925 קדשי קדשים
קטגוריות: ש_ס / לט זבחים / זבחים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים

אור ליום ב' ט"ו מרחשון תשס"ג

הערות בפרק קדשי קדשים

א] דנ"ח. קדשי קדשים ששחטן בראש המזבח רבי יוסי אומר כאילו נשחטו בצפון, ריבר"י אומר מחצי המזבח ולדום כדרום מחצי המזבח ולצפון כצפון, ובגמ' שם יליף לה מקרא דוזבחת עליו את עולותיך ואת שלמיך.

והנה צ"ע בדין קדשי קדשים ששחטן ע"ג הכבש, אם הוי הכבש בכלל דינא דוזבחת עליו דהוי כאילו נשחטו בצפון, וע' חזו"א דפשיט"ל דהוי הכבש בכלל מזבח לענין זה, גם בשם הגר"ח זצ"ל הביאו כן, ויישב בזה קו' השטמ"ק אות ה', דלמ"ד דכולי' מזבח בצפון למ"ל לקרא דוזבחת עליו, וכן הק' בפי הר"ש לתו"כ ויקרא פרשתא' ה' ה"ט, ותי' הגר"ח דבעי' לקרא לרבויי דמהני שחיטה על הכבש שהי' בדרום אך מד' הר"ש והשטמ"ק מוכח דס"ל דאין לרבות מקרא שחיטה על הכבש.

אמנם צ"ע בזה, דהרי לס"ד דרב זירא, דלר' יוחנן טעמא דר' יוסי הוא משום דכולי' מזבח בצפון, הרי ודאי דל"ה מהני שחיטה על הכבש דהוי בדרום, ולא מ' דהדרי' בן מזה, גם צ"ע דהרי לריבר"י דל"מ שחיטה רק מחצי המזבח ולצפון, הרי ודאי מ' דהיינו רק ט"ז אמה שבצפון, וא"כ לדידי' לכאו' ל"ש כלל לומר דיהני שחיטה ע"ג הכבש, דהרי הכבש הוי לדרומם של ט"ז אמה הדרומיים של המזבח שאינם כשרים לשחיטת קד"ק, וא"כ דלריבר"י ל"מ שחיטת קד"ק ע"ג הכבש, ודאי ק' לומר דלר' יוסי מהני, וי"ל.[[1]](#footnote-2)

ומכ"ז נ', דודאי ל"מ שחיטת קד"ק ע"ג הכבש, דודאי כבש ל"ה בכלל מזבח, ול' הרמב"ם פ"א מביהב"ח ה"ו ועושין במקדש שבעה כלים, מזבח לעולה ולשאר הקרבנות, וכבש שעולים בו למזבח וכו', והרי דהוי הכבש כלי בפנ"ע, ואינו בכלל המזבח, ובסוגיא להלן דנ"ט. מבו' להדיא דלקיום דינא דונתת אותו בין אוהל מועד ובין המזבח, האמור בכיור, בעי' שיהא בין אוהל מועד למזבח עצמו, ול"מ מידי מה דהוי בין אוהל מועד לכבש, עייש"ה, והיינו משום דשם מזבח קאי רק על המזבח עצמו, וע"כ ל"ה בכלל קרא דוזבחת עליו וכו', ושו"ר בעזה"י בליקוטי הלכות לקמן דפ"ז. שנ' להדיא שנקט דכבש ל"ה בכלל המזבח לדינא דוזבחת עליו, עייש"ה.

אך צ"ע בזה, דהרי בדינא דלא תבנה אתהן גזית הוי כבש בכלל, כמפורש בד' הרמב"ם פ"א מביהב"ח הט"ו, והוא ממתני' דמדות פ"ג מ"ו, וא"כ לכאו' הי' לנו לומר דאף בדין וזבחת עליו דכתיב בקרא לעיל מינה, הוי כבש בכלל, אך הנה בדינא דשלא יבננו ע"ג כיפין דילפי' לה מקרא דמזבח אדמה תעשה לי, נ' מד' הרמב"ם שם הי"ג דהוי דין זה רק במזבח ולא בכבש, עי' מל"מ שם שעמד בזה שכן מ' מל' הרמב"ם, אך מסקנת דעתו שם נ' שאף לענין זה הוי הכבש בכלל, וא"כ אף הא דכ' בהאי קרא וזבחת עליו, הוי רק במזבח ולאדק"

בכבש, ואפשר שזהו גופא מקורו של הרמב"ם דבכבש ליכא לדין שלא יבננו ע"ג כיפין, עמל"מ שם שתמה ע"ז, אך להנ"ל י"ל דמדחזי' שבדין שחיטה בראשו של מזבח ל"ה הכבש בכלל מזבח, ה"נ בדין מזבח אבנים דברישא דקרא ל"ה הכבש בכלל, וצ"ע בזה.

שו"ר במשך חכמה פ' תבא, שכתב דהא דכבש כמזבח לדין אבנים שלמות, ילפי' לה מקרא דאבנים שלמות תבנה "את" מזבח, ואת לרבויי כבש, ע"ד דדרשי' לקמן דפ"ז., וכתב שם דע"כ לגבי הדין דלא יבננו ע"ג כיפין אין הכבש בכלל מזבח, דליכא קרא לרבויי, ולפ"ז הרי ודאי דה"נ ל"ה הכבש בכלל מזבח לדינא דמהני שחיטת קד"ק בראש המזבח, דכבש ל"ה בכלל מזבח, רק היכא דאיכא קרא לרבויי, וז"ב.

והנה לדעת ר' יהודה דרצפה מקדשת, פשוט דאפ"ה ל"מ משו"ז שחיטת קד"ק על כל הרצפה, דאטו לדידי' שחיטת קד"ק כשרה בכל מקום בעזרה, ועחזו"א שכתב כן, ולכאו' יש לדמות לזה דה"נ ל"מ שחיטה ע"ג הכבש.

אך באמת יש לחלק בזה, דהרי אמר רבא לקמן דנ"ט. דמודה ר"י בדמים, ובפירש"י שם נ' שהטעם הוא משום דלדמים בעי' מזבח, ורצפה הגם דקדושה בקדושת מזבח, מ"מ לאו מזבח היא, אך בכבש הרי מבו' ברמב"ם פ"ב מפסוהמ"ק וכ"ה מסקנת התוס' לעיל דכ"ו: דנתן הדם ע"ג הכבש מהני מדין זריקה שלא במקומו, והרי דכבש עדיף מרצפה ומהני אף לדמים, והיינו בע"כ משום דכבש הוי בכלל המזבח, וע"כ מהני אף לדמים, ול"ד לרצפה דל"ה בכלל מזבח, וממילא דה"נ י"ל, דהגם דל"מ שחיטת קד"ק על הרצפה, מ"מ היינו רק ברצפה, משום דל"ה בכלל מזבח, וע"כ ל"ה בכלל קרא דוזבחת עליו, אך כבש דהוי בכלל המזבח, שפיר הוי בכלל קרא דוזבחת עליו, ושוחטין עליו קד"ק.

ב] אמר ר"א אמר ר' יוחנן, אומר הי' ר' יוסי כולי מזבח בצפון קאי וכו', ולקמן ע"ב מבו' שדעת ר' יהודה שהי' המזבח ממוצע, ובדנ"ט. אמרי' שדעת ראב"י דבעי' שיהא צפון פנוי מכלום, ופירש"י דלדידי' כולו בדרום קאי.

ויש להסתפק לכל הדעות, אם ה"ז מעכב שיהא שם המזבח, לכל חד כדאית לי', או דנימא דאי"ז אלא דין לכתחילה, (וי"ל עוד, דלא אמרו אלא שבמציאות הי' שם המזבח, ואין בזה דין כלל), שו"ר בחזו"א בהערות בריש פירקין שדן בזה, אם כ"ה הדין לעיכובא, או שרק הי' כן למעשה.

והנה לראב"י דס"ל דכולי' מזבח בדרום קאי, ויליף לה מקרא דבעי' שיהא צפון פנוי מכלום, הרי ודאי דדינא הוא שיהא המזבח בדרום, אך אכתי יש להסתפק אם ה"ז מעכב, ולכאו' נ' שהוא תלוי בביאור הא שיהא צפון פנוי מכלום, דיל"פ שהוא מדיני הצפון, דבעי' שיהא פנוי, ובתוס' דנ"ט. כתבו דהא דאמרה תורה שיהא צפון פנוי מכלום משום שחיטה הוא, ומבו' דהוי זה מדיני הצפון, אך יל"פ שהוא מדיני כלי המקדש, שקביעות מקומם אינו בצפון.

ונ' שנחלקו בזה הראשונים, דהנה בתוס' לקמן דנ"ט. הקשו ממה שהי' בצפון ננסין וקלונסות ושולחנות, וכתבו דהני צורך שחיטה נינהו, והנה אי נימא דדין שיהא צפון פנוי מכלום, הוי זה קביעות מקום לכלי המקדש, הרי דננסין וקלונסות ושולחנות שאינן מכלל כלי המקדש, וליכא כלל דינים במקום עמידתן, שפיר מצי' להעמידן בצפון, שו"ר שהביאו בשם הגרי"ז שהעיר בזה, אמנם התוס' לטעמייהו אזלי, דס"ל דהא שיהא צפון פנוי מכלום הוי מדיני הצפון, וכמש"כ בתירוצם דהוי משום שחיטה, וע"כ משו"ז לא הי' לנו להעמיד שם ננסין וכו', וזהו שתירצו דצורך שחיטה נינהו, ול"ב שיהא הצפון פנוי מהם.

אמנם בדעת הר"ח והרמב"ם נ' דפליגי ע"ז, דהנה בפי' ר"ח ביומא דט"ז: ודל"ז., כתב דלראב"י הי' "רוב" המזבח בצפון, וזה שלא כדעת רש"י לקמן דנ"ט. ד"ה מאן תנא, דלראב"י הי' כולו בדרום, ולטעמי' נתחבט רש"י ביומא די"ז. ד"ה אלא, היכי מיתוקמא מתני' דמידות כראב"י, וע' תוס' שם ד"ה רובא, ותוס' לקמן דנ"ט. ד"ה שיהא, אך לדעת הר"ח ל"ק כלל, דראב"י גופי' ס"ל דמיעוטו הי' בצפון, וכן ניחא לדעת הר"ח קו' התוס' לקמן דס"ג., ד"ה כל, עיי"ש, וכן נ' דעת הרמב"ם, שמבו' בדבריו בפ"ה מביהב"ח הט"ו שהי' רוב המזבח בדרום, ונ' דהיינו כדעת ראב"י.

