הלכות כיבוד אב ואם
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב מאיר קאופמן / שיעורי הלכה

#### כ"ה אב שבת קודש פ' ראה – שיעור בית מדרש הגדול נוה יעקב

# דיני כיבוד אב ואם [א]

### גודל שכר כיבוד אב ואם

א] נצטוינו בתורה על מצות כיבוד אב ואם ועל מוראם והפליגו חז"ל מאוד בשכר מצוה זו ובירושלמי ריש פאה מבואר שזה חמורה שבחמורות ואמרו קידושין לא: שהשוה כבודם ומוראם לכבוד המקום שנאמר כבד את ה' מהונך וכן כבד את אביך ואמך וכן נאמר את ה' אלקיך תירא וכן איש אביו ואמו תיראו ולשון התורה בדברות שניות כבד את אביך ואמך כאשר ציוך ה' אלקיך ורש"י ביאר שהכונה במרה אמנם הרמב"ן ביאר כמו שציויתי אותך לכבד אותי בדיברה הראשונה של אנכי ומבואר בגמ' קידושין ל"א. שאם אדם מכבד אביו ואמו הקב"ה אומר יפה עשיתי שדרתי ביניהם וכיבדוני דהינו שהמכבד אביו ואמו זה כמכבד המקום ולכן מבואר בגמ' שר' יוסף אמר כששמע את קול אמו שקם לכבוד השכינה כי המכבד את הוריו כמכבד את השכינה ומשמעות הגמ' שאדם צריך להרגיש בכבדו את הוריו כמכבד את הקב"ה ועיין רבינו יונה סוף אגרת התשובה וז"ל העולם כולו נברא לכבוד ה' יתברך שנאמר כל הנקרא בשמי ולכבודי בראתיו **והרוצה לכבד את השם יתברך יכבד את אביו ואמו** אמרו רבותינו זכרונם לברכה בזמן שמכבד אדם את אביו ואמו אומר הקדוש ברוך הוא מעלה אני עליהם כאלו דרתי ביניהם וכבדוני עכ"ל

ויש הבטחה בתורה למען יאריכון ימיך ולמען ייטב לך וחז"ל דורשים שזה אריכות ימים בעולם הזה ויטב לך בעולם הבא ועיין תנא דבי אליהו פכ"ו וז"ל כל המבקש ימים ושנים ועושר וכבוד וחיים ארוכים בעולם הזה ובעולם הבא חיים שאין להם סוף וקץ ותכלית יעשה את רצון אביו שבשמים ואת רצון אביו ואמו עכ"ל ועיין רבינו בחיי בכד הקמח ערך כבוד אב וז"ל גדול כח מצות כיבוד אב ואם והיא מצוה בחונה כזהב והבריות רואים בעליל כי יש בשכרה פירות בעולם הזה או בשלוה והצלחה שיוסיף לו השי"ת בכל מעשיו או באריכות ימים והוא השכר הקבוע במצוה הזאת עכ"ל וע"ש שהביא מר' סעדיה גאון שלפעמים אדם מטפל בהוריו הרבה שנים ורוצה במיתתם ולכן נתנה התורה שכר של אריכות ימים שאדם לא מפסיד מזה

ועיין ארחות יושר שהביא מדרש עשרת הדיברות וז"ל ר' יהושע בן אלם הגידו לו בחלום שמח בלבבך שאתה וננס הקצב מושבו ומושבך בגן עדן ולקו וחלקך שוין כאחד כשניעור ר"י חשב בלבו אמר אוי לי שמיום שנולדתי היתי תמיד ביראת קוני ולא עמלתי אלא בתורה ולא הלכתי ד' אמות בלא ציצית ותפילין והיו לי שמונים תלמידים ועכשו שקולין מעשי ותורתי אם הקצב שלח לתלמידיו תדעו שלא אכנס לבית המדרש עד שהראה מי זה האיש ומה מעשיו מיד הלך אם תלמידיו וכו' [ומבואר שם שמצאו] ואמר לו דבר לי לדבר עמך א"ל דבר א"ל מה מעשיך ומה מלאכתיך אמר לו אדוני קצב אני ויש לי אב ואם זקנים ואינם יכולים לעמוד על רגליהם ובכל יום ויום אני מלבישים ומאכילם ומרחיצים בידי מיד עמד ר' יהושע ונשקו על ראשו וא"ל בני אשריך ואשרי גורלך מה טוב ומה נעים ואשרי חלקי שזכיתי להיות חברך בגן עדן עכ"ל וודאי הכונה שהנ"ל זה היה אפשרותו בעבודת ה' אמנם חזינן שמי שעושה מצוה זו כראוי יכול להגיע לאותה דרגא שתנא יכול להגיע בעמל התורה ושאר מעלות ומביאים מזוה"ק פ' תולדות ותנחומא פ' קדושים ט"ו שכל הזכות של עשיו משך כל הדורות וכל השלטון על כלל ישראל זה בגלל הכיבוד אב ואם וכשיכלה זכותו יוכל המשיח לבוא

ומאידך מצאנו דברים חמורים במי שלא מכבד אב ואם א. עיין מכילתא יתרו שמכלל לאו אתה שומע הן שמי שלא מכבד אביו הוא מת בקיצור ימים ובזהר פ' ויצא מבואר שרחל מתה בקציו"ש כי צערה את אביה אפילו שהיה רשע והתכונה לטובתו ב. ובתנא דמי אליהו פכ"ו כל מי שאינו מכבד אביו ואמו נידון כאילו רוצח ונואף וגונב נפשות וכאילו מעיד עדות שקר כל ימיו ג. עיין אורחות יושר שהביא מהפלא יועץ וכן הוא במו"נ דמי שלא מכבד אביו ואמו בניו לא יכבדוהו ואם הוא מכבדם גם אם ינהגו עמו כפי שהוא נהג בהם ג. ומבואר בגמ' קידושין ל"א. שאם אדם מצער אביו אמו הקב"ה אומר יפה עשיתי שלא דרתי ביניהם שאילמלא דרתי ביניהם ציערוני

וכיון שאיסור זה הוא כה חמור ומאוד קשה לקימו מבואר בשו"ע סי"ט אסור לאדם להכביד עולו על בניו ולדקדק בכבודו עימהם שלא יביאם לידי מכשול אלא ימחול ויעלים עיניו מהם שהאב שמחל על כבודו כבודו מחול עכ"ל ועיין חזו"א קנ"א סק"ב שמצאנו הרבה אמוראים שהקפידו שלא כיבוד אותם חזינן שאין הדרך לנהוג בצורה של מחילה אלא אדרבא רצון ה' שההנהגה תהיה שמכבדים את ההורים כפי ההלכה רק שהאב צריך שלא להקפיד ולמחול שלא יכשלו באיסור [ובסימן קמ"ט סק"א כתב גם על כיבוד אב ואם]

### בטעם מצות כיבוד אב ואם והאם הוי חיוב לחברו

ב] והנה הראשונים כתבו לבאר בטעם כיבוד אב ואם שכל כך החמירה בזה התורה כמה טעמים א. החינוך כתב שיסודו מצד הכרת הטוב שכיון שהם סיבת יצירתו וכן הם טיפלו בהם בקטנותו ודאגו לכל צרכיו ומקורו מהירושלמי שכתוב שזה כמו פריעת חוב וע"ש שהוסיף שעל ידי שאדם מתרגל להכיר טובה להוריו הוא גם מכיר טובה להקב"ה על כל הטובות שגמל עמו וזה מחיב את האדם לעבוד את הקב"ה

ב. עיין רמב"ן עה"ת ומשמעות דבריו שכיון שהאב ואם שותפים אם הקב"ה ביצירתו לכן יש כאן חיוב כלפי הקב"ה לכבד את מי ששותף עמו ביצירתו ועיין רמב"ן שכתב שחמש דיברות הראשונות זה בין אדם למקום וחמש אחרונות זה בין אדם לחברו [וכן הוא בחזקוני ובפרוש הטור עה"ת] וביאר שכיבוד אב ואם זה מכלל כבודו של הקב"ה ושלכן הושוה כבודם לכבוד המקום וצ"ב עומק הדברים

ג. עיין ספר העיקרים מאמר השלישי פכ"ו שכתב שכמו מלך שבנה מדינה הדור הראשון יודעים את חובתם איליו אבל הדור השני ימרוד ורק על ידי שיהיו נכנעים לאבות ומקבלים מוסרם יוכלו לקבל מהם שיש להם מחויבות למי שברא המדינה כך הקב"ה עשה ניסים ונפלאות וברא העולם והקב"ה לא מראה את זה לכל אחד אלא אלא הראה את זה ביציאת מצרים ואחרי זה כל בן שנכנע לאביו ומכבדו ומתיחס אליו כדבר חשוב ממילא מקבל ממנו את המסורה של התורה

והנה עיין מנח"ח מצוה ל"ג שחקר בגדר מצות כיבוד אב ואם האם זה בן אדם למקום או בן אדם לחברו ונפק"מ האם צריך לבקש מחילה מאביו ויש מקום לתלות הנידון בטעמי הדין שאם זה מצד פרעון חוב א"כ זה בן אדם לחברו אמנם אם זה מצד כבוד הקב"ה זה בן אדם למקום אמנם אין זה מוכרח כלל דיתכן שאפילו שזה מצד כבוד הקב"ה אבל גדר הדין שזה חיוב לאב ויתכן שגם אם זה מצד האב אבל גדר הדין שזה לא חיוב לחברו והנה מצאנו הלכה של מכבדו במותו והדבר מחודש שיש חובה של בן אדם לחברו לאחר מיתה וכן מה שחיב לומר שלחוני בשביל אבי בפשוטו זה דברים שהאב לא מקבל מזה כלום וכן לגבי בזיון משמע שלא מועיל מחילה ומכל זה משמע שזה חיוב בן אדם למקום ועין לעיל שהבאינו משע"ת שכתב והמכבד הוריו כמכבד הקב"ה אמנם יתכן שכיון שהחפצא של המצוה זה לכבד האב ממילא יש לו דין אפוטרופוס על מצוה זו ולכן יכול למחול ויתכן שלכן זה גם סיבה שצריך לבקש מנו מחילה וצ"ב בזה

