כלים פי_ד מ_ג
קטגוריות: ש_ס / נא כלים / כלים עניינים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / כלים ב_מ

**כלים פי"ד מ"ג**

א] **הקנטר של בנאי והדקור של חרש הרי אלו טמאין,** הרמב"ם בפ"ט מכלים הט"ז הביא להני כלים, וכתב דכל אלו מקב"ט שכל אחד מהן יש לו שם בפנ"ע, עכ"ל, ובפשוטו מבו' מדבריו דאף כלי המשמש בפנ"ע, אינו מקב"ט אא"כ יש לו שם בפנ"ע, ועמש"נ לעיל פי"א מ"ב אות ג' ומ"ט אות י"ג, ומ' מדבריו דזהו מה דקמ"ל מתניתין, דכל הני כלים יש להן שם בפנ"ע, ובמשנ"א עמד ע"ז דכל כי האי הא חזינן היאך נקראין בל' בנ"א, ועוד דאיכא טובא כה"ג, ועיי"ש שכתב לפרש דקמ"ל דלא חשיב כמשמש את העץ או כתשמישו לקרקע, כיון שאין עתיד לחברן להן.

ובאמת בתוספתא ב"מ פ"ד ה"ג תניא, ריבר"י אומר קנטור של בנאי [טהור] שלא נעשה אלא לשמש את הקרקע, ובביאור הגר"א שם כתב, דצ"ל דהוא כמו יתד שהבנאי תוחב בארץ ותולה בו הכלים שלו, ודלא כפי' הערוך והר"ש שהוא כשבט של ברזל שחותכין בו ברזל, דמאי משמש עם קרקע איכא, ועיי"ש שכתב, דאפשר שמחמת כובדו אינו יכול לחתוך עמו אלא תוחב אותן תחילה בקרקע, עכ"ד, ולכאו' לפמש"כ בפי' הרא"ש והרע"ב דחותכין בו את "הכותל", וכ"ה בערוך ובפי' רה"ג ובב"י או"ח סימן תרצ"א, (ובחי' הגר"א ובאלי' רבה כתב דכצ"ל גם בד' הר"ש), הרי דמה"ט הוא דס"ל לריבר"י דחשיב כמשמש עם הקרקע, אך צ"ע דמ"ש מכל כלי החרישה דלא חשיבי כמשמשין עם הקרקע, ולא מצינו דפליג ריבר"י בזה, ולפ"ז הרי ודאי דהא דתנן דקנטור של בנאי טמא, אתי לאפוקי מדריבר"י דחשיב לי' כמשמש את הקרקע.

ב] **יתידות אהלים וכו' טמאות,** הר"ש והרא"ש כתבו, דאי"ז תשמישו עם הקרקע, שהרי תשמישו לדבר המטלטל, ובמשנ"א עמד ע"ז, דמ"ש מאונקלי שבכתלים, שכתב הר"ש לעיל פי"ב מ"ג דטהרתן משום דתשמישן עם הקרקע, ועי' בחזו"א סימן י"ט סק"ז מש"כ בזה, ובס' דעת יוסף הק' עוד ממש"כ הר"ש לעיל פי"ב מ"ה דמסמר השלחני דטהור, הוא מסמר הקבוע בעמוד שלפני החנוני להעמיד התריס, וטהרתו הוא משום דתשמישו עם הקרקע, והרי דכל דתשמישו עם הקרקע טהור אף דמשמש לתריס שהוא דבר המטלטל, אך יל"ד בזה, דלכאו' גם התריס עצמו חשיב כמשמש את הקרקע, וע"כ המסמר המשמש להעמדתו, חשיב שפיר כמשמש עם הקרקע.

