על סימן רסא
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / אורח חיים / סימן רסא וסימן רסג - הדלקת הנר

## מחלוקת ר"ת והגאונים

כתב השו"ע (סימן רסא סעיף ב) יש אומרים שצריך להוסיף מחול על הקודש, וזמן תוספת זה הוא מתחילת השקיעה שאין השמש נראית על הארץ עד זמן בין השמשות, והזמן הזה שהוא שלשת מילין ורביע רצה לעשותו כולו תוספת עושה, רצה לעשות ממנו מקצת עושה, ובלבד שיוסיף איזה זמן שיהיה ודאי יום מחול על הקודש. ושיעור זמן בין השמשות הוא שלשת רבעי מיל שהם מהלך אלף וחמש מאות אמות קודם הלילה.

וביאר במשנ"ב (ס"ק כ וכג) דהמחבר כאן פסק כשיטת ר"ת (שבת לה, א ד"ה תרי תילתי) ולשיטתו ישנם שתי שקיעות, השקיעה הראשונה היא בזמן שגלגל החמה מתכסה מעינינו, והשקיעה השניה היא כדי הילוך ג' מילין ורביע אחר שקיעה ראשונה שהוא י"ג שעות ומחצה קודם צאת הכוכבים, ויוצא שצאת הכוכבים שהוא ודאי לילה הוא אחר ע"ב דקות אחר השקיעה הראשונה. וזה מה שכתב השו"ע דאפשר לקבל תוספת שבת מזמן שקיעה ראשונה, שהוא עדיין יום ובזה מקיים דין תוספת שבת.

אך דעת הגאונים (הובא בשו"ת מהר"ם אלשקר סימן צו ובביאור הלכה ד"ה מתחילת השקיעה) שבשקיעה הראשונה היינו מזמן שהשמש מתכסה מעינינו מתחיל זמן בין השמשות, ואחר זמן הילוך שלשת רבעי מיל מתחיל הלילה [וזמן הילוך שלשת רבעי מיל הוא שלוש עשרה וחצי דקות, ולדעת הרמב"ם (הובא בשעה"צ ס"ק כא) דכדי הילוך מיל היינו עשרים וארבע דקות, הוא שמונה עשרה דקות], ובביאור הלכה (שם) הביא שלפי"ז יש מחלוקת תנאים בזה דלדעת רבי יהודה מתחיל הלילה כשנגמר זמן הילוך שלשת רבעי מיל, ולדעת רבי יוסי הוא בזמן שיוצאין שלשה כוכבים בינוניים בפועל [ולדידן שאין אנו בקיאין בכוכבים בינוניים צריך שיראו שלשה כוכבים קטנים], ואף שהוא לאחר זמן זה של הילוך שלשת רבעי מיל. וע"ש בביאור הלכה שהביא דדעת הגר"א ועוד פוסקים להכריע בזה כדעת הגאונים ששקיעת החמה היא כשמתכסה גלגל החמה מעינינו.

## אם מנכים את ההרים במערב

יש לדון מתי הוא זמן השקיעה שמתכסה השמש לעינינו, ואי מחשבים לפי הזמן הנראה בפועל או בניכוי ההרים.

כתב בשו"ע הרב (פסקי הסידור סדר הכנסת שבת) וז"ל 'מאד מאד צריך ליזהר בהדלקת נרות להדליק קודם שקיעת החמה שקיעה הנראית דהיינו בעוד השמש זורח בראשי האילנות בשדה בארץ המישור שאין שום הר במערב או בראשי גגים הגבוהים בעיר ולא לעשות אח"כ שום מלאכה כלל כדי להוסיף מחול על הקדש מעט כי אחר סילוק וביאת האור מראשי האילנות וגגים הגבוהים בכמו ד' חלקי ששים משעה (שקורין מינוטין) אזי היא שקיעה האמיתית שהוא סילוק וביאת האור מראשי ההרים הגבוהים שבא"י'. ומבואר שנקט כדעת הגאונים דהשקיעה היא בזמן שמתכסה השמש, וכתב דהשקיעה האמיתית הוא סילוק האור מראשי ההרים הגבוהים שבארץ ישראל.

ובעיקר מש"כ שבודקים זמן שקיעה הנראית במקום שאין שם הרים ממערב, נראה דס"ל שאם יש הרים במערב אין דנים את השקיעה לפי הזמן שהשמש מתכסה מאחורי ההרים, אלא לפי הזמן שהשמש מתכסה במישור בניכוי אותם ההרים. וכן דעת האגרות משה (אורח חיים תשובה צז) שאף במקום שיש הר המסתיר את השמש לא חשיב שקיעת החמה אלא בזמן שהשמש שוקעת בניכוי ההרים.

