חבורה מקואות פרק ג
קטגוריות: ש_ס / נו מקוואות / מקואות - הרב אי_ש סטפנסקי

מקואות פ"ג מ"א: ר' יוסי אומר שני מקואות שאין בהם מ' סאה ונפלו לזה לוג ומחצה ולזה לוג ומחצה ונתערבו כשרים, מפני שלא נקרא עליהן שם פסול. כלומר, דבשעת הנפילה לכל מקוה נפלו רק לוג ומחצה, ולא נפסלו מעולם, ולפיכך אף שיש עכשיו לאחר שנתערבו ג' לוגין שאובין בתוך המקוה כשרים, דאין כאן נפילה של ג' לוגין למקוה אחד. ויל"ע מדוע לא נחשיב את התערובת כנפילה חדשה, ונמצא שלכל מקוה נפלו לוג ומחצה בתחילה ועוד לוג ומחצה בשעה שנתערבו, וכלפי כל אחד איכא נפילת ג' לוגין.

ובאמת הגר"א כתב דמתני' איירי באופן שיש בכל אחד יותר מעשרים סאה, דלאחר שנתערבו איכא מ' סאה בשניהם יחד, ותו לא פסלי להו שאובין. ונראה דהוקשה לו קושיא הנ"ל מדוע התערובת לא תחשב כנפילה חדשה, וע"ז תירץ דבשעת הנפילה השניה כבר איכא מ' סאה, ונקט הגר"א בפשיטות דמ' סאה וג' לוגין שבאין כאחת המקוה כשר.

והרש"ש כתב, שלולי דבריו היה מקום לומר שאפילו באופן שאין בשניהם יחד מ' סאה המקוה כשר, דהא בסוף פירקין מבואר שאם נפלו ג' לוגין משני כלים ופסק הראשון קודם שהתחיל השני כשרים, והכא עדיף טפי, שהרי בשעה שנתערבו כבר פסקה נפילת הלוג ומחצה לכל אחד. וכתב דאפשר שהכא כשר אף אם נתכוין לרבות. ולא ביאר מדוע הכא גם בנתכוין לרבות יש להכשיר. ובאמת במשנה אחרונה נקט דאיירי הכא באופן שמתחילה בשעה שנפלו לוג ומחצה לכל אחד נתכוין לרבות אותה מקוה ולא נתכוין לערבן אח"כ, ונמצא שכל לוג ומחצה ביחס למקוה השני נחשב כלא נתכוין לרבות. [דבריו צ"ע דאמנם בשעת הנפילה הראשונה לא נתכוין לרבות את המקוה השניה לפי שלא היה דעתו לערבן אח"כ, מכל מקום בשעה שנתערבו נתכוין לרבות, ושעת הנפילה של הלוג ומחצה למקוה השני הוא שעת התערובת, ומה איכפת לן שעת הנפילה הראשונה. ויש מקום לומר על פי דרכו דמתני' איירי באופן שעירבן שלא על מנת לרבות, ומטעם זה נחשב שלכל מקוה נפל לוג ומחצה על מנת לרבות ולוג ומחצה שלא על מנת לרבות, ולכן המקוה כשר].

ואפשר לומר בדעת הרש"ש דהכא אי אפשר לצרף את הנפילה הראשונה של לוג ומחצה לנפילה השניה של התערובת, לפי שלאחר התערובת הוי מקוה אחד גדול, ואי אפשר לדון שכלפי כל חצי ממנו איכא ב' נפילות, כיון שבסך הכל למקוה האחד היה נפילה של לוג ומחצה בלבד, לפי שמתייחסים לשעת הנפילה. ובתורת זרעים עמ' ק"ג כתב דהנפילה השניה שהיא שעת התערובת אינה נפילה מתוך כלי, ולפיכך אינה פוסלת, דג' לוגין פוסלים רק כאשר נפלו מכלי, עיי"ש.

אך כתב הרש"ש דמשמעות הרמב"ם ושו"ע כמו שנקט הגר"א דאיירי מתני' באופן שיש בשניהם יחד מ' סאה, ומשמע שלולי זה היה המקוה פסול. וכתב התפארת ישראל דצ"ל דאיירי הכא בנתכוין לרבות [בשעה שנתערבו], ולכן יש להחשיבו כנפילה חדשה, ולוג ומחצה ראשונים מצטרפים עם השניים, ורק כשיש מ' סאה בשניהם אינם פוסלים, משום שמ' סאה וג' לוגין באים כאחת.

החזון איש ס"ב סק"ב נקט שאפילו נפלו מ' סאה וג' לוגין בבת אחת פוסלין, והא דאין מצרפין נפילה ראשונה עם השניה כתב החזון איש ג' טעמים, א' דהוי כהתחיל השני אחר שפסק הראשון, וכבר נתבטלו הראשונים קודם שהגיעו השניים. [צ"ב דמשמע שאם נפלו שניהם במקום אחד פוסלין, ועל כרחיך בנתכוין לרבות, ובכה"ג אם עירבן על מנת לרבות יש לפסול]. ב' דתנן בפ"ד מ"ד מים שאובים ומי גשמים שנתערבו וכו' אם רוב מהכשר כשר ואם רוב מהפסול פסול. והכא כל לוג ומחצה כלפי המקוה השניה חשיב נפילה בתערובת. כלומר, דבמשנה שם מבואר שמים שאובים אינם בטלים ברוב רק במקום שנפלו, אם אם נתערבו ברוב כשרים קודם הנפילה הרי הם בטלים אף שיש בהם ג' לוגין. והכא חשיב נפילה בתערובת, שהרי כל לוג ומחצה נופל למקוה השניה ביחד עם כ' סאה כשרים. [הר"ש והרא"ש שם ביארו דכשר רק מדין המשכה, ומשמע שלפי שיטתם אף נפילה בתערובת פוסלת עד שיהיו בהמשכה, וצ"ע]. ג' דחשיב המשכה לשאובין, שהרי נפלו ממקוה אחד לחבירו. [לכאורה אין כאן כל תנאי המשכה, שהם קרקע הראויה לבלוע, וג' טפחים, וצ"ע].

