12. בגדר החיסרון דשלקות וביאור סברת רח
קטגוריות: ש_ס / א ברכות / ברכות - הרב מאיר קאופמן / כיצד מברכין / שיעורים

**רוב הדברים מכתבי הגר"ר שמולאביץ שליט"א**

ה' תמוז ע"ד

**סימן י"ב**

**ביאור החיסרון דשלקות ובביאור סברת ר"ח ובדין דבר שדרכו בבישול**

**א]בביאור החיסרון דשלקות**

**ב]הנידון האם קי"ל כר"ח**

**ג]בביאור החיסרון לר"ח בדרכו לאכול חי ואכלו מבושל**

**ד]האם ההבדל בין חי ומבושל זה מצד שלא כדרך או חיסרון אחר**

**ה]הנפק"מ בביאור דין דרכו במבושל**

**ו]בביאור החיסרון דדרכו לאוכלו חי**

**בביאור החיסרון דשלקות**

א]מבואר בסוגין ל"ח: נידון האם שלקות מברכים על זה כעיקר דינו או שמברכים על זה שהכל והנה מצאנו נידון בדבר שנשתנה תואר הפרי האם משתנה ברכתו ובפשוטו זה נידון מצד הלכות ברכות אמנם בסוגין הרי מבואר שהגמ' דנה שזה סיבה שלא יצאו בזה חובת מצה דהינו שיש כאן הפקעת שם לחם דהינו שיש כאן נידון שדבר שנתבשל זה כחפצא אחר וכאילו יש כאן דבר אחר ולכן פקע מזה שם פרי ולכן מבואר בגמ' שגם אם זה נשתנה למעליותא כמו תורמוס וכן בגמ' לקמן לגבי כרוב שג"כ ברכתו שהכל ומצד שיש כאן כמו דבר חדש והנה הנחלת דוד והקרן אורה ביארו שיסוד הסברא כיון שטעמו נשתנה אמנם בגמ' מביאה ראיה מזית מליח ובראשונים כולם הדגישו כי מליח הרי הוא כרותח ועיין קרן אורה שכתב שלכאורא גם אם זה לא כבישול אבל ודאי שנשתנה טעמו ובפשוטו מבואר שרק מצד שזה שינוי על ידי בישול לכן חשיב כדבר אחר ויתכן שגם אם טעמו נשאר אותו דבר אבל עצם זה שזה נהיה מבושל שזה מוגדר כדבר אחר ברכתו שהכל

**הנידון האם קי"ל כר"ח**

ב]והנה הגמ' מביאה דנחלקו בזה אמוראים דרב ושמואל אומרים שזה אדמה ור"י אומר שזה שהכל ור"ח אומר שיש הבדל שאם תחילתו אדמה סופו שהכל וכגון תומי וכרתי ואם תחילתו שהכל סופו אדמה וכגון כרבא סלקא וקרא ודעת רוב הראשונים שהכונה שעצם הבישול הוא לא מגרע ואם זה נאכל חי ומבושל ברכתו אדמה ורק בנאכל חי והבישול מגרע אותו בזה חידש ר"ח שזה שהכל ובזה העמיד את דברי ר' יוחנן והנה לענין הלכה דעת רוב הראשונים דקי"ל כר"ח אמנם מצאנו בזה שני לשונות בראשונים הרא"ש כתב שזה ודאי שיש כאן מחלוקת אמוראים בדעת ר' יוחנן וקי"ל שר' בנימין זה משבשתא אמנם עדין סברת ר"ח נכונה דהינו שבנידון של שלקות ודאי קי"ל שבעיניהו קימי רק שיש חיסרון חדש של נשתנה לגריעותא אמנם הרשב"א נקט שזה ודאי שעולא שאמר שזה משבשתא חלק על ר"ח אמנם ר' זירא כונתו להוכיח שזה לא מחלוקת אלא כל אחד דיבר על דבר אחר וכן ס"ל לעולא וכיון שרוב אמוראים ס"ל כסברת ר"ח ממילא קי"ל כמהו

