טריפה שנתרפאה
קטגוריות: ש_ס / מא חולין / חולין - הרב מאיר קאופמן / עניינים

בס"ד י"ד טבת תש"ע

**בדין טריפה אין לה הכשר ובדין טריפה שנתרפאה**

**א]בביאור שיטת הרא"ה והר"ן דטריפה אין לה הכשר**

**ב]בביאור דעת הרשב"א והרא"ש בטריפה דצומת הגידים שחזרה ונתכשרה ודעתם בדין טריפה אין לה הכשר**

**ג]ידקדק מלשון הרמב"ן דבריאה זה למפרע לא טריפה**

**ד]בביאור דברי הרמב"ן מה זה שונה מסממנים**

**ה]בביאור דברי הרמב"ן שהיא כמסוכנת ועדין הוצרך שיכולה לחיות**

**ו]בישוב הרמב"ן מהגמ' שטריפה אין לה היתר**

**ז]סיכום הראשונים בדין טריפה דריאה האם היא למפרע לא טריפה**

**ח]יוכיח מתוס' שכל שזה לא סביך הוא עדיין טריפה ושזה לא בירור למפרע וכן בסירכא כסידרן**

**ט]בהא דאין כאן הסברא דמבדרי לה סימנים**

**י]בדין קרום מחמת מכה בטעם שזה לא עוזר**

**י"א]בדברי הגר"א בהלכות לולב בדין טריפה אין לה הכשר**

**י"ב]בדין קרום בטריפה דעל שם סופו**

**י"ג]בדין כוליא שנתקטנה ואחרי זה נחסרה האם חוזרת להכשירה**

**י"ד]ביסוד האחרונים דמעשה הטרפות אוסר מהא דיש מעלה בנתעברה ולבסוף נטרפה**

**בביאור שיטת הרא"ה והר"ן דטריפה אין לה הכשר**

א]עיין גמ' חולין מ"ח. אמר רב יוסף בר מניומי אמר רב נחמן ריאה שניקבה ודופן סותמתה כשרה אמר רבינא והוא דסביך בבישרא אמר ליה רב יוסף לרבינא ואי לא סריך בבישרא טריפה אלמא אמרינן נקובה היא אי הכי כי סביך נמי דהא תניא ניקב פסול מפני שהוא שותת נסתם כשר מפני שהוא מוליד וזהו פסול שהוא חוזר להכשירו וזהו למעוטי מאי לאו למיעוטי כה"ג לא למיעוטי קרום שעלה מחמת מכה שאינו קרום עכ"ל הגמ' ומבואר שלענין כרות שופכה אפילו שבתחילה הוא לא ראוי להוליד הוא יכול לחזור ולהיות ראוי להוליד ואז הוא כשר אמנם לענין קרום לא עוזר מה שחוזר ועולה קרום אבל לעניין ריאה אפילו שבתחילה היה נקב היא נכשרת ע"י שהוא נסתם וסביך בבישרא ולכאורא מבואר מגמ' זו ששיך דבר שהיה כבר טריפה והוא נאסר ובכל אופן עד כמה שמכתו חוזרת והוא מתרפא פוקע גם טריפתו אמנם קשה הרי מבואר בגמ' נ"ד. שדנו על דוגמא מסוימת שיהיה טריפה והגמ' אומרת שזה לא טריפה כיון שעל ידי סממנים זה מתרפא חזינן שכל שיש לו תקנה מתחילתו זה לא טריפה א"כ למה כאן שזה יהיה טריפה הרי יש לו תקנה ע"י שזה יסתבך בצלעות עוד צ"ע דמבואר בגמ' ס"ח: שלומדים איסור יוצא מטריפה מה טריפה אין לה היתר אף יוצא אין לה היתר ומבואר שדבר שנהיה טריפה הוא לא חוזר וניתר ולכאורא כאן מבואר לא כך

ועיין רא"ה ל"ד. שהאריך שמה שהגמ' אומרת שקרום שעלה בוושט ובריאה זה לא קרום זה דוקא באברים אלו אבל בשאר אברים זה קרום וכן ביאר שיש סוגי סירכות שזה לא טריפה אפילו שבתחילה היה נקב והקשה וז"ל ויש כאן קושיא היכי מהני קרום בנקב בדוכתי אחריני דלאו וושט וריאה והיכי מהני סירכא בכסדרן או מחתוכא דאוני לדופן א"כ מצינו פעמים נקב שבריאה וכן בבני מעיים בא לידי הכשר וכיון שכן אפילו כי ליכא סירחא וכי ליכא קרום לא ליתסר בנקב דכל מידי דאפשר ברפואה אפילו ליתיה לרפואה לא מיתסר מההיא דאמרינן גמירי דאי בדרי ליה סמנים חיי וכיון שאפשר לה ברפואה אע"ג דליתניהו כשרה ותשובת שאלה זו שלא נאמרו דברים אלו אלא בדבר שבידי אדם כגון ההיא דאמר עלה דמחו בכוליתא ומחו בגידא נשיא אבל לא בדבר שבידי שמים שיש נקב שאפשר שתעלה לו רפואה ויש נקב כיוצא בו באותו מקום אי אפשר שתעלה לו רפואה לפי הלחה שנעשה הנקב מחמתה ודבר זה אינו מסור אלא למי שאמר והיה העולם ולפיכך כשאני רואה סירכא בריאה בכסידרן או במקום רביתא נתברר לי שזה הנקב מאותן הראוין לבוא לידי רפואה וכשאין זה אני חושש עליו שמא מעיקרו אינו ראוי לבוא לידי רפואה וכו' עכ"ל ומבואר בדבריו שלא משכחת ליה טריפה שיש לה רפואה לא בידי אדם ולא בידי שמים שעכשיו תהיה טריפה ואחרי זה תתכשר אלא עד כמה שהיא מתרפאת א"כ מלכתחילה היא לא היתה טריפה ואם אינה מתרפאת חוששים שזה סוג מכה שאין לה רפואה והנה הוא לא ביאר שם למה נקב בריאה שמסתבך אפילו שבתחילה זה היה טריפה בכל אופן זה חוזר ונכשר ובפשוטו צ"ל על דרך הנ"ל שעד כמה שזה סביך בבישרא זה עמד מלכתחילה לקרוא אפילו שהיה כבר נקב פתוח אבל זה עמד להתרפאות משא"כ אם לא סביך א"כ זה סוג שלא עומד להסתבך ולהתרפאות ולכן זה טריפה

