מועדים
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב מאיר קאופמן / ענינים כלליים / אגדה

# חודש ניסן

]משכו מעבודה זרה שבידכם עיין לקח טוב שכך כל שנה זה ההכנה לפסח ויש לדון שדברים שבחז"ל זה כעובד עבודה זרה כגון כעס וגאוה וכדו'

]עיין ספר משנתו של הרמח"ל שהביא שרבינו בחיי ביאר על שמור את שבת וכן ברשב"ם ליל שימורים שהכונה לשון ואביו שמר את הדבר דהינו ציפיה שהקב"ה מחכה ללילה זה לתת חסדים לכלל ישראל וכן יש לדון שמור את חודש האביב ולשון התורה ועבדת את העבודה הזאת בחדש הזה דהינו שיש התיחסות של עבודה לחודש ניסן ומסתבר שזה הצפיה להמעלות הנעלות של חג הפסח

]ע"ש בפתיחה שהביא מהלשם דעשרה ימים שמר"ח עד י' ניסן שאז נצטוה משכו וקחו וגו' זה נגד עשרה ימים שבין ר"ה ליוה"כ ואחרי זה זה נגד הימים שבין יוה"כ לסוכות

# ליל הסדר

]הזמן חוזר על עצמו, וראוי מאוד להיזהר לא לכעוס חיד"א, בשל"ה כתב כיון שבלילה הזה נבחרנו לעם ראוי לנצל כל רגע ולא לדבר דברים בטילים, בלילה זה נתברך יעקב, ומבואר בזוהר שהקב"ה מאסף; כל מלאכי השרת שיעמדו ויקשיבו את השבח שעם ישראל משבח את הקב"ה ומי ששמח במה שמספר יזכה לשמוח לעתיד לבוא בשכינה הקדושה ומבואר בשל"ה שלא מסיבים בהגדה שזה כתלמיד בפני רבו ובמהר"ל מבואר שלובשים קיטל כיון שיש כאן דרגא של יוה"כ שיש שפע עצום מלמעלה שלא לפי עבודת האדם ובדרשה של היד אליהו כתב שמה שמרדכי צם בליל הסדר מצד שידע שיש כאן גזירה שרק בליל הסדר שזה לילה שמלומד בניסים אפשר להציל דהינו שאז לתפילה יש כח מיוחד והדבר מאוד מובן שהקב"ה יורד לבתי ישראל וזה זמן שנקבע שהקב"ה עושה נסים לישראל וכמו שבזמן יציאת מצרים היה התנאי עשית המצות שנצטו כך היום הכל נעשה בקיום כל דיני הסדר שנצטוינו

]עיקר מצות הלילה א.חיזוק האמונה כמבואר בחינוך מצוה כ"א שזה להעמיק שיש בורא לבריאה ב. באבודרהם מבואר שהגדה זה לשון שבח כמבואר בתרגום על הגדתי היום להם אלקיך דהינו שיש חיוב להלל ולשבח את הקב"ה ג.לשמוח במעלתינו שנבחרנו לעם וכמבואר בחינוך שלכן עצם לא תשברו בו להרגיש שאנו בני מלאכים שנבחרנו להיות עם סגולה ד.ברמב"ם מצוה קנ"ז מבואר שיש גם מצוה להודות להקב"ה על כל הטובות שעשה לנו וזה מתקיים על ידי ההלל [ועין בלילה הזה שהאריך בזה]

]עיין רמב"ם שכתב וז"ל בכל דור ודור חייב אדם להראות את עצמו כאילו הוא בעצמו יצא משיעבוד מצריים שנאמר ואותנו הוציא משם ועל דבר זה ציונו וזכרת כי עבד הית במצרים כאילו אתה בעצמיך הית עבד ויצאת לחירות ולכאורא כונת הרמב"ם בישיבה כדרך חרות אמנם יש לעיין שמצה זו היא של וזכרת לא נאמר דוקא על ליל הסדר

