כל גגות שיעורים
קטגוריות: ש_ס / יג עירובין / עירובין - הרב מאיר קאופמן

שיעור מספר 1 – ט' אדר א' פ"ד

# ביסוד תקנת עירובי חצירות

# ובדין מחיצות שאינן ניכרות

## ביסוד תקנת עירובי חצירות

### ביסוד האיסור להוציא מבית לחצר

א] מבואר במכילתין דיש תקנה של עירובי חצירות ושיתופי מבואות, דהיינו שאסור להוציא מבית לחצר דרבים, וכן אם יש כמה חצרות שעירבו לעצמם והפכו להיות כרשות אחת אסור להוציא משם למבוי ללא שיתופי מבואות.

והנה בעיקר סיבת התקנה מצאנו לכאורה שתי שיטות בראשונים, **דברש"י** (בדף י"ב: וכ"א:) מבואר שיסוד הדין הוא שרבנן אסרו להוציא מבית לבית כיון שזה שתי רשויות וזה דומה למוציא מרה"ר לרה"י, ומה שאסור להוציא לחצר השותפין הוא משום שכיון שרשות חברו שולטת שם לכן זה נחשב שמוציא מרשות לרשות. אמנם **ברש"י** שבת דף ו'. (בד"ה לא עירבו) ועירובין ע"ג: (בד"ה שהמבוי) משמע שהאיסור לחצר זה מצד שזה של רבים. ובפשוטו נקט שאם מצד שרשות חברו מושלת בו, כיון שגם הוא נמצא שם אין זה רשות אחרת, ורק כיון שזה שייך לרבים זה נידון כרשות אחרת.

אמנם עיין **רמב"ם** (פ"א מעירובין ה"ד וה"ה) שביאר שיסוד האיסור הוא מצד שחצר השותפין זה נראה כרה"ר כיון שזה שייך לרבים. וכן הוא **ברשב"א** **בעבודת הקודש** (ש"ג הע"ד). והנה עיין **בה"ל** (סימן ש"ע סעיף ג') שהביא אחרונים שדנו שלפי"ז אין איסור להוציא מבית לבית. אמנם עיין **תוס' יו"ט** (ריש פ"ז) שהוכיח מהגמ' בדף ע"ו שיש איסור מבית לבית, וכן הוכיח **החזו"א** (סימן צ"ב) ממשנתינו שאסור להוציא מגג לגג לרבנן. ועיין תוס' יו"ט שכתב שזה תקנה יותר מאוחרת שהרחיבו את האיסור שיאסר גם להוציא מרשות של ראובן לרשות של שמעון כיון שזה דומה למוציא לחצר המשותפת.

### טלטול ד' אמות בחצר שאינה מעורבת

ב] והנה עיין **בה"ל** (סימן שע"ב ס"א) שהביא שנחלקו הראשונים בהוציא מביתו לחצר שאינה מעורבת בהיתר כגון דרך מלבוש האם מותר לטלטל בכל החצר, דדעת **רש"י** (שבת ק"ל: ד"ה מותר) שמותר, ודעת **הרשב"א** (שער ג' הלכה ק"ט) **והרמב"ם** (פ"א מעירובין) שזה אסור. ולהלכה **החזו"א** (סימן ק"ד סקכ"א כ"ב) נקט להקל. ובפשוטו הוא תלוי בהנ"ל, דלהרמב"ם שיסוד האיסור הוא כי זה כמו רה"ר, א"כ זה סיבה לאסור יותר מד"א. אמנם לרש"י שכל הדמיון הוא מצד שזה מרשות לרשות אבל באמת אין בזה צד של רה"ר, א"כ אין סיבה לאסור יותר מד"א. וכן ביאר **בבית מאיר** (סימן שמ"ט ס"ג).

והנה **בתפארת ירושלים** על המשניות (פ"ט) **ובבית מאיר** (סימן שמ"ט ס"ג) נקטו דדעת רש"י שיש איסור לטלטל יותר מד"א. ויתכן שזה מצד שבאמת מה שחצר הרבים נחשבת כרשות אחרת זה מצד שזה של רבים (וכמו שדייקנו לעיל מלשון רש"י בדף ע"ג:), ולכן זה סיבה גם לדון איסור לטלטל יותר מד"א.

והנה עיין **בה"ל** שהביא **מהבית מאיר** שכל צד האיסור הוא רק בחצר שאינה מעורבת, אבל בבית ודאי מותר לטלטל יותר מד"א, שכל הסברא היא שזה כרה"ר וזה שייך רק בחצר של רבים וכנ"ל. אמנם **האבן העוזר** (סימן שס"ו ס"ג) **ורעק"א** (בגליון השו"ע סימן שנ"ה ס"ג) נקטו שגם זה אסור. ובהכרח צ"ל שנקטו שיסוד האיסור הוא משום שכל שמזיזו ממקומו זה נחשב כאילו מוציאו מהרשות שממנה הוא מגיע, והגדר של מזיזו זה ביותר מד"א. וצ"ע בזה.

### סתירה בלשון הרשב"א ביסוד תקנת עירובי חצרות

ג] והנה עיין **בעבודת הקודש** (ש"ג אות ר"ס) שכתב וז"ל: **הבתים אע"פ שתשמישן אחד אסור לטלטל מביתו של זה לביתו של זה עד שיערבו ולא עוד אפילו מביתו לבית המשותפת בינו ובין חברו ומביתו לחצר המשותפת עם חברו אסור עד שיערבו.** עכ"ל. והובא **בבה"ל** (סימן ש"ע ס"ג), וכתב לדייק מזה שעיקר הגזירה היתה מביתו לבית חברו. והנה צ"ע שהרי הרשב"א (ש"ג הע"ד) ביאר כהרמב"ם שיסוד האיסור הוא מצד שחצר זה של רבים, וא"כ אדרבא זה עיקר האיסור, ורק מביתו לחברו אסור אטו חצר חברו וכמבואר בתוס' יו"ט. ועיין **ברכי יוסף** (סימן שע"ב) שהביא **מספר הבתים** גירסא אחרת ברשב"א, אמנם לגירסתינו צ"ע.

והנה **הפמ"ג** (סימן שס"ו משב"ז סק"א) דן בדעת הרמב"ם שבאמת עיקר הגזירה זה מביתו לבית חברו, רק שאם מצד זה אז לחצר השותפין שהוא גם שם היה צריך להיות מותר, אלא שם סיבת האיסור היא כי זה כמו רה"ר, וכן הוא **באבני נזר** (סימן ש"א סקי"ג). ולפי"ז מיושב לשון הרשב"א. אמנם הדבר דחוק בלשון הרמב"ם שלא הזכיר גזירה זו. וצ"ע.

## בגזירת תל לר"מ

### פרטי הדינים בגזירת תל דר"מ

ד] והנה לר"ש כל האיסור שמצאנו זה בכלים ששבתו בבית שאסור להוציא מהבית לחצר וה"ה מחצר אחת לחצר חברו או לרשות אחרת, אמנם כלים ששבתו בחצר אין איסור להוציאם לגג אחר או לחצר אחרת או לקרפף שהכל רשות אחת. אמנם דעת רבנן ור"מ כמבואר בגמ' שגם כלים ששבתו בחצר יש בזה איסור להוציאם לרשות שונה מהם. ומבואר בגמ' שלרבנן כל גג נחשב רשות שונה מצד שכשם שדיורין חלוקין למעלה כך חלוקין למעלה, אמנם מגג לחצר אין איסור שזה נחשב אותו רשות, ומקרפף לחצר אסור שזה נחשב רשות שונה. ולר"מ מבואר בגמ' שגגין רשות לעצמו וחצרות רשות לעצמן וקרפיפות רשות לעצמן.

והנה מבואר במשנה שלר"מ אסור לטלטל מגג לגג, והגמ' שואלת מה הטעם הרי בשוים ס"ל שמותר לטלטל מאחד לשני. והגמ' אומרת שזה מחמת גזירה משום תל ברה"ר גבוה עשרה ורחב ד"ט שדינו שהוא רה"י, ור"מ גזר כה"ג ברה"י אטו רה"ר. והנה בעיקר הגזירה של ר"מ מצאנו כמה נידונים בראשונים:

א. עיין **ריטב"א ורשב"א** שכתבו שזה רק בשני בני אדם אבל לא באדם אחד. אמנם **רש"י** בדף צ"א. (בד"ה קרפיפות) כתב שגם באדם אחד זה אסור. והנה **הרשב"א בעבודת הקודש** (ש"ג הלכה ק"ד) כתב שאסור רק לחצר השותפין. ובפשוטו זה כשיטתו הנ"ל. ובפשוטו גם אם זה של שני בני אדם (שהחצר של אחד והעמוד של אחר) זה אסור, רק ההוה נקט שלא מצוי שעמוד של ראובן נמצא בחצרו של שמעון [ועיין לקמן (סוף אות ו')].

ב. לשון **רש"י** כגון עמוד בחצר. **והריטב"א** דייק מזה שבבית אין איסור. אמנם הביא **מהראשונים** שדנו על תיבה בבית הכנסת, ומשמע שנקטו לא כך.

ג. עיין **רשב"א בעבודת הקודש** (ש"ג הלכה ק"ה) שכתב שבבור אין את הגזירה כיון שלא מצוי בור ברה"ר.

ד. עיין **תוס'** בשבת (דף ט'. ד"ה גזירה) שדנו בעליה שיאסר לטלטל משם לבית, וכתבו שכיון שניכר שיש לו מחיצות לא יבאו לטעות. **ובריטב"א** כתב מצד שכיון שזה דבר חשוב אין סיבה שאנשים יבאו לומר שזה בטל לרה"ר, ורק בעמוד זה שייך. וצ"ע למה גג לגג אסור, הרי זה דבר חשוב. ואולי עליה ביחס לחצר זה חלוק מאוד. וצ"ב. [ועי' לקמן סוף אות ו'].

### האם מגג לחצר לר"מ האיסור הוא רק מטעם גזירה או דחשיב כב' רשויות

ה] והנה בפשוטו מה שלר"מ אסור מגג לחצר זה כמו מגג לגג שיש כאן את הגזירה, אבל מצד חילוק השימושים כמו שלרבנן זה נחשב אותו שימוש ה"ה לר"מ. אמנם לשון הגמ' שלר"מ גגין רשות לעצמן וחצרות רשות לעצמן, ומשמע שבאמת זה נחשב כחילוק רשויות. ועיין **תוס"ר** בדף צ': שתמה על זה שהרי זה רק גזירה. ובפשוטו מבואר שבגלל הגזירה גדרו שזה נחשב כשתי רשויות. ועיין **רש"י** בדף צ"א. שכתב שלר"מ כ"ש חצר וגג. וצ"ע למה זה כ"ש הרי זה אותו איסור מצד הגזירה. ולהנ"ל א"ש שכאן יש תוספת שגם דנים את זה כשתי רשויות ובזה יש יותר סיבה לדונו כשתי רשויות.

והנה מבואר במשנה לקמן שבגג לגבי הקטן יש איסור של פרוץ למקום האסור. ועיין **ריטב"א** שביאר דנפק"מ לגבי כלי בית לר"ש. וכתב שלר"מ נפק"מ שלא יכול להביא מחצרו לגגו. וכוונתו שהוא נקט שבאותו בן אדם אין איסור, אבל כאן כיון שמחצרו לגג חברו אסור ה"ה לגגו אסור. וצ"ע דהאיסור לגג חברו זה מצד גזירה ומה שייך על זה דין פרוץ למקום האסור. אמנם להנ"ל דמבואר בגמ' שתיקנו שלכן זה נחשב כשתי רשויות, א"ש ששייך כאן דין פרוץ למקום האסור. ועיין **אבן העוזר** (על תוד"ה רב) שכתב שגג הפרוץ לחצר לר"מ הוי פרוץ למקום האסור ואסור לטלטל בו, ומבואר שחל כאן דין רשות שונה ולא שזה סתם גזירה וכמו שדייק **התוס"ר**, ונפק"מ שכלי ששבת בגג והלך לחצר יאסר לטלטלו יותר מד"א לשיטת הרשב"א, וכן יאסר להוציאו לחצר אחרת דהתחדש שדנים שזה כרשות אחרת.

ויש לדון שגם בגג גבוה מחברו אין זה סתם איסור אלא הגדר שזה כשתי רשויות, דכמו שבחצר וגג בגלל הגזירה דנים שזה כשתי רשויות ה"ה כאן. וצ"ע.

### האם קי"ל כר"מ

ו] והנה **הראשונים** כתבו שלא קי"ל כר"מ, שהרי קי"ל כר"ש שגגות וחצרות זה רשות אחת ומשמע שזה גם בגבוה מחברו. ומכח זה כתבו שגם תל ברה"ר אין בו איסור.

אמנם עיין **רשב"א בעבודת הקודש** (ש"ג הלכה ק"ד ק"ה) נקט שעמוד בחצר של שותפין יש איסור דהינו שפסק כר"מ, אמנם בשער ג' פ"ט פסק שמותר לטלטל מגג גבוה לגג נמוך או מחצר לגג. וצ"ב הסברא לחלק. ועיין **מאירי** דמשמע שנקט שאנו פוסקים שאין הדין של ר"מ מצד הגזירה אלא מצד שזה רשות אחרת, וכיון שאנו פוסקים כר"ש אין מקום לאסור. אמנם הדבר דחוק שהרי הגמ' דנה מסברא שאין סיבה שהבדל הגובה הוא סיבה לאסור אלא מצד הגזירה.

אמנם יש מקום לומר שהכוונה שבאמת יש מקום לחלק בין עמוד בחצר לבין גג שזה דבר חשוב לעצמו, רק כוונת הגמ' שלר"מ בגלל הגזירה הגדירו שזה כמו שתי רשויות וכנ"ל, וסיבת הדבר היא בגלל הגזירה אבל אין כאן את הגזירה לבד, ולכן לר"ש שאין מושג של חלוקת רשויות זה לא שייך. ולכן להלכה אפילו שקי"ל שתל בחצר אסור, אבל שתי גגות או גג וחצר זה לא סיבה לאסור. וצ"ע בזה [ולפ"ז יתכן שמה שכתב הריטב"א שעליה זה חשוב, והקשינו לעיל דצ"ע מגג, י"ל שכאן זה מדין רשויות. וכן לפ"ז יתכן שהרשב"א שכתב חצר של רבים זה דוקא, ומה שלר"מ אסור גג של שני יחידים זה רק כאן מצד רשויות (כלומר, שעיקר הדין של הגזירה שייך רק בחצר של שותפין שנראית של רבים, ומה שר"מ אוסר מגג של יחיד לגג של יחיד היינו רק משום הגדר הנ"ל דחשיב כב' רשויות, ובזה לא קי"ל כר"מ). וצ"ע בכל זה].

## ביסוד המחלוקת דמחיצות שאינם ניכרות

### האם מחלוקתם מדאו' או מדרבנן והאם מחלוקתם היא דוקא לגבי דיורין

ז] במשנה מבואר שלרבנן אסור לטלטל מגג לגג ללא עירובי חצרות, והגמ' דנה האם יש גם איסור לטלטל ד"א כדין שתי חצרות פרוצות זו לזו, דדעת שמואל שאומרים גו"א מהמחיצות של הבתים וממילא מותר בכל גג לטלטל דהוי כמוקף מחיצות, ורב ס"ל שכיון שזה מחיצות שאינם ניכרות בזה לא אומרים גו"א מחיצתא וממילא הוי פרוץ למקום האסור. והנה יש לדון האם יסוד מחלוקתם הוא רק סברא מיוחדת כלפי עירובי חצרות או שזה נידון כללי. עוד יש לדון האם זה נידון מדאורייתא או שזה נידון מדרבנן, ויש בזה כמה שיטות וכדלקמן.

**א.** **הגאו"י** בסוגיין כתב שנחלקו בדין דאורייתא האם אומרים גו"א במחיצות שאינם ניכרות, ולפי"ז גם בבליטה בקצה הגג לשמואל הוי רה"י ולרב לא הוי רה"י [ועיין לקמן שכן הוא **ברשב"א** דף מ"ד:].

**ב.** **החיי אדם** (כלל מ"ז סי"ב) כתב שמדאורייתא ודאי שאומרים גו"א, וכל המחלוקת היא לגבי דרבנן. ולפי"ז כתב שגג הבולט הוי ודאי רה"י מדאורייתא. ובטעם שזה עוזר עיין **משנת אליהו** (סוכה סימן ז') שביאר שכיון שבתוך הבית המחיצות ניכרות וניכר שם שיש כאן מחיצה כלפי מעל גבי הגג, לכן חשיב ניכרות, דהיינו שודאי צריך ניכרות רק שיש משמעות למה שזה ניכר מתחת לגג. והנה מצאנו מקור לזה שיש חשיבות מה שזה ניכר בבית, דהנה מבואר בגמ' סוכה דף ד': שעמוד חשיב מחיצות שאינם ניכרות ולכן זה לא מועיל לסוכה, ואפ"ה הגמ' דנה שנעץ ד' קונדסים על ראש הגג זה מועיל. ועיין **תוס'** שם (ד"ה אבל) שביארו ששם זה ניכר תוך הבית [ויש לדחוק שהכוונה שניכר בחוץ מציאות של מחיצה, ורק בעמוד זה לא מחיצה אבל כאן זה מחיצה. ולא מסתבר].

והנה לפי ב' המהלכים הללו מחלוקתם היא בעיקר דין גו"א (ולא רק בתקנה של עירובי חצרות), וכן מבואר **במהרש"א** בתוד"ה רב.

**ג.** **השערי ציון** (סימן ד') האריך שכו"ע מודים שמועיל גו"א במחיצות שאינם ניכרות לגבי שיחשב רה"י, וכל סוגיין זה בדין חלוקה של תקנת עירובי חצרות שבזה רב ס"ל שצריך מחיצות הניכרות.

**ד.** **החזו"א** (סימן ק"ח סק"ב וסק"ה וסק"ז וכן סימן ק"ד סק"ו) נקט שזה ודאי שמחיצות שאינם ניכרות זה לא מועיל מצד שזה נחשב שיש כאן סילוק מחיצות שהרי מעל הגג לא רואים שום מחיצה, וכל סברת שמואל היא רק לגבי עירובי חצרות. וע"ש שביאר שכאן יש סברא מיוחדת שכיון שדיורין חלוקים למטה שזה סיבה לראותם כשני מקומות, בזה מועיל הגו"א גם באינם ניכרות. ועיין סימן ק"ד סק"ט שמסברא היה מקום לדון שזה רק לרבנן שהחלוקה של למטה יש לה משמעות גם ביחס ללמעלה אבל לא לר"ש. אמנם כתב שמהגמ' צ"ב. מבואר שגם לר"ש מועיל גו"א לשמואל.

ח] והנה עיין **ריטב"א** בסוגיין (ד"ה במחיצות הניכרות) שכתב שמרש"י משמע שכדי שיחשב מחיצה הניכרת צריך שיהיה י' טפחים מעל הגג. אמנם הביא שי"מ שמספיק אפילו אם זה בולט קצת. ובפשוטו סברתו שעי"ז זה מחשיב שהמחיצה שלמטה היא ניכרת. ועיין לקמן (ע"ב ד"ה אבל אין דיורין) שחידש עוד שאפילו שבגמ' כאן מבואר ללשון אחד שמחיצת גו"א זה לא עושה גיפופים, אבל אם יש אפילו קצת עליה זה נחשב גיפופים, אבל בזה לא מועיל נראה מבחוץ. וכוונתו שכמו שללא מחיצה כלל לא מועיל, המחיצה קצת שמגדיר ניכר זה לא עדיף מניכר ממש.

ולכאורה לחזו"א שיסוד החיסרון במחיצות שאינם ניכרות הוא משום שיש סילוק מחיצות גם על ידי תיקרה, צ"ע עיקר דברי הריטב"א שיועיל מה שבולט קצת, דלגבי סילוק לא מסתבר שיועיל קצת מחיצה, ורק אם יש כאן חסרון חדש של אינם ניכרות יש לדון כנ"ל דעי"ז חשיב ניכר. וצ"ע.

## בביאור הדין אינם ניכרות לגבי קרפף

### בהא דמבואר בדף צ'. שלא מועיל הגו"א לשמואל לחלק את הקרפף [האם זה גם לר"ש, והאם זה גם לגבי כלי הבית]

ט] והנה עיין בגמ' בדף צ'. דמבואר בגמ' שאם יש גג יותר מבית סאתים לשמואל לא מועיל הדין גו"א לחלק הגג לפחות מבית סאתים. והנה בביאור דברי הגמ' עיין **גאו"י** שם שכתב שבפשוטו היה אפשר לבאר שדברי הגמ' הם גם לרבנן, שכל הדין גו"א זה רק ביחס לאיסור של פירצה מאחד לשני, אבל לא לגבי להחשיבו כפחות מבית סאתים. אמנם עיין **רש"י ותוס'** דמבואר בדבריהם שלרבנן שיש איסור לטלטל מגג לגג ללא מחיצה, בזה אמרינן גו"א לחלק ביניהם וממילא זה מועיל גם לגבי שלא יחשב בית סאתים, אמנם לר"מ שאין איסור וכל הדין גו"א הוא רק לחלק בדין קרפף, בזה זה לא מועיל. והנה מבואר בגמ' שלגבי כלים ששבתו בבית גם לר"מ ור"ש אסור לטלטלם מגג לגג. וצ"ב דא"כ גם לר"ש יש נפק"מ בגו"א לגבי כלים ששבתו בבית האם יכול להעלותם לגג, וגם לר"מ שאסור להעלותם לגג אבל יש נפק"מ בעלו לגג האם מותר לטלטלם בתוך הגג, וא"כ למה לא אמרינן גוד אסיק משום הא.

ועיין **עצי אלמוגים** (סימן שע"ב סוף סק"א) שנקט שבאמת ביחס לכלי בית מועיל המחיצה וממילא לא הוי קרפף כלפי כלי בית, אלא זה קרפף רק ביחס לכלי הגג. והוא מחודש טובא ששייך שם קרפף יותר מבית סאתים ביחס לדברים מסויימים.

**ובאבן העוזר** בדף פ"ט. (על תוד"ה רב) כתב שכל דברי הגמ' שם הם רק לר"מ שאסור להעלות מהבית לגג מצד גזירה של עמוד וממילא אין נפק"מ בחלוקה של הגו"א, אבל לר"ש שמותר להעלות מהבית לגג יש צורך בגו"א וממילא יש כאן סיבה למחיצה לכלי בית וממילא זה לא קרפף. וצ"ב שהרי גם לר"מ יש נפק"מ לגבי כלי בית שעלו בהיתר (בדרך מלבוש כמבואר בדף צ"א.). ואולי כיון שצריך ליצור את הנפק"מ זה אחרת.

אמנם לולא דבריהם היה מקום לומר שרק לרבנן שיש דינים ביחס לגג עצמו, בזה הדין גו"א שחל כלפיו הוא סיבה גם ביחס לדין קרפף, משא"כ אם זה רק נפק"מ ביחס לכלי בית זה לא סיבה לחלק את המקום ביחס לדין קרפף. והכל צ"ב.

### החזו"א למד מסוגיא זו שמעיקר הדין גם לשמואל לא חשיב מחיצה

י] והנה עיין **חזו"א** (סימן ק"ח סק"ב) שכתב שכיון שמבואר בגמ' שלגבי דין קרפף זה לא מועיל, חזינן ודאי שמחיצות שאינם ניכרות לכו"ע זה לא מחיצות, ורק יש סברא מיוחדת לגבי חצירות שזה יחשב מחיצה. והוסיף לדייק בתוס' שלגבי גג הבולט לא העמידו את הנידון רק לרב, ומשמע שגם לשמואל זה לא מועיל.

והנה דבריו א"ש לגאו"י שביאר בסוגיא בדף צ'. שלגבי קרפף זה לא מועיל, אבל בראשונים הרי מבואר שזה מועיל לפי רבנן גם לגבי קרפף. וצ"ל שזה דין מיגו שכיון שחז"ל נתנו לזה דין מחיצה כלפי חצרות זה גם כלפי קרפף. ובזה א"ש החילוקים הנ"ל, שרק חלות דין חלוקה שיש לו משמעות בדיני חצרות זה סיבה גם לגבי שאר הדינים.

### באבנ"ז ביאר באופ"א שלא מועיל גו"א ברשות אחת

יא] אמנם בדעת החולקים צ"ל כמבואר **באבני נזר** (סימן רס"ג סק"ג) שגו"א לא נוצר במקום שזה ברשות אחת, דהיינו שיש כאן סברא מיוחדת ביחס למחיצת גוד אסיק שרק מקומות שהם חלוקים יש לו כח מחיצה לגדור המקום, אבל מקום שהוא רה"י אחד הגו"א אינו מחלקו, ולכן אם זה רשות אחת ורוצים לחלקו לגבי קרפף זה לא מחלק, ורק אם זה כבר שתי רשויות בזה הגו"א יכול לשמש גם לחלקו בדיני מחיצות. ועיין **חזו"א** (סימן ק"ג סק"ג) שכתב סברא זו לגבי נהר העובר ברשות שהגו"א לא מחלק את הרשות, וכ"כ בסימן קי"א סק"א. אמנם הביא שם שזה מחלוקת. והנה לפי"ז בגג ביחס לרחוב זה ודאי נחשב מחיצה שהרי הנידון הוא שזה רה"ר וזה רה"י. וצ"ע.

### קושיות על חידוש החזו"א שגם שמואל מודה שמחיצות שאין ניכרות לא מהני ליצור רה"י

יב] והנה בעיקר מה שנקט החזו"א שגם לשמואל לא יעזור מחיצות שאינם ניכרות לעשותם רה"י, יש להקשות בזה מכמה דוכתי: **א.** דהרי הגמ' בדף צ'. אומרת קשיא דשמואל אדשמואל, ובפשוטו הכוונה כמו שביאר **החזו"א** (סימן ק"ד סק"ח) שזה מצד שהגמ' הבינה ששמואל מדבר בגג הבולט ולכן הגמ' שאלה, ומבואר שלשמואל זה עוזר גם לעשות את המקום רה"י. וגם אם נדחוק שהגמ' הבינה שבצד זה היה ניכר אלא הגמ' שאלה במכ"ש (שאם אפילו במחיצות שאינן ניכרות מהני לשמואל כ"ש בניכרות) וכמבואר **בגאו"י**, אבל מבואר שיש ללמוד מדין מחיצות שאינן ניכרות שיועילו לעשותו רה"י. **ב.** עוד צ"ב דהגמ' בדף צ"ב. מדברת על המשנה ואומרת שלרב מה חצר דמינכרא מחיצתא אף גג, ועיין **רש"י** שביאר שבקצה הגג ניכר המחיצה, ומבואר בגמ' שלשמואל אין לדייק כן, והרי להנ"ל גם לשמואל הדיוק נכון שהרי לגבי קצה הגג שהנידון הוא לעצם הגדירה לא חשיב מחיצה. ויש לדחוק שמדובר שזה פתוח לחצר, וכל הנידון הוא רק ביחס לדיני חצרות. אמנם אין זה במשמעות לשון רש"י שכתב 'דאין לו שום מחיצה וכל שאין לו מחיצות אינו רה"י'. **ג.** עיין **רשב"א** בדף צ'. שלמד מרב שאמר שצריך מחיצות ניכרות שלפי"ז בגג הבולט זה לא רה"י, ומשמע שלשמואל זה רה"י, ומבואר שהדין של שמואל מועיל גם לעשות רה"י. ודוחק לומר שכוונתו רק שאין ראיה אלא מרב. וצ"ע.

### בדברי הראשונים בדף מ"ד: לגבי גג המערה

יג] והנה בעיקר דברי השערי ציון שנקט שלכו"ע מועיל מחיצות שאינם ניכרות לגבי רה"י, ע"ש שהקשה מהגמ' בדף מ"ד: דמבואר דגג המערה הוי רה"ר. וכתב ששם מדובר שרה"ר עבר על זה ויש כאן אתו רבים ומבטלי מחיצתא. אמנם עיין **ריטב"א** שם (ד"ה ומה אילו) שכתב שזה רה"ר כי שווה הוא לרה"ר, ומשמע שאין שם מחיצה. ועיין **רשב"א** שם (בע"ב סוד"ה ולא שאני לך) שכתב שהרי לרב במחיצות שאינם ניכרות לא אומרים גו"א, והוסיף וגם לשמואל הרי בשיעור יותר מבית סאתים לא אומרים גו"א. ומבואר מפורש שנקט שגם לגבי לגדור מקום ולעשותו רה"י זה תלוי ברב ושמואל. ובהמשך דבריו (ד"ה ומה שכתב) מפורש שלפי רב זה נחשב רה"ר מדאורייתא, וא"כ זה גם דלא כהחיי אדם דלעיל שכתב שטעמו של רב הוא מדרבנן [ובעיקר דברי הרשב"א צ"ע שהרי כאן זה מחיצה הנדרסת ולכו"ע זה לא מועיל כמבואר במשנה בדף צ"ב. (וכדקאמרה הגמ' בדף פ"ט: לחד לישנא)].