### הדברים הכלולים במצוות כיבוד אב ואם

ג] והנה יש בכיבוד אב ואם חמשה הזהרות בתורה כמבואר במ"מ בפתיחה להלכות ממרים א. כבד את אביך ואת אמך ב. איש אביו ואמו תראו ג. ארור מקלה אביו ואמו ד. מקלל אביו ואמו שדינו במיתה ה. מכה אביו ואמו שדינו במיתה

והנה עיקר מצות כיבוד מבואר בגמ' כיבוד כיצד מאכיל משקה מכניס ומוציא מלביש ומנעיל דהיינו שדואג לכל צרכיהם ובפשוטו אין דין שהאב יבקש אלא כל שהוא נצרך לזה ורצונו שבנו יעשה את זה הוא חיב לעשות ולשון הרמב"ם הובא ברמ"א ומשמשו בשאר דברים שהשמש משמש לרבו ויש לדון האם מתי שאין דעתו על זה שבנו יעשה את זה אבל הוא נצרך האם גם כה"ג זה בכלל החיוב או שלא ומסתבר שאם זה צורך גמור הוא בכלל החיוב וצ"ע אמנם מצאנו בגמ' ובראשונים עוד דברים שזה מכלל מצות כיבוד אב ואם

א. עיין אגרת התשובה שכתב וז"ל ועיקר כיבוד אב ואם לעשות להם נחת רוח בין בדברים בין במעשה עכ"ל דהינו שכל שעושה דבר שעושה להם נחת רוח מקים בזה מצות כיבוד אב ואם

ב. מבואר בגמ' שגם אם צריך דבר אומר שלחוני בשביל אבי דהינו שכל שיכול להתנהג עמם בפני אחרים בצורה שמכבד אותם זה בכלל החיוב [ועיין רעק"א סימן ס"ח שהגדיר שמגביה כבוד אביו] ולשון הרמב"ם פ"ה ממרים ה"ד וז"ל **וכן כל כיוצא בזה לעולם יכלול בכלל דבריו שהוא חושש בכבוד אביו ושהוא מתירא ממנו** ועיין ספר היראה שזה גם כולל שאם מישהו מבזה אותם או אומר עליהם דבר רע חייב למחות ולומר שקר אתה דובר [רק כתב שאם זה יגרום שידברו עליהם יותר רע עדיף שישתוק] ועיין זוהר פ' בחוקותי עמוד קט"ו הובא ביסושו"ה וז"ל דאע"ג דמית התחייב ביקירה יתיר דכתיב כבד את אביך ואמך ואי ההוא ברא אזיל בארח מישור ותקין עובדוי ודאי דא אוקיר לאבוי **אוקיר ליה בהאי עלמא גבי בני נשא** ואוקיר בההוא עלמא קמיה דקוב"ה וכו' עכ"ל ומבואר שכל שגורם שאביו יהיה מכובד הרי הוא בכלל מצות כיבוד אב ואם

ג. ועיין חרדים פ"ד מ"ע ל"ה מהתורה שכתב שצריך לדבר עמם בנחת בלשון רכה וכבוד ואדנות והביא דבר זה מהמכילתא שזה פשוטו של מקרא והדין מאכיל ומשקה זה דרשא ע"ש דהינו שעיקר הכבוד זה שמתנהג עמם בצורה מכובדת שזה מתבטא בדיבור מכובד

ד. ספר חרדים מצוות עשה פרק א אות ל"ה שכתב וז"ל כבד את אביך ואת אמך מצינו כבוד בלב דכתיב מי יגור באהליך כו' נבזה בעיניו נמאס היינו עיני השכל שיחשוב האדם בלבו כי הוא נבזה ומאוס ונקלה וסיפיה דקרא ואת יראי ה' יכבד ואם הכבוד בדברים ובמעשה בלבד ולא בלב הרי משוה אותם לו שהם נבזים ומאוסים בעיניו כמוהו רק מכבד אותם בפה מפני שהש"י צוה אלא על כרחך הכי קאמר ואת יראי ה' יכבד בעיניו שידמה בלבו שהם גדולים ונכבדי ארץ שזהו עיקר כבודם ומתוך כך ודאי יכבדם בדבור ובמעשה וכו' והובא דבר זה בחיי אדם דהינו דמבואר שעיקר הכיבוד זה שבלבו מתיחס אליהם כדבר מכובד ומכח זה הוא מכבד אותם במעשה [ולכאורא הכונה שזה מכלל הכבוד שאת המעלות שיש בהם הוא מעריך ושם לב לראות בהם מעלות מיוחדות ובאמת אם אין להם ודאי לא צריך רק את מה שיש הוא צריך מכח זה להעריך אותם והכיר במעלות אלו]

ו. ע"ש שהביא לשון הזוהר פרשת כי תצא בגברא דאשתדל בתר אבוה ואמיה דרחים לון יתיר מגרמיה ונפשיה רוחיה ונשמתיה וכל עלמא דהוה ליה חשוב ליה לאי למעבד ביה רעותא דאבויה ואמיה ולמפלח לון ביה עכ"ל. למדנו שקבלה בידם שבכלל כבודם האהבה והובאו דבריו בחיי אדם ובשטמ"ק בב"ק מ"א כתב שואהבת את ה' אלקיך האת בא לרבות לאוהב את הוריו וכתב שכן מסתבר שהרי הוקש כבודם לכבוד המקום אמנם מביאים דבשו"ת הרמב"ם תמ"ח שס"ט כתב שבגר כתוב בתורה לאוהבו ובהוריו לא כתוב ומשמע שס"ל שאין כזו חובה וצ"ע

ז. עיין בגמ' קידושין שרב דימי בנו של ר' אבהו היה לו חמשה בנים סמוכים ובכל אופן כשאביו דפק בדלת הוא עצמו היה פותח ולשון הגמ' רהיט אזיל דהינו שהיה עושה את זה מיד וכן הוא בזוה"ק פ' קדושים וז"ל והאי עביד מיד ללא עיכובא כלל עכ"ל ולפעמים אם לא עושה מיד יש בזה חוסר כבוד וודאי מונח בזה חסרון מורא [ויש לדון בגדרי בל תאחר]

### בגדר חיוב מורא ובאיסור לבזותם

ד] הנה נצטוינו בתורה בדין מורא אב ואם ומבואר בגמ' שהצורה המעשית זה שלא עומד במקומו ולא יושב במקומו ולא סותר דבריו דהינו שצורת ההנהגה אם אביו לא רק שנותן לו דברים חיובים של כבוד אלא שגם לא עושה דברים שמראה היפך הדבר שהם מכובדים בעיניו ועיין סה"מ מצוה רי"א שכתב וז"ל **הוא שציונו לירא מאב ואם והוא שיתנהג עמם כמנהג מי שהוא ירא ממנו שיענישהו כמו המלך וילך עימהם כדרך שילך אם מי שמפחד ממנו וירא מהגיע לו ממנו מה שימאס** עכ"ל ומבואר ברמב"ם דבר נוסף שגם צריך להיות בצורה שמפחד שמא יעשה משהו שלא לכבודם ומבואר בגמ' ובשו"ע שגם אם באים וקורעים לו את בגדיו ומבישים אותו ישתוק ולא יבזה אותם והרמב"ם הוסיף וז"ל אלא ישתוק וירא ממלך מלכי המלאכים שציוהו כך עכ"ל

והנה יש איסור נוסף ארור מקלה אביו ואמו דהינו שכל שמבזה אותם יש עליו קללה וזה לא רק בגדר קיום מצוה אלא הוא בכלל איסור והנה בפשוטו הדברים שהם מכלל מורא אם לא עושה זה עדין לא בכלל ביזוי ורק אם עושה דבר שמבזה את הוריו הוא בכלל האיסור ועיין חרדים מצוה ל"ה שכתב שהאיסור של מקלה אביו זה גם בלבו שאם בלבו הוא מבזה אותו והבאו דבריו בחיי אדם כלל ס"ז סי"ט וז"ל **כל המבזה אביו ואמו אפילו בדברים אפילו ברמיזה, הרי זה בכלל ארור מפי הגבורה, שנאמר [דברים כז, טז] ארור מקלה אביו ואמו. ועל זה אמר שלמה ברוח הקודש במשלי [ל, יז] "עין תלעג לאב ותבוז ליקהת אם, יקרוה עורבי נחל" ואמר ליקהת אם, רצה לומר כי דבר רגיל שדברי נשים הם שטות וכל שכן כשהיא זקנה שדבריה דברי שטות. ולכן אמר שאפילו המבזה לזקנת אם, וליקהת רצה לומר אסיפת, כי מחמת הזקנה נעשים בבשרה קמטים זה על זה, אפילו הכי עונשו גדול. וכתב בספר החרדים וזה לשונו, ומעשה היה בימינו באיש שהיה זן את אמו, רק שהיתה קלה ובזויה בעיניו לפי שנשאת לאיש אחרי מות אביו. והאיש הזה הלך דרך ים ונהרג והושלך לים, וחפשו היהודים לבקשו ומצאוהו על שפת הים, ועין אחת מנוקרת, שנקרוה העורבים, עד כאן לשונו:**

והנה כתבנו דבפשוטו האיסור של מקלה זה רק בבזיון ממש אמנם עיין שערי תשובה ש"ג אות כ"א וכן בחרדים הנ"ל שכתבו שכל שלא נוהג בהם כדיני מורא הרי זה בכלל מקלה אביו ואמו

והנה מבואר בגמ' שאב שמחל על כבודו כבודו מחול ובברכי יוסף הביא בשם ספר אמרי נועם שעל מורא אי אפשר למחול אמנם עיין חינוך סימן רי"ב ובתשובות הרשב"א סימן י"ח שגם על מורא מועיל מחילה וכן ברמב"ם הת"ת פ"ה הי"א לאחר שהביא את כל דיני כיבוד ומורא כתב שמועיל מחילה ומשמע שגם על זה מועיל מחילה וכן מפורש בחיי אדם כלל ס"ז ס"ח שמועיל מחילה על קריאת שם אביו אפילו שזה מדיני מורא

