טו (א) - בביאור מש_כ הראשונים דטעמא דר_ג הוא משום דבודקת ומזנה
קטגוריות: ש_ס / כה כתובות / כתובות - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / כתובות פ_ק / שיעורים

יום א' ב' אדר א' תשע"ד

**א**

א] כתובות די"ג:, מיתיבי זו עדות שהאשה כשרה לה ור' יהושע אומר אינה נאמנת, אמר להם ר"י אי אתם מודים בשבויה שנשבית ויש לה עדים שנשבית והיא אומרת טהורה אני שאינה נאמנת, אמרו לו אבל, ומה הפרש יש בין זו לזו, לזו יש עדים ולזו אין לה עדים וכו', מאי קאמר להו ומאי קמהדרי לי', הכי קאמרי לי' השבתנו על המעוברת מה תשיבנו על המדברת.

וכתבו התוס', ז"ל, השבתנו על המעוברת, פי' לדידן ניחא דאשה מזנה בודקת ומזנה ול"ד לשבוי', אלא לדידך דלית לך הך סברא תינח מעוברת אבל מדברת אפי' לפי דבריך יש הפרש דלזו יש עדים ולזו אין עדים ואיכא מיגו, עכ"ל, וכ"כ הרשב"א והריטב"א.

ב] ועיי"ש בפנ"י שהק', דאדרבא אית לן למימר דאוקמוה למעוברת בחזקת כשרות שלא ברצון זינתה אלא שנאנסה, ותו לא שייך למימר דבודקת ומזנה.

וכבר הרגיש בזה בחי' הרא"ה שם, ז"ל, מיהו רבנן אליבא דנפשייהו סברי דאפי' מעוברת דודאי נבעלה ל"ד לשבוי', דמעוברת "מן הסתם איכא למימר שנבעלה לדעתה", וכיון שכן איכא למימר שלא נבעלה אלא מכשר לה, עכ"ל, ובש"ש ש"ב פט"ז פירש דהוא כמש"כ הרא"ש לעיל ד"ט. דאונס לא שכיח ויש קול לאונס, והו"ל רצון רובא.

ועיי"ש שהק' דלמש"כ התוס' לעיל ד"ט. דהך רובא דברצון אינו אלא מדרבנן, א"כ היאך סמכינן בהך חזקה דבודקת ומזנה וסתמא ברצון, כיון דרוב זה אינו אלא מדרבנן, ול"מ אלא להחמיר ולא להקל.[[1]](#footnote-2)

ג] ועיי"ש בש"ש שכתב לישב, דהא דבשבוי' אינה נאמנת, הוא משום דהוי זה נגד הרוב דרוב גוים פרוצין, ובמעוברת ורוב פסולין, כיון דמידי ספיקא לא נפקא, דאימר ברצון ובודקת ומזנה, הו"ל כספק השקול, ובספק שקול מהני טענת ברי דידה.

והגרע"א בדו"ח ח"ב כתב לישב בזה בע"א, דעיקר ה"ט דבודקת ומזנה היינו, דכיון דהיא בודקת ומזנה, אין הרוב מתנגד לומר דודאי אותו שבא עלי' הוא מהרוב, דבאמת הרוב בא לזנות והיא לא היתה רוצה רק להכשר, וע"כ אף דיתכן דנאנסה, מ"מ כיון דאין הרוב מתנגד אלי', דמה שלא הי' מהרוב היינו דבאמת לא נאנסה ול"ה חפצה לזנות עם אחרים, ע"כ היא נאמנת, דכל שיש לנו טעם וסברא דמה"ט לא הי' מהרוב ובצד זה אין כחו של הרוב כח מעליא, שפיר היא נאמנת, עכ"ד.

ד] ואמנם הנה נת' בסימן ט"ו (ב) פלוגתת קמאי אם כל הא דבעינן לבודקת ומזנה הוא רק ברוב פסולין, או דאף ברוב כשרים אינה נאמנת אלא בדאיכא למימר דבודקת ומזנה, דדעת הרשב"א ורבינו קרשקש לקמן די"ד: דל"ב להא דבודקת ומזנה אלא ברוב פסולין, אך דעת התוס' לקמן די"ד: ותוס' הרא"ש בסוגיין דבעינן להא דבודקת ומזנה אף ברוב כשרים, וכ"נ גם בד' רש"י והריטב"א בסוגיין, עיי"ש.

