ד_ אמות - שיעורם
קטגוריות: ש_ס / לב בבא מציעא / ב_מ עניינים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / קנינים

אור ליום ג' כ"א טבת תשע"א

א] ב"מ ד"י., ד' אמות של אדם קונות לו, בשיעור ד' אמות כתב תלמיד הרשב"א בסוגיין דהוא ח' על ח', ועי' בעה"מ בעירובין פ"ד כתב דכ"ה דלגבי תחומין הוי מקום שביתתו ח' על ח', ה"נ הוא לענין ד' אמות הקונות לו, וכ"כ הרשב"א הרא"ש והר"ן שם.

והנה משמעות ד' הראשונים שם, דכ"ז הוא למ"ד דהתם יש לו ח' על ח', אך למ"ד דהתם אין לו אלא ד' והוא באמצעם, אף לענין קנין ד' אמות הוא כן, אך באור גדול רפ"ד דעירובין נקט דלענין ד' אמות דקנין כו"ע מודו דיש לו ח' על ח'.

ובגמ' גיטין דע"ח. אמרו כגון שיש ביניהם ח' אמות מצומצמות, והרי דלא אמרינן דהוא באמצע הד' אמות, אך י"ל דהגמ' שם אזלא לפ"מ דקי"ל לענין תחומין דלא כמ"ד דהוא באמצען.

ולמ"ד התם דבורר לו ד' אמות שירצה, אשר כן קי"ל לדעת הרמב"ם ודעימי', צ"ע היאך הוי הדין לגבי קניית ד' אמות, וי"ל דבזה מודה דיש לו ד' אמות לכל רוח, ודו"ק, ובאמת דאין כ"כ נפ"מ בזה, שהרי ודאי יכול לברור לו ד' אמות אלו ואח"כ לברור לו ד' אמות אחרים, וגם בחפץ גדול ארוך ה' אמות, הרי בידו לקנות מתחילה מקצתו, למש"כ האבנ"מ והנתיה"מ דגם בחצר אמרינן דכמאן דפסיק, ואח"כ לקנות מקצתו.

ומד' האבנ"מ סימן קל"ט מוכח שנקט דאין לו אלא ד' אמות, וכמש"נ להלן מדבריו.

וילה"ע, דאי נימא דאין לו ד' אמות אלא לרוח שיברר, א"כ תיקשי בהא דמהני ד' אמות בגט אף בעל כרחה, כמפורש בפירש"י גיטין די"ג:, וכן מ' גם מהא דפריך בגיטין דע"ח: דתיגרש מאוירא דד' אמות, ואם אין לה ד' אמות אלא ברוח שביררה, א"כ הרי בידה לברור לרוח אחרת, ולא תהא מגורשת, וצ"ל דהתם אי"ז תלוי בדעתה, וכאשר חזינן דל"מ למימר אי אפשי בתקנ"ח, וצ"ע בזה.

ב] ובחי' תלמיד הרשב"א כתב עוד, דמשערינן באמות דידי', וכן מ' גם ממה שדימו הראשונים דין ד' אמות לקנין לדין ד' אמות דשביתה, וא"כ דמי לענין הא דבדידי' משערינן, והיינו רק היכא דאמה דידי' יתירה על אמה בינונית, אך היכא דאמה בינונית יתירה על אמה דידי', משערינן באמה בינונית, כמבו' בסוגיא דעירובין, וכבר עמד ע"ז באור גדול שם, עיי"ש.

ג] ויש להסתפק אם ד' אמות הם מלבד מקום רגליו או הם עם מקום רגליו, והנה לגבי ד' אמות דתחומין נחלקו בזה הראשונים, ועי' או"ז עירובין שדקדק מד' רש"י דהוא מלבד מקום רגליו ומד' הרמב"ם דהוא עם מקום רגליו, והובאו דבריו בדרכי משה סימן שצ"ו, ועי' גם בחי' המאירי שכתב דרוב הגאונים הסכימו דהוא מלבד מקום רגליו, ובחי' הריטב"א עירובין דמ"ה. כתב דהוא עם מקום רגליו.

ולדעת הסוברים דהוא מלבד מקום רגליו, צ"ע הא דלמ"ד דיש לו לכל רוח אין לו אלא ח' על ח', ואין לומר דכיון שיש לו לכל רוח, ע"כ שאני, וגופו ג"כ הוי מכלל מקום זה, דא"כ נמצא דלמ"ד דבורר לכל רוח שירצה יכול לילך ד' אמות ממקום רגליו, ולמ"ד דיש לו לכל רוח אינו יכול לילך ד' אמות, ומשמעות הדברים דליכא חומרא טפי למ"ד דיש לו לכל רוח.

אך מאידך לדעת הסוברים דהוא עם מקום רגליו, לא תיקשי מהא דיש לו ח' על ח' ואין מנכים מקום רגליו, והיינו משום דכל הא דהוא מלבד מקום רגליו, הוא משום דהוא עצמו הוי בתוך ד' אמותיו, אך כיון שיש לו ד' אמות לכל רוח ויש לו ח' על ח', שפיר מהני שיהא הוא בתוך ח' אמות אלו, ול"ב שיהא בתוך ד' אמות דכל רוח, ודו"ק.

