מב - בדין נראה מבחוץ ושוה מבפנים
קטגוריות: ש_ס / יג עירובין / עירובין - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / מחיצות מהדו_ב

**סימן מב**

**בדין נראה מבחוץ ושוה מבפנים**

**א**

א] **עירובין ט' ב',** איתמר נראה מבפנים ושוה מבחוץ נידון משום לחי, נראה מבחוץ ושוה מבפנים ר' חייא ור"ש ברבי חד אמר נידון משום לחי וחד אמר אינו נידון משום לחי.

**ופירש"י,** ז"ל, נראה מבחוץ ושוה מבפנים, שמשך כל הלחי לחוץ, וחודו הפנימי נכנס בכותלי המבוי, ואינו נראה מבפנים אלא דומה כמוסיף על אורך הכותל, אבל מבחוץ ניכר שאינו מכותל המבוי שהרי נמשך להלאה מרוחב הכותל, עכ"ל.

**והתוס'** שם הק' ע"ד רש"י, ז"ל, דאי חשיב נראה מבחוץ כשהלחי לצד הפנימי, היכי משני לקמן בנכנסין כותלי קטנה לגדולה, אכתי נראה מבחוץ הוא, דגיפופי גדולה נראין שהן עובי כותלי קטנה, ומה שנכנס לתוך הגדולה הוי כלחי שפירש הקונט', עכ"ל, ועיי"ש במש"כ לישב בזה.[[1]](#footnote-2)

ב] **והגאו"י** שם כתב לישב לדעת רש"י, דאף דגיפופי הגדולה נראין שהן עובי כותלי קטנה, ולפ"ז הויא כניסת הכתלים כלחי, הרי לפי האמת אי"ז כן, דגיפופי הגדולה אינם עובי כותלי הקטנה, וכניסת הכתלים בגדולה זהו המשך כותלי הקטנה, ואין לנו לחשבם כלחי מכח הא דהם נראים כן בטעות, - וכ"נ מד' הרשב"א וש"ר דס"ל כדעת רש"י דכותל הכנוס מבחוץ חשיב כלחי (1), ולא עמדו כלל בהא דבנכנסין כותלי קטנה לגדולה ל"ה כניסת הכתלים כלחי, ובע"כ דהוא משום דלפי האמת אינם לחי, ואף דהן נראין כן בטעות, אי"ז מועיל לחשבם כלחי.

**אך** בד' התוס' מבו' דס"ל, דאם כותל הכנוס מבחוץ חשיב כלחי הנראה מבחוץ, הרי דאף כניסת כותלי הקטנה בגדולה חשיבא כלחי, ולא אמרינן דלפי האמת אי"ז לחי, ול"מ הא דה"ז נראה כן לחשבם כלחי, וצ"ב טעם הפלוגתא בזה.

**ב**

ג] **והנה** לעיל בסוגיין מייתינן להא דאמר רבב"ח א"ר יוחנן דמבוי שרצפו בלחיים פחות פחות מד"ט באנו למחלוקת רשב"ג ורבנן, ומפרש רב אשי דאיירי כגון שרצפו בלחיים פחות פחות מד' במשך ד' אמות, לרשב"ג דאמר אמרינן לבוד הו"ל מבוי וצריך לחי אחר להתירו, ופריך עלה, דלרשב"ג ליהוי כנראה מבחוץ ושוה מבפנים.

**ופירש"י,** ז"ל, לישתרי האי מבוי בנראה מבחוץ ושוה מבפנים, דהא מסתמא כי אוקמא ללחי קמא משכו קמעא כלפי חוץ וכו', וכיון דראשון קצתו נמשך לחוץ כי הדר השווהו מבפנים ברציפת לחיים הללו ועשאו כותל, מיהא לישתרי מבוי בההיא בליטה קמייתא הנראית מבחוץ וכו', עכ"ל, וכן פירשו התורי"ד והריטב"א שם, וכ"כ הרשב"א בעבוה"ק שער א' פ"י הס"ד.

**והתוס'** שם כתבו דיותר נראה לפרש שמשכו קצת כלפי פנים, והיינו דאף בכה"ג הו"ל בליטת הכותל כלחי הנראה מבחוץ, דדמי לכותל הכנוס מבפנים (2) דחשיב כלחי.

ד] **והנה** בפשוטו הי' נראה דרש"י ודעימי' לא פליגי לדינא ע"ד התוס', ומודו דבכה"ג שמשך הלחי כלפי פנים הויא בליטת הכותל כלחי הנראה מבחוץ, וכ"ה להדיא בתורי"ד שם, עיי"ש, וכן נקט החזו"א בסימן ס"ז סקי"ד וסקי"ח ובסימן ע"ז סק"א, וכ"נ ממש"כ בעולת שבת סימן שס"ג סקי"א לדינא כד' התוס', עיי"ש.

**אמנם** הנה מד' הרשב"א נראה ללמוד דפליג ע"ד התוס' בזה, דהנה כתב הרשב"א בעבוה"ק שער א' פ"י, ז"ל, מבוי ארוך שרצפו בלחיים וכו' הי' בהם משך ארבע אמות יצאו אלו מתורת לחי ותורת מבוי יש להם, ולפיכך צריך לחי אחר "רחוק מהם ג'" להתירו ואת המבוי, בד"א בשאין הלחי החיצון בולט כלום חוץ למבוי, הי' משהו ממנו בולט חוץ למבוי אותו משהו נידון משום לחי שהרי כבר ביארנו שהנראה מבחוץ וכו' נידון משום לחי, עכ"ל.

**והנה** ממש"כ הרשב"א דצריך לחי אחר רחוק מהן ג', מבו' דדבריו קיימי בגונא דמשך את הלחי כלפי פנים, דאם לא משכו כלפי פנים, אלא הוא שוה לכותל המבוי, לא יועיל להעמיד לחי אחר בריחוק ג"ט, דלחי מחוץ למבוי ל"מ להתיר אלא כשהוא תוך ג' למבוי, וכמש"כ הרשב"א שם סוף פ"ז, ואפ"ה אסור המבוי, ולא אמרינן דבליטת הכותל הויא כלחי הנראה מבחוץ,[[2]](#footnote-3) וצ"ב הטעם בזה.

