מראי מקומות בדין בהמה בחייה בחזקת איסור עומדת ומחזיקין מאיסור לאיסור בעזרת השם יתברך
קטגוריות: כללי / מ_מ בענייני מוחזק וחזקות - הרב אלימלך וינברג / fwd (1)

בעזרת השם יתברך

**תוכן הסוגיא ומראי מקומותבדין 'מחזיקין מאיסור לאיסור' ובדין 'בהמה בחייה בחזקת איסור'[ג]**מאת הרב אלימלך וינברג הי"ו להערות יש לפנות לפלאפון: [PHONE_REMOVED]

**נערך בעזהשי"ת כ"ב מרחשוון תשע"ועבור בית המדרש לתורה שם משמעון גור רמת גור**

**נתייסד ע"י מורינו הגאון החסיד הרב אברהם ב"ר אהרן אטלס זצ"ל אב"ד חיפהבנשיאות בנו ראש ישיבות דרכי נועם-עמק הלכה הגאון הרב שלמה שליט"א**

**בהמה בחייה בחזקת איסור עומדת**

**בחולין ט.א.** קאמר רב הונא דבהמה בחייה בחזקת איסור עומדת עד שיוודע לך במה נשחטה, ואמרינן דנפ"מ לענין ספק שהה ספק דרס, **ובפירש"י שם ד"ה בהמה בחייה בחזקת איסור** 'שהרי אסורה משום אבר מן החי', וכן הוא **בפירש"י בביצה דף כ"ה.א. ד"ה לאפוקי מדרב הונא,** וכן הוא **ברי"ף חולין ב: מדפי הרי"ף** 'שכל זמן שהיא בחייה אסורה משום אבר מן החי ואינה ניתרת אלא בשחיטה כשרה' וכו', וכן הוא **ברמב"ן רשב"א ריטב"א יבמות ל:** והוכיחו מזה ד'מחזיקין מאיסור לאיסור', [ודנו לפי"ז דיש להחזיק מאיסור אשת איש לאיסור יבמה לשוק עיי"ש], אמנם **בחידושי הגרעק"א על שו"ע יו"ד סימן כ"ז** כ' דסברת רש"י דהחזקה היא לגבי הריאה לר"ל דס"ל **בחולין ל"ג.א.** דכמאן דמנחא בדיקולא דמי ולגוי שאין לו היתר שחיטה אסורים לעולם משום אבמה"ח, והסימנין הנשחטין לכו"ע הם כמנחי בדיקולא וחשיבי כנתלשו מהבהמה בחייה ואסורים לגוי משום אבמה"ח, וא"כ כלפי איברים הללו שייך חזקת איסור אבמה"ח אף לאחר שחיטה ושוב מחזקינן חזקת איסור על כל הבהמה למ"ד דחזקת האם מהני לבת **בכתובות י"ג:**

\*\*\*\*\*

ועי' **בתוס' ביצה שם ד"ה בחזקת איסור** שאחר שכ' פירושם דלא כרש"י כ' 'ובזה ניחא אף למ"ד בהמה בחייה לאו לאיברים עומדת', וכוונתם לפלוגתא דאי' **בחולין ק"ג.א.** והנפק"מ לגבי בהמה שנרפה עם לידתה ותלש ממנה אבר אי אסור באיסור אבמה"ח לבד מאיסור טריפה, דאי בהמה לאו לאיברים עומדת לא חייל איסור אבמה"ח עד שעת תלישת האבר דאין איסור חל על איסור עיי"ש כל הסוגיא, וכוונת התוס' דכל פירש"י דה'חזקת איסור' שמחזיקין בה הוא מאיסור אבמה"ח שייך רק למ"ד דבהמה בחייה לאיברים עומדת וחייל בה איסור אבמה"ח, אבל אי לאו לאיברים עומדת ועל האיברים שלא נתלשו בחייה עוד לא היה איסור אבמה"ח ל"ש להחזיק מאיסור זה, אמנם **בצל"ח בביצה שם** כ' דרש"י לשיטתו אזיל למבואר **בפרש"י חולין ק"ב: ד"ה רבי פוטר** דאף אי לאו לאיברים עומדת ואינו חייב משום 'אבר' מן החי חייב בזה כשיש בו כזית משום 'בשר' מן החי עיי"ש, והיינו דלכו"ע בהמה אף בחייה לפני תלישת הבשר אסור באיסור בשר מן החי, והתוס' לשיטתם אזלי **בתוס' חולין שם ד"ה שאין בו כזית** שהוכיחו בראיות ברורות מהסוגיא שם דאף על כזית אין איסור בחייה למ"ד לאו לאיברים עומדת, דאל"כ אמאי חייל להך מ"ד איסור טריפה על בהמה בחייה כמבואר בגמ' שם והא איסור טריפה אף הוא אינו אלא בכזית ובע"כ דאף איסור בשר מן החי בכזית לא חייל בחייה להך מ"ד, ושי' רש"י צע"ג. ולכאו' בע"כ צ"ל דכל הראשונים דפי' דה'בחזקת עי' **ברמב"ם פ"ה ממאכא"ס ה"ה** שפסק כמ"ד דבהמה בחייה לאו לאיברים עומדת ולפי"ז מוכח דלא ס"ל כרש"י דה'בחזקת איסור' הוא איסור אבר מן החי.

