2 התירו לו לרדותה
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / הוצאה / הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / הוצאה מהדו_ב / חבורות

יום ועש"ק תולדות בדר"ח כסליו תשע"ט

א] שבת ג' ב', אדרבה איפכא מסתברא וכו' משחשיכה דאי שדי לי' אתי בהו לידי חיוב חטאת לא ליקנסוה רבנן, ומדלא קא משנינן הכי תפשוט דרב ביבי וכו' תפשוט דלא התירו, הא לא קשיא ותפשוט.

ובחי' הגרע"א שם הק', ז"ל, וא"ת ואי נמי תפשוט מי ניחא, והא ע"כ לא אמרינן דלא התירו אלא משום דמעשה הדיבוק כבר נעשה, ואיסור האפי' קאתי ממילא בשב ואל תעשה, משו"ה לא אמרינן חטא איסור קל בקום ועשה לזכות להנצל מאיסור חמור בשב ואל תעשה, אבל כאן דאיסור חמור דזריקה יהיה ג"כ בקום ועשה ראוי להתיר איסור קל כדי להנצל מאיסור חמור, וכמ"ש הריב"א בתוס' לקמן לחלק בכך.[[1]](#footnote-2)

ב] ונראה לדון בזה, דהנה בעיקר הא דמיבע"ל אם התירו לו לרדותה, נראה דלאו היינו דמיבע"ל אף בכה"ג דהאיסור הוא בשוא"ת אמרינן דניח"ל למעבד איסורא זוטא, דא"כ מ"ט פשיטא לן דלאחרים לא התירו דאין אומרים לאדם חטא, אלא היינו דאף דלי"ב להא דניח"ל למעבד איסורא זוטא, כיון דכבר עשה את האיסור, מ"מ י"ל דהתירו לו חכמים כדי שלא יבא לידי מכשול.[[2]](#footnote-3)

ולפ"ז נראה, דע"כ הכא שבאנו להתיר לו להחזיר ידו משום דאי שדי וכו', אין לדון בזה אלא מכח דינא דהתירו לו כדי שלא יבא לידי מכשול, דדינא דניח"ל למעבד איסורא זוטא לא שייך בזה כלל, שהרי בידו שלא להשליך החפץ, ולא לעשות לא איסור קל ולא איסור חמור, וכמש"נ לעיל בהערה דהא דניח"ל וכו' הוא דין דחי', ול"ש כן כלל בגונא דבידו שלא לעשות את האיסור החמור, ואך די"ל דכיון דחיישינן שיכשל ויבא לידי איסור חמור, התירו לו את האיסור הקל, וזה תליא באיבעיא דרב ביבי אם התירו איסור קל כדי להצילו ממכשול דאיסור חמור, ודו"ק.

1. ועיי"ש שכתב די"ל דס"ל מסברא דספק איסור בקום ועשה לא חמור מאיסור ודאי בשב ואל תעשה, ואי לא התירו משום איסור אפי' היכא דבודאי יבא האיסור, ה"נ לא הי' להם להתיר משום איסור זריקה, כיון דאין זה ודאי שיבא לידי איסור דשמא לא יזרוק כלל, אך לכאו' אי"ז מתישב למש"כ הר"ן בדעת התוס' דהכא ג"כ הוי כודאי איסור, וכ"כ התוס' הרא"ש, וכתב ע"ז דעדיין אינו מיושב, דהא ממקום שבא הריב"א לחדש חילוק זהשם נמי הוי האיסור בספק, וגרוע משאר ספק דרוב ע"ה מעשרין, ומ"מ כיון שהאיסור חמור בקום ועשה, אמרינן ליעבד איסורא קלילא, עכ"ד, ובס' האיר יוסף סימן י"ג תמה טובא ע"ז, דלכאו' התם בע"כ דליכא למיתלי כלל שיעשר הע"ה, כיון שהוא סומך עליו, ועיי"ש שהוכיח כן, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-2)
2. והיינו דהא דניח"ל למעבד איסורא זוטא וכו', הוא כעין דין דחי', וכמו שדימוהו התוס' להא דעשה דפסח דחי לעשה דהשלמה, וע"כ לא אמרינן הכי רק קודם שעבר את האיסור, אך הא דהתירו לו, היינו דאף דלי"ב דין דחי', כיון שכבר עשה את האיסור, מ"מ התירו לו כדי להצילו ממכשול. [↑](#footnote-ref-3)