ה - שו_ר ברה_ר ובחצר השותפין
קטגוריות: ש_ס / לא בבא קמא / ב_ק - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / מ_מ

**סדר הלימוד אי"ה, - ג' ב', רי"ף ורא"ש, - י"ג ב' ורשות הניזק והמזיק - י"ד ב' מתניתין, - י"ט א' התיזה - י"ט ב' בעי**

**י"ט ב' מתניתין - כ' א' אכלה, - כ"א א' כיצד משלמת - כ"א ב' מתניתין, - כ"ג א' דאכלה היכא - כ"ג ב' מתניתין**

**ג' ב' - עי' רי"ף דשו"ר ברה"ר פטורין משום דאורחייהו הוא, וכ"כ בפי' ר"ח לקמן ה' א', ועי' רא"ש שהק' דמה הוצרך לפרש לה"ט דאורחייהו הרי קרא כתיב דפטירי ברה"ר, וכתב דאפשר שבא לפרש טעמא דקרא דהוא לפי שדרכו לילך תמיד ברה"ר וא"א שילכו הבעלים אחריהן תמיד, והא דקרן מועדת חייבת הוא משום דיודע שהוא נגחן והו"ל לנטורי', (והיינו דקרן מועדת הוא קרוב שיזיק יותר משו"ר, והא דפריך לקמן ד' א' ומועד דרכו להזיק, עי' בחי' ר' ראובן סימן ב'), וקרן תמה קנסא הוא כ"ה דלינטרי' לתורי', (וצ"ע למ"ד דפ"נ ממונא דמ"ט הוא חייב ברה"ר, ועי' תרוה"כ סימן שצ"א דלדידי' פטורא דרה"ר הוא גזה"כ, וצ"ע), ונפ"מ בזה דאם דרסה ברה"ר על עץ שמקצתו ברה"י ושברה כלים ברה"י פטורה כיון שדרכה לילך ולדרוס עליו, וכתב דר"י לא פירש כן, - ועי' לקמן י"ט א' דהתיזה ברה"ר והזיקה ברה"י חייבת, ונת' להלן שם.**

**ועי' פלפו"ח בסימן י"ז שהק' דלפ"ד הרי"ף מ"ט בחצר שאינה של שניהם פטור, ועי' בדבריו בפ' כיצד הרגל סימן ט' שכתב דמודה הרי"ף דאיכא דין בפנ"ע דבעינן רשות הניזק, ומכח זה הוא פטור בחצר שאינה של שניהם, ומה שהוצרך לטעמא דאורחייהו הוא להא דפטרינן ברה"ר וברשות של שניהם אף דהוא רשות לכל, וע"ז הוא שכתב לה"ט דאורחייהו, וצ"ע מלישנא דגמ' לקמן מ"ח א' דאמרינן דשלא ברשות הו"ל שן ברה"ר, ומ' דפטורא דחצר שאינה של שניהם הוא חד דינא עם פטורא דרה"ר, - ועי' בחי' רא"ל סימן ס"ה שכתב דודאי איכא פטור בפנ"ע דבעינן רשות הניזק, ואך דמלבד זה איכא פטור ברה"ר משום דאורחי' ונפ"מ לעץ ארוך, וצ"ע, - ועי' אבי עזרי פ"א מנז"מ ה"ח דד' הרי"ף באו לפרש מהו קולתו של שו"ר דפטור ברה"ר ומ"ט לא נחייבו מטעם קרן, וע"ז פירש דהוא משום דאורחי', עיי"ש, ועד"ז כתב באמר"מ סימן ל"ו סק"ג, אך לכאו' אי"ז מתישב בד' הרא"ש שפירש דמש"כ הרי"ף דאורחי' הוא, היינו דאורחי' לילך ברה"ר, - ועי' אבהא"ז פ"א מנז"מ ה"ח שהאריך הרבה בזה.**

**עי' לקמן י"ד א' דגיר' הרי"ף דחצר המיוחדת לזה ולזה לשוורים ולפירות לחד חייב בה על שו"ר, וקשיא מזה ע"ד הרי"ף, ונת' להלן שם, - עי' יש"ש סימן מ"ז שהק' בהא דארי שדרס ואכל ברה"ר פטור, דבזה ל"ש ה"ט דאורחי', וכתב דלא חילקה התורה בנזקי שו"ר, ועי' חזו"א סימן ג' סק"א מש"כ עוד בזה.**

