כלים פכ_ט מ_ו
קטגוריות: ש_ס / נא כלים / כלים עניינים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / כלים ב_ב

**כלים פכ"ט מ"ו**

א] **חוט מאזנים של צמרים ושל שוקלי זכוכית טפחים,** הרמב"ם בפיהמ"ש כתב דכל השיעורים שנזכרו בחוטי מאזנים, הם שיעורי החוטים שהמאזנים נתלים בהם שתופשן האדם בידו בשעת השקילה, ומבו' דלא איירי מתניתין במאזנים התלויים בגג, אלא איירי במאזנים שהוא תופש בידו, וכ"ה מבו' בד' הר"ש, וכ"ה בל' הרמב"ם בפכ"א מכלים ה"ה ובפ"ח מגניבה ה"ח, וכ"כ הרמ"ה בב"ב דפ"ט., אך בפי' רשב"ם שם כתב דאיירי במאזנים התלויות בגג הבית וקבועות שם, ועד"ז כתב המאירי שם, עיי"ש.

והנה הר"ש כתב ע"פ התוספתא דהני דשיעורם טפחים הוא משום שהוא תופש בב' ידיו, וכתב עפי"ז דהני דשיעורם טפח הוא משום שדרכו לאחוז בידו אחת, ותמה ע"ז מסוגיא דב"ב שם דמשמע דטעמא הוא משום רמאות דבפחות מכאן יכול לרמות.

והנה מבו' בד' הר"ש דמפרש לסוגיא דב"ב דהא דאסור לשקול בשאין בהן כשיעורים אלו הוא משום דיכול לרמות בהן, וכנראה היינו כמש"כ בפי' רשב"ם העיקרי בב"ב שם בפי' קמא דכשהחבל קצר למעלה באויר בקל יש להטות המאזנים אילך ואילך, אך בפי' רשב"ם הנד' שם כתב דטעמא משום הכרעה דבפחות משיעורים אלו א"א להכריע כראוי, וכ"ה בפי' העיקרי בפי' בתרא, וכ"כ המאירי - ומד' הרמב"ם יש לדקדק כדעת הר"ש דאין טעם האיסור משום הכרעה, וזה ממה שהביא לשיעורי חוטי המאזנים בפ"ח מגניבה ה"ח ואילך, ובהי"ב הביא לדינא דהכרעה, ואם עיקר שיעורי חוטי המאזנים הוא מכח דין הכרעה, הי' לו להביא תחילה לדין הכרעה, ואח"כ לפרש לשיעורי החוטים דבעינן מכח זה.

ופשוט דאזלי לטעמייהו, דרשב"ם והמאירי דמפרשי דטעמא משום הכרעה, הוא משום דמפרשי דאיירי במאזנים התלויות בגג הבית וקבועות שם, וע"כ י"ל דכל שאין בהן כשיעורים אלו א"א להכריע כראוי דה"ז נוגע בגג בשעת ההכרעה, אך הרמב"ם והר"ש שפירשוה במאזנים שהוא אוחז בידו, הרי דאף כשאין בחוט כשיעורים אלו ה"ה יכול להכריע כראוי, ובע"כ דהא דאסור לשקול בהן הוא משום דיכול לרמות.

ב] ובחזו"א סימן ל"ד סק"ו כתב, דלטעמא דהתוספתא הדין נותן דהוא שיעור גם למעלה דהמותר אינו חיבור, אך לה"ט דפ' הספינה דצריך שיהא רחוק מתקרת הבית ג"ט, ודאי ביתר מכאן לית לן בה, עכ"ד, והנה באמת כ"ה משמעות ד' רשב"ם ותוס' בב"ב שם דעיקר דינא דמתניתין הוא דבפחות משיעורים אלו אינו חיבור, אך דעת הרי"ד והמאירי בפ' הספינה, דאדרבה עיקר דינא דמתניתין הוא דהיתר על שיעורים אלו אינו חיבור, דכיון דלגבי איסורן סגי בשיעורים הללו, ע"כ היתר ע"ז אינו מצרכי המאזנים ולא חשיב כיד, ונת' בזה לעיל מ"ה אות א' ב'.

ובחזו"א שם עמד בהא דלא תנן במתניתין להא דמאזנים של עששיות של מתכת ג"ט, כדתניא בב"ב שם, וכתב דאפשר דבאוחזו בידו אין חילוק בין עששיות לשל צמרים, ולפ"ז עמד ע"ד הרמב"ם בפכ"א מכלים ה"ה שכתב דשל עששיות של מתכת ג"ט, וזה לא יתכן אלא בתלוי' בגג, ובזה יתר מכאן חיבור, והרמב"ם סיים דבכולהו היתר אינו חיבור, עכ"ד, אך הדברים צ"ע, שהרי להדיא כתב הרמב"ם בהל' כלים ובהל' גניבה דאיירי בחוט מאזנים שאוחז השוקל בידו, והרמב"ם בהל' גניבה כתב כן בדינא דשל עששיות של מתכת ג"ט, והרי דגם בחוט שאוחז בידו בעינן שיהא בו שיעורים אלו, ובפחות מכך יש לחוש לרמאות, וגם מש"כ הרמב"ם דהיתר אינו חיבור, כבר נת' לעיל די"ל דהוא משום דלגבי איסורן סגי בשיעורים הללו, וע"כ היתר ע"ז אינו מצרכי המאזנים.

ובחזו"א שם כתב עוד, דהא דתניא בב"ב תלוי' באויר ג"ט, היינו שיהא נפש המאזנים יחד עם החוט ג"ט, אבל במשנתינו תנן חוט לבד, ובע"כ הוא לצורך אחיזה, עכ"ד, אך הנה מהא דמייתי הגמ' בב"ב שם למשנתינו, נראה דאף הא דתניא התם תלוי' באויר ג"ט, היינו שיהא החוט עצמו ג"ט, וכ"ה להדיא בטור חו"מ סימן רל"א, וצ"ע בזה.

ג] הרמב"ם בפיהמ"ש כתב דהחוטים שתלויות בהן הכפות אין להם שיעור, ובכל אורך שיהיו ה"ה חיבור, ובחזו"א סימן ל"ד סק"ז תמה ע"ז, שהרי אמרו בפ' הספינה דגם קנה ומתנא מעכב שיעורם, וכ"כ הרמב"ם בפכ"א מכלים ה"ה, וצ"ע בזה.