ביתא כמאן דמליא חבורה
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / הוצאה / הרב חיים לייב אוירבך / חבורות הוצאה / הוצאה-חבורות

בס"ד  **בענין ביתא כמאן דמליא**

בגמ' דף ד: מייתי ד' רבי דזורק מרה"ר לרה"ר ורה"י באמצע חייב ומבואר בגמ' שם מימרא דרב ושמואל דלא אמר רבי אלא בבית מקורה ומבו' בגמ' הטעם משום דאמרינן ביתא כמאן דמליא דמיא,

והנה הגרע"א במערכה כבר עמד בזה דמד' רבי מוכח דמתגלגל ע"ג קרקע חייב דהרי גם אי אמרי' ביתא כמאן דמליא והוי כקרקע מ"מ כיון דאיירי בזורק לרה"ר ולא נח ברה"י א"כ הוי מתגלגל ומדמחייב רבי ע"כ דמתגלגל ע"ג קרקע חייב אמנם לכאורה לפי"ז צ"ע טובא ד' התו' דס"ל דמתגלגל ע"ג קרקע פטור דנהי דרבנן פליגי על רבי מ"מ הרי לא פליגי אלא בזה דלא ס"ל דביתא כמאן דמליא אבל במה דמוכח מד' רבי דמתגלגל ע"ג קרקע חייב בזה לא מצינו דפליגי וצ"ע,

עוד צ"ע דהנה ד' רבא לק' דף צז' דהזורק לתוך ג' אינו חייב אא"כ נח ע"ג משהו והיינו דגם דין לבוד לא מהני להחשיבו הנחה גמורה ובעי' שינוח ע"ג משהו ולכאורה לפי"ז ג"כ צ"ע סוגיין דלרבי דביתא כמאן דמליא חייב בזורק דרך רה"י דהרי לכאורה לא עדיף דינא דביתא כמאן דמליא מלבוד גמור דאכתי בעי' הנחה ע"ג משהו ,

[והנה מד' הגרע"א במערכה נ' קצת שביאר ההסבר בד' רש"י דמתגלגל ע"ג קרקע חייב ומ"מ מתגלגל תוך ג' לא מהני לרבא דהטעם דכיון דהחפץ נע לא אמרי' ביה לבוד דא"א לייחסו למקום שתחתיו כיון שמתגלגל משם ומשו"ה אין כאן הנחה אא"כ נח משהו וסברא זו מפורשת במאירי בדף צז' בביאור ד' רבא ולפי"ד ניחא הכא דהוא רק סברא בלבוד דכיון שהחפץ נע לא מייחסים אותו לקרקע שתחתיו אף ע"י לבוד אבל דינא דביתא כמאן דמליא אינו שייך לחיבור החפץ אלא הוא דין בפ"ע בבית דדנים אותו כמלא ואי"ז שייך להחפץ וממילא דליכא נ"מ אם החפץ נע או נח אמנם כבר נ' במק"א דלכאורה בד' רש"י בדף ק' ד"ה והא לא נח נ' לא כן דמבואר שם דגם היכא דלא בעי' לדין לבוד של החפץ אלא שיש דבר הסמוך ג' לקרקע והחפץ מתגלגל עליו נמי לא מהני ואף דהכא אי"צ ללבוד דהחפץ וסגי בלבוד דהדבר שמונח עליו להחשיבו כקרקע ומ"מ גם בזה בעי' שינוח החפץ עי"ש גם פשוט דכ"ז בד' רש"י דאחזתו הרוח באוויר מהני אמנם לד' הריטב"א והרשב"א שם מבואר דגם באחזתו הרוח לא מהני אא"כ נח החפץ ע"ג משהו עי"ש [וגם לד' רש"י עיין לעיל שנתבאר דהא דמהני אחזתו הרוח הוא רק משום דחשיב ג"כ ע"ג משהו אבל עצם מה שהפסיק לנוע לא היה מהני וכמו שנ' שם מד' התו']וכן נ' בד' הרמב"ם דהשמיט דין אחזתו הרוח באוויר וכן מבואר בראשונים בדף צ"ב שהק' שם בהא דרבא מחייב כשעוקר מידו הפשוטה ללמטה מג' דהרי לד' רבא בעי' ע"ג משהו ומבו' דאפי' היכא דהרגיע ידו בעי' אכתי שינוח ע"ג משהו וכ"מ ברמב"ן בדף צז' במה שביאר הסו' דעירובין צח' עי"ש ולדבריהם דינא דרבא נאמר אף היכא דהחפץ לא נע ומ"מ בעינן שינוח ע"ג משהו וא"כ הדרא הקושיא לדוכתה, ואמנם אכתי יש לדון קצת בעיקר הקושיא דיש לומר דבאמת עדיף ביתא כמאן דמליא מתוך ג' והביאור הוא דענין תוך ג' הוא דבאמת יש כאן חילוק מקומות דזה אוויר וזה קרקע עצמו אלא דמדין לבוד מתחבר ומתיחס להקרקע אמנם בדינא דביתא כמאן דמליא נתחדש דכלל אין חילוק מקומות כל' רש"י בסוגיין "דאין אווירו חשוב אוויר" וגם האוויר הוא כקרקע וחד מקום הוא אמנם אכתי צ"ב בזה ],

