52 בדין ד_ חוטין, בהדינים דבעי_ בב_ החוטין הנותרין
קטגוריות: ש_ס / מ מנחות / מנחות - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים

מוצש"ק תולדות אור לה' כסליו תשס"ד

בישוב ד' רש"י במנחות דמ"א:, ובגדר דינא דגדילים ארבעה

ובהא דמהני אף אם ב' החוטין הנותרין אין מתקיים בהן דין לבן או דין תכלת

ובדין היתר כלאים בב' חוטי לבן

א] מנחות דמ"א:, ת"ר טלית שכולה תכלת כל מיני צבעונין פוטרין בה חוץ מקלא אילן, מיתיבי טלית אין פוטר בה אלא מינה וכו', וקלא אילן לא יביא ואם הביא כשר, אמר רנב"י ל"ק כאן בטלית בת ד' חוטין כאן בטלית בת ח' חוטין.

ופירש"י בל"א, ז"ל, חוץ מקלא אילן, דהא אב' מראות שבה קפדינן, ואלו מראיהן שוין וכו', טלית בת ח' חוטין וכו', ואם הביא כשר דהא נפטרה בד' חוטין של תכלת ודבר אחר, עכ"ל, והתוס' שם ד"ה ואם הקשו, דלמאי שפירש בקונטרס דקלא אילן במקום לבן פסול משום שדומה לתכלת ואין כאן ב' מינים קשה מאי פריך דלמא האי ברייתא כרבנן דריש פירקין דאמרי אין הלבן מעכב את התכלת.

ב] והנה בביאור קו' התוס', נ' דהוא לפי דבריהם לעיל בריש פירקין, דהנה באמת הי' מקום לומר, דאף לרבנן דהלבן אינו מעכב את התכלת, אך הרי דעת רש"י לעיל בריש פירקין דלא סגי בב' חוטי תכלת אלא בעי' ד' חוטי תכלת, וכ"ה דעת ש"ר מלבד דעת הרשב"א ביבמות ד"ד:, (והביא כן בשם תוס'), והרא"ש בשו"ת כלל ב', דס"ל דמדינא סגי בב' חוטין, עיי"ש בדבריהם,[[1]](#footnote-2) והי' מקום לומר דבכל ד' החוטין בעי' שיתקיים או דין לבן או דין תכלת, ולפ"ז הרי דהיכא דהביא ב' חוטי תכלת וב' חוטי קלא אילן, שפיר יש לומר דל"מ אף לדעת רבנן, שהרי ב' חוטין אלו דקלא אילן, אין מתקיים בהן לא תכלת ואף לא לבן, שהרי ל"שם לבן" בעי' שיהא זה מין אחר ממין התכלת, וכיון דהקלא אילן הוי חד מינא עם התכלת, אין מתקיים בזה דין לבן, וע"כ ל"מ זה אף לדעת רבנן.

אמנם התוס' שהק' כן, נ' דהוא לפמש"כ לעיל בריש פירקין להקשות ע"ד רש"י דאף בדאיכא רק חד מינא בעי' שיהא ד' חוטין, מהא דאמרי' בגמ' אם הקדים תכלת ללבן יצא אלא שחיסר מצוה, מאי חיסר מצוה אילימא חיסר מצוה דלבן וקיין מצוה דתכלת לרבי עיכובי מעכבי אהדדי, דמשמע דאי לא מעכבי ניחא, אלמא אע"ג דחיסר מצוה דלבן קיים מצוה דתכלת בב' חוטין, ותי' התוס' די"ל דלהכשיר תכלת מיהא מהני לבן, דקרי' בי' גדילים ד', עכ"ל, ואשר נלמד מזה, דלהם דינא דגדילים דבעי' שיהא ד' חוטין, ל"ב שיתקיים בהב' חוטין דין לבן או דין תכלת, אלא אף בשהקדים לבן לתכלת דהנך חוטין אין מתקיים בהן דין לבן, נמי מהנו להשלים לד' חוטין.[[2]](#footnote-3)

ונ"פ דזהו שנקטו התוס' הכא בפשיטות דלרבנן אף בהביא ב' חוטין דתכלת וב' חוטין דקלא אילן כשר, דהגם דהנך חוטין דקלא אילן אין מתקיים בהן לא דין תכלת ולא דין לבן, מ"מ שפיר מהנו להשלים למנין ד' חוטין, וע"כ לדעת רבנן ה"ז כשר, ורק לדעת רבי דהלבן מעכב את התכלת הוא דפסול בכה"ג, כיון שאין מתקיים בהקלא אילן דין לבן, כיון דאי"ז מין אחר מהתכלת.

והנה אמנם השטמ"ק בדל"ח: אות א', הק' ע"ד רש"י דאף בדליכא אלא מין א' בעי' ד' חוטין, מהמבו' התם דבהקדים לבן לתכלת יש להכשיר לדעת רבנן, ולא תי' כד' התוס', דאף דהלבן פסול מ"מ מהני להשלים למנין ד' חוטין, ונ' מזה שדעת השטמ"ק דאף להשלים לד' חוטין בעי' שיתקיים בזה דין תכלת או דין לבן, וכיון דהנך חוטי לבן שהקדימן לתכלת אין מתקיים בהן דין לבן, ע"כ בדין דאף לא יועילו להשלים מנין ד' חוטין, ולדעתו שפיר י"ל דה"נ בנתן תכלת וקלא אילן, יהא זה פסול אף לדעת רבנן, כיון דהנך חוטין דקלא אילן אין מתקיים בהן דין לבן, וע"כ ל"מ להשלים למנין ד' חוטין.

אך ד' רש"י לא נתישבו בזה, שהרי השטמ"ק שם הוכיח מכח זה דבליכא אלא מין א' סגי בב' חוטין, אך לדעת רש"י דאף בדליכא אלא מין א' בעי' שיהא ד' חוטין, הרי דמהמבו' בגמ' דאף אם בהקדים תכלת ללבן פסול הלבן, מ"מ לרבנן ה"ז כשר, מוכח דל"ב שלדינא דגדילים ד' ל"ב שיתקיים בהב' חוטין דין לבן או דין תכלת, וא"כ הרי דמה"ט אף בהטיל תכלת וקלא אילן יועילו ב' חוטי הקלא אילן להשלים למנין ד' חוטין, הגם שאין מתקיים בהן דין לבן.

