מראי מקומות קו קז 6
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / מלאכות שהיה והטמנה / הרב משה יפהן / פרק כלל גדול

**מראי מקומות קו: קז. 6**

**מתני' צבי שנכנס לבית ונעל אחד בפניו חייב.** החלקת יואב ח"א או"ח סוס"י מסתפק אם נעל את הדלת בפני שני בע"ח האם עבר על שני איסורי צידה כיוון שניצודו שני חיות והוי גופין מחולקין. או שחחיב רק אחד כיוון שעשה רק מעשה צידה אחד. עיי"ש בדבריו. **והנה מבואר במשנתינו דאפילו אם נכנס מעצמו והוא נעל חייב משום צד**, באמת יש לדון האם הוי תולדה או הוי אב, ובשו"ת אבני נזר או"ח סי' קצ"ה הבין דהוי תולדה משום שכל צידה דממילא הוי תולדה, והגרי"ש אלישיב נקט. דיש בזה נפק"מ לגבי הרשב"א המובא להלן דבנעל ע"מ לשמור את ביתו אינו חייב משום צד זה רק בנעל באופן שהצבי נכנס מעצמו אמנם אם רדף אחריו והכניסו לבית ואז נעל אז הוא מחויב. ובחבורה דנו האם משום שעיקר המלאכה היא רדיפה ותפישה. ותפישה לבד הוי תולדה דצד או דאפילו אם נמי הוי אב דדומה לעיקר האב מכל מקום המלאכה מתחילה ברדיפה ויש לחלק בין נעילה שהיא רק גמר מלאכה דמכל מקום שם צד עליה לנעילה דהיא כל המלאכה דאינה נחשבת לפעולה של צידה אלא אם כן תכילתה היא עבור צידה ולא עבור שמירה. **נעלו שניים פטורים וכו'**. דין שניים שעשאוה פטורין ופלוגתת ת"ק ור"ש לענין זה אינו יכול וזה אינו יכול נשנה במתני' לעיל צב: גבי הוצאה. ובטעם דנשנית מחלוקתם גם לגבי צידה. ולכאורה הן הן הדברים. עיין בתוי"ט ובתפארת ישראל יכין אות כה על המשניות. ובשפ"א ובאו"ש פ"י סעיף כג. **א"ר ירמיה בר אבא אמר שמואל הצד ארי בשבת אינו חייב עד שיכניסנו לגרוזקי שלו.** עיין בשפ"א שנסתפק באופן שאחר צד את הארי והשני הכניסו לגרוזקי שלו. האם השני חייב משום שהוא גומר את הצידה. או נימא דכיוון דכבר ניצוד ע"י הראשון אע"ג דאינו חייב קודם שיכניסנו לגרוזקי ולא נגמר צידתו מ"מ גם השני פטור והוי כמו שניים שעשאו.

**מתני' ישב האחד על הפתח ולא מילאהו וישב השני ומילאהו השני חייב. בגוונא שישבו תרוויהו כאחד.** עיין באבנ"ז סי' קצ"ב. דנקט דתרוויהו פטורין. דחשיב כל אחד כאינו יכול לעשות לבדו. אמנם בחזון יחזקאל על התוספתא פי"ג ה"ו. נקט דכל אחד נחשב כעושה מעשה שלם. ועיין ברש"ש שדן מדוע בציור של המשנה הראשון לא יתחייב הרי אהני לצידה. עיי"ש. **ישב הראשון על הפתח ומילאהו ובא השני וישב בצידו אע"פ שעמד הראשון והלך לו וכו'**. הראשון חייב השני פטור. והקשו האחרונים. דהדלא כשהראשון יוצא השני צידד לו מקום לעבור ובאותו הרויח יכול גם הצבי לצאת נמצא כשחוזר השני למקומו. ממלא הוא את הפתח והוא צד מחדש את הצבי. עיין בתוי"ט