18 בסוגיא דצלף ג - בטעם הפלוגתא אם הקפריסין והתמרות חייבין במעשר
קטגוריות: ש_ס / א ברכות / ברכות - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / כיצד מברכין

יום ב' כ"ו אייר תשע"ד

**א**

א] ברכות דל"ו. אמר ר"י אמר רב צלף של ערלה בחו"ל זורק את האביונות ואוכל את הקפריסין, למימרא דאביונות פירי וקפריסין לאו פירי, ורמינהו על מיני נצפה על העלים ועל התמרות אומר בפה"א ועל האביונות ועל הקפריסין אומר בפה"ע, הוא דאמר כר"ע דתנן ר"א אומר צלף מתעשר תמרות ואביונות וקפריסין ר"ע אומר אין מתעשר אלא אביונות בלבד מפני שהוא פרי.

ובחי' הרמב"ן שם כתב, ז"ל, ופירושו לר"א מתעשר תמרות כירק ומתעשר באביונות וקפרס כאילן, [דר"א כב"ש] דעבדי צלף ספק ירק, ור"א עביד לי' אילן ועביד לי' ירק לענין מעשר משום דדמי לירק ונטעי לי' נמי אדעתא דתמרות, כענין שהזכירו באתרוג במס' ר"ה דתניא יש בו דרכים שוה לאילן ושוה לירק כו', וצלף נמי מתעשר כירק וכאילן, ור"ע בתרתי פליג, דעביד לי' אילן גמור ולא נהיג בי' מעשר ירק כלל, ופליג נמי בקפרס, דר"א עביד לי' פירא ור"ע לא עביד לי' פירא, עכ"ל.

ונתחדש בד' הרמב"ן, דהא דס"ל לר"א דהתמרות חייבין במעשר, אי"ז משום דגם התמרות חשיבי כפרי העץ, אלא הוא משום דס"ל דצלף הוי גם כירק.

ומקור ד' הרמב"ן לזה, פשוט דהוא מהא דמברכין על התמרות בפה"א, והרי דלא חשיבי התמרות כפרי העץ, וכאשר כ"ה גם בד' הרמב"ן בסוגיא דפלפלין, דהא דאין מברכין עליהן בפה"ע הוא משום דהו"ל כגופו של אילן, ונת' עוד בזה בסימן ב' סק"ד, עיי"ש, ובע"כ דהא דהן חייבין במעשר, הוא משום דצלף חשיב גם כירק.

ב] והנה נתחדש לפ"ז בד' הרמב"ן, דכל הגדל בעץ ואין תורת פרי העץ עליו, אינו חייב במעשר, ואף דאם הי' גדל בארץ הי' חייב במעשר ירק, מ"מ כל שהוא גדל בעץ ואינו ירק, אינו חייב במעשר אלא בשיש עליו תורת פרי העץ, ומה"ט אין תמרות הצלף חייבין במעשר, אלא משום דתורת ירק עליו, ור"ע דפליג וס"ל דאין תורת ירק עליו, ס"ל דאינן חייבין במעשר.

וכ"ה מבו' גם בהמש"ד הרמב"ן שדן דמ"ט לר"א אין העלים מתעשרין, והרי דלר"ע ניחא, דכיון דס"ל דצלף הוי אילן, והעלים אינם פרי העץ, לא מיחייבי במעשר, ורק לר"א דס"ל דצלף תורת ירק עליו, הוא דקשיא לי' דמ"ט אין העלין מתעשרין במעשר ירק, וכ"ה להדיא בהמש"ד שהוכיח מהא דאתרוג אינו מתעשר עלין אפי' לדברי העושה אותו כירק למעשר, והרי דלדברי העושה אותו כאילן, פשיטא דאין העלין מתעשרין, משום שאינם פרי העץ, ורק לדברי העושה אותו כירק הוא דס"ד שיהיו העלין מתעשרין.

