קונטרס שני מראי מקומות בסוגיא עד המסייע לפטור משבועה בעזרת השם יתברך
קטגוריות: כללי / מ_מ בענייני מוחזק וחזקות - הרב אלימלך וינברג / re (4)

בעזרת השם יתברך

**קונטרסמראי מקומותבסוגיאעד המסייע לפטור משבועה [ב]**מאת הרב אלימלך וינברג הי"ו להערות יש לפנות לפלא: [PHONE_REMOVED]

**נערך בעזהשי"ת בחודש שבט תשע"זעבור בית המדרש לתורה שם משמעון גור רמת גןנתייסד ע"י מורינו הגאון החסיד הרב אברהם אטלס שליט"א אב"ד חיפהבנשיאות בנו ראש ישיבות דרכי נועם-עמק הלכה הגאון ר' שלמה שליט"א**

**בדין עד מסייע לפטור משבועת היסת**

**בספר התרומות שער כ"א ח"ה אות ב' בשם איכא מאן דאמר** דכמו שפוטר ע"א משבועת המשנה דשנים אוחזין [לפירוש ר"ת ודעימיה], הכ"נ פוטר הוא מהיסת, **ובעל התרומות שם** חולק על דבריו וכ' דשבועת היסת דרב נחמן בכל ענין נתקנה 'דעדיפא ליה חזקה דא"א תובע אא"כ יש לו עליו' [כוונתו להא דאי' **בשבועות מ:** דרב נחמן מחייב שבועת היסת משום האי חזקה, ואע"ג דיש לנתבע חזקה דא"א מעיז פניו בפני בע"ח, י"ל דאשתמוטי מישתמיט, והיינו דחזקת התובע עדיפא], והא דבשנים אוחזין פוטרו העד הוא רק משבועת המשנה חמורה ולא מהיסת, או דבזמן המשנה לא נתקנן עדיין שבו"ה, והוכיח מכדבריו ממש"פ **הרמב"ם פט"ז מטוען ונטען הלכה ה'** באופן שטוען שאכל ג' שנים ועד אחד מסייעו חייב לישבע שבועת היסת שהקרקע שלו ושלו אכל, וש"מ דאעפ"י שהעד מסייעו חייב שבו"ה.

**והטור בסימן פ"ד ס"ז** הביא ד' בעה"ת וחלק על דבריו 'דכמו שע"א מחייב שבועה כן פוטר משבועה', ומבואר בדבריו שהבין בד' בעה"ת דחולק על עיקר דינא דעד מסייע פוטר משבועה, וכ"מ **בב"י שם ובב"י סי' ע"ה ס"ג,** וכ"כ **בפרישה סימן פ"ד סק"ז** ללמוד כן מד' הטור בהבנת בעה"ת.

אמנם **בשו"ת מהרי"ט ח"א סימן קנ"א** חולק על הבנת הטור בד' בעה"ת וכ' דהא מפורש בדבריו דמשבועה דשנים אוחזין מהני עד המסייע לפטור, ורק בשבועת היסת ל"מ עד המסייע 'דתקנתא דרב נחמן בכל ענין נתקנה' כל' בעה"ת הנ"ל, **ובשו"ת מהרי"ט אהע"ז סימן כ"ז ד"ה ויש ללמוד** הוסיף ביאור בזה, דשבועת היסת ענינה להסיתו 'כדי שיודה' ובכל מידי דאם יודה חייב ממון חייב הוא שבועה זו ולכן איכא שבועה זו אף בקרקע ובשאר דברים שאין נשבעין עליהם, ולכן עד המסייע אינו פוטר משבועה זו להבעה"ת, [וצ"ע, דהא יסוד שבועה זו משום עדיפות התובע בחזקה דא"א תובע אא"כ יש לו כמבואר בשבועות מ: הנ"ל, ולמה לא יועיל ע"א לסלק דררא זו כמו דהוא מועיל לסלק כל דררא המחייבת שבועה, ועי' **שו"ת מהרי"ט חחו"מ סימן קנ"א ד"ה נמצא שאפילו** שטען כן על בעה"ת עיי"ש], וכן הבין בד' בעה"ת **בגידולי תרומה על הבעה"ת שם** שרק משבועת היסת אין עד המסייע פוטר.