ולדבריו על כרחיך מש"כ הרמב"ם ושו"ע שני מקואות שאין בכל אחד מהם מ' סאה לאו דוקא, והוא הדין כאשר בשניהם יחד אין מ' סאה.

והנה מבואר לפנינו שלפי הגר"א מ' סאה וג' לוגין הבאים כיחד למקוה אינם פוסלים, ולפי החזון איש פוסלים. ובטעם פלוגתתם יש לבאר, דהנה הרא"ש בפרק מרובה כתב דג' לוגין אינם פוסלים אחר שיש במקוה מ' סאה משום שהם נטהרים בהשקה, ואין כאן שאובים כלל. ולולי דבריו יש לומר דכל ההלכה שג' לוגין פוסלים זה רק במקוה חסר, אך לגבי מקוה שלם לא נאמר כלל שהם פוסלים. והשתא אם נאמר שלא נתחדש פסול ג' לוגין אלא במקוה חסר, הכא כאשר השאובים באים לפסול הם פוסלים מ' סאה, והרי אין בהם כח לפסול מ' סאה. אך אם יש בכח ג' לוגין לפסול מ' סאה אלא שהם נטהרים בהשקה, הכא שהגיעו בבת אחת קודם שהספיקו להטהר הם פוסלים, שהרי בשביל לטהר את המים צריך מקודם לפסוק שיש כאן מקוה כשר.

בסיפא דמתני' מבואר שאם נפלו ג' לוגין ואח"כ חילקן לב', לדעת ר' יהושע כשרים, דכיון שנתמעטו מג' לוגין שוב אין המים פסולין. ולדעת חכמים פסולים עד שיוציא ממנו מילואו ועוד. ובפשטות פליגי האם כל המקוה נפסל בנפילת הג' לוגין, ואף המים הכשרים נהפכו לפסולים, ולכן לא יועיל למעט או להוציא את הפסולים לחוד שהרי הכל נפסל כבר, או שמא שאר המים לא נפסלו, ורק הג' לוגין עצמם פוסלים את המקוה כל עוד שהם בתוך המקוה. ולאחר שיצאו מילואו ועוד תלינן לקולא שכל הפסולים שהיו שם יצאו, והמים שנשארו הם המים שנכנסו אח"כ. [אך ברמב"ם בפיה"מ ובתויו"ט משמע דפליגי האם יש בילה או לא, שלפי ר' יהושע כאשר הוציא מעט מהמים תלינן שהיו שם מקצת מהג' לוגין והרי הם נתמעטו משיעורן ואינם פוסלים, ולפי חכמים חיישינן שכל הג' לוגין נשארו בתוכו עד שיוציא מילואו ועוד, וזה שיעור בעלמא דתו לא חיישינן שנשארו כל הג' לוגין. וכן משמע בש"ך ס"ק נז בסופו. אמנם ברמב"ם בחיבורו מבואר להדיא כמו שכתבנו, שלפי חכמים הג' לוגין פוסלים את כל המים. ויש להוכיח כן מהא דמקוה שנפלו לו ג' לוגין שאובים ונחלק לשנים פסול, והכא ליכא למימר דתלינן שנשארו בשניהם ג' לוגין, ומשמע שאפילו יטבול בשניהם ישאר בטומאתו, ועל כרחיך שכל המים נפסלו, וצ"ע].

ובר"ש פ"א מ"ה הביא מהתוספתא, מקוה שמחזיק עשרים סאה ובתוכו י"ט סאה ונפלו לתוכו ג' לוגין שאובים טמאים, ירדו מי גשמים ונתמלאו פסולים עד שיצא ממנו מלואו ועוד דבר מועט למעט ג' לוגין. וביאר הר"ש מלואו היינו י"ט סאה שבו ועוד מעט יותר כדי שלא ישארו בו ג' לוגין. והקשה החזון איש ס"ב סק"ז מדוע סגי להכניס י"ט סאה ועוד מעט, הא המקוה מחזיק כ' סאה, וכאשר מכניס סאה ראשונה היא נפסלת מחמת הג' לוגין שבתוך המקוה, וצריך להכניס לאחר מכן עוד עשרים סאה כדי להוציא את כל הפסולים. וכן נקט שמקוה שמחזיק מ' סאה והיו בו כ' סאה ונפלו ג' לוגין, אין המקוה כשר עד שיכניס שישים סאים. לפי שכ' סאה ראשונים שיכניס נפסלים מהג' לוגין, והשתא איכא במקוה מ' סאה פסולים, וצריך להוציא את כולם.