וכ"ה להדיא בד' המאירי, ז"ל, וכן לענין מעשר אין הקפריסין חייבים במעשר, וכ"ש עלין ותמרות ואינו מתעשר אלא אביונות בלבד, ושמא תאמר עלין מיהא יתעשרו מדין ירק, אינו כלום שמעשר ירק אינו אלא מדברי סופרים ולא גזרו אלא בירק הגדל על הארץ אבל שבאילנות לא גזרו, עכ"ל, והרי להדיא דאם היו העלין גדלין על הארץ היו מתעשרין מדין מעשר ירק, ורק משום שהן גדלין באילן ואינם פרי העץ, לא מיחייבי במעשר, אך בדבריו מבו' דהוא קולא שהקילו במעשר ירק דרבנן, דאינו נוהג אלא במה שגדל על הארץ ולא במה שגדל באילנות.

ג] אמנם העירוני בעיקר הדברים, שהרי תנן בריש מעשרות, כל שהוא אוכל ונשמר וגידולו מן הארץ חייב במעשרות, ולא מצינו דבעינן שיהא עליו תורת פרי העץ או תורת ירק, וא"כ הני מילי דהוו בכלל אוכל, מ"ט אם לא חשיבי כירק אינם חייבין במעשר, והראוני בחזו"א מעשרות סימן א' סקכ"א, ז"ל, לא מצינו דבר שאינו אוכל לענין מעשר אף בחשב לאדם, והוא אוכל לענין טו"א וכו', וכן אמרו נדה נ' א' לאתויי בשר ודגים וביצים, ואילו הי' מן הצמחים שמטמא טו"א ופטור מן המעשר הוי רבותא טפי, עכ"ל, ולפי דבריו תיקשי, דממ"נ אם הנהו מילי הוו אוכל לענין טו"א מ"ט אם הוו אילן אינם מתעשרין, ואם ל"ה אוכל לענין טו"א, מ"ט אם הוו ירק ה"ה מתעשרין, וצ"ע בזה.[[1]](#footnote-2)

ד] ושמא י"ל בזה, דכיון דאם זרען לירק, אף התמרות והקפריסין מתעשרין, וכמש"כ הרמב"ם בפ"ב מתרומות ה"ד, וכ"נ בד' הרמב"ן דאף העלין מתעשרין בשזרען לירק עכ"פ לדעת ר"א, וכל הא דאינם מתעשרין הוא רק בשלא זרען לירק, ע"כ אי"ז נסתר מכללא דכל שהוא אוכל וכו', דהך כללא הוא רק בשזרעו לשם כך, ועיי"ש בל' הרמב"ם דבה"ג כתב דפטורין משום שאינן אוכל אדם, ובה"ד כתב דפטורין משום שאינן פרי, ומ' דהוו אוכל אדם, ואיכא דין נוסף דבעינן פרי, וכל שלא זרע לשם זה, לא חשיב כפרי, ולפ"ז י"ל דמה"ט לא אמרו בנדה ד"נ. לאתויי להני מילי, ואכתי צ"ע בזה, שהרי מ"מ בדבר דהוי אילן ואין עליו תורת ירק, אין מתעשר אלא פריו, ושאר הדברים הגדלים בו אין מתעשרין, אף דהוו אוכל.

ה] שו"ר בדה"ח בקו"א להל' ברכות שעמד בכעין קו' זו, דמאי מדמי הש"ס מעשר לברכה ולערלה ומ' דמעשר בעי פרי, והרי בכללא דכל שהוא אוכל ונשמר וכו' לא חשיב שיהי' דוקא פירא, ועיי"ש מש"כ בזה, וכמדומה דבתחילת דבריו כתב ע"ד מש"נ לעיל, דטעם הא דאינו חייב במעשר, הוא משום שלא זרעו ע"ד זה, וזה נכלל בכללא דמתניתין, עיי"ש, וצ"ע.