\*\*\*\*\*

**ובגידולי תרומה שם** טען ע"ד בעה"ת הנ"ל במה שהוכיח מד' הרמב"ם הנ"ל, דהתם אין העד מסייעו כלל בנידון שצריך לישבע עליו, שהרי העד רק מעיד שאכל ג' שנים ובזה מודים התובע והנתבע, וחיוב שבועת היסת הוא 'שדידיה אכל' דכ"ז שאין שני עדים על החזקה חייב לישבע שאכל משלו, וע"ז שאכל משלו הרי אין העד מסייעו כלל, והכריח הדבר מדברי **המ"מ בפ"כ מהלכות מכירה ה"ד** שנקט דדעת הרמב"ם כבעל המאור דעד המסייע פוטר משבועה ומ"מ פסק בה' טו"נ הנ"ל דחייב לישע שבוע"ה, ובע"כ דבכהא"ג אינו נחשב שהעד מסייעו, ומסיק שד' בעה"ת 'מרפסן איגרי', וכסברת הגידו"ת כ' **בשו"ת מהרי"ט חחו"מ סימן קנ"א ד"ה ואני בעוניי ובב"ח חו"מ סימן פ"ד אות ז' וסימן קמ"ה אות ו' והתומים בסימן קמ"ה סק"ה,** [ולכאו' תלוי הנידון בגדר דין ע"א לחייב או לפטור משבועה, דאי נימא דגדר עדות העד שהוא 'כשנים' לענין שבועה בין לחייב ובין לפטור, א"כ צדקו ד' בעה"ת, דהא ם היו באים 'שנים' להעיד שאכל ג' שנים היינו מחזיקין האוכל כבעלים, ואף כשבא ע"א 'לענין שבועה' דיינינן ליה כאילו באו שני עדים על החזקה וממילא אינו חייב לישבע היסת, אמנם המהרי"ט והגידו"ת והב"ח והתומים סוברים דאין גדר העדות 'כשנים' לענין שבועה, אלא דבכוחו של העד לחייב שבועה או לפטור משבועה בתורת ע"א בעלמא [או משום הדררא ומה שנראה השני כמשקר מכוח דבריו], ולפי"ז שפיר טענו על בעה"ת דלא שייך הכא שיפטרנו העד מהשבועה שהרי אינו מעיד כלל כלפי הנידון שעליו הוא צריך לישבע, ודו"ק].

\*\*\*\*\*

והנה ראיית הגידו"ת לסברתו מד' הרמב"ם והמ"מ אינה מוכרחת, שהרי בעה"ת עצמו סובר דגבי שנים אוחזין מהני עד המסייע לפטור משבועת המשנה ורק מ'שבועת היסת' לא מהני לפטור וכמש"כ הגידו"ת עצמו, ואולם **בשו"ת מהרי"ט הנ"ל** הכריח כן בדעת הטור, דבטור סי' פ"ד הנ"ל חלק על בעה"ת וסובר דעד מסייע פוטר אף מהיסת, ואילו **בטור חו"מ סימן קמ"ה אות ו'** פסק לדינו של הרמב"ם דכשע"א מסייעו שאכל ג' שנים חייב שבוע"ה, ובע"כ כנ"ל.

