סימני עופות
קטגוריות: ש_ס / מא חולין / חולין - הרב וורצל / אלו טריפות / סימני טהרה

חולין סא. סימני עופות

א. מתני' כל עוף הדורס טמא, כל שיש לו אצבע יתירה וזפק וקוקבנו נקלף טהור, והנמצא לנו ד' סימני טהרה, ג' בגופו וחד דלא דריס.

לקמן סא. יליף ר"ח דאי"צ כל ד' סימני טהרה לעוף וסגי בחד, אלא שאסרה תורה כ"ד מינים אף שלחלקם יש סימני טהרה.

סא: לפי גי' שלפנינו [וכ"ד רש"י ותוס'] מבואר דכ' עופות טמאים יש להם אותם ג' סימני טהרה, ובעורב שנים מהם, פרס ועזניה סימן אחד, ומבואר בגמ' שיש לאחד מהם את הסימן רביעי שאין בכל שאר העופות טמאים.

ב. נתקשו הראשונים בגמ' סה. דתני בברייתא דע"י ג' סימנין שבגופו כשר, וצ"ע דהא הכא מבואר דאף בעופות הטמאים יש להם ג' סימנין?

רש"י סה. כתב דברייתא סמכה על הרישא דכל הדורס טמא ורק בצירוף שאינו דורס מהני ג' סימנין שבגופו.

הר"ן למד מד' רש"י דג' סימנין שיש בעופות הם סימנין שבגופן וחסר להם סימן טהרה של אינו דורס, ולכך א"א להכשיר ע"י ג' סימנין שבגופן, וכ"ה שיטת רגמ"ה סא: הו"ד בחי' הגר"ח פ"א מאכ"א [ולפי"ז סימן המיוחד שנמצא רק בפרס או עזניה היינו שאינו דורס].

ולפי"ז סוגיא סא: דבעורב יש שני סימני טהרה קאי נמי על סימנין שבגופו, אבל הוא דורס וכ"ה שיטת רש"י סב. ד"ה והני וכ"נ הר"ן והרשב"א ושא"ר, ודלא כשיטת התוס' סא. ועיין לקמן.

מיהו ברש"י סא: כתב באופ"א דאין אנו בקיאין איזה ג' סימנין הדרי בכולהו.

ועוד העיר הרשב"א מד' רש"י סב: ד"ה והני שכבר הוכיחו התוס' שם מדבריו דסימן שחסר בעופות טמאים היינו קורקבנו נקלף.

וע"ע בכו"פ קונטרס פני הנשר מש"כ בזה בשיטת רש"י דבאמת ספק הוא ואינו ידוע ולצאת ידי ספק בעי כל ד' סימנין, עיי"ש.

לפי רש"י נמצא דלא סגי בג' סימנין שבגופו להתיר עוף דחיישינן שמא הוא מעופות הטמאים.

ואם יש סימן שאינו דורס בצירוף סימן אחד מותר דכיון שאינו דורס אינו מכ' עופות הטמאים ואי משום פו"ע דחד מינייהו דריס הרי הנך אין להם אלא סימן אחד והכא שיש לו שני סימנין אין לחוש בו משום זה [כ"ז לפי"ד הר"ן בדעת רש"י ורגמ"ה אבל לפי"ד הכו"פ בשיטת רש"י ל"מ שיש לחוש שהוא מעופות הטמאים].

ג. שיטת התוס' סא. בשם ר"ת ליישב הגמ' סה. דסגי בג' סימנין שבגופו, דלעולם כל שיש לו ג' סימנין שבגופו הוא סימן גם שאינו דורס ושרי ודלא כרש"י שכ' עופות הטמאים הם כן.

ולפי"ז ג' סימנין של עופות הטמאים ע"כ חד מינייהו דלא דריס, שאם כולן סימני טהרה בגופן כרש"י הרי תו וודאי אינו דורס וא"כ יש להם כל הסימנין טהרה.

ועתוס' סב: האריכו לדון איזה סימן חסר להנך עופות.

לשיטת התוס' נמצא שאם יש ג' סימני טהרה שבגופו וודאי טהור שהוא גם לא דריס.

ד. עורב יש לו שני סימני טהרה, ובתוס' סא. הוכיחו דוודאי חד מינייהו אינו דורס, שהרי מבואר סב. לא היה בקי בשמותיהן עוף הבא בסימן אחד טמא, ובשני סימנין שרי והוא שיכיר עורב ומינו, וע"כ איירי באינו דורס דאל"כ וודאי טמא, ומ"מ חיישינן שמא עורב הוא, ש"מ שעורב אינו דורס [ועיי"ש שדנו איזה סימן בגופו יש לעורב והביאו מסוגיא סב. וע"ע בתוס' סב. שהאריכו בזה].

ועפי"ז הוכיחו ג"כ דחד מהסימנין שיש לכל העופות הוא שאינו דורס, ושלא כדעת רש"י שהם ג' סימנין שבגופן.

