60 דברים הנפטרים בברהמ_ז ד_ - בפלוגתת הראשונים אם פוטרן לכתחילה בברהמ_ז שעל פת
קטגוריות: ש_ס / א ברכות / ברכות - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / כיצד מברכין

יום ב' ט' כסליו תשע"ב

**א**

א] ברכות דמ"א:, נחלקו הראשונים בהני מילי שנפטרין בברהמ"ז, אם כל היכא שהוא מברך ברהמ"ז על הפת ה"ה פוטרן לכתחילה בברהמ"ז, או דאף היכא שהוא מברך ברהמ"ז על הפת, יש לו לברך לאחריהן, ורק בדיעבד הן נפטרין בברהמ"ז.

דהנה הרמב"ן במלחמות בפ' ערבי פסחים, נקט דאי נימא דתמרים נפטרין בברהמ"ז, הרי דאף כשאכלן לאחר המזון אין מברך לאחריהן, אלא ברהמ"ז פוטרתן לכתחילה, וכ"כ בחי' ר"ד ובר"ן שם, וכ"נ בד' הראב"ד בכתוב שם שם.[[1]](#footnote-2)

והרמב"ן שם פירש דזהו דינא דסוגיין דפהב"כ טעונה ברכה לפני' ואינה טעונה ברכה לאחרי', וכן פירשו הרשב"א והרא"ה והמיוחס לריטב"א בסוגיין, עיי"ש, ומבו' מזה להך מילתא, דכיון דפהב"כ הויא מזון ואם בירך עלי' ברהמ"ז יצא, ע"כ כל שיש לו לברך ברהמ"ז על הפת, ה"ה פוטרה לכתחילה בברהמ"ז, ועיי"ש עוד בחי' ר"ד והר"ן שכתבו דאף דייסא נפטרת לכתחילה בברהמ"ז שמברך על הפת, וכ"ה גם בחי' הרא"ה בסוגיין.

וכ"ה מבו' גם בד' הרא"ה בסוגיין, ז"ל, וכשהן באין לאחר סעודה שלא מחמת הסעודה וכו' אין ברכת ג' פוטרתן, לפי שהיא ברכת מזון ואלו לאו מזון וכו', לבד מתמרי דזייני וכו', ומ"מ כיון דזייני אם בירך עליהן ג' ברכות יצא בדיעבד וכו', וכיון דאם בירך עליהן ג' ברכות יצא, כל שהוא מחויב מצד אחר ג' ברכות מוציא אותן באותן ג' ברכות, עכ"ל, וכ"ה בהל' ברכות להריטב"א פ"ג ה"א, ז"ל, ואם לאחר סעודה וכו' טעונין ברכה לפניהן ולא לאחריהן, שכיון שהן מזון נפטרין בברהמ"ז, וכן הדין בתמרים שלאחר סעודה שגם הם זנין, וכן הדין ביין שלאחר סעודה שטעון ברכה לפניו ולא לאחריו מפני שסועד ומשמח, ואפי' בשותהו בפני עצמו ובירך עליו ג' ברכות יצא כמו שכתבנו למעלה, וכיון שכן הוא עכשיו נפטר לכתחילה, עכ"ל, והרי דכל דבר שאם בירך עליו ברהמ"ז יצא בדיעבד, ה"נ אם הוא מברך על הפת ברהמ"ז, ה"ה פוטרו לכתחילה.

וכ"ה מבו' גם בד' הרשב"א לקמן דמ"ח., ז"ל, וא"נ שאני יין דמיזן זיין כדאי' בר"פ כיצד מברכין, וכענין שאמרו בפ"ק דמכלתין גבי תמרי פתח ובריך אדעתא דנהמא וסיים בדתמרי יצא דאפילו אמר הזן את הכל יצא דתמרי נמי מיזן זייני, וההיא דהביאו לו תאנים וענבים דוקא תאנים וענבים אבל תמרי לא, עכ"ל, והרי שלמד הרשב"א ממש"א דאם בירך ברהמ"ז על התמרים יצא, דה"נ בהביאו לו תמרים אחר הסעודה, ברהמ"ז פוטרתן, והרי דלא ס"ל לחלק דהגם דברהמ"ז פוטרתן בדיעבד, מ"מ לכתחילה יש לברך עליהן את ברכתן,[[2]](#footnote-3) ועי' במאמ"ר סימן ר"ח סקל"ו שעמד ע"ז, ועיי"ש מש"כ עוד בזה, וכ"ה מבו' בד' הרשב"א בח"א סימן ע"ב ומיוחסות סימן ר"א דתמרים שאחר סעודה נפטרים לכתחילה בברהמ"ז, עיי"ש.[[3]](#footnote-4)

וכן נקט המג"א בסימן קע"ז סק"ו, דאם אכל תמרים אחר הסעודה, יש לו לפטרם לכתחילה בברהמ"ז, עיי"ש, ועי' בפמ"ג שם שעמד ע"ז, ועי' באהעו"ז סימן ר"ח סי"ז וביאוה"ל שם דפליגי ע"ז.