## זמן שקיעת החמה לפי ההרים הגבוהים

וביסוד דין זה הנה בגמרא בשבת (קיח, א) שאמר רבי יוסי יהא חלקי ממכניסי שבת בטבריא וממוציאי שבת בציפורי, ובפשטות נראה דאותם שמכניסים את השבת בטבריא מכניסים אותה לפני מי שנמצא בציפורי, ולכן רצה להכניס את השבת בטבריא ששם השבת נכנסת יותר מוקדם, ולהוציא אותה בציפורי ששם השבת יוצאת מאוחר יותר.

אמנם ברש"י (שם ד"ה ממכניסי) פירש דרצה להיות ממכניסי השבת בטבריא שהיא עמוקה ומחשכת מבעוד יום וסבורים שחשכה. ומבואר ברש"י דאדרבה מדינא לא נעשה לילה עד שתשקע השמש בציפורי שבראשית ההר, אלא שהיו כולם פורשים ממלאכה מוקדם מחשש שכבר החשיך אפילו שאינם צריכים מדינא.

וכן מבואר שם בפירוש הרב ניסים גאון שמי שקיבל עליו שבת בטבריא הרי עשה סייג לעצמו והוא משובח ומעולה, וגם בדבריו מבואר שזמן קבלת שבת הוא רק לאחר ששקעה השמש בציפורי.

אמנם בשו"ת הר"י מיגאש (סימן מה) ביאר את דברי הגמרא כפשוטם דבאמת השבת בציפורי נכנסת אחרי כניסת השבת בטבריא, ורבי יוסי קיבל את השבת בטבריא כדי שיחול עליו שבת מוקדם יותר מאשר אנשי ציפורי, ולפי דבריו יוצא שבכל מקום ומקום יהיה זמן שקיעת החמה לפי הזמן שהשמש מתכסה באותו המקום [אכן לגבי צאת השבת נראה ברור שאין הפרש בזמן בין טבריא לציפורי, שהרי זמן יציאת הכוכבים אינה תלויה בגובה ההר אלא בבהירות הרקיע, ולגבי זה בוודאי כוונת רבי יוסי שרוצה להוציא את השבת בציפורי, אינה משום שבציפורי השבת יוצאת יותר מאוחר, אלא משום שהיו מחמירים על עצמם לעשות תוספת שבת כיון שהרקיע עדיין האיר מעט].

אכן דעת רוב הראשונים שזמן שקיעת החמה בטבריא הוא בזמן ששוקעת השמש בציפורי, וכמו שנתבאר בדברי השו"ע הרב שהובאו לעיל דעיקר שקיעת החמה הוא בזמן סילוק האור מראשי ההרים הגבוהים.

## מחשבים לפי ההר הגבוה

אכן עדיין יש להסתפק לפי אלו הרים מחשבים את השקיעה בבקעה שבזמן שבאותם הרים השמש מתכסה נאמר שזה זמן השקיעה בבקעה, והנה בדברי השו"ע הרב שהובאו לעיל מבואר שזמן השקיעה הוא בזמן שמסתלק האור מראשי ההרים הגבוהים בארץ ישראל. אמנם מצינו בברכי יוסף (סימן שלא ס"ק ז) שנקט דדנים לפי המקום הגבוה שבאותה העיר.

והנה הובא לעיל דדעת רוב הראשונים שזמן השקיעה בטבריא הוא כשהשמש שוקעת בציפורי, ומבואר דאף שיש מרחק בין טבריא לציפורי, מכל מקום מחשבים את השקיעה לפי הזמן שהשמש שוקעת בציפורי. ועיין בדברי הר"י מיגאש (שהובא לעיל) שכתב שהמרחק בין ציפורי לטבריא הם בתוך תחום שבת [אך בהגהות המהר"י פערלא על הרס"ג (מנין העונשים עונש ג) שהביא מהירושלמי בתענית (פרק ד הלכה ה) שהמרחק בין טבריא לציפורי הוא שמונה עשר מיל, וצ"ע], ולדבריו הראיה דאזלינן בתר השקיעה בגובה ההר הוא רק אם ההר הוא בתוך תחום שבת.

והנה רוב לוחות הזמנים שבארץ ישראל מבוססים על שיטתו של הרב טיקוצ'ינסקי (בספרו בין השמשות) שמחשבים את השקיעה לפי המקום הגבוה בעיר, וכשיטת הברכי יוסף שהובאה לעיל [ועיין בסוף הלוח 'עיתים לבינה' שהביאו מהגריש"א שלא מחשבים כהמקום הכי גבוה אלא ע"פ המקומות הגבוהים שבעיר]. אמנם נראה שיש מקום לחוש לחומרא שאם העיר גדולה, אז אין מחשבים לפי המקום הגבוה בעיר אלא לפי ההר הגבוה הסמוך.

