מראה מקומות לח ב לט א 12
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / מלאכות שהיה והטמנה / הרב משה יפהן / שהייה חזרה ובישול ומעשה שבת

**מראה מקומות לח: - לט. 12**

**מתני' אין נותנין ביצה בצד המיחם בשביל שתתגלגל וכו' ולא יטמיננה בחול בשביל שתצלה.** הראשונים [עיין ר"י מלוני"ל וריטב"א] עמדו על לשון הגמ' שתחילה נקטה הגמ' הלשון גלגול ובהטמנה בחול נקטה לשון צלייה. וביארו דאורחא דמילתא דבצד מיחם אינה יכולה להגיע אלא לכדי דרגת בישול של גלגול אמנם כשהיא טמונה בחול היא נצלית לגמרי. אמנם עיין ברש"ש ובראש יוסף מה שחידשו בזה.

**ולא יפקיענה בסודרין**. מבואר ברש"י הכוונה לשבור את הביצה ולבשל את מה שבתוכה מה שנקרא בלשון העם חביתה. אמנם יש ראשונים שפירשו דהכוונה לכיסוי הביצה עיין בשיטה לר"ן ובמאירי. ובתוס' רע"א למד שכן כוונת הרמב"ם פ"ט ה"ג.

**איבעיא להו גלגל מאי,** נחלקו הראשונים בביאור ספק הגמרא. דדעת הר"ן הריטב"א וכן נראה מהרשב"א שהספק הוא האם יש חיוב מן התורה בבישול בצד מיחם דהוא תולדות האור. ועיין רמב"ם פ"ט ה"ב אמנם האגלי טל ביאר בדברי הרמב"ם באופן אחר אופה כב אות ב. והקשה החת"ס דפשיטא דתולדות האור הוא מדאוריתא דהרי כך בישלו במשכן. אמנם אפשר שהספק היה בתולדות האור שאין האש הולכת תחתיו. ובאמת בירושלמי באופן זה מבואר דאינו חייב מדאוריתא ואפשר שבזה נסתפק הבבלי והכריע שהוא דאוריתא.

ועיין ר"י לוניל ושיטה לר"ן שפירשו שהספק היה על גלגול האם חייב חטאת אע"ג דלא נגמר בישולו ועיין פי' ר"ח ויש לדון איך פירש רש"י את הספק.ועיי"ש איך שביארו את פשיטות הגמ'.

ועיין בחי' חת"ס שביאר שהספק הוא האם דבר שזקוק לתיקון מועט כגון גלגול ביצה והדחת קולייס האספנין האם יש לו שם בישול דאוריתא. ויש לעיין האם פי' יכול להיות פירוש בדברי הראשונים. ועיין שפ"א.

**תוד"ה מעשה.** עיין במהרש"א ובמהר"ם. ועולה מדבריהם דבשני הפירושים הראשונים של תוס' למדו שעירבו את הצונן בחמים אלא שבפירוש הראשון למד שעירבו כן מע"ש ויש בזה נידון של גזירה לגזירה כיון שהפעולה נעשית בע"ש ועוד דהחימום הוא בחמי טבריא שאין בזה בישול דאוריתא .ובפי' השני למד דהעירוב נעשה בשבת ואם כן הוי רק גזירה אחת. ובסוף דבריהם למדו התוס' דאיירי בחימום שלא ע"י עירוב אלא שהסילון היה עובר על ידי צינור בתוך המים החמים ונתחמם על ידיהם ולפי"ז מובן הדמיון להטמנה ועיין בפנ"י דהרחיב בביאור דברי ר"י. ועיין בר"ן להלן לט: שפליג על תוס' וביאר דהסילון של צונן היה נשפך לתוך החמין וביאר כן ברש"י עי"ש.

**כל שבא בחמין לפני השבת.** כבר אחזנו את מחלוקת הראשונים בכלל דאין בישול אחר בישול האם זה דווקא אם נתבשל כל צרכו או גם אם נתבשל בשיעור מאב"ד. דדעת הרמב"ם פ"ט ה"ג עיי"ש במ"מ. וכן משמע מרש"י לד. וכן עולה מדברי רש"י בדף י"ח: לגבי הגסה. וכן דייק מדבריו הרא"ש בסימן יא' בפרק כירה. וכן נפסק בטור ובשו"ע. דכל זמן שלא נתבשל כל צרכו יש בו בישול. ברם שיטות שאר הראשונים והם התוס' תחילת פרק כירה והרא"ש עצמו בסי' יא להבנת רוב מפרשי הטור. והרמב"ן ורבינו יונה והרשב"א בסוגייתנו והר"ן והמאירי דכל שנתבשל כמאב"ד אין בו משום בישול. עוד מצינו מחלוקת בראשונים הובאה בשו"ע בסימן שיח ובראש האם יש בישול אחר בישול בלח דברמב"ם משמע דאין בישול אחר בישול כלל בלח ולעומת זאת הרשב"א סבר דבנצטנן יש בישול אחר בישול אם פסק משיעור החימום של יד סולדת בו וכן פסק השו"ע. והרא"ש סבר דכל שעדיין לא נצטנן לגמרי ועדיין חם קצת יש בו בישול וכן פסק שם הרמ"א.

והנה יש לעיין דלכאורה לדעת הראשונים דיש בו משום בישול כל זמן שאינו מבושל כל צרכו אם כן כאן בהכרח ההתר לשרות בחמין בשבת זהו רק במבושל כל צרכו. אמנם עיין בב"י סי' שי"ח שדקדק מדברי הרמב"ם פכ"ב ה"ח שגם בנשרה או נתבשל כשיעור מאב"ד קודם השבת מותר להשהותו וצ"ע דלכאורה הרמב"ם סותר משנתו. ועיי"ש דרכי משה ודרישה. ועיין בתוס' בסוגייתנו ד"ה כל שבא. ומשמע דבעינן נתבשל כל צרכו ועיין לעיל לו: שסוברים התוס' דמותר להחזיר בשבת דבר שנתבשל בשיעור מאב"ד ואם כן מבואר שאין בישול אחר בישול במבושל שיעור מאב"ד וקשה מדוע התוס' הוצרכו כאן לשיעור של בישול כל צרכו עיין באגלי טל אופה סי' ז סק"י.

ועיין ביאור הלכה סי' שיח סעיף ד' ד"ה אפילו ובמ"ב שם סקכ"ז. **שם.** הנה יש לעיין בלשון כל שבא בחמין לפני השבת ועיין להלן בסוגיא קמה: וברש"י שם ועיי"ש ברי"ף בר"ח וברא"ש. ועיין בב"י סימן שי"ח שדייק את לשונו של רש"י. ועיין ברמב"ם פכ"ב ה"ח. ועיין במ"ב סי' שי"ח סקל"א.