3 קשר עליון דאורייתא
קטגוריות: ש_ס / מ מנחות / ציצית - הרב משה חדש / שיעורים

# קשר עליון דאורייתא - ובדין גדיל

**א. דף ל"ט ע"א ואמר רבה ש"מ קשר עליון דאורייתא דאי ס"ד דרבנן מאי איצטריך למשרי סדין בציצית פשיטא התוכף תכיפה אחת אינו חיבור.** ופרש"י קשר עליון היינו נמי ההוא קשר שלמטה וכו' כלומר קשר אחד בציצית מיהא דאורייתא ולהכי נקט עליון משום דאי לא עביד אלא חד קשר בסופו עביד ליה שמקיים את הגדיל כולו. והתוס' הביאו עוד בשם רש"י והוא ברש"י בסנהדרין פ"ח דקשר עליון הוא סמוך לכנף אבל קשר שאחר הגדיל כיון שרחוק מן הטלית משום ההוא לא הוי כלאים.

והנה לפי' ב' מבואר דלא מהני קשר הסמוך לגדיל אלא דווקא הסמוך לכנף, ומשום דלא חשיב חיבור לענין כלאים [עי' קר"א שתמה אמאי לא הוי כלאים ועי' שיעורי הגרמ"ד בשם הגרי"ז דס"ל דקשירה לא מהני לחיבור כלאים אלא בתפירה וצל"ע]. והיינו דלגבי ציצית נמי בעינן חיבור גמור לבגד וכיון שאינו חייב משום כלאים ע"כ דחסר בחיבור ליחשב חלק מהבגד. ולפי' א' דמיירי בקשר שאחר הגדיל ס"ל דכה"ג חשיב שפיר חיבור לענין כלאים. ולהלכה נקטינן לעיקר ההלכה כפי' א' דאף אם לא קשר סמוך לכנף כשר, עי' מ"ב סי' י"א ס"ק ס"ד. ואף שבשו"ע שם סעי' י"ד כתב לעשות קשר סמוך לכנף, עי' בב"י דהיינו רק משום דרבא דמצריך קשר לכל חוליא וחוליא, ואמנם בביהגר"א כתב הטעם משום דבעינן סמוך לכנף וכ"כ המ"ב זהו רק לחומרא אבל לעיקר ההלכה נקטינן דסגי דקשר עליון היינו לאחר הגדיל.

אמנם לפי' א' יל"ע אי בעינן דוקא סמוך לגדיל או דקמ"ל רק דאף סמוך לגדיל מהני אבל גם סמוך לכנף מהני. ובפשוטו כיון דילפינן לה מכלאים ובכלאים שפיר חשיב קשר בכה"ג אין לנו מקור יותר מזה, וכן נראה פשטות דברי רש"י דכתב דלהכי נקט קשר עליו משום דאי עביד קשר אחד בסופו עביד ליה, משמע דר"ל דעדיף טפי לעשות כן כדי לקיים הגדיל, אבל אין זה מעכב כדכתב בסמוך שיכול לכרוך יפה ומתקיים בלא קשר יום או יומים, דאי נימא דאינו גדיל אלא אם עושה קשר א"כ אמאי צריך ללמוד זאת מכלאים וע"כ דבשביל הגדיל יכול לכרוך ליום או יומים. וא"כ גם אחר דילפינן מכלאים דבעינן קשר יכול לעשות הקשר סמוך לכנף. וכן היה נראה בתוס' שכתבו דזה אינו מוכח אלא דמיהא בעינן קשר. אולם בנמוק"י משמע דהא דבעינן קשר עליון הוא לקיים הגדיל ולפי"ז דווקא לאחר הגדיל מהני ולא סמוך לכנף. ויל"פ כן גם בתוס' שכתבו וזה אינו מוכח אלא דמיהא בעינן קשר ומשמע דבאמת בעינן קשר אחר הגדיל ורק שזה אינו מוכח אבל מ"מ נקטינן הכי. ויותר מזה דאח"כ כתבו התוס' ומוכח מכלאים דדרשה דגדיל דרשה נכונה היא דבעינן גדיל טוב. והיינו דכיון דילפינן דבעינן קשר נקטינן מסברא דהוא בשביל לקיים הגדיל. [ומשמעות התוס' דעיקר הדרשה היא מעצם קרא דגדיל אלא דילפינן מכלאים שכן צריך לדרוש דלא תימא דסגי בגדיל שאינו טוב כלומר דאינו קשור. ועי' טה"ק באו"א, ובמלוא הרועים גרס דהתם [ביבמות] יליף רק מגדיל והכא לא ס"ל דרשה דגדיל ולפי"ז אולי לסוגיין אינו מדין גדיל ויהא נפ"מ בהנ"ל וצל"ע].

