82 ברכת הריח א 
קטגוריות: ש_ס / א ברכות / ברכות - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / כיצד מברכין

יום ועש"ק ויגש ד' טבת תשע"ב

**א**

א] ברכות מג: אמר מר זוטרא האי מאן דמורח באתרוגא או בחבושא אומר ברוך שנתן ריח טוב בפירות.

והתוס' שם כתבו, ז"ל, ודוקא כשמריח בהם אבל אם בא לאכול מהם אין לברך ברכת ריח כי אם ברכת אכילה, עכ"ל, ובד' הב"י והב"ח בסימן רט"ז והגר"א שם ס"ב ובד' רבים מן האחרונים מבו' דטעמא דהתוס' הוא משום הא דאמרינן לקמן דנ"ג. דבשמים של בית הכסא ושמן העשוי להעביר את הזוהמא אין מברכין עליו משום דכל היכא דלאו לריחא עבידא לא מברכין עלוי', ועמש"נ להלן סק"ז לדון לפרש ד' התוס' בע"א.

וכ"ה ברא"ש פ"ח סימן ג', ז"ל, כל מידי דלאו לריחא עביד לא מברכין עלי', הא דאמרינן לעיל וכו' האי מאן דארח אתרוגא או בחבושים מברך ברוך שנתן ריח טוב בפירות, מיירי כגון שלקחו להריח בו או לאוכלו ולהריח בו, אבל אם לקחו לאוכלו והריח בו כיון דלא נתכוין להריח אין צריך לברך עליו, עכ"ל, וכ"ה בסדר ברכות למהר"ם מר"ב בתשב"ץ קטן סימן שכ"ב, וכעי"ז בחי' הרא"ה בסוגיין ובהל' ברכות להריטב"א פ"ד ה"ג ובמיוחס לריטב"א בסוגיין ולקמן דנ"ג..

ואך דבד' הרא"ה והריטב"א מבו' דכל שנתכוין להריח בו מברך אף אם לא נטלו לצורך זה, וכ"ה במיוחס לריטב"א בסוגיין, אך המיוחס לריטב"א לקמן הביא ב' דעות בזה, ובביאוה"ל סימן רט"ז נקט לעיקר דאינו מברך אא"כ נטלו כדי להריח בו, עיי"ש.

ב] והנה בפירש"י לקמן דנ"ג. כתב, ז"ל, ושמן העשוי להעביר את הזוהמא וכו', אין מברכין עליו בורא עצי בשמים אלא בורא שמן ערב מברכין אם שמן של אפרסמון הוא, עכ"ל.

וצ"ב טעמא דמילתא, דמ"ש ברכת בורא עצי בשמים שאין מברכין כשאינו עשוי לריח, מברכת בורא שמן ערב דמברכין אף שאינו עשוי לריח, ועיי"ש בס' ההשלמה שנראה שפירש ד' רש"י, דכל עיקר ברכת בורא שמן ערב נתקנה כשהוא בא להעביר את הזוהמא, ולפ"ז ניחא, דמפני חשיבותו של שמן אפרסמון תיקנו עליו ברכה אף בכה"ג שאינו עשוי לריח.

ג] ונראה בזה, דהנה בתוס' ר"י שירליאון לעיל בסוגיין כתב, ז"ל, תנא הדס וכל דדמי לי' וכו, שעיקרו לריח, כלומר לאפוקי תפוחים וחבושים שריחן טוב ואין עיקרן עשוי לריח כמו הדס, ולכך לא מיקרו עצי בשמים, עכ"ל, וכ"ה בתוס' הרא"ש שם, וכן פירש בביאוה"ל סימן רט"ז ס"ב גם בד' התוס' שם.

ומבו' בדבריהם, דמה שתיקנו לברך על פירות ברכת הנותן ריח טוב בפירות, ואין מברכין עליהן בורא עצי בשמים, הוא משום דפירות לא מיקרו עצי בשמים, משום שאין עיקרן עומד לריח, והיינו ד"בשמים" הם דברים העומדים לריח, ופירות שאינם עיקרן עומד לריח אין שם בשמים עליהן, וע"כ אין מברכין עליהן בורא עצי בשמים, אלא מברכין עליהן הנותן ריח טוב בפירות.[[1]](#footnote-2)

והנה נמצא לפ"ז, דדברים אחרים שאינם פרי שאין עיקרם עומד לריח, אין מברכין עליהן ברכת הריח כלל, שהרי אין לברך עליהן בורא מיני בשמים, כיון שאין שם בשמים עליהן, ורק בפירות משום חשיבותם תיקנו חכמים לברך עליהן הנותן ריח טוב בפירות אף כשאין שם בשמים עליהן, אך בשאר מילי אין מברכין עליהן אלא כשיש שם בשמים עליהן, וז"ב, ונת' עוד בזה להלן ענף ב'.

ד] ולפ"ז נראה בדעת רש"י, דהא דאין מברכין על בשמים של בית הכסא ושמן העשוי להעביר את הזוהמא משום דלאו לריחא עבידא, היינו נמי מכח הך דינא, והיינו דכיון שאינם עשויים להנאת ריחם, אין שם בשמים עליהן, וע"כ אין מברכין עליהן ברכת הבשמים, ועי' כן בחזו"א סימן ל"ה סק"א, דהא דאין מברכין על בושם שאינו עומד לריח, הוא משום דאין עליו שם בשמים לענין ברכה, וכל שעומד לריח יש עליו שם בושם, עיי"ש.

ואשר ע"כ כ"ז הוא בברכת בורא עצי בשמים, דכיון שאינם עשויים להנאת ריחם ואין שם בשמים עליהן, אין מברכין עליהן ברכת בשמים, אך ברכת בורא שמן ערב שאין מזכירין בה בשמים, מברכין אותה אף כשאין על השמן שם בשמים, וע"כ מברכין אותה אף שהוא עשוי להעביר את הזוהמא ואין שם בשמים עליו, וז"ב.

ה] ולפ"ז נראה, דלדעת רש"י מברכין על הפירות אף היכא שלא נתכוין להריח בהן, דהגם דפירות לא עבידי לריחא, ואין שם בשמים עליהן, מ"מ שפיר מברכין עליהן הנותן ריח טוב בפירות, שהרי זהו עיקר דינא דברכת הריח דפירות, דאף דאינם בשמים וע"כ אין לברך עליהן בורא עצי בשמים, מ"מ מברכין עליהן הנותן ריח טוב בפירות, ואין מקום כלל להצריך שיטול אותם כדי להריח, אך שוב נתבוננתי דבד' הגר"א סימן רט"ז ס"ב והביאוה"ל שם מבו' שנקטו בדעת רש"י, דאין מברכין על הפירות משום שאינם מיוחדים לריח, עיי"ש, וצ"ע בזה.

והתוס' וש"ר שנקטו דאין מברכין על הפירות בשנטלם כדי לאכלם, הוא משום דס"ל דהא דאין מברכין על בשמים של בית הכסא ושמן העשוי להעביר את הזוהמא, אי"ז משום דאין שם בשמים עליהן,[[2]](#footnote-3) אלא הוא דין בפנ"ע, דאין מברכין ברכת הריח אלא על דבר העשוי להנאת ריחו,[[3]](#footnote-4) וע"כ שפיר שייך הך דינא גם בפירות שמברכין עליהן הנותן ריח טוב בפירות, דאין מברכין עליהן אלא בשנטלן כדי להריח בהן.

ו] אמנם צ"ע בזה, שהרי התוס' לקמן דנ"ג. הביאו לד' רש"י דשמן העשוי להעביר את הזוהמא מברכין עליו בורא שמן ערב, וא"כ מ"ט כתבו הכא דאין מברכין על הפירות אלא כשמריח בהן.

ובפשוטו נראה דבאמת התוס' בסוגיין פליגי ע"ד רש"י וס"ל דשמן העשוי להעביר את הזוהמא אין מברכין עליו בורא שמן ערב, וכאשר כ"ה מבו' בפשוטו בדבריהם בד"ה שמן והדס, וע"כ שפיר ס"ל דאין מברכין על הפירות אלא כשמריח בהן.

ז] אמנם הנה המג"א בסימן רי"ז סק"ה נקט דהתוס' בסוגיין נמי מודו לד' רש"י, ואך דס"ל דלא איירי הכא בשמן אפרסמון, עיי"ש, ולפ"ז צ"ע דמ"ט כתבו דאין מברכין על אתרוגא וחבושא אלא כשמריח בהן.

ויל"פ בזה בתרי גווני, חדא לפ"ד הט"ז בסימן רי"ז סק"א וסק"ד דאין מברכין ברכת הריח אלא כשנתכוין להריח, וע"כ שפיר כתבו התוס' דאין מברכין על אתרוגא וחבושא אלא כשמריח בהן ולא כשבא לאכול מהן, ולפ"ז נמצא שלא באו התוס' למעט אלא היכא שאינו מתכוין כלל להריח בהן, אלא בא לאכול מהן ובא לו הריח בלא מתכוין.