אמנם דעת הרי"ף שקי"ל שתומי וכרתי מברכים על זה אדמה וביארו הנ"ל שכונתו אפילו שזה נשתנה לגריעותא אבל כיון שחזינן שרוב האמוראים לא ישבו כן את ר' יוחנן מכלל דס"ל שגם בנשתנו לגריעותא ברכתו אדמה ומבואר בלשונם שלדעת הרי"ף רב ושמואל גם חולקים על ר"ח דהינו דדבריו זה שיטה חדשה ולא כרש"י שזה ישוב סתירת האמוראים אמנם עיין רא"ה ורשב"ץ שכתבו שכל זה דוקא בנשתנה קצת אבל אם זה נגרע מאוד בזה ודאי ברכתו שהכל ולכאורא כונתם שאז זה כמו שמצאנו בקמח שנשתנה לגריעותא זה חיסרון ויתכן מצד שאין דרך אנשים לאכול בצורה כזו וכמבואר ברי"ף שם ועיין ר"ח על הגליון הובא בראבי"ה ובאו"ז שכתבו שהראיה של הרי"ף זה מהדין של זית מליח ובפשוטו מצד שנקטו שזה נשתנה לגריעותא [וכן הוא לשון רש"י פסחים ע"ו ובר"ש תרומות פ"ב מ"ו] ובכל אופן מבואר שברכתו העץ ומעין ג' אמנם דעת שאר הראשונים כמבואר כאן ברשב"א שחשיב נשתנה למעליותא וכל ראיית הגמ' רק שאין חיסרון של שלקות גם בנשתנה למעליותא

אמנם מצאנו עוד מהלך ברי"ף [והאריך בזה הקרן אורה] דעיין באו"ז שהביא מהרי"ף וכן הוא בשיטת ריב"ב ובמאירי שתומי וכרתי זה נאכל חי ומבושל אותו דבר ובזה קי"ל שברכתו אדמה דהינו שנקטו כדעת הראב"ד המובאת ברשב"א שדבר שדרכו במבושל וחי ג"כ ברכתו שהכל ורק דבר שאין דרכו בחי וברכתו שהכל בזה גם בבישלו זה אדמה ובפשוטו הכונה שבאמת ר"ח ס"ל שיש חיסרון של שלקות ולכן כל שבאכילה כשהוא חי ברכתו אדמה יש כאן חיסרון של שלקות רק שחידש כאן ר"ח שאם כל צורת אכילתו הוא מתי שזה מבושל לא דנים כאן מציאות של שלקות אלא דנים שאדרבא זה עיקר הפרי [וכן הוא בלשון רש"י שכתב וז"ל שלקו והביאו לדרך אכילתו הוא עיקר פריו וכו' עכ"ל ומבואר שביאר שכל הטעם שזה אדמה כי כך הוא עיקר פריו ולא מצד שאין כאן גריעותא אמנם בלשונו בתומי כתב שזה לגריעותא וצ"ע]

ולפ"ז הראיה מזית מליח הוא מוכרח דשם אפילו אם זה למעליותא אבל יתכן שזית חי ברכתו גם העץ ובכל אופן מוכח דלא כר"ח דלר"ח הרי החיסרון הוא מצד דין שלקות וזה חיסרון גם בנשתנה למעליותא כל שאפשר לאוכלו גם כשהוא חי וחשיב דרך אכילתו ולפ"ז דעת הרי"ף באמת כתוס' דבנשתנה לגריעותא בזה ברכתו שהכל וכמו דבר שדרכו לאכול מבושל ואכלו חי רק מתי שנאכל חי ומבושל ברכתו אדמה [ובאמת שיטת הרי"ף בתשובותיו שיין מבושל ברכתו שהכל ולנ"ל א"ש אמנם יתכן ששם זה חיסרון בחשיבות של יין אמנם לפ"ז ברכתו העץ כיין לא מזוג וצ"ע] והנה הרמב"ם כתב שכל דבר שנאכל חי אם אכלו מבושל ברכתו שהכל ובפשוטו נקטו האחרונים שדעתו כתוס' אמנם עיין רבינו מנוח שכתב שדעת הרמב"ם ששום ברכתו אדמה דהינו שנקט כנ"ל שזה דבר שנאכל חי ומבושל ובזה כתב הרמב"ם שברכתו אדמה ואדרבא בזה מדויק שהרמב"ם לא הביא הדוגמא של דבר שדרכו חי כגון שום וכרתי דשם חשיב דרכו במבושל

