מ_מ פרק עושין פסין - מיר
קטגוריות: ש_ס / יג עירובין / עירובין - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / מ_מ

ל' מנ"א ע"ז

דף מס' 1

**י"ח א' - ר' יהודה אומר עד בית סאתים,** לקמן י"ט ב' תניא דטעמא דר' יהודה הוא משום דליכא מחיצה שלימה אלא היקף גרוע דפסין, ובפירש"י שם ד"ה עד בית סאתים מבו' דהיינו דשיעור בית סאתים הוא שיעור היקף שלא כתקנו, ואזיל לטעמי' לעיל ט"ו א' דשיעורא דבית סאתים הוא שיעור שנתו חכמים לכל היקף שאינו מתוקן כל צרכו, ואי"ז דין מסוים בהיקף שלא לדירה, והיינו דכיון דהמחיצה דפסין אינה מחיצה גרועה, אינה מועלת להתיר אלא עד בית סאתים.

אך התוס' הרא"ש פירש דטעמא דר' יהודה הוא משום דאי"ז היקף לדירה, ואך דמ"מ אם הי' זה מחיצה גמורה היו מתירין לצורך עולי רגלים, כמו שהתירו בפסין אף בפרוץ מרובה, אך כיון דאי"ז מחיצה גמורה ואיכא תרתי לגריעותא לא התירו, וכעי"ז כתבו הרשב"א והריטב"א והר"ן לקמן כ"ב א'.[[1]](#footnote-2)

**אמרו לו לא אמרו בית סאתים וכו',** בפירש"י שלפנינו כתב דהני פסי ביראות הואיל ומימיהן ראויין לשתיית אדם תשמיש דירה מעלייתא הוא, אך הרשב"א והר"ן לקמן כ"ב א' כתבו בשמו דהא דחשיב כהיקף לדירה, הוא משום דהבהמה עומדת שם, אך הריטב"א שם כתב בשמו דהוא משום דראוי לשתיית אדם, וכ"כ התוס' ותוס' הרא"ש בסוגיין.[[2]](#footnote-3)

והרשב"א וש"ר לקמן כ"ב א' הק' ע"ד רש"י, דבגונא דאין בין הבור לפסין אלא ב' אמות ודאי דאי"ז דירה מעלייתא, ועוד דכיון דאין דרים שם בקביעות אלא לפי שעה ולפרקים, לא חשיב כהיקף לדירה, והרשב"א והריטב"א שם כתבו דמה"ט הוא דבחבלים לא התירו כשיש בית סאתים פנוי, - אך התוס' כתבו דשאני שיירא שלא נעשה אלא לצורך שעה, ולא חשיב היקף לדירה כמו פסין, ודבריהם מתפרשים כמש"כ בתוס' הרא"ש דפסין הוו בנין קבוע לעולי רגלים ג"פ בשנה,[[3]](#footnote-4) וע"כ ל"ד לחבלים דלא חשיב כהיקף לדירה משום דאי"ז אלא היקף לשעה, (ונלמד מדבריהם, דכל הא דלא התירו במחיצה שאינה של שתי וערב, הוא משום דאין דרים שם בקביעות ול"ה כהיקף לדירה, וכ"ה מבו' בד' הרשב"א והריטב"א לקמן שם, וצ"ע),[[4]](#footnote-5) - והרשב"א לקמן שם בסו"ד כתב דהא דבפסין התירו אף אם יש בית סאתים פנוי, הוא משום דשמא יחנו שם הרבה בנ"א ויצטרכו כור או כורים, ועמש"כ בזה הריטב"א בסוגיין בע"א קצת, וכתב די"א דאף בפסין לא התירו כשיש בית סאתים פנוי.

בתוס' הרא"ש הק' עוד ע"ד רש"י דמ"ט חשיב כהיקף לדירה אף דאין אדם דר בה וליכא לא שומירה ולא בית דירה, ובסו"ד כתב בדעת רש"י, דהא דחשיב כהיקף לדירה, הוא משום דלנים בה הם ובהמתם ולא גרע מדיר וסהר, וצ"ע דא"כ מ"ט הוצרך רש"י להא דמימיהן ראויין לשתיית אדם, - אך בל' התוס' מבו' דחשיב כהיקף לדירה אף דאין אדם דר שם כלל, ונתחדש לפ"ז דליחשב היקף לדירה, ל"ב דירת אדם, וסגי במה שהוא משמש את האדם, - ומד' הרשב"א והר"ן מבו' דסגי במה שהבהמה עומדת שם, ול"ב כלל דירה דהאדם, ועמש"נ להלן בזה בדין דיר וסהר.

**אבל אם הי' דיר או סהר,** בפירש"י כתב דדיר עשוי לבהמות של שדות וסהר עשוי לבהמות של עיר,[[5]](#footnote-6) - ובפירש"י לקמן י"ט ב' ד"ה דיר כתב דהא דדיר חשיב כמוקף לדירה הוא משום שהרועה דר שם בלילה, ועד"ז כתב בפי' ריו"נ שיש בתוך הדיר בית לרועה, וכ"כ המאירי, וכ"כ הרשב"א בעבוה"ק שער ג' פ"א הל"א דבדיר וסהר גדור הרועה מקום לדירתו.

ומבו' לפ"ז דליחשב היקף לדירה בעינן דירת אדם ולא סגי בדירת הבהמות, - ואזיל רש"י לטעמי' שפירש דהא דפסי ביראות חשיב כהיקף לדירה הוא משום דמימיהם ראויים לשתיית אדם, אך למש"כ הרשב"א והר"ן דהוא משום דהבהמה עומדת שם, ה"נ בדיר וסהר חשיב כהיקף לדירה משום דהבהמה דרה שם, וצ"ע בסתירת ד' הרשב"א בזה למש"כ בעבוה"ק דבעינן שיגדור הרועה מקום לדירתו, - והביאוה"ל בסימן שנ"ח ס"א עמד ע"ד רש"י, דמנ"ל דרק דירת אדם חשיבא דירה ולא דירת בהמה, ועיי"ש שכתב דבד' הרמב"ם בפט"ז משבת לא נזכר דבעינן דירת אדם, ומשמע דסגי בדירת בהמה וכד' הרשב"א,[[6]](#footnote-7) ועיי"ש שהביא שכ"כ בנובי"ת או"ח סימן מ"ז בשם הגאון בעל אור חדש, והנוב"י שם דן בזה.

ובפסקי רי"ד כתב דהא דדיר חשיב כמוקף לדירה, הוא משום דהרועים נכנסין ויוצאין שם תדיר, והא דסהר חשיב המוקף לדירה, הוא משום דבנ"א נכנסין ויוצאין שם לתקן הבהמות, וכ"כ בפי' ריבב"ן, ועד"ז כתב הריטב"א לקמן כ"ב א' דדיר חשיב כמוקף לדירה משום דהרועה עומד שם תמיד, ובביאוה"ל בסימן שנ"ח ס"א פירש דהיינו משום דהוא יוצא ונכנס שם תדיר לעיין על הזבל ואגב לחלוב אותם ולגזוז אותם, וע"כ חשיב כמקום דירתו, ועיי"ש שפירש כן גם בד' רש"י לקמן כ"ב א',[[7]](#footnote-8) וכ"כ החזו"א בסימן ק"י סק"כ דחשיב כהיקף לדירה משום דבנ"א מצוין שם להאכיל הבהמות ולהשקותן ולנקותן.

בתשו' נובי"ת או"ח סימן מ"ז הק' ע"ד ריו"נ דדיר חשיב כהיקף לדירה משום דהרועה דר שם, דמ"ש מבורגנין שבשדות דלא חשיב כהיקף לדירה, משום דהוי דירה שתשמישה לאויר, וכתב דצ"ל דהרועה דר שם אף בלילה, ובכה"ג שפיר חשיב כדירה, וכ"כ בביאוה"ל סימן שנ"ח ס"א,[[8]](#footnote-9) ועמש"נ לקמן כ"ב א' בדין זה דבורגנין שדר בהן בלילה.

ובביאוה"ל שם הק' ע"ד הריטב"א דדיר חשיב חשיב כהיקף לדירה משום דהרועה עומד שם, דהרי אין עיקר ההיקף לשם דירה אלא בשביל בהמות, ואך דממילא כשיש שם בהמות צריך אדם לטפל בהן, גם צ"ע דמ"ש מבורגנין דלא חשיב כהיקף לדירה משום דהוי דירה דתשמישה לאויר, וה"נ בדיר, הרי הרועה נכנס לשם לשמור על הבהמות או לטפל בהן, וצ"ע.

**או מוקצה,** בפירש"י כתב דהוא רחבה שאחורי הבתים,[[9]](#footnote-10) ובפירש"י לקמן ק"א א' כתב דאין משתמשין בה תדיר, והריטב"א שם כתב דמניחין בה עצים, ובביאוה"ל סימן שנ"ח ס"א הק', דמ"ש מוקצה מקרפף, הרי גם קרפף עשוי להכניס שם עצים לאוצר כמו שפירש"י, ועיי"ש שכתב דבקרפף שהוא חוץ לעיר, מסתמא כשמכניס שם עצים אין דעתו עליהם להשתמש בהם מיד, ומשא"כ ברחבה שאחורי הבתים דמסתמא הניח שם את העצים שבדעתו להשתמש מהם בכל שעה ושעה ויכנס שם בכל עת, וכ"ה בפסקי רי"ד, דבמוקצה משימין עצים ונכנסין ויוצאין שם תדיר להסתפק מהן,[[10]](#footnote-11) ושוב מסיק, דגם ברחבה הרי אין מטלטלין בה אלא כשהבית פתוח לתוכה, וכמו שאמרו לקמן כ"ד א', וע"כ הוא דבקרפף שהוא חוץ לעיר ואין הבית פתוח לתוכו, אין מטלטלין בו,[[11]](#footnote-12) וכתב דלפ"ז צ"ל דהא דתנן דמוקצה חשיב כמוקף לדירה, הוא משום דסתם רחבה הבית פתוח לתוכה, והק' ע"ז דמשמעות הגמ' לקמן שם דסתם רחבה אין הבית פתוח לתוכה, (ועי' בתור"פ לקמן כ"ד א' שהק' ע"ד רש"י דמוקצה היינו רחבה שאחורי הבתים, שהרי אמרו שם דרחבה ל"ה מוקפת לדירה, וכתב דצ"ל דאיירי כשפתח ולבסוף הוקף).

בחזו"א סימן פ"ט סקי"ז כתב דלא מצינו היקף לדירה אלא המוקף ללינה בקביעות, או היקף שמקום לינה פתוח לתוכו, דע"י הבית גם החצר מקרי דירה ע"י שאר תשמישי האדם, (וזה כמש"כ שם סק"ו דחצר בלא בית לא מיקרי דירה, ויתבאר בעזה"י במקומו), אבל כל שאינו ללינה ולא מקום לינה פתוח לתוכו, לא חשיב מוקף לדירה, ונחלק בזה ע"ד הביאוה"ל בסימן שס"ב ס"א, דפשיטא לי' דכל שמשתמש בו צרכי ביתו הוי בכלל דירת אדם, ועיי"ש דמסיק דנראה פשוט דל"מ שום תשמיש אלא לינה בקביעות.[[12]](#footnote-13)

וצ"ע דמ"ש מפסי ביראות דחשיבי כמוקפין לדירה לדעת רש"י ודעימי', ובד' התוס' מבו' דהוא אף דאינו לן שם, והחזו"א גופי' בסימן ק"י סקט"ז כתב עפי"ז דמקום השוק חשיב כמוקף לדירה, כיון דביום השוק אנשים קובעין שם דירתן לשעה והרבה אכרין אוכלין ושותין שם, וגם הבאר שהרבה שותין ממנו מסייע דירתן, - גם צ"ע דמ"ש מדיר וסהר דלדעת הריטב"א חשיבי כמוקפין לדירה משום שהרועה עומד שם, אף דאי"ז מקום לינה, אך אם חשיבי כמוקפין לדירה משום דהרועה דר שם או משום דירת הבהמות עצמן, ניחא, ובד' החזו"א בסימן צ"ו סקי"ט נראה דהטעם בזה, דכיון דהבעלים מצוי שם הרבה, חשיב כדירה אף דלי"ב מקום לינה, וצ"ע.

**\*\*\***

**כ"ב א' - איבע"ל בור ופסין קאמר או"ד בור בלא פסין, אדם נותן וכו',** מבו' דמדינא יש להתיר עד בית סאתים בבור לחודי', והצד לאסור בזה הוא גזירה שמא יבואו להתיר קרפף יותר מבית סאתים בעלמא, והר"ן פירש דהוא משום דהכא הצריכוהו חכמים להרחיק ב' אמות כדי ראשה ורובה של פרה, ואינו בדין שאותם ב' אמות שהוא מרחיק מפני תקנ"ח יהיו אוסרות עליו דלא החמירו חכמים כולי האי שתהא תקנתם אוסרת, וע"כ לא מיבע"ל אלא אם גזרינן בזה אטו קרפף דעלמא, ועי' בגאו"י ובקר"א במש"כ בענין זה.

התוס' הק' דמ"ט אין הבור ממעט מבית סאתים, דומיא דעמוד גבוה י' ורחב ד' דממעט, וכתבו דל"מ מיעוט אלא במחיצות טובות, אבל בפסין לא התירו בין הכל אלא בית סאתים, - אך הרשב"א וש"ר הוכיחו מזה דבור אינו ממעט בקרפף דעלמא,[[13]](#footnote-14) וכ"כ הרשב"א לקמן כ"ה א', ובעבוה"ק שער ג' פ"ג הלכה קמ"א ובתשו' החדשות סימן כ"ו, וכ"כ בשו"ע סימן שנ"ח ס"ד, ועיי"ש בביאוה"ל, - ובעבוה"ק ובתשו' החדשות שם פירש הטעם בזה, דדוקא עמוד ממעט משום דאין דרך בנ"א לעשות כן בקרפף לתשמישו, ומשא"כ בבור ואילן דהוא מעיקר תשמישי הקרפף ודרכן של בנ"א לעשות כן בקרפיפות להשתמש בהן.

התוס' כתבו דאף אם בור בלא פסין, ל"מ אלא כשאין הפסין מרוחקין אלא כדי ראשה ורובה של פרה, וכ"כ הרשב"א בסוגיין ובתשו' החדשות סימן כ"ו, אך בד' הרמב"ם בפיהמ"ש מבו' דשרי להרחיק את הפסין עד בית סאתים, וכ"כ הר"ן בסו"ד לדקדק מד' הירושלמי דכל שאין הבור עצמו יותר על בית סאתים והפסין עצמן אינם יתירין על בית סאתים שרי, וכ"כ הריטב"א בשם י"מ, וכתב דהוא משום דלהצד דבור בלא פסין משום דאדם נותן עיניו בבורו, הוי הבור קרפף בפנ"ע וההיקף החיצון ג"כ קרפף בפנ"ע, ובסו"ד פקפק בזה, ועי' בגאו"י במש"כ בזה.

\***כל אויר שתשמישו לדירה וכו' אפי' בית ה' כורים וכו' מותר,** בברכות כ"ה ב' אמרינן דמאן שמעת לי' דאמר כולא ביתא כד' אמות ר"ש בן אלעזר היא, וע"כ נמי ס"ל דאם יש גרף של רעי או עביט של מ"ר, אף אם הבית ק' אמה, לא יקרא עד שיוציאם, ובפי' ר"ח שם כתב דהוא ר"ש בן אלעזר דהכא דכל שתשמישו לדירה אפי' בית ה' כורים מותר, ובפי' ר"נ גאון שם הוסיף דהא דשרי לטלטל בו הוא משום דתשמישו לדירה וכולו חשיב כד' אמות,[[14]](#footnote-15) - ונתחדש בדבריהם, דמן הדין אף היקף לדירה ל"מ ביותר מבית סאתים, ואך דכל שהוקף לדירה חשבינן לי' כד' אמות, וע"כ הוא דשרי, וצ"ע.

\***וכל דירה שתשמישה לאויר כגון בורגנין וכו',** בפירש"י כתב דכל דירה שהיא מכוסה בגג וכו', ומבו' דהא דקרפף יותר מבית סאתים הוי כרמלית הוא אף כשהוא מקורה, אך התוס' לקמן צ' א' ד"ה אלא כתבו דקרפף מקורה יותר מבית סאתים ל"ה כרמלית, וכן משמע בל' הר"ח בסוגיין, ובתו"ש סימן שנ"ח סק"ב כתב לחלק בזה בין קרפף דכשהוא מקורה ל"ה כרמלית, לדירה דתשמישה לאויר דאף כשהיא מקורה הויא כרמלית, עיי"ש, ועמש"כ בזה הפמ"ג בסימן שנ"ח במש"ז סק"א ובאש"א סק"א ובסימן שס"ב באש"א סק"ג, ומש"כ בזה בביאוה"ל סימן שס"ב ס"א ובחזו"א סימן פ"ט סק"ה, ויתבאר עוד בזה בעזה"י לקמן כ"ה א'.

בטעם הא דבורגנין לא חשיב כהיקף לדירה, פירש"י דהוא משום דהיא עשוי' לשמירת אויר שחוצה לה, ובפירש"י לעיל ט"ו א' כתב דאינה עשוי' לצורך תוכה אלא לצורך אויר שחוצה לה וכו' דלאו דירה היא דבע"כ הוא דר בה, וצ"ב צירוף ב' הטעמים.

והב"ח בסימן שנ"ח ס"א כתב דכל הא דבורגנין לא חשיב כהיקף לדירה, הוא רק משום דבלילה הוא לן בביתו, וכתב דמה"ט הוא שכתבו התוס' לקמן כ"ג א' דהעזרה חשיבא כמוקפת לדירה, משום שהיו שומרים בה כל הלילה, וכ"ה מבו' גם בד' המג"א בסימן שנ"ח סק"ד ובסימן שס"ב סק"א, ועי' גם באלי' רבה בסימן שס"ב סק"א, ובתו"ש שם סק"א ובסימן שנ"ח סק"א שהסכימו לד' הב"ח,[[15]](#footnote-16) (והביא דבריהם בביאוה"ל ר"ס שס"ב), וכ"כ הגר"ז בסימן שנ"ח ס"ו ובסימן שס"ב ס"א, ובביאוה"ל בסימן שנ"ח ס"א דקדק כן מד' ריו"נ לקמן כ"ג א' וצ"ט ב', ועמש"נ להעיר על דבריו לקמן כ"ג א' בהערה כ'.

אך הפמ"ג באש"א סימן שנ"ח סק"א הק' ע"ד הב"ח, דמשמעות ד' רש"י בסוגיין דהגריעותא דדירה שתשמישה לאויר הוא משום דאינה עשוי' אלא לשמירת אויר שחוצה לה, ועי' גם בחזו"א סימן ק"י סקכ"ח שעמד בזה,[[16]](#footnote-17) ועיי"ש במשה"ק עוד,[[17]](#footnote-18) - ועמש"נ בזה להלן כ"ג א' בפלוגתת הראשונים בדין שומירה, ובד' הרשב"א והר"ן דפשיטא להו דשומירה לא חשיבא כהיקף לדירה כבורגנין, נראה דס"ל דאף כשהוא דר ביום ובלילה ל"מ.

הרמב"ם בפט"ז משבת ה"א כתב דמקום שלא הוקף לדירה אלא שיהי' תשמישו לאויר כגון גנות ופרדיסים וכו', ומבו' בדבריו דמפרש להא דתשמישו לאויר, דאי"ז כפירש"י דתשמישו לאויר שחוצה לו, אלא היינו שתשמישו לשימוש דאויר, כגינות ופרדיסים, וכ"ה משמעות ל' הרמב"ם שם ה"ד, דכל קרפף חשיב כתשמישו לאויר, וכ"נ בפי' ר"ח לעיל ט"ז ב' דהיקף דשיירא שאינו לדירה קבועה, הוי היקף דתשמישו לאויר, וכ"ה בפי' רחב"ש שם דכל מקום שלא הוקף לדירה נקרא תשמישו לאויר, (וגם בד' הרמב"ם נראה דס"ל כד' הר"ח שם, וכמבו' בדבריו שם הי"ב, ועי' מרכה"מ שם, ואכמ"ל), ועמד ע"ז הביאוה"ל בסימן שנ"ח ס"א, ובסימן שס"ב ס"א, עיי"ש, - והרמב"ם שם השמיט להך דינא דאף הבורגנין חשיבי כהיקף שלא לדירה, אף שהאדם דר שם, וצ"ע.

**\*\*\***

**כ"ג א' - שהם ע' אמה ושירים,** בד' התוס' ד"ה שהוא בתי' בתרא, מבו' דהא דילפינן שיעורא דבית סאתים מחצר המשכן, הוא משום דלא היתה מוקפת לדירה, וע"כ לא ילפינן מהעזרות דהיו מוקפין לדירה שהיו שומרים בה כל הלילה,[[18]](#footnote-19) (והעירו דלדעת רש"י דלריב"ב אף בהיקף גמור לדירה אסור ביותר מבית סאתים, אין לישב כן), וכ"ה בתו"ד הריטב"א בע"ב ד"ה איכא בינייהו דחצר המשכן הי' כקרפף שהי' תשמישו לאויר, - והגר"ז בסימן שנ"ח ס"ג והמ"ב שם סק"ח כתבו דילפינן לה מהא דהיו מטלטלין בחצר המשכן אף דל"ה מוקף לדירה.

\*באבנ"ז סימן ש"ט סקי"א הק' במש"כ רש"י בכ"ד דהיקף דחבלים חשיב כהיקף לדירה והא דלא התירו ליחיד יתר מבית סאתים הוא משום דל"ה מחיצות גמורות, דמ"ט יש בזה לשיעורא דבית סאתים, דאף דלענין היקף לדירה יש ללמוד מחצר המשכן דג"כ ל"ה מוקף לדירה וכמש"כ התוס', אך לענין מחיצות גרועות היאך ילפינן ממשכן שהיו בו מחיצות גמורות, וי"ל למש"כ רש"י לעיל ט"ו א' דשיעור בית סאתים הוא לכל היקף שאינו כהלכתו, וע"כ אף דבמשכן הי' ההיקף שלא כהלכתו משום דל"ה היקף לדירה, ילפינן מינה גם להיקף שלא כהלכתו משום גריעות המחיצות.

**מטלטלין בתוכה ובלבד שיהא בה שומירה או בית דירה או שתהא סמוכה לעיר,** בביאור דעת ריב"ב נחלקו הראשונים, **א** בפירש"י ד"ה שומירה משמע דבכל הני חשיב כהיקף גמור לדירה, ואפ"ה לא שרי אלא בבית סאתים, וכ"ה מבו' בפירש"י בע"ב ד"ה ר"ע דלריב"ב אף בהיקף דירה גמור ל"מ ביותר מבית סאתים, והתוס' הק' על פירש"י דכמה חצירות ומבואות שהיו בירושלים יתירות על בית סאתים וכי יאסור ריב"ב בכולם לטלטל, וכתבו דשמא י"ל דבדיר וכו' דתשמישין רב מודה ריב"ב דשרי, ולא אסר אלא בקרפף, וכבר עמדו הגאו"י והקר"א דאי"ז כד' רש"י בע"ב דלריב"ב אף בדיר וכו' ל"מ ביותר מבית סאתים.

**ב** התוס' כתבו דריב"ב ס"ל דאף בפחות מבית סאתים בעינן שומירה וכו', אך ביותר מבית סאתים לא סגי בשומירה בית דירה דאי"ז היקף גמור לדירה, ונת' הטעם להלן, אלא פתח ולבסוף הוקף הקרפף לצורך הבית, וכ"כ הרשב"א והריטב"א והר"ן, והרשב"א הוסיף לפרש דהא דמהני שומירה וכו' בפחות מבית סאתים, הוא משום דה"ז קצת כמוקף לדירה מפני שמתוך כך נראה שתשמישו בקרפף תדיר, (ועד"ז כתב בתשו' הרשב"א החדשות סימן כ"ו), וכעי"ז כתב הר"ן דעי"ז יש כאן הוכחה שדעתו להשתמש בו.[[19]](#footnote-20)

**ג** התורי"ד כתב דשומירה וכו' הוי היקף גמור לדירה, ומודה ריב"ב דמהני אף ביותר מבית סאתים, ואתי לאשמועינן דאף בבית סאתים מצומצם בעינן היקף לדירה, ור"ע פליג וס"ל דל"ב היקף לדירה אלא ביותר מבית סאתים.

**שומירה ובית דירה**

בטעמא דהתוס' ודעימייהו דשומירה ובית דירה לא חשיב כהיקף גמורה לדירה, מצינו ג' דרכים בד' הראשונים, **א** הריטב"א כתב דאיירי בהוקף ולבסוף פתח, ובגינה איירי אף אם פתח ולבסוף הוקף דזרעים מבטלין הדירה,[[20]](#footnote-21) וכ"נ בתור"פ ובתוס' הרא"ש בסוגיין, וכ"נ ממש"כ בתור"פ לקמן כ"ו א' בפשיטות דשומירה ובית דירה שנעשו קודם ההיקף מהני ליחשב היקף לדירה, (ואמנם לד' המג"א בסימן שנ"ח סק"ד, אין להוכיח משם), וכ"כ בחי' הגרע"א בדעת התוס', וכ"ה מסקנת הבית מאיר בסימן שנ"ח ס"א בדעתם, וכ"כ בחזו"א סימן קי"ב סק"ו.

**ב** הרשב"א והר"ן כתבו דבית דירה איירי בהוקף ולבסוף פתח, ובגינה איירי אם אם פתח ולבסוף הוקף, וכנ"ל, אך שומירה ל"מ אף אם פתח ולבסוף הוקף, משום דתשמישה לאויר הוא וגריעא מבורגנין שבשדות, וכ"כ המג"א בסימן שנ"ח סק"ד בדעת התוס'.

**ג** בד' תוס' שאנץ שהביא המהרש"ל משמע דגם בית דירה ל"מ אף בפתח ולבסוף הוקף משום דהוי דירה גרועה, וכ"נ בד' הב"י בסימן שנ"ח, ולכאו' הוא מתפרש למש"כ ריו"נ דאיירי הכא בבית דירה שאינה תדירה אלא לפרקים, וע"כ הו"ל דירה גרועה, וכ"כ בגליון אלפס בדעת ריו"נ, דהא דלא שרי בבית דירה יותר מבית סאתים, הוא משום דהיא דירה גרועה, עיי"ש.[[21]](#footnote-22)

בדעת רש"י ודעימי' דשומירה חשיב כהיקף לדירה, ול"ה כבורגנין, צ"ל למש"כ הב"ח בסימן שנ"ח דכל שהוא דר אף בלילה חשיב כדירה אף בבורגנין, ונת' לעיל כ"ב א', ולפ"ז י"ל דבשומירה הי' השומר דר אף בלילה וע"כ חשיב כהיקף לדירה, וכ"ה מבו' בד' המג"א בסימן שם סק"ד דזהו טעם החילוק בין שומירה לבורגנים, וכמו שפירשו הפמ"ג והמחה"ש שם, וכ"כ הגר"ז שם ס"ו ובסימן שס"ב ס"א.

ובחזו"א סימן ק"י סקכ"ח כתב לפרש, דאף דהשומירה עצמה לא חשיבא כדירה, מ"מ הקרפף שהשומירה בתוכה חשיב כדירה, דשומירה גריעא טפי כיון דעשוי' לדירה ואין דירתה רצוי' אבל קרפף דבעינן רק שיהא אדם משמש בה והרי הוא משמש בה ואין נפקותא במה שהאדם דר בשומירה בע"כ מ"מ הקרפף שסביבה משמש להאדם שימוש הגון ורצוי, עכ"ד.[[22]](#footnote-23)

לדעת רש"י דשומירה וכו' הוי היקף גמור לדירה, והא דלא שרי ריב"ב ביותר מבית סאתים, הוא משום דס"ל דאף בהוקף לדירה לא שרי ביותר מבית סאתים, הדין נותן דלדידן מהני שומירה וכו', אף ביותר מבית סאתים, וכ"ה מבו' להדיא בד' הרשב"א והר"ן שנקטו כן בדעתו,[[23]](#footnote-24) - וכ"ה גם לדעת הרי"ד, דלדידי' אף לדעת ריב"ב דמחמיר טפי מהני שומירה וכו' ביותר מבית סאתים, וכ"ש לדידן, וכ"כ בפסקי ריא"ז בפירקין ה"ב דין ג', וכ"כ ההג"א בסימן ב' בשם האו"ז.[[24]](#footnote-25)

והב"י בסימן שנ"ח כתב דלדעת התוס' דבהני גווני לא חשיב כהיקף לדירה, ל"מ כשהם גדולים הרבה, והרמ"א שם ס"א הביא ב' הדעות בסמוכה לעיר, והמג"א שם סק"ד עמד בזה דמ"ט לא הביא לב' הדעות גם בשומירה ובית דירה, ועיי"ש מש"כ בזה, ועי' בביאור הגר"א ובבית מאיר שם במש"כ בזה בע"א.

**סמוכה לעיר**

בשיעור סמוכה לעיר, כתב ריו"נ דהיינו שהיא בתוך אלפים אמה דיכול בעה"ב ללכת ולטייל בה,[[25]](#footnote-26) אך המאירי כתב דהיינו רק אם היא בתוך ע' אמה ושירים דמאחר שסמוכה לעיר כ"כ ה"ה מתמיד לילך ולטייל בה וה"ז כעין דירה, ובחי' המאירי כתב דכיון דאדם מתמיד לילך שם הוא הוראה שהוא עשוי לאיזה תשמיש דירה, (והיינו דבבית סאתים לריב"ב ל"ב היקף לדירה, אלא בעינן שיהא נראה שהוא משמש כדירה).

והמג"א בסימן שנ"ח סק"ד הביא לד' ריו"נ, וכתב דלדעת ההג"א דמהני סמוכה לעיר אף ביותר מבית סאתים, היינו כשהיא בתוך אלפים אמה, ובשעה"צ שם סקט"ז תמה ע"ז, דלדעת ההג"א דסמוכה לעיר הוי היקף גמור לדירה משום שדעתו להשתמש בה תדיר, ולא משום טיול, מסתבר דהיינו רק כשהיא בתוך ע' אמה ושירים, ועיי"ש שהוסיף, דתשמיש טיול עצמו ל"מ כלל לחשוב כהיקף לדירה, וגם לדעת ריו"נ ל"מ זה אלא בבית סאתים דסגי בדירה גרועה.[[26]](#footnote-27)

הר"ן הק' ע"ד רש"י, דסמוכה לעיר ודאי לא חשיב כהיקף לדירה, דלא עדיפא מרחבה שאחורי הבתים שאמרו לקמן כ"ד א' דאם הוקף ולבסוף פתח ל"מ, - והמג"א בסימן שנ"ח סק"ד כתב בדעת הסוברים דסמוכה לעיר חשיב כהיקף לדירה, דס"ל כמש"כ הריטב"א לקמן כ"ד א' בשם הראב"ד, דהא דרחבה לא חשיבא כמוקפת לדירה, הוא רק בגונא דלא נעשו הכתלים לצרכה, - אך אי"ז מתישב בד' רש"י שכתב לקמן שם דהא דרחבה ל"ה כמוקפת לדירה הוא משום דאין הבית פתוח לה, ועמד ע"ז הבית מאיר שם ס"א, ועי' גם בשעה"צ שם סקי"ט שעמד כן ע"ד ההג"א בדעת האו"ז, - וצ"ל בדעתו כמבו' בד' הריא"ז בפירקין ה"ב דין ג' ודין ו', דהא דסמוכה לעיר חשיבא כמוקפת לדירה, הוא כשמשתמשין בה תדיר, והא דרחבה שאחורי הבתים שאין הבתים פתוחין לה לא חשיבא כמוקפת לדירה, הוא כשאין משתמשין בה תמיד, ועמש"כ עוד בזה מהר"י שבאבו בתשו' גוו"ר או"ח כלל ג' סו"ס כ"ג, ומש"כ על דבריו מהר"א הלוי שם סו"ס כ"ד.

בטעם הסוברים דסמוכה לעיר לא חשיב כהיקף לדירה, משמע בד' המ"ב בסימן שנ"ח סקי"ט דהוא משום דרק כשהבית פתוח ממש לשם ה"ז עומד לשמש תדיר לבית, - אך בחזו"א סימן פ"ט סקי"ז כתב דלא חשיב כמוקף לדירה אלא מקום לינה או דפתוח לתוכו מקום לינה, דחשבינן לי' כחלק מדירת הבית, אך כל שמפסיק ביניהם גינה או רה"ר או כרמלית שאין מחיצותיו כדין לא מקרי תו בית פתוח לתוכו, עיי"ש, ולפ"ז הרי דמה"ט סמוכה לעיר לא חשיב כמוקף לדירה, כיון שהוא מקום מחולק מן הבתים.[[27]](#footnote-28)

\***ר' יהודה אומר אפי' אין בה אלא בור שיח ומערה,** המאירי כתב דאי"ז כפסי ביראות דחשבינן להו כמוקפין לדירה, דהביראות הם במקום שאין המים מצויים והרי הוא תשמיש גמור לאדם אע"פ שעיקרו לבהמה, אך הכא מהני אף כשאמת המים עוברת לפניו, שלא הוזקקנו לאלו אלא מפני מראית העין, וכתב בשם חכמי הדורות דהכא שרי אף אם יבשו המים בשבת, דכיון דאין המים עיקר אלא למראית העין בעלמא, הואיל והותרה שבת הותרה, אך בתורי"ד כתב דר' יהודה ס"ל דגם בור שיח ומערה חשיבי כהיקף גמור לדירה, וכ"ה בפסקי ריא"ז בפירקין ה"ב דין ג' דמהני בור שיח ומערה אף ביותר מבית סאתים,[[28]](#footnote-29) ואזלי לטעמייהו שנחלקו בדינא דריב"ב דשומירה ובית דירה אם הו"ל כהיקף גמור לדירה.

ובתורי"ד שם כתב עפי"ז, דלר' יהודה מהני בור שיח ומערה אף ביותר מבית סאתים, וזה לטעמי' דלריב"ב ולר' יהודה ליכא נפ"מ בין בית סאתים ליותר מבית סאתים, והתוס' כתבו דאין לפרש כן, דר' יהודה גופי' קאמר לגבי פסין דעד בית סאתים, אך בפסקי רי"ד כתב, דדוקא בפסין לא התיר ר' יהודה יותר מבית סאתים, משום דאינה מחיצה חשובה שהרי הפרוץ מרובה בהם על העומד, וכאשר כ"ה מבו' לעיל י"ט ב', ועי' מהרש"א בסוגיין ולקמן כ"ד ב' במש"כ בדעת התוס' בזה, וצ"ב.

**אפי' ארכה פי שנים ברחבה מטלטלין בתוכה,**[[29]](#footnote-30) התוס' לקמן כ"ה ב' ד"ה קרפף בתי' בתרא כתבו, דכל הא דאסרינן כשארכה יותר על פי' שנים ברחבה הוא רק בבית סאתים, אך במשהו פחות מבית סאתים שרי טפי, והחזו"א בסימן פ"ט סקי"א הק' ע"ד התוס', דא"כ נמצא דאיכא ג' חילוקים בג' משהויין, והתוס' בכל הסוגיא חשבו זה לדוחק,[[30]](#footnote-31) והבית מאיר בסימן שנ"ח ס"א דקדק כן מל' הרמב"ם בפט"ז משבת ה"ד והשו"ע שם, ועיי"ש שנקט דהתוס' לקמן שם בתי' קמא לא ס"ל כן, ובשעה"צ שם סקי"ד כתב דאינו מוכרח, ובחזו"א סימן פ"ט סקי"א הסכים לד' הבית מאיר, (וגם בד' הרשב"א לקמן שם מפורש דאף בפחות מבית סאתים בעינן שלא יהא ארכו יותר על פי שנים ברחבו, עיי"ש, וכ"נ להדיא בדבריו בעבוה"ק שער ג' סוף פ"ב).

ולדינא כתב המ"ב בסימן שנ"ח סקי"ב להתיר בזה, ובשעה"צ שם סקי"ד כתב דכן צידדו הפמ"ג והגרע"א והבית מאיר, אך החזו"א בסימן פ"ט סקי"א הכריע לדינא לאסור בזה.

\*הרשב"א לקמן שם כתב בשם הר"מ ב"ר שניאור, דשומירה או בית דירה מהני להתיר בארכו יתר על פי שנים ברחבו, כמו דמהני להתיר לריב"ב עד בית סאתים,[[31]](#footnote-32) וזה לטעמי' דשומירה או בית דירה ל"ה היקף גמור לדירה, וה"ז מועיל בבית סאתים לריב"ב, וכתב ע"ז דהדבר צריך תלמוד כי לא מצינו לזה עיקר בגמ'.[[32]](#footnote-33)

\*בתור"פ לקמן שם כתב בשם הר"מ, דכל מה שאסרו כשארכו יותר על פי שנים כרחבו, הוא כשיש ברחבו נ' אמה, דכל דיש בארכו יותר מפי שנים ברחבו הוי יותר מבית סאתים, ולא נחלקו אם הוא נשכר את הזויות, עיי"ש.

\*בד' המ"ב בסימן שנ"ח סקי"א משמע, דהא דאסרינן כשארכו יותר על פי שנים ברחבו, הוא משום דהוי האורך יותר מק' אמה, וכיון דהוי שטח גדול באורך מיחלף ברה"ר וכרמלית,[[33]](#footnote-34) ובשעה"צ שם סקי"ג כתב דכן מוכח מד' הלבוש, וצ"ב, אך בחזו"א סימן פ"ט סקי"ב כתב דלדעת הסוברים דאף בפחות מבית סאתים ל"מ כשארכו יותר על פי שנים מרחבו, היינו אף כשאין ארכו ק' אמה, והוכיח כן מד' הרמב"ם בפיהמ"ש, וצ"ב, ולכאו' לפי דבריו יש לאסור אף כשארכו ג' אמות ורחבו אמה, וצ"ע.[[34]](#footnote-35)

בגמ' תניא דאם הי' ארכה יתר על פי שנים מרחבה אפי' אמה אחת, ובד' הרא"ש בסימן ב' מבו' דהוא בדוקא, דכל דאין האורך יותר על פי שנים ברוחב אמה, מטלטלין בו, וכ"כ רי"ו בנתיב י"ב ח"ד, והביאו הב"י בסימן שנ"ח, וכ"ה משמעות השו"ע בסימן שנ"ח ס"א, וכ"כ המג"א שם סק"ג, - אך בד' הרמב"ם בפיהמ"ש מבו' כמו שדקדק הרש"ש בע"ב דל"ד הוא, וכל שארכו יותר על כ"ש פי שנים ברחבו, הוי ככרמלית.

\***א"ר אלעאי שמעתי מר"א אפי' בית כור,** בפי' ריו"נ כתב דבבקעה מודה ר"א לשיעורא דיותר מבית סאתים, משום לא מסיימי מחיצותי' אלא בדרך מדרון נכנס לה ויוצא ממנה, ומשא"כ בגינה וקרפף שיש להם מחיצות מעלייתא, וכ"כ המאירי, אך בתורי"ד משמע דלר"א ליכא כלל לשיעורא דבית סאתים, ובדבריו שם מבו' עוד, דלר"א שרי בכל היקף ואף שהוא גדול מאד, וצ"ע מסוגיית הגמ' לקמן כ"ו א' דמבו' דלא שרי ביותר מבית כור.

**איכא בינייהו ריבועא דרבעוה רבנן,** נחלקו הראשונים בפירושו, **א** בפירש"י כתב דהיינו דלר"א עיקרה ארכה פי' שנים ברחבה ולית לי' ריבועא, ומיהו אי מרבעא לא מתיסרא בהכי, ור' יוסי סבר מרובעת עיקר ולכתחילה אורויי מורינן הכי, ומיהו אפי' ארכה פי שנים ברחבה שרי, והתוס' הק' דלא שייך כאן לכתחילה ודיעבד, דאם כבר הוקף לכתחילה שרי, ואם בא להקיף וכי נאמר לו שלא יקיף אלא למר כדאית לי' ולמר כדאית לי', ובתוס' שאנץ שהביא המהרש"ל ובתוס' הרא"ש הוסיפו דאטו מצוות הם שצריך לעשות כך לכתחילה, והגאו"י כתב בדעת רש"י דכשבא להקיף, לר"א מורינן לי' להקיף ק' על נ', ולר' יוסי מורינן לי' להקיף ע' אמה ושירים על ע' אמה ושירים.[[35]](#footnote-36)

**ב** הר"ח כתב דהיינו, דלר"א אף אם באלכסון הוי ארכו יותר על פי ב' ברחבו אין מטלטלין בו, ולר' יוסי אם ארכו ביושר אינו יותר על פי ב' ברחבו, אף דבאלכסון הוא יותר על פי ב' ברחבו, מטלטלין בו, וכ"כ הרי"ף והרמב"ם בפיהמ"ש, וכ"כ ש"ר, - והר"ן הק' דמ"ט דר"א, הרי כיון דמחצר המשכן ילפינן, יש לנו להתיר כשארכו הוא פי שנים ברחבו, אף אם באלכסון הוי טפי מהכי, ובד' הראב"ד בכתוב שם מבו', דהוא משום שהוא נראה לפי שנראה יותר מחצר המשכן מפני שאין הכל בקיאין במדת האלכסון, ויאמרו כבר התירו בה יותר מחצר המשכן, עיי"ש, אך ממש"כ הראשונים דתליא בפלוגתא דר"ח בן אנטיגנוס ורבנן לקמן מ"ט ב', מבו' דלא כן, וצ"ע.

**ג** הבעה"מ פירש דלר"א לא שרי אלא כשארכו פי שנים ברחבו, אך מרובע אסור, והראב"ד בכתוב שם והרמב"ן במלחמות תמהו הרבה ע"ז, עיי"ש.

ה' אלול ע"ז

דף מס' 2

**כ"ג ב' - נזרע רובו ה"ה כגינה אסור,** בפי' ר"ח כתב דהוא משום דבא זריעתו ודחה את ההקפה שהקיפו לשם דירה, והביאוה"ל בסימן שנ"ח ס"ט דקדק מדבריו דע"י הזריעה נתבטל לגמרי ההיקף שהקיף לשם דירה, ואף אם נסתלקו הזרעים ל"ה המקום מוקף לדירה, ולא אמרינן דלא נתבטל עיקר ההיקף, אלא שאינו מועיל כ"ז שיש בו זרעים משום דאין אדם דר בזרעים, וכל שנסתלקו הזרעים חזר הקרפף להתירו שהוקף מתחלה לדירה, ועיי"ש שדקדק כן גם מל' הרשב"א בעבוה"ק ומל' הבעה"מ.[[36]](#footnote-37)

בתו"י כתבו דהיינו רק בקרפף יותר מבית סאתים, אך בבית סאתים אפי' נזרע כולו לא בטל דירתו,[[37]](#footnote-38) וכדחזינן מהא דלריב"ב מהני לגינה שומירה אע"ג דסתם גינה היא זרועה כולה,[[38]](#footnote-39) והרא"ש בסימן ב' הוכיח כן לדעת רש"י שפירש במתניתין דשומירה ובית דירה הוי היקף גמור לדירה, וחזינן דבבית סאתים אין זרעים מבטלין לדירתו.[[39]](#footnote-40)

בתו"י נסתפקו בהא דזרעים מבטלין ההיקף לדירה, אם הוא אף בדיר וסהר ומוקצה, דשמא לפי שתשמישם רב אינו מתבטל משום זריעה, כדחזינן לדעת רש"י דחלוק דין דיר סהר ומוקצה מדין קרפף, וכמש"כ התוס' בע"א סוד"ה ובלבד, והרא"ש בסו"ס ב' כתב דלדעת רש"י יש להתיר בזה, וגם לפ"מ שנחלק ע"ד רש"י מסתבר להתיר בזה, והניח בצ"ע, והוא מד' המהר"ם מר"ב בפסקיו לעירובין אות מ"ב, - אך בל' הרמב"ם בפט"ז משבת ה"ו מבו' דאף חצר שהוקפה לדירה שנזרעה אסורה, וכ"כ הרשב"א בעבוה"ק שער ג' פ"א הפ"ב והריטב"א במתניתין, וכן הוכיח השעה"צ בסימן שנ"ח סקס"ז מד' הר"ח בסוגיין ולקמן כ"ה ב', ומד' הר"י מיגש בב"ב כ"ד ב', עיי"ש, והטור בסימן שנ"ח כתב דטוב להחמיר בזה, ובשו"ע שם סי"א אסר בזה.[[40]](#footnote-41)

\*בד' הבית מאיר בסימן שנ"ח ס"א מבו', דלדעת הסוברים דבחצר אין הזרעים מבטלין הדירה, הרי דה"נ אם הקיף חצר שמקצתו זרוע ומקצתו אינו זרוע, מהני ההיקף להתיר אף את המקום הזרוע, ורק אם יש היקף בפנ"ע על המקום הזרוע, ה"ה אסור, ולא אמרינן דל מהכי למחיצות הקרפף, עיי"ש,ו[[41]](#footnote-42) - אך בתשו' דברי מלכיאל ח"ד סימן ג' כתב דרק כשהי' החצר מוקף לדירה ואח"כ זרע שם, אמרינן דאין בטל ההיקף לדירה ע"י הזריעה, אך כל שלא הוקף לדירה קודם שנזרע, אין המקום הזרוע חשוב כמוקף לדירה, עיי"ש, ועפי"ז תמה גם ע"ד הדבר שמואל שהבאנו להלן, עיי"ש.[[42]](#footnote-43)

המאירי לקמן בסוגיין כתב דהזרעים העשויים לטיול ולצאת לשם תמיד לטייל שם ולהריח, אינם מבטלין ההיקף לדירה, וכתב דמכח זה מקילי רבים בפרדיסים הסמוכין לבתיהם, - והאחרונים נחלקו בזה, דבס' נזירות שמשון בסימן שנ"ח כתב דבכה"ג דהוו הזרעים לנוי דמו לאילנות דאין מבטלין ההיקף לדירה, וכ"כ בתשו' דברי מלכיאל ח"ד סימן ג' ד"ה וראיתי בשם הפרי תבואה, ועיי"ש שהסכים לזה, וכ"כ המהרש"ם בדעת תורה סימן שנ"ח, וכ"כ הגרא"ז מלצר זצ"ל בתשובתו שבתשו' ישכיל עבדי סוף ח"ב, וסמך ע"ד המאירי,[[43]](#footnote-44) - אך המאמ"ר בסימן שנ"ח סקי"ד נחלק ע"ד הנזירות שמשון ואסר בזה, וכ"כ בתשו' דברי חיים או"ח ח"ב סימן כ"ח, ובתשו' שו"מ מהדו"ק ח"ב סימן קל"א.[[44]](#footnote-45)

בד' התו"י והרא"ש מבו' דהא דזרעים מבטלין ההיקף לדירה, הוא אף כשהוקף אחר שנזרע, וכ"ה מבו' בד' הרשב"א והריטב"א והר"ן במתניתין, ועפי"ז כתבו דל"מ היקף לדירה בגינה.

