כט 1
קטגוריות: ש_ס / לט זבחים / זבחים - הרב יעקב ברגשטיין / פרק ב / כט

כט' א'

לא יערב בו מחשבות אחרות. והק' דתיפו"ל דכשמערב עוד מחשבה שוב אי"ז כהרצאת. ובמנח"א מביא מהגרי"ז דתי' דס"ד דהיכא דקדמה מחשבת המקום למחשבת הזמן, דאכתי יהיה שייך פיגול, כיון דמצטרפין זע"ז. [ועי"ש דבזה מדקדק דבמתני' לקמן ר' יהודה אומר דרק דבקדמה מחשבת המקום וכו' ולא הזכיר מחשבת של"ש, ולהנ"ל משום דבשל"ש בלא"ה אי"ז פיגול מחמת דלא קרב המתיר, ורק בחול"מ דשייך לצרפו לחול"ז והוי חדא מחשבה שוב אי"ז בכלל לא קרב המתיר. וכן הוכיח מסוגיית הגמ' לעיל יג' ב' דמקשי' דכמו דמחשבת של"ש בשלמים אינה מוציאה מפיגול, דה"ה דגם מחשבת פסול לא תוציא מפיגול, ואם היכא דאיכא מחשבת פסול איכא בזה משום לא קרב המתיר, א"כ איך שייך לילף לה משלמים דלא יפסול].

– ועוד תי' דכיון דאין מחשבה חלה רק בדבר הראוי לעבודה, א"כ נמצא דאחר שכבר חל הפיגול, שוב לא תחול מחשבה שתוציא מהמחשבת פיגול, ובקרא דלא יחשב נתחדש דאכתי חלה הכא חלות מחשבה ה'מוציאה' מהפיגול.

- ועי' תוס' לעיל כז' א' יצא דהק' דל"צ קרא לעירוב מחשבות דתיפו"ל דלא הוי זריקה דשרייא בשר באכילה, ותי' דרק באותה עבודה שמחשב עליה בעי' שתהיה זריקה דשרייא בשר, אבל אם שחט במחשבת של"ש או חול"מ, ואח"כ קיבל או זרק חול"ז סד"א דליהוי פיגול, דליכא בזה משום זריקה דלא שרייא בשר, ובזה הוא דבעי' לקרא דעירוב מחשבות. ולכאו' דמבואר מהתוס' דקרא דעירוב מחשבות אתי להיכא דקדם פסולו לפיגולו, ולכאו' דזה דלא כהגרי"ז הנ"ל, דהרי בכה"ג תיפו"ל דלא קרב המתיר כמצוותו. ועוד יעו"ש בד' התוס' דתי' עוד, דס"ד דהיכא דקדם הפיגול, תו לא אתי מחשבת הפסול ומפקע מכרת. והנה גם בזה מבואר דמחשבת הפסול יכולה לחול, ודלא כהגרי"ז דזה נחשב כ'אין ראוי לעבודה' ולא חיילא כלל המחשבה, דהרי כ' דהסיבה דלא חלה מחשבת חול"מ, רק משום דאינו מפקיע את הכרת שחל.

