5 אל תפרעני אלא בעדים
קטגוריות: ש_ס / לו שבועות / שבועות - הרב יהודה אלבוים / מ_מ

**בס''ד**

**אל תפרעני אלא בעדים**

**בסברת רב אסי דצריך שיפרענו בעדים**

א'. ברא''ש כאן, ובב''ב פ''ג סי' מ''ו, וברמב''ן בסוגיין ד''ה ואם אמרו, ובתש' הרשב''א ח''ב סי' רנ''א, מבואר שהוא מדין הימניה, וכתב הקצוה''ח בסי' ע''א סק''א דאין כוונת הרא''ש שהאמינו למלוה, אלא שקיבל על עצמו שהוא לא יהיה נאמן וכמו שכתוב ברמב''ן וברשב''א הנ''ל, ונח' על המהרי''ט שפי' ברא''ש שהאמינו למלוה, עי''ש בנ''מ שיש בין ב' הצדדים.

ב'. בר"ן מבואר שהוא משום אנן סהדי שלא יפרענו שלא בפני עדים, כדי שלא יוציא עליו לעז, ועיין בעל התרומות, וגידולי תרומה שער כ"ה ח"א, ועי' להלן בענין מח' הראשונים אם יכול לומר ללוה בעל כורחו אל תפרעני וכו'.

ג'. המגיד משנה בפט"ו ממלווה ולווה ה"ב כתב, דהתנה המלוה שיפרע לו בעדים, ומצינו כמה דרכים בביאור דבריו, הגידולי תרומה - כה, ב, ב - והקצוה"ח בסי' קל''ג סק''ב פי' דהתנה דאם יפרע שלא בעדים לא יחשב פרעון אלא כפיקדון או הלוואה, ולכן כתב הקצוה"ח דבפקדון לא שייך סברא זו, אך הנתיבות בסי' קל''ג סק''ג נחלק עליו, ופי' את דברי המגיד משנה באופן אחר עי''ש, ועיין עוד בדברי הש"ך סי' ע' סקי''א, ועיין רעק"א כתובות דף פ"ז בסוגיית פוגמת ד"ה והנה, שפירש את דברי המגיד משנה מדין הימניה. ועיין סמ"ע סי' ע' סקי''ח, ואולי יש לפרש כך את דברי המגיד משנה דהוה כפירעון תוך זמנו.

**נחלקו הרי"ף והר"י מיגש והראשונים באומר פרעתי בפני פלוני ופלוני והלכו למדינת הים**

א. לדעת הרי"ף וסייעתו שהוא מדין הימניה אפשר לומר שהימניה כל שאינו פורע בפני עדים, ואפשר לומר שהימניה כל שאינו מביא עדים.

ב. לסברת הר"ן ודאי פטור, דלא שייך כאן לומר אנן סהדי.

ג. לדברי המגיד משנה, פטור שהרי טוען שקיים את תנאו.

**האם לשמואל - ללישנא בתרא - נאמן רק כשטוען פרעתי בפני עדים, או שנאמן בכל גווני במיגו דאי בעי טעין פרעתי בפני עדים**

א'. לדעת הרי"ף וסייעתו י''ל דכיון שהאמינו, האמינו גם כנגד מיגו, כן כתב הרשב"א בסוגיין ובתשובה ח"ב סימן רנ"א.

ב'. לדעת הר"ן בסוגיין פשוט שנאמן, דהטוען פרעתי וכו' לכולי עלמא נאמן ולא נחלקו אלא אם נאמן במיגו או לא.

ג'. לדעת המגיד משנה לכאורה לכל הדרכים דלעיל, לא מהני מיגו.

ד'. הרשב"א כתב דהוא מיגו גרוע שמא יתגלה שיקרו מכיון שנאמן רק כשלא מתו ויכולים לבוא וכדלהלן.

ה'. יש לעיין בדברי הרשב"א דס"ל דלא מהני מיגו כשאמר לו אל תפרעני וכו', מדוע ללישנא קמא נקט דלשמואל צריך מיגו, הא אי הוי כאומר לו אל תפרעני וכו'. לא מהני מיגו, ואי לא הוי כאומר אל תפרעני אין צריך למיגו, וכמו שכתב הריטב"א דללישנא קמא אין צריך מיגו.

**במה נחלקו רב אסי ושמואל**

א'. לראשונים שהוא מדין הימניה, לדעת הרי"ף שנחלקו בטוען פרעתי בפני פלוני ופלוני והלכו למדינת הים, יש לומר שנחלקו אי הימניה כל שלא פרע בפני עדים, או כל שלא הביא עדים.