אך התורי"ד במתניתין כתב דמהני היקף לדירה בגינה, וכ"כ בפסקי הריא"ז, ובתשו' דברי מלכיאל ח"ד סימן ג' הביא כן מד' כמה מקמאי, וצ"ע דמ"ט אין הזרעים מבטלין את ההיקף לדירה, והבית מאיר בסימן שנ"ח ס"א כתב בתו"ד בדעת רש"י, דצ"ל דאיירי בגינה של אילנות, ועיי"ש שכתב לפרש בדעתם, דרק כשהוקף לדירה ואח"כ זרע שם בטלו המחיצות, דכיון שאין דרך לזרוע במקום המוקף לדירה, אמרינן דנמלך ורוצה שיהא ההיקף שלא לדירה, ומעשה הזריעה מועיל לבטל מחשבתו הראשונה ומשוי לי' כמוקף שלא לשם דירה, אבל היכא שהי' שם מכבר גינה והוא מקיפה לשם דירה, ה"ז מועיל להתירה, עכ"ד,[[45]](#footnote-46) והפמ"ג באש"א סימן ש"ס סק"א דן לומר כן דרק כשעשה מעשה אח"כ שזרע בטל ההיקף לדירה, ומסיק דבכל ענין כל שיש בו זרעים ל"ה היקף לדירה, ועי' גם בתשו' אמרי יושר ח"א סימן ק"ע שדקדק מל' רש"י בסוגיין בד"ה נזרע רובו דרק כשזרע בכוונה מבטל דירה ולא כשעלו מאליהם, וזהו מש"כ רש"י דביטל דירתו, ולא כתב דביטלו דירתו.[[46]](#footnote-47)

בתשו' דבר שמואל סימן רנ"ט נשאל בדין עיר המוקפת חומה שנמצאו בה כעין קרפיפות או שדות מבפנים סמוך לחומה שזורעים אותם לפעמים והם יותר מבית סאתים, ועיי"ש שהשיב דכל הא דזריעה מבטלת ההיקף לדירה, הוא בהיקף קרפף אחד המיוחד לבעליו, ומשא"כ בהיקף העיר העשוי' לשם דירת כל יושבי', ואם אמרו שהזריעה מבטלת דירת הקרפף, אין לנו לדון ממנו שגם מקצת קרקע זרוע הלא מצער הוא לגבי כל העיר לבטל גודל היקף דירתה,[[47]](#footnote-48) - ובתשו' חכם צבי סו"ס נ"ט סייע לעיקר דבריו מד' הרא"ש דבדירת חצר שהיא חשובה אין הזרעים מבטלין,[[48]](#footnote-49) ועיי"ש שכתב דאף שהרא"ש סיים בצ"ע, יש לסמוך על מסתברא דידי' בשעת הדחק שא"א בשום אופן אחר לתקן שלא יכשלו רבים, ועי' במור וקציעה בסימן שנ"ח במה שהאריך לפרש טעם ההיתר בזה, וצ"ב.[[49]](#footnote-50)

והביאוה"ל בסימן שנ"ח ס"ט כתב דאין מקום להתיר בזה כשאין מקום הזרוע מוקף במחיצות בפנ"ע, דאם הוא מוקף במחיצות בפנ"ע, ודאי ל"מ היקף החומה לחשבו כמוקף לדירה, כיון דהחומה אינה המחיצה של מקום הזרוע אלא יש לו מחיצות אחרות, והזרעים משוו לאותם מחיצות כמחיצות שלא נעשו לדירה, וכתב דבד' המו"ק משמע דלא כן, - ועיי"ש שכתב עוד, דעיקר ההיתר בזה אינו ברור כלל, דלדעת רוב קמאי דזרעים מבטלין אף להיקף גמור לדירה, אין מקור להתיר בזה, והביא מד' המאמ"ר שם סקי"ד והשיורי ברכה שם שאסרו בזה, והחזו"א בסימן פ"ח סוסקכ"ה הכריע כדעת האוסרים, וכ"כ החזו"א בסימן פ"ט סק"ז, ועי' עוד בדבריו בתשו' סימן צ"ה במש"כ עוד בזה.

\***לא אמרן אלא יותר מבית סאתים,** מבו' לפ"ז דכל שנזרע מיעוטו שרי, אף אם הוי יותר מבית סאתים, והתוס' בד"ה לר"ש פירשו דהוא משום דהוא בטל לגבי רובו שלא נזרע, וכ"כ הר"ן, אך התורי"ד כתב דהוא משום דמתחילה הוקף לדירה, ולא אתי זרעים ומבטלי דירתו עד שיזרע רובן, ונפ"מ בזה הוא כשנזרע מחצה, דלדעת התוס' והר"ן יהא אסור, דרק כשנזרע מיעוטו הוא דאינו אוסר משום דבטל לגבי רובו שלא נזרע, אך לדעת התורי"ד נראה דרק אם נזרע רובו ה"ז מבטל את דירתו, אך כל שלא נזרע אלא מחצה אי"ז מבטל דירתו, (וניחא לפ"ז מה שאמרו דנזרע רובו ה"ה כגינה ואסור, ולא אמרו עדיפא מינה דאף אם נזרע מחציתו ה"ה אסור).

\***אבל בית סאתים מותר,** בפירש"י כתב דאע"ג דהמקום הזרוע קרוי קרפף והשאר קרוי חצר ופרוצין זל"ז שאין מחיצה ביניהם, אפ"ה לא אסרי אהדדי, "הואיל ודחד גברא הוא", ור"ש היא דאמר רשות קרפף וחצר לא אסרי אהדדי אפי' היא של ב' בע"ב, עכ"ד, וצ"ע דכיון דלר"ש לא אסרי אהדדי אפי' בדהוו של ב' בנ"א, מ"ט הכא לא שרי אלא משום דהוי דחד גברא.[[50]](#footnote-51)

והריטב"א כתב לפרש בד' רש"י דל"ב שיהיו החצר והקרפף של אדם א', אלא בעינן שיהא החצר של אדם א' וכן הקרפף, שאם הוא של ב' בנ"א ויש בו דיורין שאוסרין זע"ז, כ"ש שהוא אסור להוציא ממנו לגג או לקרפף, עכ"ד, והקר"א תמה ע"ז, דגם אם יש בחצר דיורין האוסרין זע"ז, הרי מותר לטלטל שם כלים ששבתו בתוכו, וכן הק' החזו"א בסימן פ"ט סקי"ג, וכתב דדברי הריטב"א צריכין רב.

והר"ן כתב לפרש בד' רש"י, דאף דמותר לטלטל מחצר לקרפף אף כשהם של ב' בנ"א, היינו רק כשלא נפרצו זל"ז במלואם, אך כל שנפרצו זל"ז במלואם נעשו כחצר אחת, וע"כ כל שהם של ב' בנ"א אסור, דדיורין אסרי אהדדי כ"ז שלא עירבו, עכ"ד, וכ"כ המהרש"א, וכ"ה מבו' גם בד' המהרש"ל לקמן בסוגיין, - והקר"א תמה ע"ז דכיון דמותר לטלטל מזל"ז, מ"ט אסרינן כשנפרצו זל"ז, הרי הם פרוצין למקום המותר, ואם משום דב' רשויות שולטין בו מה איכפת לן בזה לענין לטלטל כלים ששבתו בתוכו, וכן הק' החזו"א שם, ועיי"ש שהביא מד' רש"י לקמן צ"ב א' ד"ה הגדול ותוס' לקמן פ"ט א' ד"ה רב, שכתבו להדיא להתיר בכה"ג, ועי' בתשו' שב יעקב סימן י"ח ד"ה ואם באנו במש"כ לפרש בד' המהרש"ל והמהרש"א דהאיסור בזה הוא משום גזירה, עיי"ש.

\*הריטב"א הק' דהרי אין לקרפף הזרוע מחיצות כלל דהחצר מקיפו מכל צד ומה מתירו, וכתב דכיון דהמחיצות בתחלה נעשו לצורך כל החצר, אע"פ שבטלה תורת דירה מהם לגבי הזרוע, לא בטלה תורת מחיצה מהם אף ממנו ועדיין עולות לכאן ולכאן, א"נ והוא הנכון יותר, דאיירי כשהזרוע הוא בצד אחד מן החצר ושאינו זרוע לצד אחר שכל אחד ואחד יש לו ג' מחיצות לכל הפחות, עכ"ד, והתו"ש בסימן שנ"ח סקכ"ו כתב דמד' הפוסקים שסתמו דבריהם משמע דס"ל כתי' ראשון, והחזו"א בסימן פ"ט סק"ט פירש דקו' הריטב"א היא, דאף דהמקום הזרוע אינו יותר מבית סאתים, מ"מ כיון דבין המחיצות יתר מבית סאתים ל"מ לגבי הזרוע,[[51]](#footnote-52) ובסו"ד שכתב לדון דשמא ד' הריטב"א הם רק לס"ד, עיי"ש.

**כמאן כר"ש וכו',** נחלקו הראשונים בהא דחצירות וקרפיפות אינם רשות אחת לכלים ששבתו בתוך הבית, דדעת רש"י בסוגיין סוד"ה כדתנן דהיינו אף כשהם של אדם אחד, וכ"כ התור"פ והרשב"א והר"ן בסוגיין, וכ"ה מבו' בד' התוס' לקמן כ"ה ב' ד"ה ההוא אבורנקא, וכ"כ הרא"ש בסימן ב', והרשב"א בעבוה"ק שער ג' פ"ו הלכה רכ"ז, ושער ד' ספ"ב וספי"א, ובתשו' החדשות סימן כ"ו, וכ"ה בטושו"ע סי' שנ"ח ס"י.

אך הרמב"ם בפ"ג מעירובין הי"ח וה"כ כתב דמהני עירוב להתיר לטלטל כלי הבית מחצר לקרפף, ומבו' דכל הא דהוו כב' רשויות הוא כשהם של ב' בנ"א,[[52]](#footnote-53) וכן צידד הריטב"א בסוגיין, וכ"כ התורי"ד לקמן ע"ד א', והריא"ז בפסקיו בר"פ כל גגות, וכן דעת השואל בתשו' הרשב"א שם.

המג"א בסימן שע"ב סק"א הק' ע"ד הרמב"ם ממה שאמרו בסוגיין דלרבנן דב' רשויות הם אסור לטלטל כשנזרע בית סאתים, והרי דהא דחשבינן להו כב' רשויות הוא אף כשהם של אדם א', והוכיחו כן הרשב"א והריטב"א בסוגיין, וה"נ לר"ש אף בכה"ג אסור לטלטל מן החצר לקרפף כלים ששבתו בבית, ועיי"ש שכתב דאפשר דמש"כ הרמב"ם דמהני עירוב לא קאי אקרפף, והבית מאיר בסימן שנ"ח ס"י עמד ע"ז דאי"ז מתישב כלל בד' הרמב"ם בהלכה כ'.[[53]](#footnote-54)

וכבר עמד בזה הריטב"א בסוגיין, וכתב דטפי עדיף לר"ש בית וקרפף מחצר וקרפף לרבנן, כיון דהוו דחד גברא, עכ"ד, והבית מאיר בסימן שנ"ח ס"י כתב לפרש בזה, דלרבנן דחצר וקרפף ב' רשויות הם ול"ה כב' חצירות דמותר לטלטל מזל"ז, בע"כ דחילוק השם גורם, וע"כ ה"ז אסור אף כשהם של אדם אחד, אך לר"ש דס"ל דרשות אחת הם לכלים ששבתו בתוכם, בע"כ דאין חילוק השם גורם לאסור, דא"כ הי' אסור אף מחצר לקרפף, והא דאסור להוציא מבית לקרפף, הוא דומיא דהא דאסור להוציא מבית לחצר, וע"כ אין לאסור אלא בקרפף של אחר, ועי' בחזו"א סימן פ"ו סוסק"ח מש"כ עוד בזה.

\*התורי"ד לקמן ע"ד א' וצ"א א' כתב דאף לדעת רבנן מותר לטלטל מחצר לקרפף של אדם אחד, וכ"ה מבו' גם בדבריו בסוגיין, וכ"כ הריטב"א לקמן צ"א א', וכן דעת השואל בתשו' הרשב"א החדשות סימן כ"ו, והובא דעה זו בחי' המאירי לעיל במתניתין, וקשיא דא"כ מ"ט אמרינן הכא דלרבנן אם נזרע בית סאתים אסור, ועמש"כ בזה השואל בתשו' הרשב"א שם, והרשב"א תמה טובא על דבריו, - והתורי"ד בסוגיין כתב לפרש בזה, דכיון דהקרפף פרוץ לחצר והם מעורבים יחד הו"ל כקרפף יותר מבית סאתים, ורק לר"ש דמיקל בחצר וקרפף דאף שהן של ב' בנ"א מותר לטלטל מזל"ז, ה"נ יש להתיר כשהן של אדם אחד ונפרצו זל"ז, אך לרבנן דאסרו בחצר וקרפף בדיורים חלוקים, ה"נ אוסרין כשהם של אדם אחד ונפרצו זל"ז, עכ"ד.[[54]](#footnote-55)

**לר"ש נמי כיון דנזרע רובו הוי ההוא מיעוטא בטיל לי' וכו',** התוס' כתבו דפריך מכח כ"ש, דכיון דבנזרע מיעוטו שרי אף כשהוא יותר מבית סאתים ומשום דבטל לגבי רובו אפי' לקולא, כ"ש דכשנזרע רובו נימא דבטל המיעוט לגבי הרוב לחומרא, - והר"ן כתב דטעם הס"ד דס"ל דאין המיעוט בטל לגבי הרוב לאסור, הוא משום דאין היתר מבטל היתר, וע"כ אף כשנזרע רובו, מ"מ כיון שאינו יותר מבית סאתים והוא מותר, אין המיעוט בטל לו,[[55]](#footnote-56) ומשא"כ כשנזרע מיעוטו והוא יותר מבית סאתים, כיון דהוא אסור מצ"ע, ה"ה בטל בשאר החצר, שכן דרכו של היתר לבטל איסור, וע"ז פרכינן דאף היתר מבטל לגבי היתר, דמיעוטא בתר רובא גריר.[[56]](#footnote-57)

\* התו"ש בסימן שנ"ח סקל"ג נקט דבכה"ג דנזרע רובו דבטל המיעוט לגבי הרוב, הוי אף המיעוט שלא נזרע כקרפף גמור, ומותר לטלטל ממנו לקרפף בתוך ד' אמות, - אך הפמ"ג שם במש"ז סק"ד צידד דאף דהמיעוט בטל לגבי הרוב לחומרא, מ"מ ב' רשויות הן, ואסור לטלטל מזל"ז.[[57]](#footnote-58)

**אלא וכו' הא מיעוטא שרי וכו' לא אמרן אלא דל"ה בית סאתים אבל בית סאתים אסור,** התוס' כתבו דאף דלרבנן קרפף פחות מבית סאתים דינו כקרפף בית סאתים, מ"מ הכא שרי כשאינו בית סאתים משום דפחות מבית סאתים לא חשיב ובטל לגבי רוב שאינו נזרע, אבל בית סאתים חשיב טפי ולא בטיל, וכעי"ז כתב הריטב"א, ועיי"ש שכתב דיש מדקדקין מכאן דלרבנן אין קרפף וחצר ב' רשויות אלא בקרפף בית סאתים, ונחלק ע"ז,[[58]](#footnote-59) וכ"ה מבו' גם בד' רש"י בד"ה דלא הוי.

והמרדכי בסימן תפ"ה כתב עפי"ז, דכל שאין המיעוט הנזרע בית סאתים, מותר לטלטל ממנו לבית, אף דאסור לטלטל מקרפף לבית, דהוא בטל למקום שלא נזרע, אך הטור בסימן שנ"ח כתב דאף אם הוא פחות מבית סאתים אסור להוציא ממנו לבית, וכ"ה בשו"ע שם ס"י, - והתו"ש שם סקל"ד כתב בדעתם, דאף דלל"ק דמוקי כרבנן ומחלק בין בית סאתים לפחות מבית סאתים מה"ט, אבל לל"ב דקי"ל כוותי' וכר"ש, אפשר אין חילוק בין בית סאתים או פחות מבית סאתים, ובזה ניחא משה"ק בשעה"צ סקע"ז ע"ד הטור דמד' הרא"ש בסימן ב' נראה להתיר לזה, ודכן משמע מד' עוד מקמאי,[[59]](#footnote-60) - אך הגר"א שם פירש בדעתם, דכל הא דמפלגינן בין בית סאתים לפחות מבית סאתים, היינו לענין לאסור את המקום שלא נזרע, אך המקום שנזרע אסור אף כשהוא פחות מבית סאתים, ודקדק כן בל' התוס' ד"ה ולא אמרן, עיי"ש, וצ"ב.

**לא אמרן אלא בית סאתים אבל יותר מבית סאתים אסור,** [[60]](#footnote-61)הפמ"ג באש"א סימן שנ"ח סקי"ג כתב דהא דיותר מבית סאתים אסור ולא אמרינן דהמיעוט בטל לגבי הרוב, הוא משום דדוקא לחומרא בטל המיעוט לרוב, ולא להיפך, עכ"ד.[[61]](#footnote-62)

**כמאן כר"ש,** המרדכי בסימן תפ"ה כתב, דאף דכשהמקום הזרוע הוא בית סאתים מותר לטלטל בו, מ"מ כיון דאסור לטלטל ממנו לבית, דאסור לטלטל מקרפף לבית, הרי דמכח זה אסור לטלטל לבית גם מהמקום שאינו זרוע, דנפרץ במלואו למקום האסור לו, והגר"א בסימן שנ"ח ס"י הביא כן מד' התוס' לקמן פ"ט א' ד"ה רב אמר דאסרינן משום פרוץ למקום האסור לענין טלטול כלי הבית, והגרע"א שם הביא כן גם מד' השו"ע בסימן שע"ד ס"ב, שהם מד' רש"י לקמן צ"ד א' ד"ה זה מטלטל.

אך הדרכי משה שם סק"ד דקדק מל' הטור שם דאף דאסור לטלטל מהמקום הזרוע לבית, מ"מ מותר לטלטל מהמקום שאינו זרוע לבית, וכ"ה משמעות המהר"ם מר"ב בפסקיו אות מ"ב והרא"ש בסימן ב', דרק כשהמקום הזרוע הוא יותר מבית סאתים נאסרת אף החצר משום שנפרצה למקום האסור לה, וכ"כ הב"ח שם ס"ו,[[62]](#footnote-63) וכן דקדקו הט"ז שם סק"ו והמג"א שם סקי"ד מל' השו"ע שם, אך הגר"א שם כתב דהיינו רק כשנזרע פחות מבית סאתים, אך כשנזרע בית סאתים, אסור לטלטל אף מן החצר לבית, (וזה לפי דרכו, דזהו הא דמפלגינן לל"ק בין בית סאתים לפחות מבית סאתים, ונת' לעיל), ועי' בהגה' מהרל"ח לטור שם במש"כ לפרש טעם הא דלא אסרינן בזה משום נפרץ למקום האסור, ועמש"כ בזה בחזו"א סימן פ"ח סקכ"ד, ועי' עוד בזה ביתרון האור בפ' כל גגות, ובס' שלום יהודה סימן כ"ח, ואכמ"ל.

הרשב"א בעבוה"ק סוף שער ד' כתב, דהא דבנזרע מיעוטו והי' בו בית סאתים מטלטלין בכולו אע"פ שעם צירוף החצר יש בו יותר מבית סאתים, הוא משום שהמיעוט בטל אצל הרוב, עיי"ש, ומבו' דאם נזרע מחציתו והי' בו בית סאתים, אסור לטלטל בכולו, משום דההיקף כולו הוא יותר מבית סאתים, אף דהמקום הזרוע אינו אלא בית סאתים, וכל הא דשרינן בנזרע מיעוטו, הוא משום דהמקום הנזרע בטל אצל הרוב שלא נזרע.[[63]](#footnote-64)

ז' אלול ע"ז

דף מס' 3

\***כ"ד א' -** בתשו' חכם צבי סימן נ"ט נשאל בהא דאסרינן כשנזרע רובה אם היינו אף כשמקום הזריעה עשוי ערוגות ערוגות, או דבכה"ג חשבינן כל ערוגה כאילו היא לבדה ומתבטל אגב קרקע שאינה זרועה, ועיי"ש שכתב דאף בכה"ג ה"ז אסור, דהמיעוט בטל לרוב בין ממקום א' בין מב' מקומות דרובא דאורייתא בכל מילי באיזה אופן שיהי', ועיי"ש שהוכיח כן ממה שאמרו דנטע רובו ה"ה כחצר ומותר, ופירש"י דהוא משום דלא ביטל דירתו וכו', ומסתמא הך נטיעה כדנטעי אינשי שהוא ד' אמות בין אילן לאילן, ואפ"ה חשיב כנטע רובו, ועיי"ש במש"כ להוכיח כן עוד.

אך בהא דאסרינן בנזרע מיעוטו כשיש בו יותר מבית סאתים, צידד שם להתיר, דבטלי להו אגב רובא דהתירא ואין שם קרפף עליהן כלל, וגם דאינם מצטרפין לבית סאתים כיון דמפסיק מקום המותר ביניהם, ועיי"ש שצידד דאף אם אין ביניהם ג"ט שרי ולא אמרינן לבוד, כיון דרגל בנ"א מצוי' שם שהרי הגבול שבין ערוגה לערוגה להילוך הוא עשוי, והקרבן נתנאל בס"ק ר' נחלק ע"ז וכתב דאף כשהנזרע הוא ערוגות ערוגות ה"ז אסור, ועי' בתשו' הגרא"ז מלצר זצ"ל (שנד' בתשו' ישכיל עבדי סוף ח"ב) במש"כ לישב לד' החכם צבי מקו' הקרב"נ, אך התו"ש בסימן שנ"ח סקכ"ו הסכים לד' החכם צבי, ועמש"כ בזה החזו"א בסימן פ"ח סקכ"ז.

בפירש"י בד"ה לקולא כתב דאף לר"ש אין מטלטלין מחצר לקרפף יותר מבית סאתים, משום דהו"ל ככרמלית, וכ"ה בפירש"י לקמן צ' ב' ד"ה ושמואל, וצ"א א' ד"ה וקרפיפות, וכ"ה מבו' בד' הרמב"ם בפ"ג מעירובין הי"ח, וכ"כ הטור בסימן שע"ב.

אך בפירש"י בשבת ק"ל ב' ד"ה קרפיפות כתב דאף קרפף יותר מבית סאתים שלא הוקף לדירה מותר להוציא או להכניס ממנו לחצר, והפרישה בסימן שע"ב סק"ד עמד ע"ד רש"י אלו,[[64]](#footnote-65) וכ"כ בתשו' מבי"ט ח"ב סימן מ"ח, דאף שאסרו לטלטל בקרפף יותר מבית סאתים יותר מד' אמות, מ"מ מותר לטלטל מן הבית לתוכו בתוך ד' אמות,[[65]](#footnote-66) כיון דמדינא אף הקרפף הוי רה"י ולא עשאוהו ככרמלית אלא לענין טלטול בתוכו.[[66]](#footnote-67)

\*הרא"ש בסימן ב' כתב להוכיח דהא דחצר וקרפף ב' רשויות הן היינו רק בקרפף בית סאתים, מהא דתנן לקמן צ"ט ב' דאשפה שברה"ר חלון שעל גבה זורקין לה בשבת, והרי דאף דהאשפה אינה מוקפת לדירה משום שהחלון למעלה מי' או משום דהיא מופלגת ד',[[67]](#footnote-68) אפ"ה מותר לזרוק מן החלון עלי', כיון שאין בה בית סאתים, ועיי"ש דמסיק דאין לחלק בין פחות מבית סאתים לבית סאתים, וההיא דאשפה נוקמה באשפה שבחצר או בקרפף, ובתפארת שמואל כתב ע"פ תו"י דהיינו דנוקמה באשפה הסמוכה לחלון שבחצר או שבקרפף, וכר"ש דחצר וקרפף הוו רשות אחת, ורבנן אוקמוה במוקפת לדירה, וכתב בק"נ דהיינו דאיירי כשאינה מופלגת ד"ט, והבית מאיר בסימן שנ"ד ס"ב הוסיף לפרש, דמש"כ הרא"ש דרבנן אוקמוה, היינו דלרבנן דס"ל דחצר וקרפף ב' רשויות הן, בע"כ דאיירי כשהאשפה מוקפת לדירה, עכ"ד.

ובטוש"ע סימן שנ"ד ס"ב כתבו, דאשפה ברה"ר גבוהה י' ורחבה ד' מותר לזרוק לה מרה"י הסמוך לה, באשפה של רבים דאין לחוש שיפנו אותה, והבית מאיר שם עמד על סתימת דבריהם שלא פירשו דהיינו רק כשהרה"י הקרוב לה הוא חצר או קרפף, או באשפה המוקפת לדירה, וכן הק' הקרבן נתנאל בסק"ג, וביותר צ"ע בזה במש"כ המ"ב שם סקי"ב דאף כשהיא מופלגת מן הכותל ד"ט, אפ"ה מותר לזרוק על האשפה מחלון שבבית, ומבו' דמותר לזרוק מן הבית לאשפה אף כשהאשפה מופלגת ד' מן הבית, וקשיא דמ"ט לא אסרינן בזה משום דמוציא מהבית לקרפף.

אך בתוס' הרא"ש כתב לישב עוד, דאשפה חשיבא כמוקפת לדירה, ונראים הדברים דט"ס נפל בד' הרא"ש בפסקיו וכצ"ל, והיינו דאף כשחלון הבית גבוה י' וגם היא מופלגת ד', מ"מ חשבינן לה כמוקפת לדירה, דתשמיש האשפה עצמו חשיב כתשמיש דירה, ויש ללמוד מזה, דכ"ש דחצר חשיבא כמוקפת לדירה, אף כשאין הבית פתוח לתוכה, אך החזו"א בכ"ד נקט דאף חצר לא חשיבא כמוקפת לדירה אלא כשהבית פתוח לתוכה, וצ"ע, וכנראה דהכי קי"ל,[[68]](#footnote-69) וצ"ב הנידון בזה אם אשפה חשיבא כמוקפת לדירה.

**פורץ בו פרצה יותר מי' וגודרו ומעמידו על י' ומותר,** בפירש"י כתב דכשפורץ פרצה יותר מי' הוי כמי שאין לו מחיצות, ומשמע דרק מה"ט הוא דסגי במה שגודר פרצה זו להקיף לדירה, אך אם הוה חשבינן דאכתי אית לי' מחיצות, הרי דאף דפרצה זו אוסרת, ל"ה סגי בגדירתה להקיף לדירה, - וכ"ה בד' הריטב"א דהא דמהני, הוא משום דכשנפרץ יותר מי' חשיב כאילו נפרץ כל הכותל לגמרי, וע"כ כשחוזר וגודרו חשיב כעשה מחיצה אחת שלימה לשם דירה וסגי בהכי, ומבו' דכל הא דמהני הוא רק משום דחשיב דעשה את כל המחיצה לשם דירה.[[69]](#footnote-70)

ובפי' ריו"נ משמע דס"ל דלעולם לא סגי לעשות מחיצה אחת לשם דירה, ומה שאמרו לקמן כ"ה דהרחיק מן הכותל ד' ועשה מחיצה הועיל, היינו רק כשעשה את כל המחיצות, והא דאם פרץ יותר מי' וגדר מהני, הוא משום דכשפרץ בטלו כל המחיצות, וכל שחזר וגדר חשיב כעשה את כל ההיקף לשם דירה.

התרוה"ד בסימן ע"ה כתב דא"צ לפרוץ את המחיצה לגמרי, אלא סגי במה שממעט אותה מגובה י', דכל פחות מי' לאו מחיצה מיקרי, והביאו הרמ"א בסימן שנ"ח ס"ב, והרש"ש כתב לפרש כן בד' הרמב"ם בפט"ז משבת ה"ה, וכן צידד המאמ"ר בסימן שנ"ח סק"ה, וכ"כ המ"ב שם סקכ"א.

אך התורת חיים לקמן כ"ה א' כתב לפרש בד' הרמב"ם שם, דל"מ אלא אם פרץ את המחיצה לגמרי, דצריך שיקיף כל גובה המחיצה לדירה, ועי' גם במאמ"ר שם שדן לפרש כן בד' הרמב"ם, וכ"כ הפמ"ג שם באש"א סוסק"ה, ועיי"ש שפירש הטעם בזה, לפמש"כ הרמב"ם שם הט"ו דכל מחיצה שאין בגבהה י' טפחים אינה מחיצה גמורה, ומבו' דאף מחיצה פחות מי"ט שם מחיצה עלי' אלא שאינה מחיצה גמורה, וע"כ כל שלא פרץ כל המחיצה אלא מיעטה מגובה י' וחוזר וגודר ומשלימה לי', אכתי ל"ה מוקף לדירה, דאמנם אם מחיצה פחות מי' ל"ה מחיצה כלל, הרי נמצא דכל שהשלימה לי', חשיב דעשה את כל המחיצה לדירה, אך כיון דאף מחיצה פחותה מי' תורת מחיצה עלי', ע"כ לא סגי במה דמשלימה לי', דלא עשה מחיצה שלימה לדירה.

בפי' ר"ח כתב, דפורץ בו פרצה יתר מי' אמות וחוזר וגודרו לשם דירה ודיו וחשוב כאילו הקיפו כולו לשם דירה, ומבו' דלא גריס כגיר' דילן דמעמידו על י' ומותר, ומשמע דלא סגי במה שמעמידו על י', אלא בעינן שיחזור ויגדור את כולו, וכ"נ להדיא בד' הרמב"ם בפט"ז משבת ה"ה לגיר' כתה"י שם.

ובטעמא דמילתא דבעינן שיגדור את כל הפרצה, י"ל דהוא משום דבלא"ה ל"מ זה לאשוויי היקף לדירה, שהרי מה שגדר בפנ"ע לאו כלום הוא, ואך דהוא מועיל למעט את שיעור הפרצה, ותו היא ניתרת ע"י העומ"ר שבכל הרוח, ודוקא אם גדר שיעור חשוב כשיעור הפרצה, הוא דמהני, דכיון דעשה מחיצה בשיעור דכשתינטל ליכא מחיצה חשיב זה כעשיית מחיצה, ומשא"כ כשלא סתם את כל הפרצה, הרי דאף דכשתינטל ליכא מחיצה, אך הרי הוי זה בצירוף הפרצה הקיימת, אך מחיצה זו בפנ"ע אינה בשיעור דכשתינטל ליכא מחיצה, וע"כ לא סגי בזה להקיף לדירה, ואכתי צ"ע.

**איבע"ל פרץ אמה וגדר אמה ופרץ אמה וגדרה עד שהשלימו ליותר מי' מהו,** הגאו"י כתב, דה"ה אם פרץ כ"ש וגדרו ואח"כ פרץ י' אמות, דכיון דבלא מה שגדר הו"ל פרצה יותר מי', הוי כפנים חדשות, וכ"כ הרש"ש והשפ"א.

אך הנה בפי' ר"ח כתב, דאם פרץ אמה וגדרה לשם דירה ועוד פרץ אמה וגדרה לשם דירה עד שהשלים "יותר מי' אמות גדר לשם דירה" נעשה כאילו הוקף כולו לשם דירה, ומבו' דבעינן שיחזור ויקיף יותר מי' אמות, ורק בכה"ג הוא דהוי כהיקף לדירה, וע"כ פירש הר"ח דגם את האמה השני' גדר לשם דירה, (וכ"ה גם באו"ז סימן ק"ל), וכ"ה בד' הריטב"א שכתב דאיכא גדר יותר מי' לשם דירה אלא שלא נעשה הכל ביחד, ופירש דהאיבעיא היא אם אמרינן דכל אמה ואמה בטלה בשעתה, ובסו"ד כתב דפשיט דגדירות מצטרפין לעשות היקף לדירה, וכ"נ להדיא בס' העתים סימן קכ"ה ובפי' ר"ח בן שמואל ובחי' המאירי, עיי"ש, וכן משמע קצת בל' רש"י שכתב דלא גדר בבת אחת, וכתב דהוי חידוש של היקף יותר מי', - ולדעת הר"ח גופי' דגם כשפרץ תחילה יותר מי', לא סגי במה שמעמיד הפרצה על י', אלא בעינן שיגדור כל הפרצה, ניחא דה"נ הכא בעינן שיגדור את כל הפרצה, אך לדעת ש"ר דס"ל דכשפרץ תחילה יותר מי' סגי במה שמעמיד הפרצה על י', צ"ע דמ"ט הכא בעינן שיגדור את כל הפרצה.[[70]](#footnote-71)

\***נפסקה שני' ותיקנה טהור מן המדרס וכו',** התוס' כתבו בתו"ד דה"נ כשלא תיקנה טהור מן המדרס, דהוי פנים חדשות, וכ"ה מבו' בפי' ר"ח בשבת קי"ב ב' ובפירש"י שם ד"ה אדתני ובד' ש"ר שם, - אך בל' הרמב"ם בפ"ז מכלים הי"ב משמע להדיא דכל הא דמטהרינן הוא רק כשנעשו לו ב' אזנים חדשות, אך קודם שתיקן האוזן השני' עדין הוא בטומאתו, וצ"ב.[[71]](#footnote-72)

\***פנים חדשות באו לכאן,** בד' רש"י מבו' דהיינו, דהגם דהשתא הסנדל ראוי למלאכתו, מ"מ אי"ז הסנדל הראשון, וע"כ הו"ל כשבירה כלפי הסנדל הראשון, - אך בד' רבינו משולם שבתשו' ספר הישר לר"ת סימן מ"ט, והובא בתוס' שאנץ סוטה כ"ט א', מבו' דהוי זה טהרה בפנ"ע דפנים חדשות, דכל שנעשה לכלי אחר ה"ז דבר המטהרו מטומאה קמייתא, וכ"נ להדיא בתשו' הר"י מיגש סימן נ"א, וכ"ה משמעות ל' הרמב"ם בפ"ז מכלים הי"ב, וכ"נ גם בד' הראבי"ה בסין תתקפ"ו, ועיי"ש שכתב דאין לתמוה על טהרה זו, דהלכות טומאה הלכה למשה מסיני וכ"ש דהך טעמא דמסתבר הוא.

**רחבה שאחורי הבתים אין מטלטלין בה אלא בד' אמות,** בתור"פ הק' עמש"כ רש"י בריש פירקין דמוקצה הוא רחבה שאחורי הבתים, דהתם תנן דמטלטלין בה אפי' כור ואפי' כורים, והכא קאמר דאין מטלטלין אלא בד', וכתב דשמא איירי מתניתין בפתח ולבסוף הוקף, ועמש"כ בזה הביאוה"ל בסימן שנ"ח ס"א, ונת' לעיל י"ח א'.

ובתוס' הרא"ש כתב דאיצטריך לאשמועינן שאע"פ שהיא אחרי הבתים ותשמיש בני הבית קרוב לה ומשתמשין בה דרך רה"ר או דרך חלונות אפ"ה אסור לטלטל בתוכה, - ומשמע קצת דרק אם מפסיק רה"ר בין הבית לרחבה לא חשיבא כמוקפת לדירה, אך אם מפסיק ביניהם מקום שיש לו מחיצות, שפיר חשבינן לה כמוקפת לדירה, אף שאין הבית פתוח לה עצמה, ועמש"נ בזה בהערה ז'.

**אם פתח לו פתח מותר לטלטל בכולו,** בד' המ"ב בסימן שנ"ח סקי"ט מבו', דהא דאם לא פתח לו פתח ל"ה מוקף לדירה, ואם פתח לו פתח הוי מוקף לדירה, הוא משום דכל דאין הבית פתוח לו אינו עומד לתשמיש תדיר לבית ואין הקיפו לדירה, וכל שהבית פתוח לו הוא עומד לתשמיש תדיר לבית והוי הקיפו לדירה, וכ"ה מבו' בדבריו בביאוה"ל שם ס"ב ד"ה או שפתח.[[72]](#footnote-73)

אך בחזו"א סימן פ"ט סקי"ז נקט דהא דבעינן שיהא הבית פתוח לו, הוא משום דהרחבה בפנ"ע לא חשיבא כדירה, דלא חשיב מקום דירה אלא המוקף ללינה, ורק אם הבית פתוח לה, והרחבה מצורפת לבית, הויא מכלל הדירה, ועיי"ש שכתב, דכל שמפסיק ביניהם גינה או רה"ר או כרמלית שאין מחיצותיו כדין, לא מיקרי תו בית פתוח לו, וצידד דה"נ אם מפסקת רשות שאינה לו ביניהם, דאף דיש לו דרך בשל חבירו, מ"מ לא מיקרי בית פתוח לתוכו, עכ"ד, וכ"ז הוא לטעמי' דבעינן לצרף את החצר והרחבה לבית,[[73]](#footnote-74) וכ"נ מד' הרא"ש שחילק בדין אשפה, אם חלון הבית גבוה י', ונת' לעיל בהערה ד'.

הפמ"ג בסימן שנ"ח באש"א סק"ה נסתפק אם סגי אף כשפתח לה חלון, ועיי"ש שרמז לד' האלי' רבה שם סק"ו דמבו' דסגי בחלון, והביאוה"ל שם ס"ב פירש טעם הספק, דשמא בעינן דוקא פתח ומשום דמנכרא מילתא שחשב להשתמש במקום שלפני הפתח, ומשא"כ בחלונות שעיקרן לאור עשויות, וגם א"א להשתמש דרך החלונות בקבע, ולא מקרי עי"ז היקף לשם דירה, ועיי"ש שכתב עוד, דאף אי נימא דמהני, היינו רק כשמשתמש עכ"פ דרך אותם החלונות לקרפף, אבל אם אינם עשויים רק להביט על ידם לקרפף בודאי ל"מ.

ובד' הרא"ש בסימן ב' בדין אשפה מפורש דסגי במה שהבית פתוח לתוכה ע"י חלון שאינו גבוה י', לחשבה כמוקפת לדירה, ולכאו' ה"נ הכא סגי במה שהבית פתוח לה ע"י חלון,[[74]](#footnote-75) וצ"ל לפ"ז, דמש"כ התוס' הרא"ש דמשתמשין לתוכה ע"י חלונות, היינו ע"י חלונות גבוהין י', וצ"ע.[[75]](#footnote-76)

**אבל הוקף ולבסוף פתח לא,** בפסקי רי"ד לעיל בסוגיין כתב דבעינן ישב ולבסוף הוקף ולא שתקדים הקפתו לדירתו, אי נמי שיוקף מתחילה לשם דירה, ומבו' דכל הא דל"מ כשהוקף ולבסוף פתח היינו בסתמא, אך אם הוקף מתחילה לשם דירה, שפיר דמי, וכ"ה משמעות ל' הרמב"ם בפט"ז משבת ה"ה, וכמש"כ המ"מ שם,[[76]](#footnote-77) - אך בד' הרשב"א והריטב"א לקמן כ"ו א' מבו' דאף אם הקיפה ע"מ לפתוח פתח מהבית לתוכה, מ"מ כל שבשעת ההיקף ל"ה הבית פתוח לתוכה, ל"ה כמוקפת לדירה, וכ"כ הרשב"א לעיל בסוגיין.

והמ"ב בסימן שנ"ח סקי"ט ובשעה"צ שם סקכ"א צידד להקל בזה,[[77]](#footnote-78) אך בדבריו שם סקנ"א נראה דל"מ, וצ"ע, אך החזו"א בסימן פ"ט סק"ו נחלק ע"ז, ונקט שם דלא מצינו חולק ע"ד הרשב"א והריטב"א, - ועיי"ש שכתב דכ"ז הוא בקרפף, אך בחצר, אם הקיף לחצר ואח"כ בנה, ודאי מיקרי היקף לדירה, אף אם גם בחצר ל"מ הוקף ולבסוף פתח, ונת' להלן, ואע"ג דאין חצר בלא בית מיקרי דירה, מ"מ מקרי היקף לדירה, כיון דעיקרו לתשמיש הבית עושהו, אבל הקיף לקרפף שאין הבית צריך לו שהוא לאוצר וכיו"ב, אלא כל שבית פתוח לו מקרי הוקף לדירה, בזה צריך פתח ולבסוף הוקף, ועיי"ש במש"כ עוד בזה.

הרשב"א לעיל בסוגיין כתב בשם הראב"ד, דכל הא דרחבה שהוקף ולבסוף פתח ל"ה כמוקפת לדירה, הוא רק בגונא שהיא אחורי הבתים ולא נעשו הכתלים לצרכה, אך כל שנעשו הכתלים גם לצרכה הויא מוקפת לדירה אף אם הוקף ולבסוף פתח, ועיי"ש שנחלק ע"ז, דאף כנעשו הכתלים לצרכה, דמי לעיר חדשה שהוקפה ולבסוף ישבה דמודדין לה מחומתה, אע"פ שנעשית חומתה כדי לישב בפנים בבתים, ואפ"ה הוקפה ולבסוף ישבה מקריא ואין מודדין לה אלא מחומתה, ומשמע שפירש בד' הראב"ד דהא דמהני כשנעשו הכתלים לצרכה, הוא משום דנעשו ע"מ לפתוח לה פתח, וס"ל דכל שהקיף לשם דירה מהני אף אם הקיף ולבסוף פתח.[[78]](#footnote-79)

הבית מאיר בסימן שנ"ח ס"א בתו"ד עמד ע"ד הראב"ד, דאם הא דל"ה הרחבה כמוקפת לדירה הוא משום דלא נעשו הכתלים לצרכה, מ"ט אם פתח ולבסוף הקיף הויא מוקפת לדירה, ולפ"ד הרשב"א י"ל, דכל הא דבעינן שיהא ההיקף לצרכה הוא רק כשהקיף קודם שפתח, דבעינן שיהא ההיקף ע"מ לפתוח לה פתח, - והמאירי כתב דהא דאם פתח ולבסוף הוקף מהני, הוא משום דכל שפתח קודם היקפם, החשיב אותם המחיצות ונעשית כחצר, וצ"ב.

הרשב"א שם כתב בשם תוס', דאף אם אין הרחבה יותר מבית סאתים, אסור להוציא לשם כלים ששבתו בבית, ומשום דאסור להוציא כלים ששבתו בבית לקרפף אף אם הוי דחד גברא, ועיי"ש שצידד דשרי, ומשום דכל הא דחשבינן לה כקרפף, הוא כשהיא יתירה מבית סאתים, אבל כשאינה אלא בית סאתים ל"ה כקרפף, וכתב לדמותו לדין גג, דאף דביותר מבית סאתים חשיב כקרפף, מ"מ כל שהוא בית סאתים ל"ה כקרפף, ויתבאר בעזה"י במקומו, וכ"נ בד' הרשב"א בעבוה"ק שער ג' פ"א הע"ז, וכ"כ הריטב"א לעיל כ"ג ב', והב"י בסימן שנ"ט הביא לד' הריטב"א, וכ"כ המג"א שם סק"א והמ"ב שם סק"ג, ובחזו"א סימן ק"ד סקי"ז כתב להוכיח מד' התוס' לקמן צ' ב' דפליגי ע"ד הריטב"א, אך הנה הרשב"א והריטב"א לקמן שם כתבו כד' התוס', ויתבאר בעזה"י במקומו.[[79]](#footnote-80)

\*בחזו"א סימן פ"ח סקכ"ו נסתפק בדין דיר וסהר וחצר שהקיף שלא לשם דירה ואח"כ עשה בתוכן דירה, דלא מצינו דהקיף ולבסוף פתח ל"מ אלא בקרפף ורחבה שאינן עיקר דירה רק משום בית הפתוח לתוכן, והלכך צריך פתח ולבסוף הקיף, אבל בדיר וסהר שהן בעצמן דירה לא איכפת לן במחיצות העומדות מאליהן שלא לשם דירה,[[80]](#footnote-81) ועיי"ש שכתב דהצד דל"מ, הוא משום דכל מחיצות שלא התירו שוב אין מתירין,[[81]](#footnote-82) (ועיי"ש שעמד בזה מהא דבבית סאתים לריב"ב מהני הוקף ולבסוף פתח, ולא אמרינן דכיון שלא התירו המחיצות שוב אין מתירין, וכתב דאפשר דיותר מבית סאתים גרע טפי), - אך למש"כ החזו"א בסימן פ"ט סקי"ז דאף חצר לא חשיבא כדירה, אלא משום שהיא מצורפת לדירת הבית, והיינו משום דלא חשיב כדירה אלא מקום לינה בקביעות, מסתבר דאף בחצר ל"מ כשהוקף ולבסוף פתח, - וכ"ה להדיא בד' הרשב"א לעיל בסוגיין, ד"ה ומהא שמעינן, דלא שרינן בחצרות דידן אלא משום דפתח ולבסוף הוקף, עיי"ש.

\***לא צריכא דאית בה בי דרי,** בתור"פ הק', דכיון דל"מ פתח הבי דרי לרחבה, דאם הוה מהני ל"ה בעינן שיפתח את הבית,[[82]](#footnote-83) א"כ היאך יועיל פתח הבית לרחבה כיון דמפסיק בי דרי, וכתב דצ"ל דאיירי שהרחבה בין הבית לבי דרי, עיי"ש, וזה דלא כפירש"י דהגורן הי' מפסיק בין הבית לרחבה, - ונתחדש בדבריו, דבהא דבעינן שיהא הבית פתוח לתוכה, בעינן שלא יהא מקום אחר מפסיק,[[83]](#footnote-84) ועמש"נ בזה בהערה ז'.

**מהו דתימא אדעתא דבי דרי עבדי',** גירסת רש"י אדעתא דבי דרי פתחי', ופירש דפתחו ע"ד הגורן ולא ע"ד להקיף שם רחבה, וכ"כ הטור בסימן שנ"ט, ומזה נראה כד' המ"ב דהא דכשהבית פתוח לתוכו הו"ל כמקום דירה, הוא משום דהוא עומד להשתמש בו טפי, וזהו דס"ד דפתחו אדעתא דבי דרי, ואינו עומד להשתמש מן הבית לתוכו, - ובחי' המאירי כתב דהא דקמ"ל דשרי, הוא אף דבאמת לא פתחו אלא לשם גורן, מ"מ מועיל הפתח לעשות אותו היקף מן הסתם לשם דירה, וכ"נ בפי' ר"ח, - אך הגר"ז בסימן שנ"ט ס"ב כתב דהא דשרינן בזה הוא משום דסתמא נפתח לרחבה, וכ"כ המ"ב שם סק"ד, וכ"נ בד' הלבוש שם, ועיי"ש שכתב דהוא משום דלקולא אזלינן בעירובין שהוא דרבנן, וצ"ע.

אך בד' הריטב"א מבו' דגריס אדעתא דבי דרי עבדי', ומבו' בדבריו דאיירי אף אם בשעה שפתח את הבית עדיין לא הי' בי דרי, ורק בשעה שבא להקיף את הרחבה כבר הי' בי דרי, ופירש דהיינו דס"ד דכל שיש שם גורן שהבית פתוח לו, הוי ההיקף לצורך הגורן ולא שתהא פתוחה לחצר לתשמישו ואין הקיפה היקף דירה, וקמ"ל דכיון דהפתח קודם להיקף לא סגי שלא יהא ההיקף גם לצורך תשמישו של בית, והו"ל היקף לדירה ושרי, ומבו' דאף במקום העומד לדירה שהקיפוהו, אם אין ההיקף לצורך תשמיש הדירה, ל"מ לחשבו כמוקף לדירה, וע"כ כל הא דחשבינן לה כהיקף לדירה, הוא רק משום דהוי ההיקף גם לצורך תשמיש הדירה, ועי' בגאו"י מש"כ בזה.

**מים כנטעים דמו וכו' והוא דחזיין לתשמישא,** בפירש"י כתב דהיינו שהם ראויים לשתי' דאין לך דירה מעולה מזו, וכ"כ המאירי והריא"ז, והאו"ז סימן ק"ל, ומשמע דדוקא אם המים ראויים לשתי' אי"ז מבטל ההיקף לדירה, אך כל שאינם ראויים לשתי' אף שהם ראויים לשאר תשמישים ל"מ, - אך הרשב"א בעבוה"ק שער א' ספי"ד ה"צ ושער ג' פ"ג הלכה קמ"ד כתב דאף כשהם ראויים לכביסה אינם מבטלין את ההיקף לדירה, ורק אם הם מלוחין או עכורין הוו כזרעים ואוסרין את החצר, וכ"נ בד' הריטב"א, וכן משמע מסתימת ד' הרמב"ם בפט"ז משבת ה"ו.

והטוש"ע בסימן שנ"ח סי"א כתבו דכל שאין המים ראויים לשתי' דינם כזרעים, ובשעה"צ שם סקפ"א כתב דיש להקל בזה כד' הרשב"א, אשר כן משמע גם בד' הרמב"ם והריטב"א, דהוי ספיקא דרבנן, - ועיי"ש שכתב עוד, דטעמא דרש"י דבענן שיהיו המים ראויים לשתיית אדם, הוא לטעמי' בריש פירקין דבור הראוי לשתית אדם משוי למחיצות מוקף לדירה, אך לדעת החולקים, בעכצ"ל דהכא כיון דהי' מתחילה מוקף לדירה, אין המים מבטלין את הדירה כיון שהם ראויין לתשמיש,[[84]](#footnote-85) וע"כ שפיר י"ל דל"ב שיהיו ראויים לשתיית אדם, דגם אם הם ראויים לבהמות או לכביסה וכדומה מתשמישי החצר לא נפקע שם דירה, דדמיא לנטעים דג"כ לא משוו קרפף מוקף לדירה, ואעפ"כ כשמוקף לדירה בלא זה לא מבטיל הדירה בשביל אילנות, משום דלפעמים נחוצים ג"כ לחצר,[[85]](#footnote-86) עכ"ד.[[86]](#footnote-87)

ט' אלול ע"ז

דף מס' 4

**כ"ד ב' - אבל לא חזיין לתשמישתא לא,** החזו"א בסימן פ"ט סק"ד כתב דהא דמים דלא חזיין הוו כזרעים, דוקא באין דעתו לפנותן לימים רבים אבל אם דעתו לפנותן מיד אין סברא שמתבטל הדירה, ועיי"ש שכתב דכ"ש דא"צ לפרוץ ולגדור לשם דירה אחר שפינה המים, ומבו' בדבריו דבגונא דאין דעתו לפנותם מיד, הרי דאחר שנתפנו המים צריך לפרוץ ולגדור, וזה כמש"כ הביאוה"ל בסימן שנ"ח ס"ט, וציינו החזו"א שם.

