דיני ליל הסדר
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב מאיר קאופמן / שיעורי הלכה

#### י"א ניסן פ"ב - בית מדרש הגדול נוה יעקב

# דיני ליל הסדר

## דיני ערב פסח

### איסור מלאכה בערב פסח

א] מבואר בגמ' שאסור לעשות מלאכה בער"פ אחרי חצות ויש בזה שני טעמים בראשונים או מצד שבזמן שהיה בית המקדש זה היה כמו יו"ט מצד הקרבת קרבן פסח או מצד שחז"ל רצו שאדם יהיה פנוי לצורכי הפסח ומבואר בסימן תס"ח דגדרו כמו חול המועד ומבואר שאסור לכבס ולהסתפר ועל ידי עכו"ם אפשר להקל ולגבי גזיזת צפרנים לכתחילה יש לגוז קודם חצות ואם שכח מותר לאחר חצות ומבואר שמותר לעשות מלאכות פשוטות לצורך החג וכגון לתקן בגדים אבל בשכר אסור ולגבי תספורת של ילד יש לדון להקל שגם בחול המועד מבואר שאם הוא מצטער מותר

### איסור אכילה בערב פסח

ב] אסור לאכול מעלות השחר בערב פסח מצה שיוצאים בה ידי חובה ונהגו לא לאכול מצה שעשויה שלא לשמה ואיסור זה הוא גם על קטן כל שמבין בסיפור יציאת מצרים אמנם קנידלך בפשוטו מותר לאכול בערב פסח וכן עוגות שעשו מקמח מצה ואיבדו תוריתא דנהמא אמנם בשער הציון תמ"ד א' הביא מהגר"א שאין לאכול גם מצה מבושלת ובפשוטו לפ"ז גם איבד תוריתא דנהמא ולילדים וודאי יש להקל וכן הוא עיקר לדינא

עוד מבואר שאסור לאכול משעה עשירית וכדי שיאכל מצה לתאבון ואז ודאי אסור אפילו מצה מבושלת אמנם לאכול ירקות ופירות מותר אבל צריך להיזהר שלא ימלא כריסו ויוכל לאכול מצה לתיאבון בליל הסדר ומי שאסטניס כתוב שצריך אפילו לצום מהבוקר כדי שיוכל לאכול מצה לתיאבון

## דיני ארבע כוסות

### חובת ד' כוסות ויין אדום

ג] יש תקנה דרבנן לשתות ד' כוסות בליל הסדר והוא חיוב גמור וצריך למכור כסותו כדי לקיים חיוב זה ומבואר בגמ' שגם **נשים** חיבות בזה ומבואר במ"ב שלכתחילה צריך לתת גם **לקטנים** שהגיעו לחינוך ומבואר בירושלמי שהיו אמוראים שכאב להם הראש עד שבועות וכתב המ"ב שמי שנופל מזה למשכב זה ודאי לא דרך חרות והוא פטור וראוי להתאמץ לקים מצוה זו ומבואר בשו"ע שאין לקים חובת הלילה עד שתחשך ולכן הקידוש שיש בו קיום דין כוס ראשון צריך גם להיות משתחשך עוד מבואר בשו"ע שלכתחילה צריך יין אדום ומבואר טעם אחד מצד זכר לדם וראוי שלא למזוג יין לבן בכונה שיהיה אדום כיון שכאן מכוון למטרת צביעה שלא לתועלת האכילה ויתכן שזה חמור יותר מכל צביעה באוכלין

### דין מזיגה בד' כוסות

ד] והנה מבואר בגמ' ששתאו חי ידי יין יצא ידי חירות לא יצא והרשב"ם ביאר שהכונה שלא יצא מצוה לכתחילה שזה יהיה דרך חירות ועיין ח' הגרי"ז שביאר בדעת הרמב"ם שזה מעכב והנה כתבו הפוסקים דהיום היין שלנו חלש ולכן לא צריך למוזגו אמנם כמדומה שהינות שלנו חזקים וודאי שלשתות יין ללא מזיגה זה קשה לאדם ולשון הרמב"ם פ"ז מחמץ ה"ט **ד' כוסות האלו צריך למזוג אותם כדי שתהיה השתיה עריבה הכל לפי היין ולפי דעת השותה** עכ"ל ולרוב בני אדם יין ללא מזיגה אינו ערב ולכן ראוי למזוג כל כוס של ברכה ובפרט בליל הסדר שיש דין דרך חרות והנה במזיגה במים יש לדון כמה אפשר למזוג עיין סימן ר"ה ומקובל ששליש מים ודאי אפשר אמנם מזיגה במיץ ענבים ששם הרי ודאי יוצאים אפשר למזוג בשיעור שניכר החריפות וזה טעים לו ובפשוטו חצי מיץ ענבים זה ודאי טוב שגם זה ערב לאדם וגם יש בזה עדין חריפות גבוהה [ויש לדעת שיין מתוק יש בו לפחות שנים עשרה אחוז סוכר]

### בדין מיץ ענבים וחמר מדינה

ה] הנה לגבי קידוש וכוס של ברכה ודאי מועיל מיץ ענבים וכמבואר בגמ' בב"ב שאדם סוחט אשכול ענבים ויוצא בזה ידי קידוש אמנם כאן שיש דין חירות כמבואר בגמ' שלכן יין חי לא יצא בזה לכאורא מיץ ענבים אין בו קיום של דרך חירות וכן הר"ן ביאר שהתקנה של ד' כוסות מצד שמחה ועיין פר"ח סוף תפ"ג ובחק יעקב תע"ב סקכ"ב שכתבו שלכן יין צימוקים אפילו שזה הגפן אבל כאן זה בדיעבד כי אין בזה דרך חירות ובמ"ב תע"ב סקל"ז התיר יין צימוקים רק לגבי מי שזה מזיקו או ששונא אותו ע"ש [ויש להוכיח שזה לא לכתחילה מהגמ' שלא שותים בין כוס שלישי לרביעי ובירושלמי מבואר הטעם מצד שכרות ומבואר שסתם שתיה זה יין שיש בו שכרות ולא מיץ ענבים והנה הפר"ח הביא מהמהר"ש זה מעכב אמנם הם נקטו שכל שיש לו שם יין זה לא מעכב] והנה מבואר בגמ' שיוצאים ביין חדש אמנם שם הכונה שהוא לא יישן אבל ודאי שיש בו איזה חריפות לכן ראוי לערב יין בשיעור שניכר החריפות שיש בזה דרך חרות ובפשוטו גם נשים זה כך רק שאם זה מזיק להם או ששונאות אותו בזה יש להקל כמו שהמ"ב הקיל במי צימוקים ולגבי ילדים שכל חיובם בד' כוסות לא ברור ודאי יש להקל במיץ ענבים

