סי_ כא - ביזוי מצוה
קטגוריות: שו_ע / אורח חיים / אורח חיים - דור המלקטים

**ביזוי מצוה**

סימן כ"א

1. ביזוי מצוה.
2. גדרים והלכות.
3. נרות שבת.
4. ביזוי לפני נרות שבת.
5. ביזוי לפני ספרים.
6. נרות חנוכה.
7. תמונות, קול, ריח.
8. שאר ענינים.
9. מצוות של קטנים.

**דור המלקטים** - גנזי הקודש (פיינהנדלר), Halachically Speaking (שנה ט' מספר א').

ג' סוגיות:

א) שבת דף כב., ביזוי מצוה, אבוהון דכולם דם.

ב) סוכה דף ט., שנאמר חג הסכות שבעת ימים לה', מה חג לה' אף סוכה לה' - עי' סי' תרל"ח, לשיטות ומראי מקומות.

ג) שבת דף מה., מוקצה מחמת מצוה - עי' הל' מוקצה, לשיטות ומראי מקומות.

1. ביזוי מצוה.

ברייתא (שבת דף כב.) – "דתניא: ושפך וכסה, במה ששפך יכסה, שלא יכסנו ברגל, שלא יהו מצות בזויות עליו ... אבוהון דכולהו דם".

* 1. **האם איסור ביזוי מצוה דין דאורייתא או דין דרבנן**.
     1. דאורייתא – שאגת אריה (סי' מ', "דאסור משום ביזוי מצוה דה"נ איסור של תורה"), ח"א (ח"א כלל ס"ח סעי' ב', "בשבת כ"ב ברש"י אבוהון דכולהו דם משמע שהיא דרשה גמורה מדאורייתא").
     2. מראי מקומות – שד"ח (פאת השדה מערכת ב' סי' ל"ח).
     3. ערה"ש (סי' תרל"ח סעי' ד'), הו"ד בטלטולי שבת (פרק י"א הע' ד') – "יש נ"מ בין אם האיסור מדאורייתא או מדרבנן דאם הוא מדרבנן אז (1) **כשקטן** או א"י נוטל ממנה אין לנו לחוש לזה אבל אם היא קדוש מן התורה כקדשים פשיטא שעלינו לראות שלא תתחלל ביד אחרים (2) עוד יש נ"מ דאם האיסור מן התורה לא מהני שום **תנאי** ואם מדרבנן מטעם מוקצה יש לפעמים דמהני תנאי כמו שיתבאר (3) עוד יש נ"מ דאי מטעם מוקצה דרבנן הותרה בשביל חולה **שאין בו סכנה** כמ"ש בסי' שכ"ח (4) ומשום **כבוד הבריות** כמ"ש בסי' שי"ב (5) **ובטלטול מן הצד** כמ"ש בסי' שי"א משא"כ אי הוי קדש דאורייתא לא הותרה בכל אלה כמובן".
  2. **מצוה דרבנן**.
     1. מחמיר – פמ"ג (א"א ס"ק א', "והנה אף מצות דרבנן שייך בהו ביזוי, שהרי נר חנוכה דרבנן ואמרו [שבת כב, א ואו"ח סימן תרעג סעיף א] אסור [לרצות מעות כנגד נר חנוכה] משום ביזוי מצוה, הוא הדין טלית משי להמחבר בסימן ט' [סעיף א] [דהוה] דרבנן, אסור"), הו"ד בבה"ל (סעי' א' ד"ה לקשור), גנזי הקודש (פרק ט"ז סעי' ג').
  3. **נפל בחול המועד**.
     1. תוס' (דף כב. ד"ה סוכה) – "סוכה תניא. משמע דטעמא דנויי סוכה משום ביזוי מצוה וקשה לר"י בפרק כירה (לקמן דף מה. ושם) משמע דטעמא משום מיגו דאיתקצי למצותה ותירץ דצריכי לתרווייהו דמשום דאיתקצי למצותה לא הוה אסרינן בחולו של מועד דלא שייך מוקצה אלא (בנפל) בשבת וביו"ט ומשום ביזוי מצוה לא הוה אסרינן להו היכא דנפלו אבל השתא דאמרי' דאיתקצי וביזוי מצוה אסרינן אפילו נפלו ואפי' בחוה"מ".
     2. מיקל.
        1. הג"א (פרק ב' סי' ז') – "נויי סוכה אסורין עד מוצאי יום טוב האחרון משום בזויי מצוה ואפילו בחול המועד שאין שייך מוקצה ואפילו נפלה הסוכה דליכא בזויי מצוה אסור ביום טוב משום מוקצה".
        2. מהרש"א (דף כב. ד"ה סוכה) – "ואפילו נפלו ואפילו בחול המועד כו' עכ"ל לצדדין קאמר אפילו נפלו ביום טוב ושבת ומשום מוקצה ואפילו בחול המועד ולא נפלו דהוי מיהת ביזוי מצוה וכ"ה בהגהת אשר"י וק"ל".
     3. מחמיר.
        1. גר"א (סי' תרל"ח על סעי' ב') – "אפי' נפלו. דלכן אמרו שם משום דאתקצאי כו' ולא סגי מ"ש בפ"ב דשבת משום ביזוי דמשום ביזוי אין אסור אלא בעודן תלוים ואי לאו טעמא דביזוי הוי מותר בח"ה אפילו בעודן תלויין והשתא דאסור בעודן תלויין משום ביזוי אסור אף כשנפלו בח"ה. תוס' בפ"ב דשבת כ"ב א' ד"ה סוכה וכמ"ש הרא"ש בתשובה **דלא** כהג"א ורש"א שכתבו דנפלו בח"ה מותר וכ' בתשובה שם אע"ג דבעצי סוכה אמרינן פ"ד די"ט שם דאתקצאי לשבעה ובנפלה מיירי כמ"ש ר"י שם אלמא אמרינן מוקצה אף בח"ה דוקא בעצי סוכה אמרינן דהוקצה לפי שצריך לחזור ולבנותה משא"כ בנויין".
        2. ח"א (כלל ס"ו סעי' י"ב) – "וכן נוי סוכה אסור ליהנות מהן אפילו בחול המועד ואפילו לאחר שנפלו, דכיון שתלאן, נתבטלו לסוכה ואיכא ביזוי מצוה (סי' תרל"ח בב"י בשם ר"ן דלא כמ"ש תוס' בשבת כ"ב וע"ש במהרש"א ובט"ז ס"ק א')".
        3. מ"ב (סי' תרל"ח ס"ק י"ג, שעה"צ ס"ק י"ז) – "אפילו נפלו. דכיון דאיתקצאי לביה"ש איתקצאי לכל היו"ט ואפילו נפלו בחוה"מ אסורין. [הרא"ש בתשובה, ומובא בביאור הגר"א]".
        4. ששכ"ה (פרק כ"ב הע' נ' [דפו"ח, הע' נ"ז]).
     4. מראי מקומות – שלמי יהונתן (ח"ג קונ' מוקצה למצוה סי' ב').

