12. בדין כיסוי הכלים ובנין לשעה
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / מלאכות שהיה והטמנה / הרב מאיר קאופמן / שיעורים

פ' וירא ט"ז חשון ע"ג

**בדין כיסוי הכלים ובנין לשעה**

**ביאור הגר"ז בהיתר דכיסוי הכלים ובגדרי בנין לשעה**

א]עיין מג"א וט"ז סימן שי"ג שלאחר שכתבו שהברגה של כוס של פרקים זה אסור כתבו שכיסויי הכלים שעשוים בכזו צורה מותר ועיין מג"א שכתב וז"ל ול"ד לכיסוי הכלים שעשוים כך דהתם אין עשוין לקיום רק לפותחן ולסוגרן תמיד ועיין סימן שי"ד ס"י עכ"ל ובביאור ההיתר כתב הגר"ז דכיון דעושה את הבנין לזמן לכן אין בזה איסור וזה אפילו בחיבור גמור כמו תקיעה וע"ש שכתב שזה כמו בסימן שי"ד ס"י לענין חותמות שבקרקע שאם זה עשוי לפתוח באותו יום זה מותר ואם לאחר זמן זה אסור דהינו שזה איסור דרבנן וליותר זמן זה איסור דאוריתא ויתכן שזה כמו גדרי קושר ויתכן שזה כמו גדרי אוהל קבע דמבואר במ"ב שגם לשבוע הוי דאוריתא

והנה בפשוטו יש להקשות דהרי במשנה מבואר שכל שמלאכתו מתקיימת בשבת חייב חטאת והמ"מ ביאר שהרמב"ם למד שזה יסוד הדין דמלאכתו מתקימת וכמו כתב שאינו מתקיים והשער הציון סימן ש"ג סקס"ח כתב שמלשון המשנה מדויק שמספיק שזה מתקיים לשבת אחת וא"כ לכאורא שכ"ש שאם מתכונן לפרק לאחר השבת שלא חסר כאן בבניה וזה סיבה לחייב אמנם עיין או"ש פ"י משבת שהביא את נידון הירושלמי האם בנין לשעה הוי בנין וכתב שכל הנידון רק בבניה של חיבור חלקים אבל ביצירה של דבר חדש כגון חופר גומא ורוצה לסתום לאחר זמן זה וודאי אסור דאין סיבה שיעזור מה שיבטל מה שיצר דהינו שבחיבור חלקים שכל המלאכה זה האיחוד שבינהם בזה יש סברא לדון שאם מתכונן לפרק חסר באיחוד שבינהם אבל ביצירה שרוצה לבטלה אין סיבה לפטור ולפ"ז א"ש המשנה דפה מדובר ביצירה כמו חופר גומא וכדו' וכדוגמאות שהגמ' מביאה דבזה מספיק מלאכתו מתקיימת בשבת אבל ביצירה כגון חיבור חלקים בזה הדין אחרת