אמנם עיין רשב"א במשמרת הבית ל"ה. שהקשה הנ"ל וביאר שבאמת גם ללא שזה מסתבך בצלעות לא הוי נקב אלא שחוששים שזה יפרד וכל שזה הסתבך חזינן שמתחילתו זה היה עדין מהודק כל הזמן וזה לא היה טריפה כלל דהינו שבמצב שזה עומד להסתבך זה לא טריפה ובמצב שזה לא עומד להסתבך זה טריפה אלא שאנו לא יודעים איזה סוג מכה זה ולכן אם זה מסתבך א"כ מלכתחילה זה לא טריפה ומה שהגמ' קוראת לזה פסול החוזר להכשירו הכוונה שמתחילה דננו את זה כפסול ואחרי זה דנים את זה ככשר אבל באמת זה מלכתחילה לא היה טריפה

ובפשוטו כן הוא שיטת הר"ן [עיין י"א. מדפי הרי"ף] דביאר בסוגיא דסירכא דמה שעוזר שזה נתרפא זה מצד שכה"ג דנים מלכתחילה שזה לא טריפה דהרי טריפה אין לה היתר וכן טריפה שיש לה רפואה היא לא טריפה וכן עיין בפרק בהמה המקשה ע"ו. דכתב לענין טריפות שנקב פוסל ואם זה ניטל הוא לא טריפה שאחרי שניקב לא יעזור שיטלו את האבר דא"כ מצינו פסול חוזר להכשירו ולכן ביאר שכה"ג המכה הכאיבה כבר שלא יעזור שיחתכו אותה עכ"ד וזה לשיטתו כנ"ל שעד כמה שהיה לזה רפואה א"כ מלכתחילה זה לא היה טריפה

**בביאור דעת הרשב"א והרא"ש בטריפה דצומת הגידים שחזרה ונתכשרה ודעתם בדין טריפה אין לה הכשר**

ב]והנה מבואר בגמ' ע"ו. דאם נחתך הרגל למטה מצומת הגידין היא טריפה ואם למעלה מצומת הגידים היא לא טריפה ועיין רא"ש שכתב וז"ל והקשה הרמב"ן ז"ל א"כ אם נחתכו הגידין יחתוך כל הרגל למעלה מצומת הגידין ותחזור להכשירא ותירץ דאין הכי נמי דחזרה להכשירא אלא וודאי אם שחט לאחר שניטלו צומת הגידין טריפה שהרי יש בה מכה שאינה חיה בה ואע"פ שאם היה חותך הרגל למעלה היתה חיה בה השתא מיהא באותו ענין שהטריפות בה אינה חיה אפילו בבידור הסימנים אבל אם חתך למעלה מצומת הגידין קודם שחיטה וחיתה ואח"כ שחטה לאו נטילת הגידין היא זו אלא חתוכת רגליה למטה מן הארכובה וכשרה וא"ת כבר התחילה מכה זו להכניס בה מיתה מסוכנת היא ולא טריפה וכשירה וכן מצינו טריפות נכשרות ריאה שניקבה ולא סביך בבישרא טריפה חזרה והוסבכה הוכשרה, ודעת רחוקה היא זו שטריפה תחזור להכשירא בידי אדם אלא מיד שנחתכה צומת הגידים מתה היא ואילו חתכה למעלה היתה חיה אבל אחר שנחתכה בצומת הגידים שוב אין לה תקנה שכבר נכנס בה חולי הטרפות ואין להם תקנה בתוספת ברוב ולא דמי לריאה שמעצמה עומדת ומתחיל להסתבך עכ"ל

והנה בפשוטו מבואר שלמדו לענין ריאה שבאמת מתחילה זה טריפה ורק על ידי שזה סביך נפקע הטריפה ומזה למד הרמב"ן שה"ה כאן אפילו שמבואר בגמ' שבתחילה זה טריפה אבל זה יכול לחזור ולהיכשר והרא"ש הקשה שזה רחוק מן הדעת וצ"ב כוונתו הרי הביא מהגמ' שיש כזה מושג שבתחילה זה טריפה וזה חוזר ונכשר וצ"ל כוונתו כמבואר ברשב"א דכיון דהגמ' אומרת שאם מבדרי ליה סימנים זה סיבה שלא יהיה טריפה א"כ כאן שאפשר לרפאותו על ידי שיחתוך הבשר זה סיבה שמלכתחילה לא יהיה טריפה ומזה הוכיח הרא"ש שזה וודאי שזה לא יעזור להכשירה ובטעם הדבר ביאר כי חולי הטרפות כבר התחיל בה וממילא היא וודאי תמות אמנם הוקשה לו מה זה שונה מריאה שחזינן שיש לה רפואה ולא אמרינן שחולי הטרפות כבר חל בה וגם אם זה יסגר היא תמות ועל זה תירץ ששם שהרפואה היא מעצמה זה יכול לעזור משא"כ כאן שזה בידי אדם והנה עדין צ"ב מה שהקשה הרא"ש שכיון שיש לה רפואה זה עצמו סיבה שלא יהיה טריפה וצ"ל ששם שהרפואה בידי אדם כה"ג זה סברא שלא יהיה טריפה משא"כ בריאה שזה רפואה בידי שמים ולא בטוח שזה יהיה לכן זה סברא שמלכתחילה זה נהיה טריפה ורק עד כמה שיפקע סיבת הטרפות היא לא תמות וכן יפקע דין הטריפה שלה ובאמת בקושית הרא"ש על הרמב"ן מודגש שזה רחוק מן הדעת לומר שתחזור "בידי אדם"

ועיין שו"ת נאות דשא [לבעל הלבושי שרד] ס' קכ"ז שנראה שלמד שמה שהרא"ש חילק בין ביד שמים כוונתו ביחס למה שנקט שעד כמה שיש לזה רפואה בידי אדם זה בכלל לא טריפה מתחילתו והרי על זה הוכיח הרמב"ן מריאה שזה לא כך וביחס לזה חילק שאם הרפואה בידי אדם זה סיבה שלא יהיה טריפה כלל משא"כ אם זה בידי שמים דהיינו שזה לא דבר ברור זה לא סיבה שמלכתחילה זה לא יהיה טריפה עכ"ד ובפשוטו הוא דוחק לומר שהרא"ש דן לחלק ביחס לקושיתו על הרמב"ן ובפשוטו דן ביחס לדין שאמר שבניל צומת הגידין זה עדין טריפה אמנם עיין פר"ח סימן מ"ד סקי"ג שנקט בכוונת הרשב"א לקמן והרא"ש כמהלך הנאות דשא הנ"ל ע"ש

