הלכות יחוד ב
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / יורה דעה / יחוד

שיעור ממורינו הגר"צ ובר שליט"א - יחוד ב'

בהיתר דפתח פתוח וטעמו

א) כתב השו"ע סימן כב סעיף ט, בית שפתחו פתוח לרשות הרבים אין חשש להתייחד שם עם ערוה, ומקור הדברים הם בדברי הגמ' (קידושין פא.) דאם יש פתח פתוח לרה"ר אין חשש יחוד.

והנה נחלקו האחרונים (הובא בפת"ש סק"ח) מהו פ"פ שמציל מאיסור יחוד, דעת רעק"א (שו"ת סי' קא) והבית מאיר (הובא בשו"ת רע"א שם סי' ק) דפתח פתוח היינו שהפתח פתוח לרה"ר ויכולים העוברים ושבים לראות מה נעשה בבית, אבל אם הפתח סגור, אפי' שאינו נעול ואפי' שפונה לרה"ר אינו חשוב פתח פתוח. אבל בדברי הרשב"א (שו"ת סי' אלף רנא) מבואר דאף אם הפתח סגור אולם אינו נעול חשוב כפ"פ, דכ' הרשב"א בזה"ל "אין יחוד עד שהפתח נעול במנעול" [אכן ברעק"א כתב דיש טעות סופר בדברי הרשב"א, ובב"י הביא את דברי הרשב"א בנוס"א, אבל הרדב"ז ח"א סוף סי' קכ"א והמבי"ט נקטו את דברי הרשב"א דפתח פתוח היינו אפ' פתח סגור אך אינו נעול חשוב כפתח פתוח], וכך נקטו האחרונים להלכה.

ובביאור מחלוקתם נראה, דנחלקו בטעם ההיתר של פ"פ, דדעת רעק"א דהיתר פתח פתוח הוא דאין חשש שיבואו לידי עבירה דירא הוא שיראוהו העוברים ושבים ברה"ר, ולכך ס"ל דבעינן שיהא הפתח פתוח ממש. אבל הרשב"א סבר [וכן יש לדקדק בדברי הרשב"א בתשו' שם] דהיתר פתח פתוח משום שירא שמא יכנס אדם בלא רשות, ולכן לא יבוא לידי עבירה, ולכן סבר הרשב"א שאי"צ שיהא הפתח פתוח ופונה לרה"ר, אלא כל שאין הפתח נעול ויכול אדם להיכנס בלא רשות, הרי הוא ירא שמא יכנס אדם ונחשב כפתח פתוח [ובספר דבר הלכה (סי' ג אות ו) כתב דאפי' אם אין דרך אנשים לבוא אליו, מ"מ איכא היתרא דפ"פ, והביא מכתב מהחזו"א שכ' בזה"ל "דפ"פ איירי אפ' הוא בטוח שאין אדם נכנס אצלו, שאין לו שום מכיר וריע ואין אדם נכנס אליו, דאימת רבים עליו בטבע אפי' באופן זה"].

ויש הרבה נפק"מ בין שיטת רעק"א לשיטת שאר האחרונים, כגון אם גר בקומה שניה שאין רואים מרה"ר, דלדברי רעק"א בזה אפילו אם יהיה הפתח פתוח לגמרי אינו מציל מאיסור יחוד, כיון שאין רואים מרה"ר, אבל לפי הרשב"א ודאי מהני, כיון שיכול אדם להיכנס, וחשוב כפתח פתוח.

והנה רעק"א והב"מ הביאו ראיה מהלשון 'פתח פתוח' שמשמע כפשוטו דהיינו דהפתח פתוח ממש לרה"ר, אבל הפוסקים דחו דבריהם דמצינו בע"ז (סא.) ג"כ את לשון פתח פתוח שמציל לגבי חשש יין נסך, ושם מבואר דאפילו אם הפתח סגור אך אינו נעול חשוב ג"כ כפתח פתוח.

