יא - סימן שי_ח סי_ד - סט_ז
קטגוריות: שו_ע / אורח חיים / הלכות שבת - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ

## גזירת הפשר

א] השו"ע בסי"ד כתב דאסור ליתן קיתון של מים במקום שיכול להתחמם שתהא היד סולדת בו, ואפי' להניחו בו שעה קטנה כדי שתפוג צינתו שם אסור כיון שיכול להתבשל שם, ובטעם האיסור בזה נחלקו הראשונים, דהתוס' בשבת מ"ח א' (ד"ה מ"ש ממיחם) כתבו דהוא משום דחיישינן דילמא מישתלי ואתי להניחן שם עד שיתבשל, אך רי"ו בנתיב י"ב ח"ג כתב דהוא משום דחיישינן שמא יפשע ולא יסלקנו אחר שיפשיר, (וכ"נ בד' הרשב"א בשבת שם ובדף מ' ב' דחיישינן שמא ישהה במתכוין עד שיתבשלו).

והאג"ט במלאכת אופה סקמ"ה עמד בזה, דאף אם ישכח ויניחם עד שיתבשלו לי"ב איסור דאורייתא משום שלא נתכוין לכך ואי"ז מלאכת מחשבת, ואף מדרבנן היה לנו להתיר מדינא דדבר שאינו מתכוין, וכתב דצ"ל דכיון דאם לא יעשה מעשה ויטלנו יתבשל מאליו חשיב כפסיק רישא.

ב] אך הנה הריטב"א ביומא ל"ד ב' כתב דהא דבנתינת עששיות שהגיעו לצירוף שרי משום דבר שאינו מתכוין ולא חשיב כפס"ר, הוא משום דאפשר שלא יצטרפו במים אלו מפני שלא ישהו שם אלא מעט, ועד"ז כתבו הפסקי רי"ד וההשלמה בשבת מ"א ב', ומבו' מדבריהם דאף דאם ישהו במים יצטרפו, מ"מ כיון דבידו שלא להשהותן במים ל"ה כפס"ר, וכ"כ הבית אפרים באו"ח סימן כ"א (סוד"ה ולפ"ז למאי) דכל שבידו לסלקו קודם שיגיע לשיעור בישול לא מיקרי פס"ר, ולפ"ז הדק"ל דמ"ט אסרו להפשיר במקום שיכול להתבשל, הרי אף אם ישכחם ויתבשלו שם הו"ל דבר שאינו מתכוין ולי"ב איסורא.

ג] אמנם הנה המג"א בסקל"ז כתב לדון לאסור ליתן אלונטית או כלי עופרת לחממו אם הוא קרוב כ"כ שיכול להתיך שם או לשרוף, וכתב דיש לדחות דהתם לא ניח"ל שישרוף או שיתיך והוי דבר שאינו מתכוין, וכ"כ המ"ב בסקצ"א, ומבו' להדיא מדבריהם דדוקא היכא דלא ניח"ל שישרוף או שיתיך הוא דחשיב כדבר שאינו מתכוין, אך היכא דניח"ל בחימומו לא חשיב כדבר שאינו מתכוין, וצ"ב, דאף דניח"ל בהכי, מ"מ הרי לא נתכוין לכך, ומ"ט לא חשיב כדבר שאינו מתכוין, וצ"ע.

## גזירת הפשר בתולדות חמה

ד] בגל' הגרע"א כתב דנחלקו הראשונים אם גזרו גזירת הפשר בתולדות חמה דדעת הרשב"א והר"ן בשבת מ' ב' דאסרו להפשיר אף בתולדות חמה, אך מד' התוס' שם מ"ח א' (ד"ה מ"ש ממיחם) מוכח דס"ל דבתולדות חמה לא גזרו, והיינו משום דאף אם יניחם שם עד שיתבשלו ליכא איסור דאורייתא, וה"ל כגזירה לגזירה.

ובדעת הרשב"א והר"ן שאסרו בזה, ולא אמרינן דהו"ל כגזירה לגזירה, י"ל למש"כ הריטב"א בשבת מ' ב' דמה שאמרו שם דהפשרו זהו בישולו היינו דבמקום שראוי להתבשל אפי' הפשרו חשיב כבישולו לאסור, ומבו' דאי"ז גזירה בעלמא שגזרו שלא להפשיר שמא יבא לבשל, אלא היינו דמכח חשש זה החשיבו חכמים את נתינתו שם לבישול, ולפ"ז י"ל דע"כ ה"ז אסור אף כשאין הבישול אסור אלא מדרבנן, דכל דתקון רבנן כעין דאורייתא תקון, דאף הפשר במקום שיכול להתבשל חשיב כבישול.

