11. בעשית איסור קל כדי למנוע איסור חמור במקום פיקוח נפש
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב מאיר קאופמן / שיעורי ליל שב_ק / תשפא תשפב

#### כ"ו תשרי פ"ב – נאמר בית מדרש הגדול ליל שבת פרשת בראשית

# עשית איסור קל כדי למנוע עשית איסור חמור לצורך פיקו"נ

### הדוגמאות שיש לדון בזה

א] מבואר בגמ' ביומא פ"ג. שאפילו שהותר לאכול איסור במקום פיקוח נפש אבל יש הלכה הקל הקל דהינו שצריך למעט באיסור כמה שיותר דהינו שאם יש לפניו נבילה או חלב עדיף לעבור איסור נבילה שזה לאו מאיסור חלב שזה כרת והנה יש לדון האם מותר לעשות איסור קל כדי למנוע מאיסור חמור במקום שזה לא עוזר להצלה והנה יש בזה כמה דוגמאות ויש לחלק ביניהם והנה במקרה שהזמינו רופא מצד פיקוח נפש והתברר שאין בזה פיקוח נפש ועכשיו רוצים להודיע לרופא שלא יבוא [והנה לפעמים צריך להודיעו כגון באמבולנס שנצרך לעוד הצלות וכדו' וראוי שכמה שיותר מהר יהיה בתחנה או שמדין הקל הקל צריך לחזור ולתחנה בפחות דרך אמנם הנידון במקרה שאין שום ענין בהודעתו] והנה הרופא עסוק בפיקוח נפש והיה מקום לומר שמדין הקל הקל צריך להודיעו שלא יבוא שהרי בדין פיקוח נפש אין הבדל על ידי מי זה נעשה כדחזינן בראשונים שמותר לשחוט לחולה אפילו שיש לו נבילה לאכול דהינו שהתירה התורה פיקוח נפש בין על ידי החולה בין על ידי אחר אמנם בפשוטו כה"ג אין בזה דין הקל הקל כיון שהמעשה הודעה לרופא שלא יחלל שבת אין בזה שום צד הצלה וזה רק מעשה מניעה מחילול שבת שנעשה על ידי ישראל רק שיש לדון שעדיף לעשות איסור קל מאשר שיעשו הרבה איסורים חמורים ועיין בזה לקמן מה שהבאינו מסוף סימן ש"ו [ועיין תורת היולדת פכ"א שנקט בשם הגריש"א לאיסור] אמנם הרי חזינן שאם אדם עסוק בפיקוח נפש וחברו יודע שזה לא פיקוח נפש וודאי חייב להודיעו דהינו שזה מעשה שבעצם נעשה רק מכח הכרח ויתכן שזה גם סיבה שעדיף לעשות איסור קל מאיסור חמור ויתכן לחלק בזה בין איסור דאוריתא לאיסור דרבנן כגון להודיע על ידי אמירה לעכו"ם דהרי אם לא היה איסור דרבנן וודאי היה מחויב להודיע לחברו שלא יחלל שבת א"כ יתכן שרבנן לא העמידו דבריהם במקום שיש איסור דאוריתא בקום עשה ועיין מה שהבאינו בזה לקמן סק"ג

