ציונים והערות -11 סוגיא דקדרין
קטגוריות: ש_ס / לא בבא קמא / אש ובור - הרב ישעיה הלברשטט

**שמעתתא דקדרין (דף ל"א)**  אדר מס' 11

**שיטת רש"י ותוס'**

**אדם המזיק שאינו הולך ומזיק**

**הערות בגפ"ת**

**פסק ההלכה**

**עיקר** שמעתין הוא בדברי רבא בביאור הברייתא דהקדרין והזגגין וכו', ראשון חייב בנזקי שני, ושני חייב בנזקי שלישי, **וחדית רבא דחמור דין הראשון מדין השני, וב' לשונות יש בגמ' בדברי רבא במה חמור הראשון מהשני**. **ולדעת רש"י ותוס'**, **לל"ק** דרבא הראשון חייב על מה **שהוזקו בממונו** וכדין בור, והשני לא, אבל **גופם** בין דראשון ובין דשני הוה אדם המזיק. **ולל"ב** חומרתו דהראשון היא **דגופו** הוה אדם המזיק, והשני אינו אלא בור, אבל **ממונו** בין דראשון בין דשני לא הוה אפי' בור, ומסקנת הסוגיא כל"ק. **אמנם לר"ח** יש דרך שונה קצת, ונתבארו דבריו בתוס', **אבל גם לדבריו מסקנת הגמ' שווה לרש"י ותוס', דהראשון נחשב כורה את ממונו לבור והשני לא, וגופם של שניהם הוה אדם המזיק.**

**ועיקר** שמעתין הוא לברר ולהבין הכללים והסברות, מתי הוי גופו ד'הנתקל' לבור, ומתי הוה 'אדם המזיק', וכן מתי משאו של הנתקל הוה לבור, (ויתבאר דרק למ"ד נתקל פושע הוא נחשב כורה את משאו לבור, אאמנם היכא דלא אפקרינהו וכן גופו עצמו אפשר דהוה לבור אפי' ע"י נפילת אונס). **וכן יש לברר** בעיקר שמעתין דמתבאר דאדם השוכב על הארץ יש מקום לחייבו מדין אדם המזיק, ודבר זה צ"ב טובא הרי הניזק בא אליו ואדם היינו בהולך ומזיק.

**הראשונים העיקריים בסוגיין**, רש"י ותוס', והאריכו בביאור דבריהם ברא"ש סי' ט', ותור"פ (ד"ה אלא).

**החלק השני בסוגיא הוא לברר דעת הרי"ף, בעה"מ, והמלחמות.**

# שיטת רש"י ותוס' בל"ק (והמסקנא)

**שיטת רש"י ותוס', בפירוש ל"ק דרבא, (ולמסקנא)**. רש"י ד"ה ראשון, פירש דרבא קאמר דהראשון חייב על מה שהזיק גופו מדין אדם המזיק, ועל ממונו מדין בור, ומשום **שנתקל מעצמו** וס"ל (כר"מ) דנתקל פושע, לכך נחשב ככורה ו'כמשליך תקלותיו ברה"ר' (לשון רש"י ד"ה אי), אולם השני **כיון שנתקל בראשון** אינו פושע, ואינו ככורה בור (וכמשליך תקלותיו ברה"ר), וזהו מה דאמרינן 'האי בירא לאו אנא כריתיה', אולם חייב על מה שהזיק בגופו מדין אדם המזיק, דאע"פ שמעשה הנפילה היה באונס, מ"מ כיון שהיה לו לעמוד וגופו הזיק הרי הוא חייב, ומתבאר בסוף הסוגיא דזו מסקנת הסוגיא. ובב' ענינים יש לעמוד בשיטה זו.

**א. מתבאר** בסוגיין דרק אם נסבור נתקל פושע נחשב 'ככורה בור', (דאל"ה הוה מפקיר נזקיו אחר נפילת אונס), **ורש"י** ס"ל דלרבא כו"ע ס"ל הכי (ופלוגתת ר"מ ור"י היא בדין בור ברה"ר[[1]](#footnote-2)), **ובתוס'** הקשו על דבריו, (וכן הוסיפו להקשות המהרש"א ורע"א), ולפיכך פירשו דרבא קאמר כן אליבא דר"מ לחוד, וכ"כ **הרא"ש,** ועי"ש ברא"ש דכתב בשם תוס', דמה דהכריח את רבא לפרש שמעתין כר' מאיר דנתקל פושע[[2]](#footnote-3), היינו משום דבברייתא משמע דחייב על 'הקדרות' וע"כ דיש כאן חיוב של **אדם המזיק,** וזהו רק למ"ד נתקל פושע דעי"ז יש כאן מעשה נזק ושייך לחייבו מדין אדם המזיק, אבל למ"ד נתקל לאו פושע לא סגי בסברא דהיה לו לעמוד להחשיבו לאדם המזיק, כיון דלא עביד מידי. והא דהשני חייב מדין אדם המזיק אף דאינו מוגדר פושע, (כיון דנתקל ע"י מכשול), דמ"מ כיון דנתקל פושע מצטרף מה דהיה לו לעמוד, אבל לרבנן דנתקל אנוס אין לחייבו מדין אדם המזיק. והדברים סתומים וחתומים וצריכים ביאור רב, ועי' **בחי' רבי שלמה** ח"א ב"ק סי' ו' (עומקא).

**אמנם** פשטות הדברים הוא דלא כהרא"ש, וסגי בזה שהיה לו לעמוד לענין שנחשב אדם המזיק, ולא בעי לדינא דנתקל פושע, (וכדחזינן שהשני חייב על גופו מדין אדם המזיק כיון שיכול לעמוד[[3]](#footnote-4)), **ויש בכל זה נפק"מ גדולה להלכה**, דקי"ל נתקל לאו פושע וא"כ להרא"ש לא יהא בו חיוב דאדם המזיק, ועי"ש דדחק דכולא שמעתא דקדרין, לא איירי לגבי תשלום על הקדרות שניזוקו[[4]](#footnote-5).