**בביאור החיסרון לר"ח בדרכו לאכול חי ואכלו מבושל**

ג]והנה נתבאר דעת כמה מהראשונים שלר"ח רק בנאכל רק שלוק ברכתו אדמה אבל אם נאכל גם חי ברכתו שהכל ובפשוטו הביאור כנ"ל מצד שבאמת יש חיסרון של שלקות שמפקיע ממנו את שם הפרי אלא שר"ח חידש שיש מקרה שאין חיסרון של שלקות אמנם להלכה קי"ל שרק בנשתנה לגריעותא ברכתו שהכל ויש לבאר דבר זה בשני אופנים יתכן לבאר שבאמת זה אותו חיסרון של שלקות רק שחידש ר"ח שכל החיסרון של שלקות זה רק בנשתנה לגריעותא דהינו שרק אם השינוי על ידי הבישול הוא מגרע הדבר חשיב שזה דבר אחר אבל כל שזה משביחו אין כאן חיסרון דשלקות אמנם יותר מסתבר לבאר שבאמת אין כאן חיסרון דשלקות לדון שזה כדבר אחר דאם זה כדבר אחר א"כ גם בנשתנה למעליותא זה צריך להיות כדבר אחר וכמבואר בגמ' לענין תורמוס, אלא שיש כאן חיסרון אחר שזה נשתנה לגריעותא שזה סברא בהלכות ברכות שברכתו שהכל וכמו דבר שדרכו לאכול מבושל שאכלו חי שברכתו שהכל ולפ"ז הראיה של הגמ' ממרור לא מצד ששם זה למעליותא אלא גם אם זה לגריעותא אבל זה רק חיסרון בברכות וזה לא חיסרון בשם מרור אמנם הקרן אורה נקט שהראיה ממעליותא ומבואר שנקט שסוגין זה חיסרון גם במרור

והנה בפשוטו היה מקום לומר שנחלקו בזה הרא"ש והרשב"א דהרא"ש כתב שודאי ששלקות זה אדמה ורק שיש עוד חיסרון של נשתנה לגריעותא דהינו שאין זה ענין לחיסרון דשלקות [ויתכן שגם ר"ח לא נתכוין לישב שאין כאן מחלוקת כמבואר ברש"י אלא כונתו שלדינא מסתבר לו לחלק כנ"ל] אמנם הרשב"א ביאר שאין סתירה בדברי ר"י יוחנן אלא שבגריעותא יש חיסרון של שלקות ומזה משמע קצת שזה חיסרון של שלקות דהינו שהבישול הוא החיסרון וכעצם נידון סוגין [וכמובן שאין זה מוכרח כלל]

והנה הט"ז דן שדבר שברכתו העץ האם יש בזה החיסרון של נשתנה לגריעותא והוכיח מתוס' שדנו על פירות שגם בזה יש חיסרון של נשתנה לשהכל ועיין ברשב"א שגם דן בזה והוכיח מתוס' [ובביאור כונתו עיין תוס' רי"ח] ועיין צל"ח ורעק"א שהקשו שזה נגד גמ' מפורשת שהגמ' מביאה ראיה מזית מליח ששלקות במילתיה קימי והרי זה ברכתו העץ אמנם עיין בהגהות אשר"י סימן י"ב שכתב מפורש ששלקות זה רק יורד דרגא ודבר שהוא העץ זה יורד לאדמה ורק שלקות של אדמה יורד לשהכל וצ"ע מסוגין ועיין ישועות יעקב שכתב לישב בפשיטות שכל הסברא לומר שהעץ זה אחרת או שזה רק יורד דרגא עד כמה שאין חיסרון של שלקות אלא שדנים מצד נשתנה לגריעותא אמנם לצד הגמ' שיש כאן חיסרון של שלקות שזה גם בנשתנה למעליותא בזה ודאי שזה גם בפרי העץ וכן ודאי שזה יורד לשהכל שחשיב שזה כמו דבר אחר אמנם בפשוטו האחרונים הנ"ל שדימו הדברים זה מצד שנקטו שנשתנה לגריעותא זה אותו חיסרון של שלקות

