טבול יום
קטגוריות: ש_ס / נח זבים / זבים - הרב אי_ש סטפנסקי

**טבול יום**

**מהו "טבול יום"**

1. זב וזבה שטבלו ביום השביעי למנין שבעה נקיים, הרי הם נחשבים משעת הטבילה עד צאת הכוכבים "טבול יום". וכן שומרת יום [זבה קטנה] שראתה יום אחד או יומים וטבלה למחרת יום ראייתה מעלות השחר ואילך, הרי היא נחשבת "טבולת יום" עד צאת הכוכבים. וכן נדה שטבלה בליל שמיני [מתחילת ימי נידותה] הרי היא נחשבת כ"טבולת יום" עד צאת הכוכבים שלמחרת[[1]](#footnote-2).
2. יולדת שטבלה לאחר שבעה ימים מלידת זכר או לאחר ארבעה עשר יום מלידת נקבה, הרי היא נחשבת כ"טבולת יום ארוך", דהיינו שיש לה דין טבול יום משעת הטבילה עד שימלאו לה ארבעים יום לזכר ושמונים יום לנקבה, ובצאת הכוכבים של ליל ארבעים ואחד לזכר וליל שמונים ואחד לנקבה הרי היא מחוסרת כפורים בלבד[[2]](#footnote-3).

**טומאתו**

1. טבול יום דינו כשני לטומאה - אינו מטמא אדם בין במגע בין במשא, אינו מטמא כלים, אינו מטמא אוכלין ומשקין חולין, וכל שכן שאינו מטמא משכב ומושב ואינו מטמא בהיסט, ואין מעיינותיו טמאים. אלא הוא פוסל אוכלין ומשקין של תרומה וקדשים, דהיינו שאם נגע טבול יום בתרומה או בקדשים הרי הוא פוסלן שיהיו אסורים באכילה, ואותן תרומה וקדשים שנפסלו אינן פוסלין תרומה וקדשים אחרים במגען[[3]](#footnote-4). וכן טבול יום עצמו אסור לאכול תרומה וקדשים [אף באופן שאינו פוסל אותן במגעו][[4]](#footnote-5).
2. יולדת בזמן שהיא טבולת יום ארוך, כפי שנתבאר לעיל, דינה חמור יותר משאר טבולי יום, שלגבי קדשים היא נחשבת כראשון לטומאה, ואם תגע בקדשים הרי הם נעשים שני לטומאה[[5]](#footnote-6).
3. טבול יום לאחר צאת הכוכבים מותר בתרומה ואינו צריך לטבול שוב. ואם טעון קרבן דינו כמחוסר כפורים שדינו יבואר בפרק הבא.
4. כתב הרמב"ם[[6]](#footnote-7) שיולדת לאחר צאת הכוכבים של ליל ארבעים ואחד לזכר וליל שמונים ואחד לנקבה טעונה טבילה כדי שלא תטמא קדשים. יש אומרים שתטבול רק לאחר שתביא כפרתה, ועד אותה שעה היא מטמאת קדשים כראשון לטומאה[[7]](#footnote-8). ויש אומרים שתטבול מיד בהערב שמש של ליל ארבעים ואחד לזכר וליל שמונים ואחד לנקבה, והועילה טבילתה שמעתה היא כשאר מחוסרי כפרה, שאינה מטמאת כראשון לטומאה אלא היא פוסלת קדשים בלבד[[8]](#footnote-9).
5. זב שטבל ביום השביעי ולאחר טבילתו ראה שוב זוב, הרי הוא סותר מניינו למפרע, וכל טהרות שנגע בהם או שהסיט אותם ומשכבות ומושבות שדרס עליהם בין טבילה לראיה הרי הם טמאים כאילו לא טבל[[9]](#footnote-10). אולם לענין דבר אחד הועילה טבילתו ואינו נטמא למפרע, שאם הסיט כלי חרס בין הטבילה לראיה הרי הם טהורים, [על אף שאם הסיט כלי חרס לפני הטבילה או לאחר הראיה הרי הם טמאים][[10]](#footnote-11).

1. רמב"ם אבות הטומאה פ"י ה"ב. וכן אדם שנטמא בטומאת מת וטבל ביום השביעי לאחר הזאה שניה, או אדם וכלי שנטמאו מאב הטומאה, שהם טמאים טומאת ערב, וטבלו לאחר שנטמאו, או אדם שראה קרי וטבל, הרי הם "טבול יום" עד צאת הכוכבים. [↑](#footnote-ref-2)
2. יבמות ע"ה ע"א. [↑](#footnote-ref-3)
3. רמב"ם שם ה"ג. ועי' תוספות חולין פז ע"ב ד"ה משקה דבתחילה כתבו שתרומה וקדשים שנפסלו מטבול יום פוסלין קודש להיות רביעי. אך אח"כ כתבו דזה תלוי בפלוגתת אבא שאול וחכמים, ולחכמים אינם פוסלים קודש, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-4)
4. [↑](#footnote-ref-5)
5. רמב"ם משכב ומושב פ"ה ה"ד. אך תוספות בחולין שם לא חילקו בין יולדת לשאר טבולי יום, ולחכמים שטבול יום פוסל קודש בלבד הוא הדין יולדת שהיא טבולת יום ארוך. [↑](#footnote-ref-6)
6. שם. [↑](#footnote-ref-7)
7. כסף משנה שם, חק נתן זבחים צ"ט ע"א. ואף שכל מחוסר כפרה צריך טבילה לאחר שהביא כפרתו, כמש"כ הרמב"ם אבות הטומאה פי"ב הט"ו, היינו דוקא לאכילה, אך למגע אין צריך טבילה, והכא צריך טבילה אף למגע קדשים. ועי' מקדש דוד סי' ל"ט סק"ג שביאר טעם הדבר, דהטעם שהחמירו ביולדת שהיא כראשון לטומאה דחיישינן שמא נטמאת בנתיים, ומחמת כן צריכה טבילה נוספת לבסוף. [↑](#footnote-ref-8)
8. חזון איש טבול יום ס"ב סק"ז. [↑](#footnote-ref-9)
9. פסחים פ"א ע"א. [↑](#footnote-ref-10)
10. מגילה ח ע"ב, רמב"ם פ"ה ממשכב ומושב ה"ט. [↑](#footnote-ref-11)