**ב. הא דהשני אינו חייב על ממונו משום שהיה לו לסלק הממון.** עי' **רש"י** ד"ה דאמר ליה, דאיירי בהפקיר את ממונו ומפקיר נזקיו אחר נפילת אונס פטור, וכ"כ בד"ה תרגמה 'דנזק המופקר ע"י אונס הוא'. **אמנם** עי"ש שכתב דרך נוספת 'וא"נ לא אפקריה שורו הוא וטפח באפיה שהרי אנוס הוא'. ועי' **רש"ש** דתמה דהרי גם גבי שורו בנעל כראוי ונפרצה ביום, דהיה לו לנעול, חייב, וכמבואר לעיל י"ד., וא"כ צ"ע מש"כ 'שורו דטפח באפיה'. **ובאמת** גם בלא הקו' מדיני שור, יל"ע בעיקר דברי רש"י, דהרי כיון דממונו הוא ויכול עתה לסלק מ"ט שלא יתחייב, וכדאיתא לעיל דנתכוין לזכות בחרסיה חייב אף לאחר נפילת אונס, **ובגידולי שמואל** הביא ליישב דס"ל לרש"י כהרמב"ן דלא אמרינן זה חופר וזה מתחייב, וכיון דנעשה הבור ע"י התקלה דראשון פטור השני, (ושם בחרסים לא נעשה ע"י אחר). **ועל** קו' הרש"ש צ"ל דיש לחלק בין שור דהוא 'מזיק', ולכך אם בשעת הנזק יכול הוא למונעו הרי הוא חייב, משא"כ בור דענינו 'העמדת מקום נזק', וכאשר אחר העמידו הוא פטור, (והמשל דכתב רש"י לאו דווקא), וצ"ע.

# שיטת רש"י ותוס' בל"ב

**שיטת רש"י בל"ב דרבא** (ולא קאי הכי), דגם הראשון **אינו נחשב ככורה את ממונו** לבור, ומשום דנתקל לאו פושע[[5]](#footnote-6), אלא חומרת הראשון היא **דגופו נחשב כאדם המזיק** וחייב על הכלים, והשני **נחשב גופו רק כבור**, ופטור על הכלים.

**ובעיקר** דבריו תמהו הראשונים (**תור"פ** ד"ה אלא, **והרא"ש**), דמ"ט לדון כך דהראשון נחשב אדם המזיק טפי מהשני, דהרי גם הראשון אנוס הוא דהרי נתקל לאו פושע, וכל הפשיעה היא שהיה להם לעמוד, וא"כ הם שוים בפשיעה, ותירצו דמ"מ "אין אנסו גדול כמו אונס השני שנתקל בחבירו". וכן מורה לשון רש"י, וכן מפורש בתד"ה אמר רבא. והדברים צ"ב טובא. **עוד** קשה דאם באמת הוא אונס גדול, א"כ מ"ט יתחייב משום בור, ולא יתכן דדרגת האונס בבור חמירא מדרגת אונס דאדם המזיק, וצע"ג. **ולכאו'** עיקר החילוק הוא דלאדם המזיק בעי' **מעשה גמור** משא"כ לבור. **אמנם** הראשונים לכאו' חילקו **בדרגת האונס,** ויש להתייגע הרבה להבין שמועה זו, ועי' הערה[[6]](#footnote-7).

**מהלך נוסף כעין שיטת רש"י,** עי' **בתוס',** דלעולם ס"ל כר"מ דנתקל פושע, (ולפיכך הוה אדם המזיק), ואפ"ה פטור על ממונו משום דהפקירם, וס"ל דמפקיר נזקיו אחר נפילת פשיעה פטור, אבל השני דאינו פושע אינו אדם המזיק, והיינו דלגדרי אדם המזיק בעינן 'מעשה' פשיעה, ורק הראשון שנתקל מעצמו נחשב מעשה פשיעה.

**ועי' ר"פ** דהאריך בביאור מהלך זה, ודן שם מ"ט הפשיעה שהיה לו לעמוד לא תעשהו ל'אדם המזיק' כמו שעושה אותו ל'בור' (ומ"ש מפשיעת הראשון דמחשיבתו לאדם המזיק), ותירץ דבעינן דווקא **פשיעה במעשה נפילה**, ואז חייב אף על מה שניזוקו בו אח"כ, והא דבעמד בעל הקורה חייב אלמא אע"ג דלא קעביד מעשה בידים חייב, תירץ דשאני התם "כיון שנעקר מן ההילוך ועמד", ועי"ש עוד מה שתירץ בשם משי"ח והו"ד לקמיה בענין אדם המזיק כשאינו הולך ומזיק.

# שיטת רבינו חננאל

**שי' הר"ח** [כדהובא בתוס'] **דל"ק דרבא** מפרשינן כמו ל"ב לרש"י, דהחילוק בין הראשון לשני הוא דהראשון **כשהזיק בגופו חייב מדין אדם המזיק,** כיון דהיה לו לעמוד[[7]](#footnote-8), (ולפיכך חייב גם כשהזיק את ממונו דשני), והשני כשהזיק **בגופו חייב רק מדין בור**, (ולפיכך פטור כשהזיק את ממונו דשלישי). וקפריך מהברייתא דכולם פטורים על נזקי ממונם (ונקט הש"ס בפשיטות דאניזקין קאי), אלמא אף הראשון אינו בגדר אדם המזיק. ולכך קאמר הש"ס **בל"ב**, דאה"נ אינו בגדר אדם המזיק **כיון שלא הזיקו בידים,** אלא גופם הוא רק בור, וכוונת רבא דהחילוק בין הראשון לשני, הוא דהראשון **נחשב ככורה את ממונו לבור, והשני אינו 'כורה' את ממונו.** ואתי שפיר הברייתא דכולם פטורים על נזקי ממונן (דניזקין), כי אין לן אלא חיובא דבור, ובור פטור על הכלים. וקפריך לרב דגופם (דלא אפקריה) ראוי להתחייב על כלים. ולפיכך מסיקה הגמ' **דיש לגופם** (בין דראשון בין דשני) **תורת אדם המזיק,** ורק בכלים שהוזקו מכלים יש פטור כלים[[8]](#footnote-9).