וברשב"א בסוגיין וברשב"ם בב"ב מה. ד"ה אלא, נראה שנחלקו אם הימניה כל שאינו מביא עדים, או כל שאינו טוען טענה דמירתת בה שמא יתגלה שיקרו, ועיין תשובת הרשב"א ח"ב סימן רנ"א.

ולראשונים שנחלקו בטוען פרעתי שלא בעדים, לכאורה נחלקו אי הוי מיגו טוב או מיגו גרוע, כמו שכתב הרא"ש, או שנחלקו אי הימניה נגד מיגו או לא.

ב'. הר"ן כתב שנחלקו אי מהני מיגו נגד חזקה זו - עיין תוס' ב"ב דף ה. ד"ה מי, שמצינו חזקות שמהני מיגו כנגדם ומצינו חזקות שלא מהני מיגו כנגדם -

ג' בדעת המגיד משנה, אולי נחלקו אם התנה שיפרע בפני עדים או התנה שיביא עדים שפרע.

**מדוע לרב אסי לא מהני מיגו**

א'. לדעת הרי"ף אין ללוה מיגו, דאף בטענת פרעתי בפני פלוני ופלוני אין נאמן.

ב'. הרא"ש כתב דהוא מיגו גרוע וברא''ש בב''ב פ''ג סי' מ''ו כתב, דבפקדון במיגו דנאנסו דהוי מיגו טוב מהני .

ג'. הר"ן כתב דלא מהני מיגו נגד אנן סהדי.

ד'. לרשב"א והרשב"ם אינו מיגו טוב, דמירתת לטעון וכו' שמא יתגלה ששיקר, עוד כתב הרשב''א כאן, ובתש' סי' רנ''א דקיבל על עצמו שלא יהיה נאמן גם במיגו.

ה'. המגיד משנה כתב דלא מהני מיגו, משום שאף אם נאמין לו, חייב, דהא לא קיים תנאו.

ו'. צ"ע בדעת המגיד משנה מדוע אין נאמן במיגו שיש לי ממון בידך והשיבהו לי, וממילא אפוכי מטרתא למה לי, ואולי זה כוונת הש''ך בסי' ע' סקי''א עי''ש.

**כשאין עדים שהתרה בו אל תפרעני אלא וכו' האם נאמן במיגו שלא התרה בו**

א'. בדעת הרי"ף יש לדון אם הימניה למלווה אף כנגד מיגו, ואי נימא דהימניה, אכתי יש לדון דהוי מיגו בגוף הנאמנות: עיין ריטב"א מכות דף ג. בעדים שאומרים שהוזמנו ובשקר הוזמנו, ועיין רשב"א בתשובה ח"ב סימן ר"נ וסי' רנ"א, ועיין סמ"ע סי' ע''א סק''ה, וש"ך שם סק''ד, וקצוה''ח שם סק''א, ונתה''מ שם סק''ד - ובסמ"ע סי' ע' סקי''א ובש"ך שם סק''ח כתבו לדינא דמהני מיגו, אך לא מיירי התם לדעת הרי"ף -

ב'. לדעת הר"ן, כתב התומים בסי' ע' סק''ה, והקצוה"ח שם סק''ה בשם כנה"ג דהוי מיגו נגד אנן סהדי, אך הרעק"א בגליון השו"ע על הסמ"ע סי' ע' סקי''א כתב שאין כאן אנן סהדי משום שסמך שיטען להד"מ, וכעין זה מצינו ברשב"ם ב"ב בדף ע. ד"ה ולטעמיך, וכן הוא בנתה''מ סימן מ''ו סק''ו בשם הסמ"ע. ובשער משפט סי' ע''א סק''ג דן דהוי מיגו אלים, ומהני אף לדעת הר"ן.

ג' לדעת המ"מ כתב התומים דלא מהני המיגו, שהרי מודה שלא קיים תנאו.

**במחלוקת הראשונים כשאין הלווה מסכים לדברי המלווה - וכגון שמתרה בו שלא בשעת הלוואתו -**

א'. לסברת הימניה לכאורה צריך שיסכים לכך, וכן הוא בר"י מיגש לגבי אל תפרעני אלא בפני פ' ופ', וברמב''ן בסוגיין, אך הרשב"א בדף ל''ח: והריטב"א בדף מ: בשם הר"י מיגש כתבו שעבד לווה לאיש מלווה ועל דעת כן הלווהו.

ב'. לסברת אנן סהדי, הר"ן כתב שיש אנן סהדי, והש"ך סימן ע' ס"ק ט' כתב שכיון לא קיבל התראתו יכול לומר שסמך על כך ולא פרע בעדים.

