9. סוגיא דמוכני
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / מוקצה / הרב מאיר קאופמן / שיעורים

י"ט כסליו ע"ב

**סימן ט'**

**סוגיא דמוכני**

**א] סיכום שיטות הראשונים**

**ב] האם בנשמטת אפשר לטלטל דרך השידה**

**ג] הא דבנשמטת לא הוי בסיס לאיסור ולהיתר**

**ד] בביאור דברי המג"א לענין כיס בבגד ומגירה בשולחן**

**ה] בביאור הסוגיא דמוכני לדעת המג"א**

**ו] בדברי הפמ"ג שמותר לטלטל חלק המפה שלא מתחת הנירות ונפק"מ לנ"ל**

**ז] האם איכא חובת ניעור באינה נשמטת וביאור הסברא בזה**

**ח] ביאור החזו"א בטעם שאין דין ניעור**

**ט] בחידוש האבן העוזר דבמוכני מוקצה אין חידוש שלא צריך לנער**

**סיכום שיטות הראשונים**

א]גרסינן שבת מ"ד: מוכני שלה בזמן שהיא נשמטת אין גוררין אותה בשבת בזמן שיש עליה מעות ואם אינה נשמטת גוררין אותה בשבת אפילו בזמן שיש בתוכה מעות ע"כ ובגמ' מבואר דבנשמטת והיה בה מעות בין השמשות ובמניח, אסור אפילו אם נפלו המעות מצד שיש על זה דין בסיס ומיגו דאיתקצאי ביה"ש איתקצאי לכולי יומא ובמשנה דמשמע שזה מותר זה כר"ש שלית ליה מיגו וכו' וביארו הראשונים דמדובר שיושב ומצפה שזה יפול ובר"ת בספר הישר ביאר שכוונת הגמ' דלר"ש לא חל דין בסיס כלל [בכה"ג שיכול מיד לנער] והנה בביאור המציאות של מוכני רש"י ביאר שזה גלגל שדרכו מטלטלים העגלה ור"ת וכן רוב הראשונים ביארו שזה בסיס שעליו מונחת העגלה [וגם לביאור זה בפשוטו היה לבסיס זה גלגלים כדי לטלטל עמו העגלה וכן הוא בקש"ק מהראב"ן] [ובראב"ד בהשגות על הרמב"ם ביאר שזה גלגל כמו בכיור שדרכו היו מעלים תבואה לתוך השידה וברמב"ם ביאר שזה מגירה ועיין לקמן] וצ"ב הסברא דבאינה נשמטת אין המוכני בסיס הרי מונח על המוכני מעות ונאמרו כמה ביאורים בראשונים בביאור סוגין ונבארם בס"ד

א.דעת רבינו אפרים הובא ברשב"א תוס"ר ושאר הראשונים דמדובר שיש דבר היתר בתוך השידה ולכן באינה נשמטת חשיב בסיס לדבר המותר והאסור ובנשמטת דנים את המוכני כדבר לעצמו והוי בסיס לאיסור בלבד ובאמת אם יהיה רק מעות במוכני יהיה אסור לטלטלה ועיין תוס"ר הטעם דכל השידה נעשית בסיס דזה כלי אחד

ב.דעת תוס' וכן הוא בתוס"ר רמב"ן ריטב"א רשב"א וחידושי הר"ן בשמם וכן הוא בהגהות מימוני פ"ה אות צ' דכיון דהמוכני אינו עיקר הכלי וא"כ המוקצה לא מונח על עיקר הכלי ממילא לא חל עליו דין בסיס ובפשוטו גם לגבי טלטול המוכני לבד לא חל על זה דין בסיס וכן הוא בהגהות מימוני הנ"ל דדימה נר שאחורי הדלת דמותר לטלטלה אם הנר כמו מוכני שיש עליה מעות ושם הרי מטלטל את הנר לבד וכן בלשון הרמב"ן והריטב"א מפורש שכל הכלי לא נעשה בסיס וביארו הטעם כי זה בטל לעיקר הכלי [ובפשוטו כוונתם שכיון שעל עיקר הכלי לא חל דין בסיס גם עליהם לא חל דין בסיס אמנם היה מקום לומר שכוונתם כיון שזה משמש לעיקר הכלי לכן זה לא נטפל למוקצה שעליו וכסברת הראשונים בדלת שלא נהית בסיס ולפ"ז בכיס התפור בבגד אין סיבה שהוא לא יהיה בסיס ובפוסקים לא משמע כן וכדלקמן]

ג.עיין תורי"ד לקמן קמ"ב. שנקט שבסיס לאיסור ולהיתר זה גם בסיס וע"ש שמשמע שבאמת תמיד מוכני נעשה בסיס אלא שאם זה אינה נשמטת א"כ עיקר הטלטול מתיחס לשידה ולא למוכני ואם זה נשמט א"כ יש כאן מעשה טלטול על המוכני ובפשוטו כוונתו דכיון שזה דבר האחד העיסוק מתיחס לעיקר הדבר וגם אם מטלטל דרך המוכני מסתכלים שזה מעשה התעסקות בהיתר וזה כעין ככר ותינוק אלא שכאן שזה דבר אחד מועיל תמיד [והנה בלשון הרשב"א וחידושי הר"ן היה נראה שכך הביאו את שיטת התוס' דתמיד המוכני נהיה בסיס והשידה לא נהית בסיס כיון שהמוקצה לא מונח על עיקר הכלי אלא שאם זה נשמט יש כאן טלטול שמתיחס למוכני ואם זה לא נשמט שכל הטלטול מתיחס לשידה לכן זה מותר ע"ש ודו"ק]

