עצם כשעורה
קטגוריות: ש_ס / נב אהלות / אהלות עניינים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ

אור ליום ה' ד' אדר תש"ע

א] אהלות פ"ב מ"ז, עצם כשעורה שנחלק לשנים ר"ע מטמא וריב"נ מטהר, אמר ריב"נ לא אמרו עצמות כשעורה אלא עצם כשעורה, רובע עצמות שנדקדקו ואין בכל אחד ואחד עצם כשעורה ר"ש מטהר וחכמים מטמאין.

ופי' הר"ש, ז"ל, ר"ש מטהר מכל טומאות דלא ליטמא לא במגע ולא במשא ולא באהל, עכ"ל, וכן פירש הרא"ש, דר"ש מטהר אף מטומאת מגע, עכ"ל.

ומקור דבריהם דר"ש מטהר אף מטומאת מגע ומשא, נ' דהוא מהא דתנן ואין בכל א' וא' עצם כשעורה, ובפשוטו נ' דהא דתנן דאין בכל א' וא' עצם כשעורה, היינו משום דאם הי' בו עצם כשעורה הי' מטמא במגע ובמשא משום טומאת עצם כשעורה, וע"כ תני לפלוגתייהו בשאין בכל א' וא' עצם כשעורה, ומזה הוא שלמדו הר"ש והרא"ש דר"ש מטהר אף מטומאת מגע ומשא, דאם אין מטהר ר"ש אלא מטומאת אהל, א"כ מ"ט תני דאין בכל א' וא' עצם כשעורה, הרי לגבי טומאת אהל ליכא נפ"מ אם יש בכל עצם כשעורה.

ונ' לדעתם, דהא דמטהר ר"ש, הוא רק משום שנדקדקו העצמות כקמח, וע"כ ס"ל דאין תורת עצם עליהן, ולי"ב לטומאת רובע עצמות, אך כל שלא נדקדקו כקמח, אלא שנחלקו ואין בכל חלק כשעורה, ודאי דאית בהו לטומאת רובע עצמות.

והא דתנן דאין בכל א' וא' עצם כשעורה, לאו היינו שלא נדקדקו כקמח, אלא רק דליכא בכל א' כשעורה, אלא היינו דבהא דמטהר ר"ש הרי ל"ב שכל העצמות ישחקו כקמח, דסגי במה שמקצת מן הרובע נשחק כקמח, ואין עליו שם עצם, וזהו דתני דמ"מ בעינן שלא יהא אף בא' מהן כשעורה, דאם יש בא' מהן כשעורה, הרי דהגם דליכא בזה לטומאת רובע עצמות, מ"מ ה"ז מטמא במגע ובמשא מדין עצם כשעורה. [[1]](#footnote-2)

ב] אמנם הנה ז"ל הרמב"ם פ"ד מטו"מ ה"ד, עצם כשעורה שנחלק לשנים מטמא במשא, וכן רובע עצמות מת אחד שנדקדקו ואין בכל אחד מהם עצם כשעורה מטמאין באהל כאילו לא נדקדקו, עכ"ל, וצ"ע דכיון שהביא לדינא דרובע עצמות שנדקדקו לגבי טומאת אהל, א"כ מ"ט העמידה בשאין בכל א' מהם עצם כשעורה, הרי לגבי טומאת אהל ליכא נפ"מ בזה, וכבר עמד בזה בכ' הגרי"ז נזיר דנ"ב:.

ועיי"ש שכתב לפרש בזה, דשיעור עצם כשעורה אינו שיעור לענין הטומאה, אלא הוא שיעור בהשם עצם, דאי יש בו כשעורה אז יש לו שם עצם, וא"כ אם נדקדקו ואין בו עצם כשעורה, היינו דלא נשאר בו שם עצם, וע"כ מטהר ר"ש, דכיון דנפקע ממנו שם עצם, גם לי"ב לטומאת רובע עצמות, ורבנן פליגי וס"ל דאף דפקע ממנו שם עצם לגבי טומאת עצם כשעורה, מ"מ אית בי' לטומאת רובע עצמות, עכ"ד.

ג] ונ' להוסיף בזה, דהנה בנזיר דנ"ב: פריך הני ז' הויין, ומשני כי קתני כל היכא דפליגי עלי' רבים, לאפוקי עצם כשעורה דיחיד הוא דפליג עלי', דתנן עצם כשעורה שנחלק לשנים ר"ע מטמא וריב"נ מטהר, ובקר"א שם הק', דגם דבעצם שנחלק לא פליג עלי' אלא יחיד, אך אכתי הו"ל למיתני לעצם כשעורה הבא מב' מתים, דבזה פליגי רבים עלי', כ"ה דפליגי בשאר טומאות הבאות מב' מתים.