[אי"ה בשיעור הבא יתבארו דברי השר מקוצי]

## ביאור תוד"ה רב

### הא דלא תירצו דנפק"מ לגבי גג הבולט

יד] הגמ' מביאה את מחלוקת רב ושמואל במחיצות שאינן ניכרות לגבי רבנן שגג אוסר אחד על חברו. והקשו **התוס'** הרי קי"ל כר"ש שכל הגגות זה רשות אחת. ועיין **גאו"י** שהקשה למה לא תירצו שנפק"מ לגבי גג הבולט המבואר בהמשך דבריהם (ד"ה במחיצות) האם הוי רה"י. ואולי כיון שאח"כ דנו בזה מכח הירושלמי לא רצו לומר נפק"מ זו. אמנם בפשוטו הרי רק דנו שזה מקום פטור ולא שזה רה"י, וא"כ נפק"מ האם הוי רה"י או מקום פטור. ולחזו"א ולשערי ציון שלגבי דיני רה"י לא נחלקו, דאו שלכו"ע הוי רה"י או שלכו"ע לא הוי רה"י, א"ש.

### בתירוצם דנפק"מ לגבי כלי בית והא דלא הוכיחו מלקמן צ"ב.

טו] ותירצו התוס' תירוץ ראשון שבאמת מחלוקתם היא לא להלכה אלא לרבנן.

עוד תירצו שנפק"מ לכלי בית דהיינו בכלי בית שיצאו לשם האם מותר לטלטל באותו גג. ומבואר שיש כאן חידוש שיש מושג של נפרצה למקום האסור לה לגבי כלי בית, והוכיחו את זה מרש"י בדף מ"ב. דמבואר שיש מושג של נפרצה כלפי צורת טלטול מסוימת. ועיין **גאו"י** שהקשה שדבר זה מוכח מהמשנה (בדף צ"ב.) של גג גדול שנפרץ לקטן שזה גם אליבא דר"ש שהרי כך קי"ל, ובהכרח שכל הדין נפרצה הוא רק לגבי כלי בית. ועיין **חזו"א** (סימן פ"ח סקכ"ד) שכתב שמצד המשנה יתכן שמדובר רק לגבי האיסור להוציא מהבית לגג אבל לא לגבי טלטול ד"א, והתוס' הוכיחו שיש איסור של טלטול ד"א. והנה עיקר הדבר שבדין נפרצה של עירובי חצרות זה סיבה לאסור יותר מד"א זה מפורש בדף צ"ג:, אמנם לכאורה הכוונה ששם זה לרבנן שלגבי הכל אסור לטלטל יותר מד"א, אבל כאן שזה לר"ש שכלי חצר הרי מותר לטלטל שם ורק ביחס לכלי בית יש איסור של ד"א, דהיינו שיש כאן דין כרמלית לחצאין וזה חידוש, ולזה הוצרכו התוס' להוכח מרש"י לעיל, וכן הוא בלשונם בדף מ"ב: (ד"ה לא).

ועיין **יתרון האור** שכתב ליישב באופ"א, דהנה בדין נפרצה בחצרות יש לבאר דבר זה בשני אופנים: או שזה כמו ניתוספו דיורין וממילא זה כמו שאין עירובי חצרות, או שבאמת כל חצר נשארת לעצמה רק שכיון שזה פרוץ לרשות שאסור לטלטל ממילא זה מקבל שם מקום איסור טלטול. ואם מכח המשנה לקמן היה אפשר לבאר שזה רק נהיה כחצר שלא עירבו, ולפ"ז אין איסור לטלטול ד"א, ותוס' הוכיחו שיש גם איסור של נפרצה, וע"ש עוד מה שביאר.

עוד יש לבאר שהנה בחצר שנפרצה יש כאן הלכה פשוטה שכיון שההיקף הוא יחד עם החצר השניה ממילא דיני חצר זו כחצר השניה, והתחדש עוד הלכה של פרוץ למקום האסור שחל איסור טלטול, דהיינו שדנים שכאילו אין מחיצות לחצר זו ביחס למה שבחצר השני אסור. ולפ"ז מצד המשנה היה מקום לבאר שזה רק הלכה לגבי הוצאת כלי בית, אבל כאן התחדש שיש דין פרוץ למקום האסור שחל דין שלא היה קודם. אמנם יש לדון האם דבר זה יש להוכיח מהגמ' לקמן לעיל, דשם הרי רק חזינן שיש איסור טלטול כמו מחוץ לאלפים אמה.

### בתירוצם דנפק"מ ביותר מבית סאתים

יג] עוד תירצו התוס' שמדובר שהגגין יחד הם יותר מבית סאתיים. ובפשוטו כוונתם שבכה"ג לרב שהמחיצות לא מועילות ממילא הוי קרפף יותר מב"ס, ולשמואל שהמחיצות מועילות זה נחשב פחות מבית סאתים. ועיין **מהרש"א** שהקשה שהרי בגמ' לקמן (דף צ'.) מבואר שבמחיצות החיצוניות לרב זה נחשב מוקף לדירה, ולשמואל זה נחשב שאינו מוקף לדירה והוי איפכא. וכתב שמדובר שיש גג הבולט וכה"ג לרב שאין גו"א הוי יותר מבית סאתים ולשמואל שיש גו"א זה מחלק שלא יהיה בית סאתים. והקשה שלמה כתבו נפק"מ ביותר מבית סאתים הרי נפק"מ בפחות מבית סאתים האם הוי רה"י, דהיינו דהמהרש"א נקט שלשמואל עוזר מחיצות שאינם ניכרות גם לגבי לעשות אותו רה"י. ועיין **קרני ראם** שכתב שכיון שבהמשך דנו (ע"פ הירושלמי) שבפחות מבית סאתים לכו"ע זה מותר לכן נקטו ביותר מבית סאתים. אמנם הדבר צ"ע שהרי בגמ' לקמן מבואר שהדין מחיצות שאינם ניכרות לא מועיל למעט מבית סאתים.

**ובעצי אלמוגים** (סימן שע"ב סוף סק"א) חידש בכוונת התוס' שכמו שלרבנן כיון שהמחיצות מועילות לגבי חילוק הגגין שיהיה מותר לטלטל זה מועיל גם לחלק לגבי יותר מבית סאתים, ה"ה לר"ש לגבי כלי בית. ולפי"ז ביאר שכוונת תוס' כהמשך לתירוץ הקודם, שנפק"מ לכלי בית לגבי יותר מבית סאתים. אמנם דבריו חידוש שהשם קרפף יכול להתחלק, ועיין מה שכתבנו לעיל (אות ו').

**ובאבן העוזר** כתב לבאר שיסוד סברת הגמ' לקמן היא שאם המחיצה מועילה לדיני רשויות ממילא זה מועיל לדין קרפף. ולפי"ז ביאר שהגמ' לקמן מיירי לר"מ שאסור לטלטל מהבית לגג מצד גזירה, וממילא אין נפק"מ בדיני חצרות לחלק בין הגגין, וממילא הוי יותר מבית סאתים. אבל לר"ש שמותר לטלטל מהבית לגג א"כ יש נפק"מ בחלוקת הגגות לגבי חצרות, וממילא זה מועיל גם לגבי פחות מבית סאתים. וע"ש שחידש עוד שלפ"ז גם במחיצות הניכרות בקצה הגג אפ"ה לרב כיון שאין שום נפק"מ לרבנן במקרה שזה מוקף חצרות שזה בין כה רה"י, ולגבי כלי בית הרי בין כה זה אסור מצד שזה פרוץ מגג לגג, אלא כל הנפק"מ לגבי קרפף, בזה לא עוזר גוד אסיק. דהיינו שחידש שגם ביחס למחיצות הניכרות לא אומרים גו"א אם זה רק לדיני קרפף. והוא חידוש. ועיין לעיל (אות ו').

שיעור מספר 2 – י"א אדר א' פ"ד

# בדין גג הבולט

## בביאור דברי תוס' ביסוד האיסור בגג הבולט

### בתוס' כתבו מצד פרוץ למקום האסור, וברא"ש וש"ר לא נזכר זה

א] עיין תוס' שדנו האם גג הבולט הוי מקום פטור או שזה כרמלית. והנה בפשוטו הסברא שזה כרמלית היא מצד שאין לו מחיצות וכמבואר בלשון **רש"י** דף צ"ב. (בד"ה אף גג), דהיינו שכדי שיחשב רה"י צריך ד' מחיצות וכל שאין גו"א אין כאן ד' מחיצות. וכן הוא בלשון **הרא"ש והרשב"א והריטב"א** [והנה **רש"י** בדף צ'. (ד"ה קשיא) כתב שהחיסרון הוא מצד בני רה"ר שעוברים לידם ואוסרים עליהם. אמנם עיין **תוס"ר** שם שתמה על דבריו שהרי אין רה"ר למעלה מעשרה. ולכן ביאר שהחיסרון הוא מצד שאין מחיצות ע"ש. ועיין לקמן (אות י"ג, בשם התור"פ והריטב"א) שיתכן שרש"י נקט שאפילו שאין מחיצות אבל הסיבה שזה כרמלית היא משום שזה פרוץ לרה"ר].

אמנם **תוס'** כתבו שזה מצד שהוא פרוץ למקום האסור דהיינו לבליטה, ומשמע מתוס' שלגג עצמו יש סיבה להיות רה"י ורק לבליטה אין סיבה לרה"י, ומדין פרוץ למקום האסור הכל נאסר. ועיין **מג"א** (סימן שע"ד סק"ה) הובא **במ"ב** (שם סקכ"ח) שמכח זה כתב שכל זה דוקא אם יש בליטה ד"ט שזה שיעור מקום, אבל אם הבליטה היא פחות מד"ט שזה לא שיעור מקום והוא מקום פטור, באמת הגג יהיה מותר. והנה המג"א כתב שכן משמע **ברא"ש**. **והאחרונים** תמהו שהרי הרא"ש הזכיר שהחיסרון הוא מצד שאין מחיצות ולא מצד הדין פרוץ למקום האסור. אמנם בדברי התוס' ודאי משמע כדברי המג"א.

ובביאור דברי התוס' נאמרו כמה ביאורים, ונבארם בס"ד.

### **א - ביאור האבן העוזר**

ב] עיין **אבן העוזר** בסוגיין **וביד אפרים** (סימן שע"ד על המג"א שם) **ותו"ש** (שם סקי"א) שכתבו שתוס' מדברים באופן שהיה מוקף ג' מחיצות ומדאורייתא זה מספיק, אמנם מדרבנן צריך הרי ד' מחיצות, ובזה חידשו תוס' שכל הדין של מחיצה רביעית הוא רק במקום שזה פרוץ למקום האסור, שבזה כיון שאין מחיצה מפסיקה ביניהם צריך להבדיל ביניהם. וכן הוא לשון הגמ' י"ב. שבלשון ים הנכנס לחצר שזה רק אסור מצד פרוץ למקום האסור ולא מצד שחסר ברוח רביעית [ועיין **אבני נזר** (סימן ש') שעמד על זה], ולכן כתבו תוס' שכל האיסור הוא רק אם זה פרוץ למקום האסור, ולכן באמת צריך ד"ט שזה שיעור כרמלית וכמבואר במג"א. אמנם הרא"ש דיבר שהיה גג הבולט בכל הגג ובזה אין מחיצות כלל, ולכן החיסרון הוא כי אין מחיצות כמבואר ברש"י. וכתב האבן העוזר שלכן תוס' הקשו שיהיה פ"ת והעמידו בשיפוע ואילו הרא"ש לא כתב את כל זה, וביאר ע"פ הנ"ל שהרי בג' צדדים לא עוזר פ"ת, ורק התוס' דמיירי באופן דהוי בצד אחד מהני בזה פי תקרה, אבל הרא"ש דמיירי שיש גג בולט בכל הצדדים בזה לא מהני פי תקרה. ולפי"ז באמת חלק על המג"א שכתב שאם אין בכל הד' רוחות ד"ט זה מותר (כן הבין האבן העוזר מסתימת דברי המג"א), אלא הכל מדובר רק על הצד הרביעי, אבל אם יהיה בולט יותר מצד אחד זה יהיה אסור אף בפחות מד"ט.

### **ב – ביאור הגאו"י והגר"ז**

ג] עיין **הגהות מרדכי** (פ"ג (נדפס בהשמטות שבסוף המרדכי עמ' י"ג)) וכן ביארו **בגאו"י** (ד"ה הא דאמר הר"י) **ובגר"ז** (סימן שמ"ה סעיף כ"ג) שביחס למעל הגג יש את הדין של רשות היחיד עולה עד הרקיע, ורק ביחס לבליטה אין רה"י מתחתיה, ובזה אם יש שיעור מקום זה נחשב כרמלית וממילא הוי פרוץ למקום האסור.

והנה לפי"ז בעמוד שיהיה בו בליטה ששם אין רה"י מתחת לגג, כה"ג גם אם זה בולט פחות מד"ט זה אסור. אמנם עיין **מג"א** שדימה דבר זה לעמוד, ומבואר שנקט שגם בעמוד אם יהיה בליטה פחות מד"ט זה יהיה רה"י, ובהכרח שזה לא מצד רה"י עולה עד לרקיע.

ד] והנה עיין **שערי ציון** (סימן ד' ענף ג' סק"ח) שהקשה דמבואר בגמ' בדף ל"ד: דכמו שרה"י עולה עד לרקיע כך הוא יורד עד התהום, וביאר **הרשב"א בעבודת הקודש** (ש"ג סימן א' המ"ט) שהכוונה שגם במקום שאין הבור רחב ד"ט הוי רה"י. והנה אם נימא שגם כשיש גג זה לא מפסיק (כמבואר במהלך הנ"ל בתוס' שהטעם שמעל התקרה הוי רה"י הוא מדין רה"י עולה עד לרקיע) א"כ הדין נותן שיורד עד התהום זה גם כך, והרי מפורש בגמ' (שבת דף ז':) שבית שאין תוכו עשרה וקירויו משלימו לעשרה על גביו הוי רה"י אבל לא בתוכו, וצ"ע למה לא נימא שיורד עד התהום. והנה לראשונים שהחיסרון בגמ' שם הוא מצד שיש דין חלל עשרה אבל לא מצד חיסרון מחיצות, א"כ אין כאן מקום לקושיא [אמנם להרשב"א הנ"ל שגם במקום שאין בו חלל ד' מהני יורד על התהום, יש לדון בזה]. ורק אם החיסרון מצד דיני מחיצות, בזה יש לשאול שאם יש דין עולה גם בסילוק של גג ה"ה כלפי תחתיו אמור להיות כן, שהרי הגמ' מדמה את זה. וצ"ע [ואולי יש לחלק שלגבי ירידת תחתיו זה רק ללא הפסק, שזה סוג הטפלה אחר, ולא דמי לדין עולה עד לרקיע].

[והנה **בגר"ז** שם (במוסגר) הוסיף שאם יש משני צדדים פחות מד"ט, כה"ג זה יהיה מקום פטור מצד שזה פרוץ למקום פטור. ומבואר שנקט שהדין פרוץ למקום מסויים זה סיבה להחיל עליו דין כמוהו אפילו שיש לו סיבה להיות רה"י. וצ"ע הסברא בזה].

### בהא דמבואר דיש חיסרון של פרוץ למקום האסור אף דמצ"ע הוי רה"י

ה] והנה בפשוטו מבואר מביאור זה שאפילו שעל הגג זה צריך להיות רה"י מצד דין רה"י עולה עד לרקיע, אפ"ה יש בזה דין פרוץ למקום האסור. והנה דעת **המג"א** (סימן שנ"ג סק"ד) דהא דקי"ל שאם יש זיז שפתוח לבית שזה רה"י מדין חורי רה"י זה נאמר גם אם זה למטה מעשרה. **והאבן העוזר** שם חלק עליו דהוי פרוץ למקום האסור. ובפשוטו נחלקו בהנ"ל האם במקום שסיבת היותו רה"י זה לא מצד מחיצות יש בו דין פרוץ למקום האסור, ולכאורה זה אותו נידון בדין גג רה"י. וצ"ע שהגר"ז שם נקט כהמג"א דהיינו שלגבי זיז הוי חורי רה"י ואין בזה דין פרוץ למקום האסור, ולגבי רה"י עולה עד לרקיע נקט שיש דין פרוץ למקום האסור. ויש לבאר שכדי שדבר יהיה רה"י צריך ב' דברים: א. שיהיה מחיצות כלפיו. ב. צריך שיהיה גם מחיצות שמסלקות אותו מהרה"ר. ולפי"ז יתכן שחורי רה"י שזה טפל לבפנים זה מגדיר שיש לו מחיצות וכן שהוא מסולק מהרה"ר כמו הבפנים, אבל הדין עולה עד לרקיע זה רק מגדיר שיש לו מחיצות, אבל אין בכוחו להגדיר שהוא חלוק מבחוץ, ולכן כל שיהיה פרוץ למקום האסור זה יהיה אסור. וצ"ע בזה [ועיין עוד **מ"ב** (סימן שע"ד סקכ"ח) ובמה שהשיג עליו **בחזו"א** (סימן צ"ו סקל"ט)].

### **ג – ביאור המהרש"א ובביאור כוונתו**

### ביאור עפי"ד הגר"ח שהמחיצות שלמטה גודרות

ו] עיין **מהרש"א** שכתב שכיון שביחס לתחת הגג אין בקיעת גדיים ממילא יש לו סיבה להיות רה"י. ועיין **תו"ש** (סימן שע"ד סקי"א) שתמה עליו שכיון שמה שללא בקיעת גדיים זה היה נהיה רה"י זה מדין גו"א, א"כ כאן שזה מחיצות שאינם ניכרות אין שום סיבה שזה יהיה רה"י.

והנה בעיקר הדין דעמוד הוא רה"י מצאנו מחלוקת בראשונים, דדעת **רש"י** בכמה דוכתי (בסוגיין ולעיל ט"ו. ולקמן צ"ב. ובשבת ו': ובסוכה כ"ה.) שזה מצד גוד אסיק מחיצתא. אמנם **הרמב"ן** בשבת (דף צ"ט:) חידש שרק המניח על פני העמוד הוי רה"י אבל אוירו לא הוי רה"י. ועיין **חידושי הגר"ח** (פ"ד מסוכה הי"א) שביאר שס"ל שאין דין גוד אסיק במחיצות שאינם ניכרות, וכמבואר בגמ' סוכה דף ד': שבעמוד זה נחשב מחיצות שאינם ניכרות, ומה שזה רה"י הוא מצד שהמחיצות שלמטה נחשב שגודרות גם על גביהם [וכן הוא **בחידושי ר' אברהם מן ההר** בסוכה דף ד':]. והנה רוב הראשונים חלקו על הרמב"ן וס"ל שגם אוירו רה"י, אמנם עיין **בעבודת הקודש** (ש"ג פ"א הלכה נ"ב) שכתב שבעמוד על גביו רה"י וממילא רה"י עולה עד לרקיע, דהיינו שביסוד הדברים הוא מודה להרמב"ן, רק שס"ל שיש בזה דין רה"י עולה עד לרקיע.

ועיין **אבני נזר** (סימן רע"ב סק"י) וכן הוא **במגנזי הגר"ח** (סימן ד') שכתבו שלכן בגג הבולט ביחס למעל הבית יש לו סיבה להיות רה"י משום שלא צריך גו"א, דהיינו שהדין מחיצות שאינם ניכרות זה חיסרון שלא אומרים גו"א, אבל ביחס לדין שהמחיצות גודרות לגבי על גביו בזה אין דין מחיצות הניכרות. עכ"ד. והנה עיקר סברתם צ"ב, שעד כמה שהגדר הוא שמחיצות העמוד גודרים מעל גביהם, א"כ גם כלפי זה צריך להיות שיהיה חיסרון של אינם ניכרות, ומהיכי תיתי לחלק שרק לגבי גו"א זה חיסרון.

### ביאור אחר עפי"ד המאירי והחזו"א דהוי רה"י מכח עצם הגובה

ז] אמנם מצאנו עוד ביאור ביסוד דין רה"י דעמוד **במאירי** בסוכה (דף ד':) וכן ביאר **בחזו"א** (סימן ק"ח סק"ח) דבפשוטו עצם זה שהוא גבוה מרה"ר י"ט והוא חלוק בשיעור י"ט מרה"ר זה סיבה שהוא יחשב רה"י. והנה בגמ' בשבת דף ק"א. מבואר שריבר"י ס"ל שנעץ טרסקל זה נחשב רה"י מצד גוד אחית מחיצות. והנה מבואר **בתוס'** שם (ד"ה וזרק) בביאור אחד שמתחתיו ודאי שזה לא רה"י ורק על גביו זה רה"י [והחזו"א כתב דמוכח כן שהרי יש הלכה של פ"ת, וכאן הרי אין פ"ת], וביאר החזו"א ע"פ הנ"ל שכאן לגבי הטרסקל יש סיבת רה"י (כיון שהוא חלוק מהרה"ר בגובה עשרה), ורק שיש כאן חיסרון שזה דבר ארעי (כיון שהוא דבר שעומד באויר ואין לו קשר עם הקרקע וגדיים בוקעים תחתיו), וכלפי זה עוזר הגוד אחית (לחברו לקרקע ולהחשיבו כדבר קבוע), ולכן לגבי למטה שהנידון הוא שזה יהיה רה"י מכח הגוד אחית זה ודאי לא מועיל, דזה רק גוד אחית שעוזר שלא יחשב ארעי. ורבנן ס"ל שיש בזה חיסרון של גדיים בוקעים, אבל דגים זה ודאי לא חיסרון אפילו שבעלמא מחיצה תלויה לא מועילה, דשם הנידון הוא לגדור מתחת אבל כאן זה רק כדי שלא יחשב ארעי.

ולפי"ז א"ש סברת **המהרש"א**, שסיבת הרה"י היא מצד מה שזה גג, וכדי שלא יהיה ארעי צריך שלא יהיה בקיעת גדיים וממילא לא הוי ארעי, ולכן כלפי עיקר הגג ודאי הוי רה"י.

[והנה צ"ב סברת החזו"א שצריך שזה לא יהיה ארעי. אמנם יתכן לבאר באופ"א שהכוונה שזה פרוץ לקרקעית הרה"ר (דהחלק שמתחת לגובה הרי הוא פרוץ לרה"ר, ובינו לחלק שמעל אין מחיצה שמבדילה), ולזה עוזר הגו"א שדנים מקום זה כנפרד, אבל זה רק ביחס למצב החלוקה של התקרה עצמה (והיינו דאין זה גוד אחית שנחשב מחיצה מצד עצמו, אלא זה רק מועיל כלפי ההבדלה של הגובה, שלא יהיה בה את החיסרון הנ"ל שזה נחשב פרוץ לרה"ר). וצ"ע].

### בהא דמבואר שאפ"ה שייך בזה חיסרון של פרוץ למקום האסור

ח] והנה מבואר לפי"ז שאפ"ה יש כאן חיסרון שזה פרוץ למקום האסור. והנה עיין **חידושי הגר"ח** (פי"ד משבת ה"ט) שכתב שבתל המתלקט עד גובה ג' טפחים זה נחשב רה"ר ומשם ולמעלה זה נחשב כרמלית, וכתב עוד (בפ"ד מסוכה הי"א) שבתל המתלקט לא שייך לומר גוד אסיק כיון שבמקום שרוצים שיהיה רה"י אין שם מחיצת עשרה (דיסוד הדין של תל המתלקט זהו צירוף חלקי מחיצות). אמנם **החזו"א** (סימן ק"ח סק"ט) חלק עליו ונקט שאלכסון זה לא מקום וזה נחשב שמקומו זה במקום הישר. והנה לדבריו תל המתלקט זה רק מחיצה לגבי המקום המתיישר אבל לגבי מקום האלכסון זה נחשב שמקומו זה השטח שלמטה והוא לא רה"י אלא כרמלית או מקום פטור.

והנה צ"ב למה לגר"ח לא הוי פרוץ למקום האסור שהרי אין מחיצה בינו לרה"ר שבאלכסון [**ובמשנת אליהו** (סוכה סימן ו') הביא ששאל את החזו"א, ואמר לו שזה מצד שיש גו"א. וצ"ע שהרי ביחס למה שבצידו אין כאן מחיצה דכלפיו הרי אין כאן מחיצה עשרה]. ועוד יש להקשות בעניין זה דהנה **הרשב"א** (שער א' הלכה מ"ה) כתב שלחי יכול לעמוד רחוק מהמבוי עד ג"ט, וצ"ב דא"כ הוי פרוץ למקום האסור. וכן צ"ע בלחי המושך (בדף י'.) דמבואר שזה יכול להועיל ואין בזה חיסרון של פרוץ למקום האסור. וכן צ"ע **בתוס'** בדף ח': (ד"ה מניח) לגבי אחד קצר ואחד ארוך שדנו להתיר נגד הקצר, וצ"ב דא"כ הוי פרוץ למקום האסור. וכן צ"ע בדברי **הרשב"א** (שער ג' הלכה א') שכתב שלגבי פלטיא לא עוזר דלתות, ומשמע שזה פתוח לסרטיא והסרטיא מותרת, וצ"ע למה לא הוי פרוץ למקום האסור.

ובפשוטו מבואר שהדין פרוץ למקום האסור זה רק אם הגדירה מתייחסת לשתי החצירות בשוה, דבכה"ג כל שחלק אחד אסור דין החלק השני כמוהו, **והחזו"א** במכתב בשלום יהודה (סימן כ"ח) ביאר שהכוונה שכיון שכל גדירתו ביחד עם הדבר השני שהוא בפנים, ממילא הוא כמוהו. אבל כל שיהיה מצב שביחס לחלק אחד מתייחס המחיצות וביחס לחלק אחר לא מתיחס המחיצות, בזה לא הוי פרוץ למקום האסור, שזה עצמו שרק אליו מתייחסות המחיצות זה סיבה שהוא לא יחשב פרוץ למקום השני.

ולפי"ז יש לשאול דאם הביאור בתוס' הוא כהמהרש"א דלעיל, א"כ אין סיבה שיהיה כאן דין פרוץ למקום האסור לפי היסוד הנ"ל, שהרי ביחס לגג אין בקיעת גדיים וביחס לבליטה יש בקיעת גדיים (וא"כ זה עצמו שרק ביחס לגג יש סיבה של גדירה, זה עצמו יגרום שלא יחשב פרוץ למקום האסור לבליטה). אמנם יתכן שכאן שסיבת המחיצה מצד הגובה ובזה שניהם שוים, מה שביחס לחלק אחד יש כאן ביטול מצד בקיעת גדיים, בזה כן יש חיסרון של פרוץ למקום האסור (כיון שעיקר יסוד המחיצה שוה על שניהם, ורק שעל אחד מהם יש חיסרון של בקיעת גדיים). וצ"ע.

### **ד – ביאור השער ציון**

ט] עיין **שערי ציון** (סימן ד' ענף א' סק"ט) שביאר שתוס' נקטו שבאמת גם באינם ניכרות יש גו"א, ורק ביחס לדין פרוץ למקום האסור אין גו"א, ולכן רק דנו מצד פרוץ למקום האסור. ועיין בשיעור הקודם מה שכתבנו על זה.

### **ה – ביאור על פי דברי המהר"ל**

י] ראיתי לבאר עוד, דהנה **בחידושי המהר"ל** כתב שגג הבולט זה לא נחשב מחיצות שאינם ניכרות, שהרי מי שעומד למטה הוא רואה את המחיצות. וכן הקשה **במשנת אליהו** (סימן ז'). ובדעת תוס' יתכן שבאמת ביחס לחַלֵק מהרה"ר זה ניכר, אמנם ביחס לחַלֵק למעלה בין הגגים או בין הבליטה לזה זה נחשב שאינו ניכר. ולפי"ז א"ש מה שכתבו שכל החיסרון הוא מצד פרוץ למקום האסור. [ובאמת יש לדון בכל גדירה האם זה ביחס לבני רה"ר או ביחס לבני רה"י. ועיין בראשונים בסוגיא דבית שאין תוכו עשרה ובמה שכתבנו בסוגיא דגידוד חמשה ומחיצה חמשה].

### **ו – ביאור החזו"א**

יא] עיין **חזו"א** (סימן ק"ד סק"ו וסימן ק"ח סק"ז) שכתב שאין כוונת תוס' שזה אסור מדין פרוץ למקום האסור הרגיל שזה דין דרבנן, אלא כוונת התוס' שכיון שביחס לבליטה אין גדירה ביניהם ממילא זה נחשב שאין כאן גדירה. ולכאורה הכוונה שבאמת יש כאן סיבת גדירה מצד שזה גבוה מרה"ר, אבל כיון שביחס למקום שלידו הוא לא גדור והרי זה לא רה"י, ממילא זה נחשב שאין כאן גדירה כלל, דהיינו שלא שייך לדון שהמקום גדור כל שביחס למקום שלידו אין גידור ביניהם, ולכן זה חיסרון גם אם אין שיעור מקום. וצ"ע בעומק הדברים.