והנה מבואר בריב"ש סימן ר"כ בשם הראב"ד הובא בכס"מ סוף הלכות ת"ת ובקובץ הערות סימן י"ח שזה ודאי שזה לא עוזר כדי שיוכל לבזותו ושיטת הרמב"ם שבזה הוא חיוב גם משל בן ובפשוטו זה רק על פעולת בזיון שעושה לאביו כמשמעות דבריו והטעם שזה בכלל ארור מקלה אביו ואמו והנה במשיב דבר ח"ב ס"נ כתב שכל שנושא אשה שגורם בזיונות לאביו מצד שזה לא מכובד בשבילו וכדו' עובר על איסור מקלה אביו ואמו אמנם בפשוטו כיון שכאן מתעסק בצרכי עצמו וממילא אביו מתבזה אין זה בכלל איסור מקלה אביו ואמו וצ"ע והגרי"פ האריך שכל מורא הוא בכלל האיסור שלא מועיל על זה מחילה אמנם אין זה במשמעות הראשונים כלל וכנ"ל

והנה מצאנו בכמה דוכתי שיש איסור מיוחד לצער את אביו יותר משאר דברים א. עיין ברכי יוסף שהביא גירסא בשאילתות שלא מועיל על זה מחילה ב. מבואר בגמ' שכיבוד אב משל אב והר"ן הקשה מהא דדמא בן נתינה לא העיר את אביו וכתב שלצערו שאני שבזה צריך למסור כל ממונו ג. עיין שו"ע סי"ח שאב רשע יש חיוב כיבוד אב ואם והרמ"א הביא חולקים וכתב הש"ך שלצערו אסור ולמד מהא דמבואר שאסור לקללו ולהכותו או לנדותו וכן בט"ז שם דימה הדברים וצ"ב המיוחד בזה ויתכן שכל שמצערו זה בכלל ארור מקלה אביו ואמו שזה לאו וזה יותר חמור ויתכן שזה בקום ועשה יחס מזלזל מסתבר לחז"ל שהוא יותר חמור וצ"ע

והנה מבואר בתוס' כתובות פ"ו שבן שירש דבר שאביו גזל כופין אותו שיחזיר מצד קלון אביו ועיין חת"ס חו"מ סימן קע"ז בד"ה הנה שביאר שיש כאן איסור קלון אביו שבזה אין מתן שכרה בצידה ומבואר שגם שלא עושה מעשה בכל אופן זה בכלל קלון אביו

ועיין ח"ח בפתיחה שנקט שמי שמדבר לשה"ר על אביו אפילו שלא בפניו מבטל מ"ע של כיבוד אב ולמד מהדין שצריך לומר שלחוני בשביל אביו ונקט שיש בזה גם איסור מקלה אביו ואמו

### באיסור סתירת דבריו

ה] מבואר בגמ' שבכלל מורא שלא סותר את דבריו ולא מכריעו וביארו הראשונים שהכונה בין בדברי תורה ובין במילי דעלמא שאם האב אומר דבר אסור לומר שזה לא נכון והדבר מצוי כשהאב מספר מציאות מוטעת ועיין רבינו יונה בספר היראה שיש להיזהר שלא לקפוץ לתוך דברי אביו וכן אם שאלו שאלה לא יענה בפני אביו קודם אביו כמבואר ברש"י עה"ת אצל לבן שענה קודם בתואל הדיוט קופץ בראש וכתבו המחברים שגם כשהאב מוכיחו וזה לא נכון יראה שלא לבטל דברי אביו אלא לנסות יחד להסביר מה קרה ואם אביו טועה בגירסתו לא יאמר לו שזה טעות

ובדין שלא מכריעו נתחדש לדעת רש"י שגם אם יש מי שחולק עליו בכל אופן לא יגיד שהאמת כחולק דהינו שהוא לא החולק על אביו אלא מכריע בין מי שחולק עליו אמנם הרמ"ה כתב שהכונה שגם לומר שהאב צודק זה חסרון מורא שכאילו האב צריך להצדקתו וכן הוא בשו"ע והנה האחרונים הסכימו שלאחר מותו מותר לחלוק עליו אמנם בחייו ושלא בפניו דעת הש"ך שאסור והגר"א הוכיח שזה מותר אמנם מבואר באחרונים שצריך לחלוק בלשון אם ד"א וכן אם יכול להעמיד החולק בשם מישהו אחר או שלא להזכיר שזה דלא כדעת אביו חייב לעשות כך

ועיין פ"ת שהביא מהעצמות יוסף וכן הוא בחזו"א שדרך משא ומתן בתור חלק מהלימוד מותר לשאול ולישב ולחלוק על אביו כל שזה לא בצורה נחרצת אלא רק בתור שקו"ט

לפעמים ההורים מצוים על בנם שיעשה משהו או מבקשים שיעשה משהו ועונה בצורה נחרצת אני לא רוצה או לא העשה זאת ומסתבר שגם במקום שלא חייב לעשות אבל הביטול של הדברים הוא בכלל סותר את דבריו ויש להתחמק או לענות בצורה עדינה

### בחיוב לעשות כבקשתם

ו] הנה בגמ' מבואר שחיוב כיבוד זה דברים שזה צרכי האב ומורא זה שלא לעשות דברים שהם מראים חוסר כבוד לאב ויש לדון האם יש חיוב לשמוע לכל בקשת הוריו או שאין כזה חיוב והנה בקשה שיש להם מזה קורת רוח כגון שיגיד ד"ת בשולחן שבת או שיבוא לבקרם וכדו' בז ה ודאי שהוא חייב מדין כיבוד אב אמנם הנידון בדברים כללים שאין להם הנאה ישירה מעיקר הדבר והנה בפשוטו כל שאמרו לו לעשות דבר או שלא לעשותו הרי זה בכלל החיוב לשמוע להם והוא בכלל מורא אב כמבואר ברמב"ם שמתיחס עליהם כמלך וודאי שמלך שמצוה עושים כל מה שמצוה ועיין ספר חרדים מצוות עשה פרק ה וז"ל **וחייב הבן לקיים כל דברי אביו ואמו** רק אם יאמרו לו לחטוא לא בין באיסור תורה בין באיסור דברי סופרים כן כתבו ז"ל עכ"ל

אמנם מצאנו דנחלקו בזה הראשונים דהנה מבואר בגמ' שללא פסוק אם אביו אומר לו אל תחזיר אבידה או היטמא צריך לשמוע לו ויש פסוק שאין לשמוע לו ועיין רמב"ן רשב"א ריטב"א שכתב שאין הכונה כפשוטו שסתם אומר לו שבזה ודאי הוא לא צריך לשמוע לו כיון שאין לאב מזה שום הנאה אלא הכונה שאומר לו שיבשל לו וממילא לא יחזיר אבידה או שיכנס למקום טומאה כדי לשמשו אמנם ברבינו ירוחם ובמאירי כתבו שלא מדובר כך שהרי הוא רשע ומבואר שללא זה היה צריך לשמוע להם וכן בהגהות מימוני הביא מהיראים והסמ"ג שהוכיח מזה שאדם לא נהיה רשע על ידי ציווי לבנו שיעשה איסור חזינן שמדובר לא שאומר לו שיעשה רצונם וממילא יש איסור וכן משמעות הרמב"ם כפי שביארו הפרישה שמדובר כפשוטו שיעשה איסור ורק לכן לא ישמע לו ומבואר שיש בזה מצות כיבוד

והנה המהרי"ק כתב שאדם שרוצה לישא אשה והוריו לא רוצים מחמת שחושבים שזה לא טוב לא וזה יצערם בכל אופן לא צריך לשמוע לו וכתב שלשה טעמים א. שכיון שיש לו מזה צער זה כמו משל בן ב. שכיון שזה מצוה לישא אשה שמוצאת חן בעיניו זה כמו אמר לו אביו עבור על ד"ת ג. שכיון שאין לאב הנאה מזה אין בזה דין כיבוד ובשו"ע נפסק כדין המהרי"ק ובפשוטו מבואר בטעמו הג' שנקט שכל שזה לא הנאת הגוף ישירה לאביו אין בזה דין כיבוד ועיין חזו"א שתמה על זה שכל זה בסתם ציווי של האב שאין לו מזה כלום אבל בדבר שזה באמת איכפת לו ודאי שיש בזה כיבוד שהרי מבואר בירושלמי שרצונו של אדם זהו כבודו ב. שכיון שמצערם וודאי שזה בכלל מורא שלא לצער את הוריו ג. עוד דן שעצם זה שמצוים אותו והא לא מקים דבריהם זה בכלל סתירת דבריו וע"ש שכתב שכל דברי המהרי"ק זה רק בנשיאת אשה שבזה בקשת האב אינה נכונה וכל שמבקש מבנו דבר שלא הוגן שיבקש בזה אין לו דין לשמוע לו אבל כל שמבקש ממנו דבר נכון ויש לו בזה באמת רצון אמיתי בזה ודאי חייב לשמוע לו

ועיקר הדבר שכל ציווי האב אם לא מקים יש כאן מורא אב מבואר בשו"ת רעק"א סימן ס"ח בדין צואה לאחר מיתה וע"ש שהסתפק האם זה מדין כבוד שזה כבודם שנזהר בדבריהם או שזה מדין מורא שלא לעבור על צואתם וכן הנה מבואר בגמ' שאשה אין סיפק בידה לעשות כי רשות אחרים עליה ולכן כתוב איש והנה הנידון שם על מורא וצ"ב למה שלא יכולה לקים דיני מורא וכתבו המקנה והגור אריה והמהר"י בירב שהכונה שכל שהאב מבקש ממנה לעשות דבר ולא עושה יש בזה מורא אב וחשיב סותר את דברו

ובפשוטו להלכה אין להקל בזה וכל תשובות האחרונים מלאות בצווים שהאב ציוה לאחר מותו שהבן יעשה כל מיני דברים לטובת הבן ושאין לאב עכשיו הנאה של כלום ובכל אופן נקטו שחייב לשמוע להם וזה אפילו במקום שלא יודע להם שעושה שלא כדבירהם אבל במקום שיודע להם בזה ודאי יש מקום יותר להבין שיש בזה חסרון מורא

אמנם מצאנו בזה כמה הגבלות א. המקנה כתב שכל שיש לבן הפסד ממון או צער בזה אינו צריך לשמוע לאביו במה שאין לו הנאה וכתב שלכן המהרי"ק דיבר רק במקום שהנידון לישא אשה שרוצה אבל ללא זה ודאי יש חיוב מורא ובקובץ תשובות לגריש"א ביאר שכל החסרון מורא שהוא סתם לא שומע לאביו אבל אם יש לו מזה צער או הפסד וכדו' ולכן לא שומע לאביו אין בזה חסרון מורא והדברים מחודשים והאחרונים דנו בהרבה שאלות שחייב לשמוע אפילו במקום הפסד וכדו' וצ"ע

