וסתות
קטגוריות: שו_ע / יורה דעה / הלכות נדה - הרב משה ששון

**מראי מקומות**

**נדה**

**וסתות – סי' קפד וקפט**

**ציונים בסוגיות הש"ס**

**ובדברי הראשונים והאחרונים**

**וציון דברי הפוסקים**

**המבארים את גדרי ההלכות אשר בשו"ע**

**כ"ז ערוך ע"פ סדר הנידונים וההלכות שבשו"ע**

**כולל אהבת שלום – תל ציון**

**סוגית וסתות דאוריתא או דרבנן**

**סי' קפד סעי' ט יא יב**

מתני' טו., ובסוגיא בגמ' עד מתני' טז., רש"י תוס'.

ענין סוגית עונה בינונית יצויין בסי' קפט סעי' יג.

עי' חי' הרמב"ן, וחי' הרשב"א, עי' ר"ן על הרי"ף [שבועות – הל' נדה, 'וגרסינן בפרק כל היד עלה דמתני' – 'הוחזקה נדה'], עי' רא"ש פ"א סי' א, עי' בעלי הנפש ריש שער תיקון הוסתות, ושער הספירה סי' ג' יא, עי"ש בהשגות הרז"ה, עי' הל' נדה לרמב"ן פ"ה הל' ד' ה' ז' י', עי' תורת הבית הארוך סוף שער הוסתות [טו. 'תנן בפרק כל היד' – עד סוף השער], ובקצר יד. ['הגיע עת וסתה' – עד סוף השער], עי' רמב"ם פ"ד ה"ט, פ"ח הל' יג, ועי' מגיד משנה.

**חזקת טהרה של האשה בבא מהדרך ושוהה בעיר**

**דף טו.** דינא דרבב"ח במאי איירי – דו"ק ברש"י ד"ה אבל הגיע, וכ"נ משאר הראשונים [לאחר הווסת], אך עי' בחי' הרשב"א [ד"ה ורבה בר בר חנה, בתחלתו].

טעמיה דרבה בר בר חנה – עי' רש"י ד"ה וסתות דרבנן, ודו"ק היטב בדבריו, ועי' חשק שלמה [בתחלתו, בילקוט מפרשים], ועי' חי' הרמב"ן [ד"ה והוא שבא 'ורבב"ח' – 'כן נראה לפי פי' רש"י'], ועי' בר"ן על הרי"ף ['וא"ת התניא התם'] [תביעה], וע"ע בבעלי הנפש [שער הספירה פ"ג יא], ובהשגות הרז"ה. אך עי' תוס' ד"ה אפי', ועי' היטב תוס' רא"ש, ועי' רא"ש ['ורבה בר רב הונא'], ועי' בתורת הבית [כו. 'רבב"ח אמר'], ולהלן יצוין ביאור נוסף לשיטת הרי"ף והרמב"ם.

אימר לא קפיץ – אימתי מותרת – עי' בעלי הנפש [שער הספירה 'והיכא דיש לה'], אליבא דמאן איירי - עי' תורת הבית טו., וע"ע בבדק הבית יג. ובמשמרת הבית יג:.

טעמיה דר' יוחנן – והאם סבר וסתות דאוריתא או דרבנן – יש לדון בשיטת רש"י, עי' מעדני יו"ט אות ט, ועי' ערוך לנר, [אף דאוריתא], וע"ע במשמרת הבית יג:, ועי' חי' הרמב"ן ['והא דאמר ר' יוחנן', דרבנן], וצ"ע מל' רש"י ['אם שהה בדרך' - עי' בחידושי הר"א], וע"ע בהשגת הרז"ה על בעלי הנפש [שם], דרך נוספת עי' בבעלי הנפש, ועי' בחי' הרמב"ן והרשב"א ובר"ן בשמו, ועי' תוס' ד"ה אפילו הגיע, ועי' רא"ש ['מדאמר ר' יוחנן'], ועי' בתורת הבית.

שיטת הרמב"ם והרי"ף – עי' ברי"ף [הל' נדה – שבועות 'ת"ר החמרין והפועלין'], ועי' ברמב"ם פ"ד הל' ט, ביאור הסוגיא לדרכם – עי' בחי' הרמב"ן ['אבל תמהני על רבינו הגדול'], ועי' בר"ן ['והרב אלפסי כתב'], ועי' במגיד משנה, צ"ב בטעם שיטתם – עי' היטב בר"ן [צ"ב], ועי' כסף משנה, אך בב"י הדר ביה, ועי' פלתי סי' קפד סק"י, וע"ע סדרי טהרה סי' קפו סק"ד [ד"ה ועתה חל עלינו].

גדר וסתות דאוריתא - ספק או וודאי – עי' רש"י טו. ד"ה דאוריתא, וע"ע במשמרת הבית יג:, וע"ע תוס' רי"ד ד"ה ושמואל אמר, אך עי' תוס' טו. ד"ה אפי', ועי' ברא"ש, ועי' בתורת הבית טו., ע"ע בדק הבית [ד. 'אבל עיקרן של דברים כך הוא', וע"ע יד. 'אבל היכא דלא תליא וסתה בספיקא'], ועי' חזו"א סי' פ אות י. יש לדון בזה בשיטת הרמב"ם והרי"ף הנ"ל בדעת ר' יוחנן – עי' חידוד הלכות טו:.

הטעם והמקור לוסתות דאוריתא – עי' רש"י ט. ד"ה וסתות דאוריתא, ועי' טו. ד"ה דאוריתא, וע"ע מהר"צ חיות, ועי' ברא"ש, וע"ע חזו"א [סי' פ אות א, ב, ז, י', כ', וסי' צב כט].

וסתות דרבנן מאי טעמיה ובמה פליג – האם מדלא ארגשה – כ"נ מהחוות דעת [קפד ביאורים י 'תדע'], וע"ע בחידוד הלכות טו., אך עי' חזו"א [אות א – ו, יד, הקשה על דרך זו], ועי' בשו"ת חת"ס סי' קמב [מד"ה וראיתי בסדרי טהרה עד 'מ"מ להרשב"א קשה', וע"ע בחידושיו על השו"ע שבילקוט מפרשים] דן בדרך הנ"ל, והסיק דרך אחרת, ועי' בשערי יושר שער ב פ"ח, ובחזו"א [אות ז, ואות יט], ביארו כתבו כעי"ז, וע"ע נודע ביהודה יו"ד מהדו"ק סי' נה ד"ה ובזה אמרתי [מצד חזקת טהרה], וכ"כ הסד"ט [סי' קפז ס"ק יד ד"ה בט"ז], אך עי"ש בחת"ס ובשערי יושר שהשיגו, וע"ע בחי' הגר"ח [פ"ד מהל' איסו"ב הל' יב] דרך נוספת, וכעי"ז כתב בחוות דעת סוף סי' קפג, ועי"ש בגליונות החזו"א.

הכרעת מחלוקת האמוראים בבא מהדרך לאחר הווסת – עי' בחי' הרמב"ן מש"כ על ג' הפירושים שהביא, ועי' הל' נדה לרמב"ן פ"ה הל' ז' י', ועי' תורת הבית הארוך [טו.] ועי' בקצר, ועי' בעלי הנפש שער הספירה, עי' ברמב"ם פ"ד הל' ט.

**פלוגתת ווסתות דאוריתא או דרבנן, ודיני הבדיקה**

**דף טז.** חוששת לוסתה וחוששת לראייתה – עי' רש"י, ועי' תוס', ביאור שיטת רש"י - עי' מהרש"א, ועי' ערוך לנר. ביאור שיטת התוס' – עי' לעיל ט. ד"ה הא ליכא, ועי' רע"א בגליון הש"ס, וע"ע בחזו"א סי' עט ה.

האם לדינא טמאה למפרע – עי"ש ברש"י ותוס', ועי' רש"י ד"ה תבדק, ועי' רמב"ם פ"ח הי"ג. טעם הדין – עי' בנו"ב מהדו"ק סי' נה ד"ה ד"ה ובזה אמרתי, ועי' חזו"א סי' פ אות יג.

ביאור הראיה משיטת ר' מאיר – עי' לעיל ט. בתוס' ד"ה הא ליכא חרדה, ועי"ש בתוס' רא"ש, ועי' בסוגיין בחי' הרמב"ן ד"ה הרואה דם מחמת המכה, ועי' בחי' הרשב"א בד"ה ר' יהושע אומר.

ר' יהושע אומר תיבדק – יש לדון בגדר חיוב הבדיקה – והאם בחזקת טמאה כשלא בדקה – דו"ק ברש"י טז. סוד"ה חוששת לוסתה, וד"ה תבדק, [וצ"ע ממש"כ בד"ה וסתות דאוריתא, ועי' מה שצוין לעיל בביאור דברי רש"י טו. ד"ה וסתות דרבנן], ועי' חי' הרמב"ן ['ורבב"ח אמר'], ועי' בעלי הנפש ריש שער תיקון הוסתות ['מיהו אע"ג דחששא דרבנן'], עי' הגהות מימוניות פ"ח אות ז.

דעת הרמב"ם והרי"ף – עי' ברמב"ם פ"ד ה"ט, וע"ע פ"ח הל' יג, ועי' בחי' הרמב"ן ובר"ן ביאור לשון תיבדק לרמב"ם.

זמן הבדיקה למ"ד דרבנן ועד אימתי יכולה לבדוק – עי' תוס' טז. סוד"ה ורב נחמן, ועי' דברי חמודות אות א, עי' בעלי הנפש ריש שער הוסתות [במהדו"ב], דו"ק בתורת הבית הקצר [כו. 'אפילו לאחר כמה ימים'], יש לדון בלשון הרא"ה בבדק הבית [ד. 'ואם בדקה בתוך זמן וכו'].

צ"ב הצורך בבדיקה זו, ומדוע מועילה לאח"ז – דו"ק בל' הרשב"א בתורת הבית הארוך [טז: 'ורב סבר' 'ומיהו אסורה'], ועי' היטב הג"מ פ"ח אות ז, ויש לדון בדעת הרא"ה שצויין לעיל, ולהלן יצויין מדברי הפוסקים שדנו בזה.

טעם היתר מכה – עי' חי' הרמב"ן ד"ה הרואה דם מחמת מכה, וע"ע בתורת הבית כג. ['וא"ת והלא בנשים דעלמא'].

הכרעת המחלוקת האם ווסתות דרבנן או דאוריתא – עי' תוס' טז. ורב נחמן, עי' רא"ש פ"א סי' א, עי' רמב"ם פ"ד ה"ט ובמ"מ, ועי' פ"ח הל' יג יד, ועי' הג"מ אות ז, עי' בעלי הנפש ריש שער תיקון הוסתות, עי' הל' נדה לרמב"ן פ"ה י, ועי' תורת הבית טו:, אך עי' מרדכי אות תשלה, ועי' חידושי אנשי שם, ויש לדון בדעת התרומה סי' צג ['דהא מה"ת אסורה', ולהלן יצויין מעוד ראשונים הסוברים כן, וכן יצויין האם דין והזרתם תלוי בדין הווסתות].

דין ווסת שאינו קבוע – עי' הלכות נדה לרמב"ן פ"ה יח, יט, תורת הבית הארוך ריש שער שני [ד: 'אע"פ שאנו חוששין'], ובסוף שער שלישי בארוך ובקצר, ועי' מגיד משנה פ"ח יג, יש להתבונן בדבריהם בטעם ההיתר, וכן האם צריכה בדיקה בשעת הווסת. במקור ההיתר - עי' בביאור הגר"א סי' קפט סעיף ד.

**טור ב"י וד"מ סי' קפד סעיפים ט' יא יב, וסי' קפט סעי' ד.**

עד אימתי מהני הבדיקה – עי' ב"י מהיראים, ועי' הכרעתו ['כמה זמן', ועי' קפט טו ד"ה ומ"ש משעבר 'אפילו עברו כמה ימים'], ועי' ד"מ ד, ועי' ב"ח ד"ה ודוקא באין לה וסת ['זמן הרבה', 'ראוי לחוש ולהחמיר'], ולעיל צויין בזה מל' הראשונים.

אין לה ווסת האם טהורה בלא בדיקה – עי' טור בסוף הסימן, ובסי' קפט ד, ועי' בב"י, אך עי' בפרישה יח [ד"ה אבל יש להקשות וד"ה וגם יש לתרץ] ועי' בב"ח בקונטרס אחרון [ד"ה עוד הקשה] שדן בקושיתו [ועי' מש"כ חידוש הפרישה לענין רחצה – דו"ק בב"ח 'הוציא דין חדש', ולהלן יצויין מדברי הפוסקים בזה].

אין לה ווסת האם צריכה לבדוק בשעת הווסת – דו"ק בב"י ט [ד"ה וכתב עוד יש לה וסת], אך עי' בפרישה יח [ד"ה אלא שצריך עיון, וד"ה והיותר נראה], וכ"כ הב"ח בסי' קפט [אות לב ד"ה פיהקה בר"ח].

**שו"ע סי' קפד סעיפים ט' יא יב, וסי' קפט ד**

עד אימתי הבדיקה מועילה – עי' ש"ך ס"ק כג, וצ"ע ממש"כ לעיל סק"ה, וע"ע סדרי טהרה [אות יב - ביאורו, ועי' בסוף דברי הכרעתו], ועי' חכמת אדם סי' קח אות ט ['כעין דאוריתא'], אך עי' ט"ז ס"ק יב, ועי' בנקה"כ, ועי' חוו"ד ביאורים סוף י, וחידושים כז, ועי' פת"ש יט.

צורת הבדיקה ביום הווסת – עי' חוו"ד ביאורים ט, [ע"ע בעלי הנפש שער הספירה סי' ג 'ובדיקת הוסתות' 'בשעת הוסת', וע"ע שער תיקון הוסתות סי' ד בתחלתו 'וכל אלה חוששת'], חידושים כב כג, [וכ"ז לכתחילה, דבדיעבד מהני אחר הווסת], ועי' פתחי תשובה יז, ועי' פת"ש אות ח מהנודע ביהודה ['כל ז' וז' הם אצלה'], ועי' חזו"א אות כב, ועי' לעיל מינה יט כ בטעמו.

גדר וטעם הבדיקה אחר הווסת – האם וכיצד מברר למפרע – עי' מה שצויין לעיל מהפרישה והב"ח לענין רחצה, אך עי' בזה בחזו"א סוף כב, ולעיל מינה יט כ, אך דו"ק בט"ז ס"ק יב, [ועי' במה שצויין לעיל מהראשונים בזה], ועי' פרדס רימונים [מקש"ז יב 'אמנם אחר העיון היטב'].

גדר וטעם ההיתר לדעת ראשונה - עי' חוות דעת ביאורים ס"ק יא וחידושים כד, ועי' פתחי תשובה יח, וע"ע לבוש אות ט, ויש לדון בדעת החוו"ד האם איירי אף כשבדקה אחר הווסת [ונפ"מ לדעת היש אומרים] – עי"ש בפתחי תשובה ['ופשוט'] אך עי' בשו"ת אבני נזר סי' רל, ועי' חזו"א אות כב.

הכרעת השו"ע – עי' רמ"א שציין להלן קפט ד, וכן יש לדון מסעי' יא עי"ש בביאור הגר"א.

קושית הפרישה מבדיקת אשה שאין לה ווסת – עי' ט"ז ס"ק יג, ועי' בדבריו סי' קפט סק"ה, ועי"ש נקה"כ [כעין הב"ח בקו"א], וע"ע סד"ט יג, ועי' חוו"ד ס"ק יב.

**סעיף יב**

וסתות הגוף – מהם – עי' ש"ך ס"ק לב שהאריך [דזהו רק בקפיצות, ולא בשאר וסתות הגוף שבאים מאליהם – פיהוק וכדו', ואכמ"ל בבירור והבנת כל דברי הש"ך, ואי"ה כשנלמד וסתות הגוף נחזור לדברי הש"ך], ובמה שדן בדעת הב"י ['ואולי גם הב"י'], עי' תוה"ש כד שהכריח כן, וכ"כ הסד"ט טז, ועי' פתחי תשובה כח.

בש"ך ס"ק לד – עי' רע"א.