**ונמצא** דיש בגמ' כג' שלבים, דבל"ק נקט הש"ס דהראשון הוה אדם והשני הוה בור, **ובל"ב** קאמר דלא הוה אדם, וחילוקא דרבא דרק הראשון ככורה את ממונו לבור, **ומסקנת** הגמ' כל"ב **דעיקר חילוקו דרבא הוא דהראשון כורה את ממנו לבור והשני לא**, אולם לגופם יש תורת אדם המזיק.[[9]](#footnote-10)

# אדם המזיק כשאינו הולך ומזיק

**בסוגיין** מבואר בכמה דוכתי דאדם נחשב 'אדם המזיק' אף כשהוא עומד כתקלה גרידא ואינו 'הולך ומזיק'. **א.** עי' **תוס'** בסוף העמוד דהוכיח מהא דתנן (ל"א:) עמד בעל קורה ונשברה חבית בקורה חייב, הרי דחייב על כלים, אלמא יש כאן תורת אדם המזיק. **ב.** כן הוא פשטות משנתינו דב' קדרין דראשון חייב בנזקי שני, וכמו שדייק **הרא"ש** סי' ט' ד"ה והקשו, דמהא דתנן קדרין משמע דעסקינן בתשלום על הקדרות, הרי דחיובו משום אדם המזיק[[10]](#footnote-11). **ג.** כן מתבאר בדברי רבא דראשון חייב על **נזקי ממונו** דהניזק **לפי ל"ב** לרש"י (ול"ק דהר"ח), וזאת משום דהראשון הוא אדם המזיק. **ד.** רש"י כתב (ד"ה ראשון חייב) בל"ק והמסקנא, דבין הראשון בין השני הם אדם המזיק[[11]](#footnote-12), וכ"כ תוס' בסוף ד"ה אמר, דגם לר"ח לפי המסקנא יש בשניהם תורת אדם המזיק.

**והק' החזו"א** סי' א' ס"ק א' (עומקא 407) דבמשנה דף ב. איתא דאין ללמוד ממבעה (אדם) כיון דדרכו לילך ולהזיק, והרי הכא מצינו אדם דבמקומו ניזוקים בו. ועי"ש שתירץ דאה"נ אי"ז מאדם לחודא, אלא מבמה הצד דבור יוכיח דאף דאינו הולך ומזיק חייב, ומ"מ חייב בכלים דעיקרו אדם הוא. ועי"ש בסימן ד' ס"ק ד' (עומקא 416) דאף צידד לומר דאינו חייב בד' דברים (והיינו דאף דפטור כלים אין ראוי בו, מ"מ גם אין בו את כל 'מעלת' אדם), ועי"ש עוד דדן אם יהא חייב בדרגת אונס דאדם[[12]](#footnote-13). **והנה** לרב דאמר דכאשר הבור הוא ממונו חייב עליו גם מדין שור (אף דעומד כתקלה ואינו הולך ומזיק), א"כ פשוט דכאשר **הבור הוא אדם** יהא בו גם חיובי אדם. **ובאמת תוס' ג: והראשונים** פירשו דהוא מכח מה הצד, א"כ ה"נ הכא גבי אדם ואין בזה כ"כ חידוש. **אמנם** צ"ע לשמואל דס"ל דע"כ אין ראוי ליתן בו דין שור, כיון דבצורת בור הוא שעומד כתקלה ובאים וניזוקים בו,[[13]](#footnote-14) (ולא מהני לזה מה הצד), א"כ באדם נמי לא יהא בו חיוב אדם, כיון דבצורת **בור** הוא שעומד כתקלה דבאים וניזוקים בה, (ולא יהני לזה מה הצד). **עוד** יש להעיר טובא, דלא מצינו לאחד מן הראשונים דרמז לדבר זה,[[14]](#footnote-15) דכל מה דאיתא בשמעתין דהוא אדם אי"ז אלא ילפותא דמה הצד, **ויש להתייגע הרבה ליישב הענין.**

**עי' בתור"פ** ד"ה אלא, (דעסיק שם בביאור ל"ב דהחילוק בין הראשון לשני הוא דהראשון נחשב אדם המזיק והשני לא), והק' דאף דהשני אנוס בנפילתו, מ"מ פושע הוא דהיה לו לעמוד ויחשב כאדם, **וליכא למימר משום דאין שני מזיק השלישי בידים, דא"כ ראשון נמי אינו מזיק השני בידים**. ותירץ דהראשון שפשע בנפילה שהוא מעשה, חשוב אדם המזיק אף בהיזק הבא אח"כ ממילא, משא"כ השני (ודבריו צ"ב איך מהני המעשה דמעיקרא לנזק שאירע אח"כ). והק' מדתנן אם בעל קורה עמד חייב, פירוש מדמי **החבית**, אלמא אע"ג דבעל קורה לא עביד מעשה בידים, אפ"ה נחשב אדם המזיק וחייב על החבית, וי"ל דגבי עמידה דבעל קורה נמי איכא מעשה בעמידה **כיון שנעקר מן ההילוך ועמד**. **עוד תירץ שם בשם משי"ח** לייסד, דכלפי ניזוקים דהיו אף אם היה מת הרי הוא רק בור, (וכגון גבי קדרים שנתקל האחד בחברו לאחר שנפל חבירו), אבל עמד בעל קורה, **נחשב אדם המזיק** משום עמידתו **שאינו ראוי באדם מת,** וגם קורתו בידו, כל זה אינו ראוי להיות ניזוק על ידי מת[[15]](#footnote-16), (ומ"מ היכא דיש מעשה בתחלת הפשיעה חשבינן ליה אדם המזיק לעולם אפילו היכא שהיה ראוי לבא ההיזק על ידי מת כגון הראשון) עכ"ל. ובדומה לכל זה יש **בנמ"י**, עי' הערה[[16]](#footnote-17). **ולכאו'** בדבריו מיושב קו' החזו"א, דשפיר נחשב עושה מעשה וחשיבא כהולך ומזיק, ויש להאריך בביאור ענין זה.

**עי' רע"א** (עומקא 292) שנקט דבשלמא **יכול לעמוד** ולא עמד נחשב כאדם המזיק, אבל לרנב"י דרק משום **שהיה לו להזהיר,** א"כ אינו יותר מבור ואמאי חייב על החבית, והניח בצע"ג. אמנם עי' בדברי **הר"פ** הנ"ל דעסק ביישוב קושיא זו.

# הערות בגפ"ת

**רד"ה שעמד לפוש.** עי' **ר"ח** דפירש דאז אינו טרוד והו"ל להזהיר, אבל ברש"י נראה דא"צ לזה, אלא משום דאינו נכון להגדיר דהתביעה למה לא הזהיר, אלא התביעה היא למה עמד.

**הא קמ"ל דאע"ג דעמד לפוש וכו'.** הקשה **הרא"ש** ריש סי' ט' מאי קמ"ל בזה, דכיון דעמד והזהירו פשיטא דפטור, דהרי הלה נכנס והזיק עצמו ומאכפ"ל דעמידתו היא שלא ברשות, ומה"ט הסיק דתירוץ דחוק הוא ופסק כרנב"י. אבל הרי"ף והרמב"ם פסקו כר"י, ונראה ליישב דודאי לא איירי דהוא שמע אזהרתו ונתכוין להזיק, אלא איירי שלא שם על לב ולכך המשיך ותקע החבית בקורה, וקמ"ל דמ"מ יש לו טענה שאני צעקתי והזהרתי והיה לך ליתן לב לדברי.

