שיעורי שביעית ג
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / שביעית / שיעורים שביעית מהדו_ק

# שיעורי שביעית

### מפי מו"ר הגאון

### רבי **רפאל צבי ובר** שליט"א

##### היתר מלאכות במקום הפסד, וגדר ההפסד.

##### השקיית כל הצמחים כשרק חלקם יש להם הפסד.

##### ניכוש, עיקור, וחפירה בקרקע, שלא לצורך זריעה.

##### כיסוח דשא, וניקיון השדה.

##### שיעור ג

## מלאכות דרבנן כשההפסד הוא בפירות שיתקלקלו או שלא יגדלו

**התבאר** (בשיעור ב) דהתירו השקייה וכן שאר מלאכות דרבנן, לאוקמי אילנא ולהצילו מן ההפסד, והסתפק החזו"א (סי' טז ס"ק ד) דשמא דווקא כשההפסד הוא באילן עצמו, אבל כשההפסד הוא בפירות העץ שלא יצמחו או שיהיה להם נזק, לא התירו מלאכות דרבנן. וכן דייק מלשון הרמב"ם (פ"א הלכה י) שכתב וז"ל "ומפני מה התירו כל אלה, שאם לא ישקה תעשה הארץ מלחה וימות כל עץ שבה, והואיל ואיסור הדברים האלו וכיוצא בהם מדבריהם, לא גזרו על אלו" וכו', ודקדק לומר 'וימות כל עץ שבה', דדוקא בהפסד של העץ התירו, ולא כשההפסד בפירות. אמנם בסי' כא (ס"ק ד) הביא כמה ראיות דאף כשההפסד הוא בפירות לבד התירו מלאכות דרבנן, וכן הוכיח שם מהנמוקי יוסף, וע"כ העלה לדינא דאין חילוק אם ההפסד הוא באילן או בפירות ובכל גווני הוי בכלל לאוקמי אילנא דשרי. ולאו דווקא אם ינזקו פירותיו הקיימים, אלא אפי' אם לא יצמחו, או שיצמחו באיכות גרועה, עד כדי שיופסד מכך שלא יקנו את הפירות מותר לעשות מלאכות דרבנן. אבל השבחה בעלמא או להקדים את בישול הפירות כדי שימכרם בתחילת העונה ביוקר אסור [ואין נ"מ אם יש קדושת שביעית בפירות, דאף בפירות שחנטו בשישית דאין בהם קדושת שביעית אסור, דהוא עבודה בשדה דאסורה בשנת השמיטה].

**ובדרך** אמונה (פ"א ה"י בצ"ה ס"ק קעט, ובבה"ל ד"ה ומפני) הביא משו"ת מהרי"ל דיסקין (סי' כז אות ד) דלא התירו אלא כשיופסד האילן או הפירות לגמרי, אבל אם יוכחש ויוגרע יותר ממה שהיה אסור, ומ"מ נראה דכל שיוכחש ויוגרע עד כדי שלא יהיה קונים לפירותיו, הוי בכלל הפסד גמור ושרי.

**והנה** דעת החזו"א דכל שלא יצמחו פירות הוי בכלל לאוקמי אילנא דשרי, והקשה (בסי' יט ס"ק כ) דבירושלמי (פ"ד ה"ד) מבואר דדוקא למנוע את היזק הפירות, אבל לגרום שיצמחו אסור, ולכן אסור ליתן שטר על האילן [והוא סגולה ליתן פירות כמבואר שם] כדי שיתן פירותיו דחשיב עבודה באילן, אבל אילן שמשיר פירותיו מותר לסוקרו בסיקרא, כדי שיראו האנשים ויבקשו עליו רחמים, דהוא בכלל לאוקמי אילנא דשרי. וקשה דאם עבודה ממש מותר, ק"ו דיש להתיר עבודה סגולית. וכתב "ואין מדמין בדברי סופרים ופעמים נראה להם לחכמים לעשות גדר".

