מה- סימן שי_ז ס_ה, ובעניני חנוכה
קטגוריות: שו_ע / אורח חיים / הלכות שבת - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ

## טעם התירא דעניבה

א] השו"ע בס"ה כתב דעניבה מותר דלאו קשר הוא, ובטעם ההיתר בזה נחלקו הראשונים, דהריא"ז בשבת פט"ו (ה"א דין א' ודין ה') כתב דהוא משום דיכול להתירו בידו אחת וכל קשר שיכול להתירו בידו אחת אינו קשר, וכ"כ הפסקי רי"ד והריטב"א בשבת קי"א ב',[[1]](#footnote-2) וכ"ה מבו' גם בד' הרמב"ן במלחמות בעירובין צ"ז א' דהתירא דעניבה הוא משום דאינו קשר של קיימא גמור.

והפסקי רי"ד והריטב"א שם כתבו לפ"ז דלפ"מ דקי"ל דעניבה לאו קשירה היא, כ"ש דקשר שיכול להתירו בידו אחת לאו קשר הוא, וכ"כ הרשב"א והריטב"א בעירובין צ"ז א' דקי"ל דקשר מרופה שיכול להתירו בידו אחת אין חייבין עליו, וכ"ה מבו' בד' הרמב"ן במלחמות שם, וכ"כ השבה"ל בסימן קכ"ד בשם אחיו ר' בנימין והביאו הב"י בס"א.

ב] אך הנה הרמב"ם בפיהמ"ש בשבת שם כתב דאין הלכה כר"מ ואף קשר שיכול להתירו בידו אחת חייבין עליו, וכ"כ המאירי והרע"ב שם והיראים בסימן ער"ד, וכ"כ הדרכ"מ הכא בסק"ב והמ"ב בסק"א והביאוה"ל שם (ד"ה והקושר).

ולדעתם צ"ל דהא דקי"ל דעניבה מותרת אי"ז משום דהויא דומיא דקשר שיכול להתירו בידו אחת, אלא הוא משום דעניבה אי"ז דרך וצורת קשירה, ואינה בכלל קושר, והיש"ש ביבמות פי"ב סימן ו' כתב דהתירא דעניבה הוא משום דאי"ז דומיא דמשכן.[[2]](#footnote-3)

ג] ואמנם קשיא ע"ז מסוגיית הגמ' בשבת קי"א ב' דמיבע"ל לר"מ דקשר שיכול להתירו בידו אחת אין חייבין עליו אם ה"נ הוא בעניבה, ומשמע דאם חייבין על קשר שיכול להתירו בידו אחת כ"ש דחייבין על עניבה, (וע"כ לא מיבע"ל אלא אם דמי לקשר שיכול להתירו בידו אחת), ולדעת הרמב"ם ודעימיה הרי בעניבה איכא טעם אחר להתיר משום דלאו קשר היא, ונתבאר להלן סק"ה.

## עניבה ע"ג קשר

ד] ובעיקר הפלוגתא בטעם התירא דעניבה מצינו כמה נפ"מ, חדא הוא בדין עניבה ע"ג קשר, דבד' הר"י מלוניל והשיטה להר"נ בשבת קי"א ב' מבו' דהתירא דעניבה הוא גם בעניבה ע"ג קשר, וכ"כ המרדכי בהל' ציצית סימן תתק"מ בשם ר"ת, וכ"כ הגר"א הכא בס"ה ובאהע"ז סימן קס"ט סקצ"ט, - אך המרדכי בשבת סימן שפ"ו כתב דעניבה ע"ג קשר אסורה, והביאו הב"י הכא בס"ד, וכ"כ הט"ז בסק"ז והמג"א סקט"ו דעניבה ע"ג קשר הויא קשר גמור, (אלא דאי"ז מעשה אומן וע"כ ה"ז מותר כשעשוי להתירו ביומו), וכ"כ המ"ב בסקכ"ט.

והנה לדעת הסוברים דהתירא דעניבה הוא משום דיכול להתירו בידו אחת, ודאי דיש להתיר אף בעניבה ע"ג קשר, וכל מקום הפלוגתא בזה הוא רק אם התירא דעניבה הוא משום דאי"ז דרך וצורת קשירה ול"ב בכלל קושר, ובזה י"ל דכל דיש קשר אחד בצורת קשר מהני הא דעושה עניבה על גביו דעי"ז הוי קשר המתקיים.