ד.עיין רמב"ם בפיה"מ בכלים פי"ח מ"א שביאר שמוכני זה מגירה וביאר וז"ל ומותר לגרור מוכני זו בשבת ואע"פ שיש בה מעות שאסור לטלטל כיון דמוכני זו אינה נחשבת בפני עצמה וכשמושך המוכני ובו המעות הואיל ואינו יכול להוציאה ולמושכה מהשידה הרי זה כאילו לא טלטל המעות אלא אם כן הגביה את השידה בכללה או גרר אותה ממקום למקום אזי נמצא שטלטל המעות עכ"ל והנה פשטות לשונו שהנידון מצד טלטול המעות דבאינה נשמטת כיון שחשבינן למקום המעות בשידה והשידה לא זה ממקומה לכן לא חשיב טלטול מוקצה משא"כ בנשמטת חשבינן למקום המעות במגירה וכיון שמזיז המגירה חשיב שהזיז המעות והנה הרמב"ם לא הזכיר שהחיסרון מצד בסיס ומשמע שהחיסרון מצד טלטול המעות וכגון בשכח וצ"ב דהרי זה טלטול מהצד וצ"ל או שכאן שזה הדרך לא חשיב טלטול מהצד או שזה כמ"ד שאסור טלטול מהצד אמנם צ"ע דהגמ' הרי אומרת שהוי בסיס בנשמטת וגם אם אין מעות אסור ולכאורא עד כמה שמדובר במניח בזה לא יעזור הסברא דזה עומד במקומו דהרי כאן האיסור מצד טלטול המוכני עצמו והרי חזינן במת שגם טלטול של חלק מהמוקצה אסור ואולי כאן כיון שיש לו בסיס חשיב שזה נשאר במקומו ואין זה דומה למת שכולו דבר אחד וחלק זה זז ממקומו אמנם יש מקום לבאר דכיון דביחס לפתיחת המגירה זה לא מעשה הזזה של המוקצה ממילא ביחס לצורת טלטול זו לא חל על זה דין בסיס וכמו דביאר הפמ"ג במפה שביחס לטלטול החלק שאין עליו נירות לבד לא חל על זה דין בסיס וזה על דרך סברת הרמב"ן דיסוד דין בסיס דבהיטלטלו רואים את הטלטול כהוזזת המוקצה ממקומו ודו"ק

והנה עיין רא"ש שם שכתב שטלטול כל השידה אסור ורק טלטול המוכני לבד מותר אפילו דמדובר בגלגל ולכאורא צ"ל שלמד הסברא בסוגיא על דרך הרמב"ם דבאינה נשמטת בהוזזת הגלגל לבד לא הוי הוזזת המוקצה ממקומו אלא שהוא הוסיף מפורש שבאינה נשמטת זה לא נהיה בסיס כיון שזה לא מונח על עיקר הכלי ומבואר שאם זה היה נהיה בסיס לא היה עוזר הסברא שהמעות נשארות במקומם וצ"ל מצד שכל הכלי נהיה בסיס והוי כמו טלטול מקצת דמבואר במת שאסור

**האם בנשמטת אפשר לטלטל דרך השידה**

ב]והנה בנשמטת דמבואר בראשונים דהמוכני נהיה בסיס ולכן אסור לטלטלו עיין משנה אחרונה בכלים דנקט שרק דרך המוכני אסור לטלטל אבל דרך השידה מותר לטלטל כיון דהוי טלטול מהצד ועד"ז הוא בנשמת אדם אמנם המג"א סימן ש"י סק"ו נקט שגם דרך השידה אסור לטלטל ובטעם הדבר החזו"א מ"ז ה' ביאר שכיון שמעונין לטלטל גם המוכני כיון שדרכו השידה מטלטלת ממילא הוי לצורך דבר האסור דאין ההיתר דטלטול מהצד אמנם כל זה ניחא לראשונים דאבן שבכלכלה כשהגמ' מתרצת שזה כלכלה פחותה הכוונה שממילא זה לא מוקצה אבל אם זה היה מוקצה באמת היה אסור וזה על דרך הנ"ל אבל לראשונים שהאבן נשארת מוקצה ובכל אופן מותר ובהכרח שכיון שזה משמש לטלטול הפירות עצמם חשיב טלטול מהצד וא"כ צ"ב מאי שנא וכן למג"א שלצורך שימוש במוקצה גם הוי לצורך דבר המותר א"כ צ"ע כנ"ל אמנם נראה שכאן שכל אפשרות הטלטול של השידה דרך המוכני וללא זה אין אפשרות טלטול וודאי שעיקר הטלטול מתיחס למוכני שאגבו מטלטל השידה ולא הוי טלטול מהצד [ויתכן שלכן באבן שבקרויה קכ"ה: אם היא מוקצה אסור למלאות ולא הוי טלטול מהצד לצורך דבר המותר כיון שכל הטלטול שם לא יכול להעשות אלא דרך האבן וזה גרע] אמנם לפ"ז בהכרח שבאינה נשמטת אין המוכני עצמו בסיס אם לא כסברת הרי"ד ועיין בזה מה שנכתוב לקמן בביאור דברי המג"א

עוד יתכן לבאר דהנה בדבר אחד שחלקו מוקצה וחלקו אינו מוקצה בפשוטו גם אם יטלטל דרך החלק שזה לא מוקצה לא חשיב טלטול מהצד אלא חשיב טלטול להדיא וכן מבואר בדברי הגרעק"א דביאר דאבן על פי החבית החיסרון שהחלק העליון הוא לבד בסיס לאיסור ולא להיתר ובכל אופן מבואר שאסור לטלטל החבית גם דרך החלק התחתון שהוא בסיס לאיסור ולהיתר ובהכרח הטעם דחשיב טלטול להדיא על החלק העליון כיון שזה דבר אחד ולפ"ז יתכן שהמוכני של השידה אפילו שזה נשמטת שלגבי דיני בסיס דנים את זה כדבר אחר אמנם לענין שיחשב טלטול מהצד וודאי דחשיב כדבר אחד דהוי טלטול להדיא ואין כאן ההיתר של טלטול מהצד אמנם דבר זה נסתר מהמג"א דמגירה נשמטת דיש בה מעות דהיא בסיס ויש היתר על השולחן דהוא בסיס לאיסור והיתר דכה"ג מותר לטלטל השולחן אפילו שהמגירה נגררת עמו ולא חשיב טלטול להדיא ובהכרח כמהלך הראשון ועיין בזה עוד לקמן

**הא דבנשמטת לא הוי בסיס לאיסור ולהיתר**

ג]עוד צ"ע למה בנשמטת אסור לטלטל המוכני הרי זה בסיס לאיסור ולהיתר כיון שהשידה מונחת על המוכני והנה לראשונים שזה גלגל יתכן שכיון שיכול לפרק הגלגל ולטלטלו ללא השידה כה"ג חשיב שזה בסיס רק למעות ועיין נזירות שמשון סימן שי"א דבבגד מתחת למת ואפשר להוציא הבגד ללא לטלטל המת לא חשיב בסיס ויתכן שגם איפכא זה כך שלכן לא דנים שהוא בסיס להיתר אלא לאיסור אמנם לראשונים שזה בסיס של השידה א"צ צ"ע כנ"ל והנה עיין רשב"א קמ"ב. באבן בכלכלה שהקשה שאם זה אבן חשובה אפילו שהפירות יתר חשובים זה נחשב בסיס והוכיח דבר זה מסוגין וז"ל וכדאמרן לגבי מוכני בשיש עליה מעות שאסור לטלטלה אע"ג דהוי בסיס לדבר המותר ולדבר האסור עכ"ל וצ"ע הרי בכה"ג טעם האיסור דהמוכני בסיס לאיסור לבד ובפשוטו רגילים לבאר שכוונתו כנ"ל שהוקשה לו דהרי המוכני בסיס גם לשידה שזה יותר חשוב מהמעות והנה הרשב"א הוכיח שכה"ג אסור אמנם אנן קי"ל שכה"ג לא הוי בסיס וא"כ צ"ע כנ"ל ובדוחק אפש"ל דהמעות יותר חשובים מהשידה ודוחק וסתימת הפוסקים וודאי לא כך

