5. מלאכת דש
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / מלאכות שהיה והטמנה / הרב מאיר קאופמן / שיעורים

בס"ד

פ' נצבים

**במלאכת דש**

**האם יש דישה בדבר שאינו מכוסה**

א]עיקר מלאכת דש הוא פירוק התבואה מהמוץ ועיין רש"י צ"ה. ד"ה מפרק שכתב וז"ל כמו מפרק משאוי שפורק אוכל ממקום שנתכסה בו והוי תולדה דדש עכ"ל ומשמעות לשונו שרק הוצאת האוכל מדבר שמכסה אותו הוי דש וכן עיין בדבריו ע"ד. שכתב על כותש שזה דש כי מפרקה מלבושה דהינו שרק על דבר שהוא לבוש של הפרי שייך דש וכן הוא כל הדוגמאות של דש כגון סוחט או חולב תמיד זה דבר שמוטמן בתוך דבר אחר ומתגלה וכן נקט הפמ"ג ש"כ בפתיחה וכתב להוכיח דבר זה מהא דמבואר ברמ"א סימן של"ו בשם רבינו ירוחם דעץ שנתלש ויש בו פירות מותר לתלוש הפירות בשבת וצ"ע למה שלא יתחייב משום דש שהרי תולשו ממקום חיבורו אלא בהכרח שכיון שאין הפרי עטוף בשום דבר לכן אין בזה איסור דש

והנה הגמ' אומרת ע"ג: האי מאן דשדא פיסא לדיקלא ואתר תמרי חייב שתיים אחת משום תולש ואחת משום מפרק ורב אשי חולק כי אין דרך פירוק בכך ועיין רש"י כי מפרק התבואה מהמכבדות ועיין תוס' והראשונים שהביאו שפורק הפירות מהעץ והקשו שא"כ כל קוצר יהיה חייב שתיים אלא בהכרח שההפרדה מהעץ מתיחסים ליצירה של ניתוק מהעץ שזה קוצר ולא דש ועיין תוס' שביארו בשם רבינו שמואל שיש קליפה על התמרות ובנפילה על הקרקע היא נפרדת [ועיין שביתת השבת שהקשה שלתמר אין שום קליפה רק כשהוא עדין קטן ולא ראוי לאכילה] אמנם עיין רמב"ן ור"ן שביארו שהכוונה שתמרים קוצרים אותם אם המכבדות ואחרי זה תולשים הפירות מהמכבדות ושלב זה הוי דישה ובגמ' על ידי הנפילה בקרקע נפרדו התמרים מהמכבדות ולכן הוי דש והנה בתוס' שבאמת לא ביארו כך משמע שס"ל שזה לא דישה ורק בקליפה שמכסה העץ יש דישה אבל בראשונים הנ"ל מבואר שהתלישה מהמכבדות זה נחשב דש ועיין אגלי טל סק"ב דכתב דמבואר כאן שגם דבר שלא מכוסה חשיב דש [וכן המנח"ח ביאר שזה יסוד מחלוקת הראשונים האם צריך דוקא דבר שמכוסה בו]

וע"ש שהביא מרבינו חננאל ע"ד. וכן הוא בערוך שביארו ההבדל בין דש לבורר שבורר זה פסולת שלא מחוברת לפרי ודש זה פסולת שמחוברת לפרי וע"ש שביאר שמנפט זה שמנער הפרי שירד ממנו עפרוריתו ומבואר שגם דבר שלא מכסה את כל הפרי הוי דש וכן עיין לקמן ק"מ. שביאר שאין שפין את הכרשינים זה דש דהינו שכל פסולת שמחוברת בפרי הסרתו הוי דש והנה בפשוטו שאר הראשונים נקטו שזה רק דבר שהוא מעיקר יצירתו ולא סתם לכלוך שנדבק אלא שזה מכלל מלאכת בורר ולכן קילוף פירות כתבו שזה אסור מצד בורר ולא מצד דש דגם כאן אין את המעלה המיוחדת של קליפה עיין לקמן

והנה לפ"ז הדרא הקושיא מדברי הרמ"א בסימן של"ו דמבואר דעץ שנפשח שאין בו קוצר מותר גם תלישת הפירות וצ"ע למה לא הוי דש ועיין אגלי טל שביאר שכיון שהדרך לתלוש הפרי מהעץ ישר ואז זה מעשה קצירה א"כ גם עכשיו חשיב שזה לא דרך דישה וע"ש שהביא סמוכים שכה"ג חשיב כלאחר יד וע"ש שזה שינוי גמור שגם איסור דרבנן אין בזה