#### כסליו ע"ט

# חנוכה

א] הנה בתקנת חנוכה מצאנו שני דברים א. הדלקת נרות ב. ימי הלל והודאה שזה מתקיים באמירת הלל שלם ועל הניסים והנה הקשו כבר דבגמ' שבת שואלת מאי חנוכה מזכירה שגברו על היונים ולא מצאו אלא פח שמן ודלק שמונה ימים לשנה אחרת קבעום ועשאום ימים טובים בהלל והודאה וצ"ב דהגמ' מזכירה בעיקר את נס השמן אמנם לא מסימת בהדלקה אלא שקבעום להלל והודאה וכן בעל הניסים לא מזכירים בעיקר אלא את נס הניצחון ורק בסוף מזכירים ברמז את נס השמן בזה שאומרים והדליקו נרות בחצרות קדשיך והנה עיין עמק ברכה שביאר שהדין של על הניסים שזה מדין ההלל זה רק על נס גשמי שיש בו הטבה לגוף ולכן מדובר על הניצחון אמנם עדין צ"ב דבגמ' בשבת שכבר מדברת על נס השמן גם לא מזכירה את חוב ההדלקה אלא שזה ימי הלל והודאה אמנם יתכן שהדלקת הנר הוא מעשה הילול שזה פרסום הנס ועיין מהר"ל בחידושי אגדות שביאר שבאמת עיקר התקנה זה ימי הלל והודאה על נס הניצחון אלא שכיון שהקב"ה נתן בהם כח וגבורה מיוחדת היה אפשר לומר שזה דבר טבעי אמנם לאחר שראו את נס פח השמן שזה דבר שאין לו שום ביאור בטבע ממילא זה מגלה שכל מה שנעשה כאן זה הכל ניסים ובאמת גם בנוסח על הניסים אומרים כדי להודות על ישועתך והישועה זה נס הניצחון אמנם לנ"ל יש כאן תוספת שזה היה גילוי שהכל זה ישועתו יתברך

# בתקנת ההודאה בחנוכה ובמעלת ההודאה להקב"ה

ב] בעיקר תקנת ימי חנוכה אומרים בהנרות הללו וקבעו שמונת ימי חנוכה אלו להודות ולהלל לשמך הגדול על ניסיך ועל נפלאותיך ועל ישועתך ופשטות הלשון שכל ההודאה זה רק על הניסים שנעשו אז אמנם בנוסח על הניסים מוזכר וקבעו שמונת ימי חנוכה אלו להודות ולהלל לשמך הגדול ומשמע שקבעו ימים אלו לא דוקא להודות על נס החנוכה אלא שזה זמן שראוי להודות להקב"ה על כל הטובות שעשה עמנו תמיד ובאמת בנוסח ההלל מזכירים ניסי יציאת מצרים וכל שאר הישועות שהיה לדוד המלך וכן במעוז צור מזכירים שאר הישועות שנעשו לכלל ישראל וכן אין לנו מגילה או מדרשים של חז"ל על הניסים שנעשו ואם עיקר התקנה לספר הניסים שנעשו היו צריכים לכתוב דבר זה שנדע מה לספר

