=י - בדין הרחקה ד_ אמות מחלונות
קטגוריות: ש_ס / לג בבא בתרא / ב_ב - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / לא יחפור / שיעורים

**סימן י**

**בדין הרחקה ד' אמות מחלונות**

**א**

א] **ב"ב כ"ב א',** החלונות בין מלמעלן בין מלמטן בין כנגדן ד' אמות, ופירש"י, ז"ל, והחלונות, מי שהיו לו חלונות פתוחים לחצר חבירו "והוחזק בדבר זה ג' שנים" ובא בעל החצר לבנות שם כותל צריך לשער ד' אמות, עכ"ל.

**ומבו'** בד' רש"י, דכל הא דהבונה כותל כנגד חלון חבירו צריך להרחיק ד' אמות כדי שלא יאפיל, הוא רק כשהחזיק בעל החלון בחלון ג"ש, אך כל שלא החזיק בו ג"ש, א"צ חבירו להרחיק ד' אמות.

ב] **והך** מילתא דכל שלא החזיק בחלון, א"צ חבירו להרחיק ממנו ד' אמות, הוא מבו' כן בסוגיית הגמ' לקמן נ"ט א' בדין חזקת חלון, דפירשו הראשונים שם דנידון החזקה התם הוא לענין אם בא שכנו לבנות כותל, דאם יש לו חזקה, יש עליו להתרחק שלא יאפיל עליו, ואם אין לו חזקה א"צ להרחיק הכותל, והרי דכל שלא החזיק בחלון, א"צ חבירו להרחיק ד' אמות.

**ובאמת** דכ"ה מוכרח ממה שאמר ר' זירא לקמן שם, דבחלון למעלה מד' אמות אין לו חזקה ואינו יכול למחות, וכיון דבלא"ה אינו יכול למחות בו משום היזק ראי', בע"כ דהא דאין לו חזקה הוא לענין שהוא רשאי להאפיל עליו, והרי דכל הא דצריך להרחיק מן החלונות ד' אמות כדי שלא יאפיל, הוא רק כשהחזיק בעל החלון בחלונו.

**ב**

ג] **אמנם** הנה לעיל ז' א' אמרינן בהנהו בי תרי אחי דפלגי בהדי הדדי חד מטיי' אספלידא וחד מטיי' תרביצא, אזל ההוא דמטיי' תרביצא וקא בני אשיתא אפומא דאספלידא, א"ל קא מאפלת עלי, א"ל בדידי קא בנינא אמר רב חמא בדין קאמר לי'.

**ופירש"י** שם, ז"ל, בשלי אני בונה ואתה אין לך עלי חזקת אורה של ג' שנים, עכ"ל, - והתוס' שם הק' על פירש"י, ז"ל, ותימה שהי' יכול להאפילו עליו שלא יהא לו בטרקלין אורה כלל, עכ"ל.

**ובביאור** קו' התוס', כתב המהר"ם שם, דס"ל דהא דתנן גבי חלונות ומכנגדן מרחיק ד' אמות שלא יאפיל, בכל חלונות קאמר אפילו באחים דפליגי השתא,[[1]](#footnote-2) - וכ"ה להדיא באו"ז סימן י' ובמרדכי סימן תע"ג שהקשו ע"ד רש"י מדינא דמתניתין דהחלונות מכנגדן ד' אמות כדי שלא יאפיל, עיי"ש.[[2]](#footnote-3)

ד] **והנה** בדעת רש"י שם פשוט דאזיל לטעמי', שכתב הכא דהא דהחלונות מכנגדם ד' אמות, הוא רק כשהחזיק ג' שנים, אך כל שלא החזיק ג' שנים א"צ להרחיק, וע"כ באחים שחלקו דלא החזיק בעל החלון בחלונו, רשאי בעל החצר להאפיל עליו, וזה כמש"כ רש"י שם דהא דרשאי להאפיל עליו, הוא משום דאין לו עליו חזקת אורה של ג' שנים, - וכ"כ רבינו יונה לעיל שם, ז"ל, אמר רב חמא דינא קא"ל וכו', והא דתנן החלונות מכנגדן ד' אמות, כגון שידענו שפתחן על חבירו ברשות או שהחזיק בהן ג"ש וטוען שברשות פתחן, עכ"ל, וכ"ה מבו' גם בד' ש"ר לעיל שם.

**וצ"ע** באמת בד' התוס' שנקטו דאיכא התם להך דינא דצריך להרחיק ד' אמות כדי שלא יאפיל, שהרי להדיא מבו' בסוגיית הגמ' לקמן נ"ט א' דכל הא דצריך להרחיק מן החלון כדי לא יאפיל, הוא רק כשהחזיק בחלונו, וא"כ התם שלא החזיק בעל האספלידא בחלונו, מ"ט לא יהא רשאי בעל התרביצא להאפיל עליו, וכבר עמד ע"ז המהרח"ש בח"א סימן י"א, עיי"ש.[[3]](#footnote-4)

**ג**

ה] **והנה** הרמב"ן לקמן נ"ט א' בשלהי דבריו כתב, ז"ל, ומסתברא בחלון שאין לו חזקה וכו', מכיון שא"צ הוא לסתמו, אע"פ שאין לו מכנגדו כדי שלא יאפיל, אבל מלמעלן שלא יציץ ויראה ומלמטה שלא יעמוד ויראה יש לו, שאם אתה מתיר לו היזק ראי' אתה מצריכו לסתמו, ולא יהא אלא בבאים שניהן לבנות בב"א אינו בדין שנתיר לזה היזק ראי' שגירי הוא, וכיון שאינו מצריך להרחיק ממנו אין לו למחות בידו לומר סתום או אזיק אותו בגיראי, וראיתי למקצת המחברים האחרונים שטעו בזה, עכ"ל.

