כלים פ_ה מ_ג
קטגוריות: ש_ס / נא כלים / כלים עניינים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / כלים ב_ק

**כלים פ"ה מ"ג**

א] **עטרת כירה טהורה,** הרמב"ם והרא"ש פירשו דהיינו מבנה סביב ראש הכירה כעין עטרה כדי להניח בו הקדירות ולא יצא מחום האש כלום, והר"ש פירש דהיינו בנין שסביב הכירה שלא יצא החום.

ובטעם טהרתו פירש הרא"ש דהוא משום שאין עושין כן לרוב הכירות וכעי"ז בפי' הר"ש הנד', אך בפי' הר"ש מכת"י נ' שטעם טהרתו הוא משום דלא חשיב כלי, ושאני טירת התנור דעשוי להניח בו הפת בעת רדייתה ומחשיבה כלי, ובד' הרמב"ם לא נתפרש טעם טהרתו, ועי' מים טהורים מש"כ בזה.

ב] **טירת התנור בזמן שהיא גבוהה ד' טפחים וכו' פחותה מכאן טהורה,** הרמב"ם והרא"ש פירשו שעשוים לפני התנור מקום בנוי מוקף בכתלים לשים בו את הלחם בעת הוצאתו מן התנור, אך הר"ש פירש דהוא דומיא דעטרת כירה והוא בנין שסביב התנור כדי שלא יצא חומו, ומה שהוא טמא ול"ד לטירת כירה, כתב בפי' הר"ש הנד' דהוא משום דאורחי' בהכי, ובפי' מכת"י כתב דהוא משם שעשוי להניח בו את הפת בשעת רדייתה ומחשיבו כלי.

ובטעם הא דאם אינה גבוהה ד' טפחים טהורה, פירש הרמב"ם דהוא לפי שהיא כדבר בטל הואיל ואינה ראוי' לקבץ את הלחם בה, אך הר"ש פירש דהוא משום דזהו שיעור גובהו של תנור, ובפשוטו אזלי לטעמיהו, דלדעת הרמב"ם דאינה משמשת כלל לצורך האפי', ל"ש בה שיעור ד' טפחים דתנור, ועוד, שהרי דעת הרמב"ם דאף בשלא חיברה לתנור ה"ה נטמאת בטומאת התנור, ולא חשיבא ככלי בפנ"ע, וע"כ ל"ש להצריך בזה שיעור ד"ט דתנור, ובע"כ דהא דאם אינה גבוהה ד"ט טהורה הוא משום שאינה ראוי' לתשמישה, אך לדעת הר"ש שהיא עשוי' כדי שלא יצא חום התנור וע"כ יש עלי' תורת תנור, ע"כ שפיר י"ל דכל שאינה גבוהה ד"ט אין עלי' חשיבות תנור, וגם לפ"מ שהוסיף הר"ש בכת"י דטומאתה היא משום שמניחין את הלחם בתוכה, מ"מ מבו' שזה בצירוף מה שהיא מועלת שלא יצא חום התנור, וצ"ב, וכבר כתב כן במים טהורים, ועמד ע"ד הרא"ש והרע"ב שפירשו תמונת הטירה כד' הרמב"ם, ובטעם הא דבעיא גובה ד' פירשו כד' הר"ש, וצ"ע בזה, ועיי"ש שציין עוד למה שנחלקו הרמב"ם והר"ש לקמן פ"ז מ"ג בטעם הא דחצר הכירה שאינה גבוהה ג' אצבעות אינה מטמאה באויר, ואזלי לטעמייהו.

?צ"ע בחצר הכירה לקמן פ"ז מ"ג, דהתם לכאו' אי"ז משמש לכירה, ומ"מ יש בזה שיעור כירה, וצ"ל דכיון שנותנין עלי' הכירה, תורת כירה ע"ז, וצ"ב.

?ועמש"נ עוד לקמן שם בטעם הא דחלוק חצר הכירה מדין טירת התנור, ועמש"נ שם מ"ב בטעם הא דחלוק דין דכון מדין טירת התנור ומדין בית הפך ובית התבלין.

