יז - בדין תלאן ואח_כ פסק ראשי חוטין שלהן
קטגוריות: ש_ס / מ מנחות / מנחות - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / ציצית מהדוב

**סימן יז**

**בדין תלאן ואח"כ פסק ראשי חוטין שלהן**

**א**

א] **סוכה י"א א',** דרב עמרם חסידא רמא תכלתא וכו' תלאן ולא פסק ראשי חוטין שלהן וכו', א"ל הכי אמר רב מפסקן והן כשרין, אלמא פסיקתן זו היא עשייתן.

**ופירש"י,** ז"ל, תלאן לציציות בכנפות הטלית וכו', ופוסק ראשין שלהן ונעשין ח' חוטין, ורב עמרם שכח ולא פסקן עד שעשה כל הגדילים וקשריהם, ונמצאת עשוין בפסול, דאין בה אלא חוט אחד, עכ"ל.

**והב"י** בסימן י"א סי"ג כתב דכל שכרך חוליא וקשר אחרי' ופסק אח"כ פסולה, ואע"פ שעדיין לא גמר הכריכות והקשרים משום דבהכי מתכשר חשיב שפיר מן העשוי, - ועיי"ש שכתב דמש"כ בפירש"י דשכח ולא פסקן עד שעשה כל הגדילים וקשריהם, הוא לומר דאפ"ה מכשר רב, אבל לשמואל כיון שעשה שיעור הכשר ציצית דהיינו חוליא אחת וקשר אחד, כי פסיק להו בתר הכי הוי מן העשוי.

ב] **והחמד** משה שם כתב לפרש בד' רש"י, דכל שפסק קודם עשיית כל החוליות והקשרים, הרי אף דהחוליא והקשר שעשה קודם שחתכן פסולין, מ"מ שאר החוליות והקשרים שעשה אח"כ כשרים, וכיון דמה"ת סגי בחוליא וקשר אחד, דל מהכי החוליא והקשר הראשון וכאילו אינו ותתקיים הציצית בשאר החוליות והקשרים.

**ומצינו** כן גם בגל' הגרע"א למג"א סימן י' סק"ו, עיי"ש שכתב דבד' המג"א בסימן י"א משמע דאף אם עשה שאר החוליות והקשרים אחר שפסקן ל"מ, וצ"ע שלא הביא דכ"ה להדיא בד' הב"י, ותמה ע"ז דמנ"ל זה, דדילמא בכה"ג כשר, דדל החוליא והקשר הראשון דהוי מן העשוי, מ"מ לתכשרו בעשיית חוליא וקשר שלאח"כ שנעשו בהכשר.

**וצ"ב** בד' הב"י דפשיט"ל דכל שכרך חוליא וקשר אחרי' בפסול, ל"מ מה שעושה אח"כ חוליות וקשרים בהכשר, ולא אמרינן דדל החוליא והקשר הראשון דהוי בפסול, ותוכשר הציצית בשאר החוליות והקשרים.[[1]](#footnote-2)

**ב**

ג] **ונראה** די"ל בזה, דהנה הב"י שם כתב דאין לפסול משום תולמ"ה אלא כשכרך חוליא וקשר אחרי' דמתכשרא בהכי, אך כל שכרך ולא קשר דאכתי לא מתכשרא בהכי, לי"ב משום תולמ"ה.

**אך** העולת תמיד שם סק"י כתב דאף אם עשה כריכה לבדה קודם שפסק ראשי החוטין פסול, וכ"נ בד' הלבוש שם סי"ד,[[2]](#footnote-3) - ומבו' בדבריו דהטעם בזה הוא משום דכל מה שצריך לעשות מה"ת ועשאו קודם שפסק החוטין, הו"ל בכלל תולמ"ה, וע"כ כיון דהכריכה היא מכלל העשי' הנצרכת מה"ת, הרי כל שעשאה בפסול הו"ל בכלל תולמ"ה, - וכן צידד החמד משה שם סק"ח, דכולה עשי' בכשרות בעינן, וע"כ אף אם נעשה מקצתו בפסול פסול.

