דיני בדיקת חמץ
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב מאיר קאופמן / שיעורי הלכה

#### י"א ניסן פ"ג – שיעור בית מדרש הגדול נווה יעקב

# בדיני בדיקת חמץ

### בטעם חיוב בדיקת חמץ

א] מדאוריתא יש איסור בל יראה ובל ימצא ומבואר בגמ' שבביטול בעלמא סגי אבל מדרבנן חיבו לבדוק החמץ בליל י"ג לאור הנר והר"ן האריך שגם בזה יוצאים ידי חובת תשביתו מדאוריתא שגם אם נשאר חמץ זה אינו ידוע ולא עובר על זה וביסוד דין ביטול חמץ נחלקו הראשונים דעת רש"י שהכונה שהוא מחשיבו כעפר אמנם דעת תוס' שהכונה שהוא מפקיר את זה והמ"ב כתב שראוי להחמיר כתוס' ולומר לשון הפקר ובטעם שחיבו חז"ל לבדוק ולא סמכו על ביטול מצאנו שני ביאורים בראשונים הר"ן כתב מצד שמא לא יבטלנו יפה דלפעמים יש לו כמות גדולה של חמץ ולבו על החמץ

והנה צ"ב למה אין כאן סברא שזה דברים שבלב שהרי בפיו אומר שמבטל ועיין ח' רעק"א שביאר שזה רש"י לשיטתו שיסוד הביטול זה מה שמחשיבו כעפר וזה דבר שעיקרו בלב וממילא כל שבלבו לא מבטל עובר על האיסור ובפמ"ג תמ"ח א"א סק"ח כתב שגם לתוס' הרי עד כמה שחוזר בו מהביטול הוא זוכה בחצר ועובר עליו אמנם לפי זה אם הוא מונח במקום ששמור אליו וזה לא בחצרו אין זה סיבת איסור ובאור זרוע כתב שזה מצד שמא יראה החמץ בפסח ויחזור בו מהביטול דהינו שאין החשש שמראש לא ביטל יפה

אמנם תוס' ב. כתבו שזה מצד שמא יבוא לאוכלו וכתבו שלכן גם חמץ נוקשה שאין בזה בל יראה או תערובת חמץ בכל אופן יש על זה חיוב בדיקה והנה בפשוטו גם לתוס' הגדר שמדרבנן עובר בבל יראה ולא שזה רק חיוב חדש של ביעור חמץ ומצאנו בזה נפק"מ א. לגבי הדין חמץ שעבר עליו הפסח שלא חל איסור אלא בדבר שיש בו בל יראה אבל חמץ נוקשה אין בו איסור עיין סוף סימן תמ"ז ב. וכן מוצא חמץ במועד אפילו שביטל לא מספיק שמוציאו מביתו אלא מחויב להשביתו משא"כ חמץ שלא היה שלו מעולם ורק שיש על זה חשש שמא יבוא לאוכלו מספיק שיוציאנו מרשותו [כן מבואר במ"ב תמ"ו סק"ו ובסימן ת"ס סק"ט ובשעה"צ שם וכן הוא בחזו"א קט"ז סק"ו] ועיין גר"ז תל"ה ס"ד שחידש שבאמת גם לתוס' יש בזה שני גדרים יש דין בדיקה שללא הבדיקה עובר בל יראה ועל זה אפשר לברך ויש דין בדיקה של שמא יבוא לאוכלו וזה כמו בדיקת תולעים שעל זה לא מברכים ולפ"ז אם עושה בדיקת חמץ על חמץ שלא היה שלו מעולם או על חמץ נוקשה או חמץ בתערובת אין לברך [והארכנו בזה בשיעור בליל שבת בשנה שעברה]

והנה היום במכירת חמץ כותבים שמוכר את כל החמץ שיש לו והנה יש דיעות שכל שדעתו למוכרו אין חיוב בדיקה וכמבואר במ"ב סוף סימן תל"ו וממילא כה"ג כל הדין בדיקה זה רק מצד שמא יבוא לאוכלו ולגר"ז אין לברך על זה [והעיר בזה הבנין עולם הובא בקונטרס של הגר"ש רוזנברג] עוד מעירים שאם שורף לאחר המכירה שורף חמץ שלא שלו לכן יש שכותבים בשטר המכירה חוץ מהפתיתים שמפזרים בבית שאת זה לא מוכרים ועיין בסוף השיעור

### האם יש חצי שיעור בבל יראה

ב] מבואר בגמ' בביצה ח: שחמץ שיעורו בכזית בין לגבי אכילה ובין לגבי בל יראה ויש לדון לגבי ב"י האם בפחות יש בזה איסור חצי שיעור ומצאנו שנחלקו בזה הראשונים [עיין ביאור הלכה סוף סימן תמ"ז] דהמהר"ם חלאוה מ"ה. נקט שיש בזה איסור דאוריתא אמנם רבינו דוד ו: נקט שאין בזה אלא איסור דרבנן ועיין שאגת אריה סימן פ"א שכתב להוכיח שזה רק דרבנן דהרי אין מלקות על בל יראה שזה ניתק לעשה וא"כ מה נפק"מ מה שיעור האיסור שנחלקו בו תנאים והנה מבואר בסימן תמ"ד שאם יצא לדבר מצוה ונזכר שיש לו חמץ בתוך ביתו לא צריך לחזור וכתב המ"ב סקל"ג שכל זה בביטל שעובר רק איסור דרבנן אבל בלא ביטל ודאי צריך לחזור וכתב המ"ב שם בשם המג"א שאם זה פחות מכזית גם בלא ביטל לא צריך לחזור ומבואר שפסק להלכה שאין בל יראה בפחות מכזית וכן הוא בגר"ז בכמה דוכתי [אמנם בשער הציון ציין שיש חולקים בזה]