**ב.** ומצינו פלוגתא בזה באחרונים. דהנה נקטינן דצריך לפסוק החוטין קודם עשית הציצית דאל"כ פסול משום תעשה ולא מן העשוי ועי' בשו"ע סי' י"א סי"ג שיחתוך קודם שיכרוך שאם כרך אפי' חוליא אחת וקשר אפי' קשר אחד [היינו ב' זה ע"ג זה] קודם שיחתוך פסול. וכתב המ"ב דהיינו אפי' לא עשה כלל קשר סמוך לכנף, וכנ"ל דנקטינן כפי' א' דהוא סמוך לגדיל. והוסיף המ"ב שאם לא עשה קשר אחר הגדיל אף שעשה הקשר סמוך לכנף אינו פסול משום תולמ"ה, דלא נגמר עדיין עשיית הציצית דבלא הקשר החוליא אינו מתקיים כלל ואין כאן גדיל. ומבואר להדיא דדוקא אחר הגדיל בעינן ולא סגי בקשר סמוך לכנף. ומקורו בב"י וכ"ה במ"א וט"ז וכן בביהגר"א שם שהביא דברי הנמוק"י דקשר עליון הוא קשר שבסוף הגדיל דבלא זה אינו גדיל ולכן אין פסול תולמ"ה אלא כשקשר אחר הכריכה. אמנם כתב המ"ב דיש מחמירין בזה והוא מהעולת תמיד דמפרש דכוונת השו"ע הוא או כריכות או קשירה והיינו קשר שסמוך לכנף, והלבוש סוף סעי' י"ג כתב ג"כ להחמיר בזה משום דאיכא למ"ד דקשר עליון היינו הסמוך לכנף [אמנם דברי העו"ת שכתב דבכריכה לחוד בלא קשר נמי איכא תולמ"ה צ"ע כעת].

ומבואר לדברי הב"י ודעימיה דמה שאמרו לקשור אחר הגדיל הוא בדווקא ולא סמוך לכנף, וכדכתב המ"ב דקשר הסמוך לכנף לא מעלה ולא מוריד, ומטעם הנ"ל דבעינן קשר לקיים הגדיל. וגם הלבוש שהחמיר בזה הוא רק מטעם דחייש לשיטה ב' דקשר עליון היינו קשר הסמוך לכנף, אבל לפי' א' דהיינו קשר אחר הגדיל כל זמן שלא עשה כן לא חשיב עשיה אף שקשר סמוך לכנף [ואין לומר דטעמיה משום דגם אח"כ יכול לעשות עוד קשר ובכה"ג לא מיפסל משום תולמ"ה דא"כ גם אחר חוליא ראשונה יכול לקשור בחוליא שניה ועי' רעק"א בשו"ע סי' י' שעמד בזה וע"כ צ"ל דכיון שכבר מחובר לא מהני עוד קשר ליחשב שהוא המחבר והוי עשיה בפסול ואכמל]. וכ"מ בביהגר"א שם דביאר הטעם משום דבלא זה אינו גדיל וזהו קשר עליון דאורייתא.

אולם החזו"א סי' ג' ס"ק ד' תמה על הב"י דגם למ"ד דקשר עליון הוא לאחר הגדיל לא אתי לאפוקי סמוך לכנף אלא דמכשיר אף אחר הגדיל דשפיר חשיב חיבור גם לגבי כלאים. אבל ודאי דגם סמוך לכנף כשר דלא מצינו בכלאים יותר מזה. ועי"ש שזה כוונת העולת תמיד דסגי בכריכות או בקשר ור"ל דכריכות היינו שעשה קשר סמוך לכנף ואח"כ עשה כריכות וגם ביאר כן בדעת הסמ"ג ודלא כהאחרונים. אולם למבואר בדברי התוס' והנמוק"י מבואר כדעת הב"י ודעימיה דהילפותא מכלאים היא שיעשה הגדיל טוב. ונמצא דילפינן דבעינן קשר בשביל לקיים הגדיל. וצ"ע דברי החזו"א דלא נחית לבאר דברי התוס' [וגם למלוא הרועים דהתם יליף רק מגדיל והכא נלמד מכלאים ונמצא דלסוגיין אינו שייך לדין גדיל מ"מ דלמא נקטינן להלכה כהסוגיא ביבמות].