ולכאורא בהכרח לומר שכיון דגם בנשמטת הוי כלי אחד לכן לא דנים את השידה בתור היתר ויתכן להוסיף בזה דהנה יש ראשונים דמבואר שתמיד בבסיס לאיסור והיתר צריך שההיתר יותר חשוב והטעם שצריך שיחשב שהאיסור בטל להיתר ומבואר שללא זה כיון שיש כאן סיבת איסור מצד האיסור לא איכפת לן שיש כאן גם היתר ואפילו אם הוא יותר חשוב וא"כ וודאי יתכן שכה"ג האיסור לא בטל להיתר כיון שטלטול ההיתר הוא בתור המוכני בעצמו ולכן אפילו שלמעשה מונח על המוכני היתר יותר חשוב זה לא סיבה שלא יחשב בסיס לדבר האסור וצ"ע בזה

אמנם העירוני דבשיטת רבינו אפרים דמדובר שיש היתר בשידה בזה צ"ב למה ההיתר שבשידה לא יחשב היתר שהרי זה גם מונח על המוכני והיתר זה הרי הוא לא חלק מהמוכני ובזה לא מסתבר לומר שכיון שזה על השידה שהוא חלק ממנו זה לא חשיב שהוא מונח עליו ושמעתי לדון דכיון דהאיסור מונח על המוכני עצמה וההיתר על השידה דהיינו שאין כאן החזקה גמורה של המוכני כה"ג אין האיסור מתבטל להיתר דזה שני סוגי וצורות החזקה והדברים מחודשים אמנם זה דלא כמג"א דנקט שהיתר על השולחן עוזר אפילו שיש מוקצה במגירה ואולי שם שההיתר על השולחן זה עדיף

**בביאור דברי המג"א לענין כיס בבגד ומגירה בשולחן**

ד]והנה עיין מג"א ש"י סק"ז שכתב לענין שולחן שיש בו תיבה ויש בה מעות או בגד שיש בו כיס ויש בו מעות דדימה לסוגין דאם זה אינו נשמט א"כ הבגד לא נעשה בסיס ומותר לטלטלו אם הכיס או השולחן אם המעות כיון שזה לא מונח על עיקר הבגד אמנם אם זה נשמט דנים אותו כדבר נפרד וממילא הוא נעשה בסיס וכתב שגם הבגד והשולחן נעשה בסיס ואסור לטלטלו אבל אם מונח גם היתר על הבגד או על השולחן כיון שזה בסיס לאיסור ולהיתר לא הוי בסיס ומותר לטלטל השולחן והבגד עוד כתב המ"א דלהכניס ידו לכיס אסור כיון שהכיס עצמו נחשב בסיס גם באינה נשמטת עכ"ד

והנה צ"ב עיקר הסברא לחלק לגבי שהבגד יהיה בסיס שתלוי אם זה נשמט או לא דהרי אם באינו נשמט שזה חלק מהבגד לא חשיב שהבגד בסיס למעות ומצד שהמעות לא מונחים ממש על הבגד א"כ כאן שזה נשמט זה יותר סברא שזה לא יהיה בסיס למעות דהמעות מונחים על דבר שאין לו שום קשר לבגד ועיין בגר"ז סט"ו שכתב וז"ל ואפילו בכיס שכולו תלוי לא התירו לטלטל הבגד אלא כשהוא תפור בבגד (שאז הוא בטל לבגד ואין הבגד נאסר בטלטול בשבילו) אבל אם כיס מעות קשור בבגד כיון שהכיס הוא כלי בפני עצמו (אינו בטל אצל הבגד ולכך אסור לטלטל הבגד וכו' (שנעשה הכיס בסיס להן והבגד לכיס הקשור והתלוי בו) עכ"ל ומבואר בדבריו שסיבת האיסור כיון שהכיס נהיה בסיס א"כ הבגד הוא בסיס לכיס משא"כ אם זה מעיקר הבגד לא שייך לומר שחלק מהבגד הוא בסיס לחלק השני [ועיקר הסברא מבואר בנשמת אדם דבדבר אחד לא שיך לומר שחלק אחד בסיס לחלק השני]

אמנם צ"ע הרי מבואר במג"א רע"ט סק"ה דכשמניחים דבר היתר על המנורה כדי שתהיה בסיס לאיסור ולהיתר לא צריך שיהיה יותר חשוב מהשמן אלא מספיק מה שזה יותר חשוב מהשלהבת דהינו דמבואר דדבר שסיבת איסורו בגלל איסור בסיס זה לא סיבה לעשות בסיס וא"כ גם כאן אין סיבה שיחול דין בסיס מחמת הכיס

וצ"ל שסיבת האיסור כי הוא בסיס למעות אלא דמבואר כאן דלא דנים שהבגד הוי בסיס למעות שבכיס אלא א"כ הוא נחשב שהוא מחזיק את הכיס של המעות אבל עד כמה שזה לא נחשב שהוא מחזיק את הכיס אלא שזה אחד עמו ממילא אין הוא בסיס למעות שבפנים דהינו דמה דמבואר דמנורה אם שלהבת השולחן גם נעשה בסיס זה רק מחמת שהשולחן נחשב שהוא מחזיק את המנורה ממילא יש לו תורת בסיס למה שעל המנורה אבל אם הוא לא היה נחשב שהוא מחזיק המנורה לא היה נחשב שהוא בסיס למה שתוך המנורה [והעירוני שכל דברי המ"א במגירה או בכיס כשהבגד תלוי שללא המגירה או הבגד המעות לא היו על השולחן וכה"ג יש סברא לומר שהוא לא בסיס ולא דנים שהוא מחזיק המוקצה אבל במקום שזה מגירה מעל השולחן כיון שאם לא היה המגירה המעות היו על השולחן כה"ג זה וודאי בסיס ולפ"ז כל הנידון דלקמן אין לו מקום אמנם סתימת דברי המ"א שדיבר גם בבגד מונח שהמעות בכיס שעל הבגד משמע שגם כה"ג לא חל דין בסיס וצ"ע]