עוד י"ל, כמש"כ בספר הפרדס ש"ז, דמש"כ התוס' דאין מברכין על הפירות כשלקחן לאכול והריח בהן, הוא משום דבכה"ג ריחא לאו מילתא, והבאנו דבריו לעיל סק"ה בהערה, עיי"ש.[[4]](#footnote-5)

**ב**

ח] נתבאר לעיל סק"ג, מש"כ הר"י שיריליאון והרא"ש, דהא דאין מברכין על הפירות בורא עצי בשמים, הוא משום דאין עיקרן עשוי לריח, והיינו דדברים שאין עיקרן עשוי לריח אין שם בשמים עליהן, וע"כ אין מברכין עליהן בורא עצי בשמים, ובפירות תיקנו חכמים לברך עליהן הנותן ריח טוב בפירות.

ונת' שם דלפ"ז נמצא דדברים אחרים שאינם פרי שאין עיקרם עומד לריח, אין מברכין עליהן ברכת הריח כלל, שהרי אין לברך עליהן בורא מיני בשמים, כיון שאין שם בשמים עליהן, ורק בפירות משום חשיבותם תיקנו חכמים לברך עליהן הנותן ריח טוב בפירות אף כשאין שם בשמים עליהן, אך בשאר מילי אין מברכין עליהן אלא כשיש שם בשמים עליהן.

וצריך להוסיף, דהגם שנוטל את הפירות להריח בהן, מ"מ כיון שאינם עומדין לריח אין עליהן שם בושם, ול"ד לבשמים של בית הכסא או העשוי להעביר את הזוהמא, די"א שאם נטלם ע"מ להריח מברכין עליהן, דבשמים אלו יש שם בשמים עליהן, וכמש"נ לעיל סק"ה ובהערה שם, והא דאין מברכין עליהן הוא משום דאין מברכין ברכת הריח אלא על דבר העומד להנאת ריחו, וע"כ כל שנטלם ע"מ להריח שפיר י"ל דמברכין עליהן

ט] ומצאנו הדברים מבוארים כן בכ"ד, חדא הוא במש"כ הב"י סימן רצ"ז, ז"ל, כתוב בכל בו בסימן כ"ד וז"ל, והמריח בפת ונהנה מברך עליו בורא מיני בשמים וכו' עכ"ל וכו', וכ"כ הרד"א בשם הר"ש ב"ר גרשום דמברכין בלחם חם שריחו נודף אלא שנראה מדבריו שאינו מברך על הפת במ"ב אלא שנתן ריח טוב בפת, וכ"כ בארחות חיים בשם ה"ר יהודה מפרי"ש, המברך על הפת בורא מיני בשמים טועה דפת אינו נקרא בושם וכן שמעתי מרבותי, וי"א שמברך בו נותן ריח טוב בפת שהרי יש לו ריח טוב וערב ועוד בהיותו חם עכ"ל.

ומבו' בד' הר"י מפרי"ש, דאף דבר שיש לו ריח טוב וערב, מ"מ אם אינו נקרא בושם אין מברכין עליו ברכת בשמים, ואך דמ"מ י"ל מברכין על הפת נותן ריח טוב בפת, דומיא דהא דמברכין על הפירות נותן ריח טוב בפירות, ואזיל הר"י מפרי"ש לטעמי' בסוגיין, דהא דאין מברכין על הפירות בורא עצי בשמים הוא משום שאין עיקרן עשוי לריח ולא מיקרו עצי בשמים, וה"נ בפת דכוותה.[[5]](#footnote-6)

י] עוד מצינו כן בד' המג"א ריש סימן רצ"ז, ז"ל, הט"ז ביו"ד ונקוה"כ האריכו לפלפל אם מבדילין על פלפלין אם היא בכלל בשמים וכו', ולא ידעתי מקום הספק דהא י"א דאפי' על פת חם מבדילין עי' בב"י, ואי משום דנהגו לברך בורא מיני בשמים ולכן צריך ליקח בשמים וכו', עכ"ל.

ומבו' בדבריו, דאם פלפלין אין עליהן שם בשמים, א"א לברך עליהן בורא מיני בשמים, ואך דמ"מ יש לברך עליהן הנותן ריח טוב בפירות, וזה כמש"נ, דאין מברכין ברכת הבשמים אלא על דברים שיש שם בשמים עליהן, וברכת הנותן ריח טוב בפירות מברכין אף שאין עליהן שם בשמים.

יא] עוד מצינו כן בד' הביאוה"ל סימן רט"ז סי"ד, בדין המריח באתרוג של מצוה, ז"ל, ויש מן האחרונים שרוצים לומר באופן זה, דמאחר שאינו עומד להריח בעיקרו א"כ אין לו לברך עליו עצי או מיני בשמים, כדמסקינן בש"ס פ' כ"מ [לפי גרסת התוספות בשם הבה"ג] תנא הדס וכל דדמי לי' שעומדים בעיקרם להריח משא"כ אתרוגים ותפוחים עי"ש בתוס' ורשב"א, וא"כ אין לברך עליו רק אשר נתן ריח טוב בפירות ככל דבר שעומד בעיקרו לאכילה, והכא בחג דהוקצה מאכילה א"כ גם ברכה זו אין לברך, עכ"ל.

ומבו' בדבריו, דבפירות אין לברך כלל בורא עצי או מיני בשמים, כיון שאין עיקרם לריח ואין שם בשמים עליהן, ואך דבפירות תיקנו חכמים לברך עליהן אף שאינם בשמים, וע"כ פרי שאינו ראוי כעת לאכילה שאין שם פרי עליו, ומאידך גם אינו עומד לריח ואין שם בושם עליו, אין מברכין עליו כלל.

יב] ואמנם בעיקר הדברים צ"ע, דאם אכן פירות אינם נקראים בושם, וע"כ אין מברכין עליהן ברכת בשמים, א"כ הי' בדין דגם אם בירך עליהן בורא מיני בשמים לא יצא, ובטוש"ע סימן רט"ז ס"ב כתבו דאם בירך עליהן במ"ב יצא.

וצ"ל דאף שאין ראוי לברך עליהן לכתחילה ברכת בשמים, כיון שאין שם בשמים עליהן, מ"מ כל שבירך עליהן בורא מיני בשמים ה"ה נכללים בזה בדיעבד, דבכלל מאתים מנה, ומתפרש בזה מש"כ הב"י דהוא חידוש דין דגם בפירות שבירך עליהן בורא מיני בשמים יצא.

ויש להוסיף, דהנה ל' הביאוה"ל בסימן רט"ז ס"ב, משום דאין עיקרן [רק] לאכילה לכן לא "תקנו בה" ברכת עצי בשמים אפילו כשמתכוין רק להריח, עכ"ל, ונראה מזה דשפיר שייך לכללן בכלל עצי בשמים, ואך דכיון שעיקרן הוא לאכילה, לא תיקנו חכמים מטבע ברכה זה, אך כל שבירך עליהן כן יצא, אך בל' הר"י שיריליאון שכתב דכיון דאין עיקרן עשוי לריח "לא מיקרו" עצי בשמים, לא משמע כן.

אך צ"ע בזה, שהרי הב"י הביא בשם הר"י מפרי"ש דהמברך על הפת במ"ב טועה דפת אינו נקרא בושם, ומ' להדיא דהמברך כן אינו יוצא יד"ח והו"ל ברכה לבטלה, וזה דלא כמש"כ בטוש"ע דאם בירך על הפירות במ"ב יצא,[[6]](#footnote-7) ועמש"נ לישב בזה להלן סקכ"ב.

יג] ואמנם לפ"ז נראה, דדינא דהטור לפי' הב"י דאם היו לפניו עצי בשמים עשבי בשמים ומיני בשמים מברך בורא מיני בשמים ופוטר את כולם, הוא רק משום שכולם הם מיני בשמים, אך אם הי' לפניו גם פירות, מברך עליהן נותן ריח טוב בפירות, ואינו פוטרם בברכת בורא מיני בשמים, דברכת בורא מיני בשמים על פירות הוי ברכה שאינה ראוי', וודאי אין לו לפטרם בה לכתחילה, וכ"ה פשוט למש"נ ב? בביאור ד' הטור בהא דפוטר לכתחילה עצי בשמים ועשבי בשמים בברכת בורא מיני בשמים, עיי"ש.

