סי_ כא, להתרחק מן העריות
קטגוריות: שו_ע / אבן העזר / אבן העזר - דור המלקטים

**להתרחק מן העריות**

אבן העזר סימן כ"א

1. הסתכלות.
2. נשמרת מכל דבר רע - סעיף א'.
3. פגע אשה בשוק אסור לילך אחריה.
4. קול באשה ערוה.
5. בגדי צבעונים.
6. לא תתורו אחרי עיניכם.
7. כסוי ראשה - סעיף ב'.
8. כיסוי הראש אחר היחוד [חופה].
9. להסתכל בפנויה - סעיף ג'.
10. מותר לאדם להביט באשתו - סעיף ד'.
11. אסור להשתמש באשה - סעיף ה'.
12. לשאול שלום לאשה - סעיף ו'.
13. עריות שאין לבו נוקפו - סעיף ז'.
14. אחותו.
15. שאר דברים.

**דור המלקטים** - אהל יעקב (סקוצילס), אום אני חומה (גרוס), מילי דברכות (פישר).

1. הסתכלות ? צריך תיקון ?
   1. **ראיה בעלמא מותר, אבל להסתכל בו ביותר אסור** – המג"א מדמה ברכת כהנים, הרואה קשת, אדם רשע, ע"ז. מג"א סי' קכ"ח (ס"ק ל"ה), סי' רכ"ה (ס"ק כ'), סי' ש"ז (ס"ק כ"ג).
      1. **ברכת כהנים** (או"ח סי' קכ"ח סעי' כ"ג) – מג"א (סי' קכ"ח ס"ק ל"ה), פמ"ג (שם), מחצית השקל (סי' ש"ז ס"ק כ"ג), באר הטיב (שם ס"ק מ"א), מ"ב (שם ס"ק פ"ט).
      2. **הרואה קשת** (או"ח סי' רכ"ט סעי' א') – ערוך (ערך קשת), ארחות חיים (הל' ברכות אות נ"ז), אבודרהם (הל' ברכות), הו"ד בב"י (סי' רכ"ט ס"א), מחבר (שם סעי' א'), יש"ש (כתובות פרק ב' סי' ג'), מג"א (סי' קכ"ח ס"ק ל"ה, סי' רכ"ה ס"ק כ', סי' ש"ז ס"ק כ"ג), גר"א (או"ח סי' רכ"ט סעי' א' ד"ה ביותר), מחה"ש (שם ס"ק ב', סי' ש"ז ס"ק כ"ג).
      3. **אדם רשע** (או"ח סי' רכ"ה סעי' י') – מג"א (סי' רכ"ה ס"ק כ'), פמ"ג (שם), מ"ב (שם ס"ק ל"ג, עי' בה"ל שם), גליון הש"ס (מגילה דף כח.), עי' פתחי תשובה (חו"מ סי' י"ז ס"ק ט"ז).
      4. **ע"ז** (או"ח סי' ש"ז סעי' ט"ז) – מג"א (סי' ש"ז ס"ק כ"ג), בה"ל (שם סעי' ט"ז ד"ה ועובר), ערה"ש (שם סעי' ח'), העמק שאלה (שאילתא נ"ב ס"ק א'), אבות עטרה לבנים (סוף סעי' ס"ח), שמירת הגוף והנפש (סי' רל"ז הע' ד').
      5. **מסתכלות בנשים** – רבינו מאירי הלוי זצ"ל (בש"מ כתובות יז., בדפוס קוק אות י"ג, ע"ש הע' 28), יש"ש (כתובות פרק ב' סי' ג'), המקנה (קונ"א סי' ס"ה סעי' ב'), אוצר הפוסקים (סעי' א' אות י"ט), העמק שאלה (שאילתא נ"א ס"ק ב'), יעב"ץ (ברכות דף כד.), עי' הגר"א (מעשה רב חלק הורות והנהגות ח"ב אות י"ב), שיעור שבט הלוי (סי' קצ"ה סעי' ז' ד"ה ומשמע), **משא"כ** בה"ל (סי' רכ"ה סעי' י' ד"ה אפילו, שעה"צ ס"ק ב', מ"ב סי' ע"ה ס"ק ז' להנות אסור). ------ תיקון
      6. **נדרים כ.** (או"ח סי' ר"מ, אה"ע סי' כ"ה) – עזר מקודש (סי' כ"ה סוף סעי' ב').
      7. **טפח מגולה** – רבינו יונה (ברכות יז. ד"ה ערוה), הו"ד בב"י (או"ח סי' ע"ה ס"ק ג' ד"ה וכתב).
      8. **יו"ד סי' קצ"ה סעי' ז'** – עי' הגר"ש איידער זצ"ל (נדה ח"ב הע' ל"א), עי' שיעור שבט הלוי (סי' קצ"ה סעי' ז'), עי' בדי השולחן (שם בביאורים ד"ה לא), חוט שני (נדה סי' קצ"ה ס"ק ט').
   2. **יש חולקים ופי' שמתכוין לראותה הוי הסתכלות ואסור**.
      1. הרואה קשת – נתיבות לשבת (ס"ק ג').
      2. המסתכל בנשים – נתיבות לשבת (ס"ק ג', ס"ק ד'), עי' בה"ל (סי' רכ"ה סעי' י' ד"ה אפילו, שעה"צ ס"ק ב', ומ"ב סי' ע"ה ס"ק ז'), ב"ח (סי' ע"ה סעי' א'), אג"מ (או"ח ח"א סי' מ' ד"ה עכ"פ) ------ תיקון.
      3. מראי מקומות – הסתכלות בהלכה (פרק ב' סעי' ה' וסעי' ו').
   3. **ראיה פירוש**, ראיה בו ביותר ולהתבונן בדמותו בעלמא אסור, אבל להסתכל מותר.
      1. הזיק ראיה – סמ"ע (חו"מ סי' קנ"ד ס"ק י"ד), נתיבות (שם ס"ק י"ד).
      2. אדם רשע – עי' דעת תורה (סי' רכ"ה ס"י).
      3. חולק עליו – יד מלאכי (סי' קע"ט), ס' אבות עטרה לבנים (סע' כ"ח), העמק שאלה (שאילתא נ"א ס"ק ב').
   4. **יש ראיות**.
      1. ראיה מע"ז (דף כ.) – יד מלאכי (סי' קע"ט), אוצר הפוסקים (סעי' א' אות י"ט ד"ה והנה), נתיבות לשבת (ס"ק ג'), נוה שלום (חידושי פוסקים סי' כ"ד ד"ה והנה), אג"מ (או"ח ח"א סי' מ', [אה"ע ח"א סי' נ"ו ד"ה ועוד]), תורת ההסתכלות (סי' י"א), חיד"א (בס' פתח עינים ע"ז דף כ.), הסתכלות בהלכה (פרק ב' הע' ט'), עי' שד"ח (מערכת ה' בפאת השדה סי' כ"ה ד"ה ועתה), חינא וחסדא (כתובות דף יז. ד"ה וראיתי), העמק שאלה (שאילתא נ"א ס"ק א'), תשובות הגר"ח זוננפלד זצ"ל (סי' ס' ד"ה ובספר).
      2. ראיה מב"ב (דף נז:).
      3. ראיה מהרא"ש (כתובות פרק ב' סי' ג') – נתיבות לשבת (ס"ק ג'), יש"ש (כתובות פרק ב' סי' ג', "אמר רב שמואל בר נחמני א"ר יוסי (י"ז ע"א) מותר להסתכל בפני כלה כל שבעה, כדי לחבבה על בעלה, ולית הלכתה כוותיה, ואפילו ביום ראשון אסור, אלא להסתכל בבגדיה ותכשיטיה, ולא בפניה כלל, ושאר אשת איש, אפילו כהאי גוונא אסור. ונראה, דווקא להסתכל קאמר, דומיא דהמסתכל בקשת, שהוא דרך עיון והבטה, אבל דרך ראיה בעלמא שרי, אפילו בשאר אשה. ואף שמדברי הרא"ש (סימן ג') נראה, דאפילו ראיה בעלמא בפניה אסור, מכל מקום לא נהירא, דא"כ לא תמצא לעולם מי שיכיר אם היא פנויה אם אשת איש, שיוכל להעיד עליה, ודוקא ת"ח אמרינן בפ' גט פשוט (ב"ב קס"ח ע"א) דלא דייק בנשים להכירה, משמע הא ראייה בעלמא שרי, אפילו לת"ח, ושאר בני אדם דייקי אפילו להכירה, ואף דת"ח אמרינן התם שאם דייק [דייק], משמע [דלאו] משום איסור, אלא שכך היא מנהג, אלמא דלא אסור אלא דרך הבטה והסתכלות בדמותה, והתבוננות בצורת קלסתירה, ואפילו במלבושיה אסור כהאי גוונא, כדאיתא בפ' [קמא דמס'] ע"ז (כ' ע"ב). וכן כתב הרמב"ן, אסור להביט ביופיה של אשה, והמסתכל אפילו באצבע קטנה של אשה, ונתכוין ליהנות בה כו', משמע כמו שפירשתי. ואפילו הכי, מי שיוכל להזהר, ולהוסיף אזהרה ושמירה, והוא פרוש בכל מילי דשמיא, ויודע שלא יחשבו לו כיוהרא, נקרא איש קדוש, ותבוא עליו ברכה").
   5. מראי מקומות – עי' שד"ח (מערכת ה' כללים אות ב', ושם בפאת השדה סי' כ"ה), נחלת דוד (ב"מ דף ב. תד"ה דבראי'), ב"ח (או"ח סי' ע"ה אות א' סוף ד"ה טפח), מאירי (נדה דף סד. ד"ה כבר), שלמת יוסף (סי' י"ד אות י"ג בהג"ה), עי' הגר"ש איידער זצ"ל (נדה ח"ב הע' ל"א), חזו"א (או"ח סי' ט"ז סעי' ד"ה כ'), שלמת חיים (סי' תרנ"ז[ב], סי' תרפ"ג, וסי' תרפ"ה).
      1. "המסתכל" הוא בארמית תרגומו של "הביט" בעברית (ס' אבות עטרה לבנים הע' ל"ח).
2. ונשמרת מכל דבר רע - סעיף א'.
   1. **האם "ונשמרת מכל דבר רע", מן התורה או מדרבנן**.
      1. מן התורה – תוס' (ע"ז דף כ: ד"ה שלא, חולין לז: ד"ה שלא), תוס' רבינו אלחנן (שם), רמב"ן (חולין דף לז: ד"ה שלא, ועי' ל"ת י"א, וצ"ב), חי' הר"ן (חולין דף לז: ד"ה שלא), סמ"ג (מצוה קכ"ו), סמ"ק (מצוה כ"ד), ר' יונה (באיגרת סוף אות י"א), מאירי (חולין דף לז:), אורחות חיים (בשם ר' יונה), הו"ד בב"י (אה"ע סי' כ"א סוף אות ג'), לבוש (אה"ע סי' כ"א סעי' א'), ודרישה (שם ס"ק א'), וב"ש (שם ס"ק ב'), ס' חרדים (פרק כ"א סעי' ל', עי' פרק כ"ב סעי' ד'), חכ"א (כלל קכ"ז סעי' ב'), צפנת פנח (דווינסק סי' צ"א), והצנע לכת (פרק א' סעי' ו' ד"ה ואם).
      2. מדרבנן – יראים (סי' מ"ה), פמ"ג (פתיחה כוללת סוף ח"ה, עי' ח"ג אות ט"ו, "מחשבה, לא יהרהר ביום כו', י"ל מדרבנן"), עי' אחיעזר (ח"ג סי' כ"ד ס"ק ה' ד"ה ועוד, בדעת הרמב"ם ושו"ע), חכמת שלמה (אה"ע סי' כ"א סעי' א', [עי' האג"מ אה"ע ח"א סי' ס"ט ד"ה והנה, שמתרץ הקושיה של החכמת שלמה]).
      3. מראי מקומות – אום אני חומה (ח"א עמ' י' ס"ק כ"ח), אוצר הפוסקים (סי' כ"ג ס"ק ח').
   2. **האם "ונשמרת מכל דבר רע" הוי איסורא הרהור הגם שלא "יבא לידי טומאה בלילה"**.
      1. ספק – הר צבי (יו"ד סי' קכ"ד, הר צבי ע"ז דף כ:, מכתב בציץ אליעזר חט"ו סי' נ"ג אות ב' ד"ה ומה"ט, "יש מקום להסתפק, דשמא לא אסרה תורה הרהור באיסור מיוחד מצד עצמו, אלא דאיסורו הוא ע"ש סופו, שזה יביאהו לידי טומאה, אבל אם לבסוף לא בא לידי טומאה אגמ"ל דבהרהורו הוא כמאן דלא עביד איסורא, ואע"ג דאמרו יומא (דף כ"ט ע"א) הרהורי עבירה קשין מעבירה, ומשמעות לשון זה הוא, דהרהור איסור בפני עצמו הוא, אבל לפירש"י שם נראה דזה נאמר לענין אחר לגמרי ולא למילף שיש איסור בעצם ההרהור מצד עצמו"), ברכת אברהם (כתובות דף מו. אות א', עי' אות ד' שנוטע להקל), עי' הגרשז"א זצ"ל (מכתב בציץ אליעזר חט"ו סי' נ"ג אות ג' ד"ה ומ"ש).
      2. מחמיר – רמב"ן (חולין דף לז: ד"ה שלא), חי' הר"ן (חולין דף לז: ד"ה שלא), תוס' (ע"ז דף כ: ד"ה שלא, חולין לז: ד"ה שלא), ח"ח (גדרי עולם פרק ח', חתימת הספר ד"ה ודע), אג"מ (אה"ע ח"א סוף סי' נ"ו ד"ה והנה מדסתם, סי' ס"ט ד"ה והנה, ח"ד סי' ס' ד"ה עוד, דברות משה שבת סי' נ"ג הע' ל"א), ציץ אליעזר (חט"ו סי' נ"ג אות ה' ד"ה ואוסיף), הסתכלות בהלכה (פרק ו' הל' ג').
      3. מיקל – עזר מקודש (אה"ע סי' כ"ג סעי' ג'), השואל בשלמת יוסף (סי' כ"א אות ד' בהג"ה).
      4. מראי מקומות – תורת ההסתכלות (סי' ג' ד"ה והנה בקידושין).
   3. **האם האיסור "ונשמרת מכל דבר רע" שייך על נשים**.
      1. מיקל: אינו שייך.
         1. אג"מ (אה"ע ח"א סי' ס"ט ד"ה ולכן) – "בנשים דבאיסור הרהור מקרא דונשמרת ליתנהו דאינו גורם להן שום דבר במשמוש עיין שם בנדה וכ"ש שלא יגרום בהרהור ואף שלפעמים רואות דם מחמוד אין ראיית דם שום איסור. אבל איסור הרהור מקרא דאחרי עיניכם שהוא שלא להרהר לעבור עברת זנות איכא גם בנשים כמו שאיכא איסור הרהור ע"ז כדאיתא בחינוך שהבאתי. אבל לאיסור זה אין לחוש בהסתכלות ובראיית בע"ח נזקקין שכל אלו דרשינן מונשמרת שהוא רק שלא לבא להוצאת זרע לבטלה שליתא זה בנשים".
         2. ברכת אברהם (כתובות דף מו.).
      2. מראי מקומות.
         1. תורת ההסתכלות (סי' י"ב) – "פשוט דדין זה לא שייך בנשים ... ושוב התבוננתי ... אינו ברור כלל ...".
   4. **האם מותר להרהר באשתו**.
      1. עי' יו"ד סי' קצ"ה סעי' ז', לשיטות ומראי מקומות.
      2. מראי מקומות – מ"ב (סי' תר"י ס"ק א', ושעה"צ שם ס"ק ב', [ומ"ב סי' ל"ח ס"ק י"ד]), פמ"ג (שם מש"ז ס"ק א', א"א ס"ק ב'), ט"ז (שם ס"ק א'), חת"ס (חו"מ סי' ק"צ ד"ה ואלו), הו"ד בשבט הלוי (סי' קצ"ז אות ד' ד"ה וכן).
   5. **בא לו הרהור שלא בכוונה, אינו עובר כלום** – לשון טור (סי' כ"ג סעי' ג'), לשון מחבר (שם), לשון בפוסקים (שם), עזר מקודש (סי' כ"ג סעי' ג', אשל אברהם או"ח סי' ש"ו), תפארת יעקב (חולין סוף דף לז:), דרך פקודיך (מצוה ל"ת ל"ה חלק המחשבה אות ד'), אום אני חומה (ח"א עמ' י"ג ציון ס"ק קמ"ו).
   6. **האם יש איסור נגיעה (אפילו דרבנן) בלי תאוה**.
      1. מיקל.
         1. עי' שו"ת פנ"י (ח"ב סי' מ"ד, כב-א') – "דהרמב"ם ... וגם למטה באסורי דרבנן לא כתב כ"א מה שהוא להנות מדבר עבירה אבל נגיעה לחוד לא הזכיר ולא מצינו שיהא אסור נגיעה בשום ערוה כ"א בנדה כתב ... ואפשר דאפילו מדרבנן אינה כ"א בנדה לא בשאר עריות".
         2. זרע אמת (ח"ג סי' קט"ז ד"ה ומעתה, עמ' קמ"ה) – "בכל איניש דעלמא דלא אסרו בו הנגיעה דבזה כל שאינו דרך תאוה אלא לסיבה אחרת שרי".
      2. מחמיר.
         1. פרי דעה (סי' קצ"ה שפתי לוי ס"ק כ') – "ועל כל פנים מוכח מכאן דנגיעה בערוה אפילו שלא בדרך חיבת ביאה על כל פנים אסור מדרבנן, וליש אומרים אסור מן התורה".
         2. עי' עזר מקודש (ד"ה וכן) – "מה שנוהגים לברך הקרובות בנות אחיו ואחותיו וכדומה בנשיאת כפים על גבי ראשיהן. כל שאין קירוב בשר יד ליד ...".
         3. סוגה בשושנים (שושנים לדוד סי' קפ"ז ס"ק כ"ט ד"ה והנה מקור) – "עכ"פ לכ"ע אף אם אינו עושה דרך חיבה יש בה איסור דרבנן ובזה גם הש"ך מודה".
         4. שדי חמד (מע' הק' כלל ז', מע' חתן וכלה אות י"ב ד"ה קריבה) – "בלתי שום צורך ודאי לכולי עלמא אסור אפילו נגיעה בעלמא".
      3. דעת האג"מ: **כניכר שאינו לחיבת ביאה** [כגון רופאה, מנשק בנותיהם, הליכה בסאבוויי ובבאסעס בשעה שא"א ליזהר מנגיעה ודחיפה בנשים מצד הדוחק, לנשק יתומה המגד בביתו, וכדו'], יש להקל.
         1. אג"מ (יו"ד ח"ב סי' קל"ז) – "שבשאר עריות אסירי גם הם משום דהאיסור הוא משום לא תקרבו ולא משום הרהור, ואף שהם לא יעשו משום חיבת ביאה שלכן לא היה להו איסור מדאורייתא, מ"מ מדרבנן משמע דאסרו אף בלא חיבת ביאה, אם לא **ניכר שאינו לחיבת ביאה**, דכן משמע מהש"ך יו"ד סימן קצ"ה דכתב דאף להרמב"ם ליכא איסור דאורייתא אלא כשעושה כן דרך תאוה וחיבת ביאה, משמע דמדרבנן אסור, ומסיק לכן המנהג פשוט שרופאים ישראלים ממשמשים דופק של נשים אפילו הן א"א ונכריות ואפילו שאר משמושים, והוא מטעם דלא אסרו אלא כשלא ניכר שאינו לחיבת ביאה ומשמוש הרופאים ניכר שאינו לחיבת ביאה אלא לרפואה".
         2. אג"מ (יו"ד ח"ג סי' נ"ד) – "דאף שלא בדרך תאוה וחיבת ביאה נמי מסתבר שאיכא איסור דרבנן, דכן משמע לשון הש"ך ביו"ד סימן קצ"ה סק"כ שכתב דאף להרמב"ם ליכא איסור דאורייתא אלא כשעושה כן דרך תאוה וחיבת ביאה, משמע דמדרבנן איכא איסור אף בלא דרך חיבת ביאה. ואף שבסימן קנ"ז סק"י הוכיח הש"ך דדוקא דרך חיבת ביאה מהא דמצינו בכמה דוכתי שהאמוראים היו מחבקים ומנשקים לבנותיהם ואחיותיהם, אין להוכיח דמתיר שלא בדרך חיבת ביאה אף מדרבנן, דהוכחתו הוא דאם האיסור דאורייתא בלאו דלא תקרבו היה אף בלא דרך תאוה וחיבת ביאה, לא היה שייך לחלק בין בנות ואחיות לשאר עריות ולא"א ונדה דהקרא הא כתב הלאו על כל העריות, אבל כיון שמדאורייתא אינו אסור אלא דרך תאוה וחיבת ביאה ורק שמדרבנן אסרו גם שלא בדרך תאוה משום דאפשר לבא מזה גם להתקרבות דבדרך תאוה, וגם בשביל הרואים שלא יבחינו ויחשבו שהוא דרך תאוה, שייך לחלק דבבנותיו ואחיותיו לא יבא מזה לקרוב דבדרך תאוה, וגם שכו"ע ידעי שאין בהו קרוב דדרך תאוה".
         3. אג"מ (אה"ע ח"א סי' נ"ו) – "והנה על הסתכלות בלא מתכוין ליהנות אף שיבא מזה לידי הרהור והנאה יש ראיות מפורשות שנדחה מפני פ"נ דהא הגמ' בסוטה דף כ"א שהוא חסיד שוטה ומבלי עולם בטבעה איתתא בנהרא ואמר לאו אורח ארעא לאיסתכולי בה ולאצולה, וברור שאף אם ברי לו שיבא לידי הרהור מחוייב לאצולה וברור שאין חלוק בין אצולי נפשיה לאצולי אחרים, דבהג' דברים אסור לעבור אף בשביל אצולי אחרים, אלא ודאי שזה לא הוי מאיסורי ג"ע כיון שרק מדין הרהור הוא האיסור, ואף שמחוייב גם ליגע בה ולחבקה בידיו אף שהנגיעה בגופה הוא מלאו דקריבה שהוא לאו דג"ע, נראה פשוט משום דעצם הנגיעה והחבוק אינו משום חבה והאיסור דחבוק ונשוק וכל נגיעה הוא רק כשעושה דרך תאוה, ואף שידע בנפשו שכשיגע בה ויחבקנה בידיו להוציאה מן הנהר יתכוין גם ליהנות ממנה, אין להחשיב איסור זה על מעשה הנגיעה והחבוק שעושה כיון שהמעשה ודאי אינו דרך תאוה כיון דאף מי שאין לו שום תאוה היה עושה זה והוי האיסור רק הנאה שבלב שיש לו מזה ממילא אין ע"ז איסור קריבה אלא איסור הרהור מקרא דונשמרת שזה נדחה מפני פ"נ. וגדולה מזה מצינו ...".
         4. אג"מ (אה"ע ח"ב סי' י"ד) – "בדבר הליכה בסאבוויי ובבאסעס בזמן שהולכים בני אדם לעבודתם שנמצאים שם אנשים ונשים דחופים זה בזה, שקשה מליזהר מנגיעה ודחיפה בנשים אם מותר אז ללכת בשעות אלו שם. הנה מצד הנגיעה ודחיפה בנשים אז ליכא שום איסור משום דאין זה דרך תאוה וחבה, וכל איסור נגיעה בעריות הוא אף להרמב"ם שסובר שהוא בלאו דלא תקרבו דאורייתא דוקא דרך תאוה כמפורש בדבריו ריש פכ"א מאי"ב, ומשמע שבלא דרך תאוה ליכא אף איסור מדרבנן שלא הזכיר זה, ומפורש כן בש"ך יו"ד סימן קנ"ז סק"י שהרי כתב הש"ך ראיה ממה שמצינו שהאמוראים היו מחבקים ומנשקים לבנותיהם ואחיותיהם. ומש"כ הש"ך ...".
         5. אג"מ (אה"ע ח"ד סי' ס"ד אות ב') – "במי שמגדל יתום או יתומה ... והיחוד הוא יותר מוקשה מהחיבוק ונישוק דאין זה דרך תאוה וחיבת ביאה אלא דרך חיבוק ונישוק לבניו ובנותיו שלא נאסר כדאיתא בש"ך יו"ד סימן קנ"ז סק"י ומשמע שם דליכא איסורא כלל".
      4. מראי מקומות – ט"ז וש"ך השלם (סי' קצ"ה שפ"ח ס"ק ס').
         1. בתי כהונה (ח"ג סי' י"ב ד"ה הנה כי, י"ח-ג') – "שדברי הרמב"ם ז"ל מוכיחים כל שהקריבה אינה דרך תאוה אין שם איסור חמור מדרבנן אלא דרך פרישות וטהרה ...".
         2. פרדס רמונים (סי' קצ"ה שפ"ח ס"ק כ' ד"ה והנה) – "והנה מדברי הש"ך בקנ"ז סק"י משמע, דהיכי שאינו עושה משום חיבת ביאה, אפילו איסור דרבנן ליכא, שהרי הביא ראיה שם, מהא דאשכחן בש"ס בכמה דוכתא, שהאמוראים היו מחבקים ומנשקים לבנותיהם ואחיותיהם עי"ש ... ואפילו בשארי עריות אין היתר רק לצדיק גמור, שיודע בעצמו שלא יבא לידי הרהור, וכמו"ש החלקת מחוקק בסי' כ"א סק"ח בשם הב"ח, אבל שארי בני אדם אסור, וכמו"ש הבית שמואל שם סוף ס"ק י"ד עי''ש, אך כל זה אינו רק מדרבנן, וכנ"ל, וזה ברור".
   7. **נתינת יד לאשה** (Handshake).
      1. אסור.
         1. ס' חסידים (סי' תתר"צ) – "לא יתקע יהודי ידו בכף הנכרית ולא הנכרית בכף איש יהודי ולא יהודית בכף הנכרי ולא הנכרי בכף יהודית אע"פ שהיד מעוטפת בבגד סייג לגלוי עריות".
         2. פרי דעה (סי' קצ"ה שפתי לוי ס"ק כ') – "ועל כל פנים מוכח מכאן דנגיעה בערוה אפילו שלא בדרך חיבת ביאה על כל פנים אסור מדרבנן, וליש אומרים אסור מן התורה. ולכן מכאן תוכחת מגולה על הנשים הסוחרות שדרכן כשמוכרין סחורה בשעת גמר המקח עושין האנ"ט שלא"ק עם אנשים זרים או עם גוים, דכיון דאסורין להם והוי ערוה לגבייהו אסור להן ליגע ידה בידם, ובפרט דהוי קצת נגיעת חיבה ואקרובי דעתא. וכן שמעתי בשם הרב הקדוש המנוח מו"ה יעקב שמעון מזאסלאב זללה"ה [בן הה"ק הר"ר פנחס מקאריץ זי"ע] שצוח ככרוכיא על זה, דאיסור גמור הוא. ומי שיראת ה' נגע בלבו ראוי לו להזהיר בני ביתו והסרים למשמעתו לבל יפרצו בדבר, והשם יתברך יטע יראתו בלבינו, אמן".
         3. חזו"א (מועדים וזמנים ח"ד סי' שט"ז בהג"ה ס"ק א' ד"ה ונזכרתי, תשובות והנהגות ח"ד סי' ש') – "לתת יד לאשה קריבה לעריות, ומאביזרייה דגלוי עריות **שיהרג ואל יעביר**, ואין שום היתר בזה מפני דרכי שלום או שרגיל עמה כאמו".
         4. ***הגר"י גוסטמאן זצ"ל (***הליכות ישראל ח"א עמ' רפ"א אות ד') – "אסור לו לתת את ידו אף אם היא כבר הושיטה את ידה. וצריך לומר לה שאינו לעשות כן (מטעם דת) ואינו עושה כן בשום פעם. ואמר עוד, דהיו 'רבנים' שעברו ע"ז ועשו כן בבתי כנסיות שלהם, וכולם נשתקעו (ובלשונו-'פארזונקען געווארען') וירדו מטה מטה עד שעברו איסורים יותר חמורים מזה".
         5. קריינא דאיגרתא (ח"א מכתב קס"ד) – "וע"ד נתינת יד לאשה לא נמצא שום היתר כלל [זולת לאמו] ואין לחוש כלל וכלל לבזיון של אותה פרוצה הנוהגת בהפקרות. וכדי שלא יהא בזיון לעצמו ראוי להשיב 'אני כבר התחלתי לנהוג ע"פ השולחן ערוך ואין מנהגי בנתינת ידים' וכיו"ב, ואין הקשויים בזה אלא פעם פעמים ואח"כ הוחזק הדבר בעיני כל לדבר מובן והבא לטהר מסייעין אותו".
         6. אג"מ (או"ח ח"א סי' קי"ג) – "ולהושיט יד לאשה כדרך הנותנים שלום בהפגשם, פשוט שאסור אף לפנויה שהרי הן נדות וכ"ש לאשת איש".