ובדעת הטור יש עוד סתירה בזה, דהנה **בטור חו"מ סימן מ"ו סל"ו בשם הרמ"ה** בע"א אומר שהיה תנאי בשטר וע"א אומר שלא היה תנאי, אי איירי על מטלטלין חייב הנתבע לישבע עפ"י העד שמעיד שלא היה תנאי, ואעפ"י שיש עד המכחישו שהיה תנאי, האי דקאמר שלא היה תנאי נאמן לענין שבועה כשנים ואין דבריו של א' במקום שנים, **והטור שם** השיג על הרמ"ה 'למה נחשוב דברי האומר שלא היה תנאי כשנים יותר מדברי האומר שהיה תנאי', **ובטור שם בשם רב מתתיה** דפטור משבועה דאורייתא מכוח העד שהיה תנאי ומ"מ חייב בשבועת היסת כיון דר"נ מחייב שבועה אפי' היכא דליכא דררד"מ עיי"ש, **ובבית יוסף שם** מבאר פלוגתייהו, דדעת הרמ"ה כסוברים דעד מסייע אינו פוטר משבועה, ולכן העד שאומר שלא היה תנאי ומחייב שבועה הוא כשנים והמכחישו שהיה תנאי ופוטרו משבועה אינו כשנים, ורב מתתיה סובר דעד מסייע פוטר משבועה דאורייתא 'ומכל מקום נשבע היסת מדרב נחמן' עיי"ש, ולכאו' מפורש בזה דעד מסייע אינו פוטר משבו"ה וסותר למש"פ הטור בסי' פ"ד הנ"ל.

**ובגידולי תרומה שם** תירץ בדעת הטור, דהיכא שכבר הועילה עדותו של העד לפוטרו משבועה דאורייתא לא מהני לפוטרו גם משבועת היסת, וכל טענת הטור על בעה"ת דעד מסייע פוטר מהיסת הוא רק כשכל השבועה המוטלת עליו הוא 'רק' היסת דאז פוטרו העד ממנה כמו שיכול לפוטרו משבועה דאורייתא עיי"ש.

**ובשו"ת מהרי"ט חאהע"ז סימן כ"ז ד"ה איברא** תי' בדעת הטור ורב מתתיה, דבכהא"ג שיש עד מחייבו שבועה ועד פוטרו משבועה אמרינן על תרווייהו דכמאן דליתנייהו דמו דע"א בהכחשה לאו כלום הוא כשבאו בב"א, ושוב נשאר עליו שבועת היסת כמו לולי דברי העד עיי"ש, ואמנם בב"י הנ"ל לכאו' לא משמע כן שהרי כ' דדעת רב מתתיה והטור שהסכים לו משום דס"ל דעד מסייע פוטר משבועה, וכן דחוק קצת לשון רב מתתיה שכ' דכשם שהאומר שלא היה תנאי הוא 'כשנים' כך האומר שהיה תנאי הוא 'כשנים' ודו"ק.

**בראיית מהר"מ מהצד השוה של פיו וע"אובדין ע"א בהכחשה לחיוב שבועה**

**[א]: בשו"ת מהר"מ בר"ב ד"פ סימן תתקנ"ד** הוכיח כשיטתו דעד מסייע פוטר משבועה, מד' הגמ' **בב"מ ה.א.** דילפי' חיוב שבועת העדאת עדים מצד השוה משבועת מוב"מ ושבועת ע"א, ואמאי לא פרכי' דמה לפיו וע"א שאינם בהכחשה בכיוצ"ב ומשא"כ בעדים שאם יבואו עדים ויכחישו הראשונים פטור משבועה, ובע"כ דבשבועת ע"א ג"כ אם יבוא עד מסייעו הוא פוטרו משבועה, וכן הביא ראיה זו בשם מהר"מ **הרא"ש בפ"ק דב"מ סימן ב'.**

