7. בגדר בסיס
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / מוקצה / הרב מאיר קאופמן / שיעורים

ט' כסליו ע"ב

**סימן ז'**

**בגדר איסור בסיס והמסתעף**

**א] בגדר איסור בסיס האם זה מצד טפילות או שזה מצד הקצאה ביאור צדדי הספק והמשמעויות שזה הקצאה**

**ב] בדינא דשכח האם זה חיסרון בהטפלה או בהקצאה וכמה נפק"מ בזה**

**ג]בשיטת ר"ת שמניח על מנת לנער לא חל בסיס האם זה מצד חסרון הטפלה או הקצאה והנפק"מ בזה**

**ד]בביאור החיסרון דאין בסיס באמצע שבת האם מצד הקצאה או מצד הטפלה של הדבר והנפק"מ בזה**

**ה]האם מועיל ככר ותינוק בדבר דהוי בסיס**

**ו] המקומות שמצאנו בבסיס שאין בזה איסור לאחר שנסתלק המוקצה אבל בזמן שהוא בסיס אסור וביאור הדבר**

**ז]בביאור דינא דמיגו דאיתקצאי בבסיס**

**ח] יוכיח מהתוס' והרי"ד שזה רק טפילות**

**ט] מה שיש להוכיח בדעת הרמב"ן**

**י] בגדר הטפילות שעושה לדין בסיס**

**י"א] בדברי הפמ"ג דדבר שגורם להחזקת המנורה הוי בסיס**

**י"ב] בהגדרת ההקצאה מצד האיסור טלטול שבזה**

**י"ג] בענין תנאי בנר**

**בגדר איסור בסיס האם זה מצד טפילות או שזה מצד הקצאה ביאור צדדי הספק והמשמעויות שזה הקצאה**

א] מבואר בגמ' קמ"ב: קכ"ה: מ"ז: מ"ד: מ"ג. דאיכא לדין דבמניח מוקצה על היתר הדבר ההיתר נעשה מוקצה וגם אם ינער המוקצה מעליו הוא ישאר באיסורו וצ"ב בטעם הדבר ובפשוטו הטעם כמבואר ברש"י מ"ז. דהבסיס נעשה טפל למוקצה ובטל תורת כלי מיניה דהינו שכיון שהטפיל ההיתר למוקצה הוא מקבל את דיני המוקצה וכן הוא לשון תוס' מ"ז. דשיורי כוסות אינם חשיבי שהכוס יהיה בטל לגביהו ומבואר שיסוד דין בסיס שהכלי בטל לאיסור אמנם יש שביארו שזה מצד הקצאה ובפשוטו הביאור שכיון שייחד הכלי לשימוש המוקצה הרי דעת האדם להקצותו ביחד אם המוקצה והנה גם לצד זה אפשר לומר בשני אופנים א.אפשר לומר שכל יסוד הדין הוא הקצאה מהחפץ ב.אמנם יתכן שזה וודאי השלב הראשון שהוא מטפיל הבסיס למוקצה ושלב שני שהקצאתו מהחפץ כוללת גם את הדברים הטפלים אליו ובזה א"ש לשונות הראשונים שזה מצד שהבסיס בטל למוקצה ומסתברא שזה וודאי שזה תקנה דרבנן דבסיס ולא שזה דבר שמצד הלכות הקצאה הרגילים זה סיבה לאסור [ויתכן עוד שכיון שיחד הכלי שהמוקצה יעמוד עליו ולכן לא יכול לטלטל הכלי לכן יש כאן הקצאה מהכלי דהינו שרק מחמת האיסור שיש כאן לטלטל הכלי כשהמוקצה עליו לכן יש כאן הקצאה אמנם זה צ"ע מכופין את הסל לפני האפרוחים שהרי יכול להפריחם ואולי זה מצד לא פלוג וצ"ע]

והנה מצאנו כמה מקומות שמשמע שזה מצד הקצאה א. עיין ר"ת בספר הישר ס"ד שכתב וז"ל ושכח מ"ט דלא חשיב ליה דחיה כ"ש מחשב ליטול החבית דלא דחיה עכ"ל דהינו דטעם שוכח זה מצד שאין כאן דחיה בידים ולכן על דעת ליטול אינו בסיס כי אין כאן דחיה ומשמע שזה מצד הדין בהקצאה שצריך דחיה בידים וע"ש שכתב עוד שהדין בסיס במקום שיכול לנער מיד לחלק מהאמוראים תלוי בר"י ור"ש גם לענין הזמן שהמוקצה עליו הרי מפורש שיסוד דין בסיס הוא מצד הקצאה ולכן זה תלוי בר"י ור"ש ב.עיין תרוה"ד פסקים קצ"ג שכתב שגם מניח באקראי חשיב בסיס וביאר הטעם הואיל ויודע שהמוקצה יהיה נח על החפץ בשבת גם החפץ נעשה מוקצה שמקצה דעתו ממנו עכ"ל ובפשוטו כוונתו לבאר טעם האיסור כה"ג שאם מצד טפילות הרי אין שום הטפלה מצידו אלא שבמקרה כך זה מונח אבל אם מצד הקצאה כי לא יכול טלטל הכלי א"כ גם כאן זה כך ג.עיין או"ש פכ"ה משבת שכתב שאין בסיס באוכלים כיון שאין אדם מקצה דעתו מאוכל וכל זה סברא אם האיסור מצד הקצאה של האדם אבל אם מצד שיש תקנה דרבנן של טפילות למוקצה אין בזה סברא לחלק וכדברי האו"ש מבואר במאירי פ' נוטל ובדף קכ"ג ד.עיין ריטב"א קכ"ה שכתב שנר שאחורי הדלת זה לא עושה הדלת מוקצה כי דעתו וודאי לפתוח הדלת דהינו אפילו שהדלת תהיה טפילה כל השבת לנר בכל אופן אין לו הקצאה מלטלטלה ובפשוטו זה סברא בהקצאה מהדבר ה.עיין רשב"א קמ"ג. שכתב שבמניח בשבת על דעת לנער לא חל בסיס לר"י וכ"ש לר"ש ואם דינא דבסיס זה רק שיש כאן הלכה שטפילות של המוקצה מקבל את דיני המוקצה מה זה ענין לר"י ור"ש אלא משמע שיסודו מצד הקצאה מהחפץ ולכן כאן כתב שכ"ש לר"ש שכה"ג לא חשיב הקצאה מהחפץ