אמנם יש לדון בעוד שני אופנים א. במי שקפץ החשמל בבית וצריך להחזיר לצורך פיקוח נפש אבל יכול להוריד את כל המתגים המיותרים ויעבור בזה איסור מוקצה או שיש לו תרופה במקרר שזה פיקוח נפש ושכח להוריד המנורה האם מותר להוריד המנורה שזה רק משאצל"ג של סותר כדי שבכל פתיחה שיעשה בהמשך לא יעבור איסור ובפשוטו מדין הקל הקל צריך להוציא המנורה כדי שיעשה פחות איסור [וכן הוא בשש"כ פל"ב סס"ו] אמנם יש מקום לדון שהוצאת המנורה או הורדת המתגים אין בזה שום מעשה הצלה ואין היתר לעשות פעולה שאין בה מעשה הצלה כדי שיהיה פחות חילול שבת אמנם הסברא להתיר שכיון שמצד דיני ההצלה צריך לעשות ההצלה בצורה יותר קלה א"כ כמו אם לא היה איסור להוציא המנורה ודאי היה חיב להוציא המנורה דלא היה חל היתר לפתוח הדלת ללא שיעשה שלא יהיה איסור א"כ אם מדין הקל הקל צריך לעשות ההצלה בצורה שיש בזה פחות איסור ממילא כל ההיתר הוא רק על עשיה בכה"ג וממילא הוצאת המנורה הוא בכלל מעשה ההצלה ועיין תורת היולדת פי"ד שהביא נידון בצריכה ליסוע אם גוי שיש בזה איסור יחוד האם עדיף שיתלוה עליה בעלה מדין הקל הקל שאיסור אמירה לעכו"ם זה פחות מאיסור יחוד [וגם אם נמצאת אם אמה אבל יש בזה איסור יחוד מדרבנן] ותלה בנידון הנ"ל האם במקום שזה לא מעשה הצלה אלא מאיסור הוא בכלל הקל הקל

ב. עוד יש לדון במי ששמע על חולה שנמצא בבית חולים ויודע שעל ידי שיבוא לבית החולים יש בזה היתר דפיקוח נפש ורוצה לברר מצבו של החולה האם יש בזה ההיתר של פיקוח נפש או כגון שיש לו ספק על חולה מסוים האם יש בו סכנה וצריך ליסוע לבית החולים ורוצה להתקשר לרופא לשאול האם זה מצב של פיקוח נפש והרי אם יגיד לו שזה לא פיקוח נפש יחסוך את כל הנסיעה [והנה לפעמים גם אם צריך ליסוע אבל צריך הוראות מהרופא מה לעשות עד שיגיעו לבית חולים אמנם הנידון במקום שאין שום נפק"מ האם ליסוע או לא] ובפשוטו מדין הקל הקל מותר לו לברר האם הוי פיקוח נפש אמנם יש לדון שמעשה זה הוא לא מעשה הצלה שזה רק יעזור שלא יצטרך לחלל שבת וכאן זה יותר חמור מהמקרה הראשון דכאן הרי יתכן שמעשה זה לא יעזור כלום שהרי אם באמת צריך ליסוע לא היה שום הצלה במעשה זה רק שאם לא צריך ליסוע עשה איסור הרבה יותר קל ובפשוטו אין היתר לעשות פעולה שכולה רק מניעת איסור וכנ"ל אמנם יתכן שכיון שבדין הצלה נאמר הלכה לעשות כמה שפחות איסור א"כ אם נכריע מסברא שעדיף קודם לברר האם יש כאן סכנה כלל א"כ אין לו היתר ליסוע ללא שידע שיש כאן סכנה וממילא שיך לדון שזה הצורה הנצרכת כדי ליסע להציל החולה כיון שללא שיברר אולי אין צורך ליסע אסור לו ליסע ממילא הוא נצרך לעצם ההצלה אמנם יתכן שגם אם במקרה הראשון דנים שזה חלק מההצלה כי זה באמת הפעולה שמעמידה את ההצלה בצורה של פחות איסור אבל כאן הרי את ההצלה זה לא מעמיד בצורה של פחות איסור ובתורת היולדת פכ"א הביא מהגריש"א לאסור [וכן נפק"מ למעוברת ביוה"כ שלא מרגישה תנועות שכתב בתורת היולדת שתאכל דבר מתוק שזה גורם לתנועות ואם לא עוזר תיסע לבית חולים ולכאורא פעולה זו לא מועיל לעצם ההצלה [ובתורת היולדת התיר כה"ג] רק שיש לדון כדלקמן שזה צורת ההצלה הרגילה וצ"ע]