אבל לשיטת רש"י נתבאר לעיל דעורב הוא דורס, ולשיטתו צ"ע קו' התוס', וצ"ל לשיטתו כש"כ התוס' סב. בתו"ד לצדד [וכ"כ הר"ן] דמה דאמרו הבא בשני סימנין שרי והוא דמכיר עורב היינו בשאינו יודע אם הוא דורס ויש לו שני סימנין שבגופו הרי יש לו לחוש שמא עורב הוא ובאמת הוא דורס.

ובגמ' סב. מסקינן הלכתא דאף עוף הבא בסימן אחד טהור והוא דלא דריס דמאי איכא משום פו"ע לא שכיחי ביישוב.

רש"י פי' סימן אחד בגופו והוא דלא דריס היינו שלא ראינוהו דורס.

בתוס' הק' דא"כ היאך מותר דלמא עורב הוא שיש לו שני סימני טהרה?

ועוד דא"כ אף אם פו"ע שכיחי ביישוב אין לחוש להם שהרי חזינן שאינו דורס ויש לו שני סימני טהרה ופו"ע לית להו אלא חד?

דעת רש"י מבואר במהרש"א ובחי' הגר"ח פ"א מאכ"א דאיירי שלא ראינוהו בוודאי שאינו דורס ואכתי יש לחוש שהוא דורס, וא"כ אם פו"ע שכיחי ביישוב יש לחוש שהוא דורס ואסור [ואם ידוע שהוא דורס באמת חיישינן שהוא פו"ע אף דלא שכיחי ביישוב].

ומשה"ק התוס' דניחוש לעורב כתב הגר"ח דדעת רש"י דעורב דורס כש"כ לעיל והכא הא לא דריס לכך אין לחוש לעורב.

אבל לא באר כה"צ שהרי נתבאר דעת רש"י דאיירי שאין ידוע שאינו דורס א"כ למה לא נחוש לעורב, רק צ"ל דרש"י לשיטתו דעורב דורס ויש לו שני סימני טהרה בגופו והכא איירי שלא מצא אלא חד בגופו לכך אין לחוש לעורב.

בתוס' פי' והוא דלא דריס היינו שאותו סימן אחד שיש בו הוא שאינו דורס, וכיון שאין בו אלא סימן אחד שאינו דורס הרי אין לחוש בו אלא לפו"ע ולא שכיחי.

והעיר הגר"ח למה נקטו דוקא לא דריס והרי כל סימן אחד אין לחוש אלא לפו"ע ולא שכיחי שהרי שאר עופות יש להם שני סימנין טהרה?

וכתב הגר"ח דצ"ל בדוחק דדוקא אותו אחד מפו"ע שיש לו סימן שאינו דורס הוא דלא שכיח ביישוב והשני שכיח.

ה. בראשונים הק' ע"ד רש"י ותוס' מכמה עופות המצויים דחזינן שלא כדבריהם.

והביאו שיטת רמב"י דגרס בגמ' סא: באופ"א ולפי דרכו אין בכל עופות טמאים שיש להם ג' סימני טהרה רק לכולם סימן אחד ולעורב שניים, וכל שיש לו ג' סימנין וודאי טהור.

ונקט עוד דכל עופות טמאים יש להם סימן של דורס מלבד פרס או עזניה שסימן טהרה שלו הוא אינו דורס.

ובזה א"ש הגמ' סה. שמנתה רק ג' סימנין שבגופו ואי"צ לסימן שאינו דורס.

ולפי"ז מתני' מילי מילי קתני, שאם הוא דורס וודאי טמא, ואם יש בו ג' שבגופו וודאי טהור ודלא כרש"י שסמכה על הרישא.

וא"ש הגמ' דעוף הבא בסימן אחד טהור והוא דלא דריס היינו דסימן אחד ל"מ שמא הוא דורס והוא מכ' עופות [ודלא כרש"י דסימן אחד לעולם ליתא אלא בפו"ע], ודוקא אם הוא סימן של לא דריס שרי [כיון דלא חיישינן לפו"ע דל"ש ביישוב].

לפי דעתו אם יש ג' סימנין לעולם טהור, אבל אם דורס וודאי טמא.

ואם יש לו סימן אחד בגופו ואינו דורס שרי [אף במקום דשכיחי פו"ע].

ו. הגר"ח האריך בשיטת הר"מ דע"כ לא ס"ל ככל הנך ראשונים, עיי"ש מה שחידש בשיטת הר"מ דג' סימנין שבהגופו הם סימני טהרה והם גורמים את הטהרה, אבל מה שאינו דורס אי"ז סימן טהרה רק העדר סימן טומאה שאם הוא דורס יש בו סימן טומאה, עיי"ש ולא התבוננתי בכל דבריו.

