924 ב_ כתובין
קטגוריות: ש_ס / לט זבחים / זבחים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים

אור ליום ב' ד' אלול תשס"ב

בכללא דב' כתובין הבאין כאחד אין מלמדין

א] זבחים דנ"ז., אמר אביי למה לי למכתב סביב בעולה סביב בחטאת, הוו ב' כתובין הבאין כאחד, וכל ב' כתובין הבאין כאחד אין מלמדין, הניחא למ"ד אין מלמדין אלא למ"ד מלמדין מאי איכא למימר, הוי אשם שלשה ושלשה ודאי אין מלמדין, ופירש"י אין מלמדין, ואע"ג דהכא לאו בבנין אב אנו באין ללמוד, אשמועינן אביי דב' כתובין הבאין כאחד אין מלמדין אפי' בגז"ש אותו דבר שנכתב בשניהם, עכ"ל, ומשמעות ד' רש"י, דבכל גווני דהוו ב' כתובין הבאין כא', אין מלמדין אפי' בגז"ש.

אמנם בתוס' פסחים דס""ד: ד"ה אתיא הביאו לד'ברי אביי בסוגיין, וכתבו ז"ל, וק' לר"י נהי דלא ילפי' מב' כתובין הבאין כאחד במה מצינו, מדלא כ' בחד מינייהו, בכור ומעשר ופסח דאיכא גז"ש נילף שפיר מינייהו דאין גז"ש למחצה, ואומר ר"י, דע"כ אשם וחטאת דכ' בהו סביב דאמרי' הת דהוו ב' כתובין וג' כתובין ילפי' בגז"ש מעולה או עולה ילפא מינייהו, והשתא א"ש הא דמסיק הוו להו ב' כתובין הבאין כאחד, דלמעוטי דלא נילף בגז"ש אתי, דדומיא דכתב בהו סביב קממעט דית בהו גז"ש כדפרישית, עכ"ל, ומבו' מד' התוס', דבעלמא ב' כתובין הבאין כאחד שפיר מלמדין לאחרים בגז"ש, ורק היכא דבהב' כתובין גופייהו הו"מ למילף חד מינייהו מחברי' בגז"ש, הרי שבזה ממעט הב' כתובין דלא נילף זמ"ז בגז"ש.

ובספר הכריתות, (לשון לימודים ריש שער הראשון), כ' דב' כתובין הבאין כאחד אין מלמדין ואפי' בגז"ש, פירוש אפי' כשאנו רוצים ללמוד אותו הדין שיש בב' כתובין בנדון אחר מכח גז"ש שיש מלה שוה בלמד עם א' מהב' כתובין, עכ"ל, ומבו' להדיא דבכל גווני אין מלמדין אפי' בגז"ש, וכדעת רש"י הנז' ושלא כדעת התוס'.

[ונ' דהספר הכריתות לטעמי', ל"ה מצי לפרש כלל כד' התוס', דהנה יעו"ש בספר הכריתות שכתב, דהא דנחלקו תנאי אי ב' כתובין הבאין כאחד מלמדין, היינו דמ"ד דס"ל מלמדין הוא משום דמילתא דאתיא בבנין אב טרח וכתב לה קרא, [[1]](#footnote-2) ומ"ד דאין מלמדין ס"ל דרק בק"ו אמרי דטרח וכתב לה קרא, אך מילתא דאתיא בבנין אב לא טרח וכתב לה קרא, וכ' שם (כן פי האחרונים את דבריו), דלפ"ז הרי שבב' כתובין דהוו מצו למילף חד מחברי' בגז"ש, בזה לכו"ע אין מלמדין, כיון דמילתא דאתיא בגז"ש לכו"ע לא טרח וכתב לה קרא, עכ"ד, ולפ"ז הרי שאאל"פ כלל כד' התוס', דהב' כתובין דהכא אין מלמדין אפי' בגז"ש, כיון דהכא הו"מ למילף חד מחברי בגז"ש, דאי נימא דהכא הו"מ למילף חד מחברי בגז"ש, א"כ הרי אף למ"ד דב' כתובין הבאין כאחד מלמדין, מ"מ הכא אין מלמדין, כיון דבמילתא דאתיא בגז"ש לא טרח וכתב לה קרא, וא"כ מ"ט פרכי' הכא אלא למ"ד מלמדין מאי איכא למימר, ובע"כ דהכא ל"ה מצו למילף חד מחברי בגז"ש, וע"כ ה"ז תלוי בהפלוגתא אי ב' כתובין הבאין כאחד מלמדין, וממילא דמוכח דאף היכא דהב' כתובין ל"ה מצו למילף חד מחברי בגז"ש, מ"מ אין מלמדין אף בגז"ש, ודלא כדעת התוס' הנז', וז"פ, שו"ר בשעה"מ פי"ב מע"ז שכבר עמד בזה שד' התוס' הם שלא כד' ספר הכריתות, ושו"ר עוד שהביאו מס' באר יעקב כלל ל"ו, שכ' כמש"נ, דהכריתות אזיל לטעמי', וע"כ ל"ה מצי לפרושי כד' תוס' פסחים, וע' גם בס' חק נתן בסוגיין בזה].

ובקידושין דל"ד:, אמרי' דאי כתב רחמנא תפילין ולא כתב ראי' הו"א נילף ראי' ראי' מהקהל, ובתוס' שם ז"ל, וא"ת הא אמרי' מצה והקהל ב' כתובין הבאין כאחד ואין מלמדין, וי"ל דמגז"ש דראי' ראי' הוה אמינא דנילף ראי' מהקהל, עכ"ל, ובגהש"ס שם ציין לד' רש"י בסוגיין, והיינו דלדעת רש"י אין לומר כן, כיון דלדעתו מדת ב' כתובין הבאין כאחד ממעטל דלא נילף גם בגז"ש, וע' בחי' מהרי"ט שם דתמה על ד' התוס' ממש"א אביי בסוגיין דבב' כתובין הבאין כאחד לא ילפי' מינייהו אף בגז"ש, אך לכאו' פשוט דתוס' לטעמייהו אזלי, דס"ל דכל מה דאמרי' בסוגיין דלא ילפי' מינייהו אף בגז"ש, הוא רק היכא דהב' כתובין גופייהו הו"מ למילף זמ"ז בגז"ש, אך היכא דל"ה מצו למילף זמ"ז רק בבנין אב, הרי שאינן ממעטין רק דלא נילף מינייהו בבנין אב, וז"פ, (והגרע"א שציין לד' רש"י, הוא משום דבד' רש"י נ' להדאי דפליג ע"ד התוס', וס"ל דבכל גווני אין מלמדין אף בגז"ש, וכמש"נ).