ב] אמנם הנה בס' ההשלמה לעיל די"ב. כתב, ז"ל, ובמידי דמיקרי מזון נמי לא אמרן אלא בדיעבד, אבל לכתחילה מברך ע"ז ברכה א' מעין ג' וחוזר ומברך ג' ברכות וכו', עכ"ל, והרי דאף דדברים אלו נפטרין בברהמ"ז, מ"מ לכתחילה אין לו לפטרם בברהמ"ז אלא לברך עליהן את ברכתן הראוי'.

אך בס' המאורות שם הביא, דאח"כ הגי' ההשלמה דאפי' לכתחילה כיון שיש לו לברך ברהמ"ז דיו בה, אבל אם אין לו לברך ברהמ"ז בדיעבד הוא דפטר ג' ברכות ברכה א' מעין ג', אבל לכתחילה לא, עכ"ל, וזה כדעת הרמב"ן ודעימי'.[[4]](#footnote-5)

וכדעת ההשלמה מתחילה, מצינו גם בד' המאירי לעיל שם, ז"ל, ומה שאמרו דברים הבאים לאחר הסעודה שלא מחמת הסעודה טעונין ברכה לפניהם ולאחריהם ומסתמא אפי' בז' המינים נאמרה, התם לכתחלה שמברך עליהן לאחריהן קודם ברהמ"ז, אבל בדיעבד יצא וכו', יש מי שאומר שאם שתה יין אחר הסעודה שיש לו לברך אחריו מעין ג' וכו' אם בירך ברהמ"ז יצא וכו', ומ"מ לדעתם לכתחלה מברך עליו לאחריו קודם ברהמ"ז, עכ"ל, והרי דאף אם פירות מז' המינים ויין נפטרין בברהמ"ז, מ"מ לכתחילה יש לו לברך עליהן קודם ברהמ"ז, ורק בדיעבד אם לא בירך עליהן קודם ברהמ"ז, ה"ה נפטרין בברהמ"ז.

ג] ומצינו כן גם בד הרא"ש, דהנה הרא"ש לעיל בפ"ק סימן י"ד כתב לדינא דתמרים ויין נפטרין בברהמ"ז, ובפירקין סו"ס כ"ז מבו' בדבריו, דיין הבא לאחר הסעודה טעון ברכה לאחריו, ובסימן כ"ח מבו' בדבריו דתמרים הבאים לאחר הסעודה טעונים ברכה לאחריהן, והרי דאף דס"ל דברהמ"ז פוטרת בדיעבד את היין ואת התמרים, מ"מ לכתחילה יש לו לברך עליהן את ברכתן הראוי' להן ולא לפטרן בברהמ"ז, ואף כשהוא מחויב בברהמ"ז על הפת.

והדברים מבוארים כן בד' הב"י סימן ר"ח, שכתב במש"כ תר"י והרא"ש דברהמ"ז פוטרת תמרים, ז"ל, וילה"ק על סברא זו מדאיתא בירושלמי וכו' רב הונא אכל תמרי עם פיסתיה א"ל ר"ח בר אשי שובקן בתר מזונך ואת מברך עליהון תחלה וסוף, ומשמע דאחר סעודה היינו קודם ברהמ"ז וכו', הרי דתמרי לא מיפטרי בברהמ"ז, ושמא י"ל דהיינו לכתחלה אבל דיעבד פטרי, עכ"ל.

וכ"נ גם מד' התוס' וכמה מקמאי בסוגיין שפירשו טעם הא דפהב"כ הבא בתוך הסעודה אינה טעונה ברכה לאחרי' משום שמאכלה מועט, או משום שהיא נטפלת לאכילת הפת, ונת' בזה בדברינו בדין תאנים וענבים ופהב"כ דאינם טעונין ברכה לאחריהן, ולא פירשו דהוא משום דהויא מזון וברהמ"ז פוטרתה, והרי כתב בגל' הגרע"א סימן ר"ח סי"ז, דכו"ע מודו דפהב"כ נפטרת בברהמ"ז, והובא במ"ב שם ובביאוה"ל סימן קע"ו, ונ' דהוא משום דס"ל דאף דודאי דאם בירך ברהמ"ז על פהב"כ יצא, מ"מ לכתחילה יש לו לברך לאחרי' ואין לו לפטרה בברהמ"ז, וע"כ בע"כ דהא דפהב"כ הבאה בתוך הסעודה אינה טעונה ברכה לאחרי', הוא מטעמא אחרינא, ומה"ט גם מ' מד' התוס' שם ד"ה הלכתא וד"ה לאחר הסעודה, דתמרים הבאים לאחר הסעודה טעונין ברכה לאחריהן, והרי דאף דתמרים נפטרין בברהמ"ז, מ"מ לכתחילה יש לו לברך עליהן בפנ"ע ולא לפטרן בברהמ"ז, (אך י"ל שדעתם דתמרים אינם נפטרין בברהמ"ז, וכמש"נ בסימן א' סק"ג בדעת הר"י שיריליאון) וז"ב.