1. גדרים והלכות- ג' דרגות יש בחפצי מצוה: א) מצוה, ב) תשמישי מצוה, ג) תשמיש דתשמיש מצוה.
   1. **מצוה**: חפץ שקיימי בו מצוה ועומד עדיין למצוותו.
      1. למשל: סוכה בסוכות, ד' מינים בסוכות, שופר בראש השנה, בגד עם ציצית, נוי של סוכה על סוכות.
      2. הלכה, אסור להשתמש תשמיש דחול [וכ"ש שימוש מגונה] – מחבר (סעי' א', "אסור להשתמש בהם **כגון לקשור** בהם שום דבר וכיוצא בזה, משום בזוי מצוה").
      3. הזמנה לאו מילתא – עולת תמיד (ס"ק א'), מג"א (סי' מ"ב), מ"ב (ס"ק כ"ב, סי' מ"ב ס"ק כ"ב), גנזי הקודש (פרק ט"ז סעי' ה').
      4. **ציורים**.
         1. אסור לבזותו עני – בית הלוי (סוף פר' תרומה, "הנה בעת שנותנים צדקה להעני ונמצא מקיים בהעני מצות צדקה ועוד כמה מצות עשה כמו והחזקת בו אז העני הוא ממש כמו בחינת אתרוג בעת שנוטלו לצאת בו, דאע"ג דאתרוג אחר המצוה אין בו שום קדושה מ"מ בעת קיום המצוה חלה עליו קדושת המצוה ואסור בהנאה ובתשמיש של חול, ובעצי סוכה מבואר במס' סוכה (דף ט') כשם שחל שם שמים על החגיגה כך חל ש"ש על הסוכה ואסורים בהנאה. וכן אסור לנהוג בו מנהג בזיון וכמו דדרשינן בשבת (דף כב) מקרא גבי כיסוי הדם במה ששפך יכסה שלא יכסנו ברגל שלא יהיו מצות בזויות עליו. כן העני ממש בעת שנותנים לו אסור ליתן לו בבזיון חלילה, **וזהו איסור דאורייתא**").
         2. פסקי תשובות (הע' כ"ז , סי' רל"ה הע' נ"ח) – "וכגון הרגיל תמיד לפשוט בגדיו העליונים לפני שינתו ולעולם אין ישן בלילה בבגדיו, יוכל לעשות סימן ע"י שיקשור כנף הכותנת או **הציצית לחגורה** או ללולאה של המכנסיים וכיוצב"ז. ובס' הליכות שלמה ... לא מהני, ומסתברא דכוונתו באופן שאין הכרח שישים לב לכך".
            1. יש לעיין, שלכאורה הוא תשמיש דחול.
         3. הדרך של כמה בני אדם, ששמים את החוטים של הציצית, **בתוך האזנים של הילדים**. לכאורה הוי השתמשות של חול. ויש עוד לעיין, שכמה בני אדם בדרך מתעסק, עושים קשר עניבה עם חוטי הציצית. יש לדון אם גם זה הוי השתמשות של חול.
   2. **תשמיש דמצוה**: אחר זמן קיום המצוה, או שכבר אינו ראויים לקיום המצוה.
      1. למשל: סוכה אחר סוכות, ד' מינים אחר סוכות, שופר אחר ראש השנה, ציצית שנפסלה, נוי של סוכה אחר סוכות.
      2. הלכה.
         1. מגילה (דף כו:) – "תשמישי מצוה נזרקין".
         2. אסור לעשות תשמיש מגונה, אבל יכול לזרקן לאשפה – מחבר (סעי' א', סעי' ב', "חוטי ציצית שנפסקו, יכול לזרקן לאשפה ... ואינו מותר לקנח עצמו בהם ולא לייחד אותם לתשמיש המגונה, אלא זורקן והם כלים").
         3. "וי"א דאף לאחר שנפסקו **אין לנהוג בהן מנהג בזיון** לזורקן במקום מגונה, אלא שאינן צריכין גניזה. **ויש מדקדקין לגונזן**, והמחמיר ומדקדק במצות תע"ב" – רמ"א (סעי' א'), כף החיים (סי' רצ"ז סוף ס"ק י"א).
      3. **לגנוז תשמישי מצוה עם תשמישי קדושה**.
         1. מיקל – הגריש"א (אשרי האיש או"ח ח"א פרק ב' אות כ"ז, גנזי הקודש פרק ט"ז הע' ט"ו), חוט שני (גנזי הקודש פרק ט"ז הע' ט"ו).
         2. מחמיר – הגרח"ק שליט"א (גנזי הקודש עמ' רע"א אות ק"ה, "יש ליזהר").
      4. **ציורים**.
         1. קיצור שו"ע (סי' קל"ד סעי' י"ג) – "גם לאחר החג כשסותר את הסוכה, לא יפסע על העצים ולא ישתמש בהם לדבר מגונה, משום דתשמישי מצוה נינהו כמו ציצית (עיין לעיל סימן ט' סעיף י"ט)".
         2. מ"ב (סי' תרל"ח ס"ק כ"ד) – "דאף אחר סוכות לא יפסע על עצי סוכה דתשמישי מצוה הם כמו ציצית ולולב ועיין לעיל סימן כ"א במ"ב סק"ו וע"כ **יש למחות** באנשים שזורקין אחר סוכות עצי הסכך לחוץ במקום שרבים רגילין לפסוע עליהן ואפילו איננו מקום אשפה".
      5. מראי מקומות.
         1. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש או"ח ח"א פרק ב' אות כ"ו, גנזי הקודש פרק י"ז הע' כ"ב) – "בגד הטלית גדול או קטן (שהוסרו מהם הציציות) ובלו ... ראוי שלא להשליכם למקום בזיון".
         2. בגד של טלית קטן - עי' לקמן.
         3. שציציות שנפסקו יניחם תוך ספר - עי' יו"ד סי' רפ"ב, לשיטות ומראי מקומות.
   3. **תשמיש דתשמישי דמצוה**.
      1. למשל: תיק הטלית, קופסת האתרוג, נרתיק הלולב ומיניו, נרתיק השופר, כוסיות של נר חנוכה.
      2. הלכה: יכול לזרקן לאשפה ולעשות אפילו מעשה מגונה.
      3. **האם ניכר** שהחפץ משמש למצות.
         1. לא לבזה החפץ – הגריש"א (אשרי האיש או"ח ח"א פרק ב' אות כ"ז, ח"ג פרק ל"ב אות ל"א, גנזי הקודש פרק ט"ז הע' ט"ז), הגרח"ק שליט"א (גנזי הקודש עמ' רס"ח אות צ"ח, "טוב ליזהר").
         2. מיקל – שבט הלוי (גנזי הקודש פרק ט"ז הע' ט"ז), חוט שני (גנזי הקודש פרק ט"ז הע' ט"ז).
   4. מראי מקומות – פסקי תשובות (סי' קנ"ד אות ג'), גנזי הקודש (פרק ט"ז).
2. נרות שבת.
   1. **הלכה**.
      1. מותר להנות אחר שבת – ב"י (סוף סי' תרע"ז), פר"ח (סעי' א'), פוסקים.
      2. מה טעם הדבר, מאי שנא מחנוכה.
         1. יושב ומצפה – תוס' (דף מד. ד"ה שבנר, "אבל נר שבת להנאתו בא **יושב ומצפה** שיכבה ולכך מותר").
         2. "עיקר מצותו ליהנות ולהשתמש לאורו על השלחן ולכל הבית וכיון שכן יכול ליהנות אחר מצותן" – אבודרהם (הל' חנוכה), הג' מרדכי (ריש פרק ב'), טור (סי' תרע"ז, "הכא נהנה ממנו בשעה שהנר דולק"), ב"י (סוף סי' תרע"ז, "משום דהתם אף בעודו דולק לעצמו למצותו נהנין ממנו"), לבוש (סי' תרע"ז סעי' ד').

