פרק האורג תופר וקורע
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / מלאכות שהיה והטמנה / הרב מאיר קאופמן / מהדורא קמא

**פרק האורג**

א] בכללי מלאכות האריגה עיין רמב"ם פ"ט הט"ו-כ ובמ"ב סוף סימן שמ"ד.

ב]מבואר במשנה דר"א ס"ל שאחת על האריג חייב ועיין רשב"א וריטב"א שהביאו דנחלקו בירושלמי האם גם באחת על שנים או דוקא באחת על שלש ועיין רש"י כריתות י"ז. ד"ה אלא שנקט כן בהו"א של הגמ' בדעת ר"ג לחלק בין אחת על האריג שחייב ואות על אות פטור וביאר שבאריג שיש כבר שיעור שלם זה עדיף וצ"ב ועיין אפיקי ים ח"ב מה שביאר בזה ועיין כריתות י"ז: לביאור רש"י דר"א ס"ל שאפילו אם עקר בע"ש והניח בשבת חייב אמנם עיין שטמ"ק בהשמטות אות ה' שביאר אחרת.

ג]עיין שטמ"ק כריתות י"ז. אות ה' שנקט שגם לר"א שאחת על האריג חייב אבל כתב אות אחת בטבריה ואות אחת בציפורי פטור ודבר זה מוכח דאל"כ כל כותב אות אחת חייב והיה מקום לומר שגם אם חייבים על א' ג' כי זה אותיות שונות או לדעת רש"י שחייבים על א' א' אבל כה"ג אין את המעלה של אחת על האריג דאין כאן יצירה משותפת אלא זה רק שיעור אמנם עיין שטמ"ק כריתות י"ט: אות ה' שנקט שגם לענין קוצר מצטרף מה שהשלים השיעור.

ד] עיין לעיל ע"ה: דמדקדק הוא תולדה דאורג ועיין רש"י צ"ז: דביאר או שזה מתיחה של חוטי הערב או שזה הכאה עליהם שיתישרו ובר"מ פ"ט הי"ט ביאר שזה הפרדת החוטים באריגה ולכאו' השיעור שעשה כן על שני חוטים.

ה]עיין לעיל ס"ד: דמבואר דיש מציאות של קליעת בגד מנימין דהינו שערות בהמה ועיין תוס' צ"ד: דהוי אורג אמנם מבואר בגמ' שבקליעת שערות באדם הוי בונה ועיין תוס' שם בטעם החילוק או כי זה אינו מתקיים או שבמחובר באדם זה אחרת ובמ"א ס' תקי"ד סקי"ח כתב שאסור לקלוע נר שעוה ולסותרו ומשמע שם שזה אסור מצד בונה וסותר וכן הוא במחצית השקל שם אמנם הנ"א כלל כ"ו תמה על שזה לכאורא אורג והמתירו הוי כפוצע שני חוטין ויש לעיין למה שזה לא יהיה גם בונה בכלים.

]עיין רמב"ם פ"ט הט"ו שהעושה את הלבד חייב משום טווה והראב"ד השיג עליו שחייב מצד בונה ועיין ספר המפתח שהטל אורות שהקשה שיתחיב משום תופר וצ"ב למה לא דימו לאורג שזה יצירת בד

ו] עיין לשון הרמב"ם פ"י ה"י הקורע כדי לתפור שתי תפירות ע"מ לתפור שני תפירות וביאר רעק"א בגליון וכן המנח"ח שהכונה שצריך שיהיה ע"מ לתפור שני תפירות וכן שקרע שני תפירות בשבת ולא שהוסיף על קרע קיים.

**ק"ה:**

**ז**] **כל המקלקלין פטורים -** עיין רש"י לעיל כ"ט: וכן תוס' ע"ה. ד"ה מתעסק שזה מצד מלאכת מחשבת והביאו כן מחגיגה י:.

ח] מבואר בגמ' שהקורע בשבת יוצא ידי חובתו ועיין רמב"ן ושא"ר שדנו שזה מצווה הבאה בעבירה והביאו בזה מהירושלמי ועיין שפ"א ורעק"א בביאור הדברים.

