17. הערות במצות ציצית
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב מאיר קאופמן / שיעורי ליל שב_ק / תשפד

#### שיעור ליל שבת קודש פ' שלח כ"ג סיון פ"ד – שיעור בית מדרש הגדול נוה יעקב

# הערות במצות ציצית

### בדין שליש פתיל שני שליש גדיל

א] מבואר בגמ' מנחות ל"ט. שהציצית מורכב מגדיל שזה מקום הכריכות ופתיל שזה חוט ללא כריכות ומבואר בגמ' מנחות ל"ט. שאם עשה כריכה אחת והשאר פתיל כשר וכן אם עשה רובה גדיל וקצת פתיל כשר אמנם מבואר בגמ' שנוי ציצית שיהיה שליש גדיל ושני שליש פתיל ויש להסתפק האם הכונה כפשוטו שצריך להקפיד שכמה שעושה גדיל יעשה פתיל בגודל שני שליש יחסית או שעיקר המכוון שהפתיל יהיה בגודלו שני שליש מהגדיל אבל אם רוצה להאריכו אין בזה חסרון

ועיין בביאור המהרש"ל על הסמ"ג וכן כתב הלקט יושר עמוד י' וכן נקט החזו"א סימן ג' סק"י שעיקר המכון שהכריכות יהיו שליש מהגדיל ולא יותר אבל אין הקפדה שהפתיל יהיה יותר ארוך אמנם לכאורא מצאנו הרבה חולקים על זה א. עיין רמב"ם פ"א ה"ט שכתב וז"ל כללו של דבר יתכוין שיהיה הכרוך שליש והענף שני שלישים ויש מי שאינו מדקדק בדבר זה בלבן ואם כרך הלבן על רוב החוטין או שלא כרך אלא חוליה אחת כשירה עכ"ל ומבואר בלשונו שנקט הדוגמא שזה בדיעבד שלא קים הדין שלא כרך אלא חוליה אחת דהינו דמה שהפתיל הוא יותר משני שליש זה רק בדיעבד

ב. עיין ב"י ס"ד שהביא מהמרדכי שאם החוטים ארוכים יותר מדאי ראוי לקצרו ואין בזה חסרון של תעשה ולא מן העשוי ועיין בה"ל ס"ד וכן הוא בארצות החיים בהמל"א סקכ"ו ובגר"ז סכ"ט ובפמ"ג סק"ו שהכונה שהיה מקום לדון שכיון שבשעת עשיה זה לא היה שני שליש פתיל ממילא זה כבר עשיה בפסול וכתב שכיון שבדיעבד זה כשר אין חסרון של שעת עשיה ומבואר שפשוט שהפתיל צריך לא להיות ארוך דאל"כ מה צד פסול יש בזה

ג. עיין פסקי הרי"ד שכתב דמה שמבואר בגמ' שחוליא אחת זה בדיעבד זה מצד שלא יהיה שני שליש גדיל ומבואר מפורש שמה שהפתיל יותר גדול מתבטל הדין שני שליש פתיל וכן הוא בעוד ראשונים [עיין ספר הפרדס לרש"י הלכות ציצית ובשיבולי הלקט]

ד. הגמ' מנחות מ"א: אומרת כמה תהא משולשת ב"ש אומרים ד' וב,ה אומרים ג' ומבואר בגמ' שהלכה כב"ש ובביאור סוגין כתב רש"י שהכונה כמה יהיה חלק החוטין לאחר הכריכות ד' אצבעות וכתבו התוס' והרא"ש שלפ"ז שיעור הגדיל כולו הוא שש אצבעות שהרי צריך שליש גדיל וראיתי להוכיח דהנה כל זה אם צריך בדיוק אבל אם הענף יכול להיות יותר א"כ אין ראיה כלל

