מראי מקומות בנין בכלים ,רפוי ומהודק ועוד עניינים
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / מלאכות שהיה והטמנה / הרב חיים לייב אוירבך / בונה

בס"ד בדיני רפוי ומהודק

מה נחשב תקיעה

עיין רש"י שבת מז: שכ' בחוזק ע"י יתידות וכן בדף קכב: כ' בסיכין ויתידות אמנם עיין רש"י מז. ד"ה קרן וכן בדף קלח: ובעירובין קב: דכ' שתוקע בחוזק ולא הזכיר יתידות ועיין חיי"א כלל מ"ד ס"ה שעמד בזה וכ' דזה וזה איתא והיינו דכל כלי תלוי לפי דרכו ועיין אבני נזר סי' רי"א שנקט בד' רש"י דבעי' מסמרים עי"ש אמנם הביא שם דבירושלמי ריש פ' הבונה כ' מפורש דאי"צ קביעה במסמרים וסגי בתקיעה עי"ש בירושלמי מה שחילק בין קבועין לתקועין ובפי' קה"ע שם , וע"ע מג"א סי' שי"ג ס"ק י"א ובא"ר שם בד' הראב"ד והסמ"ג אמנם עיקר הפי' בד' הראב"ד אינו מוכרע ועיין היטב במאירי סו"פ כירה בשם הראב"ד וכן בל' הכל בו שם וצ"ע בזה, וע"ע מג"א שי"ג ס"ק י"ב ובט"ז ס"ק ז' ועיין שעה"צ כאן דפליגי אי ע"י שרוי"ף [כלים המתחברים בהברגה] הוי תקיעה או הידוק [והא דחשיב רק כהידוק אף דהוא חיבור חזק מאוד י"ל דכיון דהוא מתחבר ומתפרק בקל ואין בזה גבורה ואומנות חשיב רק הידוק ותלוי בד' מג"א לעיל לפי' הא"ר] אמנם כל מש"כ בדבריהם הוא לפי הבנת המ"ב בפלוגתת המהר"ם והטור דמזה מוכח דלהמ"א הוי כתקיעה ולהט"ז הוא הידוק אמנם לפי שאר הביאורים בהפלוגתא הנ"ל אין הוכחה בד' המ"א והט"ז בזה ועי"ש מה שהביא מד' המאמ"ר שנקט כהט"ז ועיין במאמ"ר שנקט משום כן להתיר לגמרי לכו"ע כיון דהוא הידוק דל"ש ביה תקיעה כלל עי"ש וע"ע ל' הר"מ פ"י הלכה י"ג דכ' שם בלשונו התוקע עץ בעץ "עד שנתאחד" וע"ע חזו"א סי' נ' בגדרי תקיעה ,

בטעם איסור מהודק ,

מבואר בראשונים [ברמב"ן בכ"ד ובריטב"א ובר"ן וש"ר וכ"ה להלכה בר"מ פכ"ב הכ"ו ובטור סי' שי"ג] דאף לרשב"ג דרפוי מותר הוא רק ברפוי ולא במהודק אף דליכא עדיין תקיעה וכנ' הוציאו זה מלישנא דרשב"ג דאם היה רפוי משמע דבעי' דווקא רפוי אבל מהודק אסור ואמנם החזו"א סי' נ' ס"ק י' נקט בד' התו' מז: דפליג בזה וס"ל דכל של"ח תקיעה ממילא הוי בכלל רפוי ומותר לרשב"ג ואמנם המעיין היטב בד' תו' דף מו. נ' דגם לד' תו' איכא גוונא דמהודק עי"ש בלשונם דאי רפוי מותר אפשר לאוקמי ברפוי ומשמע דבלא"ה ס"ל דלא איירי שם ברפוי אף דוודאי לא איירי שם בתקע וכ"נ בתו' ביצה דף כב' עיי"ש היטב ועכ"פ להלכה וודאי איכא איסור במהודק ויש בזה ב' שיטות בראשונים בגדר האיסור א, בר"ן סו"פ כירה ד"ה ואיכא שכ' שהוא משום גזירה דשמא יתקע וכ"ה בחי' הר"ן שם ובמאירי וברי"ד סו"פ כירה וכן מבואר להלכה בגר"ז סי' שי"ג ,ב,ברמב"ן במלחמות ביצה דף י' מבואר דהוא גדר איסור בפ"ע דאף דאין בנין בכלים מ"מ כיון דהוי עכ"פ מלאכה המתקיימת יש בזה איסור דרבנן וכ"נ באו"ז הלכות ע"ש סי' כ"ט וכ"נ ברש"י דף יא: עי"ש דאיכא איסור סילוק בציר מן הצד בבתים וכן נ' במאירי ר"פ כל הכלים וע"ע בר"מ פכ"ב הלכה כ"ו לגבי מנורה וכסא ושולחן המפוצלים דמבואר בר"מ דאסור להחזיר בהידוק משום דמיחזי כבונה ומפורש דהוא איסור בפ"ע גם ל' הטור סי' תקי"ט נ' דציר מן הצד אסור משום מיחזי כבונה וכן נ' מל' הגמ' סו"פ כירה דאמרי' שם דאסור משום דהוי בנין מן הצד עי"ש והרמב"ן במלחמות ביצה הביאו אמנם בריטב"א דף מז' נ' דכוונת הגמ' דאפי' למ"ד יש בנין בכלים מ"מ רפוי הוי בנין מן הצד עי"ש [והנה בפשוטו הגמ' שם איירי ברפוי לרבנן ולפי"ז משמע דגם רפוי לרבנן הוא משום בנין דרבנן אמנם עיין במלחמות פ' הבונה דמבואר להדיא דוודאי רפוי לרבנן הוא רק גזירת שמא יתקע ואין בה איסור סילוק עי"ש שדן להעמיד הברייתא דפ' כל הכלים כרבנן וכן מפורש בחי' הר"ן ובשי' לר"ן דף מ"ז אמנם בריטב"א דף מ"ז שכ' שברפוי ל"ש תקיעה כלל א"כ משמע דלרבנן אינו משום שמא יתקע וצ"ע]], ויש בזה ב' נ"מ האחד לענין סילוק במהודק דהרמב"ן שם כ' דגם סילוק אסור אמנם לד' ש"ר לכאורה אין איסור לסלק כמבואר בדף קכב: דמשום שמא יתקע הוא טעם רק לאיסור חזרה ועיין ריטב"א דף קכב: שכ' אבל בנטילתם לא גזרו תקועין אטו שאינן תקועין ודבריו שם צ"ב למה הוצרך לזה הרי שיטתו שם דבתקיעה הוי מכה בפטיש וא"כ מהיכ"ת יהא אסור לסלק אף בתקוע והשני לענין מהודק שאין בו חשש תקיעה,

