יט - עוד בדין תולמ_ה בציצית
קטגוריות: ש_ס / מ מנחות / מנחות - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / ציצית מהדוב

**סימן יט**

**עוד בדין תולמ"ה בציצית**

**א**

א] **סוכה י"א א',** דרב עמרם חסידא רמא תכלתא וכו' תלאן ולא פסק ראשי חוטין שלהן וכו', א"ל הכי אמר רב מפסקן והן כשרין, אלמא פסיקתן זו היא עשייתן וכו', מיתיבי תלאן ולא פסק ראשי חוטין שלהן פסולין וכו', ושמואל אמר פסולין לעולם, וכן אמר לוי פסולין לעולם.

**והנה** הרמב"ם בפ"א מציצית הי"ד הביא לפסולא דתלאן ואח"כ פסק ראשי חוטין שלהם, כשתלה החוטין בין ב' כנפים מזו לזו וקשר כנף זו כהלכתה וכנף זו כהלכתה ואח"כ חתכן באמצע ונפרדו זמ"ז, והכס"מ שם עמד בזה, דבד' הרמב"ם נראה דמפרש דדוקא בתלה החוטין בין ב' כנפים ואח"כ פסקן הוא דפסלינן משום תולמ"ה, אבל בחוטין שאינן תלויין אלא בכנף אחת, אע"פ שכרך וקשר ואח"כ פסק ראשי חוטין כשרה, דאל"כ לשמועינן דאפי' בתלאן בכנף אחת פסולה, ועיי"ש שהק' ע"ז, דכיון דטעם הפסול הוא משום תולמ"ה, א"כ בכנף אחד נמי יש לנו לפסול, ועיי"ש מש"כ בזה.

ב] **ונראה** לדון בזה, דהרמב"ם לטעמי' אזיל, דהנה הרמב"ם שם בה"א כתב דאין לחוטי הענף מנין מה"ת, והכס"מ שם תמה ע"ז, שהרי ילפינן ביבמות ה' ב' ובמנחות ל"ט ב' מקרא דגדילים לשיעורא, דגדיל ב' גדילים ד'.

**ובכתבי** הגרי"ז במנחות ל"ח ב' כתב בשם הגר"ח, וכ"כ בכ' הגר"ח שם מ' ב', שפירש בד' הרמב"ם, דאף דבעינן ד' חוטין, היינו רק מדין תואר הציצית דבעינן שיהא גדיל גדילים, וכמו דבעינן שיהא גדיל ופתיל, בעינן שיהא גדיל גדילים, אך בדין קיום מצותה ליכא כלל דין מנין.[[1]](#footnote-2)

ג] **והנה** בהא דפסלינן כשלא פסק ראשי החוטין, כתב בפירש"י דהוא משום אלא חוט אחד, וכ"כ בתשו' רש"י סימן פ"ב וסימן פ"ג, וכ"כ הר"י מלוניל והר"א מן ההר והמאירי בסוגיין, והשטמ"ק במנחות מ' ב' בשם תוס' חיצוניות.

**ונראה** דכ"ז הוא לפ"מ דס"ל דאיכא דין מנין בהחוטין דבעינן ד' חוטין, וע"כ כל דהוו חוט אחד ל"מ, אך להרמב"ם לטעמי' דליכא דין מנין בחוטין, ועיקר דינא דד' חוטין הוא משום דתואר הציצית הוא בגדיל דד' חוטין, הרי דלזה מהני אף בדהוו כל החוטין מחוברין וחשיבי כחוט אחד, דמ"מ כיון שכפל החוט ד' פעמים וכרכן שפיר יש בזה לתואר הציצית.[[2]](#footnote-3)

**ואשר** ע"כ הוצרך הרמב"ם לפרש דהא דתלאן ואח"כ פסק ראשי חוטין שלהן, הינו כשתלאן בב' כנפות, והיינו משום דלדעתו כל שתלאן בכנף אחד יש להכשיר אף קודם שפסק ראשי החוטין.[[3]](#footnote-4)

**ב**

ד] **ומצאתי** בהעמ"ש בסימן קכ"ז סקי"ג שכבר כתב כן בדעת השאילתות, דאין לפסול כשלא פסק ראשי החוטין משום שהוא חוט אחד, משום דעיקר הא דבעינן מניינא הוא משום דכתיב גדיל גדילים, דגדיל משמע קליעה שהוא שלש, ואע"ג דהן מחוברין למטה, הרי נעשין קליעה למעלה.

ה] **ואמנם** הנה השאילתות שם כתב דתלאן ולא פסק ראשי חוטין שלהן פסול, משום דליכא ענף, ואין ציצית אלא ענף, כמו שאמרו במנחות מ"ב א', ואמרינן התם דאמר אביי צריך לפרודא כצוציתא דארמאי, וכ"כ הפסקי רי"ד בסוגיין, וכן משמע קצת בפי' ר"ח, דהפסול הוא משום דאין החוטין נפרדין זמ"ז.

