50. בדין חתימה בברכה בשני דברים
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב מאיר קאופמן / שיעורי ליל שב_ק / תשפג

# בדין חתימה בברכה בשני דברים

### הדוגמאות שיש לדון שיברך בברכה אחת שני ברכות

א] יש לעיין במי שבירך ברכת השחר ולא יודע האם אמר מתיר אסורים או זוקף כפופים האם יכול לברך במטבע אחד את שניהם ויצא במה שצריך ובאמת יש לדון בכל ספק ברכה האם צריך לברך העץ או האדמה שיברך את שני הדברים ולא שמענו על כך מעולם אמנם יתכן דכיון שזה לא נוסח הברכה עדיף להזכיר דבר אחד שבזה יצא את שניהם ולא להיות משנה ממטבע שטבעו חכמים ואפילו אם יש ספק מזונות או האדמה שמברך שהכל זה עדיף אבל במקום שאין לו ברירה יתכן שאפשר לעשות כך

ועיין כתב סופר או"ח סימן כ"ו לגבי ספק פדיון הבן שכתב שיקח פרי חדש או בגד חדש ויברך שהינו וקימנו והגיענו לזמן הזה ואשר קדשנו במצותיו וציונו על פדיון הבן וע"ש שכתב שאפילו שיש בזה חסרון של אין עושין מצות חבילות חבילות דהינו שכל אחד זה סיבה ברכה לעצמה ומבואר בגמ' ברכות מ"ט שיש חיסרון של אין חותמין בשתים אבל במקום שלא יכול אפשר לברך בברכה אחת שני ברכות והנה שם זה חידוש שהרי יכול לברך שהחינו כדין ומקלקל הברכה כדי להרויח עוד ברכה אבל באופן הנ"ל שמספק לא יכול לברך כלל בזה וודאי דיש לדון דיעשה כך והנה עיין שערי תשובה סימן קט"ז שהביא מהמחזיק ברכה שהביא שחכמי פולין אם היה לפניהם עצי בשמים ועשבי בשמים היו מברכים בורא עצי בשמים ועשבי בשמים וע"ש שתמה עליהם שלא מצאנו לברך בברכה אחת שני דברים ובאמת תמוה למה לשנות מתקנת חז"ל אמנם מבואר בדבריהם ששיך בברכה אחת לברך שני ברכות ויתכן שחששו לשיטות שעדיך לברך מיני בשמים על שניהם יחד ונקטו שעדיף לפרט כל אחד מצד שיש צד שכל אחד זה סיבה לברכה ועיין בית אפרים סימן ד' שדן שאפשר לברך על ציצית ותפילין יחד אשר קדשנו במצותיו להתעטף בציצית ולהניח תפילין וצ"ב שלא מצאנו בשום מקום בספיקות לעשת כך אמנם יתכן שבדיעבד יוצאים רק שגם במקום ספק אין סיבה שיברך ברכה אחת בצורה של בדיעבד בשביל להרויח ספק ברכה אבל באופן הנ"ל שאין ברירה וללא זה ודאי לא יברך אולי ראוי לעשות כך אמנם נראה לדון שלא שייך שבחתימה אחת יקים שני ברכות ויתכן שיצא רק הראשון או רק האחרון או שלא יצא כלל ונבאר הדברים בס"ד

והנה הגמ' בברכות אומרת שאם החזיק כוס יין ופתח על דעת לברך שהכל וסים הגפן ודאי יצא שהרי גם היה מסים שהכל היה יוצא אמנם אם החזיק כוס מים וחשב שזה יין והתחיל על דעת יין ותיקן לשהכל הגמ' מסתפקת האם הוא יצא והנה מצאנו בגמ' כמה גירסאות וכמה ביאורים ע"ש בראשונים ונסכם השיטות