ובערכין די"ד:, איבעיא להו, רבנן אית להו גז"ש ומפקי לי' לחומש, או"ד לית להו גז"ש ולית להו לחומש, אמר רבא מסתברא לית להו גז"ש, מדגלי רחמנא חומש גבי שדה אחוזה וגבי מקדיש ביתו, הוו להו ב' כתובין הבאין כאחד, וכל ב' כתובין הבאין כאחד אין מלמדין, ובתוס' שם ד"ה איבעיא להו כתבו ז"ל, ק' לרבינו אלחנן אמאי לא נילף מינייהו גז"ש, נהי דבנין אב לא ילפי' מינייהו, מ"מ גז"ש נילף מינייהו, ונראה לר', מדאיצטריך וכו' ומצי' למילף חד מחברי בגז"ש, ש"מ ב' כתובין הבאין כאחד ולא ילפינן מינייהו בעלמא אפי' לגז"ש, עכ"ל, וכעי"ז כתבו דט"ו. ד"ה הוו להו, ואזלי התוס' לטעמייהו בפסחים ובקידושין הנז', דס"ל דבעלמא ב' כתובין הבאין כאחד מלמדין בגז"ש, ורק היכא דהב' כתובין גופייהו הו"מ למילף חד מחברי' בגז"ש, אין מלמדין אפי' בגז"ש, אמנם בשטמ"ק שם אות י"ט, הביא ד' הרא"ש שכתב, דמהכא מוכח דב' כתובין הבאין כאחד אין מלמדין אפי' בגז"ש, (ועיי"ש שהק' בקידושין דנ"ד דילפי' חומש בנט"ר קדש קדש ממעשר, דהרי הוו ב' כתובין, ואין מלמדין אפי' בגז"ש), וזהו כשי' רש"י ודעימי' דבכל גווני אין ב' כתובין מלמדין אף בגז"ש.

ולעי' ד"ה. בתוד"ה הא כתבו ז"ל, וא"ת למ"ל אותה, הא מדצריכי קראי לעכב בפסח וחטאת מכלל דשאר קדשים כשרין, וכ"ת נילף מינייהו, מה להנך שכן צד כרת, ובהקישא דזאת התורה נמי לא אתו, דא"כ לא ליכתוב עיכובא אלא באחד בפסח או בחטאת ואידך לייתו מהקישא, עכ"ל, ולכאו' מש"כ התוס' דבהקישא דזאת התורה לא אתו דא"כ וכו', היינו משום המידה דב' כתובין הבאין כאחד אין מלמדין, וה"נ הכא אע"ג דל""מ למילף חד מחברי בבנין אב, מ"מ הרי מצו למילף בהקישא, וע"כ נמי הוו ב' כתובין הבאין כאחד ואין מלמדין, וצ"ע דא"כ מה הוצרכו לומר לעי' מינה, דל"מ למילף מינייהו דמה להנך שכן צד כרת, הרי אף בלא"ה ל"מ למילף מינייהו משום דהוו ב' כתובין הבאין כאחד ואין מלמדין.

ולכאו' נ' מד' התוס', דכי היכי דס"ל בכ"ד, דב' כתובין הבאין כאחד מלמדין בגז"ש, ורק היכא דהוו מצו למילף חד מחברי' בגז"ש אין מלמדין אפי' בגז"ש, ה"נ להיפך, כל מה דב' כתובין הבאין כאחד אין מלמדין במה מצינו והצד השוה, היינו רק היכא דהוו מצו למילף חד מחברי' במה מצינו, אך היכא דל"ה מצו למילף חד מחברי' רק בהקישא, הרי דרק בהיקש הוא דאין מלמדין אך במה מצינו שפיר מלמדין, והיינו דכך היא המדה דב' כתובין הבאין כאחד, דאין מלמדין באותה מדה דהוו מצו למילף בה חד מחברי', אך במדה אחרת ה"ה מלמדין, ואשר ע"כ ה"נ התם, כיון דפסח וחטאת ל"ה מצו למילף חד מחברי' במה מצינו אלא בהיקש, הרי דמה שאינן מלמדין היינו רק בהיקש, אך במה מצינו ה"ה מלמדין, וע"כ הוצרכו התוס' להא מה להנך שכן צד כרת, וז"ב, (אך בל' תוס' פסחים דס"ד: הנז', נ' להדיא דרק בגז"ש הוא דמצי למילף, דהגם דגלי רחמנא דלא ילפי' חד מחברי', מ"מ יש לנו לומר דנילף מגז"ש, כיון דאין גז"ש למחצה, וע"כ טפי יש לנו ללמוד מגז"ש, [[2]](#footnote-3) ולפ"ז הרי דבגוונא דהתוס' לעי' ד"ה. הנז', הרי דכ"ה דלא ילפי' מינייהו בהקישא, ה"נ לית לן למילף מהצד השוה, דאין לנו ללמוד מהצד השוה יותר מאשר יש לנו ללמוד מהיקש, [[3]](#footnote-4) ודו"ק).

ב] והנה בבי' שורש הנידון בזה, הנה לפו"ר הי' נראה, שזה תלוי במה שנחלקו הראשונים, בעיקר הא דב' כתובין הבאין כא' אין מלמדין, אם היינו רק דלא מצי' למילף מינייהו, (משום דאי מצי למילף, א"כ מ"ט כתב רחמנא בתרוייהו, לכתוב בחד וליתי אידך מיני'), או דהוי זה מיעוטא דבדוכתי אחריני אין הדין כן, ולכאו' הנידון הנ"ל אם אינו מלמדין אפי' בגז"ש, הוא תלוי בזה, דא"נ דל"ה זה מיעוטא, ואך דל"מ למילף מינייהו מדלא כתב רחמנא בחד ולילף אידך מיני', הרי לכאו' כל מה דל"מ למילף מינייהו, היינו רק באותה מידה דהו"מ למילף חד מחברי', דבמידה זו גלי רחמנא דלא ילפי מינייהו, אך במידה אחרת שפיר מצי' למילף מינה, אך אי נימא דהא דב' כתובין הבאין כא' אין מלמדין, הוי זה מיעוטא דבדוכתי אחריני אין הדין כן, הרי ממילא דאף היכא דמצי' למילף מינה במידה אחרת (דהב' כתטבין גופייהו ל"ה מצו למילף מינה), מ"מ הוי המיעוט אף ע"ז, וע"כ אין למדין מינייהו אף בגז"ש.