**אמנם** בשטמ"ק לקמן שם הביא משלנ"ל שכתב ע"ז, ז"ל, ואין דינו ברור אצלי, דהיכי ליפסד האי שלא יבנה כאשר יאות לו בשלו מפני האחר שפתח חלונו ולקח אוירו שלא ברשות, אין אלו אלא דברי נביאות, ומסתברא כמחברים אחרונים שאין לו לא מכנגדן ולא מלמטן ולא מלמעלן אלא יבנה כאשר יאות לו ולא יהא נפסד בכלום, עכ"ל, ועי' גם בחי' הריטב"א לקמן ס' א' שכתב לדון בד' הרמב"ן, עיי"ש.

ו] **ובל'** רש"י במשנתינו שסתם וכתב דאיירי מתניתין כשהחזיק ג"ש בחלון, משמע דגם דינא דמתניתין דצריך להרחיק מלמעלה ומלמטה, הוא רק כשהחזיק בחלון, וכדעת המחברים האחרונים שהביא הרמב"ן, אך יש לדחות, דד' רש"י קיימי בסתם חלון שיש בו היזק ראי', וכל שלא החזיק ג' שנים ה"ה צריך לסתום את חלונו, וע"כ ודאי דל"מ לתבוע שירחיק חבירו.

**וכ"נ** גם בד' התוס' לקמן נ"ט א', שהביאו דר"ת הוכיח דחלון צורי אפי' למעלה מד' אמות יש לו חזקה, מהא דתניא דהחלונות בין מלמעלה בין מלמטה ד"א ותני עלה מלמטה שלא יעמוד ויראה, אלמא אפי' למעלה מד' אמות יש לו חזקה כיון דהוי דבר קביעות, עכ"ל, ומשמע דכל דלית לי' חזקה, א"צ להרחיק מלמטה כדי שלא יעמוד ויראה.[[4]](#footnote-5)

**וכ"ה** להדיא גם בד' הרמ"ה לקמן נ"ח ב' באות י"א, ופירש הטעם, ז"ל, דמצי אמר וכו', והשתא נמי דמיתזק מבניני דרך ההוא חלון לסתמי' וכו', עכ"ל,[[5]](#footnote-6) - וכ"ה מבו' בד' העיטור אות מודעא נא:, ז"ל, ואיכא למימר יש לו חזקה להרחיק מלמעלה ומלמטה ד' אמות כדי שלא יציץ ויראה, אבל הרחקה שלא יאפיל לא בעי, עכ"ל, והרי דכל הא דצריך להרחיק מלמעלה ומלמטה הוא רק מכח שהחזיק, וכל דאין לו חזקה, א"צ להרחיק מלמעלה ומלמטה, וכ"ה משמעות ד' הר"י מיגש לקמן נ"ט א', ועי' גם בתשו' הרשב"א ח"ב סימן מ"ה דמבו' דכל דאין לו חזקה על החלון, רשאי חבירו להזיקו אף בהיזק אחר, עיי"ש.

**וצ"ב** טעם פלוגתת הרמב"ן וש"ר בזה, אם אף היכא שלא החזיק בחלון, ה"ה צריך להרחיק מלמעלה ומלמטה כדי שלא יזיקו בהיזק ראי', או דכיון דלא החזיק בחלון, א"צ להרחיק מלמעלה ומלמטה, אף שהוא מזיקו בהיזק ראי'.

**ד**

ז] **והנה** בעיקר דין ההרחקה דצריך להרחיק מחלון ד' אמות כדי שלא יאפיל, הי' נראה בפשוטו, דכיון דא"צ להרחיק אלא כשהחזיק ג' שנים דאית לי' חזקת אורה, הרי היינו דעי"ז נשתעבד לו רשות חבירו לאורה, וע"כ אסור חבירו לבנות כנגדו ולהאפיל, ואי"ז כלל מדין הרחקת נזיקין.

**וכ"ה** להדיא בחי' הריטב"א לקמן בע"ב, ז"ל, וההיא דכותל משום דוושא כבר פירשתי שאינו מטעם נזיקין אלא מטעם הפקר שזכה בד' אמות וכו', וכן חלונות מטעם זכי' שזכה באויר, וזה נכון וברור, עכ"ל.

**וכ"ה** מבו' גם בד' רבינו יונה בסוגיין, ז"ל, כענין מה ששנינו בסופה החלונות מכנגדן ד' אמות, והא ודאי וכו' כגון שהחזיק בחלון זה ג"ש, וטוען שחבירו נתן לו רשות לפתוח חלון זה ע"מ שלא יאפיל עליו, או שקנו ממנו שעבוד ד' אמות לחלון זה, דחזקת חלון הויא חזקה לד"א שכנגדו, "שמתשעבדות לו שלא יבנה בהם כדי שלא יאפיל", עכ"ל, והובאו דבריו בחי' הרשב"א, ומבו' להדיא, דהא דאינו רשאי לבנות כנגדן, אי"ז כלל מדינא דהרחקת נזיקין, אלא הוא משום דד' אמות אלו משועבדות לו שלא יבנה בהן.[[6]](#footnote-7)

**וכ"ה** מבו' גם בד' הראב"ד לקמן נ"ט א' שכתב בתו"ד, ז"ל, ואלו היו נקנין חלונות בחזקת מחילה לא היינו מונעים ממנו מלבנות בחצרו בכל מקום שירצה, שאם מחל לו את נזקו לא "הקנה לו ד' אמות בחצירו", עכ"ל, ומבו' דהא דכשהחזיק בחלון ג' שנים אין רשאי חבירו להאפיל עליו, הוא משום דהקנה לו ד' אמות בחצירו, דהם משועבדות לו לאורה, ולפ"ז הרי דהא דאין רשאי חבירו להאפיל עליו, אי"ז מדינא דהרחקת נזיקין, אלא הוא משום דד' אמות אלו משעובדות לבעל החלון לאורה.

