שיעור נב סימן רכב
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / אורח חיים / סימן רב - רל ברכות הנהנין

**שיעורי הלכה**

![](data:image/gif;base64...)![](data:image/gif;base64...)

**שיעורים מפי מו"ר**

**הגאון רבי רפאל צבי ובר שליט"א**

**..**

**הלכות ברכות**

**שיעור נב**

**~ סימן רכב סעיף א – סעיף ד ~**

## [סימן רכב סעיף א] על שמועות שהם טובות לו לבדו מברך שהחיינו, ואם הן טובות לו ולאחרים מברך הטוב והמטיב.

# לקבל את השמועה מאדם נאמן

וכתב המשנ"ב (ס"ק א) 'ודוקא כששמע מפי אדם נאמן וזה האדם ראה בעצמו אבל אם שמע שמועה [בין שמועה טובה שצריך לברך עליה הטוב והמטיב או שהחיינו בין שמועה רעה שצריך לברך עליה דיין האמת] ואין המגיד נאמן או שהמגיד לא ראה בעצמו לא יברך'.

ומבואר שאף אם הוא אדם נאמן אינו מברך אא"כ הוא ראה בעצמו אך אם שמע מאחרים יש לחוש שהם לא אמרו לו אמת. אמנם נראה שאם שמע מאדם נאמן המוחזק בכשרות יכול לסמוך על זה.

ומי שאינו שומר תומ"צ לכאורה אינו מוחזק בכשרות ואם אומר שמועה טובה או ראה אינו יכול לברך. אכן נראה שאם אמרו לו הרופאים שנולד לו בן או שמת אביו מסתבר שיוכל לסמוך על דבריהם ולברך, דכיון שזהו מלאכתן הוי כמו 'אומן לא מרע אומנותיה'.

# לברך על גזילה שמחזירים לו

עוד כתב המשנ"ב שם 'וכן אם שמע שנתפס הגזלן שגזל ממנו לא יברך עד שישיב לו הגזלה', ומבואר במשנ"ב דדמי לדין הנ"ל דכמו שאינו יכול לסמוך על מי שאינו נאמן ולברך, גם כאן אינו יכול לסמוך על הגזלן שישיב לו את האבידה ולא יברך עד שתבוא הגזילה לידיו.

אמנם נראה דכל זה הוא בגזילה שבאמת אינו יכול לסמוך על הגזלן שיחזיר לו כי הוא אינו נאמן, אך אם אחר הוציא את הגזילה מידי הגזלן והודיע לו על כך יכול לברך אף קודם שבא לידו. וכן נראה שמי שהודיעו לו שזכה בהגרלה מסתבר שיוכל לברך מיד באופן שבוודאי יקבל את הכסף.

# ברכת 'הטוב והמטיב' ו'שהחיינו' על נישואין

עוד מבואר במשנ"ב שם בשם המג"א שהביא מהספר חסידים (סימן שפב) דמי שהוכרח מחמת עניותו לקחת אשה עשירה שלא בחפצו מברך הטוב והמטיב ודיין האמת [וע"ש בספר חסידים (שהובא לעיל) דאף שהוא ברצונו החליט לשאת אותה, מכל מקום יש לו לברך דיין האמת על כך שהקב"ה גרם לו את העניות כדי שישאנה], אך הביא שהפמ"ג כתב שכיום ממעטים בברכות אלו, ושגם בספר מור וקציעה מפקפק בזה. וע"ש במור וקציעה (בסימן רכג ד"ה צ"ע) שדן שם שאינו יכול לברך הטוב והמטיב כיון שלא התרצה באשה זו והוא נושא אותה רק מחמת הממון שלה, וגם לא שייך שיברך דיין האמת, דסו"ס החליט ברצונו להינשא לה.

אמנם מבואר מדברי המור וקציעה שם שאם מתארס עם אשה שבה הוא חפץ יש לו לברך שהחיינו גם משום קיום המצוה וגם משום שלא גרע מהרואה פני חבירו אחר ל' יום שמחמת השמחה מברך שהחיינו [וע"ש שכתב שאין לברך שהחיינו על הנכסים שאשתו מכניסה לו, משום שהוא מתחייב בזה יותר ממה שקיבל. וע"ע בריטב"א בקידושין (ו, ב) שאין ריבית במה שהיא מקנה לו את עצמה ד'הרי הוא קונה אדון לעצמו', והיינו כנ"ל דבנישואין הוא מתחייב לה יותר ממה שהוא מקבל].