והנה ידוע הנידון האם יש דין בסיס בכלי שמלאכתו לאיסור והישועות יעקב הוכיח להיתר אמנם בתוס' רי"ד קנ"ד: מבואר שיש בזה דין בסיס ובפשוטו הנידון שאם זה רק גזירת כלים ואין בזה משום הקצאה א"כ מהיכי תיתי שיש בזה גזירת בסיס אמנם אם זה מוקצה יש מקום לדון ובפשוטו אם זה הלכה של טפילות א"כ כיון שזה סוג מסוגי המוקצה אין סיבה שלא יהיה בזה דין בסיס אבל אם זה מצד הקצאה מהחפץ יתכשן שכיון שכאן יכול לצורך גופו ומקומו וזה לא חיסרון בגוף החפץ כה"ג אין כאן הקצאה

**בדינא דשכח האם זה חיסרון בהטפלה או בהקצאה וכמה נפק"מ בזה**

ב]והנה מצאנו כמה הגבלות בדין בסיס ויש לדון האם זה מצד חסרון בטפלות או מצד שחסר בהקצאה ואיכא בזה כמה נפק"מ וכדלקמן

א.הנה מבואר בגמ' דבשוכח ליכא לדינא דבסיס ובטעם הדבר בפשוטו זה חסרון בטפילות של הדבר אמנם יתכן לבאר שזה חיסרון בהקצאה שכיון שלא יחד הדבר לשמש המוקצה אין כאן הקצאה על החפץ וכן הבאינו בפשוטו מר"ת בספר הישר ולכאורא יש בזה כמה נפק"מ א. בהניח דבר על דעת שיהיה על הבסיס כל השבת אלא שחשב שזה לא מוקצה דאם החיסרון בשוכח מצד שחסר בהטפלה של הדבר א"כ מסתבר שכאן שהטפיל לדבר אין שום חיסרון משא"כ אם זה סברא שחסר בהקצאה א"כ כאן שחשב שזה היתר א"כ אין כאן שום הקצאה ועיין שו"ת חת"ס סימן ע"ח שנקט שכה"ג לא חל בסיס ודימה דבר זה לשוכח וכן מבואר בפשוטו בחידושי הגרעק"א שנקט שבנותן רשות לחברו לשתות יין בכוסו ואחרי זה עשהו תרומה שיש כאן אין אדם אוסר דבר שאינו שלו והרי להיתר נתן לו רשות ורק שאחרי זה עשה על זה חלות תרומה ועיין פרמ"ג בא"א ש"י סק"ח שנסתפק בהיה בקינה ביצי היתר ונתערב ביצי איסור שמספק הכל אסור האם חשיב מניח או שוכח דהרי ההנחה של ביצי היתר היו בתור היתר ולא בתור איסור [והאריך בזה בספר האיר יוסף על רעק"א] ולכאורא אם מצד הטפלה אין הדין מובן אלא א"כ נימא שהטפלה לדבר היתר זה פחות הטפלה ולא מסתבר

והנה מבואר בגמ' מ"ג: שמת בשבת הופכו ממטה למטה והקשו הראשונים הרי המטה נהיתה בסיס ועיין רא"ש שכתב דבמת בשבת הוי כשוכח אמנם הבעל המאור כתב שאין בסיס באמצע שבת ובפשוטו זה תלוי בנ"ל דכאן הרי הניח את החי על המיטה לפני שבת על דעת שיהיה שם ורק שמיתתו היתה בשבת ומבואר דעת הרא"ש שזה שוכח והבעל המאור נקט שזה כמניח דהינו שנחלקו בהיה דעתו להניח החפץ לכל השבת אלא שהמוקצה נהיה בתור שוכח דהרא"ש נקט שזה שוכח והבעל המאור נקט שזה מניח אמנם אין זה מוכרח בדעת הרא"ש דיתכן שנקט שמת וחי זה כמו שני דברים

ב.מבואר בגמ' דבסיס לאיסור ולהיתר לא הוי בסיס ויש לעיין בהיה דעתו להניח היתר ושכח או שהניח היתר ובא חבירו והוריד ההיתר ובשו"ת אגרות משה ח"ג סנ"א נקט לאיסור ובשש"כ פ"כ הביא מהגרשז"א להתיר והנה יסוד פלוגתתם בגדר איסור והיתר האם חשיב שאין כאן הטפלה לאיסור כלל כיון שזה יחד אם ההיתר או שיש כאן הטפלה לאיסור אלא שלא חל בסיס כי יש גם הטפלה להיתר וא"כ עד כמה שלמעשה לא היה ההיתר וההטפלה לאיסור היתה מדעת הבעלים א"כ חשיב כמניח [ובפשוטו זה תלוי בדברי הראשונים האם יסוד ההיתר כי האיסור בטל להיתר דהינו שזה כאילו אין כאן איסור או שגם ללא זה מותר] אמנם כל הנידון עד כמה שיסוד הדין בסיס מצד הטפלתו אבל אם כל דינו מצד הקצאת האדם א"כ כאן אין כאן הקצאה מצידו דהוא הניח בתור שהחפץ אינו במצב של מוקצה משימוש וז"ב

ג.עוד יש לדון בהונח שם היתר בער"ש אבל בשכח ובפשוטו אם החיסרון בשכח שכה"ג אין כאן הטפלה לחפץ א"כ גם כאן אין כאן הטפלה לחפץ של ההיתר אלא של האיסור אמנם אם זה חיסרון בהקצאה א"כ כאן למעשה זה הקצאה בטעות שזה לא חל וכמבואר בחזו"א "ט סקי"ג אמנם אין זה מוכרח דיתכן דגם שכח זה לא סיבה לבסיס אבל זה מספיק להפקיע את הטפילות למוקצה

**בשיטת ר"ת שמניח על מנת לנער לא חל בסיס האם זה מצד חסרון הטפלה או הקצאה והנפק"מ בזה**

ג]והנה שיטת ר"ת הובא בתוס' ובבעל התרומות שבמניח על מנת לנער בשבת זה לא נהיה בסיס ולנ"ל יש לבאר דבר זה בשני אופנים **א.** שזה חסרון בטפילות שרק אם יחד את זה לכל השבת הוי הטפלה למוקצה אבל למקצת שבת אין זה הטפלה מספיקה שבכחה לאסור וכמו דלרשב"א במניח בשבת על מנת לנער לא חל בסיס דבפשוטו צירוף הסברות שזה הנחת ארעי וכן הוא לשון הריטב"א קכ"ה: לענין פגה שטמנה בטבל וז"ל דהתם גבי פגה וחררה והטמנת החמין בגיזי צמר הונחה שם וודאי על דעת ליטלה בשבת עצמה דלא סגיא בלאו הכי והנחת ארעי היא ולפיכך אינה נעשית בסיס וכו' עכ"ל **ב.**אמנם יש לבאר הטעם שזה חסרון בהקצאה שוודאי הקצאה שמצד האדם צריך לכל השבת וכמו הקצאה לאוצר בפשוטו אם יקצה רק לחצי שבת אין זה הקצאה וה"ה כאן כל שדעתו לקחת הדבר זה לא הקצאה וכן הוא לשון ר"ת בספר הישר כמו שהבאינו לעיל