דין בית פנימי וחיצון, וכמה נפק"מ להלכה היוצאים מדין זה

עוד הביא רעק"א ראיה לדבריו דפ"פ היינו שהפתח פתוח לרה"ר, מדינא דבית פנימי וחיצון, דהיינו אם אנשים נמצאים בחדר הפנימי ונשים בחדר החיצון, ונכנס אדם לבין הנשים האם יש לחוש לייחוד, ונחלקו בזה בגמ' קידושין (פא.), דעת רב כהנא דאנשים מבחוץ ונשים מבפנים אין חוששים משום יחוד, ואנשים מבפנים ונשים מבחוץ חוששים משום יחוד, אולם אמרו בגמ' דבמתניתא תני איפכא, ולכן סבר אביי דפסקינן דתרוייהו לחומרא ובשניהם איכא איסור יחוד.

ובריטב"א ביאר הסברא לדברי הברייתא דאנשים מבפנים ונשים מבחוץ אין חוששים משום יחוד, משום שכיון שהאנשים עוברים דרך הבית החיצון אין זה חשוב יחוד דה"ז כפתח פתוח. אבל בדברי רב כהנא מבואר דהחמיר בזה, ופסק אביי להחמיר גם כדבריו, וכן פסק בשו"ע (סעי' ו), וצ"ב מאי טעמא יש בזה איסור יחוד, הרי הפתח פתוח.

ומזה הוכיחו רעק"א והבית מאיר דפתח פתוח הוא דוקא בפתוח לרה"ר, אבל אם הפתח סגור אף שאינו נעול ויכול כל אדם לפותחו אינו חשוב כפתח פתוח, ודינא דבית פנימי וחיצון איירי כשהפתח סגור, ולכן יש איסור יחוד ואין את ההיתר של פ"פ. אבל באחרונים דפליגי ע"ד רעק"א נתבארו תירוצים אחרים על קושיא זו, ויש בזה כמה נפק"מ לדינא.

הנה בחכמ"א (כלל קכו בבינ"א אות יח) כתב ליישב שכל הדין של פתח לרה"ר דמהני, זה דוקא שפתוח לרה"ר, אבל פתוח לחצר אינו חשוב כפתח פתוח, משום שדוקא שפתוח לרה"ר שיש שם רבים בזה חושש שיכנסו לביתו, אבל בפתוח לחצר שנמצאים שם מעט אנשים, אינו חושש שיכנסו לביתו. ולפי"ז כתב לבאר את האיסור בבית פנימי וחיצון, דמיירי כשהבית החיצון נעול, ורק לבית הפנימי הוא פתוח, ולכך יש בזה משום יחוד, שהבית הפנימי לא עדיף מחצר ולכך אינו חשוב כפתח פתוח. ומדברי החכמ"א עולה נפק"מ לדינא דאף דהיתר דפתח פתוח הוא אפילו בפתח סגור ואינו נעול, אולם כ"ז דוקא במקום שפתוח לרה"ר אבל פתוח לחצר אין את ההיתר של פתח פתוח.

ובחיד"א בשערי יוסף (סי' ד') כתב לדחות את סברת החכמת אדם, דהא הרשב"א מדמה את איסור יחוד לעניין פתח פתוח, לדינא דפ"פ דמועיל להציל מחשש יין נסך, ושם מצינו בע"ז (סא.) דאף אדם אחד מציל, ואפי' אם נמצאים בחצר אנשים שאינם הבעלים של היין, ה"ז חשוב שמירה על היין, ואין חשש שיבוא העכו"ם לנסך.