אמנם אין הדבר מוכרח דיתכן דבאמת גם הרא"ש והרמב"ן ס"ל כרא"ה שבריאה אם זה נהיה סביך זה מראה שמלכתחילה זה לא היה טריפה וכטענת הרא"ה שדבר שעומד להתרפאות זה כמו סממנים שזה לא סיבה להיות טריפה אלא שכוונת הרמב"ן להוכיח שחזינן שאפילו שהסיבה להעשות טרפות נעשית בכל אופן עדיין לא נתפס בה המכה ואפשר לרפאותה וה"ה כאן והרי על זה חילק הרא"ש בסופו דכל זה ברפואה שמאליה ולא ברפואה שע"י מעשה אדם שלא על ידי סממנים ולפ"ז לא צריכים לומר החילוק הנ"ל שרפואה שזה בידי אדם זה סיבה שכבר עכשיו זה לא יהיה טריפה משא"כ רפואה שבידי שמים אלא שבשניהם זה אותו דבר שעד כמה שיש לו רפואה זה סיבה שגם עכשיו זה לא יהיה טריפה רק שבסירכא אין הדבר ברור שיש לו רפואה ורק אם בסוף זה סביך חזינן שיש לו רפואה

ועיין רשב"א שהביא את דברי הרמב"ן והקשה עליו הרי הגמ' אומרת שטריפה אין לה היתר עוד הקשה שעד כמה שיש לזה רפואה על ידי חתיכה א"כ מלכתחילה היא לא טריפה כמו על ידי בידור סימנים וסיים וז"ל אלא משמע דכל שניטלו צומת הגידין טריפה לעולם ואין לה תקנה וכדוקיא דמתניתין דקתני בהמה שנחתכו רגליה וכו' וכן שנטל צומת הגידים טריפה וסתמא קתני לא שנא חיה[כוונתו שהיא עדין חיה גם כה"ג היא טריפה ואין לה תקנה] ולא שנא מתה כל שניטל צומת הגידים טריפה ולא שנא תקנתא ואם חתכה למעלה כשירה והא דאמרינן בנקובת הריאה דאי סביך בבישרא כשירה, זהו פסול שחוזר להכשרו מעצמו אבל פסול שאינו חוזר ע"י עצמו ולא על ידי בידור סממנים טריפה לעולם עכ"ל והנה לכאורא זה וודאי שכונתו כדברי הרא"ש שכאן לא יועיל לחתוך ותשאר אינה חיה דהרי זה היה כל עיקר טענתו שאם יש לה רפואה בפועל זה סיבה שלא תהיה טריפה מלכתחילה ועל זה סיים לחלק בין זה לריאה ששם זה כן מתרפא כי זה מעצמו ולכן זה יכול להתרפאות וצ"ע אבל עדין קשה מה שהקשה מהגמ' שטריפה אין לה הכשר ודוחק לומר שכאן שזה על ידי עצמו זה אחרת דהיה צריך לבאר דבר זה דהרי זה מה שהקשה על הרמב"ן אמנם לנ"ל א"ש ששם וודאי שהכונה שמלכתחילה זה לא טריפה עד כמה שזה סביך וכל הנידון משם היה רק על חלק זה שאפילו שהיה בא הסיבה לטרפות זה מתרפא וז"ב [ומבואר דכאן לא ס"ל כמשמרת הבית דלא היה עדין נקב כלל אלא שהיה נקב אלא שעד כמה שהוא נסתם מלכתחילה הוא לא עושה אותו טריפה]

**ידקדק מלשון הרמב"ן דבריאה זה למפרע לא טריפה**

ג]וביד יהודה סימן מ"א כתב לדקדק מלשון הרמב"ן שבאמת בסירכא עד כמה שזה יהיה סביך היא עדיין לא טריפה ע"ש שכתב וז"ל ובוודאי מצינו טריפה נכשרת ריאה שניקבה לגמרי מתחילה לא סביך בבישרא כשירה הדר סביך בבישרא הוכשרה וכו' אלא דהתם מתחילה פסול החוזר להכשרו מעצמו הוא ולית לן פסול החוזר מעצמו להכשרו אלא הוא אבל זו כל זמן שהיא נטולת הגידין טריפה ולוקין עליה חתך הרגל למעלה לאו נטולת הגידין היא זו וכו' עכ"ל הרי דדבריו ברור מללו לחלק בין הגמ' של סביך בבישרא לכאן שרק כאן חידש שעכשיו היא טריפה ולוקין עליה ואחרי זה היא מותרת ובהכרח שכל מה שבא להוכיח מהדין של ריאה שאפילו שכבר היה בא החולי שגורם למיתה בכל אופן אם תרד המכה היא תחיה ולא נימא שמיד שלט בה החולי והיא תמות ויש לדחוק שעיקר כונתו ששם זה מאליו וכאן זה על ידי מעשה אבל מה שהדגיש שלוקין עליה עכשיו זה גם בריאה ודוחק ובאמת מכל דברי הרמב"ן והרשב"א שלא הביאו הראיה מריאה רק כשדיברו על הנידון שכבר שלט החולי אין לה הכשר משמע שלא היה להם כלל נידון שכיון שכבר היה חלות טריפה זה לא פוקע ועל זה לא דנו להביא ראיה כלל

**בביאור דברי הרמב"ן מה זה שונה מסממנים**

ד]והנה בעיקר דברי הרמב"ן שנקט שאפילו שמבואר בגמ' שהיה עליה חלות טריפה ובכל אופן זה נכשר על ידי חתיכה צ"ב מה שהקשה הרשב"א מה זה שונה ממבדרי לה סימנים דמבואר בגמ' שכיון שיש כזה אפשרות זה סיבה שמלכתחילה זה לא יהיה טריפה ויש שרצו לומר שכיון שצריך לעשות מעשה בגופה כה"ג זה לא מפקיע שם טריפה עכשיו אמנם זה נסתר מהגמ' נ"ז: דמבואר דאם יש לה רפואה על ידי שנותנים קנה במקום הנקב אין זה טריפה

ועיין רמב"ן שישב דבר זה וכתב וז"ל ואע"פ שהיא חיה ממנה אם בא לחותכו למעלה מ"מ אינה חיה באותו טרפות שבה באותו ענין שהוא עכשיו וטריפה היא זו דאי מבדרי לה סימנים לא חיי עכ"ל ומשמעות דבריו שסממנים עוזר ששם הכוונה שעל אף המחלה והמציאות המטריפה בכל אופן היא יכולה לחיות א"כ אין זה נחשב מצב ממית אבל כאן כל זמן שהאבר החולה קיים אין לה אפשרות לחיות ורק אפשר להוריד הרגל ולהסיר את הדבר המטריף וזה לא סיבה ולפ"ז סממנים שיכולים לגרום שהנקב יסתם זה לא יהיה סיבה שלא תהיה עכשיו טריפה אמנם וודאי שמה שנסתם מאליו זה לא טריפה דחסר כאן בכל סיבת הטרפות דלטבע העולם היא ממשיכה לחיות ללא מעשה

