יא - בפלוגתת הראשונים אם סכ_פ מצטרף להשלים לשיעור צממ_ח, והמסתעף
קטגוריות: ש_ס / יח סוכה / סוכה פ_ק - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / שיעורים

יום ועש"ק מסעי כ"ז תמוז תשע"ד

**א**

סוכה ד"ט: העושה סוכתו תחת האילן כאילו עשאה בתוך הבית וכו', אמר רבא לא שנו אלא באילן שצממ"ח אבל חממ"צ כשרה וכו', וכי חממ"צ מאי הוי הא קא מצטרף סכ"פ בהדי סכך כשר.

והבעה"מ שם כתב, ז"ל, הא קא מצטרף סכ"פ בהדי סכך כשר, פי' שמשעה שהוסיף משהו סכך כשר על סוכי האילן נצטרפו זל"ז ונעשית בהן הסוכה צממ"ח בצירוף סוכי האילן שהם סכ"פ, ואע"פ שהוסיף אח"כ סכך כשר אינו מועיל שהרי נעשית הסוכה כבר צממ"ח וכו', עכ"ל.

ובפשוטו מבו' בד' הבעה"מ, דהא דפסלינן משום דמצטרף סכ"פ בהדי סכך כשר אף כשהסכך כשר הוי צממ"ח, אי"ז משום דהסכ"פ מבטל להסכך כשר שכנגדו, וכמש"כ הראבי"ה והרמב"ן ודעימייהו, אלא הוא משום דכל שנעשית הסוכה צממ"ח בצירוף הסכ"פ, תו אינה נכשרת ע"י סכך כשר.[[1]](#footnote-2)

ולפ"ז הדין נותן לדעתו, דה"ה פסולה בכה"ג שקדם הפסול, אף אם יש בהסכך הכשר שאינו כנגד הסכ"פ כשיעור צממ"ח, דכיון דעיקר הפסול הוא משום דכבר נעשית הסוכה צממ"ח בצירוף הסכ"פ, ליכא נפ"מ אם הוי הסכך הכשר כנגד הסכ"פ או הוי שלא כנגד הסכ"פ.[[2]](#footnote-3)

ב] ולפ"ז קשיא טובא ע"ד בעה"מ מהא דמכשרינן במקרה סוכתו בשפודין ויש ריוח ביניהם כמותן, אף שקדמו השפודין, וכשהוסיף מעט סכך כשר עליהן נעשית הסוכה צממ"ח בצירוף השפודין שהן סכ"פ.

וכבר עמד ע"ז הראב"ד בכתוב שם, ז"ל, והמקרה סוכתו בשפודין ויש ריוח ביניהם כמותם ונתן פסלים ביניהם שהיא כשרה, נאמר כיון שנתן הפסל הראשון בטל במיעוטו, וכן כל פסל ופסל שיבא אחריו, ועוד כי כשהיה הריוח ביניהם כמותם בנכנס ויוצא היתה הסוכה חממ"צ, וכיון שנתן פסל א' או ב' באוירים כבר נעשית הסוכה צממ"ח עם סכ"פ, ולא יוכל עוד להכשירה ברוב פסלים, עכ"ל, וצ"ע בדעת בעה"מ בזה.

**ב**

ג] והנה בד' התוס' בסוגיין מבו', דלדעת ר"ת דמכשרינן אף במקצת סכך שחממ"צ בתוך כ', משום דסכך למעלה מכ' לא חשיב כסכך פסול, הרי דה"נ מכשרינן בסוכה ע"ג סוכה דאין התחתונה צממ"ח אלא בצירוף סכך העליונה, ואף דהעליונה היא למעלה מכ', עייש"ה בדבריהם, וכ"ה מבו' בד' המהרש"א שם, עיי"ש.

אמנם הנה הרמב"ן במלחמות לעיל ד"ד. והר"ן בסוגיין כתבו, דכל הא דמכשרינן במקצת סכך שחממ"צ בתוך כ', הוא רק משום דחד סככא הוא, אך בסוכה ע"ג סוכה שהעליונה למעלה מכ', לא מכשרינן אלא בשהתחתונה חממ"צ, כיון שהם ב' סככים.

ולמדנו מזה פלוגתת הראשונים, דדעת התוס' דמהא דמכשרינן בסכך א' שמקצתו למעלה מכ', יש ללמוד להכשיר אף בב' סככים שהסיכוך העליון הוא למעלה מכ', ודעת הרמב"ן והר"ן דאין ללמוד זמ"ז, ואף דמכשרינן בסכך א' שמקצתו למעלה מכ', מ"מ לא מכשרינן בב' סככים שהעליון הוא למעלה מכ', וצ"ב יסוד הפלוגתא בזה.