**וצ"ע** לפ"ז בדעת הרמב"ם, דאף דס"ל דאין לפסול כשלא פסק ראשי החוטין משום הא דהוו חוט אחד, וכנ"ל, מ"מ מ"ט לא פסלינן בזה משום דאין ציצית אלא ענף וצריך להפריד החוטין זמ"ז, וכמש"כ הרמב"ם שם ה"ח.[[4]](#footnote-5)

**ג**

ו] **ונראה** די"ל בזה, דהנה נתבאר בסימן י"ח סק"ה די"ל דהא דבמטיל ד' ציציות בזאח"ז ובמסכך הסוכה בזאח"ז לי"ב משום תולמ"ה, הוא משום דבכה"ג לא חשיב כלל דהוי העשי' בפסול, דאף בשעה דליכא אלא ציצית אחת, וליכא סיכוך דצממ"ח, אין ציצית וסיכוך אלו פסולין, אלא דלא סגי בהו להכשיר, וע"כ לי"ב משום תולמ"ה.

**ועד"ז** נראה גם במה שעמד האבנ"ז בסימן ט' סק"ו ובסימן תס"ו סק"ו בטעם הא דלא פסלינן בכל עשיית ציצית, משום דבשעת תחיבת החוטין אכתי ליכא כריכות וקשר, וקשיא כן לדעת הסוברים דכל דהוי תחיבת החוטין בפסול ה"ז פסול משום תולמ"ה, (וגם קשיא לדעת הלבוש והעו"ת דכל דנעשה הקשר הסמוך לכנף בפסול, פסול משום תולמ"ה, וא"כ מ"ט לא פסלינן מכח הא דבשעת עשיית הקשר הראשון, ליכא גדיל), והיינו משום דאין החוטין פסולין, אלא דלהכשר הציצית בעינן גם כריכות וקשר, וע"כ אף דבשעת תחיבת החוטין לא נשלם מעשה הציצית, מ"מ לא חשיב זה כעשי' בפסול, וע"כ לי"ב משום תולמ"ה.

ז] **ולפ"ז** נראה בדעת הרמב"ם, דע"כ אף דכ"ז שלא פסק ראשי החוטין ה"ז פסול משום דבעינן ענף, מ"מ כל שפסקן אח"כ כשרה, ולי"ב משום תולמ"ה, דאף דלהכשר הציצית בעינן שיהא בה ענף, מ"מ הרי אף קודם שהפרידן אין החוטין פסולין, אלא דלהכשר הציצית בעינן שיהא ענף, וע"כ אף דבשעת קשירת הציצית אכתי ל"ה ענף, לא חשבינן לה כעשי' בפסול, אלא דלא נשלם מעשה הציצית, וע"כ לי"ב משום תולמ"ה.[[5]](#footnote-6)

ח] **ועפי"ז** יש מקום לדון במש"כ בגל' הגרע"א למג"א סימן י"א סק"כ, דאם כרך כל הציצית דפסולה, אף אם חזר אח"כ והתיר קצת שיהי' ענף, מ"מ הוי תולמ"ה.[[6]](#footnote-7)

**ולמש"נ** יש מקום לדון בזה, די"ל דאין לפסול בזה משום תולמ"ה, דאף בשעה שכרך את כל הציצית ל"ה פסול בהחוטין, אלא דל"ה הכשר להציצית משום דליכא ענף, ובזה שפיר מהני מה שהתיר אח"כ את הכריכות שיהא ענף, ודמי להא דבכל הטלת ציצית ליכא גדיל בשעת תחיבת החוטין והקשר הראשון, ואפ"ה לי"ב משום תולמ"ה, וכנ"ל.[[7]](#footnote-8)

**ד**

ט] **ובעיקר** הא דלא פסלינן בכל עשיית ציצית משום הא דבשעת תחיבת החוטין אכתי ליכא כריכות וקשר, ובשעת עשיית הקשר הסמוך לכנף אכתי ליכא כריכות, י"ל עוד, למש"נ בסימן י"ח סק"ה מד' הלבוש ומד' הביכורי יעקב, עיי"ש.

**וי"ל** עוד בזה, וזה ע"ד מש"נ לעיל, ובע"א קצת, דהנה לקמן בסוגיין פרכינן אהא דסבר שמואל דלא אמרינן פסיקתן זו היא עשייתן, מהא דתני תני שמואל משום ר' חייא הטיל לב' קרנות בב"א ואח"כ פסק ראשי חוטין שלהן כשרין, מאי לאו שקושר ואח"כ פוסק, ומשני לא שפוסק ואח"כ קושר.