**ג**

ה] **והנה** החזו"א בסימן ס"ז סקי"ד כתב בהא דפליגי אביי ורבא בדין בין הלחיים, דאם העמיד לחי מבפנים ומשכו קימעא לחוץ, אף לאביי משתמש כנגד כל הכותל אף כנגד הלחי, דדל מה שנראה מבפנים וחשיב לחי מה שבחוץ, לדעת רש"י ודעימי' דכותל הכנוס מבחוץ חשיב כנראה מבחוץ, וכן אי משך הלחי קימעא לפנים, משתמש לאביי עד חודו החיצון של לחי, דעיקר הלחי הוא הגימום שבין כותל ולחי מבחוץ, עכ"ד, - והיינו דכ"ה דבמבוי שרצפו בלחיים אמרינן דאם משכו כלפי חוץ או כלפי פנים שרי משום נראה מבחוץ, והרי דחשבינן דהלחי הנראה מבחוץ הוא לחי בפנ"ע, וע"כ לי"ב לפסולא דלחי המושך ד' אמות, ה"נ בכל לחי המושך כלפי חוץ או כלפי פנים, מצינו לחשוב את הלחי הנראה מבחוץ כלחי בפנ"ע, והוא מתיר מחודו הפנימי.[[3]](#footnote-4)

**אך** קשיא טובא, דא"כ מ"ט לא פרכינן דליהוי כנראה מבחוץ, אלא לאוקימתא דרב אשי דאיירי ברצפו בלחיים במשך ד' אמות, וכמו שפירש"י בד"ה ולרשב"ג, הרי גם לאוקימתא קמייתא, דלרשב"ג דאמרינן לבוד הו"ל לחי אחד, ואינו מתיר אלא מחודו הפנימי, תיקשי, דמ"ט אינו משתמש אלא עד כנגד חודו הפנימי של לחי הפנימי, הרי כיון דמשך את הלחי החיצון כלפי חוץ או כלפי פנים, יש להתיר להשתמש עד חודו הפנימי של הלחי הנראה מבחוץ דהוא לחי בפנ"ע.

**גם** צ"ע בזה מסתימת דברי הראשונים שנחלקו לדינא אם מותר להשתמש בין הלחיים, ומשמעות דבריהם דאם אסור להשתמש בין הלחיים אסור להשתמש מחודו הפנימי של הלחי ולחוץ, ולא אמרינן דכל שהלחי משוך כלפי חוץ או כלפי פנים, מותר להשתמש עד חודו הפנימי של הלחי הנראה מבחוץ.[[4]](#footnote-5)

**עוד** יש להעיר עד"ז, מהא דאמר רבא לקמן י"ד ב' דעשה לחי לחצי מבוי אין לו אלא חצי מבוי, ולא אמרינן דכל שאין מחצי המבוי ולחוץ ד' אמות, מצינו לדון את בליטת כותל המבוי כלחי, והוא מותר להשתמש בכל המבוי, לדעת הרי"ף ודעימי' דלרבא בין הלחיים מותר אף כשיש בו ד', ושו"ר שכבר עמד ע"ז החזו"א בסימן ע"ז סק"א, עיי"ש.

ו] **והנה** אמנם בחי' הריטב"א לעיל שם פירש בהא דפרכינן דלרשב"ג ליהוי כנראה מבחוץ, ז"ל, דמסתמא לחי העליון וכו' הוציאה מעט כלפי חוץ וכו', וכשהוסיף עליו לחיים אחרים נעשה נראה מבחוץ ושוה מבפנים ואיכא הכירא קצת, "וכל דאיכא הכירא אע"פ שהוא במשך ד' אמות נידון משום לחי", עכ"ל.

**ונראה** להדיא מד' הריטב"א דהא דשרינן במבוי שרצפו בלחיים במשך ד' אמות מכח הא דבליטת הלחי נראית מבחוץ, לאו היינו דהלחי הנראה מבחוץ הוי לחי בפנ"ע דאין בו ד' אמות, אלא הוא משום דבליטת הלחי הנראה מבחוץ הויא היכר קצת, ומכח זה מכשרינן לכל הלחי הנמשך ד' אמות, - ונראה דהוא משום דס"ל דכיון דהוי לחי אחד הנמשך מחוץ למבוי, לא מצינו לחשוב את חלק הלחי הבולט בחוץ כלחי בפנ"ע, אלא הוי הכל לחי אחד שיש בו ד' אמות, וע"כ כל הא דמכשרינן בכה"ג הוא רק משום דע"י דההיכר שבבליטת הלחי שבחוץ, מועיל להכשיר לכל הלחי, דהא דל"מ לחי ד' אמות, הוא משום דלי"ב הכירא, וכל שיש היכר במקצתו, ה"ז מועיל להכשיר את כולו.[[5]](#footnote-6)

**ולפ"ז** ניחא, דע"כ למ"ד דבין הלחיים אסור, הרי דאף כשהלחי בולט כלפי חוץ, אסור להשתמש מחודו הפנימי של הלחי ולחוץ, ולא אמרינן דחלק הלחי הבולט מחוץ למבוי הוי כלחי בפנ"ע.

ז] **אמנם** הנה בפירש"י לעיל שם ד"ה ולרבן שמעון כתב, ז"ל, מיהא לישתרי מבוי "בההיא בליטה קמייתא הנראית מבחוץ", עכ"ל, ומשמע דהא דמכשרינן בכה"ג דמשך את הלחי החיצון כלפי חוץ, הוא משום דבליטת הלחי כלפי חוץ הויא כלחי בפנ"ע דאין בו ד' אמות, וכ"ה בתורי"ד שם, ז"ל, ואותו קצת הבולט לחוץ ידון משום לחי, עכ"ל, וכ"ה להדיא בעבוה"ק שער א' פ"י , ז"ל, הי' משהו ממנו בולט חוץ למבוי "אותו משהו" נידון משום לחי, עכ"ל, וכ"ה גם לפ"ד התוס' דאיירי כשמשך הלחי כלפי פנים, ובליטת הכותל הויא לחי הנראה מבחוץ, ובליטה זו ודאי דהויא כלחי בפנ"ע.

**ולפי** דבריהם הדק"ל, דמ"ט אסור להשתמש בין הלחיים, אף כשהלחי בולט כלפי חוץ, ולא אמרינן דהחלק הבולט כלפי חוץ הוי כלחי בפנ"ע, ומותר להשתמש עד חודו הפנימי,[[6]](#footnote-7) וה"נ כשמשך הלחי כלפי פנים, הויא בליטת הכותל כלחי בפנ"ע, ומותר להשתמש עד חודו הפנימי של לחי זה.

**ד**

ח] **והנה** בעיקר הפלוגתא בלחי הנראה מבחוץ ושוה מבפנים אם הוא נידון משום לחי, לא נתפרש בגמ' טעם הפלוגתא בזה.