### הא דאין הבליטה ניתרת מדין חורי רה"י

יב] והנה עיין **חזו"א** (סימן ק"ד סק"ו) שהקשה שאם יש באמת סיבה שזה יהיה רה"י וכל החיסרון הוא מצד פרוץ למקום האסור (כמו שפירשו האחרונים בדברי התוס'), א"כ אדרבא מצד דין חורי רה"י נימא שגם הבליטה היא רה"י (והוכיח מזה כפירושו הנ"ל בדברי התוס').

ועיין **אבן העוזר** וכן **במגנזי הגר"ח** (סימן ד' בהגהה) שכתבו בישוב קושיא זו שכל מה שמצאנו חורי רה"י זה רק במקום שהרה"י הוא ודאי רה"י גם ללא החלות חורי רה"י, אבל במקום שללא חלות דין חורי רה"י הכל כרמלית מדין פרוץ למקום האסור, בזה אין דין חורין. ועיין **נפש חיה** (סימן כ"ז) שהקשה ע"ז מהגמ' בשבת דף ז': שבית שאין תוכו עשרה שאם חקק בו להשלימו לעשרה הוי רה"י וכל צידיו הוי חורי רה"י, ולא אומרים שאדרבא זה פרוץ למקום האסור. אמנם אם נימא כנ"ל שכל שביחס למקום מסוים יש מחיצות וביחס למקום שלידו אין מחיצות לא הוי פרוץ למקום האסור וכנ"ל א"ש, ועיין נפש חיה שם.

והנה **החזו"א** (סימן ס"ה סוף סקס"ג) כתב שרק במקרה שהחורין טפלים יש דין חורי רה"י. ולפי"ז יתכן ליישב באופ"א שכאן שהכל גג אחד אין סיבה לראות את הבליטה כחורי רה"י.

## סברת הראשונים שהתירו גג הבולט

### בדברי הירושלמי דהוי מקום פטור

יג] התוס' דנו בגג הבולט האם הוי כרמלית או מקום פטור. ופשטות לשונם שדנו על הבליטה שהיא ד"ט האם חל עליה שם כרמלית או לא וכנ"ל. והנה פשטות לשונם שודאי שזה נחשב מקום שלא שלטי ביה רבים, רק שדנו שגם ללא זה יש תקנת כרמלית כיון שאין לו מחיצות, והוכיחו מבית שאין תוכו עשרה שאין תנאי של שלטי בה רבים כדי שיחשב כרמלית. ודנו עוד שזה למעלה מעשרה, וכתבו שמסברא זה לא נחשב למעלה מעשרה כיון שזה קרקעית לעצמה. ואח"כ הוכיחו מהירושלמי דהוי מקום פטור, ובטעם הדבר כתבו מצד שזה למעלה מעשרה, דהיינו שלא דנים שזה קרקעית לעצמה אלא כיון שזה מעל רה"ר יש כאן את הסברא שאין כרמלית למעלה מעשרה [ויש לעיין האם זה בצירוף שלא שלטי ביה רבים, או שעצם זה שזה למעלה מעשרה זה סיבה שא"א לאסור].

אמנם עיין **תור"פ** בדף צ'. **ובריטב"א** שם דמפורש בדבריהם שמצד שאין לזה מחיצות זה לא סיבה שיהיה כרמלית, אלא מצד שזה פתוח לרה"ר, ובזה דנו האם בפתוח למקום שהוא למעלה מעשרה זה סיבה להיות כרמלית או לא. ולא הקשו מבית שאין תוכו עשרה, דשם כיון שלידם יש רה"ר ואין מחיצה ביניהם ממילא זה לא חיסרון.

והנה בפשוטו הסברא שלא שלטי ביה רבים זה סברא שהחומר של רה"ר שיאסר להוציא ממנו לרה"י אין כאן, אבל למה שזה לא יחשב כרה"י שאסור להוציא משם לרה"ר, והרי תוס' הביאו מפורש שמותר להוציא לרה"ר ולרה"י כדין מקום פטור (כן הביאו התוס' בסוף דבריהם בשם הירושלמי, ומשמע שגם מה שדנו בתחילה שזה יהיה מקום פטור מצד לא שלטי ביה רבים כוונתם שיהיה בזה דין מקום פטור כמו שכתבו בסוף דבריהם). וצ"ל שרבנן לא תיקנו כרמלית לחצאין.

### בהא דמבואר בתוס' שאפילו לפי הירושלמי אסור ביותר מב"ס

יד] והנה עיין תוס' שהקשו מהגמ' לקמן שמביאה את רב שגג יחידי לרבנן וגגין השוין לר"מ מותרים, והגמ' שואלת שהרי רב אמר שמחיצות שאינם ניכרות זה לא מועיל ורש"י ביאר שסתם גג יש לו בליטה, ולהנ"ל דהוי מקום פטור אין מקום לקושיא. ועיין שם שביארו שהכונה שהגמ' הבינה שזה יותר מבית סאתים ובזה כל שאין לו מחיצה זה סיבה לאסור. והנה עיין חידושי **בית מאיר** **וחזו"א** (סימן ק"ד סק"ז) שהקשו שעד כמה שזה מקום פטור דהיינו שאפילו שאין לו מחיצות הוא לא נחשב כרמלית, א"כ גם אין סיבה שביותר מבית סאתים זה יאסר, שהרי בפשוטו כל החיסרון של קרפף הוא במחיצות, אבל כאן שלא צריך מחיצות מה פתאום שזה יהיה כרמלית.

ובאמת הרא"ש מכח זה הוכיח שגג הבולט הוי כרמלית דהיינו שזה צריך את המחיצות [אמנם בדבריו משמע שרק ביחס לסברא של לא שלטי ביה רבים הוכיח משם, אבל בסופו שדן מכח שזה למעלה מעשרה בזה לא הוקשה לו מהדין של יותר מבית סאתים. וצ"ע בזה].

ובפשוטו מבואר דעת תוס' שהדין קרפף יותר מבית סאתים זה לא רק מצד שזה לא נחשב מחיצות אלא יש כאן סיבה חיובית שזה יחשב קרפף, ולכן אפילו שלמעלה מעשרה אין סיבה שיחשב כרמלית אבל כל שזה היקף גדול גרע. אלא שיש לעיין דבשלמא אם החיסרון הוא כי לא שלטי ביה רבים, בזה יש לדון שבמקום גדול לא איכפת לן, אבל אם החיסרון הוא סתם שיש הלכה כללית בדין כרמלית דלא הוי למעלה מעשרה, הוא מחודש יותר.

**ובחזו"א** (סימן ק"ד סק"ז) כתב בביאור דברי התוס', שכיון שכל קרפף הוא מוקף מחיצות והוא חלוק מרה"ר בגובה עשרה ואפ"ה יש לו דין קרפף דמחמת שטחו זה לא נראה שהוא בין המחיצות, ממילא גם כאן זה לא נראה שזה למעלה מעשרה. וצ"ע מה שהוכיח החזו"א מהא דכל קרפף הוא חלוק מהרה"ר בגובה עשרה, שהרי לגבי בית שאין תוכו עשרה חזינן שאין חיסרון מצד שהוא חלוק מרה"ר, אלא כל הסברא של הירושלמי היא מצד שזה למעלה מעשרה, וכלפי זה אין להוכיח כלל מקרפף שהרי קרפף אינו גבוה עשר. וצ"ע. אמנם עיקר סברתו שבשטח כזה גדול יש לו סיבה להיות כרמלית.

## ביאור הראשונים דגג הבולט הוי רה"י

### כמה ביאורים בסברת הראשונים שנקטו דהוי רה"י

טו] והנה מדברי התוס' והרא"ש מבואר שדנו בגג הבולט שזה מקום פטור, דהיינו שודאי שזה נחשב שאין לו מחיצות ואין לו שם רה"י, ורק הנידון האם חל על זה תורת כרמלית. אמנם עיין **ריטב"א** בדף צ'. שהביא **מהשר מקוצי** וכן **הרשב"א** שם הביא **מהראב"ד** שנקט דהוי רה"י, וכן הוא מפורש **בעבודת הקודש** (ש"ג הלכה ע"ז ופ"ד).

ובטעם הדבר מצאנו שני ביאורים: **השערי ציון** (סימן ד' ענף א') האריך לבאר שגם רב מודה שאומרים גו"א באינם ניכרות ורק ביחס לחצירות זה לא מועיל, משא"כ כאן שהנידון מצד גדרי רה"י זה ודאי מועיל.

אמנם יתכן לבאר ככל הנ"ל שיש כאן סיבה שהגג יהיה רה"י, או מצד עולה עד לרקיע, או מצד שביחס לגו"א של עמוד אין כאן חיסרון וכנ"ל מהמהרש"א. **ובמשנת אליהו** ביאר על פי סברת **המהר"ל** שהובא לעיל שכיון שזה ניכר למטה זה נחשב מחיצה הניכרת וממילא יש גו"א גם ביחס למעלה.

אלא שעדיין קשה למה הבליטה נחשבת רה"י. וצ"ל שזה מדיני חורי רה"י. והתוס' דנו שזה פרוץ למקום האסור וממילא לא מתחיל הכל וכנ"ל, ויתכן שהשר מקוצי והראב"ד חלקו בנקודה הנ"ל. ואם נימא שיש כאן גו"א, ממילא א"ש שכיון שהגג ודאי יהיה רה"י ממילא הבליטה זה חורי רה"י (דלא שייך בזה סברת האבן העוזר שבגלל שזה פרוץ למקום האסור לא מתחיל הדין חורי רה"י, שהרי לא שייך כאן דין פרוץ למקום האסור כיון שיש כאן גוד אסיק).

### ביאור הוכחת הראשונים מתל המתלקט

טז] והנה הרשב"א והריטב"א הביאו להוכיח מהדין של תל המתלקט שזה נחשב מחיצה, ומבואר בגמ' שזה כד"א דהיינו שגם מדרבנן זה נחשב כמחיצה. ועיין **חזו"א** (סימן ק"ח סק"ט) שתמה שלא מפורש בגמ' שמדובר במחיצה של תל המתלקט. אמנם **ברשב"א** מבואר בביאור ההוכחה שכתב וכי לא עסקינן גם בכה"ג.

והנה עיין **שערי ציון** (סק"ו) שביאר שכוונתם להוכיח שגם מחיצות שאינם ניכרות מועיל לגו"א וכשיטתו לעיל. וע"ש שביאר שזה נחשב אינם ניכרות משום שהיסוד של תל המתלקט הוא שדנים כאילו חוקקים בקרקע שיחשב שיש כאן גובה עשרה, וא"כ נמצא שכל העפר שבצד מכסה את המחיצה עשרה שבפנים והוי אינם ניכרות. ואולי יש לבאר באופ"א, שנקטו שכיון שזה אלכסון וזה נראה כקרקעית לכן יש כאן חיסרון של אינם ניכרות. אמנם **החזו"א** שם דחה שכיון שרואים תל לכן זה נחשב שזה ניכר.

והנה באמת תימה לומר שזה נחשב שהמחיצות לא ניכרות שהרי פני התל ניכר. ולכן יש לומר באופ"א, שהביאור בדברי **הראשונים** הוא שנקטו שבתל לא שייך לומר גוד אסיק וכטענת **הגר"ח** (פ"ד מסוכה הי"א בסוף דבריו) שזה צירוף מחיצות וא"כ אין כאן במקום אחד מחיצה עשרה, ואפ"ה אין בזה חיסרון של פרוץ למקום האסור, ובאו להוכיח את הנקודה הזאת עצמה שאין חיסרון של פרוץ למקום האסור. והסברא היא כיון שביחס לעל גבי התל יש חלות גדירה וביחס למה שבצידו זה לא כך [וכנ"ל (אות ח')]. ומה שיש כאן סיבה שיהיה רה"י יתכן לבאר ככל סברות הנ"ל, או מצד עולה עד לרקיע, או כהמהר"ל כי זה נראה למטה, אבל לעולם י"ל שביחס ללמעלה באמת נקטו שאין חלוקה (וא"כ אין מקור לחידושו של השערי ציון הנ"ל). והארכנו בכ זה בשיעור הבא

יז] והנה עיין **רשב"א** בדף מ"ד: שהביא **מהראב"ד** שעל גבי המערה זה נחשב כד"א, והרשב"א חלק עליו שכיון שאין המחיצות ניכרות זה סיבה שודאי שזה רה"ר. וצ"ב שהרי כאן הביא מהראב"ד שאפילו שלא ניכר זה נחשב רה"י וכן פסק **בעבודת הקודש**. אמנם זה תלוי מה ההבנה בראב"ד, שאם ההבנה שיש גו"א כהשערי ציון זה באמת תימה. וכן אם זה מצד שרה"י עולה עד הרקיע. אמנם אם הכוונה כי זה נראה למטה, א"כ כאן זה כמו תוך הבית שבזה ודאי שאין גו"א ולא חשיב רה"י. וכן לביאור המהרש"א א"ש, שכל זה שייך במקום הגבוה מהרה"ר (ששייך בזה גובה) אבל שם זה לא שייך כלל.

שיעור מספר 3 – י"ג אדר א' פ"ד

# המשך גג הבולט, ובדין מחיצה הנדרסת, ובדין פרוץ למקום האסור

## בדברי התוס' שיועיל פ"ת וגוד אחית בקצה הגג

### כיצד הגוד אחית והפ"ת מועיל כלפי מעל הגג

א] עיין **תוס'** דף פ"ט. (ד"ה במחיצות) שדנו בגג הבולט שלא אומרים גו"א מהמחיצות של הבית, ודנו שבכל אופן יגידו בקצה הגג גוד אחית וממילא אחרי זה יהיה גוד אסיק, וכתבו שזה לא מועיל דהרי יש בקיעת גדיים, ואפילו לריבר"י שנעץ קנה ועל גביו טרסקל אמרינן גוד אחית ועל גביו הוי רה"י, אבל זה רק בהדרן מחיצתא. עוד כתבו לדון שיועיל פ"ת, וכתבו שכאן מדובר שזה עשוי בשיפוע שלא מועיל פ"ת.

ועיין **בית מאיר** (סימן שע"ד ס"ד) בסופו שהקשה שאפילו אם יש פ"ת או ג"א מה זה קשור ללמעלה. אמנם עיין **חזו"א** (סימן ק"ח סק"ח) שכתב שהוא מפורש בגמ' (שבת דף ק"א. ולעיל ל"ג:) שלריבר"י אמרינן גוד אחית וזה סיבה שעל גביו זה יהיה רה"י, ורק מצד בקיעת גדיים זה לא מועיל. וכן לגבי פ"ת עיין **רש"י** בדף צ'. (ד"ה וב' אמות באכסדרא) שכתב מפורש שאם יש פי תקרה זה סיבה שגם על גביו זה יהיה רה"י.

ובטעם הדבר עיין **שערי ציון** (ח"א ס"ד ענף א' סק"ז) שכתב שזה מצד גוד אסיק. ובפשוטו זה אותו דין של עמוד שזה נחשב שיש כאן היכר מחיצה כלפי למעלה. ויש להעיר שהרי בפ"ת יש חיסרון של לתוכו עבידא ולגואי לא עבידא, וא"כ כאן הרי הלמטה לא עשוי כלפי הלמעלה. ויתכן שביחס לגו"א זה לא חיסרון. **ובביכורי יעקב** (סימן תר"ל סקי"ח) נקט שזה נחשב כאן לגואי. וצ"ב.

**ובחזו"א** (שם) כתב שמקום שהוא גבוה עשרה הוא מובדל מרה"ר ויש לו סיבה להיות רה"י, ורק כיון שמתחתיו אין שם מחיצה חשיב עראי, ולזה צריך להגיע לגוד אחית או פ"ת. וזה כהשיטות שבכל עמוד לא צריך להגיע לגו"א, אבל למשמעות הראשונים שעמוד זה מצד גוד אסיק גם כאן זה הכונה [ועיין מה שביארנו בשיעור הקודם (אות ז') בביאור כוונת המהרש"א].

### הא דלא חשיב פי תקרה מג' רוחות

ב] והנה בהא דתוס' דנו שיועיל פ"ת והעמידו שזה עשוי בשיפוע, עיין **אבן העוזר וחזו"א** (סימן ק"ד סק"ו) שהקשו שהרי לא אומרים פ"ת מג' צדדים. עוד הקשה **האבן העוזר** דהרא"ש לא הזכיר חלק זה שעשוי בשיפוע. וע"ש שכתב לבאר שתוס' דיברו באופן שבג' צדדים יש מחיצות בגג או שזה לא גג הבולט, ורק בצד אחד יש את החיסרון של גג הבולט, וממילא זה נחשב שזה פ"ת רק בצד אחד [והנה אם כוונתו שלמטה לא היה כותל לבית (בצד הרביעי שמתחת הגג הבולט) וממילא יש כאן פ"ת מצד אחד שעומד כמקבל לעומד מרובה (מכתלי הבית שמכאן ומכאן), יש לדון שהפ"ת הוא רק עד חודו הפנימי של המחיצה (שהרי עומד מרובה גודר בחודו הפנימי, וא"כ כל הגדירה של כתלי הבית היא רק מכנגד חודם הפנימי, ונמצא שרק על מקום זה מהני הפי תקרה כיון שרק כלפי המקום הזה יש גדירה מכאן ומכאן), ולפי"ז צ"ע דבפינות הבית אין פ"ת וממילא כלפי על גביו הוי ק"ז (שהרי כשנעשה גוד אסיק מהפי תקרה לא יהיה לנו מחיצה בכל רוחב הגג אלא רק במקום שמקביל לבין הכתלים שלמטה, ואילו הגוד אסיק של הג' כתלים שלמעלה הוא בחוד החיצון של הכתלים, וא"כ הוי קרן זוית). אמנם מסתבר שכיון שכלפי המקום שבין הכתלים יחול פי תקרה (דכלפיו הרי שפיר יש עומד מרובה מהחוד הפנימי של הכתלים), א"כ שוב לגבי המקום שכנגד הכותל חשיב שיש שתי מחיצות כמין גאם, דמחיצה אחת זה הרשות שנגדרה מכח הך פי תקרה והעומד מרובה, ומחיצה שנייה זה עובי הקור עצמו, וממילא אפשר לעשות פי תקרה גם למקום זה כיון שיש לו שתי מחיצות כמין גאם. וצ"ע]. אמנם בפשוטו מדובר בבית רגיל שיש לו מחיצה ברוח רביעית, ולפ"ז צ"ע שהרי למטה זה מג' רוחות. ולכאורה הכוונה שכיון שלמעלה יש כבר ג' מחיצות ממילא הנידון הוא לומר פ"ת רק ביחס לצד אחד. אמנם צ"ב שהרי למטה לא אומרים פ"ת כיון שזה פרוץ מג' רוחות, וא"כ אין את מה להעלות ללמעלה מכיון שלמטה לא אמרנו פי תקרה. ומשמע שאין הגדר שלא אומרים פ"ת בג' רוחות אלא שאין בכוחו לגדור מקום הפרוץ מג' רוחות, אבל כאן שביחס ללמעלה הנידון הוא על צד אחד, ממילא אומרים פ"ת שיורד והגדירה תועיל רק על למעלה כיון שלמעלה זה לא פרוץ מג' רוחות. וצ"ע.

## בדין גוד אחית בבולט כל שהוא

### טענת החזו"א שבבולט כל שהוא יש להתיר משום גוד אחית

ג] הפוסקים דנו דגג הבולט לא מועיל משום שכה"ג אין גו"א וממילא אין מחיצות והוי כרמלית. וכן הוא בלשון **רש"י** בדף צ"ב. (ד"ה אף גג). ועיין **בה"ל** (סימן שמ"ה סט"ז ד"ה גג הבולט) שהביא **מהפמ"ג** שמשמע שאפילו בכל שהוא זה חיסרון, דהיינו שכל שזה בולט אין המחיצה ניכרת וממילא זה לא מועיל.

אמנם עיין **חזו"א** (סימן ק"ד סק"ו) שהקשה דבגמ' שבת ק"א. מבואר שנעץ קנה ועל גביו טרסקל לריבר"י הוי רה"י, והגמ' אומרת שהטעם של רבנן שחולקים זה מצד שיש בקיעת גדיים, והגמ' אומרת שאם יש עמוד ברה"ר גבוה עשרה ורחב ד' ובחלק התחתון שלו אין רוחב ד' ויש שם רוחב ג' (לפי' התוס' שם), כה"ג גם לרבנן על גביו רה"י, דהיינו שזה לא נחשב בקיעה משום שאין דרך להתחכך בו ולעבור תחת שיפועו שאינו אלא מעט, וממילא יש כאן גוד אחית וגוד אסיק, וא"כ אומר החזו"א שה"נ אם יהיה מהגג בליטה מועטת יהיה אפשר לעשות בקצה הגג גוד אחית (שהרי אין בזה בקיעת גדיים) וממילא על גביו יהיה רה"י [וע"ש שהסתפק האם השיעור הוא עד חצי טפח בכל צד או טפח בכל צד. ועיין **תוס'** לעיל ל"ג. (ד"ה וכלכלה) שמשמע שהשיעור הוא טפח בכל צד].

### ישוב טענת החזו"א דנקטינן כחד תי' של התוס' בשבת דלגבי לטלטל אסור

ד] אמנם הנה עיין תוס' בהמשך לגבי גזוזטרא שהיא למעלה מהמים שהקשו למה הוי רה"י, ותירצו או כי זה פתוח לרה"י (והוי חורי רה"י), או שכאן שזה בקיעת דגים לא הוי בקיעה. והנה **בשו"ע** (סימן שנ"ה ס"א) כתב שזה רה"י מצד שזה פתוח לבית [ועיין **בה"ל** שם (ד"ה וחלון) שהביא שהרמב"ם חולק]. וצ"ב למה צריך לזה תיפו"ל שאין כאן בקיעה. ועיין **חזו"א** (סימן ק"ג סקכ"ט) שכתב שאמנם התוס' כתבו עוד תירוץ על גזוזטרא (שזה מצד חורי רה"י), אבל ודאי שגם התירוץ שכאן שזה בקיעת דגים הוא נכון כמבואר בגמ' בשבת ק"א. (וא"כ לדינא ודאי הוי רה"י גם ללא חלון). אמנם בשו"ע ודאי משמע לא כך וכמבואר בבה"ל שם.

ועיין **תו"ש** שם (סק"א) שהביא דהנה התוס' שבת ק"א. (ד"ה וזרק) הקשו דלגבי גזוזטרא מבואר שאם רוצה למלאות מים מלמטה צריך לעשות שם מחיצה עשרה, והקשו שהרי זה רק בקיעת דגים ומבואר בגמ' שאומרים גוד אחית. ותירצו תירוץ אחד שכל הדין גוד אחית זה רק כדי להועיל לגדור למעלה מהטרסקל אבל ביחס ללמטה מהטרסקל זה ודאי לא רה"י. ועיין **חזו"א** (סימן ק"ח סק"ח) שכתב שדבר זה מוכרח דריבר"י לא התכוין שגם תחתיו זה רה"י, דאל"כ מה צריך להגיע לדין פ"ת. ותירצו עוד שכל מה שריבר"י אמר זה ביחס לדאורייתא, אבל מדרבנן זה לא מועיל, דהיינו שבאמת יסוד דבריו הוא גם ביחס ללמטה, ורק שזה רק לגבי הדאורייתא אבל מדרבנן זה לא מועיל. ובפשוטו לפי"ז גם לגבי למעלה זה לא מועיל מדרבנן. וכתב התו"ש [הובא **בבה"ל** שם בד"ה וחלון] שלפי"ז א"ש שהפוסקים כתבו שרק מצד חורי רה"י זה מועיל, דמצד גו"א זה רק ביחס לדאורייתא אבל מדרבנן לא מהני. עכ"ד. והנה לפי"ז מה שתוס' בתחילתם דנו שנימא גו"א וממילא נתיר את הלמעלה, זה כתירוצם לקמן שבקיעת דגים זה לא בקיעה גם ביחס לדרבנן, וצ"ל דסברי כהתירוץ הראשון של התוס' בשבת שכלפי מתחת זה לא מועיל. ולפי"ז באמת כל שזה רק בליטה של חצי טפח (שאין בזה בקיעת גדיים) זה יועיל וכנ"ל. אבל להלכה שלא קי"ל כן אלא זה מועיל רק מדין חורים וכנ"ל בסימן שנ"ה (משום שלגבי לטלטל לא מהני הגוד אחית), א"כ כל בליטה כל שהוא לא תועיל. והחזו"א שנקט שאין בזה שום מחלוקת זה נגד הפוסקים.

ובעיקר קושיית החזו"א שמה שייך לומר שזה מועיל גם לגבי הלמטה לריבר"י, הרי א"כ לא צריך להלכה של פ"ת [ועיין סימן ס"ח סקי"ב שנקט שתוס' למסקנא חזרו בהם ונקטו שודאי זה לא מועיל לגבי הלמטה. אמנם **בביאור הגר"א** (סימן שמ"ה ס"א) כתב מפורש שתחתיו זה רה"י. ועיין **גר"ז** (שמ"ה סעיף ג') שכתב שכיון שזה פחות מד"ט לכן זה לא רה"י (ומבור שבלי"ז הוי רה"י)], צ"ל שבבקיעת גדיים שיש בקיעה בזה ודאי צדקו דברי החזו"א (דהתם ודאי גם לריבר"י אינו מועיל כלפי למטה אלא רק כלפי למעלה), אבל בבקיעת דגים (דלא חשיבא בקיעה) או אם יש בליטה של חצי טפח שאין בקיעה כלל זה עדיף ובזה י"ל שזה מועיל גם כלפי הלמטה (וא"כ י"ל שהדין פ"ת נצרך במקום שיש בקיעת גדיים). וצ"ל שהבינו מסברא שכל מה ששייך לומר גו"א למעלה זה רק אם הגו"א למטה יש בכוחו לפעול ללא בקיעה (ובזה אמרינן דאף שיש בקיעה למטה מ"מ זה מועיל כלפי הלמעלה), אבל אם אין בכוחו לפעול כלל אין מקום לומר שזה יועיל כלפי הלמעלה. וצ"ע.

## בדין גיפופים של גו"א

### ביאורי הראשונים בלישנא מציעתא דרב יוסף

ה] מבואר במשנה לקמן צ"ב. שגג גדול הסמוך לקטן הגדול מותר והקטן אסור, דהיינו שלגדול יש גיפופים בצדדים אבל הקטן הוא פרוץ במלואו לקטן. ומבואר בגמ' (דף פ"ט:) שאביי נקט שלגבי הגדול כיון שיש גו"א זה נחשב גיפופים אפילו ללא מחיצות כלל. וחידש בשם שמואל שאם יש מחיצה מתחת לפתח של הקטן זה מועיל להתיר את הקטן מצד גו"א, רק שצריך שלא יהיה דיורים למעלה דאם יש דיורים הוי מחיצה הנדרסת.

ורב יוסף אמר שאין צד שמחיצות שאינם ניכרות יועילו לגו"א בתור מחיצות, ולכן אמר ששמואל אמר מימרא אחרת, שביחס לגדול כל מה שעוזר גיפופים זה רק אם יש מחיצות ממש, אבל גוד אסיק זה לא יוצר פתח. והנה לשון **רש"י** שרק אם כל המקום מוקף מחיצות זה עוזר. ועיין **מהרש"א** שתמה שמספיק שיהיה גיפופים בצד הפתח. אמנם יתכן שכל המושג גיפופים זה לחלק מקום מוקף, ולרב יוסף שס"ל שהיקף של גו"א לא עושה פתח יש עוד תנאי שרק רשות גדורה בפועל גיפופים מתירים אותה (דאל"כ הגיפופין לא יצרו שם פתח).

והנה עיין **רשב"א** בשם **הראב"ד** שכתב שצריך מחיצות עשר ולא מועיל שיש בליטה קצת. אמנם **הריטב"א** הביא שיש מפרשים שמספיק מה שיש כל דהוא, דעי"ז זה הופך את זה כאילו יש כאן מחיצות הניכרות (דלשיטתם זה הנקודה במימרא של רב יוסף, שצריך שיהיה מחיצות הניכרות, ואין כוונתו לחדש שלא מועיל גו"א ליצור שם פתח).

עוד כתבו **הרשב"א והריטב"א** בשם **הראב"ד** שאם יש מחיצה בפתח הקטנה, כה"ג ודאי שזה מועיל, ומשמע שכוונתו שאפילו שאם אין בזה עשרה. וצ"ב הצירוף בזה.