**ב**

ו] נת' לעיל דמה שהוצרך הרמב"ן לפרש דהא דתמרות חייבין במעשר לדעת ר"א, הוא משום דחשיב גם כירק, הוא לטעמי' דס"ל דהא דאין מברכין על התמרות בפה"ע, הוא משום דחשיבי כגוף האילן ואין תורת פרי העץ עליהן, וע"כ אין לנו לחייבן במעשר, אלא משום דצלף חשיב גם כירק.

ולפ"ז נמצא, דלדעת הרא"ש והטור שנת' בסימן א' בדעתם דס"ל דלעולם אף התמרות והעלים חשיבי כפרי, והא דאין מברכין עליהן בפה"ע, הוא משום דדינא הוא דאין מברכין בפה"ע אלא על עיקר הפרי, הרי דא"צ לפרש דהא דס"ל לר"א דהתמרות חייבין במעשר הוא משום דעביד לי' כירק, אלא הוא משום דאף התמרות חשיבי כפרי העץ, - וכאשר כ"ה מבו' מד' הטור בסימן רצ"ד שכתב דהתמרות חייבין בערלה בא"י, והרי דחשיבי כפרי העץ, וע"כ אף הן חייבות במעשר.

ז] אמנם צ"ע בזה בד' הרא"ש, שכתב בסימן ג', ז"ל, מיהו אמרינן בשמעתין דר"א אומר צלף מתעשר תמרות אביונות וקפריסין אבל עלי צלף לא לכו"ע, אע"ג דחשיבי לענין דמברכין עליהן בפה"א וכו', אבל לענין מעשר לא חשיבי "אפי' כירק", עכ"ל, ומ' מדבריו, ועי' בדברי דוד שדקדק כן מדבריו, דהא דהתמרות חייבין במעשר הוא מדין מעשר ירק, וזהו שכתב דהעלין לא חשיבי אפי' כירק, וזה דלא כמש"נ בדעתו, וגם שלא כד' הטור דתמרות חייבין בערלה בא"י, וצ"ע בזה.

ח] ובעיקר דרך זו בדעת הרא"ש, דטעמא דר"א דהתמרות חייבין במעשר, הוא משום דס"ל דצלף חשיב גם כירק, ור"ע דפטר הוא משום דס"ל דצלף לא חשיב אלא כאילן, הנה שוב נתבוננתי דיש לסייע לזה, דהנה העירוני בד' הרא"ש שכתב בסימן ג' להוכיח דאף במקום שפטור ממעשר י"ל דחשיב כפרי לענין ברכה, מהא דמברכין על העלין בפה"א אף שאינם מתעשרין, ובסימן ה' כתב דמברכין על הבוסר בפה"א כמו קפריסין דאמרינן לעיל בפה"א, וצ"ע דמ"ט מדמי לה לקפריסין, אשר לדעת הרא"ש גופי' קי"ל דמברכין עליו בפה"ע, ולא מדמי לי' לעלים דמברכין עליהן בפה"א, וכמו שהביא מזה בסימן ג'.

ולדרך זו הוא מתישב היטב, דמהא דמברכין על העלים בפה"א, אין ללמוד לבוסר דמברכין עליו בפה"א, די"ל דהא דמברכין על העלים בפה"א הוא משום דלדעת ר"א חשיבי עלי הצלף כירק לענין ברכה, וע"כ מברכין עליהן בפה"א, ולא למדנו מזה דגם על פרי העץ דלא חשיב כפרי לברך עליו בפה"ע, מברכין בפה"א, וע"ז הביא הרא"ש מהא דלר"ע מברכין על קפריסין בפה"א, אף דלדידי' לא חשיב צלף כירק כלל, וע"כ אין התמרות חייבין במעשר מדין מעשר ירק, וז"ב.