**ובגוף** הדין, הקשה בדרך אמונה (פ"א ה"ז, בבה"ל ד"ה סוקרין) דגבי שבת מצינו דאין איסור לצוד דרך סגולה, ולכן מותר ללחוש לחש לנחשים ועקרבים (סנהדרין קא.) אע"ג דעושה פעולת צידה, כיון שאינו צידה טבעית, ומ"ש שביעית דאסור ליתן שטר אף שהוא דרך סגולה. ותי' דשאני הכא דעושה מעשה בעץ עצמו וחמור טפי, משא"כ בלוחש, דלא עושה מעשה בגוף הנחש. והוכיח כן דהרי מותר להתפלל על העץ שיגדלו פירותיו, כמבואר בתענית (יט:) דמתריעין בשביעית על הגשמים מפני פירות האילן, אלא ודאי דדוקא כשעושה מעשה בגופו של אילן, וכגון תליית שטר או לצבוע בסיקרא אסור, אבל בלא"ה שרי.

## השקיית צמחים המותרים והאסורים בבת אחת

**שדה** שמעורב בה אילנות שלא מוכרחים להשקותם, כתב החזו"א (סי' טז ס"ק יד) דמעיקר הדין מחוייב להשקות רק האילנות הצריכים להשקייה, אמנם אם הוא טורח גדול, ואין ידו משגת לשכור פועלים עבור זה, מותר להשקות את כל השדה. ואף אם ידו משגת כל שהוא הפסד גדול שרי, דאף זה בכלל ההיתר להשקות במקום הפסד. עוד מבואר בחוט שני (פ"א ה"י עמו' קכ) דאף כשלא איכפת ליה בהפסד של שנה זו, אלא דאם ימתין לאחר שביעית, יעלה ממון מרובה, מותר לעבוד ולתקן זאת בשביעית, דכל זה בכלל לאוקמי אילנא דשרי.

## ניכוש עשבי בר

**עשבי** בר הגדלים ליד אילנות וצמחים, אסור לנכשם, כיון שמונעים מהצמחים לגדול, וכשעוקרם הרי הוא תולדה דזורע [אמנם כל שמזיק לצמחים הקיימים שרי], ואף כשגדלים בשדה שאינה זרועה אסור לנכשם, דבכך מכין את הקרקע לזריעה, והרי הוא בכלל חרישה. ואף שאין כוונתו לכך אלא ליפות את הקרקע, מ"מ אסור מפני הרואין [וכמשנ"ת בשיעור ב], ומ"מ נראה דבאופן זה יכול לחתוך את העשבים מלמעלה בלי לשרשם מהקרקע, דבכך עדיין לא מוכן לזריעה, ובדרך אמונה (פ"א ה"ו בציון ההלכה ס"ק צה) הביא בשם הגריש"א, דבאופן זה שכוונתו ליפות, יכול ליתן פלסטיק אטום על העשבים כדי שיחנקו.

**ובארחות** רבינו (ח"ב עמ' שנז) הביא דהחזו"א התיר באופן שרחוקים מהצמחים [כמ"ש בדרך אמונה פ"א ה"ו בצ"ה ס"ק צה] לנכש, כשהיה חשש להימצאות נחשים, אמנם כשהיה מעשה בחצרו של החזו"א, לא התיר לנכש [וכנראה דחשש שילמדו ממנו להקל אף כשאין נחשים].