ב. מבואר בגמ' שגם אם כיבוד אב משל בן אבל אין לו חיוב לתת לו העדפה דהינו יותר מהצרכים החיובים וכתב החזו"א שה"ה אם האב מבקש מבנו מתנות ודאי לא צריך לתת לו וביאר שדבר שמחובת האב שלא לבקש מבנו אין הבן צריך לשמוע ולכן כתב שאם מבקש ממנו שלא ישא אשה שטובה לו שזה בקשה לא מוצדקת אינו צריך לשמוע לו ולפ"ז אם האב צודק שזה לא טוב לבן באמת חייב לשמוע לו [אמנם האחרונים גם בנשיאת אשה לא התירו מצד זה לבד אלא בצירוף שזה כמו לעבור על ד"ת או צער הגוף]

ג. המהרי"ק התיר לאדם לישא אשה שמרוצה ממנה מצד שאם יקח אחרת שלא מורצה יהיה לו צער וזה כמו משל בן דהינו דכל דהאב מבקש דבר שיש לאדם צער שזה שוה לו ממון ואין זה בכלל עיקר הכבוד לאביו הרי זה בכלל ההיתר שזה משל בן ולא חייב וצ"ע בכל זה

ד. אם האב מבקש מבנו שיעשה דבר שיש לו מזה בזיון מבואר ברמב"ן קידושין ל"ג לגבי קימה בפני אביו דיש בזה ההיתר של זקן ואינה לפי כבודו וכן נקט בתורת האדם לגבי קריעה ועיין שטמ"ק ל"ב. דאפילו דמבואר שצריך לחזור על הפתחים בשביל אביו וביאר דשם שאם לא אז הבן יצטרך לחזר זה אחרת ועיין פרי יצחק סימן נ"ו ובשו"ת תורה לשמה רע"א הוכיח מהגמ' בכתובות ע"א שאשה לא צריכה לעשות בשביל בעלה דבר שיש לה בושה כ"ש בן לאביו ע"ש

והנה לענין הלכה באמת יש בזה כמה דרגות דרגא א. שהאב מצוה לבן דבר שלא איכפת לו מזה כלל שבזה ודאי יש משמעות בראשונים שאין מצוה לשמוע לו אמנם בפשוטו זה מחלוקת ראשונים וראוי להחמיר בזה וביותר דכל תשובות האחרונים מלאות בקיום צואת האב לאחר מיתתו ובפשוטו אין לו מזה הנאה של כלום

ב. בדבר שזה צורך הבן ולאב יגרם צער מזה שהבן יעשה כך בזה ודאי הוא מחובת הבן לשמוע להוריו כמבואר בחזו"א חוץ ממתי שבקשת הוריו זה בקשה שאינה הוגנת והדבר מבואר בתרומת הדשן בבן שרצה ללמוד במקום שלהוריו זה גרם צער מחמת שמפחדים שיקרה לו משהו ולא התיר רק מצד שתלמוד תורה זה יותר מכיבוד אב ולכן אין ליסוע לטיול במקום שההורים מפחדים או שאר דברים שההורים מפחדים ויש להיזהר בהרבה התנהגויות שגורמות צער להורים וצ"ע

ג. אם ההורים אומרים לבן איך להתנהג לטובתו בפשוטו כיון שזה טבעי שאדם דואג לטובת בנו כל שזה דבר הגיוני יש לשמוע להוריו וכן מבואר בשו"ע בשם הרא"ש באב שציוה לבנו שלא ימחול למישהו שפגע בו והתיר רק מצד שזה לעבור עבירה ולכן אם שמבקשת בחורף ללבוש צעיף או אב שמבקש ממנו שלא יעשן בפשוטו צריך לשמוע לו אמנם אם זה בקשה לא הגיונית כגון שעכשיו לא קר וכדו' בזה יתכן שאין חיוב לשמוע וכמבואר בחזו"א ובמקום שלבן יש צער גדול שלא מעשן בזה במקנה מבואר להקל כל שיש לו צער שאין בזה דין מורא מה שלא שומע להם ובמהרי"ק מבואר שבמקום שזה גורם לו צער זה כמו משל בן אמנם ודאי שבפניהם זה אסור שזה ממש סותר דברו וכן שלא בפניהם יש יותר מקום להקל במקום שלא ישמעו בזה שמבקום שישמעו וזה יגרום להם צער בזה אין להקל

אמנם מסתבר שכל הנידון לשמוע לבקשת אב כשבמקש בצורה שרוצה שיקים אבל אם ההורים מבקשים מהבן אם הוא רוצה כגון שיבוא לשבת וכדו' וודאי שאם יבוא יש בזה כיבוד אם ואם אבל אם לא בא אין בזה ביטול בקשתם ולפעמים יש להם רצון גמור רק שלא מכריחים הבן ובזה יש לדון שזה בכלל כיבוד אמנם ודאי שהדין מאכילו זה אם הוא צריך ולא אם הוא יכול להתסדר לבד

#### ט' אלול פ"ג שבת קודש פ' כי תצא – שיעור בית מדרש הגדול נוה יעקב

# דיני כיבוד אב ואם [ב]

### בענין לקבל שרות מאביו

ז] הגמ' אומרת שאם אמו מגישה לו שרות יקבל אבל אביו לא מצד שהוא בן תורה חלשה דעתיה דהינו דמבואר שאם רצונם לכבד את בנם אפילו שיש כאן מעשה שסותר למורא אב מותר ורק באב חוששים שבאמת חלשה דעתיה ועיין ר"ן שאם האב מאוד מפציר ורוצה אין בזה איסור והוכיח מר"י שאמו שתתה מי רחיצת רגליו חזינן שגם דבר שההוא בזיון אם הם רוצים זהו כבודם [והפר"ח חולק] ובחוט שני כתב שכל האיסור רק בדבר שהוא יכול לעשות לבד אבל אם הבן לא יכול לעשות לבד כגון שהוא חולה בזה מותר שיעשה לו שאז האב לא מרגיש זלזול מהבן

והנה מבואר בגמ' בקידושין מ"ה: שלא חציף איניש לשויה לאבוה שליח דהינו שאין לבן לבקש מאביו שיעשה לו שליחות מסוימת ועיין שו"ת תורה לשמה רס"ח שזה אפילו אם אין אף אחד במקום אמנם עיין תוס' קידושין נ"ט. שאם הבן מגלה דעתו לפני אביו שמעונין במשהו מסוים ואביו מצד עצמו מציע לעשות השליחות מותר וצ"ע מה זה שונה מהדין שמאביך אל תקבל וצ"ל דכאן שזה ממש מעשה שימוש של האב זה גרע ועיין ישר הורי סימן ד' סק"ג שהביא בשם ספר חסידים שאם הבן יודע שהאב שמח שמבקש ממנו טובה מותר אבל לא בפני אחרים והוסיף שלא ישלח האבא אלא ישאל אותו האם אתה רוצה לעשות לי דבר פלוני דהינו שאז האב עושה מרצונו ולא מצד שהבן מינה אותו שליח ויש להיזהר בזה [והדבר נוגע שלאב יש רכב וכדו']

### בדין עמידה בפני הוריו

ח] מבואר בגמ' שיש חיוב עמידה בפני אביו ואמו והגמ' דנה בבנו והוא רבו מי קם בפני מי והרמב"ם פסק שהבן קם בפני האב אמנם השו"ע פסק ששניהם קמים אחד בפני השני אבל אם הבן מוחל אין האב צריך לקום והנה בלשון הרמב"ם מבואר שהדין קימה זה כמו רבו מובהק ועיין חיי אדם דצריך לעמוד מלא קומתו מאז שרואהו עד שיגיע למקומו [ומסתבר שאם נעמד לדבר אם משהו בדרך זה כמו שהגיע למקומו אבל אם זה עניה לרגע זה לא נחשב שהגיע למקומו] וכתב הש"ך סימן רמ"ד סק"ח שזה שיעור רס"ו אמות דהינו שיותר מזה אפילו שרואה זה לא נחשב ראיה אמנם סתימת השו"ע לא כך והנה דעת השו"ע סימן רמ"ב שחייב לעמוד כל פעם שהאב נכנס ודעת הרמ"א שרק שחרית וערבית ורק אם נכנסו עוד אנשים חייב לקום ומעיקר הדין קי"ל להקל אבל ראוי להחמיר [וכדאי לבקש מהאב מחילה] ועיין נחלת צבי שגם סומא חייב לקום וכן בפני סומא חיבים לקום והנה מבואר בשו"ת הרשב"א הובא ברמ"א רמ"ב סי"ח שאם האב ברשות אחרת לא צריך לקום וכן הוא בחיי אדם [ומסתבר שמחיצה תוך חדר גם אם בגדרי רשויות זה שני רשויות אבל כל שזה נראה כמקום אחד יש בזה חיוב קימה]

ומבואר בגמ' שרב יוסף מתי ששמע את קול אמו אפילו שלא ראה היה קם ורבינו מנוח למד מזה לדין קימה בפני ס"ת דהינו שנקט שזה מעיקר הדין וכן נקט בגליון מהרש"א אמנם יש שנקטו שזה מדת חסידות ולא מעיקר הדין והנה בעיקר הדין קימה צ"ב מקורו הרי בזקן וחכם יש פסוק אבל כאן אין פסוק וכתב החזו"א שזה בכלל חיוב כיבוד ומורא אב ואם ועיין מ"ב סימן צ"ד שצריך עמידה גמורה ואם נסמך לא חשיב עמידה ומבואר בגמ' שגם במקום שהרב מחל בכל אופן צריך לעשות הידור דהינו להראות שהוא רוצה לקום ובפשוטו כן הוא באב כמבואר ברמב"ם שדימה הדברים ובשם הגריש"א שאם כבר שכב לישון אם בגדי לילה אין זה קימה שיש בה הידור ועיין באר היטב שהביא מס"ח שלאחר שנעמד לכבוד אביו יתישב ולא ילך מיד כדי שיהיה ניכר שזה היה לכבוד אביו