ונקט החזון איש בפשיטות שאין הבדל בין מים שהיו שם בשעת הנפילה למים שנתווספו אח"כ, דהא ג' לוגין שנפלו בתחילה פוסלים את כל המים שיבואו עליהם, והוא הדין הכא הג' לוגין פוסלים את המים שנתווספו. ולכן כתב דכל מים שנופלים שם בשעה שיש במקוה ג' לוגין נפסלים וצריך להוציא אף כנגדם, ורק מים שהתחילו להכנס לאחר שיצאו מעט מים אינם נפסלים, דתלינן שנתמעטו השאובים מג' לוגין. [וצ"ב לפירושו איך שייך לנקוט מילואו ועוד, הא מילואו הוא כל המקוה עד שפתו, ועל כרחיך הג' לוגין הוא מכלל המילואו, והו"ל מילואו פחות ג' לוגין חסר משהו].

אך הרמב"ם פ"ה ה"ו כתב: מקוה שנפל לתוכו מים שאובין ונפסל, ואח"כ ריבה עליו מים כשרים עד שנמצאו הכשרים מ"ס הרי הוא בפסולו עד שיצאו כל המים שהיו בו ויפחתו השאובין מג"ל. כיצד, מקוה שיש בו כ' סאה מ"ג ונפל לתוכו סאה מ"ש ואח"כ הרבה עליו מים כשרים הרי זה בפסולו עד שידע שיצאו ממנו כ' סאה וכו'. ומשמע דבכיצד וכו' איירי באופן של הרישא דהמקוה החזיק לכל הפחות מ' סאה, ומכל מקום כאשר יצאו ממנו כ' סאה כשרים. ומבואר שהמים הכשרים שנפלו למקוה לאחר נפילת הג"ל אינם נפסלים, אלא שכל עוד שיש במקוה ג' לוגין מים פסולים אי אפשר להקוות עליהם, אך לאחר שיוציא את הפסולים הרי הכשרים נשארים בכשרותם.

וכן משמע בש"ך ס"ק נ"ז, דכתב דאיירי במקוה שאינה מחזקת רק מ' סאה, ולכן תלינן שהמים הבאים עליו דוחים את המים שבתוכו, אבל אם היתה מחזקת יותר מזה אפשר שנשארו שם המים שנפסלו והמים הבאים עליו ג"כ. ולדברי החזון איש הו"ל למימר טפי, דבכה"ג אף המים הבאים עליו נפסלו.

וביאור הדבר כתב בתורת זרעים (עמ' ק"ג), דכיון דבעינן נפילה מכלי דוקא, אין הג' לוגין פוסלים אלא את המים שהיו במקוה בשעת הנפילה, וכל מים שיוסיף אח"כ לא יפסלו כיון שלא נפלו עליהם ג' לוגין, וכלפיהם הוי כבאו למקוה בלא נפילה מכלי. והא דמים שאובים פוסלים בתחילה, ולדעת ר' אליעזר פוסלים אף ברביעית, היינו שיש להם עצמם שם מקוה פסול, ושוב אי אפשר להקוות עליהם, אך אם יוציא את השאובים או ימעטם מג' לוגין לרבנן ומרביעית לר' אליעזר, הרי המים שהוסיף עליהם כשרים. ולפי"ז אין צריך להוציא אלא את המים שהיו בשעת הנפילה, ודלא כהחזון איש.

וביאור פלוגתתם, דהחזון איש למד שדין נפילה מכלי הוא תנאי בעלמא, וכאשר באו השאובים ע"י נפילה מכלי הרי הם פוסלים את כל המים שבמקוה, ואפילו אותם שבאו לאחר מכן. אך התורת זרעים למד שדין נפילה מכלי הוא צורת הפסול, דהשאובים פוסלים רק את המים שנפלו עליהם מהכלי, ולפיכך נקט בפשיטות דמים שבאו למקוה אחר הנפילה אינם נפסלים כלל.

והנה הר"ן חולין סוף פ"ח כתב בשם הרמב"ן, דטעמם של חכמים שכל המים נפסלים הוא מדין חנ"נ, דע"י התערובת כל המים מקבלים דין הג' לוגין. וכתב, דהא דתנן בתמורה אין המים שאובים פוסלים אלא לפי חשבון אתיא רק כר' יהושע ודלא כחכמים. כלומר, דהרמב"ן הבין דאיירי מתני' בג' לוגין שנפלו למקוה חסר, וחלק ממקוה זה נפל לתוך מקוה אחר, וקמ"ל דרק הג' לוגין פוסלים, ולכן צריך לחשב שיש ג' לוגין מהשאובים עצמם בנפילה השניה. ולפי חכמים כיון שכל המקוה נפסל סגי בג' לוגין מכולו ואין צריך לשער לפי חשבון. [עי' בר"ן שם שנחלק על מש"כ הרמב"ן שר' יהושע וחכמים פליגי בדין חנ"נ, וכתב דעל כרחיך לחכמים יש דין מיוחד שג' לוגין פוסלים יותר מדין חנ"נ, שהרי אפילו נפלו עליהם אלף סאה אינם מתבטלים אלא פוסלים הכל].