ואמנם למש"כ התוס' בסו"ד דהכא [כן גירסת האחרונים] מיירי למ"ד או גדיל או פתיל ולכן בעינן לילפותא מכלאים והגמ' ביבמות קיימא למ"ד דבעינן גדיל. ולדבריהם ע"כ הא דילפינן מכלאים דבעינן קשר אינו שייך לדין גדיל, ולפי"ז מסתבר שיועיל קשר סמוך לכנף. אולם הרי להלכה קי"ל דבעינן גדיל ופתיל וא"כ נקטינן דהקשר הוא לקיים הגדיל כדברי הב"י ודעימיה[[1]](#footnote-1).

ג. והנה יל"ע מהו גדר הקשר אי הוא לחבר הציצית לבגד או לחבר החוטין אהדדי. ונפ"מ בזה אי מהני שיקשור כל חוט בפ"ע לבגד דאי בעינן לקשור לבגד גם בזה יועיל אבל אם הקשר הוא לחבר החוטין אהדדי בעינן קשר בכל החוטין יחד וכמש"כ התוס' דיקשור ד' מצד זה לצד זה.

ובפשוטו זה תלוי בהנ"ל דלמאי דילפינן מכלאים סגי בקשר כל חוט בפ"ע דהתם העיקר לחבר לבגד. אבל אי נימא כמבואר בב"י דהקשר בשביל הגדיל ולכך לא מהני קשר סמוך לכנף בעינן קשר המחבר כל החוטין אהדדי. ובערול"נ בסנהדרין כתב להדיא דסגי בקשר כל חוט בפ"ע כמו דמועיל לכלאים, ולאידך גיסא החזו"א סי' ג' ס"ק י"א כתב דבעינן קשר לכל החוטין יחד והוכיח כן מהגמ' דבעינן קשר לכל חוליא. דאי נימא דסגי בקשר על כל חוט בפ"ע א"כ מאי קשיא לרבא שבגרדומין שנפסק הקשר אישתרי כולה דעדיין כל חוט יש בו קשר ולא נפרם הקשר. [ולכאורה זה רק אי בעינן שנים שלמין אבל לר"י דאם נשאר כדי עניבה כשר אף שלא נשארו שנים שלמים אף שכל חוט יש בו קשר מ"מ כיון שנפסק מתחת לקשר בטל הקשר][[2]](#footnote-2).

ד. והנה בגמ' בסנהדרין אמרינן דאי קשר עליון דאורייתא שייך בל תוסיף אבל אי לאו דאורייתא אמרינן דהאי לחודיה קאי וליכא ב"ת. ואי נימא דמהני אף קשר בכל חוט בפ"ע, הרי אינו מחבר החוטין ועדיין האי לחודיה קאי והאי לחודיה קאי. ומזה משמע דבעינן שיקשור כל החוטין ומשו"ה לא אמרינן האי לחודיה קאי ולהנ"ל הביאור דהקשר הוא לקיים הגדיל. וצ"ע דברי הערול"נ דפי' דמהני קשר לכל חוט בפ"ע ולא הקשה על הגמ' שם. ואמנם היה אפשר לומר דאף אי לא בעינן קשר המחבר כל החוטין מ"מ מאחר דבעינן קשר הרי הוא קושר לאחר הגדיל כדי לקיים גם את הגדיל וכמבואר ברש"י וממילא חשיבי החוטין מחוברים ולכן איכא ב"ת אלא דצ"ע דהערול"נ עצמו כתב דלמ"ד ק"ע לאו דאורייתא אף אם יקשור אינו עובר בב"ת כיון דאין צריך לקשר וכמו באגד לולב למ"ד דאי"צ אגד. ואולי היכי דצריך לקשור אף שיכול לקשור באופן אחר כיון דאיכא מצוה בקשר בכל צורה שהיא אם קשר כל החוטין אהדדי מהני לחברם וצל"ע.