**עי' רמב"ם פ"א מנז"מ ה"ח דפטורא דשו"ר ברה"ר הוא מפני שיש לה רשות להלך בכאן ודרך הבהמה להלך כדרכה ולאכול ולשבר כדרך הילוכה, ועי' סמ"ע שפ"ט סק"ט שפירש לד' הרמב"ם דכיון דאורחה דבהמה בכך הי' להניזק לשמור את הדבר שהוזק ולא להניחו שם, ומשא"כ בקרן דלאו אורחי' בכך ל"ה להניזק לשמור מהיזק זה, ולפ"ז שפיר יש לחייב בעץ ארוך, וכ"ה מבו' בשו"ע שם, דבסי"א הביא לטעמא דהרמב"ם, ובסט"ו כתב דבעץ ארוך חייב, ולפ"ז מש"כ הרי"ף דאורחי' הוא, לאו היינו דאורחי' לילך ברה"ר כמש"כ הרא"ש, אלא היינו דהיזק זה הוא אורחי' דהבהמה, - ועי' מו"נ ח"ג פ"מ שכתב דהוא משום דא"א לבעלים לשמרו ומה שיבא מהן מנזק ג"כ הוא מעט ומי ששם דבר ברה"ר הוא שפשע בנפשו ונתן ממונו לאיבוד, ומשא"כ בקרן דאפשר לשמרו בכל מקום וא"א להולכים ברה"ר להישמר ממנו, ה"ה חייב אף ברה"ר, - ועי' בל' ר"י שהובא בתלמיד ר"ת לקמן כ"ג א' דהא דברה"ר פטור, הוא משום דלא איבע"ל לבעל הפירות להניחם שם דודאי בהמות ההולכות שם דרסי לי' או אכלי לי' דמילתא דשכיחא היא טובא ואיהו הוא דאפסיד אנפשי' והוא פשע בהן שלא הי' לו להניחם אלא ברשותו שאין רשות לבהמות של אחרים להלך שם, ומה"ט דעת ר"י דבעץ ארוך וכו' חייב, כיון דבעל הפירות הניח פירותיו ברשותו ולא פשע בהן, - ועי' בחי' הראב"ד לקמן כ"ח ב', דאסו"מ דלא אפקרינהו לרב דמשורו למדנו ל"ד לשו"ר לפטרו ברה"ר, דהנהו ברשות אזלי התם ומאן דמנח פירות וכלים איהו פשע בנפשי', ומשא"כ באסו"מ דלאו ברשות מנח להו התם, ובד' התוס' לעיל בסוגיין שכתבו באסו"מ דאם הוה יליף משו"ר הי' פטור ברה"ר, נראה דפטורא דשו"ר ברה"ר אי"ז משום דהניזק פשע בהנחת פירותיו.**

**י"ג ב' - חצר השותפין חייב בה על השן ועל הרגל, - עי' תוס' דלגיר' דילן ליכא ס"ד דאף במיוחדת לשוורים ולפירות חייב, אך בפירש"י בד"ה והפונדק דמבו' דלס"ד הי' חייב אף במיוחדת לשוורים ולפירות משום דאינו מיוחד לבני רה"ר אלא לאותן הדרים בו.**

**ור' אלעזר אמר פטור בה על השן ועל הרגל, - עי' בסוגיית הגמ' לקמן מ"ח א' דמבו' דאם נכנס שם שור של אחר והזיק ה"ה חייב, ובפירש"י שם כתב דאף למ"ד דחצר השותפין פטור, היינו רק בשור של א' מהן, אך לגבי שור דעלמא קרינן בי' שדה אחר, וכ"ה בחי' הרשב"א ובתור"פ שם ובחי' הרשב"א בסוגיין, ועי' חי' רא"ל סימן ס"ה מש"כ לפרש בזה, - אך עי' מ"מ פ"א מנז"מ ה"ח דהוא משום** **דפטורא דרה"ר הוא במקום שיש לה רשות להלך כאן ובהמת אחרים אין לה רשות, וכ"ה בל' המאירי בסוגיין, ומבו' דכיון דהוי חצר השותפין ואינה מיוחדת לניזק לבדו ל"ה שדה אחר גמור, ואך דמ"מ כיון דאין לבהמת המזיק רשות להלך שם ה"ה חייב, (וצ"ע אם זה אתיא אף לדעת ר' זירא בסוגיין דבמיוחדת לזה ולזה לפירות ולא לשוורים פטור), ועי' ביאור הגר"א סימן שפ"ט סקכ"ז דנראה דפליג ע"ד המ"מ.**

