שיעור לט סימן קפא א-ד
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / אורח חיים / סימן קסו עד סימן רא - ברכות

### t

![](data:image/gif;base64...)![](data:image/gif;base64...)

**שיעורי הלכה**

**שיעורים מפי מו"ר**

**הגאון רבי רפאל צבי ובר שליט"א**

**הלכות ברכות**

**שיעור לט**

**~ סימן קפא סעי' א - ד ~**

## [סימן קפא סעיף א] מים אחרונים חובה.

# חיוב מים אחרונים ואם חייב בהם יותר ממים ראשונים

ובמג"א (בהקדמה לסימן) הביא בשם הארחות חיים שמים אחרונים חובה ומים ראשונים מצוה, ונפק"מ שאם יש לו כמות מים המספיקה רק לנטילה אחת, והוא צריך את המים גם לסעודה האחרת, וכגון בשבת שבסעודה השניה נשאר לו מים בשיעור נטילה אחת, אז יטול בהם מים אחרונים בסעודה שאוכל כעת, ואף שלא יישאר לו למים ראשונים של סעודה ג'. ודקדק המג"א מדבריו דמשמע שמי שבא לאכול ויש לו שיעור מים לנטילה אחת, צריך ליטול בהם את ידיו קודם הסעודה, ורק כשהוא בתוך הסעודה השניה עדיף מים אחרונים בסעודה זו מאשר מים ראשונים של סעודה ג', אלא שנתקשה לפי זה מה העדיפות של המים אחרונים על המים ראשונים. ועל כן מסיק דצ"ל שבאמת המים אחרונים עדיפים ממים ראשונים, ומש"כ דין זה רק בנמצא בתוך הסעודה הוא משום שאם אין לו בתחילת הסעודה כדי שיעור של מים ראשונים ואחרונים יש לו להימנע מלאכול קודם הסעודה ע"ש.

אכן לדינא מסיק המג"א (שם וכן פסק המשנ"ב ס"ק ב), דבזמנינו ודאי עדיף מים ראשונים ממים אחרונים, כיון שהאידנא לא מצוי מלח סדומית, ולכן אם יש לו רביעית מים מצומצמת יטול בה מים ראשונים ולא מים אחרונים [ומ"מ כתב בשעה"צ (ס"ק ח) דבאופן שיש לו רביעית מצומצמת שנוטל בה רק מים ראשונים נראה דטוב שיכרוך ידיו במפה קודם שיאכל, כדי שלא יהיו ידיו מזוהמות מאכילה בשעה שמברך ברכת המזון, וגם שניצל ע"י זה ממלח סדומית].

עוד כתב המשנ"ב (שם) די"א שמתחילה ימנע מלאכול אם אין לו מים למים אחרונים [והוא שיטת המג"א הנ"ל], אך מסיק המשנ"ב שרק אם אין לו מים בתוך מיל לאחוריו או במרחק ד' מיל לפניו, לא יאכל עד שיביא מים ליטול בהם מים אחרונים, ואי לאו הכי יאכל בלא מים אחרונים. ובמג"א ציין לריש סימן קפב, דשם כתב השו"ע שאם אין לו יין לברך עליו ברכת המזון שלא יאכל פת, ובמג"א (שם ס"ק א) תמה על דבריו דוודאי אין למנוע אותו מלאכול משום שאין לו יין, וא"כ קשה היאך כתב כאן שלא יאכל אם אין לו מים ליטול מים אחרונים. וצ"ל דכאן הוא לא ימנע לגמרי מלאכול, שהרי הוא יכול ללכת עד מיל ולהביא מים, ושם מיירי שימנע לגמרי מלאכול וע"ז כתב שם שאין למונעו.

# להקל במים ראשונים כדי שיישאר לו מים

כתב המשנ"ב (שם) שאם יש לו מים מצומצמים צריך למעט בשיעור נטילת מים ראשונים כשיעור המבואר בסימן קסב סעיף ב. ושם מבואר שאפשר ליטול את ידיו ברביעית מצומצמת ובלבד שיגיעו המים לכל היד. מיהו צ"ע אם בכה"ג יכול להקל ולסמוך על דעת היש אומרים בשו"ע סימן קסא (סעיף ד) שהיא דעת כמה מהראשונים דסגי בנטילה עד סוף קשרי אצבעותיו, וצ"ע לדינא.

