זה יכול וזה אינו יכול, ובגדרי מסייע
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / כללי המלאכות / הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים

**א**

א] בדין חי נושא את עצמו הק' התוס' דהוי כזה יכול וזה אינו יכול דלכו"ע חייב, והתוס' הרא"ש כתב לישב, ז"ל, הלכך נראה לי דל"ד לזה יכול וזה אינו יכול, דהתם אם ל"ה זה שאינו יכול מסייעו והי' מסיר את ידו הי' האחר יכול להוציאו בעצמו, הלכך הוי מסייע שאין בו ממש וחשבינן לי' כאלו אינו מסייעו, אבל הכא דא"א כלל שהנושא ישאהו בלא סיוע הנישא,[[1]](#footnote-2) הלכך הוי מסייע שיש בו ממש ופטור הנושא, עכ"ל.

ודבריו צ"ב, דאף דנימא דבסיוע כה"ג מסייע יש בו ממש, מ"מ מ"ט ה"ז מועיל לפטור את הנושא, הרי נידון הגמ' לעיל אם מסייע יש בו ממש, פירש התוס' הרא"ש לעיל דהיינו דאם יש בו ממש שניהם חייבין, ואם אין בו ממש פטור המסייע, ונמצא דהיכול בכל ענין חייב, אף אם מסייע יש בו ממש, ואף לדעת ר"ש דזה אינו יכול וזה אינו יכול שניהם פטורין, וא"כ מ"ט הכא פטור הנושא מכח הא דיש ממש בסיוע הנישא.

ב] ויש להוסיף, דאף אי נימא כמבו' בד' התורי"ד בסוגיין דלהצד דמסייע יש בו ממש שניהם פטורין, וכן משמע קצת בל' רש"י ד"ה אין בו ממש, הרי מ"מ כ"ז הוא למ"ד דזה יכול וזה יכול שניהם פטורין, אך למ"ד דשניהם חייבין, ודאי דאף בכה"ג שניהם חייבין, כמבו' כן בל' התורי"ד, וא"כ אטו נימא דדינא דחי נושא את עצמו הוא דלא כר"מ.[[2]](#footnote-3)

**ב**

ג] והנה בסוגיין מייתינן מרגלו אחת על הכלי ורגלו אחת על הרצפה דרואין כל שאילו ינטל הכלי ותינטל האבן יכול לעמוד על רגלו אחת עבודתו כשרה ואם לאו עבודתו פסולה, ואמאי הא קא מסייע בהדי הדדי, לאו משום דאמרי' מסייע אין בו ממש, וכן מהא דתניא קיבל בימין ושמאל מסייעתו עבודתו כשרה, ואמאי הא קא מסייע בהדי הדדי, לאו משום דאמרינן מסייע אין בו ממש.

ובתשו' חכם צבי סימן פ"ב כתב בתו"ד, ז"ל, וצ"ל דהאי דמייתי' מרגלו אחת על הרצפה, וכן מקיבל בימין ושמאל מסייעתו, מיירי בשא"א לו לעמוד כלל על אותה הרגל שע"ג הכלי, וכן א"א לו לקבל בשמאל באותו האופן שהיא מסייעתה לימין וכו', ובלא"ה צ"ל כן שהרי סיוע זה הוא לר"מ ובשניהן יכולין מחייב ר"מ, עכ"ל.

ד] והנה במש"כ החכם צבי כן בקיבל בימין ושמאל מסייעתו, דאיירי בזה יכול וזה אינו יכול, הנה כ"ה משמעות לישנא דקיבל בימין ושמאל מסייעתו, דלא הוכשר אלא כשעיקר הקבלה בימין והשמאל מסייעתו, אך כל שקיבל בימין ושמאל יחד פסול, וכ"ה להדיא בתוספתא בפ"ק דזבחים, קיבל בימינו ובשמאלו כאחד פסול וכו', ואם היתה שמאל מסייעת את הימין הכל מודים שהוא כשר.

אך מש"כ החכם צבי כן גם בההיא דרגלו אחת על הכלי, דאיירי כשא"א לו לעמוד על אותה הרגל, כבר עמד ע"ז בתשו' בית יצחק או"ח סימן ל"ה סק"ג, שהרי תניא דכל שאילו ינטל הכלי ותינטל האבן יכול לעמוד על רגלו אחת עבודתו כשרה, ואי נימא דהיכא שיכול לעמוד על האבן לבד עבודתו פסולה, היאך סתמה הברייתא להכשיר.