והנה עיין משכנות יעקב סוף סימן ק"י ובאבני נזר סימן רי"א [הובא בליקוטים שבאגלי טל סימן נ"ה] סק"כ שהקשו שהרי מטה של תרסיים מבואר בגמ' שחייב חטאת והרי ביאר רש"י שזה היה עשוי לחברם ולפרקם ובכל אופן מבואר שחייב חטאת וכן קני מנורה וקרן עגולה מבואר ברש"י שזה עומד לפירוק ובכל אופן כתוב שחייב וגם קנה של סידין מבואר בראשונים שזה אסור מדרבנן שמא יתקע הרי מבואר שבתקיעה יש בזה איסור דאוריתא וכן עיין אגלי טל שהקשה הרי הירושלמי מוכיח מהמשכן שבנין לשעה הוי בנין וכן הביא הרשב"א והריטב"א והמאירי ריש פרק הבונה בשם הירושלמי וכן הוא באו"ז סימן ע"ח והלשון לשעה וודאי משמע אפילו ליום אחד עוד הקשה שם סקכ"ה מבגמ' ביצה י"א ובראשונים דמבואר דתריסי החנויות מן הצד אם תוקע יש איסור דאוריתא אפילו שזה עמד לפירוק כמבואר בראשונים שהיו מניחים את הסחורה כל יום על התריסים ועיין אגלי טל שכתב לחדש שחלוק אם עושה דרגא של תקיעה שצריך אומן לפרקו זה בנין קבע אבל אם עושה דרגא שהדיוט יכול לפרקו בזה רק אם זה לתמיד חשיב בונה אבל אם זה לזמן לא חשיב בונה אמנם הדבר נסתר מרבותינו הראשונים שביארו שלמ"ד שיש בנין בכלים בקנה של סידים פטור כי זה רפוי אבל אם זה היה מהודק באמת חייב וביארו שזה הטעם שפשוט לגמ' שאם יש בנין בכלים גם רפוי אסור שמא יהדק הרי מפורש שגם במהודק בנין לשעה הוי בנין וכן בתריסי החנויות מפורש במלחמות שמן הצד בהידוק אם יש בנין בכלים זה איסור דאוריתא

אמנם עדיין היה מקום לומר שרק במהודק שיש כאן דרגת חיבור חזקה בזה בנין לשעה הוי בנין אבל ברפוי בזה וודאי בנין לשעה לא הוי בנין ויסוד לזה מדברי רש"י בסוגין שביאר שקני מנורה ומטה של תרסיים זה רפוי ובזה חייב חטאת כיון שמפרקים רק בשעת הצורך משא"כ קנה של סידים שמפרקים תמיד לכן פטור אמנם מפורש בדבריו שקרן עגולה כיון שזה בחוזק חייבים אפילו שמפרקים תמיד ולדבריו מבואר שברפוי אם זה כל יום פטור ואם זה בשעת הצורך חייב ועוד משמע בדבריו שלמ"ד זה בקרן עגולה זה כמו מהודק ששם זה רק בחוזק ולא כמו תקוע שזה ביתדות אמנם בדבריו מבואר שאם מפרק רק בשעת הצורך חייב

והנה לשון הגמ' בנין מן הצד ומשמע שרק מצד שינוי זה לא מלאכה ולא מצד שזה בנין לשעה ועיין רמב"ן שדן לבאר שלרב ושמואל מטה של תרסים זה אחרת ממלבנות המטה והוי גמר מלאכה ולכן חייב ברפוי הרי מפורש שרפוי אין חיסרון של בנין לשעה

והנה עיין אבני נזר שם סקי"ט שכתב להוכיח שברפוי בנין לשעה לא הוי בנין דהנה מבואר בגמ' ק"ב: דמצדד את האבן חייב ומאידך מבואר בביצה ל"ב: שאבנים של בית הכסא זה בנין ארעי וביאר רש"י שזה לא מתקיים ובפשוטו הכוונה שהוא מפרקם וכמו שדייק שם באבני נזר וכתב דמבואר מזה שבחיבור שאין בו תקיעה בנין לשעה לא הוי בנין והנה אפילו שהוכחנו שבהידוק אינו כן אבל אם נימא דברפוי החילוק נכון א"ש אמנם בפשוטו שם וודאי שבנין לשעה לא הוי בנין דברפוי יש כאן חיבור שזה עצמו מאחדם ובזה יש מקום לדון שמה שמתכונן לפרק זה לא סיבה שיבטל הבניה משא"כ במצדד את האבן שאין כאן שום חיבור בזה לכאורא אין שום סיבה שיחשב בניה רק מצד שמבטל את זה לקרקע לעולם אבל ללא זה וודאי דלא חשיב בניה כלל אלא כאבנים שמונחים על הקרקע ויסוד לזה דבמקום שאין חיבור אפילו שזה בניה מצד שזה מתאחד אם הבנין אבל זה רק אם זה לעולם א. ע"ש באבני נזר שהביא מתוס' שאם סותמים הנקב בקיר בטפיח אם מבטל לעולם זה בונה אבל ללא זה אין זה בונה וכן עיין חזו"א נ"ב סקי"ג לענין תלית וילון שאם זה קבוע הוי בונה אבל אם מורידים מידי פעם זה לא בונה והביאור כנ"ל שכאן ללא שמבטלו לבנין אין כאן שום סיבה שזה יתאחד אם הבנין ויהיה כאן מלאכת בונה ועיין ב"י סימן שי"ז לגבי חוטי האבנט שכיון שרגילים להציאם אין בזה איסור והתהלה לדוד שי"ג סקי"ז הוקשה לו שהרי זה בנין לשעה וכתב לחדש שמכה בפטיש לשעה זה וודאי כלום [ויסוד סברתו מבואר מתוס' שהוכיחו ממטה של תרסיים שיש בנין בכלים ולא ביארו מצד מכה בפטיש] אמנם לכאורא כאן הביאור כנ"ל שחשיב שאין כאן שום חיבור ושם ללא ביטל לעולם אין כאן סיבה לבניה כלל