\*\*\*\*\*

אמנם **התוס' בביצה שם [ד"ה בחזקת איסור]** הק' בזה דלא שייך להחזיק מאיסור אבמה"ח אלאחר מיתתה כיון דאזיל איסור זה במיתה, ולכן פירשו דהיא 'בחזקת שלא נשחטה' עד שיוודע לך, ומשום דאיכא בה 'איסור שאינה זבוחה' כשלא נשחטה דרחמנא אמר 'תזבח ואכלת' שחוט ואכול עיי"ש, וכ"כ **בחידושי הרשב"א חולין ט.א. ד"ה בהמה בחייה** דה'בחזקת איסור' היינו איסור שאינו זבוח דילפי' לה מקרא ד'וזבחת', וכ' דאא"פ דהוא איסור אבמה"ח דהא איסור אבמה"ח אזיל ממנה במיתתה, וכ"ה **במאירי חולין שם ובמאירי יבמות ל:** עיי"ש.

אמנם מסיק **הרשב"א שם** די"ל דבהבמה 'מחזקת מאיסור לאיסור' וכ' דיש כיוצ"ב ביבמות פד"א דף ל: 'ושם הארכתי', ונראה מדבריו דיש 'מקור' בסוגיא **ביבמות ל:** ד'מחזיקין מאיסור לאיסור', ואינו מובן, ואדרבה **הרשב"א ביבמות שם** כ' 'להקשות' על דינא דרבה דהאשה בחזקת היתר לשוק עומדת אמאי לא נימא דמחזיקין מאיסור לאיסור, וכבר עמד ע"ד הרשב"א **בשערי יושר שער החזקות פרק כ'.**

ועי' **בריטב"א יבמות ל:** בסוף דבריו דמסיק דאם נימא דיש איסור שאינה זבוח הנלמד מקרא דוזבחת אין הוכחה דמחזיקין מאיסור אבמה"ח לאיסור נבילה.

**והפרי מגדים בפתיחה ליו"ד השורש הד' ד"ה דע** כ' דהנפ"מ בין השי' אי הוי בחזקת איסור שאינו זבוח או בחזקת איסור אבר מן החי הוא לגבי אי לוקין עליה, דאיסור שאינו זבוח אינו אלא עשה ואין לוקין עליו אבל אי הוי בחזקת איסור אמ"ה לוקין עליו עיי"ש.

\*\*\*\*\*

ובעיקר ד' התוס' הרשב"א והמאירי הנ"ל דמקרא ד'וזבחת' נלמד איסור אכילת בהמה ללא שחיטה, נח' בזה הראשונים ז"ל, דדעת **הרמב"ן בספהמ"צ [שורש ראשון סוף ד"ה ואני תמיה על הרב]** ד'מצות השחיטה' הוי 'לאו הבא מכלל עשה' וענינו 'איסור לאכול ללא שחיטה' עיי"ש, [וצ"ב לפי"ז בד' **הרמב"ן ביבמות ל: הנ"ל** דהוכיח דבהמה בחייה בחזקת איסור דהיינו באיסור אבמה"ח ומשום דמחזיקין מאיסור לאיסור, ואיך מוכח כך והא י"ל דהוא באיסור שאינו זבוח, וצע"ג], וכ"כ **הראב"ד בהשגות על מנין המצוות הקצר מצו"ע קמ"ו** במה שמנה שם הרמב"ם במנין המצוות 'שחיטה' והשיגו הראב"ד דאין לו טעם ואולי לאו הבא מכלל עשה עשה, **ובתשובת הכס"מ על הגליון שם** ביאר דדעת הראב"ד דכל מה שנאמר 'וזבחת' הוא איסור שלא לאכול ללא שחיטה, ובדעת הרמב"ם כ' דס"ל דשחיטה הוא מצוה חיובית שאם ירצה לאכול מצוה עליו לשחוט עיי"ש.