והנה לשון התוס' שזה כמו שוכח ולטעם שאינו הקצאה א"ש שגם שוכח לא היה מצידו הקצאה אמנם אם זה חסר בטפילות צ"ל שכוונת התוס' שכיון שחזינן שבשכח זה לא נהיה בסיס דהינו שלא עצם המציאות שהכלי מונח שם זה סיבת האיסור אלא מה שמטפיל למוקצה ממילא אפשר לומר שאם לא מניח לכל השבת אין כאן הטפלה למוקצה

והנה עיין ט"ז סימן רע"ט סק"ב שהאריך דבמניח נר על מנת ליטלו לאחר שיכבה חשיב כמניח על מנת לנער שלא חל דין בסיס לר"ת והאריכו האחרונים לבאר מה זה שונה מכל בסיס של נר שכן חל דין בסיס אמנם מפורש בדבריו שכל ההיתר שהתיר לצורך גופו ומקומו זה רק בכבה אבל כל זמן שזה דולק וודאי אסור ועיין בית מאיר סימן ש"ט ובמאמר מרדכי ס' רע"ט שתמהו על זה דעד כמה שזה בסיס בתחילת שבת א"כ שיהיה על זה מיגו דאיתקצאי ובפשוטו הביאור בט"ז שס"ל שמה שזה לא לכל השבת זה חיסרון בהקצאה אבל מצד הטפילות אין שום חיסרון וס"ל שכל שבטפילות לא חסר אין בזה טלטול מהצד וכמו שהארכנו בסימן ו' ענף ב' ולכן כל זמן שזה דולק אסור לטלטלו מצד שזה לא טלטול מהצד אמנם החלות מוקצה של בסיס לא חל על זה וממילא אין כאן מיגו דאיתקצאי

והנה יש בזה כמה נפק"מ א. בפשוטו נפק"מ האם בדבר שמיוחד למוקצה יהיה בסיס אם דעתו לנער דעד כמה שהסברא שבדעתו לנער לא חל בסיס כי חסר בטפילות א"כ יתכן שבדבר שעומד לזה גם בכה"ג הוא נטפל לכלי אמנם אם זה חיסרון מצד ההקצאה מהחפץ א"כ מסתבר שגם כה"ג חסר בהקצאה והנה הראשונים הקשו על ר"ת מנר ובחידושי הגר"א והחזו"א תירצו שכיון שזה עומד לנר לא איכפת לן שרוצה לנער אמנם יתכן שרק דבר שהוא מחמת הקצאתו שלו על מקרה זה אין לזה שם הקצאה לחלק מהשבת אבל אם זה מצד הדבר בעצמו כה"ג גם לחלק מהשבת חשיב שהוא מוקצה משימוש וצ"ע

ב.עוד יש לדון בבסיס לאיסור ולהיתר ודעתו להוריד ההיתר בשבת ולהשאיר האיסור לדעת ר"ת ובפשוטו זה תלוי בנ"ל דאם החיסרון דחסר בהטפלה א"כ גם כאן חסר בהטפלה של ההיתר וממילא זה נהיה בסיס לאיסור אמנם אם נימא שהסברא שחסר בהקצאה א"כ כאן וודאי אין סיבה להקצאה כלל בתחילת השבת דהרי יש כאן היתר ועיין שו"ת ר' משולם איגרא ס"ז שנקט לאיסור אמנם גם אם נימא שזה חיסרון בהטפלה יתכן שגם דבר שדעתו להוריד זה מגרע בהטפלה לאיסור שלא יהיה בכוחו לאסור [ויתכן שזה תלוי האם צריך שההיתר יהיה יותר חשוב וצ"ע]

ג.עוד כתבו לדון במניח איסור בתחילת השבת על דעת להניח היתר בהמשך השבת דבפשוטו אם החיסרון מצד ההקצאה א"כ כיון שכשיניח היתר אין כאן הקצאה א"כ אין כאן הקצאה לכל השבת אמנם אם זה מצד הטפלה א"כ האיסור הרי הוא לכל השבת ומה שבחלק מהשבת זה לא סיבה לאסור לא איכפת לן ואפילו אם הגדר באיסור והיתר כאילו אין כאן האיסור אבל יתכן שכזו דרגא שרק בדין זה נחשב שהאיסור אינו כאן זה לא מחסר בהטפלה לכל השבת והנה וודאי סתימת הפוסקים שכה"ג זה אסור ואולי המחשבה להניח דבר אחר אין לה משמעות מספקת ודנים שאין זו מחשבה גמורה ורק לכן זה אסור וצ"ע

ד.עוד יש לדון נפק"מ במניח איסור ודעתו שאולי ינער האיסור כגון שאם יהיה לו צורך ינער האיסור ובפשוטו אם החיסרון מצד ההטפלה א"כ יתכן שכיון שאין דעתו וודאי לנער ועכשיו זה וודאי מונח שם לא חסר בהטפלה של החפץ אמנם אם זה חיסרון מצד הקצאה מסתבר שכל שדעתו שלאחר זמן אם ירצה הוא ישתמש אין כאן הקצאה כלל דהקצאה וודאי הכוונה הקצאה גמורה

ה.עוד יש לדון במניח דבר איסור דבמשך השבת זה יהפך להיתר דאם החיסרון מצד שחסר בהטפלה לכאורא כאן לא חסר בהטפלה משא"כ אם זה סברא שחסר בהקצאה א"כ גם כאן אין כאן הקצאה לכל השבת והנה מבואר בגמ' קי"ז. שהעור של הקרבן הוי בסיס וביאר התוס"ר כיון שקודם שחיטת הבהמה הוא היה בסיס לעור והקשה התוס"ר הרי דעתו לשחוט הבהמה וא"כ לר"ת זה לא צריך להיות בסיס וכתב שכיון שזה מחובר בבשר זה כמו מניח בעלמא ולכאורא הרי כאן גם לאחר שחיטה העור ישאר בסיס של הבשר ומבואר שס"ל להתיר לר"ת ובהכרח שסברת ר"ת מצד חסרון הקצאה ולא חסרון טפלות וז"ב