* 1. **שעוה ושמן ופתילות אחר שבת: האם מותר לזרקם לאשפה**.
     1. מיקל.
        1. הגרשז"א זצ"ל (שולחן שלמה סי' רע"ט ס"ק ג', הע' שם, ששכ"ה פרק מ"ג הע' רי"ח, מילואים) – "דבנר הדלוק עצמו ג"כ **אין בו כל קדושה** אלא הנר בא להנאתו בשבת ושלא יכשל בעץ ואבן, ועל זה מברכין, אבל לא שהנר הוא קדוש, והראיה דמותר לעשות גם תשמיש של חול כנגד הנר הדולק לכבוד שבת".
     2. יש להדר, אא"כ יעטפם תחילה.
        1. הגריש"א זצ"ל (גנזי הקודש פרק י"ט הע' כ"ג, אשרי האיש או"ח ח"ב פרק ו' אות י"א) – "ופתילות ושעוה שנותרו מנרות שבת, יש מקום להדר שלא לזרקם לאשפה אא"כ יעטפם תחילה".
        2. קובץ הלכות (שבת ח"א פרק ז' סעי' פ"ד, סוף הע' קכ"ט) – "שמן ופתילות שנשארו מנרות שבת, מותרין בהנאה לאחר השבת, ואין איסור לנהוג בהן מנהג בזיון, ולכן מדינא מותר לזרוק אותו לאשפה וכן נהגו, ומ"מ יש מקום להדר שלא לזורקם לאשפה דרך בזיון. [שמנהג העולם שאין מדקדקין, וזורקין הפתילות ונותר השמן של נר שבת, ויש קצת מקום לחלק בין שאר תשמישי מצוה לנר שבת, ואף שיש מקום להחמיר בזה כבציצית ושאר תשמישי מצוה כיון דחזינן דבשעת הדלקתו אתקצאי למצותו לתשמיש של שבת ושל מצוה דוקא, למעשה מנהג העולם להקל בזה]".
        3. חוט שני (גנזי הקודש פרק י"ט הע' כ"ג) – "שאין לבזותם להדיא, אלא יש לעטפם ואז להשליכם לאשפה".
        4. הגרח"ק שליט"א (אסיפת יצחק תמוז תשס"ו) – "שאלה: שמן הנותר או שעוה הנוטף מנרות שבת, האם מותר לזרוק לאשפה או צריך להצניע בדרך כבוד. תשובה: אין ראוי".
        5. נשמת שבת (קובץ אור ישראל חי"ח עמ' צ"א אות ג') – "נרות שבת אי צריך לעשות לו מדורה, אולי שם אינו תשמישי קדושה אלא תשמישי מצוה שנזרקין, אבל מ"מ לא יזרקם לאשפה בין שאר הטינופות כמו דמצינו בתשמישי מצוה".
     3. מראי מקומות – מטה אפרים (ס' תרכ"ד סוף סעיף א'), כה"ח (סי' רצ"ז ס"ק י"א), פסקי תשובות (סי' רס"ג אות ז' ד"ה אבל).
        1. ששכ"ה (פרק מ"ג סעי' מ"ד) – "מותר לזרוק את השעוה לאשפה ... ואולם יש מחמירים בדבר, ולדעתם יצניע את השעוה דרך כבוד".
        2. שבט הקהתי (ח"א סי' קי"ד) – "נר שנכבה בשבת מותר ליהנות מהמותר לצרכיו אחר שבת".
           1. אמנם עי' שבט הקהתי (ח"ד סי' קפ"ב ד"ה ונראה) – "דאף לנירות מצוה כגון נר שבת בבהכנ"ב אין להשתמש בהני שמן ופתילות".
        3. הגרח"ק שליט"א (דולה ומשקה עמ' ר"מ) – "מותר השמן שבנר חנוכה, המבואר בשו"ע או"ח (סי' תרע"ז ס"ד) דשורפו, האם יש ענין דוקא בשריפה, או אפשר לשים בשקית באשפה. תשובה: אפשר".