**ובתוס' שבועות כ"ד.א. ד"ה האוכל** כ' כן דאיכא איסור שאינה זבוחה מחיים, וביארו בזה הא דמבואר בגמ' שם דלא חייל איסור יוהכ"פ על בהמה בחייה כיון שבלא"ה אסורה, **ובפירש"י שם** כ' דהוא משום איסור אבמה"ח, והק' בתוס' מהמ"ד דבהמה בחייה לאו לאיברים עומדת ולדידיה הרי לא חייל איסור אבמה"ח מחיים כשהבהמה שלימה, ולכן כ' דמשום איסור אינה זבוחה לא חייל איסור יוהכ"פ, וכ"כ **בתוס' פסחים ל"ו.א. ד"ה האוכל בשם ר"י ובתוס' חולין ל"ז.א. ד"ה השתא מחיים.**

אמנם **התוס' בשבועות שם בשם ריצב"א** דחולק בזה והוכיח מהסוגיא **בחולין ק"ג.א.** דאין בחייה איסור שאינו זבוח ואין איסורה אלא באיסור אבמה"ח, ולשיטתו מוכרח לכאורה דס"ל כשי' הסוברים דבהמה בחייה בחזקת איסור אבמה"ח.

ועי' **בתשו' ר"א בן הרמב"ם [הובא ברמב"ם מהדו' הרב פרנקל בספר המצוות עשה קצ"ח]** שהאריך לבאר דלדעת הרמב"ם נבילה שמתה מאליה אינה בכלל האיסור שאינו זבוח ואין איסור זה אלא בהמה שנשחטה אלא שהשחיטה לא היתה כהלכה עיי"ש באורך, ולפי"ז לדעת הרמב"ם אאפ"ל כשי' זו דבהמה בחייה בחזקת איסור שאינו זבוח דא"כ כשהנידון יהיה אי נעשה בזה שחיטה כלל לא יהיה בה חזקת איסור, וכן אאפ"ל לשיטתו דהיא בחזקת איסור אבר מן החי דהא דעת **הרמב"ם בפ"ה ממאכא"ס ה"ה הנ"ל** דבהמה בחייה לאו לאיברים עומדת, ועי' **במגיה על הריטב"א [הגר"א יהפן' זצ"ל] ביבמות דף ל: הע' 372** שרצה להוכיח מזה שדעת הרמב"ם כסברת **הגרעק"א בחי' על שו"ע יו"ד סימן כ"ז בשם הרשב"א** דהא דבהמה בחייה בחזקת איסור אינו כלל משום האיסור שיש עליה בחייה אלא הוא משום שכיון שכדי שלא יחול איסור נבילה צריך שיחול 'מעשה המכשיר' הרי היא בחזקת שלא נעשה בה מעשה זה, ובזה ביאר סברת המ"ד **בחולין ט.א.** דמכוח בהמה בחייה בחזקת איסור אמרינן גם דהוי נבילה ומטמאה במשא ואעפ"י דאין לה חזקת טומאה בחייה דכיון דכדי שלא יחול בה טומאת נבילה בעינן שיהיה בה מעשה המכשיר של שחיטה הרי היא בחזקת שלא נעשה בה מעשה זה, ועי' משי"ת להלן בעזהשי"ת.

\*\*\*\*

**בחולין ט.א.** אמרינן דאם לא בדק בסימנים פליגי בזה תנאי דר"א בן אנטיגנוס משום ר"א ב"ר ינאי ס"ל דטריפה ואסורה באכילה, ובמתניתא תנא דנבילה ומטמאה במשא, ומפרשי' בגמ' דמתניתא סבר דהיא בחזקת איסור והשתא מתה ור"א בן אנטיגנוס סבר דבחזקת איסור קיימא בחזקת טומאה לא קיימא, **ובפירש"י שם בד"ה מר סבר** כ' בטעמא דמתניתא, דהא 'בחזקת איסור הראשון שלא היתה שחוטה וכיון דבחזקת שאינה שחוטה מוקמת לה הרי היא נבילה ומטמאה', **ובחידושי הגרעק"א על שו"ע יו"ד סימן כ"ז** כ' שני דרכים בביאור הדבר, א. דכיון דהכרענו דהיא נבילה לגבי ה'איסור' שיש ע"ז חזקה ממילא נקטינן שלא נשחטה ושוב הרי היא מטמאה במשא, [ונידון זה שייך לסוגיא של 'חזקת האם מהני לבת' אם מכוח החזקה נחשב המעשה כמבורר ומועיל אף לגבי דברים ודינים הנולדים מהמעשה אעפ"י שאין עליהם עצמם חזקה], ב. עפי"ד **הרשב"א** דהחזקה היא בזה גופא 'שלא נשחטה' דכיון דכדי שלא יחול בה איסור נבילה אחר שחיטה צריכה היא 'מעשה שחיטה' הרי היא בחזקת 'שלא נעשה בה מעשה שחיטה להוציאה מידי נבילה', ומיהו בד' **הרשב"א בד"ה מר סבר** מפורש דטעמא דהך מ"ד משום דבחייה 'באיסור חיה קאי' וחיה שמתה נבילה היא 'ומספק אתה בא להוציאה מידי טומאתה אל תוציאנה מספק', ומפורש בדבריו דבעינן גם לחזקת ה'איסור' שהיא בחייה כדי להחזיקה בטומאה, ודו"ק.