ח] **וטעם** הא דא"צ להרחיק ד' אמות מחלונו של חבירו מדינא דהרחקת נזיקין, פשוט דהוא משום דכשבונה כותל כנגד חלונו של חבירו, אינו מזיקו כלל, אלא מונע את האורה שהיתה מגעת דרך חצירו, ואין עליו ליתן לו אורה, - ודמי למה שאמרו לקמן נ"ט א' דבלא שהחזיק בעל החצר במי הגג, רשאי בעל הגג לסתום את צינורו, ופשוט אין מקום לדון בזה כלל מדין הרחקת נזיקין, דאינו מזיק את בעל החצר כלל, אלא מונע את המים שהיו מגיעים אלו דרך גגו, ואין עליו ליתן לו את המים.

**וכ"ה** בהגמי"י פ"ט משכנים ה"ט, ז"ל, דמדמינן אורה לדוושא, דלמה יתן לו באורה שבאה מאורה שלו הלא אין לו באויר חבירו כלום, ואי"ז דומה למזיק חבירו בקרקע שלו כגון חרדל ומשרה ובצלים דלעיל, דאין לו היזק אלא מונע האורה מלכא שם, וזה אין לו בה אא"כ החזיק בה כגון לוקח ויורש, עכ"ל.

ט] **אמנם** הנה ז"ל הרא"ש בתשו' כלל ה' סימן ג', שכל ההרחקות השנויות בב"ב, היינו דוקא היכא דדבר הנסמך מזיק לשכנו בגוף ממונו, כגון הסומך בורו לשדה חבירו וכו', וכן כל ההרחקות דלא יחפור, או שמאפיל עליו, או מחמת הריח וכו', עכ"ל, ונ' להדיא בדבריו דדינא דהרחקת כותל מן החלון כדי שלא יאפיל, הוי מדינא דהרחקת נזיקין, שהוא מזיק לשכנו בגוף ממונו.

**ומצאנו** הדברים מפורשים כן בפי' ר"ח לקמן בע"ב, ז"ל, דהני כולהו דתנן במתניתין וכו' והרחק החלונות משום היז"ר ומשום איפול וכו', הני כולהו גירי' נינהו דמההיא שעתא משתכח היזיקא, עכ"ל, וכ"ה בדברי ראב"ן בתשובה סימן א', ז"ל, וכן החלונות וכו' מודי בהו ר' יוסי וכו' וכן כשמאפיל מיד הוו גירי', עכ"ל, והרי להדיא דדינא דהרחקת ד' אמות מכנגד החלון כדי שלא יאפיל, הוא מדינא דהרחקת נזיקין, ובעינן דליהוי גיר"ד.

י] **ואמנם** דצ"ע בטעמא דמילתא, דמ"ט נימא דמדינא דהרחקת נזיקין צריך להרחיק את כתלו ד' אמות כדי שלא יאפיל, והרי אין הכותל מזיק כלל את החלון, אלא הוא מונע ממנו את האורה שהיתה מגעת דרך חצירו, ואין עליו ליתן לו אורה, וכמש"כ ההגמי"י.

**ה**

יא] **והנה** באמת מצינו שנחלקו הראשונים עד"ז, בדין הרחקת ד' אמות דדוושא, דהנה בד' התוס' והרמב"ן בסוגיין מבו' להדיא, דהרחקה זו היא מדין הרחקת נזיקין, וע"כ הקשו דמ"ט רשאי הראשון לסמוך, וע"כ גם נקטו דבעינן דיהא זה גיר"ד, - וכ"ה בבעה"ע אות מודעא נג: בשם ר"ש גאון והובא בתשו' הרא"ש כלל ק"ח סימן י' ובפי' ר"ח ובראב"ן שם דדין הרחקה דדוושא הוא משום דהוי זה גיר"ד.

**אך** הנה בחי' הריטב"א בסוגיין כתב דדינא דדוושא הוא רק בלוקח מן המלך וכו', אך בלא"ה א"צ להרחיק, ופירש הטעם, ז"ל, דאי מדין מזיק, הכא ליכא נזק כלל, ואפילו לרבנן דל"ב גירי, ה"מ כשעושה זה דבר שמזיק ממש היום או מחר לחבירו, כגון בשרשי האילן או משרה וכו', אבל בכאן אינו אלא שמונע ממנו הדוושא שהי' אפשר שיהנה בו בכותלו, עכ"ל, וכ"ה בד' רבינו יונה והרשב"א שם, עיי"ש.

יב] **אמנם** הנה בד' התוס' ודעימייהו דדין ההרחקה משום דוושא, הוא מדין הרחקת נזיקין, נתחדש, דהגם דבדיני מזיק דעלמא ודאי דלא חשיב מזיק כלל, דאינו אלא מונע שלא יהנה ממנו בדוושא, ואין לחבירו זכות בד' אמות אלו לדוושא, מ"מ מדיני הרחקת נזיקין הוא מחויב להרחיק את כתלו, דכיון דבלא שיסמוך את כתלו יהא לחבירו כותל עם דוושא, הרי דכל שמונע ממנו את הדוושא חשיב כמזיק את חבירו, ויש בזה לדין הרחקת נזיקין.