***הגרח"ק שליט"א (אילבא דהלכתא חמ"ז עמ' מ"א טור ב') – "שאלה: האם מותר לזרוק לאשפה שיירי הנרות והפתילות שהדליקו לשבת. תשובה: לזרוק אפשר, אבל לא במקום בזיון, כגון בית כסא. (שערי דן, כת"י). [א"ה: וכן כתב מרן שליט"א בספר מענה ר"ח (עמוד מ"ט), וכן הביא בספר גנזי הקודש (עמוד רס"ד) בשם מרן שליט"א, שאין לזורקם במקום בזיון (וע"ש שהחמיר לענין 'פמוטות', שהוי תשמיש דתשמיש, וטוב להזהר מלזורקם לאשפה, וע"ש שיש חולקים בזה)]".***

***הגרח"ק שליט"א (אילבא דהלכתא חמ"ז עמ' מ"א טור ב') – "שאלה (המשך): הנה לעיל כתב מרן שליט"א ששיירי פתילות של נרות 'שבת' מותר לזורקם, אבל לא למקום בזיון, וצ"ע מ"ש מפתילות של 'חנוכה', שקיי"ל שצריך אחר חנוכה 'לשורפם', ואסור לזורקם, וצ"ע. תשובה: בחנוכה יש דין איסור הנאה מהנרות, אבל נרות שבת נעשה להנאה, ואינו איסור הנאה ורק ביזוי מצוה. (שערי דן, כת"י). [א"ה: צ"ע ממש"כ מרן שליט"א בספרי דולה ומשקה (סוף ה' חנוכה עמוד ר"מ), שגם במותר פתילות של חנוכה, יכול לזורקם בשקית באשפה, וא"כ דין חנוכה כדין שבת ממש, וצ"ע. ויתכן לפרש שאפי' אם בשניהם מותר לזורקם שלא בצורת בזיון, מ"מ חלוקים הם ביסוד דינם, שבחנוכה הזהירות שלא יבואו 'ליהנות', ובשבת הזהירות שלא יבואו "לבזות", שאין בו איסור הנאה]".***

הגרח"ק שליט"א (עלי שי"ח עמ' קכ"ז אות י"ט) – "שאלה: האם מותר לזרוק באשפה השמן והפתילה שנותר בנרות שבת אחרי שבת. תשובה: טוב ליזהר לא לזרוק לאשפה".

* 1. **להדליק נר אחד מנר השני ע"י גפרור**.
     1. כבה הגפרור, אין להדליקו מחדש באחד הנרות שכבר דלוקים, גם ברצונה להדליק בו נרות שבת אחרים – בה"ל (סי' רס"ג ס"ק ד', סעי' א' ד"ה שתי, "אסור להדליק קיסם או נר של חול מנר של שבת משום בזוי מצוה. ונהגו להחמיר בזה אפילו אם כונתו כדי להדליק בו נר אחר של שבת"), ששכ"ה (פרק מ"ג סעי' ל"ח, "אם כבה הגפרור תוך כדי הדלקת הנרות, אין להדליקו מחדש באחד הנרות שכבר דלוקים, גם אם רצונה להדליק בו נרות שבת אחרים").
     2. שלא לחמם הקצה התחתון של הנר שעוה של נר אחר – הגרשז"א זצ"ל (ששכ"ה פרק מ"ג הע' קפ"ז).