**יש בעמקן יותר מבית סאתים אסור,** בפירש"י כתב דהיינו שאין עומקו של מים נפשט ברוחב יותר על בית סאתים ועומקו של סתם מים לבטל מקומו מדין קרקע י' טפחים, - והב"י בסימן שנ"ח סי"א כתב בדעתו, דאף היכא דלא חזיין לתשמישתא אינם אוסרין אלא כשיש בעומקם י', דכל שאין בעומקם י' אין מבטלין מקומם מדין קרקע, אך הקרבן נתנאל בסק"ז כתב דדוקא בחזיין לתשמישתא שבאנו לדון משום ביטול המקום, הוא דכל דאינם עמוקים י' אינם מבטלין את מקומם מדין קרקע, אך בלא חזיין לתשמישתא דיש לאסור משום ביטול התשמיש, שפיר י"ל דל"ב שיהא עומקם י' טפחים, וכ"ה מבו' להדיא בד' תוס' הרא"ש, דכל מש"כ רש"י דבעינן שיהא עומקם י', הוא רק בדחזיין לתשמישתא, ונת' להלן.

ומד' התוס' בפי' קמא מבו' דכל דלא חזיין לתשמישתא ה"ה אוסרין אף כשאינם עמוקין י', וכמש"כ הקרבן נתנאל בסק"ו והגאו"י,[[87]](#footnote-88) ולפ"ז ממש"כ התוס' הרא"ש ע"ד רש"י כפי' קמא דתוס', מבו' שנקט בדעת רש"י דכל דלא חזיין לתשמישתא ל"ב שיהא עומקן י', וכ"כ הבעה"מ, וכ"כ הרא"ש בסימן ד', דאף דאין עומקן י' ה"ה מבטלין הדירה,[[88]](#footnote-89) כיון דלא חזו לתשמישתא, וגם אין יכול להשתמש במקום המים, ועיי"ש בקרב"נ שפירש להא דבעינן לב' הטעמים, וכ"כ בס' הבתים שערי איסור הוצאה סימן ג', ועיי"ש שכתב דל"ד לרקק מים ברה"ר דאם אין בעומקו י' אינו רשות לעצמו, שאם אמרו ברה"ר שתשמישו להילוך וכשהוא פחות מעשרה מהלכין בו וכו', לא נאמר כן בקרפף שתשמישו לדירה, אם יש בו רקק מים אפילו אינם עמוקים עשרה, אם אינם ראויים לתשמיש נתבטל שם דירה ממנה, וכ"כ הטור בסימן שנ"ח.

אך הרשב"א כתב דאף אם לא חזיין לתשמישתא, מ"מ אם אין עומקן י' אינם אוסרין, דפחות מי' במים אינו חולק רשות לעצמו, כדאמרינן גבי רקק מים שהוא ברה"ר, וכ"כ הרשב"א בעבוה"ק שער א' ספי"ד ה"צ ושער ג' פ"ג הלכה קמ"ד, וכ"כ הר"ן.

והשו"ע בסימן שנ"ח סי"א פסק כד' הרשב"א, והביאוה"ל שם כתב דראוי להחמיר בזה שלא בשעת הדחק, כדעת הרא"ש ודעימי', ועיי"ש שהביא שכ"ה גם דעת הראב"ד וספר הבתים.

הריטב"א כתב די"מ דמה שאמרו דיש בעמקם, למקומן קרי עומקן מפני שא"א למים בלא שום עומק, וכ"כ הראב"ד בכתוב שם, וכ"כ בספר הבתים שערי איסור הוצאה סימן ג' בשמו, וכן משמע קצת מד' הר"ח לגבי כריא דפירי, עיי"ש, ומשמע דלפ"ז אף מים דחזיין לתשמישתא אוסרין אף כשאינם עמוקים י', וכ"ש דבמים דלא חזיין לתשמישתא ל"ב עומק י', וכ"כ הביאוה"ל בסימן שנ"ח סי"א.

הביאוה"ל שם כתב, דמסתברא דאף לדעת הרא"ש ודעימי' דאף בפחות מי' אסור, מ"מ בפחות מג' אינם אוסרין, דכארעא סמיכתא היא וגם אינו קשה להשתמש שם בתשמישין של חצר, והחזו"א בסימן פ"ט סוסק"ד כתב ע"ז דאינו מוכרח, וכתב דלמש"כ שם דמיירי דניח"ל במים אלו א"כ ביטל תשמיש חצר, ובלא"ה אפשר דמים מבטלי תשמיש החצר אף בפחות מג"ט, והעיקר תלוי אם משמש עדיין אם לא, עכ"ד.

\***ולאו מילתא היא,** למש"כ הרא"ש בסימן ד' דמשמע דאיירי כשנתמלא כל הקרפף מים, מבו' דאף בכה"ג חשבינן לי' ככריא דפירי, וכ"כ הטור בסימן שנ"ח וכ"כ בספר הבתים שערי איסור הוצאה סימן ג' בדעת הרמב"ם, - אך עיי"ש שכתב בשם הראב"ד דנתמלא מים שאמרו לא שיהא כולו מים אלא שרובו מים, ובשעה"צ סימן שנ"ח סקפ"ד כתב דטעמו הוא משום דאין דרך להפוך את כל החצר למקוה מים.

**מידי דהוי אכריא דפירי,** בפירש"י בפי' בתרא כתב דהיינו שוחה עמוקה שמצניעין שם פירות שאע"פ שעמוקין שם הרבה נוטלין מהן בשבת, והריטב"א נחלק ע"ז דבכה"ג אם היא יותר מבית סאתים אסור להוציא ממנה לחצר, דהו"ל כקרפף יותר מבית סאתים שלא הוקף לדירה, וכמו שאמרו לקמן כ"ו א' לגבי פירא דבי תורי ועיי"ש שכתב לפרש דכריא דפירי היינו כרי גדול של פירות שעומד בתוך החצר, שאפי' הוא גבוה הרבה ויש בו יותר מבית סאתים טפל הוא לחצר, דהכל לצורך תשמישי בנ"א הדרין בחצר, וזה כפי' קמא דרש"י, אך התוס' לקמן שם ד"ה דבי תורי כתבו לישב, דהכא שאני דהם ראויים למאכל אדם,[[89]](#footnote-90) ועי' בחזו"א סימן פ"ט סוסק"א במש"כ לתמוה בזה.[[90]](#footnote-91)

\*בשעה"צ סימן שנ"ח סקפ"ה הק' במש"כ הרשב"א בסוגיין דכל דלא חזיין לתשמישתא דמי לדין זרעים כדאמרן לעיל בנזרע רובו ונזרע מיעוטו, ומבו' דאף החצר אסורה דנפרצה למקום האסור לה, ולכאו' להרשב"א לטעמי' דאין המים אוסרים אלא כשיש בעומקם י' טפחים א"כ היאך נאסר החצר, הרי י"ט הו"ל כמחיצה ויש מחיצה המפסקת ביניהם, וזה לפ"מ שהביא בביאוה"ל שם מד' הרשב"א לעיל י"ב ב' דס"ל דמהני המחיצה בכה"ג אף שהיא מכוסה במים, ועיי"ש מש"כ בזה, ועמש"כ ע"ז בחזו"א סימן פ"ט סק"ג, ואכמ"ל.

והריטב"א בסוגיין כתב דמים האוסרין שיש בעמקן י', ה"ה אוסרין את החצר שנפרצה למקום האסור לה, ואע"פ שיש במים עומק י' שהוא חשוב מחיצה, ואע"פ שיש בכאן עומק י' שהוא חשוב מחיצה הא לא מינכרא כיון שכולה מכוסה במים, וכתב די"א שאם החצר סמוך לעומק י' בתוך ג"ט שהוא כלבוד הרי החצר כמוקף מחיצה ומותר, ועמש"כ בביאור דבריו בביאוה"ל סימן שנ"ח סי"א ובחזו"א סימן ק"ג סוסק"ז וסימן קי"ג, ואכמ"ל.

**ההיא רחבה וכו',** התוס' כתבו דאע"ג דלרחבה היו גיפופין, ל"מ למבוי ולשביל משום נראה מבחוץ ושוה מבפנים, דכיון דל"מ לרחבה גופה, כ"ש דל"מ למבוי ולשביל, ובתור"פ הוסיף, דכל מה שאמרו בחצר קטנה שנפרצה לגדולה דקטנה מותרת משום נראה מבחוץ וכו', הוא משום דהגדולה מותרת ומיגו מיגו דמהני הגיפופין לגדולה, ה"ה מועילין אף לקטנה, והרשב"א והריטב"א כתבו די"ל דאיירי כשכותלי הרחבה גדולים יותר מד' אמות דנפקי מתורת לחי.[[91]](#footnote-92)

ובביאור תי' התוס' כתב הרשב"א דהוא דומיא דומיא דכותלי רה"ר שאינן מועילין למבוי משום לחי, וזה מתפרש לפ"ד הרשב"א לעיל י' א', והריטב"א כתב בדעתם דהיינו משום דהגיפופי נעשו לצורך הרחבה וכיון שלא הועילו לה אף אינם מועילין לשביל ולמבוי, דלנפשה לא מצלה והיכי מצלה לאחריני, וכתב ע"ז דאין לדבר הזה טעם נכון, והחזו"א בסימן פ"ח סקי"א כתב שהוצרך הריטב"א לזה, דאל"כ ודאי דהי' מועיל, שהרי לעולם נראה מבחוץ אינו מתיר בחוץ ומתיר בפנים, וכמש"א לעיל ט' בלחי של מבוי הפתוח לרה"ר ונראה מבחוץ, ועיי"ש שכתב בדעת הרשב"א, דגם ד' התוס' הם רק בגיפופין הנמשכין ד' אמות, ועיי"ש מש"כ לפרש בזה, ועי' בדבריו בסימן פ"ו סק"א מש"כ עוד בד' התוס', ואכמ"ל.[[92]](#footnote-93)

**לעביד לה מחיצה אגודא דנהרא,** בפירש"י כתב דהיינו דיהא שביל כמוסף על הרחבה דניהוי רחבה ושביל חד, וניהו הך מחיצה דעבדינן בשביל אדעתא דדירה וכו' כאילו עבדינן לה ברחבה גופה לדירה,[[93]](#footnote-94) - ובתוס' הרא"ש הק' ע"ז, דכיון דפתח שבין רחבה לשביל ל"ה רחבה מי', ואפי' אם הי' סותם פתח זה עצמו ל"ה מוקפת לדירה בכך עד שיפרוץ בה יותר מי', אטו השתא דעביד לה באידך גיסא דשביל מהני טפי.

אך הרשב"א כתב דכיון שהוא עושה מחיצה אגודא דנהרא ה"ה כמוסיף השביל על הרחבה, והרי הרחבה והשביל אחד, ולשביל הרי צריך מחיצה, וע"כ שפיר מהניא מחיצה זו אף להתיר את הרחבה, וכעי"ז כתב הר"ן, ובתור"פ הוסיף לפרש דכיון דאם הי' עושה מחיצה שלימה חדשה מועיל אף בלא שיפרוץ יותר מי', וכמו שאמרו לקמן כ"ה א' בהרחיק מן הכותל ד' ועשה מחיצה, ה"נ הכא מהני משום דעשה מחיצה שלימה אגודא דנהרא, וה"ז מועיל לרחבה, משום דהשביל והרחבה הם כחד, והו"ל כרחבה שמתקצרת לצידה האחד, וה"ז כאילו הי' דופן שלם של רחבה,[[94]](#footnote-95) - והריטב"א כתב קצת בע"א, דמעיקרא הי' השביל עומד בפנ"ע, וע"י מחיצה זו נעשו הרחבה והשביל דבר אחד, עדיפא הא מעשה מחיצה אחת ברחבה לשם היקף דירה, ובדבריו מבו' דהיינו רק משום דהשביל פרוץ במלואו, והיינו דאם הי' השביל והרחבה מובדלין זמ"ז, ל"ה חשבינן דע"י המחיצה נעשו לדבר אחד.[[95]](#footnote-96)

**אין עושין מחיצה ע"ג מחיצה,** התוס' הק' ממה שאמרו לקמן כ"ה א' דאם עשה מחיצה ע"ג התל הועיל דבאויר מחיצות העליונות הוא דר, וכתבו דאיירי כשהי' שם תל גבוה י' מן השביל, אך הרשב"א כתב דלא משמע כן, ועיי"ש שכתב לישב, דאביי ורבא פליגי וס"ל דאף כשעשה מחיצה ע"ג התל לא הועיל, וכ"כ הריטב"א והר"ן, והריטב"א כתב דלדעת רש"י לקמן שם ניחא, ויתבאר במקומו בעזה"י.

התוס' הק' דמ"ט לא חיישינן שמא יעלה הנהר שרטון, וכתבו דלפי דבריהם דהי' תל גבוה י' מן השביל ניחא, והריטב"א כתב דאיירי כשהי' הנהר קצר דליכא למיחש להכי, והרשב"א והר"ן בשלהי סוגיין כתבו דבנהר לא חיישינן לשרטון, וגם התוס' כתבו דיש לחלק כן, - והחזו"א בסימן פ"ו סק"ג כתב לדון, דאף אם חיישינן שיעלה שרטון אינו אלא איסורא בעלמא, ואכתי הויא מחיצה, ולא פסלינן להמחיצה להקל שתהא המחיצה השני' מחיצה, אך מד' התוס' והריטב"א נראה דס"ל דכל דאיכא למיחש שמא יעלה שרטון, פסלו חכמים למחיצה זו, וע"כ שפיר מהני עשיית מחיצה אחרת להקיף לדירה, ולא חשיב כמחיצה ע"ג מחיצה,[[96]](#footnote-97) (וצ"ע אם לפ"ז יהא מותר לטלטל ממקום דאיכא למיחש דיעלה שרטון לכרמלית אחרת, גם יש להסתפק בב' מקומות האסורין בטלטול מכח החשש דיעלה שרטון, אם מותר לטלטל מזל"ז, אף דיש לחוש שזה יעלה שרטון וזה לא יעלה שרטון, ועמד בזה הגרד"ל שליט"א).

**לעביד לחי אפתחא דשביל של כרמים דמיגו דמהני לשביל של כרמים מהני נמי לרחבה,** בפירש"י כתב דבלא מיגו אינה ניתרת, כיון שהפתח שבין הרחבה לשביל ל"ה יותר מי', ומה שסותם אותו לדירה לאו כלום הוא, כיון דכל פתח סתימה מעלייתא היא וכסתום ועומד הוא,[[97]](#footnote-98) - ונתחדש בדבריו, דהא דל"מ עשיית מחיצה כשאין הפתח יותר מי', אי"ז משום דאין המחיצה נצרכת להיקף המקום, אלא הוא משום דפתח שאינו יותר מי' חשיב כסתום, ונמצא דאין כאן תוספת מחיצה כלל,[[98]](#footnote-99) - ולכאו' הוצרך לזה לפרש להא דמהני הלחי משום מיגו, והרי דאף דאין הלחי נצרך להיתר הרחבה, ה"ה מועיל להקיפה לדירה, והיינו משום דכל הא דל"מ עשיית מחיצה כשאין הפתח יותר מי' הוא משום דלא חזינן לה כלל כעשיית מחיצה, כיון דסתום ועומד הוא, וע"ז הוא דמהני המיגו.

**יאמרו לחי מועיל לשביל של כרמים דעלמא,** בפירש"י כתב דהיינו דיאמרו דלחי מועיל לשביל של כרמים מפולש, ויאמרו דא"צ תיקון אלא לראשו אחד, והתוס' הק', דהיאך יטעו בין שביל זה דאית לי' גידודי לשביל דעלמא, והרשב"א כתב דשמא כיון דרוב שבילי הכרמים מפולשין ואינם עולין לגודא דנהרא, קרוב הדבר שלא יתנו לב עד הגודא ויבואו לטעות ולהתיר בעלמא, וכעי"ז כתב הריטב"א,[[99]](#footnote-100) - והתוס' כתבו לפרש דבשביל אין בו דיורים, והא דמהני בו לחי הוא משום דבני מבוי משתמשין בו,[[100]](#footnote-101) וע"כ חיישינן שיבואו לומר דלחי מתיר בשביל של כרמים שאין בני מבוי משתמשין שם, שלא יעלו על דעתם דהכא מהני משום מבוי, וכתבו לפרש עוד דהכא איירי כשהגידודין הם מצד השני של הנהר, וע"כ חיישינן שיאמרו לחי מועיל לשביל של כרמים דעלמא, דלא יסברו דמועילין הגידודין דמעבר הנהר, - והרשב"א כתב לפרש, דכיון דאין בשביל אלא קצת בתים, יבואו לטעות בשביל של כרמים שאין בתים וחצרות פתוחים לתוכו ויתירו אותו בלחי, ובל' הרשב"א בעבוה"ק משמע דהוא משום שלא היו הבתים והחצירות רק בראשו, וע"כ הוא דיש לחוש שיבואו לטעות שהוא ניתר בלחי וקורה אף כשאין בתים וחצירות פתוחין לתוכו, וכ"נ בד' המאירי.[[101]](#footnote-102)

בעיקר מש"כ התוס' וש"ר דאין השביל ניתר בלחי וקורה אלא משום דחשבינן דבתים וחצירות פתוחים לתוכו, העירו לנכון דלמש"כ התוס' לעיל י"ב ב' דחצר שארכה יתר על רחבה ניתרת בלחי וקורה אף דאין בתים וחצירות פתוחין לתוכה, והא דמבוי אינו ניתר בלחי וקורה אא"כ בתים וחצירות פתוחין לתוכו הוא משום דהוא סמוך לרה"ר, הרי הדין נותן דהכא דאין השביל סמוך לרה"ר, יהא ניתר בלחי וקורה אף דאין בתים וחצירות פתוחין לתוכו, שהרי בד' תור"פ לעיל שם ובד' ר"פ בהגהת סמ"ק מבו', דאף מבוי שאינו סמוך לרה"ר ניתר בלחי וקורה אף דאין בתים וחצירות פתוחין לתוכו, (וע"כ כתב לדון בדין מבואות שלנו).[[102]](#footnote-103)

הגאו"י הק', דלדעת רש"י דהגודא דנהרא ל"מ למחיצה משום גזירה, א"כ מ"ט ל"מ שיעשו מחיצה אחרת ע"ג הגודא דנהרא משום דהוי מחיצה ע"ג מחיצה, הרי מחיצת הגודא דנהרא ל"מ להתיר,[[103]](#footnote-104) ועיי"ש שכתב דאף דלא שרינן מכח הגודא דנהרא משום דיש לחוש שלא ידעו ממחיצה זו, מ"מ אם לא מצינו להתיר כשעושה מחיצה אחרת, דיש לחוש שידעו ממחיצה זו ויאמרו דמחיצה ע"ג מחיצה מהני, וי"ל עוד עד"ז, דלא פסלו חכמים להמחיצה דגודא דנהרא מכח הגזירה, אלא הוי איסורא בעלמא שלא לסמוך על מחיצה זו שלא יבואו לידי מכשול, וע"כ אכתי הו"ל כמחיצה ע"ג מחיצה, (וזה ע"ד מש"כ החזו"א בסימן פ"ו סק"ג לדון בהא דגזרינן שמא יעלה שרטון, ונת' לעיל).

י"ב אלול ע"ז

דף מס' 5

**כ"ד ב' -** בפירש"י בד"ה היכי נעביד כתב דהיו רוצים מעכשיו להשתמש בה בני העיר ולהיות מוקפת לדירה, ומבו' דמשום מה שהיו הולכין בה בני העיר לשתות מן הנהר, לא סגי לחשבה כדירה, ובעינן שיהא דעתם להשתמש בה, וצ"ע במש"כ החזו"א בסימן קנ"ו במכתב דשטחים הסמוכין לעיר שהולכין בתוכן אפשר שהן בשם חצר.[[104]](#footnote-105)

הריטב"א כתב דאיירי הכא דהרחבה אינה פרוצה במלואה, דאם היתה פרוצה במלואה, הרי נתערבו הרחבה והמבוי והשביל ונעשו רשות אחת כמבוי גדול שהוא סתום מכל צד, - והחזו"א בסימן פ"ט סוסק"ז כתב לפרש בדבריו דהיינו, דאף דבני המבוי אינם משתמשין ברחבה, מ"מ כיון שהרחבה פרוצה במלואה אינה מחלקת רשות לעצמה ושימוש המבוי חשיב שימוש בכולה, ול"ד לקרפף שהוקף לדירה ונזרע מיעוטו בית סאתים דחשיב כקרפף, דנזרע גרע טפי, וי"ל דהוא משום דשאני נזרע דלא חזי לדירה, וע"כ ל"ה בכלל ההיקף לדירה, ומשא"כ הכא דהרחבה חזיא לדירה, וע"כ אף שאינה משמשת כדירה, מ"מ כיון דהויא היקף אחד עם המבוי חשבינן לה כמוקפת לדירה, ועיי"ש שכתב לפ"ז דמקומות ריקים שבעיר, אף דאין משתמשין בהן כלל, לא חשיבי כקרפף, ואך דכ"ז הוא כשהן פרוצין במלואן לעיר, אך כל שיש להן מחיצות אלא שהן פרוצין יותר מי', חשיבי כקרפף, וכמבו' בד' הריטב"א דאם היתה הרחבה פרוצה יותר מי', הוה חשבינן לה כקרפף, ול"ד להיכא דהיא פרוצה במלואה דהויא רשות אחת עם המבוי והשביל ולא חשיבא כקרפף.[[105]](#footnote-106)

ובחי' בית מאיר לקמן כ"ו א', נקט בפשיטות דכל דאיכא היקף גדול לדירה, אף שיש בתוכו מקומות שאינם עומדים לדירה, ל"ה מקומות אלו כרמלית, ועיי"ש שנקט מסברא דהיינו אף כשיש להם היקף בפנ"ע, דמ"מ מצינו להתירם ע"י ההיקף החיצון, ועמד ע"ד התוס' והריטב"א שם דמבו' דלא כן, ועי' גם בדבריו בסימן שנ"ח שהוכיח מד' התוס' אלו דכל דהוא בהיקף בפנ"ע, הוי רשות בפנ"ע, וכל דאינו מוקף לדירה והוא יותר מבית סאתים הוי כרמלית.

**ולעביד לה צוה"פ אפומא דשביל,** התוס' פירשו דהיינו דיעשה צוה"פ אגודא דנהרא, וה"ז מועיל להקיף לדירה, והמג"א בסימן שנ"ח סוסק"ה כתב ללמוד מזה דאף תוספת מחיצה דצוה"פ מהניא להקיף לדירה, כמו מחיצה גמורה.[[106]](#footnote-107)

\***לעביד לחי אפתחא דשביל של כרמים,** בפירש"י כתב דהיינו משום דלחי עביו משהו ואין גמלין נוגעין בו, ובחזו"א סימן פ"ו סק"ה הק' דגם בלחיי צוה"פ סגי בכ"ש, וכתב די"ל דהוא משום דבעינן מב' צדדים,[[107]](#footnote-108) וגם צריך שיקבלו דלת של קש, ועיי"ש שכתב די"ל עוד, דהוא משום דבלחי סגי בנראה מבחוץ, ובצוה"פ לא סגי בזה, (וזה כמש"כ החזו"א בכ"ד דל"מ צוה"פ הנראה מבחוץ, ואכמ"ל), אך זה דלא כפירש"י שפירש דהוא משום דסגי בלחי כ"ש.[[108]](#footnote-109)

\*הגר"ז בסימן שס"ה ס"ה כתב דהא דמהני לחי להקיף את הרחבה לדירה, הוא משום דהלחי נידון משום מחיצה, וצ"ע דהכא רבא קאמר לה, ורבא ס"ל דלחי משום היכר, ושמא מכוון הגר"ז דאף דלחי משום היכר, מ"מ ה"ז מועיל כמחיצה, וכמש"כ הב"ח בסימן שס"ג.[[109]](#footnote-110)

**הלכך טלטולי במתא שרי וכו',** בפירש"י בד"ה דלי"ב דיורין כתב דהשביל אסור, גזירה שמא יאמרו לחי מועיל לשביל דעלמא, אך התוס' בד"ה טלטולי כתבו דאף השביל מותר, והרשב"א וש"ר פירשו הטעם בזה, דכל הא דגזרו שמא יאמרו לחי מועיל לשביל של כרמים, הוא רק כשהלחי מתיר ממש את השביל, ומכח היתר השביל, באנו להתיר את הרחבה, אך כשהלחי מאידך גיסא ואין הלחי מתיר את השביל ממש, אלא התירו הוא משום דהרחבה מותרת והוא נפרץ למקום המותר לו, לא שייך למגזר, וכעי"ז כתב בתור"פ, וכ"כ הריא"ז ה"ב דין י"ב דבכה"ג אף השביל מותר.[[110]](#footnote-111)

והגאו"י כתב דדין זה תליא בפלוגתת רש"י ותוס' בטעם הגזירה, דלרש"י דהגזירה אטו שביל מפולש, אף הכא שייכא הגזירה, אך לדעת התוס' דהגזירה אטו שביל שאין בני מבוי משתמשין בו דאינו ניתר בלחי, הכא לא שייכא הגזירה, כיון דאף אם אין בשביל דיורין כלל, ה"ה מותר, כיון דהוא פרוץ למקום המותר, וכ"כ החזו"א בסימן פ"ו סק"ז, ופירש כן בד' התו"י,[[111]](#footnote-112) ועיי"ש שכתב לפ"ז דלפי' בתרא דתוס' דהגזירה היא משום דלא מסקו אדעתייהו דגידודין שמעבר לנהר מהני, הרי דאף כשעושה לחי לפתחא דמתא אסור השביל, ומש"כ התוס' דהשביל מותר הוא לפי' קמא, וכ"כ שם סק"ט.

אך בד' תור"פ והרשב"א וש"ר מבו' דלא תלי זב"ז, שהרי בתור"פ פירש בטעם הגזירה כפי' בתרא דהתוס', והר"ן הסכים לפירש"י בטעם הגזירה, וגם הרשב"א והריטב"א לא הכריעו בזה, וגם הריא"ז שם פירש טעם הגזירה כפירש"י, וכן נקט הביאוה"ל בסימן שס"ה ס"ג, דד' התוס' דהשביל מותר הוא גם לפי' בתרא, עיי"ש, וצ"ל דאף אם הגזירה היא אטו מבוי מפולש, לא גזרו מכח זה אלא דל"מ לשביל תיקון דלחי, אך כל שעשו לחי לפתח המבוי, דהיתר השביל הוא משום דהוא פרוץ למקום המותר ולי"ב דין תיקון כלל, לא גזרו לאסרו.[[112]](#footnote-113)

\*המג"א בסימן שס"ה סק"ט כתב, דנהר שמקיף את העיר ומצד העיר אינו עמוק י' בשפתו, אע"פ שמצד השני הוא עמוק י', יש לאסור משום גזירה, וכמש"כ התוס' בסוגיין בפי' בתרא דזהו טעם הגזירה, אך בגונא דהנהר עמוק י' בשפתו, לא גזרינן, וכמש"כ התוס', ועיי"ש שכתב דאפשר לא גזרו אלא בשביל דלא שכיחי ביה אינשי, והביאוה"ל שם ס"ג פקפק בעיקר האיסור בזה, עיי"ש.

**מאן דשרי דהא לי"ב דיורין,** בפי' ר"ח כתב דקי"ל הכי, והיינו משום דבכל פלוגתא דרב אחא ורבינא הלכתא לקולא, ועיי"ש שכתב דהיינו רק ברחבה של רבים, אבל ברחבה של יחיד אסור משום דזימנין דמימליך ובני בתי ודיירי בה דיורין, וכמו שאמרו לעיל ח' א', אך הרשב"א וש"ר כתבו בשם הראב"ד דשרי אף ברחבה של יחיד, דדוקא התם גזרו, משום דאם יבנה בתים יהא המבוי פתוח לרה"ר דאורייתא, וכן צידד הרשב"א בעבוה"ק שער ב' פ"א הט"ז, - ובהגה"ה שבתוס' לעיל ז' א' כתב לפ"מ שפירש הב"ח שם, דאדרבה אף מאן דאסר הכא, היינו רק ברחבה של יחידים, דיש לחוש דיבנה כל א' בחלקו, עיי"ש.

\***מאן דאסר זימנין דהוה בי' דיורין ואתי לטלטולי,** הריטב"א כתב דלא אסרו אלא מן המבוי לרחבה, כיון דיש לחי ביניהן שמפסיקן ונראין כב' מבואות ואפ"ה הם משתמשים שם, ויבואו להתיר כן גם לאחר שיהיו דיורין ברחבה, אבל מן השביל לרחבה מותר, דכיון דהשביל נראה אחד עם הרחבה וכמבוי אחד, לא חיישינן דיבואו להתיר גם לאחר שיהיו דיורין ברחבה, דידעו דמבוי שנתוספו בו דיורין צריכין הן להשתתף אלו עם אלו, ולכאו' הוא שלא כד' התוס' לעיל ז' א' שנקטו דגם במבוי הכלה לרחבה שייכא הגזירה, אף דאין בין המבוי לרחבה דבר המפסיקן.

**תוד"ה ההיא רחבה, וכאן חזר בו רש"י ממה שפירש בפ"ק דרחבה דהתם לי"ב דיורין,** בתור"פ כתב דלעולם התם איירי בדלי"ב דיורין, אך מ"מ ל"ה כרמלית משום דהוקפה לדירה, ונתחדש בדבריו דשייך להקיף הרחבה לדירה אף בדלי"ב דיורים הראויים לאסור בדין עירובי חצירות, ולכאו' היינו, דאיירי שאין הבתים פתוחין לה, ומ"מ היא משמשת לתשמישי דירה, ושייך להקיפה לדירה.[[113]](#footnote-114)

\***תוד"ה ליעביד, אפי' הי' פרוץ במלואו לנהרא הי' די בלחי משהו,** בחזו"א סימן פ"ו סק"ב כתב דאין כונתם דכיון דדי בלחי ל"מ מחיצה זו להתיר את הרחבה, אלא כונתם דאדרבה סגי בלחי להתיר את השביל והרחבה,[[114]](#footnote-115) ולא הו"ל להזכיר מחיצה, - אך הרשב"א לקמן בסוגיין הק' דמ"ט ל"ה עושה לחי לצד הגודא דנהרא רחוק ממנו ד"ט ויותר הכל,[[115]](#footnote-116) וכתב די"ל דלחי גריע ולא חשיב לבטל כח הגודא שהיא כמחיצה גמורה, עכ"ד, ומבו' בדבריו דל"ה רוחב השביל יותר מי', דא"כ ל"ה מהני שיעשה לחי לצד הגודא דנהרא, דל"מ לחי ביותר מי'.[[116]](#footnote-117)

**תוד"ה לעביד צוה"פ, ואפ"ה מהניא לי' לחי דבני מבוי היו משתמשין שם ובמבוי הרבה בתים וחצירות יש,** בחזו"א סימן פ"ו סק"ז עמד בזה, דלכאו' שימוש לאו מילתא היא דבעינן בתים וחצירות פתוחין לתוכו, וכתב דצ"ל דהשתא התחילו בני המבוי להשתמש גם ברחבה, והוי המבוי והרחבה והשביל כמבוי ארוך, ועיי"ש שכתב, דאע"ג דקודם שהותר הרחבה א"א להתיר השביל בלחי, דהרחבה מפסקת בין מבוי לשביל ולא חשיב כבתים וחצירות פתוחין לתוכו, מ"מ ע"י הלחי מתקין הכל והותרה הרחבה ונעשה השביל כמבוי,[[117]](#footnote-118) (וכתב דמה"ט הוא דס"ל לרבא דגזרינן שמא יאמרו לחי מהני לשביל דעלמא, כיון דקודם ההיתר אין שביל זה ראוי להיתר),[[118]](#footnote-119) וכן משמע בל' תור"פ.

אך בד' הגרע"א בגליון ד"י סימן שס"ג סכ"ו שהבאנו בדף מס' 4 הערה ו', מבו' שפירש לד' התוס' כפשוטם, דל"ב בתים וחצירות פתוחין לתוכו וסגי במה שהן משתמשין בו, וכ"ה מבו' בד' המהרש"א לקמן כ"ה ב' שפירש כן בד' התוס', עיי"ש, ויש להעיר ע"ז ממש"כ התוס' לעיל ט' א', דהא דתוך הפתח צריך לחי אחר להתירו, אי"ז משום דחשיב כמבוי בפנ"ע, דהרי אין מבוי וכו' ובתים וחצירות פתוחין לתוכו, (ועי' בס' שיח השדה להגרח"ק שליט"א לעיל שם שעמד בזה ע"ד התוס' שם) ולפ"ד החזו"א ניחא.[[119]](#footnote-120)

\***לעביד מחיצה אגודא דנהרא היינו מעבר הנהר וה"ה צוה"פ דהוי כמחיצה והנהר ל"ה רחב יותר מי',** בחזו"א סימן פ"ו סק"ד כתב ללמוד מדבריהם דצוה"פ העומד באויר חשיב צוה"פ, כיון דמזוזותיו מכוונים כנגד עובי כותלי השביל, וע"י עומ"ר חשיב כל השביל כסתום, ועיי"ש שהוכיח מזה דדינא דמבוי שנפרץ מצידו כלפי ראשו, הוא רק כשהתירוהו בלחי, אך כל שהתירוהו בצוה"פ לית לן בה, - ועיי"ש שהק', דכיון דאיכא ב' פרצות בב' הכתלים הו"ל כמבוי מפולש ואינו ניתר בעומ"ר כמבוי, דהרי השביל הי' עליו תורת מבוי, וכתב די"ל דכיון דבנהר ליכא דרך חשיב כגידודי,[[120]](#footnote-121) והק' דמ"מ יש לחוש דיעלה שרטון ויאסר.[[121]](#footnote-122)

\*בחי' בית מאיר עמד במש"כ התוס' דה"נ הו"מ למעבד מחיצה, ממש"כ התוס' לעיל סוד"ה לעביד מחיצה דכיון דהי' רחב יותר מי' ל"ה מהני אפי' צוה"פ לרב, והיינו דמה"ט הוא שאמרו לעביד מחיצה ולא אמרו לעביד צוה"פ, משום דלדעת רב ל"מ צוה"פ ביותר מי', וכתב דד' התוס' לעיל הם לפירש"י דמה שאמרו דלעביד צוה"פ אפומא דשביל היינו בפתח שבין השביל לרחבה, ולפ"ז שפיר י"ל דבמקום גודא דנהרא דהי' יותר מי' ל"ה מהני צוה"פ לרב, ורק בפומא דשביל מהני צוה"פ משום דל"ה יותר מי', אך לפי' התוס' דפומא דשביל היינו אגודא דנהרא, ומ"מ קאמר דיעשה שם צוה"פ, ובע"כ דלא אתיא כרב, וע"כ בע"כ דהא דקאמר מעיקרא דלעביד מחיצה, ה"ה צוה"פ.

\***תוד"ה מאן דשרי, ולפי' הקונט' דאית בי' דיורין לא אסרו עלה משום גיפופי,** בתור"פ הק' דלדעת רש"י דהשביל אסור מגזירה, א"כ מ"ט אין אוסרין בני שביל את הרחבה, משום דיש להן דריסת רגל עלי' ורגל האסורה במקומה אוסרת שלא במקומה, וכתב דצ"ל דמיירי כשאין לשביל דריסת רגל על הרחבה יש לו יציאה ממקום אחר, - ובחזו"א סימן פ"ו סק"י כתב דאף אם בני השביל משתמשין ברחבה ודריסת רגליהן עלי' אינם אוסרין אותה על בני העיר, דכיון דאנשי השביל אסורין להוציא מביתם לשביל משום תורת כרמלית עליו, לא מיקרי דביתן פתוח לשביל, וע"כ לי"ב לאיסור דיורין, דלעולם אין דיורין אוסרין אלא כשביתם פתוח למקום שימושם, וכיון דהשביל הוי ככרמלית, ובשבת הוי כמו שנסתם פתחם, אינם אוסרין, ואכמ"ל.

והרשב"א בעבוה"ק שער ב' פ"א הט"ו כתב דבאמת כל הא דשרי לטלטל מן העיר לרחבה, הוא רק כשנשתתפו בני המבוי עם בני השביל, והיינו משום דגם בני השביל משתמשים ברחבה, וע"כ הן אוסרין על בני העיר, אך משום דריסת רגלם אין לאסור, שהרי למש"כ שם דהשביל עצמו מותר, הו"ל רגל המותרת במקומה דאינה אוסרת שלא במקומה.

\*הרי"ף והרא"ש והטוש"ע לא הביאו לכל הדינים דסוגיין, והמ"מ בפט"ז משבת הי"א כתב בסו"ד דדינים אלו אין מצויין להאריך בהן ואין מהן בהלכות כלום, וצ"ע דהרי נתחדשו הכא כמה הלכתא גבירתא, חדא, דאף מקום הפתוח בפתח שאינו יותר מי', דל"מ לעשות מחיצה בפתחו ולהקיפו לדירה, מ"מ כל שעושה מחיצה במקום אחר המצורף אליו, דומיא דהכא דעושה מחיצה אגודא דנהרא, מהני זה להקיף אף את מקום זה לדירה, - ועוד, דאם המחיצה שעושה בפתחו מועלת להתיר מקום אחר, הרי דמיגו וכו' אף היא מועלת להקיף מקום זה לדירה, - ועוד, דאין לחי מתיר לשביל של כרמים משום גזירה.

**מיעטו באילנות ל"ה מיעוט,** הרשב"א כתב דהיינו אף באילן גבוה י' ורחב ד' דהוי רה"י, דלאו בחילוק רשויות תליא מילתא, ועיי"ש שהוכיח כן מהא דעמוד שאינו רחב ג' אינו ממעט, וגם כשהוא רחב מג' או ד' פליגי בה רבה ורבא, אע"פ דהוי רשות בפנ"ע דמקו"פ הוא,[[122]](#footnote-123) והא דאינו ממעט הוא משום דהאילנות תשמיש הקרפף הן, וע"כ הן נחשבין עמו ונמדדין עמו, ומשא"כ בעמוד, דכשאינו חשוב ה"ה בטל לקרפף, וכשהוא חשוב אינו בטל והוא נמדד בפנ"ע, וכ"כ הריטב"א.[[123]](#footnote-124)

והרשב"א והריטב"א כתבו לפ"ז דה"נ בור אינו ממעט בקרפף אף כשהוא עמוק י' ורחב ד', כיון דהוי מתשמישי הקרפף, וזה דלא כמש"כ התוס' לעיל כ"ב א' דבור דמי לעמוד דממעט, ועמש"נ בזה לעיל שם.

\*בפירש"י כתב דאילנות ל"ה מיעוט ולא בטל היקף קמא, והגאו"י כתב דמשמעות דבריו דרק משום דתחילת הוקף יותר מבית סאתים ואח"כ מיעטו באילנות הוא דל"מ, אך אם מיעטו באילנות ואח"כ הקיפו, שפיר מהני, אך כתב דל"ד הוא, דלמש"כ הרשב"א והריטב"א דהא דאינם ממעטים הוא משום דהוו תשמיש הקרפף, אין לחלק בזה, וכ"ה מבו' גם ממש"כ לפרש דמה"ט הוא דבור אינו ממעט, אף דהתם איירי שהי' הבור קודם ההיקף.

**בנה בו עמוד,** בפירש"י כתב דהיינו שבנה בו עמוד אפי' באמצע ומיעטו בכך מבית סאתים, אך הרמב"ם בפט"ז משבת ה"ח פירש דהיינו כשבנה עמוד בצד הכותל, והכס"מ שם הביא מהשגות הרמ"ך שהק', דהרי אפי' אם טח את הכותל בטיט ויכול לעמוד בפנ"ע הוי מיעוט, והמרכה"מ והאו"ש שם כתבו לחלק, דשאני טח בטיט שטח את כל הכותל בטיט, ומשא"כ בעמוד, ועמש"נ בזה להלן מד' הרמב"ם בפי' התלמוד.

הדרכ"מ הארוך בסימן שנ"ח סק"ה נקט דלדעת הרמב"ם אם בנה באמצע הוי מיעוט אף בפחות מג', וכ"ה בד' הב"י שלפנינו שם, וצ"ב הטעם בזה, - אך המאמ"ר שם סק"ח כתב דט"ס נפלה בד' הב"י, ולדעת הרמב"ם אם בנה באמצע ל"ה מיעוט אף ביותר מג', וכן נקטו המרכה"מ בהל' שבת שם והגאו"י בסוגיין והשעה"צ בסימן שנ"ח סקמ"ד, והמרכה"מ שם כתב דמקור ד' הרמב"ם לכך, הוא מכח קו' התוס' לעיל כ"ב א' דמ"ט בור אינו ממעט, - ועיי"ש במאמ"ר במה שהאריך לפרש ד' הרמ"ך שהביא הכס"מ.

**מג' ועד ד' רבה אמר הוי מיעוט,** בתוס' הרא"ש כתב דבגובה העמוד לכו"ע בעינן שיהא י' טפחים, וכ"ה מבו' בד' הרמב"ם פט"ז משבת ה"ח, וכ"כ הריא"ז בה"ב דין י', וכ"כ הגרע"א בגל' שו"ע סימן שנ"ח, והביאו המ"ב שם סקמ"ו,[[124]](#footnote-125) ועיי"ש שהק' דלרבה דהוי מיעוט אף כשאינה רחב ד', מ"ש דל"ב מקום רחב ד' ובעינן גבוה י', וכתב די"ל דמשום דכרמלית תופסת עד י' בעינן שימעטנו בגובה י'.

\***רבא אמר ל"ה מיעוט כיון דל"ה מקום ד' לא חשיב,** בתוס' הרא"ש הק', דאביי קאמר לעיל ט"ז ב' דאף אם בג' נפק מתורת לבוד מ"מ אינו מתיר כנגדו אלא אם אית בי' ד', ורבא דמוקי לה התם כרשב"ג משמע דפליג וס"ל דד' אינו מקום חשוב יותר מג' להתיר מה שכנגדו, וכתב די"ל דרבא לא פליג בהא אאביי, וכ"ה דעת כמה מקמאי, ונת' לעיל שם, א"נ דאע"ג דלענין להתיר כנגדו אין חילוק בין ג' לד', למעט הקרפף צריך מקום חשוב ברוחב ד'.[[125]](#footnote-126)

**הרחיק מן הכותל ד' ועשה מחיצה הועיל,** בפירש"י כתב דהיינו דהועיל מחיצה זו להיות היקף חדש והוי פתח ולבסוף הוקף.

ונחלקו הראשונים בשיעור רוחב המחיצה, דהרא"ש בסימן ד' כתב דא"צ לעשות מחיצה אלא ביותר מי', דבבנין מחיצה חדשה סותר את הישנה והו"ל כעין פרץ אמה וגדר אמה,[[126]](#footnote-127) - והמאירי כתב דסגי במה שעושה מחיצה גבוהה י' ורחבה ד', - והריטב"א כתב דבעינן שיהא משוך כנגד כל הכותל הראשון שהי' באותו הצד שסמכו לזה, וכ"נ בד' תור"פ, והביאוה"ל בסימן שנ"ח ס"ו כתב דכן משמע בד' הרשב"א לקמן בסוגיא דאבורנקא, ומד' עוד מקמאי.

והביאוה"ל שם כתב בטעם הסוברים דבעינן לעשות מחיצה על כל הרוח ולא סגי ביותר מי', דל"ד לפרץ אמה וכו', דהתם מ"מ פרץ בכותל הישן וחדשה בשיעור כותל הגון דהיינו יותר מי', ומשא"כ הכא דהכותל הישן במקומו עומד, אינו מתבטל בשביל שבנה בתוך הקרפף איזה אמות כותל, וגם עתה אחר הבנין לא נשתנה הקרפף בכלום לא בכתליו ולא בפנים שהרי גם עתה נמשך מקום הזה שבין כותל הישן לכותל החדש עם שאר הקרפף ומשתמש שם כמו בתחילה, וע"כ ל"מ אלא כשהעמיד מחיצה לכל אורך הכותל, דהכותל הישן ל"מ עכשיו ולא מידי.[[127]](#footnote-128)

בד' ריו"נ לעיל כ"ד א' משמע דס"ל דלא סגי במה שעשה מחיצה אחת, אלא בעינן שיעשה היקף חדש, וכמש"כ שם בתו"ד דצריך מחיצות אחרות כל סביבות הקרפף, ועיי"ש שכתב דהא דכשפרץ פרצה יותר מי' וגדרה מהני, הוא משום דכל שנפרצה יותר מי' נתבטלו כל המחיצות, וע"כ כשגודר פרצה זו חשיב כמו שעשה את כל ההיקף, עיי"ש, ועי' עוד בד' הגר"ז בסימן שס"ג סמ"ג דלכאו' מבו' בדבריו, דאיכא תרי גווני להתיר, דאם עשה מחיצה אחת, ל"מ אלא כשעשאה כדי שיתבטל ממנה ההיקף הראשון, ואם עשה היקף גמור, ה"ז מועיל להתיר אף כשלא עשאה כדי שיתבטל ההיקף הראשון, דכיון דיש למקום זה היקף בפנ"ע, ה"ז מחלקו מההיקף הראשון, (וכתב שם דל"מ אלא כשעשה פסין דה"ה מועילין לחלק רשויות, אך לחי ל"מ בזה).

\*הביאוה"ל שם כתב, דמש"כ הרא"ש דמהני כשעשה כותל יותר מי' אמות, איירי כשלא הי' מרוחק כותל החדש מן הישן יותר מי' אמות, דאל"כ לא מצינו למימר דבבניית כותל החדש הוי כמו שפרץ את הכותל הישן, שהרי אם הי' פורץ את הכותל הישן הי' נאסר כל הקרפף, שהרי הוא פתוח לעלמא, והכותל החדש ל"מ לסתום, שהרי אינו מכותל לכותל, ובמקומו אינו סותם שהרי אפשר ליכנס מצדדיו ושם הוא פרוץ ביותר מי', ורק כשאינו מרוחק ביותר מי' הוא דמהני, דבזה אף אם באמת יפרוץ בכותל הישן לא יאסר הקרפף, שהרי כותל החדש סותם בפני הבאים מן החוץ, ואף שאפשר ליכנס מן הצדדים במקום שכלה כותל החדש, מ"מ מאחר ששם אינו פרוץ ביותר מי' הו"ל כפתחים שאינו אוסר, עכ"ד.

ולכאו' מבו' בדבריו דאמרינן עומ"ר אף בגונא דהמחיצות שברוח זו אינם מכוונות זה כנגד זה, וזה דלא כמש"כ החזו"א בסימן ס"ה ססקמ"ה באות כ"ב דבכה"ג חשיב כפרצה בקרן זוית, וכ"ה מבו' גם בדבריו בסימן ע"ב סוסק"ג בצורה קכ"ה, (ועיי"ש במה שנסתפק בזה, וצ"ב), ובדבריו בסימן קי"א סק"ד (ד"ה ואם החריץ קצר),[[128]](#footnote-129) - אך העירו לנכון דהכא שאני, דד' החזו"א קיימי רק כשיש אויר בין המחיצות שכנגדו אין מחיצה, אך הכא דחשבינן כאילו פרץ רק את חלק הכותל שכנגד הכותל החדש, שפיר מהני, כמבו' כן בד' החזו"א בכ"ד, ואכמ"ל. ? ואדרבה ד' המ"ב הכא צ"ע, דלכאו' ליכא מחיצה כלל על הפרצות שבין הכותל הישן לכותל החדש, וצ"ל כמש"כ החזו"א דהרה"י עצמה גודרת, וצ"ע.