**ובתוס' שם ד"ה ואסורה באכילה** כ' דהא דלא החמירו להך תנא אף לטמאה במשא 'משום דרוב פעמים שוחט שפיר ושריא מדאורייתא', ומפורש בדבריהם דאילו היה הדבר ספק מדאורייתא לכו"ע היה הדין דהיא נבילה ומטמאה במשא, וכן מפורש **ברשב"א שם ד"ה מר סבר בחזקת איסור** בתחילת דבריו דהא דס"ל להך תנא דאינה מטמאה במשא דהוא משום דרוב פעמים שוחט שפיר ורק מדרבנן מחמרינן שלא ליליך אחר רוב זה משום דהוא 'רוב התלוי במעשה', [אמנם מהמשך דבריו שם נראה דפלוגתייהו בעיקר דינא דאורייתא אי איכא חזקה לגבי הטומאה עיי"ש].

אמנם **ברמב"ם [שחיטה פ"א הי"ב]** כ' דבלא בדק בסימנים 'הרי זו נבילה', **והרמב"ם שם בפ"ג הי"ח** כ' דכל מקום שכ' 'הרי זו נבילה' אם אכל ממנה כזית לוקה משום אוכל נבילה דאורייתא עיי"ש, ומבואר דחולק על התוס' והרשב"א ולשיטתו לא בדק בסימנים הוי נבילה דאורייתא, **ובשו"ת הגרעק"א מהדו"ק סי' קס"ב** כ' בדעת הרמב"ם דהוי נבילה מדאורייתא [וכ' שם דלשיטתו דמדאורייתא הוא דלא אזלינן בתר רובא התלוי במעשה עיי"ש], וכ' שם הגרעק"א דהרמב"ם יפרש דבזה גופא פליגי התנאים דמ"ד דמטמאה במשא ס"ל דהוא מדאורייתא כשי' הרמב"ם [והרמב"ם ס"ל דמטמאה במשא כמש"כ בדעתו **בכס"מ פ"א משחיטה הי"ב]** ומ"ד דאסורה רק באכילה ס"ל דהוא מדרבנן והחמירו רק לגבי אכילה, וי"ל באופן אחר, דלהרמב"ם פליגי בגדר דין חזקה אי מהני חזקת דין אחד להכריע לגבי דין אחר כשהם תלויים באותה מציאות, או דפליגי בגדר הא דבהמה בחייה בחזקת איסור אם הוא בחזקת האיסור שהיה בה מתחילה או שהוא 'בחזקת שלא נעשה בה מעשה שחיטה' כסברת הגרעק"א הנ"ל, וכ"מ **בתבואות שור סי' כ"ה סק"ג** שכ' דלהרמב"ם הוי נבילה דאורייתא ואינה מטמאה במשא עיי"ש, וביאר **בפמ"ג בשפתי דעת סי' כ"ה סק"א** דאע"ג דהוי נבילה דאורייתא אינה מטמאה במשא כיון דע"ז ליכא חזקה, ודו"ק.

\*\*\*\*\*

**ברמב"ם פ"א משחיטה הי"ב** כ' דבלא בדק בסימנים 'הרי זו נבילה', ואילו **בפ"ג משחיטה הי"ח** כ' דכל מקום שאמר 'הרי זו נבילה' אם אכל ממנה כזית לוקה משום אוכל נבילה, 'וכל ספק בשחיטה הוא ספק נבילה' והאוכל ממנה מכין אותו מכת מרדות, וצ"ע אמאי בספק בשחיטה לא מוקמינן לה בחזקת איסור כמו בלא בדק בסימנין ויהיה ודאי נבילה, והנה בד' **הרמב"ם בפ"א משחיטה ה"ח ובפ"ג הלכות ד' י' י"ז** איירי הרמב"ם בספיקות בשחיטה דקאי בזה הגמ' באבעיא דלא איפשטא ובתיקו, ובזה י"ל דלדעת הרמב"ם לא מוקמינן אחזקה בספיקא דדינא, אמנם **בפ"א משחיטה הכ"ד** כ' לגבי שוחט בסכין ונמצא פגום אחר השחיטה אם לא שיבר בה עצמות 'הרי זו ספק נבילה' שמא בעור נפגמה, ותימה אמאי לא מוקמינן לה בחזקת איסור ויהיה נבילה ודאי ללקות עליה וכמו בלא בדק בסימנים, וביותר תמוה דהא מפורש בהדיא **בחולין י.א.** דבשוחט בסכין ונמצא פגום שייך הא דרב הונא דבהמה בחייה בחזקת איסור עומדת, וא"כ אמאי לא יהיה נבילה בודאי, ועי' **בכסף משנה שם** שכ' דסובר הרמב"ם דכיון ד'סכין אתרעאי בהמה לא אתרעאי' לא הוי אלא ספק נבילה ואפילו לרב הונא, וצ"ב, ועי' **בפמ"ג יו"ד שפתי דעת סי' י"ח סק"א** שכ' דהרמב"ם סובר דבתרתי לריעותא כשאינו חסר ואתאי אינו אלא ספק, דבכהא"ג מוקמינן חזקת הסכין נגד חזקת איסור דהבהמה והוי ספק עיי"ש.