ובגדר הדברים אפש"ל בשני אופנים אפש"ל שזה סברא שכיון שהבגד טפל לכיס דהוא בסיסו והכיס טפל למעות ממילא זה נחשב שהבגד טפל למעות דהרי הוא טפל לדבר שטפל למעות או אפש"ל שכיון שהוא מחזיק את הכיס שיש בו המעות ממילא זה נחשב שהוא מחזיק את המעות דהחזקת דבר שיש בו תכולה חשיב החזקה על עצם התכולה ונפק"מ במקום שהבגד לא יהיה טפל לכיס בדיני בסיס אבל זה יחשב שמחזיקו וכגון אם יהיה מונח גיזי צמר על הקדירה דדעת הבעל המאור וכן פסק המג"א דלא הוי בסיס ובתוכו יהיה מעות שלא באים לשמש הקדירה דאם נימא כצד הראשון א"כ כאן שהקדירה לא בטילה לבסיס של המעות ממילא זה לא בסיס למעות משא"כ אם נימא דכל שחשיב שהתחתון מחזיק העליון חשיב שהוא מחזיק תכולת העליון א"כ גם כאן זה כך וממילא הקדירה תחשב בסיס ועיין לשון החיי אדם דמובא במ"ב דחשיב שזה בסיס למעות ומשמעות הדברים כצד ב' ומשמעות הגר"ז שהדגיש שהוא בסיס לבגד כצד א'

והנה החיי אדם חידש שאם התיבה לא עומדת לדברי איסור היא עצמה נחשבת דבר היתר כדי שיחשב בסיס לאיסור ולהיתר ולכאורא כל זה אם כל סיבת האיסור כי השולחן נחשב בסיס למעות א"כ התיבה יכולה להחשב היתר אבל אם ההבנה שהשולחן בסיס לתיבה וכיון שהתיבה בטלה למעות לכן השולחן בסיס למעות מסתבר שאי אפשר לדון שהתיבה נחשבת היתר דהרי היא עצמה טפילה לאיסור אמנם גם אם הגדר כחיי אדם יתכן שבאמת בגיזי צמר כה"ג אם זה יהיה היתר זה יחשב דבר היתר אבל במקום שזה טפל לעליון וודאי שלא שיך לדון שזה דבר היתר דהרי הוא טפל לאיסור וממילא הכל מתיחס לאיסור דכל ההיתר דבסיס למותר ולאסור כי האיסור בטל להיתר ופה זה הרי הפוך ודו"ק

ועיין רש"י מ"ט. דנקט דגיזי צמר לא עושה בסיס כיון שאין לו ענין שזה יהיה מונח על המכסה וביאר הב"י והבית מאיר כי כל ענינו שהגיזים יהיו על האוכל אלא שאין לו אפשרות שזה יהיה מונח על האוכל וכל שאין לו שום ענין שיהיה מונח על המכסה המכסה לא נחשב בסיס וקשה אבל שהקדירה תהיה בסיס לגיזים והיה מקום לומר כי היא בסיס לאיסור ולהיתר דהינו הכיסוי והגיזים אמנם זה קצת דוחק דוודאי יתכן בקדירת חרס דהגיזים יותר חשובים מהשווי המכסה וכי בכה"ג יהיה הדין אחרת ובשפת אמת נ"א. בתוד"ה טמן ביאר שכיון שהמכסה לא בסיס והקדירה לא מחזיקה את הגיזים להדיא אינה נחשבת בסיס לגיזים ולכאורא זה רק לצד א' שכל הסיבה שהתחתון נחשב בסיס לעליון כי האמצעי בטל לעליון וממילא כאן שזה לא בטל אליו הוא גם לא בטל לתחתון אבל אם נימא כצד ב' שכיון שהוא מחזיק את מה שמחזיק העליון א"כ ה"ה פה זה צריך להעשות בסיס לעליון ובאמת שסתימת הפוסקים לענין מונח באקראי איסור על היתר דהכלי התחתון נחשב בסיס מצד העליון אם הוא יותר חשוב ובהכרח כצד ב' ודלא כשפת אמת הנ"ל ודו"ק בכל זה

והנה בעיקר דברי התרוה"ד והמג"א דנקטו שבכיס שאינו נשמט הבגד לא נהיה בסיס ולמדו דבר זה ממוכני לכאורא אינו דומה דבמוכני הרי המעות לא מונחים על השידה וכל הנידון האם זה כמו כלי אחד וחשיב שזה מונח על כולו או לא אבל כאן שהכיס או המגירה בשולחן זה מונח על השולחן א"כ למה שזה לא יחשב שהמעות עצמם מונחים על השולחן ומה איכפת לי שזה בתיבה שתלויה בשולחן וצ"ע אמנם מדברי הריטב"א והר"ן דדימו משנתינו לידית של כלי דהכלי לא נהיה בסיס חזינן שגם במקום שמציאות המעות מוחזקת באויר דרך הכלי זה לא סיבה להעשות בסיס

**בביאור הסוגיא דמוכני לדעת המג"א**

ה]והנה עיין תהילה לדוד סק"ה דנקט שכוונת המג"א שמוכני זה בדיוק כמו כיס ומגירה ובאמת גם במוכני עצמו באינה נשמטת כל ההיתר הוא לטלטל דרך השידה אבל לא דרך המוכני וכן מה דבאינה נשמטת אסור לטלטל אפילו דרך השידה זה מצד דהשידה נעשית בסיס למוכני וכמו שביאר המג"א בבגד ושולחן ולפ"ז אם יהיה מונח היתר על השידה גם בנשמטת יהיה מותר לטלטל דרכו והנה לפ"ז מבואר שאפילו שזה כלי אחד אבל חשיב טלטול מהצד לענין המוכני ולכן מצד זה אין איסור וכדחזינן בבגד שאם הבגד בסיס להיתר אין איסור לטלטל הכיס דרכו וכל האיסור כי השידה עצמה נהית בסיס וכן חזינן דאפילו דמעונין בטלטול המוכני חשיב טלטול מהצד עכ"ד וע"ש שכתב שהדברים מבוארים כן ברשב"א[[1]](#footnote-2) ועיין אבן העוזר שגם נקט שמבאר במג"א דהמוכני עצמו נעשה בסיס לאיסור גם באינה נשמטת דהיינו שדימה מוכני לכיס

והנה צ"ע דהרי שיטת הרשב"א והמ"א דבאיסור שמונח על ההיתר ומשמש ההיתר לא חשיב בסיס לדבר האסור א"כ כאן שהמוכני משמש השידה אין סיבה שהשידה תחשב בסיס לו אמנם למה שנתבאר לעיל מהנשמת אדם שכאן סיבת האיסור דחשיב שהשידה בסיס למעות א"כ כאן הרי המעות לא משמשים לשידה אלא אדרבא אפשר לדון שהשידה מחזיקה אותם