- ובכתבי עה' כ' ליישב תחילת ד' התוס' דקרא דלא יחשב אתי להיכא דקדם הפסול לפיגול, עפמש"נ דחול"מ וחול"ז הוי מחשבה אחת דמצטרפות אהדדי, וא"כ י"ל דגם אחרי דחל הפסול שפיר חיילא נמי הפיגול, כיון דהיא 'מצטרפת' למחשבה הראשונה. ואמנם דהגרי"ז בתי' הא' תי' כן את הקו' ל"ל קרא ללא יחשב, דביאר דמחשבת חול"מ יכולה לחול אחרי חול"ז מצד דהוי כמחשבת אחת, והנה בתי' הב' דהגרי"ז לא בעי' לומר דהוי מחשבה אחת. אבל יש לחלק דרק היכא דהחול"מ חל ראשון, הרי דשפיר יכול לחול גם חול"ז, ומטעם דהוא 'מוסיף' על החול"מ בהא דאיכא ביה כרת, ולכך הגם דאינו ראוי לעבודה, כיון דהוי חדא מחשבה חיילא תרוייהו, אבל הגרי"ז בתי' הא' איירי כשחישב חול"ז ואח"כ חישב חול"מ, דבזה י"ל דלא חיילא כלל החול"מ. [ואמנם דכל הנ"ל זה רק אם גם בחול"מ בעי' שיהיה מרצה לפסולו, דאל"ה הרי כבר נפסל וליכא ביה כלל שם עבודה, והרי התוס' איירי שמחשב ב'עבודה שאחריה'. והנה אי נימא דבחול"מ ל"צ שיהיה מרצה וא"כ הפסול חל מיד, אבל חול"ז לא חל כלל אפי' פסול, א"כ שוב איכא נמי הוספה במחשבת חול"מ דחל פסול כבר עכשיו. אמנם הצד שיחול פסול מיד בחול"ז זה אותו צד שגם בחול"מ ל"צ שיהיה מרצה, וד' הגרי"ז שם ל"ש להכא].

- ושוב התבוננתי דל"ש כלל לומר כ"ז בד' התוס', שהרי התוס' כ' שם גם היכא דחישב של"ש ואח"כ חישב חול"ז, והרי דודאי דשל"ש אינו חדא מחשבה עם חול"ז, ואעפ"כ ס"ל להתוס' דיחול חול"ז וזה ק' להגרי"ז דהרי אינו ראוי לעבודה. וע"כ נר' דצ"ל להתוס' ד'כלפי קרבן פיגול' לא חשיב כנפסל הקרבן, והיינו דאמנם דתו ליכא בזה כהרצאת כשר, אבל בהל' הרצאת פסול של הל' פיגול נתחדש דשייכי עבודות גם בקרבן פסול, וא"כ גם אם איכא פסול מחמת מחשבה אחרת, שייך לומר דכלפי פיגול שייכא עבודה ויחול הפיגול, אבל כ"ז צ"ב.

- וברש"י בכמה דוכתי ביאר דכשמערב עוד מחשבה אי"ז קרב המתיר. ובשם הגרי"ז דלולי דין כהרצאת הרי לא היה חל כלל המחשבה הב', כי כבר נקבע הפיגול, ורק משום דלא נגמר הפיגול ובעי' כהרצאת, הרי דתו יכולה לחול המחשבה הב'. ועויל"פ דאחרי דנקבע דחיילא המחשבה הב' הרי דהשתא כבר באמת ליכא כהרצאת. - ועוד תי' על הקו' דל"ל קרא ללא יחשב בשם ה\*תוספת קדושה, דמצד הל' קרב המתיר בעי' רק שיעשה מעשה זריקה, אבל לא מוכרח דתהיה זו זריקה כשירה. ויתכן דאה"נ דנתחדש השתא בקרא דלא יחשב דבעי' שיהיה קרב המתיר 'כמצוותו', וכמבואר ברש"י דג"ז נכלל בדינא דלא קרב המתיר כמצוותו.

מחשבה על מקום המשולש. וברש"י פרט לחישב בהיכל שאין שם אכילת בשר והקטרת אימורין. והנה הגם דדם שנכנס לשם נפסל, מ"מ ס"ל לרש"י דכיון דאיכא דם שניתן שם הרי דנמצא דזהו מקום הראוי לדם. ולפ"ז ק' טובא משה"ק התוס' דהרי גם אכילת בשר שייכא בפנים, והגם דיש לדקדק מד' הגמ' דאיירי רק בקק"ד, וא"כ יתכן דקק"ל באמת אסור, אבל כיון דזה מקום הראוי למקצת מהקדשים א"כ נמצא דזה מקום הראוי לאכילה, ודומיא דדם שראוי רק למקצת מהקדשים.