**סוגית והזרתם**

**חובת הפרישה בעונת הווסת**

**סי' קפד סעי' ב י**

מתני' נדה סג: ובגמ' עד המשנה, עי' רש"י, עי' סוגיא יבמות סב: 'אמר ריב"ל כל היודע' – 'מיטרידי', רש"י ותוס', וע"ע סוגיא בשבועות יז: 'ואיזו היא מצות עשה שבנדה' – יח.'ואין תלמיד חכם לזו'.

עי' בעלי הנפש ריש שער הוסתות [עד 'ההיא אסמכתא בעלמא היא'], ושער הפרישה [סי' ב א], עי' תורת הבית ריש שער הוסתות, ושער הפרישה [ד: 'וסתות עצמן' - 'וכן עיקר'], עי"ש בבדק הבית ומשמרת הבית, עי' רמב"ם פ"ד הל' יב יג, מגיד משנה, עי' הלכות נדה לרמב"ן פ"ה הל' ט' י', ופ"ח הל' י.

**דין פרישה בעונת הווסת**

מתני' נדה - ר' יהודה אומר כל היום שלה – במאי פליג ר' יהודה על ר' יוסי – עי' בסוגיין 'ותרתי למה לי', ועי' חוו"ד סי' קפד סק"ט.

חוששת בשש שעות –מהו זמן איסורה, ומהי הגדרת שעת ווסתה – דו"ק בכל דברי רש"י, ועי' בתוס' וחוששת, וד"ה מן המנחה, ובהבנת הפי' השני עי' היטב בתוס' רא"ש, ועי' רש"ש, ועי' חזו"א סי' פה אות עד, ודו"ק בזה בראב"ד בבעלי הנפש ריש שער הווסתות ['והיכא דרגילה למיחזי ראיה מרובה', להלן יצויין ענין זה בפנ"ע].

**היתר יוצא לדרך**

גמ' יבמות - היתר יוצא לדרך – האם הותר אף בתשמיש ומדוע – דו"ק ברש"י, ועי' רשב"א שער הפרישה, ובקצר ריש ש"ג, ועי' בדה"ב ד: ['והיינו דשרו ליה רבנן'], אך עי' תוס' [ד"ה חייב אדם, ובישוב קושיתם האחרונה, דו"ק בזה ברשב"א בארוך] ועי' תו"י, וע"ע ספר הישר [חידושים סי' מה], ועי' ספר התרומה סי' צג, ועי' בעלי הנפש שער תיקון הוסתות, ועי' השגות הרז"ה [ועי' משה"ב שדקדק דמודה שהזרתם דרבנן], ועי' סמ"ג [לאוין קיא], ועי' ריטב"א [בפירושו האחרון], ועי' נמוקי יוסף.

גדר יוצא לדרך – עי' יעב"ץ בילקוט מפרשים.

איסור פרישה סמוך לוסתה האם מדאוריתא או מדרבנן - עי' יבמות ברש"י ד"ה לא נצרכה, [משמע דרבנן, אך יש לדון בשיטתו ממש"כ בהוריות ח: ד"ה פרוש, ובשבועות יח. ד"ה ובתלמיד חכם לזו] אך עי' תוס' ד"ה חייב, ועי' תוס' ישנים, עי' ספר התרומה סי' צג, ויש לדון בשיטת הרא"ש עי' מש"כ ביבמות [פ"ו סי' י], אך צ"ע ממש"כ נדה פ"א סי' א, ופ"ט סי' ב משמיה דהראב"ד, וע"ע בתוס' רא"ש הוריות ח: סוף ד"ה אין חייבין, ועי' בעלי הנפש ריש שער הווסתות, ועי' רשב"א תורת הבית ריש ש"ג בארוך ובקצר, ועי' ר"ן ריש הל' נדה, וע"ע בעה"מ שבועות, עי' רא"ה בבדק הבית [ד.:] ועי' במשה"ב [בעיקר ממש"כ ד: 'ועוד קשה מאוד'] השגת הרשב"א, ועי' ברמב"ם פ"ד הל' יב, ועי' מגיד משנה, ועי' הלכות נדה לרמב"ן פ"ח הל' י, וע"ע פ"ה הל' ט' י, וע"ע ריטב"א שבועות יח: [ד"ה ונ"ל].

יש לדקדק ולהתבונן בדברי הראשונים האם נידון זה תלוי במחלוקת של ווסתות – יש להתבונן בדברי הרשב"א בתוה"ב, ובמחלוקתו עם הרא"ה בבדה"ב ובמשה"ב, יש לדקדק בקושיות התוס' ביבמות, ויש לדון בזה בשיטת הרא"ש הנ"ל, וכן בדעת רש"י, ועי' נודע ביהודה ריש סי' נה, ועי' חזו"א סי' פ אות ח, אות יד, וע"ע חי' הגר"ח הלוי [איסורי ביאה פ"ד הי"ב] בדעת הרמב"ם, ועי"ש בגליונות החזו"א.

טעם איסור כל העונה – דו"ק ברשב"א בארוך ריש שער הוסתות, ודו"ק ברא"ה בבדה"ב ד., ע"ע חי' ר' מאיר שמחה שבועות יח. ד"ה ודע דלכאורה.

ממה צריך לפרוש בעונת הווסת – יש להתבונן מהו טעם ושורש נידון זה - עי' בעלי הנפש שער הפרישה, עי' הל' נדה לרמב"ן פ"ח הל' י, עי' תוה"ב הארוך ש"ב [ד:] ובקצר ריש ש"ג, ועי' הגה"מ פ"ד אות ח, אך עי' שו"ת תרומת הדשן סי' רנ [בעיקר בתחלתו ובסופו], וע"ע בגדר איסור חו"נ בערווה בב"י סי' קצה יז, ובש"ך סי' קצה ס"ק כ, ובסי' קנז סק"י.

מאי לאו עונה אחריתא לא אותה עונה – עי' רמב"ם פ"ד הל' יב יג, וכן סתמו כל הראשונים, אך עי' אור זרוע סי' שנה ['פי' רשב"ם וכו', ובסופו 'ומורי אבי העזרי וכו'], ועי' ראב"ן סי' שיח, ולהלן יצויין מהפוסקים שדנו בזה.

'עונה' מהי עונה – עי' בגמ' לעיל ['כל היום' 'כל הלילה'], וכן סתמו הראשונים, אך יש לדון בדברי רבינו חננאל שבועות [יח: ד"ה ת"ר והזרתם, והו"ד ברשב"א במשה"ב יד:], ועי"ש בגמ' שציין [להלן סה. 'ת"ר ראתה וכו' 'עונה שלימה', ובגמ' סה: 'וכמה עונה' – תמוז וטבת'] ועי' ראב"ן סי' שיח, ועי' הגה"מ פ"ד ט, ולהלן יצויין מהפוסקים שדנו בזה.

**טור ב"י ושו"ע סי' קפד סעיפים ב' י'**

עונת או"ז – עי' ב"י, אך עי' ב"ח [מד"ה ונראה שטעמו].

שיטת אביאסף – עי' ב"י, אך עי' ב"ח [ד"ה כתב בהג"מ, לעיל צויין כבר מהר"ח ראיה זו], ועי' דרישה סק"ב מסקנתו ['לכן נראה' בביאור האביאסף], וע"ע מעדני יו"ט [נדה פ"א אות ל, האריך בבירור ראית הב"ח, ועי"ש בסוף דבריו ביאור האביאסף כעין הדרישה].

דין שאר קריבות – עי' ב"י וב"ח ד"ה ובשעת ופרישה.

**שו"ע סעיפים ב' י'**

**סעיף ב**

גדר איסור עונת הווסת – עי' ש"ך סק"ה, [וכן מוכרח מהכרעת השו"ע סעי' י', וסעי' ד, ודו"ק בזה בב"י], ועי' נו"ב מהדו"ק סי' נה [ד"ה והנה דבריו טובים; ודרך זו תלויה במש"נ לעיל בטעמיה דמ"ד ווסתות דרבנן, ע"ע שער"י ש"ב פ"ח בסופו], ועי' שו"ת חת"ס סי' קע, וע"ע בחידושי החת"ס על השו"ע [בהוצאת מכון ירושלים בסופו], ועי' פתחי תשובה סק"ג, וע"ע חכמת אדם כלל קח סוף אות ג, ובבינת אדם אות א [אמנם עי' משה"ב ד: שהתיר שעת הווסת ג"כ]. ועי' בזה בתוה"ש אות ג, ובפת"ש ב.

בענין עונת אור זרוע - עי' ט"ז סק"ב, ועי' ש"ך סק"ז, ועי' נקה"כ, אך עי' בתורת השלמים, ועי' בגליון רע"א שהשיגו, ועי' בחוות דעת סק"ג, ועי' סדרי טהרה סוף ס"ק סק"ג, ועי' פתחי תשובה סק"ז, ועי' בן איש חי פרשת צו א, וע"ע בש"ך ס"ק יד, וס"ק טו, ועי"ש בגליון רע"א, ועי' חוו"ד סק"ו.

שיטת אביאסף – עי' ט"ז שהאריך להשיג על הב"ח, וע"ע בפלתי סק"ד [בד"ה והט"ז, חיזק תמיהת הט"ז], ועי' מסקנת הט"ז [בסופו] בביאור האביאסף, אך עי' ש"ך סק"ז, [ומש"כ שעות זמניות – עי' גליון רע"א, וסד"ט סק"ג ד"ה מה שכתב בש"ך] ועי' בנקה"כ, ועי' בתוה"ש ו, ועי' בפת"ש ז.

דין שאר קריבות - עי' ש"ך סק"ו, אך עי' ט"ז סק"ד, ועי' באר היטב, ועי' תורת השלמים סק"ד, ועי' חוו"ד ביאורים סק"ב וחידושים ה, ועי' פתחי תשובה סק"ה, וע"ע בשו"ת חת"ס סי' קע [טעם חדש שיש להקל בחו"נ יותר מתשמיש] וע"ע שו"ע גר"ז קו"א אות ב, ועי"ש אות א לענין שינה במטה אחת, ועי' בן איש חי צו ב.

דברי הרמ"א לענין ימי המבוכה, אי"ה נלמד בסי' קפט.

**סעיף י**

במה צריך לפקוד – בירור הכרעת המחבר והרמ"א – דו"ק בדבריהם, ועי' ש"ך ס"ק כו, ועי' תורת השלמים יט, ודו"ק במש"כ אות יח, ועי' בפתחי תשובה סוף כב מהחת"ס.

דין חו"נ – עי' ש"ך כז, עי' תוה"ש כ, ועי' בפת"ש כב משו"ת אבן השהם.

שיעור הדרך – עי' פת"ש כד, [והעירו דהתשובה מאהבה איירי במלתא אחריתא], ולעיל צויין מהגהות יעב"ץ בגמ'.

דין ליל טבילה – עי' תורת השלמים סי' קפז סוף ס"ק כז, ועי' באר היטב יד, אך עי' סדרי טהרה ס"ק יד, וחוו"ד ס"ק יג, ועי' פתחי תשובה כב, ועי' בן איש חי צו ו.

**בענין ראתה בנץ החמה סעיפים ד' ה'**

עי' בעלי הנפש ריש שער תיקון הווסתות ['והיכא דרגילה למיחזי בהנ"ח' – 'הילכך אינה אסורה אלא עונת הלילה ושעת הווסת בלבד', ודו"ק בחילוק המהדורות], ועי"ש בהשגות הרז"ה, ועי' רא"ש פ"ט סי' ב [לאחר הל' כלאי בגדים], ועי' הל' נדה לרמב"ן פ"ה הל' כג, וע"ע בתורת הבית טו. ['ויש ראיה מדתניא - 'וכמו שכתבנו'].

נידון זה תלוי אף בענין ווסת הנמשך כמה ימים, וענין זה יצויין בסי' קפט סעי' יג יחד עם דין ימי זיבה ונדה.

**טור ב"י סעיפים ד' ה'**

בדין ספק קודם או אחר הנה"ח – עי' ב"ח ד"ה כתב הראב"ד.

בדין ראיה הנמשכת – במה שדן הב"י ברא"ש ג' שיטות, צ"ע, [ויתכן דהטור לא נתכוין לרא"ש אלא לרשב"א והרמב"ן].

**שו"ע סעיף ד**

הטעם שמותרת בלילה ואסורה ביום – עי' היטב בט"ז סק"ז, ועי' בש"ך ס"ק יג, [צ"ב כוונתו], ועי' חוו"ד אות ו [בחלקו השני], ועי' סד"ט סק"ז, וע"ע פלתי סק"ו.

הגדרת זמן העונה, ודין ביה"ש – דו"ק בש"ך ס"ק יג, ודו"ק בזה בהלכות נדה לרמב"ן פ"ה ה"ט, ועי' חוו"ד סק"ה, ועי' שו"ע הרב ס"ק יב, ועי' סד"ט סק"ו, ועי' פת"ש י.

הכרעת הדין האם מותרת בלילה – עי' ש"ך ס"ק יד, ועי' רע"א, ועי' חוו"ד סק"ו, ופת"ש יא, ובסד"ט סק"ח בביאור כוונתו, ועי' תורת השלמים ס"ק יב.

דין עונה בינונית המתבאר בסעיף א יצויין בסי' קפט יג.

דין ימי המבוכה המתבאר ברמ"א בסעי' ב', ודין ווסת הנמשך כמה ימים המתבאר בסעי' ו, יצויין בסי' קפט יג.

דין קטנה וזקנה המתבאר בסעי' ג, יצויין בסי' קפט סעי' כז – לא.

דין מעוברת מניקה והיתה במחבא המתבאר בסעיפים ז' ח', יצויין בסי' קפט סעי' לג ולד.

**סוגית ווסת הימים**

**סי' קפט סעי' א - יב**

מתני' סג: היתה למודה להיות רואה יום ט"ו, ובגמ' עד 'ונקט ליום כ"א ש"מ', ועי' בבא קמא לז: 'נגח שור יום ט"ו'.

עי' חי' הרשב"א, עי' רא"ש סי' ג, עי' בעלי הנפש שער תיקון הווסתות [סי' ג א – ח, ואות כב], עי' הל' נדה לרמב"ן פ"ה הל' יא יב, עי' תורת הבית בית ג ש"ג [ח: 'דין הווסתות כיצד הן נקבעין' – ט: 'בכמה ראיות הן נקבעין', יד. 'כבר בארנו שיש וסת' - יד: 'ואנו נחוש שמא תקרב לחמשה עשר'] עי' תורת הבית הקצר יג:.

מנין הפעמים שקובעים חזקה – עי' במתני' 'עד שתקבענה ג"פ', ועי' לעיל בגמ' 'אמר רב יוסף לא שמיע לי הא שמעתא' עד המשנה.

בגמ' הותרו כולן – עי' רש"י, אך עי' רמב"ם פ"ח מאיסו"ב ה"ז, ועי' כס"מ, ועי' היטב במגיד משנה, וע"ע בפלתי קפט סק"ט.

ווסת לימי החודש – דו"ק במתני' ובגמ' ['יום טו', 'טו לחודש זה'], עי' בתוס' ד"ה איתמר [בתחלתו], וב"ק לז: תוס' ד"ה יום ט"ו, ועי' רא"ש [סי' ג 'אע"ג דאין הפלגת הראיות שוות', סמוך לאות מ], ועי' בעלי הנפש [סי' ג אות ב], וע"ע בחי' הרשב"א, אך עי' חי' הרמב"ן [ריש ד"ה ראתה מהראב"ד, ובהמשך 'וקורא אני' ועי' בסוף דבריו בשיטת הרמב"ם, וע"ע דרכו בביאור הסוגיא 'ולפי דעתי בעניותי', ועי"ש בהגהות הגרא"ז], אך עי' בהלכותיו פ"ה יב, ועי' תורת הבית [ט. 'גרסינן בפרק האשה'] , ועי"ש בדק הבית [ט. 'אבל אדונינו רבי רבנו משה'], אך עי"ש במשמרת הבית [השיג עליו], וע"ע בחי' הר"ן בסוגין [פי' כרא"ה].