והנה כבר העירו על הגמ' בסנהדרין דאמרינן דאי ק"ע לאו דאורייתא האי לחודיה קאי וקשה דהרי בעינן גדיל והרי הן שייכי אהדדי. ודוחק לומר דקאי כמ"ד דאו גדיל או פתיל. ועי' בחי' הר"ן שם ובדברינו יבוארו דבריו.

ומזה נראה דעיקר דין גדיל אינו בשביל לחבר החוטין אהדדי אלא הוא מצורת ציצית כמו דבעינן פתיל כמו"כ בעינן שיהא גדיל היינו כריכות אבל אין זה כדי לחבר החוטין ולכן עדיין איכל"מ דהאי לחודיה קאי, ורק אי בעינן קשר עליון דאורייתא הוי חיבור.

אכן נראה דהא גופא תלוי אי מהני גדיל בלא קשר כפרש"י שיכול לעמוד יום או יומים. דאי מהות הגדיל הוא לחבר החוטין מסתבר דבעינן חיבור אלים המתקיים כדמצינו בשאר דיני התורה וזה דוקא בקשר ממש אבל אם אין זה אלא מצורת הציצית שיהא בו גדיל שפיר י"ל דסגי במה שמתקיים יום או יומים כיון דאין מהותו לחיבור, ובר"ן בסנהדרין שם כתב דאי אי"צ קשר אע"ג דבעינן גדיל ע"כ אית לן למימר דהחוליות אינן חיבור כל שאין בהם קשר לפי שמעצמן הן ניתרות, ונראה דודאי אין כוונתו שיתפרק מיד דא"כ אין זה גדיל אלא ר"ל כמש"כ רש"י שיכול לעמוד יום או יומים בלא קשר וזה אינו חיבור, והיינו כמש"נ דאין ענין הגדיל שיהא חיבור.

והנה הפמ"ג בא"א ס"ק כ' כתב לדון דבקשר לחוד נמי מתקיים גדיל [ובזה ביאר דברי העו"ת דבקשר לחוד בלא חוליא איכא משום תולמ"ה], ונראה דזה דווקא אי גדיל היינו חיבור החוטין אבל אם הוא מצורת הציצית מסתבר דזהו ע"י הכריכות דווקא. ושו"ר שזו דעת הר' דוד שהובא בחי' הר"ן שם דבקשר מתקיים גדיל והר"ן חולק דבעינן עניבות וכריכות. ומתבאר מדבריו דהר"ד ס"ל שבקשר לחוד מתקיים הגדיל ולכן כתב שם דאף למ"ד דקשר עליון לאו דאורייתא בעינן קשר שסמוך לכנף בשביל גדיל והרי אין זה מקיים את החוליות וע"כ שזה עצמו גדיל והיינו כנ"ל דענין הגדיל הוא משום חיבור החוטין. אלא שצ"ב דהר"ד כתב דאע"ג דבעינן קשר בשביל הגדיל מ"מ אינו חיבור לענין כלאים [אי לאו דילפינן מכלאים] כיון דבעינן ב' תכיפות וצ"ב דא"כ אמאי הוי חיבור לענין גדיל ואף אי נימא דאי"צ חיבור גמור מ"מ אמאי אין בזה ב"ת דמנלן דלב"ת בעינן חיבור כמו בכלאים דסו"ס הרי לענין ציצית לא חשיב דהאי לחודיה קאי, והעירוני דאין כוונת הפמ"ג דאי"צ חוליות אלא ר"ל דגם הקשר הוא חלק מהגדיל וסגי בזה ליפסל משום תולמ"ה. וצל"ע. ועכ"פ הר"ן ודאי סובר דבשביל הגדיל אי"צ קשר אלא סגי בחוליות וכנ"ל דאי"צ חיבור.

ומעתה נראה דהנה התוס' כתבו דמכלאים ילפינן דבעינן גדיל טוב ולהנ"ל יל"פ כוונתם דלולי הילפותא מכלאים יל"פ דבעינן גדיל רק מצורת הציצית, ולזה ילפינן מכלאים דבעינן חיבור ומסתבר לגמ' דהחיבור הוא ממצות הגדיל ואשמעינן דגדר הגדיל הוא משום חיבור דאל"כ אמאי בעינן קשר. וזהו דמדמה הגמ' בסנהדרין דין ב"ת לדין קשר עליון דאורייתא דאי בעינן קשר ע"כ בעינן חיבור ואיכא ב"ת משא"כ אי לאו דאורייתא אף דבעינן גדיל אי"צ חיבור החוטין אלא רק מצורת הציצית הוא. אמנם אי בעינן דווקא סמוך לכנף עדיין לא נתיישב, דאפי' נימא דמתקיים בזה מצות גדיל כהפמ"ג מ"מ לזה אי"צ דווקא סמוך לכנף וטעמא דבעינן סמוך לכנף הוא משום חיבור לבגד.

