יורה דעה - מראי מקומות לסוגיית רוב וקבוע
קטגוריות: שו_ע / יורה דעה / איסור והיתר - הרב אברהם שלייפר

בעזרת השם יתברך

**ציונים ומראי מקומות לסוגיית רוב וקבוע**

**א', דינא דהלך אחר הרוב מקורו וגדרו**

**מקור הדין**

עי' חולין יא. מקור דינא ד"אזלינן בתר רובא" ב"רובא דאיתיה קמן", ומבואר דהיינו דינא דט' חנויות, וכן סנהדרין, ומקורו מ"אחרי רבים להטות".

**גדר הדין**

עי' זבחים ע"ג. שמבוארת שם בסוגיא חלוקה ברורה בין דין ביטול ברוב לבין דין הלך אחר רוב. ומבואר שם על פי רש"י, שבהלך אחר הרוב צריך לדון על כל חתיכה וחתיכה בפני עצמה.

עי' בסוגיא בזבחים שם ובנזיר י"ב. ועוד הרבה מקומות דהלשון היא: "כל דפריש מרובא פריש", ויש לעיין[[1]](#footnote-1) מה ההדגשה על הפרישה[[2]](#footnote-2).

**ב' סוגי מקרים ששייך בהם הלך אחר הרוב**

עי' בסוגיות שישנם שני סוגים בסיסיים של מקרים אשר אזלינן בהו בתר רובא. האחד – ט' חנויות, אשר שם אין רוב ומיעוט של היתר ואיסור, אלא של מקורות להיתר ואיסור. והשני – תערובת של זבחים (וכו') אשר שם הרוב והמיעוט הוא בדבר עצמו.

[ולגבי ט' חנויות [ודומיו] יש לדון האם ניזל בתר החנויות, אף כאשר בחנות הטריפה יש רוב בשר. ראה פת"ש ק"י אות ב', הנידון והשיטות בזה[[3]](#footnote-3).]

**ב', חידוש "קבוע" ומקורו מזורק אבן לגו**

**מקור**

הסוגיא בכתובות ט"ו. וביומא פ"ב:. המקור מזורק אבן לגו. עי' בראשונים כמה מהלכים בביאור הנידון במקרה הנ"ל. [ועי' ר"ן על הרי"ף חולין צ"ה, שדין זה דקבוע חידוש הוא ועל כן אמרינן בו אין לך בו אלא חידושו[[4]](#footnote-4), וכן הוא בש"ך על סעיף ו'.]

**הגדרת קבוע**

מה מוגדר קבוע – אנשים שעומדים יחדיו (דרשא דזורק אבן לגו הנ"ל), שרצים (כתובות שם), בהמות (זבחים ע"ג).

מה אינו מוגדר קבוע – בועל שפירש מביתו (כתובות שם). אשה שהתקדשה בשוק (נזיר י"ב). בשר שפירש מהחנות (ברייתא דט' חנויות). בהמות שניידם לאחר שהתערבו (זבחים שם)[[5]](#footnote-5).

סוגיא דנזיר י"ב א' – אשה לביתה הדרא. ראה שני מהלכים בסוגיא שם, הא' במפרש ובתוס' שם והשני ברא"ש שם ובתוס' בכתובות ט"ו.

**האם דווקא בניכר האיסור**

שיטת התוס' (חולין צ"ה, פסחים ט:, נזיר י"ב. גיטין ס"ד.) – קבוע מהתורה היינו רק כאשר ניכר ונודע האיסור במקומו. ולגבי דרבנן – משמעות התוס' בחולין ונזיר וקידושין שאף מדרבנן לא נחשב קבוע. ואילו בתוס' בפסחים מבואר שמדרבנן הוי קבוע (ויל"ע כיצד גדרי הקבוע דרבנן משתייכים לדין הקבוע דאורייתא). עי' בתוס' בחולין ביישוב המבואר בזבחים ע"ג. שאף בבהמות שהתערבו לא אמרינן הלך אחר הרוב אף שלא ניכר האיסור, לשיטתם שאף מדרבנן לא אמרינן קבוע בכה"ג[[6]](#footnote-6).

