מראי מקומות  קמה כבשים
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / מלאכות שהיה והטמנה / הרב משה יפהן / דש סחיטה פרק חבית וליבון

**מראי מקומות קמה. 5**

**סוחט אדם אשכול של ענבים לתוך הקדירה. וכו' ודג לצירו אפילו לתוך הקערה וכו'. גופא כבשים שסחטן אמר רב לגופן מותר למימיהן פטור אבל אסור. ושלקות בין לגופן בין למימיהן מותר ושמואל אמר וכו'. ורבי יוחנן אמר וכו'.** הנה יש לעיין, מהו הטעם שהתירו לסחוט דג לצירו וכן מהו הטעם שהתירו לסחוט שלקות אפילו למימיהן. וברש"י מבואר דהטעם הוא משום דהם חשיבי אוכל ולא משקה. והוי אוכל מאוכל.והנה שמואל פליג וסובר דנאסר מדרבנן ולרבי יוחנן מבואר דנאסר מדאוריתא. וצ"ע במה נחלקו שמואל מדרבנן ורבי יוחנן מדאוריתא על רב. האם הם סוברים דגם אוכל מאוכל נאסר ויש בזה משום מפרק. או דהם חולקין וסוברים דלית לזה שם אוכל לשלקות ולדג היוצא מצירו, או דהם סוברים דלא כל אוכל מאוכל חייבים אלא דווקא נוזל ממוצק דיש כאן גם השתנות אפילו דלית ליה שם משקה ויל"ע בזה.

**כבשים שסחטן אמר רב לגופן מותר למימיהן פטור אבל אסור, ושלקות בין לגופן בין למימיהן מותר.** והנה יש לעיין בגדר החילוק בין כבשים לבין שלקות. ומרש"י נראה דשלקות הוי אוכל. וגם המים הם כמו אוכל. ונראה דכיוון דנתבשל הוי כמו מרק. ובאמת צריך עיון להגדיר איזה סוג נוזל נקרא אוכל ואיזה סוג נוזל נקרא משקה. ויש לעיין בזה.

**שם.** הנה יש לעיין מהי סברת רב ושמואל להתיר סחיטת כבשים למימיהן דלא יהא בזה איסור דאוריתא. ומאי שנא מסחיטת זיתים וענבים דחייב כשעושה כן למימיהן. וכן יל"ע במאי פליג רבי יוחנן דהוא סובר דזה נאסר מדאוריתא. ועיין רש"י שפי' דפטור משום שאין המשקה גדל בתוכן וסבר רש"י דפירוק בעינן דומיא דחיטין דהפירוק הוא מדבר טבעי שהוא גדל ביחד דומיא דדישה. ולא באופן שנבלע בתוכו אח"כ דאז הוא נאסר רק מדרבנן. אמנם התוס' הקשו על רש"י מהמובא להלן קמא. ולכן פי' דהטעם דכבשים מותרין מן התורה הוא משום שרב לטעמיה דרק דריכת זיתים וענבים אסורה מן התורה וכן פי' הרשב"א והריטב"א.. והטעם דרש"י לא פי' כהתוס' הוא לכאורה דרש"י לשיטתו להלן דטעם החיוב בזיתים וענבים הוא משום שזה אורחייהו ולכן הוא הדין בכבשים וממילא רש"י הוצרך לטעם אחר. ובשי' התוס' יש לדון האם כוונתו היא כהשיט לר"ן שהביא תשובת הגאון דהחיוב הוא רק בדבר שהוא מז' משקין. או דכוונתו כהרשב"א והריטב"א דהחיוב בזיתים וענבים משום דרובן עומדים למשקה. ועיין בנשמת אדם כלל יד ס"ב ובפמ"ג באשל אברהם בפתיחה לסי' ש"כ שביארו מדוע רש"י פליג על התוס'. ועיין אג"ט דש סקט"ז.