אג"מ (אה"ע ח"א סוף סי' נ"ו) – "ובדבר שראית שיש מקילין אף מיראי ה' ליתן יד לאשה כשהיא מושיטה אולי סוברין דאין זה דרך חבה ותאוה אבל למעשה קשה לסמוך ע"ז".

אג"מ (אה"ע ח"ד סי' ל"ב אות ט') – "בדבר להושיט יד לאשה כדרך הנותנים שלום בהפגשם ודאי הוא פשוט שאסור כדכתבתי באו"ח ח"א סימן קי"ג דהרי יש לו לחוש גם לדרך חבה והנאה, אבל כתבתי בח"א דאה"ע סוף סימן נ"ו לאחד שראה שיש גם יראי ה' שמקילין שיש לדון לכף זכות דסומכין ליתן כשהיא מושיטה להם שלא יעשה להו דרך חבה ותאוה, וגם שם כתבתי דלמעשה קשה לסמוך ע"ז. ומח"ב אה"ע סימן י"ד איני רואה שום סתירה ממש שהתרתי לילך באוטובוסים (באסעס) דשם ליכא כמעט לכולהו ענין חבה".

* + - * 1. אמנם עי' אג"מ (תשובות והנהגות ח"ד סי' ש') – "וסיפר לי השואל שאח"כ הלך לשאול גם את הגאון רבי משה פיינשטיין זצ"ל, והשיב שאם מדקדק לעשות בצורה ובאופן שניכר שאין זה דרך חיבה מותר, ואין בזה משום אביזרייהו, והביא לזה דברי הרמב"ם בהלכותיו שעיקר האיסור הוא דרך תאוה דוקא, ולדבריו התיר באופן שהבאנו".
        2. מראי מקומות – אג"מ (מסורת משה ח"א אה"ע אות נ"ח, אות ס', אות ס"א).
      1. באר משה (ח"ד סי' ק"ל) – "אין דין זה צריך בושש דאיסור גמור הוא בין לו ובין לה, בין לישראל ולישראלית, בין לנכרי ולנכרית".
      2. אז נדברו (ח"ב סי' ע"ג) – "שיש על זה לאו דלא תקרבו הוא ברור שאין בזה מקום דיון".
      3. חזקת טהרה (סי' קצ"ה ס"ק ס"ג) – "ועיי בספר פרי דעה מה שכתב תוכחות מגולה על הנשים הסוחרות שעושין האנ"ט שלא"ק עם אנשים זרים או עם העכו"ם ... והביא שם מהרב הקדוש מו"ה יעקב שמעון מזאסלאב ז"ל שצווח ככרוכיא על זה".
      4. ששבה"ל (סי' קצ"ה ש"ך ס"ק כ' ד"ה נתינת, סיכום ס"ק ה') – "נתינת יד לאשה אסורה בין דרך חיבה ובין שלא דרך חיבה, ואין חילוק בין ישראל לגוי".
      5. עי' משנה הלכות (ח"ו סי' רכ"ג) – "באמת כי אין ראוי לסמוך על זה כי ההיתר קלוש ודחוק וכמ"ש הגר"מ פיינשטיין (שליט"א) [זצ"ל] א"ע סי' נ"ו ורמז עליו כמ"ע חדא כי הרבה גדולי הפוסקים חולקים אש"ך וס"ל כהב"י שפי' דאפילו נגיעה בלי חבה אסור וכן נראה דעת הב"ש א"ע סי' כ' ס"ק ב' ובבית יעקב (צוזמיר) סי' פ' השיג על הש"ך ובס' נחפה בכסף סי' י"ט הראשון ואפשר דבכה"ג גם הש"ך מודה דהש"ך לא כתב אלא כעין רופאים שעכ"פ במלאכתו טרוד אבל בנתינת יד לשלום הגם שלא הוה דרך חבה ממש מ"מ נתינת שלום בנגיעה הוא כעין חבה שנהנה מזה ולפעמים אף שבתחלה עושה שלא כדרך חיבה מ"מ היצה"ר מתגבר בו ונעשה סופו דרך חבה ואפשר דאסור מה"ת ועכ"פ ספיקא דאורייתא הוא ושאני עריות דנפשו של אדם חומדתן ומי זה שיאמר זכיתי לבי ויאמר דמי עלי ככשורה וע"ז אומר יד ליד לא ינקה והשומע ישמע ותבא עליו ברכת טוב".
      6. רבבות אפרים (ח"ח סי' תקצ"ו אות ה', אות ח') – "לתת יד לאשה אסור ... ולתת יד לאשה לצורך פרנסה אסור".
      7. אורחות הבית (פרק י"ג סעי' י') – "איסור גמור ללחוץ יד הגבר".
      8. נטעי גבריאל (הל' יחוד פרק נ"ב סעי' א', סעי' ב') – "אסור לאיש לחיצת ידיה של אשה, וכן איש ואשה לא יושיטו ידם זה לזה אפילו עם כפפות בין למסחר בין לאוחילו ברכות. איסור הושטת יד אין נפ"מ בין כל היד או רק מקצת היד או שהיא נגע בידו בכל אופן אסור, ול"ש בזה להתיר מפני כבוד הבריות או משום חילול השם".
      9. אבני ישפה (ח"ב סי' פ"ט ענף א') – "וכמה בני אדם באים וטוענים שנתינת יד הוא נימוס ודרך ארץ, ואין כאן כוונה לחבוק האשה ואין כאן תאוות ביאה כלל. אמנם חלילה לזמר כן שהרי ידוע שנתינת יד היא סמל של חיבה של אחד לחבירו וקירוב הדעת ביניהם. וכן בספר מועדים וזמנים ... וגם אין לתת יד לאשה בהפסק בגד וכגון בלבישת כפפות ... ויש שטוענים שהוא משום כבוד הבריות כדי שלא תתבייש האשה המושיטה לו יד. אמנם אפילו אם נאמר כטענתם דיש כאן בושה עבור האשה, אבל אין כבוד הבריות דוחה לא תעשה שהוא בקום ועשה כדאמרינן בברכות כ' א' ... ועוד אם יסבירו לה באמרי נועם שהתורה אסרה לנו דבר זה, היא לא תתבייש ותקבל את הדברים בהבנה".
    1. מראי מקומות – ס' תחומין (חכ"ד עמ' רמ"ט), טהרת עם ישראל (מילואים ח"ב לפרק א'), והצנע לכת (פרק ב' סעי' ג' הע' ט"ו, וסעי' ד' ד"ה ואפילו), ויען יצחק (עמ' רע"ו), נחלת פינחס (ח"א סי' פ"א).
       1. נשמת חיים (סי' קל"ה אות ו') – "ודאי אם יוכל להזהר בזה מה טוב, אבל אם אי אפשר לו להנצל מזה כגון אם הנכרית הקדימה והושיט לו את ידה ואין דעתו לשום הרהור ח"ו אין להחמיר בזה, ודרכיה דרכי נועם".
       2. בני בנים (ח"א סי' ל"ט) – "נתינת יד אינה בכוונה ליהנות וגם אינה אלא לרגע ... כמדומה לו בקונטרסו שבאשכנז נהגו לתת יד, ישנם כמה וכמה ת"ח בכמה וכמה ארצות שמשיבים יד ... לא להחמיר לאחרים בלי ראיה".
       3. אמת ליעקב (אה"ע סי' כ"א הע' ד') – "בענין להחזיר נתינת יד לנשים כשהן מושיטות עד לשלום שלא בדרך חיבה, זו שאלה חמורה מאד וקשה להקל בזה, אבל במצב שאפשר שתבוא לידי בזיון אולי יש להתיישב להקל בזה, וצ"ע".
       4. הגריש"א זצ"ל (בית הלל חמ"ב עמ' ל"ו אות ז') – "אסור להושיט יד לאשה אפילו במקום שכך המנהג, אמנם בשעת הדחק גדול במקום שאי אפשר להתחמק מלהחזיר יד כשאשה הושיטה לו, אפשר להקל אם הוא לובש כפפות".
       5. הגרחפ"ש זצ"ל (הליכות ישראל ח"א עמ' רפ"ב סוף הע' ד') – "דבמקום הלבנת פנים יש להקל אבל יעשה באופן שאינו דרך חיבה. ויש שנופחים אפיהם בשעה שהיא מושיטה את ידה, וע"י זה היא נמנעת וחוזרת בה מחמת מיאוס".
       6. תשובות והנהגות (ח"ד סי' ש') – "בנתינת יד בלי חיבה, ובלעדיה עלול להחריב שלום בית עליו לשאול מורה הוראה. ובאמת היה ראוי לעמוד על כך שלא לנגוע ח"ו בתורה הקדושה כמלוא נימא ולא לפרוץ גדרי צניעות לתת יד לאשה, ורק יש להסביר להם בטוב טעם ודעת שזהו מנהג הדתיים ע"פ התורה, ובע"ה יבינו הדבר, ובמקומותינו נתינת יד לאשה או שהיא נותנת לו יד נראה כפריצות ממש, **ויש שהקילו במקום בושה לתת חצי מהיד**, והיינו דרך שינוי שאין זה דרך חיבה במקום שקשה להשתמט, אבל בכל מקום שאתה מוצא גדר ערוה מוצאים קדושה וראוי לא להקל, ובפרט לאור פסק רבינו החזו"א זצ"ל הנ"ל".
       7. הר' שלמה קרלבך בברלין (לדוד צבי [חלק עברי] עמ' רי"ח, שנת תרע"ד) – "מה שהביאני לגשת אל המלאכה הזאת שהיא באמת מלאכה ולא חכמה היה ויכוח שהיה לי עם אשה גדולה וחשובה יודעת ספר ומדקדקת במצות ובמעשים טובים אך היא עוברת על דת יהודית וראשה פרוע באחת הבתולות. ויהי היום לעת מצוא כאשר הוכחתי אותה אל פניה אז גס היא השיבה אמריה שלא נאה ולא יאות לי להוכיחה, באמרה כי גם אם עובר על מנהג צניעות בהושיטי יד לנשים ולבתולות הבאות אל ביתי או הולכות לקראתי בשוק אע"פ שהצנועים ובפרט הרבנים המדקדקים בארצות המזרח נזהרים לבלתי נגוע ביד אשה כלל, ומאי שנא מנהג צניעות זה מזה, אלא ודאי במנהגי המדינות תליא מילתא, המדקדקים באשכנז אינם מקפידים בהושטת יד אבל נזהרים שלא תלכנה נשותיהם פרועות ראש ובשאר ארצות בהיפך. לשוא הרביתי דברים נגדה כי אין שני דברים האלה עולים בקנה אחד, כי השטת יד לאשה אינו אסור אלא משום הרהור ורק אם נתכוון הנוגע להנאת איסור. ואף שגם אני בעצמי נזהרתי מקדמת דנא לא היה לאל ידי לעמוד בדרך הפרושים משום לא פלוג כי אף שקצת נשים יודעות מאיסור זה ואינן מושיטות ידיהן לאיש בבואן ובצאתן רובן לא ראו ולא שמעו שיש למונע מזה ונותנות יד לפי תומן, ואין לך ביוש גדול יותר מזה לסרב להכות כף אל כף דרך כביד כמנהג בארצנו וגדול כבוד הבריות שדחה וכו'. אמנם האיסור שלא תלך אשה פרועת ראש דין מפורש הוא בש"ס ופוסקים. אז שאלה האשה הנ"ל ממני להראות לה את הדין הזה באר היטב בכתב אמת בספרי הפוסקים אשר מפיהן אנו חיים שאיסור ...".
  1. **מכות מרדות**.
     1. דרבנן – עי' שו"ת פנ"י (ח"ב סי' מ"ד, כא-ד'), בית שמואל (ס"ק ב').
  2. "**שאין מסתכל בנשים בשעה שעומדות על הכביסה היכי דמי אי דאיכא דרכא אחריתא רשע הוא אי דליכא דרכא אחריתא אנוס הוא**" (ב"ב דף נז:). מה הגדר של 'דרכא אחריתא'.
     1. **רק אם שווה** – הגרח"ק זצ"ל (דרק שיחה ח"א עמ' שס"א, "אכן אם זה רק דבר מועט זה נחשב שוה, רק אם ניכר שחשוב דרך ארוך יותר"), חוט שני (שבת ח"ג עמ' רס"ד ד"ה מהו, טורח גדול חשיב דרכא אחרינא).
     2. מראי מקומות – שלמת חיים (סי' תרפ"ו), אום אני חומה (ח"א עמ' נ"ב, ח"ב סי' ז').
     3. הגרח"ק זצ"ל (אסיפת יצחק א' תמוז תשס"ו) – "שאלה: הגמ' בבא בתרא (דף נ"ז ע"ב) אמר 'איכא דרכא אחרינא רשע הוא', אם יש דרך אחר אבל עלה יותר כסף, האם זה נקרא דרך אחר. תשובה: עי' ע"ז מ"ח ב' תד"ה אי".
     4. הגרח"ק זצ"ל (מילי מעלייתא אות ל"ד) – "האם הדין של 'דרכא אחרינא' הוא רק בדרך שיש חשש הסתכלות בעריות, או גם בדרך שיש חשש לשמוע קול אשה ערוה, כגון ברחוב שיש 'בית יעקב' שיכול לשמוע מבחוץ כשהילדות המבוגרות מזמרות. תשובה: אולי".
        1. מראי מקומות – פשוטו כמשמעו (פסחים סי' תקנ"ד).
     5. אג"מ (מסורת משה ח"א אה"ע אות נ"ב) – "בענין המושג של 'לא יכול ולא כמכוין' האם מותר לילך בדרך, אף שלא מוכרח לצאת, אף שיראה איזה עריות או משהו. והוציא רבינו הגמרא במסכת ב"ב (דף נז ע"ב) ואמר, שלא מוזכר שמיירי כשמוכרח לצאת לדרך, רק שרוצה לצאת, לעסק או משהו, ורק שאין דרך אחר שמותר. ורק כמובן יזהר מה שיכול שלא להסתכל וכדומה".
  3. **האם יש איסור הסתכלות בנשים על אנשים**.
     1. מיקל.
        1. הגר"א נבנצל שליט"א (אסיפת יצחק כ' כסליו תשס"ח, אהל יעקב יחוד [דפו"ח] עמ' תקמ"ה אות ד') – "שאלה: האם יש איסור הסתכלות נשים באנשים. תשובה: לא".
     2. מחמיר.
        1. הגרח"ק זצ"ל (הליכות חיים ח"ב אות ש"כ) – "אם האשה מותרת להסתכל באיש כדי לראות יפיו וליהנות בו או לא. תשובה: עי' מדרש שמואל פי"ג סי' י'".
           1. ז"ל המדרש, "כדרך שאי אפשר לאיש לזון את עיניו מאשה שאינה ראוי לו, כך אי אפשר לאשה לזון את עיניה מן האיש שאינו ראוי לה".
     3. מראי מקומות – ס' חסידים (סי' תרי"ד, מקור חסד שם), ילקוט יוסף (אוצר דינים לאשה ולבת פרק ח' הע' ז').
        1. משנה הלכות (ח"ה סי' קל"ב, סי' רכ"ב, סי' רכ"ג) – "ח"ו להתיר לבנות ישראל לזון עיניהם מאנשים ולעבור ח"ו באיסור גמור הסתכלות נשים באנשים ולזון עיניהם מעברה ולשם עבירה".
        2. יביע אומר (ח"א או"ח סי' ו' אות ה') – "ובעיקר דברי הס"ח דהאשה ג"כ מוזהרת שלא תשמע קול איש, יש להביא ראיה לזה מהילקוט שמואל (רמז קח), כבואכם העיר וכו', כל האורך הזה למה, מביטות בנויו של שאול היו ולא היו שבעות ממנו. ד"ר יהודה. א"ל ר' יוסי, א"כ עשית בנות ישראל כזונות, והלא כשם שא"א לאיש לזון את עיניו מאשה שאין ראויה לו, כך א"א לאשה לזון את עיניה מאיש שאינו שלה, אלא שלא הגיעה עדיין השעה וכו'. ע"כ. אכן בברכות (מח:) אמר שמואל כדי להסתכל ביפיו של שאול, ולא חייש לקושיא זו, אלמא דלא חיישי' בנשים, **דלאו בנות הרגשה נינהו**, כמ"ש בנדה (יג). וע' ...".
        3. אבני ישפה (אהל יעקב ח' אלול תש"ע) – "אף שאין לאשה איסור להסתכל על ערוה, אבל ודאי שאסור לה להסתכל על פריצות וכמו שמצוי בסרטים של גברים ונשים ביחד, שגם היא צריכה להזהר מהרהורים רעים שלא תגיע לידי עבירה".
     4. לענין הרהור, עי' לקמן.