ובאמת יש מקום לדון דאף לד' השטמ"ק שנקט דהיכא דחוטי הלבן פסולין בתורת לבן ל"מ אף להשלים למנין ד' חוטין, מ"מ בהטיל תכלת וקלא אילן בדין דיועילו חוטי הקלא אילן להשלים למנין ד' חוטין, והטעם בזה הוא, שהרי חוטי הקלא אילן שפיר מתקיים בהן דין לבן, שהרי היכא שאין לו חוטי תכלת ומטיל ד' חוטי לבן לבד, ודאי מהני אף חוטי קלא אילן, דשפיר איכא עלייהו תורת לבן, ורק היכא שמטיל תכלת ובא לקיים מצות ב' מינים, הוא דבעי' שיהא מין הלבן חלוק ממין התכלת, ול"מ להטיל חוטי קלא אילן בתורת לבן, וע"כ לדעת רבנן ודאי דאם הטיל חוטי תכלת וקלא אילן ה"ז כשר, שהרי חוטי קלא אילן אלו מתקיים בהו שפיר דין לבן, ואך שאין מתקיים בהן מצות ב' מינים, ולרבנן הרי אין מצות ב' מינים מעכבת, שהרי אף אם הטיל ד' לבן או ד' תכלת ה"ז כשר, וע"כ ה"נ יש להכשיר בהטיל ב' חוטי תכלת וב' חוטי קלא אילן, הגם שאין מתקיים בזה מצות ב' מינים, ודו"ק.

(וי"ל, דאף מה שלדעת רש"י מוכח מסוגיא דריש פירקין, דאף אם בהקדים תכלת ללבן לא יצא ידי לבן, מ"מ לרבנן ה"ז כשר, ואף דבעי' ד' חוטין, הוא נמי מה"ט, ומשום דדינא דהקדים תכלת ללבן מיפסל הלבן, י"ל דאינו פסול בהלבן, ולעולם מתקיים בזה מצות לבן, ואך הוי זה פסול במצ ות לבן ותכלת, דבכלל מצוה זו הוא שיקדם לבן לתכלת, וכל שהקדים תכלת ללבן, אין מתקיים מצות לבן שבכלל מצות לבן ותכלת, אך לעולם שפיר מתקיים בחוטין אלו דין לבן, וע"כ לרבנן שאין מצות לבן ותכלת מעכבת, שפיר יצא יד"ח בכה"ג.

אך בד' התוס' מבו' שאי"ז הטעם, אלא לעולם לס"ד דגמ' בשהקדים לבן לתכלת אין מתקיים בחוטי הלבן דין לבן, ואך דמ"מ מועילין חוטין אלו להשלים למנין ד' חוטין, ונ' נפ"מ בזה, היכא שהטיל ג' חוטי לבן וחוט א' תכלת דבפשוטו דין גדילים ד' מתקיים אף בשמטיל ג' ממין א' וא' ממין השני, ונת' עוד בזה בהערה,[[3]](#footnote-4) והקדים תכלת ללבן, שלד' התוס' נ' דלס"ד דגמ' הי' פסול בכה"ג, דכיון דג' חוטי הלבן אין מתקיים בהן מצות לבן, אך יל"ד ולומר, דכיון דבחוט התכלת אין מתקיים מצות התכלת, ע"כ אף לא מיפסלי חוטי הלבן במה שהקדימו להן, הרי שאין מתקיים לא מצות לבן ולא מצות תכלת, וזה ל"מ, אך אם הי' הטעם כמש"נ דאף בהקדים תכלת ללבן מתקיים מצות לבן בחוטי הלבן, ואי"ז פסול רק בהמצוה דלבן ותכלת, הרי דאף בכה"ג דהטיל ג' חוטי לבן וחוט א' תכלת, הי' לנו להכשיר, דמצות לבן תתקיים בב' מחוטי הלבן, וב' החוטין הנותרין יועילו להשלים למנין ד' חוטין).

ג] והנה באמת לדעת רש"י גופי' יש להוכיח עוד דלדינא דגדילים ד' ל"ב שיתקיים בהב' הנותרים מצות לבן או תכלת.

דהנה בהא דתניא בברייתא דטלית אין פוטר בה אלא מינה, פירש"י דאם אדומה היא יטיל בה ב' חוטין אדומים וב' חוטין תכלת וכן שאר גוונים, והתוס' הק' ע"ז דמידי ציבעא קגרים, וכתבו דשמא מדרבנן משום זה קלי ואנוהו, אך בד' רש"י ד"ה כל מיני צבעים מבו' דדינא דאורייתא הוא, דמדינא דמין כנף בעי' שיהיו החוטין בצבע הבגד, וכ"ה פשטות דעת הרמב"ם פ"ב מציצית ה"ח, ועיי"ש בכס"מ ובטור וב"י או"ח סי' ט'.

והסמ"ג עשין כ"ו, תמה ע"ד רש"י, מהא דפריך לעיל ד"מ. במש"א שם דאסרו להטיל חוטי תכלת בסדין גזירה משום קלא אילן, ופריך לא יהא אלא לבן, ומוכח מזה שהמטיל ציצית צבועין בטלית לבנה אין לחוש, עיי"ש בדבריו.

ועי' בארה"ח סי' ט' המ"ל סקל"ב וחזו"א סי' ג' סקכ"ה, שכתבו בישוב דעת רש"י והרמב"ם, דהא דבעי' שיהיו החוטין מצבע הטלית, היינו רק ב' החוטין שמתקיים בהן מצות לבן, אך כל שאין לו תכלת ונותן ד' חוטין לבן, שפיר מהני אף אם ב' החוטין הנוספין אינן מצבע הטלית, עיי"ש בדבריהם.