מנין הראיות שקובעות ווסת הפלגה – דו"ק במתני', ועי' תוס' בב"ק לז: ד"ה יום ט"ו, עי' ראב"ד בבעלי הנפש [אות כב 'ואי וסתות דהפלגה נינהו'], עי' תורת הבית [ט. 'ווסת הפלגות לד"ה' – ט: 'הנה בארנו'], אך עי' בחי' הרמב"ן ['ומיהו דוקא בזו', 'וקשיא לי', 'ולעיקר המחלוקת של רב ושמואל', 'והא דאמרינן שינתה ליום עשרים'], אך עי' הל' נדה לרמב"ן פ"ה הל' יא, וע"ע בבדק הבית [ט: 'ואינו נכון כלל' 'וראיה לדברינו בוסת הפלגות' - כרמב"ן בחי'], אך עי"ש במשמרת הבית שהשיג עליו. בנידון הראשונים בקושיא מסירוגין דשוורים, להלן יצויין בזה בדין וסת הסירוג.

יש לדון ולהתבונן ע"פ דברי הראשונים הנ"ל מהו מנין הראיות בווסת הפלגה בדילוג לרב ולשמואל - ועי' רא"ש ['ורב לא קאמר', ועי' מעיו"ט ל], ועי' תוס' רא"ש [ד"ה רב אמר, בתחלתו, ועי' היטב בד"ה תיובתא דרב, ויש לדון לפי"ז מדברי שאר הראשונים שלא כתבו כן], ועי' היטב בזה בתוס', עי' חידוד הלכות בתחילת דבריו, [וכ"כ הש"ך והגר"א] אך עי' רש"ש, [עי"ש בתוס' ט:, אך בסד"ט סי' קפט סק"ה ביאר דבריהם באופ"א], [צ"ב טעם החילוק] ועי' חזו"א סי' פו אות א [ד"ה נדה סד., וד"ה ואמנם רבותינו]. בדעת שאר הראשונים – ע"ע בדברי הראב"ד [אות ו' ז' ח', ואות כב, דו"ק היטב], ועי"ש בחזו"א [ד"ה ואמנם מצינו], ויש לדון בשיטת הרמב"ן בהלכותיו – עי' פ"ה הל' יב [צ"ב טעם החילוק], ועי' בהל' כב [עי"ש במהדו' מכת"י בשינוי נוסחאות] ועי' בפ"ו הל' ג. להלן יצויין מדברי הפוסקים שדנו בזה.

פירוש רבינו חננאל – עי' תוס', ועי' מהר"ם, ועי' בדברי רבינו חננאל ב"ק לז:, ועי' חי' הרשב"א, ועי' בתורת הבית [יד: 'ורב חננאל ז"ל פירש'].

הבנת מחלוקת רב ושמואל – בגמ' 'והכא בהא קמיפלגי וכו', וצ"ב – עי' היטב ראב"ד בבעלי הנפש [סי' ג כב 'והא דפליגי רב ושמואל'], עי' חי' הרשב"א ['ופלוגתא דרב ושמואל בדלגה'], וכ"כ בחי' הרמב"ן.

הכרעת מחלוקת רב ושמואל –עי' רמב"ם פ"ח הל' ו ועי"ש במ"מ, עי' רא"ש סי' ג, [ומש"כ בשיטת הראב"ד, כ"כ הרשב"א, אך צ"ע מדבריו בעלי הנפש אות כב, וע"ע בהשגות הרז"ה שם], ויש לדון בהכרעת הרא"ש, ועי' בדבריו ב"ק פ"ד סי' ד, ועי' מעדני יו"ט ע, עי' בהל' נדה לרמב"ן פ"ה הל' יב, עי' בתורת הבית יד: ['ולענין פסק הלכה'] ובקצר יג:.

דילוג ב' ימים – עי' הל' נדה לרמב"ן פ"ה הל' יב, אך עי' בבדק הבית ט: ['ומסתברא דלא אמרו'], ועי' במשמרת הבית ['גם שם הוסיף'].

האם חוששת לדילוג מתחילתו ומ"ט – עי' בעלי הנפש סי' ג אות י, ועי' הל' נדה לרמב"ן פ"ה הל' כב, ועי' תורת הבית [יד: 'ומדקתני בברייתא שכתבנו למעלה'], אך עי' מגיד משנה פ"ח ה"ו בסופו.

ווסת לימי השבוע – עי' תוס' ב"ק לז: ד"ה יום ט"ו, ועי' בחי' הרשב"א בסוגיין, ועי' בתורת הבית [ט. 'ורבותינו הצרפתים ז"ל'], ועי' בחי' הרמב"ן ['ומיהו לדידי קשיא לי', וד"ה וחכמי הצרפתים, וד"ה וקורא אני על עצמי, ובהלכותיו השמיטו אע"פ שהביא ווסת החודש], שיטת הראב"ד - [דו"ק ברמב"ן הנ"ל מהי דעתו], ועי' בעלי הנפש אות יב [ממהדו"ב], ודו"ק בדבריו סי' ד א', אך עי' השגות הרז"ה סי' ג אות יא השגה טז.

דין ווסת הסירוג – עי' גמ' בב"ק לז. 'ראה שור נגח שור לא נגח' - מנין הראיות באשה – עי' קו' התוס' מסירוגין על הפלגה – ועי' תוס' נדה, וצ"ב, ועי' בחי' הרמב"ן והרשב"א, [וצ"ב], ועי' תירוץ התוס' בב"ק, ועי' חי' הר"ן בסוגיין, ועי' בראב"ד בבעלי הנפש [אות כג 'שהרי שנינו בחיצונה'].

האם תלוי במחלוקת רב ושמואל –עי' רש"י ב"ק לז:, אך עי' ראב"ד בבעלי הנפש אות כג ואיכא מ"ד דכי היכי, ויש להתבונן בדעת שאר הראשונים, וע"ע בפלתי ס"ק כב, ובלחם ושמלה ס"ק יט, שהרחיבו בבירור נידון זה.

**טור וב"י ריש סי' קפט עד סעי' יג 'לשון הרמב"ן'**

בטור 'כיצד ראתה ג"פ בא' בשבת' – הדרך של קביעת ווסת השבוע - עי' ב"ח אות ז, ועי' פרישה סק"ח, ועי' מה שצויין מבעלי הנפש.

מנין הראיות בקביעת ווסת הפלגה בדילוג - יש לדקדק בזה בלשונות הטור ['ופעמים שתהיה ההפלגה שקובעת בהן הוסת בדילוג וכו' ורביעית לל"ב קבעה לדילוג', וצ"ע מלהלן ממש"כ בלשון הרמב"ן 'וסת הדילוג אינה חוששת עד שתקבענו כיצד וכו' אירע לה ראייה ליום כ"ג קבעה לה וסת לדילוג'], עי' פרישה אות לז [וצ"ע דאף מש"כ הטור לעיל 'ראתה שניה לסוף ל' זהו מל' הרמב"ן], ועי' ב"ח אות ו [ד"ה ופעמים שתהיה ההפלגה שקובעת בהן הוסת בדילוג], וע"ע בדבריו באות יט [ד"ה ומ"ש וכן לדילוג וסת החודש], ויש לדקדק בזה אף בלשונות הב"י בסימן זה, [בתחילת הסימן ד"ה וכיצד קובעתו 'חוץ מוסת ההפלגות בדילוג שאינו נקבע בפחות מה' ראיות והטעם וכו', ובד"ה כיצד קובעת בימי החודש בדילוג 'וכתבו התוס' והרא"ש וכו' אבל אם ראייה ראשונה היתה בר"ח ושניה בט"ו', ולהלן בהמשך הסימן בד"ה ראתה בא' בניסן ושיירה א' באייר וכו' 'ומ"ש אירע לה ראייה ליום כ"ג פירוש וכו'], וצ"ע.

בטור 'וקאמר רב דהכ"נ קובעת בג' ראיות וחוששת לי"ח בתמוז' – עי' ב"ח בד"ה ומ"ש וחוששת.

בטור 'ואפילו לשמואל אם היה לה ווסת קודם שהתחילה' – עי' ב"י, ועי' ב"ח אות י [ד"ה ומ"ש ואפילו], אך עי' דרישה סק"ג, ופרישה אות יב.

דילוג חלילה – עי' ב"ח אות יא ד"ה ראתה ג"פ.

בטור 'ראתה בא' בניסן ובא' בסיון ובא' באב', ועי' בבית יוסף, ועי' פרישה אות טו, ועי' ב"ח סוף אות יא [סוד"ה ראתה שלש פעמים], אך עי' בב"י בהמשך [ד"ה כתב הראב"ד בספר בעלי הנפש] מהראב"ד, ויש לדון האם איירו בווסת אחת, והאם שוים בדינם וביסודם, ויתבאר עוד בשו"ע.

**שו"ע סעיפים א – יב**

**סעיף א**

בש"ך סק"א בזמן עונה בינונית, אזיל לשיטתו שבירר בהרחבה להלן, ואכמ"ל ובעז"ה נלמד בהמשך.

**סעיף ג**

ווסת השעות – עי' היטב בבעלי הנפש [שער תיקון הווסתות סי' א אות י], וצ"ב, ועי"ש בהשגות הרז"ה, ועי' היטב בט"ז סק"ד, ועי' תוה"ש סק"ה, ועי' סד"ט סק"א, ועי' חוו"ד סק"א, ועי' מקור מים חיים, וע"ע בשו"ת חת"ס סי' קפג [ד"ה והמובן].

**סעיף ד**

דין עקירת עונה בינונית – עי' תוה"ש סק"ד וסק"ו, ועי' פת"ש סק"ב, וצ"ב, ועי' ש"ך סק"ל ['והעט"ז כתב ג"כ כדברי הב"י'], ועי' פרדס רימונים שפ"ח סק"ל ['ומה שהשיג על העט"ז', בתחלתו], שביאר כוונת התוה"ש.

**סעיף ה**

קבעה לה ווסת לדילוג - עי' ש"ך סק"ח, ועי' ביאור הגר"א סק"ז, ועי' ט"ז סק"ו, ועי' תוה"ש סק"ח, אך דו"ק בבאר הגולה, ועי' מקור מים חיים להלן על הרמ"א בסעי' יג.

דילוג למפרע – עי' ש"ך סק"ט, ועי' סד"ט סק"ג, אך עי' פלתי סק"ו, ועי' פת"ש סק"ג, ודו"ק בזה בב"י במנין הווסתות ['והחמישי'].

**סעיף ו**

ווסת החודש – ווסת ליום ר"ח – עי' ב"ח אות טו [ד"ה לשון הרמב"ן, 'ומשמע דאם ראתה בר"ח ניסן וביום ראשון דר"ח אייר'], ועי' פרי דעה יז [האריך בביאור דברי הב"ח], אך עי' בתהלה לדוד [ח"ב ס' 'ולענ"ד הדבר חידוש גדול ולא ראיתי מי שהביאו'].

ווסת השבוע – אופן הקביעות – עי' ש"ך ס"ק יד, ועי' תוה"ש סק"ט. הנפ"מ שאינו הפלגה – עי' סדרי טהרה סק"ד בתחלתו. באופן שנקבע יחד עם הפלגה האם חוששת לשבוע - עי' כרתי סק"ח, ועי' חוות דעת סק"ד, וע"ע בסדרי טהרה ס"ק לא [ד"ה תו כתב בס"ק הנ"ל], ועי' פתחי תשובה סק"ד, ועי' בדבריהם האם קובעת ווסת השבוע בדילוג, אך עי' בפרדס רימונים [פתיחה, הווסת הג'].

האם חוששת בתחלתה לווסת השבוע – עי' שו"ע הרב אות כב, אך עי' חכמת אדם אות טו בסופו, ודו"ק בבעלי הנפש אות יב.

**סעיף ז**

בט"ז סק"ז – עי' עצי לבונה [על הגליון] פירושו.

הכרעת מחלוקת הראשונים – עי' ט"ז סק"ט, ועי' ש"ך יט, [עי' גליון רע"א] ועי' תוה"ש יד. בטעם דאזלינן לחומרא – עי' סדרי טהרה, ועי' לחם ושמלה ס"ק טו.

גדר ווסת הדילוג – עי' פרי דעה [פתיחה להל' נדה שער השמיני, 'וסת הדילוג' כמה ספיקות בזה], ועי' חוות דעת סק"ה [וצ"ב], ועי' פתחי תשובה סק"ה.

וי"א – האם יש לחוש י"ח אלול – עי' סדרי טהרה סוף סק"ה, ועי' מקור מים חיים על הגליון.

**סעיף ח**

האם לדעת שמואל קבעה רק בי"ח – עי' ש"ך סק"כ, אך עי' תוה"ש ס"ק טו.

האם גדרו כווסת הדילוג, או כשווה בסירוג – עי' היטב בש"ך ס"ק כ, כא, ובסוף ס"ק עב, אך זהו דלא כפרישה ותוה"ש הנ"ל, ועי' היטב בט"ז סק"י, ונפ"מ בזה לדרך עקירתו ודו"ק.

**סעיף ט**

עי' ט"ז ס"ק יא, אך עי' בש"ך ס"ק כב, ועי' בנקה"כ על הט"ז, ועי' סדרי טהרה סק"ח, ועי' בתוה"ש ס"ק יז, ועי' ביאור הגר"א ס"ק יד, ועי' סדרי טהרה סק"ז, בביאור דעת הט"ז - עי' חוות דעת סק"ח, וע"ע פרי דעה. וע"ע מה שצויין בזה לעיל בענין ווסת הסירוג מחלוקת הראשונים בזה.

אופן עקירת ווסת הסירוג – עי' ש"ך ס"ק סה, ועי' חוות דעת וסד"ט.

אינה חוששת לר"ח אב – מדוע אינה חוששת להפלגה – עי' חוות דעת ס"ק יא, ועי' פתחי תשובה ח, וע"ע בגליון רע"א [על הש"ך ס"ק כו], ועי' דגול מרבבה מהדו"ת, וע"ע בחכמת אדם [כלל קיב יג].

בש"ך ס"ק כו, עי' בתוה"ש כ במסקנתו בתיקון הגי' בש"ך.

ביאור קושייתו – עי' גליון רע"א, ויש לדון דכוונת הש"ך לקושיא אחרת, ועי' מחצית השקל.

בחידושו האחרון – עי' קו' הכרתי [ס"ק יד], ועי' חוות דעת ביאורים [סק"י, עי' בסק"ו יסודו 'לכן נראה דלא דמו כלל'], ועי' פת"ש ז, אך עי' בסדרי טהרה ס"ק יא, [הקשה מהרמב"ן, עי"ש 'וראיה לדבר ההיא דאמרינן בב"ק']

**קביעת ווסת בעונות שוות**

**סעיף יג**

עי' בהל' נדה לרמב"ן פ"ה הל' יד, ועי' בעלי הנפש לראב"ד סי' ג אות ל, [דו"ק היטב בדבריהם האם הם שוים] ויש להתבונן במקור ובטעם דין זה.

עי' טור, ועי' ב"י שציין מהראב"ד [צ"ע, ובאותה העת לא היו תח"י הרמב"ן].

**שו"ע סי' יג** לפני ההגה"ה

יש לדון לענין ווסת הפלגה האם יש חילוק בעונות - יש לדקדק מהראשונים הנ"ל אם איירו אף בווסת הפלגה, [יש לדון בזה בתרתי, לחוש בפעם הראשונה, והאם נקבע ע"פ מנין עונות או ימים] - ועי' שו"ת נודע ביהודה יו"ד מהדו"ת סי' פג דעת הר' דוד טעביל, וע"ע בלחם ושמלה כא, ועי' בשו"ע הרב ס"ק לו, אך עי"ש בנו"ב במה שהוכיח מל' הראב"ד, ועי' בסוף דבריו מסקנתו, ועי' פתחי תשובה סק"ט, ועי' בחזו"א סי' פה [אות נט – עד].

**עונה בינונית**

מתני' טו. ובגמ' מימרא דריש לקיש.