והנה צ"ע, היאך אפ"ל שהי' מיעוט המזבח בדרום, והרי בעי' שיהא צפון פנוי מכלום ואפי' מן המזבח, ונ' בדעת הר"ח והרמב"ם דס"ל דדינא שיהא צפון פנוי מכלום, הוי זה קביעות מקום בכלי המקדש, שקביעות מקומם אינו בצפון, אלא הוי מקומם בדרום, וע"כ שפיר י"ל דסגי לזה דהוי רוב המזבח בדרום, דעי"ז חשיב שהוא בדרום, ומתקיים בזה דין המזבח להיות בדרום, אך אי נימא שדין צפון פנוי מכלום הוי מדיני הצפון, ודאי אין לומר דאם מיעוטו בצפון שפיר דמי, דהרי סו"ס אין הצפון פנוי, ומאי נ"מ אם הוי כלי קטן בצפון או הוי מיעוט כלי גדול בצפון, וביותר למש"כ התוס' דהוי זה משום צורך שחיטה, ודאי אף מיעוטו אין לו להיות בצפון, וי"ל דכ"ה דעת רש"י, דדינא שיהא צפון פנוי מכלום הוי מדיני הצפון, וע"כ ס"ל דלדעת ראב"י בע"כ שהי' כל המזבח בדרום.

ולפ"ז הי' נ', שאם באנו לדון לדעת ראב"י אם ה"ז מעכב שיהא המזבח בדרום, הרי דזה תליא בפלוגתת הראשונים הנז', דלדעת רש"י ותוס', דדינא דיהא צפון פנוי מכלום, הויא מדיני הצפון, ואי"ז כלל דין בהכלים, וכדחזי' בד' התוס' דהי' שייך דין זה בננסין וכו', הגם דלי"ב כלל דינים במקום עמידתן, לכאו' אי"ז מעכב בהמזבח שיהא בדרום, כיון שאי"ז כלל מדיני המזבח, אך לדעת הר"ח והרמב"ם שנת' דעתם דדינא דיהא צפון פנוי מכלום הוי מדיני הכלים, הרי די"ל דה"ז מעכב בהמזבח שיהא בדרום.

אמנם באמת יל"ד בזה בתרתי, חדא י"ל, דאף דהוי זה מדיני המזבח שיהא בדרום, מ"מ לי"ל קרא למילף מיני' עיכובא, וכמבו' לקמן דס"ב. דרק הדינים דכתיב בהו המזבח ה"ה מעכבין, ועוד י"ל, דאף אם הוי דין זה לעיכובא, מ"מ י"ל דאף אם העמיד המזבח בדרום אית לי' תורת מזבח ומקריבין עליו, ואך שלא נתקיים בזה חיוב עשיית מזבח, וכמבו' עד"ז בד' הרמב"ם פ"ב מביהב"ח ה"ג, שכתב שם דאין להוסיף על המזבח ולא לגרוע הימנו, ושם הי"ז כתב דמדת ארכו ומדת רחבו ומדת קומתו אין מעכבין, ולכאו' דבריו סותרין זל"ז, אך ביאור ד' הרמב"ם כתב בס' שאילת דוד, דהגם דמדין עשיית המזבח אין להוסיף ולגרוע ממידותיו, מ"מ אי"ז מעכב בהכשר המזבח, וי"ל דה"נ דכוותה אין דין דרום מעכב בהכשר המזבח, וצ"ע בזה.

ג] ולמ"ד כולי' מזבח בצפון קאי, לכאו' הי' מקום לומר, דלאו דינא הוא, אלא שכך הי' המציאות, והיינו לפמש"כ הרמב"ם דמקום המזבח מכוון ביותר וכו', וי"ל שהי' המקום המכוון למזבח בצפון, וע"כ הי' המזבח בצפון, אך ליכא כלל דין שיהא המזבח בצפון העזרה, ואך דכיון שמקומו מכוון, ומקום זה הוא בצפון העזרה, ע"כ הי' המזבח בצפון העזרה.

[והנה אמנם למ"ד דירושלים נתחלקה לשבטים, ולדידי' לא היתה אמה דרומית בחלקו של טורף, הרי ודאי דלמ"ד כולו בצפון, בע"כ עלינו להעמידו בצפון, וא"א כלל להעמיד המזבח גם בדרום, כיון דאי"ז בחלקו של טורף, אך למ"ד דירושלים לא נתחלקה לשבטים, יש להסתפק אם יכולין להעמידו בדרום, וגם למ"ד דלא נתחלקה, הרי שהגם שבבית עולמים ודאי א"א להעמידו בדרום, מ"מ יש להסתפק אם במשכן ובשילה הי' מעכב להעמידו בצפון].

והנה בפי' הראב"ד לתו"כ ויקרא, פרשתא ה' ה"ט, מבו' דר' יוסי יליף מקרא שהמזבח כולו בצפון, וכ"ה גם נוס' הגר"א שם, ולדעתם הרי ודאי דדינא הוא שיהא המזבח בצפון.

וכן יש ללמוד גם מד' התוס' לקמן דס"ג. ד"ה כל, דמבו' בדבריהם דלמ"ד כולי מזבח בצפון, הרי שאף במשכן הי' המזבח בצפון, ומבו' להדיא דזה מדיני המזבח שיהא בצפון העזרה, וע"כ הי' כן גם במשכן.

אמנם אכתי יש להסתפק אם דין זה מעכב, או שאי"ז רק לכתחילה, וי"ל דגם אם ה"ז מעכב בדין עשיית המזבח, מ"מ אי"ז מעכב בהכשר המזבח להקריב עליו, וכדלעיל.

והנה בפי' הר"ש לתו"כ שם, ובשטמ"ק בסוגיין אות ה' הק', דכיון דכולי' מזבח בצפון קאי, א"כ למ"ל לקרא דוזבחת עליו, [[2]](#footnote-3) ותירצו דבעי' לקרא דלא נימא דבעי' על ירך וליכא, והנה אי נימא דאי"ז מעכב שיהא המזבח בצפון, א"כ הרי בעי' לקרא דוזבחת עליו באופן שהעמידו המזבח בדרום ושחטו עליו, ובע"כ מדבריהם דהוי זה לעיכובא שיהא המזבח בצפון.

והנה נת' לעיל די"ל, דאף אי נימא דה"ז מעכב שיהא המזבח בצפון, מ"מ אף אם העמידו המזבח בדרום, ה"ה כשר להקרבה, ואך דמדין עשיית המזבח ה"ז מעכב שיהא בצפון, וכמש"נ לדון כן לעיל למ"ד דכולי' בדרום, אך לכאו' גם ע"ז תיק' ממשה"ק הראשונים למ"ל לקרא דוזבחת עליו, ולא תירצו דנפ"מ באופן שהעמידוהו בדרום, כיון שה"ז כשר להקרבה.

אמנם נ' דזה ל"ק כלל, די"ל דכל הדין שנתחדש דמהני לשחוט בראש המזבח, לאו היינו שמכח הכשרו דהמזבח להקרבה, אף הוכשר עליו שחיטת קד"ק, והרי חזי' דעל הכבש אין שוחטין קד"ק וכמש"נ לעיל אות א', הגם דחשיב כמזבח להקטרה ולמתן דמים, וכמבו' מד' התוס' לעיל דכ"ו:, ומאידך מבו' בסוגיין דשוחטין קד"ק על הסובב והיסוד, הגם דנחלקו תנאי לקמן דס"ה. אם עושין מערכה ע"ג סובב, וע"ג יסוד נ' בסוג' שם דלכו"ע אין עושין, ומוכרח מכ"ז דהכשר שחיטה ע"ג המזבח ל"ה מכח הכשר ההקרבה על גביו, אלא הוי זה דין בפנ"ע, שע"ג המזבח חשיב כצפון לשחיטת קד"ק, וי"ל לפ"ז דהיינו רק במזבח שנעשה כדינו ובמקומו, אך מזבח שהועמד שלא במקומו ושלא כדינו, ולא נתקיים בו דין עשיית המזבח, הרי דהגם שה"ה כשר להקרבה, מ"מ י"ל דלא חשיב על גביו כצפון, וי"ל עוד, דכל שאין המזבח בצפון, ל"ה בכלל תבנית הבית כדינה, וע"כ הגם שה"ה כשר להקרבה, מ"מ כיון שאינו בכלל המקדש, אין מקומו חשוב צפון, דשם צפון הרי תליא בהבית, ודו"ק.

ועד"ז נ' גם במשה"ק הרש"ש לקמן דנ"ט., דלמ"ד דכולי' מזבח בצפון קאי, מה בעי' למילף מקרא דמזבח בפתח אה"מ ואין הכיור בפתח אה"מ, תיפו"ל דבעי' שיהא צפון פנוי מכלים, והחזו"א בהערות בריש פירקין כתב לדון לישב דמזבח הנחושת שבמשכן לא הי' בצפון, ובזה הוצרכנו למילף שאין הכיור מפסיק בין בפתח למזבח, אך כבר הבאנו לעיל דבד' תוס' לקמן דס"ג. מפורש שאף מזבח הנחושת שבמשכן הי' בצפון, והדק"ל, והנה אי נימא דאי"ז מעכב שיהא המזבח בצפון, י"ל דבעי' לקרא בכה"ג שלא עשאוהו בצפון, אך אי נימא דמדין עשיית המזבח ה"ז מעכב שיהא בצפון, ורק דאף אם לא עשאוהו כדינו הוא כשר להקרבה, וע"כ הוא כשר אף אם לא עשאוהו בצפון, הרי נ"פ דלא נתישב בזה קו' הרש"ש, דכיון דלא נתקיים במזבח זה דין עשיית מזבח, הרי ודאי דלי"ב להדין שלא יפסיק הכיור בינו לבין הפתח, וז"פ.

ד] ולמ"ד שהי' המזבח חציו בצפון וחציו בדרום, יש להסתפק ג"כ אם ה"ז מעכב, וגם י"ל דכלל ל"ה זה דינא שיהא כן המזבח, אלא שזה הי' המקום המכוון למזבח.

והנה לקמן דס""א: מייתי' להא דתנן במידות, דכשעלו בני גולה הוסיפו עליו ד' אמות מן הדרום, וכ"ה גי' תוס' שם, וגי' הרא"ש בפי' למידות, אך גי' ר"ת שהביאו התוס' שם, וכ"ה גי' הספרים במתני' דמידות, כמו שהביאו תוס' שם והרא"ש בפי' למידות, וכ"ה הגיר' בכת"י המיוחס להרמב"ם במתני' דמידות שם, שהוסיפו עליו ד' אמות מן הצפון, וצ"ע דלמ"ד דמזבח חציו בצפון וחציו בדרום, הרי נמצא לב' הגירסאות, דבבית ראשון לא הי' המזבח חציו בצפון וחציו בדרום, אלא הי' ד' אמות יותר בצד אחד.

והנה אמנם, המאירי בפי' למדות רפ"ג, פי' דת"ק פליג אר' יוסי, וס"ל דאף בבית ראשון הי' המזבח ל"ב אמה, וכן נ' דעת רש"י בשבת דנ"ה. ובמלכים א' ח' ס"ד, וכמו שעמד בזה הרש"ש במדות שם.

ואמנם שזה תמוה טובא, דהרי מקרא ערוך הוא בדה"י ב' ד' א', ויעש מזבח נחושת כ' אמה ארכו וכ' אמה רחבו, וכמו שהביא הרא"ש במדות שם שזהו מקורו של ר' יוסי דבבית ראשון הי' מקום המערכה כ' על כ', והיאך פליג ת"ק אר' יוסי, וכבר תמה בזה הרש"ש שם, וצע"ג בזה.

