כז 4
קטגוריות: ש_ס / לט זבחים / זבחים - הרב יעקב ברגשטיין / פרק ב / כז

כז' ב' מתני'

לזרוק דמו. וברעק"א במשניות דמתני' נקטה זריקה בדווקא, לאפוקי קבלה והולכה דל"מ מחשבה עליהם. ויעוי' עוד סוגיית הגמ' לעיל יג' ועוד בד' הראשונים בחולין לט' ב', דפי' דמהני מחשבה גם על קבלה.

או מקצת דמו בחוץ. הגרי"ד מק' מה החידוש, דהרי אין דין לזרוק את כל הדם, והגרי"מ מביא מהנצי"ב דאיכא הלכה לזרוק את כל הדם.

- ואולי יש לפרש ע"פ יסוד הקה"י דהפסול במחשבת פיגול יסודו משום מחשבה כמעשה, ולפ"ז א"כ היכא דחישב רק על מקצת מהדם, הנה הרי אם יעשה כן ב'מעשה' לא נפסל הקרבן כלל, דאם נשאר דם כשר יחזור ויזרקנו, וא"כ גם גם כשמחשב על מקצת לא יפסול. וקמ"ל דבמחשבה גרע טפי ממעשה, משום דבזה הוא מעמיד שזה 'הזריקה' של הקרבן, אבל במעשה גם אם הוא עושה כן בתורת זריקה של הקרבן, אכתי אפשר לחזור ולקבל ולעשות זריקה אחרת, והיינו דבמעשה אינו תלוי 'רק' בעשייתו, דהמעשה שלו אינו מונע מלעשות עוד מעשה, לעומת המחשבה דהכל תלוי לפי 'מחשבתו', ולפי מחשבתו ליכא עוד זריקה.

- [אמנם עיקר ד' הקה"י הם במחשבת חול"ז, וא"כ הכא דאיירי בחול"מ דאינו נפסל מחמת מחשבה כמעשה ליכא חידוש. אבל אפ"ל דהא דתני 'מקצת דמו' בחוץ, משום דאיכא חידוש בזה בסיפא דאיירי בחול"מ, ואגב הכא תני נמי ברישא 'מקצת דמו'. ואכתי נר' דבחול"ז ליכא כלל חידוש במקצת דמו, כי יסוד הפסול במה שהוא מעמיד הזריקה 'למחר', ואחרי שיעשה המעשה שתהא הזריקה למחר, שוב ל"מ עוד זריקה אחרת, ויל"ע].

ע"כ סודר קצת.

- ועי' בגרי"ד דמפ' ד'מקצת דמו' היינו מקצת מהמתנות, והחידוש דאפי' בפנימיות דכולן מעכבין סגי במחשבה על מתנה אחת, [ועי' בגרמ"ד דנר' דהחי' הוא אפי' בכה"ג דהמתנות אינן מעכבות]. ותלוי בנידון הגר"ח האם מחשבת פיגול היא על ה'עבודה' דאז צריך לחשב על כל המתנות, או שהיא על האכילת מזבח וא"כ סגי במחשבה על מתנה אחת. ועי"ש דהביא ל' הרמב"ם דכ' 'שיעור הזאה', דהגר"ח נקט דזה קאי על כל ההזאות, ואילו הגרי"ז נקט דהכוונה הזאה אחת, ושייך מחשבה או על העבודה או על האכילה של הדם במזבח.

?- ושוב העיר הגרמ"ד דבמחשב על שפיכת שיריים דהמחשבה היא על האכילת מזבח, לא סגי במחשבה על שיעור הזאה, וצריך לחשב כשיעור אכילה דהיינו בכזית, [והאו"ש פסוה"מ יג' א' מסתפק אם מחשבה על ש"ש הוי בכזית או בכ"ש, והמקד"ד ז' ה' מספק"ל דצריך לחשב על כל השיריים, דשם ה'מתנה' של שיריים זה בכולן], ולפי מה שפירש הרי דהכוונה ב'מקצת דמו' היינו מקצת מהזריקות.