אמנם באמת אין לומר כן, דהנה א"נ כן נמצאו ד' הראשונים סותרין זל"ז, דהנה בס' הכריתות (לשון לימודים ריש שער הראשון), כתב ז"ל, ב' כתובין הבאין כא' אין מלמדין ומוקמינן להו אדינייהו, ולא ילפי' מב' כתובין, אבל אינו ר"ל דילפי' בהיפך, וכן משמע לפירש"י סוף פ' בית שמאי בזבחים, גבי משום דהוה תרוה"ד ועג"ע ב' כתובין וכו', עכ"ל, ונ' כונתו, למה שפירש"י שם דמ"ו בד"ה אין מלמדין, ז"ל, וכיון דלא ילפי' ולא מייתי' ראי' מינייהו, האי קרא נמי הואיל ואיכא למידרשי' איפכא לא תידרשי' הכי, עכ"ל, והרי להדיא דכל הא דב' כתובין הבאין כא' אין מלמדין, היינו רק דל"מ למילף מינייהו לעלמא, וע"כ אף בזה ל"מ למילף מינה, (והיינו דמסברא הי' ראוי לדרוש מקרא דהוא דאף לפני כפרה אין מועלין בו, ולא למילף איפכא דאף אחר כפרה מועלין בו, כיון דאין לך דבר שנעשה מצותו ומועלין בו, ואך דפרכי' עלה, דהרי מצינו כן בתרוה"ד, וע"ז אמרי' דהוו ב' כתובין הבאין כא' ואין מלמדין, וממילא דהדרי' להסברא דמעיקרא דאין לך דבר שנעשה מצותו ומועלין בו), אך אי"ז מיעוטא דנילף מינה דבעלמא בנעשה מצותו אין מועלין בו, (אך בס' יבין שמועה למהר"ש אלגאזי כלל קנ"ד, פי' מה שהביא הכריתות מד' רש"י באופן אחר, עיי"ש, ונ' טעמו, משום דעיקר מש"פ רש"י דהואיל ואיכא למדרשי' איפכא לא תידרשי' הכי, מתיישב היטב גם אי נימא דהא דב' כתובין הבכ"א אין מלמדין הוי זה מיעוט, דמ"מ הרי ודאי דאי בחד דוכתא אית לן ילפותא דאף דינו כן, אין למעטו מכח הב' כתובין, וע"כ אי לאו דאיכא למידרשי' איפכא ל"ה ממעטי' לי' מכח הב' כתובין, וז"פ, שו"ר שהביאו מס' שיח יצחק יומא דנ"ט, דפי' ד' הכריתות כמש"נ).

וכבר הביאו האחרונים (עי' מהרי"ט בקידושין דל"ה., ומהריב"ל שהובא בכללי התלמוד להכנה"ג, וגוו"ר כלל י"ב), שמצינו שנחלקו בזה רש"י ותוס' בקידושין דל"ה., במש"א שם דלר"מ הא דמ"ע שהזמ"ג נשים פטורות, הוא משום דלדידי' ב' כתובין הבאין כא' אין מלמדין, ופירש"י דהיינו דגמר מראי' דהוי מ"ע שהזמ"ג ונשים פטורות, ודקשיא לך לעי' ונילף ממצה והקהל לחיובא, ר"מ סבר ב' כתובין הבאין כא' אין מלמדין, עכ"ל, אך בתוס' שם ד"ה אלא כתבו ז"ל, והיינו טעמא דמ"ע שהזמ"ג נשים פטורות, דדוקא במצה והקהל כתב רחמנא לומר דחייבות, אבל בכל מ"ע שהזמ"ג בעלמא נשים פטורות, דכיון דאין מלמדין הוי כמו מיעוטא, דוקא הני חייבות אבל אחריני לא, עכ"ל, ולהדיא שנחלקו בזה רש"י ותוס', דלדעת רש"י הא דב' כתובין הבאין כא' אין מלמדין, ל"ה מיעוטא אלא היינו רק דל"מ למילף מינייהו, וממילא דהדרי' למילף מראי' דנשים פטורות, ולדעת התוס' הא דב' כתובין הבאין כא' אין מלמדין, הוי מיעוטא דבאחריני אין חייבות, ול"ב למילף לזה מראי', (ונ' שהמיעוט הוא, דמה דכתב רחמנא בתרוויהו הגם דמצי למילף חד מחברי', הוי זה מיעוט דדוקא בהנך הוי הדין כן ולא בדוכתי אחריני, ויש לציין לד' היבין שמועה למהר"ש אלגאזי בכלל קנ"ה שר"ל שמודים התוס' דל"ה זה מיעוט, עיי"ש וצ"ע).

ובפירש"י קידושין דמ"ג. פי' במש"א שם ולמ"ד ב' כתובין הבאין כא' אין מלמדין הני ההוא ההוא מאי דריש בי', דהיינו דלמ"ד אין מלמדין ולית לן למילף ממעילה וטביחה דיש שלד"ע, ומסברא אין שליח דיש לו לשמוע דברי הרב וכו', עכ"ל, והרש"ש שם כתב עמש"כ רש"י דמסברא אין שליח, דלכאו' מוכח מהא דאיצטריך ב' כתובין, ש"מ דבכהת"כ אשלד"ע, ע' לעי' ל"ה. בתוד"ה אלא, עכ"ל, אך לכאו' פשוט דרש"י לטעמי' אזיל, דפליג שם בדל"ה. ע"ד התוס', וס"ל דהא דב' כתובין הבאין כא' אין מלמדין, ל"ה מיעוטא דש"מ דבעלמא אין הדין כן, אלא היינו רק דל"מ למילף מינה, וע"כ הרי דהגם הוו מעילה וטביחה ב' כתובין הבאין כא' אין מלמדין, מ"מ מנלן דבעלמא אשלד"ע, דהגם דלא מצי' למילף מינייהו דיש שליח, מ"מ דילמא אף בלא קרא כלל נימא דישלד"ע, וע"ז פירש"י דכיון דל"מ למילף מינייהו דישלד"ע, תו אמרי' מסברא דאשלד"ע, וז"פ, שו"ר שכבר כ' כן הנובי"ק אה"ע סי' ע"ח אות ה', (ועיי"ש באות ו', שדן דלענין אשלד"ע אף לדעת תוס' צ"ל כד' רש"י דמסברא אשלד"ע), ועיי"ש אות ז' שהוכיח מכ"ד כדעת רש"י, (וע' גם בתו"י יומא דנ"ט שמבו' דעתם כדעת רש"י, והביא לזה הגוו"ר כלל י"ב, וע' תוס' הרא"ש שם, וצ"ע בדעתו).