ה] ועפי"ז יש מקום לדון במש"כ המג"א בסקל"ז לדון להתיר ליתן אלונטית או כלי עופרת סמוך לאש לחממו אף אם הוא קרוב כ"כ שיכול להתיך שם או לשרוף משום דלא ניח"ל שישרוף או שיתיך והוי דבר שאינו מתכוין, והתו"ש בסקמ"ז כתב להתיר גם מטעם אחר דודאי יזהר הרבה ליקח אותו משם קודם שיתיך או שישרוף, וכ"כ המ"ב בסקצ"א, אך למש"נ מד' הרשב"א והריטב"א דגדר דין גזירת הפשר הוא דנתינה במקום שיכול להתבשל חשיב כבישול, (ולא חילקו חכמים ואסרו בכל גווני ואף בתולדות חמה), יש לדון דאין להתיר מכח הני טעמי, (ואמנם לפ"ז יש מקום לדון להתיר בנתינת אלונטית מטעם אחר, דבאיסור הבערה לא מצינו דנתינה במקום שיכול לישרף חשיב כמבעיר), וצ"ע.

## אם איכא איסור בחימום מתכת כשאינו מגיע להתכה

ו] ממש"כ המג"א והמ"ב לדון לאסור ליתן כלי עופרת כשיכול להתיך משום גזירת הפשר, מבו' דאם לא יגיע לידי התכה לי"ב איסור כלל, וזה דלא כמש"כ החזו"א בסימן נ' סק"ט כתב דכל שמגיע הברזל ליד סולדת בו יש בזה משום מבשל, דאע"ג דלענין חיוב צריך שיתבשל במאב"ד מ"מ איסורא איכא כל דנעשה יד סולדת, וכתב דאפשר דאסור מה"ת כעין ח"ש.

ובטעמא דהמג"א והמ"ב שלא אסרו בזה, י"ל בתרי גווני, חדא, למש"נ בגליון 9 סק"ח וסק"ט מכ"ד דליכא איסור בבישול פחות ממאב"ד, וע"כ ה"נ ליכא איסור בישול בחימום מתכת כשאינו מגיע להתכה, ועוד, דאף אם איכא איסור בבישול פחות ממאב"ד, היינו משום דהוא תחילת בישול, דכבר התחיל התיקון הבישול, אך במתכת דכל התורת בישול הוא כשהוא מתיכה, הרי דכ"ז שאינו מתיכה אין בזה אף תחילת בישול, שהרי אין בזה אף תחילת התכה, וע"כ לי"ב איסורא.

## בישול בפירות הנאכלים חיין

ז] המ"ב בסקצ"א כתב דאף בפירות הנאכלין חיין איכא איסור בישול, ובשעה"צ ס"ק קי"ד האריך דיש בהן בישול מדאורייתא, ומצינו כן בד' הראבי"ה בסימן **קצ"ז, ועיי"ש שהוכיח כן מהא דחייבין על בישול יין ושמן אף שהם נאכלין חיין, וכ"כ האו"ז בהל' שבת סו"ס ס"ב בשם ריב"א, והוכיח כן מהא דחייבין על בישול מים.**

**והתהל"ד בסקט"ז נסתפק בשיעור חיוב הבישול בדבר הנאכל חי, ועיי"ש שכתב דלא שייך בזה שיעורא דמאב"ד, כיון שהוא ראוי לאכילה בלא הבישול, וכתב לדון אם חיובו הוא בכדי שירתיח, או הוא כדי שהיד סולדת בו.**

**אך לכאו' מסתברא מילתא דאף דה"ז נאכל כמו שהוא חי, מ"מ הרי הא דמחייבינן בזה על הבישול, כתב האו"ז שם שבאנו לחייב על הבישול, דהוא משום דמתמקמק טעמם ומשתנה לטעם אחר כשהם מתבשלים, וא"כ הדין נותן דאינו חייב אלא כשיש בזה להתיקון דבישול, ובעינן בזה בישול כמאב"ד, וצ"ע.**

## נתינת דבר מבושל כנגד המדורה

**ח]** השו"ע בסט"ו כתב דדבר שנתבשל כל צרכו והוא יבש מותר להניחו כנגד המדורה אפי' במקום שהיד סולדת בו, והמאמר מרדכי בסקט"ז והבית מאיר הק' דלפ"מ שהביא בס"ה לדעת היראים דיש בישול אחר צליה יש לאסור ליתן דבר שנתבשל כנגד המדורה דהו"ל כצליה ויש צליה אחר בישול, - והחזו"א בסימן ל"ז סוסקי"ז כתב לישב, דכל שלא יבוא לטעם צלי ממש אלא שיתייבש קצת אין בזה בישול אחר בישול.