ויש להוסיף, שהמאירי שם פי', דהא דמיתי ר' יוסי במתני' שם לקרא דוהאריאל י"ב אמות אורך וכו', אי"ז כפי' הרא"ש שם, ותוס' לקמן דס"ב., דקאי על מזבח שבבית שני שהי' מקום המערכה כ"ד, אלא קאי קרא זה על מזבח שלמה שהי' גג המזבח כ"ד אמה, (וצ"ע בזה, דהרי הך קרא לא קאי כלל על בית ראשון, שהרי מקרא זה נאמר בנבואת יחזקאל, וקאי על בית שני או על העתיד וכמו שפירשי לקמן דנ"ט), והרי דס"ל שלא הי מקורו של ר' יוסי דס"ל דבבית ראשון הי' המזבח כ"ח, מקרא דדברי הימים כד' הרא"ש, אלא הי' מקורו מקרא דוהאריאל, ונ' לפ"ז דת"ק דפליג וס"ל דאף מזבח שלמה הי' ל"ב, ס"ל דקרא דוהאריאל קאי על מקום המערכה, שהי' כ"ד אמה, וז"פ, ועיי"ש במאירי שכ' שנראין ד' ת"ק, והיינו כנר' משום דטפי מסתבר לפרש לקרא דקאי על מקום המערכה, מלפרש דקאי גם על מקום הקרנות ומקום הילוך רגלי הכהנים.

ועכ"פ לפ"ד רש"י והמאירי, שדעתם דרק ר' יוסי הוא דס"ל שהי' המזבח בבית ראשון כ"ח, אך לדעת ת"ק אף בבית ראשון הי' המזבח ל"ב, הרי דלא תיקשי כלל דלדעת ר' יהודה לא הי' המזבח בבית ראשון ממוצע, די"ל דר' יהודה ס"ל כדעת ת"ק שאף בבית ראשון הי' המזבח ל"ב, וממילא דשפיר הי' המזבח ממצוע, וז"פ.

ולכאו' הי' מקום לומר דאה"נ למ"ד דמזבח חציו בצפון וחציו בדרום, ס"ל דהוסיפו בבית שני ב' אמות מן הצפון וב' אמות מן הדרום, והגם שפי' התוס' לקמן דס"א: שצורך ההוספה הי' בדרום מפני השיתין, י"ל דכיון שהוצרכו להוסיף ב' אמות בדרום, הוסיפו ג"כ ב' אמות בצפון, כדי שיהא המזבח ממוצע, אמנם לדעת ר"ת שהביאו התוס' שם אין לומר כן, שהרי הוכיח ר"ת דלא הי' ההוספה כלל מן הדרום, ולדידי' תיקשי דנמצא דבבית ראשון ל"ה המזבח ממוצע.

ולכאו' מוכח מזה, דהא דהי' המזבח ממוצע, לאו דינא הוא, אלא שזהו המקום המכוון למזבח, וע"כ שפיר י"ל דבבית ראשון לא הי' המזבח ממוצע, דעכ"פ הי' כולו בהמקום המכוון למזבח.

אמנם שמעתי די"ל בזה, דיל"פ דאין עיקר הדין שיהא המזבח ממוצע חציו בצפון וחציו בדרום, אלא עיקר הדין הוא שיהא המזבח מכוון כנגד ההיכל וכתליו, וכלישנא דר' יהודה בברייתא, "נמצא מזבח מכוון כנגד ההיכל וכתליו", וי"ל שזהו עיקר הדין לדעתו, וכ"נ להדיא בל' רש"י סוטה די"ד:, כולי' מזבח בצפון קאי וכו', ולי"ל דמזבח מכוון כנגד ההיכל וכתליו וכו', עכ"ל, ונ' להדיא דלדעת ר' יהודה הוי עיקר הדין שיהא המזבח מכוון כנגד ההיכל וכתליו, וגם במשכן דעת ר' יהודה דהי' המזבח י' אמות, וה"ז מכוון כנגד ההיכל שהי' רוחבו י' אמות, ולפ"ז א"ש היטב, דע"כ שפיר נתקיים דין זה גם בבית ראשון, דהגם דבבית ראשון לא הי' המזבח ממוצע, מ"מ הרי הי' כולו כנגד ההיכל וכתליו.

[וניחא לפ"ז מה דצ"ע מהיכן ילפי' לר' יהודה שמקום המזבח חציו בצפון וחציו בדרום, אי נימא דהוי זה דין במזבח שזהו מקומו, אך אי נימא דעיקר הדין לדעתו הוא שיהא המזבח מכוון כנגד ההיכל וכתליו, י"ל דילפי' לה לדעתו מקרא דפתח אהל מועד, וס"ל דלא סגי שהיא מקצת המזבח פתח אהל מועד, אלא בעי' שיהא כל המזבח מכוון כנגד אהל מועד, אך לכאו' לפ"ז, הרי שלמ"ד קדושת אולם והיכל חד הוא, בדין דיהני אם יהא המזבח מכוון כנגד האולם, שהי' עודף על ההיכל ט"ו אמות מן הצפון וט"ו אמות מן הדרום, והוא הי' נקרא בית החליפות, וכדתנן במידות ספ"ד, דהרי למ"ד דקדושת אולם והיכל חד הוא, מהני לשם פתח אהל מועד אם הוי בפתח האולם. וכמבו' לקמן דנ"ט., אמנם אולי י"ל, דאף למ"ד קדושת אולם והיכל חד הוא, היינו רק במקום שכנגד ההיכל וכתליו, אך בבית החליפות י"ל דלכו"ע ל"ה לו קדושת היכל, ולפ"ז ל"מ שיהא המזבח כנגד בית החליפות, וצריך בדיקה בזה].

ונפ"מ בזה, דלפ"ז הרי שלדעת ר' יהודה א"א להוסיף על המזבח, שיהא יותר מל"ב אמה, ואף שיבנוהו חציו בצפון וחציו בדרום, כיון דבעי' שיהא מכוון כנגד ההיכל וכתליו, וההיכל וכתליו הי' רוחבן ל"ב אמה, וכדתנן במידות פ"ד מ"ז, והביא לזה בפירש"י לקמן ע"ב ד"ה אמר ראב"א, אך אי נפרש כפשוטו דלר' יהודה עיקר הדין הוא דבעי' שיהא המזבח ממוצע, הרי דשפיר אפשר להוסיף על המזבח, ואך דלמ"ד דירושלים נתחלקה לשבטים, א"א להוסיף עליו, כיון דברוח דרומית לא הוי המקום בחלקו של טורף, ולהוסיף לרוח צפונית לבדה א"א, כיון דבעי' שיהא המזבח ממוצע.

אמנם לכאו' לדעת הרמב"ם אין לומר כן, שהרי דעת הרמב"ם בפיהמ"ש פ"ד דמדות ובפ"ד מהל' ביהב"ח, שלה הי' רוחב כותל ההיכל ו' אמות, אלא שיעור ו' אמות הי' רוחב ב' כתלים והתא שביניהם, עיי"ש בכס"מ פ"ד מביהב"ח ה"ה שבי' כן, ולפ"ז הרי לכאו' אין מקום כלל לומר דמקום המזבח לר"י הוי כנגד ההיכל וכתליו, דהרי ההיכל וכתליו לא הי' רוחבן מגיע לל"ב אמה, וצ"ע בזה.

ה] בדין צפון, הראוי לשחיטת קד"ק, מצינו דנחלקו בזה הראשונים, אם שם "צפון", היינו צפון העזרה, או דהיינו צפון המזבח.

והנה בד' רש"י מבו' בכ"ד, דשם צפון היינו צפון העזרה, אף שאינו צפון המזבח, ע' כן בפירש"י לעיל ד"כ. ד"ה כנגד כל המזבח, שפירש דלריבר"י אין כשר מן המזבח והלאה וכו', ואע"פ שהוא "בחלק עזרה הצפוני" לאו כשר הוא לשחיטת חטאת, דבעי' על ירך המזבח וליכא, עכ"ל, ושם ד"ה ר' אלעזר, ז"ל, אף בין האולם ולמזבח וכו', ובלבד שיהא חלק "צפונו של עזרה", עכ"ל, ולעיל דכ"ו. ד"ה עמד, ז"ל, בחלק דרומי של עזרה סמוך לאמצעה, עכ"ל, והרי דמאמצעה ולצפון, הוי בכלל צפון, כיון דהוי צפון העזרה.

אמנם בד' הרמב"ם מבו' דפליג בזה, דהנה ז"ל הרמב"ם פ"ה מביהב"ח הט"ו, מכותל צפוני של עזרה עד כותל המזבח שהוא רוחב ס' ומחצה, וכנגדו מכותל האולם עד כותל מזרחי של עזרה שהוא אורך ס"ז, כל המרובע הזה הוא הנקרא צפון והוא המקום ששוחטין בו קד"ק, עכ"ל, והרי שדעתו דלא חשיב צפון רק רוחב ס' ומחצה, שהם צפון המזבח, ואף דצפון העזרה הרי הי' ס"ז ומחצה, והי' מן המזבח ז' אמות בצפון, מ"מ אין כל הס"ז ומחצה חשובין צפון, אלא רק ס' ומחצה שהם צפון המזבח, ובפשוטו מבו' מזה שדעת הרמב"ם הוא, דשם צפון היינו צפון המזבח, וע' כן בליקוטי הלכות בפ' איזהו מקומן ובמקד"ד.

אמנם כבר הק' ע"ד הרמב"ם מסוגיין, דמבו' כמ"פ דשם צפון היינו צפון העזרה, **א'**, ממש"א רב אסי אמר ר' יוחנן, אומר הי' ר' יוסי כולי' מזבח בצפון קאי, ומאי כאילו, מהו דתימא בעי' על ירך וליכא, קמ"ל, ע"כ, והרי דאלמלי דינא דעל ירך ודאי הי' המזבח ראוי לשחוט עליו קד"ק, כיון שהוא בצפון העזרה, וגם ס"ד בגמ' שם, דזהו טעמי' דר' יוסי דמזבח כשר לשחוט עליו, משום דמזבח בצפון קאי, ומבו' להדיא דשם צפון היינו צפון העזרה, דאי צפון היינו צפון המזבח, א"כ הרי שאף דהמזבח בצפון העזרה, מ"מ הרי בעי' צפון המזבח וליכא.

**ב'**, מהא דפריך, אלא מעתה לריבר"י ה"נ דחציו בצפון וחציו בדרום, וכ"ת ה"נ, והא את הוא דאמרת משמי' דר' יוחנן, מודה ריבר"י שאם שחט כנגדן בקרקע פסולה, והיינו דמזה מוכח שהמזבח כולו בדרום, וע"כ אם שחט כנגדן בקרקע פסולה, והנה הא דשחט כנגדן בקרקע מפרשי' לה לקמן, דהיינו דבצרי בצורי, ונמצא לפ"ז דהמקום שכנגדן בקרקע הוי צפון המזבח, ואפ"ה שחיטתו פסולה, והיינו בע"כ משום דבעי' שיהא צפון העזרה.