ובטעם הדבר החכם צבי סימן פ"ו חידש שרק באיסורי אכילה יש איסור חצי שיעור והנה לדבריו בשבת אין איסור חצי שיעור וכן דעת הרמב"ן שבת צ"ד אמנם דעת רש"י ע"ד. דיש בזה איסור דאוריתא וכן פסק הבה"ל סימן ש"מ ובשאגת אריה כתב שכל יסוד האיסור בגלל שחזי לאיצטרופי ולפ"ז כתב שכאן הרי ברגע שיהיה לו עוד חצי זית האיסור יהיה מצד שאז יש לו שיעור שלם וממילא כלפי הרגע הראשון אין חזי לאיצטרופי לשיעור של האיסור ועיין בית מאיר סימן תמ"ב שתמה עליו שכמו שלגבי שבת מצטרף עשיה אחרי עשיה ה"ה לגבי חמץ אם היה לו חצי זית חמץ וביערו ואחרי זה קנה עוד חצי זית למה שזה לא יצטרף ויחשב שהיה לו כזית שלם והנה עיין האיר יוסף מלאכות סימן קכ"ט שהביא מרעק"א בוזאת ליהודה שהסתפק שבבישל בשר בחלב לא מצטרף שני מעשים וכן פשיטא ליה לפמ"ג והמנח"ח הסתפק לגבי איסור קרחה או גיזת קדשים האם מצטרף שני מעשים וצ"ב באמת החילוק בין זה לשבת אמנם יתכן שכל זה במקום שהאיסור הוא עשית מעשה בזה יש לדון שמצטרף שני מעשים אבל כאן שהאיסור הוא מה שיש לו חמץ בזה ודאי מסתבר שהשיעור הוא שיש לו כמות חשובה של חמץ ובזה ודאי לא יצטרף שני פעמים וא"ש סברת השאגת אריה ועיין קה"י שהקשה עליו מהמ"מ שכתב שבגזילה בחצי פרוטה יש איסור לא תגזול והנה בפשוטו שם יסוד האיסור מה שמחזיק ממון חברו וזה כמו חמץ אמנם יתכן דשם יסוד האיסור זה החסרון של חברו ולכן כל שבסך הכל חיסר ממנו שיעור ממון זה סיבה לאיסור וצ"ע

והנה בפשוטו בחמץ פחות מכזית שדעתו עליו בזה ודאי יש לכל הפחות איסור מדרבנן כמבואר בפר"ח שאפילו שדעתו שאין בל יראה בפחות מכזית אבל אם דעתו עליו אסור להחזיקו ובטעם הדבר הגר"ז תמ"ב ס"ג נקט שזה מצד שגזרו אטו איסור שלם אמנם החיי אדם קי"ט ס"ו כתב מצד שמא יבוא לאוכלו וכן נקט השאגת אריה סימן פ"א [וכן הגר"ז כתב בסכ"ח טעם זה] ולכאורא נפק"מ האם יהיה על זה הקנס של חמץ שעבר עליו הפסח וכן נפק"מ האם יש לברך על ביעור בפסח למה שהבאינו לעיל שלא מברכים רק על בל יראה ולא על שמא יבוא לאוכלו ויתכן גם נפק"מ האם יש חיוב ביטול על חמץ פחות מכזית שאם כל האיסור מצד שמא יבוא לאוכלו אין בזה חיוב ביטול משא"כ אם מדרבנן יש בזה בל יראה יתכן שזה מחיב ביטול אלא שיש לדון שכיון שמדרבנן גם לאחר ביטול יש בל יראה א"כ אין כאן ענין לבטל ובמג"א בכמה דוכתי מבואר שגם בפחות מכזית יש דין ביטול מדרבנן [ועיין קו"א לגר"ז תמ"ב סקי"ח]

### בדין חיוב בדיקה וביעור בפחות מכזית

ג] בענין חיוב בדיקה וביעור בפחות מכזית עיין סוגית הגמ' בבצק שבסדקי העריבה פסחים מ"ה: ובשו"ע תמ"ב ומבואר שנחלקו בזה הראשונים דיש שנקטו שאין בזה חיוב בדיקה וביעור ויש שנקטו שיש בזה בדיקה וביעור ויסוד הנידון האם יש סברא שזה מבטל בטלי ועיין גמ' ו: שהבודק צריך שיבטל והגמ' שואלת שאי משום פירורים זה מיבטל בטלי ועיין פסקי הריא"ז שהרי"ד ביאר שבזה אין דין בדיקה ומשמעות דבריו שזה בכל פחות מכזית וכן הוא ברבינו דוד וכן נקט הפר"ח והגר"א אמנם הריא"ז ביאר שיש חיוב בדיקה על זה וכן נקט החזו"א ועוד אחרונים

ובפשוטו להלכה מצאנו בזה כמה דרגות א. זה ודאי דאם יש לו פחות מכזית שחשוב לו כמבואר בפר"ח כגון אדם שיש לו גרעין חיטה שכתוב על זה שבעת המינים בזה ודאי דיש חיוב בדיקה וביעור ב. סתם פחות מכזית שאין לו סיבה לחשיבות מיוחדת כגון חתיכת ביגלה או שקד מרק או בסלי המ"ב סימן תמ"ב סקל"ג הביא שיש בזה מחלוקת הראשונים וכתב להחמיר בזה ג. פירורין על הקרקע קטנים בזה ודאי שהם מתבטלים ועיין טור סימן תמ"ד שבערב פסח שחל בשבת ינער הפירורין על הקרקע בביתו וכן הוא במ"ב בהרבה מקומות [עיין שער הציון תל"ג סקל"ג ובת"ס סקט"ז] ד. פירורין פחות מכזית מאוסים שאין דרך אדם לאוכלו כתב המ"ב תמ"ב ל"ג ומקורו ביראים שבזה אין חיוב בדיקה וביעור ה. פירורין קטנים מאוד שאין הדרך לאוכלם ולתת דעת עליהם מחמת קטנותם פשטות הפוסקים שאין בזה חיוב בדיקה וביעור ולכן מנהג ישראל בכל הדורות שלא בדקו ספרים אפילו שיתכן שבשעת אכילה נפל שם פירור קטן של חמץ אמנם החזו"א סוף סימן קט"ז החמיר בזה ונקט שגם בזה יש דין בדיקה והנה לשונו בספר שצריך לעשות זז ומשמע קצת שבכזה סוג חמץ שמצד בל יראה זה בטל מצד עצמו מספיק מחיצה וצ"ע מהיכי תיתי לחדש גדר חדש ויתכן שכונתו למכור לעכו"ם ולעשות מחיצה

