חבורה סוגיית פיקוח נפש             1 שבת קלב
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / רפואה ופיקוח נפש / פיקוח נפש ורפואה - הרב משה יפהן

**חבורה סוגיית פיקוח נפש 1 שבת קלב. יומא פה. פה: נידה מד: ועוד יומא פב: והלאה**

**עיין סוגיית הגמ' שבת קלב**. מיתבי מנין לפיקוח נפש שדוחה שבת וצ"ב מהו הלימוד ממילה לפיקוח נפש , הרי לכאורה במילה מה שהיא דוחה היא משום המצווה ועיין בלשון התוספתא ורש"י בסוגיא ביומא פה: הביא את התוספתא דחלק מהילפותא היא מה שמילה חייבין עליה כרת. והנה זה נראה ברור דאין המכוון דהילפותא היא משום שזה נחשב שעל ידי הכרת הוי פיקוח נפש ומשו"ה מילה דוחה שבת א. דאין זה לשון הגמרא ולא לשון התוספת ובשניהם נראה דהילפותא היא מתיקון האבר. וב. דהרי ליכא פיקוח נפש של כרת כל זמן שמילה אינה דוחה את השבת ועוד דנחלקו הראשונים מתי מתחייב כרת על אי קיום המילה דהרבה אומרים דזה רק באינו עושה כל ימיו ובוודאי התינוק אינו מתחייב בכרת לפני הגיעו לגיל עשרים ואב התינוק אינו חייב בכרת אלא אי מילת בנו. ונראה דגדר הילפותא היא דמילה החיוב כרת עליה היא משום חסרון התיקון והטעם דמצוות מילה דוחה שבת היא משום התיקון שיש בה ולא משום המצווה ומשו"ה ילפינן בק"ו דאם משום תיקון האבר דוחים שבת ק"ו. לפיקוח נפש שדוחה שבת. ובאמת חזינן דהרי מילה דוחה שבת לתיקון האבר למרות שניתן לתקן במוצאי שבת ויש לומר דהתיקון של מילה בזמנה הוא באמת מהות של תיקון אחרת מאשר מילה שאינה בזמנה והדחייה אינה רק משום המצווה. [ויש מי שרצה לומר דהתיקון של אבר רוחני באופן של מילה גם חיי שעה שלו דוחים שבת בגדרי בזמנה ויש לעיין בזה.]

לגבי הילפותא שהובאה ביומא פה. בדעת ר"ע הנה בגמ' מבואר דהילפותא היא מהזכות שמוציאין אותו מעל המזבח להפסיד עבודה כדי ללמד זכות ואפילו על הספק. ולדעת ר"י שלמד מבא במחתרת כנראה סברא הגמ' דיש לחלק בין רציחה לבין שבת. ובבי' דעת ר"י עצמו יש לומר דהוא למד לא מעבירה של רציחה אלא מהקלקול שיש ברציחה דהרי עבירה של שבת חמורה יותר מרציחה אלא למד מהקלקול אמנם ר"ע סבר דלא שייך ללמוד מזה כיוון שהעבירה יותר חמורה. ובאמת במכילתא מבואר באופן אחר דהילפותא של ר"ע היא בק"ו דאם הוצאה ליהרג דוחה עבודה שהיא דוחה שבת ק"ו פיקוח נפש דוחה שבת. ובמפרשי המכילתא יש שבי' סברא זו משום שמרובה מידה טובה ממידת פורענות. ודבר זה צ"ב. דהרי אין זה עונש ושכר. אלא יש פיקוח נפש שזה חיוב הצלה ולא שכר ויש חיוב רציחה על נטילת נפש ואין ענינם אחד כלל. אלא נראה דזה ק"ו כר"י מבא במחתרת אלא דסבר ר"א דלא ילפינן ישירות שבת מרציחה אלא רק דרך עבודה דחזינן דרציחה דוחה עבודה שדוחה שבת אם כן פיקוח נפש שדוחה רציחה ק"ו שדוחה שבת.

והנה מצינו בדעת ר' ישמאעל עצמו שהביא טעם דוחי בהם לגבי זה שע"ז יש בה דין שיהרג ועל יעבור. ואם כן מדוע כאן לא למד וחי בהם על דבר זה. וכן באמת יש לעיין איך שמואל חלק על כל הני תנאים דאמרו טעמים אחרים ולא טעם דוחי בהם. ויתכן דהני תנאים סברו דמוחי בהם ילפינן רק לגבי הצלת עצמו שדוחה כל התורה כולה ולא הצלת אחרים ומהק"ו ילפינן דגם הצלת אחרים ולפי"ז יש ליישב דהנה התנאים הקשו דממילה ילפינן רק על הצלה ודאית אמנם אם נאמר דהילפותא היא רק גילוי דוחי בהם נוהג גם בהצלת אחרים אמנם אחרי הילפותא הצלת אחרים גם נכלל בוחי בהם אתי שפיר. והתנאים האחרים סוברים לא כן דאם הק"ו מלמד רק על הצלה ודאית אז לא שייך ללמוד דהוא בכלל הוחי בהם.

