27. נאמנות קטן
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב מאיר קאופמן / שיעורי ליל שב_ק / תשפד

#### ניסן אב פ"ד

# בנאמנות קטן לגבי ספק בירך ברכת המזון וספק הזכיר הזכרה

### בדין נאמנות קטן

א] מבואר בשו"ע שמי שיש לו חובת הזכרה ויש לו ספק האם הזכיר שמספק צריך לחזור כגון שלא יודע אם אמר רצה בשבת או יעלה ויבוא בר"ח או ותן ברכה או טל ומטר בל' יום הראשונים והנה אם יהיה ע"א שיעיד שאמר יעלה ויבוא בפשוטו הוא נאמן כדין ע"א [והנה גם אם נימא שיש חזקת חיוב במצוות וע"א לא נאמן כנגד חזקה אמנם עיין רעק"א בגליון יור"ד סט"ו ובנוב"י שנקטו שלגבי דרבנן יש להקל שהוא נאמן כיון שזה ספק בגמ' האם הוא נאמן במקום חזקה ונתבאר במקום אחר וא"כ דין הזכרה שזה דרבנן הוא ודאי נאמן] אמנם יש לדון האם קטן נאמן לומר שהזכיר הזכרה זו ויש לברר דיני נאמנות של קטן

והנה מבואר ברמ"א סימן קכ"ז ס"ג שקטן לא נאמן בדבר דאוריתא ובדבר דרבנן כתב הרמ"א שהוא נאמן אם זה לא כנגד התחזק איסורא וכתב כמו בדיקת חמץ דמבואר בגמ' שהוא נאמן והנה פשטות הרמ"א שנאמן גם ללא שזה בידו אלא עצם זה שיש כאן נידון דרבנן ואין עדותו כנגד חזקה וכן משמע בש"ך שהביא שם מהריב"ש שאם זה בידו הוא נאמן אפילו כנגד חזקה ולא כתב שזה בתור מחלוקת על דברי הרמ"א שכתב שלא נאמן נגד חזקה אלא הביאור שהרמ"א דיבר ללא זה בידו והש"ך מדבר בדבר שזה בידו והנה כאן זה לא בידו אבל בפשוטו אין זה כנגד התחזק וא"כ הוא צריך להיות נאמן אמנם עיין מג"א סימן תל"ז שתמה על הרמ"א שלמד מבדיקת חמץ הרי שם זה נחשב נגד חזקה שהבית בחזקת אינו בדוק ומבואר מפורש בראשונים שהוא נאמן מצד שזה בידו אפילו שזה כנגד התחזק עכ"ד וא"כ אין לנו מקור שקטן נאמן בדבר שהוא לא בידו וזה לא נגד חזקה

ובעיקר הדבר שקטן נאמן בדבר שבידו אפילו שזה נגד התחזק והמקור מהגמ' בפסחים כן הוא בתוס' בפסחים ד: אמנם עיין רעק"א סימן ק"כ שהביא מתוס' בעירובין נ"ט שדנו שרק בבית שלהם שזה אחריותם בזה הם נאמנים ולא אם אומרים שבדקו בית אחר עוד מצאנו ברשב"א בכתובות וכן הוא בשלטי גבורים שם שרק אם אומר שהוא בדק ולא אם אומר שמישהו אחר בדק וכן נקט לדינא היד יהודה סימן ס"ט סקמ"ב אמנם פשטות המ"ב סימן תל"ז לגבי בדיקת חמץ שגם אם זה לא בית שלו הוא נאמן וכן אם אומר שמישהו אחר בדק וכן משמעות הגר"א סימן קכ"ז

והנה עיין יור"ד סימן ק"כ שקטן לא נאמן על טבילת כלים ובמקור הדברים זה התרוה"ד שכתב שבדאוריתא הוא לא נאמן גם בדבר שהוא בידו ועיין רעק"א שכתב דמשמע שאם זה כלי זכוכית שהטבילה רק דרבנן בזה הוא נאמן כיון שזה בידו וזה כתוס' בפסחים ודלא כתוס' בעירובין והחכמ"א כתב שסתימת הפוסקים שתמיד לא נאמן וגם בדרבנן ובפשוטו יש להקל כהכרעת המ"ב

והנה מבואר בתרומת הדשן שבדאוריתא לא נאמן כנגד חזקה אפילו שזה בידו ולכן אינו נאמן לומר שטבל הכלי אמנם עיין חכמת אדם כלל ע"ב דהסתפק דמשמעות הריב"ש שגם בדאוריתא הוא נאמן כנגד חזקה ועיין ביאור הגר"א סימן קכ"ז שהביא מהגמ' סוכה מ"א שקטן היודע לשמור ידיו אוכלים על גביו טהרות ומבואר שזה מועיל גם בדאוריתא אמנם ע"ש שזה רק בדבר שיש חזקה היתר והא מעיד שזה נשאר במצבו הקודם

