שיעור ז
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / יורה דעה / בשר בחלב / שיעורי בשר בחלב ליל שישי

# שיעורי הלכה

### שיעורים על סדר השו"ע

### מפי מו"ר הגאון

### רבי **רפאל צבי ובר** שליט"א

##### הלכות

##### **בשר בחלב**

##### שיעור ז'

* מדוע אין גבינה נאסרת משום בב"ח (בהעמידוה בקיבה) ?
* האם גבינת גוי (שהעמידוה בקיבת נבילה), מותרת באכילה ?
* מה דין הג'לטין (המופק מעצמות טרפות) ?

**חלב הקיבה האם בולע מהקיבה**

**כתב** השו"ע (פ"ז י') וז"לחלב הנמצא בקיבה,
 [הגה לכתחילה אין להניחו בקיבה עד שיצטנן החלב בתוך הקיבה, אבל בדיעבד אין לחוש עד] שנמלח בקיבתה או שעמד בו יום אחד [הגה ואז] אסור להעמיד בו.

**וסיים** הרמ"א וז"ל ואם העמיד בו אם הוא
 הצלול, אוסר כל הגבינות עד שיהא ששים בחלב שהעמיד נגד הקיבה האסורה, ואם היה ששים בחלב הכל מותר, ואם היה הקיבה קרושה אינה אוסרת כלום, אפי' לא היה ששים בחלב נגד הקיבה, ואם היה הקיבה צלול מתחילה ונקרש יש לו דין צלול, ויש מקילין בזה, ובמקום הפסד יש להקל, עכ"ל.

**והנה** אופן עשיית גבינה הוא שמעמיד את
 החלב בקיבה (אף פחות מעת לעת) וע"י זה נהפך לגבינה, וקיבה הוא החלב שנמצא בקיבה (אחר שחיטה), שנקלט בו מחריפות בשר הקיבה ובכוחו להעמיד את החלב, ודעת רוב האחרונים שאף בעור הקיבה יש כח להעמיד את החלב, מיהו הפלתי (סקי"ח) ס"ל שאין מעמיד אלא חלב הקיבה.

**ובביאור** דעת הרמ"א שאסר לכתחי' להשהות
 את חלב הקיבה בתוכה עד שיצטנן, איתא באו"ה (כלל י"ח ט"ז) משום שחלב הקיבה הוא חמוץ וחריף, שהרי בכוחו להעמיד את הגבינות, וכתב השו"ע (ק"ה א') דכבוש בדבר חריף מבליע בשיעור כדי שיתננו על האור וירתיח, וא"כ ה"ה חלב הקיבה נבלע בשיעור זה ונאסרת הקיבה בבב"ח (אף שלא נכבש מעת לעת), ושיעור כדי שירתיח נחלקו הפוסקים, אם הוא בי"ח דקות או בו' דקות (יעויין ביד יהודה ס"ט ארוך סקפ"ט).

**מיהו** כתב הרמ"א דבדיעבד אפי' השהה את
 חלב הקיבה בתוכה אינה נאסרת, אלא א"כ נמלחו יחד, או השהם ונכבש מעת לעת, דנאסרת הקיבה והחלב שבה משום בב"ח (שבלעו זה מזה), ואסור להעמיד בהם (ואפי' שכבוש ומליחה אינם כבישול מדאוריי', מ"מ מדרבנן אסורים, ש"ך סק"א).

**ודייק** הש"ך (סקכ"ט) דלהשו"ע אף בכבוש
 ומליחה אינם נאסרים אלא לכתחי', ובדיעבד שרו, ואזיל לשיטתו (ס"ט) דחלב הקיבה הוי פירשא בעלמא (ואינו חלב), ורק לכתחי' חיישי' לטעם הבשר שנבלע בו כיון שמעמיד בו גבינות.

**והקשו** עליו הפלתי (סקי"ח) והיד יהודה
 (סקכ"ב), אף שחלב הקיבה הוי פירשא, מ"מ אמאי טעם הבשר (שנבלע בו) חשיב פירשא (ומ"ש ממים שבלעו טעם בשר, שאסורים בחלב), ותירץ היד יהודה דכשם שהחלב נהפך לפירשא אף טעם הבשר שנכנס בו משתנה להיות פירשא, ולכתחי' חיישי' שמא לא התקלקל.

