פירש בתוך הכלי
קטגוריות: ש_ס / מא חולין / חולין - הרב וורצל / אלו טריפות / תולעים

חולין סז. פירש בכלי

**א. פירש בכלי-**

בשו"ע פד-ה נמצאו תולעים בקמח אסורים שמא פירשו לארץ.

[אמנם באינו ידוע אם יש תולעים הרי יש להתיר המאכל בדיעבד משום ס"ס כש"כ השו"ע פד-ט בתשובת הרשב"א, בינ"א-לד].

בש"ך כתב דלאו דוקא נקט השו"ע פירשו לארץ וה"ה אם פירשו לכלי אסורים, ולא דמי למשקין שגם אם פירשו התולעים מהמשקה לדופני הכלי מותרים.

ביאור הדבר כתב הש"ך דדוקא דבר של משקה נתרבה מכל אשר במים, משא"כ בדבר שאינו של משקה, והביא כן מהגש"ד עיי"ש שהביא דעת הריב"ם שהתיר תולעים בקמח וחלק עליו מה"ט.

ובפר"ח סקי"ז חולק על הש"ך והצדיק שיטת הריב"ם, ותו"ד שאין חילוק בין שרץ המים לשרץ הארץ בזה דאין ריבוי מיוחד לשרץ המים להתיר גם בפירשו דאיכא לאוקמי קרא בידוע שלא פירשו, אלא דמסברא אמרו חז"ל דהיינו רביתיה ולא חשיב פירשו, כמבואר בלשון הגמ' סז. להדיא [ובשו"ת הב"ח החד'-כג כתב כהפר"ח והוכיח מתולעים שפירשו על גג הדג שמותרים משום היינו רביתיה וכתב דילפינן ליה משרץ המים להתיר כל דהיינו רביתיה].

ודעת הש"ך עי' בכו"פ הוסיף ביאור דשאני שרץ הארץ שאין בו היתר משום רביתיה רק שלא אסרה תורה אלא השורץ על הארץ א"כ מה לי דהיינו רביתיה משא"כ בשרץ המים יש היתר של רביתיה, ועי' בבינ"א-לד הוסיף להצדיק דעת הש"ך שהרי גם ברוחש על הארץ היינו רביתיה, ומ"מ אסרתו תורה וע"כ אין בו היתר רביתיה כלל.

**ב. דעת הפר"ח-**

ועכ"פ לפי"ד פסק הפר"ח דאף בתולעים שבקמח יש להתיר אם פירשו לכלי דהיינו רביתיה, ומסיק להקל בזה בהפמ"ר[[1]](#footnote-2).

ואמנם כתב הפר"ח דיש מהראשונים שהתירו בכל דבר מוצק [ולמד כן מהרוקח שהובא בט"ז, אבל בבינ"א כתב שט"ס הוא ברוקח] אבל הוא אינו מתיר אלא בקמח שהוא ג"כ סמיך כמו מים והיינו רביתייהו.

והוא מבואר כנראה להדיא בשו"ע פד-ח ששרצים שבפירות חוששין שיפרשו לדופני הקדירה, ושם בהגר"א ציין לד' השו"ע גבי קמח שאסר.

ולכאו' כוונת הפר"ח דס"ל לעיקר דאף בשרץ הארץ יש היתר, אלא דמ"מ בדבר מוצק אסר מטעם אחר דשאני משקין שדרך התולעים לצאת וליכנס אליהם אמרינן היינו רביתיה, משא"כ בדבר מוצק דרכם שאם נכנסו אין יוצאין שלא לצאת ולאו היינו רביתיה ולכך לא התיר אלא בקמח.

אבל בחזו"א יד-ד באר באופ"א ותו"ד דבדבר מוצק כו"ע לא פליגי שאין בו היתר של פירשו לכלי, מטעם שאין הכלי מצטרף להמאכל שהרי אי"צ לאחסן את המאכל בכלי דוקא, א"כ במה שפירשו כללי לא חשיב רביתיה, משא"כ בדבר משקה הכלי בטל למאכל ואם פירשו היינו רביתיה וחשיב כנמצאו בתוך המאכל.