סילוק במהודק

עיין לעיל מש"נ בזה בשי' הראשונים ועיין בתשב"ץ קטן בשם מהר"ם בדינא דכוס של פרקים שהובא בטור ושו"ע סי' שי"ג דמבואר דאסור לפרקו ומבואר דאיכא איסור סילוק במהודק וכ"נ בל' רבינו ירוחם בשם רבינו פרץ שהובא בב"י סי' שי"ג ומזה צ"ע על שי' המשנ"ב בד' מהר"ם דאיירי ברפוי וכן מבואר בט"ז ס"ק ז' דיש איסור סילוק בכוס של פרקים ובאמת דבריו שם צ"ע דנ' מדבריו שם דנקט שהאיסור בתקיעה הוא משום מכה בפטיש וא"כ לכאורה ל"ש איסור סילוק כלל אמנם צ"ל דהוא דין בפ"ע דיש בנין דרבנן במהודק ול"ש לדין תקיעה דאורייתא שהיא משום מכה בפטיש אמנם הגר"ז כ' להלכה דסילוק מותר אף במהודק כיון דהוא רק משום גזירת שמא יתקע [ובאמת לד' הגר"ז בביאור הפלוגתא דמהר"ם והטור י"ל דמהר"ם והט"ז שאסרו הוא לפי שי' מהר"ם דמהודק אף דאין דרכו בתקיעה אסור וע"כ דמהודק הוא איסור בפ"ע ולא משום שמא יתקע אבל לד' הטור דהידוק הוא רק משום שמא יתקע שוב לעולם סילוק הידוק מותר] ובאמת הטור לא הזכיר איסור סילוק רק איסור חזרה [אמנם ל' השו"ע הוא גם על הסילוק] וע"ע במאמר מרדכי סי' שי"ג בזה אמנם עיין במשנ"ב הל' יו"ט סי' תקי"ט שמבואר שם במ"ב דההיתר סילוק בציר מן הצד הוא רק לצורך שמחת יו"ט עי"ש שפירש כן ד' השו"ע שהתירו לסלק כדי להוציא עי"ש ועי"ש שגם בד' רש"י נקט כן דבעי' צורך יו"ט ומבואר דסילוק במהודק אסור ואמנם עי"ש בשעה"צ דכ' שם דלסלק שרי דל"ש שמא יתקע ומשמע דל"ש איסור בסילוק אמנם שמעתי לבאר הכוונה דכלפי האיסור דמיחזי כבונה זה פשוט דהותר לצורך יו"ט אמנם שמא יתקע הרי לא הותר וכדחזי' דציר מן הצד אסור להחזיר וע"ז כ' דמ"מ לענין סילוק אינו נאסר דבזה ליכא שמא יתקע אבל הא מיהא היכא דליכא שמחת יו"ט כלל אסור אף סילוק דבזה ל"ב לגזירת שמא יתקע אלא נאסר משום מיחזי כבונה אמנם עיין בשעה"צ שציין לביאור הגר"א שזהו המקור לפסק המשנ"ב דסילוק מותר ובגר"א שם נ' דליכא כלל איסור בסילוק רק למ"ד יש בנין בכלים ואי"צ להיתר שמחת יו"ט וצ"ע ,ומקורו כנראה מד' הטור שם שנ' שהאיסור בציר מן הצד הוא משום מיחזי כבונה וממילא איכא ג"כ איסור סילוק ואמנם במשנ"ב בהל' שבת לא נזכר כלל דאיכא איסור סילוק במהודק וצ"ע [גם בד' הר"מ הנ"ל דהוא משום דמיחזי כבונה נ' לכאורה דמ"מ אין בזה איסור סילוק עיין לח"מ הלכה כ"ה מה שהק' שם בד' הר"מ אמנם י"ל דבהחזרת דלת ליכא כלל מיחזי כבונה דאינו בנין גמור וע"כ באמת לא הזכיר הר"מ שם ענין מיחזי כבונה רק שמא יתקע כמבואר בגמ' שם ולפי"ז אין ראיה כלל משם] וע"ע ברמב"ן במלחמות פ' הבונה מה שהביא מד' הירושלמי דהורי להתיר מיטה של פרקים כרשב"ג עי"ש וכן בהמשך ד' הירושלמי שם דהביאו ד' רשב"ג דנוטל ומחזיר ולכאורה משמע דהנידון אפילו ברפוי לרבנן הוא גם לענין סילוק [וצ"ע אם יל"פ הכוונה בד' הירושלמי דהורי להתיר דהיינו מל' היתר ואיסור או דהכוונה לסילוק ועיין מפרשי הירושלמי שם ]אמנם בהמשך ד' המלחמות שם דכ' דאפשר להעמיד הברייתא דכל הכלים דנוטלין ולא מחזירין כרבנן מבואר דגם לרבנן שרי סילוק והוא רק גזירה שמא יתקע וכמבו' שם בגמ' ובמלחמות שם ומאידך ברמב"ן במלחמות ביצה בתחי"ד דדימה לגמ' דבנין מן הצד דאיירי ברפוי וכ' דאסור לפי"ז סילוק כיון דהוא מלאכה מתקיימת משמע דאסור לרבנן וכן בהמש"ד שם שכ' דהא דציר באמצע מותר הוא משום דקי"ל רפוי מותר מבואר דלרבנן אסור משום בנין דרבנן אף בלא גזירת שמא יתקע דהרי במן האמצע ל"ש כלל שמא יתקע כמבואר ברמב"ן שם וצ"ע,

רפוי שדרכו בתקיעה ,

עיין תו' לעיל דף מ"ח שהוכיח מהסו' דף קכב: דהיכא דדרכו בתקיעה אסור אף ברפוי וכ"ה בהג"א שם וכ"כ הרמב"ן במלחמות פ' הבונה והמאירי בשם הראב"ד סו"פ כירה וע"ע ברמב"ן שהוכיח כן מציר מן הצד בביצה דאסור אף ברפוי ואף דציר מן הצד י"ל דהוא מהודק מ"מ הרי ציר באמצע הוי וודאי רפוי כמבואר ברמב"ן במלחמות ביצה שם וא"כ אי נימא דציר מן הצד ברפוי מותר וודאי לא נאסור ציר באמצע שהוא לעולם רפוי אטו ציר מן הצד [אמנם עיין ריטב"א דף מז. דכ' דהא דמיטה של פרקים ליכא בזה שמא יתקע הוא משום דברפוי ל"ש תקיעה כלל ומשמע קצת דכל דשייכא תקיעה אסור משום שמא יתקע אף דאין דרכו בתקיעה ] וכן מבואר בב"י וברמ"א סי' שי"ג וכן פ' המ"ב שם דכל שדרכו בתקיעה אסור אמנם החזו"א סי' נ' דן להקל ברפוי שדרכו בתקיעה משום דתו' הוכיחו כן מכל הכלים והם לשי' דכל שאינו תקוע הוי רפוי אבל לד' ש"ר דאיכא גוונא דמהודק אין ראיה משם אמנם זה צ"ע טובא דאף הרמב"ן והריטב"א הוכיחו מפ' כל הכלים הנ"ל [ובאמת לכאורה טעמייהו דלא העמידו במהודק י"ל דס"ל דאיכא איסור סילוק במהודק עיין מלחמות ביצה וא"כ ל"ש לפרש כן הברייתא דנוטלין ולא מחזירין גם י"ל דס"ל דמהודק אינו מטעם שמא יתקע]וע"ע מאירי שכ' דמשמע בפ' כל הכלים דאיירי גם ברפוי שלא חילקו שם כן, ,