**ג'**, לקמן דנ"ט. פריך ונוקמה מכותל אולם ולצפון בין אולם ולמזבח, אמר קרא צפונה שיהא צפון פנוי מכלים, ע"כ, והרי דקרא דצפונה מתפרש על צפון העזרה, דאי נימא דצפונה היינו צפון המזבח, א"כ הרי שפיר מצי לאוקמה כנגד המזבח, שמקום זה אינו בכלל צפון, ובע"כ דכל צפון העזרה הוי בכלל צפון.

**ד'**, לקמן שם, תניא ראב"י אומר צפונה שיהא צפון פנוי מכלום ואפי' מן המזבח, ע"כ, ואי נימא דצפונה היינו צפון המזבח, א"כ הרי אף אם יהא המזבח בצפון העזרה, הוי צפונו פנוי מכלום, ול"ש כלל דין זה שיהא צפון פנוי מן המזבח, דלעולם הרי צפון המזבח פנוי מן המזבח, ובע"כ דשם צפון היינו צפון העזרה, ובעי' שיהא צפון העזרה פנוי מן המזבח, וע"כ הוי המזבח בדרום העזרה.

וביותר קשיא, דלכאו' עיקר הדין שכתב הרמב"ם דרק הס' אמות ומחצה חשיבי צפון, ואין כשר לשחוט כנגד המזבח, ק' טובא מסוגיא דיומא דל"ז., דתנן התם בא לו למזרח העזרה לצפון המזבח, ובגמ' שם אמרו, מדקאמר לצפון המזבח, מכלל דמזבח לאו בצפון קאי, מני ראב"י היא וכו', והא רישא ראב"ש היא, כולה ראב"י היא ותני בבין האולם ולמזבח, ופירש"י, דמדקאמר לצפון המזבח שהוצרך למשכו מן המזבח ולצפון, מכלל דמזבח לאו בצפון קאי, שאין כלום מן המזבח בצפון העזרה ואי הוו קיימי כנגד מזרחה של מזבח פורתא לאו בצפון קיימי, והא רישא ראב"ש היא, דאמר מזבח מקצתו בצפון, שהכשיר שחיטת הפר בין האולם ולמזבח, כולה ראב"י היא וכו', ואי מעייל לי' כנגד מערב המזבח לאו בצפון קיימי, עכ"ל, ומבו' להדיא, דכל צפון העזרה כשר לשחיטה, אף שאינו צפון המזבח, ודע"כ לראב"ש דבין האולם ולמזבח חשיב צפון, וס"ל נמי דמזבח מקצתו בצפון, חשיב צפון אף כנגד המזבח, והרי להדיא דכל צפון העזרה כשר לשחיטה, ואף שאינו צפון המזבח, וק' טובא ע"ד הרמב"ם דס"ל דרק צפון המזבח כשר לשחיטה, וכבר עמד ע"ז הליקוטי הלכות.

ו] וע' חזו"א סי' י"ז סק"ט, שכ' בדעת הרמב"ם, דאה"נ לכולהו תנאי שם צפון היינו צפון העזרה, ואך דס"ל להרמב"ם, דהא דאמר ראב"י דאמר דצפונה שיהא צפון פנוי מכלום ואפי' מן המזבח, לאו היינו כפירש"י ותוס' דילפי' מקרא דהמזבח הוי בדרום, אלא זהו גופא נלמד, שהצפון אינו כולל את המזבח, דשם צפון הוא רק בצפון המזבח, וע"כ הוא דפסק הרמב"ם, דרק צפון המזבח כשר לשחיטה, דקי"ל כראב"י.

ולפ"ז מתפרש מש"א לקמן דנ"ט. דמאן תנא דפליג עלי' דריה"ג ראב"י, דאמר צפונה שיהא צפון פנוי מכלום ואפי' מן המזבח, דהיינו דלראב"י דאמר שכנגד המזבח אינו בכלל צפון, א"כ ממילא שפיר הוה מצי לאוקים להכיור כנגד המזבח, ולי"ב לדינא דיהא צפון פנוי מכלים, כיון דלדידי' כנגד המזבח לאו צפון הוא.

וניחא לפ"ז כל הקושיות מסוגיין ע"ד הרמב"ם, דכיון דבאמת לכולהו תנאי שם צפון היינו צפון העזרה, וניחא נמי סוגיא דיומא דל"ז. הנז', דמש"א שם דמני ראב"י היא, לאו היינו דלראב"י הי' המזבח בדרום העזרה, וע"כ כנגד המזבח לאו צפון הוא, אלא היינו דלראב"י שם צפון הוי רק בצפון המזבח, וע"כ הוא דכנגד המזבח לאו צפון הוא.

וניחא נמי בזה, מה דקשיא עוד ע"ד הרמב"ם, דס"ל דהי' מן המזבח ז' אמות בצפון, וכבר נת' לעיל סק"ב עפ"ד הר"ח, דהיינו כדעת ראב"י, וס"ל דאף לראב"י הי' מקצת מן המזבח בצפון העזרה, וצ"ע בתרתי, חדא דהרי בעי' שיהא צפון פנוי מכלום, וא"כ היאך יהא מקצת מן המזבח בצפון, ועמש"נ בזה לעיל סק"ב, ועוד, דא"כ מה אמרו ביומא שם דמתני' כראב"י היא, הרי לדידי' נמי תיקשי, דמ"ט הוצרך לילך לצפון המזבח, הרי אף ז' אמות שכנגד המזבח בצפונו, היו בצפון העזרה, ולהנ"ל א"ש היטב, דלראב"י ל"ב כלל שלא יהא המזבח בצפון, ודינא דיהא צפון פנוי אפי' מן המזבח, אינו מתפרש כלל שלא להעמיד המזבח בצפון העזרה, אלא היינו ללמדינו שאין הצםון כולל המקום שכנגד המזבח, וע"כ אף לראב"י הי' מקצת מן המזבח בצפון, וניחא נמי הא דמוקמי' למתני' דיומא כראב"י, דהגם דאף לדידי' הי' ז' אמות מן המזבח בצפון העזרה, מ"מ הרי לדידי' הנך ז' אמות ל"ה בכלל צפון, וע"כ הוצרך לילך לצפון העזרה].

ז] והדרך המחוורת בזה בדעת הרמב"ם, הוא עפמש"כ המאירי יומא דל"ו., ז"ל, וכ"ז השיעור שהוא ס' וחצי אמה באורך ע"ו, והוא הנקרא צפון, ואע"פ שרוחב המזבח נכנס בחצי הצפוני של העזרה ז' אמות וכו', והי' ראוי לדון כמקום שחיטה כל קרן צפוני מערבי עד ז' אמות כל שכנגדו עד האולם וכן בצד מזרחי, אין אומרים כן, אלא דוקא מקיר צפוני של מזבח עד כותל העזרה ושכנגדו למעלה ולמטה וכו', אותו כותל חשיב ירך המבח ושאר התחום נגרר עמו, עכ"ל.

ולמדנו מדבריו, דלעולם עיקר שם צפון היינו צפון העזרה, וע"כ הי' ראוי לדון כמקום שחיטה כל חצי הצפוני של העזרה, ואך דמשום דינא דעל ירך המזבח, הוי המקום הראוי לשחיטה רק בצפון העזרה, דחשיב ירך המזבח.

ומבו' מתוך לשונו עוד, דכל דין ירך המזבח הממעט צפון העזרה שאינו צפון המזבח, ל"ש ביסודו רק כד דייני' על כנגד ל"ב אמות צפוניות של המזבח, אך כד דייני' על בין האולם ולמזבח, ומקום דריסת רגלי הכהנים וישראל, ל"ש למעוטי להמקום שכנגד המזבח עצמו מכח דינא דעל ירך, והא דל"מ לשחוט במקומות אלו כנגד המזבח, היינו משום דלכו"ע עיקר צפון הוי כדעת ריבר"י, מקיר מזבח צפוני ועד כותל עזרה צפוני, ואך דס"ל לראב"ש דה"ז גורר כנגדו ולמערב, ולרבי אף ה"ה זה גורר כנגדו ולמזרח, ואשר ע"כ כיון דבמקום זה ל"ח צפון רק מקיר מזבח צפוני, משום דינא דעל ירך, ע"כ אף כנגדו ולמערב וכנגדו ולמזרח אי"ז מושך יותר מכך, ודו"ק.

ולפ"ז מיושב היטב ד' הרמב"ם מסוגיין, דכיון דעיקר שם צפון הוא צפון העזרה, ורק משום דינא דעל ירך, בעי' נמי שיהא בצפון המזבח, ע"כ שפיר אמרו דלר' יוסי דכולי' מזבח בצפון, מש"א כאילו הוא משום דבעי' על ירך, דהרי אלמלי דינא דעל ירך ל"ה בעי' כלל צפון המזבח, ואף המזבח גופי' הי' ראוי לשחוט עליו, כיון דהוי בצפון העזרה, וע"כ נמי ודאי דל"מ לשחוט בדרום העזרה, הגם דהוי צפון המזבח, וזמש"א דלמ"ד דכולי' מזבח בדרום, אם שחט כנגדן בקרקע פסולה, וע"כ נמי דינא דיהא צפון פנוי מכלים ופנוי מכלום, קאי על צפון העזרה, וא"ש היטב ד' הרמב"ם.

אך אכתי צ"ע ע"ד הרמב"ם מסוגיא דיומא דל"ז. הנז', דלהדיא שם דלראב"ש דהי' מן המזבח בצפון, הי' עומד כנגד המזבח עצמו, וכן צ"ע עוד משם, על דעת הר"ח והרמב"ם, דס"ל דאף לראב"י הי' מקצת המזבח בצפון, דא"כ מה אמרו ביומא שם דמתני' ראב"י היא, הרי לדידי' נמי תיקשי, דמ"ט הי' עומד משוך מן המזבח, ולא הי' עומד כנגד האמות הצפוניות דהמזבח.

וע' במאירי ביומא שם, שכתב באמת דסוגיא זו אינה להלכה, אלא ס"ל לסוגיא זו, דכל צפון העזרה כשר לשחיטה, ואף אם הוא כנגד המזבח, וע"כ מוקמי' למתני' כראב"י, אך להלכה הוי ז' אמות מן המזבח בצפון, ואפ"ה הי' עומד משוך מן המזבח ולצפון, משום דכנגד המזבח אינו כשר לשחיטה, עיי"ש.

אך בפי' ר"ח ביומא שם, פירש בסוגיא דהתם דלראב"י הי' "רוב" המזבח בדרום, והרי דאף לסוגיא דהתם הי' מקצת מן המזבח בצפון, ואפ"ה ניחא הא דתנן דהי' עומד משוך מן המזבח ולצפון, וזה צ"ע וכנ"ל, ועיי"ש היטב בד' הר"ח שמבו' דמפרש להסוג' שם באופ"א, וכנ' דלפ"ז ניחא, אך לא זכיתי לעמוד על כונתו, וצ"ע בזה.