**ג**

ד] והנה בעיקר דין צירוף סכ"פ מצינו שנחלקו הראשונים ז"ל, דהנה בחי' הרא"ה בסוגיין כתב, ז"ל, א"ר פפא בשחבטן, פי' שהשפילן ועירבן, וכיון דאיכא רוב מסכך כשר כשרה, הואיל ועירבן, ואע"ג דאמרינן לקמן המקרה סוכתו בשפודין אם יש ריוח ביניהם כמותן כשרה, התם הוא כשכל א' בפנ"ע, אבל כשהן ע"י עירוב בעינן שיהא סכך כשר מרובה על סכך פסול, שמעת מינה וכו' היכא שעירבן שיהא סכך כשר מרובה על הפסול, ואע"ג דלי"ב צל כל הסוכה מרובה מחמתו בלי סכ"פ זה, עכ"ל.

והנה בד' הרא"ה נראה דהא דמכשרינן בשבחבטן ואיכא רוב סכך כשר, אי"ז מדין ביטול ברוב דעלמא,[[3]](#footnote-4) אלא הוא משום דעי"ז הו"ל עומד מרובה על הפרוץ, ואף דקי"ל דפרוץ כעומד מותר, מ"מ כל שהן מעורבין בעינן שיהא העומד מרובה, - ואפ"ה נקט הרא"ה דכל דהסכך הכשר מרובה על הפסול ה"ה כשרה, אף דאין בסכך הכשר בפנ"ע כשיעור.[[4]](#footnote-5)

ה] וכ"ה מבו' גם בד' הריטב"א, ז"ל, ואיכא למימר וכו' מכיון שהסוכה בכללה צממ"ח וכו' בהכי סגי, "דלא אמר רחמנא דליעביד צממ"ח מסכך כשר", אלא שתהא צממ"ח, ולא יהא בה אויר כסכך, ולא יסכך ברוב סכך פסול אלא שבכל מקום יהא מקצת הצל מסכך כשר, עכ"ל, והרי דאף דאין הצממ"ח מהסכך הכשר בפנ"ע, ה"ה כשרה, - וכ"ה גם בחי' הריטב"א לקמן דט"ו., ז"ל, וכבר פרישנא דאע"ג דליכא רוב צל מסכך כשר, כיון דכולה בכלל צממ"ח וליכא במקום אחד סכ"פ אלא בפחות מג' וכו' בהכי אכשרה רחמנא, עכ"ל.

וכ"ה מבו' גם ממש"כ הריטב"א בסוגיין עוד, ז"ל, השני כשחבטן ועירבן, דכי איכא רובא מסכך כשר ואין האילן צממ"ח כשרה, עכ"ל, והנה נת' במק"א בד' הריטב"א לקמן די"א. דמדידת הרוב והמיעוט אינה לפי מידת הסכך עצמו, אלא לפי המקום שהן מסככין עליו, ואף אם הסכך הפסול הוא מרובה בכמותו מן הסכך הכשר, מ"מ כל שהוא מסכך על מקום מועט מן הסכך הכשר, ה"ז כשר,[[5]](#footnote-6) - ולפ"ז הרי כיון דאיירי באילן שחממ"צ, הרי דאי נימא דלא מכשרינן אלא כשהסכך הכשר הוי צממ"ח, הרי לעולם הוא מרובה מן הסכ"פ, ומה הוצרך הריטב"א להשמיענו דלא מכשרינן אלא כשהסכך הכשר מרובה מן הסכ"פ, ובע"כ דכל שהסכך הכשר מרובה מן הסכ"פ ה"ה כשרה, אף דהסכך הכשר בפנ"ע הוי חממ"צ, ואף דהריטב"א כתב לעיל מינה דליכא הכא ביטול רוב גמור.

וגם יש להוכיח לזה ממה שדן הריטב"א לעיל מינה דמ"ט לא מכשרינן כשהסכך הכשר הוא פלגא, ובכה"ג הרי כיון דהסכ"פ הוא חממ"צ, אף הסכך כשר הוא חממ"צ, ואפ"ה דן הריטב"א להכשירו, אך יש לדחות לזה, דשמא איירי כשהסכך הפסול הוא על מחצה מן הסוכה, ובכה"ג הי' מקום להכשיר כשהסכך הכשר הוא שוה לסכך הפסול, וזהו שהוצרך הריטב"א להשמיענו דבעינן שיהא הסכך הכשר מרובה, אך יש לפקפק בזה מכמה טעמים, ואכמ"ל.[[6]](#footnote-7)

ו] ומצאנו הדברים מבוארים כן גם בד' הריטב"א לקמן דט"ו:, ז"ל, ופריק מאי כמותן ביוצא ונכנס, פי' שהסכך כשר נכנס ויוצא במקום הריוח, וכיון שכן מקום הכשר גדול ממקום הפסול וכו', ואקשינן וכו' והא א"א לצמצם למלאות כל אותו הריוח סכך כשר ולא יחזיק אלא כדי סכ"פ והו"ל פרוץ כעומד, עכ"ל, וכ"כ גם בחי' הריטב"א בעירובין דט"ו:, ז"ל, והא א"א לצמצם, כלומר אפילו יהא הריוח שבנתים כשיעור יוצא ונכנס, מכל מקום א"א לצמצם למלאות כל הריוח מסכך כשר ולא יכנס בו אלא כדי העומד ואכתי הו"ל סכך כשר כסכך פסול בשוה, עכ"ל, וכעי"ז כתב בחי' הרשב"א שם.

