מראי מקומות קה ב 4
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / מלאכות שהיה והטמנה / הרב משה יפהן / פרק האורג

**מראי מקומות. קה: 4 מקלקל ועניני קריעה באבל. ועוד.**

**וכל המקלקלין פטורין.** עיין לעיל לא: רש"י ד"ה לעולם ובסנהדרין פד: ד"ה מקלקל דכתב רש"י דטעם הפטור משום מלאכת מחשבת וכנ"ל מובא לעיל בתוס' עה. ד"ה מתעסק. ועיין מקור הדין בחגיגה סוף י. עיי"ש. ועיין כאן בפי' ריבב"ן דנקט דטעם הפטור הוא משום דלא חייב התורה אלא דומיא דמשכן דהתם לתקן הואי. ויתכן דהוא מפרש דהסוגיא בחגיגה דיברה דווקא על מלאכה שאצל"ג ולא על מקלקל.

עיין מכות כא: המבשל גיד בחלב ביו"ט וכו' ואכלו לוקה חמש. והקשה הערוך לנר אמאי הוא חייה הרי הוא מקלקל. כיוון דנאסר באכילה והנאה משום איסור בשר בחלב. ותי' דראוי לנכרי. ובשו"ת חמדת שלמה אבעה"ז סי' י"ז ס"ט כתב דכל מה שהוא רוצה בדבר אע"ג שהוא אסור חשיב מתקן. וכמו שמבואר ביבמות לג: שזר שהקטיר בשבת חייב אע"ג שהקטרתו פסולה. ובירושלמי פ"ב ה"ה נחלקו בזה אם חיובו משום מבשל או מבעיר ועיין באו"ש הלכות שביתת העשור דנקט דהבבלי פליג על הירושלמי וסובר דחיובו משום מבעיר ולא משום מבשל משום דהוי מקלקל. אמנם המנחת חינוך מ' רחצ סי"ג. וכן האפיקי ים ח"ב סי' ד' ה"ד . נקטו דלא חשיב מקלקל אלא דרך השחתה וקלקול. ועיין בתורי"ד להלן קכא: דכתב דלא חשיב מקלקל אלא דרך השחתה וקלקול.

**עיין או"ש הלכות יו"ט פ"ג ה"ט דדן מה הדין בדבר שאין בו לא השחתה ולא קלקול.** ולא תיקון. ודן דפטור עיי"ש. אמנם האמרי בינה דיני שבת סוס"י לב נקט דמדברי רוב הראשונים מבואר דהוא חייב. ולא חשיב מקלקל. ועיין קהילות יעקב סי' מו אות א' דהוכיח מהמרכבת המשנה דהוא פטור. וכן הביא בשם החזו"א שהוכיח כן מהסוגיא לעיל עה: עיי"ש אמנם מדברי רע"א בכמה דוכתי מבואר דחייב.

**שם.** מלשון המשנה כל המקלקלין פטורין משמע דפטור אבל אסור. ועיין להלן קמו. רש"י ד"ה שובר שכתב דאין במקלקל שום איסור שבת. וכבר דיברנו בזה בלומדינו הסוגיא שם עיי"ש.

**והמקלקל ע"מ לתקן שיעורו כמתקן**. צ"ע מאי קמ"ל הרי כבר תנינן לעיל עג. דהקורע שיעורו כמתקן. ויל"ע בפשט דברי המשנה האם המכוון הוא על כמה הוא הע"מ דהע"מ לתקן בעינן כפי שיעור תיקון או דהמכוון הוא דבעינן שיקרע שיעור הקריעה כפי השיעור שצריך לתקן ונאמר שיעור בקריעה עצמה ויל"ע בזה.

**שיעור המלבן והמנפץ והצובע והטווה כמלא רחב הסיט הכפול.** מהו שיעור רוחב סי' עיין פירוש רש"י ועיין בתמורה לד. דרש"י פי' דהוא המרחק בין הגודל לאצבע. ועיין בפי' רע"ב כאן על המשנה. שכתב דיש כפליים בשיעור בין גודל לאצבע. מבין השיעור שיש בין האצבע לאמה. ועיין להלן פי' רש"י קו. ד"ה מחוי פשוט. והרמב"ם יש לו בזה שי' אחרת עיין רמב"ם פ"ט ה"ז ועיין שם הלכה י'. ועיין במגיד משנה בה"ז. ובלחם משנה בה"י ועיין ברמב"ם בפי' המשנה כאן ובכלים פי"ג מ"ד. ומשמע שמחלק בין לשון רוחב הסיט ללשון כמלא הסיט. ועיין ברש"ש שהקשה מדוע השמיטה המשנה ששיעור גוזז הוא כמלא רוחב הסיט הכפול.. וכפי התוספתא וכמו שפסק הרמב"ם עיין במלאכת שלמה.