**ולפ"ז** נראה דה"נ הוא בהרחקת ד' אמות מן החלון כדי שלא יאפיל, דאף דאין לו זכות אורה בשל חבירו, ובדיני מזיק דעלמא ודאי דלא חשיב כמזיק, מ"מ מדין הרחקת נזיקין הוא חייב להרחיק ד' אמות, דכיון דבלא שיסמוך את כתלו יהא לחבירו חלון מעליא דיש בו אורה, הרי דכל שמונע ממנו את האורה חשיב כמזיק את חבירו לדין הרחקת נזיקין.

יג] **ולפ"ז** נמצא, דפלוגתת הראשונים בדין ההרחקה דחלונות אם הוא מדין הרחקת נזיקין, היא לטעמייהו דפליגי בדין דוושא, דרבינו יונה והרשב"א והריטב"א לטעמייהו דדין הרחקת ד' אמות דדוושא אינה מדין הרחקת נזיקין, משום דאינו אלא מונע ממנו הדוושא, הרי דה"נ דין הרחקת ד' אמות דחלונות אינה מדין הרחקת נזיקין, וכאשר כ"ה בהגמי"י פ"ט משכנים ה"ט, שלמד דין חלונות מדין דוושא, עיי"ש.

**אך** הר"ח והראב"ן לטעמייהו דדין הרחקת ד' אמות דדוושא היא מדין הרחקת נזיקין, ואף שאינו אלא מונע ממנו הדוושא, מ"מ חשיב כמזיק לדין הרחקת נזיקין, וע"כ ה"נ הוא בהרחקת ד' אמות דחלונות, דהוא משום דחשבינן לי' כמזיק לענין דין הרחקת נזיקין, אף שאינו אלא מונע ממנו האורה.

יד] **ואמנם** דהדברים צ"ע, דאם אכן יש להצריך להרחיק ד' אמות מחלון חבירו כדי שלא יאפיל מדין הרחקת נזיקין, דומיא דהרחקת ד' אמות דדוושא, א"כ מ"ט א"צ להרחיק ד' אמות מן החלון אלא כשהחזיק חבירו בחלון, אף בחלון למעלה מד' לר' זירא, דאינו מזיקו בהיזק ראי', ואין יכול לכופו לסתמו, ומ"ש מהרחקת ד' אמות דדוושא, דלדעת התוס' ודעימייהו הוא אף כשלא החזיק חבירו בכותל.

**ובאמת** דגם בלא דברינו קשיא כן ע"ד התוס' ודעימייהו דדין הרחקת ד' אמות דדוושא הוא מדין הרחקת נזיקין, ואף כשלא החזיק בכותל, וקשיא דמ"ש מחלונות דא"צ להרחיק כדי שלא יאפיל אלא בשהחזיק, ולא אמרינן דאף בשלא החזיק אסור הוא להאפיל על חלון חבירו וחשיב כמזיק לדיני הרחקת נזיקין,[[7]](#footnote-8) - וכבר עמד ע"ז בחי' הרשב"א בסוגיין, עיי"ש שכתב לדמות, דכ"ה דפותח חלון העשוי לאורה על חצר חבירו שלא ברשות אין בעל החצר צריך להרחיק אלא בונה ומונע ממנו האורה ואינו נמנע, ה"נ בדוושא כה"ג א"צ להרחיק, עיי"ש.

**ו**

טו] **ונראה** לישב בזה בפשיטות, לפ"מ שאמרו לקמן נ"ט א' בהא דפליגי אמוראי בחלון למעלה מד' אם יכול למחות, ובעי למימר דפליגי אם כופין על מידת סדום.

**ובקצוה"ח** סימן קנ"ד סק"א כתב ללמוד מזה, דהפותח חלון על אויר חצר חבירו, חשיב כנהנה מאויר החצר, וע"כ מן הדין הי' ביד בעל החצר למנעו, ואך דהוי זה מידת סדום, וכ"כ הנתיה"מ שם סקי"ז והגרע"א בקונט' ד"ה והנה בדעת הרא"ש, וכ"נ בתשו' הר"ש ב"ר אליעזר שבסו"ס ראב"ן.

**ולפ"ז** נראה, דאף דמן הדין הי' לנו לאסור להאפיל את החלונות משום דינא דהרחקת נזיקין, מ"מ כ"ז שלא החזיק בחלון שרי להאפיל עליו, שהרי כ"ז שלא החזיק בחלון מן הדין מצי חבירו לכופו לסתמו משום שהוא משתמש באוירו, והגם דבפועל ל"מ לכופו לסתמו משום דכופין על מידת סדום, אך ודאי דל"מ לתבעו שירחיק ממנו, דאם יהא צריך להרחיק ממנו, יכול לומר לו שיסתמנו, דכבר אי"ז מידת סדום אלא מידת כל אדם.

טז] **ומהגר"א** אריאלי שליט"א שמעתי להוסיף עוד בזה, דאף בלא הא דהוי זה מידת כל אדם, לי"ב לדין הרחקת נזיקין, כיון דאין לו זכות על תשמיש החלון, דכל עיקר דינא דהרחקת נזיקין הוא רק בשיש להניזק זכות לתשמיש זה, דבכה"ג אמרינן דעדיף תשמישו מתשמיש המזיק, וצריך המזיק להרחיק את תשמישו, אך כל שאין להניזק זכות לתשמיש זה, ליכא לדינא דהרחקת נזיקין,[[8]](#footnote-9) ועמש"נ בסימן י"ז סקי"א להוכיח כדרך זו.

