שהיה
קטגוריות: ש_ס / מא חולין / חולין - הרב וורצל / ענייני שחיטה / דף ל

חולין לב. פסול שהיה

**א. פסולי שחיטה הם פסול חיובי-**

בכל פסולי שחיטה יש כמה ראיות שהם פסולים ואף יכולים לפסול את כל השחיטה אף שנעשה בפסול רק בחלק שמצ"ע אינו פוסל השחיטה ולא אמרינן דל מהכא חלק זה, עיין אמר"מ ג-א הביא דעת ביה"ל ח"ב כד-ה דנראה דעתו שאינו פוסל כל השחיטה, ומה"ט נתקשה בטעם הדבר דשחט דרס שחט פסול כל השחיטה, וכתב שהוא מטעם שהסימן כמנח בדיקולא דמי, ונתבאר בענין הגרמה ענין זה באורך, ואכ"מ.

אבל באמר"מ האריך דכל פסולי שחיטה הם פסול חיובי ויש בכוחם לפסול כל השחיטה.

והוכיח כן ממיעו"ב לשיטת רש"י [ונתבאר במקו"א דאף שא"ר מודו בעיקר ד"ז אלא דפליגי משום שכבר נגמרה השחיטה א"א לפוסלה].

אלא שבמקו"א נתבאר דלאו ראיה גמורה היא, ותלי בביאור דין מיעו"ב אם יסודו משום פסול במעשה השחיטה שפוסל את כולו או דלא שייך רובו ככולו היכא שעשה כולו.

וכן מדעת האו"ז-שעח דאף דנקו"ה טריפה מ"מ אם עשה פסול בשחיטה הויא נבילה [ובאמת בביה"ל נתקשה בזה], ובמקו"א הבאנו שהרשב"א מב. מבואר לא כן וס"ל דאי נקו"ה טריפה אף ע"י שהיה אינו אלא טריפה.

וכן דעת יש"ש לפסול במיעו"ק דקנה אף דאם ניקב מאליו כשר וע"כ פסולי שחיטה הוא פסול חיובי.

**ב. אם פסול שהיה הוא פסול חיובי או מטעם הפסק-**

חקרו האחרונים [קובץ שמועות-כא, נאו"י-יז אמר"מ-ג] בפסול שהיה אם יסודו הוא פסול חיובי בשחיטה ככל הפסולים, או דכל דינו הוא שא"א לצרף את שני חלקי השחיטה.

ונפק"מ מזה בכל הנך גווני:

א. שהיה במיעו"ב.

ב. לשיטת האו"ז ור"ת דנקו"ה טריפה ומ"מ אם עשה פסול פסל כל השחיטה, אם כ"ה גם בשהיה שתעשה נבילה.

ג. שהיה במיעו"ק דקנה אם פוסלת כל השחיטה.

**ג. ראיות שהוא פסול חיובי-**

האחרונים הוכיחו מכ"ד שהוא פסול חיובי:

א. באמר"מ הוכיח ממיעוט בתרא דמספק"ל לב. לפסול גם בשהיה, ע"כ הוא פסול חיובי, מיהו כבר נתבאר דלאו ראיה גמורה היא.

ועיין בזכ"י-לט כתב דספק דשהיה במיעו"ב הוא ספק אחר מגמ' ל: ואינו אלא פסול דרבנן, עיי"ש מש"כ ליישב בזה קו' התוס' ל: ע"ד רש"י.

ב. עוד הוכיח משיטת ר"ת דספק הגמ' ל: במיעו"ק דושט, ואף דס"ל לר"ת דנקו"ה טריפה מ"מ ע"י שהיה יהיה נבילה, כש"כ האו"ז-שעח, ודלא כפי' רעק"א סוס"י כז, ונתבאר במקומו.

ג. עוד הוכיח מגמ' כט. שהה בחצי גרגרת כשרה, ואי אמרת מע"מ כרוב איטרפא לה, ורש"י פי' כפשוטו דייפסל משום טריפה וכל קו' הגמ' הוא למאי דלא אסיק אדעתיה הא דלקמן דשאני לענין טרפות דבעי נראה לעיניים.

אבל ברגמ"ה נראה שפי' דכיון דמע"מ כרוב חשיב תחילת השחיטה וייפסל משום שהיה, והק' אמר"מ דאף אם נפסול חלק הראשון של השחיטה מ"מ דל מהכא ויתכשר ע"י חלק השני שעשה מע"מ, וכתב אמר"מ ג-יא דע"כ הוא פסול חיובי ופוסל את כל השחיטה.

[ויל"ד קצת דלא שייך שני שחיטות בסימן אחד דהוי כמנח בדיקולא.

א"נ י"ל דע"י מע"מ חשיב כאילו רובו שחוט וא"א להמשיך לשחוט, אלא דלפי"ד ביה"ל ב-יא מע"מ אינו כרוב ממש רק סגי במחצה].