ומבואר ברמב"ן שלפי חכמים המים שנפסלו מהג' לוגין נעשו פסולים לא רק לגבי שאי אפשר להקוות עליהם באותו מקום אלא שאם הם נפלו למקום אחר הם עצמם פוסלים בג' לוגין. וצ"ע מאי שנא ממתני' דידן שאם נכנסו למקוה מים חדשים בשיעור מילואו ועוד המקוה כשר, והא כשם שהם פוסלים אחרים בג' לוגין כך הם יכולים לפסול את המים שנכנסים אליהם, ואם כן כל המים החדשים נפסלים מחמת ג' לוגין של המים הישנים [שנפסלו מחמת השאובים], ויצטרך מקודם להוציא את כל המים ורק אח"כ יוכל להכניס מים חדשים, ובמשנה מבואר שהמים שנפסלו מהג' לוגין אינם פוסלים מים אחרים אלא שאי אפשר להקוות עליהם.

ולדעת התורת זרעים מבואר שפיר, דאף המים שנפסלו מהשאובים אינם פוסלים אחרים אלא בנפילה, וכמו שהג' לוגין עצמם אינם פוסלים את המים החדשים. ולפיכך אם יפלו למקוה אחר יפסלו בג' לוגין, אך אם יוסיף עליהם במקומן מים חדשים אינם פוסלים. אך לדעת החזון איש קשה טובא. ואפשר לומר בדעת הרמב"ן, דדין המים שנפסלו [מלבד מה שאי אפשר להקוות עליהם] שהם פוסלים מים אחרים בנפילה בלבד, שאם הם נפלו למקוה אחרת הם פוסלים בג' לוגין, אך בלא נפילה אינם פוסלים מים אחרים, ורק השאובים ממש יכולים לפסול אחרים לאחר הנפילה. ולפיכך כל המים שנכנסו לאחר שיצאו הג' לוגין שאובים כשרים, דהמים שנפסלו מהשאובים אינם פוסלים אותם אלא שעכשיו אי אפשר להקוות עליהם עד שיצאו כל המים הפסולים, ולכן מהני מילואו ועוד.

אמנם בפשטות דברי הר"ש בביאור התוספתא מבואר דלא כהרמב"ן, דבתוספתא איתא ב' ברכות של מ' סאה [ביאר הר"ש דמ' סאה היינו עם הג' לוגין השאובים] זו על גב זו, ונפלו ג' לוגין מים לעליונה ונפתקו ובאו לתחתונה כשרים, שאני אומר שלמו מ' סאה עד שלא ירדו ג' לוגין. והנה הכא איירי שהג' לוגין ירדו לעליונה ומיד ירדו לתחתונה, דבפשטות אותן שירדו לתחתונה הם הג' לוגין השאובים, אלא דקמ"ל הכא שאי אפשר שלא יתערב בהם מעט ממי העליונה, ונמצא ששלמו מ' סאה קודם שנפלו ג' לוגין. [ואע"פ שמים שאובים פחות מג' לוגין אינם משלימים למ' סאה, כתב החזון איש דהכא איירי בהמשכה כל דהוא, ולגבי ג' לוגין לא סגי עד שיהא קרקע הראויה לבלוע וג' טפחים, אך לגבי פחות מג' לוגין שיצטרפו להשלים את השיעור סגי בהמשכה כל דהוא]. ולכאורה לאחר שנפלו הג' לוגין לעליונה כבר נפסלה כל העליונה, ומה איכפת לן שנתערבו בהם ממי העליונה הרי גם הם פסולים ופוסלים את התחתונה בג' לוגין. ומבואר שהמים שנפסלו מהשאובים אינם פוסלים מים אחרים בנפילתם, ודלא כהרמב"ן.

ובאמת החזון איש ביאר דברי הר"ש באופן אחר, דהכא איירי בנפלו לוג שאובים ויצאו לתחתונה ואח"כ עוד לוג ויצאו לתחתונה, ונמצא שבעליונה מעולם לא היו ג' לוגין שעה אחת ולא נפסלו המים, ורק בתחתונה איכא ג' לוגין בזמן אחד, ולפיכך מהני הא דמתערבין בהם ממי העליונה שהם מים כשרים. ומש"כ הר"ש שהעליון יוכשר בהשקה מהעליון אין כונתו להכשירו מפסול שאובים שהרי מעולם לא נפסל, אלא כונתו שהעליון מקוה חסר, וצריך השקה להשלימו למ' סאה. ולפי דרכו אין סתירה כלל לדברי הרמב"ן.

[ומדהוצרך החזון איש לפרש כן משמע דפשיטא ליה כדעת הרמב"ן, אמנם בתחילת דבריו שם כתב להדיא דלא כהרמב"ן, וצ"ע].

ומש"כ בפשיטות דאף שאין המים שנפסלו פוסלים אחרים מכל מקום אי אפשר להקוות עליהם, כן מוכח מדין מילואו ועוד, דאם נאמר שאפשר להקוות עליהם מדוע צריך להוציא מילואו ועוד, הא סגי להוציא כל שהוא מהשאובין, ושוב אין צריך להוציא את הפסולים אלא להוסיף מ' סאה כשרים, ואין זה תלוי כלל בהוצאת הפסולים אלא בהכנסת מ' סאה חדשים. וכן משמע נמי ממקוה שנפלו לו ג' לוגין וחילקו לשנים, שלפי חכמים שניהם פסולים, ומשמע שפסולים אף אם יוסיף מ' סאה בכל אחד, אע"פ שאין בהם שוב מ' סאה.