ומבו' להדיא לפ"ז, דלמ"ד דפרוץ כעומד מותר, הרי דכל דהוי הסכך הכשר כהסכך הפסול, ה"ה כשרה, אף שיש ביניהם אויר, והרי דאף דהסכך הכשר בפנ"ע הוי על מיעוט הסוכה והוי חממ"צ, מ"מ כיון דבצירוף הסכ"פ הוי צממ"ח, שפיר דמי.

ז] אמנם הנה בד' התוס' לקמן דט"ו: מפורש דלא כן, ז"ל, א"א בשום ענין שלא יהא אויר משהו בין הסכך לשפוד וכו' ונמצא שאין הכשר מרובה על האויר ועל הפסול, עכ"ל, והרי להדיא דבעינן שיהא הכשר מרובה על האויר ועל הפסול יחד, ואין הסכך כשר והסכ"פ מצטרפין ליעשות צממ"ח, - וכ"נ בחי' הר"ן בעירובין דט"ו:, ז"ל, א"א לצמצם בכדי וכו' ולא ישאר שם אויר כלל, וכיון שכן קשיא וכו' דלר"פ וכו' הו"ל פרוץ מרובה על העומד "בין סכ"פ ואויר", עכ"ל, ונ' להדיא דהסכ"פ והאויר מצטרפין ליחשב כפרוץ מרובה.

וכ"ה בפסקי ריא"ז שם בפירקין ה"ז דין א', ז"ל, המקרה סוכתו בשפודין וכו', ונראה בעיניי שאם הי' שם קצת אויר עד שבין הסכך הפסול והאויר עודפין על הסכך הכשר כ"ש, פסולה, מפני שהסכ"פ כפרוץ נחשב ונמצא פרוץ מרובה על העומד, עכ"ל.

ובאמת דהוא מפורש כן גם בד' התוס' והרא"ש בסוגיין, שכתבו דהא דמכשרינן במקרה סוכתו בשפודין, הוא משום דאי שקלת לפסול סגי בכשר, ולהדיא דכל הא דמכשרינן הוא רק כשהכשר בפנ"ע הוי על מחצית הסוכה, דאף אם שקלת לפסול סגי בכשר.

ח] וכן נראה ללמוד גם מד' הרמב"ם בפ"ה מסוכה הט"ז, ז"ל, סיכך בדבר פסול ודבר כשר זה בצד זה וכו', אם הי' כל הסכך הכשר יתר על כל הסכך הפסול כשרה, ואם הי' זה כמו זה בצמצום אע"פ שאין במקום אחד ג' ה"ז פסולה, מפני שסכך פסול כפרוץ הוא נחשב, עכ"ל, ועיי"ש במ"מ שכתב, דאף דקי"ל דפרוץ כעומד מותר, מ"מ כיון דסכ"פ הוא כפרוץ, דמי להיכא דיש סכך כשר ואויר כי הדדי דפסולה משום דלמטה חממ"צ.

והנה אי נימא דל"ב שתהא הסוכה צממ"ח מסכך כשר, ואף סכ"פ מצטרף לכך, הרי דאף דהיכא דיש סכך כשר ואויר כי הדדי פסולה משום דחממ"צ, מ"מ בדין דכל דיש סכך כשר וסכ"פ כי הדדי תהא כשרה, שהרי הסוכה הויא צממ"ח, ומחצית מן הסכך הוא סכך כשר והו"ל פרוץ כעומד, וכמש"נ כן להלן ענף י', ובע"כ מד' הרמב"ם דסכ"פ אינו מצטרף לצממ"ח והוי כמאן דליתא, וחשבינן להמקום דהסכ"פ כמו שאין שם סיכוך כלל, וע"כ הו"ל כמחצה סכך ומחצה אויר דפסולה.

ט] והנה בחזו"א סימן ק"נ סקי"א כתב להוכיח דכל דהסכך הכשר בפנ"ע הוי חממ"צ ובצירוף הסכ"פ הוי צממ"ח, ה"ה פסולה, ואף דהסכך הכשר מרובה על הפסול, ז"ל, וד"ז מבואר לעיל ט' ב' בגמ' דפריך וכי חממ"צ מאי הוי הא קמצטרף סכך פסול כו', ובין לפי' התו' שם דמיירי דהסוכה היא חממ"צ, ובין לפי' הריב"א דחשבינן כל הסכך כשר שתחת סכ"פ כאילו הוא סכ"פ, מ"מ מבואר דאף כשהסכך כשר רבה על הסכ"פ מ"מ כל שאין בסכך הכשר לבדו צממ"ח פסול וכו', עכ"ל.

