כה - קנס בארוסה שנתגרשה
קטגוריות: ש_ס / כה כתובות / כתובות - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / ענינים בפרק אלו נערות

יום ועש"ק בשלח תשפ"ד

**א**

א] כתובות ל"ח א', נערה שנתארסה ונתגרשה ריה"ג אומר אין לה קנס, ר"ע אומר יש לה קנס וקנסה לעצמה, ופירש"י, ז"ל, שנתארסה ונתגרשה, דאילו ארוסה שלא נתגרשה חייב מיתה ואין שם קנס, עכ"ל, והיינו דהא דאין לה קנס ודאי חייל ע"י האירוסין ולא שייך כלל להגירושין, והא דנקט שנתגרשה הוא משום דכל שלא נתגרשה בלא"ה אין לה קנס משום דקלב"מ.

אמנם הנה התורי"ד כתב, ז"ל, ותדע דסתם מתני' ר"ע היא, דהא אשת אחיו ואשת אחי אביו דתנן לעיל יש להן קנס לא אתיא אלא כר"ע, דבע"כ גירשה או נתאלמנה, דאם לאו הו"ל אשת איש ויש בהן מיתת בי"ד, עכ"ל, ולהדיא מדבריו דאי הו"מ לאוקמי למתניתין דאשת אחיו ואשת אחי אביו קודם שנתגרשה, שפיר הוה אתיא מתניתין אף כריה"ג, וכל הא דלא אתיא כריה"ג הוא משום דבע"כ איירי כשגירשה או נתאלמנה, ונתחדש בדבריו דדינא דריה"ג דנערה שנתארסה ונתגרשה אין לה קנס הוא רק כשנתגרשה או נתארמלה, אך בעודה ארוסה יש לה קנס,[[1]](#footnote-2) ואך דפטור מן הקנס משום קלב"מ.[[2]](#footnote-3)

ב] ונפ"מ רבתא בזה לדינא הוא למאן דלי"ל דתדב"ח וס"ל דחייבי מיתות שוגגין חייבין בתשלומין אם הבא על נערה ארוסה ולא התרו בו חייב קנס לריה"ג, דלדעת רש"י אינו חייב קנס, משום דדינא דריה"ג דנערה שנתארסה ונתגרשה אין לה קנס הוא מכח האירוסין עצמן, ואף קודם שגירשה אין לה קנס, אך לדעת הרי"ד יש לה קנס, - ועד"ז הוא לדעת רבה לעיל ל"ד ב' דלר"מ חידוש הוא שחידשה תורה בקנס דאע"פ דמיקטל משלם, דלדעת רש"י אף אם ס"ל כן לריה"ג מ"מ אין לארוסה קנס, אך לדעת הרי"ד הרי"ד הרי דאם ס"ל כן לריה"ג יש לארוסה קנס, ורק כשנתגרשה או נתאלמנה אין לה קנס,[[3]](#footnote-4) - ועד"ז הוא למש"כ הגרע"א לעיל ל' ב' לדון דחייבי מיתות אנוסין חייבין בתשלומין, ומשכח"ל כשבא עלי' מדעתו והי' רוב שאינה ארוסה, דחשיב כאונס לענין חיוב מיתה ולי"ב לפטרא דקלב"מ, דלדעת רש"י אף בכה"ג אין לה קנס לריה"ג, ולדעת הרי"ד יש לה קנס.

עוד נפ"מ בזה הוא למש"כ המנ"ח במצוה מ"ב דבמקום דנפטר מקנס משום קלב"מ מהני תפיסה, אף למש"כ התוס' לעיל ל"ג ב' דהיכא דמיפטר מקנס משום קלב"מ אינו חייב אף לצי"ש, ולפ"ז הרי דלדעת הרי"ד הבא על נערה ארוסה לריה"ג מהני תפיסה, ורק אחר שנתגרשה הוא דאין לה קנס.

עוד נפ"מ בזה הוא לדעת ר"ת שהביא התוס' הרשב"א לעיל ל' ב' דבספק חיוב מיתה הוא חייב בתשלומין ולא אמרינן בזה המע"ה, ולכאו' הוא משום דאין ספק חיוב מוציא מידי ודאי פטור, ונתבאר בסימן א' סק"ז, ולפ"ז הרי דבנערה דספק אם היא ארוסה דאין לפטרה משום קלב"מ, הרי דלדעת הרי"ד יש לה קנס לריה"ג, אך לדעת רש"י אין לה קנס דהמע"ה כיון דמספק"ל אם היא ארוסה וליכא לעיקר החיוב.

