שיעורי תערובת עא
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / יורה דעה / תערובת / תנינא

שיעורי תערובת – עא

**ממו"ר הגאון רבי צבי ובר שליט"א**

יו"ד סי' קי, ג

## אם נודע האיסור בחנות רק לאחר שלקח

**[המשך ס"ג]** **שכל קבוע כמחצה על מחצה דמי.** הנה יש לדון בדין קבוע דאורייתא, אם לקח מן החנויות בשעה שלא היה ידוע שיש שם איסור, ואחר כך התברר שבאחת מהחנויות היה הבשר טריפה, ואינו יודע מאיזה חנות לקח את הבשר, אם חשיב קבוע. דלכאורה אי"ז שייך לקבוע, שהרי בשעה שנתגלה האיסור מתחיל הספק, ובאותה שעה כבר פירש מהקבוע. ודווקא אם בשעה שלקח את הבשר כבר היה ידוע האיסור, אז חשיב קבוע, כיון שזמן הספק הוא בשעת הלקיחה ואז הייתה החתיכה קבועה.

**והש"ך** (ס"ק יד) הביא דעת הר"ן שכתב בשם התוס' שלא נחשב קבוע אלא אם כן נודע האיסור בשעה שלקח, אבל אם בשעה שלקח לא נודע האיסור, אע"פ שאחר כך נודע האיסור ונעשה קבוע אין אומרים קבוע למפרע, ולכך אם לקח בשר מהמקולין ואח"כ נודע שהיה ביניהם איסור ואינו יודע מאיזה מקולין לקח, אי"ז קבוע.

**וכל** דברי התוס' והר"ן דבכה"ג לא מיקרי קבוע, זהו דווקא אם לכל העולם לא היה ידוע שיש איסור, אבל אם היה ידוע אפילו לאחד מסוף העולם שיש כאן איסור, אף שאותו שלקח לא ידע שיש כאן איסור, ס"ל להר"ן שזה נחשב קבוע, דכבר בשעת הלקיחה היה ידוע האיסור.

**אמנם** דעת הרא"ה (הביאו הש"ך שם) דגם בכה"ג שלא נודע האיסור כלל ג"כ חשיב קבוע, וביאר טעמו שכיון שעכשיו נודע האיסור ויש לו ספק מאיזה חנות לקח, הרי הספק הוא בדבר הקבוע, ואין הספק על החתיכה, וכלשון הרא"ה 'שאין תולדות הספק מצד עצמה אלא מצד ברירת החנויות'. ודעת הש"ך שאף הרשב"א מודה לרא"ה בזה, מיהו האחרונים (פרי חדש ס"ק יג מנחת יעקב כלל מג ס"ק מג יד יהודה ס"ק יא ד"ה מעתה נבוא לבאר) חולקים על הש"ך, ודעתם שהרשב"א לא הסכים בזה עם דברי הרא"ה, ולכך כתבו להקל כדעת הר"ן שכל שלא היה ידוע האיסור בשעה שלקח החתיכה מהמקולין, הולכים אחר הרוב.

## תערובת חנויות

**עוד** מצינו מחלוקת באחרונים לעניין תערובת חנויות (ונתבאר לעיל, בשיעור הקודם), כגון שיודע הוא מאיזה חנות לקח, אלא שנתערבה טריפה בין החנויות ואינו יודע באיזה חנות נמצאת הטריפה. והנה דעת הב"ח והש"ך והפרי מגדים דבכה"ג ג"כ מיקרי קבוע דאורייתא, ובפמ"ג למד כן גם בדעת הרשב"א. מיהו צריך ביאור מה שייך כלל לדון אם יש כאן דין קבוע, והרי כיון שיש כאן כמה בהמות ואחת מהם טריפה ומעורבים הם [שהרי אינו יודע מי מהם הוא הטריפה], הרי יש ביטול ברוב, ויהיו כל הבהמות כשרות. ומוכרחים לומר לדעה זו דס"ל שאין ביטול ברוב כשהחתיכות אינם במקום אחד [ועיין בשיעור הקודם מה שהובא מהשערי יושר, שגם כן ס"ל כן שאין ביטול ברוב אלא בחתיכות שנמצאות במקום אחד, וכן מבואר נמי בבינת אדם (שער הקבוע סי' ג), והוכיחו כן מדין תרומה שרק דבר העומד להתערב מצטרף לבטל, ומשמע שכל שאין עומד להתערב אינו מצטרף לבטל, ועי' לעיל שם מה שהובא מהיד יהודה לדחות ראיה זו].