והנה ד' הש"ש והגרע"א מתישבים רק לדעת הרשב"א ודעימי' דל"ב להא דבודקת ומזנה אלא ברוב פסולין, וע"ז שפיר י"ל דאף די"ל דנאנסה, מ"מ מהני הא דבודקת ומזנה לגרע כח הרוב, והיינו או כמש"כ הש"ש דכיון די"ל דנבעלה ברצון ובודקת ומזנה הו"ל כספק השקול, או כמש"כ הגרע"א דאין הרוב מתנגד לדברי', אך לדעת התוס' ודעימייהו דבעינן להא דבודקת ומזנה אף ברוב כשרים, הדק"ל, דהיאך סמכינן להכשירה מכח הא דאשה מזנה בודקת ומזנה, הרי שמא נאנסה ולא שייך למימר דבודקת ומזנה.

**ב**

ה] עוד צ"ע בזה, דהנה בסוגיית הגמ' לקמן די"ד. מבו', דכל הא דפסל ר' יהושע הוא משום דאשה מזנה אינה בודקת ומזנה, אך אם היתה בודקת ומזנה, הי' ר' יהושע מודה דכשרה, ואמנם למסקנת הסוגיא שם אין מקור לזה, אך לא מצינו שחזרו מזה.

והנה לפ"ד התוס' דטעמא דר"ג דנאמנת הוא משום דבודקת ומזנה, נמצא דהא דפליגי ר"ג ור' יהושע במעוברת אם היא נאמנת, הוי עיקר הפלוגתא אם היא בודקת ומזנה, שהרי אף ר"ג מודה דאלמלי הא דהיא בודקת ומזנה לא היתה נאמנת, ומאידך אף ר' יהושע מודה דאילו היתה בודקת ומזנה היתה נאמנת.

וצ"ע לפ"ז במש"א לקמן שם דר"ג אלים לי' ברי דאפי' בחד ספיקא נמי מכשיר, ור' יהושע אלים לי' חד ספיקא דאפי' בברי נמי פסיל, ולפי הנ"ל הרי פלוגתייהו במעוברת לא תליא כלל אם אלים ברי או אלים חד ספיקא, אלא ר"ג דמכשיר הוא משום דבודקת ומזנה, ואף ר' יהושע מודה דאם היתה בודקת ומזנה היתה נאמנת אף דאלים לי' חד ספיקא, ור' יהושע דפוסל הוא משום דאין בודקת ומזנה, ואף ר"ג מודה דאם אינה בודקת ומזנה אינה נאמנת אף דאלים לי' ברי.

ו] והנה בש"ש ש"ב פט"ז עמד בכעי"ז, דמהו שאמרו דר"ג אלים לי' ברי, כיון דעיקר טעמא דידי' משום חזקה דבודקת ומזנה, וכתב לישב לפי דבריו שם דמשום בודקת ומזנה לא נפיק מידי ספיקא דאימר באונס, אלא דבספק שקול מהני ברי דידה, וזהו שאמרו דאלים לי' ברי דאפי' בחד ספיקא נמי מכשיר, עכ"ד, - ודבריו מיוסדים על הא דכל הא דבעינן להא דבודקת ומזנה הוא רק ברוב פסולין, אך ברוב כשרים ה"ה נאמנת אף בלא הא דבודקת ומזנה, וכנ"ל.

ולפ"ז מתישב היטב גם מש"א דפלוגתייהו היא אם אלים ברי או אלים חד ספיקא, ולא אמרו דפלוגתייהו היא אם ה"ה בודקת ומזנה, דהרי אף דלר"ג ה"ה בודקת ומזנה, מ"מ אכתי הוי כמחצה על מחצה, והא דמכשיר ר"ג הוא רק משום דאלים לי' ברי, ומאידך הא דפסל ר' יהושע אף ברוב כשרים, הוא רק משום דאלים לי' חד ספיקא, דבזה אין לפרש דהוא משום דלית לי' להא דבודקת ומזנה, דברוב כשרים הרי ל"ב לזה.

ז] וצריך להוסיף בזה בד' הש"ש, דהנה הרי לקמן שם אמרינן דטעמא דר' יהושע הוא משום דאינה בודקת ומזנה, ולכאו' לפ"ד הש"ש הרי א"צ לזה, דאף אם היתה בודקת ומזנה, מ"מ מידי ספיקא לא נפקא דאימר באונס, ור' יהושע הרי פוסל אף ברוב כשרים וכ"ש בספק השקול.

אך נראה פשוט, דכל מש"א דטעמא דר' יהושע הוא משום דאינה בודקת ומזנה, הוא בהא דפסל במדברת, דהרי הסתירה ל"ה דררא אלא לזנות ברצון, ואין לחוש בזה לאונס, ובכה"ג שפיר מהניא החזקה דבודקת ומזנה להתירה, וכל הא דפסל ר' יהושע בזה הוא משום דלית לי' להחזקה דבודקת ומזנה, וז"פ.