**ולדרך** זו י"ל, דאף אי נימא דהפותח חלון על רשות חבירו אין יכול חבירו למנעו מן הדין, דהוי זה הנאה דממילא, מ"מ הא מיהא כיון שהנאה זו באה לו מרשות חבירו, אין לו זכות על תשמיש זה כנגד חבירו, וע"כ א"צ חבירו להרחיק.

**ולב'** דרכים אלו נמצא, דאף דכשלא החזיק בחלון, רשאי חבירו להאפיל עליו, וליכא בזה לדין הרחקת נזיקין, כ"ז הוא משום דכל שלא החזיק בחלון אין לו זכות כלל בתשמיש החלון, שהוא משתמש באויר חבירו, אך כל שהחזיק בחלון וזכה בזכות תשמיש החלון, הדר דינא דאסור חבירו להאפיל עליו מדין הרחקת נזיקין.

יז] **וכמדומה** דיסוד הדברים מבוארים כן בל' הרא"ש בתשו' כלל צ"ט סימן ו', ז"ל, אמנם צריך לדקדק ראובן שפתח חלונות זכה באורה מן ההפקר וכו' ומי יוכל לסלקה ממנו וכו', ומיהו וכו' וא"כ ל"ה האויר וכו' הפקר אלא כמו חצר השותפין, וכשפתח ראובן חלונו כנגד האויר שלפני ביתו של שמעון "שלא כדין פתח" כיון דגם שמעון יכול להוציא בנינו, ועד הנה לא הי' שמעון מקפיד בו כי לא הי' מזיק לו ול"ה יכול למחות בידו, הלכך אין לו חזקה לראובן ויכול שמעון לבנות לפני חלונו, עכ"ל.

**והנה** מש"כ הרא"ש דכשפתח ראובן חלונו וכו', שלא כדין פתח, צ"ב, שהרי הרא"ש גופי' כתב דלא הי' שמעון יכול למחות בידו, וא"כ מ"ט חשיב דשלא כדין פתח, ועי' בביאור הגר"א סימן קנ"ד סק"ע, ואכמ"ל, - ונראה דזה מתפרש ע"פ הנ"ל, דהגם דלא הי' שמעון יכול למחות בידו, מ"מ לא הי' לראובן זכות לפתוח את חלונו, וזהו דקרי לה הרא"ש דשלא כדין פתח, ורק מכח זה הוא דרשאי שמעון להאפיל עליו, דאילו הי' פותח ראובן כדין, לא הי' רשאי שמעון להאפיל עליו, אלא הי' עליו להרחיק שלא להזיק את חבירו, וזה להרא"ש לטעמי' בכלל ה' דדין ההרחקה כדי שלא יאפיל, הוא מדין הרחקת נזיקין, וכנ"ל, ורק משום דפתח ראובן שלא כדין, הוא דרשאי שמעון להאפיל עליו, וכמש"נ.

**ושמעתי** מהגר"א אריאלי שליט"א לדקדק כן גם בל' רשב"ם לקמן נ"ט א' שכתב, ז"ל, למעלה מד' אמות וכו' אין לו חזקה וכו', וכשבונה שכנו אינו יכול לעכב עליו ולומר לו הרחק בנינך מן החלון שלי שלא תאפיל עלי" "שיכול לומר לו סתום אותו" שאין לך חזקה, עכ"ל, ומשמע דכל הא דא"צ להרחיק ד' אמות שלא להאפיל על החלון, הוא משום דיכול לומר לו סתום אותו, ואין לו זכות על החלון, אך כל שיש לו זכות על החלון ול"מ למימר סתום אותו, אינו רשאי להאפיל עליו, אף שלא זכה בזכות אורה בשל חבירו.

יח] **ולפ"ז** מתבאר היטב טעם הא דשאני חלונות מדוושא לדעת התוס' ודעימייהו, דבדוושא צריך להרחיק ד' אמות מדין הרחקת נזיקין אף כשלא החזיק חבירו בכותל, ובחלונות א"צ להרחיק ד' אמות מדין הרחקת נזיקין אלא כשהחזיק חבירו בחלון.

**דהנה** בחי' הרשב"א בסוגיין כתב בתו"ד, ז"ל, ואינו דומה לפותח חלון, דהתם משתמש הוא באויר של חברו ולולי אוירו של חברו חלון זה ל"מ ולא מידי וכו', אבל כאן כותל זה בלא דוושא צריך הוא ואינו לוקח ומשתמש בכלום בחלק חברו ודוושא ממילא הויא וכו', עכ"ל, וכעי"ז כתב בתשו' הרשב"א החדשות סימן ש', ועיי"ש שהוסיף לפרש, דבדוושא אינו משתמש ממש בשל חברו, ואע"פ שנהנה ממנו שההולכין שם לצד כותלו דשין את הקרקע וכותלו מתחזק בכך, זו הנאה הבאה לו ממילא היא, ומשא"כ בחלון דמשתמש ממש במעשיו של חבירו, לפי שעיקר פתיחת החלון לקבל ממנו אורה, והאורה באה לו מאויר חצר חברו, שאלו הי' השני בונה כנגדו אין חלונו אלא לבטלה, עכ"ד.[[9]](#footnote-10)

**ולפ"ז** נראה, דע"כ בדוושא דלא חשיב כמשתמש ברשות חבירו, ויש לו זכות על תשמיש הכותל, אין רשאי חבירו להזיק את הכותל במניעת הדוושא, ומשא"כ בחלונות דחשיב כמשתמש ברשות חבירו ואין לו זכות על תשמיש החלון, רשאי חבירו לבנות כותל ולמנוע האורה.[[10]](#footnote-11)

**ז**

יט] **ולפ"ז** מתישב היטב ד' התוס' לעיל ז' א' דבאחין שחלקו אסור בעל התרביצא להאפיל על חלונו של בעל האספלידא, אף שלא החזיק בעל האספלידא בחלונו, ול"ד לכל חלון שלא החזיק בו, שרשאי חבירו להאפיל עליו.