ה] ובזה מתישב היטב לדעת הרמב"ם ודעימיה הא דמיבע"ל לר"מ בדין עניבה, די"ל דהיינו בעניבה ע"ג קשר, דבזה אין להתיר משום דעניבה לאו קשירה היא, (דכיון דיש קשר אחד בצורת קשירה שפיר מהני העניבה דעי"ז הוי קשר המתקיים), ומיבע"ל אם הו"ל כקשר שיכול להתירו בידו אחת דאין חייבין עליו, אך בעניבה שלא ע"ג קשר בלא"ה יש להתיר משום דעניבה לאו קשירה היא, וכ"ה מבו' בד' הישועות יעקב בסק"ד והאבנ"ז בסימן קע"ט סק"ה.

## עניבה שיש קשר באמציעתה וא"א לפתחה

ו] עוד נפ"מ בזה הוא בדין עניבה שיש באמצע החוט הענוב קשר ועי"ז א"א לפתוח את העניבה ע"י משיכת ב' הראשים אם בכה"ג הוי בכלל התירא דעניבה, דאם התירא דעניבה הוא ע"ד דינא דקשר שיכול להתירו בידו אחת, הרי דבכה"ג דא"א להתירה ע"י משיכת ב' הראשים הויא כקשירה מעלייתא, אך אם התירא דעניבה הוא משום דאינה בדרך וצורת קשר, יש מקום לומר דאף בכה"ג לאו קשירה היא, (דאף דמסתבר דהא דעניבה אינה בצורת קשר הוא משום הא גופא דיכול למשוך בב' ראשיה ולהתירה, מ"מ י"ל דמשום זה כבר אי"ז צורת קשר וגם אם יעשנה באופן שא"א להתירה ע"י משיכת ב' ראשיה לאו קשירה היא).

## דין עניבה בחליצה ובשאר דיני התורה

ז] עוד נפ"מ בזה הוא במש"כ הרא"ש ביבמות פי"ב סימן ד' דבקשר המנעל לחליצה ל"מ עניבה כיון דלאו קשירה היא, ולכאו' כ"ז הוא משום דס"ל דהוא דין בפנ"ע דאין על עניבה תורת קשר, אך לדעת הסוברים דהתירא דעניבה הוא משום דהוי כקשר שיכול להתירו בידו אחת, הרי דלענין חליצה דמהני קשר שיכול להתירו בידו אחת, (כמו שהביא הרא"ש שם מירושלמי דבחליצה בעינן קשר שיכול להתירו בידו אחת כדי שתהא יכולה להתירו בימין), מהני אף עניבה.

ח] והנה מד' הרא"ש אלו מבו' דהא דאין על עניבה תורת קשר אי"ז דין מסוים לענין שבת משום דאי"ז דומיא דמשכן, אלא אף לשאר דינים אין על עניבה תורת קשר, אך היש"ש ביבמות שם סימן ו' נחלק ע"ז דהא דעניבה לאו קשירה היא הוא משום דאי"ז דומיא דמשכן, אך לענין חליצה שפיר מהני עניבה.

ט] וכד' הרא"ש דהא דעניבה לאו קשירה היא הוא גם בשאר דיני התורה, מצינו בפירש"י בסוכה ל"ג ב' דמשמעות דבריו דאין מתקיים דין אגד הלולב בעניבה, וכ"כ הראבי"ה בסימן תרס"ו דעניבה לאו קשירה היא לא לענין שבת ולא לענין לולב להיות קשר למצוה מן המובחר, - וכן מצינו בס' המנהיג בסוף הל' ציצית דאף לענין כלאים ליכא איסור בעניבה, וכ"נ בד' הריטב"א בביצה ט"ו א', וכ"כ הפמ"ג במש"ז סימן י"א סקי"ד, - וכ"נ בד' המרדכי בהל' ציצית סימן תתק"מ דגם לענין ציצית ל"מ קשר דעניבה, וכ"כ הפמ"ג שם.