ובשו"ת בנין ציון (תשו' קל"ח) כתב לבאר דין זה דבית פנימי וחיצון באופ"א, דבבית פנימי וחיצון יש איסור יחוד אף שהפתח אינו נעול משום שהוא בית המיוחד לנשים, ואין חשש שאדם יכנס לשם שאין אדם נכנס לבית הנשים, ולכן בזה אין את ההיתר של פתח פתוח. והבנין ציון מוכיח את דבריו ממאי דאיתא בגמ' (סוכה דף כה:) דחתן פטור מן הסוכה כל שבעה, והטעם דפטור מן הסוכה, דעת אביי אמר משום ייחוד ורבא אמר משום צער חתן, ופרש"י משום ייחוד דסתם סוכה היו עושין בגגותיהן, ואין דרך ביאה ויציאה שם לרבים תמיד מפני הטורח, ושמא ירד החתן לעשות צרכיו, ויתייחד אחר עם הכלה, עכ"ד. והוכיח הבנין ציון מאריכות דברי רש"י שכתב שאין דרך יציאה לרבים מפני הטורח, שאם אין דרך אנשים להיכנס לשם אפ' כשהפתח פתוח איכא איסור יחוד, ומאותו טעם גם בבית הנשים דאין דרך איש להיכנס לשם, אין את ההיתר של פ"פ.

ולפי"ז נמצא לדינא שאם אדם מלמד כמה נשים שאין צד שאדם אחר יכנס לשם, לדברי הבנין ציון יהא איסור יחוד, רק עדיין יש לסמוך על דעת רש"י (מובא ברמ"א סעי' ה) דכל איסור יחוד הוא רק עם ב' נשים, אבל עם ג' נשים מותרים ביחוד.

אבל המהרש"ם (באהע"ז ח"ב) חולק על בנין ציון, וכתב דאפ' במקום שאין דרך איש ליכנס לשם איכא היתר דפתח פתוח, ודחה את ראייתו מהגמ' בסוכה, חדא דרבא חולק על אביי וס"ל דהפטור של חתן מסוכה הוא משום צער חתן, ומבואר שדעת רבא שאין בזה משום יחוד, ועוד דגם אביי דסבר משום יחוד, אי"ז משום 'איסור יחוד', אלא משום חשד, דהיינו שהבעל יחשוד שמא אחר יתייחד עם כלתו, אבל איה"נ לא יעברו על איסור יחוד. והדבר מוכרח כדבריו, דהרי התם בעלה בעיר ובזה אין איסור יחוד, וא"כ ע"כ הביאור בדברי רש"י דהחתן יחשוד שאחר יתייחד עמה.

והחיד"א בשערי יוסף כתב לבאר באופ"א, דהאיסור בפנימי וחיצון הוא משום שבזה אינו ירא לעבור עבירה מחמת שהפתח פתוח, דיש לו ס"ס, ספק שמא יכנס לשם אדם מהפנימי, וגם אם יכנס יפתה אותו ג"כ לעבור עבירה, ואינו ירא מה שהפ"פ ולכן בזה אסור [ואף דב' אנשים מותרים ביחוד שאין חשש שמא יעשו שניהם עבירה, זה דוקא בזמן ששניהם נמצאים יחד, אולם הכא דעתה כשהוא לבדו יש איסור יחוד וחששים שיעבור עבירה, אי"ז מציל מה שהפתח פתוח לעוד אחד, כיון שעכשיו אינו חושש כ"כ שהרי אינן ברור לו שיכנס לשם אדם, ואף להצד שיכנס סובר שמא יפתנו לעבור עמו את העבירה, והו"ל כעין ס"ס שלא יכנסו לבית החיצון, ולכך אינו חושש מלעבור עבירה]. ומה שהתירו בכל פתח פתוח, משום ששם חושש שמא יכנסו ב' בנ"א ולא יוכל לפתות אותם לעבור עבירה, והאיסור בבית פנימי וחיצון הוא רק כשהיו ב' אנשים, או שיודע שאין לחוש שיכנסו לשם עוד ב' אנשים. ובדבר הלכה (פ"ג הע' יד) מביא עוד סברא בשם הגרש"ז, דכיון דהיה איתם קודם בבית הפנימי ומכירם, יודע הוא אם יכנסו או לא ופעמים שאינו חושש שמא יכנסו שניהם ביחד, ולכן בזה אסרו חז"ל ביחוד, אבל בשאר פ"פ דמותר משום שחושש שמא יכנסו ב' בנ"א ולכן ירא לעבור עבירה. ונמצא לדינא לפי תי' זה דכל היתרא דפתח פתוח הוא דוקא במקום דאיכא למיחש שיכנסו ב' בנ"א, אבל אם כל מה שירא שמא יכנס אדם אחד ליכא היתרא דפ"פ.