**ובפשוטו** הי' נראה לפרש בזה, דהנה בעיקר הא דלחי הנראה מבחוץ ושוה מבפנים נידון משום לחי, נתחדש דאף דאין הלחי גודר כלל כנגד חלל המבוי, והמבוי פרוץ במלואו, מ"מ חשיב הלחי הנראה מבחוץ כלחי, - ובזה הוא דפליג אידך מ"ד וס"ל דעיקר המחיצה דלחי הוא כשהלחי סותם מקצת מן המבוי, וע"כ הוא דלחי הנראה מבחוץ ואינו סותם כנגד חלל המבוי אינו נידון משום לחי.[[7]](#footnote-8)

ט] **אמנם** הנה מלישנא דגמ' דנראה מבפנים ושוה מבחוץ נידון משום לחי, ובנראה מבחוץ ושוה מבפנים פליגי, משמע דקמ"ל דאף דנראה מבפנים מהני אף שאינו נראה מבחוץ, מ"מ בנראה מבחוץ ואינו נראה מבפנים פליגי, - והנה הרי הגריעותא בנראה מבפנים ושוה מבחוץ, דאיצטריך לאשמועינן דה"ז נידון משום לחי, הוא משום דליכא היכר דלחי אף מבחוץ, ומשמע דה"נ הגריעותא בנראה מבחוץ ושוה מבפנים, הוא משום דליכא היכר דלחי אף מבפנים.[[8]](#footnote-9)

י] **ויש** ללמוד כן מד' הראשונים, חדא, הוא ממש"כ התורי"ד לעיל בסוגיין דכותל הכנוס מבפנים חשיב כלחי הנראה מבפנים ושוה מבחוץ, עיי"ש, וכ"ה בפסקי רי"ד בסוגיין ובפסקי ריא"ז ה"א דין י"ט, וכ"כ המאירי, וכ"ה מבו' גם בד' הב"י בסימן שס"ג ס"ט, שפירש כן בד' רש"י,[[9]](#footnote-10) ומבו' לפ"ז דבכה"ג הוי לחי אף למ"ד דנראה מבחוץ אינו נידון משום לחי.

**והנה** אי נימא דטעמא דמ"ד דנראה מבחוץ אינו נידון משום לחי, הוא משום דאין הלחי סותם מקצת מן המבוי, הרי ודאי דבכה"ג דהכותל כנוס מבפנים, אף דנימא דבליטת הכותל נראית בתוך המבוי, מ"מ כיון דאין לחי זה סותם מקצת מן המבוי, אינו נידון משום לחי, - ובע"כ מד' הרי"ד ודעימי' דטעמא דמ"ד דנראה מבחוץ אינו נידון משום לחי, הוא משום דבעינן שיהא הלחי ניכר בתוך המבוי, וזהו דס"ל דבכה"ג דהכותל כנוס מבפנים, חשיב דהלחי ניכר בתוך המבוי, וע"כ הו"ל כלחי הנראה מבפנים.[[10]](#footnote-11)

יא] **עוד** יש ללמוד כן ממש"כ המאירי בסוגיין, ז"ל, ואע"פ שסתם לחי ראוי לעשותו בדרך שיהא נראה בין מבפנים בין מבחוץ, מ"מ כל שהוא נראה מצד אחד כשר, כיצד נראה מבפנים ושוה מבחוץ "כגון שעשה הלחי ממין הכותל" והעמיד וכו' אלא שהשוה חדו החיצון על רחב הכותל והוא בולט בפנים וכו', וכן נראה מבחוץ ושוה מבפנים שהמשיך כל הלחי לחוץ וחודו הפנימי שוה לכותלי המבוי וכו', עכ"ל.

**ומשמע** מדבריו, דכל הנידון בנראה מבפנים ושוה מבחוץ ובנראה מבחוץ ושוה מבפנים, הוא רק כשעשה הלחי ממין הכותל, אך כל שעשה הלחי שלא ממין הכותל, וה"ז ניכר דאינו מכלל הכותל, ה"ז נידון כלחי, שהרי ניכר מבפנים ומבחוץ שהוא לחי.[[11]](#footnote-12)

**והנה** אי נימא דטעמא דמ"ד דנראה מבחוץ אינו נידון משום לחי, הוא משום דאינו סותם מקצת מן המבוי, הרי ודאי דאף בכה"ג שעשה הלחי שלא ממין הכותל, וניכר דאינו מכלל הכותל, מ"מ כיון דאינו סותם מקצת מן המבוי אינו נידון משום לחי, - ובע"כ מד' המאירי דטעמא דמ"ד דאינו נידון משום לחי הוא משום דבעינן שיהא הלחי ניכר בתוך המבוי, וע"כ כל שאינו ממין הכותל וניכר בתוך המבוי שהוא לחי, ה"ה נידון משום לחי.[[12]](#footnote-13)

יב] **ובאמת** הדברים מפורשים כן בד' ריו"נ בסוגיין, ז"ל, וכשנראה מבפנים דברי הכל דנידון משום לחי שהרי עיקר ההיכר לבני מבוי נעשה והא איכא, אבל בנראה מבחוץ ושוה מבפנים שההיכר לבני רה"ר בהא פליגי, דחד אמר מועיל שהרי בני רה"ר לא יחשדו אותן בראותם שמטלטלין בתוך המבוי, והלכתא דמועיל כיון דאיכא היכר לרה"ר והם גם הם בצאתם לרה"ר רואין אותם הלכך די להם בזה, עכ"ל, ולהדיא בדבריו דטעם הפלוגתא אם נראה מבחוץ נידון משום לחי, אינו משום דאין הלחי סותם מקצת מן המבוי, אלא הוא משום דליכא בזה לחי היכר לבני המבוי, אלא היכר לבני רה"ר.

**ה**

יג] **והנה** בל' ריו"נ משמע דהנידון בזה הוא ע"ד מה שנחלקו לעיל ח' ב' אם הכירא מלגיו או הכירא מלבר, והיינו דלמ"ד דהכירא מלגיו, ל"מ לחי הנראה מבחוץ, דלי"ב היכר לבני מבוי, ולמ"ד דהכירא מלבר, מהני לחי הנראה מבחוץ, שהוא ניכר לבני רה"ר,[[13]](#footnote-14) - ועי' בחצי יהונתן שפירש כן בדבריו, (ועיי"ש שכתב לפ"ז דר' חייא ור"ש ברבי דפליגי הכא בדין נראה מבחוץ אזלי לטעמייהו דפליגי לעיל ח' ב' אם מותר להשתמש תחת הקורה).[[14]](#footnote-15)

יד] **ואמנם** צ"ע בזה, דהנה לעיל ח' ב' אמרו בנעץ ב' יתידות בב' כותלי מבוי מבחוץ והניח קורה על גביהן, דלדברי המתיר להשתמש תחת הקורה, אסור, משום דאין סתימת הקורה דבוקה למבוי, ובפשוטו אתיא אף כמ"ד דמותר להשתמש תחת הקורה משום דהכירא מלבר, וכ"ה מבו' בד' הרשב"א והריטב"א והר"ן שם, ומבו' לפ"ז דלמ"ד דהכירא מלבר לא שרינן אלא מכח היכר זה, ול"מ ההיכר מלגיו להתיר.

**ולפ"ז** קשיא, דמ"ט נראה מבפנים ושוה מבחוץ נידון לכו"ע משום לחי, הרי לי"ב אלא הכירא מלגיו, ולמ"ד דהכירא מלבר ל"מ ההיכר מלגיו להתיר.