עי' חי' הרמב"ן ['והוא שבא ומצאה' – 'שמא תראה', 'אלא בזו שפי' – 'זהו מה שנראה לי'], חי' הרשב"א, ר"ן על הרי"ף שבועות [ד: בדפי הרי"ף 'וגרסי' בפרק כל היד' – 'דיה שעתה בווסתות ולא אמרו כן בעונות'], תורת הבית הארוך טו. ['ועתה נבאר מי שאין לה ווסת קבוע' – 'תנן בפרק כל היד', וע"ע שם 'מ"מ מסתבר ליה שהוא חושש לעו"ב, וע"ע בסוף השער 'וה"ה למי שאין לה ווסת'] ובקצר יד. ['מי שאין לה ווסת קבוע'].

באיזה עונה איירי ר"ל – עי' רש"י, וכן פירשו בחי' הרמב"ן, ובחי' הרשב"א, והר"ן, אך עי' מה שכתב הרמב"ן בשיטת הרמב"ם והרי"ף, ועי' בזה בבדק הבית ז. :.

דין עו"ב באשה שיש לה ווסת קבוע – דו"ק ברש"י, ועי' בחי' הרמב"ן, וכ"כ בחי' הר"ן, אך עי' בחי' הרשב"א [ופליגי בתרתי בווסת קצר מעו"ב, וכן בווסת ארוך מעו"ב]

הטעם בחשש עו"ב – דו"ק ברש"י, ועי' בחי' הרשב"א ועי' במשמה"ב ז:, ועי' בתורת הבית [טו. 'הואיל ורוב נשים דרכן', 'לפי שהיא עונה בינונית לרוב הנשים ולפיכך חוששין שמא יבא אורח בזמן הרגיל לבא לרובן של נשים'] ויש לדון מל' הרמב"ן בחי' ['ולא החמירו בעונה יותר מן הווסת מפני שהיא חמורה אלא מפני שא"א לנו לומר שאשה זו לא תראה לעולם'] וכ"כ בחי' הר"ן.

זמן עונה בינונית – דו"ק בל' רש"י כאן, ועי' לעיל ט: בגמ' 'וכמה עונה' ברש"י ד"ה ימי טומאה וימי טהרה, דו"ק בל' הרשב"א בתוה"ב טו. ['חוששת ליום ל''], ובסוף השער [שהוא יום ל'], ועי' בקצר יד. וטו., והאריכו לדון בזה הפוסקים.

חשש עו"ב בנמצא בעיר – עי' רשב"א בחידושיו ['שמעינן'], וכ"כ בתוה"ב, אך יש לדון לשיטת הרמב"ם והרי"ף הנ"ל, ויש לדון בשיטת הרמב"ן בהלכותיו [פ"ב יב, ופ"ה ה"ה, אך צ"ע מדבריו פ"ה הל' כ' וכ"א], ועי' בשו"ע הרב סי' קפט קו"א אות א.

**טור וב"י ריש סי' קפט, וע"ע בטור וב"י ריש סי' קפד**

במש"כ הב"י בדעת הראב"ד – עי"ש בר"ן ['אבל הראב"ד כתב'], אך צ"ע דעי' בבעלי הנפש [שער תיקון הווסתות סי' א הל' יט, וסי' ג הל' יא, ובשער ספירה והבדיקה סי' ג יא], שלא הזכיר עו"ב, ועי' חכם צבי סי' קיד בסופו [ד"ה שוב בא לידי ס' בעלי הנפש]

**טור סעי' יג לשון הרמב"ן** בתחלתו. **דין עונה בינונית**

האם חוששת לעונה בינונית – יש לדון במש"כ 'חוששת לר"ח אייר' - עי' בפרישה כג, [ודו"ק ברמב"ן ראתה 'בו', ובהמשך דחוששת לב' בסיון], ועי' בב"ח. ויש לדון במש"כ 'לא ראתה בר"ח סיון' - עי' ב"י ד"ה לשון הרמב"ן [ומש"כ יש לו דין וסת שא"ק, צ"ע, ועי' דברי חמודות על הרא"ש פ"ט סי' ג' השני סוף אות כז], ועי' ב"ח, ועי' פרישה כה.

**שו"ע סי' קפט סעי' א, וסעי' ד, וע"ע סי' קפד סעי' ט**

האם בעלת ווסת קבוע קצר חוששת לעו"ב – דו"ק בט"ז סי' קפט סק"א, ועי' מש"כ בס"ק לא בשם המהרש"ל, [באמצעו 'ולפיכך אינה חוששת אפילו לעו"ב'], אך עי"ש בחוות דעת סק"כ ['ומה שכתב בשם רש"ל', השיג מהר"ן], וצ"ע מדברי הט"ז בסק"ה, עי' בחוו"ד [סוף סק"ב], וכן צ"ע מהט"ז סי' קפד ס"ק יג, עי"ש בסדרי טהרה ס"ק יג [בתחלתו], ועי' בית מאיר ריש סי' קפט.

**רמ"א סעי' יג** בתחלתו [השמיט עו"ב], עי' היטב בכל דברי הש"ך ס"ק ל.

זמן עונה בינונית – עי' מה שצויין לעיל מהראשונים, ודו"ק בל' הטור ריש קפט, וריש קפד, ועי' בשו"ע סי' קפד סעי' ט, וקפט סעי' א, עי' ט"ז ס"ק יד, ועי' בש"ך סק"ל בתחלתו דעת הפוסקים, אך עי"ש דעתו, ועי' תוה"ש ס"ק כא, אך עי' בחכ"צ סי' קיד שחלק, ועי' בחוות דעת ס"ק יב, ועי' פתחי תשובה י.

בירור הראיות לנידון זה – עי' היטב בכל דברי הש"ך, ועי' בחכם צבי סי' קיד שהאריך לדון בזה, [ואפשר לעיין רק בחלק מהשגותיו] ועי' כרתי ס"ק טו שהאריך בזה [ועי' בסוף דבריו 'אבל מה שלא הזכיר הרמב"ם והראב"ד'].

ביאור דעת הש"ך האם עו"ב ענינו הפלגה או גרמת היום, או שניהם – דו"ק היטב בדברי הש"ך, עי' כרתי ס"ק טו [בתחלתו עד 'והנה זה דפירוש עונה בינונית'] וסדרי טהרה, ועי' לחם ושמלה ס"ק כג.

הכרעת נידון זה – עי' כרתי ס"ק טו [בסופו 'עכ"פ תבנא לדינא'], עי' לחם ושמלה בלחם אות א, עי' חכמת אדם סי' קיב אות ה, עי' בן איש חי צו אות ה.

עונת הפרישה בעונה בינונית - עי' כרתי ס"ק טו ['ועוד נראה לומר'], וע"ע בשו"ע הרב סעי' א, אך עי' סדרי טהרה סוף ס"ק לא.

דין ווסת תרומת הדשן יותר מל' – עי' סי' קפו סעי' ג, ויש לדון לענין עו"ב, עי' סדרי טהרה קפט סוף סק"כ.

האם מחמת עו"ב נחשב שיש לה ווסת – עי' ב"ח ריש סי' קפד, ועי' ש"ך קפד סק"ב, ועי"ש בפתחי תשובה בשם האחרונים.

**החששות שצריכה לחוש אשה שאין לה ווסת קבוע**

**סעיף יג**

גמ' סד. 'שאין האשה קובעת' ומימרא דרב פפא.

טעם החשש לווסת שאינו קבוע – עי' רש"י סג: ולעיל לט. ד"ה זה וזה.

האם חוששת לווסת שא"ק בתחילת ראייתה – עי' בהל' נדה לרמב"ן פ"ה הל' כ' כא, ועי' בבעלי הנפש [סי' ג אות ט, יא], אך עי"ש בהשגות הרז"ה, ועי' בבדק הבית ו: בסופו ['ואיזהו וסת שאינו קבוע'].

**טור 'לשון הרמב"ן' עד 'ולשאר הימים כוסת הדילוג עד כאן'.**

קביעות ווסת בר"ח – עי' מש"כ בב"ח שם ['ומשמע דאם ראתה בר"ח ניסן'], ובד"ה כיצד ראתה באחד בניסן.

'לא ראתה בא' באייר' –הפוסקים כאן נחלקו [הב"י, הד"מ, הב"ח, הפרישה] מה הדין כשראתה בו, ויש בזה ב' נידונים האם מונין הפלגה מהראיה האחרונה, והאם ווסת קצר עוקר ארוך, ונידונים אלו מתבארים ביתר הרחבה בסעי' טו, ויצויינו להלן.

'עד שתקבע וכו' עד שתעקר' - עי' ב"י שהאריך לדון בכוונתו, ועי' ב"ח [יז, ד"ה ומ"ש וכך היא חוששת], ודו"ק בב"י לעיל [בנידון הראיה בר"ח אייר בד"ה אבל קשה], ועי"ש בדרכי משה א\*, וע"ע בפרישה [ס"ק כט, האריך בזה, ועי' בד"ה ונראה דלפעמים] שחולק.

'עבר יום עשרים וכו' שוב אינה חוששת' – ביאור החידוש בזה, דו"ק בב"י, אך עי' בב"ח [אות יח ד"ה ומ"ש כיצד ראתה בא' בניסן']

'ואינה חוששת לוסת הסירוגין עד שתראה בו' – מה דינו כשראתה בו אך לא קבעתו - דו"ק בב"י, ועי' דרישה סק"ה, וע"ע בלחם ושמלה סק"ה.

'אירע לה ראייה ליום כ"ג' - עי' ב"י בפתיחת הסימן 'חוץ מוסת ההפלגות בדילוג', ועי' פרישה לז, ועי' בהל' נדה לרמב"ן במהדו' מכת"י גי' חלוקות בזה.

'חוששת לימים שהשלישה כוסת קבוע ולשאר הימים כוסת הדילוג' - עי' ב"י, ועי' ב"ח, הנידון של הימים שנמשך בהם הווסת, יצויין להלן סעי' לב.

**שו"ע סעיף יג ברמ"א**

ראתה בא' בניסן וכ' בו, האם חוששת לא' דר"ח – עי' ט"ז ס"ק יז, אך עי' גליון רע"א, ועי' סדרי טהרה ס"ק יג, ועי' חוות דעת ס"ק יג, ועי' פתחי תשובה סק"י.

במחלוקת הפוסקים בדין ראתה באחד באייר, להלן יצויינו נידונים אלו שנחלקו בהם הפוסקים האם ווסת קצר עוקר ארוך, והאם מונין הפלגה מהראיה האחרונה.

בנקבע ווסת אחד האם חוששת לחבירו - עי' ברמ"א, ועי' בט"ז ס"ק יט, אך עי' סדרי טהרה סוף ס"ק יד, ועי' ב"ח לקמן [אות מא ד"ה וחוששת נמי ליום הקדימה], ועי"ש בדרישה [ס"ק יח מהמגיה], אך עי' בחוות דעת ס"ק טו, ופת"ש יב, וכעי"ז כתב בבית מאיר [על הגליון בתחילת סעי' יג, בסופו 'ובהנ"ל אפשר ליישב'], אך עי' מקור מים חיים, וע"ע בשו"ע הרב אות מו, ובקו"א סק"ד [כעין דברי המקמ"ח].

האם חוששת לראיות שראתה אחר שקבעה הווסת – עי' לקמן סעיף לב, ויש לדון האם חוששת לו בתחלתו, עי"ש בב"ח אות מג ד"ה ופעמים שהאשה קובעת לה ווסת, אך עי' במקור מים חיים [שם, בסופו], ועי"ש בחוות דעת, ועי' בפתחי תשובה ס"ק כח, ועי' בפתחי תשובה סי' קפז סק"א.

ברמ"א ואינה חוששת לוסת הדילוגין עד שתקבענו – דו"ק ברמ"א בחידוש בדין זה, ועי' בש"ך ס"ק לב, וס"ק לו, ועי' תוה"ש כג, ועי' סדרי טהרה טו.

ברמ"א 'רק י"א כי בדילוג חודש' – ביאורו – עי' ט"ז סוף ס"ק כא, עי' ש"ך ס"ק לז, עי' תורת השלמים ס"ק כה, ועי' מקור מים חיים.

**דיני עקירת ווסת, ודרך חישוב ווסת הפלגה**

**סעיפים יד טו טז**

**סוגית עקירת ווסת קבוע ולא קבוע**

גמ' סד. 'ואינה מיטהרת מן הוסת' – סד: מתני'.

עי' בחי' הרמב"ן, עי' בחי' הר"ן, בעלי הנפש סימן א אות יב יד, עי"ש בהשגות הרז"ה, עי' הלכות נדה לרמב"ן פרק ו הל' א - ו, עי' רמב"ם פ"ח ה"ח ובמ"מ.

האם איירי שבפעם השלישית ראתה ביום כ' הראשון, והאם לא ראתה ביום ל' - עי' גי' רש"י, ועי' רא"ש, וכן בחי' הרמב"ן, וכן בבעלי הנפש סימן א אות יב, אך עי"ש גירסת הרז"ה, וע"ע במאירי [גי' זו], אך עי' בגי' הר"ן בחידושיו, ועי' בתורת הבית [יד: תניא בסוף פרק האשה, וצ"ב, אכן במהדו' מכת"י הגי' 'ראתה ביום ל', וכ"כ הט"ז והכרתי, וצ"ע בחידושי הרשב"א שבמקור לא נתפרש, ועי' במהדו' ז"י, ובמהדו' מוה"ק שיבשו והוסיפו מעצמם את גי' רש"י], ועי' ברמב"ם פ"ח ה"ח ובמ"מ.

האם איירי בווסת החודש או בהפלגה - וכיצד חזר יום כ' לאחר שלא ראתה בו – דו"ק ברש"י בד"ה ונאסר יום עשרים, ועי' בבעלי הנפש סי' ג אות ט, ועי' חי' הרמב"ן, ודו"ק בחי' הר"ן, ועי' ברמב"ם, ודו"ק במ"מ.

הטעם שווסת כ' לא נעקר – דו"ק בגמ', ויש לדון בזה לפי שיטות הראשונים הנ"ל - הרז"ה, והר"ן, ובדעת רש"י - דו"ק היטב בלשונו, דו"ק בל' הרא"ש, עי' בבעלי הנפש סי' א אות יב, ועי' רש"ש, עי' בחי' הרמב"ן.

בטעם שיום ל' נעקר – עי' ברש"י ד"ה הגיע יום ל' ולא ראתה, ועי' רש"ש סד., ועי' בהשגת הרז"ה, אך עי' בר"ן [וצ"ב], עי' היטב בהל' נדה לרמב"ן פ"ו הל' ב.

יש לדון מה הראיה לרב פפא שנעקר בחד זימני – האם נעקר מחמת שלא ראתה בו, או מחמת שהקבוע חוזר למקומו - יש לברר ע"פ שיטות הראשונים הנ"ל – עי' סדרי טהרה ס"ק יט [ד"ה אלא מה שצריך לי עיון, וד"ה ובשלמא לגירסת הר"ן], עי' בית מאיר על הגליון בשו"ע סעי' יג [באמצעו 'ובזה איני יודע מה קשה להס"ט'], עי' אור שמח פ"ח ה"ח [ד"ה ונחזור לעניננו], וע"ע חזון איש סי' פה אות לח לט.

הפוסקים דנו בכמה נידונים ע"פ שיטות הראשונים בסוגיין, ויש לדקדק ולברר היטב את דבריהם.

האם ווסת הפלגה קצר עוקר ווסת ארוך – והאם קבוע עוקר שאינו קבוע - עי' היטב בהל' נדה לרמב"ן הל' ב, ויש לדקדק בדברי הרז"ה ובדברי הר"ן הנ"ל [בטעם שווסת ל' נעקר], ועי' היטב ברא"ש בקיצור הל' נדה בסוף המסכת [אות ב, יש לדון כיצד נעקר ל' בג"פ].

האם ווסת קבוע נעקר לגמרי כשאינה רואה בו – והאם צריך לקבוע ווסת אחר - עי' היטב בבעלי הנפש סי' א אות יב יד, אך עי' ברז"ה מה שהשיג [ועפי"ז יש לדון בגירסת הר"ן], ודו"ק בהל' נדה לרמב"ן הל' ה והל' ג, ודו"ק בזה בלשון הרא"ש, ויש לדון בזה בשיטת רש"י.

