המשך רביעי למראי מקומות בענין כפל ודוה כשעת העמבד בשיטת רבינו תם בעזהשית
קטגוריות: ש_ס / לא בבא קמא / שלהי ב_ק - הרב אלימלך וינברג

**שיטת רבינו תם**

**[א]: בתוס' ס"ו. בד"ה טלאים כדמעיקרא בשם ר"ת,** בפי' תי' הגמ' טלאים כדמעיקרא דמים כשל עכשיו, דדינא דרב נאמר רק היכא שנשתנה הבהמה לגריעותא בין בזולא ובין בכחש, דע"ז חידש רב דדין הכפל ודו"ה אינו כדין הקרן דשמין כעין שגנב אלא אין שמין אותו אלא כזולו ופחתו דשעת העמב"ד, אבל היכא דנשתנה למעליותא שהשמינה הבהמה או שהוקרה בזה מודה רב דאזלינן כעין שגנב, וכ' **התוס' שם** דלפי"ז צ"ל בפי' תי' הגמ' **בדף ס"ה.** על הברייתא דבשמינה והכחישה משלם כעין שגנב משום דאמרינן 'מה לי קטלה כולה מה לי קטלה פלגא' היינו דוקא בהכחישה בידים, והוא כפי' השני שהביאו **התוס' בדף ס"ה. בד"ה מה לי קטלה כולה בשם ר"י.**

ועי' **בשיטמ"ק ס"ו. בד"ה טלאים כדמעיקרא בשם תלמידי הר"פ** שהק' על פיר"ת 'ולא יתכן דהא אמרינן לעיל מה לי קטלה כולה וכו'', והוא לשיטתו כמש"כ **בשיטמ"ק ס"ה. בד"ה מה לי קטלה כולה בשם תלמידי הר"פ** כפירוש הראשון של **התוס' בדף ס"ה. בד"ה מה לי קטלה כולה בשם ר"י** דהוא סברא גם על כחש הנעשה מאיליו, ובתור"פ שם הוסיפו בביאורו ודימו אותו לפירוש ר"י בדף ס"ו. בפי' טלאים כדמעיקראא דכל שנעשה שנוי בגוף הבהמה אזלינן כדמעיקרא, אכן ר"ת מפרש כפירוש השני של ר"י דהוא סברא דוקא על כחשא דבידים וכמ"ש התוס' בדף ס"ו. וכנ"ל.

**[ב]: וביש"ש בפירקין סימן ג'** הקשה על ר"ת, מה טעם הוא לגרע כוח הכפל מהקרן לחושבו דוקא לקולא כשעת העמב"ד, והא הכפל ודו"ה כמידת הקרן של גניבה משלם, אלא ודאי עיקר טעם החילוק שחילק רב בין הקרן לבין הכפל ודו"ה הוא משום שחיוב הקרן חייל עליו מיד בשעת הגניבה ולכן אזלינן בתר אותה שעה ומשא"כ חיוב כפל ודו"ה חייל עליו רק בשעת העמב"ד כיון דקנס הוא ואי מודה ביה מיפטר ולכן אזלינן ביה כשעת העמב"ד וא"כ אין מקום לחלק בין להקל ובין להחמיר, ולכן חולק על פיר"ת עיי"ש.

ואמנם לפי ביאור **חידושי רבינו מאיר שמחה וחידושי הגרנ"ט בדף ס"ה. וחידושי רבינו חיים הלוי פ"א מגניבה הט"ו בד"ה ונראה לומר** דיסוד דינא דרב הוא משום דלגבי כפל ודו"ה חידשה תורה דאזלינן בתר 'גמר הגניבה' שהוא חלק מהמחייב של הגניבה לגבי כפל, וכמבואר **בדף ס"ח ובדף ע"א** דילפינן מקרא דאם המצא תמצא הגניבה בידו שאם חזרה קרן לבעלים אינו משלם כפל, ולפי"ז מבואר היטיב שיטת ר"ת, דאמנם לגבי כפל ודו"ה בעינן גם את 'גמר הגניבה' כדי לחייב אבל בעינן גם את 'תחילת הגניבה' כדי לחייב, ולכן לגבי קרן דחיובו רק על 'תחילת הגניבה' אזלינן לעולם כעין שגנב בין לגבי יוקרא ושבח ובין לגבי זולא וכחש, אבל לגבי כפל ודו"ה דכדי לחייבו בעינן גם את 'תחילת הגניבה' וגם את 'גמר הגניבה', אין לחייבו אלא כשיעור הפחות שבהם ודו"ק.