עוד נפ"מ בזה הוא אי נימא דמשמש מת חייב בקנס, עמש"כ בזה הגר"ח בהל' נערה, דלדעת הרי"ד נמצא דהמשמש מת בנערה ארוסה חייב קנס לריה"ג, שהרי דינא דריה"ג דאין לה קנס הוא רק בנתארסה ונתגרשה, אך בעודה ארוסה יש לה קנס, וכל הא דאין לה קנס הוא משום קלב"מ, אך לדעת רש"י אין לה קנס.

ג] עוד נפ"מ בזה הוא, דהנה מצינו דבר חידוש בד' הרמב"ן לעיל ל"ה ב' דלדעת ריה"ג דנערה שנתארסה ונתגרשה אין לה קנס, אף קטנה שקידשוה אמה ואחי' אין לה קנס, דאף דאירוסין דרבנן כארוסה של תורה היא ואין לה קנס דהפקר בי"ד הפקר, ודבריו שם קיימי בעודה ארוסה, והיינו דלר"ע יש לה קנס, דאף דארוסה אין לה קנס אף לר"ע משום דקלב"מ, הרי כ"ז הוא באירוסין דאורייתא דהוא מתחייב מיתה וקלב"מ, אך באירוסין דרבנן דאינו מתחייב מיתה אין לפטרו, דבזה ליכא למימר דשויוה כארוסה של תורה, דאף דהויא כארוסה של תורה, מ"מ כיון דלי"ב חיוב מיתה ליכא לפטורא דקלב"מ.

ואמנם הנה ד' הרמב"ן הם כדעת רש"י דדינא דריה"ג דארוסה אין לה קנס הוא אף בעודה ארוסה, אך לדעת הרי"ד דכל הא דאין לה קנס הוא אחר שנתגרשה, ובעודה ארוסה לא מיפטר אלא משום דקלב"מ, הרי דבארוסה דרבנן דליכא קלב"מ חייב קנס, ורק אחר שנתגרשה פטור.[[4]](#footnote-5)

**ב**

ד] והנה לכאו' קשיא טובא ע"ד הרי"ד מסוגיית הגמ' לקמן ל"ט א' דמיבע"ל לרבא בבא עלי' ונתארסה מהו, ובד' התוס' וש"ר שם מבו' דאתיא כר"ע דנערה שנתארסה ונתגרשה קנסה לעצמה, וזהו דמיבע"ל בבא עלי' ונתארסה אם הוי כבא עלי' ובגרה או נשאת דקנסה לעצמה, ולפ"ד הרי"ד הרי לא תליא כלל הך דינא בהאירוסין אלא במה שנתארסה ונתגרשה, ומאי מיבע"ל בבא עלי' ונתארסה, הרי אף אם בא עלי' אחר אירוסין בגונא דלא מיפטר משום קלב"מ הוי הקנס לאבי', ולא שייכא האיבעיא אלא בבא עלי' ונתארסה ונתגרשה.

ה] ונראה לישב בפשיטות, דכל מש"כ הרי"ד דהא דאין לה קנס הוא רק כשנתארסה ונתגרשה, הוא לדעת ריה"ג דנערה שנתארסה ונתגרשה אין לה קנס כלל, דבזה י"ל דהפקעת הקנס ל"ה ע"י האירוסין אלא ע"י שנתארסה ונתגרשה, אך לדעת ר"ע דיש לה קנס וקנסה לעצמה ויוצאת מרשות האב לענין קנס, ודאי דהוי זה ע"י האירוסין דמפקי לה מרשות האב לענין קנס, דליכא טעם כלל דתצא מרשות האב לענין קנס ע"י הגירושין, ואדרבה ע"י הגירושין היא חוזרת לרשות האב להפרת נדרים, וכיון דהאיבעיא דבא עלי' ונתארסה הוא לדעת ר"ע, וכמש"כ התוס' לקמן שם, ע"כ מיבע"ל בבא עלי' ונתארסה.