פלוגתת המהר"ם והטור בכוס של פרקים

עיין בטור סי' שי"ג מה שהביא מד' מהר"ם מרוטנבורג [והו' בתשב"ץ קטן סי' לו'] ומש"כ ע"ז הטור שם ובביאור פלוגתייהו א,עיין משנ"ב מה שפי' בהפלוגתא ויסוד פירושו הוציא מד' הט"ז שם דנ' שם מד' הט"ז דרפוי שדרכו בהידוק תליא בהפלוגתא הנ"ל דלמהר"ם אסור ולהטור מותר ברפוי אמנם פי' זה צ"ע טובא הרי המהר"ם [בתש"ק הנ"ל ] כ' להדיא דבכוס של פרקים שרי רפוי ואסור הידוק ומבואר דאף דדרכו בהידוק רפוי מותר [ואף דיש לדחוק דכוונתו דרפוי מותר הוא רק היכא דדרכו ברפוי מ"מ וודאי לא מבואר בדבריו איפכא דבדרכו בהידוק אסור] עוד צ"ע טובא דהמהר"ם שם אסר גם לפרק וע"כ דאין כוונתו ברפוי דרפוי לעולם אינו אסור רק בחזרה גם בד' הטור שם בדין מיטה של פרקים לא הזכיר כלל דבעי' דרכה ברפוי [ואף דיש לפרש כן בדבריו דרק בכה"ג התיר מ"מ תמוה לומר דכל פלוגתא זו לענין כוס אם דמי למיטה או לא מתייחסת לתנאי דדרכה בריפיון דלא נזכר כלל בטור ] גם הק' בשעה"צ ממה שכ' הטור דשרי בכל ענין הא לפי דבריו שרי רק ברפוי גם צ"ע דברמ"א כ' אח"כ דהיכא דדרכו בהידוק אסור רפוי לכו"ע והמ"ב דחק לפי דרכו דכוונתו לתקיעה אמנם תמוה דאם עיקר המחלוקת הוא לענין דרך בהידוק איך ישתמש הרמ"א בל' הידוק כדי להדגיש דווקא ענין תקיעה ולא הידוק וגם לעיל ברמ"א כשכ' הידוק שכ' שם ובלבד שלא יהדק היתה כוונתו להידוק ולא לתקיעה עי"ש אמנם עיין בב"י שכ' להוכיח מל' הטור דרפוי שדרכו בתקיעה אסור ממה שכ' דלפי שאין דרך להדקו כ"כ שרי ומשמע דהיכא דדרכו להדק בחוזק אסור אף רפוי ומשמע בב"י דס"ל דהטור איירי לענין רפוי וע"ז כ' דכיון דאין דרכו כ"כ להדק בחוזק רק הידוק ע"כ שרי ברפוי ובעיקר הנידון שפליגי הפוסקים לד' המ"ב ברפוי שדרכו בהידוק ולא בתקיעה עיין רשב"א ביצה דף י' שמבואר לכאורה דאף היכא דדרכו ברפוי ואינו רפוי אסור אפילו רפוי עי"ש ב,אמנם עיין לבו"ש כאן מה שפי' ד' הט"ז ועי"ש שביאר בי' אחר בהך פלוגתא דפליגי אי כוס של פרקים הוי רפוי לעולם או דחשיב מהודק [וע"כ יהיה אסור גם רפוי אמנם גם זה לא משמע מד' התשב"ץ קטן דלד' מהר"ם יהא אסור אף רפוי ולו"ד י"ל דאדרבא לכו"ע י"ל דדווקא בדרכו בתקיעה אסור ולא בדרכו בהידוק וע"כ רפוי לעולם שרי ולא פליגי רק לענין אם אסור כשמהדק או דלעולם הוי רפוי ושרי] ג,עיין בגר"ז כאן שמבאר הפלוגתא באופן אחר וכ"ה בחזו"א סי' נ' [ועי"ש שהקיל כד' הטור] דפליגי לענין הידוק דלד' מהר"ם אסור הידוק אבל לד' הטור שרי אף הידוק וטעמו של הטור הוא דכיון דאין דרך להדק בחוזק דיהא חשוב כתקיעה ע"כ ל"ש איסור הידוק ולפי"ז פליגי בהידוק שאין דרך בתקיעה אם חייב או לא ובפשוטו פליגי אי הידוק הוא משום שמא יתקע כמש"כ הר"ן דף מ"ז ועוד או דהידוק הוא דין בפ"ע דהוא בנין דרבנן כד' הרמב"ן במלחמות ביצה או משום מיחזי כבונה כמבואר בר"מ פכ"ב ,[והנה לד' כל הראשונים וכמו שכ' הב"י והרמ"א דבדרכו בתקיעה אסור אף רפוי ע"כ הא דשרי רפוי ואסור מהודק הוא אף היכא דאין דרכו בתקיעה אמנם י"ל דהכא חשיב כאילו ל"ש כ"כ אפשרות תקיעה כיון דלעולם אין עושין כן וע"כ הכא ס"ל להטור להתיר וי"ל עוד דגם לד' מהר"ם עיקר סברתו הוא משום דס"ל דהך הידוק מצוי שיהדקו בחוזק וחשיב תקיעה לד' מהר"ם וע"כ אסר אף הידוק בעלמא ולא פליג על הטור בעיקר הדין אלא בגדר תקיעה] ,

מהודק של"ש תקיעה ,

עיין לעיל בד' הגר"ז והחזו"א ועיין בס' מאמר מרדכי סי' שי"ג שדן להתיר מהודק היכא דל"ש תקיעה וע"כ התיר שם שרוי"ף דס"ל דהוא הידוק וכיון דל"ש תקיעה מותר לגמרי ועי"ש שכ' דבמג"א מבואר דלא כדבריו אמנם עיין שעה"צ דנקט דהמג"א ס"ל דהוא תקיעה ולפי"ז אין ראיה מד' מג"א אמנם בד' הט"ז נקט דהוא הידוק ומבואר לפי"ז בט"ז דאף דל"ש תקיעה מ"מ אסור להדק עי"ש בט"ז דלא התיר רק ברפיון והנה לכאורה גוף הנידון תלוי בהנידון אם הידוק הוא משום שמא יתקע או דהוא איסור בפ"ע כמוש"נ לעיל ויש להעיר בעצם נידון זה מד' הר"ן בדף מ"ז דביאר ההיתר דקנה של סיידין משום דהוא רפוי והביא ד' התו' דפי' קו' הגמ' דרפוי יהא אסור כיון דתקע חייב וע"ז הוכיחו מקנה של סיידין דפטור אבל אסור כיון דתקע חייב ותי' הגמ' דקאי כרשב"ג דרפוי מותר אף דתקע חייב ומבואר דכל ההיתר דקנה של סיידין הוא רק משום דינא דרשב"ג דרפוי מותר אבל לרבנן אסור או היכא דמהודק יהא אסור וצ"ע הא לכאורה הא דלא פי' הברייתא דקנה של סיידין איירי ברפוי הוא משום דע"כ כן הוא כדי דיוכלו לפרקו וזהו עיקר דרכו דאם יתקע לא יוכל לפרקו תדיר וא"כ אפילו במהודק או לרבנן יהא מותר כיון דל"ש תקיעה דהרי בר"ן מפורש דטעמא דמהודק הוא משום שמא יתקע וכן טעמא דרבנן דרפוי אסור הוא משום שמא יתקע ולכאורה מבואר מזה דאף דל"ש כ"כ גזירת שמא יתקע מ"מ כבר אסרוהו מדרבנן והחשיבוהו כבנין דרבנן אמנם נ' דאכתי בעי' דיהא שייך תקיעה וצ"ל דאף בקנה של סיידין שייך תקיעה אף דאינו מצוי כלל [ולפי"ז יתכן דבגוונא דהמאמ"ר דשרוי"ף דלעולם לא יהא תקיעה גם להר"ן שרי ולכאורה כל היכא דהוא קלקול גמור לתקוע הוי כל"ש תקיעה [וקנה של סיידין אינו קלקול גמור לתקוע ] והוא היתר להרבה משחקי הרכבה דאף דבמשנ"ב מבואר דמהודק אסור אף דאין דרכו בתקיעה מ"מ כל היכא דל"ש תקיעה י"ל דשרי והנה יש להעיר בזה עוד מד' הריטב"א דף מ"ז שכ' דהא דבמיטה רפויה ל"ג שמא יתקע הוא משום דברפוי ל"ש תקיעה כלל ומבואר לפי"ז דרבנן אסרו אף היכא דל"ש תקיעה כלל ולכאורה מהודק דאסור דמי לרפוי לרבנן ומבואר דאסור אף היכא דל"ש תקיעה כלל וצ"ע בזה ,

בדין דרכו להיות רפוי

עיין לעיל סי' שח' בביאוה"ל שם דהוציא שם מד' המג"א דתלוי לפי דרך אותו אדם ועי"ש דמצדד לחלוק בזה דתלוי בדעלמא ולא לפי אדם זה בדווקא,

