18 בסוגיא דצלף ו - בהא דמברכין בפה_א על פירות שאינם עיקר הפרי, והמסתעף
קטגוריות: ש_ס / א ברכות / ברכות - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / כיצד מברכין

אלול תשע"א

**א**

א] כתב המג"א בסימן ר"ו סק"א, ז"ל, נ"ל דאותן הגדלים על האילן ומברך בפה"א משום דלא נגמר פרי או שאינן עיקר הפרי אם בירך בפה"ע יצא, עכ"ל, ועי' באבן העוזר שם שנחלק ע"ז.

ולפמש"נ בסימן א' וסימן ב' מסתברא מילתא, דדין זה תליא בפלוגתת הרא"ש והטור, עם אידך קמאי, דלדעת הרא"ש והטור דנת' בסימן א' דס"ל דלעולם אף פירות אלו חשיבי כפרי העץ, והא דאין מברכין עליהן בפה"ע הוא משום דלא תיקנו לברך בפה"ע אלא על עיקר פרי העץ, הרי ודאי מסתבר דאם בירך עליהן בפה"ע יצא, שהרי הן חשובין כפרי העץ, ושפיר שייכא בהו ברכת בפה"ע, אך לדעת אידך קמאי דנת' בסימן ב' דס"ל דהא דאין מברכין עליהן בפה"ע, הוא משום דלא חשיבי כלל כפרי העץ, מסתבר דאם בירך עליהן בפה"ע לא יצא.

ב] והמג"א דפשיטא לי' דיצא, נראה דאזיל לטעמי' שכתב בסימן ר"ב סק"ד בדין בוסר דמברכין עליו בפה"א, ז"ל, דכל דבר שגדל על האילן ואינו עיקר הפרי בפה"א, עכ"ל, והרי דהא דמברכין על פרי שלא נגמר בפה"א, אי"ז משום דלא חשיב כפרי העץ, אלא הוא משום דאינו עיקר הפרי, ודינא הוא דאין מברכין בפה"ע אלא על עיקר הפרי, וכ"ה גם ל' הרמ"א שם סי"ח, וע"כ אם פשיטא לי' דאם בירך עליו בפה"ע יצא.

וכ"ה מבו' גם בד' המג"א סימן רט"ז סק"ו שכתב בהא דמברכין על הורד בורא עצי בשמים, ז"ל, וא"ת כיון שאינם עיקר הפרי לא לברך עליהן עצי בשמים כמש"כ סימן ר"ד סי"א וכו', עכ"ל,[[1]](#footnote-2) - והנה לדעת הבה"ג ודעימי' דכל הני דאין מברכין עליהן בפה"ע, הוא משום דלא חשיבי כפרי העץ אלא כעץ עצמו, הרי אי"ז טעם אלא דלא לברך עליהן בורא "פרי" העץ, אך שפיר מברכין עליהן בורא עצי בשמים, אך המג"א לטעמי' דס"ל דהא דאין מברכין עליהן בפה"ע, הוא משום דלא תיקנו ברכת בפה"ע אלא על עיקר הפרי, וזהו שהק' דה"נ נימא בברכת בורא עצי בשמים שלא תיקנוה אלא על עיקר הפרי, וז"ב.

ג] והדברים מתאימים, דהנה מד' התוס' והרא"ש בסוגיין שכתבו דמברכין על קפריסין בפה"ע, אף דשרינן להו בחו"ל, נת' ב? דנראה מזה דס"ל דאף למ"ד דברכתן בפה"א, מ"מ אם בירך עליהן בפה"ע יצא, עיי"ש, - ולפמש"נ אזיל הרא"ש לטעמי' דס"ל דלעולם חשיבי כפרי העץ לענין ברכה, והא דאין מברכין עליהן בפה"ע, הוא משום דאין מברכין בפה"ע אלא על עיקר הפרי, וע"כ ודאי דאם בירך עליהן בפה"ע יצא, וכמש"נ.

ד] ויש להוסיף, דהנה הטור סימן ר"ב כתב בדין קפריסין, ז"ל, לה"ג ולרב אלפס מברכים עלייהו בפה"א והראב"ד כתב בפה"ע וכ"כ א"א הרא"ש ז"ל, וכיון דאיכא פלוגתא דרבוותא טוב לברך עליהן בפה"א לצאת ידי ספק דתנן בירך על פה"ע בפה"א יצא, עכ"ל, וצ"ב דמ"ט הוי זה טוב בעלמא, והרי א"א לו לברך בפה"ע, דהוי זה ספק ברכה לבטלה,[[2]](#footnote-3) - ולהנ"ל ניחא, דלדעת הטור אף אם מברכין עליהן בפה"א משום שאינן עיקר הפרי, מ"מ אם בירך עליהן בפה"ע יצא, שוב העירוני דממש"כ הטור בס"ס ר"ב דבספק אם הוא עיקר הפרי יברך בפה"א, והכא כתב רק דטוב לברך בפה"א, בע"כ דהכא הוא משום דנקט לעיקר כדעת הרא"ש.