ולעיל פי"א מ"ב אות ט"ו נתבאר לישב בזה, לפמש"נ שם ללמוד מכ"ד דאיכא תרי גווני דנעשה לקרקע, חדא בשהוא קבוע בקרקע, והב', בשהוא משמש לקרקע, ואשר ע"כ יתידות אהלים דאינם מחוברין תמיד שהרי מוליכין אותם ממקום למקום, וגם אינם משמשין לקרקע אלא לדבר המטלטל, לא חשיבי ככלי העשוי לקרקע, ומשא"כ אונקלי שבכתלים, הרי הגם דאינו משמש לקרקע, מ"מ כיון שהוא מחובר לקרקע, חשיב כנעשה לקרקע, ובזה ניחא גם הא דמסמר השלחני חשיב דתשמישו עם הקרקע, כיון שהוא מחובר בקביעות לקרקע, וכ"ה משמעות ל' הר"ש שם, דכל הא דמסמר השלחני טהור, הוא רק משום דאף כשמסלק התריס נשאר שם מסמר, עיי"ש.

ובאמת מצינו כן בפי' הרא"ש לעיל פי"ב מ"ג, שפירש דאונקלי שבכתלים אינם מחוברין תמיד אלא פעמים מסירין אותן, דאל"ה פשיטא דכל המחובר לקרקע טהור, וטעם טהרתם פירש הרא"ש לעיל פי"א מ"ב דהוא משום שאין להן שם בפנ"ע, ונ' דכ"ז הוא משום שאינם משמשין לקרקע, דאם היו משמשין לקרקע, היו לנו לטהרן מכח זה אף שאינם מחוברין תמיד, וה"נ הוא ביתידות אהלים, דכיון שאינם מחוברין תמיד לקרקע וגם אינם משמשין לקרקע, ה"ה מקבלין טומאה.

ג] **העשוי' לעצים טהורה,** הרמב"ם בפיהמ"ש כתב דהוא משום דאין לו שם בפנ"ע, ?זה מחודש דאף שאינו כלי א' עם העצים, יש בו טהרה דשם בפנ"ע, ועמש"נ לעיל בדין כלי בפנ"ע שאין לו שם בפנ"ע, וצ"ע, ואמנם כיון דחזינן דחשיב כמשמש את העץ, ה"נ שייך בזה דינא דשם בפנ"ע, וצ"ע?, אך בפ"ט מכלים הי"ד כתב דהוא משום דהוי כמתכת המשמש את העץ,[[1]](#footnote-2) וכ"כ בפי' הר"ש מכת"י,[[2]](#footnote-3) ונתחדש בדבריהם, דטהרת מתכת המשמש את העץ, הוא אף בשאינו מחובר בחיבור גמור לעץ, ועי' משנ"א, והק' ע"ז דמ"ש משלשלת של משוחות העשוי' למדידת קרקע דטמאה.

ובעיקר מש"כ הרמב"ם והר"ש דטהרתה היא משום דהויא כמתכת המשמש את העץ, תמהו התפא"י והרש"ש, דא"כ אף קרדום ומעצד ומקדח העשויין לחטוב או לנקב בהן עצים יהיו טהורין, ובע"כ דלא חשיב כמתכת המשמש את העץ אלא בשהוא מחובר לעץ להכשירו למלאכתו, אך כל שהוא כלי בפנ"ע והוא משמש לצורך עצים, ה"ה מקב"ט, וא"כ ה"נ הכא דכוותה, והנה אמנם לפי' הרמב"ם בפיהמ"ש והר"ש בפי' קמא שהיא שלשלת שקושרין בה עצים, י"ל דע"כ חשיבא כחד עם העצים, ואית בה לטהרת מתכת המשמש עם העץ, ול"ד לשאר כלים המשמשין לצורך עץ, אך למש"כ הר"ש בפי' בתרא שמודדין בה עצים, צ"ע דמ"ש משאר כלים המשמשין לצורך עצים שהן מקבלין טומאה, וצ"ע בזה.