ט] **הקורע בחמתו חייב:** עיין בה"ל ש"מ סי"ד שדן בקורע בחמתו או במקומות שהתיקון הוא לא ע"מ לתפור האם השיעור בכ"ש או שגם צריך שני תפירות ולעניין על מתו ע"ש שצריך טפח.

י] בגמ' מבואר לעניין קורע בחמתו שזה רק לר"י שמחייב משאצל"ג ומה שאין חיסרון של מקלקל בעביד למירמי אימתיה הבני ביתיה אמם הרמב"ם פ"י ה"י נקט שגם להניח כעסו חייב והראב"ד השיג עליו מסוגין אמנם עיין ר"ח שגרס כן בגמ'.

י"א] לעניין מתו דהגמ' מעמידה במת דידיה תוס' נקטו שגם לר"ש חייב וביארו שתיקון מצוה הוי מלאכה הצריכה לגופה ועיין רשב"א שתמה על זה הרי מוציא מת לקוברו זה מצוה ובכל אופן מבואר שזה אצל"ג והביא לישב שזה לא מוטל דוקא עליו וכתב שמת מצוה מאי איכא למימר ובמאירי ביאר שהחילוק אם זה מצוה שמוטלת לעשות עכשיו למצוה שאפשר לדחותה אמנם הראשונים חלקו וס"ל שצורך מצוה זה אינה צל"ג ולכן כתב רש"י שזה דלא כר"ש, והרמב"ן הביא לישב שכאן שצריך בגד קרוע לשבעה זה צל"ג והרשב"א הקשה שבשאר קרובים מותר לתפור ועיין ריטב"א החדשים מה שישב.

ובראשונים משמע שפשיטא להו שמצווה זה תיקון אמנם תוס' דנו שמצוה זה לא תיקון וביארו שכיון שיש לו בגד לשבעה זה תיקון אמנם משמע מדבריהם שזה רק בצירוף המצוה וצ"ב ובפשוטו מה שדנו שמצווה זה לא תיקון הוא רק לר"ש אבל לר"י הוי תיקון כמבואר בסוגיא דלקמן ועיין מהרש"א שנקט לא כן.

י"ג] בפשוטו מבואר בתוס' שמת שלא חייב לקרוע זה קלקול אמנם הרמב"ן ריטב"א ור"ן דנו שכל שיש מצוה להצטער על מיתתו ועושה מחמת זה הוי תיקון וע"ש שדנו שאין כוונת הגמ' שיש חיוב לקרוע על כל אדם כשר.

י"ד]עיין גמ' לעיל כ"ט: שסותר ע"מ לבנות שלא במקומו פטור וכן פסק הר"מ פ"א הי"ח ובמאירי בשבת שם. ועיין שביתת השבת בפתיחה שהביא להקשות מהקרית מלך רב שא"כ למה קורע למירמי אימתיה האינשי ביתיה או להרגיע כעסו חייב ותירץ שאם התיקון נהיה מיד תמיד חייב ואין כלל זה ויתכן עוד דדוקא שם שעד כמה שלא יתקן בסופו מעשהו הוא קלקול משא"כ כאן שזה עצמו הוא התיקון וצ"ע.