**דף ל"א: רד"ה ה"ג ראשון וכו' דגופו לא משוינן ליה כדין בור.** וכיו"ב כתב לקמיה בד"ה אלא לרב, ובד"ה רב אדא, וצ"ע כוונתו בזה מ"ט באמת א"א שיהא בו חיוב בור. **ועוד,** דלכאו' סגי דיש גם סיבה לחייבו מדין אדם המזיק, ומ"ט הוצרך ליסוד זה דאדם לא משוינן ליה בור.

**רד"ה אפי' ראשון נפטר, אפי' אניזקין דהזיק בגופו וכו'.** צ"ע מ"ט הוצרך רש"י להוספה זו והרי אף אי באמת לגבי אדם המזיק לא סגי בדרגת אונס זו, מ"מ שפיר קפריך אממונו דקעסיקנא ביה.

**רד"ה ראשון ודאי, דנמפשיה נפל.** ועי' **תור"פ** דנתקל פושע היינו כשנפל מאליו בלא שום מכשול לפניו, ועי' **תוס'** לעיל כ"ז: ד"ה לשמואל.

**רד"ה מאי, דבגופו לא משוינן ליה דין בור דנימא מפקיר וכו'.** צ"ע דגם אם יהא בור דין בור הרי לא שייך הפקר באדם. **עוד** צ"ע מה שהאריך, והרי עתה אמרינן דהראשון הוא כמו דאמרן על ה'שני' בל"ק, דאף שאינו פושע בנפילתו הוא חייב משום אדם.

**רד"ה אלא.** עד עתה פרשו רש"י ותוס' דכריית בור היינו ע"י **מעשה דנתקל פושע**, ועתה בל"ב מתבאר דיש תורת כריית בור בזה גופא **'דהיה לו לעמוד',** אבל לחייבו על ממונו לא אמרינן הכי משום דמפקר ליה.

**גמ' הניחא לשמואל.** עי' לשון רש"י דקו' הגמ' היא משום דלרב אין תורת בור כשהוא ממונו וראוי להיות פטור על הכל, ועי' **חי' רע"א** (עומקא) דתמה על תוס' לעיל כ"ח: דנקטו דגם לרב יש תורת בור בממונו, אלא דס"ל דכשהוא ממונו יש להוסיף בו **גם** חיוב של שור, וא"כ מאי פירכת הגמ' הכא. **ובדעת תוס'** י"ל כמש"כ **ברשב"א** כאן (עומקא 34) 'דגופו הרי הוא כשורו', והיינו דקו' הגמ' דיהא לאדם דין כמו שור ויתחייב על כלים מדין שור, ואיך קאמר הברייתא דפטור על ממון. **ומתבאר בזה,** דרע"א נקט דאדם אינו יכול להיות 'שור', אבל בתוס' והרשב"א ס"ל דכמו דאדם יכול להתחייב מדין בור, ה"ה מדין שור, דאחריותו על גופו לא גרע מאחריותו על ממונו, וכן נראה **בר"ח** כרשב"א, וצ"ע[[17]](#footnote-18).

**רד"ה תרגמה וכו' ולעולם מילתיה דרבא כדהוה שמעינן ליה מעיקרא וכו' ואפי' לשמואל.** הקשה **הרא"ש** דכל קו' הגמ' מרב וא"כ להלכה דקי"ל כשמואל אין סיבה ליהדר לל"ק, יעו"ש תירוצו.

# שיטת בעל המאור

**בעה"מ** פירש **דלל"ק** דרבא החילוק בין הראשון לשני הוא דהראשון **חייב מדין אדם המזיק** דנתקל פושע, ואיירי **בניזוק בשעת נפילה,** **והשני לא הוה אדם המזיק,** דאנוס הוא 'וקלשא ליה תורת הזיקו וחזרה להיות בור'[[18]](#footnote-19), וקפריך מהברייתא דפטור על כלים אלמא ליכא חיוב דאדם, ולכך קאמר **בל"ב** דרבא, **דלעולם אינו מוגדר מעשה דאדם המזיק** כיון דהניזק בא למזיק, אלא החילוק הוא **דהראשון נחשב כורה את ממונו לבור, משא"כ השני**, דהגם דגופו בור ממונו לא נעשה בור דהאי בירא וכו'[[19]](#footnote-20). **וחידש בעה"מ** דמסקנת הגמ' תלויה ברב ושמואל, דלשמואל דכל תקלה בור, א"כ יל"פ דאין כאן אדם המזיק, וגם גופו של ראשון הוה רק בור, אבל לרב דס"ל דבלא אפקריה אי"ז תורת בור כלל, ע"כ חייבים על גופם שהזיק מדין אדם המזיק[[20]](#footnote-21), ומ"מ לכו"ע חילוקא דהראשון מהשני הוא לענין ממונם שהזיק[[21]](#footnote-22), וכמש"נ בל"ב. **והרמב"ן במלחמות** הק' על הבעה"מ כמה קו' וכדלקמיה.

**א. הא** דהבעה"מ בתחילת דבריו אוקים הסוגיא בהזיק בשעת נפילה, הרי עסקינן הכא שנתקל אחר דנח, וכן הקשה **בהשגות הראב"ד.** ועוד דא"כ דאיירי בשעת נפילה לל"ב אמאי פטור משום אדם המזיק. ועי' **שטמ"ק בשם הר"י מיגאש** דפירש כשי' הבעה"מ, ומבואר בדבריו דשעת נפילה אין הכוונה ממש, אלא כל משך שכיבתו על הארץ כ"ז שלא היה יכול לעמוד מקרי עדיין שעת נפילה, ובזה פליגי ב' הלשונות אי חייב לשמואל משום אדם המזיק בכה"ג, וכך נקט **החזו"א** סי' ד' סק"ד בביאור הבעה"מ, דאף בתחילת דבריו אין כונתו לשעת נפילה ממש. **ב.** מדוע **הראשון** אין חייב על נזקי **ממונו של השני** משום כורה בור, כיון דהראשון פושע וחשיב בפשיעתו כורה בור דהשני[[22]](#footnote-23). ועי' **חזו"א** דדרשינן איש בור ולא בור בור, (ואף אי הראשון חיובו מדין אדם המזיק, מ"מ כיון דמזיק בצורה של תקלה בעי' לילפותת במה הצד של אדם ובור, א"כ עדיין יש לפוטרו על ממונו של השני מדין ולא בור בור). **ובאמר"מ** סי' כ"ט סקכ"א כתב ליישב דמה שע"י נעשה בור אחר לא חשיב **מעשה כרייה בידים**. ועי' **בחי' רבי שמואל** ב"ק סי' ו' (עומקא) הק' מלעיל כ"ט. דמבואר דבנתקל ואתקיל ביה גמלא, חשיב לכריית בור, [ויש ליישב דהתם חיובו מדין ממונו, ולענין ממונו סגי אף בפשיעה כמבוא' ברש"י מ"ח. גבי גללים, ובסוגיא דכותל ואילן].[[23]](#footnote-24) **ג.** עוד הק' המלחמות בעיקר יסודו דהבעה"מ לל"ב, דאין הראשון חייב משום אדם, ואף למ"ד נתקל פושע, דצ"ע מ"ש מעמד בעל הקורה דחייב משום אדם המזיק ואף על כלים [וכה"ק תוס' לפיר"ח]. ועי' לעיל מש"כ ישוב **רבינו פרץ** ע"ז.