ויש להעיר בזה ממש"כ היראים גופיה בסימן ער"ד דאסור ליתן את המבושל אצל האש בחום גדול שהיד סולדת בו, וכתב דאם עשה כן חילל שבת וחושש אני לו מסקילה וחטאת, ולכאו' איירי ג"כ בגונא שנותנו שם כדי לחממו, ואפ"ה ס"ל דה"ז אסור חשיב כצליה אחר בישול, אף דלא יבש לטעם צלי ממש אלא שיתייבש קצת, (אך הארחות חיים בהל' שבת סימן נ"ו הביא לדינא דהיראים בגונא שנותנו כנגד המדורה שיצטמק כעין צלי, ולפ"ז י"ל דרק בכה"ג ה"ז אסור).

## בישול אחר בישול בדבר לח שלא נצטנן לגמרי

ט] הרמ"א בסט"ו כתב דנהגו להקל להניח אצל המדורה דבר לח שנתבשל אם לא נצטנן לגמרי, ובד' המ"ב בסימן רנ"ג סוסקפ"ד משמע דאין ראוי לנהוג כן, עיי"ש, וצ"ע.

י] ובעיקר הא דשרי כשלא נצטנן לגמרי, נתבאר בגליון מס' 8 סק"ו פלוגתת רבוותא אם היינו משום דנהגו להקל דאין בישול אחר בישול בלח שנצטנן, (והא דאם נצטנן לגמרי אסור כתב הפמ"ג באש"א סקל"ט דהוא משום דנראה כתיקון קצת, והחזו"א בסימן ל"ט סקי"ג כתב דהוא משום דאין חמימותו ניכרת וחששו שיבואו להקל אף כשלא נתבשל), או דכל דנצטנן לגמרי יש בו בישול אחר בישול מדאורייתא, ואפ"ה כל שלא נצטנן לגמרי שרי, ועיי"ש שנתבאר לפרש הטעם בזה דהוא משום דכל שלא נצטנן לגמרי ועדיין בישולו הראשון קיים במקצת, לא בטל תורת מבושל מיניה, וע"כ אין חייבין על בישולו.

ולכאו' נפ"מ רבתא בזה בהשיעור דחשיב כנצטנן לגמרי, דהחזו"א שם כתב דהוא כשאין חמימותו ניכרת, וזה לטעמיה דטעם האיסור בנצטנן לגמרי הוא משום דחששו שיבואו להקל אף כשלא נתבשל, וע"כ תליא במה שאין חמימותו ניכרת, אך אם טעם האיסור בנצטנן לגמרי הוא משום דבטל בישולו לגמרי, מסתברא מילתא דכל שעדיין הוא ראוי לאכול מחמת חמימותו חשיב לא בטל תיקון החימום ועדיין בישולו קיים, וכל שאינו ראוי לכך בטל בישולו הראשון לגמרי, וכמש"כ הגר"ז בסעיף ט'.

## נתינת איפנאנדא כנגד האש בענין שהשומן שבה נימוח

יא] הרמ"א בסט"ז כתב דיש מחמירין לאסור ליתן איפנאנדא כנגד האש בענין שהשומן שבה שנקרש חוזר ונימוח, וטעם האיסור בזה הוא משום איסור נולד, והוא מד' הספר התרומה בסימן רל"ה, והמג"א בסקמ"ב כתב להתיר ליתן הפשטידא קודם שהוסק התנור, שהרי אף בנותן קדירה קודם שהוסק פטור אבל אסור, וכ"ש הכא דיש מתירין ליתן אפי' אחר שהוסק דלכל הפחות יש להתיר קודם שהוסק, וכתב דמ"מ אין להקל בפני ע"ה ויש לעשות ע"י נכרי, (והביאו המ"ב בס"ק ק"ו), והפמ"ג תמה ע"ז, שהרי אין האיסור מטעם בישול אלא מטעם נולד, וא"כ מה מהני שנותן קודם שהוסק התנור, ועד"ז קשיא גם במה שהתיר ליתן ע"י נכרי.

יב] אך הנה בעיקר מש"כ הסה"ת לאסור ליתן פשטידא כנגד האש, כתב הרא"ש בשבת פ"ד סימן י"ג דהיינו דה"ז אסור משום דהו"ל מוליד, וכ"כ הריטב"א שם נ"א ב' דאיסורו הוא משום דהוא מוליד בשבת, והוי כבורא דבר חדש, (וזה דלא כמשמעות ד' הרמב"ן והרשב"א והר"ן שם דהיינו דהשמן אסור משום נולד), וכן האריך בתשו' פנים מאירות ח"א סימן פ"ד, עיי"ש, וכ"כ התו"ש בסקנ"ג דעיקר האיסור בזה הוא משום מוליד, ועיי"ש שכתב דהא דאסור השומן שנימוח הוא משום דעביד ביה איסורא, - ולפ"ז ניחא דע"כ כל שנותן קודם שהוסק התנור או ע"י נכרי, דליכא איסור משום מוליד, אף אין השומן שנימוח אסור.