**בגדרי מלאכת קורע**

ט"ו]**והקורע ע"מ לתפור שני תפירות :** עיין בה"ל סוף סימן ש"מ שהאריך מלשונות רש"י והרמב"ם שהעיקר שיהיה תיקון ולא שיש תנאי ע"מ לתפור דוקא וכן הוא בר"ן ע"ג. אמנם מצאנו כמה מקומות שמובא שיש תנאי דווקא ע"מ לתפור א.עיין ריטב"א ורמב"ן מכות ג: שקורע בית הצואר לא חיב מצד קורע כי זה לא ע"מ לתפור ב.עיין תוס' לעיל ע"ג. לענין מתיר האם צריך ע"מ לקשור והרי וודאי שמקלקל פטור ועיין קר"א ורעק"א שהקשו כן, וכן עיין ברא"ש שם ועיין רעק"א שם ועיין תוס' ע"ג: ד"ה זומר ובבה"ל שם ג.עיין לשון תוס' בגיטין י"ט. ד"ה מוחק ד.עיין ריטב"א קמ"ט. לענין שמא ימחוק בשטרי הדיוטות שזה רק דרבנן כי זה לא ע"מ למחוק אפילו ששם זה עצמו התיקון ועיין רעק"א מה שהקשה מסוגין בקורע על מתו הרי זה לא ע"מ לתפור ועיין קה"י מה שכתב בזה שרק איפה שאין לו ענין בעצם מעשה הקריעה שגם אם זה היה נעשה לבד היה מועיל לו כה"ג צריך דוקא ע"מ לתפור אבל בקורע על מתו שיש לו ענין בעצם הקריעה כה"ג חשיב מלאכה והדברים מחודשים שיש מעלה במה שמעונין לקרוע דהמלאכה היא התוצאה ולא הפעולה עוד צ"ע שתוס' לעיל ל"א: כתבו גם בכיבוי שיש דין ע"מ להבעיר והרי מפורש בגמ' שמכבה מפני העכו"ם חייב וכאן לא איכפת לו שיכבה לבד וכן שמעתי להעיר מתוס' שאם קורע בגד כדי שיהיה לו מה ללבוש באבילותו חייב והרי כאן אין לו ענין שזה יעשה דוקע ע"י קיעתו וצ"ע ובאבני נזר כתב שמדובר שאחרי זה רוצה לתפור דהינו שיש כזה תנאי צדדי וזה מתקיים וצ"ע הרי מדובר על אביו שאסור לתפור ואפילו שמותר לשלול אבל זה פחות טוב ובעיקר דבריו עיין ריטב"א ריש במה אשה שנראה כן אמנם באו"ז שם כתב שזה לא נחשב ע"מ לתקן, ועיין לשון התוס' בגיטין הנ"ל שגם משמע כאבני נזר הנ"ל. ויתכן דרק איפה שאם ישאירו במצב עכשיו הוי קלקול כה"ג יש תנאי שלא נחשב תיקון אלא אם זה ע"מ לתפור אבל איפה שזה עצמו התיקון לא צריך ע"מ לתפור כלל ובתוס' לענין קושר יתכן שזה וודאי גם לרש"י היה צריך לעשות עוד פעולה בחוט שללא זה הוא וודאי קלקול

והנה הבה"ל ביאר דברי תוס' לעניין זומר ואין צריך לעצים שדימו דבר זה לקורע שלא ע"מ לתפור שכוונתם מצד פטור מקלקל וצ"ע א"כ מה ספיקם וכי לא ידעו שיש דין מקלקל והרי לשון המשמנה כל המקלקלים פטורים ומשמע שזה גם במלאכות קילקול וצ"ל שכאן עד כמה שלא עושה למטרת תיקון זה לא רק פטור מקלקל אלא שאין לזה שם מלאכה כלל ולזה דימו לדוגמאות אלא שהכוונה משנה האם זה מלאכה או שזה לא מלאכה