א. שיטת רש"י שנידון הגמ' מצד הכונה בתחילת הברכה שהיה לברכה אחרת והגמ' דנה האם יש כזה חיסרון או שכל שבפועל בירך טוב זה מועיל והנה לא נתבאר לרש"י מה הדין אם לא היה חיסרון זה של הכונה בתחילה או למסקנא שמספק אין חיסרון אבל סיים בנוסח אחד ואחרי זה תיקן מה דינו וברשב"א נקט שהסיום הראשון הוא הקובע ואם בתחילה סיים כהוגן הוא יוצא ואם בתחילה סיים שלא כהוגן הוא לא יוצא ובלשונו משמע שזה מצד שברגע שגמר הברכה זה כבר נגמר ומה שמוסיף אחרי זה אין סיבה שזה יעזור או יקלקל ומבואר שאם אמר בתחילה שהכל ותיקן להגפן הוא יוצא ואין כאן הפסק בתיבות אלו ובמאירי ובמגן אבות ביאר שזה מצד שכיון שזה מילים של שבח כה"ג זה לא הפסק ויתכן שכיון שסבר שצריך לאומרו זה סיבה שלא יהיה הפסק ומבואר מדברי הרשב"א שאין כזה מושג לחזור בו תוך כדי דיבור דהינו שביחס לברכה כל שאמר זה נגמר ואין כאן פרשה של תוך כדי דיבור אמנם לא נתבאר בדבריו אם מראש רצה לסיים בשני סיומים דיתכן דכה"ג הכל בכלל הברכה וכל שיש כאן חלק שהוא נכון זה מועיל ויתכן שאין מושג שיהיה לזה תוקף של שני ברכות וצ"ע מה יחול

ב. עיין פר"ח שגם נקט כרש"י בביאור הסוגיא אמנם נקט שעד כמה שאין חסרון מצד הכונה אלא מצד הסיום בזה כיון שיש דין חזרה תוך כדי דיבור ממילא מה שאמר בסוף זה הקובע ואם אמר בצורה שמועיל הוא יצא ואם בצורה שלא מועיל הוא לא יצא ובדבריו מבואר חידוש שזה שמעמיד סיום אחר יש כאן חזרה מהסיום הקודם ויתכן שאם מראש רצה לומר שני סיומים באמת שניהם מכלל נוסח הברכה ויתכן שאין מושג של שני ברכות ברכה אחת וצ"ע איזה מהם יחול

ג. גירסת הרא"ש והרז"ה שהנידון שסים שלא כדין דהינו שסים על שכר הגפן ותיקן לשהכל והגמ' מסתפקת האם זה מועיל ולהלכה זה מועיל ומבואר ברז"ה והראב"ד שאם פתח כדין וסיים שלא כדין כגון בשהכל וסיים בהגפן בזה הוא ודאי לא יוצא ולכאורא הכונה שזה ודאי שצורת הברכה מה שאמר בסוף זה צורת הברכה ורק ביחס לזה יכול לחול ברכה רק הגמ' דנה שאולי כיון שמראש אמר הברכה על הנוסח של ההתחלה ממילא זה מתיחס רק לזה ולכן זה לא מועיל והנה מבואר שלא שייך לדון שהברכה תחול על שני הדברים יחד דאל"כ אין צד שיהיה חסרון במה שסיים שלא כדין אלא הברכה חלה רק על אחד ויש כאן נידון בדיני ברכות האם שייך תורת ברכה על ידי הסיום לבד או רק על ידי שניהם והנה בפתח ביין הגפן וסיים שהכל או הפוך שודאי יצא מבואר שכה"ג יש לזה תורת ברכה ואין כאן חסרון ויתכן הביאור שכל ששני הנוסחאות מועילים זה כמו סיום אחד ולכן אין בזה חסרון ויש לדון האם כשמישהו ישמע רק את הסוף האם יצא מדין שומע כעונה או כיון שיש צד שכל השם ברכה לא יכול להיות מצד הסוף לבד אולי זה לא יועיל וצ"ע