יד] ועד"ז נראה, דמש"כ הפוסקים בסימן רצ"ז שנהגו לברך במוצש"ק על כל מיני בשמים בורא מיני בשמים, משום דאין הכל בקיאין בברכות, דכ"ז הוא בעצי בשמים ועשבי בשמים, דברכת בורא מיני בשמים הויא ברכה מעליא עלייהו, ואך דלכתחילה יש לו לברר ברכתו, ומשום שאין הכל בקיאין בברכות לא הצריכוהו לברר ברכתו, אך אם בא לברך על פירות, אינו מברך בורא מיני בשמים אלא הנותן ריח טוב בפירות, שהרי ברכת בורא מיני בשמים ל"ה ברכה מעליא עלייהו, וודאי אין לנו להתיר לברך עליהן ברכה זו.

ומצאתי הדברים מבוארים כן בפמ"ג ולבו"ש ע"ד המג"א ר"ס רצ"ז, שנקטו בפשיטות דאף שכתב המג"א דמצי לברך על הפלפלין, מ"מ אין לו לברך עליהן בורא מיני בשמים אף במוצ"ש, כיון שאינם בשמים, אלא מברך עליהן הנותן ריח טוב בפירות, עיי"ש בדבריהם. [[7]](#footnote-8)

וגדולה מזו מצינו בד' המחה"ש שם, דמבו' להדיא בדבריו דאף אם בירך עליהן בורא מיני בשמים לא יצא, משום דלאו בשמים נינהו, עיי"ש, אך זה צ"ע, דזה שלא כד' הטוש"ע והאחרונים בסימן רט"ז דאם בירך על פירות בורא מיני בשמים יצא, ולהלן סקכ"ב נת' לישב היטב בזה.

**ג**

טו] והנה כתב המ"ב סימן רט"ז סק"ו, ז"ל, ועיין באחרונים שמפקפקין לענין קלאו"ו והרבה מהן מסכימין שטוב יותר לברך בורא מ"ב על ריחה, עכ"ל, ובשעה"צ שם סקי"ב פירש דהוא משום דאינה עומדת לאכילה אלא כתבלין, וע"כ אין שם פרי עלי', והביא די"א דאף על הצימרינ"ג יש לברך בורא מיני בשמים דאין שם פרי עלי'.

ושמעתי מהרי"א להעיר בזה, דאם קלאו"ו אין שם פרי עליו, הי' בדין שלא יברכו עליו כלל, שהרי עיקרו אינו עומד לריח אלא לתבלין, וא"כ אין שם בושם עליו, וכבר נתבאר מד' הראשונים דכל הא דמברכין על פירות שאין עיקרן עומד לריח, הוא רק משום דבפירות דחשיבי תיקנו לברך אף כשאינם בשמים, אך דבר שאינו פרי שאין עיקרו עומד לריח ואינו בושם, אין מברכין עליו כלל, שהרי לא תיקנו לברך עליו אלא בורא בשמים, וע"כ כל שאינו בושם אין מברכין עליו כלל, ומה"ט דנו הראשונים אם מברכין על פת חמה, ומה"ט כתב הביאוה"ל די"א דאין מברכין על אתרוג של מצוה, וכמש"נ.

והנה אמנם דעת מהר"ם מר"ב שהביא הטור שם, דמברכין על ריח קנה וקינמון בורא עצי בשמים, והרי דס"ל דשפיר חשבינן להו כעצי בשמים אף שאינם עיקרם עומד לריח, אשר בפשוטו נראה דהוא משום דמהר"ם פליג על עיקר ד' הר"י שיריליאון ודעימי', וס"ל דאף דבר שאין עיקרו לריח נכלל בכלל עצי בשמים, וכאשר כ"ה גם דעת הכל בו דס"ל דמברכין על פת חמה במ"ב, אך לדעת הר"י שיריליאון ודעימי', דכל שאין עיקרו לריח לא חשיב כבשמים, לכאו' אם לא חשבינן להו כפרי, אין לברך עליהן כלל, וכנ"ל.

ועד"ז העיר גם במש"כ המ"ב סימן רצ"ז סק"י, דאף דלהלכה יש לצדד דיכול לברך במ"ב גם על הבשמים שהיו מונחים בבית לצורך תבשיל כיון שנוטלן עתה בידו להריח בהן, עכ"ל, וצ"ע דכיון שאין עיקרם עומד לריח, אין שם בשמים עליהן, ומ"ט יכול לברך עליהן בורא מיני בשמים.

טז] ושמא י"ל, דכל הא דפירות שאין עיקרן לאכילה אין שם בשמים עליהן, הוא רק בפירות, אך קנה וקינמון וכו', אף שעיקרם עומדין לאכילה ולתבלין, יש שם בשמים עליהן, וכאשר כ"ה משמעות ל' השו"ע בסימן רט"ז ס"ב שכתב, דעל קניל"ה וקלא"וו וכל "בשמים" שהם לאכילה מברך שנתן ריח טוב בפירות, ומ' דאף שהן עומדין לאכילה מ"מ יש עליהן שם בשמים, וכ"ה במ"ב שם סקט"ז, ז"ל, ואע"ג דכל הני הם מיני בשמים מ"מ עיקרייהו לאכילה קיימי, עכ"ל, וע"כ שפיר מצי לברך עליהן במ"ב, וצ"ע בזה.[[8]](#footnote-9)

**ד**

יז] שוב האיר ד' את עיני ומצאתי ברשב"ץ בסוגיין שכתב, ז"ל, ומיהו כתבו התוס' דדוקא הדס וכו' שיהא עיקרו לריח כהדס, אבל עצי אתרוג ותפוחים שאין עיקר נטיעתן לריח אין מברכין עליהן אלא בורא מיני בשמים,[[9]](#footnote-10) ולפ"ז אותם מיני תבלין כקנה וקינמון וכיו"ב שהן מין עץ ולא נטעי להו אינשי אדעתא דהכי אין מברכין עליהן בורא עצי בשמים, דהא ודאי לאו אדעתא דאורוחי הויא נטיעתן, ושנתן ריח טוב בפירות נמי לא משמע דמברכין עלייהו שאין דרך לאכלן בפנ"ע אלא לתבל בהן את הקדירה, אלא בורא מיני בשמים, עכ"ל.

ולמדנו מדבריו, דמש"כ בעלי התוס' דאין מברכין בורא עצי בשמים אלא על הדס וכיו"ב שעיקרן לריח, הוא רק בברכת עצי בשמים, אך ברכת מיני בשמים מברכין שפיר אף על דברים שאין עיקרן לריח, ומ' בדבריו דגם ברכת עשבי בשמים מברכין גם על דברים שאין עיקרן לריח, וע"כ פירש דקנה וקינמון הן מין עץ, דאם לא היו מין עץ אלא מין עשב, היו מברכין עליהן בורא עשבי בשמים.

ומצאתי כן גם בד' המאירי בסוגיין, ז"ל, [וכל שאינו] נעשה לריח כגון אתרוג והדומה לו, אע"פ שאין מברכין עליו עצי בשמים, אינו דומה לאלו, שבזו אם הוא פרי מברכים עליו שנתן ריח טוב בפירות, ואם אינו פרי מברך מיני בשמים, עכ"ל.[[10]](#footnote-11)

ובאמת כ"ה משמעות ד' התוס' ודעימייהו שפירשו דהא דתניא אין מברכין בורא עצי בשמים אלא על וכו' ועל ההדס שבכל מקום, היינו הדס וכל דדמי לי' שעיקרן לריח, לאפוקי תפוחים וחבושים שאין עיקרן לריח אלא לאכול, ומהא דתני לה הברייתא בדין ברכת עצי בשמים, משמע דהוי זה דין מסוים בברכת עצי בשמים, שאין מברכין ברכה זו אלא על דברים שעיקרן לריח, אך ברכת מיני בשמים שפיר מברכין גם על דברים שאין עיקרן לריח, וכ"ה גם ל' הר"י שירליאון שכתב דלא מיקרו "עצי" בשמים, ולא כתב דלא מיקרו בשמים. [[11]](#footnote-12)

יח] ובפשוטו הי' נראה לפרש הטעם בזה, דלעולם אף דבר שאין עיקרו לריח, מ"מ כל שהוא נוטלו להריח בו, יש עליו חשיבות בושם, וע"כ שפיר שייכא בזה ברכת בורא מיני בשמים, ורק ברכת בורא עצי בשמים לא שייכא בזה, דמה שנתייחדו עצים לברך עליהן, הוא בעצים שניתנו לצורך ריחם, אך עצים שלא ניתנו לצורך ריחם, אף שיש בהן ריח, לא חשיבי לברך עליהן ברכת עצי בשמים.

