מוקצה כו
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / אורח חיים / סימן שח עד שי - מוקצה

##### הלכות

##### **מוקצה**

##### או"ח סימן שי סעי' ג - ז

##### שיעור כו

# **שיעורי הלכה**

### שיעורים על סדר השו"ע

### מפי מו"ר הגאון

### רבי **רפאל צבי ובר** שליט"א

[המשך סעיף ג] נתבאר בשו"ע דכל דבר שהוקצה בין השמשות אסור לכל היום, וביאר המשנ"ב (ס"ק טז) דעיקר הכנה מבעוד יום בעי, כדכתיב והיה ביום השישי והכינו את אשר יביאו.

## בית שהוא מלא פירות

והנה איתא בשו"ע לקמן (סימן תקיח סעיף ט) לגבי בית שהוא מלא פירות מוכנים ונפחת, דנוטל ממקום הפחת, ומבואר שאף שיש איסור בסתירת הבית, ורק ע"י שבירת הבית הוא יוכל להגיע אל הפירות, אין בזה משום איסור מוקצה. ועיין שם בביאור הלכה (ד"ה בית) שהביא שנחלקו הראשונים אי מיירי דווקא בבית שאיסור סתירתו הוא רק מדרבנן, או אפילו בבית שיש איסור דאורייתא בפתיחתו, ומסקנת הביאוה"ל שם שאין להקל בזה כי אם בשעת הדחק. ומבואר מדבריו שאם יש איסור תורה להגיע לאוכל, אמרינן מיגו דאיתקצאי, ואפילו אם האוכל עצמו ראוי ורק מחמת איסור חיצוני אי אפשר להגיע אליו.

## קופסת שימורים שנפתחה בשבת

ובספר ארחות שבת (פרק יט הערה תקמז) הביאו משמיה דהגר"ח שאמר בשם החזו"א דאם פתחו קופסת שימורים בשבת יש לאסור את האוכל שבתוכה משום מוקצה, כיון שלדעת החזו"א (סימן נא ס"ק יא) יש איסור דאורייתא בפתיחת קופסאות שימורים, ודמי לבית מלא פירות שיש איסור תורה לסותרו, דקיי"ל דלכתחילה יש להחמיר שהאוכל שבתוכו חשיב מוקצה.

אכן צ"ע מדוע חשיב מוקצה מחמת האיסור שיש בפתיחתו, הרי אפשר לפותחו בדרך היתר ע"י חיתוך דופן הקופסא, דבזה אינו עושה כלי (עיין ארחות רבינו חלק א אות קפב דכתב אין איסור בדבר) וכיון שאפשר לפתוח אותה בהיתר, א"כ אפילו אם פתחו באיסור לא הוי מוקצה.

אמנם בלאו הכי יל"ע מדוע אין היתר לטלטל את תוכן הקופסא משום שאפשר שיאמר לנכרי לפתוח את קופסת השימורים בשינוי דהוי שבות דשבות [וכמו שהובא בשיעורים (על סימן שמ) שמשמעות המשנ"ב (שמ סוף ס"ק כב) שיש להתיר לומר לעכו"ם לעשות מלאכה בשינוי לצורך מצוה, וכמבואר במגן אברהם שם (בהקדמה לסימן שמ) דיש להתיר לומר לנכרי להסיר ציפורניים בידו, דחשיב שינוי, והוי שבות דשבות לצורך מצוה[.

ונראה מוכח דאין להתיר משום כך, דהא פירות שהיו בתוך בית וסתרו את הבית בשבת הוי מוקצה, ואף שיכול לומר לגוי לסותרו בשינוי, ועל כרחך צ"ל דאם יכול להגיע אל הפירות רק ע"י פעולה שנעשית כלאחר יד, לא חשיב שאפשר לעשותו בהיתר.