הרמב"ם בפט"ז משבת ה"ח כתב דהרחיק מן הכותל ועשה מחיצה מיעט, והמ"מ שם כתב לדעתו דאיירי כשנתמעט הקרפף מיותר מבית סאתים ע"י הבנין, ואיירי אף כשהבנין שהוסיף הוא פחות מי' אמות ושלא לשם דירה, ועיי"ש שהק' דמ"ט אם הרחיק פחות מג' ל"ה מיעוט, ומ"ש מטח בטיט דהוי מיעוט, דמזה הוכיח רש"י דלא איירי כשנתמעט ע"י הכותל מבית סאתים, ומצינו בזה כמה דרכים.

**א** המ"מ שם כתב דכשעשה מחיצה תוך ג' לכותל, ניכר שיש בשטח קרפף זה יותר מבית סאתים, שהרי המחיצה הזו מוקפת שטח הקרפף מכל צד, ומשא"כ כשטח הכותל בטיט, דהטיט אינו מוקף בקרפף, וה"ז כאילו מעיקרא ל"ה בו יותר מבית סאתים, - ועד"ז כתב בתשו' ברכת אברהם להר"א בן הרמב"ם, דבטיט דהוא סמוך לכותל ולא נשאר בין כתלי הקרפף יותר מבית סאתים הוי מיעוט, ומשא"כ בכותל אחר רחוק מן הכותל הראשון, הואיל ובין ב' הכתלים ריוח, לעולם ל"ה מיעוט עד דנפיק לי' מתורת לבוד.

**ב** בפי' קדמון ממצרים בהל' שבת שם הביא מפי' הרמב"ם לתלמוד שכתב בשם הר"י מיגש, בהא דטח בטיט הוי מיעוט, ז"ל, וא"ת הרי אמר למעלה שאם הרחיק מן הכותל פחות מג' ועשה מחיצה אינה מועלת, והיאך תועיל זאת הטיחה שהיא דבוקה בכותל ממש, ומה ימעט עובי זו הטיחה והוא לא יבא בחצי אצבע, י"ל כיון שטח הכותל בטיט נעשה כאילו סתר הכותל הראשון וביטלו וחזר וגדרו "לשם דירה" בזו הטיחה וכו', עכ"ל, - ומבו' דבטח בטיט אי"ז מועיל בתורת מיעוט, אלא בתורת היקף לדירה, דחשיב כבנה כותל חדש, וזהו שכתב דאף דעובי הטיחה אינה ממעט כמעט, מ"מ מהני כיון שנעשה כאילו וכו' וחזר וגדרו לשם דירה.[[129]](#footnote-130)

**ג** במעשה רוקח שם כתב, דהא דהרחיק מן הכותל פחות מג' ל"ה מיעוט, איריי באופן דהכותל בפנ"ע אינו ממעטו יותר מבית סאתים, אלא בצירוף הריחוק שבין הכתלים, כגון שהקרפף הוא בית סאתים וג' טפחים ועובי המחיצה טפח או חצי טפח שכדי למעטו צריכים אנו לצרף הריחוק כאילו כולו מלא ובכה"ג הוא דל"ה מיעוט, אך בטח בטיט דהטיט עצמו ממעט מיותר מבית סאתים, שפיר הו"ל מיעוט.

והלבוש בסימן שנ"ח ס"ו כתב דאם בנה כותל בתוך ג' ולא נתמעט האויר מפחות מסאתים אלא ע"י דאמרינן לבוד, לא אמרינן בזה לבוד להקל לומר כאילו הם דבוקות וכחומה עבה דמיא ונתמעט האויר, משם דהוי קולא יתירה לעשות הלבוד כסתום למעט האויר, והרי הוא אויר לפנינו, עכ"ד, והמלבושי יו"ט שם סקי"א פירש דדבריו הם כדעת הרמב"ם, אך לדעת רש"י שפיר הוי מיעוט, וכ"ה מבו' בד' הגאו"י בסוגיין, עיי"ש, אך באלי' רבה שם סקי"ט כתב די"ל דגם לדעת רש"י רק אם הכותל עצמו עושה מיעוט מהני, אף אם בכותל עצמו לא סגי למעט אלא בצירוף האויר, ל"ה מיעוט, וכ"כ השעה"צ שם סקנ"א, והביא כן מד' עוד מן האחרונים.[[130]](#footnote-131)

י"ד אלול ע"ז

דף מס' 6

**כ"ה א' - רב שימי מתני לקולא,** בפירש"י כתב דקאי גם על עמוד וגם על הרחיק ועשה מחיצה, אך הריטב"א כתב בשם הרא"ה, דבעמוד לכו"ע אית להו כל"ק, וקאי רק על הרחיק ועשה מחיצה, דלרבה אף אם הרחיק פחות מג' הועיל, דכל שעשה בו שום מחיצה שלימה לשם דירה בהכי סגי לי',[[131]](#footnote-132) והמאירי כתב דגרסינן רבה בר שילא מתני הכי טחו בטיט וכו', ול"ג מתני לקולא, והיינו דרב בר שילא מתני לפלוגתייהו בדין טחו בטיט אם הוי מיעוט.

**טח בו טיט וכו',** בפירש"י כתב דהיינו דטח בטיט והוסיף על עובי הכותל עד שנתמעט מבית סאתים, וע"כ פירש דלאו רבה בר שימי מתני לה אלא מילתא באנפי נפשה היא, וכ"כ הריטב"א והמאירי, - והריטב"א כתב עוד, דאף למ"ד דאף אם הרחיק פחות מג' ועשה כותל הועיל להקיף לדירה, היינו משום שנעשה כותל חדש בפנ"ע, אך טיחת הטיט לכו"ע ל"מ להקיפו לדירה, - והתורי"ד הק' ע"ז, דבגונא דהטיט ממעט מבית סאתים, מ"ט דמ"ד דאם אין יכול לעמוד בפנ"ע ל"ה המיעוט, הרי נתמעט האויר שאין בו יותר מבית סאתים, ואע"פ שאינו יכול לעמוד בפנ"ע אין לומר בו דכמאן דליתי' דמי, שהרי אף דאינו עומד בפנ"ע הוא עומד עם הכותל, - והגאו"י כתב דכל הא דל"מ הטיחה למעט, הוא רק משום דכבר נאסר הקרפף ובא למעטו, ובזה ס"ל לרבא דכל דלא מצי קאי בפנ"ע בטל, אבל אם מתחילה כשהקיף טחו בטיט לכו"ע אינו נאסר, דדמי להיכא דהקיף בכותל עב ואין בו יותר מבית סאתים, והביאו הביאוה"ל בסימן שנ"ח ס"ז.[[132]](#footnote-133)

הגאו"י נסתפק בהא דהטיחה הויא מיעוט, אם אם הוא אף בטיחה מועטת הממעטת מיותר מבית סאתים, או דבעינן ד"ט כשיעור מחיצה דאל"כ ה"ז בטל, והביאוה"ל בסימן שנ"ח ס"ז כתב דבעינן שתהא הטיחה רחבה ג' וגבוהה י' דומיא דעמוד.[[133]](#footnote-134)

התורי"ד כתב לפרש דאף הא דטח בטיט הוא לענין היקף לדירה, ורבה בר שימי קאמר לה, דלכו"ע אם הרחיק מן הכותל אף בפחות מג' ועשה מחיצה הועיל, ונחלקו בטח בו טיט ואינו יכול לעמוד בפנ"ע אם ה"ז מועיל להקיף לדירה, וכ"ה מבו' בד' הבעה"מ, וכ"כ הראב"ד בכתוב שם,[[134]](#footnote-135) - וכן הביא בפי' קדמון ממצרים בפט"ז משבת מפי' הרמב"ם לתלמוד בשם הר"י מיגש, דאיירי הכא לענין היקף לדירה, ואף דס"ל דכל הא דמהני הוא רק משום דטח את הכותל עצמו בטיט, וע"כ חשיב כמו שסתר את הכותל הראשון, אך בהרחיק מן הכותל פחות מג"ט ועשה מחיצה ל"מ, והבאנו דבריו בדף מס' 5.

**הרחיק מן התל וכו' פחות מג' או על שפת התל וכו',** הרשב"א וש"ר כתבו דלמ"ד דלא הועיל היינו אף כשהרחיק מג' עד ד', מדלא קאמר ברישא אלא דהרחיק ד' ועשה מחיצה הועיל, והא דנקט פחות מג', הוא לרבותא דמ"ד דהועיל דאף בכה"ג הועיל, - אך הרמב"ם בפט"ז משבת ה"ט כתב דאם הרחיק מן התל ג' ועשה מחיצה הועיל, ומבו' דמפרש דכל הפלוגתא היא רק כשהרחיק פחות מג', ואזיל לטעמי' דס"ל דגם בפלוגתא דלעיל קי"ל כמ"ד דמג' ועד ד' הוי מיעוט.

**חד אמר הועיל,** הריטב"א כתב דטעמא דמ"ד דהועיל אף בפחות מג', הוא משום דהמחיצה הראשונה היא כותל העשוי מאליו, וע"כ סגי לי' בכותל רחוק כ"ד,[[135]](#footnote-136) - ובהא דהועיל אף כשעשה על שפת התל, אף שלא הרחיק אפי' כ"ד, כתב הריטב"א דהוא משום דהוא עושה היכר ליושבים על התל שלא היו עומדין קודם לכן בתוך מחיצות, ורק בכה"ג הוא דמכשר במחיצה ע"ג מחיצה.[[136]](#footnote-137)

**ומודה לי רב ששת שאם עשה מחיצה על התל שהועיל מ"ט הואיל ובאויר מחיצות העליונות הוא דר,** בפירש"י מבו' דהא דפליגי בהרחיק מן התל, היינו לגבי הדרים למטה, דבזה ליכא לה"ט דבאויר מחיצות העליונות הוא דר, והא דמודה רב ששת דמהני, הוא לגבי הדרים ע"ג התל, דבזה איכא לה"ט דבאויר מחיצות העליונות הוא דר, - אך מד' הרמב"ם שהשמיט להא דאם עשה מחיצה על התל הועיל, נראה דס"ל דאף דרב ששת מודה דבכה"ג מהני, מ"מ רב המנונא דקאמר דעשה מחיצה על שפת התל לא הועיל הוא אף בכה"ג, וכ"כ המרכה"מ שם, והגאו"י בסוגיין, ועיי"ש שהאריך בזה.[[137]](#footnote-138)

בפירש"י כתב דל"ג על "שפת" התל, והתוס' כתבו דהוא משום דאם גרסינן על שפת התל הוה משמע לאותם הדרים למטה, - אך הרשב"א והריטב"א פירשו בדעתו, דאם עשה על שפת התל ממש, ל"מ אף לאותם הדרים על התל, דהו"ל כמגבי' את המחיצה, וכתבו דבזה ניחא מה שאמרו לעיל כ"ד ב' דאם עושה מחיצה אגודא דנהרא אין עושין מחיצה ע"ג מחיצה.

והרשב"א הק' על פירש"י, דאם איירי כשהרחיקו ד' או ג' פשיטא, ואם לא הרחיקו ג', היינו על שפת התל, אך הריטב"א כתב דשמא נאמר דסבירא להו כמ"ד דמתני לקולא דאפי' בפחות מג' הועיל, והיינו רבותי', והגאו"י הק', דא"כ מאי איריא תל, אפי' כותל נמי, וגם מ"ט מפרשינן דהא דמהני הוא משום דבאויר המחיצות העליונות הוא דר, ועי' בקובץ ביאורי ענינים במש"כ בזה.

התורי"ד פירש דהא דמכשרינן בעשה מחיצה על התל, היינו ג"כ לגבי הדרים למטה, דאף דאם עשה מחיצה על שפת התל לא הועיל, מ"מ אם כנס לתוך התל ועשה מחיצה, כיון דמחיצה זו מועלת ומגינה לאותם העומדים על התל, היא מועלת להתיר כל הקרפף, - והבעה"מ פירש דהא דמכשרינן בעשה מחיצה על שפת התל, היינו כשעשה מחיצה על שפת התל החיצונה, והראב"ד בכתוב שם תמה ע"ז, וכ"כ בחי' המאירי, ופירש דאיירי כשהוא דר בתל, ומיגו דמהניא המחיצה לתל להקיפו לדירה, מהני גם לקרפף,[[138]](#footnote-139) ועי' עוד בדבריו בבית הבחירה בזה.

**נבלעו מחיצות התחתונות והעליונות קימות,** בפירש"י כתב שהי' העפר רך ותיחוח ונחבט הכותל בב"א בשבת,[[139]](#footnote-140) והתורת חיים דקדק מדבריו דל"מ אא"כ נבלעה כל המחיצה התחתונה ולא נשאר ממנה כלום, אבל אם נשאר ממנה בפחות מי' ועליונה משלמת לי' ל"מ, דאם אף בכה"ג מהני א"צ לומר דנחבט הכותל בב"א, וכתב לדקדק כן גם מד' הרמב"ם בפט"ז משבת ה"ט, ועיי"ש שכתב לפרש בזה, דהוא משום דבעינן שיעשה את כל גובה המחיצה לדירה, וכתב דהוא משום דאף מחיצה פחות מי' שם מחיצה עלי' אלא שאינה מחיצה גמורה, ונת' בזה לעיל כ"ד א', ונת' שם פלוגתת האחרונים בדעת הרמב"ם בזה.

אך הריטב"א לעיל בסוגיין כתב דאם לא היתה המחיצה הראשונה גבוהה י' והשלים בה כ"ש להשלימה לי' לשם דירה ה"ז היקף גמור לשם דירה, וכ"כ המאירי, וכן דקדק התו"ש בסימן שנ"ח סקט"ו מד' התוס' לעיל כ"ד ב' ד"ה אין עושין, שכתבו דהי' שם תל גבוה י' מן השביל, ומבו' דאם אינו גבוה י', שפיר דמי, - ובפשוטו לפ"ז ה"נ הכא ל"ב שיבלעו כל המחיצות התחתונות, וסגי במה שנתמעטו מגובה י', וכ"כ המ"ב בסימן שנ"ח סקנ"ז ובשעה"צ שם סקנ"ח, וכ"כ הרש"ש לעיל כ"ד א', אך בד' המאירי מבו' להדיא דבנבלעו ל"מ אלא אם נבלעו כל המחיצות התחתונות, עיי"ש, ויותר מפורש כן בחידושיו, וצ"ב, ועי' בהגה' לחי' המאירי במש"כ לפרש בזה.

**ואלא לענין שבת הוי מחיצה הנעשית בשבת,** בתור"פ הק' דמנ"ל דנבלעו בשבת, וכתב דהוא משום דאי נבלעו מערב שבת והיו מחיצות אלו מערב שבת פשיטא דהוי היקף לדירה, ולפ"ז לא מיבע"ל אלא אם מהני אף שנעשית המחיצה בשבת, וע"ז פשיט אביי דמהני דמחיצה הנעשית בשבת שמה מחיצה, וכ"ה מבו' בפי' ר"ח ובד' המאירי, - ובמ"ב סימן שנ"ח סקנ"ח פירש דטעם הא דחשיב כהיקף לדירה, אף דבשעה שבנה את המחיצות העליונות לא הועילו להקיף לדירה, הוא משום דנעשו המחיצות העליונות לשם דירה מתחילתן, אלא שלא יכלו להתיר עד עתה שהיו שלא לצורך אבל עתה שבלא הם ליכא עשרה בגובה מחיצה הישנה שפיר מהני לי' לקרפף, וכ"ה בביאוה"ל שם ס"ט ד"ה הזרעים.

**קרפף בית שלש וקירה בו בית סאה אויר קירויו מיתרו,** הריטב"א כתב דהיינו משום דהקירוי אינו מועיל לעשותו מוקף לדירה דבמחיצות הדבר תלוי,[[140]](#footnote-141) וע"כ חשיב המקורה מן המנין לדונו כיותר מבית סאתים.

אך התוס' לקמן צ' א' ד"ה אלא כתבו דקרפף מקורה יותר מבית סאתים ל"ה כרמלית, והוכיחו כן מסוגיין, וצ"ב דאדרבה בסוגיין מבו' דאף קרפף מקורה הוי כרמלית, וגם מ"ד דאין אויר קירויו מיתרו הוא משום דאמרינן פי תקרה, - והאהעו"ז בסימן שס"א כתב לישב, דלפ"מ דמסקינן דאיירי בעביד כי אורזילא, דלא אמרינן בזה פי תקרה, בע"כ דטעמא דר"ז דאין אויר קירויו מיתרו הוא משום דקרפף מקורה ל"ה ככרמלית, וכ"כ התו"ש בסימן שנ"ח סקל"ו, והאו"ש בפט"ז משבת ה"ז, והחזו"א בסימן ק"ד סקט"ו,[[141]](#footnote-142) ועמש"נ להלן בדעת רש"י בזה.[[142]](#footnote-143)

בביאור דעת התוס' דקרפף מקורה ל"ה קרפף, כתב הפמ"ג במש"ז סימן שנ"ח סק"א דהוא משום דאף רה"ר מקורה הויא כרמלית, וע"כ לא גזרו בקרפף מקורה,[[143]](#footnote-144) אך באש"א סימן שס"ב סק"ג כתב דהוא משום דכל שהוא מקורה בידי אדם סתמו כפירושו והוי כמוקף לדירה.[[144]](#footnote-145)

ובאהעו"ז שם כתב דאף דקרפף מקורה ל"ה כרמלית, היינו רק משום דעשאו קצת לתשמיש, אך אם עשאו לאויר, הוי כרמלית, וכנראה למד לזה ממה שאמרו לעיל כ"ב א' דבורגנין דתשמישו לאויר יותר מבית סאתים אסור, אף דהוא מקורה, וכמש"כ רש"י שם, (אך הביאוה"ל בסימן שס"ב ס"א הוכיח מד' רש"י אלו דאף קרפף מקורה הוי קרפף, וכתב דלפ"ד הרמב"ם אין ראי' משם, עיי"ש), וכ"כ התו"ש בסימן שנ"ח סק"ב, והוכיח כן גם מהא דאילן המיסך על הארץ יותר מבית סאתים אסור, אף דהוא כמקורה, (אך הפמ"ג בסימן שס"ב שם כתב דרק מקורה בידי אדם ל"ה כקרפף),[[145]](#footnote-146) - ולכאו' הוא משום שפירשו דהא דקרפף מקורה ל"ה כרמלית, הוא משום דמקום מקורה נראה טפי כמקום דירה, ולא חשבינן לי' כקרפף, וכ"ה משמעות ד' הר"ח לעיל כ"ב א', וע"כ כ"ז הוא כשעשאו קצת לתשמיש, דכל דהוא מקורה חשבינן לי' כמוקף לדירה, אך כל שעשאו לאויר לא חשיב כמקום דירה אף שהוא מקורה.[[146]](#footnote-147)

בעיקר הנידון בטעם התירא דקרפף מקורה, נפ"מ בזה בדינא דקרפף שאינו יותר מבית סאתים הוי רשות חלוקה מן החצר לרבנן ומן הבית לר"ש, אם הוא אף בקרפף מקורה, דאם התירא דקרפף מקורה הוא משום דאף רה"ר מקורה הויא כרמלית, הרי דשפיר יש תורת קרפף עליו ואסור לטלטל ממנו לחצר לרבנן ולבית לר"ש, אך אם התירא דקרפף מקורה הוא משום דחשיב כמקום דירה, אין תורת קרפף עליו ואינו רשות חלוקה מן החצר ומן הבית,[[147]](#footnote-148) אך העירו די"ל, דהא דקרפף מקורה ל"ה כרמלית, היינו דדמי לקרפף שאינו יותר מבית סאתים דשרי, משום דכל שאינו יותר מבית סאתים הוי מקום דירה טפי, וה"נ קרפף מקורה הוי מקום דירה טפי, אך דינא דקרפף הוי רשות חלוקה מן החצר, הוא אף בקרפף מקורה, (כ"ה דהוא אף בקרפף שאינו יותר על בית סאתים), וכ"כ הגר"נ קופשיץ שליט"א בקובץ אליבא דהלכתא, ועפי"ז כתב שם דאין להוכיח מד' הריטב"א בסוגיין דפליג על דין זה, עיי"ש.[[148]](#footnote-149)

**דאיתמר אכסדרא בבקעה וכו',** ענין זה דפי תקרה עיקר מקומו הוא לקמן צ"ד ב', ויתבאר בעזה"י במקומו.

**הבמ"ע דעבידא כי אורזילא,** בפירש"י כתב דהקירוי עשוי כגג משופע דליכא פה, וע"כ לא אמרינן פי תקרה, ובטעמא דר' זירא דאין אויר קירויו מיתרו, דקי"ל כוותי', כמש"כ הר"ח בסוגיין והרמב"ם בפט"ז משבת ה"ז והרא"ש בסימן ד',[[149]](#footnote-150) מצינו כמה דרכים, **א** בפירש"י בד"ה שנפרץ כתב דהוא משום דאמרינן בזה פי תקרה, וכ"כ הריא"ז בפירקין ה"ב דין י"ד, וכ"ה מבו' בתוס' הרא"ש, והק' דמ"ט ס"ל דאמרינן פי תקרה בזה אף דהוא משופע, וכ"כ הטור בקיצור פסקי הרא"ש, וכ"ה מבו' בל' הטור בסימן שנ"ח, - והט"ז בסימן שס"א סק"ב האריך הרבה בזה ונקט דהיינו דלכל מילי אמרינן פי תקרה אף במשופע, אך השעה"צ שם סקי"ט ובסימן שנ"ח סקפ"ט הביא מד' רבים מהאחרונים דרק לענין קרפף הקילו דאמרינן פי תקרה אף במשופע, אך לשאר מילי לא אמרינן פי תקרה בכה"ג.

**ב** הר"ן לקמן בסוגיין כתב דטעמא דר' זירא הוא דאף דמדינא ליכא למימר פי תקרה, אפ"ה אין אויר קירויו מייתרו משום דלא מיתחזי דליהוי מן הקרפף,[[150]](#footnote-151) ועיי"ש מש"כ לפרש לפ"ז להא דאמר ר' זירא דמודינא בקרפף שנפרץ לחצר.

**ג** הב"י בסימן שס"א כתב בדעת הטור שם, דטעמא דר' זירא הוא משום דמקורה לא חשיב קרפף, ומודה ר' זירא דלא אמרינן פי תקרה במשופע,[[151]](#footnote-152) והאהעו"ז שם כתב כן בדעת התוס' לקמן צ' א', ונת' לעיל, ועיי"ש שכתב דגם דעת רש"י כן, ומש"כ רש"י דהוא משום פי תקרה, הוא רק לס"ד דהמקשה שם, עיי"ש, - ועיי"ש שכתב לפ"ז דגם אם קירה את כל הג' סאין מותר.

התוס' כתבו דגרסינן דעבידא כי ארסלא, והיינו שהיתה פרוצה מד' רוחות, ובכה"ג לא אמרינן פי תקרה, ועד"ז כתב המ"מ בפט"ז משבת ה"ז בדעת הרמב"ם שם,[[152]](#footnote-153) ועיי"ש שכתב דטעמא דר' זירא דאין אויר קירויו מיתרו, ופירש הרמב"ם שם דהוא משום פי תקרה, הוא משום דאף דבבקעה שהיא כרמלית אין קירוי זה מתיר, מ"מ בקרפף שדינו כרה"י דבר תורה מהני קירוי זה להתיר.

י"ט אלול ע"ז

דף מס' 7

**כ"ה ב' - וכי אויר המותר לו אוסרו,** בפירש"י כתב דהיינו דאין לאסרו משום פרצתו לחצר, דהו"ל פרצה למקום המותר דאינה אוסרת, והא דלא אסרינן בזה משום יתור, הוא משום דהחצר מוקפת לדירה היא,[[153]](#footnote-154) - ומבו', דכל הא דלא אסרינן לי' משום יתור, הוא רק משום דהחצר מוקפת לדירה, אך קרפף קטן שנפרץ לקרפף גדול, ה"ה אסור משום יתור, אף דהקרפף השני מותר, דיש לו גיפופין ואינו יתר מבית סאתים, וכ"ה מבו' גם בד' התוס', דאף כשנפרץ לחצר ה"ה אסור לרבנן דקרפף וחצר ב' רשויות הן והיקף החצר לדירה ל"מ לקרפף, והגאו"י כתב לדון בזה, די"ל דכיון דהקרפף הגדול מותר, אינו מצטרף לקטן לחשבו כיותר מבית סאתים, אך בד' רש"י ותוס' מבו', דאיסורא דקרפף יותר מבית סאתים, הוא אף כשאין כולו אסור, וזה ע"ד מש"נ לעיל בע"א בדין מיעטו באילנות.

ולקמן צ"ג א' א"ר יהודה דג' קרפיפות זה בצד זה ואמצעי מגופף וב' החיצונים אינם מגופפין ויחיד בזה וכו' אין נותנין להן אלא בית שש, ומבו' דב' הקרפיפות החיצונים לא חשיבי כקרפף יותר מבית סאתים, וע"כ הן מותרין ליחיד, וצ"ע דמ"ט לא אמרינן דאויר הקרפף האמצעי מייתרם מבית סאתים, והאהעו"ז לעיל י"ז א' כתב להוכיח מזה כדעת הסוברים דב' ששבתו נותנין בית סאתים לכל אחד.[[154]](#footnote-155)

התוס' פירשו דלדעת רבנן דקרפף וחצר ב' רשויות הן, יש לאסור גם משום דאויר החצר האסור לו מייתרו, דאע"ג דחצר מוקפת לדירה, היינו למה שהוא בתוכו, אבל לקרפף שהוא רשות אחרת לא חשיב מוקף לדירה, ורק לר"ש דהוא רשות אחת, אין אויר החצר מייתרו,[[155]](#footnote-156) - והתו"ש בסימן שנ"ח סוסקל"ז כתב עפי"ד התוס', דאם נפרץ קרפף שאינו יותר מבית סאתים לבית, בגונא דאף הקרפף מקורה דאין להתיר משום פי תקרה, אויר הבית מייתרו, דהיקף הבית לדירה ל"מ לקרפף, כיון דבית וקרפף ב' רשויות הן.[[156]](#footnote-157)

הט"ז בסימן שנ"ח סק"ד, כתב לדקדק מד' רש"י דקרפף שהוקף לדירה ונזרע מיעוטו ואין בו בית סאתים מקום הזרוע אסור, וכתב הפמ"ג שם דהוא משום דבצירוף אויר החצר הו"ל יותר מבית סאתים, וצ"ע דמ"ש מהכא דאמרינן דאויר החצר אינו מצטרף לאסור את הקרפף, ופירש"י דהוא משום דהחצר הוקפה לדירה.

**לר"ש נמי הא איכא אויר מקום מחיצות וכו',** המאירי כתב בשם הראב"ד דאף עובי מחיצת החצר מצטרף לייתר את הקרפף מבית סאתים, ועי' בשעה"צ סימן שנ"ח סקצ"ג שכתב ללמוד מד' הר"ח דאף כשהי' כותל אחד לקרפף ולחצר ונפרץ ה"ה מייתר לקרפף, ועיי"ש במש"כ לפרש בזה.

הר"ן כתב דמה שדנו בגמ' בדין זה, הוא משום דהא דשרי ר' זירא בקרפף שקירה בו בית סאה אף דעביד כי אורזילא, הוא משום דלא מחזי דליהוי מן הקרפף, וה"נ הכא הי' לנו לומר דכיון דהחצר יש לה גיפופין, לא מיחזי מקום מחיצה דליהוי מן הקרפף אלא מן החצר, ועיי"ש שכתב דזהו דקאמר ר' זירא מודינא בקרפף שנפרץ לחצר, דאף דבקירה בו בית סאה אין אויר קירויו מייתרו, מ"מ הכא אויר מחיצה מייתרו.[[157]](#footnote-158)

\*בפירש"י כתב דכל הא דאויר מחיצות מייתרו, הוא רק משום דנפרץ הקרפף במלואו, אך כל דאית לי' גיפופי אין אויר המחיצות מייתרו, וכ"כ התוס' וש"ר, - אך התורי"ד במהדות"נ כתב דכיון דאין האיסור בא לו משום מכח אויר החצר, אלא משום אויר מקום מחיצות, ה"ה אסור אף אם אית לי' גיפופי, וצ"ב, ובמהדות"ל בסו"ד כתב כד' רש"י.

הרשב"א והריטב"א הק' דמ"ט אין הקרפף נכשר בגיפופי החצר למ"ד דנראה מבחוץ נידון משום לחי, וכתבו די"ל דאיירי הכא כשהיו נכנסין כותלי הקרפף בתוך החצר, או כשכותלי החצר יתירים על ד' אמות,[[158]](#footnote-159) וכ"כ הרשב"א בעבוה"ק שער ג' פ"ג הלכה ק"מ, ובפסקי הריא"ז ה"ב דין ט"ו כתב דמיירי כשנפרצו גם גיפופי החצר עד שיהא ג"ט ביניהם לבין ראשי מחיצות הקרפף, וע"כ אינם מועילין להתיר את הקרפף.

והריטב"א כתב די"מ דקרפף יותר מבית סאתים שלא הוקף לדירה, לא מישתרי לעולם כשהוא פרוץ במלואו בלחיים ולא בפסין ואפי' ברוח רביעית, והגאו"י כתב דהיינו דאף דאם יש לו גיפופין אינו נאסר, דמה"ט אם לא נפרץ הקרפף במלואו שרי, מ"מ אינו ניתר בגיפופין הנראין מבחוץ, ועיי"ש במש"כ לפרש הטעם בזה, ועמש"כ בחזו"א סימן פ"ח סקט"ז, ועי' מאירי שכתב דקרפף אינו ניתר לא בלחי ולא בפסין, ועמש"כ לפרש בזה בביאורים לחי' המאירי אות ל"ח ל"ט.[[159]](#footnote-160)

והמהרש"א כתב בדעת התוס', דכל הא דמהני נראה מבחוץ, הוא רק לענין פרצת מלואו, דמיגו דמועילין הגיפופין לחצר שלא תיאסר משום פרצה למקום האסור מהני נמי לקרפף, אך לענין איסורא דאויר חצר מייתרו ל"מ נראה מבחוץ, כיון דאיסור זה לא שייך בחצר כלל, וליכא בזה מיגו, והגאו"י והקר"א נחלקו ע"ז, דמ"מ כיון דמהני הגיפופין לחצר שלא יהא פרוץ במלואו, בדין דיועילו לקרפף אף לענין ייתור.[[160]](#footnote-161)

\*בחזו"א סימן פ"ח סקט"ו כתב דקו' הראשונים היא רק בהא דלרבנן אסרינן להקרפף משום פרוץ במלואו, אבל לפ"מ דמסיק דאויר מחיצות מייתרו, ליכא למיפרך דיותר בגיפופי החצר, דאפי' אם נחשוב הגיפופין כסתום אכתי איכא מן הגיפופים ולפנים יותר מבית סאתים, דפשיטא לי' דנראה מבחוץ אינו מתיר אלא מחודו החיצון, ועמד בזה מד' הריטב"א שכתב להדיא דאף בהא דאסרינן משום דאויר מחיצות מייתרו יש להתיר משום נראה מבחוץ, ועיי"ש במש"כ לדחוק בזה.[[161]](#footnote-162)

\*בביאוה"ל סימן שנ"ח סי"ג הק', דהרי סתם כתלים של חצר וקרפף אינו עב אמה, וא"כ לפ"מ שפסק הרא"ש בסוגיא דנזרע רובו דכל שאינו יתר על בית סאתים אמה לא מיקרי יתר על בית סאתים, א"כ מ"ט אמרינן הכא דמייתרו, ועיי"ש שכתב דמסוגיא זו ומכל המפרשים ראשונים שסתמו בזה מוכח דא"צ אמה, ודלא כפסק הרא"ש, אשר כן פסק השו"ע שם ס"א לענין ארכו יותר על רחבו,[[162]](#footnote-163) - ובחזו"א סימן פ"ח סקכ"ח תמה על דבריו, דליכא מאן דסבר דיותר מבית סאתים צריך שיעור, ובהדיא אמרו לעיל כ"ג ב' ע' אמה ושירים ואמרינן איכא בינייהו דבר מועט, וד' הרא"ש אינם לענין זה, עיי"ש.

**וזה אין אויר מקום מחיצות מייתרו,** בפירש"י כתב דכיון דהחצר מוקפת לדירה, אין יתור אוסר בה, והגאו"י הק', דכיון דהחצר היא מיעוט, מ"ט לא אמרינן דתיבטל לגבי הקרפף ותהא כמי שלא הוקפה לדירה, דומיא דקרפף שהוקף לדירה ונזרע רובו דאף אם אין במקום הנזרע בית סאתים בטל המיעוט לגבי הרוב וחשיב כקרפף יותר מבית סאתים,[[163]](#footnote-164) וכתב די"ל דחצר עדיפא מקרפף, והיקף דידה לדירה אינו בטל, ועוד, דכל הא דבטל המיעוט לגבי הרוב, הוא רק התם דהי' מקום אחד מעיקרא, וכשנזרע רובו הוי כמו שנזרע כולו, ומשא"כ הכא דהחצר והקרפף הוקפו כל אחד לבדו, ואף שנפרצה החצר לקרפף, ל"מ זה לבטל לההיקף דידה,[[164]](#footnote-165) ולכאו' נפ"מ בין הדרכים הוא בדין קרפף פחות מבית סאתים שנפרץ לחצר הגדולה ממנו, אם הוי כנזרע מיעוטו פחות מבית סאתים, דלדעת רוב קמאי ה"ה בטל ברוב שלא נזרע ואין תורת קרפף עליו.

\*התורת חיים כתב בדעת הרמב"ם והרא"ש, דהא דקרפף אסור וחצר מותרת, איירי כשנפרצו שניהם זל"ז במלואם,[[165]](#footnote-166) וזהו שאמרו דטעם היתר החצר הוא משום דאין אויר מחיצות מייתרו, עיי"ש, ולא נתפרש בדבריו דמ"ט אין החצר אסור מכח הא שנפרץ לקרפף שהוא אסור לו,[[166]](#footnote-167) - והלח"מ בפט"ז משבת ה"ז כתב ופירש כן בד' המ"מ שם, דהוא משום דהכא החצר עומדת בפנ"ע דהחצר הוא מקום אחד והקרפף מקום אחר, וע"כ ל"ד לקרפף יותר מבית סאתים שנזרע רובו דאסור לטלטל בכל השאר מפני שהכל מקום אחד, וכ"כ התו"ש בסימן שנ"ח סקל"ז, וצ"ב, והמ"ב שם סקצ"ד כתב בד' השו"ע דבע"כ דאיירי כשהחצר לא נפרצה במלואה, ובשעה"צ שם סק"צ כתב דהתו"ש רצה לחדש בזה שיטה חדשה, ולא נהירא וכו', עיי"ש.

\*הרמב"ם בפט"ז משבת ה"ז כתב, דקרפף שנפרץ במלואו לחצר ונפרצה חצר כנגדו, חצר מותרת כשהיתה והקרפף אסור כשהי', שאין אויר החצר מתירו, והמ"מ שם פירש בדבריו, דס"ל דאיירי בקרפף יותר מבית סאתים, וכמש"כ דהקרפף אסור כשהי' שאין אויר החצר מתירו, ועיקר המימרא להודיענו דהחצר אינה נאסרת משום שנפרצה לקרפף, ועיי"ש במש"כ לפרש הטעם בזה, ונת' לעיל, ועיי"ש שכתב דאין הסוגיא נוחה לפי' זה, וכן הק' בהשגות הרמ"ך שם דאי"ז מתישב לפי הגיר' שלפנינו, ועי' בגאו"י במש"כ לפרש בד' הרמב"ם.

**תוד"ה וכי, ונפ"מ שאם נפרץ מצד אחד לרה"ר צריך צוה"פ מכאן ולחי מכאן, אבל מטעמא דפרוץ למקום האסור ל"ה צריך אלא לחי לצד רה"ר,** המהרש"ל הק' דהיאך הוא ניתר בלחי, הרי אין לחי מועיל אלא במקום שיש בו דיורים, וכתב דאפשר דל"ד קאמרי, והיינו דבאמת אינו ניתר בלחי אלא בפסין כחצר, - והמהרש"א כתב דכיון שנפרץ לרה"ר ובני רה"ר וחצר משתמשין בו, ע"כ הוא ניתר בלחי, וכמש"כ התוס' לעיל כ"ד ב' דהא דהשביל ניתר בלחי הוא משום דמשתמשין בו בני מבוי, וזה ניחא למש"כ הגרע"א בד"י בסימן שס"ג סכ"ו בביאור ד' התוס', אך למש"כ החזו"א בסימן פ"ו סק"ז דכל הא דהשביל ניתר בלחי הוא משום דהוי כמבוי ארוך, הרי דל"ש ה"ט הכא דהרה"ר אסורה, - ולמש"כ הגאו"י ודעימי' בביאור ד' התוס' דאיירי במבוי אחר שנפרץ מצד אחד לרה"ר ומצד אחד לקרפף, ונת' להלן, ניחא דכיון דמבוי הוא, ה"ה ניתר בלחי.

המהרש"ל הביא מגליון תוס' שכתב, דנפ"מ אף אם לא נפרץ לרה"ר, דמשום מלואו לא מיתסר, משום דהוא ניתר בנראה מבחוץ, והגאו"י כתב דמה שנקטו התוס' שנפרץ לרה"ר, משום דבכה"ג איכא נפ"מ בתרתי, גם בהא דהוא צריך צוה"פ לצד רה"ר, וגם בהא דהוא צריך לחי בצידו השני.

והמהרש"ל הק' ע"ז, דהרי להדיא אמרו בסוגיין דלרבנן יש לאסור גם משום פירצת מלואו, ואינו ניתר בנראה מבחוץ,[[167]](#footnote-168) - ובד' המהרש"א מבו' לפרש בזה, דבסוגיין איירי כשכותלי הקרפף נכנסין לחצר, אך כל שאין כותלי הקרפף נכנסין לחצר, אין לאסרו משום פרצת מלואו, דהוא ניתר בנראה מבחוץ, אך לענין איסורא דייתור ל"מ נראה מבחוץ, משום דע"ז ליכא מיגו, ונת' לעיל.

המהרש"ל כתב דמש"כ התוס' דאיירי כשנפרץ לרה"ר, הוא משום דרק בכה"ג אינו נאסר משום רגל בני החצר, עיי"ש וצ"ב, והמהרש"א נחלק על דבריו, עיי"ש, ועי' בחזו"א סימן פ"ח סקי"ג שתמה טובא ע"ד המהרש"ל.

והמהרש"א כתב לפרש בזה, דאם לא נפרץ הקרפף לרה"ר אלא לחצר, ל"ה אויר החצר מייתרו שיהא כרמלית, דכיון דבני החצר משתמשין בו בטל הקרפף לגבי החצר דהוא העיקר, ורק משום דנפרץ לרה"ר ובני רה"ר ג"כ משתמשין בו, אמרינן דאויר חצר מייתרו שיהא כרמלית,[[168]](#footnote-169) ועי' בחזו"א בסימן פ"ח סקי"ג במשה"ק ע"ז.[[169]](#footnote-170)

הגאו"י כתב לפרש דאין מכוון התוס' דהקרפף עצמו נפרץ לרה"ר, אלא דהי' מבוי אחר שנפרץ לרה"ר מצד אחד ולקרפף מצד אחד, ובכה"ג הוא דנפ"מ בהא דאויר חצר מייתרו והוי כרמלית, דמכח זה הוי המבוי כמבוי שנפרץ לרה"ר מכאן ולבקעה מכאן דצריך צוה"פ מכאן ולחי או קורה מכאן, אך אם הי' איסור הקרפף משום שנפרץ לחצר האסורה, ל"ה המבוי צריך צוה"פ, דהוי כמבוי שנפרץ לחצר שלא עירבו, דלא חשיב כמפולש,[[170]](#footnote-171) וכ"כ בנימוקי הגרי"ב, וכ"כ החזו"א בסימן פ"ח סקי"ג.[[171]](#footnote-172)

\*האהעו"ז כתב לישב לעיקר קו' התוס', דנפ"מ בהא דאסרינן משום דאויר חצר מייתרו, בגונא שנפרץ בשבת, דמשום שנפרץ למקום האסור ל"ה אסרינן, דשבת כיון דהותרה הותרה,[[172]](#footnote-173) ואינו אסור אלא משום דאויר חצר מייתרו והוי ככרמלית דליכא מחיצות כלל ובזה לא אמרינן דשבת כיון שהותרה הותרה, ועיי"ש שהוכיח מד' התוס' שלא תירצו כן, דס"ל דגם לגבי איסורא דאויר חצר מייתרו אמרינן דשבת כיון שהותרה הותרה, ועי' גם בשו"ע הגר"ז סימן שס"ב ס"ז שכתב דכיון דקרפף שלא הוקף לדירה הוי מה"ת רה"י גמורה אמרינן בי' שבת כיון שהותרה הותרה.

אך הקרבן נתנאל בס"ק ס' נקט בפשיטות דקרפף שהוקף לדירה ובטל ההיקף בשבת אסור, ולא אמרינן הואיל והותרה הותרה כיון דליכא מחיצות, וכ"כ הישועות יעקב בסימן שנ"ח סק"א, ועיי"ש שהוסיף, דהוא משום דמדרבנן דינו ככרמלית אף לקולא, דמותר לטלטל ממנו לכרמלית אחר, וע"כ חשיב דליכא מחיצות, ובחזו"א סימן פ"ח סקי"ד נסתפק בזה.[[173]](#footnote-174)

**א"נ וכו' אבל אם ל"ה מייתרו אע"ג דנפרץ למקום האסור לו לא חשיב כרמלית ואסור לטלטל ממנו לכרמלית אחר וכו',** הבית מאיר בסימן שע"ד ס"ב הק' דד' התוס' סותרים למש"כ בשבת ט' א' דמבוי הפרוץ ברוח רביעית מותר לטלטל ממנו לכרמלית,[[174]](#footnote-175) ועיי"ש במש"כ בביאור הנידון בזה.

**תוד"ה קרפף שנפרץ, וי"ל דבמקם שנפרצה ל"ה יותר מי' אבל מכאן ואילך מתרחבת והולכת,** כ"כ הרשב"א וש"ר, ובחזו"א סימן ע"ג סק"ט במוסגר עמד בזה, דמ"ט הקרפף אסור בכה"ג משום פרצת מלואו, ואין הכתלים שבצדדים ההולכים באלכסון מועילים לגדור אף את רוח רביעית בעומ"ר, ועיי"ש שהוכיח מזה דלעולם כתלים ההולכין באלכסון לא חזינן להו כלל כמחיצה על רוח רביעית, אף בחצר דל"ב הכירא, ואף כשהן עומ"ר, (ואף כשהוא אלכסון המתלקט י' מתוך ד' לפסול יותר לפי שאויר החצר מקיף סביב לסכך מהיכא דתקרת האכסדרה מקפת לו משום דהאי דמי טפי למבוי מפולש מהאי וסברא משונה היא.[[175]](#footnote-176)

**א"נ בית סאתים לא שרינא ארכה יותר על פי שנים ברחבה אבל במשהו פחות מבית סאתים שרי טפי,** המ"ב בסימן שנ"ח סקי"ב הכריע כן לדינא, ובשעה"צ שם סקי"ד כתב שכן צידדו הפמ"ג והגרע"א והבית מאיר, אך החזו"א בסימן פ"ט סקי"א הכריע לדינא לאסור בזה, והשעה"צ שם כתב די"ל דגם תי' קמא דהתוס' מודו לדין זה, והחזו"א שם תמה ע"ז, ועמש"נ עוד בענין זה לעיל כ"ג ב'.

הרשב"א כתב בשם הר"מ ב"ר שניאור, דשומירה או בית דירה מהני להתיר בארכו יתר על פי שנים ברחבו, כמו דמהני להתיר לריב"ב עד בית סאתים, וכתב ע"ז דהדבר צריך תלמוד כי לא מצינו לזה עיקר בגמ', - והר"ן כתב דהר"מ ב"ר שניאור למד לזה והר"ן לקמן שם כתב דהר"מ ב"ר שניאור למד לזה מהא דלר"ע אף דאריך וקטין אסור, מ"מ מהני בזה שומירה ובית דירה, וה"נ בארכו יותר על פי שנים ברחבו, מהני שומירה ובית דירה, דארכו יותר על פי שנים ברחבו לדידן, הוי כארכו יותר על רחבו לר"ע.[[176]](#footnote-177)

\*בתור"פ כתב בשם הר"מ, דכל מה שאסרו כשארכו יותר על פי שנים כרחבו, הוא כשיש ברחבו נ' אמה, דכל דיש בארכו יותר מפי שנים ברחבו הוי יותר מבית סאתים, ולא נחלקו אם הוא נשכר את הזויות, עיי"ש.

**ההוא בוסתנא וכו',** הריטב"א פירש דאיירי כשנעשו ג' מחיצות הבוסתנא קודם שבנו את האפדנא, וכשבנו את האפדנא והי' כותל האפדנא מחיצה רביעית לבוסתנא נעשה הבוסתנא מוקף לדירה, וכשנפל כותל זה בטל היקף הבוסתנא לדירה, ועיי"ש שכתב דהא דכותל האפדנא מועיל להקיף לדירה את הבוסתנא, אף נעשה לצורך דירת האפדנא ולא לצורך דירת הבוסתנא, הוא משום דנעשה גם לצורך הבוסתנא להיות חוצץ בין האפדנא לבוסתנא, וכיון שנעשה לדירה מפני צורך האפדנא, הרי נעשה לדירה גם לבוסתנא.[[177]](#footnote-178)

**הנך מחיצות לגואי עבידן לבראי לא עבידן,** הריטב"א כתב דהוא משום דאלו הכתלים הפנימיים לא נעשו כלל לצורך הבוסתנא, כי אחר שנעשה הכותל החוצץ נעשו הכתלים הפנימייים, וע"כ עכשיו שנפל הכותל החוצץ, אין הפרדס נכשר בהן, דהו"ל כהוקף ולבסוף פתח דאסור.

והחזו"א בסימן פ"ט סקי"ד כתב ללמוד מדבריו, דאם העמיד תחילה את ג' כותלי הבית האחרים, ואח"כ העמיד את הכותל החוצץ ביניהם ונפל אח"כ כותל זה, הקרפף מותר, משום דבשעה שהעמיד ג' כותלי הבית סתמו הם את פרצת הקרפף ברוח רביעי והועילו להקיפו לדירה, דכיון שהעמיד ג' כותלי הבית חשיב בית דירה להתיר הקרפף,[[178]](#footnote-179) וכיון שהותר הקרפף בתחילה בכתלים אלו, אע"ג דנסתלקו כשהעמיד הכותל החוצץ, מ"מ כשנפל הכותל החוצץ עדיין הקרפף בהתירו.[[179]](#footnote-180)

וי"ל עוד, דהא דאם העמיד תחילה את ג' כותלי הבית האחרים ה"ז מועיל להקיף את הבוסתנא לדירה, אי"ז משום דהם מועילין לבוסתנא לסתום את פרצתו ברוח רביעי,[[180]](#footnote-181) אלא הוא משום דהאפדנא והבוסתנא הוו מקום אחד, שהרי אין מחיצה ביניהם, וכיון דנעשו כותלי האפדנא לצורך היקף זה, חשבינן להו כמו שנעשו לצורך כל ההיקף, וע"כ הן מועילין להקיף לדירה אף את הבוסתנא.

בפירש"י בד"ה לבראי כתב דנהי דפרצה ליכא היקף דירה מיהא ליתא בפרדס, והרשב"א פירש בדבריו דהיינו, דלא היתה פרצה יותר מי', וע"כ הוא דלא נאסר אלא הבוסתנא והאפדנא בהתירא קיימי, משום דאין פרצתה לבוסתנא יותר מי', ועיי"ש שכתב דהא דנעשה הבוסתנא מוקף לדירה כשבנו את כותל האפדנא, אף דפרצה זו אינה יותר מי', הוא משום דהבוסתנא הי' פרוץ במלואו לאפדנא, ונמצא דעשו לבוסתנא מחיצה שלימה לדירה, וכ"כ הריטב"א, ועיי"ש מש"כ עוד דרכים בביאור ד' רש"י, ועי' בחזו"א בסימן פ"ט סקט"ז מש"כ להעיר כמה מילי בדבריו, ועי' בגאו"י במש"כ לפרש ד' רש"י.

