5 בענין קנין פירות כקנין הגוף
קטגוריות: ש_ס / לג בבא בתרא / קנין פירות ואחריך - הרב יהודה אלבוים

בס''ד

בענין קנין פירות כקנין הגוף

א. נאמרו ב' דרכים בביאור ענין קנין פירות כקנין הגוף או שלא נח' בגדר קניינם אלא נח' למי יש שם בעלים לענין דיני התורה התלויים בשם בעלים כשן ועין ויום או יומיים וכד' - וכ''נ ברשב''ם בדף נ. - או שנח' בגדר קניינם על פי מש''כ הגרשש''ק בנדרים שאין הביאור בכל בעלים שהרי הוא בעלים על הגוף ועל הפירות, דבעלות גמורה הוא בעלות מוחלטת ואינה מתחלקת, אלא שמי שבעלים יכול לעשות בעלים רק על פרט מסויים ועי''ז נגרע מבעלותו בפועל אך נשאר בכח בעלים מוחלט אלא שמה שיש לאידך קנין בו גורם שבפועל אין לו בעלות כלפי מה שמכר, ואם יפקיר הקונה את מה שקנה ממילא יהיה הכל שלו - ואפ' א''צ לזכות בו דממילא הוא שלו - ונח' ר''ל ורי''ו כשיש לא' גוף ולא' פירות מי הבעלים המוחלט ומי בעלים רק על פרט מסוים, וכתב הגרשש''ק במערכת הקניינים דלכן לרי''ו כשיפקע בעלות של בעל הגוף ממילא יזכה בעל הפירות כמבואר בגמ' כי הוא הבעלים המוחלט,

ב. וצ''ב לב' הדרכים מדוע אין בעל הגוף יכול למכור, וכי צריך שם בעלים כדי למכור, ומאי שנא מזכות שאפשר למכור כחוב וכשואל שיכול להשאיל, וקשה לפרש דהוי כאינו ברשותו משום שאין לו כעת שום שליטה דא''כ איך ד''ז קשור למח' ר''ל ורי''ו, וביותר צ''ב מלשון הגמ' בב''ק לאו דידיה זבין, והרי ברור שה''ה בעלים על הגוף כמוש''כ הראשונים בסוגיין וז''ל הר''י מגאש בסוגיין דליכא למימר דהא דאמר ר' יוחנן קנין פירות כקנין הגוף דמיקנא ממש הוא, דהא אי בעי לוקח לזבוני לגוף לא מצי לזבוני, אלא לענין הפירות לחוד הוא דאקני ליה הגוף ... אית ליה קנין בגוף לענין פירות עכ''ל. וז''ל הריטב''א בסוגיין קנין פירות כקנין הגוף לא שיהא הגוף שלו אלא יש צד קנין בגוף לעכב על בעל הפירות מלמכור עכ''ל.

ג. עוד יש לעיין מדוע בעל הפירות יכול למכור את הפירות לרי''ו, הרי אידך נחשב בעלים, ומאי שנא מבעל הגוף שאין יכול למכור.

ד. ובעצם הדבר שלרי''ו העיקר הוא בעל הפירות צ''ב מדוע הרי לאידך יש גם קנין פירות על לאחר ל' ואף עדיף מיניה שהרי לעולם הפירות שלו, וכן צ''ב איך שייך לומר שהעיקר הוא בעל הפירות, והרי הפירות הם רק תולדה מהדבר ובעל הגוף הוא בעלים על עצם הדבר, ואף יוכל לאוכלו וכד' אחר שיגמר הזמן של הקונה, ועוד צ''ב דאף אם נבין מדוע אין יכול למכור את הגוף, אך מהזמן שנגמר הקניין אצל בעל הפירות הרי הוא בעלים גם על הגוף ופירות ומדוע לא יוכל למכור את הזמן ששייך לו.

ה. עוד צ''ב בדברי הר''ן בנדרים שכתב שאין קידושין לזמן כי כל לזמנן נחשב קנין פירות וקנין פירות באשה לא מצינו, והקצוה''ח ביאר שאין כוונת הר''ן שאין לקונה גוף כשקנה רק לזמן דודאי קנה גוף לזמן ולא נח' על הרמב''ם בפכ''ג מהלכ' מכירה, רק שקרוי קנין פירות כל שאינו בעלים לעולם, וצ''ב לדרך הגרשש''ק דהניחא לר''ל אך לרי''ו הרי הוא הבעלים הגמור ומדוע נחשב וקרוי קנין פירות.