ד. במג"א מבואר שגרס כנ"ל אמנם נקט שאם בתחילה אמר טוב ואחרי זה קלקל כגון שבתחילה אמר שהכל ואחרי זה תיקן להגפן בזה ודאי יצא ולכאורא הביאור שאי אפשר לקלקל וכל שהיה ברכה כדין מה שמוסיף אחרי זה תיבות שלא צריך אין זה בהכרח נכנס להחשב צורת הברכה אלא דנים שדל מהכא וממילא יש כאן ברכה טובה ומצד הפסק אין כאן כמבואר ברשב"א ועיין מג"א שנקט אם אמר מתיר אסורים זוקף כפופים יצא את הברכה הראשונה וכן מבואר במ"ב שאם התחיל יוצר אומר וקלקל לומר מעריב ערבים אין בזה שום חסרון וצ"ע שדבריהם נגד הראשונים וכנ"ל

ה. אמנם גירסת הגאונים וכן נקט הרמב"ן ורא"ה וריטב"א וכן הרשב"א הביא כך את גירסת הראשונים שאם היה סיום טוב זה ודאי מועיל אמנם אם בתחילה אמר טוב כגון שהכל ואחרי זה תיקן להגפן בזה הגמ' מסתפקת האם זה מועיל ומבואר בלשון הרמב"ן שזה ודאי מועיל תיקון של תוך כדי דיבור רק הנידון האם מועיל לקלקל ועיין רשב"א בתשובה ל"ה שמה שמועיל תיקון מצד שההתחלה זה תוספת שבח דהינו שדן למה זה לא הפסק וביאר שזה תוספת שבח והנה לכאורא אם היה אפשר לברך בברכה אחת שני ברכות אין שום חסרון בזה שסיים שלא כדין ולכאורא גם מבואר שאין מושג אלא חלות ברכה אחת ואם הראשון שלא כדין מצד דין חזרה תוך כדי דיבור אפשר להעמיד סיום טוב אמנם אם זה היה סיום טוב בזה יש ספק האם העמדה של סיום אחר זה מקלקל הברכה

והנה עיין מג"א שכתב שאם התחיל ובירך בטעות זוקף כפופים ותיקן למתיר אסורים אם זה היה התקיל מלוליה דהיינו שרצה לומר מתיר אסורים בזה התיקון הוא הברכה אבל אם מראש רצה לומר טעות בזה יצא את הברכה הראשונה וכן כתב לגבי שהקדים האש לבשמים שאם טעה בלשונו מועיל התיקון אבל אם רצה לומר האש בזה יצא את הברכה של האש דהינו שחידש שכל שזה דיבור בטעות בזה ודאי מה שמסים זה הדיבור ויתכן שגם במקום שהשני יגרום שלא יצא כלל תורת ברכה אמנם אם הדיבור הראשון היה מה שרצה לומר בזה מבואר מדבריו שכל שאמר כדין חל תורת ברכה כמו שאמר בתחילה ולא יכול לקלקל והנה לכאורא זה ודאי מבואר מדבריו שלא יכול לחול שני ברכות דאל"כ למה שלא יצא את שניהם שאפילו שאת הראשון הוא יוצא כי אמר כדין אבל הרי הוא תיקן לדבר אחר וא"כ ודאי רצה שגם זה יהיה בתור הברכה ואם מצד שבתחילה כבר סיים א"כ לא שייך שיתקן ובהכרח שיש מושג לתקן ולהוסיף על הברכה וצ"ב א"כ למה שלא יחול שניהם אלא בהכרח שאין כזה מושג אם לא שנחלק שכל שכשאמר את הברוך אתה וגו' היה דעתו לפטור רק ברכה אחת לא שייך שאחרי זה יחליט שזה עוזר לשנים אמנם לכאורא אין בזה שום סברא

והנה בעיקר הכרעת המג"א צ"ע דלדעת הראב"ד והרז"ה את הברכה הראשונה הוא ודאי לא יצא ואת השני זה תלוי בספק הגמ' ומספק הוא יצא ולדעת הרמב"ן לכאורא זה תלוי בספק הגמ' שלצד שאי אפשר לקלקל א"כ גם כאן יצא הברכה הראשונה אבל לצד שאפשר לקלקל יצא רק הברכה השניה ויתכן שכיון שבסוף אמר נוסח שודאי יכול להועיל בתור ברכה בזה ודאי שהחלות ברכה חל מה שאמר בסוף אמנם בזה מבואר מהמג"א שנקט שכל שיחול לחול ברכה מצד ההתחלה חל מה שאמר בהתחלה ואין לנו מקור מהרמב"ן שלא כדבריו

