19חילוקים בין מקלקל ומלאכה שאצל_ג
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / כללי המלאכות / קונטרס דעת המחשבת

**חילוקים בין מקלקל ומלאכה שאצל"ג**

הנה פטורא דמלאכה שאצל"ג נאמר גם בגוונא דמתקן, שכל היכי אין לו צורך במלאכה הרי הוא פטור, ואילו פטורא דמקלקל נאמר רק בגוונא שהמלאכה בעצמותה היא קלקול כגון קורע ומוחק, אבל אם המלאכה היא מלאכת תיקון, אין כאן פטורא במקלקל אף אם אינו צריך למלאכה זו.

אמנם בגוונא שהמלאכה הוי מלאכת קלקול, יל"ע האם יש עתה חילוק ביניהו שהרי לכאו' יסוד שניהם הוא שאין לו תועלת וצורך מהמלאכה. אמנם למעשה מצינו חילוקים בינייהו:

[א] בתוס' (קו. ד"ה בחובל) מבואר שיש נפק"מ בגוונא ששחט בהמה של איסוה"נ, אולם הוא לא ידע שהיא איסוה"נ, דכיון שבשעת השחיטה לא ידע שהיא איסוה"נ הרי שליכא למפטריה משום מלאכה שאצל"ג, אולם משום מקלקל יש לפוטרו משום שלמעשה הבהמה היא איסוה"נ וממילא אין כאן תיקון בשחיטה אלא רק קלקול.

[ב] מבואר בגמ' קו. דמילה בשבת לדעת ר"ש חשיבא מקלקל, ולשיטת הרמב"ן שם מילה חשיבא מלאכה שצריכה לגופה, ומשום שיש לו צורך למול, ומ"מ לא חשיבא כמתקן משום שהמילה עצמה אין בה תיקון בגוף אלא קלקול.

ולכאו' חזינן שמקלקל תליא **בעצם הפעולה** אם היא מלאכת תיקון או קלקול, ואם בעצמותה היא קלקול הרי דחשיב מקלקל אפילו אם לגברא יש צורך בזה, אולם מלאכה שאצל"ג תלויה **באדם** אם יש לו צורך בפעולה, ויתכן דחשיב כמלאכה שצריכה לגופה אע"פ דהוי מקלקל אם לאדם יש צורך במלאכה.

ולפי"ז היה נראה שבאופן שעשה מלאכת קלקול עבור צורך חיצוני, אם חשיב כמלאכה שאצל"ג, הרי דודאי חשיב כמקלקל. אולם במשנ"ב סי' שטז סק"ל לכאו' לא משמע כן, דבמשנ"ב שם הביא את מח' הרמב"ם והראב"ד אי חובל בחמתו הוי מקלקל או מתקן, וציין בשעה"צ לעיין בבה"ל אם נחשב מלאכה שצריכה לגופה, ומשמע שאף לדעת הרמב"ם דהוי מתקן משום שמשכך חמתו, מ"מ יתכן דהוי מלאכה שאצל"ג. וכן מבואר בבה"ל סי' שמ (סי"ג ד"ה הניר) עיי"ש לענין פתיחת אגרת דדעת הפר"ח דחשיב כקורע ע"מ לתקן משום שצריך לפתוח אותה, והחכם צבי פוטר, ובי' הבה"ל דטעמו של הח"צ הוא דס"ל דחשיב מלאכה שאצל"ג. וחזינן שאע"פ דהוי קורע ע"מ לתקן מ"מ חשיב מלאכה שאצל"ג. וצ"ת.