ומה"ט מבו' בד' הרשב"ץ, דהא דאין מברכין עליהן בורא עצי בשמים, אי"ז משום שאינם עומדים עתה להריח בהן, אלא הוא משום שאין עיקר "נטיעתן" לריח, וכ"ה מוכרח לפי דבריו דד' התוס' קיימי על העצים עצמן, וכמש"נ לעיל סקי"ז בהערה, וכ"ה בד' הרשב"א בסוגיין, ז"ל, לאפוקי עצי אתרוג ותפוחים שאין עיקר נטיעתן לריח, וכ"ה בס' הפרדס שער ז', ז"ל, אבל שאר עצים כגון עצי אתרוג ותפוחים אין מברכין עליהן, כיון דלא נטען ע"ד להריח בהן, עכ"ל, והיינו דאף אם הן עומדין עכשיו לריח וחשיבי שפיר כבשמים, מ"מ ברכת בורא עצי בשמים לא שייכא בהו, כיון שאין נטיעתן לריח, ולא ניתנו לצורך ריחם.

אך אי"ז מתישב היטב בל' הר"י שיריליאון שכתב דכיון דאין עיקרן עשוי לריח "לא מיקרו" עצי בשמים, ולדרך זו הרי שפיר מיקרו עצי בשמים, ואך דלא חשיבי לברך עליהן בורא עצי בשמים, כיון שלא ניתנו לצורך ריחם.

יט] וע"כ נראה לפרש בזה בע"א, דהנה במה שמברכין על הדס ושאר מיני בשמים הגדלים באילן בורא עצי בשמים, יש להסתפק אם היינו דדברים אלו חשיבי כעצי בשמים כיון שהן גדלין מן העץ, ובכלל עצי בשמים נכלל גם דברים הגדלים על העץ, או היינו דלעולם לא חשיבי דברים אלו כעצי בשמים, שהרי אינם עץ, אלא מטבע הברכה דעצי בשמים קאי על העץ המגדל אותם, דהוא חשיב כעצי בשמים, שהוא עץ המגדל בשמים.

ומל' הרשב"א והפרדס שכתבו דאתי לאפוקי "עצי" אתרוג ותפוחים, ולא כתבו לאפוקי אתרוג ותפוחים, נראה ללמוד דהנידון לברך על אתרוג ותפוחים בורא עצי בשמים, הוא דשמא עץ האתרוג והתפוחים חשיב כעץ דבשמים, וע"כ מברכין על פירותיו בורא עצי בשמים.

ונראה דע"ז הוא שכתבו הראשונים, דכל הא דעץ המגדל בשמים חשיב כעץ דבשמים, הוא רק אם עיקר נטיעתו היא לריח, אך כל שאין עיקר נטיעתו לריח, הרי דהגם דגדלים בו דברים שיש בהן ריח, לא חשיב העץ כעץ דבשמים, אלא חשוב כעץ מאכל הגדלים בו מיני ריח, וע"כ אין מברכין על הדברים הגדלים בו בורא עצי בשמים.[[12]](#footnote-13)

ונתחדש לפ"ז, דגם עץ שגדלים בו פירות ובשמים, כל שאין עיקר נטיעתו לריח, אין מברכין על הבשמים הגדלים בו בורא עצי בשמים, כיון שאין העץ המגדל אותם עץ בשמים, אלא עץ מאכל.[[13]](#footnote-14)

כ] אמנם הנה ממש"כ הרמב"ם בפ"ט מברכות ה"ג דשמן זית שכבשו או שטחנו עד שחזר ריחו נודף מברך עליו בורא עצי בשמים, מבו' דהגם דעץ הזית אינו עץ בשמים, שהרי אין עיקר נטיעתו לריח אלא למאכל, מ"מ שפיר מצינו לברך על הגדל בו בורא עצי בשמים, וכ"ה מבו' גם בד' מהר"ם שהביא הטור בסימן רט"ז דעל ריח קנה וקינמון מברכין בורא עצי בשמים, והרי דאף דאין עיקר נטיעתן לריח, מברכין עליהן בורא עצי בשמים.

אך לדעת בעלי התוס' ודעימייהו אין הדין כן, אלא כל כה"ג מברכין עליהן בורא מיני בשמים, וכאשר כ"ה להדיא בד' הרשב"ץ שם, דהגם דס"ל דהקנה והקינמון לא חשיבי כפרי ואין מברכין עליהן הנותן ריח טוב בפירות, מ"מ ס"ל דאין מברכין עליהן בורא עצי בשמים, משום דאין עיקר נטיעתן לריח.

וזה נראה בביאור מש"כ הרשב"ץ שם, דמדברי הרמב"ם נראה דמברכין על הקנה והקינמון בורא עצי בשמים, והרי שנקט בדעת הרמב"ם דפליג על בעלי התוס' וס"ל דאף עצים שאין עיקר נטיעתן לריח מברכין עליהן בורא עצי בשמים, ולא נתפרש בדבריו מהיכן למד כן מד' הרמב"ם, ולמש"נ נראה שלמד כן ממש"כ הרמב"ם דמברכין על שמן זית שכבשו וכו' בורא עצי בשמים, אף שאין עיקר נטיעתו לריח.[[14]](#footnote-15)

ובזה מתפרש היטב מש"כ בתוס' הרא"ש לעיל דל"ו:, ז"ל, והמריח בקנה מברך עליו אשר נתן ריח טוב בפרי האדמה כיון דעיקרו עומד לאכילה וכו', ולא מברך בורא מיני בשמים כיון שעיקרו עומד לאכילה, עכ"ל, ומבו' בד' הרא"ש דאילו לא הי' עליו תורת פרי, היו מברכין עליו בורא מיני בשמים, וצ"ע דלכאו' אם לא הי' עליו תורת פרי היו מברכין עליו בורא עצי בשמים וכדעת מהר"ם,[[15]](#footnote-16) ולפי הנ"ל ניחא, דגם אם לא הי' תורת פרי עליו, לא היו מברכין עליו בורא עצי בשמים, כיון שאין עיקר נטיעתו לריח, אלא היו מברכין עליו בורא מיני בשמים, ובאמת מצינו כן גם גם בד' האגור סימן ש"ה שכתב בשם הר"מ מקוצי שמברכין על קנה וקינמון בורא מיני בשמים, וזה מתפרש כמש"נ,[[16]](#footnote-17) וכאשר כ"ה להדיא בד' הרשב"ץ וכנ"ל.

אך הפוסקים בסימן רט"ז שכתבו דמברכין על קינמון ועל נעגעל"ך בורא עצי בשמים, הוא משום דלדינא קי"ל כדעת הרמב"ם דמברכין בורא עצי בשמים גם על הגדל בעצים שאין עיקר נטיעתן לריח, וע"כ מברכין על שמן זית שכתשו וכו' בורא עצי בשמים, וע"כ שפיר מברכין על קינמון ועל נעגעל"ך בורא עצי בשמים אף שאין עיקר נטיעתן לריח. [[17]](#footnote-18)

כא] ולפ"ז נמצא דמש"כ הר"י מפרי"ש דאין מברכין על הפת בורא מיני בשמים משום דפת לא מיקרי בושם, וכן מה שדן המג"א בסימן רצ"ז דאין לברך על הפלפלין בורא מיני בשמים משום דלא מיקרו בושם, אי"ז חד דינא עם מש"כ בעלי התוס' דאין מברכין על הפירות בורא עצי בשמים משום שעיקרן לאכילה, דפת ופלפלין שאין עומדין כלל לריח, אין שם בושם עליהן, וע"כ ל"ש בהו ברכת בורא מיני בשמים, ומשא"כ פירות שעומדין גם לריח,[[18]](#footnote-19) שפיר יש שם בושם עליהן, ואך ברכת עצי בשמים לא שייכא בהו, משום שעציהם הוו עצי מאכל ולא עצי בשמים, וכמש"נ.

ועיקר הך מילתא, דהא דפת ופלפלין גריעי מפירות הוא משום שאינם עומדין כלל לריח, מצינו כן לגבי פת בד' הפרח שושן שהבאנו להלן סקכ"ב, עיי"ש.

וכ"ה מבו' גם בד' הגר"ז בסדר ברה"נ פי"א ס"ט, ז"ל, וכן פלפלין וזנגביל כתושין אף מי שנהנה מריחם י"א שאין לברך עליו לפי שמכיון שעשויין לתבלין בלבד ואין רגילות כ"כ להריח בהם לא נקראו עומדים לריח כלל, משא"כ קנמון וצפורן רגילות הוא להריח בהם אפילו שלא בשעת אכילה וגם כשמשימים אותם בתבשיל מתכונים גם להיות ריח התבשיל נודף, ויש חולקין בזה. ולכן נכון למנוע שלא להריח בהם. וכן שלא להריח בלחם חם אם יש לו ריח טוב להנצל מספק ברכה, עכ"ל, ועי' גם בדבריו שם ס"ח, דזהו טעם הסוברים שהמריח באתרוג של מצוה אינו מברך, דהוא משום דאתרוג של מצוה אינו עומד לריח כלל, ול"ד לכל פירות שרגילות להריח מהן בשעת אכילה, ומבו' בדבריו דטעם הא דפת ופלפלין גריעי מפירות שמברכין עליהן, הוא משום דפת ופלפלין אינם עומדין כלל לריח.