**ג' לוגין שנפלו מד' כלים**

תנן בפ"ג מ"ד: מכלי אחד משנים ומשלשה כלים מצטרפין, ומארבעה אין מצטרפין. בעל קרי החולה וכו'. בד"א בזמן שהתחיל השני עד שלא פסק הראשון. ובד"א בזמן שלא נתכוין לרבות, אבל נתכוין לרבות אפילו קרטוב בכל השנה מצטרפין לג' לוגין. ומבואר במשנה שיש ב' אופנים שאין נפילת ג"ל פוסלת, א' אם נפלו הג"ל ביותר משלשה כלים, ב' אם פסק הקילוח בין נפילה לחברתה. ואין ג' לוגין פוסלים עד שיפלו לכל היותר מג' כלים ושלא יפסוק הקילוח בין נפילה לחברתה. אמנם אם נתכוין לרבות הרי זה פוסל בכל אופן. ומצינו כמה נידונים בראשונים בדינים אלו.

א. הראשונים נחלקו מה הכונה "נתכוין לרבות", הרמב"ם הר"ש הרא"ש והרע"ב פירשו שאם נתכוין לרבות מי המקוה, כלומר, שיהיו מים בשפע, הרי הג' לוגין מצטרפין לעולם. ואילו המהר"ם (הובא בתויו"ט) הראב"ד בבעה"נ רבינו ירוחם (הובאו בבית יוסף) והטור פירשו שאם נתכוין בנפילה ראשונה להוסיף מים שאובים עד ג' לוגין שאובים הרי הם מצטרפין לעולם. ובבית יוסף ובב"ח הביאו בשם הרשב"א (שער המים שער ו') ביאור שלישי, דאם נפלו המים למקוה שלא בכונה בעינן שיפלו מג' כלים ולא פסק הקילוח, אך אם נתנן בכונה בכל אופן פוסלים.

ב. הטור כתב שאם נתכוין לרבות אפילו אם לא נתן אלא מעט מעט מכמה כלים עד שהשלים לג' לוגין פסול. ומבואר דנתכוין לרבות מהני לפסול בין בארבעה כלים בין בפסק הקילוח. אך משמעות הרשב"א (שער המים בארוך) שנתכוין לרבות מהני רק לחיסרון של פסק הקילוח, ואילו כשנפלו מארבעה כלים אפילו נתכוין לרבות לא מהני. [אמנם בקצר כתב להדיא דנתכוין לרבות פוסל אף בארבעה כלים].

ג. הא דמהני בג' כלים לפסול כתב רש"י בתמורה כגון שנפל לוג שלם מכל כלי, ומארבעה כלים דלא מהני היינו משום שלא נפל לוג שלם כאחד. וכן כתב להדיא הראב"ד בבעלי הנפש, שג' כלים פוסלים רק אם נפל לוג מכל כלי, אך כלי שנפל ממנו פחות מלוג שלם אינו מצטרף לחשבון הג' לוגין. אך הבית יוסף כתב בתחילה דלא מצינו לאחד מהפוסקים שיאמר כן, וכתב לדחוק דברי רש"י, ומבואר שמצד הסברא (לולי רש"י והראב"ד) נקט הבית יוסף שג' כלים פוסלים אפילו באופן שמכלי אחד נפל לוג ומחצה ומכלי שני חצי לוג.

ד. הבית יוסף כתב בשם הראב"ד בבעה"נ: ונראה לי דוקא משנים ושלשה כלים הוא דאמרינן הכי, אבל מכלי אחד בין כך ובין כך מצטרפין. כלומר, דמכלי אחד מצטרף אפילו שפך מעט מעט ופסק הקילוח, [ומשמע קצת דאפילו פחות מלוג בכל נפילה נמי], ואפילו אם לא נתכוין לרבות. ובביאור הגר"א כתב מקור לזה מדתנן מכלי אחד וכו' מצטרפין, ולכאורה בכלי אחד אין צריך צירוף, שהרי זה שפיכה אחת. ועל כרחיך דאיירי בשפך כמה פעמים מכלי אחד, וצריך לצירוף כל הנפילות, וקמ"ל דמכלי אחד מצטרפין. ועל כרחיך איירי בפסק הקילוח, דאל"כ הוי שפיכה אחת מכלי אחד, ושוב אין צריך לצירוף, וכן על כרחיך איירי בלא נתכוין לרבות, דאם נתכוין לרבות אפילו בלא כלי אחד מצטרפין. והנה לפי"ז האי בד"א בזמן שלא פסק הקילוח לא קאי על כלי אחד, שהרי בכלי אחד אפילו פסק הקילוח מצטרפין.

ובאליהו רבה תירץ הגר"א באופן אחר, דאיירי בצרצור דאף בכלי אחד צריך צירוף. ולפי"ז אין ראיה לדברי הראב"ד, דלפי"ז יש לבאר את המשנה כפשטותה דבד"א בזמן שלא פסק הקילוח קאי אף על כלי אחד, ושפיר יתכן שאם פסק הקילוח אף בכלי אחד אין מצטרפין.

[יל"ע לפי הראב"ד מה הדין במערה מג' כלים ולא פסק הקילוח בין כלי לכלי, אך בכלי עצמו פסק הקילוח באמצע, האם נאמר שכל כלי מצרף את המים שבו להחשב נפילה אחת, וכיון שבין כלי לכלי לא פסק הקילוח שוב מצטרפין כל הג' לוגין. או שמא אין הכלי מצרף את המים שבו לנפילה אחת אלא אם כל הג' לוגין נפלו ממנו, וצ"ע].