**ד. ראיות ששהיה מפסקת השחיטה-**

מאידך הביאו האחרונים דיסוד דין שהיה הוא בהפסקת השחיטה, עיין בראשונים כ. דאין פסולי שחיטה נוהגים במליקה, וכתב בחי' הר"ן כ. בשם הרא"ה דמ"מ פסול שהיה נוהג במליקה, ז"ל:"מיהו שהיה וודאי פסלה במליקה אלא דלא איצטריך לאשמועינן דכיון דמלק חציו של סימן ואיטרפא לה ושהה אח"כ כיון שהשהיה מחלקת כי קא מלק טריפה קא מלק והרי היא כאילו נטרפה מעיקרא".

הרי מבואר לנו פשטות ד' הרא"ה דדין שהיה אינו ככל הפסולים ויסודו מטעם הפסקת השחיטה.

מיהו ברשב"א שם כתב דאף שהיה אינה פוסלת במליקה ככל פסולי שחיטה, ובפשוטו טעמו משום דס"ל דשהיה הוא פסול ככל הפסולים ואינו מטעם הפסקה [אלא שכבר תמה עליו רעק"א מסוגיא זבחים סה: דמבואר להדיא שיש פסול שהיה במליקה, ואכ"מ].

וצ"ע מכל הנך ראיות דלעיל דמשמע דשהיה הוא פסול חיובי שיכול לפסול כל השחיטה אם הם מתיישבים עם ד' הרא"ה?

**ה. יישוב שני העניינים-**

א. בהרבה אחרונים רצו לפרש ששני עניינים איכא בדין שהיה, עיין דב"א ח"ב-א וכן צידד בנאו"י-יז [ועי' אבהא"ז פ"ג שחיטה], ששני הדינים איתנהו בדין שהיה, גם הפסקה דיעינן ליה מסברא, וגם דין פסול חיובי דילפינן מהלמ"מ.

ועפי"ז באר הדב"א דכל מה שיש פסול שהיה במיעו"ב הוא רק בשחיטה אבל במליקה לא יפסול, ועפי"ז יישב הסוגיא זבחים דאין שהיה בעוה"ע בין סימן לסימן ומ"ש משהיה במיעו"ב, וכתב דאה"נ אלא דבמליקה אין פסול שהיה רק מתורת הפסקה בעלמא וא"א לפסול במיעו"ב ובין סימן לסימן, וכ"נ ביד יהודה כג-יב.

אבל בנאו"י-יז כתב דל"מ כן בלשון הרא"ה שיהיה נפק"מ להלכה בין מליקה לשחיטה, דלשונו משמע דלא איצטריך פסול שהיה במליקה משום דלכה"פ הוי כמולק את הטריפה, ומשמע להיפך דוודאי כל דין שהיה שיש בשחיטה יש גם במליקה אלא שאי"צ לזה דתיפו"ל משום דהוי כטריפה שהרי אין השחיטות מצטרפות.

ובאר דס"ל להרא"ה דשהיה מפסקת הוא מסברא גם בלא הלמ"מ, וכל הנפק"מ מהלמ"מ דשהיה מפסקת הוא רק לענין דשהה במיעו"ק הוי נבילה ולא טריפה [ולא ס"ל פסול מיעו"ב כלל], וממילא במליקה אין נפק"מ מדין פסול זה שהרי בלא"ה קי"ל כר"י דמלק את הטריפה הויא נבילה ואין המליקה מוציאתה מטומאת נבילה, וא"ש כל לשון הרא"ה.

ומ"מ גם אם בלשון הרא"ה מתבאר כן הרי הוא משום דלא סבר פסול מיעו"ב אבל כיון דמ"מ מבואר בדבריו יסוד הדברים דשהיה בשחיטה היא פסול ובמליקה אינו פוסל רק מפסיק הרי עיקר הביאור בד' רש"י יתכן מאוד, ונתבאר עוד הענין בענין מליקה ובענין שהיה.

ועכ"פ למדנו מדבריהם דשני דינים איתנהו בדין שהיה גם סברא וגם מהלמ"מ.

אלא שהדברים צ"ב רב בתרתי:

חדא, היאך יתכן לומר שהיה הלמ"מ מלבד סברת הפסקה, והרי כל הנפק"מ בהלמ"מ הוא בשהיה במיעו"ב או במיעו"ק לדעת הסוברים נקו"ה טריפה, והרי כל הנך דינים הם ספיקות בגמ', ולהך צד בגמ' דמכשר צ"ע ל"ל פסול שהיה מהלמ"מ תיפו"ל משום הפסקה בשחיטה?

[וכן לדעת הסוברים נקו"ה נבילה אין נפק"מ בזה, להנך דלא ס"ל פסול מיעו"ב].