ד. לענין הלכה עיין מ"ב סקס"ו שכתב שמי שמיהר בערב שבת ועשה רק חוליא אחת זה כשר אמנם במוצאי שבת צריך לעשות שאר הכריכות כדי שיהיה שליש גדיל ושני שליש פתיל ואם לא הוא עובר על דברי חכמים ומבואר שזה חיוב גמור וכמו שהבאינו מדבריו בביאור הרמ"א ס"ד

והנה החזו"א דן שאם חז"ל התכונו שצריך בדיוק זה קשה לדקדק בזה אמנם יתכן שבאמת זה לא צריך להיות בדיוק אלא הכונה שזה נראה בערך כך ובבה"ל בס"ד שביאר הצד פסול אם בתחילה זה היה גדול כתב שהיה הרבה יותר ומשמע כנ"ל שקצת יותר זה לא חסרון וכן הוא בשעירין של תורה ויש בזה קולא שאם הגדיל קצת יותר משליש זה טוב כמו אם הפתיל קצת יותר ולחזו"א שיעור זה הוא לעיכובא

**ולכאורא לענין הלכה זה ודאי צריך להקפיד שהכריכות לא יהיו יותר משליש וכן צריך להקפיד שהפתיל לא יהיה שני שליש ולגבי אם זה בערך כך לחזו"א אם הכריכות יותר משליש זה לא טוב ומשמעות המ"ב להקל ולגבי הפתיל ודאי שיש להקל בזה ולכאורא זה ודאי שראוי לחתוך שגודל החוטים יהיו אותו דבר ולא כל אחד גודל אחר שזה ודאי נוי ציצית**

והנה המ"ב סימן י"א סקס"א כתב בשם המג"א ומקורו בשל"ה שראוי שלא לחתוך אם ברזל ומשמעות הדברים שזה גם קודם שלבשו הציציות וגם קודם עשית הציצית אלא הכנת החוטים אמנם ודאי שהנוי של ציצית שזה מעיקר דינא דגמ' זה יותר חמור ויש היום מספרים מאבן לחתוך בקלות את החלק הנפרד [והנה המנהג כחזו"א אמנם נראה שזה מחמת שלא רצו לחתוך בברזל והיום שאפשר בקל לחתוך במספרים אבן ראוי להחמיר ובעיקר הדבר יש דיעות שכל הדין שליש גדיל זה רק בתכלת ויש לשונות בראשונים שזה רק הידור ולא חיוב גמור אמנם המ"ב כתב שזה עובר על דברי חכמים

ובפשוטו אם עשה הציציות וזה יצא כריכות יותר משליש או שזה יצא פחות משני שליש ואם יחתוך יחסר מהשיעור ראוי לפתוח ולעשות כדין ולא שייך כאן גרדומים שהרי מתחילתו זה לא טוב וצ"ע בזה

### האם ראוי להצמיד הקשר לענף

ב] מבואר בגמ' שקשר עליון דאוריתא דהינו שצריך שחוטי הציצית יהיו מחוברים לבגד על ידי קשר והנה מקום הנקב הוא לאחר קשר גודל ועיין מ"ב סקמ"א שהביא מהמג"א שאם עשה הנקב לאחר קשר גודל ועל ידי קשירת הציצית זה התכוץ אין בזה חסרון וזה לא מאבד בזה את השיעור הנצרך ומבואר שאין ענין להדק את הקשר וכן בב"י סימן י"א שדן בשיעור החוטים שצריך י"ב גודלים כתב שזה חוץ ממה שמונח על הבגד שזה מלא אצבע עד ג' אצבעות ומשמע שלא מכוצים את זה ע"ש אמנם עיין לקט יושר לתלמיד התרוה"ד עמוד ט' ענין ג' שכתב להדק הקשר לבגד וכן מובא בדינים והנהגות מהחזו"א בפ"ב [ויתכן שיש ענין לא להדק בצורה שזה לא יכול לזוז שבזה אולי זה מבטל שם כנף אבל אם זה יכול לזוז כיון שהדבר ניתן לשינוי לא מסתבר שזה מאבד שם כנף] וצ"ב הטעם ובפשוטו זה מצד דמבואר בסימן י"א סט"ו שיש הלכה שהציצית תהיה נוטפת על הקרן דהינו שזה יעמוד לאורך הבגד ואם זה לא מהודק זה נופל למטה אמנם לפ"ז מספיק להדק קצת ובדברי הלקט יושר מבואר שיש ענין להדק חזק וצ"ב הטעם