**שם.** ועיין בפי' הר"י מלוניל כאן. ועיין במאירי בשם גדולי הדורות דכתב דהחיוב בזיתים וענבים והא משום שהמשקה כנוס בגופם משא"כ בשלקות אינו כנוס בגופם ואינו נבלע בגופם . וכן תותים ורימונים אין המשקה כנוס בהם. [וכנראה המכוון דהם כולם נוזליים אבל זה לא כמו יין שהמשקה כנוס כמשקה בתוכו. וכתב המאירי דבגדים שהמשקים בלועים בתוכן אע"פ שאינם ממינם יש בהם דין מפרק. והפמ"ג שהובא לעיל נקט סברא אחרת בזה. להפך מדברי המאירי. דעיין לעיל רש"י צה. ד"ה מפרק דכתב דמפרק הוא בפקיד ועקיר ודווקא זיתים וענבים הוא פקיד ועקיר אבל בשאר הפירות המשקין בלועין בתוכן ואין כאן מפרק. **ר' יוחנן אמר אחד כבשים ואחד שלקות לגופן מותר למימיהן חייב חטאת.** הנה סברת רבי יוחנן דמחייב בכבשים באופן שסחטן לגופן ובמה פליג על רב ושמואל. לדעת רש"י צ"ל דהוא סובר דאין חיוב דווקא בדבר שגדל בהם אלא בכל דבר שאורחיהו בסחיטה. ולדעת התוס' צ"ל דהוא מחייב בכל דבר שהוא אורחיה בסחיטה ולא רק בזיתים וענבים. ויש לעיין מהי דעת רבי יוחנן בסחיטת שאר פירות כגון פגעין ועוזרדין .ואפילו בתותין ורימונים יש לדון האם יהיה חיוב מדאוריתא. ומצינו בזה מחלוקת עיין בריטב"א ד"ה ורבי יוחנן שדייק דלעיל רבי יוחנן קמג: פסק דהלכה כרבי יהודה שאר פירות ולא בזיתים וענבים, ולכאורה היינו טעמיה דזיתים וענבים הסחיטה נאסרה מדאוריתא משא"כ בשאר פירות ומבואר דשאר פירות אין איסור סחיטה אפילו באופן שהוא סוחט למשקין. והטעם דלא חייב משום שאין דרך לסוחטן לא חשיב סוחט אלא כמזיק ומפסיד. ועיין תורי"ד, ועיין בביאור הלכה סי' ש"כ ס"ז ד"ה ולר"ח דכתב דכן מוכח מפי' ר"ח. וכ"כ החזו"א סי' נ"ה ס"ד. דמודה רבי יוחנן בפגיעין ופרישין. אמנם עיין באג"ט דש סי"ז ס"ה. דדייק מדברי הרשב"א דרבי יוחנן מחייב חטאת בשאר פירות למימיהן. כמו בכבשים. ועיין בביאור הלכה שהביא דעת הסמ"ק שגם ס"ל הכי.

**לענין הלכה**. עיין בפי' ר"ח דנקט דהלכה כר"י דקיי"ל כוותיה. וכן פסקו התורי"ד והריטב"א. **אמנם הרי"ף עיין בו היטב** **במה שהרחיב בכל הסוגיא** ובמה שדן האם ההתר של חולב לתוך הקדירה איירי רק ביו"ט עיין היטב בכל אריכות דבריו. והוא פסק כרב ושמואל. וכן פסק הרא"ש בסי' ד' וכן פסק הרמב"ם פכ"א הי"ג וכן פסקו הרשב"א והר"ן. דכיוון דקיימא רב ושמואל בחדא שיטה אין דבריו של רבי יוחנן שהוא אחד במקום שניים. ועוד דהברייתא דבי מנשיא מסייעת להו. ועיין בתורי"ד דדחה לשיטתו דהברייתא איירי בשאר פירות ובזה רבי יוחנן מודה דליכא חיוב חטאת עיין לעיל. מה שהבאנו בשמו. **ובפלוגתת רב ושמואל גופייהו לענין שלקות.** פסקו הראשונים כשמואל דהרי רבי יוחנן קאי כוותיה לגבי האיסור. **ובמה שנקט הרי"ף דהלכה כרב ושמואל כנגד רבי יוחנן** עיין בקרבן נתנאל אות ב' שהקשה מדברי הרי"ף עצמו בע"ז. ועיי"ש שהביא שהתוס' סברו דהלכה כרבי יוחנן אפילי כנגד רב ושמואל. התוס' בחולין צז. ד"ה אמר רבא. וכן משמע לכאורה בתוס' בסוגייתנו. דהביא דברי ר"ח ולא דחו דבריו. אמנם הב"י נקט דהתוס' סוברים כהרי"ף והרמב"ם. להלכה הב"י הנ"ל פסק כהרי"ף והרמב"ם וכתב שגם הרא"ש מסכים עמם מעיקר הדין. אלא שכתב שהמחמיר כהר"ח תבוא עליו ברכה. ובשו"ע הביא את שתי השיטות. ועיין בט"ז סק"ז שתמה שבהלכות שבת לא הכריע המחבר ואילו בהלכות יו"ט. סי' תק"ה הכריע כהרי"ף ולא הביא דעת הר"ח. ועיי"ש במג"א בהלכות יו"ט סק"ב. שביו"ט דעת המחבר להקל. ועיין בפמ"ג משב"ז ש"כ ס"ו. ובמשנה ברורה סק"ל ובביאור הלכה ד"ה ולר"ח. ועיין בהרחבה במנחת ברוך או"ח סי' פא.

**עיין בפי' הר"ח,** שדייק מדברי רבי יוחנן דמדלא חילק בין סוחט כבשים לקערה או לקדירה משמע דהוא סובר דאין התר בכל גוונא ופליג על רב ושמואל דהתירו בזה. ופסק גם בזה הלכה כרבי יוחנן. **אמנם התוס' הרי"ף והרא"ש האריכו לדחות את דבריו** עיי"ש היטב. וביישוב שיטת הר"ח עיין בקרבן נתנאל אות פ' ובאג"ט סקי"ז. ובשפ"א. ובאבי עזרי פ"ח ה"י ובמנחת ברוך.