אפותיקי מפורש
קטגוריות: ש_ס / כה כתובות / שעבודים - הרב אלימלך וינברג

בעזרת השם יתברך

**דין סלוקי בזוזי ע"י הלוה באפותיקי מפורש**

דעת רוב הראשונים ז"ל דהלוה עצמו יכול לסלק את המלוה בזוזי באפותיקי מפורש, יעויין **בשיטה מקובצת ב"מ ס"ו: בשם הראב"ד וברמב"ן שם [ד"ה ופי' מאי אפותקי] וברשב"א שם [ד"ה דא"ל לא יהא לך פרעון אלא מזו] ובריטב"א [הישנים] שם [ד"ה שם אפותיקי הוי** וכו', **ואיכא לפרושי** וכו'] **ובריטב"א [החדשים] שם [ד"ה ואלא אפותיקי] וברא"ש שם [פ' איזהו נשך סימן כ"ט] ובטור [חו"מ סימן קי"ז].**

ובטעם דלא הוי 'אסמכתא' שהרי מייחד לו הזכות רק אי לא יפרענו בדמים והרי זה 'דאי' דהוי אסמכתא, יעויין **בשיטמ"ק בב"מ שם בשם הראב"ד** שהטעם הוא מפני שבאפותקי מפורש יש 'מחילה' של המלוה על כל השעבוד פרט מהשעבוד שבקרקע זו וכמאן דנחית מעיקרא רק אדעתא דהאי ארעא וממילא בהכרח אינו יכול לתבוע שום דבר חוץ מקרקע זו, והדברים צ"ב, דהרי תביעת זוזי ומטלטלין הוי תביעה מצד שעבוד הגוף, ואי מחל לו שעבוד הגוף הרי נפקע חוב לגמרי ואיך גובה מהאפותיקי, ומשמע דשייך מחילת שעה"ג לחצאין, וצ"ב בזה, ועי' עוד **בריטב"א הישנים בב"מ שם בשם הראב"ד** דהטעם דלא הוי אסמכתא משום דבההוא הנאה דמחל לו כל השעבוד משאר הנכסים גמר ואקני ליה, ועי' **בריטב"א [החדשים] בב"מ שם** שכ' דאין בזה משום אסמכתא דכיון דהרשות בידו לסלקו בדמים 'לאו מילתא יתירתא הוא' עיי"ש, ועי' **ברא"ש בב"מ שם** שכ' דלא הוי אסמכתא דכיון דהמלוה אין יכול לתבוע פרעון ממקום אחר 'חשיב כקנו מידו' ואע"ג דלא א"ל מעכשיו, וצ"ב.

ומצינו עוד יותר בדברי הראשונים ז"ל, דהלוה מצי לסלוקי ליה בזוזי אפילו אחר שכבר נמכרה הקרקע ללוקח והלוקח ל"מ לסלוקי ליה בזוזי מ"מ עדיין הלוה יכול לסלקו, דהנה **בב"ק ח: ובב"מ י"ד.א. ובכתובות צ"ב:** קאמר אביי דהמוכר שדה לחבירו ובא בע"ח לתובעה מהלוקח יכול המוכר הלוה לאשתעויי דינא בהדיה ול"מ למימר ליה לאו בע"ד דידי את משום דהוא בע"ד לענין האחריות או אפי' שלא באחריות משום דלא ניח"ל דלהוי ליה תרעומות עליו, והק' בזה הראשונים ז"ל, מאי נפק"מ ללוקח בזה שהלוה בא לדין ומה הוא יכול לטעון מה שהלוקח אינו יכול לטעון, ויעויין **ברמב"ן כתובות צ"ב: בשם רבוותא וברשב"א ב"ק ח: וב"מ י"ד.א. וברא"ש [פ"ק דב"מ סימן ל"ח] ובריטב"א החדשים ב"מ י"ד.א. בשם תוספות,** שכ' דהנפק"מ הוא לענין אפותיקי מפורש שהלוקח אינו יכול לסלקו בזוזי להבע"ח, אבל הלוה יכול לסלקו בזוזי, וע"ז אמרו דאעפ"י שבא לטרוף מהלוקח הלוה מצי לאשתעויי דינא בהדיה ולסלקו בזוזי, עיי"ש, ועי' **בריטב"א החדשים בב"מ שם** שתמה בזה, דהא מצי לסלוקי לוה בזוזי אף בלא זה שילך עימו לדין, ואם אין לו ללוה מעות יתן לו הלוקח ויסלקו הלוה, [והוסיף הריטב"א: ואפילו יתן לו קרקע זיבורית יכול הלוה לסלקו בזה, ואינו מובן, דהא עסקינן באפותיקי מפורש של"מ לסלקו בשאר נכסים], ועכ"פ שמעינן מד' כל הראשונים הנ"ל דבאפותיקי מפורש מצי הלוה לסלק בזוזי ואפילו כשהוא ביד לוקח.

