7. המקומות דלא הוי מקח טעות
קטגוריות: ש_ס / לב בבא מציעא / ב_מ עניינים - הרב מאיר קאופמן / אונאה ומקח טעות

כ"ד סיון ע"א

**סימן ז**

**האופנים שאין בזה ביטול מקח**

א]עיין מ"מ שכתב בשם מי שאומר שכל מום שהוא יכל לבדוק ולא בדק לא הוי מום דמזה שלא בדק סימן שלא מקפיד והנה זה וודאי דבמום שלא הוי ליה לאסוקי אדעתא לא שייך דבר זה אלא מדובר במום שכיח וכן לכאורא מסתבר שבדבר שזה לא רק מום אלא שזה לא שוה כלום כה"ג לא שייך לומר שמזה שלא בדק סימן שלא מקפיד הרי זה לא שווה לו שום דבר וודאי הוא מקפיד על זה

והנה מבואר בגמ' שהקונה עבד לא שייך בזה מום מצד שמומים שבגלוי הוא רואה את זה ובסתר לא איכפת לו ונמצא מוכתב למלכות או ליסטים מזוין קלא אית להו וביאר רש"י וסבר וקיבל והקשה התוס' דהרי מבואר בגמ' בב"ב שאומר לו הרי שלך לפניך ותירצו התוס' בשם רבינו אליהו שאם זה קודם שנתן הכסף אין ראיה מזה שלא בדק אבל בזמן שנותן הכסף אז הוא בודק ובפשוטו הכוונה שאם הוא לא בדק סימן שהוא לא מקפיד וזה כסברא הנ"ל אלא שזה תלוי בזמן התשלום ולא בזמן חלות המקח אמם התוס"ר ביאר שאמרינן שהוא וודאי בדק ושמע מזה ולפ"ז אין מקור שאם לא בירר שלא יכול לתבוע מקח טעות

ועיין בכורת י"ג: דמבואר בגמ' דבלוקח גורטאות מהעכו"ם ונמצא שם ע"ז דאביי ס"ל שאפילו אם משך כל זמן שלא שילם זה מק"ט אבל אם שילם זה לא מק"ט ורבא אומר שתמיד זה מק"ט ועיין תוס' שלאביי זה לא כמו כל מום כיון שכאן זה מצוי שיש שם ע"ז ומזה שלא בדק חזינן שהוא לא מקפיד ועיין שער המשפט דבפשוטו דעת רבא שאין ראיה מזה שלא בדק אלא שתמיד זה מקח טעות אמנם ע"ש שדחה שרבא ס"ל שזה לא מצוי שיש שם ע"ז דעכו"ם לא מוכר את הע"ז שלו

והנה משמעות תוס' שגם לאביי שזה לא מק"ט כי זה דבר מאוד מצוי ומשמע שדרגא רגילה של מק"ט זה לא כך דהיינו שאין ראיה מזה שלא בדק שלא מקפיד אמנם שמעתי שיתכן שדוקא כאן דזה איסוה"נ גמור א"כ אדם וודאי לא שייך לומר שלא מקפיד דהרי מה יש לו לעשות אם זה ורק שיתכן שמזה שלא בדק מוכן לקחת סיכון שזה לא כך וזה לא אמרינן אבל במקום שיתכן שלא מקפיד יתכן שמה שלא בודק זה מספיק סיבה לומר שלא מקפיד ודו"ק

ועיין משנה למלך שהקשה א. הרי מבואר ברמב"ם ושאר ראשונים דפה אין השיעור דכדי שיראה לתגר ולקרובו ואם נימא שכיון שיכל לבדוק סימן שמוחל ה,ה לאחר המקח אם יכל לבדוק ב. דברמב"ם מבואר שאם ראה המקח יכול לתבוע המום אפילו לאחר כמה ימים כל זמן שלא נשתמש חזינן שלא אומרים מזה שיודע ולא תובע שהוא מוחל ה"ה כאן לא אומרים מזה שלא בדק סימן שמחל אמנם עיין פתחי תשובה שהביא מהשבות יעקב שביאר שכל סברת המ"מ שבזמן המקח עד כמה שהוא מקפיד ויכול לבדוק אדם לא הולך לעשות מקח סתם אבל אם כבר נעשה המקח בזה כאן שזה מום והסיבה לבטל ברורה אין ראיה מזה שלא שאל או תבע מיד שמחל על המום ולפ"ז אין שום קושיא על הנ"ל