# שיטת המלחמות

**המלחמות** פירש כבעה"מ, ד**לל"ב הראשון כורה את ממונו לבור והשני לא**, וביאר דלעולם איירינן למ"ד **נתקל לאו פושע,** דכן הלכה, ואין כאן מחייב של מעשה 'כרייה', אלא הראשון חייב על גופו מדין בור (דהיה לו לעמוד), וחייב על ממונו מדין בור, כי איירי דווקא בלא אפקרינהו (והיה לו לסלק), והשני חייב על גופו מדין בור ופטור על ממונו לגמרי, כיון דהראשון כרה אותו, **וזה חופר וזה מתחייב לא אמרינן.** ומ"מ אף את הראשון אין לחייב על כך כיון דאינו שלו ודמי לאפקרינהו**[[24]](#footnote-25), וכמה הערות יש להעיר בזה וכדלקמיה.**

**א.** מבואר דהיה לו לעמוד ולא עמד, לא משוי ליה לאדם המזיק, ורק נתקל פושע **דמעשה הנפילה היה בפשיעה** עושהו אדם המזיק[[25]](#footnote-26) [[26]](#footnote-27). **ב.** יל"ע במש"כ דנתקל לאו פושע ל"ח לאדם המזיק, ולכאו' צ"ע הרי הרמב"ן גופיה ס"ל (ב"מ פ"ב: עומקא) דאדם מועד לעולם הוא אפי' באונס גמור, ויש לטרוח וליישב זאת. **ג.** עוד מבואר בדבריו דהסיבה דהראשון פטור על ממונו דהשני, הוא משום דחשיב כאפקרינהו, ועי' **חי' הגר"ש** סי' ו' אות ו' דביאר מדוע לא פטרו משום **דליכא מעשה 'כרייה'** ע"י הראשון. **ד.** צ"ב דכמו דפטור על ממונו משום דהאי בירא וכו', היינו דאחר חפרו, א"כ על עצמו נמי לא יתחייב משום בור, ועי' **חזו"א** דלענין גופו מעורב ביה כוח אדם, ונהי דאין לחייבו אלא משום בור מ"מ **תורת כורה עליה. ה.** כ' **החזו"א** (שם סק"ז) דלדינא בין לבעה"מ בין למלחמות ליכא חיוב אדם, אלא דחלוק בטעמא, דלבעה"מ הוא משום דקיי"ל כשמואל דכל תקלה בור ואינו בגדר אדם המזיק, ולמלחמות משום דקי"ל נתקל לאו פושע.

# שיטת הרי"ף

**עי'** היטב בדברי **הרי"ף** (עמ' ל"ט) תניא הקדרין וכו', דכ' כלישנא דרבא, אולם הוסיף דטעם **פטורו דהשני הוא משום 'דא"ל האי בירא לאו אנא כריתיה',** וזה מורה דקאי אמזיקין, וס"ל דחומרת הראשון היא דחייב על ממונו שמזיק ככורה בור, ואהא טוען השני האי בירא וכו', (וכמש"כ כל הראשונים למסקנא, רש"י ותוס' והר"ח ובעה"מ). **אמנם** קשה, דהרי קיי"ל נתקל לאו פושע, ומדוע ממון הראשון נחשב בור, והרי הוה מפקיר נזקיו לאחר נפילת אונס, ואם מדובר דלא הפקיר ומצי לסלוקי, א"כ השני נמי יתחייב[[27]](#footnote-28). ולכך יצאו הראשונים לכמה דרכים בביאור דבריו וכדלקמיה.

**א. בעה"מ** הכריח מזה דהרי"ף פסק כמ"ד נתקל פושע, ותמה ע"ז. **ב. במלחמות** פי' דס"ל נתקל לאו פושע, ופי' דברי הרי"ף כשלא אפקרינהו, וכמהלך וכשיטת המלחמות לעיל. ועי' **ב"י** מש"כ בזה, ועי"ש דכתב דכן נראה **בר"מ ובראב"ד** פי"ג מנז"מ ה"י. **ג.** **הרא"ש** פי' דס"ל להרי"ף נתקל לאו פושע, **ואפ"ה הראשון חייב על גופו משום אדם המזיק כיון דהיה לו לעמוד**, ועל ממונו דהפקיר פטור כיון דלאו איהו כרייה, והשני חייב על גופו משום בור ולאו משום אדם המזיק, כיון דהיה טרוד בעמידתו (יותר מהראשון, יעו"ש בפ"ח), ומ"מ כיון שהיה לו לעמוד חשיב ליה לבור. ולפי"ז כ' הרא"ש דדברי הרי"ף דכ' בין דאיתזק מגופו כו' קאי **על הניזק** שהוזק בין בגופו ובין בממונו, ונדחק מאוד דמש"כ הרי"ף 'ההוא בור לאו אנא כריתיה', לא קאי על השני, אלא אף על הראשון לפרש מדוע תרוייהו פטורין על ממונם שהזיק, יעו"ש. ד. **בטור** סי' תי"ג מבואר שי' חדשה בד' הרי"ף (והרמב"ם), דס"ל דגופו של הראשון חשיב אדם המזיק, וממונו חשיב לבור אפי' בהפקירו[[28]](#footnote-29). **אמנם צ"ע** מש"כ דחייב על ממונו אף בהפקירו, דהרי הרי"ף פסק בסי' תי"ב דנתקל לאו פושע, ומדוע שיהא חייב בהפקירו. ועי' **דרישה** שם, **ושלטי גיבורים,** מש"כ ביישוב דעתו.