[לכאורה סתימת שאר הראשונים שלא הביאו חידוש זה של התוס' משמעה שלא נחתו לחידוש רב זה, וצ"ע בפוסקים[[7]](#footnote-7) שנראה שנקטו ד"ז לפשוט[[8]](#footnote-8), שאין קבוע מדאורייתא אלא בניכר האיסור.]

**ניכר האיסור רק לאדם אחד**

הנה מבואר בתוס' שבאשה שהתקדשה הרי זה מוגדר שלא ניכר האיסור במקומו, אף שהאשה עצמה יודעת שהתקדשה, וכן יודעים זאת עדי הקידושין. ומבואר בזה שאף כשיש שני עדים כשרים היכולים להעיד על האשה כמקודשת, אין זה נקרא שניכר האיסור במקומו, כיון שסו"ס אין לנו אפשרות להגיע לידיעה זו. ועי' פמ"ג שהבין שאליבא דתוס' אף ידיעה של אחד מספיקה (והביא כן מהפר"ח ולא מצאתיו) והתקשה אמאי ידיעת השליח המקדש לא תוגדר קבוע. אמנם עיין חזו"א יו"ד סימן ל"ז שפשיטא ליה שידיעת האחד לא תשפיע להגדיר קבוע, אא"כ ידוע לנו אותו אחד, ואפשר לשואלו ולסמוך על דבריו.

**ניידי כולם למקום אחר**

כאשר התערובת כולה יחדיו נעה למקום אחר, עיין בביאוהגר"א שהוא מחלוקת רמב"ם ורא"ש עם הרשב"א האם מוגדר שבטלה הקביעות. ופסק הרמ"א כהרא"ש (ולש"ך פשט אחר ברמ"א). ועי' שם ברא"ש שהמשמעות היא שרק כל עוד זזים כולם אין קביעות, אבל לאחר שעצרו, שוב נחשב לקבוע [וכן המשמעות ברש"י זבחים ע"ז:]. ומבואר בביאוהגר"א שם שבנתפזרו מודו כ"ע שבטלה הקביעות[[9]](#footnote-9).

**חזרה לקביעות**

הנה בגמ' בנזיר מבואר שכשחוזרת האישה לקביעותה, שוב מוגדרת קבוע. ולגבי הנידונים האחרים, לא מצאנו אפשרות של חזרה לקבוע. ודנו בזה הפוסקים בשני מצבים, הן בקביעות במקום חדש, והן בחזרה לקביעות הישנה, ראה בית מאיר, חזון איש, ועוד. [ובאמת נראה שגם בחזרה למקום הישן אין זה מוגדר חזרה ל'קביעות' הישנה, כיון שאין לכל חתיכה את המקום המסויים לה, ורק באישה שחוזרת לאותו בית, הוא מקום קביעותה.]

**ג', ברייתא דט' חנויות – ההבדל בין 'לקח' ל'נמצא'**

**גדר ההבדל בין לקח לנמצא**

רשב"א תווה"ב ---, תוס' בפסחים, הגרש"ש בשע"י.

**מדוע אסור גם למי שלא לקח**

קצוה"ח, גליון מהרשב"א, הגרש"ש. וראה חידושי הר"ן פסחים ט:.

**פירש לפנינו**

פסחים ט': תוס' שם, ועוד הרבה ראשונים – שגם כאשר פירש לפנינו נחשב לקח. אך שיטת הר"ן על הרי"ף בחולין צ"ה. שאף בפירש לפנינו מעיקר הדין נחשב לנמצא. עי' תוס' ר"פ פסחים שם שבפירש לפנינו תלוי אם ניכר האיסור במקומו (אבל משמע שבלקח הוי קבוע דאורייתא אף כשאינו ניכר). עי' תוס' שאנץ ותוס' רא"ש פסחים שם, ורשב"א בתוה"ב, שכל שהתבטלה הקביעות של כולם, אף בפירש לפנינו מותר.

ובביאור הסוגיא בזבחים שרצתה לנייד את כל הבהמות, וקשה דלכאורה הוי פרישה בפנינו, התקשו הראשונים, ותלוי גם בסברות לעיל, ויש שתירצו[[10]](#footnote-10) שכוונת הגמ' שלא נראה את הפרישה עצמה, ויש שתירצו שהוא משום ששם בטלה כל הקביעות וכנ"ל[[11]](#footnote-11).