עוד צ"ע דהנה מצינו בד' התו' לק' דף ח' שביאר בד' ר"ח שם דס"ל דברה"י לא בעי' מקום ד' וכ' תו' שם דטעמו משום דס"ל דביתא כמאן דמליא דמי ומשו"ה חשיב לעולם מקום ד' גם מפו' בגמ' דף צט' דאפשר לחייב כותלי רה"י אף שאין בהם ד' משום הסברא דביתא כמאן דמליא דמי עי"ש [ובאמת נחלקו בזה למסקנת הסו' שם דאמרי' ק"ו דבט"ז סי' מפורש דהוא רק בצירוף הסברא דביתא כמאן דמליא דמי אמנם ברשב"א בעירובין ע"ח מבואר דהם תרי טעמים נפרדים וכל אחד מהני לבדו עי"ש] והנה וודאי דינא דר"ח וכן בסו' דף צט' הנ"ל אינו משום ד' רבי דביתא כמאן דמליא דהרי לא קי"ל כרבי וגם דהרי גם לרבי אינו אלא בבבית מקורה ולר"ח וכן בדף צט' סגי במחיצות לבד וביותר דהלא בד' רב חיסדא מבואר להדיא דעכ"פ בעי' הנחה ע"ג משהו דהרי בעי' שינוח ע"ג הקנה כדאמר ר"ח שם ולרבי הרי אי"צ הנחה כלל ובפשוטו זהו הטעם דס"ל כן לר"ח ובגמ' הנ"ל אף דלא קי"ל כרבי מ"מ ס"ל דאף דלא מהני להנחה כל שהו מ"מ לענין מקום ד' גם רבנן מודו דמהני אמנם אכתי צ"ע מנ"ל לחלק בזה דגם לרבנן עכ"פ מהני לעניין מקום ד' וצ"ב,