והנה בעיקר דברי הגמ' שם דאמרינן אי קשר עליון דאורייתא גרוע ועומד הוא ואי לאו דאורייתא האי לחודיה קאי וכו' פרש"י שם דפלוגתא היא במנחות והקשו הראשונים דהא כולהו מודו בזה. והחזו"א כתב דלפי' ב' בתוס' בשם רש"י [וכפרש"י בסנהדרין] דבעינן דווקא קשר סמוך לכנף ע"כ דרבא פליג על זה דלעיל ל"ח ע"ב מקשה דבגרדומין כיון דאשתרי עילאי אישתרי כולהו ומזה הוכיח דבעינן קשר לכל חוליא וחוליא, ומוכח דס"ל דאי"צ קשר סמוך לכנף. ונראה דראייתו היא רק לדברי התוס' לעיל ד"ה כיון שפי' הגמ' דאשתרי כולהו אף למ"ד או גדיל או פתיל דאף שאי"צ גדיל מ"מ כיון שהקשר שאחר הגדיל ניתר ולא ישאר קשר הרי החוטין יפלו מהבגד, וכל זה א"ש אי נימא דאין קשר סמוך לכנף אבל למ"ד דבעינן קשר סמוך לכנף א"כ אף שיפסק הקשר הסמוך לגדיל מ"מ ישאר הקשר שסמוך לכנף ולא יפול, וע"כ דרבא פליג וס"ל דאי"צ קשר סמוך לכנף ומשום דס"ל דק"ע לאו דאורייתא. ובאמת יל"פ כהחזו"א גם אי נימא דקשר עליון הוא אחר הגדיל דאי נימא דבעינן קשר עליון מדאורייתא א"כ הוי ליה לרבא לומר בפשוטו דכיון דאשתרי הקשר הרי חסר קשר עליון ואמנם בשטמ"ק אות ו' מבואר דהא גופא קאמר רבא והרי הקשר כמאן דליתיה ובעינן קשר עליון דאורייתא אולם צ"ע דא"כ אמאי הוצרך לומר דמשתרי כולהו ופי' רש"י דלא ישאר גדיל וכן פי' השטמ"ק עצמו שעתיד להתיר וליפול תיפו"ל דאין קשר. ואולי נקט מילתא בטעמא דלא ישאר גדיל ודוחק. ולכן היה נראה עכ"פ לדעת רש"י דרבא ס"ל דאין מעכב שיהא קשר אלא רק בעינן שיחזיק הגדיל ולזה הכריח דאם ינתק הקשר שאחר הגדיל לא ישאר גדיל. ומזה נלמד דס"ל קשר עליון לאו דאורייתא.

אולם הקשה בחזו"א שם דאף למאי דפי' דרבא ס"ל דקשר עליון לאו דאורייתא מ"מ הרי בעינן קשר בשביל הגדיל ולענין ב"ת מאי נפ"מ אי בעינן קשר סמוך לכנף או אחר הגדיל.

אמנם כבר כתבנו דלעצם הדין גדיל מוכח בגמ' סנהדרין דאין צריך חיבור ממש, והוכחנו מזה דדין גדיל הוא רק בצורת הציצית דבעינן שיהא כריכות, ומעתה יש לומר גם לדעת רבא דמה שהצריך קשר היינו משום שבגרדומין יש לחוש דלישתרי הגדיל מיד ולא יתקיים כלל וא"כ איכל"מ דאין זה מדין חיבור החוטין אלא דאף לצורת הגדיל אי משתרי מיד ליכא גדיל כלל. אמנם עי' בחזו"א דרבא מצריך קשר גמור דאי סגי בקשר אחד פשיטא דבמה ניכר הפרש בין חוליא לחוליא [מיהו בלשון הרמב"ם משמע דמרחיק זה מזה ועי' בכ"מ שם שמצדד דלית ליה דרבא וצל"ע]. ואי נימא דרבא מצריך קשר גמור ע"כ דס"ל דבעינן חיבור ע"י הגדיל, ולפי"ז שפיר קשיא לחזו"א דאף אי נימא דאי"צ קשר סמוך לכנף דקשר עליון לאו דאורייתא, מ"מ איכא ב"ת דהרי בעינן חיבור וליכא למימר דהאי לחודיה קאי.