ח] אמנם כ"ז ניחא לדעת הרשב"א ודעימי' דל"ב להא דבודקת ומזנה אלא ברוב פסולין, אך לדעת התוס' ודעימייהו דבעינן להא דבודקת ומזנה אף ברוב כשרים, הדק"ל, דנמצא דעיקר הפלוגתא דר"ג ור' יהושע הוא אם אשה מזנה בודקת ומזנה, דאף ר"ג מודה דאילו אינה בודקת ומזנה אינה נאמנת, ואף ר' יהושע מודה דאם היא בודקת ומזנה ה"ה נאמנת, ומהו שאמרו דפלוגתייהו הוא אם אלים ברי או אלים חד ספיקא.

**ג**

ט] עוד צ"ע ע"ד התוס' ודעימייהו, ממש"א לקמן דהא דפסל ר"ג באלמנת עיסה הוא משום דקיל לי' שמא דאפי' בספק ספיקא נמי פסיל, ולפ"ד התוס' ודעימייהו דכל הא דמכשר ר"ג הוא משום דבודקת ומזנה, הרי נמצא דבאלמנת עיסה דטוענת שמא וליכא למימר דבדקה ונשאת, וכמש"כ התוס' שם, ל"ב להא דקיל לי' שמא, שהרי אף אם היתה טוענת ברי בכה"ג דאינה בודקת, לא היתה נאמנת, ועי' בפנ"י שעמד בכעי"ז, ואמנם לד' הש"ש דכל הא דבעינן להא דבודקת ומזנה הוא רק ברוב פסולין, ניחא.

י] עוד הק' הפנ"י במש"כ הראשונים לעיל ד"ט. דכהן שנשא אשה ואומר פ"פ מצאתי, ה"ה נאמנת לומר שנבעלה קודם אירוסין, דקי"ל כר"ג דנאמנת, ולפמש"כ התוס' ודעימייהו דהא דמכשר ר"ג במעוברת, הוא רק משום דבודקת ומזנה, הרי דהתם דל"ש ה"ט, מ"ט היא נאמנת, ומבו' בד' הפנ"י, דקו' זו היא אף דנימא דל"ב להא דבודקת ומזנה רק ברוב פסולין, דהתם נמי איכא חזקת הגוף הבאה מכח רוב דנבעלה תחתיו, ויש מקום לדון בזה, ואכמ"ל.[[2]](#footnote-3)

ויש מקום לפרש כן בד' הרא"ש בסימן י"ח, שהביא לד' תלמידי רבינו יונה דאשת ישראל שאומרת שנאנסה תחתיו נאמנת, ובסו"ד קיים לדבריהם, ולא הביא לדבריהם אף באשת כהן שאומרת שנבעלה לאו תחתיו דנאמנת,[[3]](#footnote-4) וכמש"כ הרשב"א והריטב"א, וי"ל דהוא משום דלא מכשר ר"ג אלא בגונא דבודקת ומזנה, וע"כ התם דליכא לה"ט דבודקת ומזנה, אינה נאמנת, ואך דכ"ז הוא באשת כהן ומשום מעלת יוחסין, אך באשת ישראל דלי"ב למעלת יוחסין, ה"ה נאמנת אף בלא הא דבודקת ומזנה, וכמש"כ כן הגרע"א בדו"ח ח"ב.[[4]](#footnote-5)

**ד**

יא] ונראה לדון בזה, דהנה בעיקר הא דאשה מזנה בודקת ומזנה, מבו' בד' האחרונים בכ"ד דהוי זה חזקה דה"ה בודקת ומזנה, ומהניא חזקה זו להכשירה, כ"ה בחלקת מחוקק סימן ד' סקכ"ה, וכ"כ הרבה מן האחרונים בכ"ד.