**בביאור החיסרון דאין בסיס באמצע שבת האם מצד הקצאה או מצד הטפלה של הדבר והנפק"מ בזה**

ד] והנה שיטת בעל המאור שאין בסיס באמצע שבת ובפשוטו כן פסק המ"א הגר"ז והמ"ב ודבר זה יש לבארו לשני ביאורים הנ"ל דאם זה מצד טפילות צ"ל שזה סברא שכל שלא מטפילו לפני שבת לכל השבת אין כאן טפילות שזה סיבה לאסור אמנם אם זה הקצאה א"ש שמצינו כמה דברים שלא מועיל הקצאה בשבת עצמו וגם את תקנת בסיס שזה נחשב כהקצאה זה לא מועיל בשבת ועיין מג"א רס"ו סקי"ד שכתב על הדין שאין בסיס באמצע שבת את הדין של סימן ש"י שאין מוקצה לחצי שבת ובפשוטו משמע שזה מצד הקצאה אמנם אין זה מוכרח דיתכן דהכוונה שכמו שחלות מוקצה לא חל באמצע שבת כך חלות הטפלה שיסודו חלות מוקצה על החפץ לא חל בשבת [והנה הדין של אין מוקצה בחצי שבת אבל בזמן ההקצאה הוא מוקצה דרק בהדר איחזי אינו מוקצה והנה דעת המהרש"ל שסכין מילה אין מוקצה לחצי שבת כיון שיש לו תורת כלי אבל המג"א של"א סק"ה הרי חלק עליו וצ"ל כמו שביאר התהילה לדוד ש"ח סק"ט דכאן שזה רק מחמת הקצאת האדם ולא מצד עצם הדבר כה"ג וודאי שאין הקצאה באמצע שבת]

והנה החזו"א חידש שדבר שעומד למוקצה יש בסיס באמצע שבת והוכיח מהא דקינה דתרנגולים מבואר בגמ' מ"ה: שחל דין בסיס וכן הוא בשטמ"ק ביצה כ"א: ולכאורא כל זה סברא אם הסיבה שלא חל בסיס באמצע שבת כי חסר בטפילות אבל אם הטעם כי אין הקצאה באמצע שבת א"כ ה"ה כה"ג וצ"ל שכל החיסרון בהקצאה אם סיבת ההקצאה היא מחמת דעתו אבל אם זה בעצם סיבה להקצאה כי הרי זה עומד לכך כה"ג חל מוקצה אפילו בשבת וכמו שהבאינו מהמ"א שמוקצה מחמת חסרון כיס חל בשבת

והנה איכא בזה כמה נפק"מ א. יש לדון למ"ד דאיכא מוקצה לחצי שבת האם יש בסיס באמצע שבת דאם הסברא מחמת שחסר בטפילות א"כ לכו"ע זה כך אבל אם זה מצד הלכה שהקצאה בשבת אין לה משמעות א"כ למ"ד דאיכא בסיס באמצע שבת יחול כאן הקצאה [ועיין מאירי ביצה כ"ז. שהביא הקושיא במטה שיחדה למעות למה בירדו המעות אין איסור ותירץ שבסיס לא חל באמצע שבת ע"ש וקצת משמע כוונתו שאין כאן בסיס כלל כה"ג אמנם אין זה מוכרח דיתכן כוונתו שזה סוג מוקצה שאין בו דין מוקצה לחצי שבת וצ"ב הסברא ע"ש] והנה בתוס' כאן הקשו למ"ד שיש מוקצה לחצי שבת כנ"ל מהמאירי ועיין רעק"א שהקשה דמבואר שגם במניח על דעת לנער כמבואר בתוס' שם יש בסיס והמ"א כתב שזה וודאי לא עוזר אמנם לנ"ל א"ש דתוס' אירי למ"ד דיש מוקצה לחצי שבת אבל למ"ד שאין באמת לא חל כאן בסיס וצ"ע

ב.והנה יש להסתפק ביחד הכלי לבסיס לכל השבת אלא שהדבר נעשה מוקצה באמצע שבת שלא מדעתו האם כה"ג איכא לחיסרון דאין בסיס באמצע שבת ובפשוטו הוא תלוי בנ"ל דאם החיסרון דלא חל הקצאה באמצע שבת א"כ גם כאן ההקצאה צריכה לחול באמצע שבת משא"כ אם החיסרון מצד ההטפלה א"כ כאן ההטפלה נעשתה קודם שבת לכל השבת

והנה הבעל המאור כתב דבמת באמצע שבת לא חל בסיס כי אין בסיס באמצע שבת והנה לא כתב מצד שזה כמו שוכח ובפשוטו מצד שהרי הניח המת כאן לכל השבת וא"כ לא חסר בהטפלה כלום ובכל אופן מבואר שיש חיסרון של אין בסיס באמצע שבת ובפשוטו כי יש כאן חיסרון שלא חל הקצאה באמצע שבת

והנה כתב הגר"ז רע"ז ס"ו דבהניח היתר ואיסור בערב שבת ובשבת לקח ההיתר ונשאר האיסור לבד לא חל בסיס כי אין בסיס באמצע שבת אמנם הפמ"ג רע"ט אות י"ד כתב שזה נהיה בסיס ובפשוטו כוונתו גם לשיטות שלא חל בסיס באמצע שבת דהרי המ"א פסק כך ולא הוי ליה לסתום כך ובפשוטו הוא הנידון הנ"ל דהרי מצד ההטפלה הוא הטפיל החפץ לאיסור לכל השבת אלא שבתחילת השבת זה לא אסר ועכשיו זה אוסר אמנם אם החיסרון מצד שלא חל הקצאה על חצי שבת א"כ גם כאן לא חל הקצאה על חצי שבת אמנם אין זה מוכרח דיתכן דהנחה בער"ש אם היתר חשיב שאין כאן הטפלה כלל שבכוחה לאסור וזה תלוי בנידון לעיל בדעתו להניח היתר האם הוי בסיס או לא והנה המ"ב סימן רע"ז סתם כגר"ז אמנם יתכן שאירי במקום שעכשיו לא מעונין שיהיה כאן את האיסור וא"כ יתכן שאת ההטפלה וודאי יכול לבטל ועוד ששם אירי בדעתו לנער ובזה וודאי יתכן שאין לזה שם בסיס כלל וצ"ע