**פירש לפני אדם אחד**

**'לקח' קודם שנולד הספק**

כאשר בשעת הלקיחה עוד לא נולד הספק – רשב"א תוה"ב (ב"ד ש"ב, כ"ט.), רא"ה שם ומשמה"ב שם. רא"ש תשובה סימן כ'. ר"ן על הרי"ף חולין צ"ה (ודוק היטב שסברת היתרו היא אחרת לגמרי מסברת הרשב"א). ש"ך סימן ק"י ס"ק י"ד, פר"ח ופמ"ג שם.

**ד, גזירה שמא יקח מהקבוע**

עי' גמ' זבחים ע"ג שהסיבה שלא מניידים את הבהמות היא משום גזירה שמא יקח מהקבוע. ודנו הראשונים אימתי אזלינן בתר רובא ואימתי גזרינן שמא יקח מהקבוע. עי' תוס' זבחים שם ותוס' חולין צ"ה ותוס' פסחים ט':. וראה רא"ש בחולין צ"ה, ור"ן על הרי"ף שם, ורשב"א תוה"ב ---.

ולהלכה נמצאו בזה סתירות בטור ובשו"ע, וראה דרכי משה ורמ"א בסעיף ו', וט"ז שם ונקה"כ וש"ך שם.

**ה, באלו הלכות נאמר קבוע**

**ביטול ברוב**

הפשטות היא שבביטול ברוב לא נאמר קבוע, אלא רק בהלך אחר הרוב. וכן נקטו למעשה הבית מאיר בקונטרס בתחילת סימן ק"י, והיד יהודה. אמנם עי' תוס' חולין צ"ה. שלכאורה הקשו אמאי קבוע לא מונע ביטול ברוב. וראה רא"ש שם [בפסקיו ותוספותיו], שנראה מדבריו מהלך אחר בשאלה ובתירוץ, אבל לשונו באמת אחרת, וגם השמיט את המשפט האחרון שבתוס', עיי"ש ודוק. [וראה ב"י ק"י ס"ג שהביא את התוס' והרא"ש בתור דבר אחד (וציטט את לשון הרא"ש).] עי' ר"ן שם, שנראה מדבריו שבעצם קבוע מונע ביטול ברוב, ועיי"ש שצ"ע בדבריו היאך למעשה חל ביטול ברוב. וראה בטור סימן ק"י ס"ה במה שהקשה על הרשב"א, אשר נראה שס"ל שאף לגבי ביטול ברוב שייך קבוע. ועי' בכל זה בשערי ישר.

ראה תוס' בפסחים שמפורש שעכ"פ מדרבנן יש קבוע גם כשלא ניכר האיסור, וחזינא שאין זה מעכב את הביטול ברוב (עכ"פ מדרבנן), אך יש לדחות שכוונת התוס' רק בדברים חשובים וכה"ג, ובהם באמת מדרבנן אין ביטול ברוב[[12]](#footnote-12). (ולכאורה מסתימת שאר הראשונים נראה כהפשטות, שאין שייכות בין ביטול ברוב להלך אחר הרוב.)

**העמד דבר על חזקתו**

עי' פמ"ג סימן ק"י ש"ד י"ד, בפתיחה להלכות קבוע, שבקבוע גם לא מעמידים דבר על חזקתו[[13]](#footnote-13), ועוד.