והנה מבואר בראשונים שדנו בכוסס את החטה האם מברכים על זה ברכה מעין ג' וכתבו שראוי שלא לאכול אלא בתוך הסעודה ובשו"ע סימן ר"ח מבואר שרק בכוסס את החטה חשש לזה אבל בקמח שברכתו שהכל לא חשש לזה ובפשוטו דאיפה שזה שהכל בזה ודאי שאין מברכים על זה מעין ג' אמנם עיין רעק"א שכתב להוכיח מהרשב"א ל"ו. [וכן הוא ברא"ה] שגם בקמח שברכתו שהכל בכל אופן צריך לברך מעין ג' וע"ש שתמה מסוגין דמפורש דזית מליח לצד שיש בזה חיסרון של שלקות כמו שברכה ראשונה זה שהכל גם ברכה אחרונה זה בורא נפשות וחזינן שנשתני לגריעותא זה סיבה לשנות ברכה אחרונה וע"ש שכתב לדון שקמח יש מעלה מיוחדת שאפשר לעשות מזה לחם אמנם לכאורא יש לחלק שכל מה שמבואר בגמ' שמברכים בורא נפשות זה לצד שיש חיסרון של שלקות שזה משהו אחר אבל עד כמה שהחיסרון רק מצד שזה נשתני לגריעותא בזה באמת יתכן שצריך לברך ברכה אחרונה כיון שזה רק חיסרון בהלכות ברכות ועיין שער הציון סימן ר"ב שכתב שבמבושל שנשתנה לגריעותא מברכים בורא נפשות והוכיח דבר זה מהגמ' [ובפשוטו למאי דקי"ל כר"ח הברכה בזית מליח זה העץ ובהכרח שזה למעליותא כמבואר בראשונים דהינו שהגמ' לא דימתה ענין זה כלל לנידון אשתני לגריעותא] ולנ"ל אין דמיון כלל דבגמ' שזה חיסרון כללי בזה ודאי שזה סברא גם לגבי ברכה אחרונה משא"כ שלקות להלכה שזה רק חיסרון של נשתנה לגריעותא בזה יתכן שכיון שזה ז' המינים אין בזה חיסרון וכעין שהקשה הבה"ל ריש סימן ר"ד דבפת שעיפשה כיון שזה דאוריתא ודאי שצריך לברך ברכת המזון וצ"ע בזה

והנה שיטת ר"ת שעיסה עבה גם אם בישלו אותה חשיב לחם ועיין ר"ש פ"ק דחלה מ"ה בסופו שהקשה מהדין של ר' יוסי שפת שבישלה פקע בזה תורת לחם והבריתא של פרוסות קימות זה כר"מ והוסיף ששמואל שסובר ששלקות זה שהכל ס"ל כר' יוסי ועיין ביאור הגר"א סימן קס"ח ס"י שהקשה הרי אדרבא קי"ל ששלקות בורא פרי האדמה וכאן זה טעם מיוחד כי צריך טעם מצה ולכאורא לנ"ל יש לדחוק שכונתו דהרי בנשתני לגריעותא קי"ל ששלקות מברך שהכל ונקט שזה גם סיבה לגבי מצה ולפ"ז ר' יוסי זה מצד דין בישול וכדין שלקות ובאמת הראשונים שנקטו שהחיסרון במצה מצד טעם מיוחד כי צריך טעם מצה לכאורא מוכח שאין בלגריעותא חיסרון של שלקות אם לא שנדחוק שסבירא להו שזה לא נשתנה לגריעותא או שלגבי פת לא שיך חיסרון זה מחמת שזה לא דבר שיש לו גידול טבעי וצ"ע

והנה עיין מ"ב סימן ר"ו שהביא פנים מאירות שדבר שדרכו לאוכלו מבושל ואכלו חי שבדיעבד יצא ועייין שערי תשובה שכתב שכ"ש דבר שדרכו לאכלו חי ואכלו מבושל ולכאורא כל זה אם החיסרון בנשתנה לגריעותא הוא בהלכות ברכות אבל אם נימא שזה חיסרון גם במרור ומצה א"כ לכאורא אין לדמות כלל דודאי יתכן שכאן חשיב דבר אחר וגם בדיעבד לא יצא וכעין דין זיעה וצ"ע