אלא דאי נימא כנ"ל דרבא לית ליה ק"ע דאורייתא, יש להעיר אמאי ס"ל דבעינן קשר למצות גדיל, שהרי כתב רש"י דלמצות גדיל סגי בעומד ליום או יומים [ורק אי ילפינן מכלאים איכל"מ כנ"ל דנלמד משם דבעינן גדיל לחיבור החוטין וגם בזה החזו"א חולק]. וע"כ דרבא נקט הכי מסברא דבעינן גדיל עם קשר ולא מילפותא, והיינו משום דבעינן חיבור החוטין. אולם לרבה דיליף לכלאים ומשמע דמשום קיום הגדיל לא קשיא ליה ע"כ דס"ל דעכ"פ בלא ילפותא אין צריך קשר לקיום הגדיל אלא רק שיהא עומד ליום או יומים.

ולהאמור אולי י"ל דכוונת הגמ' בסנהדרין דקשר עליון דאורייתא, לאו היינו כרבה שהוכיח מכלאים דקשר עליון דאורייתא, אלא להיפך, דלרבה הקשר עליון הוא רק לחבר החוטין לבגד כדיליף מכלאים, וכמשנ"ת לעיל דאיכל"מ דאף אם יקשור כל חוט בפ"ע מהני ובזה עדיין איכל"מ דהאי לחודיה קאי וכו', אולם רבא סבר דבעינן קשר לחבר החוטין יחד לקיים הגדיל והיינו דס"ל דבעינן גדיל טוב שמתקיים זמן רב ודלא כדכתב רש"י להלן דאי לאו דאורייתא יכול לעשות גדיל המתקיים יום או יומים, ולזה אמר רבא דאי אישתראי עילאי אישראי כולהו וכדפרש"י. וקשר זה הוא לחבר החוטין אהדדי כנ"ל ולכך איכא בל תוסיף. אולם כמובן זה דוחק גדול לפרש כן לשון הגמ' קשר עליון דהתם דלא כהגמ' כאן. וצל"ע.

**בדין גדיל או פתיל**

ובדברי התוס' שכתבו דלמ"ד או גדיל או פתיל אי"צ גדיל, יש להעיר דלכאורה יל"ד דאף לדידיה אף דבפתיל מהני מ"מ כל זה כשמקיים מצות פתיל אבל אי עושה גדיל בעינן שיהא לו שם גדיל וצריך שיהא מתקיים כמו לאידך מ"ד דבעינן לעולם גדיל. ודו"ק. שו"ר בכתבי הגרי"ז שהעיר כעי"ז על התוס' לעיל ל"ח ד"ה כיון דאשתרי שביארו דברי רבא דבאשתרי כולהו פסול למ"ד דבעינן גדיל דליכא גדיל ולמ"ד דאו גדיל או פתיל הוצרכו לפרש דסופו ליפול ותיפו"ל דאף אם פתיל כשר מ"מ כיון שהיה קודם גדיל א"א להכשיר עכשיו משום פתיל. ועוד עי"ש להלן בדין כרך כולו דלרב פסול משום דבעינן גדיל ופתיל. ועי' במרדכי בשם ר"י שפי' דפתיל לחוד נמי כשר ולכאורה כיון דמתחילה כשהיה קשר עליון בלא גדיל היה כשר משום פתיל מה איכפ"ל דעכשיו עשה כולו גדיל ליתכשר מדין גרדומין, ותי' דעכשיו דליכא פתיל כלל לא מהני גרדומין [והגדיל שהיה אחר שכרך מקצת לא מהני כיון דבעינן אחר הכריכות קשר]. אך כתב דזה שלא כהתוס' הנ"ל [וכעי"ז ראיתי בשיעורי הגרמ"ד בהא דכרך רובה כשרה, דיל"פ דאף למ"ד דבעינן גדיל או פתיל ס"ד דכרך רובה לא מהני דליכא פתיל ובעינן גדיל וצורתו שליש גדיל]. ומכל זה משמע דהתוס' סברי דאין זה ענין בגדיל אלא כל צורה שיצאו חוטין מכנף הבגד כשר, ודו"ק.