אמנם כתבו הפוסקים דישראל קדושים הם ומבערים כל שהוא חמץ אפילו שדבוק בכתלים שמעיקר הדין ודאי לא צריך לבער ומשמעות הדברים שכך ראוי לעשות אמנם בחוט שני כתב שהכונה רק שזה לא מנהג שטות אבל אין כזה חיוב מצד מנהג אמנם גם אם יש כזה מנהג הכונה שזה חיוב קודם פסח לדאוג שזה יהיה המצב אבל בליל בדיקת חמץ כשבאים לבדוק ולבער בזה ודאי שאין חיוב אלא כנ"ל אבל חמץ שבטל לגמרי אין בו שום חיוב

### באור הראוי לבדיקה

ד] מבואר בגמ' שתקנת חז"ל היה לבדוק לאור הנר בלילה כיון שאז אנשים מצוים בבתיהם וכן שאז אור הנר מאיר טוב ומבואר בגמ' שאין לבדוק באבוקה דהינו נר שיש לו שני פתילות מצד שמפחד שזה ישרוף ביתו ולא נכנס לחו"ס וזה מעכב בדיעבד וכן אין לבדוק בנר שמן כיון שמפחד שזה יטפטף והמ"ב הביא מחלוקת בדיעבד אם יוצא ובנר חלב ושומן לכתחילה לא יבדוק ובדיעבד זה טוב ולכתחילה יבדוק בנר שעוה או בנרות פראפין ודעת רבותינו [כן הביא בס' שערי המועדים מהחזו"א והגריש"א והאגר"מ ועוד] שאפשר לבדוק באור פנס שכיון שזה בודק טוב אין בזה חסרון והנה הם דיברו בפנס שהיה עשוי מאש וכיון שאין לו החסרונות המבואר בחז"ל אין סיבה שזה לא יועיל אמנם היום רוב הפנסים זה לדים וזה לא אש ובזה הוא יותר חידוש שמועיל אמנם גם בזה המנהג להקל אמנם במקום שיכול לבדוק בנר כתקנת חז"ל עדיף וכן נהגו רבותינו ורק במקומות שקשה לבדוק בנר או שבפשוטו אין חיוב בדיקה יש להקל בפנס והנה יש לדון היום שיש חשמל האם צריך לכבות האור והנה היה מקום לדון שזה בדיוק כמו אור היום שהנר לא מאיר יפה אמנם כיון שמצד גדרי התקנה זה מועיל וכן כך יותר קל לבדוק והמציאות שרואים יותר טוב לכן דעת רבותינו [ס' שערי המועדים מהחזו"א והקה"י והגריש"א] שאפשר להשאיר האור דולק אמנם כמדומה שהמנהג שלפחות חלק עושים ללא חשמל

### בדיקת אכסדרא

ה] מבואר בגמ' שאכסדרא לאורה נבדקת דהינו שבמקום שאין בו תקרה אפשר לבדוק לאור היום ומבואר בגמ' שגם נגד ארובה שבחדר מועיל והמ"ב תל"ג סק"ז הביא מהאחרונים [ומקורם מהירושלמי לגבי בית הכנסת] שגם כנגד חלון מועיל ובפשוטו לא צריך ממש בחלון אלא גם מה שאלכסון קרוב לחלון זה מועיל כמבואר בירושלמי שבתי כנסיות נבדקין ביום כיון שהם מלא חלונות וודאי שיש מרווח בין חלון לחלון וכתב המ"ב שאם יש זכוכית זה לא מועיל אמנם כתב הדע"ת שהכונה זכוכית שיש בה צבע אבל זכוכית כמו שלנו ודאי אפשר לבדוק בה וכמו שמשקפיים אין חסרון

והנה משמעות הגמ' שאפשר לבדוק לכתחילה לאור האכסדרא ואפילו בי"ג וכן מבואר בבעל המאור ר"ן רמב"ן ושאר הראשונים אמנם המרדכי הביא מהירושלמי שבתי כנסיות בודקים בליל י"ד ולא סומכים לבדוק באור היום קודם מצד שלא תחלוק בין בדיקה לבדיקה דהינו שלכתחילה צריכים לבדוק הכל לאור הנר והמ"ב כתב שלכתחילה ראוי להחמיר בזה אמנם כיון שברוב הראשונים מבואר להיתר וכן הוא סתימת הגמ' זה רק חומרא בעלמא ולכן היום שיש הרבה לבדוק הוי שעת הדחק ואפשר לכתחילה לבדוק בי"ג או קודם לאור השמש ובפרט דברים שניקו בצורה שאין חיוב בדיקה מעיקר הדין

