קורע ע_מ לתפור רשימות
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / כללי המלאכות / הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים

מד' הריטב"א בר"פ במה אשה, מוכח דסותר ע"מ לבנות, הוא כל שדעתו לבנות אף שאי"ז מטרת הסתירה, עיי"ש, וע' או"ז שכנראה פליג ע"ז.

וכ"ה בשו"ע הגר"ז סימן שי"ג, ז"ל, שולחן ערוך הרב אורח חיים סימן שיג

אבל דלת של בית ושל בור ודות או של כלים המחוברים בקרקע כגון לול של תרנגולים שהוא כלי ומחובר בקרקע אסור בין ליטול בין להחזיר שכל דבר המחובר בקרקע יש בו בנין וסתירה לפיכך מה שנוהגים בסעודות גדולות בימות החמה ליטול החלונות ע"י נכרי לא יפה הם עושים שהרי בנטילה זו יש חיוב חטאת לישראל שהוא סותר על מנת לבנות שהרי עתיד להחזירן אח"כ וא"כ כשאומר לנכרי הרי זה שבות גמור ואינו שבות דשבות שהתירוהו במקום מצטער כמו שנתבאר בסי' ש"ז.

ולהאומרים שסותר על מנת לבנות אינו חייב אלא אם כן דעתו שבנין האחרון יהיה יותר טוב מן הראשון כמו שנתבאר בסי' רע"ח אין בנטילת החלונות אלא איסור מדברי סופרים ולומר לנכרי הוא שבות דשבות שהתירוהו במקום מצטער

בהא דתנן כל המקלקל ע"מ לתקן שיעורו כמתקן, מבו' במאירי דהיינו שאינו חייב אא"כ קרע ע"מ לתפור ב' תפירות, וכ"ה בפסקי ריא"ז, וזה דלא כמו שפירשו כמה אחרונים דהיינו שצריך לקרוע שיעור ב' תפירות.

ז"ל פסקי רי"ד דע"ה:, מדלא תני הסותר ע"מ לבנות כ"ה דתני הקורע ע"מ לתפור אלא תני הסותר לחוד, ש"מ בסותר בלחוד מיחייב אע"פ שאין בדעתו לבנות, דומיא דמכבה דחייב אע"פ שאין דעתו להבעיר, וסתם מתני' כר' יהודה דאמר משאצל"ג חייב עלי', והלכך סותר אע"פ שאין בדעתו לבנות כלל אלא לפנות חצירו חייב, וכן המכבה אע"פ שאין בדעתו להבעיר חייב ודלא כר"ש דאמר משאצל"ג פטור עלי' ואין מכבה חייב אלא כשמכבה פחמין "ע"מ להבעירן" מבו' דאף בעושה פחמין היינו לצורך הבערה, וכ"ה ל' פסקי ריא"ז, וזה דלא כמשמעות המאירי ביצה דל"ב. דפחמין הוו כלי לצורפי זהב שלא ע"י הבערה, עיי"ש, ודלא כר' יוסי נמי דאמר סותר ע"מ לבנות במקומו הוי סותר לבנות במקום אחר ל"ה סותר, עכ"ל.

ומבו' בד' הרי"ד, דהגם דבקורע בעי' ע"מ לתפור ובמוחק בעי' ע"מ לכתוב, מ"מ בסותר ל"ב ע"מ לבנות, וכנראה היינו דמלאכת קריעה היינו בהכשרת התפירה ומלאכת מחיקה היינו בהכשרת הכתיבה וכמשמעות ד' הרי"ד לעיל מינה בדין מוחק דיותא בעלמא עיי"ש, אך מלאכת סותר הויא בעצם הסתירה, וכן מלאכת כיבוי, וזהו שכתב הרי"ד דהוא דלא כר' יוסי דבעי סותר ע"מ לבנות במקומו, והרי דס"ל דגם בסותר תנאה הוא שיהא ע"מ לבנות, וה"נ בכיבוי תנאה הוא שיהא ע"מ להבעיר, אך שאר תנאי פליגי ע"ז.

ויל"פ עוד, דלעולם ליכא חילוק ביסוד הדין, ואך דקורע ומוחק סתמא דמילתא קלקול הוא, ומשא"כ בסותר אם הוא כדי לפנות חצירו אי"ז קלקול, וכן במכבה מפני גויים וכו' ובשביל החולה שיישן אי"ז קלקול, וע"כ בזה ל"ב ע"מ לבנות ולהבעיר, אך אי"ז נראה כ"כ.