מה שתי'. עיין מג"א סי' שט"ז סעיף יא' דפליג על התוי"ט בעיקר הדין דכיוון שכבר היה הצבי ניצוד מותר לשני לחזור ולמלאות את הפתח. ועיין ברש"ש וביפה עיניים שהקשו עליו מהתוספתא פי"ג ה"ג דמפורש דלא כדבריו. ועיין בשפ"א ועיין היטב בדברי הרמב"ם בזה ויש לדון שמשמע שם נמי שלא כדבריו. ועיין רבינו פרחיה. שכתב שהרי מורא הראשון נכנס בלב הצבי. ואילו לא ישב זה השני לא היה הצבי יוצא. רק דמשמע סברא חדשה וזהו כמו הסברא של הגמ' ביצה כד. דבע"ח בני תרבות לית בהו צידה כיוון דהם ניצודים ועומדים. ועיין רש"ש מה שתי' על עיקר קושיית תוי"ט. ועיין במ"ב סימן שט"ז סעיף כ"ה ובשעה"צ שם. **אע"פ שעמד הראשון והלך לו הראשון חייב והשני פטור**. בגמ' מבואר דהשני פטור ומותר כיוון דלא עביד מידי. ועיין בביאור הלכה סי' שט"ז אות ו' ד"ה ישב דנסתפק באדם שישב על הפתח וצד בשוגג. או שגגת שבת או שלא ידע שזה מלאכה והוי שגגת מלאכה. ואח"כ נודע לו שעבר איסור. [אבל אין המכוון דלא ידע שיש צבי דזה לכאורה לא הוי כלל צידה. ועיין להלן] האם מותר להמשיך ולישב שם עד מוצאי שבת. ועיי"ש שמצדד מדברי הראשונים לאסור. דההתר של המשנה הוא רק באופן שלא עבר כלל איסור דאוריתא. **הא למה זה דומה לנועל את ביתו לשומרו ונמצא צבי שמור בתוכו וכו'.** רש"י ועוד ראשונים פי' המשל כגון שהצבי כבר ניצוד בבית. ולפי"ז המכוון דנמצא צבי שמור בתוכו זה שהוסיפו שמירה על השמירה שכבר היה שמור בתוך הבית. ועיין רש"ש שביאר שהלשון צבי שמור הכוונה צבי שכבר היה שמור ממקודם עכשיו הוא בתוך הנעילה. ועיין רמב"ן ור"ן דפי' שהציור הוא שהדלת כבר היתה מגופה והוא בא והוסיף מנעול דהוסיף שמירה על שמירתו. ולכאורה כעי"ז כוונת התוס' ד"ה למה. עוד פי' שם שהמכוון הוא שהצבי היה קשור בבית והוא נעל אז גם אם אח"כ הותר הצבי אין זה מחייבו לפתוח את הדלת. וכנ"ל בישיבת שניים. ועיין תורא"ש דהביא את שני הפי'. עיין רשב"א שהביא חידוש גדול מדברי הירושלמי בפירקין ה"ו. דהתירו לכתחילה לנעול את ביתו גם כשיודע שהצבי בתוכו. כאשר כוונתו לשמור את ביתו אע"פ שהצבי הוא ניצוד ממילא. ולפי"ז המשנה תתפרש כפשוטה. אמנם עיין ריטב"א שכתב דנראה שאין זה כוונת הגמרא שלנו. והר"ן תמה בהבנת דברי הרשב"א הרי הוי פס"ר ומה אכפ"ל דאינו מתכוון. הר"ן והרמב"ן פי' באופן אחר את דברי הירושלמי. דבשעה שנועל אינו יודה שיש שם כלל צבי והוי ליה מתעסק. וקמ"ל דאף שנודע לו אח"כ מותר לו להמשיך ולשומרו. ועיין בפי' ר"ח במשנתינו דכנ"ל משמע מדבריו ועיין לחם משנה פ"י הכ"ג. ועיין בשלטי גיבורים מה שביאר בסברת הרשב"א. ועיין בזה ויש אולי לשייך לזה את דברי הרש"י בזבחים צא. לגבי זילוף