חבורה חובל 2
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / מלאכות שהיה והטמנה / הרב משה יפהן / חובל ופרק הבונה

חבורה חובל 2

שיטת הרמב"ם דחיובו הוא משום מפרק שהוא תולדת דש. עיין ברמב"ם פ"ח ה"ז וכן כאן בפיהמ"ש. ומתוך כך נקט שאין לחייב אלא א"כ צריך לדם ויש בו כגורגרת. ועיין בביאור הלכה סי' שט"ז סעיף ח' ד"ה והחובל. דביאר דאפילו לא יצא הדם לחוץ חייב משום מפרק שנעקר ממקום חיבורו ובשאר שקצים ורמשים שאין להם עור אין זה נחשב פירוק כיוון שרק היה הדם ספוג בתוכו והוי דומיא דמיפקד פקיד. אפילו ביצא הדם לחוץ וכנ"ל כתב שם המגיד משנה בה"ט. והקשה מהסוגיא בחולין מו: דמבואר להדיא דלא כדבריו. עיין מנחת חינוך דש סוס"ק ה'. עוד נידון יש מדוע חייב משום מפרק הרי אין דישה אלא בגידו"ק. ומצינו בזה שני מהכלים המגיד משנה ביאר שאדם נחשב גידו"ק וכן בהמה משום שאוכלים וגדלים מהקרקע. ובשו"ת ר' אברהם בן הרמב"ם ביאר דדין זה נאמר דווקא באב של דישה ולא בתולדה שהיא מפרק. [ודנו בזה בהרחבה בזמן קודם. וטורף הסברא היא דהכלל שאין דישה אלא בגידו"ק הוא משום שבעינן הבדלה חשובה והטעם שפירוק יש בדברים שאינם גידו"ק הוא משום שהוצאת דבר הטמוון בדבר אחר הוא חשוב גם כשאינו גידו"ק. ורצינו לחלק בין דבר שיש לו עור לדבר שאין לו עור דגם דבר שיש לו עור הפירוק הוא חשוב ודבר שאין לו עור הפירוק אינו חשוב. וממילא חלזון הרי אין לו עור ורק רבי יהודה לשיטתו דמחייב דישה גם בדברים שאינם גידו"ק מחייב פירוק גם בדברים שאין להם עור. דאם לא כן יהיה קשה מחלזון דהרי שם אין לו עור ורק לשאר הראשונים יצא דמו אמנם לדעת הרמב"ם דאפילו ביצא דמו אין בו משום פירוק מדוע יתחייב כיוון דאין לו עור אמנם לדידן זה סברא אחת דאין לו עור אין המכוון דאינו פירוק כלל אלא המכוון הוא דאינו פירוק חשוב ולכן פטור. והנה אפשר דהברייתא בחולין קמ"ו דמחייבת ביצא דמו זהו רבי יהודה ולכן מובן מדוע לא הובאה ברייתא זו בסוגייתנו דאם לא כן תיקשי דהרי זה עיקר סוגיא ומדוע לא נתפרש בסוגייתנו חילוק זה אמנם אם דין זה הוא רק לרבי יהודה לא תיקשי מדוע לא הובאה ברייתא זו בסוגייתנו ועוד ביארנו ברמב"ם דהחיוב הוא רק באופן שיש חיבור קצת אמנם אם מיפקד פקיד לגמרי לא חייב משום מפרק כלל והרי זה כפותח כלי דאין שייך כלל פירוק.]