ובטעם דין זה יש להסתפק, אם הוא דינא בעלמא דאין מברכין על דבר שאינו עומד לריח, או דהוא משום דדבר שאינו עומד לריח אין שם בושם עליו כלל, וכמש"כ הר"י מפרי"ש לגבי פת, וע"כ הוא דס"ל דאף אין מברכין עליהן ברכת הנותן ריח טוב בפירות, דאף ברכה זו לא נתקנה אלא בבשמים, ולא בדברים שאין עליהן תורת בשמים כלל, ופליגי ע"ד המג"א בסימן רצ"ז שנקט דברכה זו שייכא אף בדברים שאין עליהן שם בשמים.

כב] ובזה מתישב היטב מש"כ הטור דאם בירך על הפירות בורא מיני בשמים יצא, אשר צ"ע, דלפמש"כ בעלי התוס' דפירות לא מיקרו עצי בשמים, בדין דאף אם בירך עליהן במ"ב לא יצא, ולפי הנ"ל ניחא, דרק ברכת בורא עצי בשמים הוא דלא שייכא בפירות, כיון שאינם גדלים על עצי בשמים אלא על עצי מאכל, אך ברכת בורא מיני בשמים שפיר שייכא בפירות, דאף שאין עיקרם לריח, מ"מ שפיר חשיבי כבשמים.

ולפ"ז נראה דבמוצ"ש שנהגו לברך על שאר מינים בורא מיני בשמים, מברכין כן גם על הפירות, וזה דלא כמש"נ לדון לעיל סקי"ד, אלא כד' המאמ"ר והגר"ז שהבאנו שם בהערה.

והנה לעיל סקי"ב נתבאר להעיר, דבל' הר"י מפרי"ש נראה דאם בירך על הפת במ"ב לא יצא, שכתב דהמברך ע"ז במ"ב הוא טועה, וצ"ע דמ"ש מפירות דאף שכתבו הראשונים דלא מיקרי עצי בשמים מ"מ אם בירך ע"ז במ"ב יצא, ועד"ז נת' לעיל סקי"ד להעיר ע"ד המחה"ש בסימן רצ"ז שכתב דאם בירך על הפלפלין במ"ב לא יצא.

ולמש"נ ניחא, דהגם דאם בירך על הפירות במ"ב יצא, היינו רק משום דפירות נמי חשיבי כבשמים, ואך ברכת עצי בשמים לא שייכא בהו, אך אם בירך על הפת לדעת הר"י מפרי"ש ועל הפלפלין לדעת המג"א במ"ב לא יצא, משום דפת ופלפלין לא מיקרו בשמים כלל, ולא שייכא בהו ברכת בורא מיני בשמים.

והדברים מבוארים כן בשו"ת פרח שושן כלל א' סימן י"ג שכתב דהא דשאני פירות שאם בירך עליהן במ"ב יצא, מפת דאם בירך עלי' במ"ב הוא טועה, הוא משום דבשלמא בפירות כיון שיש בו ריח טוב הו"ל בכלל בשמים וכו' משא"כ בפת דאינו נקרא בשמים, וזה מדוקדק בדברי מרן שכתב דפת אינו נקרא בושם והטעם לפי שאינו נכנס כלל תחת סוג בשמים, משא"כ בפירות דהם נכנסים תחת סוג בשמים, כיון שריחם טוב לפעמים לוקחים אותם להריח בהם, עכ"ד, וזה כמש"נ.

כג] והנה לא נתפרש בד' הטוש"ע דין בירך על הפירות בורא עצי בשמים אם יצא, ומצינו שנחלקו בזה האחרונים ז"ל, דבד' הפמ"ג רט"ז מש"ז ד' שתמה ע"ד האלי' רבה דלמה לא יברך על נעגלי"ך בורא עצי בשמים מבואר דפשיטא לי' דיצא, עיי"ש, אך בד' הגר"ז סדר ברה"נ פי"א ס"ג נראה דלא יצא, וע"כ כתב דבפרי שראוי לאכילה ע"י תערובת או כתבלין שספק אם מברכין עליו הנותן ריח טוב בפירות או בורא עצי בשמים, יש לברך בורא מיני בשמים שהיא כוללת כל המינים, וכן הוכיח בספר קצוה"ש.

ולפמש"נ נראה דדין זה תלוי בפלוגתת הראשונים, דלדעת הרמב"ם והמהר"ם דברכת עצי בשמים שייכא אף בדברים הגדלים באילנות שאין עיקר נטיעתן לריח, הרי ודאי דאם בירך על הפירות בורא עצי בשמים יצא, כ"ה דאם בירך עליהן בורא מיני בשמים יצא, אך לדעת בעלי התוס' ודעימייהו, דאילנות שאין עיקר נטיעתן לריח אין מברכין על הגדל בהן בורא עצי בשמים, הרי דאם בירך על הפירות בורא עצי בשמים לא יצא, שהרי עצי הפירות לא חשיבי כעצי בשמים, וז"ב.

כד] אך אי"ז מתישב בד' הגר"ז, שהרי נקט שם דלהצד דפירות אלו אין עליהן חשיבות פרי, מברכין עליהן בורא עצי בשמים, והרי דס"ל דאף דאין עיקר נטיעתן לריח מ"מ הוו שפיר בכלל עצי בשמים, וא"כ בדין דגם להסוברים דחשיבי כפרי ומברכין עליהן הנותן ריח טוב בפירות, מ"מ אם בירך עליהן בורא עצי בשמים יצא.

ולכאו' צ"ל בדעתו, דכל דבר שיש עליו חשיבות פרי, אין שם עץ עליו, ורק דבר הגדל בעץ דאין עליו חשיבות פרי, הוא דחזינן לי' כחלק מן העץ ומברכין עליו בורא עצי בשמים, וע"כ להצד דמיני תבלין חשיבי כפרי, אם בירך עליהן בורא עצי בשמים לא יצא, אך ג"ז אינו מתישב עם ד' הרמב"ם דשמן זית שכתשו וכו' מברך עליו בורא עצי בשמים.

כה] וע"כ נראה בטעמו, דאזיל לטעמי' שכתב בסימן ר"ב ס"י ובלוח ברה"נ פ"א ה"ב, דאם בירך על היין בפה"ע לא יצא, והרי דכיון שנתייחדה לו ברכת בפה"ג, אינו יוצא בברכה הכוללת יותר, אלא בברכת שהכל, ומה"ט דעת הגר"ז בסימן קס"ח סי"ב דאם בירך על הפת במ"מ לא יצא, (אך בסדר ברה"נ פ"א ס"ב הביא ב' דעות בזה וכתב דספק ברכות להקל), וע"כ ס"ל דה"נ פירות שברכתן שנתן ריח טוב בפירות אם בירך עליהן בורא עצי בשמים לא יצא, ורק אם בירך עליהן בורא מיני בשמים דהיא ברכה כללית לכל הבשמים דומיא דברכת שהכל יצא.

אך זה מחודש, דבפשוטו הא דעל פירות מברכין שנתן ריח טוב בפירות, אי"ז מפני חשיבותם, דומיא דברכת היין וברכת הפת, אלא מפני שהם מין בפנ"ע, וכמו שמברכין על פירות העץ בפה"ע, וכ"ה בסידור רס"ג עמ' פ"ב, דברכת בפה"ע הוא ברכה מינית, וברכת בפה"ג הוא ברכה מיוחדת, ונת' בזה ב?.

כו] ונ' לדון עוד בזה, דדמי למש"כ הראשונים דאם בירך על מיני מזונות בפה"א לא יצא, ונת' בדברינו בדין החליף ברכה בחברתה הערה י"ב דהוא משום דקבעו חכמים לברך על המזון, וכשמברך בפה"א אינו מברך כלל על המזון, וה"נ בפירות שקבעו חכמים לברך שנתן ריח טוב בפירות, הרי כשמברך בורא עצי בשמים אינו מודה כלל על בריאת "פירות" שיש בהן ריח, וע"כ אינו יוצא יד"ח רק בברכת בורא מיני בשמים, שהיא הודאה כללית על כל מיני הבשמים.

עוד יל"ד בזה, דכיון דמברכין שנתן ריח טוב בפירות גם על פירות האדמה, נמצא דברכה זו אינה ברכה פרטית לחלק מעצי בשמים, אלא הוי זה ברכה חלוקה לגמרי, וע"כ אם בירך בורא עצי בשמים לא יצא, ואף אי נימא דמ"מ יצא, מ"מ י"ל דהוי זה שינוי מן המטבע, וע"כ יש לו לברך בורא מיני בשמים, וכמש"נ בדברינו בדין החליף ברכה בחברתה הערה קי"ז כעי"ז, וצ"ע בכ"ז.

