כלים פכ_ה מ_ג
קטגוריות: ש_ס / נא כלים / כלים עניינים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / כלים ב_ב

**כלים פכ"ה מ"ג**

א] **מדות יין ושמן וכו' ר"י אומר אין להם,** הר"ש פירש דטעמא דר' יהודה הוא משום דכל הני יש מאחוריהן חקק בית מושב,[[1]](#footnote-2) ופעמים שכופהו על צידו ומשתמש לצד אחר, וחשוב אחוריו ולא גרע מתוכו להיות בטל לגבי'.

ובמי"ט כתב דמשמעות ד' הר"ש, דהא דקאמר ר' יהודה אין להן, היינו דלא עדיף תוכו מאחוריו ואף אם נטמא תוכו לא נטמא אחוריו, משום דאחוריו אינו בטל לגבי תוכו, ודמי לרובע וחצי רובע דתנן לקמן מ"ד דאם נטמא זה לא נטמא זה, וכן פירשו הרש"ש לעיל מ"א והחזו"א סימן כ"ט סקט"ו.

ועיי"ש במי"ט שהעיר בזה, דא"כ מאי קאמר ר"י דאין להן דין אחורים, הרי גם ברובע וחצי רובע יש להן דין אחורים ותוך בדפנות כל א' מהן, וא"כ ה"נ בכלים אלו, אף דאם נטמא תוכן לא נטמא מקום החקק, מ"מ דפנות הכלי עצמו נטמאו, ונמצא דיש להן אחורים ותוך, ועיי"ש שכתב דצ"ל דאה"נ הא דקאמר ר"י דאין להן, היינו השתמשות תוכו והשתמשות החקק שבאחוריו, אבל בעובי הדפנות של כל א' לא מיירי, ובאמת דאחורים אלו טמאות בהתטמא תוכו, עכ"ד. - עוד עמד בזה בחזו"א שם, דמהא דאמר ר"ש יש להם נטמאו מאחוריהם מה שבתוכן טהור, נראה דלר' יהודה דאין להן אם נטמאו מאחוריהן מה שבתוכן טמא, והרי דהא דקאמר ר' יהודה דאין להן, היינו דאף אם נטמאו אחוריהן נטמא תוכו.

וגם בעיקר הדין יש להעיר, דהנה בד' הר"ש לעיל פ"ב מ"א מבו', דכלי חרס שיש לו חקק בית מושב ונגעה טומאה בחקק נטמא כולו, והתוס' בשבת דט"ז. כתבו לחד תירוצא דאין נטמא אלא אחוריו, אך בד' הר"ש מוכח לא כן, ואכמ"ל, וכיון דבכ"ח דיש לו חקק אם נטמא תוכו נטמא גבו ואם נטמא החקק נטמא תוכו, מ"ט שאני טומאת משקין דאף אם נטמא תוכו לא נטמאו אחוריו, הרי כל חילוק אחורים ותוך בטומאת משקין הוא משום דשוינהו רבנן ככלי חרס, וכמש"א בבכורות דל"ח., ומ"ט בכלים אלו דין טומאת משקין הוא להיפך מדין טומאת כלי חרס.?עי' להלן מ"ו מש"נ עוד לדון בזה ממתניתין דהתם דלפי' הרמב"ם מפורש לא כן.?

ב] ואשר ע"כ נ' טפי בביאור ד' הר"ש, דכיון דחשיב אחוריו ולא גרע מתוכו להיות בטל לגבי', ע"כ אף אם נטמא אחוריו נטמא תוכו, וכ"ה מבו' בד' המל"מ פכ"ח מכלים ה"ג שפירש כן בד' הר"ש, וכן הוכיח המי"ט מד' הרע"ב והתוי"ט שפירשו כן, עיי"ש. - ועיי"ש במל"מ שהק' ע"ז דמ"ש מרובע וחצי רובע דאם נטמא זה לא נטמא זה, ויתבאר בזה בעזה"י להלן מ"ד אות א.

והנה מהא דקאמר ר' יהודה דאין להן, נ' דלא רק אם נפלו משקין על החקק נטמא תוכו, אלא אף אם נפלו משקין על דפנות כלים אלו נטמא תוכן, ול"ד לכלי חרס שיש חקק מאחוריו דאם נגעה טומאה בדפנותיו לא נטמא, ונראה דהטעם בזה הוא, משום דלא דימו חכמים טומאת משקין לטומאת כלי חרס דאם נטמא אחוריו לא נטמא תוכו, רק באחורים שהן בטלין לכלי ואינם חשובין להכניס טומאה לכלי, אך בכלי שיש בו חקק דפעמים משתמשין אף באחוריו תשמיש דתוך, חשיבי כל אחוריו ואינם בטלין לגבי תוכו, ובכה"ג ל"ד לכלי חרס, ואף אם נטמא אחוריו נטמא תוכו.