**ג**

ו] אמנם הנה ד"ז תליא ביסוד דינא דר"ע דנערה שנתארסה ונתגרשה קנסה לעצמה, דהנה לקמן ל"ט א' בעי מיני' רבא מאביי בא עליה ונתארסה מהו, א"ל מי כתיב ונתן לאבי הנערה אשר לא ארוסה, ולטעמיך הא דתניא בא עליה ונשאת לעצמה מי כתיב ונתן לאבי הנערה אשר לא נשואה, הכי השתא התם הואיל ובגרות מוציאה מרשות אב ונישואין מוציאין מרשות אב מה בגרות בא עלי' ובגרה לעצמה אף נישואין בא עלי' ונשאת לעצמה, אלא אירוסין מי קא מפקי מרשותא דאב לגמרי הא תנן נערה המאורסה אבי' ובעלה מפירין נדרי'.

ובטעם הא דמסקינן דבא עלי' ונתארסה הוי הקנס לאב, כתב האו"ש בפ"ב מנערה הט"ו דהוא משום דהא דכשנתארסה הוי הקנס לעצמה אי"ז משום יציאה מרשות האב, דאירוסין אין מוציאין מרשות האב, אלא הוא מגזה"כ, וע"ד ל"ד לבגרות ונישואין דמוציאין מרשות האב דאף אם בא עלי' ואח"כ בגרה או נשאת הוי קנסה לעצמה משום שיצאה מרשותו, ומשא"כ בבא עלי' ונתארסה דאכתי היא ברשות האב, הרי דאף דאם בא עלי' אחר האירוסין גזה"כ הוא דבקנס זה אין האב זוכה, מ"מ כל שבא עלי' קודם האירוסין ונתארסה הוי הקנס לעצמה כיון דעדיין היא ברשות האב, והיינו דהגזה"כ היא דקנס דביאה דארוסה לא זכתה תורה לאב, אך כל שבא עלי' קודם אירוסין הרי דקנס דביאה זכתה תורה לאב אף לאחר אירוסין, שהרי אף לאחר האירוסין אכתי הויא ברשות האב, (ומה דאם בא עלי' אחר אירוסין אין הקנס לאב אי"ז אלא בביאה דאחר אירוסין, אך בביאה דקודם אירוסין הוי הקנס לאב אף כשנתארסה קודם העמדה בדין).

ועיי"ש שפירש בזה לדעת הרמב"ם דאף דארוסה שנתגרשה הוי הקנס לעצמה, מ"מ הבו"פ הוי לאב, ול"ד להא דלא הספיקה לעמוד בדין עד שבגרה דדעתו דהוי אף הבושת ופגם לעצמה,[[5]](#footnote-6) וכ"כ גם הריא"ז בפירקין, והיינו משום דשאני בבגרה דהא דהוי הקנס לעצמה הוא משום דיצאה מרשות האב, וע"כ ה"נ הוי הבו"פ לעצמה, אך בארוסה שנתגרשה דהא דהקנס לעצמה אי"ז משום דיצאה מרשות האב, אלא גזה"כ הוא דקנס זה אין האב זוכה בו, היינו רק בקנס ולא בבו"פ,[[6]](#footnote-7) ועד"ז כתב בחי' הגר"ח בהל' נערה בדין בא עלי' ומתה דיש לה בו"פ, ואך דאדרבה בדבריו מבו' דכל הא דיש לחלק ביניהם הוא רק משום שכבר זכה בבו"פ, וזה ל"ש הכא, ונתבאר בסימן כ"ו סק"ח ובהערה שם.

ז] והנה לפי דבריהם דהא דארוסה שנתגרשה קנסה לעצמה, אי"ז משום יציאה מרשות האב, אלא מגזה"כ דבקנס כה"ג לא זכי האב, הרי הי' בדין דלדעת הרי"ד דלדעת ריה"ג הא דארוסה שנתגרשה אין לה קנס הוא רק אחר שנתגרשה, אך קודם שנתגרשה יש לה קנס היכא דלא מיפטרא משום קלב"מ, הרי דה"נ לדעת ר"ע דארוסה שנתגרשה קנסה לעצמה היינו רק בארוסה שנתגרשה, אך קודם שנתגרשה הוי הקנס לאבי', דאין לחלק כמש"נ לעיל דלר"ע דקנסה לעצמה ודאי דהוא ע"י האירוסין עצמן, דכ"ז הוא אם דינא דר"ע הוא משום יציאה מרשות האב.[[7]](#footnote-8)