בדין רפוי ואינו רפוי ,

עיין רשב"א ביצה דף י' ובעבודת הקודש הנ"ל דאסור ועי"ש ברשב"א דמבואר דאף היכא דל"ש תקיעה כלל [דגם כשיחזיר כל צרכו יהא אכתי רפוי ואינו רפוי כך נ' שם אמנם עיין ל' בעבודת הקודש ובלבד שלא יתקע דמשמע דשייך תקיעה ועיין ביאוה"ל שכבר העיר בל' זו ] שיהא אסור מן התורה נאסר רפוי ואינו רפוי וע"כ דבכה"ג הוי כמו מהודק דאסור מדרבנן [[1]](#footnote-1) גם בלא שמא יתקע אמנם ל' הרשב"א לק' יא: ועוד דציר מן הצד אסור משום שמא יתקע [וכאן כ' בלשונו שמא יתקע ויחזיר כל צרכו ולפי"ז אינו כשאר שמא יתקע דעלמא ויתכן דל"ש תקיעה רק אסור אטו יחזיר כל צרכו ויהא אסור משום רפוי ואינו רפוי [ואמנם זהו חידוש דנאסור בכה"ג ציר מן האמצע אטו מן הצד היכא דגם מן הצד עצמו אינו אלא גזירה אטו רפוי ואינו רפוי ] אמנם לק' דף יא: נ' דכוונתו לשמא יתקע דעלמא עי"ש [ולפי"ז יתכן דזה ג"כ כוונתו כאן דגם יחזיר כל צרכו וגם יתקע] ואולי ס"ל דנהי דעיקר הגזירה שמא יתקע מ"מ נאסר כבר כבנין דרבנן ובפרט לפי לשונו בעבוה"ק דשייך במציאות תקיעה אף דאינו עומד לזה כלל מ"מ הוא בכלל האיסור ועיין בב"י ומג"א שהביאו ד' רשב"א אלו ועיין משנ"ב דמשמע דאף בדרכו להיות רפוי לגמרי אסור היכא דהוא רפוי ואינו רפוי והיינו דס"ל דחשיב כמהודק דאסור ועיין לעיל מש"נ בזה אמנם עיין בס' תהילה לדוד כאן שמבואר לא כן , ולכאורה נ' ברשב"א שם דהיכא דדרכו ברפוי ואינו רפוי אסור אפילו רפוי גרידא דהרי כ' שם דבגוונא דהם רפויין ואינם רפויין [בפשוטו כוונתו אפילו בהחזרה כל צרכו] אסור אפילו היכא דאינו מחזיר כל צרכו שמא יחזיר כל צרכו ולכאורה בכה"ג הוי רפוי ומ"מ אסור ולכאורה לפי"ז נ' דהוא איסור בעצם כנ"ל וע"כ אסרו גם רפוי היכא דדרכו ברפוי ואינו רפוי כמו דאסרו רפוי בדרכו להיות מהודק , וע"ע שם בס' תהילה לדוד מה שהק' דמד' הטור מבואר דלא כהרשב"א ומ"ט העתיקו הב"י והמג"א עי"ש דהוא ביאר פלוגתת מהר"ם והטור אי חשיב הידוק או רפוי וכד' הלבו"ש הנ"ל והיה פשיט"ל דעכ"פ אינו רפוי לגמרי אלא דאינו מהודק בחוזק כדי להחשב הידוק וא"כ מדהתיר הטור ע"כ דרפוי ואינו רפוי מותר ,

מהודק ביו"ט ,

עיין תו' ביצה דף כ"ב ובר"מ פכ"ב הכ"ו ובהל' יו"ט פ"ד הלכה י"ג ושו"ע סי' תקי"ט ס"ב ובמג"א בשם מהרי"ל ובביאור הגר"א שם ובגר"ז שם עי"ש דפליגי בתנאי ההיתר ביו"ט ובהחילוק בין מנורה של חוליות לציר מן הצד דגזרו לכו"ע ביו"ט עי"ש,

רפוי שדרכו לבטלו שם לעולם ,

עיין חזו"א סי' נ' ס"ק ט' ד"ה כתב הח"א מה שהביא מהסוגיא דעירובין ק"ג בזה וצידד שם דיש בזה גם משום בונה [אף דבגוף הסוגיא י"ל בפשיטות דחשיב עכ"פ מכה בפטיש כיון דזהו דרך הכלי] אמנם יש קצת להעיר בזה מד' הריטב"א עירובין ל"ה שס"ל שם דמוסתקי הוי כמנורה של חוליות דליכא בזה בנין והנה התם לכאורה אין דעתו לפרק המוסתקי לעולם [ואף דיתכן דיתפרק מאליו לכאורה אין זה סיבה שלא יחשב ביטול לעולם]אמנם י"ל דכ"ד החזו"א הוא רק היכא דזהו דרך הכלי לעולם כן כמו נימת כינור דדרכה ברפוי וכן הוא עיקר עשייתה אבל היכא דאין דרך החיבור באותו כלי כן כמו חיבור מוסתקי אף דעשוי שם לעולם אין חשוב בונה וכן הוא מפו' בל' החזו"א שם דבעי' שיהא דרך עשייתו כן,