ד] **שלשלת דלי גדול ד' טפחים,** הר"ש פירש דיותר מד' טפחים לא חשיב יד, והרא"ש הוסיף לפרש דהוא משום שממלאים בו בחבל ואין עושין שלשלת ארוכה מפני הכובד, ועי' בחי' הגר"א מה שהוסיף לפרש בזה, והנה בל' הרמב"ם בפיהמ"ש מ' דאי"ז משום דאין עושין שלשלת ארוכה, אלא הוא משום הטעם הוא משום דאפשר לדלות ע"י שלשלת באורך ד' טפחים, וע"כ היתר על ד' טפחים, לא חשיב כיד, אך בל' הרמב"ם פ"ג ממקואות הכ"ה מבו' דהוא עתיד לקצוץ את היתר על ד' טפחים, ובע"כ דמפרש כפי' הרא"ש דאין דרך לעשות כן, וע"כ הוא עתיד לקצצה, וכ"ה מוכרח גם למשמעות ד' רש"י בחולין דנ"ד:, דכל הא דלא חשיב יד יותר על הצורך, הוא משום שה"ז עתיד ליקצץ.

ה] והנה בפשוטו הי' נראה, דהא דתני לה הכא, אף דדיני ידות לא נשנו בפירקין, הוא אגב הא דתנן דין שלשלת של משוחות והעשוי' לעצים, אך מד' הרמב"ם למדנו לפרש בזה בע"א.

דהנה ז"ל הרמב"ם פ"ט מכלים הט"ו, שלשלת דלי גדול ד' טפחים ממנה סמוך לדלי מתטמאה עם הדלי מפני שהיא צורך הדלי, והשאר טהור לפי שאין לו שם בפנ"ע, עכ"ל, וד' הרמב"ם צ"ב, דכיון דהא דשלשלת ד' טפחים מתטמאה עם הדלי, הוא מפני שהיא צורך הדלי, והיינו מדין ידות, דזהו עיקר דין ידות, שכל המסייע במלאכת הכלי ה"ה נטמא בטומאתו, וכמש"כ הרמב"ם בפיהמ"ש לעיל פ"ה מ"ב, וכ"כ בהל' כלים רפי"ז ורפ"כ, א"כ הרי ממילא דהיתר על ד' טפחים שאי"ז צורך הדלי ולא חשיב כיד, ה"ה טהור, ומ"ט בעינן לה"ט דאין לו שם בפנ"ע.

ונ' בפשיטות, דהגם דאם באנו לטמאות את השלשלת בכלל הכלי מדין יד, אין היתר על ד' טפחים חשוב כיד, אך אכתי הי' מקום לדון שתהא השלשלת טמאה בפנ"ע, כיון שהיא משמשת את האדם לדלות על ידה, וביותר למשמעות ד' הרמב"ם בפיהמ"ש, דאף היותר מד' טפחים משמש לדלות בו, ואך דכיון דסגי בד' טפחים, ע"כ לא חשיב היתר ע"ז כיד, וע"ז הוא שכתב הרמב"ם דהשלשלת בפנ"ע אינה מקבלת טומאה, כיון שאין לה שם בפנ"ע.

ולפ"ז נ', דזהו דתני לה הכא בכלל דיני כלי מתכות, דקמ"ל דאף דפשוטי כלי מתכות טמאין, מ"מ שלשלת דלי אינה טמאה בפנ"ע, כיון שאין לה שם בפנ"ע.

ו] **חמור של נפחים טמא,** הרמב"ם פירש שהוא ברזל וכו' שהאומן רוכב בקצהו ומכה על הקצה השני, אך הר"ש והרא"ש פירשו דהעץ שמפוחות של נפחים סומך עליו נקרא חמור, וכ"כ בפי' ר"ח ב"ב די"ז. והביאוהו התוס' שם ד"כ:, ובמי"ט כתב דעכצ"ל שזה שלפנינו אינו עץ, דבכלי מתכות איירי, אך פשטות ל' הר"ש וביותר בל' הרא"ש נ' דהכא איירי בשל עץ, ומה שדימה המי"ט למש"כ התוי"ט לקמן מ"ד בהא דתנן התם דהקטרב טמא ופירש הר"ש דהעץ שמכניסין בתוך הנקב שמו קטרב, דצ"ל דהכא איירי בשל מתכת, ומכוון הר"ש דרגילין לעשותו של עץ, וה"נ הכא דכוותה, הנה בפי' הר"ש מכת"י שם מבו' שפירש דאיירי בשל עץ ממש, עיי"ש, וצ"ע דא"כ מ"ט הוא טמא, הרי הוי פשוטי כלי עץ, ולכאו' צ"ל, דכיון שהמפוחות של נפחים סומך עליו, ע"כ חשיב כעץ המשמש את המתכת דטמא, ?אך צ"ע שהרי אינו מחובר לו, ואמנם בשלשלת חזינן דדינא דמתכת המשמש את העץ הוא אף בשאינו מחובר לו, וא"כ י"ל דה"נ בדינא דעץ המשמש את המתכת, ולפ"ז ניחא גם הא דתני לה הכא בכלל טומאת כלי מתכות.