. ועיין שבת קנא: חלל עליו שבת אחת כדי שישמור שבתות הרבה. והנה לטעם זה לכאורה לא היה דין הצלה במי שיחיה רק חיי שעה או בחרש או שוטה שאינו יכול לקיים מצוות. **והנה מבואר ביומא פה.** מצאוהו חי פשיטא לא נצרכא אלא לחיי שעה ומבואר דגם על חיי שעה מחללין את השבת.

ועיין במאירי ביומא פה. דכתב טעם מהו ההתר גם בחיי שעה. ונראה מדבריו דהענין של ישמור שבתות הרבה אין זה דווקא שבתות אלא שיש בזה קיום של תיקון של החיים וכתב המאירי דהוא עושה תשובה וחרטה ומתקן חיים שלמים ומשמעות דברי המאירי דהוא בא לבאר הטעם של חלל שבת אחת כדי שישמור שבתות הרבה. אמנם הביאור הלכה בסי' שכ"ט ס"ד ד"ה אלא כתב דמסקנת הדברים דפיקוח נפש הוא משום וחי בהם משום שחיי ישראל דוחים כל התורה כולה ולא משום שישמור שבתות הרבה. וכתב דזה רק לטעמא והנה צ"ב מדוע בעינן לטעמא כיוון שאין זה הטעם דאפי' באופן שלא יתוודה וכו' עדיין יש הצלה משום חיי ישראל ומה הביאור בדברי הביאור הלכה דכתב דדבר זה נכתב לטעמא כיוון שאין הטעם נכון. וצ"ב בזה. ואפשר דיסוד דברי המאירי הוא החשיבות של חיי שעה. אבל אין זה תנאי שיוכל להתוודות אלא דיש חשיבות לחיים מועטים באשר גם בהם אפשר לתקן וצ"ע.

ועיין בהלכות קטנות שבאמת נסתפק האם מחללים שבת על חרש שוטה וקטן אמנם עיין בביאור הלכה בסי' שכ"ט ד"ה אלא ועיין באור שמח הלכות שבת פ"ב הי"ח דמחללין את השבת אפילו על מחלל שבת ואפילו היה בא במחתרת ונפל עליו הגל בפשיעתו כמבואר בסנהדרין עב. ועיין באבן האזל פ"ב ה"ג. ובשו"ת ציץ אליעזר ח"ח סט"ו פ"ג אות ג' ואות ד'.

והנה באמת עיין בשו"ע סי' ש"ו סי"ד שלא רק בפיקוח נפש מחללין את השבת אלא גם על מי שהוציאו את ביתו מביתו ע"מ להוציאה מכלל ישראל וכתב השו"ע שמותר משום הטעם של ישמור שבתות הרבה הרי חזינן דטעם זה קיים להלכה, [וממילא יתכן דיש התר של וחי בהם אלא שבנוסף יש התר של ישמור שבתות הרבה. [וצ"ב מדוע באמת המאירי ביאר לפי הטעם הזה ולא לפי הוחי בהם וקשה לומר דהישמור שבתות הרבה הוא גופא ההתר של וחי בהם דהרי כבר הוכיח הביאור הלכה דגם באופן שאין ישמור שבתות הרבה יש התר של וחי בהם כמו לפי שמואל בתינוק שדינו בקיום מצוות כגוי ויש בו צד שהוא ישראל שיש לו דין פיקוח נפש וכמו שוטה וקטן. ויש לדון בקטן האם הקיום מצוות שלו כאינו מצווה ועושה גם דוחה שבת.

ולכאורה מבואר גם לדעת המ"ב דשני הטעמים אמת וכל אחד מהם מחייב הצלה גם באופן שאין את הטעם של וחי בהם יש דין של חלל שבת אחת כדי שישמור שבתות הרבה.

ועיין בב"מ קיד: ובתוס' שם שתי' שהחייה את בין השונמית משום פיקוח נפש. והדבר צ"ע איך יש פיקו"נ למת. ובשאלתות לנציב טען דשם זה משום שחלל עליו שבת אחת כדי שישמור שבתות הרבה אמנם רא"מ הורביץ בי' דזה תפילה וכמבואר ביוצא בעיר שהקיפוה נכרים שצועקים אבל לא מתפללים דתפילה אינה ודאית ומשום כן היה צריך להיות ודאי שיחיה משום שעשה תפילה שאינה מעשה הצלה ודאית אבל לא משום הפיקוח נפש. וצ"ע בזה. והנה יש לעיין אם בעתיד ימציאו שיהיה אפשר להשתיל באדם ולהחיות האם יהיה בזה מצות פיקוח נפש או רק התר. ומסתמא יש התר ואין חיוב ויש לעיין בזה.