ה. לגבי נפילת ט' קבין על בעל קרי לטהרו ולגבי ג' לוגין שנפלו על הטהור לטמאותו נמי נאמרו ב' חסרונות אלו, דבעינן שיפלו מג' כלים ולא יותר, ובעינן שלא יפסוק הקילוח. אמנם נתכוין לרבות לא מועיל בהם, דהא כתב הר"ש אמקוה קאי, ומשמע שרק במקוה מועיל נתכוין לרבות שיפסלו הג' לוגין בכל אופן. וכן ברמב"ם פ"ט מאה"ט ה"ב כתב דבעינן ג' כלים ולא פסק הקילוח, ולא כתב שאם נתכוין לרבות נטמא בכל אופן. וכן כתב בערוך השולחן (סי' ק"מ סעי' י"ב).

והנה נאמרו ב' ביאורים במשנתינו, מה החיסרון של ד' כלים ופסק הקילוח, ומה מועיל נתכוין לרבות.

בביאור הגר"א כתב: פירוש שנתכוין שירבו המים בשביל זה, אפילו קרטוב וכו', דכיון שניחא ליה באותו כל שהוא לא בטיל. ומבואר שאם נפלו המים מארבעה כלים או שפסק הקילוח הרי הם מתבטלין במי המקוה, ואם נתכוין לרבות כיון שניחא ליה באותו כל שהוא שירבו המים מחמתו אינו מתבטל. וביאור הדברים, דמעיקר הדין הג' לוגין היו צריכים להתבטל בתוך המקוה ברוב המים הכשרים, אלא דמאחר שתיקנו חכמים שהמים השאובים יפסלו את המקוה בג"ל אינם מתבטלין אלא פוסלין. אמנם כאשר נפלו מעט מעט, כיון שאינם פוסלים שוב הדר הדין שהם מתבטלין, ואף שנפלו יותר מג"ל כל מעט מים שנופלים מתבטלין. ובזה חידשה המשנה שיש ב' אופנים שלא יתבטלו המים במי המקוה, וממילא יצטרפו לג' לוגין, חדא היכא שנתכוין לרבות, דכיון שניחא ליה באותן המים שיהיו בתוך המקוה אינן מתבטלין, ומצטרפין לג"ל. ועוד, היכא שנפלו מג' כלים ולא יותר ולא פסק הקילוח, דאיכא נפילה אחת של ג' לוגין, מהני שלא יתבטלו המים כלל.

ויל"ע בשלמא פסק הקילוח מגרע לפי שמצינו כה"ג טובא בדיני ביטול, שכל שלא פסק הקילוח מצטרפין ולא אמרינן קמא קמא בטיל. אך מה ההבדל לגבי הביטול בין נפלו משלשה כלים לנפלו מארבעה כלים. ולפי משמעות הרשב"א בשער המים הארוך דלא מהני נתכוין לרבות בנפלו מארבעה כלים ניחא בפשיטות, דלעולם ב' דינים איכא, פסק הקילוח מגרע מחמת שאין צירוף בין הנפילות ומתבטלים המים במקוה, וארבעה כלים מגרע משום שכל נפילה שאין בה לוג שלם כמאן דליתא דמי ואינה מצטרפת לחשבון הלוגין. ומטעם זה נתכוין לרבות מועיל רק לפסק הקילוח, דהוי חיסרון בביטול, ולא מועיל לד' כלים. אך לפי הטור דנתכוין לרבות מהני אף לארבעה כלים, קשה טובא איך זה מועיל לחיסרון בנפילה חשובה. וכן צ"ע במה שחידש הראב"ד דבכלי אחד אפילו פסק הקילוח פוסל, הא כיון שכל נפילה היא פחות מלוג נימא דהוי כמאן דליתא, ומה המעליותא בנפלו מכלי אחד.

ולפיכך צ"ל שמצד פסק הקילוח לחוד ליכא דין ביטול ברוב המים הכשרים, דכיון שחכמים תקנו שג' לוגין פוסלים ואינם מתבטלין אף בנפלו מעט מעט הדין כן. אלא שחילוק הכלים הוא הגורם לביטול, דכיון שנפילה מכלי הוא הגורם לפסול המקוה הוא גם הגורם לצירוף הנפילות, דאם נפלו מכלי אחד איכא צירוף בנפילות ואין המים מתבטלין, אך אם נפלו מכמה כלים ליכא צירוף בנפילות וממילא מתבטלים המים ברוב הכשרים. [ואין דין בפ"ע שיהיה צירוף בנפילה, כלומר, שיפלו ג"ל בנפילה אחת, דאם כן לא היה מועיל נתכוין לרבות, אלא דהשאובים לא מתבטלים ברוב הכשרים רק כאשר יש צירוף בנפילות, ואם יש סיבה אחרת שלא יתבטלו המים, כגון נתכוין לרבות, אין צריך צירוף בנפילות כלל]. אלא שחידשה המשנה שאף כאשר יש חילוק כלים יש אופן שהנפילות מצטרפות, דהיינו כאשר כל נפילה היא חשובה, כלומר, שנפל לוג שלם בכל פעם, וגם לא פסק הקילוח, אך כאשר ליכא נפילה חשובה של לוג שלם, או כאשר פסק הקילוח, אין הנפילות מצטרפות וממילא איכא ביטול. ומטעם זה נקט הראב"ד שאם נפלו מכלי אחד ליכא ביטול כלל, שהרי ליכא חילוק כלים.

