פרק ה
קטגוריות: ש_ס / ז מעשרות / מעשרות עניינים - הרב מאיר קאופמן

בס"ד כ"ח חשון ס"ח

פרק ה

**משנה א**

א]לקט לשלוח לחבירו פטור צ"ב מה החידוש והיה מקום לומר שיכול לשלוח לחבירו ללא לעשר כי חברו גם יזרע את זה וישתמש קודם גמר מלאכה אמנם זה אינו דהרי מבואר בירושלמי דגם לראב"י שזה מתחייב בכל אופן מותר לשלוח לא מעושר ואולי הירושלמי אומר את הדרך אבל באמת זה לא בסדר ולא משמע כך וצ"ל שהיה מקום לומר שכה"ג שהוא עצמו לא יזרע את זה דנים שזה כמו לאחר גמר מלאכה קמ"ל שלא ולכן העמידו הראשונים בשתילים דאל"כ אין בזה חידוש

והרמב"ם גרס לקח וכו' וביאר שיש כאן חידוש שאפילו שמקח קובע מקח לא לצורכו אלא לשלוח למי שהוא אחר זה לא מחייב ולשאר הראשונים אין שום מקור לכזה חידוש

ב]מבואר במשנה שמקח במחובר לא קובע והירושלמי מעמיד את זה כר"מ ומבואר שאם לא קבע בשעתו לא קובע לעולם עיין לעיל פ"ב מ"ה ועיין חזו"א שהקשה הרי לר"מ חצר קובעת קודם גמר מלאכה א"כ למה השתילים לא נתחיבו ובר"ש ביאר אפילו ראו פני הבית וביאר החזו"א שכאן שזה לא עומד לשימוש הבית אין שום מעלה למה שזה בבית

ובר"ש כתב שלו עצמו זה טובל ומשמע אפילו שהכניס את הכל וצ"ב למה זה לא כמו קודם גמר מלאכה וצ"ל ששתילים שזה לא כפשטות שימוש הדבר זה מתחלק וצ"ע ואולי זה רק לר"מ שחצר קובע קודם גמר מלאכה וכאן לא שייך את סברת החזו"א הנ"ל וצ"ע

**משנה ב**

א]מבואר במשנה שאם עוקר לזרע חייב ועיין ר"ש לחד מאן דאמר שבמקרה שאחרי זה יהיה מעשר אחר ממה שיגדל לא צריך להפריש ומבואר שמעיקר הדין זה קודם גמר מלאכה וצ"ב כיון שזה כבר עומד לשימושו למה זה נחשב קודם גמר מלאכה

ובעיקר הדין שמבואר כיון שזה עובר משנה לשנה בר"ש משמע שזה לא מדין ביטול אלא שמעיקר הדין דינו משתנה אמנם בגר"א על הירושלמי מבואר שזה מדין ביטול ועיין חזו"א

**משנה ג**

ב]מבואר במשנה ולא בשביעית עיין חזו"א שכיון שאסור ללקוט כבר קודם עונת המעשרות כי זה מפסיד ויש בזה קדו"ש אמנם בר"מ כאן בפירושו מפורש שכוונת המשנה כפשוטו ולכאורא מבואר שאין לזה עדיין קדו"ש ועיין סימן א שהארכנו שלכאורא יש לזה כבר קדו"ש מזמן שאסור בלקיטה וכן הוא בריבמ"ץ שם

והנה עיקר ההיתר פה קודם שיגיע לעונת המעשרות צ"ב הרי כיון שיעשה עבירה מה זה משנה ועיין שביעית שהארכנו בזה וצ"ב ויתכן שכל שזה לא עומד ללקיטה שזה עונת המעשרות זהו הקובע לעניין לפני עור וצ"ע