**מאידך** הפלתי (שם) נקט מכח קושיא זו שאין
 טעם הבשר מעמיד כלל (ובטל בס'), מיהו הברוך טעם (הובא בהג' לפלתי) דייק בר' ירוחם (נט"ו ל"א, והובא בב"י ס"ו) שאף טעם הבשר מעמיד (ואוסר משום בב"ח).

**והרמ"א** שאסר בכבוש ומליחה עם הקיבה
 משום בב"ח, אזיל לשיטתו (ס"ט) דנקט כר"ת (חולין קטז: תוד"ה הכי), שחלב צלול שבקיבה אינו פירשא ואסור בבשר, לכן המעמיד בו אם יש ס' בהיתר כנגדו מותר בדיעבד, ככל איסור שבתורה שאם יש ס' בהיתר כנגד האיסור אינו נותן טעם ומותר, ואם אין ס' אסור.

**דין המעמיד חלב בעור קיבת כשרה**

**עוד** כתב השו"ע (שם י"א) וז"ל אם העמיד
 גבינה בעור קיבת כשרה, אם יש בה טעם בשר אסורה, ואם לאו מותרת, אבל המעמיד בעור קיבת נבילה וטריפה ובהמה טמאה אוסר בכל שהוא, הגה משום דדבר האסור בעצמו ומעמיד, אפי' באלף לא בטיל, ודוקא שלא היה שם מעמיד אחר רק האסור, אבל אם היה שם גם כן מעמיד היתר, הוי זה וזה גורם ומותר אם איכא ששים נגד האסור, עכ"ל.

**דאיבעיא** להו (ע"ז כט.) מפני מה נאסרו גבינות של עכו"ם, ומסיק שמואל (שם לה.) משום שמעמידים אותן בעור קיבה של נבילה, והק' הראשונים (שם ובחולין קטז.) אי הכי אף בקיבת כשירה יאסרו משום בב"ח.

**ותירץ** הר"י מגאש (הובא בתורי"ד ע"ז לה. ובר"ן
 י"ג: מדפ"ה) דשאני בב"ח שאין הבשר או החלב אסורים בפני עצמם אלא רק כשנתערבו זה בזה, לכן בלא נתינת טעם מותר (ביש ס' כנגדו, ואפי' הוא מעמיד) דנפרדים הם, משא"כ נבילה שאסורה מצד עצמה, כיון דמעמיד בה חשיבא ולא בטלא (אפי' באלף), וה"ה בכל האיסורים, דדבר המעמיד את צורתו לא בטל אפי' באלף, ולכן אסר השו"ע בהעמיד בקיבת נבילה אפי' שיש ס' כנגד הקיבה.

**מאידך** התורי"ד (שם מה"ת) חולק על הר"י
 מגאש וס"ל דמעמיד כיון שהדבר בא מכוחו, חשיב כאילו נותן בו טעם, וממילא אף אם מעמיד בעור קיבת כשירה נאסר, אפי' שאין בו טעם כלל (כגון ביש ס' כנגדו) דחשיב בב"ח (ועור קיבת נבילה דאמרי', הוא לאו דוקא), והר"י מגאש סבר דאף כשיש ס' כנגדו יש בו קצת טעם, ולכן אוסר במעמיד ביותר מס', וכוותיה ס"ל לרמב"ם (פ"ג ממ"א הי"ג) דתלה במטעימו לגוי, וכן הרמ"א דתלה ביש ס' כנגדו, דאילו לתורי"ד אינו תלוי בטעם כלל.

**בטעם דמעמיד הגבינה בטל בששים**

**והקשה** הש"ך (סק"ל) על דברי הרמ"א (ס"י)
 שהתיר בהעמיד בחלב הקיבה צלול (שנכבש או נמלח עמה) ביש ס' כנגדו, דכיון שמעמיד את הגבינה באיסור בב"ח אינו בטל אפי' באלף (כדכתב בסי"א), ותירץ דכיון שלא נאסרו בבב"ח אלא מדרבנן (בכבוש ומליחה), אינן נעשים חפצא דאיסורא (ורק אסור לאוכלן ביחד), ולכך אין לאסור משום מעמיד, ודבריו צ"ב שהרי נאסרו, ואמאי לא נחשבים כאיסור.