## מוקצה בבקבוקים שנפתחו בשבת

וכעין זה יש לדון לגבי בקבוקים שנפתחו בשבת, אם מותר לטלטל את תוכנם או דאסורים משום מוקצה, והנה נראה דאם אדם מתארח אצל חבירו, ובעל הבית נוהג לפתוח בקבוקים בשבת, דאין איסור לטלטלו משום מוקצה, כיון שאותו אדם חושב לפתוח את הבקבוקים בשבת, וא"כ לא מקצה דעתו מהם, ודמי למה שהבאנו בשיעור הקודם דמבואר בשעה"צ לקמן (סימן שכה ס"ק כו) דפירות העומדין ליתלש וחשב הגוי לתלוש אותם בשבת אין איסור לטלטלם משום מוקצה.

אמנם אם בעה"ב מחמיר שלא לפתוח בקבוקים בשבת הרי הקצה דעתו ואסור משום מוקצה, ואפילו אם יפתח את הבקבוקים אדם שנוהג בזה היתר לא מהני דהא הבעלים הקצו דעתם.

ונראה לפי"ז דגם בקופסאות שימורים אם דעתו של הישראל להקל ולפתוח את הקופסת שימורים בשבת, דחשיב מוכן אפילו לאחרים שמחמירים שלא לפתוח, כיון שאינו מקצה דעתו מלאכול את התוכן של הקופסא.

## שכח לכבות את הנורה במקרר

והנה ישנה שאלה מצויה באדם ששכח לנתק את הנורה במקרר ובטעות פתח את המקרר, דיש לדון אם המאכלים אסורים משום מוקצה, כיון שאינו יכול לפתוח את המקרר אלא ע"י איסור, ודמי לבית מלא פירות דמסקנת הביאור הלכה (הובא לעיל) דאין להקל בזה אלא בשעת הדחק. [ומשום מעשה שבת אין להחמיר דקיי"ל כדעת הגר"א (הובא בבמשנ"ב סימן שיח ס"ק ז) דכל היכא דעשה המלאכה בשוגג אין לאסור משום מעשה שבת].

ולכאורה אם יש היתר לפתוח את המקרר בשבת ע"י שיאמר לגוי לפותחו בשינוי, וכגון שעיקר סעודתו שם (עיין במשנ"ב לקמן סימן שכה ס"ק ס שכתב שיש להתיר אמירה לגוי לצורך עיקר סעודתו) אין איסור משום מוקצה, אך כבר כתבנו לעיל דמוכח שלא סומכים על האפשרות שיאמר לגוי לעשות מלאכה בשינוי.

והנה אם האוכל המיועד לקטנים נמצא בתוך המקרר יש להקל שאינו מוקצה דהא מבואר בשו"ע (סימן רעו סעיף ה) דשרי לומר לנכרי לעשות מלאכה לצורך קטנים, וכן מבואר ברמ"א לקמן (סימן שכח סעיף יז) שסתם צרכי קטן כדין חולה שאין בו סכנה, וא"כ כיון שאפשר להגיע אל המאכל ע"י שיפתח הגוי אינו מקצה דעתו [ובלאו הכי נראה דחשיב שעת הדחק יש להקל, דהא כתב הביאור הלכה שאף באופן שיש איסור דאורייתא בפתיחת הבית יש להקל בשעת הדחק].

ויש לומר טפי דאפילו אם אין לו צורך סעודה בפתיחת המקרר, יש להקל דשרי לומר לגוי שיפתח את המקרר, על פי המבואר ברמ"א לעיל (סימן רנג סעיף ה) בשם התרומת הדשן דהתירו לומר לשפחה להדליק את התנור כדי לחמם את הבית, ואף שעל ידי זה יתחמם אף תבשילו, משום דהוי דבר שאינו מתכוין, ואף דהוי פסיק רישא לא החמירו בפסיק רישא לגבי מלאכת גוי, ולפי"ז מותר לומר לנכרי לפתוח את המקרר כיון שאינו מתכוין להדליק את האור, ואף דהוי פסיק רישא שיידלק האור, מכל מקום אין איסור לומר לנכרי לפתוח את המקרר.

אמנם הביאו בשם הגריש"א דהדלקת הנורה במקרר אינה נחשבת למלאכה בפסיק רישא, אלא נחשב שחלק מהפעולה עצמה היא הדלקת הנורה כיון שמתוכנן באופן כזה שהנורה תידלק בכל פתיחת דלת.