אמנם לדעת כל הני קמאי דס"ל דכל שהסכך הכשר מרובה על הסכ"פ ה"ה כשרה אף דהסכך הכשר בפנ"ע הוי חממ"צ, צ"ל דכל הא דפרכינן דמצטרף סכ"פ בהדי סכך כשר, הוא רק משום דהוו ב' סככים חלוקים, ובכה"ג אין הסכ"פ מצטרף להשלים לשיעור צממ"ח, אך כל דהוו סיכוך א', שפיר מצטרף הסכ"פ להשלים לשיעור צממ"ח, וכאשר כ"ה מבו' להדיא בד' הרא"ה והריטב"א, עיי"ש, אך צ"ב בטעם הדין בזה, - וגם צ"ב עיקר פלוגתת הראשונים אם מהני סכ"פ להשלים לשיעור צממ"ח, או דבעינן שיהא הסכך הכשר בפנ"ע צממ"ח.

**ד**

י] והנה הר"ן בסוגיין כתב, ז"ל, וא"ת ואמאי בעינן הכא רובא ולא סגי לה בפלגא,והא תנן לקמן בפרקין המקרה סוכתו בשפודין וכו' אם יש ריוח ביניהן כמותן כשירה כלומר שממלא אותו הריוח בסכך כשר, אלמא כל היכא דאיכא סכך כשר כפסול בשוה כשרה, וה"נ נימא הכי ולא ליבעי רובא, נראה לי דה"ט, משום דכל דבר שעומד בעצמו ואינו מעורב חשוב יותר, ולפיכך אע"ג דאגמרי' רחמנא למשה דבפלגא סגי, לית לן למימר הכי אלא כשהמחצית המכשיר עומד בעצמו דחשיב, אבל כשהוא מעורב שנתמעט חשיבות הכשר המתיר לו, אע"פ שנתמעט ג"כ חשיבות הפסול אין בכך כלום מאחר שהמתיר מיגרע, ומשו"ה בעינא הכא רובא, ובודאי שאין בטול זה כבטול שאר איסורין וכו', אלא כיון דאגמר'ה רחמנא למשה דבפלגא סגי והכא לא סגי ליה בפלגא לפי שנתמעט חשיבותו של מתיר מפני שנתערב, אפ"ה כל שיש רוב מן הכשר לא גרע מפלגא דכשר עומד בפנ"ע, לפי שאין המיעוט מבטל חשיבות הרוב, עכ"ל.

והנה בעיקר משה"ק הר"ן דמ"ט בעינן הכא רוב סכך כשר, צ"ב, דבפשוטו י"ל דהא דבעינן שיהא רוב סכך כשר, הוא כדי שלא יבטל הסכ"פ להסכך כשר שכנגדו, וע"כ ל"ד למקרה בשפודין, דאין הפסול כנגד הכשר, - והפשוט בזה, דהא דבחבטן אין הסכ"פ מבטל להסכך כשר שכנגדו, אי"ז כלל משום דהכשר רבה עליו, אלא היינו דכל הא דהסכ"פ מבטל להסכך שכנגדו, הוא רק בדהוו ב' סיכוכים, אך כל דהוו סיכוך א', אינם מבטלין זל"ז, וכאשר כ"ה להדיא בל' הרמב"ן והריטב"א, ונת' בזה בסימן י' (ג) סק"ב, וכבר כתב כן האבנ"ז בסימן תס"ג סק"א.

ועיי"ש שהק' לפ"ז, דאם כשחבטן ונעשו סיכוך א' אין הסכ"פ פוסל להסכך כשר שכנגדו, א"כ מ"ט באמת בעינן בזה שיהא הסכך הכשר רוב, ולא מכשרינן מכח הסכך הכשר עצמו שהוא צממ"ח, כיון שאין הסכ"פ פוסל כנגדו, וכתב דצ"ל בזה, דהא דמכשרינן בשחבטן והסכך הכשר מרובה, הוא אף כשהוא בפנ"ע הוי חממ"צ, וכמש"כ כן הבית מאיר בסימן תרכ"ו בדעת הר"ן, וכ"נ גם בביאור הגר"א שם סק"ד, (אך המג"א שם סק"ד נקט לא כן, וצ"ע), וע"כ הוא דבעינן שיהא הכשר רוב.