### בדין ישיבה במקומו

ט] מבואר בגמ' שמדיני מורא שאינו יושב במקומו הקבוע בין בביתו ובין בבית הכנסת ובפשוטו מועיל על זה מחילה ככל דין מורא וכן הוא בחיי אדם ודעת הט"ז שגם אם אין שם אף אחד אסור וכן סתימת הדברים ויש שכתבו שגם לשבת על כסא שמיוחד לאביו ולאמו הוא בכלל האיסור ויש לדון האם ברכב של אביו שייך איסור זה ואולי אם יושב כדי לנהוג אין בזה הנהגה של ביזוי דזה סוג דבר שלא יכול רק שם וצ"ע, ולא מצאנו איסור לשכב על מיטתו, וכן לעמוד על כסאו כיון שזה לא הצורה שהאב עומד שם אין זה בכלל האיסור וביד אליהו סוף סימן ר"מ כתב שאם יש בגד כבוד מיוחד לאב זה כמו לישב במקומו

והנה לאחר מיתה המנהג לישב על כסא אביו והגר"ח קניבסקי הביא מלשון הפסוק וישב שלמה על כסא אביו דאדרבא יש בזה משם כבוד אביו שהוא ממשיכו לאחר מיתתו אמנם אולי מצד שזה כבר לא מקומו

### איסור הזכרת שם אביו ואמו

י] מבואר בגמ' שמר בר רב אשי שאמר שיעור לא אמר שרב אשי אמר אלא אבי מורי דהינו שיש איסור להזכיר את שם אביו והרמב"ם חידש עוד דיש איסור לקרוא למישהו אחר ששמו כשם אביו אם זה שם פלאי אפילו שלא בפניו והיה מסתבר שזה לא שייך לאחר מיתה כיון שכולם יודעים שלא קורא לאביו ובבית בריסק נהגו להחמיר בזה והש"ך הביא שיש חולקים וכן נקט החיי אדם לעיקר ומבואר ברמ"א שבפניו אסור לקרוא למישהו אחר אפילו אם זה שם רגיל כי יחשבו שקורא לאביו ומסתבר לגבי כל זה שכל שיש לו שם אחד וקורא שני שמות או הפוך מובן לכולם שזה לא שם אביו

והנה בסימן רמ"ב סט"ו מבואר שאסור לקרוא לרבו בשמו אבל אם מוסיף רבי מותר והפר"ח ורעק"א שם נקטו שזה גם בפניו והש"ך כתב שבפניו אסור ושכן המנהג ועיין ביאור הגר"א שם שנקט שגם באביו מועיל מה שמוסיף אבא כמבואר בגמ' אבא חלפתא אמנם המהרש"ל חלק שרק ברבו שיתכן שיש לו כמה ולא ידעו מי זה מותר אבל באביו זה לא שייך אמנם עיין רעק"א שהביא כמה מקומות שהזכירו שם אביו בהוספת תואר ובפשוטו בהכרח שכל שיש צורך שידעו במי המדובר מותר ולכן אם שואלים אותו לעליה לתורה מה שם אביו אפילו בפניו יכול לומר את שמו בתוספת תואר אבי מורי [ויש לדון שר' לבד לא עוזר כי כך כולם רגילים לומר וצריך איזה תואר כבוד נוסף] ולגבי כתיבה וכדו' עיין מהרש"ל שנראה שמספקא ליה ולגבי ז"ל מפורש ברמ"א שזה גם בכתיבה ובשם הגריש"א שראוי להחמיר במילוי טפסים אבל מעיקר הדין יש להקל ובפשוטו אם שואלים אותו מה שמו ואומר את שמו ושם אביו כיון שבא לומר מה שמו זה לא נחשב שאומר שם אביו וכן מבואר מכל חתימת עדות שמבואר בגמ' שחותם ראובן בן שמעון ולא צריך לומר תואר כבוד [ועיין מחזה אליהו שהאריך מאוד בסוגיא זו בפרטי הדינים]

עיין ברכי יוסף שכתב שבתפלה לא יזכיר תוארים על אביו אלא רק אבי והביא שכן הוא בתפלת שלמה שהזכיר אבי דוד ולא אמר תואר יותר מזה

### בדין כיבוד אב משל בן

י"א] נחלקו אמוראים בכיבוד אב האם יש חיוב משל בן ומבואר בגמ' שגם למ"ד שחייב זה רק לעיקר צרכי אביו אבל להעדפה דהינו שיהיה לו ברווח אין חיוב ולהלכה קי"ל שאין חיוב משל בן אלא משל אב ומבואר בראשונים שאפילו שזה משל בן אבל אם אין לאב והוא צריך כדי פרנסתו הוא חייב לתת לו והב"י הביא מהסמ"ג והסמ"ק וכן הוא בריטב"א ובחינוך מצוה ל"ג שהכונה שכה"ג לכו"ע משל בן וזה חיוב מצד מצות כיבוד אב ואם [דהינו שהמחלוקת האם רק אי אפשרות זה מה שיוצר הסיבה לתת משל בן או שזה מעצם צורת הכיבוד] אמנם פשטות הראשונים וכן דעת הב"י והרמ"א שזה מדין צדקה ולכן כל שבגדרי צדקה הוא פטור גם כאן הוא פטור [והנה הגדר בחיוב צדקה שרק אם יש לו יותר מכדי חייו הוא חייב ובראשון לציון כתב שכל שאין לו כדי לחיות חודש זה נחשב שאין לו כדי פרנסתו] אמנם מבואר בתשובות הרשב"א ח"ד סנ"ו שכאן ודאי צועקים עליו בבית הכנסת שיפרנס את אביו דהינו שודאי שמוטל על האדם להידחק ולפרנס את אביו אפילו שזה משל בן

והנה מבואר בגמ' שתבוא מהרה למי שמפרנס את אביו ממעות מעשר שני וכן פסק הרמ"א להלכה דהינו שאפילו שזה משל אב אבל אם אין לאביו ודאי ראוי שיפרנס את אביו ולא יביא לו ממעשר עני ופשטות הדברים שגם אם האב לא יודע שזה מעשה עני אסור שזה בזיון מצד הבן וכתב הרמ"א שגם תבוא מהרה למי שמפרנס אביו ממעות צדקה ויתכן שהכונה שיש לו מעות ששיך לעניים והוא גבאי צדקה ויכול לתת משלו ובזה יש תבוא מהרה ויש לדון האם זה גם ממעותיו שנותן מעשר כספים ובדרישה סק"ד הביא מהמהרש"ל וכן הוא במהרי"ל שכיון שזה רק דרבנן יכול לפרנסם אמנם לשון הרמ"א ממעות צדקה שלו ויש לדחוק שכונתו מעות עניים שהגיע לידו ובשם הגריש"א מביאים שאמר שאם קיבל על עצמו לתת מעשר כספים והוא חייב בזה חשיב בזיון אבל אם לא קיבל על עצמו לתת אין בזה בזיון [ויש לדון אם לא קיבל על עצמו אבל יש לו חיוב צדקה מעיקר הדין כי הוא עשיר האם יכול לתת בתור חלק מהחומש שנותן לצדקה וצ"ע]

ומבואר בסימן רנ"א ס"ג שאם יש לו כספי צדקה אביו קודם לכל הקרובים וביארו האחרונים שאפילו שיש דין שאדם שיש לו צדקה לא יתן הכל לקרוביו אבל כאן יתן הכל לאביו ועיין חת"ס סימן רמ"ט שביאר שכיון שהוא בין כה נותן ממילא זה כבר נחשב משל אב שצריך לתת לאביו והוא חידוש שהרי נותן משלו ומה שבין כה מתכונן לתת זה חידוש שזה הופך להיות משל אב ובסימן קע"ז כתב שאם לא נותן הצדקה שנותן לאביו חשיב בזיון לאביו ויתכן נפק"מ שגם אם האב מגלגל חובות וזה לא נצרך לחייו שבזה ודאי גם למ"ד משל בן הוא לא חיב ובכל אופן אם אביו רוצה שיתן לו את הצדקה שבן כה נותן שבזה באמת צריך לתת לו וצ"ע וכן מקובל להורות [ושמעתי מהגרש"צ שכיון שהאשה מביאה את עיקר הכסף ודאי ראוי לתת חלק להוריה]

ומבואר בגמ' שביטול מלאכה ודאי שהוא חייב דהיינו שאפילו שבשאר מצות בן אדם לחברו הוא לא חייב להיבטל ממלאכתו כאן בשביל לעסוק בצרכי אביו הוא חייב אפילו שיש לו מניעת רווח והרא"ש הביא מהירושלמי שזה אפילו אם הוא מחזר על הפתחים וביאר שהכונה אפילו אם על ידי שיבטל מלאכתו הוא יחזר על הפתחים לצורך עצמו דהינו שנתחדש כאן חיוב יותר משאר מצות ובפשוטו זה מצד שזה מצוה חמורה [ואפילו שלגבי הוצאת ממון זה יותר קל דשם זה מחסר בחפצא של המצוה] והטור הביא מהרמ"ה שאם אין לו פרנסתו לאותו יום הוא לא חייב ועיין ביאור הגר"א דבפשוטו ס"ל דלא כרא"ש אלא דהירושלמי זה למ"ד משל בן אבל למ"ד משל אב כל שאין לו כדי לחיות והוא יצטרך לחזר על הפתחים אין לו חיוב כיבוד אב ולא דוקא אם זה לצורך אותו יום וכמו בכל המצות אמנם הטור חילק אם יש לו לאותו יום או שאין לו לאותו יום [ובמקרה שעובד במקום מסוים ויפטרו אותו מהעבודה יתכן מאוד שזה כמו להפסיד ממון ועוד דעיין ראשל"צ שמדובר באדם עצמאי שיום אחד שלא יעבוד אין סיבה שאחרי זה לא ימשיך להסתדר אבל כאן זה לא שייך]

והפוסקים כתבו שלא צריך לחזר על הפתחים בשביל פרנסה לאביו אמנם החזו"א כתב שהכונה שלא צריך לאסוף לעצמו כדי לתת לאביו אבל אם אביו מבקש ממנו שיאסוף בשבילו הוא חייב כמו שחייב כל לעשות כל צורך שאביו צריך ויתכן דעת האחרונים שזה בזיון לבן וזה לא מחובתו להתבזות לצורך אביו וכמבואר ברמב"ן שיש פטור זקן ואינו לפי כבודו [ובפשוטו לא מצאנו שהבן חייב לעבוד בשדה של אביו מדין כיבוד אב אמנם בשו"ת הרשב"א [מיוחסות רע"ב הובא בשו"ע סימן רכ"ט] מבואר שיש חיוב בשעת חולים לסועדם כל צרכם] אמנם ודאי שאם אביו מבקש שילך לקופה של צדקה ויביא מה שמגיע לו ודאי חייב שזה לא גרע מלהביא לו גוזלות