**האם מועיל ככר ותינוק בדבר דהוי בסיס**

ה]עוד יש לדון דהנה דעת הרא"ש שבדבר שיש לו תורת כלי מועיל ככר ותינוק ויש לדון בכלי שיש עליו איסור בסיס האם יש גם היתר הנ"ל ובפשוטו זה תלוי בנ"ל דאם זה איסור חדש שכיון שזה טפל למוקצה זה כמו המוקצה א"כ אם זה טפל למוקצה שהוא לא כלי גם הקצאה כאן תהיה חמורה כנ"ל אבל אם זה עוד סוג הקצאה וא"כ יסוד האיסור הוא מצד הקצאה א"כ כמו שבכלי שיש עליו הקצאה מועיל ככר ותינוק ה"ה כאן

ובפשוטו נחלקו בזה האחרונים דהנה עיין ט"ז ורעק"א תשובה כ"ב דהקשו דהרא"ש כתב שבמנורה לא עוזר לתת עליה לחם מצד שלא אמרו ככר ותינוק אלא למת והרי בכלי שמלאכתו לאיסור מבואר ברא"ש שמועיל ככר כיון שזה כלי והוכיחו מזה שרק כלי שמותר לצורך גופו ומקומו מועיל ככר ותינוק ולא כלי שמוקצה מחמת חסרון כיס או בסיס שאסור גם לצורך גופו ומקומו אמנם במ"א ש"ח ס"ק ס"א מבואר שכלי שהוא גרף של רעי מותר לטלטלו אם מים מצד היתר הרא"ש ודקדק מזה הגרעק"א דס"ל שגם בכלי שיש לו הקצאה יש היתר זה ולפ"ז הדרא קושיא לדוכתא ובפשוטו ס"ל כנ"ל שכאן שזה בסיס לשלהבת שאין לזה תורת כלי כלל ממילא דינו כשלהבת וחשיב שאין לו תורת כלי ובדעת הט"ז והגרעק"א מוכח שיסוד האיסור מחמת הקצאה ועד כמה שבכלי מועיל ככר ותינוק גם כאן זה צריך להועיל אמנם יתכן שס"ל שיסוד ההיתר בכלי לא שזה פחות הקצאה אלא שמחמת חשיבותו נאמר חידוש זה וס"ל שגם בדין בסיס שהוא טפל למוקצה עדין צריך להישאר היתר זה וצ"ע

אמנם עיין בב"י סימן ש"ח דהביא את שו"ת הרא"ש שהוסיף דמה שלא מועיל ככר ותינוק בארנקי אם מעות כי הארנקי הוא כמו המעות ובפשוטו מפורש בדבריו שגדר דין בסיס שזה טפל למוקצה ודינו כמוקצה ולכן כמו שבמוקצה עצמו שהוא דבר שאינו כלי לא מועיל ככר ותינוק ה"ה כאן וצ"ע דעת הגרעק"א והט"ז אמנם בתשובות הרא"ש שבידינו אין חלק זה

אמנם יש מקום לדון שקושיתם מצד הזמן שהנר כבה שכה"ג כל האיסור מצד מיגו דאיתקצאי ובזה הרי זה מוקצה מחמת איסור דהינו שהקצאה דעתו בין השמשות מהמנורה ועד כמה שכאן זה מצד הקצאתו זה לא אוסר לטלטל בככר ותינוק אבל בזמן שזה דולק באמת פשיטא להו שלא יועיל ככר ותינוק ומטעם הנ"ל ובדעת המג"א יתכן שס"ל שאותה הקצאה שהיה קודם ממשיכה אחרי זה וכיון שאז היה אסור כחומר דבר שאין לו תורת כלי ממילא גם הקצאתו היא כך וצ"ע בזה

**המקומות שמצאנו בבסיס שאין בזה איסור לאחר שנסתלק המוקצה אבל בזמן שהוא בסיס אסור וביאור הדבר**

ו]והנה מצאנו כמה דוכתי שאין איסור בבסיס לאחר שהמוקצה ירד מעליו אבל כל זמן שהנר דולק זה אסור [והארכנו בזה בסימן ו' ע"ש] א.דעת הראבי"ה שמותר לטלטל בסיס לצורך גופו ומקומו כדין כלי שמלאכתו לאיסור אבל בזמן שזה דולק אסור וכן הביא הב"י סימן רע"ט בשם הרי"ד [בפסקיו מ"ד.] ב.נר שהדליקו לצורך חולה ונתרפא החולה מבואר בשו"ע רע"ט בשם שו"ת הרשב"א שמותר כי אין כאן מיגו דאיתקצאי כיון שהיה אפשר לטלטלו לצורך החולה בזמן שהוא דלק אמנם מפורש שבזמן שזה דולק וודאי אסור לטלטלו שלא לצורך החולה ג.עיין בה"ל סימן ש"י שכיון שאין הכנה לעכו"ם ממילא נר שהדליק בשבת וכבה מותר לטלטלו וצ"ע א"כ גם כשהוא דולק יהיה מותר לטלטלו ד. יש דעות בראשונים דמועיל תנאי על נר הדולק שלאחר שיכבה לא יהיה מיגו דאיתקצאי ובכל אופן מבואר דבזמן שזה דולק ודאי לא מועיל תנאי והנה בפשוטו גדר התנאי שאין כאן הקצאה מצידו [ועיין לקמן עוד בדין גמרו בידי אדם]

והנה מבואר שאפילו שאין כאן שום הקצאה ובכל אופן בזמן שהוא בסיס אסור לטלטלו אם המוקצה ולכאורא הניחא אם בסיס יסודו שזה טפל למוקצה א"כ א"ש שכל זמן שהוא טפל למוקצה דינו כדין המוקצה משא"כ לאחר שזה ירד מהמוקצה שכה"ג שזה רק אסור מחמת מיגו דאיתקצאי שזה הקצאה נוספת בזה באופנים אלו אין סיבה להקצאה אמנם אם גם בזמן שיש הנר זה מצד הקצאה א"כ שגם כאן יהיה חסר בהקצאה ולא יאסר לטלטלו אם הנר אמנם אם נימא כנ"ל שזה וודאי שהיסוד הוא מצד שיש כאן טפילות למוקצה ורק מכח זה חל כאן הקצאה א"כ יתכן כנ"ל שאפילו אם לא חל הקצאה אבל זה כבר לא טלטול מהצד כיון שזה טפל למוקצה ולכן כל זמן שהנר דולק חשיב יד של המוקצה ואסור לטלטל המוקצה עמו אמנם אם נימא שזה רק הקצאה לא יתכן שיטות אלו