ולפ"ז הרי דכ"ה דמוכח מסוגיא דלעיל ד"מ. דאף דחוטין צבועין אין מתקיים בהן דין לבן, מ"מ הן מועילין להשלים למנין ד' חוטין, הרי דה"נ במטיל תכלת וקלא אילן, ודאי מועילין חוטי הקלא אילן להשלים למנין ד' חוטין, אך למש"כ הארה"ח שהבאנו להלן סק"ד, דהא דב' חוטין צבועין מועילין, הוא משום שהן באין במקום תכלת, וע"כ ל"ב בהו מין כנף, ממילא דל"ד להכא, ושפיר י"ל דבהביא ב' חוטי תכלת וב' חוטי קלא אילן פסול, שהרי ב' חוטי קלא אילן אלו באין במקום לבן, וע"כ בעי' שיתקיים בהן דין לבן, ותיקשי דמ"ט לא משני הגמ' דהך ברייתא דאם הביא כשר אתיא כרבנן דס"ל דהתכלת אינו מעכב את הלבן.

ד] אמנם נ' דאדרבה מכח זה י"ל ד' רש"י, דהנה בטעם הא דהגם דבעי' שיהיו חוטי הלבן מצבע הטלית, מ"מ כל שנותן ד' לבן מהני אף אם הב' הנותרים אינן מצבע הטלית, פי' הארה"ח שם הטעם בזה, דב' חוטין אלו באין במקום תכלת, וע"כ ל"ש בהו דינא דמין כנף, וכ"נ מד' החזו"א שפי' כן.

אך נ' דיל"פ הטעם בזה ע"ד ד' התוס' בריש פירקין הנז' לעיל סק"ב, דלהשלים למנין ד' חוטין ל"ב כלל שיתקיים בב' חוטין אלו דין לבן או דין תכלת, וע"כ אף שב' חוטין צבועין אלו אינן לא לבן ולא תכלת, שפיר מועילין להשלים למנין ד' חוטין.

ועל טעמא דהארה"ח יש להעיר, שהנה דבריו מיוסדין על הא דפשיט"ל דבחוטי התכלת ליכא דינא דמין כנף, וע"כ ה"נ בשמביא ב' חוטין במקום תכלת ל"ב שיהיו מין כנף, אך ילה"ע בזה ממש"א לעיל דל"ט: דחוטי צמר פוטרין בשל פשתן דמיגו דתכלת פטרה לבן נמי פטר, ופירש"י דפוטרין בשל לבן ואע"ג דליכא השתא מין כנף דהוי של צמר, כיון דתכלת ב' חוטין הן דתכלת עמרא היא ופוטר בשל פשתן דהא תכלת כתב רחמנא בהדיא, לבן דצמר נמי פוטר בשל פשתן משום לבן, עכ"ל,[[4]](#footnote-5) והנה בפשוטו אינו מובן דמה מיגו הוא זה, הרי בלבן בעי' מין כנף ומינים אחרים אינן פוטרין בו, וא"כ ה"נ לא יפטור בו צמר, והגם דהצמר פוטר בתורת תכלת, הרי היינו משום דבתכלת ל"ב כלל מין כנף, ומהיכ"ת שיפטור אף בתורת לבן, וכבר הוכיחו מזה דהא דצמר פוטר בתורת תכלת, לאו היינו משום דבתכלת ל"ב מין כנף, אלא היינו שנתחדש בזה דצמר חשיב ומהני לפטור אף בשאינו מין כנף, וע"כ שפיר ילפי' מזה דצמר פוטר אף בתורת לבן, וז"ב.

ולפ"ז לכאו' אין לומר דהא דמהני ב' חוטין צבועין הוא משום שהן במקום תכלת, שהרי אף בתכלת בעי' מין כנף, ואך שצבע התכלת חשיב ומהני אף שאינו מין כנף, אך בשאינו תכלת מהיכ"ת דיהני, (ואין נ' לומר דנימא מיגו דתכלת פטרה קלא אילן נמי פטר כיון דהוו צבע א', דפשיטא דכל החשיבות דתכלת לפטור הוי רק משום שהוא צבע התכלת כדינו).

אך באמת נ' דל"ד זל"ז כלל, דהגם דלגבי דינא דמין כנף שיהיו החוטין ממין הטלית, שפיר י"ל דלעולם הי' שייך הך דינא אף בתכלת ואך דצמר חשיב ומהני לפטור אף שאינו מין כנף, אך לגבי דינא דמין כנף דבעי' שיהיו החוטין מצבע הטלית, נ' דבודאי בתכלת ל"ש כלל הך דינא, שהרי כל עיקר דינא דתכלת הוא שיהיו החוטין בצבע זה ולא יהיו בצבע הטלית, וודאי ל"ש לומר דאף מדין תכלת הוי בעי' שיהיו החוטין מצבע הטלית ואך דצבע תכלת חשיב לפטור, אלא בתכלת ל"ש כל עיקר הך דינא, וע"כ שפיר י"ל כד' הארה"ח שאף ב' החוטין הבאין במקום תכלת ל"ב שיהיו מצבע הטלית, ודו"ק.

ונ' נפ"מ בזה, היכא שהטיל ב' חוטי תכלת וב' חוטי לבן שאינן מצבע הטלית, דודאי מצות לבן אינה מתקיימת בכה"ג, אך יש להסתפק לדעת רבנן דהלבן אינו מעכב את התכלת, אם יש להכשיר בכה"ג או לא.

ונ' דלד' הארה"ח אין להכשיר בכה"ג, שלדעתו לא למדנו מסוגיא דלעיל להכשיר רק בדאיכא ב' חוטי לבן מצבע הטלית, וב' החוטין הנותרין אינן מצבע הטלית, דהנך חוטין כיון שהן באין במקום תכלת ל"ב שיהיו מצבע הטלית, אך בדאיכא ב' חוטי תכלת דבכה"ג ב' החוטין הנותרין באין מדין לבן, ל"מ אם אינן מצבע הטלית, אך למש"נ שפיר יהני בכה"ג, דלהשלים למנין ד' חוטין ל"ב שיתקיים בחוטין אלו דין לבן, וע"כ אף שהן צבועין ואין מתקיים בהן דין לבן, מ"מ הן מועילין להשלים למנין ד' חוטין.