לכאו' לדעת הסוברים דשם עץ לענין עצי בשמים אינו דוקא אילן, א"כ אין לומר דסגי במה שהוא גדל על העץ, וצ"ל דהוא עצמו חשיב כעץ.

הרא"ה כתב דהא דמברכין על שמן אפרסמון בורא שמן ערב, הוא משום דאין היוצא מן העץ כמותו, וע"כ א"א לברך עליו בורא עצי בשמים אלא בורא שמן ערב, ומבו' דמברכין עליו בורא שמן ערב משום גריעותו, אך בתר"י כתב דמברכין עליו בורא שמן ערב משום חשיבותו.

והנה הרא"ה דן דיברכו על שמן שכבשו בתוכו בשמים וסיננו אותו, בורא שמן ערב, וכן דן בזה המיוחס לריטב"א, וגם הטוש"ע הביאו ב' דעות בזה, ולכאו' כ"ז הוא לדרכו של הרא"ה, וכבר עמד ע"ז הב"ח.

ועפי"ז צ"ע במשה"ק המג"א דברכת בורא שמן ערב הויא ברכה מבוררת טפי, וא"כ יש להקדימה לברכת ההדס, ולהנ"ל הרי לדעת הטור אינה ברכה מבוררת טפי.

ואמנם בד' הרא"ה גופי' מבואר דטעמא דב"ש הוא גם משום שהיא ברכה חשובה טפי, אך מבו' דלא סגי בזה לחוד, שהרי עיקר טעמם הוא משום דזכינו לריחו וזכינו לסיכתו, ומש"כ דגם הויא ברכה חשובה טפי, אף דמברכין אותה משום גריעותו, נראה דמ"מ כיון שמברר טפי בברכתו, זה עצמו גורם לחשבה ברכה חשובה טפי, והיינו דבעלמא בברכה המבוררת בפשוטו הוי זה "סימן", דמה שהצריכו לברר טפי הוא משום חשיבות המאכל, אך הכא מה שהצריכו לברך בורא שמן ערב אי"ז משום חשיבותו, אך מ"מ מכח זה שהוא מברר טפי, הוי זה "סיבה" דברכה זו חשובה טפי.

שו"ר בפמ"ג בתו"ד שכתב דברכת שמן ערב פעמים הוא משום חשיבותו ופעמים הוא ום גריעותו, וצ"ב.

עפמש"נ יל"ד דבבית מרקחת לא יעזור מה שדעת בעה"ב שיריחו אותם, דמ"מ כיון שאי"ז עשוי להנאת ריח אין שם בשמים עליהן.

למש"נ יתכן דזהו טעמא דב"ה דמברך על ההדס תחילה, דהדס עדיף משמן משום דהדס הוא בושם, ומשא"כ שמן ערב שעשוי להעביר את הזוהמא דאינו בושם, וע"כ הדס קודם, וזה נכלל בד' המג"א בסימן רט"ז שכתב לפרש דכל הא דהדס קודם הוא רק משום דהשמן בא להעביר את הזוהמא, ודו"ק.

הגר"א בסימן רי"ז כתב דהא דאין מברכין על כלים המוגמרים, נלמד מהא דאין מברכין על המוגמר, וצ"ב, ועי' בדמש"א מש"כ בזה, וזה חידוש, וגם אי"ז מתישב בל' הגר"א "דנלמד" מזה, ונ' לבאר ד' הגר"א, דאם מברכין על ריח שאין לו עיקר, היו מברכין גם על המוגמר, שהרי עשן זה עומד להריח בו, ומה שאינו עומד להריח בו אלא כשיכנס לכלי לית לן בה, וה"ז דומיא דבשמים שאין עומדין להריח בהן אלא כשהן בתוך כלי, דודאי מברך עליהן גם כשאינם בתוך הכלי, ול"ד לחנותו של בשם דעדיין אי"ז עומד לריח, ורק משום דעל העשן עצמו אין מברכין, אלא על הבשמים, הרי דבשמים אלו אין עומדין להריח אותם, ודו"ק.

צ"ע בל' הרא"ש דורד ודאי אינו פרי דאין עיקרו לאכילה, ומ' דאם הי' עליו שם פרי היו מברכין עליו הנותן ריח טוב בפירות, ולכאו' למש"כ בתוס' ר"י ותוס' הרא"ש הוא להיפך, דמה דמברכין על פירות הנותן ריח טוב בפירות ואין מברכין בורא עצי בשמים, הוא משום שאינם עומדין לריח ואין עליהן שם בושם, ונראה דאם הי' גם שם בושם וגם שם פרי, היו מברכין בורא עצי בשמים, ושמא יש לדחוק כן גם בד' הרא"ש, דודאי אינו פרי אלא בושם, וצ"ע.

ב"י בסימן ר"ד תמה ע"ד הטור, דאם אין עיקרם לאכילה, א"כ מ"ט מברכין עליהן בורא פרי האדמה, ולכאו' צ"ל בדעת הטור, דאף דבר שאין עיקרו לאכילה יש עליו שם פרי, ואך דלגבי ברכת הבשמים שחילקו בין ברכת העץ לברכת הפרי, הרי דד"ז הוי בכלל עץ, ומשא"כ לגבי ברכת הנהנין, גם על העץ עצמו מברכין בפה"א, דכל הגדל באדמה אף שאין עליו חשיבות פרי גמור, מברכין עליו בפה"א, אך ילה"ע ע"ז מלא נטעי אדעתא דהכי דאין מברכין עליו אלא שהכל, וי"ל.

ואמנם למש"נ ניחא ד' הטור, דאין כוונת הטור דמה"ט אין ע"ז שם פרי, אלא אף דיש ע"ז שם פרי מ"מ ברכתו היא בורא עצי בשמים, אך צ"ע דאי"ז במשמעות ל' הרא"ש והטור, וצ"ע.

1. וכעי"ז מצינו בב"י בסימן רט"ז בשם הרא"ש בפירקין סימן ו', ז"ל, המריח בקנה מברך אשר נתן ריח טוב בפרי האדמה כיון שעיקרו עומד לאכילה וכו', ולא מברך בורא פירות בשמים כיון שעיקרו עומד לאכילה, עכ"ל, ולכאו' הדברים מתפרשים כנ"ל, דדבר שעיקרו עומד לאכילה אין שם בשמים עליו, וע"כ אין מברכין בורא פירות בשמים אלא הנותן ריח טוב בפירות, אך בתוס' הרא"ש לעיל דל"ו: הגיר' ולא מברך בורא מיני בשמים, ולפ"ז מתפרשים דבריו בע"א, דהא דצריך לברך ע"ז הנותן ריח טוב בפירות ואינו מברך במ"ב, הוא משום דתורת פרי עליו, ועמש"נ עוד בדברו להלן סק"כ.

   אמנם הנה בתשו' הרשב"א ח"א סימן רנ"א כתב, ז"ל, ושנוי לשון ברכות הריח שבמריח באתרוג ובתפוח מברך שנתן ריח טוב בפירות, ובמיני בשמים מברך בורא מיני בשמים או עצי בשמים או עשבי בשמים, הטעם בזה מפני שהאתרוג והתפוח עשויין עיקרן לאכילה ולפיכך מברך על תוספת ההנאה שנתן הש"י בהן והוא הריח, אבל הבשמים עיקרן לריחן ולפיכך מברך על עיקרן, עכ"ל, ונ' מדבריו דהא דאין מברכין בורא פירות בשמים משום דעיקרן לאכילה, אי"ז משום דאין שם בשמים עליהן, אלא הוא משום דבכה"ג ההודאה היא על תוספת ההנאה שנתן הש"י בהן, וע"כ מברך הנותן ריח טוב בפירות, ויל"פ כן גם בד' הרא"ש, ועי' בלבוש סימן רט"ז ס"ג שכתב כעי"ז. [↑](#footnote-ref-2)
2. דבשמים של בית הכסא כיון שהם מועילים ע"י ריחם יש שם בשמים עליהן, וכן שמן העשוי להעביר את הזוהמא, כיון שניתנו הבשמים בתוכו לשם ריחם, יש שם בשמים עליהן.