וכתב הרמ"א סוף סימן תפ"ג דמי שאין לו יין יעשה ד' כוסות על חמר מדינה ובפשוטו הכונה כמו שביאר הגרי"ז שבזה רק מקים הדין כוס של ברכה אבל הדין של ד' כוסות שיסודו להראות דרך חירות כמבואר בלשון הגמ' בזה ודאי התקנה על יין דוקא אמנם המ"ב תע"ב סקל"ז כתב שמי שקשה לו לשתות יין יכול לצאת בחמר מדינה ועיין שער הציון סוף תפ"ג דיש דברים שזה לא ודאי חמר מדינה ובזה לא יברך על כוס רבעי ושני דהינו דכל מה שאנו מברכים מצד שזה ודאי כוס של ברכה וכאן זה לא ודאי ומבואר שנקט שבודאי חמר מדינא אפשר לברך וצ"ע והדבר נפק"מ למי שחולה סוכר ולא יכול לשתות מיץ ענבים [וצ"ע למה קטנים אין תקנה של ד' כוסות חמר מדינה וצ"ל שעיקר התקנה על יין]

### שיעור הכוס ושתיתו

ו] מבואר בגמ' שהכוס צריך להחזיק רביעית ומבואר בגמ' שצריך לשתות רוב הכוס ולגבי קידוש מבואר בגמ' שזה מלא לוגמיו וכתבו התוס' שזה אותו שיעור ובפשוטו מצד שנקטו שהדין שתיה כאן ובכל כוס ברכה זה אותו הלכה [והאריך בזה הגרי"ז] אמנם הר"ן כתב שמלא לוגמיו שנאמר בכוס של ברכה לפעמים זה יותר ולפעמים זה פחות דכל אדם זה כמו שהוא וזה בכל כוס של ברכה שיש רק דין טעימה אבל כאן יש הלכה של רוב כוס דהינו רוב רביעית והנה בפשוטו כונתו שיש הלכה של שתית רביעית ותמה המהר"ל א"כ מה שייך רוב רביעית דבכל מקום שיש דין שיעור אין דין רוב אמנם הביאור שיסוד הדין הוא שתית כוס רק שס"ל שכל רביעית יש לה שם כוס ולכן יש בזה דין רובו ככולו אמנם הרמב"ן נקט שכיון שזה הלכה של כוס ממילא אם זה כוס גדול צריך לשתות את רוב הכוס ולכתחילה ראוי להחמיר שלא לקחת כוס גדול כך שרוב רביעית זה רוב הכוס אמנם העיקר הדין דלא כהרמב"ן

ומבואר בבה"ל שלכתחילה צריך לשתות הכל דלשון הגמ' שרק בדיעבד יוצאים וכתב הב"ח שזה רק כאן שיסוד הדין זה רוב כוס אבל בקידוש שזה שיעור מלא לוגמיו אין דין לכתחילה לשתות הכל אמנם לתוס' שזה אותו דין א"כ גם בקידוש יש דין לכתחילה לשתות הכל [אמנם הרי יש דין לתת לטעום לכל המסובים מכוסו ובהכרח שלא שותה הכל וצ"ל שהידור זה הוא עדיף]

### שתית רביעית בכוס ראשון

ז] הראשונים כולם דנו למה לא מברכים ברכה אחרונה על כוס של קידוש וחלקם נקטו שבאמת צריך לברך אמנם להלכה אנו לא מברכים מצד שזה נפטר בברכת המזון ובליל הסדר בברכה אחרונה של הכוס האחרון אמנם בשו"ת מהר"ח או"ז רי"ג כתב שאם מאריך בסיפור ההגדה יותר משיעור עיכול ממילא וודאי שחיב לברך מיד ויש שדנו שאם יברך זה מחסר בקידוש במקום סעודה אמנם כל הראשונים שדנו לברך ולא חששו לזה חזינן שאין כזה חיסרון והנה יש שדנו לישב המנהג שכיון שהכל זה כסעודה אחת ממילא כאן גם אם יש שיעור עיכול זה לא חיסרון [ודבר זה תלוי ביסוד הדין שיעור עיכול שלא מברכים עיין חזו"א] והנה דעת הגריש"א והחוט שני שבאמת יש לברך אמנם המנהג אינו כן וכמדומה שראוי בכוס ראשון לשתות רק רוב רביעית שבזה מדין ספק לא צריך לברך ברכה אחרונה וודאי שזה חומרה עדיפה מאשר לשתות כל הכוס [והחזו"א לא החמיר בכוס שניה ושלישית לשתות כל הכוס ורק בכוס ראשון מצד קידוש במקום סעודה וכוס רביעית מצד ברכה אחרונה ובפשוטו אין חסרון של קידוש במקום סעודה שאדרבא זה צורת הסעודה בליל הסדר] וצ"ע בזה

### ברכה על כל כוס

ח] נחלקו הראשונים האם מברכים על כל כוס וכוס או שרק על הראשון והשלישי והשו"ע נקט שמברכים רק בראשון והשלישי אמנם הרמ"א כתב לברך על כל כוס וכוס ויש בזה שני טעמים יש שכתבו שכיון שבאמצע מספר את ההגדה זה הפסק וביאר הרמב"ן שכיון שזה מעיקר הסדר שיפסיק ולא יוכל לשתות זה גרע מאחד שמתפלל שמונה עשרה באמצע הסעודה אמנם יש שכתבו שכל אחד זה מצוה לעצמו לכן זה מחיב גם ברכה נפרדת ולכאורא ראוי לכוין בברכה על הכוס הראשון שלא רוצה לפטור הכוס השני וכן בשלישי על הרביעי שבזה בפשוטו ודאי שזה מועיל כמבואר בט"ז [ויש לדון בלא כיון ושותה הכוס ללא הסיבה האם כה"ג יש צד שברכתו לבטלה]

### דיני הסיבה בד' כוסות

ט] נפסק להלכה שד' כוסות צריכים הסיבה ומבואר בשו"ע שזה לעיכובא אמנם דעת הראבי"ה שכיון שהיום לא רגילים להסב לכן זה לא מעכב והנה מבואר במשנה שבין כוס שלישי לרביעי לא ישתה ובטעם הדבר בירושלמי מבואר שזה מצד שכרות וביארו הפוסקים שקודם הסעודה אין שכרות דיין שבסעודה לא משכר וברשב"ם ביאר מצד שזה נראה כמוסיף על הכוסות וקודם הסעודה דרגילים לשתות למשוך התאבון האכילה אין זה נראה כמוסיף על הכוסות וחידש הראבי"ה שכל זה אם לא מברך על הכוס אבל אם מברך על הכוס כה"ג גם בין כוס ראשון לשני זה נראה כמוסיף על הכוסות ולכן אם לא היה דעתו לשתות לאחר כוס ראשון ורוצה לשתות בזה יש איסור של מוסיף על הכוסות אמנם מבואר ברא"ש דבמקום שודאי חייב לחזור ולשתות אין איסור של מוסיף על הכוסות דהרי זה דינו להוסיף בודאי ולפ"ז הכריע הרמ"א תע"ב ס"ז שמי שלא היסב שיחזור וישתה רק אם אין צד של נראה כמוסיף על הכוסות אבל אם יש צד איסור בזה אין להחמיר נגד הראבי"ה ולכן כתב המ"ב שבין כוס שלישי לרבעי לא ישתה ובין כוס ראשון לשני אם היה דעתו לשתות עוד יחזור וישתה ואם לא היה דעתו לא ישתה [ולכן ראוי לכוין שיכול לשתות] אמנם אם לא הסיב בכוס שני כיון שהרי דרכו לשתות יין בסעודה ממילא לא צריך לברך ויחזור וישתה