ז] **מגירה שעשה שיני' לחור הדלת טמאה, עשאה מלמטה למעלה טהורה,** הר"ש והרא"ש פירשוה ע"פ התוספתא, במגירה שהיתה טמאה ועשה שיני' לחור הדלת, דעדין היא טמאה, ואם הפכם מלמטה למעלה, ופי' הרע"ב דהיינו שנתנה הפוכה בחור הדלת, ועי' משנ"א, הוי זה כשנוי מעשה, וה"ה טהורה, ועמש"נ בזה להלן אות י"ז, אך הרמב"ם בפיהמ"ש פירש, דלא איירי מתניתין כלל בדין שנוי מעשה, אלא איירי במגירה שאין השינים מגוף הברזל, אלא מרכיבין בה שינים, ובזה הוא דתנן שאם הרכיב השינים לתוך החור כראוי, ה"ה חשובה כלי וטמאה, ואם הרכיב את השינים בהיפך בניגוד לאופן הניסור בה אינה טמאה, ובחי' הגר"א ובאלי' רבה הסכים לפי' זה, וכתב דהא דתוספתא לאו היינו הך דמתני', ומתני' דבר א' ותוספתא דבר אחר אמרה, עכ"ד, אך כבר כתב החזו"א סימן י"ט סק"ז, דממה שלא הביא הרמב"ם לדין זה בהל' כלים, ולא הביא אלא לדינא דתוספתא, נ' דהדר בי' ופירש דהמשנה והתוספתא אמרו דבר א', ועיי"ש במה שתמה ע"ד הגר"א.

ח] **וכל הכסויין טהורין,** הרמב"ם בפיהמ"ש ובפ"ט מכלים ה"ו כתב דטעם טהרתן הוא משום שאין להן שם בפנ"ע, אך בפי' הר"ש מכת"י לעיל פ"ב מ"א ומ"ה ופי"ב מ"ג כתב דטהרת כסויין הוא מהא דממעטינן בתו"כ מדכתיב בהם פרט לחיפוי כלים, וכ"ה בפי' רבינו הלל לתו"כ שמיני פרק ח', והרמב"ם שלא פירש כן, אזיל לטעמי' שכתב בפיהמ"ש לעיל פי"א מ"ד ולקמן ספט"ז ובהל' כלים פ"ד ה"ד דהך מיעוטא אתי למעט ציפויים, והרא"ש לעיל פי"א מ"ב כתב דטהרתן הוא משום שאין להן שם בפנ"ע, ולעיל פי"ב מ"ג כתב דטהרתן הוא ממיעוטא דחיפוי כלים, וצ"ע.?ועמש"נ לקמן מ"ו אות ב'?.

ט] **חוץ משל מיחם,** הרמב"ם בפיהמ"ש כתב דהוא משום שהוא כלי בפנ"ע כמו כיסוי טני של מתכות, והיינו שמשתמשין בכיסוי בפנ"ע, וע"כ לי"ב לטהרת כסויין, ובל' הרמב"ם פ"ט מכלים ה"ו מבו' דהיינו רק משום דעי"ז נעשה כלי קיבול, ועמש"נ לעיל פי"ב מ"ג אות ד' דהרמב"ם הוצרך לזה לטעמי', דטהרת כסויין הוא משום שאין לו שם בפנ"ע, וע"כ כל הא דכשמשתמשין בו בפנ"ע הוא טמא, הוא רק משום שנעשה כלי קיבול ובכלי קיבול ל"ב שיהא לו שם בפנ"ע,[[3]](#footnote-4) ונת' עוד בזה לעיל פי"א מ"ב אות ד', אך לדעת הר"ש ודעימי' דטהרת כסויין הוא משום מיעוטא דבהם, ובפי' הר"ש מכת"י לעיל רפ"ב כתב דהוא משום שהוא עושה מלאכה באחרים, הרי דמה"ט כל שמשתמשין בכסוי עצמו ה"ה מקב"ט ואף אם אין לו בית קיבול.