יש להסתפק לענין עושה כלי מתחילתו ברפוי אם חייב ואכ"מ,

בס"ד

**מראי מקומות שבת דף מז.**

**בד' רב ושמואל דמחזיר מיטה של טרסיים חייב,**

**א,**עיין תו' לק' מז: דרב ושמואל ס"ל דאין בנין בכלים אלא דאיירי בתקע וד' התו' לק' קב: דגם למ"ד אין בנין בכלים מ"מ בתקיעה יש משום בונה לכו"ע ורב ושמואל חייבו משום בונה וכן ד' הרמב"ן בחי' לק' קב: דבתקיעה חייבים משום בונה אלא דנ' שם דלד' תו' הגדר הוא דבנין קבוע וגמור שיש בו חיזוק ואמנות הוי בנין אף בכלים ולד' הרמב"ן הוא דין בפ"ע דתקיעה הוי בונה ,**ב,**ד' הרמב"ן בחי' בפי' הראשון ג"כ כנ"ל דס"ל לרב ושמואל אין בנין בכלים אלא דאיירי בתקע אלא דס"ל שם דרב ושמואל חייבו משום מכה בפטיש ואף שהביא כן בשם התו' מ"מ ברמב"ן בסוגיין נ' דפשיט"ל דתקע הוא רק משום מכה בפטיש וכמו שהוכיח במלחמות לק' מהירושלמי דתקיעה הוי מכה בפטיש [ולו"ד היה מקום לדון דכל עיקר סברת התו' בדף מז: דכיון דתקע חייב גם רפוי יהא אסור הוא רק לשיטתם דתקיעה הוא משום בונה דבנין גמור חייב אף בכלים וע"כ רפוי הוי עכ"פ תורת בנין ליאסר מדרבנן כיון דבבנין גמור הוי בונה אף בכלים], **ג**, ד' רבינו חננאל קב: דאיירי בתקע לכו"ע וע"ע ר"ח שבת קלח. ד"ה פי' מיטה דקרמינא אמנם דעתו שם דלד' רב בפלוגתא דעייל שופתא בקופינא בדף קב: דיש בנין בכלים בתקע וצ"ל לפי"ז דשופתא בקופינא חשיב תקע וכמו שנ' שם בתו' ודלא כמו שנ' ברמב"ן קב: דשופתא בקופינא ל"ח תקע [עי"ש שכ' בסו"ד דתקיעה הוי בונה ומ"מ לא חזר בו ממה שהוכיח משופתא בקופינא דעושה כלי מתחילתו חייב וע"כ דהכא ל"ח תקיעה ועיין במק"א שנ' בזה יסוד הפלוגתא ונ' דיתכן דלד' הרמב"ן בעי' דווקא מסמרים ואכמ"ל בזה ע"כ חייב במיטה של טרסיים בתקע משום בונה ולד' שמואל בדף קב: אין בנין בכלים אף בתקע ולדידיה ע"כ החיוב משום מכה בפטיש עי"ש דנ' שם דס"ל דגם הא דתקע חייב אינו אלא למ"ד יש בנין בכלים [והיינו דבאמת רב לא פ' כב"ש דס"ל יש בנין בכלים אלא אף ב"ה מודו דעכ"פ בתקע יש בנין וזהו ד' רב ולשמואל דפליג שם תקע חייב משום מכה בפטיש והיינו דפלוגתת הראשונים הנ"ל אי תקע חיובו משום מכה בפטיש או משום בונה היא פלוגתת רב ושמואל ואין זה כשאר פלוגתא דבנין בכלים בש"ס] ועי"ש שהוכיח דהלכה כרב מד' הגמ' מז: שם דגם למ"ד דבעי' תקע קרי לרפוי בנין מן הצד וע"כ סו' דשמעתתא כרב דתקע הוא משום בונה וע"כ כשלא תקע הוי בנין מן הצד אבל אי חיובו משום מכה בפטיש ל"ש בזה ענין בנין מן הצד עי"ש ונמצא לפי"ז דד' הר"ח אינה שי' אחרת בזה מד' הראשונים דתקע חיובו משום בונה אלא דהר"ח חידש דשמואל פליג ע"ז וס"ל דאינו משום בונה ובזה מתיישב גם סתירת ד' הר"ח דבביצה כב: פ' כב"ה לגבי מנורה של חוליות [ולא העמיד בחידקי אלא בכל חוליות] אף דפסק הכא כרב .**ד**, ד' ר"ה גאון ברשב"א קב: דלד' רב יש בנין בכלים אף בחזרה בעלמא וכ"ה ד' רש"י עיין ביאור הגר"א ריש סי' שי"ד ושמואל פליג וס"ל דאין בנין בכלים ועיין יראים רע"ד שהקשה מהא דרב אמר דמסיקין בכלים וע"כ ס"ל אין סתירה בכלים אמנם עיין ביאור הגר"א ריש סי' שי"ד די"ל דגרמא שרי ולפי"ד ע"כ הא דמחזיר מיטה של טרסיים לרב חייב משום בונה לרב הוא אף בחזרה בעלמא אמנם לשמואל אינו חייב בחזרה בעלמא אלא בתקיעה ואז חיובו משום מכה בפטיש ורש"י בסוגיין שכ' החיוב משום מכה בפטיש היינו דווקא משום ד' שמואל דאינו חייב משום בונה וצע"ק ,**ה**,הרמב"ן בחידושיו כאן בפירוש השני ס"ל דרב ושמואל איירי בחזרה בעלמא ואף דס"ל לרב ושמואל אין בנין בכלים מ"מ ס"ל דבמיטה של טרסיים איכא חיוב משום מכה בפטיש אף בחזרה בעלמא ומשום דבמיטת טרסיים חזרתה היא גמר מלאכתה ואי"צ לתקיעה ויתכן שזהו גם ד' רש"י בסוגיין שכ' דחיובו הוא משום מכה בפטיש ומ"מ לא הזכיר דבעי' תקיעה ובעיקר מהלך זה מבואר ברמב"ן דאין סתירה כלל מהברייתא דמלבנות המיטה לרב ושמואל דשאני מלבנות המיטה של"ש בהו הסברא דחזרתן הוא גמר מלאכתן וכל ההוכחה היא רק לשי' ר"א ור"ה דהיכא דחזרה אינה גמר מלאכה אין איסור דרבנן עכ"פ ברפוי אבל מ"מ נ' דלהלכה לא קי"ל בזה כרב ושמואל כיון דבגמ' לק' לגבי מיטה גללניתא נ' דפ' הגמ' כר"א ור"ה ,**ו,**הרמב"ן במלחמות פ' הבונה ס"ל דרב ושמואל ס"ל יש בנין בכלים וחייבו אף בחזרה בעלמא עי"ש שהוכיח כן להדיא מד' הירושלמי כאן ועיין בר"ן בדף מז. שביאר לפי"ז דרב ושמואל ע"כ ס"ל דפלוגתת ב"ש וב"ה בביצה כב' אינה אם יש בנין בכלים או לא דלכו"ע יש בנין בכלים אלא איירי באית ביה חידקי ולא במנורה של חוליות עי"ש וכן ד' הריטב"א בסוגיין וכ"ה ד' הרא"ה שהובא בשי' לר"ן עי"ש, **ז**, התו' רי"ד עירובין ל"ה ביאר ד' רב ושמואל דס"ל דאף דאין בנין בכלים מ"מ היכא דבעי' מעשה אומן לכו"ע יש בנין בכלים אף בחזרה בעלמא וס"ל שם דמיטה של טרסיים יש בזה מעשה אומן וע"כ יש בזה חיוב משום בונה אלא דעי"ש שמבואר שעיקר חידושם של רב ושמואל הוא דאין בזה אומנות דקה אלא אומנות פשוטה ומ"מ חשיב כמעשה אומן לחייב משום בונה ובזה פליגי עלייהו אמוראי דל"ח מעשה אומן ,

**ביאור קו' הגמ' מז: מהברייתא,**

**א**,עיין רש"י בסוגיין שביאר קו' הגמ' מדינא דמחזיר קני מנורה דחייב חטאת ולפי"ד עיקר הקושיא היא להוכיח כד' רב ושמואל דחייב חטאת במיטה של טרסיים ויתכן לדון דהחידוש בד' רב ושמואל דאף דבר שמפרקים אותו לפעמים ואין זה צורתו הקבועה יש בזה משום גמר מלאכה וזהו דהוכיחו מקני מנורה דאף דגם בזה עשוי שיוכל להתפרק לפעמים מ"מ יש בזה גמר מלאכה וחייב משום מכה בפטיש ועיין גם בר"ח בסוגיין שמבואר דקו' הגמ' היא מדינא דקני מנורה אמנם בדבריו אין לומר כנ"ל דהרי נתבאר דלשיטתו לרב החיוב בסוגיין משום בונה ול"ש החידוש הנ"ל ואולי י"ל גם לענין בונה כה"ג דהוא בנין לשעה וזהו חידושם של רב ושמואל והוכיחו כדבריהם מקני מנורה והיא קו' על ר"א ור"ה כמבו' שם בר"ח דנ' שם בר"ח דר"א ור"ה פליגי בזה על רו"ש וכ"נ קצת ברש"י ועיין גם בריטב"א בסוגיין שנ' דעיקר הקושיא מקני מנורה אמנם שיטתו שם דד' רב ושמואל הוא דס"ל יש בנין בכלים וכד' הרמב"ן במלחמות פ' הבונה והוכחת הגמ' ממחזיר קני מנורה דחייב בחזרה בעלמא אף בלא תקע וע"כ דיש בנין בכלים ועיין לק' דבר"ן כ' דלדיעה זו קו' הגמ' מקנה של סיידין עי"ש  **ב**, אמנם ד' כמה ראשונים דקושיית הגמ' היא מקנה של סיידין דפטור אבל אסור והוא קו' על ד' ר' אבא ור"ה בר חייא שהתירו מיטת תרסיים לגמרי אלא דבזה יש כמה דרכים בראשונים כ"א לפי דרכו **א**,עיין בר"ן בסוגיין שכ' שלפי דרך התו' מז: עיקר הקושיא היא מקנה של סיידין דפטור אבל אסור והא דפטור הוא משום דאיירי ברפוי ולא בתקע וחזי' דכיון דתקע חייב רפוי נמי אסור, **ב**,עיין בר"ן שם שביאר דגם לפי דרך הרמב"ן במלחמות פ' הבונה דרו"ש ס"ל יש בנין בכלים ג"כ הוכחת הגמ' היא מקני מנורה וקנה סיידין [ודלא כריטב"א הנ"ל דכ' דגם לפי"ז הוכחת הגמ' מקני מנורה לבדו והם אזלי לשיטתייהו בהיתר דקנה של סיידין דהריטב"א כ' דהוא משום דהוא בנין לפי שעה כד' רש"י וא"כ ל"ש להק' מזה למיטת תרסיים אבל לד' הר"ן ההיתר הוא רפוי וע"כ קשה משם] דכיון דקני מנורה גם בחזרה בעלמא משמע בברייתא דחייב חטאת ע"כ ס"ל לברייתא יש בנין בכלים וממילא הא דפטור אבל אסור בקנה של סיידין הוא משום דלמ"ד יש בנין בכלים אסור גם ברפוי ,**ג**,הרמב"ן בחידושיו כ' לפי דרך השניה שלו דר"א ור"ה בר חייא פליגי על רו"ש וס"ל דחזרתן אינה גמר מלאכתן וקו' הגמ' היא על ר"א ור"ה דאף לפי שיטתם ראוי ליאסר מדרבנן דבברייתא מבואר דקנה של סיידין חזרתן אינה גמר מלאכתן ומ"מ אסור מדרבנן , **ג,** ויש בזה עוד דרך חדשה בראשונים והיא ד' תו' רי"ד בעירובין וכ"ה בפסקי הרי"ד כאן דאדרבא קו' הגמ' מהברייתא היא קושיא על רב ושמואל דהם מחייבי חטאת במיטה של טרסיים אף דזה אומנות פשוטה ולא דקה וקו' הגמ' עלייהו מהבריתא דקרן עגולה חייב חטאת דהוא אומנות דקה וקרן פשוטה פטור דהוא אומנות פשוטה וא"כ מיטה של טרסיים דדמי לקרן פשוטה יהא פטור,