**והטעם** בזה, דהנה מסברא נראה פשוט, דאף דבעלמא מצי מן הדין לעכב על חבירו שלא יפתח חלון, משום שהוא משתמש באוירו, ורק למ"ד דכופין על מידת סדום ל"מ לעכב עליו, מ"מ באחין שחלקו, ודאי דאף למ"ד דאין כופין על מידת סדום ל"מ ל"מ לתבעו לסתום את חלונו, דזהו זכותו שזכה בחלוקה, והיינו, דהגם דאין לו זכות אורה בשל אחיו שהרי רשאי להאפיל עליו, מ"מ יש לו זכות לקיים חלונו אף שהוא משתמש באויר חבירו,[[11]](#footnote-12) - ודמי למש"כ הראב"ד בכל חזקת תשמישין, דכל זכותו הוא להשתמש כל עוד שהכותל קיים, אך רשאי חבירו לסתור את הכותל, והיינו דאין של חבירו משועבד לו, אלא דיש לו זכות להשתמש בזה ואין יכול חבירו למנעו, וע"ד הך מילתא מצינו להני קמאי דס"ל דאף חלון שאין לו חזקה, אין יכול לכופו לסתמו, והרי דאף דמהניא החזקה לענין דל"מ למנעו מכח הא דהוא משתמש באוירו, מ"מ אין לו זכות אורה, וע"כ מצי חבירו להאפיל עליו.

**ולפ"ז** נראה, דע"כ להתוס' לטעמייהו דדינא דהרחקה כדי שלא יאפיל הוא מדין הרחקת נזיקין, דומיא דדין הרחקה דדוושא, שנקטו התוס' דהוא מדין הרחקת נזיקין, ונת' לפ"ז דהא דבחלון שלא החזיק בו רשאי חבירו להאפיל עליו, הוא משום דאין לו זכות על תשמיש החלון, וכנ"ל, הרי דכ"ז הוא בעלמא, אך באחין שחלקו דיש לו זכות בתשמיש החלון, אין חבירו רשאי להאפיל עליו ולהזיקו.

כ] **ובזה** מתפרש גם דעת הני קמאי דכל שלא החזיק בחלון, רשאי חבירו לבנות כותל מלמעלה ומלמטה וא"צ להרחיק, ואף דהוא מזיקו בהיזק ראי', - דכי היכי דכל שלא החזיק בחלון הוא רשאי להאפיל עליו, ואף דהוא מזיקו בהאפלה זו, והיינו משום דכל דאין לו זכות בחלון, ל"מ לתבעו להרחיק ממנו, והיינו או משום דכבר אי"ז מידת סדום, או משום דאין לו זכות על תשמיש זה, הרי דמה"ט גם אינו יכול לתבוע ממנו להרחיק מלמעלה ומלמטה, - וכ"ה מבו' בל' הרמ"ה והשלנ"ל שהבאנו לעיל סק"ה וסק"ו, דמה"ט הוא דא"צ להרחיק, עיי"ש.

**ובאמת** כבר כתב עד"ז בקצוה"ח סימן קנ"ד סק"ג בדעת הני קמאי, ז"ל, כיון דעיקר הטעם בגמ' וכו' הא דיכול לבנות למעלה מד' אמות, היינו משום כופין על מידת סדום כיון דאויר חצירו דידי' הוא, ול"ה מידת סדום אלא במקום שזה נהנה וזה לא חסר, ואם אנו כופין את בעל החצר שלא יבנה למעלה ולמטה בכדי שלא יזיקנו בראי' אין לך חסר גדול מזה ואי"ז מידת סדום, עכ"ל.

כא] **ומצאתי** בעזה"י הדברים מבוארים כן בתשו' גדולי פריש שבספה"י לר"ת סימן צ"ד, ז"ל, והא דאמרינן החלונות בין למטן וכו' ד' אמות, "כגון שכנס בתוך שלו" צריך זה להרחיק כותלו משום היזק ראי' וכו', או שמא נפל להם בירושה ודירתם כמו שהי' דר אביהם, עכ"ל.

**ונתחדש** בדבריהם, דאף דכל שלא החזיק בחלון, רשאי חבירו לבנות כותל למטה אף שהוא מזיקו בהיזק ראי', מ"מ כל שכנס חלונו לתוך שלו, או באחין שחלקו, אינו רשאי להזיקו בהיזק ראי', - וזה מתפרש כמש"נ, דכל הא דכשלא החזיק בחלון הוא רשאי להזיקו בהיזק ראי', הוא משום דהוא משתמש בחלונו באויר חבירו, וע"כ כל שכנס בתוך שלו ואינו משתמש באויר חבירו, או באחין שחלקו דיש לו זכות בתשמיש החלון, כמו שהי' לאביהם חלון זה, אינו רשאי להזיקו בהיזק ראי'.

כב] **ובדעת** הרמב"ן דאף שלא החזיק בחלון אין חבירו רשאי לבנות כותל מלמעלה או מלמטה ולהזיקו בהיזק ראי', ואף כשבאו שניהם בב"א אין מתירין לו היזק ראי', אשר צ"ע דכל שהוא מחייבו להרחיק, כבר אי"ז מידת סדום, ול"ש בזה הא דכופין על מידת סדום, - צ"ל למש"כ במשנת ר"א פי"א משכנים ה"ד, דמה שאמרו לקמן נ"ט א' דכל הא דאינו יכול למנעו מלפתוח חלון למעלה מד' אמות הוא משום כופין על מידת סדום, ובלא"ה הי' יכול למנעו, אי"ז משום דהוא משתמש באויר חבירו, אלא הוא משום דגם בחלון למעלה מד' אמות יש לחוש להיז"ר ע"י דמותיב שרשיפא, וכמש"כ הריטב"א, עיי"ש.