ועיי"ש שהוכיח מזה, דלמ"ד דעצם כשעורה שנחלק מטמא, ה"ה דמצטרף עצם כשעורה מב' מתים, דומיא דכזית מת מב' מתים מטמא, ול"ד לכל הני דפליגי בהו רבנן וס"ל דאין מצטרף מב' מתים, דהוא משום חשיבותם, עיי"ש בדבריו.

אך בגל' הגרע"א לרמב"ם פ"ד מטו"מ ה"ד כתב דהא דעצם כשעורה שנחלק לב' מטמא, הוא בדהוי ממת א', ותיקשי לדידי' קו' הקר"א, עוד קשיא לפי דבריו, דא"כ מ"ט לא פירש הרמב"ם לד"ז דעצם כשעורה אינו מטמא אלא בדהוי ממת א', כמו שכתב כן שם ה"א וה"ב דרביעית דם הבאה מב' מתים טהורה וכו'.

ד] אמנם הנה בכ' הגרי"ז בנזיר דנ"ב. כתב, דכל הא דמטמא ר"ע בעצם כשעורה שנחלק, ומצטרפין ב' החלקים לשיעור עצם כשעורה, הוא רק בדהוו מעצם א', אך ב' עצמות אף ממת א', אין מצטרפין לעצם כשעורה, והטעם בזה הוא, דטומאת עצם היא רק בעצם א' ולא בעצמות, וכמש"א ריב"נ לא אמרו עצמות כשעורה אלא עצם כשעורה, ור"ע נמי לא פליג, אלא דעצם שנחלק אכתי חשבינן לי' כעצם א', וע"כ אית בי' לטומאת עצם כשעורה, אך בב' עצמות מודה, ולפ"ז נמצא דגם לדעת ר"ע אין עצם כשעורה מב' מתים מטמא, שהרי אפי' ממת א' אי"ז מטמא אלא בדאיכא כשעורה מעצם א', ואין ב' עצמות מצטרפות, וע"כ שפיר משני דלא קתני עצם כשעורה דפליג יחיד עלי', ול"ק דמ"ט לא תני עצם כשעורה מב' מתים דפליגי רבים עלי', דבזה הרי מודה ר"ע דאי"ז מטמא.

וע"כ נמי לא פירש הרמב"ם לד"ז דעצם כשעורה מב' מתים אינו מטמא, שהרי ממש"כ דעצם כשעורה שנחלק לשנים טמא, מ' להדיא דכל הא דה"ז מטמא, הוא רק בעצם א' שנחלק לב', אך ב' עצמות אין מצטרפות, וא"כ פשיטא דעצם כשעורה מב' מתים אינו מטמא.

ה] ולפ"ד הגרי"ז הנז' דשיעור כשעורה אינו שיעור בטומאה אלא שיעור בשם עצם, יל"פ דזהו טעמא דריב"נ דעצם כשעורה שנחלק אינו מטמא, דכיון דאין על כל חלק וחלק שם עצם, ל"ש בזה צירוף, דל"ד לשאר שיעורים דאיכא בהו דין צירוף, דהכא שאני דאי"ז שיעור בטומאה, אלא בשם עצם, וכיון דכל חלק אין עליו שם עצם, ל"ש בזה צירוף כלל, וי"ל דר"ע נמי מודה ליסוד הדברים דשיעור כשעורה אינו שיעור בטומאה אלא שיעור בשם עצם וע"כ ל"ש בזה צירוף, ואך דס"ל דבעצם א' שנחלק לב' שייך שפיר צירוף, דכיון דהוו מעצם א', איכא על תרוייהו יחד שם עצם, וע"כ הן מצטרפין לטמא.

ואשר ע"כ מודה ר"ע דכשעורה מב' עצמות אין מטמא, דכיון דכל עצם לי"ב כשעורה אין עליו שם עצם, ול"ש בזה צירוף כלל, וזהו דלא פליגי ר"ע וחכמים בעצם כשעורה מב' מתים, וזהו שלא הביא הרמב"ם לדין עצם כשעורה מב' מתים, וכמש"נ לעיל.