### ביסוד המשנה למלך שאין היתר כה"ג

ב] והנה הגמ' יומא פ"ג. דנה האם עדיף לעבור על איסור טבל או איסור תרומה ויש ראשונים שביארו שיש שני חתיכות לפנינו והנידון מה עדיף לאכול אמנם רש"י מבואר שביאר שהנידון האם עדיף להשאיר בטיבלו או שעדיף להפריש וחלק ממה שיאכל זה יהיה תרומה ועיין גבורות ארי שהקשה למה שלא יפריש ויבטלו ברוב והרי האיסור ביטול ברוב זה רק דרבנן וודאי שזה עדיף מאיסור אכילת תרומה וגם אם זה דאוריתא ודאי שזה יותר קל מהאיסור אכילה עצמו ועיין חת"ס יור"ד סימן שי"ט ובשאילת יעבץ ח"א סימן קל"ה ועוד אחרונים שהאריכו בישוב הקושיא ובחזו"א דמאי ט"ז י"ד ט"ו י' כתב שמדובר שזה נצרך לאכול חתיכות שאי אפשר לבטל אמנם עיין פרשת דרכים דרך י"ט הובא בפמ"ג שכ"ח א"א ט' שכתב ליסד שכיון שחתיכה זו בין כה תאכל ממילא המעשה ביטול הוא רק פעולה שנעשתה לצורך הצלה מאיסור ואין היתר רק לעשות מעשה הצלה מהסכנה ולא מעשה הצלה מאיסור והנה בפשוטו לשיטתו בכל האופנים הנ"ל כיון שהמעשה חילול שבת הוא לא לצורך הצלה אין סיבה להתיר

והנה עיין פמ"ג הנ"ל שכתב שכל סברת המשנה למלך זה רק אם ההצלה נעשית על ידי מישהו אחר אבל אם החולה בעצמו יכול להפריש בזה ודאי שעדיף שיעשה איסור קל של ביטול תרומה מאשר כמה לאוין של אכילת איסור ובפשוטו כוונתו שעדיף לאדם לעשות איסור קל מאשר לעבור איסור חמור משא"כ באדם אחר בזה לא הותר לו לעשות איסור לצורך הצלת אדם אחר [וכן ביאר בתורת היולדת בשם הגריש"א] ולפ"ז באופנים הנ"ל כגון שרוצה לברר האם לחלל שבת אם הוא עצמו מתקשר מותר לו ואם מישהו אחר אסור לו והנה יש לדון שעד כמה שהוא עצמו יש לו אפשרות להתקשר האם מותר למישהו אחר להתקשר במקומו ויש לדון שכיון שלא יכול ליסוע ללא שיתקשר ממילא היום זה נצרך לעיקר ההצלה אמנם לכאורא כיון שזה לא מעשה הצלה בעצם א"כ באמת חל היתר ליסוע רק שמותר לו להתקשר למנוע איסור אבל אין זה חיוב וא"כ היום זה לא מעכב בהצלה ואין סיבה שלמישהו אחר יהיה מותר אמנם אם נחלוק על המשנה למלך ובזה מצד עיקר ההיתר של ההצלה צריך לעשות הקל הקל א"כ ודאי שגם מישהו אחר יכול לעשות בשבילו שהרי זה הצורה שמותר לו להציל מהסכנה וכל שהוא יכול מישהו אחר גם יכול לעשות בשבילו [אמנם יש לדחוק שסברת הפמ"ג שאין את סברת המשנה למלך כלפי האדם עצמו ולפ"ז ודאי שכל שהמציל מותר גם אדם אחר ולא מסתבר]