**ביסוד הפטור של קנה של סיידין,**

**א**, רש"י כ' הטעם דל"ח גמר מלאכה כיון דצריך לפרקו תדיר ולכאורה הוא סברא בגדרי גמר מלאכה, **ב**, אמנם עיין בריטב"א בסוגיין דמבואר דאף למ"ד יש בנין בכלים [דכך ס"ל לברייתא לדרכו שם]מ"מ הוא סברא גם בדין בונה דהיכא דהוא חזרה לפי שעה ל"ח בנין [ואף דהריטב"א בר"פ הבונה הביא ד' הירושלמי דבנין לשעה הוי בנין ע"כ צ"ל דהכא גרע ועיין לק'] **ג**, הר"ן כ' דעיקר ההיתר הוא משום דהוא רפוי וכ' דזהו יסוד ההיתר בין אם החיוב משום בונה למ"ד יש בנין בכלים ובין אם אין בנין בכלים והחיוב משום מכה בפטיש ועיין חזו"א סי' נ' שהוציא מדבריו דמבואר שאם יתקע יהא חייב ולא ס"ל כסברות רש"י וריטב"א הנ"ל ועי"ש שכן ס"ל גם בד' הרמב"ן ואינו מוכרח כ"כ בדבריו עיין לק' והנה הר"מ השמיט דין קנה של סיידין דפטור ולכאורה א"ש יותר כד' הר"ן הנ"ל ולא כרש"י [דדין רפוי ותקיעה כבר הזכיר אמנם לרש"י יש כאן חידוש דגם תקע פטור כה"ג] **ד**,הרמב"ן בחי' בפי' השני ס"ל דעיקר ההיתר הוא משום דבקנה של סיידין חזרתן אינה גמר מלאכתן וצ"ע אם כוונתו דלעולם אינו גמר מלאכה וכרש"י או דבקנה אין חזרה בעלמא גמ"מ אבל תקיעה הוי גמר מלאכה והחזו"א נ' שנקט כהצד הב' ומזה הוציא דד' הרמב"ן דבתקיעה חייב וצ"ע **ה**, עיין ברי"ד בפסקיו כאן דנ' דפירש עיקר ההיתר בקנה סיידין דהוא אומנות פשוטה ולא אומנות דקה וע"כ ליכא בזה בנין בכלים , ויש בזה עוד שיטה חדשה לרבינו חננאל בסוגיין דגרס בברייתא קנה של "ציידין" ועיי"ש מה שפירש ענין קנה זה ולכאורה נ' דל"ש לפי"ד טעמים הנ"ל , ועיין חזו"א בסי' נ' ס"ק ט' ד"ה והנה שביאר גדר ההיתר לד' רש"י דהוא דווקא משום שהבנין והסתירה נצרכים לעיקר השימוש בקנה אבל היכא דהסתירה היא לחשבון צדדי אין בזה הך היתר ולדעתו נ' שם דזה עיקר החילוק בין מיטה של טרסיים וקני מנורה לקנה של סיידין דאינו חילוק דבקנה הוא יותר תדיר אלא דהכא הסתירה היא מעיקר השימוש והכא אינו מעיקר השימוש אמנם ל' רש"י לא נ' כן כ"כ גם יש להעיר דעיקר סברת רש"י נ' דהיא סברא במכה בפטיש כמוש"נ לעיל והחזו"א פירשו גם לענין בונה אמנם עיין לעיל דבריטב"א מבואר כן גם לענין בונה אמנם גם לשונו שם שהוא חזרה לפי שעה ל"מ כ"כ דזהו עיקר החילוק בין קנה למנורה ועי"ש בחזו"א שכ' לפי"ז דבסגירת מעגל חשמלי דיש בזה משום תקיעה לשיטתו עי"ש היטב מה שביאר שיטתו וכן במכתביו להגרשז"א ואכתי צ"ב רב ואכ"מ מ"מ ליכא בזה היתר דקנה סיידין אף לשי' רש"י דגם בתקע פטור דבחשמל נמי הסתירה היא לחשבון צדדי עי"ש ובמכתב להגרשז"א בתשו' מנחת שלמה עי"ש והמכתבים הובאו בחזו"א סי' קנ"ו בהשמטות לסי' שי"ג ונ' דאף דגם בחשמל לפעמים הכיבוי הוא בשביל לישן מ"מ ס"ל לחזו"א דל"ד לקנה דהתם הוא מעיקר צורך השימוש לטיח התחתון אבל הכא כשמכבה כדי לישן אינו צורך שימוש בהחוט חשמל אלא השינה אינה אלא סיבה לסתירה ודומה יותר לחשבון צדדי ופשוט ועי"ש במכתבים דהך סברא הוא גם כלפי היתר דלת [בעיקר הקושיא מדלת יש להעיר דכמו דדלת אלמנה לכאורה נ' בסוגיות דאף אם מעמידו בפתח כיון דאינו מחברו אינו אלא מיחזי כבונה[ורק אם מבטלו ממש לעולם י"ל דהוא בונה גמור אבל כל שדעתו אפילו לעיתים רחוקות לפתחו אינו אלא מיחזי כבונה וע"כ מהני לזה כל ההיכרים המבוארים שם כמו אם היה לו פעם ציר עי"ש] ] והוי ככיסוי בור דות שכ' הפמ"ג דהוא רק מיחזי כיון דאין חיבור עיין לק' בזה א"כ כל דלת אין חיבור ולכאורה גם הנעילה אינה חיבור דאינה כדי דלא יפול הדלת דהדלת עומדת חזק בלעדיה אלא רק שלא יוכלו לפתוח גם מצד עצם החיבור אינו ממש חיבור אלא נכנס לפעמים בחור בריפיון גמור ואי לאו שאין דרך להגיע כדי להפרידם היה מפרקם בקל ממש [[2]](#footnote-2)] דדלת נמי פתיחתה וסגירתה היא שימוש כיון דבעי' לפתוח ולסגור לגוף השימוש ואין זה חשבון צדדי אלא דפותח כדי להכנס להבית אמנם אכתי צ"ע עדיין מגג הנפתח ע"י ציר שהתיר הרמ"א בהל' סוכה סי' תרכ"ו דלכאורה קשה להגדירו דזהו מעיקר שימושי הגג אלא דכשמעלה הגג הוא סותר את הגג מחמת חשבון צדדי שרוצה לבנות את גג הסוכה בגג אחר שהוא הסכך או להכשיר הסוכה ומ"מ התיר הרמ"א ואולי יש לחלק באופ"א דעיקר ההיתר בציר דאף כשסתור אינו סתור לגמרי דאינו מחוסר חיבור גמור דהרי מחובר ועומד וע"כ אין בו חיוב בונה [ודמי לזקיפת מנורה שאין בה איסור אף לב"ש רק משום דמיחזי כבונה עיין תו' ביצה כב' וראשונים בסוגיין ] ומעתה י"ל דאכתי קיימי ד' החזו"א דכ"ז רק היכא דהכל מוכן ואין כאן אלא לקרבם ועי"ז נעשה בנין וע"כ בדלת כיון שהדלת כבר קיימת ואינה מחוסרת רק קירוב אינו בנין אבל חוט החשמל אף דלענין חלקי הגשם שבו כבר קיימים לגמרי ומחוברים ואינם מחוסרים רק קירוב מ"מ לענין הצורה שבו שהיא חיבור הזרם שתוקע אותם הרי כ"ז שאין כאן קירבת החוטים אין כאן זרם כלל והוא מתחדש לגמרי בשעת קירוב חלקי הגשם ואינו דומה לדלת שכבר קיימת ועומדת מציאות הדלת גם שלא בשעת הסגירה וע"כ דנים אותה כאינה מחוסרת רק קירוב וצ"ע בזה [ובעיקר הסברא בציר דכיון דאינו מחוסר אלא קירוב ע"כ ל"ח בנין עיין בתשו' הרמ"א שהביא סברת דלת דעשוי לפתוח ולסגור גם לענין כותב ומוחק בצידי הספר וצ"ע אם שייך שם סברא זו עי"ש בסוגיות של כותב אות א' בציפורי ואם גם לענין חלקי אות נאמר הך דינא דמחוסר קירוב או דעיקר סברתו שם מצד כתיבה שאינה מתקיימת דלעולם כל שיש ציר חשיב שאינו עומד לקיום [וזה גם יתכן ההיתר לענין בונה ול"ד לבנין לשעה שאינו אלא מחמת דעתו אבל הכא בעצם אינו חיבור של קיום כיון דבעיקר החיבור יש ציר ולפי סברא זו לכאורה ל"ש ד' החזו"א הנ"ל דסו"ס אינו לקיום ] ויל"ע שם בפנים] ועי"ש עוד בהא דבקנה של סיידין לד' הר"ן דבתקיעה חייב מ"ט ליכא בזה ההיתר דכיסויי הכלים דהמג"א והט"ז כ' דאפילו בתקיעה פטור ובי' שם דדווקא הרכבה הנצרכת לשימוש הוי תקיעה לחייב אבל כיסויי הכלים אין ההרכבה לגוף השימוש דאדרבא כלי סתום אינו כלי עי"ש היטב ,