**והטווה כמלא רוחב הסיט הכפול** עיין ברמב"ם פ"ט הט"ו דהעושה לבד הרי הוא תולדת טווה. ועיין שם במפרשי הרמב"ם שציינו דמקורו הוא מהירושלמי .ועיין שם בהשגת הראבד ובהגהות הרמ"ך. ועיין מנחת חינוך טווה. במה שיישב קושיית הנשמת אדם מהמשנה בכלאיים.

**ורמינהו הקורע בחמתו ובאבלו ועל מתו חייב.** עיין במה שציינו לעיל את הנידון באחרונים להוכיח מכאן דחיוב קורע יש אפילו באופן שלא עושה על מנת לתפור דהרי כאן יש מקרים שאסור לתפור ובוודאי לא עושה על מנת לתפור. עיי"ש.

**ואע"פ שמחלל את השבת יצא ידי קריעה.** עיין רשב"א ובטור יו"ד סי' ש"מ סכ"ח שהביאו מהירושלמי בפירקין ה"ג. שהקשה איך יצא ידי קריעה הרי הוי מצווה הבאה בעבירה. דומיא דמצה גזולה ותי' דהתם המצה עצמה היא העבירה וכאן האדם הוא שעשה את העבירה ועיי"ש בב"י מה שכתב בביאור התי'. וכתב הרמב"ן בתורת האדם דלפי"ז אם קרע על מת בחלוק הגזול לא יצא ידי קריעה. ועיין שם בט"ז ובש"ך ועיין עוד בשות רע"א סי' קע"ד. ובשפת אמת בסוגייתנו.  **לא קשיא הא במת דידיה הא במת דעלמא.** פי' רש"י במת דידיה איכא חיוב קריעה הוי תיקון. ועיין רמב"ם פ"י ה"י דביאר דבמת שהוא חייב לקרוע עליו הרי מיישב את דעתו ונח יצרו וכעי"ז פי' בפי' המשנה ועיין תוי"ט דתמה עליו מדוע לא פי' כפשוטו כפי' רש"י דכיוון שהוא חייב הוי תיקון. וכתבו המנח"ח קורע סק"ב והביאוה"ל סי' ש"מ סי"ד ד"ה וחייב דהנפק"מ היא דאם התיקון הוא משום קיום החיוב בעינן דווקא טפח דכך הוא שיעור קריעה. אמנם אם זה משום יישוב דעתו וכפי שי' הרמב"ם החיבו הוא אף בפחות. **ואי חכם הוא חיובי מחייב. וכו'**. עיין בראשונים שהקשו מהמבואר בב"מ לג. דת"ח שבבל קורעין זה על זה. ומשמע דווקא זה על זה אבל אחרים אינם מחויבים עיי"ש מה שתי' ועיין בריטב"א. **ואי אדם כשר הוא חיובי נמי מחייב וכו'. עיין בר"ן ובריטב"א ועוד ראשונים בסוגייתנו ד**הביאו מחלוקת האם יש חיוב קריעה על אדם כשר או חיוב בכי ואבילות גרידא. ונחלקו בזה השו"ע והרמ"א ביו"ד סי' ש"מ ס"ו ועיין שם בביאור הגר"א דבזה תלוי מחלוקת הסוגיות לענין הגירסאות.

**ואי דקאי בשעת יציאת נשמה חיובי נמי מחייב.**  וילע מהו גדר אדם כשר. ועיין ברא"ש מו"ק פ"ג סי' נט ובטור יו"ד סי' ש"מ ס"ה בשם רבינו יונה דרשע וחשוד אין לקרוע עליו. ועיין שם בב"ח סק"ו. העומד על המת בשעת יציאת נשמה וכו'. עיין רש"י ועיין ב"י סי' ש"מ ס"ה. ועיין בשו"ע יו"ד סי' ש"מ סעיף לז לענין ס"ת שנשרף. והאחרונים הקשו עליו דבסוגייתנו מבואר דחייב לקרוע אפילו שנשרף מעצמו.