**וצ"ב** בטעמא דהב"י דס"ל דכל שכרך ולא קשר דעדיין לא מתכשרא בהכי, לי"ב משום תולמ"ה, דלכאו' כיון דבעינן שתהא העשי' בכשרות, בעינן שתהא כולה בכשרות, וכיון דאף הכריכה הויא מכלל העשי', מ"ט יש להכשיר אף כשפסק החוטין אחר הכריכה.[[3]](#footnote-4)

ד] **ובפשוטו** הטעם בזה הוא למש"כ הגר"א שם סי"ג בסו"ד, בטעם הא דאם פסק ראשי החוטין אחר תליית החוטין כשר, ז"ל, וטעמם שמכשירין כ"ז שאין מתכשר בעשייתן, דע"כ לא פליג שמואל שם עלה דרב אלא משום דס"ל דקציצתן לאו מעשה, אבל כל שנעשה מעשה להכשיר ודאי נקרא מעשה, עכ"ל.

**והיינו** דמהא דקאמר רב דקציצתן ופסיקתן זו היא עשייתן יש ללמוד דלקיום דינא ד"תעשה" ולא מן העשוי, ל"ב שתהא כל העשי' בהכשר, אלא כל דאיכא תורת מעשה על המעשה שנעשה בהכשר, סגי בהכי, - ושמואל לא פליג ביסוד הדברים דסגי בהכי, אלא דס"ל דקציצתן ופסיקתן לא חשיב כעשי' כלל, דאי"ז כלל מכלל עשיית הסיכוך והציצית, - וע"כ הוא דבגונא שפסק קודם הכריכה והקשירה, מודה שמואל דכשר, דהכריכה והקשירה דהוו מכלל עשיית הציצית, יש עליהן תורת מעשה, וסגי בזה לקיום דינא דתעשה.

**ואשר** ע"כ שפיר יש להכשיר גם כשכרך ואח"כ פסק, דאף דהכריכה היא מכלל העשי', מ"מ כיון דלהכשר הציצית בעינן גם להקשירה, יש על הקשירה תורת מעשה, וה"ז מועל להכשיר.

ה] **ובד'** הב"י שם משמע קצת בע"א, ז"ל, אבל אם לא קשר לא "משום דל"ה מן העשוי" דהא קי"ל קשר העליון דאורייתא וכו', אבל אם כרך חוליא וקשר אחרי' אם פסק אח"כ פסולה וכו', משום דבהכי מתכשר "חשיב שפיר מן העשוי" וכו', כיון שעשה שיעור הכשר ציצית דהיינו חוליא אחת וקשר אחד, כי פסיק להו בתר הכי "הוי מן העשוי", עכ"ל.

**ומשמעות** דבריו דהיינו משום דפסולא דתולמ"ה הוא רק היכא דחשיב כעשוי בפסול, דבכה"ג הוא דהו"ל "מן העשוי", וע"כ כ"ז הוא היכא דבהכי מתכשר, דחשיב דכבר נעשה בפסול, ותו ל"מ עשייתו להכשירו, אך כל דאכתי לא מתכשר בהכי, לא חשיב כעשוי בפסול, ומהניא עשייתו להכשירו.

**ומקור** ליסוד הדברים, הוא ממש"כ בפירש"י במנחות מ' ב' בטעם הא דהטיל למוטלת כשרה, דהוא משום דקאי בבל תוסיף כי עבדינהו, ול"ה מעשה, דכיון דעובר על דברי תורה לא מיקרי מעשה, הלכך כי פסיק לקמאי היא הויא עשייתן דבתראי, - והרי דלא חשיב כתולמ"ה, אלא היכא דחשבינן לה כעשוי בפסול, וכיון דכל דקאי בבל תוסיף לא מיקרי מעשה, לא חשבינן לה כעשוי בפסול, ובכה"ג יש תורת מעשה על פסיקת החוטין הראשונים, ולי"ב לפסולא דתולמ"ה.