**ובחידושי הר"ן ב"מ ב:** דחה ראיית מהר"מ, דאפילו אי נימא דאין עד מסייע פוטר משאר שבועות מ"מ פוטר משבועת ע"א עי"כ שנעשה העד הראשון 'עד אחד בהכחשה' דלאו כלום הוא, וכמו בשאר מקומות שהאמינה תורה ע"א-בסוטה וע"ע ובעדות אשה מדרבנן, דאעפ"י שהעד המכחיש אינו נאמן מצד עצמו מ"מ אם באו בבת אחת אמרינן 'ע"א בהכחשה לאו כלום הוא' והכ"נ לענין שבועה אעפ"י שאין נאמנות למסייע הרי הוא 'מכחיש' את העד המחייב שבועה, ואעפ"י דדין ע"א בהכחשה לאו כלום לא נאמר רק בבאו בבת אחת ולא בבאו בזאח"ז, כ' הר"ן ד'כל שלא עשו מעשה' עפ"י הראשון נחשב עדיין כבאו בבת אחת, ודוקא באשה ש'התירוה לינשא וזכתה בעצמה' נחשב ש'נעשה מעשה' עפ"י העד ושוב אין השני נאמן להכחיש, וכן בסוטה כשהאמינו העד 'ופטרוה מלשתות' נחשב שנעשה מעשה על פי העד, ומשא"כ כשחייבוהו שבועה אינו נחשב שנעשה מעשה על פיו כ"ז שלא נשבע, עיי"ש.

וכד' הר"ן משמע לכאו' מד' **הרמב"ן במלחמות ה' ריש ב"מ** שחלק על בעל המאור שם 'לפי שנראה מדבריו דאפילו שבועה דאורייתא כגון שבועת השומרין או מודה במקצת פוטר ע"א וזה דבר שאי אפשר' ומשמע בהדיא מדבריו דבשבועת עד אחד מהני עד המסייע לפטור, ולכאו' הוא משום סברת הר"ן הנ"ל.

אמנם **בטור חו"מ סימן מ"ו בשם הרמ"ה** בעד אחד אומר היה תנאי וע"א אומר לא היה תנאי, העד שאומר שלא היה תנאי מחייב שבועה, ואעפ"י שהעד האומר שהיה תנאי מכחישו 'לא אמרינן אוקי חד לבהדי חד דרחמנא הימניה לחד לחיובה שבועה וכ"מ שהאמינה תורה לע"א הו"ל כשנים', **ובבית יוסף שם** כ' דדעת הרמ"ה דעד מסייע אינו פוטר משבועה, ומפורש בהדיא בדבריו דלא כהר"ן [והרמב"ן] אלא כיון דאין עד מסייע פוטר אף משבועת ע"א אינו פוטר.

**[ב]: ובשיטמ"ק ב"מ ב: בשם הרשב"ץ** הק' על הר"ן, דאמאי לא נימא דאחר גמר דין לחייבו שבועה עפ"י העד נחשב כנעשה מעשה על פיו, וכמו כשהתירו לינשא דנחשב שנעשה מעשה על פיו, ומש"כ הר"ן דבהתירוה לינשא 'זכתה בעצמה' השיג ע"ז הרשב"ץ דכיון דאין ההיתר ניכר אלא מכוח הגמ"ד ומ"מ נחשב שנעשה מעשה ה"ה בחיוב שבועה עיי"ש, ובאמת ד' הר"ן תמוהים מאוד, דמה בין 'פסק דין של פטור משתיית המים או מהבאת עגלה ערופה' דנחשב ש'נעשה מעשה' עפ"י העד ואא"פ שוב להכחישו, לבין פס"ד לחייב שבועה דאינו נחשב כנעשה מעשה.

**ובש"ך סימן פ"ז סקט"ו** השיג ע"ד הר"ן, דמד' **רש"י בסוטה פ' מי שקינא (**כנראה כוונתו למש"כ **רש"י שם** **כ"ה: ד"ה כאן בבת אחת** דבב"א היינו 'תוך כדי דיבור' לעדות הראשון) **והתוס' שם (** כנראה כוונתו למש"כ **התוס' שם ד"ה בזה אחר זה** שכ' דהיינו אעפ"י שלא נעשה שום מעשה 'ולא שום הוראה רק שלא העיד השני בתוכד"ד של ראשון) **והתוס' בכריתות ר"פ אמרו לו [דף י"א:]** דכל שלא באו בב,א ממש א"י להכחישו אף שלא נעשה מעשה על פיו.