ה] והטעם לחלק בין קיבל בימין ושמאל דפסול, לבין עומד על הרצפה ועל הכלי דכשר, י"ל בתרי גווני, חדא, למש"כ הקה"י בזבחים סימן י"ג דהא דקיבל בימין ובשמאל פסול, אף דזה יכול וזה יכול, וחשיב דנעשה מעשה קבלה בימין, הוא משום דעבודה בשמאל פוסלת את העבודה, וכ"כ בס' זרע אברהם להגר"א לופטביר סימן י"ב, ועי' מה שהשיב ע"ז חותנו האו"ש בחי' רמ"ש ח"ב סימן ?, אך בדינא דעמידה ע"ג רצפה, הרי אין עמידה ע"ג כלי פוסלת את העבודה, אלא בעינן עמידה ע"ג רצפה, וכל שיכול לעמוד על הרצפה, איכא עמידה גמורה ע"ג הרצפה, ולא איכפת לן דאיכא גם עמידה על הכלי.

וי"ל עוד, לדעת הרשב"א דישראל וגוי ששחטו שחיטתו פסולה, ובשערי חיים כתובות סו"ס ל"ב כתב לפרש, דהטעם לחייב בשנים שעשו, הוא משום דכשדנים לגבי הגברא העושה, מצינו לחשוב כל אחד מהם כעושה המעשה, אך כשדנים כלפי עצם המעשה, אמרינן דהוא נעשה ונפעל ע"י שניהם, וכיון דנעשית השחיטה ע"י כשר ופסול, ה"ה פסולה, - וה"נ הוא בקבלה, דבעינן שתעשה ע"י ימין, וכל שנעשית בימין ובשמאל, ה"ה פסולה, ומשא"כ בדינא דעמידה ע"ג רצפה, י"ל דסגי במה שהוא עומד על הרצפה, ול"ב דעמידתו תיעשה ע"י הרגל שע"ג הרצפה.

ו] ואמנם קשיא טובא, כמו שרמז לזה החכם צבי, דאי נימא דאף אם יכול לעמוד על הכלי לבדו, עבודתו כשרה, דאף דגם עמידתו על הכלי חשיבא כעמידה, מ"מ אי"ז פוסל לעבודתו, דסגי במה דאיכא עמידה על הרצפה, א"כ מה מייתינן מינה דמסייע אין בו ממש, הרי הנידון אם מסייע יש בו ממש פירשו התוס' לעיל דהוא אם אף המסייע חייב, או שאין בו ממש ואינו חייב, וא"כ ברגלו אחת על הכלי ורגלו אחת על הרצפה, הרי אף דמסייע יש בו ממש, לא גרע מהיכא דיכול לעמוד על רגלו שעל הכלי לבדה דנמי מכשרינן, הגם דבשניהם יכולין מחייב ר"מ, והיינו דמזה חזינן דאף דכה"ג חשיב גם העמידה שעל הכלי כעמידה, אפ"ה ה"ז כשר, וא"כ אף אם מסייע יש בו ממש ל"ה לנו לפסול.

ז] והי' מקום לדון בזה, דכל הא דמכשיר ר"א ברגלו אחת על הכלי ורגלו אחת על הרצפה, אף דיכול לעמוד ברגלו שעל הכלי לבדה, הוא משום דס"ל כר' יהודה דזה יכול וזה יכול שניהם פטורין, וע"כ לא חשיבא עמידתו שע"ג הכלי לעמידה, וע"כ אי"ז פוסל, ורק בגוונא שאינו יכול לעמוד על רגלו אחת אם ינטל הכלי, הוא דפסול, משום דהוי זה אינו יכול וזה אינו יכול, אשר בזה חשיבא עמידתו שע"ג הכלי לעמידה, ולפ"ז שפיר מייתי' מינה דמסייע אין בו ממש, דאם מסייע יש בו ממש וחשיב אף המסייע כעושה המעשה, א"כ הויא עמידתו אף ע"ג הכלי וה"ז פסול, וזה כד' רש"י דמהא דזה יכול וזה יכול, מצינו ללמוד דמסייע אין בו ממש.