וכ"ה משמעות ד' הרא"ש בתשו' כלל פ"ב סימן א', ז"ל, ואין להביא ראי' וכו' ר"ג ור"א אומרים נאמנת וכו' ואיפסיק הלכתא כר"ג ואפי' בתה כשרה וכו', דשאני התם דאיכא טעמא כדמפרש בפ"ק דכתובות דאשה מזנה בודקת ומזנה, א"נ משום דאמרינן אוקי איתתא אחזקתה והיא בחזקת כשרות עד היום הזה ולא תוציאנה מחזקת כשרות ואימר לכשר נבעלה, והכא לא שייכי הני טעמי, דבודקת ומזנה, ובין רבי שמואל ובין אחרים כשרים הם אצלה, ולא הוציאה מחזקת כשרות עכ"ל, ונראה בד' הרא"ש, דאיכא טעם בפנ"ע להכשירה, מכח הא דהיא בודקת ומזנה, ואף בלא הא דהיא עומדת בחזקת כשרות.[[5]](#footnote-6)

והדברים מפורשים כן בד' התרוה"ד סימן שנ"ב, ז"ל, דאע"ג דקי"ל וכו' והיכא דקאמר' לכשר נבעלתי נאמנת על הוולד אפי' ברוב פסולין אצלה, היינו מטעם דאשה מזנה בודקת ומזנה ולכך מהימנינן לה אפי' על הוולד, אע"ג דלית לה חזקת כשרות, עכ"ל, והרי דהא דה"ה נאמנת על הולד דלית לי' חזקת כשרות, הוא מכח החזקה דבודקת ומזנה.

יב] והנה אמנם התוס' לקמן דכ"ו: כתבו דטעמא דמאן דמכשיר בבתה הוא משום דחזקת האם מהני לבת, וכ"כ רבים מקמאי, ולא פירשו דהוא משום החזקה דבודקת ומזנה, וזה שלא כד' התרוה"ד.

אך י"ל דלא פליגי ביסוד הדין דהא דבודקת ומזנה הוי זה חזקה המועלת להכשירה, ואך דס"ל דלא סגי בחזקה זו בפנ"ע להכשיר, ואינה מועלת אלא בצירוף לחזקת כשרות, וכדחזינן ממ"ד דלא מכשר בבתה, והרי דס"ל דל"מ החזקה דבודקת ומזנה בפנ"ע להכשירה.

יג] אמנם יש מקום לומר בזה, דהתוס' ודעימייהו שלא פירשו דטעמא דמאן דמכשר בבתה הוא משום הא דבודקת ומזנה, הוא משום דפליגי ביסוד הדין וס"ל דהא דבודקת ומזנה אי"ז כלל חזקה המועלת להכשירה, ול"מ הא דבודקת ומזנה אלא דמה"ט ל"ד לשבוי' ולי"ב להתקנ"ח דשבוי', וכמש"כ החזו"א אהע"ז סימן א' סקי"ב.

ובביאור הדברים נראה, דהנה בעיקר הא דמדמי ר' יהושע לשבוי', דכ"ה דשבוי' אינה נאמנת ה"ה מעוברת אינה נאמנת, נת' בסימן ט"ו (ב) ענף ד' בדעת התוס' והריטב"א, דהויא ההוכחה לענין החזקה, דבשבוי' חזינן דמכח השבי' איתרע חזקתה ובטלה לה, וע"כ הוא דאינה נאמנת אף כשטוענת ברי דטהורה היא, דהרי כל הא דמהני נאמנות הברי, הוא רק במקום חזקה, וה"נ בדין דבמעוברת נמי בטלה חזקתה כיון דאיתרעא, ולא תהא נאמנת בטענתה.

ולפ"ז י"ל, דע"ז הוא דמהני ה"ט דבודקת ומזנה, והיינו דכל הא דבשבוי' בטלה חזקתה, הוא משום דאין הדבר מסור בידה ויש ביד השבאי לאנסה, וע"כ הוי זה ריעותא בחזקתה, וה"ה יוצאת מחזקתה, ומשא"כ במעוברת דאף שנתרצתה לזנות, י"ל דבדקה וזינתה, ולא נתרצתה לזנות עם פסול, אינה יוצאת מחזקתה.

יד] והדברים מבוארים כן בד' הריטב"א, ז"ל, השבתנו על המעוברת תשובה מספקת לפי שיטתך דסבירא לך דאשה מזנה אינה בודקת ומזנה, ויש לך לדמותה לשבוי' "כיון שכבר הורעה חזקתה מבנות ישראל שכבר נבעלה" וכו', אבל לדידן אפי' מעוברת לא דמיא לשבוי', דאשה מזנה בודקת ומזנה, משא"כ בשבוי' שאין בידה דאנוסה היא, עכ"ל, ונ' להדיא בדבריו, דהא דבודקת ומזנה היינו דמה"ט לא הורעה חזקתה, ול"ד לשבוי' דהורעה חזקתה.