והנה צ"ע למה בלא הסיב בכוס ראשון שלא ישתה עוד כוס לאחר כוס שני ושם לא צריך לברך ואם מצד שזה בבת אחת שיעשה הפסק בסיפור הגדה קצת לב"י ועוד שישתה בסעודה ואולי בסעודה לא יוצאים חובת ד' כוסות שזה נראה שזה בגלל הסעודה וצ"ע עוד צ"ע דלאחר כוס שלישי לא ישתה מבואר במ"ב תפ"ג שזה או מצד שכיחא שכרות או מצד מוסיף על הכוסות וכתב שלביאור זה גם חמר מדינה לא ישתה וצ"ע בלא מברך כגון שכיון מראש למה שלא ישתה חמר מדינא או מיץ ענבים וצ"ל שכיון שאין הדרך לשתות לאחר הסעודה כאן גם ללא ברכה זה נראה כמוסיף על הכוסות אמנם בירושלמי שכתב מצד שכרות מדויק לא כך אמנם לראשונים שזה מצד מוסיף על הכוסות יתכן כנ"ל ואולי לגבי מיץ ענבים לא חילקו ואסרו כל יין וצ"ע

### שתאן בבת אחת

י] מבואר בגמ' ששתאן בבת אחת לא יצא ורש"י למד שהכונה בכוס אחד אמנם הראשונים נקטו שגם כוס אחרי כוס אבל אם זה ללא הפסק לא יצא ועיין בה"ל תע"ב ס"ח דדעת הב"י שלא צריך ממש על סדר שתיקנו חז"ל אלא הכונה שזה לא רצוף וגם אם עשה חלוקה אחרת זה טוב אמנם הביא מהפר"ח שצריך ממש כפי הסדר שתיקנו חז"ל אמנם גם לדבריו מבואר שכוס ראשון גם אם זה לא היה כוס של קידוש כגון שלא הסיב בקידוש יכול לשתות אחריו ללא לעשות עוד פעם קידוש וכן כוס שני שלא אמר עליו את ההלל וכן כוס ברכת המזון אם לא הסיב ללא החיסרון של מוסיף על הכוסות יכול לשתות עוד כוס דהינו דהסדר הכונה המקום שבו תיקנו לשתות ולדעת הגרי"ז ברמב"ם שלא על הסדר רק לא יוצא דין ברכה על הכוס אבל תקנת ד' כוסות ודאי יוצא ומעשה באשה שלאחר הסדר אמרה ששתתה את כל הכוסות בעמידה ובפשוטו לא יצאה ידי חובתה ויש לעיין איך אפשר עכשיו לעשות שתית ד' כוסות על הסדר וצ"ע

### זמן השתיה

י"א] צריך לשתות הכוס בצורה שהשתיה מצורפת לדבר אחד ונחלקו הראשונים לגבי שתיה מהו השיעור המצרף דעת הרמב"ם שזה כדי שתית רביעית ודעת תוס' ורוב הראשונים שזה כשיעור אכילת פרס ואפילו שהעיקר לדינא כראשונים שזה כשיעור אכילת פרס כמו שכתב המ"ב לגבי בו"נ [וכן נהגו החזו"א והגרי"ז] אבל מדין ספק ברכות להקל לא מברכים רק על שתיה בבת אחת וכן כאן ראוי להשתדל לשתות בבת אחת אבל בדיעבד כל ששהה עד שיעור אכילת פרס יצא שכן הוא העיקר לדינא [ובמ"ב מבואר שראוי שיחזור וישתה והוא חידוש]

## דיני הסיבה

### יסוד הדין הסיבה ובדין עמידה וכדו'

י"ב] מצוה לאכול בליל הסדר דרך חירות ולכן כתבו שיסדר שולחנו מבעוד יום בצורה יפה יותר מכל השנה וידוע שהבית הלוי בעצמו היה טורח להכין השולחן בליל הסדר שיהיה יפה כמה שיותר ותיקנו חז"ל שצריך הסיבה דהינו שצריך אכילה בדרך חירות שזה מתבטא בהסיבה אמנם דעת הראבי"ה שהיום כיון שאין הדרך להסב לכן אין זה דרך חירות אמנם מפורש בדבריו שהדרך חירות הוא אכילה בישיבה כדרך המלכים לכן בפשוטו מי שאוכל בעמידה זה ודאי לא דרך חירות ולכו"ע זה מעכב וכן יש עוד אופנים שאם שותה בצורה לא נוחה שיתכן שלא יוצא ידי חובתו לכן מן הראוי להשקיע שההסיבה שאנו נוהגים תהיה נוחה וגם מי שפטור מהסיבה כדלקמן אבל צריך לקים כל דבר שצריך הסיבה בצורה נוחה והנה הרמ"א הביא מהרמב"ם שלכתחילה יש להסב כל הסעודה דהינו שראוי שכל הסעודה תהיה דרך חירות והפסוקים סתמו בזה אמנם לכאורא היום שאצלינו זה מחסר בדרך חרות א"כ רק מה שמעכב צריכים בהסיבה אבל מה שלא מעכב אדרבא עדיף לשבת בצורה של חירות ולאכול וכן החזו"א לא היה מיסב בכל הסעודה אמנם ודאי ראוי לאכול בישיבה ובצורה נוחה כדרך בני חורין וצ"ע סתימת הפוסקים בזה

### בדין הסיבה בנשים

י"ג] מבואר בשו"ע שאשה אינה צריכה הסיבה אבל אם היא חשובה צריכה הסיבה ובטעם הפטור שלה יש ראשונים מצד שאין דרכה להסב ויש ראשונים מצד שאימת בעלה עליה או כי עסוקה בצרכי הבית לכן אצלה זה לא הדרך חירות וכתב הרמ"א שנשים שלנו נחשבים נשים חשובות אבל נהגו כראבי"ה שדעתו שהיום לא צריכים להסב כלל ומשמע שזה גם בנשים חשובות ובפשוטו מצד שנקטו שבנשים כיון שבהרבה פעמים אין זה דרך חירות אצלה ההגדרה שלא חיבו הסיבה אלא דרך חירות ולכן היום זה לא שיך משא"כ בגברים תיקנו הסיבה ולכן גם אם עכשיו זה לא דרך חירות התקנה נשארת וצ"ע