**ובשב שמעתתא שמעתתא ו' פרק כ"א** כ' ע"ד הר"ן הנ"ל, די"ל דלגבי שבועה לא אמרינן להאי כללא דע"א בהכחשה לאו כלום הוא, דהרי כל עד הבא לחייב שבועה הוי עדותו בהכחשת בעל דבר ומ"מ הוא מחייב שבועה, ואם היה ההלכה דע"א בעלמא יכול להכחישו בעל דבר היה נאמן להכחישו, ובע"כ דל"ש דין ע"א בהכחשה אלא לגבי עדויות איסורין שהאמינה תורה אפי' לאשה וקרוב, אבל בעדות שבועה דבעינן ביה דוקא עד כשר ובעינן דוקא דיעיד בפני ב"ד, ל"ש בזה דין הכחשה לבטל עדות העד, ומפרש הש"שדזהו שיטת מהר"מ שהוכיח מד' הגמ' הנ"ל דעד מסייע פוטר משבועה ולא ס"ל כטענת הר"ן הנ"ל משום דס"ל דבעדות ע"א לשבועה אם עד מסייע לא היה פוטר אף להכחיש העד אינו יכול מטעם הנ"ל עיי"ש, וכוונתו, דבכ"מ שהאמינה תורה ע"א כמו בסוטה וע"ע, ובעדות אשה מדרבנן, אף אשה ופסול נאמנים, ומזה שמעינן דאין נאמנותם בתורת 'עדות' אלא נאמנות בעלמא, ובזה נאמר הדין דאם הכחישם אחר בבת אחת אינם כלום, ומשא"כ עדות ע"א לשבועה הוא בגדר 'עדות' מדבעינן דוקא עד כשר ושיעיד בב"ד ובכהא"ג ל"מ הכחשה, [וצ"ע בדבריו, דהא גם בסוטה הוי עדות העד בהכחשת בע"ד דהיינו האשה שאומרת שלא נטמאת].

[ג]: ובדעת **מהר"מ והרמ"ה** הנ"ל שלא ס"ל כסברת הר"ן ולכן הוכיח מד' הגמ' הנ"ל דעד מסייע פוטר, י"ל בג' אופנים, א. דס"ל כטענת **הרשב"ץ הנ"ל** דאחר שנתחייב שבועה הוי כבאו בזאח"ז ואי לאו דעד מסייע פוטר משבועה לא היה מבטל עדות הראשון משום הכחשה, וכן פירשו בדעת מהר"מ **בקצות החושן סימן פ"ח סק"ח ובדרוש וחידוש להגרעק"א ב"מ ב:** [ולפי"ז בבאו בב"א לפני הגמ"ד ל/שבועה אף למהר"מ והרמ"ה היה בטל עדות הראשון משום הכחשה],ולפי מהלך זה יסוד מח' הראשונים בזה הוא אי חיוב שבועה נחשב כ'נעשה מעשה', ועי' **חידושי ר' אריה לייב סימן פ"א סק"ג** מש"כ בבי' פלוגתייהו בזה דפליגי מהו גדר חיוב שבועה עיי"ש.

ב. י"ל דס"ל כד' **רש"י ותוס' בסוטה הנ"ל** דכל שלא באו בב"א ממש בתוכד"ד נחשב הוא כבזה אחר זה שכבר האמינה תורה הראשון כשנים ואין השני יכול יותר להכחישו, [וגם לפי מהלך זה אם באו בבת אחת ממש אף למהר"מ והרמ"ה אמרי' ע"א בהכחשה לאו כלום הוא].

ג. **בש"ש הנ"ל** מפרש בדעת מהר"מ דגבי עדות ע"א בשבועה ל"ש כלל דין הכחשה ואפילו בבת אחת כיון דנאמן בתורת 'עדות' וככל הנ"ל, וכן משמע לכאו' בד' **הרמ"ה שבטור סימן מ"ו הנ"ל** בע"א אומר תנאי ועד אחר אומר שלא היה תנאי, דלא משמע כלל דאיירי כשהאומר לא היה תנאי [שהוא המחייב שבועה] בא תחילה ומ"מ נאמן זה שאומר לא היה תנאי לחייב שבועה והאומר תנאי היה אין נאמן להכחישו אפילו בבת אחת, ומוכרח לכאו' כהש"ש, [ומיהו צ"ע דהרמ"ה שם נקיט לכללא דכ"מ שהאמינה תורה ע"א הרי הוא כשנים, והוא הסברא הנאמרת בגמ' לגבי מקומות שהאמינה תורה ע"א כשבאו בזאח"ז, וצ"ע].