**והפונדק, - בפירש"י כתב דהא דחשיב כשדה אחר הוא משום דע"י שכירות דרים שם, ומבו' דליחשב שדה אחר לא סגי במה שהניזק שם ברשות, אלא בעינן שיהא לו זכות ממון לזה, וכ"ה בפירש"י לקמן מ"ח א' ד"ה הויא, ועי' מאירי בסוגיין בשם חכמי הצרפתים דחצר שאולה או שכורה חצר הניזק הוא ואע"פ שאין השאלה והשכירות קונין, ומבו' דס"ד דבעינן שיהא קנוי לו לגמרי, ונתחדש דסגי בזכות שאלה ושכירות, ועי' נימו"י דאפי' יש לו רשות בתורת שאלה בעלמא לפי שעה הוי חצר הניזק, ועי' חזו"א סימן י"א סק"ב.**

**בחצר מיוחדת לפירות ואינה מיוחדת לשוורים דלגבי שן הו"ל חצר הניזק וכו' מתקיף לה ר' זירא וכו' א"ל אביי וכו', - בפירש"י בד"ה ודרב יוסף וד"ה שדה אחר, כתב דטעם הא דהויא חצר הניזק הוא משום דלא הי' לו להכניס שם שוורים ול"ד לרה"ר, ומ' דלעולם עיקר תורת חצר הניזק היא במה שהיא רשות המיוחדת לניזק לדבר שהוזק, וע"כ ס"ל לר' זירא דכל דמיוחדת לשניהם לפירות ל"ה כחצר הניזק, אף שאין לו רשות לשוורים, וצ"ע לד' הרי"ף דפטורא דשו"ר ברה"ר הוא משום דאורחי', והא דלאביי הוי כחצר הניזק, הוא משום דאין לו רשות להכניס שם שוורים, ובכה"ג ליכא לפטורא דרה"ר, - אך עי' תוס' לקמן ט"ז א' שכתבו דאם במיוחדת לשניהם לשוורים ולפירות לחד חשיב כחצר הניזק, כ"ש דבמיוחדת לשניהם לפירות ולא לשוורים דחשיב כחצר הניזק, וע"כ נקטו דלדעת ר"ז דבמיוחדת לפירות ולא לשוורים לא חשיב כחצר הניזק, ודאי דבמיוחדת לשניהם לשוורים ולפירות דחד לא חשיב כחצר הניזק, ומבו' דעיקר תורת חצר הניזק הוא במה שאינה רשות המזיק להיזק זה, וע"כ כל שיש לו רשות לשוורים לא חשיב כלל כחצר הניזק, והא דס"ל לרב יוסף דבמיוחדת לפירות ולא לשוורים ל"ה חצר הניזק, היינו דאף הא דיש להמזיק זכות בהנחת פירות מגרע לתורת חצר הניזק, וכ"ש דאם יש לו זכות לשוורים דאי"ז חצר הניזק, ועי' ביאור הגר"א סימן שפ"ט סקכ"ט שכתב ע"ד התוס' לקמן דק"ו פריכא הוא, וזה מתפרש לד' רש"י, - ועי' עוד בקובץ ביאורים אות י"א במש"כ לפרש לפלוגתת ר' זירא ואביי.**

**עי' רשב"א דלר' זירא בע"כ דברייתא דרב יוסף משבשתא, דא"א לאוקמה במיוחדת לחד לפירות ולא לזה ולא לזה לשוורים, דהא קתני פונדק דהוא מיוחד לתרוייהו לפירות, (אך התוס' כתבו דשפיר הו"מ לאוקמה לדרב יוסף בכה"ג, ועי' תו"ח שכתב דר"ז מוקים לה בהכי), - ועי' פנ"י דלר' זירא טעמא דברייתא דרב יוסף הוא דס"ל דכל חצר השותפין חייב על שו"ר, וכל אתקפתא דר"ז היא דאם חצר השותפין לא חשיבא כשדה אחר, דא"כ בדין דגם במיוחדת לפירות ולא לשוורים לא חשיב כשדה אחר.**