ג'. לדעת המ"מ לכאורה צריך את דעתו אלא אם כן אמרינן עבד לווה לאיש מלווה.

ד'. לדעת הראשונים שיכול להתרות בו בעל כרחו אף שלא בשעת הלוואה, כתבו התומים סי' ע' סק''ה והנתיבות שם סק''ב, דוודאי בכה"ג נאמן בטענת פרעתי בפני פלוני ופלוני, דלא שייך בכה"ג רק את סברת הר"ן, אך באמרי בינה דיני הלוואה סימן ס"ח כתב שלסברת הרשב"א שעבד לווה לאיש מלווה אינו כן.

עיין רעק"א בגליון שו"ע על הסמ"ע בסי' ע' סקי''א דבמודה המלווה שפרע מקצתו שלא בפני עדים בטל האנן סהדי - ולמ"מ על חלק זה אמרינן אפוכי מטרתא, ועל השאר הרי התנה שלא יחשב פירעון וחייב, ולסברת הימניה ודאי אינו נאמן - .

**נחלקו הרי"ף ושאר ראשונים באמר אל תפרעני אלא בפני פלוני ופלוני והביא עדים אחרים שפרע בפניהם**

א'. דעת התוס' והרי"ף והר"י מיגש, דפסל את כל העדים מלבד פלוני ופלוני, וסברת החלוקים לכא' היא דהימניה רק כנגד טענת הלווה ולא כנגד עדים.

וכתב הגידולי תרומה - כה, ב, ב - שסברת המ"מ לא שייכת כאן דאף שלא נפרע החוב מחמת תנאו אך יש עדים שיש לו ממון אצלו - ואפוכי מטרתא למה לי -.

ב'. לשיטת הרי"ף וסייעתו הנ"ל שאף שהביא עדים אינו נאמן, יש לדון כיצד הדין בהביא עדים שראו שפרע בפני פלוני ופלוני, או עדים שהודה הלווה שפרעו, האם רק פסל עדי פרעון, או כל עדות הפוטרתו ונחקלו בזה הבעל המאור והמלחמות בדף כ''ב. - ברי''ף - ובעל התרומות - כה, ג, ג -

ג'. לשיטת הרי"ף וסייעתו הנ"ל, כיצד הדין באמר פרעתי בפני פלוני ופלוני והלכו למדינת הים, האם הימניה כל עוד לא פרע בפני פלוני ופלוני, או כל עוד אין פלוני ופלוני מעידים שפרע, הרמב"ן שם ובעל התרומות - כה, ג, ה - כתבו שחייב, ובטור סימן ע' סעי' ד' נראה שפטור, ועיין פרישה שם, והקצוה"ח בסי' ע' סק''ה כתב שנחלקו בזה תוס' והרא"ש.

ד'. עיין רעק"א בגליון שו"ע סימן ע' סעיף ד' לשיטות שפטור בהנ"ל אות ג'. כשפלוני ופלוני מכחישים אם קרובים הם בשעת העדות, אין נאמנים, ופטור.

ה'. לראשונים שאף כשהביא עדים חייב, וכן בכל הימניה יותר מעדים, יש לדון האם אחר שפרע יכול להביא שוב את העדים שמעידים שפרע כבר ותובעו שיחזיר לו פרעון א' שנהפך להלוואה, כמבואר כתובות פח, א אי פיקח הוא: - האם פסל את העדים על סיפור הפירעון לגבי כל הענינים, או פסלם רק לגבי הדין תורה אם חייב או לא ופלגינן נאמנות, או האם פסלם רק על סיפור דברים שלא פרע חוב זה, אך על פירעון סתם לא פסלם ופלגינן דבורייהו ויכול לטעון סיטראי.

**המלווה בשטר שצריך לפורעו בעדים, האם הוא כדין אל תפרעני וכו'. או דין אחר**

א. עיין רמב"ם בפרק י"א ממלווה ולווה ה"א, ועי' כתבי הגר"ח אות שט"ו.

ב. עי' בראשונים בסוגיין בשם הרב אב"ד, ובראב"ד פט"ו ממלווה ולווה ה"א, ובר"י מיגש בסוגיין, ובריטב"א כאן ובדף מב. ובר"ן, ובש"ך סימן ע' ס"ק ט"ז, וסימן ע"א ס"ק י"ב, ובקצות החושן סי' ע''א סק''ד, ועיין עוד בריטב"א מב. בגוונא שמעמיד אותם עדים שראו פירעון א' על פירעון ב'.