והנה מבואר בגמ' שאם אביו לוקח ארנקי של כסף של הבן ורוצה לזורקו למ"ד משל בן אין לו למחות בו ולמ"ד משל אב יכול למחות בו וכן פסק הרמ"א אמנם הרמב"ם פסק שאסור למחות באביו ובטעם הדבר הב"ח ביאר כי יכול לגבות ממנו הפסידו ממילא זה לא נחשב משל בן ועיין חכמ"א שלפ"ז אם אין לאב לשלם הוא יכול למחות בו [ומסתבר שאם הבן יודע בעצמו שלא יתבע את אביו זה נחשב שיש לו ודאי הפסד ממון] אמנם הגר"א כתב שהרמב"ם גרס להכלימו שאני שזה אסור אפילו אם זה על חשבון הבן והשו"ע החמיר כך והרמ"א היקל בזה ומבואר ברמ"א שיכול לתובעו בבי"ד דהינו שזה עצמו לא בגדר בזיון לאביו ועיין כתב סופר דהיה מקום לומר שזה רק לרמ"א שההלכה שזה רק משל אב אפילו על חשבון בזיון האב אמנם כתב שמהפוסקים מוכח לא כך וצ"ל שזה ודאי שמה שהאב מחויב לבנו מעיקר הסברא אין בזה כיבוד אב אבל זה לא סיבה לבטל המצוה לגמרי ולהכלימו זה בזיון גמור משא"כ לתובעו בבי"ד

והנה בעיקר הא דמבואר בגמ' שצריך ביטול מלאכה גם למ"ד משל אב היה מקום לומר שהכונה שאין מצוה של נתינת ממון אבל כל שהנידון כיבוד אביו וממילא מפסיד בזה הוא כמו כל המצות שצריך לשלם על זה ממון ולפ"ז גם אם ידי שמכבד את אביו יהיה לו הפסד ממון כגון שיאבד לו אבידה הוא צריך אמנם בלשון הרמ"א מבואר שיסוד החילוק שמניעת רוח חייב לתת גם למ"ד משל אב והפסד ממון הוא לא צריך להפסיד גם אם זה על ידי שטורח בכבוד אביו ובפשוטו לפ"ז אם אביו מבקש ממנו שיסגור חנותו היום וזה עצמו כבודו הוא יהיה חייב ועין שו"ת מים עמוקים סימן ק"א דאם האב אומר לבנו שלא ישכיר דירתו זה נחשב משל בן שהכונה שיש לו דיורים והוא מפסידם ועיין שפת אמת יור"ד ר"מ שדן שאם האב רוצה שיעשה לו דברים שנוטלים על זה ממון זה נחשב כמו משל בן והניח בצ"ע

עיין מים עמוקים שכתב שאם האב מבקש מבנו שימכור לו את דירתו או איזה חפץ שעומד לרשותו חשיב משל בן והוסיף שממילא גם אם רוצה בן כה למכור לא חייב למכור לאביו ובפשוטו זה דלא כחת"ס לעיל שאם בין כה נותן צדקה צריך לתת לאביו ויתכן דשם הוא קודם מפריש את זה לעניים ואחרי זה הנידון למי לתת אבל אם נתן יש משלו יתכן שבאמת לא חייב וצ"ע

### בדין אמר לו אביו עבור על ד"ת

י"ב] מבואר בגמ' שאם אמר לו אביו עבור על ד"ת לא ישמע לו מצד שהוא ואביו מחויבים בדבר מצוה ומבואר ברמב"ם שזה בין אם אומר לו לעבור על איסור דאוריתא או איסור דרבנן ובפשוטו גם מנהג שחיבים לעשות על פי ההלכה ומבואר בגמ' הסברא מצד שאתה ואביך חייבין בכבודו ובפשוטו הסברא שכיון שהאב מחויב בכבוד שמים לכן אין לו לבקש מבנו עשית דבר זה ולכן גם אם מבקש אין לו לעשות דבר זה [עיקר הסברא מבואר בחזו"א לגבי כיבוד אם במקום אב] ובפשוטו גם אם יעשה לא יקים כיבוד אב ומבואר באחרונים בכמה מקומות שכל שאומר לו דבר שהוא בא בתור זלזול ביהדות אפילו שזה לא חיוב זה גם בכלל הסברא שאין זה בכלל כיבוד אב

ומבואר בגמ' עוד דאם יש לו מצוה לעשות אם יכולה לעשות על ידי אחרים יעשה על ידי אחרים ואם לא זה קודם לכבוד אביו ומבואר שאם כבר התחיל במצוה האחרת יש בזה פטור עוסק במצוה פטור מהמצוה ואם התחיל בכיבוד אב הרי"ד נקט שבזה פטור מהמצוה האחרת והריא"ז חלק עליו וכתב שכיבוד אב זה כמו רשות לגבי מצות אחרות אמנם החרדים והט"ז חו"מ סימן רס"ו נקטו שיש בזה פטור עוסק במצוה וצ"ב למה אין פה את הסברא שהוא צריך לא לבקש במקום מצוה ואולי אין סיבה שלא יבקש במקום שעל ידי זה אין את המצוה השניה [ויש להסתפק במקום שיש חוב לאבא מצד ביקור חולים או חסד וכדו' האם ממילא גם חוזר החיוב כיבוד אב וכן מסתבר]

והנה המהרי"ק והרשב"א דנו באדם שרוצה לישא אשה והוריו מונעים ממנו שעד כמה שזה אשה שראויה לו חשיב אמר לו אביו עבור על ד"ת ולא צריכים לשמוע להם ובספר חסידים תקס"ד מבואר שאם באמת יש צדק בדבריהם יש לשמוע להם ולמד מיעקב ששמע לאביו שלא יקח אשה מבנות כנען דהינו שכל מה שזה נחשב לעבוד על ד"ת אם באמת ההגיון הישר שזה שידוכו וצריך שאלת חכם בכל מקרה

עיין ברכי יוסף ובהגהות בית לחם יהודה שכתבו שאם האב מבקש דבר שמזיק לו אם שי בזה סכנה וודאי לא יתן וגם אם זה ודאי מזיק כיון שאדם אסור להזיק לעצמו זה כמו עובר על ד"ת אבל אם זה לא ודאי מזיק ואין איסור צריך לתת לו ואין לבן להימנע כי יודע שזה לא טוב לו

### בדין ת"ת קודם לכיבוד אב ואם

י"ג] ומבואר בשו"ע שתלמוד תורה קודם לכיבוד אב ואם ולומדים את זה מיעקב אבינו שלא נענש על י"ד שנה שהיה אצל שם ועבר ופשטות הדברים שהתחדש שאפילו שתלמוד תורה נדחה מפני שאר מצות כאן זה לא נדחה והמקנה נקט שזה גם אם הוא בעיר אם אביו אמנם הפ"ת הביא מהפר"ח שכל הנידון שרוצה ללכת לעיר אחרת ללמוד דשם יש לו רב טוב וכדו' אבל אם הוא בעיר ואביו מבקש ממנו שיבוא לעזור לו בזה חייב לעזור לו וצ"ב החילוק ויש שנקטו שרק ללמוד אצל רב מסוים או בעיר מסוימת שבזה כל הרמה של הת"ח תשתנה בזה הכלל שזה קודם גם לשאר מצות משא"כ אם מפסיד רק את הזמן שלא לומד ויש שנקטו שאם הדבר מדובר על זמן קבוע שעל ידי זה מפסיד ברצינותו בלימוד ושקיעותו בלימוד זה אותו דבר

והנה אם האב מבקש שיבוא לשמחה משפחתית לפעמים זה כבוד האב בעצמו וכלפי זה ודאי יש חיוב כיבוד אב ולפעמים זה בשביל כבוד בעל השמחה ובזה הוא תלוי בנידון האם יש חיוב כיבוד אב בדבר שלא נוגע אליו אמנם יש לדון שבמקום שזה לא מצדיק את הפסד הלימוד שיש לבן ואין ראוי לאב לבקש שהוא לא חייב ובצירוף שיש כאן ביטול תורה דיש צד שזה תמיד קודם יש להקל וצ"ע בזה ויש לשקול הדברים בצורה נכונה שזה נוגע לאיסור דאוריתא

ומסתבר שגם אם נימא שכל תלמוד תורה קודם לכיבוד אב ואם אדם שבשביל כל ענין סוגר הגמ' גם בשביל כיבוד אב צריך לסגור הגמ' ולא יכול לומר שתלמוד תורה קודם דמכלל הכיבוד להרגיש את צרכי אביו כצרכיו ולא כסתם מצוה של חסד וצ"ע

### בדין מצוה קיומית

י"ד] והנה יש לדון האם גם במצוה קיומית יש הסברא של אתה ואביך כגון שאומר לו שלא ילבש בגד ד' כנפות אם ציצית והנה אם כונתו בתור לזלזל בדבר מצוה בזה נקטו האחרונים שודאי שאין דין לשמוע לו עיין כנסת יחזקאל הובא בפ"ת שאם אומר לו שלא יהיה סנדק שלא צריך לשמוע וכן נקטו האחרונים בכונת תוס' באמר לו שלא יחזיר אבידה שודאי לא צריך לשמוע אפילו שאם היה צריך לשמוע זה היה דוחה כמבואר בחזו"א קידושין ל"ב אמנם הנידון במקום שיש לאב סיבה לתועלת הבן או האב וכן הוא בריא"ז פ"ק דקידושין ה"ח הובא בשלט"ג וכן הוא בחות יאיר רי"ד