## זמירת ענפים כשצריך לענפים

**זימור** בשביעית, הרי הוא מהמלאכות שאסורות בשביעית מן התורה, והיינו כל שחותך מהאילן כדי להועיל בכך לנשארים שיגדלו יותר טוב. ואסור לקצוץ ערבות מהאילן כדי שיגדל מחדש יותר טוב, וכן מה שקוצצים ההדסים הקיימים, כדי שיגדלו מחדש יותר משולשין, אסור משום מזמר. אמנם דעת החזו"א (סי' יט ס"ק טו) דדדוקא בגפנים הוא מדאורייתא, אבל בשאר אילנות איסורו מדרבנן, וע"כ דעתו דמותר לתלוש ענפים מהאילן [חוץ מגפנים], כל שאין כוונתו לזמר, דזימור הוא עבודה שצריכה דיוק, וכשלא מדייק, הרבה פעמים קשה לאילן, ואדם רגיל שאינו חקלאי לא יודע לדייק, ולכך שרי. וכן הביא בארחות רבינו (ח"ב עמו' שנה) מעשה שהחזו"א התיר לחתוך ענפים בכניסה לבית הכנסת שהפריעו למעבר, מטעם הנ"ל [אמנם בגפנים דזימורו מדאורייתא אין להתיר, וכך אנו מורים למעשה בכרמים העומדים תחת השגחתינו, דאין לעשות שום מעשה זימור בגפנים בשנת שביעית, ומה שצריך יעשה לפני ראש השנה, אמנם באופן שניכר להדיא שאינו מדקדק שרי גם בגפן, אבל בסתמא שרי רק בשאר אילנות], אך כל שמזמר ע"י חקלאי ומדייק בכך אסור, [ושמעתי מכמה חקלאים דבעצי דקל, אין מועיל כלל לאילן, ולפי"ז אפשר דיש להקל בכל גווני לקצוץ סכך ולולבים].

## כיסוח דשא, וגיזום גדר חי

**גיזום** גדר חי, אם הוא צעיר בוודאי אסור, דבכך מועיל לו להתעבות. ובגדר ישנה שכבר נתעבתה, יש שהתירו לגזום דאין כוונתו אלא ליפותו, ומ"מ נראה לאסור, דסו"ס מועיל לו והרי הוא בכלל עבודת הארץ, וכ"כ בחוט שני (פ"א הט"ז ס"ק מ). וכן הדין בכיסוח דשא. ומ"מ כל שהוא למנוע היזק מותר.

## נקיון שדהו מפסולת

**אסור** ללקט ולנקות את חצרו ואף שאינו עומד לזריעה דנראה שמכין את הקרקע לזריעה וחרישה, אלא א"כ מעשהו מוכיח שעושה כן למטרה אחרת, וכמבואר ברמב"ם (פ"א הט"ז), וע"כ הרוצה לנקות את שדהו מפסולת שהצטברה בו, אסור לגורפו במגרפה כדרכו, אבל בידיו שרי, דבכך מוכח שכוונתו לנקיון. וכ"כ בחוט שני (פ"א הי"ז ס"ק מא) דיכול לנקות בידיו או במטאטא של ברזל המיועד לנקיון, ובארחות רבינו (ח"ב עמ' שנח) הביא מהקה"י דבשדה זרועה יכול לנקות כדרכו בין האילנות, דמוכח שאין כווונתו לחרוש ולזרוע, דהוא כבר זרוע, ובוודאי כוונתו לנקיון [ועיין בדרך אמונה, פ"א הט"ז בבה"ל ד"ה מלקט מה שהאריך בזה].

## עקירת עצים משדהו

**ומטעם** הנ"ל אסור לעקור עצים, דנראה דמכין את הקרקע לזריעה, אבל מותר לעקור עץ בין העצים, דאין הדרך לזרוע במקום קטן בין העצים, וכמבואר ברמב"ם (פ"א הי"ח).

## לחפור בקרקע לצורך בניה וכדו'

**אסור** לחפור בקרקע כדי להכניס צנורות וכדו' מפני הרואין שיחשבו שעושה כן לזריעה, אלא א"כ מוכח ממעשיו דמטרתו לבניה, וכגון שיביא את הצנורות וכדו' למקום החפירה, ונראה דבקבלן שידוע שמלאכתו לכך, מותר.

**ואף** לקבלן אסור ליישר ולהכין שטח לגינה, ואף שעושה כן ע"פ דרישת העיריה וכדי לקבל את האישורים הנדרשים לבנין. אך יכול להניח ערמות ערמות של חול, דבכך עדיין לא מוכן לגינה.