   ועי' עוד להלן סקט"ז שנת' דכל דשם בשמים עליו מברייתו, חשיב כבשמים אף אם ייחדוהו לדבר אחר, ולפ"ז ודאי דבשמים של בית הכסא ושמן העשוי להעביר את הזוהמא יש שם בשמים עליהן. [↑](#footnote-ref-3)
3. ועי' מהר"ם חלאוה פסחים דכ"ו. שכתב דאין מברכין על הפירות היכא שלא נתכוין להנאת ריח, משום דכה"ג ריחא לאו מילתא הוא, ומשא"כ בהדס וורד ובשמים דעבידי לריחא וריחא דידהו מילתא הוא, עכ"ד, וזה מתפרש ע"פ מש"כ התוס' בע"ז די"ב: דהגם דקי"ל דריחא לאו מילתא הוא, מ"מ בורד והדס דעיקרייהו לריחא אסור, וכ"ה מבו' בתשו' ופסקים למהר"ם מר"ב ח"ב סימן ל' שהובא במרדכי פ' גיד הנשה וברמ"א יו"ד סימן ק"ח ס"א, ונת' בזה באורך בדברינו בסוגיא דריחא, ושוב מצאתי דימוי זה מפורש בספר הפרדס שער ז', שפירש טעמא דהתוס' דאין מברכין על הפירות אלא בשנטלן להריח בהן, דהוא משום דריחא לאו מילתא היא, ומשא"כ בדברים שעיקרן לריח הוי ריחא מילתא וכמש"כ בתוס' בע"ז, עיי"ש בדבריו.

   ואמנם לדבריהם נראה דהוי זה דין מסוים בפירות, ואי"ז חד דינא עם הא דאין מברכין על בשמים של בית הכסא וכו', דלכאו' בבשמים של בית הכסא ודאי אין לנו לומר דריחא לאו מילתא הוא, וצ"ע בזה.

   ובעיקר ד' המהר"ם חלאוה והפרדס, הנה מצאתי בספר המכריע להרי"ד סימן ל"ה שכתב, ז"ל, ה"מ בריחו דיין נסך דלא חשיב ריחא דיין לברוכי עלי' כ"ה דחשיב ריחא דבשמים וריח הפירות כגון אתרוגא וחבושא, וכ"ה דלענין ברכה לא חשיב ריחא ה"נ נמי לענין איסורא לא חשיב, עכ"ל, ומבו' בדבריו דבפירות שמברכין עליהן ברכת הריח הוי ריחא מילתא, ורק ביין הוא דאמרינן דריחא לאו מילתא, ושו"ר כן גם בד' הריטב"א בע"ז די"ב: דבאתרוג הוי ריחא מילתא, משום שהוא עומד לריח. [↑](#footnote-ref-4)
4. ומבו' מדבריו, דדינא דהתוס' אי"ז חד דינא עם דינא דבשמים של בית הכסא, דא"כ מעיקרא מה תמה ע"ד התוס', וגם בפשוטו בבשמים של בית הכסא ל"ש לומר דהטעם הוא משום דריחא לאו מילתא היא, וכמש"נ לעיל בהערה, אלא דין אחר הוא, והא דליכא הכא לדינא דבשמים של בית הכסא, יל"פ כמש"נ דבברכת הנותן ריח טוב בפירות ליכא להך דינא. [↑](#footnote-ref-5)
5. ובזה נראה לפרש מש"כ הב"י שם, ז"ל, ואני אומר שאפילו על החם לבי נוקפי מלברך עליו כלל, דא"כ לא לישמיט תנא או אמורא להזכירו בכלל הדברים שיש להם ריח טוב, עכ"ל, וצ"ב דמ"ט באמת אין מברכין עליו, ועי' בביאור הגר"א סו"ס רט"ז ובמ"ב שם מש"כ לפרש בזה.

   ולפמש"נ י"ל, דכיון דפת אינו נקרא בושם, וע"כ אין לנו לברך עליו ברכת בשמים, ואך שבאנו לדון דיהא עליו ברכת הנותן ריח טוב, שתיקנוה גם בפירות שאינם בושם, הרי דבזה י"ל דדוקא פירות שיש ריח בגופן חשיבי לברך עליהן אף כשאינם בושם, אך פת שאין בו ריח אלא כשהוא חם, לא חשיב לברך עליו.

   וביותר י"ל למש"כ במ"ב סימן רט"ז סקכ"ה בשם הלבוש, דהא דאין מברכין על שמן זית שכתשו וכו' הנותן ריח טוב בפירות, הוא משום שלא גדל עם הריח, אלא בא ע"י כתישה וטחינה שנעשית בידי אדם, וע"כ אין שייך לברך הנותן וכו' שלא ניתן בו הריח מתחלתו, עכ"ד, וי"ל דה"נ הוא בפת שבא הריח ע"י מעשה אדם, והגם די"ל דפת עדיף, מ"מ כיון שאין הריח קיים בפת אלא בעודו חם, ודאי י"ל דלא עדיף משמן שכתשו וכו', ודו"ק. [↑](#footnote-ref-6)
6. שוב מצאתי שכבר עמד בזה הגו"ר כלל א' סימן מ"א, ז"ל, אמנם יש לדקדק על דברי מרן, דנראה דסובר שאפי' לדעת הקובעין עליו ברכה אם בירך עליו במ"ב טועה והויא ברכה לבטלה, דמייתי מרן דברי הר"י מפריש סיעתא לזה שכתב דפת אינו נקרא בושם, ומסגנון לשון זה משמע דאם בירך כן דהויא ברכה לבטלה, וקשה דהא מרן לעיל סי' רט"ז פסק כהרמב"ם דאפי' על ריח פירות אם בירך במ"ב יצא, ונראה דמרן לאסבורי דעות המפרשים הוא דנחית ולפיכך כתב שדעת ה"ר שמואל בר גרשון סלקא כדעת הר"י מפריש, ואמנם לפי שהוא ז"ל סבור שאין לברך על הפת בשום פנים לפיכך לא נחית לברר דהמברך במ"ב יצא בדיעבד, עכ"ל, ועמש"כ לישב בזה בשו"ת פרח שושן כלל א' סימן י"ג, והבאנו דבריו להלן סקכ"ב. [↑](#footnote-ref-7)
7. שו"ר בתוספת שבת סימן רצ"ז סק"א שנקט בביאור ד' המג"א, דגם על הפלפלין מברך במוצ"ש בורא מיני בשמים, גם במאמ"ר שם סק"א נקט דמנהג זה דמברכין במוצ"ש על כל המינים בורא מיני בשמים, הוא גם על פירות שברכתן הנותן ריח טוב בפירות, עיי"ש, וכן מ' בד' הגר"ז שם ס"ג, ואמנם להלן סקכ"ב נתבאר לבאר היטב ד' המאמ"ר והגר"ז. [↑](#footnote-ref-8)
8. ובזה י"ל מש"כ הביאוה"ל בסימן רי"ז ס"א דמברכין על ריח סמי הרפואות שבבית הרפואות, משום דניח"ל שיריחו מבחוץ וידעו שיש שם רפואות, ודמי לדין חנותו של בשם, ולכאו' ילה"ע בזה, די"ל דשאני חנותו של בשם שיש על הבשמים שבחנות שם בושם, שהרי הם עומדין לימכר לבנ"א לצורך ריחם, ואך דאתינן עלה משום דאין מברכין על בשמים כשאינם עומדין במקום זה לריח, ולזה סגי במה דעבידי נמי לריחא כ"ה דליתו אינשי וניתו וניזבון מיני', אך בסמי הרפואות שאינם עומדין כלל לריח, אלא הצמחים שעושין מהן הרפואות יש בהן ריח, לכאו' הוו כפירות שאין עליהן שם בשמים כלל, ומאן יימר דע"ז מועיל הא דניח"ל שיריחו מבחוץ, דמכח זה יהא עליהן שם בושם, ובפרט דתועלת זו שידעו בנ"א ההולכין בחוץ שיש שם רפואות, הוא מכח הריח עצמו, ואינו מכח הנאת" הריח, (ואף אם הי' ריח סמי הרפואות רע, ג"כ הי' מועיל לצורך זה), וודאי מסתבר דאי"ז מועיל ליתן עליהן שם בושם.

   ולהנ"ל י"ל דסמי הרפואות נעשין מדברים שיש עליהן שם בשמים, וע"כ אף שאינם עומדין לריח, כל הא דאין מברכין עליהן, הוא רק משום דינא דלקמן דאין מברכין על בשמים שאין עומדין במקום זה לריח, ולזה שפיר מהני הא דניח"ל דלירחו וכו'. [↑](#footnote-ref-9)
9. ממש"כ הרשב"ץ דמברכין עליהן במ"ב, מבו' דלא קאי על האתרוג והתפוחים שמברכין עליהן הנותן ריח טוב בפירות אלא קאי על עצי האתרוג והתפוחים עצמן דיש בהן ריח, ואפ"ה כיון דעיקר נטיעת עצים אלו אינה לשם הריח, אין מברכין עליהן בורא עצי בשמים, וכ"ה גם בארחות חיים הל' ברכות סימן ל"ח ובס' השלחן הל' סעודה שער ד' שכתבו דעל עצים אלו דעת ר"י דמברכין שנתן ריח טוב בפירות וי"א דמברכין בורא עשבי בשמים, ובע"כ מזה דלא קיימי על הפירות, אלא על העצים עצמן, והא די"א דמברכין ע"ז בורא עשבי בשמים, כנראה הוא משום דס"ל דכל עץ הוי נמי בכלל עשבי, וכיון שאין עליו מעלת עצי בשמים, מברכין ע"ז בורא עשבי בשמים, ועמש"נ להלן סקי"ט בהערה.