והנה יש שני סוגי הודאות יש הודאה על ניסים דהינו כשקורה דבר שהוא לא על פי ההנהגה הטיבעית [ועיין שערי תשובה ש"ג אות י"ז שכתב שחובת זכרון חסדי ה' נלמד מהפסוק וזכרת את כל הדרך וגו' דהינו שזה מצוה לזכור בחסדי ה' אמנם שם זה על דברים לא טיבעים] ויש הודאה על כל מה שיש לאדם ודבר זה הוא כתוצאה מהניסים וכלשון הרמב"ן שעל ידי הניסים הגלוים אדם מכיר בניסים הנסתרים ומכיר שאין טבע ומנהגו של עולם כלל אלא הכל זה בהשגחה פרטית מיוחדת ובברכת מודים אומרים על ניסיך שבכל יום עמנו ועל נפלאתיך וטובותיך שבכל עת והנה צ"ב למה חג זה נתיחד מיוחד לחג הודאה להקב"ה על כל הטובות שאדם מקבל אמנם הביאור פשוט שהרי ההצלה של חנוכה זה היה מגזירה רוחנית שגזרו היונים והנה הם עיקר גזירתם זה היה שלא יכירו שיש מנהיג לבירה אלא הכל טבע ומנהגו של עולם ולכן אמרו שיכתבו על קרן השור שאין להם חלק באלקי ישראל שהשור זה היה ביטוי לפרנסה שעיקר חיות האדם זה מהאוכל ושם רצו שיכתבו שאין לזה קשר להקב"ה והחשמונאים מסרו נפשם על חלק זה שיש מנהיג לבירה ולכן הצורה הכי מיוחדת להראות שיש מנהיג זה על ידי ההודאה להקב"ה דהינו שכל דבר שיש לאדם הוא לא מרגיש שזה הגיע על ידי כוחותיו או על ידי שכך הוא הטבע אלא שזה מתנת שמים ולכן מודה על הטובה שקיבל ולכן ודאי שלא רק בהודאה על ניסים מתקים הענין להודות בחנוכה אלא גם ודוקא על ידי הודאה על טובותיך שבכל יום עימנו

והנה במושג הודאה באמת מצאנו שני סוגי הודאה א. כמו מודה במקצת שזה מודה על מציאות מסוימת ב. לשון תודה וכן הלשון מודים בברכת המזון ברכת נודה לך זה מגיע בתור הודאה על הטובות ובעלינו לשבח זה בתור הודאה שהקב"ה הוא בורא והכל זה ממנו אמנם שניהם זה אותו ענין וכדחזינן במודים שבתחילה מזכירים לשון מודה במקצת שהקב"ה הוא מלכו של עולם ואחרי זה אומרים נודה לך וכו' שזה לשון תודה ושניהם ניתקנו כאותה ברכה כי זה אותו ענין שכשאדם נותן תודה מונח בזה שמודה שזה לא שלו אלא שזה מגיע מהקב"ה

והנה דבר זה להודות להקב"ה על כל דבר דהינו להכיר שזה לא כי מגיע לי אלא שהכל זה מתנה מהקב"ה זה הרגשה בסיסית ממחויבות האדם וכמו שאומרים בתפילת אהבה רבה וקרבתנו לשמך הגדול להודות לך וליחדך באהבה דהינו שיש בחירה מיוחדת של עם ישראל להודות להקב"ה [ומשמע שדבר זה לא שייך בעכו"ם אמנם יתכן שאין זה מחובתו] וחז"ל תיקנו לומר כל יום מאה ברכות ובפשוטו זה המטרה שאדם ירגיש שכל דבר הכי קטן שיש לו זה מתנת שמים וכן ברכות השחר וברכת אשר יצר שאדם יחוש שהכל זה מתנת שמים ומבואר בתורה שרחל אמרה אסף ה' את חרפתי וביאר רש"י שאם ישבר לה כלי תוכל לתלות בבנה וכתב השל"ה שבאה ללמד אותנו כמה צריך להודות על כל דבר קטן ואפילו שכאן קיבלה דבר כל כך גדול שנולד לה אחד מהשבטים וקיום כלל ישראל אבל הודתה ג"כ על פרטים קטנים ומי שזוכה לחיות בכזו צורה חוץ מה שזה עצמו עבודת ה' יש בזה עוד שני תועלית לעבודת ה' א. שהוא תמיד מלא שמחה על כל דבר שיש לו שתמיד מרגיש שזה לא מגיע לו והוא מקבל טובה ב. הרי כל אדם יש לו קשיים בחיים ומי שמרגיש שהכל מגיע לו הוא מתוסכל מזה וקשה לו מאוד אבל מי שחי בתחושה שלא מגיע לו כלום וכל מה שיש לו זה מתנת שמים הדברים הרבה פחות מפריעים לו שלא מרגיש שקיפחו ממנו משהו אלא תמיד מלא הודאה על מה שכן יש לו ומה שאין לו כי אין סיבה שיהיה לו וכמו שאדם שהוא לא עשיר גדול לא מרגיש שזה חסר לו דמהיכי תיתי שיהיה עשיר