**באיזה קליפה יש איסור דש**

ב]וע"ש שהקשה עוד שא"כ יאסר לאכול ענבים כיון שמפרק הענבים מהאשכול והרי וודאי שמותר וע"ש שיסד שמלאכת דש זה רק דבר שרגילים לפרקו בשדה אבל דבר שהרגילות לקלפו בשעת אכילה אין בזה מלאכת דש ועיין רמ"א סימן שי"ט ס"ו שאגוזים הקליפה החיצונה זה דש והפנימית אין בזה איסור דש ועיין רעק"א שהביא מהפמ"ג שהקשה למה אין בזה דש והניח בקושיא ולנ"ל א"ש דקליפה החיצונה הדרך להוריד בשדה ולכן יש בזה מלאכת דש משא"כ הקליפה הפנימית הדרך להורידה בשעת אכילה ואינה בכלל מלאכת דש

והנה בגמ' ביצה י"ב: מבואר שבשבת אסור למלול חיטים ואפילו בשינוי ויש ראשונים דבשינוי בראשי אצבעותיו מותר ועיין גמ' ביצה י"ג: דרב מקלפא ליה דביתיהו שעורים כסי כסי ורש"י ביאר שזה הקליפה החיצונה דהינו דמפרקם מהשבולת והקשו תוס' הרי מבואר בגמ' לעיל שאסור למלול [ובפשוטו דעת רש"י לחלק שקילוף אין זה צורה של דישה ואין בזה מלאכת דש וכידבואר בס"ד לקמן] ולכן ביארו שמדובר שכבר מללו בערב שבת והנידון על הקליפה הפנימית וכן הוא בריטב"א ושם ועוד ראשונים וכן פסקו הב"י והמג"א להלכה ומבואר שהקליפה החיצונית זה דש והפנימית זה רק בורר ולכן אם זה לאלתר מותר וצ"ב החילוק ועיין רעק"א סוף סימן שכ"א דהביא מהפמ"ג שי"ט א"א סק"ח שההבדל דהקליפה הפנימית היא דקה מאוד ומחוברת לחיטה וכה"ג היא בטילה לחיטה ואין בזה איסור דש דרק בקליפה שעומדת לעצמה יש בזה איסור דש

והנה המהרי"ל הובא ברמ"א שי"ט כתב שאסור להוציא את הקליפה הירוקה שבאגוזים אבל את הקליפה הפנימית מותר ובפשוטו זה נלמד מדין הנ"ל דקליפה הפנימית אין בה איסור דש וכן הוא בשו"ע הגר"ז ס"ט ועיין פמ"ג הובא בגליון רעק"א שי"ט ס"ו שהקשה דלמה שלא יהיה דש בקליפה הפנימית דבחיטים זה בטל לחיטה וכנ"ל אבל כאן שזה דבר קשה כעץ אין סיבה שזה יהיה בטל וממילא למה שלא יהיה בזה איסור דש

אמנם עיין אגלי טל מלאכת דש סק"ג שביאר לפי הנ"ל שדש זה רק בקליפה שרגילים להוריד בשדה אבל קליפה שרגילים לאכול בשעת אכילה אין בזה איסור דש ושעורים הרי הרגילות לאוכלם שלמים ולא לעשות מזה קמח וממילא הקליפה מורידים קודם אכילה ולכן אין בזה איסור דש והנה ע"ש סקי"א שכתב לפ"ז שרק בשעורים זה שיך אבל בחיטים וודאי אסור דלא כמג"א דהרי חיטים עיקרם עומדים לטחינה ואת קילוף החיטה עושים קודם הטחינה