ובפשוטו כיון דמבואר שאם אפשר לעשותו על ידי אחרים כיבוד אב קודם חזינן שמצד שרוצה לקיים המצוה זה לא סיבה אמנם יתכן שזה רק במצוה שיסודה מצד הענין שהדבר יעשה כגון ביקור חולים או לוית המת אבל סוג מצוה שיש ענין שהוא יעשה זה אחרת עוד יתכן שרק במקום שאם הוא לא יעשה המצוה תעשה על ידי אחר ולא יהיה פחות מצוה בעולם אבל במקום שיחסר מצוה בזה זה עדיף מכבוד אביו ומסברא גם בזה יש הסברא של אתה ואביך חייבין בכבודי וכן במה שכתבו שמותר כדי ללמוד במקום שרוצה או לישא אשה שרוצה וכי אם לא יעשה את זה יעבור איסור ועיין פ"ת סקכ"ג שהביא מהחות יאיר רי"ד שאם האמא צותה על בנה שלא ישכיר דירתו לאיזה ת"ח צריכה לשמוע לו אפילו שיש בזה החזקת תורה וכן בשו"ת חיים שאל סימן ה' כתב שאם צוה את בנו שלא יהיה אפוטרופוס צריך לשמוע לו אמנם דברים אלו זה סוג מצוה שהעיקר שזה יעשה ובכנסת יחזקאל כתב שאם אומר לו שלא יהיה סנדק ישמע לו ולכאורא נפק"מ אם אומר לו שלא יטבול טבילת עזרא כי יכול להצטנן [ובשם האריז"ל שלא טבל מחמת ציוי אמו וכן נקט בשו"ת ערוגת הבושם י"ט] וכן נפק"מ אב שאומר לבנו שלא יחתום ערבויות [ולפעמים זה חיוב גמור מדין גמ"ח] אמנם זה תלוי בנידון האם בדבר שאין לאב הנאה הוא צריך לשמוע לו ולסברת המקנה שצריך לשמוע אבל לא במקום הפסד יתכן שאם מפסיד דבר שמאוד חשוב לו זה בכלל ההיתר וצ"ע ובס"ח הובא בברכ"י כתבו שאם מצטערים שהוא צם שלא יצום במקום שזה לא חובה

ועיין פ"ת סקכ"ב שהביא בשם החמודי דניאל שאם אחד רצה להתפלל במקום שמתפלל טוב ואמו מוחה בו שלא צריך לשמוע לה ובפשוטו משמע שאפילו שכאן זה לא חיוב לא צריך לשמוע לה אמנם יתכן דכונתו מצד שלאם לא היה הנאה מזה וס"ל שבזה אין חיוב ויתכן עוד שזה היה בגדר בקשה שלא מוצדקת שבזה ודאי לא צריך לשמוע לה ויתכן דשם מדובר על תקופה ארוכה ורמת תפילתו תרד כללית ויתכן שזה בגדר חיוב

והנה יש לדון במקום שעל ידי שעסוק בכיבוד אב הוא יפסיד תפילה בציבור האם יש הסברא של אתה ואביך ובפשוטו כיון שזה חיוב כמבואר בשו"ע יש ההלכה אמנם הרי זה מחלוקת ראשונים עוד יש לדון שכל חיוב שיש לו הגבלה ברמת החיוב כמו כאן שזה רק עד מיל יתכן שבזה ודאי כיבוד אב ואם זה תמיד בגדר יותר ממיל שזה סברא שזה קודם וצ"ע

עוד כתבו לדון בדין איחור הברית לאחר חצות שזריזין מקדימין למצות ובשם הגריש"א שכיון שזה לא חיוב גמור וזה נדחה מפני צורך ודאי שכיבוד אב ואם זה לא גרע וצריך לחכות לחצות וודאי שלפעמים מצד גמ"ח לבד זה סיבה לחכות ופשוט

כתבו האחרונים שמותר לצאת לחו"ל כדי לבקר את הוריו ואפילו ששום מצוה לא נדחה מפני כבודם הכונה כנ"ל שהרי גם צורך לראות את חברו זה מותר לצאת לחו"ל וממילא צורך מצוה זה לא פחות וכן הוא במאירי בקידושין וכן הוא בתשב"ץ ח"ג סרפ"ח אמנם ללכת לשם בקביעות בשביל כיבוד אב בזה נחלקו האחרונים האם כיבוד אב ואם זה דוחה [ועיין אוצר כיבוד אב ואם ס"ק תקכ"ז שהביא הדיעות בזה]

ועיין שירי כנסת הגדולה שכתב שאם אדם קונה אתרוג לעצמו ולולי שהיה מעלה בדמים זה היה מגיע לת"ח שהוא קודם וכתב הביכורי יעקב שלפ"ז גם ביש לו שני אתרוגים ומביא לאביו אחד מהם יקח לעצמו היותר מהודר והנה מעיקר הדין ודאי שזה כך שהרי זה בגדר משל בן שאם יש לו חפץ לשימוש שלא צריך לתת לאביו אמנם במקום שאביו שמח מזה ובזה שיתן לו יקים מצות כיבוד אב יש לדון שמצוה זו יותר חשובה ובפרט כשיוצא היום הראשון בשבת שזה רק מצוה דרבנן והנה בגונא דהשירי כנה"ג שמתמקח אם המוכר ומעלה מהחיר יותר מת"ח בזה לכאורא זה כמו מניעת רוח ויש לדון באביו האם מותר לו להתמקח אמנם יתכן שכל צורך האב שזה גם צוך הבן יש דין חיך קודמין וצ"ע בזה

### בדין אמר לו לעבור על דבר שזה מחלוקת

ט"ו] והנה יש לדון בדבר שזה מחלוקת הפוסקים ודעת האב כמקילים ומבקש מבנו שיעשה לו ויש מקום לומר שכל שהבן נוהג להחמיר כך ממילא מוטל על האב לבטל רצונו כיון שרצון ה' שכך ינהג הבן אמנם יתכן שבאמת זה רק החיוב בפועל הסיבה שלא ישמע לאביו וצ"ע ובפשוטו בספק דאוריתא שחייב להחמיר או במקום שכך דעתו בזה לא צריך לשמוע לאביו אמנם במקום שמעיקר הדין יש להקל צ"ע אבל יתכן שכה"ג יכול לבקש מהוריו שימחלו לו וזה לכתחילה ומעשה באדם שאמו הלכה בגילוי ראש ובקידוש סיבב את פניו והחזו"א אמר לו שזה לא בסדר כיון שמעיקר הדין מועיל לסתום עיניו אמנם שם זה בזיון וגרע

### בדין אפרושי מאיסורא מאביו

ט"ז] ראה את אביו עובר על ד"ת צריך לומר לו בלשון יפה שזה אסור דהינו שכך למדתנו וממילא יפרוש ובפשוטו גם כה"ג יש בזה חוסר כבוד אביו רק שהאפרושי מאיסורא דוחה את זה, ויש לדון ברואה אביו עובר על ד"ת ויכול להצילו רק דרך בזיון האם הוא חייב בזה והנה מבואר בגמ' שאם רואה את רבו לבוש כלאים בשוק קורעם מעליו מצד שאין עצה ואין תבונה נגד ה' אמנם שם יתכן שהכונה שזה רצונו של הרב אבל יש לדון במקרה שיצרו גבר עליו ולא איכפת לו ובראשון לציון מבואר שפשיטא שצריך לעשות הכל למונעו וכתב בזה שני סברות או שכבוד המקום תמיד קודם לכבוד אביו או מצד שזה כבוד אביו שלא יעשה מעשה איסור והנה צ"ע דבגמ' מבואר שגם אם קורע לו בגד או זורק ממונו לים אסור למחות בו למ"ד משל בן וגם למ"ד משל אב דעת הרמב"ם שלהכלימו אסור וצ"ע הרי הוא עובר על איסור גזל ולא משמע שהכונה שמוטל על הבן למחול לו שהרי יכול לתובעו בבי"ד וצ"ע ועיין חיי אדם שכתב שאם אביו יושן והגיע זמן קר"ש או תפילה חייב להעירו מצד אתה ואביך חיבין בכבודי דהינו שכיון שמדין הוכח תוכיח או ערבות חייב להעירו אין מצות כיבוד אב ואם מונעת אותו מזה וצ"ע ובספר חסידים סימן תתרפ"ז מבואר שאם אדם רוצה להפקיד כסף ביד אביו יאמר לו שלא כדאי ויתכן שזה כדי להציל אביו מאיסור אמנם כשזה רק להציל השני צ"ע

### בדין אשה נשואה

י"ז] לשון התורה איש אביו ואמו תיראו ובגמ' שגם אשה מוזהרת שהרי כתוב לשון רבים ומה שיש לשון איש מצד שאשה נשואה רשות בעלה עליה ומבואר ברמב"ם שזה רק ביחס למה שזה סותר לרשות בעלה אבל למה שזה לא סותר היא חיבת כמו אשה לא נשואה והנה בפשוטו היה מקום לומר שבאמת זה רק דין קדימה אבל באמת יש לא חיוב מורא כמו תמיד אמנם מסברא הדבר צ"ע שהרי ודאי שחיוב אביה זה יותר חיוב גדול מחיוב כלפי בעלה ובהכרח שהגדר שמה שנוגע לבעלה יש כאן הפקעה מחיוב מורא לגבי בעלה וכן מבואר בגמ' שמחדשת שנתגרשה היא חוזרת ומתחיבת ובגמ' ל"ה מבואר שצריך לזה דרשא חזינן שבזמן נישואה היה פטור ועוד דמבואר בריטב"א שצריך דרשא שיש לה איסור קללה דהרי בנשואה לא צריכה לשמוע להוריה אמנם עיין ש"ך שכל שבעלה לא מקפיד דהינו שמצדו תעשה כבוד אביה ולא כבודו ממילא היא חיבת בכבוד הוריה

והנה הדרשא מאיש אביו ואמו תיראו ועיין גור אריה עה"ת וראשון לציון סימן ר"מ שהקשו שהרי מורא אב דהינו שלא לשבת במקומו יכולה וכן שאר דיני מורא המוזכרים בגמ' ורק לעשות מעשה כיבוד היא לא יכולה וכתבו שבאמת אם אינו ענין למורא תנהו ענין לכיבוד אמנם עיין מקנה וברא"מ עה"ת ובח' מהר"י בירב שכתבו שכל שאביה מצוה אותה לעשות דבר או שלא לעשות אם עוברת על זה חשיב מורא וגם בזה צריכה לשמוע לבעלה ולא לאביה

