מראי מקומות קמו בענין בנין וסתירה בכלים
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / מלאכות שהיה והטמנה / הרב משה יפהן / חובל ופרק הבונה

**מראי מקומות קמו. קמו: והשלמת מראי מקומות לענין בנין וסתירה בכלים.**

**שובר אדם את החבית לאכול הימנה גורגרות.** עיין רש"י שכתב בטעם ההתר דהוי מקלקל ואין במקלקל שום איסור שבת. והקשו הרשב"א הר"ן והריטב"א. והלא תנן לעיל קה: דכל המקלקלין פטורין ופטור המכוון פטור ואסור מדרבנן. [ועיין בספר הליקוטים על הרמב"ם דהביא בשם ספר לחם שמים דבמקלקל אסור מן התורה משום חצי שיעור ודחה דבריו דבודאי ליכא אלא איסור דרבנן.] ותי' הראשונים הנ"ל וכ"כ התורי"ד והמאירי, דבעלמא מקלקל פטור ואסור אבל הכא משום צורך שבת מותר לכתחילה. אמנם כתב הריטב"א דאין משמעות דברי רש"י כן. דלא כתב כלום דההתר הוא משום צורך שבת. עיין בשלטי גיבורים ובחי' חת"ס ועוד שתי' דרש"י לשיטתו דס"ל שאין בנין וסתירה בכלים כלל. וכיון שאין כלל מלאכה דאוריתא שרי דרך קלקול לכתחילה דאין מכוון כלל למלאכה. ויל"ע מדוע הוצרך רש"י כלל לטעם דהוי מקלקל. והנה יש לדון, מדוע הוצרך רש"י לטעם דהוי מקלקל כיוון דאין בנין וסתירה כלל בכלים. ויש לדון דרש"י הוצרך לזה דלא ליחייב משום מכה בפטיש, או דהגם דאין בנין וסתירה בכלים כלל מכל מקום יש איסור דרבנן. ועיין עוד בביאוה"ל סי' שי"ד א ד"ה אסור לשברה. ובחזו"א סי' נא' סעיף ח'. ונראה בזה בהמשך עוד כמה תי' בראשונים.

**ובלבד שלא יתכוון לעשות כלי.** והנה באופן שמתכוון לעשות פתח יש לעיין, מדוע נאסר האם משום מכה בפטיש דנשלם בזה צורת הכלי. או משום בונה, ויש לעיין האם חשיב עשיית הפתח כחיזוק ואומנות לדעת התוס'.

