כחל
קטגוריות: ש_ס / מא חולין / חולין - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / תערובת תשס_ב

**חולין דק"ט בסוגי' דכחל**

א] שי' רש"י דדינא דרב דלא קרעו אינו עובר עליו ומותר, היינו רק בצלי דכיון דאפי' נסחט ממנו ויצא הוי חלב שחוטה מדרבנן והאי כיון דמובלע ולא פירש אפי' איסור דרבנן ליכא, אבל בבישלו בקדירה אפי' לבדו אסור, כיון דנפלט חלב וחוזר ונבלע.

וד' התוס' וש"ר דאף בבישלו לבדו שרי בדיעבד אף אם לא קרעו, (ובסה"ת ובאו"ז כ' בשם ר"ת דאף לכתחי' שרי בלא קריעה כלל, אך בתוס' בסוגיין ובבעה"מ כ' בשם ר"ת דלכתחי' בעי' קריעה מועטת), ומש"א בגמ' דבקדירה אסור היינו בקדירה שיש בה בשר, דבזה אסור אף בדיעבד בלא קריעה (ושי' ר"ת דמ"מ בקריעה מועטת שרי וע"ז קאי מימרא דרב דלא קרעו אינו עובר עליו ומותר, אך שי' ש"ר דבלא קריעה גמורה אסור).

ולשי' רש"י לא נתפרש בגמ' דין כחל לבשלו עם בשר, ומצי' בזה פלוג' הראשונים, דבתוס' לק' דקי"א. כ' דהיכא שקרעו שתי וערב וטחו בכותל מותר לבשלו עם בשר בקדירה כד' ר"ת ולא מצי' בקונטרס שחולק עליו בזה, וכ"ה ברא"ש שם, (ועי' בית יוסף סי' צ' שכ' שכן נר' מד' רי"ו והסמ"ג), וכ"כ הר"ן לד' רש"י, אך בסה"ת סי' נ"ז וברשב"א כתבו שלד' רש"י לבשלו עם בשר ל"מ אף קריעה גמורה וטיחה בכותל, ומ"מ בדיעבד שרי בדקרעו קריעה גמורה וטחו בכותל, (ובב"י שם הביא כן מד' המרדכי וההגמי"י), ובריטב"א כ' דלד' רש"י אסור אף בדיעבד בבישלו עם בשר אף אם קרעו שתי וערב וטחו בכותל, וכ"ה בס' הבתים,וכ"ה באו"ה כלל י"ח אות ו'.

אמנם מצי' ד' רש"י מפורשים בתשובתו שהביא האו"ז בסי' תס"ג, ז"ל, על הכחל אני משיבו אני לא שמעתי קורעו ומוציא את חלבו להתירו עם בשר לא לכתחילה לא בדיעבד אלא להתירו בפנ"ע, אבל כחל שנתבשל עם הבשר אוסר בששים, ולא חילקו בין מניקה לשאין מניקה משום גזירה, וכו', ולהדיא שד' רש"י דל"מ קריעה להתירו עם בשר ואף בדיעבד אסור.

ואמנם דבטעמא דמילתא צ"ע, דכיון דד' רש"י דאף בבישלו בלא בשר אסור בדיעבד, משום דהחלב שפירש אי' עלי' שם חלב ואוסר אף עם הכחל גופי', ומ"מ היכא דקרעו קריעה גמורה שרי, הרי בע"כ דע"י קריעה גמורה לא נשתייר חלב כלל, וא"כ מ"ט יש לנו לאסור לבשל עם בשר ע"י קריעה גמורה ואף בדיעבד אסור, (וביותר צ"ע דמל' רש"י נר' דליכא ע"ז מקור בגמ' לאסור עם בשר אפי' בקריעה, ואך דדעתו דל"מ בגמ' להתיר בזה וע"כ יש לנו לאסור מסברא, וזה צ"ע דמה טעם יש לאסור מסברא בזה וכנ"ל), ועי' ס' הבתים שם שכ' שטעמא דרש"י דאסור עם בשר דהוא משום דא"א שלא נשתייר לחלוחית חלב, וצ"ע דא"כ אף בבישלו לבדו לא יהני קריעה.

ועי' בחוו"ד סי' צ' סק"ב שעמד בזה, [[1]](#footnote-2) וכ' לישב דלא חיישי' שישאר כ"כ חלב אחר הקריעה שיהי' יכול לצאת גוף החלב וכל שאינו יוצא גוף החלב ממש אינו אוסר וכמש"כ בסק"א, משא"כ עם בשר הבשר נכנס לתוך הלחלוחית החלב הנשאר ואוסרו, עכ"ל, והיינו דבסק"א שם כ' החוו"ד דלא אסרי' משום החלב שבכחל רק אם יצא גוף החלב ובלא"ה אף טעמו אינו אוסר דכיון שאין על העיקר שם חלב כיון שלא פירש וכמש"כ רש"י בחולין דק"ח אף הטעם אינו חמור מהעיקר, וזש"כ החוו"ד דע"כ אף דגם לאחר הקריעה נשתייר בכחל חלב מ"מ כיון שאינו יוצא מן הכחל אין הטעם היוצא אוסר, ורק בבישלו עם הבשר אסור כיון שהבשר נכנס לתוך לחלוחית החלב.