ומש"כ הטור דטוב לברך עליהן בפה"א, אף שגם אם יברך עליהן בפה"ע יצא, נראה דהוא משום דכל שמברך בפה"א לא חשיב כשנוי ממטבע שטבעו חכמים, וכמש"כ החיי אדם כלל נ"א סי"ב, ז"ל, משה"ק על המג"א דא"כ למה כתבו הפוסקים דהיכא דיש ספק בפרי אם הוא עיקר הפרי יברך בפה"א דיצא בדיעבד, הא למג"א להיפך נמי יצא, נ"ל דלק"מ, דזה הוי כלכתחלה כיון שרוצה לברך ומסתבר יותר לברך בפה"א שבכלל זה גם כן פה"ע, אבל בדיעבד שטעה באמת, יצא, שהרי לא אמר שקר, שהרי הוא מן העץ, עכ"ל, ונת' עוד בזה בדברינו בדין החליף ברכה בחברתה הערה ?.

**ב**

ה] והנה בביאוה"ל סו"ס ר"ב נקט בפשיטות דלהני רבוותא דס"ל דמברכין על הסוכר בפה"א, אם בירך עליו בפה"ע לא יצא, עיי"ש, ולכאו' צ"ע, דמ"ש ממש"כ המג"א דאם בירך על אותן שאינם עיקר הפרי בפה"ע יצא, והרי הבה"ג דימה הא דאין מברכין על הסוכר בפה"ע אלא בפה"ע, להא דמברכין על התמרות ועל הקפריסין בפה"א, וכמו שהבאנו בסימן ב' סק"ב, והביאוה"ל לעיל מינה הביא לד' הבה"ג, וא"כ הי' בדין דכ"ה דהתם אם בירך עליהן בפה"ע יצא, ה"נ אם בירך על הסוכר בפה"ע יצא.[[3]](#footnote-4)

ולמש"נ מתבארים היטב ד' הביאוה"ל, דהרי הא דמברכין על הסוכר בפה"א, הוא משום דהו"ל כעץ עצמו ולא חשיב כלל כפרי העץ, וע"כ ודאי דאם בירך עליו בפה"ע לא יצא, וכאשר כן נ' להדיא בל' בה"ג שכתב דכיון דלאו פירא קא מפיק ולא פירי' קא אכלינן "לא מתאמר בי' פרי העץ" אלא פרי האדמה, עכ"ל, ומ' להדיא דלא שייכא בי' כלל ברכת בפה"ע, וע"כ אם בירך עליו בפה"ע לא יצא.

ולפ"ז ניחא, דל"ד למש"כ המג"א דבירך על אותן שאינם עיקר הפרי בפה"ע יצא, דהנהו חשיבי כפרי העץ, ואך דלא תיקנו עליהן ברכת בפה"ע, ומשא"כ בסוכר דלא חשיב כלל כפרי העץ, וכנ"ל.

והנה אמנם הבה"ג דימה זל"ז, אך הוא משום דס"ל דגם תמרות וקפריסין לא חשיבי כפרי העץ, ולדעתו אם יברך עליהן בפה"ע לא יצא, וכנ"ל, אך אנן קי"ל דהא דאין מברכין עליהן בפה"ע, הוא משום שאינם עיקר הפרי, וע"כ אם בירך עליהן בפה"ע יצא, וכמש"נ.

ו] ויש להוסיף ד' השעה"צ בסימן ר"ב סקמ"ב, שנסתפק בבירך על התמרים והעלים בפה"ע אם יצא, וכתב ע"ז, ז"ל, אף לפ"מ שפסק המג"א וכו' דעל דבר שאינו עיקר הפרי יצא בדיעבד בברכת פה"ע, דשמא אינן בכלל פרי עץ כלל, עמש"נ לתמוה בזה בסימן א' סקי"ד, ובפרט על העלין שהם עלים בעלמא, עכ"ל, וזהו כמש"נ בדעתו, דלאו כללא הוא דעל כל דבר שגדל בעץ יוצאין בברכת בפה"ע, אלא רק בדברים דחשיבי כפרי העץ.

ויש להוסיף, דמצינו כה"ג בד' היד אפרים סימן ר"ב ס"ג ושע"ת שם סק"ז ושעה"צ שם סקכ"ו, דמבו' בדבריהם דבהני דלא נטעי אדעתא דהכי אין יוצא בדיעבד בברכת בפה"א, ועי' בס' מגילת ספר סימן ה' שהוכיח כן, וכ"ה מבו גם בד' הדה"ח בקו"א דין ד' בסוף דבריו. - אך באמת צ"ב הטעם בזה, וכמש"נ בדברינו בדין לא נטעי אדעתא דהכי סק"?.