ג] **אם חיברה לו וכו' טמאה,** בטעמא דמילתא פירש הרמב"ם דהוא משום דמעשיו מעידים שדעתו עלי' ושהוא רוצה את חיבורה בתנור ולפיכך מתטמאת בטומאתו ואפי' היתה באיזה שיעור שתהי', אך בל' הר"ש נ' דהטעם הוא משום דכה"ג דהוי חלק מן התנור ל"ב בה שיעור ד', ופשוט דאזלי לטעמייהו, דלדעת הרמב"ם דהא דטירה בעיא גובה ד' הוא כדי שתהא ראוי' לתשמישה, הרי דה"ט שייך גם בשחיברה לתנור, וע"כ הוצרך לפרש דהא דכשחיברה לתנור טמאה הוא משום שדעתו עלי' והוא רוצה את חיבורה וכו', אך לדעת הר"ש דהא דטירה בעיא גובה ד' הוא משום דזהו שיעור גובה התנור, הרי דכ"ז הוא כד אתינן לחשבה כתנור בפנ"ע, אך כל שחיברה לתנור והויא חלק מן התנור, לא בעיא גובה ד'.

ובל' הרמב"ם בפי"ז מכלים ה"ד נ' טעם אחר בזה, ז"ל, פחות מד' טפחים טהור לפי שאינה חיבור לו, ואם חיברה לתנור וכו' טמאה, עכ"ל, ומשמעות דבריו, דהא דפחות מד' טפחים טהור, הוא משום דכה"ג שאינה ראוי' כ"כ לתשמישה לא חזינן לה כחיבור לתנור, וע"כ אם היא מחוברת ממש לתנור, ה"ה טמאה אף בשאין בה ד"ט.

ד] **אפי' ע"ג ג' אבנים,** הרמב"ם פירש דהיינו דאפי' חיברן בחיבור חלש כגון שסידר ג' אבנים בצד התנור והרכיבה על אותן האבנים, וכן פירש הרא"ש, ועי' חזו"א סימן ז' ס"ק י"ב י"ג מה שעמד ע"ז לפי' הר"ש ולפי' הרמב"ם.

ובהגה' הגר"א מחק תיבת על, ולדבריו מכוון מתני' דאם חיבר הטירה לתנור ה"ה טמאה אף אם אינה אלא ג' אבנים, וכן מ' קצת בל' הר"ש בכת"י, ואף דהר"ש גריס תיבת על, מ"מ ממש"כ אע"פ שאין בגבהן ד' דחשיבי כתנור כיון דמחברי, מ' דדינא דמתני' הוא על האבנים עצמן.

ה] הרמב"ם בפיהמ"ש ובהל' כלים פי"ז ה"ד פירש, דהא דטירת התנור טמאה, היינו שאם נטמא התנור הרי זו הטירה מתטמאת, ובל' הרמב"ם בהלכות מבו' דהויא חיבור לתנור, ופירש הטעם בזה משום שהיא מצרכי התנור וכחלק מחלקיו, והיינו מדין ידות שנתרבו מקרא דלכם לכל צרכיכם, וכמו שפירש הרמב"ם לעיל מ"ב, ומבו' עוד בדבריו, דרק אם נטמא התנור נטמאת הטירה, אך אם נטמאת הטירה לא נטמא התנור, והיינו משום דס"ל דאין יד מכנסת טומאה לכ"ח, וכמש"נ בדעתו לעיל מ"ב?, (ויתכן דאף הטירה עצמה אינה נטמאת, כיון שהיא מחוברת לקרקע, עי' מש"נ להלן בדין בית הפך?), אך מד' הר"ש נ' דמתני' איירי בטומאת עצמה, שאם היא גבוהה ד"ט כשיעור תנור חשיבא כתנור וה"ה מקבלת טומאה.