יין ויש לעיין בזה. ובמרכבת המשנה פ"י משבת כתב בביאור סברת הרשב"א דעיקר מלאכת צידה היא התוצאה. וכשאינו מתכוון לצידה חסר בעיקר המלאכה וכעי"ז כתב בחי' ר"ש שקוף. בכתובות סי' ד'. והקשה האבני נזר סי' קצ"ג מהסוגיא בביצה לו. דלכאורה מבואר דפס"ר נאסר לגבי מכסה כוורת של דבורים. . ועיי"ש בתוס' בע"ב ד"ה אלא דלא הוי גרסי התם דבפס"ר אסור. ועיין במהרש"א שם. וכן מבואר שם ברש"י וברשב"א. ולפי"ז אתי שפיר. ויל"ע בזה. וכתב העונג יו"ט סי' כ"ב דזה דווקא באופן שלא עושה צידה בידיים אלא רק נעילת דלת גרידא. ועיין באבן האזל שבת סי' א' אות ה'. **נכנסה לו ציפור תחת כנפיו יושב ומשמרו וכו'.** עיין רשב"א דדוקא יושב ומשמרו אבל לא מגביהו משום איסור מוקצה. **עיין רמב"ם פ"י הכ"ד. המפרק בהמה חיה ועוף מן המצודה פטור**. וכתב המ"מ תוספתא פי"ג. ועיי"ש שהקשה מדוע זה פטור אבל אסור דהיה הדין צריך להיות דהוא מותר לגמרי. ועיין במרכה"מ שדן דאסור משום סתירת מלאכה והיכן דלא הוי מקלקל חייבין על זה. ובמקלקל אסור מדרבנן. כמו קושר ומתיר תופר וקורע וכן צריך להיות בצידה דמחייב על התרת הצידה. זת"ד.. והנה יל"ע על דבריו מהא דמבואר דבישב הראשון על הפתח ומילאהו ובא השני דהשני פטור אבל אסור משמע דצריך לילך הגם דלכאורה עכשיו הוא מפרק את הצידה. ויל"ע בזה. **בענין צידה על ידי מצודה.** עיין לעיל במתני' יז: דנחלקו ב"ש וב"ה האם מותר לפרוס מצודות חיות ועופות ודגים בע"ש כדי שיצודו בשבת. ובטעמיה דב"ש נחלקו שם בגמ' האם טעמו משום שביתת כלים או דהטעם משום דילמא אתי למיעבד בשבת. עיי"ש תוס' יח. ד"ה ולימא. ועיי"ש בתוס' יז: ד"ה אין. דנקטו דבשבת עצמה לא הוי מלאכה דאוריתא וביארו שם התוס' דהחשש שמא ילכוד בשעה שישים את המצודה וזה הוי מלאכה דאוריתא. ועיין מג"א ס' רנב ס"ק כ'. ועיין מנח"ח שהקשה דאפילו אם מיד יצוד מדוע לא הוי גרמא ויל"ע בזה. ועיי"ש בתוס' רא"ש וברשב"א.  **בענין צידת בע"ח דהוא ברשותו.** עיין במתני' ר"פ שמונה שרצים מבואר דחיה ועוף שברשותו הצדן פטור. ועיי"ש ברש"י שביאר דהטעם הוא משום שהם ניצודים ועומדים. ובפשוטו לפי"ז יוצא דלפי כללי שבת של שמואל דכל פטורי דשבת פטור אבל אסור יהא אסור לצוד גם בע"ח דהם ברשותו. וכה"ג מבואר בברייתא בביצה כד. הצד אווזין ותרנגולין וכו' עיי"ש. ועיי"ש ברא"ש בביצה. שהקשה דאין מנהג העולם כן לאסור צידת עופות שהם ברשותו עיי"ש מה שהביא מבעה"ט. ועיי"ש בקרב"נ. ועיין בתוס' במסכת ביצה ובסוגייתנו ד"ה ואין. דמשמע מדבריהם דהברייתא מתפרשת כפטור אבל אסור. ועיין הגהות מיי פ"י סוף אות ר' ובביאור הגר"א סוף סי' שט"ז. ולדיא השו"ע הכריע כשיטת הרא"ש. ועיי"ש במ"ב.