אך צ"ע לדעת הרמב"ם, מהא דתנן לקמן מ"ו דכסוי טני של מתכת שעשה בו מראה חכמים מטמאין, ואף שלא נעשה עי"ז כלי קיבול, וי"ל דהתם ע"י שעשה בו מראה, יש לו שם בפנ"ע, ונ' לישב, למש"נ לעיל פי"א מ"ב אות ד', דלמש"נ שם דכלי המשמש בפנ"ע ל"ב שיהא לו שם בפנ"ע, צ"ל דמה שהוצרך הרמב"ם לפרש דהא דכסוי טני של רופאים טמא הוא משום שנעשה כלי קיבול, הוא משום שאין עיקר עשיית הכסוי לצורך הנחת האיספלנית, ואם יתבטל תשמיש הכסוי, לא ישתמשו בו להנחת האיספלנית, וע"כ לא סגי בזה לחשבו ככלי בפנ"ע, וכל הא דל"ב שיהא לו שם בפנ"ע הוא רק משום דבכלי קיבול ל"ב שיהא לו שם בפנ"ע, ולפ"ז הרי דכ"ז הוא בכסוי של רופאים שאין משתמשין בו להנחת האיספלנית אלא אגב תשמיש הכסוי, אך בכסוי שעשה בו מראה, שהוא משמש לזה בפנ"ע, הרי דאף שאין לו שם בפנ"ע, מ"מ חשבינן לי' ככלי בפנ"ע.

י] בפרה פי"ב מ"י פליגי בכסוי מיחם שהוא מחובר לשלשלת, בש"א חיבור לטומאה ואינו חיבור להזאה, וב"ה אומרים הזה על המיחם הזה על הכסוי הזה על הכסוי לא הזה על המיחם, ומ' דלא פליגי אלא בכסוי מיחם ולא בשאר כסויים, והיינו משום שכסוי מיחם מקב"ט בפנ"ע כדתנן הכא, ועי' מה שפירש בזה בחזו"א פרה סימן ט"ו סקי"ח.

יא] **שם בר"ש, תניא בתוספתא וכו' ושל עולי בבל עשרה,** בחס"ד פירש ?ובסד"ט פירש?

יב] **שם, קשר בו חבל או משיחה בין מלמעלה בין מלמטה אפי' מאה אמה כולו חיבור א',** בחס"ד כתב, ובסד"ט כתב ?, ולפ"ד הרא"ש נ' דאין עושין בגדול יותר מד' טפחים ובקטן יותר מד' טפחים מפני הטורח, וממלאין בו בחבל, וע"כ החבל טמא אף אם הוא ארוך טובא.

והא דתניא בין מלמעלה ובין מלמטה פירש החס"ד דהיינו ?ובסד"ט פירש

יג] **מגירה שעשה שיני' לחור הדלת וכו' טהור, היתה טמאה ועשאה לחור הדלת טמאה עד שיקבענה במסמר,** בל' הר"ש לעיל מבו' שפירשה, דכל הא דבעינן קביעות במסמר, הוא רק בשקבעה בדלת אחר שנטמאה, אך אם קבעה בדלת קודם שנטמאה, אף שכבר ירדה לתורת קבלת טומאה, מהני הקביעות להעלותה מידי קבלת טומאה, וכ"ה בפי' הר"ש מכת"י לעיל פ"ז מ"ב, וכ"כ הרמב"ם פ"י מכלים הי"ז, והאחרונים תמהו ע"ז דבמניקת כתב הרמב"ם ספי"א להיפך, דל"מ קביעות בדלת להעלותה מידי קבלת טומאה, אך אם נטמאה וקבעה בדלת ה"ה נטהרת, ובמי"ט פירש דזה נכלל בהשגת הראב"ד בספי"א, ועמש"נ בזה לעיל מ"ב אות ו' ואילך.