### תלמיד אצל רבו ובן אצל אביו

י"ד] מבואר בגמ' שתלמיד אצל רבו לא צריך הסיבה מצד שמורא רבך כמורא שמים ובתוס' מבואר שזה גם ברבו שאינו מובהק ועיין עמק ברכה שכתב ששיטת הרמב"ם שאין דין מורא ברבו שאינו מובהק ומבואר בשו"ע שת"ח מופלג בדורו [שהרי הוא כרבו שאינו מובהק] או גדול הדור [שזה כרבו מובהק] אסור להסב בפניהם ומבואר במ"ב שאם הוא מוחל אפשר להסב אבל משמע שאין דין לכתחילה לבקש רשות להסב ויתכן שיש בזה חסרון במורא רבך אמנם במקום ספק כגון בשולחן אחר המ"ב כתב שיבקש ממנו שימחל לו והנה בן אצל אביו צריך הסיבה בפשוטו כי הוא מוחל לו כמבואר במ"ב ולכן גם אם הוא רבו צריך הסיבה ולפ"ז אם יקפיד יתכן שלא חייב להסב ולפ"ז לגבי בנות שבין כה לא מסיבות אפשר לצוות אותם שלא יסיבו ולגבי תלמיד אצל רבו והוא חמיו בפשוטו פטור מהסיבה [והנה היה מקום לדון שהיום שאין דרך להסב אלא זה רק מצד המצוה שבדבר אין בזה חסרון מורא רבך אמנם מכל הפוסקים שסתמו שגם היום יש הלכות הנ"ל מבואר לא כך]

### הסיבת ימין

ט"ו] מבואר בגמ' שהסיבה זה בצד שמאל ויש בזה שני טעמים בראשונים או שמשתמש ביד ימין וטעם שני שמא יקדים קנה לושט ונפק"מ במי שאיטר שלפי הטעם שצריך שישתמש ביד הרגילה א"כ צריך להסב בצד ימין אבל לפי הטעם השני יסב כמו כולם וכתב התרוה"ד שכיון שחמירתא סכנתא מאיסורא לכן יסב כמו כל אדם דהינו שאפילו שלחלק מהראשונים לא יוצא חובת הסיבה אמנם הרדב"ז ומהר"ל ומור וקציעה כתב ששומר מצוה לא ידע דבר רע ויכול להסב כדרכו וכן מביאים מהחזו"א שיסב כמו שנוח לו ובפרט היום שלא מסיבים ממש שהסכנה בזה הרבה יותר קטנה וכתב המ"ב שבדיעבד ודאי יצא ולגבי מי שגידם הבה"ל נשאר שלא יסב שודאי שלאכול דרך מישהו אחר או בידו כשהוא מיסב על צד זה אין זה דרך חירות

### צורת ההסיבה

ט"ז] הנה עיקר לשון הסיבה בהרבה מקומות הכונה בצורה של שכיבה אמנם לשון השו"ע ישב בהסיבה משמע שמועיל גם בצורת ישיבה והנה עיקר ההסיבה זה שנשען בצדו ובזה השתיה היא דרך חרות ולכן בפשוטו לא עוזר הסבה אם הוא לא נשען על משהו ולשון המ"ב ראשו מוטה אמנם הכונה גם גופו דזה עיקר ההסיבה ואם מסיב בראשו לבד זה מאוד לא נח וכן צריך להיזהר שלא יגביה את ידו השמאלית כדי להישען על משענת חברו שזה בצורה מאוד לא נוחה ומבואר בגמ' שאפשר להסב על ברכי חברו ובבן איש חי כתב שאפשר גם על כתף חברו וזה יותר נח בצורה של ישיבה והשבות יצחק הביא מהגריש"א שבזמן שנשענים עליו הוא לא יוצא בשתיתו שזה מחסר בדרך חרות וצ"ע

### מה הם הדברים שצריך הסיבה

ט"ז] מבואר בגמ' שד' כוסות צריכים הסיבה וכן כזית מצה צריך הסיבה ונחלקו הראשונים לגבי כורך ואפיקומן האם צריך להסב וכתב המ"ב שלכתחילה יסב בהם ולגבי אפיקומן כתב שאם אכל שלא בהסיבה אם כבר הסיח דעתו מאכילה שיש כאן צד שאוכל אחרי אפיקומן לא יחזור ויאכל אבל אם לא אם זה לא קשה לו יחזור ואכל בהסיבה, לגבי כרפס סתימת הדברים שלא צריך הסיבה ובפשוטו יש בזה מחלוקת ראשונים שהרבה נקטו שזה זכר למרירות וממילא זה כמו מרור שלא צריך הסיבה ובפשוטו לדידן שאוכלים פחות מכזית שזה רק מעשה היכר ודאי לא מעכב בזה הסיבה

## מצות מצה

### בדין לשמה בלישה קצירה וטחינה

י"ז] יש מצוה דאוריתא לאכול כזית מצה בליל הסדר ומבואר בגמ' שזה צריך להעשות לשמה ועיין בה"ל סימן ת"ס שהאריך דבפשוטו זה דין דאוריתא והנה זה ודאי שצריך לשמה משעת לישה שזה זמן נתינת מים ובשו"ע כתוב שלכתחילה צריך בשעת טחינה וי"א משעת קצירה ומבואר במ"ב שהחומר של טחינה מצד שזה ברחים של מים ולפ"ז היום שהרחים ללא מים אין מעלה בטחינה יותר מקצירה והנה דעת הט"ז שבדין שימור שקודם נתינת מים מועיל גם אם עכו"ם עושה וישראל שומר שאין בזה דין עשיה לשמה אלא רק שימור לשמה וכן נקטו רוב האחרונים אמנם המ"ב כתב שיש מחמירים בזה מצד שאין אדם משמר מה שביד חברו ולכתחילה ראוי להחמיר בזה והנה יש מהדרים שיהיה קצירת יד וכן טחינת יד אמנם על פי רוב זה קצירת מכונה ובפשוטו סומכים על השיטות שעוזר השגחה על עכו"ם ויתכן שכאן שזה לא בר דעת זה עדיף וכמבואר במ"ב שעוזר ריחים של מים או בהמות והנה בפשוטו היום שאין מים בטחינה אם זה קצירת מכונה אין ענין שיהיה טחינת יד אלא אפשר לכתחילה טחינת מכונה ושמעתי שאדרבא יש שם זהירות יותר מחימום וכדו' אמנם יתכן שיש חילוק שהמכונה של קצירת יד זה בן אדם שמנהיג המכונה ואפילו שהוא לא צריך להפעיל כל הזמן אבל צריך להטות ולכוון את מכונת הקצירה כל הזמן ויתכן שזה מעשה אדם גמור משא"כ מכונת טחינה לאחר ההפעלה זה עובד מעצמו

האחרונים האריכו האם מצות מכונה חשיב עשיה לשמה והחזו"א הורה שיש להחמיר שלא חשיב לשמה וכן המנהג אצל רוב כלל ישראל שאוכלים בליל הסדר מצות יד כדי לצאת המצוה וודאי שכן ראוי לעשות