### בדיקה בליל י"ג

ו] עיקר תקנת חז"ל לבדוק בליל י"ד והלבוש והט"ז והב"ח חידשו שכמו שמבואר בירושלמי שכדי שלא תחלוק בין בדיקה לבדיקה לכן ראוי שלא לבדוק לאור היום ה"ה ראוי שלא לבדוק קודם ליל י"ד אמנם כבר הבאינו דדעת רוב הראשונים שאין כזה חסרון וגם אם באכסדרא שזה ביום זה סוג בדיקה אחר יש חסרון אבל בליל י"ג וודאי מועיל לכתחילה וכן הכריע בשער הציון והנה בבודק קודם ליל י"ד כתב הרמ"א שלא יברך ובטעם הדבר ביאר הגר"א שכיון שנוסח הברכה זה על ביעור חמץ ורק לילה קודם אפשר לראות הבדיקה כהתחלת הביעור אבל לא קודם וכתב השער הציון סק"ה שלכן ראוי שלא לבדוק קודם מצד שערום לא יתרום וצ"ב דשם הוא חייב ברכה ולא מברך אבל כאן הוא לא חייב ברכה ויתכן דכונתו לחוש לשיטות שצריך לברך ולא מברך [דבריטב"א מבואר שמברכים] אמנם הרי ספק ברכות להקל וכן יתכן שהברכה שמברך בליל י"ד זה הולך גם על מה שעשה קודם ובפשוטו מבואר שלמד שזה חיוב על כל עושה מצוה שיעשה המצוה בצורה שיוכל לברך וכן מבואר בט"ז סימן ש"כ שאין לטבול כלים על ידי עכו"ם כיון שאי אפשר לברך והרי ערום לא יתרום והרי כה"ג מצד גדרי ברכה לא צריך לברך [והארכנו בזה במקום אחר]

והנה יש לדון שיכוין שבודק לא לשם מצוה וממילא הוא לא חייב ברכה והנה בכל ערום לא יתרום יתכן שזה עצמו מחובתו לעשות בצורה של חיוב ולברך אבל כאן שהרי מספק לא מברך אולי עדיף לעשות בצורה שזה לא מחיב בברכה ובפשוטו הכונה שעדיף לעשות בצורה של מצוה ללא ברכה מאשר שזה לא יהיה מצוה ויתכן עוד שבמצוה כזו שהעיקר זה התוצאה לכו"ע מצות אינם צריכות כונה כמו שביאר הק"ש לגבי צדקה אמנם אם מכוין מפורש שלא לצאת יש בזה שני ביאורים למה לא יוצא או שאז לכו"ע יש החסרון כמו למ"ד צריכות כוונה אמנם יש שביארו מצד שאי אפשר להכריח אדם שזה יחשב לו מצוה ובפשוטו לפ"ז גם כאן זה שייך והנה עיין אהבת חסד בהגהה פכ"ב שכתב שגם מצות צדקה צריך כונה והוכיח מהגמ' בפסחים ח. שאומרת שלא יבדוק במקום סכנה והגמ' שואלת הרי שלוחי מצוה אינם ניזוקים וכי תימא שנאבד לו מחט ובודק גם למצוא המחט הרי גם כה"ג זה מצוה שהרי כתוב שמי שנותן צדקה על מנת שיחיה בני הרי זה צדיק גמור וכתב הח"ח שאם נימא שצדקה לא צריך כונה א"כ מה הגמ' מוכיחה מזה לבדיקת חמץ ולכאורא יש מקום לומר שבדיקת חמץ זה כמו צדקה שהעיקר זה התוצאה שלא יהיה לו חמץ ולא המעשה בדיקה וצ"ע [ובכל אופן חזינן בתרומה שאין היתר לעשות המצוה בכונה שלא לצאת ולא לברך ויתכן שבנט"י שכל ענין המצוה זה ההיתר לאכול בזה אין איסור כנ"ל ונפק"מ לדבר שטיבולו במשקה]

### המקומות שחייבים בדיקה

ז] כל מקום שברשותו חייב לבדוק חמץ ומבואר שגם מקום שהצד שהכניסו חמץ הוא קצת רחוק זה מחיב כמו שאולי באמצע האוכל הלך להביא משהו ופתו בידו וכן מקומות שמצוים ילדים שיכולים להכניס חמץ זה סיבה לבדיקה ויש חיוב לבדוק גם **חדר מדרגות וארון חשמל והמחסנים והמקלטים** כל שיתכן שהכניסו לשם חמץ וכן צריך לבדוק מזודות וכן את השואב אבק שמצוי שנכנס לשם חמץ והחיוב לא רק על חמץ שלו אלא גם על חמץ של מישהו אחר וכמבואר בגמ' שהשוכר חייב לבדוק מצד החמץ של המשכיר עוד מבואר בגמ' שביוצא מביתו תוך ל' יום אפילו שלא יהיה בביתו בפסח בכל אופן צריך בדיקה עוד מבואר בפוסקים שכל שיש חמץ ששמור לו ועומד לו אפילו אם זה לא בביתו יש על זה חיוב בדיקה ולכן כתב המ"ב תמ"ה סקי"ח שאם מניח החמץ ברה"ר ודעתו לקחתו אחרי פסח יש לו על זה חיוב ביעור וזה נאסר בהנאה וכן דנו הפוסקים סוף סימן תל"ו ששוכר שיצא מבית העכו"ם בכל אופן חייב בבדיקה ומבואר הטעם מצד שהחמץ הנ"ל עומד לו ולכן צריך להיזהר שלפעמים קודם פסח אוכלים בדירה של השכן שנסע לחו"ל וסגרה לפסח וכה"ג כיון שהחמץ שנשאר שם הוא שמור לבעליו יש עליו חיוב בדיקה גמור וגם אם ימכור המקום לעכו"ם עדין יש חיוב כנ"ל כמו יוצא מבית העכו"ם וכן **במקומות עבודה** אפילו אם המקום סגור בפסח ואפילו אם הבעל הבית מוכר לגוי בכל אופן יש שם חיוב בדיקה כיון שחמץ זה שנשאר שמור ליהודי לאחר פסח ולכן ראוי לבדוק ביום העבודה האחרון ואם לא צריך לעשות מכירת חמץ על חמץ זה