ועכ"פ למדנו מכ"ז, דדעת רש"י והכריתות, דהא דב' כתובין הבאין כא' אין מלמדין, ל"ה זה מיעוטא, ואך היינו דל"מ למילף מינייהו, ודעת תוס' קידושין דהוי זה מיעוטא, והנה א"נ דהנדון אי ב' כתובין הבאין כא' אין מלמדין אף בגז"ש, תליא בפלוגתא זו, הרי שדברי הראשונים סותרין זל"ז, דמחד גיסא רש"י והכריתות דס"ל דהא דב' כתובין הבאין כא' אין מלמדין היינו רק דל"מ למילף מינייהו אך אי"ז מיעוט, אפ"ה סבירא להו דאין מלמדין אפי' בגז"ש, ומאידך התוס' בקידושין דס"ל דהא דב' כתובין הבאין כא' אין מלמדין היינו דהוי זה מיעוטא, מ"מ ס"ל דבגז"ש מצי למילף מינייהו, וכמש"נ לעי' בדעתם, ובע"כ מוכרח מזה דלא תליא זב"ז כלל.

והנה הא דלדעת רש"י והכריתות, הגם דהא דב' כתובין הבאין כא' אין מלמדין היינו רק דל"מ למילף מינה, מ"מ ל"מ למילף מינה אף בגז"ש, נ"פ דהיינו דס"ל, דהא דגלי קרא דלא ילפי' מינה, (מדלא כתב בחד ונילף אידך מיני', כמש"פ רש"י פסחים דמ"ה. וקידושין דכ"ד.), היינו דלא נילף מינה כלל, ואי"ז במסוים על אותה המידה דהו"מ למילף בה חד מחברי', אלא בכל המידות ל"מ למילף מינה, אך דעת התוס' בקידושין צ"ב, דאי הא דב' כתובין הבאין כא' אין מלמדין, היינו דהוי זה מיעוטא דאחריני לא, א"כ מאי נ"מ אם בעינן למילף מינה במה מצינו או בגז"ש, הרי ממעטי' דאחריני לא, ומה מקום יש לחלק בזה.

אך נ' פשוט דלק"מ, דאדרבה התוס' לטעמייהו דהוי זה מיעוטא דאחריני לא, הרי דאם איכא חד דוכתא דמצינו למילף מינה בגז"ש, אין לנו למעט לזה, דהרי יש לנו להעמיד המיעוט לשאר דוכתי שאין לנו גז"ש לדמותן, והוי רק במה מצינו העלמא, אך בהך דוכתא דמצינו למילף בה מגז"ש, מנלן דקאי המיעוט גם ע"ז, דמסברא יש לנו להעמיד המיעוט על המקומות שאין לנו רבוי להדיא עליהם, וז"פ.

ואמנם נראה, דלפ"ז הרי שבמש"א בסוגיין דאין מלמדין אפי' בגז"ש, אשר ק' מזה ע"ד התוס' דמלמדין בגז"ש, הרי שלדעת תוס' בקידושין אין ליישב כד' התוס' בפסחים דכיון דהו"מ למילף חד מחברי בגז"ש אין מלמדין אפי' בגז"ש, דנראה שכ"ד תוס' בפסחים מתבארין רק אם נפרש כדעת רש"י ודעימי', דהא דב' כתובין הבאין כא' אין מלמדין אי"ז מיעוט, אלא היינו רק דגלי רחמנא דל"מ למילף מינה, וס"ל להתוס' דלא גלי רחמנא רק דל"מ למילף מינה במה מצינו, אף לא גלי לן שאין לנו ללמוד אף בגז"ש, (ופי' התוס' שם דהיינו משום שיש לנו ללמוד טפי מגז"ש, כיון שאין גז"ש למחצה, ובדעת תוס' לעי' ד"ה נת' לעי', דהיינו משום שאין לנו למעט דלא נילף מינה, רק באותה מידה דהו"מ למילף חד מחברי', דבזה הוא דגלי רחמנא דלא ילפי' מינה, אך במידות אחרות שפיר מצינו למילף), וע"ז הוא שכתבו התוס' דהיכא דהב' כתובין הו"מ למילף חד מחברי' בגז"ש, הרי דגלי לן קרא בזה דלא ילפי' מינייהו אף בגז"ש, אך לדעת תוס' קידושין דהא דב' כתובין הבאין כא' אין מלמדין, הוי זה מיעוטא דבדוכתי אחריני אין הדין כן, ומה דמ"מ ילפי' מינה בגז"ש ואין ממעטין, היינו משום שיש לנו להעמיד המיעוט לשאר דוכתי, א"כ הרי אין מקום לחלק כלל בין היכא דהב' כתובין הו"מ למילף חד מחברי' רק בבמה מצינו, להיכא דהו"מ למילף חד מחברי' אף בגז"ש, דאף בכה"ג מ"מ יש לנו להעמיד המיעוט לשאר דוכתי, ולא למעט מינה לדוכתא דאיכא גז"ש, ודו"ק.

ולפ"ז הרי שלדעת תוס' בקידושין תיקשי ממש"א בסוגיין דאין מלמדין אפי' בגז"ש, וכן תיקשי ממש"א בערכין די"ד: דאין מלמדין אפי' בגז"ש, ולדעתם הרי אין ליישב כד' תוס' ערכין דהתם שאני כיון דהב' כתובין גופייהו הו"מ למילף זמ"ז מגז"ש, שהרי נתבאר שלדעתם אין מקום לחלק בזה.