1. פגע אשה בשוק אסור לילך אחריה – ברכות (דף סא.), עירובין (דף יח:).
   1. **מה הטעם**.
      1. גנאי הוא הדבר – רש"י (ברכות שם).
      2. דיש לזכר לילך בראש – מהרש"א (שם), שו"ת שער אפרים (סי' ע"ח).
      3. חשד – מאירי (עירובין שם).
      4. הרהור – מאירי (עירובין שם), רדב"ז (סי' תש"ע, "דאין הטעם משום שמסתכל במקום המגולה ממנה דבמקום אחר אמרו כל המסתכל בעקבה של אשה כאלו מסתכל במקום התורפה אלא עיקר הטעם הוא מפני שיבוא לידי הרהור ועל ידי הלוכה ותנועותיה אעפ"י שהיא מכוסה יבוא לידי הרהור"), נראה הרמב"ם (איסורי ביאה פרק כ"א הלכה כ"ב), ומחבר (כאן סעי' א').
      5. בזה"ז – הגרשז"א זצ"ל (מנחת שלמה ח"א סי' צ"א אות כ"ג, ובהשמטות שם), ציץ אליעזר (ח"ט סי' נ').
      6. מראי מקומות – הסתכלות בהלכה (פרק ו' הל' ט', ועוד), ילקוט יוסף (כיבוד אב ואם עמ' רמ"ו), עין במשפט (פרק ה' הל' ב').
   2. **אם רק תוך ד' אמות**.
      1. תוך ד' אמות – נתיבות לשבת (סעי' א'), מהר"י, בה"י, תורה לשמה (סי' שפ"ב, "ואם יש ארבע אמות ביניהם מותר לילך דכל ארבע אמות הוא חלוקה ורשות בפ"ע וכן תמצא בדין המתפלל ... וכן תמצא נמי בדין הזקן והת"ח שחייב אדם לקום מפניהם ... וכן לענין להתרחק מן הטנופת ... וכן תמצא עוד בשיעור הרחקה דסגי בד' אמות לענין מת ... וכן הדבר מפורש יוצא מפי רבינו הגדול האר"י זצ"ל בטעמי המצוות ונתן שם טעם מספיק ע"פ הסוד בשיעור ארבע אמות דסגי אחרי אשה"), אום אני חומה (ברה כחמה סעי' כ"ד).
      2. אפילו חוץ ד' אמות – רדב"ז (סי' תש"ע, "אבל ללכת אחריה אפי' חוץ לד' אמות אסור לפי שהדבר ברור שיבא לידי הרהור וגדר הדבר הוא כל שהוא מרוחק ממנה שאינו מכיר ומבחין בהילוכה ובתנועותיה מותר אבל כל שהוא מבחין ורואה הילוכה ותנועות איבריה אסור"), הו"ד בבאר הטיב (ס"ק ב'), כנה"ג, הגריש"א זצ"ל (קובץ בית הלל חמ"ב עמ' ל"ו אות ב', אשרי האיש או"ח ח"א פרק ט"ז סעי' י"ט, "אסור ללכת אחורי אשה אפילו בריחוק ד' אמות ולשבת אחוריה יש להקל").
      3. מראי מקומות – אוצר הפוסקים (סעי' א' אות ט"ז), ילקוט יוסף (כיבוד אב ואם ח"א עמ' רמ"ט).
   3. **כמה אנשים**.
      1. אפילו כמה אנשים ג"כ אסור – באר משה (ח"ד סי' קמ"ו), אום אני חומה (ברה כחמה סעי' כ"ז אות ג').
   4. **לענין יהרג ועל יעבור**.
      1. אינו יהרג ועל יעבור – הגרח"ק זצ"ל (שאלת רב ח"א פרק ט"ז סעי' ד').
   5. **הולך עם אשתו**.
      1. אפילו הולך עם אשתו אסור – הגריש"א זצ"ל (קובץ בית הלל חמ"ב עמ' ל"ו אות ג', אשרי האיש או"ח ח"א פרק ט"ז סעי' י"ט, לשונו לקמן), הגרח"ק זצ"ל (שאלת רב ח"א פרק ט"ז סעי' ה'), אום אני חומה (ציון המצוינת ס"ק תרי"ז).
   6. **אחר אשתו**.
      1. מחמיר – רדב"ז (סי' תש"ע, "אפי' אחרי אשתו אסור לילך"), אום אני חומה (ברה כחמה סעי' כ"ד).
      2. הגריש"א זצ"ל (קובץ בית הלל חמ"ב עמ' ל"ו אות ג', אשרי האיש או"ח ח"א פרק ט"ז סעי' י"ט) – "ההולך ברחוב ואשתו עמו ויש לפניהם אשה אחרת, עדיף שיקדים את אשתו לפניו והוא ילך מאחוריה ממה שילך אחורי אשה אחרת, **וכל זה הוא בזמן שאשתו טהורה**".
   7. **אחר אמו**.
      1. אחרי אמו מותר – והצנע לכת (פרק ב' סעי' א' הע' כ"ז), עי' ילקוט יוסף (כיבוד אב ואם ח"א עמ' רמ"ח ?).
      2. מראי מקומות – אום אני חומה (ציון המצוינת ס"ק תרי"ג).
   8. **אחר בתו**.
      1. מחמיר.
         1. הגרח"ק זצ"ל (אהל יעקב יחוד [רק דפו"ח] עמ' תקמ"ג אות י"ח) – "ומה הדין לגבי הליכה אחורי בתו האם יש בזה איסור. תשובה: כן".
         2. הגר"א נבנצל שליט"א (אהל יעקב יחוד [דפו"ח] עמ' תקמ"ו אות ח') – "שאלה: ומה הדין לגבי הליכה אחורי בתו האם יש בזה איסור. תשובה: כן".
      2. מראי מקומות – אום אני חומה (ציון המצוינת ס"ק תרי"ג).
   9. **אחר פנויה וטהורה**.
      1. מראי מקומות – אום אני חומה (ברה כחמה סעי' כ"ד, עמ' ס"א).
         1. הגרח"ק זצ"ל (אהל יעקב יחוד [רק דפו"ח] עמ' תקמ"ג אות כ"ב) – "איסור ללכת אחורי אשה האם הוא גם באשה זקינה ופנויה. תשובה: כן".
         2. הגר"א נבנצל שליט"א (אהל יעקב יחוד [דפו"ח] עמ' תקמ"ו אות ו') – "שאלה: איסור ללכת אחורי אשה האם הוא גם באשה זקינה ופנויה. תשובה: כן".
   10. **מאיזה גיל**.
       1. הגריש"א זצ"ל (קובץ בית הלל חמ"ב עמ' ל"ו אות ב', אשרי האיש או"ח ח"א פרק ט"ז סעי' י"ט) – "ואיסור זה נאמר באשה **מגיל שלש ומעלה** או מגיל שאנשים מהרהרים אחריה".
       2. אום אני חומה (ציון המצוינת ס"ק תר"ה) – "קטנה צ"ע מאימת הוי כאשה דיהיה אסור לילך אחריה, ולא מסתבר דהוא משלש ואילך, ואפשר דהוא מבת שש כדכתב הבא"ח בדינא דקול באשה ערוה, ועכ"פ אסור מזמן דשדים נכונו ושערה צמח".
   11. **עמידה אחורי אשה בתור בחנות**.
       1. הגר"א נבנצל שליט"א (אהל יעקב יחוד [דפו"ח] עמ' תקמ"ו אות ז') – "שאלה: העומד בתור במכולת וכדומה ואשה עומדת בתור לפניו האם מן הראוי שהוא יעמוד בצדה כדי שלא יעמוד אחורי האשה, כמו שאסרו הליכה אחוריה. תשובה: אם אפשר בלי להיראות כנדחף לראש התור".
2. קול באשה ערוה.
   1. **אם קול באשה ערוה דין מדרבנן או מדאורייתא**.
      1. דין מדרבנן – נשמת אדם (כלל ד' ס"ק א', ח"א סעי' ו'), עי' מ"ב (סי' ע"ה ס"ק י"ז).
      2. מראי מקומות – אוצר הפוסקים.
   2. **הדין בקול פנויה**.
      1. מיקל [ושלא בשעת דבר שבקדושה] – מהרש"ל, פרישה, בית שמואל (ס"ק ד'), מג"א (סי' ע"ה ס"ק ו'), פמ"ג (מש"ז ס"ק ב', "וזמר, בפנויה שלא בשעת קריאת שמע שרי, כמבואר באה"ע [סימן] כ"א [סעיף א ובית שמואל ס"ק ד], ויראה פנויה נדה מכלל ערוה הוה, וגם "חייבי" לאוין, יע"ש [בטור]"), מ"ב (סי' ע"ה ס"ק י"ז, "זמר אשה. אפילו פנויה אבל שלא בשעת ק"ש שרי **אך שלא יכוין** להנות מזה כדי שלא יבוא לידי הרהור"), אג"מ (או"ח ח"א סי' כ"ו, "לכן נראה למעשה כיון שכתר"ה כותב שא"א להחמיר יותר מכפי הדין כפי הראוי לאנשי מעשה, יש להתיר כשיהיו המזמרות קטנות לא יותר מבנות י"א שנה. **וגדולות מבנות י"א** אף כשידוע שעדיין לא ראו דם אף שמדינא הוכחתי שיש להקל מ"מ יש להחמיר כי מאחר שכבר יש בשנים אלו עתה שרואות דם אין לחלק ביניהם, ובלא צורך אין להתיר כלל כי בדברים כאלו המחמיר קדוש יאמר לו").
      2. אסור – באר שבע (באר מים חיים אות ג'), הו"ד בבאר הטיב (ס"ק ד'), נתיבות לשבת (ס"ק ד', אם יש כוונה).
      3. מראי מקומות – דברי יציב (אה"ע סי' ל"ו).
   3. **הדין בקול אשתו נדה**.
      1. עי' יו"ד סי' קצ"ה סעי' ז', לשיטות ומראי מקומות.
   4. **לשמוע קול זמר של אחותו**.
      1. מיקל.
         1. חת"ס (תשובות והנהגות ח"ה סי' ע"ד ד"ה שוב) – "מצאתי עדות על גדולי ישראל שהתירו לבנותיהן לזמר זמירות שבת בפני אחיהן, שיש עדות נאמנה מרבי בצלאל שטרן ז"ל מלונדון שסיפר ששמע מפי בת ה"חתם סופר" (אשת הגאון ר' משה טוביה להמן זצ"ל) שהאריכה ימים, וסיפרה שלאחר פטירת אביה השתתפה בליל סדר אצל אחיה ה"כתב סופר" זצ"ל והצטרפה לשירות ותשבחות, והעיר לה ה"כתב סופר" שלא תשיר, והשיבה בתמיהה הלוא בבית אבא שרנו ולא שמעתי ממנו ערעור עכ"ד. ואם כי נראה מוזר שהכת"ס ישב בליל הסדר עם בני ביתו בלא אורחים (דפשיטא שבפני אורחים אסורה לזמר), מ"מ העובדא אמת".
         2. גרי"ז (משבצות זהב לבושה פרק כ"ט הע' ו', בירור הלכה ח"ה או"ח סי' ע"ה עמ' ל"ט, תשובות והנהגות ח"ה סי' ע"ד ד"ה שוב) – "ובשו"ת באר שרים ח"א סימן ל' מעיד שם הרה"ג ר' שאול וגשל שברר שבבית מרן הגרי"ז מבריסק לא הקפידו ע"ז, וגם אני שמעתי בשם בני ביתו של מרן מבריסק, שמרן לא הקפיד ע"ז ומעשה היה מידי שבת בשבתו שהבנות היו שרות את זמירות השבת לפני אחיהן, ומרן רק הקפיד שהחלונות יהיה סגורות שלא ישמע לחוץ".
            1. **אמנם** עי' הגר"ש פעלדער שליט"א (שיעורי הלכה גליון י"ד, פר' בשלח תשפ"ג אות ג') – "מביאים מהנהגת בית בריסק. בשו"ת באר שרים (ח"א סי' ל אות ד') כתב הרב השואל שבבית הגרי"ז מבריסק נהגו שבנות המשפחה מצטרפות לזמר שירי שבת, ע"כ. וכ"כ בבירור הלכה (ח"ה סי' עה) ששמע בשם בני ביתו של הגרי"ז שמידי שבת בשבת גם הבנות היו שרות זמירות שבת, ומרן לא הקפיד רק שהחלונות יהיו סגורים שלא יישמע קולן לחוץ, ע"כ. בעקבות שמועות הללו שלחתי שליח מיוחד לבנו הגאון ר' מאיר סולבייצי'יק לשואלו אם אכן כך היתה ההנהגה בבית אביו, והשיב שלא היו דברים מעולם, וכל האנמר הוא שקר. לאחר זמן ספירתי משעה זה בשיעור, והעיר אחד מהמשתתפים, שיתכן שמכיון שר' מאיר הוא הקטן שבבנים אפשר שבזמנו כבר פסקה הנהגה זו אבל בשנים מוקדמות יותר נהגו בבית הגרי"ז שהבנות שרות, בעקבות הערתו התקשרתי לאשת ר' מיכל פינשטיין זצ"ל ושלאתי אותה על ההנהגה בעודה בבית אביה בנעוריה, והשיבה בשפת האידיש 'ימין האט נישט געמאכט קניין גרויסע עסק פון דעם, אפשר האט מען אביסל אונטער געזינגען' [לא עשו מכך עסק גדול (כלומר שלא שרו בקול שהוצרכו לסגור החלונות וכיוצ"ב), אולי מעט סייעו שירה]. הרי לנו שא"א לסמוך כ"כ על שמועות להיתר ולאיסור".
         3. אג"מ (רשומי אהרן ח"א אה"ע סי' כ"א אות י', דברי חכמים אה"ע אות ל"ח) – "מותר לאדם לשמוע קול זמר של אחותו".
         4. בצל החכמה (ח"ה סי' מ"ט אות ו'. וכדאי' בבירור הלכה ח"ה או"ח סי' ע"ה עמ' ל"ט) – "כל הגברים אסורים לשמוע קולה חוץ מבעלה וחוץ מאנשים שמותרים להתיחד עמה כאשר ביארתי במקו"א".
         5. עי' דברי יציב (אה"ע סי' ל"ו).
         6. הגרשז"א זצ"ל (לקט שאלות המציות ח"א עמ' י"ב) – "הרי קול זמר של אשה הוא רק מדרבנן והטעם הוא משום הרהור ולכן מסתבר דכיון שהאב מותר לחבק בתו ולנשקה ולישן עמה בקירוב בשר ואין חוששין ליצר הרע כמבוא' באבה"ע סי׳ כ"א וגם מותר לקרוא קריאת שמע ע"י הפסקת טלית, וגם אח באחותו אינו אלא מגונה ומותר ביחוד, וגם ראיתי בשו"ת עמק הלכה להרב ענימל זצ"ל בסי' כ"ז שחולק על האחרונים ומחלק בין קריאת שמע לדברי תורה לכך נראה דאין להחמיר בזה".
         7. עי' חוט שני (ס"ק י' אות א', ודלא כס' משבצות זהב לבושה פרק כ"ט הע' ה') – "מרן החזו"א אמר להר"א וולף זצ"ל שאסור לשמוע קול שיר דאחותו, ע"כ. והיינו או בשעת ק"ש, או אף שלא בשעת ק"ש אם הוא באופן שמביאו לידי הרהור. ולכן אסור לשמוע קול אחותו בזמירות של שבת אם יש בהם דברי קדושה כגון פסוקים או שם ה' או הלכות, בין אם גדולה או קטנה מגיל שלש ומעלה".
         8. הגר"ד פיינשטיין שליט"א (קונטרס יד דוד עמ' רכ"ג אות ט', דפו"ח עמ' ש"ז אות ז').
         9. עי' בירור הלכה (ח"ה או"ח סי' ע"ה, עמ' ל"ו) – "באחותו בשעת קר"ש אסור כאמו ובתו, ומסתבר דרק מבת י"א שנה כבתו, וכן מסיק בבירור הלכה [קמא כאן עמוד קס"א]. ושלא בשעת קר"ש הבאנו דהיה מנהג בהרבה קהילות שלא לאסור וכן בזמנינו הרבה אין מקפידים ע"ז וכן היה המנהג בבית מרן הגרי"ז זצוק"ל. ולפי מה שנתפרסם בשם החזו"א אסור. ולפי הגירסא שהבאנו זה תלוי במידת הקירבה. ובשו"ת בצל החכמה מתיר ובשו"ת קנין תורה אין הכרע להלכה. ושמעתי מכמה מורי הוראה שהמנהג להתיר".
      2. מחמיר.
         1. חזו"א (***ארחות רבנו ח"א עמ' נ"ה אות קע"ו, דרך שיחה ח"ב עמ' תל"ג ד"ה אסר,*** תשובות והנהגות ח"ה סי' ע"ד ד"ה מיהו***) – "אמר לי הרב וולף ז"ל שמרן החזו"א זצוק"ל אמר לו שאסור תמיד (אף שלא בשעת ק"ש ותפלה) לשמוע קול זמר של אחותו כמו זמר דשאר עריות".***
            1. אמנם עי' החוט שני, לשונו מובא לעיל.
            2. ועי' בירור הלכה (ח"ה או"ח סי' ע"ה, סוף עמ' ל"ח) – "ראיתי באמרי יושר להגאון רבי מאיר גריינימן שליט"א בכורות חולין ליקוטים סימן ב' וז"ל עיין מ"ב סימן ע"ה סקי"ז דזמר כל העריות לעולם אסור לשמוע ע"ש ואף אחותו בכלל האיסור, כן שמעתי בשם מרן זלה"ה. הרי דהאמרי יושר שמע 'בשם' מרן החזו"א לאסור באחותו אף שלא בשעת קר"ש. ובארחות רבינו להגאון רבי אברהם הורביץ (שליט"א) [זצ"ל] בחלק א' עמוד נ"ה סימן קע"ו כתב וז"ל אמר לי הרב וולף שמרן החזו"א זצוק"ל אמר לו שאסור תמיד (אף שלא בשעת קר"ש ותפילה) לשמוע קול זמר אחותו כמו זמר דשאר עריות ע"כ, ואיני יודע מי הוסיף מה שכתוב בסוגריים אם בעל השמועה, או זה פירוש בדבריו, ואם נאמר דהחזו"א מיירי רק בשעת קר"ש ותפילה א"כ רצה בזה להכריע כהשולחן שלמה ודלא כטהרת השולחן. (וכפי שבררתי גם מה שהביא באמרי יושר הוא בשם הרב וולף ואין הכרע בדיוק, מה היתה השאלה שעליה נסובה תשובת החזו"א זצ"ל). ואני שמעתי בשם אחד מבאי ביתו של מרן החזו"א, נוסחא אחרת דהחזו"א ענה, דהכל תלוי לפי מדת הקירבה בין האח לאחותו ע"כ, וכוונתו דיש אח ואחות שגדלין בבית אחד שנים הרבה ובזה אין חשש של הרהור אבל באח ואחות אחרי חתונתם שנים הרבה, או יש לפעמים שהאח ואחות מרוחקים הרבה בשנים וכמעט לא גדלו בבית אחד בזה אסור. וכעין מה שכתב החזו"א סימן ט"ז לענין קטנה שכתב שם דכל שאין דעתן של בני אדם עליהן מחמת קטנותן מותר. וה"ה כאן".
         2. אמת יעקב (דברי חכמים אה"ע אות ל"ח) – " שיש לאסור באחותו".
         3. שבט הלוי (ח"י סי' כ"ו) – "שאלה: בכמה בתי ישראל נהגו שהבתולות מזמרות זמירות ש"ק עם המשפחה, אם אין בזה חשש של קול באשה ערוה לגבי אחיהם או אביהם. תשובה: משמעות הפוסקים דיש בזה גדר קול באשה ערוה אם היא מגביהה קולה וקולה ישמע בשעה שאחיה או אחרים יושבים בשולחן, ואין עצה אלא שתצרף עצמה בלחישה וקולה לא ישמע, ועיין הי' מש"כ בשו"ת שבט הלוי ח"ג סי' י"ד בשם תשובת מים חיים להגאון באר שבע, ובח"ה סי' קצ"ז, ד'".
         4. עולת יצחק (ח"ב סי' רל"ז ד"ה קיימא).
         5. עי' הגרח"ק זצ"ל (משבצות זהב לבושה פרק כ"ט הע' ה' [לשונו מובא לקמן], אשי ישראל מהד"ב אות ל"ט) – "***האם לשמוע קול זמר של אחותו אסור גם ששרים ביחד זמירות שבת. תשובה: יזהר"***.