**והביא** היד יהודה (סקכ"א) דברי הרדב"ז
 (בשו"ת ח"ד ע"ד) והמהרי"ט (בשו"ת יו"ד ג') דלפי הבנת התורי"ד (הנ"ל) לא יקשה, דמה שמחמירים במעמיד היינו משום שמכוחו בא אף בלא נתינת טעם, וא"כ חסר בעירוב הבב"ח, ואפי' שכח כ"א משפיע אמרי' שהחלב השפיע בחלב והבשר בבשר (ואינו בב"ח), לכן יש להקל ביש ס' כנגדו כפסק הרמ"א, מיהו דעת הרמ"א כהר"י מגאש דתלוי בנתינת טעם (וכן נקט היד יהודה, שם), א"כ הדרא קושיא אמאי הקיל בו הרמ"א במעמיד.

**ותירץ** הרע"א(סקכ"א, ובשו"ת ר"ז ד"ה והנה)
 דכיון שהרי"ף (חולין מג. מדפ"ה) והרמב"ם (פ"ט ממ"א הט"ו) הקילו בחלב הקיבה דהוי פירשא (ונפקע ממנו האיסור דבב"ח), ויש שהקילו דאף מעמיד בטל בס', משום הכי סמך הרמ"א להקל בס' (וכן תי' היד יהודה, שם).

**ונראה** עוד דאף שהרמ"א פסק שחלב צלול
 אסור בבשר וכדברי ר"ת (הנ"ל, ולא כהרי"ף והרמב"ם), הרי ר"ת עצמו (ספר הישר חי' תע"ד, וכן בחולין צט: תוד"ה לא) מיקל דאפי' מעמיד בטל בס', ודייק היד יהודה (סקכ"ה) שכן דעת רוב חכמי אשכנז (אף שהרמ"א החמיר בו), א"כ ממנ"פ אתי שפיר פסק הרמ"א.

**אלא** דהקשו הרע"א (שם) והחת"ס (שו"ת יו"ד
 פ"א ד"ה אמנם) אמאי המעמיד בעור קיבת כשרה אם יש ס' כנגדה מותר (סי"א), והרי אפי' שחלב הקיבה הוי פירשא (ומותר בבשר), מ"מ עור הקיבה בלע מהחלב ונאסר כנבילה, וכיון שמעמיד בו את החלב לא בטל אפי' באלף, ומאי שנא ממעמיד בקיבת טריפה דאסור (ולא סגי ס' לבטלו).

**ותירץ** היד יהודה (סקכ"א ד"ה מיהו) דאין עור
 הקיבה נאסר, שאין הקיבה בולעת מהחלב שבה, כיון שלא שהה מעת לעת (דאין דין כבוש בפחות מעת לעת), ורק החלב בולע מהקיבה, שמתוך חוזקה מבליעה בחלב ולא בולעת ממנו.

**דין בשר שיבש כעץ בחלב**

**עוד** כתב הרמ"א (ס"י) וז"ל עור הקיבה לפעמים
 מולחים אותו ומייבשים אותו ונעשה כעץ, וממלאים אותו חלב מותר, דמאחר שנתייבש הוי כעץ בעלמא ואין בו לחלוחית בשר, עכ"ל, והוא משיבלי הלקט (ח"ב ל"ד).

**וכן** כתב הרמב"ם (פ"א אה"ט הי"ג) דבשר
 נבילה שהתייבש טהור, וכ"כ הש"ך (יו"ד קי"ד סקכ"א) בכרכום שיהו מערבים בו בשר (טריפה) דשרי באכילה, דכיון שמיבשים אותו (שיהא דומה לתבלין, ולא יתקלקל) פקע ממנו איסורו, כדין הרמ"א (דהכא), ולכאו' סגי באינו ראוי למאכל אדם (וכן נקטו החזו"א או"ח קט"ז ב', ויד יהודה סקכ"ד).

**מאידך** הנודע ביהודה (מה"ק כ"ו) ס"ל דדוקא
 אם התייבש שנפסל מאכילת כלב מותר, אבל אם נפסל רק מאכילת אדם אסור, וכן מבואר ברמב"ם (הנ"ל) שאם יכול לשרות ויחזור לח וראוי לכלב, מטמא, וסובר הנוב"י שדין האיסור כדין הטומאה, אבל היד יהודה והחזו"א נקטו שבאיסור יש להקל טפי, וסגי שנפסל מאכילת אדם.