אך נ' פשוט, דאדרבה להתוס' בקידושין לטעמייהו מעיקרא ל"ק כל מהנך דוכתי, שהרי נתבאר שאף שלדעתם הא דב' כתובין הבאין כא' אין מלמדין היינו דהוי זה מיעוטא, מ"מ מצי' למילף מינה בגז"ש כיון דאיכא לאוקמי מיעוטא לשאר דוכתי, ולפ"ז הרי דל"ש כ"ז רק בההיא דקידושין וכיו"ב דאיכא לאוקמי מיעוטי לשאר מילי, אך בההיא דסוגיין ובההיא דערכין שאין לנו להעמיד המיעוט רק להך מילתא, ודאי דממעטי' לה מינה, (וע' שעה"מ פי"ב מהלכות ע"ז שכ' כן מתחילה, ואח"כ דחה זה מכח ד' תוס' בערכין ובפסחים, אך למש"נ הרי שלדעת תוס' קידושין ודאי צ"ל כן), ותוס' בפסחים ובערכין שלא תי' כן, הוא משום דס"ל כדעת רש"י ודעימי', דהא דב' כתובין הבאין כא' אין מלמדין, אי"ז כלל מיעוט, אלא היינו רק דל"מ למילף מינה, וסבירא להו דהיינו רק דל"מ למילף מינה במה מצינו, וממילא דליכא נפ"מ כלל אם איכא לאוקמי המיעוט למילתא אחריתי, כיון שאי"ז מיעוט כלל, וע"כ הוצרכו לתרץ, דבהנך דוכתי הו"מ למילף הב' כתובין גופייהו זמ"ז בגז"ש, וע"כ בזה הרי דגלי קרא דלא ילפי' מינייהו אף בגז"ש, אמנם לדעת תוס' בקידושין דהא דב' כתובין הבאין כא' אין מלמדין הוי זה מיעוטא הרי אין לחלק כן וכמש"נ, ואך דלדעתם מעיקרא לק"מ, דכיון דהוי זה מיעוטא, הרי דאי ליכא לאוקמי מיעוטא למילתא אחריתי, ודאי דממעטי' מינה להך דוכתא דמציא למילף מינה בגז"ש, וכ"ז ברור.

[ובחולין דקי"ג:, אמרי' דכאן גדי עזים הא כל מקום שנאמר גדי סתם אפי' פרה ורחל במשמע, ופריך ולילף מיני', ומשני כתיב קרא אחרינא וכו' והו"ל ב' כתובין וכו', והנה בפירש"י שם פי', דמה דפריך לילף מינה היינו בגז"ש דגדי גדי, ולפ"ז הרי מבו' מהתם דב' כתובין הבאין כא' אין מלמדין אפי' בגז"ש, אך אין מזה קו על דעת התוס', דלדעת תוס' בפסחים ובערכין ניחא, משום דהתם אף הב' כתובין גופייהו הו"מ למילף חד מחברי בגז"ש, (וכמש"כ בס' יבין שמועה למהרש"א כלל קנ"ה), ולדעת תוס' בקידושין נמי ניחא, דהרי התם נמי ליכא לאוקמי מיעוטא למילתא אחריני, וכמש"נ לעי', אך בעיקר הדבר, עי' בס' יבין שמועה שם, שדן דאין כוונת רש"י לגז"ש גמורה, דהרי אין אדם דן גז"ש מעצמו, וצ"ע בזה]

ג] בעיקר הא דב' כתובין הבאין כא' אין מלמדין, יש להוסיף עוד כמ"פ בזה, **א'**, בשעה"מ פי"ב מע"ז הק' דכיון דהוו מחוסר בגדים ושלא רחוץ ושתויי יין ג' כתובין דחייבין עליהן מיתה ואין מלמדין, א"כ היאך ילפינן בפ' הנשרפין דטבו"י וטמא שששימשו במיתה מגז"ש דחילול חילול, הרי כל דהב' כתובין מצו למילף חד מחברי בגז"ש תו אין למדין אפי' בגז"ש, וכ' בשעה"מ די"ל דכי לא ילפי' מגז"ש היינו מינייהו דומיא דהב' כתובין דהוו ילפי חד מחברי', אך מאחריני ודאי מצי' למילף, עכ"ד, ולכאו' כ"ה מסתבר, כיון דכל הא דאינן מלמדין היינו דגלי רחמנא דמינייהו לא נילף, דאל"ה הו"ל למכתב חד ונילף אידך מיני', אך מאחריני מ"ט לא נילף, (אמנם לדעת תוס' קידושין הנז' דהא דב' כתובין הבאין כא' אין מלמדין הוי זה מיעוט, נ' פשוט דה"נ יש לנו למעט אף אי מצי למילף מאחריני, ואך דהיכא שיש לנו להעמיד המיעוט למילתא אחריני אין לנו למעט לזה, וע"ד שנת' לעי' לדעתם, וע"כ התם דיש לנו להעמיד המיעוט למעט יושב ממיתה, אין לנו למעט פרועי ראש, וז"פ).

אך לכאו' יש להעיר בזה, דהנה מבו' בכ"ד, (פסחים דמ"ה., נזיר דל"ז:, קידושין דל"ד, שם דל"ז:, שם דנ"ז., ע"ז דנ"ד), דהא דב' כתובין הבאין כא' אין מלמדין, היינו אף היכא דרק חד מינייהו הו"מ למילף מחברי', אע"פ דאידך ל"ה מצי למילף מיני', (וכמש"כ כן תוס' בקידושין דנ"ז. ד"ה ושני כתובין), ולכאו' אי נימא דהא דב' כתובין הבאין כא' אין מלמדין, היינו רק דל"מ למילף מינייהו משום דרק ע"ז גלי לן קרא דל"מ למילף, (כדחזי' דכתב בחברי' ולא יליף מיני'), הרי בכה"ג דרק חד מינייהו הו"מ למילף מחברי', הי' בדין דלא נילף רק מהך קרא דהו"מ למילף מיני', דע"ז גלי לן קרא דלא נילף, מדכתב בחברי' ולא יליף מיני', אך מ"ט לא נילף מאידך קרא, דכלל ל"ה מצי חברי' למילף מיני', וממילא דלא גלי לן קרא בזה כלל דל"מ למילף מיני'.