**סוגיית מנין הראוי**

גמ' לט. 'רב הונא בר חייא וכו' אמר רב פפא נחזי אנן וכו' א"ל רב הונא בריה דרב יהושע לר"פ ממאי דלמא וכו'.

באיזה ווסת נחלקו – עי' בחי' הרמב"ן לט: [בסופו 'ומ"מ הני רישי ירחי דנקט'], וכ"כ שם הרשב"א והריטב"א.

וה"נ מסתברא – [צ"ב הראיה מתרנגולתא] הכרעת מחלוקת זו – עי' רמב"ן בסוף הסוגיא ['ושמעינן מינה'], ועי' בתורת הבית [יד: 'יום עשרים וראתה דקתני' – 'שמא תקרב לחמשה עשר'], וע"ע ברמב"ם פ"ח מהל' איסו"ב ה"ח, ועי"ש במ"מ.

ביאור המחלוקת והטעם דלא הולכים אחר מנין הראוי – [יש לדון האם למסקנה מנין הראוי לאו מלתא כלל] דו"ק היטב ברש"י ד"ה והכי מסתברא, דו"ק היטב ברשב"א שם בסופו, וכ"כ בקצר יג., ועי' חזו"א סי' פה אות כט ל'.

יש לדון באופן שראתה בינתיים האם מונין רק מהראיה האחרונה – נחלקו בזה הפוסקים [ב"י ד"מ ט"ז, ב"ח פרישה ש"ך] בסעי' יג בביאור ל' הרמב"ן, ויש לברר נידון זה מדברי הראשונים בסוגיין - עי' בט"ז ס"ק יח ['ומו"ח ז"ל הפליג לחלוק וכו' 'וכדרב הונא בריה דרב יהושע ס"פ בנות כותים וכו' 'ואדרבה משם ראיה'], ועי"ש בנקודות הכסף ['ומה שהשיג על הב"ח'], ועי' בחי' הרמב"ן [לט. 'אלא שהראב"ד כתב' 'והם צ"ע'], וכ"כ בחי' הר"ן שם, ועי' תוה"ש ס"ק כב, אך עי' כרתי ס"ק טז ['והנה הראב"ד בבעה"נ יצא לדון' – 'ולכן הרמב"ן דס"ל דקבעה וסת'], ועי' בחי' הרשב"א לט. [ד"ה מיקבע בסופו 'ויש מפרשים' 'מ"מ י"ל', ואפשר לחלק ע"פ הנה"כ הנ"ל], ועי' סדרי טהרה ס"ק יד [ד"ה אמנם וד"ה ומדברי הראב"ד], ועי' בית מאיר [על הגליון 'הסכמת רוב האחרונים' ובהמשך 'אלא עיקר הטעם'].

האם חוששים למנין הראוי כשלא ראתה כלל - עי' היטב ברמב"ן סד. [ד"ה היתה למודה 'ואיכא למימר הכא מנינן למנין הראוי', ובסופו 'ולפי פי' בוסת של הפלגה'], ועי' בהלכותיו פ"ו הל' ד, ויתבאר עוד בדברי הפוסקים.

**טור וב"י סעיפים י"ד, ט"ו, ט"ז**

'חזר ווסת של כ' למקומו והותר יום ל' – יש לדון האם ראתה בכ' הסמוך לל', ומדוע לא נעקר כ', ומדוע נעקר ל' - עי' בדברי חמודות [מעדני מלך] על הרא"ש אות כז, אך עי' דרישה ח ופרישה מז, [וע"ע בפרישה מח וצ"ע].

האם בשינתה נעקר ווסת הראשון לגמרי – עי' ב"י [ד"ה ומה שאמר חזרה לראות], ועי' ב"ח אות כה [ד"ה חזרה לראות], ועי' פרישה נג נד.

דין עקירת ווסת ההפלגה כשלא ראתה בו, והאם מונין מנין הראוי – דו"ק בטור 'ואם הפסיקה ולא ראתה חזרה לראות' – יש לדון מהו הפסיקה, ומהו חזרה לראות, ומהו טעם דין זה – עי' היטב בב"י [ד"ה ומ"ש ואם הפסיקה, וד"ה מה שאמר], אמנם עי' בדרישה סק"ט בשם המהרש"ל [אפשר לדלג על ד"ה 'אלא שצ"ע מש"כ רבינו'] ועי' ב"ח אות כד [ד"ה וראיתי במהרש"ל, עד 'וכל דבריו ברורים וישרים ונכוחים', עי"ש במש"כ מהמהרש"ל לענין הפסקת ג' עונות], ודו"ק בכל זה ברמב"ן בהל' ד' ה' [בפשוטו זהו המקור לפסק הטור]. והב"י אזיל לשיטתו במש"כ בסעי' יג לענין ווסת הדילוג [ד"ה ומ"ש הגיע יום כ"א, וד"ה ומ"ש הגיע כ"ב], והב"ח שם השיג עליו.

גדר הפסקת ג' עונות – עי' ב"י [תמה דרק לר"א הוי סילוק דמים], ועי' כרתי סק"כ [עקירת ווסת, ד"ה איברא דעת הב"י], וכ"כ הפרי דעה טורי כסף אות לא בסופו ד"ה וראוי שתדע, וע"ע בסד"ט סק"כ [בסופו ד"ה הבית יוסף].

בטור 'אלא שזו חוששת ליומה וזו חוששת לר"ח' – באורו – עי' ב"י, אך עי' ב"ח כו [ד"ה כעקירת ווסת ההפלגות].

**שו"ע סעי' יד טו טז**

**סעיף יד**

האם לדעת הטושו"ע ראתה ביום כ' שאחר ראית ל' – ובטעם שנעקר הל' [האם מחמת קביעות הכ' / מחמת שינוי ההפלגה] – עי' ט"ז ס"ק כח [במה שביאר הטור והרמב"ן], וכ"כ הש"ך בסק"מ מהמע"מ, אך עי"ש בש"ך מה שהשיג, ועי' נקה"כ על הט"ז, וכ"כ התוה"ש כח, אך עי' סד"ט יט בתחלתו שהשיג מהרמב"ן, ועי' כרתי ס"ק יח [ הוסיף להוכיחן כן מהרמב"ם ועוד ראשונים].

יש לדון ע"פ דבריהם האם ווסת קצר עוקר ארוך – דו"ק בזה בדברי הש"ך והט"ז הנ"ל, וכן פליגי בזה לשיטתם לעיל בסעי' יג [ט"ז ס"ק יח, ש"ך ס"ק לא, וכן דעת הב"ח והפרישה שם], ועי' כרתי ס"ק יח [השיג על הש"ך מהראשונים, ועי' בסוף דבריו מסקנתו, ועי' במש"כ 'ולכן צ"ל', בביאור טעם הדין], וכן הכריע הסדרי טהרה בס"ק יט [בתחלתו] ע"פ הרמב"ן, וכ"כ הבית מאיר בסעי' יג בגליון השו"ע [בתחלתו].

**סעיף טו**

דין עקירת ווסת – האם נעקר לגמרי בלא לראות ג"פ / בשינוי לראיות אחרות / בקביעות ווסת אחר – עי' שו"ע, אך עי' ט"ז סוף ס"ק כח [בדעת הרמב"ן, וכ"כ הרז"ה בפירוש], ועי' סדרי טהרה ס"ק יט [ד"ה ומה שכתב עוד בט"ז], וע"ע לחם ושמלה ס"ק לג.

דין הפסיקה עונה אחת – עי' ט"ז ס"ק לא [דעת המהרש"ל, ודעתו], ועי' ש"ך ס"ק מה, ועי' נקה"כ על הט"ז, ועי' תורת השלמים ס"ק לא, ועי' פלתי סק"כ, ועי' סדרי טהרה ס"ק יט, ועי' חוות דעת סק"כ [בתחלתו] שהכריעו ע"פ הרמב"ן.

דין הפסקת ג' עונות – עי' שו"ע, ועי' ט"ז ס"ק לא [דעת המהרש"ל, ועי' מסקנת הט"ז בסופו], אך עי' נקה"כ [עי"ש מה שחילק ממעוברת], וע"ע בדבריו ס"ק סה, ועי' תוה"ש לב, ועי' סד"ט ס"ק כ [ד"ה מיהו מה שנראה], ועי' חוות דעת סק"כ [בסופו].

הפסיקה ג' עונות האם חוששת לעונה גדולה – עי' בט"ז מהמהרש"ל, אך עי' חוו"ד סק"כ ['גם מש"כ בשם מהרש"ל'].

הפסיקה עונה אחת האם חוששת לעונה בינונית – עי' ט"ז מהמהרש"ל, ועי' סדרי טהרה סי' קפד ס"ק יג [בתחלתו, הסכים עמו], אך עי' חוו"ד סק"כ.

**קביעות ווסת בימי זיבה ונדה, ודין ראיה הנמשכת**

**סעיף לב**

גמ' יא. 'חוץ מן הנדה' – 'ממעין פתוח לא אמרי', גמ' לט. 'רב הונא בר חייא אמר שמואל לומר', לט: 'א"ל רב פפא' עד סוף הפרק.

עי' חי' הרמב"ן, עי' חי' הרשב"א, עי' רמב"ם איסורי ביאה פ"ח ה"ט, עי' בעלי הנפש [שער תיקון הווסתות סי' ב, אי"צ לעיין בחלק האחרון], הל' נדה לרמב"ן פ"ו הל' טו טז, עי' תורת הבית יא. ['עדיין צריכין אנו לברר' – 'עוד יש זמנים אחרים'].

**חשש ווסת בימי נדה**

**גמ' יא.** בקושית הגמ' תבדוק דלמא קבעה ווסת – עי' תוס' רא"ש.

גדר מעיין פתוח ומעיין סתום – עי' רש"י, עי' תוס', דו"ק ברמב"ם פ"ח ה"ט, עי' מ"מ ['ודע שלפי שיטת הרמב"ן'].

**גמ' לט:** באיזה אופן קובעת ווסת בימי נדה – ביאור אוקימתא דרב פפא במאי איירי, ומ"ט אוקמי בהכי - עי' ברש"י, ועי' בתוס' משמיה דרש"י [וצ"ב בגדר הדבר דמהני ראיה אחרונה], ועי' בחי' הרמב"ן [לט. ד"ה לומר שאין אשה 'אי לרב פפא כגון וכו'].

עי' דרך נוספת בחי' הרמב"ן [ד"ה גרסת רש"י 'ואפשר דהכי קאמר ליה'], וכ"כ הרשב"א והריטב"א בשמו, ויש לדון ע"פ דבריו למסקנת הסוגיא, האם ובאיזה אופן, ראיה מפסקת את חשבון ההפלגה [כדלעיל סעי' יג], לענין קביעות ווסת, ולענין חשש לכתחילה - ועי' חוות דעת ביאורים יד, יח, ועי' פתחי תשובה יא יג.

טעמיה דר"ה דקובעת ווסת דווקא בכה"ג – עי' היטב ברש"י יא. ד"ה ממעין סתום בסופו, ועי' בחי' הרמב"ן לט: ד"ה גרסת רש"י בסופו ['אלא מסתברא ליה', ועי"ש עוד מש"כ 'אבל לחוש אינה חוששת'], ועי' בתורת הבית [יא. 'והואיל והשתים הראשונות הוחזקו וכו'], ועי' בבעלי הנפש [סי' ב אות ז 'בתר רובא קמא שדינן לה'], ודו"ק בהל' נדה לרמב"ן פ"ה הל' טו ['אפילו ראתה בא' בניסן'], ועי' בהל' טז ['הגע בעצמך'].

ביאור סברת תוספת דמים – עי' בעלי הנפש סי' ב ג ['ואתמרו עלה ב' פירושי'], ויש לדקדק בזה בלשונות שאר הראשונים, דו"ק ברש"י ד"ה א"ל לא אלא הכי א"ר, ובדבריו יא. ד"ה ממעין סתום, ועי' לשון הרשב"א בתורת הבית יא. ['כלומר מרוב קבוץ הדמים שנאספו בה וכו'], ויש לדון עפי"ז האם קובעת ווסת לראית כ"ה, עי"ש בבעלי הנפש.

טעם החסרון בימי נדות – דו"ק ברש"י יא. [ד"ה ואין האשה קובעת לה וסת בימי נדתה], ודו"ק בדבריו לט: [ד"ה א"ל לא אלא הכי א"ר יוחנן], ועי' בהל' נדה לרמב"ן פ"ה הל' טו, ועי' בראב"ד בבעלי הנפש סי' ב ד ['טפילות נינהו'].

**חשש ווסת בימי זיבות**

באיזה אופן איירו ר' יוחנן ור"ל, והאם פליגי על שמואל, וכיצד הלכתא - עי' תוס' לט. ד"ה ורב הונא [ויש להתבונן האם אזלי לשיטתם במהלך הסוגיא], אך עי' בעלי הנפש [סי' ב אות ז] ועי' חי' רמב"ן לט. [ד"ה לומר שאין אשה קובעת לה וסת, ובהמשך ד"ה חכמים הצרפתים ז"ל כתבו] וכ"כ הרשב"א, ודו"ק ברש"י יא. ד"ה מתוך ימי זיבתה, ועי' רמב"ם פ"ח ה"ט.

הטעם שאין קובעת ווסת בימי זיבות – דו"ק במקור הדין ממתני' [כל י"א בחזקת טהרה], ועי' רש"י סד. ד"ה אימא לא, עי' גמ' סח: ['אמר לך רב הונא בר חייא כי אמרינן וכו'], ועי' הל' נדה לרמב"ן פ"ה הל' טו, ודו"ק ברמב"ם פ"ח הל' ט, ועי' בעלי הנפש [סי' ב אות יא 'דקים להו לרבנן וכו'], והו"ד בחי' הרמב"ן [ד"ה ועוד מצא הרב, ולעצם חידושו של הראב"ד, עי' תוס' לט. ד"ה רב הונא].

דין ימי זיבה ונדה בזה"ז – עי' בעלי הנפש [סי' ב אות ו, ואות ח, וע"ע מש"כ בסי' א אות כא, לענין ראיה הנמשכת 'רוב נשים לאו טועות נינהו'], אך עי' רמב"ן בחידושיו [לט. ד"ה ולפי דעתי מכיון שהחמירו], ובהלכותיו פ"ה הל' טז, ועי' תורת הבית הארוך [יא: 'זהו הנראה מדין הגמ' אבל וכו'], ובקצר י: ['יש מרבותי'], ועי' מגיד משנה פ"ח סוף ה"ט, ועי' חי' הר"ן [לט. ד"ה אבל ט"ו 'אבל הרמב"ן ז"ל וכו' 'ה"מ לחומרא'] ועי' מה שכתב בסוף הסוגיא.

דין קביעות ב' ווסתות יחד – עי' בעלי הנפש סי' ג אות יח, יט, ועי' הלכות נדה לרמב"ן פרק ה הל' יז, [ויש להתבונן בדבריהם בטעם דבעינן ט' ראיות].

**טור וב"י סעי' לב**

דין ראיה ראשונה ממע"פ – דו"ק בטור, ועי' ב"ח אות מ, ועי' בפרישה [אות צא] שביאר טעם הדין.

בטור 'כיצד ראתה ג"פ בר"ח ורביעית בב' – האם איירי בשני, או בעשרין, ומה החידוש בדין זה – עי' דרישה אות יט, ועי' ב"ח [ד"ה ופעמים שהאשה קובעת], ועי' בב"י, וצ"ב, ועי' סד"ט סי' קפד סק"ט [ד"ה ומה שנסתייע בסופו], ויש לברר נידון זה מדברי הראב"ד והרמב"ן שצויינו.

**שו"ע סעיף לב**

בירור הגירסא [ב' / כ'] – דו"ק בשו"ע, ועי' בט"ז ס"ק מז, אך עי' בש"ך ס"ק עב [ומש"כ דהו"ל ב' ימים רצופים, להלן בענין ראיה הנמשכת יצויין בזה], ועי' בביאור הגר"א ס"ק נא, וע"ע סדרי טהרה סי' קפד [סק"ט ד"ה גם דברי הש"ך צריכים לי עיון וד"ה ומה שמסתייע הש"ך מדברי הראב"ד].