\*\*\*\*\*

**בתרומת הדשן סימן של"ד** העלה, באופן שחייב שבועת השומרין וגם נתחייב שהשומר באותו ממון שבועת ע"א המכחישו שלא נאנסו, ועד מסייעו שנאנסו הרי הוא פוטרו משני השבועות, ולא אמרינן דאוקי עד לבהדי עד ונשאר בחיוב שבועת השומרין, אלא העד פוטרו משני שבועות כמו שיכול לפוטרו משבועה אחת, עיי"ש שהאריך בזה.

**ובש"ך סימן פ"ז סקט"ו** חולק על דבריו, וכ' דלדידן דקיי"ל דעד מסייע פוטר משבועה, נהי דלא שייך למימר דיהיה הראשון נאמן כשנים ולא יהיה נאמן השני להכחישו כיון דהרי אף השני נאמן כשנים, מכל מקום אמרינן אוקי חד בהדי חד ונשאר הדבר כמו שהיה לפני העדות דהוא חייב שבועת השומרין, ודימה הדבר לאופן שיהיה לשומר תרי ותרי המכחישין אם נאנס או לא דאמרינן אוקי תרי בהדי תרי וסלק עדותן כמאן דליתיה ונשאר חייב שבועת השומרין **עיי"ש.**

וכדברי הש"ך מבואר לכאו' בד' **הטור בסימן מ"ו בשם רב מתתיה** שכ' לגבי עד אומר תנאי ועד אומר לא היה תנאי דכשם שהאומר לא היה תנאי הרי הוא כשנים [לחייב שבועה] הכ"נ ד' האומר לא היה תנאי ה"ה כשנים [לפטור משבועה], ומ"מ חייב שבועת היסת כמו לולי עדות העדים עיי"ש, ולכאו' מפורש כנ"ל, דאף דעד מסייע פוטר משבועה לשיטתו ותרווייהו נחשבים כשנים, מ"מ חשבינן כאילו שני העדים כמאן דליתנייהו ונשאר חייב בשבו"ה.

ויש להעמיק בסברת מח' הראשוונים בזה, והנה להצד שכ' האחרונים [**בחי' רעק"א בס' וזאת ליהודה ב"מ ב: ובתרומת הכרי סימן פ"ז סעי' ו']** דגדר דין עד המסייע לפטור משבועה הוא דדינינן ליה 'כאילו נשבע' צדקו ד' התה"ד, אבל להצד דנימא דכוחו של העד הפוטר הוא להעמיד אותה שיעור דררא שיש לעד המחייב שבועה וממילא הוא פוטר משבועה, לפי"ז כשיש שני דררות לחיוב שבועה אין בכוח דררא אחת שהעמיד העד כדי לפטור, ודו"ק.

\*\*\*\*\*

**ובט"ז סימן פ"ז ס"ו** כתב, [דאף להסוברים דעד המסייע פוטר מכל השבועות], כשנתחייב בשבועה מכוח עד אחד ואח"כ בא עד אחר לפוטרו, אמרי' כ"מ שהאמינה תורה ע"א הרי כאן שנים ואין דבריו של א' במקום שנים ואין השני יכול לפוטרו, עיי"ש, וזה דלא כשי' הש"ך הנ"ל דכיון דאף השני נאמן כשנים לא אמרינן להאי כללא.