ו. המחנ''א בהלכ' זכיה מהפקר סי' י' כתב שברשב''א בגיטין נראה שכשיפקיר בעל הפירות יזכה בעל הגוף, וצ''ע דלא תלאוהו במח' ר''ל ורי''ו.

ז. צ''ע לדברי הגרשש''ק שנח' מי הבעלים ומי יש לו כעין זכות, א''כ לרי''ו האב נשאר בעלים כי הוא בעל הפירות ומדוע כתב רעק''א דהוי כמי שחזר והקנה לו, ובקו''ש נראה שהבין בדברין שא''א למכור זמן של אח''כ, וצ''ב מ''ש זמן של כעת או של אח''כ, והרי בע''כ שייך שיהיה בעלים רק על אח''כ ככל מוכר לזמן שנשאר בעלים על אח''כ.

ח. ואולי יש לבאר על פי מה שיש להקדים שהמוכר לל' יום פירושו כעין מש''כ האבני מילואים סי' קל''ז סק''ב, שאפשר לתת מתנה לראובן לגבי כל העולם חוץ מלגבי הבע''ח של ראובן, ולגבי הבע''ח נשאר המוכר בעלים ולגבי כל העולם ראובן בעלים, וכן הוא בכל הממע''ה שכלפי מי שאינו יודע המוחזק בעלים וכלפי מי שיודע ששייך למוציא המוציא בעלים, וכשיקדש אשה תהיה מקודשת לגבי וכו' וכך יש לפרש את המוסג של קנין לזמן דכלפי הזמן שמכר לו הקונה בעלים וכלפי הזמן של אח''כ המוכר בעלים - וכך יש לפרש גם בקנין פירות דלגבי הפירות הוא הבעלים על כל הגוף - וכן פי' הקו''ש את דברי הגמ' אי לא נפיק ביה למאי יהביה ניהליה, וצ''ב הרי מפורש בגמ' שאינו יכול למוכרו, ופי' דלגבי לצאת בו ה''ה שלו, והקצוה''ח פי' שכשקנה לזמן הרי זה לכם ויתפרש על פי הנ''ל דכלפי הזמן הזה כל החפץ שלו ולכן לא חסר בלכם, והחולקים על הקצוה''ח ס''ל דשל שאינו בעלים כלפי כל הזמנים אינו לכם - ועי' בחרח''ה הלכ' מכירה שגם נראה בדבריו שפרה לכפילא הוא בעלות לגבי, ועל זה כתב שי''ל שלא שייך לגבי ל' של עבד דבר זה, משום של' של עבד הוא כפרה, ובעצם היה יכול להיות הדין שיתנהו לצדקה רק אמרה התורה שיתנהו לבעליו, ובעליו זה מי שבעליו ולא למי שבעליו לגבי הקנס, וכמו שלא שייך להקנות לגבי שבועה, שמי שישבע שייך לפלוני החפץ לגבי זה הוא בעלים, וכן י''ל שלגבי תשלומי נזקין לא שייך להקנות משום שהחיוב להשלים את החסר ולא נחסר, ועי' עוד חרח''ה בפי''ט מהלכ' מלו''ל ה''ח בענין אחריות ובמה שנח' עליו החזו''א -

ט. עוד יש להקדים את מה שייסדו האחרונים שאין פירושו של מכירה העברת בעלותו, אלא שבכח בעלים לעשות בעלים, ואולי זהו הגדר בקני ע''מ להקנות דלגבי לעשות בעלים ה''ה בעלים, וכיון שאין מכירה העברת בעלותו שייך קנין לגבי השימוש של לעשות בעלים.