ועיי"ש שהק' דלפ"ז מאי קשיא לי' להר"ן מההיא דמקרה סוכתו בשפודין דסגי במחצה סכך כשר, הרי התם איכא סכך כשר כשיעור, וע"כ סגי במחצה סכך כשר, אך הכא דליכא סכך כשר כשיעור, בעינן שיהא הסכך הכשר מרובה על הפסול, ועיי"ש מש"כ בזה דמכוון קו' הר"ן היא, משום דבמקרה סוכתו בשפודין מכשרינן אף כשהסכך הכשר יש בו נקבים והוי צממ"ח, ובכה"ג הרי אין בסכך הכשר בפנ"ע כשיעור, ואפ"ה מכשרינן לה, עיי"ש בדבריו.

יא] והנה עיקר מש"כ האבנ"ז בד' הר"ן דאיירי הכא אף בדהוי הסכך כשר חממ"צ, הנה באמת כ"ה משמעות ד' הר"ן, שהרי כיון דאיירי דהאילן הוי חממ"צ, ממילא דעכ"פ כשהסכך הכשר שוה לסכ"פ, הוי אף הסכך הכשר חממ"צ, ואפ"ה הק' הר"ן דמ"ט היא פסולה, אך יש מקום לדחות דאיירי כשהאילן הוא על מחצה מן הסיכוך, וכמש"נ לדון לעיל סוסק"ה, - אך מש"כ דעיקר קו' הר"ן היא משום דבמקרה בשפודין מכשרינן אף כשיש בסכך הכשר נקבים, הנה הדברים באו סתומים בד' הר"ן, וכל כי האי הו"ל לפרושי.[[7]](#footnote-8)

**ה**

יב] ונראה לפרש בזה, דהנה מצאתי בעזה"י דבר חידוש בד' הריטב"א בעירובין דט"ו:, ז"ל, וא"ת ומה ענין שמועתינו שדברנו בפרוץ ועומד לענין סכך כשר וסכך פסול שהכל עומד אלא שזה כשר וזה פסול, י"ל שזה אינו דאם איתא דגמרינן דפרוץ כעומד פסול דרחמנא בעי במחיצות רובא בכשרות, ה"ה דבעינן בסכך רובא בכשרות, דמה לי שיהא פסול מחיצות מטעם אויר או פסול סוכה מטעם סכך פסול הכל הוא ענין אחד למאי דגמרינן במחיצות, ותדע שאפי' לגבי שחיטה וגבי טומאת תנור היינו סבורין לומר כך דרחמנא אמר דמחצה על מחצה כרוב, עכ"ל.

ודברי הריטב"א צריכים פירוש, דבפשוטו דין פרוץ ועומד בסכך כשר וסכ"פ הוי חד דינא עם דין פרוץ כעומד בסכך ואויר, דכ"ה דבסכך ואויר יש לנו לדון אם סגי בהסכך להכשיר, וזה תליא אם אגמרי' רחמנא למשה גדור רחמנא או אגמרי' רחמנא למשה אל תפרוץ רובא, ה"נ בסכך כשר וסכ"פ, כיון דהסכך הפסול לית לי' הכשר, יש לנו לדון אם סגי בהסכך הכשר להכשיר, ותליא אם אגמרי' רחמנא למשה גדור רובא, או אגמרי' רחמנא למשה אל תפרוץ רובא, ומהו דקשיא לי' להריטב"א דמאי מדמינן לה, והוצרך בתירוצו להביא דאף בשחיטה ובטומאה היו סבורים לומר דמע"מ כרוב.

יג] ונראה ללמוד מד' הריטב"א, דנידון דפרוץ כעומד בסכך כשר וסכ"פ, אינו משום דהסכ"פ אין לו הכשר ויש לנו לדון אם סגי בהסכך הכשר להכשיר, דבאמת כל דאיכא סכך א' שמקצתו כשר ומקצתו פסול, אנו דנים על הסכך בכללותו, אם הוא עשוי בהכשר או בפסול, וכל שעיקרו עשוי בהכשר, מכשרינן לכל הסכך, וכל שעיקרו עשוי בפסול פסלינן לכל הסכך, דדינא דסכך כשר ופסול, הוא דיש לעשות את הסכך ממינים הכשרים לסיכוך, וכל דחשבינן שנעשה הסכך ממינים הכשרים לסיכוך, מכשרינן לכולו, וכל דחשבינן שנעשה ממינים הפסולין לסיכוך, פסלינן לכולו, וכל שהוא עשוי פלגא בהכשר ופלגא בהכשר, ה"ז תליא בהפלוגתא אם פרוץ כעומד מותר.

ואשר זהו דקשיא לי' להריטב"א דמה ענין זה להפלוגתא דפרוץ כעומד, דהפלוגתא דפרוץ כעומד היא בסכך ואויר, ובזה נחלקו אם סגי במחצה סכך כשר להכשיר או בעינן רוב סכך כשר, אך הכא הרי הוי הכל עומד, ובאנו לדון בדנעשה מחציתו בהכשר ומחציתו בפסול אם יש לו הכשר, ומה ענין זל"ז.