והנה הגמ' מנחות ל"ט. מביאה מרבא דבתורה מבואר שבעשית הציצית בבגד פשתן שיש חוטי תכלת יש היתר על איסור כלאים ומוכרח מזה שקשר עליון דאוריתא שאם לא צריך קשר אין כאן כלאים ועיין תוס' שם שהביאו בזה שני ביאורים בפשוטו הכונה שלאחר שעשה חוליא אחת עושה קשר לחבר החוטים לבגד ולתפוס החוליא אמנם כתבו שיש שביארו שהכונה שעושה קשר סמוך לבגד לפני החוליא וכן הוא ברש"י בסנהדרין ומבואר בתוס' שזה לעיכובא שזה יהיה סמוך לבגד לפני הכריכות ועיין קרן אורה שתמה מה הטעם בזה

ועיין שם בשיעורי הגרי"ד שהביא בשם הגרי"ז לבאר דעיין שו"ע סימן ש' ס"ה האם בתופר כר פשתן ויש צמר בפנים יש בזה איסור כלאים דהינו שאין תפירה בין הצמר לפשתן עצמו אמנם זה נמצא בצורה שלא יכול לצאת דדעת הרמב"ם שזה אסור ודעת הרא"ש שזה מותר ומובאר בשו"ע שהמנהג להקל בזה ועיין מהר"ח או"ז סימן נ"ד שתמה על שיטת הרא"ש שא"כ למה יש כלאים בציצית הרי הבד תוך החוטים זה כמו צמר בתוך כר פשתן וביאר הגרי"ז שזה הסברא של רש"י שהקשר צריך להיות סמוך לבד שבזה רואים את הקשר כמחבר בין החוטים לבד אבל ללא זה זה כמו צמר בכר פשתן והנה בפשוטו כל זה אם הכל נעשה בצורה צמודה אבל כל שיש רוח ביניהם מסבר שזה ממש כמו צמר בכר פשתן ויתכן שגם לשיטות שהקשר הוא לאחר החוליה הסברא שדנים את הכל כדבר אחד אבל אם יהיה רווח ודאי שיש חסרון זה והרי קי"ל כשיטת הרא"ש שאין זה כלאיים וצ"ע בזה אמנם יתכן שכאן שהחוטים תחובים תוך הבד אפילו שהתחיבה לא מחברת אבל על ידי הקשר זה נחשב מחובר וצ"ע

והנה מצוי מאוד שאם מרחיקים הקשר מהטלית משך הזמן הקשר שסמוך לבד הוא נפתח ואין לו תורת קשר ולשיטת רש"י שקשר עליון זה סמוך לטלית ממילא כה"ג הציצית תהיה פסולה והמ"ב סימן י"א סי"ג י"ד כתב לכתחילה להחמיר כשיטה זו ולכן זה סיבה להצמיד הקשר לבד