ד] וכן נראה גם בד' תר"י, שכתב בסוגיין, ז"ל, לאחר הסעודה טעונין ברכה בין לפניהם בין לאחריהם וכו', ואמרו רבני צרפת ז"ל דמהכא שמעינן דברכת ג' אינה פוטרת מעין ג', ואם אכל דייסא או כיו"ב אחר המזון, אע"פ שהברכה שלו היא מעין ברהמ"ז אין ברהמ"ז פוטרת אותו, דאם איתא דברכת ג' פוטרת מעין ג' לא היה לו לומר שיברך לאחריו, מיהו נראה דדוקא בשאר דברים אבל ביין פוטרת מעין ג' וכו', ויש סיוע לזה מדאמרינן בגמ' חמרא סעיד ומשמח והוינן בה אי הכי נבריך עליה שלש ברכות ומהדרינן לא קבעי אינשי עליה וכיון דאי לאו דלא קבעי אינשי עליה היינו מברכין עלי' ברכת ג' כמו על הפת דין הוא שיהיה לו זאת המעלה יותר משאר המינים דברכת ג' תפטור אותו מברכת מעין ג', עכ"ל.

והנה בשו"ע סימן ר"ח סי"ז הביא לדינא דתר"י שאם אכל דייסא אין ברהמ"ז פוטרתו, וכתב ע"ז דאבל אם שתה יין ברהמ"ז פוטרתו וה"ה אם בירך על התמרים ברהמ"ז במקום על העץ יצא.

ובאהעו"ז שם תמה טובא ע"ז, דהיאך יתכן דתמרים הוו מזון טפי מדייסא, עיי"ש שהוכיח מכ"ד לא כן,[[5]](#footnote-6) וע"כ כתב, דמש"כ הראשונים דאין דייסא נפטרת בברהמ"ז, הייינו דאם אכל פת ונתחייב לברך ברהמ"ז והביאו דייסא אחר הסעודה וכו' שאז מחויב לברך לפניו ולאחריו, וכן אם בירך אז ברהמ"ז ולא כיון בפירוש לפטור גם הדייסא להדיא אז צריך לברך אחר הדייסא משום דלכתחילה צריכין לעשות כתיקון חז"ל וכו', דכן הדין נמי בשהכל דאף דעל כולן אם בירך שהכל יצא, אסור לכתחילה לברך שהכל או לכוין לפטור בשהכל, אך הא דאיתא בש"ס ספ"ק דברכות בתמרים, הא מבואר שם דאם בירך בדיעבד על התמרים ברהמ"ז יצא, והיינו אם לא אכל פת כלל ובירך על התמרים ברהמ"ז או שאכל נמי פת וכיון לפטור בברהמ"ז גם התמרים להדיא, לכן בזה יצא, ובדין זה כ"ש על הדייסא אם אכל פת נמי וכיון לפטור בברהמ"ז את הדייסא, וכ"ש אם לא אכל פת כלל ובירך ברהמ"ז על הדייסא מכ"ש דיוצא, דדייסא הוא מזון יותר מתמרים, וראי' לזה שהרי מבו' בתוס' דמ"א: באחר סעודה שאין ברהמ"ז פוטר את התמרים, וכן מבו' בירושלמי הביאו תדר"י ורא"ש ומרדכי פ' כיצד מברכין וכו', וכן הביא הרא"ש ד' בה"ג שמבו' בלשונו בפשיטות דתמרים אין ברהמ"ז פוטרו, וזה דלא כמג"א סימן קע"ז שכתב בפשיטות דתמרים אחר הסעודה לכתחילה א"צ לברך עליהן דברהמ"ז פוטרתו, וז"א כדפי', אך ביין מבו' בתר"י דלכתחילה נמי א"צ לברך עליו דברהמ"ז פוטרו, הואיל ואי הוה קבעי על היין הי' ראוי לברך עליו ברהמ"ז, עכ"ל.[[6]](#footnote-7)

ה] ובביאור הפלוגתא בזה נראה, דפליגי בעיקר הא דאין מברכין על מינים אלו ברהמ"ז לכתחילה, דדעת תר"י והרא"ש דהוא משום דברהמ"ז ל"ה ברכה הראוי' להם, וע"כ ס"ל דאף אם מברך ברהמ"ז על הפת, אין לו לפטרם לכתחילה,[[7]](#footnote-8) אך בדעת ש"ר נראה דס"ל דלעולם ברהמ"ז הוי ברכה מעולה לדידהו טפי מברכת מעין ג', והא דאין מברכין עליהן לכתחילה ברהמ"ז, הוא משום אלא הוא משום דלא חשיבי כ"כ לברך עליהן ברהמ"ז, וע"כ כל שהוא מברך ברהמ"ז על הפת, ה"ה פוטר אותם לכתחילה.