## השקיית בית השלחין בשביעית

**כבר** נתבאר (בשיעור ב) דדעת החזו"א דאף במקום הפסד אין לעשות אלא מה שמוכרח, ומה שיכול להקדים לפני שמיטה מחוייב להקדים, ודישון שדהו מועיל לזמן מרובה, וע"כ מחוייב להקדים ולדשן קודם שנת השמיטה. ומי שברשותו גינה יתייעץ אם חקלאים מומחים מה מוכרח לעשות בשמיטה, ומה יכול להקדים. ובחוט שני (פ"א ה"י ס"ק לא) דן דשמא בבית השלחין התירו חז"ל להשקות ואין צריך לצמצם להשקות בדיוק, ומ"מ כתב דהגדרת בית השלחין, הוא שדה שצמאה למים, וכל שהשקה אותה כל צורכה שוב אינה צמאה למים ואסור להשקותה, ומ"מ בשעת ההשקיה אין צריך לצמצם להשקות בדיוק, ויכול להשקות ברווח.

## נטיעת עצי מאכל קודם שביעית, ומה הדין כשנשתלו כבר במשתלה

**כתב** הרמב"ם (פ"ג הי"א) "אף בזמן הזה, אין נוטעין אילנות וכו' ערב שביעית, אלא כדי שתקלוט הנטיעה ותשהה אחר הקליטה שלושים יום קודם ראש השנה של שביעית, וסתם קליטה שתי שבתות, ודבר זה אסור לעולם מפני מראית העין, שמא יאמר הרואה, בשביעית נטעו". דגזרו חז"ל שלא ליטע עצי מאכל בזמן ששנה ראשונה שלהם לענין ערלה הוא בשביעית [וזמן זה, לדעת הנוב"י מט"ז אב, ולדעת החזו"א מליל י"ז אב], דיטעו לחשוב שנטע זאת בשביעית, ואם נטע צריך לעקור כמבואר ברמב"ם שם. וכיום הדרך לקנות שתילים שנזרעו במשתלות, ודנו בזה פוסקי זמנינו אם ע"י שעוקרו מהמשתלה ונוטעו בבית, צריך למנות לו מחדש שנות ערלה, ונוהגים להחמיר בזה, שאפשר שהתפורר במקצת מסביב לשתיל, ואף אם לא התפורר דן בזה החזו"א דשמא בדרך נהפך לעציץ שאינו נקוב, וכשנוטעו מחדש שמא צריך למנות לו שנות ערלה מחדש, וכן לענין שביעית צריך להחמיר בזה. ומ"מ בדיעבד כתב החוט שני (סוף פ"ג) דאין צריך לעוקרו, ומותר לקיימו.