עי' ***הגרח"ק*** זצ"ל ***(אשיחה ח"א עמ' ש"כ) – "***האם מותר לשמוע קול אחיותיו שרות ומה הדין לומר דברי קדושה שאחיותיו ובנותיו הקטנות שרות. תשובה: ראוי ליזהר".

עי' הגרח"ק זצ"ל (שאלת רב ח"ב פרק ו' אות ח') – "בדעת החזו"א (מפי השמועה) שאסור לשמוע קול זמר אחותו, קשה לי, שהרי בבא בתרא (קב ע"א) איתא שאהרן ומרים משוררין לפניה, הרי ששמע אהרן קול מרים. תשובה: זה הי' לפני מ"ת".

* + 1. מראי מקומות – תשובות וכתבים (חזו"א או"ח סי' ל'), הגרשז"א זצ"ל (הליכת שלמה תפילה פרק כ' סעי' י"א, מנחת שלמה ח"ג סי' ק"ג סוף אות ט"ו), הקטן והלכותיו (פרק כ"א הל' ג'), הליכות בת ישראל (פרק ו' הע' א' [עברית ואנגלית]), נקו"ב (עמ' ל"ג סכ"ו), ילדים בהלכה (פרק ז' הע' כ"א), חיי היומיומי (ארטסקרול, פרק ו' הע' נ"ג).
       1. הגריש"א זצ"ל (קובץ התשובות ח"ג סי' י', אשרי האיש או"ח ח"ב פרק י"ב אות כ"ה) – "ואשר לאחיותיו אם מותר לו לשמוע קול שירה שלהן. באבן העזר סימן כ"א סעיף ג' מבואר דאיסורא איכא לחבק או לנשק אותן וכמו שכתב הרמב"ם "ודבר איסור הוא", ויש לדון דמותר לו לשמוע קול שיר שלה, שהרי לפי דברי הנשמת אדם כלל ד' סעיף א' קול אשה, אינה אלא איסור דרבנן, ועי' אוצר הפוסקים בשם הבתי כהונה דמה שכתב הרמב"ם, "ודבר איסור הוא, הוא לגבי חיבוק ונישוק לאחותו". אין הכוונה לאיסור קבוע וחמור כשאר איסורי דרבנן, אלא דרך אזהרה בעלמא, ולפי זה יתכן דבמה דברים אמורים בחיבוק ונישוק, דבערוה הוא איסור דאורייתא, אבל בקול זמר של אשה שבעצם אין בקול אלא אזהרה בעלמא, הרי באחותו יש מקום לדון ולהתיר. מכל מקום זה נראה פשוט שאחרי הגיען לשדים נכונו לא עדיפי מבנותיו וכמו שכתב השלחן שלמה הנ"ל, ואף למטה מגיל הנ"ל אין לנו אלא להתיר לשמוע קול שירה שלה, ואף אם שרה פסוקים של תנ"ך, דלא הוה אצלו אלא כהרהור וכנ"ל, אבל שהוא יאמר דברי קדושה בזמן שהיא שרה נראה פשוט דאסור, אף למטה מגיל של שדים נכונו".
       2. תשובות והנהגות (ח"ה סי' ע"ד) – "ולמעשה נראה שאם שרה בקול רם שהוא מושך בודאי כדאי להחמיר, אבל אם שרה רק בלחש שלא נשמע כ"כ, תלוי במנהג, ובמקומות שנהגו להקל באופן שהבאנו לעיל, נניח אותם כמנהגם שיש להם על מה לסמוך, ומיהו אם האח רוצה להחמיר ע"ע דוקא, נראה שצריכים להמנע מלזמר בקול הנשמע, ובזמנינו שהדור פרוץ בודאי כדאי לנהוג ולהנהיג כן".
  1. **לשמוע קול זמר של אמו**.
     1. מחמיר.
        1. עי' ***הגרח"ק*** זצ"ל ***(***אשי ישראל מהד"ב אות ל"ח***, דעת נוטה הל' קר"ש תשובה ע"ב [לשונו מובא לקמן]) – "בספר אורחות רבינו ח"א עמ' נה כתב בשם החזו"א, דאסור לשמוע קול זמר של אחותו, ואף שלא בשעת ק"ש וכמו שאר העריות, האם ה"ה לקול זמר של אמו ובתו. תשובה: לא שמעתי ומסתבר שיש להזהר".***
           1. ***אמנם עי' הגרח"ק*** זצ"ל ***(***משבצות זהב לבושה פרק כ"ט הע' ה') – "בן לשמוע שירת אמו שלא בשעת לימוד אין קפידא"***.***
     2. מיקל.
        1. חוט שני (ס"ק י' אות ב') – "קול שיר אמו בשעת ק"ש אסור, ושלא בשעת ק"ש מותר".
     3. מראי מקומות – בירור הלכה (ח"ה או"ח סי' ע"ה, עמ' ל"ו).
  2. **לשמוע קול זמר של בתו**.
     1. מחמיר.
        1. עי' ***הגרח"ק*** זצ"ל ***(***אשי ישראל מהד"ב אות ל"ח ***[לשונו מובא לעיל], דעת נוטה הל' קר"ש תשובה ע"ב) – "ומסתבר שיש ליזהר".***
     2. לא – הגר"י קמנצקי זצ"ל (במחיצת רבינו עמ' ר"כ).
     3. מראי מקומות – פאת שדך (ח"ג סי' פ"ה אות ג'), בירור הלכה (ח"ה או"ח סי' ע"ה, עמ' ל"ו).
  3. **לשמוע קול זמר של אשתו ואחותו ואמה: לגבי דבר שבקדושה** - למקילים לעיל.
     1. מיקל.
        1. הגרשז"א זצ"ל (הליכת שלמה תפילה פרק כ' סעי' י"א, ס"ק כ"א, אשי ישראל פרק נ"ה הע' ק"ג) – "מותר מעיקר הדין לזמר זמירות שבת כשמזמרות גם קרובותיו - אמו, אשתו טהורה, בתו, ואחותו אפילו נשואה - אף-על-פי שאומר בהם פסוקים [ואפילו פרק אשת חיל וכדו'. ואף דמבואר סי' ע"ה ס"ג ומ"ב סקי"ט) שאסור לומר ד"ת בשעה ששומע קול אשה ואפילו אשתו טהורה, זמירות שאני, דאומרים אותם דרך זמרה ושבת, ולא בדרך לימוד דברי תורה (ומ"מ במקומות המטונפים אסור לאומרם אף בדרך זמרה)], ומכל מקום אף הנוהגין להקל בכך, ושומעין בשבת ויו"ט זמירות קרובותיהם, לשמוע שירתן סתם, לא נכון הדבר".
        2. הגרחפ"ש זצ"ל (הליכות בת ישראל [אנגלית] פרק ו' הע' כ').

עי' הגרחפ"ש זצ"ל (שיעורי הלכה גליון י"ד, פר' בשלח תשפ"ג אות ב') – "שאף אם פירוש דברי הרמ"א כדברי המשנה ברורה הנ"ל, מ"מ לענין עצם הדין מסתבר לומר שהוא הדין להקל בקול זמר של אשתו **הרגיל בו**, שכיון שאי"ז מביאו לידי הרהור מותר, ולכן היקל בזמירות שבת".

* + - 1. עי' מראה כהן (פרק ה' הע' צ"ט) – "ויל"ע בזמירות שיש בהם פסוקים או שהן נאמרות דרך שבח או בקשה מהקב"ה, האם הן כתפלה או תלמוד תורה, דלפ"ז יהיה אסור לאמרן כאשר שומע קול אשתו ואפילו טהורה. ושמעתי מכמה גדולי הוראה שהמנהג להקל בזה".
      2. עי' ילדים בהלכה (ארטסקרול, פרק ז' הע' כ"ד).
    1. מחמיר.
       1. הגריש"א זצ"ל (קובץ התשובות ח"ג סי' י', הליכות בת ישראל [עברית] פרק ו' הע' ט"ז\*) – "שאלה: על דבר השאלה אם אשה בזמן שהיא טהורה מותר לבעל לשמוע כשהיא שרה זמירות שבת שיש בהם פסוקים של תנ"ך, ומה הדין בבנותיו אם מותר לו לשמוע כשהן שרות זמירות שבת. תשובה: הלכה פסוקה באו"ח סי' ע"ה קול באשה ערוה ושם בסעיף ג' "ויש להזהר משמיעת קול זמר אשה בשעת קריאת שמע ואפי' באשתו", ולאו דוקא קריאת שמע אלא כל דברי קדושה כמבואר בב"י שם בשם הר"א [והוא ביראים סי' שצ"ב] וזל"ש וכל הני - שוק - שער - קול לענין ק"ש הלכך אסור לומר ק"ש או דבר שבקדושה בשמיעת קול שיר של אשה למבואר שם דגם ללמוד אסור ... אולם בזמן שהיא שרה נראה פשוט, שאין לו לומר דברים שבקדושה, ואסור לו לזמר אתה ביחד, כשהוא מזמר זמירות שבת וכנ"ל".
       2. חוט שני (ס"ק י' אות א', אות ב') - לשונו מובא לעיל.
       3. הליכות בת ישראל (עברית, פרק ו' סעי' ח') – "ובלבד שלא יזכיר פסוקים או שמות".
    2. אם רגיל בקול זמרם יש להקל.
       1. הגר"ש פעלדער שליט"א (שיעורי הלכה גליון י"ד, פר' בשלח תשפ"ג) – "אמנם בנות המשפחה דהיינו אשתו ובנותיו, מותרות מדינא להצטרף לשיר זמירות שבת עם בני המשפחה אם הם רגילים בקול זמר שלהן".
    3. מראי מקומות – בירור הלכה (ח"א עמ' קנ"ח), הליכות בת ישראל (פרק ו' סעי' ט', סעי' י').
       1. אבן ישראל (על מ"ב אות ב', ח"ט סי' ס"ג [עמ' נ"ח]) - לשונו מובא לקמן.
       2. הגרחפ"ש זצ"ל (בירורי משנה קובץ תשובות עמ' קכ"ד שאלה ו') – ***"***שאלה: האם יש בזמירות של שבת משום דברים שבקדושה לענין קול באשה ערוה. תשובה: אין בזמירות משום דברים שבקדושה גם כשמזכיר שם השם".
       3. ***הגרח"ק*** זצ"ל ***(דעת נוטה הל' קר"ש תשובה ס"ו,*** אשי ישראל פרק נ"ה הע' ק"ג***) – "האם מותר לשיר זמירות שבת יחד עם אשתו טהורה, כשמזכיר בזמירות פסוקים. תשובה: ראוי ליזהר"***.

***הגרח"ק*** זצ"ל ***(דרך אכילה עמ' מ"א) – "***שאלה: לגבי השאלה האם מותר לזמר ולשיר זמירות של שבת וניגונים של פסוקים עם אשתו כשהיא טהורה, ראיתי בספרים סתירה בדברי רבינו שפעם כתב שמותר ופעם כתב ראוי ליזהר, מהי דעת רבינו שליט"א [זצ"ל] להלכה ולמעשה. תשובה: כמדומה שעם אשתו מותר".