ט] ומאידך ניחא לפ"ז מה שהביא הרא"ש בסימן ג' מהא דמברכין על העלין בפה"א אף שאינם מתעשרין, ולא הביא מהא דמברכין על הקפריסין בפה"א אף לר"ע דהן פטורין מן המעשר, - והיינו משום דבהא דלר"ע מברכין עליהן בפה"א, י"ל דהוא משום דיש עליהן תורת פרי, והא דהן פטורין מן המעשר, הוא משום דאין תורת פרי העץ עליהן, ור"ע ס"ל דצלף לא חשיב אלא כאילן, ולא למדנו מזה דאף דבר שאין עליו תורת פרי כלל לענין מעשר, חשיב כפרי לענין ברכה, וע"כ לא הביא הרא"ש אלא מהא דמברכין על העלין בפה"א, אף דלענין מעשר לא חשיבי "אפי' כירק", והיינו שהרי ר"א ס"ל דצלף חשיב גם כירק, ובע"כ דהא דהעלין פטורין מן המעשר, הוא משום דלא חשיבי כפרי כלל, ואפ"ה מברכין עליהן בפה"א, וז"ב.

י] ואמנם אכתי ילה"ע בזה, דמה הוצרך הרא"ש לזה, הרי בהא דשקדים המרים פטורין מן המעשר, ג"כ י"ל דהוא משום דאין תורת פרי העץ עליהן, ושקדים לכו"ע אין תורת ירק עליהן, וא"כ דמו לקפריסין לדעת ר"ע.

אך נראה לפמש"נ בסימן ב' סק"ה בהערה מד' הרשב"א, דכל הא דקפריסין ותמרות לא חשיבי כפרי לענין ערלה, הוא משום דאינם עיקר הפרי דעץ זה, וע"כ לא חשבינן להו כפרי דהעץ, אך אילו ל"ה להאילן פירות אחרים, ודאי דהי' עליהן תורת פרי, וזה ע"ד מש"א בנדה ד"ח: דבאילן שאינו עושה פירות אפי' רבנן מודו דקטפו זהו פריו, ואשר ע"כ בשקדים המרים דאין לאילן פירות אחרים, בע"כ דהא דאינם חייבין במעשר, הוא משום דאין עליהן תורת פרי כלל.

יא] ולפ"ז י"ל בע"א ד' הרא"ש בסוגיין מכל משה"ק עליו, שנת' בזה באורך בסימן א', - והיינו דלעולם אין לדמות דין ברכה לדין ערלה ומעשר, ואף דבר דלא חשיב כפרי לענין מעשר, י"ל דחשיב כפרי לענין ברכה, אך כ"ז הוא באילן שאין לו פירות אחרים כשקדים המרים, אך באילן שיש לו פירות אחרים, הרי ודאי דדבר שאינו חשוב כפרי לענין מעשר, אין עליו תורת פרי העץ כלל, דכיון דיש להאילן פירות אחרים, לא חשבינן לפרי זה (שאינו פרי גמור) כפרי דהעץ, וע"כ שפיר אמרו בסוגיין דלמ"ד דהקפריסין פטורין מן הערלה, אף אין מברכין עליהן בפה"ע, וע"כ נמי אין מברכין על העלין אלא בפה"א, וע"כ נמי שפיר למד הרא"ש מהא דבוסר לא חשיב כפרי לענין ערלה, דה"נ אין מברכין עליו בפה"ע, דכיון דעיקר הפרי דהאילן הוא הפרי הגמור, ע"כ אין על הבוסר תורת פרי העץ, וז"פ.[[2]](#footnote-3)

**ג**

יב] בעיקר מש"כ הרמב"ן, דלר"א מתעשר תמרות כירק ומתעשר באביונות וקפרס כאילן, ור"ע בתרתי פליג דעביד לי' אילן גמור ולא נהיג בי' מעשר ירק כלל, ופליג נמי בקפרס, דר"א עביד לי' פירא ור"ע לא עביד לי' פירא, - צ"ע מנלי' דפליגי ר"א ור"ע בתרתי, הרי י"ל דגם ר"א מודה דקפרס לא חשיב כפרי, ואך דה"ה חייב במעשר מדין מעשר ירק, דומיא דהא דמחייב בתמרות במעשר מדין מעשר ירק.