### עומ"ר מהני ע"י גו"א לכו"ע

ו] והנה יש לדון לפי הצד של הגמ' שגו"א לא עושה גיפופים, האם גם עומד מרובה לא יעזור או שרק פס ד"ט לא יעזור, דהרי הגמ' לעיל מעמידה את המשנה שזה בולט קצת וא"כ אין לנו הוכחה מכאן לעומד מרובה. ובפשוטו יש להוכיח ממשנה מפורשת שעומד מרובה עוזר, דהרי מבואר במשנה בדף ע"ח: שאם יש חריץ בין שתי חצירות שזה מחיצה של גו"א מערבים שתים ואין מערבים אחד, ואם יש נסר ביניהם אם זה פחות מעשר מערבים או שתים או אחד משום שזה כמו פתח. והנה בפשוטו דין חריץ זה מדין גו"א ומבואר שזה יוצר פתח, וצ"ע מסוגיין, אלא בהכרח שכל שיש עומד מרובה זה ודאי מועיל, וכל סוגיין זה רק בדין פס ד"ט.

### הא דאין הקטן ניתר בנראה מבחוץ

ז] והנה עיין **ריטב"א** שדן שלמה הקטנה לא תותר מדין נראה מבחוץ. וכתב שללשון אביי שאין מחיצה כלל אלא רק גו"א, בזה יתכן שודאי זה לא עושה דין נראה מבחוץ. וגם ללשון של רב יוסף, אם מדובר שאין מחיצת עשר יתכן שזה סוג דבר שהוא לא עושה נראה מבחוץ (כיון שזה מדין גו"א). ואם מדובר שיש עשר צ"ל שהיה נכנסים כתלי קטנה בגדולה.

### פסק ההלכה בדין גיפופין מכח גוד אסיק

ח] והנה יש לדון איך פוסקים להלכה בעניין האם מחיצות של גו"א זה נחשב גיפופים. והנה לקמן צ"ב. תנן חצר גדולה שנפרצה לקטנה וגג גדול הסמוך לקטן, ומקשה הגמ' למה כתוב את שניהם, ומשני שלרב הכוונה גג דומיא דחצר שכמו שחצר זה מינכר מחיצתא ורק כה"ג זה מועיל ה"ה בגג רק בזה יש דין גו"א. ולשמואל הגמ' אומרת שכמו שבחצר שדרסי בה רבים כך בגג שלכן אין גו"א בפתח הקטנה. ועיין **תוס'** בסוגיין שכתבו שזה כאביי. ובפשוטו זה מקור לפסוק כלשון הראשון. וכן **הרא"ש** לקמן העתיק הגמ' כפשוטה, וכן הוא **בטור ושו"ע** בסימן שע"ד (סעיף ד'). ולפי"ז מבואר בגמ' שיש חיסרון של מחיצה הנדרסת.

אמנם מצאנו ראשונים שנקטו שזה לא מועיל, עיין **מאירי** (דף פ"ט: ד"ה וחזרו) שפסק כלשון השני, וכן הוא **בפסקי הריא"ז**. ועיין **רש"ש** בדף צ"ב. שהביא מלשון **הרמב"ם בפיה"מ** שהעמיד שיש מחיצות גמורות, וכן דייק מהיד החזקה של הביא את הדין של גג, וביאר הרש"ש שזה מצד שנקט שמדובר שיש מחיצות וא"כ אין בזה חידוש יותר מאשר חצר. ועיין **רשב"א בעבודת הקודש** (הלכה רנ"ט) שהעתיק את משנתינו שיש מחיצה עשר. **והחזו"א** (סימן ק"ח סק"ב) כתב שזה לאו דוקא. ועין **ריטב"א** (דף ע"ח:) שכתב לגבי חריץ שבין שתי חצירות שמועיל לחלק רק אם יש עומד מרובה, **והחזו"א** (סימן צ"ו סקמ"ג) תמה על זה שהרי מועיל גם גיפופים. ובפשוטו יתכן שהריטב"א פסק כרב יוסף ולכן לא מועיל גו"א בתור גיפופים.

## בדין מחיצה הנדרסת

### הביאורים בחיסרון דמחיצה הנדרסת

ט] מבואר בגמ' בלשון הראשון שבמשנה של גג מדובר באופן שלגדול יש גו"א וזה יוצר פתח והקטן אסור, ולדעת שמואל שאמרינן גו"א באינם ניכרות הגמ' מעמידה שיש שם דיורים על זה ועל זה, דהיינו שהמקום עמד לשימוש וממילא הוי מחיצה הנדרסת וזה לא מועיל [וצע"ג שא"כ יש חיוב מעקה גמור ואיך יתכן שלא היה שם מחיצה. ובדוחק יש לומר שהיה מתחת חדר שאין בו דע"ד]. ומבואר כאן שיש הלכה בהלכות מחיצות שאפילו שיש כאן גו"א, אבל מקום זה נדרס הוא לא מועיל בתור מחיצה. ויש לדון האם חיסרון זה הוא בכל מחיצה או שזה סברא מיוחדת בסוגיין. ויש בזה נפק"מ גדולה האם מדרגות שניחא תשמישתיה זה יכול להיחשב מחיצה.

ומצאנו כמה ביאורים בביאור החיסרון בזה: **בשער ציון** (סימן ד' ענף א' סק"א וב', וביתר אריכות בענף ב') וכן **בנפש חיה** (סימן כ"ה) דנו לבאר שזה מצד אתו רבים ומבטלי מחיצתא. **והחזו"א** (סימן ק"ח סק"א וסקי"א-סקי"ג) **ובאבני נזר** (סימן רע"א סק"ה) תמהו שהרי ודאי שיושבי הגג לא עושים אתו רבים.

ועיין **רש"י** אצלינו (ד"ה שיש דיורין על זה ועל זה) ולקמן (צ"ב. ד"ה ולשמואל) שביאר שזה סברא שלא אומרים גו"א. ומשמע קצת שזה חיסרון בדין גו"א שכל שדורסים שם לא אומרים גו"א, אבל במחיצה גמורה אין חיסרון שזה נדרסת. וכן הוא **בקרן אורה** (בדף פ"ג:).

ועיין **ריטב"א** שכתב וז"ל: משום דנעשה כקרקע עולם לדרוס בה ואפילו לשמואל ליכא למימר בה גוד אסיק. עכ"ל. וקצת משמע שזה סברא מיוחדת במחיצה שאינה ניכרת, שכל מה ששייך לדון שהמחיצה למטה מתייחסת ללמעלה זה רק אם אין המקום משמש כקרקע עולם שכה"ג לא שייך לראות את המקום כחלוק. [א"ה: וכן דן בנפש חיה סימן כ"ה שכל החיסרון של נדרסת הוא דוקא באינן ניכרות עי"ש].

**והחזו"א** (סימן ק"ח סק"ב) ביאר כשיטתו שכל הדין גו"א כאן זה סברא מיוחדת לגבי חצירות כיון שדיורין חלוקין למטה, וביחס לזה יש כאן חיסרון של נדרסת.

### ביאור דברי התוס' בדף כ"ב:

י] והנה עיין גמ' כ"ב: דמבואר לגבי שבילי בית גלגול שזה מחיצה של תל המתלקט שצריך שיעור שאין העבד יכול לרוץ עם משא. ועין **תוס'** שם (ד"ה ואיזהו) שהקשו שהרי יש כאן שיעור מחיצה של תל המתלקט, ומה באו לומר בשיעור דאין העבד יכול לרוץ. וכתבו שזה בא למעט שזה לא יהיה מחיצה הנדרסת דאמר פ' כל גגות דלא הוי מחיצה. ובפשוטו כוונתם שגם אם זה יהיה שיעור של מחיצה אבל כל שהולכים על זה בצורה שזה נדרסת כגון שיש שם מדרגות אין לזה שם מחיצה, ולמדו כן מפרק כל גגות. ומבואר בפשוטו שזה חיסרון גם במחיצה הניכרת.

**והחזו"א** (סימן ק"ח סקי"ג ד"ה ומש"כ תו') כתב שכוונתם כגון שהיה גשר מהר להר שכה"ג יש כאן סילוק מחיצות, ותוס' הוסיפו שגם לא יועיל גו"א מצד סברא זו שזה נדרס. והא דוחק גדול שמה זה קשור לעבד רץ. ועוד שהרי קי"ל כרב וא"כ לא צריך להגיע למה שזה נדרס, ולחזו"א גם שמואל לא התיר אלא לגבי חצירות.

ועיין **חת"ס** (או"ח סימן פ"ט בד"ה ומ"מ) שכתב שלמסקנא הרי קי"ל כלשון השני וא"כ אין חיסרון של מחיצה הנדרסת. וכתב שכוונת התוס' רק לר"י שאתו רבים ומבטלים מחיצתא. ועיין **אמרי יושר** (סימן ב') **ונפש חיה** (סימן כ"ה) שתמהו על דבריו דהרי קי"ל כלישנא דאביי וכמבואר בשו"ע שמועיל גיפופים על ידי גו"א. אלא שיש לדון שלרב אין מקור למחיצה הנדרסת. אמנם בפשוטו מהיכי תיתי להמציא מחלוקת, ותוס' הרי ציינו לזה.

### מראי מקומות נוספים בדין מחיצה הנדרסת

יא] והנה בשו"ת **אמרי יושר** (שם) כתב להוכיח שיש חיסרון של מחיצה הנדרסת מהדין של חריץ (בדף ע"ח:) שאם זה פחות מרוחב ד"ט זה לא נחשב מחיצה, וביאר **רש"י** שם שזה מצד שאנשים דורסים על זה. אמנם עיין **חזו"א** (סימן ק"ח סקי"ג ד"ה ומש"כ בש"צ) **ובאבני נזר** (סימן רע"ב סק"א) שנקטו שיסוד החיסרון הוא שאין מחיצה לפחות מד"ט, רק שהיה מקום לדון שזה חלוקה לגבי חצירות כי לא עוברים מאחד לשני, ולזה כתב רש"י שמפסע פסעי לה (את ההסבר בדברי רש"י כתב רק החזו"א).

והנה ע"ש שהוכיח עוד **מהתרוה"ד** שאם מניח תל עפר זה מבטל המחיצה. אמנם תמה ששם הרי מדובר שלא עוברים על זה כלל. ועוד צ"ע ששם זה גובה חמש טפחים וזה ודאי לא ניחא תשמישתיה יותר מתל המתלקט. ובהכרח ששם החיסרון הוא שכיון שיש שיעור מקום באמצע ממילא זה מעמיד שאין כאן מחיצה מכיון שיכול לעבור חמש ועוד חמש וכדביאר **החזו"א** (עי' סימן ס"ה סקס"א וע').

והנה מצד הדין של התרוה"ד זה רק בד"ט, אבל אם יש חיסרון חדש של נדרסת זה גם בג"ט וכמו שרגילים לעשות מדרגות. והנה מסברא יש לדון שבמדרגה כיון שצריך להגביה את רגליו אין זה בגדר נדרסת דסוגיין, רק צ"ב כוונת תוס'.

### העולה לדינא לגבי מדרגות ולגבי גשרים

יב] והנה בשם הגריש"א אומרים שהחמיר כהאמרי יושר. אמנם עיין **תוס"ר ותו"י** בדף כ"ב: שכתבו ישוב אחר על קושיית התוס', ומשמע שלא ס"ל, ובראשונים לא מצאנו בשום מקום כזה הגבלה, וממילא בפשוטו יש להקל כהכרעת החזו"א. אמנם כל זה במחיצה הניכרת, אבל במקום שזה לא ניכר ובנידון של גשרים שם בפשוטו ודאי אין להקל כלל, וכמו שהוכיח **הנוב"י** (מהדו"ת או"ח סימן מ"ב) מדין נתן נסר על גבי חריץ שזה נחשב פרצה ואם זה יותר מעשר זה לא מועיל, וכן מוכח מדין גג המערה דמבואר **ברשב"א** (בדף מ"ד:) שזה לא מחיצה מצד הדין של רב אפילו במקום שאין דין אתי רבים. ובאמת צ"ב למה הרשב"א לא כתב כי זה מחיצה הנדרסת. ומשמע קצת שפסק כלשון השני כר' יוסף ואין מקור לחיסרון זה. וצ"ע.

## העולה מסוגיין בדין גג הבולט

### סיכום השיטות בדין גג הבולט

יג] בדין גג הבולט לכאורה להלכה יש כאן כמה שיטות: שיטת **הרא"ש** שמסברא כיון שזה לא מוקף מחיצות הוי כרמלית. אמנם למה דמבואר **בירושלמי** יש כאן סברא שזה למעלה מעשרה והוי מקום פטור.

ושיטת **הראב"ד** (הובא **ברשב"א** בדף צ'.) **והשר מקוצי** (הובא **בריטב"א** שם) דהוי רה"י. ומשמע שגם הבליטה הוי רה"י, וצ"ל שהוא מדין חורי רה"י.

ובדעת **תוס'** שהכריעו כהירושלמי דחשיב מקום פטור, אם נימא שדעתם שהגג עצמו הוא רה"י ורק דנו לאסור מצד פרוץ למקום האסור, א"כ עד כמה שאין זה מקום האסור כי אין כרמלית למעלה מעשרה ממילא כל הגג הוא רה"י. ויתכן שממילא גם הבליטה הוי חורי רה"י, דיתכן שכל הסברא שזה לא חורי רה"י היא כמבואר **באבן העוזר** שעד כמה שלא יחול חורים הכל אסור, אבל כאן שהרי זה מקום פטור ממילא הכל רה"י [א"ה: וכ"כ ביד אפרים סו"ס שע"ד]. אם לא דנימא דפרוץ למקום פטור שהוא שיעור מקום זה סיבה שהכל יהיה מקום פטור כמבואר **בגר"ז** (סימן שמ"ה סכ"ג במוסגר), וזה דבר הצ"ע [ועיין בכל זה בשיעור הקודם].

### בדברי הגר"א והמשנ"ב

יד] והנה בדברי **הגר"א** משמע שדן משני סברות, דעיין סימן שמ"ה סט"ז לגבי גג הבולט שהביא את הירושלמי שזה מקום פטור, וציין לסוף סימן שנ"ג לגבי מזחילה. וע"ש שהביא **מהרשב"א** שהדין של זיז זה גם אם זה לא פתוח לבית. אמנם בלשון **הרשב"א** (ש"ג הלכה מ"ד) מבואר שזה מקום פטור מצד שאין כרמלית למעלה מעשרה, ואילו הגר"א ציין לדין מזחילה ששם מבואר שזה רה"י, דהיינו שבדין חורי זה לא צריך להיות צמוד לבית.

והנה **הבה"ל** בסימן שנ"ג (ס"ב ד"ה וחלון) הביא את הגר"א שהכריע שזה מקום פטור כי אין כרמלית למעלה מעשרה, וכן הוא **במ"ב** בסימן שמ"ה (סקס"ו) וכן **בבה"ל** סימן שנ"ה (ס"א ד"ה וחלון) לגבי זיז, דהיינו שלא חשש לצד שזה רה"י [וצ"ע שכיון שחשש למג"א בהכרח שיש לחוש שזה רה"י].

### בהא דמבואר בתוס' ששייך איסור של חצירות אף במקום פטור

טו] והנה מבואר במשנה לגבי גג שיש בזה דין חצר קטנה שנפרצה לגדולה. ועיין **תוס'** (בדף פ"ט: במסקנת דבריהם לפי הירושלמי) שכתבו שמה שהגמ' אומרת דמינכרא מחיצתא הכוונה שלגבי שאחד לא יאסור על השני זה רק במינכרא מחיצתא.

והנה לראשונים דהגג הוי רה"י וללא דין מחיצות הוא היה כרמלית, א"ש שיש כאן דין נפרצה, שביחס לדין חצירות הרי אין שום חלוקה ביניהם וזה נחשב שהם גדורים יחד. אבל לשיטות שהמקום הוא מקום פטור, יש כאן חידוש גדול שהאיסור של חצירות זה לא רק במקום שצריך לדין מחיצות ובזה כל שהחצירות מעורבות זה מחסר בדין הגדירה שלהם, אלא גם מקום שלא צריך מחיצות כלל בכל אופן יש איסור מחודש מפרשת עירוב חצירות. ועיין **חידושי הגרי"ז** בספרו (הלכות עירובין) שנקט בדעת **הרמב"ם** שאין דין רשויות במקום פטור ודייק **מהרא"ש** לא כך. ולכאורה לראשונים שכל הגג מקום פטור מבואר שדין רשויות זה גם ברשות שאין עליה דין שצריכה מחיצות, והוא חידוש [ויש כאן עוד חידוש שהדין נפרצה לא שזה רק מחסר בשם המחיצה כמבואר במכתב החזו"א **בשלום יהודה** (סימן כ"ח), אלא זה דין נוסף שמקום אחד שאסור לטלטל מאחד לשני אחד אוסר על השני. ועיין לקמן (אות כ' והלאה)].

### האם בחורי רה"י שייך לאסור כלי בית מדין פרוץ לרשות חבירו

טז] והנה עיין **ברא"ש** שכתב שאם הגג פתוח לבית כה"ג הוי חורי רה"י. ועיין **מ"ב** (סימן שע"ד סקכ"ט, בשם הגר"ז) שכתב שזה נחשב חצר ולא בית, וכתב שאם יש שם שני אנשים כה"ג אסור לטלטל כלי בית אם לא עירבו, דהיינו שאפילו שכל חלק של גג הוא רה"י מצד שהוא טפל לרה"י מסוים, אפ"ה יש כאן דין פרוץ למקום האסור. אמנם **החזו"א** (סימן ק"ד סק"י) פשיטא ליה שכיון שהוא נחשב חורי רה"י ממילא זה גם סיבה שמותר להוציא לשם כלי בית.

והנה לגבי פרוץ לרה"ר האם יש בזה דין פרוץ למקום האסור נחלקו בזה **המג"א והאבן העוזר** בסימן שנ"ג. אמנם שם אין נידון של חצירות, אבל כאן לגבי חצירות יתכן שזה חמיר (וכך מוכרח בדעת הגר"ז דאפילו ששם פסק כהמג"א מ"מ כאן החמיר). והנה לגבי זיז מפורש בשו"ע סימן שנ"ג שאם יש שני זיזים וכל אחד פתוח לחלון שסמוך אליו דיש בזה דין פרוץ למקום האסור. וצ"ב עומק הסברות בזה.

### גם אם בגג הבולט יש סיבה לדין רה"י אין זה מועיל לדין קרפף יותר מב"ס

יז] והנה תוס' ביארו שבקושיית הגמ' מרב על רב הכוונה שכיון שזה יותר מבית סאתים זה ודאי אסור. והנה לאחרונים שדעת תוס' שהגג הוא רה"י מבואר שאפ"ה עצם הסיבה שזה רה"י זה לא מחשיב מוקף לדירה. והסברא בזה היא שהרי ביאר רש"י שכל סברת רב שכיון שכלפי למטה זה לדירה גם הגוד אסיק הוא לדירה, משא"כ כאן שזה מחיצות שאינם ניכרות אין כאן גוד אסיק, רק שבכל אופן יש סיבה שזה יהיה רה"י וכדביארנו בשיעור הקודם, אבל לגבי דין קרפף זה לא עוזר כדחזינן בשמואל, וז"ב.

## בדין פרוץ למקום האסור

### הוכחת הראשונים בדף צ'. מתל המתלקט

יח] עיין שיעור הקודם שהבאנו **דהרשב"א והריטב"א** הביאו **מהראב"ד והשר מקוצי** שלמדו מהדין של תל המתלקט דגם מקום שיש בו מחיצות שאינם ניכרות הוי רה"י. **והחזו"א** (סימן ק"ח סק"ט) תמה שהרי זה ניכר שהרי רואים את התל. **והשערי ציון** (סימן ד' ענף א' סק"ה) כתב לבאר שתל זה מדין חוקקין. ולדבריו אם יהיה מחיצה אלכסונית כמו תל וחלל מתחתיה כמו שמצוי במדרגות ברזל, זה לא יחשב מחיצה. והדבר מחודש. ועוד צ"ע על דבריו שהרי לא קי"ל שחוקקין להשלים.

### דברי הגר"ח והחזו"א בדין תל המתלקט ובהא דל"ח פרוץ למקום האסור

יט] ולכאורה יש לבאר בכוונת הראשונים באופ"א, דהנה מבואר בגמ' שתל המתלקט עשר טפחים מתוך ד"א הוי רה"י, ועיין **חידושי הגר"ח** (פי"ד משבת ה"ט) שנקט שמקום התל הוי מקום לעצמו והג' התחתונים זה רה"ר וההמשך זה כרמלית, ובמקו"א (פ"ד מסוכה הי"א) כתב שלא שייך לדון גוד אסיק שהרי זה צירוף מחיצות, ומזה הוכיח שלגבי על גבי התל הוא רה"י גם ללא גוד אסיק. ועיין **חזו"א** בגליונות שהקשה עליו שא"כ על גבי התל הוא פרוץ למקום האסור. **ובמשנת אליהו** (סוכה סימן ו') הביא דשאל את החזו"א למה על גבי התל זה לא פרוץ למקום האסור. וענה לו שיש גו"א שמחלק. וצ"ע שכל התורת המחיצה הוא ביחס לקרקע רה"ר אבל ביחס לעל גבי התל אין כאן מחיצה עשרה.

**והחזו"א** חלק על הגר"ח וחידש שמקום התל כיון שהוא אלכסון אין לו תורת מקום והוא נחשב אויר רה"ר. ועיין סימן ק"ח סק"ט שהביא **מהראשונים** לגבי הנחה על כותל עקום דמבואר שזה נחשב אויר רה"ר. ולפ"ז א"ש שאין כאן פרוץ למקום האסור, דאין כאן מקום.

והנה לדבריו בכל תל המתלקט המקום שנהיה רה"י זה רק כשמגיעים למקום ישר. ולפ"ז אין לחלק באמצע המדרגות כיון שזה נחשב כמו אמצע התל. אמנם עיין **עבודת הקודש** (ש"א פי"ב הלכה ע"א) שכתב שממתי שזה עלה עשרה טפחים חשיב רה"י [א"ה: כ"ה הפשטות בלשון שם]. **והראשונים** שהביא החזו"א זה רק במדרון תלול מאוד כמו כותל. והדרא קושיא לדוכתא א"כ למה לא הוי פרוץ למקום האסור.

### י"ל שאם רק למקום אחד מתייחסות המחיצות ל"ח פרוץ למקום האסור

כ] והנה בדין פרוץ למקום האסור שנתחדש בגמ' מ"ב. וצ"ג: ששתי רשויות שפרוצות אחד לשני ואסור לטלטל מאחד לשני נוצר דין שאסור לטלטל גם בכל אחת מן הרשויות, עיין **הגהות מהרל"ח על הטור** (סימן שנ"ח סק"ב) שכתב שזה גזירה דרבנן שמא יוציאו מאחד לשני.

**ובחזו"א** במכתב בספר שלום יהודה (סימן כ"ח) כתב לבאר באופ"א, שכיון שכדי שזה יהיה רה"י זה רק דרך המחיצות שגודרות את שניהם יחד, ממילא כל שזה גדור בצורה שאסור לטלטל מאחד לשני זה מחסר בגדירה שלהם. והנה לדבריו במקום שהוא מקום פטור (כגון למעלה מי' לפי הרושלמי) זה לא שייך, שהרי מקום זה אינו צריך מחיצות. אמנם **בראשונים** כאן מבואר שגם בזה יש דין פרוץ למקום האסור (עיין לעיל אות ט"ו). אמנם יתכן שיסוד הדין הוא שכל שזה רשות אחת המקום המותר והאסור, זה סיבת איסור על הכל יחד (ולא רק כשהם צריכים להיות מוקפים מחיצות יחד).

ולפי"ז יש מקום לדון שכיון שכל יסוד האיסור זה רק מתי שהם כרשות אחת, ממילא יתכן שגם אם אין מחיצה המחלקת בין שני המקומות, אבל זה עצמו שביחס למקום אחד מתייחס מחיצות וביחס למקום אחר לא מתיחס מחיצות, זה עצמו מגדיר את זה כשתי מקומות שאין בזה דין פרוץ למקום האסור, וכמו שאם לא היה צריך ד' מחיצות לא היה נחשב פרוץ למקום האסור לרה"ר, ורק כיון שיש דין מחיצה רביעית שמחסר בגדירתו לכן זה נחשב שהוא אחד עם הרה"ר. ולפי"ז א"ש בתל המתלקט, שכיון שביחס לעל גבי התל יש כאן מחיצות וביחס לפני התל אין גדירה, זה עצמו סיבה לחלקם שלא יהיה כאן דין פרוץ למקום האסור.

ולפי"ז יש לדון שזה כוונת הראשונים להוכיח, שחזינן שבתל המתלקט אין דין פרוץ למקום האסור אפילו שאין מחיצות שמחלקות בין שתי המקומות, ובהכרח שכל שביחס לאחד יש מחיצות זה סיבה להתיר, ממילא גם בגג אפילו שאין מה שיחלק בינו לצידיו אבל כיון שביחס אליו יש סיבה לגודרו הוי רה"י ולא הוי פרוץ למקום האסור, ולאחר שזה נהיה רה"י ממילא גם הבליטה נהיה חורי רה"י. ויש לדון האם יתכן שזה כוונת הראשונים עיין בלשונם. [ויתכן שהראשונים באו להוכיח שגם במקום שאין גו"א יש דין שזה רה"י].

והנה למבואר בתוס' לפירוש ההמהרש"א שיש בגג הבולט דין פרוץ למקום האסור, מבואר לכאו' דלא כהיסוד הנ"ל, דהא מבואר שאפילו שלגבי הגג יש לו סיבה שזה יהיה רה"י ולגבי הבליטה לא, אפ"ה יש בזה דין פרוץ למקום האסור. וצ"ל שכיון שביחס לעל גבי הגג לא ניכר כלל שיש חלוקה, כאן לא שייך לדון שלכן זה נחשב שהוא רשות אחרת. וצ"ע.

### הוכחות ליסוד הנ"ל

כא] והנה עיקר היסוד הנ"ל שגם במקום שהמקום האסור לא חלוק במחיצה מהמקום המותר אבל כיון שביחס למקום המותר מתייחס גדירה וביחס למקום האסור לא מתייחס גדירה זה מותר, לכאורה הוא מוכח בכמה מקומות, **והחזו"א** באמת בכל המקומות העיר בזה:

**א.** **הרשב"א בעבודת הקודש** (ש"ג ה"א) חידש שלא עוזר דלתות ננעלות לפלטיא, וצ"ע דא"כ זה פרוץ לסרטיא, ומשמע שמדובר שאין חלוקה ביניהם, ועוד שהרי לא יעזור חלוקה ביניהם מצד אתו רבים. ובהכרח כנ"ל שכיון שיש כאן מחיצות שמתייחסות לסרטיא ולא לפלטיא, זה עצמו מחלק את זה כשתי רשויות.

**ב.** עיין **תוס'** ח': (ד"ה מניח) שדנו שמבוי אחד קצר ואחד ארוך שזה מועיל הכוונה רק כנגד הקצר, וצ"ע א"כ למה לא הוי פרוץ למקום האסור שהרי אין מחיצה בין הקצר לארוך, וכבר תמה בזה **החזו"א**, ובהכרח כנ"ל.

**ג.** לגבי לחי מחוץ למבוי **בעבודת הקודש** (ש"א הלכה מ"ה) מבואר שאין בזה חיסרון עד ג' טפחים, אבל **החזו"א** (סימן ס"ז סק"ו) נקט שזה לא מהני כי הרי ישאר פרוץ למקום האסור. ובפשוטו מבואר ברשב"א כנ"ל.

**ד.** בגמ' בדף י'. מבואר שבלחי המושך עד ד"א זה מועיל, והגמ' מוכיחה שחודו הפנימי גודר, והקשו **הראשונים** אולי חודו החיצון גודר ורק כאן אין לזה ג' מחיצות. וצ"ע דא"כ למה תוך המבוי מותר שהרי זה פרוץ לכנגד המבוי. ויש שחידשו שגם חודו הפנימי גודר. אמנם בפשוטו מבואר בסוגיות לא כך. ולהנ"ל א"ש. [וכן **הגר"א** (סימן שס"ג סי"ג) נקט שזה מועיל מדין אחד קצר ואחד ארוך, וצ"ע כנ"ל, ובהכרח כהיסוד הנ"ל].

**ה.** **הבה"ל** (סימן שס"ג סעיף ל') כתב ששני לחיים לא צריך לצמצם ממש שאחד מול השני. **והחזו"א** (סימן ע"ב סקי"ד) תמה שזה יהיה פרוץ למקום האסור בחלק שכלפיו לא חל היתר. ולהנ"ל א"ש, שזה עצמו שביחס לחלק המבוי חל ההיתר וחלק לא זה סיבה שיחשב כשתי מקומות ושזה לא פרוץ אחד לשני. וצ"ע בכל זה.