והנראה בזה דהנה בגיטין דף עט' אמרי' שם דכשנכנס הגט לאוויר מחיצות העליונות מגורשת ואמרי' שם בגמ' הא מני רבי היא דאמר קלוטה כמי שהונחה וכ' תו' שם וז"ל תימה דנקט רבי דלא איירי אלא ברשות היחיד מקורה משום דביתא כמאן דמליא דמיא כדאמרינן בריש שבת (דף ה.) ודר"ע הוה ליה למינקט דאית ליה קלוטה כמי שהונחה דמיא אפילו ברה"ר ונראה דהשתא סלקא דעתין דטעמא דרבי לאו משום קירוי אלא משום מחיצה "אית ליה דכמאן דמליא דמיא" ולהכי קאמר כמאן כרבי דכר"ע לא מיתוקמא מדמצרכת מחיצות החיצונות עודפות ולר"ע אית ליה דכמי שהונחה דמיא אפילו ברה"ר אלא ודאי כרבי מוקמת לה ומשני אפילו תימא רבנן כו' ולפי זה יכול להיות טעמא דרבי משום קירוי כדאמרינן בשבת עכ"ל ומבואר מד' תו' דפליגי הסוגיות דבגיטין ס"ל דטעמא דרבי הוא משום המחיצות ובסוגיין ס"ל דהוא משום הקירוי אמנם מפורש בל' התו' דגם להסוגיא דגיטין הא דבעינן מחיצות הוא משום דעי"ז אמרי' דכמאן דמליא דמי וצ"ב דהא בגמ' אמרי' דטעמא דרבי הוא משום דקלוטה כמי שהונחה דמי והעירו בזה דיותר מפורש הדבר בתו' ב"ק דף ע: דשם הק' תו' ג"כ כקו' התו' בגיטין הנ"ל וכ' שם דיש לומר עוד דאין סתירה בין הסוגיות אלא דבגיטין באמת מיירי בבית מקורה ומפורש להדיא דאף דמה דבעי' בית מקורה הוא מבואר בסוגיין משום דינא דביתא כמאן דמליא דמי מ"מ אמרי' בגיטין בטעמא דרבי דהוא משום דס"ל קלוטה כמי שהונחה דמי ואשר מבואר מזה הוא דבאמת מצד הסברא אף דינא דכמאן דמליא אף דחשיב כקרקע מ"מ תורת הנחה אין כאן דסו"ס אינו מונח וכל תורת הנחתו הוא רק מהפרשה דקלוטה אלא דסברא דכמאן דמליא הוא להגדיר דכל האוויר חשיב ממש כרשות וע"כ הוי קליטה גמורה ברשות וממילא דגם מהני בזה אע"ג דמתגלגל וכמו כל קלוטה לר"ע דמהני אף דמתגלגל דבהנחה דקלוטה שאינה הנחת מקום אלא קליטה ברשות ליכא חיסרון דמתגלגל וכמו"כ ל"ב בזה הנחה ע"ג משהו דכל היכא דהנחתו הוא מתורת קלוטה ליכא דינא דע"ג משהו וכמו לר"ע וכיון דבאופן דביתא דכמאן דמליא אמרי' בזה קלוטה לרבי הוי שוב כמו קלוטה לר"ע [ועיין כאן בשפ"א שכבר דן בזה דיתכן דבד' רבי בעי' ג"כ לדין קלוטה עי"ש מש"כ בזה לפי דרכו] ,

ומעתה נראה דאדרבא בעיקר הסברא דכמאן דמליא כו"ע לא פליגי אלא דס"ל לרבנן דאף דכמאן דמליא מ"מ לא מהני בזה לתורת הנחה דלא גרע מתוך ג' דבעי' הנחה ע"ג משהו ואף לרחב"ט דתוך ג' מהני מ"מ הכא י"ל דגרע דסו"ס אין כאן הנחה גמורה כמו לבוד אלא דרבי חידש דמ"מ הדרי' בכה"ג לדינא דקלוטה ומהני מתורת קלוטה ובזה הוא דפליגי רבנן עליה וס"ל דכלל ל"א קלוטה אפי' בכה"ג דהאוויר הוי הרשות ממש ומשו"ה הוא דפליגי ארבי וס"ל דאף דכמאן דמליא מ"מ אין כאן הנחה ומעתה א"ש דאין להוכיח מדרבי לרבנן דמתגלגל ע"ג קרקע חייב דמה דלרבי חייב בכה"ג הוא משום דס"ל דבכה"ג אמרי' קלוטה אבל לרבנן דפליגי עליה וליכא קלוטה וודאי דמתגלגל אף דע"ג קרקע מ"מ פטור ומעתה א"ש ד' הגמ' דף צט' הנ"ל וכן ד' התו' לק' דף ח' דהרי לפי"ז באמת גם רבנן לא פליגי בעיקר הסברא דכמאן דמליא אלא דפליגי בחידושו של רבי דבכה"ג אמרי' קלוטה וממילא דלא מהני לתורת הנחה אבל הא מיהא בעיקר הסברא דכמאן דמליא מודו וממילא דזה מהני לענין מקום ד' [ואין הגדר דמהני למקום ד' ולא מהני למקום כ"ש אלא הגדר דבעי' עכ"פ הנחה והכא ל"ח מונח וכמו תוך ג' לרבא],