והנה עיין תוס' שהקשו למה אשה רשות אחרים עליה הרי מעשי ידיה זה של בעלה רק מדרבנן דהינו שתוס' נקטו שהפטור זה מצד שצריכה לשמש לבעלה מצד התקנה דרבנן ותירצו כי הולכת לבעלה ועיין מרומי שדה שזה מדיני האשה להיות אצל בעלה וממילא לא יכולה לשמש את בעלה ועיין תוס"ר כתובות ל"ט שמפסוק זה חזינן שיוצאה במעשה ידיה מרשות אביה והנה לפ"ז בכל דבר שיכולה לכבד את אביה ממקומה אין סיבה שבעלה יקדום ועיין פיה"מ שכתב שפטורה מכיבוד אב במה שמבואר בכתובות שחיבת לבעלה אמנם ברמב"ם פט"ו מאישות מבואר שאמרו חכמים שאשה צריכה להיות דעתה כבעלה ולעשות הכל כרצונו ובפשוטו זה מעלה בעלמא ויתכן שזה חיוב גמור ויתכן שכיון שכך זה הדרך הראויה ממילא זה גם בכלל המיעוט המיוחד ועיין ראב"ד בבעלי הנפש שזה מעיקר צורת יצירת האשה שתשמש את בעלה בכל דבר ע"ש ועיין קובץ תשובות לגריש"א ח"א סצ"ז שכתב שגם חיוב לבעלה מדרבנן זה סיבת קדימה שכיון שהכלל שכל מצוה אפילו מדרבנן קודמת לכיבוד אב ואם ממילא גם מצוה זו קודמת וכן האריך בזה בהערות על קידושין אמנם הוא חידוש גדול שזה חיוב של עשית כל רצון בעלה ובפשוטו זה רק אשה כשרה אבל אין זה חיוב גמור וכמבואר במקנה שאין לאשה חובת מורא מבעלה

והנה עיין בהלכות שכתב חתנו של הגריש"א הגר"י ישראלזון בשמו שאם הבעל מוחה באשתו שתכבד את אביה לא מצד שזה מפריע לה לשרת את בעלה אלא מחמת רוגז שביניהם בזה היא חיבת בכיבוד אב ואם והנה יש מקום לדון שכיון שהצורה הרצויה שמהלכת ברצון בעלה ואם ימנע ממנה מלשמש אדם אחר מסתבר שצריכה לשמוע לו א"כ יתכן שגם זה בכלל מיעוט התורה וצ"ע ועיין ש"ך שכתב וז"ל אם אין בעלה מקפיד חיבת בכל דבר ומשמע שאם הוא מקפיד לא חיבת ולא הדגיש אם זה על חשבונו וי"ל אמנם דבר שזה לא הוגן שהבעל יבקש ודאי שזה לא שייך ואפילו כלפי מישהו אחר

והנה יש לדון במקום שבעלה רוצה שתלך למקום עבודה שזה מצער את הוריה ומעיקר שיעבודה לבעלה יכולה לומר לו שהיא לא רוצה ואינה חיבת אבל מצד זה מוכנה ללכת האם עכשיו מצד כיבוד אביה צריכה לומר שלא רוצה ושמעתי מהגר"צ וובר שליט"א שכל שמוכנה ללכת ממילא חוזר כבוד בעלה שעדיף מכבוד אביה במה שזה לצורכו

### בדין קדימת כיבוד אב לאם

י"ח] מבואר בגמ' שבאב ואם גרושים שאין דין קדימה של אחד לשני ושניהם מבקשים מים יניח לפניהם ויש דיעות שהכונה כפשוטו ויש דיעות שיעשה מה שרוצה ואם זה אחד שלא בפני השני שבזה אין צד בזיון ודאי שהדין שיעשה מה שרוצה והנה עיין רעק"א סימן ס"ח דמבואר שאם האב רוצה שתעשה דבר והאמא רוצה שלא יעשה שיעשה מה שרוצה אמנם החזו"א כתב דמסברא צריך להיות בשב ואל תעשה והנה לכאורא במקרה שאצל האם זה גם מורא כגון שיש כיבוד לאב אבל לא צוה על זה דבזה אין מורא והאם ציותה שיעשה דבזה יש גם מורא וגם כיבוד בזה האם קודמת [והגרי"פ נקט שכל שיש ציוי זה גם כיבוד וצ"ע] עוד יתכן שבמקרה שהאב רוצה שיעשה משהו ואת האמא זה יצער כיון שחזינן שצער זה חיוב יותר חמור שבזה גם ברשע יש חיוב ובזה יתכן שלא מועיל מחילה וכן בזה הר"ן נקט שיש חיוב משל בן א"כ זה עדיף וכן אם אחד מצוה דבר שאין בו הנאה ואחד מצוה דבר שיש בו הנאה לשיטות שבזה אין חיוב מסתבר שהדבר שיש בו הנאה שזה חיוב הוא קודם וכמבואר בשו"ת תורה לשמה סימן ר"פ

והנה מבואר בגמ' שאבא אומר השקיני מים ואמו אומרת השקיני מים שאביו קודם כיון שאתה ואמך חייבים בכבודו ויש לדון האם זה רק סברא שעד כמה ששניהם שוים ממילא האב קודם אבל מתי שללא הקדימה של האב הכיבוד של האם היה קודם בזה האם קודמת ואפילו שצריכה להעדיף את בעלה אבל כל שלא העדיפה מצדו זה חיוב קודם או שזה סברא שכיון שהאם חייבת בכבוד האב ממילא מחובתה להקדים את רצון האב מרצונה ובזה נאמר ההלכה שגם אם לא עושה כך כבוד האב קודם ונפק"מ באופנים הנ"ל שבגרושה כבוד האם קודם האם בזה גם באינם גרושים כבוד האם קודם או שתמיד כבוד האב קודם

והנה עיין חיי אדם שהקשה למה בעלה קודם לאביה הרי זה כבוד חמיו ויש הסברא של אתה ואשתך חיבים בכבודו ועיין פ"ת שהוכיח מזה שדרגת החיוב בחמיו זה לא כמו בעל ולכן בעל קודם דהינו שרק בחיוב שוה בזה הסברא של אתה ואביך קובע אבל לא מתי שיש חיוב קודם עוד מבואר בשו"ע שיש חיוב כבוד אבי אביו אבל כבוד אביו קודם ועיין רעק"א תשובה ס"ח שהביא מהלוית חן שהקשה הרי יש הסברא של אתה ואביך חייבם בכבודו וכתב שכיון שזה חיוב פחות ממילא בזה אין את הכלל ועיין מנח"ח מצוה ל"ג שיש חיוב לכבד את בעל אמו ודן בצותה אמו דבר נגד רצון בעלה שיש הסברא של אתה ואביך ויש לדון שכיון שכבוד אמו ודאי יותר חיוב מכבוד בעל אמו ממילא בזה אין את הסברא וראיתי לדון באשה שהתחתנה אם אחי אביה הקטן שהוא מחויב לכבד את אביה האם בזה כבוד בעלה קודם לאביה או שיש הסברא של אתה ואביך חייבים בכבודו ובפשוטו יש כאן הסברא כנ"ל שכיון שהחיוב לכבד את אחיו זה פחות בזה אין את הסברא של אתה ואביך

והנה בגמ' מבואר שיש סברא שכל מצוה קודמת לכבוד אביו מצד שאתה ואביך חייבם בכבודי וזה גם במצוה דרבנן ותוס' ביבמות דימו את זה לדין של אביו קודם לאמו והנה מצוה דרבנן זה ודאי פחות מדאוריתא ובכל אופן מבואר שזה עדיף ובהכרח הסברא כנ"ל שכיון שהאב מחויב לדאוג לכבוד שמים לכן צריך לותר על ציויו בשביל זה וכן מבואר ברמב"ן ל. שזה יסוד הסברא של מי דחינן איסורא מקמי ממונא וזה גדר החידוש שכיבוד אב לא דוחה איסורים שאתה ואביך חבים בכבודי דהינו שעל האב מוטל לותר על ציויו ולכן גם אם לא עושה את זה הציוי השני קודם והנה מבואר בב"י משו"ת מהר"ם שאם האם ציוה שיאמר עליו קדיש והאם לא רוצה שבנה יאמר קדיש שהאב קודם כיון שתמיד האב קודם לאם דהינו שנקט שזה גם לאחר מיתה ועיין חזו"א ל"א. שדן שכה"ג צריך להיות שב ואל תעשה וכתב שכיון שהאמא מחויבת בכבוד האב ממילא אין לה לצות שלא לומר קדיש וזה נחשב שאין כאן כיבוד אם [דהינו שזה לא רק דין קדימה אלא שאין חובת כיבוד כה"ג והוא חידוש] ולפ"ז גם אם יהיה דבר שזה לא כיבוד אב כגון שאין לו מזה הנאה אבל כיון שעל האם לותר על ציויה מצד רצון בעלה ממילא בעלה קודם [ובתורה לשמה סימן ר"פ נקט שכה"ג יש לשמוע לאמא] אמנם לפ"ז בהרבה בקשות שהאב רוצה שלכאורא אין לאשה חיוב שלא לבקש מבן אדם בקשה שבעלה לא מרוצה וכה"ג באמת לא יהיה את ההלכה שאב קודם וכגון אם האשה ציותה שיאמרו עליה קדיש והאב לא רוצה שמחודש הדבר לומר שמחובה לותר שיאמרו עליה קדיש כי בעלה לא רוצה וצ"ע בזה אמנם בפשוטו ודאי שאם זה דבר שאדרבא מחובת בעלה לתת לה בקשתה בזה ודאי אין לה חיוב לבטל דעתה מפניו ובזה יצטרכו לשמוע לאם וצ"ע בכל זה

והנה עיין פ"ת סקכ"ב שדן שרק בהשקאת מים שאשה משועבדת לבעלה בזה האב קודם אבל ציוי של דבר שאשה לא משועבדת לבעלה בזה אין דין קדימה אמנם ברמב"ם פט"ו מאישות כתב שאשה מצוה לכבד כל רצון בעלה ומתנהגת עמו כמלך וכתב המ"מ שהמקור הוא מסוגין שאתה ואמך חיבים בכבוד אביך דהינו שכל רצון הבעל זה בכלל סוגין וכן מבואר מהנידון לגבי קדיש דמבואר שהאשה צריכה לותר על רצונה בפני רצון בעלה

### בדין אב רשע

י"ט] נחלקו הראשונים באב רשע האם יש חיוב כיבוד אב ואם ודעת הרמב"ם שיש חיוב ודעת שאר הראשונים שאין חיוב וכן העתיק הרמ"א והחיי אדם הביא שני הדיעות ומבואר בב"ח שראוי להחמיר בזה וכתב הש"ך שלצער אותו ודאי אסור ובשם הגריש"א שמומר גמור ודאי שאין חיוב לכבדו