והנה הדבר נפק"מ כגון בשבע ברכות שהמברך סיים ברכה אחת וכולם תיקנו אותו לברכה אחרת ותיקן תוך כדי דיבור דלמבואר במ"ב יצא את הברכה ראשונה אמנם לנ"ל לראב"ד יצא רק השניה והראשונה ודאי לא יצא ולרמב"ן זה תלוי בספק הגמ' ולולי המג"א יצא רק מה שתיקן

והנה לפ"ז במי שירצה לברך ביחד מתיר אסורים זוקף כפופים לכאורא לגירסת רש"י אין לנו שום מקור מה הדין כה"ג אמנם ברמב"ן ובראב"ד וודאי מבואר שלא שייך חלות שני ברכות יחד ולראב"ד רק הסוף יכול להועיל ולרמב"ן ההתחלה יכול להועיל ולכאורא אם יסים בשנים וחייב בשניהם לראב"ד יש צד שלא יצא כלל ויש צד שיצא מה שאמר בסוף ולרמב"ן יצא אחד וצ"ע איזה אבל שניהם ודאי לא יצא וא"כ הוראת הכת"ס תמוהה שיש כאן צד שזה ברכה לבטלה דהינו שזה תלוי בספק הגמ' ולכתחילה וודאי אסור לעשות כך וגם אם נקט כמג"א שזה לא ברכה לבטלה אבל זה וודאי שאין כאן שני ברכות ולא הועיל כלום [וראיתי מביאים מהכף החיים סק"ה שדן באש ובשמים שיצא את שניהם ודימה לתרומות ומעשרות אמנם לנ"ל אין זה ענין שכאן שזה סיבה בתקנת ברכות דוקא לשני ברכות לא יוצא בזה בברכה אחת]

והנה במקרה שלקח כוס יין והתחיל שהכל וסיים הגפן שוודאי יצא עיין לשון הרמב"ן במלחמות שזה גם בכלל ספק הגמ' האם יצא במה שהזכיר בתחילה או בסוף דהינו של אומרים כמו שמוכרח לראב"ד שכל ששניהם מועילים זה כמו נוסח ברכה אחד ארוך אלא שלצד הגמ' שהסוף זה העיקר כך זה כאן ולצד שההתחלה זה העיקר כך זה כאן דהינו שיש ספק האם בהכרח הסיום זה הקובע או שכל שההתחלה זה טוב מילא זה הקובע ולכאורא נפק,מ ברצה לפטור עוד דברים שהכל שאם הסיום הקובע ממילא אין כאן ברכת שהכל אבל אם ההתחלה הקובע ממילא פטר שאר דברים וכן אם חברו יצא בשומע כעונה רק את ההתחלה זה תלוי בספק וכן אם שמע רק אם הסוף זה תלוי בספק הגמ'

והנה יש ספק לגבי מי שמגיע מהים לא"י מברך עושה הים הגדול והמ"ב הביא הרבה אחרונים שמברך עושה מעשה בראשית וצ"ב למה שלא יברך את שניהם עושה מעשה בראשית והים הגדול ויהיה כאן ברכה אם תוספת על החתימה אמנם בפשוטו כיון שכל אחד הוא נוסח ברכה לעצמו לא שייך שהברכה תהיה מחמת שניהם ולכאורא אם צריך מעשה בראשית לדעת הראב"ד הוא לא יצא חובתו ולדעת הרמב"ן זה תלוי בספק הגמ' ואם יסים במעשה בראשית לדעת הרמב"ן ודאי יצא ולדעת הראב"ד זה תלוי בספק הגמ' וודאי לא ראוי לעשות כך אמנם מעיקר ההכרה יתכן שכיון שודאי יוצא במעשה בראשית זוה הצורה שראוי לעשות ולא להוסיף דבר שיצאו רק בדיעבד ואין זה דומה למה שמצאנו בגמ' ברכות ס: שאפשר לסים אשר יצר בשני נסחאות וכן שם מ"ט לגבי ברכת הקשת דשם שני הנוסחאות זה אותו תוכן וזה ודאי סיום אחד אבל כאן זה נוסח שכל אחד זה ברכה אחרת וזה ודאי לא שייך שני ברכות בברכה אחת וכנ"ל