ובאמת שלדברי המרדכי בשם ר"י דלרב נמי מהני פתיל אלא דגם גדיל כשר ע"כ דגדיל דמהני אינו משום דגם גדיל הוא כפתיל, שהרי פי' דמה שאמרו דבעינן חוליא הוא כשעושה גדיל והיינו שאם עשה כריכה אחת לא מהני מדין פתיל ולהכי בעינן שיהא חוליא כדי שיהא גדיל. והרי גם הגדיל הוא מדין פתיל דאין משמעות לגדיל וא"כ מה איכפ"ל שעשה כריכה אחת בלא חוליא, אלא ע"כ דס"ל דכשעושה גדיל אין להכשירו משום פתיל.

ולהלן ע"ב אמרינן דלרב דאית ליה דבעינן פתיל גדילים למנינא אתי, והקשו בתוס' דהול"ל דקמ"ל קרא דתרוויהו בעי גדיל ופתיל, [ולר"י הנ"ל במרדכי א"ש] ובשטמ"ק תי' דכוונת הגמ' דלרבב"ח דסגי בגדיל או פתיל הוא כדפי' התוס' דכיון דבחד פרשה כתיב גדיל ובחד כתיב פתיל שמעינן דאו זה או זה ועל זה בא רב לומר דע"כ ילפינן מהדדי ולאו ב' פרשיות נינהו דהא מגדיל ילפינן מנינא וא"כ מנלן שגם בפתיל בעינן ד' חוטין וע"כ דילפינן מהדדי וחד פרשה היא ומעתה גם בעינן תרוויהו גדיל ופתיל. והנה אי נימא דהא דכשר גדיל לחוד אינו מדים גדיל דווקא אלא דליכא נפ"מ כלל אי גדיל הוא או פתיל וגם כשעשה גדיל מהני מדין פתיל וכן להיפך. א"כ למנין החוטין ליכא נפ"מ אם עושה גדיל או פתיל דתרוויהו חד דינא וע"כ משמע מהשטמ"ק דכשעושה גדיל אינו כדין פתיל אלא מהני מדין גדיל בדווקא. ודו"ק.

1. ואולי ס"ל דאין כוונת התוס' דבעינן קשר לקיים הגדיל אלא שהקשר הוא חלק מהגדיל ולכן גם קשר סמוך לכנף מהני לזה, וקצת יש לסייע לזה דאל"כ יקשה לפי' ב' דבעינן קשר סמוך לכנף ואיך נלמד זה מגדיל ועי' בטה"ק שנתקשה בזה ובס' מים קדושים כתב דודאי דברי התוס' קיימי רק לפי' א' דהכא מיירי בקשר סמוך לגדיל. ולהנ"ל אי"צ לזה, אך פי' זה דחוק. שו"ר בפמ"ג א"א ס"ק כ' דהקשר גופיה הוי גדיל אך צ"ע דהא בעינן חוליא וזה מעכב, ועי' להלן מה שהבאנו בשם חי' הר"ן בסנהדרין. [↑](#footnote-ref-1)
2. אלא שדברי החזו"א צ"ע לשיטתו שאף למ"ד דהקשר סמוך לגדיל מהני אף סמוך לבגד וא"כ הקשר הוא רק לחבר החוטין לבגד ואמאי לא מהני לקשור כל חוט בפ"ע. והרי החזו"א גופיה ס"ל דלא ילפינן יותר ממה שאוסר בכלאים. וצ"ע. ואולי באמת אין זה מדין קשר עליון אלא שמלבד קשר עליון בעינן נמי קשר להחזיק הגדיל וכדכתב שם להקשות על הגמ' בסנהדרין דאף אי לא בעינן ק"ע דאורייתא מ"מ הרי בעינן קשר סמוך לגדיל בשביל הגדיל. אולם זה סותר לדבריו דאחר שעשה הקשר סמוך לכנף איכא תולמ"ה כיון שקשר הסמוך לכנף הוא המכשירו ונעשה בפסול והרי עדיין לא עשה הגדיל, ואפשר דאף דבעינן גדיל מ"מ דין הקשר כבר נתקיים ונעשה בפסול וצל"ע בדין תולמ"ה. [↑](#footnote-ref-2)