ולפ"ז נ' לישב היטב ד' רש"י, דהנה להאמור נמצא דהא דתניא בברייתא דטלית אין פוטר בה אלא מינה, אשר היינו לדעת רש"י דאין פוטר בה אלא ב' חוטין מצבע הטלית וב' חוטין תכלת, הרי שלדעת רבנן דהלבן אינו מעכב את התכלת שפיר יש להכשיר אף בשהטיל ב' חוטי לבן שאינן מצבע הטלית, שהרי מקיים מצות תכלת בב' חוטי התכלת, וב' חוטי הלבן הצבועין מועילין להשלים למנין ד' חוטין, ובע"כ דהא דתניא בברייתא דאין פוטר בה אלא מינה, מתפרש דאין מתקיים בזה מצות לבן, אך אה"נ מתקיים בכה"ג מצות תכלת ולרבנן ה"ז כשר בכה"ג, או דאתיא כרבי דהתכלת אינו מעכב את הלבן.

ולפ"ז הרי דבהא דתניא בהך ברייתא דקלא אילן לא יביא ואם הביא כשר, אין לפרש דהא דכשר הוא משום דהתכלת אינו מעכב את הלבן, שהרי רישא דתניא דאין פוטר בה אלא מינה מתפרש דאין מתקיים בזה מצות לבן, או כרבי דהלבן מעכב את התכלת, וממילא דהא דתניא בסיפא דאם הביא כשר מתפרש דאף מתקיים בזה מצות לבן, ומהני אף לדעת רבי דהלבן מעכב את התכלת, ושפיר פריך בגמ' סתירת הברייתות זל"ז, דבאידך ברייתא תניא דבטלית שכולה תכלת אין פוטר קלא אילן, וא"ש היטב ד' רש"י.

ה] והנה לפ"ז יש לדון בדינא דרבא לעיל דל"ט:, דצמר ופשתים פוטרין בין במינן בין שלא במינן, שאר מינים במינן פוטרין שלא במינן אינן פוטרין, והטעם בזה הוא דצמר ופשתים ילפי' מקרא דצמר ופשתים, שהן פוטרין בכל מיני הבגדים, אך שאר המינים אין פוטרין רק משום דינא דהכנף מין כנף, וע"כ אין פוטרין אלא במינן.[[5]](#footnote-6)

ויש להסתפק היכא שהטיל ב' חוטין לבן או תכלת כדינן, וב' החוטין הנותרין הטיל שלא ממין הכנף, אי נימא דכה"ג מהני, דב' חוטין אלו ל"ב שיהיו ממין הכנף.

והנה לד' הארה"ח שהבאנו בסק"ד, הי' נ' שהדין חלוק, דהיכא דהטיל ב' חוטי תכלת וב' חוטין שלא ממין הכנף ל"מ, דהנך ב' חוטי לבן בעי' שיהיו ממין הכנף, אך היכא שהטיל ב' חוטי לבן וב' חוטין ממין הכנף שפיר יהני, שהרי ב' חוטין אלו הוו במקום תכלת, ולי"ב לדינא דמין כנף.

אמנם באמת נ' דאי"ז כן, שהרי כבר נת' לעיל שם דמוכח מסוגיא דלעיל דל"ט: לפירש"י שם, דאף בתכלת הי' שייך דינא דמין כנף, ואך דחוטי צמר חשיבי ופוטרין אף שאינן מין כנף, וע"כ אף ב' החוטין שבמקום תכלת ל"מ אם הוו ממינים אחרים,[[6]](#footnote-7) וכמש"נ שם דל"ד להא דבהנך חוטין ל"ב שיהיו מצבע הטלית, דהך דינא דצבע הטלית כלל לא נאמר בחוטי תכלת, וע"כ ה"נ ב' החוטין שבמקום תכלת ל"ב שיהיו מצבע הטלית.

ונ' עוד לפ"ז, למש"נ לעיל שם לדון דבין במטיל ב' חוטי לבן ובין במטיל ב' חוטי תכלת, מהני אם הוו ב' החוטין הנותרים שלא מצבע הטלית, ואף דל"ה מין כנף, ומשום דלהשלים למנין ד' חוטין ל"ב שיהיו החוטין ממין כנף, ולכאו' לפ"ז נמצא דה"נ אם הטיל ב' חוטין לבן או תכלת כדינן, שפיר מהני אם ב' החוטין הנותרין הוו ממין אחר, כיון דלהשלים למנין ד' חוטין ל"ב שיהיו החוטין ממין הכנף.

אך לפי המבו' נ' דאי"ז כן, דרק בהדין שיהיו החוטין מצבע הטלית, אשר דין זה הוי רק בלבן ולא בתכלת, הרי דה"נ בדינא דגדילים ד' ליכא לדין זה, וע"כ שפיר מהני אף חוטין שאינן מצבע הטלית להשלים למנין ד' חוטין, אך משא"כ בדינא דבעי' שיהיו החוטין ממין הטלית, דהך דינא הי' שייך אף בתכלת, ואך דצמר חשיב ופוטר אף בשאינו מין כנף, והיינו דאי"ז כלל דין מסוים במצות לבן, אלא הוי זה דין בפנ"ע דלפטור הטלית בעי' שיהיו החוטין ממין הטלית, הרי דה"נ לדינא דגדילים ד' ל"מ רק חוטין ממין הכנף או מצמר ופשתים, וע"כ לא יועילו חוטין שאינן ממין הכנף להשלים למנין ד' חוטין, וז"ב.