וע"ז הוא שכתב הריטב"א, דיסוד הפלוגתא דפרוץ כעומד הוא, אם הצריכה תורה במחיצות שיהא רובא בכשרות או סגי שיהא מחצה בכשרות, וע"כ למ"ד דפרוץ כעומד אסור, אשר היינו דאין המחיצה גודרת את כל הרוח, אלא בשנעשית רובה בכשרות, ה"נ בסכך כשר וסכ"פ אין הכשר להסיכוך, אלא בנעשה רובו בכשרות.

**ו**

יד] ולפ"ז פשוט, דזהו טעמא דהריטב"א ודעימי' דס"ל דסיכך רוב הסוכה בסכך כשר וסכך פסול בשוה, ה"ה כשרה, אף דהסכך כשר בפנ"ע הוי חממ"צ, והסכ"פ בצירוף האויר מרובה על הסכך כשר, דכיון דבסכך כשר וסכ"פ דנים על הסכך בכללותו, וכל דהוי הפרוץ דהסכ"פ כהעומד דהסכך כשר, מכשרינן לכל הסכך, ע"כ אף דהסכך כשר בפנ"ע הוי חממ"צ, מ"מ כיון דכל הסיכוך יחד הוי צממ"ח, ויש הכשר על כולו, ה"ה כשרה.

טו] ולפ"ז נראה, דמה"ט אין מצטרף סכ"פ לסכך כשר להשלים לצממ"ח, אלא בדהוו סיכוך אחד, אך בדהוו ב' סיכוכים בעינן שיהא הסכך הכשר בפנ"ע צממ"ח, - והיינו משום דכל דהוו סיכוך א', אנו דנים עליו בכללותו, וכל שנעשה רובו בהכשר, יש הכשר על כולו, וע"כ כל דכולו יחד הוי צממ"ח ה"ה כשרה, ומשא"כ בב' סככים, אנו דנים על כל סכך בפנ"ע, והסכך הכשר יש לו הכשר, והסכך הפסול אין לו הכשר, וע"כ כל דהסכך הכשר בפנ"ע הוי חממ"צ, ה"ה פסולה, - ועי' בס' משנת אליהו סימן ט"ו סק"ג שכבר עמד בעיקר הדברים.

**ז**

טז] ולפ"ז נראה, דזהו משה"ק הר"ן בהא דבעינן הכא שיהא הסכך כשר מרובה על הפסול, דמ"ש ממקרה סוכתו בשפודין דסגי במחצה, הגם דהכא איירי כשאין בסכך הכשר כשיעור, והתם איירי כשיש בסכך הכשר כשיעור, - והיינו משום דכל דהוי סיכוך א' שנעשה מצירוף דסכך כשר וסכ"פ, לעולם יש לנו לדון על הסיכוך בכללותו אם יש לו הכשר, וליכא נפ"מ אם יש בסכך הכשר בפנ"ע כשיעור או אין בו כשיעור, דממ"נ אם סגי בהסכך הכשר שבסיכוך זה להכשיר להסיכוך, יש להכשיר אף אם אין בסכך הכשר בפנ"ע כשיעור, ואם לא סגי בהסכך הכשר בפנ"ע להכשיר להסיכוך, אין להכשיר אף אם יש בסכך הכשר בפנ"ע כשיעור.

יז] ועיקר מש"נ בד' הר"ן, דמש"כ לדון דיהא סגי במחצה, אי"ז משום דהסכך הפסול הוי כמאן דליתא וה"ה כאויר, אלא הוא משום דהסיכוך בכללותו נעשה מחצה בהכשר, נראה דיש ללמוד כן מעיקר מש"כ הר"ן לדמות גוונא דאין הסכך הכשר מרובה על הפסול, למקרה סוכתו בשפודין ויש ריוח ביניהם כמותן, וצ"ע דהרי הכא הוי חלק מן הסכ"פ כנגד הסכך הכשר, וממילא דבגונא דהוי הכשר והפסול שוין, הרי דכלפי מקום שמסוכך רק בסכ"פ, הוי המקום המסוכך בסכך כשר רוב, ומ"ט יש לנו לדון על הסכך כשר כנגד כל הסכ"פ, הרי הסכ"פ שכנגד הסכך כשר אינו מגרע כלל, ואי נימא דאדרבה הסכ"פ מבטל להסכך הכשר שכנגדו, הרי נמצא דליכא אפי' מחצה סכך כשר, ול"ד להתם, וכבר עמד ע"ז בחזו"א סימן ק"נ סקי"ב, עיי"ש, - ובע"כ מזה כמש"נ, דנידון הר"ן דיהא סגי במחצה, הוא כלפי הכשר כל הסיכוך, דכל שנעשה הסיכוך מחצה בהכשר ומחצה בפסול, יש הכשר על כולו, וע"כ שפיר יש לנו לדון על כל הסכך הכשר והסכ"פ, ואף על הסכ"פ שכנגד הסכך הכשר.

