שיעורי שבת ד
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / אורח חיים / סימן שכח - רפואה בשבת

# שיעורי הלכה

### שיעורים על סדר השו"ע

### מפי מו"ר הגאון

### רבי **רפאל צבי ובר** שליט"א

##### הלכות

##### **שבת**

##### סימן שכח

##### שיעור ד

**מכה של ברזל**

א] [סעיף ז]כתב השו"ע, **מחללין שבת על כל מכה שנעשית מחמת ברזל.** בפשטות החשש הוא מחמת החלודה שבברזל. ועיין בביה"ל שהביא להסתפק מהתב"ש (סי' מד סק"ד) אם דווקא מכה חזקה בהכאה בכח הוי פיקו"נ, או אפילו בחיתוך בנחת.

**דרגת החום דחשיב פיקו"נ**

ב] **ועל מי שיש בו קדחת חם ביותר או עם סימור.** והיינו אדם שיש לו חום גבוה. והמג"א לעיל (סק"א) הביא מהב"י (יו"ד סס"י קלד ד"ה ובתשובה) בשם הרשב"א (שו"ת ח"ג סי' ריד) שקדחת אינו מסוכן, וצ"ל דהכא הוי קדחת שהוא חם ביותר. ולא נתבאר שיעור זה, ועיין בתהילה לדוד (סק"י) שכתב שאינו יודע השיעור. והנה זה ברור שמי שיש לו גם כאבים חזקים באברים פנימיים מחללים עליו את השבת כדין מכה של חלל, אמנם כשיש לו רק חום גבוה נראה שהכל לפי העניין ויעשה כהוראת רופא, וכשיש לחשוש למחלה מסוכנת שחום גבוה הוא סימנה, יש לחשוש יותר. ותינוקות קטנים ביותר חוששים יותר לחום גבוה. [ועיין באגר"מ (ח"א סי' קכט) שכתב שכל שיש לו חום של 39 מעלות מחללים עליו את השבת ובשבט הלוי (ח"ג סי' לו) כתב 40 מעלות. אך נראה שהיום אינו בכלל פיקו"נ עד שיש חום גבוה יותר, וכמו שבחול לא מצינו מי שחושש לחום זה ושמעתי מרופא אחד שכל שיורד החום ע"י אקמול וכדו' אין זה מסוכן אלא א"כ החולה במצב שאינו מגיב כ"כ ("אַפַּטִי")].

אמנם כל זה לעניין חילול שבת, אבל לגבי יו"כ אף בחום נמוך יותר אין לצום, כי הוא קושי גדול בצום והוי בכלל סכנה.

וכל דברינו הם כלפי חילול שבת באיסורים גמורים, אך לקחת אקמול וכדו' וודאי שמותר לקחת כל שיש לו חום שצריך לשכב מחמתו דכבר חשיב חולה.

**מי שאחזו דם**

ג] [סעיף ח] **מי שאחזו דם מקיזין אותו אפילו הולך על רגליו ואפילו ביום הראשון.** נראה שהוא רפואה למי שהיה לו לחץ דם גבוה, והיו מרפאים ע"י הקזת דם, אמנם בזה"ז נשתנו הטבעיים (כמו שהזכרנו בשיעור הקודם מהחזו"א).

**סכנת העין**

ד] [סעיף ט] **החושש בעיניו וכו'.** ואף שעל סכנת אבר אין מחללים שבת, בסכנת העין מחללים את השבת, דמבואר בע"ז (כח:) שסכנת עין גורם לחולי בלב והוי פיקו"נ.

**במקום מחלוקת בין הרופאים**

ה] [סעיף י] **כל חולי שהרופאים אומרים שהוא סכנה אע"פ שהוא על הבשר מבחוץ מחללים עליו את השבת. ואם רופא אחד אומר צריך ורופא אחד אומר אין צריך מחללין.** ובביה"ל (ד"ה ואם) הביא דעת הרמב"ן שדוקא בשניהם שוים מחללים את השבת, אבל אם היה אחד מופלג בחכמה ואמר שלא לחלל שומעים לדבריו, דכיון שבמניינם שוים הם אזלינן בתר רוב חכמה.