אך באמת אי"ז מתישב מכמה טעמים, חדא שהרי דעת התוס' ודעימייהו, דכל דינא דזה יכול וזה יכול שניהם פטורין, הוא רק במלאכת שבת, ולא ילפינן מיני', וא"כ לגבי עבודה כל דזה יכול וזה יכול חשיב שעומד על גבי שניהם, ואפ"ה עבודתו כשרה, וא"כ מ"ט אם מסייע יש בו ממש הי' לנו לפסול, וגם לדעתם לא מצינו שלמדו מדינא דזה יכול וזה יכול לדינא דמסייע.

ח] ועוד, דלכאו' אדרבה אם זה יכול וזה יכול שניהם פטורין הי' בדין דברגלו אחת על הכלי ורגלו אחת על הרצפה ושניהם יכולין, תהי' עבודתו פסולה, דלא חשיב כעומד על הרצפה, דהרי לאו היינו דעמידה על הכלי פוסלת, אלא היינו דבעינן עמידה ע"ג רצפה להכשיר,[[3]](#footnote-4) ובע"כ דהא דמכשרינן הוא משום דבזה יכול וזה יכול שניהן חייבין, ולכאו' לדעת רש"י אתיא רק כדעת ר"מ דזה יכול וזה יכול שניהם חייבין, ולדעת התוס' אתיא ככו"ע, דלא ילפינן משבת לשאר דוכתי, (וכן צ"ל בדעת הרמב"ם בפ"ה מביאת מקדש הי"ח שהביא להך דינא), וע"כ הוא דחשיב כעומד על הרצפה, ואף דהוא עומד גם על הכלי אי"ז פוסל.

ולפ"ז הרי הדק"ל דמה מייתינן מינה דמסייע אין בו ממש, הרי אף אם יש בו ממש, לא עדיף מהיכא שיכול לעמוד על הרגל שעל הכלי בפנ"ע, דג"כ עבודתו כשרה.[[4]](#footnote-5)

**ג**

ט] והנה כתב האו"ז בהל' שחיטה סימן שס"ז בדין ישראל וגוי ששחטו, ז"ל, אלא דוקא בב' בני אדם ובסכין אחד שרי בדיעבד וכו', אע"ג דסייע הגוי בהדי', הא קי"ל בפ' המצניע דכל היכא דיכול ואחד מסייע בהדי' דאין ממש במסייע לפסול כדילפי התם אמוראי ממתני' ואמר רבינא אף אנן נמי תנינא קבל בימין ושמאל מסייעו עבודתו כשירה ואמאי הא קא מסייע בהדי הדדי לאו משום דאמרינן מסייע אין בו ממש, עכ"ל.

והנה בעיקר מה שהכשיר האו"ז אף בישראל וגוי ששחטו יחד וזה יכול וזה יכול, צ"ל דהא דל"ד לקיבל בימין ושמאל כאחד דפסול, כאשר כ"ה משמעות ל' הברייתא, וכ"ה להדיא בתוספתא,[[5]](#footnote-6) הוא כמש"כ הקה"י בזבחים סימן י"ג דהא דקיבל בימין ושמאל כאחד פסול, הוא משום דקבלה בשמאל ה"ז פוסל את העבודה, ומשא"כ בישראל וגוי ששחטו, דשחיטת גוי אינה דבר הפוסל, וע"כ כיון דחשיב דנעשית השחיטה ע"י הישראל, שחיטתו כשרה, ולא איכפת לן דנעשית גם ע"י הגוי.

י] אך לפ"ז צ"ע במש"כ האו"ז לדון לפסול מכח הא דסייע הגוי בהדי', וכתב להכשיר משום דמסייע אין בו ממש, ודימה ד"ז להא דקיבל בימין ושמאל מסייעתו דכשר, וצ"ע בתרתי, חדא, דכיון דאף דהגוי יכול וחשיב כעושה השחיטה, מ"מ השחיטה כשרה, משום דגם הישראל חשיב כעושה השחיטה, א"כ מ"ש לדון בזה מכח דינא דמסייע, הרי לא עדיף מסייע, מהיכא דהוי עושה המעשה ממש, דג"כ אי"ז פוסל את השחיטה, - ועוד, דמה מייתי מקיבל בימין ושמאל מסיעתו כשר, הרי אדרבה הוא ראי' לסתור, דהתם לא מכשרינן אלא כשעיקר הקבלה היא בימין, והכא באנו להכשיר אף בישראל וגוי ששחטו יחד.