### שיעור כזית וכביצה

י"ח] בענין השיעורים יש שני שיטות מרכזיות ונבאר הדברים בקצרה הנה יש שיעורי אורך ורוחב כגון טפח אמה וכו' וזה נוגע לסוכה עירובין מעקה וכדו' ויש שיעורי נפח כגון כזית כביצה ככותבת כעדשה והנה לגבי שיעור רביעית הגמ' מסרה לנו את זה בשני מידות א. לפי מדת אורך שזה אצבעיים על אצבעיים ב. שזה ביצה ומחצה, והנה מדות אורך נמסר שטפח זה ד' גודלים ומבואר בראשונים שזה במקום הרחב שבאגודל ולפ"ז היו רגילים למדוד את מדות האורך ולגבי מדות נפח היו רגילים למדוד לפי הביצים שהיו מצויים בזמנם והנוב"י מדד ומצא שזה לא מתאים כלל [יש תשובה מהב"י שכבר עמד על זה] ובשיעור רביעית שמודדים לפי אצבעות זה יוצא באורך כפול מכביצה וחצי ולכן נקט שבהכרח התקטנו הביצים ולפ"ז יש להכפיל את כל השיעורים שנאמרו בכביצה כיון שברור שהתקטנו הביצים והנה לא ברור מדויק כמה התקטן אבל נקטו שזה כפול אמנם המנחת ברוך מכח זה אמר שאדרבא צריך לומר שיש טעות בצורת המדידה של האורך ושיעור האורך הוא הרבה יותר קטן [ולפי הדרמים שמצאו יוצא שכך היה שיטת הרמב"ם שכתב שמדד האצבעות והביצים ויצא לו מדויק אותו דבר] אמנם המנהג היה שלגבי אורך כולם עשו כשיעור הגדול ולגבי נפח נהגו כשיעור הקטן

והחזו"א הביא מתשובת הגאונים ונקט כך לעיקר שהשיעורים שניתנו בפירות זהו השם של השיעור ואם התקטנו הביצים א"כ יתקטנו גם השיעורים ולכן לגבי מדות אורך נקט לעיקר כמו השיעור הגדול ולגבי מדות נפח דהינו דברים שהשיעור הוא כזית או כביצה בזה השיעור כפי הביצים שבימינו אמנם לגבי חלה ורביעית שיסודו הוא לא שיעור של כביצה אלא שזה שיעור של מדה ורק אמרו לנו כמה יש במידה בזה נטה לומר שכל שהמידה לא משתנית לכן בזה נקט לעיקר שצריך להכפיל הביצים אמנם מדי ספק לא נפקא ולגבי חלה הורה גם להפריש כשיעור הקטן והבה"ל סימן רע"א כתב שלגבי קידוש הלילה שזה דאוריתא יש להחמיר כשיעור הגדול משא"כ לגבי קידוש היום שזה דרבנן אפשר להקל כשיעור הקטן וכן בסימן תפ"ו כתב לגבי כזית מרור כורך ואפיקומן שזה דרבנן כתב שיש להקל כשיעור הקטן [והנה מבואר שגם לגבי ברכה היקל כגון מרור אמנם שם הכונה שהוא ודאי חייב ומדין ספק יכול לצאת לכן יכול לברך וכמו לגבי ספירת העומר בין השמשות אבל לגבי ברכה אחרונה לכאורא מספק אין לברך וחילוק זה מבואר בגר"ז תפ"ו]

והנה בעלי התוס' דנו כמה זה כזית ומכח כמה גמרות הוכיחו שזה פחות מחצי ביצה או כמו שליש ביצה וכמדומה שבריטב"א כתב לתמוה עליהם שבכביצה אחת יש שמונה זיתים ובאמת שלא מצאנו בכל חכמי ספרד שדנו בשיעור של זיתים ובפשוטו מצד שהיה להם זיתים וידעו כמה שזה ועיין קה"י שהאריך להוכיח שזה דעת הרמב"ם וזה מה שמקובל בשם הגר"ח מולאזין שהיה מברך בו"נ על כפית של היום וכן יש עדויות ברורות שנהג כך החזו"א ובירך בורא נפשות על שליש ביצה וכן כתב הקה"י לגבי אכילת מרור שזהו העיקר לדינא [יש שהעידו שבירך על זית של היום שזה פחות משליש ביצה] ויש לזה ראיה חזקה ששיעור הזית הוא כשיעור הקטן דבגמ' במנחות מבואר שבקומץ שזה שלש אצבעות יש שני כזיתים ואין אפשרות להכניס שם יותר משני זתים של היום אמנם בספרו כתב להחמיר שליש ביצה כפול וכן הוא סתימת השו"ע ושאר הפוסקים

והנה עיין שו"ע סימן תפ"ו שכתב שיש אומרים שכזית זה חצי ביצה וכתב המ"ב שיש דיעות שזה שליש ביצה וכתב שלגבי דרבנן יש להקל ולגבי דאוריתא יש להחמיר שזה כחצי ביצה אמנם במקום חולי יש להקל שזה שליש ביצה דהינו שנקט שזה עיקר לדינא ולגבי ברכות כתב שראוי להחמיר שזה כחצי ביצה ואחרי זה הביא את הנידון שיש אומרים שהתקטנו הביצים וכתב שבדאוריתא צריך להחמיר כשיטות שזה חצי ביצה ולהכפילו דהינו שזה ביצה שלימה אמנם החזו"א ל"ט י"ז נקט שהעיקר לדינא שזה שליש ביצה ושיש להכפילו אבל לא צריך להחמיר יותר מזה וזה בצירוף למה שאם התקטנו הביצים או הזיתים התקטן השיעור

והנה יש כאן עוד נידון כשאמרו חצי ביצה האם זה ביצה בקליפתה או ללא קליפתה והמ"ב [תפ"ו ובסימן תרי"ב] כתב שזה ביצה אם קליפתה וכן הוא בבנין ציון החדשות סימן ל' אמנם הגר"א תפ"ו והנוב"י ל"ח נקטו שזה ללא קליפה והחזו"א ל"ז סקי"ז כתב שאין שיטה שסוברת שזה אם הקליפה וסברתם שהרי תוס' למדו את זה מהשואה לטומאת אוכלים שזה שיעור אכילה שאדם אוכל בבת אחת ושם זה ודאי ללא קליפה שאדם לא אוכל ביצה אם קליפה כמבואר עירובין פ"ג והנוב"י נקט שללא קליפה זה פחות רבע והגר"א נקט שזה פחות שליש והנה מבחינה מציאותית בעינינו זה לא כך אלא יורד בערך עשירית וכן נקט בשיעורין של תורה אמנם יתכן שכיון שאין גמ' שזה חצי ביצה או שליש אלא זה חשבון מכח הסוגיות ומצד החשבון זה כך ממילא צריך לעשות כמבואר בדבריהם

והנה יש עוד נידון בצורת המדידה האם צריך לדחוס החומר או שדנים אותו כפי צורתו עכשיו ולגבי שיעור חלה הרמ"א סימן תנ"ו כתב שדנים כפי הקמח עכשיו ללא דחיסה וכפי זה מדד החזו"א את השיעור חלה ולכן נקט שהשיעור הקטן זה קילו מאתים אמנם הגר"ח נאה מדד אם דחיסה ולכן נקט שזה קילו שש מאות וכן לגבי כזית פת המ"ב בסימן ר"י כתב שאין לצרף את האוירים ובסימן תפ"ו כתב לצרף האוירים וכן בחזו"א עוקצין סימן ג' סק"ב נקט שלא מצרפים האוורים רק בדרבנן אמנם בסק"ז נקט שגם בדאוריתא מצרפים ולדינא מביאים בשמו שהורה לצרף האוירים וכן הוא פשטות הסוגיא ואכמ"ל [הנידון של קמח זה לא אותו נידון של אויר בפת]