והנה לכאורה יש קושיא גדולה בסוגיין דהגמ' ס"ד לאוקמי מתני' דידן בבית מקורה ומטעמא דביתא כמאן דמליא ולכאורה קשה טובא דא"כ מ"ט תנן במתני' דבנותן לתוך היד הפשוטה לרשות אחרת שניהם פטורים ומטעם דידו לא נייח כמבו' בסו' לעיל והרי הכא יש כאן הנחה גמורה בלא הנחת היד משום הדין דביתא כמאן דמליא וכמו תוך ג' לרבא לק' דף צ"ב דמפורש שם דחייב והנה תו' לעיל הק' כן בהא דמוקמי' מתני' כר"ע דקלוטה מ"ט שניהם פטורים וכ' שם די"ל דבידו של אדם ל"א קלוטה עי"ש ולד' הגרע"א הביאור דכל שהוא בתוך ידו של אדם אינו חשוב קלוט ברשות אלא באדם אמנם בהא דביתא כמאן דמליא א"א לומר כן דהרי מפורש בסוגיין דבעי' לאוקמי מתני' דהוא בידו של אדם דחשיב מקום ד' משום דאיירי במקורה ומפורש דאמרי' ביתא כמאן דמליא גם בידו של אדם וגם לד' החזו"א שם דכוונת התו' דמשום הדין דאגד יד ל"ח כלל כמונח מ"מ יל"ע בזה דנהי דלגבי קלוטה אמרי' כן אבל הרי לגבי תוך ג' ל"א כן ולרבא חייב בכה"ג כמפו' בגמ' דף צ"ב וא"כ לכאורה היה נ' דביתא כמאן דמליא דומה בזה לדינא דתוך ג' דהוי הנחה גמורה בקרקע וממילא לא יועיל אף באגד יד שלא יחשב כמונח וצ"ע [ואמנם אי"ז כ"כ דוחק לומר דהשתא קאי גמ' למ"ד דאגד יד הוי אגד גם תוך ג' וכמו שהעמידו הראשונים לק' כן בד' ר'אבהו אמנם סתימת הראשונים לא משמע כ"כ כן],

ושמעתי לומר בזה [מהרב י,פ, שליט"א]דלפי הביאור הנ"ל יש ליישב סוגיין באופן נפלא דהנה נתבאר דבהא דאמרי' ביתא כמאן דמליא כו"ע מודו וכל מה דנחלקו הוא רק בדינא דקלוטה שחידש רבי וס"ל לרבנן דל"ח הנחה והנה בסוגיין אי"צ כלל לדין הנחה דהרי איירי בכה"ג דידו באותו רשות דיש כאן הנחת יד והא דבעי' לדינא דביתא כמאן דמליא הוא רק לדין מקום ד' וממילא י"ל דמה דמבואר בסוגיין דמהני ביתא כמאן דמליא אף דהוא בידו של אדם הוא רק לעצם הדין דביתא כמאן דמליא אמנם באמת כדי שיהא לזה תורת הנחה בזה בעי' דווקא לחידושו של רבי דאמרי' קלוטה בכה"ג וממילא י"ל דבאמת כל היכא דבעי' לחדש תורת הנחה כיון דהוא בידו של אדם ובעי' לתורת קלוטה לא מהני להחשב הנחה משום אותה סברא דבידו של אדם ל"א קלוטה ורק בסוגיין דבלא"ה איכא הנחה ורק בעי' להחשיבו כמקום ד' בזה מהני להחשיבו כמקום ד' וממילא א"ש טובא הא דשניהם פטורים דהרי כיון דבכה"ג ידו לא נייח כיון שפשוטה לרשות אחרת ובעי' ע"כ לתורת הנחה דקלוטה דרבי א"כ כלפי זה לא מהני הסברא דביתא כמאן דמליא דכיון דבעי' כאן להנחה דקלוטה א"כ בידו של אדם ל"א קלוטה וכמוש"נ, [ואמנם לכאורה לפי"ז נמצא דמה דס"ד הכא לאוקמי המשנה בבית מקורה אי"ז בדווקא אליבא דרבי דהרי נתבאר דמהגמ' בדף צט' ומתו' בדף ח' מבואר דלעניין מקום ד' אמרי' כן לכו"ע וצ"ל דהא דאמרי' הא מני רבי היא קאי רק לפי מה דס"ל דטעמא דרבי אינו משום כמאן דמליא אבל מה דאח"כ ס"ד לאוקמי בבית מקורה אינו דווקא אליבא דרבי או דעכ"פ מדרבי מוכח כן ואמנם אין להקשות דא"כ למה אמרי' בגמ' דאיירי רק בבית מקורה ומשו"ה הוא דקשיא לן דא"כ רה"ר מקורה ליכא והא מצינו להדיא לר"ח וכן בגמ' צט' דמהני למקום ד' אפי' אינו מקורה דזה בורכא דהרי ע"כ סוגיין דס"ל דבכל רה"י בעי' מקום ד' ע"כ לא ס"ל דאמרי כמאן דמליא במחיצות לבד בלא קירוי דא"כ לעולם בכל רה"י לא בעי' ד' ומשו"ה הוא דבעי' מקורה אמנם ר"ח הוא שחידש דבמחיצות לבדן אמרי' כמאן דמליא לכו"ע אף בלא קירוי וממילא לשיטתו לעולם חשיב מקום ד' ברה"י וכן בגמ' דף צט' צ"ל דס"ל בזה כר"ח ופשוט,]

