ציונים והערות-12
קטגוריות: ש_ס / מא חולין / חולין - הרב ישעיה הלברשטט / שחיטה / שחיטה ציונים והערות

שבט מספר 8

# שמעתתא דהגרמה – א [דף י"ח]

**מקום השחיטה וההגרמה**

**דינא דרב ושמואל**

**הערות בגפ"ת**

**דעת ר' חנינא בן אנטגינוס**

**פסק ההלכה**

**פתיחה** – בשמעתתא זו ישנם ב' סוגיות עיקריות, א. היכן הוא מקום השחיטה בקנה[[1]](#footnote-2) והיכן נקרא הגרמה[[2]](#footnote-3), וזהו הסוגיא מדף י"ח. עד י"ט. אמר רב הונא וכו'. **ב.** מחלוקת רבנן ור' יוסי בר יהודה בדין שחט רוב והגרים, ומחלוקות האמוראים בזה, ובזה עוסקת הגמ' בדף י"ט., **ובתחילה** נעסוק בענין הראשון מהו מקום השחיטה וההגרמה, לשיטת המשנה, ולשיטת ר' חנינא בן אנטיגנוס שבברייתא, ובדברי רב ושמואל בגמ'. ובהמשך בעזהי"ת נעסוק בדין שחט רוב והגרים והמסתעף.

**להבנת הסוגיא** יש להקדים את מבנה הקנה, טעות בפי העולם שקוראים לכל מבנה הגרגרת 'קנה', אלא הקנה עצמו הוא קרום עגול כעין צינור, ועליו יש טבעות והם נקראים גרגרת, [רד"ה אבל בשאר טבעות, ש"ך כ"א ס"ק א']. טבעות אלו פתוחות לצד הוושט [לצד העורף, מאירי], ורצועת בשר [כעין קרום חזק, מאירי] מחברתן שם. בראש הקנה יש טבעת גדולה שהיא אינה כשאר הטבעות אלא מקיפתו בכל צדדיו. מעל הטבעת הגדולה יש עיגול אחר והוא סחוס לבן והוא עשוי ככובע ומונח למעלה מן הקנה, ומאמצעיתו ולמעלה הולך וכלה באלכסון ונקרא שיפוי כובע [רש"י ע"ב ד"ה בחודא], ומשום שהוא משופע כלפי הראש נקרא שיפוי כובע, ובקצה השיפוי כובע כלפי הגוף, ישנם שני גידולי בשר [סחוס] וקוראין להם חיטים.

# מקום השחיטה וההגרמה

**בקצרה** – **שיטת רש"י,** ועי' מש"כ בשם אית דמפרשי, ועי' **רש"י בב"ק** צ"ט: דפירש כן, ועי' **בשטמ"ק** לק' י"ט: [עמ' תקכ"ה] מה שפירש בדעתם. עי' **בקובץ ענינים** [להגרא"ו] מה שהקשה עליהם. ועי' **רבינו גרשום** במתני'.

**מתני'** דף י"ח. **השוחט מתוך הטבעת**. פירשו **רש"י והראשונים**, דאיירי בטבעת הגדולה דהיא עליונה לכל הטבעות[[3]](#footnote-4), ועי' **ריטב"א** דכן מדויק לשון המשנה 'הטבעת' בה' הידיעה משמע הגדולה.

**והביא רש"י** דאית דמפרשי דבכל הטבעות חשיב הגרמה, דכיון דהתחיל לשחוט בתוך הטבעת צריך שיגמור השחיטה לתוכה, ועיי"ש שדחה לזה. אך **בפירש"י בב"ק** צ"ט ב' פירש כן, והביא זאת **הרמב"ן** בחידושיו כאן וכן בשיטמ"ק. **ובשיטמ"ק** לקמן י"ט ב' [ד"ה ונ"ל לפרש] פירש בדעתם, דכיון שהתחיל בתוך הטבעת צריך שיגמור השחיטה בתוכה, משום דמשונה הטבעות עצמן ממה שביניהן, וע"כ אינם מצטרפין בשחיטתם[[4]](#footnote-5).