התוס' פירשו דהבוסתנא הוקף ולבסוף פתח והרחיקו ד' ועשו כותל ונפל הכותל, וס"ד דרב דימי דכיון דפעם אחת היתה מוקפת לדירה שרי אף כשנפל הכותל ולא יצא מהתירו, ומסיק דכל שנפל הכותל אסור, ובד' הטוש"ע בסימן שנ"ח סי"ד מבו' דטעם האיסור בזה, הוא משום דכיון שנפל הכותל שהוקף הבוסתנא עי"ז לדירה, בטל ההיקף לדירה,[[181]](#footnote-182) ובמ"ב שם ס"ק ק' כתב דהא דל"מ הוא אף בגונא דהפיל את המחיצה בידים כדי לסמוך על המחיצה הראשונה.

והנה התרוה"ד בסימן ע"ה כתב, דבהוקף ולבסוף פתח יש לו תקנה לשפוך עפר מב' צידי החומה ולמעט את גובה חומה מי"ט, ויניח כך העפר בצד החומה שבת אחת לפחות, ואח"כ יפה כל העפר שם ונמצאת המחיצה חזרה למקומה, ומהני מחיצה זו להקיף לדירה, ואע"ג דמחיצה זו נעשית מאלי' ע"י שפרץ שם, דמי למה שאמרו דאם נבלעו מחיצות התחתונות מהני המחיצות העליונות אף דנעשית המחיצה מאלי'.[[182]](#footnote-183)

והגר"א בסימן שנ"ח ס"ב הק' ע"ז מדינא דהכא, דאף דכשהרחיק ועשה כותל חשיב כמו שנפרץ הכותל הראשון,[[183]](#footnote-184) אפ"ה ל"מ וחוזר לאיסורו, עכ"ד,[[184]](#footnote-185) - ובשעה"צ שם סקצ"ח מבו' דפירש לדבריו, דהוא משום דהכא איירי אף כשהפיל את המחיצה בידים כדי לסמוך על המחיצה הראשונה, ואפ"ה ל"מ, וה"נ כשנוטל העפר ל"מ להקיף את המקום לדירה,[[185]](#footnote-186) - ועיי"ש שכתב בדעת התרוה"ד, דהא דמהני כשנוטל העפר הוא משום דעשה מעשה בגוף הכותל שהרי היתה מתחילה סתימה בעפר וחוזר וחופר העפר שעל גבה ודינו כאילו עושה גידוד חדש, משא"כ הכא דלא עביד בה כלום, עכ"ד, ולכאו' הוא כמש"כ בשעה"צ שם סקל"ה להקשות, דבגונא דהתרוה"ד חשיב כעושה המחיצה בידים, אך זה שלא כד' התרוה"ד גופי' שכתב דמהני אף שנעשית המחיצה מאלי' ולמד לזה מהא דמהני כשנבלעו מחיצות התחתונות, ועי' עוד בביאוה"ל שם ס"ב במש"כ בזה.

התו"ש בסימן שנ"ח סקל"ח כתב דמקום שהי' בו בית דירה והוקף ואח"כ נפל הבית, אכתי מיקרי מוקף לדירה, ול"ד לדינא דהכא דכל שנפל הכותל שהקיפו לדירה בטל ההיקף לדירה, דשאני הכא דמעיקרא ל"ה מוקף לדירה, ועיי"ש גם מש"כ לחלק ממש"כ המג"א שם סק"ה, וצ"ב, - והביאוה"ל שם סי"ד עמד בזה, דמה מהני הא דמתחילה הוקף לדירה, הרי מ"מ עכשיו אינו ראוי לתשמיש הבית, ומי עדיף מנתמלא מים שאין ראויים לתשמיש דאע"ג דהמחיצות קיימות והוקפו לדירה אעפ"כ אסור, ועיי"ש שכתב דאף לדברי התו"ש היינו כשנפל הבית או נסתם הפתח מאליו, אך אם הפילו לבית או בכונה או סתם הפתח בידים ומטעם דאין לו צורך להשתמש בודאי בטיל הקרפף משם דירה אע"פ שהמחיצות קיימות.[[186]](#footnote-187)

בחי' המאירי כתב לפרש, וכ"ה מבו' גם בדבריו בבית הבחירה שפירש כן, דכל היקף הבוסתנא הי' לשם דירה, ואח"כ נפל אחד מכתליו הסמוך לכותל האפדנא ונפרץ ביותר מי', וסבר רב ביבי להכשיר מכח כותל האפדנא, ומסקינן דל"מ משום דכותל האפדנא ל"מ לבוסתנא לא נעשה בשבילו ומחיצה לשמה בעינן, והיינו דכיון דהוי קרפף יותר מבית סאתים, ובאנו לדון דתועיל מחיצת האפדנא להקיפו לדירה, הרי דבזה אמרינן דמחיצה לשמה בעינן, וכל שלא נעשית המחיצה לשמו, אינה מועלת להקיפו לדירה.

וצ"ע, דכיון דכל היקף הבוסתנא הי' לשם דירה, א"כ אף דכותל הבית ל"מ להקיפו לדירה, מ"מ מ"ט לא יהא מוקף לדירה מכח שאר מחיצותיו שנעשו לדירה,[[187]](#footnote-188) - ולכאו' מבו' מזה כמש"כ מהר"י שבאבו בתשו' גוו"ר כלל ג' סימן כ"ג ד"ה ולי הדיוט דמקום שהוקף בג' מחיצות לדירה והמחיצה הרביעית נעשית שלא לדירה, לא חשיב כמוקף לדירה, משום דכל שיש פרצה יותר מי' בהיקף מתבטל ההיקף, ונמצא שנעשה ההיקף שלא לשם דירה, עיי"ש, ולמד לזה מהא דכשפרץ יותר מי' וחזר וגדר מהני זה להקיף לדירה, ולפ"ז הרי דמה"ט כל שנפל כותל הבוסתנא ונעשה כותל האפדנא ככותל לבוסתנא, חשיב דההיקף לדירה נעשה ע"י כותל זה, וכיון דלא נעשה לשם דירה ל"מ.[[188]](#footnote-189)

והמ"ב בסימן שנ"ח ס"ק ק"א כתב דאם אחד מצידי הקרפף הוא כותל של בית והי' פתח ולבסוף הוקף ונפל הכותל, אע"ג דנשארו כותלי גוואי שבבית וכו' נאסר הקרפף, כיון דמחיצות הפנימות לחדרים הפנימים נעשו ולא ליעשות כותל לקרפף, ובחזו"א סימן פ"ט סוסקט"ו תמה ע"ז, דכל הא דאסרינן הכא הוא רק כשהוקף ולבסוף פתח, דכל היקף הבותסנא לדירה הוא ע"י כותל האפדנא, אך כשפתח ולבסוף הוקף, הרי דאף שנפל כותל הבית החוצץ, אכתי הוא מוקף לדירה ע"י שאר הכתלים, וזה כמש"כ הרשב"א והריטב"א דאיירי הכא דההיקף לדירה נעשה ע"י כותל האפדנא, ונראה להדיא דרק משום זה הוא דאסרינן כשנפל כותל האפדנא,[[189]](#footnote-190) אך לכאו' ד' המ"ב מתפרשים כד' המאירי, וכנ"ל,[[190]](#footnote-191) והעירו עוד לד' הפמ"ג באש"א סימן שנ"ח סק"ה שנראה ג"כ שפירש דד' רש"י קיימי אף כשכל היקף הבוסתנא נעשה לדירה, עיי"ש.

**ההוא אבורנקא,** בביאור סוגיין מצינו כמה דרכים בד' הראשונים, **א** בפירש"י בפי' קמא פירש דאבורנקא הוא אילן שצילו מרובה ונוטעין אותו וכו' להתלונן תחתיו בימות החמה, ועשה רב הונא בר חיננא היקף דד' מחיצות קנים, כדי להתיר לטלטל בכל הפרדס, דהא אית בי' שומירה ובית דירה,[[191]](#footnote-192) ורבא שלפינהו דס"ל דל"מ הך תקנתא, וע"ז אמרו בגמ' דאיכא כמה טעמים דל"מ, חדא משום דהוי הוקף ולבסוף ישב, ועוד, משום דשומירה זו עשוי' לצניעותא דיום ולילה בעלמא ולאו דירה היא, ועוד, משום שאינה עשוי' לדור שם אלא להשתמר מה שיניחו שם ול"ה דירה.

**ב** בפירש"י בפי' בתרא פירש, דאבורנקא היא כמין אכסדרא או קובה שבנו בתוך הפרדס, ורב הונא בר חיננא עשה כמין שביל מפתח הבותסנא עד האבורנקא כדי להפסיק בין הדרך לבוסתנא ויטלטל באותו שביל,[[192]](#footnote-193) ורבא שלפינהו משום דס"ל דא"צ לזה, דכיון דבנה אבורנקא בבוסתנא נעשה הבוסתנא כמוקף לדירה, וע"ז אמרו בגמ' כמה טעמים דל"מ האבורנקא לחשוב את הבוסתנא כמוקפת לדירה, חדא, משום דהוי הוקף ולבסוף ישב, ועוד, משום דמחיצות האבורנקא הוו לצניעות ולנחת.

ובד' רש"י מבו' דהי' בית פתוח לבוסתנא, ולפ"ז בע"כ דהא דלא שרי רבא לבוסתנא משום שהבית פתוח לה, אלא משום האבורנקא (דע"ז פרכנן דמחיצות האבורנקא הוו לצניעות ולנחת), הוא משום דהוי הוקף ולבסוף פתח, והא דהתיר משום האבורנקא, הוא משום דהוקף ולבסוף ישב עדיף ומהני, וכ"כ התוס' בפי' קמא.[[193]](#footnote-194)

**ג** הרשב"א כתב דטעמא דרבא דס"ל דא"צ לתיקון זה, ול"ד להוקף ולבסוף פתח דל"מ, הוא משום דשאני התם דלא נתחדשה בתוך כותלי הקרפף שום מחיצה לשם דירה, ומשא"כ הכא שבנו האבורנקא עם כתליו בתוך הבוסתנא, לא גרעי כותלי האבורנקא שנעשו בתוך הבוסתנא לשם דירה מכותל אחר שנתחדש בתוך כותלי הקרפף לשם דירה דמהני להקיפו לדירה, וע"ז פרכינן מהא דעיר חדשה דחזינן דל"מ בנין כותלי הבתים להקיף את העיר לדירה, והא דל"ד להרחיק מן הכותל ועשה מחיצה לשם דירה דהועיל, הוא משום דדוקא כשעשה את ממחיצות הקרפף לשם דירה מהני, ומשא"כ הכא דמחיצות האבורנקא אינם מחיצות הבוסתנא, דנעשו לאבוורקנא ולא לבוסתנא, וכעי"ז כתב הריטב"א.[[194]](#footnote-195)

**עיר חדשה מודדין לה מישיבתה וכו' חדשה שהוקפה ולבסוף ישבה,** הרשב"א והריטב"א כתבו דמייתינן מהתם, דאף דנעשית החומה ע"ד שיבנה בתוכה בתים ואח"כ בנה בתוכה מקצת בתים, לא חשבינן לה כהיקף לדירה, וכ"כ הרשב"א לעיל כ"ד א' דמהכא מוכח, דאף כשעשה את המחיצות ע"מ לעשות שם אח"כ דירה, לא חשבינן לה כמוקפת לדירה, - אך בל' רש"י בד"ה והאי נמי נראה להדיא דאם הי' עושה את היקף הפרדס ע"ד דירה זו שפיר הוה מהני לחשוב את הפרדס כמוקף לדירה,[[195]](#footnote-196) ועמש"נ בזה לעיל כ"ד א'.

כ' אלול ע"ז

דף מס' 8

\***כ"ו א' - איזו היא חדשה ואיזו היא ישנה וכו',** גירסת הר"ח איזו עיר חדשה שישבה ולבסוף הוקפה, ואיזו היא ישנה שהוקפה ולבסוף ישבה, ופירש דהטעם בזה הוא, דכל שנעשית החומה תחילה, כל בנין שבונים בפנים סמוכים על החומה שהיא מחיצה החיצונה, ועיי"ש שפירש לפ"ז בע"א להא דמותבינן מינה הכא, ופירש גם לכל הסוגיא בע"א, וצ"ב.

**מחיצת אדרכלין לא שמה מחיצה, אלמא כיון דלצניעותא עבידא לה ל"ה מחיצה,** בפירש"י כתב דהיינו משום דלצניעותא עבידי ולמחר סתרי לה, וע"כ לאו כלום הוא, וה"נ הכא הויא המחיצה לצניעותא דיום ולילה ולאו דירה היא,[[196]](#footnote-197) וכ"כ בפסקי הריא"ז דמחיצה העשוי' לשם דירה צריכה שתהיה קיימת ועשוי' להניחה שם לעולם, אבל אם עשה מחיצה לפי שעה לצניעות בעלמא ל"מ להקיף לדירה.

אך הרשב"א כתב דמחיצת אדרכלין היא מחיצה שעושין חוצבי אבנים להניח שם כליהם לפי שעה ושלא יראה האדם אותם לעתים כשהם יגעים ונוחים שם או כשהם אוכלין שם לפי שעה כדי לעמוד שם בהצנע, והא דל"מ הוא משום דהיא מחיצה העשוי' לצניעותא בעלמא, וה"נ מחיצות האבורקני, לצניעותא בעלמא הן עשויות לעמוד שם לפי שעה לנוח ולהתענג לרוח היום ושלא יראה אדם העומד שם או האוכל שם לפי שעה, וכעי"ז כתב הריטב"א, וכ"כ הרשב"א בעבוה"ק שער ג' פ"א ה"פ.[[197]](#footnote-198)

**מחיצה העשוי' לנחת לא שמה מחיצה,** בפירש"י כתב דהיינו מחיצה שאינה עשוי' לדור שם אלא להשתמר מה שיניחו שם, וכ"כ הרשב"א והריטב"א, וכ"כ הרשב"א בעבוה"ק שער ג' פ"א ה"פ,[[198]](#footnote-199) - והראב"ד בכתוב שם נחלק ע"ז וכתב דכל המחיצות שבעולם לשמור עשויות, אלא עשוי' לנחת, היינו שהיא עשוי' להניח עליהן כלי תשמישן או לעמוד עליהן בלקיטת הפירות, והוי כמחיצה העשוי' לידרס.

וגיר' הר"ח דמחיצה שאינה עשוי' לנחת אינה מחיצה, וכ"ה גירסת הרמב"ם בפט"ז משבת הט"ו, ופירש דהיינו מחיצה שאינה עשוי' להיות קבועה לעולם כבנין אלא עראי היא.

הרשב"א הק' דכיון דמחיצות העשויות לצניעות ולנחת ל"ה מחיצות, היאך מועילין מחיצות קרפף בית סאתים להתיר לטלטל בתוכן, אף שהן עשויין לנחת ולצניעות בעלמא, וכתב דאף מחיצות העשויות לצניעות ולנחת הוו מחיצה, ואך דל"ה מחיצה לדירה, וכתב דהא דמהני מחיצות חבלים וקנים ואוכפות בשיירא, היינו דאף דאינם מחיצות דירה, מ"מ הוו כמחיצות דקרפ, וע"כ אינם מתירין ביותר מבית סאתים, (וזה כמש"כ הרשב"א בכ"ד דהא דמחיצה שאינה של שתי וערב ל"מ יותר מבית סאתים, הוא משום דל"ה זה היקף לדירה),[[199]](#footnote-200) וכ"כ הרשב"א בעבוה"ק שער ג' פ"א ה"פ דמחיצה שנעשית לצניעות אי"ז מחיצת דירה אלא מחיצת הצניעות ואינה מחיצה גמורה, ולפיכך ה"ה כקרפף, וכ"כ הריא"ז, וכ"כ בתור"פ דמה"ט היא מותר לטלטל באבורנקא עצמו אף דמחיצותיו נעשו לצניעות ולנחת, משום דל"ה יותר מבית סאתים, וכ"כ בטוש"ע בסימן שס"ב ס"א.

אך הרמב"ם בפט"ז משבת הט"ו כתב, ז"ל, כל מחיצה שאינה יכולה לעמוד ברוח מצוי' אינה מחיצה, וכל מחיצה שאינה עשויה לנחת אינה מחיצה, וכל מחיצה שאינה עשויה אלא לצניעות בלבד אינה מחיצה, והמ"מ שם כתב בדעתו, דמחיצה שאינה עשוי' לנחת ומחיצה שאינה עשוי' לצניעות לאו מחיצה הם כלל, ועיי"ש שכתב דמה"ט גריס הרמב"ם כל מחיצה שאינה עשוי' לנחת אינה מחיצה, וכתב דהא דשבת בתל וכו' חשיבא מחיצה, הוא משום דאינה עשוי' להתבטל,[[200]](#footnote-201) וכ"כ בדעתו בספר הבתים שערי איסור הוצאה שער ג'.

הרשב"א כתב דאף דהאבורנקא אינו בית דירה גמורה ואין מחיצותי' חשובות כ"כ לעשות מחיצות הקרפף כמוקפות לדירה מחמתן, מ"מ חשיבות דירה אית לה קצת, דכשבונין כותל אחד מכותלי הקרפף לשם דירת האבורנקא הזו הועיל, והרי הקרפף והבורנקא כהוקף לדירה בכותל זה, וזהו שהתיר ר"ה בר חיננא ע"י קנה קנה פחות מג', - ונתחדש בזה, דהא דל"מ מחיצה העשוי' לצניעות או לנחת, אי"ז גריעותא בהמקום המשמש לכך דאינו מקום דירה, אלא הוי הגריעותא במחיצות, דאינם מחיצות המועילות להקיף לדירה, ודמי למחיצות שאינם של שתי וערב דאינם מועילין להקיף לדירה, וע"כ כל שעושה מחיצה גמורה להקיף את האבורנקא והבוסתנא לתשמיש זה, ה"ז מועיל להקיפם לדירה, והיינו משום דמחיצות הבוסתנא שנעשו לתשמיש הבוסתנא אינם מחיצות העשויות לנחת, וע"כ הם מועילות להקיף לדירה.[[201]](#footnote-202)

אך בד' התוס' מבו' דכיון דמחיצות האבורנקא היו לצניעות ולנחת, ולא חשיב מחיצה, ע"כ ל"מ אף אם הקיפו את הבוסתנא אחר בנין האבורנקא לשם דירה זו.[[202]](#footnote-203)

הביאוה"ל בסימן שס"ב ס"א כתב, דכיון דמחיצות העשויות לשמור מה שבתוכן, ל"מ להקיף לדירה, לכאו' בנין שעושין להכניס שם תבואה או שאר סחורות דינו כקרפף, וגם דמי לרחבה שעשוי' להכניס שם עצים לאוצר, וכל שאין הבית פתוח לתוכה חשבינן לה כקרפף, וכתב דזה תליא אם קרפף מקורה דינו כקרפף, ועוד די"ל דבנין חשוב כמו מאגאזי"ן לכו"ע אין שייך בו שם קרפף כלל, ועיי"ש שכתב עוד דאם משתמש בו גם שאר צרכי ביתו הוא בכלל דירת אדם בכל גווני, ועמש"כ ע"ז בחזו"א סימן פ"ט סקי"ז.

**מערב לה לכולה מחוזא ערסייתא ערסייתא משום פירא דבי תורי,** בפירש"י כתב דהיינו דל"מ המחיצות שעשו בראשי המבואות לצרף את המבואות ולעשות העיר אחת, אף שהיו מחיצה של קיימא, משום שנעשו לנחת להשתמר הגרעינים, והריטב"א הוסיף לפרש דמפני זה ל"ה מחוזא חשובה כסתומה ומוקפת לשם דירה, וכמפולשת דמיא לענין שאין מערבין את כולה, כי אין המחיצות חשובות מחיצות של קיימא לצרף את כולה לעשות כל העיר אחת,[[203]](#footnote-204) - אך התוס' וש"ר פירשו דהא דלא עירב את כל העיר יחד, הוא משום פירא דבי תורי המפסקת בין ערסא לערסא, שהיתה יתירה מבית סאתים ועמוקה י', וע"כ א"א לערב את העיר יחד, משום דא"א לטלטל מזל"ז דכרמלית מפסקת ביניהם.

התוס' כתבו דהא דפירא דבי תורי חשיב כקרפף, ול"ד לכריא דפירי דל"ה כקרפף, הוא משום דהתם הפירות ראויים למאכל אדם, אך הריטב"א לעיל כ"ד ב' נחלק ע"ד רש"י שם, וכתב דכריא דפירי דל"ה כקרפף, הוא רק כשהוא עומד בתוך החצר דהוא טפל לחצר לתשמיש בנ"א, אך כשהוא בשוחה עמוקה חשיב כקרפף, - וצ"ע דכיון דהא דהפירא דבי תורי חשיב כקרפף הוא משום דהוי מחיצה העשוי' להשתמר מה שיניחו שם ולא לדור שם, א"כ מה מהני הא דהפירות ראויים למאכל אדם, הרי אכתי הו"ל כמחיצה העשוי' לנחת, ועוד, דהרי מחיצה העשוי' לנחת פירש"י דעשוי' להניח שם טליתותיהן ולבושיהן ושאר כלי תשמישיהן, ומה עדיף מאכל אדם מהני מילי, גם העירו דהפוסקים בסימן שס"ב ס"א לא הביאו דדעת רש"י ותוס' דמחיצה העשוי' לשמור אוכלי אדם הויא מחיצה להקיף לדירה, ובביאוה"ל שם כתב בפשיטות דמקום העשוי להניח תבואה ל"ה כמוקף לדירה, - עוד העירו בזה, דמ"ט לא הקשו התוס' מכריא דפירי רק לפי פירושם, ולא הק' כן על פירש"י.[[204]](#footnote-205)

התוס' הק' על פירש"י דלישנא משמע שאם נסתלקה משם הפירא דהוי מחיצה מעלייתא ולפי' הקונט' אף אם ל"ה הפירא ל"ה ניתר כיון דהוקף ולבסוף ישב, - והחזו"א בסימן פ"ח סקל"ה עמד על דבריהם, דלכאו' זה לא נתישב בפירושם, והיינו דאף אם יסתמו את הפירא, מ"מ כיון דבשעת ההיקף לא הוקף מקום זה לדירה, ע"כ אף אחר שיסתמוהו אינו נעשה מוקף לדירה.[[205]](#footnote-206)

1. ובחזו"א סימן ק"י סקט"ז הק' על דבריהם, דאם בפסין לא חשיב כהיקף לדירה, ואך דמשום מצוה הקילו, א"כ מה השיבו חכמים מדיר וסהר, הרי שאני התם דהוא מוקף לדירה, ואם משום מצוה הקילו אי"ז ענין לדיר וסהר, - אך הרשב"א והר"ן כתבו דחכמים השיבו דכיון דהתירו בדיר וסהר אע"פ שהוא אויר שתשמישו לדירה ואינו מקורה, ה"נ יש להקל בפסין משום קולת הפסין, והריטב"א כתב קצת בע"א, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-2)
2. ובפסקי רי"ד כתב דהא דפסין חשיבי כמוקפין לדירה, הוא משום דבנ"א נכנסים שם ודולין ומשקין שם הבהמות, ומבו' דל"מ הא דהבהמה עצמה נמצאת שם, אלא בעינן שהאדם נכנס לשם לצורך הבהמה, וזה ע"ד מש"כ הרי"ד שם בטעם הא דדיר וסהר חשיבי כמוקפין לדירה, עיי"ש, ונת' להלן. [↑](#footnote-ref-3)
3. ולכאו' מבו' דלא חשיב כהיקף לדירה רק מכח מה שדרים בה בשבת, דאם סגי במה שדרים בה בחול, הרי דאי"ז רק ג' פעמים בשנה, אך בתוס' הגרע"א לקמן כ"ג א' נקט בפשיטות דסגי במה שדרים בחול, עיי"ש, ועמש"נ לקמן כ"ג א' בד' ריו"נ בדין סמוכה לעיר, - וילה"ע בזה מהא דרחבה או קרפף הפתוחין לבית חשיבי כמוקף לדירה, אף דבפשוטו כל השימוש בהן הוא להביא ממנו עצים לבית, וכמש"כ כן בפסקי רי"ד, ובשבת אין משתמשין בו, אך י"ל דהתם כיון דהבית שהוא פתוח להן דרין בו בשבת, חשבינן להקרפף ולהרחבה דהם מכלל הבית, ואכמ"ל. [↑](#footnote-ref-4)
4. והתוס' כתבו לישב עוד דגבי עולי רגלים הקילו והחשיבו פסין כמו מחיצה גמורה כמו שהקילו לענין פרוץ מרובה על העומד, ולכאו' מכוון דבריהם הוא, דכל הא דבחבלים לא חשיב כהיקף לדירה, הוא רק משום דאי"ז מחיצה גמורה, וכדחזינן דאם עשה מחיצה שתי וערב חשיב שפיר כהיקף לדירה, ובפסין הקילו לחשבם כמחיצה גמורה, וממילא דחשיב כהיקף לדירה, - ויש להוסיף, דלרש"י לטעמי' לעיל ט"ו א' דהא דבחבלים לא התירו אי"ז משום דל"ה כהיקף לדירה, אלא הוא משום דהוי היקף גרוע, הרי דמה"ט בפסין שהקילו לחשבם כמחיצה גמורה, שרי אף ביותר מבית סאתים.

   ובחזו"א סימן קי"ב סקט"ז מבו' שפירש עיקר ד' התוס' בע"א, דהגריעותא בחבלים אינה משום דאי"ז היקף לדירה, אלא משום דהוי מחיצות גרועות, ואך שהק' התוס', דכיון דאף בשיירא שהקילו להתיר מחיצות גרועות, לא התירו כשיש בית סאתים פנוי, ה"נ בדין דבפסין לא יתירו כשיש בית סאתים פנוי, וע"ז כתבו דשאני בפסין דהוא קבוע טפי וכל מה שבתוך ההיקף נטפל לדירה, או דבפסין הקילו טפי משום מצוה, ועיי"ש שנקט לפ"ז דגם לתי' בתרא דהתוס' חשיבי פסין כמוקף לדירה, ונחלק ע"ד הביאוה"ל בסימן שנ"ח ס"א, עיי"ש, ובעיקר ד' הביאוה"ל צ"ע, דגם לדעת הריטב"א דחבלים ל"מ משום דאי"ז דירה קבועה, הרי כ"ז הוא משום דהוו המחיצות גרועות, אך מחיצות גמורות הרי שפיר מהני אף בכה"ג, (ועד"ז צ"ע גם במש"כ הרשב"א לקמן כ"ה ב' בסוד"ה ולפיכך, דבשיירא מדינא הו"ל כקרפף, משום דהמחיצות עשויות לנחת ולצניעות בעלמא, עיי"ש), וי"ל, - ובעזה"י יתבאר עוד בענין זה דהיקף לשעה לקמן כ"ו א'. [↑](#footnote-ref-5)
5. בפי' ר"ח לקמן כ"ב א' כתב דסהר הוא כגון רחבה שעושין אחורי העיירות ומקיפין אותה להכניס פירות וכיו"ב עראי, וכ"כ בס' העתים סימן קכ"ד, - והערוך בע' סהר כתב דסהר הוא ל' היקף והוא חצר שאין לה תקרה, וצ"ע לפ"ז מהו סהר ומהו חצר, - והרמב"ם בפיהמ"ש כתב דסהר הוא בית האסורים, וכ"כ בפי' רחב"ש, ועמש"כ בזה בתוי"ט. [↑](#footnote-ref-6)
6. אך בפיהמ"ש הנדמ"ח בר"פ כל גגות כתב דמקומות שאינם עשויים לדירת "אדם" הם הנקראים קרפיפות, ומבו' דמקום המשמש לדירת בהמה חשיב כקרפף. [↑](#footnote-ref-7)
7. וצ"ע שלא הביא לד' רש"י לקמן י"ט ב' דהוא משום דהרועה דר שם בלילה, וצ"ע כן גם בד' הנובי"ת או"ח סימן מ"ז שכתב דלא מצא בשום אחד מהפוסקים ראשונים ואחרונים דבדיר וסהר בעינן שידור שם השומר, ועמד ע"ז בהגה' האור גדול שם, (וצ"ע גם שלא הביא ד' הרשב"א בעבוה"ק), - ומש"כ הביאוה"ל ללמוד כן מד' רש"י לקמן שכתב דאויר שתשמישו לדירה היינו דהוא משמש לכניסה ויציאה תמיד, וקאי גם על דיר וסהר, העירוני לנכון דכ"כ גם ריו"נ לעיל בספ"ק, אף דאיהו גופי' כתב דדיר וסהר יש בהן בית לרועה, - ונראה מזה דתרוייהו צריכי, דכיון דיש שם בית לרועה והוא נכנס ויוצא מבית זה תמיד בכל הדיר והסהר, ע"כ חשיבי הדיר והסהר עצמם כמוקפים לדירה, והרי מה שאמרו לקמן שם דהוי אויר שתשמישו לדירה, לא קאי על בית הרועה דהוא מקורה, אלא קאי על הדיר והסהר עצמן דאינם מקורים, והיינו דל"מ כניסה ויציאה בפנ"ע אלא כשהם חלק מדירה גמורה, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-8)
8. ועיי"ש שהק', דכיון דדיר וסהר הוה דבר המטלטל דוחק גדול לומר דהוא דירה קבוע ליום ולילה לשומר, והעירו די"ל דכיון דבכל מקום שהוא מוליך את הדיר והסהר הוא לן עמהן, שפיר חשבינן לה כדירתו, וכל הא דבורגנין לא חשיבא כדירה, הוא משום דבלילה הוא דר בביתו, ודירתו במקום השמירה ל"ה דירה קבועה. [↑](#footnote-ref-9)
9. אך בפי' ר"ח לקמן כ"ב א' כתב דמוקצה הוא מקום גבוה שנעשה מוקצה מן רה"ר ומן הכרמלית, וכ"כ בס' העתים סימן קכ"ד, ולכאו' היינו דמחיצותיו הם ע"י גבהו דהו"ל כתל גבוה י', - ולכאו' צ"ל דאיירי כשנעשה ע"י אדם לדירה, דאל"כ מ"ט חשיב כמוקף לדירה. [↑](#footnote-ref-10)
10. וצ"ע דלהדיא כתב בפירש"י בביצה ל' א' דבמוקצה שהוא רחבה שאחורי הבתים נותנין עצים וכל דבר "שאין דעתו ליטול עד זמן מרובה", וכ"נ גם בפירש"י בשבת קנ"ז א' ד"ה אבל. [↑](#footnote-ref-11)
11. אך בד' התוס' לקמן כ"ג א' סוד"ה ובלבד, ותו"י לקמן כ"ג ב' ד"ה נזרע רובו, מבו' דקרפף גרע ממוקצה, אף כשהוא פתוח לבית, משום דמוקצה תשמישו רב, וכ"כ הרא"ש בסו"ס ב' דרחבה עדיפא מקרפף. [↑](#footnote-ref-12)
12. והפמ"ג באש"א סימן שס"ו סק"י כתב דביהכנ"ס יותר מבית סאתים שהוא מחוץ לחומת העיר הוי כרמלית, וכ"ה בערוה"ש סימן שנ"ח ס"ו דביהכנ"ס לא חשיב כמוקף לדירה, (אך משמע בדבריו דהיינו אף כשהוא בתוך חומת העיר), ולכאו' לפ"ד הביאוה"ל יש מקום לדון דביהכנ"ס חשיב כמוקף לדירה, - ושו"ר בחזו"א סימן ק"י סק"כ ד"ה והנה שכתב בתו"ד דביהכ"נ מיקרי מוקף לדירה לענין טלטול, וכ"ה מבו' גם בדבריו בסימן צ' סקכ"ז, וצ"ע דלפי דבריו דמקום המשמש לשאר צרכי האדם לא חשיב כמוקף לדירה, מ"ט ביהכנ"ס חשיב כמוקף לדירה, גם צ"ע מדבריו בסו"ס קי"ב שכתב דמקום השוק ל"ה מוקף לדירה רק משום שאוכלים שם ויש שם בור.

    ובעיקר הנידון בדין ביהכנ"ס, לכאו' יש ללמוד לזה ממש"כ התוס' דחצר המשכן לא היתה מוקפת לדירה, והעזרות היו מוקפין לדירה משום שהיו שומרים שם כל הלילה, ולכאו' כ"ש דביהכנ"ס לא חשיב כמוקף לדירה, דחצר המשכן עדיף טפי, שאף היו אוכלים שם קד"ק, ואפ"ה לא חשבינן לה כהיקף לדירה, (ובאמת צ"ע בטעמא דמילתא דמ"ט לא חשיב זה כהיקף לדירה). [↑](#footnote-ref-13)
13. והרשב"א בסו"ד כתב דאין לומר דהכא גרע טפי משום דהוי מחיצות גרועות, וכמש"כ התוס', שהרי חזינן דלחכמים הקילו בהן יותר מקרפף דעלמא, ולא שמענו דר' יהודה החמיר בהן יותר מקרפף דעלמא. [↑](#footnote-ref-14)
14. ובתוס' הרא"ש שם הק' ע"ז, דהכא ליכא מאן דפליג על ר"ש בן אלעזר, וכעי"ז הק' בתר"י שם, ועוד דהכא שרי אף באויר שתשמישו לדירה, והתם ל"ה כד' אמות אלא בבית, ועי' בתוס' רי"ח משה"ק עוד בזה, ועי' בחי' שנד' ע"ש הריטב"א שם במש"כ לישב. [↑](#footnote-ref-15)
15. והתו"ש בסימן שנ"ח שם כתב לדקדק כן מפירש"י לקמן ק' א' ד"ה משום, ועיי"ש שכתב דאף שכתב רש"י לעיל ט"ו דהא דל"מ הוא משום דבע"כ הוא דר בה, מ"מ כל שהוא דר שם תמיד לא מוכחא מילתא דבע"כ הוא דר בה, וחשיבא כמוקפת לדירה, עכ"ד. [↑](#footnote-ref-16)
16. ואמנם יש מקום לומר, דכל שהוא דר שם ביום ובלילה, הרי דהגם דהטעם שהוא קובע דירתו שם הוא משום צורך השמירה, מ"מ עכשיו כבר נקבע דירתו שם, ורק כשאינו שם אלא ביום, ולא קבע דירתו שם, אלא הוא שוהה שם לצורך השמירה, ל"ה כדירה, - אך טעם זה אינו מתישב בעזרה, דחזינן דאף דלא קבעו דירתם שם, מ"מ כיון שהיו שם ביום ובלילה חשבינן לה כדירה.

    עוד יש להעיר בזה, דבד' ריו"נ לקמן כ"ג א' מבו' דחלוק דין שומירה מדין בית דירה, דבבית דירה סגי שהוא דר שם לפרקים, ובשומירה בעינן שידור שם בקביעות יום ולילה, ולפ"ז י"ל דלעולם הא דבורגנין לא חשיב כדירה הוא משום דהוא עשוי לאויר שחוצה לו, וע"כ ל"ה כדירה גמורה דסגי במה שדרים שם לפרקים, ואך דמ"מ כל שדר שם בקביעות יומם ולילה, אף בכה"ג חשיב כדירה, אך בעיקר ד' ריו"נ לא נתברר אם בהני גווני דשומירה ובית דירה חשיב כהיקף גמור לדירה, או ל"מ רק בבית סאתים לדעת ר' יהודה, ועמש"נ בזה לקמן שם בהערה כ'. [↑](#footnote-ref-17)
17. ועיי"ש שכתב דלעולם אף אם הוא דר בה ביום ובלילה ל"מ, ועזרה שאני דהוא נמצא בה לרצונו לשמחה של מצוה, ול"ד לשומירה דאין לו בה צוותא דעלמא והוא דר בה שלא בטובתו, וצ"ע דאם עזרה חשיבא כדירה מעליא, מ"ט הוצרכו התוס' לקמן להא דהיו שומרים שם בלילה. [↑](#footnote-ref-18)
18. ובהגה' היעב"ץ הק', דגם במשכן היו שומרים כל הלילה, והגרח"ק שליט"א בס' שיח השדה ח"ג כתב בשם אביו הקה"י דבמשכן היו שומרים מבחוץ, וע"כ לא חשיבא חצר המשכן כמוקפת לדירה. [↑](#footnote-ref-19)
19. ובתשו' הרשב"א החדשות סימן כ"ו מבו', דה"נ לענין הא דקרפף וחצר ב' רשויות הם ואסור להוציא מזל"ז, לא סגי בשומירה ובית דירה, עיי"ש, וכ"כ הרשב"א הר"ן לקמן כ"ד א', וכ"ה בחי' המאירי בסוגיין, - אך לדעת רש"י דחשיב כהיקף גמור לדירה, בפשוטו אף חשיב רשות אחת עם החצר, וכ"כ בחזו"א סימן קי"ב סק"ו דד"ז תליא בפלוגתת רש"י ותוס', ועיי"ש שלמד לזה מד' הרא"ש בסו"ס ב', וכ"ה גם בתו"י בע"ב, ועי' בדבריו בסימן פ"ח סקכ"א שכתב לדון בזה. [↑](#footnote-ref-20)
20. ובדעת רש"י דחשיבא הגינה כמוקפת לדירה, ולא אמרינן דהזרעים מבטלין את הדירה, כתבו התוס' בע"ב ד"ה נזרע דהוא משום דאין זרעים מבטלין דירה אלא ביותר מבית סאתים, אך לא נתישב בזה מש"כ בתורי"ד דריב"ב שרי אף ביותר מבית סאתים, ועמש"נ בזה להלן בע"ב. [↑](#footnote-ref-21)
21. וכן נקטו הבית מאיר בסימן שנ"ח ס"א והשעה"צ שם סקט"ז בדעתו, דשומירה ובית דירה ל"ה היקף גמור לדירה, ול"מ אלא בבית סאתים, - אך צ"ע לפ"ז במש"כ ריו"נ דבשומירה דרים בקביעות יומם ולילה כל השנה, ולכאו' הוצרך לזה משום דאל"כ הו"ל כבורגנין דל"ה כהיקף לדירה, וכ"ה מבו' בד' הביאוה"ל בסימן שנ"ח ס"א, אך אם באמת לא חשיב כהיקף גמור לדירה, מ"ט הוצרך לזה, ושמא דקדק ריו"נ כן מדתני שומירה או בית דירה, וכיון דשומירה מהני כ"ש בית דירה, ומזה הוכיח דשומירה ל"מ רק כשדר שם יום ולילה בקביעות, ובית דירה מהני אף כשדר שם לפרקים, - עוד צ"ע, דהרי בד' ריו"נ גופי' לקמן צ"ט ב' מבו' דשומירה שדרים בה יום ולילה חשיבא כמוקפת לדירה, וכמו שדקדקו התו"ש בסימן שנ"ח סק"א והביאוה"ל שם מדבריו, וא"כ מ"ט נימא דהכא אי"ז היקף גמור לדירה. [↑](#footnote-ref-22)
22. ויש להוסיף, דאף שכתב החזו"א בסימן פ"ח סקי"ז דלא חשיב כהיקף לדירה אלא מקום לינה או הפתוח לו, וא"כ אם השומירה עצמה לא חשיבא כמקום דירה, היאך מהניא לחשוב את הקרפף למקום דירה, היינו רק לפ"מ דקי"ל דסמוכה לעיר לא חשיבא כמוקפת לדירה, אך לההג"א לטעמי' דסמוכה לעיר חשיבא כמוקפת לדירה הרי מבו' דאף דאין הקרפף חלק מדירה גמורה, מ"מ כיון שהוא עומד להתמש בו תדיר חשיב כמוקף לדירה, וע"כ ה"נ מהני השומירה לחשוב את הקרפף כמוקף לדירה. [↑](#footnote-ref-23)
23. וע"כ ודאי דלדעתם כל הא דמהני שומירה ובית דירה הוא רק בפתח ולבסוף הוקף, וכ"ה במג"א בסימן שנ"ח סק"ד בדעת ההג"א, עיי"ש, - ועי' עוד במ"ב בסימן שנ"ח סקי"ז ככתב דאף להסוברים דסמוך לבית או לעיר חשיב כהוקף לדירה, היינו רק כשבנה הבית ואח"כ הקיף, אך אם הקיף ואח"כ בנה ל"מ, ככל פתח ולבסוף הוקף דל"מ, והחזו"א סימן פ"ח סקל"ג עמד ע"ז דמשמע דההיתר בזה הוא דומיא דריב"ב בבית סאתים, והתם משמע דאין חילוק, אך להנ"ל הרי לדעות אלו דשומירה וכו' הוי היקף לדירה גמור, היינו רק בפתח ולבסוף הוקף. [↑](#footnote-ref-24)
24. והשעה"צ בסימן שנ"ח סקי"ט תמה ע"ד ההג"א, דבד' האו"ז אין שום משמעות לזה, אלא שהעתיק בדברי ריב"ב פירש"י, ומזה לא מוכח כלל, כמו שאינו מוכח דרש"י ס"ל סברא זו לפסק הלכה, עכ"ד, וצ"ע דלכאו' גם מד' רש"י מוכח דמהני שומירה וכו' אף ביותר מבית סאתים, וכנ"ל, וכ"ה בחזו"א סימן קי"ב סק"ו, ומשה"ק השעה"צ עוד, דהאו"ז עצמו פירש דינא דרחבה כפירש"י, והרי דל"מ הא דהוא בתוך העיר לחשבו כמוקף לדירה, כבר נת' לעיל דזה מתישב למש"כ בפסקי הריא"ז דשאני רחבה דאין משתמשין בה תמיד, - אך הבית מאיר שם ס"א כתב די"ל דמודה רש"י ?. [↑](#footnote-ref-25)
25. ומבו' דלא חשיב כהיקף לדירה אלא כשהוא עומד לדירה בשבת, וע"כ אם הוא חוץ לתחום דאין יכול לטייל שם בשבת לא חשיב כדירה, ועמש"נ בזה לעיל בהערה ג', וצ"ע. [↑](#footnote-ref-26)
26. והנה אמנם המאירי לקמן כ"ד א' כתב דהזרעים העשויים לטיול ולצאת לשם תמיד לטייל שם ולהריח אין אלו מבטלות מחיצות והיקף דירה הוא אע"פ שנזרע, וכתב דמה"ט רבים מקילין בפרדסים הסמוכים לבתיהם, עכ"ד, אך העירו די"ל, דשאני התם דמקום הטיול מצורף לבית, דבכה"ג חשבינן לה כחלק מדירתו, וכל הא דל"מ היקף לטיול, הוא במקום העומד בפנ"ע ומשמש לטיול, ועי' עוד בענין זה בד' הריטב"א לקמן כ"ה ב' בסוגיא דאבורנקא, ויתבאר בעזה"י במקומו. [↑](#footnote-ref-27)
27. ומצאנו בתשו' הרשב"א החדשות סימן כ"ו שכתב השואל להוכיח דמותר לטלטל מבית לקרפף בית סאתים שלא הוקף לדירה, מהא דשרי ריב"ב בקרפף שיש בו בית דירה, אף דלא חשיב זה כהיקף לדירה, ועדיין תורת קרפף עליו, דבשלמא אם מותר לטלטל מבית דירה לתוכה ומתוכה לבית דירה ניחא דבית דירה מתירתה, דאיידי דאית בה דירה חשיבא כולה גנה כאלו מוקפת לדירה, אלא אי אמרת אסור לטלטל מבית דירה לגנה, היאך אפשר לומר שתהא בית דירה מתירתה, והלא אף היא עצמה אסורה עמה, ומכיון שאף היא אסורה עמה הרי דינה כאילו אינה, מי איכא מידי דהיא גופא מיתסרא ואידך משתריא אמטולתא, לדידה לא מצלא לאחריני מצלא, והרשב"א השיב ע"ז דאף דאסור להשתמש מן הבית לתוכו, מ"מ מהני הבית לחשבו כמוקף קצת לדירה, דומיא דסמוכה לעיר דחשיבא כמוקפת קצת לדירה אף דאין משתמשין מן העיר לתוכה, עכ"ד, והסכים לזה בחי' המאירי בסוגיין, - ולפ"ד החזו"א צ"ל דמודה הרשב"א דכל שאסור להשתמש מן הבית לתוכה א"א לחשבה כמוקפת לדירה גמורה, ואך דלדינא דריב"ב דל"ב היקף גמור לדירה סגי בזה, דומיא דהא דמהני אף בסמוכה לעיר. [↑](#footnote-ref-28)
28. ולכאו' זה ניחא רק לדעת הסוברים דפסי ביראות חשיב כהיקף לדירה, או דכל הא דלא חשיב כהיקף לדירה הוא משום דאי"ז תשמיש קבוע, אך למש"כ בתוס' הרא"ש בריש פירקין דלא חשיב כהיקף לדירה אלא כשלנים שם, אף הכא ל"מ בור שיח ומערה לחשבו כהיקף לדירה. [↑](#footnote-ref-29)
29. בתו"ש סימן ש"ס סקי"ד כתב, דגם במחיצות חבלים שלא התירו יותר מבית סאתים, ה"נ לא התירו כשארכו יותר מפי שנים ברחבו, וכתב דאין לומר דהתם קייל טפי, דהרי גם שיעורא דהתם ילפינן מחצר המשכן. [↑](#footnote-ref-30)
30. ולכאו' י"ל, דלא חשיב זה כג' חילוקים, והיינו משום דהוי זה דין אחד, דכל שהקרפף הוא בהיקף גדול הוי ככרמלית, ואיכא תרי גווני דחשיב כהיקף גדול, או כשהוא יותר מבית סאתים, או כשהוא בית סאתים וארכו יותר על פי שנים ברחבו, ועי' בקובץ ביאורי ענינים להר"א גרבוז שליט"א במש"כ לישב בזה בע"א. [↑](#footnote-ref-31)
31. ובחזו"א סימן פ"ט סקי"ב כתב דלפ"ז ה"נ יש להתיר כשהוא סמוך לעיר, ועיי"ש שהק' דא"כ מ"ט הוצרך הרשב"א שם להעמיד כשיש שם שומירה וכו', תיפו"ל משום דסמוכה לעיר. [↑](#footnote-ref-32)
32. והר"ן לקמן שם כתב דהר"מ ב"ר שניאור למד לזה מהא דלר"ע אף דאריך וקטין אסור, מ"מ מהני בזה שומירה ובית דירה, וה"נ בארכו יותר על פי שנים ברחבו, מהני שומירה ובית דירה, דארכו יותר על פי שנים ברחבו לדידן, הוי כארכו יותר על רחבו לר"ע, - אך בדעת הרשב"א שכתב דלא מצינו לזה עיקר בגמ', אף דאיהו גופי' כתב במשנתינו דבאריך וקטין לר"ע מהני שומירה ובית דירה, נראה דהוא משום דלא מצינו דמהני שומירה ובית דירה, אלא בגונא דהו"ל כחצר המשכן, כקרפף בית סאתים לריב"ב, וכארכו יותר על רחבו לר"ע, אך בארכו יותר על פי שנים ברחבו דאיסורו הוא משום דאינו כחצר המשכן, יש לדמותו ליותר מבית סאתים דלא סגי בי' בשומירה ובית דירה. [↑](#footnote-ref-33)
33. ונראה דהיינו, משום דכל שאין ארכו יותר מק' אמה, ואם הי' מוסיף על רחבו עד שלא יהא ארכו יותר מפי שנים ברחבו הי' מותר, אין לאסור מכח מה שמיעט את רחבו, וע"כ לא אסרינן רק כשארכו הוא יותר מק' אמה, דהוא יותר ממידת האורך הראוי' לבית סאתים, - ויש להוסיף, דלכאו' עד"ז הוא גם לדעת ר"ע דאסר באריך וקטין, דלא אסר אלא כשארכו יותר מע' אמה ושירים, דהוא יותר מהאורך הראוי לבית סאתים מרובע, אך כל שאין ארכו יותר על ע' אמה ושירים, אף דהוא יותר מרחבו שפיר שרי, ולא מצינו דלדעת ר"ע לעולם אין מתירין קרפף שאינו יותר על בית סאתים, אלא כשהוא מרובע ממש, - וכ"ה בל' רש"י במתניתין, שפירש בהא דתנן אם הי' ארכה יתר על רחבה, דהיינו דמיעט רחבה והוסיף על ארכה, והרי דרק בכה"ג הוא דאסור, אך אם לא הוסיף על ארכה, אלא שמיעט רחבה והוי ארכה יתר על רחבה, שפיר דמי.