**ג**

ו] **ולפ"ז** י"ל, דמה"ט הוא דפשיטא לי' להב"י דכל שכרך חוליא וקשר אחרי' בפסול, ל"מ מה שעושה אח"כ חוליות וקשרים בהכשר, ולא אמרינן דדל החוליא והקשר הראשון דהוי בפסול, ותוכשר הציצית בשאר החוליות והקשרים, - והיינו משום דסגי בהחוליא והקשר הראשון להכשר הציצית, וכבר הויא הציצית עשוי' בפסול, וע"כ אין תורת מעשה על החוליות והקשרים שעושה בהכשר, ואי"ז מועיל להכשיר.

**ואמנם** י"ל דכ"ז הוא משום דא"א להכשיר מכח החוליות והקשרים האחרים בפנ"ע, שהרי תליית החוטין היתה בפסול, - וכל הא דמהני כשכורך וקושר בהכשר, הוא משום דלא מתכשרא בלאו הכי, וע"כ יש ע"ז תורת מעשה, וכל דכבר כרך וכשר ומתכשרא בלאו הכי, אין תורת מעשה על שאר החוליות והקשרים, - אך אם הוה מצינו להכשיר מכח החוליות והקשרים האחרים בפנ"ע, י"ל דל"ה איכפת לן דכבר נעשה בפסול, דמצי לחזור ולעשות עשי' אחרת בהכשר, וצ"ע בזה.

1. והשפ"א בסוגיין כתב לפרש הטעם בזה, דהוא משום דכל דכבר מחוברין הן בפסול, לא מיקרי עשי' כלל מה שמוסיף עוד קשר, וי"ל דהיינו כמש"כ החזו"א בסימן ג' סקי"א ד"ה וסתימת דאין חיבור אחר חיבור, - ואמנם לפ"ז הדין נותן דאף דל"מ כשפסק אחר שקשר, מ"מ שפיר יועיל כשפסק אחר שכרך, דאף אם כריכה זו פסולה, יש להכשיר במה שהוסיף לכרוך אח"כ, והעו"ת בסימן י"א סק"י נקט דלא כן, אך יש לפרש כן בטעמא דהחזו"א בסימן ג' סקי"א (ד"ה וב"י) שכתב להכשיר בכה"ג שפסק ראשי החוטין אחר הכריכה קודם הקשירה, (אף דס"ל דכל שקשר ולא כרך ואח"כ פסק פסול), ואכמ"ל. [↑](#footnote-ref-2)
2. וכ"נ ממש"כ בתשו' הרא"ש כלל ב' סימן י', דיזהר שיחתוך החוטין בראשו שיהיו ח' קודם שיתחיל "לכרוך", וכ"כ הטור בסימן י"א, וכן דקדק החמד משה שם סק"ח מד' הטור. [↑](#footnote-ref-3)
3. והי' מקום לפרש בד' הב"י, דהוא משום דכריכה לחודה בלא קשירה לאו מידי הוא, משום דאינה מתקיימת, וע"כ עשיית הכריכה בפנ"ע לא חשיבא כעשי' כלל, וזה כמש"כ הלבוש שם סי"ד והעו"ת שם סק"ט דאף אם קשר פעם אחת קודם שחתך שפיר דמי, משום דל"ה קשר של קיימא, ולאו מידי הוא, (והיינו דמה"ט אין הקשר הראשון בכלל העשי' כלל, ועיקר העשי' היא כשקושר פעם שני', דעי"ז נעשה הקשר לקשר של קיימא), - אך הנה בתו"ד הב"י שם מבו', דכל הא דאחר חוליא וקשר אחד הו"ל תולמ"ה, הוא משום דמתכשר בהכי, ול"ב לכל הכריכות והקשרים לעיכובא, אך אם הוה בעינן להו לעיכובא, ל"ה לפסולא דתולמ"ה אלא כשפסק אחר כל הכריכות והקשרים. [↑](#footnote-ref-4)