## טעם שתערובת חנויות לא מיקרי קבוע כיון שהאיסור בטל

**ודעת** הפרי חדש והחוות דעת (ס"ק ג) והיד יהודה (ס"ק יא) שאי"ז מיקרי קבוע, והיינו טעמם [הפר"ח סתם ולא ביאר הטעם אבל בחוו"ד והיד יהודה ביארו כן] דס"ל שכל שאנו מסתפקים בכמה חתיכות ואין אנו יודעים מי מהם היא הטריפה, הרי כולם נכנסו לספק והם תערובת אחת, ואע"פ שאינם במקום אחד שייך לבטל האיסור ברוב, ולכך ס"ל שלא שייך בזה כלל דין קבוע, שהרי כבר נתבטל האיסור ברוב [ורק אם היו חתיכות הראויות להתכבד יהיה זה קבוע דרבנן כיון שאין להם ביטול]. אלא שהפרי חדש סותר דברי עצמו [וכן הקשה בשערי יושר ש"ג פ"ו אות ד], דלעיל סי' קט (ס"ק י) כתב שאם היו שתי חתיכות בקדירה אחת וחתיכה אחת בקדירה השניה אין בזה ביטול ברוב, ומבואר דעתו שלא שייך ביטול ברוב אלא בדברים הנמצאים במקום אחד [ועי' להלן מה שיש ליישב קושיא זו].

**והשערי** יושר (ש"ג פ"ו) הביא קושיא לעניין ציפור המשולחת, שבגמרא הוכיחו שאינה אסורה בהנאה שאל"כ יהיה תקלה לבנ"א, והקשה המל"מ (מעילה פ"ז ה"ו) אמאי יהא תקלה והרי מדאורייתא בע"ח בטלים וא"כ תתבטל הציפור המשולחת בשאר הציפורים שבעולם. ותירץ שאין מבטלים איסור לכתחילה ולכך חשיב תקלה. מיהו מלבד שכל זה נכון רק להדעות שאין מבטלים הוא דין דאורייתא, עוד כתב השערי יושר להקשות שהוא דוחק גדול, שמשמעות הגמרא שיהא תקלה לבנ"א ולא משמע שהתקלה הוא מה שאמרה התורה לעשות דבר האסור. ומכח זה הוכיח השערי יושר שאין ביטול אלא בדברים הנמצאים במקום אחד, ולכך אין הציפור המשולחת מתבטלת בכל הציפורים שבעולם, כיון שאינם במקום אחד. אלא שעדיין הקשה שאף שאין ביטול ברוב, מ"מ כל ציפור שלוקח נימא שהיא מותרת דהלך אחר ברוב, וכתב שיש חילוק בין ביטול ברוב שהאיסור נעשה היתר ולא שייך לומר ביה תקלה, לבין דין הלך אחר הרוב, שאף שכל מה שיקח מותר לו לאכלו משום שסומך על הרוב שהציפור שבידו אינה הציפור המשולחת, מ"מ אין זה מתיר את האיסור, הלכך אם באמת עלתה בידו הציפור המשולחת נמצא שאוכל הוא איסור ויש כאן תקלה.

## עוד טעם שתערובת חנויות אינו קבוע כיון שאינו האיסור ניכר

**אלא** שמצינו עוד טעם למה תערובת החנויות לא חשיבא קבוע, כמו שכתב הר"ש מקינון (הובא בפמ"ג ש"ד ס"ק יד) שכל שאין האיסור ניכר במקומו לא חשיב קבוע, וכן מבואר בריטב"א בחולין (צה.) שכל שאין האיסור ניכר במקומו אין לו חשיבות, ולכך אין לזה דין קבוע. מיהו ביד יהודה (ס"ק יא ד"ה בודאי) כתב להוכיח שאין עיקר הטעם מחמת שאין האיסור ניכר במקומו, אלא שאם האיסור ניכר לא שייך ביטול ברוב, אבל אם אין האיסור ניכר הרי מתבטל האיסור ברוב, ולכן אין בזה דין קבוע שהרי כבר נתבטל האיסור.

**ונפק"מ** בזה בדברים שלא שייך בהם ביטול ואין האיסור ניכר במקומו, שלדברי היד יהודה חשיב קבוע, שאף שלא ניכר האיסור אין זה סיבה שלא יהא בזה דין קבוע, וכל שלא נתבטל האיסור וידוע שיש כאן איסור הרי קבוע האיסור במקומו, אבל לפי מה שמבואר בריטב"א לא יהא בזה דין קבוע, שאף שלא נתבטל האיסור הרי אין האיסור ניכר ואין לו חשיבות ליחשב קבוע. ונראה שיש לומר שדעת הפר"ח היא כדעת הריטב"א, ולכך ס"ל שאף שאין שייך ביטול אלא בדברים הנמצאים במקום אחד [ומשו"ה ס"ל שאין ביטול אלא כשכל החתיכות בקדירה אחת], מ"מ דעתו שתערובת חנויות אי"ז קבוע כיון שאין האיסור ניכר במקומו.

