מוקצה ג
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / אורח חיים / סימן שח עד שי - מוקצה

##### הלכות

##### **מוקצה**

##### או"ח סימן שח סעי' א-ב

#####

##### שיעור ג

# **שיעורי הלכה**

### שיעורים על סדר השו"ע

### מפי מו"ר הגאון

### רבי **רפאל צבי ובר** שליט"א

## חסרון כיס בכלי שמלאכתו להיתר

[המשך סעיף א] כתב הרמ"א **וה"ה כלים המיוחדים לסחורה ומקפיד עליהם, דאסורים משום דהוו מוקצים מחמת חסרון כיס**. ובפשטות נראה דאף בכלי שמלאכתו להיתר, אם מקפיד עליו שלא להשתמש בו הוי מוקצה מחמת חסרון כיס. וכן מבואר לקמן בסימן שי (סעיף ב ובמשנ"ב ס"ק ד) דפירות שעומדים לסחורה אינם אסורים באיסור מוקצה, משום שהדרך שאין מקפידים עליהם, ודעתו לאכול מהם כשירצה, והיינו דאף כלי שמלאכתו להיתר כשמקפיד עליו, הוי מוקצה מחמת חסרון כיס, אלא שפירות מותרין משום דהדרך שאינו מקפיד עליהם.

וכן כתב החזו"א (או"ח סימן מב ס"ק טז) שאף כלים שמלאכתן להיתר שעומדים לסחורה, כגון סכו"ם, הוו מוקצה מחמת חסרון כיס, כיון שמקפיד עליהם שלא ישתמשו בהם כדי שלא יראו ישנים, והוסיף שם שכלים העומדים לסחורה שהדרך שאינו מקפיד עליהם אם ישתמשו בהם, כגון מטפחות, מותר להשתמש בהם אף כשעומדים לסחורה, משום דדמו לפירות דאף שעומדים לסחורה אם אינו מקפיד עליהם מותר לטלטלם. ונראה דה"ה שיש להתיר להשתמש בספרים שמעמידים למכירה בבתי כנסיות וכדו', דכיון שאינו מקפיד שיקראו בהם קצת, ואדרבה לצורך כך הם מונחים שם, אינו נחשב כמוקצה מחמת חסרון כיס.

אמנם נראה דאתרוגים העומדים לסחורה קודם חג הסוכות, אינם ככל פירות העומדים לסחורה שאינו מקצה דעתו מהם, שהרי מקפיד עליהם שלא לטלטלם כדי שלא ייפסדו והוו מוקצה מחמת חסרון כיס, וכמו כן מצינו בתוספת שבת (ס"ק כב) לגבי לולב שאם מקפיד עליו מאוד שלא יטלטלוהו הוי מוקצה מחמת חסרון כיס.

ולעניין טלטול מצות בערב פסח שחל בשבת, כתב הפמ"ג (סימן תמד א"א ס"ק א) דבמצות המיועדות לכל חג הפסח יש להתיר לטלטלם, ואף שאסרו חז"ל לאוכלם בערב פסח מ"מ אפשר להאכילם לעופות או לעכו"ם, אך מצות מצוה שמיועדות לקיום מצות האכילה בליל הסדר שמקפיד שלא ליתנם לעכו"ם אסורים בטלטול כיון שאינם ראויים לאכילה כלל.

אלא שיש לדון שמצות מצוה יהיו אסורים בטלטול משום מוקצה מחמת חסרון כיס, שהרי מקפיד עליהם שלא לטלטלם מחמת חשיבותם או בכדי שלא ישברו, ולפי"ז אף בשבת שאינה סמוכה ממש לחג הפסח יש לאסור משום כך.