ועי' **בב"ח [חו"מ סימן קי"ז אות ד'] ובביאורי הגר"א זיע"א [סימן קי"ז סק"ג]** שהוכיחו בזה כדעת הראשונים הנ"ל דאף באפותיקי מפורש יכול לסלקו בזוזי, מהא דאי' **בגיטין דף מ:** דעבד שעשאו רבו אפותיקי ושחררו רבו ראשון מהני השחרור להפקיע מידי שעבוד מדינא דהקדש חמץ ושחרור מפקיעין השעבוד, וטעמיה דרבא הוא כמש"כ **בתוס' בגיטין שם** דלטעמיה אזיל דס"ל בע"ח מכאן ולהבא הוא גובה, **ובפסחים ל"א.א.** מפורש דטעמיה דרבא דאמרינן מכאן ולהבא הוא גובה משום דאי בעי מסלק ליה בזוזי מצי לסלוקי ליה, ולפי"ז באפותיקי דאמרינן בה מכאן ולהבא הוא גובה ולכן מפקיע ממנה השחרור בע"כ דמצי לסלוקי ליה בזוזי.

ועי' **בש"ך [סימן קי"ז סק"ב]** שהאריך בזה והביא ד' כמה מהראשונים הנ"ל דס"ל דמצי מסלק ליה בזוזי והכריע כן, [ועל ראיית הב"ח הנ"ל כ' דאינה ראיה ולא פירש למה].

\*\*\*\*

אמנם **בש"ך שם** כ' דמד' רש"י בפ' איזהו נשך משמע דבאפותיקי מפורש ל"מ לסלק ליה בזוזי אף הלוה, וכוונתו לד' **רש"י ב"מ ס"ו: בד"ה למיגבא בה מיניה ובד"ה לא יהא לך פרעון אלא מזו** דמפורש כן לכאורה בדבריו דדין הפרעון באפותיקי הוא רק מגוף הקרקע ואפילו במעות ממש א"י לסלקו עיי"ש, ועיין **בפני יהושע גיטין דף מ: בד"ה מנה עבד שעשאו רבו אפותיקי,** שכ' כן בהדיא שבד' רש"י בב"מ שם מפורש דבאפותקי מפורש ל"מ הלוה לסלוקי בזוזי, וכן הוא מפורש בהדיא שיטת **תוספות רבינו פרץ ב"ק דל"ג: בד"ה בע"ח הוא וזוזי הוא דמסיק ביה,** שכ' דאף לר' ישמעאל דס"ל דחיוב חצי נזק בע"ח הוא וזוזי הוא דמסיק ביה, מ"מ אם השור שוה ממש כשיעור חצי הנזק ל"מ לסלוקי ליה בזוזי 'דכיון דמשעבד ליה כמאן דעבדיה אפותיקי דמי', ומפורש בדבריו דבאפותיקי מפורש ל"מ לסלוקי ליה בזוזי.