ובפשוטו מוכח בדעת המג"א כמו שביאר בשו"ת מהרש"ג סימן ק"ח אות ב' שדישה זה רק בקליפה שאין לה צורך לפרי ורק נצרכת לגידול אבל כל קליפה שנצרכת לפרי לשמירתו אין זה בכלל דש ולכן כיון שאת הקליפה החיצונית מורידים מיד לאחר הקצירה לפני האיחסון לכן יש בזה דש משא"כ הקליפה הפנימית שמשאירים אותה לאוצר ורק קודם הטחינה מורידים אותה חשיבה שהיא משמשת את הפרי ולכן אין בזה איסור דש ובזה א"ש שאגוזים הקליפה הפנימית אין בה דש כי היא משמשת אל הפרי לשמור אותו וזה גם ההבדל בין תמרים לענבים לגבי לתלוש אותם מעיקריהם דבענבים זה שומר על הדבר ובתמרים אין לזה צורך לשמירת הדבר ובפשוטו איכא נפק"מ בין שני המהלכים לגבי הגזע העבה של הבננות שמשאירים אותו עד החנות דאם הגדר מה שמורידים אותו בשעת אכילה א"כ כאן מורידים את זה קודם האכילה משא"כ אם כל דבר שהוא נצרך לפרי הוא לא בכלל דש א"כ גם כאן זה נצרך לפרי וכן נפק"מ למה שדן בשו"ת שבט הלוי לענין בוטנים שהיום רובם נקלפים בבית חרושת ולא בבתים שלהבנת האגלי טל יש מקום לאסור דזה לא נעשה בשעת אכילה משא"כ לנ"ל זה וודאי מותר דזה קליפה ששומרת על הפרי

**בישוב קושית רעק"א**

ג]והנה הגמ' שואלת בדף ע"ד. ולחשוב נמי כותש והגמ' עונה שכיון שעני לא מוריד את זה לא מנו את זה בתור אב ועיין רש"י ומאירי ושיטה לר"ן שביארו שכוונת הגמ' שזה יהיה דש והקשה הגרעק"א שי"ט ס"ו הרי מבואר במג"א שהקליפה הפנימית אין בה דש ולמה כאן מבואר שזה אסור והנה באמת הרמב"ן ביאר שכוונת הגמ' בגלל בורר ועיין תוס"ר וריטב"א שביארו שהכוונה מצד טוחן ומסתברא שלכן לא ביארו מצד דש כי ס"ל שזה לא דש וכנ"ל וכמו שהקשה רעק"א אמנם צ"ע דעת רש"י והנה הרי רש"י בביצה באמת לא ביאר כתוס' אלא מדובר על הקליפה החיצונית וצ"ל שטעם ההיתר כי קילוף זה לא צורה של דישה וכן הביאה שביתת השבת בורר סקמ"ד מהמגן אבות שדישה עושים פעולה שהפרי יצא מהקליפה וכאן מקלפים הקליפה וזה לא דרך דישה ועיין שביתת השבת בפתיחה לדש סק"ד דהביא את רש"י ע"ד: לענין קילוף קנים דאין בזה שום איסור וביאר דזה כנ"ל דקילוף זה לא מעשה דישה אמנם עיין בה"ל סוף סימן שכ"א שכתב לישב שדרך דישה זה בכלי ולא ביד ולכן מותר לקלף חיטים או שעורים מצד דש וכל קושית הגמ' שכותש זה דש הכוונה בכלי והנה במולל מבואר שבלי שינוי הוי כתישה אפילו שזה לא בכלי וצ"ל שקליפה זו שדבוקה מאוד אין הדרך לקלפה אלא בכלי והנה לדברי הבה"ל מבואר שקי"ל להלכה שיש דש גם בקליפה הפנימית ודלא ככל הנ"ל אלא שע,ש שהביא הקושיא על הרמ"א סוף סימן שכ"א דהינו שרק הקשה מהדין על הדין אבל רעק,א הקשה דמבואר שזה דש וצ"ע