**ואמנם** בדברי ריו"נ י"ל דלטעמי' אזיל, שפירש לעיל שם דהא דלדברי המתיר אוסר, הוא משום דגזרינן שמא ישתמש תחת הקורה והתם ליכא מחיצות כלל, עיי"ש, ולדעתו שפיר י"ל דלכו"ע מהני ההיכר מלגיו, ולא נחלקו אלא אם מהני הכירא מלגיו, וע"כ שפיר מהני לחי הנראה מבפנים ושוה מבחוץ, אף דלי"ב אלא הכירא מלגיו, - אך לדעת ש"ר דלמ"ד דהכירא מלבר ל"מ הכירא מלגיו, צ"ע דמ"ט מכשרינן בלחי הנראה מבפנים, אף דלי"ב אלא הכירא מלגיו.

**והתורת** חיים הק' עוד בזה, בדעת ר' יוחנן דס"ל דמותר להשתמש תחת הקורה, והרי דס"ל דהכירא מלבר, וא"כ מ"ט ס"ל דנראה מבחוץ אינו נידון משום לחי, אף דאיכא הכירא מלבר.

טו] **והגאו"י** כתב לפרש בזה, דאף למ"ד דבקורה הכירא מלבר, כ"ז הוא בקורה דמשום היכר לחוד הוא, אך בלחי אף למ"ד דמשום היכר, הכירא דסתימה היא, וסתימה מבפנים הוא דעבדינן, עכ"ד, ולפ"ז ניחא הא דהכא לכו"ע מהני נראה מבפנים, אף דלי"ב אלא היכר מלבר, וניחא נמי הא דס"ל לר' יחנן דנראה מבחוץ אינו נידון משום לחי, אף דבקורה ס"ל דהכירא מלבר.

**אמנם** לכאו' אי"ז מתישב עם מש"כ הראשונים לעיל בסוגיא דבין הלחיים, דלמ"ד דלחי משום היכר, כ"ה דבקורה אמרינן דהכירא מלבר, ה"נ בלחי אמרינן דהכירא מלבר, וי"ל.

**ו**

טז] **ונראה** די"ל בזה, דבלחי הנראה מבפנים ושוה מבחוץ, ליכא גריעותא בההיכר דבעינן בלחי, דהרי רואין את הלחי אף מבחוץ, ואף דהעומד מבחוץ אינו נראה לו כלחי אלא כעובי הכותל, מ"מ אחר דבאמת אי"ז עובי הכותל אלא הוא לחי, הרי דלחי זה ניכר אף בחוץ, דלההיכר דבעינן מלבר, ל"ב שיהא ניכר מבחוץ שהוא לחי, אלא בעינן שאותו הלחי המתיר יהא ניכר מבחוץ, וכל דהלחי המתיר ניכר מבחוץ, שפיר דמי.[[15]](#footnote-16)

**והנה** לפ"ז בע"כ, דטעמא דמ"ד דל"מ לחי הנראה מבחוץ, אף בגונא דאחר שחושבין אותו כלחי, הוא ניכר אף מבפנים, אי"ז משום דבעינן הכירא מלגיו, אלא הוא מטעם אחר.[[16]](#footnote-17)

יז] **ונראה** לפרש הטעם בזה, ובהקדם, דהנה הרשב"א לעיל ח' ב' כתב דאף דבקורה בעינן שתהא ע"ג מבוי, מ"מ בלחי ל"ב שיהא ממש במבוי, והוכיח כן מהא דלחי המושך עם דפנו של מבוי מתיר, אע"פ שאין הלחי בתוך חלל המבוי, וכ"כ הריטב"א שם.

**וכבר** עמדו לתמוה בזה ממש"כ הרשב"א והריטב"א לקמן בסוגיין, דלחי המושך עם דפנו של מבוי, איירי כשהכותל שכנגד הלחי מושך כמו שהלחי מושך, וא"כ נמצא דהוי הלחי בתוך חלל המבוי, וכמש"כ כן בחזו"א סימן ס"ז סקי"ז אות ב', דכשהעמיד הלחי חוץ למבוי סמוך למבוי ודופן נמשך כנגדו, ודאי דהוא כשר, כיון דהוא עצמו הוי דופן שני, עיי"ש, והיאך שמעינן מינה דמהני לחי כשאינו בתוך חלל המבוי.

**אמנם** הביאור בזה הוא, דעיקר הא דלחי הנראה מבחוץ נידון משום לחי, הוא רק משום דחשבינן דאינו מכלל כותל המבוי דרוח שלישית, דאם הוי כותל דרוח שלישית, א"א לראותו כלחי דרוח רביעית, וע"כ חשיב דהלחי הוא מחוץ לכותל המבוי,[[17]](#footnote-18) וזהו שלמדו הראשונים משם דלחי שאינו בתוך חלל המבוי מתיר.[[18]](#footnote-19)

יח] **ופשוט** דזהו טעם הא דלחי השוה מבפנים ומבחוץ ל"ה לחי כלל, דאי"ז רק משום דליכא הכירא כלל, אלא היינו דכל דהוא שוה מבפנים ומבחוץ הוי מכלל הכותל דרוח שלישית, ול"ה כלל כלחי דרוח רביעית.

**ובזה** מתפרש דינא דנראה מבפנים ושוה מבחוץ, ונראה מבחוץ ושוה מבפנים, דבנראה מבפנים ושוה מבחוץ, אף דמבחוץ הוא נראה כעובי הכותל דרוח שלישית, מ"מ כיון דמבפנים הוא נראה כלחי דרוח רביעית, ה"ה נידון משום לחי, ולא חשבינן לי' כעובי הכותל, - ונחלקו בנראה מבחוץ ושוה מבפנים, אם מהני הא דמבחוץ הוא נראה כלחי, לחשבו כלחי דרוח רביעית, וע"כ הוא נידון משום לחי, או דכל דאינו נראה בתוך המבוי, לא חשבינן לי' כלחי דרוח רביעית, אלא חשיב כהמשך הכותל דרוח שלישית, ואינו נידון משום לחי.

**ז**

יט] **והנה** נמצא לפ"ז, דעיקר הקובע אם הוי הלחי מכלל הכותל דרוח שלישית או דהוא לחי דרוח רביעית, הוא אם הוא נראה כלחי או הוא נראה ככותל, וע"כ למ"ד דל"מ אלא נראה מבפנים, הרי דכל שאינו מבפנים כלחי, אין תורת לחי עליו, אך דלפי צורתו לחי הוא, - ומה"ט הוא דלדידי' אין תורת לחי על לחי העשוי כרגל אות ת', דאף דודאי דבצורתו אינו עובי הכותל אלא לחי הוא, אפ"ה אמרינן דכיון שאינו נראה מבפנים, חשבינן לי' מכלל הכותל, שנתעבה הכותל במקום זה, ולדעת התוס' בפשוטו אין תורת לחי עליו אף למ"ד דנראה מבחוץ נידון משום לחי, כיון שאינו נראה לעומדים כנגד חלל המבוי.