1. ביזוי לפני נרות שבת.
   1. רמ"א (סעי' י"ב) – "נהגו לכסות הקטנים **שלא יהיו ערומים בפני הנרות, משום ביזוי מצוה**. וכ"כ הרוקח".
      1. עי' או"ח סי' ער"ה, לשיטות ומראי מקומות.
2. ביזוי לפני ספרים [כ"ש מנרות].
   1. עי' או"ח סי' ער"ה, לשיטות ומראי מקומות.
3. נרות חנוכה.
   1. עי' או"ח סי' תרע"ז סעי' ד', לשיטות ומראי מקומות.
4. תמונות, קול, ריח.
   1. **האם מותר לקחת תמונה של מנורה** עם הנרות של מצוה דלוק.
      1. עי' או"ח סי' תרע"ג סעי' א', לשיטות ומראי מקומות.
   2. **להצטלם על רקע הכותל המערבי**.
      1. עלינו לשבח (ח"ב תשובה ג') – "להצטלם על רקע הכותל המערבי אין בזה דבר ישר ... וצ"ע האם מותר להצטלם על רקע נרות חנוכה, ובפרט כשהנר עצמו מועיל לתמונה הרי נהנה מהנרות ובודאי שאסור".
      2. **ללכת לכותל המערבי להצטלם**.
         1. מחמיר.
            1. רבבות אפרים (ח"ה סי' קל"ב) – "עיין בספר עשה לך רב לרב הראשי בת"א הרה"ג הלוי שליט"א בח"ו סי' פ"ג שאסר לחתן ולכלה לבוא לרחבת הכותל ולקחת תמונות, ובאמת כתב נכונה כי המקום קדוש לתפלה וכדומה ולא לצרכי דברים פרטיים, ויש להזהיר את העולם ובפרט את התיירים בזה".
            2. רבבות אפרים (ח"ו סי' ת"ל ד"ה וכן) – "ושאסור ללכת לכותל המערבי להצטלם, יש להעיר שכן פסק ג"כ ג"ע הגאון רבי עובדיה יוסף (שליט"א) [זצ"ל] במאמרו בענין הכותל המערבי שנדפס בירחון קול סיני, ואחר זמן ראיתי שחזר ונדפס בילקוט יוסף חלק ב' (בין סימן קנא לקנב) ע"ש".
            3. ילקוט יוסף (קריאת התורה ובית הכנסת מדיני ההנהגה בכותל המערבי סעי' ג') – "אסור לבוא ליד הכותל לשם ביקור של טיול, או לשם צילום בלבד, וכן אסור בהחלט לדבר שם בשיחה בטילה, כי המקום קדוש לתורה ולתפלה".
   3. **תמונה של ארון הקודש**.
      1. עלינו לשבח (ח"ב תשובה ג') – "ונכון להזהר" להצטלם ליד הארון הקודש.
   4. **לחמם עצמו נגד הנרות של חנוכה**.
      1. עי' או"ח סי' תרע"ג סעי' א', לשיטות ומראי מקומות.
   5. **להנות מריח של נרות הנוכה**.
      1. עי' או"ח סי' תרע"ג סעי' א', לשיטות ומראי מקומות.
   6. **נרות שמזמר**: מעות צור, וכדו'.
      1. עי' או"ח סי' תרע"ג סעי' א', לשיטות ומראי מקומות.
5. שאר ציורים.
   1. **בשמים אחר הבדלה**.
      1. הוי תשמיש דמצוה.
         1. בן איש חי (שנה ב' פר' ויצא אות י', תורה לשמה סי' קי"ג) – "ההדס של שבת יצניענו במקום מיוחד ואחר שיתייבש לגמרי אז יסיק בו תנור של לחמי שבת כי כן ראוי להיות זה ההדס הבא מן מצות וקדושת שבת יהיה נאפה בו לחמי שבת וגם הסכך של הסוכה העשוי מהדס או משאר דברים ודאי אסור לזרקו ואע"פ שמותר להסיקו לצרכו עכ"ז ראוי שלא יסיקנו אלא רק בתנור של לחמי שבת או יו"ט או לצורך הגעלה של פסח".
         2. כף החיים (סי' רצ"ז ס"ק י"א).
         3. הגרח"ק שליט"א (ויכתוב מרדכי עמ' של"ה אות ט') – "ההדס שמברכים עליו במוצ"ש מה ראוי לעשות בו אח"כ. תשובה: אין לזרקו במקום מגונה".
   2. **נוי סוכה**.
      1. רק מחובר לסכך או לדפנות – הגרשז"א זצ"ל (ביצחק יקרא סי' תרל"ח סעי' ב', עי' הליכות שלמה סוכות פרק ז' סעי' י"ט).
      2. רק בחלק שהסוכה כשר – הגרשז"א זצ"ל (ביצחק יקרא סי' תרל"ח סעי' ב').
   3. "**איני בודל מהם כל ביה"ש**".
      1. עי' ערך מיגו דאיתקצאי, לשיטות ומראי מקומות.
   4. **אתרוג אחר סוכות**.
      1. הגרח"ק שליט"א (אסיפת יצחק י"א אב תשס"ו) – "שאלה: מה צריכים לעשות אם האתרוג אחר סוכות. תשובה: *לאכלו*".
      2. הגר"א נבנצל שליט"א (אסיפת יצחק כ"ח תמוז תשס"ו) – "שאלה: מה צריך לעשות אם האתרוג אחרי סוכות. תשובה: אפשר לאכלו, או להשתמש בו לבשמים".
      3. עי' או"ח סי' קל"א (ט"ו בשבט), לשיטות ומראי מקומות.
   5. **לולב**.
      1. חיים וברכה (אות קמ"ז) – "לולב ישן [אחר סוכות בכל ימות השנה], **כיון שעומד למצוה** [לשנה הבאה] אסור להשתמש בו ולנהוג בו מנהג בזיון ...".
   6. **לנגב הידים בוילונות של הסוכה**.
      1. הגרח"ק שליט"א (גם אני אודך בעניינים שונים ח"ג אות קל"ד) – "שאלה: האם מותר לנגב הידים מנט"י לסעודה בוילונות של הסוכה, או שאסור. והטעם. תשובה: לכאורה הוקצה למצותו ואסור".
   7. **לנקות משקפיים עם טלית קטן**.
      1. מיקל.
         1. מ"ב (ס"ק י"ב) – "אבל ט"ק פשיטא דשרי לכל תשמיש שאינו מגונה אפילו בעוד הציצית עליו דהא לבוש הדיוט הוא ורשאי לשכב בו בלילה וכבסמוך".
         2. הגריש"א זצ"ל (קובץ תשובות ח"א סי' ג' אות א') – "האם מותר לקנח משקפיים בט"ק אי מיקרי תשמיש מגונה. (תשובה) אין אני רואה בזה שום איסור כי מדרך בנ"א שאינם מקפידים להשתמש - לצורך שפשוף המשקפיים גם בבגד הכי חשוב ואין זה בגדר תשמיש גנאי, ואריך למיעבד הכי".
         3. הגרח"ק שליט"א (ויכתוב מרדכי עמ' שנ"ה אות קפ"ז) – "האם מותר לנקות את המשקפיים בטלית. תשובה: בט"ג לא".
         4. ***הגר"א נבנצל שליט"א (מציון תצא תורה ח"א אות נ"ב) – "***שאלה: האם מותר להשתמש עם הטלית קטן כדי לנקות את המשקפיים מלכלוך. תשובה: כן".
      2. מחמיר.
         1. קהלות יעקב (ארחות רבינו ח"ג עמ' ק"צ אות י"ג, אות י"ד) – "ספר לי הרמ"ב שליט"א נכדו של מו"ר זצוק"ל כשראוהו מו"ר שמנגב את המשקפים שלו בט"ק הקפיד ע"ז מו"ר ואמר לו שלא ינגב את המשקפים בט"ק. (עי' מ"ב סי' כ"א ס"ק י"ב דכתב: דפשיטא דשרי לכל תשמיש שאינו מגונה ע"כ.). כמה פעמים ראיתי את מו"ר (שליט"א) זצוק"ל מנגב באמצע התפלה את עיניו בכנף של הט"ג (כנראה מה שהי' בעיניו הפריע לראיתו ובידו לא רצה לגעת וסבר מו"ר דבכה"ג לא הוי תשמיש. (עי' במ"ב שם)".
         2. הגרשז"א זצ"ל (הליכות שלמה תפלה פרק ג' ס"ק י"ט, הע' מ"א) – "אבל מה שיש מנקים המשקפים בטלית קטן או גדול, נראה שאין נכון לעשות כן, ואולי אף מדינא אסור, שהרי דעת הפוסקים דבשעה שלובש הטלית אסור אף בתשמיש שאינו מגונה (עיין מ"ב סי' כ"א סקי"ב). [חי' כת"י למס' שבת כב ע"א וכתבי תלמידים. ובמ"ב שם מבואר דבט"ק שרי, אך עיין בכה"ח סק"י שיש מחמירים בזה, **דט"ק שלנו לובשים אותו לשם מצוה ולא חשיב כמלבוש הדיוט**]".
         3. הגר"א נבנצל שליט"א (אסיפת יצחק י"ט אלול תשס"ח) – שאלה: "האם מותר לנקות משקפיים עם טלית קטן". תשובה: "לא".
         4. ***הגרי"ט ווייס שליט"א (מכתבי קהלות הקודש ח"א סי' קכ"ה(ב)) – "בוגע לשאלתו שרואה לפעמים תלמידים המנקים את משקפיהם או את מצחם בטלית קטן שלהם, או טלית גדול שלהם, האם יש בזה בזיון או לא. נראה דהוה תשמיש בזיון ואסור".***
         5. פסקי תשובות (אות א', הע' ט') – "ולא לנקות המשקפיים. [ס' הליכות שלמה פ"ג סקי"ט מחידושי הגרש"ז אויערבאך זצ"ל בכת"י עמ"ס שבת (כ"ב א) דאף אם נאמר דאינו בגדר תשמיש מגונה, בטלית גדול אסור אף שימוש חול גרידא, ואף בט"ק הכה"ח סק"י מחמיר, אורחות רבנו ח"ג עמ' ק"ז שהגרי"י קניבסקי הקפיד על כך, שו"ת משנה הלכות חי"ד סי' ר"ל בטלית גדול, והנה כבר מצינו שהתייחס לנושא זה להגאון האדר"ת זצ"ל בכתביו נפש דוד (אות ס"ז) שהעיד על עצמו שהיה מנקה משקפיו בטליתו אבל רק כשׁעָסק בלימוד תורה או תפילה, אבל שלא לצורך מצוה לא השתמש בטלית לזה, ואף באורחות רבנו (שם) מציין שהגריי"ק זצ"ל לפעמים היה מנגב לחלוחית עיניו בקצות טליתו באמצע התפילה, והוא כמבואר כיון שהוא לצורך התפילה קיל טפי, וע"ע להלן בהמשך הדברים]".
      3. מראי מקומות – רבבות אפרים (ח"ו סי' י', ח"ז סי' רס"ד אות א').
         1. משנה הלכות (חי"ד סי' ר"ל) – "בדין לנקות המשקפיים בטלית אי אסור לעשות כן. ולפענ"ד **הדבר תלוי** במקומות מלפנים שהלכו כל היום בטלית מצויצת כלומר שכל המלבושים שלהם היו מרובעות וחייבות בציצית ולכן שפיר מותר להשתמש בהם כל צרכם כמו שמשתמשים במלבוש בכלל אבל בזה"ז או במקומות שמתקנים מלבוש מיוחד וקושרין עליו ציצית והכל לשם מצוה ולא לשם הילוך כמלבוש כה"ג אין להשתמש בו תשמיש דבזיון וכבר כתב הט"ז בסי' כ"א דמי שצריך לילך לבהכ"ס לפנות לא ילך לבוש בקיטל וטלית וצריך לפושטו מעליו כיון שהוא בגד מיוחד לתפלה, ועיין מט"א סי' תר"י סי"ב ובקצה המטה ועיין מ"ב שם, לכן לפענ"ד הכ"נ לענין טלית וכ"ש הוא מקיטל שאינו בכלל מצוה אלא שכיון שדרך העולם ללבשו רק לתפילה הו"ל בגד עשוי לשם כך וכ"ש טליתות שלנו שאין לנהוג בהם מנהג בזיון וכן מבואר שלא לכבסם ע"י גוים וכיוצא בו".