אמנם עדין מסברא צ"ע מה פתאום לדון שהשידה הבסיס של המוכני אדרבא המוכני מחזיק הבסיס ולא מיבעיא לר"ת שזה בסיס של השידה אלא גם לרש"י שזה גלגל שיתכן שהוא עומד דרך השידה אבל כל מציאותו לסחוב דרכו את השידה ושמעתי לדון שכיון שדרך השידה מטלטלים המוכני דבו מחזיקים לדחוף הכל חשיב שהוא משמש לו לטלטלו אמנם מסברא וודאי מסתבר שלא לפ"ז נקבע דין בסיס אלא כיון שכל מציאות המוכני לשמש לשידה מסתבר דהוי בסיס של השידה ולא הפוך וכן פשיטא להו לחזו"א והנשמת אדם שהמוכני בסיס לשידה ולא השידה למוכני

עוד קשה על מה דנקטו דבאמת כוונת הגמ' דמטלטל דרך השידה הרי לשון המשנה ואינה נגררת וכל המשנה מדובר על המוכני ולא דרך השידה עוד צ"ע דלפ"ז מבואר שבנשמטת אם יהיה היתר בשידה זה יהיה מותר וכמו שביאר לענין שולחן והרי רבינו אפרים העמיד המשנה שיש היתר בשידה ובכל אופן המוכני אסור וא"כ דברי המג"א הם נגד דברי הרשב"א וגם ברשב"א לא משמע שיש מחלוקת בין רבינו אפרים לשיטת התוס' לדינא חוץ מהפרט שביניהם

ולכאורא היה נראה שמה שכתב המג"א דהשולחן נעשה בסיס למעות או הבגד בנשמטת דבר זה לא למד מסוגין אלא זה מסברא דכיון דהתיבה על השולחן ממילא גם מה שבתוכה חשיב שהשולחן בסיס לו וכן בבגד וכמו שהארכנו לעיל וכן מבואר בלשונו שרק למד מסוגין ההבדל בין נשמטת לאינה נשמטת לגבי לדון שהמוקצה מונח על עיקר הכלי או על הדבר הטפל של הכלי שזה סיבה שלא יהיה בסיס אבל לא על עיקר דינו שהשולחן הוא בסיס ובאמת לענין סוגין וודאי שאין שום סיבה שהשידה יהיה בסיס של המוכני וכנ"ל

אלא שא"כ צ"ב שהרי מבואר במג"א לענין בגד ושולחן שאם יש עליו היתר והוא לא נעשה בסיס מותר לטלטלו אם הכיס וא"כ כאן שהשידה לא נעשית בסיס למעות למה שיהיה אסור לטלטל השידה אם המוכני אם מטלטל דרך השידה והרי מפורש במג"א שגם כה"ג אסור וצ"ל כמו שביארנו לעיל שכאן שהשידה היא צורת טלטול המוכני וודאי שחשיב שזה לצורך דבר האסור ואסור או כסברא הנ"ל שכאן שזה משמש לשידה עצמה ודאי שזה כמו דבר אחד לענין שזה לא יחשב טלטול מהצד אלא טלטול להדיא

אלא שא"כ צ"ב למה באינה נשמטת מותר לטלטל הרי כיון שהמג"א ס"ל שהמוכני הוי בסיס א"כ גם בטלטול השידה צריך להיות אסור כיון שמטלטל המוכני כמו בנשמטת והיה מקום לומר שבאמת כל מה שכתב המג"א שהכיס עצמו הוי בסיס זה רק שם שכל שימושו שימוש עצמי אבל מוכני שזה שימוש לשידה כה"ג הוא לא נעשה בסיס כלל וכמו שמבואר בהגהות מימוני לענין דלת שלכן זה לא נעשה בסיס אמנם זה דלא כדנקט באבן העוזר

ויתכן עוד לבאר על דרך התוס' רי"ד לעיל דבאינה נשמטת שזה דבר אחד אפילו שהטלטול מתיחס למוכני אבל כיון שכל הטלטול מתיחס לשידה והמוכני בטל לגמרי לשידה לכן חשיב עיסוק בשידה ולא איכפת לן שמטלטל המוכני והנה יתכן שזה רק סברא לטלטל דרך השידה אמנם יתכן שזה גם סברא לטלטל דרך המוכני והמ"א באמת לא כתב שאסור לטלטל הבגד דרך הכיס ורק לטלטל הכיס לבד כתב שאסור וה"ה במוכני וכן באבן העוזר משמע שמותר לטלטל גם דרך המוכני אפילו שזה בסיס וא"ש הכל

**בדברי הפמ"ג שמותר לטלטל חלק המפה שלא מתחת הנירות ונפק"מ לנ"ל**

ו]עוד אפש"ל דהנה מבואר בסימן ש"ט דגם מניח על מנת לנער בשבת לחלק מהראשונים הוי בסיס והקשה הט"ז סק"א דהמנהג בזמנם היה שאת החלות היו מניחים מתחת לחלק המפה שחלקה מונח מתחת הנרות והיו מגביהים המפה לאחר המוציא וקשה כיון שהמפה בסיס א"כ אסור להגביהה ועיין מ"ב מה שדן שהמפה לא הוי בסיס אמנם הפמ"ג והדרך החיים כתבו שגם אם המפה הוי בסיס אבל להגביה המקום שהוא לא מתחת לנרות אין איסור ובפשוטו כוונתם שרק החלק שמתחת למוקצה הוי בסיס ולא שאר המפה ומה שאסור לטלטל כל המפה כי זה נחשב טלטול להדיא על החלק האסור כיון שזה דבר אחד אמנם צ"ע דהרי מבואר בכל הפוסקים ובפמ"ג עצמו שמועיל להניח דבר היתר על המפה שלא תהיה בסיס כלל ועד כמה שלענין איסור רק המקום שמתחת למוקצה הוי בסיס למה שיעזור מה שמניח דבר היתר