ובמשנ"א כתב, דלפ"מ שפירש הראב"ד ספי"א מכלים, דהא דתניא בתוספתא לגבי מניקת דאם היתה טמאה ועשאה לתחת הדלת וכו', היינו שעשאה לדבר הראוי לקב"ט דהיינו לשם כלי, ה"נ מתפרש הא דתניא הכא דהיתה טמאה ועשאה לחור הדלת, שעשאה לדבר הראוי לקב"ט דהיינו לשם מגירה, ורישא דמגירה שעשה שיני' לחור הדלת, היינו בשעשאה מתחילה לקבעה בדלת, וכ"כ בחזו"א סימן י"ט סק"ה, אך עיי"ש שעמד ע"ז, דא"כ מ"ט לא השיג הראב"ד ע"ד הרמב"ם בספ"י מכלים בדין מגירה, וכתב דאפשר דסמך עמש"כ בספי"א, ושוב כתב דאולי במגירה מודה הראב"ד לפרש להתוספתא בשנטמא כבר, דכה"ג חמיר ובעי קביעות מסמר, ויתכן דהוא, משום דברישא תני שעשה "שיניה" לחור הדלת, ול' זה מורה להדיא דלא עשה את המגירה עצמה מתחילה לחור הדלת, אלא חיבר את שיני' לחור הדלת, ואפ"ה היא טהורה בקביעות בעלמא, ול"ב קביעות במסמר אלא בשהיתה טמאה, ואך דקשיא דמ"ש מגירה דקודם שנטמאת סגי בחיבור בלא מסמר לטהרה, ואילו במניקת בעינן קביעות במסמר אף להפקיעה מקב"ט, עכ"ד.

יד] ובעיקר הך דינא דבקבעה קודם שנטמא ל"ב שנוי מעשה גמור, הנה בפי' הר"ש לעיל פ"ז מ"ב הביא להא דתניא בתוספתא דכסא שעשאו דכון אע"פ שמשתמש בו טהור, הי' טמא ועשאו דכון טמא עד שיקבענו במסמר, ועמד ע"ז דמ"ט היכא שעשאו דכון בעודו טהור אינו מקב"ט, הרי אף לעלות מראיית טומאה בעינן שנוי מעשה, אך בזר זהב שם פירשה בע"א, ונת' בזה לעיל שם אות י"א, וכתב דשמא יש לחלק בין משכב ומושב לשאר כלים, דכיון שיחדו אומרים לו עמוד ונעשה מלאכתנו, ובפי' הר"ש מכת"י שם הק' ע"ז, מהא דתניא הכא במגירה דל"ב שנוי מעשה אלא בשהיתה טמאה, ויש להוסיף דמצינו כן גם בתוספתא שהביא הר"ש לקמן פ"ל מ"ב בתמחוי שעשאו אסקפלריא, דל"ב קביעות במסמר אלא בשהי' טמא, אך עי' חזו"א סימן ל"ב סקי"ב שכתב לפרש בדעת הר"ש שם דמכוון התוספתא שירד לידי קבלת טומאה, ובתוספתא שהביא הר"ש באהלות פ"ו מ"ז בתיבה שעשאה פרדסקין, דל"ב קביעות במסמר אלא בשהי' טמא, ובתוספתא שהביא הר"ש לקמן פ"כ מ"ה תניא במפץ שעשאו לקורות, דל"ב קביעות במסמר אלא בשהי' טמא, (עי' חזו"א סימן כ"ה סקכ"ב שפירש כן בד' הר"ש שם), אך התם י"ל כד' הר"ש לעיל דטומאת מדרס שאני, וצ"ע בזה.