**ד**

יא] והנה התוס' בסוגיין הק' דהכא אית להו לרב זביד ורב אסי דמסייע אין בו ממש, ובביצה כ"ב א' משמע דרב זביד ורב אשי ס"ל דמסייע יש בו ממש, וע"כ אסרו לכחול בשבת ע"י גוי, משום דהישראל מסייע בהדי' דקא עמיץ ופתח.

ובחי' הגרע"א תמה בזה, ז"ל, י"ל דמה דקרי ליה התם מסייע הוא ענין אחר ואינו דומה לדהכא, דהא התם אלו לא פתח עינו לא היה הנכרי יכול לכחול עינו, וא"כ הוי כזה אינו יכול וזה אינו יכול, והאי דפטור התם משום מסייע אין בו ממש צ"ל דזה אינו יכול וזה אינו יכול אינו חייב אלא כששניהם עושים מלאכה ממש, אבל התם במה דעמיץ ופתח אינו עושה במלאכה כלום ואינו חלק מאיסורא דכוחל, אלא שעושה הכנה לשיוכל הנכרי לכחול, וקרי להכנה זו מסייע, ומסייע כהאי כיון דהנכרי אינו יכול בלעדו סובר ר"ז דיש בו ממש, אבל ענין מסייע דהכא דחברו יכול ואינו צריך לו, מסייע כזה סבר ר"ז דאין בו ממש, עכ"ל.

יב] והנה במה שנקט הגרע"א דהתם הסיוע הוא במה שפותח העין, כדי שיהא הגוי יכול לכחול, כבר עמדו בזה, דלכאו' אי"ז מתישב בלישנא דעמיץ ופתח, ומשמע דפתיחת וסגירת העין ה"ז מסייע לכחילה, ואי"ז הכנה בעלמא.

אך אכתי צ"ע, דלכאו' אכתי הו"ל כזה אינו יכול וזה אינו יכול, דאף דנימא דהי' יכול הגוי לכחול בעצמו בלא הא דעמיץ הישראל ופתח, מ"מ לכאו' הי' צריך להוסיף בפעולת הכחילה, וכל כה"ג הו"ל כזה אינו יכול וזה אינו יכול, וכמש"כ התוס' וש"ר בסוגיין, וא"כ אכתי קשיא קו' הגרע"א, דהיאך מצינו לדמותו לסוגיין, הרי בע"כ דהתם דין אחר הוא, דהרי הו"ל זה אינו יכול וזה אינו יכול.[[6]](#footnote-7)

יג] ועד"ז צ"ע גם במה שאמרו במכות כ' ב', דהא דהניקף לוקה, ולא חשיב כלאו שאין בו מעשה, הוא במסייע, והש"ך בנקוה"כ סימן קצ"ח כתב דבעלמא ליכא במסייע איסור כלל, דמסייע אין בו ממש, וכמו שאמרו בסוגיין, והא דהתם המסייע לוקה, הוא משום דאיכא איסור על הניקף, עיי"ש, - וצ"ע דאם טעם הא דהתם ליכא איסורא אלא משום האיסור על הניקף, הוא משום דמסייע יש בו ממש, הרי כ"ז הוא כשאפשר בלא סיועו, והוי זה יכול וזה אינו יכול, אך התם הרי א"א להקיפו במעשה זה בלא סיועו, וכמש"כ כן המאירי בביצה כ"ב א', והו"ל כזה אינו יכול וזה אינו יכול דשניהם חייבין.[[7]](#footnote-8)

**ה**

יד] והנה התוס' כתבו דאין לומר דהא דאמר הכא אין בו ממש לא שיפטר לגמרי אלא דאין בו חיוב חטאת, דהא מייתי רב אשי דעבודתו כשרה משמע דאפי' פסולא דרבנן ליכא, א"כ לענין שבת נמי מנלן שיש בו איסורא דרבנן.