## [סעיף ב] מים אחרונים אין נוטלים על גבי קרקע אלא בכלי, מפני רוח רעה ששורה עליהם. ואם אין לו כלי, נוטל ע"ג עצים דקים וכיוצא בהן.

# שלא ליטול מים אחרונים ע"ג קרקע או עצים

מבואר בשו"ע שאף שאסור ליטול ידו על גבי קרקע משום רוח רעה, מכל מקום אם אין לו כלי יכול ליטול על גבי עצים דקים. וביאר הלבוש דהטעם שאסרו ליטול ע"ג קרקע הוא משום שיש סכנה שאנשים דורסים שם, ולכן התירו ליטול על גבי עצים דקים משום שלא יתקבצו הרבה במקום אחד ואין חשש סכנה. ובמג"א (ס"ק ב) כתב טעם נוסף משום שהרוח רעה שורה רק אם המים מגיעים לקרקע, אך אם יש דבר החוצץ בין המים לקרקע אין לחוש לרוח רעה [ועיין שעה"צ (ס"ק יז) שהמג"א התיר לפי שיטה זו ליטול גם על גבי רצפה, דכיון שאינו מגיע לקרקע אין עליו רוח רעה, אך בשעה"צ שם שהעיר שיתכן שהרצפה נחשבת כמו הקרקע עצמה ע"ש. וע"ע בביאור הלכה שהסתפק בשיטה זו אם הנוטל לתוך כלי ואז שופך לקרקע אם יש עליו רוח טומאה].

אמנם לעניין נט"י של שחרית שאסור ליטול על גבי קרקע משום רוח רעה, כתב המשנ"ב (סימן ד ס"ק יח) שאסור לנוטלם אפילו על גבי עצים דקים. והנה לפי הטעם המבואר בלבוש שהתירו ליטול על גבי עצים משום שבכה"ג לא דורסים אותם לכאורה הוא הדין שגם בנט"י של שחרית יש להקל ליטול ע"ג עצים, וצ"ל דהמשנ"ב שם חשש לביאורו של המג"א דהכא שרי ליטול על גבי עצים, כיון שהרוח רעה שורה רק כשהמים מגיעים לקרקע, אך בנט"י של שחרית שיש טומאה במים עצמם לא מהני שנוטל על גבי עצים החוצצים מן הקרקע, שהרי המים כבר עם רוח טומאה מהנטילה עצמה.

# לשפוך את המים מתחת השולחן

במשנ"ב (ס"ק ד) הביא שמותר ליטול מים אחרונים מתחת לשולחן, ואף שפעמים מסלקים את השולחן מכל מקום יתנגבו ביני וביני. אמנם נראה שבזמנינו שיש רצפה שאינה סופגת את המים אין להקל בזה שהרי המים אינם מתנגבים. וגם נראה שאף במקום שיספגו המים מכל מקום דין זה תלוי בכמות האנשים שנוטלים שם את ידיהם, שאם רק אחד נוטל שפיר דמי יתנגבו המים ביני וביני, אך כשיש כמה מסובים יש לחוש שישארו המים אחר שיסלק את השולחן, וגם הדבר תלוי באיזה שיעור של מים הוא נוטל, ועל כל פנים אין להקל אלא אם כן המים מתנגבים לגמרי.

## [סעיף ג] אין נוטלין בחמין שהיד נכוית בהם, מפני שמפעפעין את הידים, ואין מעבירין את הזוהמא.

# מים אחרונים במים חמים שהיד סולדת בהם

ובמשנ"ב (ס"ק ח) הביא ששיעור יד נכוית בו לאו דווקא, אלא כל שהמים בשיעור יד סולדת בו, שהוא שיעור שבטנו של תינוק נכוית בו אסור ליטול בהם מים אחרונים [ובמשנ"ב (ס"ק ז) הביא די"א שאפשר ליטול בפושרין לכתחילה, ודעת הרש"ל שלכתחילה יש ליטול בצוננין].