והנה לכאו' לגבי קנין ג"כ תלי בפלוגתא זו, וזה אי נימא דאין לו ח' על ח', אלא ד' אמות לרוח אחת, ה"ז תלוי בפלוגתא זו, אם יש לו ד' אמות מלבד מקום רגליו.

ועי' בהגה' מים חיים פי"ז מגזו"א שהק' ע"ד המ"מ דבעינן עומד בתוכו, שהרי בד' אמות אינו עומד בתוכם אלא חוצה להם, ולכאו' מבו' שנקט דד' אמות הוא חוץ ממקום רגליו, ויותר מחודש בדבריו, דמקום רגליו אינו קונה לו, וע"כ ל"ה כעומד בתוכו.

אך יש לדחות, שכונתו להק' מל' הרמב"ם שכתב דד' אמות שהוא עומד בצידם, וכיון שהוא עומד חוץ לד' אמות, הרי חזינן דל' עומד בצידם היינו שעומד חוצה להם, וא"כ ה"נ מתפרש מש"כ הרמב"ם לגבי חצר שהוא עומד בצידה.

אך שו"ר באבנ"מ סימן קל"ט סק"י, ז"ל, ואפשר דשמואל נמי ס"ל קרוב לה היינו ד' אמות כרב, והא דקאמר שעורא כדי שתשוח ותטלנו היינו משום דכדי שתשוח ותטלנו הוא מעט פחות מד' אמות לפי שיעור קומת אדם בינוני ג' אמות וכמ"ש הר"ן שם, וצריך שיהיה הגט מונח בפחות מד' אמות משום דבעינן עומד בצדו, וכבר פסק רמ"א בח"מ סימן ר' דעומד בצדו היינו בתוכו ולא חוצה לו וכו', ולכך צריכה שתעמוד תוך ד' אמות שהוא חצירה, ומשו"ה צריך קורבה בכדי שתשוח ותטלנו שהוא פחות מד' אמות בכדי שתהא עומדת תוך ד' אמות שהוא תוך חצירה, עכ"ל.

ולמדנו מדבריו כמה הלכתא גבירתא, א', דס"ל דד' אמות הוא חוץ למקום רגליו, ב', דס"ל דכל דחשבינן ד' אמות מלבד מקום רגליו, הרי דמקום רגליו אינו מכלל הרשות, וע"כ לא חשיב כעומד בתוכו ול"מ, ג', דכל שנפל הגט בתוך ג' חשיב כעומד בתוכו, ולא אמרינן דגם כה"ג הרי רשותו היא ד' אמות הסמוכים לו שהוא אינו עומד בתוכם, אלא בכה"ג אנו דנים שגם מקום עמידתו הוא מכלל הד' אמות, ורק כשנפל הגט באמה הרביעית, דכה"ג כל הא שיש לנו לדון שיועיל הוא משום שנותנין לו ד' אמות מחוץ למקום רגליו, ע"כ בכה"ג אינו עומד בתוכו, ד', מ' דס"ל דלדין עומד בתוכו בעינן שיעמוד כולו בתוכו, ול"מ שיעמוד מקצתו בתוכו, וע"כ ל"מ שיהא הגט מעט פחות מד' אמות, שיהא מקצתה בתוך הד' אמות.

והנה מוכח עוד מדבריו, דס"ל דאין נותנין ח' על ח', דאם יש לו ח' על ח', הרי ודאי דמקום רגליו שהוא בתוך הח' על ח', הוי בכלל רשותו, וחשיב כעומד בתוכו.

ד] והנה הראשונים הקשו, בהיתה מהלכת ברה"ר וזרק לה גט לתוך קלתה, דמ"ט לא תהא מגורשת בד' אמותי', ולכאו' מבו' דאף מקום עמידתה הוא בכלל רשותה הקונה לה.

אך באמת אי"ז סתירה לד' האבנ"מ, שהרי להדיא מבו' בדבריו, דכל דהגט הוא בתוך ג' אמות, חשיבא כעומדת בתוכו, והיינו דבכה"ג אנו דנים את מקום עמידתה מכלל הד' אמות, וע"כ ה"נ אם נפל הגט על קלתה אנו דנים את מקומה בתוך הד' אמות.

וי"ל עוד, למש"נ במק"א, דהא דאינה מגורשת משום שהגט הוא ע"ג ראשה, וכמש"כ הרמב"ן דנתן גט על גופה ה"ה מגורשת, בעכצ"ל דאיירי בגונא שהגט בולט לצידי ראשה, ואכמ"ל, ולפ"ז ניחא, דעל הגט הבולט לצידי ראשה הק' הראשונים שיקנהו בד' אמות, וז"פ.

ובאמת בד' הרשב"א הרא"ש והר"ן שעמדו על קו' זו, אין ללמוד לנידו"ד, שהרי דעתם בעירובין דיש לו ח' על ח' אמות, וא"כ ודאי דאף מקום עמידתו הוי מכלל הרשות הקונה, וכמש"נ לעיל.