ובפשוטו י"ל בזה, דלמד הרמב"ן לזה מהא דס"ל לר"א דמברכין על הקפריסין בפה"ע, ובע"כ דחשיב כפרי, והך ברייתא הרי בע"כ דר"א היא, דר"ע דפליג עלי' הרי ס"ל דאין הקפריסין חייבין במעשר, והרי דלא חשיבי כפרי.

אך אי"ז מתישב היטב, דמ"מ כיון דמהא דמחייב ר"א במעשר לא שמעינן דס"ל דהקפריסין חשיבי כאילן, מנלי' דפליג בזה על ר"ע, ואף דמאידך ברייתא דמברכין עליהן בפה"ע שמעינן דאיכא מ"ד דחשיבי כפרי, מ"מ מנ"ל דר"א היא.

יג] ונראה די"ל בזה, דאף דמחייב ר"א בתמרות משום מעשר ירק, מ"מ בקפריסין א"א לחייב משום מעשר ירק, דכיון דהקפריסין הוו כשומר של האביונות, והאביונות גופייהו חשיבי כפרי האילן, א"א לנו לחשוב את הקפריסין כירק, ובע"כ דהא דמחייב ר"א את הקפריסין במעשר, הוא משום דחשיב להו פירא.

ומקור ד' הרמב"ן לזה נראה, דהוא ממש"א בגמ' דהוא דאמר כר"ע וכו', ומ' דר"א פליג ומחייב קפריסין בערלה, ותיקשי דמנ"ל דר"א פליג בזה, דילמא מודה ר"א דהקפריסין לא חשיבי כפרי העץ, והא דהן חייבין במעשר הוא מדין מעשר ירק, ועמד ע"ז בדברי דוד, עיי"ש, - ומזה הוא שלמד הרמב"ן, דא"א לחייב הקפריסין במעשר מדין ירק, ובע"כ דהא דהן חייבין במעשר הוא משום דחשיבי כפרי, וכנ"ל.

1. ועד"ז ילה"ע גם במש"כ רש"י בביצה די"ג. והר"ש בתרומות פ"י, דהא דעץ התלתן אינו חייב במעשר, אף דטעם עצו ופריו שוה, הוא משום שלא חייבוהו חכמים, ועי' עוללות אפרים סימן ו', דהוא משום שלא חייבו במעשר אלא בפרי ולא בעץ עצמו, ועיי"ש מש"כ עוד בזה, ומ' דהוי קולא מסוימת שהקילו חכמים בזה, ותיקשי דממ"נ, אם חשיב כאוכל, הרי תנן דכל שהוא אוכל חייב במעשר, ואם לא חשיב כאוכל, הרי מן הדין אין לנו לחייבו במעשר, ול"ב לקולא מסוימת בעץ, ועד"ז צ"ע גם בד' הרשב"א בסוגיין, דבמעשר דרבנן לא חייבו את העלין. [↑](#footnote-ref-2)
2. והי' מקום לפרש כן גם בד' הטור, ונימא דמש"כ בסימן ר"ב דאין מברכין עליהן בפה"ע משום דאינם עיקר הפרי, אי"ז דין מסוים לענין ברכה דאין מברכין בפה"ע אלא על עיקר הפרי, אלא היינו דכיון דאינם עיקר הפרי, ע"כ אין תורת פרי העץ עליהן, - אך אי"ז מתישב בד' הטור שכתב ביו"ד סימן רצ"ד דהתמרות חייבין בערלה, והרי דתורת פרי העץ עליהן, ובע"כ דהא דאין מברכין עליהן בפה"ע, הוי זה דין מסוים לענין ברכה דאין מברכין בפה"ע אלא על עיקר הפרי. [↑](#footnote-ref-3)