ונראה לדון עוד לפ"ז, דהנה בהא דס"ל לר"מ ור"ש דיש להן אחורים ותוך ואם נטמא אחוריהן לא נטמא תוכן, צ"ע דמ"ש מכלי חרס דאם נטמא חקק בית מושבו נטמא תוכו, וכמבו' בד' הר"ש לעיל פ"ב מ"א, וי"ל למש"כ הר"ש בכת"י שם דהא דנטמא בחקק בית מושבו אי"ז אלא מדרבנן, ולפ"ז י"ל דבטומאת משקין דרבנן לא גזרו, ולפי הנ"ל נראה די"ל, דלעולם מודו כו"ע דאם נפלו המשקין על חקק בית אחוריו נטמא תוכו, דומיא דכלי חרס, ולא פליגי אלא בשנפלו המשקין באחורי הכלי שלא בתוך החקק, דבכה"ג בכלי חרס אינו נטמא, וע"כ ס"ל לר"מ ור"ש דה"נ בטומאת משקין כה"ג לא נטמא תוכו, ור' יהודה ס"ל דבכה"ג דחשיבי אחוריו ואינם בטלים לגבי תוכו, לא דימו טומאת משקין לטומאת כ"ח, וכנ"ל.

ג] והרא"ש פירש דטעמא דר' יהודה הוא משום דתשמיש אלו הכלים בלח ועיקר תשמישן במשקין ונדבקין באחורי הכלי וע"כ לא פליג בהו בין אחורים לתוך, ובסד"ט כתב לפרש בזה, דאף דאמרינן בברכות דנ"ב. דכוס שנטמאו אחוריו במשקין לא נטמא תוכו, והרי דאף כלים שעיקרן למשקין יש בהן לחלוקת אחורים, שאני הני כלים שתמשישן לשאוב בהן משקין וא"א להשתמש בתוכן שלא יהיו המשקין נדבקין נמי באחוריהן, וכן מסננת ומשמרת המשקין נדבקין בתוכן ובאחוריהן, וכיון שתשמישן הוא גם באחוריהן לא חילקו בהן בין אחורים לתוך, ומשא"כ בכוס שמוזגין המשקה לתוכו, ואין המשקה נוגע באחוריו, וע"כ יש בו לחלוקת אחורים, עכ"ד, וכעי"ז כתב במשנ"א,[[2]](#footnote-3) ועיי"ש בסד"ט שעמד עוד בזה ממש"א בזבחים דע"ט. דדלי שנטמא אחוריו במשקין לא נטמא תוכו, אף דעיקר תשמיש דלי הוא לשאוב בו משקין, עיי"ש מש"כ בזה.

ד] ובד' הרמב"ם בפיהמ"ש לא נתפרש טעמא דר' יהודה, ובהל' כלים פכ"ח ה"ג כתב, ז"ל, וכן מדות יין ושמן וכו' אין להן אחורים ותוך אלא אם נפל משקין על מקצתן נטמאו כולן כמו הבגדים, עכ"ל, וממש"כ הרמב"ם כמו הבגדים, מבו' דטעם הא דאין להן אחורים ותוך, הוא דומיא דבגדים דאין להן אחורים ותוך, ובחזו"א סימן כ"ט סקי"ז עמד בזה דמה הן בגדים אלו, דלכאו' דין בגד ושק אחד הוא, ואם יש להן תוך יש להן אחורים, ואם אין להן תוך לא עדיף בזה בגד משאר כלי שטף, עיי"ש, ובס' דברי לוי בהל' כלים שם כתב לפרש בזה, דהרמב"ם מפרש כפי' הרא"ש דהא דכלים אלו אין להן אחורים ותוך הוא משום דתשמישן הוא אף באחוריהן, וזהו שכתב הרמב"ם כמו הבגדים, והיינו דבגדים שלובש על גופו אין להן אחורים ותוך, משום דחשיב דתשמישן הוא בב' הצדדים, עכ"ד, והנה אמנם בכס"מ שם הביא ע"ד הרמב"ם לד' הר"ש דאיירי בכלים שיש להן חקק, ובחזו"א סימן כ"ט סקי"ט תמה ע"ז דאי"ז מתישב בדעת הרמב"ם, עיי"ש.

