לפני עור
קטגוריות: כללי / דור המלקטים עניינים כלליים / כללי

**לפני עור לא תתן מכשול**

1. המחזיק איזה דבר לאיסור אי שרי להושיטו להמתיר.
2. האם נתן מכשול לפני עור, והעור לא נכשל בו, אם עובר.
3. האם יש איסור לפני עור למידות.
4. לפנ"ע לנכרי.
5. לפני עור, גבי ה' יסלח לה - אסור.
6. לפני עור, גבי ה' יסלח לה - מותר.
7. לשים פיתיון לפני חושד.
8. שאר ציורים.
9. מסייע למומר.
10. הגשת כיבוד למי שיודעים שאינו מברך.
11. שוגג דרבנן לפי הנתיבות.
12. עבירה באונס.

קדושים (פרק י"ט פסוק י"ד) – "וְלִפְנֵי עִוֵּר לֹא תִתֵּן מִכְשֹׁל".

**דור המלקטים** - אין למו מכשול (ליסיצין), הרימו מכשול (יגלניק), לפני עור (אדלר), שערי שלום (טוויל).

1. המחזיק איזה דבר לאיסור אי שרי להושיטו להמתיר: מצד לפני עור.
   1. **מיקל**.
      1. מבי"ט (ח"א סי' כ"א ד"ה וגם) – "כשהדבר להם התר שסומכי' על המורים להם התר בדין תורה לא נדון אותם לדעתינו כעורי' שלא לתת לפניהם מכשול בדבר הנראה לנו איסור ואנו נזהרים ממנו והם נר' להם התר ואינם נזהרים. ויש לי ראיה על זה ממתני' דפ"ק דיבמות גבי צרת ערוה ...".
      2. כתר ראש (אות קמ"ט) – "מותר למכור חדש לאוכלי חדש. וראינו שהיה מאכיל ומשקה על שולחנו לאוכלי חדש בפניו".
         1. מגיה (שם ס"ק ב') – "השו"ע [יו"ד סי' רצג, א] כתב דאיסור חדש נוהג גם בזמן הזה בחו"ל. אכן מנהג העולם להקל באיסור חדש, והפוסקים [ביו"ד שם] האריכו ליישב את מנהג העולם. אכן הגר"א החמיר מאד באיסור חדש, כמבואר בביאור הגר"א [ביו"ד שם], ובמעשה רב [סי' פח]. ומבואר כאן דעת רבינו שלעצמו החמיר באיסור חדש, אבל לאחרים היה מיקל. והנה במעשה רב שם כתב שאסור לומר לישראל: הא לך איסר, קנה לך חדש, אפילו אינו אומר בפירוש רק ידוע שילך ויקנה חדש, משום 'לפני עור', אבל הגר"ח סובר שאין בזה משום לפני עור, וביאור הענין עי במקו"ב למעשה רב שהו"ד המבי"ט [שו"ת ח"א סי' כא] שאם יש שיטה המתירה, גם הסובר שאסור, מותר ליתן לחבירו את הדבר שאסור לפי שיטתו, ואינו עובר משום לפני עור, דלא חשיב 'מכשול' כיון דיש לו על מי לסמוך, וא"כ דעת הגר"א שאין לסמוך כלל על הדעה המקילה וע"כ עובר משום לפני עור, אבל דעת הגר"ח שיש לסמוך על המקילים עכ"פ לענין דלא הוי לפני עור אם נותן לישראל אחר".
         2. אינו מוכח שהגר"א חולק. אולי הוא מדבר במקום שהיהודי אין סומך על רב, אלא הוא מקלי הדעת.
      3. כת"ס (יו"ד סי' ע"ז ד"ה וזאת, או"ח סי' ס"ו ד"ה והנה בשעה"מ) – "ומאן דאוסר מותר להאכיל אפי' משל עצמו דליכא בזה לא משום לפנ"ע ולא משום מסייע ידי עוברי עבירה".
      4. עי' מהר"ם שיק (או"ח סי' קל"ד) – "וחלילה לומר על מי שאינו מסנן שהוא עבריין ושאין רשאין ליתן לו מים לשתות משום לפני עור לא תתן מכשול".
      5. חקר הלכה (אות א' לפנ"ע אות ז', עי' משמרת שלום לקמן) – "ורק באיסור חדש יש להחמיר".
      6. הו"ד במשמרת שלום (אות ד') – "וציין לפמ"ג … ושוב סיים להקל כי י"ל דרק באיסור חדש דהרבה אוסרים בזה דוקא החמיר הפמ"ג שם".
      7. אג"מ (או"ח ח"א סי' קפ"ו ד"ה ואף) – "**פשוט** שכיון שהם עושין ע"פ הוראה ליכא איסור לפנ"ע ולא איסור מסייע ידי עוברי עבירה שהעושה ע"פ הוראה אין לו שום חטא אף אם ההלכה שלא כמותו כ"ז שלא עמדו למנין בקבוץ כל חכמי הדור ונפסק שלא כמותם כמו שלא חטאו מקומו של ריה"ג כלום בזה שאכלו בשר עוף בחלב והעושין כר"א עוד קבלו שכר על עשית סכין למול בשבת אף שהאמת לדינא שהוא עוד בחיוב סקילה ולכן אין שייך כאן קנסא ולא סיוע ידי עו"ע כלל".
         1. מראי מקומות – אג"מ (אה"ע ח"ד סי' ס"א אות ב'), דברות משה (חולין פרק א' הע' ל"ט, "ברור שמותר ... בכל דבר שהוא מנהג טוב שרשאי ליתן לאלו שלא מחמירין עלייהו").
      8. אמת ליעקב (יו"ד סי' קט"ו הע' מ"ה) – "מותר לתת מתנה ... לאחד שאוכל חלב בלי השגחת ישראל ואין בזה לפני עור אף שהנותן עצמו מקפיד על זה".
      9. באר משה (ח"ה סי' קל"ה אות י"א) ***– "דברי הריב"א ... וכמעט ברור להיפך ... שדברי הריב"א מרפסין איגרי".***
      10. עי' שבט הלוי (אבני ישפה ח"ד סוף סי' פ"ח) – "ולפ"ז כיון שיש הכשר, הרי בודאי יש מי שמתיר כי לא יתנו הכשר אלא במקום שיש איזו דעה שמתירה, ונמצא ששפיר יכול לתת לאחר שבלא"ה אוכל דבר זה, והסכים אתי מו"ר הגאון האדיר הרב שמואל הלוי ואזנר שליט"א [זצ"ל]".
      11. תשובות והנהגות (ח"א סי' רל"ד ד"ה נראה) – "לפנ"ע אין כאן שסומך האחר על הפוסקים שנוהגים כהגאונים".
      12. ***הגר"א נבנצל שליט"א (ביצחק יקרא סי' ש"ו סעי' י"א, ומילואים)*** – "רשאי אשכנזי (הנוהג כהרמ"א) לומר לספרדי (הנוהג כהשו"ע) לומר לגוי לעשות מלאכה דאורייתא לצורך ישוב א"י ... הרי עובר לפני עור לפי דעתו ... כבר הביא אדמו"ר זצלה"ה במנחת שלמה (ח"א סי' מ"ד) מהמבי"ט ומהכתב סופר, דמי שמחזיק איזה דבר לאסור, מתר לו להושיטו למי שסומך על הפוסקים אחרים ומחשיב אותו להתר, ולא חשיב כעובר על לפני עור לא תתן מכשול"***.***

הגר"א נבנצל שליט"א (מציון תצא תורה ח"א אות ***שכ"ב) – "שאלה: מי שקיבל משלוח מנות בפורים, בהכשר שאינו מקובל עליו לאכול, האם מותר לו ליתנו לאחר שכן נוהג לאכול מההכשר ההוא. תשובה: אם אינו חושש שהוא טרף מותר".***

הגר"א נבנצל שליט"א (מציון תצא תורה ח"א אות ***שכ"ד,*** אהל יעקב מאכלי עכו"ם עמ' תרצ"ד אות ד', בנתיבות ההלכה חמ"ו עמ' תרס"ד ***) – "שאלה: בחו"ל יש ציבור רחב ששותים חלב סתם על סמך דברי המקילין של מירתת של הבתי חרושת וכו', לכן האם מותר לאחד שקיבל מאכל חלבי שיש בו חלב סתם לתת אותו לאחד שמיקל בזה. תשובה: כן".***

הגר"א נבנצל שליט"א (***ביצחק יקרא משנה ברורה סוף חלק ו' קונ' הנהגות עמ' ו' אות י"ב) – "מי שקבל מאכל עם כשרות שאינה למהדרין, והוא מקפיד לאכול מוצרי מהדרין, מותר לו לתת מאכל זה לבע"ח, ואין בו משום 'בל תשחית', כי עדיף לא להשחית את גופו ונשמתו. וכן מותר לתת לחבירו שאינו מקפיד על כשרות למהדרין, בתנאי שהכשרות אכן מוסמכת והממונים עליה נאמנים על כך שאין ספק בעצם הכשרות ורק אינו מהודר".***

* + 1. ***אבני ישפה (***ח"ד ***סי' פ"ח)*** – "הדברים קל וחומר. אם מותר לתת לאדם שסובר שאסור לאכול המאכל, בודאי שמותר לתת לאדם שסובר שהמאכל מותר, וזה פשוט. ונראה לי הסברא בזה, כי אין איסור לפני עור או מסייע בדבר שיש מתירים אותו, כיון שאין כאן מכשול ויש על מה לסמוך, ממילא אין לו שם מכשול".
    2. ***יביע אומר (קונ' ממזרח למעריב הע' קע"ג) – "ואם אשכנזי עשה דברים כאלו, יכול ליתן אותם או למכור אותם לספרדי, וכן שמעתי בשיעור במוצ"ש של הר' עובדיה יוסף שליט"א [זצ"ל], וכן ענה לי הר' יצחק יוסף שליט"א כששאלתי אותו".***
    3. הגר"ד פיינשטיין שליט"א (קונ' יד דוד עמ' ס"א אות י"ג).
    4. חלקת בנימין (סי' קי"ט סעי' ז' ד"ה דודאי, סוף עמ' רמ"ו) – "וכתב בזה בכת"ס סי' ע"ז דרשאי ואין בו לא משום לפנ"ע ולא משום מסייע ידי עוברי עבירה".
    5. ילקוט יוסף (מכתב בסוף ס' ממזרח וממערב אות ה') – "***שאלה: האם אשכנזי יכול ליתן לספרדי דבר האסור לפי הרמ"א אבל מותר לפי מרן שו"ע משום בשר בחלב וכדומה. תשובה: כן".***
    6. ***הגר"י רובין שליט"א (שמעתי ממנו כמה פעמים).***
    7. ***הגר"י ברקוביץ שליט"א (שמעתי ממנו כמה פעמים).***
  1. **מחמיר**.
     1. משאת משה (ח"א יו"ד סי' ד' ד"ה ומעתה) – "ומצאתי להרב המבי"ט ... אם הותר לאוסר לאמר למתירין לעשות לעצמו דהנה מכח כל הראיות אשר כתבתי מוכחא להדיא דאסור וקעבר אלפני עור בדבר ומכשילו לפי דעתו ...".
     2. שער המלך (אישות פרק ט' הל' ט"ז ד"ה ומתוך) – "דאע"ג דלאחר שרי, אפ"ה כיון דלגביה דידיה איסורא קא עביד, עבר אלפני עור".
     3. הו"ד בפרדס יוסף (פר' וירא אות כ' ד"ה והנה).
     4. יהודה יעלה (ח"א או"ח סי' ד' ד"ה ראשון, ח"ב סי' ר"ס ד"ה אמנם אפי') – "**ופשיטא** לכ"ע אסור למברך ליתן הכוס לאחר דכיון דלדידי' שאין שותה טעמו הוא שחושש לסתם יינם שלא נעשה בהכשר כדבעי, א"כ גם לאחרים אסור לו ליתנו לשתושו משום לפני עור וכו', וכה"ג כתב השעה"מ".
     5. פרי יצחק (סי' כ"ד ד"ה ובזה) – "כיון דלרבי **ממדת חסידות נחשב לו לאיסור** להחזיק אותם בביתו א"כ כך א"א למכור אותם לאחר דהוי כמו לפני עור".
     6. ריב"א (ח"א סי' י"ז) ***– "והנה אין ספק בדבר דמי שנוהג חומרא בדבר א' משום דחושש לדעת האוסרים דאסור להושיט אותו דבר למי שסומך על המתירין כגון ... ועובר על לפ"ע"***.
     7. חיים של שלום (ספר ב' סוף סי' קי"ג) – "הדבר פשוט דכל שנוהג איסור בדבר מחמת שהוא סובר לעיקר שכן הוא מדינא אסור לו כמו כן ליתן דבר זה גם לאחר שהוא סובר בהא שמותר דיש בזה לשי' המושיט לפ"ע ממש מכ"ש דמי שנוהג היתר בדבר ואחרים נוהגים בזה איסור שאסור לו ליתן להם מחמת איסור דלפ"ע אעפ"י דלדידי' פשוט דהוי היתר גמור ... ואמנם בהיכא שאינו נוהג איסור אלא משום חומרא ופרישות בעלמא ודאי מותר להאכיל לאחרים".
     8. דבר יהושע (ח"ב סי' מ' אות ג') – "אשר שאלת במי שמחמיר על עצמו שלא לטלטל אפילו במקום שיש עירוב האם מותר לו לתת חפץ לחבירו שיטלטלנו בשבילו או כגון מי שאינו אוכל אלא כשר למהדרין מן המהדרין אם מותר לו לתת לאחר דבר מאכל שהוא אינו אוכל ... דמי טפי להא דכתב הטור בסי' תרכ"ד דמי שמחמיר על עצמו לעשות ב' ימים יוהכ"פ ... דה"ה דגם בנ"ד שמחמיר על עצמו שלא לטלטל אפי' במקום שיש עירוב חומרא היא מחמת ספיקא שחושש שמא הלכה כשיטת הסוברים דיש רשות הרבים דאורייתא בזמן הזה ואינו מועיל עירוב או שחושש שמא העירוב אינו יפה וא"כ כיון שמחמת ספיקא הוא חושש שמא הטלטול מלאכת איסור אסור גם לומר לחבירו שיטלטל בשבילו. אך אם בשעה שהתחיל לנהוג בחומרא זו **התנה בפירוש שאינו מחמיר רק שלא לטלטל בגופו אבל ע"י אחרים יטלטל ... נראה דאינו רשאי לעשות כן** כמ"ש המג"א בסי' קס"ו סק"ב דעבירה הוא בידו לומר אני לא אפסיק ואחרים יפסיקו וה"נ עבירה בידו לומר אני לא אטלטל ואחרים יטלטלו דאין זה מדרך.התורה לחוס על נפשו ואינו חס על נפש חבירו דאם חושש שלא יעשה עבירה צריך לחוש כמו כן שחבירו לא יעשה העבירה ואע"פ שחבירו מטלטל לעצמו משום שלדעתו מותר מ"מ מה שמוסיף בשבילו הו"ל לפי דעת המחמיר עבירה ומהיכ"ת להכשיל את חבירו במה שאסור לפי דעתו".
     9. הגריש"א זצ"ל (קובץ תשובות ח"ג סוף סי' ל"א, אשרי האיש ח"ב פרק ל"א אות ד') – "דבאמת אין הבדל בין אם הוא האוסר או הוא המתיר, וכשם שיש לפני עוור ואיסור הכשלה לתת דבר שלדידהו הוא מותר ולהשני אסור ה"ה להיפך בדבר שלדידהו אסור אין לתת להסובר שהוא מותר הואיל שהוא ולדידהו זה אסור".
        1. עי' הגריש"א זצ"ל (***אבני ישפה ח"ד סוף סי' פ"ח) –*** "ור' דוד מורגנשטרן שליט"א אמר לי בשם מו"ר גאון אחד (שליט"א) [זצ"ל] שמותר גם לתת לילדיו הקטנים"***.***
        2. עי' הגריש"א זצ"ל (חשוקי חמד פסחים דף לה., עמ' רנ"ג) – "גבאי צדקה האוכל רק בשר חלק, האם מותר לו לחלק בשר שאינו חלק ... שיכול לתת לעניים אלו גם את הבשר שכשר ואינו חלק, ואין ראיה מאברהם אבינו דהתם נשארו מנות יפות עבורם, חוץ מהלחם, והוא בן בקר רך וטוב, לשונות בחרדל וחמאה וחלב, אבל אם יחסר לעניים, אין למנוע מהם בשר כשר, אבל באמת באופן שיש עבורם שפע, אזי אין ליתן להם מה שהוא עצמו לא אוכל. ואף אם נאמר דכשיש שפע לא יתן, זה אינו אלא בדבר שהוא חושש שאינו כל כך כשר, אבל בזה ודאי שמותר לבן אשכנז לחלק לבן ספרד אורז לפסח, כיון דגם הבן אשכנז יודע שלבן ספרד הרי זה חלק".
     10. הגרח"ק זצ"ל (אהל יעקב מאכלי עכו"ם עמ' תרצ"ד אות ד', בנתיבות ההלכה חמ"ו עמ' תרס"ד, מציון תצא תורה ח"א יו"ד הע' קנ"ח) – "בחו"ל יש ציבור רחב ששותים חלב סתם על סמך דברי המקילין של מירתת של הבתי חרושת וכו', לכן האם מותר לאחד שקביל מאכלי חלבי שיש בו חלב סתם ולתת אותו לאחד שמיקל בזה. תשובה: לא".