דין ימי נדה וזיבה בזה"ז – עי' ש"ך ס"ק עא, ועי"ש בנקודות הכסף, ועי' תורת השלמים כז, ונב, ועי' כרתי ס"ק ל, ועי' סדרי טהרה ס"ק לד [בסופו ד"ה כתב בש"ך, וד"ה ומה שכתב בספר כרתי], ועי' לחם ושמלה ס"ק ג.

**דין ראיה הנמשכת**

עי' היטב בבעלי הנפש סי' א כ – כב, ועי' השגת הרז"ה [דו"ק האם אסר מחשש פוסקת או שופעת], ועי' בבעה"נ סי' ב ב – ד, ועי' סי' ג אות כד, ועי' בהל' נדה לרמב"ן פ"ה הל' כב [יש לדון האם אזיל לשיטתו בדין קביעות ווסת בימי נדה], ועי' בחי' הרשב"א יא. ד"ה הניחא לריש לקיש, ועי' בתורת הבית יד: ['ועתה נבאר' – 'וכן נראה לי עיקר'] ועי' בקצר יד. ['היתה למודה להמשיך וכו'], ועי' ברא"ש פרק ט סי' ג [בסופו 'ואשה שנמשך זמן וסתה', ויש לדון מדבריו לעיל מינה סי' ב בשם הראב"ד לענין ראיה הנמשכת קודם הנה"ח לאחר הנה"ח, ויתבאר בפוסקים].

**טור וב"י סי' קפד סעי' ו**

עי' ב"ח אות ז ד"ה ותימה, ועי' בדרישה ס"ק ה, [דו"ק בחילוק בינהם].

ביאור שיטת הרמב"ן - עי' פרישה ס"ק יא.

**טור וב"י סי' קפט סוף סעי' יג** 'ראתה ט"ו לחודש זה והומשכה ראייתה'.

עי' ב"ח אות כ ד"ה כתב הבית יוסף, ועי' סדרי טהרה סי' קפד ס"ק ט ד"ה ומה שכתב הב"ח.

**שו"ע סי' קפד סעיף ו, עי' רמ"א קפט סוף סעי' יג**

עי' ש"ך סי' קפד ס"ק טז, ועי' ט"ז ס"ק ט, ועי' תורת השלמים אות יד.

קושית האחרונים על פסקי השו"ע מהא דקי"ל כרמב"ן דאשה קובעת ווסת בימי נדה - עי' חוות דעת ס"ק ז, ועי' סדרי טהרה סי' קפד סק"ט, [ד"ה ששופעת או מזלפת, עתה אפרש, נמצא אנו למדין, ותו קשה לי, ובאמת המחבר, ונחזור על הראשונות, וקשיא לי, אך הא קשה לי טובא, אך גם דברי הרמ"א], חילוק בין שופעת לפוסקת – עי"ש בחוות דעת [ומה שדן להקל באינו קבוע, צ"ע מדברי הרמב"ן בהלכותיו], ועי' מש"כ סי' קפט ס"ק לו, ועי' בסדרי טהרה [ד"ה ונחזור לעניננו הראשון, ויש לדקדק, ובעל כרחך צריך לומר, ולכאורה עלה על דעתי] חילוק בין פוסקת יום אחד - עי' שו"ע הרב [סי' קפד קו"א אות כא], וע"ע בפרדס רימונים [סי' קפד שפ"ח טז], ודו"ק בש"ך ס"ק עב, ועי' חוו"ד ס"ק לו, אך עי' בסדרי טהרה [ד"ה ולכאורה י"ל, ואם כן לדידן, וע"ע מש"כ בד"ה ולפי זה י"ל], ועי' לחם ושמלה אות כא, ועי' בן איש חי [פרשת צו אות ד].

**דין ימים שנבוכה בהם**

עי' הגהות מימוניות [הל' איסורי ביאה פ"ח א], עי' דרכי משה סי' קפד אות ג, ועי' הגהת רמ"א סי' קפד סוף סעי' ב.

הדרכים בהבנת דין זה – עי' דברי חמודות [על הרא"ש סוף פ"ט אות כט], אך עי' ש"ך סי' קפט [ס"ק לט, דחהו].

עי"ש בש"ך מה שביאר [יש לדון האם איירי שיום הקדימה לא נעקר], ועי' ביאור הגר"א [סי' קפד אות ו], וע"ע בשו"ע הרב סי' קפט אות נג, אך עי' סד"ט [סי' קפד סק"ד 'ולכאורה י"ל'] ועי' חוות דעת [סי' קפד סק"ד 'הש"ך' 'ותמוהין דבריו'], ועי' חזו"א [סי' פה כג, ביאר, והכריע כן], ועי' בן איש חי [פרשת צו אות ג].

עי' שלטי גיבורים [ריש הל' נדה – שבועות, סוף אות א 'ומ"מ אשה שאין לה וסת קבוע', עד סופו], ועי' שו"ת מהרי"ל [החדשות צג ה 'שאין לה וסת קבוע למניין ימים אבל מ"מ יש לה רוב נשים שאין להם וסת ראוי להן להחמיר ולחוש באותן הימים כלן כדברי הגאונים הועיל ועלולין וימי עונתן הן, ואף כי אין להן ווסת'], ועי' נודע ביהודה [מהדו"ק סי' מו ד"ה ומעתה אני אומר, וד"ה ובזה נלע"ד], ועי' סדרי טהרה [סי' קפד סק"ד], ויש לדון לשיטתם האם יש שיעור לימים שנאסרת, ועי' בחוות דעת [סי' קפד סק"ד 'והנה הרב נו"ב' 'ותמוהין דבריו ז"ל בזה'].

עי' בחוות דעת [סי' קפד סק"ד 'וגם אישתמיטתיה דברי הראב"ד', 'והטעם ברור'], ועי' פתחי תשובה [סי' קפד אות ח].

**סוגית ווסת הקפיצות**

**סעיפים יז יח**

מתני' ז: 'ובמה אמרו וכו' ואם ראתה הראשונה מאונס', וע"ע בהגהות חשק שלמה מהתוספתא.

סוגיא יא. 'ואם ראתה', גמ' שלהי טו. 'רב אשי מתני הכי'.

עי' בסוגיא יא. בחי' הרמב"ן, חי' הרשב"א, ובחי' הר"ן, עי' רמב"ם פ"ח הל' ה, עי' בעלי הנפש סי' ג כז כח, עי' הל' נדה לרמב"ן פ"ו הל' יב יג, עי' תורת הבית הארוך יג. ['ועתה נשוב ונפרש' – יג: 'ובההיא דפרק כל היד'] ובקצר יא: ['כבר בארנו שיש וסת מורכב'].

בגמ' כל יומא דלא קפיץ – עי' רש"ש.

מהו חד בשבת – עי' חי' הרשב"א ד"ה הא דאמרינן, ועי' בבעלי הנפש סי' ב אות ח, ודו"ק ברמב"ן פ"ח הל' ה, וע"ע לקמן סד. בחי' הרמב"ן [ד"ה והראשונים הקשו וכו' ומיהו לדידי קשיא לי וכו' וחכמי הצרפתים].

אלא לקפיצות לחודייהו – יש לדון במאי איירי [ראתה בימים סדורים וקבעה רק לקפיצות / קבעה לשניהם יחד / לא ראתה בימים סדורים] – עי' רש"י, אך עי' בתוס' [ועי' מהר"ם], ובחי' הרמב"ן, ועי' בחי' הר"ן שיישבו [ומשמע דלכו"ע איירי במורכב כגוונא דברייתא], אך עי' בהשגות הרז"ה [קפיצות לחוד], ועי' חי' הרשב"א, ועי' תורת הבית [הבין כך ברש"י], ועי' בחי' הריטב"א, ועי' בחידוד הלכות [דן בדעת רש"י], ועי"ש דעת הרשב"א [ס"ד שתקבע רק לקפיצות, וכר"ן].

שיטת הראשונים האם קובעת לקפיצות לחודיה [באינו מורכב] – עי' ברז"ה, ויש לדון בדעת רש"י [ד"ה אלא לקפיצות, וד"ה קמ"ל] ע"פ הנ"ל, עי' בחי' הרשב"א, ועי' חי' הר"ן [בסופו, 'ואפי' קפצה וראתה'], ועי' בחי' הריטב"א, ועי' בחידוד הלכות, ועי' רש"ש, ועי' מסקנת הרשב"א, ועי' בתורת הבית, ועי' בדק הבית [יב. 'בוסת הקפיצות נראין דברי המחבר'] ועי' תוס' סג:, ועי' רמב"ן בהלכותיו פ"ו דין יב, ועי' בבעלי הנפש אות כז ['ולא קפיצות לחודייהו'], ועי' היטב ברמב"ם.

יש להתבונן בהגדרת ווסת הקפיצות ובטעם המחלוקת – עי' במאירי בהקדמה לסוגיין, עי' בהשגות ברז"ה ['עיקר הגורם'], עי' בתורת הבית לרשב"א [ד"ה ועתה נבאר וסתות דגופה 'ומהו ההפרש שיש בין וסת זה'], דו"ק ברמב"ם, עי' לחם ושמלה קפט לז.

לסוברים דלא קבעה האם חוששת לו – עי' הגהות מימוניות [פ"ח אות ג], ועי' היטב בחי' הר"ן סו. [ד"ה לכי והבעלי לו].

דין קפצה בשבת וחזיא בחד בשבתא – האם לישני דר"ה פליגן – עי' ראב"ד בבעלי הנפש ['ואפילו קדמה וקפצה'], ועי' רשב"א בתורת הבית הקצר [דף יא:], אך עי' רמב"ם, ועי' מגיד משנה, ועי' בחי' הרמב"ן, וע"ע ברא"ש פ"ט סי' א ['אבל אם פיהקה בר"ח וראתה וכו' וכה"ג אמר לעיל גבי קפיצות', סמוך לאות ט של הדברי חמודות]

דין ווסת המורכב – עי' הלכות נדה לרמב"ן פ"ו הל' יב, עי' תורת הבית הקצר, ועי' בעלי הנפש, ויש לדון בדעת הרמב"ם [השמיטו], עי' מ"מ, אך עי' בלחם ושמלה קפט סק"מ, וע"ע באבן האזל נזקי ממון פ"ו הל' ה, ועי' היטב בזה באורחות חיים.

דרך עקירתו – עי' בעלי הנפש אות כז.

זמן הפרישה – עי' בעלי הנפש כח ['ומקפיצתה ואילך'], אך עי' השגת הרז"ה [בסופו], ועי' בהלכות נדה לרמב"ן פ"ו הל' יג.

ווסת הקפיצות בתחלתו האם חוששת למורכב או לימים – עי' היטב בעלי הנפש אות כח ['כך היא חוששת להן'].

**טור וב"י סעי' יז יח**

הכרעת דין ווסת לקפיצות לחוד – עי' ב"י בתמיהתו על הטור, ועי' מש"כ בבדק הבית, ועי' בב"ח.

**שו"ע סעיף יז**

דין קפיצות לחוד – עי' ש"ך ריש ס"ק מח, ביאור הגר"א כה.

חשש ווסת המורכב קודם שנקבע – עי' היטב בש"ך ס"ק מח, ועי' סדרי טהרה ס"ק כב, אך עי' בחכמת אדם סעי' לה, ועי' חוות דעת ס"ק כב.

דין קפצה בשבת וראתה באחד בשבת – עי' ש"ך ס"ק מט, ועי' ביאור הגר"א כו, ועי' תורת השלמים לה.

עי' חוות דעת ס"ק כג כמה נידונים בזה, ועי' בפתחי תשובה.

מורכב לווסת הגוף – עי' פת"ש ס"ק יח מהכרתי, ועי' בחוו"ד סי' קפז ס"ק יד.

**סעי' יח**

הזמן שחוששת לו – עי' בש"ך ס"ק נ, ועי' חוו"ד כה, ועי' מש"כ ריש ס"ק כב, ועי' פתחי תשובה יט.

דין ווסת המורכב מקפיצות והפלגה – עי' חוו"ד ס"ק כד, ועי' פתחי תשובה.

**סוגית ווסת הגוף**

**סעיפים יט - כו**

מתני' סג. ובגמ', מתני' סג: 'היתה למודה'.

עי' חי' הרמב"ן, עי' חי' הרשב"א, עי' רא"ש [לאחר הל' כלאים, סי' א מתני'], עי' בעלי הנפש [סי' ג כה - כט, וסי' א ו ז], ועי"ש בהשגות הרז"ה, עי' הלכות נדה לרמב"ן פרק ו [הל' ח – יד], עי' תורת הבית הארוך [ח: 'דין הווסתות כיצד' – ט. 'ולפנינו יתבאר ההפרש שיש', יג: 'ועתה נבאר וסתות דגופה' - יד. 'כבר בארנו שיש וסת'], ועי' בתורת הבית הקצר.

מפהקת וכו' – פירושם – עי' רש"י ותוס', עי' רש"י ברכות סוף כד., עי' רמב"ן בהלכות נדה פ"ו הל' ח, ועי' בעלי הנפש, ועי' היטב ברא"ש ['וכולם דברי אלוקים חיים'].

גדר הפיהוק – עי' בתוס' בסופו ['שעה או שתים'], ועי' בתוס' רא"ש, ודו"ק ברא"ש, ועי' בתוס' יו"ט על מתני'.

'התם בווסתות דיומי הכא בווסתות דגופא' – האם ווסת הגוף נקבע רק בזמן – עי' בעלי הנפש [אות כה], וכן דעת שאר הראשונים, אך עי' רמב"ם פ"ח הל' א, ועי' מגיד משנה, וע"ע ברמב"ם בהל' מטמאי משכב ומושב פ"ג הל' ו, ועי' ב"י ריש סי' קפט, ועי' סד"ט סי' קפט ס"ק כה, וע"ע מרכבת המשנה [קונטרס גופי הלכות פתח טז, פירש באופ"א] וע"ע ערוך לנר, וחכמת בצלאל [יישוב סוגיין לדעת הרמב"ם], להלן יצויין מדברי הראשונים בדין ווסת מורכב של גוף עם ימים.

'הרי אמרו' – ביאורו - דו"ק ברש"י, ועי' רש"ש.

'א"ל אביי מאי קמ"ל' – עי' רש"ש בסופו, ועי' הגהות הר"ש מדעסויא, וכן הביאו בעוז והדר מכתה"י.

'אבל חכמים אומרים' – מי הם חכמים [רבי / שיטה אחרת] ומה טעמם – דו"ק בתוס' ד"ה לימים, ועי' תוס' רא"ש, וע"ע ברש"ש ['ובזה סר'], ועי' בעלי הנפש [סי' ג כו], אך עי' בהשגות הרז"ה, וע"ע בתורת הבית [ט. 'ההיא אוקימנא לה התם כחכמים דהיינו רבי'] ובבדק הבית [ח:], ועי' היטב בחי' הרמב"ן, וע"ע בחי' הרשב"א, ובחי' הר"ן.

גדר ווסת אכילות – האם כקפיצה או כפיהוק - עי' היטב בתוס' ד"ה אכלה, וכ"כ הרז"ה [השגה יט], אך עי' בבעלי הנפש [כז 'ועוד יש לה', 'מיהו הנך', 'כמו שפירשנו הדין לקפיצות'], עי' הלכות נדה לרמב"ן פ"ו הל' ח' ויב, ועי' חי' הרשב"א בתחלתו, ועי' תורת הבית הארוך ח:, ודו"ק ברא"ש סוף סי' א, ועי"ש בדברי חמודות, וע"ע בחי' הר"ן.

ראתה ג"פ ע"י אכילת שום פלפלין ובצל, האם קבעה ווסת לכולם יחד – עי' רא"ש סוף סי' א, עי' בדברי חמודות, ועי' מרדכי מסכת שבועות סי' תשלג, ודו"ק ברמב"ן הל' יב.