והנה תוס' דנו האם במתיר בעינן ע"מ לקשור ועיין רעק"א וקרן אורה שהקשו ממ"נ אם זה תיקון וודאי חייב ואם לא אז פטור ובפשוטו מבואר בתוס' שגם אם זה תיקון הוא פטור אם לא שעושה ע"מ לקשור וכן נקט בדעתם הבה"ל ס' שי"ז אמנם לנ"ל יתכן דבפשוטו נידון התוס' האם צריך ע"מ להתיר הוא ביסוד המלאכה האם זה מלאכת קילקול וממילא צריך ע"מ לחזור ולתקן דזה ע"מ לקשור או שזה מלאכת תיקון וממילא לא צריך ע"מ לקשור ויתכן נפק"מ במקום שההתרה הוא תיקון גמור שאם זה מלאכת קילקול א"כ כה"ג אין כאן את תוכן המלאכה כלל וכמו שביאר הבה"ל לענין קורע בית הצואר משא"כ אם זה מלאכת תיקון יהיה חייב ובזה א"ש שהדוגמא של רש"י שמתיר חוט לא יפה שזה עצמו תיקון גמור תלוי בנידון התוס' ודו"ק אמנם בעיקר הנפק"מ דתוס' עיין קה"י והיה מקום לומר שזה וודאי שעדין אינו מתוקן ע"י הפתיחה וצריך עוד לתקן ואם ישאיר במצב זה כולו קלקול ורק כה"ג נקטו תוס' שצריך ע"מ לתפור או לקשור והארכנו במקום אחר וצ"ע

ט"ז] מבואר בגמ' לעיל מ"ח. וכן מכות ג: שהפותח בית הצואר חייב ורש"י ביאר משום מכה בפטיש וצ"ע למה לא ביאר מצד קורע ועיין בה"ל ס' ש"מ סי"ד ד"ה ולא, שייסד שמלאכת קורע שלא נעשה במטרה לתקן אלא שזה עצמו תיקון אין זה קורע ועיין חזו"א סימן ס"א שר"ל שזה רק אם שייך להגדירו כמכה בפטיש אמנם עיין בה"ל סי"ג ד"ה אין שמבואר לא כך ועיין ביצה ל"ב הובא שו"ע ס' תקי"ד שאסור לחתוך פתילה לשנים משום מכה בפטיש וצ"ע למה לא הוי קורע ולבה"ל א"ש.

י"ז] עיין רמב"ם פכ"ג ה"ו אין קורעין את הניר מפני שהוא כמתקן כלי וכן נפסק בשו"ע ס' ש"מ סי"ג ועיין בה"ל שהקשה למה לא הוי קורע והרי שיטת הר"מ שלא צריך ע"מ לתפור וע"ש שהביא מהגר"ז שאין קורע אלא על חיבור של דברים שהם לא אחד מעיקר יצירתם ולכן בעור ונייר אין קריעה והבה"ל דחה ד"ז מהירושלמי שיש קורע בעור וע"ש בבה"ל שתירץ שכיון שאין התיקון נעשה בשני הדברים אין זה קורע מהתורה ומשמעות דבריו שזה חיסרון מצד שצריך תיקון במקומו וצ"ע מ"ש מפותח בית הצואר שהרי את הבד באמצע זורק אמנם שמעתי לבאר שאפשר לדון שהקריעה היא בין חלקי הבד שנשאר וכאילו הבד שבאמצע הוא החוט הנזרק וע"ש מה שישב לשיטת רש"י לעיל שקריעה של תיקון אין זה קורע ועיין ס' שכ"ג ס"ד במ"א ובמ"ב שהביאו שו"ת הרא"ש לעניין עשיית נקבים בנייר שאסרו שם באופן שיש בזה שטרי הדיוטות והקשה הפרישה למה שזה לא קורע ועיין תהל"ד שמוכח שבנייר לקורעו אין בזה איסור כהגר"ז הנ"ל וצ"ע.

י"ח] עיין שו"ע ס' תק"ט ס"ג שמותר לחתוך חוטים לתפור בהם העופות לאחר התפירה וצ"ע למה לא הוי קורע וע"ש בפוסקים שלא דנו בכמה אופנים רק מצד מתקן מנא ועיין פמ"ג שי"ז א"א סק"כ וס' שי"ד סקי"ב שפסיקת תלוש אין זה קורע שרק דבר שיש לו חשיבות יש בו קורע וכן מוכח מנידון הראשונים בקריעה של תפירה שאינה של קימא אע"ג שקורע החוט ועיקר הסברא מבואר בב"י שי"ד ס"ח מהכל בו לעניין חותלות של תמרים שמותר לקורעם שזה כשובר אגוזים ועיין ב"י ס' שי"ז בסופו מהמרדכי שטעם ההיתר בחוטים שתופרים הבישול כי זה פסיקת תלוש וכונתו לפמ"ג הנ"ל ובשבולי הלקט ס' פ"ז הוסיף לדמות לחתיכת אשכול של ענבים והנה שם זה גם תיקון ובכל אופן מותר ובהכרח כסברא הנ"ל ועיין בה"ל ס' שי"ד ס"ח וצ"ע.