**ה**

טו] ויש להוסיף בביאור הדברים, די"ל דכל הא דבשבוי' הוי זה ריעותא בחזקתה, הוא רק משום דהשבי' הוי סיבה ודאית לזנות, וע"כ איתרע חזקתה, וע"כ כל הא דמדמי ר' יהושע מעוברת לשבוי', הוא רק משום דס"ל דאין אשה מזנה בודקת ומזנה, ונמצא דכל שהפקירה עצמה לזנות והלכה וזינתה, כבר אינה בחזקתה, שהרי היא עשוי' לזנות עם פסול, ואף אם בפועל זה שזינתה עמו הוא כשר, מ"מ כיון שהיתה מזנה עמו גם אם הי' פסול, כבר אינה בחזקתה, אך לר"ג דאשה מזנה בודקת ומזנה, ליכא ריעותא ודאית בחזקתה, שהרי יתכן שלא נתרצתה לזנות עם פסול, וע"כ אינה יוצאת מחזקתה.

טז] ובזה י"ל משה"ק הפנ"י דלפמש"א בירושלמי דטעמא דר' יהושע דפסל אף ברוב כשרים, הוא משום דהזנות רצה אחר הפסולין, א"כ נמצא דפליגי ר"ג ור' יהושע בסברות הפוכות, דלר"ג תלינן שזינתה עם כשר, ולר' יהושע תלינן דזינתה עם פסול, וכתב דיש לישב.

ולפמש"נ י"ל דהיינו, דהאמנם אם הא דבודקת ומזנה היינו דהוי זה חזקה המועלת להכשירה, שפיר תיקשי, דהיכא נימא דאיכא חזקה שזינתה עם כשר, הרי אדרבה הזנות רצה אחר הפסולין, אך אי נימא דהא דבודקת ומזנה היינו דליכא ריעותא גמורה בחזקתה, משום די"ל שלא נתרצתה לזנות עם פסול, שפיר י"ל דהגם דמחד גיסא הזנות רצה אחר הפסולין, מ"מ כיון די"ל שלא נתרצה לזנות עם כשר, ליכא ריעותא גמורה בחזקתה.

יז] ולפ"ז י"ל, דע"כ שפיר מהני הא דבודקת ומזנה, אף דיתכן דאנוסה היא, דהאמנם אי נימא דהא דבודקת ומזנה הוי זה חזקה שנבעלה לכשר ומכח זה מכשרינן לה, הרי דכל דיתכן דאנוסה היא, לא מצינו להכשירה, אך אי נימא דהא דבודקת ומזנה היינו דליכא ריעותא גמורה בחזקתה, כיון די"ל שלא נתרצתה לזנות עם פסול, הרי דבזה י"ל דכל די"ל שזינתה ברצון ובדקה וזינתה, ליכא ריעותא ודאית בחזקתה, וע"כ לא בטלה החזקה.

יח] ועד"ז י"ל גם בההיא דאלמנת עיסה, דמשמעות הגמ' דאם היתה טוענת ברי היתה נאמנת, אף בלא הא דבודקת ונשאת, שהרי כשטוענת שמא ליכא למימר דבדקה ונשאת, ואפ"ה כל הא דפסלינן לה, הוא רק משום דקייל לי' שמא, ולמש"נ י"ל דהיינו, משום דהתם דהבעל ידוע לפנינו, הרי דלהצד דהבעל הוא כשר, ליכא ריעותא כלל בחזקתה, ונמצא דליכא ריעותא ודאית בחזקתה, וע"כ ל"ד לשבוי' וה"ה נאמנת לומר דכשר הוא, וי"ל עוד, דהתם דאיכא ספק ספיקא, ודאי דל"ד לשבוי', ולא פסל ר"ג במקום ספק ספיקא, אלא בטוענת שמא, אך כל דטוענת ברי, ה"ה נאמנת גם בלא הא דבודקת ומזנה.

יט] ועד"ז הוא גם במש"כ הראשונים לעיל ד"ט. דבאשת כהן שמצא הבעל פ"פ ואומרת שנבעלה לאו תחתיו, ה"ה נאמנת לר"ג, ואף דליכא בזה להא דבודקת ומזנה, ולהנ"ל נראה, דגם התם ליכא ריעותא ודאית בחזקתה, דלהצד דנבעלה לאו תחתיו, לא היתה כלל עומדת לזנות תחתיו, ול"ד כלל לשבוי', - ועי' אג"מ אהע"ז ח"א סימן כ"ד ענף ב' שכתב גדולה מזו, דבספיקא דתחתיו ולאו תחתיו, ליכא ריעותא כלל בחזקתה, ואף לר' יהושע לא מיפסלא, עיי"ש, ופירש כן בד' הרמב"ן לעיל ד"ט. שהוצרך להא דאף אם לאו תחתיו שמא נבעלה לפסול.