והנה בעיקר מה שנ' לדון לעיל אי סוגיין קאי גם למ"ד אגד יד לא שמיה אגד או דבעי' בדווקא לאוקמי כאביי דאגד יד שמיה אגד וכמו שהעמידו הראשונים את ד' ר' אבהו לקמן העירו בזה מד' הרמב"ן בסוגיין שנתקשה בקו' התו' וש"ר כאן במה דמוקמי' בגמ' המשנה בטרסקל שבידו ומבואר בגמ' דקאי גם לר"י בר"י דס"ל בלמעלה מי' דחשיב רה"י דהמשנה איירי בלמטה מעשרה והק' התו' וש"ר דהרי עכ"פ יהא ככרמלית כיון דהוא למעלה מג' ורחב ד' וכ' הרמב"ן דאיירי שהטרסקל עצמו הוא תוך ג' וע"כ דינו כרה"ר ולא ככרמלית והא דלא מקשי' הכא דאיכפל תנא וכמו לק' בד' ר"א הוא משום דאיירי שיש לו בית יד ארוך וידו במקומה למעלה מג' אלא שהטרסקל בתוך ג' ולכאורה יל"ע דא"כ למ"ד אגד יד לא שמיה אגד מ"ט שניהם פטורים הא כיון דהטרסקל הוא בתוך ג' א"כ יהא חייב כיון שהחפץ נח בתוך ג' ולכאורה צ"ל דקאי רק למ"ד אגד יד שמיה אגד וגם בתוך ג' פטור אמנם יש לדון בזה לפמש"נ במקו"א דיש בזה פלוגתא בראשונים אי מה דרבא מחייב תוך ג' דאגד יד לא שמיה אגד הוא משום דהיד היא תוך ג' ובכה"ג אינה נגררת היד אחר הגוף כיון שעומדת ממש בקרקע הרשות או דעיקרו תלוי בהחפץ דכיון דהחפץ מונח בתוך ג' יש כאן הנחה גמורה להחפץ ברשות ולא מהני אגד יד לגוררו לרשות אחרת עי"ש מד' הר"ן בדף ג' ובעה"מ שם ואי נימא דבעי' דווקא שתהא היד תוך ג' א"ש הכא אף למ"ד אגד יד לא שמיה אגד דהרי הכא איירי שהיד אינה תוך ג' ופשוט,

עוד העירו בדבריו דלכאורה מוכח בדבריו כמוש"נ לעיל בחבורה בעניין קלוטה דיש בזה נידון בראשונים אי בעינן דההנחה ע"ג משהו תהא בתוך ג' לקרקע או דסגי גם בהנחה דלמעלה מג' לענין הנחה ע"ג משהו עי"ש ולכאורה מד' הרמב"ן אלו מוכח דאי"צ שתהא הנחה ע"ג משהו בתוך ג' אמנם כבר נ' שם די"ל דגם לד' רש"י דף פ' דנ' שם דבעי' ידו סמוכה לקרקע זה אינו אלא היכא דאין כאן הנחה ע"ג היד מצ"ע כיון דאיירי באדם מהלך וע"כ בעי' שההנחה תהא בהקרקע ומשו"ה בעי' שגם ההנחה כל שהו תהא סמוכה ותצטרף לעיקר הנחתו שהיא הקרקע אבל הכא דאיירי בעומד שיש כאן הנחה משום היד לבדה ורק דבעי' לדין מקום ד' שיהא תוך ג' בזה י"ל דלכו"ע סגי בזה שהחפץ עצמו הוא תוך ג' ואי"צ שיהא ההנחה כל שהוא בתוך ג' עי"ש ,[קטע זה הוא טעות שהרי ההנחה ע"ג משהו היא בטרסקל שהוא סמוך לג' ואין ההנחה ביד ]