- בעצם ד' הר"מ דצריך לחשב על שיעור הזאה, הגרי"ז נקט דזה משום שהמחשבה היא על האכילת מזבח, וכיון דהמחשבה היא בדם, צריך שיהיה במחשבתו שיעור הדם שמפגל, אבל אם המחשבה על העבודה, הרי דא"צ לחשב על 'שיעור' מסויים, וסגי במה שהוא מחשב על כל העבודה. ויעוי' עוד בראש המזבח דהסתפק לר"ש דלוקין על אכילה בכ"ש, אם ה"ה דהכא סגי במחשבה על כ"ש, דהרי שיעור המחשבה נלמד מאכילה.

או מקצת אימוריו. וק' דלמה לא קתני כזית כדלעיל בבשר. ובמתני' רפ"ב דמנחות מפורש דהשיעור הוא בכזית, ובגמ' שם דילפי' מקרא דהאכל יאכל דשיעור 'אכילה' הוא בכזית. ועי' גמ' מנחות כו' ב' דלריו"ח יש הקטרה בפחות מכזית, ועי' רמב"ם פסוה"מ יד' י' דכ' דכיון דאין הקטרה פחותה מכזית, לפיכך מחשבה היא בכזית, ומבואר דלמ"ד דיש הקטרה בפחות, ה"ה דגם מחשבה היא בפחות. אמנם עי' שיט"מ מנחות כו' ב' וכן בתוס' מנחות נח' ב', דגם לריו"ח ילפי' מקרא דהאכל יאכל דמחשבת פיגול שיעורה הוא בכזית. [ויל"ע דא"כ ה"ה דבזריקה ניבעי כזית, וראיתי שיש מביאים דכ"מ בד' האו"ש]. וכ"מ בד' התוס' קז' ב' ד"ה ריו"ח בתי' הג'. [לעי' בחי' הגרי"ז מנחות כו' ב'], ועי"ש בתי' הא' דנקטו דהא דמהני לריו"ח הקטרה בפחות מכזית, זה רק היכא דכבר היתה הקטרה כדינה ועכשיו מקטיר פחות מכזית. עוד יעוי' תוס' מנחות כו' ב' דס"ל דרק בקומץ איכא מ"ד דיש הקטרה פחות מכזית.

- ועוי"ל דהנה לא סגי בכזית לענין דינא דיש בשר, [אמנם בתוס' מנחות כו' ב' דגם הך דינא תלייא בהא דיש הקטרה פחותה מכזית וכו', וע"ז כ' דרק בקומץ אמרי' כן], והטעם דלענין שם הקרבן בודאי דבעי' כזית דווקא, וא"כ ה"נ דלא יהיה סגי הכא שצריך לחשוב על עבודה ב'קרבן' בפחות מכזית. [ועי' בתוס' קז' ב' דהטעם דחיוב חוץ לריו"ח הוא בכזית, משום דמדמים למחשבת חוץ דבכזית, והיינו דחיוב חוץ הוא על הקרבת 'קרבן' בחוץ].

- עוד יעוי' שי' רש"י מנחות יא' ב' דה' ופוסל, דלמ"ד דסגי בקורט א' של לבונה, ה"ה דמהני המחשבה על קורט א' וא"צ כזית, והמנח"א שם מביא דהגרי"ז ביאר ד' רש"י ע"פ הגר"ח דהמחשבה היא [גם] על העבודה, ולכן בזה ליכא שיעור של כזית, כי הוא מחשב על כל העבודה כמות שהיא. והרמב"ם פסק פסוה"מ יא' ח' כמ"ד דלבונה היא בקורט א', ומ"מ הצריך שם יד' י' גם בלבונה כזית, וכ"כ שם בשיט"ת אות ד', וכן הביא ה-קר"א מהתוספתא. ומוכיח הגרי"ד דזה הלכתא בשיעור ה'מחשבה' דבעי' כזית, ואי"ז מחמת לתא דדין ההקטרה, כי הרי בלבונה ההקטרה היא בודאי פחותה מכזית. [ולהרמב"ם אם המחשבה היא על ה'עבודה', א"כ צריך לחשב גם על הקומץ]. וע"ע בגרי"ד לקמן לא' ב'.