    עוד יש להוסיף, דאין לסייע לד' החזו"א מסתימת ד' הראשונים שלא פירשו דהא דאסרינן בארכו יותר על פי שנים מרחבו הוא רק כשארכו יותר ממאה אמה, דמלבד די"ל דלא הוצרכו לפרש כן, דכיון דאם הי' רחבו יותר הי' מותר אין לאסור מכח מה שמיעט את רחבו, גם כיון דכמה מקמאי נקטו לדין זה בחצר שהיא בית סאתים, הרי דבזה כל שארכו יותר על פי שנים ברחבו אסור, ויש לפרש דמה"ט הוא שנקטו לדין זה בחצר שהיא בית סאתים, דלעולם מודו דהא דאסרינן בזה הוא אף בחצר פחותה מבית סאתים, ואך דשיעורא דארכו יותר על פי שנים ברחבו הוא כפי מידת בית סאתים, ודו"ק. [↑](#footnote-ref-34)
34. ובעיקר הפלוגתא בזה, נראה דהוא פלוגתא ביסוד דינא דארכו יותר על פי שנים ברחבו, דלדעת החזו"א הוי זה דין בפנ"ע, דמלבד הא דבעינן שלא יהא הקרפף יותר על בית סאתים, גם בעינן שלא יהא ארכו יותר על פי שנים ברחבו, אך לדעת המ"ב ביסוד הדברים הוא חד דינא, דבעינן שלא יהא הקרפף יותר על בית סאתים, וגם בעינן שלא יהא ארכו יותר מהאורך הראוי לבית סאתים, שהוא ארכו פי שנים כרחבו כחצר המשכן.

    ויש מקום לדון נפ"מ בזה, למש"כ הרא"ש לדון דקרפף בית סאתים שהוקף לדירה ונזרע לא בטל דירתו, ויש לדון אם היינו אף כשארכו יותר על פי שנים ברחבו, ולדעת החזו"א לכאו' אף בכה"ג לא בטל דירתו, אך לדעת המ"ב י"ל דכיון דארכו יותר על האורך הראוי לבית סאתים, דמי לקרפף יותר על בית סאתים שהוקף לדירה ונזרע דבטל דירתו, אך אי"ז מוכרח. [↑](#footnote-ref-35)
35. ובתשו' מנחת יצחק ח"ב סימן י' כתב בביאור קו' התוס', דכיון שכשבא להקיף הוא חול, דבשבת אין עושין מחיצה, ואז אין נ"מ אם הוא כך או כך, ורק כשיבא שבת אז יהי' נפ"מ, וממילא בחול דאין נפ"מ לענין איסור, מותר לעשות כמו שרוצה, עכ"ד, ולכאו' א"צ לזה, אלא דכיון דליכא מצוה בההיקף והוא להתיר איסור הטלטול, הרי דכיון דשרי לטלטל בין במרובע ובין בארכו פי ב' כרחבו, אין מקום להצריך לכתחילה לעשות כך או כך, וכ"ה מבו' בד' הריטב"א, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-36)
36. ויש שכתבו לדון, דכ"ז הוא כשנזרע רובו, דעי"ז בטל עיקר ההיקף לדירה, אך כל שנזרע מיעוטו ויש בו יותר מבית סאתים, הרי דאף דהמקום שנזרע נאסר, ומכח זה אסור כל ההיקף דהוי פרוץ למקום האסור, מ"מ לא בטל עיקר ההיקף לדירה, שהרי אכתי רוב ההיקף הוא לדירה, וכל שנסתלקו הזרעים חזר להתירו, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-37)
37. יש להסתפק בגונא דאינו יותר על בית סאתים, אך ארכו יותר על פי שנים ברחבו, אם הזרעים מבטלין לדירתו, וכעי"ז נסתפק החזו"א בסימן פ"ט סק"י בהא דרחבה וגג שאינם יתר על בית סאתים לא חשיבי כקרפף, אם הוא אף כשארכם יתר על פי שנים ברחבם, ויש מקום לתלותו במש"נ לעיל ביסוד דינא דארכו יותר על פי שנים ברחבו, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-38)
38. והנה אמנם מבו' בסוגיין דכל שהקרפף הוא יותר מבית סאתים, אף שלא נזרע אלא בית סאתים, בטלה דירתו, ואף בגונא דלא בטלה דירת שאר הקרפף, משום דהמקום שנזרע הוא מיעוט הקרפף, ונתחדש לפ"ז, דבמקום שהוא יותר מבית סאתים, לא חזינן לי' כ"כ כמקום דירה, ואף אם באנו לבטל תורת דירה ממקצתו, ה"ז בטל טפי מבמקום שאין בו אלא בית סאתים. [↑](#footnote-ref-39)
39. והיינו משום דלדעת התוס' ודעימייהו דשומירה ובית דירה אי"ז היקף גמור לדירה, אין ללמוד מזה דבבית סאתים אין זרעים מבטלין לדירתו, וכ"ה להדיא בד' הרשב"א והר"ן במשנתינו דכל הא דמהני שומירה ובית דירה לגינה אף שהיא זרועה, הוא משום דלדינא דריב"ב בבית סאתים ל"ב דירה גמורה, - וצ"ע בד' התו"י דמשמעות דבריהם דקיימי לדעת התוס', דרק בסו"ד העמידו דבריהם לפ"ד רש"י, וא"כ היאך שמעינן מינה דבבית סאתים אין זרעים מבטלין לדירה, ועי' בחזו"א סימן קי"ב סק"ו שפירש מכח זה לדבריהם בע"א, ועי' גם בדבריו בסימן פ"ח סקכ"ב, ונחלק ע"ד הביאוה"ל בסימן שנ"ח ס"ט שפירש לד' התו"י כפשוטם, וכ"ה מבו' בפסקי תוס'. [↑](#footnote-ref-40)
40. ועיי"ש בשעה"צ סקס"ז שכתב דהאיסור בזה הוא בודאי, דאין ספיקו של הרא"ש מוציא מידי ודאם של הני רבוותא, ודלא כמשמעות המג"א שם סקי"ב דאין האיסור אלא מספק, ובנזירות שמשון שם נקט ג"כ דהאיסור הוא מספק, וכתב עפי"ז דכיון דהוא מילתא דרבנן, המיקל לא הפסיד. [↑](#footnote-ref-41)
41. וכ"ה מבו' גם בדבריו לקמן כ"ו א', עיי"ש שהוכיח מד' התוס' דקרפף שבתוך חצר לא חשיב כמוקף לדירה, ועמד ע"ז דהרי אף בזרעים נחלקו אם הם מבטלין לדירת חצר, - והיינו משום דס"ל דכל דהוי ההיקף היקף דחצר, ה"ז מועיל אף למקום שנזרע ומכח זה י"ל דאין הזרעים מבטלין לדירה זו. [↑](#footnote-ref-42)
42. ובתשו' חזו"א סימן צ"ה כתב, דכל מש"כ הרא"ש דזרעים אין מבטלין היקף לדירה בחצר, הוא רק משום דמעיקרא הי' משמש כחצר, וגם אחר שינטלו הזרעים ישמש המקום כחצר, עיי"ש, והיינו משום דאם ל"ה משמש מעיקרא כחצר, או אם כבר אינו עתיד לשמש כחצר, אין תורת חצר עליו כלל. [↑](#footnote-ref-43)
43. ועמש"נ לעיל כ"ג א' דאין ללמוד דלא כן ממש"כ השעה"צ בסימן שנ"ח סקט"ז דתשמיש טיול ל"מ ליחשב כהיקף לדירה, דהכא עדיף טפי דמקום הטיול הוא מצורף לבית והוי מכלל דירתו, - וי"ל עוד, דאף אם תשמיש טיול ל"מ לחשבו כהיקף לדירה, מ"מ במקום המוקף לדירה ובאנו להפקיעו מתורת דירה מכח שנזרע, הרי דכל שהזרעים משמשין לטיול אי"ז מפקיעו מתורת דירה, ודמי לנטיעות דאין מפקיעין אותו מתורת דירה, ומ"מ תשמיש הנטיעות עצמו ל"מ לחשבו כהיקף לדירה, וכמבו' כן בד' הבית מאיר סימן שנ"ח ס"א בתו"ד, ובד' השעה"צ שם סקפ"א. [↑](#footnote-ref-44)
44. ובתשו' מהרי"א הלוי ח"א סימן ר"ב צידד דדוקא זרעים מבטלין דירה ולא דשאים, והביא סמך לזה מקרא דבנאות דשא ירביצני, והביא לדבריו בתשו' אמרי יושר ח"א סימן ק"ע. [↑](#footnote-ref-45)
45. אך מה שהתיר עפי"ז בעירוב שבעיר שיש בה גינות יותר מבית סאתים, צ"ע, דאף דנימא דבכה"ג ליכא לדינא דזרעים דמבטלין ההיקף לדירה, מ"מ כיון דמקומות אלו אינם עומדים לדירה, מה מהני הא דמחשבתו להקיף כל העיר לדירה, הרי בפועל אין מקומות אלו עומדין כלל לדירה, ועד"ז צ"ע גם במה שסמכו להתיר בכה"ג עפי"ד הדבר שמואל, אף בגונא דמקומות אלו אינם עומדים לדירה כלל, (דבגוונא דהדבר שמואל י"ל דהיו מקומות אלו עומדין לדירה, וכמבו' בדבריו שם בטעם השני).

    ואמנם יש לדון בזה למש"כ החזו"א בסימן פ"ט סק"ז ללמוד מד' הריטב"א לקמן כ"ד ב' דקרקעות שבאמצע העיר אינם נעשין קרפיפות אף שאינם עומדין כלל לתשמיש דירה, וכ"נ מד' הבית מאיר בסימן שנ"ח ס"א שחילק בדין גינה של אילנות, דהיכא דהיא בהיקף בפנ"ע חשיבא כקרפף, והיכא דאינה היקף בפנ"ע לא חשיבא כקרפף, ודו"ק, והא דנזרע בית סאתים נעשה קרפף, הוא משום דנזרע גרע טפי, ולכאו' הטעם בזה, דבנזרע דל"מ בו היקף לדירה, ל"מ הא דהוו בהיקף אחד עם המקום המוקף לדירה, ומשא"כ במקומות דמהני בהו היקף לדירה אלא שבפועל אינם עומדים לדירה, הרי דכל דהו"ל היקף אחד עם המקום המוקף לדירה, שפיר דמי, אך גם לפ"ז הרי דכ"ז הוא כשאין למקומות אלו היקף בפנ"ע כלל, אך כל שיש להן היקף בפנ"ע והן פרוצין ביותר מי', הו"ל כקרפף, והן אוסרין כל העיר, וכמש"כ החזו"א שם, וגם בעיקר הדין בזה, עי' בחזו"א סימן קנ"ו לסימן שנ"ח שכתב דשטחים שסביבות העיר שאין להם שום תשמיש, אף שהן תוך היקף העיר, דינם כקרפף, (ואמנם י"ל דהיינו רק כשהם סביבות העיר, ולא כשהם בתוך העיר, וצ"ע), ועי' עוד בדבריו בתשו' סימן צ"ה בזה. [↑](#footnote-ref-46)
46. אך בל' רש"י לקמן בסוגיין ד"ה הו"ל קרפף, נראה להדיא דבכל גינה ל"מ היקף לדירה, ואף אם הוקף אחר שנעשה גינה, עיי"ש, - ויש להוסיף, דיש שכתבו ללמוד מד' הביאוה"ל בסו"ס שנ"ח, דכל הא דאסרינן בנזרע הוא רק כשזרע בידים, אך נראה דאין ללמוד כן מדבריו, דמה שהביא שם מנזרע, היינו דמהתם חזינן דאף אם בשעת ההיקף הי' לדירה, מ"מ אם אח"כ בטלה הדירה בטל היקף זה, ובזרעים הוא אף כשנזרע ממילא, ובנפל הבית י"ל דהוא רק כשהפילו בידים, דאם נפל מאליו אכתי חשבינן לה כדירה, דהוא עומד שיבנו בו בית. [↑](#footnote-ref-47)
47. ובתשו' הגרא"ז מלצר זצ"ל שנד' בתשו' ישכיל עבדי סוף ח"ב תמה ע"ז, דהא דאסרינן בנזרע מיעוטו יותר מבית סאתים, אי"ז משום דהנזרע מבטל המחיצות, דודאי דאין זריעת המיעוט מבטלת מחיצות שנעשו בשביל הרוב, אלא דיותר מבית סאתים חשיב, ואין המחיצות מועילים לגבי הזרעים עצמן, וממילא כל הקרפף נפרץ למקום האסור, ובזה אין לחלק בין מחיצות חצר למחיצות עיר, דאמנם אם היינו באים לומר דהיותר מבית סאתים מבטל כל ההיקף לדירה, הי' מקום לומר דבעיר שלימה לא מסתבר דהזרעים יבטלו המחיצות, אך כיון דאין הזרעים מבטלין ההיקף דירה רק לגבי עצמם, אין לחלק בזה, עכ"ד. [↑](#footnote-ref-48)
48. ובתשו' זרע אמת ח"ג סו"ס מ"א תמה ע"ז דהרי הרא"ש לא צידד להקל אלא בחצר ורחבה אך בקרפף לא היקל כלל, וכתב די"ל דכונתו לומר, דכ"ה דחצר ורחבה שדירתם חשובה אין הזרעים מבטלין הדירה, כמו"כ הקרפף שהוא בתוך העיר המוקפת חומה חשובה, אין הזרעים מבטלין הדירה, ועיי"ש שהסכים לדינא להתיר בזה. [↑](#footnote-ref-49)
49. והדבר שמואל שם כתב טעם נוסף להתיר בזה, דעל הרוב כוונת המלך או שרי העיר בבנינה והקיפה רוצים לכתחילה להניח מבפנים לחומה מקום הרווחה חלקה אחת רחבת ידיים בלי שום בנין לחיזוק שמירת העיר ולגיונותי' לשעת הצורך כמנהג העיירות הבצורות, באופן שאותו המקום הפנוי לא ייקרא מבטל היקף הדירה אלא אדרבה מאשר ומקיים שמו ותכלית כוונתו הרצוי' להקיף ולשמור יושבי', ואם לפעמים זורעים אותו הוא דרך עראי שהינם צריכים להרויח קצת בצמחי האדמה, וטעם זה שייך רק בגונא דידי', ואינו שייך בנידון המצוי בזה"ז, - ועיי"ש שכתב עוד, דאף אם הוי ככרמלית, מהני העירוב להתיר בזה, וכבר תמה ע"ז בתשו' חכם צבי סו"ס נ"ט, דמה ענין עירוב ושיתוף וכו' לקרפף יותר מב"ס שאפי' הוא של אדם אחד אסור לטלטל בו אלא בד' אמות, ותמה אני אם יצא מפה קדוש דבר זה, עכ"ד, ועי' במור וקציעה סימן שנ"ח במש"כ לישב ד' הדבר שמואל, ועי' בתשו' הגרא"ז מלצר זצ"ל שנד' בתשו' ישכיל עבדי סוף ח"ב שתמה טובא על דבריו. [↑](#footnote-ref-50)
50. והט"ז בסימן שנ"ח סק"ד כתב להגי' בד' רש"י, ואע"ג דלאו דחד גברא הוא, - ובחזו"א סימן פ"ג סקי"ג כתב דאולי כונת רש"י, הואיל ודחד גברא הוא ר"ל שאין כאן איסור משום חילוק בעלים, גם משום חילוק רשויות אין כאן שקרפף וחצר רשות אחת הן, - ועי' בתו"ש סימן שנ"ח סקכ"ז במש"כ לדחוק עוד בד' רש"י, - ועי' ביתרון האור בפ' כל גגות ובס' שלום יהודה סימן כ"ח במש"כ לפרש בד' רש"י, ואכמ"ל. [↑](#footnote-ref-51)
51. ועד"ז מצינו בד' הט"ז בסימן שנ"ח סק"ד, שדקדק מד' רש"י דאף בנזרע מיעוטו ואין בו בית סאתים מקום הזרוע אסור, וכתב הפמ"ג שם דהוא משום דבצירוף אויר החצר הו"ל יותר מבית סאתים, ועיי"ש שהק' דא"כ מ"ט אין החצר אסורה משום שנפרצה למקום האסור, וכתב דכיון דמקום הזרע בפ"ע לית בה סאתיים ובפנ"ע אינו מקום האסור, די לנו שמקום הזרוע אסור אבל לא לאסור מקום שאין זרוע, וצ"ב, - והאלי' רבה שם סקכ"ב הק' ע"ז, להדיא כתב הרמב"ם בפט"ז משבת ה"ו והרשב"א בעבוה"ק שער ג' פ"ג הלכה קמ"ג דאף המיעוט הזרוע מותר, והסכימו לזה הפמ"ג שם והמ"ב שם סקע"א. [↑](#footnote-ref-52)
52. ואמנם בתשו' הרשב"א החדשות סימן כ"ו כתב בתו"ד, ז"ל, ואפי' היינו מוצאין הלכה במקומה שהערוב מעיל לקרפף, הי' לנו לחקור ולדרוש ולמצא טעם להעמיד זו וזו, עכ"ל, ומבו' דיש מקום לומר דחצר וקרפף הוו ב' רשויות אף כשהן של אדם אחד, ומ"מ מהני עירוב לקרפף, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-53)
53. ואמנם בס' המאורות בסוגיין כתב בשם ההשלמה, דאלמלי פירש"י הי' מפרש דאיירי הכא דוקא כשהזרוע מאיש אחד ושאינו זרוע מאיש אחר, אבל אם היו שניהם מאיש אחד רשות אחת הן, וה"ה בית וקרפף מאיש אחד רשות אחת הן כבית וחצר, עכ"ד, וי"ל כן בדעת הרמב"ם. [↑](#footnote-ref-54)
54. ולכאו' דבריו מתפרשים ע"ד מש"כ התוס' לקמן כ"ה ב' ד"ה וכי דלרבנן אויר החצר מייתרו, דאע"ג דחצר מוקף לדירה, היינו למה שבתוכו אבל לקרפף שהוא רשות אחרת לא חשיב מוקף לדירה ומייתרו, ומשא"כ לר"ש דחדא רשותא הוא והוי אויר מותר, וזהו מש"כ הרי"ד, דאף דלרבנן מותר לטלטל מחצר לקרפף דחד גברא, מ"מ לדעתם מתערב אויר החצר עם הקרפף וחשיב כקרפף יותר מבית סאתים, דהיקף החצר לדירה ל"מ לקרפף שהוא רשות אחרת, והיינו דאף דמותר לטלטל מקרפף לחצר של אדם א', לאו היינו דבכה"ג הוו רשות אחת, אלא אף דהוו כב' רשויות, (דמה"ט כל כשהם של ב' בנ"א אסור לטלטל מזל"ז, ול"ה כב' חצירות של ב' בנ"א דמטלטלין מזל"ז), מ"מ לא אסרו חכמים משום חילוק הרשויות בלא חילוק בעלים, אך מ"מ כיון דהוו ב' רשויות, ל"מ היקף החצר לדירה לקרפף. [↑](#footnote-ref-55)
55. העירו, דאם הא דאין המיעוט בטל הוא משום דאין היתר מבטל היתר, הרי הי' בדין דלגבי הא דקרפף וחצר ב' רשויות הם, שפיר יהא דין ביטול, דהו"ל כביטול דהיתר באיסור, כיון דהקרפף אסור להוציא ממנו לחצר ומותר להוציא ממנו לקרפף, והחצר אסור מותר להוציא ממנה לחצר ואסור להוציא ממנה לקרפף, וכל שנזרע רובו יהא חשיב כולו כקרפף, ויהא מותר לטלטל בכולו ומ"ט אמרו הכא דהא דשרינן כשנזרע בית סאתים הוא כר"ש, הרי אף לרבנן יש להתיר בזה משום ביטול, - ושמא י"ל, דאם נבא להתיר לטלטל בכולו משום דין ביטול, דמכח זה חשבינן לכולו כקרפף, הרי אדרבה הו"ל כקרפף יותר מבית סאתים דאסור לטלטל בו, וא"א לנו לומר דיהא דין ביטול לחשוב כולו כקרפף ולהתיר לטלטל בכולו, דהו"ל כתרתי דסתרי, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-56)
56. ולכאו' מבו' מד' הר"ן, דהא דאזלינן הכא בתר רובו, הוא מדינא דביטול ברוב, וזהו דס"ד דאין היתר מבטל היתר, אך לפ"מ דדחי דהיתר מבטל היתר דמיעוטא בתר רובא גריר, י"ל דאי"ז מדינא דביטול ברוב, וצ"ע, אך הריטב"א כתב דהא דאזלינן הכא בתר רובו הוא מדינא דרובו ככולו, ובד' הר"ן צ"ע דמ"ש הכא דינא דביטול ברוב, הרי ליכא ביטול בדבר הניכר, וזה ע"ד מה שדנו האחרונים בד' רש"י בריש סוכה דהא דצממ"ח כשרה הוא משום דהמיעוט בטל ברוב, ואכמ"ל. [↑](#footnote-ref-57)
57. והלח"מ בפט"ז משבת ה"ז כתב בתו"ד, דהא דכשנזרע רובו אסור לטלטל בכולו ואף במקום שלא נזרע, הוא משום שנפרץ למקום האסור לו, והתו"ש בסימן שנ"ח סקכ"ה תמה ע"ז, שהרי המקום שנזרע אינו יותר מבית סאתים ואינו אסור בפנ"ע, ובע"כ דהאיסור בזה הוא משום דהמיעוט בטל לגבי הרוב וחשיב כולו כקרפף, אך בד' הלח"מ צ"ל דס"ל, דל"מ הא דהמיעוט בטל לגבי הרוב לחשוב את את המקום שאינו זרוע כקרפף, ול"מ אלא דמכח זה יש תורת קרפף יותר מבית סאתים על המקום הזרוע, ותו נאסר אף המקום שלא נזרע משום שנפרץ למקום האסור לו, וכ"ה מבו' להדיא בחי' המאירי, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-58)
58. והפמ"ג במש"ז סימן שנ"ט סק"א כתב דקרפף פחות מבית סאתים אין שם קרפף עליו ומותר לטלטל ממנו לבית, וכתב דכן משמע מד' הריטב"א, והביאו הביאוה"ל שם, והחזו"א בסימן פ"ח סקי"ח הק' ע"ז מד' התוס' וש"ר דאף קרפף פחות מבית סאתים אסור לטלטל ממנו לחצר, וביותר צ"ע במש"כ הפמ"ג כן בדעת הריטב"א, והרי להדיא כתב הריטב"א הכא דלא כן, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-59)
59. וד' השעה"צ לכאו' אתיין לפי דרכו של הגר"א בביאור ד' הטור, וע"ז שפיר הק' מל' הרא"ש ומל' רש"י, אך משה"ק ע"ז מד' התוס', צ"ב, דבד' הגר"א מבו' דאדרבה משמעות ל' התוס' היא כד' הטור, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-60)
60. יש להסתפק בגונא דהמקום הזרוע הוי ארכו יותר על פי שנים ברחבו, אם הוא אסור, ונראה דלדעת המ"ב דאיסורא דארכו יותר על פי שנים ברחבו הוא כשארכו יותר מק' אמה, שפיר יש לאסור אף הכא אם אורך המקום שנזרע הוא יותר מק' אמה, אך לדעת החזו"א דאיסורא דארכו יותר על פי שנים ברחבו, הוא אף כשהוא פחות מק' אמה, ודאי דכ"ז הוא כשהוא מוקף במחיצות בפנ"ע, דמקום דארכו יותר על פי שנים ברחבו, ל"ה כמקום דירה, אך כל שאינו מוקף במחיצות בפנ"ע, והוקף כולו לדירה, אלא שנזרע מקצתו והמקום הזרוע הוא ארכו יותר על פי שנים ברחבו, ודאי דלא חשיב כארכו יותר על פי שנים ברחבו, דהרי אם הי' נזרע עוד ברחבו, ול"ה ארכו יותר על פי שנים ברחבו ל"ה אסרינן, ומשום דנזרע בשיעור מועט ואורך מקום הזרוע הוא יותר מפי שנים ברחבו אין לנו לאסרו. [↑](#footnote-ref-61)
61. וצ"ב דמ"ט הוצרך לזה, הרי מה שמצינו דאם נזרע רובו אסור דהמיעוט בטל לרוב, הוא כשהמיעוט הוא פחות מבית סאתים, שהרי איירי שהמקום שנזרע אינו יותר מבית סאתים, וממילא דהמקום שלא נזרע שהוא מועט ממנו הוא פחות מבית סאתים, ושפיר י"ל דמקום שהוא פחות מבית סאתים בטל בין לחומרא ובין לקולא, ומקום שהוא בית סאתים ויותר מבית סאתים אינו בטל כלל, אך לדעת הטוש"ע דאף פחות מבית סאתים אינו בטל לקולא, (ואסור לטלטל ממנו לבית), צ"ל דאף דהוא בטל לחומרא אינו בטל לקולא, וכמש"כ הפמ"ג, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-62)
62. והמג"א שם סקי"ד כתב דבל' הטור מבו' לאסור אף מן החצר לבית, והמאמ"ר שם סקט"ו תמה עליו מד' הדרכ"מ והב"ח שנקטו בדעת הטור דמותר לטלטל מן החצר לבית. [↑](#footnote-ref-63)
63. ואמנם מבו' בד' הרשב"א שם דהמקום שנזרע חשיב כקרפף לאסור לטלטל ממנו לבית, והיינו משום דכל שהוא בית סאתים אינו בטל, וכמבו' בסוגיין דרק לר"ש הוא דשרי, אך לרבנן אסור, והרי דתורת קרפף עליו, והוי רשות חלוקה מן החצר, אך לענין זה איכא ביטול אף בבית סאתים, דההיקף של כל הרשות שהוא יותר מבית סאתים, חשיב כהיקף לדירה, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-64)
64. והתו"ש שם סק"ג עמד בסתירת ד' רש"י, ועיי"ש במש"כ לדון בזה, ועמש"כ בזה בעצי אלמוגים שם סק"ד, והבית מאיר שם ס"א כתב דט"ס נפלה בד' רש"י בשבת, ועמש"כ בזה בקובץ ביאורי ענינים, ואכמ"ל. [↑](#footnote-ref-65)
65. ואמנם מש"כ להתיר להוציא אף מן הבית לתוכו, לכאו' הוא שלא כדעת רש"י ודעימי' דגם לפ"מ דקי"ל כר"ש אסור להוציא מבית לקרפף דחד גברא, אף שאינו יותר מבית סאתים, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-66)
66. ובעצי אלמוגים סימן שע"ב סק"ד כתב דלפ"ז מה שאמרו הכא דאם נזרע יותר מבית סאתים אסור, היינו דאסור לטלטל במקום שנזרע, אך במקום שלא נזרע מותר לטלטל, דאינו פרוץ למקום האסור לו, שהרי מותר לטלטל מזל"ז, - אך המרכה"מ בתשו' לב שלמה סימן ל"ב כתב, דכיון דבמקום שנזרע אסור לטלטל יותר מד"א, הרי דאף המקום שלא נזרע הפרוץ לו, דינו דאסור לטלטל בו יותר מד' אמות. [↑](#footnote-ref-67)
67. מבו' דאף דתשמיש האשפה שוה בין אם החלון הוא למטה מי' או למעלה מי', מ"מ כל שהוא למעלה מי' לא חשיבא כמוקפת לדירה, וכל שהוא למטה מי' חשיבא כמוקפת לדירה, והיינו משום דאשפה מצ"ע ל"ה כמוקפת לדירה, ורק משום שהיא מצטרפת לדירת הבית, וע"כ היינו רק כשהבית פתוח לה ע"י חלון למטה מי' ואינה מופלגת ד', אך העירו בזה, דלפ"מ דמוקמינן לה לקמן באשפה דרבים, היאך מצינו לחשבה כחלק מדירת הבית, הרי אינה שלו, וי"ל, ועמש"נ בזה להלן בביאור הא דרחבה שהבית פתוח לה הויא מוקפת לדירה. [↑](#footnote-ref-68)
68. ובס' חכמת הלב בעמה"ח סימן ב' כתב עפי"ד הרא"ש לאסור להוציא מהבית למכולות האשפה המצויות, עיי"ש, - אך כיון דבד' המ"ב בסימן שנ"ד נתפרש להדיא להתיר לזה, וזה מתפרש עפי"ד תוס' הרא"ש, אין מקום לאסור בזה, בפרט דיש לצרף בזה דעת הרמב"ם ודעימי' דמהני עירוב לקרפף, - ועוד ראיתי לדון בזה, די"ל דבגונא דהאשפה היא בתוך החצר ומשמשת לדירה, אינה חולקת מקום לעצמה לחשבה כאינה מוקפת לדירה. [↑](#footnote-ref-69)
69. אמנם הנה בפירש"י בע"ב ד"ה מהני נמי כתב דהא דל"מ כשעושה לחי לפתח פחות מי', הוא משום דכל כמה דסתים לי' לדירה לאו כלום הוא דהא כל פתח סתימה מעלייתא היא וסתום ועומד הוא, ומבו' דאלמלי הא דהוי כסתום ועומד הוה מהני מה שעושה שם לחי, אף דכבר הי' מחיצה ברוח זו, - וצ"ל דהתם שאני דעשה לחי שהוא מחיצה שלימה, וע"כ כל הא דל"מ הוא משום דכבר הו"ל סתום ועומד, אך הכא שלא עשה מחיצה שלימה אלא מיעט את הפרצה, ול"מ זה בתורת מחיצה שלימה, שהרי הוי זה באמצע הרוח, ול"מ בתורת פס ד', אלא בצירוף שאר המחיצה שברוח זו, הרי דכל הא דמהני הוא רק משום דכשנפרץ יותר מי' בטלו המחיצות, ולפ"ז סגי במה שבטלה מחיצה זו, וכמש"כ הריטב"א, ומש"כ רש"י דבטלו כל המחיצות, האמת נקט. [↑](#footnote-ref-70)
70. ולמש"נ להלן בהערה לדון בדעת הרמב"ם בדין סנדל, דל"מ אלא אם תיקן את ב' אזניו, דרק בכה"ג הוא דהו"ל כפנים חדשות, י"ל דה"נ הכא דכוותה, רק אם גדר את כל הפרצה דיותר מי' אמות, חשיב כפנים חדשות ומהני, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-71)
71. ושמא יש לפרש בזה, למש"נ להלן דמשמעות ד' הרמב"ם דהוי זה טהרה בפנ"ע דפנים חדשות, שנעשה הסנדל כלי אחר, ולפ"ז יש מקום לומר דכל הא דחשיב הסנדל ככלי אחר, הוא רק בשתיקן את השני', אך קודם שתיקן את השני', לא חשבינן לי' ככלי אחר, דהגם שבלא האוזן הראשונה שתיקן לא הי' עליו תורת כלי, מ"מ כיון שבשעה שתיקן את האוזן הראשונה עדין היתה האוזן השני' קיימת, ול"ה חשבינן לי' ככלי אחר, ע"כ אף עתה שנפסקה האוזן השני', ל"מ האוזן הראשונה לחשבו ככלי אחר, ולי"ב לטהרת פנים חדשות, ורק כשתיקן את האוזן השני', הוא דמטהרינן לי' משום דפנים חדשות באו לכאן, - ועפי"ז שמא יש מקום לדון דה"נ בפרץ אמה וכו' דמדמינן לה, ל"מ אלא אם גדר גם את האמה האחרונה, דרק עי"ז הוא דהו"ל כהיקף חדש, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-72)
72. ושו"ר הדברים מבוארים כן בתשו' גאון שבספר העתים סימן קכ"ה, ז"ל, כי פתח ולבסוף הוקף משעה שפתח גלי דעתי' דקא ניח"ל לאקצויי' ולאישתמושי בי', משו"ה כי מקיף לה הו"ל כקרפף שהוקף לדירה, עכ"ל, וכ"כ בתשו' גוו"ר כלל ג' סימן כ"ב בתו"ד בד"ה ולענ"ד, דכיון שפתח פתח תחלה לרחבה או לקרפף גלי אדעתי' דניח"ל ברחבה ובקרפף להשתמש בהן לשם דירה. [↑](#footnote-ref-73)
73. ולפ"ד החזו"א נמצא, דכל הא דרחבה לא חשיבא כמוקפת לדירה, הוא רק כשמפסיק בין הבית לרחבה רשות האסורה בטלטול, או רשות של אחר, אך אם מפסיק ביניהם רשות שיש לה מחיצות, אף דאין הבית פתוח לה עצמה, חשיבא כמוקפת לדירה, וכ"ה משמעות ד' תוס' הרא"ש, ונת' לעיל, אך לדעת המ"ב י"ל דאף בכה"ג לא חשיבא כמוקפת לדירה, דכל שאין הבית פתוח לה עצמה, אינה עומדת לתשמיש תדיר, וצ"ע, ועמש"נ בזה להלן בד' תור"פ בדין בי דרי. [↑](#footnote-ref-74)
74. וי"ל דהרא"ש לטעמי' אזיל, דמבו' בדבריו שם דהא דבעינן שיהא הבית פתוח לתוכה, הוא כדי שתצטרף לדירת הבית, וע"כ שפיר סגי שהבית פתוח לתוכה ע"י חלון, וע"ז שמצינו בדין עירוב חצירות, דכל שהן פתוחין זל"ז ע"י חלון מצו לערב יחד. [↑](#footnote-ref-75)
75. אמנם י"ל דדוקא באשפה שהיא ראוי' לתשמישה אף ע"י חלון, הוא דסגי בחלון, אך ברחבה לא סגי בחלון, וזהו שנסתפק הביאוה"ל בזה ולא הביא לד' הרא"ש המפורשים בדין אשפה, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-76)
76. והמאירי דאם בשעת ההיקף דעתו על הפתח אלא שרוצה להקיף את הרחבה או את הקרפף תחילה כדי שלא יהא ביתו פתוח עד שיוקף הקרפף הסמוך לו שאי"ז מעכב, ובחי' המאירי כתב דהיינו כשמוכחא מילתא כשבנה ההיקף דהוא ע"מ לעשות שם פתח, אלא שנתיירא מפני גנבים וכו', ומשמע דרק בכה"ג דיש לו טעם שהקיף קודם שפתח, הוא דחשבינן לה כהיקף לדירה, אך בלא"ה לא חשבינן לה כהיקף לדירה. [↑](#footnote-ref-77)
77. ונראה דכ"ז הוא בקרפף, שהוא ראוי לדירה, ואך דכל שאין הבית פתוח לו אינו משמש לדירה, וכל שהקיפו ע"מ לפתוח לו בית חשיב כהיקף לדירה, אך במקום זרוע שאינו ראוי לדירה, הרי דגם אם הקיפו ע"מ להסיר אח"כ את הזרעים, ל"מ, - ויש ללמוד מזה ממש"כ הביאוה"ל דקרפף שהוקף לדירה ונזרע בטל ההיקף לדירה, ואף אם נסתלקו הזרעים ל"מ, ואם הוה מהני מעיקרא להקיפו לדירה לשעה שיסתלקו הזרעים, ה"נ בדין דאם הוקף לדירה ונזרע, לא בטל עיקר ההיקף, וכל שנסתלקו הזרעים חזר להתירו. [↑](#footnote-ref-78)
78. ואמנם בתחילת דברי הרשב"א משמע דטעמא דהראב"ד הוא משום דאף דמתחילה הוקפה הרחבה שלא לדירה, מ"מ כשבנה בתוכה בית לדירה, הו"ל כהרחיק ד' ועשה מחיצה דהועיל, עיי"ש, וצ"ע.

    ובד' הריטב"א לעיל כ"ג ב' משמע קצת שפירש בד' הראב"ד, דכל שנעשו הכתלים לצרכה חשיבא הרחבה בפנ"ע כמוקפת לדירה, ול"ב כלל שיפתח לה אח"כ את הבית, וזה דלא כמו שנקט הרשב"א דמודה הראב"ד דל"ה מוקפת לדירה אלא אם פתח לה את הבית. [↑](#footnote-ref-79)
79. ובחזו"א סימן פ"ט סק"י נסתפק בהא דרחבה וגג שאינם יתירים על בית סאתים לא חשיבי כקרפף, אם הוא אף כשארכם יתר על פי שנים ברחבם, עיי"ש, ויש מקום לתלותו במש"נ לעיל כ"ג ב' ביסוד דינא דארכו יותר מפי שנים ברחבו, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-80)
80. והעירו דכ"ה מבו' ממש"כ התורת חיים לקמן כ"ה דאף דלדעת הרמב"ם בעינן שיעשה מחיצה בגובה י' טפחים כדי להקיף לדירה, ולא סגי במה שמשלים המחיצה לי' טפחים, מ"מ בחצר שיש בה דיורין, ל"ב לזה, ואף אם נעשית כל המחיצה מאלי' הויא כמוקפת לדירה, עיי"ש, ומבו' דחצר הויא מקום דירה מצ"ע, ול"ב כלל שתעשה למקום דירה ע"י ההיקף, ולפ"ז ודאי דאף אם הוקפה החצר ואח"כ פתח שפיר דמי. [↑](#footnote-ref-81)
81. וצ"ע דאם הא דל"מ הוקף ולבסוף פתח הוא משום דכל מחיצות שלא התירו שוב אין מתירין, הי' בדין דכ"ז הוא לגבי דינא דקרפף יותר מבית סאתים, אך לגבי דינא דקרפף פחות מבית סאתים שהוא רשות חלוקה בתשמישה מן החצר, שפיר יועיל אף אם הוקף ולבסוף פתח, כיון שכבר אינו חלוק בתשמישו מן החצר, ובד' הראשונים בסוגיין ובר"פ כל גגות מבו' דפשיטא להו דכל שהוקף ולבסוף פתח, חשיב כקרפף אף להך דינא, - ולכאו' יש ללמוד מד' הראשונים, דהא דל"מ הוקף ולבסוף פתח, הוא משום דקביעות המקום לדירה נעשה ע"י המחיצות, וכל שבשעת ההיקף ל"ה הבית פתוח לו, ל"מ המחיצות לחשבו כמקום דירה, וע"כ חשבינן לי' כקרקף אף לענין הא דהוא רשות חלוקה מן החצר, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-82)
82. צ"ע דאף אם הבי דרי חשיב כמוקף לדירה, היאך יועיל זה להתיר את הרחבה, הרי אין הרחבה משמשת לגורן, ולכאו' כל הא דמהני כשהבית פתוח לתוכה, הוא משום דהיא משמשת לדיורי הבית, ואף למש"כ החזו"א דהוא משום דהיא מצורפת לדירת הבית, היינו רק כשהיא משמשת לדיורי הבית. [↑](#footnote-ref-83)
83. אך יש מקום לפרש בדבריו דהיינו משום דהבי דרי חשיב כמקום שאינו מוקף לדירה, וע"כ הוא מפסיק בין הבית לרחבה, וזה מתפרש היטב לפ"ד החזו"א דהא דמהני דהבית פתוח לתוכה, הוא משום דעי"ז היא מכלל דירת הבית, וע"כ כל שמפסיק ביניהם מקום שאינו בכלל דירת הבית, א"א לחשוב את הרחבה שהיא מכלל דירת הבית, ובזה עצמו הוא שדן תור"פ שם אם הבי דרי חשיב כמוקף לדירה, וזהו שכתב דאם הבי דרי חשיב כמוקף לדירה, ל"ה בעינן להפתח דהבית, דסגי במה שהבי דרי פתוח לה, - אך צ"ע דלכאו' שפיר י"ל דאף דהבי דרי בפנ"ע לא חשיב כמוקף לדירה, מ"מ כל שהבית פתוח לתוכו חשיב כמוקף לדירה, ודמי לקרפף דאם פתח לו בית חשיב כמוקף לדירה, וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-84)
84. צ"ע דלכאו' טעם הסוברים דפסי ביראות לא חשיב כהיקף לדירה, הוא משום דהוי תשמיש עראי, או משום דאין האדם דר שם, והני טעמי לכאו' לא שייכי הכא. [↑](#footnote-ref-85)
85. נראה דאין מכוון דבריו דכל מה שאמרו דנטעים אין מבטלין ההיקף לדירה, הוא רק כשהי' תחילה מוקף לדירה ואח"כ ניטע, דודאי דגם אם מעיקרא היו בו נטעים והקיף המקום לדירה מהני, כאשר כ"ה מבו' מסוגיית הגמ' לקמן כ"ה ב' בדין בוסתנא, וכ"כ הרשב"א בעבוה"ק שער ד' פי"א הלכה רל"ח, אלא מכוון דבריו הוא, דתשמיש הנטעים עצמם אינם סיבה לחשוב כהיקף לדירה, אלא דאם יש תשמיש אחר שהוא סיבה לחשוב כהיקף לדירה, אין הנטעים מבטלין לכך, ועד"ז מבו' בד' הבית מאיר בסימן שנ"ח ס"א, דגינה שיש בה אילנות, הרי דהגם דאם היא בהיקף אחד עם החצר הויא כמוקפת לדירה, מ"מ אם היא בהיקף בפנ"ע, ל"ה כמוקפת לדירה, והיינו משום דאף דהאילנות אינם מפקיעין היקף דירה, מ"מ תשמיש האילנות עצמו אינו חושבו לדירה. [↑](#footnote-ref-86)
86. ויש להעיר בד' רש"י ודעימי', דמ"ט לא סגי במה שהם ראויים לכביסה, ולכאו' אף דנימא דמקום העומד בפנ"ע והוא משמש לכביסה לא חשיב כמוקף לדירה, מ"מ כל שיש לאדם בדירתו מקום לכביסה, לכאו' ודאי דהוי מכלל הדירה וחשיב כמוקף לדירה, ואף אי נימא דאין המים עומדין לכביסה במקומם, אלא הוא נוטל מהן מים לצורך כביסה, ג"כ מסתבר דאם הי' כן בביתו הוה חשבינן לה מכלל הדירה, וא"כ הדין נותן דאף הכא אם המים ראויים לכביסה לא יבטלו את ההיקף לדירה, ולכאו' צ"ל דמה דחדר המשמש לכביסה חשיב כמוקף לדירה, הוא כמש"כ הביאוה"ל בריש סימן שס"ב דאף אם מקום מקורה חשיב כקרפף, מ"מ בנין חשוב לא חשיב כקרפף, (אך החזו"א נחלק ע"ז), וי"ל עוד, דבבית אחד, ודאי חזינן לכל המקומות כחדא, וחשיב היקף לדירה, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-87)
87. שהרי לפ"מ שפירשו דהא דבעינן שיהא בעומקן יותר מבית סאתים הוא משום דאתיא כר"ש, הרי גם היכא דלא חזיין לתשמישתא בעינן שיהא בהן יותר מבית סאתים, ובע"כ דהחילוק בין היכא דחזיין לתשמישתא להיכא דלא חזיין לתשמישתא הוא, דהיכא דלא חזיין לתשמישתא ה"ה אוסרין אף כשאין בעומקן י', והיכא דלא חזיין לתשמישתא אינם אוסרין אלא אם יש בעומקן י', וכ"ה בתוס' הרא"ש בסו"ד ובתור"פ, - והגאו"י עמד בזה, דלפי' זה הול"ל ודחזיין לתשמישתא לא אמרן אלא שאין עמוקין אבל עמוקין לא, ומ"ט הזכיר רב אשי להא דיותר מבית סאתים, שהרי עיקר החילוק ביניהם אינו כלפי יותר מבית סאתים, אלא הוא דבדלא חזיין הן אוסרין אף כשאין עמוקין, ובדחזיין אין אוסרין אלא כשהן עמוקין. [↑](#footnote-ref-88)
88. והקרבן נתנאל בסק"ו כתב דמקור ד' הרא"ש לכך, הוא משום דמפרש כפי' קמא דהתוס', דלפ"ז מבו' דבדלא חזיין לתשמישתא ה"ה אוסרין אף כשאינם עמוקים י', וכ"ה להדיא בתוס' הרא"ש, עיי"ש, ואמנם החזו"א בסימן פ"ט סק"ב כתב דלא משמע כן מד' הרא"ש, דא"כ מ"ט הוצרך להוכיח כן, ועיי"ש במש"כ לפרש להוכחת הרא"ש, אך לפי המבו' בד' תוס' הרא"ש, ניחא מה שהוצרך הרא"ש להוכיח כן, משום דהי' מקום לפרש בזה בע"א, וכמש"כ בתוס' הרא"ש בתחילת דבריו, עיי"ש.