י"ט] עיין מ"ב שי"ד סקכ"ה שהביא תוספתא שקורע אדם עור שעל פי החבית ועיין חזו"א נ"א י"ג שביאר שכיון שזה מקלקל כה"ג שרוצה להגיע לאוכל הרי זה כפעולת אכילה ולא גזרו ויתכן שלנ"ל א"ש שכאן זה דבר ללא חשיבות.

כ] עיין מנח"ח שקורע ותופר רק שייך בדברים רכים ולא בדברים קשים ועיין בה"ל ש"מ סי"ד לעניין עצים רכים.

כ"א] הפוסקים האריכו בדין פתיחת אגרת ויסודם בגדרי מקלקל הנלמד מסוגיא ק"ו. ועיין בה"ל סימן ש"מ.

כ"ב] הראשונים דנו בדין קריעה של תפירה שאינה של קיימא ומקומו בסוגיא דתופר.

**בגדרי מלאכת תופר [וקורע]**

**משנה ע"ג. גמ' ע"ד:, ע"ה., מ"ח. הפותח בית הצואר ברש"י רמב"ן וריטב"א ובגמ' מכות ג: ובראשונים שם רמב"ם פ"י ה"ט–י"א טושו"ע ס' ש"מ סעיף ו-ז י"ג-י"ד**

**א] והתופר שני תפירות: גמ' ע"ד: והא לא קיימא אמר רבב"ח אמר ר"י והוא שקושרן:** והקשו הראשונים שא"כ יתחייב משום קושר וברע"ב כתב שבאמת חייב שנים והר"ן הביא מהיראים שהוכיח מכאן שקשר אחד לא חייבים מצד קושר ובריטב"א כאן ובק"ה: תירץ או שכיון שזה ממלאכת התפירה הרי זה חלק מתופר עוד תירץ שעשה קשר ע"מ לפותחו שזה אינו של קימא וכן הוא בפסקי הרי"ד שעשה קשר שאינו של קימא ועיין שיטה לר"ן [ומבואר שזה לא חיסרון לעניין תופר ששם גם ע"מ להתירו חייב] וברמב"ן תירץ שעשה כעין עניבה שזה לא קשר אבל ע"י זה הוא מתקיים ובדעת הר"מ כתב הנשמת אדם שכיון שקשר רגיל זה לא קשר אומן א"כ אין חיוב דאוריתא על זה

ב] מבואר במשנה סוף כלאים שאם מחבר שני בגדים בתכיפה אחת זה לא חיבור והקשה הרא"ש שם כיון שהרי מבואר בסוגין שצריך קשר בסוף א"כ גם כאן זה מתקיים שיש חיבור משני הצדדים ויש לדון שכה"ג זה חיבור לא דרך תפירה

ג] עיין רמב"ם דשלש תפירות חשיב מתקיים ומקורו במשנה סוף כלאים ע"ש

ד] **המותח חוט של תפירה חייב:**עיין לשון הר"מ כי זה מצרכי התפירה והב"י ס' ש"מ נראה שביאר שמדובר על חוט בעלמא לצורך תפירה ועיין נשמ"א שתמה על זה וביאר כפשוטו שחיבר תפירה שנתרופף ע"ש

ה] עיין מנ"ח סוף מלאכת קורע שתופר זה רק בדברים רכים והבה"ל כתב ש"מ סי"ד שיש תופר בעצים וצ"ל בעצים רכים ומצאנו תפירה בתפילין שזה עור קשה ובפשוטו גם הדבקה של רך על קשה זה לא תופר אמנם בדברים שהדרך ע"י תפירה כגון כפתור בפשוטו זה תופר וצ"ב ועיין שש"כ פ"ט סכ"ד ובהערה ע"ז, ובאורחות השבת