ו] והנה התוס' בכתובות ד"מ. ד"ה כגון, ז"ל, ואור"ת דכל ד' חוטין לבן ודאי אסור דאפשר במינו, אבל התם קאמר דב' חוטי צמר לבן פוטרין בשל פשתן דמיגו וכו', וצ"ע אם ב' חוטי לבן של פשתן וב' חוטי לבן של צמר מותר לתת בטלית של צמר או בטלית של פשתן, דשמא לא הותרו ב' חוטי לבן אלא דוקא במקום תכלת אבל שלא במקום תכלת לא, או"ד ל"ש דהא ב' חוטי לבן של פשתן פוטרין בשל צמר אע"ג דהתם תכלת לא מעלה ולא מוריד דע"י אותו תכלת לא נעשה עדין כלאים, ואין להקשות אי שרו ב' חוטי לבן בכלאים אפי' אין תכלת עמהן, אמאי מטיל תכלת בסדין בירושלים אינו אלא מן המתמיהין יטילו עמו ב' חוטי לבן של פשתן דאפי' הוי ההוא תכלת קלא אילן או לבן גמור שרי, דאיכא למיגזר שמא יטילו עמו ב' חוטי לבן של צמר ויסברו שאותן ב' חוטין הצבועין הן תכלת ויהיו כל ד' חוטין של צמר, עכ"ל.

והנה צ"ב אי נימא דהותר כלאים בב' חוטי לבן, אף כד ליכא תכלת, א"כ מ"ט לא נתיר מה"ט אף ליתן ד' חוטי לבן של צמר בשל פשתן, ומד' התוס' נ' דהוא משום דהמיגו הוי על ב' חוטי לבן, דמיגו דתכלת פטרה לבן נמי פטר, ובמקום תכלת הרי עבדי' ב' חוטין לבן, וע"כ אין להתיר יותר מב' חוטין, אך צ"ע דמ"ט לא נימא דמיגו דהנך ב' חוטי לבן פטרו, ה"נ ב' חוטי לבן האחרים נמי פטרו, ואין נ' לומר דתרי מיגו לא אמרי', שהרי חזינן דחוטי פשתן פוטרין בשל צמר מיגו דצמר פטר בשל פשתן, והרי דאמרי' תרי מיגו, אך יש לחלק לפ"ד התוס' שם בטעם ספיקא דגמ' בחוטי צמר בשל פשתן, עיי"ש ודו"ק.

ולכאו' יל"פ הטעם בזה, דהוא משום דעיקר המיגו הוא דכ"ה דהותר כלאים במקום מצות תכלת, ה"נ הותר כלאים במקום מצות לבן, אך במטיל ד' חוטי לבן, הרי מצות לבן מתקיימת בב' חוטין, וב' החוטין הנותרין הוו לקיום מצות גדילים ד', וע"ז ל"מ המיגו.

אך צ"ע אם יל"פ כן בד' התוס', דלפ"ז לכאו' לא הי' לנו להתיר להטיל בבגד פשתן ב' חוטי לבן של צמר וב' חוטי לבן של פשתן, שהרי הנך ב' חוטי לבן של צמר אינן נצרכין לקיום מצות לבן, שהרי מצות לבן מתקימת שפיר בב' חוטי הפשתן, ול"ב להחוטי צמר אלא לקיום מצות גדילים, ולמצות גדילים הרי לא הותר כלאים, וא"כ היאך שרינן להטיל ב' חוטי צמר הגם דהוי כלאים עי"ז, ולכאו' מוכח מזה, דהא דלא הותר כלאים רק בב' חוטין, הוא משום דהמיגו הוי רק על ב' חוטין ולא על ד', וע"כ שפיר שרי' להטיל ב' חוטי צמר וב' חוטי פשתן.[[7]](#footnote-8)

אך אולי יל"ד בזה ולומר, דהגם דהנך ב' חוטי לבן של צמר אינן נצרכין לקיום מצות לבן כיון דאיכא ב' חוטין אחרים של פשתן, מ"מ כל שהטילן שפיר מצינו למימר שהן החוטין שמתקיים בהן מצות לבן, והותר בהן כלאים, ואף דמצות לבן מציא להתקיים גם בב' החוטין של פשתן, מ"מ שפיר הותר כלאים בהחוטי צמר, שהרי לדעת התוס' הותר כלאים בהב' חוטין אף בשיש לו חוטין ממינו ואפשר לקיים שניהם, וע"כ ה"נ אף אם הטיל בטלית זו ב' חוטי פשתן, מ"מ הותר לו כלאים בהב' חוטי צמר, ודייני' שבהן מתקיים מצות לבן.[[8]](#footnote-9)

ואי נימא הכי, נ' במשה"ק התוס' שם דאמאי מטיל תכלת בסדין בירושלים אינו אלא מן המתמיהין יטילו עמו ב' חוטי לבן של פשתן, ולמש"נ נ', דאי נימא דהא דהותר כלאים בב' חוטי לבן, הוא באותן ב' חוטין שמתקיים בהן מצות לבן, אך בהנך ב' חוטין דהוו רק להשלים מנין ד' חוטין משום דינא דגדילים ד' לא הותר כלאים, הרי שלדעת רש"י ודעימי' דבעי' שיהיו החוטין מצבע הטלית, ולדעתם נת' לעיל סק"ד דהא דמבו' לעיל ד"מ. דחוטי קלא אילן מועילין אף שאינן מצבע הטלית, הוא רק להשלים מנין הד' חוטין, אך ודאי אין מתקיים בהן מצות לבן, וע"כ שפיר ניחא שלא הותר בהן כלאים מכח המיגו, דהמיגו ל"מ להתיר רק באותן ב' חוטין שמתקיים בהן מצות לבן, וא"ש היטב.

