82 חלב הקיבה
קטגוריות: ש_ס / מא חולין / חולין - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / תערובת תשע_ד

יום ב' ח' מנ"א תשע"ד

א] בד' התוס' בע"ז מבו' דלדעת ר"ת גם קודם חזרה לא נאסר אלא חלב הצלול, אך חלב הקרוש הי' מותר גם קודם חזרה, ועי' לב ארי' בחולין שפירש דהוכרחו לזה, משום דאי נימא דקודם חזרה הי' אסור גם חלב הקרוש, הרי דאף דבמשנה אחרונה חזרו דהחלב לא חשיב כגופה, אי"ז טעם למימר דלא חשיב כחלב, - והיינו שהרי למשנה ראשונה אף חלב הצלול חשיב כגופה, ונמצא דהחזרה דמשנה אחרונה אי"ז במסוים לגבי חלב הקרוש דהוי פירשא, אלא הוי החזרה אף לגבי חלב הצלול, וחזרה זו הרי אינה טעם למימר דאין ע"ז תורת חלב, שהרי חזינן דחלב הצלול יש עליו תורת חלב גם למשנה אחרונה, וא"כ מהיכ"ת יהא דין חלב הקרוש תלוי בפלוגתת משנה ראשונה ומשנה אחרונה.

אך בד' הרשב"א בתוה"ב ובמשמה"ב מפורש דכל הא דלדעת ר"ת אין על חלב הקרוש תורת חלב הוא רק למשנה אחרונה,[[1]](#footnote-2) וזה צ"ב.

ב] ונראה הביאור בזה, וכעי"ז כתב היד יהודה, דלעולם עיקר החזרה דמשנה אחרונה היא דהחלב שנתעכל חשיב כפרש, וע"כ למשנה ראשונה דלא חשיב החלב שנתעכל כפרש, יש עליו תורת חלב אף בקרוש, ולמשנה אחרונה דחשיב כפרש, הרי דקרוש שנתעכל עיכול גמור אין עליו תורת חלב, אך צלול שלא נתעכל עיכול גמור, אין עליו תורת פרש, וע"כ יש עליו תורת חלב.

ומ"מ כאשר באנו לאסרו משום דהוי כגוף הבהמה מכח העיכול, הרי דבזה אמרינן דאף צלול מותר, דכל הא דעיכול חושבו כגוף הבהמה, הוא רק אם מכח העיכול יהא מגופה, וע"כ אף בתחילת העיכול ה"ה חשוב כגופה, אך למשנה אחרונה דע"י עיכול החלב הו"ל פרש בעלמא ואינו חשוב מגופה, הרי דאף דבצלול שלא נשלם העיכול אינו חשוב כפרש, מ"מ אין תחילת עיכול זה גורם לחשבו כגופה, שהרי ע"י עיכול זה אינו נעשה מכלל גופה אלא הו"ל פרש.

וזהו מש"כ הרשב"א בתוה"ב דלמשנה אחרונה מותר בין קרוש ובין צלול "ממ"נ", והיינו דממ"נ אם באת לדון בתורת הדבר בפנ"ע דאינו פרש, הרי דאינו חלק מגופה, ואם באת לדון בתורת העיכול, הרי דאין עיכול זה גורם ליחשב כחלק מגופה.

והיד"י כתב קצת בע"א, ודבריו מתישבים טפי בל' הרשב"א "ממ"נ", והיינו דבחלב הצלול דאיכא תחילת עיכול, הרי דהגם דכיון דאי"ז עיכול גמור לא חשבינן לי' כפרש, אך בה במידה שבאת לדון מכח העיכול, אף הוא חשוב כפרש, וע"כ אם באת לחשבו כגופה מכח עיכול זה, הרי דבזה אמרינן דאדרבה בהמידה שהוא מעוכל בה, אף הו"ל כפרש, וזמש"כ הרשב"א דהוא מותר ממ"נ, דבהמידה שאינו מעוכל, אינו חלק מגופה, ובהמידה שהוא מעוכל, הו"ל פרש.