והחכם צבי בסימן פ"ב כתב להוכיח דמדרבנן מסייע יש בו ממש, ממה שאמרו בברכות נ"א א' דראשונים שאלו שמאל מהו שתסייע לימין, א"ר אשי הואיל וראשונים איבעיא להו ולא איפשיט להו אנן נעביד לחומרא, הרי דמסייע יש בו ממש לחומרא, וכתב דמה שהוכיחו התוס' דלא כן מהא דעבודתו כשרה, י"ל דהוא משום דלא רצו לפסול העבודה, (ואפי' להקל אמרינן אין שבות במקדש לכתחילה, כ"ש התם דבדיעבד ולפסול את הקרבן),[[8]](#footnote-9) וגם הא דבמשכב הזב אין המסייע טמא, הוא משום דאפושי טומאה לא מפשינן, - וכ"נ בד' המאירי בסוגיין, ז"ל, קבל בימין ושמאל מסייעתו עבודתו כשרה שהמסייע אין בו ממש, ואע"פ שלענין ברהמ"ז אמרו שאין שמאל מסייעת לימין, ברכה שאני שאנו צריכין בה להדור גדול, ואף זו אם סייע יצא, "והרי היא שוה לדין עבודה", עכ"ל, ומשמע דגם לענין עבודה אסור לקבל לכתחילה בימין ושמאל מסייעתו, ורק בדיעבד הוא דכשר, - וכן דקדק התבו"ש בסימן ב' סקנ"ד מלישנא דקיבל בימין ושמאל מסייעתו כשר, דמשמע דדוקא בדיעבד.

אמנם לדעת התוס' דמסייע אין בו ממש אף מדרבנן, וכ"נ בד' המג"א בסימן שכ"ח סקט"ז, (וכמש"כ הפמ"ג שם) ובריש סימן ש"מ, וכ"ה מבו' בד' הש"ך בנקוה"כ סימן קצ"ח, וכ"כ התו"ש בסימן שכ"ח סקכ"ג, וכ"כ הפמ"ג במש"ז סימן שכ"ח סקי"ג בד' הט"ז שם, וכ"כ המרכה"מ בפ"א משבת הט"ז בדעת הרמב"ם שם,[[9]](#footnote-10) תיקשי דא"כ מ"ט אמרו דנעביד לחומרא ושמאל לא תסייע לימין, הרי מסייע אין בו ממש.

טו] ובעיקר מש"כ החכם צבי דהא דשמאל לא תסייע לימין, הוא משום דמסייע יש בו ממש לחומרא, יש להעיר בזה, דהנה השבה"ל בסימן קנ"ו בשם אחיו ר' בנימין, דדוקא למינקט לי' כולי' בשמאלי' אסור, אבל לסיועי בידא דשמאלא תחות ידי' דימיני' מותר, "דקי"ל מסייע אין בו ממש", והביאו הב"י בסימן קפ"ג, והרמ"א שם ס"ד, - ומבו' להדיא דאף מדרבנן מסייע אין בו ממש, וע"כ הוא דשרי לסייע ביד שמאל תחת יד ימין.

אך לפ"ז צ"ע, דהרי עיקר האיבעיא דשמאל מהו שתסייע לימין, בע"כ דהוא בגונא דאין עיקר אחיזתו גם ע"י השמאל, דא"כ פשיטא דאסור, וכדאמרינן התם דמקבלו בב' ידיו ואוחזו בימינו, ובע"כ דאיירי בגונא דאי"ז אלא סיוע בעלמא, ואפ"ה אמרו דשמאל לא תסייע לימין, וכיון דאסרו אף בסיוע בעלמא, א"כ מ"ט כשמסייע ביד שמאל תחת יד ימין שרינן מכח הא דמסייע אין בו ממש,[[10]](#footnote-11) וכבר עמד המג"א בסימן קפ"ג סק"ו בכעי"ז, ופירש דזהו מקורו של הטור דאסור לסייע ביד שמאל תחת ימין, עיי"ש.

**ו**

ובעיקר ד' האו"ז חזינן דלא הביא מכל מסייע, אלא מימין ושמאל דדמי לשחיטה, דבעינן לההכשר שחיטת ישראל וחזינן דהמסייע אינו מגרע במעשה דילי'.

מש"נ דהאיסור לכתחילה הוא רק בקבלה, הנה כ"ה לכאו' למש"כ התבו"ש בסימן ב' סקנ"ד בטעם האיסור.