והנה הב"י והגר"א בסימן רע"ט הקשו על השיטות שבסיס לאחר שכבה מותר לצורך גופו ומקומו הרי קודם שזה כבה וודאי היה אסור לגמרי והוכיחו מראיות שבסיס בזמן שזה בסיס אסור לגמרי ובפשוטו אם בסיס זה הטפלה ולא קשור להקצאה א"כ אין מקום לקושיתם דבאמת מצד ההקצאה שבזה מותר לצורך גופו ומקומו ורק בזמן שזה בסיס שזה איסור בסיס שיסודו מצד שהוא טפל למוקצה ממילא דינו כדין המוקצה ולכאורא מבואר דעתם שכל בסיס זה מצד הקצאה אמנם זה לא יתכן דהרי נקטו שבחולה חלוק דבזמן ההדלקה אסור לטלטל ואחרי זה מותר וצ"ל שס"ל שכיון שמדין בסיס היה אסור לטלטלו בזמן שהוא דולק ממילא כאן זה הקצאה בחומר של דבר שאינו כלי וגם המיגו דאיתקצאי צריך להיות כך

**בביאור דינא דמיגו דאיתקצאי בבסיס**

ז]והנה מבואר בגמ' דבבסיס איכא לדינא דמיגו דאיתקצאי לבין השמשות איתקצאי לכולי יומא והנה אם בסיס אין יסודו מדין הקצאה א"כ הביאור שכיון שחל דין בסיס וזה נאסר ממילא אדם מקצה דעתו מחמת איסור וכן הוא בלשון הב"י סימן ש"י ובריב"ש סימן צ"ג אמנם אם נימא שיסודו מדין הקצאה א"כ יתכן שזה עצמו סיבה למיגו דאיתקצאי ולא רק מצד החלות איסור בסיס שחל כאן

אמנם בפשוטו זה לא יתכן דהרי הגמ' שבת קנ"ז. אומרת שנר שכבה אסור מצד מוקצה מחמת איסור חזינן בהכרח או שאין סיבת האיסור בבסיס מצד הקצאה או לכל הפחות שסיבת המיגו דאיתקצאי הוא לא בגלל זה ויתכן הטעם שכיון שזה הקצאה רק מצד טפילות ולא הקצאה עצמית לכן זה לא סיבה לדין מיגו דאיתקצאי אמנם נראה דאין זה קושיא דהרי גם מה שהקצה דעתו מזה בתור טפל לשלהבת הרי כל המוקצה שם הוא מצד האיסור טלטול שללא זה אין כאן שום הקצאה ורק מחמת האיסור דרבנן של מוקצה יש כאן הקצאה וזה לא יותר מכל מוקצה מחמת איסור

והנה מבואר בביצה ל"א: דבית שנפחת נוטל ממקום הפחת והקשה רש"י הרי זה היה מוקצה כי לא יכל לקחת הפירות ותירץ שכיון שהיה שם רק איסור דרבנן לסתור הבית ממילא כה"ג זה לא עושה מיגו דאיתקצאי וכמבואר בגמ' שטבל אין בזה מיגו דאיתקצאי והקשו התוס' הרי כל בסיס של אפרוחים או מעות על המטה הרי הכל מחמת איסור דרבנן דהרי יכול להוריד המוקצה מהמיטה ומבואר מדבריהם שזה מיגו דאיתקצאי מחמת איסור בסיס דאל"כ אין מקום לשאול על רש"י דרש"י הרי אמר יסוד בדין מוקצה מחמת איסור ומוכח מדעתם או שכל בסיס אין בזה הקצאה או אפילו אם יש הקצאה אבל זה לא סיבה למיגו דאיתקצאי אלא מחמת האיסור בסיס אמנם בדעת רש"י יתכן לבאר שס"ל שבסיס יסודו מצד הקצאה בתור טפל למוקצה וממילא יש כאן הקצאה גמורה ולא של מוקצה מחמת איסור ומה שהגמ' קוראת לזה מחמת איסור הביאור כנ"ל

והנה הרמב"ן שם הקשה על רש"י גם מנר שהרי כל מה שיש כאן הקצאה מצד שיש איסור דרבנן לטלטל בסיס ואם איסור דרבנן זה לא עושה מיגו דאיתקצאי א"כ כאן שיהיה מותר אמנם תוס' לא הוקשה להם כך ולכאורא מצד שכל סברת רש"י אם יכול לעשות פעולה שיפסיק סיבת ההקצאה ולא שיכול לא להתיחס לאיסור מוקצה דעד כמה שיש איסור מוקצה יש כאן מיגו דאיתקצאי ומיושב שיטת רש"י ודו"ק ומהרמב"ן שהקשה מנר אין סתירה דרק הוקשה לו שס"ל שאם סברת רש"י נכונה זה סיבה שכל איסור מוקצה עצמו של בסיס זה לא סיבה למיגו דאיתקצאי דהרי מה שמקצה דעתו כי זה טפל למוקצה וכיון שזה דבר שאפשר להשתמש בפועל א"כ כל הקצאתו מחמת איסור דרבנן אמנם מתוס' מוכח שהמיגו דאיתקצאי הוא מצד איסור בסיס דאל"כ אין מקום לקושיתם וצ"ע ועיין בסוגיא דבית שנפחת מה שכתבנו בזה

**יוכיח מהתוס' והרי"ד שזה רק טפילות**

ח]והנה עיין תוס' מ"ג. שהקשו שאפרוחים זה גמרו בידי אדם ולאחר שירדו זה יהיה מותר ומבואר שכל זמן שהם עליהם לא עוזר הסברא של גמרו בידי אדם וכן עיין תוס' שבמיטה שיש עליה מעות אין בזה מוקצה לחצי שבת כי זה גמרו בידי אדם וצ"ע א"כ למה כשהמעות על זה אסור הרי בפשוטו נקטו האחרונים [גר"ז סימן שכ"ה פמ"ג מ"ז סוף סימן ש"ח חזו"א מ"א סקט"ז] שדבר שהוא גמרו בידי אדם גם בזמן שהוא לא ראוי אינו מוקצה [ודלא כתהל"ד רנ"ט י'] ובפשוטו מבואר מזה דס"ל דדין בסיס אין זה מצד הקצאה אלא מצד שזה טפל למוקצה ולכן גם אם זה גמרו בידי אדם זה סברא שאין כאן הקצאה ולא יחול מיגו דאיתקצאי אבל בזמן שזה בסיס זה אסור בטלטול וז"ב