ובביאור שיעור של יד סולדת בו הנה הבכור שור (חולין קג והו"ד ביד יהודה סימן קה בארוך ס"ק ט) כתב שיש ספק בשיעור זה, ואף אם יש אדם שידו אינה סולדת באותם המים, מכל מקום אפשר שאצל האחר היד סולדת בשיעור זה ולכן ראוי להחמיר עד שיצא הספק מליבו. אך דעת היד יהודה שם דשיעור יד סולדת הוא כפי מה שיכול להשאיר שם את ידו זמן מה. וכעין זה כתב החוט שני (פרק כט ס"ק ז) משמיה דהחזו"א שאם יכול להניח את היד בתוך המים לזמן ממושך מוכח שהם פחות משיעור שהיד סולדת בו.

ויש שנקטו (עי' בחוט שני שם) ששיעור יד סולדת בו הוא בכ-40 מעלות, אמנם בבדיקות שעשינו נמצא שעד 45 מעלות עדיין אפשר לשים את האצבע לזמן מה. [ואמנם לחומרא שצריך שיהיו מים שיד סולדת בהם בוודאות [כגון לעניין הגעלה בכלי ראשון] י"א שב-48 מעלות הוא ודאי יד סולדת, אך נראה שלהחמיר יש לחוש ששיעור יד סולדת הוא רק 71 מעלות שאז היד מיד חוזרת לאחריה מפני החום, וכ"כ האגרות משה (חלק ד סימן עד אות ג).

ולכן נראה שאם המים שבברז התחממו עד שהיד סולדת בהם [ודבר זה מצוי באופן שהצינורות נמצאים בחוץ ואינם מבודדים מפני השמש] שלא ליטול בהם מים אחרונים [ובשבת בלא"ה יש לחוש בזה משום בישול אם המים נשפכים על מקום שהיה כבר רטוב ואכמ"ל].

## [סעיף ד] אין צריך ליטול אלא עד פרק שני של אצבעות.

# עד היכן צריך ליטול

וביאר המשנ"ב (ס"ק י) דכיון שלמעלה משני פרקי האצבעות אין מגיע לכלוך המאכל אין צריך ליטול למעלה מכך, אמנם באמת באופן שמגיע המאכל למעלה מכן צריך ליטול עד סוף המקום שמגיע אליו המאכל. ובסוף דבריו ציין למש"כ בביאור הלכה.

ובביאור הלכה (ד"ה עד) הביא שהדמשק אליעזר הבין בדעת הגר"א שדין זה תלוי במחלוקת הראשונים בסימן קסא (סעיף ד). והיינו דלדעה הראשונה שם שנטילת ידים לסעודה צריך ליטול עד כף היד צריך ליטול מים אחרונים עד קשרי האצבעות עם פיסת היד. ומסיק הביאור הלכה דיש לנהוג כן לכתחילה.

וביאור הדבר דהנה מבואר בגמרא (חולין קו, א) דת"ר נטילת ידים לחולין עד הפרק [ופירש"י עד הפרק השני], לתרומה עד הפרק [ופירש"י דהיינו הפרק השלישי שהוא בגב היד], קידוש ידים ורגלים במקדש עד הפרק [ופירש"י שהוא מקום חיבור היד והזרוע], ומסיק שם שמואל עד כאן בין לחולין בין לתרומה לחומרא, ופירש"י דהחמירו בנטילת ידים לחולין כמו בנטילת ידים לתרומה. והיינו דבנטילת ידים צריך ליטול עד סוף פרק שלישי כמו נטילת ידים לתרומה. והנה כל חומרא זו היא רק בנטילת מים ראשונים, אך בנטילת ידים למים אחרונים לא החמירו כמו נטילת ידים לתרומה וממילא דינו שצריך ליטול רק עד סוף הפרק השני כעיקר דין נטילה.