   ואמנם בעיקר דבריהם צ"ב, דעל העצים עצמן מה טעם יש לברך הנותן ריח טוב בפירות, ואולי יל"פ בזה, דהנה בעיקר ד' הרשב"ץ עיי"ש במגי' שתמה ע"ז, דלפי הידוע לנו אין בעצי האתרוג והתפוחים ריח שראוי לברך עליו, ומש"כ הראשונים דאין מברכין עליהן בורא עצי בשמים קאי על האתרוג והתפוחים עצמן, אך הנה ראיתי בבא"ח שנה א' פר' ואתחנן דין ז' שכתב דעל ניצנים פרחים של אתרוג ושל לימונים וכו' יברך עצי, והרי דניצנים פרחים של עצי האתרוג יש בהן ריח, ולפ"ז נראה דע"ז קיימי הראשונים, ולפ"ז ניחא דבזה הוא דס"ל לר"י דמברכין ע"ז שנתן ריח טוב בפירות, וזה כדעת הריטב"א בהל' ברכות פ"ד ה"ד דעל הפרחים של הפירות מברכין שנתן ריח טוב בפירות. [↑](#footnote-ref-10)
10. ומצינו כן עוד בד' המאירי שכתב, ז"ל, אלו שמברכין במוצאי שבת על הלחם בורא עצי בשמים מפני שהחטה נקראת אילן וכו' אינו כלום וכו', ואף בשנאמר כן אינו "מעצי בשמים", ומ"מ הרבה נהגו לברך בו מיני בשמים מפני שיש בו ריח טוב וערב וכו', עכ"ל, ונראה כונתו, דאף אי נימא דחטה חשיבא כעץ, מ"מ אין מברכין ע"ז בורא עצי בשמים, משום דחטה אינה מעצי בשמים, משום שאין עיקר נטיעתה לריח. [↑](#footnote-ref-11)
11. אמנם בד' הביאוה"ל בסו"ס רט"ז שהבאנו לעיל סקי"א מבואר שפירש בד' הר"י שיריליאון דכל דאין עיקרם לריח, לא שייכא בהו אף ברכת בורא מיני בשמים, וזה דלא כמש"נ, אך עיי"ש שכתב דכ"כ הבגדי ישע והמאמר מרדכי בסימן תרנ"ג ועיי"ש בדבריהם דפשיטא להו דשפיר שייכא באתרוג ברכת בורא מיני בשמים, והבגדי ישע כתב דאה"נ אם רוצה להריח מברך עליו בורא מיני בשמים, והמאמ"ר כתב דכיון דבאופן הרגיל ברכתו היא הנותן ריח טוב בפירות, לא תיקנו לברך עליו בורא מיני בשמים, עיי"ש, וזה מתישב עם מש"נ, וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-12)
12. ובזה מתפרש מש"נ לעיל סקי"ז דמשמע מד' הרשב"ץ דברכת עשבי בשמים מברכין גם על דברים שאין עיקרן לריח, ושם בהערה נת' שמפורש כן בד' הארחות חיים וס' השלחן, ונראה דהיינו משום דרק ברכת עצי בשמים שהיא ברכה על עץ המגדל בשמים, אין מברכין אותה על עץ שעיקר נטיעתו למאכל שהוא עץ מאכל ואינו עץ בשמים, אך ברכת עשבי בשמים היא על עשב שהוא בשמים, וע"כ אף אם אין עיקר נטיעתו לריח, מ"מ כל שיש תורת בשמים עליו מברכין עליו בורא עשבי בשמים. [↑](#footnote-ref-13)
13. ואמנם על העץ עצמו כשיש לו ריח שמא יש מקום לומר דמברכין בורא עצי בשמים, והגם דבד' הרשב"ץ ודעימי' מבו' דגם על עצי האתרוג והתפוחים עצמן אין מברכין בורא עצי בשמים, וכנ"ל סקי"ז בהערה, אך כבר נת' שם דדבריהם קיימי על הפרחים ולא על העץ, ושפיר י"ל דעל העץ עצמו מברכין לעולם בורא עצי בשמים, אך מסברא אין נראה כן. [↑](#footnote-ref-14)
14. ובהגהות על הרשב"ץ כתב דמכוון הרשב"ץ ללמוד כן ממש"כ הרמב"ם דעל ורד ומי ורד מברכין בורא עצי בשמים, אך כמדומה דעץ הורד עיקר נטיעתו לריח, וכ"ה בתשו' הרדב"ז ח"א סימן מ"ד, וא"כ לא תלי בפלוגתא זו, וכן נ' ממה שהביא הרשב"ץ בהמשך דבריו לד' הבה"ג והרמב"ם דעל ורד מברך בורא עצי בשמים, ולא כתב שהוא שלא כד' התוס'. [↑](#footnote-ref-15)
15. ובפשוטו צ"ל דס"ל דהקנה לא חשיב כעץ, ומה"ט ס"ל דמברכין עליו בפה"א, וע"כ אין לברך עליו בורא עצי בשמים, וזה ניחא למש"נ בדברינו בסוגיא דצלף סקי"ח בדעת התוס' שכתבו דמברכין על הקנה בפה"א משום שהוא גדל על הארץ כמו קנים, דהיינו דמה"ט לא חשיב כעץ כלל, ודלא כמש"כ האבודרהם דמברכין עליו בפה"א משום דעל העץ עצמו מברכין בפה"א, וס"ל להרא"ש דה"נ לגבי ברכת הריח לא חשיב כעץ, ונלמד לפ"ז מדבריו, דכל דלא חשיב כעץ לענין ברכת הנהנין לא חשיב כעץ לענין ברכת הריח, וכ"ה מבו' בד' הב"ח סימן רט"ז.

    אך בד' מהר"ם שכתב דמברכין עליו בורא עצי בשמים אף שכתב שם לעיל מינה דמברכין עליו בפה"א, מבו' דאף דלא חשיב כפרי העץ, מ"מ מברכין עליו בורא עצי בשמים, וכבר עמד ע"ז הב"ח בסימן רט"ז, וכתב בדעתו דודאי עץ הוא, והא דאין מברכין עליו בפה"ע, הוא משום דאינו עיקר הפרי, עכ"ד, וזה מתישב היטב עם מש"כ הטור דדעת מהר"ם דעל אגוז מושקאט"א מברכין שנתן ריח טוב בפירות, ועל קנה וקינמון מברכין בורא עצי בשמים, ופירש הב"י דהוא משום דאינם עיקר הפרי, ופירש הפרישה שם דהוא לפי שהעץ עושה גם פירות אחרים זולת הקנה וקינמון, ולפ"ד הב"ח נמצא דהוא חד דינא עם מה שחילק מהר"ם ביניהם דעל אגוז מושקאט"א מברכין בפה"ע ועל קנה וקינמון מברכין בפה"א.

    ויל"פ עוד בטעמא דמהר"ם, דס"ל דקנה וקינמון לא חשיבי כפרי העץ אלא כעץ עצמו, וע"כ מברכין עליהן בפה"א, וכמש"כ האבודרהם, אך ברכת עצי בשמים שפיר שייכא בהו, עוד י"ל דס"ל כדעת הרא"ה ודעימי' דשם עץ לענין ברכת הריח ל"ד לשם עץ לענין ברכת הריח. [↑](#footnote-ref-16)
16. אך בעיקר ד' האגור כבר תמה הב"י בסימן קט"ז, דבפשוטו ד' המרדכי בשם הר"מ מקוצי לא קיימי כלל על ברכת קנה וקינמון, אלא על מי שמסופק בדבר אם ברכתו בורא עצי בשמים או בורא עשבי בשמים, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-17)
17. ובאלי' רבה סימן רט"ז סק"ט כתב לדינא לברך על נעגלי"ך בורא מיני בשמים, ובפמ"ג מש"ז שם סק"ד תמה ע"ז דמ"ט לא יברך ע"ז בורא עצי בשמים, ומבו' בדבריו דאם בירך על פירות בורא עצי בשמים יצא, ונת' בזה להלן סקכ"ג, אמנם הנה האלי' רבה יסד דבריו ע"ד האגור, וכונתו לחוש למש"כ האגור בשם הר"מ מקוצי דמברכין ע"ז בורא מיני בשמים, והטעם בזה הוא כמש"נ. [↑](#footnote-ref-18)
18. והרי גדולה מזו מצינו בד' המכריע והריטב"א שהבאנו לעיל סק"ג בהערה דאתרוג חשיב כמידי דעביד לריחא דאמרינן בי' ריחא מילתא. [↑](#footnote-ref-19)