משנה הלכות (**מכתבי קהלות הקודש ח"א סי' קכ"ו) – "מה שרואים הרבה תלמידים שמנקים משקפיים בטלית קטן שלהם או בטלית גדול, האם אין בזה בזיון לטלית של מצוה. הגם שאמרו שהטלית קטן אפילו לאחר שנעשה מצותו אין לבזות מטעם שיורי מצוה עיין שו"ע או"ח סי' כ"א ומיהו ראינו אנשי מעשה שמנקים המשקפיים וכיוצא ולא חששו משום תשמיש כזה, ואולי אדרבה עושה בגד של תשמיש. ועיין מ"ב או"ח סי' ח' ס"ק י"ב ומחלק קצת בין ט"ק לט"ג ונהג עלמא לקולא".**

* + - 1. שבט הלוי (**מכתבי קהלות הקודש ח"א סי' ה' [לשונו לקמן], סי' קכ"ה) – "יקרתי קיבלתי ואשר הציע לפני בענין אם מותר לנקות משקפים - בציצית - או בטלית גדול, נראה דיש בזה בזיון מצוה".**
      2. ***תשובות והנהגות (מכתבי קהלות הקודש ח"א סי' קכ"ז) – "*לגבי מה ששאל שרואים הרבה פעמים תלמידים המנקים את משקפיהם או המיצח שלהם בטלית קטן או גדול האם צריך למחות בהם כי זה בזיון או לא, לדעתי זה לא נקרא בזיון ומ"מ אם מהדר לכבד הציצית עביד שפיר ובודאי אין מקום למחות".**
  1. במניח ראשו על טלית של מצוה**.**
     1. מיקל.
        1. ***עי' משנה הלכות (מכתבי קהלות הקודש ח"א סי' י"ב) – "ולפענ"ד הגם שאין הז"ג לחפש באחרונים אבל נראה להיתר גמור ולא דמי לפ"א דמס' תמיד מ"א דפרחי כהונה איש כסותו בארץ לא היו ישנים בבגדי קודש אלא היו פושטין ומניחין אותן תחת ראשיהם ומכסין בכסות עצמן, פי' המפרש בגדי חול ומשמע דבגדי קודש אסור לישן, איברא דמשם איכא למידק להיתר, דהרי דאמר שם על בגדי קודש אלא מניחן תחת ראשיהם ופי' בגמ' תחת ראשיהן ממש עיין מפרש שם ד"ה ולא היו ישנים, בגמ' מפרש טעמא אלא פושטין ומקפלין אותן תחת ראשיהם לא כנגד ראשיהם ע"כ. ומשמע לכאורה דתחת ראשיהן לא מקרי ביזיון וי"ל, ומגמ' ברכות כ"ד והיכן מניחן אין ראי' דהתם בתפילין שהם קודש, וטלית לא הוי אלא תשמישי מצוה, ואדרבה טלית שאינו עשוי להשתמש אינו חייב בציצית עיין ב״י א"ח סי' י' שתמה בטליתו שלובשין רק לשם לקיים מצות ציצית ואינו מחמם כלל או בימות החמה האיך בו מצות ציצית, אלא תשמיש בזיון אין להשתמש בו ולכאורה אין זה תשמיש בזיון. ועיין ש"ע א"ח סי' כ"א ס"ג ברמ"א שם וכ"ש לשכב דשרי ויש שכתבו וכו' ועיין בשל"ה חולין (דף קי"ב) דאף להמחמירין דלא לשכוב בטלית שיש בו ציצית דוקא בשינת לילה אבל בשינת יום מותר לכ"ע ועיין ערוה"ש א"ח ס"ו ובשו"ת חלק לוי (סערענטש) סי' ז' הובא במאסף לכל המחנות א"ח הנ"ל דמה שנוהגין הנעורים בליל יו"כ בבהכ"נ וגם ישנים בטלתים ומתכסים עצמן בטלית שרשאי לעשות כן עכ"פ לפענ"ד הוא היתר גמור ואין בזה בזיון אלא מסייע ללימוד התורה, והרבה דברים התירו ליושבי ביה"מ משום ביטול תורה".***
        2. ***הגרי"ט ווייס שליט"א (מכתבי קהלות הקודש ח"א סי' ח') – "שאל כת"ר שליט"א מתלמידים כאשר בזמן מנוחת הצהריים יושבים חלק מהתלמידים בבית מדרש ומשננים את תלמודם, ובאמצע נופל עליהם עייפות, והם רוצים לקחת את הטלית שלהם ולהניח על חסטנדר [כמו כרית] ולהניח ע"ז את הראש. האם אין בזה חשש של בזיון הטלית והציציות, והוסיף כת"ר ששאלה זו מצויה בכל העולם ביום הכיפורים בהפסקה של בין מוסף למנחה, שמורידים את הראש למנוחה לבערך חצי שעה, האם אפשר להניח את הטלית (מקופל) למתחת לראשו, או שזה בזיון. כמדומה שבזיון אין כאן, אבל קשה לשכחה ליתן מלבוש תחת הראש (מ"ב סי' ב' ס"ב)".***
        3. ***תשובות והנהגות (מכתבי קהלות הקודש ח"א סי' ז') – "קבלתי מכתבו, מה שמביא שפעמים שנופל על האדם עייפות, ורוצה לקחת את הטלית שלו ולהניח על הסטנדר [כמו כרית] ולהניח ע"ז את הראש. ומסתפק האם אין בזה חשש של בזיון הטלית והציציות. והאמת שכן מצינו ברמ"א ס"ס כ"א שאסור לשכוב בטלית עם ציצית ע"ש, אבל לדעת הקדוש האר"י ז"ל אדרבה ראוי לשכוב בט"ק, ולא נחשב בזיון שמצותה כן ושפיר לא נקרא חפצא של מצוה ליאסר להשתמש בה".***
        4. ***הגרא"י שלזינגר (מכתבי קהלות הקודש ח"א סי' י"ג) – "יש להתיר להניח ראשו עליהם".***
     2. מחמיר.