### בדין קשר הסמוך לטלית התרופף האם אפשר להשתמש אם ההמשך

ג] והנה יש לדון באלו שלא מהדקים את הציציות לבגד מה הדין אם נפתח הקשר העליון האם הציצית נפסלת בזה או לא [והדבר מצוי בתחילת עשיתו וראוי לשרות הגדיל במים שהחוטים מתנפחים וזה עושה שהקשרים לא נפתחים] עוד יש לדון האם יכול לחזור ולקושרו והציצית תתכשר בזה ולכאורא יש מקום לומר שיסוד הדין קשר הוא לחבר החוטים לבגד וממילא הקשר הראשון הוא זה שמחבר ובשאר הקשרים לא מתקים הדין חיבור לבגד שהרי זה כבר מחובר וממילא ברגע שנפתח הקשר הראשון אי אפשר לדון שיועיל מחמת הקשר השני שיש כאן תולמ"ה וכן לא יעזור מה שיחזור ויקשור הקשר העליון מחמת שהרי כבר יש קשר מתחתיו אמנם אין זה מוכרח דיתכן לדון שכיון שהקשר התחתון יש בכוחו לחבר החוטים לבגד ממילא בכל הקשרים מתקים הדין ציצית ולכן גם אם הראשון לא טוב השני יהיה טוב והנה עיקר הדבר שיסוד דין הקשר הוא לחבר החוטים לבגד כן הוא פשטות הסוגיות מבואר בחזו"א דהנה מבואר בגמ' סוכה י"א ונפסק בשו"ע סי"א סי"ג שאם הכניס החוטים כשהציצית היה חוט אחד אם חתך קודם עשית הגדיל זה כשר והמ"ב סקס"ד הביא אחרונים שנקטו שאם הקיום של הקשר הוא נעשה בקשר שלאחר הגדיל ובקשר הראשון לא מתקים הדין קשר ממילא אפשר לחתוך לאחר הקשר הראשון אמנם החזו"א סימן ג' סקי"א י"ג חלק שכיון שיש דין לחבר החוטים לבגד וחלק זה ודאי נוצר על ידי הקשר הראשון ממילא ודאי שבקשר זה יש חסרון שהחוטים עדין מחוברים דהינו שצריך שכל עשית הגדיל יהיה בכשרות וכיון שיסוד הדין קשר הוא לחבר החוטים לציצית ודאי שהקשר העליון אפילו שהוא לבד לא מועיל אבל זה חלק מדין עשית הקשר [ויש עוד ראיות עיין בשיעורים על ציצית שזהו יסוד הדין קשר בציצית]

והנה עיין שו"ע סימן י' דמבואר שבזמן עשית הציצית צריך כבר להיות ד' כנפות דאל"כ זה תולמ"ה ומבואר במג"א סק"ו שכל שעשה קשר אחד בפסול זה פסול ועיין רעק"א שהקשה שאם עשה שיהיה ד' כנפות קודם גמר הגדיל שיהיה כשר דדל מהכא את החלק הראשון וזה יתכשר בחלק השני ועיין סימן י"א דמבואר שצריך שיהיה שמונה חוטין בזמן עשית הגדיל ומבואר שם בב"י וכן הוא בכל הפוסקים שאם בזמן הקשר הראשון זה היה חוט אחד לא עוזר מה שחתך קודם עשית הקשר השני וזה כמג"א וצ"ע כנ"ל למה שזה לא יתכשר בקשר השני [אמנם בלשון רש"י סוכה י"א. היה קצת משמע לא כך עיין שפ"א שם אמנם לדינא כן נקטו כל הפוסקים וכן הוא בטור שם כמבואר בב"י וצ"ע על רעק"א הנ"ל שתמה על המג"א ולא הזכיר שכן מבואר כאן בכל הפוסקים]

ועיין שפ"א בסוכה י"א שכתב לבאר שכיון שיסוד הדין קשר הוא ליצור חיבור או החוטים לבגד או החוטים כולם שיעשו אחד ממילא הקשר השני הוא לא מחבר שהרי זה כבר מחובר וממילא לא מתקים בזה הדין קשר אלא בקשר הראשון וחשיב עשיתו בפסול ולכן לא יעזור שיעשה אחרי זה שהרי הקיום דין קשר מתקיים בקשר הראשון ולכאורא לדבריו אם הקשר הראשון יפתח לא שיך לדון שנשתמש אם הקשר השני שהרי בזמן עשיתו לא היה לו שם מחבר ועכשיו זה בגדר תעשה ולא מן העשוי וכמו בחתך החוטים לאחר קשר ראשון שזה לא מתכשר בקשר שני