**בביאור דברי הירושלמי דבקילוף שום יש איסור דש**

ד]והנה עיין ב"י סוף סימן שכ"א דהביא ירושלמי האי מאן דשחיק תומי כד מפריך ברישיה חייב משום דש כד מברר קליפותיה חייב משום בורר ועיין ספר התרומה סימן רכ"ח ובתשובות הרשב"א ח"ד סימן ע"ה שכתבו כגירסא זו וכתבו שכל זה אם עושה לאחר זמן אבל אם עושה לאלתר מותר ומפורש בדבריהם שכתבו כך גם על מפריך ברישיה שזה דש וכן הוא בהגהות מרדכי פ' חבית[[1]](#footnote-2) [עיין שביתת השבת בורר סקמ"ד] ולפ"ז מבואר שגם על דש יש היתר של לאלתר וצ"ע דהרי בגמ' מבואר שלמלול מלילות כדי לאכול לאלתר אסור וכל צד ההיתר כי זה שינוי ומבואר שאין בדש היתר של לאלתר וכן הוא בשעה"צ ט"ו ובפמ"ג בהקדמה לסימן ש"כ ובהכרח צ"ל כמו שביאר באגלי טל סק"ג הובא בשביתת השבת בורר סקמ"ד שגם דבר שדרכו לעשות בבית שאין בזה דש זה רק אם עושה כדי לאכול לאלתר אבל אם עושה לאחר זמן אסור וצ"ע שא"כ כל קילוף לאחר זמן זה דש והראשונים הרי כתבו שזה בורר [ולדברי האגלי טל מיושב הקושיא מכותש ששם מדובר לאחר זמן] ובפשוטו צ"ל דבאמת גם בדש יש ההיתר של לאלתר רק שבמלילה יש סברא מיוחדת שאין בזה ההיתר דלאלתר דמלילה זה פעולה שלא חשיבה מעשה אכילה ולכן לא שייך בזה ההיתר דלאלתר ויתכן הטעם כמו שכתב המג"א לענין סחיטת בוסר שלא שיך בזה ההיתר דלאלתר דזה מעשה בעצם של הכנה הפרי ולא של אכילה עוד יתכן שכיון שחיטים אין הדרך לקלף הקליפה לצורך אכילה לכן לא שיך כאן ההיתר דלאלתר משא"כ בשאר דש [והנה ככל זה אפשר לבאר גם בתוס' בביצה ודלא כמ"ב ופמ"ג ורעק"א שנקטו שבקליפה פנימית אין דש כלל]

אמנם עיין מאירי ביצה ל"ד. וברבינו ירוחם [ע"ז ע"ג] שהביאו הגירסא כנ"ל וכתבו ההיתר רק על החלק של בורר ומשמע שנקטו שהחלק של דש באמת אסור לאלתר וכן משמעות המג"א שכתב על דין זה דקילוף דבורר מותר לאלתר משמע שהאיסור דש לא הותר כאן לאלתר

אמנם עיין הגהות מימוני פ"ח וכן הביא השביתת שבת בפתיחה למלאכת דש סק"ד מהסמ"ג במהדורא קמא כמו שביאר המהרש"ל שגרס האי מאן דשחק תומי חייב משום דש כד מברר בקליפתיה חייב משום בורר וכתב ההגהות מימוני וז"ל פ' הר' משה מקוצי היינו שחקן אם קליפתן שדומה לדש תבואה אבל לקלוף שומין ובצלים לאכול לאלתר שרי עכ"ל וביאר השביתת השבת [ועיין שם סק"ו] שהכונה שמדובר שטחן כשהקליפה עליו [ושמעתי דאם הקליפה הפנימית זה אפשרי] וכה"ג הפרדת הקליפה נעשית דרך פעולת דישה אבל אם רק יקלף הקליפה החיצונית כיון שזה דרך מעשה קילוף אין בזה דש אלא בורר והנה לפ"ז לא הוזכר בירושלמי כלל שלפרוך הראש של השום זה דש ויתכן שזה מעשה כמו קילוף וע"ש שהביא שבדבר זה האם קילוף הוי מעשה דישה נחלקו רש"י ור"ח שבת ע"ד: במקלף קנים האם זה דש דר"ח כתב שזה דש ורש"י כתב שזה לא מלאכה דמפשיט זה רק בבהמה והטעם שזה לא דש כיון שקילוף זה לא דישה וברש"י מבואר שזה גם לא בורר [ויתכן כמהרש"ל שזה נחשב מין אחד]

