מראי מקומות לט מ 17
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / מלאכות שהיה והטמנה / הרב משה יפהן / שהייה חזרה ובישול ומעשה שבת

**מראי מקומות לט: - מ. 17**

הנה בסוגית רחיצה עולה ד' נידונין לגבי רחיצה. **א.** מים שהוחמו בשבת. **ב.** מים שהוחמו בע"ש. **ג.** מים שהוחמו ביו"ט. **ד.** מים שהוחמו בעי"ט.

**וכן עולה ג. סוגי רחיצה** . **א.** רחיצת כל גופו. **ב.** רחיצת פניו ידיו ורגליו. ובזה נחלקו אמוראים לגבי רחיצה במים שהוחמו בע"ש שהותר פניו רחיצת פניו ידיו ורגליו. להלן דלדעת רב הכוונה כל גופו אבר אבר. ולשמואל פניו ידיו ורגליו ממש ובדעת שמואל נחלקו המפרשים עיין בב"י. והובא להלכה כמחלוקת שו"ע ורמ"א בהלכות יו"ט האם ההתר הוא דווקא פניו ידיו ורגליו או דההתר הוא עד רוב גופו וזה הוא נקרא פניו ידיו ורגליו. **והנה גם לגבי מים שהוחמו ביו"ט** שנתבאר במשנה שהותר לרחוץ רגליו אבל לא כל גופו ונחלקו הראשונים האם בית הלל שאסרו כל גופו הוא מדאוריתא כן פירשו התוספות ד"ה וב"ה ועוד ראשונים ומטעם שאין ההנאה שווה בכל והרמב"ן הקשה על התוספות דהם דברי נביאות דאיך יתכן דרחיצה אינה הנאה השווה בכל. והקשה עוד מהירושלמי דהתיר רחיצת כל גופו אבר אבר. אלא ביאר הרמב"ן דהאיסור הוא משום דברים אחרים שמא יסתפג וכדומה ומשום כן אמרו שיו"ט יהיה כשבת. ועיין רשב"א מה שתירץ את התוספות מקושיית הרמב"ן. שתירץ דכל אבר דנים בפני עצמו ומשום כן פסק הירושלמי דיכול לרחוץ כל גופו אבר אבר דאין הכוונה דווקא פניו ידיו ורגליו אלא הכוונה לרחיצת מקצת גופו [ אפשר דהכוונה מקומות שדרכם להתלכלך ומקצת גופו הותר וחשבי שווה בכל.] ויש לעיין האם תירוצו של הרשב"א מתאים את שיטת התוספות דעיין בתוד"ה אלא פניו ובקושיית רע"א ובתי' השפ"א. ועיין בשו"ת רע"א קמא סי' יז שהקשו על התוספות דהרי ריבוי בשיעורין הותר וממילא כל המחמם מים לכל גופו מונח כאן חימום לפניו ידיו ורגליו דזה הנאה השווה בכל. והנה באמת הביאור הלכה סי' תקי"א ד"ה ידיו. נסתפק האם ביו"ט ההתר הוא לפניו ידיו ורגליו או דלמא לרגליו לבדם משום **ג.** וכן עולה נידון לגבי שטיפה שאינה רחיצה דאינו טובל במים אלא שופך על עצמו את המים. דנחלקו בזה ג' תנאים האם הותר גם בחמין או בצונן. דהובא בזה ג' שיטות תנאים ורוב ראשונים למדו דאיירי במים שנתחממו בע"ש אמנם התו"י בשם מהר"ם הביא שאיירי במים שנתחממו מע"ש והמשיכו להתחמם בשבת. ועיין תורא"ש. והגמ' ביארה דהמחלוקת היא דווקא במים שמונחים בקרקע אבל במים שמונחים בכלי לכו"ע אסור. והראשונים דנו בגדר הדבר וכן דנו בטעם הדבר. ומבואר בגמ' דמשנתינו דיברה על שטיפה וכדעת ר"ש דהותרה בע"ש ומכל מקום נאסרה בשבת. והנה הכרעת ההלכה סי' שכו' סעיף א היא כרבי יהודה דבחמין אסור אפילו שטיפה ובצונן התירו אפילו רחיצה של כל גופו. **ולענין רחיצה במים שהוחמו בשבת.** אם הוחמו באיסור פשיטא שנאסרו ואפילו בהנאה של רחיצה מצד ההלכה של מעשה שבת. והנה בהוחמו בע"ש והמשיכו להתחמם בשבת עיין הגהות רע"א בסימן שכ"ו שכתב להתיר רחיצת פניו ידיו ורגליו וחשיב מים שהוחמו מע"ש. אמנם בשות אג"מ או"ח ח"ד סי' ע"ה אות א כתב לאסור. וכן בשו"ת שבט הלוי ח"א סי' נח הביא מדברי התו"י בסוגייתנו שחשיב מים שהוחמו בשבת. והגרשז"א שש"כ הערה י"ב פסק להתיר כמים שהוחמו מע"ש וכן עוד פוסקים. והנה מה הדין באופן שהמים נתחממו בשבת בהתר כגון להפשיר את המים שאין בזה משום בישול עיין בשו"ע שם סעיף ד' וסעיף ה' ועיין שם במ"ב סקי"ז ומכל מקום הי"א אסרו ברחיצה כאילו נתחמם בשבת. ויש לדון מה הדין בחימם מים לחולה האם גם תלוי בשתי השיטות. ועיין שם במג"א סק"ו ובהגהות רע"א. ובמים שחימם הנכרי לצורך עצמו עיין ערוך השלחן שכ"ו ס"ב לאסור ובשות אג"מ או"ח חלק א' כתב להתיר. **ד.** והנה לגבי מים שהוחמו בעי"ט בתוס' ד"ה אלא מפני מבואר דגם נאסר. ובעז"ה במהשך נראה בזה מחלוקת גדולה בראשונים.