## מיגו דאיתקצאי במוקצה מחמת חסרון כיס

כתב הגרעק"א (בריש סימן שח) דאף שמבואר שסכין של מילה הוי מוקצה מחמת חסרון כיס, אם רוצים הבעלים שלא להחזיק עוד את הסכין למילה אלא להחזיקו כשאר סכינים לכל דבר, י"ל שנסתלקה הקצאתו ומותר, ולדעתו כל האיסור במוקצה מחמת חסרון כיס היינו שלא יטלטלוהו או ישתמשו בו פעם אחת ואז יחזירוהו לשימושו הראשון, אך אם נוטלו להשתמש בו עולמית מותר. וה"ה בכל מוקצה מחמת חסרון כיס שיכול לבטלו מהקצאתו בשבת, כגון שרוצה לקחת כלים העומדים לסחורה, המוקצים מחמת חסרון כיס, ולייעד אותם לשימושו בקביעות, דפקע ממנו מוקצה מחמת חסרון כיס.

ובדומה לכך מצאנו בדברי רעק"א בהמשך הסימן, דהנה כתב המג"א (ס"ק נו) לגבי בשר חי שאינו רך דלא חזי לאומצא, דאסור לטלטלו, משום שאין הדרך להשליכו לכלבים, והוי מוקצה מחמת גופו, והרעק"א שם חלק שאם רוצה הבעלים להשליכו לכלבים, הרי נעשה מוכן לכלבים, ושרי בטלטול. והוסיף שם דלא שייך לומר בזה מיגו דאיתקצאי לבין השמשות איתקצאי לכולי יומא, משום דקיי"ל כר"ש דלא אמרינן מיגו דאיתקצאי.

ובתהיל"ד (ס"ק ז) ביאר כוונתו דמה דאמרינן אליבא דר"ש מיגו דאיתקצאי בין השמשות דאיתקצאי לכולי יומא, היינו דווקא בדחייה בידיים, וס"ל לרעק"א דבשר חי לא נחשב כדחייה בידים, אלא כדחוי מאיליו מחמת האיסור לבשלו, ולכן אין בזה מיגו דאיתקצאי.

וכן סבר הרעק"א לגבי מוקצה מחמת חסרון כיס דלא חשיב כדחייה בידים, ולכן אין בזה משום מיגו דאיתקצאי, ולכן אם מחליט בשבת לייעדו עולמית לשימוש שאין בו חסרון כיס שרי בטלטול. וכן מצינו בשו"ת אבני נזר (או"ח סימן תב אות ו) שכתב להקל כדברי הרעק"א שאם מחליט המוכר באמצע השבת שאינו רוצה במכירת הכלי ורוצה להשתמש בו לעצמו עולמית מותר, וכ"כ בשש"כ (פרק כ הערה פג).

אמנם התהיל"ד שם כתב בפשיטות דמוקצה מחמת חסרון כיס הוי כדחייה בידים, וא"כ יש לאוסרו משום מיגו דאיתקצאי, וכן כתב החזו"א (שם), וכך מבואר בדברי המשנ"ב (ס"ק לה) דבמוקצה מחמת חסרון כיס אמרינן מיגו דאיתקצאי, וא"כ אף אם ירצה לבטל הקצאתו באמצע השבת הוי מוקצה לכל השבת, משום מיגו דאיתקצאי.

## אינו ניטל מחמת כובדו

[סעיף ב] **כל כלי אפילו הוא גדול וכבד הרבה לא נתבטל שם כלי ממנו, לא מפני גדלו ולא מפני כבדו.** וכתב המשנ"ב (ס"ק ח) דנראה שאם הוא מקפיד להזיזו בימות החול כדי שלא תפסד ותתקלקל, הוא בכלל מוקצה מחמת חסרון כיס ואסור לטלטלו. ונראה לבאר כוונת המשנ"ב דאפילו כלי שהוא מקפיד שלא להזיזו בכדי שלא ייפסד, והקפדתו אינה משום חשיבותו של הכלי אלא שמשום כבדו חושש שיפסד הוי מוקצה מחמת חסרון כיס. ולפי"ז בארון גדול שמקפיד שלא להזיזו מחשש שישבר אף שהסיבה לחששו הוא משום כובדו, ה"ז מוקצה מחמת חסרון כיס, אמנם מותר לפתוח את דלתות הארון כיון שהדלתות אינם מוקצים אלא רק הארון עצמו.