אכן בערוך השולחן (סימן רכג סעיף ב) כתב שאין לברך שהחיינו על נישואין, דמתחילה שמתארסים השמחה אינה גמורה כי אינו בטוח שזכה באשה טובה, ולאחר מכן בנישואין גם לא יוכל לברך כיון שעיקר ההטבה כבר נעשתה בזמן האירוסין שהחליטו לינשא זה לזה [וכעין זה כתב שם לעניין מי שנוטע כרם דאינו מברך שהחיינו כי בזמן שנוטע עדיין אין לו שמחה כיון שהפירות אסורים משום ערלה, ולאחר ג' שנים לא שייך לברך כיון שהעניין כבר נגמר]. ולמעשה נראה שהמנהג שאין מברכים בנישואין, ואולי מהטעם הנ"ל, ומנהג הספרדים דמברכים שהחיינו בחתונה.

# ברכה על תועלת שאין לו שמחה

כתב המשנ"ב (ס"ק ג) דמה שמברך שהחיינו על שמועות טובות היינו כשיש לו שמחה מהשמועה, וכן להיפוך בדיין האמת מברך דווקא כשיש לו צער מהשמועה.

ויש להביא ראיה לדבריו מדברי הרא"ש (פרק ט סימן יז) דכתב לבאר הדין שעל טובה מעין הרעה מברך דהיינו באופן שמצא מציאה ודואג שמא ישמע השלטון ויקחנה מידו דמברך הטוב והמטיב, וביאר שם הטעם שיכול לברך כי ליבו **שמח** ובוטח שמא לא ישמע המלך. ומוכח שצריך שיהיה שמח בכך, ואינו יכול לברך על כך שיש לו את התועלת במציאה שמצא.

ויל"ע בזה דהנה כתב השו"ע לקמן (סימן רכג סעיף ב) שאם מת אביו מברך ברוך דיין האמת ושהחיינו ואם יש לו אחים מברך הטוב והמטיב, ובמשנ"ב (שם ס"ק ט) כתב בשם שו"ת הרשב"א (סימן רמה) ד'אף שיותר היה מתרצה שלא ימות אביו ולא יירשנו מ"מ יכול לברך שהחיינו דאין ברכה זו תלויה בשמחה אלא בדבר שמגיע לו תועלת ממנו ואף על פי שמתערב עמה צער ואנחה', ומבואר דשייך לברך שהחיינו אף שהוא אינו שמח בכך, כיון שבאה לו תועלת ממיתת אביו וזה נחשב כהטבה, וצ"ב מש"כ כאן דאינו מברך אלא כשיש לו שמחה מהשמועה.

ובאמת בהגהות הרעק"א (על סימן רכג סעיף ב) כתב שאם מת הבן ואביו יירשו לא יברך שהחיינו, דהוי פורענות גמורה שהאב יראה במיתת בנו. ולכאורה ביאור דבריו כדברי המשנ"ב כאן, דבכה"ג שמתאבל על בנו אין שמחה מהשמועה ולכן אינו יכול לברך שהחיינו, אכן בפתחי תשובה (יו"ד סימן שה ס"ק כג) הוכיח מדברי הש"ך שם שגם אב היורש את בנו מברך ברוך דיין האמת ושהחיינו, וכמו שנתבאר שאם יש לו תועלת מברך שהחיינו אפילו אם אין לו שמחה.

עוד יש להעיר דהנה בביאור הלכה (סימן רכג סעיף א ד"ה ילדה) הביא מהספר חסידים שאם נולד בן לבנו או לבתו או לאוהבו מברך הטוב והמטיב, אך הביאור הלכה הביא דמדברי הרשב"א משמע דאינו מברך אלא בדבר שיש לו תועלת והנאה בו כירידת גשמים וירושת הקרובים, אך כשיש לו שמחה בלי תועלת אינו מברך, ולכן אינו מברך שהחיינו על לידת בתו, דאין מברך על שמחה בלא תועלת, ורק בבנו יש תועלת דחוטרא לידיה ומרא לקבורה. וצ"ב.