- ויל"ע אם ד' הר"מ דלעיל דמחשבה בכזית תלוי בפלוגתא דיש הקטרה בפחות מכזית, סותר לד' הר"מ הכא דמצריך בלבונה כזית. ואולי לפי המבואר בגמ' בסוטה יד' ב' דהיה מקטיר הלבונה והקומץ בב"א, נמצא דנעשה בזה הקטרה של כזית, ואמנם דהביאו מהגרי"ז דא"א לצרף ב' קרבנות, אבל לכאו' הכא דהוי חפצא של קרבן אחד, ואדרבה זה דינו שיוקטר בב"א, א"כ אין למילף מינה כלל דההקטרה של לבונה היא בפחות מכזית, וכן למילף דמחשבה על הלבונה שהיא פחותה מכזית סגי. ועוי"ל דיסוד מחשבה הפוסלת דמחשב על 'עבודה בקרבן', ולכן אם ס"ל דיש הקטרה בפחות מכזית, הרי דמחשבה על פחות מכזית שפיר הוי עבודה חשובה לפגל עליה, ומשא"כ לפי מה שפסק הר"מ כמ"ד דצריך כזית, דא"כ הגם דבהקטרת הלבונה גופה מתקיימא בה הקטרה גם בפחות מכזית דזהו דינה, אבל לא הוי עבודה חשובה לפגל עליה. וע"ע במנח"א דהכא ל"ש מחשבה על העבודה כי העבודה כוללת גם את הקומץ, ואילו מצד האכילה ליכא אכילה בפחות מכזית. ולפ"ז י"ל דמה דמהני ההקטרה של הלבונה מצ"ע והגם שהיא פחות מכזית, משום דהיא מצטרפא עם העבודה של הקומץ, אבל אם בא לחשב על הלבונה זה שייך רק אם מחשב גם על הקומץ דבזה איכא מחשבה על העבודה, או דמחשב על כזית דבזה איכא אכילת מזבח.

- יעו"ש עוד בד' ה\*שיט"מ דבתחילה ר"ל דכיון דאין הלבונה ראויה לאכילה, מהני מחשבה גם בפחות מכזית, ודחה דהרי בהקטרת חוץ בעי' כזית. והביאו לבאר דמשמע דבעצם לבונה היתה צריכה כזית, והיינו דאי"ז תלוי בדיני הקטרה, אמנם דא"כ שוב צ"ע מה דוחה השיט"מ. וע"ע -מקד"ד ח' ג' בזה.

– ע"ע בגרי"ד דרצה לומר דהא דאין הקטרה פחותה מכזית, הוא דין ב'מתירי הקרבן', דבכדי להתיר בעי' הקטרה חשובה של כזית, אבל מצד דין ההקטרה של הדבר עצמו בלי מה שהוא מתיר, ודאי דחייל הקטרה גם על כ"ש דנחשב בזה דהוא 'מוקטר', ולפ"ז באימורין דאינם מתירין מהני מחשבה גם בפחות מכזית. והא דבעי' לדינא דיש בשר, כזית דווקא, הוא דין אחר. אמנם ?

לאכול בשרו או כזית וכו'. עי' גרמ"ד מהגרי"ז דדין כזית אינו משום דבעי' מעשה אכילה, דהרי מצינו דגם בחישב שיאכלוהו ב' בנ"א דהוי מחשבה, וכן בחישב שתאכלהו האש או הכלבים, ובע"כ דהוא דין ושיעור בהל' מחשבה, וככל דינים שבתורה דצריכים לזה כזית דווקא. ובל' הרמב"ם דאין אכילה פחות מכזית וליכפך גם מחשבה היא בכזית, ועי"ש שדחה דכיון דהוציאה התורה מחשבה בל' אכילה, לכן נקבעע דמחשבה היא בכזית.