## זמן השקיעה בשכונת 'נווה יעקב'

ולעניין זמן השקיעה בשכונת נווה יעקב הנה מצאנו שבהר הגבוה שסמוך לשכונת פסגת זאב השמש מתכסה כדקה לפני הזמן הכתוב בלוח. ועוד ראינו במקומות שונים בשכונה שהשמש מתכסה בין חמש דקות לאחד עשרה דקות לפני הזמן המופיע בלוח, ובמקומות הנמוכים בשכונה לפעמים השמש מתכסה קרוב לחצי שעה לפני זמן השקיעה המצויינת בלוחות השנה. ועכ"פ לדעת הברכי יוסף שמנהג ירושלים לחשב לפי המקום הגבוה בעיר, אפשר לסמוך על השקיעה כמקום הגבוה שבאיזור שלנו.

## תינוק שנולד 3 דקות לפני השקיעה

ולעניין חישוב השקיעה לקביעת יום הברית יש מסורת מהגאון ר' שמואל סלנט שהיה תינוק שנולד שלוש דקות לפני השקיעה, והורה לעשות את הברית למחרת. ושמא חשש שבמקום הלידה השמש מתכסה מעט קודם לפני ההרים הגבוהים שעל פיהם נקבע בזמן בלוח, וכן מצינו מפורש בארחות רבינו (חלק ג עמוד קנא) שהביא את דעת הגאון ר' שמואל סלנט שילד שנולד שלוש עד ארבעה רגעים לפני השקיעה, שיעשו את הברית ביום שלמחרת משום שבירושלים השמש לא נראית אז והוי כמו בין השמשות.

עוד יש לפרש שחשש שמא המילדת לא מדייקת בזמן הלידה או שמא השעונים אינם מדוייקים. ועוד יש לחוש בזה לדעת הגרא"ז מלצר (הובא באבן האזל הלכות קריאת שמע) שלדעתו יש לחשב את השקיעה בהר כאילו אותו המקום היה מישור, וזה יוצא כמה דקות לפני השקיעה הנראית, משום שבגובה ההר רואים את השמש עוד מספר דקות אחר המישור.

וכן שמענו להדיא הלכה למעשה בשם מרן הגריש"א לגבי תינוק שנולד שתי דקות לפני השקיעה, והורה מרן לעשות את הברית בביום למחרת.

ולעניין הפסק טהרה שבזה אין חשש של טעות המילדת רוב המורים כדעת הברכי יוסף הנ"ל לסמוך על השקיעה במקום הגבוה בעיר, ומ"מ ראוי להחמיר לעשותו זמן מועט קודם השקיעה, אך נראה שאם נעשה ההפס"ט עד דקה קודם השקיעה יש להחשיבו כלשעבר, ובתוך דקה שלפני השקיעה נראה דיש להחמיר.

## זמן המחויב לתוספת שבת

והנה מדברי הראשונים הנ"ל שביארו את כוונת רבי יוסי שרצה לקבל שבת בטבריא היינו משום דשם היו מקבלים שבת קודם הזמן משום תוספת שבת, א"כ יש להוכיח שהזמן הראוי לתוספת שבת הוא מהזמן שהחמה מסתלקת מעינינו. ובאמת דבר זה צ"ע דלא מסתבר שיהיה חילוק בזמן קבלת השבת בעיר הבנויה במורד ההר בין רחוב לרחוב. אכן יש לומר דבאמת בכל מקום זמן התוספת שבת הוא כשהשמש נעלמת מהמקום הגבוה באותה העיר [וכעין מה שהבאנו לעיל מדברי הברכ"י], אלא שטבריא וציפורי נחשבים כשתי ערים, ולכן זמן התוספת שבת בטבריא אינו תלוי בזמן שהשמש מתכסה בציפורי [אך מכל מקום השקיעה נקבעת לפי הזמן שהשמש שוקעת בציפורי].

אמנם יש לדחות דיתכן שאין דין לקבל תוספת שבת מזמן שהשמש מתכסה, ורק שרבי יוסי החמיר למידת חסידות בעלמא לקבל שבת קודם הזמן המחוייב.

## משך זמן תוספת שבת

יש לדון מהו משך הזמן של התוספת שבת המחוייבת, וכמה זמן קודם השבת צריך לקבל שבת. ובביאור הלכה (ד"ה איזה) הוכיח מדברי התוס' בראש השנה (ט, א ד"ה ורבי עקיבא) דתוספת שבת היא פחות מכדי הילוך שלשת רבעי מיל [שהוא כשלוש עשרה וחצי דקות ולדעת הרמב"ם שמונה עשרה דקות], דהתוס' הקשו על הנאמר בגמרא שם שבספק חשיכה בשבת אין מדליקים את הנר, והקשו התוס' דבלאו הכי יהיה אסור להדליק את הנר משום שיש זמן תוספת שבת, ותירצו התוס' דמשום תוספת שבת לא נאסר כל זמן בין השמשות, אלא רק זמן מועט יותר, והטעם שנאסר לכל בין השמשות הוא משום דספיקו אסור. ומוכח דזמן התוספת שבת המחוייבת הוא פחות מזמן בין השמשות שהוא זמן הילוך שלשת רבעי מיל.

