כלים פ_ה מ_י
קטגוריות: ש_ס / נא כלים / כלים עניינים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / כלים ב_ק

**כלים פ"ה מ"י**

א] **חתכו חוליות ונתן חול בין חוליא לחוליא,** בפירש"י ב"מ דנ"ט. פירש דאיירי בתנור שעשוי חוליות מתחילתו, וצירף החוליות ונתן חול בין חוליא לחוליא, וכ"ה בפי' ר"נ גאון ברכות די"ט., וכ"נ בפי' הראב"ד לעדיות פ"ז מ"ז, ובחי' הרמב"ן ב"מ שם, ועיי"ש בריטב"א שכתב דגיר' רש"י במתני' היא "חתוכי" חוליות, אך הריטב"א ותור"פ שם פליגי דגרסי' חתכו חוליות, ואיירי בתנור שלם שנטמא וחתכו חוליות, וכן פירש רש"י גופי' בברכות די"ט..

ב] **ר"א מטהר וחכמים מטמאין,** בביאור פלוגתא דר"א וחכמים נחלקו הראשונים, דהרמב"ם והר"ש פירשו, דאיירי בשעשה לו טפילה מבחוץ, ור"א מטהר משום דהחול מבדיל בין החוליות וע"כ חשיב כשבור, וחכמים מטמאין משום דהטפילה מחברת את כולו ונהי' תנור שלם, ועד"ז נ' גם בפי' ר"נ גאון ברכות די"ט ובפי' ר"ח שם ובערוך ע' חכן, ועי' חזו"א סימן ז' סקכ"ט מה שביאר בזה באורך.

ג] ובפירש"י ברכות די"ט. פירש בזה בע"א, ז"ל, ואם נתצו בענין זה שחתכו סביב סביב כחוליות עגולות וחזר וחיברו בטיט של חול בין חוליא לחוליא, ר"א מטהר עולמית שאינו עוד ככ"ח שלא נשרף בכבשן וחכמים מטמאין, עכ"ל, וכעי"ז בפירש"י ב"מ דנ"ט., ז"ל, ר"א מטהר, שאי"ז כ"ח אלא בנין כעין כלי גללים וכלי אדמה שאין מקבלין טומאה, וחכמים מטמאין, דאזלי בתר חוליות, עכ"ל, והיינו דאיירי הכא שנתן חול בין חוליא לחוליא כדי לחבר החוליות זל"ז, ואיירי בטיט של חול, והא דמטהר ר"א הוא משום שחול זה לא נצרף בכבשן, וע"כ אין ע"ז תורת כ"ח, וחכמים מטמאין דאזלי בתר החוליות דהוו של חרס, ועד"ז פירש המאירי ברכות שם בפי' בתרא, ז"ל, שהחול מעמידו וחול אין מקב"ט שה"ה כאבן וכיון שעיקר המעמיד אינו מקב"ט וטהור, וחכמים הולכין אחר רוב תנור ומטמאין.

ד] וצ"ע לדעת רש"י מהא דתנן לעיל מ"ח בחתכו חוליות לרחבו דמירחו בטיט מקב"ט משיסיקנו כדי לאפות בו סופגנין, ולא פליג ר"א, ובפשוטו נ' דשאני התם שמירחו בטיט מבחוץ, ובכה"ג כיון שבנין התנור עצמו כולו הוא של חרס מודה ר"א דטמא, ולא פליג אלא הכא דנתן חול בין חוליא לחוליא, דבנין התנור עצמו אינו כולו של חרס, ובזה הוא דמטהר ר"א, וזה מתבאר ע"ד מש"כ בחזו"א סימן ז' סקכ"ט בטעמא דר"א לפי' הרמב"ם והר"ש.