עי' הגרח"ק זצ"ל (בנתיבות ההלכה חמ"ו עמ' תל"ג) – "שאלה: שנים שיש לפניהם חתיכת בשר האחד סבור שחתיכה זו אסורה בתכלית האיסור ואחד סבור שחתיכה זו מותרת. צ"ע לזה שסבור שחתיכה זו אסורה האם מותר לו להאכיל בידיים לזה שסבור שזה מותר האם אין כאן לפני עוור. תשובה: עי' חולין קי"א ע"ב חס ליה לזרעיה כו' ובבאר שבע שם".

* + 1. ל"ט מלאכות (רביעט, ח"א עמ' צ"ג, הע' שס"ג).
    2. מחזה אליהו (פיה פתחה בחכמה פרק ז' סעי' ז') - לשונו מובא לקמן.
  1. **דעת** הגרשז"א זצ"ל [מיקל, אא"כ הוא עצמו הכריע להלכה שאסור, על זה יש לדון].
     1. הגרשז"א זצ"ל (מנחת שלמה ח"א סי' מ"ד) – "כמבואר במבי"ט ח"א סי' כ"א דסובר שחייבים לנהוג קדושת שביעית גם בשל נכרים, ומ"מ כתב ... גם מותר למסור להם מעט פירות שביעית שלא במדה ולא יחושו לזה שלא יאכלום בקדושה, כיון שהדבר להם היתר שסומכים על המורים להם היתר, ולא נדון אותם כעורים שלא ליתן להם דבר שנראה להם היתר, עכתו"ד. הרי מבואר דלא חייש כלל לזה שהלוקח מבקש את המוכר לשקול וגם מכשיל אותו באיסור סחורה שיש רק על המוכר ... גם הכת"ס בחיו"ד סי' ע"ז ... כוון לדבריו ועוד הוסיף עליהם כמה ראיות ... וכתב דמי שנוהג איסור באיזה דבר מסברא דנפשי' או מפני שאוחז בשיטת האוסרים, מותר לו ליתן משלו למי שנוהג היתר ואין בזה משום לפני עור ולא משום מסייע ידי עוברי עבירה, כיון שגם חברו יודע שיש אוסרים אלא שהוא נוהג כהמתירים, וגם אסיק דאפי' בכה"ג שהנותן סובר שהוא ודאי אסור, ולפי דעתו מי שמתיר אינו אלא טועה אפי"ה שרי".
     2. הגרשז"א זצ"ל (מנחת שלמה ח"א סי' נ"א אות כ"ג ד"ה באות י"ב) – "כתב כת"ר דהמחמיר לנהוג קדו"ש בלולב אסור לו לתת לע"ה בעד הלולב יותר מדמי ג' סעודות משום לפני עור, דהא להמחמיר יש קדו"ש בדמים אלה והע"ה לא ינהוג בהם כהלכה. - אולם לענ"ד **פשוט הוא** דאינו כן ... מהמבי"ט (ח"א סי' כ"א) ומהכתב סופר (בחיו"ד סי' ע"ז) שכתבו בפשיטות דליכא בכה"ג משום לפני עור, ולא משום מסייע ידי עוברי עבירה. והכת"ס גם כתב דאף בכה"ג שלדעת האוסר מי שמתיר אינו אלא טועה, ג"כ שרי. וכ"ש בנ"ד דא"א כלל לומר על המקילים שאינם אלא טועים. וגם נ"ל להוסיף על האמור שם, דמוכח נמי כדבריהם מגמ' ב"ב כ"ו ע"א דאמר לו 'מר אי ניחא לי ליקוץ' אע"ג דהוא עצמו סובר שם דאסור לקצוץ וגם עובר בלאו עייש"ה".
     3. הגרשז"א זצ"ל (מנחת שלמה ח"ב סי' ל"ה אות י"ז, תנינא (ב - ג) סי' ק' אות ג' ס"ק ד', מאור השבת ח"א מכתב ג' אות ח') – "אם הנוהג כפסק הב"י **יכול לומר** להנוהג כרמ"א בסי' שי"ח סט"ו, שיניח עבורו תבשיל שלא נצטנן על האש. הוא מחלוקת קדומה כמו אם מי שנמנע מלעשן ביו"ט רשאי לכבד את חבירו בסיגריה הואיל והוא כן רגיל. ואם המחמיר סובר מכח הכרעתו דאסור מסתבר שגם צריך לחשוש ללפני עור אבל אם רק מחמיר על עצמו מפני מנהג אבותיו או רבותיו בכגון דא אין לחוש ללפני עור, כי גם זה שנוהג איסור יודע שחבירו אין צריך להחמיר כמותו וכל אחד כמנהג אבותיו וכן לדידן במי שמחמיר במוצאי שבת כרבינו תם".
        1. קשה, ודבר דבר.
     4. הגרשז"א זצ"ל (מאור השבת ח"ב עמ' תקל"ה, שולחן שלמה סי' שי"ח ס"ק נ"ז, הע' שם) – "עיקר כוונתי שאם האוסר רק סתם מחמיר אין בזה חשש לפני עור למי שנוהג להקל, אך אם הוא עצמו הכריע להלכה שאסור יש לדון. ועיין בספרי הכללים".
     5. הגרשז"א זצ"ל (מנחת שלמה ח"ב סוף סי' ס', תנינא (ב - ג) סוף סי' ס"ב) – "שהקורט דם נמצא על החלבון דלא אסור אלא למנהג בני אשכנז שנוהגים כהרמ"א, משא"כ אחינו הספרדים שנוהגים בזה כהב"י וזורקים רק את הדם ואוכלים את השאר, א"כ אפשר דאע"ג דלדידן שפיר חיישין דשמא שדא תיכלא בכולא ביצה, מ"מ לגבי דין של טעם כעיקר מסופקני דאולי גם לדידן אפשר שאין הרוטב נאסר אא"כ מרגישים בו טעם דם, ולא מיתסר בהרגשת טעם ביצה לחוד, וא"כ יש תקנה לסמוך על טעימה של ספרדי, וכמו"ש הש"ך בסי' צ"ח סק"ה דרק אטעימה דעכו"ם הוא דאין נוהגין עכשו לסמוך, משא"כ אטעימה דישראל שפיר סומכין גם בזה"ז, ודו"ק".
     6. הגרשז"א זצ"ל (ששכ"ה פרק מ"ז הע' פ"ח, שולחן שלמה סי' רצ"ו ס"ק ו'.ג') – "דאם הוא עצמו אינו יודע להכריע, רק מחמיר ע"ע לחוש לדעת האוסרים, כמו שמותר ליתן יין כזה למי שאינו מחמיר ואינו עובר ב'ולפני עור', וגם חייב לענות 'אמן' על ברכתו, דה"ה נמי שיוצא שפיר ידי קידוש. ובנוגע נדר נ"ל דאין הטעם מפני שיכול להשאל, אלא מפני שהוא היתר גמור למקדש, וכן נראה בסי' רצו סע' ב בביה"ל סוד"ה אם הוא".
  2. **מחמיר לעצמו: אם מותר ליתן לבני ביתו**.
     1. חולין (דף קיב.) – "אמר רב נחמן אמר שמואל: ככר שחתך עליה בשר, אסור לאכל. והני מילי, דאסמיק. והני מילי, דאבריה. והני מילי, דאסמכיה. אבל קלישתא, לית לן בה. שמואל שדי ליה לכלביה, רב הונא יהיב ליה לשמעיה, **מה נפשך, אי שרי, לכולי עלמא שרי. אי אסור, לכולי עלמא אסור**. שאני רב הונא, דאנינא דעתיה".
     2. מחמיר.
        1. יד אליהו (סי' נ"ה) – "אם המורה החליט בדעתו להתיר איזה הוראה אך לבו נוקפו קצת ורוצה להחמיר על עצמו שלא לאכול מזה אך רוצה ליתן לבני ביתו לאכול ומכ"ש שמתיר כזה בממון אחרים אך על עצמו לבד אינו רוצה להקל אם רשאי לעשות כן ונכלל זה במה שכתוב המתע"ב או לא: תשובה נלע"ד דאינו נכון לעשות כן וכ"ש שאינו בכלל מ"ש המתע"ב וי"ל ראיה מש"ס ערוך בפ"ח דחולין דף קי"ב א' גבי ככר דאסמיק ...".
     3. מראי מקומות.
        1. כתב סופר (חולין דף קיב. אות כ"ב) – "בשו"ת יד אליהו ... ולפע"ד דמכאן לא מוכח מידי, דלפמ"ש הר"ן וכן הרשב"א בחידושיו, וכן היא שיטת הראב"ד, דאפילו לשמואל לית בי' איסורא כלל ולא קאסר אלא משום מ"ע, א"כ בוודאי דלא שייך להחמיר לעצמו ולהקל לב"ב דבדבר של מ"ע לא שייך לחלק בין עצמו לב"ב, דבשלמא בדבר של חשש איסור אף שדעתו נוטית להקל ומקיל הוא לב"ב מ"מ מחמיר הוא על עצמו, ותבוא עליו ברכה על כך, אבל בדבר שאין שום חשש איסור כשלעצמו ורק משום מ"ע אתינן עלה ל"ש זאת דכמו דחייש גבי' נפשי' משום מ"ע מה"ט צריך ג"כ לחוש לב"ב, כנלפע"ד נכון ופשוט, אלא דלפמ"ש הרשב"א בתוה"ב (בית שלישי שער שלישי), דשמואל מצד איסור דם ממש ס"ל שאסור, ומ"מ מקשה אי שרי וכו' לזה ההוכחה הנ"ל נכונה".
  3. מראי מקומות – מאמר מרדכי הספרדי (מרדכי בן הילל הכהן, קונ' ענינים נפרדים אות ע"ד, צ"ג-א', הו"ד בדרכי תשובה סי' קי"ט ס"ק מ"ח), הו"ד בישרי לב (אות צ', צוקא'ר, ט'-ג', "כיון שהוא מחמיר על עצמו משום חומרא ומנהג אבותיו ומי שנוהג התר יש לו על מה לסמוך ומה לי אם באו לביתו או לא כיון דגם לדידיה ליכא איסור תורה כ"א חומרא יתירתא"), הו"ד בשדי חמד (מער' ו' כלל כ"ו אות כ"ח ד"ה שוב), ***ערוגות הבושם (יו"ד בקונ' שבסוף הספר דיני שויא חד"א ואמתלא אות ו'),*** שערים מצויינים בהלכה (סי' ס"ב קונ"א סוף ס"ק א', סי' קל"ו קונ"א סוף ס"ק ט'),עמק הלכה (ח"ב סי' ס"ה אות ה' ד"ה מי),לפני עור (עמ' ס"ב), פאר תחת אפר (עמ' קנ"ב), ויהי בנסוע (עמ' רכ"ד), משמרת השביעית (פרק י"ז הע' כ"ד, הע' כ"ה), מילתא דשכיחי (ח"א סי' כ"א), הרימו מכשול (סי' ט"ו אות ט').
     1. פמ"ג (א"א סוף סי' רצ"ט, עי' לעיל במשמרת שלום) – "ואותן שנזהרים משתיית שכר משום חדש, כמבואר ביו"ד סימן רצג [ט"ז ס"ק ד; ש"ך ס"ק ו] ובאו"ח סימן תפ"ט סעיף י', צריך עיון כשאין לו יין כי אם שכר איך יבדיל עליו ויברך שהכל נהיה בדברו, דלדעתיה אסור הוא ואיך יברך עליו וליתן לאחרים לשתות והוא אסור לדעתו, על כן ישמע הבדלה מאחרים".
     2. הו"ד בבה"ל (סי' רצ"ו סעי' ב' ד"ה אם) – "כתב בפמ"ג בסימן רצ"ט אותן שנזהרין משתיית שכר משום חדש צ"ע כשאין לו יין כ"א שכר איך יבדיל ויברך עליו דלדעתו אסור ואיך יברך עליו וליתן לאחרים לשתות ע"כ ישמע מאחרים עכ"ד ולענ"ד גם בזה צ"ע אם הוא חושש לעצמו שכוס זה הוא כוס של איסור א"כ איך יוצא ידי הבדלה במה שאחר מברך עליו אם לא שקבל עליו הזהירות בתורת חומרא ולא בתורת איסור".
        1. גר"ח (שערי רחמים מנהגי הגר"ח אות נ"א, עמ' י'-א') – "אמר האוכל חדש יכול להבדיל ולקדש על החדש ולהוציא את האוכל ישן בזה".
     3. המקנה (דף לט. ד"ה אריוך) – "דמדאורייתא הוא מותר לבטל איסור לכתחיל' היינו בענין שאחר שיבטל לא יכיר המבטל עצמו את האיסור אבל הם המבטל יכול להכיר את האיסור פשיטא דאסור לגרום איסור לחבירו שאינו מכיר כיון שהוא מכירו הוא עובר על לפני עור לא תתן מכשול כדאמרינן לקמן דף נ"ז לא אמרה תורה שלח לתקלה וכבר שמעתי רבים שנתקשו בזה הא בטל ברוב' דעלמא ולענ"ד לא קשה מידי כיון שאותו המשלח יכול להיות שיכיר אותו בטביעת עין או באיזה סימן אם כן אסור לפסק לחבירו כיון דאצלו הוא ניכר האיסור".
     4. בדר"ת (סי' קי"ט ס"ק מ"ח) שהו"ד הכת"ס, נראה לקולא. משא"כ (סי' קט"ז ס"ק קי"ב) שהו"ד החיים של שלום, נראה לחומרא.
     5. למשלוח מנות - עי' מועדים לשמחה (עמ' שס"ב).
  4. **איסור דרבנן: לכו"ע יש להקל**.
     1. הגרשז"א זצ"ל (מנחת שלמה ח"א סי' מ"ד) – "בנד"ד שהוא רק מדרבנן אפשר שגם השעה"מ שכ' בהל' אישות להחמיר הוא רק לענין עישון ביו"ט דלדעת האוסרים מפני שאינו שוה לכל נפש הרי זה אסור מן התורה, אבל בדרבנן אפשר דגם הוא ז"ל מודה דשרי, וחושבני שהבא לשאול משני חכמים ואחד אוסר ואחד מתיר, כיון דכללא הוא דבשל סופרים הלך אחר המיקל ... **מסתבר שאף אם האוסר עומד וצווח ככרוכיא על המתיר שהוא טועה**, מ"מ אם גם המתיר הוא חכם שהגיע להוראה, נראה שאם לאחר גמר הויכוח בין האוסר והמתיר, יחזור שוב השואל וישאל אותם איך עלי להתנהג, מסתבר שגם האוסר צריך לומר לו האי כללא שבדרבנן הלך אחר המיקל".
        1. **א"כ**, כל מסייע לכו"ע יש להתיר.
        2. **ועוד** לפ"ז גם בספק דאורייתא (כמו פקק מתכת שהרבה מקילים - קנין תורה, באר משה, אבן ישראל, משנה הלכות, דברי יהושע, ציץ אליעזר, להורות לנתן, יחוה דעת) הוא ספק ספקא, ומותר. אפשר הלכה כמו האג"מ, ואפשר פקק מתכת מותר. [יש לעי' בס"ס גבי דשיל"מ].
        3. וכן שו"מ מחזה אליהו (פיה פתחה בחכמה פרק ז' סעי' ז', הע' ט"ז) – "גם אם יש מי שנוהג להקל לפתוח בקבוקים, עפ"י הוראה של פוסקים אחרים, מ"מ אסור ליתן לו בקבוק כדי שהוא יפתח עבורו, דכיון שאנן נקטינן שהוא אסור מעיקר הדין, ממילא יש בזה משום 'לפני עור'. [אמנם מי שסובר דמעיקר הדין הרי היא מותרת ומחמיר ע"ע רק כדי לחוש לכל השיטות בכה"ג אין בו משום לפני עור ומותר לו למסור את הבקבוק למי שנוהג קולא בזה כדי שיפתח עבורו (עי' שו"ת כת"ס או"ח סי' ס"ו בסופו, שבזה אף השעה"מ יודה דמותר), וכן מי שלא בירר בעצמו את ההלכה אלא נוהג להחמיר בדבר **רק משום שכן הורה לו רבו**, בכה"ג נמי אין בו משום לפני עור, וכן מי שמסתפק בהלכה ומחמיר ע"ע מחמת ספיקא, הוא נמי יכול להקל בזה (משום דנראה דבאלו היה השעה"מ מודה להקל, ועכ"פ להלכה בודאי יש לסמוך בכה"ג על המקילים, וע"ע אגרו"מ ח"א סי' קפ"ו)]".
  5. **המחזיק איזה דבר להיתר אי שרי להושיטו להאוסר**.
     1. עי' יו"ד סימן קי"ט סעיף ז', לשיטות ומראי מקומות.