שיעור מספר 4 – כ"ג אדר א' פ"ד

# בפרטי הסוגיות פ"ט: צ'.

**[א. סולם ודקה. ב. גו"א ממחיצה שאין לה חלל ד'. ג. טלטול מכרמלית דאו' לכרמלית דרבנן]**

## בדין עשה אחד מחיצה ראויה לדירה ובדין סולם ודקה

א] מבואר במשנה שבני הגג אוסרים אחד על השני, ולרבנן אפילו לגבי כלי הגג, ולר"ש לגבי כלי הבית שאסור להעלות לגג כלי הבית כמו שאסור להוציא לחצר שלא עירבו. ומבואר בגמ' שאם אחד מהם עשה מחיצה לגגו דהיינו שהעמיד שגגו ראוי לשימוש ושאר הגגות לא עשו את זה, הותר בכל הגגין. והנה לשון הגמ' 'מחיצה הראוי לדירה', ובלשון **רש"י והריטב"א** מבואר שהכוונה מחיצה קבועה. אמנם **הרשב"א בעבודת הקודש** (ש"ג פ"ט) כתב שהכוונה שעשה מחיצה י"ט.

עוד מבואר בגמ' שאם אחד מהם עשה סולם קבוע לגגו הותר בכל הגגין, שכיון שהוא העמיד הגג לשימושו והם לא העמידו, זה מראה שסילקו את עצמם מהגגין והעמידו אליו.

### פלוגתת הראשונים האם זה מתיר גם כלי בית

ב] והנה **רש"י** כתב שהכוונה אליבא דרבנן, דהיינו שאת כלי החצר יכול לטלטל בכל הגג. אמנם עיין **רשב"א וריטב"א** וכן **בעבודת הקודש** (ש"ג פ"ט הלכה רנ"ג) שכתבו שזה גם לר"ש ונפק"מ שיכול להעלות את כלי הבית לכל הגג. והנה **הרי"ף והרמב"ם** לא העתיקו את סוגיין. ועיין **בית מאיר** (סימן שע"ד סעיף ד') שביאר שס"ל כרש"י שכל סוגיין זה רק לרבנן אבל לא לגבי כלי בית. ולכאורה הסברא בזה שכל הסילוק הוא רק ביחס לסברא דכשם שדיורים חלוקים למטה כך דיורין חלוקין למעלה דהיינו שזה כמו ביתם, אבל לא סילקו עצמם מהגג כמו כל חצר, וממילא זה נשאר כמו מחצר לחצר לרבנן שמותר לטלטל כלי חצר בחצר שלא עירבו.

### פירוש רש"י בעשה דקה

ג] והנה הגמ' אומרת בנה עליה על גבי ביתו ועשה לפניו דקה ארבע הותר בכל הגגין. **ורש"י** ביאר שהכוונה שעשה פתח לכיוון הגג. והנה בלשון רש"י משמע שלא עשה עוד מחיצה מסביב לגגו אלא רק בנה העליה. והנה צ"ב למה צריך את הפתח, הרי הגמ' לעיל אמרה שמספיק שעשה מחיצה לגגו. אמנם הביאור פשוט שאם לא עשה פתח הוא מסולק מגגו. **ובתוס'** וכן **בתור"פ** משמע שעשה מחיצה מסביב לעליה בחלק גגו, ועיין **תוס'** לעיל דף נ"ט: דמבואר שזה מתיר רק כי יש פתח, דהיינו שגם הגמ' לעיל דמבואר שעשה מחיצה לגגו זה מתירו בכל הגגין זה רק אם השאיר פתח וכמו הגמ' לעיל שיש פתח בינו לקטנה, וכן הוא **ברשב"א בעבודת הקודש** (ש"ג פ"ט הלכה רנ"ג).

### ביאור פעמים שהדקה לאיסור לפי רש"י

ד] והגמ' אומרת פעמים שהדקה לאיסור כגון שעשאה לצד גינתו, דהיינו שאם פתח את הפתח לא לצד הגגין אלא לצד השני, כה"ג זה מראה שאין דעתו על שאר הגגות. והנה צ"ב שהרי גם ללא כל המחיצות הוא אסור. ועיין **תור"פ** שהכוונה שכאן יש חידוש שאפילו לר"מ זה אסור וזה נעשה על ידי המחיצות. אלא שצ"ב שלכאורה המחיצה היא זו שאוסרת ולא הפתח בצד השני [ותמה בזה **החזו"א** (סימן ק"ד סקי"ב)]. ועיין **גאו"י** שביאר שכוונת הגמ' לומר בזה רבותא, שלפעמים אפילו שעשה מחיצה עם פתח בכל אופן הוא אסור, וע"ש שהכוונה שבצד השני שעשה את הפתח אפשר להגיע משם גם לשאר הגגין דיש שם שביל שמוביל לגגין, ובכל אופן כזה פתח זה לא מתיר ואדרבא יש כאן גילוי שסילק עצמו מהגגין (כיון שבצד שבינו לבין הגגין לא עשה פתח).

### בד' החזו"א דהנידון לגבי כלי בית, וכיצד זה מתיישב עם דברי רש"י לעיל

ה] והנה מבואר ברש"י שהדין שנאסר בכל הגגין זה אפילו לר"מ. ועיין **חזו"א** (סימן ק"ד סקי"ב) שכתב שאין הכוונה לגבי כלי הגג, שהרי לר"מ מותר לטלטל מחצר לחצר גם אם יש מחיצה ביניהם, שכל הגגות רשות אחת, אלא ביאר שהעליה היתה מקום פיתא. ולכאורה כוונתו או שהגג עצמו הפך לבית, ויותר מסתבר שהכוונה שלכן יש כלי בית בגג והנידון הוא לגבי כלי בית. והעירוני דתור"פ הקשה שאין הדקה לאיסור אלא שאין כאן היתר וביאר שהכונה לר"מ ואם מדובר על כלי בית לא הועיל בתירוצו כלום וצ"ע

ועיין **שפ"א** בדף צ'. שדן לחדש שאם עשה חלוקה בין הגגות גם לר"מ זה רשות נפרדת (אפילו לגבי כלי גגין). והדבר צ"ע מה פתאום שזה יהיה יותר חמור מאשר שתי חצירות עם כותל ביניהם. ואולי זה מכיון שיש כאן סברא שדיורים חלוקים למטה, ובאופן שיש מחיצה ביניהם גם ר"מ מודה לרבנן (כ"כ בשפ"א).

והנה לחזו"א מבואר שהדין של סוגיין זה גם לגבי כלי בית, דהיינו שבדקה רגילה (בין גגו לשאר הגגין) הוא מותר גם בכלי בית. ולכאורה זה דלא כרש"י דלעיל שהבאנו שהיתר סוגיין הוא רק ביחס לכלי חצר. אמנם יתכן שכל הרש"י דלעיל זה רק לגבי סולם, אבל בעשה מחיצה עם פתח בזה הכל שלו גם לגבי כלי בית (דיש בזה יותר גילוי דעת שהם מסתלקים, וכלשון רש"י 'דגלי דעתיה דקא מחזיק בהו והם לא הקפידו לעשות כן אחלינהו לגביה', ושינה מלשונו לעיל [ד"ה הותר בכל הגגין] ששם לא הזכיר נקודה זו דגלי דעתיה דקא מחזיק בהו). אמנם זה דלא כבית מאיר לעיל (שביאר את השמטת הפוסקים ע"פ רש"י, ומבואר שגם בדקה זה לא מועיל לגבי כלי בית).

### פירוש ר"י בעשה דקה

ו] ועיין **תוס'** שהביאו בשם **ר"י** לבאר שדקה הכוונה מחיצה. ולפי"ז ביארו שהכוונה שבנה מחיצה מסביב לעלייתו ועשה פתח, ואפ"ה מבואר בגמ' שזה לא סיבה להתיר ללא שעשה מחיצה לפני הפתח, שבזה מראה שתשמישו בגג קבוע. ועיין תוס' שהקשו שהרי מבואר בגמ' לעיל שעצם זה שעשה מחיצה לגגו [דהיינו עם פתח] זה מתירו בכל הגגין, ולמה כאן מבואר שצריך מחיצה סמוך לפתח. וראיתי לבאר דלפימשנ"ת בדעת רש"י שבסולם זה לא מתיר לגבי כלי בית, יתכן שכך הדין גם בעשה מחיצה לגגו, ורק בעשה דקה בזה זכה בכל הגגין גם לכלי בית וכמושנ"ת מקודם שבסוגיין מוכרח שכאן זה גם ביחס לכלי בית.

### פירוש ר"ח בעשה דקה

ז] ועיין **תוס' והראשונים** שהביאו בשם **ר"ח** שגרס הותרו בכל הגגין, וביארו **בתוס'** דמיירי שעירבו כל הגגין וזה לא עירב עמהן, וע"י שעשה דקה סילק את עצמו מהם ולכן אינו ~~עושה~~ אוסר עליהם. ועיין תוס' שנתקשו שאם עשה מחיצה סביב לגגו א"כ הוא לא אוסר עליהם גם ללא דקה, דהיינו שנקטו שדקה זה מחיצה קטנה וכדלעיל, ולכן הקשו שכיון שעשה עליה או מחיצה על כל חלק גגו ודאי יש בזה סילוק גמור. [ועיין חזו"א שתמה שא"כ הוא זכה בכל הגג ] אמנם **בתור"פ** משמע שהכוונה עשה דקה זה המחיצה על חלק גגו וסילק עצמו מהם. ועיין **תוס'** שביארו שמדובר שבאמת לא עשה מחיצה לצד הגג. ועיין **חזו"א** (סימן ק"ד סקי"ג) שתמה שא"כ מה שייך לומר שסילק עצמו מהגג שלהם, הרי זה פרוץ למקום האסור.

**וברשב"א וריטב"א** ביארו בדעת הר"ח דמיירי שעשה עליה על גגו ועי"ז הוא זכה גם בגגין שלהם והוא מותר בשלהם והם אסורים להוציא מבתיהם לגגין כיון שהוא זכה בשלהם, וע"ז קאמר אביי שאם הוא הוא עשה דקה הוא סילק את עצמו מכל הגגין וממילא הם חזרו להיות מותרים להוציא מבתיהם לגגין שלהם.

### ביאור פעמים שהדקה לאיסור לפירוש ר"ח

ח] והנה הגמ' אומרת פעמים שהדקה לאיסור כגון שעשה אותה לצד השני, דהיינו שכה"ג לא הותרו כל הגגין. ועיין תוס' שתמהו שאין הדקה גורם איסור כלל שהרי גם ללא זה יש איסור. ועיין **ראשונים** שביארו שהכוונה שאפילו שעשה דקה הוא עדיין עומד באיסורו.

אמנם **הראשונים** ביארו לגירסת ר"ח ועשה לפניו רקה שהכוונה איצטבא ד' שבזה מראה שמסלק עצמו משאר הגגין, ומה שהגמ' אומרת שלפעמים זה לאיסור ביארו **הרשב"א בעבודת הקודש** (שער ג' הלכה רנ"ח) **והריטב"א** שהכוונה שאפילו שעשה האיצטבא באותו צד, אבל יש לו ענין לעמוד על זה ולהשקיף על שדותיו וממילא אין כאן גילוי שסילק עצמו ולכן שאר הגגות עדיין אסורים, ועיין **רשב"א** שאדרבא בזה כל הגג שייך לו וכגמ' לעיל.

## בדברי התוס' [צ'. ד"ה כרמלית] שמדובר בעמוד רחוק ד"ט

### האם מחיצות הניכרות היינו דוקא ביש ביניהם ד' טפחים, ובהא דחריץ שבין שתי חצירות צריך להיות רחב ד'

ט] מבואר בגמ' לעיל לגבי שתי גגין שאם יש מחיצות הניכרות לכו"ע זה מחלק ביניהם. ועיין **רש"י** בדף פ"ט. (ד"ה במחיצות הניכרות) דמשמע שאפילו אם אין ביניהם ד"ט, כל שניכרת המחיצה זה מועיל. והנה מבואר במשנה לעיל ע"ח: לגבי חריץ שבין שתי חצירות שאם יש בו רוחב ד"ט זה מחלק ביניהם, אבל אם אין בו רוחב ד"ט אין זה מועיל. ובפשוטו יסוד החלוקה של חריץ הוא מדין גו"א. ובטעם הדבר שבפחות מד' טפחים לא מהני ביארו **רש"י והרשב"א** שם כי פוסעים על זה. ובביאור דין זה שפחות מד"ט זה לא מועיל מצאנו שני ביאורים, **דהחכם צבי** (סימן ה') וכן **בפמ"ג** (סימן שס"ג משב"ז סק"כ) ביארו שבאמת גם כשאין ד"ט יש כאן תורת מחיצה ורק שיש כאן ביטול המחיצה כי דורסים על זה. והנה צ"ב הרי אין מחיצה לפחות מד"ט (ומה צריך להגיע לטעם דדריסה). וצ"ל שכיון שכאן הנידון שיחול תורת מחיצה כלפי למעלה ושם יש ד"ט זה מועיל, דהדין אין מחיצה פחות מד' הוא שלא חל תורת רשות בפחות מד' אבל יש לזה שם מחיצה. אמנם **החזו"א** (סימן ק"ח סקי"ג) **והאבני נזר** (סימן רע"ב סק"א) נקטו שהחיסרון הוא מצד שאין מחיצה לפחות מד"ט, וכתב החזו"א דמה דכתבו הראשונים שהטעם הוא משום שפוסעים כוונתם היא שללא זה עצם החריץ היה מחלק את זה בדיני חצירות לשתים, ולזה צריכים להגיע למה שפוסעים על זה.

והנה להנ"ל דמדוייק ברש"י שכאן לא צריך ד"ט צ"ב הטעם. והנה לחכם צבי א"ש, דכאן מדובר שאין דיורים על הגג ולא דורסים שם, אמנם לחזו"א צ"ב. ובפשוטו צ"ל שכיון שביחס לבית בפנים יש לזה שם מחיצה דהרי שם יש ד"ט, ממילא כה"ג זה סיבה לומר גוד אסיק, ורק בחריץ שאין לזה תורת מחיצה אלא ביחס לחלל החריץ, בזה כל שאין ד"ט אין לזה תורת מחיצה כלל.

אמנם עיין **רמב"ם** (פ"ג מעירובין הי"ב) דמבואר שאם יש חריץ רחב ד"ט והניח נסר לארכו של כל החריץ וע"י הנסר נשאר ברוחב החריץ פחות מד"ט מגולה, שכה"ג מערבין אחד, ומבואר שאפילו שיש לזה תורת מחיצה לגבי למטה אבל כיון שלמעלה אין ד"ט אין לזה שם מחיצה [ועיין **חזו"א** (סימן ק"ח סקי"ג במוסגר) שביאר דכל עניין הגו"א שהמחיצה למטה מתייחסת ללמעלה, וכל שביחס ללמעלה אין כאן רוחב ד"ט הרי"ז כאילו הנידון שיעלה מחיצה לפחות מד"ט וזה לא מועיל] [ועיין **נפש חיה** (סימן כה עמוד כ"ח ואילך) שדן בכל זה]. ולכאורה מבואר שס"ל שלא עוזר מה שיש ד"ט למטה ודלא כמושנ"ת.

ועיין **אבני נזר** (סימן רע"ב סק"א) שנקט שגם בסוגיין זה לא נחשב ניכרות אלא אם יש ד"ט בין הגגין ודלא כמשמעות רש"י.

### ביאור דברי רש"י בדף פ"ט: דאי לאו דמחוברין הן אין דריסה מזה לזה

י] והנה הגמ' בדף פ"ט: מביאה את המימרא של שמואל שאמר שבמשנה של גג גדול מדובר שיש דיורים ועוברים שם, אבל אם אין דיורין גם הקטן מותר כיון שיש לו גוד אסיק, והגמ' מדייקת מזה שגם מחיצות שאינן ניכרות מועילות. ועיין **רש"י** (בד"ה אבל) שכתב שבהכרח מדובר שזה מחובר דאל"כ לא שייך לדון מצד מחיצה הנדרסת. ועיין **נפש חיה** (סימן כ"ה עמוד כ"ח בד"ה והיינו) שהקשה שאולי מדובר שיש שם פחות מד"ט שאפשר לדרוס שם, ומ"מ זה נחשב ניכרות כמבואר ברש"י בע"א. וכתב להוכיח מזה שכל שהמחיצות ניכרות אין חסרון של נדרסת, דהיינו שכוונת רש"י לא שבפועל לא דורסים אלא שזה לא דריסה שמקלקלת. ולא דמי לחריץ שאסור בפחות מד', דהתם החיסרון הוא כיון שאין זה מחיצה לד' (ולא מצד שזה נדרס) וכדלעיל, אבל כאן כיון שיש מחיצה למטה לד' זה מועיל אף בנדרסת. **ובאבני נזר** (סימן רע"א סק"ג) כתב שברש"י משמע שאם זה ניכר זה לא נדרס, ולא משמע כדברי הנפש חיה שהכוונה שאם זה ניכר לא אכפ"ל שזה נדרס. ולכן בסימן רע"ב סק"א כתב שבאמת ניכרות זה רק אם יש רוחב ד"ט וכמבואר ברמב"ם הנ"ל.

### בד' התוס' דאם אין בין העמוד לגג ד"ט העמוד נחשב פרוץ למקום האסור

יא] והנה **תוס'** כאן כתבו שאם אין ד"ט בין העמוד לגג הוי נפרצה למקום האסור והעמוד ג"כ נחשב כרמלית [ועיין **חזו"א** (סימן ק"ד סקט"ז) שכתב שיש כאן חידוש שאפילו שעמוד אין בו דין חצירות כיון שאין לו בעלים והרי הוא לא סיבת איסור כלל של טלטול ממנו לגג, אפ"ה יש דין פרוץ למקום האסור]. ועיין **גאו"י** שהקשה דלעיל מבואר שכל שזה ניכר אפילו פחות מד"ט זה מועיל, ולמה תוס' כאן כתבו שצריך ד"ט. והנה עיין לעיל (אות י') שנתבאר (בשם האבנ"ז) שבאמת גם שם יתכן שצריך ד"ט. ואם נימא ששם לא צריך מצד שיש מחיצות למטה (כמושנ"ת באות ט'), ממילא יש לדון שכאן שזה עמוד א"כ זה כמו חריץ שבזה ודאי צריך שיהיה ד"ט, ואפילו שביחס לבית יש כאן מחיצה (שהרי בתוך הבית יש ד' טפחים) אבל ביחס לעמוד אין כאן מחיצה (וא"כ זה יהיה כמו חצר קטנה שנפרצה לגדולה שכלפי אחד יש מחיצה וכלפי השני אין מחיצה, וה"נ הגוד אסיק שמגיע מהבית יועיל רק כלפי הבית ולא כלפי העמוד). ויתכן לבאר שהדין גוד אסיק ביחס לגג זה מצד שכיון שזה המשך של הרשות כמו שחלוק למטה זה חלוק למעלה, אבל זה לא ביחס לרשות השניה. וצ"ע בזה.

אמנם זה ודאי מוכח מתוס' דלא **כהאחרונים** (החכם צבי והפמ"ג) שנקטו שללא דריסה גם חריץ שאין בו ד"ט מועיל, דא"כ לא מובן למה כתבו התוס' שבפחות מד' טפחים העמוד אסור, הלוא כאן אין דריסה ושפיר יש לעמוד גו"א. וצ"ע בזה.

והנה מבואר בתוס' שזה אסור מדין פרוץ למקום האסור ולא כתבו מצד שאין לו ד' מחיצות. והביאור הוא שאפשר לדון שהוא רה"י בצירוף לגג שזה המחיצה הרביעית שלו, רק שבזה יש כאן פרוץ למקום האסור שכל שגדירתו ביחד עם הגג הרי הוא פרוץ למקום האסור.

## בדין טלטול מכרמלית דאורייתא לכרמלית דרבנן

### שיטות הראשונים בדין טלטול מכרמלית דאורייתא לכרמלית דרבנן

יב] מבואר בגמ' בשבת דף ו'. שאסור לטלטל מרה"י לכרמלית. ויש לעיין מה הדין במקום המוקף ג' מחיצות שהוא רה"י מדאורייתא לרוב הראשונים אבל מדרבנן דינו ככרמלית, האם מותר לטלטל ממנו לכרמלית. ועיין **מג"א** (סימן שע"ד סק"ג) שהביא **מהב"י** שמותר, והמג"א כתב דיש להסתפק בזה. ועיין **רעק"א** (בגליון שם) שהביא **שתוס'** בשבת דף ט'. (ד"ה אע"ג) כתבו שמותר לטלטל ממנו לכרמלית. אמנם עיין **עבודת הקודש** (ש"ג פ"א הס"ג ס"ד) שכתב דיש בזה איסור גמור כיון שזה רה"י מדאורייתא. וכן מפורש **ברשב"א ובריטב"א** בסוגיין שכתבו שאין לבאר שמדובר בעמוד שלא גבוה עשרה, שודאי אסור לטלטל ממנו לגג כיון שהגג הוא רה"י דאורייתא והעמוד הוא כרמלית דאורייתא.

והנה עיין **תוס'** שהביאו **מר"ח** שביאר שמה שהגמ' אומרת על עמוד ואכסדרא דהוי כרמלית ורה"י הכוונה שמדובר בעמוד פחות מעשר, והגמ' שואלת שהגג זה רה"י והעמוד זה כרמלית. והנה היה מקום לומר שדעתם כמו הרשב"א והריטב"א הנ"ל שכל שזה רה"י דאורייתא אסור לטלטל ממנו לכרמלית. אמנם עיין **רעק"א** (בגליון השו"ע שם) **ובגאו"י** בסוגיין שדייקו מלשון התוס' שכתבו שהטעם הוא משום שזה מקום שמועיל בו עירובי חצירות דהיינו שזה לא כרמלית גמור, ורק בזה אסרו, אבל אם זה מקום שיש לו חיסרון מחיצות אף שזה רק מדרבנן בזה מותר לטלטל ממנו לכרמלית גמורה וכהתוס' בשבת.

והנה עיין **תוס'** לעיל כ"ה: (ד"ה וכי) שכתבו שחצר שנפרצה לקרפף פחות מבית סאתים שלרבנן אסור לטלטל שם, לא הוי כרמלית גמורה ואסור לטלטל משם לכרמלית. ולמדו כן **מרש"י** בדף צ': (ד"ה ושמואל אליבא דרבנן) דמבואר בדעתו דגגין השוין לא הוי כרמלית גמורה ואסור לטלטל משם לכרמלית. והנה למבואר בדבריהם כאן יש מקום לחלק, דרק בגגין השוין שמועיל עירוב אסור לטלטל משם לכרמלית, אבל בחצר שנפרצה לקרפף שבזה לא מועיל עירוב יהיה מותר לטלטל מזה לכרמלית (ודלא כמו שכתבו בדף כ"ה:). אמנם יתכן שכוונת התוס' כאן שכל שמצד הגדירה זה מותר ורק מצד תקנת חצירות זה אסור, כגון קרפף פחות מבית סאתים שנפרץ לחצר, בזה אין זה כרמלית גמורה אפילו שאין צורה לתקנו, אבל אין ללמוד מזה למקום שמוקף ג' מחיצות שזה כרמלית גמורה שיאסר לטלטל משם לכרמלית. ולפי"ז אין שום סתירה מדבריהם שם לדבריהם בשבת [**והבית מאיר** (סימן שע"ד סעיף ב') נקט שזה סתירה].

### המחלוקת הנ"ל תלוייה בביאור הסוגיא בדף ס"ז:

יג] והנה עיין בגמ' בדף ס"ז: שמביאה מחלוקת אמוראים האם קרפף יותר מבית סאתים מותר לטלטל משם לכרמלית אחר, וקי"ל שמותר. ועיין **בראשונים** שם שנחלקו האם זה היתר מיוחד רק בים שזה דבר שלא שכיח, או שזה גם בכל קרפף. ועיין **גאו"י** בסוגיין שכתב דבפשוטו בזה תלוי הנידון האם מקום המוקף ג' מחיצות מותר לטלטל ממנו לכרמלית, שאם זה סברא מיוחדת בים א"כ מבואר שעצם השם כרמלית זה לא סיבה להתיר, אמנם אם זה דין תמיד כדי שלא יבאו לומר שזה רה"י ומותר לטלטל ממנו לרה"י, א"כ גם במקום המוקף ג' מחיצות זה כך. אמנם **הגאו"י** בדף ס"ז: (ד"ה תוכו שכיחי) **והבית מאיר** (סימן שע"ד שם) כתבו דהנה מבואר בגמ' שטעם ההיתר הוא בגלל שרצו שיהיה ניכר שזה לא רה"י, והגמ' שואלת שמאידך ילמדו מזה שמותר לטלטל מרה"י לכרמלית, והגמ' אומרת שזה דבר שפחות שכיח, ולפ"ז יתכן שרק קרפף לא מצוי שיהיה ליד כרמלית, אבל סתם מקום מוקף ג' מחיצות שזה מצוי השאירו על עיקר הדין שזה אסור. **ובפמ"ג** (סימן שמ"ה א"א סק"ג) כתב בזה סברא אחרת, שמבוי שיש לו רק ג' מחיצות הוא דומה יותר לרה"ר ויש יותר סיבה שיבואו לטלטל ממנו לרה"ר, ולכן שם יש יותר סיבה לומר שיאסר לטלטל ממנו לכרמלית.

### יתכן לומר בדעת התוס' שמקום שיש לו רק ג' מחיצות לא דמי כלל לקרפף ואינו שייך לנידון הסוגיא הנ"ל

יד] אמנם יש מקום לומר שכל הנידון בסוגיא שם הוא מכיון שקרפף יש לו ד' מחיצות ובכל אופן החשיבו שאין לו גדירה, בזה יש מקום לדון שאין לטלטל ממנו לכרמלית, אבל מקום שמוקף רק ג' מחיצות שמדרבנן צריך ד' מחיצות, בזה כיון שביחס לגדרים דרבנן אין לו גדירה מספקת בזה ודאי אפשר לטלטל ממנו לכרמלית. ולפי"ז גם לצד הגמ' שמקרפף אסור לטלטל לכרמלית, אבל ממקום המוקף ג' מחיצות מותר, וא"ש שדברי התוס' בשבת אינם שנויים במחלוקת אמוראים (וכן משמע שלא תלו את דבריהם בפלוגתת האמוראים).

והנה עיין **מ"ב** (סימן ש"ס סק"ה) שהביא **מהתו"ש** (סק"ד) לדון מה הדין מקום שמוקף מחיצות שתי ליחיד יותר מבית סאתים האם מותר לטלטל משם לכרמלית, וכתב שאסור כיון שזה רה"י דאורייתא. **והחזו"א** (סימן ע"ז סק"ג) השיג שכל זה ניחא לשיטת הרשב"א, אבל לתוס' שמקום שמוקף ג' מחיצות מותר לטלטל ממנו לכרמלית ה"ה כאן מותר. אמנם להנ"ל יש לדון שמקום שגדור במחיצת שתי זה דומה לקרפף (כיון שיש לו ד' מחיצות), ובזה באמת יתכן שיש לחלק שרק בקרפף מצאנו שהעמידו את זה ככרמלית גמור ולא במקום שמוקף מחיצות שתי (דביחס לסברות של הגמ' בדף ס"ז: יש מקום לחלק בין קרפף שלא הוקף לדירה לבין מחיצת שתי), ולא דמי לתוס' בשבת דמיירי במקום שיש לו רק ג' מחיצות שמדרבנן חסר לו בעצם שיעור הגדירה (ולכן שם כלל אי"צ את הסברות של הגמ' בדף ס"ז: אלא מותר לטלטל בו משום דחשיב כרמלית גמורה מדרבנן), וכן הוא בתו"ש שם.

### כמה ספיקות שיש לדון בהנ"ל

טו] והנה יש לדון לראשונים שמקום המוקף ג' מחיצות אסור לטלטל ממנו לרה"י, האם מותר לטלטל ממנו לקרפף כיון ששניהם הוו כרמלית מדרבנן, או שעד כמה שיש שתי סוגי כרמלית וסוג זה של קרפף עשאוהו ככרמלית גמורה (שהרי מותר לטלטל ממנו לכרמלית גמורה) ממילא אסור לטלטל ממנו למבוי שיש לו ג' מחיצות. אמנם יתכן דתמיד מצד השם כרמלית מותר לטלטל מאחד לשני, רק שהראשונים חידשו שיש עוד שם איסור מרה"י דאורייתא לכרמלית, ולכן מקרפף לרה"י של ג' מחיצות לא שייך איסור זה.