**תוד"ה שובר.** הראשונים הקשו עיין תוד"ה שובר ובשאר הראשונים. דמדוע בסוגיין מבואר דהתירו לשבור חבית. ומתוך הסוגייא בעירובין לד: מבואר דנאסר לשבור מגדל של עץ דהיינו כלי, **א]** והתוס' תי' מחמת קושיא זו דסוגייתנו איירי במוסתקי, דהיינו חבית שבורה שמדבקין שבריה בזפת. [ועיין היטב ביצה לג: ובמחלוקת הרש"י והתוס' שם.] ומבואר בתוס' דבחבית שלמה אסור לשוברה, ואע"ג דאין איסור בשבירתה. [ולא מבואר בתוס' הטעם אבל כנראה היסוד הוא דהוא רק עושה סתירה ואינו סותר עשייה של חיזוק ואומנות. דאינו סותר את כל החבית אלא סותר רק שעושה פרצה וזה אינו סתירה גמורה וכל האיסור הוא שמא יבוא לעשות פתח. ועיין פמ"ג משב"ז שי"ד סעיף א'.] וכשהחבית עשויה רק ממוסתקי אין חשש שיבוא לעשות פתח יפה כיוון דכל החבית היא של ארעי. וכפי' רש"י בביצה לג:. **ב]** אמנם הרשב"א והריטב"א הביאו את תי' התוס' באופן אחר דכשחבית עשויה ממוסתקי אין בנין וסתירה בכלי שעשוי ממוסתקי כיוון שכל הכלי הוא עראי. וכפי' התוס' בביצה לג:. ולפי' התוס' טעם ההיתר הוא משום דהוא מוסתקי וזהו טעם בעצם להתיר את שבירת החבית. אבל כשאינה עשוי ממוסתקי אסור שמא יבוא לבוא לעשות פתח. ועיין בביצה לג: וברש"י שם דמבואר דלר"א אסור לשבור קיסם של עץ כדי להריח משום החשש שמא יתכוון לעשות כלי ולרבנן מותר. ומבואר שם ברש"י דלרבנן ההיתר הוא משום דגם במתכוון סברו רבנן דהוי עשייה של כלי לאחר יד דהדרך לעשותו בסכין ולכן התירו בשאינו מתכוון ומשמע דלכו"ע באופן שבמתכוון אסור מדאוריתא אז מדרבנן זה אסור גם באינו מתכוון. חוץ מאופן של מוסתקי. ושם העמידו משנתינו במוסתקי. ולכן מותר לשבור החבית. **ג]**הרשב"א והריטב"א דחו פי' התוס' דזה דווקא לר"א אבל לא לרבנן. [ והתוס' פירשו דמדר"א נשמע לרבנן. ועיין בתורא"ש וברא"ש סי' ו' ועיין בתפארת שמואל שתמה עליהם.] דשם העמידו כן כר"א מתוך הדחק אמנם אם זה המכוון בסוגייתנו היה צריך לפרש, ופי' הרשב"א והר"ן דבכלי גדול יש בנין וסתירה, דהוי כמו סתירה ובנין באהל ובעירובין איירי במגדל גדול. ובכלי קטן אין בנין וסתירה. והנה מהו השיעור של כלי גדול. עיין בב"י סי' שי"ד סעיף א' דהביא בשם תרומה"ד. סי' ס"ה. בשם האו"ז דהיינו כלי המחזיק מ' סאה וכן פסק הרמ"א שם. דהוי כאהל ושייך בו בנין וסתירה. ועיי"ש בביאוה"ל ד"ה שאינה דהביא מחלוקת האם בכלי יותר ממ' סאה העשוי במוסתקי יש בו בנין וסתירה. ועיין רשב"א עירובין לד: שנקט דאפילו כלי יותר ממ' סאה אם משתמשים בו כדרך שמתמשים בכלים חשיב ככלי קטן לענין בנין וסתירה בכלים. ומשמע בדבריהם דאין זה משום שכלי של מ' סאה חשיב כקרקע אלא דהוא חשיב כאהל. ויל"ע בזה.

והנה יש לעיין על הר"ן והרשב"א דלכאורה סתרו משנתם דכאן כתבו דאין בנין וסתירה אלא בכלי גדול משום סתירת אהל. ואילו לעיל קב: סברו כהרמב"ן דיש בנין וסתירה בכלים בעושה כל הכלי ויל"ע מדוע לא יהיה כאן סתירה. ויש לדון בזה. עוד שינוי מצינו בין הרשב"א לר"ן דברשב"א משמע דלתי' זה דאיירי בכלי קטן ואין בנין וסתירה בכלים מובן מדוע מותר לשבור את החבית. ולעומת זאת בר"ן מבואר דההתר הוא רק בצירוף הסברא דהוא מקלקל וצורך שבת ויל"ע במה נחלקו הרשב"א והר"ן.