והנה השיעור של כביצה וכזית זה בנפח ולא במשקל והנה ביצה של היום זה חמישים סמ"ק [בערך אבל ודאי שיתכן שזה קצת פחות וגם לגבי מדות הקה"י הורה ב2.20 לקבוע מזוזה אם ברכה] ואם רוצים להכפיל זה מאה סמ"ק והנה לכתחילה ראוי לאכול חצי ביצה כפול שזה חמישים סמ"ק אמנם במקום קושי זה ודאי שאפשר להקל שזה ארבעים וחמש סמ"ק ואפשר להקל בשלושים ושלש סמ"ק וכנ"ל [א. שיש צד שזה שליש ביצה ב. יש צד שגם אם חצי אבל ללא הקליפה זה יוצא כך ג. יש צד שהזית מראש היה קטן ד. יש צד כשיעור הקטן מצד שאם התקטנו הביצים התקטנו השיעורים] והנה משקל הקמח הוא בערך 0.55 והנה לפעמים נופל קצת על הרצפה או נשאר בין השינים ויתכן שזה לא מצטרף ולכן ראוי להוסיף קצת יותר אמנם מאידך יש אוירים שמצטרפים ואנו לא יודעים איך לשער את זה ולכן לחומרא 27 גרם זה ודאי מספיק [והחזו"א מאוד היקל בזה ויתכן מצד שצירף גם האוירים שזה ודאי העיקר לדינא אמנם אנו אין בידינו לשער כמה אויר יש במצה] ואם קשה מספיק 33 סמ"ק שזה בערך 18 גרם ואם לא אפשר להקל כשליש ביצה של היום שזה 17 סמ"ק שזה בערך עשר גרם וכפי הנראה כך נהג החזו"א שחילק מצה כגודל כף היד ללא האצבעות ולגבי כורך יש להקל יותר בפרט שזה רק זכר וזה לא תקנה דרבנן כמבואר בבית מאיר וכן לגבי אפיקומן שזה דרבנן יש להקל ובפרט למי שמחמיר שני זתים שבביצה של היום יש השיעור

ולגבי נט"י נחלקו האם זה בכזית או כביצה ולהלכה לא מברכים רק בכביצה אמנם בזה אפשר לכתחילה להקל כמו ביצה של היום כיון שיש כאן ג' צדדים א. אולי זה תלוי בכזית ב. אולי זה כמו השיעור הקטן ג. יתכן שלגבי כביצה אם התקטן הביצים התקטן השיעור ובמצת מכונה מצה אחת זה שלושים גרם ולכן כדי לברך על נט"י יש להקפיד לאכול קצת יותר משלשת רבעי מצה ולגבי ברכת המזון כדאי לאכול שני שלישי מצת מכונה ויש להיזהר שזה יהיה בכדי אכילת פרס אמנם אפשר להקל בפחות וכנ"ל

ובפשוטו ראוי שלא לאכול יותר משליש ביצה של היום ללא בורא נפשות שזהו העיקר לדינא וכנ"ל וכל שאכל שיעור זה יאכל יותר שיהיה לו ודאי שיעור ברכה אחרונה [וכן הוא במעשה רב]

### זמן האכילה

י"ט] מבואר בגמ' שהצירוף של זמן האכילה שיחשב בבת אחת זה כדי אכילת פרס ולא נתפרש בגמ' כמה זה ובשו"ת חת"ס כתב שזה לפחות שני דקות ויש להסתפק עד תשע דקות ובפשוטו זה ד' דקות ובשם החזו"א אמרו ג' דקות אמנם בפשוטו זה על השיעור הקטן אבל אם נמדוד לפי השיעור הגדול וודאי שהשיעור הוא יותר גדול וכל שאוכלים מהר ודאי מספיקים אם השיעור אמנם במשך הפסח שצריך לאכול כזית כדי לברך ברכת המזון שם צריך להשים לב שאכלו את הכזית בכזה זמן שמצה זמן אכילתה נמשכת יותר והנה מבואר בתרוה"ד שלכתחילה צריך לאכול בבת אחת דהינו שהבליעה תעשה בבת אחת אבל החזו"א לא הקפיד על זה וסבר שאדרבא ראוי לאכול בצורת אכילה רגילה שאדם אוכל כמות רגילה ועד כמות ולהשלים השיעור בבת אחת

### טיבול המצה ושריתה ולעיסת המצה

כ] מצה עשירה לא יוצאים ידי חובה דהינו שאם ערבו בעיסה יין ושמן או שאר מיני מתיקה והמ"ב כתב להחמיר שגם אם עשה מקמח מצה לישה אם יין ושמן וחזר ואפאה, ולענין לאוכלה אם טיבול עיין תס"א ס"ד דהמג"א כתב שראוי להחמיר בזה והמ"ב כתב להקל בזה ולענין לשרותה בשאר משקין כתב שנחלקו בזה הפוסקים אמנם במים כל שזה לא מאבד שם פת אין חסרון ולכן מי שקשה לו לבלוע המצה יכול לכתחילה לשתות יחד אם זה מים ולדעת המ"ב אם לא שורה המצה אלא רק שותה ביחד אפשר אפילו שאר משקין אמנם אין לאכול אם המצה שאר דברים מצד שאתי טעם רשות ומבטל טעם מצה ונחלקו הראשונים האם זה מעכב בדיעבד ולגבי חולה התיר המ"ב אפילו לשרות בשאר משקין ומבואר בגמ' שבלע מצה יצא אמנם כתב הרשב"ם שזה רק בדיעבד אבל לכתחילה צריך להרגיש את טעם המצה בפיו דהינו שראוי ללעוס המצה ולהרגיש טעמה בפיו

### קטן באכילת מצה

כ"א] קטן חייב באכילת מצה ומבואר ברמב"ם פ"ו ה"י שזמן החיוב מאז שיכול לאכול כזית בכדי אכילת פרס דהינו שכאן זה לא זמן שמבין ענין המצוה וכדו' כשאר מצות אלא ברגע שיכול לאכול כזית חייב והובא הלכה זו בחיי אדם ושאר הפוסקים לא הביאו דבר זה [וצ"ב הרי מצות צריכות כונה ויתכן שזה הרמב"ם לשיטתו שבמצה גם ללא כונה יצא ולפ"ז לראשונים החולקים אינו חייב ויתכן שבדרבנן יש להקל כמותם אמנם השו"ע פסק שצריך לדעת שפסח היום וזה לא שייך בקטן] והנה אם הינו עושים מצות עבות כבר בן שנה וחצי היה מתחיב אמנם במצות שלנו זה בגיל יותר גדול אבל מאז שיכול לאכול צריך לתת לו ואם לא יכול לאכול אלא אם ממרח וכדו' ודאי הוא כמו חולה ויש להקל אצלו וכן אם לא יכול אלא במצת מכונה אפשר לתת לו מצת מכונה בדיעבד שי"א שזה מועיל וכן אפשר להקל לתת לו כמו זית של היום שזה חמש גרם וכנ"ל