ו] והנה בחי' הגרי"ז פ"ז מנזירות ה"ד כתב, ז"ל, ועי' בד' הרמב"ם וכו' שפסק ד"כ דהא דאין הנזיר מגלח על רוב עצמות היינו רק בטומאת אהל בלבד, אולם נ' דהוא משום דהרמב"ם ס"ל דלדידן דפסקינן כר"ע דגם עצם כשעורה שנחלק מטמא, ממילא דגם באיקמח איקמוחי יש בו לעולם טומאת עצם כשעורה שמגלח על מגעו ועל משאו, ומשום טומאת עצם כשעורה הוא דמגלח, ולא משום רובע עצמות, וכדחזינן שלא מנה בכלל הטומאות שנזיר מגלח עליהן רק למגע ומשא של עצם כשעורה ולא למגע ומשא של רובע עצמות, וש"מ דס"ל דהכל בכלל רובע עצמות, וכן נראה מדבריו בפ"ד מהל' טו"מ ה"ד שפסק להדין דרובע עצמות שנדקדקו טמאין רק לענין טומאת אהל בלבד, והיינו משום דלענין מגע ומשא ה"ה נכלל בתחילת ד' הרמב"ם שם לענין עצם כשעורה שנחלק, עיי"ש בד' הרמב"ם, וש"מ דלדעת הרמב"ם ליכא גוונא שלא יהא בו עצם כשעורה, עכ"ל.

והנה לפמש"כ בכ' הגרי"ז דעצם כשעורה מב' עצמות אינו מטמא, א"כ הרי לכאו' שפיר משכח"ל רובע עצמות שלא יהא בו טומאת עצם כשעורה, והוא בשאין כשעורה מעצם אחת, דבכה"ג לי"ב לטומאת עצם כשעורה אלא לטומאת רובע עצמות.

אך ראיתי לישב בפשיטות דזה לא משכח"ל, דכיון דרובע עצמות מב' מתים אינו מטמא, א"כ הרי בע"כ דיש בכלל הרובע עצמות שיש בהן כשעורה, ואף שאין בהן עצם כשעורה שלם, מ"מ יש בחלקי העצם כשעורה, דאל"כ ל"ה בכל העצמות יחד שיעור רובע, וז"פ.

ז] והנה בנזיר דנ"ג., וחצי קב עצמות, חצי קב עצמות אין רובע עצמות לא, היכי דמי אילימא דאית בהון עצמות כשעורה תיפו"ל משום עצם כשעורה אלא דאקמח אקמוחי, ופי' המפרש שם, ז"ל, חצי קב עצמות, מיטמא עליו על מגעו ועל משאו ועל אהילו ועל רובע עצמות לא מיטמא ואפי' על מגעו ועל משאו, ותיפוק לי' משום עצם כשעורה, ומאי איריא רובע, אלא דאקמח אקמוחי, ששחקן דק הרבה כמו קמח שנטחן שאין בו עצם כשעורה, וקמ"ל דאי אית ביה חצי קב מיטמא על מגעו ועל משאו ועל אהילו, פחות מחצי קב אפי' על מגעו אינו מיטמא לפי שאין בו עצם כשעורה, עכ"ל, ולדעתו כה"ג שנידקדקו אינו מגלח גם על מגעו ומשאו,

ומש"כ דאינו מיטמא אפי' על מגעו, נ' דאין כונתו דאינו מטמא כלל, וכדעת ר"ש במשנתינו, אלא שאינו מטמא טומאה שהנזיר מגלח עלי', שהרי המפרש פירש דהא דפריך רובע עצמות לא, היינו דלא מיטמא אפי' על מגעו ועל משאו, והרי הא דתנן דעל חצי קב, היינו דעל רובע קב אינו מגלח, אך מהיכ"ת דאינו מיטמא כלל, ובע"כ כונתו דאינו מיטמא טומאה שהנזיר מגלח עלי', ויותר ניחא לפ"ד הרמב"ם דהא דאינו מגלח על רובע הקב, הוא משום דאי"ז טומאה של תורה, ואשר זמש"כ המפרש דאינו מיטמא, והיינו דאינו מיטמא טומאה של תורה, וזה מתישב היטב עם מש"כ הגרי"ז בדעת המפרש דס"ל דהא דאין הנזיר מגלח על רובע עצמות, היינו דאינו מגלח על שם טומאה זו דרובע עצמות, וזה מתפרש כדעת הרמב"ם דאי"ז טומאה של תורה, וזהו שכתב המפרש דאינו מיטמא.

אך התוס' שם פירשו, ז"ל, ואומר ר"י וכו' וא"כ הוי עיקר רבותא דמתניתין לאשמועינן דעל מגעו ועל משאו מגלח, ולכך דייק השתא פשיטא דעל פחות מחצי קב מגלח על מגעו ועל משאו, ותיפו"ל משום עצם כשעורה, ומשני כגון דאקמח אקמוחי שטחן הדק כקמח או כעפר דכה"ג לא מטמא משום עצם כשעורה, עכ"ל, והרי דאף שנדקדקו, ולי"ב לטומאת עצם כשעורה, מ"מ הוא מגלח על מגעו ומשאו משום טומאת רובע עצמות.