* 1. **אם קול באשה ערוה, לקריאת התורה**.
     1. כל בו, ארחות חיים, נשמת אברהם, עובר אורח (אות ק"י).
  2. **קול איש: האם נשים מותרות לשמוע קול איש**.
     1. ס' חסידים (סי' תרי"ד) – "והוא הדין לאשה שלא תשמע קול איש שמכל שהאיש מוזהר אשה מוזהרת".
     2. שבט הלוי (ח"ה סי' קצ"ז סוף אות ב') – "בס"ח ... והנה ודאי קול איש ערוה לא נמצא כן בפוסקים, דסתם קול אשה מעורר תאוה, ואין סתם קול איש מעורר תאוה, אבל כשהיא שומעת באופן שהיא זנה עצמה מזה, ונהנית מקולו המעורר יצרה פשיטא דאיכא איסור, וכאשר מסיים שמכל שהאיש מוזהר האשה מוזהרת, כנ"ל דהדבר ל"ת בתורה שמצווה עליה, והראשונים קצרו, ובפרט רבינו בעל ס"ח שדבריו הק' צריכים הרבה פעמים פי' וביאור".
     3. הגרח"ק זצ"ל (עלי שי"ח עמ' רע"ז אות כ"ז) – "שאלה: שאלתי מעכ"ת שליט"א האם נשים מותרות לשמוע קול איש. וכ' מעכ"ת שליט"א מותרות. אבל ראיתי בספר חסידים סי' תרי"ד שכתב אסור לשמוע קול איש. האם זה סתירה. תשובה: מדינא מותר, אך טוב ליזהר".
  3. **ראדיא, קולטת**.
     1. אסור.
        1. שבט הלוי (ח"ה סי' קצ"ז אות ג', אות ד' ד"ה ובקול) – "בענין קול באשה ערוה דבתשובת בית שערים או"ח סי' נ"ג מקיל בקולה באינה יודעה ומכירה כמו שמבואר לענין בגדי צבעונין, כבר כתבתי בתשובת שבט הלוי ח"ג סי' קפ"א דאסור להקל בזה, ואין לדמות הנושאים, ושו"ר גם בס' אוצה"פ מביא מקילים ומחמירים, ופשיטא דהלכה כדברי המחמירים, ואף שיש משמעות בתשובת מהר"ם שיק אה"ע סי' נ"ג שנוטה להקל כנ"ל, כתבתי שם דאין להוציא כן מדבריו, ובכל אופן למעשה אסור בזה, ע"כ פשוט מאד דקול באשה של זמר בראדיא, אסור מדינא דידוע דבין כו"כ מעורר חשק ותאוה, ובלא"ה אסור מדין כלי זמר המבואר באו"ח סי' תק"ס".
        2. חוט שני (ס"ק י' אות ג') – "גם קול זמר אשה שאינו מכירה אסור. וכן אם שומעה דרך טייפ וכדו'".
        3. עי' הגר"ש מילר שליט"א (נדה פרק ד' הע' ר"י) – "ולשמוע קול אשה ברדיו אסור מצד הרהור ולא מצד דנקרא ערוה ולכי באין מכוון לשמוע מותר אף לומר אז דברים שבקדושה".
     2. אם אינו מכירו יש להקל.
        1. בית שערים (או"ח סי' ל"ג) – "סוף דבר הכל נשמע דאם לא ראה אשה זו אשר קולה ישמע ע"י פאנאגראף מעולם אין איסור מדינא לשמוע הקול".
        2. חמד שלמה (ח"ב סי' ע').
        3. עי' אור לציון (ח"ב פרק ו' אות י"ג) – "לכתחילה אין לומר דברים שבקדושה כששומע קול זמר אשה, ובמקום שאי אפשר אחרת, אין להמנע מלברך או ללמוד אף ששומע קול זמר אשה, ואם אינו מכירה, כגון ששומע מבית אחר או דרך הרדיו, יש להקל בכל אופן".
        4. יביע אומר (ח"ט או"ח סי' ק"ח אות מ"ג, משנת יוסף חי"ט סי' י"ב) – "בעמוד נז אות יג, אף על פי שאמרו (ברכות כד א) קול באשה ערוה, השומע קול זמר של אשה דרך הרדיו, ואינו מכירה, מותר לקרוא קריאת שמע ולברך ברכות, וירכז מחשבתו לכוין בברכותיו. וכמו שהעלתי בשו"ת יביע אומר (חאו"ח סי' ו), [ומה שכתבתי שם שאם **ראה אותה בתמונה ג"כ, אסור, אינו מוכרח**, שיש לומר דהא דאמרינן בתענית (ה ב) האומר רחב רחב מיד נקרי, 'ביודעה ומכירה', זהו רק כשראה אותה בחיים חיותה במלא קומתה, וכ"כ הגרי"ח בספר בן יהוידע (תענית ה ב), שאם ראה אותה בצורה ותמונה בלבד, אין לחוש. ואף לגבי השומע קולה, והכירה בתמונה בלבד, לית לן בה. ובאמת דבלאו הכי השומע קול אשה ברדיו, אין זה קול אשה ממש, כמ"ש הגרי"ש אלישיב, הובא בספר ישיב משה טורצקי (עמוד יד), שהשומע קול זמר של אשה ברדיו, אפילו אם מכיר אותה, מותר, כי אין זה קול אשה ממש, אלא חיקוי של קולה על ידי גלי חשמל. ע"ש. וכן ראיתי עוד בשם הגרי"ז מבריסק זצ"ל. ודבריהם נכונים. ושלא כמ"ש בשו"ת באר משה ח"ז בקונטרס החשמל סי' קט, שאפילו אינו מכירה אסור, מפני שהוא קולה של האשה ממש]. ומכיון שכל הדין של קול באשה ערוה, הוא רק מדרבנן, כמ"ש החיי אדם (בנשמת אדם כלל ד סי' א). וכ"כ בשו"ת מהר"ם בריסק ח"ב (סי' ע), ובשו"ת חלק לוי (סי' לז), וכ"כ בספר נחמד למראה על הירושלמי (פ"ב דחלה, דף קפ ע"ג). וע"ע בשדי חמד (מע' ק כלל מב). הילכך בודאי שיש לסמוך על האמור להקל. ואכמ"ל".
     3. לדברי קדושה יש להחמיר.
        1. הגרשז"א זצ"ל (שלהי דקייטא סי' פ"ט אות ל"א) – "אין בראית צורת אשה בתמונה או שמיעת קול זמר אשה מתוך הקלטה משום ערוה. ומ"מ כיון דשייך בזה חשש הרהור לא יאמר אז דברי קדושה, אך אם יעצום עיניו ויסתום אזניו, שרי".
     4. מראי מקומות – הליכות חנוך (פרק ג' אות ט'), קובץ זרע יעקב (עמ' קנ"ב אות כ"ח).
        1. הגרח"ק זצ"ל (שלהי דקייטא סי' צ' אות ו') – "המנהג להקל להתפלל ולקרוא ק"ש כשנשמעת קול זמרת אשה מרדיו או קלטת".
  4. **רמ"א** (או"ח סי' ע"ה סעי' ג') "אבל קול הרגיל בו אינו ערוה".
     1. פירוש, דיבור – מ"ב (שם).
        1. ***הגרח"ק*** זצ"ל ***(דעת נוטה, הל' קר"ש תשובה ס"ז) – "שאלה: מבואר ברמ"א (סימן ע"ה ס"ג) שבקול אשה שרגיל בו אין בו משום קול באשה ערוה, האם הכוונה שרגיל לשמוע כשמזמרת [כגון אשתו טהורה]. תשובה: הכוונה לדיבור ולא לשיר"***.
        2. ***הגרח"ק*** זצ"ל ***(דעת נוטה, הל' קר"ש תשובה ס"ח) – "***שאלה: בשונה הלכות סי' ע"ה דין כ"ה כתב כת"ר שקול הרגיל שאינו של זמר אינו ערוה, ע"כ. ולפי הנראה מפרש קול הרגיל בו, קול דבורה שאינו של זמר. אבל במשנ"ב לא כתב כן במפורש, ובערוך השולחן סעיף ח' כתב וז"ל אבל בקול דיבורה מותר וכן קול הרגיל בו מותר באשתו וגם לק"ש, עכ"ל. הרי משמע לכאו' שקול דיבורה וקול הרגיל בו הם שני דברים שונים, וקול הרגיל בו שרי בק"ש באשתו אף אם זה קול של זמר. תשובה: בב"י מבואר דהיינו הך".
     2. פירוש, אפי' קול של זמר.
        1. עטרת צבי (סי' ע"ה ס"ק ו') – "אבל קול הרגיל. אפילו קול זמר, הואיל דרגיל בה אינו בא לידי תאוה".
        2. לקט הקמח החדש (סי' עיה ס"ק כ"ז) – "באונגארן במחוז העליון היו נוהגין כאשר שמענו לספר בימי נעורינו, שמזמרין זמירות בשבת כל הבני בית אשתו והבנות. וגם בזמנינו בני מדינת אשכנז הולנד וכו'. שאין חששו לאסור וגם החרדים נהגו בן, אף שאסור אפילו מפנוי' כשהיא נדה לשמוע קול זמרה מ"מ ברגיל מתיר הרמ"א בס"ג, ועם ב"ב הוא רגיל בקולם. אבל לפמ"ש הפ"ת סק"י בסי' קצה דצ"ע, וטהרת ישראל מביאו להלכה באשתו נדה אסור קול זמר, למה יהא אסור כיון שרגיל בקולה. ע"כ מיירי שאינה רגילה לזמר ואם מזמרת במקרה אסור כמו בשאר ערוה ואשת איש. נמצא לפ"ז ה"ה בכלתו יושבת בשולחנו. אבל צריך ביאור מנהג הנ"ל איך נתרגל בתחילה לקול זמר אשתו כשנשאה. וצ"ל שהיתה מזמרת כשהיתה טהורה והרגיל, לכן אינו מוניעין גם בעת נדתה. וצ"ע מנהג הנ"ל איך למצוא זכות ע"ז".
        3. אבן ישראל (על מ"ב אות ב', ח"ט סי' ס"ג [עמ' נ"ח]) – "נראה דאין הביאור של קול הרגיל היינו דוקא קול הרגיל, אלא אפילו קול של זמר אם הוא רגיל בו שרי, וכן משמע לשון הגהות מיימוניות שכתב וקול לרגיל בו עיי"ש, וכן משמע בב"י, ולפי"ז שפיר מותר בשבת בשעת זמירות שגם הבתולות משתתפות באמירת הזמירות כיון שהם מזמרים מקטנותן והוה קול הרגיל בו, וגם יש להתיר מצד חינוך הבנות שיהא להם החשק והאהבה לעריכת השולחן בשבת, ועיין חזו"א כאן שהתיר להגיד דרשות לנשים, אף כנגד פרועות שער, משום עת לעשות לה', עיי"ש".
     3. מראי מקומות – הגרחפ"ש זצ"ל (שיעורי הלכה גליון י"ד, פר' בשבת תשפ"ג אות ב', לשונו מובא לקמן), הליכות בת ישראל (פרק ו' הע' כ').
  5. **זמירות בשבת**.
     1. מחמיר – משנה הלכות (חי"ד סי' כ"ו, "והמכשלה הזאת תחת יד מנהג אשכנז שהיו בעונ"ה תחת הלחץ של ההשכלה ואז מחמת שחששו שח"ו יפלו ברשת ההשכלה כולם עשו מה שעשו להתיר כמה דברים לש"ש ומשום עת לעשות לה' הפרו תורתיך והעלימו עין מזה כמה מחכמינו ז"ל לפי צורך הענין ולא צווחו ככרוכיא אבל עלובה עיסה אשר בעלה מעיד עליה ...").
     2. מראי מקומות – הגריש"א זצ"ל (אמרי שפר סוף סי' ג').
  6. **ניגון דרך האף** (humming).
     1. הגר"א נבנצל שליט"א (אהל יעקב יחוד [דפו"ח] עמ' תקמ"ה אות ה') – "שאלה: האם יש איסור של קול אשה כאשר משמעת ניגון דרך האף ('האמינג' בלע"ז). תשובה: אולי אם נהנה".
  7. מראי מקומות – אג"מ (מסורת משה ח"א אה"ע אות ע"ב).
     1. אבני ישפה (אהל יעקב ח' אלול תש"ע) – "כבר דנתי בשאלה זו בשו"ת אבני ישפה ח"ב סי' ה' ענף י'. והבאתי שו"ת שבט הלוי ח"ג סי' י"ד שכתב שאסור לשמוע אשה נואמת. ושם הסכים אתי שמותר לשמוע אשה אומרת החדשות ברדיו כיון שאינו מטעימה קולה כמו בנאום".
     2. הגר"י ברקוביץ שליט"א (מכתב במייל) -

Does listening to a female rapper constitute Kol Isha? Or would it be considered the same as listening to a woman talk?

R' Y. Berkovits wrote: Without getting into other obvious issues - Regarding Kol Isah it would be dependent on the reason that a woman is halachically allowed to lein (if not for the fact that it was a lack of kavod). 1. Chazal were not gozer kol isha by Kedusha - since there is no חשש הרהור. This is not applicable to rap (which is not kadosh). 2. Leining is a chant and not kol zemer. This would probably apply to rap too.

הגר"י ברקוביץ שליט"א (מכתב במייל) -

A person married a few years, becoming more shtark in his Yiddishkeit. His in-laws invited them to a Broadway show, a Fiddler on the Roof type of show, that the issue would be kol isha. He wants to know if this is a clear issur, or is it up to him to decide hashkafically. He also wants to know is this any worse that seeing a movie, which he basically stopped, but will still see one here and there if his wife wants to.

R' Y. Berkovits wrote: Live kol isha - what’s the heter? There is a yesod of אפשר ולא קא מכוון and הנאה בא לאדם בל כרחו, however that’s if you’re going for a different reason. Here, you’re going to a show to enjoy it. Unless you’re really not going for the show, but rather just to please your in-laws. If you mamash have to go, meaning they’d be insulted if you didn’t go with them, it’s baal korcho. Try to enjoy the plot, but not the kol isha.

1. בגדי צבעונים.
   1. **איסור או חומרא**.
      1. חומרא, איסור לאו דוקא – ת"ת (ויקרא פרק י"ט אות קכ"ג), פרדס יוסף.
      2. איסור – פשטות הפוסקים.
      3. עי' או"ח סי' תק"ס, לשיטות ומראי מקומות איזה זמן אמרינן ש'אסור' הוי לאו דוקא.
   2. **מה הדין אם אשתו לובש בגדים של חבירות שמכיר בעלה**.
      1. מיקל, אא"כ חשש הרהור.
         1. חוט שני (שבת ח"ג סוף עמ' רס"ה) – "אם הדבר יכול להביאו להרהור, אין לאשתו להשתמש בהם בפני בעלה".
         2. שבט הקהתי (ח"ה סי' רכ"ו) – "כשמכיר דאינו מהרהר כשמסכל בבגדה, אין חשש".
         3. אבני ישפה (אסיפת יצחק כ"א תמו"ז תשס"ז) – תשובה: "מבואר בחז"ל שאסור להסתכל בבגדי צבעונין של אשה אחרת שהיא אסורה עליו. וכ"כ בשולחן ערוך אבן העזר סימן כא סע' א' וז"ל: ואסור להסתכל בבגדי צבעונים של אשה שהוא מכירה, אפי' אינם עליה, שמא יבא להרהר בה עכ"ל. וחקרת מה יהיה הדין אם אשתו שאלה בגדי צבעונין מאשה אחרת, אם מותר לו להסתכל על הבגדים שהם על אשתו אבל הם שייכים לאשה אחרת. פשוט שמותר לו להסתכל שהרי כל הטעם הוא שמא הוא יחשוב על האשה האחרת, אבל איך הוא יחשוב על אשה אחרת בזמן שאשתו כאן, שהרי אפילו מיחוד החמור אשתו מצלת אותו וכמבואר באבן העזר סי' כ"ב סע' ג', כל שכן מהרהור בגלל בגדים. ולכן אין בזה ספק כלל שיכול להסתכל על הבגדים כאשר אשתו לובשת אותם אף שהם שייכים לאשה אחרת".

אבני ישפה (אהל יעקב ה' אלול תש"ע) – "בדבר השאלה אם מותר לבעל להסתכל על בגדי אשתו הצבעונים שאשתו שאלה אותם בזמן שאשתו לובשת אותם. בשולחן ערוך אבן העזר סימן כא סע' א' כתב וז"ל: ואסור להסתכל בבגדי צבעונים של אשה שהוא מכירה, אפי' אינם עליה, שמא יבא להרהר בה עכ"ל. אבל פשוט שכל הסיבה שיבא להרהר אחריה, הוא משום שהוא חושב על האשה שהם הבעלים של הבגדים, שהרי הוא רואה את הבגדים ונזכר באשה. אם היה איסור כאשר בגדים אלה הם על אשתו, במקום לחדש "אפילו אינם עליה" היו צריכים לומר "אפילו הם על אשתו". וכיון שלא הזכירו כזה חידוש, מוכח שאין כזה חידוש. מותר לבעל להתיחד עם אלף נשים כאשר אשתו נמצאת עמו שהרי היא שומרת עליו. לכן אם אשתו לובשת בגדים אלה, במקום לחשוב על האשה הזרה הוא יחשוב על אשתו שהרי זה מה שהוא רואה. ומה לו להרהר אחר דבר שאיננו כאן אם יש לו פה אשתו שהיא כן נמצאת כאן. לכן מותר לו להסתכל על בגדי צבעונים של אשה אחרת כאשר אשתו לובשת אותם".

* + - 1. הגר"י מצגר שליט"א (אסיפת יצחק י"ד טבת תשס"ח).
         1. וכן עי' הריטב"א (סוף קידושין) – "הכל לפי דעת שמים. וכן הלכתא דהכל כפי מה שאדם מכיר בעצמו, אם ראוי לו לעשות הרחקה ליצרו עושה **ואפילו להסתכל בבגדי צבעונין** של אשה אסור כדאיתא במסכת עבודה זרה (כ' ב'), **ואם מכיר בעצמו** שיצרו נכנע וכפוף לו ואין מעלה טינא כלל **מותר לו** להסתכל ולדבר עם הערוה ולשאול בשלום אשת איש".
    1. הגרח"ק זצ"ל (אסיפת יצחק י"ז תמוז תשס"ז) – "שאלה: אשה ששאלה בגד צבוענים מחברה, האם בעלה מותר להסתכל עליה. תשובה: **בשעת לבישתה**".
    2. הגר"א נבנצל שליט"א (אסיפת יצחק ט' שבט תשס"ז, אהל יעקב יחוד [דפו"ח] עמ' תקמ"ה אות א') – "שאלה: אם אשתו שאלה בגד צבועונים מאשה אחרת האם מותר להבעל להסתכל. תשובה: **אם מכיר אותה - אסור**".

***הגר"א נבנצל שליט"א (מציון תצא תורה ח"א אות קס"ד) – "שאלה: גבר שהתלבש בפורים בבגדי נשים צבעונים, האם יש איסור להסתכל בהם. ומה הדין אם הוא מכיר הבעלים של הבגדי צבעונים כגון שזה חולצה של אשתו וכדומה האם זה אסור. תשובה: אם מכיר של מי הם אסור".***

* + 1. מראי מקומות – אום אני חומה (חידותם משתעשעות סי' ער"ה, "צ"ע לדינא"), רבבות אפרים (ח"ג סי' ת"ע אות ג').
    2. **הסתכלות בפורים בגבר שהתחפש כאשה**.
       1. הגר"א נבנצל שליט"א (אהל יעקב יחוד [דפו"ח] עמ' תקמ"ז אות י"ב) – "שאלה: גבר שהתלבש בפורים בבגדי נשים צבעונים, האם יש איסור להסתכל בהם. ומה הדין אם הוא מכיר הבעלים של הבגדי צבעונים כגון שזה חולצה של אשתו וכדומה האם זה אסור. תשובה: אם מכיר של מי הם אסור".

* 1. **בגדים חדשים** – אוצר הפוסקים (סעי' א' אות י"ב, הג"ה, עמ' כ"ג).