ובפשוטו הביאור שאפשר לדון את הבסיס בשני הסתכלויות דאפשר להתיחס אליו ככלי אחד וממילא במונח עליו מוקצה כולו אסור ובמונח עליו גם היתר יותר חשוב הוא מותר אמנם אפשר לדון כל חלק בנפרד וממילא רק החלק שמתחת למוקצה נאסר וכן לא יעזור להניח היתר וכדי שיחשב בסיס צריך שבכל ההתייחסויות לחפץ הוא בטל למוקצה ולכן כל שיש עליו היתר שבהתיחסות לכלי אחד אין הוא בטל למוקצה ממילא הוא מותר [ולפ"ז נתחדש ששיך הקצאה על חלק מהחפץ ואין לומר שזה רק מחמת דין בסיס דהרי גם בלקחו אחרי זה המנורה נשארת המפה באיסורו ושם זה רק מחמת ההקצאה שבזה ובפשוטו גם מאבן על פי החבית למה שביאר הגרעק"א חזינן שלאחר שהאבן נפלה זה גם אסור ומצד הקצאה ומבואר ששיך הקצאה על חלק מהכלי וזה דלא כמבואר בדינים והנהגות מהחזו"א דמחברת שחלקה כתובה זה מפקיע מהכל שם מוקצה ואולי כאן גרע דהרי בתחילת שבת בהכרח יש הקצאה מצד דין בסיס אמנם מבואר שבסיס זה לא רק מחמת הקצאה]

אמנם יתכן לבאר עוד דעיין נשמת אדם לענין מוכני שכתב שאם מטלטל המוכני לבד אסור כיון שזה בסיס למעות אבל אם מטלטלו אם השידה כיון שזה בסיס לדבר המותר והאסור וודאי מותר כי זה לא בסיס וצ"ב או שזה בסיס א"כ תמיד שזה יהיה אסור או שזה לא בסיס ותמיד יהיה מותר ומבואר בדבריו שזה מתחלק דביחס לטלטול חלק זה בלבד דנים שהוא בסיס רק לאיסור וביחס לטלטול אם ההיתר דנים שהוא בסיס לאיסור והיתר ויתכן שזה גם הביאור בפמ"ג דביחס לטלטול החלק שאין עליו המוקצה לבד הוי בסיס להיתר בלבד אמנם ביחס לטלטול של כל המפה באמת הכל בסיס ולכן אם מניח היתר זה מועיל לטלטול של כל המפה ולפ"ז אם ירצה לטלטל רק החלק של מקום הנרות יהיה אסור דחלק זה של המפה לבדו הוא נחשב בסיס לאיסור [משא"כ למהלך הראשון יהיה מותר]

ולפ"ז יש לבאר דברי המג"א דבאמת מה שכתב שהכיס הוי בסיס ואסור לטלטלו הכוונה לטלטלו לבד דבזה דנים אותו כחלק נפרד והוא בסיס משא"כ אם ירצה לטלטל דרכו את כל הבגד לגבי זה באמת גם הוא מודה דהוא לא הוי בסיס ובזה א"ש שלשון המג"א שכל הבגד בסיס לא יסתור לפמ"ג דביחס לטלטול של כל הבגד כולו הוי בסיס בנשמט

והנה לפ"ז אפשר לבאר גם הרמב"ם לעיל דכתב דבאינה נשמטת מותר לטלטל המגירה כיון שנחשב שהמעות נשארים במקומם וצ"ב הרי זה בסיס אמנם לנ"ל זה עצמו סיבה שביחס לכזו צורת טלטול זה לא בסיס והדבר מתחלק וכנ"ל וא"ש סוגיתינו דמבואר דיש במשנה דין בסיס

והנה עיין תהילה לדוד שכתב שבדלת של כלי שהוא בסיס לדבר האסור מותר לפתוח הדלת מצד דברי הפמ"ג כיון שבטלטול הדלת לבד אין זה בסיס לאיסור אמנם הרי הבאינו דהט"ז פליג על הפמ"ג אמנם נראה דכאן שלדלת יש שימוש עצמי לטלטלו ללא הכלי כה"ג וודאי דנים אותו כדבר נפרד כיון ששימושו הוא שימוש עצמי לא קשור למה שהוא בסיס וכה"ג גם אם יטלטל דרכו את כל הכלי יתכן שזה רק אסור מצד טלטול מהצד ולא שלגבי טלטול כזה הוא כולו מוקצה וצ"ע

**האם איכא חובת ניעור באינה נשמטת וביאור הסברא בזה**

ז]והנה דנו האחרונים באינה נשמטת שזה לא עושה בסיס האם יש חובת ניעור כמו כל בסיס בשוכח או שכאן שזה לא מונח על עיקר הכלי אפילו ניעור לא צריך והנה התרוה"ד דן בשוכח וכתב להתיר לטלטל אם המעות מצד סוגין שזה לא מונח על עיקר הכלי ובפשוטו מצד דין בסיס אין נידון כי זה שוכח וכל הנידון מצד דין ניעור וכן ביאר המג"א ומה שכתב בשוכח כי לכתחילה אסור מצד שמא יוציאנו לרה"ר אמנם היה מקום לומר שכאן כיון שזה עומד למעות תמיד זה כמניח ולא חשיב כשוכח ולכן ללא הסברא שזה לא על עיקר הבגד זה היה נהיה בסיס ובאמת מדובר שלא יכול לנער כי יהיה לו הפסד המעות אבל ללא זה באמת צריך לנער אמנם סתימת הדברים שגם אם יכול לנער לא צריך לנער

והנה הגמ' שואלת על המשנה בנשמטת שמשמע דוקא אם יש על זה מעות אבל אם אין על זה מעות מותר לטלטל המוכני הרי יש מיגו דאיתקצאי והקשו התוס' שהגמ' תעמיד בשוכח וכה"ג אין נידון מצד בסיס והחידוש שאם יש על זה מעות דבאינה נשמטת מותר לטלטל עכ"ד [ולכאורא היה מקום לתרץ דבמעות על פי רוב אין חובת ניעור מצד הפסד המעות ומשמע קצת שהפסד המוקצה זה לא סיבה שלא לנער וצ"ע] וכתב הגרעק"א דמזה מוכח שלא צריך לנער דאם צריך לנער א"כ אין שום הבדל בין נשמטת לאינה נשמטת דהרי אם יכול לנער צריך לנער ואם לא יכול לנער לא צריך לנער אלא בהכרח דבאינה נשמטת לא צריך לנער והמשנה מדברת באופן שיכול לנער