    ועיקר ד' הרא"ש בתחילת דבריו לא נתפרשו לן כלל, דלמש"כ לישב דגם המקום שאינו עמוק חשיב מכלל הקרפף, וע"כ אף לרבנן מותר לטלטל מזל"ז, א"כ מ"ט לא חשיב כקרפף יותר מבית סאתים, ואין לפרש דאיירי כשכל הקרפף אינו יותר מבית סאתים, חדא, דהרי להדיא אמרו בגמ' דאיירי בקרפף יותר מבית סאתים שהוקף לדירה, ועוד דא"כ מ"ט אסרינן אם לא חזו לתשמישא, גם צ"ע, דלפ"מ שהק' דאם אתיא כר"ש מ"ט אסרינן בדלא חזו לתשמישא אף דאין עומקן יותר מבית סאתים, מ"ט לרבנן ניחא, הרי אף במים דחזו לתשמישא אמרינן דגם המקום שאין המים עמוקים י' חשיב כקרפף, וכ"ש במים דלא חזו לתשמישא, וצע"ג. [↑](#footnote-ref-89)
89. וזה ניחא לדעת רש"י, דהא דשרינן במים הוא רק כשהם ראויים לשתיית אדם, וע"כ ה"נ בפירות יש לחלק כן, אך להריטב"א לטעמי' דהא דשרינן במים הוא אף כשהם ראויים לשאר תשמישים, הרי דה"נ בפירות אין לחלק בזה, וזהו שהק' הריטב"א מהתם, ולפ"ז י"ל, דמזה הוא שלמד רש"י דחזיין לתשמישתא הוא רק כשהם ראויים לשתי' לאדם, דאל"כ מ"ט אמרו לקמן דפירא דבי תורי ל"ה היקף לדירה, - ועי' בתשו' אמרי יושר ח"א סימן קע"ז שכבר כתב כעי"ז. [↑](#footnote-ref-90)
90. ומש"כ החזו"א דכל הא דאסרינן בזה הוא רק כשיש לו היקף בפנ"ע, עי' בתשו' אמרי יושר ח"א סימן קע"ז שנקט דד"ז תליא בפלוגתת רש"י ותוס' עם הריטב"א, דלדעת רש"י ותוס' כל שהוא מאכל בהמה ה"ה מבטל הדירה אף אם אין לו היקף בפנ"ע, וכל שהוא מאכל אדם מהני אף כשהוא היקף בפנ"ע, ולדעת הריטב"א בין מאכל אדם ובין מאכל בהמה אוסר כשהוא היקף בפנ"ע, וכשאינו היקף בפנ"ע אינו אוסר, עיי"ש, וכתב דנפ"מ בפלוגתייהו גם בדין אילנות, דלהריטב"א אף דאינם מבטלין דירה, מ"מ אם יש להם היקף בפנ"ע, לא חשבינן להו כדירה, ולדעת רש"י ותוס' אף בכה"ג חשבינן להו כדירה, (והבית מאיר בסימן שנ"ח ס"א נקט דאם יש להן היקף בפנ"ע לא חשבינן להו כדירה, ונחלק ע"ד הפרי תבואה בזה, ונת' לעיל), ועי' עוד בדבריו בח"ב סימן פ', ושם הביא לד' הבית מאיר בסימן שנ"ח. [↑](#footnote-ref-91)
91. והתוס' הרא"ש פירש לסוגיין דאיירי כשגם השביל לא הוקף לדירה, ולפ"ז לא תיקשי דמ"ט אינו ניתר בנראה מבחוץ, אך עיי"ש שהק' דמה מהני דיעשה לחי לשביל להקיפו לדירה, הרי כבר יש לו לחי דנראה מבחוץ, ותירץ דכ"ז דל"ה דיורין לא ברחבה ולא בשביל היו נחשבין כרה"ר ולא הועילו אותם גיפופים ליחשב לחי, דדמי לעמוד שעומד בר"ה, וע"כ שפיר מהני הלחי שעושה לשביל עכשיו להקיפו לדירה, עכ"ד, אך צ"ע שלא נתישב בזה הא דמהני הלחי שעושה לפתח המבוי, אף דכבר יש לו לחי דנראה מבחוץ, (ושמא י"ל, דאיירי דלא הי' המבוי מתוקן בראשו בצוה"פ, וכמשמעות ל' רש"י, וע"כ ג"כ אין על הגיפופין תורת לחי, וצ"ע). [↑](#footnote-ref-92)
92. אך בעיקר ד' התוס' יל"פ לפ"ד המהרש"א לעיל ט' ב', דכל הא דגיפופי הגדולה מועילין לקטנה, אף דהוי כעשוי כמין ת' דלדעת תוס' ל"ה כנראה מבחוץ, הוא משום מיגו, וע"כ הכא דליכא מיגו, לא חשבינן לה כלחי הנראה מבחוץ. [↑](#footnote-ref-93)
93. ובל' רש"י משמע, דכל הא דמהני המחיצה שעושין בשביל להתיר את הרחבה, הוא רק משום שעושין אותה ע"ד שישתמשו בני השביל ברחבה, אך ל"מ להתיר מכח הא דמשתמשין בני מבוי ברחבה, ולכאו' הטעם בזה הוא משום דמחיצת השביל אינה שייכת לדירה זו. [↑](#footnote-ref-94)
94. והרא"ש שתמה ע"ד רש"י, אזיל לטעמי' שכתב לקמן כ"ה א' בהא דמהני בהרחיק מן הכותל ד"ט ועשה מחיצה, דהוא משום דבבנין מחיצה החדשה סתר את הישנה, ועיי"ש שכתב לפ"ז דסגי שיעשה מחיצה ביותר מי', וע"כ ל"מ אלא כשעשה את המחיצה החדשה בפנים, דהוא סותר בזה את המחיצה הישנה, אך כשעשה את המחיצה החדשה בחוץ ל"מ מידי, - אך התור"פ לטעמי', דמשמעות דבריו לקמן שם דבעינן שיעשה את המחיצה החדשה על פני כולה, וכ"כ הריטב"א לקמן שם, והיינו משום דהא דמהני כשהרחיק ועשה מחיצה, אי"ז משום דסתר בכך את המחיצה הישנה, אלא הוא משום דסגי בעשיית מחיצה אחרת לדירה, אף שכבר הי' היקף שלא לדירה, וע"כ ה"נ הכא מהני עשיית המחיצה בגודא דנהרא להתיר אף את הרחבה, וגם מש"כ הריטב"א דחשיב כעשה מחיצה אחת לשם דירה, הוא רק לטעמי' דסגי בעשיית מחיצה אחת לשם דירה, אף בלא שסותר את הישנה. [↑](#footnote-ref-95)
95. וראיתי להקשות ע"ד רש"י ודעימי', דא"כ מ"ט ל"מ להקיף את הרחבה לדירה, ע"י שיעשו צוה"פ בפתח המבוי לרה"ר, וכמש"כ רש"י בד"ה דמיגו, דיעשו שם צוה"פ, ויועיל זה להקיף לדירה את הרחבה, דומיא דהא דהמחיצה שעושה אגודא דנהרא מהני להקיף לדירה אף את הרחבה, ויש שכתבו לישב, דרק כשעושה מחיצה לשביל שהוא טפל לרחבה ונוסף על הרחבה, הוא דה"ז מועיל להקיף את הרחבה לדירה, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-96)
96. ואמנם בד' התוס' לא נתפרש להדיא דקשיא להו במה שאמרו דהו"ל מחיצה ע"ג מחיצה, וי"ל דקשיא להו במה שאמרו דלעביד לחי אפומא דשביל דמיגו וכו', ואם השביל עצמו אינו ניתר משום דחיישינן לשרטון, ל"ש בזה מיגו, ובד' החזו"א שיישב קו' התוס' עפי"ז, צ"ל דכיון דאי"ז פסול בגוף המחיצה, אף שייך בזה מיגו, אך בד' הריטב"א מבו' להדיא דקשיא לי' אהא דחשיב כמחיצה ע"ג מחיצה, דאם גזרינן שמא יעלה שרטון, לא חשיב כמחיצה ע"ג מחיצה. [↑](#footnote-ref-97)
97. ונתחדש בדבריו, דאילו היתה הפרצה יותר מי', הי' מהני הלחי לרחבה בלא מיגו, אף דהרחבה א"צ מחיצה ברוח זו, שהרי היא פתוחה לשביל שהוא מוקף מחיצות, (ודינא דהרחיק ד' ועשה מחיצה, כתב הרשב"א בסוגיין דהוא רק במחיצה גמורה ולא בלחי) - ולכאו' הוא משום דהרחבה היא מקום בפנ"ע הפרוץ ברוח רביעית, וע"כ אף דא"צ ללחי כיון שהיא פרוצה למקום המותר, מ"מ שפיר יש תורת מחיצה על הלחי, וצ"ע.

    עוד נתחדש בדבריו, דהרחבה ניתרת בלחי, אף דלא היו בה דיורין, ולכאו' הוא משום דעכשיו שבני המבוי משתמשין בה, הויא כהמשך למבוי, וע"כ כל שעושה לחי בין השביל לרחבה, דלחי זה גודר את כל המבוי והרחבה יחד, שפיר מהני, וא"צ בזה למש"כ התוס' דמהני לחי לשביל בפנ"ע מכח הא דבני מבוי משתמשין בו, - ולכאו' עיקר דין זה דהרחבה ניתרת בלחי, יש ללמוד לזה מהא דשרינן להרחבה מכח מיגו, ואם ל"ה הרחבה ניתרת כלל בלחי, לכאו' ל"ה מהני ע"ז המיגו, דהמיגו מהני רק כלפי הא דכבר איכא להרחבה מחיצה וא"צ למחיצה זו, אך אם אין על מחיצה זו תורת מחיצה כלל לגבי הרחבה, לכאו' ל"מ ע"ז המיגו. [↑](#footnote-ref-98)
98. ונפ"מ לפ"ז, דהא דמהני להקיף לדירה ע"י עשיית מחיצה ברוח רביעית, הוא אף בלא מה שתיקנו חכמים דצריך תיקון ברוח רביעית, דגם בלא"ה כיון דרוח רביעית בפשוטו לא חשיבא כסתומה ממש, מהני עשיית המחיצה בה להקיף לדירה, ולפ"ז ניחא הא דמהני להקיף לדירה ע"י עשיית מחיצה ברוח רביעית, אף לדעת ר"ה בר חיננא לקמן ס"ז ב' דקרפף שלא הוקף לדירה ל"ה מדאורייתא כרה"י. [↑](#footnote-ref-99)
99. והתוס' הרא"ש הק' עוד ע"ד רש"י, ממה שאמרו לעיל ח' א' במבוי שצידו אחד כלה לים, דשפיר הוא ניתר ע"י גידודי הים, אלמלי הא דחיישינן שמא יעלה שרטון, ובדעת רש"י י"ל לפ"מ שנסתפק המג"א בסימן שס"ה סוסק"ט דשמא לא גזרו אלא בשביל דלא שכיחי בי' אינשי, וי"ל עוד דיש לחלק בזה בין כלה לים לכלה לנהר. [↑](#footnote-ref-100)
100. ובהגה' הגרע"א בד"י בסימן שס"ג סכ"ו, שהועתקו בחי' הגרע"א לעיל ה' א', כתב עפי"ז, דה"נ הוא בדין חקק, דאף אם בעינן שיהא החקק עצמו ארכו יותר על רחבו, מ"מ לענין דין בתים וחצירות מהני החצרות שלפנים מן החקק, כיון דתשמישן גם באותן חקק, - אך הנה הרשב"א בעבוה"ק שער א' פ"י הס"ב דאין לחי וקורה מתירין את המבוי לחצאין כשאין לפנים מהן לכל תנאי מבוי, והמ"מ בפי"ז משבת כתב בשמו דבכלל זה הוא דבעינן שיהא בתים וחצירות פתוחין לאותו חצי מבוי, וכ"ה בשו"ע סימן שס"ג סל"ב, ומסתימת הדברים נראה דאם אין בתים וחצירות פתוחין לאותו חצי מבוי, אינו ניתר בלחי וקורה, אף כשהבתים והחצירות שבחוץ משתמשין אף בחצי מבוי זה, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-101)
101. ואמנם לא מצאנו גזירה זו בכל מבוי ארוך שאין פתוחין לו אלא קצת בתים וחצירות בראשו, שלא יהא ניתר בלחי וקורה, - וכנראה צ"ל, דלא גזרו אלא בשביל דעיקרו אינו לצורך הדיורים, וע"כ הוא דכל דלי"ב אלא קצת בתים וחצירות בראשו, יש לחוש שיסברו דהוא ניתר בלחי וקורה אף כשאין בתים וחצירות פתוחין לתוכו. [↑](#footnote-ref-102)
102. והר"ן לעיל י"ב ב' כתב דהא דמבוי שאין בתים וחצירות פתוחין לתוכו אינו ניתר בלחי וקורה, הוא רק כשפתוחה לו חצר אחת, דאל"כ לא חשבינן לי' כמבוי אלא כחצר והוא ניתר בלחי וקורה, כיון דארכו יתר על רחבו, וי"ל דמה"ט לא הביא הר"ן בסוגיין לפי' הראשונים דגזרינן אטו שביל דאין בתים וחצירות פתוחין לתוכו, שהרי באמת שביל דאין בתים וחצירות פתוחין לתוכו דינו כחצר וניתר בלחי וקורה. [↑](#footnote-ref-103)
103. נקט הגאו"י, דמה שאמרו דאין לחי מועיל לשביל, היינו דמחיצת הגודא דנהרא אינה מועלת כלל להתיר את השביל, וע"כ הוא דל"מ הלחי, משום דליכא להגודא מחיצה ברוח שלישית, ולפ"ז אף אם יעשו בראש השביל מחיצה גמורה ל"מ, - ועמש"נ להלן בדף מס' 5 בהערה לדון בזה, דלא גזרו אלא דלא יועיל הלחי, דאינו מועיל אלא בתורת מחיצה רביעית, ולפ"ז נמצא דלא פסלו כלל למחיצת הגודא דנהרא, וניחא שפיר הא דל"מ לעשות מחיצה ע"ג הגודא דנהרא וחשיב כמחיצה ע"ג מחיצה. [↑](#footnote-ref-104)
104. והביאוה"ל בריש סימן שנ"ח כתב דהא דחצר חשיבא כמוקפת לדירה, הוא משום דבחצר מונחים כמה וכמה דברים שצריך לו בכל שעה ושעה, ומבו' דלא סגי במה שהיא משמשת להילוך שנכנסין ויוצאין דרכה, אלא בעינן שישתמשו בה. [↑](#footnote-ref-105)
105. ועיקר הך מילתא דפרצה יותר מי' לא חשיב כפרוץ במלואו, מצינו עד"ז בפשטות השו"ע בסימן ש"ס ס"ג, וכמש"כ התו"ש שם סקי"ח, א המג"א שם סק"ז צידד דמהני פרצה יותר מי' כפרוץ במלואו, עיי"ש, והביאוה"ל שם הביא ב' הדעות. [↑](#footnote-ref-106)
106. ומשמע בדבריו דלפירש"י דאיירי כשעושה צוה"פ בין השביל לרחבה, ומהני להקיף לדירה משום מיגו, אין ללמוד מזה דצוה"פ מהניא להקיף לדירה, דשאני הכא דאיכא מיגו, ומה"ט לא הוכיח מסוגיין דסגי אף בלחי להקיף לדירה, די"ל דבאמת לא סגי בלחי, והא דסגי הכא בלחי הוא משום מיגו, והגר"ז בסימן שס"ג סו"ס מ"ג נקט דאף פסין ל"מ להקיפו לדירה, עיי"ש, (אך בד' הרשב"א בסוגייין בד"ה אלא אמר רבא מבו' דלחי מהני להקיף לדירה), אך לדעת התוס' דאיירי כשעושה צוה"פ אגודא דנהרא, ליכא בזה לטעמא דמיגו, וכמש"כ הריטב"א לעיל בסוגיין, דכיון דאי"ז מתיר את השביל עד שתהא הרחבה ניתרת, ל"ש בזה טעמא דמיגו, וגם אי נימא דשייך בזה טעמא דמיגו, הרי בד' התוס' מפורש דל"ב בזה למיגו, שהרי התוס' באו לישב להא דלא קאמר מיגו אלא לקמן.

     אך המחה"ש שם כתב דלפירש"י מוכח דל"מ צוה"פ לעשותו עי"ז מוקף לדירה, דהא הוצרך רש"י לטעם מיגו, עכ"ד, וצע"ג, דמה שהוצרך רש"י לטעם מיגו, הוא משום דהרחבה לא היתה פרוצה ביותר מי', וע"כ ל"מ מה שעושה מחיצה בפתחה להקיפה לדירה אלא משום מיגו, וכמש"כ רש"י בד"ה מהני נמי, ולא למדנו מזה דצוה"פ ל"מ לעשותו מוקף לדירה, ושו"ר שכבר תמה כעי"ז בתשו' נפש חי' סימן ל' לו., ועיי"ש שכתב לפרש ד' המג"א בע"א, ואכמ"ל. [↑](#footnote-ref-107)
107. וכטעם זה מוכח ממה שלא עשו ב' פסין, למש"כ התוס' ועוד מקמאי דהגזירה היא שיאמרו דמהני לחי אף דאין בתים וחצירות פתוחין לתוכו, דלפ"ז הרי שפיר מהני ב' פסין. [↑](#footnote-ref-108)
108. אך צ"ע, דאם אכן סגי בנראה מבחוץ להתיר, א"כ למש"כ התוס' ועוד מקמאי דהגזירה דיאמרו לחי מועיל לשביל של כרמים, היינו דיאמרו דמהני לחי אף כשאין בתים וחצירות פתוחין לתוכו, הרי מהני שפיר פס ד' או ב' פסין כ"ש הנראין מבחוץ, ומ"ט לא עשו כן, - ולכאו' מוכח מזה, דאף דלחי הנראה מבחוץ מתיר, מ"מ הכא לא יהא מתיר, דכל הא דמהני המיגו, הוא רק כשיש תוספת מחיצה ברחבה, ובזה הוא דאמרינן דהגם דמצ"ע ל"מ משום דסתום ועומד הוא, מ"מ מיגו וכו' מהני, אך בנראה מבחוץ דליכא תוספת מחיצה כלל בפתח הרחבה, ל"מ המיגו, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-109)
109. והנה לכאו' כ"ה דמהני לעשות לחי ועי"ז להקיף לדירה, ה"נ מהני לעשות קורה, דאף דקורה משום היכר, הרי לרבא גם לחי משום היכר, ואפ"ה מהני להקיף לדירה, ולא מצאתי דברים מפורשים בזה, - אך י"ל דדוקא לחי מהני, משום דהוי זה מחיצה כ"ש, ומכח הא דה"ז מועיל להתיר, אף ה"ז מועיל להקיף לדירה, אך בקורה דליכא אף מחיצה כ"ש, אי"ז מועיל להקיף לדירה.

     ועד"ז י"ל בדינא דסיכך מבוי ע"ג לחי שאמרו בסוכה ז' א' דמיגו דהוי דופן לשבת הוי מבוי לסוכה, ולכאו' הדין נותן דה"נ הוא בסיכך ע"ג מבוי שיש לו קורה, דהרי הא דמכשרינן בסיכך ע"ג מבוי שיש בו לחי, מבו' בד' התוס' שם (ד"ה סיכך) דהוא אף למ"ד דלחי משום היכר, וא"כ ה"נ יש להכשיר בסיכך ע"ג מבוי שיש לו קורה, אע"ג דקורה משום היכר, אך לא מצאתי כן בד' קמאי ובתראי, והמכתם והמאירי בסוכה שם כתבו דבקורה לא אמרינן מיגו משום דאינה אלא משום היכר, אך אינהו ס"ל דבלחי לא אמרינן מיגו אלא לפ"מ דקי"ל דלחי משום מחיצה, וכמש"כ המאירי שם, ולהנ"ל י"ל דשאני לחי דהוי מחיצה כ"ש, וכיון דה"ז מועיל להתיר בשבת, אף הוי זה דופן לסוכה, ומשא"כ בקורה דליכא מחיצה כלל, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-110)
110. ונראה מדבריהם, דמבוי הפתוח לרשות המותרת א"צ תיקון כלל, ולאו היינו דהוא צריך תיקון, ואך דמועיל לו התיקון שבראש הרשות המותרת, ויש ללמוד מזה דה"נ מבוי הפתוח למקו"פ א"צ תיקון, דכל דין תיקון מבוי הוא רק כשהוא פרוץ לרשות האסורה לו, וכל' הרשב"א בריש עבוה"ק, ואכמ"ל. [↑](#footnote-ref-111)
111. אך צ"ע במש"כ התו"י דהטעם הוא משום דידעי שפיר דדיורי מתא מהני גם לשביל, ומ"ט בעינן לזה, הרי בכה"ג ל"ב כלל שיהיו דיורים בשביל, דהרי א"צ השביל להתירו של הלחי, אלא התירו הוא משום דהוא פרוץ למקום המותר, והחזו"א בתו"ד כתב על דבריו דזהו כוונת התו"י, וצ"ע, ועד"ז צ"ע בד' הרשב"א בעבוה"ק שער ב' פ"א, שהביא להפלוגתא אם השביל מותר, אף שכתב שם בהי"ב דטעם הגזירה הוא אטו שביל שאין בתים וחצירות פתוחין לתוכו, - ויש להוסיף, דאף אי נימא דחצר הפרוצה למבוי ועשו לחי לפתח המבוי, אין החצר ניתרת, עי' בחזו"א סימן ס"ה סקל"ח שנסתפק בזה, (וצידד דהחצר מותרת, וכ"כ שם סקנ"א), מ"מ הכא הדין נותן דיהא השביל מותר, שהרי בפתח המבוי לרה"ר הי' צוה"פ, וה"ז מועיל להתיר את השביל, דאף דאם היתה הרחבה אסורה, הי' אף השביל אסור משום שהוא פרוץ למקום האסור, מ"מ כל שהרחבה מותרת ואין השביל פרוץ למקום האסור, שפיר מהני הצוה"פ שבפתח המבוי להתירו. [↑](#footnote-ref-112)
112. ועפי"ז יש לדון במשה"ק התוס' הרא"ש על פירש"י דהגזירה היא אטו מבוי מפולש, דא"כ הדין נותן דאף מחיצה או צוה"פ לא יועילו, ומ"ט קאמר דיאמרו לחי מועיל, ומשמע דאם היתה שם מחיצה או צוה"פ לא חיישינן, וצ"ע מ"ט לפי' התוס' הרא"ש גופי' ניחא, הרי גם לדבריו דהגזירה היא דיסברו דהשביל אינו מוקף לדירה, ל"מ אף מחיצה או צוה"פ, (ושמא אין הגזירה משום דהשביל אינו מוקף לדירה והוי כקרפף, דלא איירי דהי' השביל יותר מבית סאתים, אלא הגזירה היא דכיון דאינו משמש לדירת בני המבוי, אינו ניתר בלחי, וע"כ שפיר מהני בזה מחיצה או צוה"פ, - גם י"ל דאף דהשביל ג"כ הי' אסור משום שאינו מוקף לדירה, היינו משום שהוא מצורף עם הרחבה, וחשיב גם השביל כיותר מבית סאתים, אך כל שעושה מחיצה גמורה לשביל, ה"ז מחלקו מן הרחבה, וכיון דאינו יותר מבית סאתים ה"ה מותר, ורק לחי ל"מ לחלקו מן הרחבה), - אך למש"כ הראשונים דאף אם הוא פרוץ למקום המותר לא גזרו בו, אף דאם ל"ה גידודי בראשו הפתוח לנהר הי' אסור, כ"ש דלא גזרו כשעשו מחיצה או צוה"פ, דרק כשבא לתקן בלחי, דתיקון לחי אינו מועיל ברוח שלישית, גזרו אטו שביל שאין בו גידודי דהוי זה רוח שלישית ואין מועילין בו לחי, אך כשבא להתיר במחיצה או צוה"פ דמועילין אף ברוח שלישית, ל"ש גזירה זו, וכ"ה מבו' להדיא בד' הביאוה"ל בסימן שס"ה ס"ג, עיי"ש, ועיי"ש שנקט לעיקר דגם לדעת רש"י הוי הגזירה רק כשההיתר הוא ע"י לחי, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-113)
113. וכ"נ גם בדבריו בע"א שהק' ע"ד רש"י דמוקצה היינו רחבה, שהרי ברחבה אמרו דל"ה מוקפת לדירה, וכתב דשמא מתניתין איירי בפתח ולבסוף הוקף, ומשמע דאם מוקצה הוא מקום המשמש תשמיש אחר מרחבה, שפיר י"ל דחשיב כמוקף לדירה אף בלא שפתח לו את הבית, וכן נת' בדף מס' 3 ללמוד מד' תוס' הרא"ש שנסתפק דשמא אשפה חשיבא כמוקפת לדירה, אף כשאין הבית פתוח לה, - אך בד' הרשב"א לעיל בע"א ד"ה ומהא שמעינן מבו' דגם חצר אינה חשובה כמוקפת לדירה אלא כשפתח ולבסוף הוקף, וכ"ה גם בדבריו לקמן צ' ב' ד"ה ובתוספות דהא דחצר חשיבא כמוקפת לדירה הוא משום דהבית פתוח לה, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-114)
114. ועיי"ש שכתב דהוא משום מיגו, וצ"ע מ"ט הוצרך למיגו, הרי כ"ה דכשעושה מחיצה אגודא דנהרא ל"ב למיגו, וכמבו' בד'ה תוס' ד"ה לעביד, וכמו שהביא החזו"א גופי' שם לעיל מינה, א"כ לכאו' גם כשעושה לחי אגודא דנהרא ל"ב למיגו, ואין לומר דבעינן למיגו משום דהרחבה ל"ה דינה כמבוי ואינה ניתרת בלחי וקורה, דהרי הו"ל כחצר הפרוצה במלואה למבוי, דכל שעושה לחי למבוי, ה"ה מותרת, וכמו שצידד החזו"א בסימן ס"ה סקל"ח וסקנ"א, - וגם עיקר מש"כ החזו"א דשייך בזה מיגו, וכן נקט גם הגאו"י, עיי"ש, הוא דלא כמש"כ הריטב"א דא"א להתיר בזה משום מיגו, כיון דכ"ז דאין הרחבה ניתרת, אף השביל אסור, וכ"נ בד' המג"א בסימן שנ"ח סק"ה, ונת' לעיל, - אך העירו דיש לפרש בד' הריטב"א דהא דל"ש בזה מיגו, אי"ז מכח ה"ט, אלא הוא משום דאיירי במחיצה ע"ג מחיצה, ואף להצד דמהני מחיצה ע"ג מחיצה, מ"מ כיון דאי"ז נצרך לשביל ל"ש בזה מיגו. [↑](#footnote-ref-115)
115. ולכאו' קו' זו היא רק לפירש"י דהגזירה היא אטו שביל דלי"ב גידודי, וע"כ כל שעושה לחי לצד הגודא דנהרא ליכא למיגזר, שהרי שפיר איכא לשביל ג' מחיצות שלימות ולחי אף בלא הגידודי, אך לפי' בתרא דהרשב"א דהגזירה היא אטו שביל דלי"ב בתים וחצירות, ל"מ שיעשה לחי לצד הגודא דנהרא, דהרי ל"מ לחי לשביל זה גזירה אטו שביל דאין בתים וחצירות פתוחין לתוכו. [↑](#footnote-ref-116)
116. ומשה"ק התוס' דמ"ט אמרו דליעביד מחיצה ולא אמרו דליעביד לחי, נראה לפ"ד הרשב"א, דבלחי הוה פשיטא לן דל"מ, וכדחזינן דאף אם הרחיק ד' ל"מ, ולא ס"ד אלא דתועיל מחיצה, וע"ז אמרו דאף מחיצה ל"מ משום דאין עושין מחיצה ע"ג מחיצה. [↑](#footnote-ref-117)
117. צ"ע, דבפירש"י כתב דהא דאמרינן מיגו, היינו משום דהשביל ניתר בלחי זה שלא יהא פרוץ לכרמלית, וכ"ז הוא קודם שהותרה הרחבה, אך אחר שהותרה הרחבה, הרי אין השביל צריך ללחי זה כלל, וא"כ היאך נימא דכל הא דמהני הלחי לשביל, הוא רק אחר שהותרה הרחבה, הרי א"כ נמצא דמעולם לא הועיל הלחי לשביל, דקודם שהותרה הרחבה אין הלחי מועיל לשביל, ואחר שהותרה הרחבה, א"צ השביל להיתר הלחי, וליכא מיגו. [↑](#footnote-ref-118)
118. ודבריו מתישבים לפ"מ שנקט שם סק"ב דמצינו למימר מיגו אף בגונא דאין השביל מותר אלא אם תהא הרחבה מותרת, אך אי נימא בדעת התוס' כמש"כ הריטב"א דבכה"ג לא מצינו למימר מיגו, לא א"ש. [↑](#footnote-ref-119)
119. עוד נת' לעיל להעיר ע"ד הגרע"א, ממש"כ המ"מ בפי"ז משבת והשו"ע בסימן שס"ג סל"ב דאם עשה לחי לחצי מבוי ל"מ אם אין בתים וחצירות פתוחין לחצי מבוי זה, - אך לפ"ד החזו"א י"ל, דכל הא דעשה לחי לחצי מבוי ל"מ אם אין בתים וחצירות פתוחין לחצי זה, הוא משום דהחצי החיצון אינו מתוקן, אך כל שהחצי החיצון מתוקן, שפיר מצי הלחי להתיר אף את החצי הפנימי בפנ"ע, וע"כ הכא דהמבוי והרחבה והשביל מתוקנים, שפיר מצי חייל היתר הלחי על השביל בפנ"ע, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-120)
120. אך בסימן ס"ה סקנ"ח וסקס"ה נסתפק דאף היכא דאיכא גידודי חשיב כמפולש, והחזו"א דן בזה בכ"ד, ד ושם סקנ"ח וסקס"ה נסתפק דאף היכא דאיכא גידודי חשיב כמפולש, אך בסימן פ"ו סוסק"ד נקט דכל דאיכא גידודי לא חשיב כמפולש. [↑](#footnote-ref-121)
121. אמנם לפ"מ שצידד החזו"א בסימן ס"ה סק"י דהא דמבוי מפולש צריך צוה"פ מכאן ולא סגי לי' בעומ"ר, הוא רק היכא דבקעי בי' רבים, וכ"נ בדבריו בסימן ע"ד סק"א, וכן נסתפק בזה בסימן ס"ה סקל"ה וסקנ"ח וסק"ס, ניחא, - אך דבריו הכא הם לפ"מ שנקט לעיקר בסימן ס"ה סקל"א דאף אם לא בקעי בי' רבים חשיב כמפולש ואינו ניתר בעומ"ר, ואמנם מש"כ הכא דכל דאיכא גידודי לא חשיב כמפולש, הוא דלא כמו שנסתפק בסימן ס"ה סקנ"ח וסקס"ה דאף אם איכא גידודי חשיב כמפולש. [↑](#footnote-ref-122)
122. והריטב"א הוכיח כן מעמוד "גבוה י'" ואינו רחב ד', ומבו' דאף דגם עמוד שאינו גבוה י' הוי מקו"פ, מ"מ בזה ניח"ל הא דאינו ממעט, דכיון דאינו גבוה י' לא חשיב כרשות בפנ"ע לענין זה, וכ"ה מוכח מעיקר ד' הרשב"א והריטב"א, דאל"כ מאי ס"ד לחלק בין אילן גבוה י' לאילן שאינו גבוה י', הרי אף אילן שאינו גבוה י' הוי כמקו"פ. [↑](#footnote-ref-123)
123. והנה אמנם בכה"ג דהאילן גבוה י' ורחב ד', לכאו' ל"ה האילן עצמו בכלל הקרפף האסור בטלטול, שהרי הוא מוקף במחיצות בפנ"ע ולי"ב יותר מבית סאתים, וכ"ה מבו' בתשו' הרשב"א ח"ה סו"ס ל', דבהני גווני דאין האילן והעמוד ממעטין, מ"מ הן עצמן אינם נאסרין, עיי"ש, ומד' הרשב"א אלו מבו' דאף עמוד שאינו רחב ד' אינו אסור, ולכאו' היינו משום דהו"ל מקו"פ, ודמי לכל אילן שאינו רחב ד' העומד בכרמלית דהוי מקו"פ, (לדעת הרשב"א גופי' דיש מקו"פ בכרמלית), אך למשמעות ד' התוס' לקמן פ"ט ב' דאיסורא דקרפף יותר מבית סאתים הוא אף בדהוי מקו"פ, יש מקום לדון דאף הכא יהא אסור העמוד שאינו רחב ד'.

     ונתחדש לפ"ז, דאיסורא דקרפף יותר מבית סאתים, הוא אף כשאין כולו אסור, ול"ד למש"כ הראשונים לעיל כ"ג ב' דבקרפף יותר מבית סאתים שהוקף לדירה ונזרע מיעוטו ואין בו יותר מבית סאתים מותר לטלטל בו, אף דההיקף כולו הוא יותר מבית סאתים, דהתם ליכא היקף דיותר מבית סאתים שלא הוקף לדירה, אך הכא דאיכא היקף דיותר מבית סאתים שלא הוקף לדירה, שפיר אסרינן אף כשאין כולו אסור. [↑](#footnote-ref-124)
124. ובשעה"צ שם סקמ"ה כתב דכן איתא בש"ס, וכנראה כונתו, דממה שאמרו בנה בו עמוד גבוה י' ורחב ד' וכו', מג' ועד ד', משמע דברוחב הוא דפליגי, אך בגובה לכו"ע בעינן י' טפחים, וכ"נ בד' התוס' הרא"ש שדקדק כן.

     אמנם בד' הרשב"א בעבוה"ק שער ג' פ"ג הלכה קמ"ב נראה דפליג ע"ד התוס' הרא"ש בזה, ז"ל, בנה בו עמוד שאינו גבוה ג' אינו מיעוט, שכל פחות מג' ה"ה בארץ וכו', עכ"ל, והרי דרק אם אינו גבוה ג' אינו מיעוט, משום דה"ה כארץ, אך אם הוא גבוה ג' הוי מיעוט, - ואמנם הרשב"א שם כתב עוד, ז"ל, הי' גבו' י' ורחב ד' ה"ז מיעוט שהרי הוא רשות חשוב לעצמו וכו', עכ"ל, והרי דרק אם הוא גבוה י' הוי מיעוט, אך נראה דד"ז דעמוד שאינו גבוה י' תליא בהפלוגתא בעמוד שאינו רחב ד', דלמ"ד דאינו ממעט משום דאינו רשות חשוב לעצמו, ה"נ אם אינו גבוה י' אינו ממעט, אך למ"ד דהוא ממעט משום דיצא משיעור לבוד, וכמש"כ הרשב"א שם, אף אם אינו גבוה י' ממעט, וצ"ע בל' הרשב"א שם בסו"ד שסתם בזה, - והעירוני דכן משמע מד' הרשב"א בסוגיין שכתב בדין אילן, ז"ל, לא שנא אילן שאינו גבוה י' ואינו רחב ד' ולא שנא גבוה י' ורחב ד' דהוי רה"י, עכ"ל, ומשמע דשוה דין אינו גבוה י' לדין אינו רחב ד', ועוד, שהרי בגמ' חילקו בין אילנות לעמוד, ואם בעמוד שאינו גבוה י' לכו"ע אינו ממעט, א"א לפרש דאילן איירי כשאינו גבוה י', - ויש להעיר לפ"ז ע"ד הגרע"א שהביא מד' הרשב"א דאם אינו גבוה י' אינו ממעט, ולהנ"ל הרי ד' הרשב"א הם רק להסוברים דקי"ל דכל שאינו רחב ד' אינו ממעט. [↑](#footnote-ref-125)
125. והריטב"א הק' כן על הא דס"ל לרבא בהרחיק את הכותל מג' ועד ד' אינו מועיל, וכתב לישב, דלגבי כלאים דתלא בערבוביא, הקילו לעשות דבר חשוב כל שיצא מתורת לבוד, אבל הכא לקרפף שכבר נאסר להוציאו מחזקתו להיתירא ע"י מחיצה, ס"ל להך לישנא דבעינן הרחקת שיעור דחשיב שתהא כמופלגת לגמרי מן הראשון, עכ"ד, ומבו' דמהא דס"ל לרבא דעמוד שאינו רחב ד' אינו ממעט לא קשיא לי' כלל, דאף דבהל' מחיצות ל"ב מקום ד', מ"מ לדין מיעוט בעינן מקום ד', וע"כ לא קשיא לי' אלא מהא דהרחיק את הכותל וכו', דחזינן דגם כלפי הל' מחיצות לא סגי בהרחקת ג'. [↑](#footnote-ref-126)
126. בביאור מש"כ הרא"ש לדמותו לפרץ אמה וגדר אמה, כתב בתשו' נפש חי' סימן ל', דהוא משום דאין בונה את כל המחיצה בב"א, וכל מעט שהוא בונה נחשב שפורץ כנגדה וגודר והוי ממש פרץ אמה וגדרה, עכ"ד, - אך בביאור הלכה סימן שנ"ח ס"ו כתב לפרש, דמפרץ אמה חזינן דאע"ג שהמחיצות לא נתבטלו מעולם שהרי לא פרץ בב"א, אעפ"כ כיון שבין הכל יש כעת שעור באורך יותר מי' לשם דירה סגי, וה"נ הכא יש כותל חדש בשיעור זה, עכ"ד. [↑](#footnote-ref-127)
127. ולכאו' י"ל דטעם הפלוגתא בזה היא בעיקר הא דמהני עשיית מחיצה אחרת, דלדעת הרא"ש הוא משום דחשיב כמו שסתר את המחיצה הראשונה, וע"כ סגי במה שעושה מחיצה ביותר מי', אך לדעת ש"ר הוא משום דאף דהמחיצה הראשונה קיימת, מ"מ כיון שעושה מחיצה אחרת ה"ז מועיל להקיף לדירה, ואך דבעינן שירחיק ד', דאל"כ אי"ז כעשיית מחיצה, כיון שכבר יש שם מחיצה, וע"כ ל"מ שיעשה מחיצה ביותר מי', אלא בעינן שיעשה ע"פ כולה, וגם בד' המאירי דסגי בעשיית מחיצה ד', מבו' דהא דמהני אי"ז משום דהו"ל כסותר את המחיצה הראשונה, אלא הוא משום דסגי בעשיית מחיצה אחרת, וס"ל דסגי לזה בעשיית מחיצה ד"ט דזהו שיעור מחיצה, - ועמש"נ בדף מס' 4 הערה ד' לפרש בזה מה שנחלקו שם הרא"ש עם ש"ר, ועי' עוד בד' הרשב"א שהבאנו לעיל כ"ד ב' בטעם הא דלא סגי שיעשה לחי בריחוק ד"ט מגודא דנהרא, וצ"ע.

     ובתשו' נפש חי' או"ח סימן ל' כתב דיש לפרש בדעת הריטב"א, דהא דמהני עשיית מחיצה חדשה, הוא משום דעי"ז נתחלקו המקומות זמ"ז, וע"כ הו"ל כהיקף חדש, וכן משמע בל' רש"י בד"ה הועיל, ועיי"ש שכתב דלפ"ז י"ל דבעינן שיעשה מחיצה ע"פ כולה, ולא סגי בעומ"ר, וכמשמעות ל' הריטב"א, דכל דנשתייר כשיעור פתח בין ב' המקומות, אכתי הוי כרשות אחת, ולא חשיב כהיקף חדש, - ועיי"ש שכתב לדון עוד לפ"ז, דל"מ אלא אם עשה מחיצה על פני כולה, אך אם עשה צוה"פ על פני כולה ל"מ, ועיי"ש שהאריך הרבה בענין זה, ואכמ"ל, - ועי' עוד בביאוה"ל סו"ס שנ"ח שכתב דהא דמהני עשיית מחיצה חדשה, הוא משום שאין דעתו להשתמש בישנה. [↑](#footnote-ref-128)
128. ופשוט דד' החזו"א הם לטעמי' בסימן ע"ב סק"א ובמכתבו שבס' שלום יהודה סימן כ"ה (ד"ה בפרצת יותר מי'), בביאור דינא דפרצה בקרן זוית, - אך לפי המבו' בד' הראשונים לעיל ו' א' דדינא דפרצה בקרן זוית הוא משום דתורת פרצה עלי' משום דאין דרך לעשות פתח בקרן זוית, הרי דכ"ז הוא בקרן זוית של הרשות, אך הכא דאי"ז קרן זוית של הרשות, שפיר מהני העומ"ר. [↑](#footnote-ref-129)
129. אך לכאו' אי"ז מתישב בל' הרמב"ם שכתב בפט"ז משבת ה"ט דטח את הכותל בטיט וכו' ה"ז מיעוט, ומבו' דמהני הטיט למעט מיותר מבית סאתים, ואי"ז מועיל בתורת היקף לדירה, ואמנם שמא ל' הרמב"ם ל"ד הוא, וכאשר כן משמע ממה שכתב לדין טיחה בטיט בהלכה אחת עם הרחיק מן התל ג' ועשה מחיצה הועיל, ולא כתבו בהלכה אחת עם שאר האופנים שבא למעט מיותר מבית סאתים, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-130)
130. וצ"ע דכל שבנה את הכותל השני על פני כולה, מ"ט ל"ה מיעוט, הרי עכשיו הוי היקף שאין בו יותר מבית סאתים. [↑](#footnote-ref-131)
131. ומשמע להדיא בדבריו, דהא דמהני כשהרחיק מן הכותל ועשה מחיצה, ל"ב כלל שיתבטל בזה המחיצה הראשונה, כמש"כ הרא"ש, אלא דכיון דעשה מחיצה חדשה לשם דירה, סגי בהכי להקיף את המקום לדירה, ועמש"נ בזה בדף מס' 5, אך בד' הריטב"א הכא י"ל דהוא רק למאן דמכשיר אף כשהרחיק פחות מג'. [↑](#footnote-ref-132)
132. והגאו"י כתב עוד, דאם טח על פני כל המחיצה, או אף אם טח על מקצתו ומתכוין ליפות הכותל או לחזקו, לכו"ע הוי מיעוט, וכל הא דלרבא ל"ה מיעוט הוא כשטח קצת ומכוין בו למעטו, דה"ז בטל ואינו מתיר את הקרפף שנאסר, והביאוה"ל שם כתב דיל"ע בזה, - והמרכה"מ והאו"ש בפט"ז משבת ה"ח כתבו בדעת הרמב"ם להיפך, דכל הא דטח בטיט הוי מיעוט היינו רק כשטח את כל הכותל, עיי"ש, ונת' בדף מס' 5. [↑](#footnote-ref-133)
133. לכאו' נתחדש בדבריו, דהא דעמוד ג' ממעט, ל"ב שיהא בו גע"ג, אלא סגי ברוחב ג', דאי נימא דבעינן שיהא גע"ג, הרי בע"כ דטח בטיט שאני, דהרי אין עובי הטיחה ג', - אך העירו לנכון דאין ללמוד כן מדבריו, דאף דנימא דבעמוד בעינן שיהא גע"ג, היינו משום דהוא בתוך הקרפף מב' צידיו, וכל שאין בו גע"ג אינו חולק מקום לעצמו בתוך הקרפף, ומשא"כ בטח בטיט שהטיחה דבוקה לכותל, אין להצריך שיהא עבי' ג"ט, ודו"ק. [↑](#footnote-ref-134)
134. והבעה"מ כתב דקי"ל כל"ק וכרבא, דרק אם הרחיק ד' ועשה מחיצה הועיל, וכ"כ המאירי בשם הראב"ד, - אך הראב"ד בכתוב שם כתב דקי"ל לקולא דאף אם טח בטיט שאינו יכול לעמוד בפנ"ע הוי מיעוט, וכ"כ בפסקי ריא"ז. [↑](#footnote-ref-135)
135. והמאירי כתב דאם בנה בעומק הקרפף לפנים מן התל, לכו"ע מהני, כיון דלא הי' שם היקף ע"י אדם, וכל שבנה מחיצה לפנים מן התל גילה שהתל אין לו אצל הקרפף כלום, ופלוגתייהו הוא כשבנה את המחיצה ע"ג התל והרחיק מן התל כלפי חוץ, עיי"ש, ונתחדש בדבריו, דהא דמהני כשהרחיק ד' מן הכותל ועשה מחיצה, הוא אף כשעשה את המחיצה החדשה מבחוץ, וזה כמש"כ בתור"פ לעיל כ"ד ב', ונת' בדף מס' 4. [↑](#footnote-ref-136)
136. ונמצא לפ"ז דהא דמכשר רב חסדא בהרחיק מן התל והא דמכשר בעשה על שפת התל הוא מב' טעמים חלוקים, ורב המנונא פליג עלי' בתרוייהו, אך בל' הריטב"א מבו' להדיא דחד פלוגתא הוא, וצ"ב, ועי' בקובץ ביאורי ענינים במש"כ לפרש בזה. [↑](#footnote-ref-137)
137. וכן נראה גם בד' הר"ח שפירש בהא דפליגי בהרחיק מן התל, דהיינו דהתל הוא מקום שלא הוקף לדירה, והרחיק ועשה בו מחיצה להקיפו לדירה, והרי דאף לגבי הדרים ע"ג התל ס"ל לרב המנונא דל"מ, ואמנם ל' הר"ח דמודה רב ששת בעושה מחיצה על שפת התל "ודר בתל", (וכנראה כ"ה גירסתו בגמ', וכאשר כ"ה גם גירסת המאירי), ומשמע דיש בזה תרי גווני, דאם עשה מחיצה ע"ג התל לדירה ל"מ, ורק אם הוא דר בתל מהני, וצ"ב. [↑](#footnote-ref-138)
138. ונתחדש בדבריו, דאף דאם הרחיק מן התל ד"ט ועשה מחיצה לכו"ע מועיל, מ"מ כל שעשה את המחיצה על שפת התל החיצונה ל"מ, אף שהיא רחוקה ד"ט משפת התל הפנימית, אלא אם נעשית להקיף את התל לדירה ומשום מיגו, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-139)
139. התורת חיים הק' ע"ד רש"י, דמ"ט הוצרך לפרש דנחבט כל הכותל בב"א, והו"מ לפרושי שנבלעה אחת אחת קודם שבת ולא נשאר ממנה רק מקצתה ואותו מקצת נבלע בשבת, דהשתא נמי הוי מחיצה הנעשית בשבת, כיון דכל כמה שלא נבלעה כולה לאו מחיצה היא כיון דכולה מחיצה אחריתי בעינן ועליונה אינה משלמת לתחתונה, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-140)
140. יש שדקדקו מדבריו, דרק משום דבשעה שהקיף את המחיצות ל"ה מקורה, הוא דחשבינן לי' כקרפף, אך אם הי' מקורה בשעת ההיקף ל"ה חשיב כקרפף, דמקום מקורה חשיב כמקום העשוי לדירה, ואך דכל שקירוהו אחר ההיקף, דמי להא דל"מ בהוקף ולבסוף פתח, - אך לכאו' פשוט דאין כונתו לכך, אלא כונתו דאף דאיירי שעשה את הקירוי לשם דירה, וכמש"כ לעיל מינה, ל"מ הקירוי לחשבו כמוקף לדירה, דרק מחיצות הנעשות לשם דירה מועילות לחשבו כמוקף לדירה, אך הקירוי הנעשה לשם דירה אינו מועיל לחשבו כמוקף לדירה, וכ"ה מבו' בד' החזו"א בסימן פ"ט סק"ה שהביא מד' הריטב"א אלו דקרפף מקורה דינו כקרפף. [↑](#footnote-ref-141)
141. ובזה מתישב מש"כ התוס' לקמן פ"ו ב' ד"ה גזוזטרא דבעביד כי אורזילא לא אמרינן פי תקרה, אף להתיר לאיסור קרפף, והחזו"א בסימן ק"ג סקי"ב הק', דהרי הכא קי"ל כר"ז דאין אויר קירויו מיתרו והרי דאמרינן פי תקרה אף בעביד כי אורזילא, אך אי נימא דטעמא דר"ז הוא משום דקרפף מקורה אינו כרמלית, ניחא, וכבר רמזו לזה בהגה' בחזו"א שם. [↑](#footnote-ref-142)
142. ובקובץ ביאורי ענינים הק' בזה, דא"כ הי' להתוס' להביא להא דשרי רב זירא, והתוס' לא הביאו רק לתחילת הגמ' דקירה בו בית סאה, ועוד, דבתוס' הרא"ש בסוגיין תמה דבעבידא כאורזילא מ"ט דרב זירא, ולקמן שם כתב כד' התוס', ועיי"ש שכתב לפרש ד' התוס', לפמש"כ השואל בתשו' הרשב"א ח"ה סימן ל' לדקדק מלישנא דאויר קירויו מיתרו, דתחת הקירוי לכו"ע מותר, והרשב"א דחה לזה, דודאי דאף תחת הקירוי אסור, וי"ל דמזה הוא שהוכיחו התוס' דקרפף מקורה ל"ה כרמלית, ונתחדש לפ"ז, דאף דהמקום המקורה ל"ה כרמלית, מ"מ הוא מצטרף לשאר הקרפף לשיעורא דיותר מבית סאתים, ועיי"ש שכתב דזה ניחא טפי אי נימא דהא דקרפף מקורה ל"ה כרמלית, אי"ז משום דחשבינן לי' כמקום דירה, אלא הוא משום דלא גזרו על מקום מקורה, - ובאמת דכ"ה גם משמעות ל' רש"י שכתב דסאה המקורה מיחשבה בהדי אידך "כאילו לא קירוהו", ומשמע דמקום המקורה אינו אסור, וכל הא דאסרינן הוא משום דהוא מצטרף לקרפף כאילו לא קירוהו, ואם נדקדק כן בדבריו, צ"ל כמש"כ התו"ש, דמש"כ רש"י לעיל כ"ב א' דבורגנין חשיב כקרפף אף שהוא מקורה, היינו משום דדירה דתשמישה לאויר גרע. [↑](#footnote-ref-143)
143. ועיי"ש שכתב דהא דהכא בקירה בו בית סאה לא שרינן אלא משום פי תקרה, הוא משום דהכא רובא אינו מקורה, וע"כ אי לאו פי תקרה הי' אסור, - וצ"ב דלמש"כ שם דהא דלא אסרו בקרפף מקורה הוא משום דאף רה"ר מקורה אין חייבין עליו, לכאו' שפיר יש לאסור להמקום שאינו מקורה, ול"ב להא דהרוב אינו מקורה, ומאידך גם אם הרוב אינו מקורה, לכאו' ל"ה לנו לאסור את המיעוט המקורה, כיון דאף רה"ר מקורה אין חייבין עליו, ול"ש בזה הא דהמיעוט בטל אצל הרוב, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-144)
144. ולטעם זה, הרי דכל הא דלא חשבינן לי' כקרפף, הוא רק כשהי' מקורה בשעת ההיקף, או עכ"פ הי' דעתו לעשות תקרה, אך כל שקירה אותו אחר ההיקף, אי"ז מועיל לעשותו מוקף לדירה, וניחא הא דהכא מצטרף המקום המקורה ליותר מבית סאתים, ולפ"ז נמצא, דמד' התוס' שלמדו מהכא דקרפף מקורה ל"ה כרמלית, בע"כ דאי"ז משום דסתמו כפירושו שהוא מוקף לדירה. [↑](#footnote-ref-145)
145. וכ"נ להדיא בד' תוס' ותוס' הרא"ש בסוכה כ"ה א', שכתבו דהא דפריך באילן המסכך על הארץ דנטלטל בכולה, הוא משום שיש בו סכך וחשיב כמוקף לדירה, ובאו"ש פט"ז משבת ה"ז כתב דאזלי לטעמייהו דקרפף מקורה ל"ה כרמלית, (ומבו' לפ"ז דהא דקרפף מקורה ל"ה כרמלית הוא משום דחשיב כמוקף לדירה), וע"ז משני התם דהוא משום דהוי דירה שתשמישה לאויר, והרי דאף דקרפף מקורה חשיב כמוקף לדירה, מ"מ כל שתשמישו לאויר אין מטלטלין בו אלא בבית סאתים. [↑](#footnote-ref-146)
146. ונפ"מ רבתא לדינא בין הטעמים בזה הוא, בדינא דקרפף מקורה שאינו יותר מבית סאתים אם הוי רשות חלוקה מן החצר לרבנן ומן הבית לר"ש, - דאם הא דקרפף מקורה ל"ה כרמלית הוא משום דלא גזרו עליו כיון דאף רה"ר מקורה אין חייבין עלי', הרי דלענין חילוק רשויות אף אם הוא מקורה תורת קרפף עליו, אך אם הא דקרפף מקורה ל"ה כרמלית הוא משום דחשבינן לי' כמוקף לדירה, הרי דאף לענין חילוק רשויות אין תורת קרפף עליו. [↑](#footnote-ref-147)
147. ויש להעיר בזה, במש"כ האחרונים בדעת התוס' דטעמא דר' זירא דאין אויר קירויו מייתרו אף דליכא בזה פי תקרה, הוא משום דקרפף מקורה שרי, ותיקשי דאכתי לדעת רבנן יש לאסור בזה משום שהקרפף שאינו מקורה פרוץ למקום המקורה דאין תורת קרפף עליו, והרי לקמן בסוגיין משמע להדיא דדינא דר' זירא מתיישב אף לדעת רבנן, ואי נימא דלענין חילוק רשויות יש תורת קרפף אף על קרפף מקורה, ניחא, - אך יש מקום לומר, דאף אם קרפף מקורה לא חשיב כקרפף גמור לאסור לטלטל ממנו לחצר, מ"מ גם לא חשיב כחצר גמורה לאסור לטלטל ממנו לקרפף, וע"ד שחילקו התוס' לקמן צ' ב' בדין גג שאינו יותר מבית סאתים לשמואל. [↑](#footnote-ref-148)
148. אך בד' הרשב"א בעבוה"ק שער ג' פ"א ה"ע מבו' לכאו' דקרפף יותר מבית סאתים מקורה הוי כרמלית, עיי"ש, אך י"ל דהתם גרע, והיינו משום דכל הא דקרפף מקורה שרי הוא משום דחזינן לי' כמקום דירה, אך התם דלא חזי לדירה, יש תורת קרפף עליו אף כשהוא מקורה. [↑](#footnote-ref-149)
149. אך בהג"א שם הביא מאו"ז דקי"ל כרבה, ולא מצאתי כן בד' האו"ז לפנינו, וכ"כ הרשב"א בעבוה"ק שער ג' פ"ג הלכה קל"ה - קל"ז, עיי"ש, וכ"כ המאירי. [↑](#footnote-ref-150)
150. ולפי דבריו מתפרש לישנא דאויר קירויו מייתרו, אף אם גם קרפף מקורה אסור, דאף דהמקום המקורה מיחזי כמקום בפנ"ע, מ"מ ה"ה מועיל לייתר את הקרפף ולחשבו כיותר מבית סאתים. [↑](#footnote-ref-151)
151. והט"ז שם סק"ב הק' עליו מד' הטור בקיצור פסקי הרא"ש שכתב להדיא דטעמא דר' זירא הוא משום פי תקרה, ובתו"ש סימן שנ"ח סקל"ו הוסיף לתמוה מל' הטור בסימן שנ"ח דההיתר בזה הוא משום פי תקרה. [↑](#footnote-ref-152)
152. והמאירי פירש כן גם בד' הר"ח בסוגיין, אך בתוס' הרא"ש פירש בדעתו דאיירי בדליכא רוחב טפח, וע"כ לא אמרינן בזה פי תקרה, ועיי"ש שהק' דמ"ט דר' זירא דאמרינן בזה פי תקרה אף דליכא רוחב טפח. [↑](#footnote-ref-153)
153. וצ"ב דהרי ר' זירא פירש דהאיסור הוא משום דאויר חצר מייתרו, והו"ל למיפרך דהחצר מוקפת לדירה ומ"ט הוא מייתר את הקרפף, ומ"ט פריך דאי"ז פרוץ למקום האסור, הרי אף ר' זירא לא אסר מכח זה, והריטב"א כתב דקס"ד דרב יוסף דאיסור הקרפף הוא משום שנפרץ במלואו לחצר האסורה לו, ועי' בגאו"י, - ואמנם לפ"ד התוס' דלדעת רבנן יש לאסור גם משום דאויר חצר מייתרו, ניחא. [↑](#footnote-ref-154)
154. אך למש"כ הרשב"א לעיל ט"ז ב' ובעבוה"ק שער ג' פ"ג הלכה קי"ט דב' ששבתו אין נותנין להן אלא בית סאתים, וכ"כ בתוס' הרא"ש וריטב"א ובפסקי רי"ד וריא"ז לעיל שם, וכ"כ הפוסקים בסימן ש"ס ס"א, לכאו' מוכח מהתם דאף שנפרצו הקרפיפות החיצונים לאמצעי במלואם, לא חשיבי כקרפף יותר מבית סאתים, כיון דהאמצעי מגופף ואינו מצורף עמם, וכמש"כ הגאו"י, - וצ"ע בד' רש"י לעיל י"ז א' ד"ה דיורין גורמין דמשמעות דבריו דלב' ששבתו אין נותנין אלא בית סאתים, ותיקשי לדידי' מההיא דג' קרפיפות וכו' דחזינן דהקרפיפות החיצונים לא חשיבי כקרפף יותר מבית סאתים אף דאינם מגופפים, וזה דלא כמבו' בדבריו הכא דכל הא דקרפף שנפרץ במלואו לחצר לא חשיב כיותר מבית סאתים, הוא משום דהחצר מוקפת לדירה. [↑](#footnote-ref-155)
155. וצ"ל דל"ד לקרפף שהוקף לדירה ונזרע מקצתו, דאין המקום שלא נזרע משלים ליותר מבית סאתים, דהתם הרי מעיקרא הי' ההיקף לדירה כלפי כל הקרפף, וע"כ אף שבטל תורת דירה מהמקום שנזרע, מ"מ המקום שלא נזרע חשיב כמוקף לדירה גם כלפי המקום שנזרע, ומשא"כ הכא דהיקף החצר לדירה, הוא רק כלפי רשות החצר, ולא כלפי רשות הקרפף שהיא רשות בפנ"ע, ונמצא דכלפי הקרפף איכא יותר מבית סאתים שלא הוקף לדירה. [↑](#footnote-ref-156)
156. ועיי"ש שכתב דאף לדעת הסוברים דקרפף מקורה אינו אסור, משכח"ל בגונא דדירה דתשמישה לאויר דבזה לכו"ע אסרינן אף כשהוא מקורה, וכמש"כ שם סק"ב, - ויש להעיר, דלמש"כ התו"ש גופי' שם סקל"ו בדעת התוס', דמקום המקורה אינו מצטרף לקרפף ליותר מבית סאתים, ופירש דזהו מה שהוכיחו התוס' מסוגיית הגמ' לעיל דקרפף מקורה אינו אסור, דזהו טעמא דר' זירא דאין אויר קירויו מייתרו, א"כ מ"ט הכא מצטרף הבית לקרפף ליותר מבית סאתים, הרי מש"כ התוס' דההיקף לדירה דהחצר ל"מ לקרפף, לכאו' הוא רק כשבאנו להתיר משום שהוקף לדירה, אך כל שבאנו להתיר מכח הא דהוא מקורה, ל"ש ה"ט, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-157)
157. אך לדעת התוס' לקמן צ' א' דקרפף מקורה מותר, י"ל דזהו הוא דקאמר ר' זירא דמודינא וכו', דאף דבקרפף מקורה ס"ל דאין אויר קירויו מייתרו, מ"מ לאו כללא הוא דאויר המותר אינו מייתר, ובקרפף שנפרץ לחצר, אף דאויר החצר הוי אויר מותר, ה"ז מועיל לייתרו, - אך לכאו' אי"ז מתישב, דלכאו' אויר מקום המחיצות ה"ה אסור, כיון דאין לו מחיצות כלל לחלקו מן הקרפף, דקי"ל דחודו הפנימי מתיר, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-158)
158. וצ"ע דדעת הריטב"א לעיל ה' ב' דפס ד' אמות מתיר בחצר, ועי' בקר"א שעמד בכעי"ז, וצ"ל כמש"כ החזו"א בסימן פ"ח סקי"א, דאף דפס ד' אמות מתיר בחצר, מ"מ אינו מתיר בנראה מבחוץ, משום דליכא הכירא, וכ"ה מבו' בד' החזו"א שם סקט"ו במוסגר דד' הריטב"א הכא קיימי אף אם פס ד' אמות מתיר בחצר, (ומה"ט הוא דהחצר מותרת). [↑](#footnote-ref-159)
159. ובד' ש"ר מבו' לכאו' דקרפף מתחלק ע"י פסין, ועי' חזו"א בסימן פ"ח סקכ"ח שנקט כן בפשיטות, ועיי"ש במה שעמד ע"ד המהרש"א בזה, - ???? [↑](#footnote-ref-160)
160. ועיי"ש שהק' עוד, דהא דנראה מבחוץ מהני הוא אף בלא מיגו, אך ד' המהרש"א מיוסדים ע"ד התוס' לעיל כ"ד ב' דהא דמהני נראה מבחוץ הוא רק משום מיגו, וזה מתפרש כמש"כ המהרש"א לעיל ט' ב' דהא דגיפופי הגדולה מהני משום נראה מבחוץ, אף דכמין תי"ו לא חשיב כנראה מבחוץ, הוא משום מיגו. [↑](#footnote-ref-161)
161. אך הדברים צ"ע, דמ"ט הוצרכו להעמידה בכה"ג ודתיקשי דיותר בנראה מבחוץ, וביותר צ"ע מד' הרשב"א בעבוה"ק שכתב לדינא דאם אין נכנסין שרי, והביאו המ"מ בפט"ז משבת ה"ז, והובא במ"ב סימן שנ"ח סקצ"ו, ומשמע דהוא בכל ענין, ועי' בחזו"א שם סקי"ז שעמד ע"ד המ"ב בזה, וגם בד' הריא"ז א"א כלל לפרש דאיירי בכה"ג, - ולכאו' מוכח מד' הראשונים, דנראה מבחוץ מתיר אף בחודו הפנימי, וצ"ע.