ומה"ט נת' במק"א, דנראה דמודו הני קמאי לדינא דהרא"ש דעל הגפן שמברך על היין אינו פוטר לכתחילה את הענבים, וכן מודו דאם בירך על המחי' על ה' מיני דגן, לא פטר את היין, דכל הא דס"ל דכל דבר שאם בירך עליו ברהמ"ז יצא בדיעבד, ה"ה פוטרו לכתחילה כשמברך ברהמ"ז על הפת, הוא רק בתמרים וכיו"ב דכל הא דאין מברכין עליהן ברהמ"ז, הוא משום דלא חשיבי כ"כ לברך עליהן ברהמ"ז, אך בהני גווני דאי"ז ברכה הראוי' להן, ודאי דאינה פוטרתן לכתחילה, ואף אם בירך ולא נתכוין לפטרם לא נפטרו.

**ב**

ו] נת' לעיל סק"ה ד' האהעו"ז, דאף דברים הנפטרין בדיעבד בברהמ"ז, מ"מ אם לא נתכוין לפטרם בברהמ"ז צריך לברך עליהן.

וכן הוכיחו רבים ממש"כ בשו"ע סימן רצ"ט ס"ח, דאם אין לו אלא כוס א' וסבור שיביאו לו יין יותר והבדיל על אותו כוס ואח"כ לא הביאו לו יותר ובירך בהמ"ז בלא כוס, יש מי שאומר שצריך לברך ברכה אחרונה על כוס של הבדלה, והוא דעת הטור שם, וקשיא שהרי בסימן ר"ח כתבו דיין נפטר בברהמ"ז, ובע"כ דאין יין נפטר בברהמ"ז שבירך על הפת, אלא בשנתכוין לפטרו.

ואמנם למש"כ האהעו"ז בדעת תר"י, יין נפטר בברהמ"ז לכתחילה, ולפ"ז הדין נותן דאף אם לא נתכוין לפטרו ה"ה נפטר, וזה תלוי בהפלוגתא אם בברכה שלאחרי' הדבר תלוי בכונתו, ונת' במק"א, אך הטוש"ע בסימן רצ"ט ס"ל דאף יין אינו נפטר לכתחילה בברהמ"ז, וכאשר כ"ה מבו' בד' הרא"ש, וכמש"נ לעיל סק"ב.

והדברים מבוארים כן גם בביאור הגר"א סימן קע"ד ס"ו בדין יין וסימן ר"ח סי"ז בדין תמרים, שאינם נפטרים לכתחילה בברהמ"ז שבירך על הפת, ובסימן קע"ד כתב ג"כ שאם בירך ברהמ"ז לא פטרו אלא בשנתכוין לפטרו, וכ"ה בביאוה"ל סימן ר"ח סי"ז, וכ"ה מבו' גם במ"ב סימן קע"ו סק"ב ובביאוה"ל שם, ובביאוה"ל סימן קע"ד ס"ו וסימן קע"ז ס"ב, ובשעה"צ סימן קע"ו סק"ה וסימן קצ"ז סקי"ג.

אמנם נראה דאף דבד' הטוש"ע הוא מבו' כן, מ"מ דין זה הוא שנוי בפלוגתא, וכמו שיתבאר בעזה"י.

ז] דהנה כתב הטור בסימן ער"ב, ז"ל, כתב רב עמרם, כוס של קידוש כ"ז שלא בירך ברהמ"ז חייב לברך עליו ברכה אחרונה, וה"מ שאין לו כוס לברהמ"ז אבל אם יש לו כוס לברהמ"ז כיון דאכתי לא אסח דעתי' דהא אית לי' כוס של ברכה לא בעו לברוכי אחר כוס של קידוש שנפטר בברכה של ג' ע"כ, ואיני מבין דבריו כיון שכתב שאם בירך ברהמ"ז שנפטר מלברך על הקידוש והוא צריך לברך ברהמ"ז, א"כ למה מחייבו לברך ברכה אחרונה על של קידוש, מה לי יש לו כוס או אין לו כוס וכו', ומיהו י"ל וכו', עכ"ל.

ועיי"ש בב"י שנקט דלפום מסקנת הטור דעת רב עמרם דאין ברהמ"ז פוטרת כלל ברכת מעין ג' דיין, אך הב"ח שם האריך דודאי דעת רב עמרם דברהמ"ז פוטרת מעין ג' דיין, ואך דס"ל דלכתחילה יש לו לברך מעין ג' קודם ברהמ"ז, ורק אם קדם ובירך ברהמ"ז נפטר ושוב אינו מברך ברכת מעין ג', וכל שיש לו כוס של ברהמ"ז ה"ה פוטר את היין לכתחילה בברהמ"ז, עיי"ש בדבריו.