וצ"ב הסברא למה שלא יצטרכו לנער ומה זה שונה מכל טלטל מהצד דאם אפשר לנער צריך לנער והנה הרשב"א ביצה ב: כתב דבעצמות וקליפין כיון שזה לא בסיס קצת לא צריך לנער דהינו שכל דין הניעור כי זה בסיס קצת גם בשוכח אבל במקום שזה לא בסיס כלל אין דין ניעור וביאור הסברא דבאמת עד כמה שלא רואים הבסיס כיד של המוקצה זה טלטול מהצד שאין דין ניעור ורק מחמת שרואים אותו בתור יד של המוקצה אפילו אם זה לא בסיס אבל צריך לנער ולפ"ז יש לבאר גם כאן שכיון דחזינן שהמוכני לא נהיה בסיס דהינו שכיון שזה לא מונח על עיקר הכלי זה לא נחשב ידו ולכן לא חל על זה בסיס ממילא זה גם סברא שלא יחול דין ניעור אמנם לכאורא זה לא דומה דכאן הרי הסברא שלא חל בסיס כיון שביחס לעיקר הכלי זה לא יד שלו אבל באמת המוכני מצד עצמו יכול להיות להיות יד שלו וממילא במטלטל דרכו לפחות היה צריך לנער וצ"ל שכיון שהוא טפל לעיקר הכלי ועיקר הכלי לא נחשב לידו ממילא זה סברא שגם חלק זה הוא לא יד שלו אמנם אם נימא שחלק זה נהיה בסיס לא שיך לומר סברא זו ועיין מה שהארכנו בזה לעיל

והנה לפ"ז כל דברי התוס' רק לשיטתם שבאמת יש סברא שכיון שזה לא מונח על עיקר הכלי לא חל דין בסיס אבל לרבינו אפרים שזה כן סיבה שיחול דין בסיס חזינן שזה כן יד של המוקצה א"כ לכאורא וודאי שיצטרכו לנער וא"כ צ"ע דהתוס"ר דחה את דברי התוס' וביאר כרבינו אפרים ובכל אופן הקשה את קושית התוס' דחזינן מזה שלא צריך לנער וכן שאר הראשונים הביאו את שיטת רבינו אפרים ולא הכריעו ובכל אופן הקשו את קושית התוס' כדבר פשוט

**ביאור החזו"א בטעם שאין דין ניעור**

ח]ועיין חזו"א מ"ז ה' שכתב שזה כמו שיורי כוסות דמבואר בתוס' מ"ז. שלא צריך לנער כיון שזה בטל לכוס ה"ה כאן לא חשיב טלטול השידה כלצורך המעות וצ"ב כוונתו א. דתוס' רק ביארו שזה לא עושה בסיס ולא שלא צריך לנער ב. גם לראשונים שלא צריך לנער זה רק סברא כיון שזה דבר לא חשוב שלא מטלטלים החפץ בשביל זה לכן בטלטול החפץ לא מיחסים טלטול לתכונתו אבל כאן שזה דבר חשוב לא שייך סברא זו ולכאורא כוונתו שכאן שיש סיבה לטלטול המוכני לצורך טלטול השידה וזה טפל לשידה לכן רואים תמיד את טלטול המוכני במטרה לטלטל השידה ולא למטרת התכולה שבפנים וכמו שכתבו הראשונים לענין דלת בית שכיון שכל מטרתה לצורך הבית לא רואים שטלטולה לצורך תכולתה ולכן לא חשיב טלטול על תכולתה

וע"ש שכתב דבאמת גם בנשמטת אם זה יהיה שכח שלא נעשה בסיס לא יצטרכו לנער ולכאורא זה מצד סברא הנ"ל דכיון שסיבת טלטול המוכני היא לצורך השידה וגם בנשמטת ודאי שזה עיקר הטלטול כה"ג אין שום סיבה לראות שזה טלטול לצורך המעות שבפנים [והנה לפ"ז מהא דחל על זה דין בסיס חזינן שגם דבר שבטלטולו לא ייחסו שזה לצורך תכולתו בכל אופן חל עליו דין בסיס וצ"ע דהרמב"ן לגבי שיורי כוסות הרי כתב סברא זו גם לענין בסיס וצ"ל שכאן כיון שאפשר לשומטה ואז טלטול הדבר יתיחס לתכולתו זה מספיק סיבה שיחול דין בסיס אבל אם לא חל דין בסיס מסתכלים לפי צורת הטלטול ויתכן עוד שס"ל דלא כרמב"ן אלא שדין בסיס תלוי במה שבעצם ההחזקה מתיחס שיש כאן כונה להחזיקו ודין ניעור זה במקום שבמעשה הטלטל זה מתיחס לתכולתו וצ"ע בזה ועיין מה שכתבנו ביסוד זה בסימן ז' סק"י]

אלא שלכאורא זה רק סברא במוכני שזה משמש לשידה אבל בכיס בבגד או מגירה בשולחן שזה לא משמש לשולחן כלל לכאורא אין סיבה שלא ניחס בטלטולו למה שבתוכו ואולי שם באמת כל מה שלא צריך לנער אם מטלטל דרך הבגד או השולחן ולא דרך המגירה וכה"ג כיון שמטלטל דרך דבר שלא חשיב שהוא מחזיק המעות לכן אין דין לנער אמנם דבר זה אינו מסתבר שכיון שזה דבר אחד וחשיב טלטול להדיא לכיס ממילא חישב גם טלטול למעות שבפנים אמנם יתכן לבאר על דרך הרשב"א לעיל שדבר שלא יכול להיות בסיס גם אין דין לנער דכל הדין ניעור דזה בסיס קצת אמנם למבואר במג"א שהוא עצמו נהיה בסיס צ"ע לומר כן ובאמת מבואר במג"א ובמ"ב שבכיס נשמט גם בשכח יש דין לנער ולנ"ל א"ש שזה לא סתירה לחזו"א שכאן שזה כן מתיחס כסיבת טלטול למעות כיון שהוא מחזיק את בסיסו וככל הנ"ל כה"ג וודאי שיש דין ניעור ולפ"ז עולה דחלוק מה שאין דין ניעור במטלטל דרך השידה למטלטל דרך המוכני דבמטלטל דרך השידה אין דין ניעור כי זה לא נחשב שמחזיק המעות וכדחזינן שזה לא נהיה בסיס וכשמטלטל דרך המוכני זה מצד שעיקר טלטולו מחמת השידה ודו"ק בכל זה וצ"ע

אמנם צ"ע דהר"ן כתב מפורש שמוקצה שמונח על יד הכלי שזה כמו מוכני שהכלי לא נעשה בסיס בכל אופן אם יכול לנער צריך לנער ובכל אופן העתיק לקושית תוס' ולכאורא סותר את דבריו