ובמקד"ד קונט' טהרות ב' כתב בביאור ד' רש"י, דהנה ילה"ע לדעת רש"י מ"ט תני שנתן חול ולא תני שנתן טיט דומיא דלעיל מ"ח דמירחו בטיט, והרי פירש"י דחול זה הוא טיט של חול, וכתב בזה, דרש"י לטעמי' אזיל דס"ל בביצה דל"ב. דאותו המין שעושין ממנו כלי חרס חשיב כחרס אף קודם צירוף כבשן, ול"ב צירוף כבשן אלא משום גמר מלאכה, וע"כ הכא דהתנור עצמו נגמרה מלאכתו דנצרף בכבשן, א"א לטהר משום שהטיט המחברו לא נצרף בכבשן, וע"כ רק אם נתן טיט העשוי מחול שהוא בכלל כלי אדמה, ואינו מקב"ט אלא ע"י צירוף כבשן, הוא דמטהר ר"א, עכ"ד, ולפ"ז נמצא דע"כ לא פליג ר"א לעיל במירחו בטיט שמקב"ט משיסיקנו, דהתם איירי בטיט שעושין ממנו כלי חרס שתורת חרס עליו אף בלא צירוף כבשן, וע"כ מודה ר"א בזה שהוא מקב"ט משיסיקנו.

אך אי"ז מתישב בל' רש"י בברכות ובב"מ שם, שהקדים דתנור של חרס מצרפין אותו בכבשן כשאר קדירות, ומ' להדיא דמכח זה הוא דמטהר ר"א בשנתן חול בין חוליא לחוליא, משום שאותו החול לא נצרף בכבשן, ולפ"ד המקד"ד ב' דינים חלוקים הם, דהא דהתנור אינו נטמא אלא בשנצרף בכבשן, הוא משום שלא נגמרה מלאכתו, והא דמטהר ר"א בשלא נצרף החול בכבשן, הוא משום שאין עליו תורת חרס, אך מאידך מוכח כן, מל' רש"י דמבו' דהחול שלא נצרף בכבשן אין עליו תורת כ"ח אלא חשיב כבנין, וזה דלא כמו שפירש בביצה דל"ב. דל"ב צירוף כבשן אלא לגמר מלאכה, ובע"כ כד' המקד"ד דהכא דאיירי בטיט של חול שאני, וצ"ע בזה.

ה] ובפי' הראב"ד עדיות פ"ז מ"ז פירש, ז"ל, אבל אם חתכו חוליות כמו חוליות הבור שהחוליות הם כמו עטרות עגולות, אם לא נתן ביניהם חול בודאי בלא לימודים ובלא שום דבר ה"ה טמא, כי הוא מתחבר יפה מפני שכל חוליא כבידה נופלת על שלמטה הימנה, אבל כשנתן חול בין בחוליות החול אינו מניח אותו להתחבר יפה, וע"כ הי' ר"א מטהרו אע"פ שהוסק, וחכמים מטמאין, קסברי רבנן אין החול מונע אותם לחבר, עכ"ל, וכ"ה בחי' הרמב"ן ב"מ שם, והוסיף לפרש בטעמא דרבנן, ז"ל, והחול נכנס בתוך הטיט בתוך החוליא ונדבקות זו בזו, עכ"ל.

ונתחדש בדבריהם, דתנור שעשאו חוליות ונתנן זעג"ז ה"ה טמאין אף בלא שחיברן בטיט, מפני שהן מתחברין זל"ז מכח כובד החוליות, וצ"ע מהא דתנן לעיל מ"ח דחתכו חוליות לרחבו פחות מד"ט טהור, ואינו מקב"ט אא"כ מירחו בטיט, והרי דאף שהחוליות עומדות זו ע"ג זו, אינם חשובות כמחוברות זו לזו, ועמד ע"ז במקד"ד, וצ"ל דכל הא דהחוליות מתחברות זל"ז מכח הכובד, הוא רק בשהניחן זעג"ז קודם ההיסק, וע"ד דינא דלימודים לעיל מ"ט, שפירשו הראב"ד והרמב"ן שם שהן מחברין את דפי התנור אף בלא מירוח בטיט, אם נתנם עליהן קודם ההיסק, וע"כ כל שכבר הוסק התנור ואח"כ חתכו חוליות, תו אין מתחברין זל"ז ע"י כובד החוליות, וע"כ אינו נטימא אא"כ שמירחו בטיט, וזה דומיא דהא דתנן לעיל מ"ט בלימודים, שנטמא וסילק את לימודיו והחזירן אין מקב"ט אלא בשמירחן בטיט, ופירש הראב"ד שם דמאחר שהוסק ונתפרד שוב אין הלימודים מועילות בו כלום.