וכן יש לדון לשיטות שמותר ממקום המוקף ג' מחיצות לכרמלית גמורה, האם גם מותר לטלטל ממנו למקום שפרוץ למקום האסור, דבפשוטו כאן שניהם רה"י ושניהם כרמלית מדרבנן. אמנם יתכן להנ"ל שיש כאן שתי סוגי כרמלית, דיש כרמלית גמורה שחסר לה במחיצות ויש כרמלית לא גמורה.

וכן לסברת התוס' שפרוץ למקום האסור זה לא כרמלית גמורה (ולכן אסור לטלטל מזה לכרמלית גמורה), יש לדון האם זה סברא לאסור גם במקום שהוא רה"י מדאורייתא, או שזה רק סברא ביחס לכרמלית דאורייתא. ובתוס' בדף כ"ה: הרי הביאו מקור מרש"י בדף צ':, ובדברי רש"י שם מדובר לגבי לטלטל מקרפף לפרוץ למקום האסור, ואפילו בזה כתוב ברש"י שאסור. אמנם ברש"י שבידינו שם מבואר שזה רק סברא מצד גדרי שינוי רשויות ולא מצד טלטול מרה"י לכרמלית, ולפי"ז בכלי חצר לר"ש אין בזה סיבת איסור, ועיין לקמן.

ויש לפשוט את הנידונים הללו מהסוגיא דרמי בר חמא וכדיבואר בע"ה.

## בביאור ספק הגמ' שתי אמות בגג ושתי אמות באכסדרא

טז] והנה הגמ' מסתפקת שתי אמות בגג ושתי אמות באכסדרא האם זה דומה לגג וגג או שזה לא דומה, ומבואר בגמ' שהנידון הוא מצד גדרי רשויות אבל מצד איסור טלטול מכרמלית לרה"י אין כאן נידון, ויש ללמוד מכאן לגדרי איסור טלטול מכרמלית הנ"ל. והנה בעיקר ביאור הגמ' מצאנו כמה שיטות בראשונים:

### גירסת הריטב"א ברש"י

**א.** עיין **רש"י** (ד"ה וב' אמות באכסדרה), **ובראשונים** מבואר דיש שתי גירסאות ברש"י, **דהרשב"א והריטב"א** הביאו מרש"י שמדובר על תוך האכסדרא והחורבה, ורש"י ביאר שאין פי תקרה מצד שזה כאורזילא, ופשטות לשון רש"י שאין מחיצות כלל. ועיין **ריטב"א** שתמה דא"כ מה הצד שיהיה מותר לטלטל משם לגג שזה רה"י דאורייתא. ובפשוטו **לתוס'** בשבת אין מקום לקושיא, אמנם כאן יש חידוש כנ"ל שהרי הגג הוא מוקף ד' מחיצות ואילו באכסדרה יש חסרון מחיצות. וכן קשה מזה לסברא שהביאו תוס' בדף כ"ה: מרש"י שמקום שזה רק מצד פרוץ למקום האסור אסור לטלטל משם לכרמלית גמורה, וכאן לפי גירסת הריטב"א ברש"י מבואר שמותר.

### פירוש הריטב"א

ועיין **ריטב"א** שביאר שמדובר באכסדרה המוקפת ג' מחיצות, וממילא שניהם הוו מדאורייתא רה"י ורק מדרבנן יש להם תורת כרמלית. וכן ביאר **רעק"א** (סימן שע"ד על המג"א סק"ג) בכוונת רש"י [א"ה: רעק"א שם אזיל כהבנת התוס' ברש"י שתבואר בסמוך]. אמנם בפשוטו עדיין זה דלא כהסברא שכתבו התוס' (בשם ר"ח) שזה לא כרמלית גמורה כי זה רק פרוץ למקום האסור, דא"כ כיצד מותר לטלטל מזה למקום שמדרבנן הוא כרמלית גמורה. אמנם יתכן שכל הסברא שזה לא כרמלית גמורה זה רק ביחס לכרמלית גמורה מדאורייתא, אבל ביחס למקום שהוא רה"י דאורייתא אין חסרון זה וכנ"ל. אמנם בתוס' בדף כ"ה: הביאו מרש"י בע"ב לא כך (דהא רש"י שם מיירי להוציא משם לקרפף דהוי רה"י מדאורייתא), וכבר תמה על זה **בחזו"א** (סימן ק"ד סקט"ו) שדברי התוס' בדף כ"ה: בשם רש"י נסתרים מסוגיין.

### גירסת התוס' ברש"י

**ב.** עיין **תוס'** שהביאו מרש"י שמדובר על גג האכסדרא והחורבה, וביארו שמדובר שיש למטה מחיצות וזה יותר מבית סאתים, ומה שלמטה זה לא קרפף הוא משום שיש לזה גג אבל הלמעלה הוא קרפף, והגמ' דנה האם מותר לטלטל משם לגג בין הגגים שגם הוא כרמלית.

והנה לפי"ז מבואר שמותר לטלטל מקרפף למקום שנאסר רק מדין פרוץ למקום האסור, דאף שמדרבנן מותר לטלטל מקרפף לכרמלית גמורה, אבל מותר גם לטלטל מקרפף למקום המוקף ד' מחיצות שנאסרה מדין פרוץ למקום האסור, דשניהם רה"י מדאורייתא ושניהם יש להם שם כרמלית מדרבנן [ועמד על זה **הגאו"י** (בסוד"ה בעי)] [אמנם עיין **חזו"א** (שם) שתמה שזה סותר לסברת רש"י בע"ב שאסור מקרפף יותר מבית סאתים לפרוץ למקום האסור].

### פירוש התורי"ד

**ג.** עיין **תוס' רי"ד** שכתב שמדובר בסוגין שהכל רה"י וזה לא כרמלית, ומה שהגמ' מסתפקת ד"א הוא משום שסתם שיעור טלטול זה ד"א, וכוונת הגמ' שמדובר בגג יחידי ואכסדרא יחידי, והגמ' דנה האם זה נחשב שינוי רשויות או לא. והנה צ"ב דא"כ מה הגמ' שואלת לעיל מעמוד וגג כרמלית ורה"י קמבעיא ליה. וע"ש שביאר שהכוונה שאם זה עמוד שהוא רה"י, פשיטא שמותר שכיון שאין לו בעלים אין בזה איסור רשויות, ובהכרח מדובר בעמוד נמוך, וא"כ הוא כרמלית ובודאי שאסור ממנו לרה"י גמור. והנה לדבריו אין נידון בסוגיין בעניין טלטול בין שתי סוגי כרמלית.

### פירוש התור"פ

**ד.** עיין **תור"פ** שכתב שלא מדובר באכסדרא וחורבה כרמלית, שכיון שלא שייך כאן הטעם דכשם שדיורים חלוקים למטה כך דיורים חלוקים למעלה א"כ אין צד לאסור בזה, אלא מדובר באכסדרא שהיא רה"י והנידון הוא על גג האכסדרא. ובפשוטו משמע שכוונתו ששניהם היו רה"י וכנ"ל מהרי"ד, והגמ' דנה האם חשיב שינוי כמו שני גגים שיאסור, או שגג של אכסדרא וחורבה אין לזה דין גג כיון שאין דיורים גמורים מתחת ומותר.

### פירוש החזו"א בדעת הר"ח המובא בתוס'

**ה.** **תוס'** לגבי גג ואכסדרא הביאו בסוף דבריהם את **ר"ח** שביאר שכוונת הגמ' לעיל שאסור לטלטל מכרמלית גמורה לגג שהוא רק פרוץ למקום האסור. וצ"ב מה זה קשור לתחילת דבריהם. ועיין **חזו"א** (סימן ק"ד סקט"ז) שכתב שכוונתם שלפי"ז יתכן שהכוונה מגג לחורבה ואכסדרא שבאמת זה היה רה"י, ובכל אופן יתכן שאין איסור לטלטל מאחד לשני, שכיון שהדין פרוץ למקום האיסור זה לא כרמלית גמורה אין סיבה לאסור לטלטל ממנו לאכסדרא וחורבה מצד הדין כרמלית, ורק מצד גדרי רשויות הגמ' מסתפקת. והא חידוש גדול שמקום שיש לו דין כרמלית מותר לטלטל ממנו לרה"י. ולפ"ז יתכן שזה גם כוונת התור"פ לעיל. וצ"ע.

### בדברי רש"י בע"ב

**ו.** עיין רש"י בע"ב שכתב שלרב אין להקשות שיהיה מותר לטלטל מגגין השוין לקרפף יותר מבית סאתים דהרי שניהם כרמלית וז"ל **דאע"ג דמשוי להו רב כרמלית משום דפרוצים זה לזה הנ"מ להחמיר לאסור טלטול של כל אחד יותר מד"א אבל לא משוי ליה כרמלית גמורה להקל לטלטל מתוכן לכרמלית גמורה דאמרן לעיל גבי גג בין הגגין לרב דאסור לטלטל ממנו לחורבה ולאכסדרא ואע"ג דשניהם אסורים לטלטל בתוכם אלא בד"א מ"מ הואיל ואין רשותן דומות דגג חזי לדירה טפי מחורבה ואכסדרא וכ"ש מקרפף וכו'.** עכ"ל. והנה ברש"י מבואר שסברתו לחלק היא מצד חילוק תשמישים וכמבואר **בגאו"י**, ומשמע שמצד דיני כרמלית אפילו שזה חלוק זה לא סיבה לאסור. ומבואר שמקרפף שמקרפף למקום שזה פרוץ למקום האסור אין איסור טלטול מאחד לשני. ויתכן שזה רק מצד ששניהם מדאורייתא רה"י.

ולתוס' בדף כ"ה: שהביאו בשם רש"י שהנידון הוא מצד דיני כרמלית, צ"ע הסברות לחלק בין חורבה לאכסדרא שזה סברא בחילוק תשמישים. ויתכן שכיון שהגג הוא יותר מבית סאתים כל שהוא פרוץ למקום האסור ממילא זה מקבל שם קרפף יותר מבית סאתים. ולפי"ז כוונת רש"י שכיון שביסוד הדברים זה כך שזה כרמלית אחרת, לכן זה סברא כלפי חילוק רשויות. וצ"ע. [ועיין מה שביארנו סוגיא זו בשיעורים בהמשך]

שיעור מספר 5 – כ"ה אדר א' פ"ד

# פלוגתת רב ושמואל בגג יותר מב"ס שלא הוקף לדירה

## בביאור סוגיית הגמ' בדעת רב

### ביאור הגמ' לדעת רש"י ולדעת הירושלמי

א] הגמ' דנה בגגין השוין לר"מ וגג השוה לרבנן דהיינו שאין כאן איסור מצד פרוץ למקום האסור, האם מותר לטלטל בכולו, ואומרת הגמ' שרב מתיר לטלטל בכולו ושמואל אומר שאין מטלטלין אלא בד"א. והגמ' שואלת קשיא דרב אדרב שלעיל אמר שלא מועיל מחיצות שאינם ניכרות וכאן מבואר שמועיל, והגמ' עונה שכאן מדובר בניכרות. והנה בביאור סוגיין ביארו **התוס'** שהגמ' הבינה שמדובר בגג הבולט ומבואר ברב שכה"ג יש דין גו"א, וע"ז הגמ' שואלת שרב לעיל אמר שאינם ניכרות לא מועיל, והגמ' עונה שכאן מדובר שזה ניכרות.

והנה בטעם הדבר שאם לא מינכרא מחיצתא זה לא מועיל, **רש"י** בדף צ"ב. כתב וכן משמע **בתוס'** לעיל פ"ט: שזה מצד שאין לזה מחיצות וכל מקום שאין בו מחיצות והוא רחב ד"ט הוי כרמלית. אמנם **רש"י** בסוגיין כתב כי זה פרוץ לבני רה"ר, ולכאורה סותר דבריו. ובפשוטו יש לומר שדעתו **כהריטב"א ותור"פ** כאן שנקטו שכל מה שיש סיבה שהוא יחשב כרמלית היינו כי הוא פתוח לבני רה"ר, ולפי"ז דברי רש"י אחד משלים את השני.

וראיתי עוד לבאר שרש"י נקט שהגמ' הבינה גם בהו"א שזה היה מחיצות ניכרות ואפ"ה שאלה שזה לא יעזור, ובזה נקט רש"י שודאי שעמוד זה רה"י ורק ששייך לשאול שיש חיסרון שזה פרוץ לרה"ר (והיינו, דהמקשן הבין שהחיסרון ברב אינו משום שזה מחיצות שאינן ניכרות, אלא טעמיה דרב הוא דס"ל שלא מועיל גו"א לגבי שלא יהיה פרוץ למקום האסור, וזהו שהקשתה הגמ' דא"כ גם כאן זה אמור להיאסר מצד שזה פרוץ לרה"ר). וכן משמע ברש"י (בד"ה ושמואל אמר וכו') שכתב שלפי שמואל צריך לומר שהדין של ר"מ דרשות אחת הן היינו לגבי לטלטל שתי אמות בכל גג, וצ"ב מה קשיא ליה הרי כאן מדובר באינם ניכרות והמשנה מדברת בניכרות, אלא משמע קצת שרש"י הבין שלשמואל גם בניכרות זה לא יעזור (דבהו"א אחזה הגמ' שיש חיסרון בגו"א אף במחיצות הניכרות), ולכן הוקשה לרש"י (בד"ה קשיא דרב אדרב) שהרי יש גו"א (ומה הצד שיהיה חיסרון אף במחיצות ניכרות), וע"ז זה כתב שביחס לדין פרוץ לרה"ר ולחצרות זה לא מועיל (דכך הבינה הגמ' בהו"א שיש סברא שגו"א לא מועיל לגבי פרוץ למקום האסור).

אמנם **התוס' והרא"ש** הביאו **מהירושלמי** שגג הבולט נחשב מקו"פ, וכן יש **ראשונים** שהביאו **מהראב"ד** שזה נחשב רה"י. ולפי"ז ביארו שהגמ' הבינה שמדובר בגג יותר מבית סאתים, ולכן היא שואלת שלרב שבמחיצה שאינה ניכרת אין גו"א ממילא אין סיבה שזה לא יחשב קרפף, דהיינו שזה פשוט דמה שלמקום יש סיבה להיחשב רה"י זה לא נחשב מחיצה שמוקפת לדירה (ונתבאר יותר להלן אות ו').

והגמ' ממשיכה ושואלת סתירה משמואל על שמואל. ועיין **ריטב"א וגאו"י** שכתבו שאפילו שהגמ' כבר העמידה דמיירי במחיצות הניכרות אבל הגמ' שואלת מכ"ש, שלעיל ס"ל לשמואל שאפילו אינם ניכרות מועיל וכאן מבואר שאפילו בניכרות זה לא מועיל [אמנם בפשוטו גם אם מדובר באינם ניכרות זה קשה, שהרי לשמואל אין הבדל בין ניכרות לאין ניכרות. וכן הוא **בחזו"א** (סימן ק"ד סק"ח) וביאר דהמילים קשיא דשמואל אדשמואל נאמרו לפני שתירצה הגמ' דמיירי כאן בניכרות].

### בהא דהבינה הגמ' בהו"א דמיירי באינן ניכרות

ב] והנה עיין **תוס'** שכתבו שמה שהגמ' הבינה בתחילה שרב דיבר באינם ניכרות זה מצד שאל"כ לא מובן הטעם של שמואל. והכוונה שאם מדובר בלא מינכר, א"כ עיקר הדבר מובן שאין גו"א, רק קשה סתירה משמואל, אבל אם זה מינכר מחיצה אין שום סיבה שלא יועיל לשמואל. ובפשוטו זה גם הביאור לתוס' לפי הירושלמי לעיל שהגמ' ידעה שמדובר ביותר מבית סאתים, אבל הבינה הגמ' מסברא שזה נחשב כמוקף לדירה, ורק אם במחיצות שאינם ניכרות אין גו"א זה סיבה שלא יועיל, רק שבכל אופן קשה משמואל על שמואל.

אמנם עיין **מהרש"א** שביאר שהכוונה שבהכרח מדובר ביותר מבית סאתים, ואם זה אינן ניכרות מובן שזה לא מגדיר כמוקף לדירה ואז באמת אין להקשות סתירה משמואל לשמואל משום שאינם ניכרות זה לא מועיל להחשיב מוקף לדירה, ורק אחרי שהגמ' העמידה שמדובר בניכרות אז הגמ' שואלת שזה צריך לעזור להיחשב מוקף לדירה. ודבריו צ"ב: א. למה לשמואל יש הבדל לגבי מוקף לדירה בין ניכרות לאינם ניכרות. ב. עד כמה שבאינם ניכרות זה לא סיבה שיחשב מוקף לדירה, מה שייך לשאול משם לגבי ניכרות שזה סיבה שיועיל ויחשב מוקף לדירה, הרי שם מיירי באין ניכרות. וצ"ל בישוב הקושיא השניה שכוונת הגמ' לשאול שכיון שחזינן בשמואל שיש גו"א ממילא כשזה ניכר אין סיבה שזה לא יועיל (והיינו, דהגמ' הקשתה משמואל ביחס לעיקר הדבר שמצאנו בשמואל דגו"א מהני, ואחרי שגו"א מהני הבינה הגמ' מסברא שאם זה ניכרות זה אמור לעשות מוקף לדירה למעלה). ובעיקר הסברא שאינם ניכרות לא יועיל לקרפף, יתכן לבאר שרק בניכר שזה נראה כחלק מהבית שלמטה בזה זה נחשב מוקף לדירה, שהמחיצה מעמידה את הלמטה והלמעלה כדבר אחד, משא"כ באין ניכר שזה רק דין מחיצה. וצ"ע.

## בביאור דעת שמואל

### בדברי רש"י ותוס' שחילקו בדעת שמואל בין רבנן לר"מ

ג] הגמ' מעמידה ששמואל מדבר באמת כמו רב במחיצות הניכרות, אמנם מדובר ביותר מבית סאתים וס"ל לשמואל שהמחיצות לא עשויות כלפי מעלה ולכן זה לא נחשב מוקף לדירה. אמנם צ"ב דכיון דשמואל ס"ל שיש גו"א באינם ניכרות א"כ למה שזה לא יחלק את הגגין שלא יחשב שזה בית סאתים. ועיין **גאו"י** דבפשוטו היה אפשר לבאר שגו"א זה לא מחיצה שמחלקת לגבי שיעור בית סאתים, ולכן גם לרבנן שאומרים גו"א אבל אם כל הגגות יחד יהיו יותר מבית סאתים זה יחשב קרפף.

אמנם עיין **רש"י ותוס'** שמבואר לא כך, וכתבו שלרבנן שצריך להגיד גו"א בשביל לחלקם שלא יאסרו אחד על השני, באמת זה נחשב פחות מבית סאתים, אבל לר"מ ולר"ש שלא צריך להגיע לגו"א לחלקם שהרי זה רשות אחת ממילא זה נחשב שיש כאן יותר מבית סאתים. וצ"ב סברתם. והנה **החזו"א** (סימן ק"ח סק"ב) הוכיח מכאן שגם שמואל ס"ל שמעיקר הדין לא מועיל גו"א באינם ניכרות, וזה רק קולא מיוחדת לגבי איסור חצירות מחמת שדיורין חלוקים למטה. אמנם עדיין צ"ב למה לרבנן זה מועיל לגבי קרפף. ובפשוטו הביאור שזה מדין מיגו, שכיון שרבנן החשיבו את זה כמחיצה ממילא זה גם נחשב לגבי לחַלֵק שזה לא יחשב בית סאתים.

אמנם פשטות **הראשונים** שלשמואל זה מועיל מעיקר הדין כדביארנו בשיעור הראשון. וצ"ל כדביאר **באבני נזר** (סימן רס"ג סק"ג) שגו"א לא שייך לומר רק על שני מקומות ולא על מקום אחד, וכיון שכאן לר"ש ור"מ זה נחשב מקום אחד ממילא לא שייך לומר כאן גו"א לחלק את זה לשני מקומות.

### בדברי התוס' שלגבי כלי בית מהני הגו"א גם לר"מ ור"ש

ד] והנה עיין תוס' שכתבו שגם לר"ש מועיל מחיצות שאינם ניכרות לגבי כלי בית. ועיין **עצי אלמוגים** (סימן שע"ב סוף סק"א) שכתב שבאמת לגבי כלי בית גם לר"ש זה לא נחשב כרמלית, ורק לגבי כלי חצר זה נחשב כרמלית. והא חידוש גדול שהמושג קרפף יכול להתחלק [וכן אין זה במשמעות דברי התוס' שכתבו אע"ג וכו']. אמנם יתכן לומר שרק לרבנן שהגו"א עוזר לגבי דין הגג עצמו זה סיבה להגדיר שזה מחלקם, משא"כ לר"ש שזה רק עוזר לא לגבי דיני הגג, בזה הגו"א לא צריך להשפיע על הגג שיחשב מחולק. והנה לחזו"א שזה סברא של מיגו א"ש, אמנם אם הסברא שאין גו"א במקום אחד, א"כ הסברא כאן יותר מחודשת. וצ"ע בזה. [**ובאבן העוזר** (בדף פ"ט. בתוד"ה רב) דן שרק לר"מ שאסור להוציא מהגג לבית א"כ אין נפק"מ, משא"כ לר"ש שנפק"מ לכלי בית באמת אומרים גו"א. ואין זה במשעות דברי התוס'].

## ביסוד מחלוקת רב ושמואל לגבי הגג

### מהלך א' בביאור הסוגיא דהגג מצד עצמו חשיב שימוש של דירה והנידון הוא אם חשיב שהמחיצות הוקפו **לשם** דירה

ה] מבואר בגמ' שנחלקו רב ושמואל לגבי גג האם זה נחשב מוקף לדירה, דרב ס"ל שזה נחשב מוקף לדירה ושמואל ס"ל שמחיצות למטה עבידן למעלה לא עבידן. והנה יש לדון בעיקר שימוש הגג האם חשיב כשימוש של דירה או שאינו נחשב כשימוש של דירה. ויש לבאר שבאמת הגג חשיב כשימוש של דירה, ולכן לרב חשיב מוקף לדירה כיון שס"ל שזה נחשב שיש כאן עשיה של מחיצות כלפי למעלה, משא"כ שמואל ס"ל שזה לא נחשב שנעשו המחיצות כלפי מעלה, וממילא אפילו שזה שימוש של דירה אבל כיון שההיקף לא נעשה לדירה ממילא לא עוזר שזה משמש כדירה.

והנה אם נימא כנ"ל יש לדון למה באמת הגג נחשב כדירה, האם מצד ששימוש גג זה שימוש דירה, או שרק מצד שכיון שיש דיורים למטה לכן דנים את הגג כחלק מהלמטה ולכן חשיב דירה. והנה מבואר בגמ' שספינה בכפאה לדור בה לרב הוי כמוקף לדירה גם לגבי הגג, ושם הוא חידוש לדון שהגג משמש כדירה. ויותר משמע שדנים את זה כחלק מהבית ולכן חשיב כשימוש של דירה.

אמנם עיין **בעבודת הקודש** (ש"ג פ"א ה"ע) שכתב שבית שאין תוכו עשרה וקרויו משלימו לעשרה שעל גביו זה רה"י היינו גם ביותר מבית סאתים, והנה כה"ג הרי הלמטה אין לו תורת דיורים אלא חשיב כקרפף, ובפרט לרשב"א שם שהעמיד את כל הסוגיא שם ביותר מבית סאתים, ובהכרח שהגג עצמו חשיב שימוש של דיורים. וצ"ע.

### בהא דבמחיצות שאינן ניכרות מודה רב דלא חשיב מוקף לדירה

ו] והנה מבואר בגמ' שבמחיצות שאינם ניכרות רב מודה. והנה **לראשונים** שבמחיצות שאינן ניכרות לא חשיב כלל רה"י, א"ש שאין למקום היקף מחיצות. אמנם **הרשב"א בעבודת הקודש** (שער ג' הלכה ע"ז ופ"ד) נקט שבפחות מבית סאתים הוי רה"י דהיינו שזה נחשב שיש כאן גדירה [וכמושנ"ת בשיעורים ב' וג'], וצ"ע דא"כ למה ביותר מבית סאתים זה אחרת, הרי יסוד סברת רב שכל שחל על המקום שם מחיצה אפילו שלא עשה לגבי למעלה זה נחשב שהמחיצה היא לדירה כיון שהמקום משמש לדירה. וצ"ל שמחיצה גמורה של גוד אסיק בזה שייך להגדיר שזה נעשה לדירה, אבל אם אין מחיצה של גו"א רק שבכל אופן זה רה"י מצד שהמקום חלוק מהרה"ר וכדביארנו בשיעורים הקודמים, בזה לא שייך לדון שזה נעשה לדירה.

והנה יש לדון כשיש מחיצות שאינם ניכרות בפחות מבית סאתים לפי הראשונים שזה רה"י, האם חשיב כלא מוקף לדירה, או כמו שלשמואל אפילו שזה לא נחשב היקף לדירה אפ"ה בפחות מבית סאתים זה נחשב דירה ה"ה כאן. ובפשוטו זה תלוי בביאור סברת שמואל דבפחות מב"ס מודה דחשיב מוקף לדירה (ונתבאר בארוכה להלן אות י"א), דאם הסברא שכאן שזה יותר דירה בזה הוא מודה לרב שדנים שההיקף של למטה עוזר ללמעלה, א"כ כאן שאין את ההיקף שלמטה (שהרי זה מחיצות שאינן ניכרות) זה לא יעזור. אבל אם הסברא שכאן שזה יותר מקום דירה א"כ עצם החלות שם רה"י שלו מצד עצמו נחשב שזה לדירה, א"כ גם כאן זה יעזור. ועיין **עבודת הקודש** (ש"ג הלכה ע"ז פ"ד ופ"ט רנ"א) שכתב שמותר לטלטל משם לחצר, דהיינו שנקט שאין זה קרפף כלל. וצ"ע בזה.

### מהלך ב' בביאור הסוגיא דהגג מצד עצמו לא חשיב שימוש של דירה ומ"מ ס"ל לרב דמהני כיון שהוא גדור במחיצות שהן מחיצות של דירה

ז] אמנם יש לפרש שודאי שזה נחשב שיש כאן עשיית מחיצה לגבי למעלה, שכל שהמקום נהיה מוקף זה נחשב שההיקף נעשה למה שזה משמש, רק ששמואל ס"ל שגג זה לא נחשב שימוש דירה. ובאמת גם רב מודה שהמקום מצד עצמו לא נחשב היקף דירה, רק רב חידש שכיון שהמחיצות למטה נחשבות שנעשו לדירה והם אלו שעולות למעלה, ממילא זה עצמו סיבה שזה יחשב שיש כאן עשיה של מחיצות לדירה. וכן מבואר בלשון **הריא"ז** שיובא בסמוך.

והנה לביאור הקודם באמת כל מה שמועיל המחיצות למעלה לרב זה מצד שהמקום למעלה משמש לדירה. אמנם לביאור זה התחדש שכל שיש להם שם דירה לגבי למטה זה גם עוזר שיחשב עשויה לדירה לגבי למעלה (אף שלמעלה אין שימושי דירה). והנה בפשוטו הדבר צ"ב שהרי קרפף שנזרע אפילו שהוא נעשה לשם דירה

אפ"ה זה מתבטל (כמבואר לעיל כ"ג:), ומבואר שזה תלוי מה השימוש בפועל. אמנם הביאור הוא ששם המחיצות עצמם מקבלות שֵם שהם לא משמשות לדירה, אבל כאן יש להם שם משמשות לדירה כל הזמן שהרי הם מחיצות של הבית. ולפי"ז מבואר שאין חיסרון בקרפף מצד עצם שימושו, אלא כל החיסרון הוא מצד המחיצות.

### האם דעת רב דהמחיצות נעשו גם ללמעלה או דסגי מה שזה נעשה ללמטה

ח] והנה באמת גם לביאור הקודם שבאמת הגג הוא נחשב כשימוש דירה, הרי חזינן בשמואל שלא שייך להגדיר שהמחיצות נעשו לשם דירה, ויש לדון מה דעת רב, האם הוא חולק על זה גופא וס"ל שהמחיצות נעשו גם בשביל למעלה, או דס"ל שיש הלכה שכיון שהמחיצות למטה זה לדירה ממילא זה מקבל מעצמו שם דירה למטה.

ובפשוטו כן מבואר **בפסקי הריא"ז** שכתב בה"ז וז"ל **גג שהוא יותר מבית סאתים מותר לטלטל בכולו ואף על פי שאין דיורין על גביו הואיל ומחיצות התחתונות לדירה הרי הוא כאילו הוקף לדירה למעלה.** עכ"ל. ומבואר מפורש שאין דיורין למעלה, רק שהתחדש שכיון שלמטה זה לדירה לכן זה נחשב שגם למעלה לדירה. [והיינו, דבריא"ז מבואר שהוא למד בגוף הביאור בסוגיין כמהלך הב' דלעיל שסברת רב היא מצד שהמחיצות שלמטה הם לדירה והם אלו שגודרות את הגג, ולכן הם מועילות לגג אף שאין בו דיורין].