ז] אמנם צ"ע לפ"ז, דאי נימא דכל מה שאין כשר לשחוט בהז' אמות שכנגד המזבח, הוא משום דינא דעל ירך, א"כ לכאו' הי' בדין שתהא קבלה כשרה שם, דהרי בקבלה ל"ב על ירך, וכדאמרי' לעיל דכ"ו., דמה"ט תלה ושחט פסול ותלה וקיבל כשר, וזה נסתר ממש"כ הרמב"ם דמקום השחיטה הוא מקום הקבלה, והרי דאף קבלה אינה כשרה באותן ז' אמות.

ועד"ז צ"ע גם לשי' רש"י, דהנה בפירש"י לעיל ד"כ. פירש דהא דלריבר"י דאין צפון רק מקיר המזבח צפוני וכו', ולצד מזרח ומערב אינו כשר לשחיטה אף שהוא בחלק צפוני של עזרה, היינו משום דבעי' על ירך המזבח וליכא, וכן הא דבית החליפות לכו"ע פסול, פירש"י שם דהוא דכיון דלא מיתחזי מזבח התם לא קרי' בי' על ירך המזבח, עיי"ש, ולפ"ז הי' בדין דבקבלה דל"ב בה על ירך, יהא כשר לכו"ע אף מכנגד המזבח למערב ולמזרח, ואף בבית החליפות, וע' כן במקד"ד סי' ז' סק"ג, וצ"ע מד' התוספתא במכילתין רפ"ו, דאחר דתני פלוגתא דתנאי איזהו צפון המזבח, תניא וכשם שהשחיטה בצפון כך קיבול הדם בצפון, ומ' להדיא דגם בקבלה ה"ז תלוי בפלוגתת הנך תנאי, ובבית החליפות לכו"ע לא מהני לקבלה.

אך כבר פירשו בזה, דדינא דעל ירך המזבח, דממעטי' מיני' הנך ז' אמות לדעת הרמב"ם, ולדעת רש"י ממעטי' מיני' לריבר"י בין האולם ולמזבח וכו', וכן ממעטי' מיני' בית החליפות, אי"ז דין בפנ"ע, דמלבד דין צפון בעי' נמי ירך המזבח, אלא היינו דילפי' מזה דהמקום שאינו על ירך המזבח, אינו בכלל צפון לשחיטה, וע"כ ודאי דלמ"ד דשחיטת דרום תרד, אך בשחט בצפון במקום שאינו על ירך המזבח תרד, כיון דמשום דינא דעל ירך המזבח, ל"ה מקום זה בכלל צפון, וכ"ה לישנא דברייתא לעיל ד"כ. בפלוגתא דתנאי, "איזהו צפון", והרי פלוגתייהו הויא בדין על ירך המזבח וכמש"פ רש"י, וא"כ הול"ל איזהו ירך המזבח, ומבו' מזה דכל שאינו בכלל על ירך, ל"ה בכלל צפון, וכ"ה להידא בל' רש"י שם לגבי בית החליפות, דלאו צפון הוא וכו', דלא קרי' בי' על ירך, וכ"ה מ' גם בסוגיין, דאמרי' דמש"א כאילו נשחטו בצפון, היינו משום דמהו דתימא בעי' על ירך וליכא, והרי דמשו"ז דבעי' על ירך, ל"ח דנשחטו בצפון.

ולפ"ז הרי פשוט, דהגם דבקבלה ל"ב על ירך, מ"מ הך דינא הנלמד מעל ירך, דמקומות אלו שאינן על ירך, אינן בכלל צפון, ודאי דהוי זה אף בקבלה, דהרי שם צפון בקבלה הוא חד צפון עם שחיטה, דהרי דינא דקבלה בצפון בחטאת, ילפי' לה לעיל דמ"ח., מקרא דושחט את החטאת במקום העולה ולקח וכו', ופירש"י דמ' שבמקום העולה נמי יקח, ובאשם, ילפי' לעיל דמ"ט. מדכ' במקום אשר ישחטו את העולה ישחטו את האשם ואת דמו, ופירש"י, דבמקום שחיטתו תהא קבלת דמו, והרי דמקום הקבלה הוא במקום השחיטה, וע"כ כיון דילפי' מקרא דעל ירך, דמקומות אלו אינן בכלל צפון דשחיטה, ודאי דאף אינן בכלל צפון לקבלה.

ול"ד לדינא דתלה וקיבל דכשר, דהתם הרי מה דתלה ושחט פסול לאו היינו דאי"ז בכלל צפון, דהרי מקום זה הוי צפון, ואף אוירו הוי צפון, אלא הוי זה דין במעשה השחיטה שיעשה על ירך, וי"ל דתלה ושחט לא תרד, אף למ"ד דשחיטת דרום תרד, וראיתי להוכיח כן עוד, מהא דס"ד דשמואל לעיל דכ"ו., דאף השוחט צריך להיות על ירך, והנה הרי תניא לעיל מינה דעמד בדרום והושיט ידו לצפון ושחט שחיטתו כשרה, והרי דא"צ שיהא השוחט בצפון, ואפ"ה ס"ד דבעי' דיהא השוחט על ירך, ומוכח מזה דדינא דעל ירך הממעט אויר, אי"ז ילפותא על דין צפון, אלא הוי זה דין בפנ"ע במעשה השחיטה, וע"כ שפיר ס"ד דאף השוחט צריך להיות על ירך, וע"כ בקבלה דל"ב על ירך, מכשרי' לתלה וקיבל, וא"ש היטב, אך העירו ע"ז, מד' השטמ"ק בריש מעילה אות ל"ב, שכתב דעיקר דין צפון הוא בשחיטה ולא בקבלה, כמו שמצינו בתלה ושחט דפסול ותלה וקיבל כשר, עיי"ש, ומבו' מדבריו דאף דינא דעל ירך הממעט אויר, הוי זה הגבלה בדין צפון, וצ"ע בזה.

ח] שם, בפירש"י ד"ה ה"ג, כולו ראוי לשחיטת עולה דקדושת צפון עליו מגזה"כ וכו', עכ"ל.

ומבו' מד' רש"י דדין שחיטה בצפון, הוי זה משום דצפון קדיש טפי, וזהו דילפי' מקרא דמזבח אי"ל קדושת צפון, ובפירש"י לעיל ד"כ. פי' טעמא דראב"ש דבין האולם והמזבח צפון ואילו מקום דריסת רגלי הכהנים ורגלי ישראל אינו בכלל צפון, דהוא משום דקילא קדושתי', ופי' שם עוד במש"א דרבי ודאי מוסיף אדראב"ש, דכיון דמכשר מקום קדושה קלה לשחוט שם, כ"ש מקום קדושה חמורה, והרי דדין צפון הוא משום דבעי' מקום המקודש טפי, וע"כ י"ל דאין כשר מקום דריסת רגלי כהנים וישראל דקיילא קדושתי', ועי' עוד בפירש"י במנחות דצ"ט: ד"ה המכניסין, שכתב דהכי שפיר שאותן המכניסין יהיו בצפון, דקדושת צפון חמירא, עכ"ל, ואזיל לטעמי'.

אך הנה בפירש"י לעיל דנ"ה: ד"ה וחד להכשיר צפון, ז"ל, וק"ו דרבנן לא דריש, דאיכא למימר להאי קבע צפון ולהאי שאר רוחות, דמאי קדושתי' דצפון מדרום, אלא קביעות מקום בעלמא הוא, עכ"ל, והיינו כמו שפירש הח"נ שם, דבשלמא אי קדושת צפון חמורה מקדושת דרום, שפיר עבדי' ק"ו, אבל קדושתן שוה ואינו אלא קביעות מקום בעלמא, להאי קבע צפון ולהאי שאר רוחות, וליכא ק"ו, והרי דדין צפון אינו משום קדושת צפון, אלא הוי זה קביעות מקום בעלמא, ושלא כד' רש"י בדוכתי הנ"ל, ואמנם עיי"ש בצ"ק שהגי' בד' רש"י וגריס איפכא, דמשום קדושתי' דצפון מדרום ולאו קביעות מקום בעלמא, אך גי' זו צ"ב, דמה טעם יש בזה דמה"ט לא נעביד ק"ו, וצ"ע, אך בפשוטו י"ל, דאה"נ זהו שורש פלוגתא דר"א ורבנן, דאה"נ ר"א דלא דריש ק"ו דרבנן, הוא משום דדין צפון הוי קביעות מקום בעלמא ול"ש ק"ו, אך רבנן דפליגי ע"ז וס"ל להך ק"ו, הוא משום דס"ל דדין צפון הוי משום דקדיש טפי, וע"כ שפיר עבדי' ק"ו, ורש"י בדוכתי הנ"ל אזיל כרבנן.

אך אכתי יל"ע ממש"א לקמן דק"ו. דלרבנן פרים הנשרפין נשרפין לצפון ירושלים, ופירש"י שכל מעשה חטאת בצפון, עכ"ל, והרי דשייך דין צפון אף דלי"ב תוספת קדושה, וכן ילה"ע ממה שהוצרכו למעט לקמן דקי"ט: דאין צפון בבמה, והרי דאי לאו מיעוטא הי' דין צפון בבמה, הגם דליכא בה קדושת מקום כלל, אך י"ל, דשזהו גופא גדר הדין דאין צפון בבמה, ומזה ילפי' דדין צפון היינו משום דקדיש טפי, וע"כ הוא דליכא דין צפון בבמה, וצ"ע בזה.

ואולי י"ל בזה, דאה"נ שורש דין צפון ל"ה משום דצפון העזרה קדיש טפי, אלא הוי זה קביעות מקום בעלמא, וכמו שפירש"י לעיל דנ"ה: הנז', אך מ"מ גדר הדין הוא, דמכח מעלת רוח צפוני קידשתו תורה לשחיטת קק"ד, וקדיש טפי משאר מקומות העזרה, ואי נימא הכי יתישבו כל הסתירות בזה.

ט] שם, וכי תימא דעביד מחילות בקרקע ושחיט בהו, וכה"ג מי הוי מזבח, והתניא מזבח אדמה תעשה לי שיהא מחובר באדמה, שלא יעשנו לא ע"ג כיפין ולא ע"ג מחילות.

וצ"ע דבלא"ה נמי היאך הי' ס"ד דמהני לשחוט במחילות, והרי מחילות לא נתקדשו, ואף אם פתוחות לקדש, מ"מ לא נתקדשו לשחיטת קדשים, וכמבו' לעיל דנ"ו., עוד צ"ע דתיפו"ל דבעי' על ירך המזבח, והנך מחילות הרי ל"ה על ירך.[[3]](#footnote-4)

וראיתי בס' חו"ב שהביא בשם מרן החזו"א שאמר, דודאי מכוון הגמ' הוא שהי' המזבח ע"ג מחילות שהן מעל קרקע העזרה, והיינו שבתחתית המזבח הי' חלל, וע"כ הי' ס"ד דיהני לשחוט במחילות אלו.