1. לא תתורו אחרי עיניכם.
   1. **לא תתורו הוי איסור דאורייתא** – רמב"ם (ספר המצות ל"ת מ"ז), חינוך (מצוה שפ"ז), עי' חכ"א (כלל קכ"ז סעי' ב'), ח"ח (ל"ת קנ"ו).
   2. **אם הסתכלות בעריות הוי איסור דאורייתא או דרבנן, מצד לא תתורו**.
      1. איסור דאורייתא – לבוש, פמ"ג (או"ח סי' ע"ה מש"ז ס"ק א'), ח"א (סי' ד' סעי' ד'), מ"ב (סי' ע"ה ס"ק ז'), ערה"ש (סעי' א'), ס' דרך פקודיך (מצוה ל"ת ל"ה חלק הדיבור אות ז'),
      2. מה דעת הרמב"ם.
         1. דאורייתא – שבט הלוי (ח"ה סי' קצ"ז אות א').
         2. דרבנן – בית שמואל (ס"ק ב'), שו"ת פנ"י (ח"ב סי' מ"ד).
   3. **שייך לנשים** – חינוך (מצוה שפ"ז, "ונוהגת מצוה זו בכל מקום ובכל זמן, בזכרים ונקבות"), אג"מ (אה"ע ח"א סי' ס"ט ד"ה ולכן, "אבל איסור הרהור מקרא דאחרי עיניכם שהוא שלא להרהר לעבור עברת זנות איכא גם בנשים כמו שאיכא איסור הרהור ע"ז כדאיתא בחינוך שהבאתי"), תורת ההסתכלות (סי' י"ב), שבט הלוי (ח"ה סי' קצ"ז אות ב', לשונו לקמן), ברכת אברהם (כתובות דף מו. סוף אות ג').
      1. הרהור לנשים – אוצר הפוסקים (סי' כ"ג ס"ק ח' אות ג'), חינוך (מצוה קפ"ח).
      2. אג"מ (אה"ע ח"א סי' ס"ט ד"ה ולכן) – "ולחוש שמא תבאנה מזה להרהר לעשות איסורין להבעל לאסור לה לא מצינו ששייך לחוש לזה בהסתכלות וכדומה וכדאשכחן שהיו הנשים מותרות להסתכל בר' יוחנן כשסלקו מטבילה".
      3. שבט הלוי (ח"ה סי' קצ"ז אות ב') – "בענין הסתכלות נשים באנשים, ראיתי במה שהובא בס' אוצה"פ בשם תשורת שי ח"א סי' קכ"ה ועיינתי שם שכ' שצריך לסדר סדר ישיבת הנשים בבית הכנסת באופן שלא יזונו הנשים עיניהם מן האנשים, ונסתמך על דברי הספרי בילקוט שמואל רמז ק"ה דכל האורך דבורם של הנשים למה דקאמר ר' יהודה הי' כדי להביט ביפיו של שאול ולא היו שבעות ממנו, וא"ל ר' יוסי דא"כ עשית בנות ישראל כזונות ומזה דכשם שאסור לזון את עיניו מאשה שאינה ראויה לו, כך א"א לאשה לזון את עיניה מאיש שאינו ראוי לה, ור' יוסי נמוקו עמו והלכה כמותו, וראיתי באוצה"פ שהביא דברי הגה"ק מהרי"ט זי"ע דפקפק ע"ז שלא נשמע זה מעולם שיהי' איסור לעשות כן בבתי כנסיות שיהי' הנשים ראות האנשים אם אין האנשים רואים הנשים שזה איסור גמור מן הדין והאריך להוכיח שדברי ספרי אלה אינם להלכה ונדחו מש"ס שלנו יע"ש. ובעניותי לא צריכים אלו לזה שדברי הספרי ודאי להלכה, שדיוקו של הגאון תשורת שי מלשון ר' יוסי והלא כשם וכו' הוא דיוק אמת שמזה משמע דדבר פשוט הוא להלכה לכ"ע, ובאמת כ"ה כי אין להכחיש שאם באמת מסתכלים לשם זנות ואישות עוברים הנשים כמו האנשים דלא תתורו אחרי לבבכם ואחרי עיניכם הוא לאו השוה בכל שמצווין הנשים על הלאוין כמו האנשים, א"כ אין ספק שצודק התנא הקדוש ר' יוסי שגם אשה לא תזון עיניה מאיש שאינו שלה, אבל ותזון עיניה היא יותר מהבטה וראיה סתם כאשר מורה הלשון, אבל לראות סתם ויביטו באנשים בלי לזון עיניהם דהיינו בלי מחשבה של אישות כמו שרואים הם כרגיל מבית הכנסת של הנשים בודאי לא מצינו לאבותינו ורבותינו שחששו לזה. ע"כ ודאי מש"כ הגאון תשורת שי היא חומרא גדולה, וצודק הגה"ק מסאטמאר זי"ע בדינו אבל לא מטעמו, וזהו החילוק בין האנשים לנשים כי באנשים גם הסתכלות והבטה סתם אסור כי כך טבע האיש להרהר מיד אחרי האשה, ולא כן טבע האשה בהבטה סתם, אם לא כשהיא מסתכלת בכוונת לזון עיניה כנ"ל, ולמש"כ צודקים דברי רבינו ר"י החסיד בס"ח סי' תדי"ר שכ' שתזהר האשה שלא תשמע קול איש שכל שהאיש מוזהר האשה מוזהרת וראיתי באוצה"פ שמביא ממפרשי ס"ח שלא נמצא כן בפוסקים. והנה ודאי קול איש ערוה לא נמצא כן בפוסקים, דסתם קול אשה מעורר תאוה, ואין סתם קול איש מעורר תאוה, אבל כשהיא שומעת באופן שהיא זנה עצמה מזה, ונהנית מקולו המעורר יצרה פשיטא דאיכא איסור, וכאשר מסיים שמכל שהאיש מוזהר האשה מוזהרת, כנ"ל דהדבר ל"ת בתורה שמצווה עליה, והראשונים קצרו, ובפרט רבינו בעל ס"ח שדבריו הק' צריכים הרבה פעמים פי' וביאור, ושו"ר תשובת הגה"ק מסאטמאר בפנים בס' טהרת יום טוב ח"ו וראיתי שאחרי אריכת דבריו לדחות ברייתא דר' יוסי, הרגיש ג"כ בסברא הנ"ל ההבדל בין סתם ראיה דאיש לסתם ראיה דאשה, אלא שלא ביאר בזה, ובעניותי שזה האמת בדבר ואין להאריך עוד".
      4. הגרח"ק זצ"ל (אסיפת יצחק ה' שבט תש"ע) – "שאלה: האם יש איסור הרהורים לאשה (כגון להסתכל על איש וכדומה). תשובה: מחלוקת".
      5. הגר"א נבנצל שליט"א (אסיפת יצחק ה' שבט תש"ע) – "שאלה: האם יש איסור הרהורים לאשה (כגון להסתכל על איש וכדומה). תשובה: **לא".**
      6. לענין הסתכל, עי' לעיל.
   4. **האם שייך על אשתו**.
      1. לא – אג"מ (או"ח ח"ד סי' ט"ו ד"ה ולפ"ז).
      2. כן – שיעור שבט הלוי (סי' קצ"ה סעי' ז' ד"ה ומשמע).
      3. מראי מקומות – תורת ההסתכלות (סי' י"ב ד"ה והנה, סי' י"ד אות י').
   5. **מה החילוק בין לא תתורו ובין ונשמרת** – חרדים (פרק כ"ב סעי' ד').
      1. לא תתורו – אסור הסתכלות לשם זנות.
      2. ונשמרת – אסור אפילו שלא לשם זנות, רק שנהנה בהסתכלותו.
2. כסוי ראשה - סעיף ב'.
   1. **מקור**.
      1. זוהר (פר' נשא, דף קכ"ו ע"א) – "אָמַר רִבִּי יְהוּדָה, שַׂעֲרָא דְּרֵישָׁא (דף קכ''ו ע''א) דְּאִתְּתָא דְּאִתְגַּלְיָיא, גָּרִים שַׂעֲרָא אַחֲרָא לְאִתְגַּלְיָיא, וּלְאַפְגְּמָא לָהּ. בְּגִין כַּךְ, בַּעְיָא אִתְּתָא דְּאֲפִילּוּ טְסִירֵי דְּבֵיתָא, לָא יֶחמוּן שַׂעֲרָא חַד מֵרֵישָׁא, כָּל שֶׁכֵּן לְבַר. תָּא חֲזֵי, כְּמָה בִּדְכוּרָא שַׂעֲרָא הוּא חוּמְרָא דְּכֹלָּא, הָכִי נָמֵי לְנוּקְבָּא. פּוּק חָמֵי, כַּמָה פְּגִימוּ גָּרִים הַהוּא שַׂעֲרָא דְּאִתְּתָא. גָּרִים לְעֵילָּא, גָּרִים לְתַתָּא, גָּרִים לְבַעְלָהּ דְּאִתְלַטְּיָיא, ג**ָּרִים מִסְכְּנוּתָא**, גָּרִים מִלָּה אַחֲרָא בְּבֵיתָא, גָּרִים דְּיִסְתְלִק חַשִׁיבוּתָא מִבְּנָהָא. רַחֲמָנָא לִישֵׁזְבוּן, מֵחֲצִיפוּ דִּלְהוֹן. וְעַל דָּא, בַּעְיָא אִתְּתָא לְאִתְכַּסְּיָיא, בְּזִיווֹתֵי דְּבֵיתָא".
         1. הזוהר המתורגם (שם) – "אָמַר רַבִּי יְהוּדָה, שְׂעַר רֹאשׁ הָאִשָּׁה שֶׁמִּתְגַּלֶּה, גּוֹרֵם לְשֵׂעָר אַחֵר לְהִתְגַּלּוֹת וְלִפְגֹּם אוֹתָהּ. מִשּׁוּם כָּךְ צְרִיכָה אִשָּׁה שֶׁאֲפִלּוּ קוֹרוֹת בֵּיתָהּ לֹא יִירְאוּ שַׂעֲרָה אַחַת מֵרֹאשָׁהּ, וְכָל שֶׁכֵּן בַּחוּץ. בֹּא רְאֵה, כְּמוֹ שֶׁבַּזָּכָר הַשֵּׂעָר הוּא חֻמְרַת הַכֹּל - כָּךְ גַּם לַנְּקֵבָה. צֵא וּרְאֵה כַּמָּה פְגָם גּוֹרֵם אוֹתוֹ שְׂעַר הָאִשָּׁה: גּוֹרֵם לְמַעְלָה וְגוֹרֵם לְמַטָּה, גּוֹרֵם לְבַעְלָהּ לְהִתְקַלֵּל, **גּוֹרֵם עֹנִי**, וְגוֹרֵם דָּבָר אַחֵר בַּבַּיִת, גּוֹרֵם שֶׁתִּסְתַּלֵּק חֲשִׁיבוּת מִבָּנֶיהָ. הָרַחֲמָן יַצִּילֵנוּ מֵחֲצִיפוּתָן".
         2. הו"ד בכה"ח (או"ח סי' ע"ה ס"ק י"ח), ושמירת הגוף והנפש (סי' רנ"ה סעי' א').
   2. **בעולה, ארוסה, גרושה, אלמנה, קליעת שער פנויה**.
      1. **בעולה**.
         1. חייבת בכיסוי ראשה – חלקת מחוקק (סי' כ"א ס"ק ב', "פנויה בעולה קאמר"), שבות יעקב (ח"א סי' ק"ג), דגול מרבבה (על מחבר סעי' ב'), חכ"א (כלל קכ"ה סעי' ט').
         2. אין כופין – עי' ב"ש (סי' כ"א ס"ק ה'), פנים מאירות (ח"א סי' ל"ה, תקנה בשבילה ויכולה לומר א"א נתקנתה), הו"ד במ"ב (סי' ע"ה ס"ק י"א, "בתולות שנבעלו צריכין לכסות הראש ומ"מ אם זינתה ואינה רוצה לצאת בצעיף על ראשה כדרך הנשים אין יכולין לכופה").
         3. מראי מקומות – פתחי תשובות (סי' כ"א ס"ק ב'), תקנת השבים (סי' פ').
      2. **ארוסה**.
         1. חייבת בכיסוי ראשה – מהר"י הלוי (אה"ע סי' ט'), גליון רע"א (אה"ע סי' כ"א, או"ח סי' ע"ה), חו"י (סי' קצ"ו), מ"ב (סי' ע"ה ס"ק י"א, "ובתולות ארוסות אסורות לילך בגילוי הראש"), *חוט שני (שבת ח"ג עמ' רע"א*).
         2. פטור – ישועות יעקב (סי' כ"א ס"ק א'), שבות יעקב (ח"א סי' ק"ג).
      3. **גרושה ואלמנה**.
         1. צריך– **הגרחפ"ש זצ"ל (אמרי חיים פינחס נדה עמ' קמ"ב אות י'),** ***חוט שני (שבת ח"ג עמ' רע"***ג ד"ה איסור), אבני ישפה (אהל יעקב י"ג אלול תש"ע, "גם בהפסד מרובה אסור לאשה גרושה ללכת בגלוי ראש כיון ששערה כבר נחשב ערוה ואסור לה לגלות אותה").
         2. אם יהיה הפסד מרובה ל"צ כיסוי – אג"מ (אה"ע ח"א סי' נ"ז, ח"ד סי' ל"ב אות ד').
      4. **האם פנויה צריכה לקלוע שערה**.
         1. צריך – מג"א (סי' ע"ה ס"ק ג').
         2. לא צריך– חכ"א (כלל קכ"ה סעי' ט'), פוסקים.
         3. מראי מקומות – מ"ב (סי' ע"ה ס"ק י"ב, "עיין במ"א שכתב דלא ילכו בגילוי הראש רק אם שערותיהן קלועות ולא סתורות אבל המחצית השקל והמגן גבורים מקילין בזה").
      5. **שער באשה ערוה מדרבנן או מדאורייתא**.
         1. דין מדרבנן – נשמת אדם (סי' ד' ס"ק א'), מ"ב (סי' ע"ה ס"ק ה', "עיין בנשמת אדם שכתב דלכו"ע זה לא הוי אלא מדרבנן ומהני בזה עצימת עינים וכן **בשער אשה** המבואר בס"ב").
         2. מראי מקומות – אוצר הפוסקים (סי' כ"א).
   3. **פרוע ראש לפני אחיה או אביה**.
      1. מיקל – הגר"ד פיינשטיין שליט"א (קונטרס יד דודי עמ' רכ"ג אות י', דפו"ח עמ' ש"ז אות ח').
   4. **רובו ככולו**.
      1. מראי מקומות – תשורת שי (ח"א סי' נ"א, ח"ב סי' ל"ח), אוצר הפוסקים.
   5. הגר"י ברקוביץ שליט"א (מכתב במייל) -

Is it lichatchila to use ones own hair for her sheitel?

R' Y. Berkovits wrote: What is the difference if it’s her hair or someone else’s?

1. כיסוי הראש אחר היחוד [חופה].
   1. **מחמיר**.
      1. אמת יעקב (אה"ע סי' נ"ה הע' כ"ה) – "הכלה צריכה לכסות ראשה עכ"פ לאחר היחוד, שאז היא כבר אשת איש גמורה, ואף שעדיין אינה בעולה, דינה לגבי כתובה כבעולה וחייבת לכסות את ראשה".
      2. הגרשז"א זצ"ל (ועלהו לא יבול ח"א עמ' שי"ז, עי' עמ' רפ"ד, קובץ מבקשי תורה חכ"ו עמ' שצ"ב אות מ"ח) – "הכלה חייבת לכסות ראשה מיד אחר היחוד, ואין להקל בזה כלל".
      3. אז נדברו (חי"ב סי' נ') – "אצלנו דיש להקפיד לכסות היטב תיכף לאחר היחוד לכן מדינא צריכה להתלבש באופן ששום שערות לא יצאו לחוץ".
      4. הגריש"א זצ"ל (קובץ מבקשי תורה ח"מ עמ' כ"ו) – "דהמנהג שלנו הוא שמשעת כיסוי ההינומא צריך ששערה יהיה מכוסה וכן אחר החופה שערה ממשיך להיות מכוסה".

הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש אה"ע פרק י"ב אות י"ח) – "ואמר רבינו, שהמנהג שהכלה תכסה שערות ראשה, מזמן כיסוי ההינומא ואילך. וכן אחר החופה צריך ששערה ימשיך להיות מכוסה. ואין היתר לגלות אפילו במקצת, וכן אסור לערב חלק מהשיער הטבעי בפאה".

הגריש"א זצ"ל (ציוני הלכה נישואין עמ' מ"ט) – "שאלה: כלה ביום חתונתה לא ידעה שנוהגים לכסות את השיער כבר מהחופה, וקשה לה עם זה. עד כמה צריך לעמוד על כך. תשובת רבינו: מה איכפת לה ללבוש פאה נכרית".

הגריש"א זצ"ל (ציוני הלכה נישואין עמ' נ') – "שאלה: היא כבר תכננה לחתונתה בשערותיה, השאלה עד כמה על החתן לעמוד על כך. תשובת רבינו: המנהג כאן שלא מגלים".

עי' הגריש"א זצ"ל (ציוני הלכה נישואין עמ' נ"א) – "שאלה: הנידון הוא לגלות רק כמה קבוצות שער מחוץ לפאה. תשובת רבינו: אם זה רק קצת, מותר. מאחר ובכלל יש מקילים ובצירוף שזה רק מקצת, אפשר להקל".

* + 1. יחוה דעת (ח"ה סי' ס"ב) – "אין הכלה חייבת לכסות ראשה מיד לאחר שבע ברכות שתחת החופה, מפני שדינה עדיין כארוסה עד לאחר הייחוד. ולפי מה שנוהגים יוצאי אשכנז שהחתן והכלה מתייחדים מיד לאחר השבע ברכות שתחת החופה, על הכלה לכסות את ראשה מיד לאחר צאתה מחדר הייחוד".
    2. חוט שני (***שבת ח"ג עמ' רע"א***, ישמח לב, אירוסין ונישואין עמ' שמ"ד אות ד') – "שאלה: מאימתי חייבת הכלה לכסות ראשה. תשובה: יש בזה מחלוקת הפוסקים אם החיוב הוא משעת אירוסין או משעת נשואין, ולכך כשיוצאת הכלה מחדר יחוד ודאי חייבת לכו"ע לכסות ראשה כיון שהיא כבר נשואה, ובאמת שמעתי שיש שמקילים ונוהגים שכל החתונה הכלה אינה מכסה ראשה, ואיני יודע מה ההיתר בזה".
    3. תשובות והנהגות (ח"ד סי' רפ"ז אות כ"א, סי' רצ"ד, ח"ה סי' של"ד).
    4. ***הגרח"ק*** זצ"ל (הליכות חיים ח"ב אות שכ"ט) – "המנהג אחר החופה".
    5. הגר"א נבנצל שליט"א (אהל יעקב יחוד [דפו"ח] עמ' תקמ"ה אות ב') – "שאלה: מתי הכלה צריכה לכסות ראשה, אחר החופה או אחר הביאה. תשובה: אחר החופה".
    6. מקור הברכה (קול התורה ח"ס עמ' קס"ב) – "שאלה: האם יש איזה מקור להמנהג הנפוץ שהכלה נשארת בפריעת ראש אחר החופה כל היום עד למחרת. תשובה: אין שום מקום להקל בזה, ואין שום פוסק ראשון או אחרון שמיקל בזה, והכלות שמקילות בזה עוברות איסור דאורייתא, וזה ביום הגדול והקדוש ביותר בחייהן, וביום שמיועד לכפרת עונות ולא רק שהיא עוברת איסור חמור, אלא שמכשלת את הרבים באיסורא של לקרות כנגדה דברי תורה וברכות. וזה גורם ח"ו לסילוק שכינה מישראל כמ"ש ...".
    7. נטעי גבריאל (נישואין פרק ל"ז סעי' ט').
    8. ילקוט יוסף (אוצר דינים לאשה סי' ל"ז סעי' י"ג, קיצור שו"ע אה"ע פרק י"ג סעי' א', ס' חופה וקידושין פרק י"ג).
    9. הר"מ סופר (אור ישראל חכ"א עמ' ל', חכ"ג עמ' רכ"ט).
  1. **מיקל**.
     1. אג"מ (אור ישראל גליון מ"ד עמ' ק"ג אות ד') – "מפי השמועה מתלמידיו נאמר שהגר"מ פיינשטיין זצ"ל הורה שאין חיוב לכסות ראש הכלה עד למחרת החופה. ואכן בנו הג"ר דוד שליט"א אמר לי שכן שיטת אביו ז"ל, והסביר שאין שיטתו נגד הירושלמי הנ"ל משום דסבר שאין קנין הנשואין נגמר בשעת החופה והיחוד של שעת החתונה, אלא כשנכנסת לבית וכו'".