והנה המשנה למלך עצמו הקשה מהגמ' שם בהמשך דמבואר שמותר לעשר בשבת כדי שלא יאכל איסור ובפשוטו מבואר שאפילו שזה פעולה שרק נצרכת לצורך מניעה באיסור בכל אופן זה מותר וצ"ע על הפמ"ג שהביא את המשנה למלך להלכה הרי חזר בו מכח הקושיא מהגמ' ועיין אורחות שבת ח"ג ס"ו שכתבו שכיון שכך הוא דרך הצלה בהוה לעשר את האוכל כה"ג זה נחשב כמעשה הצלה ולפ"ז יש לדון בהרבה מהנפק"מ הנ"ל להיתר אמנם עיקר הסברא צ"ב וגם אם זה נכון אבל כלפי ג' אין לנו מקור שזה סיבה להתיר

והנה מדברי כל האחרונים הנ"ל שדנו בקושיא ולא ישבו כמשנה למלך מבואר שנקטו דלא כדבריו אלא שמדין הקל הקל זה גם סיבה לעשות פעולות שיגרמו שלא יהיה איסור אפילו שזה לא נעשה כחלק ממעשה ההצלה ובביאור הדבר יש לבאר בשני אופנים דיתכן שזה מצד שעדיף לעשות איסור קל מאשר איסור חמור ולפ"ז מבואר כאן חידוש שאפילו שהאיסור החמור יהיה בו היתר של פיקוח נפש והאיסור הקל לא יהיה בו היתר של פיקוח נפש ולפ"ז גם באופן הא' יהיה מותר להודיע לרופא שלא יגיע בשבת אמנם בסימן ש"ו הרבה אחרונים נקטו שאין כזה היתר אמנם יתכן שיסוד הסברא כנ"ל שבעיקר ההיתר של פיקו"נ נאמר שצריך לפעול בצורה כמה שפחות איסור וממילא עד כמה שמצד האיסור בדרך זה יש פחות איסור ממילא אין לו היתר לפעול אלא בצורה זו וממילא זה בכלל צורת ההצלה ולפ"ז באופן הא' זה אסור ובאופן הב' מותר ובאופן הג' עדין יש להסתפק וכנ"ל

והנה בעיקר הדין הקל הקל דנו האחרונים האם זה חיוב מדאוריתא או שזה רק דין דרבנן ובקריס ספר פי"ד ממאכלות האסורות נקט שזה דין דרבנן אמנם בפשוטו הוא דאוריתא וכן הוא בחת"ס יור"ד סימן ע' ובשואל ומשיב רביעאה ח"א סמ"ב וכן הוא בפשטות בכפות תמרים ביומא שם שהקשה שדין הקל הקל זה פשיטא והסברא בזה שהרי אם היה יכול בצורה של היתר זה ודאי דאוריתא וממילא ביחס לאיסור החמור זה נחשב שיכול בצורה של היתר ויש לדון האם יש על זה מלקות ויתכן שרק החלק החמור לא הותר וצ"ע [ועיין תורת היולדת סימן מ"ב] והנה לכאורא כל הסברא הנ"ל שזה מותר שכיון שמדיני ההצלה צריך הקל הקל ממילא זה הצורה שיכול להציל זה רק אם זה דין דאוריתא אמנם אם נימא שמדאוריתא בכל צורה שעושה חשיב מעשה הצלה א"כ יוצא שיש לו אפשרות הצלה גם ללא שיקל מהאיסור וממילא כל מה שעושה זה רק להקל מהאיסור אם לא דנימא שאחרי שרבנן אמרו שיש דין הקל הקל ממילא זה נחשב שאין לו אפשרות הצלה אמנם מסברא רבנן לא אמרו אלא במקום שזה צורה יותר קלה ולא באו ליצור היתר על מה שאסור ללא זה וצ"ע [אמנם יש לדון שבחלק מהמקרים הנ"ל כגון להוריד מתגים שזה לא מדין הקל הקל אלא שבאותו פעולה יעשה פחות איסורים זה ודאי דאוריתא]