ולשיטה זו צריך ישוב קו' הב"ח הנ"ל אמאי מהני שחרור רבו ראשון להפקיע מידי שעבוד האפותיקי והא אי ל"מ לסלוקי ליה בזוזי אמרינן בזה למפרע הוא גובה ואין הלוה יכול להקדישו, וביותר צ"ב לד' רבינו פרץ הנ"ל, דיעו"ש **בתוס' רבינו פרץ ב"ק ל"ג: בד"ה הקדישו מוקדש** שהק' איך יכול להקדיש המזיק שורתם ולהפקיע משעבוד הניזק, והרי כיון דהוי אפותיקי ול"מ לסלוקי בזוזי א"כ ל"מ הקדש המזיק משום דהניזק למפרע הוא גובה, ותי' דהתם דמהני הקדש המזיק איירי כשפייסו לניזק בזוזי ולא גבאו לבסוף עיי"ש, ולפי"ז בסוגיא **בגיטין מ: הנ"ל** דאמרינן דמהני שחרור רבו ראשון לענין שאין רבו שני יכול לגבותו, הדק"ל, אמאי לא יוכל רבו שני לגבותו ולמפרע הוא גובה וממילא בטל שחרור הראשון, וצע"ג, ועי' **בפנ"י בגיטין דף מ: הנ"ל** שכ' דלדעת רש"י בהכרח צריך לפרש הסוגיא בגיטין שם דלא איירי באפותקי מפורש אלא באפותקי סתם, וכ' שכ"מ בהדיא בד' **רש"י גיטין מ: בד"ה אפותיקי,** אלא שצריך ישוב לפי"ז קו' התוס' שם, דבאפותיקי מפורש הרי לא אבד החוב בזה שנאבדה האפותיקי ולמה חשבינן ליה התם מזיק שעבודו של חבירו.

\*\*\*\*

**בתוס' ב"מ ט"ו: בד"ה כגון** הק' לפי שיטתם שם דבאפותיקי מפורש גובה הבע"ח השבח גם היתר על חובו, א"כ אמאי חוזר הלוקח על הלוה לגבות השבח ומ"ש מלוקח מגזלן דלי"ל שבחא כיון דזוזי הלואה נינהו ומיחזי כריבית, ותי' דאיירי שמכרה קודם שבא לזמן הפרעון שחל המקח עד הזמן, ועוד תי' דאפילו מכרה אחר הזמן הוי מכירה דאמרינן 'היה סבור לפייס בע"ח בזוזי' והוי מקח עד שטרפה ממנו, ועיין **בקובץ שיעורים כתובות אות קנ"ט** שכ' דמד' התוס' נראה שהם כמסתפקים בדבר אי מצי לוה לסלוקי ליה בזוזי אחר שהגיע זמן הפרעון, והיינו שהבין שלתי' הראשון של התוס' ל"מ לסלוקי ליה בזוזי אחר הזמן ולתי' השני מצי לסלוקי ליה אף אחר הזמן, אמנם יעויין **בברכת אברהם בב"מ שם בשם הגרש"ז אויירבך זצ"ל ובשיעורי ר' שמואל רוזובסקי שם** שכ' דאדרבה מלשון התוס' משמע דרק 'לפייסו' בזוזי היה יכול אם ירצה המלוה אבל אינו יכול 'לסלקו' בזוזי בע"כ, וכוונת התוס' הוא רק לומר דכיון דיכול לפייסו בזוזי ואם באמת יתפייס בסוף בזוזי ולא יגבה הקרקע הוי מכירה ממילא כבר יש ע"ז שם מכירה ול"ד ללוקח מגזלן דהוי הלואה גמורה, ומבואר לפי"ז דלדעת התוס' אחר שהגיע זמן הפרעון כבר לא מצי לסלוקי ליה בזוזי.

\*\*\*\*

**ברא"ש [פ' איזהו נשך סימן כ"ט]** כ' דבע"כ דאפותיקי מפורש מצי לסלוקי ליה בזוזי, דאל"כ אין זו אפותיקי אלא מכירה עיי"ש, ועיין **בחידושי רבי שמעון שקאפ זצ"ל קונטרס השעבוד סימן א' אות ב'** שכ' בדעת רש"י ז"ל דאפותיקי מפורש הוי כהתחייבות ושעבוד הגוף על דבר מסויים, דאינו אלא בגדר שעבוד בעלמא עד שגובה,ולכן אמרינן בזה ג"כ מכאן ולהבא הוא גובה עיי"ש.