## תערובת שהאיסור אינו בטל אי הוי קבוע

**והנה** בראשונים הקשו בכל תערובת איסור למה יהא ביטול ברוב, ולמה לא נימא דהוי קבוע וכל קבוע כמחצה על מחצה, ותירצו התוס' שכיון שאין האיסור ניכר במקומו אין בזה דין קבוע, והוכיח התוספות כן מבעלי חיים שאמרו בגמרא שיש בזה דין קבוע. והנה לדברי הריטב"א צ"ל שמה שאמרו בבעלי חיים דהוי קבוע אי"ז אלא קבוע מדרבנן, שהרי אין האיסור ניכר במקומו ולא דמי לדין קבוע הרגיל. אלא דלפי"ז אין הבנה מה שכתבו התוס' לדמות בעלי חיים לדין קבוע דאורייתא, אמנם לדברי היד יהודה א"ש, שאין כוונת התוס' לומר שכל שאין ניכר במקומו אינו קבוע, אלא ביאור דבריהם שכל שאין האיסור ניכר הרי מתבטל האיסור ולכך אי"ז קבוע [וכן משמע בר"ן], ולזה הביאו התוס' שבבעלי חיים שאינם בטלים חוזר דין קבוע, אף שאין האיסור ניכר [אלא שאי"ז אלא קבוע דרבנן, כיון שרק מדרבנן בעלי חיים אינם בטלים].

**ויש** נפק"מ לעניין דבר שיש לו מתירים, שהפרי מגדים (ס"ק יד) כתב שאין בזה דין קבוע כיון שאינו חשוב, אמנם היד יהודה (ס"ק יא ד"ה הנה כבר הבאתי) הביא מהסמ"ג שכתב להדיא שדבר שיש לו מתירים יש בו דין קבוע, ולדברי היד יהודה א"ש, דמה בכך שאינו חשוב הרי כיון שלא נתבטל האיסור יש בזה דין קבוע.

**ועדיין** צ"ב לפי"ז, שהר"ש מקינון כתב להוכיח שדבר שאין ניכר במקומו אין בו דין קבוע ממה שמותר לזרוע בנחל, ואי נימא שאיסור שאין ידוע במקומו יש בו דין קבוע, למה אין אסור לזרוע בנחל שמא הוא נחל איתן, והרי לא שייך לומר שרוב הנחלים אינם נחל איתן דכל קבוע כמחצה על מחצה. אלא שלדעת היד יהודה שאף כשאין ניכר האיסור יש בו דין קבוע כל שלא נתבטל, א"כ חזרה קושיא לדוכתא איך מותר לזרוע, דשמא הוא נחל איתן.

## כשאין ודאי שיש איסור אי שייך דין קבוע

**אמנם** בכרתי תירץ קושיית הר"ש מקינון, שלעולם לא שייך דין קבוע אלא כשידוע בודאי שיש כאן איסור, ולכך אין איסור לזרוע באר"י, כיון שאין ידוע בודאי שיש מקום האסור לזרוע משום נחל איתן, שאפשר שבנו בתים במקום הנחל איתן ואין שם חרישה.

**וביסוד** זה שצריך לידע בודאי שיש איסור, נחלקו הב"ח והט"ז בהל' יו"כ, שבגמ' בחולין (צה:) איתא שרב נחמן מנהרדאה אכל כבדי וכולייתא מעל הגגות במעלי יומא דכיפורי, משום דסמך שבאותו היום רוב הבשר של היתר. ובמרדכי (יומא סי' תשכז) כתב שאין להוכיח מהתם מנהג כפרות, דשמא העורבים לקחום מתוך הבתים. וכתב הב"ח (סי' תרה אות ג) שא"א לומר כן, שאם לקחו העורבים מהבתים הו"ל קבוע וכל קבוע כמחצה על מחצה, והט"ז (שם ס"ק ד) דחה דברי הב"ח שאין זה מיקרי קבוע כיון שאין כאן איסור בודאי. ומבואר דעת הט"ז כמ"ש שצריך שיהא איסור ברור. וכן מוכח בתוס' בחולין (צה. ד"ה ובנמצא).

**ונידון** זה אם צריך לידע בודאי שיש איסור, הוא נפק"מ למעשה לעניין איסור ערלה, שפעמים שמתערבים פירות ערלה בתוך שאר פירות והוא דבר המצוי, וכל שאינו יודע אם באותה חנות שהוא קונה בה יש שם פרי אחד שהוא ודאי ערלה, לדעת הט"ז לא יהא בזה דין קבוע, ושייך לסמוך על הרוב שאין זה ערלה. מיהו אם היה ידוע שיש כאן באחת מהחנויות פרי אחד שהוא ודאי ערלה, א"כ הו"ל קבוע וכמחצה על מחצה דמי, אלא שלדעת האחרונים שכל שאין ידוע מקום האיסור שייך ביטול ברוב, שוב אי"ז קבוע, שהרי יש כאן ביטול. אלא שערלה אינה בטילה עד מאתיים, וצריך שידע בודאי שיש מאתיים פירות של היתר כנגד הערלה, דאל"כ מדרבנן עכ"פ יהא כאן דין קבוע כיון שלא נתבטל האיסור [ואי נימא דאין דין קבוע אא"כ ידוע מקום האיסור, כאן ודאי לא יהא דין קבוע, אלא דמ"מ יהא קבוע מדרבנן].

**● השיעור נמסר במוצאי ש"ק בבית הכנסת 'בית תפילה' נוה יעקב ●**

**● ניתן לשמוע בקול הלשון טל: [PHONE_REMOVED] קוד 1-3-2-2-1 ובשידור חי מוצש"ק בשעה 10:30 ●**

**● נכתב ע"י א. ה. והיה לעיני מו"ר שליט"א ●**