ח] אמנם הנה כמדומה דעיקר מש"כ האו"ש דדינא דר"ע אינו משום יציאה מרשות האב אלא מגזה"כ דאין האב זוכה בקנס זה, כמדומה שבד' התוס' מבו' דלא כן, דהנה התוס' לקמן שם כתבו לפרש להאיבעיא בבא עלי' ונתארסה, ז"ל, לר"ע דמתניתין קמיבע"ל דאמר נתארסה ונתגרשה קנסה לעצמה דמי אמרינן "כיון שיצאה מרשות האב לענין קנס" יהא קנסה לעצמה או"ד כיון "דלענין שאר מילי" לא נפקא מרשות האב יהא קנסה לאבי', עכ"ל, ולהדיא בדבריהם דהא דארוסה הוי הקנה לעצמה הוא משם דיצאה מרשות האב לענין קנס, והא דמסקינן דבא עלי' ונתארסה הוי הקנס לאבי' הוא משום דאירוסין אין מוציאין מרשות האב לכל מילי, והיינו דהרי אלמלי קרא דונתן לאבי הנערה ולא לאבי בוגרת, הי' בדין דכל שבא עלי' בעודה נערה יהא הקנס לאבי' קודם העמדה בדין, דמה לי שיצאה מרשות האב קודם העמדה בדין, הרי מ"מ כיון דבשעת המחייב היתה ברשות האב הוי הקנס לאב, ומקרא דונתן לאבי הנערה נלמד דאם בגרה קודם העמדה בדין ה"ז מפקיע לזכות האב, ולא ילפינן מינה לבא עלי' ונתארסה, משום דאירוסין אין מוציאין לגמרי מרשות האב, וכיון דעדיין היא ברשותו לשאר מילי, הרי דאף דלענין קנס יצאה מרשותו, מ"מ אי"ז מועיל לענין קנס דמעיקרא.

וכ"ה משמעות הגמ' דס"ד לדמויי בא עלי' ונתארסה להא דבא עלי' ונשאת לעצמה, ודחי דשאני נישואין שמוציאין מרשות אב, מאירוסין דאין מוציאין מרשות אב לגמרי, ואם הא דבארוסה הוי הקנס לעצמה אי"ז משום יציאה מרשות אב, אלא מגזה"כ, א"כ מעיקרא מאי ס"ד לדמויי לבא עלי' ונשאת, ובע"כ דהא דבארוסה הוי הקנס לעצמה הוא משום יציאה מרשות אב, ובזה הוא דמפלגינן דאף דגם באירוסין יצא מרשות האב לענין קנס, מ"מ דינא דבא עלי' ואח"כ יצאה מרשותו, הוא רק בבגרות ובנישואין שיצאה מרשותו לגמרי.

ט] ובדעת האו"ש צ"ל דזהו גופא הא דדחי הגמ' דשאני נישואין דמוציאין מרשות אב, וע"כ כל שנשאת קודם העמדה בדין ויצאה מרשות האב הוי הקנס לעצמה, ומשא"כ באירוסין דבעלמא אין מוציאין מרשות אב, הרי דגם הא דבנתארסה הוי הקנס לעצמה אי"ז משום יציאה מרשות האב, אלא מגזה"כ, וע"כ הוא דכל שבא עלי' ונתארסה הוי הקנס לאב, כיון דעדיין היא ברשותו, אך לכאו' אי"ז מתישב היטב בלישנא דגמ', וצ"ע.

**ד**

י] שוב הראוני מש"כ התוס' בסנהדרין ע"ג ב' ד"ה במפותה, ז"ל, תימה היכי מוקמינן במפותה הא קתני סיפא אשת אחיו דיש לה קנס, "ועל כרחיך בנתארסה ונתגרשה דאי בעודה תחתיו חייבי מיתות פטורין" וכו', ונערה שנתארסה ונתגרשה קנסה לעצמה כדקתני ר"ע בסיפא וכו', עכ"ל, ומבו' להדיא בדבריהם כמש"נ בדעת התורי"ד דדינא דנתארסה ונתגרשה הוא רק בנתארסה ונתגרשה, אך בעודה תחתיו ליכא להך דינא, וזהו שהוצרכו לפרש דבע"כ דאיירי בנתגרשה דאי בעודה תחתיו חייבי מיתות פטורין, - ומבו' לפ"ז מדבריהם דגם דינא דר"ע דנתארסה ונתגרשה קנסה לעצמה הוא רק כשנתגרשה, ודלא כמש"נ לעיל, ולפ"ז הדק"ל מהא דמיבע"ל בבא עלי' ונתארסה, וצ"ע.