**והנה גדר דין הגרמה** כשנעשית למעלה מטבעת העליונה, הוא שאי"ז מקום שחיטה, אבל לפי דברי **האית דמפרשי** דבכל הטבעות נאמר דין הגרמה והרי ודאי כל הטבעות הם נחשבים מקום שחיטה, ובהכרח שנאמרה הלכה דכאשר התחיל בטבעת אחת, הרי"ז פסול כשהמשיך את השחיטה חוצה לה. **ובקובץ ענינים** [להגרא"ו], הקשה דלק' י"ט. אמרינן 'ורבנן התם מקום שחיטה הכא לאו מקום שחיטה', ולפי האית דמפרשי צ"ע דהרי הכא שפיר הוא נחשב למקום שחיטה בעצם, ומ"ט קרי ליה 'לאו מקום שחיטה'[[5]](#footnote-6). **וצריך לומר,** דס"ל דנתחדש בהלכה דהגרמה דאין ב' מקומות שחיטה, וכאשר התחיל בטבעת זו א"כ נקבע דזה המקום שחיטה בשחיטה זו, וממילא כאשר שוחט חוץ לטבעת זה הוה כמקום שאינו מקום שחיטה. [ועי' ראב"ן רט"ו בשם רבי חופני גאון דכתב, דשוחט בב' וג' מקומות פסול משום הגרמה וראבי"ה אלף פ"ו תמה עליו מה ענין זה להגרמה, ולכאו' הוא פירש כאית דמפרשי]. **עוד יש לעיין** דהרי איכא דין הגרמה בטבעת הגדולה לכיוון הראש, והרי שם אי"ז מקום שחיטה כלל, גם אי כל השחיטה נעשתה שם, והמקור לזה הוא מההלכתא דהגרמה, וע"כ גדר הלכתא דהגרמה הוא כפשוטו דאי"ז מקום שחיטה, וצ"ע לאית דמפרשי וכי ב' הלכות הם, ועי' מש"נ בסימן ביסוד וגדר הלכתא דהגרמה[[6]](#footnote-7).

**עי' רבינו גרשום,** דמפרש כ'אית דמפרשי' דהתנא במשנתינו קאי על כל הטבעות, **אמנם** חידש וכתב, דאין לשחוט כלל בין הטבעות, יעו"ש. ולפי"ד ניחא דהוא אותו גדר דין ממש שאי"ז מקום שחיטה, **וכתב הצל"ח** דבדעת האית מפרשי ברש"י לא נרמז כן, אלא דאי שוחט בתוך הטבעת אין לצאת מחוצה להם, אלמא אי רוצה לשחוט בין הטבעות ודאי יכול. [וכן נקט בפשיטות בשיטמ"ק ד"ה ויש לדקדק, דהקשה מאי פריך רש"י על האית דמפרשי מהתוספתא הא שפיר מהטבעת עד הריאה הוה מקום שחיטה אלא דיש לגמור היכן שהתחיל, יעו"ש תרוצו].

**עוד יש להעיר** לדעת האית דמפרשי, דלקמן י"ט. איתא, דלר"ח בן אנטיגנוס דאין הגרמה אלא משיפוי כובע ולמעלה א"כ לא ס"ל כמשנתינו כלל. **ויש להעיר** ע"ז דבשלמא לרש"י דהגרמה היינו בטבעת הגדולה ניחא, אבל לדעת אית דמפרשי והרגמ"ה צ"ע, דהגם דבמקום השחיטה בטבעת הגדולה, ס"ל דאינו הגרמה אלא משיפוי כובע ולמעלה, **אבל** מהיכ"ת דחולק על דין הגרמה בשאר טבעות, [ועי' לק' מה שהבאנו בשם הרמב"ן במלחמות בסו"פ הזרוע, דלרחב"א ליכא לדינא דהגרמה כלל אלא כל הצואר ראוי לשחיטה, ולפי"ז ניחא], ועי' מש"נ בסימן ביסוד וגדר הלכתא דהגרמה.

# דינא דרב ושמואל

**בקצרה** – כמה דרכים בביאור דינא דרב ושמואל, עי' **פרש"י ובשיטמ"ק**. ועי' **בבעה"מ. ועי' במלחמות ובחידושי הרמב"ן, ועי' גם ברשב"א ריטב"א ובר"ן [הובאו בעומקא], וברא"ש.**

**ואף ריבר"י לא אמר אלא בטבעת הגדולה וכו' אבל בשאר טבעות לא וכו'.** בביאור דין זה נחלקו הראשונים, וד' דרכים בדבר[[7]](#footnote-8).