**והנה** בעשיית גבינות, הקשו הרע"א (שו"ת
 ר"ז ד"ה במתני') והחת"ס (שם ד"ה והנה) איך ניתן להעמיד חלב (לגבינה) בעור הקיבה (אפי' ביש ס' כנגדה), הרי הוא מבטל איסור לכתחי', ותירצו לפי הרמ"א שיכול להעמיד בעור קיבה שיבשה כעץ, שאינה בשר ואינו מבטל איסור, וה"ה הג'לטין (המופק מעצמות טריפה) כיון שמיבשים אותו לגמרי מותר לאכלו, אלא כיון שכתב הש"ך (סקל"ג) דלכתחי' אין לעשות כן, א"כ הדרא קושיא איך מבטל איסור לכתחי'.

**ותירץ** הרע"א (בשו"ת שם ד"ה אמנם) דסברת
 הש"ך להחמיר בעור הקיבה, הוא משום שחושש שמא לא התייבש לגמרי (ונותן טעם), לכך מספק לא אוסרים לבטל איסור לכתחי' (כשיש ס' כנגדו), וכ"כ הש"ך (צ"ב סק"ח ע"ש ואכמ"ל).

**אלא** שלפי הפרמ"ג (סקל"ג) שכתב שאם ירככו
 את עור הקיבה חוזר לאיסורו, יש לאסור בגבינה וכדו', וביאר החזו"א (או"ח קט"ז סק"ב) דסבר הפרמ"ג שאף ביבש כעץ לא נפקע ממנו שם בשר, לכן דוקא בזמן שיבש שאינו נותן טעם מותר, אלא שכבר הקשו האחרונים (הובא בפ"ת סקכ"א) עליו שנעלמו ממנו דברי הש"ך שהתיר בכרכום אף שחוזר לריכוכו (שהרי ניתן בקדירה), וכן ס"ל לחזו"א (שם) דכל שהתיבש פקע ממנו שם בשר.

**ועוד** תי' הרע"א (שם ד"ה ולא) דהיות ועור
 הקיבה אינו אוסר (דכעץ הוא), אף אי ניחוש שלא התייבש לגמרי, מ"מ כיון שאינו צריך ללחות שבה, אין כוונתו לבטלה (דממילא הוא) ושרי.

**וכהא** דכתב התרה"ד (קע"א והובא ברע"א שו"ת
 ע"ז) גבי חיטים מתולעות דשרי לטחנן, ואין בו משום מבטל איסור לכתחי', דכיון שספק אם נשארו בו התולעים (דשמא ברחו מרעש הטחינה), ועוד שאינו מתכיון לבטלן מותר, והסתפק הרע"א (שם ד"ה מזה) אם צריך לב' הטעמים (דספק, ואין מתכיון) להתיר או דסגי בא' מהם, ונחקלו בזה האחרונים.

**ולפי** זה נראה דשני תירוצי הרע"א בגבינה
 אחד הם, שהרי הסתפק אם צריך לב' הטעמים, וע"כ תירץ דספק הוא אם נשארה לחות, ואפי' נשארה אינו מתכיון לבטלה, ולא כדברי הבדי השולחן שאפשר לסמוך על כל תי' בפנ"ע.

**ואף** בעשיית הגבינות בימינו שמעמידים
 אותם בקיבת בהמה כשירה (ומחמצת הגבינה בחיידקים שבקיבה), סומכים על פסק הרמ"א, שמייבשים את עור הקיבה ויש ס' כנגדה, ונוקטים דכיון שיבשה כעץ שוב לא חיישי' שמא יש לחלוחית, כנ"ל, אלא שלענין הג'לטין בימינו לדעת מומחים לפעמים אין מיבשים אותו כ"כ, לכן נוהגים המהדרין להחמיר בו.

**נמסר בביהכ"נ "בית ציון ואהל אית"ן", נוה יעקב, ירושלים.**

**נכתב ע"י י. ל. ע"פ הקלטה, והיה למראה עיני מו"ר שליט"א.**

ניתן להשיג בטל': 5850732-02 (בערב).