**ובתומים סימן פ"ז סוף סק"ה ובתרומת הכרי סימן פ"ז ס"ו ובקצות החושן ספ"ז סק"ח ובש"ש ש"ו פ"כ** הק' בזה בסתירת ד' הש"ך, דהוא עצמו פסק **בש"ך יו"ד סימן קכ"ז סקי"ד** דאף בעדות איסורין שנאמן גם העד הראשון מצד עצמו וגם העד השני מצד עצמו, אחר שהעיד הראשון ונתקבלה עדותו שוב אין נאמן השני להכחישו דכ"מ שהאמינה תורה ע"א ה"ה כשנים, ואמאי לא נימא הכ"נ לגבי שבועה דאעפ"י שעד המסייע נאמן לפטור מצד עצמו מ"מ אחר שנתקבל הראשון הרי הוא כשנים ואין דבריו של השני במקום שנים.

**ובחידושי ר' שמואל ב"מ סימן ג' סק"א** הק' סתירה זו גם בד' הרא"ש, דלפי"מ שהוכיח **הש"ך ביו"ד שם** מד' **הרא"ש בגיטין פ' הנזקין** דס"ל כשיטת הסוברים דגם בעדות איסורין שהמכחיש היה נאמן מצד עצמו מ"מ אחר שנתקבלה עדותו של הראשון הוא כשנים ואין השני יכול להכחישו, והרא"ש עצמו בסוגיין הרי הסכים להוכחת מהר"מ מד' הגמ' דעד המסייע פוטר משבועת עד אחד שהעיד לפניו, והרי דלא אמרינן דאחר שנתקבלה עדותו של הראשון הוא כשנים ואין השני יכול להכחישו, ובע"כ משום דאף לשני יש נאמנות כשנים, וזה סותר ד' הרא"ש לענין עדות באיסורין.

**ובתרומת הכרי שם** כ' ליישב, דגדר פטור עד המסייע הוא דהוי 'כנשבע', ואפילו אי משכח"ל שיתחייב בשבועה ע"י שנים היה מועיל עד המסייע כיון דהוא נחשב כ'נשבע' עיי"ש, ועי' מש"כ בדבריו **בחידושי ר' שמואל ב"מ סימן ג' סק"ב** עיי"ש.

**ובחידושי ר' אריה לייב סימן פ"א סק"ד** כ' ליישב סתירת הש"ך [והרא"ש] הנ"ל, עפ"י מה שבי' בסברת הש"ך ביו"ד, דהעד השני מיד בביאתו הוא מוכחש מהראשון ולגבי השני הוי עדותו כהכחשה בבת אחת דאמרי' ביה ע"א בהכחשה לאו כלום הוא ולכן נשארה רק עדות הראשון שכבר נתקבלה ול"ש בה הכחשה, ולפי"ז ביאר עפי"ד **הש"ש הנ"ל** דגבי עד אחד לשבוןעה ל"ש עיקר דינא דע"א בהכחשה לאו כלום הוא, וממילא שפיר כ' הש"ך דכיון דיש לשני נאמנות כשנים כמו הראשון מהני להכחישו ולפטור משבועה אף בבאו בזאח"ז, ועי' עוד מש"כ בענין זה באורך **בחידושי ר' שמואל ב"מ סימן ב'.**

ועיין אריכות בד' התה"ד והש"ך הנ"ל **בתומים סימן פ"ז סק"ד,** ותן לחכם ויחכם עוד בעזהשי"ת.

**בראיית מהר"מ מדין ע"א בנסכא דר' אבא**

**בראיית בעל המאור והרא"שממה דמסייע ליה שטרא פטור משבועה דה"ה עד המסייע**

**בראיית הרמב"ן מדין שול"ש שאין השומר השני פוטר הראשון משבועהובדחיית הרא"ש על ראייתו ובדין עד מסייע לפטור מדין משאיל"מ**

**בקושיית רבינו יונה על מהר"מובדין עד מסייע לפטור משבועה שנתחייב בה ע"י מיגו**

**בדברי בעל המאור בדין עד מסייע לפטור משבועת שנים אוחזיןובדברי השגות הראב"ד והרמב"ן במלחמות על דבריו**

**בגדר שבועת עד אחד ואי חלוק משאר שבועות**