והנה בעיקר היסוד שבמקום שיסוד הדין זה חיבור כל שעושה חיבור אחר חיבור לא שייך לומר דל מהכא את החיבור הראשון יש לדון כן מכמה דוכתי

א. עיין סוכה י"א: דמבואר שלמ"ד לולב צריך אגד אם אגד כשהיה ענביו מרובים מעליו גם אם הורידם זה פסול מצד תולמ"ה והרי בזמן האגד הד' מינים היה פסול ויש לדון האם יועיל שיאגוד עכשיו מעל האגד הקודם ועיין בריטב"א בד"ה וקשיא לן דהביא מהרא"ה שהדין אגד המעכב לר"י זה שאוגדם בידו יחד ומבואר שכיון שאגד קודם לא עוזר מה שעכשיו לוקחם בידו וכן מבואר בפשוטו בתוס' סוכה ל"ג: בד"ה לעולם שלא העמידו שאגד אם ענביו וחזר ואגד ע"ש וכן מבואר שם בערוך לנר בדעת הריטב"א

ב. הגמ' בסנהדרין פ"ח: אומרת שאם אגד את הד' מינים אם עוד מין שאם לולב צריך אגד א"כ זה אגד בפסול וזה פסול מעיקרו ואם אין צריך אגד א"כ כל אחד לחודי קאי והקשו התוס' למה הגמ' לא מעמידה שאגד בתחילה ד' מינים והוסיף עוד מין ואגדם יחד ועיין ח' הר"ן ובראב"ד פ"ד ממרים ה"ג שכתבו שהאגד הנוסף שאוגד את החמשה מינים יש בו בפסול תולמ"ה שכיון שהד' מינים כבר אגודים ממילא אין לזה שם אגד ומבואר כנ"ל שכל שזה כבר אגוד לא שייך לדון שהאגד הנוסף הוא זה שאוגד

ג. עיין סימן ל"ב סכ"ז שצריך לתפור התפילין וכתב השו"ע שבדיעבד אפשר לתפור אם חוטי קלף והמ"ב הביא יש חולקים וכתב שלכן יתפור בזה עד שיזדמן לו וכתב בסקקכ"ז ובבה"ל שצריך להתיר החוטים הפסולים קודם שתופר בחוטים האחרים דאל"כ זה נחשב שיש כאן תפירה בחוטים פסולים ומבואר שאפילו שיש כאן סיבת תפירה בחוטים כשרים בכל אופן כיון שיש כאן גם סיבה מחמת דבר פסול זה פסול וכן הוא בבה"ל שם לגבי דבק ועיין לקמן

אמנם יש מקום לדון שאין הכונה כמו שביאר השפ"א שכל שזה כבר מחובר אין להמשך שם חיבור אלא הכונה שכל שיש כמה חיבורים החיבור מתיחס להכל וממילא לא שייך להכשיר הציצית ללא שכל החיבורים נעשים כדינם ולא שייך לומר דל מהכא שאם כל ההלכה מעשה קשר שייך לומר דל מהכא אבל כיון שיסוד הדין הוא לחבר הדברים ממילא כל מה שהוא סיבה לחבר זה בכלל מה שמחבר הציצית וכל שזה לא נעשה כדין זה לא טוב ומה שלגבי אגד מבואר שלא עוזר אגד על אגד הכונה שתמיד האגד הראשון הוא מכלל האגד אבל לא שרק הוא האגד

ולפ"ז יש מקום לדון שאם עשה בתחילה את הכל כדין ואחרי זה הקשר הראשון התרופף אין זה תולמ"ה שכיון שבתחילה הרי היה מכלל עשית הציצית אמנם אין זה מוכרח דיתכן שזה עצמו שבתחילה היה החיבור מכח כל הקשרים ועכשיו זה רק מכח הקשר השני יש בזה גם תולמ"ה