### יוכיח מהאחרונים שבמקום איסור דרבנן מותר לעשות איסור קל כדי לחסוך איסור חמור

ג] והנה בעיקר הנידון הנ"ל הביאור היותר פשוט שזה ודאי שאין היתר לעשות איסור קל כדי להציל מאיסור חמור ורק שיש כאן נידון שכל היתר ההצלה הוא בצורה זו ובפשוטו הוא סברא גם ביחס לאיסור דרבנן אמנם לכאורא מבואר באחרונים דלכל הפחות באיסור דרבנן מותר לעבור איסור קל כדי למנוע מאיסור חמור וכדלקמן

דהנה מבואר בשו"ע סוף סימן ש"ו דמי שלקחו את בתו להמיר על דת מותר לו לחלל שבת כדי להצילה שלא תהיה מומרת דהינו שמותר לו לעבור איסור קל אפילו חילול שבת כדי להצילה שלא תהיה מומרת ועיין ב"י שדן שהרי אין אומרים לאדם חטא כדי שיזכה חברך אמנם הביא מתוס' שהקשו מכמה דוכתי וכתבו לחלק או שכל זה בפשע אבל בלא פשע אין כלל זה או שלצורך מצוה אין החיסרון הנ"ל וכתב הב"י שלפ"ז כאן ג"כ מותר כי היא נחשבת אנוסה וכן יש כאן ודאי מצוה רבה כדי להצילה והנה הם העמידו את דבריהם למה אין כאן חסרון של אין אומרים לו לאדם חטא וכו' ומבואר שבאדם עצמו זה ודאי היה דוחה וצ"ב הטעם דמה יתיר לו לעבור איסור ועיין בלבוש הובא בגר"ז שביארו שכיון דמבואר בגמ' שאחד מסיבות ההיתר של פיקו"נ שחלל עליו שבת אחת כדי שישמור שבתות הרבה גם כאן שייך היתר זה דהינו שאדם יהיה מומר זה כמו פיקו"נ [ועיין קו"א שם שהעיר דבגמ' מבואר שזה רק סברא על ודאי ולא בספק וכאן הותר גם בספק וביאר שכונת הגמ' שהיה אפשר לחלק אבל באמת אין חילוק וכן מבואר ברמב"ן שהביא להתיר הצלת עובר מצד סברת הגמ' הנ"ל אפילו שאין בו וחי בהם וביאר מפורש שזה סיבה גם במקום ספק ועיין מרומי שדה שם]

והנה הרמ"א סימן שכ"ח ס"י כתב שאם אונסים אדם לעבור עבירה חמורה אסור לחלל שבת כדי להצילו והאחרונים הקשו שזה סותר למבואר סוף סימן ש"ו שמותר ועיין גר"ז שביאר לנ"ל [ומקורו מהלבוש] שרק אדם שישתמד זה בכלל ההיתר שמוטב לחלל שבת אחת וכו' אבל סתם להציל אדם מאיסור זה לא סיבה לעשות איסור והוסיף אפילו האדם עצמו אלא שצ"ב עד כמה שבין כה יעשה איסור א"כ עדיף שיעשה את האיסור הקל וביאר בשם הב"ח והט"ז והלבוש שמה שיכפו אותו לעשות איסור הוא יהיה אנוס משא"כ כאן עושה האיסור מדעתו דהינו שבאמת האיסור שיכריחו אותו לעשות זה נחשב איסור יותר קל ומשמע שזה אפילו בע"ז שדינו שיהרג ואל יעבור והוא לא עושה כך בכל אופן כיון שיש לו פטור אונס זה נחשב איסור יותר קל אמנם הגר"ז הביא מהא"ר שכל זה לעבור איסור דאוריתא כגון לצאת חוץ לתחום ג' פרסאות אבל לעבור איסור דרבנן כדי להציל מלעבור איסור דאוריתא אפילו באונס מותר ובפשוטו מקורו מהדין של הדביק פת בתנור שמותר לרדות כדי שלא יעבור איסור סקילה והנה בפשוטו היה מקום לחלק דשם זה יחשב מעשה איסור אבל כאן הרי יש לו היתר של פיקו"נ או אונס אמנם האחרונים נקטו שגם עבירה באונס זה עבירה וממילא זה סיבה להתיר לעבור איסור דרבנן אמנם יתכן שהסברא להתיר שכיון שללא שרבנן גזרו ודאי היה חיב לעשות כך א"כ יתכן שלא העמידו דבריהם במקום של איסור בקום ועשה אפילו שעד כמה שיעמידו איסורים יש כאן היתר של פיקו"נ