ואשר ע"כ נ' דצ"ל, דכך היא המדה דב' כתובין, דגלי לן קרא דלא נילף מהנך ב' כתובין, אך ממידי אחריני מצי למילף, (אך אי"ז כלל משום דהסברא דב' כתובין לא שייכא על אחריני, דהרי ה"נ ל"ש הסברא על א' מב' הכתובין, דל"ה מצי חברי' למילף מיני', ואפ"ה אמרי' דלא ילפי' מיני'), וצ"ע בזה.

אמנם עדין יש להעיר בזה, דהנה לעי' דכ"ג: פרכי', דאימא מה זר במיתה אף יושב במיתה, ומשני משום דהוו מחוסר בגדים ושלא רחוץ ידים ורגלים ב' כתובין הבאין כאחד, וכל ב' כתובין הבאין כא' אין מלמדין, והנה נחלקו הראשונים שם בבי' הסוגיא, ודעת רש"י שם (לפי הנוס' שלפנינו), דפרכי' דנילף יושב במה מצינו מזר שמיחל עבודה וחייב מיתה אף יושב שמחלל עבודה במיתה, וכן פי' הרמ"ה בסנהדרין דפ"ג., וצ"ע לפ"ז במה דמשני דהוו מחוסר בגדים ושלא רחוץ ב' כתובין, דמאי משני, הרי הקו' היתה דנילף מזר, ומה לי דמחוסר בגדים ושלא רחוץ הוו ב' כתובין, הרי הגם דלא ילפי' מינייהו מ"מ נילף מזר, (והגם דיש לצרף גם זר להנך ב' כתובין, וע"כ ל"מ למילף מכולהו, אך הרי בגמ' לא אמרי' דהוי זר מכלל הכתובין הבאין כאחד, (וכבר הק' כן רש"י שם מ"ט לא אמרי' דהוי זר והנך יחד ג' כתובין), ואי כל מה דל"מ למילף מזר, הוא משום דהוי ג"כ מכלל הכתובין הבאין כאחד, הי' להגמ' לפרש לזה, ולכאו' מוכרח ומבואר מזה, דכל דאיכא ב' כתובין הבאין כאחד, לא רק דל"מ למילף מינייהו, אלא אף ל"מ למילף מאחריני, (וכ"ה דחזינן דל"מ למילף מב' הכתובין אף בגוונא דרק חדא מינייהו הו"מ למילף מחברי, וכדלעי'), וע"כ כיון דהוו מחוסר בגדים ושלא רחוץ ב' כתובין הבאין כאחד, ל"מ למילף אף מזר.

אך צ"ע בזה, ממה שהוכיח השעה"מ דרק מהנך ב' כתובין ל"מ למילף, אך מקראי אחריני מצי למילף, אך בל' השעה"מ שם נ', דרק לענין הא דנתחדש דל"מ למילף מב' כתובין הבאין כאחד אף בגז"ש, הוא דאמרי' דהיינו רק מהנך ב' כתובין ולא מאחריני, אך הא דלא ילפי במה מצינו, הוי אף מקראי אחריני, וצ"ע רב לבאר הטעם בזה, [ואולי י"ל עוד בישוב קו' השעה"מ, דכל מה דאין מלמדין, היינו רק דל"מ למילף מכל דוכתי דמצי' חיוב מיתה בעבודה, ואף מדוכתי אחריני ל"מ למילף, אך הא דילפי' חיוב מיתה בטבו"י וטמא ששימש חילול חילול מתרומה, הרי שע"ז לא איכפ"ל כלל דאיכא ב' כתובין, דהרי לא אתינן למילף כלל מחיוב מיתה דעבודה, ובנוס"א י"ל, דמכח הא דב' כתובין הבאין כאחד, ל"מ למילף חיוב מיתה בפסול עבודה זה מפסול אחר, אך התם דילפי' בטבו"י וטמא, ממה דאינהו גופייהו מיחייבי בתרומה, הרי דזה מצי' למילף שפיר הגם דאיכא ב' כתובין הבאין כאחד לענין חיוב מיתה, כיון דילפי' טבו"י וטמא מגופייהו, וכלל לא אתינן למילף מפסול אחר, ואולי יש ללמוד כלל זה, ממש"א בבכורות דמ"ט. דמספק"ל לר"ע שמא לגופייהו מלמדין עיי"ש, (וע' יבין שמועה למהר"ש אלגאזי כלל קנ"ה, דר"ל דזהו טעמייהו דרבנן בבכורות שם, דס"ל דלגופייהו מלמדין, אך עיי"ש שמד' ספר הכריתות נ' באופ"א, ואכמ"ל), ודו"ק].

**ב'**, הבאנו לעי' סק"א מש"כ בספר הכריתות (לשון לימודים ריש שער הראשון), דטעמא דמ"ד דב' כתובין הבאין כא' מלמדין, היינו משום דס"ל דמילתא דאתיא במה מצינו טרח וכתב לה קרא, וכתב לפ"ז דהיכא דהו"מ למילף חד מחברי בגז"ש דבזה דעתו דלכו"ע לא טרח וכתב לה קרא, **(**וזה כדעת תוס' ב"מ דס"א., ודלא כדעת הר"ן נדרים ד"ג., אך הביאו מחמרא וחיי סנהדרין דמ"א. דהר"ן לא פליג על הכריתות, ורק היכא דליכא תיבה מיותרת ס"ל דטרח וכתב לה קרא**)**, הרי דממילא בזה לכו"ע אין מלמדין, (וע' יבין שמועה למהרש"א כלל קנ"ה, שהק' בזה מחולין דקי"ג:, ועייש" מש"כ בזה).

וע' בשעה"מ שם שהק' ע"ז, ממש"א לעי' דכ"ג: דל"מ למילף דיושב במיתה מדהוו מחוסר בגדים ושלא רחוץ ב' כתובין וכו', ופריך ולמ"ד מלמדין מאי איכא למימר וכו', ולד' הכריתות מאי קשיא להו, הרי מחוסר בגדים ושלא רחוץ ידים ורגלים אתו בגז"ש דחוקה חוקה, כדאמרי' לעי' די"ח., (וכמש"כ התוס' שם דמכח זה הוא דהוו ב' כתובין), וממילא דבכה"ג לכו"ע ב' כתובין הבכ"א אין מלמדין.