ב,באוקימתא דגמ' דאיירי בטרסקל שבידו אמרי' בגמ' לימא דלא כריבר"י דס"ל דנעץ קנה ובראשו טרסקל וזרק ונח ע"ג חייב ודחי' דד' ריבר"י איירי בלמעלה מעשרה ומשנתינו איירי למטה מעשרה ועיין בתו' וש"ר שהק' דאכתי מ"ט לא חשיב ככרמלית כיון דסו"ס הרי הוא גבוה ג' ורחב ארבעה ועיין בתו' שכ' ליישב לפי ביאורם בד' רש"י לק' דאין כרמלית בכלים והוי רה"ר אמנם בהג"א לק' ביאר ד' רש"י דאין כרמלית בכלים וממילא הוי מקום פטור דזה וודאי דכלי חולק רשות מהרה"ר אלא דשם רשות דכרמלית לא גזרו עליו עי"ש ולכאורה לפי"ד צ"ע טובא סוגיין דהרי עכ"פ ניהוי מקום פטור ומ"ט חייב , [ועיין בשפ"א כאן ובס' שערי ציון שדנו לומר דל"ש שם רשות בפ"ע רק בקרקע ולא באוויר דכל שיש לתחתיו בקרקע שם רה"ר ממילא חשיב רה"ר עד עשרה עי"ש ודנו כן גם ליישב ד' רש"י לעיל לגבי נוף דמבואר דחשיב רה"ר אף דהוא למעלה מג' [ותו' נדחקו מאוד בזה דאיירי שטח בצד הנוף והם לשיטתייהו כאן דמתחלק רשות גם באוויר] דהיינו טעמא דכיון דהוא עומד באוויר ולמטה ממנו הוי רה"ר ממילא הוי הוא ג"כ רה"ר ולפי ד' נמצא חידוש גדול להלכה דזיזים הבולטים לרה"ר תוך עשרה הוי רה"ר ואסור להניח שם[ולכאורה צ"ע לפי"ז בגמ' לק' דמקשי' בכותל הא לא נח ומוקמי' בכותל משופע ולמה לא העמידו שנח ע"ג זיז היוצא מן הכותל דהוי כרה"ר שוב נתבוננתי דיש פירכא גדולה מאוד על דבריהם מגמ' מפורשת בעירובין לג' דנוף של אילן גבוה תשעה כל שאין מכתפין עליו הוי כרמלית עי"ש בגמ' וברש"י והא ממש קושיא עצומה וא"י שום יישוב לזה ] ועיין בגר"ז ומ"ב סי' שנג' דנ' דהוא כרמלית אם רחב ד' [אמנם אי"ז מוכח שם כלל] ומבואר דחולק רשות גם באוויר והוא כשי' התו' דמבואר דנוף פחות מד' הוא מקום פטור ורחב ד' הוי כרמלית וכן נ' ד' הר"מ שכ' שאם זרק ונח ע"ג נוף פטור דאין הולכין בנוף אחר העיקר עי"ש ולא פירש מהיכן זרק כמו בהלכות אחרות שם ומבואר דאפי' זרק מרה"י או זרק מרה"ר יותר מד' אמות ג"כ פטור וע"כ דהוי מקום פטור וכד' התו',]