**אם יש תביעת זוזי באפותיקי מפורש**

**בשיטה מקובצת ובחידושי הריטב"א [הישנים] ב"מ ס"ו: בשם הראב"ד** כ' בהדיא דבאפותיקי מפורש אע"ג דהלוה יכול לסלק המלוה בזוזי, המלוה אינו יכול לתבוע זוזי מהלוה, וביאר שם משום דבאפותיקי מחל המלוה כל השעבוד מלבד האפותיקי עיי"ש, וכן מפורש **בר"ן על הרי"ף [שבועות דף כ"ה.א. מדפי הרי"ף בד"ה גרסינן בגמרא אמר שמואל]** שכ' לגבי מלוה על המשכון דבע"כ אי איתליה ללוה זוזי יכול המלוה לכופו לפרוע לו בזוזי 'דאי לא הו"ל כאפותיקי מפורש שאם שטפה נהר אינו גובה משאר נכסים', ושמעינן בהדיא מדבריו דגבי אפותקי מפורש אינו יכול המלוה לכופו ללוה לשלם אף מזוזי, וכן **ברמב"ן שבועות מ"ד.א.**

אמנם **בתשובת הרשב"א ז"ל [ח"א סימן תתקמ"ב]** כ' לגבי אפותיקי מפורש שאם שטפה נהר אינו גובה משאר נכסים, והוכיח שלא המלוה יכול לתבוע שאר נכסים ולא הלוה יכול לסלקו בשאר נכסים, ומסיק: 'ומיהו היכא דאית ליה מעות בעל חוב יכול לסלקו במעות, וכן המלוה יכול לכופו לפורעו במעות, עיי"ש, ומפורש דיש תביעת מעות מהמלוה גם באפותיקי מפורש, ועי' **בשו"ת זית רענן חחו"מ סימן ס"ח אות ח'** שכ' שבד' הרשב"א הללו מפורש כן דאף באפותיקי מפורש יש זכות להמלוה לכופו לפרוע לו זוזי.

אמנם **באמרי בינה [חו"מ דיני גביית חוב סימן כ"ג]** כ' דאין לעשות בזה מחלוקת בין הראב"ד והריטב"א לבין הרשב"א, ונדחק דד' הרשב"א הם רק בציור דאיירי שם מתחילה שכ' לו אפותיקי וכ' גם שעבוד שאר נכסים, דבזה דוקא אמרינן דאעפ"י שלענין שאר נכסים נשאר ע"ז דין אפותיקי מפורש, לענין תביעת זוזי עוד יכול לתובעו בזוזי עיי"ש, ודבריו דחוקים מאוד בד' הרשב"א כמבואר למעיין.

**גביה מאפותיקי מפורש במקום בני חורין**

**בגיטין מ"א.א.** מפורש דבאמר לו לא יהא לך פרעון אלא מזו, אם מוכר האפותיקי גובה משאר נכסים, ועי' **בר"ן על הרי"ף [גיטין דכ"ב.א. מדפי רי"ף]** שכ' דהאי דינא לא מיירי אלא באפותקי סתם, אבל באפותיקי מפורש שא"ל לא יהא לך פרעון אלא מזו פשיטא דאינו גובה משאר נכסים שהרי אין שעבודו עליהם וטורף האפותיקי שרק היא המשועבדת לו, וכן הסכמת כל הראשונים והפוסקים, אמנם **הרמ"א [חו"מ סימן קט"ו סעי' א']** הבין בדברי **הרמב"ם פי"ח ממלוה ולוה הלכה ד'** דהדברים אמורים אף באפותיקי סתם שאין נפרעין ממנה במקום שיש בני חורין, וכ' ע"ז **הרמ"א שם בשם רוב המפרשים** שחולקים ע"ז ואינו גובה מבני חורין במקום אפותיקי מפורש, **והסמ"ע שם בסק"ז** האריך לחלוק בזה על הרמ"א וכ' דד' הרמב"ם אמורים באפותיקי סתם וכדעת הרי"ף ושאר הראשונים, וכן **בבאר הגולה שם אות ח' ובביאורי הגר"א זיע"א שם אות ח'** חלקו בזה על הרמ"א וכ' דהרמב"ם מודה בזה לשאר הראשונים, ועי' **בשו"ת כנסת יחזקאל סימן פ"א** שכ' שבלי ספק שביאור ד' הרמב"ם הוא כד' הסמ"ע והאריך בזה לפרש לד' **הרמב"ם** **פי"א ממלוה ה"י** עיי"ש, ועי' **באו"ת באורים סק"ז** שהסכים דאף דעת הרמ"א כן בדעת הרמב"ם וכוונת הרמ"א בעינין אחר עיי"ש.