טו] **שם, אע"פ שמשתמש בה,** לכאו' היינו, דאף עתה שהיא בחור הדלת, ה"ה משתמש בה תשמיש מגירה, ואפ"ה היא טהורה, ודכוותה מצינו גם בתוספתא שהביא הר"ש לעיל מ"ב, ולעיל פ"ז מ"ב, ולקמן פ"כ מ"ה ופ"ל מ"ב, ואהלות פ"ו מ"ז, עיי"ש.

טז] **עד שיקבענה במסמר,** מבו' דקביעות במסמר חשיב כשנוי מעשה, ומצינו כן גם בדין מניקת דתנן לעיל מ"ב דטהרתו הוא משיחבר, ופירש הראב"ד ספי"א מכלים דהיינו שיחברנו במסמר, וכ"ה גם בתוספתא שהביא הר"ש לעיל פ"ז מ"ב דכסא שהי' טמא ועשאו דכון טמא עד שיקבענו במסמר, ובתוספתא שהביא הר"ש לקמן פ"כ מ"ה דמפץ שהי' טמא ועשאו לקורות טמא עד שיקבענו במסמר, ובתוספתא שהביא הר"ש לקמן פ"ל מ"ב דתמחוי שהי' טמא ועשאו אסקפלריא טמא עד שיקבענו במסמר, ובתוספתא שהביא הר"ש באהלות פ"ו מ"ז דתיבה שהיתה טמאה ועשאה פרדסקין טמאה עד שיקבענה במסמר.

אמנם הנה תניא בתוספתא ב"מ פ"א ה"ד ומייתינן לה בשבת דנ"ח: דזוג של בהמה שעשאו לדלת אפי' חיברו בקרקע ואפי' קבעו במסמר טמא, וכן תניא בתוספתא עדיות פ"ב ה"א ופ"ג ה"א, דדף של נחתומים שקבעו במסמר טמא, והרי דקביעות במסמר לא חשיב כשנוי מעשה, שהרי כתב הרמב"ם ספי"א מכלים, דדף של נחתומים שקבעו בכותל נטהר בשנוי מעשה, ובפי' הר"ש מכת"י לעיל מ"ב מבו' דגם גבי מניקת אף אם חיברה לדלת וקבעה במסמר, לא חשיב כשנוי מעשה, וצ"ב טעם החילוק בין האופנים, ועי' חזו"א סימן י"ח סקי"א וסימן י"ט סק"ו וסימן כ"ג סקכ"א וסימן כ"ה סקכ"א מש"כ בזה.

והנה אמנם התוס' בשבת דנ"ח. והרי"ד בתשו' סימן ט"ז נקטו דכללא הוא בכל דוכתא דקביעות במסמר לא חשיב כשנוי מעשה, אך צ"ע מכל הני דוכתי דמבו' דקביעות במסמר חשיב כשנוי מעשה, ועי' חזו"א סימן י"ט סק"ו שעמד כן ע"ד הנובי"ת יו"ד סימן קל"ז שנקט ג"כ כן דכללא הוא דקביעות בקרקע במסמר לא חשיב כשנוי מעשה, ושמא י"ל, שהרי בכל הני דוכתי מבו' דל"ב קביעות במסמר אלא בשנטמא כבר, ול"ד לשאר דוכתי דאף קודם שנטמא אינו עולה מידי טומאתו אלא בשנוי מעשה, ואיך שיהי' הטעם בזה, י"ל דמה"ט גם אחר שנטמא סגי בקביעות במסמר לטהרו, ומשא"כ בשאר דוכתי דאף קודם שנטמא אינו עולה מידי טומאתו אלא בשנוי מעשה, לא סגי בקביעות במסמר לטהר, ?ויתכן דיל"פ הטעם בזה, דהא דבהני דוכתי אף שאינו מקב"ט מ"מ אינו עולה מטומאתו, הוא משום שאי"ז קביעות גמורה והוא עתיד להחזירו, ולזה שפיר מהני קביעות במסמר,? ואכתי צ"ע.