        1. ***להורות נתן (חי"ד סי' א' אות א', מכתבי קהלות הקודש ח"א סי' ט') – "ע"ד השאלה בבחורים הלומדים בבית המדרש בזמן מנוחת צהרים, וכשהם מתעייפים רוצים להניח טליתם תחת ראשם, האם יש בזה משום בזיון הטלית והציצית - הנה מבואר בשו"ע או"ח (סי' כ"א ס"א) דציצית הקבועים בטלית אסור להשתמש בהם כגון לקשור בהם שום דבר וכיוצא בזה משום ביזוי מצוה. ובמשנה ברורה שם (סקי"ב) הביא מפרי מגדים דטלית של תפלה המיוחד לכך חמיר כמו הציצית עיין שם. וא"כ טלית של מצוה המיוחד לתפלה אסור להשתמש בו משום ביזוי מצוה. ומכל שכן כשהוא מניח עליו את ראשו דהוי דרך גנאי, וכמו שכתב המפרש במס' תמיד (כז א) ד"ה אמר רב פפא, דדמי לבזיון שיהא ראשו מונח על התפילין עיין שם. וא"כ ודאי נראה דאסור להשתמש בטלית של מצוה שמיוחד לתפלה להניח עליו ראשו ככר וכסת. ואף על גב דמבואר בשו"ע או"ח (סי' קנ"א ס"א) דתלמידי חכמים ותלמידיהם מותרין לאכול ולשתות בבית המדרש אף שלא מדוחק, ושם (ס"ג) דמותר לישן בבית המדרש, ובמשנה ברורה שם (סקט"ז) כתב בשם לבוש דלת"ח הלומד שם בקביעות מותר אפילו שינת קבע עיין שם, הרי דהתירו לתלמידי חכמים להשתמש בבית המדרש דבר שאסור לאחרים, מכל מקום אין ללמוד מזה לענינינו, דיש לומר דדווקא אכילה ושתיה ושינה, שאי אפשר בלעדיהם, התירו לתלמידי חכמים משום ביטול תורה, אבל שינה על טלית של מצוה אינו דבר שבהכרח, ואין ראיה שהתירו, ועכ"פ מכיון שלא מצינו היתר מפורש על זה קשה להתיר אף לתלמידי חכמים".***
        2. ***משנת יוסף (ח"ו סוף סי' י"א, מכתבי קהלות הקודש ח"א סוף סי' י') – "ולענין השתמשות בטלית של מצוה, מבואר במשנ"ב (סי׳ כ"א סקי"ב) דטלית בעוד הציצית עליו, אם רשאי להשתמש בו תשמיש שאינו מגונה, העו"ת מתיר, והט"ז והפמ"ג אוסרים. - ושם כפי הנראה איירי בטלית ישן שכבר אינו משתמש בו, ואפ"ה יש אוסרים, א"כ כש"כ בטלית שמשתמש בו. ובגמ' (ברכות כד.) מבואר דלטור ינהו לתפילין תחת ראשו עדיף מבזיונן שמניחן תחת ראשו, משמע דלהניח תחת ראשו אינו כבוד המצוה. בסיום כתיבה זו עיינתי בבית ברוך על חיי אדם (סי' יא ס"ק רס) דלפי הנ"ל אין לשים טלית גדול תחת מראשותיו, ובמקום צורך יש לצדד בזה להקל עכ"ד".***
        3. ***הגרא"י אולמן (מכתבי קהלות הקודש ח"א סי' ו' אות א') – "עי' פמ"ג או"ח סי' כ"א סק"א שכ' ובטלית אי רשאי לעשות ביה תשמיש הדיוט כתב א"ר (סק"א) בשם ע"ת דשרי אי אין תשמיש מגונה והטו"ז באות ג' כתב דטלית להמחבר חמיר מציצית ולי י"ל טלית של תפילה המיוחד לכך חמיר הטלית כמו הציצית וא"ש בסי' ט', בא"ר ע"ש אבל ט"ק לבוש פשיטא דשרי לכל תשמיש ... מגונה דהא לבוש הדיוט הוא ואפי' לשכב בלילה שרי, ובס' תורת חיים סק"ב ביאר דגם לדעת הע"ת כל שלא בלה אין להשתמש אפי' תשמיש שאינו מגונה, גם המ"ב סקי"ב כן העתיק דעת הטו"ז ושכן הסכים הפמ"ג, א"כ באמת אין להשתמש בזה אפי' תשמיש שאינו מגונה".***
     3. מראי מקומות.
        1. שבט הלוי (**מכתבי קהלות הקודש ח"א סי' ה') – "ע"**ד ששאל, רואים אנו מדי פעם תלמידים שמנקים את משקפיהם או המיצח שלהם, בציצית שלהם, או בטלית גדול שלהם, האם צריכים למחות בהם כי זה בזיון, או לא. עוד שאל שישנם בחורים שרוצים לנוח קצת בצהריים על הסטנדר, ושמים את הטלית שלהם כמין 'כר וכסת' כדי להניח הראש על זה, האם שרי או לא. כיון דהתורה כתבה 'כסותך' אשר תכסה וגו' והתירו אף לביה"כ קבוע להכנס בו אין עפ"י דין מקום לאסור מלבד הנהגה ורגש עצמי, מ"מ אין מקום למחות עהנ"ל. ועי' בשו"ע ובמ"ב ושאר נו"כ בסי' כ"א סעיף ג' שהעיקר לדינא כהמקילים, ואיני רואה נ"מ בין הנזכר להניח תחת הראש. ועי' יומא ס"ט דאפילו בגדי כהונה אם ניתנו ליהנות מהם היו מניחין תחת ראשיהם וה"ה וכ"ש ט"ק".
        2. ***הגרצ"א הלברשטאם (מכתבי קהלות הקודש ח"א סי' י"א) – "במ"ש בענין להניח ראשו על הטלית יעיין בסי' כ"א ובטו"ז ובנו"כ ולרוה"פ אפי' בעודן בקופסא אסור, ואמנם להניח הראש לכאו' מהא דיומא ס"ט. דפריך הגמ' רק מענין כלאים משמע דכה"ג ל"ה בזיון דבוודאי דבגד"כ אסור להשתמש בהם דרך בזיון עי"ש וברש"י, ודו"ק, ומכ"ש כשאין בדרך שכיבה רק על הסטנדר, [ואמנם יתכן דשם הי' ע"מ לשמרם ודו"ק], ולענ"ד אם אין לוקח הטלית במיוחד אלא שכבר מונח על הסטנדר פשוט דמותר, וח"ו לא להלכה קא אתינא כי בוודאי הדברים ידועים למעכ"ת".***
     4. לענין חשש שכחה **- עי' יו"ד סי' קט"ז, לשיטות ומראי מקומות.**
  2. מראי מקומות – הגר"א קוטלר זצ"ל (סוכת דוד על מסכת סוכה עמ' קצ"ט), קהלות יעקב (שבת סי' י"ח).

