סי_ שיד א
קטגוריות: שו_ע / אורח חיים / הלכות שבת - הרב יהושע ננקינסקי

נעסוק בעיקר

במשנה קנו הותר לשבור חבית, והקשו הראשונים מ"ש חבית דהותר, ומגדל בעירובין [לד:] נאסר.

עי' תוס' הכא, וע"ע בתוס' בשבת [קב: ד"ה האי מאן],

ותוס' בעירובין [לד: ד"ה ואמאי], וע"ע בתוס' עירובין [לה. ד"ה בעי סכינא]

וע"ע בסוגיא בביצה [לג.-לג:] ובתוס' שם [ד"ה כי תניא]

וברשב"א ובריטב"א ובר"ן בשבת, וע"ע בדברי הרשב"א והריטב"א בעירובין.

ובפוסקים כאן הובא שפתח זה רק להוציא ולהכניס, ונצרך ללמוד את הסוגיא של רב ושמואל בקב:.

ובדברי הרמב"ם בנידון זה.

הנושא של פס"ר שהובא ברמ"א אין כאן מקומו.

**ס"א**

**★**שבת קמו

שובר אדם את החבית לאכול ממנה גרוגרות.

1. וברש"י שם "דאין במקלקל שום איסור".

וברשב"א הקשה "ואינו מחוור בעיני דאי משום מקלקל לכתחילה היכי שרי, וי"ל דכיון דבעלמא במקלקל פטור אבל אסור הכא משום צורך שבת מותר לכתחילה וכו'.

וכעי"ז בריטב"א "ויש מתרצים דבמקלקל כיוצא בזה קאמר דעביד משום צורך שבת **ואינו נראה כן** וכו'".

וכעי"ז בר"ן.

וע"ע בשפ"א דרש"י לשיטתו דאין בנין וסתירה בכלים אפי' בבנין גמור, ורק מדרבנן נאסר, ומש"ה התירו במקלקל.

וע"ע בחידושי החת"ס.

וע"ע בביאה"ל [ד"ה אסור לשברה"].

1. ובתוס' "והכא דשרי לשבור את החבית משום דמיירי במוסתקי כדמוקי לה בביצה וכו'" [ולא מבוארבהדיא בלשונו שיש איסור סותר בחבית]**.**

וע"ע תוס' עירובין [לד: ד"ה ואמאי] דמבואר להדיא דע"כ מיירי במוסתקי דאחרת **נאסר מדין סותר.**

והקולא דמוסתקי דהוא כלי גרוע.

ועי' ביצה [לג:] וברש"י שם [ד"ה מוסתקי] "וכיון דגרועה היא ליכא למיגזר ביה שלא יתכוון לעשות כלי".

ובתוס' שם [דאפי' יכוון] "לא הוי שום תיקון כלי".

ונחלקו דלרש"י עדיין יש לה שם כלי רק אין חשש שיעשה פתח, ולתוס' הוא כלי גרוע שמופקע מבנין.

ולתוס' המשנה שאסרה לעשות פתח צ"ל מדרבנן אטו כלי שאינו מוסתקי למרות שהשבירה הותרה במוסתקי ולא גזרו אטו אינו מוסתקי. וי"ל.

וברשב"א שהביא פירוש זה דמיירי מוסתקי מקשה "ואף פירוש זה אינו מחוור בעיני וכו'", וקושית הרשב"א יותר מפורשת בדבריו בביצה [לג:] "ומברז חביתא **בגופה דחבית משמע ולא במוסתקי"** משמע שלמד דקולת מוסתקי דהיא **כחוליות** ואינו שובר את גוף החבית אלא מפרקה ולכך הקשה דמשמע ששובר את גוף החבית.

וברשב"א [בעירובין לד] שמביא תירוץ זה מביא "ויש מי שתירץ דההיא חבית דוקא **בשל חוליות ומחוברת במוסתקי** וכו'".

וכן הוא בריטב"א בעירובין **שמשווה מוסתקי למיטה של פרקים**.