והדברים מפורשים כן בסרע"ג סדר שבתות, ז"ל, והכי אמר רב עמרם גאון, כוס של קידוש כ"ז שלא בירך ברהמ"ז חייב לברך עליו ברכה אחרונה שהיא על הגפן ועל פרי הגפן, והני מילי דלית ליה כוס של ברכת המזון, אבל אית ליה כוס של ברכת המזון לא מסחא דעתי' דהא אית לי' כוס של ברכה לא צריך לברוכי אחר כוס של קידוש וכו', "והיכא נמי דלא הוה ליה לבר מן ההוא כוס של קידוש ואקדים ובריך ברהמ"ז, נפיק בברהמ"ז ולא יכול מהדר ברוכי על הגפן בתר ברכת המזון", עכ"ל, וכ"ה בתשו' גאוני מזרח ומערב סימן קכ"ז, ובתשו' רב עמרם שבתשו' הגאונים מוסאפי' סימן נ"ו, ובתשו' הגאונים החדשות אופק סימן כ"ו, והובאו דבריו בד' הרמב"ן במלחמות פ' ערבי פסחים.

ובד' רע"ג שם משמע, דהא דכשיש לו כוס של ברהמ"ז א"צ לברך על היין, אין הטעם כד' הטור משום אגב שהיא פוטרת את כוס של ברהמ"ז, אלא הוא משום דעדיין לא הסיח דעתו משתי', ועדיין אין מוטל עליו לברך ברכה אחרונה.

ומבו' לפ"ז בדעת רב עמרם, דהגם דברהמ"ז אינה פוטרת לכתחילה את היין, וע"כ יש לו לברך על הגפן קודם ברהמ"ז, מ"מ אם קדם ובירך ברהמ"ז פטר את היין, אף אם לא נתכוין להדיא לפטרו.

והטור שתמה ע"ז דכיון שכתב שאם בירך ברהמ"ז שנפטר מלברך על הקידוש והוא צריך לברך ברהמ"ז, א"כ למה מחייבו לברך ברכה אחרונה על של קידוש, נראה דאזיל לטעמי' בסימן רצ"ט, שמבואר בדבריו דאף דברהמ"ז פוטרת את היין, מ"מ אם בירך ברהמ"ז על הפת ולא נתכוין לפטור את היין לא נפטר, והטעם בזה הוא משום דאף כשיש לו לברך ברהמ"ז על הפת, אי"ז פוטר לכתחילה את היין, ויש לו לברך עליו את ברכתו, וע"כ אף אם קדם ובירך ברהמ"ז ולא נתכוין לפטור את היין, לא נפטר.

ואשר זהו שתמה הטור ע"ד רב עמרם, דכיון דס"ל דאם בירך ברהמ"ז פטר את היין ואף שלא נתכוין לפטרו, הרי בע"כ דכן הוא דינו לכתחילה לפטרו בברהמ"ז, דאם לא הי' דינו לכתחילה לפטרו בברהמ"ז, לא היתה ברהמ"ז פוטרתו בסתמא, וא"כ מ"ט כתב דצריך לברך על הגפן קודם ברהמ"ז, וז"ב.

ח] ומצינו כן גם בד' המאורות לעיל די"ב., ז"ל, ודעת הראב"ד שיש לו לברך עליהם בפנ"ע, מיהו אם לא בירך עליהן ובירך ברהמ"ז פשיטא דפטור, עכ"ל, והרי דאף שאין לפטרם לכתחילה בברהמ"ז, מ"מ אם קדם ובירך ברהמ"ז נפטרו, אף שלא נתכוין לפטרם, וכ"נ גם בד' רבינו מנוח פ"ד מברכות הי"א, וכ"ה משמעות ד' ההשלמה שהבאנו לעיל סק"ב, דכיון דלכתחילה אין לפטרם בברהמ"ז, יש לברך עליהן מעין ג' ואח"כ מברך ג' ברכות, ומ' דהוא משום דאם יברך תחילה ג' ברכות נפטרו.

וכ"ה מבו' גם בד' המאירי לעיל שם, ז"ל, ומה שאמרו וכו' טעונין ברכה לפניהם ולאחריהם ומסתמא אפי' בז' המינים נאמרה התם לכתחלה שמברך עליהן לאחריהן "קודם ברהמ"ז" אבל בדיעבד יצא וכו', יש מי שאומר שאם שתה יין אחר הסעודה שיש לו לברך אחריו מעין ג' וכו' אם בירך ברהמ"ז יצא וכו', ומ"מ לדעתם לכתחלה מברך עליו לאחריו "קודם ברהמ"ז", עכ"ל, והרי דאף דלכתחילה אין לו לפטרם בברהמ"ז, מ"מ אם קדם ובירך ברהמ"ז יצא, וע"כ יש לו לברך עליהן קודם ברהמ"ז.