טז] וצ"ל בזה, דחלוק הוא הא דבזה יכול וזה יכול שניהן חייבין לדעת ר"מ, מהא דבזה יכול וזה אינו יכול דייני' לחייב את האינו יכול משום דמסייע בהדי' ומסייע יש בו ממש, דהא דבזה יכול וזה יכול שניהן חייבין, הוא משום דכל א' חשיב כעושה המעשה, אך הא דבזה יכול וזה אינו יכול דייני' לחייב את האינו יכול, לאו היינו משום דחשיב כעושה המעשה, שהרי השני יכול והוא אינו יכול, וודאי לא חשיב כעושה המעשה, אלא הוא משום ד"קמסייע בהדי'", והיינו דהגם דאין הוא עושה המעשה, מ"מ כיון שהוא מסייע לחבירו, הרי דאם מסייע יש בו ממש ה"ה מצטרף לעשיית חבירו, וע"כ הוא דחייב.

אשר לפ"ז נ', דמה"ט הגם דברגלו אחת על הכלי ורגלו אחת על הרצפה מכשרינן אף שיכול לעמוד על רגלו שעל הכלי לבדה, והיינו משום דהוי זה יכול וזה יכול, וע"כ חשיב כעומד על הרצפה, מ"מ אם מסייע יש בו ממש, אשר היינו דהמסייע מצטרף לעשיית חבירו, הרי ממילא דכיון דעמידתו על הכלי מסייעת לעמידתו על הרצפה, חשיב שאין עמידתו על הרצפה לבדה, שהרי עמידתו על הכלי מסייעת לזה ומסייע יש בו ממש, ומשא"כ אם מסייע אין בו ממש, הרי דהגם דזה יכול וזה יכול שניהם חייבין, אך הרי היינו דכל א' חשיב כעושה המעשה בפנ"ע, ואין א' מצטרף לעשיית חבירו, וע"כ חשיב כעומד עמידה בפנ"ע על הרצפה, ושפיר דמי, ואכתי הדברים צ"ב, וצ"ע בזה.