אג"מ (מסורת משה ח"ב אה"ע אות מ"ג) – " ודודי הגר"ד שאל רבינו מהו המקור והסברא למה שפסק רבינו שאין חיוב לכסות ראש אשה נשואה מיד אחר החופה, אלא לאחר שחוזרת הביתה. וטען דהלא יש כמה שיטות, בעיקר מוזכר בתשובת רע"א (בשם הר"י הלוי, אחיו של הט"ז), שפוסקים שגם ארוסות צריכות לכסות ראשן. וכך מוזכר במ"ב (סימן ע"ה ס"ק י"א) 'ובתולות ארוסות אסורות לילך בגילוי הראש וה"ה בתולות שנבעלו צריכות לכסותה ראש וכו''. והשיב רבינו שמה אפשר לעשות, הלא זה כנגד משנה וגמרא (כתובות ריש פ"ב) שהארוסות היו יוצאות לנישואין בהינומה וראשם פרוע. ובוודאי שארוסות פטורות. וא"כ, מצד חיוב אישות, ומצב של אישות, אין חילוק בין נשואות לארוסות, וכל גזה"ב לכסות ראשן תלוי כבעולות, ורק שנשואה נחשב כבעולה. וא"ר בוודאי השיטות שסוברות שבעולות חייבות, מסתברא שיסברו שרק מאז שיש שם נשואה, שיחדו לזמן שיש לחשוב שנבעלו, ואפילו אם פירסה נדה, מ"מ לא ידוע זה לכל, ומאז שהולכת לביתה, מחוייבת לכסות. אבל אפילו השיטות שסוברות שבעולה שהיא לא נשואה פטורה, זה נשים שמצריכות שני המצבים, שם נשואה נוסף לשם בעולה".

* + 1. עי' בני בנימין (ח"ג סי' כ"ג) – "נמצא שכסוי ראש בכלה קודם בעילת מצוה או קודם ההולכה לביתו וכל שכן אם אינה יוצאת לחוץ אינו דאורייתא ושפיר מועיל מנהג בזה ... לע"ד אין האיסור מפורש כלל, ואין להרהר אחרי אותם ענקי הרוח שלא מיחו במנהג והנח להם לישראל אם אינם נביאים בני נביאים הם".
  1. **דעת** הגר"א קוטלר זצ"ל.
     1. הר"מ סופר (אור ישראל חכ"ג עמ' ר"ל) – "ומש"כ שכן היה המנהג בליטא יש לפני מכתב הרב שמואל אדלר תלמיד הגר"א קוטלר שהורה לכסות מיד אחר החופה".
     2. הליכות חיים (ח"ב הע' רפ"ח) – "והנה אמרו לי שני עדים גדולים שליט"א, ששאלו (זה בפנ"ע וזה בפנ"ע) את מו"ר מרן הגר"א קוטלר זצ"ל בזה קודם חתונתן, והשיב להם דא"צ לכסות ראשה אחר החופה. ועוד אמר לי אחד מהם, דמה שאמר מרן זצ"ל למשפחתו שצריכים לכסות משעת החופה, זה היה רק בדרך חומרא, אבל לדינא הורה ובא כפי המנהג דליטא, וכמש כמה פוסקים דתלוי בביאה".
  2. **צד להקל** – ישועות יעקב (אה"ע סי' כ"א ס"ק א', מהנכד), ישמח לב (סי' רמ"ה).
  3. מראי מקומות – הרבא"ז ווינער (אור ישראל חמ"ד עמ' ק'), לב איטה (קונ' על כיסוי כלה, וובסטר), הגר"ד פיינשטיין שליט"א (קונ' יד דודי דפו"ח עמ' רצב אות כ"ד), הליכות בת ישראל (פרק ה' סעי' ו'), שערי חיים (מבקשי תורה ח"מ עמ' כ"ג), הרימ"ב ליברמן (מוריה תכ"א [שבט תשע"ח] עמ' רמ"ג).

1. להסתכל בפנויה - סעיף ג'.
   1. **איזה איסור להסתכל דרך זנות**.
      1. ונשמרת – גר"א (ס"ק י"ג).
      2. לא תתרו – שבט הלוי (ח"ה סי' ר' ד"ה אבל).
2. מותר לאדם להביט באשתו - סעיף ד'.
   1. **האם מותר להסתכל במשודכתו**.
      1. עי' יו"ד סי' קצ"ה סעי' ז', לשיטות ומראי מקומות.
   2. **האם מותר להסתכל באשתו בזמן שהיה חופת נדה, ועדיין לא טבלה**.
      1. עי' יו"ד סי' קצ"ה סעי' ז', לשיטות ומראי מקומות.
3. אסור להשתמש באשה - סעיף ה'.

קידושין (סוף דף ע.) – "אמר שמואל: אין משתמשים באשה כלל, בין גדולה בין קטנה".

* 1. **הטעם**.
     1. שלא להרגילם בין האנשים – רש"י (קידושין דף ע. ד"ה אין, "אין משתמשין באשה. שלא ילמדנה להיות רגילה בין האנשים").
     2. משום הרהור – רמב"ם (איסורי ביאה פרק כ"א הל' ה'), אורחות חיים (כתובות אות י"א), כל בו (סי' ע"ה), טור (סעי' ה'), מחבר (סעי' ה'), לבוש (סעי' ה'), חכ"א (כלל קכ"ה סעי' ד').
     3. מראי מקומות – ערה"ש (סעי' ז'), שבט הלוי (ח"ה סי' ר' על סעי' ה').
  2. **מה גדרו**.
     1. שלא לחיבה אלא דרך שפחות או מצוה, מותר.
        1. נתיבות לשבת (ס"ק ו').
        2. ערה"ש (סעי' ז').
        3. שלמת חיים (סי' תשי"ב).
        4. אג"מ (יו"ד ח"א סי' צ' ד"ה ובדבר) – "וברוצים פנוי ופנויה להכיר זה את זו לתכלית נישואין אם ימצאו חן ... אם תהא רשאה לבשל גם בעדו נראה שאין בזה חשש איסור לכו"ע כי אף שאין משתמשין באשה, הרי הוא שמוש גם של שפחות שבזה ליכא איסור אף אם עושה בחנם. וזהו לענין מדת הדין אבל למעשה אין זה כדאי לעשות כי אין להתחכם הרבה והאשה שמוצאת חן במראיה ובמשפחתה ושמועתה טובה שהיא שומרת דת יש לסמוך ולישא אותה בתקוה שהיא המזומנת לו מן השמים ואין צריך לבחון אותה מתחלה וגם שלא יועיל כי אין הבחנה זו כלום ותמים תהיה עם ה' כתיב".
        5. הגריש"א זצ"ל (הערות במסכת קידושין דף ע. ד"ה אין [א]).
        6. הגרחפ"ש זצ"ל (דברי חכמים אה"ע אות מ"ג, **אמרי חיים פינחס נדה עמ' קמ"ד אות י"ח**) – "שכל האיסור הוא רק אם עשו בדרך חיבה. אבל אם זוהי פרנסתה (במסעדה), או שעושה ציווי בעל הבית (או אביה) או סתם, עשתה בתורת חסד, ודאי מותר".
     2. מראי מקומות – המקנה (קידושין דף ע. ד"ה אין), שבט הלוי (ח"ה סי' ר' ד"ה בער"ה, קובץ מבית הלוי י"ח עמ' ע"ב), חשוקי חמד (כתובות דף ד:).
        1. הגריש"א זצ"ל (פסקי הלכות, קרול, סוף עניני סת"ם אות ג') – "הדין שאין משתמשים באשה לא שייך לגבי חולה שנמצא בבית חולים, שמותר לו להשתמש באחיות של בית החולים, כיון שמקבלות משכורת, אינן מכינות בשבילו ואין איסור בזהה".
        2. **להסתפר מאשה** - עי' ערך בעבידתיה טריד, לשיטות ומראי מקומות.
  3. **חיבה עם אשתו בפני אחרים**.
     1. מראי מקומות – ***אג"מ (מסורת משה ח"ג אה"ע אות כ"ט, עמ' שי"ב).***
  4. **אם יש הרחקות לשאר נשים**.
     1. עי' יו"ד סי' קצ"ה סעי' א', לשיטות ומראי מקומות.
  5. מראי מקומות.
     1. המקנה (קידושין דף ע. ד"ה אין) – "אין משתמשין באשה וכו'. אף על גב דמצינו בקרא כדאמר אליעזר עבד אברהם לרבקה השקיני נא מעט מים מכדך וגו' ומצינו ג"כ באמנון שאמר שתמר תעשה את הברי' לפניו ויאכל וצוה דוד לעשות כן וכן מצינו באבישג שהיתה משרתת את המלך ואמרו חז"ל שהתירו לו ל[הת]ייחד עמה אף על פי שהיא אסורה לו ולא אמרו שהתירו לה לשמש אותו וגם לא הי' טעם בזה להתיר, נראה פשוט שלא נגזר גזירה זו באותו פעם שהרי אפילו על יחוד פנוי' לא גזרו אלא עד אחר אותו מעשה דתמר וק"ל".

1. לשאול שלום לאשה - סעיף ו'.
   1. **מה גדרו** – יעב"ץ (בסידור עמ' תט"ז אות ב'), באר משה (ח"ד סי' קט"ז), חוט שני (ס"ק ט"ז), אוצר הפוסקים (סעי' ו'), ס' הבית (סי' ל"ב אות נ"ט).
      1. הגר"י ברקוביץ שליט"א (מכתב במייל) -

Can Rebbe please explain the geder of sheilas shalom l'ishah? Especially as it pertains to female congregants and students. If a congregant is going through a tough time can I ask her how she is doing? If a student is in exams or applying to grad school can I ask her how she's coping?

R' Y. Berkovits wrote: Pashtus, שאילת שלום is assur when it’s more of an expression of kirvah as opposed to finding out information. A Rabbi’s job is to worry and דאגה for everybody. It should come from a feeling of responsibility to hear and help, not a feeling of closeness. L’mashal, does anyone hold a doctor can’t ask patients how they’re feeling? Same with therapists and Rabbis. Additionally, even in cases where a man is not in position to really help, but would be rude not to say something appropriate for the circumstance at hand, whatever he's obligated to say in order to avoid being rude is really meaningless, it has nothing to do with kirvah.

* 1. **בזה"ז**.
     1. מיקל, אין דרך חיבה – מהר"ם שי"ק (אה"ע סוף סי' נ"ג), עי' פתחי תשובה (ס"ק ג'), עי' ערה"ש (סעי' ח'), שלמת חיים (סי' תש"י, שניהם צרינים לדעת), קריינא דאגרתא (מכתב קס"ד), הגריש"א זצ"ל (קובץ התשובות ח"ב סי' כ' אות ד', הערות במסכת קידושין דף ע. ד"ה אין [ב], אשרי האיש או"ח ח"א פרק ט"ז סעי' י"ד).
     2. מחמיר – עי' מנחת יצחק (ח"ח סי' קכ"ו, "דבנוגע לשאילת שלו' באשה ... בזמנינו דכפי הנהוג בין ההמון הוי אמירת שלו' כמו צפרא טבא דהתירו משום דהוי אורחא ולית בי' משום חיבה ... לימוד זכות, אבל למעשה צדקו דברי כת"ה ... אין לנהוג כן אף בין האנשים, ומכ"ש שלא לומר כן לנשים"), עי' חוט שני (ס"ק ט"ז ד"ה אמירת).
     3. מראי מקומות – בן יהודיע (קדושין דף ע. ד"ה הכי, נ"ד-ב').
  2. Hello מותר – אמת ליעקב (אה"ע הע' ו', "מותר לומר לאשה לשון hello וכדומה, שזה אינו השלום שנזכר בחז"ל, שהם הקפידו רק על מלת שלום שהוא שמו של הקב"ה ולכן שייך בזה ענין חיבה שבשם גדול מה הוא שואל בשלומה"), עי' עזר מקודש.
     1. אין חילוק בין שלום וצפרא דמרא – שבט הלוי (ח"ה סי' קצ"ח ד"ה ולענין).
     2. מותר לומר "מה שלומכם" – שבט הלוי (ח"ה סי' ר"ז אות ז', הכוונה לכל המשפחה).
        1. מראי מקומות – טהרת ישראל (א"ע סי' כ"א סעי' ו' אות ט"ז), מנחת יצחק (ח"ח סי' קכ"ו ד"ה וראיתי).
     3. דברי חכמים (אה"ע אות מ"ח) – "שמעתי מהגריש"א וגם מהגרי"ק, שכל האיסור של שאילת שלום זוהי רק במילים של 'שלום', ואם אמר בשפה אחרת כמו אנגלית, או אפי' בלה"ק אבל במלה אחרת, אין איסור בזה כלל (וכדומה שג"כ שמעתי מהגריש"א שרק 'שלום עליכם' הוה אסור, שזו לשון חיבה, אבל סתם 'שלום' אינו אסור, אבל לכאורה זה צ"ב). ומהגרחפ"ש שמעתי שאם ראה אשה שהכיר הולכת ברחוב (פשוט, שאם יוכל לעבור בלי שהיא תראה אותו, מה טוב ומה נעים לעשות זה) אבל בלי זה, יוכל לומר (וצריך לומר) לה שלום, ויכול ג"כ לדבר אתה על אודות המשפחה וכדו' (זו ענין של בין אדם לחבירו, וליכא חשש של 'אל תרבה שיחה עם האשה') שזה דרך המוסר (ומקורו הוא מפתחי תשובה הל' אישות ס' כ"א בשם הריטב"א) ומה שאחרים חושדים לו לרע, איך צריך ליזהר בזה, שהם לא עשו כדרך התורה, וצריך לכוון שמסתם הם דנין לו לטוב מדין בצדק תשפט עמיתך. ובענין לכתוב במכתב הלשון 'יקרה' לדודה ועוד, שמעתי מהגריש"א שאין איסור בזה כלל, שאין דרך חיבה בזה (רק נוסח הכתיבה)".
     4. הגר"א נבנצל שליט"א (אהל יעקב יחוד [דפו"ח] עמ' תקמ"ז אות י"ב) – "שאלה: האם מותר לומר לאשה זרה 'מה נשמע' או 'איך הולך' 'מה חדש'. תשובה: מותר".
  3. **בוקר טוב**, צפרא טבא – מנחת יצחק (ח"ח סי' קכ"ו), רבבות אפרים (ח"ו סי' ת"ב אות ג'), בצל החכמה (ח"ה סי' מ"ח, סי' נ').
     1. מיקל – אבני ישפה (אהל יעקב י"ג אלול תש"ע, "מותר לומר גוט שבת או בוקר טוב לאשה זרה כיון שבזמננו הוא ענין של נימוס ואין בו משום חבה או קורבה").
     2. מחמיר – עי' חוט שני (ס"ק ט"ז ד"ה וכן, "וכן יש לדון דאין לומר לאשה צפרא טבא, וה"ה שאין לומר שבת שלום [גוט שבת, גוט יו"ט]").
  4. **אם מותר להכתב עם המשודכת לו**.
     1. מראי מקומות – אג"מ (ח"ה סי' ט"ז).
  5. **ברכה**.
     1. מיקל – חוט שני (ס"ק ט"ז ד"ה אמנם, שעה"צ ס"ק קל"ג).
  6. מראי מקומות – מנחת שמואל (ח"ב, עמ' מ"ה).
     1. הגר"א נבנצל שליט"א (אהל יעקב יחוד [דפו"ח] עמ' תקמ"ו אות ט') – "שאלה: האם מותר לאיש לנענע ראשו לאשה זרה בתור שלום. תשובה: כן".