[ובדבר הלכה כ' עוד לבאר דמסתבר דכל דינא דבית פנימי וחיצון אינו אלא בלילה, דביום מסתבר שדרך בנ"א לעבור לחדר הפנימי דרך החדר החיצון, ולזה אין לחוש שמא יבואו מבית הפנימי לחיצון. אולם לפי"ז ל"ק כלל קושית האחרונים מפתח פתוח, דפתח פתוח קיי"ל דאינו היתר אלא ביום ולא בלילה, ונמצא לפי"ז חידוש דכל איסורא דפנימי וחיצון אינו אלא בלילה ולא ביום, ומסתימת הפוסקים משמע דלא כדבריו דלא כתבו לחלק בזה].

היוצא מהנ"ל בסיכום הדברים לדינא, א) דעת רעק"א והבית מאיר דכל היתר דפתח פתוח דוקא שפתוח לר"ה, אבל אם הפתח סגור אין היתר של פ"פ. ב) דעת החכמ"א דפתח פתוח אפ' אם הוא סגור, אולם דוקא כשהפתח נמצא ברה"ר דאיכא למיחש שיכנסו בני רה"ר, אבל אם הוא פתוח לחצר אין את ההיתר של פ"פ. ג) דעת הבנין ציון דכל ההיתר דפ"פ שיתכן שיכנס לשם אדם, אבל מקום כבית הנשים וכדו' דאין דרך איש להיכנס לשם אין את ההיתר של פ"פ, אבל המהרש"ם חולק ע"ז דאפ' במקום שאין דרך אדם ליכנס לשם ה"ז חשוב כפ"פ. ד) דעת החיד"א דפ"פ מותר במקום שיתכן שיכנסו ב' אנשים, אבל במקום דאיכא ס"ס שמא יכנס אדם, ואם יכנס, יכנס רק אדם אחד ליכא היתרא דפ"פ.

ולמעשה נקטינן דלא כהרעק"א והב"מ (כן נקט החזו"א), וכל פתח שאינו נעול אפ' אם הוא סגור חשיב כפ"פ, אבל כ"ז דוקא במקום שיתכן שיכנס שם אדם, אבל במקום דאין צד שיכנס לשם אדם אין את ההיתר של פ"פ [וכן הוכיח הבנין ציון, מהא דאמרינן דדבורה ישבה תחת התומר לשפוט את ישראל, והטעם שלא ישבה בבית משום איסור יחוד. והק' הבנין ציון והרי יש פתח פתוח ומה החשש של יחוד, ותי' דכיון שהיתה דבורה צריכה לחקור את העדים, ובאותו הזמן אין רשות לאחר להיכנס לשם, לכן יש בזה חשש יחוד, ולא היה את ההיתר של בעלה בעיר כיון שבעלה היה פותל פתילות לביהמ"ק לכן ישבה תחת התומר שלא יהא יחוד].

אשה שהולכת ליבדק אצל הרופא

ולכן אשה שהולכת להיבדק אצל רופא שאין צד שיכנס לשם אדם, ה"ז אסור ואין את ההיתר של פ"פ [ובדבר הלכה בסוף פ"ג כתב שגם אצל רופא נכנסים בנ"א]. מיהו אם רק המזכירה והאחות וכדו' יכולה להיכנס אי"ז מציל מיחוד, דהרי איש אסור להתייחד אם ב' נשים, אולם יש את היתרים שהתבארו בשיעור הקודם אם יש צד שתיכנס אשה שמצילה מיחוד כגון שבעלה של אותה אשה בעיר, או שבעלה של הנבדקת בעיר ה"ז מציל מאיסור יחוד.