1. נתחדש בדבריו, דאף דבכפות לא אמרינן חי נושא את עצמו, וא"כ לכאו' שפיר משכח"ל שישא אותו בלא סיוע הנישא, מ"מ כיון דבאופן זה שאינו כפות א"א לישא אותו בלא סיוע הנישא, הוי מסייע שיש בו ממש. [↑](#footnote-ref-2)
2. ויש להעיר עוד, דבפשוטו הצד לומר דבזה יכול וזה אינו יכול אם מסייע יש בו ממש שניהם פטורין, וגרע מזה אינו יכול וזה אינו יכול דשניהם חייבין, הוא משום דלאו אורחי', וכמש"כ האחרונים, ולכאו' זה ל"ש כלל הכא דדרך הוא לישא את החי בסיוע הנישא. [↑](#footnote-ref-3)
3. אך יש מקום לדון בזה, דהנה בזבחים כ"ד א' נתבאר, דמעיקר דינא דר"א יש ללמוד דעיקר הדין שלא יהא דבר חוצץ בינו לבין הרצפה, מיתלי תליא בעמידתו, ובעי' שתהא עמידתו על הרצפה ולא יהא דבר חוצץ בין עמידתו לבין הרצפה, וע"כ ברגלו אחת על הכלי ורגלו אחת על הרצפה, אם אי"ל תורת עמידה מכח רגלו א' שעל האבן, חשיב שאין דבר חוצץ בינו לבין הרצפה, והגם שרגלו השנית על הרצפה לא איכפת לן, אך אם ליכא תורת עמידה מכח רגלו שעל הרצפה, (שאין יכול לעמוד על רגל זו לבדה), הרי דחשיב דאיכא דבר חוצץ בינו לבין הרצפה, - ונת' שם דהא דתלי הדין בעמידתו, אשר צ"ב דלכאו' ממ"נ, אי סגי למה שרצפה מקדשתו במה שאין הפסק בין רצפה לרגלו אחת, מה לי שאין יכול לעמוד עלי' לבדה, ואי להא שרצפה תקדשו בעינן דב' רגליו יהיו על הרצפה מה מהני דיכול לעמוד על רגלו א', הוא משום דההלכתא דרצפה מקדשת ודבעינן שלא יהא דבר חוצץ בינו לבין הרצפה, הויא רק מכח דין העמידה דבעינן בעבודה, ונתחדש דין נוסף דדין עמידה זו מתקיימת רק בעמידה ע"ג רצפה, ואשר ע"כ יש לנו לדון אם הויא עמידתו ע"ג הרצפה, וע"כ ברגלו א' וכו' תליא אם יכול לעמוד עלי' לבדה וחשבי' דעמידתו הויא ע"ג רצפה או שאין יכול לעמוד עלי' לבדה ואין עמידתו ע"ג רצפה, - ולפ"ז יש מקום לומר, דעמידתו ע"ג הכלי היא עמידה בפסול, וע"כ שפיר י"ל דהיא פוסלת את העבודה, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-4)
4. ומכבר ראיתי די"מ דהא דמייתינן מינה דמסייע אין בו ממש, אי"ז מהא דמכשרינן היכא שאם ינטל הכלי ותינטל האבן יכול לעמוד על רגלו אחת, אלא מהא דפסלינן בגונא דאינו יכול לעמוד על רגל זו לבדה, דאם מסייע יש בו ממש הי' לנו להכשיר, משום דעכ"פ רגל זו מסייעת, - אך כמדומה דאי"ז במשמעות הדברים. [↑](#footnote-ref-5)
5. וביותר יש להעיר, דדינא דישראל וגוי ששחטו דשחיטתו כשרה, הוא מתוספתא בפ"ק דחולין, ותיקשי סתירת התוספתא להא דתניא בתוספתא בפ"ק דזבחים דקיבל בימין ובשמאל כאחד פסול. [↑](#footnote-ref-6)
6. אמנם באמת בל' רש"י בביצה שם משמע דאף התם חשיב כזה יכול וזה אינו יכול, וכ"נ בפסקי רי"ד ובמאירי שם, וכ"ה להדיא במג"א סימן שכ"ח סקט"ז, ונקט כן גם בדעת התוס' בסוגיין, ובמ"ב שם סק"ס, - אך השטמ"ק שם כתב דל"ה יכול לכחול בלא הא דעמיץ ופתח, וכ"כ החכם צבי בסימן פ"ב, וכתב לישב לפ"ז לקו' התוס', וצ"ע. [↑](#footnote-ref-7)
7. והנה אמנם י"ל דהתם כיון דאינו מסייע בחיתוך השערות עצמם, ע"כ לי"ב איסורא, אך תיקשי בד' הש"ך שכתב דפטורו הוא משום דמסייע אין בו ממש, וזה צ"ב, דהיאך מצינו למימר התם דאין בו ממש, הרי הו"ל זה אינו יכול וזה אינו יכול. [↑](#footnote-ref-8)
8. צ"ב, דהא דאין שבות במקדש, היינו דאיסורי שבות אין עומדין במקדש, אך הכא דהאיסור דרבנן הוא מכח דין הקרבת הקרבן גופי', לא מצינו שהקילו בכך חכמים. [↑](#footnote-ref-9)
9. אך לד' הכס"מ שם ה"ד יש ללמוד מל' הרמב"ם שם הט"ז דאף דמסייע אין בו ממש מ"מ יש צד איסור בעשייתו, וכ"כ הפמ"ג באש"א סימן שט"ז סק"י ללמוד מדבריו, והביאו המ"ב שם סקכ"ב, וכן צידד העולת שבת בסימן שכ"ח סקי"ט דאסרו חכמים לסיע במלאכה דאורייתא, והגר"ז בסימן שכ"ח סכ"א וסימן ש"מ ס"ב כתב דמסייע אסור מדרבנן אף במסייע לדבר האסור משום שבות, ובסימן ש"מ שם פירש דטעם איסורו הוא גזירה שמא יבא לעשות בעצמו. [↑](#footnote-ref-10)
10. ואמנם הי' מקום לומר דכיון דאינו אוחז כלל ע"י ידו השמאלית, אלא נותן ידו השמאלית תחת הימנית, לא חשיב כלל כאוחז בשמאל, וע"כ שפיר דמי, אך אי""ז מתישב בד' השבה"ל שכתב דטעם הא דשרי הוא משום דקי"ל דמסייע אין בו ממש. [↑](#footnote-ref-11)