י] אמנם הנה דעת אביי בעירובין צ"ז א' דעניבה כשרה בתפילין, ובד' התוס' וש"ר שם מבו' דהיינו אף לרבנן דעניבה לאו קשירה היא, ולכאו' יש ללמוד מזה כד' היש"ש דהא דעניבה לאו קשירה היא הוא דין מסוים במלאכת שבת משום דל"ה דומיא דמשכן, ועד"ז כתב האבנ"ז בסימן קפ"ה סק"א.

אך י"ל דאף למש"נ מד' הרא"ש ודעימיה דהא דעניבה לאו קשירה היא הוא אף לשאר דינים, כ"ז הוא היכא דבעינן לחיבור ע"י הקשירה דלרבנן עניבה ל"ה חיבור מעליא כקשירה, אך בקשר של תפילין דאי"ז כדי לחבר ב' צידי הרצועה זל"ז ע"י קשר אלא הוא מהלמ"מ דמכלל צורת התפילין הוא שיהא בהן צורת קשר, שפיר מהני אף עניבה, (ועד"ז נתבאר בגליון 44 סק"ו בטעם הסוברים דקשר מרופה שאינו של קיימא כשר בתפילין).

## אם יש לחשוב לעניבה כקשירה במיגו דהוי קשר לענין תפילין

יא] ההגמ"ר בחולין סימן תשל"ז כתב לדעת רבינו אליהו דצריך לקשור התפילין בכל יום, דהא דאסור לקשור תפילין בשבת, ול"ה כקשר שאינו של קיימא דשרי, משום דרחמנא קרייה קשר, ויש להעיר בזה מהא דפריך בעירובין צ"ז א' בדין המוצא תפילין שאינם מקושרות בשבת דליענביה מיענב משום דעניבה מותרת בשבת, ולכאו' הרי אף דעניבה מותרת בשבת מ"מ יש לאסור לענוב התפילין משום דרחמנא קרייה קשר, (ועד"ז הק' המנ" במוסך השבת קושר סק"א ע"ד הטעה"מ עיי"ש, - ולמש"כ היש"ש דפטורא דעניבה הוא משום דל"ה דומיא דמשכן, ניחא דע"ז ל"מ הא דרחמנא קרייה קשר, דאף דיש ע"ז תורת קשר, מ"מ אי"ז בכלל מלאכת קושר, (ול"ד לקשר שאינו של קיימא דפטורו הוא משום דאין עליו תורת קשר, וכיון דקרייה רחמנא קשר, חשיב כקשר אף לשבת).

\*\*\*\*\*

## דין ההידור דמהדרין ודין ההידור דמהדרין מן המהדרין הי מינייהו עדיף

א] החיי אדם בכלל קנ"ד סכ"ה כתב דאף דאם יש לו שמן בצמצום ולחבירו ליכא כלל, מוטב שידליק כל לילה אחד ויתן לחבירו שידליק עכ"פ אחד, ומ"מ אם הוא מבני ביתו וא"כ עיקר המצוה אינו חל כלל על חבירו אלא שהוא רוצה להיות מן המהדרין, מוטב שיהיה הוא מהמהדרין מן המהדרין, וכ"כ המ"ב בסימן תרע"א סק"ו, - ומבו' בדבריהם דכ"ז הוא משום דאין לו לבטל מצות ההידור דיליה כדי שיקיים חבירו את ההידור, אך אלמלי כן היה ראוי שיתן לחבירו כדי שיקיים לההידור דהמהדרין משידליק בעצמו כמנין הימים ויקיים את ההידור דמהדרין מן המהדרין, (ומה"ט הוא דלחבירו היה עדיף שיתן לו נר אחד ויקיים לההידור דמהדרין, משידליק בעה"ב כמנין הימים, אף דבזה יקיים אף הוא לההידור דמהדרין מן המהדרין).

