אורח חיים קעט - ציונים והערות
קטגוריות: שו_ע / אורח חיים / הלכות זימון וברכות הנהנין - הרב אברהם שלייפר

בעזרת השם יתברך

**פתיחה לסוגיית הב לן ונבריך – היסח הדעת בתוך הסעודה – סימן קע"ט**

**הגמרות הנלמדות:**

**"הב לן ונבריך"**פסחים ק"ג. "רב יעקב בר אבא איקלא" – ק"ג: "כי מטא לאבדולי"

חולין פ"ו: "א"ר חנינא מודה היה ר' יהודה" – עד המשנה בתחילת פ"ז.

**עקירת השולחן ומים אחרונים**

ברכות מ"ב. "רב פפא איקלע לבי רב הונא" – עד המשנה.

**[המראי מקומות ע"פ המתיבתא]**

**הסוגיא בערבי פסחים**

**האם צריך לברך על כוס של ברכת המזון בפה"ג**

הנה עיקר הנידון של הסוגיא בפסחים הוא האם יין הנשתה לאחר ברכת המזון טעון ברכה ראשונה מחודשת (אף שמראש היתה דעתו להמשיך לשתות יין גם לאחר ברכת המזון). [והנה עצם הנידון מחודש, דהא (לרוב הראשונים) יין הנשתה בתוך הסעודה ברכת המזון פוטרתו ולכאורה מבואר כאן שאין הכרח שאדם שבירך ברכה אחרונה לא יוכל להמשיך לאכלו ללא ברכה ראשונה אם לא הסיח דעתו.]

ורב אשי סבר להוכיח מיקנה"ז לברכת המזון שאין הברכה הפסק באמצע השתיה ולא מצריכה ברכה ראשונה. ודחתה הגמ' ש"שאני ברכת המזון דעקר דעתיה ממשתייא". וצ"ב. ועי' **רשב"ם, ר"ן.**

**הב לן ונבריך**

הדין [אשר בו עיקר עיסוקנו] של "הב לן ונבריך" נובע מהדין הנ"ל שברכת המזון היא הפסק כלפי שתיית היין. אשר ממילא, בהחלטתו לברך, הסיח דעתו מהיין בהמשך לשתייה הנוכחית, והיסח דעת זה מחייבו ברכה ראשונה נוספת.

**שיטת רש"י**

רש"י ביאר שבאמירת "הב לן ונבריך", נאסר לשתות קודם ברכת המזון, ולא יועיל לו לברך שוב בפה"ג. ולא ביאר את טעמו. ועי' תוס' לעיל ותוס' בחולין שהקשו לשיטת רש"י מהי ראיית הסוגיא כאן מדינא דהב לן ונבריך להא דברכת המזון מפסיקה. והיינו, שלכאורה ביאור סברת רש"י שכבר התחייב לברך ברכת המזון וזה מה שאסרו מלשתות לפניה, ואם כן אין שום הכרח שהשותה לאחר ברכת המזון מברך ברכה ראשונה. והנה לשון הגמ' שחיובם לברך הוא משום ש"אסחו דעתייהו" והא גופא קשה אליבא דרש"י, מה השייכות בין הסחת הדעת לבין ההתחייבות בברכת המזון.

**הסוגיא בחולין**

**כיסוי הדם כהפסק**

עיקר הנושא של הסוגיא בחולין הוא האם הכיסוי בין שחיטה לשחיטה נחשב הפסק לגבי הברכה. והוכיחה הגמ' מהב לן ונבריך שהוי הפסק, ודחתה. ומסברא לכאורה היה נראה שהראיה היא לא מ"הב לן ונבריך" אלא מעצם הא דברכת המזון מהווה הפסק כלפי ברכת הגפן. שהרי הדין של הב לן ונבריך הוא רק תולדה מדין ההפסק של ברכת המזון. **וצ"ע, דלא כן היא משמעות הגמ' ורש"י.**

**הסתירה ברש"י**

בסוגיא בחולין ביאר רש"י שהב לן ונבריך מחייב רק ברכה ראשונה ולא ברכה אחרונה, וסתר את מה שכתב בפסחים. ועי' **ב"ח (קע"ט א') וביאור הגר"א (קע"ט ב')** שכתבו שרש"י חזר בו. ועי' **דרכי משה (קע"ט א')** שיישב דברי רש"י. ועי' **תוס' ורא"ש** כאן שהאריכו לבאר מדוע אין צריך לברך ברכת המזון אלא רק ברכה ראשונה.

**הסוגיא בברכות**

**עקירת השולחן**

דנה הגמ' שלאחר עקירת השלחן צריך לשוב ולברך ברכה ראשונה. ומסקנת הגמ' אינה כן. וצריך לדעת האם הוא משום שהיסח הדעת אינו מחייב ברכה ראשונה, או שלעולם אין היסח הדעת גמור.

וגם כאן דנו הראשונים האם הצד שעקירת השלחן מחייבת ברכה היינו דווקא ראשונה או גם ברכה ראשונה, ראה **רש"י תוס' רא"ה וריטב"א.**

**מים אחרונים**

מסקנת הסוגיא שרק מים אחרונים מחייבים ברכה. וגם כאן נחלקו האם מחייב רק ברכה ראשונה או גם ברכה אחרונה. ראה **תוד"ה "תכף", רא"ה וריטב"א הנ"ל, רא"ש כאן** (סימן ל"א)**.**

**הב לן ונבריך ביחס לעקירת השלחן ונטילת ידיים**

וכאן דנו הראשונים מדוע לא הזכירה הגמ' את דין "הב לן ונבריך" והאם דומה לעקירת שלחן או לנטילת ידיים, עי' **תוד"ה "תכף", רא"ה ד"ה "תירץ", ריטב"א ד"ה "שלוש", רבינו יונה ד"ה "אלא", ור"ן בחולין פ"ו: ד"ה גמרא.**