1. וכן נ' גם דעת בעה"ע בהלכות ציצית, עיי"ש בש"א ח"א אות נ"ג, וח"ד אות ב', וטפי מפורש כן בש"ב ח"א אות צ"ט, וכבר עמד על דעת העיטור בזה הגרי"פ בביאורו לרס"ג במצות ציצית, ומה שאנו מטילין ד' חוטין, מבו' בד' בעה"ע ש"א ח"א אות ס"ב דהוי זה משום מצות תכלת, וכ"ה בדבריו ש"ב ח"א אות כ"ה ופ"ב, וע"כ בעי' להטיל חוטי צמר דלא מחסר אלא צבע חילזון, (וע' ל' שו"ת מהר"מ מר"ב ד"פ סי רמ"ד, דהצבע אינו מעכב), אך צ"ע בזה ממש"כ בעה"ע בש"ב ח"א אות פ"ג, דטלית דאורייתא לא מיפטר בלא תכלת או צמר לבן במקומו כ"ה דלא מחסר ציצית אלא צבע חילזון, עכ"ל, ומה"ט דעתו שם ד סדין פשתן פטור לגמרי מן הציצית, כיון דא"א להטיל בו חוטי צמר, ולכאו' אי"ז מתישב עם דעתו דלקיום מצות ציצית סגי בב' חוטין לבן, ומה שמטילין ד' חוטין הוי משום מצות תכלת, וא"כ מ"ט לא יטילו בסדין בציצית ב' חוטי לבן לבד, וצ"ע רב בזה. [↑](#footnote-ref-2)
2. ויל"ד לפ"ז בדין חוטי תכלת שצבען שלא לשמן, דלית להו הכשר בתורת תכלת, ויש להסתפק אם מצינו להכשירן בתורת לבן, שהרי לדעת רש"י ודעימי' דהא דהלבן אינו מעכב את התכלת, היינו שמטיל ד' חוטי תכלת, יש ללמוד מזה דחוטי תכלת ל"מ לקיים בהן מצות לבן, ול"ד לשאר חוטין צבועין, (וע' קר"א בריש פירקין שעמד ע"ז, ובאמת לדעת רש"י גופי' אין להוכיח מזה, די"ל דהא דאין יוצא בזה ידי לבן, הוא משום דבעי' שיהיו החוטין מצבע הבגד, וה"ז לעיכובא כמשמעות הברייתא והסוגיא בדמ"א:, אך לדעת החולקים דס"ל דל"ב שיהיו החוטין מצבע הבגד, יש להוכיח כן), דמסברא נ' טפי, דכל מה שחוטי תכלת ל"מ בתורת לבן צבוע, הוא רק משום תורת תכלת שעליהם, אך כל שנצבעו של"ש שאין עליהם תורת חוטי תכלת, שפיר הן כשרין ללבן, אך יש מקום לומר שאינן כשרין בתורת לבן, ומעתה יש להסתפק היכא שהטיל ב' חוטי תכלת או לבן, ועוד ב' חוטין דתכלת שצבעה של"ש, אם ה"ז כשר דהנך ב' חוטין מועילין להשלים מנין ד' חוטין, או דכיון דלי"ל הכשר לא בתורת לבן ולא בתורת תכלת, ל"מ אף להשלים למנין ד' חוטין, ולכאו' לפ"ד התוס' בריש פירקין נ' שיועילו חוטין אלו להשלים למנין ד' חוטין, אך לדעת השטמ"ק בדל"ח: נ' דלא יועילו להשלים, וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-3)
3. והנה בנידו"ז אם מהני בשמטיל ג' חוטין ממין הא' וחוט א' ממין הב', לא מצאנו דברים מפורשים, אך מסברא נ', שלדעת התוס' דהנך ב' חוטין הבאיןלהשלים מנין ד' חוטין ל"ב שיתקיים בהן דין לבן או תכלת, הרי ודאי דיהני אף בכה"ג, אך לדעת השטמ"ק בדל"ח: דס"ל דכל שאין מתקיים בהן דין לבן ל"מ אף להשלים למנין ד' חוטין, יש להסתפק אי נימא דמה"ט ל"מ בג' חוטין לבן וחוט א' תכלת, דהך חוט תכלת אין מתקיים בו דין תכלת, שאין תכלת פחות מב' חוטין, וע"כ אף ל"מ להשלים למנין ד' חוטין, או דנימא דאף חוט א' דתכלת מהני להשלים, כיון דאי"ל הכשר דתכלת, ול"ד להקדים תכלת ללבן, דהנך חוטי לבן אין להן הכשר בתורת לבן. [↑](#footnote-ref-4)
4. והתוס' שם כתבו ע"ד רש"י, דלא יתכן לפ"מ שפירשתי לעיל דכולהו בר מתכלת איקרו מין כנף, עכ"ל, וד' התוס' צ"ב, שהרי אמרו להלן דרבא רמי כתיב הכנף מין כנף וכתיב צמר ופשתים, הא כיצד צו"פ פוטרין בין במינן בין שלא במינן שאר מינים במינן פוטרין שלא במינן אין פוטרין, והרי להדיא דהא דצו"פ פוטרין אף שלא במינן הוא רק מכח דכ' בקרא צמר ופשתים, אך אי לא"ה לא היו פוטרין אלא במינן, וא"כ הרי דשפיר יל"פ דזהו גם מה שדנו בגמ' אם חוטי צמר פוטרין בשל פשתן וחוטי פשתן פוטרין בשל צמר, ומסקי' דפוטרין משום דכ' בקרא צמר ופשתים, וזהו ממש כדינא דרבא, וע' בטה"ק שם שכתב כעי"ז בדעת רש"י, וצ"ב קו' התוס'.

   אך נ' שהתוס' לטעמייהו אזלי, דהנה התוס' שם סוף ד"ה אף כל, ז"ל, א"נ י"ל דרבא לא דריש מיתורא מידי, אלא משום דסבר דבגדיהם כל בגדיהם משמע, ועלה כתיב הכנף מין כנף שמדבר מן הציצית, ולפ"ז ע"כ תדבר"י לי"ל דרבא, עכ"ל, ויש ללמוד מד' התוס', דהא דרמי רבא קראי אהדדי, לא רמי כלל אקרא דצו"פ פוטרין מקרא דמין כנף וצו"פ אינן מין כנף, דזה ליכא למירמי כלל, דאף שאין הצו"פ ממין הבגד חשיבי שפיר מין כנף, כיון דהוו צבע א' עם הבגד, וכמש"כ התוס' לעיל, אלא רמי רבא אקרא דמין כנף, דמ' דכל מין כנף פוטר, וע"ז רמי מאידך קרא דרק צו"פ פוטרין, ומזה יליף רבא דנתחדש דין נוסף דמין כנף, דאותו מין ממש של הבגד פוטר, (ובזה דנו התוס' בד"ה אף כל, אם יליף רבא לזה מיתורא, דקרא דמין כנף מייתר, או דיליף לזה ממשמעות דקרא), אך צ"ע ע"ז מסוגיא דיבמות ד"ד: דנ' שם דקרא דמין כנף מהני למעט שלא יפטרו צו"פ, עיי"ש, ואולי שאני התם דקאי על תכלת, שאינו מין כנף בצבעו, וע"כ ס"ד דלא יהני רק בבגד צמר, וצ"ע בזה.