ו] בעניין תופר באדם עיין אבני נזר ס' רט"ו שהאריך בגדרי בנין באדם אמנם בפשוטו כיון שהיסוד חיבור הדברים ביחס לגוף האדם אין זה צורת חיבורו וזה רק עושה שהגוף יתחבר מחמת עצמו

**בדין תפירה שאינה של קימא**

ז]עיין שו"ע ס' שי"ז דמובא שני שיטות האם יש איסור לפתוח תפירה שאינה של קימא ונפק"מ במנעלים שתופרים אותם יחד או תפירה של בית הצואר שנעשה לכובסים ועיין מרדכי פ' כלל גדול ובהגהות בדף מ"ח. שנחלקו בזה ראשונים וכן עיין סימן ש"מ לעניין מתיחת החוט בבתי זרועות שהוי תפירה שאינה של קימא שנחלקו בזה הראשונים ועיין דרכי משה שי"ז שנקט שזה אותו נידון והשו"ע בסימן ש"מ נקט לאיסור והרמ"א לא השיג אמנם בסימן שי"ז הביא שני השיטות וסיים ואין להקל בפני ע"ה ובפשוטו נקט להקל מעיקר הדין וא"כ סותר דבריו ויש שכתבו שבסימן ש"מ סמך על ס' שי"ז ובתהל"ד כתב לחלק בין קורע שזה דרבנן כי זה לא ע"מ לתפור לתופר וכל זה אם גם בתיקון גמור יש חיסרון שזה לא ע"מ לתפור ויש שחילקו שלענין תפירה זה מספיק חשוב ולא לענין קורע אמנם בראשונים מבואר שאין סברא לחלק בזה ובגר"ז ביאר שכונת הרמ"א שגם המיקל זה לא בפני ע"ה אבל לא נתכוין להכריע וכן הוא בב"י

ח]בפשוטו כל הנידון של תפירה שאינה של קיימא זה במקום שמצד השימוש זה מחייב פתיחה וכה"ג בבונה אין בזה איסור ולא שיש לו תוכנית צדדית לפתוח את זה שכה"ג זה בנין לשעה דמבואר בירושלמי שאסור וכן מבואר בגר"א לעניין דף התנור ס' שי"ד ס"י שציין המקור להתיר לפותחו לתפירה שאינה של קימא בס' שי"ז וכן מוכח מסוף כלאים שאותות הכובסים שהיו תופרים את שם הבן אדם על הבגד ומורידים כשהוא לוקח את זה וזה אסור בכלאים ומשמע שזה מעיקר הדין ובפשוטו וודאי היו מורידים את זה וכן הוכיח בשו"ת גינת וורדים ס' י"ח אמנם בראבי"ה סי' ר"ו דימה דבר זה לקושר שמותר אם זה לא של קימא וצ"ע למה תופר דומה לקושר ולא לבונה. ועיין

ט] עיין מרדכי שהביא להוכיח שמותר תפירה שאינה של קימא מהגמ' ע"ד: ששואלת והא לא קימא וצ"ע הרי שם יש איסור דרבנן כמו כל מלאכה שאינה מתקימת וכמבואר במ"ב ש"מ סקכ"ז ובפשוטו הוא משנה מפורשת סוף כלאים ויתכן לדחוק שבא להוכיח בגדר תופר שזה לא מעשה תפירה אלא החיבור שבדבר וממילא יש חיסרון של אינה מתקימת ושם אסור מדרבנן כיון שמצד עשיתו רוצה שיתקים משא"כ כאן וצ"ע