**וברמב"ם פ"ג משחיטה הט"ו** כ' לענין נמצאת שמוטת הגרגרת ספק קודם שחיטה ספק לאחר שחיטה 'הרי זו ספק נבילה', ותימה אמאי לא מוקמינן לה בחזקת איסור להיות ודאי נבילה, ועי' **בפמ"ג בשפתי דעת סי' כ"ד סקכ"ז** שכ' דהוא משום דאזלי' בתר רובא לומר דלא נשמט מחיים ומ"מ הוי ספק משום דסמוך מיעוטא לחזקת איסור והו"ל פלגא ופלגא עיי"ש, ועי' **בבית הלוי ח"ב סימן כ"ב אות ו'** שבי' בדעת הרמב"ם, דבכל ספק בשחיטה אם 'השחיטה כשרה בדין' איכא חזקת איסור שמכוחו צריך להמשיך האיסור ולומר שלא נשחטה כדין כנגד חזקת טהרה שמכוחו צריך להמשיך הטהרה ולומר שנשחטה כדין וממילא הוי ספק, אבל בלא בדק בסימנין שהספק במציאות אם עשה מעשה שחיטה ברובו או רק במקמצתו, בזה ל"ש לומר דמוקמינן אחזקת טהרה לומר שעשה מעשה שחיטה ברובו, דכל שמכוח החזקה צריך לחדש ולומר שנעשה מעשה חדש במציאות ל"ש להעמיד אחזקה בכהא"ג, ולכן לא נשאר בזה רק חזקת איסור והוי נבילה בודאי, ובזה יישב כל ד' הרמב"ם לגבי ספק בשחיטה עיי"ש, ועי' עוד **בד' האחרונים שצויינו ברמב"ם פרנקל פ"א משחיטה הי"ב והכ"ד ובפ"ג הכ"ה.**

\*\*\*\*

**מחזיקין מאיסור לאיסור**

**ברמב"ן וברשב"א ובריטב"א יבמות ל:** כ' ד'מחזיקין מאיסור לאיסור', והוכיחו כן מהא דבהמה בחייה בחזקת איסור עומדת, והיינו דמחזיקין מאיסור אבמה"ח לאיסור נבילה, וכ' דלפי"ז ה"ה צריך להחזיק מאיסור אשת איש לאיסור יבמה לשוק, ועיי"ש משה"ק לפי"ז בסוגיא ביבמות שם ומה שתירצו בזה.

אמנם **התוס' בביצה דף כ"ה.א. והרשב"א בחולין ט.א. בתחילת דבריו והמאירי בחולין ט.א. וביבמות ל:** כ' דל"ש להחזיק מאיסור לאיסור, וכיון שאיסור אבמה"ח נסתלק ודאי כשמתה הבהמה אין להחזיק מכוח זה איסור אחר, עיי"ש.

\*\*\*\*\*

**בב"ב קל"ה.א.** מבואר דכשיש קול שיש עדים לאיסור שבויה שנשבית ה"ה מותרת דעדים בצד אסתן ותאסר, אבל אם הקול הוא על יבמה שהיתה מוחזקת שאין אחים לבעלה ויצא הקול שיש לו אחים אסורה, דאם הקלנו בשבויה 'נקל באשת איש', **ובפירוש רשב"ם שם ד"ה נקל באשת איש** כ' 'והרי היא בחזקת איסור עד עתה ואל תתירנה מספק', ועי' **בשו"ת מהרי"ט חאה"ע סי' פ"ב** שהוכיח מהכא דמחזיקין מאיסור לאיסור ולכן מחזיקין מאיסור אשת איש לאיסור יבמה לשוק, וכ"מ בהדיא **בעליות דרבינו יונה שם** דטעם שיטה זו משום דמחזיקין מאיסור לאיסור, [ועיי"ש מה שהק' ע"ז, ועי' **ביד רמ"ה בב"ב שם].**

**\*\*\*\*\***

**הרשב"א והר"ן חולין דף י' בשם רבינו יונה,** דכל ספק טריפות שנולד בבהמה אי לא שכיח להיתר יותר מלאיסור הרי היא אסורה, עיי"ש, ועי' **בשב שמעתתא ש"ה פ"ט** שביאר שיטתם דהא דמחמרינן בספיקא הוא משום דמחזיקין מאיסור אבמה"ח או אינו זבוח לאיסור טריפה.