**והב"י** בסימן י"א סי"ג תמה מזה ע"ד הסוברים דכל שפסק ראשי החוטין אחר שתחבן בכנף פסול משום תולמ"ה, דהרי להדיא אמרו דכל שפוסק ואח"כ קושר כשרה.[[8]](#footnote-9)

**והמשכנות** יעקב בסימן ט"ז כתב לישב, דשאני בהטיל לב' קרנות, דאין בזה שום פסול כלל, דד' חוטין הן, וכשתוחבן בכל כנף לבד הן ציצית גמורים, ואף כשתחבן בב' הן כשרין עכ"פ לאחד מהן רק שארוכין הרבה, ומה שתחבן בשנים אין בזה שום פסול, ומשא"כ כשחוטי הציצית עצמן מחוברין, דאי"ז ציצית כלל.

**והביאור** בזה הוא, דבהטיל לב' קרנות, הרי אף דבגמר עשיית הציצית בעינן שתהא ציצית אחת לכל כנף, ומה"ט הוא דאם קשר ואח"כ פסק פסולה, מ"מ בשעת תחיבת החוטין ל"ב לזה כלל, ולא חשיב כלל דנעשית תחיבת החוטין בפסול, וע"כ לי"ב משום תולמ"ה.[[9]](#footnote-10)

י] **ובזה** מתפרש מה שאמרו שם דס"ד דאף דפוסק ואח"כ קושר פסול, דבעינן כנף בשעת פתיל, והיינו דס"ד דגם בשעת תחיבת החוטין בעינן שתהא הציצית לכנף אחד ולא לב' כנפות, ונמצא דהוי תחיבת החוטין בפסול, והו"ל תולמ"ה, - וזהו דקמ"ל דל"ב כנף בשעת פתיל, ואף אף שתחב החוטין בב' כנפות, ל"ה בזה פסול כלל, וע"כ לי"ב משום תולמ"ה.

יא] **ולפ"ז** י"ל, דמה"ט הוא דלא פסלינן לא פסלינן בכל עשיית ציצית משום הא דבשעת תחיבת החוטין אכתי ליכא כריכות וקשר, ובשעת עשיית הקשר הסמוך לכנף אכתי ליכא כריכות, - והיינו משום דאף דלהכשר הציצית בעינן שיהיו כריכות וקשר, מ"מ בשעת תחיבת החוטין ל"ב כלל שיהא כריכות וקשר, וע"כ לא חשיב כלל דנעשית תחיבת החוטין בפסול, ומה"ט גם אין לפסול מכח הא דבשעת עשיית הקשר הסמוך לכנף ליכא כריכות, דבשעת הקשירה ל"ב כלל שיהא גדיל, ולא נעשה הקשר בפסול.