ויש לסייע עוד לזה, ממש"כ הר"ן בתו"ד, ז"ל, אע"פ שנתמעט ג"כ חשיבות הפסול אין בכך כלום כיון שהמתיר מיגרע, עכ"ל, והנה אם תורת פרוץ דהכא הוא משום דהסכ"פ אין עליו הכשר סכך וכמאן דליתא דמי, הרי דאין מקום כלל לדון דנתמעט חשיבותו, שהרי לא באנו לדון על הסכך הכשר שיפסול, אלא באנו לדון על מקומו דאינו מסוכך כלל, ובע"כ דעיקר הנידון דעומד ופרוץ הכא, הוא כלפי הכשר כל הסיכוך, אם חשיב כסיכוך הנעשה בהכשר או כסיכוך הנעשה בפסול, ובזה שפיר י"ל דנתמעט חשיבות הפסול.

**ח**

יח] ובדעת התוס' והרמב"ם שנחלקו בזה ע"ד הרא"ה והריטב"א ודעימייהו, וס"ל דלעולם אין הסכ"פ מצטרף להכשיר, נראה דלטעמייהו אזלי.

דהנה כבר נת' בסימן י' (א) סק"ח בדעת רש"י ותוס', דהא דפסלינן במצטרף סכ"פ בהדי סכך כשר, אי"ז משום דסכך פסול אינו ראוי להשלים להסיכוך, אלא הוי זה דין פסול, דמה דכל דיש בכלל הסיכוך סכך פסול, ה"ז פוסל להסיכוך, ונת' דלדעתם יש לדקדק כן ממש"א דהא קא מצטרף סכ"פ בהדי סכ"כ, ולא אמרו היאך מצטרף סכ"פ, ונת' שם ובסימן י' (ב) סק"ד דעד"ז הוא גם דעת הרמב"ם בפ"ה מסוכה הי"ג דכל שעירב סכך כשר וסכ"פ וסיכך בשניהם פסולה.

ואמנם דנחלקו בדינו, דבדעת הרמב"ם נת' שם דכל דיש סכך פסול בכלל הסיכוך ה"ה פסולה אף כשיש בסכך הכשר כשיעור, והא דמכשרינן במקרה סוכתו בשפודין וכו', הוא משום דהסכך הכשר עומד לעצמו ובכה"ג לא חזינן להסכ"פ כחלק מן הסיכוך, - אך דעת רש"י ותוס' דכל דיש בהסכך הכשר כשיעור ה"ה כשרה, ונת' שם סק"י דהיינו משום דבכה"ג אמרינן דדל מהכא להסכך הפסול, ולא חזינן לי' מכלל סיכוך הסוכה, וע"כ אינו פוסל.

ולפ"ז נראה לדעתם, דאין מקום כלל להכשיר בגונא דהוי הסיכוך צממ"ח בצירוף הסכ"פ, שהרי כל הא דמכשרינן במקרה סוכתו בשפודין וכו' ולא פסלינן משום צירוף הסכ"פ, הוא משום דלא חזינן להסכ"פ כחלק מן הסיכוך, והיינו לדעת הרמב"ם משום שהוא עומד לעצמו, ולדעת רש"י ותוס' משום דיש בסכך כשר כשיעור, אך כל דהוי הסכך הכשר בפנ"ע חממ"צ ובאנו להכשיר בצירוף הסכ"פ, הרי דאדרבה, אם אך יצטרף הסכ"פ ויהא נידון כחלק מן הסיכוך, ה"ז פוסל לכל הסיכוך, וזהו עיקר מש"כ התוס' בסוגיין דבמקרה סוכתו בשפודין לא מכשרינן אלא משום דאי שקלת לפסול סגי בכשר, ומשום דאל"כ הו"ל מצטרף סכ"פ בהדי סכך כשר ופסולה.

יט] ובדעת הרא"ה והריטב"א ודעימי' דס"ל דהסכ"פ מצטרף להשלים לשיעור צממ"ח, נראה דהוא משום דפליגי ביסוד הדברים, וס"ל דהא דפסלינן בדמצטרף סכ"פ בהדי סכך כשר, אי"ז דין פסול, אלא היינו דסכ"פ אינו מצטרף להכשיר, וזה מתישב עם מש"נ בסימן י' (א) סק"ט דלדעת הראבי"ה והרמב"ן ודעימי' אין לדקדק מלישנא דהא קא מצטרף סכ"פ בהדי סכך כשר, דהוי זה דין פסול, אלא כיון דאיירי בשהסכך הכשר צממ"ח, ואפ"ה אמרינן דמצטרף סכ"פ משום דהסכך הפסול מבטל להסכך הכשר שכנגדו, הרי דזהו מש"א דהא קא מצטרף סכ"פ, דקמ"ל דאף בכה"ג חשיב דמצטרף סכ"פ בהדי סכך כשר, וע"כ כ"ז הוא בדהוו הסכך כשר והסכ"פ בב' סיכוכים, אך כל דהוי סיכוך א' שנעשה מסכך כשר וסכ"פ, הרי דאם נעשה רובו בהכשר, יש הכשר על כולו.