עוד נראה טעם חדש להתיר בזה שהרי האדם אינו יודע בבין השמשות שהנורה שבמקרר דולקת וא"כ אינו מקצה דעתו מהאוכל שבמקרר, וכ"כ בארחות שבת (פרק יט הערה תקלט), ואף שאם אדם הניח גרוגרות וצימוקים על גגו ושכח מהן ודאי הוי מוקצה (עיין בזה בפמ"ג סימן שי משבצו"ז ס"ק ד, ובמש"כ שם בשם הלבוש), אפילו שלא הקצה דעתו בין השמשות, מכל מקום הכא דבעינן דחיה בידיים, מסתבר שכל שחושב לפותחו בשבת לא חשיב דחיה בידיים.

ונראה להביא ראיה לדבר דהנה מצינו בסימן שיח (סעיף ב) דבהמה שנשחטה בשבת לצורך חולה מותר לבריא לאכול ממנה, ואין בזה משום איסור מוקצה, ואפילו אם חלה בשבת שלא היה בדעתו לשוחטה עבורו בשבת אינו מוקצה, וביארנו לעיל (בשיעור הקודם) דלדעת התהילה לדוד הטעם שאין בזה משום איסור מוקצה הוא משום דלא דחיה בידיים, ולדעת החזו"א דבעינן יושב ומצפה כדי שלא יאסר משום מוקצה, הוא משום דבמוקצה מחמת איסור שאני דאע"פ שאינו יושב ומצפה שירד האיסור אמרינן מיגו דאיתקצאי, ויש להקשות לפי"ז מדוע בבית מלא פירות מחמירין דיש בזה משום מוקצה, הרי כל המניעה מלהגיע אל הפירות הוא משום איסור.

וצריך לומר דרק לגבי בית מלא פירות חשיב דחיה בידיים כיון שידע בערב שבת שיהיה איסור להגיע אל הפירות בשבת, ומדלא הוציא מערב שבת הרי הקצה דעתו וחשיב דחיה בידיים, ולכן אם שכח את הנורה במקרר כשהיא דולקת לא חשיב דחיה בידיים שהרי היה בדעתו להוציא את הפירות בשבת. ולדעת התהילה לדוד הנ"ל הכא הרי לא דחיא בידיים, ולפי החזו"א אע"פ שמוקצה מחמת גופו א"צ שיהיה דחיה בידיים, במוקצה מחמת איסור מודה שאין איסור אלא בדחיה בידיים.

## גמרו בידי אדם

כתב המשנ"ב (ס"ק יט) דדבר שנגמר בידי אדם כגון תמרים שנתן עליהם מים בערב שבת, ובבין השמשות אינם ראויים לשתיה, אפילו הכי אינו מסיח דעתו משום כך, דהא בידו להשהותן עד למחר שיקלטו טעם התמרים.

ומקור דין זה לגבי קדירות רותחות דמבואר בגמרא (ביצה כו, ב) דאף שבזמן שהן רותחות אי אפשר להשתמש בהן, מכל מקום לא אמרינן מיגו דאיתקצאי דהוי גמרו בידי אדם. והנה מצינו במשנ"ב לעיל (סימן שח ס"ק קמח) דסל שהיו מונחים עליו אפרוחים בבין השמשות אסור, דמיגו דאיתקצאי לביה"ש איתקצאי לכולי יומא, ולכאורה קשה דהא הוי גמרו בידי אדם, שהרי יכול לסלקם בכל זמן שירצה, וצ"ל דכיון שרוצה שיהיה את ההקצאה לאותו זמן, ורוצה שהאפרוח יהיה על הסל באותו הזמן, לכן אמרינן בזה מיגו דאיתקצאי, משא"כ בקדירות רותחות דאף שרוצה שיהיה הדבר מבושל, אינו רוצה את הדחיה של עכשיו, אלא רק רוצה את הבישול שתבוא התוצאה של בישול התבשיל, ולכן לא אמרינן בזה מיגו דאיתקצאי.