והנה מבואר כתובות כ"ח שאלו נאמנים בגדלם להעיד מה שראו בקטנן כגון עד כאן תחום שבת והתוס' בכתובות שם ובעירובין ל"א ובתורי"ד פסחים ד: דיקו מזה שאין נאמנות אם הוא עדין קטן ובפשוטו שם זה לא כנגד חזקה ועיין תוס' בפסחים ד: שלמדו מכאן שקטן לא נאמן בדבר שזה לא בידו אפילו בדרבנן ובפשוטו כונתם אפילו מתי שזה לא נגד חזקה אמנם אין זה מוכרח דהרי תוס' דנו דשם מבואר שגם אשה לא נאמנת אלא כי זה דרבנן וכבר תמה בחידושי רעק"א שאין סיבה שלא תהיה נאמנת ועיין יד יהודה ס"ט סקמ"ב שדן שזה כמו נגד אתחזק כיון שיש ודאי תחום אסור ובא לברר מה מקום האיסור אמנם בפשוטו כה"ג זה רק איקבע איסורא אבל זה לא נחשב נגד התחזק ובאגרות משה יור"ד ח"ב סמ"ד ביאר שמדובר שעד עכשיו נהגו בתחום אחרת והעד בא לשנות ולכן זה כמו כנגד חזקה אמנם ברשב"א במשמרת ביאר שמה שצריך להגיע לקולא כי המדידה זה דבר קשה והרא"ה הביא מהרמב"ן שמדובר עד אחד בהכחשה אמנם ויתכן שגם הם נקטו שזה כמו נגד חזקה רק שס"ל שע"א נאמן כגד חזקה ולכן באמת זה הסיבה שקטן לא נאמן

והנה גם אם ננקוט דשם זה נגד חזקה וא"כ אין מקור משם שקטן לא נאמן מתי שזה לא נגד חזקה אבל אין לנו מקור שקטן נאמן בדבר שהוא לא נגד חזקה ועיין לעיל שהבאינו מהרי"ד שהוא לא נאמן וכן הוא במאירי בפסחים ועיין ביאור הגר"א סימן קכ"ז ובסימן ק"כ וכן נקט היד יהודה ובחכמת אדם כלל ע"ב שקטן לא נאמן בדבר שזה לא בידו אפילו אם זה לא כנגד התחזק

אמנם הנה בעיקר הדין בידו עיין ש"ש ש"ו פ"ו שהביא דדעת המהרי"ק שאן נאמנות של בידו אלא זה רק מוריד את ההתחזק וכן דייק מרש"י בגיטין אמנם בתוס' ובשאר הראשונים מבואר שזה נאמנות של בידו ולמהרי"ק עד כמה שמבואר שבבידו נאמן גם כנגד התחזק זה מקור שנאמן גם ללא בידו כשאין חזקה וכן ביאר ביד יהודה את כונת הרמ"א אמנם קשה מתחום שבת וצ"ל בהכרח כנ"ל דשם זה כמו נגד חזקה אמנם בפשוטו קי"ל מעיקר הדין דלא כמהרי"ק ולפ"ז אין לנו מקור וצ"ע

ועיין רמ"א סימן קכ"ז ס"ג שהביא מהרשב"א שקטן חריף ובקי ויש רגלים לדבר זה מעורר ספק וכגון אם נמצא מחט בבהמה ואומר שזה היה טריפה ומבואר שזה רק להחמיר עוד מבואר שזה רק במקום שיש רגלים לדבר שהרי מצאו מחט וכן דיק הפמ"ג סימן תל"ז בא"א

עוד מבואר בחכמ"א כלל ע"ב סט"ז שלשלוח קטן חריף לקנות דבר יש לסמוך שקנה מההיתר ומקורו מהרשב"א והפר"ח העיד שכך המנהג דהינו שזה לא מדין נאמנות אלא שיש כאן הסתברות שעשה כדין וכן ביאר הגר"ז יור"ד ס"א סקמ"ב אמנם כשסתם מספר שראה דבר בזה זה נידון של נאמנות

ועיין יד יהודה ס"ט סקמ"ב שהביא מהגמ' בב"ק קי"ד שקטן נאמן לומר מכאן יצא נחיל זה ומבואר בגמ' שנאמן מדין מסל"ת ולמד מזה שקטן נאמן באיסורים במסל"ת וע"ש דבפשוטו זה גם כנגד התחזק