**משנה ג-ד**

**באיסור למכור טבל לחבר קודם גמ"מ**

א]במשנה ג מבואר שאין איסור למכור אלא למי שחשוד ומבואר שלחבר מותר ועיין חזו"א דמאי סימן ז סקכ"ג שנסתפק האם קודם גמר מלאכה מותר למכור טבל לחבר או אסור וע"ש שהכריע לאיסור וכן הוא באו"ש פ"ה מתרומות ובפשוטו הוא גמ' מפורשת בביצה ל"ה: דהלוקח קודם גמר מלאכה אוכל ארעי ומעשר דמאי ומבואר שרוב ע"ה מעשרים בזה וזה רק עד כמה שחייבים דלא מסתבר שהם מעשרים מה שלא חייבים אמנם כל זה אם זה זמן שמותר לעשר אבל בזיתים שעומדים ליין או תבואה קודם מירוח שאסור לעשר כה"ג וודאי מותר למכור לחבר וכמדויק בדמאי פ"ו מ"ו וכן הוא מפורש בשלנ"ל קידושין מ"א: [וצ"ע מהר"מ פ"ו הי"ד דבפשוטו זה גם לחבר אמנם החזו"א העמיד מטעם אחר רק לע"ה] וע"ש מה שכתבנו והנה צ"ע במשנה של המוכר זגיו ותבנו שאסור לע"ה ומשמע שלחבר מותר ויתכן שכאן יש איסור להפריש אמנם בפשוטו זה אינו וכדחזינן מתרומה שמותר והטעם עיין מה שכתבנו פ"א דתרומות מ"י בשם האו"ש ועיין חזו"א דמאי סי' י"ב סקי"ח שכאן שזה עדין דבר שלא בעולם מותר למכור לו

**משנה ו**

א]עיין גמ' בב"ב פ"ז ומבואר שם שר' יהודה וודאי דיבר אפילו במצא כדי מידתו ורבנן מודים רק בנתן שלש ומצא ארבע שזה שיעור מזיגה והנה הכוונה שרק אם יצא בשיעור שיש לזה שם יין זה חייב במעשר וצ"ע הטעם הרי כל שיש טעם זה צריך להיות אסור ועיין סוגיא דמתמד שהארכנו ונאמרו בזה כמה דעות בראשונים א. תוס' ס"ל שזה סברא מיוחדת ביין שכל שאין שיעור מזיגה או אחד מששה חשיב שזה קיואה בעלמא ואין כאן נותן טעם

ב. והעליות דרבינו יונה ביאר שזה קולא מיוחדת בדמאי שצריך דוקא תורת יין

ג.התורי"ד ביאר שאפילו שזה יין שכבר היה טבל אבל ברגע שזה נהיה שמרים שלא עומד לאכילה ממילא פוקע מזה תורת טבל ורק אם יוצא כשיעור יין יש לזה תורת טבל וצ"ע איך פתאום זה נהיה טבל

ד.הרמב"ן ביאר שמדובר שעישרו לאחר שזה היה שמרים ומה שבלוע מעולם לא היה יין ובפשוטו כוונתו שזה כמו קודם גמר מלאכה דמבואר שם שאפשר להפריש על זה

ב]עיין סוגיא דחולין דלחד מאן דאמר נחלקו רק בהחמיץ אבל בלא החמיץ לכו"ע לא צריך לעשר ולחד מאן דאמר ר' יהודה דיבר אפילו בלא החמיץ ודעת תוס' שלפ"ז לרבנן בהחמיץ הם מודים וכך דעת הר"מ ועוד ראשונים אמנם הרמב"ן ביאר שרבנן חולקים גם בהחמיץ ועיין רמב"ם שחילק שהביא דין החמיץ רק לעניין לקנות במעשר שני ולפסול המקוה שזה מי פירות ולא פוסל המקווה אבל לעניין מעשר וברכה אין מעלה של החמיץ וצ"ע מהגמ' ובעיקר הדבר עיין השלמה שזה כמו שכר יין אם החמיץ אבל זה לא יין

**משנה ח**

א]מבואר במשנה שזרעוני גינה שאינם נאכלים נלקחין מכל אדם בשביעית והכונה שאין בזה איסור ספיחים וקדושת שביעית אמנם עיין ר"ש ורא"ש ומקורם בירושלמי שנקטו שאפילו מחשוד מותר וצ"ע הטעם הרי מבואר בגמ' בכורות שגם פשתן שאין קדושת שביעית אסור לקנות ממנו כי מסיעים לו בעבירה וצ"ל שכאן שאין הדרך לזרוע כלל לא גזרו אמנם ברמב"ם מבואר שכל ההיתר רק לע"ה ומצד שאין כאן מסירת דמים אבל מחשוד אסור ועיין מה שכתבנו שביעית סימן כ"ד סק"ג בביאור הירושלמי ומשנתינו