ילפותא דבית המנוגע
קטגוריות: ש_ס / מא חולין / חולין - הרב וורצל / רוב וחזקה

חולין י: קצת הערות בילפותא דבית המנוגע

א.ילפינן דין חזקה מבית המנוגע דלא חיישינן דלמא נחסר הנגע עד שהסגיר הכהן את הבית.

בתוס' הק' מנ"ל דין חזקה דלמא משום ס"ט ברה"י הוא, ותי' דאיירי ברה"ר [ומ"מ ע"י חזקת הנגע מטמאינן גם ברה"ר, ואכ"מ].

ובחי' הגר"ח נזיר סה: [וכ"כ אבהא"ז פ"י אישות בשם הגר"ח] ובחזו"א-ריד (י:),אה"ע פב-יג, כתבו ליישב קו' התוס' דשאני טומאת נגעים דבעינן אמירת כהן שהוא טמא, וקודם לזה אינו מטמא, ואין הכהן יכול לטמא אלא אם הוא יודע שיש כן נגע, וע"י דין חזקה הרי הוא כידיעת כהן אבל ס"ט ברה"י אינו אלא דין הנהגה ולא חשיב ידיעת כהן.

ועפי"ז תי' הגר"ח כתובות עה: וחזו"א אה"ע שם קו' מהרש"א נדה יט. בספק נגע היאך אזלינן בתר חזקה והא ס"ט ברה"י טמא, וכתב דבנגע שצריך הסגר כהן לא שייך לדון ס"ט [ועי' בש"ש א-טו מש"כ לתרץ דחזקה"ג מועלת גם בס"ט, וע"ע מש"כ ריש נדה בדין ס"ט במקור הטומאה בשם האחיעזר בזה, ועוי"ל דהוי כספק ראיה שכתבו התוס' נדה ב. דלא אמרינן ס"ט ברה"י][[1]](#footnote-2).

ויש להוסיף דהנה בעיקר הגמ' צ"ב מנ"ל ללמוד דין חזקה דלמא מטעם ספק לחוד הוא דקי"ל סד"א לחומרא, ובפשוטו צ"ל דקרא לא משמע כן.

אבל י"ל עפי"ד הגר"ח דספק לא חשיב ידיעה ואין כאן ידיעת כהן לטמא, ושו"ר כן בשער"י ב-יז בסופו.

ואמנם עיקר ד' הגר"ח יל"פ בשני אופנים, חדא דדבריו מבוססים על יסודו הגדול בשיטת הר"מ דדין ס"ט ברה"י אינו הכרעה ודין וודאי רק דין חדש שנתנה תורה על הספק שעל כל צד צריך לנהוג טומאה א"כ לא חשיב ידיעת כהן.

ועוד י"ל, וכ"נ בלשונו, דאף אם הוא דין וודאי ה"מ לענין ניהוגי הטומאה אבל הדין שיש על הכהן להחליט את הנגע לאו דין טומאה הוא.

ב. ובשיטת התוס' יל"פ דדין ס"ט הוא דין וודאי ממש והכרעת הטומאה, וא"כ יתכן דנקטו דאף לענין ידיעת כהן חשיב ידיעה [אבל לענין ספק דאורייתא לחומרא יודו ליסוד הגר"ח].

אלא דעי' לקמן יא. דקיימי דרא דגברי[[2]](#footnote-3), ובתוס' כתבו דה"נ הו"מ למימר שיש אדם שרואה שבשעת ההסגר היה הנגע שלם, ואי"צ שיודיע להכהן דוקא.

מבואר דעתם שאי"צ ידיעת כהן כלל כדי לטמא, ודלא כד' הגר"ח, ובאמת באבהא"ז העיר דלפי"ד הגר"ח אין כאן קו' ולא מידי דהא כה"ג ליכא ידיעת כהן.

ועכ"פ לפי"ז מתבאר שיטת התוס' דאי"צ ידיעת כהן, ואזלי לטעמייהו לעיל שיש לדון בו ס"ט ברה"י ואי"צ למש"כ לעיל דס"ט מיקרי ידיעה.