ומבואר בדבריו חידוש גדול שסימני עופות הם גורמים את הטהרה ואינם סימן על המין לחוד.

אבל בפשוטו היה נראה דסימני עופות וודאי הם סימן על המין ולא גורמים את הטהרה, וראיה לכל הראשונים מעוף הבא בסימן אחד טהור אבל אם הוא פו"ע אסור אף שיש בו סימן טהרה וכן בשאר עופות שיש להם שני סימני טהרה טהור אם מכיר שאינו עורב, ומ"מ עורב אסור.

ואין לומר דשאני עופות הטמאים שהם דורסים ודריסה היא סימן טומאה דתינח גבי עורב [לשיטת רו"ר שהוא דורס] אבל פו"ע חד מינייהו לא דריס ומ"מ טמא, ומשמע מזה שטהרה וטומאה תלויה במין ולא בסימנין.

ולפי"ד הגר"ח צ"ל דלעולם הסימנין גורמים את הטהרה אלא דגזיה"כ הוא לאסור מין פו"ע אף שיש בו סימני טהרה, ודוחק.

ולפמש"כ שלא כדבריו דמה דמבואר בגמ' שצריך סימן אחד לכה"פ הוא משום סימן דכל עוף הדורס טמא.

ומבואר כן להדיא בחי' הרמב"ן סא. ז"ל:"וכן אם לא היה לו סימן טהרה כלל אלא שאינו דורס מותר וכו'", עיי"ש בכמה פעמים נקט שכל מה דבעי סימן אחד הוא כדי לידע שאינו דורס אבל בלא סימן נמי מן הדין שרי, ושלא כד' הגר"ח.

וכן בשו"ת מהרי"ט-נא כתב להדיא דסימני עופות הם סימן על המין, ומה"ט אם יש ספק על שני סימנין לא חשיב ס"ס שהכל מתיר אחד של המין והסימן אינו מתיר רק מלמד על המין.

ובחי' הגר"ח דן בזה משום ראיה נוספת מד' הר"מ שאם מכיר בהם ובשמותיהם מותר לו לאכול אף בלא בדיקת סימנין כלל, ונמצא שאין שום נפק"מ בסימנין רק הכל תלוי במינים?

וכתב דמ"מ כך הוא ההלכה שהסימנין גורמים טהרה, ועוד שהרי מבואר סא. דעוף הבא בסימן אחד טהור ואם אין כלל סימן אסור דומיא דנשר, הרי שכל עוף טהור יש לו סימן אחד של טהרה, א"כ לעולם י"ל שהסימנין עיקר גורמי הטהרה ולא המין אלא שכל טהור יש לו סימן טהרה.

וע"ע בחזו"א יו"ד יג-יא שנרעה מדבריו דלעולם סימנין גורמים את הדין ומ"מ בהנך כ"ד עופות המין גורם, עיי"ש שאם האם יש לה ד' סימני טומאה הרי הולד אינו טמא אלא בד' סימנין אבל אם היא מכ"ד עופות הולד מותר, עיי"ש באר בזה ד' התוס' נדה נ: גבי תרנגולתא דאגמא שאין לאסור את הולד משום יוצא בתרנגלות כיון שיוצא מן הביצה ולא ישירות מן התרנגולת וכיון שאין בו סימנין מותר אבל בכ"ד עופות לא, ועיי"ש שנסתפק דאפשר הוא כן רק בתרנגולתא ולא בשאר עופות שיש בהם סימני טומאה שגם הולד נאסר, עיי"ש.

ז. בעיקר דינא דמתני' נתקשו הראשונים ל"ל כל הנך ד' סימנין תיסגי באותו סימן אחד שאין בכל העופות טמאים, ועוד סימן נוסף דכיון שיש בו שני סימנין אין לחוש לפו"ע.

[והיינו שני הסימנין שאין בעורב, ועיין בתוס' סא. שהכריחו דהנך סימנין הם זפק וקורקבנו נקלף, ולרש"י ורגמ"ה היינו אינו דורס וסימן אחד בגופו שכל העופות דורסין מלבד פו"ע, וכן לשיטת רמב"י סגי בהכי].

ונדחוק הראשונים בזה, ועיין בר"ן שכתב לשיטת רמב"י דלא קשיא שאין לשנות סימן של אינו דורס לחוד כיון שקשה לעמוד עליו, עיי"ש.

ובתוס' סא. צידדו דמתני' ה"ק אינו דורס בצירוף חד מהנך ו'או או קתני', אבל דחו דבסימן אחד ואינו דורס אכתי ניחוש לעורב כיון שאינו דורס.

וזה דוקא לפי שיטתם אבל לשיטת רש"י באמת יל"פ דמתני' ה"ק או או קתני, וסגי בסימן אחד ואינו דורס ואין לחוש לעורב כיון שהוא דורס, וכש"כ לעיל דעת רש"י, וכ"כ בחי' רש"ה-יב.