- ובאמת דילה"ע עוד דלמה התוס' לא מק' גם מאימורין, דהרי גם אימורין ראויין לפנים, לתי' א' דהשיט"מ לעיל דאימורין דעלו על מזבח הפנימי יקרבו שם בדיעבד. ואי נימא ד'דיעבד' ל"מ לחשב כמקום הראוי לאימורין וכו', א"כ תו יקשה דמה מק' התוס' מאכילת בשר, והרי גם שם הוי רק בדיעבד כשצרו נכרים על ההיכל. ואמנם הגרי"ז נקט דגם שם זהו לכתחילה, ורק דבעלמא איכא איסור ביאה ריקנית על הכניסה להיכל, אבל היכא דצרו נכרים על ההיכל שוב ליכא בזה ביאה ריקנית, ולכן יכולים לאכול שם, אבל עצם האכילה מותרת לכתחילה. ואי נימא דהתוס' סוברים כהתי' הב' של השיט"מ, דליכא דין הקטרה בדיעבד של אימורין על מזבח הפנימי, ל"ק.

– עי' מנח"א מהגרי"ז דמק' דלמה התוס' מק' רק מצד הא דראוי לאכילה וא"כ הוי מקום המשולש, דלכאו' ק' טפי מהכא, דכיון דאפשר לאכול שם הבשר, א"כ הרי דלא חישב כלל לאכול את הבשר 'חוץ למקומו'. ועי"ש דקרא איירי בשלמים דהוי קק"ל, ודין אכילת הבשר בהיכל זה רק בקק"ד[[1]](#footnote-1).

– עוד מביא להק' מהגרי"ז דאיך ס"ד דהוי מחשבת חול"מ בהיכל, והרי בהיכל לא נפסל ביוצא כמבואר בד' הרמב"ם. ועי"ש שהביא מד' ה\*ראב"ד דגדר חול"מ זה היכא דה'מחיצה' פוסל ביוצא, ודומיא דחול"ז דזה היכא דהזמן פוסלו בנותר, וכ"מ מ\*סוגי' הגמ' נו' ב'.

- לרש"י נפקא דהעזרה עצמה הוי מקום המשולש, והמחשבה צריכה להיות על מקום משולש. ולפי' ה"ר יו"ט המחשבה היא על מקום שכולם נפסלים בפסול יוצא, והיינו דהמחשבה צריכה להיות על פסול יוצא, וא"כ בודאי דל"ש מחשבה כלל בעזרה או בהיכל, וכ' התוס' דלפי דבריו מיושב הא דליכא מחשבת חול"מ בזורק למעלה או מלטה במזבח למ"ד לאו כמקומו. והנה לרש"י י"ל דהא דליכא מחשבת חול"מ במחשב ליתן בעזרה שלב"מ, דהנה רש"י ביאר לעיל דיסוד מחשבת חול"מ דהוי 'חוץ' ולכן דומה לחול"ז דבעי' חוץ גמור, וא"כ כשמחשב ליתן בעזרה ל"ח כ'חוץ' למקומו, דהעזרה והמזבח יש להם שם מקום אחד. - ויעוי' עוד בגמ' לקמן פב' ב', דחישב ליתן של חוץ בפנים, איכא קרא דמקום המשולש למעטו דל"ח כמחשבת חול"מ. וע"ע תוס' לקמן לו' א' דהק' דלמאי דלא ידעי' טעמא דמקום המשולש, ק' למה ניתנין בחוץ שחישב ליתן בפנים לא הוי מחשבת חול"מ. ולפי' ה"ר יו"ט הנ"ל הא גופא ילפי' ממקום המשולש דבעי' שיהיה פסול יוצא ונתמעט היכל, ולרש"י כיון דהיכל ועזרה הם ב' מקומות, להכי צריך קרא למעוטי דליכא בזה מחשבת חול"מ. - אמנם ק' דלמה באמת אינו נפסל בחישב על הניתנין בפנים ליתן בחוץ, דהרי הוי תרי מקומות, וכן ליכא ע"ז קרא למעטו. וי"ל דכיון דשחיטתן והקטרת אימוריהן נעשין בחוץ, וכן השיריים של הפנימיים ניתנין בחוץ, א"כ כלפי הפנימיים לא הוי כתרי מקומות. וב\*חי' הגרז"ס לקמן לו' כ' דלמ"ד דיאספנו ליכא בזה כלל מחשבה על מעשה זריקה, ולדידיה הוא דצריך קרא, ול"ד למחשב לזרוק בחוץ ממש, דהרי ג"כ אי"ז מעשה זריקה ממש, די"ל דשאני חוץ דשם זה נחשב לזריקה, ומשא"כ בפנים בעי' זריקה ממש, [ועי' בקר"א דמק' למה כשחישב לזרוק שלב"מ למחר פסול, והרי למ"ד לאו כמקומו ליכא ע"ז שם מעשה זריקה כלל]. ועוד יש לתרץ דדכיון דלמ"ד לא יאספנו קלטיה מזבח, ונתבאר דאיכא בזה שם מעשה זריקה כלפי הדם, דמה"ט ל"ח כחול"מ. והא דבעי' קרא למעט ניתנין בחוץ שנתנן בפנים, היינו למעוטי מחשב לאכול או להקטיר בהיכל. – ע"ע קר"א דמק' דלמ"ד דזשלב"מ הוי כמקומו, למה צריך למעט היכל דאי"ז נחשב חול"מ, והרי הוי זריקה דמהני לכפרה וכו'. ועי"ש דתי' דאיצטריך לחטאת שנפסלת בכניסתה להיכל, או דהבשר לא יפסל מכח מחשבה זו.