באמר"מ ג-י כתב באופן מחודש בשיטת רש"י, דבהא גופא מספק"ל ספק הגמ' גבי מיעו"ב אם יש מושג של פסול חיובי בשהיה, ואינו כספק הגמ' ל: גבי חלדה דהתם מספק"ל בעיקר היסוד אם מיעו"ב יכול לפסול אבל מלבד זה מספק"ל גבי שהיה אם יש בו פסול חיובי או רק סברא להפסיק השחיטות, ועוד נתבאר במקומו.

[והבאנו עוד במקומו מש"כ בדעת האו"ז ור"ת דמפרשי ספק הגמ' במיעו"ק, ופי' דגוף ספק הגמ' הוא אם שהיה פוסלת או מפסקת ואף להצד דשהיה אינה פוסלת מ"מ מפסקת ומכלל טריפה לא הוי, וספק הגמ' אי הוי טריפה או נבילה].

ומ"מ אכתי לא נתבאר כה"צ דאי ידעה הגמ' מסברא שיש הפסק בשחיטה א"כ היאך ס"ד שיהיה פסול מיוחד של שהיה ומנ"ל הא, ואטו מספק"ל אם ניתנה הלמ"מ?

וכנראה צ"ל לפי דבריו בנו"א מד' הנאו"י דוודאי יש הלמ"מ לפסול שהיה ומספק"ל בגמ' בביאור ההלמ"מ אם הוא משום פסול חיובי או משום הפסקה, ולפי"ז לא יתיישבו ד' הרא"ה דמשמע דפשיטא ליה שהוא מטעם הפסקה.

ועוד ילה"ק על מהלך הנאו"י ודב"א דמלבד הלמ"מ יש גם פסול הפסקה מסברא מד' הרא"ש דמיבע"ל לפי' ר"ת דלמא לא גמירי שהיה במידי דמטרפא אלא במידי דמנבלה, וצ"ע דלכה"פ יהיה מתורת הפסקה בעלמא וא"א לצרף השחיטות ושוב הוי טריפה ככל נקו"ה?

ב. אולי יל"פ דוודאי כל דין שהיה ילפינן מהלמ"מ, והוא דין פסול חיובי, ומש"כ הרא"ה דיסודו הוא מתורת הפסקת השחיטה היינו דזהו יסוד הפסול במה שיש כאן שחיטה מופסקת, ופשיטא ליה להרא"ה דפסול זה ילפינן גם למליקה כיון שיסודו הוא משום ההפסקה ולא משום צורת המעשה [והרשב"א חולק], ודוחק.

ג. עוי"ל באופ"א, דלעולם שהיה מחלקת השחיטה מסברא, אלא דכ"ז שייך בקנה שאינו חלק מהשחיטה שאינו מוציא חיות רק ע"י שהוא עושה אותו כחלק ממנו וע"י שהיה אינו חלק מהשחיטה.

אבל בושט לעולם הוא חלק מהחיות של הסימן וע"כ הוא חשיב חלק מהשחיטה אף בשהה וע"כ בזה א"א לבוא אלא מתורת פסול שהיה חיובי לפסול כל השחיטה.

ובזה א"ש ג"כ ד' הרא"ש דלא גמירי שהיה במידי דמיטרפא ותיפו"ל משום הפסקה בעלמא, ולהנ"ל בושט א"א לפסול מה"ט.

**ו. אם יש שהיה לקולא להפסיק השחיטה-**

מצאנו שהיה גם לקולא:

א. כתב באשכול שאם שחט סימנין ואח"כ שהה ושחט המפרקת כשר ואין בו פסול גיסטרא שאינו חלק מהשחיטה, ויל"ד שאינו מהלכות שהיה רק הכל תלוי אם ניכר שהוא חלק מהמעשה ולא תלי בגדרי שהיה.

ב. פמ"ג שפ"ד כג-יא שחט חצי גרגרת ושהה ואח"כ שחט הבן ואח"כ גמר הראשון שחיטת האם, שוחט האם עובר משום אוא"ב בזה אבל שוחט הבן אינו עובר, ואף שישנה לשחיטה מתוע"ס מ"מ שהיה מפסקת את השחיטה ואזל מעשה קמא.

ג. עיין ביד יהודה כג-יב שהביא ד' היש"ש דכל הפסולים במיעו"ק דקנה ומ"מ צידד דשהיה כשר ואינו פוסל כל השחיטה, וכתב הטעם משום דאזל ליה מעשה קמא.

והעיר ע"ז ביד יהודה דא"כ נמצא שאם החליד ואח"כ שהה כשר, דע"י שהיה הופסקה השחיטה [ותמה ע"ז דלא משמע כן].

ויסוד הדברים משום ששהיה מפסקת את המעשה, ומשמע מזה דמסברא ידעינן שהוא מפסיק את המעשה ואינו רק פסול מהלמ"מ דא"כ היאך יתכן זה לקולא.