**בביאור דברי הרמב"ן שהיא כמסוכנת ועדין הוצרך שיכולה לחיות**

ה]והנה הרמב"ן מתחילתו כתב ואם תאמר שמא התחילה מכתה להמית בה חולי הוא זה ומסוכנת כשירה עכ"ל דהיינו שאפילו שהרמב"ן מסכים אם המציאות המבוארת ברא"ש שלא יעזור לחתוך אחרי שהמכה התחילה אבל זה רק בגדר מסוכנת דהיינו שכל שיש בה את הדבר שגורם למיתתה חשיבה חסרון כמבואר בגמ' ל"ז. אבל עד כמה שחתכו את צומת הגידים א"כ היום כבר אין בה את החיסרון הממית ורק שבאנו לדון דכבר יש בה מצב של חולי שתמות ממנו אבל זה כמו מסוכנת שכיון שאין בה חיסרון זה לא טריפה והדבר מבואר שם בלשון הרמב"ן ע"ש

והנה עיין שם בהמשך לשונו שכתב וכללו של דבר לקיימו י"ב חודש ולהכשירה בכך עכ"ל ולכאורא סותר משנתו שהרי כתב שגם אם תמות היא רק מסוכנת אמנם בפשוטו יש כאן טעות בלשונו וכמבואר ברשב"א שהעתיק שכל היכא שאפשר לקיימו י"ב חודש דהינו שכיון שהיא יכולה לחיות י"ב חודש היא לא טריפה וכן מבואר מהראשונים שהקשו בכל מיני מקרים למה לא חתכו למעלה מצומת הגידים ואם צריך עדין לחכות י"ב חודש מה קשיא להו ולא הזכירו בלשונם לחכות י"ב חודש אמנם עדין צ"ב דהרי דהרמב"ן כתב שאפילו אם היא מתה היא לא טריפה אלא שזה כמסוכנת דהינו כיון שסיבת הטרפות לא קימת בה וא"כ למה כתב שזה דוקא כי יכולה לחיות י"ב חודש ובאמת מהא דהוצרך לראיה מריאה שיכולה להתרפאות חזינן שפשיטא ליה שאם היא לא יכולה לחיות י"ב חודש היא וודאי טריפה וגם בקושיתו הזכיר שכך הוא אצל הרופאים שיש אבר חולה שאם ישאירו אותו האדם ימות אבל אם יורידו אותו הוא יחיה

ושמעתי לבאר דזה וודאי אם היה המציאות שמיד שחתכו הרגל למטה מצומת הגידים היה נהרס הגוף ושאחרי זה לא היה עוזר לחתוך מעליו א"כ היא היתה טריפה דאז היה נחשב שמעשה הנטילה הוא המטריף וממילא דבר זה עדין קיים ולכן הקדים הרמב"ן שמיד לאחר החתיכה אם יחתכו יותר היא יכולה לחיות שנים עשרה חודש אלא שעדין אם חיכו חודש או יותר כה"ג יתכן שהחולשה כבר חיחלה וכבר לא יעזור לתלוש האבר ועל זה כתב הרמב"ן שהיא כמסוכנת דהינו שהרי את סיבת הטריפה הורידו וזה מה שיש צומת הגידים חולה ומצד שיש בה עדין מצב שתמות זה כמו מסוכנת ועדיין צ"ב למה לא נימא שהטריפה זה המצב בגוף שהוא לא יכול לחיות וצ"ל שכיון שצריך חיסרון אז מסתבר שבמקום כזה החיסרון הוא נטולת הרגל עד צומת הגידים ולכן דנים לפי זה וצ"ב

והנה הגמ' ב"ק מ"א. שואלת שאיך משכחתלה שור מועד הרי הורגים אותו בהריגה ראשונה והקשה העמודי אור דלדעת הרמב"ן משכח"ל בשור שנחתכו רגליו מארכובה ולמטה דהוי טריפה ולאחר שהרג שלשה אנשים חזרו וחתכו הצומת הגידים והוא חזר ונכשר ועכשיו הוא חייב מיתה וע"ש שתירץ שבדין טריפה דאדם דמזה נלמד שור טריפה מצד כמיתת הבעלים וכו' זה תלוי במה שבפועל הוא עומד למות ודבר זה מדוקדק ברמב"ם וכן הוא באחיעזר סימן י"ב ולכן כאן שיש לו רפואה לענין אדם חשיב חי וחייב מיתה

אמנם כתב לדון על פי זה איפכא דאדרבא הרי כאן הוא וודאי ימות וכמו שכתב הרמב"ן שהיא כמסוכנת ואפילו שזה רק כמסוכן אבל לענין אדם חשיב טריפה ע"ש אמנם למה שכתבנו אינו נכון שוודאי שיסוד דברי הרמב"ן שמצד עצם המכה הוא יכול לחיות שנים עשרה חודש אם יחתכו הרגל ורק שעד כמה שישאירו את זה זמן היא תהיה וודאי מתה ומצד זה היא רק מסוכנת

**בישוב הרמב"ן מהגמ' שטריפה אין לה היתר**

ו]והנה הבאינו לעיל דהראשונים הקשו על הרמב"ן דהגמ' אומרת שטריפה אין לה היתר ובדעת הרמב"ן שמעתי ליישב דברמב"ם מבואר שכוונת התורה טריפה זה דרוסה ושאר הטריפות זה הלכה למשה מסיני ולפ"ז יתכן כוונת הגמ' מה טריפה אין לה היתר הכונה בדרוסה דשם אין לה רפואה כך באבר היוצא אבל באמת מצד דיני טריפות אין לה היתר ובאמת מכל הראשונים שהקשו משם חזינן שס"ל שהביאור במילה טריפה זה לא דרוסה