ולמעשה נראה שאין לברך שהחיינו אלא על דבר שיש לו תועלת ממנו ויש ממנו שמחה, אך כשאין לו שמחה אין מברכים [ושמענו שהיה מעשה אצל הגר"ח קנייבסקי שקנו לביתו מקרר חדש ואמר הגר"ח לאשתו שהיא תברך הטוב והמטיב ותוציא אותו יד"ח, וכנראה שהוא חשש לברך בעצמו כי לא היה לו בזה שמחה כל כך].

וכן לעניין ברכת דיין האמת על שמועות רעות דנראה שאין לברך אלא אם הוא מאוד מצטער מזה. ולכן נראה שאם התקלקל לאדם כלי אחר זמן מרובה, א"צ לברך דיין האמת דאינו מצטער כל כך, אך אם קנה כלי חדש ונשבר לו מיד יכול לברך ברוך דיין האמת [והיינו דווקא כלי החשוב לו, וגדר הדבר נראה כעין מה שמצינו בפוסקים לעניין ברכת שהחיינו שאינו מברך אלא בכלי החשוב לו ומשמחו, וה"נ צריך דבר שיביא אותו לידי צער].

ובביאור הלכה (ד"ה דדין האמת) הביא כמה אופנים שבהם מברכים דיין האמת כגון שהחמיץ יינו ונשרפו נכסיו או מתה בהמתו. ונראה דהכוונה שהחמיץ יינו שממנו מתפרנס או מתה בהמתו שעל ידה היה חורש וכדו' אך על הפסד של חפץ מועט אין לו לברך וכנ"ל. ומי שהשקיע במקום לא טוב ומחמת כך נפל בחובות גדולים לכאורה יש לו לברך דיין האמת.

ומי שהודיעו לו שחלה במחלה קשה ל"ע נראה שלא יברך דיין האמת דבתחילה יש להתפלל שהוא יתרפא, ואחר שכבר אמרו הרופאים שאין רפואה למחלתו, לא יוכל לברך כי כבר נעשתה לו הרעה, וכעין מש"כ הערוך השולחן (שהבאנו לעיל) לעניין ברכה על נישואין שאינו יכול לברך אחר שנעשתה לו ההטבה.

## [סעיף ג] חייב אדם לברך על הרעה בדעת שלמה ובנפש חפצה, כדרך שמברך בשמחה על הטובה, כי הרעה לעובדי השם היא שמחתם וטובתם, כיון שמקבל מאהבה מה שגזר עליו השם נמצא שבקבלת רעה זו הוא עובד את השם, שהיא שמחה לו.

וברבינו יונה בברכות (מד, ב מדפי הרי"ף) כתב שיברך בשמחה ובטוב לבב לקבל מוסר הבורא בסבר פנים יפות ויחשוב כי הכל כפרת עונותיו. וכעין זה מבואר במשנ"ב (ס"ק ד) שכל היסורין בין בגוף ובין בממון הוא הכל כפרה על העונות כדי שלא יצטרך להתיסר לעולם הבא ששם העונש הוא הרבה יותר גדול ע"ש.

## [סעיף ד] מברך על הטובה הטוב והמטיב אף על פי שירא שמא יבא לו רעה ממנו, כגון שמצא מציאה וירא שמא ישמע למלך ויקח כל אשר לו, וכן מברך על הרעה, ברוך דיין האמת אף על פי שיבא לו טובה ממנו, כגון שבא לו שטף על שדהו אף על פי שכשיעבור השטף היא טובה לו, שהשקה שדהו.

ובמשנ"ב (ס"ק ה) הביא מהרמב"ם בפירוש המשנה דביאר שמברכים לפי מה שהוא עכשיו ולא לפי מה שיהיה בעתיד, ולהיפך אם שטף נהר את שדהו אף שאם בסוף יצמח טובה יברך דיין האמת, כי הוא לפי מה שנראה בעולם הזה, ולא מהני מה שיהיה לו תועלת מזה לאחר זמן. ובלבוש הוסיף שיתפלל ויבקש ממנו יתברך שיצלנו מן הרעה.