**א. רש"י פירש** דבשאר טבעות אין שחיטתו כשרה בתוכן אלא בין טבעת לטבעת, דכיון דאין מקיפין את כל הקנה, לאו קנה נינהו, ואף דהן מקיפין את רוב הקנה, לא אמרינן בזה רובו ככולו[[8]](#footnote-9). **ובשיטמ"ק הוסיף** לפרש, דדוקא בטבעת הגדולה שהיא מקפת את כל הקרום דהקנה הו"ל כגוף אחד, וחשיבא הטבעת 'קנה' כמו הקרום שתחתיו, אבל בשאר הטבעות שאין מקיפות את כל הקרום, לא חשיבא הטבעת כגוף אחד עם הקנה ולכך אין בהם שם קנה, **ועיי"ש שכתב** עוד, דהא דל"מ שחיטה בשאר הטבעות מכח מה ששוחט את הקרום שתחת הטבעת[[9]](#footnote-10), הוא משום דהקרום קליש טובא ובטל לגבי הטבעות.

**ויעוין בדברי התוס'** דביארו מ"ט לא קשה לפרש"י מהתוספתא. ובשיטמ"ק כתב ליישב עוד, וחידש דאף דשאר הטבעות אינם ראויין לשחיטה, מ"מ כל ששחט רוב השחיטה במקום הראוי [בין הטבעות], וגמר שחיטתו בטבעת, ה"ז כשר, דאף שאר הטבעות מיקרי מקום שחיטה 'במקצת', מחמת הקרום שתחת הטבעת, וצ"ב.

**הרמב"ן, הרשב"א והר"ן** [הובאו בעומקא] נקטו דקי"ל כרב ושמואל, ולפיכך הקשו על פרש"י דלא מצינו הלכה זו דא"א לשחוט אלא בין הטבעות, וכן לפי"ז א"א לאכול בשר, דמאוד קשה לבדוק שתהא השחיטה דוקא בין הטבעות. **וכבר בתוס'** עמדו בזה,ותירצו דלא קי"ל כרב ושמואל, וכמתבאר מרש"י בע"ב בסוד"ה הכי קאמרי, דלא קי"ל ככולא סוגיין אלא כר"ח בן אנטיגנוס, וכ"כ התוס' בד"ה אבל[[10]](#footnote-11). **ועי' ריטב"א** [הובא בעומקא] דלא קי"ל כרב ושמואל משום דקי"ל כר' זירא, דלא אמרו כן רב ושמואל מעולם, עי"ש.

**ב. הבעה"מ** כתב, דלרב ושמואל שחיטת רוב הטבעת אינה נחשבת שחיטת רוב הקנה, אלא בעינן שיהא רוב הקנה שחוט, אבל לריב"י כיון דהטבעת מקפת את רוב הקנה, שחיטת רובה נחשב כשחיטת רוב הקנה, **וכבר** כתב כן רש"י [ד"ה הכי קאמרי] לפרש לדעת האית דמפרשי, והקשה עליהם יעו"ש. וכיו"ב הקש' בחי' **הר"ן**, דמ"ט דריבר"י דסגי בשחיטת רוב הטבעת, וכי משום דאית לי' רובו ככולו, נימא דרוב טבעת כרוב קנה, עד שאפי' לא שחט אלא רוב של אותו רוב שתהא שחיטתו כשרה, **ועוד** דא"כ נמצא דאין שיעור שחיטה שוה, שבשאר טבעות שחט רוב טבעת אע"פ שלא השלים רובו של קנה שחיטתו כשרה, ובין טבעת לטבעת כל שלא שחט רוב הקנה פסול[[11]](#footnote-12).

**ג. הרמב"ן** (במלחמות, ובחידושים) כתב דלרב ושמואל לא סגי בשחיטת רוב עובי הטבעת, אלא בעינן לשחוט את רוב 'חלל' הקנה, ולריב"י סגי בשחיטת רוב מכלל כל הקף הטבעת, ובדבריו במלחמות מבו' דיסוד הפלוגתא אם סגי ברוב עביו, הוא אם חשבינן לעובי הטבעת מכלל הקנה, וכ"כ **הרשב"א הריטב"א והר"ן** [הובאו בעומקא], שנידון הסוגיא אם בעינן רוב חללו, או רוב כלל הטבעת משום דגם היא נחשבת קנה, וכ"כ **המהר"ם** בדעת התוס', וכ"כ **התורא"ש**, והוסיף לבאר דהצד דיהא סגי ברוב עובי הקנה הוא משום "דחיותיה דסימן נפקא ברוב היקף הטבעת".