   ולפ"ז מתבאר היטב קו' התוס' על פירש"י, דאין לפרש נידון הגמ' בחוטי צמר בשל פשתן, דהוא משום דינא דמין כנף, שהרי לדעת התוס' דינא דמין כנף אינו מועיל כלל למעט שלא יפטרו חוטי צו"פ בשאר מינים, ואי"ז כלל בכלל רומיא דרבא, וכמש"נ.

   אך בדעת רש"י נ"פ דאזיל לטעמי' בשבת דכ"ז: דפי' דרומיא דרבא הוא גם על קרא דצמר ופשתים מקרא דמין כנף, עיי"ש בדבריו, והרי דדינא דמין כנף הי' מהני למעט שלא יפטרו חוטי צו"פ כשאינן ממין הכנף, ואך דילפי' מקרא דחוטי צו"פ פוטרין בכל מקום, וע"כ לדעתו שפיר יל"פ כן גם איבעיא דגמ' בחוטי צמר בשל פשתן ופשתו בשל צמר, וז"ב.

   וכדעת רש"י בזה, נ' שהוא דעת מהר"מ מר"ב, דס"ל דהא דחוטי צו"פ פוטרין בכל מקום, היינו רק צו"פ יחדיו, אך צמר או פשתן לחוד אינן פוטרין ובעי' מין כנף, והנה לכאו' כ"ז הוא רק מכח רומיא דרבא מקרא דמין כנף, וע"ז משני דצו"פ פוטרין שלא במינן והיינו רק תרוייהו יחד, אך אלמלי הך קרא ודאי היו פוטרין צמר או פשתים לבדן, והרי שדעתו דרומיא דרבא הוי נמי אקרא דצמר ופשתים מקרא דמין כנף, וכדעת רש"י. [↑](#footnote-ref-5)
5. וע' תרוה"ד שנסתפק אם מהני בשהטיל חלק מן החוטין מצמר וחלק מהן ממין הבגד, והובא ספק זה בשו"ע סי' ט', והיינו משום די"ל דהוי זה ב' מיני ציצית, הא' הוא ציצית דצמר ופשתים והב' הוא ציצית דמין כנף, וע"כ י"ל דבעי' שיהא הכל או מדינא דצמר ופשתים או מדינא דמין כנף, ובארה"ח שם אר"י סק"ג פשיט"ל דספיקא דהתרוה"ד הוא אף בשמטיל לכנף א' מצו"פ ולכנף אחר ממין הבגד, ויעו"ש שכתב דכ"ז הוא למ"ד דד' ציציות מעכבין זא"ז שארבעתן מצוה א', (ועיי"ש מש"כ לישב מ"ט לא אמרו בגמ' לעיל דל"ז: נפ"מ זו בהפלוגתא אם ארבעתן מצוה א' או ד' מצוות), והחזו"א דן בזה.

   וע' עוד בארה"ח סי' ט' המל"א סק"ל, דמ"מ ב' חוטי צמר וב' חוטין ממין הבגד ודאי מהני והובא במ"ב שם סקי"ד, והטעם בזה מבו' בדבריו שם סקכ"ז, שהרי אף בזמן תכלת הי' כן, ואזיל לטעמי' שהבאנו לעיל סק"ד, דהנך ב' חוטין הבאין במקום תכלת א"צ שיהיו מצבע הטלית, דהוו כתכלת שא"צ שיהיו מצבע הטלית, וה"נ אף בשמטיל ב' חוטין ממין הטלית, א"צ שיהיו ב' החוטין הנוספין ממין הטלית, כ"ה שאם היו מתכלת ל"ה בעי' שיהיו ממין הטלית, ועיי"ש בס"ק כ"ו וכ"ז, שכתב עד"ז לדעת מהר"ם דדוקא חוטי צו"פ יחד פוטרין בשאר מינים, אך חוטי צמר או פשתים לבדן אין פוטרין בשאר מינים, וכתב הארה"ח דמ"מ אם מטיל ב' חוטין ממין הטלית וב' חוטי צמר שפיר מהני, שהרי אף במקום תכלת הי' מהני כה"ג, והביא כן משו"ת מהר"מ מר"ב ד"פ סי' תמ"ד, ועיי"ש מש"כ עוד, דלפ"ז שפיר מצינו ליצא ידי דעת העיטור (דס"ל דהב' חוטין שבמקום התכלת יש לעשותן צמר), ודעת מהר"ם יחדיו, וזה בשיטיל ב' חוטי צמר וב' חוטין ממין הטלית, ובכה"ג יצא ידי שניה). [↑](#footnote-ref-6)
6. אמנם כ"ז הוא לפירש"י לעיל דל"ט:, אך למה שפירשו התוס' שם דנידון הסוגיא שם ל"ה כלל מדינא דמין כנף, לא מצינו לחידוש זה, אך שפיר י"ל כן אף בלא הראי' מהתם.

   אך לדעת מהר"מ מר"ב יש להוכיח שאי"ז כן, שהרי דעת מהר"מ מר"ב, דהא דחוטי צו"פ פוטרין שלא במינן היינו רק צמר ופשתים יחד, אך חוטי צמר או פשתים לבדן אין פוטרין בשאר מינים, והיינו דכל מה שנתחדש דצו"פ פוטרין אף שאינן מין כנף היינו רק בדהוו תרוייהו, והיינו משום דרק בדהוי כלאים עי"ז הוא דמועילין לפטור, ומה"ט חוטי לבן דצמר פוטרין בשל פשתן, וכמו שביאר בזה הארה"ח סי' ט' ס"ג, עיי"ש, אך יש מקום לדחות, דמש"א דחוטי צמר פוטרין בשל פשתן, היינו רק בשמטיל בטלית זו אף חוטי פשתן, ומ"מ הרי חוטי צמר דתכלת פוטרין בשאר מינים, ובע"כ דבחוטי התכלת ל"ש כלל דינא דמין כנף.