1. האם נתן מכשול לפני עור, והעור לא נכשל בו, אם עובר הלאו.
   1. מועד קטן (דף יז.) – "דאמתא דבי רבי חזיתיה לההוא גברא דהוה מחי לבנו גדול אמרה ליהוי ההוא גברא בשמתא דקעבר משום ולפני עור לא תתן מכשול".
   2. **הלכה**.
      1. עובר – יד מלאכי (כלל שס"ז, "נסתפקו בלימוד הישיבה היכא שהנזיר לא שתה אותו כוס של יין והבן נח לא אכל אותו אבר מן החי שהושיט לו אי קעבר המושיט משום לפני עור לא תתן מכשול או לא מי נימא דכיון דלא נכשלו באיסור ע"י ההיא הושטה לא מיקרי תו מכשול או נימא כיון דסוף סוף הוא נתן המכשול לפניהם עובר בלאו דלפני עור לא תתן מכשול אף דלא נכשלו בו, והנה באמת ובתמים מכח הסברא אמרתי דמ"מ קעבר המושיט אף שלא באו על ידו לידי מכשול כיון דאנתינה קפיד רחמנא והרי נתן, והבאתי ראיה נכונה לדברי מפרק אלו מגלחין [דף] י"ז א' דאיתא התם דאמתא דבי רבי חזיתיה לההוא גברא דהוה מחי לבנו גדול אמרה ליהוי ההוא גברא בשמתא דקעבר משום ולפני עור לא תתן מכשול דתניא לפני עור לא תתן מכשול במכה בנו גדול הכתוב מדבר ע"כ ופי' רש"י דכיון דגדול הוא שמא מבעט באביו והו"ל איהו מכשילו עכ"ד, הא קמן מבואר דמיד שהאב מכה לבנו הגדול ונתן המכשול לפניו אז עובר משום ולפני עור לא תתן מכשול הגם שאפשר שבנו לא יבעט בו ולא יכשל וכדכתיבנא ועיין שו"ת זקן אהרן סי' פ"ח שכתב בנדון שלו וז"ל וזה הנדון לא דמי מפני שהתם הנזיר אינו עובר אלא ע"י זה אבל הכא הוא בעצמו עבר כלל (אולי צ"ל: כבר) משעה שיצא מבית שמעון ואין כאן משום ולפני עור לא תתן מכשול דלא אשכחן זה אלא כשעדיין לא חטא כההיא דרודה בנו הגדול דשמתיה אמתיה דרבי כדאיתא במגלחין וכן בפושט כוס לנזיר אבל בעובר כבר או בעובר ואתי לא מצינו דין ולפני עור ע"כ לעניינינו הרי תנא דמסייע לי דלא שייך איסור דולפני עור לא תתן מכשול אלא קודם שחטא וכמשמעות סוגיא דפרק אלו מגלחין שהבאתי. איברא דלכאורה איכא למידק על זה מההיא דאמרינן בפ"ק דקדושין [דף] ל"ב א' רב הונא קרע שיראי באנפי רבה בריה אמר איזיל אחזי אי רתח אי לא רתח ופריך תלמודא ודילמא רתח וקעבר משום ולפני עור לא תתן מכשול ומשני דמחיל ליה ליקריה ע"כ, והנה ממאי דנקט הש"ס האי לישנא דדילמא רתח וקעבר וכו' משמע דכל עוד דלא רתח רבה בריה לא היה עובר רב הונא אביו אלאו דלפני עור אף שנתן המכשול לפניו הפך הנראה בהדיא מההיא דמ"ק שהבאתי, אך אמנם לפי האמת לא קשיא ולא מידי דמצינן שפיר לפרושי ולמימר דאה"נ דמיד דהוה קרע שיראי באנפי בריה דעבר משום ולפני עור וכו' משום שמא יבא בנו לידי מכשול וכוונת המקשה נמי זו היא ודילמא רתח ומשום האי חששא שמא יבא לידי מכשול קעבר אביו השתא בשעת קריעה אלפני עור לא תתן מכשול כיון שנתן אביו לפניו המכשול וכדין הוא דלפרוך סתמא ולימא והרי עבר אלפני עור וכו' אלא משום דלא ידעינן מאי מכשול איכא לקרוע שיראי לפני בנו משום הכי מפרש למילתיה וקאמר דהמכשול הוא דילמא רתח וקאמר לאבוהי מידי ברתחיה כנ"ל לפרש כי היכי דלא תיקשי אאידך סוגיא דמ"ק דשם נאמר בבירור דמיד שמכה לבנו גדול עובר משום ולפני עור וכו' אף על גב דאכתי אפשר דבריה לא ירתח ולא יחטא. ומצאתי אחר החיפוש עוד ראיה ברורה לדברי ממ"ש מהר"א ששון בסי' קס"ב בפשיטות גמור דאיסור הרבית הוא בתחילת ההלואה אף על פי שהלוה לא יתן הרבית ודייק לה מקרא דכתיב את כספך לא תתן לו בנשך כלומר משעת הנתינה שאתה מלוה אותו וכו' יעוש"ב וכתב הכנה"ג בי"ד סי' ק"ס הגהות הטור אות ו' דלדעת מהר"א ששון הנזכר אף הלוה עובר משעת הלואה אלאו דלא תתן מכשול שנותן מכשול למלוה לעבור אלאו דלא תשימון ושכ"כ הר"ן בתשובותיו סי' ע"ג (בדפוס רומי אך בדפוס קוסטנטינא הוא סי' פ"ט) הרי דלדעת כל הני רבוואתא קעבר הנותן המכשול משעת נתינה אף על גב דלא בא לידי מכשול וכדכתיבנא ותו לא מידי"), חקרי לב (חו"מ ח"א סי' כ"א ד"ה אבן).
      2. אינו עובר – עי' חזו"א (יו"ד סי' ס"ב ס"ק כ"ה, "ויש לעיין באדם המכשיל א"ע, אי עבר במעשה הראשונה, משום ל"ע, עוד יש לעיין באיסור ל"ע, הושיט כוס יין לנזיר, ונמלך ולא שתה מהו, ונראה **דאין לפ"ע במחשבה לחוד**, הרי זה כמדליק הגדיש, ובא אחר וכבהו, ומיהו אי שתה, מקרי עבירה בתחלה, ואפי' מת הנותן קודם ששתה, וכבר הוא חפשי מלאו דל"ע, הרי זה כמדליק הגדיש ומת דגובין מנכסיו וצ"ע"), הגרח"ק זצ"ל (מסכת כותים פרק א' מטהר אות ד'), עי' ס' המאורות (שבת דף קה:).
      3. ה' יסלח לה, על איסור לפני עור – מהר"ם שיק (קידושין ריש דף פא:), הגרח"ק זצ"ל (מסכת כותים פרק א' מטהר אות ד').
      4. מראי מקומות – שד"ח (מערכת ו' כלל כ"ו אות א'), קה"י (ע"ז סי' ג' אות ב'), ***אג"מ (או"ח ח"ד סוף סי' קכ"ג, שמעתתא דמשה סי' תרמ"ה מקור ס"ק ב', "ודלפני עור עובר בפעם אחת בשעה שמוכרו לו על כל הפעמים שנוטלו הלוקח ובני ביתו ומברכין עליו"), דברי יציב (ח"ז סי' ע"ה, סי' ע"ו),*** משמרת חיים (ח"א שונים אות א'), שערי שלום (ריש שער ט'), אוצר כיבוד אב ואם (אות תרי"ט).
   3. **האם יש איסור לפנ"ע כדי לחנכו לדרך ישרה** – שערי שלום (שער ט' סעי' ו').
   4. **האם עובר לפנ"ע במבטל מצות עשה** – לימודי השם (לימוד נ"ז, הו"ד בס' שערי שלום ריש שער ו'), שד"ח (מערכת ו' כלל כ"ו אות כ"ו).
2. האם יש איסור לפני עור למידות.
   1. **בכלליות**.
      1. אין איסור לפנ"ע במידות – זה השולחן (ח"ב סי' קנ"ו, ראיה מברכות דף נה:).
         1. ברכות (דף נה:) – "כי הא דרבא כי הוה חליש יומא קמא לא מגלי מכאן ואילך אמר ליה לשמעיה פוק אכריז רבא חלש מאן דרחים לי לבעי עלי רחמי ומאן דסני לי לחדי לי וכתיב בנפול אויבך אל תשמח ובכשלו אל יגל לבך פן יראה ה' ורע בעיניו והשיב מעליו אפו".
            1. י"ל, גוים או חילונים רשעים. ועוד, לתועלת.
      2. תורת רבי ישראל מסלנט (עמ' ע"ט אות י"ב, דרך שיחה ח"א עמ' שס"ט [לשונו מובא לקמן]) – "לגבי מידות אין משום ולפני עור לא תתן מכשל, ולכן אין להימנע מלכבד את חברו מחשש שמא יביאנו לידי גאוה".
         1. הגרשז"א זצ"ל (הליכות שלמה תפלה פרק כ"ג סעי' מ"ב, הע' קנ"ז) – "הרואה מלך ישראל חכם מברך שתי ברכות, שחלק מכחמתו ליראיו ושחלק מכבודו ליראיו, ואינו כוללם בברכה אחת. וכן נברך בראית פני משיח צדקנו בב"א. [וסיפר רבנו שהלך עם הגר' דוד בהר"ן לבקר את החזו"א (כשהיה בשכונת גבעת שאול בירושלם), ובירך הגר"ד בהר"ן על החזו"א ברוך שחלק מחכמתו ליראיו, והחזו"א חייך ולא אמר דבר. ופעם בלימוד הישיבה האריך בענין לפנ"ע, והזכיר את מה שאומרים בשם הגר"י סלנטר ז"ל שאין לפנ"ע במידות, והאריך לבאר הדברים, ואמר ששמע שבירכו לפני חכם אחד את הברכה ברוך 'שחלק מחכמתו ליראיו', וכולם ענו אמן, וכי יעלה על הדעת שהכשילו בלפנ"ע בגאוה, אלא אדרבה יודע אני בלי ספק שהלה הצטער בשעת מעשה, ואמר אוי למי שהבריות מתעין בו, והיה זה לו למורת רוח [ - ומסגנון הדברים היה נראה שבדידיה הוה עובדא]. ופעם כשהגיע רבנו לכינוס של מצוה וקמו כל העם לכבודו, נענה בשם הגרי"ח זוננפלד ז"ל שאמר, בעלי המוסר נתחבטו מאד כדת מה לעשות בכגון דא להנצל מן הגאות ח"ו, אבל לדידי אין כאן בית מיחוש לגאוה כלל, כי האם לכבוד חזותי ההדורה וכדו' קמים הם, הרי מפני היותי רב הם קמים, ונמצא שהנני מזכה אותם בכך במצות כבוד התורה".
         2. הגרח"ק זצ"ל (דרך שיחה ח"א עמ' שס"ט) - לשונו מובא לקמן.
      3. חקר בזה – מוסר אביך (הגריא"ה זצ"ל, בחלק בירורי מדות הנפש סי' ה', ע"ש בהשמטות).
   2. **גבי איסור גאוה**.
      1. יש לפנ"ע.
         1. פלא יועץ (ערך דיבור ד"ה המספר) – "וכן האומר שבחו של אדם בפניו באופן שיכול להיות גורם לו שיגיס דעתו - במקום מצוה עברה היא בידו **שעובר על ולפני עור** לא תתן מכשל".