**ולהלכה כתב הרמב"ן,** דכיון דקי"ל לקמן מ"ד: דהוה טריפה רק ברוב חללה, ה"נ להכשר שחיטה בעינן לשחוט את רוב חללה,[[12]](#footnote-13) ומה"ט השמיט הרי"ף הכא לדין זה, יעו"ש[[13]](#footnote-14). **וכ"כ בתבו"ש** סימן כ"א סק"ג [עומקא 173] דכיון דקי"ל דלענין טריפות תליא ברוב חללו, הדין נותן דה"נ לענין שחיטה סגי ברוב חללו, **וכתב נפק"מ** דכיון שהטבעות הם רק בצד של הגרון ולא בצד העורף דשם יש רצועת בשר, א"כ אם נתהפך הסימן ושחטו מצד המפרקת לצד הגרון, ה"ז כשר ברוב חלל אע"ג דליכא רוב עוביו. **אך עיי"ש** שהביא מד' הרשב"א בתוה"ב ומד' רבינו ירוחם דלא סגי ברוב חללו ובעינן גם רוב עביו, ואפי' דנצטווה משה על 'הקנה', מ"מ נכלל בזה הגרגרת, כיון דבדר"כ שוחט מצד העור, ועמש"כ בזה הפמ"ג שם בשפ"ד סק"א.

**ד. רש"י** בע"ב סוף ד"ה הכי קאמרי, כתב בל' שלישי, דבשאר טבעות אף אם שחט רוב חלל הקנה והגרים, הרי היא פסולה, גזירה אטו רוב הטבעות שאינם רוב הקנה, ועיי"ש שדחה לזה.

# הערות בגפ"ת

**מתני', ושייר בה מלא החוט על פני כולה שחיטתו כשרה, ריבר"י אומר מלא החוט על פני רובה.** לקמן י"ט. משמעות פשטות הגמ' דאיכא אמוראי דס"ל דטעמא דרבנן הוא משום דס"ל דבעינן לשחוט את כל הסימנים ולא סגי בשחיטת רובם, **וע"כ** הגרים קודם שגמר את כל השחיטה, שחיטתו פסולה, וכן נראה דנקט רש"י בסמוך ד"ה הלכה, **אך הריטב"א** לקמן י"ט א' [הובא בעומקא] כתב דאף לדעת רבנן סגי בשחיטת רוב סימנים, אבל כשהמשיך ושחט בעינן שכל שחיטתו תהא במקום שחיטה, וכ"כ **החת"ס** בדעת רש"י[[14]](#footnote-15). ויתבאר כל זה בארוכה בסוגיא לק' י"ט עמוד א', ואכמ"ל.

**ושייר בה.** עי' **שיטמ"ק** [ד"ה וא"ת ולמה לי], דמבאר מ"ט תנן לפלוגתתם דווקא בלשון 'שייר'.

**י"ח: ומוגרמת פסולה.** **פרש"י** דמילתא באפי נפשה ורבנן היא. **עי' קו' התורא"ש** ותירוצו, ועי' **בלב אריה** שהקש' מ"ט לא פירש דהוא המשך לדברי ר' יוסי ב"י, כשלא שייר רוב, דלדבריו בכה"ג נאמרה ההלכה דהגרמה.

רד"ה הכי קאמרי, וברייתא דקמותיב מינה לא קתני הגרים וכו'. היינו דבלא הגרים כלומר דלא השלים הרוב ודאי אין להקשות דמשבתא היא וע"כ בהשלים אמנם ב' הערות כתב על זה רש"י חדא דלא קתני הגרים ועוד דאי בהגרים מ"ט לא יפסול משום הגרמה ועי' שיטמ"ק מש"כ בפשט דברי רש"י.

בא"ד, וכי תימא וכו'. עי' מהרש"א ובפשוטו ר"ל דריב"י פליג על כל יסוד דבריהם של האית דמפרשי וצ"ב מה ענין ריב"י לנדון זה. וי"ל הנה רב ושמואל ס"ל דפליגי רבנן וריב"י במיעו"ב וסברת ריב"י עי' תוס' ל: משום דגדר הלכתא דהגרמה דאינו מקום שחיטה כלל, ומעתה לא שייכי דברי האית דמפרשי דהגרמה היינו בין טבעת לטבעת דהרי התם ודאי מקום שחיטה הוא אמנם צ"ע דלא משמע במתני' דריב"י חולק על עיקר ההגרמה דרבנן, ועי' שיטמ"ק מש"כ בבאור דברי רש"י.