## כלי שרוב מלאכתו לאיסור

כתב המשנ"ב (ס"ק י) דה"ה כלי שרוב מלאכתו לאיסור חשיב ככלי שמלאכתו לאיסור שמותר לטלטלו רק לצורך גופו ומקומו, וכ"כ בפרי מגדים (א"א ס"ק ט), והוכיח כדבריו מדברי הרשב"א (קכג, א ד"ה הא דתנן) על המבואר שם בסוגיא דמדוכה מותרת בטלטול בזמן שיש בה שום, וביאר הרשב"א את טעם ההיתר שכיון שהאיסור לטלטל מדוכה הוא משום מלאכת האיסור שלה, עכשיו שמשמשת למלאכת היתר מותרת דמה שאוסרה הוא מתירה, והוי כקדירה המטלטלת עם התבשיל, והפמ"ג הוכיח מדברי הרשב"א דנקט שקדירה הוי כלי שמלאכתו לאיסור אף שפעמים נותנין בה פירות, מ"מ רוב מלאכתה לאיסור. ובביאור הלכה (ד"ה קרדום) הביא את הפמ"ג וחלק עליו דעיקר החילוק הוא האם עיקר היעוד של הדבר הוא לצורך דבר היתר או לצורך דבר איסור, והטעם שקדירה אסורה הוא משום שעיקר יעודה הוא למלאכת הבישול ותמיד קונים אותה לצורך כך, אך בדבר שקונים אותו לכמה שימושים, אף אם רוב השימושים לאיסור אינו מוכרח שנידון ככלי שמלאכתו לאיסור.

והנה נחלקו הפוסקים בעניין טלטול תפילין בשבת אי נחשב ככלי שמלאכתו לאיסור או ככלי שמלאכתו להיתר או כמוקצה מחמת חסרון כיס, והנה במשנ"ב (ס"ק כד) נקט כדעת המג"א והט"ז שתפילין נחשבים ככלי שמלאכתו לאיסור, אך הביא את דברי הגר"א שמכיון שמותר ללבוש תפילין בשבת לשמירה, הוי כלי שמלאכתו להיתר, והמשנ"ב כתב להקל כדבריו בשעת הדחק.

וצ"ע שהרי אף אם אפשר להשתמש בתפילין לשמירה הרי עיקר יעודו הוא לצורך קיום המצוה וא"כ הוי רוב מלאכתו לאיסור, וגם לביאור הביאוה"ל הרי עיקר היעוד של התפילין הוא לצורך קיום מצוותו ולכו"ע כאן יש לדונו ככלי שמלאכתו לאיסור.

**הדינים העולים*:***

1. כלי שעומד לסחורה אסור משום מוקצה מחמת חסרון כיס, אמנם פירות וכן שאר דברים שאינו מקפיד שישתמשו בהם קודם שמוכרם, מותרים בטלטול.
2. אתרוגים קודם חג הסוכות יש לדונם כמוקצה מחמת חסרון כיס.
3. כתב הפמ"ג מצות מצוה בערב פסח שחל בשבת אסורים משום מוקצה מחמת גופן, וכן יש לדונם כמוקצה מחמת חסרו"כ, אך מצות המיועדות לכל חג הפסח מותרות בטלטול, אא"כ מקפיד עליהם שלא ישברו כדי שישארו שלימות לשבת ויו"ט.
4. דעת הרעק"א דבמוקצה מחמת חסרון כיס יכול לבטל הקצאתו בשבת ולייחדו לשימוש אחר, וכן במוקצה מחמת גופו כבשר חי יכול להשליכו לכלבים, דלא אמרינן בזה מיגו דאיתקצאי, אך דעת המג"א, וכן פסקו המשנ"ב והחזו"א להחמיר בזה דאמרינן מיגו דאיתקצאי.
5. כלי שאינו ניטל מחמת כבדו אינו מוקצה, אך אם משום כובדו חושש לטלטלו שלא ישבר הוי מוקצה מחמת חסרון כיס.
6. דעת הפמ"ג דכלי שרוב מלאכתו לאיסור אסור בטלטול, ולביאוה"ל תלוי אם עיקר יעודו הוא למלאכת איסור או למלאכת היתר, וצ"ע מהמבואר בתפילין דדעת הגר"א שנחשב מלאכתו להיתר משום שמניחם לשמירה*.*