מראי מקומות זימון קצג א_1
קטגוריות: שו_ע / אורח חיים / הלכות זימון וברכות הנהנין - הרב יהושע ננקסקי

**סי' קצג**

ס"א

★מצוה ליחלק

עי' רשב"א בסוגין [מה:] דדן האם ר' יוחנן פלגי וס"ל דאפי' לכתחלה אחד מוציא את חבירו בבהמ"ז.

מצוה להחלק אבל בדיעבד מהני [ואפי' אכל כזית לחוד מהני להוציא אחר שאכל כדי שביעה, וע"ע קצז-ד ובמשנ"ב התם].

וע"ע קסז [יג] דבדיעבד מהני שומע כעונה גם בלי הסבה וקביעות.

ועי"ש במג"א.

**ובטעם הדבר** דלא מוציא אחד את חברו לכתחילה

1. שחסר בקביעות שהרי גמרו לאכול ודעתן להפרד [תוס'].
2. דאוריתא החמירו [תוס'].

**ונפק"מ**

1. בבהמ"ז באכל פחות מכדי שביעה לטעם א' לא יוציא ולטעם ב' יוציא, שהרי זה רק דרבנן.
2. ברכה אחרונה בשאר דברים וכנ"ל [לבוש].

ועי"ש שהוכיח מהרמ"א [ר-ג] שגם בפירות מברך כל אחד לעצמו.

וע"ע בלחם חמודות [פ"ז יג].

וע"ע במשב"ז [א] גבי מעין ג' אי ס"ל דהוי דאוריתא.

★ע"ע בב"ח והובא בא"א [ב].

★נחלקו האחרונים האם יוצא ידי חובה בשומע כעונה באינו מבין לה"ק [באומר בפיו לכו"ע לשה"ק מהני גם אם אינו מבין].

ויל"ע מה נחשב אינו מבין לה"ק, כגון שמע פרשת זכור "ויזנב בך" ועי"ש ברש"י ההסברים במילים אלו.

ומי שלא יודע את הרש"י האם חשיב אינו מבין [הרי מבין שהכוונה מלשון זנב].

"ועתה עיף ויגע ולא ירא אלקים" ועי"ש ברש"י דקאי על עמלק, שעמלק אינו ירא אלקים.

ואחרים פירשו דקאי על עמ"י, וא"כ יל"ע מי שלא יודע את המחלו' הנ"ל האם נחשב אינו מבין [בפשוטו נחשב מבין שהרי יודע שהכוונה לא ירא אלקים, רק לא יודע על מי קאי].

★גבי קידוש בנשים שאינם מבינות לה"ק כתב המשנ"ב [ה] "ומ"מ יותר טוב שיאמרו אחר המברך והמקדש מלה במלה בלחש וכו'".

ועי' שו"ת רעק"א [ז] מה שהקשה הרי לפוסקים שיוצא בשמיעה בלי להבין א"כ כשתאמר בפיה יש כאן ברכה לבטלה, **וצ"ב בקושיתו**.

עי' ביאה"ל שהביא נידון האם זימון עדיף ויוצא גם מי שאינו מבין לה"ק.

והביאור בדבריו דזימון חשיב כברכת עצמו, וכעי"ז ברש"י [מה: ד"ה "ואמר רבי זירא"] "דאי יש זימון **ברכת שניהם** היא".

וע"ע ב"י [בסי' קכד] דש"ץ לא מוציא מי שלא מבין לה"ק, ויל"ע **אם זימון וש"ץ שוים**, ואולי י"ל.

★מצוה שיחזרו אחר שלישי שיצטרף עמהם ויזמנו.

במשנ"ב "היינו אם הוא **עמהם בביתם**, וכו'".

ועי' "מאמר מרדכי" [קצז-ג] שהביא ראיה מהא דבסימן [תעט] "מצוה לחזר אחר הזימון בלילי פסחים" משמע שכל השנה אין מצוה, והכא איתא שיש מצוה לחזר.

ע"כ שרק **כשנמצא עמהם בבית** מצוה לחזר אבל לא מבחוץ, ובליל פסח התחדש שצריך לחפש מבחוץ.

ואולי י"ל דהתם איירי דאפי' **יחידי** צריך לחזר, משא"כ הכא רק כשהם שנים.

★עי' ב"י דהא דעשרים נחלקים דוקא שאף אחד לא זימן.

וע"ע בדרישה [א].

וע"ע "מאמר מרדכי" [א].

וע"ע משב"ז [ד].

וע"ע ביאה"ל [קצד-א ד"ה "אחד"].

★וישמע בעה"ב ויקפיד.

עי' מאירי בסוגיין וז"ל "**ואחר שזימנו** בשם רשאין עוד אותם עשרה ליחלק ג' ג' וד' וכו' ומה שאמרו אין רשאין לחלק ר"ל שאין רשאים להפקיע זימון מעליהם **אבל אחר הזימון** רשאים אלא שאין צריכים וכו'".

ועי' ברשב"א בסוגיין [נ.] שהביא ב' פירושים.

ועי' מג"א [ז].

ומדברי הרשב"א מוכח דזימון בעשרה הוא ג"כ דרבנן.

ואולי זימון הוא דאו' והא דחשבו הרשב"א דרבנן מפני שהתקיים כאן זימון בשלושה וההבדל בין שלושה לעשר הוא דרבנן.

וע"ע חזו"א [לא-א].

★עי' מג"א [ז], וע"ע בא"א [ז] שהסתפק בדבריו באיזה מצוה מיירי.

וע"ע ח"א [מח-טו] ונשמ"א.

★עי' ט"ז [ר-ד] שרק זימון עשרה שרי לבטל מפני קפידת בעה"ב, אבל זימון בשלושה לא שרינן.

ועי' בא"ר [ר-ג] דפליג.

וכן יל"ע במשנ"ב [טז] שהביא מהמג"א דשרי לבטל מפני מצוה. אי גם זימון בשלושה מבטלים מפני מצוה וכנ"ל.

★שהרי אינם יכולים לשמוע מפני המברך.

עי' משנ"ב [יז].

ועי' חזו"א [לא-ב].