**אילימא לא לזה ולא לזה כלל אלא דאחר והא בעינן וביער בשדה אחר וליכא, - עי' רא"ש דנתחדש בזה דלא נימא דוביער בשדה אחר אתא לאפוקי רה"ר לפי שהבהמה הולכת שם ברשות, אך בחצר שאינה של שניהם שדה אחר קרינן בי' כיון שאין לו רשות ליכנס, והביא מירושלמי דפליגי בה תנאי, וחד תנא מחייב בכה"ג, ועי' בחי' רמ"ש מש"כ בטעם הפלוגתא, - ועי' פלפו"ח שהק' דלדעת הרי"ף דפטורא דשו"ר הוא משום דאורחי', מ"ט בכה"ג הוא פטור, ונת' לעיל.**

**אלא לא לזה ולא לזה אלא לחד, - עי' תלמיד ר"ת דלאו היינו דחד ממש, דא"כ הול"ל רשות לניזק ולא למזיק כדתני ברישא ואמאי קאמר לא לזה ולא לזה, אלא היינו דהויא דחד ששכרה לפירות ולשוורים, וקמ"ל דאע"ג דשכרה ואינה כולה שלו לגמרי, חשיבא כרשות הניזק, ומבו' דליחשב רשות הניזק, בעינן שיהא קנוי לו ולא סגי במה שהוא ברשות, וזהו דקמ"ל דסגי לזה בשכירות, - ועי' ראב"ד דאיירי שאינה כולה לזה או לזה אלא לשניהם לדירה ולתשמיש אחר, אבל אינה לפירות ושוורים אלא דניזק, ועי' רשב"א, ספר הישר לר"ת סימן תקס"א, וביאור הגר"א סימן שפ"ט סק"ל.**

**לא לזה ולא לזה לפירות אלא דחד לזה ולזה לשוורים דלגבי שן הו"ל חצר הניזק לגבי קרן הו"ל רשות הרבים, - כ"ה גיר' רש"י והרי"ף והרמב"ם, ובל' רש"י מ' דאף דברשות הכניס שם שורו, מ"מ כיון דלפירות אינה אלא דניזק הו"ל כחצר הניזק, וכ"ה להדיא בד' הרא"ש סו"ס י"ז והמאירי, - ועי' תלמיד הרשב"א דהוא משום דלהכי מיוחדת לאחד מהן לפירות, כדי שיהא על המזיק להרחיק את עצמו, וכעי"ז ביש"ש סו"ס ל"ו, ועי' חזו"א סימן י"א סק"א, - ועי' נימו"י דהוא משום דבעוד שפירותיו בתוכה אין הלה רשאי לתת בה שוורים כדי שלא יאכלו שוורים של זה לפירותיו של חבירו, ומש"א דלזה ולזה לשוורים, היינו דכשהוציא זה פירותיו יכול כל א' לתת שם שוורים שלו, וצ"ע דא"כ מ"ט במיוחדת לשניהם לפירות ולשוורים הויא כרה"ר, ולכאו' גם בזה כשפירות הא' בתוכה אין רשאי חבירו לתת בה שוורים, ועי' פרישה סימן שפ"ט שהק' ממש"כ הנימו"י לקמן בדין פרה שהזיקה טלית וטלית שהזיקה פרה, דאיירי במיוחדת לזה ולזה לשוורים ולחד למטלטלין, וע"כ חייב משום בור ול"מ למימר תורך ברשותי מאי בעי, ואם בשעה שמכניס מטלטלין אין רשאי לתת שוורים, מ"ט הוא חייב משום בור, ועיי"ש מש"כ בזה, ועי' חזו"א סימן י"א סק"ב, - ועי' ראב"ד פ"ז מנז"מ ה"ה דאף אם הקנה לו מקום להכניס שורו בשעה זו, ונפל לבורו והבאיש מימיו חייב, דלגבי המים הו"ל כחצר הניזק, דהו"ל כמיוחדת לפירות לבעל החצר ולזה ולזה לשוורים, ועי' חזו"א שם.**