והנה העולה מהנ"ל דאיכא כמה דרגות בבנין לשעה א. מקום שיוצר יצירה לא של הרכבה דבזה כתב האו"ש שוודאי שבנין לשעה הוי בנין ב. מקום שיש חיבור פרקים וזה על ידי תקיעה בזה וודאי בנין לשעה הוי בנין כמבואר בכל הראשונים ג. במקום שזה הידוק מבואר גם בראשונים שאם יש בנין בכלים חייב ונפק"מ שבקרקע וודאי חייב ד. במקום שזה רפוי פשטות הגמ' שזה רק חיסרון של בנין ארעי וכנ"ל ה. במקום שאין שום חיבור בזה וודאי שבנין לשעה לא הוי בנין

והנה במה שביאר הגר"ז שההיתר בכיסוי הכלים גם בתקיעה זה וודאי נגד הראשונים ומה שכתב שבתנור ההיתר כי זה בנין לשעה בפשוטו זה תקיעה ואפילו אם נימא שזה לא תקיעה אבל וודאי שזה מהודק והרי הבאינו מהראשונים שאין בזה ההיתר של בנין לשעה ובהכרח שזה לא היתר של בנין לשעה ובאמת עיין תרוה"ד שחידש שבחותמות שבקרקע שאסור זה רק אם זה ליותר מיום אבל אם אין שום קיום מותר וזהו המקור של ההיתר של דף התנור וכתב שמצאנו כזה חילוק בדאוריתא בקושר כ"ש כאן שזה דרבנן ומבואר שכאן יסוד ההיתר של רש"י שזה פתיחת דלת זה אפילו לזמן דאל"כ גם כאן זה חילוק בדאוריתא וכבר עמד על זה התהילה לדוד סימן רנ"ט סק"ח ועוד שלדבריו כל ההיתר אם פותחים באותו יום ולא משמע שכל ההיתר רק בכה"ג והרי מצוי שפותחים כלי משבת לשבת ולפ"ז צ"ב מהו ההיתר המיוחד של כיסוי הכלים

