מראי מקומות זימון קצג ב-ג
קטגוריות: שו_ע / אורח חיים / הלכות זימון וברכות הנהנין - הרב יהושע ננקסקי

**סי' קצג ב-ג**

ס"ב

★במג"א [ח] ס"ל שהמחבר פליג על הרמ"א דס"ל דגם במקום שרשאי לחלק עדיף לזמן, ולמחבר אם אין חובה אין רשות לזמן.

וע"ע במור וקציעה שדייק מלשון השו"ע לא כך, דכתב "ומכל מקום אם יאכל עמהם בלא קבע **רשאים ליחלק**".

★בט"ז [ו] מדייק מהשו"ע דכל מה שאחד שהתחיל אחר שנים מחויבים זה רק כשיש **גמר ביחד** והובא במשנ"ב [יט].

וע"ע בא"ר [ח].

וע"ע במשב"ז [ז].

וע"ע ח"א [מח-ב].

ולט"ז הנ"ל שנים שהתחילו ואח"כ בא שלישי והם גמרו קודם רשאים לברך לחוד, ויל"ע מה נחשב התחילו, האם אכלו פחות מכזית נחשב שהתחילו או רק באכילת כזית שמחיבת ברכת המזון לכן נחשב שהתחילו.

★אם יאכל עמהם בלא קבע רשאים לחלק.

הכוונה שאפי' **שהשלישי לחוד** בלא קבע [עפ"י ביאו"ה קסז-יא ד"ה "בלא הסיבה"].

★בדעת הרמ"א שאפי' שאין חובת זימון יש ענין לזמן מצד "ברוב עם".

יל"ע האם כל מספר יותר גדול יצור עדיפות של רוב עם כגון שיש 25 אנשים ועשרה מזמנים לחוד מפני סיבה, האם לנותרם יש ענין שיהיה זימון של 15, או שאחד מהנותרים יכול להצטרף לעשרה ויהיה כאן זימון של 11 ו 14.

★בגמ' [מז.] ברב ושמואל והגיע אחר שזימנו, או דנלמד משם שגמר סעודה מחיב [כשו"ע] ועי' בגר"א [יג].

או דנלמד מכאן כרמ"א שאפי' שאין חיוב זימון יש עדיפות לזימון [גר"א הנ"ל].

וע"ע בפמ"ג [משב"ז קצז-א] שהקשה דא"א ללמוד בדעת רב ושמואל דהוי זימון רשות דהרי לרב גם **שנים מזמנים רשות**, ע"כ שרצו להצטרף לזימון חובה.

וא"כ לצד שנעמיד את הסוגיא כרמ"א בזימון רשות, ובכ"ז מבואר שם שאם רב ושמואל סילקו לגמרי מסעודתם [שגם אם יביאו להם עוד דברים לא יאכלו] אין את הזימון של הסוגיא, א"כ מוכח שאפי' את הזימון של ברוב עם אין בכה"ג [שגם לזה צריך איזה קשר אכילה].

★עי' שלט"ג [ריש פרקין] בדעת תר"י דס"ל דבעינן קביעות מתחילה ועד סוף [דלא כן נפסק בשו"ע] ובשלט"ג נקט בדעת ר"י דאף הם לא אמרו אלא דאינו חייב ורשאי לחלק, אבל **זימון רשות יש.**

וביאה"ל הוכיח מהגמ' ברכות הנ"ל בדעת תר"י דיש זימון רשות.

★בדעת המג"א [ח] "דכל שאין אחר מוציא לחבירו אינם רשאים לזמן".

עי' בא"א דאפי' לדעת המחבר שבכל זימון מברכים כ"א בפנ"ע בכ"ז אם אינו יכול להוציא את חברו **אסור לזמן.**

ובביאור דבריו עי' "חמד משה" [ד].

★עי' מג"א [ר-ג הובא במשנ"ב ר-ט] דאחד המפסיק לשנים יכול להפסיק כמה פעמים, כגון מתחילה אכלו ג' ושנים גמרו, ואחד הפסיק לשנים, ואח"כ באו שנים אחרים ואכלו עם היחיד אותו אחד יכול להפסיק ולזמן עם השנים החדשים, וכן כמה פעמים.

והקשו הרי שם בסיבוב השני לא התחיל ולא גמר אתם [דאותו אחד התחיל עם השנים הראשונים ובעת שהאחרונים מזמנים עדיין לא סיים], ובכ"ז מבואר שמזמן, ולמג"א הכא שאם אין חיוב לזמן אסור לזמן צ"ע.

ואולי שם אחר שזימן עם הראשונים חשיב כהתחילה חדשה ונחשב שהתחילו ביחד.

**ס"ג**

★אבל הולכים ואוכלים לא.

עי' משנ"ב [כו] מה שהביא גבי נוסעים בעגלה ואת הכרעת הח"א.

וע"ע במשנ"ב [קסז סב] גבי עגלה וגבי ספינה.

וי"ל דעי' בנשמ"א דדבריו לפי המג"א לעיל שכל שלא חייב לזמן נאסר לזמן, ולכן בספק לא יזמן.

בדעת המשנ"ב צ"ב דהרי פסק את המג"א, וא"כ הכא בספק איך היקל.

וכעי"ז הקשה במור וקציעה.

★בדרכ"מ שנהגו לא לזמן בבית הגוי וטעם אחד מפני "שכבר נהגו כך הוי כאילו לא קבעו" לכאורה נלמד מכאן שג' שאוכלים כאחד ע"ד לא להצטרף לא חייבים בזימון.

ואולי רק שכל הג' לא בצירוף דהינו שהתישבו ע"ד לא להצטרף אבל כשיש ג' **ואחד** חושב לא להצטרף יל"ע [ד"ז מצוי בחתונות שאוכל ע"ד לא להצטרף].

וע"ע במשב"ז [קצז-א].

וע"ע בגר"ז [קסז-יח, ריג-ו].

וכן דעת הגרש"ק [בחכמת שלמה].

וע"ע אגר"מ [או"ח א נו].

וכידוע רבים הקשו מהא דריש גלותא למה לא כיוונו לא להצטרף.

[וברשב"א ובריטב"א להדיא בסוגית ריש גלותא שבעצם אסור להתחלק רק הותר מפני כבוד הבריות].

★כעין סברא זו דמאחר שנהגו הוי כאילו לא קבעו.

עי' תקנב [ח] שבסעודה מפסקת לא ישבו ג' כאחד שלא יתחייבו בזימון.

ועי"ש במג"א [ט] דאם אירע ואכלו ביחד לא יזמנו.

וביאר המג"א דלא חשיב קביעות וציין להא דהכא. ועי"ש במחה"ש.

★עי' עוד טעם בהא דלא מזמנים בבית הגוי בדרכ"מ.

ויל"ע אי כוונתו לטעם הרמ"א הכא [דיש לחוש לסכנה] או שטעמו טעם אחר.

★ע"ע בלבוש שזה **מנהג של שטות** [מה שלא מזמנים בבית הגוי].

ורצה לתלות הטעות בהא דאיתא בביצה [כא:] "אין מזמנים את הגוי ביו"ט שמא ירבה בשבילו", ונפלה טעות "אין מזמנים בבית הגוי".

ובב"ח [בסוף הסימן] **תלה הטעות** מדתנן [מה.] "והנכרי אין מזמנים עליו" עי"ש.

★"דיש לחוש לסכנה אם ישנו את נוסח הברכה וכו'".

הא דמשנים בבית הגוי עי' מג"א [קפט-א].

וע"ע בח"א [מח-ו].