אמנם עיין מג"א ובביאור הגר"א שכתבו שבאמת בסוף סימן ש"ו מדובר גם במקרה שיאנסו אותו ויהיה לו פטור אונס על כל העבירות שיעשה [וכן דייק המג"א מהרמ"א סימן שכ"ט] בכל אופן מותר לעבור עבירה כדי להצילו מדבר יותר חמור רק שבסימן שכ"ח מדובר שרוצים שיעבור עבירה פעם אחת ובזה אין איסור שיותר חמור מחילול שבת ולכן אין סיבה שיעשה איסור אחד כדי להצילו מאיסור אחר כיון שזה אותו דרגא של איסור ועיין תו"ש ופמ"ג [הובא בשעה"צ סוף סימן ש"ו] שהקשו שלפ"ז איסור תחומין שזה רק לאו מותר לעבור כדי שלא יעבור חילול שבת שזה כרת ומשמע שאיסור דרבנן פשיטא להו שמותר לעבור כדי להצילו שלא יעבור איסור דאוריתא וכנ"ל מהא"ר והגר"ז אפילו שזה על ידי אונס והנה בביאור הגר"א לקמן שכ"ח ס"י כתב שכל ההיתר לעשות איסור לצורך איסור גדול וע"ז זה לא יותר חמור ומבואר שיסוד האיסור בגלל שאין אומרים לאדם חטא כדי שיזכה חברך ומשמע שלצורך עצמו יתכן שמותר לעבור על תחומין כדי שלא יעבור איסור חמור דהינו שבאמת כל החיסרון מצד שאין אומרים לאדם חטא כדי שיזכה חברך והנה המ"ב סימן ש"ו כתב כדרך הגר"א והמג"א שבסימן שכ"ח זה לא יותר חמור ובסימן שכ"ח הביא את הגר"א ובפשוטו מבואר שנקט לדינא שאדם שאונסים אותו לעבור עבירה ומותר לו לעבור עליה מצד פיקו"נ שזה יעבור ואל יהרג ויכול לעבור עבירה יותר קלה כדי להצילו בזה מותר לו לעבור ורק כאן יש חיסרון של אומרים לו לאדם חטא כדי שיזכה חברך וצ"ע לדינא אם יש להקל בדאוריתא כנגד הרבה אחרונים ויתכן שהמ"ב כתב הנ"ל רק בתור הסבר אבל לא שכונתו להקל בזה

והנה יש כאן חידוש גדול שאפילו שאין כאן איסור כיון שיש לו היתר לעשות האיסור שהרי האנס אומר לו שאם לא יעשה הוא יהרוג אותו בכל אופן זה נחשב מעשה עבירה וודאי מותר לעבור איסור דרבנן כדי שלא יעבור איסור דאוריתא [ומצאתי שתמה בזה בחלקת יעקב ח"א סימן ס"א סק"ז] ולגבי לעבור איסור דאוריתא נחלקו האחרונים דדעת הגר"ז שאסור ודעת הגר"א והמג"א שמותר ולגבי על ידי אחר שכאן יש סברא שאין אומרים לו לאדם חטא בזה אסור לעבור איסור דאוריתא אפילו קל בשביל פעם אחת יותר חמור