**אלא אי אתמר הכי אתמר וכו'** עיין ברי"ף שהביא הברייתא דפלוגתת התנאים ועיין איך גרס במסקנא במאי פליגי ועיין ר"ן שהקשה מדוע הביא הרי"ף ברייתא זו הרי הלכה היא כשמואל להלן דלא הותר אפילו בחמין שהוחמו מבעוד יום אלא פניו ידיו ורגליו. עיי"ש מה שתירץ. **ואי מכללא מאי דילמא ה"מ במתניתין אבל בברייתא לא**. הגליון הש"ס ציין למל"מ הלכות בית הבחירה שהוכיח מדברי התוס' ד"ה הלכה דלפי האמת נקטינן דאף בברייתא אמרינן הלכה. אמנם תוס' עירובין סוף מג. פליגי.

**תניא כוותיה דשמואל חמין שהוחמו בשבת למחר רוחץ בהן פניו ידיו ורגליו אבל לא כל גופו אבר אבר וכו'**. הנה אע"ג דקיי"ל כרב באיסורי נפסקה ההלכה כאן כשמואל משום שתניא כוותיה ועיין טוש"ע שכו אות א שהביאו ברייתא זו להלכה. ועיין בב"י שנסתפק מהו גדר פניו ידיו ורגליו האם הכוונה שזהו התר למקצת גופו או דווקא לפניו ידיו ורגליו ודייק מהרא"ש הלכות מקוואות דמותר ודן על דברי רש"י להלן ד"ה ובלבר. ועיין בשו"ע שהביא ההתר רק פניו ידיו ורגליו והרמ" כתב דההתר הוא מקצת גופו. ועיין ט"ז סק"א ובפמ"ג משב"ז סעיף א. ועיין בביאור הלכה סי' תקי"א ד"ה אבל. **דלמא לא שמיע ליה** עיין מהרש"ל ומהרש"א שמחקו תיבת דלמא ועיי"ש הטעם ועיין מהר"ם דכן גרס. **ת"ר מרחץ וכו' למוצ"ש רוחץ בה מיד**. הר"ן ביאר שהחידוש הוא שלא אסרו אגב המחמם בשבת שנאסר לבכדי שיעשה דלא גזרו משום לתא דבכדי שיעשה דהרי כאן לא עשה איסור. התחילו הבלנים להחם בשבת והקשו הראשונים מגיטין נד. דמבואר דלא נחשדו ישראל על השבתות. ועיין מה שתירצו והפנ"י תירץ שעירבו מים קרים בתוך החמים ולא ידעו הבלנים **אסרו להן חמי טבריא והתירו להן את הצונן** עיין בב"י סי' שכ"ו דלמד מספר התרומה להתיר גם רחיצת כל גופו בצונן אמנם הביא מהמרדכי ש"ג שהתיר רק להשתטף ועיין בב"ח מה שהביא בשם שו"ת מהרי"ל. **ראו שאין הדבר עומד התירו להן חמי טבריא וכו'** האם ההתר הוא בחמי טבריא לגמרי ואפילו להזיע או דזיעה נאסרה גם בחמי טבריא עיין בראשונים שנחלקו בזה. ורחיצה בחמי טבריא כתב הטור בשם הסמ"ג דהותר רק בקרקע ולא בכלי והרא"ש התיר בכל ענין ועיין שו"ע שפסק שאסור בכל ענין.

**ולגבי רחיצה במים שהוחמו בעי"ט**. עיין ברי"ף בביצה כא: בשם הגאון שהתיר והובאו דבריו בר"ן ורשב"א בסוגיין. וכן פסק הרמב"ם יו"ט פ"א הט"ז. וכן מצדד הרמב"ן בסוגייתנו וכן מדיוק לשון הברייתא דכתבה וא"צ לומר חמין שהוחמו ביו"ט ומשמע שמעי"ט לא נאסר. והנה בבריתא מבואר דההתר של להשתטף הוא רק בבית החיצון ועיין ר"ן שביאר שלשיטה זו כל ההתר הוא רק בבית החיצון ועיין בפרישה ס' תקי"א סעיף ג. שביאר שלשיטת הרי"ף ישנם ג' חילוקים בהתר. ועיין בתוס לעיל ד"ה אלא דאסר בעי"ט. ועיין בר"ן מה שדן לשיטת התוס' ד"ה וב"ה דהם סוברים דרחיצת כל הגוף אסורה מן התורה ביו"ט דאינה שווה לכל נפש ומשום כן מסתבר לאסור רחיצה בעי"ט. ומה שהוזכר בברייתא דהותר רחיצה בעי"ט הכוונה אבר אבר אבל כל הגוף אסור. וכן נקטו הרשב"א והריטב"א ועוד ראשונים בדעת התוס' אמנם עיי"ש באחרונים שנקטו שלדעת התוס' נאסרה גם רחיצה אבר אבר ולפי"ז תיקשי הברייתא כאן לדעת התוס'. ועיין שו"ע סי' תקי"א סעיף ב'