# פסק ההלכה (שו"ע סי' תי"ג סעי' א' ב')

**א. עי' שו"ע דנתקל הראשון ונפל, והיה לו לעמוד ולא עמד, וגופו הזיק את השני הוה בור וחייב על נזקי גופו דהשני ופטור על כליו.** והיינודאינו נחשב אדם המזיק[[29]](#footnote-30), והוא משום דקיי"ל נתקל לאו פושע, ומחמת דהיה לו לעמוד אין לחייבו מדין אדם המזיק כיון דלא עביד מעשה כלל, והיינו **כהרא"ש** בביאור הסוגיא, וכן **במלחמות** (וכ"ש לבעה"מ), וכמש"נ בפנים דרק למ"ד נתקל פושע הוה אדם המזיק, וכן פירש **הב"י ברמב"ם בראב"ד וברי"ף** יעו"ש, **ובסמ"ע** ציין להטור הנ"ל דנקט בשי' הרי"ף דהראשון חייב מדין אדם המזיק, ובאמת דכן פשטות דעת **רש"י ותוס' והר"ח** בשמעתין דגם השני חייב משום אדם המזיק.[[30]](#footnote-31).

**אם לא היה יכול לעמוד והיה לו פנאי להזהיר.** ד' **הרי"ף והרמב"ם** דפטור דקי"ל כר"י, וכן פסק **השו"ע**, וד' **הרמ"א** דחייב **כהרא"ש** (ריש סי' ט') **והרשב"א** בשמעתין דכתבו לפסוק כרנב"י, ועי' **סמ"ע**.[[31]](#footnote-32)

**ב. הוזק גופו דשני, ממשאו דראשון.** אם לא הפקירם והיה יכול לסלקו חייב, **כן עולה** **מכל הראשונים**, וכמו שציין בבאר הגולה. ואם הפקירם פטור, מדין מפקיר נזקיו אחר נפילת אונס, (ועי' היטב בדברי הרמ"א, דנראה דפירש שהשו"ע מחייב גם באפקרינהו כ"כ הסמ"ע, ועי' באר הגולה והגר"א ס"ק ה' דפליגי, ועי' חזו"א סי' ד' סק"ח).

ג. **הוזק השלישי מהשני**. אם הוזק מגופו חייב כדין בור, ואם הוזק מממונו, כתב **השו"ע** דפטור אפי' בדלא אפקרינהו ומצי לסלוקי, ולכאו' היינו כהמלחמות דזה חופר וזה מתחייב לא אמרינן[[32]](#footnote-33), ועי' **בי' הגר"א** דהרמ"א (ת"י ס"ד) מחייב בזה ופסק כתוס'.

**ד. רכב העוצר באופן פתאומי**, ונתקל בו רכב שמאחוריו והוזק, אף שהעצירה היא 'פשיעה' (ולרמ"א אפי' לא עצר בפשיעה אלא שהיה לו להזהיר), אבל מ"מ לכאו' אינו אדם המזיק בגופו אלא כל חיובו מדין כורה בור (דהרי אי"ז עשיה בידים אלא דכרה את מכוניתו לבור, ולא דמי לנתקל פושע דנחבט באדם עצמו), ואינו חייב אלא על נזקי אדם ופטור על נזקי הרכב כדין בור שפטור על הכלים, ויל"ע אם דמי לקורה ויש לחלק דהתם הקורה נישאת ע"י גופו משא"כ הרכב. וראש החבורה הדיין **הגר"ש פריינד** שליט"א אמר דבגוונא דהרכב עצור ועומד רק ע"י לחיצת הנהג על הדוושה, א"כ נחשב אדם המזיק, כעמד בעל קורה, ובפרט ע"פ תירוצו השני דר"פ הנ"ל.

**ודע,** דכל הנידון באופן דהרכב הנתקל אינו פושע בנסיעתו ושמר מרחק כמקובל[[33]](#footnote-34), כמבואר בסי' שע"ט דאם גם הניזק הוא 'שלא ברשות' פטור 'בהוזק'. **והנה** כל זה בנתקל השני ברכב העוצר, אבל באופן דרכב שועט ופוגע ההוראה המקובלת דהוא נידון כאדם המזיק, דיש לראות הרכב כגרזן המונף ביד האדם, [וע"ע חזו"א או"ח סי' ל"ו דדן דחשיב נמי כוח גברא לענין שבת ושביעית, ומצינו דוגמא לזה בטור סי' שע"ח בשם תשו' הרא"ש דהרוכב על סוס ומזיק דחשיב אדם המזיק].

**ה. תאונת שרשרת והוזקו זה בזה, והיה להם להזהיר, אם רכב העוצר הוה בור (עי' לעיל) א"כ הראשון חייב רק בנזקי גופו של השני. ובדין השני אי חייב בנזקי גופו של השלישי,** הנה הכא דלא הפקיר את רכבו, והיה לו להזהיר, א"כ לכאו' יש לחייבו, אולם עי' אות ג' דהמחבר פסק כמלחמות דזה חופר וזה מתחייב (עי' חזו"א סי' ד' סק"ח), ולרמ"א חייב.