ונ' לומר בזה דהנה גוף סוגיין דמבואר דלריבר"י טרסקל שבידו למעלה מעשרה חייב וכמו"כ מה שנקטו הראשונים שאילו היה כרמלית בכלים היה לו דין כרמלית לכאורה היה נ' דכיון דהאדם אינו בטל לרשות א"כ ה"ה מה שבידו לא יחשב כרשות ועיין ברשב"א בסוגיין שביאר הטעם דאדם אינו נקבע כרשות בפ"ע משום שהוא נע ונד ולכאורה לפי"ז ה"ה מה שבידו לא יתבטל לרשות ויחשב כדין האדם שמחזיקו וגם בלמעלה מעשרה לא יהא לזה דין רה"י כיון דנע ונד אינו נקבע כרשות ואמנם צ"ל בזה דדווקא אדם כיון שמצד עצמותו הוי נע ונד אינו נקבע כרשות אבל כל רשות שמצ"ע הוי קבועה אלא דעכשיו מטלטלים אותה יכולה להקבע כרשות וע"כ אם יטלטל בית גם בשעת טלטולו יקבע הבית כרשות ומעתה נ' דדווקא למעלה מעשרה כיון דאמרי' גוד אחית וחשיב רשות גמורה מצ"ע בזה לא נ"מ שהוא ביד אדם שנע ונד אבל בלמטה מי' אם יטלטל כלי שיש בו עצמו שיעור כרמלית שיש לו מחיצות יותר מג' הרי דלהכלי יש שם רשות בפ"ע וע"כ אף דהוא ביד אדם שמטלטלו יש לו שם רשות אבל הכא הרי לא איירי שבכלי עצמו יש מחיצות אלא דהטרסקל גבוה מן הקרקע ג' וגם לריבר"י ל"א גו"א מחיצתא בפחות מעשרה א"כ אין לו שם רשות מקום פטור רק מחמת הגבהתו מן הקרקע שהגביה בידו א"כ לא עדיף הטרסקל מגופו וידו עצמם דל"ח רשות אף דגבוהים שלשה איירי למעלה מעשרה,

ג, עיי"ש בתו' שהק' עוד דמאי ס"ד דמתני' איירי למעלה מעשרה הרי בכה"ג הוי מקום פטור ועי"ש בתו"י על הגיליון שכ' ליישב דאיירי דשולי הכלכלה פחות מעשרה ורק מחיצות הכלכלה יוצאים ללמעלה מעשרה אלא דלריבר"י גם בכה"ג נימא גוד אחית כיון דעכ"פ אחר הגוד אסיק יהא כאן מחיצה עשרה והוי כמחיצה וגידוד דמצטרפין לעשרה ולכאורה צ"ע בדבריו דא"כ מ"ט אי לא ס"ל כריבר"י חייב הרי אגידן המחיצות למקום פטור כיון דאגידי ללמעלה מעשרה וא"כ הו"ל כאגד כלי שאגוד לרשות שאין חייב על הוצאתו[ואין לומר דרק ע"י הנחה גמורה כמו בשולי כלי חשיב אגוד אבל מה שאגידי המחיצות למקום אחר כיון דאינם מקום ההנחה ל"ח אגוד דלכאורה לא גרע מחיצות כלי משנצין דמבואר לק' דחשיב אגד על ידם אף דגם הם אינם מקום הנחה של הכלי] ולכאורה היה מקום לדון דכל דין אגד כלי הוא רק היכא דאגוד לרשות שהוציא ממנו או שאגוד כבר לרשות שמוציא לשם דבכה"ג אין כאן הוצאה גמורה אבל כל היכא דאגוד לרשות אחרת הפוטרת אין כאן חיסרון בהוצאה על מה שמכניס לכלי ועיין בשפ"א כאן על ד' תו' ד"ה בגומא שכ' שם תו' דאיירי שהגומא עצמה רה"ר אבל היכא דהגומא מקו"פ או כרמלית אף דמוציא ידו משם לרה"ר אינו חייב כשמניח ביד זו כיון דאגד יד שמיה אגד ואגיד למקו"פ והעיר כנ"ל מנ"ל דגם בכה"ג נאמר דינא דאגד והוכיח בד' התו' דגם בכה"ג אמרי' אגד אמנם באמת יש לחלק בזה בין דינא דאגד יד דהוא דין בפ"ע דידו בתר גופו גריר לדינא דאגד כלי ואכתי י"ל דלעניין אגד כלי בעי' דווקא שיהא אגוד לרשות שמוציא או שמכניס וצ"ע בזה והעירו לי דלד' החזו"א דס"ל דהמוציא חפץ מצד הכלי שברה"ר לצד הכלי שברה"י חייב דדינא דאגד כלי הוא רק כשמוציא החפץ עם הכלי דחשיב הוצאה אחת עי"ש א"כ הכא א"ש דהכא הרי עושה הוצאה בחפץ עצמו שמוציאו ומניחו בתוך הכלי וע"כ ל"ש כאן דין אגד כלי וצ"ע בזה ,