ולפי"ז היכא שנפלו ג' לוגין בתחילה, דלא שייך כאן ביטול במי המקוה, אין צריך שיפלו מג' כלים, ואין צריך שלא יפסוק הקילוח, שהרי באופן שליכא ביטול אין צריך צירוף כלל, וכמו שמצינו בנתכוין לרבות. וכאשר יקוה עליהם עוד מים כשרים הרי כולם נפסלים, שהרי כבר נצטרפו השאובים לג"ל, ולאחר שנצטרפו הרי הם פוסלים.

והנה כל מה שביארנו בדעת הגר"א שייך במקוה, דהג' לוגין נופלים לתוך מי המקוה ומתבטלין בתוכו, אך בט' קבין שנפלו על בעל קרי לטהרו וכן בג' לוגין שנפלו על ראשו ורובו של הטהור לטמאותו, אין שייך כאן ביטול כלל, שהרי אינם נופלים לתוך מים אחרים. ואם כן יש להקשות מדוע התם בעינן ג' כלים ולא פסק הקילוח, הא כתבנו שבלא ביטול אין צריך לכל תנאי הנפילה.

וצ"ל דשם נאמר דין אחר, דבעינן שיפלו המים על הטהור או על בעל הקרי בנפילה אחת, וכך הוא הדין שנפילה אחת של ט' קבין מטהרת ונפילה אחת של ג' לוגין על ראשו ורובו מטמאת. וכאשר כל נפילה היא חשובה שיש בה לוג שלם [ובבעל קרי ג' קבין בבת אחת] וגם לא פסק הקילוח, איכא צירוף בנפילות וחשיבי כנפילה אחת, אך היכא שנפלו מד' כלים דליכא נפילה חשובה או היכא שפסק הקילוח ליכא צירוף בנפילות, ולא חשיבי נפילה אחת. ומטעם זה לא מהני נתכוין לרבות אלא במקוה ולא בבעל קרי ובנפלו על הטהור, דהתם לאו מטעם ביטול אתינן עלה אלא מטעם נפילה אחת, וכלפי זה אין מקום לחלק בין נתכוין לרבות ללא נתכוין, ורק במקוה יש מקום לחילוק זה כיון שמטעם ביטול אתינן עלה, ובמתכוין לרבות ליכא ביטול.

ולדברינו מוכח שבמקוה אין דין נפילה אחת, דאם היה דין נפילה אחת כמו בבעל קרי ובג"ל שנפלו על הטהור לא היה מועיל נתכוין לרבות, דאכתי היה חיסרון בנפילה, ועל כרחיך שבמקוה כל החיסרון הוא רק בביטול ולא בנפילה, ולכן כאשר נתכוין לרבות וליכא ביטול הם פוסלים את המקוה. [ונפק"מ בזה לגבי נפלו בתחילה, דאם בעינן נפילה אחת גם בתחילה בעינן נפילה אחת, אך אם כל החיסרון הוא בביטול, בתחילה ליכא ביטול].

ויל"ע האם סיבת חילוק הנפילות בט' קבין ובנפלו על רו"ר זה בכלל חילוק הכלים, וכמו שביארנו במקוה, או שמא עצם חילוק הנפילות מחלקן. ונפק"מ האם חידושו של הראב"ד שבכלי אחד מהני אף בפסק הקילוח קיים רק במקוה, אך בט' קבין ובנפלו על רו"ר של הטהור דבעינן נפילה אחת מצד עיקר דינו אפילו בכלי אחד לא מהני, דמכל מקום ליכא נפילה אחת. או שמא כיון דליכא חילוק כלים ליכא חילוק נפילות, וצ"ע.

אך התורת זרעים (עמ' ק"ב ד"ה אמנם) כתב דלענין פסול המים עצמם שאינם מצטרפין למ' סאה כל שנעשו שעה אחת שאובין שוב פסולים לעולם בין נפלו מהכלי בין נפלו מדבר אחר. אך לענין לפסול המקוה בג"ל כיון דחזינן שאם נפלו מד' כלים אינם פוסלים על כרחיך שאינם פוסלים אלא בנפילה מהכלי לתוך המקוה. והקשה לפי"ז (עמ' ק"ג ד"ה גם) מדוע מים שאובים פוסלים בתחילה, הא בשעה שנפלו מהכלי לגומת המקוה לא היה בהם עדיין מה לפסול, ואח"כ כשנתמלאה המקוה מים ונתערבו בהם המים שאובים שוב אין כאן נפילה מכלי. ותירץ, דכאשר נפלו השאובים בגומת המקוה מיד חל עליהם שם מקוה פסול, והמים פוסלים את עצמם, וכיון שחל בהם שם מקוה פסול שוב אי אפשר להקוות עליהם.

ומבואר מדבריו דאף בתחילה בעינן נפילה מג' כלים ולא פסק הקילוח, דיש תנאי בפ"ע בפסול המקוה שיבואו המים דרך נפילה מכלי, ובארבעה כלים או בפסק הקילוח חסר בתנאי הנפילה לפסול, ואין זה שייך לביטול ברוב כלל, דלפי הגר"א שכל דיני המשנה הם סברא בביטול ברוב הכשרים [לגבי מקוה] אין זה שייך בנפלו בתחילה.