ה] לדעת הר"ש דאיירי מתניתין בכלים שיש להן חקק מאחוריהן ופעמים שמשתמש בחקק, וע"כ ס"ל לר' יהודה דאין להן אחורים ותוך, ור"מ ס"ל דיש להן אחורים ותוך, צ"ע דלכאו' החליפו ר"מ ור"י שיטתם, דלעיל מ"א פליגי בכרים וכסתות וכו' דחזי להפכן ולהשתמש בהן, דלר"מ אין להן אחורים ותוך ולר"י יש להן אחורים ותוך.

ובסד"ט כתב לפרש בזה דאדרבה אזלי ר"מ ור"י לטעמייהו, דר"מ לטעמי' דסבר לעיל דתוך שאינו ניכר ול"ה תוך גמור לא חשיב כתוך שיהא אחוריו חלוק ממנו, ע"כ הכא בחקק בית מושבו, אף דאיכא תוך ממש, מ"מ כיון שאינו עיקר התוך אין עליו תורת תוך, וע"כ הוי כשאר כלים שיש להן תוך אחד דיש להן אחורים ותוך, ור"י לטעמי' דסבר לעיל דאף תוך שאינו ניכר ואינו תוך גמור חשיב כתוך, וע"כ ס"ל דאף חקק בית מושבו חשיב כתוך, וע"כ נמצא דיש לכלים אלו תוך מב' צדדים, וע"כ אין בהן לחלוקת אחורים ותוך, עכ"ד.

ו] התוס' בשבת דט"ז. כתבו דמש"א בבכורות דל"ח. דכ"ח נטמא גבו לא נטמא תוכו, משמע דגבו מיהא טמא, היינו כי נטמא מאחוריו במקום חקק, ומ"מ לא נטמא תוכו, ובפשוטו הוא דלא כפי' הר"ש במשנתינו, שהרי בגמ' שם אמרו דה"נ בטומאת משקין נטמא תוכו נטמא גבו נטמא גבו לא נטמא תוכו, ולפי' הר"ש הרי ר' יהודה ס"ל דכלים אלו שיש להן חקק מאחוריהן, אין להן אחורים ותוך.

אמנם הנה בחזו"א סימן כ"ט סקט"ו נקט דמודה ר' יהודה דכלים שיש חקק מאחוריהן יש להן אחורים ותוך, אלא דבכלים אלו דמשנתינו חשיבי טפי אחוריהן, וע"כ אין להן אחורים ותוך, עכ"ד, אך ממש"כ הר"ש דטעמא דר' יהודה הוא משום דפעמים שכופהו על פיו ומשתמש לצד אחר, ול' זה כתב הר"ש לעיל פ"ב מ"א בכל הכלים שיש להן חקק מאחוריהן, מ' דדמו זל"ז.

ומה שהוכיח החזו"א כן, מהגמ' בבכורות דלדעת הר"ש לעיל איירי בחקק בית אחוריו, הנה לא מצינו בד' הר"ש שם שפירש להגמ' בבכורות בכלי שיש לו חקק מאחוריו, ולמש"נ לעיל אות א' בדעת הר"ש שם דכל שנגעה טומאה בחקק נטמא תוכו, הרי אין לפרש להגמ' בבכורות בכלי שיש לו חקק מאחוריו, וכ"ה מוכח ממש"כ הר"ש לעיל שם להוכיח דכ"ח מטמא אחרים מגבו, ממש"א בבכורות דנטמא גבו לא נטמא תוכו נטמא תוכו כולו טמא, ואם איירי התם בשיש לו חקק באחוריו, הרי י"ל דרק בכה"ג הוא מטמא אחרים מאחוריו, ואין ללמוד מזה דכל כ"ח מטמא אחרים מגבו, ובע"כ מד' הר"ש דמפרש להגמ' בבכורות בכלי שאין לו חקק באחוריו, ולפ"ז שפיר י"ל דהא דאמר ר' יהודה דאין להן אחורים ותוך, הוא בכל הכלים שיש להן חקק מאחוריהן.