**ונראה** דמה"ט הוא דס"ל להתוס', דאם כותל הכנוס מבחוץ חשיב כלחי, הי' בדין דכניסת כותלי הקטנה לגדולה תהא נידונת משום לחי, ולא אמרינן דלפי האמת אינם לחי, כיון דגיפופי הגדולה אינם עובי כותלי הקטנה, וכניסת הכתלים בגדולה זהו המשך כותלי הקטנה, - והיינו משום דלא אזלינן כלל בתר צורת הלחי מצ"ע, אלא אנו דנים היאך הדבר נראה לפנינו, וכיון דלעומדים בגדולה נראים גיפופי הגדולה כעובי כותלי הקטנה, ומכח זה נראים כניסת כותלי הקטנה כלחי, שפיר יש לנו לחשבם כלחי.[[19]](#footnote-20)

כ] **ובדעת** רש"י ודעימי' דפליגי ע"ז, וס"ל דאין כניסת כותלי הקטנה נידונת כלחי, י"ל דהוא משום דס"ל דודאי עיקר הא דנראה מבחוץ נידון משום לחי, הוא משום דלפי צורתו אינו מכלל הכותל דרוח שלישית, ואך דבזה לחוד לא סגי, ובעינן שיהא הדבר נראה כן לפנינו, ובזה הוא שנחלקו אם מהני נראה מבחוץ, אך כל דלפי צורתו הוא מכלל הכותל דרוח שלישית, ל"מ הא דהוא נראה כלחי, לחשבו כלחי.[[20]](#footnote-21)

?וזה ע"ד ד' המאירי דאם ניכר בצורתו חשיב כנראה מבפנים, ונראה דמ"מ בשוה מבפנים ומבחוץ לא יועיל הא דהוא ניכר בצורתו, - ואמנם בד' הב"ח בסימן שס"ג מצינו דמטפי ומבצר מהני אף בשוה מבפנים ומבחוץ, והחזו"א בסימן ס"ז סק"ג נקט בפשיטות דל"מ.?

כא] **ועד"ז** יש לפרש גם לפלוגתת הראשונים במבוי שרצפו בלחיים ומשך הלחי החיצון כלפי פנים, דדעת התוס' דבליטת כותל המבוי חשיבא כלחי, דהוי ככותל הכנוס מבפנים דחשיב כלחי, ודעת הרשב"א דבליטת כותל המבוי לא חשיבא כלחי, והיינו דגם התם י"ל דלפי האמת אין בליטת כותל המבוי כלחי, אלא היא המשך כותל המבוי, והלחיים שנתן במבוי הם הוו הלחי, וע"כ להתוס' לטעמייהו אף בכה"ג חשבינן לבליטת כותל המבוי כלחי, כיון שהיא נראית מבחוץ כלחי, אך להרשב"א לטעמי' כיון דבליטת כותל המבוי לפי צורתה אינה לחי, ל"מ הא דהיא נראית כלחי לחשבה כלחי.

**ח**

כב] **אמנם** יותר נראה לפרש בזה בע"א, דהנה כשנבא לדון בדין מבוי שרצפו בלחיים ומשך הלחי החיצון כלפי פנים אם חשיבא בליטת כותל המבוי כלחי, נראה דהדבר תלוי אם יש על הלחיים שנתן במבוי תורת לחי, דכל דיש על לחיים אלו תורת לחי, ואינם מכלל עובי כותל המבוי, וכמש"נ לעיל דכל דהוי כלחי, בע"כ דאינו מכלל כותל המבוי, אין מקום לחשוב את בליטת כותל המבוי כלחי, דרק כשהכותל עבה מבפנים וצר מבחוץ, חשבינן להחלק הצר כלחי, אך בכה"ג דהלחיים שנתן במבוי אינם מכלל הכותל, אלא תורת לחי עליהן, נמצא דאין הכותל מיצר מבחוץ, וע"כ ודאי דאין על בליטתו תורת לחי,[[21]](#footnote-22) אך אם אין על לחיים אלו תורת לחי והם מכלל עובי כותל המבוי, שפיר חשבינן לבליטת כותל המבוי כלחי, דהוי ככל כותל הכנוס מבפנים דחשיבא הבליטה כלחי.

**ונראה** דזה טעם פלוגתת הראשונים במבוי שרצפו בלחיים ד' אמות ומשך הלחי החיצון כלפי פנים, אם בליטת כותל המבוי חשיבא כלחי, דהתוס' דס"ל דבליטת כותל המבוי חשיבא כלחי, הוא משום דהוו הלחיים ד' אמות ויצאו מתורת לחי, והוו מכלל עובי כותל המבוי, וע"כ חשבינן לבליטת כותל המבוי כלחי, - אך הרשב"א דס"ל דבליטת כותל המבוי לא חשיבא כלחי, הוא משום דס"ל דאף לחיים ד' אמות, יש תורת לחי עליהן, ואף דאינם מועילין להתיר את המבוי משום דליכא הכירא, אכתי חשבינן להו כלחיים, וע"כ לא חשבינן לבליטת כותל המבוי כלחי.[[22]](#footnote-23)

כג] **ועד"ז** מתפרש גם פלוגתת הראשונים בנכנסין כותלי קטנה לגדולה, אם כניסת הכתלים חשיבא כלחי הנראה מבחוץ, דהתוס' דס"ל דכניסת הכתלים חשיבא כלחי, הוא משום דס"ל דגיפופי הגדולה לא חשיבי כלל כלחי לגבי הקטנה, ומצינו לחשבם כעובי כותלי הקטנה, וע"כ שפיר חשיבא כניסת הכתלים כלחי, - אך ש"ר דס"ל דכניסת הכתלים לא חשיבא כלחי, הוא משום דס"ל דגיפופי הגדולה חשיבי כלחי לגבי הקטנה, ואף דאינם מתירין את הקטנה משום דהן כנגד אמצע המבוי, מ"מ יש תורת לחי עליהן, (והא דאינם מועילין להתיר הוא משום דליכא היכר, וכמש"כ בספר הבתים בשם הרשב"א), וע"כ אין בליטת הכתלים חשובה כלחי.

כג] **ולפ"ז** נראה, דע"כ כל הא דס"ל להתוס' בלחי שמשכו כלפי פנים דבליטת כותל המבוי נידונת כלחי, הוא רק כשיש בהלחיים ד' אמות דיצאו מתורת לחי והוו מכלל עובי כותל המבוי, אך כל שאין בלחי ד' אמות ותורת לחי עליו, ואינו מכלל עובי כותל המבוי, אין מקום לחשוב את בליטת כותל המבוי כלחי.