\*\*\*\*\*

**ובחולין נ"ג.א.** בארי שנכנס בין השוורים דאי איהו שתיק ואינהו מקרקרין או איהו צווח ואינהו שתקי אסור, ואי תרווייהו שתקי או תרווייהו צווחי ומקרקרין מותר דלא חיישינן לדריסה בכהא"ג, ועי' **בשו"ע יו"ד סימן נ"ז סי"ב** שהביא ב' שיטות בזה האיך הדין בספיקא דלא ידעינן אי שתיק או צווח ואי מקרקרין או לא אסירי, ועי' **בט"ז שם סקי"ט** שביאר שיטת האוסרים [הר"ן] דכיון ד'בהמה בחייה בחזקת איסור עומדת' מחמרינן בזה אע"ג דרוב בהמות בחזקת שאינן דורסות עיי"ש, ומפורש בד' הט"ז דמחזיקין מאיסור אבמה"ח או אינו זבוח לאיסור טריפה, וכן פירש בדבריו **בבינת אדם שער רובא וחזקה אות כ"ב,** ועיי"ש מש"כ בזה.

**\*\*\*\*\***

**בנזיר ס"ג.א.** תנן דנזיר שנודע לו שהיה טמא 'טומאת התהום' [טומאה שלא ידע ממנה שום אדם] אינו סותר נזירותו, אבל אם היה טמאה מטומאה ידועה וירד לטבול ממנה ונמצא מת משוקע בקרקע המערה [שהוא טומאת התהום] אעפ"י שאם היה יורד להקר בטהרתו היה טהור, כדירד ליטהר מטומאתו הקודמת טמא 'שחזקת טמא טמא וחזקת טהור טהור שרגליים לדבר', ועי' **שו"ת מהרי"ט חאה"ע סימן פ"ב** שהוכיח מכאן ד'מחזיקין מאיסור לאיסור' דהרי הכא מחזיקין מטומאה הראשונה שדינו ליטהר ממנה בטבילתו לומר שנטמא בטומאה אחרת, עיי"ש, אמנם **בשב שמעתתא ש"ה פ"ב** דחה ראייתו וביאר עפי"ד **התוס' בנזיר שם [ד"ה משוקע]** דאי"ז שייך לגדרי חזקות של 'ספיקות' אלא הוא הלממ"ס בטומאת התהום שאינה סותרת הנזירות וכיון שהוא חידוש לא נאמר חידוש זה אלא באדם טהור שנטמא ולא באדם טמא שנטמא עיי"ש, ועי' עוד **בש"ש שם פ"ג** שהוסיף להכריח דלא איירינן הכא מדין 'חזקה של ספיקות' דהא מפורש **בנזיר ס"ג.א.** דשריותא דטומאת התהום לנזיר ועושה פסח הוא גם כשהמת מושכב לרוחבה של דרך דאא"פ שלא יסיט ושלא יאהיל ומ"מ אינו סותר נזירותו, וכ"כ **בפירש"י פסחים דפ"א** דשריותא דטומאת התהום לאו משום ספיקא מטהרינן ליה אלא אפילו בודאי נטמא אם בשעה שנטמא לא הכיר בה אדם מעולם הרי הוא טהור עיי"ש, ולפי"ז בע"כ דהא דהוא טמא בנטמא מטומאת התהום כשירד ליטהר מטומאתו הקודמת אי"ז שייך לדין 'חזקות של ספיקות' אלא הרי זה הלכה מסויימת בהיתר טומאת התהום שלא נאמר למי שנטמא בה מתוך טומאתו הקודמת.