ז] **ר"ש אומר יש להם נטמאו מאחוריהן מה שבתוכן טהור וצריך להטביל,** הרמב"ם והרא"ש פירשו דר"ש הוא כמכריע, דאף דאם נטמאו מאחוריהן מה שבתוכן טהור וכדעת ר"מ, מ"מ ה"ה צריך להטביל את כל הכלי, ול"ה כשאר כלים שנטמאו אחוריהן במשקין דא"צ להטביל אלא את אחוריהן.[[3]](#footnote-4)

ובטעמא דר"ש כתב הרמב"ם, דלענין טומאת הכלי עצמו הוא אומר דאין לו אחורים, ולענין טומאת מה שבתוכו הוא נותן להן דין אחורים, ונ' מדבריו וכ"ה מבו' להדיא בד' הכס"מ פכ"ח מכלים ה"ג, דהא דקאמר ר"ש דצריך להטביל את כולו, אי"ז דין מסוים לענין טבילה, אלא היינו דבאמת חיילא הטומאה על כל הכלי, וע"כ אין עולה טבילה למקצתו, ואך דמ"מ אין הכלי מטמא אחרים מתוכו, דלענין לטמאות אחרים אמרינן דיש לו אחורים ותוך, וצ"ב גדר הדין בזה, ובמרכה"מ פכ"ח מכלים ה"ג כתב דהיינו דתוכו הוי במדרגת שלישי לתרומה דאינו מטמא אחרים, וצ"ע.

אך בד' הר"ש והרא"ש מבו' דלעולם ס"ל לר"ש כר"מ דרק אחוריו טמאין, והא דצריך להטביל את כולו, הוא משום אחוריו דטמאין, דלענין טהרה אין חלוק תוכו מאחוריו,[[4]](#footnote-5) וכנראה הטעם בזה, דעיקר הא דכלי שנטמאו אחוריו במשקין סגי להטביל את אחוריו, הוא קולא שהקילו חכמים בטומאת אחורים, דמעיקר הדין אף כשלא נטמא כל הכלי צריך להטביל את כולו, ואך שהקילו חכמים בטומאת אחורים לדון לאחורי הכלי ככלי בפנ"ע, וע"כ סגי להטביל את האחורים בפנ"ע, ויתבאר בזה בעזה"י להלן מ"ה אות , ובזה הוא דס"ל לר"ש דבכלים אלו לא חילקו חכמים לתוכו מאחוריו לענין טהרה, וחשבינן להו ככלי א', וע"כ הו"ל ככל כלי שנטמא מקצתו דצריך להטביל את כולו.

ח] והנה הרמב"ם בפכ"ח מכלים ה"ג כתב דמדות יין ושמן וכו' אין להן אחורים ותוך, והראב"ד שם השיג ע"ז, ז"ל, הא דלא כהלכתא דר' יהודה היא דאמר הכי ור"מ ור"ש פליגי עלי', והו"ל ר' יהודה יחיד אצל רבים, עכ"ל, ובכס"מ שם כתב לישב, ז"ל, וי"ל שלענין טומאת הכלי עצמו ר"ש סובר כרבי יהודה שהרי אמר כשנטמאו מאחוריהן צריך להטביל את כל הכלי, וכאן לא איירי רבינו אלא לענין טומאת הכלי עצמו לא לענין טומאת מה שבתוכו, עכ"ל, וזה ניחא לדעת הרמב"ם גופי' בפיהמ"ש דלדעת ר"ש נטמא כל הכלי וע"כ צריך לטבול את כולו, ומ"מ אין מה שבתוכו נטמא.

אך הנה הרמב"ם בפיהמ"ש כתב להדיא דהלכה כר' יהודה, וגם פשטות דבריו בהלכות שכתב דאין להן אחורים ותוך, ולא פירש דלענין טומאת מה שבתוכן יש להן אחורים ותוך, נראה דאין להן אחורים ותוך כלל וכדעת ר' יהודה, וכמש"כ בחזו"א סימן כ"ט סקי"ט, וכן דקדקו במרכה"מ שם ובמי"ט וסד"ט ממש"כ הרמב"ם דאין להן אחורים ותוך "כמו הבגדים".