**מהלך החזו"א בהיתר דכיסויי הכלים**

ב]ובפשוטו מוכרח בזה כמו שביאר החזו"א סימן נ' סק"ט ד"ה והא ובמכתבים בהשמטות לסימן שי"ג מכתב א' ומכתב ב' ע"ש ולכאורא תוכן כוונתו דסתם מה שיש לו תוכנית לפרק זה לא סיבה לחסר בחיבור אמנם כשהסיבה לפרק היא מעצם שימוש הכלי כה"ג זה סיבה לדון שאין כאן חיבור אסור ושורש הסברא לכאורא דיסוד דין בונה בחיבור חלקים זה לא סתם ששני חלקים נהיים מחוברים אלא שעל ידי החיבור הם מתאחדים להיות ככלי אחד ולשמש כדבר אחד וכלשון הרמב"ם עד שיתאחדו אמנם במקום שעצם מטרת הכלי מחייב את הפרדתו זה עצמו סיבה לדון את החיבור כשימוש של שני חלקים ולא שזה נהפך לחפצא אחד [ולפ"ז בתופר וכדו' במקום שהמלאכה היא עצם החיבור לא יעזור ההיתר דכיסוי הכלים] והנה ע"ש שדן שזה עצמו שמיטה זו עשויה בצורה מיוחדת לפירוק זה סיבה שזה לא מתאחד שדנים את הפירוק מצורת שימוש הכלי אמנם ממיטה של תרסים וקנה של סידים דמבואר בראשונים שרק מחמת שזה רפוי אין כאן מלאכה מבואר שמה שזה עומד לפירוק כדי להעבירו ממקום למקום וכדו' שזה לא מעצם שימוש הכלי זה לא סיבה שיחשב שאין כאן התאחדות ורק בכלי שכל יעדו להוציא ולהכניס בו דברים בזה לא שיך לדון שיש כאן איחוד גמור שזה סותר למטרת הכלי

והנה היה מקום לדון שרק בכלי שכל מטרתו לאחסן דבר שיוכלו להוציאו ועד כמה שהמכסה הוא חיבור א"כ אין ענין באיחסון לכן אי אפשר לחשוב את המכסה אם הכלי כדבר אחד אמנם פשוט שגם בבקבוק תינוק ובמלחיה יש ההיתר הנ"ל שכיון שהכלי יעודו לשימוש חוזר ולא רק לשימוש אחד ממילא יעודו מחייב את פירוקו ולא חשיב חיבור ורק במקום שסיבת הפירוק זה ביטול שימוש הכלי בזה אין זה סיבה שיחסר בחיבור עוד היה מקום לדון דרק במקום שהפתיחה והסגירה זה חלק מהשימוש זה לא מתאחד אבל במקום שהפירוק של חלק הנוסף לכלי וזה בתור פירוק אפילו שהכלי מחיב בזה חשיב חיבור אמנם הרי החזו"א ביאר שגובתא זה כיסוי הכלים אפילו שפירוקה זה ביטול שימושה ולא מכלל השימוש של הכלי

והנה עדין היה מקום לומר שכל סברא זו רק בצירוף שבאמת לא עושה את זה לזמן גדול אבל אם עושה את זה לזמן גדול דנים שכרגע זה מאוחד ובזה א"ש לשון המג"א שפותחים וסוגרים אותו תמיד אמנם סוגין דעלמא דגם דבר שפותחים מדי פעם כגון מלחיה מותר וצ"ע

**בדין דבר שיש לו שני שימושים ואחד מחיב הפרדה ופירוק ואחד לא מחייב**

ג]והנה יש לדון במקום שיש לכלי שני שימושים שונים ולשימוש אחד נצרך לפותחו ולשימוש מסוים לא נצרך לפותחו האם הוי בניה או לא ושורש הנידון האם מספיק שלחלקים אלו יש יעד מסוים שהוא מחייב שהם ישארו כשני דברים ממילא גם ביחס ליעד שעכשיו הם מחוברים זה לא הופך אותם כאחד או שזה רק סברא שבמקום שסיבת החיבור זה למטרה שהיא לא סיבה לאחדם דהינו שאותו שימוש שלמטרתו נעשה חיבור זה מחייב את הפירוק אבל עד כמה שנעשה מטרת שימוש שזה לא מחייב פירוק אלא שלחלקים אלו יש עוד יעד שמצד זה הוא מחייב פירוק זה לא סיבה שהחלקים לא יתאחדו [ועיין לשון החזו"א בספרו שנראה שלכלי איכסון חשיב שיש שני שימושים לשמור ולהוציא וכיון שכדי להוציא התכולה זה לא חיבור גם בשימוש של השמירה זה לא חיבור ולא מצד שדנים הכל כשימוש אחד] והנה לכאורא בקנה של סידים הרי החלק הקטן יש לו שני שימושים אחד בתור חלק מהגדול ואחד בתור שימוש לעצמו ולמה זה אסור הרי בתור השימוש של כלי קטן זה מחייב בפירוק ובהכרח שכיון שאין קשר בין שני השימושים אין סיבה לדון את החיבור של הגדול לקטן כשני דברים שמשמשים יחד אלא יש כאן איחוד החלקים