ועי' בלבוש שמתיר לשבור רק במקום דיבוק החלקים. ולכאו' לפ"ז אם יכוון לפתח י"ל דחייב. בשלמא להבנה שמוסתקי חסר בשם כלי גם אם יכוון יהיה פטור, משא"כ לרשב"א לא חסר בשם כלי אלא רק הוי חוליות, א"כ י"ל דחייב.

וע"ע ברשב"א בעבודת הקודש שגם כלי של קרקע העשוי כמוסתקי אין בו סותר, וקשה מהנ"ל דאם התיר בקרקע ע"כ אינו בנין כלל ולא משום דהוי של פרקים.

1. הרשב"א עצמו מסיק, דחבית מיירי **בכלי קטן** ומגדל הוא כלי גדול. ולשונו בעירובין "ולא אמרו שובר **אלא בכלים קטנים כחבית** וכיו"ב. **ומיהו אפי' כלי מחזיק מ' סאה בלח שהם כורים ביבש כלי קטן מיחשב לענין זה** וכו'".

ועי' בעבוה"ק בית מועד [ש"ב] "שובר אדם את החבית וכו' ולמה התירו לעשות כן לפי שאין בנין וסתירה בכלים קטנים כחביות וכיו"ב, היו כלים גדולים הרי הם כאוהלים ויש בהם משום בנין וסתירה וכו'.

וע"ע בר"ן.

וע"ע במשב"ז [א] ובתה"ד שתמהו בזה הרי ס"ל דבונה גמור חייב בכלי, וא"כ מה מהני דהוה כלי קטן הרי כמו שיש בנין גמור בכלי ה"ה נאסר לסותרו.

ואולי י"ל כמו שבבונה נאסר רק בנין גמור, ה"נ סתירה רק סתירה גמורה וסתירה חלקית מותר, ומש"ה שרי לשבור כלי קטן.

1. בריטב"א דמגדל נאסר וחשיב כסותר ע"מ לבנות, **משא"כ בחבית שאין לה חזרה** וכו'.
2. בחידושי הר"ן "שובר אדם את החבית והוי ליה חבית **כקליפי אגוזים ורימונים**".

וע"ע בית הבחירה עירובין [לד:] "מפני שהחבית טפלה למה שבתוכה ונידונית כקליפי אגוזים.

וכעי"ז ברא"ה [ביצה לג:] "ומיהו דוקא חבית דטפלה לגרוגרות ולאפוקי תיבה.

וע"ע חזו"א [נא, יב-יג].

וע"ע בב"י ובדרכ"מ.

**★**והא דבשבירה אין איסור עשיית פתח [והרי במכוון לפתח הוי דאוריתא בונה או מכב"פ וא"כ למה מותר באינו מכוון הרי למעשה יש כאן פתח.

י"ל א.דרך שבירה **לא חשיב בונה.**

ב. דרך שבירה **אין לו שם פתח**.

א"כ מה שנאסר שלא יכוון לעשות כלי לא הכוונה לחוד קובעת דאם יכוון חייב, אלא שלא יכוון **ויעשה** פתח נאה, עי"ש ברש"י.

וע"ע ברשב"א ובריטב"א **שאם יכוון חייב** והמשנה שהתירה חסר בכוונה **דלעין יפה מכוון** וצ"ב.

**★**עשית נקב

העושה נקב שהוא עשוי להכניס ולהוציא חייב.

נקב שאינו עשוי להכניס ולהוציא פטור דלא חשיב פתח [תוס' קב: ד"ה לול].

ועי' בתוס' במהרש"א ומהרש"ל שם. ובמהרש"א שמואל סובר דלול אינו עשוי להוציא ולהכניס ובכ"ז חייב מצד מכב"פ [דלמכב"פ לא צריך שם פתח].

ולמהרש"ל גם לשמואל זה נחשב במקצת להוציא ולהכניס.

וע"ע לקמן [קמו.] ת"ר אין נוקבין נקב חבית בשבת וכו'. דמבואר דנוקב חבית אינו חייב דעשוי רק להוציא ולא להוציא ולהכניס.

ולמהרש"א הנ"ל קשה הרי לשמואל חייב מכב"פ גם להוציא לחוד.