   אך הנה אף לדעת מהר"מ מר"ב, מבו' להדיא דבהנך ב' חוטין שמקום התכלת נמי איכא לדינא דמין כנף, שהרי אף שדעתו דהנך ב' חוטין שהן במקום התכלת, שפיר מהני אף אם הן של צמר, וכמו שהבאנו בהערה הקודמת, ומ"מ אם עושה אותן מפשתן ל"מ, כמבו' בל' מהר"מ מר"ב שם, ולא אמרי' דכיון דבחוטי התכלת ליכא לדינא דמין כנף, אף יהני אם יהיו של פשתן, אלא ל"מ אלא אם הוו של צמר כי תכלת, וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-7)
7. והנה בחי' הרשב"א יבמות ד"ד:, הביא בשם תוס' דהותר כלאים בב' חוטי לבן אף בדליכא תכלת, ומ"מ אסור להטיל בטלית של פשתים ב' חוטי צמר לבן וב' חוטי פשתים, משום דחוטי פשתים עולין משום לבן והשאר הוי כלאים, עכ"ל, ולכאו' זה דלא כד' התוס' בכתובות שהתירו להטיל ב' חוטי צמר וב' חוטי פשתן, אך באמת ל"ק כלל, שהרי שי' התוס' שהביא הרשב"א שם, דבמטיל מין א' אין מטיל אלא ב' חוטין, וכמו שהביא הרשב"א להלן שם מה שפירשו התוס', דהא דפריך לא יהא אלא לבן ומשני כיון דאפשר במינו, היינו להטיל בו ב' חוטי תכלת בלבד קאמר, ולכך שרי, שאם הוא תכלת הא תנן הלבן אינו מעכב את התכלת, ואם אינו אלא קלא אילן והוי כמו לבן הא קי"ל נמי דהתכלת אינו מעכב את הלבן, וע"כ לדעתם ודאי אין להתיר להטיל ב' חוטי צמר וב' חוטי פשתים, שהרי ליכא כלל מצוה בהב' חוטי צמר. [↑](#footnote-ref-8)
8. ואמנם יש להעיר בזה, מד' התוס' שהביא הרשב"א ביבמות ד"ד: שהבאנו בהערה הקודמת, שאם הטיל ב' חוטי צמר וב' חוטי ]שתן עובר משום כלאים, משום דמצות ציצית מתקימת בהב' חוטי פשתן, ואידך ב' חוטים הוו כלאים, ולכאו' למש"נ דאף אי נימא דלא הותר כלאים רק בהחוטין שמקיים בהן מצות לבן, מ"מ י"ל דשרי להטיל בבגד פשתן ב' חוטי צמר וב' חוטי פשתן, ולא אמרי' דמצות לבן מתקיימת בהחוטי פשתן, אלא אדרבה מצינו למימר דבחוטי הצמר מתקיים מצות לבן, אכ ה"נ לדעת התוס' ביבמות, מ"ט לא שרינן בכה"ג, ונימא דב' חוטי הצמר אינהו הם החוטין שמתקיים בהן מצות ציצית, אך באמת ל"ק כלל, שהרי התוס' שם ס"ל שלא הותר כלאים רק בשא"א לקיים שניהם, ונ' דע"כ הוא דס"ל דכל שהטיל ב' חוטי צמר וב' חוטי פשתן אין להתיר לאיסור כלאים, שהרי מצות ציצית מצי להתקיים בהחוטי פשתן שאין בהן משום כלאים, אך משא"כ לדעת התוס' בכתובות שהותר כלאים בחוטי הלבן אף אם אפשר לקיים שניהם, הרי דשפיר י"ל דאף בגונא דמצות לבןמציא להתקיים בחוטי פשתן, מ"מ שפיר מצינו לדון דמצות הלבן מתקיימת בחוטי הצמר, והותר בהן כלאים.

   (ואדרבה יש לסייע לזה מד' הרשב"א שם, שכתב שאין להטיל ד' חוטי לבן של צמר, וכתב שכתבו התוס' עוד, דאף ב' חוטי צמר וב' חוטי פשתים אסור, ומבו' דהוי זה תוספת חידוש, והיינו משום דהי' מקוםלומר, דנדון דחוטי הצמר הן אלו שמתקיים בהן מצות הציצית, ודע"כ יהא מותר בזה כלאים, ול"ד להיכא דאית לי' חוטין אחרים שלא הותר כלאים, והכא נמי הרי אית לי' ב' חוטי פשתן שהטילן בבגד, דאי משום הא לא איריא, דזה הוי כהא שכתב הרשב"א שם דאף שיכול להוציא חוטין מן הבגד, ל"ח זה אפשר לקיים שניהם, ואכמ"ל בזה, וע"ז קמ"ל דכיון דמצות ציצית מציא להתקיים בחוטי הפשתים לא הותר בזה כלאים, ועכ"פ כיון דחזינן דיש מקום לדון בזה, שפיר י"ל דאף למה שהביא הרשב"א ד' התוס' דלא הותר בזה כלאים, היינו רק לטעמייהו דס"ל דלא הותר איסור כלאים רק בשא"א לקיים שניהם, אך לדעת התוס' בכתובות שלגמרי הותר כלאים בציצית אף בשאפשר לקיים שניהם, שפיר י"ל דאף בשהטיל ב' חוטין אחרים שא"צ לחוטין אלו לקיום מצות לבן, מ"מ יהא מותר בזה כלאים).

   ולפ"ז נ' שלדעת התוס' בכתובות אף בשהטיל ב' חוטי צמר וד' חוטי פשתן, אי נימא דלי"ב משום בל תוסיף, נמי לא נאסור בזה משום כלאים, הגם שא"צ כלל לב' חוטין אלו, דמ"מ שפיר מצינו לדון דבהנך ב' חוטין מתקיים מצות לבן, והותר בהן כלאים, וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-9)