1. עיי"ש שכתב דמה"ט ליכא בל תוסיף כשמוסיף יותר מד' החוטין, דכיון דלקיום המצוה ליכא דין מנין, אלא הא דבעי מנין ד' הוא משום דזהו צורת ציצית, ל"ש בזה בל תוסיף, והיינו דדמי להיכא דמוסיף באורך החוטין דאין לדון בזה משום בל תוסיף, - ולכאו' נפ"מ עוד בזה, דאם הטיל בכל הכנפות ג' חוטין, אינו עובר משום בל תגרע, דכיון דלא נאמר בדין קיום מצות ציצית דבעינן ד' חוטין, והא דבעינן ד' חוטין הוא משום תואר הציצית, הרי דכל שהטיל פחות מד' חוטין, הו"ל כהטיל ציצית באופן הפסול, כגון דלי"ב לשיעור האורך דבעינן בציצית, דלי"ב משום בל תגרע. [↑](#footnote-ref-2)
2. ויש לפרש בזה למש"כ הרמב"ם שם ה"י בזה מש"כ הרמב"ם שם ה"י, דאפי' הי' החוט כפול מח' חוטין ושזור עד שנעשה פתיל אחד אינו נחשב אלא חוט אחד, - וי"ל דלדעת ש"ר א"צ להשמעינו לזה, דכיון דבעינן ד' חוטין נפרדים, הרי ודאי דכל דה"ז שזור אי"ז אלא חוט אחד, - אך להרמב"ם לטעמי' דל"ב ד' חוטין נפרדין, וכל הא דבעינן שיהיו ד' חוטין הוא משום תואר הציצית דבעינן גדיל גדילים, שפיר הי' מקום לומר דיתקיים דין זה אף כששזר החוטין יחד, וזהו דקמ"ל דכיון ששזרן וה"ה פתיל אחד, אין מתקיים בזה דין גדיל גדילים. [↑](#footnote-ref-3)
3. ושו"ר במגן גבורים סי' י"א סקכ"ד ובאבהא"ז בהלכות ציצית, שכבר כתבו לישב לד' הרמב"ם דאזיל לטעמי', אלא שפירשו לזה בע"א, דהמגן גבורים שם כתב דלדעת הרמב"ם עיקר השיעור דד' חוטין הוא מדרבנן, וע"כ אף שפסק ראשי החוטין הוא כשר מדאורייתא, והאבהא"ז כתב דהגם דמדאוריתא בעי' ד' חוטין, מ"מ לא קאי ע"ז קרא דועשו, וע"כ אין לפסול בזה משום תולמ"ה, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-4)
4. אמנם י"ל לדעת הסוברים דהא דצריך לפרודה כציציתא דארמאי אי"ז מעכב, ונתבאר במ"מ למנחות מ"ב א', - אך יל"ע בזה, דכיון דאין ציצית אלא ענף, הרי אף דנימא דאי"ז מעכב לפרודה כציציתא דארמאי, מ"מ מסתברא מילתא דאם הם מחוברין יחד בראשיהן ה"ז פסול, משום דליכא ענף, וי"ל. [↑](#footnote-ref-5)
5. אך בד' השאילתות והרי"ד מבו' דמכח הא דבשעת הקשירה ל"ה ענף ל"מ אף כשפסקן אח"כ, והו"ל תולמ"ה, וכן נקט בתשו' מהרי"ל החדשות סימן ו', דכל שנכרכו הציציות זב"ז והפרידן, אין להכשיר רק משום דתחילת עשייתו בהכשר, דאל"כ הי' בזה משום תולמ"ה, (וכ"כ החזו"א בסימן ג' סק"ט, דאם הא דצריך לפרודי מעכב, חשבינן לה כתולמ"ה, עיי"ש), והיינו דס"ל דכיון דאין ציצית אלא ענף, ע"כ כל דליכא ענף, חשיב דהוי מעשה הציצית בפסול, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-6)
6. ועיי"ש שכתב דאף דהוי תחילת עשייתו בהכשר, מ"מ כיון דהוי הפסול בציצית עצמן, ל"מ הא דתחילת עשייתו בהכשר, - אך בגל' הגרע"א בד"י כתב לדון בזה, דשפיר מהני בזה הא דתחילת עשייתו בהכשר, - והביאוה"ל בסימן י"ב ס"ג הביא דהפמ"ג סותר דברי עצמו בזה, אם יש לפסול בזה משום תולמ"ה, או דכיון דתחילת עשייתו בהכשר לי"ב משום תולמ"ה. [↑](#footnote-ref-7)
7. ובס' תורת חיים שם סק"כ כתב להכשיר בזה מטעם אחר, דכיון דליכא פסול בהציצית, אלא דליכא עדיין ציצית, הרי דכשחוזר ומתיר ועושה קשר, הוי זה עשיית הציצית גדיל וענף, וע"כ לי"ב משום תולמ"ה, דכשמתיר ועושה קשר הוי זה מעשה עשיית הציצית, וכתב לדמותו לד' היד אפרים בסימן י"ב, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-8)
8. ואמנם למשמעות ד' הרמב"ם בפ"א מציצית הי"ד דהפסול בהטיל לב' קרנות הוא משום דב' הקרנות מעורין זב"ז וחשיבי ככנף אחד, י"ל דמה"ט אין הפסול בזה אלא כשקשר, דעי"ז הוו הקרנות מעורין זב"ז, אך כ"ז שלא קשר ואינם מעורין זב"ז, ליכא לעיקר הפסול, וע"כ הוא דלי"ב משום תולמ"ה, ועד"ז כתב המגן גיבורים בסימן י"ג סוסקכ"ג, אך אי"ז מוכרע, די"ל דאף קודם הקשירה, הוו הכנפות מעורין זב"ז ע"י הכריכות. [↑](#footnote-ref-9)
9. ובפי' ריב"ן בסוגיין פירש בהא דפסלינן בתלאן ואח"כ פסק ראשי חוטין שלהן, דהוא משום דאנן בעינן בשעת תלייתן בכנפי טלת הבגד דלהוי פתיל, כדכתיב ונתנו על ציצית הכנף פתיל תכלת, כל חד וחד באפי נפשי' בשעת נתינה וליכא, עכ"ל, והרי דהי' מקום לומר דאף דלהכשר הציצית בעינן שיהיו החוטין נפרדין, מ"מ ל"ב לזה בשעת נתינה, וממילא דל"ה בזה משום תולמ"ה, כיון דל"ה הנתינה כלל בפסול, וזהו שהוצרך לפרש דילפינן מקרא דבעינן שיהא כל חד וחד באפי נפשי' בשעת נתינה, וכל שהיו החוטין מחוברין, הויא הנתינה בפסול. [↑](#footnote-ref-10)