מראי מקומות קה א קה ב 2
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / מלאכות שהיה והטמנה / הרב משה יפהן / פרק האורג

**מראי מקומות קה. קה: 2 מלאכת עושה ב' בתי נירין, ומלאכת תופר וקורע.**

**העושה ב' בתי נירין וכו'.** עיין ברש"י על המשנה שביאר דמלאכת עושה ב' בתי נירין היינו שנותן את שתי חוטי השתי בניר שקורין ליציש היינו שמכניס את חוטי השתי בתוך הלולאות ומכין אותם לאריגה. ומבואר ברש"י דמלאכת עשיית בתי נירין ענינה הוא הכנת החוטין לאריגה, וכפי ענין זה ביאר רש"י את העושה בנפה ובכברה ובסל שחייב. דהיינו שנותן קנה של ערב מלמעלה וקנה של ערב מלמטה כדי להכין את קני השתי שיהיה אפשר לשים בהם את קני הערב ולעשות את הכלים. וזהו גם מענין עושה בתי נירין שענינם הוא הכנת הקנים לקליעה. ויל"ע בדעת רש"י האם הוי תולדה או אב. ועיין רמב"ם פ"ט הט"ז. דמדבריו נראה דהעושה ב' בתי נירין היינו שעושה את הבתים עצמם. ומבואר מדבריו דבר חי' דהעושה נפה וכברה סל וסבכה וכן מיטה של חבלים הם תולדת עושה בתי נירין. ומבואר דעצם העשייה של הכלים האלו היא תולדת עושה בתי נירין. ולכאורה שאני משאר הכלים בזה שהכלי הזה עשוי חלק מקשר וחלק מאויר. וזהו כלי מיוחד וכל כל הכלים האלו. וכלים שעשויים מקליעה או משתי וערב שיש ביניהם אויר זהו החשיבות של הכלים האלו. ויש בהם חומרא יותר מבנין כלים משום שבכלים אלו משיעשה בהם שני בתים הוא חייב. ויל"ע מהו המכוון שתי בתים ובפשוטו המכוון הוא לשתי קליעות. וצ"ע בכל זה. ועיין במ"מ שציין לפי' רש"י על דברי הרמב"ם וצ"ע דלכאורה הרמב"ם דלא כרש"י אלא חולק עליו כמבואר. ועיין מרכבת המשנה.

**מאי בנירין אמר אביי תרתי בבת נירא וחדא בנירא.** עיין פי' רש"י ופי' צ"ע עיין בתרגום באוצר לעזי רש"י שנראה מדבריו דהמכוון הוא דחיבור חוטי השתי לכובד העליון ולכובד התחתון וזהו המכוון שמרכיב את החוט פעמיים דהיינו בכובד העליון ובכובד התחתון. וזה נקרא בת נירא וכפי' גירסת הב"ח בת נירא. ובנירא היינו שמכניס את חוט השתי לתוך הבית ניר. אמנם יש בזה חי' דהכובד העליון והתחתון נקראים בת נירא. יש בזה עוד פי' ורובם צ"ע עיין חזו"א כלים כו ג'. ובתוספות יו"ט כאן. **בקירוס מאי בקירוס אמר רב מצוביתא.** עיין פי' רש"י מדברי רש"י נראה דהיו שני סוגי בתי ניר היה בית ניר ביתי שחוטי השתי היו מחוברים בחבלים לקנים והיו מרימים את הקנים ביד. וחיבור חוטי השתי לחבלים שיוצאים מהקנים נקרא ניר. והיה גם ניר של אורגים שבו חוץ מהקנים היו מסגרת של נירים שבהם החוטים היו עוברים. שהיו מעלים ומורידים אותם על ידי הרגל. ולמסגרת זו אנו קוראים קירוס. אמנם יש ראשונים שפי' שקירוס היינו המסרק העשוי להידוק חוטי הערב אל האריג. עיין רמב"ם וכן פי' הרא"ש בכלים. פכ"א ה"א. ועיין רבינו חננאל ובפי' המשנה לרמב"ם ובמאירי.