אמנם הביא **בש"ש שם** לדברי **הרמב"ם בפירוש המשניות בנזיר שם** שכ' בהדיא בפירוש מתני' 'דחזקת טמא טמא שרגלים לדבר' דהכוונה בזה לדין חזקות של ספק דכל דבר שיש בו ספק ואפשרויות מניחים אותו בחזקתו 'עד שיבוא דבר מבואר שיבטלנו מזאת החזקה', ומפורש דאיירינן הכא מדין 'העמד דבר על חזקתו' שנאמר בספיקות, וכהבנת מהרי"ט, וכ' שם בש"ש דלדעת **הרמב"ם בפ"ו מקר"פ הי"א** באמת ההיתר של טומאת התהום נאמר רק כשלא נטמא בודאי ממש, והוכיח שם דאעפ"י שהוא מסתבר שנטמא ובטומאה ידועה בכהא"ג טמא אפילו ברה"ר מ"מ גבי טומאת התהום הוא טהור כל שלא נטמא בודאי ממש, והרמב"ם לשיטתו כ' שפיר דבאופן שהוא מוחזק מטומאתו הקודמת הרי הוא טמא אפילו כשנטמא בטוה"ת מכוח 'חזקת טומאה' ומשום ד'מחזיקין מטומאה לטומאה' כמהרי"ט, אלא שהק' בש"ש דאי אפילו כשיש רוב שנטמא [ומה"ט הוא טמא ברה"ר כשהטומאה ידועה מ"מ בטוה"ת הוא טהור, א"כ למה כשיש לו 'חזקת טומאה' הרי הוא טמא, והרי רובא וחזקה רובא עדיף, ועוד הביא סוגיא ערוכה **בפסחים דף פ'** דבעינן למימר דטוה"ת הותרה גם בטומאת זיבה ומה"ט שו"י כנגד יום שעשתה פסח ואח"כ ראתה וסתרה קרבנה כשר ואעפ"י שהראיה אח"כ סותרת למפרע מ"מ כיון שלא היתה ידועה הוי טומאת התהום שהותרה לעושה פסח, והרי בהדיא דהשריותא בזה הוא אפילו כשהטומאה ודאית, והניח ד' הרמב"ם בצ"ע.

ועי' **בשפת אמת פסחים חידושים על הרמב"ם ה' קר"פ פ"ו הי"א** שהעלה בדעת הרמב"ם דשני דינים יש בטוה"ת, כשנטמא 'בודאי' בטומאה זו אינו יכול לעשות לכתחילה הפסח ורק אי עשה ואח"כ נודע לו הפסח כשר, וכשנטמא בספק עושה אפילו לכתחילה, עיי"ש, וכן נקטו בדעת הרמב"ם **בחידושי רבינו חיים הלוי פ"ד מביאת מקדש ה"ו בד"ה אכן הסוגיא בפסחים ובשערי יושר שער החזקות פ"כ** וביארו בזה דשורש שני ההלכות אחד הוא, דשריותא דטוה"ת הוא **כשלא נודעה הטומאה עדיין,** ואפילו אם נודע לו קודם אבל אינו יודע בודאי גמור שנטמא אין ע"ז שם 'ידיעה' כל שאינו ודאי גמור וממילא נשאר בהיתר של טומאת התהום 'שלא נודעה'

ועי' **בשערי יושר שער החזקות פרק כ' בד"ה וכן נלענ"ד** שרצה מתחילה לפרש דלשי' הרמב"ם מתני' דנזיר הנ"ל דאם ירד לטבול מטומאה קודמת טמא 'שחזקת טמא טמא' איירי כשלא נטמא בודאי בטוה"ת ולכן שייך דין זה לדיני חזקות, אבל הביא ד' **הרמב"ם בפ"ו מקר"פ הי"ג** שכ' בהדיא דשריותא דטוה"ת הוא אפילו 'בנודע לו שהוא טמא' היינו טומאה ודאית, ומ"מ מסיק שם החילוק בין אי נטמא בטוה"ת מתוך הטהר לבין אם נטמא מתוך הטומאה **שחזקת הטמא טמא עד שיהיה טהור ודאי שרגלים לדבר,** והדברים מרפסן איגרי מה זה שייך לדיני חזקה של ספיקות אם בודאי נטמא בטוה"ת, וכן תמה בכעי"ז **השפת אמת בפסחים שם,** ועיי"ש בשערי יושר מה שביאר בזה לפי דרכו.

**\*\*\*\*\***

**בנזיר ס"ה.ב.** תנן דנזיר עד שלא נזקק לטומאה ספיקו טהור משנזקק לטומאה ספיקו טמא 'שרגלים לדבר', ובגמ' שם **דף ס"ו.א.** קאמר רבא דלא איירי בספק חזאי ספק לא חזאי אלא ודאי חזאי וספק אם מחמת ש"ז או מחמת ראיה אז הוא דספיקו טמא, עיי"ש, **ובשו"ת מהרי"ט ח"א סימן פ"ב** הוכיח מהכא ד'מחזיקין מאיסור לאיסור' ולכן ספיקו מתוך הטהרה טהור לפי שהוא בחזקת טהרה אבל ספיקו מתוך הטומאה טמא דמחזיקין מטומאה לטומאה וה"ה מאיסור לאיסור עיי"ש, אמנם **בשב שמעתתא ש"ה פ"ב** דחה, דאדרבה מוכח מהכא שאין מוסיפין טומאה על טומאתו מכוח חזקה דהא ב'ספק חזאי ספק לא חזאי' הרי הוא טהור, ורק כשודאי חזאי והספק אם הוא מחמת ראיית זיבה או מחמת ש"ז אז יש 'רגלים לדבר' שכיון שכבר היה קודם לכן זב אמרינן דראייתו מחמת זיבה ולא מחמת ש"ז, וכ"כ **בבינת אדם שער רוב וחזקה אות כ"ד.** [אמנם יש ליישב ד' מהרי"ט דס"ל דבספק אי חזאי אינו נחשב כלל בגדר 'ספק' ודו"ק].