י. ולפי''ז י''ל כעין הנ''ל אות א' דבעלות גמורה אינה מתחלקת ואין אדם בעלים לגבי כל הזמנים, אלא הרי הוא בעלים גמור, וממילא לגבי כל הזמנים ה''ה בעלים, וכשמכר לזמן אין פירושו שמעביר חלק מבעלותו וכנ''ל שאין לו חלקים, אלא שבכח בעלים לעשות בעלים לגבי זמן מסויים, וכשעשה אחר בעלים לזמן מסויים אין הקונה בעלים מוחלט אלא רק לגבי וכל לגבי אינו בהעלים הגמור - ואינו בעלות בתוך בעלותו של המוכר דא''כ כשיפקיר בעל הגוף יפקע שלו וזה לכא' אינו, אלא ע''י שעשאו בעלים על החפץ לזמן נדחק הוא כלפי זמן זה אך נשאר בעלים מושלם שעי''ז יש לו סיבה להיות בעלים גם כלפי זמן זה - והבעלים הגמור כשמכר לגבי זמן, כלפי הזמן הזה הקונה בעלים, אך אם יפקירנו ממילא יהיה בעלים הבעלים הגמור וכנ''ל באות א', וכו''ע מודו לזה אף רי''ו, ולכן כתב הר''ן שקרוי הבעלים לזמן קנין פירות, ולכן כשיפקיר בעל הפירות יזכה בעל הגוף לכו''ע, ולכן הוצרך רעק''א לומר דהוי כאילו חזר והקנה לו, משום שעשה את הבן בעלים גמור לכו''ע ואיך ישאיר לעצמו קנין פירות, ולזה נצרך חלות שיור שענינו כאילו חזר והקנה לו.

יא. ומח' ר''ל ורי''ו הוא כמבואר בקצוה''ח שנקט שנח' גם במכר גוף ופירות לזמן, וא''כ לא נח' כשיש לא' גוף ולאידך פירות אלא נח' כשיש לא' לזמן ולאידך לעולם, דמצד אחד מי שיש לו לעולם הוא הבעלים הגמור וכנ''ל, אך מאידך כלפי הזמן הקונה בעלים, וכיון שנמצאים בזמן הזה לגבי הזמן הזה הקונה בעלים, ואין המוכר בעלים כלפי הזמן הזה, דכשמכר ועשאו לקונה בעלים לזמן הזה, ממילא אין הוא בעלים כלפי הזמן הזה בפועל אלא רק בכח וכנ''ל, ולכן כתב הרמב''ם שרשאי להרוס את הקרקע כי לגבי הזמן הזה ה''ה בעלים גמור - ואולי אפשר להוסיף דכל שכילהו לא הגיע הזמן ששייך למוכר - ולכן לרי''ו בזמן הזה הוא קרוי בעלים לכל דיני התורה אע''פ שבעלותו אינו אלא לזמן אך בזמן הזה ה''ה בעלים וא''צ בכל דיני התורה בעלים מוחלט, ורק בקידושין לא אשכחן בעלות לזמן, כי אינו מוחלט ונולד רק מכח בעלות המוחלטת וכנ''ל, ולכן קרוי קנין פירות וכן לענין קנין כספו כתבו תוס' בריש אלמנה לכה''ג תלוי בבעלים המוחלט לכו''ע, אך לענין שאר דיני התורה די בכך לרי''ו וגם לגבי מכירה רק הקונה יכול למכור כי הוא בעלים בזמן הזה, ואידך אין יכול למכור את בעלותו הגמורה כי אין מכירה העברת בעלותו אלא בכח בעלים לעשות בעלים וכלפי הזמן הזה אינו בעלים, ולרי''ל אזלינן בתר הבעלים הגמור לכל דיני התורה, אך גם בעל הפירות יכול למכור משום שה''ה בעלים על מה שיש לו וגם זכות אפשר למכור כי הוא בעלים על זכותו, ורק לרי''ו דס''ל דאזלינן בתר הבעלים כעת אין הוא בעלים בזמן הזה ורק כשיגיע הזמן של אח''כ יהיה משמעות לבעלותו הגמורה, וניחא היטב לשון הגמ' בב''ק לאו דידיה זבין, דביחס לזמן הזה אינו שלו.