והנה במל"מ פ"א מביהב"ח הי"ג, הק' בהדין שלא יהא המזבח ע"ג כיפין ומחילות, מהא דתנן בפ"ג דפרה דהר הבית והעזרות הי' חלול תחתיהן מפני קבר התהום, ולכאו' נ' דכל מקום הבית הי' חלול וכולל ג"כ אף מקום המזבח, וכל מקום שאמרנו תחתיהן חלול, היינו שהוא בנוי כיפין, וכמש"כ הרמב"ם רפ"ג מהל' פרה, וא"כ קשה היכי קאמר שלא יבנהו ע"ג כיפין, וכ' המל"מ דסבור הי' לומר דהאי דאמרי שלא יבננו ע"ג כיפין היינו וכו', אך כל שהמזבח מחובר באדמה אם למטה מן האדמה יש כיפין ומחילות אינו מעכב, אך דחה לזה מסוגיין, דמבו' דאף תחת האדמה שהמזבח מחובר לו צריך שלא יהא מחילות וכיפין, ועיי"ש שכתב, שמוכרחים אנו לומר דתחת המזבח לא הי' חלול, עכ"ד.

אמנם לפ"מ שהבאנו ד' החזו"א, הרי דלא איירי הכא דמחילות שתחת הקרקע, אלא במחילות שמעל קרקע העזרה, ושפיר י"ל דליכא כלל דין שלא יהא מחילות תחת הקרקע, והכי מסתברא, דהרי עיקר הילפותא הויא מקרא דמזבח אדמה, דבעי' שיהא מחובר באדמה, וע"כ מה לי שיהא מחילות תחת הקרקע, הרי מ"מ ה"ז מחובר באדמה, וא"צ לדחוק דלא הי' חלול תחת מקום המזבח, וראיתי בס' יריעות שלמה שם, שהעיר כן ע"ד המל"מ, וצ"ע בזה, שו"ר עוד בזה בפי' המלבי"ם עה"ת סוף פר' יתרו, עיי"ש.

אמנם שו"ר בהערות שנד' בסו"ס הל' אר"י להטור, שהביא דמפורש כד' המל"מ במכילתא דרשב"י ס"פ יתרו, דתניא התם דלר"מ תחת כל העזרה הי' חלול ותחת המזבח הי' מחובר באדמה, עיי"ש.

ועיי"ש במל"מ שכתב, דאם בנה המזבח ע"ג מחילות ה"ז פסול להעלות שם קרבן, והוכיח כן מסוגיין, והיינו משום דאי נימא דה"ז כשר בדיעבד, א"כ הרי דשפיר קאמר ר' יוחנן דבכה"ג שעשו כן, אם שחט בהמחילות ל"מ, אמנם למש"נ לעיל סוסק"ג יל"ד בזה, די"ל דאף דודאי ה"ז מעכב בדין בניית המזבח שיהא מחובר באדמה, אך מ"מ י"ל דאי"ז מעכב בהכשירו להקרבה, ע"ד שנ' דעת הרמב"ם בדין מידת ארכו ומידת רחבו, וכמש"כ בס' שאילת דוד, ומה דלא מוקמי' לד' ר' יוחנן בכה"ג, הוא משום דכל שאין המזבח כדינו, הגם שה"ה כשר להקרבה, מ"מ ל"ח על גביו כצפון, וא"א לשחוט עליו, וצ"ע בזה.

י] דנ"ח:, ר' יוסי אומר זה סימן וכו' וכל הניטל בחוץ לינתן בפנים אינו ניתן אלא בסמוך שאין לפנים וכו', הניטל בחוץ לינתן בפנים, גחלים דכל יומא ויומא דגמרן מגחלים של יוהכ"פ, ומה"ט לדעת ר' יוסי דכולי' מזבח בצפון, היו נותנין המערכה באמה משוך ד' אמות מקרן דרומית, כדי שיהיו הגחלים לפני ד'.

וצע"ג בהא דתנן במידות רפ"ג, ומייתי' לה לקמן דס"א:, ר' יוסי אומר וכו' וכשעלו בני הגולה הוסיפו עליו ד' אמות מן הדרום, כ"ה גי' הרא"ש בפירושו שם, והתוס' לקמן דס"א:, וצ"ע רב, דהרי ר' יוסי ס"ל דכולי' מזבח בצפון קאי, ולא הי' ממנו כנגד פתח ההיכל אלא ה' אמות, ולפ"ז הרי נמצא דבבית ראשון לא הי' אלא אמה אחת כנגד הפתח, כיון דאחר שהוסיפו ד' אמות מן הדרום הי' ה' אמות כנגד הפתח, ובפירש"י לעיל דנ"ג., במש"א שם דקסבר האי תנא כולי' מזבח בצפון קאי, פי' ב' פירושים, הא', דאין המזבח לפני הפתח אלא אמה א', והב' דהוו ה' אמות כנגד הפתח, ובתוס' שם כתבו דלשון אחרון נראה, וכדמוכח מסוגיין, ויל"פ דהא דפירש"י דהוי רק אמה א' כנגד הפתח, היינו במקדש ראשון, וע"כ אי"ז נסתר מסוגיין דאיירי במקדש שני אחר שהוסיפו עליו ד' אמות מן הדרום.

וק' טובא, דא"כ היאך היו נותנין גחלי יוהכ"פ לפני ד', והיאך הי' מתקיים הדין בגחלים דכל יומא שתהא המערכה לפני ד', ובשלמא אי נימא דקדושת אולם והיכל חד הוא, ניחא דהי' נותן גחלים דיוהכ"פ והמערכה שבכל יום, כנגד ב' אמות צפוניות של פתח האולם, אך למה דבעי' לאוקמה למתני' דמידות כר' יוסי, ודלפ"ז בע"כ דס"ל דקדושת אולם והיכל חד הוא, ודמה"ט הי' צריך ליתן המערכה משוך ד' אמות מקרן דרומית, דאם הי' משוך יותר לא הי' מתקיים בזה לפני ד', א"כ הרי קשיא טובא, דבבית ראשון היכן היו נותנין גחלי יוהכ"פ, והיכן היו נותנין להמערכה.

והנה הי' מקום לומר, דדינא דלפני ד', היינו שיהא בסמוך שאין לפנים יותר ממנו, וכלישנא דר' יוסי, וע"כ הגם דבבית שני הי' צריך ליתן גחלי יוהכ"פ והמערכה שבכל יום משוך ד' אמות מקרן דרומית, כדי שיהא כנגד פתח ההיכל, שאין סמוך לפנים יותר מאמה זו, שהיתה ממש כנגד הפתח, אך בבית ראשון שלא הי' מקום הראוי ליתן גחלי יוהכ"פ והמערכה כנגד הפתח, הי' נותנו במקום הסמוך ביותר לפנים, ול"ב בדוקא שיהיו גחלי יוהכ"פ והמערכה שבכל יום כנגד הפתח, אלא בעי' שתהא במקום הסמוך ביותר לפנים, אך בד' התוס' לקמן דס"ג. סוד"ה כל, מבו' להדיא דבעי' בדוקא שיהא מקום הגחלים כנגד הפתח, וע"כ הוכיחו מזה דבמשכן הי' המזבח כנגד הפתח, ולפ"ז הרי ק' טובא, דבבית ראשון היאך נתקיים דין לפני ד' בגחלים, ולפלא שלא עמדו בזה, וצע"ג, שו"ר שכבר עמד בזה בקצרה החזו"א בהערות בריש פירקין, (אך לא הזכיר לד' התוס' לקמן דס"ג.).

יא] דס"ג. תוד"ה כל, פש לי' כ' אמה עד כותל דרומי, כי מטי כבש עד הכותל לא משחת לאמה אלא ב' אמות וטפח ואצבע ושליש אצבע, והו"ל הילוך ע"י הדחק כדמוכח בשבת ובעירובין במתלקט י' מתוך ד' וכו', עכ"ל.

וכבר נת' לעיל דנ"ח., דכל קו' התוס' הויא לטעמייהו דס"ל דלמ"ד דמזבח בדרום, הי' כולו בדרום, אך לדעת הר"ח והרמב"ם שהי' רובו בדרום, ל"ק כלל קו' התוס'.

וצ"ע בזה, דהרי הא דמתלקט י' מתוך ד', היינו שיש בשיפוע ד', ולא תלי כלל בהקרקע, וכמבו' כן ברש"י עירובין דנ"ח:, ובחי' הריטב"א עירובין די"ט:, ובטושו"ע או"ח סי' שצ"ט, וע' כן גם בגאו"י עירובין שם, אך בחזו"א כלאים סי' י"ב סוסקכ"ג פשיטא לי' דתל המתלקט י' מתוך ד' תליא בהמישור שיהא בו ד', וצ"ע, וע' דרך אמונה כלאים פ"ו ה"ה, וא"כ הרי אם הי' הכבש בקרקעיתו כ' אמות, והוי גובהו ט' אמות, א"כ הרי נמצא דהוי אורך השיפוע קרוב לכ"ב אמה, וממילא דבכל גובה י' טפחים הוי השיפוע מעט יותר מד' אמות, דוק ותשכח, שו"ר באבהא"ז פ"ב מביהב"ח שהעיר בזה.

אמנם ראיתי בצ"ק כאן, שנקט שבדין תל המתלקט שהביאו התוס', כל שמתלקט י' טפחים בפחות מה' אמות הוי בכלל תל המתלקט י' מתוך ד', עיי"ש, וע' גם בפיהמ"ש עירובין פ"ה שמבו' כן, ולפ"ז ניחא ד' התוס'.

יב] שם, אמר ר"א מנחה שקמצה בהיכל כשרה, שכן מצינו בסילוק בזיכין, ובתוד"ה שכן, ז"ל, ול"ש למימר כאן טעם לא יהא טפל חמור מן העיקר כדאמר בשלמים, דשלמים תלאן הכתוב בפתח אהל מועד, וא"ת למ"ל טעמא דבזיכין, אמאי ס"ד למפסל, לפ"מ שפירש בקונטרס לעיל ספ"ק, מודה ר"ש בחטאות הפנימיות דהולכה שא"א לבטלה משום דלאו אורח ארעא לשחוט בהיכל, דמשמע דאי לאו הכי הי' יכול לשחוט בהיכל אע"ג דחטאת בעי צפון, וא"כ קמיצה תתכשר וכו', עכ"ל.

וד' התוס' צ"ב, מ"ט קשיא להו רק מכח הא דחטאת בעיא צפון ואפ"ה הי' יכול לשחוט בהיכל, הרי אף אם חטאת ל"ה בעיא צפון, מ"מ מדחזי' דהי' יכול לשחוט חטאת בהיכל, ה"נ תתכשר קמיצה,דהרי הא דמבו' ברש"י דאף דחטאת בעיא צפון מ"מ הי' כשר לשחוט בהיכל, הוא חידוש נוסף, דהיכל חשיב כצפון, ומה הוצרכו התוס' לחידוש זה כלפי מנחה, דהרי מנחה ל"ב צפון, (ואף מנחת חוטא ל"ב צפון, רק לדעה א' בתוס' לקמן), וע' עול"ש שעמד בזה.

ונ' בבי' ד' התוס', דהנה במה שפירש"י דאלמלי הא דלאו אורח ארעא, היו שוחטין חטאות הפנימיות בהיכל, צ"ב, דהרי מבו' בסוגיין דהא דשלמים ששחטן בהיכל כשרין, הוי רק משום דלא יהא טפל חמור מן העיקר, והיינו כמו שפירש"י ותוס' משום דתלה הכתוב הכשר עזרה לשלמים בפתח אהל מועד, והרי דאי לאו ה"ט לא היתה שחיטת שלמים כשרה בהיכל, וא"כ מ"ט הי' לנו להכשיר שחיטת חטאות הפנימיות בהיכל, הרי בחטאות הפנימיות לא כתיב בשחיטה פתח אהל מועד, ול"ש בזה הא דלא יהא טפל חמור מן העיקר.