והנה ידוע הנידון במשחקי הרכבה האם חשיב בונה או שזה כמו כיסויי הכלים ובפשוטו כיון שהחלקים עומדים לפירוק והרכבה זה סיבה לא לדון אותם כמחוברים כיון שהיעד שלהם מחייב את פירוקם אמנם לנ"ל שאם יש לזה שני שימושים שונים ומפרקים כדי להשתמש שימוש אחר זה לא סיבה להתיר יש כאן שני סברות לאסור יתכן לדון שמשחקים אלו ענינם לבניית כלי שימוש וכל פעם בונים כלי אחר וא"כ מה שיש להם יעד לפרק ולבנות משהו אחר זה לא סיבה להגדיר שחיבור זה אינו חיבור אמנם יש לדון עוד שאפילו אם מסתכלים שעיקר יעדם זה עצם ההרכבה והפירוק ולא בניית דברים אבל עכשיו שבונים אם זה כלי לשימוש בתור משחק כה"ג ביחס לבניה זו אין סיבה לפרק וזה טעם האוסרים אמנם בפשוטו כיון שעיקר יעד הכלי זה להרכבה ופירוק זה לא דומה לקנה של סידים שזה עומד לשימוש הגדול כמו לקטן והדבר צריך הכרע

ועיין בשו"ת בית אפרים יור"ד סימן נ"ג הובא בפתחי תשובה סימן ר"א סק"ז שדן שכל היתר המג"א זה רק בכלי שגם כשהמכסה פתוח יש לזה שם כלי דבזה דנים שהסגירה אינה בכלל יצירת כלי אבל במקום שבזמן הפירוק אין כאן שום כלי בזה וודאי שהחיבור של החלקים חשיב בונה דהינו שהם מתאחדים לדבר אחד כיון שעל ידם נוצר כלי ולפ"ז וודאי אסור במשחקי הרכבה אמנם משמעות החזו"א לענין חשמל שלא דן לאסור מצד זה משמע שס"ל שגם כה"ג שייך ההיתר

והנה שמעתי לדון עוד דכל בנין לשעה דהוי בנין זה רק מחמת הדבר הנוצר כאן אבל אם יחבר שני דברים שלא נוצר מזה כלי כגון ילד קטן שמחבר סתם חלקים כה"ג וודאי שאם מתכונן לפרקם אין כאן שום איחוד בין הדברים וצ"ע