**ועד"ז** נראה גם בדין לחי שמשכו כלפי חוץ, דכל הא דחשבינן לבליטת הלחי כלחי בפנ"ע, הוא רק כשהלחי עצמו הוי ד' אמות, - ולא מיבעיא לדעת התוס' דלחי ד' אמות אין תורת לחי עליו והוי מכלל כותל המבוי, דמכח זה חשבינן דבליטת הלחי הויא כלחי בפנ"ע, דהוי ככל כותל הכנוס מבחוץ דבליטתו חשיבא כלחי, אלא אף לדעת הרשב"א דלחי ד' אמות יש תורת לחי עליו ואינו מכלל כותל המבוי, מ"מ כיון דלי"ב הכשר לחי, מצינו לדון את בליטת הלחי כלחי בפנ"ע שאין בו ד' אמות, - אך כל דהלחי עצמו ל"ה ד' אמות ויש בו הכשר לחי, אין לנו לחשוב את בליטת המבוי כלחי בפנ"ע, אלא הוי כלחי אחד ארוך.[[23]](#footnote-24)

**ולפ"ז** ניחא הא דבין הלחיים אסור, ולא אמרינן דכל שהלחי משוך כלפי חוץ או כלפי פנים, מותר להשתמש עד חודו הפנימי של הלחי הנראה מבחוץ, - והיינו דלא מיבעיא כשהלחי משוך כלפי פנים, דכיון דיש תורת לחי עליו, ואינו מכלל עובי הכותל, אין בליטת המבוי נידונת כלחי כלל, - אלא אף כשהלחי משוך כלפי חוץ, כיון דיש הכשר לחי גם על הלחי שבפנים, לא חשבינן להלחי הבולט בחוץ כלחי בפנ"ע, והוי כל הלחי כלחי אחד, דאינו מתיר אלא מחודו הפנימי.

1. והנה מש"כ התוס' לדון דאיירי בנכנסין ד' אמות, ודחו דאי"ז שייך בחצר, אף דבדעת רש"י הי' מקום לומר כן, דבפשוטו דעתו לעיל ה' ב' דפס ד' אמות אינו מתיר בחצר, אי"ז מתישב בדבריו הכא בד"ה בנכנסין שהעמידה בנכנסין ב' וג' אמות, - ומש"כ התוס' דאם הוי דוקא הא דאמר לקמן בעשר וב' טפחים, א"ש דמיירי כשאין בעביו טפח, אי"ז מתישב בד' רש"י, דבדבריו לקמן בסוגיין בד"ה לישמעינן מבו' דל"ב שיהא בעביו טפח, - אך י"ל בדעת רש"י כמש"כ התוס' בשם הריצב"א דאיירי הכא כשיש היכר איזו הם כותלי קטנה. [↑](#footnote-ref-2)
2. וכ"ה גם משמעות סתימת ד' הרשב"א, דרק כשהלחי בולט כלפי חוץ יש להכשיר, אך כשהוא משוך כלפי פנים אין להכשיר, - ועוד, דאם יש להכשיר אף כשהוא משוך כלפי פנים, נמצא דכל הא דל"מ הוא רק כשצמצם והעמיד את הלחי שוה ממש לכותלי המבוי, ואי"ז במשמעות הדברים. [↑](#footnote-ref-3)
3. ועי' גם בדבריו בסימן ס"ז סקי"ח שכתב דלדעת הרמב"ן דבין הלחיים מותר אף כשיש בו ד', ניתרת חצר גדולה כשהעמיד סמוך לקרן זוית פס ד' ע"פ הרחב אצל כותל הארוך ברחוק ד"ט מכותל האמצעית בעובי כ"ש, עכ"ד, והיינו משום דע"י הפס שהעמיד, נידון כל הכותל הארוך ככותל הכנוס מבפנים דהוא נידון משום לחי, - ועי' גם בדבריו שם סוסקכ"א דאם נתן לחי באמצע הפתח, נידון כותל הפתח כלחי הנראה בחוץ, וזה לטעמי', אך בד' התו"י שהביא שם נראה דלא ס"ל כן, וזה מתפרש היטב למש"נ להלן בדברינו. [↑](#footnote-ref-4)
4. ואמנם בגונא דהוא משוך כלפי פנים, יש מקום לומר דאין בליטת הכותל נידונת כלחי, וכמש"כ לעיל סק"ד מד' הרשב"א, וגם י"ל דאף אם בליטת הכותל נידונת כלחי, מ"מ כל שלא סמכו ע"ז משום לחי, לא מצינו להתיר אלא מכח הלחי עצמו, ואינו מתיר אלא מחודו הפנימי, אך ג"ז אינו במשמעות הדברים דבכה"ג מצי לסמוך על בליטת הכותל משום לחי ולהתיר עד חודה הפנימי. [↑](#footnote-ref-5)
5. ונפ"מ רבתא לדינא בזה, דלמ"ד דבין הלחיים אסור, הרי דאף בגונא דמכשרינן ללחי ד' אמות מכח הא דהוא בולט כלפי חוץ, יהא אסור להשתמש מחודו הפנימי של הלחי ד' אמות ולחוץ, ולא אמרינן דהלחי המכשיר הוא רק חלק הלחי הנראה מבחוץ, ומותר להשתמש עד חודו הפנימי של לחי זה. [↑](#footnote-ref-6)
6. ואמנם העירו בזה למש"כ הפמ"ג באש"א סימן שס"ג סקי"ב, ז"ל, ומ"ש אם נראים חוץ כו' היינו שקנה אחד מהם בולט חוץ או פנים והשאר אין כן, נידון "אותו קנה" משום לחי "ואין לו שייכות עם השאר" למהוי ד"א כיון דניכר הוא יותר מהשאר, עכ"ל, ומשמע דבלחי אחד המושך ד' אמות ובולט מחוץ למבוי, לא חשבינן להחלק הבולט כלחי בפנ"ע, ורק במבוי שרצפו בלחיים הוא דאמרינן דכל שקנה אחד בולט מקצתו כלפי חוץ, נידון כל אותו הקנה כלחי בפנ"ע, וכיון שאין בו ד' אמות ה"ה כשר, ולפ"ז ניחא הא דבכל לחי הבולט מקצתו כלפי חוץ, אסור להשתמש מחודו הפנימי ולחוץ, ולא אמרינן דהחלק הבולט כלפי חוץ הוי כלחי בפנ"ע, (אך לא נתישב בזה הא דלא פרכינן אלא לאוקימתא דרב אשי, שהרי אף לאוקימתא קמייתא הי' בדין דכל שהלחי החיצון בולט מקצתו כלפי חוץ, יהא מותר להשתמש עד חודו הפנימי של לחי החיצון), - אך אי"ז כמשמעות ד' רש"י והתורי"ד והרשב"א דרק החלק הבולט כלפי חוץ הו"ל כלחי, ולא כל אותו הקנה שבולט מקצתו, וצ"ע, - גם במש"כ הפמ"ג כן גם כשקנה אחד בולט כלפי פנים, צ"ב, דבכה"ג הרי לא אותו קנה נידון כלחי, אלא בליטת כותל המבוי, גם צ"ע במש"כ הפמ"ג שקנה "אחד" מהם בולט חוץ או פנים, ולכאו' הול"ל דהקנה החיצון בולט, ומזה נראה דמכוון דבריו הוא בע"א, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-7)
7. ובזה מתפרש מש"כ המהרש"א דהא דבחצר קטנה שנפרצה לגדולה חשיבי גיפופי הגדולה כלחי הנראה מבחוץ, אף לדעת התוס' דלחי העשוי כרגל אות ת' לא חשיב כלחי, הוא במיגו דהגדולה ניתרת בהן, וצ"ע דאם התם איכא טעם בפנ"ע להתיר משום דהגדולה ניתרת בהן, מ"ט תליא זה בהפלוגתא אם נראה מבחוץ נידון משום לחי, - ולהנ"ל ניחא, דלמ"ד דנראה מבחוץ אינו נידון משום לחי משום דעיקר מחיצת לחי הוא כשהוא סותם מקצת מן המבוי, ל"מ מידי הא דגיפופי הגדולה מועילין להתיר את הגדולה, דאף דמכח זה חשבינן להו כלחי, מ"מ כיון שאינם סותמין מקצת מן החצר הקטנה, אינם מועילין להתיר, ועמש"נ בזה בסימן ל"ו.? [↑](#footnote-ref-8)
8. וכ"ה משמעות ל' רש"י לעיל ח' א' ד"ה בנראה מבחוץ שכתב דהפלוגתא בנראה מבחוץ היא אם הוא נידון כנראה מב' צדדין, ומשמע דלחי מעליא הוא כשהוא נראה מבפנים ומבחוץ דאיכא היכר גמור, ובזה הוא שנחלקו אם אף בנראה מבחוץ ושוה מבפנים דליכא היכר גמור הוא נידון משום לחי. [↑](#footnote-ref-9)
9. וצ"ב דמ"ט חשיב כ"שוה מבחוץ", הרי בליטה זו ניכרת כלחי אף לעומדים מבחוץ כנגד חלל המבוי, - וצ"ל דאם הוה אמרינן דנראה מבפנים ושוה מבחוץ אינו נידון משום לחי, היינו משום דיהא נראה כלחי בכל מקום, וע"כ אף בכותל הכנוס מבפנים, כיון דמאחורי הכותל אינו נראה כלחי, ל"ה נידון משום לחי, וכל הא דבכה"ג הוא נידון משום לחי, הוא רק משום דנראה מבפנים ושוה מבחוץ נידון משום לחי, ואה"נ דבכה"ג מצינו להכשירו גם מכח הא דהוא נראה מבחוץ לעומדים כנגד חלל המבוי, אך ההכשר בזה הוא רק משום דל"ב שיהא הלחי ניכר בכל מקום, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-10)
10. והנה אמנם בד' התוס' לעיל בסוגיין ד"ה ולרשב"ג, מבו' דבכה"ג דהכותל כנוס מבפנים חשיב כלחי הנראה מבחוץ ושוה מבפנים, וכ"ה מבו' גם בד' רש"י, לפ"מ שפירשו הרמ"א ודעימי' בדעתו בצורת לחי הנראה מבחוץ ושוה מבפנים, אך אין מקור מזה דפליגי ביסוד הדברים, די"ל דהא דס"ל דחשיב כלחי הנראה מבחוץ ושוה מבפנים, הוא משום דהעומד בתוך המבוי, אינו רואה ללחי זה, ול"מ הא דהעומד כנגד מקום כניסת הכותל רואה ללחי זה. [↑](#footnote-ref-11)
11. אמנם יש מקום לדחות, דדבריו קיימי רק על נראה מבפנים ושוה מבחוץ, ובזה הוא שכתב דכל דאינו ממין הכותל חשיב כנראה אף מבחוץ, כיון דהוא ניכר אף מבחוץ, אך הפלוגתא בנראה מבחוץ ושוה מבפנים, י"ל דהוא אף בכה"ג דאינו ממין הכותל. [↑](#footnote-ref-12)
12. ויש להוסיף, דמסתברא מילתא דכל הא דבכה"ג דאינו ממין הכותל הוא נידון משום לחי, הוא רק בגונא דהוא בולט לחוץ, דבצורתו הוא לחי, ואך דל"מ משום דאינו נראה מבפנים, ולזה הוא דמהני הא דאינו ממין הכותל וניכר מבפנים דהוא לחי, אך כל שהוא שוה מבפנים ומבחוץ דאינו לחי כלל בצורתו, ל"מ הא דאינו ממין הכותל לחשבו כלחי.