פלא יועץ (ערך שבח) – "והטעם שאין אומרים כלו בפניו, נראה דהינו כדי שלא תזוח דעתו ולא ירום לבבו: אבל מקצת אומרים, **כדי שיזדרז בעשית הטוב** בראותו שיהללוהו בשערים מעשיו, **וגם כדי** להרבות אהבה ואחוה, שלום ורעות ...".

פלא יועץ (בספרו אורות אלים ערובין ד"ה אמר) – "נמצא, המספר בשבחו בפניו עובר על לפני עור. אם לא משום דרכי שלום ...".

* + 1. אין לפנ"ע.
       1. תורת רבי ישראל מסלנט (עמ' ע"ט אות י"ב) - לשונו מובא לעיל.
    2. מראי מקומות – מהרז"ו (בראשית רבה פרשה ל"ב), הגרא"ז מלצר זצ"ל (אמרות משה סי' נ"ח ד"ה והנה), הגרשז"א זצ"ל (הליכות שלמה תפלה פרק כ"ג הע' קנ"ז, לשונו מובא לעיל).
       1. רש"י (עירובין דף יח: ד"ה אומרים) – "אומרים מקצת שבחו כו' - כלומר: דרך ארץ הוא, שאף על פי שאדם משבח את חברו, שלא בפניו הרבה, אין מרבה בשבחו לפניו, מפני שנראה כמחניף".
       2. מהרש"א (עירובין דף יח:) – "בפניו כו'. עיין פרש"י מפני שנראה כמחניף כו' עכ"ל ולכאורה יש בזה לתת טעם אחר דהיינו שלא יהא לב שומע גס בו ויחזיק טובה לעצמו אבל האי טעמא לא שייך בהקב"ה שאמרו בב"ר מצינו שאומרים מקצת שבחו של מי שאמר והיה העולם בפניו שנאמר אמרו לאלהים מה נורא מעשיך וכו' עיין שם אבל טעמא דמחניף שייך ביה ודו"ק".
       3. הגר"י סלנטר זצ"ל (קדוש ישראל עמ' ק"ח) – "שמעתי בשם הגאון ר"י בלאזר ששאל לרבו מרן הגאון רבי ישראל מסלנט זצ"ל, על מצוות של מפני שיבה תקום והדרת פני זקן, והרי יתכן שע"י כבוד זה שקמים לפניו, יבוא הזקן לידי הרהור גאוה וא"כ יש בקימה לפני זקן, חשש של לפני עור. והשיב על זה מרן הגרי"ס - שיסוד ברור הוא שממצוה אי אפשר שתצא ותתפתח שום עבירה, ואם העושה את המצוה כוונתו נקיה רק לקיים מצות מפני שיבה תקום, **סגולת המצוה** מסייעת שלא תצא תקלה על ידה. עכ"ל".
  1. **גבי לא תחמוד**.
     1. יש לפנ"ע.
        1. ארחות צדיקים (שער הקנאה) – "החכמים הראשונים היו מתפללים שלא תהא קנאתנו על אחרים ולא קנאת אחרים עלינו. למה היו מתפללים על אחרים בזאת המידה יותר ממידות אחרות. אלא כך הענין, כי הרבה בני אדם גורמים שיתקנאו בהם ויחמדו אותם, לכן היו מתפללים על אחרים, כי אולי הם גורמים הקנאה לאחרים, והתורה אמרה (ויקרא יט יד): 'ולפני עיור לא תתן מכשול'. לכן מידה טובה באדם שלא ילבש בגדים נאים ומשובחים יותר מדי, לא הוא ולא אשתו ולא בניו, וכן לענין המאכל ושאר ענינים, כדי שלא יקנאו בו אחרים. אך מי שהשפיע לו הבורא, יתברך, עושר ונכסים, יהנה מהם לאחרים, לעשירים ולעניים, ויתנהג עמהם בנחת, ויעשה עמהם חסד. וכבר הארכנו בדבר, כמה טובה בזה שיהא נאהב לבריות, וכשהוא נאהב לכל אדם - אז לא יקנאוהו ולא יחמדו משלו. אך ראוי לאדם שיעלה אל המעלות הטובות, ויקנאוהו ויחמדו לעשות כמוהו".
     2. מראי מקומות.
        1. ספר חסידים (סי' צ"ט) – "לא תחמד אשת (שמות כ יז) כתיב בלא וא"ו לא תחמד, אזהרה שלא ליפות עצמו כדי שישר בעיני אשת רעהו, ויכניס אהבתו ויפיו בלבה, לא תהי' חומד לאשת רעך. ועוד קרי לא תחמד שלא ישבח אשה יפה בפני חבירו, שמא יגרור אחריה והי' בך חטא, כלומר לא תחמד אשת רעך לאחרים. ולא תהנה מזיו פנויה כ"ש מאשת איש, כדי שתהנה מזיו שכינה".
        2. ר' יונה (ס' היראה) – "אל תשבח אשה ביפיה בפני חבירך פן על ידך יחמדנה וכתיב: 'לא תחמוד' קרי ביה לא תחמיד וכן קרי ביה לא תחמד. אל תקשט נפשך ותלך בין הנשים כדי שיתאוו לך".
  2. **גבי מידת כעס**.
     1. לכאורה תלוי אם יש איסור להיות בכעס, או רק התוצאות של כעס - עי' ערך כעס.
        1. וכן שו"ר ודרשת וחרקת (ח"ג או"ח סי' ל"א אות ב').
     2. קידושין(דף לב.) – "דרב הונא קרע שיראי באנפי רבה בריה אמר איזול איחזי אי רתח אי לא רתח ודלמא רתח וקעבר אלפני עור לא תתן מכשול דמחיל ליה ליקריה והא קעבר משום בל תשחית דעבד ליה בפומבייני ודילמא משום הכי לא רתח דעבד ליה בשעת ריתחיה".
        1. ראיה מכאן, שאין איסור לפנ"ע בכעס.
           1. תורה לשמה (סי' ש"ע) – "שאלה ראובן דבר עם שמעון דברים שמוכרח שיבא על ידם לידי כעס וכן היה שנתכעס שמעון הרבה בדברים אלו עד ששיבר כלי בחמתו אך ראובן לא נתכוון בדברים אלו כדי שיתכעס כי אם דיבר הדברים האלו לצורך עצמו או לצורך אחרים אך ידע מקודם שבודאי הגמור ששמעון יתכעס הרבה בשמעו את הדברים האלו אם יש בזה איסור דלפני עור לא תתן מכשול מאחר דהכעס הוא עון גדול והחמירו בו רז"ל בגמרא בכמה מקומות ובפרט בזוה"ק וכ"ש אם מחמת זה שיבר כלי בחמתו ואם נאמר שיש איסור בזה משום לפני עור א"כ לא שבקת חיי לכל בריה כי ד"ז מצוי הרבה בין בני אדם ומי יוכל להזהר בזה דרוב הפעמים יש צורך הרבה באלו הדברים לאמר אותם ואיך יעשה אם לא יאמר. יורנו המורה לצדקה ושכמ"ה. תשובה הכי איתא בגמרא דקידושין דף ל"ב רב הונא קרע שיראי באפי רבה בריה אמר איזיל אחזי אי רתח אי לא רתח ומקשה הגמרא ודילמא רתח וקעבר אלפני עור ומשני דמחיל ליקריה ופי' רש"י ודילמא רתח ואמר לאבוה מידי ברתחיה ע"ש נמצינו למדין שבעבור הכעס לחודיה ליכא איסור דלפני עור דאי איכא מאי משני דמחיל ליקריה סוף סוף מרתח קא רתח והוא שהביאו לידי כעס זה אלא ודאי משום כעס לחודיה לא עבר זה אלפני עור וא"כ נפשטה השאלה".
           2. הגרח"ק זצ"ל (דרך שיחה ח"א עמ' שס"ט) – "אומרים בשם ר' ישראל סלנטר זצ"ל שהביא מגמרא קדושין (דף ל"ב ע"א) דמחיל ליה ליקריה, אף שמכשילו בכעס וע"כ שבמדות אין לפני עיור".
        2. אין ראיה.
           1. ברכי יוסף (יו"ד סי' ר"מ אות י"ג) – "דאי רתח הוא עון כעס, דשקול כע"ז כמשז"ל, ואיכא לפני, ומאי אהני דמחל ליקריה, סוף סוף מרתח קרתח ונלכד בעון כעס. וי"ל דקים ליה לרב הונא דרבה בריה אף כופה, ולא ילכד בסוג הכעס שאמרו ז"ל דשקול כעכו"ם, רק אפשר דרתח כל שהוא, ואמר ליה מידי ברתחיה, באופן דלית בה משום עון הכעס, רק שמקל במורא אב, ולזה ראה והתקין דמחל ליקריה".
           2. שלמת יוסף (סי' י"ב אות ב') – "אך כיון שע"י זה מותר לכעוס לא היה זה מכשילו כלל".
           3. שלמת חיים (סי' תשל"ו, א"נ עניינים שונים סי' רפ"ט) – "בגמ' קידושין (ל"ב ע"א בד"ה ודלמא רתח) דרב הונא קרע שיראי באנפי רבה בריה, אמר איזיל איחזי אי רתח אי לא רתח, דקפריך ודילמא רתח [פירש"י ואמר לאבוה מידי בריתחיה] ומשני דמחיל וכו'. - וקשה לי, נהי דאין כאן משום כיבוד אב, תיפוק דמכשילו בעוון הכעס שאמרו דהוי כעובד עבודה זרה (הובא ברמב"ם פ"ב הלכה ג' מהלכות דעות), ועוד מאמרים חמורים כמפורסם. תשובה: במקום שראוי לכעוס אין כאן קפידא, ומה שאמרו חכמים (נדרים כ"ב ע"א - ע"ב) בענין הכעס הוא במקום שאינו ראוי לכעוס".
           4. דרשות בית ישי (סי' מ"ט הג"ה י"ז) – "ואם האדם נהנה כדרך כל הארץ אם משבחין אותו, אינו עובר על איסור גאוה, אא"כ ההגרשה יתירה ממדת כל אדם", ע"ש שכתב ה"ה על כעס, וממילא הוא מתרץ אין ראיה מסוגינו.
     3. מראי מקומות – מנחת נתן (קידושין סי' נ"א), פרי ברוך (סי' ג' אות ט'), גלי הים (קידושין אות ק'), אמרות משה (סי' נ"ח), מנוחת שלום (חי"ב סי' ס"ה), הר"י גברא (קובץ בית הלל חכ"ט עמ' קכ"ז), הר"א בוחבוט (קובץ בית הלל חכ"ט עמ' קכ"ח).
  3. **גבי לא תשנא**.
     1. יש לפנ"ע.
        1. חזו"א (גנזי שערי ציון עמ' כ"ה אות י"ז) – "האם מותר לכבד אורחים במאכל ומשקה, כאשר יודעים מראש שאינם מברכים. תשובת החזו"א: מותר, כיון שכל האיסור בדבר, הוא משום לפני עיור, באם לא נגיש להם שום דבר הרי נכשיל אותם באיסור יותר חמור, דהיינו איסור שנאה. וזהו הביאור במה שאמרו בגמרא, דבמקום איבה מותר, משום שאז הלפני עיור הוא יותר גדול".