ו] ובחי' הריטב"א ב"מ שם פירש, ז"ל, דלא מיירי אלא בתנור שהיה שלם מתחלתו ונטמא ובא בעל הבית וחתכו כולו חוליות לרחבו וחזר וצירף החוליות ומפני הפגימות שנפגמו נתן חול בין חוליא לחוליא ר"א מטהר דחתוכו זהו טהרתו דהו"ל כאלו נתוץ רובו כיון שא"א להשתמש בו אלא כשנתן חול בין חוליא לחוליא, וחכמים מטמאין כיון שאפשר להשתמש בו בכה"ג ולא חשוב זה החיתוך נתיצה, וכל היכא שלא הוצרך לתת חול בין חוליא לחוליא דכו"ע טמא וכל שחתכו לארכו דברי הכל טהור, עכ"ל.

ומשמעות דבריו דפלוגתייהו הוא אם נטהר התנור בנתיצתו מטומאתו הישנה, דחכמים ס"ל דלא חשיב חיתוך זה כנתיצה, כיון שאפשר להשתמש בו בכה"ג, ור"א ס"ל דחשיב כנתיצה כיון שא"א להשתמש בו אלא ע"י נתינת חול בין חוליא לחוליא.

וצ"ל לפ"ז דהא דתנן לעיל מ"ח דחתכו חוליות לרחבו פחות מד"ט טהור, הגם דהתם מ' דאיירי בשא"צ ליתן חול בין חוליא לחוליא, היינו שאינו מקב"ט מכאן ולהבא, אך לעולם אינו נטהר טומאתו הישנה, דלא חשיב חיתוך חוליות לרחבו כנתיצה, ואמנם מ"מ י"ל (וכן מ' קצת מד' הריטב"א), דכ"ז שלא חזר וצירף החוליות, אין בו בפועל דין טומאה, ורק כשחזר וצירף החוליות הוא שה"ה מטמא, ואשכחן דכוותה בכ"ד, ואכמ"ל, וצ"ע בזה.

ועי' עוד במאירי ברכות שם כמה דרכים בביאור פלוגתת ר"א ורבנן.

ז] **יורות הערביים וכו' אם יכול הטיט לעמוד בפנ"ע טמא וכו' וזה הוא תנורו של בן דינאי,** הרמב"ם פירש דגם על תנור זה נחלקו, ובחזו"א סימן ז' סק"ל עמד דמה הוא חסרונו של יורות הערביים, כיון שיכול הטיט לעמוד בפנ"ע, עיי"ש מש"כ ב' דרכים בזה, ועי' תפא"י ושיעורי הגרי"מ מש"כ בזה.

ח] בפי' הר"ש לעיל מ"א הוכיח מדינא דיורות הערביים, דתנור מקב"ט אף בלא צירוף כבשן, דלא גרע מיורות הערביים דמקבלין טומאה אף דלית בהו צירוף כבשן, ועמש"נ שם אות ו' בישוב דעת רש"י דס"ל דאין תנור מקב"ט בלא צירוף כבשן.

ובפירש"י מנחות דס"ג. ד"ה יורות הערביים מ' דהוו כלי ואי"ז חפירה, ואי נפרש גם במתניתין דילן עד"ז, ל"ק מזה ע"ד רש"י דתנור בעי צירוף כבשן, אך בפשוטו במתניתין דילן דתני דאינו טמא אלא אם יכול הטיט לעמוד בפנ"ע, בע"כ לפרש כמו שפירשו הראשונים דה"ז חפירה בקרקע שטחין אותה בטיט, אך באמת בפי' רבינו הלל לתו"כ ויקרא פר' י' (הובא בתורת הראשונים) פירש דיורות הערביים דמתני' הוא חבית של חרס שנתן אותה בחפירה שבארץ, ודחה לפי' ש"ר דהיורה עצמה הוא החפירה שבארץ שטחין אותה בטיט, עיי"ש?.