**סיכום הראשונים בדין טריפה דריאה האם היא למפרע לא טריפה**

ז]והנה העולה מהנ"ל דפשטות הגמ' דבריאה שסיבכה מתחילתה היא טריפה ואחרי זה היא נכשרת אמנם הבאינו דעת הר"ן והרא"ה שזה סברא שמתחילתו זה לא טריפה ובדעת הרמב"ן והרשב"א והרא"ש משמע בפשוטו שזה טריפה שנכשרת אמנם כתבנו להוכיח לכאורא שאין זה כוונתם ואדרבא הראשונים שהוכיחו מהגמ' שטריפה אין לה היתר שזה תמיד משמעות הדברים שזה בכל מקרה והרשב"א לא ביאר למה על ריאה זה לא קושיא והיה יותר נראה לומר ששם באמת עד כמה שזה סביך מתחילתו זה לא טריפה ושבאמת לא מצאנו טריפה שהיתה טריפה שאם תבריא תהיה מותרת ויתכן עוד שעד כמה שאין כזו גמ' אם כן יתכן שבאמת לו יצויר יהיה מקרה כזה כיון שבתחילתו זה היה טריפה אפילו אם תתרפא לא יפקע מזה טירפותו וכלקמן וכן נקט היד יהודה סימן מ"א

**יוכיח מתוס' שכל שזה לא סביך הוא עדיין טריפה ושזה לא בירור למפרע וכן בסירכא כסידרן**

ח] והנה עיין רש"י מ"ו: שביאר לגבי סירכא כסידרן שהיא מותרת שזה וודאי שבכל סירכא היה נקב אבל בכה"ג זה מחזיק הגלד שעולה ולכן זה לא טריפה והראשונים ביארו החילוק בין זה לשאר גלד וע"ש בתוס' מ"ז. ד"ה היינו שהביאו מהגאונים ומדקדוק לשון הגמ' שגם בסירכא כסדרן צריך לבדוק בנפיחה וכתבו הטעם וז"ל ואז אתי שפיר דבדקינן ליה בנפיחה שמא עדיין לא נסתם הנקב וכו' עכ"ל ועיין שו"ת נאות דשא סימן קכ"ז שכתב לדייק מלשונם שכתבו שמא עדיין לא נסתם שאפילו אם זה יסתם זה עדיין טריפה ורק לכשזה יסתם זה לא יהיה טריפה דהינו שהבינו שאפילו שאם זה יתרפא זה לא טריפה זה עדין לא סיבה שעכשיו זה לא יהיה טריפה דהינו שזה לא גילוי למפרע וכדעת הרא"ה והר"ן ועיין תוס"ר שגם כתב כלשונם וע"ש בנאות דשא שכתב לדייק עוד דהרי בנפיחה יתכן שיש כבר תחילת סירכא ולמה שזה לא יספיק וכמבואר בלשון התוס"ר והרא"ש שעד כמה שזה מעלה סירכא זה וודאי מתקיים ואם נימא שלמפרע זה לא טריפה אם כן כל שרואים שהתחיל להעלות סירכא זה כבר התברר שזה לא טריפה וכן הקשה בשו"ת חת"ס יור"ד סימן ל"ח ומשמע מזה שרק כשיעלה קרום חזק שעכשיו זה התרפא הוא לא טריפה

**בהא דאין כאן הסברא דמבדרי לה סימנים**

ט]והנה צ"ב קושית הרא"ה למה שזה יחשב טריפה הרי מבואר בגמ' שכל טריפה שאם מבדרי לה סימנים היא מתרפאת זה סברא שהיא לא טריפה והנה עיין סימן כ"ט שהקשה הדגול מרבבה מה צריך הלכה מה הם הטריפות הרי כתוב וזאת החיה שכל שהיא לא חיה לא תאכול ותירץ שיש שני סוגי טריפות יש הטריפות שנמסרו למשה מסיני ובזה גם אם הם יחיו יותר משנים עשרה חודש הם טריפה דנמסר הלכה שזה טריפה בעצם אמנם יש טריפות שנלמד מהא דאינם חיים ובזה באמת אם יחיו שנים עשרה חודש הם לא טריפה ולפ"ז יתכן שכל מה שהגמ' אומרת גמירי דאי מבדרי לה סימנים זה לא טריפה זה רק בטריפות שהגמ' באה לחדש מסברא אבל טריפות שנמסרו למשה בזה לא עוזר שיש להם רפואה וא"ש סירכא בריאה שזה נמסר בנקובה אמנם דבריו מחודשים וברמב"ם האריך לבאר שכל הטריפות הם בכלל השמונה טריפות שנאמרו למשה ודלא כמו שכתב הדגול מרבבה ועיין סוגיא דגדר טריפה שהארכנו שכל טריפה צריכה חיסרון ואם לא שזה חיסרון שנאמר בהלכה אינה טריפה

ובפשוטו צ"ל כמו שביארנו לעיל בדעת הרמב"ן שרק טריפה שעל אף החיסרון אפשר לעשות שתחיה זה סברא שעכשיו זה לא טריפה אבל במקום שכל הרפואה תעזור שהנקב יסתלק כה"ג זה לא סברא שכבר עכשיו זה לא יחשב טריפה וא"כ ה"ה כאן שהסירכא סותמת הנקב ונהיה ממש כחלק מגופה ומסתלק הנקב מעיקרו אמנם בדעת הרמב"ן עצמו מבואר שכל דבריו לענין רפואה שבידי אדם אבל רפואה שבידי שמים בכל מקרה זה סברא שמלכתחילה זה לא טריפה ולכן בריאה הסמוכה לדופן נקט שמלכתחילה לא חל על זה טרפות וכנ"ל אמנם בדעת התוס' יתכן שגם בדבר שבידי שמים כה"ג זה לא סברא שלא יחול הטרפות

והנה מבואר בגמ' מ"ו: דיש לקותא במקצת ריאה שזה לא חיסרון כי הדר בריא וצ"ע הרי כאן זה מסלק הטריפה לגמרי וזה סברא שלא נאמר שמלכתחילה זה לא טריפה אמנם זה לא דמי ששם כל החיסרון מצד על שם סופו שזה ינקב וכאן אדרבא זה לא עומד להינקב עוד נראה שבנקב שזה נסתם על ידי דבר חיצוני זה סברא שמלכתחילה חל על זה טרפות אבל חולי שמתרפא מעצמו לא רואים את זה כלל כחולי הממית וז"פ

עוד יתכן שכיון שזה לא ברור שיעלה סירכא וכלשון הרא"ש שרגילות שזה מעלה ומשמע שזה לא וודאי לכן כה"ג זה סברא שלא נאמר שמלכתחילה לא חל על זה טרפות משא"כ הדין שמבדרי ליה סימנים זה בגדר וודאי רפואה וצ"ע