והנה דבריהם אמורים לגבי עבירה על ידי אנס ובפשוטו יסוד ההיתר מצד פיקוח נפש ויש כאן היתר של וחי בהם ואותו דין גם אם הוא חולה ויש לו היתר של פיקוח נפש ומדברי המשנה למלך שדן באיסור ביטול שזה דרבנן מבואר שלא כאחרונים הנ"ל והנה עיין אבני מילואים בתשובה סימן י"ח שכתב באמת שאיסור ביטול תרומה זה דאוריתא מדין משמרת וכתב שרק ביחס לזה יש את סברת המשנה למלך אבל ביחס לאיסור הפרשה שזה מדרבנן בזה ודאי עדיף לעשות איסור קל כדי להציל מאיסור חמור ולמד דבר זה מרדית הפת דהינו שדימה מעשה שיש לו היתר פיקו"נ למעשה איסור וצ"ע בכל זה

והנה אם נימא כנ"ל לדמות פיקוח נפש לאונס א"כ לכאורא בכל הדוגמאות הנ"ל אם הנידון על ידי איסור דרבנן זה מותר כדי למנוע שלא יעשו איסור חמור כגון לטלטל מוקצה או אמירה לעכו"ם או הוצאת מנורה שזה משאצל"ג

והנה לפ"ז אם אדם נמצא אצל עכו"ם בצבא שהוא מוכרח לחלל שבת ויכול לברוח משם אמנם יעבור על איסור תחומין אם זה איסור דרבנן וודאי שיעבור כדי שלא יעבור איסור חמור אמנם אם זה חוץ לג' פרסאות שזה דאוריתא ללבוש והב"ח והט"ז והגר"ז לכאורא אין להתיר כה"ג אמנם לגר"א ומג"א מותר לו לברוח כדי שלא יצטרך לחלל שבת שזה ודאי יותר חמור והנה לכאורא היה מקום לדון מסברא שכל שהעכו"ם מכריחו לעשות איסור ואם לא יהרוג אותו א"כ העשיה שלא יהרגנו זה המעשה הצלה וא"כ הבריחה עצמה היא גם מעשה הצלה ומדין הקל הקל ודאי חייב לברוח וכן היה מקום לדון באדם שמכריחים אותו לעשות איסור שהיום מה שמישהו אחר מחלל שבת כדי להצילו זה מתיחס שמצילו מההריגה וממילא יש בזה היתר של פיקו"נ ועד כמה שזה איסור יותר קל ממילא מדין הקל מחויב לעשות כך ואין זה ענין לאומרים לו לאדם חטא כדי שיזכה חבירך ועיין ח"ח במחנה ישראל פ"ו שאם עכו"ם חייב אדם לעשות מלאכה בשבת שאסור לחברו לעשות במקומו שכלפיו אין כאן סיבת היתר וצ"ב למה לא נימא שזה המעשה הצלה שחברו לא יהרג ובהכרח כנ"ל שכיון שאם העכו"ם היה אומר לו או שתעשה מעשה היתר או שאני אהרוג אותך ודאי שאסור לעשות מעשה איסור כדי להצילו שלא רואים שהוא בסכנה כך כאן ביחס להצלה דרך צורה אחרת זה נידון שאין כאן סכנה ורק יש מקום לדון שעדיף לעשות איסור קל יותר מאיסור חמור וזה תלוי בכל הנ"ל