**בא"ד.** בסו"ד כתב דלית הלכתא ככולהו וכו'. וכתבו התוס' לעיל ד"ה אבל, דכוונת רש"י נמי דמה"ט דקי"ל כרחב"א לא קי"ל כרב ושמואל. **והקשה הראש יוסף** היאך שמעינן מדר"ח בן אנטיגנוס דלית לי' להך דינא [דרב ושמואל] דל"מ לשחוט בשאר הטבעות. ועי"ש **בתוס' הרא"ש** דהוסיף ביאור וכתב, דכיון דמכשיר לשחוט למעלה מטבעת הגדולה, כ"ש בשאר טבעות, ועדיין צ"ב. ועי' מש"נ לקמיה מדברי הרמב"ן בסו"פ הזרוע ולפי"ז אתי שפיר[[15]](#footnote-16). **ועי' בפליתי** בסימן כ' סק"א דביאר דברי רש"י ותוס', דלמעלה מן טבעת הגדולה החיבור הוא ע"י בשר, ובזה דמיא לשאר טבעות, ומהא דרחב"א מכשיר שחיטה שם ומחשיב זאת כקנה, א"כ הטבעות שכל חסרונם הוא שאין מקיפות לגמרי גם ייחשבו קנה.

**ר' זירא אכל מוגרמת דרב ושמואל.** רש"י כתב דהיינו שאכל שחיטה בתוך הטבעות, ונקרא מוגרמת משום דלרב ושמואל אי"ז מקום שחיטה. אך לדעת ש"ר דדינא דרב ושמואל הוא דלא סגי בשחיטת רוב עובי הטבעת ובעינן לשחוט את רוב חלל הקנה, א"א לפרש כן אלא איירי שאכל כשלא שחטו רוב חללו, וצ"ל דנקרא מוגרמת משום דלדידהו הטבעת עצמה אינה בכלל קנה. אמנם התורא"ש [סוף ד"ה אבל בשאר טבעות (השני)] כתב דלדידהו כוונת הגמ' דאכל מוגרמת למעלה מן הטבעת העליונה, ועי"ש מ"ט קרי ליה מוגרמת ד'רב ושמואל'.[[16]](#footnote-17)

**ור' זירא לית ליה נותנין עליו וכו'.** עי' בתוס' ד"ה יוסף בר רבי, ועי' ברשב"א שכתב להקשות דלכאו' לדבריו שלא אמרו כן מעולם אי"ז אלא מנהג טעות, עי"ש תרוצו, ועי' גם בריטב"א.

# דעת ר"ח בן אנטיגנוס

**העיד ר"ח בן אנטיגנוס על מוגרמת שהיא כשרה.** רש"י כתב דהיינו שאף אם כולה למעלה מן הטבעת הגדולה, דכי אגמרי' רחמנא למשה הגרמה הלמ"מ, הוא משיפוע כובע ולמעלה, **ומתבאר** דגם רחב"א אית לי' לדינא דהגרמה, ואך שנחלק במקום ההגרמה, ומה שאמרו דהעיד על מוגרמת שהיא כשרה, היינו דמה דחשיב מוגרמת לשאר תנאי, כשרה [וכמבואר בגמ' י"ט ריש עמוד א], **וכן הוא** פשטות כל הגמ' דנאמרה הלכתא דהגרמה, וזהו גם למאי דקי"ל כרחב"א, וזהו בפשטות דעת כל הראשונים, וכן לשון **הרמב"ם** פ"ג סוף הי"ב, דפסק כרחב"א וכתב "הרי"ז מוגרמת ופסולה".

**אך הרמב"ן במלחמות** בס"פ הזרוע והלחיים [מו: מדפי הרי"ף] כתב, דלדעת רחב"א כל הצואר כשר לשחיטה, והא דמשיפוי כובע ולמעלה פסול, הוא משום דלא מיקרי צואר אלא לחי, **אך לרבנן** דפסלי מטבעת הגדולה ולמעלה, אף דהוי זה בכלל הצואר, אין כל הצואר כשר לשחיטה, דמקום השחיטה הלכתא גמירי לה, עכ"ד. **ומשמעות דבריו**, דלרחב"א כלל לא נאמרה הלמ"מ דהגרמה, והא דמשיפוי כובע ולמעלה פסול הוא משום דאי"ז בכלל הצואר, ולפ"ז מתפרש טפי מה שאמרו דהעיד רחב"א על מוגרמת שהיא כשרה, דלדידי' ליכא פסול דהגרמה, ועי' הערה[[17]](#footnote-18).