ונ' ליישב, דהנה בבי' הסוג' לעי' דכ"ג: הנז', כבר הבאנו לעי' דנחלקו הראשונים שם, (עיי"ש בפירש"י ובתוס' ובשטמ"ק), אם מה דפרכי' שיהא יושב במיתה היינו משום דילפי' במה מצינו מזר שהוא במיתה אף יושב במיתה, או דהיינו משום דיושב כיון שלא נבחר הו"ל זר וזר ששימש במיתה, והנה להדרך השני', הרי מה דמשני התם דהוו מחוסר בגדים ושלא רחוץ ידים ורגלים ב' כתובין, היינו משום דאף אינהו הוו זרים, (דבמחוסר בגדים כ' בגופי' דאין בגדיהן עליהן אין כהונתן עליהן, ושלא רחוץ ילפי' מיני' בגז"ש דחוקה חוקה), וכיון שכתב בהו רחמנא מיתה בהדיא, גלי לן דלא נילף ממה דהוו זרים, וע"כ לא ילפי' בשתויי יין ממה דהוי זר דהוא במיתה, ולפ"ז הרי נמצא דהתם לא הוו הב' כתובין הבאין כאחד, ב' כתובין דילפי זמ"ז בגז"ש, דהרי מה דהוו מצו למילף חיוב מיתה זמ"ז בגז"ש, אי"ז טעם למעט כלל דלא נילף מיתה ביושב ממה דחשיב זר, אלא הוו הב' כתובין מכח מה דלא ילפי ממה דחשיבי זרים, וי"ל דזה נמי תליא בהפלוגתא במה מצינו אי טרח וכתב לה קרא, וה"נ פליגי אי טרח וכתב לה קרא דכל דהוי בכלל זר הוי במיתה, וע"כ שפיר תלינן לה בפלוגתייהו, (אך אכתי צ"ע, דלכאו' בזה הי' לנו ומר דלכו"ע לא טרח וכתב לה קרא, כיון דחשיב כמאן דכתיב בגופי' וכמש"כ הרמ"ה בסנהדרין דפ"ג וע' להלן בזה, וגם ילה"ע דמ"ט בעי' התם ב' כתובין, דלכאו' סגי בכתוב א' דכ' בי' מיתה, ולא ילפי ממה דחשיב זר, וע' קר"א שם בזה, ואכמ"ל).

**ג'**, ע' לעי' בהע' 1, שכתבנו לדון אם ב' כתובין הבאין כא' אין מלמדין אף בהיקש, דכן מבו' לכאו' בתוס' לעי' ד"ה., או דנימא דהיקש עדיף, דחשיב כמאן דכ' בגופי', וע"ז לא נאמר כלל המידה דב' כתובין הבאין כא' אין מלמדין, וע"ש מש"נ לדון לפ"ז בקו' שעה"מ, ויש להוסיף בזה, דהנה במה שהבאנו פלוגתת הראשונים בבי' הסוגיא לעי' דכ"ג:, ע' יד רמ"ה סנהדרין דפ"ג, דהביא די"מ דיושב הוי כזר, והק' ע"ז הרמ"ה דא"כ יהא במיתה כמחוסר בגדים (דהוי במיתה משום דהוי כזר), וכ' עוד ז"ל, ומאי דקא יהבי טעמא כדפרקי' בזבחים משום דהוו וכו' ב' כתובין וכו', ליכא לאוקמה לפירושא דילהו, דכי אמרי' ב' כתובין הבאין כא' אין מלמדין, ה"מ למילף מיניהו מילתא אחריתי, אבל הכא כיון דהו"ל זר הו"ל כמאן דפריש בי' קרא מיתה, עכ"ל, (וע' היטב בד' רש"י דכ"ד ד"ה ב' כתובין, וצ"ע בכונתו), ולכאו' בדעת תוס' לעי' שם שפי' כן, חזי' דאף במאי דהוי כמאן דכ' בגופי', נמי שייך ע"ז הך כללא דב' כתובין הבאין כא' אין מלמדין, כיון דסו"ס הוי זה ילפותא מדחשבי' רחמנא זר, ולמש"נ אזדי תוס' לטעמייהו דס"ל לעי' ד"ה. דאין ב' כתובין מלמדין אף בהיקש, הגם דהוי כמאן דכ' בגופי', (אך בדעת הרמ"ה דפליג, יש להסתפק אם מודה דחשיב זה ילפותא, ואפ"ה כיון דמכח הילפותא חשיב כמאן דכ' בגופי' ל"ש ע"ז הא דב' כתובין, או דנימא דס"ל דל"ח זה כלל ילפותא, אלא חשיב דכ' בקרא להדיא, וע"כ הוא דל"ש ע"ז הא דב' כתובין, וצ"ע בזה), אך אכתי צ"ע רב לדעת התוס', היאך ילפי' בסנהדרין שם מיתה במחוסר בגדים מדחשיב כזר, הרי הוו ב' כתובין, וכמשה"ק הרמ"ה שם, וצ"ע רב בזה.

ויש להוסיף עוד בזה, דהנה בס' יבין שמועה למהרש"א כלל קנ"ד, פי' בד' תוס' קידושין דל"ה., דמכח דהוו ת"ת ופדיוה"ב ב' כתובין הבאין כאחד, ל"מ למילף שיפטרו נשים ממ"ע שלא הזמ"ג, אף ממה שהוקשה כל התורה לתפילין, עיי"ש בדבריו, (אך בכלל קנ"ו פי' ד' תוס' באופ"א), והרי דמהני הא דב' כתובין, אף למעט דלא נילף מהקישא, אך נ' פשוט, דודאי להתוס' שם לטעמייהו דהא דב' כתובין הבאין כא' אין מלמדין, הוי מיעוטא דאחריני לא, א"כ ליכא נפ"מ כלל אם מצי' למילף בהו מבמה מצינו או מהקישא, וודאי אף אם מצי למילף בהקישא יש לנו למעט, אם אך ל"מ להעמיד המיעוט למילתא אחריני, (וע"ד שנת' לעי' סק"ב בדעתם, לענין אי ממעטי' דבר שיש ללמדו בגז"ש, וה"נ דכוותה).