[והיה מקום לחלק דבמניח אפילו שלא חל בסיס צריך לנער אבל בשוכח לא צריך לנער אלא שצ"ב הסברא לחלק בזה ויתכן דבמניח כיון שהוא כן העמיד הכלי להחזקת התכולה שעל היד כה"ג חשיב שזה ידו ורק שזה סברא שחלות בסיס לא חל כיון שעיקר הכלי לא טפל משא"כ בשוכח כיון שעיקר הטלטול הוא לצורך הכלי אין סיבה שיצטרכו לנער ולפ"ז היה מקום לומר שמה שהרמ"א והתרוה"ד דיברו בשכח מצד שרק כה"ג לא צריך לנער אבל במניח אפילו שלא חל בסיס יצטרכו לנער והדברים מחודשים [ואולי היה אפש"ל עוד דבמניח כה"ג כיון שהכלי מחזיק המעות דרך הכיס באמת יחול דין בסיס ורק בשוכח שלא הטפיל המוקצה וזה לא מונח על עיקר הכלי לכן אין דין ניעור דהינו דביחס להחזקה זה נחשב שמחזיקו אבל ביחס למעשה הטלטול זה מתיחס לעיקר הכלי וככל הנ"ל ודו"ק וכל זה חידוש] אלא שלפ"ז כל מה שאמרו דבשוכח לא צריך לנער הוא מסברא ולא מכל דברי הגמ' וזה דבר שאין הדעת סובלתו וודאי שכל זה אינו אמת ]

אמנם בפשוטו היה יותר נראה שכוונת התוס' שבאינה נשמטת אי אפשר לנער כיון שזה טירחא גדולה להפוך השידה וכמבואר במחצית השקל בביאור המ"א ע"ש משא"כ באינה נשמטת יכול לפרק הגלגל ולפ"ז בהכרח מדובר שזה נשמט בשבת ואין בזה איסור סותר [ועיין בתו"ש שדן בזה ובפשוטו אם זה מחזיק ארבעים סאה אסור לפרק אמנם יתכן שמדובר שאין חיבור כלל אמנם המג"א שדימה למגירה מחוברת או כיס קשור חזינן אל כך ועיין תהילה לדוד] אלא שא"כ שאי אפשר לנער צ"ע מה החידוש שלא צריך לנער ובתוס' נקטו שזה החידוש של המשנה הרי אי אפשר לנער והיה מקום לומר שכה"ג כיון שהניח מדעת חמיר וגם אם לא יכול לנער אסור לטלטל וזה על דרך תוס' קכ"ג. וכן מצאנו בר"ת ביצה כ"א: שגם בשיורי כוסות שלא חל בסיס בכל אופן היה צד שאם אי אפשר לנער אסור לטלטל אמנם כל זה אינו דלכאורא כל זה במניח מדעת אבל תוס' שמדברים בשוכח לכאורא לא שייך כל סברא זו וכמו שביארנו בסימן ח' אמנם יתכן שזה עצמו החידוש שהטירחא להפוך כל השידה חשיב שאי אפשר לנער ודוחק וצ"ע

**בחידוש האבן העוזר דבמוכני מוקצה אין חידוש שלא צריך לנער**

ט]והנה המהרש"א נקט שחידוש התוס' שלא צריך לנער זה לא דוקא בשוכח אלא גם במניח [ודלא כמו שביארנו בדעת הר"ן לעיל] ולפ"ז הקשה מה הגמ' שואלת שגם כשאין עליה מעות שיהיה אסור אולי החידוש שאפילו שיש עליה מעות בכל אופן באינה נשמטת לא צריך לנער וע"ש שכתב שאם מדובר במניח א"כ עדיף להשמיע חידוש שכה"ג חל דין בסיס ושגם באין עליה מעות זה אסור [והנה למה דביארנו לעיל בר"ן דבמניח צריך לנער לא קשה כלל אמנם הפוסקים נקטו שתמיד לא צריך לנער ובפשוטו הוא מוכח שהרי המקור מסתימת הלשון של המשנה שמדובר במניח] אמנם באבן העוזר תירץ שרק בשוכח שלא חל דין בסיס כלל על המוכני יש חידוש שלא צריך לנער אבל במניח שחל על המוכני בסיס וכדברי המג"א ואת זה הרי לא יכול לנער וכיון שבין כה מטלטל המוקצה א"כ אין דין לנער דהינו שכל הדין ניעור כדי שלא יטלטל מוקצה אבל כאן שבין כה מטלטל מוקצה לא איכפת לן וזהו חידוש גדול שכה"ג אין דין ניעור ועיין באר היטב שהעתיק דבריו אמנם המ"ב סקל"א סתם שלא כדבריו

ובפשוטו דבריו נסתרים מהגמ' לקמן קי"ז. דמביא כיס אם מעות אפילו שזה בסיס חייב לנער חזינן שעדיף לטלטל כמה שפחות מוקצה אמנם בשיטה לר"ן העמיד הסוגין בשוכח דלא כתוס' ולפ"ז אין ראיה משם אמנם בתוס' שם כתבו שזה בסיס ולפ"ז אין מקום לדברי האבן העוזר ובעיקר סברתו כל זה אם הסברא באפשר לנער שעדיף לטלטל כמה שפחות מוקצה אבל לחזו"א שזה סברא שמה שיכול לנער זה מפקיע מהשם טלטול מהצד א"כ מה שיכול לנער זה לא טלטול מהצד ומה שלא יכול לנער זה טלטול מהצד ודו"ק בזה ולפ"ז יתכן שלא קשה מהגמ' קי"ז. דשם הרי זה נעשה בסיס והארכנו במקום אחר דבמקום שזה בסיס לא חשיב טלטול מהצד ואין זה דומה למקום שכל הנידון מצד חובת ניעור שבזה כתב האבן העוזר דאם בין כה יטלטל מוקצה זה אסור

1. והנה כתב הרשב"א וז"ל ובתוס' פירשו דבזמן שהיא נשמטת אינו בטל לגבי השידה וכיון דנעשית בסיס לדבר האסור אסור לגוררה אבל בזמן שאינה נשמטת ה"ה בטל לגבי השידה ואע"פ שהוא נעשה בסיס לדבר האסור לא חשבינן השידה כבסיס לו מפני שהמוכני טפלה לשידה עכ"ל והנה התהילה לדוד ביאר כנ"ל אמנם צ"ע דהסברא שהרשב"א כתב שהמוכני טפילה לשידה זה סברא גם בנשמטת ועוד שמשמעות הרשב"א שהאיסור בנשמט כי המוכני בסיס ולא כי השידה נהיה בסיס למוכני ולכאורא גם אם כוונת הרשב"א לדין בסיס אבל יתכן דבנשמטת האיסור מצד טלטול המוכני משא"כ באינה נשמט זה טפל במעשה הטלטול ועל דרך הרי"ד לעיל אמנם הנשמת אדם ביאר שאין כוונת הרשב"א לדין בסיס אלא למציאות שהוא בסיס של המעות [↑](#footnote-ref-2)