ועיין תורי"ד קי"ז. דנקט שעל בשר הקדש לא חל דין מוקצה כיון שזה קדשי שמים לא תיקנו על זה מוקצה אמנם הבשר נהיה בסיס לעור שהוא מוקצה ולכן זה אסור והנה אם נימא שבסיס יסודו מדין הקצאה א"כ כמו שבשר קודש שלא ראוי לכלום לא חל עליו הקצאה למה שבסיס כן יחול ולכאורא מבואר שיסודו שהוא טפל למוקצה וכה"ג שסיבת איסורו לא מצד הקצאתן בעצמו ס"ל שחל גם בקדשי שמים וצ"ב

**מה שיש להוכיח בדעת הרמב"ן**

ט]והנה עיין רמב"ן מ"ה. שכתב שלענין השמן לא מועיל תנאי דהרי לא חושב שזה ישאר ממילא גם על הנר לא מועיל תנאי ולכאורא כוונתו שכיון שסיבת איסורו מחמת שהוא טפל לשמן ועל השמן לא היה תנאי דהינו שלא חסר בהקצאתו ממילא גם בטפל אליו חל הקצאה גמורה וכן כתב בביצה ל: אמנם צ"ע דבפשוטו לאחר שכבה זה מוקצה מחמת איסור רגיל דהינו מחמת שהקצה מדעתו מחמת האיסור ומה איכפת לן בדין השמן וצ"ב ולכאורא מוכרח מזה דאדרבא יסוד הדין בסיס כי הוא טפל ולכן אותה הקצאה שיש במוקצה חשיב שיש גם בטפל אליו ולכן לא שיך לעשות תנאי שכיון שדין ההקצאה שלו כמו המוקצה וכיון ששם לא עשה תנאי ממילא גם בהקצאה של הטפל לא חסר ודו"ק

והנה מבואר ברמב"ן קי"ז. דבשר הקדש שהתירו לטלטלו כדי שלא יפסד בכל אופן הבסיס שלו אסור כדין בסיס אמנם בתוס"ר מבואר לא כך אלא שכל איסורו של בסיס כי מחיים זה היה בסיס והנה לכאורא מסתבר שעד כמה שיסוד דין בסיס שכיון שזה טפל למוקצה זה מקבל את דיני המוקצה א"כ ה"ה כאן אבל אם יסודו מצד הקצאת הבעלים א"כ לכאורא כאן שלא נוהג דיני מוקצה בחפץ אין סיבה שיחול הקצאה וכמו בחולה דאין מיגו דאיתקצאי כיון שלמעשה נהג בזה כדבר שהוא לא מוקצה ולכאורא זה דלא כמבואר בדבריו לענין תנאי לעיל וצ"ע ובדעת התוס' מבואר לכאורא שיסודו מדין הקצאה ולכן כאן זה לא שייך אמנם אין זה מוכרח דיתכן דס"ל שכאן שלמעשה מותר לטלטלו לא תיקנו על כזה דבר דין בסיס ואין זה דומה לנר בחולה שבזמן שזה דולק אסור לטלטלו דשם אין זה טלטול מהצד אבל כאן שמצד הבשר הרי מותר א"כ לא שייך חיסרון זה וצ"ע

**בגדר הטפילות שעושה לדין בסיס**

י] והנה הראשונים הקשו מפגה שטמנה בתבן וגיזי צמר למה זה לא עושה את הפגה או את הקדירה לבסיס ובבעל המאור תירץ וכן ברשב"א שכיון שאין ההיתר משמש את המוקצה אין זה סיבה לאיסור בסיס אמנם תוס' תירצו מצד שדעתו לנער והנה בפשוטו עד כמה שיסוד הדין מצד טפילות וודאי מסתבר כבעל המאור שרק אם ההיתר משמש האיסור הוא טפל אליו ולא אם הפוך אמנם אם זה מצד הקצאה ומצד שכיון שלא יכול לטלטלו מחמת האיסור שעליו א"כ ה"ה כאן יש את סיבת ההקצאה אמנם אם ההקצאה כיון שזה בטל אליו א"כ גם כאן צריך להיות שלא יהיה הקצאה ובפשוטו צ"ל שהתחדש כאן שכיון שבפועל הוא מחזיק אותו חשיב בסיס

אמנם הנה עיין רמב"ן מ"ז. דביאר דדבר לא חשוב אין דין ניעור כיון שבטלטול הכלי לא רואים התיחסות לטלטול התכולה שבפנים וצ"ע שלכאורא זה רק סברא ביחס לדין ניעור אבל הרי הגמ' אומרת שזה סברא ביחס לדין בסיס ולכאורא מבואר ברמב"ן שדין בסיס הוא רק בדבר שבטלטול זה יתיחס לתכולתו והיה מקום לומר שזה מצד שכל דין בסיס הוא מצד שיש כאן הקצאה כי לא יכול לטלטל מצד טלטול המוקצה וכאן שאין דין ניעור א"כ זה לא שייך אמנם הרי הרמב"ן ס"ל קי"ז. דבשר קודש עושה בסיס אפילו שמותר בטלטול חזינן שדין בסיס לא קשור לאיסור טלטול

ובפשוטו צ"ל שזה סברא בהגדרת הטפלות של המוקצה דהינו דדבר שבטלטולו הטלטול יתיחס לתכולתו בזה הוא נחשב שהוא טפל אליו וחל עליו דין בסיס ולכן גם בבשר קודש שבטלטול העור זה מעשה טלטול על הבשר שעליו ממילא יש בסיס משא"כ כאן שזה דבר לא חשוב ולא מיחסים הטלטול לתכולה שבפנים ממילא אין הכלי טפל לתכולתו והנה בפשוטו אינו כן אלא הטפלות ביחס להחזקה של החפץ אמנם כאן משמע כנ"ל ובזה א"ש שגם אם האיסור משמש ההיתר זה בסיס דביחס לטלטול החפץ תמיד ההיתר משמש לטלטל האיסור