**בגדר ההיתר דכיסויי הכלים**

עיין מג"א וט"ז סי' שי"ג דכיסויי כלים שמתחברים ע"י שרוי"ף [הברגה] וודאי שרי עי"ש בלשונותיהם ובביאור ההיתר א, עיין חזו"א הנ"ל ,ב, עיין פמ"ג שביאר דהיכא דע"כ בעי' לעיקר שימושו לפרקו אין בזה משום תקיעה וכ"נ כהפמ"ג בל' הט"ז כאן, ונ"מ בזה היכא דההרכבה היא לעיקר השימוש כמו פקק של בקבוק תינוק וכדו' אמנם מ"מ ע"כ בעי' לעיקר שימושו לפרקו כדי ליתן בו המשקה [ויש ג"כ קצת לדון בזה לענין חשמל] והנה לס' הפמ"ג צ"ע מ"ט חייב הר"ן בתקיעת קנה הא ע"כ עיקר שימושו דיוכל לפרק ועוד צ"ע דגם לרש"י הרי עכ"פ אסור מדרבנן אמנם י"ל דעכ"פ כלפי שימוש דקנה ארוך אי"צ לפרק הקנה משא"כ בכיסויי הכלים דלהך שימוש גופא ע"כ צריך לפרק, ג, עיין בשו"ע הגר"ז סי' שי"ג שביאר עיקר ההיתר משום דהוא אינו לקיום כלל אפילו לזמן קצר דלעולם עומד להיפתח עי"ש דהוכיח כן מסי' רנ"ט לגבי דף שע"פ התנור שטחין אותו בטיט ואין בזה משום בנין וכד' הגר"ז נ' מל' המג"א כאן, ומבואר לפי שיטתו דאינו רק היתר בדין תקיעה וכל' החזו"א אלא גם לענין קרקע כמו תנור המחובר לקרקע עי"ש והנה לפי שיטתו ג"כ צ"ע מד' הר"ן דקנה סיידין חייב בתקע וכן מהא דאיכא איסור דרבנן לרש"י וצ"ע[ועיין לק' בזה] והנה בעיקר ההיתר דכיסויי הכלים יש להעיר מד' הראשונים בביצה עיין רמב"ן מלחמות בביצה בסו' דמוחלפת השיטה וברשב"א שם דנ' דעיקר ההיתר בציר באמצע הוא משום דין רפוי וצ"ע מ"ט ליכא בזה ההיתר דכיסויי הכלים ואפילו בתקיעה יהא פטור דלכאורה דלתות החנויות שהם תיבות שמניחים בהם האוכלין הם ממש ככיסויי הכלים וצ"ע בזה ,

**בטעם האיסור דרבנן בקנה של סיידין,**

א. ברש"י נ' דמדרבנן יש כאן משום גמ"מ [או דאתי למיחלף בקני מנורה] ולפי"ז יש ליישב קצת ד' הפמ"ג והגר"ז מ"ש מכיסויי הכלים דשרי לגמרי די"ל דדווקא הכא י"ל דאיכא איסור דרבנן משום דלענין קנה ארוך הוי גמ"מ עכ"פ מדרבנן דע"י החיבור נעשה כלי ארוך הראוי לשימוש אחר ויש כאן לשעתו גמר מלאכה אבל בכיסויי הכלים ל"ש סברא זו וע"כ ל"ש לדון רק משום בנין וכיון דאינו לקיום כלל אין כאן בנין ,ב, לד' הרמב"ן בחי' בפירושו הראשון וכ"ה לד' התו' לפי פי' של הר"ן איירי ברפוי ואסור מדרבנן כיון דבתקע חייב ברפוי עכ"פ אסור או דהוי בנין דרבנן או שמא יתקע ולפי"ז אין הלכה כהך ברייתא כיון דקי"ל כרשב"ג דרפוי מותר ,ג, לד' הר"ן בד' הרמב"ן במלחמות ס"ל לברייתא דיש בנין בכלים וע"כ ברפוי אסור וזה קיימא עיקר הסברא דהיכא דיש בנין [כמו בקרקע או בגווני אחריני]רפוי אסור אלא שקי"ל שאין בנין בכלים, ד,לד' הרמב"ן בחי' בפי' השני עיקר האיסור נ' כיון דאיכא גווני דחזרתן הוי גמר מלאכה כמו קני מנורה ע"כ אסור גם בזה ובפשוטו אינו אסור רק בחזרה גמורה דהיינו מהודק אבל רפוי י"ל דמותר וזהו תי' הגמ' לפי שי' הרמב"ן דהכא כיון דאיירי ברפוי מותר גם מדרבנן לרשב"ג דקי"ל כוותיה ,ה, לד' הריטב"א דקאי כמ"ד יש בנין בכלים ומ"מ חזרה לפי שעה אינה בנין מ"מ אסור מדרבנן דמדרבנן גם כה"ג הוי בנין ולהלכה לא נ"מ כיון דקי"ל אין בנין א"כ י"ל דבכה"ג וודאי לא נאסר וי"ל ג"כ דאפי' אי יש בנין הוא רק במהודק אבל רפוי אף דנאסר מדרבנן בבנין גמור מ"מ בבנין לפי שעה כזה לא נאסר רק חזרה וכן משמע בברייתא דאיירי לענין חזרה שהוא הידוק, ו,לד' התו' רי"ד נ' דעיקר האיסור הוא דאומנות פשוטה נמי אסור מדרבנן ,