אך יש להוכיח כדרך בתרא, מדינא דקורע על מתו ובחמתו דחייב, וע' פסקי רי"ד דק"ה: שפירש דלר' יהודה חייב, ולר"ש אינו חייב משום שאינו צריך לגוף הקרעים "ובאיזו קרעים מחייב ר"ש בקורע ע"מ לתפור" והרי דרק לר"ש בעי' שיהא קורע ע"מ לתפור, וזה כקו' הגרע"א והביאוה"ל, וצ"ע בזה.

יל"ע בקורע על מתו, שכתב הביאוה"ל בסו"ס ש"מ שאינו חייב אלא בקריעת טפח, אם צריך לקרוע כל הטפח בשבת, או דאף אם קרע מקצתו קודם שבת וגמר הקריעה בשבת חייב.

והנה במ"ב שם הביא ע"ז מש"א שיעורו כשיעור המתקן, ונ' מזה דאינו חייב רק אם עשה כל התיקון בשבת.

אך צ"ב הטעם בזה, דהרי באמת על כל קריעה הי' לנו לחייב, ורק דפטור משום מקלקל, וכל שמשלים עי"ז חיוב הקריעה והוי זה תיקון מ"ט יהא פטור.

ואולי כיון דחזינן דבעי' בזה לדינא דמקלקל ע"מ לתקן, משום דהפעולה עצמה הויא קלקול ורק היא יוצרת תיקון, הרי דל"מ אלא אם פעולה זו יוצאת תיקון שלם, ודמי למוחק ע"מ להשלים לב' אותיות וקורע ע"מ להשלים לב' תפירות דפטור, וצ"ע בזה.

ויל"ד עוד, דכל הא דמוחק ע"מ להשלים לב' אותיות וקורע ע"מ להשלים לב' תפירות אינו חייב, הוא רק משום דבעי' מוחק ע"מ לכתוב במקומו וקורע ע"מ לתפור במקומו, אך בלא זה הי' חייב כל שע"י מחיקתו וקריעתו יושלם התיקון הראוי, אך אי"ז מוכרע, די"ל דהא פשיטא דאינו חייב רק אם מחיקתו וקריעתו הביאו את כל התיקון הראוי, ואך דיתכן דמהני גם אם הן מביאין את התיקון הראוי במקום אחר, ובזה נתחדש דאינו חייב אלא בשהן מביאין את התיקון הראוי במקומו.

אך לכאו' מעיקר הא דהוצרך הרמב"ם להשמיענו דאינו חייב אלא במוחק ע"מ לכתוב במקומו וקורע ע"מ לתפור במקומו, וכ"ה בריטב"א דל"א ודע"ג:, וצ"ב דבמוחק מה מקום כלל יש לאסור בע"מ לכתוב שלא במקומו, הרי בכה"ג אין התיקון כלל מכח המחיקה, ובביאוה"ל כתב דמקור ד' הרמב"ם לזה הוא מסוגיא דל"א: דבעי' סותר ע"מ לכתוב במקומו, והרי דצריך מקור לזה, ובע"כ דאלמלי הך דינא הי' חייב גם אם מחק ע"מ לכתוב אות א' במקום המחיקה ואות א' סמוך לה, והרי דכל הא דל"מ מוחק ע"מ להשלים לב' אותיות, הוא רק משום דינא דמוחק ע"מ לכתוב במקומו.

אך יש לחלק, דהגם דאם ל"ה כתוב כלום ומחק ע"מ לכתוב ב' אותיות שאחת מהן במקום שמחק הי' חייב אלמלי הא דבעי' ע"מ לכתוב במקומו, מ"מ אם כבר הי' כתוב אות א', אינו חייב, דל"ה מחיקתו כלל ע"מ לכתוב ב' אותיות, וצ"ע בזה.

במש"כ הביאוה"ל דקריעה שהיא תיקון גמור אינה אסורה, ילה"ע מדינא דזוג מנעלים דאסור לקרעו, ופירש המ"ב בסימן שי"ז דהוא משום מלאכת קורע, והתם ג"כ לכאו' הוי כל הקריעה תיקון.

וע' חזו"א שצידד דכל ד' המ"ב הם רק בדהוי הקריעה תיקון מנא, ונקט החזו"א דאם אי"ז מכה בפטיש דאורייתא, שוב הוי זה בכלל קורע, ולפ"ז ניחא.