ב] ויש להעיר בזה, ממש"כ התוס' בשבת כ"א ב' דההידור דמהדרין מן המהדרין הוא בנר איש וביתו דכשמוסיף והולך או פחות והולך יש יותר הידור, אך אם עושה נר לכל אחד אף אם יוסיף מכאן ואילך ליכא היכרא שיסברו שכך יש בנ"א בבית, וכ"כ הריטב"א והר"ן והמאירי שם, וכ"כ הש"ע בסימן תרע"א ס"ב, ומבו' לפ"ז דההידור דמהדרין מן המהדרין עדיף מההידור דמהדרין, וע"כ עדיף להדליק לפי מנין הימים אף דמכח זה אינו מדליק נר לכל אחד ואחד.

וצ"ל בזה, דאמנם לדעת התוס' ודעימייהו דהמהדרין מן המהדרין אינם עושין נר לכל אחד ואחד, בע"כ דההידור דכנגד מנין הימים עדיף מההידור דנר לכל אחד ואחד, אך לפ"מ דקי"ל כדעת הרמב"ם ודעימיה דהמהדרין מן המהדרין עושין גם נר לכל אחד ואחד, הרי דאדרבה ראוי טפי לקיים את ההידור דנר לכל אחד ואחד, כדחזינן דהידור זה עושין אותו כל המהדרין ואת ההידור דמוסיף והולך אין עושין אלא המהדרין מן המהדרין, (וכ"כ בתשו' בנין עולם או"ח סימן ל"ד בתו"ד דנר לכל אחד חמור יותר דהוא למהדרין ונר של הוספה בכל לילה אינו אלא למהדרין מן המהדרין).

## גדר ההידור דמהדרין מן המהדרין

ג] ומצינו כן עוד בד' המ"ב, ובהקדם, דהנה בעיקר ההידור דמהדרין מן המהדרין דכל אחד מבני הבית מדליק נר בפנ"ע, (למש"כ הרמ"א בסימן תרע"א ס"ב), כתב בתשו' הגרע"א מהדו"ת סימן י"ג דההידור הוא שלא לצאת בהדלקת בעה"ב, אלא להדליק בפנ"ע, וכתב דמה"ט מברך כל אחד אף אם אין מברכין על ההידור דכיון דאינו יוצא בהדלקת בעה"ב ממילא מחויב מדינא, וכ"כ הפמ"ג במש"ז בסימן תרע"א סוסק"א ובאש"א בסימן תרע"ד סק"א.

והעירו להסתפק לפ"ז בגונא דאין לאחד מבני הבית כדי להדליק כשיעור דמוסיף והולך ואין לו אלא נר אחד, אי נימא דידליק לנר זה כדי לקיים את ההידור דמהדרין, או דלא ידליק כלל ויצא בהדלקתו של בעה"ב כדי לקיים את ההידור דמהדרין מן המהדרין, (דאם ידליק בפנ"ע הרי דכיון שאינו יוצא בהדלקתו של בעה"ב אינו מקיים את ההידור דמהדרין מן המהדרין), ולכאו' למש"נ מד' התוס' ודעימייהו דההידור דמהדרין מן המהדרין עדיף מההידור דמהדרין הדין נותן דלא ידליק כלל ויצא בהדלקתו של בעה"ב.

אך הנה בד' המ"ב בסימן תרע"א סק"י מבו' להדיא דבכה"ג ידליק נר אחד כדי לקיים את ההידור דמהדרין, ולכאו' הוא לטעמיה דראוי טפי לקיים את ההידור דנר לכל אחד ואחד מההידור דמוסיף והולך, וכ"נ בדבריו בשעה"צ שם סקי"ב.

ד] אך הנה בעיקר מש"כ הגרע"א ודעימיה דגדר ההידור דמהדרין מן המהדרין הוא דאין יוצאין בהדלקתו של בעה"ב, הק' הגרע"א שם לפ"ז במש"כ הרמ"א בסימן תרע"ד ס"א דנהגו להחמיר שלא להדליק אפי' מנר לנר דעיקר מצותו אינו אלא נר אחד והשאר אינו למצוה כ"כ ולכן אין להדליק זמ"ז, והמג"א שם פירש דהיינו משום דבנר אחד סגי לכל הבית, ולהנ"ל הרי כיון דאין רצונו לצאת בהדלקתו של זה הוא מחויב מדינא בהדלקה והוי נ"ח ממש.