הגדרת ווסת הגוף וחילוקו מאונס – עי' תורת הבית [ח: 'ומה הפרש', יג: 'ומהו ההפרש'], וע"ע משמרת הבית יד., עי' מאירי [ד"ה ומעתה צריך שתזכור], ודו"ק ברא"ש ['הוא סימן להתעוררות'], ודו"ק ברמב"ם, ועי' בהלכות נדה לרמב"ן פ"ה הל' א, ודו"ק בדברי הראשונים בגדר ווסת אכילות.

ביאור דין ווסת המורכב וגדריו – עי' חי' הרשב"א, ועי' תורת הבית, ועי' רא"ש [ומה שציין מהראב"ד, צ"ע דלא נמצא כן בבעה"נ], ובמש"כ הרא"ש אסורה לשמש עד שתבדוק - עי' דברי חמודות יא.

האם פיהוק דאתמול גורם – עי' ברא"ש, ועי' בתורת הבית הארוך [יד.], אך עי' בבדק הבית, ועי' במשמרת הבית.

זמן הפרישה בווסת הגוף – דו"ק במתני' סג:, עי' בעלי הנפש [סי' א ו], עי' הל' נדה לרמב"ן [פ"ו הל' ט], עי' רשב"א בתוה"ב הארוך [יג: בסופו 'ועוד יש הפרש אחד'], אך עי' בקצר [יב: 'כיצד היא חוששת'] מה שחילק, ועי' מגיד משנה פ"ח הל' א [בסופו].

בווסת המורכב האם אסורה כל העונה – דו"ק בראב"ד, אך עי' בהשגת הרז"ה [אות ה], ועי' בהל' נדה לרמב"ן [הל' יא], ועי' ברא"ש ['וכן נמי כשיגיע'], ועי' מעדני יו"ט ל בסופו, ועי"ש בתוה"ב הארוך, ועי' מגיד משנה פ"ח הל' א ['ולדעתם ז"ל'], ויש לדקדק בדבריהם האם טעמם כרז"ה.

דין ראיה הנמשכת לאחר הווסת – עי"ש בראב"ד, אך עי' השגת הרז"ה [ו], וע"ע בראב"ד בסי' ג אות כט, ועי"ש בתוה"ב הקצר [בארוך משובש, והגי' מכת"י 'יש לומר דחוששת לכל העונה עד סופה, וכדברי הרז"ה ז"ל אינה חוששת לאחר שעת הוסת כלל לפי שאין הולכין אלא אחר התחלת הוסת'].

**טור וב"י סעיפים יט – כו**

במש"כ הטור 'אסורה לשמש עד שתבדוק' – דו"ק בב"י ד"ה ומ"ש וכל אלו הוסתות שבגופה, ועי' ב"ח [אות לב ד"ה פיהקה בר"ח], ועי' פרישה אות סה.

בב"י ד"ה ומ"ש וכל אלו הוסתות שבגופה – עי' דרישה אות יא, ודו"ק בהל' נדה לרמב"ן הל' יב ['אינה חוששת כלום' – לענין מורכב בקפיצות]

גדר וסת אכילות, וטעם השמטת הפוסקים – עי' ב"י ד"ה ויש לתמוה, וד"ה אבל הרא"ש, ועי' ב"ח [אות ל ד"ה ומ"ש ואם בא וסת הגוף], ועי' ביאור הגר"א ס"ק לד [השיג, וכתב יישוב אחר].

דין פיהוק דאתמול – עי' ב"ח [לא ד"ה פיהקה שתי פעמים], ועי' דרישה יב.

זמן הפרישה במורכב – עי' בב"י ד"ה וכלן אין חוששין, אך עי' מש"כ בסוף סי' קפד בשם הראב"ד, ועי"ש בב"ח, ומה שהביא מהל' נדה לרמב"ן, צ"ע, עי' מש"כ להלן סעיף כה [ד"ה ואם אחד מאלו] בשם הרמב"ן.

בב"י בד"ה במה דברים אמורים – מש"כ ביישוב הקושיא, עי' היטב בבעלי הנפש מש"כ בזה, ועי' ב"ח [לד ד"ה וכולן אין חוששין].

**שו"ע סעיפים יט – כו**

**סעיף יט**

האם בקבוע למורכב חוששת לאחד מהם לחוד – עי' ט"ז ס"ק לו, ועי' ש"ך ס"ק נו [וע"ע מש"כ לעיל ס"ק מח], ועי' תורת השלמים ס"ק לט, אך עי' חוות דעת ס"ק כו [ומש"כ מסעי' כה עי' מה שיצויין שם], וע"ע בחוו"ד ריש ס"ק כג, ועי' בפרדס רימונים [שפתי חכם נו ד"ה אמנם מה שנ"ל, וע"ע במקשה זהב לו], וע"ע בלחם ושמלה מב.

**סעיף כ**

תלית הראיה בפיהוק דאתמול – עי' ט"ז ס"ק לב, ועי"ש בנקה"כ, ועי' בש"ך ס"ק נט, עי' בתוה"ש מ, ועי' ביאור הגר"א אות כו בסופו, ואות לב, וע"ע שו"ע הרב ס"ק פו.

**סעיף כא**

אסורה לשמש עד שתבדוק – פירושו – עי' ט"ז ס"ק לח, וכן נקט החו"ד חידושים לח, אך עי' בנקה"כ, ועי' תורת השלמים מא, ועי' סדרי טהרה ס"ק כז, וע"ע שו"ע הרב ס"ק פח [סיכם כל הדרכים].

חשש עו"ב – עי' ש"ך סק"ס, אך עי' סדרי טהרה ס"ק כח.

עקירת חשש פיהוק – 'ואם בדקה' – עי' חוות דעת ס"ק כח, אך צ"ע מהרמב"ן בהל' נדה פ"ה הל' יט, ובפשוטו תלוי בדברי הפוסקים האם בלא בדקה מותרת לשמש - דו"ק בט"ז ס"ק לח.

הטעם שחוששת לר"ח גרידא – עי' רמ"א סעיף יט, ועי' בסד"ט ס"ק כב.

**סעיף כג**

וסת לאכילת דברים חמים – עי' ביאור הגר"א לד, ועי' הגהות רע"א, ועי' חוו"ד ס"ק כט.

האם קובעת ווסת לאכילות גרידא - עי' בתורת השלמים ס"ק מג, ועי' בביאור הגר"א ס"ק לה, ולו, וע"ע במקור מים חיים. בירור דעת השו"ע – עי' תורת השלמים סוף סי' קפד.

**סעיף כד**

הטעם שאסורה כ"ז המשכת הווסת – עי' חוו"ד ס"ק ל, אך עי' בשו"ע הרב ס"ק צה.

בש"ך ס"ק סא – עי' סד"ט כט, עי' חוו"ד לב, ועי' מקור מים חיים.

**סעיף כה**

עי' רמ"א לעיל סי' קפד סעי' ב, ועי' ט"ז ס"ק לט, ועי' נקה"כ, ועי' תורת השלמים אות מז, וע"ע בסד"ט סק"ל, ועי' תירוץ נוסף בחוות דעת ס"ק לד.

יש לדון בטעם איסור העונה – עי' בהשגות הרז"ה [שמא תפהק], ועי' בשו"ע הרב ס"ק צז, ויש לדקדק מדברי הפוסקים הנ"ל, ועי' בש"ך סק"נ, ועי' תורת השלמים ס"ק מד.

**חשש עונה בינונית בבעלת ווסת הקפיצות או הגוף**

עי' רשב"א בתורת הבית [ש"ג טו. 'ודוקא בשיש לה וסת לימים לחודייהו' – 'ועתה יש לבאר'], ועי' הלכות נדה לרמב"ן פ"ה הל' ה' ו, יש לדון מהי כוונתו 'וסת הגוף', עי' היטב בדבריו פ"ו הל' ח – יד, ועי' הגה"מ פ"ד אות ה.

עי' טור סעיף כו 'כתב הרשב"א חומר בווסת הקפיצות', ועי' בבית יוסף סוף סי' קפד [ד"ה וכתב עוד הרשב"א על זה ומ"מ מסתברא] מש"כ בזה.

עי' שו"ע סי' קפד סעי' יב, עי' ש"ך ס"ק לב, ועי' תורת השלמים כד, ועי' חוו"ד ס"ק טו, ועי' פת"ש ס"ק כח, ועי' שו"ע הרב ס"ק מה.

ע"פ הנ"ל יש לברר את שיטות הפוסקים ביש לה ווסת לפיהוק ביום קבוע, ושלא ביום קבוע, האם חוששת לעו"ב.

**חשש ווסת הגוף ואונס ברואה מחמת תשמיש**

**סי' קפז סעי' י יא**

עי' תוס' סו. ד"ה ונאמנת, עי' ב"י סי' קפז סעי' י' יא, ד"ה כתבו הגהות מיימוניות, וד"ה וכתוב בתוך תשובות הרשב"א.

**שו"ע ס עי' י'** בתחלתו

יש לדון בגדר חשש ליל טבילה - האם הוא כווסת המורכב עם התשמיש, ונפ"מ לעקירתו - עי' ביאור הגר"א כב, ועי' סד"ט ס"ק כד, אך עי' חוו"ד ס"ק יד, טו, ועי' פת"ש מב מג.

**סעיף יא**

חשש ווסת הפלגה וימים – עי' בש"ך ס"ק לה, ויש לדון האם הוי כמורכב – עי' דגול מרבבה, ועי' סד"ט ס"ק כד, ועי' חוו"ד.

גדר החשש ברמ"ת האם אונס או כווסת הגוף – עי' ש"ך ס"ק לה, ועי' פתחי תשובה אות א מהנו"ב, אך עי' חוו"ד ס"ק יד, ועי' גליון רע"א על הש"ך ס"ק לג, ועי' חזו"א סי' פב אות ד, ועי' בסד"ט ס"ק כג [באמצעו 'ומה שדימה הרב במנחת יעקב רואה מחמת תשמיש'].

**סוגית זקנה וקטנה**

**סעיפים כז - לא**

מתני' ז. גמ' ט. 'איזו היא זקנה', ט:, י. 'ובוסתות סבר לה כרבי', גמ' רש"י תוס'. לצורך השלמת הענין, ראוי להמשיך את הסוגיא בענין כתמי קטנה, עד 'ת"ר חזקה בנות ישראל'.

עי' חי' הרשב"א, עי' תורת הבית הארוך [ח. 'ויש נשים', ט: 'ועוד אנו צריכין לפרש' – יא. 'הדרא לזקנתה', יג. 'ועתה נבאר'], עי' בבדק הבית [י. :], עי' תורת הבית הקצר [ט. 'ותינוקת שלא הגיע' – 'יש זמנים שאינם ראוים'], עי' רמב"ם הל' מטמאי משכב ומושב פ"ד הל' א - ד.

יש לשנן היטב את כל הסוגיא גמ' רש"י ותוס', ורק לאח"מ יש ללמוד את שאר הראשונים, עיקר סוגיא זו היא לענין טומאת מעל"ע, והרשב"א והפוסקים למדו מכאן את גדרי הווסתות בזקנה וקטנה, ודברי הרשב"א לענין קביעות ווסת שובצו על סדר הסוגיא, אכן אפשר ללומדם לאחר לימוד כל הסוגיא.

**סוגית זקנה**

גדר זקנה – עי' רמב"ם פ"ד מהל' מטמאי משכב ומושב סוף הל' א, ועי' כס"מ, ועי' תורת הבית הקצר ט:.

זקנה שראתה ג"פ בעונות גדולות – מ"ט בשלישית מטמאה מעל"ע – והאם כרבי או כרשב"ג או כתרוויהו – דו"ק ברש"י [ג' פעמים], ועי' בתוס' ד"ה קחזיא ['ולפי' זה וכו' זקנה, וכו' וכן פי' רשב"ם'], אך עי' בתוס' שחלקו, [וצ"ע האם אתי אף כרשב"ג], שיטת הרא"ה – עי' בדק הבית [י. ד"ה ת"ר תינוקת, ועי"ש במשה"ב שהשיג עליו], והביא שיטה זו בחי' הרשב"א ד"ה זקנה, ועי"ש שהשיג, שיטת הרשב"א - עי' בחי' הרשב"א [ד"ה ונראה דהא ברייתא, לכו"ע], ועי' בתורת הבית [י. 'וברייתא זו אתיא ככו"ע'].

זקנה שראתה בעונה קטנה – עי' בתוס' ד"ה זקנה, [וצ"ב, ויש לדון מדבריהם ד"ה ברוב ספרים 'דבראייתה ראשונה הוחזקה כדתנן'], דו"ק ברש"י במתני' ד"ה בראייה ראשונה, ועי' בחי' הרשב"א [ד"ה זקנה שעברו, 'ומתני' דקתני במה אמרו', ובד"ה וא"ת אפילו בשלישית 'משום דכל שקרבה'], ועי' בחי' הר"ן ד"ה ועוד עברו עליה, אמנם עי' ברמב"ן ד"ה ועוד עברו עליה ['ולי נראה דזקנה צריכה וכו' והא דקתני מתני' וכו' אבתולה קאי'].

עי' רמב"ם פ"ד מהל' מטמאי משכב ומושב סוף ה"א, ועי' כס"מ, ועי' מאירי [ד"ה זקנה זו, וד"ה שמא תאמר], ולהלן יצויין עוד בשיטת הרמב"ם.

האם חוזרת לווסתה הראשון - עי' תורת הבית הארוך [י: בסופו, 'זקנה זו שעברו'] ובקצר [ט: חזרה לראות כעונות הקטנות'].

האם חוששת לווסת שאינו קבוע – עי' תורת הבית הארוך [ח. 'ויש נשים', יג. ד"ה ועתה נבאר 'זקנה כיצד', ובד"ה ועתה נבאר 'ואינה דומה לזקנה ותינוקת'].

**סוגית תינוקת**

לא הגיע זמנה בשלישית מטמאה מעל"ע – בטעם דבעי ג' זימני – והאם כרבי או אף כרשב"ג - עי' היטב ברש"י [ד"ה שלישית טמאה מעל"ע, וד"ה ת"ר תינוקת], ועי' בתוס' ד"ה ברוב ספרים, שיטת הרא"ה – עי' בדק הבית [י. ד"ה ת"ר תינוקת], והביא דבריו בחי' הרשב"א ד"ה זקנה. שיטת הרשב"א - עי' חי' הרשב"א [ד"ה ונראה דהא ברייתא, לכו"ע], ועי' בתורת הבית [י: 'וטעמא דמילתא'].

בכמה ראיות קובעת ווסת – עי' תורת הבית הארוך [י:'ולפי מה שכתבתי'], ובקצר [ט. 'ותינוקת שלא הגיע זמנה'].

האם חוששת לווסת שאינו קבוע – עי' תורת הבית הארוך [ח. 'ויש נשים', יג. ד"ה ועתה נבאר 'זקנה כיצד', ובד"ה ועתה נבאר], ויש לדון מאימתי חוששת לווסת שא"ק.

עברו עליה ג' עונות, ועוד עברו, ועוד עברו מטמאה מעל"ע – הטעם דבעינן ג' זימני – והאם כרבי או כרשב"ג – עי' ברש"י ד"ה ועוד עברו עליה, [ולהלן ד"ה מאי, וד"ה מטמאה מעל"ע, ביאר דתלוי בספק הגמ'], ועי' ברשב"א ובבדק הבית בדין ראתה בעונות קטנות, ובדין זקנה.

הגיע זמנה בשניה מטמאה מעל"ע [במתני' ובברייתא] – טעם הדין, והאם תלוי במחלוקת רבי ורשב"ג – עי' היטב ברש"י [ט: ת"ר תינוקת], ועי' בתוס' ד"ה ברוב ספרים, ועי' בחי' הרמב"ן ד"ה הא דתניא ['ושהגיע זמנה וכו' אלא שהיא קולא'], אך עי' בתורת הבית [י. 'מדקתני סופא דההיא ברייתא'], וכ"כ בחי' ד"ה זקנה ['ואמרינן פעם ראשונה דייה שעתה וכו' מני רבי'], וכן מבואר בבדק הבית [י.].

הדר חזיא בעונות – ביאור הנידון בסוגיא – עי' היטב בכל דברי רש"י, ועי' בתורת הבית [י. 'כלומר אין הפרש'], וע"ע בחזו"א סי' קא מאות ד.