**דינים העולים:**

1. במקום הפסד התירו חז"ל להשקות ולעשות שאר מלאכות דרבנן, ודעת החזו"א דאין צריך שיהיה ההפסד באילן, אלא אף כשהוא בפירות וכגון שלא יצמחו או שיגדלו באיכות גרועה עד כדי שלא יהיו להם קונים מותר.
2. איתא בירושלמי דאסור לתלות שטר על העץ לסגולה שיגדלו פירותיו, וביאר בדרך אמונה, דדוקא כשעושה בעץ עצמו אסור, אבל סגולה בעלמא מותר, וכן מותר להתפלל על הפירות. ואם עושה כן כדי שלא ינשרו הפירות הוי בכלל לאוקמי אילנא ואף לעשות כן בגוף האילן שרי.
3. שדה שיש בו צמחים המותרים בהשקיה, וצמחים האסורים, מדינא מותר להשקות רק את הצריכים לכך, אמנם אם הוא טורח גדול, ואין ידו משגת לשכור פועלים, או שהוא הפסד גדול, יכול להשקות את כל השדה (חזו"א).
4. אסור לנכש עשבי בר הגדלים ליד צמחים אלא א"כ מזיקים להם, ואף בשדה שאינה זרועה אסור, ואף שאין כוונתו אלא ליפות את הקרקע, ומ"מ יכול לחתוך מלמעלה בלי לשרש, או להניח פלסטיק אטום כדי שיחנקו. ואם עושה כן מפני שחושש לנחשים מותר באופן שהעשבים רחוקים מהצמחים [ארחות רבינו בשם החזו"א].
5. אסור לזמר ולקצוץ ערבות והדסים כדי שיגדלו אח"כ יותר טוב, ודעת החזו"א דבכל האילנות חוץ מגפנים איסורו מדרבנן, וע"כ כל שכוונתו לענפים עצמם יש להקל לקצוץ ע"י הדיוט שאינו יודע מלאכת הזימור, דכל שלא מדייק בזימור אפשר שמזיק לעץ.
6. כיסוח דשא וגיזום גדר חי, אסור, אף כשהגדר והדשא גדולים כל צורכם וכוונתו ליפות [חוט שני].
7. אסור לנקות את שדהו מפסולת במגרפה, אבל בידיו [או במטאטא מברזל העשוי לנקיון בלבד – חוט שני] מותר, דניכר שכוונתו לנקיון.
8. אסור לעקור עצים שהרואים יחשבו שעושה כן לצורך זריעה, ועקירת עץ מבין העצים מותר, דאין הדרך לזרוע כך.
9. אסור לחפור בקרקע להניח צנורות וכדו' אלא א"כ מוכח שעושה כן לצורך זה, וכגון בקבלן הידוע שמלאכתו לכך, או שיניח את הצנורות ליד החפירה.
10. קבלן הנצרך לצורך אישורים מהעיריה להכין שטח לגינה, אסור לעשות כן, ויכול להניח ערמות ערמות של חול בלי ליישרם בקרקע.
11. כל מה שמותר במקום הפסד, לא הותר אלא במה שמוכרח בלבד [חזו"א], ובשדה בית השלחין דעת החוט שני דאינו צריך לדקדק להשקות בדיוק, ומ"מ אחר שהשקה שוב אין לו גדר בית השלחין דלא צמאה למים, ואסור להשקות כשלא מוכרח.
12. אסור לנטוע עץ מאכל מט"ז אב [לדעת הנוב"י, ולחזו"א מליל יז אב] בשנה שישית, כיון ששנת השמיטה הוא שנה ראשונה לערלה, ויטעו לחשוב שנטע בשמיטה, ואם נטע צריך לעוקרם. ואף בשתילים המוכנים שנזרעו במשתלה קודם לזמן זה אסור, דמחמירים למנות להם מחדש שנות ערלה, ובזה בדיעבד יש להקל דאין צריך לעוקרם.

**השיעור נמסר בביהכ"נ "בית ציון ואהל אית"ן", נוה יעקב, ירושלים**

[ניתן לשמוע בקול הלשון טל': [PHONE_REMOVED] קוד 1-3-2-2-5, ובשידור חי ביום ה' 22:30].

**נכתב ע"י ש. מ. והיה למראה עיני מו"ר שליט"א**

**השיעור נמסר בביהכ"נ "בית ציון ואהל אית"ן", נוה יעקב, ירושלים.**

ניתן לשמוע בקול הלשון [טל': [PHONE_REMOVED] או [PHONE_REMOVED] או [PHONE_REMOVED], קוד 1-3-2-2-2, ובשידור חי ביום ה' 22:30].

**נכתב ע"י א. ה. והיה למראה עיני מו"ר שליט"א**

**השיעור נמסר בביהכ"נ "בית ציון ואהל אית"ן", נוה יעקב, ירושלים.**

ניתן לשמוע בקול הלשון [טל': [PHONE_REMOVED] או [PHONE_REMOVED] או [PHONE_REMOVED], קוד 1-3-2-2-2, ובשידור חי ביום ה' 22:30].

**נכתב ע"י א. ה. והיה למראה עיני מו"ר שליט"א**