פתח פתוח בלילה

ב) כתב הפת"ש (סק"ט) בשם הכנה"ג דכל היתר דפ"פ הוא ביום ובחצי שעה מהלילה שאז מצויים עוברים ושבים [ומקור הדין הוא מהל' חנוכה דמדליקים עד שתכלה רגל מן השוק שהוא כמו חצי שעה], ובאמת למעשה הדבר תלוי בפלוגתת רעק"א ושאר האחרונים מהו פ"פ, דלפי דעת הרעק"א דההיתר דוקא כשהפתח פתוח לרה"ר ורואים אותם העוברים ושבים ברה"ר, א"כ הדבר תלוי כל מקום לפי ענינו עד מתי נמצאים עוברים ושבים ברה"ר, וישנם מקומות דיש עוברים ושבים אפ' בשעות המאוחרות, אבל לפי שאר האחרונים דפ"פ הוא שהפתח סגור אבל אינו נעול, יהיה הדבר תלוי עד מתי דרך האנשים להיכנס לבית חבירו בלא רשות, ואפ' אם נכנסים לבית חבירו בלא רשות אי"ז אלא ביום אבל בתוך הלילה אין נכנסים [וא"כ אף אם עדיין יש מעט עוברים ושבים, מ"מ לא יהא היתר פ"פ בשעה שכבר אין עשויים בנ"א ליכנס לבית]. ובשיעור הלילה, עי' חכמ"א (כלל קכ"ו דין ז') דעד ב' או ג' שעות בלילה אין לחוש משום יחוד, ובדבר הלכה (פ"ג סעי' י"ד) כתב שנשאל החזו"א לגבי בית בעיר בני ברק שהיה הפתח סגור ולא נעול, ואמר דעד עשר בלילה חשוב כפתח פתוח משום דעדיין דרך אדם להיכנס לבית חבירו בלא רשות.

חלון הפונה לרה"ר

ג) ובמקום שיש חלון הפונה לרה"ר או אפ' לבית חברו ה"ז מציל מיחוד לכו"ע [ואפילו בלילה כ"ז שיש עוברים ושבים], דה"ז כמו שיש פתח פתוח ממש לרה"ר. והנה בחדר שחלקו ניתן לראות דרך החלון וחלקו א"א לראותו, ונמצא דחלק מהחדר מותר ביחוד וחלקו אסור ביחוד, כתב בספר דבר הלכה (פ"ג סעי' י"ג) שאם נמצאים במקום שניתן לראות מהחלון אין חשש יחוד, ואין חשש שיפתה אותה ללכת למקום שלא יראו אותם, ואם כשיוצאים מהחדר עוברים דרך מקום שא"א לראותם, כתב הדבר הלכה שצריך שהאיש יצא תחילה ואח"כ תצא האשה, שעי"ז האיש יהיה במקום שאין רואים אותם והאשה תהא במקום שרואים אותם, ואין חשש שיפתה אותה לבוא למקום שאין רואים אותם, אבל אם האשה תצא תחילה ותהא במקום שאין רואים מרה"ר, בזה יש לחוש שמא יבוא אחריה האיש ויתייחד עימה.

בית אחד וכל אחד בחדר אחר, אם נעילת הדלת מצילה מיחוד

ד) והנה אם נמצאים בדירה אחת אנשים ונשים אפי' בחדרים נפרדים [כבני דודים וכדו'], נחלקו המ"ב והחזו"א האם מותרים ביחוד ע"י שנעל האיש את הדלת, הנה במ"ב (בסי' רל"ט בשעה"צ ס"ק י"ז) כתב לגבי האיסור לישן יחידי בלילה, דהישן בחדרו יחידי אף אם יש אנשים בחדרים אחרים שבבית, צריך ליזהר שלא יהיה דלת חדרו נעול, אבל אם יש בחדר אחר בבית אשה לבדה, ועל ידי זה שיהיה פתוח יהיה אסור יחוד, ינעל את חדרו ולא יגיע לו שום ריעותא כי שומר מצוה לא ידע דבר רע, ע"כ. ומבואר במ"ב דאם האיש נועל את חדרו ה"ז מציל מאיסור יחוד. אולם החזו"א (אהע"ז סי' נ"ה) חולק ע"ז, וכתב דאינו מועיל מה שהאיש נועל את עצמו, דמ"מ איכא למיחש שאיש יפתה את האשה, ומסתפק החזו"א האם מועיל שהאשה תנעל את עצמה. ובדבר הלכה כתב ששאלו את החזו"א והתיר שהאשה תנעל את עצמה, שאין לחוש שהאשה תפתח ותפתה את האיש, ולכן בשעת הדחק יש להקל ע"י שהאשה תנעל את עצמה.