**[ג]:** והנה לעיל **בדף ס"ה.** מקשינן על רב היכי קאמר קרן כעין שגנב כשנתייקר, והא רב איירי בטבח ומכר ולימא פליגא אדרבה דאמר דבהוקרה ותברה או שתייה משלם כי השתא, ומשני דרב איירי כשהוזלה, והנה בד' רבינו תם דסבר דבהוקרה אינו משלם כפל ודו"ה אלא כעין שגנב, מפורש לכאורה דסובר דדינא דתברה או שתיה אינו יכול לחייבו אלא קרן אבל לא כפל ודו"ה, וכן הוכיחו בשיטתו **בחידושי הגרש"ש ב"ק סימן ל"ו סק"א בד"ה והנה זה דוקא ובאמרי משה סימן ל"ב סק"ל,** ובטעם הדבר ביאר **בחידושי הגרש"ש שם** דבדין תברא או שתיה יכול להתחייב רק משום 'גזלן' אבל לא משום 'גנב' יון שגניבה זו שנעשית ע"י תברה או שתיה אינה 'מבית האיש', וזה לפי המהלך דמיעוטא דגונב מן הגנב הממעטו דאינו חייב כפל הוא דוקא לגבי חיוב כפל ולא לגבי חיוב קרן [ודלא כד' **הקצוה"ח בסימן ל"ד סק"ג** דס"ל דנתמעט אף מחיוב קרן], ועיי"ש בחידושי הגרש"ש שהאריך בנידון זה אי נעשה גם 'גנב' בתברה או שתיה או לא, **ובאמרי משה שם** כ' די"ל ב' דרכים בשיטת ר"ת, או כד' הגרש"ש הנ"ל דחיובו רק משום גזלן ולא משום גנב וכנ"ל, או דסובר דחיוב תברה או שתיה הוא משום מזיק ולא משום גזלן וכמבואר **בקצוה"ח שם** וכן מבואר **בר"ן ב"מ דף מ"ג.** עיי"ש.

וכדבריהם לדינא בדעת ר"ת דבתברה או שתיה אינו משלם כפל ודו"ה כשעת היוקר מבואר לכאו' **במהרש"א ס"ה: ע"ד התוס' בד"ה אלמא קרן** עיי"ש, וכן הוא **במהר"ם ע"ד התוס' שם** עיי"ש.

**[ד]:** אמנם **בפני יהושע ע"ד התוס' בדף ס"ו. בד"ה טלאים כדמעיקרא בא"ד ור"ת מפרש** וכו' כתב דמש"כ ר"ת דבנתייקר אינו משלם אלא כפל כעין שגנב איירי כלפי היוקר שנעשה בין הטביחה והעמדה בדין, דאילו הוזל אז אינו משלם אלא כשעת הזול דהעמב"ד מכוח דינא דרב וע"ז אמרינן השתא דאם הוקר אז אינו משלם אותו היוקר, אבל את היוקר של שעת הטביחה עצמה ודאי משלם אף בכפל ודו"ה דאין אנו מחמירים בכפל יותר מהקרן כיון דאף את הקרן משלם כדהשתא מכוח דינא דרבה דתברה או שתיה משלם כדהשתא עיי"ש, ויש לדון בדבריו אם הטעם דסובר דיש לחייב בדין תברה או שתיה אף מדין 'גנב' [וכמש"כ הרבה אחרונים בשיטת הרמב"ם בסוגיין וכמו שית' אי"ה], או דסובר דאעפ"י דתברה או שתיה אין חיובו אלא מדין גזלן או מדין מזיק מ"מ ראוי לחייב כפל ודו"ה כשעת היוקרא של הטביחה, דכל שמיהא מתחייב בקרן כשעת היוקרא אף בכפל ודו"ה יש לחייבו כשעת היוקרא 'מכוח דינא דרב דאזלינן בכפל ודו"ה כשעת העמב"ד', דכל הסברא דר"ת דלהחמיר עליו לא אמר רב היינו רק היכא דאין הקרן חוזר לו כשעת היוקר אין להחמיר בכפילו ודו"ה יותר מהקרן שאינו חוזר לו, אבל אם הקרן חוזר לו מטעם גזלן או אפילו מטעם מזיק שוב ראוי לחייבו אף בכפל ודו"ה כשעה זו מכוח דינא דרב דכפל ודו"ה כשעת העמב"ד, ועי' **באבן האזל פ"א מגניבה הי"א בד"ה והנראה לי בהסבר הענין** שכ' מהלך זה [בשיטת הרמב"ם, ולפי"ד הפנ"י י"ל כן גם בשיטת ר"ת].

והפנ"י לשיטתו אזיל במש"כ **בפני יהושע בדף ס"ה: בתוספות ד"ה אלמא** לפרש דברי התוס' שם דאף לרבינו תם בתברה או שתיה אחר שהוקרו אין לחלק בין הקרן לבין הכפל ודו"ה עישה"ט.

**שיטת רש"י [ורבינו יהונתן בדעת הרי"ף]**

**שיטת הראב"ד**

**בדברי הרא"ש בסימן ב' [בחילוק בין כפל לדו"ה]**

**פסקי הרמב"ם**

**פסקי הטור**