אמנם הנה בתשו' הרמ"א סימן צ"ט מבו' להדיא דהא דהמהדרין מברכין על הדלקתן, הוא משום דמצי לברך על הדלקה דמשום הידור, עיי"ש, ומבו' לפ"ז דלעולם יוצאין המהדרין בהדלקת בעה"ב, ואך דמ"מ הידור הוא שתהא להן הדלקה בפנ"ע והן מברכין על הידור זה, ולפ"ז ניחא מש"כ הרמ"א דאין להדליק את שאר הנרות מהנר הראשון, כיון דיוצאין כולן בהדלקתו של בעה"ב ושאר הנרות אינם אלא להידור.

והך מילתא דגדר ההידור דמהדרין הוא דאף דהן יוצאין בהדלקתו של בעה"ב מ"מ הידור הוא שיהא להן הדלקה בפנ"ע והן מברכין על הידור זה, יש ללמוד כן גם ממש"כ המ"ב בסימן תרע"ה סק"ט, דאף דנשים א"צ להדליק הדלקת המהדרין, מ"מ אם רוצות להדליק מברכות כשאר מ"ע שהזמ"ג דנשים מברכות, והיינו דאם הא דהמהדרין מברכין הוא משום דאין יוצאין בהדלקת בעה"ב, הרי דה"נ נשים העושות כמהדרין ואין יוצאות בהדלקת בעה"ב מברכות, (שהרי נשים חייבות בנ"ח), ול"ב להא דיכולות נשים לברך אף כשלא נצטוו, ובע"כ דהא דהמהדרין מברכין הוא משום דמברכין על ההידור, והא דנשים מברכות אף דאינם מצוות בההידור, הוא דומיא דהא דמברכות על מ"ע שהזמ"ג.

ולפ"ז הרי דאף אי נימא דההידור דמהדרין מן המהדרין עדיף מההידור דמהדרין, מ"מ גם אם אין לאחד מבני הבית אלא נר אחד יש לו להדליק לנר זה כדי לקיים את ההידור דמהדרין, ואינו מגרע בזה כלל לההידור דמהדרין מן המהדרין, כיון דהוא יוצא בהדלקתו של בעה"ב.

ה] ובעיקר הנידון בגדר ההידור דמהדרין מן המהדרין, הנה נפ"מ בזה במש"כ בתשו' כת"ס או"ח סימן קל"ג דאף אי נימא דמותר להשתמש בנרות דמשום הידור, מ"מ אסור להשתמש בנר שמדליק כל אחד ואחד כיון דדעתו שלא לצאת בשל בעה"ב ודינו כדין נר של בעה"ב, ובסימן קל"ד כתב דאף אי נימא דאם כבו נרות ההידור בער"ש קודם קבלת שבת אינו חייב לחזור ולהדליקן, מ"מ אם כבה הנר של אחד מבני הבית בער"ש קודם קבלת שבת חייב לחזור ולהדליקו דלא יצא כלל ידי מצוה, וכ"ז הוא לפ"מ שנקט שם דגדר ההידור דמהדרין מן המהדרין הוא דאין יוצאין בהדלקתו של בעה"ב, אך למש"נ מד' תשו' הרמ"א דלעולם יוצאין המהדרין בהדלקת בעה"ב ואך דמ"מ הידור הוא שתהא להן הדלקה בפנ"ע, הרי דאי נימא דמותר להשתמש בנרות ההידור אף מותר להשתמש בנר שמדליק כל אחד ואחד, ואי נימא דאם כבו נרות ההידור קודם קבלת שבת א"צ לחזור ולהדליקו, אף אם כבה הנר של אחד מבני הבית א"צ לחזור ולהדליקו.

## אם עדיף להדליק בתוך י' או להדליק בתוך י' במקום הנראה טפי או בצד שמאל

ו] קי"ל דנר חנוכה מצוה להדליקו בתוך י', ונחלקו חכמי הדור בגונא דכשמדליק למעלה מי' הוא נראה יותר ברה"ר ואיכא פרסומי ניסא טפי, אם אמרינן דעדיף להדליק למעלה מי' דאיכא פרסומי ניסא טפי, או דאף בכה"ג מצוה להניחו בתוך י', ועוד נחלקו בגונא דיש בידו להדליק בצד שמאל למעלה מי' ובצד ימין למטה מי', אם עדיף שידליק בצד שמאל שיהא מסובב במצוות, או עדיף שידליק בצד ימין למטה מי'.