יב. ובמוכר גוף לפירות לזמן שגם נח' ר''ל ורי''ו אליבא דהקצוה''ח, יש לפרש דבעצם כל המשמעות של בעל הגוף אינו אלא לגבי זה שאידך לא יוכל לכלותו, שהרי גם בעל הגוף אינו יכול לכלותו, וזה מש''כ הרמב''ם שכל החילוק בין מכירה לזמן למכירת גוף לפירות הוא רק לענין אם יכול הקונה לכלותו, וא''כ בעצם דומה לקונה לזמן לענין מח' ר''ל ורי''ו שרק משום שבעל הגוף הוא הבעלים המוחלט לעולם נחשב לבעלים לר''ל, ומה שיש לו גוף היום אין בזה משמעות לענין המח' של ר''ל ורי''ו, ובעל הפירות נחשב כעת לבעלים כי כל הגוף שייך לו לעניין הפירות, ולענין הפירות הגוף שלו אף לגבי לכלותו, אלאל שאינו יכול לכלותו כי לגבי זה אינו בעלים, וכך מבואר בנתה''מ דלא מהני המכירה לרי''ו משום שהגוף אין בו ממש, וצ''ע דבגמ' כתוב משום דלאו דידיה זבין, ולהנ''ל ניחא דה גמ' איירי על מכירת המחר, ועל זה אמרינן דכיון שנמצאים כעת בזמן ששייך לוקח כלפי הזמן הזה אין הוא בעלים, אך על מכירת הגוף לא דיברה הגמ' ועל זה פי' הנתה''מ דאין בו ממש, והפי' כנ''ל שאין לו אלא לענין שאידך לא יחפור בו בורות ואין לו דבר חיובי, ולכן נחשב לאין בו ממש שא''א למוכרו אע''פ שאפשר לשיירו.

יג. ולדעת החת''ס והמנ''ח שלא נח' במוכר גוף ופירות לזמן, יתפרש כנ''ל דלכו''ע הבעלים המוחלט נחשב בעלים לכל דיני התורה, ורק בשייר לעצמו גוף נח', וס''ל דלא כהנ''ל שאין לו אלא בעלות שאידך לא יכלהו, אלא הגוף שלו ובעצם הוא יכול לכלותו ורק למעשה אינו יכול משום שיזיק את של אידך, ומח' ר''ל ורי''ו הוא לגבי הזמן הזה ועל דרך הגרשש''ק באות א'.

יד. ויש לישב לפי''ז את דברי הראשונים שכתבו שלרי''ו כשמת האב בחיי הבן למפרע וכו' דכמגיע המחר כלפי זמן זה הוא בעלים גמור גם על האתמול, ולכן חל למפרע כשחי כעת, אך כשמת כשהגיע המחר שייך כבר ליורשיו, ולא הגיע המצב ששייך לאב.

טו. ואולי זה הביאור בירושה אין לה הפסק, והרשב''א כתב שהוא אפי' אם אחריך כאומר מעכשיו, דצ''ב הרי מביא בהנחלה רק חלק מהזמן, ולהנ''ל ניחא דאין זמנים בחפץ, אלא יכול לעשות - לא להעביר - בעלים לגבי זמן, ובהנחלה לא שייך כן אלא או שמנחיל או שלא, ואי הנחיל זכה בהכל, וא''א להנחיל לגבי, ורק לעשות בעלים יכול לגבי, אך קנין פירות י''ל שאינו לגבי אלא חלק בקרקע ושייך להנחילו בלא הגוף, אלא שכתב הנתה''מ שיזכה לעולם בקנין פירות ע''י דין ירושה אין לה הפסק, וניחא מה שהקשו על הנתה''מ.

יז. ואכתי צריך לבאר כיצד זוכה בעל הפירות כשהסתלק בעל הגוף, דלהנ''ל בעל הגוף הוא הבעלים הגמור, ורק כלפי הזמן שקנה נח' מי נחשב בעלים, וכהאופן הראשון לעיל, שלא נח' בכח קניים אלא רק מי קרוי בעלים, וצ''ל דכיון שלרי''ו כלפי הזמן הזה קרוי בעלים גמור, כי לגבי הזמן הזה רק הוא בעלים ואין אידך בעלים, כשהסתלק אידך ממשיכה בעלותו, ואכתי צ''ב.