### חמץ שנפלה עליו מפולת

ח] מבואר בגמ' שחמץ שנפלה עליו מפולת הרי הוא כמבוער ולא צריך ביעור וזה אפילו בחמץ ידוע ועיין מ"ב תל"ג ס"ח שהביא מחלוקת האם צריך ביטול או שאפילו ביטול לא צריך ובפשוטו זה כל מקום שהחמץ נמצא במקום שלא עומדים להגיע אליו מחמת שהוא מוסתר וכן עיין שו"ע סימן תל"ג ס"ז שחור שבכותל בודק עד מקום שידו מגעת ולא כתוב שצריך לקחת דברים גדולים לחטט בפנים להוציא החמץ אמנם צ"ע דמבואר בשו"ע סימן תמ"ב סי"א שקדירות גדולות שאי אפשר לנקותם וביאר המ"ב מצד שיש חמץ בין הנסרים יש לתתו במתנה לעכו"ם וצ"ב למה חמץ זה לא הוי כנפל עליו מפולת ולכאורא הביאור דשם על ידי השימוש החמץ יוצא החוצה משא"כ במקום שאין סיבה שהחמץ יצא החוצה [ועיין חזו"א שדן שבליעות בכלים הוי נפלה עליו מפולת אפילו שזה עומד לצאת בבישול] ולכאורא **במקפיא** שיש מגש שיש פירורים מתחת שרק על ידי פתיחת הברגים אשר להגיע אליו וכן מיקסר וכדו' אין חיוב לפתוח ולחטט שם ובפרט שתמיד זה כל שהוא חמץ מאוס שבזה אין חיוב בדיקה וביעור

### צורת הבדיקה ובדין מעשה נקיון

ט] מבואר בגמ' שצריך בדיקה לאור הנר ובלילה ונחלקו הראשונים בבדק ביום לאור הנר האם זה מועיל ולהלכה קי"ל כרוב הראשונים שזה לא מועיל וכתב המ"ב תל"ג שיחזור ויבדוק ללא ברכה ועיין תרומת הדשן [הובא בב"י סוף תל"ג] שכתב שנהגו לכבד הבית קודם הבדיקה ואחרי זה בודקים למצוא הפתיתים ומפסיקים לבדוק וכתב שזה לא בסדר א. מצד סברת המרדכי שאכסדרא לא מועיל לבדוק באור היום שלא תחלוק בין בדיקה לבדיקה אמנם מצד זה מספיק שמשאיר חדר אחד ובשער הציון דן שאולי השלא תחלוק זה ביחס לכל חדר [ועיין לעיל שקי"ל שמועיל בדיקה באכסדרא לאור היום] ב. עוד כתב שהכיבוד לא מועיל לחורין וסדקים והנה מבואר בדבריו שלגבי מקום שאין סדקים כל שעשה מעשה כיבוד שזה ודאי מוציא את החמץ זה מועיל דהינו שכל הדין שלא מועיל בדיקה שלא בנר דשם הידיעה שאין חמץ דרך ראית העינים ובזה גדרו חז"ל שצריך דוקא בלילה ונר אבל כל שעשה פעולה שגורמת שלא יהיה חמץ בזה וודאי זה מועיל וכן הוא בח' הר"ן נדה נ"ו שמועיל כיבוד לחמץ ועיין סימן תנ"א ס"א שקדירות שמשתמשים בהם בחמץ מנקים היטב ומצניעים אותם ומבואר שלא צריך בדיקה אלא מספיק נקיון והסברא כנ"ל שפעולת הנקיון היא ודאי מוציאה את החמץ [וכן בפשוטו לגבי חפיפה בטבילה כל שהאשה עשתה פעולה שודאי נקתה הלכלוך לא צריך עוד עיון כמבואר בט"ז] ולפ"ז היום שמנקים בצורה שמכריחה שלא ישאר חמץ מצד צורת הנקיון ומצד שפיכת חומרים שגם אם נשאר משהו קטן זה ודאי נמאס וגם ללא בדיקת העין וודאי שאין שם חמץ בזה אין חיוב בדיקה [אמנם יש שהחמירו בזה וצ"ע]

ועיין חיי אדם קי"ט ס"ו דמשמעות לשונו שכל הדין בדיקת חמץ בלילה וכפי גדרי חז"ל זה על חורין וסדקין אבל מקום שנראה לעין ממש בזה באמת יתכן שמועיל גם בדיקה ביום וצ"ע בזה

והנה כתבו הפוסקים סוף סימן תל"ב שנהגו להניח עשרה פתיתים על פי קבלה ויש שכתבו שזה נצרך מצד שאם לא ימצא ברכתו לבטלה אמנם האחרונים הכריעו שזה ודאי לא ברכה לבטלה שחובת האדם לבדוק ואם אין חמץ הוא קים את דינו והגר"א דימה לברכת המפיל שאומר על מה שהולך לישן וגם אם לא נרדם אין ברכתו לבטלה וכתב השער הציון סקי"ב בשם העמק הלכה שלפעמים זה מעיקר הדין כגון שניקו טוב שגם בחורין וסדקים לא צריך להישאר ולפ"ז היום אם לא משאיר מקום שלא ניקו צריך להניח פתיתים מעיקר הדין והנה השערי תשובה כתב שיניח חתיכות פחות מכזית כדי שאם יאבד לא יהיה בזה בל יראה מדאוריתא אמנם עד כמה שיש חיוב מעיקר הדין ראוי לפחות חתיכה אחת שיהיה בה כזית אמנם יתכן שאם מניח חתיכה בשקית שראוי לאכילה בזה ודאי יש חיוב בדיקה ורק לגר"ז שאין ברכה אלא על בדיקה של בל יראה בזה יש דיעות שאין בל יראה אלא בכזית ובפשוטו אפשר לסמוך בזה על הכזית של היום

אמנם קורה ששכחו לנקות מקום מסוים או תיק מסוים ולכן בבדיקת חמץ צריך לעבור על כל הבית ולראות דבר דבר שניקו אותו ושהוא במצב שלא חייב בדיקה וכן קורה **שבמקרר ובמקפיא** מניחים דברים כדי לאוכלם קודם פסח ושוכחים וראוי להיזהר בזה