**ד]**ועיין בריטב"א, דכתב כעין חילוק זה אלא באופן אחר דגם במתכוון לעשות פתח אין בזה איסור דאוריתא שאין דרך בנ"א לעשות כן ממילא באופן שאינו מתכוון לא אסרו משום צורך שבת. וצ"ל דזה דווקא לרבנן אבל לר"א דביצה באמת יהיה אסור דאינו נחשב כלאחר יד דומיא דקיסם דלא נחשב כלאחר יד ולכן צריך להגיע להתר של מוסתקי. **ה]** אמנם הריטב"א דחה חילוק זה. ומסיק דיש הבדל בין כלי שנעשה דרך בנין דשבריו עומדים לתקן לבין חבית שאין עומדים להחזיר את שבריה. אין בשבירתה כלל איסור סתירה. **שם.** עיין ברי"ף וברמב"ם פכ"ג ה"ב. שכתבו דין המשנה ולא הזכירו כלל דאיירי במוסתקי. וכן לא הזכירו החילוק בין חבית קטנה לגדולה. ויל"ע איך הם יפרשו החילוק בין חבית למגדל. ועיין ברמב"ם דנקט דיש בנין בכלים באופן שבונה את כל הכלי וכן באופן שעושה תקיעה דחייב משום בונה. והשלטי גיבורים העמיד במוסתקי וזה דוחק. ועיין קרבן נתנאל אות ה'. ושמא הרמב"ם סבר כהריטב"א ולפי"ז מובן החילוק. ויל"ע דלא כתב חילוק זה. ועיין אור שמח פכ"ג סעיף ב'. ועיין טור שו"ע שי"ד סעיף א'. שפסקו כהתוס' דדווקא במוסתקי מותר לשבור, אבל חבית שלימה אסור לשבור בכל גוונא, ועיין ביאור הגר"א דסבר דאין סתירה בכלים אפילו בכלי שלם וחזק. ועיין במ"ב שם סק"ז דבאופן שעושה כלי ע"י השבירה חייב משום מכה בפטיש. והחזו"א סי' נ"א אות ו' כתב דגם לדעת הגר"א יש איסור דרבנן בשובר חבית שלימה עיי"ש. והנה נחלקו פוסקי זמנינו בפתיחת קופסאות שימורים האם מותר. וזה שייך נושא זה גם לפתיחת שקית ובקבוקים בשבת באופן שעושה חור בראש הבקבוק כדי שלא יחשב שעושה כלי בפתיחתו אם מותר.

**ואם היתה נקובה לא יתן עליה שעוה מפני שהוא ממרח.** יל"ע הא בלאו הכי אסור מפני שהוא מתקן כלי כמבואר לעיל קלט: גבי ברא דתומא דהתירו רק באוכלין ולצורבא דרבנן. ואולי היה מקום לדון דזה סתימה של עראי שהוא נכנס ויוצא דאין זה סתימה של קבע כמו באבר. אמנם מדברי הפוסקים מבואר לא כן. ועיין במגיד משנה פכ"ג הי"א. ועיין בב"י סי' שי"ד סעיף א' דדן דשמא חייב גם משום בונה. ועיי"ש שהביא מדברי רש"י והטור לחלק באופן אחר בין אם היין יוצא מהנקב דמיחזי טפי כמתקן. ובסוגייתנו איירי שהיין אינו יוצא. ועיין ט"ז סק"י. והשו"ע פסק כשי' בב"י אמנם שאר פוסקים נקטו שאסור אפילו אין היין יוצא. עיין במ"ב שם סעיף מ"ז. **תוד"ה מתיר ומפקיע** . התוס' לשי' לעיל קב: דבנין וסתירה של חיזוק ואומנות נאסר אפי' בכלים ומשום כן נאסר לשבות פותחת של עץ ומתכת דהוי סתירה גמורה. ורק הותרה חתיכת החבל דאינו בנין גמור.

**בעו מיניה מרב ששת מהו למיברז חביתא בבורטיא בשבת וכו'** ורש"י פירש דהנידון הוא לתחוב רומח בדפנותיה לנקוב. ויל"ע דבמתניתין מבואר דמותר לשבור חבית כדי לאכול הגורגרות. אמנם החי' ברור דכאן הנידון דכיוון דהוא תוחב רומח זהו יותר צורה של פתח דאין זה שבירה סתם ובזה דנים שנתכוון לפתח. והנה התוס' העמידו סוגייתנו במוסתקי דלא במוסתקי אסור והקשה הרשב"א דאם כן בכל גוונא שרי אמנם הרשב"א הקשה לשיטתו דלמד כהתוס' בביצה דבמוסתקי בכל גוונא שרי אמנם התוס' בסוגייתנו סברו כרש"י שם שאין חשש שיתכוון לעשות פתח אמנם במקום שדעתו להדיא לעשות פתח אסור.