והנה לדעת התוס' בע"כ דאתיא הסוגיא כרבנן דמטמאי ברובע עצמות שנדקדקו, והא דאי"ז מטמא משום עצם כשעורה, בפשוטו אתיא כריב"נ דמטהר בעצם כשעורה שנחלק לב', וניחא טפי למש"א שם דנ"ב: דהדר בי' ר"ע מזה, (וכבר תמהו האחרונים ע"ד הרמב"ם שפסק בזה כר"ע, ואכמ"ל).

אך בחזו"א כתב דכל שנדקדקו העצמות כקמח, לכו"ע אי"ז מטמא משום עצם כשעורה, עי' בדבריו, והיינו דכ"ה דלדעת ר"ש עצמות שנדקדקו לי"ב לטומאת רובע עצמות, ונת' לעיל סק"א לדעת הר"ש והרא"ש דהוא רק בשנשחקו כקמח, דאין תורת עצם עליהן, ה"נ אף לרבנן כל שנדקדקו לי"ב לטומאת עצם כשעורה, וע"כ בכה"ג אין מטמאין אלא משום טומאת רובע עצמות.

ח] והנה לפ"ד התוס' נתחדש, דאף דכשנדקדקו העצמות לי"ב לטומאת עצם כשעורה אלא לטומאת רובע עצמות, מ"מ נזיר מגלח ע"ז, וכל הא דאין נזיר מגלח על טומאת רובע עצמות הוא רק בטומאת אהל, ובחי' הגרי"ז פ"ז מנזירות ביאר היטב בזה, דהתוס' לטעמייהו אזלי דס"ל דהא דאין נזיר מגלח על רובע עצמות, הוא הלכה מסוימת שנאמרה לענין נזיר דלגילוח בעינן דוקא חצי קב ולא סגי ברובע, וההלכה לא נאמרה רק לענין טומאת אהל בלבד, ומשו"ה על מגען ומשאן מגלח גם ברובע, כעיקר טומאתן דשיעורן ברובע ולא בחצי קב, עכ"ד.

ואמנם לדעת הרמב"ם דהא דאין הנזיר מגלח על רובע עצמות, הוא משום דטומאת רובע עצמות אינה טומאה של תורה, ל"ש למימר דכל הא דאינו מגלח הוא רק על טומאת אהל ולא על טומאת מגע ומשא, וכמש"כ הגרי"ז שם, דודאי לענין עיקר טומאת מת פשיטא דליכא חילוקא בין מגע ומשא ובין אהל דכולהו טומאת רובע עצמות נינהו.

ובע"כ דהרמב"ם מפרש לסוגיא דהתם כפי' המפרש, דפירכת הגמ' היא דמ' דאינו מגלח גם על מגע ומשא דרובע עצמות, וע"ז פריך דהגם דעל טומאת רובע עצמות אינו מגלח, תיפו"ל משום עצם כשעורה, וע"ז משני בדאיקמח איקמוחי דכה"ג לי"ב לטומאת עצם כשעורה, וליכא אלא לטומאת רובע עצמות, ואין הנזיר מגלח ע"ז, ומש"כ הרמב"ם דהא דאין הנזיר מגלח על רובע עצמות הוא רק בטומאת אהל, הוא כמו שפירש הגרי"ז שם דס"ל דלפ"מ דקי"ל כר"ע, לעולם יש בזה לטומאת עצם כשעורה, וכנ"ל.

ונמצא לפ"ז דגם המפרש לטעמי' אזיל, שפירש בחי' הגרי"ז שם לדעתו דהא דאין הנזיר מגלח על רובע עצמות היינו דעל שם טומאה זו דרובע עצמות אין הנזיר מגלח, עיי"ש, וע"כ לדעתו פשיטא דגם על מגע רובע עצמות בגוונא דלי"ב לטומאת עצם כשעורה, אין הנזיר מגלח.

1. ואמנם צ"ע, דאף אם אין בכל א' וא' כשעורה, מ"מ מ"ט לא יצטרפו ב' עצמות שאין בהן כשעורה לטמא משום עצם כשעורה, ובפשוטו צ"ל דר"ש ס"ל כריב"נ דמטהר בעצם כשעורה שנחלק, וע"כ כל שאין בא' מהן עצם כשעורה, לי"ב לטומאת עצם כשעורה, וי"ל עוד בזה לפ"ד הגרי"ז שהבאנו להלן סק"ד דאף לר"ע אין ב' עצמות מצטרפין לכשעורה, ורק עצם כשעורה שנחלק מצטרף, ולפ"ז י"ל דזהו דתנן דאין בכל א' וא' כשעורה, והיינו דלא נשתייר מכל עצם ועצם כשעורה שלא נשחק כקמח, וע"כ הגם דאיכא כשעורה בצירוף כמה עצמות, אי"ז מטמא, דטומאת עצם כשעורה היא רק בעצם א' שיש בו כשעורה, אף אם נחלק לב'. [↑](#footnote-ref-2)