1. מצוות של קטנים.
   1. **סוכה של קטנים**.
      1. אינו חל חלות של מצוה – עונג יו"ט (סי' מ"ט, "בהילני המלכה ... ואף לר"י דסובר בניה גבה הוו יתבי הא קטנים הוו ואינם מחוייבים בסוכה מדאורייתא. וכן גבי שמאי הזקן הי' הסוכה רק בשביל בנה הקטן ולא נאסרה בהנאה אם לא ישב בה אחד לשם מצות סוכה וכמ"ש ג"כ הרמ"א (בסימן תרל"ח) ועוד אפשר לאמר כיון דגבי סוכה כתיב תשבו ודרשינן תשבו כעין תדורו מה דירה איש ואשתו אף סוכה איש ואשתו ומה"ט הוי בעינן למיפטר כהנים מסוכה בפ"ק דערכין. א"כ מותרת לישב משום בעלה **ופנוי'** אסורה"), זכרון שמואל (סי' כ"ט אות י"א).
      2. תלוי במחלוקת רש"י למי מצות חינוך, הקטן או האב – התעוררות תשובה (ח"ב סי' תכ"ב).
      3. **נוי סוכה** של קטנים – חשוקי חמד (סוכה דף מו:, לשונו לקמן).
   2. **אתרוגים של קטנים**.
      1. מראי מקומות – סוכה (דף מו:), חת"ס (שם), הגר"ש קלוגר זצ"ל (ס' החיים ריש סי' תרס"ה, "וצ"ע לדינא כעת ... במחלוקת שנויה"), התעוררות תשובה (ח"ב סי' תכ"ב).
   3. **חנוכיה של קטנים**.
      1. עי' או"ח סי' תרע"ג סעי' א', לשיטות ומראי מקומות.