ואמנם נראה, דעיקר משה"ק הראב"ד ע"ד הרמב"ם דהו"ל ר' יהודה יחיד אצל רבים, הוא רק משום שפירש כפי' הר"ש והרא"ש דבעיקר הדין ס"ל לר"ש כר"מ דיש להן אחורים ותוך, ואך לענין טבילה החמירו ולא חילקו תוכו מאחוריו, וכיון דר"מ ור"ש ס"ל דיש להן אחורים ותוך, הו"ל ר' יהודה יחיד אצל רבים, אך לדעת הרמב"ם גופי' דר"ש ס"ל דלענין טומאת הכלי עצמו אין להן אחורים ותוך וכדעת ר' יהודה ולענין טומאת מה שבתוכן יש להן אחורים ותוך, הרי נמצא דל"ה ר' יהודה יחיד אצל רבים, שהרי אדרבה לענין עיקר הטומאה ס"ל לר"ש כר' יהודה דאין להן אחורים ותוך, וע"כ שפיר פסק הרמב"ם כר' יהודה דר"מ ור' יהודה הלכה כר' יהודה, וכעי"ז כתבו במי"ט וסד"ט וחזו"א סימן כ"ט סקי"ט.

ט] **שם בר"ש, תניא בתוספתא זומא ליסטרון שנפלו משקין על תוכה כולה טמאה וכו' נפלו ע"ג המזלג חולקין את היד וכו',** בטעם הא דאם נפלו המשקין על תוך הכף טמאה כולה ואם נפלו על המזלג אין טמא אלא המזלג וחצי היד, כתב במל"מ פכ"ח מכלים ה"ג דהוא משום דעיקר הכלי הוא הכף, וע"כ אם נפלו משקין על הכף שהוא העיקר נטמא כל הכלי, ואם נפלו על המזלג לא נטמא שאר הכלי, משום דלא חשיב מזלג להביא טומאה לכף שהוא עיקר הכלי.

ובחס"ד תמה ע"ז, דמ"ט הוי הכף עיקר והמזלג טפל הרי בשניהם נעשית עיקר המלאכה, ועיי"ש שכתב לפרש דטעם החילוק בזה, הוא משום דהכף יש לה תוך והמזלג אין לו תוך, ונ' דהיינו, דכיון דרק הכף יש לה תוך, ע"כ אנו דנים דתוך דכלי זה הוא תוך הכף, ושאר הכלי הוא אחורים, וע"כ אם נטמא הכף נטמא כל הכלי ככל כלי שנטמא תוכו במשקין דכולו טמא, ואם נטמא המזלג לא נטמא כל הכלי, ככלי שנטמאו אחוריו במשקין דתוכו טהור, ועמש"נ עוד בזה להלן אות י"א ואות י"ג.

י] **שם, נפלו על אחורי' אין טמא אלא אחורי' תוכה והמזלג והיד טהורין,** בחזו"א סימן כ"ט סקי"ג כתב דמסתבר דמעט מן היד הוא בכלל כף כיון דא"א לשמש בכף בלא יד והשאר הוא בכלל יד, ועד"ז כתב שם, בהא דתניא דנפלו ע"ג היד מנגבה והיא טהורה, דמסתבר דיד קצרה הנחוץ למזלג הוא בכלל מזלג.

יא] **שם, נפלו ע"ג המזלג חולקין את היד המשמש את הטמא טמא והמשמש את הטהור טהור,** נתבאר לעיל אות ט' דהא דכשנפלו ע"ג המזלג אין נטמא כל הכלי, הוא משום דהמזלג נידון כאחורים, וכלי שנטמא אחוריו במשקין לא נטמא תוכו, והא דהיד המשמש את המזלג טמא, ול"ה ככל כלי שנטמאו אחוריו במשקין דידיו טהורין, וכדתנן לקמן מ"ו, נראה דהוא משום דכשאנו דנים על המזלג בפנ"ע הו"ל כלי שאין לו אחורים ותוך, דאם נטמא במשקין נטמא כולו, וע"כ נטמא היד המשמש את המזלג דהוא חלק מכלי המזלג, וכל הא דחשבינן להמזלג כאחורים, הוא רק כלפי הכלי דזומא ליסטרון, וכעי"ז כתב בסד"ט.

יב] ובהא דחולקין את היד, כתב בחזו"א סימן כ"ט סקי"ג דמשמע דחולקים לחצאין וכהא דתנן פ"ב מ"ז, ועיי"ש שהק' דמ"ט חולקין, ולא אמרינן דאין טמא אלא היד המוכרח למזלג דומיא דהא דתנן לעיל מ"ב דמז' לחרחור ומד' לדרבן, וכתב לישב דהרי התוספתא אתיא כר"מ דזומא ליסטרון יש לו אחורים ותוך, ור"מ באמת פליג גם במרדע דכולו טמא, עוד כתב דאפשר דזומא ליסטרן בעי יד טפי ממרדע וכו"ע מודים דחולקים, עכ"ד.