אמנם **בבינת אדם שם** הביא ד' **התוי"ט בנזיר שם בשם הרמב"ם בפיהמ"ש שם** דמבואר בדבריו דאפילו בספק חזאי ספק לא חזאי ג"כ טמא משנזקק לזיבה, ולפי"ז מבואר כד' מהרי"ט דהוא מטעם 'חזקת טומאה' שיש לו מזיבה הקודמת ומחזיקין מטומאה לטומאה, אלא שד' הרמב"ם סותרים ד' הגמ' דמפורש בהדיא דבספק חזאי ספק לא חזאי טהור, ועיי"ש בבינת אדם מש"כ ליישב שיטת הרמב"ם בזה.

\*\*\*\*\*

**בנגעים פ"ד משנה י"א** תנן דספק שער לבן קודם לבהרת ספק בהרת קודמת לשיער לבן טמא, ור' יהושע קיהה וטיהר, **ובפירוש הר"ש והרא"ש שם ובתוס' כתובות ע"ה: ד"ה ספק טמא בשם ר"ת,** כ' דבכל ספק אי נעשה בו נגע אף להת"ק טהור דהוא בחזקת טהרה, והכא איירי כשנזקק לנגע מתוך נגע קודם שלא נטהר ממנו עדיין ונולד בו ספק נגע שני ונסתלק הראשון, דת"ק אזיל בתר 'חזקת טומאה' שיש לו ולכן מטמא, ור' יהושע ס"ל דכנגד 'חזקת טומאה' אית ליה 'חזקת הגוף' שלא היה בו נגע זה וחזקת הגוף לדידיה עדיף מכל חזקות ע"ש.

**ובש"ש ש"ה פ"ד ובבינת אדם שער רוב וחזקה אות כ"ג** הוכיחו מהכא דשיטת ר"ת ז"ל ד'מחזיקין מטומאה לטומאה' ו'מחזיקין מאיסור לאיסור'.

אמנם **בתוס' הרא"ש בנדה י"ט.א.** הק' על פירוש ר"ת, דאטו כל נדה וטמא שנולד בהם ספק טומאה ונטהרו מטומאתם הראשונה יהיו בחזקת טומאה עיי"ש.

ועי' מש"כ בענין זה **בשערי יושר שער החזקות פרק כ'.**

\*\*\*\*

ועי' **מאירי גיטין ב: ד"ה ומכל מקום לענין ע"א נאמן באיסורין** שדן לגבי הקו' איך נאמן ע,א על השחיטה והא 'איתחזק איסורא' ואין ע"א נאמן בכהא"ג ד'איתחזק איסורא', והביא שתירצו בזה שכבר יצאה מאיסור אבר מן החי בודאי והספק אם חל עליה איסור אחר כשמתה ללא שחיטה ולא הוי עדות העד במקום 'איתחזק איסורא' והשיג המאירי על דבריהם לפי מסקנתו דבהמה בחייה בחזקת איסור שאינו זבוח ואיסור זה נשאר עליה אף לאחר שחיטה וא"כ הרי 'איתחזק איסורא', ועיי"ש עוד משה"ק על דבריהם לפי שיטתם, ואינו מובן, דהרי לסוברים דבהמה בחייה בחזקת איסור אבמה"ח הרי מוכח דמחזיקין מאיסור לאיסור וזהו מימרא דרב הונא דבהמה בחייה בחזקת איסור עומדת, וא"כ אמאי אינו נחשב עדות ע"א במקום 'איתחזק איסורא', ולכאו' מפורש בד' המאירי דאפי' לסוברים דמחזיקין מאיסור לאיסור אינו חזקה גמורה ולגבי מה דע"א אינו נאמן ב'איתחזק איסורא' אינו נחשב לחזקה, ודו"ק.

אמנם מד' הר"ן מבואר שחולק על המאירי בזה, דיעוי' **בר"ן חולין דף א: מדפי הרי"ף** שפי' דבהמה בחייה בחזקת איסור עומדת 'שהרי אסורה משום אבר מן החי', ואילו **הר"ן על הש"ס בגיטין דף ב: בד"ה ע"א נאמן באיסורין** כ' בהדיא דעדות ע"א על השחיטה הוי עדות במקום 'איתחזק איסורא' ואינו נאמן בזה אלא משום דבידו לתקן עיי"ש.