1. לפנ"ע לנכרי - **האם יש לחלק בין לפנ"ע של בין אדם לחבירו** (עצה שאינו הוגנת), **ובין לפנ"ע של בין אדם למקום** (גורם שגוי עושה עבירה).
   1. **מיקל: יש לחלק**.
      1. ערוגת הבושם (יו"ד סי' רל"ה).
      2. קובץ שיעורים (פסחים אות צ"ה) – "מניין שלא יושיט אבמה"ח לבני נח, ת"ל לפני עור וגו'. והנה מהך קרא ילפינן נמי דאסור ליתן עצה שאינו הוגנת לו, וכתב במנחת חינוך, דגם האיסור הזה שייך בנכרי כמו במאכילו דבר איסור, והנה צריך להבין דמ"ש לאו דלפ"ע מכל הלאוין, שאינן נוהגין בנכרי, כמו לא תגנוב ולא תגזול, שאפי' למ"ד גזל עכו"ם אסור, ילפינן ליה מקראי אחריני, וכן לא תרצח, וצ"ל דלענין להאכיל דבר האסור שקפידת התורה היתה שלא יעשה איסור ע"י ישראל וה"נ במושיט אבמה"ח לנכרי נעשה איסור ע"י המושיט, אבל במיעץ עצה שאינו הוגנת הוי כמו כל האיסורין שבין אדם לחבירו שאינן נוהגין בנכרי".
      3. רב מפונוביז' (בקובץ אהל מרדכי, וס' זכרון שם עולם עמ' 384).
      4. שערי חיים (גיטין סי' ל').
      5. אג"מ (יו"ד ח"א ס"ג ד"ה וגם, או"ח ח"ה סי' י"ג אות ט') – "ביארתי בחידושי (דברות משה שבת חלק א' סימן ב' ענף ב' והלאה עיין שם) וכתבתי זה גם באג"מ יו"ד ח"א סימן ג', דאין איסור לפני עיוור במכשיל בחטא, מגדרי איסורין שבין אדם לחברו, כמו במשים מכשול לפני עיוור. אף שהמשים מכשול וודאי עובר בלפני עיוור, דאין מקרא יוצא מידי פשוטו, וכן הנותן עצה רעה עובר בלפני עיוור, כמפורש ברש"י בפירוש החומש (ויקרא י"ט י"ד). דאם היה המכשיל בחטא מעבירות שבין אדם לחברו, לא היה עובר המכשיל עכו"ם בחטא. כמו שאינו עובר הנותן עצה רעה לעכו"ם, כעובדות דב"ק דף קי"ג ע"ב, בטעות עכו"ם שהיו ע"י עצה רעה. אלא צריך לומר דיש שני עניינים בלאו דלפני עיוור. המכשיל בגוף הוא מעניין בין אדם לחברו, והמכשיל באיסור הוא עניין בין אדם למקום, שאסור לעשות מכשול דחטא בעולם. והבאתי ראיה ...".
      6. אמת ליעקב (פר' קדושים על הפסוק).
      7. זה השער (ח"ג אות פ"א).
      8. בית ישי (סי' י').
      9. חוט שני (רבית עמ' מ"ו, נזר התורה סיון תשס"ג עמ' רל"ט).
      10. מנחת אשר (על החומש).
   2. **מחמיר: לא לחלק**.
      1. עי' ס' חסידים (סי' תרע"ג) – "לפני עור לא תתן מכשול (ויקרא י"ט י"ד) שלא ירחץ אדם שהוא מוכה שחין עם יהודי אחר אלא א"כ יודיענו שנאמר (שם שם י"ח) ואהבת לרעך כמוך וכתיב (שם שם ט"ז) ולא תעמוד על דם רעיך".
      2. מנ"ח (מצוה רל"ב ס"ק א', מצוה ל"ה ס"ק ט"ז וי"ז).
      3. פתחי עולם (סי' קנ"ו ס"ק ו').
      4. רי"פ (על רס"ג במלואים ס"ח סוד"ה וראיתי, רמ"ז-ב').
      5. עי' חזו"א (הלכות עכו"ם סי' ס"ב אות ז') – "וענין ל"ע דקים להו לחז"ל, יש לעיין מנ"ל דישראל בב"נ מוזהר על זה, ועוד היכי דחברו מזיד מנ"ל דמקרי מכשילו, ומה שחייב להצילו הוא ענין אחר, ואם נפרש, דהאיסור הוא שגורם עשית תועבה ותקלה בעולם ניחא, ולפ"ז גם פשטי' דקרא, משום שגורם הכאת אדם, שהוא ענין רע לפני ד'".
      6. קונטרס ערבות (ח"ג דף קמ"ח ד"ה ועוד).
   3. מראי מקומות – התעורות בתשובה (ח"ד חו"מ סי' ל"ו), עמק הלכה (ח"ב סי' ס"ה אות א'), משמרות חיים (ח"א שונים אות ג', אות ה'), הגר' אליעזר גינזברג שליט"א (ס' נר למאה עמ' רכ"א), שבט הקהתי (ח"ג סי' שכ"ב).
   4. **ללמד תורה לגוי** – תוס' (חגיגה יג.), שו"ת הרמב"ם (סי' נ"ח, או סי' קמ"ט, ופאר הדור סי' נ'), בית האוצר (כלל ח' א"י ד"ה ולכאורה), תוס' הרא"ש (בסנהדרין דף נט.), מהרש"א (בחגיגה שם), שו"ת באר שבע (חלק במ"ח אות י"ד), יפה ללב (ח"ג יו"ד סי' רמ"ו), [אג"מ (יו"ד ח"ד סוף סי' ל"ח)].
2. לפני עור, גבי ה' יסלח לה - אסור.
   1. **כיבוד אב ואם** – תוס' (קידושין לב. ד"ה דמחיל), ריטב"א (בקידושין שם ומגיה 801, אא"כ להדריכו בדרך ישרה), עי' יד רמ"ה (שם). עי' פאות כהלכה (עמ' ר"מ הע' נ"ד), **משא"כ** ספר חסידים (סי' קנ"ב).
   2. **יחוד** (כמו בעלה בעיר או פתח פתוח) – הגרשז"א זצ"ל (מנחת שלמה ח"א סי' ל"ה אות ד', הסכמה לס' דבר הלכה), הגריש"א זצ"ל (תורת היחוד פרק ד' סוף הע' כ"ה), נטעי גבריאל (יחוד פרק ל"ב סעי' י"ט).
   3. **לשה"ר**.
      1. מחמיר – ח"ח (לשה"ר כלל ד' סעי' י"א, עי' רכילות כלל ט' במ"ח ס"ק כ"ב).
      2. מיקל – תשובות והנהגות (ח"ג סי' תע"ט).
      3. מראי מקומות – עלי באר (ח"ב כלל ט' אות ד').
      4. בלי תועלת – הגרשז"א זצ"ל (מכתב בס' ועליהו לא יבול חלק א' עמ' שכ"ה).
   4. **אם יש איסור לפנ"ע ללקח** **רופא חילוני למחלל שבת בשביל פקו"נ**, לשיטת שסבר שהוא מחלל שבת.
      1. כן.
         1. הגרשז"א זצ"ל (ששכ"ה פרק ל"ב הע' קכ"ה ***[דפו"ח, הע' ק"ל]***, שולחן שלמה סי' שכ"ח ס"ק י"ד.ג').
         2. עי' נשמת שבת (סי' שכ"ח אות רמ"ד).
         3. הגר"י ברקוביץ שליט"א (זרע שמואל הע' תק"כ) – "שאין להחליף ממש עם ישראל חילוני. שעדיין יש לחוש ללפני עור. ועוד שהחילוני מרגיש 'כשבת גוי' עי"ז, ולעולם לא יבוא לחזור בתשובה".
      2. לא.
         1. שערים מצויינים בהלכה (סי' צ"א ס"ק א', עי' קונ"א שם).
         2. ציץ אליעזר (ח"ט סי' י"ז פרק ד' סוף אות א') – "ברצוני להדגיש שמה שהבאתי לומר עפי"ד ההפלאה והבית הלוי לחזר אחר רופא שומר שבת, דצריך שהדבר יהא ברור שהוא רק מן המובחר, אבל ע"פ דין ברור שאין כל איסור להזמין גם רופא שאינו דתי ואכמ"ל יותר".
         3. תשובות והנהגות (ח"ג סי' תע"ט) – "הגרש"ז אויערבך זצ"ל ... ובעצם לא ידעתי מנלן שע"ז יש כבר איסור לפני עור על דבר שהוא בעצמו היתר, שאינו דומה למכשול דקרא שהוא מניעת מכשול שיוזק חבירו מדבר היזק מצד עצמו, והוא הדין באיסור, אבל כאן הדבר מצד עצמו מצוה ומנלן לאסור".
         4. עי' משנת פקו"נ (סי' כ"ב אות י"ב) – "ל"ש בכגון דא איסורא דלפני עור שהרי אין כאן מעשה וחפצא דעבירה בעצם, אלא דיש לרופא אשמה וצריך כפרה על מחשבתו הרעה שרצונו היה לחלל שבת".
      3. מראי מקומות – הגרשז"א זצ"ל (ששכ"ה פרק מ' הע' כ"ז ***[דפו"ח, הע' ל"ב]***, מנחת שלמה ח"א סי' ז' אות ד' ד"ה והטעם, שולחן שלמה סי' רמ"ח אות ח' ד"ה ומהאי, סי' ש"ו אות כ'), ס' לפנ"ע (סי' י"ב, ליקוטים הע' נ"ט, הע' ס"ב), נשמת שבת (סי' ש"ל אות תק"י ד"ה עוד), שבות יצחק (ח"ו עמ' ר"ב ד"ה וכמו"כ), משנת פקו"נ (סי' כ"ב אות ו').
   5. **צדקה** – הגרשז"א זצ"ל (צדקה ומשפט פ"ב הע' נ"ז).
3. לפני עור, גבי ה' יסלח לה - מותר.
   1. **לגוי** – ס' צהר (ח"ו עמ' קכ"ז אות ט'), הגריש"א זצ"ל (ס' שערי שלום שער י"ב ס"ז ס"ק ב'), הגרח"ק זצ"ל (שם) - **הפשט**, שיש לפנ"ע לגוי כיון שלא רצה ה' המעשה עבירה.
   2. **בין אדם לחבירו** – ערבי נחל (סוף פר' ויחי), כלי חמדה (פר' ויחי אות ד', ופר' כי תצא עמ' רכ"ח אות ה'), פרדס יוסף (פר' ויחי אות ס"ז ד"ה ובגוף), קובץ תורת האדם לאדם (ח"ד עמ' 147), מסביב השולחן (90 ר' פרץ שליט"א), **אמנם** עי' המאירי (תשובה עמ' 168), והפוסקים שכיבוד אב ואם הוי בין אדם לחבירו.
   3. **התוצאה הוי מצוה** – שו"ת בית יצחק (יו"ד ח"א סי' ח' אות ח'), תשובות והנהגות (ח"ג סי' תע"ט), **משא"כ** הח"ח (לשה"ר כלל ד' סעי' י"א), הגרשז"א זצ"ל (ששכ"ה פרק ל"ב הע' קכ"ה).
4. לשים פיתיון לפני חושד.
   1. **מחמיר**.
      1. תורה לשמה (סי' ת"ז) – "נסיונות כאלה אסור לעשות כי שמא זה יעבור ויחטא ונמצא זה עובר על לפני עור לא תתן מכשול כי הוא הביאו לידי מכשול ע"י המצאות שעשה לו וראיה לזה מ"ש בגמרא דמ"ק שפחה של בית רבי לא נהגו חכמים קלות ראש בנדויה שלש שנים ושאל בגמרא מאי היא ואמר דאמתא דבי רבי חזיתיה לההוא גברא דהוה מחי לבנו גדול אמרה ליה להוי ההוא גברא בשמתא דקעבר משום לפני עור לא תתן מכשול דתניא לפני עור לא תתן מכשול במכה לבנו גדול הכתוב מדבר ופירש"י ז"ל דכיון דגדול הוא שמא מבעט באביו והו"ל איהו מכשילו ע"ש נמצא אף על גב דלא נודע אם יבעוט או לאו מ"מ כיון דאפשר שיבעוט ע"י מעשיו ה"ז מתחייב וא"כ ה"ה כאן דאסור לעשות לו המצאות לנסותו פן יכשל בם ונמצא זה עובר ג"כ על לאו לפני עור לא תתן מכשול. ועוד יש להביא ראיה מדין חצי שיעור דאסור מן התורה דאמרינן ביומא דף ע"ד היינו טעמא משום דחזי לאצטרופי והא התם אף על גב דאח"כ לא אכל יותר וגם לא היה לפניו יותר עכ"ז אמרינן דעבר איסור מן התורה משום דאפשר שיביאו לו אח"כ ויאכל וישלים השיעור. ועוד יש להביא ראיה מהא דאמרינן במציעא דף ע"ה ע"ב אמר רב כל מי שיש לו מעות ומלוה אותם שלא בעדים עובר משום לפני עור לא תתן מכשול ופירש"י ז"ל שעולה על רוחו של לוה לכפור ע"ש נמצא אף על גב דבעת שמלוה לו שלא בעדים לא נודע שיכפור ושמא לא יכפור עכ"ז עובר וה"ה הכא".
      2. שרידי אש (או"ח סי' נ"ז).
      3. הגרשז"א זצ"ל (מנחת שלמה ח"ג סוף סי' ק"ה).
   2. **מיקל**.
      1. הגרח"ק זצ"ל (דרך שיחה ח"א עמ' שס"ט) – "שאלה: יש לאדם פועלים במפעל, ויודע בבירור שהם גונבים ממנו אלא שזה משתלם לו, אם בזה שמעסיקם עובר בלאו דלפני עיור. תשובה: שימחול להם בתנאי שלא יוכל להוציא מהם הממון. שאלה: והמתכוין לאכול בשר חזיר ועלה לו בשר טלה, אם ע"ז אין לפני עיור. תשובה: אומרים בשם ר' ישראל סלנטר זצ"ל שהביא מגמרא קדושין (דף ל"ב ע"א) דמחיל ליה ליקריה, אף שמכשילו בכעס וע"כ שבמדות אין לפני עיור. ואף שכאן אין זה מדות - אבל יסוד דבריו הוא שרק איסורים ממש יש בהם לפנ"ע, וגם כאן אין זה איסור ממש. (ועי' בתוס' קדושין שם ל"ב, א' ד"ה דמחיל ובריטב"א שם, והעירו לעיין בספר ח"ח הל' לשוה"ר כלל ד' באמ"ח סקמ"ו וכלל ט' באמ"ח סקכ"ב)".