**בהיתר דדלת**

ד]והנה עיין מג"א סימן ש"מ סק"ו שהביא שו"ת הרמ"א שספר שכתב על חודי הדפים אין בזה כותב ומוחק כיון שזה עשוי לפתוח ולסגור ועיין חזו"א סימן ס"א שהקשה שאין דמיון בין בונה לכותב שבונה שיסודו יצירת דבר מאוחד בזה כל שהשימוש מחייב את הפירוק אין זה חיבור אבל לענין כותב כל שנעשה כאן כתב אין סיבה לאסור עכ"ד אמנם לכאורא מדברי שו"ת הרמ"א מבואר שיסוד הסברא שכיון שזה עומד לפירוק זה כאילו שאין כאן יצירה ולכאורא זה כדרך הגר"ז שבנין לשעה לא הוי בנין אמנם לכאורא המעיין בדברי הרמ"א שלא דימה את זה לכיסוי הכלים אלא לדלת שפותחים וסוגרים ולכאורא יש מקום לומר ששם זה סברא אחרת שזה עביד וקאי ודנים כאילו גם כשזה סגור זה כאילו פתוח וגם כשזה פתוח זה כאילו סגור דהינו שלא נחשב שנעשה כאן יצירה כלל כיון שהכל מחובר וזה רק העמדה של הדבר בצורה מסוימת ולפ"ז בדלת באמת גם אם פתיחת הדלת תהיה לסיבה צדדית ולא לעצם שימושה לא יהיה בזה איסור ולכאורא ראיה ברורה לזה דמבואר בדרכי משה סימן תרכ"ו דמותר לפתוח ולסגור גג שנפתח כמו דלת ולכאורא כאן אין ההיתר דכיסוי הכלים כיון שהורדתו זה ביטול השימוש ועוד דבאוהל הרי האיסור עצם יצירת האוהל ולא מה שיש כאן חיבור חלקים כלל וא"כ למה שזה יהיה מותר אמנם לנ"ל א"ש שכאן זה היתר של עביד וקאי שחשיב שאין כאן שום יצירה חדשה ועדיף מהיתר דכיסויי הכלים

והנה החזו"א אסר הדלקת חשמל מדאוריתא ועיין ס"נ סק"ט ובמכתבים בסוף הספר ותוכן דבריו שיש כאן שני סיבות לאסור וסיבה ראשונה שיש כאן חיבור רפוי מה שחוט מתחבר לחוט והוי חיבור רפוי אלא שבכלים זה צריך להיות מותר ובזה חידש החזו"א שכיון שעל ידי החיבור הרפוי נוצר זרם חשמל זה מאחדם להיות אחד דהינו שהיצירה שנעשית מכח זה מחיבת להחשיב הדבר כמאוחד דהינו שהחיסרון של רפוי שזה לא איחוד גדול וכאן זה איחוד גמור [והנה מבואר בדבריו שחיבור רפוי יש כאן גם ללא זרם החשמל ורק בכלים הוצרך לזרם החשמל וביותר דמסתבר שרק אם יש חיבור רפוי שיך לדון שזרם החשמל מחשיב לתקיעה אבל אם אין שום חיבור זרם החשמל לא יכול לאחד דבר שאין בו שום חיבור ולפ"ז וודאי שאסור לסגור מעגל חשמלי גם כשאין חשמל ועומד להגיע וכן העיד הגר"י ברטלר בשמו אמנם צ"ב למה נגיעת שני חוטים חשיב חיבור ויש שטענו יותר שלצורך העברת החשמל לא צריך נגיעה אלא אם זה מאוד סמוך זה גם מספיק] עוד כתב לאסור מצד שמה שחוט החשמל הפך ממוות לחיים חשיב בונה או מכ"ב וע"ש שדימה לחיי אדם שאסר למלאות שעון כיון שנותן כח בקפיץ להפעיל השעון [ובפשוטו לפ"ז גם הגברת זרם אסור שביחס להפעלה של מכשיר שדורש יותר כח יש כאן ממות לחיים וכן מעידים בשמו שהורה כן] עכ"ד והנה לגבי הטעם הראשון לגר"ז כיון שזה בנין לשעה ויש כאן רק חיבור רפוי בזה בנין לשעה לא הוי בנין [ויתכן שגם על זה יעזור סברת החזו"א הנ"ל] אמנם החזו"א נקט שהסגירה כאן לא קשורה לעצם השימוש אלא כדי לחסוך בכסף והרי זה כמו מטה של תרסים דהוי בונה וסתירתו הוי סותר עכ"ד והנה לנ"ל יש לדון שסגירת כפתור זה כמו דלת שבזה גם כשהסגירה היא לא מכללל השימוש אבל אין כאן יצירה חדשה כיון שזה עביד וקאי ומשמע שהחזו"א נקט שגם דלת זה מצד ההיתר דכיסוי הכלים ולא שיש כאן עוד היתר וכמשמעות דבריו לענין כותב וצ"ע