ג] ויש להוסיף, דבד' הרמב"ן במלחמות בסוגיין מבו' לכאו' להדיא דאף למשנה ראשונה הי' חלב הקרוש מותר משום דהו"ל פירשא בעלמא, וזהו שהק' דמאי פריך דשמואל אדשמואל, וגם הק' דמ"ט לא השיב ר' ישמעאל לר' יהושע דחלב הקרוש הו"ל פירשא בעלמא, אלא הביא מהא דשרינן בקיבת עולה אף בחלב הצלול.

ואמנם דבהך מילתא פליג הרמב"ן ע"ד התוס', דבד' התוס' מבו' שהיו מעמידין גם בחלב הצלול, ולפ"ז לא מצינו מאן דס"ל דחלב הקרוש אוסר, אך הרמב"ן פירש בדעת ר' יהושע דאסרינן משום החלב הקרוש, וזהו שהק' דמ"ט לא השיב לו ר' ישמעאל כן.

וצ"ע רב לפ"ז, דכיון דחזינן דלר' יהושע חלב הקרוש ל"ה פירשא וה"ה אסור, א"כ מנ"ל דר' ישמעאל פליג עליו בזה, דמכח זה הק' הרמב"ן דמ"ט לא השיב ר' ישמעאל כן, ומנ"ל דלא קי"ל בזה כר' יהושע.

ושמעתי לפרש בזה, דבאמת ילה"ע בד' ר' ישמעאל לפ"ד הרמב"ן שם שפירש דר' ישמעאל מייתי מהא דחלב הצלול לא חשיב כגופה, דה"נ חלב הקרוש לא חשיב כגופה, וכתב דהוא ק"ו, משום דבחלב הקרוש יש להתיר גם משום דהו"ל פירשא, והרי בפשוטו י"ל דחלב הקרוש שנתעכל טפי, חשיב כגופה, ול"ד לחלב הצלול דלא חשיב כגופה, - וי"ל דאה"נ, כל הא דמייתי מזה ר' ישמעאל, הוא משום דס"ל דחלב הקרוש מכח עיכולו הו"ל פירשא בעלמא, וע"כ ודאי דאין עיכולו גורם לחשבו כגופה, וזה ע"ד שנת' לעיל בד' הרשב"א.

ולפ"ז נמצא דמד' ר' ישמעאל יש ללמוד דפליג בהך מילתא על ר' יהושע וס"ל דחלב הקרוש הו"ל פירשא בעלמא, ושפיר הק' הרמב"ן דמ"ט הוצרך ר' ישמעאל להביא מקיבת עולה, ולא השיב על ר' יהושע דחלב הקרוש הו"ל פירשא בעלמא, ומה"ט נמי לא קי"ל כר' יהושע בזה, דר' ישמעאל נחלק עליו, וקי"ל כוותי'.

1. ועי' בתוה"ב שפירש לפ"ז דגם הא דמייתי ר' ישמעאל מקיבת עולה דכהן שורפה חי', קאי על קרוש, ועמד דאי"ז במשמעות ל' שורפה, וכנראה דהיינו, דאף דלמשנה ראשונה גם חלב הצלול הו"ל כגופה, כמבו' כן בסוגיית הגמ' דמפרשינן דסיפא דטרפה שינקה מן הכשרה, הוא כמשנה אחרונה, והרי הני בבי איירי בצלול, (דאם בקרוש הרי אף בכשרה שינקה מן הטרפה שרי), ואפ"ה למשנה ראשונה ה"ז אסור, מ"מ כיון דר' יהושע דאסר, איירי בקרוש, וכמש"כ הרשב"א דדרך שמעמידין בקרוש, הרי דל"ה מצי ר' ישמעאל למיפרך עלי' מהא דחלב הצלול לא חשיב כגופה, דודאי דיש מקום לחלק דחלב הקרוש חשיב טפי כגופה, וע"כ בע"כ דהא דמייתי ר' ישמעאל מקיבת עולה, היינו בקרוש, - והנה אמנם לקושטא דמילתא נמצא לדעת הרשב"א, דליכא מאן דס"ל דצלול לא חשיב כגופה וקרוש חשיב כגופה, דלמשנה ראשונה אף צלול חשיב כגופה, ולמשנה אחרונה אף קרוש לא חשיב כגופה. [↑](#footnote-ref-2)