ובחי' הגר"א תמה ע"ז, שהרי איירי בשאינה מחוברת לתנור, וא"כ היאך היא נטמאת בטומאת התנור, וכן תמהו ע"ז במי"ט משנ"א וחזו"א סימן ז' סקי"ג, ובשיעורי הגרי"מ כתב לפרש, דכיון שתנור דרכו בחיבור לקרקע, ע"כ כל שחיבר גם הטירה לקרקע מצינו לחשבן חיבור זל"ז, עיי"ש, ומצינו כן עוד לדעת הרמב"ם, בדין חצר הכירה שמופרשת מן הכירה, לקמן פ"ז מ"ד, עמש"נ שם אות ? בזה.

ו] **בית הפך ובית התבלין ובית השמן שבקדירה וכו',** הר"ש פירש והוא מפירש"י שבת דמ"ח: דהם כלים המחוברים לכירה, וכ"ה בחי' הריטב"א שם, אך הרא"ש פירש שעושים בדפני הכירה בית קיבול לאלו הכלים, וכן מ' בל' הרמב"ם, וכ"ה להדיא בחי' הר"ן שבת שם.

ז] ובטעמא דמילתא דמדינא לא חשיבי הני כלים כמחוברין לכירה, פירש בחי' הריטב"א בשבת דמ"ח: פירש, ז"ל, ועושים להם לתשמישם בית הפך ובית התבלין ומחברים אותה לכירה בטיט כל שהוא, שאילו הי' הכל עשוי כלי אחד מתחלתו אין זה ענין לשלל של כובסים אלא ודאי כדאמרן, עכ"ל, והיינו שאינם מחוברין זל"ז בחיבור גמור, וע"כ מה"ת לא הוו חיבור זל"ז, ואמנם מבו' בד' הריטב"א שם, דבמספורת של פרקים הוו חיבור זל"ז בשעת מלאכה מה"ת, אף שאין חיבורן קבוע, משום שהן משמשין בין שניהן תשמיש א', ורק בהני כלים שמשמשין כל א' לעצמו, לא חשיבי חיבור זל"ז בחיבור שאינו גמור

ח] אך כ"ז ניחא לפירש"י ודעימי' שהם כלים נפרדין המחוברין לכירה, אך לפי' הרא"ש שהן גוף א' עם הכירה צ"ב דמ"ט אינם חיבור זל"ז מדינא, ומצינו הטעם בזה בחי' הר"ן שם, ז"ל, דבית הפך וכו' מחוברין הן עם הכירה, וכלי א' לגמרי הוא שחיברו היוצר מתחילה וחילקו לחלקים הרבה, ובין ר"מ ובין ר"ש מודו דמדאורייתא אם נטמא זה לא נטמא זה דכלים חלוקים לגמרי, עכ"ל, ועיי"ש מה שתמה ע"ד הרמב"ם, והיינו דאף שהן מחוברין בחיבור גמור זל"ז, מ"מ כיון שכל א' משמש לעצמו חשיבי כב' כלים ואינם חיבור זל"ז, וכ"נ במאירי שם, ז"ל, הואיל ואינם צורך כירה כ"כ, עכ"ל, וע' בתוס' תלמיד ר"י הזקן שם שכתב את ב' הטעמים בשם ר"י, והי' מקום לפרש עוד, דמדינא חשיבי כבית התבלין של חרס שאם נטמא א' בשרץ לא נטמא חבירו, ורק מדרבנן הוא דחשבינן להו ככלי א' ממש, (אך לפ"ז אי"ז ענין לדין שלל של כובסין, ובגמ' שם מ' דחד דינא הוא), ועי' להלן אות ט' ואילך.

ט] **מטמאין במגע ואין מטמאין באויר,** הר"ש פירש והוא מפירש"י שבת דמ"ח: דהיינו דאם נגעה הטומאה לשולי הכירה נטמאו אלו או אם נגעה לשוליהן של אלו נטמאת הכירה, ואם נטמאת הכירה באויר הן טהורין.