ועיין **רש"י** (בד"ה מאי שנא) שכתב וז"ל: **דכיון דמחיצות לדירה נעשו אע"פ שלא לדירת מעלה נעשו כי אמרינן גוד אסיק הוי כהיקף לדירה.** עכ"ל. ומפורש בלשונו שבאמת זה לא נעשה למעלה ולא שרב חולק בזה גופא. [אמנם ברש"י אין הכרע אם הוא מפרש כמהלך א' או כמהלך ב' בעניין הנידון האם בגג יש שימושי דירה, אבל עכ"פ מפורש ברש"י שאין הטעם ברב מצד שהוא עשה לשם דירה למעלה, אלא מצד שעצם זה שזה לשם דירה למטה זה מועיל גם ללמעלה].

אמנם עיין **רשב"א** בדף צ'. (בד"ה ולדידי שכתב) שכתב וז"ל **דסבירא ליה דמחיצות בין למטן ובין למעלן עבידי.** עכ"ל. דהיינו שיסוד המחלוקת היא האם המחיצות עשויות ללמעלה או לא. ומשמע שמצד השימוש זה מוגדר כשימוש לדירה וכדהבאנו לעיל מהרשב"א (דא"א לומר כהריא"ז שזה מצד שיש לגג מחיצות של דירה כיון שהן נעשו לדירת הבית, דהא כתב הרשב"א שכל הטעם של רב הוא מצד שזה נעשה גם לדירת הגג ואין טעמו משום הלשם דירה של הבית, וא"כ בהכרח צריך לומר שהגג מצד עצמו חשיב שימוש של דירה).

והנה לפי רש"י והריא"ז מסתבר שבית שאין תוכו עשרה וקירויו משלימו לעשרה, לרב הלמעלה לא יחשב כמוקף לדירה, דכל הלמעלה לדירה הוא מכח הלמטה, ושם הלמטה אינו נחשב דירה.

### פלוגתת הראשונים בכפאה לזופתה האם מותר לטלטל בתוכה

ט] והנה מבואר בגמ' שבספינה שכפאה לזפתה אסור לטלטל על גבה. ועיין **רשב"א וריטב"א** שגם בתוכה אסור, דיסוד הסברא שזה לא נחשב מוקף לדירה. אמנם לשון **הרא"ש והטור** שעל גבה אסור לטלטל, וכתב **הב"י** (סימן שס"ב סעיף ד') דמשמע שבתוכה מותר לטלטל. והנה בפשוטו כה"ג אין כאן היקף לדירה לא למעלה ולא למטה, אמנם בדעת הרא"ש צ"ל שכיון שמחיצות הספינה נעשו לדירה, גם אם עכשיו זה לזופתה דנים שזה לדירה, אמנם זה לא עוזר לגבי למעלה.

ולכאורה זה שייך רק לרשב"א שמה שעוזר למעלה זה מצד שזה נחשב שזה נעשה לצורך דיורי למעלה, וממילא כאן שאין דיורים זה לא שייך. אבל לרש"י והריא"ז שזה מצד שכמו שלמטה זה לדירה ממילא גם למעלה, א"כ גם בספינה זה היה צריך להיות כך.

### יתכן לתלות עוד נידונים במחלוקת הנ"ל

י] עוד יש לדון בעניין זה, דהנה דעת **רש"י** בפשוטו שמחיצות שאינם ניכרות זה גם לא רה"י, דהיינו שנחשב שאין כאן מחיצות כלל. אמנם דעת **הרשב"א** שזה נחשב מחיצה והוי רה"י, ואפ"ה מבואר שזה לא עוזר להיחשב היקף לדירה. דהיינו שלרש"י אין לנו מקור לחידוש שאף שהמקום רה"י זה לא נחשב מוקף לדירה, אמנם לרשב"א התחדש שגם מקום שנחשב רה"י בכל אופן נחשב שאין בו היקף לדירה. ויתכן שזה גם תלוי בהנ"ל, דלרש"י שהגדר הוא שההיקף שנעשה למטה לדירה הוא ממילא סיבה ללמעלה, א"כ כל שזה היקף למטה זה מועיל ללמעלה, ובהכרח שדעת רב שאין זה היקף כלל. אמנם לרשב"א שהסברא היא שדנים שההיקף למעלה הוא לדירה, יתכן שכל זה דוקא באופן שמתייחס לשם מחיצות ממש, אבל כל שזה אינם ניכרות שאין שם מחיצות גמורות, לא שייך לדון שזה נחשב מוקף לדירה. אמנם אין זה מוכרח דיתכן שהסברא שכיון שלמטה זה לדירה למעלה זה לדירה זה רק אם זה מחיצות ממש.

והנה הבאנו לעיל (סוף אות ו') **דברשב"א** מבואר שבפחות מבית סאתים אפילו באינם ניכרות זה נחשב מוקף לדירה. ובפשוטו למד משמואל. אמנם יתכן שזה לשיטתו שלשמואל המחיצות לא נעשו כלפי מעלה וממילא זה בדיוק כמו לרב באינם ניכרות, אמנם **לריא"ז** שסברת רב היא מצד שדנים את המחיצות למעלה לדירה, יתכן שכל שאין מחיצות לא שייך לדון שזה יהיה לדירה, וכל מה ששמואל מודה לרב היינו כי יש כאן מחיצות למעלה שנחשבות לדירה מכח הלמטה. ודו"ק בזה.

## בסברת הראשונים ששמואל מודה לגבי פחות מב"ס

### ביאור החילוק של הראשונים בין יותר מב"ס לפחות מב"ס תלוי בב' המהלכים דלעיל בביאור סוגיין

יא] מבואר בגמ' שלשמואל הגג נחשב אינו מוקף לדירה. והקשו **הראשונים** שא"כ זה יחשב כמו קרפף פחות מבית סאתים שיהיה אסור לטלטל ממנו לחצר, והרי מפורש בברייתא שמותר לטלטל מהגג לחצר. וכתבו **התוס'** שלגבי פחות מבית סאתים שמואל ס"ל שזה נחשב מוקף לדירה. והנה עיין לעיל (אות ח') שהבאנו לבאר **מהריא"ז** שגג זה באמת לא שימוש דירה, ולפי"ז יתכן שזה ודאי שכלפי השימוש שיש שם זה נחשב שהמחיצות נעשו אליו, ורק ביחס לשימוש יותר ממה שזה עומד בזה נחלקו רב ושמואל. ולפי"ז יש לבאר בכוונת הראשונים שביחס לפחות מבית סאתים זה מוגדר כשימוש של דירה וממילא יש כאן היקף לדירה.

אמנם אם נימא שיסוד החיסרון של שמואל הוא מצד שחסר במחיצות לשם דירה (דס"ל לשמואל דלא חשיב שהמחיצות נעשו לשם דירה), א"כ צ"ב מה הסברא שלגבי פחות מבית סאתים זה אחרת, הרי ההיקף לא נעשה לדירה. ועיין לשון **תור"פ** בע"ב שיש כאן סברא שכיון שיש דיורים למטה גם למעלה זה נחשב דירה, דהיינו שהמחיצות נצרכות לתת לזה שם דירה, וכאן יש סיבה אחרת שזה יחשב דירה. ויש לבאר באופ"א שביחס לפחות מבית סאתים בזה רבנן הקילו לדון כמו לרב שהמחיצות שלמטה עשויות ללמעלה לדירה.

והנה **הרשב"א והריטב"א** לעיל כ"ג: כתבו שאפילו שמבואר בגמ' שרחבה יותר מבית סאתים נחשבת קרפף, אבל אם זה פחות מבית סאתים זה נחשב היקף לדירה, וכמו שמצאנו בגג לשמואל שיותר מבית סאתים זה קרפף ופחות מבית סאתים זה נחשב דירה. והנה אם הסברא בסוגיין שגג זה דירה ביחס לפחות מבית סאתים, א"ש הדמיון, אבל אם הסברא היא שלגבי זה הדיורים למטה מועילים או שהמחיצות שלמטה מועילים ללמעלה, מה זה שייך לשם. וצ"ל שכוונתם רק להביא דמיון שחזינן שבזה רבנן יותר הקילו, וממילא זה סברא גם ביחס לקבוע שזה נחשב דירה.

יב] והנה יש לדון ברחבה פחות מבית סאתים שלא הוקפה לרחבה ועכשיו עושה מזה רחבה האם זה יהיה מותר. ובפשוטו כיון שכל הקולא ששימוש של רחבה נחשב דירה, ממילא כל שזה לא עמד לדירה זה לא שייך וזה יאסר. וכן הוא **בבה"ל** (סימן שנ"ח סעיף ט') לגבי חצר שנזרע, דהיינו שהגמ' של רחבה של הוקף ולבסוף פתח זה גם לגבי חצר ורחבה. [ועיקר הדבר מבואר **בריטב"א** בדף כ"ג: שגם לגבי הדין של פחות מבית סאתים יש דין הוקף ולבסוף פתח. ועיין מה שכתבנו בסוגיית קרפף].

### בדברי התוס' שבנפחת הגג בפחות מב"ס חשיב מוקף לדירה אף לשמואל

יג] והנה עיין **תוס'** בע"ב שכתבו שלשמואל לגג יש דין קרפף לגבי שיהיה מותר לטלטל ממנו לקרפף אחר, אמנם אם נפחת הגג כה"ג זה נעשה פתוח לבית ואין בזה חיסרון של הוקף ולבסוף פתח. ולמד **החזו"א** (סימן ק"ד סקי"ז) שהכוונה שזה סוג דבר שגם ללא ההיקף זה סיבה שיחשב כדירה כל שזה פחות מבית סאתים. וכתב שזה דלא **כהראשונים** שדימו סוגיין לרחבה, והרי בגמ' מבואר שלגבי רחבה יש חילוק בין הוקף ולבסוף פתח. והנה צ"ב כוונתו דהרי כל התוס' זה ביחס לפחות מבית סאתים, והגמ' שם זה ביחס לבית סאתים. וגם אם נימא שמשמעות הגמ' שם שזה גם לגבי פחות מבית סאתים, או שסברת תוס' בסוגין זה גם לגבי יותר מבית סאתים, עדיין צ"ע מה קשיא ליה, דהא בלשון תוס' משמע שכל הקולא כאן היא מכיון שגם בתחילה יש כאן מחיצות למטה לדירה, דהיינו שהסברא להקל היא שזה נידון כהוקף לדירה. וכן למה שביארנו שיש כאן סברא שזה נחשב כמו הלמטה, א"כ זה מעמיד שמראש יש לזה קצת תורת מחיצה לדירה ביחס לפחות מבית סאתים, אבל באמת אם בתחילה זה לא מוקף לדירה כלל באמת זה לא יעזור [והנה החזו"א כתב **שהריטב"א** בדף כ"ג: הוא דלא כתוס'. אמנם **הרשב"א והריטב"א** כאן כתבו מפורש כתוס'].

והנה **החזו"א** (סימן פ"ח סקכ"ו) הסתפק האם בשימוש חצר משנה לשם מה עשו את ההיקף. והנה כאן ברגע שנפחת הגג משמע בתוס' שזה נהיה כמו חצר, ולא הקילו אלא רק מחמת שגם בתחילה היה לזה קצת היקף לדירה, ומבואר שגם לגבי חצר שזה נחשב כדירה אבל צריך היקף לדירה.

והנה בעיקר דברי התוס' שבנפחת צריך להגיע למה שבתחילה יש כאן קצת היקף לדירה, עיין **חזו"א** (סימן ק"ד סקי"ז) שתמה שהרי עכשיו זה נהיה חורי רה"י, והרי מבואר **ברא"ש** שגג הבולט חשיב חורי רה"י בפתוח לבית, וא"כ הוא לא צריך את המחיצות כלל להחשב רה"י, ועד כמה שזה רה"י מדין חורי ממילא לא שייך בזה החיסרון שזה לא הוקף לדירה. וצע"ג. והערוני דהנה תוס' לעיל נקטו שאפילו שגג הבולט זה מקום פטור אבל אם זה יותר מבית סאתים זה אסור והחזו"א תמה מסברא שכל שלא צריך מחיצות למה שזה יהיה אסור דהינו שבתוס' מבואר שיש כאן סיבת איסור עצמית ולחזו"א כלהאיסור מצד חסרון מחיצות ולפ"ז יתכן שבזה גם תלוי הנידון האם הדין חורי רה"י הוא סיבה שלא יההי כרמלית שאם זה חסרון מחיצות כאן זה לא שייך אמנם אם זה דין בעצם יתכן שחורי רה"י זה לא נחשב שיש מחיצות לדירה בצורה חיובית

עוד מבואר בתוס' שפתח בגג זה נחשב פתח וזה לא כמו חלון למעלה מעשרה וצ"ב בסוגיות בפרק חלון

## שיטת רש"י בהא דבפחות מבית סאתים אין חיסרון

יד] והנה **בתוס' ובראשונים** לאורך כל הסוגיא מבואר שדנו שלשמואל שגג זה לא הוקף לדירה והוי קרפף יותר מבית סאתים זה סיבה שיהיה מותר לטלטל משם לקרפף, ולכן ביארו שלשמואל הגמ' לא שואלת לר"מ בפחות מבית סאתים למה אסור מגג לקרפף, כיון שיתכן שס"ל שזה כמו קרפף. וכן ביארו שקושיית הגמ' לשמואל אליבא דרבנן זה בפחות מבית סאתים שיהיה מותר לטלטל מגג לקרפף.

אמנם **רש"י** בשתי המקומות דחק את הגמ' ולא ביאר כך. וכן עיין רש"י בקושיא של הגמ' שיהיה אפשר לטלטל מגג לקרפף שביאר לא מצד שזה לא מוקף לדירה אלא רק מצד שזה כרמלית. ועיין רש"י שכתב שמה שלרבנן אפשר לטלטל מגג יחידי פחות מבית סאתים לחצר, החידוש הוא שאפילו שגג זה רשות מיוחדת וחצר זה של שותפין אפ"ה זה מותר, ולא ביאר דלשמואל החידוש שזה לא כמו קרפף שהרי זה לא מוקף לדירה.

ועיין **גאו"י קרן אורה ומרומי שדה** שביארו דרש"י ס"ל שכל מה ששמואל אומר שזה לא מוקף לדירה זה רק ביחס לנידון של כרמלית, אבל ביחס לנידון של שינוי שימושים בזה אין לו שם קרפף אלא ודאי שהוא שימוש דירה. ולכאורה הביאור הוא שכל סברת שמואל היא כנ"ל שאין כאן עשיית המחיצה לשם דירה, אבל המקום מצד עצמו הוא ודאי שימוש דירה, ולכן כל שהוא לא כרמלית אין שום סיבה שיאסר לטלטל ממנו לחצר, וכן אין שום סיבה שיהיה מותר לטלטל ממנו לקרפף.

אמנם הראשונים כולם למדו או שהחיסרון הוא שמקום זה לא עומד לשימוש דירה, או שכל שחסר בהיקף ממילא זה גם מחסר בהעמדה של המקום לדירה. דהיינו שנחלקו האם בפחות מבית סאתים שהאיסור הוא מצד שינוי תשמישים יש הבדל לשם מה נעשה ההיקף. ודו"ק בזה.**[ועיין שיעור הבא שהארכנו בשיטת רש"י בזה ]**

### בדין טלטול מקרפף לחצר לרבנן ולר"ש

א] מבואר בסוגין שר"ש ס"ל שגגות חצרות קרפיפות כולם רשות אחת לגבי כלים ששבתו באחד ממקומות אלו אבל לגבי כלים ששבתו בבית כל אחד זה רשות לעצמו דהינו דאסור לטלטל אפילו מחצר לחצר ודעת רבנן שחצרות וגגות זה רשות אחת וכן הקרפיפות הם רשות אחת אבל חצרות וקרפיפות זה רשות אחרת דהינו שלגבי כלים ששבתו בחצר מותר לטלטל מחצר לחצר או מגג יחידי לחצר או מקרפף לקרפף אבל מקרפף לחצר אסור והנה בפשוטו כל האיסור זה מתי שיש חילוק בעלים וכמו מבית לבית אמנם עיין גמ' כ"ד. דמבואר שאם יש שטח מוקף יותר מבית סאתים ונזרע בית סאתים שזה מיעוטו לרבנן אסור לטלטל שם וכתבו הראשונים דבפשוטו זה של אדם אחד ומבואר שלרבנן האיסור להוציא מקרפף לחצר זה אפילו בחד בעלים ועיין רש"י וברשב"א ובתוס' וברא"ש שם שכתבו שכמו שלגבי כלי חצר לרבנן זה שני רשויות ממילא ה"ה לר"ש לגבי כלים ששבתו בבית זה נחשב שני רשויות וגם אם הקרפף של אותו אדם אבל אסור להוציא מהבית לקרפף או כלים ששבתו בבית ויצאו לחצר אסור להוציאם לקרפף כמבואר במ"ב שנ"ח סקפ"ג [והעירו דבפשוטו גם בכומתא וסודרא שיצא לקרפף אסור להחזירו לחצר ולכאורא זה ראיה לחזו"א ק"ד סקכ"ה ודלא כגר"ז שע"ב ס"א במוסגר ועיין שיעור הקודם וצ"ע]

ועיין גאו"י בד"ה לרש"י שכתב שמסברא זה לא מובן שכל האיסור מצד שמא יבוא להוציא לרה"ר וכל החלוקה כי זה של אדם אחר אמנם בפשוטו דעת הראשונים הנ"ל שיסוד האיסור שאם אדם מוציא מרשות לרשות הוא יבוא להוציא לרה"ר וכמבואר ברש"י שיסוד האיסור הוא מבית לבית רק דבעלמא מה שמגדיר שזה רשות אחרת זה על ידי השינוי בעלים אבל כל שזה שינוי גדול שזה עומד לשימוש וזה לא עומד לשימוש זה עצמו סיבה שיחשב רשות אחרת [ועיין תחילת הפרק מה שכתבנו בדין מבית לבית]

אמנם עיין ריטב"א צ"א. בד"ה לדברי שכתב שכל האיסור לרבנן מקרפף לחצר זה רק בשני בעלים אבל בחד גברא אין בזה איסור וכן הוא בתוס' רי"ד ע"ד. ובסוגין ולעיל כ"ג: וע"ש שביאר שכונת הגמ' שלרבנן כיון שקרפף וחצר זה מוגדר כשני רשויות לכן זה סברא שהחצר מצטרף לשיעור של בית סאתים משא"כ לר"ש ולפ"ז אם החצר והקרפף יחד יהיה פחות מבית סאתים וזה של חד גברא אין איסור לרבנן [וצ"ב הסברא בזה ועיין תוס' כ"ה: לגבי קרפף שנפרץ לחצר] וראיתי בשם ספר ההשלמה שהעמיד הסוגיא בשני בעלים וזה דוחק גדול

ובריטב"א לעיל כ"ג: כתב שבאמת בגמ' מוכח שלרבנן אפילו בחד גברא זה אסור אבל כל זה לרבנן אבל לר"ש שרק כלי בית אסור בזה כל האיסור מבית לקרפף או מחצר לקרפף זה רק אם זה של שני בני אדם ולא אם זה של אדם אחד והנה עיין מג"א שע"ב סק"א שהביא מהרמב"ם דמבואר שאין איסור אלא בשני בני אדם והקשה מסוגין ובהכרח דעתו או כרי"ד שגם לרבנן אין איסור בתרי גברא או כריטב"א שיש מקום לחלק בזה בין רבנן לר"ש

והנה צ"ב מה סברא לחלק בין רבנן לר"ש הרי לגבי כלי בית גם ר"ש מודה שיש חלוקת רשויות ועיין בית מאיר שנ"ח ס"י [וכמדומה שזה גם כונת החזו"א פ"ו סק"ח] שביאר שלר"ש שחזינן שאין איסור מקרפף לחצר בשבתו בחצר חזינן ששינוי רשות זה לא סיבה לחלק דהרי זה שינוי גמור ובהכרח שכל השינוי הוא רק מצד השינוי בעלים רק שרק ביחס לכלי בית שזה דבר שנמצא במקום שתשמישו תדיר יש איסור הוצאתו מרשות לרשות דהינו שבאמת יש כאן מחלוקת יסודית מה סיבת האיסור שלר"ש רק השינוי בעלים הוא סיבת האיסור ולרבנן השינוי ביניהם הוא סיבת האיסור רק שלפעמים השינוי הוא מצד הבעלים ולפעמים מצד התשמישים

והנה מבואר בגמ' צ"א: שלרבנן אסור להוציא גם מחצר למבוי בלא עירוב וביאר רש"י שזה מצד שזה כמו קרפף והנה שם מבואר שמועיל עירוב חזינן שכל האיסור רק אם זה של שני בני אדם ועיין גאו"י שלכאורא זה ראיה שגם האיסור של קרפף וחצר לרבנן זה רק בשני בני אדם ויתכן שזה מקור הרמב"ם ובדעת שאר הראשונים צ"ל שכאן זה לא כמו קרפף גמור ששיך לדון מצד השינוי תשמישים לבד אלא כאן זה רק בצירוף לשינוי בעלים וכמו שחזינן שלר"ש בכלים ששבתו בבית יש משמעות לשינוי בעלים וצ"ע בזה

והנה עיין שעה"צ שע"ב סק"ט שכתב שכלים ששבתו בבית שיצאו לקרפף אסור להוציאם לקרפף אחר וכתב לדון מה הדין אם זה של אותו אדם וכתב שלדעת הרמב"ם שאפילו לבית מותר בחד גברא ודאי שכה"ג מותר וכתב שמסתבר שגם לרש"י כיון שזה של אותו אדם מותר לטלטל מקרפף לקרפף שני אמות בכל אחד והניח בצ"ע והנה לגבי כלי בית שאסור להוציא מחצר לחצר זה ודאי שאם זה של אותו אדם אין איסור וכמבואר בתורי"ד צ"א. שאפילו כמה חצרות שעירוב יחד אפשר להוציא מאחד לאחד [וכן בתור"פ כ"ג: כתב שאסור להוציא מחצר לחצר של שני אנשים ומבואר דבשל אותו אדם מותר] אמנם הביאור דכאן דמצינו שהשם קרפף לגבי כלי בית הוא סיבת חלוקה אפילו באדם אחד א"כ יתכן שזה גם סיבת חלוקה מקרפף אחר אמנם לכאורא כל שזה אותו דבר אין שום סיבה של איסור וכמו שלרבנן מותר מקרפף לקרפף בכלים ששבתו בקרפף וצ"ע עומק סברת המ"ב

והנה יש לדון בכלים ששבתו בבית של ראובן והגיעו לבית שמעון האם מותר להוציא לקרפף שמעון לדעת הרמב"ם שבחד גברא אין איסור ויתכן שכאן זה חמור יותר מצד שיש כאן חילוק בעלים וכיון שחזינן שזה שני שימושים ממילא זה מגדיר כעוד הוצאה מבית ראובן ויתכן שזה תלוי האם לרבנן יש בזה איסור דחזינן שזה שינוי וכן יתכן שזה תלוי בנידון בכלי בית שהגיעו לחצר שמעון המעורבת אם ביתו האם מותר להכניס לבית וצ"ע

שיעור מספר 7 – ח' אדר ב' פ"ד

# בפרטי האיסור מרשות לרשות לרבנן ור"ש

## ביסוד האיסור של כלי בית

א] מבואר במשנה (דף פ"ט.) שאפילו שר"ש ס"ל שכלים ששבתו בחצר מותר לטלטל מחצר לחצר, אבל כלים ששבתו בבית אסור לטלטל מחצר לחצר שאינה מעורבת עמה. ומבואר במשנה שגם ביצאו לחצר המעורבת אסור להוציאם משם לחצר אחרת. ומבואר בגמ' צ"א. שגם ביצאו לחצרו שאינה מעורבת וכגון בכומתא וסודרא אסור להוציאו מחצר לחצר אחרת.

ועיין **גאו"י** בדף פ"ט. (ד"ה פשיטא) שכתב שגם ביצא לחצר שמעון אסור להוציאו לחצר לוי. וכן מבואר **בתורי"ד** דף צ"א. שכתב שביצא לחצר אחרת שעירבה יחד עם עוד חצר מותר להוציא מחצר לחצר, ומבואר שללא שעירבו זה אסור, דהיינו שלא רק בציור של הגמ' שזה עדיין בחצר של הבית שממנו זה יצא, שבזה יש לדון שאפילו שלא עירבו זה עדיין לא התנתק לגמרי מהבית, אלא אפילו אם זה בחצר אחרת לגמרי בכל אופן זה אסור. וכן הוא **בחזו"א** (סימן ק"ד סקכ"ה).

### האם יסוד האיסור הוא משום דחשיב כאילו הוא בבית ראובן, או משום שכלפי כלי בית אין כל החצירות רשות אחת

ב] וצ"ב הסברא בזה, שכיון שכל החצרות רשות אחת למה לגבי כלי הבית זה אחרת. ועיין **תור"פ** בדף כ"ג: (ד"ה לכלים ששבתו לתוכן) שביאר שדנים כאילו זה עדיין בבית ומוציאם לחצר אחרת. וכן הוא **בגאו"י** (דף פ"ט. בד"ה פשיטא) **ובגר"ז** (סימן שע"ב ס"א במוסגר) **וברעק"א** (שבת דף ק"ל:). דהיינו שדנים שהכלי שייך למקום שביתתו, וכל שמביאים אותו למקום אחר דנים שעכשיו הוא כנעקר ממקום שביתתו למקום אחר.

**ובאו"ש** (פ"ב ממילה ה"ו) כתב לבאר באופ"א, שהכוונה שכלפי כלי בית דנים שכל חצר זה רשות לעצמו, דהיינו שרק לגבי כלים ששבתו בחצר דנים שהכל זה רשות אחת. והנה בדבריו שם מבואר שהכוונה שבאמת כל חצר זה רשות לעצמו, ורק ביחס למה ששבת בחצר זה מתייחס לכל החצרות ולכן זה מפקיע ממנו את סיבת האיסור. וכתב שלפי"ז אם יהיה כלי ששבת בחצר שלא יהיה אפשר לטלטלו לחצר אחרת כגון שהוא מוקצה, באמת יהיה אסור לטלטלו מחצר לחצר (כיון שבכה"ג אין את ההיתר של שבת בחצר). אמנם הוא מחודש מאוד, **והאחרונים** נקטו שבגדים של אדם שהוא לבוש בהם לא קונים שביתה, וכמו"כ דעת הרבה **ראשונים** שאין קנין שביתה בשבת, ואפ"ה מותר להוציא מחצר לחצר. ובהכרח שגם אם נימא כנ"ל, אבל הגדר הוא שכל החצרות רשות אחת, ורק ביחס לכלי בית כל אחת נחשבת רשות לעצמה.

## המקומות שיש לדון בזה

### בחזו"א נסתפק בהנ"ל, ונפק"מ האם מותר להוציא לחצר אחרת של ראובן

ג] והנה עיין **חזו"א** (סימן ק"ד סקכ"ה) שכתב את הדין הנ"ל שכלי ששבת בבית אסור להוציאו מחצר שמעון לחצר לוי, וכתב דיש להסתפק האם האיסור להוציא לחצר לוי הוא מחמת ראובן או מחמת חצר שמעון. ובפשוטו כוונתו לספק הנ"ל האם הגדר שזה כאילו הוא מוציא מבית ראובן, או שזה מחמת שביחס לכלי בית חצר שמעון וחצר לוי נחשבים שני רשויות. וע"ש שכתב להסתפק בכלי ששבת בבית ראובן שיצא מחצר ראובן לחצר שמעון שמפסקת בין שני חצרות של ראובן, האם מותר להכניס את הכלי לחצר ראובן המנותקת מביתו. ולכאורה צדדי הספק תלויים בהנ"ל, שאם יסוד האיסור הוא כי זה נחשב שהוא מוציא את זה מבית ראובן, א"כ להביאו לחצר ראובן לא שייך כאן את סיבת האיסור. אמנם אם יסוד האיסור הוא מצד שביחס לכלי בית כל חצר זה רשות לעצמו, ממילא כאן אסור להוציא מחצר שמעון לחצר ראובן.

### אם מחזיר את הכלי לחצר הראשונה של ראובן נחלקו בזה הגר"ז והחזו"א

ד] והנה יש לדון בכלי ששבת בבית ויצא לחצר שאינה מעורבת עם הבית האם מותר להחזירו לחצר המעורבת עם הבית. ובפשוטו הוא תלוי בהנ"ל, שאם נימא שיסוד האיסור הוא שביחס לכלי בית זה רשות אחרת, א"כ הוא מוציא מרשות לרשות, אבל אם זה מצד שהוא מנתק את זה מהבית שהוא שייך לשם, א"כ כאן שהוא מביא את זה לחצר שמעורבת עם הבית זה לא שייך. וכן מבואר **בגר"ז** (סימן שע"ב ס"א במוסגר).