והנה מבואר ברמ"א סוף סימן תל"ג שצריך לבדוק את הכיסים כיון שמצוי שנכנס בהם חמץ אמנם אם כיבסו הכיסים הפוך זה ודאי צורת נקיון שאם היה חמץ זה ודאי היה נופל ובפשוטו גם אם בודקים במישמוש היד שאין חמץ אפילו שיתכן שנשאר פרור אבל הוא מאוס ובזה אין דין בדיקה

והנה מבואר תל"ו ס"ג שמי שיוצא מביתו של עכו"ם ולא נכנס לבית אחר ולא יהיה לו בדיקת חמץ שיבדוק לפני שיוצא ועיין חק יעקב שהקשה הרי לכל בן אדם יש כיסים או כלים שנמצאים עמו ויקים בזה בדיקת חמץ וכתב שעיקר הבדיקה זה על רשותו דהינו על קרקע והנה יש שכתבו שבאמת בדיקת כלים זה לא סיבה לברכה דשם זה רק כמו בדיקת תולעים אמנם סתימת כל הפוסקים לא כך וכן מבואר בגמ' שבי ציבי צריך בדיקה וכתבו הראשונים שזה ארון ששומרים בו נרות והגר"א הביא מקור לכיסים משם ומשמע שזה דין בדיקה רגיל כמו כל הדוגמאות בגמ' שם

### בדין ברכה על בדיקת חמץ

י] מבואר בגמ' שמברכים על בדיקת חמץ ונוסח הברכה על ביעור חמץ ואם לא בירך בתחילת הבדיקה יכול לברך עד סוף הבדיקה ואם נזכר קודם הביעור נחלקו בזה האחרונים [סימן תל"ב] האם יכול לברך ויסוד מחלוקתם האם התקנת בדיקה זה כולל הביעור או שהתקנה זה הבדיקה והביעור זה רק היכי תימצי שלא יהיה חמץ ועיין גר"ז שביאר שאין לברך על הביעור מצד ביעור חמץ שכיון שזה קודם זמן האיסור אין זה מעשה מצוה של תשביתו ומשמעות המ"ב שלכתחילה לא יברך וכתב הפמ"ג א"א א' שאם בירך על בדיקת חמץ לא יצא כיון שכתבו הט"ז והמג"א שלא מברכים על בדיקת כיון שאין זה סוף המצוה ולכאורא לשיטות שלא מברכים על הביעור אלא רק על בדיקה א"כ יתכן מאוד שזה רק סברא בנוסח אבל ודאי עיקר הברכה זה על מעשה הבדיקה ובדיעבד יצא

אם בודק כמה בתים ויש שינוי מקום המ"ב הביא שדעת החיי אדם שצריך לברך וצ"ע הרי דעתו בסימן ח' דשינוי מקום לא הוי הפסק אמנם המ"ב כאן הביא חולקים שכיון שזה צורת המצוה לכן לא צריך לברך ולענין לדבר באמצע בדיקה לכתחילה אין לדבר ומבואר ברא"ש שזה מצד שישים לבו לבדוק בכל המקומות ואין זה כמו באמצע תקיעת שופר שזה חמור יותר ולכן לצורך בדיקת חמץ או במקום צורך אפשר להפסיק לדבר קצר שאין כאן תקנה דרבנן שלא לדבר אלא זה סברא שזה מפריע לבדוק והנה יש לדון בבודק קודם זמן הבדיקה כגון בי"ג האם אין לדבר ולנ"ל שזה רק מצד שמא יסיח דעתו מסתבר שזה רק בזמן שחייב לבדוק ולא בבודק קודם הזמן [והנה בשו"ת הרשב"א דימה לתקיעת שופר אמנם השו"ע פסק כרא"ש]

אם רוצה לשלוח שליח לבדוק השליח מברך אבל אם הוא התחיל לבדוק הברכה חלה על כל המצוה והשליח לא צריך לברך אמנם עדיף שהוא יהיה בשעת הברכה ולכאורא מצד שיש צד שכל מי שבודק צריך לברך [ויש לדון באדם שבודק בתור שליח ודיבר בין בדיקתו לבדיקת חברו האם גם בכה"ג הדיבור לא הוי הפסק וצ"ע וראוי לאחר שהתחיל לבדוק אצלו ללכת לבדוק בבית חברו ואחרי זה לחזור אצלו ולא ידבר עד שהתחיל לבדוק בבית חברו]

והנה אם בפסח התחמץ לו חמץ הכריע המ"ב תל"ה סק"ה שצריך לברך על ביעורו שהברכה שקודם פסח לא היה על זה ועכשיו יש כאן תשביתו אבל אם מצא חמץ שהיה בשעת בדיקה ולא מצא אותו המ"ב שם הביא מחלוקת אחרונים האם יברך כיון שהסיח דעתו כבר מהמצוה לגמרי או שהברכה היתה גם על הביעור החמץ ממילא זה גם על החמץ שלא מצא וצ"ל שאין כאן היסח הדעת דתמיד דעתו שאם ימצא חמץ ישרפנו והמ"ב הכריע שלא צריך לברך

ואם לאחר שגמר לבדוק נזכר שלא בדק מקום מסוים [הדבר מצוי לגבי חדר מדרגות] בפשוטו אין לברך כיון שהרי לא הסיח דעתו מהברכה שהרי מתוכנן לבער למחרת וכ"ש ממצא חמץ לאחר הביעור לא אמרינן שיש כאן היסח דעת ה"ה כאן אמנם יתכן לחלק דביחס לחלק של מצות ביעור חמץ בזה דעתו תמיד שאם ימצא לבער אבל ביחס למעשה בדיקה בזה היסח דעתו לגמרי אמנם לשיטות שמברכים על ביעור החמץ חזינן שזה חלק מהתקנה וממילא מסתבר שזה לא נחשב היסח הדעת