**ולפ"ז** י"ל, דד' הרמב"ן הם בפותח חלונו לבקעה דליכא היזק ראי' כלל,[[12]](#footnote-13) וע"כ בזה מן הדין אינו יכול למנעו מלפתוח חלון, וממילא דאינו רשאי להזיקו בהיזק ראי', - ולדרך זו אין להוכיח מד' הני קמאי שהבאנו לעיל סק"ו דפליגי לדינא ע"ד הרמב"ן, דדבריהם קיימי בחלון למעלה מד' אמות הפתוח לחצר, ובזה מודה הרמב"ן דא"צ להרחיק מלמעלה ומלמטה, כיון דכל שהוא מחייבו להרחיק, כבר אי"ז מידת סדום.

כג] **אמנם** מד' המחברים שהביא הרמב"ן דס"ל דאף בחלון הפתוח לבקעה א"צ חבירו להרחיק מלמעלה ומלמטה, מבו' דמה שהוצרכו לקמן שם להא דכופין על מידת סדום, הוא משום שהוא משתמש באויר חבירו, וכמש"כ הקצוה"ח ודעימי', - וע"כ אף בחלון הפתוח לבקעה, כל הא דאינו יכול למחות בו, הוא רק משום דכופין על מידת סדום, וע"כ ל"מ לתבוע את בעל הבקעה להרחיק את כתלו מלמעלה ומלמטה, וכנ"ל.

1. ועיי"ש שהוכיח כן, ממש"כ התוס' בתירוצם, ז"ל, ונראה לר"י דודאי הי' מאפיל עליו האורה וכו' אבל עדיין הי' בו אור גדול והא דקאמר ומכנגדן מרחיק ארבע אמות היינו שלא יאפיל עליו לגמרי וכו', מכלל דס"ל לר"י דאם הי' מאפיל עליו לגמרי הי' צריך להרחיק מכנגדו ד' אמות כדתנן ומכנגדן ד' אמות, עכ"ד. [↑](#footnote-ref-2)
2. אך בד' המהרש"א שם מבו', דכל מש"כ התוס' דתימה הוא שהי' יכול להאפיל עליו שלא יהי' לו אורה כלל, הוא משום דבעין יפה מוכר, עיי"ש, ולפ"ז לכאו' אי"ז בכלל דינא דהחלונות מכנגדן ד' אמות כדי שלא יאפיל, דהך דינא הוא רק בשהחזיק ג"ש, וצ"ע היאך זה מתישב בל' התוס' בתירוצם שנראה להדיא דקושייתם היא מדינא דמכנגדן כדי שלא יאפיל. [↑](#footnote-ref-3)
3. ועיי"ש שהק' כן גם על משה"ק האו"ז והמרדכי שם עוד על פירש"י, מהא דלעיל מינה גבי ההוא דקא בני אשיתא אחורי כוי דחברי' וא"ל קא מאפלת עילואי קאמר רב חמא דינא קאמר לי', וקשיא דרב אדרב חמא, והק' המהרח"ש דמאי קשיא להו מהתם, הרי התם החזיק בחלון, וע"כ אין חבירו רשאי להאפיל עליו, ומשא"כ באחין שחלקו שלא החזיק בחלון. [↑](#footnote-ref-4)
4. והנה אמנם הי' מקום לדחות, דמכוון ר"ת הוא, דהא דתני מלמטן וכו' ומכנגדן איירי בחד גוונא, וכיון דהא דתנן דמלמטן וכו' איירי בחלון למעלה מד', הרי דאף הא דתנן דמכנגדן וכו' איירי בחלון דלמעלה מד', ואפ"ה הוא צריך להרחיק מכנגדו, ובע"כ דאף חלון למעלה מד' יש לו חזקה.