והנה יש לדון האם בלקח כוס יין והתחיל שהכל האם יתקן להגפן או שכיון שיש צד שזה לא יחשב כסיום הברכה כיון כבר יצא בתחילה א"כ עדיף לא יאמר כך ועיין אבן העוזר סימן ר"ח שנקט שאם זה היה התקיל מילולי שבאמת הברכה תחשב למה שהזכיר בסוף וודאי שראוי שיתקן אבל עד כמה שזה לא היה התקיל מילולי שיצא במה שאמר בתחילה בזה ראוי שלא יתקן שהרי הברכה תחול לפי ההתחלה ואפילו שזה לא הפסק אבל לכתחילה אין לומר תיבות שזה לא חלק מהברכה

והנה ראיתי לדון שבכל ספק ברכה יאמר למדיני חוקיך ואחרי זה יוסיף הברכה דהינו בשמונה עשרה שי רק סיום של ברכה כגון שלא יודע איפה שאוחז ונראה שזה לא מועיל כלום שכיון שכה"ג בתור נוסח ברכה ודאי שהסוף הוא גם מכלל הברכה זה ברכה לבטלה גמור ושיעשה תנאי זה לא עוזר כמו כל ברכה לבטלה שלא ועיל לאומרתה על תנאי שזה לא יההי ברכה

והנה עיין קפ"ח דיש ספק האם בשכח ר"ח אומר ברכה אשר נתן אם סיום ומבואר במ"ב שאם זה גם שבת יזכירו אגב שבת את ר"ח אפילו דיש צד שאין כזה תקנה אמנם נראה שזה לא קשור לכל הנ,ל דשם ודאי שמצד תקנת ברכה כל שיש שנים תיקנו שיסימו ברכה אחת ולא יברכו שנים ממילא השם ברכה חל על הכל יחד וממילא מה שיש צד שלא צריך זה לא חסרון וכן מה שמבואר לגבי ברכה אחרונה שיכול לכלול בספק דשם הרי אם צריך שניים אז כך צורת הברכה אבל כאן שכל אחד זה סיבה של ברכה לבד אין מושג שבברכה אחת יהיה שנים וממילא זה יכול לעכב וככל הנ"ל

והנה הבית אפרים סימן ד' הביא מהא דהמפריש תרומות ומעשרות יכול בברכה אחת לפטור את שניהם אמנם שם אדרבא כך היה התקנה שכיון שהכל למטרה לתקן הכרי לכן זה לא סיבה לשני ברכות משא"כ כאן ממילא באמת אין אפשרות קיום שני ברכות במטבע אחד

והנה עיין ברכי יוסף ת"צ סק"ו שדן במי שבשבת חול מהועד סיים בטעות מקדש השבת ישראל והזמנים וכתב שכיון שכשהזכיר של שבת יצא אין חסרון במה שהשמיך דבר לא נכון ודימה לרשב"א שסים שהכל שלא מגרע בזה שאחרי זה מזכיר יין אמנם לכאורא אין זה דומה דשם הרי זה נעשה לאחר שגמר בדעתו אבל כאן מראש זה מה שרצה לומר ועד כמה שאם באמת זה גם סיום של ישראל והזמנים זה לא טוב א"כ לרמב"ן הוא יוצא ולראב"ד הוא לא יוצא ויתכן שכאן שמראש רצה לומר את זה גם לרמב"ן העיקר זה הסוף אמנם במג,א מבואר שהעיקר זה ההתחלה אמנם באמת כיון שכאן רבנן תיקנו בשבת ויו"ט לסים בשנים אז אדרבא ודאי מצד נוסח הברכה יכול להיות שני דברים ולכאורא מה שהוסיף דבר שזהלא נכון זה לא סיבה לעכב וצ"ע