וי"ל דלול חשיב גמ"מ ומכב"פ דזה התיקון של הלול, משא"כ חבית א"א לחושבו תיקון דהחבית ראויה לשימוש רק אם יוגדר פתח יש כאן מלאכה, משא"כ כשאינו פתח אינו חייב ע"ז.

ויל"ע דהתם משמע דלול ג"כ בעינן להוציא ולהכניס ולכאו' מיירי מצד מכה בפטיש דומיא דחבית.

וא"כ יצא דלרב [עכ"פ] גם במכב"פ בענין להוציא ולהכניס, וא"כ רב ושמואל נחלקו בתרתי.

א. דלרב חשיב להוציא ולהכניס ולהכי חייב משום בונה ולשמואל חשיב להוציא לחוד. ולכן אין כאן בונה.

ב. לשמואל סגי למכ"פ בלהוציא לחוד, ולרב בעינן להוציא ולהכניס.

**★**עי' מח. "א"ר פותח בית הצואר בשבת חייב חטאת וכו'".

ועי"ש בתוס' ד"ה וכי דמבואר דגם גבי **פתיחת בית הצואר יש את הכלל דבעינן להוציא ולהכניס**.

ואם חייבו מצד מכב"פ קשה מהמהרש"א הנ"ל מוכח דלמכב"פ לא בעינן להוציא ולהכניס.

**★**וע"ע [שבת ג. ד"ה ומפיס] דגם **בעשית נקב באדם** חייב רק בלהוציא ולהכניס.

**★**וברמב"ם משמע **דלבונה לא בעינן** עשוי להוציא ולהכניס [עי' פ"י יד] ובהט"ז גבי **מכב"פ מביא דכל פתח שאינו עשוי להוציא ולהכניס** אין חייבים על עשיתו.

וע"ע במרכבת המשנה.

וע"ע פמ"ג [א"א שיד-ג].

וע"ע במג"א [ג], וע"ע במשנ"ב [ח] ובשעה"צ [ח].

**★**בדעת שמואל חייב מצד מכב"פ ולא מצד בונה.

יל"ע בדעת רב שחייב מצד בונה האם יש גם מכב"פ.

וע"ע ביראים שהובא בהגהות מרדכי שכוונת רב שחייב משום בונה לא שבאמת חייב מצד בונה, דהרי אין בנין בכלים, רק כוונתו שהדבר שייך לבונה ולכן לא חייב מכב"פ היות ומחוסר בניה א"א לחושבו גמ"מ.

וכעי"ז במאירי.

וע"ע בחזו"א [נא-יד].

וע"ע בלח"מ [פ"י יד] דלרב חייב בין מצד בונה ובין מצד מכב"פ.

ועי' בדבריו לא שבאמת חייב שתים אלא אפשר לחייבו מצד שניהם אבל איה"נ **חייב רק על אחד**.

וע"ע [עג:] אר"כ "זומר וצריך לעצים **חייב שתים"** משום קוצר ומשום נוטע.

מבואר ששייך על מעשה אחד לחושבו שתים.

וגבי משמר [קלח.] משום מאי מתרינן ביה רבה אמר משום בורר ור"ז אמר משום מרקד, וברש"י שם דלרבה מתחייב או בורר או מרקד [אבל לא שתיהם].

וע"ע [עה:] המסתת את האבן וחייב מכב"פ ובתוס' דאינו חייב מחתך דמיירי בחתוכה, ועי"ש במאירי דאיה"נ **חייב שתים.**

וע"ע במשנ"ב [שכח יח] "ואפשר דחייב לדידיה שנים".

וע"ע במנ"ח [מוסך השבת בונה ד].

וע"ע בר"ח בסוגין גבי בונה ועביד חד מהני תלת דהיינו בנה וסיתת או בנה ועשה נקב וכו', חייב רק חטאת אחת דעביד **אב ותולדה דידיה**.

ויל"ע אי ס"ל כנ"ל דלרב חייב גם מכב"פ א"כ נחייבו תרי.

**★**ורב ושמואל נחלקו בג' דברים ויסוד המחלוקת אם חייב בבנין כל דהוא.

וע"ע חזו"א [נא-יד].