**האם ההבדל בין חי ומבושל זה מצד שלא כדרך או חיסרון אחר**

ד]והנה מבואר בסוגין דאיכא שני הלכות אחד דדבר שדרכו לאכול חי ואכלו מבושל ואחד דבר שדרכו לאכול מבושל ואכלו חי ויש לדון האם זה חיסרון אחד או שני חסרונות שונים והנה בפשוטו שניהם זה אותו חיסרון שיש הלכה שכל דבר אין מברכים עליו אלא באוכלו כדרך אכילתו וכן הוא בלשון הריטב"א בהלכות פ"א הי"ב ובמאירי, וכן משמעות הרמב"ם והתוס' שהביאו הכל בחדא מחתא [אמנם עיין בנשמת אדם כלל נ"א שהאריך שדעת הרמב"ם שזה תלוי בדרך ולא דרך וחידש שאם דרכו במבושל אפילו שזה לא משתבח כלל אין ברכתו אדמה אלא במבושל ודעת תוס' שזה תלוי מתי זה מצב יותר משובח אמנם הגר"ז נקט שרק בנשתבח בבישול וגם דרך אכילתו בבישול חשיב דרכו בבישול ע"ש ובתהלה לדוד וכן הוא בלשונות הריטב"א בסוגין שכתב דרך אמנם ביאר למעליותא ולגריעותא ובלשונו משמע שדבר גרוע שאנשים לא רוצים כל כך לאוכלו ע"ש]

אמנם עיין גר"ז ר"ב סט"ז ור"ה ס"ד [והאריך בזה התהלה לדוד ר"ב סק"ח' ט'] שביאר שזה שני חסרונות שונים דדבר שדרכו לאכלו מבושל החיסרון מצד שכיון שלא נטעי אדעתיה לאוכלו בצורה זו חשיב שעדין לא היה גמר פרי וכן הוא בלבוש [וכן הוא בלשון המ"ב ר"ב סקס"ד] אמנם חיסרון זה לא שייך בדבר שדרכו חי ואכלו מבושל שכאן שכבר חל על זה תורת פרי לא פוקע מזה תורת פרי אלא החיסרון מצד שזה אשתני לגריעותא דהינו שלנ"ל לא התחדש בסוגין כלל כזה חיסרון שאין חיוב ברכה על דבר שאדם אוכלו שלא כדרך אכילתו אלא שנתחדש חיסרון שזה לא גמר פרי ונתחדש חיסרון של נשתני לגריעותא והנה אם נימא כנ"ל שהדין נשתני לגריעותא זה מצד חיסרון של שלקות וזה סיבה גם לגבי מרור ומצה א"כ ודאי שאין זה ענין לחיסרון של דבר שדרכו מבושל דבפשוטו זה רק חיסרון בדיני ברכות

והנה בעיקר הנידון הנ"ל האם שניהם זה אותו חיסרון או שזה חיסרון שונה בפשוטו יש להוכיח מכמה פרטים דחזינן שאין זה אותו חיסרון א.למה דדייק המג"א בתר"י [כפי שביארו בא"ר] שדבר שדרכו במבושל זה רק אם אין דרכו לאוכלו חי כלל אבל אם דרך קצת בני אדם לאוכלו זה מספיק סיבה לברך עליו חי אמנם לגבי דבר שדרכו חי בזה מפורש בתר"י שכל שזה נשתני לגריעותא אפילו שאנשים אוכלים דבר זה בכל אופן ברכתו שהכל

ב.למה דנקטו האחרונים ברי"ף שדבר שדרכו חי ואכלו מבושל ברכתו האדמה ומאידך בדבר שדרכו חי ואכלו מבושל בזה הרי פסק כר"ח שברכתו שהכל ונקטו האחרונים שזה אפילו אם מיעוט אוכלים אותו חי ואם נימא ששניהם אותו חיסרון א"כ כמו שבדבר שדרכו חי גם אם נתבשל וירד בדרגתו חשיב עדין אכילה כדרכו ה"ה איפכא ובהכרח ששם זה חיסרון כמו שביאר הלבוש והגר"ז שזה לא גמר פרי