והנה בפשוטו נחלקו בזה רש"י ותוס' ביצה י"ג: שהגמ' אומרת שרב מקלפא ליה דיביתיהו כסי כסי של שעורים ורש"י ביאר שזה קילוף של השיבולים ותוס' הקשו הרי הגמ' אומרת שאסור למלול ולכאורא הישוב על רש"י הוא מסברא הנ"ל דקילוף אין זה דרך ברירה כלל אמנם מדברי תוס' חזינן לא כך והרי המג"א העתיק כדברי תוס' שלמדו מסוגין שקליפה הפנימית אין בזה דש ולפ"ז בהכרח שהמג"א למד שבאמת במה שמוזכר דש בירושלמי אין ההיתר של לאלתר וכן הוא לשון הב"י שגרס כגירסתינו וכתב דמה שהוזכר בירושלמי קילוף זה להניח ומשמע שלפרוך הראש אסור ואולי הוא גם בכלל קילוף והנה עיין פמ"ג שנסתפק האם רק על הקליפה הפנימית התירו לאלתר או גם החיצונית [והעתיקו בקיצור שו"ע] ובנשמת אדם נקט שהקליפה החיצונית זה בכלל מפרך ברישיה וזה אסור והנה צ"ע הרי זה מלאכת בית ולמה מפריך ברישיה זה דש ולמהרש"ג יתכן לומר שבשום יבש זה לא שומר על הטריות אלא רק שזה נוח לאיכסון שלא יאבד וזה עדין בכלל דש

והנה עיין דרכי משה הארוך שרק כתב שאסור לקלוף להניח ולא הביא החידוש שאסור לפרוך ראש השום וכן הרמ"א להלכה ושאר פוסקים לא הביאו חלק זה ופשטות הלשון לקלף שום וודאי משמעו גם לפרוך הראש והמשמעות להתיר אמנם כיון שהדבר מפורש בירושלמי קשה להקל בזה ועיין טל אורות שכתב להקל מצד שמועיל לאלתר גם בדש אמנם זה דלא כאחרונים שנקטו לא כך וככל הנ"ל וצ"ע

**האם בקילוף יש בורר**

ה]בעיקר הא דהראשונים נקטו דבקילוף יש בורר מכח דברי הירושלמי [וכן מוכח ברמב"ן שכתב שכותש זה בורר] עיין שביתת השבת דהביא מהערוך השולחן שהיה מקום לומר שהכונה שלאחר דמפריך ברישיה הפרי כבר מקולף ומעורב בין הקליפות ולכן יש איסור בורר אבל קילוף רגיל זה לא בורר והנה מבואר בגמ' שרב מקלפא ליה דביתהו כסי כסי ולפ"ז צ"ל שדוקא כי זה לאלתר וצ"ע הרי בסיפא שמנפח בפשוטו זה גם נידון של בורר דהרי את הדישה עשה כלאחר יד ומבואר דבנותן לתוך חיקו זה בורר ועיין שטמ"ק שיש הבדל לתוך כוס או לתוך ידו שזה לאלתר מלתוך חיקו שזה לא לאלתר אמנם אם נימא דבקילוף אין בורר א"ש הגמ' כפשוטו וע"ש שכתב עוד ישוב שיש הבדל בין לאחר מלילה לקילוף ולכאורא הביאור שבקילוף אין בורר ועיין גמ' קט"ו. דמפרכים באגוזים ועיין דרכי משה דמהר"א מפרג הקשה הרי זה בורר [והגירסא שם דש אמנם זה לא יתכן דא"כ לא ענה כלום] ותירץ שמפרך ועוד לא מבדיל והדרכי משה תירץ שזה בורר דרבנן והתירו ובפשוטו מבואר שנקט שקילוף זה בורר מדרבנן וסתימת הראשונים שם שמותר לקלף וצ"ע והשער הציון העמיד שזה לאלתר וצ"ע דוודאי שממנחה קטנה באופן רגיל זה לא לאלתר וכמו שהקשה שם הרשב"א ועיין רבינו חננאל ע"ד. ובערוך דביארו דההבדל בין בורר לדש שדש זה דבר שדבוק ובורר זה לאחר שנפרד ומשמע קצת שאין נידון של בורר בדבר דבוק וצ"ע בזה

1. וכן הוא בטל אורות השני שבדברי ספר התרומה מבואר שגם בדש מועיל לאלתר וכן נקט האגלי טל אמנם עיין בהגהות על המהרש"ם מהגר"ש שודרון בסימן שכ"א שכתב שהרי התרומה כתב ומה דאמרינן מפריך ברישיה הכונה לא לאתר אבל לאלתר מותר לקלוף שצ"ל מפריך ברישיה וכו' וכונתו על ההמשך ולא על מיפריך ולכן הזכיר רק קילוף אמנם יתכן שההוה נקט שבקילוף כלול הכל [↑](#footnote-ref-2)