ויש לדון בזה נפק"מ דהנה הריב"ש כתב שלא מועיל להניח היתר על המנורה כי השמן יותר חשוב והקשה המג"א הרי צריך יותר חשוב מהשלהבת וביאר שכיון שזה מנורה שמיועדת דוקא לאש תמיד זה קובע את דיני הבסיס אמנם בדרך החיים כתב שהקובע של החשיבות זה לא איזה חפץ יותר חשוב אלא ביחס להחזקה של החפצים איזה חפץ יותר חשוב ואם יגידו לבעלים להוריד חפץ ולהניחו במקום אחר את מה יעדיף להוריד ומנורה כיון שעיקרה לשלהבת וודאי שיעדיף את זה מהלחם עכ"ד ולפ"ז בשולחן שבת לא יועיל שעון זהב דוודאי שהחזקת המנורה יותר חשובה והנה כל סברתו כי הטפילות שבבסיס זה בהחזקה של החפץ אבל אם נימא כנ"ל שזה לפי טלטול התכולה בזה יתכן שכיון שעד כמה שמטלטל אז החשיבות של השלהבת אין לה חשיבות יותר ממילא לא שייך סברא זו

והנה לענין מוכני בנשמטת דמבואר שחל בסיס בכל אופן כתב החזו"א דבשכח והיא נשמטת אין דין ניעור דטלטול המוכני מתיחס לשידה ולא לתכולתו ומבואר שס"ל שזה רק סברא ביחס לדין ניעור אבל לא ביחס לדין בסיס ולכאורא לרמב"ן הנ"ל זה סיבה שלא יחול דין בסיס אמנם יתכן ששם יש סברא שכיון שאפשר להשמיט המוכני ואז זה כן יתיחס למעות שעליהם זה מספיק סיבה לבסיס ועיין סימן ט' מה שכתבנו בזה

**בדברי הפמ"ג דדבר שגורם להחזקת המנורה הוי בסיס**

י"א]עיין פמ"ג בהקדמה לסימן ש"ח אות ד' שיצא לחדש שאם מונח כלי על המנורה כדי שלא תיטה לצד אחד שהכלי הוי בסיס ואסור להוציאו בשבת והנה אם זה מצד טפילות אפשר להבין שלא צריך דוקא שיהיה מונח מתחת אלא גם אם זה מעליו אם זה מחזיק המוקצה הוי בסיס אבל אם כל הדין מצד הקצאה כיון שקובע שהמוקצה מקומו על הכלי ולא יכול לטלטל הכלי א"כ כאן זה לא שייך דיכול לטלטל הכלי ללא הזזת המוקצה ובעיקר דברי הפמ"ג צ"ע מה זה שונה ממניח כלי על הביצה שלא תתגלגל שזה לא נהיה בסיס דהרי גם שם זה שימוש שגורם שהמוקצה ישאר במקומו ולא יזוז למקום אחר ולכאורא כל דבריו לבעל המאור אבל לרמב"ן שגם במשמש להיתר חשיב בסיס ובהכרח דנקבע מה למעלה ומה למטה או כנ"ל שדנים לפי טלטול הכלי א"כ כאן וודאי שהוא לא נהיה בסיס

והנה מבואר בגמ' קנ"ד: ששקים הקשורים על החמור מתיר החבלים והשקים נופלים מעליהם וצ"ע למה החבלים לא בסיס ויש שהוכיחו מזה דלא כפמ"ג אמנם מסתבר שכאן ודאי שזה בסיס כי הוא מחזיק אותו וכמו תיבה שבשולחן שכתב המג"א שהוא נחשב לבסיס של התיבה והמעות שבפנים ובהכרח שהיה שם היתר או שצד אחד היה היתר

**בהגדרת ההקצאה מצד האיסור טלטול שבזה**

י"ב]והנה בעיקר הגדר של הקצאה עיין בספר לשון לימודים שביאר שתחילת הדין שזה טפל וממילא זה לא טלטול מהצד וממילא יש כאן הקצאה ולכן במקום שיכול לטלטל לא יחול דין בסיס ולפ"ז אין מקום לדברי הפמ"ג הנ"ל והנה בפשוטו זה נסתר מאפרוחים על הסל שהרי יכול להפריחם ולהשתמש בכלי עוד צ"ע מדברי הרמב"ן בעור שזה בסיס לבשר קודש אפילו שבפועל זה מותר בטלטול ועיין רשב"א מ"ד: שכתב שמטה שיחדה למעות אסורה שזה כמו בסיס וכאילו הניח עליה מעות ואם זה מצד ההקצאה כי יש לו איסור לטלטל א"כ כאן זה לא שייך דלמעשה אין על זה מעות וצ"ע בזה

הנה נחלקו הראשונים בדין בסיס האם צריך שההיתר יהיה יותר חשוב מהאיסור ובפשוטו הסברא שצריך שיהיה יותר חמור שצריך להגיע שהאיסור בטל להיתר וצ"ע למה צריך להגיע לזה תיפו"ל שאין סיבה שזה יהיה בטל לאיסור יותר מההיתר ומבואר מזה לכאורא שיש כאן סיבת בסיס גם באיסור והיתר וצ"ב הטעם והנה אם זה מחמת הקצאה ונימא כנ"ל שזה מחמת האיסור טלטול שיש כאן א"כ יתכן שכיון שיחד את זה לתכולה של איסור א"כ לגבי האיסור זה לא טלטול מהצד וממילא מקצה דעתו מהחפץ אמנם אם לא כנ"ל צ"ע ובהכרח שזה מצד טפילות וממילא כיון שזה טפל גם לאיסור זה סברא שבתקנה דרבנן זה יקבל דין בסיס ובאמת דעת הכל בו הובא בב"י סימן של"ד משמע שגם לחם ומעות הוי בסיס לאיסור והיתר שזה לא בסיס אפילו דבפשוטו האיסור יותר חשוב

**בענין תנאי בנר**

י"ג] נחלקו הראשונים האם מועיל תנאי לענין נר שלא יהיה מוקצה לאחר שנכבה ודעת תוס' והרמב"ן שזה דומה למוקצה מחמת איסור ודעת התו"י והתוס"ר שזה גרע ודעת הרשב"ץ הובא בב"י סימן רע"ט שזה עדיף שגם אם במוקצה מחמת איסור לא מועיל תנאי כאן מועיל תנאי ויתכן שזה תלוי בנ"ל דאם הגדר שזה טפל א"כ יתכן שזה כמו מוקצה מחמת גופו שלכן לא מועיל תנאי [אמנם ברשב"א ובחזו"א מבואר שמסברא נקטו שמועיל תנאי גם במוקצה מחמת גופו] אבל אם הגדר שזה הקצאה על זה עצמו א"כ כאן שזה לא הקצאה כי הוא ראוי אלא כי זה משמש לאיסור בזה וודאי יש יותר מקום לומר שמועיל תנאי