**ועי ראב"ן** בסימן ר"ט כתב וז"ל, הגרמה מאיזה טעם אסורה, משום שנאמר וזבחת ואכלת דהיינו בסימנין שזב ממנו כל הדם חותכהו, ולמעלה משיפוי כובע [היינו דעת רחב"א] דהוא הגרמה, לאו בסימנין שחיט, עכ"ל. ומבו' דמקום ההגרמה לא חשיב כלל כסימנים, ומאידך נראה מדבריו דאיכא להלכתא דהגרמה, וצ"ל דהא גופא נאמר בהלכה דאי"ז בכלל הסימנים, וצ"ע.

# פסק ההלכה

**בגמ' י"ט.** איתא והלכתא כר"ח בן אטיגנוס, **וברש"י** י"ח: ד"ה על מוגרמת כתב דקי"ל כעדותו משום דכל עדות הלכה היא [ועי' רש"ש י"ט.], וכן פסק ברש"י סוף ד"ה הכי. וכן פסק **הרמב"ם** פרק ג' הי"ב דהגרמה היינו השוחטו בקנה למעלה במקום שאינו ראוי לשחיטה, והיינו כשאינו משייר בחיטי, וכן פסק השו"ע סי' כ' ס"א. ולמעשה, **כתב הרמ"א** דלכתחלה ישחוט למטה מטבעת הגדולה, ובש"ך ס"ק א' כתב להחמיר אף בדיעבד [מחצה"ש], והוא ממהר"י וייל והאגור, והטעם מחמת חשש תקלות [ועי' ש"ך ובביאור הגר"א דאע"פ דבסוגיין קי"ל להכשיר, מ"מ יש יסוד לחומרא זאת בב"ק צ"ט:], ומ"מ כתבו מהרש"ל וב"ח, ט"ז וש"ך, דבמקום הפסד מרובה יש להכשיר.

**עוד עולה מסוגיין** מדברי הראשונים [רמב"ן, רשב"א, ריטב"א ור"ן] דקי"ל דיש לשחוט רוב חללו של הקנה, וכן פסק הש"ך בסי' כ"א ס"ק א' אהא דכתב השו"ע דבעינן לשחוט רוב, דהיינו רוב חללו, וכבר נרמז זה בשו"ע סי' כ"ד סעיף י"ב, עי' בש"ך וביאור הגר"א שם, דבשאר טבעות לא סגי ברוב עוביים אלא בעינן רוב חללו, ורק בטבעת הגדולה מהני רוב עוביה דלעולם הוא גם רוב חללה. וכ"כ לדינא בתבו"ש [עומקא 173] והביא מרבינו ירוחם והרשב"א בתוה"ב להחמיר דבעינן גם רוב עוביו של הטבעות [והיינו שאי הפך הקנה ושחט מצד הרצועת בשר, לא סגי ברוב חללו].