**והתופר ב' תפירות הא תנינא באבות מלאכות וכו'**. עיין לעיל במתני' עג. התופר שתי תפירות חייב. ועיין בגמ' עד: והא לא קיימא אמר רבי יוחנן והוא שקושרן. והטעם הוא כדי שתעמוד התפירה ותהיה מתקיימת. ומבואר במ"ב בסי' ש"מ דהיינו אפילו בקשר שאינו של קיימא ועיין בחי' הריטב"א בדף קה. דמבואר דהיינו אפילו בקשר של עניבה. . ועיין רמב"ם פ"י ה"ט דמבואר מדבריו דבג' תפירות הוא חייב. אפילו בלא קשר שהרי התפירה מתקיימת. ועיין בסוגית הגמ' עה. דחוט שהוא תפור ונמתח אסור למותחו משום תופר ועיין פי' רש"י שם דפי' דהיינו שנפרשו החתיכות זו מזו ומהדק את התפירה כדי לחבר את החתיכות הוא חייב. ועיין ברמב"ם הנ"ל מה שכתב ומשמע דחייב אפילו באופן שלא נתפרשו החתיכות משום שהוא מצרכי התפירה ועיין מגיד משנה שם. ועיין בשו"ע סי' ש"מ ס"ו. ובמשנה ברורה שם. ועם תפר תפירה אחת עיין במשנה סוף כלאיים שהשומטה בשבת פטור משמע דהוא אסור מדרבנן וכן כתב בספר טל אורות סוף מלאכת תופר. והתופר ע"מ לקרוע את חוטי התפירה כתב החזו"א בהשמטות סי' קנ"ו במכתב לסי' שי"ג. דתפירה זו אסורה מדאוריתא. דאין היתר של עראי במלאכה. דהגם שמצינו היתר של עראי בבנין כלים. זהו רק בדברים שהצורה שלהם היא שימוש כמו פתיחת וסגירת מכסה של כלים אמנם דבר שצורותו היא עשיית מלאכה ולא דרך שימוש אין בזה היתר של עראי. עיין רמב"ם פ"י הי"א דכתב דהמדבק ניירות או עורות וכו' הרי זה תולדת תופר וחייב ומבואר דמלאכת תופר ענינה חיבור הדברים יחד. ועיין בגינת ורדים. כלל ג' סי' י"ז וי"ח דכתב דכן הוא עיקר מלאכת תופר ולא שנא אם חיברן ע"י חוט או קיסם או ע"י מחט או דבק. והביא שם תשובות החולקים הסוברים. דאין דרך תפירה בכך וחשיב שינוי גמור. ושרי. והוא טען דבהכי אורחיהו ולא חשיב שינוי ועיין במ"ב סי' ש"מ סכ"ז. מה שהביא מדברי הקרבן נתנאל. ועיין שו"ע סי' ש"מ ס"ז. ובעז"ה נראה בזה בהרחבה בסוף הסוגיא בלימוד הטושו"ע.

**והקורע ע"מ לתפור ב' תפירות וכו'.** עיין לעיל במתני' עג. וברש"י שם ועיין שם בכל סוגיית הגמ' עד: קריעה במשכן מי הוי וכו.' ובתוס' שם שכן יריעה. והנה מדברי המשנה משמע שאינו חייב בקורע אא"כ הוא קורע ע"מ לתפור. ועיין היטב בלשון הרמב"ם פ"י ה"י. הקורע כדי לתפור שתי תפירות ע"מ לתפור שתי תפירות חייב. וצ"ע הלשון והכפילות. מהו כדי לתפור וע"מ לתפור. ועיין שם בגליון רע"א במה שתי' דברי הרמב"ם בזה. ועדיין צ"ע לשון הרמב"ם ועיין בזה.