ובתורי"ד שבת שם תמה ע"ז, ז"ל, ואינו נ"ל פתרון זה מדתנן בפ"ב דכלים טבלא שהיא מלאה קערות ונטמאת א' מהן בשרץ לא נטמאו כולן וכו' וכן בית תבלין של חרס וכו', פי' כ"ח אין מקב"ט אלא מאוירן ולא מגבן, והלכך אם הם כ"ח מחוברין זע"ז וניטמא האחד לא ניטמא חבירו שאין תוכו של זה בתוך תוכו של חבירו, ומן הצדדין אינו מקבל טומאה שאין כ"ח מקבל טומאה מגבו אלא מאוירו, הלכך אם ניטמא האחד לא ניטמא חבירו וכו', הכי נמי אע"פ שהן מחוברין אם ניטמאת הכירה לא ניטמאו אלה ואם נטמא אלו לא ניטמאת הכירה, עכ"ל, ורמז לקו' זו גם בחי' הגר"א.

י] אמנם הנה התוס' בשבת דט"ז. נסתפקו בדין כלי שיש לו חקק בית אחוריו ונגעה טומאה בחקק אם נטמא הכלי, עיי"ש, ובד' הר"ש לעיל רפ"ב נ' שדעתו דנטמא הכלי במגע חקק אחוריו, וכן מוכח מד' הר"ש לקמן פכ"ה מ"ג ואכמ"ל, וגם התם קשיא, דהיאך יתכן דנטמא תוכו ע"י חקק בית אחוריו, ומי עדיף מבית התבלין של חרס שנטמא א' בשרץ לא נטמא חבירו, והאמנם הא דנטמא תוכו נטמא אף חקק בית אחוריו, יש להבין דל"ד להתם, דהתם כל תוך חשיב כגב לגבי התוך השני, ומשא"כ הכא דודאי עיקר הכלי הוא תוכו, וחקק בית אחוריו חשיב כגב דתוך זה שהרי הוא טפל לו, אך לדעת הר"ש דאף אם נטמא החקק נטמא התוך, צ"ע דמ"ש מטבלא מלאה קערות, ועי' חזו" א סימן ג' סקי"ב וסימן ו' סקי"ד שעמד בזה.

ועד"ז קשיא גם בהא דתנן לקמן פ"ז מ"ג בחצר הכירה שבזמן שהיא גבוהה ג' אצבעות מטמא במגע ובאויר, ופירש הרמב"ם שאם נטמאה הכירה נטמא החצר ואם נטמא החצר נטמאת הכירה, וכ"כ בהלכות כלים פי"ז ה"ו, ?וכ"ה מבו' בתו"ד הר"ש שם דגם אם נטמאת החצר נטמאת הכירה, עמש"נ שם אות ?, וצ"ע דמ"ש מבית התבלין, ובחי' הגר"א שם פליג ופירש דהנידון הוא לגבי טומאת עצמה, ואזיל לטעמי' הכא דס"ל דודאי אין כלי א' נטמא ע"י חבירו.

ובע"כ מזה, דכל הא דבבית התבלין של חרס שנטמא א' לא נטמא חבירו, הוא רק משום דכל תוך הוא משמש לעצמו ואין א' טפל לחבירו, וחשיבי כב' כלים, וכאשר כ"ה מפורש בל' הראשונים שם דדינא דהתם מיוסד ע"ז דכל א' חשיב כלי בפנ"ע, ואכמ"ל בזה, ומשא"כ בחקק בית אחוריו שהוא טפל לכלי, חשיבי ב' התוכות ככלי א', וע"כ אף אם נגע שרץ בחקק נטמא הכלי, ועד"ז הוא בחצר הכירה שהיא משמשת את הכירה וטפלה לה.

יא] ועפ"ז י"ל, דגם בבית הפך וכו' שהן משמשין את הכירה ה"ה נטפלין לכירה, וע"כ אף שהן תוכות חלוקין, חשיבי ככלי א' עם הכירה, וע"כ אף אם נגעה בהן טומאה נטמאת הכירה, וכבר כתבו כעי"ז במים טהורים ובבועז, עיי"ש, ובמשנ"א ובחזו"א סימן ו' סקי"ד כתבו ג"כ דשאני בית הפך וכו' שהן נטפלין לכירה, אך נקטו דה"ט ל"מ אלא שאם נטמאת הכירה נטמאין הן ותמהו על מה שפירש"י דאף אם נגעה טומאה בהן נטמאת הכירה.