יז] **הפכה בין מלמעלה בין מלמטה בין מן הצדדין טהורה,** בחזו"א סימן י"ט סק"ה פירש, ז"ל, והפכה דקתני היינו דרישא מיירי בשיני' לאויר ומשתמש בה, וסיפא בשיני' לתוך המשקוף שבטלה ממלאכתה ובזה בחיבור סגי, וכ"ה מבו' בביאור הגר"א לתוספתא, ולפ"ז במניקת נמי אי בטלה ממלאכתה סגי בחיבור בלא מסמר, ואפשר משום דשיני' נתחבים במזוזה חשיב כקבעה במסמר דשיני' נחשבים כמסמרים דמתחברת על ידיהן יפה, עכ"ל, והא דתניא בין מלמעלה וכו' פירש שם סק"ז, דהיינו בין שקבעה במשקוף העליון ובין במפתן ובין במזוזות, והא דלא קתני לה ברישא, דאין דרך לעשות שינים לתוך האויר מלמטה אלא מלמעלה.

?העירוני דיל"ד בל' הרמב"ם לגבי מגירה, דיל"פ שקבע רק את שיני' בדלת, וע"כ אינו מקב"ט בפנ"ע, דיש לו שם לווי, וקמ"ל שאף שחיברו בכותל ועי"ז הוא משתמש בה אינו מקב"ט, ומשא"כ אם כבר קיבל טומאה, הרי דכיון שההדיוט יכול להחזירו לא פקע תורת קב"ט מיני', ולפ"ז אי" ז סותר לההיא דמינקת.

1. וכה"ג מצינו בדין פיקה של מתכת, דתנן לעיל פי"א מ"ו שהיא טהורה, ופירש הרמב"ם בפיהמ"ש שם דהוא משום שאין לה שם בפנ"ע, ובפ"י מכלים הי"ג פירש שטהרתה הוא משום שהיא משמשת את העץ, ועמש"נ בזה לעיל שם אות ד' ואילך.

   ?אך יל"ד דב' הטעמים משלימים זא"ז, דבאמת ל"ש דינא דמתכת המשמש את העץ בכלי העומד בפנ"ע, ואך דהכא בפנ"ע לא חשיב זה כלי משום שאין לו שם בפנ"ע, וזה עצמו טעם שלא לחשבו כלי בפנ"ע, אלא יחד עם העצים, ואך שנבא לדון שיקב"ט כשהוא יחד עם העצים, וע"ז אמרינן דאין לו שם בפנ"ע? [↑](#footnote-ref-2)
2. ובחזו"א סימן י"ט סק"ז כתב, דטהרת השלשלת הוא משום דלאו כלי היא, וציין למש"כ בסימן ט"ו סק"א דלא חשיב ככלי, משום שאין בה בית נעילה אלא שכופתה וקושרה כקשר החבל, ובכה"ג דרך לשנותה למלאכה אחרת, עכ"ד, וצ"ע שלא הזכיר לד' הראשונים שפירשו טעמים אחרים בטהרתה.?ושמא י"ל דבעי' גם לטעם החזו"א, דמה"ט אינה כלי בפנ"ע, ומ"מ יחד עם העצים הי' בדין שתהא כלי, וע"ז אמרינן שהוא משמש את העץ או שאין לו שם בפנ"ע, אך אילו הי' זה כלי בפנ"ע, ל"ה שייך טעמים אלו?. [↑](#footnote-ref-3)
3. אך באמת בל' הרמב"ם בפיהמ"ש כאן מ' דלא ס"ל כן, ובהא דכסוי טני של רופאים וכסוי מיחם טמא, ל"ב להא דנעשה כלי קיבול, אלא הוא משום שהוא כלי בפנ"ע, ול' זה כתב הרמב"ם לקמן מ"ו בכסוי טני שעשאו מראה, והתם הרי לא נעשה כלי קיבול, וכדלהלן, ול' הרע"ב, חוץ משל מיחם וכל כיו"ב שיש לו שם בפנ"ע ומשתמשין בו בפנ"ע, עכ"ל, וצ"ב. [↑](#footnote-ref-4)