### לכם במצה

כ"ב] יש דין שהמצה תהיה לכם ולכן מצה גזולה זה לא טוב וכן אם המוכר נפיק ועייל הזוזי יש צד שזה גזל והוא לא יצא וכתבו הפוסקים שראוי לזכות המצה מדאוריתא וכיון שיש דעות שמשיכה לא קונה לכן ראוי לשלם אמנם כל שמכניס לחצרו הוא ודאי קנה בקנין חצר ולגבי שאר בני הבית הפוסקים לא הזכירו שצריך מעשה קנין מיוחד ומשמע שמה שנותן להם רשות לאכול ומגביהים לאכול זה מספיק כדי לזכות שיחשב לכם ויצאו המצוה ויש שמקפידים לכוין שזוכים במצות שבקנין הגבהה שמועיל בפשוטו מדאוריתא, החזו"א הקפיד להוציא המעשר ראשון מהמצות ולתת ללוי כדי שיהיה ודאי לכם וכמדומה שועדות הכשרות מקפידות על זה היום

### מצת טבל

כ"ג] מבואר בגמ' שמצת טבל לא יוצאים בזה ידי חובה ולכן אם לא הפרישו חלה לא יוצאים בזה ידי חובה וצריך לחזור ולאכול ואסור להפריש בשבת וראוי להפריש קודם שבת גם דבר אם הכשר טוב שמאוד מצוי טעויות בחלה ובפרט בחבורות שלפעמים זה עדין לא התחיב ורק אחרי זה היה צירוף סל שזה מתחייב ואם לא הפריש קודם שבת אם עשה תנאי וזה היה שלו מערב שבת יכול להפריש אבל זה עדין לא היה שלו בטבל ודאי זה לא עוזר וצריך לקחת מצות ממישהו אחר

### בדין כזית מוציא ומצה

כ"ד] הראשונים האריכו באיזה מצה יוצאים המצות מצה והנה מנהגינו שיש שלש מצות ובוצע את האמצעית בתחילת הסדר ובזמן הברכה מחזיק את שלשתם ואת השלישית שומר לכורך ובוצע מהפרוסה והשלמה ויש ראשונים שצריך לאכול כזית מהפרוסה למצות מצה וכזית מהשלימה להמוציא ומצד לחם משנה וי"א הפוך ולכן כתב הרא"ש שלכתחילה יאכל מכל אחד כזית יחד והבה"ל פקפק בכל חומרא זו אמנם ודאי לגבי האכילת שני כזיתים יכול לצרף הכזית הגדול משני המצות יחד וכן בפשוטו כל זה שייך למי שבוצע אבל לשאר בני הסעודה שבין כה לוקחים מצות אחרות בזה מספיק להם לאכול כזית

### ברכת המצוות

כ"ה] מברכים על אכילת מצה כדין כל ברכת המצוות וצריך להיזהר שלא להפסיק בין הברכה למצוה ואם קודם האכילה דיבר צריך לחזור ולברך **אם ענה אמן על ברכה של מישהו אחר** בפשוטו הוא ספק ברכה כמבואר בשער הציון רט"ו ואין לחזור ולברך אם התחיל לאכול הכזית ודיבר וודאי שלא צריך לחזור ולברך אם בירך על מצה והתברר שהיא טבל ולוקח מצה אחרת עד כמה שלא היה דעתו על זה צריך לחזור ולברך אבל אם התחיל לאכול מצה כשירה ובאמצע נפלה המצה ולוקח אחרת לא צריך לחזור ולברך וצריך להיזהר בכל זה ולכתחילה אין לדבר עד אחרי הכורך כיון שיש צד שהמצות מצה יוצאים אז ובכל אופן כיון שזה חלק מהמצוה לכן ראוי לא לדבר עד גמר המצוה

### אפיקומן

כ"ו] מבואר בגמ' שבסוף הסעודה אוכלים אפיקומן דהינו כזית מצה זכר לקרבן פסח ויש דיעות בראשונים שזה הזמן שיוצאים המצות מצה ומעיקר הדין אוכלים כזית אחד אמנם י"א לאכול שני זיתים אחד זכר לחגיגה ואחד זכר לפסח ואם כופלים השיעור אפשר לצאת בזה חובת שני הכזיתים [דהינו בשני שלישי ביצה של היום] ואפילו שהברכה של אכילת מצה פוטר גם את האפיקומן אבל אפשר לדבר בסעודה

### זמן המצווה

כ"ז] נחלקו תנאים בזמן אכילת קרבן פסח האם זה עד חצות או שזה כל הלילה ובפשוטו אותה מחלוקת זה גם לגבי אכילת מצה ועיין בה"ל שיש מחלוקת ראשונים איך לפסוק להלכה ושגם אם מדאוריתא זה כל הלילה אבל יש דיעות שרבנן עשו הרחקה לאוכלה עד חצות לכן צריך מאוד להקפיד לאכול הכזית מצה ומרור עד חצות ולכתחילה צריך גם את האפיקומן עד חצות אבל מי שלא הספיק בדיעבד יש לסמוך על השיטות שאפשר גם אחרי חצות והתנאי של האבני נזר צ"ב דהרי לצד שזה גזירה של הרחקה ודאי שהאיסור לאכול אחרי אפיקומן הוא כל הלילה וכן בפשוטו הדין טעם מצה כל הלילה הוא לכו"ע כמו שיש מצות סיפור כל הלילה וכן לא ברור שמועיל תנאי במצות כה"ג אמנם מי שבין כה לא מקפיד על חצות יש בזה ענין

## מצות מרור

### עיקר מצותה

כ"ח] יש מצוה דאוריתא לאכול מרור אמנם המצוה היא רק בזמן שיש קרבן פסח ולכן היום שאין קרבן פסח המצוה היא רק מדרבנן ומברכים על זה כשאר מצות אמנם צריכים לאכול אותה בכדי אכילת פרס ומבואר בגמ' שהלל ס"ל שמצות מרור זה לאכול ממש יחד אם המצה לכן זכר למקדש אוכלים כורך כזית מצה ומרור יחד ואומרים זכר למקדש כהלל ובכל הגדות כתוב לאומרו קודם האכילה והבה"ל פקפק דאין לאומרו אלא לאחר האכילה מצד הפסק וכן נהג החזו"א והחיוב הוא גם על קטן מאז שיכול לאכול כזית בכדי אכילת פרס ומבואר בגמ' שיש דין להרגיש טעם מרור ולכן בלע מרור לא יצא ידי חובתו

### מהו מרור

כ"ט] מבואר במשנה שיש חמשה סוגי מרור ולכתחילה ראוי לאכול מה שקודם ברשימה ומקובל שהראשון שזה מרור הוא חסה והאחרון שזה מרור זה חרין ויש שאוכלין גם השלישי שזה עולשין ומבואר שיוצאים גם בעלים ובב"י משמע שכיון שחסה בטיבעה היא מרה גם אם עכשיו היא מתוקה ואין בה מרירות אין בזה חיסרון אמנם החזו"א נקט שכיון שיש דין להרגיש טעם מרור ומבואר בגמ' שזה לעיכובא אם עכשיו אין מרירות זה כמו בלע מרור שלא יצא ולכן טען שחסה של היום אין בה מרירות ולא יוצאים בה אמנם אם יש בה אפילו מרירות קצת יוצאים בזה והנה שמעתי בשם הגר"י שפירא שאמר שהחזו"א היה שורה החסה הרבה זמן במים בגלל התולעים וזה מוציא את כל טעם המרירות אבל אם לא שורים הרבה זמן במים מרגישים מרירות כל שהוא וכן המציאות ובאמת שגם למ"ב הרי אם בטבעו יש לו מרירות וגרמו להפיג במרירות זה לא טוב כמבואר שלכן כבוש ומבושל לא טוב וכן ידוע כמה החמיר הגר"א שלא לפרר החרין מבעוד יום כי זה מפיג חריפותו לכן מן הראוי שלא לשרות הרבה זמן במים את החסה