והנה בפשוטו נחלקו בזה המ"ב והחזו"א כדביאר בעמק ברכה לולב י"ט דהנה יש הלכה שתפילין צריכים תפירה ועיין בה"ל סוף סימן ל"ב בד"ה יתפור שמביא בשם גדול אחד שצריך להיזהר שלא להשים דבק קודם התפירה שאז התפירה לא מחברת שזה כבר מחובר ללא התפירה אמנם מדויק בדבריו שאם תפר יכול אחרי זה להשים דבק [וכן נהג הגר"נ סופר וכן הנהיג הגריש"א] ובפשוטו הביאור שכיון שזה כבר מחובר על ידי התפירה אין הדבק נחשב כמחבר ובחזו"א סי"א סק"י כתב שאין הדין כאן אלא שאם יש פסול מתי שהדבר נעשה קודם גם אם זה נעשה אחרי זה חסרון דהיום החיבור הוא גם ללא התפירה וצריך שכל החיבור יהיה מחמת התפירה [אמנם כתב דיש מקום לדון שהתורה החשיבה כל חיבור אחר כאינו מחובר וממילא גם אם שם קודם דבק ואחרי זה תפירה זה גם טוב]

ולכאורא לפ"ז בציצית למ"ב החיבור מתיחס רק לקשר הראשון ולא לשני אמנם לחזו"א זה מתיחס לשניהם ולפ"ז למ"ב אם נפתח הראשון לא שייך להכשירו על ידי הקשר השני ולחזו"א יש לדון כנ"ל והנה עיין מ"ב סימן י"ד שכתב שלאחר שעשה את מה שצריך להכשר הציצית לשמה השאר אפשר לעשותו שלא לשמה ועל ידי עכו"ם ולכאורא כל זה לשיטתו שדנים שהחיבור נעשה דרך הקשר הראשון אבל לחזו"א שהכל בכלל ממילא כל שיהיה קשר שלא כדין יש לדון שזה לא טוב אם לא דנימא שיש סברא מיוחדת בדין לשמה שכל ההלכה של הלשמה זה במה שמחיל השם ציצית וכיון שהיה לזה שם ציצית בהתחלה ללא שעשה עוד קשר זה מספיק לגבי דין לשמה [ועיין מה שכתבנו ציצית סימן כ"ז וצ"ע בזה]

אמנם יש שטענו שאפילו שכל זמן שהדבק קים זה פסול או באגד שכל זמן שהאגד הראשון קים לא עוזר האגד השני אבל אם שיתיר האגד הראשון בזה לא יהיה חסרון של תולמ"ה שכאן בזמן עשית האגד והקשר היה כאן תפילין שלמותרק שבזמן עשיתו זה לא הועיל ואחרי זה זה מועיל ולא מצאנו כזה חסרן של תולמ"ה אמנם מסברא אינו כן שכאן שבשעת עשיתו זה לא חיבור ממילא אין כאן עדין עשיה רק אחרי זה וצ"ע

והנה מבואר בגמ' סוכה ל"ו: שלר"י שלולב צריך אגד אין לאגוד שלא במינו שיש בזה בל תוסיף ומבואר במשנה שאם אגד במינו וגם בזהב אין בזה חסרון ועיין רא"ש פ"ג דסוכה סכ"ד שביאר שזה מצד שאת הזהב עשה לנוי ולא בתור אגד אמנם מבואר ברא"ש שזה רק עוזר אם עשה קודם במינו ואחרי זה הוסיף לנוי את הזהב ועיין עמק ברכה לולב י"ט שזה על דרך המ"ב שהחיבור זה הראשון ולכן כל שאת הראשון עושה ללשם נוי כיון שזה מה שמחבר אם הוא פסול האגד פסול ורק לאחר שזה כבר אגוד בזה בכל אופן יש לאגד הנוסף שם תוספת על ההתחלה ובזה יש הבדל אם עשה את זה לנוי או לא ויש שטענו שבעשאו בתחילתו לנוי כיון שבמציאות זה משמש כמחבר זה מקבל שם של אגד וזה לא משתנה אחרי זה אבל זה לא ראיה שבמשקום שיש שני אגודים שאי אפשר להשתמש אם אחד מהם וצ"ע [ועיין רעק"א בגליון השו"ע סימן י' מה שביאר בדעת הר"ן למה לר"י האגד לנוי הוא לא סיבת איסור ולא ביאר סתם כי זה אגד שני דאין לו שם אגד ויתכן שדעתו כרא"ש הנ"ל שגם תוספת באגד יש בזה סיבת איסור אלא שבזה שייך לדון האי לחודיה ע"ש ויתכן שדביו זה לשיטתו לעיל בקושיא על המג"א]