     שוב העירו די"ל, דכל הא דאויר מקום מחיצות מייתרו, הוא רק משום דנפרץ הקרפף לחצר, והוי כמקום אחד עם החצר, והגם דאויר החצר אינו מייתרו משום דהוא מוקף לדירה, מ"מ אויר מקום מחיצות מייתרו, אך כל דאיכא מחיצה דנראה מבחוץ ואין הקרפף מקום אחד עם החצר, הרי דגם מקום המחיצות נטפל לחצר, ולא חזינן לי' מכלל הקרפף, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-162)
162. צ"ע, דאי נימא דכל שאינו יתר על בית סאתים לא חשיב כיתר מבית סאתים, הרי דכשאמרו קרפף שאינו יתר על בית סאתים, היינו שאינו יתר על בית סאתים אמה, וא"כ שפיר י"ל דאיירי הכא דהי' הקרפף יתר על בית סאתים פחות מאמה, וע"י מקום המחיצות המייתרו הוא יתר אמה על בית סאתים, - וצ"ל דהא דאם אינו יותר על בית סאתים אמה ל"ה כרמלית, לאו היינו דשיעורא דקרפף הוא אמה יותר על בית סאתים, שהרי אמרו דיותר מבית סאתים הוא יותר מע' אמה ושירים על ע' אמה ושירים, ועוד דמבו' בד' הביאוה"ל דלעולם בעינן להוסיף על ארכו ורחבו אמה, לפי צורת הקרפף, (וע"כ תלי אם עובי הכותל אמה), ואם שיעורא דקרפף הוא אמה יותר מבית סאתים, מ"ט יהא זה תלוי בצורת הקרפף, ובע"כ דאף דשיעורא דקרפף הוא בית סאתים, מ"מ אין מדקדקין בדבר, וכל שלא הוסיף על ארכו ועל רחבו אמה, אינו נאסר, אך מ"מ הכא שאמרו קרפף שאינו יתר על בית סאתים, לא משמע דאיירי בכה"ג, שהרי בכה"ג הוא יתר על בית סאתים, ואך שאינו נאסר, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-163)
163. ועד"ז קשיא גם בהא דלא אסרו את הקרפף שנפרץ לחצר אלא משום אויר מקום מחיצה, אך אויר החצר אינו מייתרו, ומ"ט לא אמרינן דיתבטל החצר לקרפף וישלים ליותר מבית סאתים, - אך בזה י"ל, דכיון דהחצר מגופפת, ע"כ אף כלפי הקרפף שאינו מגופף, לא אמרינן דתתבטל החצר לקרפף. [↑](#footnote-ref-164)
164. ולכאו' הי' מקום לדון עוד, דכל מה שמצינו דין ביטול, הוא רק בנזרע, דאיסורו הוא משום דאינו בצורת מקום הראוי לדירה, ובזה אמרינן דכל שנזרע רובו, חשבינן אף למיעוטו שאינו מקום הראוי לדירה, ומאידך כל שנזרע מיעוטו פחות מבית סאתים, לדעת רוב קמאי ה"ז בטל, וחשבינן לכולו כמקום הראוי לדירה, אך כשכולו הוי בצורת מקום הראוי לדירה, ואלא שרובו לא הוקף לדירה ומקצתו הוקף לדירה, ל"ש בזה דין ביטול, - אך בד' הגאו"י מבו' שלא חילק בזה, וכ"נ מד' הפמ"ג במש"ז סימן שנ"ח סק"א שכתב דאיכא ביטול גם בקרפף מקורה, וכ"ה מבו' גם בד' החזו"א בסימן פ"ט סק"ז, עיי"ש שנקט דמקומות שאינם מוקפים לדירה שהם פחות מבית סאתים, בטלים בשאר העיר המוקפת לדירה. [↑](#footnote-ref-165)
165. ומצאתי בעזה"י הדברים מבוארים כן בד' הרמב"ן במלחמות לקמן צ"ג ב', שכתב דהכא איירי בדליכא גיפופי, עייש"ה. [↑](#footnote-ref-166)
166. ובדבריו מבו' דפשיטא דאין לאסור בזה משום פרוץ למקום האסור, ומכח זה תמה ע"ד רש"י דמ"ט הוצרכנו להעמידה בדאיכא גיפופין לחצר, הרי אף אם נפרצה החצר במלואה היא מותרת לפ"מ דקי"ל כר"ש, ועי' בתו"ש סימן שנ"ח סקל"ז בתו"ד שתמה ע"ז. [↑](#footnote-ref-167)
167. ועיי"ש שהק' עוד, דהרי חצר אוסרת אף במבוי הפתוח לה בפתח הגון, והא דשרי במבוי שנפרץ לחצר הוא רק משום שהי' סתום מתחילה ונפרץ אח"כ ומשום דאין רגילין בו, וכמש"כ רש"י לעיל ח' א', והמהרש"א נחלק ע"ז, דרק מבוי שיש בו דיורין נאסר משום רגל בני החצר, אך קרפף דלי"ב דיורין אינו נאסר מכח זה, ועי' עוד בחזו"א סימן פ"ח סקי"ג שתמה ע"ד המהרש"ל. [↑](#footnote-ref-168)
168. ולכאו' מכוון דבריו הוא, דכיון דהחצר מוקפת לדירה, וכל הא דאויר חצר מייתרו הוא משום דההיקף לדירה דהחצר ל"מ לקרפף שהוא רשות אחרת, הרי דכ"ז הוא כשאין הקרפף בטל לחצר, אך כל שהקרפף בטל לחצר שפיר מהני לי' ההיקף לדירה דהחצר, שלא יהא אויר החצר מייתרו. [↑](#footnote-ref-169)
169. ועיי"ש שהק', שם דמ"ט כתבו התוס' דצריך צוה"פ, הרי אין ד"ז אלא במבוי אבל חצר אפי' מפולש ניתר בפסין וא"צ צוה"פ, וכתב דזה יותר קשה לפי' מהרש"ל, ולכאו' הוא משום דלד' המהרש"א י"ל דדין הקרפף כמבוי, כדחזינן דהוא ניתר בלחי, וצ"ב, דהרי אף חצר מפולשת אינה ניתרת מב' צדדים בפסין, וכמש"כ החזו"א גופי' בסימן ס"ה סקל"ג, וצ"ל דאף דבמקום שנפרץ הקרפף לחצר ליכא אלא לחי או פסין, מ"מ כיון דלחצר עצמה יש מחיצות דעומ"ר, נמצא דהקרפף יש לו ג' מחיצות גמורות, וע"כ אם דינו כחצר סגי לי' בפסין בפרצתו לרה"ר. [↑](#footnote-ref-170)
170. ועיי"ש שכתב לפרש דזהו גם מש"כ התוס' דאם חשיב ככרמלית צריך המבוי שנפרץ צוה"פ מכאן "ולחי מכאן", ואם לא חשיב ככרמלית, א"צ המבוי בפרצתו לקרפף כלום, והיינו דאם לא חשיב ככרמלית ניתר המבוי בפרצתו לקרפף בנראה מבחוץ, אך אם חשיב ככרמלית אינו ניתר בנראה מבחוץ, דכיון דהוי כרמלית ואין מחיצותיו מועילות לו כלום, אך אין הגיפופין מועילין למבוי, וכמש"כ התוס' לעיל כ"ד ב' ד"ה ההיא. [↑](#footnote-ref-171)
171. וראיתי לפרש עוד בד' התוס', דאיירי שהקרפף עצמו נפרץ לרה"ר, ובזה הוא שחילקו, דאם איסור הקרפף הוא משום דהוא פרוץ לחצר האסורה, ה"ה ניתר בלחי וא"צ צוה"פ לצד רה"ר, כיון דיש לו ג' מחיצות גמורות, דמחיצות החצר הויא מחיצה שלישית דילי', ודמי לכל מבוי שנפרץ לחצר דלא חשיב כמפולש, וניתר בראשו בלחי, אך אם איסור הקרפף הוא משום דאויר החצר מייתרו, א"א להתירו מכח מחיצות החצר, דאם נבא להתירו מכח מחיצות החצר, נמצא דמחיצותיו הוו ליותר מבית סאתים, והו"ל קרפף יותר מבית סאתים, ובע"כ בעינן דיהא לקרפף עצמו מחיצות, וע"כ הוא צריך צוה"פ לצד רה"ר. [↑](#footnote-ref-172)
172. התו"ש בסימן שנ"ח ריש סקל"ז תמה ע"ד האהעו"ז, דאישתמיטתי' מש"כ הב"י בסימן שס"ה בשם מרדכי ישן, והוא בהג"א בפ"ק סימן ח', דלא אמרינן שבת הואיל והותרה הותרה, אלא בחצר שנפלה המחיצה בינו ובין חצר אחר, דאידין ואידי חד תשמישא הוא, אבל מבוי לחצר לא, והביאו המג"א שם סקי"ג, וא"כ אף בהא דאסרינן משום שנפרץ הקרפף לחצר האסורה, לא אמרינן הואיל והותרה הותרה, אך הנה המג"א שם נקט דלא קי"ל כד' המרדכי ישן, (וכ"ה במרדכי בסימן תע"ז דאמרינן בכה"ג הואיל והותרה הותרה), וניחא ד' האהעו"ז, - ועיקר ד' המרדכי ישן צ"ב, ויתבאר בעזה"י לקמן צ"ג ב'. [↑](#footnote-ref-173)
173. והאהעו"ז הוכיח דאמרינן בזה שבת כיון שהותרה הותרה, ממה שאמרו לעיל י"ז א' דג' ומת אחד מהן שבת גורמת ומותר, והרשב"א בעבוה"ק כתב לדין זה גם בקרפף שלא הוקף לדירה, וגם הגר"ז שם למד להתיר בזה מההיא דהתם, - אך בדעת הקרבן נתנאל ודעימי' נראה, דשאני התם דבאנו לאסור מכח שנתמעטו הדיורים, ולגבי דיורים אמרינן דשבת גורמת, דכיון דמחיצות אלו התירו כשהיו דיורים, ובאנו לאסור מכח שנתמעטו הדיורים, אמרינן בזה שבת כיון שהותרה הותרה, אך הכא שבאנו לאסור משום שנעשה הקרפף ליותר מבית סאתים, לא אמרינן בזה שבת כיון שהותרה הותרה, שהרי מה שהותר בתחילת השבת הוא משום דלא הי' יותר מבית סאתים, ועכשיו כשנעשה יותר מבית סאתים הו"ל ככרמלית ואסור. [↑](#footnote-ref-174)
174. ולכאו' יש מקום לחלק בזה, דשאני מבוי שאין לו תיקון ברוח רביעית דהוי ככרמלית, ומשא"כ הכא דיש לקרפף והחצר יחד ד' מחיצות, ואיסור הקרפף הוא משום דנפרץ לרשות האסורה, ובכה"ג לא חשיב ככרמלית, - ויש להוסיף, דאף אי נימא דאיסורא דמבוי שאין לו תיקון ברוח רביעית הוא ג"כ משום דהוא פרוץ לרשות האסורה, והוי חד דינא עם הא דאסרינן הכא בקרפף שנפרץ לחצר, י"ל דשאני מבוי הפרוץ לכרמלית דחשיב ככרמלית, ממבוי הפרוץ לרשות האסורה לו שהיא רה"י גמורה, דא"א לחשבו ככרמלית, דל"ש לאסור משום פרצתו לרשות האסורה, טפי מאיסורו עם רשות זו, וכל דאיסורו עם רשות זו הוא איסור דחצירות, ל"ש לחשבו ככרמלית. [↑](#footnote-ref-175)
175. והנה אמנם י"ל דהכא איירי בגונא דהכתלים שבצדדים הולכים באלכסון מתחילתם, אשר כ"ה בהצורה שבחי' הרשב"א והריטב"א, דבכה"ג לא חזינן להו כלל כמחיצה דרוח רביעית, אך כל שהם הולכים בתחילתם ביושר ואח"כ הם מתעקמים באלכסון, שפיר י"ל דחזינן להו כמחיצה דרוח רביעית, ועי' בחזו"א שם בריש דבריו שצידד לחלק כן. [↑](#footnote-ref-176)
176. אך בדעת הרשב"א שכתב דלא מצינו לזה עיקר בגמ', אף דאיהו גופי' כתב במשנתינו דבאריך וקטין לר"ע מהני שומירה ובית דירה, נראה דהוא משום דלא מצינו דמהני שומירה ובית דירה, אלא בגונא דהו"ל כחצר המשכן, כקרפף בית סאתים לריב"ב, וכארכו יותר על רחבו לר"ע, אך בארכו יותר על פי שנים ברחבו דאיסורו הוא משום דאינו כחצר המשכן, יש לדמותו ליותר מבית סאתים דלא סגי בי' בשומירה ובית דירה. [↑](#footnote-ref-177)
177. ומבו' דאם הי' נעשה רק לצורך האפדנא, ל"ה מועיל להקיף לדירה את הבוסתנא, (וכ"ה מבו' מד' הראב"ד שהביאו הרשב"א והריטב"א לעיל כ"ד א' שפירש דהא דהרחבה ל"ה מוקפת לדירה, הוא משום דכתלי הבתים לא נעשו לצורך הרחבה), אך המג"א בסימן שנ"ח סק"ה כתב בשם המבי"ט, דמחיצות הבית מועיל להקיף לדירה את הפרדס, אף שלא נעשו לצרכו כלל, ודימה ד"ז למבוי דחשיב כמוקף לדירה, אף דלא נעשו הכתלים לצרכו, והמג"א כתב דיש ללמוד כן גם מפירש"י הכא, - ובעיקר ד' המבי"ט כתב המג"א שם דהיינו רק רק כשהבית פתוח לו, אך בתשו' גוו"ר כלל ג' סימן כ"ב פירש דהיינו אף כשאין הבתים פתוחין לו, (וזהו שלמד המבי"ט ממבוי דחשיב כמוקף לדירה, אף דהמבוי עצמו אינו מקום דירה, ובע"כ הוא משום דכתליו נעשו לשם דירת הבתים והחצירות), ושם סימן כ"ג תמה ע"ז, דשאני מבוי דהבתים והחצירות פתוחין לתוכו, וע"כ מהני הכתלים להקיפו לדירה, ומשא"כ במקום שאין הבית פתוח לו, עיי"ש, - ועי' גם באלי' רבה בסימן שנ"ח סק"ו שצידד דד' המבי"ט קיימי אף כשאין הבית פתוח לו. [↑](#footnote-ref-178)
178. צ"ע מ"ט הוצרך לזה, הרי לפ"ד הריטב"א מבו' דסגי במה שבנה כותל אחד לאפדנא, דעי"ז חשיב הבוסתנא כדירה, וגדר הדברים צ"ב, דאל"כ הרי כיון דבנה תחילה את הכותל החוצץ, היאך מהני כותל זה להקיף את הבוסתנא לדירה, הרי אכתי אין הבית פתוח לתוכה. [↑](#footnote-ref-179)
179. ובתוס' הרא"ש כתב, דכשבנו האפדנא היתה המחיצה הזאת של אפדנא מחיצה רביעית של הבוסתנא, וע"י מחיצה זו הוקף לדירה, כי היו דיורין באפדנא קודם שנעשה "מחיצה רביעית זו של אפדנא", עכ"ל, וצ"ע אם כונתו דהמחיצה החוצצת היתה מחיצה רביעית של האפדנא, וכשבנו אותה כבר הי' ג' כתלים לאפדנא, וזהו שכתב שכבר היו דיורין באפדנא, (אך זה חידוש רב, דבלא דאיכא כבר דיורין באפדנא, ל"מ מחיצת האפדנא להקיף לדירה את הבוסתנא), ואפ"ה אין שאר הכתלים מועילין להקיף את הבוסתנא לדירה, משום דעיקרם הוא לצורך האפדנא, וזהו שאמר רב פפי דלבראי לא עבידן, או דכונתו דבשעה שבנו את המחיצה הרביעית של הבוסתנא שהיא כותל האפדנא, כבר היתה עומדת לדיורי האפדנא, וע"כ הועילה להקיף לדירה את הבוסתנא, ולעולם י"ל דבנו תחילה את מחיצה זו ואח"כ בנו את שאר כתלי האפדנא, וכמש"כ הריטב"א. [↑](#footnote-ref-180)
180. דא"כ מ"ט הוצרך הריטב"א לפרש דהא דכותל האפדנא החוצץ בין האפדנא לבוסתנא מהני להקיף לדירה את הבוסתנא, הוא משום שנעשה לצורך החציצה ביניהם, ומ"ט לא פירש דהוא משום דה"ז מועיל לסתום את פרצתו לרה"ר. [↑](#footnote-ref-181)
181. ויש להעיר בזה בלישנא דגמ' דאמרו דהא דל"מ הוא משום דהני מחיצות לגואי עבידן לבראי לא עבידן, דמזה משמע דטעמא דרב ביבי דשרי הוא מכח דחשינן דהגודא דאפדנא נעשית לדירה, וכמשמעות לישנא דסבר רב ביבי למימר ליסמוך אגודא גוויאתא, ולמש"כ התוס' הרי טעמא דרב ביבי הוא משום דכבר הותר ע"י האשיתא ולא יחזור לאיסורו, והו"ל לרב פפי למימר דל"מ משום דכשנפל הכותל שהוקף על ידו לדירה הוא חוזר לאיסורו, ויש להעיר כן גם בל' התוס' שכתבו דמסיק דגודא דאפדנא אינו מועיל, ולכאו' הרי לדבריהם לא בזה הי' נידון הגמ', וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-182)
182. והביאוה"ל בסימן שנ"ח ס"ב כתב בדעת הגר"א, דהך גוונא ל"ד לנבלעו מחיצות התחתונות, דשם עכ"פ הוקפה העליונות לשם דירה אלא דלא הועיל בשעתה, ומשא"כ הכא דלא הוקפה מעולם לשם דירה, עכ"ד. [↑](#footnote-ref-183)
183. הביאוה"ל שם כתב דד' הגר"א אלו מיוסדים ע"ד הרא"ש דהא דמהני כשמרחיק ד"ט ועושה מחיצה הוא משום דחשיב כמו שנפרץ הכותל הראשון, ונקט הגר"א דהיינו דחשיב ממש כמו שנפרץ הכותל הראשון, דהמחיצה השני' מסלקת למחיצה הראשונה, ונמצא דכשנפל הכותל חשיב דנעשה הכותל הראשון כמחיצה. [↑](#footnote-ref-184)
184. ובד' הגר"א שם משמע, וכן פירש הדמש"א שם, דמה שנחלק ע"ד התרוה"ד, אי"ז משום דהו"ל כמחיצה הנעשית מאלי' דל"מ, אלא הוא משום דאף דחשיב הכותל כנפרץ, מ"מ אי"ז ביטול גמור על הכותל דנימא דכשסילק העפר חשיב כנעשה כותל חדש, וזהו שלמד לזה מהא דהכא ל"מ, אף דהכותל הראשון הי' חשוב כנפרץ, ובד' החזו"א בסימן צ"ו סקכ"ט מבו' דהיינו, משום דכשמסלק העפר חוזר הכותל שהי' מעיקרא למקומו, וה"נ הכא כשנפלה הכותל החדש חוזר הכותל הראשון למקומו, וע"כ לא חשיב כהיקף חדש. [↑](#footnote-ref-185)
185. אך צ"ב דהרי בדינא דהכא לא נתפרש להדיא בשו"ע דאיירי אף כשהפיל את המחיצה בידים כדי לסמוך על המחיצה הראשונה, ומאי ק"ל להגר"א מזה ע"ד התרוה"ד, - ושמא יל"פ בד' הגר"א, דבד' התרוה"ד נראה להדיא דאף מחיצה הנעשית מאלי' ממש מהניא להקיף לדירה, אם בשעה שנעשית הוי המקום מקום דירה, וע"כ לדידי' הי' בדין דאף אם נפלה המחיצה מאלי', כיון דעי"ז נעשה הכותל הראשון למחיצה, יועיל זה להקיף לדירה, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-186)
186. ועיי"ש שכתב לדמות ד"ז לקרפף שנזרע שנתבטלו המחיצות, ועמש"נ לעיל כ"ג ב' דאין ללמוד מדבריו דדינא דנזרע הוא רק כשנזרע בידים, דלא הביא מהתם אלא ללמוד דאף אם בשעת הי' לדירה, מ"מ אם אח"כ בטלה הדירה בטל היקף זה, ובזרעים הוא אף כשנזרע ממילא, ובנפל הבית י"ל דהוא רק כשהפילו בידים, דאם נפל מאליו אכתי חשבינן לה כדירה, דהוא עומד שיבנו בו בית, - והביאוה"ל שם כתב ללמוד כן עוד, מדינא דס"ו דהיכא שבנה מחיצה חדשה בטלה הישנה אע"ג דעומדת עדיין, משום שאין דעתו להשתמש בה, וצ"ב. [↑](#footnote-ref-187)
187. ובחי' תלמיד הרשב"א כתב בפי' בתרא לפרש ע"ד ד' המאירי, אך העמידה בגונא דג' המחיצות הראשונות לא הוקפו לשם דירה, והמחיצה הרביעית שנעשית לשם דירה נפלה, ובזה אמרינן דל"מ לסמוך על מחיצת האפדנא, עיי"ש, אך בד' המאירי נראה להדיא דכל מחיצות הבוסתנא נעשו לשם דירה. [↑](#footnote-ref-188)
188. והנה אמנם בגונא שנפל הכותל הרביעי שבנו, ניחא שפיר, דכיון דההיקף לדירה נעשה ע"י כותל זה, הרי דכל שנפל בטל ההיקף לדירה, אך כל שנפל א' מן הכתלים הראשונים, צ"ע דמ"ט יתבטל בזה ההיקף לדירה, - וצ"ל, דאף דכשנפל אחד מן הכתלים הראשונים לא נתבטל תורת מחיצה מהכותל הרביעי, כיון דבשעה שנפל הכותל כבר הי' לכותל האפדנא, מ"מ כיון דהכשירו הוא מכח מה שנתחדש לבוסתנא המחיצה דכותל האפדנא, חשיב דההיקף נעשה ע"י כותל האפדנא, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-189)
189. וגם בד' המג"א שם סק"ה שהביא המ"ב, נוטה טפי דקאי בגונא דההיקף לדירה נעשה ע"י כותל הבית, עיי"ש דדבריו קיימי בכה"ג. [↑](#footnote-ref-190)
190. והנה החזו"א שם הוכיח דבכה"ג לא בטל ההיקף לדירה, ממה שאמרו לעיל בקרפף שנפרץ לחצר דאויר מחיצות מייתרו, ומשמע דקרפף שהוקף לדירה שנפרץ לחצר מותר, לא אמרינן דבטל היקף הדירה משום דמחיצות החצר לא עבידי לבראי, ובע"כ דכיון דשאר המחיצות שהוקפו לאחר שפתח קיימין, עדיין מקרי מוקף לדירה, עכ"ד, אך בד' המאירי משמע דרק בכותל אפדנא שהוא בית סתום מכל צדדיו הוא דאמרינן דל"מ לבוסתנא, וצ"ע, ובדעת המאירי י"ל עוד, דהכא שאני דכותל האפדנא נעשה להיות כותל לצד פנים ולא נעשה להיות כותל לצד חוץ, ומשא"כ בקרפף שנפרץ לחצר, דמחיצות החצר נעשו להיות מחיצה לצד זה, וע"כ חזינן להו כמחיצה גם להקרפף שהוא בצד זה. [↑](#footnote-ref-191)
191. מבו' בדבריו דשומירה ובית דירה מהני לחשוב את הקרפף כמוקף לדירה, וכ"ה מבו' גם בפי' ר"ח, ועמש"נ לעיל כ"ג א' פלוגתת הראשונים בזה. [↑](#footnote-ref-192)
192. ומשמעות דבריו, דלא עשה למחיצות השביל כדי להקיף את השביל לדירה, אלא כדי למעט את מקומו מבית סאתים, וכ"נ בד' התוס', ועיי"ש שכתבו דאם האבוורקני היתה עומדת מצד הפרדס ל"ה צריך לעשות שביל, ועי' בחזו"א סימן פ"ח סקכ"ט במש"כ לפרש בדבריהם, (ועיי"ש שנחלק בזה ע"ד המהרש"א דמבו' בדבריו שפירש בד' התוס' דאם עשה שביל, ה"ז מועיל להקיפו לדירה).

     אך הריטב"א פירש בד' רש"י דמחיצות השביל הועילו להקיף את השביל לדירה, ועיי"ש שנסתפק דשמא הועילו להכשיר את כל הבוסתנא, דמיגו דמהני לשביל מהני לבוסתנא כאילו עשה בו מחיצה שלימה לשם דירה, ועי' בחזו"א סימן פ"ח סקל"א במש"כ בביאור דבריו, והריטב"א הק' ע"ז, דמ"ש מחיצות הקנים דמועילין להקיף לדירה, ממחיצות האבורנקא דמסקינן דל"מ, ועיי"ש מש"כ בזה, ועי' בחזו"א שם סקל"ב במש"כ בביאור דבריו.

     והתוס' בסו"ד כתבו בשם רבינו נתנאל דר"ה בר חינא עשה למחיצת הקנים בריחוק ד' מן הכותל כדי להתיר כל הבוסתנא, כדינא דהרחיק מן הכותל ד' ועשה מחיצה, וכ"כ התוס' הרא"ש והרשב"א, וכ"כ הריטב"א בשם י"מ. [↑](#footnote-ref-193)
193. אך כתבו לפרש עוד דלא הי' הבית פתוח לבוסתנא, וע"כ לא התיר רבא אלא משום האבורנקא, - ובפי' בתרא כתבו דלא ידעו אם שרי רבא משום הבית אף דהוי הוקף ולבסוף פתח, וע"ז פרכי לי' מעיר חדשה, או דשרי משום האבורנקא, דהי' ישב ולבסוף הוקף, וע"ז פרכי לי' מהא דל"מ מחיצה לצניעות ולנחת, ועד"ז כתב בתוס' הרא"ש. [↑](#footnote-ref-194)
194. ואך דבחד מילתא חלוקין הן, דהרשב"א פירש דהא דמסקינן דל"מ כותלי האבורנקא לבוסתנא, הוא משום דנעשו לאבורנקא ולא לבוסתנא, ועד"ז כתב הרשב"א לעיל כ"ד א' בדין רחבה, אך הריטב"א לא הזכיר לזה, וי"ל בדעתו דהוא משום דכותלי האבורנקא לא הוו על כל הרשות, והריטב"א לטעמי' לעיל כ"ה א' דהרחיק ד' ועשה מחיצה ל"מ אלא כשעשה מחיצה על פני כולה, - ואך דרבא ס"ל דכיון דהוו כתלים גמורים לאבורנקא, ה"ה מועילין גם לבוסתנא, ובזה מסקינן דאף דהם כתלים לאבורקנא אינם מועילין לבוסתנא.

     והעירו, דלדעת הריטב"א בע"כ דאין הטעם משום דלא נעשו הכתלים לבוסתנא, שהרי הריטב"א לעיל פירש דהכותל שבין האפדנא לבוסתנא מהני אף לבוסתנא, כיון שנעשה לחצוץ ביניהם, וא"כ ה"נ בדין דכותלי האבורנקא יועילו אף לבוסתנא, ובע"כ דהא דאינם מועילין הוא משום דאינם על פני כולו, ובזה מתפרש גם מש"כ הריטב"א לעיל כ"ג ב' דרחבה ל"ה מוקפת לדירה, ול"מ מה שבנה את הבית בתוכה, כיון דכותלי הבית אינם על פני כולה, אך בדעת הרשב"א צ"ל, דהא דהכותל שבין האפדנא לבוסתנא הועיל להקיף את הבוסתנא לדירה, כמבו' בד' הרשב"א לעיל שפירש כן לסוגיא דהתם, הוא משום דכשעשו את כותל האפדנא הראשון, קודם שעשו את שאר כותלי האפדנא, ה"ז הועיל לגדור את הבוסתנא מרה"ר, ונעשה הכותל אף לצורך הבוסתנא, ומשא"כ הכא דלא נעשו כתלי האבורנקא אלא לצורך האבורנקא, דהבוסתנא היתה מוקפת, ואין כותלי האבורנקא מועילין לה כלום, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-195)
195. והעירו דלכאו' כל דברי רש"י הם לפי' קמא, דלפי' זה באמת נעשו המחיצות מימים רבים, ולא נעשו ע"ד הדירה, אך לפי' בתרא דמבו' בל' רש"י דדרך הי' שעושין את ההיקף קודם הנטיעה ואח"כ עושין את האבורנקא, הרי הוי ההיקף ע"ד כן, ואפ"ה ל"מ, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-196)
196. ולכאו' זה ניחא לפי' קמא דרש"י דנידון הגמ' הוא על ההיקף דקנה קנה, וע"ז הוא דאמרינן דכיון דלא נעשה אלא לצניעותא דיום ולילה ואי"ז מחיצה קבועה לאו דירה היא, - אך לפי' בתרא דרש"י דנידון הגמ' הוא על ההיקף דהאבורנקא דהוא היקף קבוע, אין לפרש כן, אלא כפי' ש"ר. [↑](#footnote-ref-197)
197. ולכאו' הגריעותא בזה הוא משום דאין המחיצה עשוי' לתשמיש קבע אלא לאכילה שאוכלין דרך עראי, - אך העירו בזה מד' הרשב"א בעבוה"ק שער ד' פ"ח הלכה רי"ב שנסתפק דמחיצות שעושין בספינה אינן מחיצות, שאינן אלא לשעה לאכול שם בצניעות, וכל מחיצה שאינה אלא לשעה לצניעות כמחיצת האדריכול אינה מחיצה, והרי דאף דהאכילה שאוכלין בספינה אינה אכילה דרך עראי, מ"מ כיון דאין המחיצות אלא לצורך תשמיש שעה, ל"מ מחיצות אלו, ובביאוה"ל סימן שפ"ב ס"כ כתב ע"ד הרשב"א דאם הם מחיצות בנויות לעולם ודאי מהני, עיי"ש.

     עוד יש להעיר, דהריטב"א כתב דגם מחיצה שעושין הפועלים לעשות מלאכתם בצנעא לא חשיב מוקף לדירה, ועשיית מלאכתם הרי אינה דבר עראי, ואפ"ה ל"ה כהיקף לדירה, משום דאין המחיצה אלא לצניעותא, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-198)
198. ול' הרשב"א בסוגיין דהוא משום דהוא עשוי להניח שם כלים "לפי שעה", - אך לכאו' ל"ד הוא, שהרי בפירא דבי תורי מניחין הפירות שם בקביעות, ואפ"ה חשבינן לה כמחיצה העשוי' לנחת. [↑](#footnote-ref-199)
199. וצ"ע בד' רש"י שכתב לעיל ט"ז ב' דהיקף דשיירא חשיב כהיקף לדירה, אף דהו"ל היקף לפי שעה, ומ"ט ל"ה כמחיצת אדרכלין דלא שמה מחיצה להקיף לדירה. [↑](#footnote-ref-200)
200. וצ"ע דהיאך מהני מחיצות דשיירא, אף דאינם עשויות לנחת, גם צ"ע דהיאך מהני מחיצות בנ"א אף דהוו מחיצת עראי, - ושו"ר בתשו' בנין עולם או"ח סימן י"ג ס"ק ו' - ט' שעמד בזה דלדעת הרמב"ם היאך מהני מחיצות בנ"א, והיאך מהני מחיצות הסדינים, לקמן פ"ו ב', ועיי"ש במש"כ בזה. [↑](#footnote-ref-201)
201. והך מילתא דהגריעותא היא במחיצות, כ"ה משמעות לישנא דגמ' דאינה מחיצה, וכ"ה מבו' גם ממה שנסתפק הרשב"א בעבוה"ק שער ד' פ"ח הלכה רי"ב דמחיצות העשויות לצניעות ל"מ להבדיל בין הדיורים שלא יאסרו זע"ז. [↑](#footnote-ref-202)
202. ולכאו' מוכח מזה, דהא דפתח ולבסוף הוקף חשיב כמוקף לדירה, הוא משום דה"ז מכלל דיורי הבית, וע"כ הוא דתליא דין הבוסתנא בהנידון אם האבורנקא עצמו חשיב כדירה, - אך אי נימא דהא דפתח ולבסוף הוקף חשיב כמוקף לדירה, הוא משום דה"ה עומד טפי לתשמיש, לכאו' ליכא נפ"מ אם האבורנקא יש עליו תורת דירה או דכיון דמחיצותיו עשויות לצניעות ולנחת אין עליו תורת דירה, שהרי ליכא נפ"מ בזה כלפי השימוש בבוסתנא, וצ"ע.

     ואמנם כ"ז הוא לפמש"כ התוס' בפי' בתרא דהאבורנקא ישב ולבסוף הוקף הוה, ואפ"ה ל"מ משום דהוי מחיצה העשוי' לצניעות ולנחת, אך לפי' קמא דהי' הוקף ולבסוף ישב, והא דס"ל לרבא דחשיב כמוקף לדירה, הוא משום דהוקף ולבסוף ישב עדיף מהוקף ולבסוף פתח, הרי דלדינא דהוקף ולבסוף ישב, ודאי בעינן דיהא תורת דירה על הדירה שבתוכו, דכל המעליותא דהוקף ולבסוף ישב, הוא דכל שיש דירה בתוכו, ה"ה נטפל לדירה זו, ואין ללמוד מזה דגם הא דמהני הוקף ולבסוף פתח, הוא רק משום שהוא מכלל דיורי הבית. [↑](#footnote-ref-203)
203. ומבו' בדבריו, דלדעת רש"י מה שלא עירב את כל העיר יחד, אי"ז כלל משום דהפירא דבי תורי מפסיק, דלא הי' הפירא דבי תורי לכל אורך העיר, אלא משום דלא היו מחיצות המצרפות את כל העיר, וכ"ה מבו' גם בד' התוס' שכתבו דלפ"ד רש"י צ"ל דהוקף קודם ישוב העיר, והק' אם אם נסתלקה משם הפירא ל"מ משום דהוקף ולבסוף ישב, וע"כ גם הוצרכו לפרש דלא הי' למחוזא חומה, ובזה ניחא מה שעמד על דבריהם בחזו"א סימן פ"ח סקל"ד, אך החזו"א שם כתב לפרש לדבריהם בדרך מחודשת, וכתב לפ"ז דכל הא דל"ה היקף לדירה הוא רק כשאינו פתוח לבית, ועי' בסימן פ"ט סק"א משה"ק לפ"ז. [↑](#footnote-ref-204)
204. ונראה דצ"ל בכ"ז, דודאי דהא דמחיצה העשוי' לנחת לא שמה מחיצה הוא אף כשעשוי' ליתן בה אוכלי אדם, דתשמיש זה דשמירת אוכלין לא חשיב כתשמיש דירה בפנ"ע, דג"ז הוי מחיצה לנחת, וכמו שסתמו כן הפוסקים בסימן שס"ב, - ומש"כ התוס' לחלק בין אוכלי אדם לאכלי בהמה, הוא בגונא דיש שם דירת אדם גמורה, ובזה הוא דאמרינן דגם המקום המשמש ליתן אוכלי האדם הוי מכלל מקום הדירה, ורק מקום המשמש לאוכלי בהמה, ל"ה בכלל הדירה, וע"כ הוא דבכריא דפירי, דהוי זה במקום המצורף לדירתו, כל דהוא משמש לאוכלי אדם הוי זה מכלל דירתו.

     ולפ"ז ניחא, דמה"ט לפירש"י ניחא בפשיטות הא דהמחיצות שנעשו לצורך פירא דבי תורי ל"ה מחיצה, ול"ד לכריא דפירי, והיינו משום דבכריא דפירי הוי זה בכלל דירתו, ומשא"כ בפירא דבי תורי, שנעשו המחיצות רק לצורך הפירות, והו"ל כמחיצה העשוי' לנחת, - ולא הק' התוס' רק לדבריהם דחזינן דאף דהקיפו את כל העיר לדירה, מ"מ מקום הכריא דפירי לא חשיב כדירה, והרי דמקום הנחת פירות ל"ה כדירה אף כשהוא בתוך הדירה, וזהו שהק' דמ"ש מכריא דפירי דכיון דהוא בתוך הדירה חשבינן לי' מכלל הדירה, וע"ז כתבו דהכא גרע דהוי מאכל בהמה ואינו מכלל הדירה. [↑](#footnote-ref-205)
205. ולכאו' יש ללמוד מד' התוס', דאף דהוקף ולבסוף פתח ל"מ, מ"מ במקום שהוקף לדירה ויש בתוכו מקום שלא הוקף לדירה, שפיר חשבינן אף למקום זה מכלל הדירה, וע"כ כיון דהיקף החומה דמחוזא נעשה לדירה, הרי אף דמקום הפירא לא הוקף לדירה, מ"מ כל שנסתם הפירא חשבינן אף למקומו בכלל הדירה, ולפ"ז נמצא, דאף לפ"מ שצידד הביאוה"ל דקרפף שהוקף לדירה ונזרע ואח"כ הסירו את הזרעים, הו"ל כהוקף ולבסוף פתח דל"מ, מ"מ אם נזרע מיעוט בתוך הקרפף והסירו את הזרעים, חשבינן אף למקום זה כדירה, כיון דהוא מכלל הדירה המקיפתו, ושו"ר שכבר כתב כן בתשו' אמרי יושר ח"ב סימן פ' בביאור ד' התוס', אך השואל שם פירש בד' התוס', דכל הא דאסרינן להפירא דבי תורי, הוא משום דיש להן היקף בפנ"ע, וע"כ כל שנסתם ההיקף ה"ה מותרין, (ומה שהשיב האמרי יושר ע"ז דמשמעות ד' התוס' הוא שנסתלקו הפירות והשוחה קיימת, צ"ע דלישנא דפירא, מבו' בפירש"י דלא קאי על הפירות אלא על השוחה). [↑](#footnote-ref-206)