עיין גר"ז יור"ד סימן א' סקמ"ב שכתב שאפשר לשלוח לשאול שאלה על ידי קטן שמבין מה שאמרו לו ולא צריך לחוש שישקר כיון שזה מילתא דעבידא לאיגלויי שהרי הוא מפחד שישאלו הרב האם באמת זה מה שהוא ענה ועיין פמ"ג בהנהגת השואל אם הנשאל כתב שרק אם זה מקום קרוב שבאמת יש לו לחוש שזה יתגלה ועיין אמרי בינה עדות מ"ט שהאריך שלכתחלה אין לסמוך על עבידא לאיגלויי וצ"ע בזה

והנה לאחר כל הנ"ל אם האב חייב ברכת המזון מדאוריתא ויש לו ספק האם בירך בזה שהוא נידון דאוריתא ואין זה בידו הוא ודאי לא נאמן ובספק אם אמר הזכרה או בספק אם התפלל והקטן מעיד שהתפלל להכרעת האחרונים שאין נאמנות לקטן כשזה לא בידו אפילו נגד חזקה הוא ודאי לא נאמן אמנם לפשטות הרמ"א שהוא נאמן בדרבנן גם אם זה לא בידו א"כ הוא נאמן אמנם אם נימא שיש חזקת חיוב במצות א"כ כאן הוא ודאי לא נאמן ואפילו אם ביחס לע"א כיון שיש כאן מספק יש לו נאמנות אבל ביחס לקטן הוא ודאי לא נאמן אמנם עיין בשיעור דחזקת חיוב במצות דבפשוטו נחלקו בזה ראשונים ופשטות הראשונים שאין כזה חזקה אמנם כיון שהעיקר לדינא שקטן לא נאמן אם זה לא בידו אפילו כשזה לא נגד חזקה וכאן שי צד שזה נחשב נגד חזקה א"כ מסתבר שהעיקר שאינו נאמן אמנם יתכן שמכלל ספק לא נפקא וראוי לאכול עוד כזית או לצאת ממישהו אחר ובתפילה שיכול להתפלל נדבה ראוי להתפלל על תנאי

ובספק האם ספר ספירת העומר וקטן מעיד שספר אין לסמוך על זה ויחזור ויספור ולגבי שאר הימים אם יש לו ספק א"כ ממשיך לספור אם ברכה אבל אם לא היה לו צד ספק וכל הספק מתעורר על ידי בנו בזה מסתבר שלא יכול להמשיך בברכה ואולי זה נחשב שיש כאן צד ספק שספר וצ"ע

והנה אין לדון מצד הדין של קטן וחריף הנ"ל שזה רק מתי שיש רגלים לדבר וכנ"ל ויש לדון עוד דיש אחרונים שנקטו שיש מושג של חזקת חיוב במצות [עיין לקמן] וא"כ הוא ודאי לא נאמן

ובשש"כ הביא מהגרשז"א שזה גילוי מילתא בעלמא והוא נאמן והנה היסוד של גילוי מילתא מבואר ברי"ף לגבי להעיד מי הקרובים ובפשוטו זה רק שם שזה דבר ידוע רק צריך להביא את הידיעה לכאן אבל בדבר שאין שום ידיעה לקטן הרי זה כעדות גמורה ומה שסמוכים על קטן בספק על שאלה הביאנו מהגר"ז שזה רק מצד שזה עבידא לאיגלויי שאפשר לשאול הרב אבל כאן אין מי שיכחישו

ובשם הגריש"א אמרו דהנה מבואר ברמב"ם פכ"ד מסנהדרין שאם לב הדין משוכנע כצד אחד יכול לדון לפ"ז ולפ"ז אם אדם משוכנע שמה שהבן אומר זה נכון יש לסמוך על זה והנה מקור הרמב"ם זה מהגמ' בכתובות שר"פ קרע שטר על פי בת רב חסדא כי קים ליה בגוא שאומרת אמת והגמ' אומרת שלא סמך על רבא בגלל שהוא לא קים ליה בגויה והדבר תמוה וכי רבא היה פחות צדיק מבת ר"ח אמנם עיין ח"ח בסוף הספר שהביא משו"ת מהרי"ק וכן הוא באגרות משה שהכונה שאשתו של ר"פ הוא חי עמה כל חייו וראה שהיא לא משקרת דהינו שידעה שזה הנהגתה דהינו שזה לא מכח חשבון אלא ידע שזה המציאות משא"כ רבא זה רק מכח צידקותו וזה לא מועיל ולפ"ז רק אם יש ילד שאדם מכירו שלפי טבעו הוא ודאי אומר אמת וכמדומה שזה כמעט ואינו בנמצא