והנה יש שיטות בראשונים שאין לסכך על דבר שאינו מקבל טומאה והמ"ב תר"ל סקכ"ט כתב לכתחילה להחמיר בזה והחזו"א קמ"ג סק"ב חידש שגם אם הכל דבר שאינו מקבל טומאה אבל זה מחזיק אם מסמרים זה בכלל הגזירה של דבר המקבל טומאה ויש לדון במחבר הסוכה אם ברזלי עץ וגם אם מסמרי ברזל האם דנים שכיון שזה יכול להחזיק אם העץ לבד ממילא זה טוב או שכיון שזה מחזיק גם על ידי המסמרי ברזל ממילא זה נחשב מעמיד בדבר המקבל טומאה ובפשוטו זה כמו לגבי תפילין שמחבר על ידי דבק ותפירה שלמ"ב מיחסים את החיבור לדבר הראשון [ולפ"ז כשרוצים לחזק אם מסמרים יש לעשותם לאחר הדיבל עץ] ולחזו"א זה מתיחס לשניהם וזה לא טוב

אמנם יש מקום לומר שכאן שזה גזירה שיבאו לומר שמסככים בדבר המקבל טומאה כל הגזירה כל שזה יכול להחזיק רק על ידו אבל כל שזה יכול להחזיק גם ללא המקבל טומאה ממילא זה לא בכלל הגזירה אמנם לחזו"א באמת לא משנה הסדר אמנם למ"ב יש לדון שכיון שהחיבור לא מתיחס כלל למה שבא אחרון שממילא צריך להשים קודם המסמרי עץ וכן דעת החוט שני ואינו מוכרח ויש לדון עוד שבמעמיד זה לא הלכה של חיבור אלא כאן הנידון מי מחזיק ובזה הוא כמו זה יכול וזה יכול שלא דנים מי הגיע קודם אלא העשיה מתיחסת לשניהם וממילא בזה ודאי שכל שאחד לבד יכול להחזיק זה כשר

והנה לשון המשנה סוכה כ"א: הסומך סוכתו בכרעי המיטה רי"א אם אינה יכולה לעמוד בפני עצמה פסולה ומשמע שאפילו שזה נשען גם על המטה אבל אם זה יכול לעמוד ללא המטה זה כשר וכן הוא בלשון החזו"א קמ"ג סק"ב אמנם נראה דשם הסכך עומד על דבר שאינו מקבל טומאה רק זה נשען על מקבל טומאה ובזה כל שלא צריך את מה שנשען עליו ודאי מתיחסים למה שזה עומד אליו ועיין פמ"ג תרמ"ג סק"ד שכתב שאם זה יכול לעמוד ללא מסמרים ומניח מסמרים זה גם טוב ולכאורא ה"ה לנידון דידן [ושמעתי ממו"ח שהגריש"א התיר לו להניח מסמרים מכח הפמ"ג הנ"ל] אמנם לכאורא שם הכונה כנ"ל שזה עומד על אינו מקבל טומאה ועד כמה שזה לא צריך את המסמרים אין סיבה לומר שזה מעמיד כלל אבל במקום שצריך מסמרים רק תקע שני סוגי מסמרים בזה יש לדון כנ"ל