**ו**

כ] והנה לפמש"נ דה"ט דבודקת ומזנה, ל"מ אלא דמכח זה ליכא ריעותא ודאית בחזקתה ול"ד לשבוי', הרי נמצא דכל הא דהיא נאמנת בכה"ג, הוא רק משום נאמנות הברי והחזקת כשרות, אך לר' יהושע דאלים לי' חד ספיקא ואפי' בברי נמי פסיל, הרי דאף אם הי' מודה לה"ט דבודקת ומזנה, ל"ה נאמנת, שהרי לר' יהושע אינה נאמנת אף בגונא דל"ד לשבוי'.

והנה אמנם בסוגיית הגמ' לקמן אמרינן דטעמא דר' יהושע הוא משום דאשה מזנה אינה בודקת ומזנה, ומבו' דאם הי' מודה ר' יהושע דבודקת ומזנה היתה נאמנת, - אך לפמש"נ נראה דהתם מכוון הגמ' הוא דלא אמרינן בודאי דאשה מזנה בודקת ומזנה, דאם הוה אמרינן בודאי דבודקת ומזנה, היתה נאמנת גם לדעת ר' יהושע, והוי כאשה שהלכה למדינת הים ונשאת ואין ידוע לנו למי נשאת, דודאי לא פסלינן לה אף לדעת ר' יהושע, וכמדומה דא"צ בזה להא דאיכא חזקה בחיוב שנשאת לכשר, אלא כיון דסתמא דמילתא ה"ה בודקת ונשאת, ליכא דררא וריעותא כלל להסתפק שנשאת לפסול, ובכה"ג מודה ר' יהושע דאינה נפסלת, וה"נ הכא דכוותה, ואי"ז חד מילתא עם מש"כ הראשונים דטעמא דר"ג הוא משום דבודקת ומזנה, דהיינו רק דיש טעם לומר שלא נתרצתה לזנות עם פסול, וע"כ לא הורעה חזקתה לגמרי, ומתישב בזה משה"ק הבית יעקב בסוגיין דנמצא דפליגי ר"ג ור' יהושע בסברות הפוכות, עיי"ש.[[6]](#footnote-7)

כא] ומקור גדול לזה נראה, ממש"כ התוס' בגיטין דפ"ט., ז"ל, ור"י אומר דסתם בעילה דזנות שאין ידוע ממי פסולה לכהונה וה"ה בחזקת בעולה לנתין ולממזר עד שתביא ראיה לדברי', כדאמרינן בפ"ק דכתובות דאין אשה בודקת ומזנה, ואפי' לר"ג דאמר נאמנת, היינו היכא דאמרה לכשר נבעלתי, אבל היכא דאמרה לא נבעלתי או אינה יודעת ממי אפי' ר"ג מודה, עכ"ל, וכ"כ הרשב"א והריטב"א והר"ן שם, וכ"ה במ"מ פי"ז מאיסו"ב הכ"א, ובדבריו מבו' להדיא דגם לדעת ר"ג הוא כן דאינה בודקת ומזנה, וע"כ רק אם טוענת לכשר נבעלתי לא מיפסלא.[[7]](#footnote-8)

והבית מאיר בסימן ד' סכ"ו עמד בזה, דזה דלא כמש"כ התוס' בסוגיין דטעמא דר"ג הוא משום דאשה מזנה בודקת ומזנה, וצ"ע סתירת ד' התוס' והרשב"א והריטב"א זל"ז.

ולפמש"נ ניחא, דמש"כ הראשונים שם דאשה מזנה אינה בודקת ומזנה, הרי הביאו כן ממש"א כן לקמן בסוגיין, והיינו דליכא תלי' ודאית דבדקה וזינתה, ולזה הרי מודה ר"ג, דאילו הי' תלי' ודאית דבדקה וזינתה ל"ה פסלינן לה אף כשהיא מכחשת ואומרת לא נבעלתי, שהרי ליכא ריעותא ודררא כלל להסתפק שזינתה עם פסול, ורק משום דאינה בודקת ומזנה בודאי, ואיכא ריעותא ודררא להסתפק שזינתה עם פסול, הוא דפסלינן לה כל שאינה טוענת ברי שנבעלה לכשר.