בעיקר ד' החזו"א לענין חשמל ,

עיין חזו"א סי' נ' ובמכתבים להגרשז"א שנדפסו בתשו' מנחת שלמה סי' י"א ובחזו"א סי' קנ"ו בהשמטות לסי' שי"ג [נדפס שם מכתב נוסף] וע"ע במכתבי הגרשז"א להחזו"א שהודפסו בס' בנין שבת ובמה שהאריך בד' החזו"א בתשו' מנחת שלמה שם ויש בדבריהם הרבה גדרים חדשים בגדרי תקיעה ובגדרי בנין שנלמדו ואכמ"ל בזה והנה יסוד ד' החזו"א דבכה"ג אפשר להחשיבו כתקיעה ע"י הזרם שהוא ענין תקוע והוא לכאורה חידוש גדול דאף דאין כאן גבורה ואומנות ואינו בנין קבוע מ"מ חשיב תקיעה וכמו שהעיר מרן אא"ז זלל"ה במנחת שלמה שם ונ' דד' חזו"א היא דענין תקיעה הוא כל' הר"מ עד שיתאחד וכל התנאים של תקיעה הוא כדי לאחדו אחדות גמורה בעי' שיהא באופן שצריך גבורה ואומנות לחברו ולפרקו אבל אין עיקר הדבר שהוא חיבור חזק אלא דעי"ז רואים אותם כאחד אבל ענין הזרם שהוא בעצם מאוחד דאינו כגשם המתחבר ע"י פרקים אלא הוא צורה והך צורה אינה מחוברת בחיבורים א' לחבירו אלא הוא אחד ע"כ חשוב לעולם תקוע ואף דחלקי הגשם של החוט אינם מאוחדים סגי במה שלענין הצורה הם מאוחדים ע"י חיבור חלקי הגשם להחשיב גם את הגשם כתקוע ומאוחד כיון דאין הזרם דבר חיצוני כמו מים הזורמים על החוט לד' החזו"א אלא גוף החוט נשתנה לחוט עם כח של חשמל ע"כ מהני ענין הזרם להחשיב גם את הגשם לתקוע מחמת כן דהוא מתאחד ממש כלפי ענין כח החשמל שבו וצ"ע , והנה יעוי"ש במנח"ש שכ' דלפי כל הסברות שנזכרו במכתבים נ' דכל החיוב בזה הוא רק כשהזרם כבר קיים אבל כשהחשמל מנותק מותר לחבר חלקי החוט אמנם הביא שם דבחו"ב כ' הגר"ח גריינימן שליט"א ששמע מהחזו"א לאסור אף בזה וצ"ע ועי"ש שביאר שכיון שמעמידו על מתכונתו וכו' חשיב בונה ושמעתי להעיר על ד' אא"ז זלל"ה דנהי דכל הטעמים שהובאו במכתבים מסתבר דל"ש רק היכא דכבר יש זרם דעי"ז יש כאן תקיעה וכמו"כ לענין סברת ממוות לחיים ל"ש אלא היכא דיש כבר זרם מ"מ הרי כבר כ' החזו"א בספר דבמתג חשיב החוטים כקרקע כיון דמחוברים לקרקע וא"כ לענין היכא דהחוטים מחוברים לקרקע יש לאסור אף היכא דאין הזרם קיים דאף דהוא רפוי מ"מ הרי בקרקע גם רפוי חייב [וכמו שהארכנו בזה במק"א] ואמנם נ' לדון בזה דיעויין בחזו"א בספר שלא הביא ענין קרקע רק כלפי עיקר סברת בונה מחמת ממוות לחיים וע"ז כ' דהוי בונה אף דאין בנין בכלים מ"מ הכא הוא כעושה כלי וע"ז כ' דאף אי נימא דאף עושה כלי פטור [ואינו חייב רק משום מכה בפטיש אבל סתירה אין בזה]מ"מ הכא הוי קרקע ע"כ יש בזה משום בנין אבל לענין תקיעה לא הזכיר החזו"א ענין קרקע דגם רפוי חייב ואולי יש מקום לדון דאינו חשוב חיבור כלל אפילו רפוי דאין כאן אלא נגיעה ולא חיבור כלל והוי כמו כיסוי בור ודות דאפילו בל"ל בית אחיזה אינו אלא מיחזי כבונה אף דהחזרת דלת בור ודות אפילו ברפוי חייב ועיין פמ"ג שנ' שהחילוק הוא דהכא מחברו לקרקע אבל בכיסוי אינו אלא מניח הכיסוי וע"כ היכא דמבטלו עולמית לשם כמו בדימוס העליון [או אפילו אינו עולמית כמו אדנים שבמשכן מ"מ מצד צורתם מתאחדים הם ממש עם הקרקע וע"כ חשיבי כקרקע] משא"כ כיסוי בור שאינו מבטלו לשם כל היכא דלא מחברו ממש אין כאן בנין וא"כ ה"נ הכא אין כאן חיבור כלל ואינו מבטלו להיות מחובר וע"כ אינו חיבור כלל ובאמת בזה יש להעיר על עיקר ד' החזו"א דנהי דלענין רפוי מהני הזרם להחשיבו כתקוע מ"מ הרי הכא אין כאן חיבור כלל של חלקי הגשם ואין הזרם יכול לחדש חיבור אמנם צ"ל דד' חזו"א אינה כן אלא הזרם מהני גם לגוף החיבור [ואף דנקט החזו"א בכ"ד חיסרון רפוי ולא שאין כאן חיבור מ"מ אפשר לדחוק דעכ"פ סברתו דהזרם תוקעו מהני גם לזה וצ"ע אם אפשר להכניס כן בלשונו] אבל עכ"פ היכא דליכא כאן זרם י"ל דמצד חיבור חלקי הגשם לבד אף בקרקע לא יהא חיוב כיון דאין חיבור כלל גם לעיקר הדין נ' דלפמש"נ לעיל ליישב ד' חזו"א מציר גג שהתיר הרמ"א אף דפתיחתו היא סתירה ולא שימוש ונתבאר דעיקר היתר ציר הוא משום דהכל כבר קיים ואין מחוסר רק קירוב ומשא"כ בזרם ד' חזו"א דלא חשיב שהכל קיים כיון דכ"ז שלא נתחבר אין כאן כלל זרם א"כ וע"י החיבור נעשה הזרם כ"ז רק לענין היכא דהזרם קיים אבל כלפי חלקי הגשם גרידא וודאי מהני היתר ציר ואכתי י"ל בזה וצ"ע,

1. והא דלב"ש שרי מדינא אף דיש בנין בכלים הוא משום שלא החזיר כל צרכו ובמן האמצע לעולם אינה חזרה כל צרכו או דמ"מ לא הוי כמהודק לענין חיוב דאורייתא דבנין בכלים וכך נ' במשנ"ב כאן דוודאי במציאות הוא אופן יותר חלש ממהודק דעלמא וזהו שהוסיף המשנ"ב ע"ד רמ"א דהידוק אסור דה"ה רפוי ואינו רפוי דמבואר דהוא גוונא אחרת מהידוק וכן נ' בב"י שהביא כאן ד' הרשב"א אף דמפורש בטור דאסור הידוק [אמנם עיין חזו"א סי' נ' או י' ד"ה שבת מ"ז דנ' שם דרפוי ואינו רפוי הוא הגוונא של הידוק עי"ש היטב ] אלא דלגבי איסורי דרבנן יש לזה דין כמהודק אבל עכ"פ כלפי איסור תורה י"ל דל"ח כמהודק לחייב, [↑](#footnote-ref-1)
2. אמנם עיין לק' דברמ"א מבואר דגם לגבי גג איכא הסברא דדלת והתם יתכן דאף בלא חיבור חשיב בנין כיון דענין גג הוי כאדנים שמתבטלים לקרקע מצ"ע כיון דהוא מתאחד עם הקרקע ואף דעשוי דיוכל להתפרק מ"מ כיון דאינו שימוש כדלת שהוא דבר בפ"ע העשוי לשימוש ויש שם בנין בלעדיו אלא הרמת הגג הוי פירוק גמור של הבנין ע"כ הוי כמשכן שגם הוי בנין לשעה ומ"מ חשיבי האדנים כקרקע וע"כ מה דמהני דלת אינו משום שאין כאן חיבור כלל אלא מטעם אחר ועיין לק' בזה אבל גם טעמו של החזו"א נסתר מציר גג כמבואר לקמן ועיין לק' עוד ב' דרכים בביאור דין ציר, [↑](#footnote-ref-2)