   אך מלבד דזה סתום בל' התוס', גם מצינו מפורש לא כן, בשו"ת ספר הישר לר"ת סימן צ"ד וסימן צ"ה, עיי"ש דמבו' להדיא דכל שלא החזיק ג' שנים, א"צ להרחיק מלמטה ד' אמות, ואכמ"ל. [↑](#footnote-ref-5)
5. ולהרמ"ה לטעמי' הוא מוכרח לפרש כן, שדעתו שם דכל שאין החלון עשוי לאורה, לי"ב כלל להרחקת שכנגדו, וכל הא דתנן לקמן שם דאין לו חזקה, הוא רק לגבי הרחקה מלמעלה ומלמטה, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-6)
6. ובחי' הרשב"א לקמן בע"ב כתב דלפ"ד רבינו יונה דההיא דדוושא איירי בשהחזיק ג"ש ובא בטענה, ל"ב שיהא גיר"ד, כיון שקנה מקום לדוושא, ולפ"ד פשוט דה"ה הוא לגבי הרחקת ד' אמות מחלון כדי שלא יאפיל, דאי"ז מדינא דהרחקת נזיקין, ול"ב שיהא גיר"ד. [↑](#footnote-ref-7)
7. ושמא יש מקום לישב בזה כמו שהעירוני, דהא דבדושא איכא לדין הרחקת נזיקין, הוא משום דע"י מניעת הדושא נופל כותלו של זה, וע"כ חשיב כמזיק לדין הרחקת נזיקין, ומשא"כ בחלון דע"י בניית הכותל אין ניזק החלון עצמו, אלא נמנע ממנו האורה, הרי דכיון דאורה דילי' הוא, לא חשיב כלל כמזיק, ודו"ק, - ויש לדמותו קצת למש"כ בפי' הר"ן על הרי"ף בריש פירקין, דבסומך בור בצד המיצר ממש, א"צ חבירו להרחיק, דה"ה מזיק את שלו, אך אם הוא מפיל ממש את בורו של חבירו, ה"ה צריך להרחיק, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-8)
8. וזהו דאמר ר' יוסי לקמן כ"ה ב' זה חופר בתוך שלו וזה נוטע בתוך שלו, ופירש הרמב"ם פ"י משכנים ה"ז דכשם שזה חופר בתוך שלו כך זה נוטע בתוך שלו, והיינו דטעמא דרבנן דצריך להרחיק הוא משום דהניזק נוטע בתוך שלו ויש לו זכות לתשמיש זה, וע"ז הוא דקאמר ר' יוסי, דכשם שזה חופר בתוך שלו כך זה נוטע בתוך שלו, וגם הוא יש לו זכות לתשמיש זה, ואינו נדחה מפני הניזק, ובזה מתפרשים עוד כמה מילי, ואכמ"ל. [↑](#footnote-ref-9)
9. ובזה מבו' מש"כ בתשו' הרשב"א ח"א סימן אלף קל"ב, דכל שרה"ר מפסקת בין חלונו לרשות חבירו, אף דרשות חבירו היא בתוך ד' אמות, אינו יכול למנעו מפתיחת החלון, ובנתיה"מ סימן קנ"ד סקי"ח תמה ע"ז, דכיון דחלון צריך לאורה של ד' אמות, נמצא דהוא משתמש ברשות חבירו, עיי"ש, אך לפ"ד הרשב"א בחידושיו ניחא, דכל הא דחשבינן לי' כמשתמש ברשות חבירו, הוא רק משום דלולי אוירו של חבירו חלון זה ל"מ ולא מידי ואינו אלא לבטלה, אך כל דרה"ר מפסקת, דאף בלא אוירו של חבירו הי' החלון מועיל לו, ול"ה לבטלה, לא חשיב כמשתמש ברשות חבירו, וזה כעין מש"כ הנתיה"מ שם בסו"ד.

   אמנם הנה בתשו' הרשב"א החדשות שם נקט לעיקר, דכל שפותח חלון בתוך ד' אמות לרשות חבירו חשיב כמשתמש ברשות חבירו, עיי"ש, וכנראה ס"ל, דכיון דהחלון צריך לאויר ובלא זה אין החלון מועיל, חשבינן לי' כמשתמש בכל הד' אמות, וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-10)
10. ונתישבו בזה ד' הקצוה"ח, שכתב בסימן קנ"ד סק"ט דלדעת תוס' ודעימי' דיש בדוושא משום הרחקת נזיקין, ה"נ אין רשאי לבנות כותל שנמנע עי"ז האויר הנצרך לאוצר, עיי"ש, וצ"ע שהרי בחלונות חזינן דכל שלא החזיק ה"ה רשאי לבנות כותל ולהאפיל עליו, וא"כ מ"ט באוצר אינו רשאי לבנות כותל ולמנוע האויר, - ולפמש"נ ניחא, דשאני בחלונות דחשיב כמשתמש באויר חבירו, ומן הדין יכול חבירו לעכב עליו שלא יפתח חלון, וע"כ ליכא תביעת הרחקה ע"ז, ומשא"כ באוצר דלא חשיב כמשתמש באויר חבירו, דדמי לדוושא שכתב הרשב"א דלא חשיב כמשתמש באויר חבירו, איכא תביעת הרחקה ע"ז, דומיא דדוושא, וז"ב. [↑](#footnote-ref-11)
11. ויש להוסיף, דהנה דעת רש"י ודעימי' לעיל שם, דבאחין שחלקו אין יכול לתבוע את בעל החלון לסתום את חלונו משום היזק ראי', ולדעתם מבו' להדיא דבאחין שחלקו זכה בעל החלון בזכות חלון גמורה, וע"כ אף א"צ לסתום חלונו משום היזק ראי', - ואמנם נראה, דגם לדעת הני קמאי דאף באחין שחלקו יכול לתבוע את בעל החלון לסתום את חלונו משום היזק ראי', מ"מ ודאי ל"מ לתבעו לסתום את חלונו משום שהוא משתמש באוירו, דזה הזכות שזכה בעל החלון בחלוקה.

    ונראה דיש ללמוד כן מד' הגרע"א בקונט' שעמד ע"ד הרא"ש דבאחין שחלקו דאין להן חלונות זע"ז, אף צריך לסתום החלון משום היז"ר, והק' דלהרא"ש לטעמי' דקי"ל דסמך בהיתר א"צ להרחיק, מ"ט הוא צריך לסתום חלונו, עיי"ש, וממה שלא יישב הגרע"א בפשיטות דשאני בחלון שהוא משתמש באויר חבירו, וכמו שנקט הגרע"א שם דבחלון חשיב כמשתמש באויר חבירו, יש ללמוד דבאחין שחלקו זכה בתשמיש החלון, ול"מ אחיו לעכב עליו משום דמשתמש באוירו, וכמש"נ. [↑](#footnote-ref-12)
12. ועי' חזו"א סימן י"א סוסק"ז שפירש כן בד' הרמב"ן, וכתב דהוא מוכרח כן להרמב"ן לטעמי' דאין חזקה להיזק ראי', עיי"ש, - אך בקצוה"ח סימן קנ"ד סק"ג לא פירש כן בד' הרמב"ן, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-13)