כב] ולפ"ז מתישב היטב מש"א לקמן דר"ג אלים לי' ברי ור' יהושע אלים לי' חד ספיקא, דלעולם בזה הוי עיקר הפלוגתא, דאף דר"ג אית לי' דבודקת ומזנה, מ"מ לא סגי בזה בפנ"ע להכשיר, אלא מכח דאלים לי' ברי, ולר' יהושע דאלים לי' חד ספיקא, גם אם הי' מודה דבודקת ומזנה ל"ה נאמנת,[[8]](#footnote-9) דמש"א דטעמא דר' יהושע הוא משום דאינה בודקת ומזנה, היינו דאינה בודקת ומזנה בודאי, וכנ"ל.

**ז**

כג] והנה לעיל סקי"א נת' מד' תשו' הרא"ש דמפרש להא דבודקת ומזנה, דהוי זה טעם בפנ"ע להכשירה, וזה דלא כמש"נ בד' הראשונים בסוגיין דאי"ז טעם אלא דל"ד לשבוי', ותו ה"ה נאמנת משום הברי וחזקה.

ונראה דהרא"ש שם לטעמי' אזיל, דהנה התוס' ודעימייהו שפירשו דטעמא דר"ג הוא משום דבודקת ומזנה, למדו לזה מהא דס"ל דה"ה נאמנת אף במעוברת, ול"ד לשבוי' דאינה נאמנת, - אך הנה הרא"ש בתשו' שם כתב, ז"ל, דשאני התם דאיכא טעמא כדמפרש בפ"ק דכתובות דאשה מזנה בודקת ומזנה, עכ"ל, וצ"ע היכן נתפרש בסוגיין דטעמא דר"ג הוא משום דבודקת ומזנה.

ונראה מזה דמפרש הרא"ש בדרך זו, דמש"א בגמ' לקמן הכי השתא התם אשה נישאת בודקת ונישאת הכא אשה מזנה בודקת ומזנה, דהיינו דזהו טעמא דר' יהושע ובהא גופא פליג ר"ג, וזהו שכתב הרא"ש דבפ"ק דכתובות מפרשינן דטעמא דר"ג הוא משום דבודקת ומזנה.

ולפ"ז הרי דלדעת הרא"ש יש ללמוד דה"ט דבודקת ומזנה הוי זה טעם בפנ"ע להכשירה, שהרי אף ר' יהושע דלית לי' ברי, לא פסל אלא משום דאינה בודקת ומזנה, ור"ג דפליג עלי' וס"ל דה"ה בודקת ומזנה, הרי דמכח זה יש לנו להאמינה.