אמנם ילה"ע בזה, דלמה שפירש הר"ן ודעימי' שהבאנו לעיל אות ח' דהא דבית הפך וכו' ל"ה חיבור מדינא הוא משום שהם כלים חלוקים לגמרי, הרי חזינן דמדינא הוו כלים חלוקין זמ"ז יותר מבית התבלין, שהרי בבית התבלין של עץ אם נטמא א' מהן נטמא חבירו מדינא, והטעם בזה פירש החזו"א סימן ה' סק"ח דבבית הפך וכו' אין עושין תשמיש א', ומשא"כ בבית התבלין כחד כלי הוא שכן דרך התשמיש לעשות מחיצה בין מין א' לחבירו, עיי"ש, וא"כ רחוק הדבר לומר דמדרבנן אדרבה חשבינן לבית הפך וכו' ככלי א' עם הכירה טפי מבית התבלין של חרס, וצ"ע בזה.

יב] בתורי"ד שם פירש, ז"ל, א"ו האי דתנן מטמאין במגע ואין מטמאין באויר כשנגעה טמאה לתוכן מיירי ובכירה מחוברת לקרקע, עכ"ל, וכונתו דאיירי שהבית הפך וכו' מחוברין לקרקע, וע"כ מדינא אינם מקב"ט כלל, כיון שהן מחוברין לקרקע וה"ה כקרקע, ואך דמדרבנן חשבינן להו כמחוברין לכירה והוו מכלל הכירה ותורת כירה עליהן ליטמא אף במחובר לקרקע, וכיון דאין חיבורן אלא מדרבנן, ע"כ אינם מקב"ט אלא במגע דעבוד בהו רבנן הכירא וכו', ונתחדש בזה דהא דעבוד רבנן הכירא וכו', הוא גם לגבי טומאת עצמו, היכא שטומאתו היא מכח חיבור דרבנן, וכ"ה בתוספתא שהביא הר"ש בעשה טפילה מבחוץ, ומצינו כן גם לדעת הרמב"ם בדינא דחבית שנשברה ודיבק ממנה חרסים, ועי' עוד בתוס' שבת דט"ז. שדנו לומר דכלי זכוכית שטומאתן מדרבנן אין מיטמאין מאויר משום דעבוד הכירא, (אך בתוס' הרא"ש שם בתי' בתרא כתב, דכל היכר זה דאין מטמא באויר הוא רק לגבי לטמאות הדבר המחובר אליו, ולא לגבי טומאת עצמו), ואכמ"ל, וע' גם בחי' הגר"א שפירש דפלוגתת ר"ש ור"מ היא דר"ש לא חשיב להו כלי כלל ור"מ סבר כיון דמחובר לכירה ה"ה כמוהו, ולכאו' כונתו כנ"ל, אך בדעת אליהו העירו בזה מד' הגר"א לקמן מי"א דכל כלי חרס נטמא במחובר לקרקע, ואולי יל"פ ד' הגר"א כלשונו דלר"ש לא חשיבי כלי כלל, וי"ל דהוא משום דאיירי שאין להן שולים, וצ"ע בזה, ועי' חזו"א סימן ו' סקי"ד שדן לפרש כן מדעתו.

יג] בל' הרמב"ם בפיהמ"ש ובהל' כלים פי"ז מבו', דרק אם נטמאה הכירה נטמאו כולן, אך אם נגעה טומאה בהן אין הכירה נטמאת, וצ"ב הטעם בזה, ובפשוטו נ' דהוא משום דס"ל דהא דהן נטמאין בטומאת הכירה, הוא משום דהוו מצרכי הכירה וכדין ידות, והרמב"ם בהלכות הביאה בפרק העוסק בדין ידות, וע"כ אינם מכניסין טומאה לכירה, דהרמב"ם לטעמי' דאין יד מכנסת טומאה לכלי חרס, וכמש"נ לעיל מ"ב אות ח', ויתכן לדעת הרמב"ם, דאף הן עצמן אין נטמאין ואפי' במגע, דסתימת ד' הרמב"ם נ' דאיירי בכירה המחוברת לקרקע כדרך כירה, וע"כ כלים אלו שאין עליהן תורת כירה אין מקבלין טומאה כלל, וכל טומאתן היא רק משום שהן מצרכי הכירה וה"ה נטמאין בכלל הכירה, אך טומאת עצמן אין להן כלל.