**רש"י פירש** ברב ושמואל שאין לשחוט כלל בשאר טבעות, אבל כתבו רש"י והראשונים דלא קי"ל הכי.

1. **עי' מאירי** דמשנתינו באה לבאר מקום השחיטה בקנה לצד הראש, אבל בקנה לצד הגוף, וכן מקום השחיטה בוושט, נתבאר לק' דף מ"ד. - מ"ה., **ועי' ריטב"א** מש"כ הטעם דלא תנן הגרמה גבי וושט. [↑](#footnote-ref-2)
2. **לשון הגרמה**, עי' רש"י ט. ד"ה שהייה, דהוא לשון הכרעה, שמכריע ידו לצאת ממקום הכשר שחיטה, **ועי' רש"י** מלכים ב' ט' י"ג דהוא מלשון 'גרם המעלות', לשון עליה שמעלה הסכין שלא במקום שחיטה. [↑](#footnote-ref-3)
3. **עי' מאירי** דהיא נקראת גדולה, משום שהיא רחבה יותר משאר הטבעות, וכן משום דרק היא מקיפה את כל הקנה בעגול, אבל שאר טבעות אינן מקיפות כל הקנה, אלא רצועה כעין קרום חזק הולכת לאחורי הגרגרת לצד העורף שבה מתאחזים עיגולי הטבעות מכאן ומכאן. [↑](#footnote-ref-4)
4. **ולפי"ז** לכאו' אפשר דלא פסלינן אלא בהגרים לבין הטבעות, אבל התחיל בתוך טבעת א' והגרים לתוך טבעת ב' אינו פסול, וכן יש קצת משמעות ברש"י ב"ק צ"ט: שם, וכן ברש"י הכא דכתב להוכיח מהתוספתא "דאין חילוק מקום בין תוך הטבעת **לאויר שבין** טבעת לטבעת", ועי' מש"כ לק' בשם הראב"ן ולפי"ז אין חילוק. [↑](#footnote-ref-5)
5. **ובצל"ח** העיר, דכל דברי האית דמפרשי אינם מתאימים עם מש"כ תוס' ל: בשם ריב"ם דהוא כשוחט ברגלה, יעו"ש. [↑](#footnote-ref-6)
6. **בגמ'** י"ט. איתא דיש אופן דהגרים שליש ושחט שליש, ולאית דמפרשי אין סיבה שההתחלה תהא הגרמה. וצ"ל דאיירי שם בהגרים למעלה מטבעת העליונה, וא"כ מיושב קצת קו' הגרא"ו הנ"ל, וצ"ע, אמנם י"ל דלמפרע אחר ששחט רוב השחיטה במקום מסוים א"כ איגלאי דהשליש הראשון הוא הגרמה, אמנם אי"ז ישוב לגוונא דשחט שליש והגרים שליש ושחט שליש. [↑](#footnote-ref-7)
7. **בפשטות** דינא דרב ושמואל הוא מסברא, ולא שנלמד מהלכתא דהגרמה, **אמנם** עי' לק' לשון הגמ' מוגרמת דרב ושמואל, ובפרש"י שם, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-8)
8. **והיינו,** דטבעת הגדולה יש לה שם קנה הואיל ומקפת את כל הקנה, ונחלקו רב ושמואל וריב"י בשאר טבעות דמקיפים רק את רוב קנה, האם אפשר לאשויי מקום שחיטה ע"י רובו ככולו או לא, **וצ"ב** מהו שורש הנידון בזה. [ועי' קובץ ענינים להגרא"ו דביאר דס"ל לרב ושמואל דכשליכא כולו לא אמרינן רובו ככולו, ומלשון רש"י לא משמע כדבריו].