1. עריות שאין לבו של אדם נוקפו - סעיף ז'.
   1. **האם מותר לנשק בתו אחר שנתקדשה**.
      1. מחמיר.
         1. מאירי (קידושין דף פא: ד"ה כבר) – "כבר ביארנו במשנה שכל שהביאה סימני נערות אף על פי שאינה בושה לעמוד ערומה או שבושה לעמוד ערומה אף על פי שלא הביאה שתי שערות אסור לישן עמה בקירוב בשר אפילו לא הביאה סימני נערות ושאינה בושה לעמוד ערומה אם נתקדשה אסור שכבר נתלבשה מן היצר מצד מה שהרגישה בקדושיה וכן אסור לחבקה ולנשקה".
         2. משנה למלך (הל סוטה פרק א' הל' ג') – "התם דאותבה בכנפיה דהוי כעין חיבוק ונישוק הוא דאמרינן דאם מיקדשא אסור. וזהו שרבינו לקמן בפכ"א מהלכות איסורי ביאה דין ו' סתם וכתב חוץ מהאם עם בנה והאב עם בתו. ושם בדין ז' כשכתב דמותר האב לחבק את בתו וכו' שם כתב דאם נשאת אסור".
         3. נתיבות לשבת (ס"ק ח', וגם אם יש לה בושה).
         4. באר משה (ח"ד סי' קמ"ה) – "הרי שהמאירי אוסר בפירוש גם חיבוק ונישוק ולא רק קירוב בשר בבתו אחר שנתקדשה. ומאחר שכל האחרונים סתמו דבריהם חוץ מהב"ש (סקט"ו) ובה"ט (סקט"ו) שהם מתירין, עיין היטב בדבריהם, ובמאירי מפורש לאיסור לו שמועין להחמיר. ושוב מצאתי בנתל"ש (סימן כ"א אות ח) שכתב גם כן כהמאירי ועל פי שנים עדים גדולים יקודם הדבר".
      2. מותר.
         1. בית שמואל (ס"ק י"ד).
         2. עי' אז נדברו (ח"ג סי' ע').
         3. בצל החכמה (ח"ג סי' י"ב) – "מדינא מותר לאדם לחבק ולנשק אמו ובתו אפי' היא גדולה ונשואה וגם פרסה נדה".
         4. אבני ישפה (ח"ב סי' פ"ט ענף ה').
         5. הגרח"ק זצ"ל (הליכות חיים ח"ב אות שי"ט) – "ב"ש".
         6. הגר"ד פיינשטיין שליט"א (קונטרס יד דוד עמ' רכ"ג אות י"ד, דפו"ח עמ' ש"ז אות י"א).
      3. ראוי להחמיר.
         1. אג"מ (אה"ע ח"ד סי' ס"ג, עי' ח"א סי' ס') – "דהא בנשואה גם בבתו מן הראוי להחמיר".
      4. מראי מקומות – ערה"ש (סעי' י'), דברי יציב (אה"ע סי' ל"ו אות ח'), משנה הלכות (ח"ד סי' קע"ד), אום אני חומה (ח"א עמ' קכ"א ס"ק תרנ"א).
         1. ילקוט יוסף (דינים לאשה ולבת פרק ס' אות כ"ח, הע' כ"ח) – "אף על פי שמעיקר הדין מותר לאב לנשק לבנותיו הגדולות, מכל מקום ראוי שלא לעשות כן בפרהסיא. [ומה שכתבנו שראוי שלא לעשות כן וכו', כן הורה אאמו"ר (שליט"א) [זצ"ל] בתשובה לשאלה להלכה ולמעשה]".
         2. ילקוט יוסף (דינים לאשה ולבת פרק ס' אות מ"ה) – "וגם אבי הכלה אין ראוי לו להתנשק עם הכלה ברבים. והרחק מן הכיעור והדומה לו".
   2. **האם מותר לנשק בבת בתו**.
      1. מיקל.
         1. ב"ח (ס"ק ה').
         2. בית שמואל (ס"ק י"ד).
         3. חלקת מחוקק (ס"ק י').
         4. אבני ישפה (ח"ב סי' פ"ט ענף ה') – "ה"ה שיכול לחבק את בת בתו הנשואה, שהרי ...".
         5. הגר"ד פיינשטיין שליט"א (קונטרס יד דוד עמ' רכ"ג אות י"ד, דפו"ח עמ' ש"ז אות י"א).
      2. מחמיר.
         1. רמב"ם (פירוש המשניות סנהדרין פרק ז' דף נד.).
         2. ***הגרשז"א זצ"ל (ביצחק יקרא סוף ח"ו, משפחה אות כ"ד) – "אסר לאדם לנשק את נכדותיו ... מגיל ג' שנים".***
         3. עי' הר"ן (קידושין דף לג. בדפי הרי"ף).
            1. עי' שבט הלוי ח"ה סי' קצ"ח סעי' ז' ד"ה לחבק, שהר"ן מחמיר רק לקירוב בשר ולא לחיבוק ונישוק) – "לחבק בתו, עיין בפוסקים דהה"ד בת הבת, מלבד הר"ן דאוסר, ולי"א גם הר"ן לא אסר אלא בקרוב בשר לא בחו"נ עיין ס' אוצה"פ ומילתא דמסתבר הוא".
            2. **משא"כ** והצנע לכת (פרק ב' סעי' ד' הע' ד').
   3. **אם מותר לנשק בבת בנו**.
      1. מיקל.
         1. ערה"ש (סוף סי' כ"א).
         2. שבט הלוי (ח"ה סי' קצ"ח ד"ה אלא) – "איגרת משה אה"ע סי' ס' דדוקא בת הבת אבל בת הבן יתכן דאסור לכו"ע, וכ' איזה סברא דבת הבת יזכרנו בתו שהיא ג"כ מותר וכו' אבל בת הבן אולי יזכרנו כלתו דאסור בחו"נ כעין האי דפסחים נ"א לענין מרחץ יע"ש. ובמחכ"ת נשמטו ממנו דברי הברכי יוסף שהכריע להיתר בבת הבת מדין המפורש ביו"ד סי' שס"ב שהיא ברייתא מפורשת במס' שמחות לענין קבורה דכל שישן עמו בחייו נקבר עמו במותו, וכ' הפוסקים דעם בן בנה מותר וכ' הש"ך ס"ק ג' בשם הפרישה דמש"כ עם בן בנה דהה"ד דהוא מותר עם בת בנו או בתה יעש"ה, הרי דעת הש"ך והפרישה דאפי' לישן מותר מן הדין עם בת בנו הקטנה, ונהי דלענין מעשה נחשוש לחומרת הר"ן בשינה עכ"פ, אבל הרי מוכח ברור דאין הבדל לדינא בין בת הבת לבת הבן, [והלום ראיתי בס' עה"ש אחרי שהעתיק דין בת הבת ואחותו קטנה בת ג' שנים שהתירו הפוסקים כ' וכ"ש בת הבן דמותרת כנ"ל, מ"מ למעשה כבר כתבתי למעלה]".
         3. אבני ישפה (ח"ב סי' פ"ט ענף ו') – "ועכ"פ כיון שגם האג"מ רק כתב שבעל נפש יחמיר, וכיון שחולקים עליו בדין זה, נראה לי שגם בעל נפש רשאי להקל שגם בת בנו מותרת לו בחבוק ונשוק".
      2. ראוי להחמיר.
         1. אג"מ (אה"ע ח"א סי' ס', [לפי לבוש ורש"ש אין חשש]).
      3. אסור – רמב"ם (פירוש המשניות סנהדרין דף נד.), ***הגרשז"א זצ"ל (ביצחק יקרא סוף ח"ו, משפחה אות כ"ד, "אסר לאדם לנשק את נכדותיו ... מגיל ג' שנים"),*** עי' הר"ן (קידושין דף ל"ג בדפי הרי"ף. עי' מש"כ לעיל).
2. אחותו.
   1. רמב"ם (איס"ב פרק כ"א הל' ו'), מחבר (סעי' ז') – "המחבק או המנשק אחת מהעריות שאין לבו של אדם נוקפו עליהם, כגון אחותו הגדולה ואחות אביו וכיוצא בהם, אף על פי שאין לו שום הנאה כלל הרי זה מגונה ביותר **ודבר איסור** הוא ומעשה טפשים".
      1. רמב"ם (פירוש המשנה סנהדרין פרק ז' משנה ד') – "ונשוק הקרובות שאין טבע אנשי התורה מתעורר אליהן ולא נהנה בכך כגון האחות ואחות האם ואחות האב ובת הבת ובת הבן מתועב מאד ואסור, אלא שאין בו חיוב מלקות אם לא נתכוון ליהנות, ואף על פי כן אסור, ואחד החכמים עליהם השלום היה מנשק בתי ידי אחותו הגדולה ממנו, או ידה, בשעה שהיה בא מבית המדרש ונמנע מכך ונזהר ממנו וראה **שאין דרך להתירו**, ואמרו לך אמרין נזירא סחור סחור לכרמא לא תקרב".
      2. פרישה (ס"ק ו') – "שאין לבו של אדם נוקפו עליהן כגון אחותו הגדולה. אף ע"ג 'דקטנה נמי מגונה כדמסיק נראה דמ"ה קאמר גדולה ללמדנו דאפילו בגדולה אינו אלא לבו נוקפו עליה ואין בה איסור ממש".
         1. ב"ח (ס"ק ה' בקונ"א) – "והמחבק או המנשק אחת מהעריות שאין לבו של אדם נוקפו עליהן וכו'. כלומר שאין לבו הומה לחבבן ולחבקן ולנשקן כגון אחותו הגדולה וכו' ואם כן אין לו שום הנאה כלל ואפ"ה ה"ז מגונה ומשמע ודאי דאם היה לבו נוקפו עליהן והיה לו בחיבוקן הנאה פשיטא דאיסורא דאורייתא איכא בקריבה זו לערוה אפילו היתה קטנה דלא חילקה תורה בערוה בין גדולה לקטנה אלא דבסתם גדולה שאין לבו נוקפו עליהן ואין זה קריבה לערוה וליכא איסורא ד"ת מ"מ מגונה הוא **וז"ש ודבר זה אסור וכו' אינו אלא היכא דלבו נוקפו** כדפי' דבלבו נוקפו שהוא קריבת ערוה אסור בין גדולה בין קטנה והכי משמע במ"ש הרמב"ם פכ"א דהא"ב וז"ל מהרו"ך (פרישה אות ו) אף על גב דקטנה נמי מגונה כדמסיק נראה דמ"ה קאמר גדולה דאפילו בגדולה אינו אלא לבו נוקפו עליה ואין בה איסור ממש עכ"ל היפך הקערה על פיה ואין ספק דט"ס הוא וצ"ל דאפילו בגדולה דאין לבו נוקפו עליה ואין בה איסורא ממש ור"ל דאפ"ה מגונה הוא וכדפירשתי".
         2. בתי כהונה (ח"ג סי' י"ב, י"ז-ג') – "וראיתי להרב ב"ח ז"ל שכתב בקונטריס אחרון ... ומלבד שהלשון דחוק לפי דבריו לא ידעתי איך תתישב סיפא דמלתא דקאמר חוץ מאב לבתו כו' דמשמע דבגונא דקאסר בשאר עריות נוקבו לפי דרכו ז"ל קא שרי לאב בבתו וזה לא יתכן. גם לא ידעתי מה מצא ממשמעית בדברי הרמב"ם ז"ל לזה ודוק. המורה מזה דלאו דלא תקרבו אינו אלא כשעושה דרך תאוה והנאת שימוש ואין עירא איסור אלא בכה"ג וכל בר מינה אינו אלא מתורת פרישות וטהרה ע"ד לך אמרינן נזירא כו' וכדברי הרמב"ם ז"ל הם דברי הסמ"ג ז"ל בלאוין קכ"ו ...".
         3. אוצר הפוסקים (ס"ק נ"א) – "בבתי כהונה ... הביא מהב"ח ... וכ' עליו דמלבד שהלשון דחוק לפי דבריו לא ידעתי איך תתישב סיפא דמילתא דקאמר חוץ מאב לבתו כו' דמשמע דבגוונא דקאסר בשאר עריות, ולפי דרכו של הב"ח היינו כשלבו נוקפו, קא שרי לאב בבתו, וזה לא יתכן, אלא דמ"ש ודבר איסור הוא אין הכוונה לאיסור קבוע וחמור [אפי'] מדרבנן כשאר איסורין, אלא דרך אזהרה בעלמא, דאמרינן לנזירא סחור סחור וכו', וחומר לשון הוא להחמיר בענין לפי פחיתותו וכו'. [ובאמת פירוש הב"ח לא יתכן רק לפי לשון הטור שכתב: ודבר איסור הוא שאין קרובים לערוה כלל בין גדולה בין קטנה, והשמיט המלים 'ומעשה טפשים' אבל לפי לשון הרמב"ם והמחבר שכתבו ודבר איסור הוא ומעשה טפשים הרי בהכרח לפרש דקאי אלמעלה היכא שאין לבו נוקפו]".
            1. לכאורה מש"כ הבתי כהונה "מתורת פרישות וטהרה", הולך על כל נשים שאינו בדרך תאוה, ולאו דוקא אחותו [ודלא כאוצר הפוסקים].
      3. אג"מ (אה"ע ח"ד סי' ס"ג, מסורת משה אה"ע אות נ"ח) – "ברמב"ם שכתב באחותו ואחות אמו שאין לבו של אדם נוקפו עליהן ואין שם תאוה ולא הנאה כלל שם בה"ו, ומשמע שאף שאוסר לנשק גם להן הוא **איסור אחר וקל** דהרי כתב רק ה"ז מגונה ביותר ודבר אסור הוא ומעשה טפשים הוא וכן הוא בש"ע אלמא דהוא ענין אחר כדי שלא יהיה רגיל בדברים כאלו עם נשי אחריני".
      4. **הגרחפ"ש זצ"ל (אמרי חיים פינחס נדה עמ' קמ"ג אות י"ז) – "ואמנם בשעת הדחק יש צד קולא ע"פ המורה, עיין הערה".**
      5. ***חוט שני (אה"ע סוף עמ' ס"ד, שבת ח"ג עמ' רפ"ב) – "ומש"כ 'דבר איסור' הכונה לא לאיסור של איסורים אלא איסור שאין להתענג ולעשות מעשים מגונים ומעשה טפשים, וצריך להתרחק מזה אף שאין בהם איסור ממש מעיקור הדין".***
      6. הגר"י ברקוביץ שליט"א (מכתב במייל) -

Is it shitas Rambam and the view of the shulchan aruch that it is an issur derabbanon (or deorisa) to have intimate contact with one's sister such as simple hugging or is this permitted mikar hadin? How should people becoming more frum be guided in this halacha? Does it make a difference if one's sister will be offended if her brother won't hug her or shake her hand even for people who are frum?

R' Y. Berkovits wrote: There is no issue with negiah, including shaking hands. The issue is chibuck v’nishuk. Rav Moshe points out that the way the halacha is presented in the Rambam and Shulchan Aruch is quite verbose and atypical of the way an issur is generally presented, and concludes that it is not an absolute issur and that the rabbannan left it up to us to decide where to apply it (which also explains how Ulah in the gemorrah kissed his sister’s hands.) L’maaseh, one could hug a sister who would otherwise feel hurt.

* 1. **גם נשיקה ביד של אחותו אסור** – שבת (דף יג.), רשב"א (ח"א סי' אלף קפ"ח), הו"ד בב"י (סוף סי' כ"א), יש"ש (קידושין פרק ד' סי' כ"ו, "עולא הוה מנשק לאחתיה אבי ידייהו, ואבי חזייהו. ופליגא דידיה אדידיה, דאמר עולא, כל שום קריבה בעלמא אסור, משום לך לך אמרי לנזירא, קי"ל כהא בתרייתא לאיסור. ומכל מקום לא אסרו אלא קריבה המביא לידי הרגל דבר, כישן עמהם, אפילו הוא בבגדות והיא בבגדה, וא"נ בנשיקה, ואפילו אבי ידייהו"), בית שמואל (ס"ק ח'), תשובות והנהגות (ח"ד סי' ש' ד"ה ונראה).
     1. הגרח"ק זצ"ל (אשיחה עמ' קע"ג) – "עולא כי הוי אתי מבי רב הוה מנשק להו לאחותיה אבי חדייהו, ואמרי להו אבי ידייהו. צ"ב איך עשה כן הלא נפסק ברמב"ם פכ"א מאיסורי ביאה ה"ו המחבק אחת מן העריות שאין לבו של אדם נוקפו עליהן או שנשק אחת מהן כגון אחותו הגדולה ואחות אמו וכיוצא בהן וכו' ודבר זה אסור. תשובה: היו קטנות".
  2. **האם מותר נתינת יד לאחותו** – הגריש"א זצ"ל (קובץ תשובות ח"ב סי' כ' אות ג', אשרי האיש או"ח ח"א פרק ט"ז אות י"ג), טהרת עם ישראל (עמ' רי"ט), הו"ד בהליכות בת ישראל (פרק ז' הע' כ"ח), והצנע לכת (פרק ב' סעי' ד' הע' א').
  3. **האם נגיעה מותר לאחותו** – שבת (דף י"ג), עי' הליכות בת ישראל (רק באנגלית, פרק ז' סעי' כ'), עי' אז נדברו (ח"ג סי' ע"ו אות ג').
     1. שבט הלוי (ח"ה סי' ר"ז אות ד') – "ומה ששאל לי"א ברמ"א סי' כ"א ס"ה האוסרים ההרחקות בכל ערוה, ובכלל זה הושטה מיד ליד האם זה גם באחותו, בס' עה"ש ס"ז שם מבואר דבבתו ואחות לא שייך זה, דאין זה אצלם בגדר קרוב דעת, ולענין הושטה משמע דגם בנשואות כה"ג אין חשש, ועדיפא מבואר בב"ש סי' כ"א ס"ק י"ד דבבתו ובבת בתו דאם הם מלובשים מותר לשכב על ידן וכן לעיין ברישי' אפי' גדולים ונשואים, מכ"מ לשכב על ידן הנ"ל, דרכי להורות להחמיר לפי מצב דורינו".
  4. **שער אחותו הנשואה: אי הוה ערוה**.
     1. משנה הלכות (ח"י סי' כ"ה) – "ולכן פשוט דאין נפ"מ בין אחותו או אשה אחרת דמאחר דשער אשה שדרכה להיות מכוסה יש לה דין ערוה א"כ כשמגלות אותן הו"ל מסתכל בערוה ולכן נמי אין נפ"מ אם הוא אביה ג"כ דמ"ש בתו מאשה אחרת כיון דשער באשה הו"ל ערוה אין נפ"מ בזה".
  5. **מה הדין באחותו קטנה**.
     1. מחמיר – פרישה (ס"ק ו', "שאין לבו של אדם נוקפו עליהן כגון אחותו הגדולה. אף ע"ג "דקטנה נמי מגונה כדמסיק נראה דמ"ה קאמר גדולה ללמדנו דאפילו בגדולה אינו אלא לבו נוקפו עליה ואין בה איסור ממש").
     2. מותר בת ג' – חלקת מחוקק (ס"ק ט', וס"ק י'), ב"ש (סוף ס"ק י"ד), חכמת אדם (כלל קכ"ה סעי' ו'), ח"ח (נדחי ישראל פרק כ"ד סעי' ב'), אג"מ
        1. פי' רק בת ג', ולא למעלה – והצנע לכת (פרק ב' סעי' ד' הע' א' והע' ו').
        2. יותר מבת ג' – נ"ל פשוט מהמקומות.
        3. מראי מקומות – נטעי גבריאל (הל' יחוד פרק נ"ג הע' י' וי"א).
     3. האם משום תאוה אסור – ב"ח (קו"א), חכמת אדם (כלל קכ"ה סעי' ו'), ח"ח (נדחי ישראל פרק כ"ד סעי' ב'), שבט הלוי (ח"ה סי' קצ"ח על סעי' ז'), והצנע לכת (פרק ב' סעי' ד' הע' ז').
  6. **הסתכלות באמו ואחותו ודודתו** – אז נדברו (חי"ג סי' ס"א אות ה'), עולת יצחק (ח"ב סי' רל"ד אות ד').
     1. הסתכלות באמו ואחותו בתו ואשתו, מותר – שערי תשובה (או"ח סי' רכ"ה ס"ק א'), ערה"ש (שם סעי' ג'), מ"ב (שם ס"ק א').
     2. מראי מקומות.
        1. הגר"ד פיינשטיין שליט"א (קונטרס יד דוד עמ' רכ"ג אות י"א, דפו"ח עמ' ש"ז אות ט') -

Is a woman allowed to dress informally (e.g., short sleeves) around the house in the presence of her father or brother? Answer: Yes.

* + - 1. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש או"ח ח"א פרק ל"ט אות כ"ט) – "ואמר רבינו שהשעה"צ **לאו דוקא כתב כן**, וכוונתו לכל הקרובות שאין ליבו נוקפו עליהם".
      2. הגר"י ברקוביץ שליט"א (מכתב במייל) -

At a family gathering - can a woman sing if the only men there are either her husband, brothers, or blood nephews?

R' Y. Berkovits wrote: Although in halacha an aunt is similar to a sister, both for negiah and kol isha, since there is no taiyve for either, however the minhag is not to be mekil for an aunt. Shaila is why not, but l’mayseh the heter for an aunt has been abolished.

1. שאר דברים.
   1. מראי מקומות – תחומין (חכ"ה עמ' רט"ז - עמ' רכ"ו), תקנת השבים (סי' ע"ג).
      1. אבני ישפה (אהל יעקב ו' אלול תש"ע) – "שאלת שבתמונות שעושים אחר החתונה צריכים כל הקרובים לעמוד קרוב זה לזה כדי להצטלם ביחד, ויש כאן **נגיעת בגדים עם עריות**, אם מותר הדבר או אסור. לא מצאתי בשו"ע איסור בנגיעת הבגדים של ערוה, אבל בשו"ת שבט הלוי ח"ד סי' קל"ו כתב שאסור לשבת על יד אשה כאשר יש במציאות לעמוד והזכיר שם נגיעה בבגדים. לכן יזהר בכל יכולתו לא לבוא לנגיעת בגדי ערוה כדי להתרחק מן ההרהור בערוה".
      2. הגר"י ברקוביץ שליט"א (מכתב במייל) -

If a married couple is on vacation where there are mostly goyim may they hold hands in public? And may they put there hands around one another for a picture? Does it make a difference if it is not easily noticeable that the are Jewish (ex. wearing a cap, not a kippah)?

R' Y. Berkovits wrote: If you look like anyone else then it is muter. However, anything that would stand out should not be done. [Even if it stands out only because of the way you are dressed, and they expect religious looking Yidden to act differently.]

הגר"י ברקוביץ שליט"א (מכתב במייל) -

is it ASSUR to touch ones wife in public? what about in front of family, for example parents?

R' Y. Berkovits wrote: The issur is being gorem hirhur - so it would depend on the details. A lot less to worry about for parents.

**צריך אדם להתרחק מנשים מאד מאד** (סעי' א')