לגבי אכילת החרין הבה"ל הביא דהמג"א דן שברכתו שהכל אמנם המ"ב הכריע שזה אדמה ובכל אופן בדיעבד ודאי יוצאים בהאדמה ולכן הברכה על הכרפס פוטר את זה [ויש שמקפידים לא לאכול יותר ממה שצריך מצד שזה דבר חריף ויש בזה דוחקא וממילא יתכן שיש בזה טעם חמץ מהשינים ויש שבאמת לא לועסים אלא מרגישים הטעם רק על ידי הלשון ושאר חלקי הפה אמנם מעיקר הדין יש להקל בזה]

### שיעור אכילתו

ל] שיעור אכילתו הוא כזית ומי שקשה לו בזה ודאי יכול להקל כשיעור של שליש ביצה והקה"י היקל כמו זית של היום ומשקל החסה הוא תשעים אחוז ממשקל המים ועלה חסה החיצוני יש בו 17 סמ"ק שזה שליש ביצה של היום ועלה וחצי זה חצי ביצה של היום שכתב המ"ב לכתחילה להחמיר בזה ומי שרוצה שני שליש ביצה זה שני עלים ולגבי ברכה בפשוטו אם לא יכול לאכול יותר יכול גם לברך וכדין ספירת העומר שאפשר לברך בין השמשות מדין ספק דרבנן להקל וכבר כתב רעק"א שמצוה שזה פעם בשנה ראוי לאוכלה בצורה שודאי יוצאים את המצוה

### דינים כללים לליל הסדר

א. הלל בבית הכנסת נוהגים לברך כמבואר בראשונים שבמקום שנהגו לברך מברכים וכאן בא"י זה מקום שנהגו וראוי לכוין להוציא את ההלל שבבית דהראשונים דנו לברך על הליל שבליל הסדר וחלק גדול כתבו שזה נפטר בהלל שבבית הכנסת

ב. גם הנשים שברכו שהחינו יכולות לענות בקידוש וראוי לכוין על כל מצות הלילה

ג. כרפס נוהגים לאכול פחות מכזית ולכוין בברכת האדמה על המרור ואם בירך על נטילת ידים בטעות בפשוטו לא יעזור מה שיאכל עכשיו כזית דמראש זה היה נטילה שלא חיבה ברכה ואם בטעות אכל כזית אין לברך ברכה אחרונה

ד. משמעות האחרונים שלפחות בעל הבית יאכל מהכרפס ומי מלח שבקערה ובבן איש חי כתב שיש ענין שישאר שם קצת עד סוף הסדר

ה. את האפיקומן ראוי לכסות במפה זכר למשארותם צרורים בשמלותם ולכן גם אם מניחים בשקית ראוי לעטפו גם בבד

ו. מבואר ברמב"ן שמאז שהתחיל ההגדה זה כמו אמצע הלל שאסור להפסיק באכילה ובדיבור שלא לצורך וכן פסק המ"ב לכתחילה להחמיר בזה אמנם אם צמא ורוצה לשתות מים כדי שיוכל להמשיך לספר ההגדה או שזה מפריע לו אפשר להקל שזה לצורך קיום מצות ההגדה

ז. אם חסר בצורה ניכרת מהכוס בשפיכה בדם ואש ובעשר המכות יש לחזור ולמלאות הכוס מיד שיהיה הגדה על כוס מלא

ט. ראוי לטמאות את ידיו קודם נטילת ידים לסעודה כיון שסתם ידים נקיות מסיפור ההגדה

י. כתוב לנער את החרוסת מהמרור אמנם השנה שזה יוצא בשבת יש להיזהר מבורר

י"א. בסיפור ההגדה יש להקפיד לבאר לילדים פסח מצה ומרור וכמאמר ר"ג כל שלא אמר ג' דברים הללו לא יצא ידי חובה

י"ב. מי שרעב כגון שצם או חולה או אשה בהריון שקשה לה לחכות כזה הרבה זמן הכי ראוי זה לאכול תמרים ולברך מעין ג' [וזה גם עיצה לברכה אחרונה על היין שהמ"ב הביא אחרונים יוצאים בזה] ויכול גם לברך העץ על שאר פרות ולאכול גם בסעודה ובזה לא צריך ברכה אחרונה אמנם עדיף העיצה הראשונה דלפעמים עובר שיעור עיכול

י"ג. מי שבטעות אכל אחרי אפיקומן אם לא הסיח דעתו מאכילתו יאכל עוד כזית כמבואר במ"ב סימן תע"ח

י"ד. גם אשה ששכחה יעלה ויבוא בברכת המזון צריכה לחזור

ט"ו. יש להיזהר שלא לומר צלה לי זרוע זה לפסח אלא יאמר על פסח או ליל הסדר

יש להסתפק מי שנטל ובירך האם יש ענין שיאכל כזית או שכיון שהנטליה לא היתה לצורך כזית א,כ אין הבדל וכן יש כאן את הריטב"א

נחלקו החוט שני והאילת השחר האם עוזר שהאב אומר שלא יסבו כיון שאין מקום וכדו'

נמצא חור בכוס יש לדון האם יוצאים בקידוש בכוס של בעל הבית ויש לדון בגדר הדין שומע כעונה

לערב יין אדום עם יין לבן

יש לדון האם הגדה זה מדין שומע כעונה והאריך בזה הגרי"מ רובין ונפק"מ האם צריך לכוין להוציא ובר"ן בקידושין י"ג. מדפי הרי"ף ביאר הג'מ בפסחים לגבי סומא שהידון בשאר ברכות ומבואר שבהגדה אין כזה חסרון וברא,ש מבואר שהסוגיא זה כל ההגדה רק זה כולל ברכות ובהגדת זרע אמת מבואר שלא שייך שומע כעונה בהגדה ולדבריו בהכרח שכל שאחד מספר ואחד שומע כולם בכלל המצוה והנה ההטו"א נקט בדעת הבה"ג שיצא מוציא מועיל רק מדרבנן ואל מדאוריתא והנה בסדר מבואר שמועיל מה שעושה כמה בתים ולדבריו יש לבאר שזה לא מדין שומע כוענה

המנהג שבעל הבית אורמ הקידוש ויש לדון בגדר הדבר כגון אם היה חור בכוסו של בעל הבית האם יצאו קידוש על הכוס בכוסם וכן הפוך האם בהיה חור בכוס של המסובים האם צריכים לחזור ולקדש או שרק צריכים לשתות כוס אחר