**עיין תוס' נידה ריש מד:** דכתבו דמחללין על גוסס את השבת אע"ג דרוב גוססים למיתה אין הולכין בנפשות אחר הרוב, וצ"ע מדוע הוצרכו התוס' לטעם הזה ולא הסתפקו בטעם דיש חיי שעה. ועוד צ"ע לדעת הרמב"ם דכן הולכין בפיקוח נפש אחר הרוב מה יענה על קושיית התוס' ובזה יש ליישב בפשיטות שיומר דההתר הוא משום חיי שעה ועיין בקרבן נתנאל אות כ'. והנה אם התוס' הלכו שלמסקנא אמרינן את הטעם של חלל שבת אחת שישמור שבתות הרבה אתי שפיר. אמנם לולי דבריהם היה מקום לומר דהחיים של גוסס הם קלושים וכן של עובר ושם אין את הטעם של חיי שעה וזה להדיא דלא כדברי הביאור הלכה, אלא דהוא תי' את דברי התוס' בתי' דחוק דאיירי שהרופא נותן רפאות כדי שיחיה וזה דוחק גדול

**ועיין עבודה זרה לז:** דמבואר שם דלחיי שעה לא חיישינן לגבי להתרפאות מן הנכרי ועיין בתוס' שם ד"ה לחיי שעה ובתורא"ש ובתו"י בסוגייתנו פה. וקצ"ע על לשונו של התוס' שעבדינן לטובתו ולא תי' כפשוטו דצד חיי עולם עדיף מודאי חיי שעה.

**מראי מקומות בסוגיית הגמ' פה.**

**נשאלה שאלו זו בפניהם** עיין רש"ש שעמד בזה

**נענה ר' ישמעאל ואמר אם במחתרת וכו'** עיין בהגהות מצפה איתן שעמד בזה מדוע הוצרך לק"ו הלא בסנהדרין עב: דורשים מאין לו דמים שמותר להורגו בין בחול בין בשבת.

**נענה ר' עקיבא ואמר,** בסוגייתנו משמע שאין הבדל בין שוגג למזיד אלא הכל תלוי אם עבודה בידו או לא אמנם ברמב"ם הלכות רוצח פ"ה הי"ב חילק בין שוגג למזיד ועיין במשנה למלך שם שתמה עליו מהמבואר בסוגייתנו ועיין בספר המפתח שם מה שתי' בזה.

**ר"ש בן מנסיא אומר** ושמרו בני ישראל את השבת עיין ברש"ש שגרס דהילפותא היא מהמשך הפסוק

**אר"י אמר שמואל אי הואי התם הוה אמרינן להו וחי בהם וכו'.** הביאור הלכה בסי' שכ"ט ד"ה אלא כתב שגם חיי שעה מצילין דעיקר הטעם הוא כשמואל מוחי בהם אלא שכל הילפותות האחרות הוא רק לבאר את טעם הדבר מדוע באמת וחי בהם דוחה. אבל אין זה סיבת הדחייה אמנם בספר שיח יצחק בדף פה. נוקט דשאר התנאים לא סוברים את הדרשא של שמואל דמשם רק שומעים שהוא יכול להציל את עצמו ולעבור על מצוות התורה בהצלת נפשו אבל לא ילפינן מדרשא זו שיכול להציל אחרים. [ אמנם יש מקום לומר דלאחר שילפינן ממקורות אחרים שגם להצלת אחרים יש מקום יש לומר דזה נכלל גם בוחי בהם גם לשיטות אלו ויש לעיין בזה.] הרש"ש תמה שיש לדרוש וחי בהם כמו שתירגם האנקולוס דהיינו בחיי עלמא והקשה גם מדוע ר' ישמאעל הוצרך לדרוש מבא במחתרת הרי הוא עצמו דורש מוחי בהם אמנם בזה יש ליישב כפי שביארנו לעיל בסוגריים עיין בזה. ועיין בזה עוד בגבורת ארי ריש פה. מה שכתב.

**למד סוגיית הגמ' יומא פב. מתני' עוברה שהריחה וכו'. ועיין שם בגמ' שמאכילין הקל הקל תחילה**

עיין רא"ש ור"ן שכתבו דלאו דווקא עוברה אלא אפילו בריא שהריח ונסתכן כמבואר בכתובות סא. ועיין ברבינו מנוח שכתב דדווקא לגבי איסור לאו אמרינן דהוא הדין בריא אמנם לגבי איסור כרת זה דווקא בעוברה ולא בבריא והנה להלכה פסקינן דאפי' בבריא מאכילין אמם עיין בב"ח בסי' תרי"ז שדן דיש חילוק בין בריא למעוברת דבריא מאכילין אפילו לא נשתנו פניו ומעוברת מאכילין דווקא בנשתנו פניה.

**מצינו מחלוקת גדולה בראשונים** האם שבת דחויה אצל פיקוח נפש [עיין יומא ו. בביאור דחויה דכתב שם רש"י דהיינו דבקושי הותרה וכל מה שאפשר לאהדורי לעשות בטהרה עבדינן וה"נ כאן וכן דעת הרמב"ם דשבת דחויה פ"ב שבת ה"א והרשב"א בשו"ת ח"א סי' תרפ"ט והר"ן ביצה דף ט: מדפי הרי"ף ד"ה ומיהא. אמנם דעת המהר"ם מרוטנבורג דשבת הותרה אצל פיקוח נפש. ועיין מ"ב סי' שכ"ח סקל"ט. דכך נפסק דהיא דחויה ויש לדון מה כולל דין זה.