**בדין קרום מחמת מכה בטעם שזה לא עוזר**

י]והנה מבואר בגמ' מ"ג. דקרום שעלה מחמת מכה בוושט אינו קרום וכתב רש"י וז"ל ואם ניקב ונסתם אפילו עלתה בו סתימה עבה אינה מתקיימת כדאמרינן ביבמות בכרות שפכה ניקב פסול נסתם כשר וזהו פסול החוזר להכשירו זהו למעוטי קרום שעלה מחמת מכה בריאה שאינו קרום דכל ניקובי דטריפות לא מהניא להו סתימה דסלקא בהו לאחר זמן ולא דמי לריאה שניקבה ודופן סותמתה ולסתימת כבד במרה ולסתימת ירכיים בחולחולת דלקמן דההיא סתימה דמעיקרא היא עכ"ל ועיין סימן ל"ו בט"ז סק"ד ובש"ך סק"ו שהעתיקו מרש"י שהחילוק אם זה היה פתוח ונסתם או שהסתימה היתה מהתחלה דהינו קודם שקרא הנקב ועיין פמ"ג שנקט בכוונתם שבאמת גם אם הסתימה שעולה לאחר זמן היא מחזיקה אבל כיון שזה כבר היה טריפה אין לה היתר לעולם משא"כ אם בזמן עליית הנקב זה כבר סתום שמעולם זה לא נהיה טריפה ותמה על זה מלשון רש"י בתחילתו שכתב אינה מתקימת שמשמע שזה לא מחזיק ורק לכן זה לא מועיל ולא שכיון שזה היה טריפה אין לזה קיום והנה לפ"ז מבואר שדבר שכבר היה טריפה אפילו שזה מתרפא והיא יכולה לחיות היא נשארת טריפה ועיין במקום אחר שכתב מפורש שבקרום בוושט באמת היא תתרפא ותחיה שנים עשר חודש אבל החלב טריפה אמנם הדברים תמוהים וכדלקמן

והנה מפורש ברש"י ביבמות נ"ו שהטעם שזה טריפה כי הקרום לא מתקיים ומבואר שאם זה היה מתקיים היא לא טריפה וכן כתב מ"ו: ובדף מ"ז: וכן הוא ברשב"א בתורת הבית וברא"ש בסוגיא דשלא כסידרן ובביאור כוונת רש"י עיין דרישה או שכוונתו שעד כמה שהבהמה כבר נטרפה דהיינו שהיה בה המעשה שאם הוא ישאר היא לא תמות כה"ג גם אם יעלה קרום זה לא יחזיק משא"כ אם הקרום עלה לפני שהיה בה המעשה המטריף כה"ג זה מחזיק או שהחילוק בין אם זה דבר שעולה אחרי זה דהיינו שזה לא מטבע ברייתו שהוא לא מחזיק או דבר שהוא מטבע הבריאה שזה וודאי מחזיק ולפי שני ביאורים אלו זה וודאי שאם הקרום יחזיק היא לא תהיה טריפה וכל הסיבה שהיא טריפה כי הקרום לא מחזיק אלא שיש כאן שני ביאורים מה הקובע אם זה מחזיק או לא וכן ביארו בתבואות שור ובפליתי ובפרי חדש ויתכן לכאורא שזה גם כוונת הש"ך והט"ז ונפק"מ בביאורים הנ"ל למה שדנו הפמ"ג והבית הלוי בוושט שיש לו שני קרומים ואחד ניקב והעלה קרום ואחרי זה ניקב השני דאם כל שזה לא מטבע בריתו זה לא מחזיק א"כ חשוב ששניהם נקובים וזה טריפה משא"כ אם רק נקב שהוא כבר סיבה לטריפה הוא לא מחזיק א"כ כאן הגלד עלה כשהנקב לא היה סיבה לטריפה וממילא זה מחזיק ואין כאן טריפה

והנה בעיקר החילוקים שרש"י כתב צ"ע דהרי שיטת רש"י שסירכא בכסידרן זה לא טריפה אפילו שזה סתימה שלא מטבע הבריאה ובהכרח שגם בכה"ג אם זה מחזיק היא לא טריפה וצ"ע

והנה גם אם היה מחזיק וכה"ג זה לא היה טריפה יש לבאר שהכוונה שזה סברא שמלכתחילה זה לא טריפה ויש לבאר שבאמת בתחילתו זה טריפה דזה לא ברור שזה יעלה קרום ורק לאחר שזה העלה קרום הוא לא טריפה ודבר זה תלוי בכל הנ"ל בדין ריאה שסיבכה וסירכא בריאה בכסידרן ועיין פר"ח סימן מ"א סקי"ג וסימן מ"ד סקי"ג שכתב כן מפורש שזה טריפה שחוזר להכשירו ושכל הדין שטריפה לא חוזרת להכשירא זה בידי אדם אבל בידי שמים זה חוזר להכשרו ואם הקרום יחזיק וכדלקמן זה באמת היה טריפה ואחרי זה זה חוזר ונכשר ונפק"מ למה שדן בנאות דשא שהחלב שבנתיים אסור

**בדברי הגר"א בהלכות לולב**

י"א]אמנם הנה מבואר בשו"ע בהלכות לולב סימן תרמ"ט דאתרוג שהיה בו חזזית והורידו אותו דזה מועיל רק אם לא נחסר האתרוג אבל אם נחסר האתרוג זה לא מועיל ואין חוזר להכשירו וביאר הגר"א דמבואר בגמ' שכרות שופכה זה חוזר להכשירו אבל טריפה אינו חוזר להכשירו וביאר החילוק שעד כמה שזה פסול בגופו זה לא חוזר להכשירו וביאר שעד כמה שרוצים להכשיר האתרוג מצד שקילפו החזזית וזה נחסר חשיב פסול בגופו שלא חוזר להכשירו ע"ש והנה מבואר בדבריו לכאורא שהסיבה שקרום לא עוזר לא בגלל שזה לא מחזיק וכאילו אין כאן קרום דא"כ מה זה ענין לאתרוג אלא שיש כאן הלכה שכיון שחל על זה טרפות שזה פסול בגופו לכן לא נפקע מזה האיסור ולמד מזה לאתרוג שלא נפקע מזה פסולו והנה צ"ע דדבריו נגד כל הראשונים שכתבו כי זה לא מתקיים ויתכן שלמד שהכוונה שאם זה היה מתקים א"כ זה סברא שמלכתחילה זה לא טריפה ולכן צריך להגיע לסברא שזה לא מתקיים אמנם עדין כשזה עלה במצב זה היה צריך להתיחס שאין כאן כבר את מציאות הטרפות דלמעשה אין כאן נקב ויתכן יותר דס"ל דלפעמים זה מתקים ולכן ביאר מצד שכבר חל הטרפות זה לא נפקע וצ"ע אמנם לכאורא זה ברור דמבואר בדבריו שיש כאן הלכה שטריפה שחל זה לא פוקע