**שמונה שרצים האמורים בתורה וכו'.** עיין ברמב"ם בפיה"מ דביאר דהחילוק בין שרצים שיש להם עור לשרצים שאין להם עור הוא דשרצים שאין להם עור החבורה חוזרת לקדמותה מה שאין כן שרצים שיש להם עור לעולם אין המכה חוזרת לקדמותה. והנה יש לעיין לדעת הרמב"ם שביאר שהחיוב על חובל הוא משום מפרק מה אכפת לן אם זה חוזר לקדמותו או לא. ועיין בשו"ת אברהם בן הרמב"ם תשובה י"ח הובא בספר שביתת השבת שהביא בזה שני מהלכים. א. דכשיש להם עור הדם מובלע בבשר ולא בעור ולכן הוא מפרק. אבל בשאין להם עור הדם לא מובלע בבשר ואין להם מקום מסוים. וכתב עוד שביש להם עור הוי חבורה חוזרת ובאין להם עור הוי חבורה שאינה חוזרת. ועיי"ש שהקשה דכיוון שהחיוב הוא משום מפרק מה אכפתן לן דהיא חוזרת ומ"ש מחולב דגם חוזר לכמות שהיה עיי"ש. וצ"ע בזה. והנראה דהבין דמלאכת מפרק אינה רק בדבר המתפרק אלא גם בדבר שהופרק. וממילא זה רק בדבר שאינו חוזר לקדמותו. ויש לדון דחלב נחשב אינו חוזר לקדמותו דכל חלב נחשב דבר אחר כי כך הוא סדרא דפירות אמנם גוף העץ שאין טבעו להיות מחליף וליתן פירות ממילא כמה שהוא חוזר לקדמותו אין חשיבות לפירוק שלו דזה נחשב שהוא חוזר לאותו דבר דהוא עצם הדבר ואין חשיבות לפירוק מה שאין כן לגבי פירות כן יש חשיבות לעצם הפירוק. **מאן תנא ר"י בן נורי וכו' אפילו תימא רבנן וכו' ולענין שבת לא פליגי וכו' אמר רב אשי וכו רבי יהודה היא דאזיל בתר גישתא**. הנה יש לעיין בדברי הגמ' מה סברא הגמ' לדמות מחלוקת רבי יוחנן בן נורי ורבנן לענין טומאה למחלותם לענין שבת. דהנה בשבת מצינו ג' ביאורים במחייב של חובל. או משום נטינ"ש או משום צובע או משום מפרק. ומצינו ג' ביאורים בחילוק בין יש להם עור לאין להם עור. לגבי נטינ"ש מבואר בתוס' לעיל עה. דהחילוק הוא אם הוא חוזר ונבלע או אינו חוזר ונבלע. בנצרר הדם. וביצא הדם באמת מתחייב גם באין להם עור. ובצובע כנראה החילוק דרק צביעה על עור יש לה חשיבות של צבע המתקיים. ובמפרק מבואר ברבמ"ם לעיל החילוק. ואם כן יש לעיין דלכאורה אין זה תלוי בדין האם עור שרצים יש להם עור או אין להם עור אלא לכאורה זהו מחלוקת שהיא תלויה במציאות האם יש בזה את החוזר ונבלע או אין בזה חוזר ונבלע וכן האם הצבע הוא מתקיים. וכן לגבי מפרק האם הוא חוזר לקדמותו או לא. ולכאורה זה נושא שהוא שייך במציאות ואטו רבי יוחנן בן נורי ורבנן ורבי יהודה נחלקו במציאות או נחלקו לענין דינא ובפשוטו מחלוקתם היא לענין דינא ולא במציאות. ואם כן צ"ע מה שייך כלל שיחלקו לגבי שבת ורק צריך לברר המציאות בכל דבר מהו המציאות בו. למשל למ"ד שמחייב משום נטינ"ש צריך לדון האם זה חוזר ונבלע או אינו חוזר ונבלע. וצ"ע בזה.

ויש לדון דאם הטעם שאין בזה צביעה הוא משום שזה בשר ואין צביעה בבשר אבל אם יש לזה שם עור יש צביעה אז מובן אמנם הפשטות הוא לא כן. לדעת הרמב"ם אם נאמר כר' אברהם בן הרמב"ם דזה שאלה במציאות גם יהא קשה וגם הפירוש שפירש דביש להם עור אינו חוזר בקדמותו ונאמר שחכמי ישראל לא ידעו את המציאות והמציאות היא כפי ההלכה אם יש לזה דין עור או לית ליה דין עור זה דבר שהוא קשה מסברא. אם היינו מפרשים את הרמב"ם אחרת דהפירוק זהו רק כשזה טמון בתוך עור דאז זה נחשב כנוס. אמנם אם זה נמצא בבשר זה נחשב שזה קיים בעולם ואז זה תלוי מה ההגדרה של הדבר.

ולפי פי' רש"י אפשר דיש לדון דשורש המחלוקת היא במציאות. האם זה מעכב את הדם או שהדם יכול לעבור. או כלשון רש"י בחולין האם זה עבה ולא רואים אלא אם כן נצרר או לא ואפשר דהנידון במציאות הוא זה שגורם להגדרה דאם לא רואים מהעור את הבשר שמתחת זה עצמו נותן לזה חשיבות של עור. אמנם אם רואים אז עדיין שייך לדון שהעור טפל לבשר. ויל"ע בסברא זו וצ"ע.