ומסתבר לפי"ז לפרש דהפסול בארבעה כלים ובפסק הקילוח הוא בצירוף הנפילה, דהמים פוסלים את המקוה רק ע"י נפילה מכלי, ובעינן שיחשבו כל הג"ל לנפילה אחת, וכמו שביארנו לעיל בט' קבין ובג' לוגין שנפלו על רו"ר של הטהור. ונראה שלפי"ז נתכוין לרבות מהני אף בארבעה כלים ואף בפסק הקילוח משום שכונתו להמשיך ולערות ג' לוגין, וזה מהני להחשב לנפילה אחת, וכפירוש המהר"ם הראב"ד רבינו ירוחם והטור, ולא כפירוש הראשונים במשנתינו, דאם נפרש נתכוין לרבות מי המקוה שיהיו בשפע, אין זה סברא להחשיבו כנפילה אחת. אמנם לפי"ז אין מקום לחלק בין מקוה לט' קבין לג' לוגין שנפלו על רו"ר, כיון שבשניהם נאמר דבעינן נפילה אחת, ואם דעתו להשלים מועילה לצרף את הנפילה לגבי מקוה הוא הדין לגבי ט' קבין, ודלא כערוך השולחן.

עוד תנן שם מ"ג: שנים שהיו מטילין למקוה זה לוג ומחצה וזה לוג ומחצה, הסוחט את כסותו ומטיל ממקומות הרבה, והמערה מן הצרצור ומטיל ממקומות הרבה, ר' עקיבא מכשיר וחכמים פוסלין. א"ר עקיבא לא אמרו מטילין אלא מטיל. אמרו לו, לא כך ולא כך אמרו, אלא שנפלו לו ג' לוגין. ובמשנה ד' תנן: מכלי אחד משנים ושלשה כלים מצטרפין, וארבעה כלים אין מצטרפין. ובתמורה יב ע"ב איתא, ג' לוגין מים שאובין שנפלו למים בשנים ובשלשה כלים ואפילו בארבעה וחמשה כלים פוסלים את המקוה, יוסף בן חוני אומר בשנים ושלשה כלים פוסלין בארבעה וחמשה אין פוסלין. וכתב הר"ש דהתנא במשנה ד' הוא חכמים דמשנה ג', ולכן שנים שמטילין או סוחט כסותו ומערה מצרצור פוסלין, אך ד' כלים אינם פוסלים.

והקשה התויו"ט הא סוחט כסותו ומערה מצרצור איירי אפילו באופן שנפלו מד' מקומות, ובד' כלים הא גם לרבנן אינם פוסלים. ותירץ, דכאשר נפלו המים מכלי אחד אע"פ שבאו ממקומות הרבה הרי זה שוה לנפלו מב' וג' כלים, ולכן זה תלוי בפלוגתת ר' עקיבא וחכמים. כלומר, דאם כסות וצרצור חשיבי ככלי אחד מדוע ר' עקיבא מכשיר, ואם חשיבי כחילוק כלים מדוע חכמים פוסלים, ועל כרחיך דחשיבי כב' וג' כלים. וצריך ביאור מדוע הם שוים, ולכאורה ב' עניינים הם.

ואפשר לבאר דלפי ר' עקיבא בעינן נפילה אחת של ג' לוגין, ולפיכך בין כלים מחלקים ובין מקומות באותו כלי מחלקים, דשוב אין כאן נפילה אחת. אך לפי חכמים אין צריך נפילה אחת, אלא שמעיקר הדין היו צריכים הג' לוגין להתבטל בתוך מי המקוה, וחכמים חידשו שג' לוגין כיון שיש בהם כח לפסול את המקוה אינם מתבטלים, אך אם עירה בכמה פעמים כל מה שמערה מתבטל אלא אם כן יש צירוף ביניהם, וסברי חכמים דבעינן שיפול לוג שלם בכל פעם, דפחות מלוג אינו חשוב ומתבטל בקל, והשתא סברי רבנן דלא אמרינן שפחות מלוג מתבטל ואינו מצטרף בהדי אחריני אלא כאשר נפלו מכמה כלים, אך אם נפלו מכלי אחד הרי הכלי מצרפן לגבי שלא יתבטל. [לפי ר' עקיבא נאמר דין בנפילה שיפלו ג' לוגין בב"א, ולכן ג' מקומות נמי אינם פוסלים, אך לפי חכמים אין דין בפ"ע בנפילה, אלא שכדי שלא יתבטלו צריך שיהיה שייכות בין הג' לוגין, וכלי אחד עושה שייכות, אך כמה כלים ליכא שייכות אלא כשיש לוג בכל נפילה].

אמנם המאירי למד דחכמים דמשנה ג' סברי כחכמים דיוסף בן חוני, ואפילו ד' כלים מצטרפים, והתנא במשנה ד' הוא יוסף בן חוני, וג' תנאים איכא, ר' עקיבא, חכמים דמשנה ג', ותנא דמשנה ד'. ולפי"ז מיושב שפיר קושיית התויו"ט, דבאמת לפי יוסף בן חוני והתנא דמשנה ד' אם המים באים מצרצור בד' מקומות אינם פוסלים.