ולכתחילה ראוי שלא לזכות בחמץ לאחר שביער את חמצו והסיח דעתו מהמצוה שיש דיעות שאם מבער מתחיב בחזרה לברך וכמו בנתחמץ לו חמץ בפסח [וראוי לכוין בברכה גם על חמץ שיקנה אחרי זה] ויש לעיין בגמר לבדוק ובא עכבר והכניס חמץ שצריך בחזרה לבדוק האם ביחס לזה זה כמו נתחמץ לו חמץ בפסח שצריך לברך וצ"ע

### ביטול חמץ

י"א] לאחר שגמר לבדוק יש לומר את נוסח הביטול ויש ראשונים שמבואר שעיקר הנוסח על ביעור חמץ זה על הביטול שעושים בסוף וצריך להיזהר שלא לשכוח שזה מדינא דגמ' ומבואר בשו"ע שראוי למחרת לאחר הביעור לבטל החמץ הידוע ואינו ידוע וצריך להגיד גם לבני הבית לבטל חמצם אם יש להם במקום מסוים והנה מבואר במ"ב שאפוטרופוס יכול לבטל את חמצם של הקטנים ומבואר בריטב"א בב"מ צ"ב דקטן הסמוך על שולחן אביו אביו נחשב אפוטרופוס ולפ"ז יתכן שראוי לבטל חמצם של בניו הקטנים ובזה ירויח שלשיטת הגר"א שחמץ של מישהו אחר עובר בבל יראה שלא יעבור אם יש חמץ של בניו הקטנים אמנם יתכן שאין לקטן שום ענין בביטול ולא יועיל פה אפוטרופוס אמנם למכור לעכו"ם אפשר מדין אפוטרופוס שזה לתועלתו [ועיין ח' אבן העוזר תחילת פסחים שקטן לא יכול לבטל]

### בענין השכרת מקום להיפטר מבדיקה

י"ב] לגבי מכירת חמץ במ"ב משמע שאין בזה שום חסרון אבל נהגו להשתדל שלא למכור חמץ בעין לעכו"ם ובטעם הדבר התבואות שור דן שזה הערמה ומדרבנן זה לא מועיל וכן נקט הגר"א במעשה רב עוד יש שדנו שחסר בגמירות דעת מצד העכו"ם כיון שמתחייב סכום גדול בעד החמץ אמנם לגבי בדיקת חמץ שעיקרו דרבנן כיון שביטל נהגו להקל וכן כאן אין חסרון בגמירות דעת כיון שהעכו"ם לא מתחיב כלום ומה איכפת לו אמנם מן הראוי לנקות שלא יהיה שם חתיכת חמץ שעומדת לו לאחר הפסח

והנה המ"ב סוף סימן תל"ו הביא לדון האם במוכר בי"ד זה פוטר אותו מבדיקת י"ג ויש שנקטו שכיון כמו שאדם מתכונן לשרוף את כל ביתו למחרת וכי זה גרע אמנם יש שכתבו שעכשיו חל עליו חיוב בדיקה וחייב לבדוק והמ"ב כתב שהמנהג להקל ושראוי להחמיר בזה והיום נהגו לעשות גם מכירת י"ג ובפשוטו צריך למכור גם את החמץ שבמקום וכן הוא במקור חיים [אמנם הגר"צ וובר מוכר רק את האינו ידוע וטענתו שאין דין בדיקה על החמץ הידוע ] **וראוי להשים את החמץ או ספיקי חמץ שרוצה למכור שם כדי שהמכירה תהיה קודם הביטול וכן ראוי להקפיד שזה יהיה במקום מושכר לעכו"ם גם כדי שיהיה קנין חצר וגם דדעת המקור חים שכיון שהעכו"ם צריך לשלם ממילא זה כמו שהישראל קיבל אחריות ואם זה ברשות העכו"ם הוא לא עובר על זה**

### מצא חמץ בפסח

י"ג] אם מצא חמץ בפסח חייב לבערו ואם מכר כל חמץ שיש לו יכול לסמוך על המכירה אמנם אם ביטל קודם המכירה בזה לא ברור שיש על זה מכירה וממילא ודאי ראוי לשרוף ומצד גזל עכו"ם יש לסמוך שהוא ודאי מסכים שישרוף על מנת לשלם לו אם לא ימכור בחזרה לאחר פסח ובגר"ז הלכות גזילה סעיף ד' מבואר שאין איסור גוזל על מנת לשלם בעכו"ם אמנם בחזו"א בסימן דן שאיך אפשר לבער חמץ של עכו"ם שקיבל עליו אחריות וכתב שכיון שזה דין תורה אין בזה איסור ומבואר שאין היתר לשרוף על מנת לשלם ובפשוטו היום לא איכפת לו כי הרי צריך לשלם על החמץ ועל חמץ זה לא יצטרך לשלם אמנם היום מבקשים רשות מהעכו"ם לקחת על מנת לשלם לו ולאחר הפסח הרי צריך לשלם על שכירות המקום של הפסח ומנקים לו את מה שלקחו חמץ שזה יהיה התשלום [כן הוא במכירת הגר"נ ואיני יודע איך הוא במכירה של הגר"צ וובר]

### בדין בדיקה קודם ל' יום

י"ד] בספר חוט שני כתב לחדש שאם קודם שלושים יום קודם הפסח ניקה ודאג שלא יהיה חמץ בזה לא צריך תנאי בדיקת חמץ באור הנר וכדו' אלא הופך את זה כמקום שאין מכניסים בו חמץ דהינו שכיון שמבואר שהיוצא ל' יום קודם הפסח לא חיב בבדיקת חמץ חזינן שהחיוב חל ל' יום קודם הפסח וכן מבואר בריטב"א שלא מברכים על בדיקת חמץ קודם ל' יום ממילא מסתבר שכל התנאים שחיבו חז"ל בגדרי לא פלוג זה רק לאחר שחל חיוב אבל זה ודאי מקום שהוא לא סיבה לחלות חיוב ולכן מקומות שניקו קודם י"ד אדר אפילו אם מצד גדרי בדיקה זה עדין חיב כגון שזה היה ביום וכדו' לא צריך לבדוק ובמקום שזה רק חומרא ודאי יש לסמוך על זה