1. **עי'** שיטמ"ק לפרש ההכרח דרש"י דגם חכמים ס"ל הכי. [↑](#footnote-ref-2)
2. **עד** דחידש מכח זה דחייב על ממונו ככורה בור. [↑](#footnote-ref-3)
3. **וכן** מתבאר בלישנא בתרא דרבא דהראשון הוה אדם המזיק אע"ג דנתקל לאו פושע, וכן דייק הרב אא"ל אלטמן מתוס' ד"ה אמר רבא, דכתבו ולא מצי לאוקמה דברייתא כרבנן וכו', אלמא דאי כרבנן ניחא להו, ומבואר דגם לרבנן חייבין על **נזקי גופן,** ומאידך עי' רש"י בעמוד ב' ד"ה אפי' ראשון. [↑](#footnote-ref-4)
4. **אך** צ"ע מהמשנה דחבית וקורה דשם מבואר דחייב על כלים, וכמו שהקשו תוס' בסוף העמוד, אלמא התם הוא אדם המזיק (ועי' לק' מש"כ בשם ר"פ). [↑](#footnote-ref-5)
5. **והיינו** דשורש ההבדל בין ל"ק לל"ב הוא בזה גופא דלל"ק 'נתקל פושע' וממילא יש כאן כריית בור "משליך תקלותיו ברה"ר", ולל"ב נתקל לאו פושע והוה מפקיר נזקיו לאחר נפילת אונס ופטור, ואין כאן אלא אדם המזיק, וא"כ ע"כ דהחלוקה בין 'הראשון' 'לשני' היא בגדרי אדם המזיק. [↑](#footnote-ref-6)
6. **ובמשנת** רבי אהרן (י"ג ו') ביאר דאונס גמור ילפינן 'מולנערה' דלא שמיה מעשה, ואונס שאינו גמור היינו כעין גניבה ליכא למילף מולנערה, ונחשב 'מעשה', אלא דפטור משום דחסר פשיעת נזקין, ומעתה י"ל דלעולם בשביל תורת אדם המזיק בעי 'מעשה', ולכך השני שאונסו גדול נחשב דלא היה כאן מעשה כלל מפטורא דולנערה, משא"כ הראשון אי"ז אלא אונס כעין גניבה, ושפיר נחשב מעשה לגבי שאם יהא המשכו בפשיעה (שהיה לו לעמוד), חייב. [↑](#footnote-ref-7)
7. **הנה** לר"ח דעסקינן בל"ק 'באדם המזיק' ולא בכורה את משאו לבור, שפיר כתבו דאף אי נתקל אנוס מ"מ יש לחייבו משום דהו"ל לעמוד וכו', משא"כ לרש"י ותוס' בל"ק דחיובו דראשון משום **כורה את משאו לבור**, א"כ ע"כ בעינן דווקא 'נתקל פושע', דאל"ה הוה מפקיר נזקיו אחר נפילת אונס. [↑](#footnote-ref-8)
8. **וכתבו** תוס', דע"כ הא דתניא כולם חייבים וכו' לא קאי אנזקין, דא"כ יהא במשמע דכאשר כלים דשני הזיקו את גופו דשלישי יתחייבו, והרי האי בירא לאו אנא כריתיה, וע"כ אמזיקים קאי, דגופם שהזיק חייב על כלים כדין אדם המזיק וממונם שהזיק פטור על כלים. [↑](#footnote-ref-9)
9. **ועי'** היטב בר"ח שלפנינו בד"ה תרגמה וכו', דתירוץ הגמ' הוא רק דהא דקתני דפטורים על הכלים, היינו כשהוזקו ע"י כלים, ולא הוזכר בדבריו כלל דהגמ' חוזרת בה בענין מהותי זה. [↑](#footnote-ref-10)
10. **ודע,** דהרא"ש חידש דאי נתקל לאו פושע אי"ז חיוב דאדם המזיק, ועי' (בד"ה ואם תאמר בסופו) דר' יוחנן דפירש משנתינו משום דהיה לו לעמוד ס"ל דהוא חיוב בור ולא חיוב אדם, ונדחק שם דהא דתנן קדרים לאו משום חיוב קדרות, יעו"ש. אמנם ברש"י ובתוס' דכתבו דגם השני הוא אדם המזיק, מבואר להדיא דלא כדבריו (וכבהערה לקמיה), וכן בר"פ ועוד ראשונים. [↑](#footnote-ref-11)
11. **משום** דהיה לו לעמוד או דהיה לו להזהיר (וכמו הראשון בל"ב דנחשב אדם). [↑](#footnote-ref-12)
12. **וכן** דן שם אם הוא נחשב כבור לגבי הדרשה דאיש שור ולא בור בור, או דהוא כאדם, וכן יעו"ש איך יהא הדין בנתקל באדם ונישוף בקרקע, להראשונים דבבור כה"ג פטור. [↑](#footnote-ref-13)
13. **וכמש"כ** המלחמות (עמ' ל"ה) דסברתו דשור הוא 'הולך ומזיק', וס"ל בהחלט דלא יתכן דכשהוא באופן של 'תקלה' יהא בו חיוב שור. [↑](#footnote-ref-14)
14. **ובפרט** צ"ע, דהנה תוס' ג: הקשה ותמה על רשב"ם דפירש דרב יליף במה הצד דא"כ ליפטור כלים, ולדברי החזו"א הרי סוגיא ערוכה היא הכא דחייב על כלים משום מה הצד. [↑](#footnote-ref-15)
15. **וביאור** דבריו דחיותו של האדם נחשב כעושה מעשה 'כסדר' להעמיד ולקיים עצמו, ולפיכך כללא הוא דמה שקורה רק **מחמת שהוא חי** חשיב אדם המזיק, אבל כלפי נזקים שיזוקו בו גם במצב שהוא מת אינו נחשב אלא 'בור', וכשחבית נשברה בקורה אי"ז אלא מחמת **שאדם חי** מחזיק הקורה, אבל נתקל האחד בחבירו ע"י שנפל על חבירו, בזה לא נחשב 'אדם' כי גם אם היה מת היה קורה נזק זה. [↑](#footnote-ref-16)
16. **הנמ"י** (עמ' ל"ח ד"ה ואם עמד) כתב בזה"ל, ואם עמד חייב, ולא דיינינן ליה כבור לפטור הכלים, דלא אמרינן הכי אלא היכא דנפיל ושדי דומיא דבור דלא שליט בגופיה, אבל היכא דקאי אנפשיה, לאו תולדה דבור היא אלא כמאן דאזקיה בידים דמי, עכ"ל. [↑](#footnote-ref-17)
17. **הנה** במשנה ב. איתא לא הרי וכו', ובגמ' דף ד. מפרשינן לא הרי השור שמשלם את הכופר כראי האדם שאין משלם את הכופר, והיינו דאי לא היה כתוב בתורה פרשת אדם הו"א דשור חייב ואדם פטור אלמא א"א לחייב אדם מדין שור. **ומרן אדמוח"ז שליט"א** אמר בזה דודאי מסברא אי אדם אחראי על שורו כ"ש על עצמו, וגם אי לא היה כתוב אדם, היה חייב על נזקיו כשפשע, דלא גרע משור, וכוונת הגמ' לאדם בקרוב לאונס, כישן דנתרבה מפצע תחת פצע. [↑](#footnote-ref-18)