**דין סלוקי בזוזי ע"י הלוקח והא דבאפותיקי אינו מסלק**

**בב"מ ט"ו:** מבואר בגמ' דיש פלוגתא בדין בא לטרוף קרקע מהלקוחות אי מצו הלקוחות לסלוקי ליה בזוזי, ומסקינן התם דאף למ"ד דמצי הלוקח לסלוקי ליה בזוזי, באפותיקי מפורש דקא"ל לא יהא לך פרעון אלא מזו א"י לסלקו, **ופירש"י שם בד"ה הניחא,** דהאי פלוגתא היא **בכתובות,** ועי' **בכתובות צ"א:** דפליגי רמב"ח ורבא אם יכול הלוקח לומר לבע"ח שאם אינו רוצה לקבל השדה בדמים מרובים שיסתלק, דלרמב"ח ל"מ למימר ליה הכי ולרבא מצי למימר ליה הכי, וכ' שם **בתוס' ד"ה מאי פסידא אית ליה,** דהיינו הפלוגתא אי מצי לסלק ליה בזוזי, דלרמב"ח הא חזינן דל"מ מסלק ליה, ולרבא אי נימא דל"מ מסלק ליה רק כשמעלה לו בדמים ואינו רוצה א"כ הרי לעולם יכול להעלות השדה כפליים מכדי חובו עיי"ש, וכ"כ **התוס' ב"ק צ"ו.א. ד"ה הניחא ובב"מ צ"ה.א. ד"ה הניחא.**

ובגדר 'סלוקי בזוזי' ע"י הלוקח, יעויין

**דין שבח ופירות יתר על חובו במשועבדים ובאפותקי מפורש בשבח הנעשה אצל הלוה ובשבח הנעשה אצל לוקח ויתומים**

**בב"מ דט"ו:** בעינן ליישב הברייתא דתניא דבע"ח גובה מהלוקח השבח היתר על היציאה אבל מחזיר לו ההוצאות, וקשיא לשמואל דקאמר דבע"ח גובה את השבח ואפילו את ההוצאות, ומשנינן דשמואל איירי במסיק ביה שיעור ארעא ושבחא והברייתא איירי בלא מסיק ביה שיעור ארעא ושבחא, ומקשינן דהניחא למ"ד דאי אית ליה זוזי לבע"ח מצי מסלק ליה בזוזי, אלא למ"ד דל"מ מסלק ליה נימא ליה 'הב לי גריווא דארעא בארעא שיעור שבחאי', ומסקינן דאיירי בדשויה ניהליה אפותיקי דא"ל לא יהא לך פרעון אלא מזו.