ובמעלת ההודאה שנובעת ממה שאדם מרגיש שלא מגיע לו כלום מצאנו בגמ' ברכות ז: ואמר ר' יוחנן מיום שברא הקב"ה את עולמו לא היה אדם שהדה להקב"ה עד שבאת לאה והודתו שנא' הפעם אודה את ה' [בפשוטו מהא דזה הוזכר פעם ראשונה בתורה על ענין הודאה הבינו חז"ל שזה ההודאה הראשונה] ועיין בספר פתח עינים לחיד"א שהקשה שהרי אדם הראשון אמר טוב להודות לה' וכן וכי האבות הקדושים לא הודו על הטובה שקיבלו וביאר שאצל לאה היה הודאה מיוחדת כמבואר ברש"י שסברא שכל אמא יהיה לה ג' בנים וברגע שקיבלה את הרבעי הרגישה שקיבלה דבר בתור מתנה גמורה שלא מגיע לה כלל [עין מד"ר ע"א אריכות בזה] דהינו שחידשה הודאה להקב"ה לא רק בדרכי ההנהגה הכללית אלא שיש מתנה גמורה שלא מגיע כלל [וקבעה הדבר בשם של בנה שתזכור דבר זה כל הזמן] וזכתה בזכות הודאה זו עיין בב"ר ע"א ח' לאה תפסה פלך ההודאה ועמדו ממנה בעלי הודאה יהדה ויכר יהודה ויאמר צדקה ממני דוד אמר הודו לה' כי טוב דניאל אמר לך אלקא אבותי מהודא ומשבח אנא דהינו שזכתה לצאצאים כאלו מיוחדים שירשו ממנה טבע זה להודות להקב"ה

ומבואר בתורה וכל שיח השדה טרם יהיה בארץ ואדם אין לעבוד את האדמה וכתב רש"י שאין אדם שמכיר בטובתן של גשמים וראיתי מביאים דביאר המהר"ל בגור אריה דהינו שכל זמן שאין אדם שמכיר שיש כאן הטבה של הקב"ה הטובה לא ניתנת דהינו שעד כמה שאדם מרגיש במה שמקבל שזה טובת ה' זה סיבה שהקב"ה יתן לו בשביל שיודה להקב"ה וכן הקב"ה נותן מתנות כדי שאדם ירגיש כמה הקב"ה אוהב אותו ואם הוא לא מרגיש שזה מתנה מהקב"ה מונע מעצמו סיבה לקבל מתנות ויתכן שזה התקנה של מאה ברכות שנתקנה שלא ימותו אנשים שכל שירגישו שכל חייהם זה מתנה ולא כדבר שמאליו זה סיבה למציאת חן העיני ה' שיתן חיים ושאר דברים

והנה כיון שזמן זה נתקן להודות להקב"ה בתור היפך מלכות יון ודאי שזה זמן שיש בו סיעתא דשמיא מיוחדת להשריש בתוכינו הרגשה זו שכל מה שיש לנו זה מתנת שמים

ג] עיין ב"ח שבזמן היונים נתרשלו בעבודה והחשמונאים תיקנו דבר זה על ידי שמסרו נפש לעשיית העבודה ולכן עשו לכתחילה ולא ויתרו בשמן טמא והנה ענין מסירות נפש זה לא דוקא מסירת החיים אלא שזה הדרגא הכי גדולה אלא כל שאדם מתאמץ יותר מטבעו זה עצמו דרגא של מסירות נפש וכמובן יש בזה הרבה דרגות ועיין גמ' ברכות כ: שראשונים מסרי נפשיהו הקדושת השם שקרא בגד אדום של אשה בשוק דהינו שזה דבר שיש בו סיכון אבל לעשות נגד הרגיל ועיין עלי שור שהאריך בזה