יד] הרמב"ם בפיהמ"ש ובפי"ז מכלים ה"ה פסק כר"מ דמטמאין במגע ואין מטמאין באויר, ועי' כס"מ שם בטעם שפסק כר"מ אף דר"ש פליג עלי', ועמש"כ ע"ז בתוס' רע"א ותוס' אנ"ש ורש"ש ומשנ"א, ובשפ"א שבת דמ"ח:, ובל' הרמב"ן והרשב"א בשבת דמ"ח: מבו' דרבנן הוא דפליגי על ר"מ, ומ' דלית הלכתא כוותי'.

ואולי יל"פ בטעמא דהרמב"ם, דאזיל לטעמי' שפירש דדינא דמתני' דלעיל פ"ג מ"ד בהי' בה חרס מחזיק רביעית דכולו מטמא במגע, ודינא דמתני' לעיל פ"ד מ"ג דכל שאינו מקבל עמה בזיתים מטמא במגע ואין כנגדו מטמא באויר, ודינא דמתני' לקמן מ"ו במילא עפר עד חציו דמטמא במגע ואין מטמא באויר, ודינא דמתני' לקמן פ"ז מ"ג בחצר הכירה שפחותה מג' אצבעות דמיטמא במגע ואין מיטמא באויר, הוו נמי משום שאין חיבורן אלא מדרבנן, וכמש"כ פי"ז מכלים ה"ה, ז"ל, וכן כל שאנו אומרין בעניין זה שהוא מתטמא במגע ואינו מתטמא באויר אינו חיבור אלא מדבריהם ועשו לו היכר זה כדי שלא ישרפו עליו קדשים אלא תולין, עכ"ל, וכיון דבגמ' שבת דמ"ח: מ' דפלוגתא דר"מ ור"ש הכא אינה פלוגתא מסוימת הכא, אלא פליגי אם איכא חיבור כה"ג מדרבנן, הרי ממילא דכל הנך מתני' אתיין כר"מ, וע"כ פסק הרמב"ם כוותי', (ואפשר דמה"ט פירשו הר"ש והרא"ש לכל הני מתני' בע"א, ולא פירשוה כד' הרמב"ם, מדתנן לה סתמא ולא פליג ר"ש עלה, ורק לקמן פ"ז מ"ה דמטמא ר"מ במגע פירשו דאזיל לטעמי' הכא, דהתם פליג עלי' ר"ש).

טו] **שם בר"ש, כירה זו מיטלטלת היא,** כ"ה בפירש"י שבת דמ"ח:, ובגליון שבפי' הרא"ש הק' שהרי גזה"כ הוא דתנור וכירים מקבלין טומאה אפי' שיהיו מחוברים לקרקע, וא"כ אף אם לא תהא מטלטלת ה"ה מקבלת טומאה, ובדעת רש"י י"ל דאזיל לטעמי' שפירש בכ"ד בתנור שהוא מיטלטל, ונת' בזה לעיל מ"א אות ה', אך אכתי תיקשי ד' הר"ש שהעתיק פירש"י, הגם שפירש לעיל מ"א דתנור נטמא במחובר לקרקע.

ועיי"ש שכתב לישב דנקט כירה זו מיטלטלת משום שאר כלים המחוברין לה, דאם היו מחוברין לקרקע לא היו מקבלין טומאה, דרק תנור וכירים המחוברין מקבלין טומאה, עכ"ד, ויל"ע אם זה מתישב גם לד' הריטב"א שאינם מחוברין חיבור גמור לכירה, וי"ל שאין דינם ככלי המחובר לקרקע, וצ"ע בזה, אך צ"ב, דהגם דלר"ש דס"ל דלא הוו חיבור לכירה, ודאי דאם הן מחוברין לקרקע אינם מקבלין טומאה, אך לר"מ דמדרבנן הוו חיבור לכירה, א"כ אף אם הן מחוברין לקרקע בדין שיקבלו טומאה, וכמו שפירשו כן התורי"ד ודעימי' שהבאנו לעיל אות י"ב.