ומה"ט גם אין להעיר ע"ד התוס', דהיכי מהני הב' כתובין דת"ת ופדיוה"ב, דמכח זה לא נילף מתפילין, (והול"ל דהוי תפילין ות"ת ב' כתובין), וע' לעי' אות א' הנידון בזה, אך פשוט דתוס' שם לטעמייהו דהא דב' כתובין הבאין כא' אין מלמדין הוי זה מיעוט, הרי דליכא נפ"מ אם בעי' למילף מינייהו או מדוכתי אחריני, וכמש"נ כן לעי' אות א', (ואך דאם איכא לאוקמי מיעוטא למילתא אחריני, אין ממעטין לזה, וז"פ).

**ד'**, בספר הכריתות (לשון לימודים ריש שער הראשון), כתב דבב' כתובין דהוו מצו למילף חד מחברי בק"ו, מודו כו"ע דמלמדין, כיון דבק"ו לכו"ע טרח וכתב לה קרא, ובס' יבין שמועה למהרש"א כלל קנ"ה הק' ע"ז מקידושין דל"ד ושם דל"ז, דאף דאמרי' דהו"מ למילף בק"ו, מ"מ תלי' לה בהפלוג' אי ב' כתובין הבכ"א מלמדין, ואולי י"ל דהגמ' התם אתיא כמ"ד דאף בק"ו לא אמרי' טרח וכתב לה קרא, (ע' גוו"ר כלל מ"ב שכ' דהוא מחלוקת תנאים ואמוראים), וע"כ נקטה הגמ' ק"ו, (ולמ"ד דטרח וכתב לה קרא, מ"מ ניחא דהוי ב' כתובין, כיון דמצי' למילף התם גם מבמה מצינו, וכמש"כ יבין שמועה שם), וצ"ע בזה.

1. וע"כ היכא דאיכא ג' כתובין לכו"ע אין מלמדין דכולי האי לא טרח וכתב קרא, וע' גוו"ד כלל י"ב, שכ' דלפ"ז בג' כתובין הבכ"א בעי' שיהיו ב' קראי דמייתרי, (ועיי"ש שנחלקו בזה מהרש"ל מהרש"א ועצמו"י), אך אך לד' תוס' יומא דף ס' בטעם הא דב' כתובין מלמדין וג' אין מלמדין, נסתפק שם הגוו"ר אי בעי' שיהיו ב' קראי מייתרי, ועיי"ש עוד בזה. [↑](#footnote-ref-2)
2. והנה בס' עצמות יוסף קידושין דל"ז, כ' דהא דב' כתובין הבאין כאחדאין מלמדין, היינו רק במה מצינו, אך בק"ו ה"ה מלמדין, דע"ז לא גלי קרא דלא נילף מיני', (והביאו הגוו"ר בכלל י"ב, ועיי"ש בסו"ד שהעיר ע"ז מד' תוס' יומא דנ"ט:, וע' מה שהאריך בזה המלא הרועים ערך ב' כתובין הבכ"א), והנה ודאי דכל דבריו הוו רק לשי' הראשונים דבגז"ש ה"ה מלמדין, אך לשי' רש"י ודעימי' דאפי' בגז"ש אינן מלמדין, כ"ש דאין מלמדין בק"ו, (ורמז לזה הגוו"ר שם, וע' מלה"ר שם), ולפמש"נ למעלה נ' לכאו' דדבריו תליין בפלוגתא, דלדעת תוס' בפסחים רק בגז"ש ה"ה מלמדין אך בק"ו אינן מלמדין, ולדעת תוס' בזבחים ה"ה מלמדין אף בק"ו. [↑](#footnote-ref-3)
3. והנה השעה"מ בפי"ב מע"ז הק', היכי ילפי' פרועי ראש דבמיתה מדאיתקש לשתויי יין, הרי הוו שתויי יין ומחו"ב ושלא רחוץ ג' כתובין הבאין כאחד ואין מלמדין וכדאמרי' בזבחים דכ"ד., וכ' שם דצ"ל דהגם דהנך ג' כתובין מצו למילף חד מחברי בגז"ש וכדאמרי התם בדי"ח, ומו שפי' התוס' שם, מ"מ אי"ז ממעט רק דלא נילף מינה מגז"ש אך היקש עדיף מגז"ש ומצי' למילף, ולכאו' לפמש"נ הרי שהדבר תלוי בפלוגתא, דלדעת תוס' לעי' ד"ה. דהא דב' כתובין אין מלמדין, היינו רק דל"מ למילף מאותה מידה דהוו מצו הב' כתובין למילף חד מחברי', הרי דה"נ התם ודאי דמצי' למילף מהקישא, אך לדעת תוס' בפסחים דבב' כתובין ל"מ למילף מינייהו בכל המידות, (ורק בגז"ש הו"מ למילף משום דאין גז"ש למחצה), א"כ לכאו' ה"נ בדין דל"מ למילף מהיקש, וביותר תיקשי לדעת רש"י והכריתות דבכל גווני אין למדין מב' כתובין אף בגז"ש, דא"כ לכאו' אף ל"מ למילף מהיקש, אך אולי י"ל בזה, לפמש"כ בס' הכריתות (בתי מדות בית ב' חדר י"ב וי"ג), די"ל דהיקש עדיף מגז"ש, דהיקש חשיב כמאן דכתיב בקרא, (וע' שם בכריתות שכ' דמה"ט לא חשיב רבי ישמעאל היקש בכלל המידות שהתורה נדרשת בהן, וכ"כ הרשב"ץ בספרו יבין שמועה, וע' גוו"ר כלל מ"א שכ' דמה"ט י"ל דבהיקש לא אמרי' טרח וכתב לה קרא, ובשו"ת מהרי"א או"ח קי"ט כ' בדעת הכריתות, דמה"ט דנין היקש מהלכה הגם דכל המידות אין דנין מהלכה, ובעז"ה ית' עוד בכל ענין זה במק"א), ולפ"ז י"ל דכל הא דב' כתובין אין מלמדין, היינו בכל המידות, אך בהיקש דחשיב כמאן דכתיב בגופי' דקרא שפיר ה"ה מלמדין, (ואמנם שאי"ז כד' תוס' לעי' ד"ה, דאין מלמדין בהיקש, ואך דלתוס' שם לטעמי' א"ז ליישב כן, דלדידהו כלל ל"ק בהא דילפי' פרועי ראש, וכמש"נ), וצ"ע בכ"ז, וע' מש"נ עוד בזה, לק' סק"ג אות ג'. [↑](#footnote-ref-4)