1. צ"ע, דהרי הא דלריה"ג נערה שנתארסה ונתגרשה אין לה קנס ילפינן לה מדכתיב אשר לא אורשה, הא אורסה אין לה קנס, וא"כ לכאו' מינה נילף דכל שנתארסה אין לה קנס, ומ"ט תלי בהגירושין. [↑](#footnote-ref-2)
2. וכ"נ ממש"כ הריא"ז, ז"ל, נערה שנתארסה ונתגרשה או נתאלמנה יש לה קנס, עכ"ל, וממה שהוסיף לפרש דאיירי בין בנתגרשה ובין בנתאלמנה, משמע דהצד דאין לה קנס אי"ז מכח האירוסין אלא מכח הגירושין, ובזה הי' מקום לחלק בין נתגרשה לנתאלמנה, וזהו שכתב דבין בנתגרשה ובין בנתאלמנה ישלה קנס. [↑](#footnote-ref-3)
3. אך י"ל דכל הא דמפרשינן לקרא דלא מיעט אלא ארוסה ונתגרשה, הוא משום דבעודה ארוסה בלא"ה אין לה קנס דקלב"מ, אך למ"ד דחידוש הוא שחידשה תורה בקנס דאע"ג דמיקטל משלם ממעטינן מקרא אף בעודה ארוסה. [↑](#footnote-ref-4)
4. ואמנם יש מקום לפרש לד' הרמב"ן דאיירי כשאנס אותה אחר שמיאנה, - אך לכאו' בכה"ג יש לה קנס דהמיאון עוקר לנישואין קמאי, וכל מש"כ הרמב"ן דאין לה קנס לריה"ג הוא כשאנס אותה קודם שמיאנה, וצ"ע, - וגם אי נימא דגם אחר שמיאנה אין לה קנס, כ"ז הוא לדעת רש"י דמכח האירוסין עצמה אין לה קנס, אך לדעת הרי"ד דמכח הגירושין אין לה קנס, לכאו' מיאון דעקר לנישואין קמאי ל"ה כגירושין. [↑](#footnote-ref-5)
5. והרא"ש בסימן ה' כתב דכ"ה דכשלא הספיק לעמוד בדין עד שבגרה הוי אף הבו"פ לעצמה, ה"נ בנתארסה ונתגרשה הוי אף הבו"פ לפגם, - ודעת רבים מקמאי דאף כשלא הספיק לעמוד בדין עד שבגרה הוי הבו"פ ליורשי האב. [↑](#footnote-ref-6)
6. הקה"י בסימן מ"ב כתב לישב בע"א למש"כ הרא"ה לקמן מ"א ב' בדעת הסוברים דכל שלא הספיקה לעמוד בדין עד שבגרה אף הבו"פ הוי לעצמה דהוא משום דאין האב זוכה אף בבו"פ עד אחר העמדה בדין, דג"ז הוי בכלל קרא דונתן לאבי הנערה לא זיכתה תורה לאב עד שעת נתינה דהיינו שעת העמדה בדין, אך ליכא דין בפנ"ע דלמי שזה ניתן זה ניתן, וע"כ הוא דבנתארסה ונתגרשה אף דנתמעט מקרא דאין האב זוכה בקנס, מ"מ הוא זוכה בבו"פ, וכ"כ האבי עזרי בפ"ב מנערה הט"ז. [↑](#footnote-ref-7)
7. אך י"ל דאה"נ דלפ"מ דמסקינן דבא עלי' ונתארסה הוי הקנס לאבי, הרי דהא דהארוסה שנתגרשה הוי הקנס לעצמה הוא מגזה"כ וה"ז חל ע"י הגירושין, אך לצד האיבעיא דבא עלי' ונתארסה לעצמה, היינו משום דהא דבארוסה שנתגרשה הוי הקנס לעצמה הוא משום שיצאה מרשות האב, ומה"ט אף אם נתארסה קודם העמדה בדין הוי הקנס לעצמה, וע"כ לפי צד האיבעיא דדינא דארוסה שנתגרשה הוא משום יציאה מרשות האב ודאי דה"ז תליא באירוסין עצמן, וכנ"ל, וזהו דמיבע"ל בבא עלי' ונתארסה. [↑](#footnote-ref-8)