ט] והנה באבהעו"ז סימן ר"ח הוכיח דכל דלכתחילה אין לו לפטרם בברהמ"ז, אף אם בירך ברהמ"ז ולא נתכוין לפטרם לא נפטרו, מהא דאם בירך על פרי האדמה בפה"א ולא נתכוין לפטור את פרי האדמה לא נפטר, והרי דכיון דלכתחילה אין דינו לפטרו בברכה זו, אי"ז פוטר בלא שנתכוין לפטרו.

ולדעת כל הני קמאי דצ"ל, דחלוק בזה ברכה אחרונה מברכה ראשונה, וזה למש"כ בחזו"א סימן ל"ד סק"ז דדינא דהשאג"א דבפה"א שבירך על פה"א אינה פוטרת את פה"ע אף אם נתכוין לפטרו, הוא רק בברכה ראשונה שחלה על הטעימה הראשונה והשאר נפטר בדרך גרירה, ומשא"כ בברכה אחרונה שחלה על כל אכילתו, ויל"פ עוד דהוא משום דברכה אחרונה אינה חלה כלל על אכילתו, אלא הוא חיוב ברכה בעלמא, עמש"נ בדברינו בדיני ברכה אחרונה סק"כ, ולפ"ז י"ל דה"נ כל הא דקי"ל דאין בפה"א שבירך על פה"א פוטר את פה"ע אלא בשנתכוין לפטרו, הוא רק משום דעיקר הברכה חלה על הפרי הראשון, ובזה אמרינן דפרי העץ שאין דינו ליפטר בברכה זו אינו נפטר בדרך גרירה, וכמה מן האחרונים דימו ד"ז לדינא דהרשב"א דאינו בדין דיפטור שאינו חשוב את החשוב דרך גרירה, אך ברכה אחרונה שחלה על כל האכילה, ה"ה פוטרת אף דבר שאין דינו לכתחילה ליפטר בברכה זו.

ועפי"ז נמצא דגם דינא דהרשב"א דאינו בדין שיפטור שאינו חשוב את החשוב דרך גרירה, לא שייך בברכה אחרונה, וכ"ה בלא"ה לדעת הסוברים דבברכה אחרונה ל"ש להתכוין שלא לפטור את כל אכילתו, ונת' בדברינו בדיני ברכה אחרונה ענף ה', אך בהפלאה ס"פ כיצד מברכין נקט דדינא דהרשב"א הוא גם בברכה אחרונה.

י] ועי' עוד בד' הגר"ז בסימן קע"ד ס"ו ובסדר ברכה"נ פ"א סי"ז ופ"ד סי"ב שנקט, דהגם דלכתחילה אין לו לפטור את התמרים והיין בברהמ"ז, ויש לו לברך עליהן קודם ברהמ"ז, מ"מ כל שבירך ברהמ"ז ה"ה נפטרים אף שלא נתכוין לפטרן, ומה"ט כתב דיש לברך עליהן קודם ברהמ"ז, וכ"ה מבו' בחיי אדם כלל מ"א ס"ד בדין דייסא, וכ"ה בנשמ"א שם סק"א סוד"ה ומש"כ וד"ה ועוד נ"ל, וכ"נ גם בד' הדה"ח דיני ברכת במ"מ סי"א שכתב דצריך לברך תחילה מעין ג' על התמרים, וכ"נ גם בחזו"א סימן כ"ז סק"א שכתב דיש לברך מעין ג' קודם ברהמ"ז, עי' בדבריהם, וצ"ע היאך זה מתישב עם ד' השו"ע בסימן רצ"ט דמבו' להדיא דכשלא נתכוין לפטור את היין אינו נפטר בברהמ"ז.

וגם בד' המ"ב נראה, דאף שנקט לעיקר בכ"ד דאינם נפטרים בברהמ"ז אלא בשנתכוין לפטרם, מ"מ בדבריו סימן קע"ו סק"ב נראה שאם כבר בירך ברהמ"ז יש לחוש לדעת הסוברים שנפטרו בברהמ"ז ואין לברך עליהן, וכ"ה גם בשעה"צ סימן ר"ח סקע"ה, עיי"ש.

?בעיקר מש"נ מכ"ד דאף דברים דלכתחילה אין לו לפטרם בברהמ"ז, מ"מ אם כבר בירך עליהן ברהמ"ז נפטרו, יש להסתפק אם יש ללמוד מזה דל"מ כונה שלא לפטור בברהמ"ז, דאם מהני כוונה, הרי דבכה"ג שדינו שלא לפטרם הו"ל ככוונה, או דכל שלא נתכוין להדיא שלא לפטרם לא חשיב ככונה, ושפיר י"ל דמהני כוונה שלא לפטור, אך מד' הגר"ז דהצריך לברך עליהן קודם ברהמ"ז, ומ' דאין לו תקנה לברך ברהמ"ז ולכוין שלא לפטרם מבו' דל"מ כוונה שלא לפטור, ועמש"נ בזה בדברינו בדיני ברכה אחרונה ענף ה'.