   **בעיקר** דברי הגמ', צריך לברר מה ענין זה שייך לריב"י ורבנן, לא מבעיא אם רבנן לא פליגי על דין רוב בשחיטה, אלא רק משום דגמר בפסול, [עי' לק' בהערות בגפ"ת], א"כ ודאי לא מובן מה ענין זה שייך לריב"י, אבל גם אי נימא דרבנן פליגי על רוב בשחיטה, מ"מ צ"ע דפליגי רק במעשה האפוקי חיותא, אבל בהגדרה מה נחשב קנה מהיכ"ת שיחלקו, וצ"ע, **וכן צ"ע** לפרושי הראשונים דלק', **ועי' בשטמ"ק** שהאריך בזה. [↑](#footnote-ref-9)
9. **כן הוא** משמעות הדברים דלא מהני אפי' שמגיע עד הקרום ושוחטו, וכ"כ להדיא **רש"י** לקמיה ד"ה השוחט בשאר טבעות - **כל הקנה** או רוב חללו. [↑](#footnote-ref-10)
10. **ועי'** לק' בהערות בגפ"ת, דנתבאר מה ענין עדותו של ר' חנינא דאיירי לגבי מקום ההגרמה, לדינא דרב ושמואל דאמרי דאין לטבעות שם קנה. [↑](#footnote-ref-11)
11. **בשטמ"ק** הביא פלוגתת תוס' הרא"ש עם תוס' חיצונות ותוס' שאנץ ותור"פ, אם הא דפסלי רב ושמואל בשחיטת רוב הטבעת הוא דווקא בהגרים או לא, **והיינו** לפ"מ שפירשו דפסלי בשחיטת רוב הטבעת משום דאי"ז רוב הקנה, נחלקו אם הוא אף בלא הגרים לבסוף, או דכל הא דפסלי בזה הוא רק כשהגרים לבסוף, **ועי' מהרש"א** שכתב לדון בזה, ובד' הרמב"ן דלקמיה מבו' להדיא דרב ושמואל פסלי אף אם לא הגרים לבסוף, וכמו שכתב ללמוד מהא דל"ה טריפה אלא ברוב חללו. [ובפשוטו נידון זה תליא בפלוגתת קמאי [עי' לק' תחילת הערות בגפ"ת] אם הא דפסלי רבנן הוא רק כשהגרים לבסוף, או דרבנן לית להו כלל דסגי בשחיטת רוב, והיינו שהרי משמעות הגמ' דדינא דרב ושמואל הוא הכרעה בפלוגתת ריבר"י ורבנן, וע"כ מסתברא דאם רבנן פסלי רק כשהגרים לבסוף, הרי דבזה הכריעו רב ושמואל, דאף דקי"ל כריבר"י היינו רק כששחט רוב חלל הקנה, אך כששחט רוב הטבעת לא סגי בהכי להכשיר כשהגרים לבסוף, וא"כ רב ושמואל איירי דווקא בהגרים, אבל אם רבנן פסלי אף כשלא הגרים ומשום דלא סגי בשחיטת רובו, הרי דבזה הכריעו רב ושמואל דאף דקי"ל כריבר"י דסגי בשחיטת רובו, היינו רק כששחט רוב חלל הקנה, אך כששחט רוב הטבעת לא סגי בהכי להכשיר, וצ"ע]. [↑](#footnote-ref-12)
12. **ומבו' מזה**, דפשיטא לי' דכל דאינו טריפה, אף ל"מ לשחיטה, וע"כ כיון דקי"ל לענין טריפה דהוא רוב חללו, אף לענין שחיטה בעינן רוב חללו. **אך מד' הבעה"מ** שפירש דלדעת ריבר"י סגי בשחיטת רוב הטבעת אף דאי"ז רוב חלל הקנה, מבואר דאף דאינו נעשה טריפה עי"ז, סגי בזה לשחיטה, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-13)
13. **הרבה** יש להתבונן בהבדל בין פירוש הבעה"מ לשאר הראשונים, ובפשוטו אין כ"כ הבדל בדין אלא בטעמא דמילתא, דלראשונים הנדון הוא האם בעינן רוב החלל או רוב העובי [היינו רוב כל ההקף], ושורש הנדון האם הטבעת עצמה נחשבת קנה. ולבעה"מ נראה לכאו' דודאי הטבעת עצמה אינה קנה, והנדון הוא האם כיון דמקפת את רוב הקנה נחשב שחיטת רוב קנה, [ולא הוזכר דבעינן רוב חללו, ונפק"מ בטבעת שתקיף את כולה ותהא עבה מצד אחד שיהא סגי ברוב עוביה ללא רוב חללה גם לרב ושמואל], וצ"ע. [↑](#footnote-ref-14)
14. **וכן נראה** ממש"כ רש"י במשנתינו דטעמא דרבנן הוא משום שגמרו בפסול, משמע דמודו רבנן דאם שחט רוב סימנים כשרה, ורק משום ששחט את כל הסימנים וגמר השחיטה בפסול ה"ז פסול. [↑](#footnote-ref-15)
15. **ואולי** כוונת התורא"ש עד"ז. [↑](#footnote-ref-16)
16. **אך בשיטמ"ק** הביא מתור"פ, דלפמש"כ לפרש דכל הא דפסלי רב ושמואל בשאר טבעות, הוא רק כשהגרים לבסוף, הרי דזהו שאמרו דר' זירא אכל מוגרמת דרב ושמואל, כיון דכל הפסול בזה הוא משום ההגרמה. [↑](#footnote-ref-17)
17. **ועי' ברמב"ן** לקמן כ"ז: שכתב דלמ"ד דאין שחיטה לעוף מה"ת, אף דבעינן נחירה בסימנים, מ"מ הגרמה כשרה בו **והיינו דהלכות** שחיטה לא נאמרו בעוף, [עי' רשב"א שם כ"ח.], ולכאו' דבריו שם קאי גם לרחב"א דקי"ל כוותיה בשמעתין, **ומבו'** לפ"ז דאף לרחב"א הא דל"מ הגרמה הוא חידוש בהלכות שחיטה, והיינו דמודה רחב"א דנאמרה הלמ"מ דהגרמה ורק דס"ל דגדר ההלכה אינו דנאמר 'מקום' שחיטה תוך הצואר, אלא דנאמר דהוא לחי ואינו צואר, וכמש"נ בפנים בדעת הראב"ן, וצ"ע טובא. **ואמנם**, מ"מ מתבאר דגדר הדין הוא דאי"ז מקום שחיטה כלל דאי"ז צוואר אלא לחי, וקשה דהרמב"ן לקמן בסוגיין דף י"ט. [עומקא 29] כתב דלדעת רב הונא חשבינן לההגרמה כמקום שחיטה, ונקט הרמב"ן שם דהוא גם לפ"מ דקי"ל כרחב"א, אלמא אין כוונתו לומר דהוא כשוחט ביד וברגל, וכן מתבאר שם בד"ה ובהגרים יעו"ש, וצריך להתבונן הרבה בגדר הדברים. [↑](#footnote-ref-18)