1. ועמדו בזה הגר"ח והגרש"ש. לגר"ח התחדש כאן עוד דין חדש, עי' בדבריו המובאים בקוב"ש לכתובות ט"ו, וכן בחידושי הגר"ח על הש"ס. ולגרש"ש, רק מחמת מציאות הפרישה, אינו מוגדר קבוע. [↑](#footnote-ref-1)
2. ובכלל קצ"ע הלשון "כל דפריש מרובא פריש", דהמשמעות היא שישנה חזקה שכל מה שפורש פורש מהרוב, וזה אינו כלל ועיקר, אלא כל שדנים על כל דבר ודבר בפני עצמו, הצד שמורכב מרוב האפשרויות הוא הצד המכריע, וצריך לומר שזו הכוונה: "כל דפריש", דנים ש"מרובא פריש". [↑](#footnote-ref-2)
3. בית אפרים שהסתפק בזה, חוו"ד וכנסת יחזקאל שנקטו שהולכים אחרי המוכרים, ונו"ב שמצדד גם הוא כוותייהו, אלא שלא מקל למעשה. [ומצד הסברא היה נראה להכריע בין מקרה שאין לנו מידע ברור על רוב חתיכות כשרות שהיו היום במקולין, וממילא הגדרת הספק מבחינתנו הוא, מאיזו חנות פירשה חתיכה זו, ולא מוטל עלינו גם לברר אם היו רוב חתיכות היתר וכו', לבין מקרה שידוע לנו שחתיכה זו הגיעה מתוך מאגר קיים של חתיכות שהיו היום בחנויות, חלקם מותר וחלקם אסור, אשר בכה"ג לכאורה נכון לשנות את הספק מאיזו חנות הגיעה החתיכה, לשאלה איזה חתיכה היא מתוך כל החתיכות שהיו בחנויות.] [↑](#footnote-ref-3)
4. וחילק בזה בין מכאן ולהבא לבין למפרע, ונראה מאוד שהמקור לכך הוא מדעת רבא בסוגיית עד זומם למפרע הוא נפסל, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-4)
5. ובביאור הדברים, וראה יד יהודה ושער"י שהרחיבו בגדרי הקבוע. וראה חזו"א יו"ד ל"ז, שחידש שישנם שני סוגי קבוע, לפי שני סוגי פרישה מן הרוב.

   ודנו הפוסקים לגבי קביעות במקום חדש, ראה בית מאיר..., ודגול מרבבה על הש"ך, וחזו"א שם. (ועד כמה שנגדיר שלעולם קבוע הוא מקום ההסתפקות, ברור שקביעות במקום חדש לא תהיה משמעותית, לבד ממקרה שבו כל התערובת נקבעה במקום חדש, דאז הרי גם במקום זה קבוע האיסור.) [↑](#footnote-ref-5)
6. ודבריהם קצת סתומים. [↑](#footnote-ref-6)
7. פר"ח. אמנם ראה פמ"ג. והיד יהודה נקט באמת שהעיקר הוא שאין חילוק בין ניכר האיסור ללא, ורצה ללמוד כן אף בדברי התוס'. [↑](#footnote-ref-7)
8. וכן החזו"א (שם) בכל נידוניו, דן בפשיטות שרק בניכר האיסור נחשב קבוע, ומשמע שבלא"ה אף מדרבנן לא נחשב קבוע. [↑](#footnote-ref-8)
9. ועי' חזו"א שם שהתקשה בחילוק בין התפזרו לזזו כולם יחדיו דסו"ס התערובת היא אותה תערובת. (אך לכאורה אם כך, לא יובן בכלל מה שייכת פרישה מכזו תערובת, דלעולם נימא שנשארו בתערובתם, ומדוע התבטלה הקביעות. ובהכרח שמחלקינן בין מקום התערבות למקום אחר, וממילא יש הבדל בין פיזור לתנועה יחדיו, וכדברי אדוננו הגר"א ז"ל.) [↑](#footnote-ref-9)
10. תוס' בחולין ובזבחים. [↑](#footnote-ref-10)
11. וראה רש"י בע"ב שם שביאר אמאי לא שייך שישחטו י' כהנים בבת אחת, ומבואר בדבריו שכל היתר הלקיחה הוא רק כל עוד הבהמות בתזוזה (והוא דומיא דהמבואר ברמב"ם וברא"ש בסוגיא ביומא). [↑](#footnote-ref-11)
12. והיינו שגדר התקנה בדברים אלו שלא יתבטלו, היה שייחשבו קבועים למרות שלא ניכר איסורם, וכן הוא בחזו"א יו"ד ל"ז. [↑](#footnote-ref-12)
13. ומצד עצם הסברא ייתכן שלגבי העמד דבר על חזקתו נאמר קבוע, ולגבי ביטול ברוב לא, כיון שחזקה היא הכרעה דומיא דהלך אחר הרוב, משא"כ ביטול ברוב. [↑](#footnote-ref-13)