יג] במל"מ פכ"ח מכלים ה"ג עמד דמ"ט השמיט הרמב"ם לדין זה, עיי"ש מש"כ בזה, ובחס"ד כתב למש"נ לעיל אות ט' דלעולם אין הכף עיקר יותר מהמזלג, והא דאם נטמא המזלג לא נטמא הכף, הוא רק משום דהכף יש לה תוך וחשבינן להכף כתוך הכלי והמזלג הוי אחורים, ולפ"ז כ"ז הוא לדעת ר"מ דיש לו אחורים ותוך, אך לפ"מ דקי"ל כר' יהודה דאין לו אחורים ותוך, אף אם נטמא המזלג נטמא כולו, וכעי"ז כתב בחזו"א סימן כ"ט סקי"ג, ובסד"ט כתב בזה, דלפ"מ דקי"ל כר' יהודה דאין לו אחורים ותוך, הוי ככל כלי שאין לו אחורים ותוך דאם נפלו משקין טמאין על היד נטמא כולו, וכמש"כ הר"ש הרא"ש לקמן מ"ו, וע"כ ה"נ אם נפלו משקין ע"ג המזלג נטמא כולו.

יד] במל"מ שם כתב עוד, דאם נטמאו אחורי המזלג אין טמא אלא אחוריו והשאר כולו טהור, ולא איצטריך התוספתא לאשמועינן לזה, דמכ"ש דכף נפקא, עכ"ד, אך בחס"ד תמה ע"ז, דבמזלג ליכא כלל תוך ואחורים, דשימושו הוא בב' צידיו, וע"כ לא מפליג התוספתא בזה.

טו] **שם, נפלו ע"ג היד מנגבה והיא טהורה,** בחזו"א סימן כ"ט סקי"ג כתב, דהא דמטהרינן אף בשנפלו ע"ג היד המשמש את המזלג, ולא אמרינן דכיון דהמזלג הוי כלי שאין לו אחורים ותוך, ה"ה נטמא כשנפלו משקין על היד המשמש אותו, הוא משום דרמינן כל היד לכף לקולא, והו"ל יד של כלי שיש לו תוך, וכעי"ז כתב בסד"ט, ולמש"נ לעיל אות י"א נראה להוסיף בזה, דכיון דהכלי הכולל דזומא ליסטרון הוי כלי שיש לו תוך, דדינו הוא דאם נפלו משקין טמאין על היד מנגבה והיא טהורה, ע"כ הגם דהמזלג בפנ"ע הוי כלי שאין לו תוך, מ"מ כשאנו דנים על היד, אנו דנים אותה כחלק מהכלי הכולל דזומא ליסטרון דהוא כלי שיש לו תוך, וע"כ אם נפלו עלי' משקין מנגבה והיא טהורה.

טז] ובמל"מ פכ"ח מכלים ה"ג עמד דמ"ט השמיט הרמב"ם לדין זה, עיי"ש מש"כ בזה, ובחס"ד כתב, דכיון דקי"ל כר' יהודה דזומא ליסטרון אין לה אחורים ותוך, ע"כ אף כשנפלו משקין על היד נטמאת כולה, וככל כלי שאין לו אחורים ותוך דאם נפלו משקין על ידו כולו טמא, כמש"כ הר"ש והרא"ש לקמן מ"ו, וכ"כ הסד"ט, והמל"מ דלא ניח"ל בזה אזיל לטעמי' שם ה"א דנקט לדעת הרמב"ם דדינא דנפלו ע"ג היד מנגבה והיא טהורה הוא אף בכלים שאין להן אחורים ותוך, ויתבאר בעזה"י להלן מ"ו, ועיי"ש בחס"ד שכתב עוד, דלדעת ר' יהודה לא חשיב זה כיד כלל, דהכל הוי חתיכה אחת של מתכת ואין כאן יד כלל, אלא הוי הכל מכלל גוף הכלי.

