43 חטאות המתות
קטגוריות: ש_ס / מד תמורה / תמורה עניינים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץמ

מסוגיא דפסחים מוכח דס"ל דכל שהיא אבודה ביום, הגם שהי' תחילת אבידתה בלילה חשיבא אבודה, שהרי פרכי' התם עלה דשמואל דהא כל אבודה לרבי מתה, ואילו בפסח היכא דאבד קודם חצות ונמצא קודם חצות רועה, ומשני קודם חצות לאו אבוד הוא כדרבא דאמר רבא אבודת לילה ל"ש אבודה, והיינו דע"כ כל ד' שמואל הם בגונא שהיתה אבודה בחצות, דכה"ג חשיבא אבודה, והנה הרי בע"כ איירי שאבדה קודם חצות, דאילו אבדה אחר חצות כבר קבע לה חצות, והוי דינה שרועה, וכיון דאיירי שאבדה קודם חצות א"כ הרי נמצא שהיתה עיקר אבידתה בשעה שאינה ראוי' להקרבה, וא"כ מ"ט חשיבא אבודה, ובע"כ דסוגיא דהתם ס"ל דאף היכא שהי' עיקר אבידתה בלילה, מ"מ כל שנמשכה אבידתה ביום חשיבא אבודה.

ובעיקר הסוגיא דהתם יש לתמוה טובא, בהא דכייל שמואל דכל שבחטאת מתה בפסח קרב שלמים, ותמוה שהרי היכא שאבד אחר חצות כה"ג בפסח רועה, הגם דבחטאת כה"ג מתה, ואף אי נימא דאם הי' אבוד גם בשעת הקרבת הפסח השני, כה"ג לא דחי לי' ההקרבה וה"ה קרב שלמים, מ"מ היכא שאבד אחר חצות ונמצא קודם הקרבת הפסח, כה"ג בפסח רועה, ואילו בחטאת כה"ג מתה, וגם לקושטא דמילתא נראה דאף כה"ג שהי' אבוד בשעת הקרבת הפסח השני נמי אין הוא קרב שלמים, שהרי בפסחים דצ"ח. אמרו דאף במת הבעלים אחר חצות נדחה הפסח מליקרב שלמים, ופירש"י שם דהוא משום דתנן לעיל דהפסח העומד בחצות ולא הקריבו ירעה, והרי להדיא דהא דנדחה מפסח אינו משום שהקרבת הפסח השני דוחה אותו, אלא עצם מה שלא קרב הוא שדוחה אותו, וא"כ ודאי דאף אם יהא אבוד בשעת הקרבת השני יהא רועה, (ורק למ"ד דבעלי חיים אינם נדחין יהא הדין דכה"ג קרב שלמים, דכל הא דאף לדידי' רועה כתבו התוס' שם דצ"ו: דהוא משום דדחי' בידים, ובפשוטו זל"ש היכא שהי' אבוד בשעת הקרבת הפסח), וצע"ג בזה.

בהא דדייקי' בגמ' ??? יש לתמוה דהא בתוספתא במכילתין פ"ב???, וכן תניא בתוספתא דפסחים פ"ח??? וכן תניא בתוספתא דמנחות פ"ח???, וצ"ע בזה.

בס' פירושים וחידושים כתב דלר"ש אף שלישית מתה, וכ"מ בסוגיין ובמנחות ד"פ. דר"ש לי"ל רועה כלל וכן נקט הקר"א במנחות שם, ועיי"ש שר"ל דאף לרבי כן הוא, אך צ"ע בזה דא"כ משכח"ל דבחטאת מתה ובתודה טעונה לחם.

אך אי נימא להיפך תיקשי איפכא דא"כ משכח"ל גם דבחטאת רועה ובתודה טעונה לחם, ומ"ט הוצרכו להגי' מימרא דשמואל, וכעי"ז הק' הצ"ק במנחות שם, דגם לרבי משכח"ל דרועה ובתודה טעונה לחם בכה"ג, וע' קר"א שם שתמה עליו, ואולי כוונת הצ"ק למש"נ.

ושמעתי לישב דכה"ג אי"ז מדין רעי', אלא משום דהוי מותר ואין מה לעשות בו, (וע' חי' מרן הגרי"ז דכל מותר הוי נמי מההלכתא דרעי'), ויש להאריך בזה אם בב' חטאות לאחריות ובאבודה בשעת הפרשה לרבנן, הוי מכח ההלכה או דהוי זה מותר, ולכאו' יש להוכיח מתוס' פסחים דצ"ז: וכן מתוס' יומא ד"נ., ודו"ק.

ב' צבורי מעות לכאו' הטעם שדנים לזה כצבור א' דל"ח כיפרו באחרת, שהרי יכלו להביא החטאת מהכל,

קו' העולת שלמה בדכ"ד. דמה מרויח ההקדש בפדיון הבעלת מום, הרי הדמים יהא להם דין מיתה, ובע"כ דכה"ג דמי לב' צבורי מעות לאחריות, וזה ניחא רק לפי המבו' בתוס' מעילה בטעמא דב' צבורי מעות, וגם צ"ע שהרי לדעת רש"י לא איירי התם כלל במפריש לאחריות, וצ"ע כעת.

ד' הרמב"ם בפ"ו ה"ט עיי"ש במפרשים, מבו' דגם באבידת מעות שייך אבידת א' בא', וזה צ"ב, ע' חזון יחזקאל שעמד על החידוש שבזה