אמנם עדין צ"ע מה שדימה דבר זה לאתרוג דהרי מדובר שקילף לפני סוכות והרי אין שום חלות איסור באתרוג ומה שייך לומר שכאן ישאר הפסול הרי בטריפה לכאורא זה סברא שאיסור שחל הוא לא פוקע וכאן זה לא שייך וצ"ל בכוונת הגר"א דטריפה מה שאוסר זה מה שנעשה בה מעשה המטריף זה מעמידו כדבר פגום ודבר זה נשאר קיים גם אחרי זה עיין סקי"ד מה שהבאינו מהקובץ הערות ולפ"ז זה לא סברא שאיסור שחל לא פוקע אלא שנחשב שהחיסרון עדין קיים ולכן דימה לאתרוג דנחשב שהחיסרון עדין קיים ועדיין צ"ב

**בדין קרום בטריפה דעל שם סופו**

י"ב]והנה עיין סימן מ"א ס"ח דמבואר דנקב בטרפש הכבד זה טריפה מצד שסוף שתינטל הכבד אבל אם נסרכא סירחא בצלע כשירה וביארו הש"ך והט"ז שכיון שזה לא טריפה מחמת עצמו אלא כיון שסופו להינטל כה"ג כל קרום מציל אפילו קרום מחמת מכה שבעלמא הוא לא מציל ובפשוטו הביאור שכה"ג הקרום מחזיק וממילא זה לא טריפה דהינו שרק נקב במקום שהוא עצמו סיבת הטריפה הוא לא מחזיק ולא אם זה באבר שמצד עצמו הוא לא חיסרון אלא רק כי זה גורם למשהו אחר ולמה שביארו האחרונים לעיל שהחיסרון כי זה לא מתחילת בריתו צ"ל שיתכן שכל זה בטריפה שמחמת עצמו ולא בטריפה שגורם משהו אחר שזה פחות חל בגוף וממילא כל קרום שעולה מחזיק ועיין פמ"ג נפק"מ בין שני הביאורים בניקב המרה וכבד סותמתה וניקב הכבד ועלה קרום דכאן היה טריפה גמורה אבל מקום הקרום הוא לא במקום הנקב שמטריף מחמת עצמו והנה בפשוטו יש לבאר שעד כמה שזה יעלה קרום התברר למפרע שזה לא טריפה אמנם הפר"ח נקט שבנתים זה טריפה וכה"ג זה חוזר להכשירו כיון שזה בידי אדם ודבר זה תלוי בנ"ל לענין סירכא בריאה או דופן סותמתה

והנה צ"ע מי גילה רז זה שבמקום שזה לא טריפה מצד עצמו זה חוזר והניחא אם כפמ"ג לעיל שתמיד זה חוזר רק יש הלכה שטריפה אין לה הכשר יש מקום לדון שפה זה גדר טריפה אחרת וזה חוזר להכשירא אבל אם כנ"ל שזה וודאי שעד כמה שזה סתימה מעליתא היא לא טריפה ורק שתמיד זה סתימה מעליתא א"כ מנ"ל שכאן זה סתימה מעליתא ושמעתי לבאר דהנה עינינו רואתו שסתם קרום הוא מחזיק לעולם ולכן בפשוטו כל קרום הוא מחזיק ואין לנו אלא מה שאמרו חכמים שזה לא מחזיק וכיון שזה לא דומה למה שאמרו חכמים וכנ"ל ממילא נקטין שזה מחזיק אמנם ברשב"א במשמרת הבית מבואר שאין שום טריפה שחוזרת ונכשרת חוץ מריאה שסבוכה לדופן שלא היה נקב מעולם

**בדין כוליא שנתקטנה ואחרי זה נחסרה האם חוזרת להכשירה**

י"ג]ועיין סימן מ"ד דכוליה שהקטינה טריפה ואם ניטלה או שנבראה כך מתחילתו היא לא טריפה ועיין שו"ע שם שאם היא התקטנה עד שכלתה לגמרי כבר נאסרה ואיך תחזור להכשירא ובש"ך הביא מהיש"ש שכתב שלשון המשנה ניטל כשירה משמע בכל ענין גם בניטל על ידי חולי לאט לאט ומה שהקשה איך תחזור להכשירא בזה כתב שזה לא קשה דכאן הרי זה בידי שמים וזה כמו סביך בבישרא שזה חוזר להכשירו כיון שזה בידי שמים ועיין ט"ז שהקשה על היש"ש הרי חזינן בצומת הגידים שכיון שכבר נחלתה לא יעזור ליטול הצומת הגידים וא"כ מנ"ל שכאן כן יעזור אמנם עיין פר"ח דהראשונים ביארו שההבדל אם זה דבר שיכול להתרפאות על ידי אדם או מעצמו וא"כ כאן שזה מעצמו כה"ג אמרינן שזה לא דבר שכבר הרג הבהמה עוד הקשה הט"ז הרי אם נימא כיש"ש א"כ כל כוליא למה זה טריפה הרי זה וודאי עומד להיגמר וא"כ מלכתחילה זה לא טריפה ועיין פמ"ג שזה לא טענה מוכרחת דמי יימר שזה יגמר אולי זה יתמעט עד שיעור מסוים ויעצר וביותר דכן הוא הדרך

ועיין ש"ך שכתב וז"ל ולא דמי כלל לריאה דאינקבה וסביך בבישרא דהתם עיקר טריפותיה משום נקב וכבר נסתם הנקב משא"כ הכא עכ"ל ולכאורא כוונתו שבריאה שהחיסרון מצד שבהמה צריכה לאבר זה בשלמות א"כ כל שהוא שלם אין סיבה שזה יהיה טריפה משא"כ כאן שמצד חיסרון האבר זה לא חיסרון דהרי ניטל כשר וכל החיסרון שמה שהוא חולה זה גורם להרוג הגוף ודבר זה כבר נהיה ומי אומר שזה יעזור שיעקרוהו דהיינו שכאן זה כמו בצומת הגידים וכנ"ל