יז] במל"מ שם הק', דמ"ש זומא ליסטרון דאם נטמא הכף נטמא המזלג, ולר' יהודה אף אם נטמא המזלג נטמא הכף, ממרדע דאם נטמא החרחור לא נטמא הדרבן ואם נטמא הדרבן לא נטמא החרחור, עיי"ש מש"כ בזה, ובמרכה"מ שם כתב לישב למש"כ הרמב"ם בפי"א מכלים בתמונת זומא ליסטרון, דלפ"ז משמשין הכף והמזלג לצורך הצלי', וע"כ הו"ל כלי אחד, ומשא"כ במרדע דמלאכת הדרבן אינה מלאכת החרחור.

ובד' החזו"א סימן כ"ט סקי"ג מבו' לישב בזה, דלעולם מעיקר הדין בין במרדע ובין בזומא ליסטרון הוי הכל כלי א' ואם נטמא מקצתו נטמא כולו, ואך דלענין טומאת משקין דאיכא לחלוקת אחורים ותוך, ע"כ כל שיש לו חלוקת אחורים ותוך אין נטמא כולו אלא בשנטמא תוכו ואם יש לו ב' תוכות אין נטמא אחד כשנטמא חבירו, ואשר ע"כ במרדע לדעת ר' יהודה דיש לו אחורים ותוך, נמצא דהוי ככלי שיש לו ב' תוכות דאם נטמא א' לא נטמא חבירו, ולר"מ דאין לו חלוקת אחורים ותוך, באמת אם נטמא החרחור או הדרבן נטמא כולו, וזה דלא כמש"כ במל"מ שם, ומאידך בזומא ליסטרון, לדעת ר"מ דיש לו אחורים ותוך, אם נטמא המזלג דהוא אחוריו לא נטמא תוכו, ולר' יהודה דאין לו חלוקת אחורים ותוך אף אם נטמא המזלג נטמא כולו.

יח] **שם, אלא שנהגו הכהנים שלא יהיו מקיימין את הגפיים טמאין מפני התקלה,** הר"ש פירש דהיינו דאזן טמא אע"ג דכלי טהור ול"ב טבילה, ובחזו"א סימן כ"ט סקי"ד פירש בדבריו, דהא דנפלו ע"ג האוזן מנגבה והיא טהורה, היינו דהכלי עצמו טהור, והיינו דכ"ז שלא ניגב את האזן ועדיין המשקין עליו גזרו חכמים לדון את כל הכלי כטמא וכל שניגב את האזן אין דנים את כל הכלי כטמא, אך האזן עצמו טמא אף אחר ניגוב, ועיי"ש סקט"ז שעמד ע"ז מד' התוספתא שהביא הר"ש לעיל מ"א דמבואר בפשוטו דאף הרגל עצמו שנפלו עליו המשקין טהור, עיי"ש מש"כ בזה.

אך הנה הראב"ד בפכ"ח מכלים ה"א כתב, ז"ל, מיהו לא ישתמש בו עד שינגב שמא יגע במשקה, עכ"ל, ועיי"ש בכס"מ שעמד במקורו של הראב"ד, ובמי"ט כתב דמקור ד' הראב"ד הוא מתוספתא זו, דלא היו הכהנים מקיימין את הגפיים טמאין בלא ניגוב מפני התקלה שמא יגע במשקה, ולכאו' לפ"ז מבו' להיפך, דכל שנפלו המשקין ע"ג היד אינם מטמאין אף את היד עצמה, וע"כ כל הא דלא היו מקיימין את הגפיים טמאין, הוא רק מגזירה שמא יגע במשקה הטמא.

אמנם באמת פשטות ד' הראב"ד שם דהיד עצמה טמאה ול"מ לה ניגוב, ונת' להלן מ"ו אות ב' בהערה, ומש"כ הראב"ד דלא ישתמש בו עד שינגב שמא יגע במשקה, היינו דלא ישתמש בכלי עצמו עד שינגב, שמא יגע במשקה, וזהו דתניא דלא היו מקיימין את הגפיים טמאין בלא ניגוב, מפני התקלה דשמא יגע במשקה, אך אחר ניגוב לא חיישינן שמא יגע בידות הטמאים, כיון דקיילא טומאתן כטומאת אחורי כלים, ואינם מטמאין אלא את המשקין.

יט] והגר"א בזר זהב גריס שלא יהיו מקיימין את הגביים טמאין, ופירש דהיינו כלי שנטמא אחוריו, דנהגו להטבילו מפני התקלה שלא יגע באחורים, ובסד"ט תמה ע"ז שהרי פלוגתא דב"ש וב"ה היא בברכות דנ"ב: וקי"ל כב"ה דמותר להשתמש בכלי שנטמאו אחוריו במשקין, ובחזו"א סימן כ"ט סקי"ד כתב, דאע"ג דקי"ל כב"ה, מ"מ נהגו הכהנים להטביל.