ויל"פ בזה בתרי גווני, חדא די"ל דכל הך דינא דמדרבנן חשבינן להו כחיבור לכירה, הוא רק משום שיש עליהן בפנ"ע תורת כלי לקבלת טומאה, ובזה הוא שתיקנו חכמים לחשבן ככלי א' עם הכירה שיטמא א' בשנגעה טומאה בחבירו, אך כל שאין עליהן בפנ"ע תורת כלי לקבלת טומאה משום שמחוברין הן, לא תיקנו חכמים שיחשבו כחיבור לכירה ליתן עליהן תורת כירה ליטמאות אף במחובר, ומצינו עד"ז בתוס' שבת דמ"ח:, ז"ל, ורשב"א מפרש דגבי שלל של כובסין אתי לי' שפיר וכו' גזרו רבנן שיהא חיבור לטומאה כיון שכל בגד טמא בפני עצמו מן התורה, אבל גבי מספורת פריך שפיר אי לאו חיבור הוא מדאורייתא א"כ אמאי גזרו חכמים טומאה כלל דהא כל פרק בפני עצמו טהור מדאורייתא לרבנן וכו', עכ"ל, ועי' עוד בחזו"א סימן כ"ה סק"א, שהוכיח כן דכל הא דכל דניח"ל בחיבורן הוו חיבור מדרבנן אע"ג שאין עושין מלאכה אחת, הוא רק בשכל א' טמא בפנ"ע, אבל כשמחבר דבר שאמק"ט לדבר המק"ט ואין משמש מלאכה אחת, אע"ג דניח"ל בקיומו לא חשיב חיבור לטומאה, ולמד לזה, מהא דתניא בתוספתא הובא בר"ש פי"א מ"ו וכו', ובר"ש פי"ג מי"ז וכו', ובמתני' פ"כ מ"ג וכו', עכ"ד.

ויל"פ עוד וכ"ה בחזו"א סימן ז' סקי"ד, דהגם דהני כלים הוו חיבור מדרבנן לכירה, מ"מ לא סגי בחיבור זה לחשבן כ"כירה" שמקבלת טומאה אף במחובר, וזה ע"ד שמצינו לקמן מ"ה בדין מוסף התנור דטהור, ופירש בחזו"א סימן ז' סקי"ט דהוא משום דבתנור שטומאתו מחובר אין טומאתו אלא מה שהוא עיקר התנור ומה שמועיל לאפי' ובישול, עיי"ש, וה"נ הכא דכוותה, ויש להוסיף, שהרי בגמ' שבת שם פירש"י ותוס' דמדמינן לה לדין החיבור בשלל של כובסין, והתם ודאי דכל בגד הוא כלי לעצמו, ואך דחשיבי כמחוברין זל"ז, וה"נ הכא חשיבי אף דהוי חיבור מדרבנן, מ"מ חשיבי ככלים בפנ"ע ואינם מכלל הכירה.

טז] **שם, תניא בתוספתא ג' אבנים שחיברן זל"ז ועשאן תנור ועשה להן טפילה,** כ"ה גם גיר' הרמב"ם פט"ו מכלים הי"א, וצ"ב שהרי הוי תנור של אבנים ואינו מקב"ט, ולמשמעות ד' הראב"ד ורבינו הלל (שהבאנו בפתיחה לפירקין אות ב') דתנור שעשאו מכמה אבנים מקב"ט, ניחא, ובחס"ד כתב דהטפילה שעשה להן משויא להו כתנור של חרס, וזה ע"ד שכתב הר"ש בכת"י לקמן פ"ו מ"א - ונ' דל"ד למש"כ הר"ש לקמן מי"א ללמוד מתוספתא דעשה טפילה לשלם טהור מדין כ"ח, דשאני הכא שהטפילה מחברת האבנים זל"ז, ומשא"כ התם דהטפילה היא שלא לצורך וכמו שפירש הר"ש שם.