**רשב"ג אומר מביא אדם חבית של יין ומתיז ראשה בסייף.** פי' רש"י שמתיז פיה למטה ממגופתה. ועיין תוס' לעיל מח: ד"ה וכי. שהקשו דמותר גם לסתור דבר חיבור. והנה יש לעיין לדעת התוס' מהו ההתר לעשות דבר זה ולכאורה זה רק במוסתקי, אמנם באופן שרוצה להוציא רק את ראש המגופה לבדה. עיין מח: דמבואר דכיוון שאינו חיבור לחבית לא הוי שבירה. עיין במ"ב סקכ"ג. ודנו הפוסקים בענין פקק מתכת העשוי ככתר ע"ג בקבוק. ופקק הברגה עשוי מתכת ופקק פלסטיק.

**התם ודאי לעין יפה קמכיון**. עיין רמב"ם פכ"ג ה"ב דכתב דעושה כן להראות נדיבות ליבו לפני אורחים והביא המ"ב שי"ד סכ"ה בשם מהרש"ל דההתר הוא באמת דווקא לפני אורחין.

**אמר רב הונא מחלוקת למעלה וכו'.** הר"ח הרמב"ם הרי"ף והרא"ש פסקו כרב הונא משום דחשיב כרבו של רב חסדא. והב"י דייק מדברי התוס' לעיל מח: ד"ה וכי דסבר דהלכה כר"ח ועין בב"ח ובדרישה דדחו ראיית הב"י. להלכה הטוש"ע פוסק כרב הונא שי"ד סעיף ו'. ולהלכה מותר לנקוב מגופה למעלה דאין לה שם פתח וכתב השעה"צ סי' שי"ד כז דהיינו דווקא בנקב שאינו עשוי להכניס ולהוציא דבאופן שעשוי להכניס ולהוציא משמע מדברי הר"ן והמג"א דאסור מיהא מדרבנן.

**ת"ר אין נוקבין נקב חדש בשבת וכו'.** עיין במרדכי בסי' ת"מ דמותר לנקוב נקב ישן אפילו במקדח. ואפי' נקב גדול. והב"י סי' שי"ד סעיף ג' טוען דמשמע בדבריו דמותר אפילו להוסיף על הנקב. והתהילה לדויד נוקט דההתר הוא רק בפתח שאינו עשוי להכניס ולהוציא. אמנם בחזו"א סי' נא סעיף יז איתא דאפילו בפתח דאוריתא ואפילו בחבית המחזקת מ' סאה דנחשבת כאהל וכקרקע מותר להרחיב את הנקב.

**אמר רבה דבר תורה כל פתח שאינו עשו להכניס ולהוציא אינו פתח וכו'.** עיין ברמב"ם פ"י הט"ז דכתב דגם בפתח שמתחייב עליו משום מכה בפטיש ולא משום בונה בעינן פתח העשוי להכניס ולהוציא. ועיי"ש דבהי"ז נקט הרמב"ם דמפיס מורסא חייב משום מכה בפטיש. ויל"ע האם גם שם שייך לומר דהפתח עשוי להכניס ולהוציא. וכן מבואר בסוגיין ברש"י דכתב דהחיוב כאן הוא משום גמר מלאכה ורש"י לשיטתו דאין חיוב בנין וסתירה בכלים. ומבואר כנ"ל דאף משום מכה בפטיש לא מתחייבים אלא בפתח העשוי להכניס ולהוציא. ועיין לעיל קב: תוד"ה לול דפי' טעם שמואל דלא חשיב ליה פתח העשוי להכניס ולהוציא ועיי"ש במהרש"ל. ועיין במהרש"א ודבריו תמוהים דלדבריו יוצא דנחלקו רב ושמואל בזה גופא האם בעינן פתח העשוי להכניס ולהוציא לגבי חיוב מכה בפטיש. ופליג על סוגייתנו. ויל"ע דלפי"ז הוי מחלוקת נוספת ואינה שייכת לצריכותא של המחלוקת של רב ושמואל ודבר זה צ"ע.