1. ובמל"מ פכ"ח מכלים ה"ג נקט דד' הר"ש קיימי גם על זומא ליסטרון, דאיירי בשיש חקק בכף מאחוריו, אך לכאו' לפי המבו' בד' התוספתא שהביא הר"ש דבזומא ליסטרון חשיב הכף שיש לו תוך כתוך והמזלג כאחורים, הרי יל"פ דבזה גופא הוא דפליגי ר"מ ור' יהודה, דר"מ ס"ל דכיון דהכף יש לו תוך, יש לו אחורים ותוך, ור' יהודה ס"ל דכיון דמשתמשין אף במזלג, אין לו אחורים ותוך, והוי זה חד פלוגתא עם הא דפליגי בשאר הכלים, דלר"מ יש להן אחורים ותוך, ולר' יהודה כיון דמשתמשין אף בחקק שבאחוריו אין לו אחורים ותוך. [↑](#footnote-ref-2)
2. ולכאו' במדות יין ושמן א"צ לפרש דשואבין בהן משקין, דאף אם ממלאין בתוכן, מ"מ כיון שממלאין אותן במלואן לצורך המדידה ע"כ דרך הוא שעוברין היין והשמן את גדות המדה ונדבקין באחורי המדה, ומשא"כ בכוסות דאין ממלאין אותן במלואן ממש, ואף אם איירי בכוס של ברכה, י"ל למש"כ במ"ב סימן קפ"ג סק"ח דאף כשאין ממלאין אותו כ"כ שם מלא עליו, וכ"כ בס' דברי לוי פכ"ח מכלים, [↑](#footnote-ref-3)
3. ובמל"מ פכ"ח מכלים ה"ג נראה שנקט, דהא דאמר ר"ש דצריך להטביל את כולן, אי"ז דין מסוים בכלים אלו, אלא כל כלי שנטמאו אחוריו במשקין צריך להטביל את כולו, דומיא דרובע וחצי רובע שנטמא א' מהן דתנן לקמן מ"ה דכשהוא מטביל מטביל את כולו, וכ"ה במרכה"מ שם, אך צ"ע בזה, דלהדיא אמרינן בזבחים דע"ט. דכלי שנטמאו אחוריו במשקין א"צ להטביל אלא את אחוריו, וכבר תמהו בזה במי"ט לקמן מ"ה ובסד"ט ובחזו"א סימן כ"ט סקי"ט. [↑](#footnote-ref-4)
4. והנה אמנם בחזו"א סימן כ"ט סקט"ז כתב לפ"מ שפירש בד' הר"ש דלר' יהודה אף אם נטמא תוכו לא נטמא אחוריו, עמש"נ בזה לעיל אות א' ב', דלפ"ז ר"ש אינו מכריע, אלא כר"מ ס"ל, והא דקתני נטמאו מאחוריהן מה שבתוכה טהור לכו"ע הוא והוא מלתא דפשיטא, אלא אשמעינן דצריך להטביל כולו דלמ"ד אין להם אם נטמא אחוריו א"צ להטביל כולו כשאר טומאת גב כדאמר זבחים ע"ט א', אבל לר"מ ור"ש דחשיבי כב' תוכות צריך להטביל כולו כדתנן ברובע וחצי רובע, עכ"ד, ועי' גם בדבריו שם סקי"ט שרמז לזה, אך כמדומה דט"ס נפלה בדבריו, שהרי אדרבה, לדעת ר' יהודה דאין להם אחורים ותוך, הוא דחשיבי כב' תוכות דומיא דרובע וחצי רובע, וע"כ ודאי דאם נטמאו האחורים צריך להטביל את כולו, דומיא דרובע וחצי רובע דתנן לקמן מ"ה דאף כשנטמא א' מהן צריך להטביל את כולו, אך לדעת ר"מ דיש להן אחורים ותוך, וכשנטמאו אחוריו הוי טומאתן כטומאת אחורים, הי' בדין דא"צ להטביל את כולו, דומיא דשאר טומאת גב דא"צ להטביל את כולו, ובע"כ דר"ש דס"ל דכשנטמאו אחוריו צריך להטביל את כולו, הוא מכריע, דלענין טהרה לא חילקו לתוכו מאחוריו. [↑](#footnote-ref-5)