ובפשוטו הי' מקום לפרש, דילפי' בזה חטאות הפנימיות משלמים בהקישא דזאת התורה, דכ"ה דשחיטת שלמים כשרה בהיכל, ה"נ שחיטת חטאות הפנימיות כשרה בהיכל, אך נ' שאין לומר כן דל"ש למילף בזה חטאות הפנימיות משלמים, דהרי אין שחיטת חטאות הפנימיות כשרה במקום שחיטת שלמים, דהרי חטאות הפנימיות בעו צפון, וא"כ ה"נ ל"מ למילף דתתכשר שחיטת חטאות הפנימיות בהיכל מהא דשחיטת שלמים כשרה בהיכל, ובעול"ש כתב לפרש, דכיון דילפי' כל קרבנות מחטאת לדין פתיחת דלתות היכל, ע"כ אף אי"ב להא דלא יהא טפל חמור מן העיקר, ויישב לפ"ז קו' התוס', כיון דמנחה לא ילפא משלמים לדין פתיחת דלתות, וכמש"כ התוס' ביומא דכ"ט. דקמיצה ל"ד לשחיטה, ול"ב בה פתיחת דלתות, אמנם אי"ז מישב לדעת רש"י גופי', שנסתפק לעיל דס"א. לומר, דרק בשלמים בעי' פתיחת דלתות.

ונ' פשוט, דהא דהי' לנו להכשיר שחיטת חטאות הפנימיות בהיכל, הגם דלא כתיב בה פתח אהל מועד, היינו משום דאדרבה כל מה דבשלמים בעי' לטעמא דלא יהא טפל חמור מן העיקר, הוא משום דכתיב בהו פתח אהל מועד, דהיינו עזרה, וע"כ הי' לנו לומר דרק עזרה תתכשר, והיכל לא יוכשר, וע"כ בעי' לטעמא דלא יהא טפל חמור מן העיקר, אך משא"כ בחטאות הפנימיות דלא כתיב בהו פתח אהל מועד, אלא כתיב בהו לפני ד', ויקרא ד' ד', בפר כהן משיח, ושם ט"ו, בפר העלם דבר, הרי דאף היכל הוי בכלל לפני ד', וע"כ הי' לנו להכשיר שחיטתן בהיכל, אף בלא הא דלא יהא טפל חמור מן העיקר, וז"ב.

ונ' דזהו שהקשו התוס', דכ"ה שפירש"י דהי' לנו להכשיר שחיטת חטאות הפנימיות בהיכל, הגם דל"ש בהו הא דלא יהא טפל חמור מן העיקר, אלא משום דכתיב בהו סתמא לפני ד', ובכלל זה הוי אף ההיכל, הרי דה"נ הי' לנו להכשיר קמיצת מנחה בהיכל, הגם דל"ש בה טעמא דלא יהא טפל חמור מן העיקר, כיון דכתיב בה סתמא, וניחא לפ"ז מה שהקשו התוס' רק מכח הא דחטאת בעיא צפון, דאי לאו הא דחטאת בעיא צפון, הרי הי' מקום לפרש דהא דהי' לנו להכשיר שחיטת חטאת בהיכל הוא משום דילפי' להו משלמים דהוכשרה בהן שחיטה בהיכל, וילפי' לה מדכתיב פתח אהל מועד ולא יהא טפל חמור מן העיקר, אך כיון דחטאת בעיא צפון, הרי ל"מ למילף לה משלמים, ובע"כ דהא דהי' לנו להכשיר שחיטת חטאת בהיכל, הוא משום דלא כתיב בקרא עזרה, וע"כ הוי אף היכל בכלל, וא"כ ה"נ מה"ט הי' לנו להכשיר קמיצת מנחה בהיכל, וז"ב בכונת התוס'.

יג] והנה בל' התוס' נ' להדיא שפירשו ד' רש"י לעיל די"ד., דמה"ט דלאו אורח ארעא לשחוט בהיכל, ע"כ אף בדיעבד שחיטתו פסולה, דהרי הכא במנחה איירי ר' אלעזר בשקמצה, ול' התוס' בקושייתם דכ"ה דהתם אלמלי הא דלאו אורח ארעא הי' יכול לשחוט, ה"נ הכא תתכשר, ומ' דהתם דאיכא לה"ט דלאו אורח ארעא, אף אי"ז כשר בדיעבד, וצ"ע דמ"ש משלמים דשחיטתן כשרה בהיכל, ולא אמרי' דלאו אורח ארעא, אך אם היינו מפרשים ד' רש"י, דמה"ט דלאו אורח ארעא, אין שוחטין לכתחילה בהיכל, הרי דלק"מ, די"ל דאה"נ גם בשלמים אין לשחוט לכתחילה בהיכל, ועי' קר"א שעמד בזה, ולעיל די"ד. כתב הקר"א מכח זה, דאף בחטאות הפנימיות ה"ז כשר בדיעבד.

ונ' פשוט, שהטעם בזה הוא ע"פ הנ"ל, דהרי באמת לי"ל מקור להכשיר שחיטת חטאות הפנימיות בהיכל, ואך דאתי' להכשיר משום דלא נתפרש בקרא דשחיטתן בדוקא בעזרה, וכתיב בקרא לפני ד', וע"כ הי' לנו לומר דאף היכל בכלל, וע"ז הוא דאמרי' דכיון דלאו אורח ארעא לשחוט בהיכל, ע"כ מתפרש קרא דלפני ד' על העזרה, דזהו המקום הראוי לשחיטה, וממילא דאין לנו מקור להכשיר לההיכל, דהרי ל"ש בזה הא דלא יהא טפל חמור מן העיקר, כיון שלא תלה הכתוב הכשרו בפתח אה"מ, ומשא"כ בשלמים דיש לנו להכשיר שחיטה בהיכל משום הא דלא יהא טפל חמור מן העיקר, וזה הוי מקור להכשיר שחיטה בהיכל, הרי דע"ז ל"מ ה"ט דלאו אורח ארעא, וז"ב.

ומה"ט נראה, דגם קבלת חטאות הפנימיות ל"מ בהיכל, הגם דמסברא הי' נ' דל"ש בזה הא דלאו אורח ארעא, אלא כיון דלפני ד' דכתיב בשחיטה מתפרש על העזרה, (לא קאי על ההיכל דלאו אורח ארעא לשחוט שם, ע"כ גם קבלה אינה כשרה שם, דמקום השחיטה הוא מקום הקבלה, וז"ב.

שו"ר במקד"ד סי' ז' סק"ג, שהוכיח דגם קבלה דחטאות הפנימיות ל"מ בהיכל, דאל"כ הרי אכתי הוי הולכת חטאות הפנימיות הולכה שאפשר לבטלה, שיכול לשחוט בעזרה ולהוליך הבהמה להיכל ולקבל שם, והוכיח שם דזה חשיב דאפשר לבטלה, מהא דהולכת דם התמיד חשיב אפשר לבטלה, הגם דשחיטת התמיד ילפי' מקרא דהוי בקרן צפונית מערבית, וזריקתו הוי על קרן מזרחית צפונית, ובע"כ הטעם בזה, דמ"מ אחר השחיטה יכול להוליך הבהמה לקרן מזרחית צפונית ולקבל שם הדם, ועיי"ש שכתב הטעם דג"ז לאו אורח ארעא, עיי"ש, ולמש"נ א"צ לטעם זה, ובס' יד אליעזר ראיתי להוכיח עוד דלדעת רש"י אף קבלה ל"מ בהיכל, מד' רש"י לקמן דצ"ב: ד"ה או דילמא, שפי' דהכניסה לפנים משנשחטה והוציאה וקיבל דמה וכו', עכ"ל, ומדהוצרך לפרש דהוציאה וקיבל דמה, בע"כ דל"מ לקבל הדם בהיכל, דאין לפרש הטעם דאי קיבל הדם בהיכל נפסל הדם שכבר אי"ז בשרה, דהרי כלפי דם זה לא הי' ביאה, ודמי לדרך משופש שכשר, וכמש"כ החזו"א סי"ח סק"ב.

יד] והנה בעיקר מה שפירש"י דהא דאין שחיטת חטאות פנימיות בהיכל, הוא משום דלאו אורח ארעא, צ"ע, דתיפו"ל דחטאת בעיא צפון, והיכל לאו צפון הוא, וע' שטמ"ק בדי"ד. שם שעמד בזה, וכתב דכיון דכו"ע מודו דבית החליפות ל"ח צפון, כ"ש בהיכל עצמו שמחיצות ההיכל מפסיקות דל"ח צפון, עכ"ד, וצ"ע ד' רש"י.

אך י"ל, לפמש"כ רש"י בד"כ. דהא דבית החליפות אינו כשר לשחיטה הוא משום דלא מתחזי מזבח התם ולא קרי' בי' על ירך, ולפ"ז י"ל דע"כ הי' לנו להכשיר בהיכל במקום דמתחזי מזבח, דיש לחשבו על ירך, וצ"ע בזה, ובמקד"ד סי' ז' סק"ג כתב בדעת רש"י, דכיון דפסול בית החליפות הוא משום דל"ה על ירך, וכמש"פ רש"י בד"כ. הנז', ע"כ בקבלה דל"ב על ירך אין לפסול, וע"כ הוצרך רש"י לטעמא דלאו אורח ארעא, דאל"כ הי' יכול לקבל הדם בהיכל, עכ"ד, אך מלבד דלא מ' כן בד' רש"י, דהרי רש"י נקט הא דא"א לשחוט בהיכל, גם עיקר מה שנקט דקבלה כשרה בבית החליפות, ע' מש"נ לעיל סק"ז דמד' התוספתא נ' להדיא דאף קבלה אינה כשרה בבית החליפות, עיי"ש מש"נ הטעם בזה.

וי"ל בזה בדעת רש"י, דמה שהי' ראוי להכשיר שחיטת חטאות הפנימיות בהיכל, הוא משום הא דלא יהא טפל חמור מן העיקר, וכדמכשרי' בסוגיין שחיטת שלמים בהיכל מהאי טעמא, והגם דבחטאות לא כתיב פתח אה"מ, י"ל בתרי גווני, או דנימא כמש"כ העול"ש הנז', דכיון דילפי' כל הקדשים משלמים לדין פתיחת דלתות היכל, ע"כ אף שייך בהו הא דלא יהא טפל חמור מן העיקר, אך לפ"ז אזיל רש"י שם דאף בכל הקרבנות בעי' פתיחת דלתות היכל, וברש"י לעיל דס"א. דן בזה, או דנימא דעכ"פ ילפי' שאר קרבנות משלמים דהכשר השחיטה בעזרה הוא מכח אהל מועד, ואהל מועד עיקר, וע"כ שייך אף בהו הא דלא יהא טפל חמור מן העיקר.