ז] ונראה דיש ללמוד לזה ממש"כ המג"א בסימן תרע"א סק"ו דאם דר בעליה מניחה בחלון אפי' הוא למעלה מי', והפמ"ג שם פקפק בזה די"ל דהאידנא מצוה טפי בטפח הסמוך לפתח שבתוך הבית בתוך י' טפחים, והשעה"צ שם סק"ל הסכים לד' המג"א משום דהא דבעינן היכר לבני רה"ר יש מקור גדול בגמ' וכו', עיי"ש, והרי דהפמ"ג נסתפק דעדיף להדליק למטה מי' אף דעי"ז ליכא פרסומי ניסא כלל לבני רה"ר, ואף השעה"צ לא נחלק ע"ז אלא משום דבעינן היכר לבני רה"ר, אך כל שיש היכר לבני רה"ר אלא דאיכא מעליותא במה דאיכא פרסומי ניסא טפי, (כמש"כ החכמת שלמה בסו"ס תרע"א דראוי להדליק בפתח הסמוך לרה"ר שעוברים שם יותר בנ"א), ודאי דיש להדליק בתוך י'.

ח] והנה ממה שדנו הפוסקים אם להדליק בחלון או בטפח הסמוך לפתח רק מכח הא דבטפח הסמוך לפתח הוא בתוך י' ולא דנו כלל מכח הא דכשמדליק בפתח הוא מסובב במצוות, מבו' דדינא דתוך י' עדיף מדינא דהדלקה בצד שמאל כדי שיהא מסובב במצוות, והיינו משום דדינא דתוך י' הוא מעליותא בעיקר ההדלקה, ומשא"כ בהמעליותא דצד שמאל דאינה מעליותא כלל בגוף ההדלקה, אלא הוא ענין בפנ"ע דיהא מסובב במצוות, - ולפ"ז הדין נותן דכל שבידו להדליק בצד ימין למטה מי' או בצד שמאל למעלה מי', יש לו להדליק בצד ימין למטה מי', וצ"ע.

## בני ישיבה אם נפטרין במה שמדליקין בביתם

ח] נחלקו חכמי הדור בדין בחורים שבישיבות אם הם חייבין להדליק או שהם נפטרין במה שמדליק אביהם בביתם, ולכאו' נחלקו בזה הראשונים, דהסה"ת בסימנים בסימן רכ"ט כתב דתלמידים הבאים ללמוד חוץ מביתם א"צ ליתן בנר אם יודע שאשתו וכו' או אביו ואמו מדליקין בשבילו במקומו, והובאו דבריו במחזו"ו בסימן רל"ח, וכ"כ בס' הפרנס בסימן קנ"ב, ומבו' דאף בחורים נפטרין במה שמדליקין עליהן בביתם,[[3]](#footnote-4) - אך הסמ"ק בסימן ר"פ כתב, דבחורים שהם בבית רבם וכו' משתתפין עם בעה"ב ואם יש להם אשה המדלקת בתוך ביתם אינם צריכים, ומבו' דבחורים אינם נפטרין במה שמדליקין אביהם ואמם בביתם, ורק כשיש להם אשה המדלקת בתוך ביתם הוא דהם נפטרין בהדלקתה, וכ"נ בד' רי"ו בנתיב ט' ח"א, עיי"ש, וכ"נ להדיא בד' המהרי"ל בהל' חנוכה ס"ח ובתשו' סימן קמ"ה ובד' הפוסקים בסימן תרע"ז ס"א.