**עי' תוס' דגיר' ר"ת והוא בספה"י סימן תקס"א לא לזה ולא לזה לשוורים, דאם הוי לזה ולזה לשוורים ל"ה חשיב כחצר הניזק לגבי שן כיון שיש רשות לכל חד וחד להכניס שם שורו, ומש"כ התוס' כדמוכח לעיל, עי' שטמ"ק שהאריך בזה, ועי' תוס' לקמן ט"ז א' דלדעת ר"ז דבמיוחדת לפירות ולא לשוורים לא חשיב כחצר הניזק, כ"ש דבכה"ג דמיוחדת לשניהם לשוורים ולפירות לחד לא חשיב כחצר הניזק, ונת' לעיל, - ועי' רשב"א דבכה"ג הוא פטור על שו"ר משום דא"ל בעל השור כיון דלשנינו מיוחדת לשוורים הי' לך לשמור פירותיך, וכעי"ז בתלמיד ר"ת, ועיי"ש מש"כ לקיים גיר' רש"י.**

**עי' חי' רמ"ש לקמן י"ט א' שהק' לדעת הרי"ף דפטורא דרה"ר הוא משום דאורחי', דמ"ט במיוחדת לשניהם לשוורים ולפירות לחד חייב, אף דהכניס שורו ברשות, ועיי"ש מש"כ בזה, ולפ"ד תלמיד הרשב"א והנימו"י ניחא, ועי' אבהא"ז פ"א מנז"מ ה"ח ואבי עזרי שם.**

**י"ט א' - התיזה ברה"ר והזיקה ברה"י וכו' א"ל הדרי בי, - עי' תלמיד הרשב"א דמזה יש ללמוד דבעץ ארוך וכו' ה"ה חייבת דאזלינן בתר מקום שנעשה בו הנזק, - ועי' שה"ג לעיל ג' ב' שכתב דלמש"כ הרא"ש בדעת הרי"ף דבעץ ארוך וכו' פטור, ה"נ בהתיזה ברה"ר והזיקה ברה"י פטור, וע"כ השמיט הרי"ף לדין זה, ועי' פלפו"ח שם שתמה דהיאך דחה הרי"ף לסוגיית הגמ' מדעתו, ועי' קובץ ביאורים אות י"א מש"כ בזה, - ועי' יש"ש שם סימן ד' דלדעת הרי"ף הא דחייב בכה"ג, הוא משום דלאו אורחי' להתיז בכח, ומ"מ ברה"ר פטורה מאחר שאין לה דעת להתבונן ולפעמים רגילה להתיז אבנים, וצ"ב, ועי' בחי' רא"ל סימן ס"ה מש"כ בזה, - ועי' חי' רמ"ש בסוגיין דבהתיזה צרורות שאני דהצרור שהזיק מכח הבהמה הוא נחשב המזיק, ומזיק זה הוא ברשות הניזק, ומשא"כ בעץ ארוך, וכ"כ בחי' הגר"ח החדש לעיל ו' א', וכעי"ז בתרוה"כ סימן שצ"א, ועי' אבי עזרי פ"א מנז"מ ה"ח, - ועי' עוד בנחל"ד לעיל י"ז ב' ובאבהא"ז פ"א מנז"מ ה"ח מש"כ בזה.**

**כשכשה בזנבה מהו, - עי' ראב"ד דהאיבעיא היא בין לענין פטור רה"ר ובין לענין תשלום נ"ש, וכ"ה מבו' בד' הרא"ש, אך בד' הרמב"ם בספ"א מנז"מ מ' דהא פשיטא לן דהו"ל שינוי ואינו משלם אלא ח"נ, לפ"מ דמסקינן דהאיבעיא היא בכשכוש יתירא, ולא מיבע"ל אלא אם הוי תולדה דקרן להתחייב ברה"ר, וזה לטעמי' דהא דמשונה משלם ח"נ, אי"ז דין מסוים בקרן, - ובד' הרמב"ם מבו' דלהצד דאי"ז תולדה דקרן הו"ל תולדה דרגל, וכ"כ הרא"ש בסימן ב', אך הרשב"א כתב דהו"ל תולדה דשן כנתחככה בכותל דלהנאתה הוא.**