**בפירוש רש"י בד"ה הא** ופירשו דבריו הראשונים ז"ל **הרמב"ן במלחמות [דף ז: מדפי הרי"ף בד"ה ועוד וטופיינא דשבחא] ובחידושיו דט"ו: בד"ה הא דלא מסיק ביה שיעור ארעא ושבחא והרא"ש בפ' שנים אוחזין סימן ל"ט** ועוד הרבה מהראשונים ז"ל, דכוונתו דאינו גובה לשבח 'יתר על חובו', והא דאמרינן 'דלא מסיק ביה שיעור ארעא ושבחא' הכוונה שאמנם מסיק ביה שיעור השבח היתר על ההוצאה ולכן גובה אותו אבל לא מסיק ביה שיעור ההוצאה ולכן אינו גובה אותו, ובא להשמיענו החידוש דאם ההוצאה יתירה על השבח אינו גובה אלא שיעור שבח עיי"ש בדבריו, והעלה לפי זה **הרמב"ן במלחמות ובחידושיו שם והרשב"א בדט"ו: בד"ה לא קשיא ובשיטמ"ק דט"ו: בשם הריצב"ש** דדעת רש"י ז"ל דלעולם אינו גובה שבח יתר על חובו ואפילו בדשוייה ניהליה אפותיקי, וכן הוא בהדיא דעת **בעל המאור [דף ז: מדפי הרי"ף ד"ה וטופיינא דשבחא]** דכל השבח היתר על החוב אינו גובה אותו מלוקח, וכ"כ **הרמב"ן במלחמות שם** שכן הוא דעת רש"י ובעל המאור דלעולם אינו גובה משבח שיתר על חובו ואף בדשוייה ניהליה אפותיקי, וכן הובאה שיטה זו **במגיד משנה פכ"א ממלוה ולוה סוף הלכה ו'** בשם שיטה אחרת שלא יפה כוח האפותיקי ליטול יותר מחובו, וכן העלה באורך **הש"ך בחו"מ סימן קט"ו סקכ"ו** עיי"ש באורך, ולשיטה זו כל השקלא וטריא בגמ' והחילוק למסקנא בין סתם שעבוד לבין אפותיקי, הוא רק לענין מהיכן גובה השבח וההוצאה היתירים על חובו, שבסתם שעבוד למאי דקיי"ל דמצי לסלוקי ליה בזוזי יהיב ליה השבח בהקרקע עצמה 'גריוא דארעא בארעא שיעור שבחאי', ובאפותיקי טורף כל הקרקע והשבח כולו ומה שיתר על חובו נותן לו בדמים.

אמנם דעת רוב הראשונים חולקת על זה, ועכ"פ למסקנא 'דשוייה ניהליה אפותיקי' הרי הוא גובה אף השבח היתר על חובו, וכן הוא מפורש **בספר המקח לרב האי גאון ז"ל שער כ"ז אות כ"ג ושער כ"ח אות י',** וכ"כ **ברמב"ן במלחמות [דף ו: מדפי הרי"ף ד"ה ועוד וטופיינא דשבחא** וכו' **אמר הכותב** וכו' בשם **רבינו חננאל ז"ל** [ועי' להלן בזה בשיטת ר"ח ז"ל]וכן הוא שיטת **הרי"ף [ב"מ דף ח.א] מדפי הרי"ף וכ"כ** וכ"כ **בהשגות הראב"ד על בעל המאור [הו"ד בשיטמ"ק דט"ו: בד"ה אמר אברהם יש כאן שגגה ובד"ה אמר אברהם הרב רבי יצחק] [ו**עיין להלן בשיטת הראב"ד בזה] והסכים לזה **הרמב"ן במלחמות שם,** וכ"כ **הרמב"ן בחידושיו ב"מ ט"ו.א. בד"ה הא דלא מסיק ביה והרשב"א שם בד"ה לא קשיא ובתוס' תלמיד רבינו פרץ** [הו"ד **בשיטה מקובצת שם בד"ה הב"ע דשויה ניהליה]** וכ"כ **הריטב"א [החדשים] שם בד"ה הא דמסיק ביה** וכו' וכ"כ ש **בחידושי הר"ן ב"מ ט"ו: ד"ה הא דלא מסיק ביה** וכ"כ אף בדעת **רש"י** [ועי' להלן בזה] וכן הוא משמעות דברי **הרמב"ם פכ"א מהלכות מלוה ולוה הלכה ו'** וכ"כ **בשיטה מקובצת בדט"ו: בד"ה וכתב הרמ"ך** וכו' **להרמב"ם** וכו'בדעתו, וכ"כ **במגיד משנה שם** בדעת הרמב"ם וכ"פ **בטור חו"מ סימן קט"ו אות ח' וט'** וכן פסק **הרמ"א סימן קט"ו סעיף ב'**