ויש להוסיף דיש להביא מקור דכה"ג לא חשיב ככונה שלא לפטור, ממש"כ האחרונים דדינא דהשו"ע דאם בירך בפה"א על פה"א לא פטר את פרי העץ, דמי לדינא דהרשב"א דאינו בדין שיפטור שאינו חשוב את החשוב, ולכאו' מ"ט הוצרכו לזה, הרי הו"ל ככוונה שלא לפטור, וכ"נ באמת בד' הלבוש, ובע"כ דשאר אחרונים ס"ל דכה"ג לא חשיב ככוונה שלא לפטור.

1. ופשטות דבריהם נראה, דאף כשאכלן לפני הסעודה, ה"ה פוטרם לכתחילה בברהמ"ז, שהרי קיימי ע"ד בעה"מ ביין שלפני המזון, וכ"ה מבו' בד' הרא"ה בסוגיין דפהב"כ שאין טעונה ברכה לאחרי' אלא נפטרת בברהמ"ז, הוא גם כשאכלה קודם הסעודה, עיי"ש, אך בשעה"צ סימן קע"ו סק"ה נקט בד' הר"ן, דכל הא דהוא פוטרם לכתחילה בברהמ"ז, הוא רק בששותה יין גם בתוך הסעודה, וזה לפי דרכו בביאור ד' בעה"מ שם דהא דס"ל דיין נפטר בברהמ"ז הוא רק משום דברכת ג' פוטרת מעין ג' בצירוף הא דיש לו יין לשתות בתוך הסעודה, ועמש"נ בדעתו בדברינו בסימן ג' ענף ג', וע"כ נקט דאף הר"ן שהודה לד' בעה"מ בדייסא, הוא רק בשיש לו דייסא לאכול בתוך הסעודה. [↑](#footnote-ref-2)
2. א אמנם הנה הרשב"א בסוגיין דן בזה אם תמרים שלאחר סעודה נפטרין בברהמ"ז, ודן להוכיח מד' הירושלמי דצריך לברך אחריהן ודחה לזה, ושוב הביא מד' בה"ג דצריך לברך אחריהן, ויש להסתפק אם מקום הנידון בזה הוא דשמא אין תמרים נפטרין כלל בברהמ"ז, וכמש"כ הרמב"ן במלחמות בפ' ערבי פסחים בדעת בה"ג, או דהוא משום דאף שהן נפטרין בדיעבד בברהמ"ז, מ"מ לכתחילה יש לברך עליהן את ברכתן, וכדעת תר"י והרא"ש שהבאנו להלן, אך בפשוטו מד' בה"ג שם שכתב דהא דאינם נפטרים בברהמ"ז הוא משום דלאו מין מזון נינהו, והבאנו לדבריו בסימן א' סק"ב, מוכח כדרך קמא. [↑](#footnote-ref-3)
3. אמנם בדין יין כתב הרשב"א בתשו' שם, דהא דהוא נפטר בברהמ"ז הוא רק משום דחשיב כקבע עליו, עיי"ש, והרי דבלא זה לא הי' נפטר בברהמ"ז וגרע מתמרים, ורחוק לומר דגם בתמרים הא דנפטרין לכתחילה בברהמ"ז הוא משום דחשיב כקבע עליהן, ונימא דגם בתמרים כל הא דאין מברכין עליהן ברהמ"ז הוא משום דלא קבעי אינשי עלייהו, וזה דלא כמש"כ הרשב"א לקמן דמ"ח. לדמות יין לתמרים דהוא נפטר בברהמ"ז אף בגוונא דהתם דלא שתה את היין בתוך קביעות הסעודה, עיי"ש.

   ובאמת כבר עמד ע"ז הפר"ח בסימן ר"ח, דד' הרשב"א בדמ"ח. שכתב דיין נפטר בברהמ"ז, הוא שלא כדבריו בדמ"א: שכתב דאינו נפטר אלא משום דחשיב כקבע עלי', ובזה הי' מקום לומר, דהרשב"א בדמ"א: שהוצרך לטעמא דהוי כקבע עלי', הוא לפמש"כ לעיל מינה לדון מד' הירושלמי ומד' בה"ג דתמרים שלאחר הסעודה טעונים ברכה לאחריהן ואינו פוטרן בברהמ"ז שמברך על הפת, ואי נימא דהיינו דהגם דהוו מזון מ"מ אין לו לפטרם לכתחילה בברהמ"ז, הרי דע"כ הוצרך הרשב"א לפרש דיין שאני משום דחשיב כקבע עלי' וכו', אך ד' הרשב"א בתשו' לא נתישבו בזה,