      2. עי' אג"מ (יו"ד ח"ג סי' צ' ד"ה ומה, ויש לחלק).
   3. **לתפיסת גנב, ולצורך שמירה על רכושו** – שערי שלום (שער י"ב ס"ז), משפטי התורה (ח"א סי' ע"ח), עי' חכם לב יקח מצוות (עמ' ת"ה).
   4. **לחנכו** – שערי שלום (שער י"ב ס"ז ס"ק ג').
   5. מראי מקומות – משנת פקו"נ (סי' כ"ג אות י"ג, ובהשמטות שם), משאת המלך (קידושין אות רע"ד), לפני עור (סי' י"ב), שערי שלום (שער י"ב ס"ז).
5. שאר ציורים.
   1. **לפנ"ע על האיסור של לפנ"ע**.
      1. מראי מקומות – ח"ח (לאוין אות ד'), הגרח"ק זצ"ל (שערי שלום קונ"א סי' ד' ד"ה ובקובץ), שערי שלום (קונ"א סי' ד', "צ"ע").
   2. **המכשיל את חבירו באיסור דרבנן, אם עובר על לפני עור מדאורייתא**.
      1. רק מדרבנן.
         1. *פמ"ג (או"ח סי' קס"ג א"א ס"ק ב') – "באיסור דרבנן אם בתרי עברי דנהרא כעין תורה תקנו ועובר לפני עור לא תתן מכשול בדרבנן".*
         2. *נחלת צבי (יו"ד סי' ק"ס על הרמ"א סעי' א').*
         3. *אג"מ (יו"ד ח"א סי' ג' ד"ה וגם, או"ח ח"ה סי' י"ג אות ט') – "דיש ב' ענינים בלאו דלפני עור במכשיל בגוף הוא מדין בין אדם לחברו ומכשיל באיסור הוא מדין בין אדם למקום שאסור לעשות מכשול דחטא בעולם. ומטעם זה ניחא מה שריבית דרבנן הוא רק איסור דרבנן שלכאורה יקשה דיהיה אסור מה"ת ממילא מצד איסור לפני עור דהוא אחד מן הלאוין שיש בריבית דמה לנו מכשילו באיסור גדול ומה לנו מכשילו באיסור קטן הא עכ"פ הוא מכשול כמו שאין חלוק במכשיל את הגוף בין אבן קטן לאבן גדול. אבל לפ"ז ניחא דכיון שהאיסור הוא מחמת שעושה מכשול חטא בעולם והרי אינו מכשול מדאורייתא לכן הוא רק איסור מדרבנן".*
      2. *דאורייתא.*
         1. *עי' שו"ת פני יהושע (חו"מ סי' ט') – "*שיש לדקדק בדברי הרשב"א ז"ל דנראה דאסור לפני עור אפי' *באסור דרבנן עובר מן התורה דהתורה אמרה סתם שלא להכשיל אדם א"כ כיון שאסרו חז"ל דבר זה א"כ אם מכשיל בדבר זה עובר הלאו של תורה שלא להכשיל אדם אף שאיסור עצמו אינו מן התורה מ"מ עבר אלאו של תורה היינו לפני עור שהיא מן התורה וא"כ כיון שבאבק ריבית אלפני עור דבר תורה ...".*
      3. *מראי מקומות – מנחת חינוך (מצוה רל"ב ), חוט שני (רבית פרק ד' ), חלקת בנימין (סי' ק"ס ס"ק י"ד).*
   3. **כוס במתנה לחפשי הלוא מכשילים אותו שמשתמש בכלי בלא טבילה ואסור משום לפני עור**, ואף שהמוכר יטביל קודם לא מועיל.
      1. עי' יו"ד סי' ק"כ סעי' ח', לשיטות ומראי מקומות.
   4. **שלח לחבירו בשר, ולא הודיע לו אם הבשר נמלח אם לאו**.
      1. עי' יו"ד סי' ס"ט סעי' י', לשיטות ומראי מקומות.
   5. **תולעים**.
      1. עי' יו"ד סי' פ"ד סעי' ה', לשיטות ומראי מקומות.
   6. אי שייך לפני עור במכירת מאכלים שלשיטת המחבר יש בהם משום בישולי עכו"ם ולהרמ"א אין חשש זה**.**
      1. עי' יו"ד סי' קי"ג סעי' ז', לשיטות ומראי מקומות.
   7. **נותן לאכול מי שלא יברך**.
      1. עי' או"ח סי' קס"ט סעי' ב', לשיטות ומראי מקומות.
   8. מראי מקומות.
      1. חזו"א (גנזי שערי ציון עמ' כ"ו אות ג') – "האם מותר לסייע בשדוך של מי שבטוח שלא ישמור על טהרת המשפחה, כיון שבסך הכל לתועלתו הוא. תשובת החזו"א: האכזריות בזה הוא רחמים, כי נשואין במכשול איסור כרת הוא כנשואי אח ואחות וכיו"ב והמסייע בזה הרי כורת נפש אח ר"ל".
6. מסייע למומר.
   1. **באיסור דאורייתא: מסייע**.
      1. מיקל.
         1. ש"ך (יו"ד סי' קנ"א ס"ק ו').
         2. פת"ת (יו"ד סי' ק"ס ס"ק א') – "ש"ך".
         3. עי' אג"מ (אה"ע ח"ד סי' פ"ז ד"ה ויישר, ***מסורת משה ח"ב או"ח אות קט"ו***).
            1. הש"ך מתיר רק אם המומר הוי במזיד – דגמ"ר (יו"ד סי' קנ"א), נחלת צבי (יו"ד סי' ק"ס על סעי' א'), אג"מ (יו"ד ח"א סי' ע"ב).
      2. מחמיר.
         1. מג"א (סי' ש"ד ס"ק ח', סי' שמ"ז ס"ק ד').
         2. פמ"ג (סי' ד"ש א"א ס"ק ח', סי' רע"ו מש"ז ס"ק ה').
         3. מ"ב (סי' רמ"ג ס"ק ב', סי' ד"ש ס"ק ט"ו, סי' שמ"ז ס"ק ז).
         4. חלקת בנימין (סי' ק"ס ס"ק ו', ציונים ס"ק נ"ו) – "במ"ב סימן שמ"ז הנ"ל וכמש"כ המ"א שם ודלא כש"ך הנ"ל ופ"ת כאן".
      3. מראי מקומות – אג"מ (מסורת משה ח"ג או"ח אות קס"ג, אות קס"ד, אות קס"ו ד"ה ואפילו).
         1. אג"מ (מסורת משה ח"ג או"ח אות קס"ו, עמ' ע"ט) – "ואפילו לשיטת הגר"א (יו"ד סימן קנ"א אות ח') והמהר"ץ חיות (נדרים סב:) שמחמירים מצד 'מסייע לעוברי עבירה', הם מדברים רק במקרה של 'תרי עברי דנהרא', שבזה הם סוברים שאף שאין לפני עור יש מסייע, **אבל לא במקרה שיש רוב**. ובאמת זה מפורש במהר"ץ חיות, שהגמרא מיירי במסייע, ובכל זאת מסיימת שם הגמרא שמותר מצד דהוי רוב. והוסיף רבינו דבכלל אי אפשר לחשוב שאיסור מסייע שהוא מדרבנן יהיה יותר חמור מאיסור לפני עור ומכל איסורי דאורייתא שהם מותרים במקום שיש רוב, וגם אמר רבינו שבעצם אפשר לסמוך גם על דברי הש"ך ביו"ד (סי' קנ"א סק"ו) שטוען דעל ישראל מומר ועל נכרי אין איסור מסייע ... וגם יש איסור שלישי, של 'מסייע לעוברי עבירה' שיש אסור זה גם כשאין איסור של לפני אעור, ולגבי איסור זה יש מחלוקת דהש"ך (שם) מתירו במומר, ולדעת אחרונים אחרים (מ"א סי' שמז סק"ד) זה אסור, ומסתבר כהש"ך".
   2. **באיסור דרבנן: מסייע**.
      1. מיקל.
         1. פמ"ג (או"ח סי' קס"ג א"א ס"ק ב') – "הנה, לפני עור לא תתן מכשול לאו הוה, ומסייע ידי עבירה דרבנן הוא, עיין סימן שמ"ז [ס"ק] ד', ומשום הכי בעכו"ם משמע שם לא גזרו לסייע. ולפי זה באיסור דרבנן אם בתרי עברי דנהרא כעין תורה תקנו ועובר לפני עור לא תתן מכשול בדרבנן, ואמנם מסייע ידי עוברי עבירה י"ל בדרבנן הוה גזירה לגזירה. והביא דברי הר"מ ז"ל פרק עשירי דמעשר הלכה י"ג וז"ל, רופא חבר שמאכיל לחולה עם הארץ דמאי של עם הארץ נותן לידו לא לפיו, ודמאי של רופא לידו לא יתן, 'וכן' בוודאי לא יתן לידו. הנה בוודאי יש מסייע ידי עוברי עבירה, ובדמאי דרבנן לא גזרו מסייע, ומכל מקום לפיו ממש לא יתן. ודמאי של רופא לפני עור לא תתן מכשול בדרבנן, א"כ משמע דבדרבנן לא גזרו מסייע, ועכ"פ לידו מותר. הוא הדין מאכיל בנטילת ידים דרבנן מותר לידו אם הוא של אוכל ולא קאי בתרי עברי דנהרא, וחולה שאין בו סכנה, מכל מקום יוכל להפריש ממנו המתנות, ובלאו הכי די לו דאם לא כן דרבנן מותר בחולה שאין [בו] סכנה, ועיין כסף משנה שם. ועיין אליה רבה [ס"ק] ח' הראה לש"ך יו"ד [סימן] קנ"א אות וי"ו, ושם מיירי מאיסור תורה יש מסייע עוברי עבירה לישראל ולא לעכו"ם, אבל באיסור דרבנן י"ל דלא גזרו מסייע ידי עוברי עבירה. ועיין סימן קס"ט סעיף א' וסעיף ג' וב"י [שם ד"ה ומיהו] וב"ח [ד"ה ואסור] חולין ק"ז [ע"ב] השמש שלא נטל ידיו אסור ליתן לפיו, ובטור (א') [אסור ליתן], משמע לידיו, וי"ל כי בגמרא בשמש אם לא יתן יטול מעצמו 'לפיו' אסור לידיו מותר כמו דמאי, מה שאין כן א' לחבירו כמו דמאי של רופא לידו נמי אסור כו'. ואי"ה יבואר שם בסימן קס"ט [אשל אברהם אות ה, משבצות זהב אות ג] יבואר מזה, וכאן אין להאריך".
         2. הגריש"א זצ"ל (חשוקי חמד שבת דף ג., אשרי האיש או"ח ח"א פרק ל"ה אות ט', יו"ד פרק י"א אות ה') – "באדם שקיבל משרה טובה כסגן מנהל בחברה גדולה בחו"ל, אולם בתוקף תפקידו צריך היה להגיש כיבוד לפני המבקרים, והללו היו יהודים שאכלו ללא ברכה תחילה וסוף. נשאלה השאלה האם מותר לו להיות בתפקיד זה. שאלו מו"ח באם הוא לא יהיה בתפקיד זה מי יגיש כיבוד לאורחים השיב שהמנהל [הגוי] יעשה זאת. אמר לו מו"ח שליט"א [זצ"ל] דא"כ אין בזה לפני עור כי אם מסייע ובמומר אין מסייע".
      2. מראי מקומות – שירת משה (סי' כ"ו).
         1. מהרש"ם (ח"ו סי' י"א) – "ונודע דברי המג"א ופמ"ג סי' קס"ג אם בדרבנן איכא משום מסייע, ודעת פמ"ג להקל, ואף שהמג"א רמז לתוס' גיטין ס"א, וע"ז נ"ה, ומשם יש להוכיח להיפוך, מ"מ י"ל למאי דאי' בברכות נ"ב דנט"י אין לו עיקר מה"ת, א"כ י"ל דבכה"ג יש להקל טפי, ולפימ"ש בתשו' הרא"ס מרגלית סי' נ"ג דאיסור מכירה הוא רק במקום דאיכא משום לפ"ע, אבל היכי דלא קאי בתרי עברי דנהרא, אלא דאיכא משום דמסייע לידי עוברי עבירה, אם כן דוקא במסייע בגופו או בממונו דרך שאלה, אבל במוכרו לו לא מיקרי מסייע, שהרי הוא קיבל דמים ומוכרו לגמרי וברשותו דלוקח קאי עי' שם".
         2. מ"ב (סי' קס"ג ס"ק י"ב) – "משום לפני עור. דהיינו בלחם של המאכיל דבלחם של האוכל ויוכל לקחת בעצמו אין כאן לפני עור מ"מ כתבו האחרונים דאסור גם בזה משום דאסור לסייע ידי עוברי עבירה ועיין בפמ"ג".
7. הגשת כיבוד למי שיודעים שאינו מברך.
   1. *עי' או"ח סי' קס"ט סעי' ב', לשיטות ומראי מקומות.*
8. שוגג דרבנן לפי הנתיבות.
   1. ***אין איסור לפנ"ע****.*
      1. *אבני נזר (אה"ע סי' נ"א אות ח') – "די"ל בדרבנן שוגג ליכא לפני עור, דאין מכשול בדרבנן כשאינו יודע, שהרי ספק דרבנן להקל, ש"מ שאינו נענש באינו יודע, שאם יענש איך יכניס עצמו בספק עונש, אלא ודאי כיון שאינו יודע שאסור בוודאי אינו נענש, כל שכן כשאינו יודע כלל שאסור שאינו נענש ואינו מכשול".*
      2. *מנחת אלעזר (ח"א סי' כ"ד אות ג', סי' נ"ג, ח"ד סי' י"א אות ב', סי' כ"ט) – "עפימש"כ האחרונים דבאיסור דרבנן בשוגג א"צ כפרה א"כ כשמכשיל חבירו באיסור דרבנן בשוגג איך שייך לומר שנתן לו מכשול הא אין לחבירו מכשול כלל מזה דא"צ כפרה כלל כיון שלא ידע ואכל בשוגג".*