והנה מבואר בגמ' ס. דרב אחא מתיר בדבר הנבדק כגון למזוג מים ביין או לערב שני סוגי פירות והנה נחלקו בזה הראשונים רש"י ורוב הראשונים ביארו שזה במקום שרגילים לבדוק אמנם הרמב"ם ביאר שהכוונה כל שהוא יכול לבדוק ולכאורא זה מקור נאמן לסברא זו שאם יכול לבדוק זה לא מקח טעות והנה מכל דברי הראשונים אין ראיה שחולקים על זה דיתכן דשם דנו לגבי איסור הונאה אבל מקח טעות זה וודאי לא

והנה מבואר בגמ' שהנושא אשה אם כנסה לא יכול לטעון מומים כיון שבדקה בקרבותיו ועיין לשונות הראשונים שאנן סהדי שהוא בירר וידע מהמומים ולכאורא מבואר שמצד שיכל לברר ולא בירר זה לא ראיה שמוחל והנה למה שהבאינו מהשבות יעקב שאם זה לא בשעת המקח אין סברא זו יתכן שכאן שזה לאחר הקידושין לא שיך סברא זו אמנם שמעתי לדון עוד שהרי מה שאדם בודק מצד שמקפיד על כל מומים ובאמת כאן מה שלא בדק מצד שלא מקפיד אמנם על מום אחד יתכן שמקפיד ולא בדק כי זה לא שכיח ולכן צריך להגיע לחזקה אמנם באמת צ"ב מה שייך חזקה הרי וודאי שיש אדם שלא מקפיד על מומים רגילים ורק על מומים לא מצויים ולכן לא בודק וצ"ע

ועיין ש"ך סימן ס"ו סקקי"ג שהביא מהבעל התרומות שהקונה שטר חוב והתברר שהלוה הוא עני שאין בזה מקח טעות וזה ר קנידון של הונאה וביא רהש"ך כיון שהיה צריך לבדוק אמנם יתכן שכה"ג כו"ע מודו בזה כי זה מצוי שאדם עני ובפרט לוה ובזה וודאי צריך לבדוק

ב]מבואר בגמ' שמוכר שור לחברו ונמצא טריפה שהיה בשעת המכר הרי זה מקח טעות והעיטור הביא בשם רבינו אפריים שכל זה בטריפה שלא שכיח אבל טריפה דשכיח כיון שהיה לו להתנות ולא התנה סימן שהוא מחל ועיין רמב"ן חולין נ"א שכתב להוכיח לא כך דהגמ' דנה שבמוכר לרדיא וזה שור נגחן הוי מקח טעות והרי סתם שוורים לא בחזקת שימור קיימי וכן בעבד מבואר בגמ' שמה שנמצא גנב אם לא שכל העבדים כך הרי היה לו להתנות אלא בהכרח שתמיד זה מק"ט ועיין רא"ש שכתב שאין זה דומה דבאופנים אלו כיון שהמוכר ידע מהמום א"כ כיון ששארית ישראל לא יעשו עולה מזה שהוא לא אמר לו זה כמו שאמר לו שאין כאן מום אבל בדבר שהמוכר גם לא היה צריך לדעת כה"ג מזה שהקונה לא התנה סימן שמחל וע"ש שהוסיף שהרי הרבה אנשים קונים שוורים אם כזה סיכון דהינו שדבר שאף אחד לא מוכן לכזה דבר מסתמא אין סיבה לומר שמחל משא"כ בדבר שאנשים רגילים לקנות אם סיכון זה

והנה מסתברא שבמקרה שהמוכר יודע כה"ג על זה וודאי לא מחל בדבר שזה לא שוה לו לאכילה והרי הוא קונה את זה לאכילה ודו"ק

ועיין מחנה אפרים שכתב על ראיית הרמב"ן מעבד ששם זה קודם נתינת הכסף והראיה תמיד בזמן נתינת הכסף אמנם עיין שער המשפט שכתב שהזמן להתנות הוא בזמן המכר דבזמן נתינת הכסף מה זהיעזור דאחרי שהוא מוחזק בכסף יוכל לומר שלא התנו בשעת המקח ואין זה מקח טעות ורק אם מתנה בשעת המכר שאז זה יעזור לו שיהיה כאן וודאי מקח טעות כה"ג מזה שלא התנה סימן שמחל