אמנם **החזו"א** (שם) נקט שפשוט שזה אסור, דהיינו שנקט שכמו שאסור להוציא מחצר המעורבת עם הבית לחצר שאינה מעורבת עם הבית, שכל שזה מעורב זה כרשות אחת עם הבית, ממילא כל שמכניס לשם זה כאילו מכניס לבית.

אמנם ע"ש שכתב שגם אם הכניס לחצר ראובן מחצר שמעון אסור להכניס לבית ראובן. וצ"ע הטעם. וע"ש שכתב לדמות גשמים שירדו לחצר ראובן שאסור להביא לחצר שמעון ואחרי זה לבית שמעון. וצ"ע דשם זה קנה שביתה בחצר אחרת, אבל כאן הרי שביתתו בבית ראובן. וצ"ע כוונתו. [א"ה: לכאו' כוונתו שחל שביתה באמצע השבת להחשיב את זה ג"כ ככלי חצר של שמעון].

### בהא דמבואר בדף ע"ו: שאם מחליפין ברשויות דרבנן מותר להעביר כלי בית מחצר לחצר דרך מקום פטור

ה] והנה מבואר בגמ' בדף ע"ז. (ובדף פ"ז:) שכותל שבין שתי חצרות שכל אחת עירבה לעצמה, והגיעו כלי בית לראש הכותל, אם מחליפין ברשויות דרבנן או אם זה בצורה שאין קשר בין פעולה לפעולה, בכה"ג מותר להוריד לחצר. ועיין **אבן העוזר** (ע"ז. בד"ה תו קשה) שהקשה שכיון שכלי ששבת בבית אסור להוציאו מחצר לחצר, דהיינו שכל שמביאו לרשות אחרת זה מגדיר כאילו מוציאו מהרשות הראשונה, א"כ מה איכפת לן שעכשיו זה במקום פטור, הרי למעשה עכשיו מביאו לחצר שחלוקה מהבית ויש כאן כאילו הוצאה מהבית. והנה כל זה קשה רק להבנת התור"פ, אבל אם נימא כההבנה שלגבי כלי בית כל חצר היא רשות לעצמה, לא קשה מידי, דממקום פטור לחצר אין סיבת איסור.

ובישוב קושיית האבן העוזר בפשוטו צ"ל שכיון שבגדר של מקום פטור מבואר **ברש"י** בדף ט'. (ד"ה ובלבד שלא יחליפו) שהוא בטל להכא ולהכא, ממילא זה נחשב כאילו זה כבר בחצר למטה וממילא אין כאן התנתקות מהבית הקודם [והנה היה אפש"ל שאין איסור ללא עקירה מרשות האחרת והנחה (דהיינו שהגם שסיבת האיסור היא משום דחשיב כאילו הוא בבית ראובן, אבל כל האיסור הוא עד כמה שלמעשה יש כאן עקירה מרשות אחת והנחה ברשות אחרת, ומשו"ה אם זה במקו"פ שרי). אמנם בפשוטו ודאי אינו כן וכדהוכיח **החזו"א** (סימן ק"ג סקי"ט) מהגמ' בדף פ"ט.].

והנה עיין **רמ"א** (סימן שנ"ה ס"א) שכתב ששתי ספינות אפילו אם מעביר בגובה למעלה מי"ט מהמים צריך עירובי חצרות. ועיין **מג"א** (סקי"א) שכתב שלמ"ד שמחליפים ברשויות דרבנן מותר, גם כאן מותר שהרי הוא מעביר דרך מקום פטור. ועיין **בה"ל** (בד"ה וצריכים) שהביא לחלוק על זה בשם **הגר"א** שהרי זה לא נח במקום פטור. והביא עוד **מהנהר שלום** שחלק על עיקר דברי המג"א, שלגבי איסור חצרות לא עוזר מה שזה דרך מקום פטור. ועיין **חזו"א** (סימן ק"ג סק"כ) שתמה על דבריו מהסוגיא בדף ע"ו: שמפורש שמותר דרך מקום פטור. והנה יסוד טענת הנהר שלום היא כטענת האהעו"ז, דכאן שיסוד האיסור הוא מצד שזה מתייחס להוצאה מהרשות הראשונה מה ההבדל שזה במקום פטור. וראיתי לפי"ז לבאר דאם התשובה על קושיית האבן העזר היא משום שמקו"פ זה בטל להכא ולהכא וכנ"ל, א"כ יתכן שזה רק במקום פחות מד"ט, אבל בדין למעלה מעשרה אין שום סיבה שזה מתבטל לשניהם אלא זה רק סברא שמזה אין איסור טלטול, וכאן חוזרת טענת האבן העוזר למקומה, וא"ש ד' הנה"ש.

### בהא דאסור להוציא כלי בית מחצר לקרפף דחד גברא

ו] והנה מבואר בפוסקים שבכלי ששבת בבית אסור להוציא לקרפף אפילו דחד גברא. ומבואר **במ"ב** (סימן שנ"ח סקפ"ג) שה"ה אסור להוציאו מחצר לקרפף דחד גברא. והנה לכאורה בשלמא אם יסוד הדין הוא שכל הוצאה לרשות אחרת זה כהתנתקות מרשות שבה זה שבת, א"כ כאן שאסור מבית לקרפף ה"ה אם זה בחצר זה כמו שמוציא מבית לקרפף. אמנם אם נימא שהגדר הוא שהחצרות חלוקות לגבי כלי בית, א"כ כאן הרי זה של אותו אדם ואין סיבת איסור. אמנם יש לבאר בפשיטות, שלראשונים שכאן התחדש ששינוי רשות זה סיבה לאיסור, א"כ גם חצר וקרפף של אותו אדם זה מוגדר כשינוי רשות כי כל אחד מהם עומד לשימוש אחר, וכדחזינן דלרבנן אסור להוציא מחצר לקרפף אפילו דחד גברא, ולכן גם לר"ש דפליג אבל ביחס לכלי בית הוי שינוי רשות, ופשוט.

## בדין טלטול כלי ששבת בחצר לבית המעורב עם החצר והמסתעף

### בהא דמבואר בראשונים שכלים ששבתו בחצר ראובן והגיעו לחצר שמעון אסור להכניסם לביתו

ז] והנה עיין **תוס'** בדף צ"ט: (ד"ה לא) **וברשב"א ובריטב"א** שם שכתבו שכלי ששבת בחצר ראובן והגיע לחצר שמעון שעירב עם ביתו, אסור להכניסו לביתו [והנה עיקר הדבר מבואר בגמ' צ"ב. שכלים ששבתו בראש הכותל אסור להביאם לבית. אמנם שם יתכן שזה דוקא בפעם אחת אבל לא בנח באמצע בחצר המעורבת עם הבית]. וצ"ב הטעם, הרי מדובר שהחצר מעורבת עם הבית וזה של אותו אדם ולמה שיאסר.

והנה אם נימא שיסוד הדין של כלי בית שאסור להוציאם מחצר לחצר זה מצד שתמיד זה נחשב שמקומו בבית וכל העברה לרשות אחרת זה נחשב כמוציאו ממקומו הראשון לרשות אחרת, א"כ יתכן שגם כאן זה כך שהכלי נחשב שהוא נמצא בחצר, וממילא אסור להכניסו לבית של מישהו אחר. אמנם אם נימא שהגדר הוא שביחס לכלי בית כל חצר זה רשות לעצמו, א"כ כאן לכאורה לא שייך לדון שבית שמעון זה רשות אחרת מחצרו. ואולי באמת היה לראשונים מקור לחידוש זה ובאמת יש כאן שני גדרים. ובדוחק יש לומר שביחס לכלי חצר של ראובן הבית של שמעון הוא רשות אחרת מהחצר של שמעון, כיון שהחצר של שמעון היא הרי אותו רשות ביחס לחצר ראובן (ואילו הבית של ראובן אינו אותו רשות עם החצר של שמעון). אמנם בלשון **תוס'** צ"א. (ד"ה ושמואל) משמע שלמדו דבר זה מהדין של כלי בית שאסור להוציאם מחצר לחצר[[1]](#footnote-1), וכן הוא בלשון **הרשב"א** גיטין ע"ט:, וכן משמע ממה שהראשונים כתבו דבר זה כדבר פשוט ומשמע שלמדוהו מדין המשנה, ולכאורה ממה שנקטו שזה דמיון מוכרח שיסוד הדין הוא כהבנה הראשונה.

### ספיקו של הגאו"י בכלים ששבתו בבית ראובן והגיעו לחצר שמעון האם מותר להכניסם לביתו

ח] והנה יש לדון עוד בכלי ששבת בבית ראובן ויצא לחצר שמעון המעורבת עם הבית כגון בכומתא וסודרא, האם מותר להכניס את זה לבית. ועיין **גאו"י** (ריש פרקין ד"ה פשיטא) שהסתפק בזה. והמגיה שם הביא דמשמעות **הבית מאיר** (סוף סימן שמ"ט) שמותר. ויסוד הספק הוא האם ביחס לראובן דנים את בית שמעון וחצרו כרשות אחת ואין כאן עוד הוצאה, או שדנים את ביתו וחצרו כרשות נפרדת וביחס לאדם אחר יש כאן עוד הוצאה.

והנה זה מפורש בראשונים שכלי ששבת בחצר ראובן והגיע לחצר שמעון המעורבת עם הבית שאסור להכניסו לבית וכנ"ל. אמנם שם אפשר לבאר שכיון שכל החצרות רשות אחת ממילא בזה שמכניס לבית זה מגדיר שמכניס מהחצר הראשונה לבית, וכאן הנידון במקום שזה כלי בית וממילא זה כבר התנתק ממקום קביעותו. ועיין **בשעה"צ** (סימן שע"ב סקכ"ה) שכתב שבית שבין שתי חצרות ועירב עם כל חצר בנפרד, שגם כלי בית שהגיעו לבית האמצעי אסור להוציאם לחצר החיצונה, ואפילו שהבית האמצעי והחצר הם רשות אחת אבל כיון שזה אגוד עדיין עם מקום שביתתו ממילא זה נחשב שמביאו למקום שהוא מחוץ למקום שביתתו וז"ב.

והנה כלי ששבת בחצר ראובן והגיע לבית שמעון, בפשוטו כה"ג ודאי אפשר להוציאו לחצר שמעון. ויש לדון האם ביצא עכשיו לחצר שמעון אפשר לחזור ולהכניסו לבית. ובפשוטו זה תלוי בהנ"ל, שאם דנים שהבית והחצר זה כרשות נפרדת ביחס לראובן (כמו הצד של הגאון יעקב שגם בכלים ששבתו בבית ראובן אסור להכניסם מחצר שמעון לבית שמעון) זה אסור, אבל אם כל האיסור הוא כי זה גמר ההוצאה מרשות ראובן (והיינו כהצד בגאון יעקב שלעולם הבית והחצר של שמעון נחשבים כרשות אחת, ומה שבכלים ששבתו בחצר של ראובן אסור להכניסם מחצר של שמעון לביתו, היינו משום שבזה הוא מוציאם כעת ממקום שביתתם), א"כ כאן שזה כבר היה בבית וזה התנתק מבית ראובן אין סיבה לאסור. ולא מסתבר שכיון שזה כלי חצר ברגע שזה הגיע לחצר זה כאילו נמצא בחצר ראובן. וצ"ע בזה.

והנה לכאורה כל מה ששייך לדון לאסור בזה היינו רק מכח הסברא שזה כהוצאה מבית ראובן (כהצד הראשון ביסוד הדין של כלי בית), אבל אם נבוא לאסור מצד חצר שמעון לביתו (כהבנת האו"ש) לא שייך בזה איסור. אמנם יתכן שדנים שכיון שזה נמצא בחצר שהיא אחד עם כל החצרות, ממילא הרי זה כמוציא מחצר ראובן לבית שמעון וכמו בשבת בחצר ראובן. וצ"ע.

ובפשוטו מצאנו בעיקר הספק של הגאו"י דברים מפורשים **ברמב"ם** בפיה"מ (בפרק חלון) **ובעבודת הקודש** (ש"ג פ"ט הלכה רס"ב) שכתבו שאם יש כותל בין שתי חצרות שאין בו ד"ט, שאם מחליפין במקום פטור, אז כלי בית שהגיעו לראש הכותל של חצר א' אפשר להכניסם לבית שבחצר ב', דהיינו שכיון שראש הכותל בטל לחצירם ממילא יכולים להכניס כבר לבית. ומבואר שכלי בית של ראובן שהגיעו לחצר שמעון שמעורבת עם הבית מותר להכניסה לבית. ואין שום סברא לומר שכיון שזה עבר במקום פטור זה אחרת.

## בדין קליטת גשמים בשבת

### בדברי התוס' והראשונים בדף צ"ט: [מבואר שיש ב' דינים בחצירות]

ט] עיין **תוס'** בדף צ"ט: (בד"ה לא יעמוד) שהביאו את גירסת **רש"י** דמבואר שאסור לאדם לקלוט מים מגג חברו, אבל אם המים הגיעו לגגו וקולט שם מותר. ועיין תוס' שביארו שמה שאסור לקחת המים מגג לחברו, לרבנן זה מצד שאסור מגג לגג, ולר"מ זה מצד שאחד יותר גבוה מחברו, ולר"ש אין לאסור אלא אם מכניסם לבית. ומבואר שגשמים אלו אם מגיעים לגגו ומשם מכניסם לביתו אין בזה איסור. וכתבו התוס' שזה מצד שזה לא קנה שביתה בגג חברו [ועיין **רשב"א וריטב"א** שכתבו שזה דוחק שמדובר שזה לא קנה שביתה בגג חברו, אבל בעיקר הדין הסכימו עמהם]. והקשו מהגמ' בגיטין ע"ט: דמבואר שלא יקלוט אדם מי גשמים מגגו של חברו והכוונה להביאם לביתו, ומשמע שמדובר שקולט מגגו, והרי בגמ' בעירובין מבואר שמותר. ותירצו דבגמ' בגיטין מדובר שזה קנה שביתה בגג של חברו.

ומבואר כאן בתוס' שיש שני איסורים בדין חצרות: א. גם דבר שלא קנה שביתה בגג ולכן אם הוא היה מגיע לגגו אין איסור להכניס לביתו, אבל כל שלוקחו מהגג ומביאו לביתו זה אסור. ב. שאם זה קנה שביתה בגג חברו בזה אפילו אם זה יגיע לגגו שמעורב עם ביתו אסור לקחת משם לביתו. ולכאורה ביאור הדבר שבחצרות התחדש שדבר שקנה שביתה דנים תמיד שהוא שייך למקום שקנה שביתה, אבל ודאי שיסוד האיסור הוא שבית וחצר זה שתי רשויות ואסור להכניס מאחד לשני גם ללא שזה קנה שביתה, ולכן במביא מהגג לבית אסור שיש כאן הוצאה מרשות לרשות. אמנם בקנה שביתה בזה התחדש שזה שייך לרשות הקודמת, ולכן גם אם זה הגיע לחצרו אסור להכניס משם לבית, כיון שזה שייך לחצר הקודמת וזה נחשב שמכניס מהחצר הקודמת לבית. [אמנם בעבודת הקודש ש"ג פ"ו הקע"ח משמע שאין כזה איסור והגאו"י צ"ט: בד"ה הא דחק בדבריו]

ועיין **תוס'** שם שכתבו בשם **מהר"י** להעמיד את הגמ' בגיטין שלא מדובר בקולט מגגו שלו וצריך להגיע שזה קנה שביתה אצל חברו, אלא מדובר שקולט מגג חברו ובזה אסור שזה כמו קולט מגג חברו שמבואר בגמ' שאסור גם ללא שקנה שביתה. ובפשוטו כן היא שיטת **תוס'** בסוגיין צ"א. שהעמידו את הגמ' בגיטין בקולט מגג חברו, ולכן אסור להכניס לביתו אבל אם זה יגיע לגגו מותר להביא לביתו.

והנה מבואר בלשון **תוס'** בדף צ"א. **וברשב"א** בגיטין ע"ט: שכתבו שכמו שכלי ששבת בבית אסור להוציא לגג ולחצר שלא עירבו, כך כלי שבגג אסור להביאו לבית. והנה אצלינו הכוונה במקרה שזה לא קנה שביתה שעל זה תוס' מדברים, רק כתבו שכמו שיש איסור הוצאה מבית לחצר כך יש איסור מחצר לבית. והלשון שביתה שכתבו הוא מצד שכך מדובר במשנה. וכן הוא **באו"ז** (סימן קצ"ח תחילת פ' כל גגות) שהוסיף כך כלים ששבתו בגג אסור להביאם לבית, וז"ב. [אמנם צ"ב מה צריך להביא ראיה ממשנתינו הרי זה הדין של עירוב חצרות שללא עירוב אסור להכניס מהבית לחצר ומהחצר לבית ואם מצד שכאן זה מגגו לביתו אבל כיון שמביא ישר מחצר חברו הרי זה בכלל הבית לחצר וצ"ע]

והנה הקשו **תוס'** בסוגיין דמה שמואל חידש, דפשיטא שאסור להביא מגג חברו לביתו. ותירצו שהחידוש הוא שאפילו שקולט מהאויר וזה לא נח בגג. וכן הוא **ברשב"א** בגיטין. והנה צ"ע לתוס' לקמן שנקטו שמדובר שזה נח בגג דא"כ הדרא קושיא לדוכתא. אמנם יש מקום לומר שזה עצמו חידוש שכלי חצר שהגיע לחצר המעורבת עם הבית שאסור להכניס לבית. ויש שתי סברות לומר שזה מותר: א. שכיון שהבית והחצר מעורבת אין כאן עוד הוצאה. ב. שהיה מקום לומר שכל האיסור בכלי בית שביחס לכלי בית כל חצר זה רשות לעצמו, אבל לא מצאנו שלגבי כלי חצר הבית והחצר זה שתי רשויות וכמו שהארכנו לעיל (אות ז').

### מבואר בראשונים שקניין שביתה חל רק בכניסת השבת

י] והנה תוס' בדף צ"ט: כתבו שהגמ' שם מדובר שזה לא קנה שביתה. וצ"ב מהו האופן שזה לא קנה שביתה. ובפשוטו הביאור כמבואר **ברשב"א ובריטב"א** בדף צ"ט: וכן הוא **בתור"פ** כ"ג: שקנין שביתה חל רק בכניסת השבת, וכל שהגשמים לא היו בכניסת השבת אין כאן קנין שביתה. וכן המשמעות הפשוטה בתוס'. אמנם הדבר מאוד דחוק להעמיד את הגמ' בגיטין שמדובר במי גשמים שקנו שביתה קודם שבת, שא"כ איך הם חיכו עד עכשיו לרדת לגגו של חברו [והראשונים בדף צ"ט: דיברו על המשנה שלא כתוב מי גשמים, אבל קליטת מי גשמים ודאי משמע בירידתם]. והיה מקום לבאר בתוס' שכוונתם שאם זה נח בגג או אפילו זחל על הגג זה נחשב שקנה שביתה, אבל אם זה באויר כה"ג זה לא קונה שביתה.

### בדברי הראשונים שיש רבותא במה שזה לא נח עדיין בגג חבירו

יא] והנה תוס' בסוגין כתבו שהחידוש בגמ' בגיטין שאפילו שהוא קולט מהאויר אפ"ה זה אסור. וצ"ב מה החידוש, הרי בפשוטו נקטו כתוס' לקמן שמדובר שזה לא קונה שביתה ואפ"ה אסור, וביחס לאיסור זה מה ההבדל אם זה נח או לא. והנה אם נימא שאם זה נח זה קונה שביתה א"ש, שכוונתם שזה עצמו החידוש שגם ללא קנין שביתה אפ"ה זה אסור.

ועיין **תוס"ר** שכתב שמדובר שזה עבר תוך ג' סמוך לקרקע ורק בכה"ג אסור. וצ"ב דעד כמה שהאיסור הוא גם ללא קנין שביתה למה צריך תוך ג' סמוך לקרקע. ויתכן שנקט שבאמת צריך קנין שביתה ורק לכן זה אסור. אלא שצ"ב דא"כ למה מגגו מותר כמבואר בתוס' לקמן. ויש לדחוק ששם מדובר שזה לא נח בגג (וזה לא קנה שביתה). אמנם מסתבר יותר שנקט שלעולם יש איסור גם ללא קניין שביתה, אלא שגם באיסור ללא קנין שביתה הכוונה שזה לא שביתה תמידית, אבל צריך שתהיה שביתה ביחס למעשה ההוצאה שחידשו תוס' לאסור, וזהו שכתב שצריך שזה יהיה בתוך ג' לקרקע. וכן הוא בלשון **הריטב"א** שאסור מהאויר שזה כאילו נח בקרקע. ולפי"ז א"ש בפשיטות הרבותא שכתבו התוס' שאע"ג שזה לא נח זה אסור. [ועיקר הסברא שיש מושג שזה קונה שביתה ביחס למעשה הוצאה הנ"ל, כן מבואר **בחזו"א** (סימן ק"ד סקכ"ה בסופו) שחידש שגם כלי בית של ראובן שיצא לחצר שמעון ונכנס לחצר ראובן שאסור להכניסו לבית ראובן כי זה כלי חצר שמעון. אמנם הוא מחודש מאוד דיש שני דיני שביתה].

### בחזו"א ביאר בדין דמי גשמים שחל שביתה באמצע השבת

יב] והנה **החזו"א** (סימן ק"ד סקכ"ה) הביא את **הבית מאיר** (סימן שמ"ט ס"ה) שאם אדם לבוש בבגדים הם לא קונים שביתה במצב זה כיון שהם טפלים לגופו. וכתב החזו"א שאם הורידם עכשיו זה קונה שביתה, והוכיח מהא דמבואר בגמ' בגיטין שלא יקלוט מי גשמים בגגו של חברו, וביארו התוס' שהכונה להוליך לביתו, ומבואר שגם בשבת זה קונה שביתה. דהיינו שנקט החזו"א שכיון שמכניס מחצרו לביתו אין לאסור אלא מצד שזה קנה שביתה [דהיינו שזה ודאי להכניס מחצר חברו ישר לביתו זה אסור גם ללא שביתה, אמנם כאן שזה דרך חצר חברו נקט שללא שביתה אין סיבה לאסור]. והנה צ"ב שהרי בגמ' צ"ט: מבואר שיש חילוק בין אם קולט מגגו או מגג חברו, ומשמע שמדובר באותו מצב שזה מגיע מגג חברו לגגו. וצ"ל ששם הגמ' היא לא לר"ש אלא לרבנן, ומדובר שזה לא נח וזה לא קנה שביתה. אמנם בתוס' שם ובכל הראשונים מפורש שגם לר"ש אסור להכניס לבית באותו מקרה שלא קנה שביתה, ובהכרח דלא כחזו"א ושיש בזה איסור ללא קנין שביתה.

והנה בעיקר הנידון האם יש קנים שביתה באמצע שבת שהבאנו שבחזו"א מבואר שקונה שביתה, כן הוא גם **בבית מאיר** (שם) שדן שבגדים לא קונים שביתה וכתב 'בלא פשיטה בינתיים' ומבואר שדוקא אם לא פשטם לאחר בין השמשות. וכן עיין **מג"א** (סימן שע"ו סק"ט) **ובתו"ש** (סימן שנ"ה סקי"ח) **וברעק"א** (שם) שדנו על הצואה שיוצאת מגוף האדם שיש לזה דין כלים ששבתו בבית, ומשמע שזה גם בסוף השבת ולא רק בצואה שהיתה בגוף האדם בתחילת שבת.

### בלוקח מגג חבירו [ללא שביתה] ומניח בגגו האם יכול להעביר אח"כ לביתו

יג] והנה בהא דמבואר בתוס' ובראשונים שאסור לעקור מגג חברו אפילו שזה לא קנה שביתה ולהביא לחצרו, יש לדון באופן שאותו בן אדם יניח בגגו ואחרי זה יביא לביתו האם זה מותר. ולכאורה זה תלוי במחלוקת האם מחליפין ברשויות דרבנן [עיין **שו"ע** (סימן שמ"ו ס"א) **וברמ"א** (סימן שנ"ה ס"ג) **ובמ"ב** (סימן שע"ב סקמ"ט)]. ואם זה בשני בני אדם זה תלוי בדין של מחליפין בשני בני אדם שנחלקו בזה האחרונים [עיין **בית מאיר** (סימן שמ"ט ס"ה) **ובחזו"א** (סימן ק"ד סק"ה)]. **ובגר"ז** (סימן שע"ב ס"א) נקט שכאן זה מותר ע"ש, אפילו שהחמיר בסימן שמ"ו שאסור להחליף ברשויות דרבנן.

והנה יש לעיין בגמ' בגיטין שתוס' העמידו בקולט גשמים, הרי מדובר באדם שעומד בגגו וא"כ יש כאן הנחת גופו ואחרי זה שהולך לביתו זה עקירה. אמנם עיין **תוס'** צ"ח. (ד"ה האמר) שנקטו שכה"ג זה לא נחשב הנחה. ויתכן שאפילו אם זה הנחה, אבל לגבי ההיתר של מחליפין ברשויות דרבנן זה ודאי לא שייך כאן דרואים הכל כדבר אחד, וז"ב. [אמנם הגר"ז שע"ב ס"א נקט להיתר ויתכן שכל הדין שאסור מחליפין ברשויות דרבנן זה במקום פטור שזה בטל להכא ולהכא וצ"ע]

### להאוסרים להחליף ברשויות דרבנן מה נפק"מ בדין של כלים ששבתו בבית

יד] והנה הגמ' בדף צ"א. שואלת בדברי ר"ש שאומר שכלי בתים אסור מחצר לחצר, שבהכרח מדובר בעירבו, דאל"כ איך זה הגיע לשם. ומבואר בגמ' שמה שאסור להוציא לחצר אחרת היינו רק כי זה שבת בבית. וצ"ע דאם אין מחליפין ברשויות דרבנן, א"כ גם ללא שביתה זה אסור כיון שיש כאן מעשה הוצאה מהבית לחצר חבירו. ובספר **חכמת הלב** (פ"א דין ח' ובעמק החכמה סימן ל"ב) הוכיח מכאן שבשני בני אדם אין איסור לגבי האיסור של סוגיין. ואין זה ראיה כלל, דודאי שאם הניח לא על מנת להמשיך ולטלטל למקום אחר אין זה בכלל מחליפין ברשויות דרבנן, שרק אם עושה הנחה על דעת שימשיכו לטלטל למקום האחר נאמר דין זה.

### נפק"מ מצויות ע"פ הנ"ל

טו] והנה יש נפק"מ גדולה בכל זה בחצר המעורבת עם הבית והרחוב לא מעורב עם הבית והעגלה שבתה בבין השמשות בחצר ונכנסה לבית, דאם מוציא ישר מהבית לרחוב ודאי זה אסור. ואם מניח בחדר מדרגות בפשוטו זה תלוי בנידון האם מחליפין ברשויות דרבנן. ואם זה דרך שני בני אדם זה תלוי בהנ"ל. אמנם זה ודאי שאם הוציא לחדר מדרגות שלא על דעת להוציא לרחוב ואחרי זה מישהו רוצה להוציא לרחוב אין בזה איסור [והאריך בזה בספר **חכמת הלב** (שם)].

טז] וכן דנו בדודי המים שנמצאים על הגג שלכאורה זה כלים ששבתו בחצר [ומסתבר שזה לא קרפף מצד שקי"ל כרב, וזה גם אצלינו שאין שום שימוש בגג **וכהריא"ז** עיין בסוגיא שם], ואם לא עירבו כל הבנין א"כ בהגיע לחדר שאין בו דע"ד אסור להכניס משם לבית לשיטות שזה כחצר, **ולחזו"א** (סימן צ' סקמ"א) שמקום שלא אוכלים זה חצר אסור להכניס משם לחדר שאוכלים שם, וצ"ע בכל זה [והאריך בזה הגר"מ בויאר שליט"א בקובץ דברי סופרים ח"ג (עמ' כ"ו-מ"ו)].

יש לעיין בכלי שבתחילת בין השמשות היה בבית ובסופו הוא בחצר האם יש בזה ספק דרבנן להקל שזה כלי חצר דמאידך יש בזה חומרא שאם זה יגיע לחצר שמעון שמעורב אם ביתו שאם זה כלי חצר יהיה אסור להכניס לבית ואם זה כלי בית לגאו"י לעיל יהיהי מותר וכיון שיש בזה צד קולא וחומרא בזה לא שייך להקל מדין ספק בין השמשות בעירוב ועיין חכמת הלב פ"א הערה נ"א

1. א"ה: לפי"מ שיבואר להלן (אות ט') אין כוונת התוס' שם לדין שביתה אלא לדין שאסור להכניס מחצר חבירו לביתו, ולפי"ז לא קשה. [↑](#footnote-ref-1)