ואמנם דצ"ע לדרך זו דלפ"ז לכאו' לא הי' לנו לאסור בבישלו עם בשר רק להכחל, כיון שנכנס בו הבשר, ומ"ט אסרי' לכל הבשר שנתבשל עמו, (וי"ל דהיינו משום דינא דחנ"נ ויל"ע בזה).

ונ' די"ל בזה בפשיטות, דהנה בד' החוו"ד בסק"א שם מבו' דאף בבישל הכחל עם בשר נמי אין לאסור הבשר רק בדיוצא גוף החלב, ואם יוצא טעמו בלבד אי"ז אוסר, דכיון שלא פירש החלב עצמו אין הטעם חמור מהעיקר, אך בפשוטו צ"ע רב בזה, דהרי הגם שפירש"י שחלב שלא פירש אינו אוסר, הרי היינו רק שאינו אוסר משום עירובו עם בשר הכחל, אךהרי כשמקבל החלב טעם בשר אחר נאסר אף שלא פירש, וכמבו' כן בסוג' לעי' דצ"ז:, וחזי' מזה דבאיסורא דהכחל עם בשר אחר אוסר אף חלב שלא פירש, וא"כ ה"נ יש לאסור להבשר משום טעם הכחל והגם שלא יצא גוף החלב ול"ש לומר בזה דלא יהי' הטפל חמור מן העיקר דהרי אף חלב שלא פירש אוסר עם הבשר.

ונ' פשוט דהחוו"ד לטעמי' קאזיל דעי' בדבריו בסי' ע"ג סק"ד שכ' שם דבכבד שאין אסור רק דם שפירש מהכבד מ"מ אם בלע הכבד שמנונית ודאי נאסר מדם הכבד שנפרש לתוך השמנונית דהוי כפירש לחוץ נגד השמנונית כמו בכחל שהחלב אינו אוסר הכחל עד שפירש לחוץ ומ"מ אם נכנס בשר בכחל נאסר דנגד שאר בשר הוי כפירש לבחוץ עכ"ד, [[2]](#footnote-3) ומבו' בדבריו דהא דהכחל נאסר מטעם הבשר שנכנס בו אי"ז משום דעם בשר אחר אוסר אף חלב שלא פירש, אלא משום שנגד הבשר הוי החלב כפירש, ולפ"ז מבו' היטב ד' החוו"ד דע"כ היכא שלא יצא גוף החלב לחוץ אין לאסור להבשר משום טעם החלב, דהרי לפי דבריו בסי' ע"ג הנז', הרי שאף עם בשר אחר אין לאסור רק כשפירש החלב, (ואך דכנכנס שמנונית הבשר לתוך החלב חשיב לענין זה כפירש), וע"כ אין לאסור הבשר משום טעם החלב שנבלע בו, כיון דגוף החלב לא פירש ואינו אסור עם הבשר ולא יהי' הטעם חמור מן העיקר, וז"פ.

ואמנם דבעיקר ד' החוו"ד בסי' ע"ג הנז' צ"ע, דא"כ הי' בדין דכחל שנתבשל עם ירקות ובולע הכחל מן הירקות דיחשב החלב כפירש ואח"כ כשה"ה נבלע בכחל יאסרנו, (ואמנם דל' החוו"ד שם נר' דחשיב החלב כפירש רק כנגד הבשר, אך מלבד דצ"ע בביאורו, הרי גם מהא שדימה לזה החוו"ד דה"נ נאסר דם הכבד שנבלע בו שמנונית הבשר, התם הרי אין איסורא דהדם שייך כלל להבשר שנבלע בו, וע"כ דמשום דנבלע בו שמנונית ופירש הדם להשמנונית חשיב הדם כפירש לבחוץ, ואי"ז רק ביחס להבשר, וה"נ הי' לנו לאסור בכחל משום דנבלע בהכחל לחלוחית הירקות וחשיב החלב כפירש ויאסר אח"כ החלב כשנבלע בבשר הכחל), וצ"ע בזה.

ונ' מזה דהא דכחל נאסר בקיבל טעם בשר אי"ז משום דע"י דנבלע בהכחל שמנונית בשר חשיב החלב כפירש,

1. ולשונו צ"ב שהק' כן על מה דחיישי' לד' רש"י לאסור עם בשר אפי' בקריעה וחיישי' ג"כ לדעתו לאסור אף בנתבשל עם הכחל לבדו, ומ"ט לא אסרי' עם הכחל לבדו אף בקריעה, ולכאו' הו"ל להק' כן על ד' רש"י גופי' וכנ"ל. [↑](#footnote-ref-2)
2. ואמנם דדבריו צ"ע, חדא דבסוג' דחולין דקי"א מבו' בבישל קניא בקופי' דשרי, ומבו' דאף שבולע הכבד משמנונית הריאה והלב, אין דמו נאסר, וצ"ע בד' החוו"ד, וגם מה שפי' כן בד' מהרש"ל, צ"ע דמהרש"ל פי' הטעם לאסור משום דליכא ס' בקדירה ונעשה התבשיל נבילה, וכבר התעורר כעי"ז בהגה' אמ"ב שם. [↑](#footnote-ref-3)