    ?ועד"ז מצינו בדברי החזו"א בסימן ס"ז סקי"ג דלחי שהוא המשך ראשי הכתלים והוא ניכר בגבהו וכו', לכו"ע לא נחשב כלחי, ובד' הב"ח בסימן שס"ג מבו' דלא כן. [↑](#footnote-ref-13)
13. ובד' ריו"נ לעיל ה' ב' בדין לחי המושך, וביותר מד' ריו"נ שנדפסו שם מכת"י, מבו' דלמ"ד דנראה מבחוץ נידון משום לחי, כ"ה דמהני נראה מבחוץ, ה"נ מהני כשהוא נראה לפנים מן המבוי, והוא בגונא דאיכא מבפנים מבוי גדול ומבחוץ מבוי קטן, והלחי שבמבוי הקטן אינו ניכר במבוי זה אלא ניכר במבוי הגדול שמבפנים, ומבו' דל"ב בדוקא שיהא נראה לבני רה"ר, אלא העיקר הוא שיהא נראה במקום אחד, ובזה הוא עיקר הפלוגתא, אם בעינן שיהא נראה בתוך המבוי, או מהני מה שהוא נראה במקום אחר, ואכמ"ל. [↑](#footnote-ref-14)
14. אך לא ברירא לי שכונתו לכך, שהרי בסוגיית הגמ' לעיל מבו' דלמ"ד דקורה משום מחיצה, תליא דין השתמשות תחת הקורה אם חודו הפנימי סותם או חודו החיצון סותם, ומבו' דלמ"ד דחודו החיצון סותם מותר להשתמש, ולא אמרינן דמ"מ כיון דבעינן גם לההיכר ל"מ אלא ההיכר מלגיו, והיינו דאף דגם למ"ד דקורה משום מחיצה בעינן היכר קצת, מ"מ בזה ליכא להנידון אם הכירא מלגיו או הכירא מלבר, ולפ"ז הרי דה"נ בלחי דקי"ל דהוא משום מחיצה, לא תליא בהפלוגתא דהתם, ובע"כ דהפלוגתא בדין נראה מבחוץ ושוה מבפנים הוא נידון בפנ"ע, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-15)
15. ויש להוסיף, דזה דמי להא דאיכא בלחי היכר ע"י שהעמידוהו בידים, וע"י שסמכו עליו מאתמול, ואף דאי"ז ניכר בגוף הלחי, דמ"מ כיון דיש קול לכך שהעמידוהו בידים ושסמכו עליו, ה"ז ניכר דהוא משמש כלחי, וה"נ ע"י הא דהלחי נראה מבפנים, ה"ה ניכר כלחי אף לבני רה"ר.