**ג**

ז] והנה המג"א בסימן ר"ד סק"ז כתב, ז"ל, שחת, תבואה שלא הביאה שליש משום דלא גמר פרי מברכין שהכל דנחית חד דרגא, ועסי' ר"ב ס"ב, וא"כ ה"ה לכל פרי האדמה דלא גמר פירא שהכל, עכ"ל, והיינו דכ"ה דפרי העץ קודם גמר פרי נחית חד דרגא ומברכין עליו בפה"א, ה"נ פרי האדמה קודם גמר פרי נחית חד דרגא ומברכין עליו שהכל.[[4]](#footnote-5)

ובאהעו"ז שם נקט כן גם בדברים שאינם עיקר הפרי, דכ"ה דבפירות האילן נחית חד דרגא ומברכין עליהן בפה"א, ה"נ בפירות האדמה נחית חד דרגא ומברכין עליהן שהכל, והרי בד' הטור והמג"א בסימן ר"ב מבו' דהא דמברכין על הבוסר בפה"ע, הוא משום דלא חשיב כעיקר הפרי, וא"כ שפיר יש ללמוד דין זה מד' המג"א, וכן נקטו בפנים מאירות ח"א סימן ס"ה ובחיי אדם כלל נ"א ס"ה, ונחלקו עפי"ז ע"ד הט"ז בדין שרביטי קטניות, ועי' בעוללות אפרים סימן ה' (יא:) שנחלק עליהם בפרט זה, עיי"ש, אך בדברי דוד בסוגיין פליג ע"ז, דליכא כלל כי הך מילתא דנחית חד דרגא, עי' בדבריו.

ח] ונ' ברור, דכל מה די"ל כן, הוא רק להמג"א לטעמי', דאזיל כדעת הרא"ש והטור דהא דאין מברכין בפה"ע אלא על עיקר הפרי, הוא דין מסוים לגבי ברכה, שלא תיקנו לברך בפה"ע אלא על עיקר הפרי, וע"כ יש מקום לומר דה"נ הוא בפרי האדמה שלא תיקנו לברך בפה"א אלא על עיקר הפרי, אך לד' אידך קמאי דהא דאין מברכין על פירות אלו בפה"ע הוא משום דלא חשיבי כפרי העץ, כיון שאינם פרי גמור, ומ"מ כיון שהן גדלין מן הארץ חשבינן להו כפרי האדמה, הרי נמצא דהא דמברכין עליהן בפה"א אי"ז כלל משום דנחית חד דרגא, אלא משום דאינם פרי העץ, וא"כ לכאו' אין מקום כלל לומר דעל פרי האדמה שאינו עיקר הפרי יברכו שהכל, וז"ב.

1. ובמש"כ לישב דל"ש בהו ברכת עשבי בשמים, עיי"ש במחה"ש שעמד דמ"ט לא יברך ע"ז בורא מיני בשמים, ועיי"ש מש"כ לישב. [↑](#footnote-ref-2)
2. וי"ל דהיינו משום שנקט הטור לעיקר כדעת הרא"ש דמברכין עליהן בפה"ע, גם י"ל דס"ל דכיון דע"י ברכה זו יהא מותר לו לאכול דספק ברכות להקל, אין בזה משום ברכה לבטלה, ועי' ראבי"ה סימן ק' שלא חשש בכעי"ז אלא להאיסור ליהנות בלא ברכה. [↑](#footnote-ref-3)
3. אך למה שנסתפק קצת השעה"צ שם סקמ"ב דבירך על התמרות בפה"ע לא יצא, ניחא, גם למש"נ בסימן ב' שם בהערה מ' קצת מד' הביאוה"ל דמפרש דהבה"ג דימה רק לענין הא דמברכין עליהן בפה"א ולא שהכל, ניחא. [↑](#footnote-ref-4)
4. אך בפמ"ג שם פירש דבריו בע"א, דהוי זה דין מסוים בפרי האדמה, דכל שלא נגמר אין מברכין עליו בפה"א, ואף בשהגיע לשיעור דבפרי העץ כה"ג מברכין עליו בפה"ע, ועיי"ש שדימה ד"ז לד' הט"ז סימן ר"ה סק"ג, אך צ"ע היאך זה מתישב בל' המג"א שכתב דנחית חד דרגא.

   שוב העירוני דיל"פ דגם לד' הפמ"ג, הוי זה חד דינא עם הא דבבוסר מברכין בפה"א, דכ"ה דבפרי העץ קודם דאית לי' חשיבות פרי נחית חד דרגא ומברכין עליו בפה"א, ה"נ בפרי האדמה קודם דאית לי' חשיבות פרי נחית חד דרגא ומברכין עליו שהכל, ואך שכתב הפמ"ג דבזה חלוק ברכת בפה"א מברכת בפה"ע, דלברכת פה"א בעינן שיהא עליו חשיבות פרי טפי, וע"כ כ"ז שלא נגמר הפרי אין מברכין עליו בפה"א. [↑](#footnote-ref-5)