**הנפק"מ בביאור דין דרכו במבושל**

ה]ובעיקר הנידון הנ"ל האם החיסרון של דבר שדרכו מבושל זה מצד שיש כאן חיסרון שאין ברכה חשובה אלא אם זה אכילה כדרכו או שזה מצד שזה לא גמר פרי בפשוטו יש בזה כמה נפק"מ א. עיין מג"א סימן תע"ה שנקט שחרין מי שאכלו חי ברכתו שהכל והחק יעקב והגר"ז כתבו שכיון שרגילים לאכלו אם טיבול דהינו אם חומץ חשיב שדרכו לאכלו חי והמ"ב כתב שבזה גם תלוי הנידון האם דבר שדרך אכילתו בתור טפל ואכלו לבד האם ברכתו האדמה והגר"ז כתב מפורש שזה האדמה ובפשוטו הוא תלוי בנ"ל שאם החיסרון מצד שזה לא כדרך אכילתו א"כ בזה יש מקום לחידוש המג"א שלא משנה למה זה שלא כדרך האם מצד חוסר טיבול או מצד שזה חוסר בישול אבל אם החיסרון מצד שזה לא גמר פרי א"כ ודאי מסתבר שכל זה שייך רק בחיסרון בישול או דבר שזה שינוי בגוף הדבר אבל חיסרון טיבול או אכילה אם פת בזה ודאי שזה לא סיבה להחשב כאילו לא היה גמר פרי

ב. עיין מג"א סימן ר"ה סק"ג ט' הובא בבה"ל ד"ה שאם, שכתב שדבר שדרך אכילתו בבישול על ידי בישול אם בשר שרק לכן זה יותר טוב אפילו שחשיב דרכו בבישול אבל גם האוכלו חי ברכתו האדמה אמנם הפמ"ג והדרך החיים כתבו שיש מקום לדון שכיון שאכילתו מבושל חשיב כדרכו ממילא חשיב שדרכו בבישול ולכאורא מסברא אם הנידון שצריך בדרך אכילתו א"כ לכאורא גם כאן זה שייך כיון שהצורה המושבחת לאוכלו זה על ידי בישול כזה אמנם אם הסברא שזה לא גמר פרי בזה יש מקום לדון שכל שהדבר מצד עצמו גמור ורק רוצים לבשלו בתור לטבלו אם דבר אחר ולא שהוא מצד עצמו יהיה יותר טוב לא מסתבר שזה מחסר בגמר פרי

ג.עיין מג"א ר"ה סק"א שהביא מהריא"ז וכן הביא השער הציון מהבה"ג דקטניות לחים חשיבי ראוים לאכילה אמנם אם הם התיבשו אין דרך אכילתם אלא כשהם מבושלים והאוכלם חיים ברכתם שהכל ולכאורא אם הנידון מצד שזה שלא כדרך א"ש דעכשיו שזה התיבש זה שלא כדרך אמנם אם החיסרון מצד שם פרי הרי כבר חל על זה שם פרי וצ"ע ואולי שם החיסרון לא מצד שדרכו במבושל אלא שזה אכילה גרועה וכמו חומץ ושמן זית לדעת הרמב"ם שהברכה שהכל וקצת משמע מהדמיון שדימה המג"א לשעורה ובאמת עיין גר"ז לגבי בצל שהזקין שכתב שברכתו שהכל מצד שזה כמו חומץ דהינו שנקט שכיון שחל שם פרי אין סברא שברכתו שהכל רק כי הוא לא ראוי לאכילה

ד. עיין נשמת אדם כלל נ"א שכתב שדבר שיש בני אדם שאוכלים אותו חי לגבם חשיב כדרך כי לא שייך לומר בטלה דעתם אצל כל אדם אבל מי שאין דרכו לאכלו חי ועכשיו אוכלו באקראי ברכתו שהכל ולכאורא כל זה אם החיסרון מצד שלא כדרך אבל אם החיסרון מצד שאין זה גמר פרי א"כ לכאורא לא שיך לחלק שלגבי בן אדם אחד כן ולגבי אדם אחד לא

ה. הראשונים כתבו שבוסר ברכתו העץ ועיין נשמת אדם ונחלת דוד שתמהו טובא וכי זה עדיף מדבר שדרך אכילתו מבושל שהאוכלו חי ברכתו שהכל וכתב הבה"ל ר"ב סי"ב ליישב דשם כיון שזה צריך בישול חשיב שאינו עדין פרי אבל כאן שכמו שהוא הוא יהיה ראוי כשהוא יגמר לא שיך לומר שחסר לו בשם פרי ולכאורא זה רק אם החיסרון מצד שם פרי אבל אם החיסרון מצד שאין זה דרך אכילתו אין מקום לסברא זו רק שיתכן לדון שדנים על הפרי לאחר תלישתו מהעץ וכיון שכאן אין לו צורה אחרת של אכילה לכן חשיב גמר פרי וצ"ע