פתח פתוח בליבו גס בה

ה) הנה בחלקת מחוקק (סקי"ג) כתב דאם ליבו גס בה, וכן בקינא לה בעלה, אין את ההיתר של פ"פ, וכן הוא בתרוה"ד (סי' רמד) וכן הביא הבית שמואל (סקי"ג). אבל הט"ז (בסק"ח) חולק ע"ד, וכתב דכל מה שכתב התרוה"ד לאסור זה דוקא במקום שקינא לה, אבל אם ליבו גס בה או בקרובתו מותר בפ"פ לר"ה, וטעמא דדוקא כשקינא לה, דמשום דפריצותא היא דהרי קינא לה, בזה איכא למיחש דעבדי איסורא, ואין היתר של פ"פ, אבל אם רק ליבו גס בה בזה אין חשש דעבדי איסורא ומותר בפ"פ. והביא הט"ז ראיה נפלאה לזה, דהנה בתרוה"ד נשאלה השאלה אם בעלה בעיר וקינא לה אם חוששים משום יחוד, והשיב דחוששים הואיל וקינא לה ועבדי פריצותא, וכן מצאתי בתוס' בסוטה לענין פתח פתוח וכ"ש כאן עכ"ל התרוה"ד. ועולה מדברי בתרוה"ד דיותר יש לחשוש לאיסור יחוד בבעלה בעיר מאשר פתח פתוח, שהרי כתב דהוא כל שכן. והנה מבואר בגמ' (קידושין פא.) דאם ליבו גס בה לא מהני מה שבעלה בעיר, ואי נימא דלא מהני ליבו גס בה גם בפתח פתוח, היה לגמ' לומר דלא מהני פתח פתוח בליבו גס בה, וממילא היינו למדים מק"ו דאף היתר דבעלה בעיר לא מהני בליבו גס בה, אלא ודאי דוקא ההיתר של בעלה בעיר לא מהני בליבו גס בה, אבל בפתח פתוח גם בליבו גס בה מהני, וכתב הדבר הלכה דנקטינן כדעת הט"ז, ולכן נראה דבמקום הצורך יש להקל כדעת הט"ז דמהני פ"פ גם בליבו גס בה.

והנה גם בעסקו אם הנשים וגם בפרוץ כתב החיד"א בשו"ת שער יוסף שיש להקל ביחוד אם הפתח פתוח, ויש ראיה מיחוד עם עכו"ם דמותר בפתח פתוח [כמו שהתיר הרשב"א בתשו' אלף רנא].

ונמצא לדינא בהיתר של פ"פ דמותר להתיחד אפ' שהפתח סגור אך אינו נעול, ובכל גווני מותר אפי' בליבו גס בה, ואפ' בפרוץ, אולם כ"ז דוקא במקום שיש צד שיכנסו בנ"א, וביום ולא בלילה, וכמו שנתבאר לעיל בשיעור הזמן של לילה, ולכן אם נוסעים במכונית לבדם כ"ז שיש עוברים ושבים שיתכן שיראו אותם אין איסור של יחוד [ובדרך כלל בדרכים כמעט בכל כביש עשויים לבא עוד רכבים בכל שעה, וליכא בזה משום ייחוד], אולם מ"מ אם קינא לה בעלה אל תסתרי עם פלוני אין את ההיתר של פ"פ.