וכל זה הוא לפירוש רש"י דפירש עד סוף הפרק דחולין דהיינו עד סוף הפרק השני, וממילא כשהחמירו בחולין דדינו כמו נטילה לתרומה היינו שיטול עד פרק השלישי [וזוהי דעת הי"א בשו"ע (סימן קסא סעיף ד) דסגי שיטול עד מקום חיבור האצבעות ופיסת היד], אלא שחומרא זו היא רק במים ראשונים, אך במים אחרונים נשאר כדינו שיטול עד סוף פרק השני. אמנם לדעת הראשונים שם שפירשו דנטילת ידים לחולין הוא עד סוף הפרק השלישי, ולתרומה עד הפרק בחיבור היד לזרוע, וכשהחמירו שתרומה הרי היא כחולין החמירו שיטול עד מקום חיבור היד עם הזרוע [וזוהי הדעה הב' בשו"ע שם דבעינן שיטול את כל ידו עד מקום חיבור היד], ולפי"ז במים אחרונים נשאר כדין נטילה לחולין שצריך ליטול עד מקום חיבור האצבעות עם פיסת היד.

אמנם יש לדקדק דהמשנ"ב הביא דין זה שכך ביאר הדמשק אליעזר בדברי הגר"א, ומשמע שביאור זה אינו מוכרח בדברי הביאור הגר"א, ובאמת יש להעיר על דברי הדמשק אליעזר שהרי בביאור הגר"א בסימן קסא (שם) נתבאר שאף לפי השיטות שבנטילת ידים לחולין צריך ליטול את כל ידו עד מקום חיבור היד עם הזרוע, מכל מקום א"צ ליטול מים אחרונים אלא רק עד פרק שני של אצבעות, ומשום שמפרש שם הגר"א בדעת הרשב"א שמעיקר הדין נטילה היא עד פרק שני ובתרומה עד סוף האצבעות, אלא שהחמירו בחולין ובתרומה כמו קידוש ידים ורגליים, ולכן צריך ליטול את כל היד. ובמים אחרונים שנשארו כעיקר הדין סגי שיטול עד הפרק השני. ויוצא שלשיטה זו אף שנטילת ידים לסעודה היא עד סוף היד, מכל מקום צריך ליטול מים אחרונים רק עד סוף הפרק שני של אצבעות.

אמנם ע"ש בביאור הגר"א שהביא את שיטת הרי"ף שגרס בברייתא 'עד הפרק' שהוא עד פיסת היד, וביאר שם בתר"י שאין הכוונה ששמואל החמיר בחולין, אלא דדעת שמואל שמדינא צריך ליטול עד פיסת היד, וכבר עמד בזה בתשובות והנהגות (חלק א סימן קעג). והשתא לפי"ז יוצא שלדעת הרי"ף יש להחמיר לדעת שמואל שעיקר דין נטילה הוא עד סוף היד במקום שמתחבר עם הזרוע, וצריך ליטול על כל היד.

ולדינא נראה דלדעת הגר"א יש להחמיר ליטול עד סוף היד במקום שמתחברת עם הזרוע, וכן הביא בתשובות והנהגות (שם) שהנוהגים כשיטת הגר"א יקפידו ליטול עד סוף היד ממש, ושכן נהג הגר"ז מבריסק.

והנה באמת מדברי הגר"א שתלה שיעור נטילת מים אחרונים בשיעור נטילה של סעודה, מבואר דס"ל דיש חיוב נטילת ידים למים אחרונים כמו חיוב נטילה לסעודה, אלא שלא החמירו בזה את החומרא שהחמירו בנטילת ידים קודם הסעודה ליטול כמו הנוטל לתרומה. אכן ממש"כ המשנ"ב שהטעם שנוטלין רק עד הפרק השני הוא משום שעד שם מגיע הלכלוך [וכן מבואר ברשב"א בתורת הבית (בית ו שער א) וברבינו יונה (ברכת מא, א ד"ה תנו)] שאין חיוב נטילת ידים, אלא הוא רק דין להדיח ולנקות את הידים מהלכלוך שעליהם, ולפי זה אין לדמותו כלל להא דסימן קסא, דשם הוא מחלוקת בדין נטילת ידים.