עוד כתב הש"ך וז"ל ועוד דהא קי"ל בסימן ל"ט דגבי ריאה לא מהני סתימה אלא דופן סותמתה שאני דהוא סתימה דמעיקרא כמ"ש רש"י משא"כ הכא עכ"ל וכוונתו לכאורא כביאור לעיל שזה סתימה מטבע ברייתו אמנם צ"ע דהרי למה שביארנו לעיל שכל זה סברא שכה"ג שזה מטבע בריתו זה לא מחזיק ולא הוי סתימא מעליתא וסופו ליפול א"כ כאן זה לא שייך דכאן זה מציאות שהכליה נפלה וכן הוא בפר"ח ומשמע שכוונתו כפמ"ג לעיל שיש הלכה שטריפה לא חוזרת להכשירא תמיד ושם מלכתחילה זה לא נהיה טריפה וצ"ע

והנה בפשוטו מעצם דין בכל בו היה מקום לומר שמוכח שיש דין שטריפה אין לה הכשר ולכן כאן לא פוקע הטרפות וס"ל שאין כאן הדין דמבדרי לה סימנים ומצד הסברות שביארנו לעיל בדעת תוס' אמנם שמעתי שבתורת יקותיאל כתב שאדרבא מדברי הכל בו מבואר שאין זה כוונתו דעיין בב"י שהביאו וכתב שדבריו לדעת הראב"ד וכונתו דהראב"ד כתב שאם הבהמה נולדה אם כבד קטן אין היא טריפה וצ"ב כוונתו מה ענין דבריו לדברי הראב"ד וביאר הנ"ל דאם היה הדין דלא כראב"ד א"כ מוכח שהחיסרון זה עצם המציאות של כבד קטן א"כ עד כמה שהוא היה נעלם היא מפסיקה להיות טריפה דאין כאן את סיבת הטרפות אבל כיון שחזינן שזה דוקא מה שהוא היה והתקטן א"כ חזינן שהחיסרון זה המכה של עצם ההתקטנות של הכוליא א"כ החלשה זו קימת גם אם זה יאלם אחרי זה ולפ"ז מבואר אדרבא שס"ל שטריםפה יש לה הכשר רק שכאן הטריפה עדין קימת ובזה א"ש שגם דבריו אינם נגד הרא"ש שטריפה בידי שמים ניתרת דכאן זה סברא מיוחדת שהטרפות עדין קיימת

**ביסוד האחרונים דמעשה הטרפות אוסר**

י"ד]והנה הארכנו לעיל דבדעת הרמב"ן מפורש ששיך שטריפה שחל על זה איסור וזה ניתר על ידי רפואה ולא מצאנו באף אחד מהראשונים שנקט לחלוק עליו מסברא שעד כמה שחל טרפות זה לא סיבה שיפקע אלא רק דנו שדבר ששיך להיפקע זה סברא שמלכתחילה לא יחול על זה טרפות וכן פשטות דברי התוס' והרא"ש בסירכא בריאה שחל על זה טרפות אלא שזה חוזר וניתר

והנה הגמ' דנה בדף נ"ח. בולד טריפה האם הוא מותר ומבואר בגמ' שגם למ"ד שהוא אסור כל זה בנתעברה ולבסוף נטרפה אבל בנטרפה ולבסוף נתעברה מותר וצ"ב החילוק הרי בפשוטו טריפה אסורה מצד מצבה וא"כ כיון שעובר ירך אמו זה סיבה לאסור הוולד א"כ למה זה קשור לזמן הטרפות ועיין אבני נזר ובחלקת יואב ובקובץ הערות ועל דרך זה בחזו"א דבטריפה האוסר זה המעשה טרפות אבל מצד מה שהיא טריפה אין זה סיבת איסור כלל ותמיד מה שהיא אסורה אחרי זה מצד שמעשה טרפות הוא אוסרה לעולם ולכן היא נאסרת גם לאחר הלידה אפילו שהיא כבר לא טריפה דזה כמו כל טריפה שהמעשה טרפות הוא סיבת איסורה לאחר זמן משא"כ בנטרפה ולבסוף נתעברה שלא היה על הולד מעשה המטריף א"כ אין עליו סיבת איסור עכ"ד והנה צ"ב דהרי גם טריפה מן הבטן אסורה וצ"ל שעצם ההיוצרות של וולד טריפה זה גם סיבת איסור כמו מעשה המטריף

והנה כל זה שייך אם טריפה שנתרפאה אסורה דהיינו אפילו שהיום היא לא טריפה אבל עד כמה שטריפה שנתרפאה מותרת וכמבואר ברמב"ן,א"כ מוכח שהאיסור הוא מחמת שהיא טריפה ולא שהמעשה הוא האוסרה א"כ קשה כנ"ל א. מהו המעלה המיוחדת של נתעברה ולבסוף נטרפה ב. למה כשהיא נולדת לא חוזרת להכשירה מדין טריפה שנתרפאה והנה על קושיא א' יתכן שאפילו שחזינן שצריך שתהיה טריפה לעצם איסורה אבל יתכן שלא המצב לבד של הטרפות הוא האיסור אלא רק מציאות של טרפות שהוא נעשה מחמת מעשה המטריף הוא סיבה לאסור אבל באמת עד כמה שזה נעשה מחמת מעשה המטריף אז מציאות זו היא סיבה לאסור ולכן עד כמה שנתרפאה היא מותרת דאין בה את המציאות של הטרפות ועיין אבני נזר שהוכיח שגם נבילה זה כך מהא דתולש אבר מן החי זה לא נבילה והרי היום במציאות הוא מת אלא בהכרח שרק כשהוא מת מחמת מעשה הממית זה סיבה לאסור ולכן א"ש שבנטרפה ולבסוף נתעברה הוולד מותר דהוא רק טריפה ללא מעשה המטריף ומציאות זו היא לא סיבה לאסור

אמנם עדין צ"ע קושיא ב. למה כשהוולד נולד הוא לא חוזר להכשירו מדין טריפה שנתרפאה דהרי היום למעשה אין בו את הטרפות דהרי יש בו חיות גמורה וצ"ל שמדין עובר ירך אמו חשיב גם אחר הלידה כאילו הוא חלק מאמו ולכן הוא אסור דזה וודאי שכל חלק מהאם אסור גם אם חלק זה יכול לחיות שתים עשרה חודש ועיין רמב"ם בפיה"מ בתמורה שביאר שהטעם של רבנן שהולד מותר מצד שס"ל שלאחר שנולד הוא כבר לא ירך אמו ומבואר שזה הנידון האם הוא נחשב ירך אמו גם לאחר הלידה או לא ובאמת הוא חידוש גדול שהדין ירך אמו ממשיך גם לאחר הלידה ולפ"ז מוכרח דבנטרפה ולבסוף נתעברה גם בזמן שהוא בירך אמו הוא מותר ובאמת שכן הוא בתוס' פ"ה: ע"ש