ולפ"ז ניחא הא דיש להכשיר בהיכל הגם דאי"ז צפון, דהגם דבעזרה בעי' צפון, אך כיון דכל הכשר עזרה הוא משום שהיא פתח אהל מועד, הרי י"ל בזה לא יהא טפל חמור מן העיקר, וכיון שצפון העזרה הוכשר, כ"ש שיוכשר ההיכל, הגם שאינו צפון, דצפון העזרה הוי טפל כלפי ההיכל, הגם שההיכל אינו צפון, וביותר ניחא אי נימא דדין צפון אינו קביעות מקום בעלמא, אלא היינו דקדושת צפון חמירא, (עמש"נ בזה לעיל סק"ח), וע"כ שפיר י"ל, דאף צפון העזרה דחמירא קדושתה, הויא טפל כלפי ההיכל, (אך אי דין צפון הוי קביעות מקום בעלמא, יש לפקפק בדברינו, דהגם דאמרי' לא יהא טפל חמור מן העיקר, מ"מ ניבעי קביעות מקום דצפון, ויל"ד בזה).

ואי נימא הכי, הרי דממילא יתישב קו' התוס' בסוגיין, דהגם דבחטאות הפנימיות הי' ראוי להכשיר שחיטתן בהיכל, מ"מ בקמיצת מנחה בעי' קרא להכשיר בהיכל, כיון דכל מה שהי' ראוי להכשיר שחיטת חטאות הפנימיות בהיכל הוא משום הא דלא יהא טפל חמור מן העיקר, וה"ט ל"ש בקמיצת מנחה, דרק שחיטת שאר קרבנות ילפא משלמים לדין פתח אה"מ, וכמו שהביא העול"ש מד' תוס' יומא דכ"ט., דבקמיצה ל"ב דלתות היכל פתוחות, וא"ש היטב.

והנה אי נימא הכי, נ' דבעכצ"ל דמה שפירש"י דא"א לשחוט בהיכל משום דלאו אורח ארעא, היינו רק דלכתחילה אין לו לשחוט בהיכל, אך בדיעבד שחיטתו כשרה, דאי נימא דמה"ט אין שחיטתו כשרה אף בדיעבד, תיקשי דמ"ש משחיטת שלמים דכשרה בהיכל, ולא אמרי' דלאו אורח ארעא, ובע"כ דכ"ד רש"י הם רק דמה"ט אין לשחוט לכתחילה בהיכל, אך אה"נ בדיעבד שחיטתו כשרה, וע"כ שפיר אמרו בשלמים דשחיטתן כשרה בדיעבד בהיכל, וע' בקר"א בדי"ד. שכתב כן, וע' גם בגליון אבנ"ז על הרמב"ם שנקט כן בפשיטות בדעת רש"י דה"ז כשר בדיעבד.

[ולפ"ז נתחדש בד' רש"י, דאע"ג דאם עבר ושחט שחיטתו כשרה, מ"מ חשיבא הולכת חטאות הפנימיות הולכה דא"א לבטלה, כיול דלכתחילה אין ראוי לשחוט בהיכל, (והקר"א שם תמה ע"ז), וילה"ק ע"ז ממש"א רבא בדי"ד. שם, דאת"ל סבר לה כר' יהודה דתוך עזרה מקדש, אין מחשבה מועלת בהולכת סילוק בזיכין אלא מפתח היכל ולחוץ, ופירש"י דבתוך ההיכל ל"מ מחשבה, דהרי כל ההיכל כשר להושיב שם שולחן לסדר עליו עד הפתח, עיי"ש, והרי שהגם שלכתחילה אי"ז מקום השולחן, מ"מ חשיב הולכה דאפשר לבטלה, וא"כ מ"ש דהולכת חטאות הפנימיות חשיבא דא"א לבטלה, משום הא דלכתחילה אין לשחוט בהיכל, אך כבר פירשו בזה דל"ד זל"ז, דהגם דהולכת חטאות הפנימיות א"א לבטלה משום דלכתחילה אין לשחוט בהיכל, מ"מ בסילוק בזיכין הרי אף לכתחילה כשר לסדר בזיכין בשולחן הנמצא אצל הפתח, ואך דמדיני השולחן אי"ז לכתחילה להושיבו שם, אך כיון שמדיני סילוק הבזיכין שפיר הוי זה לכתחילה לסדרן שם וליטלן משם, ע"כ שפיר חשיב זה הולכה שאפשר לבטלה, וז"פ.

ובשם הגרימ"פ זצ"ל ראיתי לפרש עוד בד' רש"י, אי נימא דדין צפון הוא משום דקדושת צפון חמירא, עמש"נ לעיל סק"ח, דלפ"ז י"ל דהיכל דקדיש טפי מעזרה, ל"ב בי' צפון, וז"פ, ובס' יד אליעזר ראיתי לפרש בזה הא דמבו' לעיל די"ד. דאין שחיטה כשרה באולם אף אם קדושת אולם והיכל לאו חד הוא, ולכאו' אי קדושתן לאו חד הוא ל"ש באולם הא דלאו אורח ארעא, וא"כ מ"ט אין השחיטה כשרה שם, אך להנ"ל ניחא, דאם קדושתן לאו חד הוא, כלל אין טעם להכשיר באולם כיון שאינו צפון, (ורק אי קדושתו היא כקדושת היכל, הי' מקום להכשיר משום דאלימא קדושתו מקדושת צפון, ובעי' לטעמא דלאו אורח ארעא), עכ"ד, וזה ניחא גם למש"נ דהא דהי' ראוי להכשיר בהיכל הגם דאי"ז צפון, הוא משום הא דלא יהא טפל חמור מן העיקר, ולפ"ז ניחא דאם קדושת אולם והיכל לאו חד הוא, אין מקום להכשיר שחיטה באולם, דל"ש ע"ז לא יהא טפל חמור מן העיקר, דאין האולם בכלל אהל מועד, ואינו "עיקר", וז"פ.

1. עוד ראיתי להעיר ע"ז, דהנה במש"א ר' יוחנן בסוגיין, דמודה ריבר"י דאם שחט כנגדן בקרקע פסולות, לכאו' נ' דלא אתי לאשמועי' דדעת ריבר"י דמזבח כולו בדרום, אלא דינא אתי לאשמועינן דלא הוכשר אלא ע"ג המזבח ולא במקומו, הגם שמזבח שנעקר מקטירין במקומו אימורין, לדעת התוס' לקמן דס"א., ובתוס' לקמן דנ"ט. נ' שנסתפקו אם מקטירין שם מנחות, ואכמ"ל בזה, ומה דאמר ר' יוחנן לדין זה לדעת ריבר"י, ולא אמר כן לדעת ר' יוסי, הוא משום דלדעת ר' יוסי לא משכח"ל לדין זה כלל, כיון שהי' המזבח בצפון, וע"כ אם שחט במקומו, הרי שהגם דלי"ל הכשירא דראש המזבח, מ"מ השחיטה כשרה מכח דהויא בצפון, ואי נימא דלר' יוסי כשרה השחיטה אף ע"ג הכבש, הרי הו"מ ר' יוחנן להשמיענו לדין זה גם אליבא דר' יוסי, בשחט במקום הכבש, ובע"כ מזה דע"ג הכבש ליכא כלל להכשירא דראש המזבח, ואולי יש לדחות, דהוי זה רבותא טפי דאף מקום המזבח עצמו לא נתקדש לשחיטה. [↑](#footnote-ref-2)
2. וכבר כתבו די"ל בזה, עפמש"א במכילתא פר' יתרו, דת"ק ממעט מקרא דוהבשר והדם, דאין שחיטה בראש המזבח, ור' יוסי מרבה מקרא דוזבחת עליו דכשר לשחוט בראש המזבח, וע"כ הוצרך ר' יוסי למילף מקרא דהמזבח כשר לשחוט עליו, דלא נמעטי' מקרא דוהבשר והדם, וי"ל טפי, דמקרא דוהבשר והדם ילפי' דהמזח חולק מקום לעצמו, וע"כ ל"ח צפון, ואך דמ"מ ילפי' מקרא דוזחבת עליו, דע"ג המזבח הוכשר לשחיטה, הגם דהוי מקום בפנ"ע ול"ח צפון, אך בדעת הר"ש והשטמ"ק נ', דכל מיעוטא דממעטי' מקרא דוהבשר והדם, ל"ש רק אם אין המזבח בצפון, ובעי' להכשירו לשחיטה מכח דה"ה כשר לכפרה, הרי שע"ז ממעטי' מקרא דוהבשר והדם, דהכשר המזבח ל"ה לשחיטה, אך אם המזבח הוי בצפון, הרי שיש להכשירו לשחיטה מצד מקומו, ולא מצד הכשר מזבח, וע"ז ל"מ כלל למעט מקרא, וז"פ.

   והנה בסוגיין אמרי', דלר' יוסי בעי' לקרא למילף דכולו לשלמים, דסד"א עולה הוא דדחיק לי' מקום, אבל שלמים דלא דחיק לי' מקום אימא לא, והנה צ"ב דכיון דכל העזרה כשרה לשחיטת שלמים, מהיכ"ת נמעט ראש המזבח, משום ה"ט דלא דחיק לי' מקום, ולכאו' מה בכך דלא דחיק לי' מקום, הרי מ"מ כיון דהויא השחיטה בעזרה, יש לנו להכשירה, אמנם אי נימא דע"ג המזבח חולק מקום לעצמו, ומכח זה בעי' לקרא להכשירו לשחיטת קד"ק הגם דכולו בצפון, והוי זה הכשר מיוחד, דראש המזבח כשר לשחיטה, ואי"ז כלל מכח שה"ה בצפון, הרי דלפ"ז ניחא דמה"ט י"ל גם דאינו כשר לשחיטת קק"ל, כיון שהוא חולק מקום לעצמו, ואך דמ"מ הרי יש לנו ללמוד מק"ו, דאם מקום המזבח הוכשר לשחיטת קק"ד כ"ש שיוכשר לשחיטת קק"ל, וע"ז אמרי' די"ל דדוקא לעולה דדחיק לה מקום הוכשר, אך לשלמים דלא דחיק לי' מקום, אימא דליכא לההכשר דמקום המזבח, וז"פ. [↑](#footnote-ref-3)
3. אך ע"ז י"ל, אי נימא דאף מזבח ל"ח על ירך, וכאשר כן נ' ל' רש"י ד"ה דבצרי בצורי, שכתב ואע"ג דירך הוא פסיל לי', ומ' מזה, דהמזבח עצמו ל"ה על ירך, וע"כ בעי' בי' להכשר מיוחד, ורק כנגדו בקרקע הוי שפיר על ירך, ונתחדש דאפ"ה מהני לשחיטה, וע"כ אם הי' מהני כנגדו בקרקע, משום דהוי זה מקום המזבח, ל"ה איכפת לן מה דאי"ז על ירך, אך בשטמ"ק אות א' מבו' דחשיב המזבח על ירך, ולפ"ז הרי שאין לומר כן, דמהיכ"ת תהני שחיטה במחילות דאי"ז על ירך. [↑](#footnote-ref-4)