**מתני'הקורע בחמתו ועל מתו וכל המקלקלין פטורין**. בסוגיא זו יש שני חידושים עיקריים ענין מקלקל. וכן פרטים במלאכת קורע ואפשר כדי לסדר את הענינים שנתמקד קודם בפרטים של מלאכת קורע ולאחמ"כ נדון בעניני מקלקל ונכנס למעמקים של מקלקל.  **יש לדון בגדר מלאכת קורע** האם החיוב של מלאכת קורע הוא רק באופן שנעשה על מנת לתפור וכמו שהיה במשכן וכך הוא עיקר המלאכה הכנת התפירה. או שקורע הוא שם המלאכה אלא דסתם קורע הוא מקלקל ובעינן ע"מ לתפור כדי שלא יהא קלקול אמנם אם יהיה אופן שהקריעה עצמה תהא תקון יהא חייב עליה גם משום קורע. ועיין לעיל עג: תוד"ה וצריך לעצים דכתבו התוס' דאפילו לרבי יהודה דמחייב במלאכה שאינה צריכה לגופא מכל מקום צריך להיות צריך לעצים דכך הוא צורת מלאכת קצירה שתולש את העצים לצורך וזה נקרא לקצור לחתוך פירות לצורך נטילתם ובלי זה חסר בצורת המלאכה והתוס' דימו את זה לקורע ע"מ לתפור ומוחק ע"מ לכתוב. וכפשוטו מבואר מדברי התוס' דכך הוא עצם צורת המלאכה דהיא נעשית להכשיר את התפירה. ועיין שם בגליון הש"ס ובתוספות רע"א למשניות פ"ז אות צ' שהקשה על דברי התוס' מהמבואר בסוגייתנו דמבואר דקורע על מתו הוא חייב וכן קורע בחמתו למירמי אימא על אנשי ביתו. **ועיין בביאור הלכה סי' ש"מ סי"ד ד"ה ואין מתכוון**. וצ"ע על דבריו מלשונו של התוס'. ועיין לעיל מח. הפותח בית הצוואר בשבת. חייב. ורש"י שם פי' דהוא משום מכה בפטיש. ומשמע דאין לחייב משום קורע. וכן פי' רש"י במכות ג: וכן מבואר שם ברמב"ן ובריטב"א עיי"ש.אמנם ברמב"ם פ"י ה"י מבואר דחייב משום קורע. ועיין שם ברמב"ם הי"א דהמפריד ניירות או עורות דבוקים חייב משום קורע אפילו שאינו מתכוון לתקן. דזה עצמו תיקון. **ועיין לעיל מח. בדברי רבינו פרחיה מה שהביא בשם ר' אברהם בן הרמב"ם עיי"ש היטב**. ועיין במנח"ח מוסך השבת שנקט דלרמב"ם חייבים גם משום קורע אמנם חייבים גם משום מכה בפטיש כפי המבואר בסוגיית הגמ'. ולכאורה לדעת רש"י אינו חייב משום קורע משום שאינו ע"מ לתפור וקשה מסוגיית הגמ'. [ ועיין לעיל עג: בחי' רע"א ובהגהות ראמ"ה שם. ועיין בשו"ת אבני נזר או"ח סי' קפו שדחה ראייה זו. ועיין קהילות יעקב שבת סי' לד. ועיין באפיקי ים חלק ב' ס"ד אות ו' בארוכה, ועיין אחיעזר. יו"ד ס"ה ס"ו. ועיין אג"מ או"ח ח"א קכ"ב ענף ו'. מה שדנו האחרונים בזה.] ודבר זה נוגע למעשה בקורע נייר טואלט או בחותך שקית להגיע לאכול שבתוכו שאינו נעשה ע"מ לתפור האם יש בזה נידון של מלאכת קורע דאוריתא.  **שם.** עיין במנחת חינוך סוף מלאכת קורע שכתב שלא נקרא קורע ותופר אלא רק בדברים רכים ועורות שדרכן לתפור. וכן מבואר בירושלמי פ"ז ה"ב. ועיין בשו"ע הגר"ז סי' ש"מ שרצה לחדש שאין איסור קורע אלא כשקורע ומפריד גופים רבים שנתחברו דומיא דתופר. אמנם נייר ועור אין בהם משום מלאכת קורע ומשו"ה מותר לקרוע עור שע"פ חבית של יין עיין סי' שי"ד. מפני שהעור הוא גוף אחד. והנשמ"א כלל כ"ט ס"ב. חלק על דבריו מכח הירושלמי שהובא לעיל. וכן דעת החזו"א והאג"מ ח"א סי' קכ"ב אות ח'.