# שיעור מים לנטילה

כתב המשנ"ב (ס"ק יט) בשם הבית יוסף והאליה רבה שמים אחרונים אין צריכין שיעור, אלא שיהא בהם כדי להדיח את ידיו. אך הביא המשנ"ב בשם המעשה רב שהנהגת הגר"א היתה ליטול ברביעית. ונראה דמחלוקת זו היא לשיטתם הנ"ל דלדעת הבית יוסף דאין חיוב נטילת ידים לסעודה, אלא הוא רק חיוב הדחת ידיו, א"כ סגי בשיעור מים שינקו את ידו, אך לדעת הגר"א יש חיוב נטילה, ולכן בעינן שיטול ברביעית כשיעור נטילה. ויש לציין שברמב"ם (פרק ו מברכות הלכה ד) משמע להדיא שיש חיוב ליטול מים אחרונים ברביעית [דלא חילק בין נטילת מים ראשונים לנטילת מים אחרונים] וכשיטת הגר"א.

ולכאורה לדינא לנוהגים כשיטת הגר"א יש להחמיר לכתחילה ליטול ברביעית, אמנם באורחות רבינו (חלק א עמוד פג) מובא שהחזו"א לא החמיר ליטול ברביעית, ואמר שאין לסמוך על מה שהביאו מהגר"א שנטל ברביעית, ופסק זה אינו מוסמך [ולפלא שלא ציינו לדברי הרמב"ם הנ"ל שדעתו שצריך ליטול מים אחרונים ברביעית]. ויש שהציעו שיטול רק מעט, ואח"כ יעביר את ידו שירטיב את כל היד, אכן לפי מה שיתבאר בסמוך דלדעת הרמב"ם צריך גם כח גברא אין להקל בזה, שהרי הוא אינו נוטל את כל היד.

# נטילה בכלי ואם צריך ניגוב

עוד יש להעיר דהנה מבואר במשנ"ב (ס"ק כא) שאין צריך ליטול בכלי וא"צ כח גברא, אכן נראה דלדעת הגר"א שיש חיוב נטילה כדין צריך ליטול דווקא בכלי, וכן מבואר ברמב"ם (שם), ולכאורה גם צריך כח גברא.

וכן מצינו לגבי חיוב הניגוב אחר הנטילה דדעת השו"ע (סעיף ח) שמים אחרונים אינם צריכים ניגוב, וביאר המשנ"ב (ס"ק יח) שאינם אלא לנקיות, אך הביא דדעת הרמב"ם שצריכים ניגוב, ומשמע שהוא כדין נטילה.

ולדינא נראה דטוב להחמיר וליטול ברביעית, וממילא גם יש להקפיד על כלי וכח גברא, כדין הנטילה שקודם הסעודה [ואף שהמשנ"ב הזכיר את שיטת הגר"א רק לעניין שיעור רביעית נראה שדינם שווה].

**הדינים העולים:**

1. מים אחרונים חובה, אך אם אין לו מים עדיף מים ראשונים.
2. מכל מקום יש לצמצם במים ראשונים כדי שישאר לו כדי ליטול מים אחרונים. וצ"ע אם יכול ליטול רק עד סוף קשרי אצבעותיו.
3. אסור ליטול ע"ג קרקע וע"י עצים שרי כי יש הפסק וי"א כי לא דורסים עליהם וליטול ע"ג רצפה נסתפק בשעה"צ.
4. יש ששופכים מתחת השולחן אם לא עוברים שם, אך אם אינו מתייבש שם או שהמים בכמות גדולה שנשפכים מעבר לאותו מקום אסור.
5. אין ליטול במים שהיד סולדת בהם. ושיעורו בערך כ-45 מעלות לפי מה שידו סולדת בפועל.
6. נוטל עד פרק שני וי"א עד פיסת היד. ולדעת הגר"א יש להחמיר לכאורה ליטול את כל היד.
7. לשו"ע אין שיעור אלא כדי שינקה את ידיו, ולהגר"א שיעורו ברביעית.
8. לשיטת הגר"א ה"ה שצריך להחמיר ליטול בכלי ועם כח גברא.