**א"ל אידך וכי יאחזנה בזנבה וילך, אי הכי קרן נמי, - עי' רשב"א דפשיט דאינו חייב ע"ז ברה"ר דאם יתחייב ע"ז א"א לו אלא שתהא רגל בהמתו כלוי' מהשוק או שיאחזה בזנבה ולא חייבתו התורה בכך, וע"ז פרכינן דא"כ נימא הכי גם בקרן תמה, ומשני דקרן לאו אורחי' והא דחייב בח"נ קנסא בעלמא הוא, אבל הכא אורחי' הוא ולעולם יהא צריך לאחזה בזנבה ולא חייבתו התורה בכך, ומבו' דעיקר פטורא דשו"ר ברה"ר הוא משום דא"א לו לשמרה, אלא אם לא יניחנה לילך בשוק או שיאחזנה ולא חייבתו התורה בכך, והא דבקרן חייב, הוא משום דלאו אורחי' הוא, ועי' תרוה"כ סימן שצ"א דמזה מקור לד' הרי"ף דפטורא דשו"ר ברה"ר הוא משום דאורחי' הוא, - אך בד' הרא"ש בסימן ב' מבו' דהא דפריך אי הכי קרן נמי, היינו דהאי נמי משונה הוא ונדמיי' לקרן, ומבו' דלא פריך מ"ש שו"ר דפטור מקרן דחייב, אלא פריך דכיון דקרן חייב, יש לנו לדמותו לקרן, וע"ז משני דקרן לאו אורחי' האי אורחי', וע"כ ל"ד לקרן, וכ"ה מבו' בד' רש"י בד"ה הא אורחא הוא, - ועי' תלמיד הרשב"א דס"ד דהא דקאמר וכי יאחזנה בזנבה, היינו דאף דהו"ל משונה מ"מ אנוס הוא, וע"ז פריך דא"כ קרן נמי, ועד"ז כתב בשטמ"ק בשם הרא"ש.**

**וכי מאחר דאורחי' מאי מיבע"ל, - עי' שטמ"ק בשם הרא"ש שהק' דהרי מאן דמיבע"ל ל"ה פשיטא לי' דאורחי' הוא וא"כ שפיר קמיבע"ל, וכתב דפריך דכיון דאורחי' הוא מאי מיבע"ל דראוי להשיב ע"ז וכי יאחזנה בזנבה, הו"ל למיפשט לי' דהאי אורחי' הוא, וע"ז משני דכשכוש יתירא מיבע"ל אם הוא חייב משום דחשיבי הבעלים כפושע שראוהו לעשות כשכוש יתירה ולא עכבוהו, וא"ל מאי בעי למעבד וכי יאחזנה בזנבה וילך, וצ"ב, - ועי' ראב"ד שפירש עד"ז דכיון דלא פשיט לי' דאורחי' הוא אלא דוכי יאחזנה וכו', אלמא דאידך נמי דאיבע"ל פשיט"ל דאורחי' הוא, וא"כ מאי מיבע"ל, וע"ז משני דמיבע"ל בכשכוש יתירא אם אורחי' הוא, ופשיט לי' דכיון דכשכוש מועט אורחי' הוא, מאי הו"ל למעבד בכשכוש יתירא והלכך ברה"ר פטור, ולפ"ז לא איפשיט האיבעיא אם משלם ח"נ או נ"ש, אלא איפשיט דהוא פטור ברה"ר דמאי הו"ל למעבד, ועי' בתלמיד הרשב"א שפירש כעי"ז, ועי' חי' רא"ל סימן ס"ז מש"כ לפרש לזה, - ועי' נחל"ד מש"כ לפרש בזה בע"א קצת, ועי' אבהא"ז פ"א מנז"מ הי"א.**

**כשכוש יתירא מיבעי לי', - עי' ר"ח דהאיבעיא לא איפשיטא, וכ"כ הרמב"ם בספ"א מנז"מ, דס"ל דמש"א וכי יאחזנה בזנבה וילך, הוא לס"ד דלא איירי בכשכוש יתירא, אך הרא"ש והרשב"א כתבו דאיפשיט דאף כשכוש יתירא חשיב כאורחי'.**