בתוס'. י"מ דלא פסלה מחשבה אלא במזבח החיצון, לאפוקי מזבח הפנימי דאין נותנין בו רק דם. עי' בגרי"מ דכוונת הי"מ דב'עבודות' שנעשות במזבח הפנימי ליכא פיגול, אבל דינא דר"ש ד'קרבן' ששמן ניתן בפנים ליכא ביה כלל דין םיגול, ונ"מ בשחיטה ובקבלה שנעשים בחוץ דשייך פיגול לרבנן, כיון דזה מקום המשולש. וקו' התוס' ממה שרבנן לא נחלקו על ר"ש ב'מתנות' הפנימיות. - ועי' בגרי"ד דהעיר מד' הגמ' לעיל דמזבח הפנימי מקדש גם שאינו ראוי, ותלי לה בב' תי' השיט"מ שם, אם מקטירים שם האימורין או דרק דדין לא ירדו. ולכאו' ילה"ע דהתוס' לעיל כ' דזה גם ראוי לאכילת בשר, ולמה כ' כאן נותנין בו רק דם. וצ"ל דד' התוס' קאי רק על מה שנותנין לכתחילה, אבל זה תלוי בד' הגרי"ז דהובאו לעיל דגם אכילת בשר הוי לכתחילה, ורק מחמת דינא דביאה ריקנית א"י ליכנס ולאכול שם לכתחילה.

שם. וי"מ דבעי' שיעמוד המחשב וכו' אבל היכל יש דם שלא נפסל. וק' דגם חוץ לעזרה הבשר והאימורין של קק"ל אינם נפסלים לחד מ"ד. וצ"ל דכוונת התוס' דיש קרבן שאינו נפסל, דחטאות הפנימיות אין נפסלים שם לא הדם ולא האימורין ולא הבשר, ומשא"כ בקק"ל דלכה"פ הדם נפסל.

1. וע"ע בגרי"ד דיתכן דרק בקק"ד בעי' לרבות היכל, כי בקק"ד יש דין מסויים לאוכלו בעזרה, אבל קק"ל א"צ קרא לרבויי, כי כל ירושלים זהו מקום אכילתו, וא"כ בודאי דגם ההיכל בכלל. והביא מהגרי"ז לדקדק מד' הרמב"ם דכלל בהדי הלכות יוצא, גם הא דבשר קק"ל שנכנס להיכל כשר, דמבואר דהריבוי של היכל קאי רק על קק"ד, ואילו קק"ל לולי המיעוט שאינו נפסל היה ס"ד דנפסל ביוצא. אמנם שם מסיק דאחרי דאינו נפסל ביוצא שוב הדר דינא דזהו גם מקום אכילה לקק"ל. [↑](#footnote-ref-1)