ו.עיין ט"ז סימן ר"ד שקטניות שדרך אכילתם ביבשותם ואז מבשלים אותם אם אוכלם כשהם לחים ברכתו שהכל והאבן העוזר תמה על זה דהרי כתב הרשב"א שבבוסר אין חיסרון של לא נטעי אדעתיה דהכי כיון שהוא עצמו יאכל בגדלותו ועיין בגר"ז שישב שכיון שהחיסרון של דרכו בבישול שזה לא גמר הפרי א"כ כאן הרי זה לא גמר הפרי רק שעד כמה שנאכל כך כשהוא גדול אין סיבה שלא יחשב גמר אבל כאן שלא שיך להחשב גמר כי בגדלותו צריך בישול ממילא יש כאן החיסרון שזה לא גמר הפרי אמנם אם החיסרון רק מצד שזה שלא כדרך לכאורא אין מקום לסברא זו

ז.עיין בה"ל שהקשה שכוסס את החטה הרי דרכו במבושל או באפיה וכתב שצ"ל שמיני דגן חשיבי ויש מקום לדון שדבר שדרכו בפת כיון שזה פנים חדשות לא שיך לומר שרק אז זה הגמר פרי וכיון שעיקר דרכו זה בתור פת ממילא כאן אין החיסרון אמנם לפ"ז בכוסס את האורז שדרכו במבושל כמו שהוא מעוך לא שיך סברא זו וצ"ע

**בביאור החיסרון דדרכו לאוכלו חי**

ו]ובדין דבר שדרכו לאכלו חי ובישלו דגם בזה יש לדון שזה מצד שחשיב שאין דרך אכילתו אמנם יתכן שזה חיסרון מצד שיש כאן שינוי לגריעותא ולכאורא אם החיסרון בדבר שדרכו מבושל מצד שזה לא דרך אכילתו אין סיבה לבאר שכאן לא זה החיסרון אמנם מצאנו בראשונים לשונות שזה מצד אשתני לגריעותא ולכאורא יש לדון בזה גם כמה נפק"מ

א.עיין באחרונים שהאריכו לדון למה אגוז בדבש לא חשיב שינוי לגריעותא כמו שום שחשיב שינוי לגריעותא כיון שמצד עצמו זה יותר גרוע ורק מחמת הבשר זה משתבח והמג"א חילק דכאן זה נעשה לצורך האגוז לכן חשיב למעליותא [ויש לבאר שכונתו שבשום באמת לצורך השום לא היו עושים רק מצד הבשר א"כ באמת חשיב לקלקולא משא"כ באגוז שעושים לצורך האגוז חזינן שזה למעלה אמנם יתכן שזה ודאי שהדבר מצד עצמו התקלקל ורק השתבח מחמת דבר אחר שבתוכו וכה"ג אם זה לצורכו זה לא מגרע ואם זה לא לצורכו זה מגרע אפילו שבאמת הוא יותר טוב וצ"ע] והחמד משה ביאר מצד שכל שזה נעשה על ידי דבש אין הוא נגרע כלל ורק מים מגרעים את טעמו ע"ש ולכאורא כל הנידון אם יש כאן הלכה של אשתני לגריעותא יש מקום לדון שכיון שמצד עצמו זה יותר גרוע ירדה ברכתו אבל אם זה מצד ההלכה שאין זה דרך אכילתו כאן שרגילים לאוכלו בצורה זו לא שיך לומר שאין זה דרך אכילתו ואין זה דומה לשום שמצד השום באמת אין זה דרך אכילתו ורק מסיבה צדדית אוכלים אותו כך

ב. עיין גר"ז שכתב שאגוז בדבש גם אם בתחילה בישלו במים והוא נתגרע ואחרי זה חזר ותיקנו ברכתו העץ והנה אם החיסרון מצד שזה אכילה שלא כדרך א"כ כאן שזה אכילה כדרך ודאי ברכתו העץ אמנם אם החיסרון מצד שזה נשתנה לגריעותא היה מקום לדון שלאחר שזה נשתנה אינו חוזר להיות פרי וכן נקט המשכנות יעקב סימן צ"ז לגבי סוכר שכיון שבתחילה זה נמס ונהיה מים ואז אין זה דרך אכילתו אינו חוזר להיות פרי אמנם בדברי רבינו יונה לגבי פת קטנית מבואר שאפילו שבתור קמח זה נשתני לגריעותא