י] לראשונים שמותר תפירה שאינה של קימא יש לדון אם זה יותר מיום אחד שבקושר אסור האם גם כאן אסור והט"ז ס' שי"ז ס"ג נקט לאיסור וכן הוא בראבי"ה שדימה לקושר אמנם היה מקום לומר שזה לשיטתו שלכן מותר אינה של קימא כמו קושר אבל לדידן שזה מותר כדלקמן שזה כמו כיסויי הכלים וכדין בונה א"כ יתכן שרק בקושר שזה לא חיבור ובכל אופן אסרה תורה לכן מדרבנן גם לקצת זמן אסור משא"כ בתופר שזה חיבור כבונה עד כמה שזה לא חיבור אין כאן מלאכה

י"א] צ"ב הראשונים שאוסרים תפירה שאינה של קימא אפילו כשמצד השימוש זה חייב להיפתח צ"ע למה לא הוי כמו כסויי הכלים שמותר ולא הוי בונה ובפרט בבתי זרועות שזה צורת השימוש שהוא וודאי בכלל היתר דכיסויי הכלים ויתכן לבאר או שתופר אין יסודו להפוך את שני החפצים לדבר אחד וממילא לא שייך כאן ההיתר של כיסוי הכלים, שיסודו שלא שייך להגדיר שנהפכו לדבר אחד שזהו מלאכת בונה, ולפ"ז בתפירה שאינה של קימא אם נדון שזה יעשה חיסרון של מכה בפטיש זה לא חיסרון שלגבי זה הוא ככיסוי הכלים וכנ"ל

עוד יתכן לומר שתפירה זה סוג חיבור שדרכו לעשותו לקביעות שבזה לא שייך כיסוי הכלים כמו שאם יתקע במסמרים אין היתר כיסוי הכלים ולפ"ז בהדבקה ובפרט אם היא חלשה יתכן שזה סוג חיבור שיש בו כיסויי הכלים ולכו"ע מותר תפירה שאינה של קימא ועיין לקמן

י"ב] הגמ' אומרת הפותח בית הצואר בשבת חייב חטאת ורש"י ביאר שזה לא היה פתוח מעולם והראבי"ה דייק שרק לכן אסור אבל לולי זה מותר דהוי תפירה שאינה של קימא שזה לא חיבור כמו חבית אמנם הרמב"ן וריטב"א וכן הביאו מר"ת וכן הב"י ס' שי"ז הביא מרבינו ירוחם וכן הוא בתשובה מר"א בן הרמב"ם הובא ריש ס' מעשה רוקח וכן בהגהות מרדכי שמדובר שכבר היה קרוע ותפרו שם בד או שתפרו החלקים אחד בשני והריטב"א כתב כדרך הכובסים ומבואר שאע"ג שזה אינו של קימא אסור וכן הוא ברי"ד לגבי בתי זרועות שאם זה לא מתוקן בצורת חיבור כעין קרסים אין חילוק אם זה תפירה לזמן או לעולם

והנה הגמ' שואלת מה זה שונה מחבית ועונה זה חיבור וזה אינו חיבור והנה לרש"י שמדובר שלא היה קרוע מעולם א"ש אבל לראשונים קשה ועיין ר"א בן הר"מ שהביא מאביו הובא ריש ס' מעשה רוקח שביאר שתפירה זה סוג חיבור שחשיב חיבור גמור אפילו אם עושים אותו כדי לפותחו **וז"ל ופריק רבא זה חיבור וכו' כלומר תפירת מטלית זו אם עם בית הצואר חיבור יפה הוא שכן דרך כל החיטין ואפילו היתה אותה תפירה דרך עראי ואינה מתוקנת כל כך שלא תתן דבריך לשיעורים אבל חיבור המגופה לחבית אינו חיבור כלל שאין חיבור החרס חיבור נשרף ונהיה כולו גוף שווה עכ"ל** ומבואר בגמ' לא שחלוק מלאכת מכה בפטיש מתופר אלא שזה סוג חיבור שונה ועד"ז במאירי מכות ג. וז"ל מגופת חבית אין בה חיבור אלא דבוק מעט ע"י טיט עכ"ל וכנ"ל אמנם לראשונים שנידון הגמ' כרש"י והגמ' דנה מצד מכה בפטיש ולא מצד תופר א"כ יתכן שרק ביחס לזה יש דמיון אבל אם נדון מצד תופר אין דמיון כלל שזה סוג מלאכה אחר ושם תמיד אסור אמנם בפשוטו הראשונים שאסרו למדו שזה הכונה בבית הצואר ובהכרח שיש חילוק בצורת החיבור. ועיין