ט] ובטעם הא דאין בחורים נפטרין במה שמדליק אביהם בביתם, בפשוטו הוא משום דבחור שהוא בקביעות חוץ לביתו, לא חשיב כלל כסמוך על שלחן אביו, ול"ה מכלל בני הבית, (ואף אם לגבי הא דידו כיד אביו חשוב כסמוך על שלחן אביו, מ"מ ל"ה מכלל בני הבית כיון שאינו דר בבית זה, וע"כ אינו נפטר בהדלקה שמדליקין בבית), - וי"ל עוד למש"כ הנימו"י בשבת שם דכיון דאינסיבנא היינו שלקחתי אשה "ובית" לעצמי, ומשמע דכל הא דנפטר בהדלקת אשתו הוא משום דהוי הבית שלו, וע"כ הוא דהבחורים שאין הבית שלהן, אינם נפטרין בהדלקת אביהם כשאינם דרים בפועל בבית, - עוד י"ל, למש"כ הגר"ז בסימן רס"ג ס"ט דאינו יוצא יד"ח נר שבת כשמדליקין עליו בביתו, אלא כשהוא משלו, (ומבו' שם בדבריו דה"נ הוא במי שסמוך על שלחן אחרים דכל שאינו עמהם בביתם אינו יוצא בהדלקתם משום דאין מדליקין משלו), ולכאו' ה"ה הוא בנ"ח, וע"כ אין הבחורים יוצאין במה שמדליקין בביתם כיון דאי"ז משלהם.

י] ויש שכתבו דאף דאין בחורים נפטרין במה שמדליקין עליהן בביתם, מ"מ הם נפטרין בהדלקת ראש הישיבה דהם סמוכין על שלחנו, - אך לכאו' הדבר פשוט דאינם נפטרין בכך, ומתרי טעמי, חדא, דאינם סמוכין על שלחן ראש הישיבה דאין ניזונין מממונו אלא מממון הישיבה, ועוד, דאף אם היו ניזונים מממונו, מ"מ כיון שאינם דרים עמו בביתו אינם נפטרין בההדלקה שמדליק בביתו, דאי"ז ביתם, (דאין הדלקת בעה"ב פוטרת אלא את בני הבית, אך כל שאינם מכלל בני הבית אף אם חשיבי כסמוכין על שלחן בעה"ב אינם נפטרין בהדלקה זו).

1. ואמנם לכאו' זה מתישב למש"כ הר"י מלוניל בשבת שם דקשר שיכול להתירו בידו אחת מותר לקשרו לכתחילה, וכ"נ בפסקי הרי"ד שם, וכ"כ הריא"ז שם, - אך הנה השבה"ל בסימן קכ"ד דקשר שיכול להתירו בידו אחת אסור ואין חייבין עליו, וכ"ה מבו' בד' הרמב"ן במלחמות בעירובין שם דקשר מרופה לא הותר אלא לצורך הצלת התפילין, (וכ"ה משמעות ד' התוספתא בשבת פי"ג הט"ז דכייל לקשר שיכול להתירו בידו אחת עם קשר שאינו של קיימא דה"ז אסור מדרבנן), ותיקשי דאם התירא דעניבה הוא דומיא דקשר שיכול להתירו בידו אחת, מ"ט ה"ז מותר אף מדרבנן, - וצ"ל דהוא משום דעניבה בקשירה לא מיחלפא (כמו שאמרו בשבת קי"ג א'), וע"כ לא אסרו רבנן בזה, ומשא"כ בקשר שיכול להתירו בידו אחת דאסרו בו רבנן משום דמיחלף בקשר מהודק. [↑](#footnote-ref-2)
2. וצ"ל דל"ד לפותל חבלים שכתב הרמב"ם בפ"י משבת ה"ח דה"ז תולדת קושר, אף דל"ה כן במשכן, והיינו משום דרק בעניבה דאינה קשירה מעליא הוא דאמרינן דכיון דל"ה כן במשכן אינה בכלל מלאכת קושר. [↑](#footnote-ref-3)
3. צ"ע ממה שאמרו בשבת כ"ג א' דא"ר זירא מריש כי הוינא בי רב משתתפנא בפריטי בהדי אושפיזא בתר דנסיבי איתתא אמינא השתא ודאי לא צריכנא דקא מדליקי עלי בגו ביתאי, והרי דקודם שנשא אשה הוצרך להשתתף ולא נפטר במה שהדליקו אביו ואמו בביתו, ובס' שלמי תודה סימן י"ט סק"א כתב לישב, לפ"מ שאמרו בירושלמי בפ"ק דקידושין דר' זירא ל"ה לו אב ואם, וע"כ הוא שהוצרך להשתתף. [↑](#footnote-ref-4)