## נעשה בסיס באמצע השבת

כתב המשנ"ב (ס"ק לז) דאף דקיי"ל שאין מוקצה לחצי שבת, היינו שלאחר שהורידו ממנו את המוקצה מותר לטלטלו אפילו מחמה לצל, אך בעוד המוקצה עליו אסור לטלטלו, אך מותר לנערו. אמנם החזו"א (סימן מח ס"ק ח) הביא דמדברי המג"א (סימן שח ס"ק נ) משמע שאפילו כשמונח המוקצה מותר לטלטלו משום דאין מוקצה לחצי שבת.

ובחזו"א (שם) הביא דדעת כמה ראשונים שיש דין בסיס גם בשבת עצמה, ולפי"ז אסור אפילו בניעור. ובביאור הלכה (ד"ה מטה) משמע שהיקל לנער, וכ"כ במשנ"ב לעיל (סימן רסו ס"ק כו) דמותר לנער. וביאור הדבר הוא ע"פ מה שהבאנו לעיל (שיעור כד) בשם הרעק"א (הובא בביאור הלכה סו"ס שט ד"ה יכול) דאף שאם שכח אבן על פי החבית לא נעשית החבית בסיס לדבר האסור, אפ"ה לא התירו אלא ניעור, אך אסור לטלטלה.

### [סעיף ז] ברמ"א ולכן אסור לטלטל כיס של מעות אף על פי שהוציא המעות ממנו מבעוד יום, מיהו לצורך גופו או לצורך מקומו מותר.

## כיס של מעות

והמג"א (ס"ק ה) תמה דהא נתבאר בשו"ע לעיל (סימן שח סעיף א) דדבר שמקפיד להשתמש בו רק לדבר מסוים הוי מוקצה מחמת חסרון כיס, ובמשנ"ב (ס"ק כז) הביא את דברי האליה רבה דהסכימו האחרונים לדינא דרק אם מקפיד לא לשים דברים אחרים אסור משום מחמת חסרון כיס, אך כאן מיירי באופן שאינו מקפיד על כך, ולכך חשיב רק ככלי שמלאכתו לאיסור.

***הדינים העולים***

1. בית מלא פירות שיש בסתירתו משום איסור דאורייתא, נחלקו הפוסקים אם הפירות שבתוכו אסורים משום מוקצה, והביאוה"ל היקל בשעת הדחק.
2. דעת החזו"א דלפי"ז התוכן של קופסת שימורים אסורה משום מוקצה כיון שיש איסור בפתיחתה, וצ"ע שהרי אפשר לפותחה ע"י שחותכה מן הצד.
3. נראה שאם יכול לפותחה ע"י שיאמר לגוי לעשות מלאכה בשינוי דלא חשיב שיכול בדרך היתר.
4. בקבוקים שבבעלות אדם שמיקל לפתוח בקבוקים בשבת, ודעתו לפותחם בשבת נראה שאין בזה משום מוקצה כיון דדעתיה עילויה.
5. אם הבעלים מחמיר שלא לפתוח בקבוקים לכאורה יש לאסור את תוכנם משום מוקצה.
6. שכח את הנורה במקרר דולקת ופתח את המקרר, נראה שאין במאכלים משום מוקצה, ולא מיבעי אם הוי שעת הדחק, או שיש שם אוכל לקטנים, אלא אפילו בלאו הכי יש להתיר כיון שלא ידע בכניסת השבת שהאור דולק ולא הקצה דעתו.
7. גמרו בידי אדם לא הוי מוקצה, והיינו בדבר שהאדם אינו רוצה בדווקא בהקצאה של זמן בין השמשות.
8. דבר שנעשה בסיס באמצע השבת דעת המג"א שמותר לטלטל, אך המשנ"ב החמיר דלא התירו אלא בניעור, והחזו"א חשש לדעת המחמירים אפילו בניעור.
9. כיס של מעות שמקפיד עליו לא להשתמש לדבר אחר הוי מוקצה מחמת חסרון כיס, ואם אינו מקפיד עליו הוי כלי שמלאכתו לאיסור דשרי לצורך גופו ומקומו..