[ולפי"ז צ"ל משה"ק מסד"א לחומרא דלא משמע דקרא מטמא רק מספק].

ג. אלא שלכאו' ד' הגר"ח מבוארים להדיא במתני' נגעים ה-ד דספק נגעים להקל ואפי' בכה"ג דאיכא ממ"נ שאחד מהנגעים מטמא מ"מ טהור שאין ידוע איזה נגע המטמא, ועי' בר"ש דילפינן לה מקרא דעל הוודאי הוא מסגיר ולא על הספק.

ובפשוטו טעם הדבר משום דבעינן ידיעת כהן איזה נגע מטמא, וצ"ע שיטת התוס' היאך מהני גם בלא שידע הכהן כלל?

ותינח לענין ס"ט ברה"י יש מקום לומר דעדיף על הא דמתני', שיש לכהן דין לטמא את הנגע המסויים הזה, משא"כ במתני' דהתם י"ל דכיון שאין כל נגע מצ"ע יכול לטמא ואין לכהן דין לטמאותו א"י להחליט על האדם שהוא טמא כיון שכל נגע בפנ"ע אין לו דין לטמא.

אבל בד' התוס' יא. מבואר להדיא שיכול להסגיר גם בלא ידיעה כלל, וצ"ע.

ועי' בלשון החזו"א מש"כ בשיטת התוס' שלא נאמר הדין דאינו מסגיר על הספק אלא לגבי משפט הכהן שאינו שופט את הספק, אבל אחר שהחליט דינו להסגיר מסגיר גם את הספק, וביאור הדבר פשוט שלהכריע אם יש כאן נגע נאמר ע"ז הגבלה שאינו מסגיר את הספק, אבל אחר שהכריע יכול להסגיר על פיו, אלא שצריך שיתברר לבסוף שבאמת היה כאן נגע בשעת הסגר.

ולהכי שפיר נקטו התוס' דאף בלא ידיעת כהן בשעת הסגר מהני, ועי' משנת ר"א חולין-א בנו"א בזה.

ואמנם כתב בחזו"א דלולא דברי התוס' י"ל דהסגר ספק לאו שמיה הסגר כלל, וה"נ דרא דגברי היינו שהכהן ידע או ידיעת עדים לכה"פ, עיי"ש וכד' הגר"ח.

ג. ראית עדות ע"י מראה, עיין ר"ה כה. ראו את הלבנה במים ל"מ, ומשמע בפיר"ח שם שהוא רק מטעם בדדמי אבל מעיקר הדין מהני עדות בכה"ג, עיין ברכ"י חו"מ לה-יא מסיק כן ומתחילה צידד דל"מ ומסיק דמהני אי לאו בדדמי, ועיין הלק"ט ב-פב.

והעיר בצפנ"פ דא"כ ה"נ בנגע מאי מקשי היאך רואה הכהן את הנגע דלמא יוצא כדרכו ורואה ע"י מראה, וכתב דלא מהני ובעי ראיה דוקא.

אבל צ"ע מה גרע מחזקה, וי"ל דחזקה הוא ממשיך את הראיה הקודמת ואינו ראיה חדשה, ודו"ק.

במש"כ התוס' לענין בית דאיירי שאין בו דעת לישאל ובענייני ס"ט ברה"ר הנוגעים לסוגיין, נתבאר במקו"א.

1. ואמנם מד' התוס' חולין מבואר שלא כדבריו, ועי' חזו"א אה"ע פב-יג מש"כ שאין סתירה לדבריו מד' התוס' שאין הנידון נופל על הבית על כלפי הבא אל הבית, ואין דבריו מובנים כ"כ, ואולי כוונתו דהבא אל הבית אי"צ אמירת כהן לעצמו רק תלוי בדין הבית, ויל"ע. [↑](#footnote-ref-2)
2. ד' הגמ' צ"ב רב למה אי"צ חזקה בכה"ג והרי סו"ס בשעת הסגר ממש אין הכהן יודע ואטו עדיף מיציאת הכהן, צ"ע. [↑](#footnote-ref-3)