      3. *בית יצחק (או"ח סי' ס"ה) – "ולפמ"ש בנתיבות סימן רל"ד דבאד"ר בעבר בשוגג א"צ כפר' וכאלו לא עבר דמי ולפ"ז א"ע בלפ"ע מדאורייתא. אך ממ"ש התוס' דעובר בלפ"ע ואף אם כונתם רק מדרבנן מ"מ מוכח דלא כהנתיבות ובאמת דברי הנתיבות דחוקים מאוד".*
      4. *מחנה חיים (ח"א סי' מ"ו ד"ה ובמכתבו, מכתב מהאח הרה"ג ר' יעקב שלום) - לשונו מובא לעיל.*
      5. *שדה יצחק (ח"א סי' ה' אות ג') – "באם הנכשל הוא שוגג אין המכשיל עובר לפמ"ש הנתיבות (בסי' רל"ד) דבאיסור דרבנן שוגג א"צ כפרה".*
      6. *הר צבי (יו"ד סי' מ"ט, סי' קכ"ד ד"ה שוב) – "דלפי מש"כ הנתיבות דשגגת עבירה דרבנן לא עבר כלל באיסור א"כ שוב לא יהא לפני עור באיסור דרבנן אלא כשהלה יעבור במזיד משא"כ גבי מכירה לעכו"ם דהוי שוגג, א"כ בדרבנן לא יהא אסור וצ"ל דאסור משום מבטל איסור לכתחילה".*
      7. באר דוד (סי' ד' ד"ה אבל באמת) – "ואם עבר איסור דרבנן בשוגג אפילו באיסור אכילה שהוא חמור מפני שמטמטם את הלב עי' תוס' חולין ד"ה ע"ב ורמ"א יו"ד סימן פ"א סעיף ח' אין צריך כפרה, עי' בנתיבות סי' רל"ד היכא שאין מידי דאכילה לכ"ש שאינו צריך כפרה בשוגג, ממילא לא הכשיל את חבירו במידי ולא כלום ולא שייך לפני עור כלל, ואין צריך לבזבז את ממונו".
      8. *דברי יציב (יו"ד סי' מ"ח אות א') – "ליכא כלל מכשול".*
      9. *הגר"י רייזמן שליט"א (מלכים א' מספר י"ח).*
   2. ***יש איסור לפנ"ע****.*
      1. *חוו"ד (יו"ד סי' ק"ס בי' ס"ק ז') - אורח ישראל (סי' ח' אות ו').*
      2. *עין יצחק (ח"א אה"ע סי' ס"ז אות ט"ז, אות כ"א-כ"ב, אות מ"א) – "באמת אין בזה מקום ספק כלל כי ברור ופשוט הוא דאף מי שעובר בשוגג על דרבנן דמחויבים להפרישו וראי' לזה מהא דשבת ... (דף קמ"ח) דקאמרי שם והא הני נשי דקא מליין חצבייהו בי"ט ולא קא משניין ולא אמרינן להו ולא מידי וכן דמטפחין ומרקדין ביו"ט ולא אמרינן להו כו' ולטעמיך הא דאמר רבא כו' והא קא חזינן דמותיב חצבא ויתבי אפומא דמבואה ול"א להו ולא מידי אלא הנח לישראל מוטב שיהיו שוגגים ואל יהיו מזידים. ואי נימא דעל שוגג אינו מחויב להפרישו א"כ באמת אין להפרישם מדינא כיון דעבדי בשוגג איסור דרבנן לאו מידי עבדי ומן הדין אין צריכים להפרישם והיכא דאמרו מותר ג"כ שוגג הוי וכמש"כ למעלה לכן ברור דאף למי שעובר על דרבנן בשוגג מחויבים להודיעו ולהפרישו ...".*
      3. *אחיעזר (ח"ב סי' נ' אות ז') – "גם לד' נה"מ דשוגג מאיסור דרבנן א"צ כפרה מ"מ המכשיל את חבירו באיסור דרבנן בשוגג עובר משום לפני עור, דעכ"פ מכשול מיהו הוי שאלו הי' יודע הי' פורש מזה ולא גרע ממשיא לו עצה שאינה מהוגנת".*
      4. *אור שמח (גירושין פרק א' הל' י"ז) – "מצאתי להנתיבות (בחו"מ) בסימן רל"ד שביאר כן. אמנם לפ"ז יהיה מותר ליתן איסור דברי סופרים לחבירו בשוגג, ולא יעבור על לאו דלפני עור,* ***ישתקע הדבר ולא יאמר****, [ועיין פרק כל הבשר (חולין דף קיא, ב) חס ליה לזרעא דאבא בר אבא דליספי לי מידי ולא ס"ל]. אך יש לחלק דכל מה דתיקון רבנן כעין דאורייתא תיקון".*
      5. *שערי יושר (תולדות נח עמ' תרכ"ו ד"ה וכאן) – "ששמע מתלמיד מרן הגר"ש רוזובסקי זצ"ל שהגאון רבי יהודה עדס שליט"א היה חפץ זמן רק להפגיש בין הגרש"ר להגרשז"א, והסתייע בידו פעם אחת באיזה חתונה והושיבם יחד, ואיכשהוא נזרקה השאלה הנ"ל דלנתיבות א"כ יהיה מותר למכור איסורי דרבנן בשופי וכו', ומיד השיב הגרשז"א כנ"ל דרבנן גזרו על כל מי שאינו שוגג שיתייחס לדבר כאיסור תורה וממילא אסור לו להכשיל אחרים בזה, ואמר הגרש"ר דכהאי לישנא שמע הוא ממורו ורבו מרן הגר"ש שקא"פ זצ"ל".*
      6. *הגרשז"א זצ"ל (מנחת שלמה ח"א סי' מ"ד, הליכות שלמה תפילה פרק ב' ס"ק י"ג, על שב שמעתא ביאורים והערות ש"א אות ט"ו, אות כ"ט, תולדות נח עמ' תרכ"ו ד"ה וכאן [לשונו מובא לעיל]) – "דאע"ג שכתב הנתיה"מ בסי' רל"ד ביאורים סק"ג דמי שנכשל באיסור דרבנן בשוגג לא עשה שום עבירה ואין צריך כלל שום כפרה, מ"מ חוץ ממה שרבו החולקים עליו, גם נראה פשוט שאף להנתיבות איסור גמור הוא להכשיל את חברו ולהאכיל אותו איסור דרבנן ואין זה דומה לספק ערלה בחו"ל שאמרו בקדושין ל"ט ע"א דמספקי ספוקי לאהדדי, דהתם כך היתה הלכה ודאה אסור וספיקה לגמרי מותר, משא"כ באיסור דרבנן כל דתיקון רבנן כעין דאורייתא תיקנו, וגזרו גם בדרבנן על המכשיל שהוא מזיד להתנהג עם איסור דרבנן כמו עם דאורייתא דאסור משום לפני עור לא תתן מכשול אע"ג שלמעשה אין מי שיכול להכשל בדרבנן בשוגג".*
      7. *הגרחפ"ש* זצ"ל *(טבעת השולחן סי' רל"ד).*
      8. ***מנחת אשר (ח"ב סי' נ"ב ד"ה אך).***
      9. *הרימו מכשול (פרק ד' סעי' א') – "המכשיל את חבירו באיסור דרבנן עובר בלפנ"ע. ויתכן שזה רק לפנ"ע דרבנן. אף אם הנכשל הוא שוגג, עובר המכשיל בלפנ"ע, וי"א שבזה הלפנ"ע הוא מדאורייתא. ולכן המכשיל את חבירו באיסור של לעבור לפני המתפלל, לדבר באמצע קדיש, לטלטל מוקצה, אף שכל אלו הם איסורים דרבנן, עובר המכשיל משום לפנ"ע. [או"ש (פ"א מגירושין הי"ז), חוות דעת (סי' ק"ס בביאורים סק"ז), אחיעזר (ח"ב סי' נ' סק"ז), מנחת שלמה (ח"א סי' מ"ד). דאף לדעת הנתיבות המשפט (סי' רל"ד סק"ג) שהנכשל באיסור דרבנן, אין צריך כלל כפרה, דאין בזה כל סרך תקלה ומכשול, מ"מ אסור להכשיל את חבירו שיעבור על איסור דרבנן בשוגג, כי כשרבנן אסרו דבר, הם תקנו לנהוג בזה כאיסור דאורייתא, וממילא אף להכשיל בזה אסור משום לפנ"ע, דכל דתיקון רבנן כעין דאורייתא תיקון, ועוד שרבו החולקים על הנתיבות. וכ"ז שלא כדברי האחרונים (שו"ת מנחת אלעזר ח"א סי' נ"ג, שו"ת מחנה חיים ח"א סי' מ"ו, שו"ת בית יצחק או"ח סי' ס"ה, שו"ת הר צבי יו"ד סי' קכ"ד) שנקטו שלדעת הנתיבות אין בזה לפנ"ע. ואדרבא כשהנכשל הוא שוגג כתב החזו"א (יו"ד סי' ס"ב אות כ"ה) שיש בזה לפנ"ע דאורייתא, דלא גרע ממזיק את חבירו, וכעי"ז כתבו החכמת שלמה והאחיעזר (לעיל הערה ו')".*
   3. ***הטעם שיש איסור לפנ"ע: להחמירים****.*
      1. *משום עצה שאינו הוגנת – אחיעזר (ח"ב סי' נ' אות ז', לשונו מובא לעיל).*
         1. *והרימו מכשול (סי' י"ז אות כ"ג ד"ה ומצאתי עמ' תתקכ"ג) – "באחיעזר ... ולא הבנתי דבריו דאמנם אילו היה יודע ודאי היה פורש כי הוא כבר מזיד, אבל בשוגג באמת לא היה פורש. וצ"ל שכוונתו שגם לאחר מעשה, סתם אינשי היו מצטערים על זה. ועדיין זה דוחק שהרי הנתיבות אומר שנחשב כנהנה מאוכל כשר".*
      2. *משום כל תיקון דרבנן כעין דאורייתא תיקון – אור שמח (גירושין פרק א' הל' י"ז, לשונו מובא לעיל), שערי יושר (תולדות נח עמ' תרכ"ו ד"ה וכאן, לשונו מובא לעיל), הגרשז"א זצ"ל (מנחת שלמה ח"א סי' מ"ד, הליכות שלמה תפילה פרק ב' ס"ק י"ג, ביאורים והערות ש"א אות ט"ו, אות כ"ט, תולדות נח עמ' תרכ"ו ד"ה וכאן, לשונו מובא לעיל).*
      3. *משום מגלגל חוב ע"י חיוב – הגרחפ"ש* זצ"ל *(טבעת השולחן סי' רל"ד).*
   4. *מראי מקומות – עמק הלכה (ח"א סוף סי' ע"ח ד"ה ועיין עוד), נטעי גבריאל (יחוד, עמ' רע"א ד"ה אך), שירת משה (סי' ט"ו אות ה'), מנחת אשר (ויקרא סי' ל"ט אות ה' ד"ה אמנם), בית מתתיהו (ח"א סי' ב' אות י"ז ד"ה ובזו), הרימו מכשול (סי' י"ז אות כ"ג).*
      1. *אתוון דאורייתא (כלל י' ד"ה והנה) – "והנה י"ל עוד דאפי' אי שוגג בדרבנן לא הוי עבירה שתצטרך כפרה וסליחה עכ"ז תקלה עכ"פ נחשב ובפרט לגבי אדם גדול".*
      2. *הר צבי (יו"ד סי' קכ"ד) – "אם מכשיל לחבירו באיסור דרבנן בשוגג, דלבסוף לא עשה עבירה לפימ"ש הנתיבות (בסימן רלד) דבשגגת עבירה דרבנן ליכא עבירה כלל והוי כאילו לא עביד איסורא, א"כ למה יעבור בלפני עור אפילו אם נצדד דמושיט כוס יין לנזיר עובר בלפני עור אף אם אח"כ לא שתה הנזיר דלא תתן כתיב, עכ"ז י"ל שלענין איסור דרבנן כגון מוסר לו איסור דרבנן וברור לו להנותן דבמזיד ודאי לא יאכלנו אלא כ"ז שלא ידע, א"כ אינו במציאות כלל שיעבור חבירו על איסור דרבנן".*
      3. *חלקת בנימין (סי' קי"ט סעי' י"ג בי' ד"ה ואם, עמ' רנ"ב) – "יש להקשות בעיקר דברי הנתיבות דבדרבנן אם עבר בשוגג לאו כלום הוא דא"כ למה לא יהא מותר אף לכתחילה לתת לחבירו דבר האסור מדרבנן ולא יאמר לו שהוא איסור וממילא לא יעבור ונמצא דגם הנותן לא הכשילו".*
9. עבירה באונס*.*
   1. ***מחמיר****.*
      1. *אג"מ (יו"ד ח"א סי' ג' ד"ה וגם,* או"ח ח"ה סי' י"ג אות ט'*) – "וגם פשוט שאם אחד יאנוס את חברו לעבור איסור באופן שיהיה פ"נ שהעובר לא יעשה איסור דאונס רחמנא פטריה וגם מותר לכתחלה לעבור ולא ליהרג נמי יעבור המאנס באיסור דלפני עור אף שלכאורה הא לא הכשיל את חברו באיסור משום דעכ"פ נעשה על ידו איסור והוא אינו אנוס. וביותר ניחא זה למה שבארתי בחדושי דאיסור לפנ"ע דמכשיל בחטא אינו מגדרי האיסורין שבין אדם לחברו כמו במשים מכשול לפני עור שודאי עובר בלפנ"ע דמקרא אין יוצא מידי פשוטו וכן בנותן עצה רעה שעובר בלפנ"ע כמפורש ברש"י בפי' החומש אף דכן היה מסתבר לכאורה שגם מכשיל בחטא הוא מגדר זה, דאם היה מגדר בין אדם לחברו לא היה עובר במכשיל עכו"ם בחטא כמו שאינו עובר בנותן עצה רעה כעובדות דבב"ק דף קי"ג בטעות עכו"ם שהיו ע"י עצה רעה עיין שם".*
      2. *מנחת אשר (ח"ב סי' ל"א) – "איסור גמור".*
10. *מראי מקומות.*
    1. ***האם מותר לעשות מילה בזמנה בשבת כשיודע שיגרום עי"ז לחילול שבת בודאי****.*
       1. *מראי מקומות –* ***וישמע משה (פר' פנחס תשע"ו עמ' א').***
    2. ***גדר של תרי עובדא דנהרא****.*
       1. *מראי מקומות –* ח"ח (לשה"ר כלל ט' ).
    3. הגר"י ברקוביץ שליט"א (מכתב במייל) *-*