והנה הבאנו לעיל את דברי הגר"ז (בסידורו) דתוספת שבת הוא מזמן שהחמה בראשי האילנות והוא ארבע דקות קודם השקיעה הנראית, ומוכח דלדעתו סגי בארבע דקות לזמן תוספת שבת. וכן נקט באבני נזר (אורח חיים סימן תצח) שלדעת הגר"ז סגי באותם ארבע דקות זה הזמן של תוספת שבת. אמנם יתכן ששיערו כך רק ברוסיה שכך הוא הזמן של חמה בראשי אילנות במקום הנ"ל.

אכן יש להוכיח מדברי המשנ"ב שסגי בתוספת של שתי דקות בלבד, דהמשנ"ב כאן (ס"ק כג) הביא דמי שמחמיר על עצמו ופורש עצמו ממלאכה חצי שעה או על כל פנים שליש שעה קודם שקיעה אשרי לו, דהוא יוצא בזה ידי שיטת כל הראשונים. ובשעה"צ (שם ס"ק כא) ביאר שבזה אתי שפיר אפילו לפי שיטת רבי אליעזר ממיץ (היראים סימן רעד) שלדעתו זמן בין השמשות הוא כדי הילוך שלשת רבעי מיל קודם השקיעה הנראית, ולדעתו מתחיל בין השמשות כשלוש עשרה וחצי דקות קודם השקיעה, והוסיף השעה"צ דאפילו לפי דעת הרמב"ם דכדי הילוך מיל היינו עשרים וארבע דקות, ולדעתו הילוך שלשת רבעי מיל היינו שמונה עשרה דקות, ומכל מקום אם פורש שליש שעה קודם השקיעה, דהיינו עשרים דקות סגי. ויוצא שאף אם יש לחוש שזמן בין השמשות מתחיל שמונה עשרה דקות קודם הלילה, אם מקבל שבת עשרים דקות קודם השקיעה סגי, ומוכח שמספיק שיהיה רק שתי דקות זמן של תוספת שבת.

אך יש לדחות דכיון ששיטת היראים זה חומרא בעלמא א"צ להחמיר ולעשות תוספת שבת יותר משתי דקות. ובאגרות משה (חלק א תשובה צו) הביא שנהג בעצמו לנסוע במכונית כ-13 דקות לפני שקיעה וכתב שבזה יש זמן מספיק לתוספת שבת, ומכל מקום סיים שם שמחשש שיבואו לידי קלקול הוא הפסיק ממנהג זה ע"ש.

אכן נראה למעשה שמי שיפרוש ממלאכה כעשרים דקות קודם השקיעה הרי ירוויח בזה גם את החשש שמא יש לחשב את השקיעה לפי הזמן של כיסוי הרים וכמו שנתבאר לעיל, וגם מקיים דין תוספת שבת לכל הדעות.

# הדינים העולים:

1. אם אמר המבדיל באמצע סעודה שלישית לא יאמר מספק רצה בברכהמ"ז, ונראה הטעם משום דהוא ס"ס דיש דעות שא"צ כלל להזכיר רצה.
2. נחלקו ר"ת והגאונים אם הלילה הוא בשקיעה הנראית לעינינו או ג' מילין ורביע לאחר מכן.
3. נחלקו הראשונים האם זמן השקיעה בבקעה נקבע לפי הזמן שבהר או מזמן שהשמש מתכסה מעינינו.
4. דעת רוב הפוסקים שמחשבים את השקיעה לפי המקום הגבוה באותה העיר, ונראה שבשכונת נווה יעקב דנים לפי זמן השקיעה בהר שליד פסגת זאב.
5. תינוק שנולד 3 דקות קודם השקיעה נימול ליום שלאחריו.
6. לגבי הפס"ט נראה דבדיעבד אם נעשה עד כדקה קודם השקיעה יש להחשיבו כמו שנעשה ביום.
7. מדברי רבי יוסי שאמר 'יהא חלקי עם מקבלי שבת בטבריא' נראה שצריך לקבל תוספת שבת מזמן שהשמש מתכסה מעינינו, אך יש לדחות.
8. צ"ע מהו הזמן המחוייב לתוספת שבת, ועכ"פ הוא פחות מ- 13.5 דקות, ובדיעבד נראה דסגי ב-2 דקות.
9. למעשה ראוי לפרוש ממלאכה כעשרים דקות קודם השקיעה.