אכן ברמ"א בהל' יו"כ (סי' תריח ס"ב) מבואר שספק נפשות להקל אפילו נגד הבקיאין, אך הביה"ל פוסק כהמג"א (שם סקכ"ה) דס"ל כהרמב"ן דאזלינן בתר בקי.

ודין זה צ"ב דמבואר בגמ' (יומא פג. ונפסק בשו"ע שם ס"ד) שאם שנים אומרים לחלל את השבת אף אם מאה אומרים שלא לחלל, תרי כמאה, והוי ספק נפשות להקל ומחללין את השבת, ורק כשיש אחד מתבטל בפני הרוב. וא"כ צ"ב, דכששנים אומרים לחלל ושני בקיאים אומרים שלא לחלל מבואר בביה"ל דאזלי' בתר רוב חכמה, ואמאי, הא השנים שאמרו לחלל דינם כמאה, וזה ודאי שאם מאה יאמרו לחלל לא נסמוך על שני הבקיאים שיאמרו שלא לחלל, דהא רק בשוים במניינם אזלינן בתר הבקיאים, וא"כ ה"ה דכל ששנים אומרים לחלל צריך לילך אחריהם אף שהבקיאים סותרים דבריהם וצ"ע.

ומ"מ הוא נפק"מ גדולה למעשה אף בחול, שמנהג העולם שהולכים לעולם אחר המומחה, ואף אם יהיו כמה רופאים שדעתם שונה מהמומחה נוהגים לעשות כדעת המומחה, [ונראה דסוברים שכל שיש מומחה האינו מומחה כלל לא נחשב רופא כלפי המומחה ומ"מ צ"ע מהמבואר כאן דכל שאינם שוים במניינם אין הולכים אחר המומחה].

ועי' במשנ"ב בהל' יו"כ (שם סק"י) שלחומרא אזלי' בתר המומחה, אף כשהוא יחיד כנגד רוב.

**דעת החולה כנגד הרופא**

ו] מבואר בגמ' גבי אכילה ביוה"כ (יומא פג.) שאם חולה אומר צריך והרופא אומר אינו צריך שומעים לחולה, ד'לב יודע מרת נפשו', וה"ה לגבי חולי. והמשנ"ב (סקכ"ה) כתב בשם הרדב"ז (ח"ד סי' סו) דאם החולה אומר צריך אני לתרופה פלונית והרופא אומר אין צריך, שומעין לחולה, אם לא שהרופא אומר שאותה תרופה תזיקהו אזי שומעין לרופא'. וביאר הביה"ל שכל שידוע במה הוא חולה, וחולק החולה עם הרופא איזה רפואה מועלת, סברא פשוטה היא דהולכים אחר הרופא, וכל מה שהולכים אחר החולה הוא באופן שהחולה אומר שהוא חולה באבר פלוני, בזה שומעים לו אף כנגד הרופא. אמנם המעיין ברדב"ז שם יראה שאף כשחולקים בעניין רפואה מסויימת אם מועלת, סומכים על החולה [ואפשר דס"ל להמשנ"ב לבאר דברי הרדב"ז שהרופא והחולה נחלקו ברפואה שהחולה יודע שמועלת לו והרופא סובר שאינה רפואה כלל, וכמו שכתב בביה"ל במוסגר שבזה סומכים על החולה. והוא נפק"מ גם בזמנינו לעניין תרופות שהרופאים אינם סומכים עליהם, אבל הרבה בנ"א משתמשים בהם, שי"ל שכל שאומר החולה שיודע בתרופה מסויימת שהואילה לו כמה פעמים יש לסמוך על דבריו ולחלל שבת בשביל זה].