[ועיין אור לציון ח"ב שכתב להתיר סגירת דלת שסוגר מעגל כשאין מנורה כיון שבדלת וודאי לא חשיב חיבור ואין זה תלוי בדין קנה של סידים ובפשוטו הוא כסברא הנ"ל]

**בדין חיבור יותר אלים מהרגיל לענין כיסוי הכלים**

ה]והנה מבואר בגמ' קמ"ו: דגובתא מותר לחבר ועיין מ"ב שאסור לתקוע את זה והחזו"א נ"א י"ח כתב לדון שזה כמו כיסוי הכלים כיון שלאחר הוצאת היין אין הרכבת הקנה רצויה כלל לחבית וע"ש שהוכיח את זה דהרי בגמ' זה רב ושמואל ולשיטתם הרי יש בנין בכלים וגם מהודק אסור וביותר דגם רפוי אסור שמא יתקע וזה אפילו באין דרכו בתקיעה לשיטת התוס' ולכאורא יש לבאר בדעת המ"ב דס"ל דכל ההיתר דכיסוי הכלים רק אם תקע בצורה הרגילה לצורך הפירוק ואפילו אם זה הברגה חזקה אבל אם תקע ביתדות שזה סוג חיבור שלא עושים בתור דבר שלא מחובר בזה דנים שיש כאן חיבור ואחרי זה יש כאן הפרדה ולא יעזור ההיתר דכיסוי הכלים ובזה א"ש דכאן לרב ושמואל אין לגזור שמא יתקע דזה דבר שהתקיעה זה קלקול גמור וגם אם אסור ברפוי מצד מחזי כבונה אין כאן סיבה לאסור דזה כיסוי הכלים וגם במהודק יהיה מותר ובזה א"ש עוד דבפשוטו בכל חיבור רפוי בכלים אם זה פעם ראשונה אסור כמבואר בדף מ"ח. וכן נקט בתהלה לדוד וכאן הרי בגמ' מבואר שגם פעם ראשונה מותר ולנ"ל א"ש שכאן שזה כיסוי הכלים אין זה מתאחד אם הכלי ואינו בכלל בונה

והנה מבואר בגמ' ביצה י"א: שציר מהאמצע מותר מעיקר הדין ללא גזירה אטו מהצד וביארו הראשונים דאין חשש שמא יתקע כיון שזה מקלקל הכלי וכתב הר"ן והרשב"א בעבודת הקודש שאם יתקע חייב חטאת וצ"ע דלכאורא זה ממש כיסוי הכלים שכיון שזה באמצע ואין צורה להשתמש ללא לפתוח את זה ממילא אין כאן בונה ועיין אבני נזר הנ"ל סקכ"ה [ועיין בפסקי הרי"ד והריא"ז שם שבאמת ביארו שבאמצע מותר מטעם הנ"ל ולכן מותר גם בקרקע אמנם מהראשונים הנ"ל מבואר לא כך] אמנם לנ"ל א"ש דאם יתקע במסמרות שזה לא הדרך במקום זה אין כאן ההיתר דכיסויי הכלים אמנם מה שצ"ע דהרמב"ן במהלך אחד ביאר שלמ"ד יש בנין בכלים גם באמצע אם יתקע מהודק יהיה חייב וכאן צ"ע הרי זה כיסויי הכלים עוד צ"ע דמפורש בפוסקים דבקרקע אסור גם באמצע ויתכן לחדש עוד שכיון שדרך השימוש שם ברפוי כמבואר ברמב"ן כל שעושה יותר מדרך השימוש הרגילה אין כאן ההיתר דכיסויי הכלים והוא חידוש גדול