1. ועיי"ש בש"ש שכתב דלגבי הולד דבלא עדותה ה"ה מותר בקהל מה"ת, דספק ממזר מותר, ול"ב לעדותה אלא מדרבנן, הרי דהם אמרו רובא דברצון וסמכו על הך חזקה דבודקת ומזנה, אך בהכשרא דידה, דהוי הנידון לאיסור תורה, ל"מ הא דרוב רצון, דאי"ז אלא מדרבנן, - אך בתשו' הגרע"א ח"ה סימן פ"ה כתב די"ל בזה, דדבר תורה ברי וחזקה לחוד מהני, ורק מדרבנן בעינן להא דבודקת ומזנה, דאל"כ דמיא לשבוי' דמתקנ"ח אינה נאמנת לומר טהורה אני, ולגבי דרבנן מהני שפיר הא דרובא ברצון, עכ"ד, - אמנם יש מקום לדון בזה, דכיון דרוב רצון אינו אלא מדרבנן, י"ל דאף כלפי מילי דרבנן אי"ז חשוב כרוב אלא להחמיר ולא להקל. [↑](#footnote-ref-2)
2. ואמנם בד' הרא"ש שם שכתב דבאשת ישראל שאמרה נאנסתי ה"ה נאמנת [↑](#footnote-ref-3)
3. וכ"ה גם בד' הטור, דבסימן ס"ח הביא לד' רבינו יונה דנאמנת לומר שנאנסה, ובסימן ו' כתב דכהן שנשא אשה ומצא פ"פ נאסרת עליו, ולא כתב דאם אומרת שנבעלה לאו תחתיו ה"ה נאמנת. [↑](#footnote-ref-4)
4. ועיי"ש שכתב לפ"ז, דאין לפרש דטעם החולקים וס"ל דאשת ישראל אינה נאמנת לומר שנאנסה תחתיו, דהוא משום דליכא בזה להחזקה דבודקת ומזנה, שהרי מבו' דכל הא דאינה נאמנת אלמלי הא דבודקת ומזנה הוא רק משום מעלת יוחסין, וא"כ לאסור אשה על בעלה דל"ה יוחסין ול"ב להא דבודקת ומזנה, מ"ט אינה נאמנת, - אך עיקר ד' הגרע"א שם מיוסדים על הא דפשיטא לי' דאיסורא דשבוי' הוא רק משום מעלת יוחסין, ועמש"נ להעיר בזה בסימן ט"ו (ב) סקי"א בהערה. [↑](#footnote-ref-5)
5. והנה אמנם הי' מקום לפרש בד' הרא"ש, דכונתו דהא דנאמנת הוא רק מכח ב' הטעמים, דבודקת ומזנה, ודאית לה חזקת כשרות, ובנידון דידי' ליכא לב' הטעמים, וע"כ ודאי דאינה נאמנת, - אך בפשוטו אי נימא דבעינן לב' הטעמים, הרי דעיקר ההכשר הוא משום החזקה, והא דבעינן לבודקת ומזנה הוא רק כ"ה דלא ליהוי כשבוי', או כ"ה דלא ליהוי זה ריעותא בחזקתה וכמש"נ להלן, וזה ל"ש כלל בנידון הרא"ש שם דהוא לגבי ירושה, וגם בלא"ה ליכא התם חזקה כלל. [↑](#footnote-ref-6)
6. ועיקר הך מילתא, דמש"כ הראשונים דטעמא דר"ג הוא משום דבודקת ומזנה, אי"ז ענין א' עם מש"א לקמן דטעמא דר' יהושע הוא משום דאינה בודקת ומזנה, נראה דכ"ה מוכרח גם למש"כ הגרע"א בכ"ד דיל"פ דכל ה"ט דבודקת ומזנה הוא רק דמה"ט אין אמירתה כנגד הרוב פסולין, ויל"פ כן גם בד' הרשב"א לקמן די"ד:, עיי"ש, אך במש"א בגמ' דטעמא דר' יהושע הוא משום דאינה בודקת ומזנה, ודאם היתה בודקת ומזנה היתה נאמנת, אין לפרש כן, שהרי ר' יהושע פסל אף ברוב כשרים, ובע"כ דהתם ענין אחר הוא, ודו"ק. [↑](#footnote-ref-7)
7. ובדעת רש"י שם דס"ל דרק אם יצא עלי' שם מזנה לגוי ועבד ה"ה נפסלת, י"ל דאזיל לטעמי' בשלהי פירקין, לפ"מ שפירש הבעה"מ בדעתו דכל דאיכא רוב כשרים ה"ה כשרה אף כשאינה טוענת, ואכמ"ל. [↑](#footnote-ref-8)
8. אך צ"ע דמהו המקור דלר' יהושע אינה נאמנת אף אם בודקת ומזנה ול"ד לשבוי', ודילמא כל עיקר הא דס"ל לר' יהושע דאינה נאמנת, הוא רק משום דס"ל דאינה בודקת ומזנה והויא כשבוי'.

   והנה לד' הרשב"א ודעימי' דברוב כשרים ל"ד לשבוי', הרי דמהא דפסל ר' יהושע ברוב כשרים יש ללמוד דאינה נאמנת אף בגונא דל"ה לשבוי', ולדעת ש"ר י"ל דזה נלמד מהא דס"ל לר' יהושע דאינה נאמנת לומר לא נבעלתי אף במדברת ברוב כשרים, אף דכה"ג ל"ד לשבוי', ולדעת התוס' דבכה"ג באמת ה"ה נאמנת לומר לא נבעלתי, י"ל דזה נלמד מהא דבכה"ג אינה נאמנת לומר לכשר נבעלתי, אף דבכה"ג אינה יראה לומר ואית לה מיגו מעליא, וכמש"נ בזה בסימן י"ד (ב) ענף ג'.

   והנה לפ"ז לכאו' ניחא עיקר הקו' דמהו שאמרו דפלוגתייהו היא אם אלים ברי או אלים חד ספיקא, הרי פלוגתייהו היא אם בודקת ומזנה, ולהנ"ל י"ל דמכוון הגמ' הוא להא דפליגי במדברת ברוב כשרים, - אך אי"ז מתישב היטב, דסתימת הגמ' משמע דקאי על כל פלוגתא דר"ג ור' יהושע, ואף על הא דפליגי במעוברת, - אך לפמש"נ בדברינו ניחא, דאף הא דפליגי במעוברת, הוא אם אלים ברי או אלים חד ספיקא, והאמנם דלר' יהושע איכא טעם נוסף לפסול במעוברת משום דאינה בודקת ומזנה ודמיא לשבוי', אך גם בלא"ה הי' פוסל, משום דאלים לי' חד ספיקא. [↑](#footnote-ref-9)