ובהא דכתב הרדב"ז דכל שאומר הרופא שהתרופה תזיק לו שומעים לו. הקשו האחרונים מאי שנא מלעניין אכילה דכתב הרדב"ז [שם] ששומעים לחולה אף כנגד הרופא, ותירצו דאכילה שאני שהחולה יודע בעצמו אם הוא צריך לאוכל יותר מהרופא. אמנם בשם הגרש"ז כתבו שודאי במקום שהרופא יודע שהאכילה תזיק לו כמו בחולי מעיים, אין לסמוך על החולה.

**לסמוך על שאר בנ"א שאינם רופאים**

ז] **ויש מי שאומר שאין צריך מומחה דכל בני אדם חשובים מומחים קצת וספק נפשות להקל**. לקמן (סי"ב) מבואר מחלוקת אם עדיף לעשות את החילול ע"י אינו יהודי, או ע"י ישראל, אמנם דבר זה שהוא מחלו' הפוסקים כתב המשנ"ב (סקכ"ז) דודאי צריך לעשות לכתחילה ע"י גוי אם אפשר.

וכתב הרמ"א **וי"א דוקא ישראלים אבל סתם א"י שאינם רופאין לא מחזקינן אותם כבקיאים.** וטעם הדבר הוא משום שהישראל שאכפת לו מחילול שבת סומכים על דבריו לחלל שבת, וא"כ יהודי שאינו שומר תורה ומצוות דינו כא"י, ואין סומכים עליו אם אינו רופא.

**חילול שבת להציל מהשמד**

ח] **מי שרוצים לאונסו שיעבור עבירה גדולה אין מחללין עליו את השבת כדי להצילו**. והקשו האחרונים דלעיל (סי' שו סי"ד) מבואר שלהציל בתו מהשמד מחללים את השבת, ומאי שנא הכא שאין מחללים את השבת. וכתבו (ט"ז סי' שו סק"ה והמ"א שם סקכ"ט) לחלק דעל עבירה פעם אחת אין מחללים, אבל התם מיירי להציל מהשמד שעי"ז תעבור עבירות הרבה, ולזה מחללים את השבת. והב"ח (שם) כתב לחלק, דהכא עובר עבירה באונס שהיא עבירה יותר קלה, ע"כ אין מחללים את השבת, אבל התם ע"י שיוצאת לשמד שוב לא יהיה אונס.

וכתב המשנ"ב (סקל"א) שבאופן שאונסים אותו לאחד מג' עבירות והוא משער שהנאנס ימסור עצמו למיתה, 'אפשר שצריך לחלל כדי שלא יבא לזה'. והאגר"מ (ח"ג סי' צ) תמה אמאי העמיד המשנ"ב דין זה כספק. וביאר שכיוון דדינו למסור את הנפש מצד קידוש ה', שמא בכה"ג אין לחלל שבת כדי למנעו מלקיים מצוות קידוש ה', שהרי כך היא המצווה. ולדינא יש להתיר לחלל שבת בכה"ג שהרי זה בכלל ספק פיקו"נ.

**חילול שתי שבתות**

ט] [סעיף יא] **חולה שיש בו סכנה שאמדוהו ביום שבת שצריך לעשות לו רפואה ידועה שיש בה מלאכת חילול שבת שמונה ימים אין אומרים נמתין עד הלילה ונמצא שלא נחלל עליו אלא שבת אחת אלא יעשו מיד אע"פ שמחללים עליו שתי שבתות.** דין זה צריך ביאור דהנה במשנ"ב (סקל"ב) מבאר דאיירי באופן שאם נמתין למוצ"ש מסוכן הוא שימות. וצ"ב דא"כ מה נתחדש כאן הרי וודאי שהוא פיקו"נ ויש לחלל שבת.

ועי' באבי עזרי (פ"ב משבת הל"ב) דכתב ליישב, דהווה אמינא שהתירו לחלל דווקא שבת אחת כדי שינצל מן הסכנה, והכא שצריך לחלל שתי שבתות לא התירו לחלל וזה קמ"ל שבכל גווני הוא מותר [וקצת ראיה לזה דהרמב"ם אחר שהביא הלכה זו כתב שמחללים עליו אפי' מאה שבתות ומבואר שנתחדש כאן שאף שבתות הרבה מחללים על החולה להצילו].