**ג. פירש בתוך הקמח-**

בבינ"א הוסיף דאף אם לא פירשו חוץ לקמח רק רוחשים בתוך הקמח ג"כ יש לאסור, ומטעם שכל קורט של קמח נידון בפנ"ע והוי כפירש מפרי לפרי [עיי"ש דלפי הגהתו ברוקח מבואר כן להדיא], וכ"ד הפר"ת פד-יב.

אמנם דעת הצ"צ-כ וערוה"ש פד-מה שכל הקמח נידון כדבר אחד ולא חשיב כפירש מפרי לפרי, ועי' בדרכ"ת פד-כט [ולכאו' לדעת הפר"ח שהתיר בפירשו לדופני הכלי לא אכפ"ל גם אם הקמח ייחשב ככמה פירות דכל שהוא בתוך הכלי לא חשיב פירש].

עוד השיג בערוה"ש על הבינ"א דאף אם כל קמח נידון בפנ"ע לא חשיב פירש דדוקא תולעת הגדילה תוך לפרי ויוצאת לחוץ מיקרי פירש אבל בקמח אינה גדילה בתוך הקמח רק בין גרגיר לגרגיר ומה שעברה מאחד לשני לא חשיב פירש, וכ"נ בפמ"ג שפ"ד פד-יא [וכ"כ בכנפי יונה עי' דרכ"ת פד-נ].

ועי' בש"ך פד-לא פירות שרגילים להתליע בתלוש ורגיל להיות בהם תולעים בחוץ אסורים מיד, ובפמ"ג תמה ע"ז דכל ספק הגמ' בפירש ע"ג פרי הוא רק בתולעים שנולדו בתוך הפרי אבל בנולדו ע"ג הפרי למה יהיה בהם איסור כל שלא פירשו לכלי, ומשמע כד' החכמ"א.

אבל גם להחכמ"א צ"ע ד' הש"ך שהרי כל הפרי נחשב כדבר אחד ולמה ייחשב פירש, ולא אסר אלא בקמח שכל קורט נידון כפרי בפנ"ע.

ועי' בכנפי יונה עמד ע"ד הש"ך ונדחק דהש"ך איירי בפירות שרגילות להווצר התולעים בתוכן ויצאו לחוץ.

עי' חזו"א יד-ה מש"כ לבאר בזה דכל הדין דלא פירש מהפרי לא נאסר הוא רק בכה"ג שיש להתולע שייכות עם הפרי אבל אם אין לו קן בפרי ואינו שייך להפרי נאסר מיד, ועפי"ז כתב שאם דרכו לפרוש מיד חזינן שאין לו שייכות לפירות ונאסר גם אם לא פירש.

ועוד כתב דבפירות העשויין כגוש כמו צימוקים אף אם ביתו בפירות מ"מ אם פירש מפרי לפרי נאסר שאין כל הפירות חשובים כגוף אחד, אבל נסתפק בזה.

**ד. ספק פירשו-**

בט"ז כתב דלדעת המתירים [פד-ד] בפרי דאף אם חורו נקוב לחוץ דלא חיישינן שמא פירש לחוץ ה"נ בקמח לא חיישינן לפירש ותמה על השו"ע דלעיל סתם להקל והכא החמיר בזה, ואמנם הרמ"א מחמיר גם לענין פרי וה"נ גבי קמח, וכ"נ בנובי"ק-כז.

אבל בפמ"ג פקפק ע"ז וכן בכו"פ סק"ד דחה ד' הט"ז דבקמח לכו"ע חיישינן לפירשו משא"כ בפרי אמרינן מסתמא אם יצא לא יחזור לחורו.

1. ובפמ"ג שפ"ד-לא כתב שאין לסמוך ע"ז אף בהפמ"ר, אבל הנוב"י-כז סמך עליו, וגם בחזו"א נראה שלא שלל דעתו, והגריש"א פסק כהפמ"ג. [↑](#footnote-ref-2)