    אך יש להעיר, דאכתי הדין נותן דלמ"ד דהכירא מלגיו, לא יועיל לחי העשוי כרגל אות תי"ו, וזה למש"נ בסימן מ"ג? מד' הרשב"א דרק בליטת הכותל לחוץ היא הלחי, ועובי הכותל אינו מכלל הלחי, ונמצא דאין הלחי ניכר כלל מבפנים, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-16)
16. ובזה ניחא הא דלמ"ד דל"מ לחי הנראה מבחוץ ה"נ ל"מ פסי חצר הנראין מבחוץ, אף לדעת התוס' לעיל ה' ב' דבפסי חצר ל"ב הכירא כלל, ומה"ט מבו' בד' הרשב"א בסוגיין דאף אם מהני עומ"ר הנראה מבחוץ, מ"מ למ"ד דנראה מבחוץ ל"מ אף עומ"ר הנראה מבחוץ ל"מ, אף דבעומ"ר בפשוטו ל"ב היכר, - אך יש לדחות, דאף אם בפסי חצר ל"ב היכר, מ"מ בנראה מבחוץ כל הא דיש תורת לחי עליו אף שאינו סותם כלל במבוי, הוא מכח ההיכר, - ואמנם לפ"ז לכאו' המעליותא דנראה מבפנים על נראה מבחוץ, הוא משום דנראה מבפנים סותם במבוי ונראה מבחוץ אינו סותם במבוי, (ומה"ט אף בפסי חצר ובעומ"ר דל"ב היכר, מ"מ בנראה מבחוץ ל"מ, משום דכשאין סותמין במבוי ל"מ אלא אם איכא היכר), וזה דלא כמש"נ לעיל בענף ד' להוכיח מכ"ד. [↑](#footnote-ref-17)
17. אמנם הנה בד' ריו"נ לעיל ה' א' בדינא דלחי המושך, מבו' דיכולים שניהם להתקיים יחד, דמחד גיסא חשבינן לי' כמבוי בפנ"ע מכח דהוא ד' אמות, ומאידך גיסא נידון אותו כותל עצמו כלחי, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-18)
18. אך בעיקר הדברים צ"ע, דאם לחי המושך חשיב דהוא חוץ לחלל המבוי, הרי נמצא דחודו החיצון הוא רחוק ג"ט מכותל המבוי, וא"כ היאך הוא מועיל להתיר מחודו החיצון, למ"ד דבין הלחיים מותר, הרי כל הא דמהני לחי חוץ למבוי, היינו רק כשהוא תוך ג"ט למבוי, וכמש"כ הרשב"א בעבוה"ק שער א' סוף פ"ז, - וצ"ל בזה, דכיון דהלחי המושך אחד הוא, והוא דבוק בחודו הפנימי למבוי, שפיר מצינו להתיר מחודו החיצון, אף שאינו בתוך ג"ט למבוי, ועד"ז מצינו בד' המהרש"א לעיל ט' ב', על דברי התוס' ד"ה לרשב"ג, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-19)
19. והיינו דאמנם אי נימא דדינא ד"נראה" הוא דין בפנ"ע דבעינן שיהא הלחי ניכר, הרי ודאי דמלבד זה בעינן שיהא תורת לחי עליו, וע"כ הדין נותן דכל דלפי צורתו לאו לחי הוא, ל"מ מידי הא דהוא נראה כלחי, - אך למש"נ דדינא ד"נראה" הוא דמכח זה הוא דיש תורת לחי עליו, הרי שפיר י"ל דאף היכא דבצורתו לאו לחי הוא, מ"מ כל שהוא נראה כלחי, יש תורת לחי עליו. [↑](#footnote-ref-20)
20. ויש להוסיף, דלדעת ריו"נ דהפלוגתא בדין נראה מבחוץ היא אם מהני היכר לבני רה"ר, הרי ודאי דעיקר הא דנראה מבחוץ נידון משום לחי, אי"ז מכח הא דהוא נראה כלחי מבחוץ, שהרי הא דנראה מבחוץ מהני, הוא לדין ההיכר דבעינן בלחי, ואי"ז מועיל לענין עיקר הא דחשבינן לי' כלחי ולא ככותל, אלא הוא משום דמצד צורתו הוא לחי, ואך דמלבד זה בעינן שיהא היכר ע"י הלחי, ובזה הוא שנחלקו אם ל"מ אלא כשיש היכר לבני המבוי, או מהני גם היכר לבני רה"ר, - ולפ"ז ודאי דכל דמצד צורתו אינו לחי, ל"מ הא הוא נראה מבחוץ כלחי לחשבו כלחי. [↑](#footnote-ref-21)
21. והיינו דלא מצינו למימר דנדון את הלחיים שנתן במבוי כעובי הכותל, ומכח זה יהא על בליטת כותל המבוי תורת לחי, שהרי לפי האמת יש עליהן תורת לחי, ואין הדבר תלוי בדעתינו לדון דאינם כלחי אלא הם כעובי הכותל, - ויש להוסיף מש"כ הראשונים לעיל בע"א לדון, דבתוך הפתח שצריך לחי אחר להתירו ובמבוי שרצפו בלחיים, אין הלחי החיצון מתיר אלא עד הלחי הפנימי, והרי דאין הדבר תלוי בדעתינו אם לדון את הלחי הפנימי כלחי, אלא כיון דלפי צורתו יש תורת לחי עליו, ה"ה נידון כלחי. [↑](#footnote-ref-22)
22. ול"ד להיכא דמשך את הלחי החיצון כלפי חוץ, דבליטתו נידונת כלחי, והיינו משום דבכה"ג דמשכו כלפי חוץ, הרי אף דיש תורת לחי על כל הלחיים, מ"מ גם בליטה זו יש תורת לחי עלי', ובזה הוא דמהני הא דהיא נראית מבחוץ, דמצינו לדונה כלחי בפנ"ע שאין בו ד' אמות, ומשא"כ כשמשך את הלחי החיצון כלפי פנים, הרי כיון דיש תורת לחי על כל הלחיים, אין לנו לחשוב את בליטת כותל המבוי כלחי, וכנ"ל. [↑](#footnote-ref-23)
23. והיינו משום דעיקר דינא דנראה מבחוץ הוא דיש עליו תורת לחי מכח הא דהוא נראה מבחוץ, אך כל דגם שאר הלחי יש עליו תורת לחי, חשבינן להו כלחי אחד, דמה שמקצתו נראה מבפנים ומקצתו נראה מבחוץ, אי"ז טעם לחשבם כב' לחיים, - והא דלי"ב לפסולא דלחי ד' אמות, הוא משום דכל שבאנו לבטל תורת לחי מהלחי המושך משום דהוא ככותל, הרי דבליטת הלחי לי"ב לפסול זה, דגם אם שאר הלחי הוי ככותל, מ"מ היא נראית כלחי. [↑](#footnote-ref-24)