והרש"ש (יומא פד:) כתב לחדש שכל שצריך לחלל שבת פ"א שוב אי"צ להמתין למוצ"ש בפעם השנית, אע"פ שבפעם השנית לא יהיה סכנה אם ימתין. והוכיח כן מהא דמבואר במנחות (עב:) שאם שחטו קרבן בשבת אף את האברים מקטירים בשבת, ואף דיכול להמתין למוצ"ש, ד'חביבה מצווה בשעתה', ומבואר שכיון שכבר חילל שבת שוב אי"צ לדחות חילול אחר. ועוד הוכיח ממה שאמרו שם (סד.) שמותר לקצור בשבת הרבה עומר אף שהיה מספיק לקצור פחות, כיון 'שניתנה שבת לדחות', ומבואר שכל שחילל כבר, איסורו קל יותר.

אמנם יש להקשות ע"ז מדאיתא התם (מנחות סד.) גבי חולה שאמדוהו לשתי גרוגרות, ויש שתי גרוגרות בשתי עוקצין ושלש בעוקץ אחד, דיקצוץ את העוקץ שיש בו ג', ולדברי הרש"ש כיון שבכל אופן כבר צריך לחלל שבת בקציצה מן העץ, לא בעי לעשות שום טרחה כדי להמנע מעוד, ועיי"ש שכתב שאפשר לחלק.

לפי"ז מבאר הרש"ש דמיירי הכא בחולה שאפשר לדחות רפואתו למוצ"ש, ומ"מ אי"צ להמתין כיון שאמדוהו לשמונה ימים, וא"כ הותר לו חילול שבת, שהרי לשבת הבאה ודאי יצטרך לחלל את השבת, וע"כ אין לו דין המתנה.

אמנם אין הלכה כהרש"ש (וכן מוכח מהמשנ"ב שלא ביאר דברי השו"ע כהרש"ש), וכל שאפשר לדחות רפואתו למוצ"ש מחוייב לדחות, ואף שודאי יחלל בשבת הבאה, ואף באיסור דרבנן אין לסמוך על דבריו.

והנה הרש"ש הוכיח כדבריו מהא דאיתא ברא"ש (יומא פ"ח סי' יד) גבי חולה שצריך לבשר בשבת, דאף אם יש לפניו בשר נבילה שוחטים לו בשר כשר (כלקמן סי"ד), וביאר טעם הדבר בשם הראב"ד, שכיוון שבין כך צריך לחלל את השבת מחמת הבישול, שוב שרי לשחוט, ואין אומרים בזה דיאכל הנבילה משום 'הקל הקל תחילה', ומבואר שכיון שהותר לו חילול שבת נעשית עבירה זו קלה יותר, וע"כ אין עדיפות לאיסור הקל.

ואף דלא קיי"ל כהרש"ש, מ"מ בזה יל"ד אם במקום שהותר לו חילול שבת שוב עדיף לחלל שבת מלעבור עבירה אחרת קלה יותר, והנה המשנ"ב לקמן סעי' י"ד (סקל"ט) לא הביא טעמו של הראב"ד, ונראה לכאו' דלא קיי"ל כהראב"ד.

ומה שהוכיח הרש"ש מהגמ' במנחות, נראה שי"ל דדוקא גבי קרבנות וקצירת העומר ששם הוא בגדר 'הותרה' יש עדיפות לחלל שבת במה שכבר חילל בעבורו, אך בשאר דברים שאי"ז בגדר הותרה אין אומרים כן.

**השיעור נמסר בביהכ"נ "בית ציון ואהל אית"ן", נוה יעקב, ירושלים.**

ניתן לשמוע בקול הלשון [טל': [PHONE_REMOVED] או [PHONE_REMOVED] או [PHONE_REMOVED], קוד 1-3-2-2-2, ובשידור חי ביום ה' 22:30].

**נכתב ע"י א. ז. והיה למראה עיני מו"ר שליט"א**