   ומש"כ בס' עדות ביעקב דהרשב"א בדמ"א: הוצרך לה"ט כדי שיהא דינו לכתחילה לפטור את היין בברהמ"ז, וד' הרשב"א בדמ"ח: שהוא פוטר את היין, הוא משום שבירך ברהמ"ז להוציא את ינאי, והוצרך לומר נברך לכלול את עצמו, ע"כ הוא מוציא את עצמו גם לכתחילה, במחכ"ת לא דיבר נכונה, שהרי הרשב"א בדמ"ח. כתב לפ"ז דהא דדברים הבאים לאחר הסעודה טעונין ברכה לאחריהן הוא לבד מתמרים, וכיון שלמד הרשב"א יין מתמרים, הרי דה"נ ביין הוא פוטרו בברהמ"ז שמברך על הפת לכתחילה, אף בלא הא דחשיב כקבע עלי', וזה שלא כד' הרשב"א בדמ"א: שהוצרך לה"ט דחשיב כקבע עלי', וגם קשיא סתירת ד' הרשב"א לדבריו בתשובה דמבו' בדבריו דיין גרע מתמרים, וכנ"ל, שו"ר בס' עדות ביעקב בהמשך דבריו, שכתב דמ"ש הרשב"א בתשו' דתמרים נפטרין בברהמ"ז, הוא ג"כ מכח ה"ט דחשיב כקביעות, ואך דבזה פשיטא לי' טפי דחשיב כקביעות, משום דהוי מידי דאכילה, עכ"ד, אך זה רחוק, דבפשוטו הא דאין מברכין על תמרים ברהמ"ז אי"ז משום דלא קבע עלייהו, ורק ביין הוצרכו בגמ' לה"ט, וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-4)
4. וכתב ע"ז המאורות, ז"ל, והא דאמרינן דברים הבאים לאחר הסעודה טעונים ברכה לפניהם ולאחריהם, לאו למימרא שלא יוכל לפטרן בברהמ"ז אפי' לכתחילה, אלא אתא לאשמועינן שגם מעצמם הוא חייב לברך אחריהם, ונפ"מ שאם אין לו פנאי לברך ברהמ"ז ויש לו פנאי לברך מעין ג', שחייב לברך בשביל אלו מעין ג', עכ"ל, ולמדנו מדבריו דבר חדש, דבדברים הבאים בתוך הסעודה, אף אם אין לו פנאי לברך ברהמ"ז, אינו מברך עליהן מעין ג', ורק בדברים אלו שחיובם הוא בברכת מעין ג', ואך שבידו לפטרם בברהמ"ז, הרי דכל שאינו מברך ברהמ"ז, מברך עליהן ברכת מעין ג', ועמש"נ בזה באורך בדברינו בדין דברים הבאים בתוך הסעודה סימן ב' ענף ג', עיי"ש. [↑](#footnote-ref-5)
5. ועי' גם בפר"ח שם שתמה בזה, אך במג"א שם סקכ"ה כתב דשאני דייסא דאית לה עילויא אחרינא בפת, וצ"ב. [↑](#footnote-ref-6)
6. וראיתי בס' עדות ביעקב סימן קמ"א שהוסיף לסייע לזה, ממה דתר"י בסוגיין הוכיח דיין נפטר בברהמ"ז מסוגיית הגמ' בדל"ה:, ולא הזכיר כלל למש"א לעיל די"ב. דתמרים נפטרין בברהמ"ז, ואילו בתר"י לעיל די"ב. למד להא דיין נפטר בברהמ"ז מהא דתמרים נפטרין בברהמ"ז, והיינו משום דתר"י בסוגיין שבא להוכיח דיין נפטר לכתחילה בברהמ"ז שמברך על הפת, ל"מ להביא ממש"א לעיל די"ב. דתמרים נפטרין בברהמ"ז, שהרי אי"ז אלא בדיעבד, ואף אם הוא מחויב בברהמ"ז על הפת יש לו לברך על התמרים את ברכתן, ואילו תר"י לעיל די"ב. בא להוכיח דאף היכא שאינו מחויב בברהמ"ז כלל, ובירך ברהמ"ז על היין יצא, וזה ל"מ לאתויי מסוגיא דלעיל דל"ה:, דהגם דהי' ראוי לתקן ברהמ"ז על היין, מ"מ י"ל דאחר שלא תיקנו לברך עליו ברהמ"ז, אף אם עבר ובירך הוי זה ברכה לבטלה ולא יצא, וע"ז למד מהא דתמרים נפטרין בברהמ"ז וכ"ש יין, עכ"ד. [↑](#footnote-ref-7)
7. ויש לציין עוד לד' המאמ"ר סימן ר"ח סקל"ד בדין פת הבאה בכיסנין, אם ה"ז נפטר בברהמ"ז, עיי"ש מה שעמד בזה, ולפי הנ"ל הרי י"ל, דאף דה"ז נפטר בברהמ"ז, מ"מ לכתחילה יש לו לברך ע"ז מעין ג' ולא לפטרו בברהמ"ז, וכנ"ל. [↑](#footnote-ref-8)