י"ג] עיין מ"א סוף ס' ש"מ שדפים שנדבקו בטעות מותר לפותחם וציין לדמות לדף התנור ושם זה לא חיבור כי עומד להיפתח וכדין כסויי הכלים וצ"ע אבל שיאסר מצד תפירה שאינה של קימא ובפשוטו מוכח שנקט מעיקר הדין להתיר ויתכן שחיבור של דבק זה דומה לטיט שזה לא חיבור אלים וכנ"ל והאחרונים האריכו בדבק באינה של קיימא שזה תלוי במחלוקת הראשונים כנ"ל ולנ"ל יש מקום לחלק

י"ד] מבואר בגמ' מ"ח: שלל הכובסין שמחברין שני בגדים יחד חיבור לטומאה ולא להזאה ומבואר שתפירה שאינה של קימא מדרבנן אסור ועיין ראבי"ה שאיסור מטומאה לא ילפינן אמנם לשיטות שאסור א"ש וצ"ע שהם אסרו מדאוריתא וכמבואר במרדכי דמה לי קימא או אינו של קימא וכאן מבואר שזה רק מדרבנן [וצ"ע דברי הגר"ז ס' ש"מ שהאוסרים זה רק מדרבנן] וצ"ל שבטומאה לא מספיק שזה חיבור גמור בינהם אלא שיחשב דבר אחד וכאן שזה עומד להיתפרק אין זה דבר אחד משא"כ תופר או לעניין כלאים שיסודו שיש כאן חיבור בינהם כה"ג זה חיבור גמור וצ"ע

ט"ו]עיין ב"י ס' ש"מ לעניין להדק בתי זרועות שאסור מדין תפירה שאינה של קימא אמנם אם מתוקן לזה חורים גדולים מותר ולכאורא שזה חיבור שניכר שהוא לא מחבר ואינו כתפירה אמנם מבואר בדבריו שם שכל זה אם זה לא לעולם אבל אם זה לעולם אסור וכן הוא בפסקי הרי"ד ובפשוטו לפ"ז ה"ה בחיבור ביטנה אם רוכסן או כפתורים אם זה לעולם אסור ועיין אורחות שבת שהביא בזה הדיעות אמנם עיין תרוה"ד ס' רצ"ו הובא ברמ"א יור"ד ס' ש' ס"ג דכל חיבור שמתפרק בקלות אפילו אם זה לעולם זה לא חיבור ולכאורא הוא על דרך סברת הרי"ד שזה סוג חיבור לא קבוע והקשה מקרסי המשכן שהתורה קראה לזה אחד ותירץ ששם זה היה בחוזק אמנם לנ"ל כיון ששם זה היה בקביעות תמיד זה נחשב חיבור וצ"ע

עיין מ"ב סקכ"ז שהביא לאסור חיבור זמני ע"י מחט והחזו"א ס' קנ"ו במכתב כתב שוודאי שזה מותר שזה סוג חיבור לא קבוע וכנ"ל מהיראים אם יש נקבים גדולים וע"ש שאם זה לעולם יהיה אסור וכנ"ל וכן הוא מנחות מ"א. שחיבור ע"י מחט הוי חיבור לענין שיחשב בגד ארבע כנפות ע"ש [ראיה זו הביא הגר"ז סוף סימן ש"א במהדו"ב בקו"א]

ט"ז]בעיקר דברי היראים תמהו המחברים הרי אין כאן חיבור של שני דברים ובפשוטו לא קשה שהרי מחבר כל חלק של הבגד לחלק שלידו שזה יהיה מהודק