The state of Colorado recently lifted the ban on selling marijuana. I was approached and asked to invest in a company which grows and brings marijuana to the public. Is it permitted to invest in such a business? Is it any different than investing in a cigarette company or liquor store?

R' Y. Berkovits wrote: A liquor store and a cigarette company are two very different things. Liquor is not b’cheftza a problem, as most customers buying from a liquor store are not alcoholics. Cigarettes are b’cheftza dangerous, as most customers of cigarettes are addicted to a point where it is proven to be hazardous to one’s health. Don’t invest in cigarettes or marijuana.

A student of mine is bringing in cigarettes and selling them in Israel "for fun." He's selling to non-Jews and Jews alike claiming he received a heter. I was curious what the heter for selling poison to people is. The posek he asked argued his buyers would be buying them anyway - is that an argument? Also, I know Rav Nevansal was asked by a smoker to mater a neder he took to never smoke again. His response was he wouldn't help to kill this man. Would the Rav have matered the neder given the severity of breaking it?

R' Y. Berkovits wrote: It’s difficult to be matir. [What’s the heter even for a grocery store to be selling them?] In terms of the neder, you have to weigh it out. You don’t want him to smoke, but you also don’t want him to be nichshal in nedarim.

* 1. הגר"י ברקוביץ שליט"א (מכתב במייל) -

Can I invite my mother to the Rosh Hashana meals - she isn’t frum and she will drive. [She will not sleep over for two nights.] Although she does not appear to be on her way to becoming frum (although you never know), but she is my mother and will possibly be insulted if I don’t at least invite her. Will kibud av v’em maybe override other issues? Also by coming she is definitely avoiding some aveirus – and getting at least something.

R' Y. Berkovits wrote: The question is - what is the heter? Rav Moshe holds that getting someone to do an aveirah is an issur of מסית. Rav Shlomo Zalman says that if you offer them a place to stay, even though you know they won’t take it, you are not a מסית but still a מסייע. Therefore in cases where you believe that this is what they really need to grow, then there is no problem of מסייע, since driving is the correct thing for the situation they are in, so you are helping them onto the correct path. Here that doesn’t appear to be the case. The shaila here is, can good intentions, including the mitzvah of kibud av, get rid of מסייע? You'll need a mekor for that. To be מסייע is a bittul of the chiyuv להפריש מאיסורא which is a chelek of ערבות which the MB holds is דאורייתא. [The Chofetz Chaim does allow one to say lashon hara l’toeles even in a case where he knows that the listener will accept it as fact and be oiver on kabalas lashon hara. It’s a chidush, and to apply it elsewhere is difficult.] It’s a very hard shaila, not to invite a mother, but what is the heter?

I want to invite over a secular couple for Shabbos - but it means they’ll drive over. Although I’m not sure the Shabbos meal will accomplish much more than any weekday meal - I am sure that by inviting them they will be doing less melacha over Shabbos. Is that enough to allow me to invite them? If no, why not?

R' Y. Berkovits wrote: No. Lemaysah you are telling them to do an aveirah. It’s either Rav Moshe’s meisis, or some type of mesayeyah. When we believe that coming for a Shabbos meal would help them make a significant move towards more observance, then they themselves should be mechalel one Shabbos for the sake of keeping many more in the future, and therefore we are advising them correctly. Here, the aveirah they are doing is not helping the big picture, therefore it’s assur, and it’s assur for anyone to advise them to do an aveirah.

* 1. הגר"י ברקוביץ שליט"א (מכתב במייל) -

We have a couple coming for the entire Shabbos and they don’t keep taharos hamishpacha. Can we give them a room? What if they only have a secular marriage? What if they are living together without any marriage?

R' Y. Berkovits wrote: We do. The shaila is why. It isn't לפני עור, however it is a question if it's considered מסייע בשעת עבירה. Since it is a safek if they will do an aveirah, and it is either דרכי שלום or kiruv (you invited them for a reason), we are mekil. This is only if they at least have a secular marriage. If they are not legally married - you can’t. It is a chillul Hashem.

הגר"י ברקוביץ שליט"א (מכתב במייל) -

Can I send an email - from here in E.Y - on Motzei Shabbos to a non-frum Jew in America, when he probably will reply when it is still Shabbos for him? What if I'm not sure if he'll reply right away?

R' Y. Berkovits wrote: If there’s a ch’shash that he might open it on Shabbos - then you shouldn’t send it. It’s either mesayeah or lifnei ivur.

הגר"י ברקוביץ שליט"א (מכתב במייל) -

I'm going away for a month. Can I rent out my apartment to my neighbour's parents who aren't frum, or is it lifney ivar or messayea regarding relations, Nidda etc.?

R' Y. Berkovits wrote: There's no lifnei iver (but you do have to worry about the kashrus of the kitchen.) Rav Moshe is matir on the grounds that an apartment is not made specifically for issur (just as a car is not made for chillul shabbos or a pot for tarfus.)

A question asked to me from a newly-married woman. I received an offer to work planning and booking itineraries for a touring service here in EY. It’s run by an older couple, not religious. 95% of their clientele are reform or conservative, and their itinerary includes Shabbos excursions–like going to the Dead Sea etc. I said that I can’t book anything for Shabbos – they said that they can work around me – just to plan an itinerary and they’ll book the necessary things for Shabbos. Is there any way that I can work for them? It’s a good job.

R' Y. Berkovits wrote: You can take the job if you think you’ll be able to plan all the other days, without hinting at all to any Shabbos planning that involves melacha. It’s not a game – you can’t have anything to do with activities that involve chillul Shabbos. You have to make this clear with the people that are hiring you. What they do afterwards on their own is not your issue.

רבבות אפרים (אסיפת יצחק ט' סיון תשס"ו) – שאלה: "האם יכול לומר לאשה שאינה נשוי מספר טלפון לרופא, אם היא רוצה לקנות כדורים למניעת לידה, או זה הוי לפני עור או מסייע לדבר עבירה". תשובה: "נראה דיש בזה משום מסייע לדבר עבירה".

**? צריך תיקון ?**

היד רמה בב"ב שם כתב שג"כ אסור להזיק משום לפני עור לא תתן מכשול, ושלא כהרמב"ם סה"מ ל"ת רצ"ט וסמ"ג ל"ת קס"ח וחינוך מ' רל"ב שכולל לפנ"ע רק במשיא עצה רעה ומכשיל בעבירה ולא הזכירו כלל נותן מכשול לפני סומא. ומדייק המנ"ח שם דאין איסור לפנ"ע בזה כפשטות דקרא, וכן בב"ח יו"ד סשל"ד. אמנם בחזו"א הל' עכו"ם סס"ב א"ז משמע כהיד רמה, וכן בתרגום יונתן בפסוק (כדכתיב בהערות במס' קידושין לב. ד"ה אחרונים), ס"ח ס' תרע"ג [ומקור חסד שם א"א], רלב"ג על הפסוק, ת"ת על הפסוק אות פ' וכתב שכן בזוהר קדושים פ"ה א' בשלח מ"ט ב' ובמדרש שוח"ט קמ"ו, נוב"ק אה"ע ספ"א א"א ד"ה תו, משח"כ על הפסוק, אחיעזר ח"ג סס"ה אות ט', תפארת יעקב גיטין נג: ד"ה והא, ואג"מ יו"ד ח"א ס"ג ד"ה וגם ואו"ח ח"ה סי"ג א"ט ד"ה אבל.

והנה כל זה הוי באדם המזיק או גבי פותח וכורה בור (בין להזיק גופו ובין להזיק ממונו, ושלא כחי' ר' ראובן ב"ב ס"ח א"ב ד"ה הנה שלפ"ע דוקא בנזק הגוף והנפש, וכן מוכח מהרי"פ ל"ת נ"ג נד-ד ד"ה ואמנם, ועי' ס' ביאורים והערות ב. א"ב) דאסור משום 'נתינת' מכשול לאחר, אבל אפשר דאין איסור אם אינו שומר בהמותיו או שאר שוא"ת. אמנם עי' בשד"ח מע' ו' כלל כ"ו אכ"ה שמביא מחלוקת הפוסקים אם שייך לפנ"ע בשוא"ת [וכן משמע מהח"ח פתיחה לאוין ד'], ועי' דברות משה שבת ס"ב ע"ו ד"ה ויש. ולפ"ז אם לפנ"ע כפשטי' דקרא, וגם יש חיוב בשוא"ת, ממילא יש לו חיוב לשמור בהמותיו.

הלאו הד' של לפני עור לא תתן מכשול נכלל ג' איסורים. שלא להכשיל בעצה רעה, ושלא יעזור עובר עבירה, ושלא לגרום הזיק כפשטות דקרא (עי' היד רמה בב"ב דף כו. אות ק"ז שכתב שאסור לגרום הזיק משום לפני עור לא תתן מכשול, ושלא כהרמב"ם סה"מ ל"ת רצ"ט וסמ"ג ל"ת קס"ח וחינוך מ' רל"ב שכולל לפנ"ע רק במשיא עצה רעה ומכשיל בעבירה ולא הזכירו כלל נותן מכשול לפני סומא. ומדייק המנ"ח שם דאין איסור לפנ"ע בזה כפשטות דקרא, וכן בב"ח יו"ד סי' של"ד. אמנם בחזו"א הל' עכו"ם סי' ס"ב אות ז' משמע כהיד רמה, וכן בתרגום יונתן בפסוק [כדכתיב בהערות במס' קידושין לב. ד"ה אחרונים], ס"ח ס' תרע"ג [ומקור חסד שם אות א'], רלב"ג על הפסוק, ת"ת על הפסוק אות פ' וכתב שכן בזוהר קדושים פ"ה א' בשלח מ"ט ב' ובמדרש שוח"ט קמ"ו, נוב"ק אה"ע סי' פ"א א"א ד"ה תו, משח"כ על הפסוק, אחיעזר ח"ג סי' ס"ה אות ט', תפארת יעקב גיטין נג: ד"ה והא, ואג"מ יו"ד ח"א ס"ג ד"ה וגם ואו"ח ח"ה סי"ג אות ט' ד"ה אבל). בלפ"ע, החלק של שלא יעזור עובר עבירה תלוי אם עובר שום עבירה אחרת (וא"כ להמשח"כ והת"ת המספר לשה"ר על גוי עובר על לאו זו). והחלק של שלא לגרום הזיק, בזמן שמספר דברים שגורים אם נשמעו איש מפי איש להזיק חבירו בגופו או בממונו הרי זה לשה"ר, כדאי' ברמב"ם דעות פ"ז הל"ה והביא הח"ח בכ"ה ס"ב ..... א"כ אין איסור לפנ"ע בלשה"ר על גוים שגורים הזיק (עי' חלקת בנימין רכילות ביאורים כ"ט אות א').

מי שמאריך בתפילתו, אם צריך לעמוד במקום שלא יהיה מכשול – קונטרס קיצור הלכות הגרי"ז שליט"א (עובר לפנ"ע) הגרח"ק זצ"ל (ראוי לעמוד במקום אחר), אשל אברהם בוטשאטש (מהדו"ת ריש סעי' ד'), ס' ד"א של תפילה, ס' לפנ"ע (בסוף, הע' 49), בית ברוך (כלל כ"ו ס"ק כ"ח, דרך ארץ), לשכנו תדרשו (עמ' ע"ד ד"ה מרן).

שאלה: "אשה נאה שיודעת שכאשר הולכת ברחוב יש אנשים שנכשלים ומתבוננים בה, אטו תהא אסורה לילך ברחוב משום לפנ"ע ..."

תשובת הגרח"ק זצ"ל בס' משנת פקו"נ עמ' רצ"ז – "עי' תענית כד. ... איסור דאורייתא ליכא רק בתרי עברי נהרא, וגם דרבנן לא אסרו בעושה כמנהג העולם ...".

קטן – סומא – שוגג דרבנן.