18. **ותמוה** דהרי אדם חייב על אונס ובור פטור, וע"כ כוונתו דאין בזה **תורת מעשה,** ואדם חייב רק עם מעשה, וכמו שצ"ל בדעת רש"י בל"ב. [↑](#footnote-ref-19)
19. **ומהלך זה כמהלך הר"ח, אלא דהתוס' כ' דלר"ח למסקנא אף לשמואל יש לגופו תורת אדם המזיק, והבעה"מ כתב דלשמואל (וכן הלכה) אין לו תורת אדם המזיק.** [↑](#footnote-ref-20)
20. **ונקט** בפשיטות דלרב בלא אפקריה אין שייך לחייב גופם מדין שור, וכמש"נ לעיל ברש"י (הערות בגפ"ת) וכן בסוגיא בדף כ"ח: נקט בעה"מ כרש"י. [↑](#footnote-ref-21)
21. **ומשום** נתקל פושע נחשב ככורה בור, והוכיח מזה בעה"מ דקי"ל נתקל פושע. [↑](#footnote-ref-22)
22. **והנה** הרמב"ן העמיד קושיתו לל"ב דרבא קאמר דהראשון פושע וכורה בור, והשני אנוס **ואינו כורה בור**, ותמה החזו"א (שם עומקא 416) דלל"ב לק"מ, כיון דאף הראשון אינו אלא בור, והרי איש בור ולא שור בור, ולכאו' הו"ל להקשות לל"ק דהראשון הוי אדם המזיק. והרב אא"ל אלטמן שליט"א אמר דכוונתו לפי רב דאף לל"ב חיובו מתורת אדם. [↑](#footnote-ref-23)
23. **עוד** יעוין בחזו"א שם, דלהסוברים דנתקל באבן ונישוף בקרקע, פטור, ה"ה נתקל באדם ונישוף בקרקע פטור, [אי נתקל באדם חיובו מדין בור, ועפי"ז כ' ליישב קו' הרמב"ן מדוע אינו חייב הראשון על ממונו דהשני, דכיון דהממון דהשני ניזוק מהקרקע כי היכי דאין חייב על נזקי הממון ה"ה דלא חשיב לכורה בור, [אלא דכ' דאי"ז קו' על הרמב"ן דאיהו מהסוברים דנתקל באבן ונישוף בקרקע פטור]. [↑](#footnote-ref-24)
24. **ומתבאר דלמ"ד** נתקל פושע, הראשון והשני חייבין על גופן משום אדם המזיק, ולענין ממונם הראשון חייב כדין בור אף כשהפקיר [ויהא חייב הראשון על ממונו דהשני, כדברי הרמב"ן לעיל, וצ"ע]. [↑](#footnote-ref-25)
25. **אבל** לרש"י וש"ר מבואר דהיה לו לעמוד כבר משוי ליה תורת אדם המזיק, (והרא"ש כרמב"ן). [↑](#footnote-ref-26)
26. **ויש** לעיין במלחמות לעיל דף ל"ג ד"ה ואנן, כתב דאף אי נתקל פושע לא חשיב אדם אלא אש כיון דלאו מכוחו קא אזיל אלא הקרקע שנתקל בו דחפתו, ומדוע נקט כאן דלמ"ד נתקל פושע חייב על התקלה משום אדם המזיק, ובחזו"א סי' י"א סקכ"א כ' דכל דברי הרמב"ן שם דוקא כשהממון הזיק, אבל כשהגוף הזיק לעולם חשיב אדם המזיק. [↑](#footnote-ref-27)
27. **ודברי** הנמ"י בפירושו להרי"ף צע"ג, וכמו דתמה מהר"ן שפירא הג' וציונים אות ט'. [↑](#footnote-ref-28)
28. **והוא** דלא כהרמב"ן דפי' דגופו של ראשון חשיב רק בור, וכן הוא דלא כהרא"ש דפי' דהראשון פטור על ממונו לגמרי. [↑](#footnote-ref-29)
29. **ובערוה"ש** הק' מ"ש מחבית וקורה דפסק השו"ע סי' שע"ט דחייב מדין אדם המזיק, וכ' לחלק בין עומד לנתקל ושוכב בתורת תקלה, וכבר הבאנו לעיל חילוק זה מרבינו פרץ. [↑](#footnote-ref-30)
30. **עי'** חזו"א ד' ס"ק ח' ד"ה והא, דההולך בדרך ישרה ונתקל, חייב מדין אדם המזיק אפי' בלא היה לו פנאי לעמוד וה"ה בנתקל מחמת כובד משאו דחשיב לפשיעה, ויסוד הדין מדברי הטור (סי' ד"ש) דהמעביר חבית ממקום למקום ונתקל ונשברה דבמקום מדרון לאו פושע, ובדרך ישרה הוי פושע, והסמ"ע שם פסק לחוש לד' הטור, ובחי' הגר"ח הל' שכירות (עומקא) הקשה מ"ט הכא לא חילק הטור דבדרך ישרה הוה פושע, והסיק דהוא דין מסוים במעביר חבית 'דהזיק' החבית, אבל סתם ההולך כיון דהוא ברשות א"א לחייבו דמוגדר 'הוזקו', יעו"ש, אבל החזו"א בגליונות שם נקט (כמש"כ בסי' ד') דבאמת להטור חייב, וסמך הטור עצמו עמש"כ בסי' תי"ב שאם פשע בנפילתו חייב. [↑](#footnote-ref-31)
31. **נתקל** באדם וניזוק מהקרקע, עי' חזו"א סי' ד' ס"ק ד' ד"ה והנה, וסק"ז ד"ה שם בד"א,דפשיטא ליה דאם אדם השוכב דינו כבור דדינו כנתקל באבן ונישף בקרקע, אמנם נסתפק להראשונים דדינו כאדם דיתכן דאף אי חיובו כאדם, מ"מ בעי' להצד השוה דאדם ובור ותו יהא דינו כבור דבנחבט בקרקע עולם פטור, ובסק"ז נקט דחייב. [↑](#footnote-ref-32)
32. **ובפשטות** אף הראשון פטור, וי"א דהראשון חייב בנזקי ממונו של השני כדין כורה בור, כ"כ השלטי גיבורים בד' הר"מ והובא בדרישה, וזו שיטה מחודשת דהרי הראשון כיון דדינו כבור א"כ יש לפטרו על ממון השני מדין שור בור ולא בור בור, וכך נקט החזו"א בפשיטות (והו"ד בפנים). **ובביאור** ד' הש"ג יעוי' באמר"מ סי' ל"ו סק"ז דנהי דלחיוב אדם המזיק לא חשיב כאדם היינו משום דלזה בעי' מעשה ממש, אבל לענין כריית בור דלא בעי' מעשה וסגי בפשיעה בכדי להתחייב, לענין זה חשיב פשיעה דאדם והוא בכלל כריית בור ע"י אדם. [↑](#footnote-ref-33)
33. **עי'** בחשוקי חמד (ב"ק ל"א.) דהסכמת אומות העולם דהנהג שמאחור תמיד חייב, הוא תקף גם בדין תורה יעו"ש. [↑](#footnote-ref-34)