באופן שראתה בווסתה הראשון – האם חזר הווסת למקומו - עי' בחי' הריטב"א ['חזרה לווסתה'], ועי' בתורת הבית הקצר [דף ט 'אלא שיש הפרש'].

מני רבי היא – מהיכא דייק לה [פלוגתא בגי', האם מרישא או מסיפא] – עי' רש"י ד"ה מני רבי היא, ולעיל ט: ד"ה שלישית מטמאה מעל"ע, ועי' בתוס' ד"ה ברוב ספרים, אך עי' בתורת הבית [י. 'ואמרינן עלה בגמרא'], וכ"כ שם בבדק הבית.

האם בראיה שהוחזקה מטמאה מעל"ע – ומה טעם הדין - עי' ברש"י ד"ה ת"ר תינוקת, עי' בתוס' ד"ה ברוב ספרים [דו"ק בסוף דבריהם טעם הדין], ועי' בחי' הרמב"ן ד"ה הא דתניא תנוקת, אך עי' בחי' הרשב"א ד"ה וא"ת אפילו בשלישית], וכ"ז בראיה שמתחזקת בה, ויש לדון בראיה המבררת דשינוי ווסת – דו"ק ברש"י בסוגיין [בד"ה ועוד עברו, ובד"ה הדר קא חזיא בעונות] אך עי' בתוס' ד"ה קחזיא בעונות, ועי' בתוס' רא"ש [ד"ה ועוד עברו] שביאר דעת רש"י, וע"ע בתורת הבית [טז: בסופו 'ואלא מיהו כתם', יז. 'והלשון ראשון עיקר'], ועי' בחזו"א סי' פח אות א.

שיטת הרמב"ם – עי' בהל' מטמאי משכב ומושב פ"ד סוף הל' א, ג' ד', יש לדון האם פסק כרבי או כרשב"ג – עי' בכס"מ, ועי' בחי' הרשב"א [ד"ה ויש אומרים], ועי' בחי' הרמב"ן [ד"ה הא דתניא 'והא דאמרינן לקמן בין שניה לשלישית], עי' ערוך לנר ט:, ועי' אור שמח [הל' ה ד"ה והנה בהך ברייתא], וע"ע בסדרי טהרה ס"ק לד שהאריך בביאור שיטת הרמב"ם, וע"ע בחזו"א סי' פח.

**טור וב"י סעי' כז – לא, וסי' קפד ג**

במה שהאריך הב"י [בד"ה ומכל מקום] לדון כיצד קבעה ווסת – דעתו דמוחזקת בדמים רק ע"י קביעת ווסת, עי' פרישה פב, ועי' ב"ח ד"ה והדבר פשוט, אמנם הנו"כ בשו"ע דנו בזה.

במה שדקדק מהלשון 'ג' הפלגות שוות' – עי' הגהות תפארת שמואל על הטור [בסופו], הו"ד בסד"ט סוף ס"ק לג.

**שו"ע סעי' כז – לא, סי' קפד ג**

האם קטנה צריכה לקבוע ווסת – לענין חשש ווסת שא"ק, ולענין טומאה מעל"ע – עי' ברמ"א סעי' כח, ועי' שו"ע סי' קפד ג, עי' היטב בט"ז ס"ק מג, אך עי' נקה"כ, וע"ע בכרתי ס"ק כז [הסכים עמו], אך עי' בחוו"ד ביאורים אות לה, וחידושים אות מה, ועי' בסדרי טהרה ריש ס"ק לד, ועי' גליון רע"א בסי' קפד, ובפת"ש שם סק"ט.

בט"ז בסופו במה שפירש ג' הפלגות שוות – עי' סד"ט ס"ק לג בסופו, וע"ע חוו"ד ס"ק לה.

עי' בביאור הגר"א ס"ק מג.

סעיף כט

גדר זקנה – עי' ט"ז ס"ק מה מו, אך עי' תורת השלמים ס"ק נג נד, ועי' ביאור הגר"א מז.

**כתמי קטנה**

גמ' י. 'כתם שבין ראשונה ושניה' – י: ת"ר בנות ישראל', גמ', רש"י, תוס', עי' תורת הבית [טז: 'גרסינן בפ"ק דנדה אמר רב יהודה' – 'והלשון הראשון עיקר'], עי' רמב"ם הל' איסורי ביאה פ"ט הל' ה, ועי"ש מ"מ, עי' חי' הרמב"ן [ד"ה הא דתניא, 'והא דאמרינן לקמן'], ועי' בהל' נדה לרמב"ן פ"ד הל' א.

עי' טור ב"י ושו"ע ונו"כ סי' קצ סעי' ב' ג' ד'.

**סוגית מעוברת ומניקה**

**סעי' לג לד, סי' קפד ז' ח'**

מתני' דף ז, **דין מעוברת** - גמ' ח: 'מעוברת משיודע עוברה' - ט. 'דמיה מסולקין ולא בעיא בדיקה'.

עי' בחי' הרמב"ן, עי' בחי' הרשב"א, עי' בעלי הנפש [סימן א אות יג – אות יז], עי' הל' נדה לרמב"ן [פ"ה הל' כד כה, ופ"ו הל' ז], עי' תורת הבית [יא: 'תנן בפ"ק דנדה אע"פ שאמרו', יב. יב: עד יג. 'ועתה נשוב ונפרש'], עי' תורת הבית הקצר [י: 'מעוברת משהוכר עוברה' – יא: 'כבר בארנו'].

מתני' הכרת העובר – עי' תוס' יו"ט במתני' בביאור מחלוקת ת"ק ור"י, אך עי' רש"ש, ומשנה אחרונה.

**זמן הכרת העובר**

איכא דילדה לשבעה – בטעם שצריכה ג"ח – האם באמת הכרת העובר אצלה ג"ח – דו"ק ברש"י, ועי' גליון הש"ס, ועי"ש בסוגיא בסנהדרין ['יתיב ר' יעקב מנהר פקוד', ובפשוטו רש"י ע"פ רבינא], אך עי' מהרש"א, ועי' ערוך לנר שדן בדבריו, ועי' בחי' הריטב"א, ע"ע ברש"ש יבמות מב, וע"ע בחי' חת"ס.

אמר רב פפי ביאור תירוצו – דו"ק ברש"י, אך עי' בחי' הריטב"א [ד"ה הנח וד"ה רב פפא], ועי' קושית רע"א בגליון הש"ס ח:, וכבר הקשה כן הרמב"ן לקמן [ט: בסופו ד"ה ולכל הלשונות], ודו"ק בתירוציו, וכ"כ שם הרשב"א [ט: בסופו ד"ה וא"ת].

אמר רב פפא – במאי פליג עם רב פפיא - עי' בחי' הריטב"א, ועי' חי' רע"א נפ"מ לענין כתמים.

**גדר הסילוק בהכרת העובר**

ראתה ואח"כ הוכר עוברה – ביאור הספק והמסקנה – עי' בחי' הרמב"ן, ועי' בחי' הריטב"א [הוסיף לבאר דרך זו], אך עי' בחי' הרשב"א, וע"ע בשו"ת אחיעזר [ח"ב סי' יז ג, הקשה על תירוצו], ועי' בקושית רע"א בגליון הש"ס [ועמדו בזה הראשונים הנ"ל ויישבו כל אחד לפי דרכו].

גדר הדין דבעינן הכרת העובר – האם כסיבה, או כבירור שמעוברת – דו"ק בסוגיין ובראשונים הנ"ל, עי' כרתי סי' קצד סק"ג ['וליכא למימר'], ועי' בסדרי טהרה סי' קצד סק"ז [ד"ה ומה שהשיב], ועי' חי' רע"א ז: [ד"ה מעוברת].

**חשש ווסת בימי העיבור**

למ"ד ווסתות דאוריתא – מדוע הספק רק למ"ד דאוריתא – עי' בחי' הר"ן.

לא בעיא בדיקה – האם צריכה בדיקה לכתחילה, והאם מותרת לשמש – עי' רא"ש סי' ד, ועי' תוס' רא"ש, ועי' השגת הרז"ה [שער הספירה והבדיקה ב], ועי' תורת הבית [יב. בסופו – יב: 'אא"כ עברו עליה ג' עונות'], ועי' בדק הבית [יב. בתחלתו]. שיטת הראב"ד – עי' חי' הרשב"א ד"ה הכא נמי בשמו, וע"ע בחי' הר"ן [ד"ה וכתבו בתוס'] ובחי' הריטב"א [ד"ה או דלמא] בשמו, ויש לדון מדבריו בבעלי הנפש – עי' שער הווסתות סי' ד אות ג, ועי' היטב בדבריו סי' א אות טז יז [וצ"ע האם תלוי בשיטת ר"י, דו"ק בדבריו לעיל אות יד], ועי' היטב בהל' נדה לרמב"ן פ"ה הל' כד, ופ"ו הל' ז, עי' מגיד משנה [הל' איסורי ביאה פ"ט סוף ה"ד 'ורבינו נראה שהוא סבור'].

לסוברים דאין חוששת כלל – מה הדין בחרדה – עי' במאירי ד"ה אף החרדה, אך עי' בתורת הבית [יב: 'והא דתני נמי במתני'], ועי' בחי' הריטב"א [שם 'ומתני' דמחבואה'], ועי' בחי' הר"ן [ד"ה וכיון] ביאור הראיה מהתם.

**דין מניקה** – גמ' ט. 'מניקה עד שתגמול' – 'והיא רחוקה ממני'.

ביאור מחלוקתם – עי' חי' החתם סופר.

דין מפלת – עי' חי' הרמב"ן יא: ד"ה מדאמרינן הכא.

**שיטת רבי יוסי** - גמ' י: 'רבי יוסי אומר מעוברת' – יא. 'ומפקידה לפקידה'.

הטעם שעולים זה לזה – עי' חי' החת"ס [ד"ה דימי עיבורה], עי' חי' הרשב"א [סוף ד"ה ר' יוסי אומר, אפי' כשהוחזקה באחת מהם], ועי' הגהות הרד"ל, ויש לדון בזה ע"פ הנידון דלהלן האם לידה מפסקת.

ואבע"א תני חדא – עי' ערוך לנר, ועי' חת"ס ד"ה ואבע"א.

הזמן של הפסקת ג' עונות – עי' בתורת הבית [יב. 'ואע"פ שר' יוסי'], ועי' תוס' ד"ה דהויא, עי' חידוד הלכות [השני], ועי' חי' חת"ס.

האם הלכה כר' יוסי –עי' תורת הבית [יב. יב:], דעת הרמב"ם - עי' הל' איסורי ביאה פ"ט ה"ד, ועי' הל' מטמאי משכב ומושב פ"ד הל' א והל' ו, ועי' כס"מ הל' ו, ועי' חידוד הלכות [ד"ה ימי עבורה עולין לה], ועי' בפירוש המשניות לרמב"ם, ועי' אור שמח [בתחלתו ביאר ע"פ הירושלמי, ובהמשך 'ולפי"ז אפשר דרבינו הוי גריס', ע"פ דרך הרמב"ם בבבלי].

דיין כל ימי עיבורן – כמאן הלכתא – עי' רמב"ם הל' מטמאי משכב ומושב פ"ד הל' ה, עי' בראב"ד, ועי' כס"מ, ועי' תורת הבית [יב. ואנן לא קי"ל בהא כוותיהו'].

דין בדיקת שחרית – עי' בתוס' י: ד"ה דיין כל ימי עיבורן, ועי' לט. תוד"ה והיולדת ['ובפ"ק אמרינן דאשה שיש לה וסת'], ועי' רא"ש סי' ד, ועי' ריטב"א ט..

**קביעות ווסת במניקה** - גמ' יא. 'והיושבת על דם טוהר' – יא: 'אפ"ה מימי טהרה לימי טומאה לא קבעה'.

האם מעוברת ומניקה קובעות ווסת – עי' בעלי הנפש סי' ב הל' יב, אך עי' בחי' הרמב"ן, ועי' בהל' נדה לרמב"ן פ"ה הל' כה, אך עי' בחי' הרשב"א [ד"ה מדאמרינן הכא], ועי' תורת הבית הארוך [יא: 'תנן בפרק קמא דנדה אע"פ' – 'יש לחוש לדברי הרב ז"ל'], ועי' בדק הבית [יא:] ועי' משמרת הבית.

האם חוששת לווסת שאינו קבוע – עי"ש בראב"ד, ועי"ש בתורת הבית הארוך, ועי' בתורת הבית הקצר [י:].

כשעברו ימי העיבור וההנקה האם חוששות לווסתם הראשון, ומאימתי – עי' בבעלי הנפש סי' א אותיות יג יד טו, וכ"כ בהל' נדה לרמב"ן פ"ו הל' ז, אך עי' בהשגות הרז"ה [אות ח 'וכן בהפסקת ימי עבורה', ואות ט], ועי' תורת הבית הארוך [יג. 'ועתה נבאר'], ועי' בתורת הבית הקצר [יא. 'עברו ימי העיבור'], וע"ע בבדק הבית [יב. 'נראין הדברים'].

**טור וב"י סי' קפט לג לד**

דין קביעות ווסת בימי עיבורה – עי' טור, ועי' ב"י, אך עי' ב"ח [אות מד ד"ה כתב הרשב"א מעוברת].

חשש ווסת שאינו קבוע – עי' פרישה קב.

חשש ווסת הגוף – עי' ב"י שדן בכוונת הטור, ועי' ב"ח [אות מז ד"ה ומ"ש וכן הדין אם היה לה'].

**שו"ע סי' קפט**

**סעיף לג**

דין מפלת - עי' סד"ט ס"ק לו, ולעיל צויין בזה מחי' הרמב"ן, עי' חוו"ד ס"ק לח, ועי' פת"ש ס"ק ל.

הכרעת דין קביעות ווסת בימי עיבור – עי' ש"ך ס"ק עג, ועי' תוה"ש ס"ק נו, אך עי' סד"ט ריש ס"ק לו.

חשש עונה בינונית – עי' סדרי טהרה סוף ס"ק לו, אך עי' חוו"ד חידושים ס"ק נ, ועי' בהגהת דרישה בסוף הסימן, ועי' שו"ע הרב ס"ק קיד.

חשש וסת שאינו קבוע בראיה אחת – עי' מה שיצויין בזה בסי' קפד.

**סעיף לד**

מאימתי חוששת לווסתה הראשון – עי' ש"ך ס"ק, ועי' לעיל בסעי' טו בט"ז ס"ק לא בסופו, ובנקה"כ שם בסופו [משמע שנקטו לעיקר כרמב"ן].

חשש ווסת שאינו קבוע – עי' פת"ש ס"ק לב.

**טור וב"י סי' קפד סעיפים ז ח**

בדעת הטור – עי' בב"י מהרמב"ן, [אך צ"ע דהחמיר שם אף במעוברת ומניקה], עי' לעיל מה שצויין מהמאירי, ועי' בב"ח.

**שו"ע סעי' ז**

אימתי חוששת לווסת שאינו קבוע – עי' ש"ך ס"ק יט מהמהרש"ל, ועי' תוה"ש ס"ק טז, ועי' פלתי סי' קפט לב, אך עי' סדרי טהרה סי' קפט ס"ק לז שהאריך לחלוק, ועי' בסי' קפד ס"ק י, ועי' בגליון רע"א כאן, ועי' חוו"ד חידושים ס"ק טז, וסי' קפט סק"נ.

חודש העיבור - עי' ש"ך ס"ק יח, ועי"ש בשו"ע אה"ע, אך עי' פלתי ס"ק ח, ועי' פת"ש ס"ק יג.

**סעיף ח**

טעם החשש במחבא - עי' ט"ז ס"ק יא, ועי' בגליון מהרש"א, ועי' פלתי סק"ט, וע"ע בסדרי טהרה ס"ק יא.

דין מעוברת ומניקה בזמן הזה – עי' שו"ת רע"א מהדו"ק סי' קכח [ד"ה לענ"ד הא הסילוק דמים], וע"ע בסי' פט, אך עי' שו"ת אג"מ יו"ד ח"ג סי' נב, וח"ד סי' יז.