דינים העולים

א) בית שפתחו פתוח לרשות הרבים אין חשש יחוד, ונחלקו האחרונים מהו פ"פ שמציל מאיסור יחוד, דעת רעק"א והב"מ דהיינו שהפתח פתוח ממש לרה"ר, ושאר האחרונים ס"ל דכל שאין הפתח נעול שרי. ובדעת המתירים מצינו באחרונים כמה חומרות [כ"א כפי ביאורו בבית פנימי וחיצון] א. מהחכמ"א מבואר שדוקא אם הפתח פונה לרה"ר אבל אם פונה לחצר אין היתר פ"פ. ב. בבניין ציון החמיר שבבית הנשים אין אנשים נכנסים ויש שם איסור יחוד והמהרש"ם חולק ע"ז. ג. החיד"א החמיר במקום שאפשר שיכנס רק לאדם אחד ורק אם יתכן שיכנסו ב' אנשים ויותר יש היתר דפ"פ.

ב) למעשה נקטינן כהדעה דכל פתח שאינו נעול אפ' אם הוא סגור חשיב כפ"פ, אבל כ"ז דוקא במקום שיתכן שיכנס שם אדם אבל במקום דאין צד שיכנס לשם אדם אין היתר, ולכן אשה שהולכת להיבדק אצל רופא שאין צד שיכנס לשם אדם ה"ז אסור [אא"כ בעלה בעיר], ומה שהמזכירה יכולה להיכנס אין זה מועיל שהרי אסור להתייחד אף עם שתי נשים, אם יש צד שתיכנס אשה שמצילה מיחוד כגון שבעלה של המזכירה בעיר, ה"ז מציל מאיסור יחוד [וכמו שנתבאר בשיעור הקודם שאשה שבעלה בעיר מצלת ביחוד].

ב) כתב הפת"ש (סק"ט) בשם הכנה"ג דכל היתר דפ"פ הוא ביום ובחצי שעה מהלילה, ובחכמ"א (כלל קכ"ו דין ז') כתב דעד ב' או ג' שעות בלילה אין לחוש משום יחוד, ובדבר הלכה (פ"ג סעי' י"ד) כתב שנשאל החזו"א ואמר דעד עשר בלילה חשוב כפתח פתוח. ואם הפתח פתוח ממש לרה"ר אז מותר כל זמן שיש עוברים ושבים ואפילו רק כשיש חשש שמא יעבור שם אדם ג"כ מותר.

ג) ובמקום שיש חלון הפונה לרה"ר או אפ' לבית חברו ה"ז מציל מיחוד לכו"ע, ובחדר שחלקו ניתן לראות דרך החלון וחלקו א"א לראותו, אם נמצאים במקום שניתן לראות מהחלון אין חשש יחוד, וכשיוצאים מהחדר אם עוברים דרך מקום שא"א לראותם האיש יצא תחילה ואח"כ תצא האשה.

ד) נחלקו המ"ב והחזו"א האם מותרים ביחוד ע"י שינעל האיש את הדלת, דעת המ"ב (סי' רל"ט שעה"צ סקי"ז) דמציל מאיסור יחוד, אולם החזו"א (אהע"ז סי' נ"ה) חולק ע"ז, וכתב דאינו מועיל מה שהאיש נועל את עצמו. ומסתפק החזו"א האם מועיל שהאשה תנעל את עצמה, ובדבר הלכה כתב בשם החזו"א שהתיר בזה, ולכן בשעת הדחק יש להקל שהאשה תנעל את עצמה.

ה) פ"פ בליבו גס בה, דעת החלקת מחוקק (סקי"ג) והבית שמואל (סקי"ג) דאינו מועיל, אבל הט"ז (בסק"ח) ס"ל דמועיל ובמקום הצורך יש להקל כדעת הט"ז, גם בעסקו אם הנשים ובפרוץ יש להקל בפ"פ. אולם כ"ז במקום שיש צד שיכנסו בנ"א, וביום ולא בלילה. ואם הפתח פתוח ממש לרה"ר מהני אף בלילה כ"ז שאפשר שיראו אותם, ולכן אם נוסעים במכונית לבדם כ"ז שיש עוברים ושבים שיתכן שיראו אותם אין איסור של יחוד, אולם אם קינא לה בעלה אין את ההיתר של פ"פ.