### בדין בדיקה במקומות המשותפים

ט"ו] צריך לבדוק את חדר המדרגות וכל המקומות המשותפים שיתכן שהכניסו שם חמץ ובמקום הדחק יש להקל להשכיר לעכו"ם ואת החמץ למכור לעכו"ם והנה דעת הגר"א שחמץ של ישראל שנמצא ברשותו עובר בבל יראה ולפ"ז אם יש שכן חילוני שלא מוכר את חמצו ולא מבטל עובר בבל יראה ויש דיעות ששכירות לא קניא ולפ"ז השכנים עוברים בבל יראה וכה"ג ראוי יותר לבדוק החמץ אמנם בחילוני שמבטל שזה רק נידון דרבנן בזה ודאי דיש לסמוך על רוב הראשונים שהישראל לא עובר איסור ובמקום שיש חילוני שמניח חמץ בפסח בחדר מדרגות בזה ראוי להשכיר המקום לעכו"ם כדי שלא יעבור לשיטות שזה עוזר ויכול לעבור שם מכח זכות שאר השכנים ומן הראוי לדבר אם השכנים הנ"ל שלא יניחו חמץ בחדר מדרגות ובמקומות המשותפים [הדבר גם נפק"מ במשכיר דירה לרוסים וכדו' אמנם כמדומה שרוב הרוסים עכו"ם]

### הערה במכירת חמץ

נהגו בדורות האחרונים למכור החמץ לעכו"ם והנה דעת התובאות שור שבצורה שעושים היום יש בזה הערמה וממילא בדאוריתא זה לא עוזר ולכן כתבו האחרונים שצריך למכור ואחרי זה גם לבטל כך שכל הנידון הוא רק בדרבנן והנה האחרונים כתבו שצריך מעוד טעם קודם למכור מצד שלאחר הביטול זה כבר לא שלו וכן הוא בנשמת אדם ז' וכן כתב בחת"ס סימן תמ"ח אמנם ע"ש שכתב שאם מוכר אחר הביטול ומכוין לחזור ולזכות בזה זה שלו וממילא חל המכירה וכן לשונו בתשובה קי"ט בד"ה אך והנה משמעות לשונו שבאמת צריך כונה לזכות אמנם יתכן שכונתו שבעיקר מעשה המכירה מונח כונה לזכות ולמכור ולכאורא הזכיה על ידי קנין חצר וכן הוא במנחת יצחק ח"ח סמ"א בשם הגר"מ איגרא שחוזר וזוכה בחצר [והנה לרש"י שביטול שזה כעפר יתכן שזה רק חל בשעת האיסור אמנם לתוס' שזה הפקר זה חל מיד ובפרט למנהג המובא במ"ב לומר שמפקירים] והנה לכאורא מה שכתב שמונח שאדם רוצה לזכות מסתבר שזה רק אם האדם עצמו עושה המכירה עם העכו"ם ולא אם שלח שליח קודם שביטל דאדרבא אולי בביטול מונח שלא יהיה שליח ובפרט שהיום אף אחד לא רוצה לסמוך על המכירה לבד או על הביטול שהרב מבטל עוד יש להעיר שעד כמה שעושים שכירות בי"ג א"כ המקום של העכו"ם ויתכן שזה לא זוכה לחצר לישראל עיין סימן שי"ג בפתחי תשובה דהביא דיש בזה מחלוקת אחרונים אמנם יתכן שהעכו"ם זוכה בחצר אמנם עיין ספר מכירת חמץ כהלכתו דיש הרבה אחרונים שנקטו שעכו"ם לא קונה בחצר ועוד שא"כ זה ודאי שלו ולאחר הפסח צריך לקנות ממנו בכסף מלא ואולי הוא בכלל טעות עכו"ם וצ"ע

והנה לפ"ז יש להיזהר לעשות הביטול רק לאחר שהרב מכר החמץ [אמנם א"כ שורף חמץ של העכו"ם והחוט שני נקט שמועיל מה שרוצה לחזור ולזכות ובחת"ס סימן תמ"ח כתב להוציא מהמכירה החמץ שרוצה למכור] והנה בשו"ת שבט הלוי ח"ט סימן קי"ט כתב שלכן מנהג החת"ס ותלמידיו היה למכור החמץ בסוף זמן האכילה קודם שאנשים שורפים וכן נהג בעל הוט שני ועד היום תלמידיו נוהגים כן אמנם הגר"צ וובר מתחיל להתעסק אם העכו"ם רק בזמן איסור אכילה ויש להיזהר לחכות לבטל רק אחרי זה והנה במכירת י"ג הגר"צ וובר שליט"א לא מוכר רק חמץ הידוע אמנם אמר דאפשר להוסיף בשטר המכירה בי"ג שמוכרים גם החמץ הידוע הנמצא במקומות המושכרים [הכונה לדברים שכבר לא צריך אותם ולא ישתמש בהם כגון תרופות שיש בהם טעם טוב או מי שרוצה למכור קמח רחוץ וכדו'] והוא אומר לעכו"ם שמוכר גם את זה

ראיתי מבאים דהקה"י דן האם מותר לדור בבית לא בדוק במקרה שלא יכול לבדוק ובתור"פ פסחים י. מבואר שיכול והב,ח והמקור חים שם ישבו על קושית תוס' שיש איסור

יש לדון האם אדם יכול לבדוק לחברו מדין זכין על ידי ברכה והקה"י הביא לדמות לע,ת שאפשר לעשות מדין זכין למישהו אחר ולברך אמנם יתכן דשם זה כמו שחיטה אבל כאן כל הדין ברכה בתור שזה מעשה המשלח וצ"ע