**ורבנן הוא דגזור משום לול של תרנגולין וכו'.** עיין רמב"ם פכ"ג ה"א ומשמע דהוא חייב משום מכה בפטיש וכתב שעשוי להכניס האורה ולהוציא ההבל. ועיין פ"י ה"ד דנקט. רק להכניס האורה ושחיבו משום בונה. וצ"ע ועיין שם בלח"מ. ויל"ע בזה.

**ושוין שנוקבין נקב ישן וכו'.** לא שנו אלא לשמר אבל לחזק וכו'. עיין רש"י וריטב"א דפי' דלשמר היינו לשמור ריח היין שלא ייצא וסגי בסתימה כל דהו ולחזק היינו שלא יצא היין.והנה הא דנקטו דהיינו לשמר ריח היין נראה דהוא לרב חסדא אמנם לרבא דמוקי לה למטה מן היין נראה דהיינו לשמר היין שלא יצא. אך סובר דסגי בסתימה כל דהו. אמנם הר"ח והערוך והרי"ף פי' באופן אחר. דלשמר היינו להוציא היין מהשמרים. ופי' הר"ן דסתימה זו אינה מהודקת כיוון דעתיד לפתוח, אף כשסותמין לחזק עושין סתימה זו מהודקת ואפשר שלא תפתח. וכתב החזו"א [סי' נא, יז] דהא דאסור נקיבת נקב ישן העשוי לחזק אינו אלא מדרבנן. דהרי אפילו סתימא מעלייתא לא מבטלת הנקב אלא דהחמירו לאסור.

**גובתא וכו' אהדורי דכ"ע לא פליגי דשרי וכו'.**  עיין במ"ב סי' שי"ד דכתב דמ"מ אסור לתקוע בחזקה דיש בזה משום גמר מלאכה. והשהע"צ ציין לדברי רש"י קכב: ד"ה גזירה. והחזוא [סי' נא יח] מצדד להתיר לתקוע בחוזק כיון שעומד להכניס ולהוציא אך לא התיר למעשה.

**כי פליגי בחתיכה ולא מתקנא.** עיין פי' רש"י ומבואר דאפילו שהיא מתוקנת אלא שלא ניתנה בנקב. ועיין רמב"ם פכ"ג ה"ו דכתב דאפילו חסירה תיקון מותר ליתנה בנקב. ולא חיישינן שמא יתקנה. כן דייק מדבריו הב"י שי"ד סעיף ה'. ועיין במ"ב סקכ"א. ועיין בפי' ר"ח דכתב דאפילו דצריך תיקון כיוון דצריך תיקון ביד שרי והרבינו ירוחם דייק ברש"י דלא כהר"ח.

**דרש רב שישא וכו' הלכה כרב יאשיה וכו'.** מסקינן דחתיכה דלא מתקנא שריא. ועיין בריטב"א שהקשה מאי שנא מברא דתומא לעיל קלט: דלא שרו אלא בהערמה וצורבא מדרבנן. עיי"ש מה שתי' ועיין תורי"ד.

**עיין בכל שיטת הרמב"ם לענין בנין בכלים. בכל הסוגיות שהבאנו. ועיין הלכות שבת פ"י הי"ג- הט"ז. ועיין פכ"ב הכ"ה- הכ"ו. ופכ"ג ה"א- ה"ד. ובהלכות יו"ט. פ"ד הי"ב הי"ג. עיין טוש"ע סי' שי"ג מסעיף ה' עד סוף הסימן ורוב סימן שי"ד בדברים שעסקנו בהם.**