ובהגה' הגר"א כתב דצ"ל שחיברן זל"ז וחיברן לתנור, וכ"ה בביאור הגר"א לתוספתא, ונתחדש לפ"ז דדינא דמתני' דאם חיברה לו אפי' ג' אבנים טמאה, הוא רק בשעשה לה טפילה, ואם לא עשה לה טפילה, אין מטמאין אלא במגע מדין יד, וכמבו' כן בד' הגר"א בזר זהב, עיי"ש.

יז] **שם, ר' יהודה אומר מבפנים מטמאות במגע ובאויר מבחוץ מטמאות במגע ואין מטמאות באויר,** הר"ש להלן פירש דס"ל דכל שלא מירח מבפנים לי"ל טומאה אלא מדרבנן ולא מטמא באויר דעבוד הכירא, וזה כמש"נ לעיל אות י"ב מכ"ד דמצינו דעבוד הכירא גם על טומאת עצמו, וכ"נ מד' הרמב"ם פי"ז מכלים ה"ה, שכתב דכל שאנו אומרין בעניין זה שהוא מתטמא במגע ואינו מתטמא באויר אינו חיבור אלא מדבריהם וכו', אך הגר"א בזר זהב פירש דהיינו דכה"ג אין עליהן תורת תנור, ומ"מ הן מטמאות במגע מדין יד, וזהו לפי גירסתו שחיברן לתנור, וע"כ אין מטמאות באויר דאין אויר ליד כ"ח.

יח] והנה משמעות ל' התוספתא דכל שמירח מבפנים לחוד מודה ר"י דמטמא במגע ובאויר, אך ל' הרמב"ם פט"ו מכלים הי"א דאם עשה לו טפילה "מבפנים ומבחוץ" ה"ז כתנור לכל דבר, ועי' מים טהורים שכתב לדחוק בדבריו, ועי' עוד בחס"ד מש"כ בזה, ויש להוסיף שמצינו בתוספתא שהביא הר"ש לקמן מי"א דמחלק ר' יהודה בין טיח מבפנים לטיח מבחוץ, ולכאו' אזיל לטעמי', והתם מ' להדיא דסגי בטיח מבפנים לחודי', אך שו"ר בפי' הראב"ד הנדמ"ח לתו"כ שמיני פרק י' ה"ח שמפרש טעמא דר' יהודה התם משום דמירוח מבחוץ אינו מציל על הנקב, עיי"ש, ולפ"ז אי"ז ענין לד' ר' יהודה הכא?.

יט] **שם, חיברן לתנור ולא חיברן זל"ז מטמאות, חיברן זל"ז ולא חיברן לתנור ה"ה כטירה,** כ"ה גם גיר' הרמב"ם פט"ו מכלים הי"א, אך בכת"י הר"ש נמחק תיבת מטמאות, וכמדומה דט"ס הוא.

והנה משמעות ד' התוספתא, דהא דחיברן זל"ז ולא חיברן לתנור ה"ה כטירה, הוא אף בשלא עשה להן טפילה, וצ"ב דהניחא לדעת הרמב"ם שנת' לעיל אות ה' דדינא דטירה הוא שהיא נטמאת בטומאת התנור משום דהוי מצרכי התנור, ניחא דע"כ אף טירה של אבנים טמאה, אך לדעת הר"ש שנת' שם דדינא דטירה הוא דחשיבא כתנור בפנ"ע, לכאו' בדין דטירה של אבנים טהורה, אא"כ עשה לה טפילה החושבתה כתנור של חרס, דומיא דרישא דתוספתא שאם עשאן תנור אין מטמאות אא"כ עשה להן טפילה, וצ"ע בזה.

ועי' עוד בחזו"א סימן ז' סקי"ב מש"כ לדון בביאור אופן חיבור הג' אבנים, והניח בצ"ע.