והנה אם עכו"ם אומר לישראל או שתעבוד בשבת או שחברך יעבוד ביום ראשון בפשוטו חייב לבקש מחברו לעבוד ביום ראשון ואם לא עשה את זה הוא לא בכלל אונס והרי הוא כמחלל שבת וכנ"ל ויש לדון אם אמר לו שתגיד לחברך שיעבוד במקומך בשבת האם כה"ג הוא לא נחשב אנוס כיון שיכול לומר לחברו לעבוד בשבת והנה אם חברו שומר תו"מ א"כ הרי אסור לו לעבוד בשבת ואין אומרים לו לאדם חטא כדי שיזכה חברך וכנ"ל אמנם אם הוא לא שומר תו"מ א"כ יש לדון שביחס לחברו הוא לא אנוס כי יכול לבקש ממנו רק שעובר על איסור לפני עור שמכשיל את חברו אמנם יתכן שמדין הקל הקל עדיף שיעבור על לפני עוור וכן הוא בשו"ת חלקת יעקב סימן ק"מ בהוצאה חדשה אמנם יש מקום לדון שכיון שאיסור לפני עוור יסודו זה החובה לדאוג שגם שאר ישראל יקימו התורה כה"ג אין לו היתר לבקש מחברו שיעשה המלאכה וממילא יש לו ההיתר של פיקוח נפש וצ"ע בזה [ועיין בדרשת שבת שובה מה שכתבנו שם]

#### אדר פ"ג

### רשימות

בחידו"ת שהדפיס הגר"ר שמולאביץ שליט"א דהנה יש לדון בהיתר דפקו"נ האם זה גדר אונס או שזה היתר גמור והנה עיין מ"ב תרי"ח סק"ה שכתב דבמקום שמאכילין אותו משום פיקוח נפש הוא לא צריך כפרה כי הוא אנוס ומבואר שיש כאן מעשה איסור רק הוא אנוס ועיין בעונג יו"ט סימן קכ"א שכתב שעדל"ת הולד לא ממזר כי זה היתר גמור אבל פיקוח נפש הולד ממזר כי זה פטור אונס ועיין בית הלוי פרשת שמות ב' כ"ה שכתב שמי שמחלל שבת לצורך חולה אם היה עושה גם ללא הפיקו"נ חשיב איסור דהינו שזה פטור אונס

אמנם בכמה מקומות חזינן שחלוק אונס שהדין יעבור ואל יהרג שכה,ג ה גדר אונס מהדין פיקוח נפש שזה היתר א. מנידון הראשונים האם זה דחויה או הותרה ואדם שעושה עבירה באונס ודאי שזה דחויה ועיין רשב"א ביצה ח. שהוכיח שבעדל"ת אסור להכניס עצמו לאונס מהא דאסור להכניס עצמו לפיקוח נפש ואם נימא ששם זה פטור אונס א"כ אילדמות כלל דבעדל"ת אין בזה שום איסור ועיין רש"י יבמות ס"ד שבמתו אלחיו מחמת מילה הוי מילה שלא בזמנו חזינן שחל פטור גמור ולא שהוא אנוס וכן לגבי ברכה באכילת סכנה במקום פיקוח נפש קצ"ו ס"ב מבואר שזה לא נחשב איסור

ובהכרח לחלק בין פיקוח נפש לאונס ועיין קובץ הערות מ"ט י' שהביא שבמקום אונס מותר לאדם להחמיר ולמסור עצמו אמנם במקום פיקוח נפש אין היתר לאדם שלא לחלל שבת וכן הביא מהשאילתות לגבי אין קישוי אלא לדעת וביאר שהכונה שזה אונס ורצון יחד ושזה רק סברא באונס ולא בפיקוח נפש וצ"ב החילוק וכן יש לעיין האם בעושה כדישהאנס לא יהרוג את חברו האם גם בזה שיך לומר שזה מעשה עבירה באונס והנה אם נחלק כנל א,כ יתכן שלגבי פיקוח נפש זה ודאי שאין לעשות עבירה להציל את חברו כיון שחברו לא יעזה איסור רק דיש לדון שזה בכלל המעשה הצלה לחברו משא,כ במקום שמאנסים אותו זה מעשה עבירה ובזה יש לדון מצד אומרים לו לאדם חטא כדי שיזכה חברך וצ"ע בכל זה