**ח**

כ] והנה לפמש"נ בדעת התוס' דדינא דמצטרף סכ"פ בהדי סכך כשר, הוא דין פסול, אך בלא זה הי' הסכ"פ מצטרף להשלים, הרי מבו' דהא דסכ"פ מצטרף להשלים הוא אף בב' סככים, וזה שלא כדעת הרא"ה והריטב"א ודעימייהו דאין סכ"פ מצטרף להשלים אלא בסכך א'.

ולפ"ז נראה דבזה הוא שנחלקו בדין סכך למעלה מכ' אם אם כ"ה דהוא מצטרף להכשיר בסיכוך א', ה"נ הוא מצטרף להכשיר בב' סככים, - דהתוס' לטעמייהו דס"ל דאף בב' סככים כל הא דאין סכ"פ מצטרף להכשיר, הוא משום דהסכ"פ פוסל להסיכוך, הרי דסכך למעלה מכ' דלא חשיב כסכ"פ ואינו פוסל להסיכוך, ומה"ט מכשרינן במקצת סכך בתוך כ', ואין חלק הסכך דלמעלה מכ' פוסל להסיכוך, ה"ה מצטרף להכשיר אף בב' סככים, - אך הרמב"ן והר"ן ס"ל דבב' סככים מן הדין אין סכ"פ מצטרף להשלים, דכיון דהסיכוך הפסול אין לו הכשר, אינו מצטרף להכשיר, ורק בסכך א' דאנו דנים על כולו יחד, הוא דמצינו למימר דיצטרף אף סכ"פ להשלים, וע"כ אף בסכך למעלה מכ' דלא חשיב כסכ"פ, מ"מ כל דהוי סיכוך בפנ"ע, הרי כיון דעל סיכוך זה ליכא הכשר, אינו מצטרף להכשיר, ורק בדהוו סכך א', הוא דמהני הסכך למעלה מכ' להשלים.

כא] ויש להוסיף, דהנה הטור בסימן תרכ"ח כתב דכל דהסוכה התחתונה חממ"צ ומתכשרת ע"י סכך העליונה, צריך שתהי' העליונה בתוך כ' לארץ, ומבו' דסכך למעלה מכ' אינו מצטרף להשלים, ולכאו' זה דלא כמש"נ דלדעת התוס' ודעימייהו בדין דסכך למעלה מכ' יצטרף להכשיר אף בדהוי סיכוך בפנ"ע, והרי הטור אזיל בדעת אביו הרא"ש.

ובפשוטו י"ל בזה, שהרי עיקר הך מילתא דסכך למעלה מכ' לא חשיב כסכ"פ, מבו' בד' הרא"ש דהוא שנוי בפלוגתא, ולא כתב כן אלא לדעת הראבי"ה דסכ"פ מבטל להסכך שכנגדו, וע"כ כל דהויא הסוכה התחתונה חממ"צ, אין לנו להכשיר מכח צירוף העליונה שהיא למעלה מכ', - אך אי"ז מתישב היטב, דא"כ מ"ט סתם הטור לפסול בזה, והול"ל דדין זה תלוי בפלוגתת רש"י וראבי"ה, וכמו שהביא בסימן תרכ"ו לפלוגתא זו.

ואשר ע"כ נראה, דהנה בד' הרא"ש לא מצינו להא דסכך למעלה מכ' לא חשיב כסכ"פ, רק לגבי דינא דהראבי"ה דהסכ"פ מבטל להסכך הכשר שכנגדו, וי"ל בדעתו דבאמת כל הא דלא חשבינן לי' כסכ"פ, הוא רק לענין זה, ויל"פ לזה לפמש"כ הראבי"ה דטעם הפסול בזה הוא משום דזוז"ג, אך עיקר דינא דמצטרף סכ"פ בהדי סכך כשר, הוא גם בסכך למעלה מכ', ובאמת בד' הרא"ש והטור לא מצינו להדיא דמכשרינן במקצת סכך למעלה מכ' בסיכוך א' שמקצתו למעלה מכ', וד' הרא"ש בפירקין בר"ס ג' לא נתבררו בזה, ועי' ק"נ שם, וע"כ ס"ל דכל דהסוכה התחתונה הויא חממ"צ, אין הסכך דלמעלה מכ' מצטרף להכשיר, וצ"ע בזה.

**ט**

כב] ולפמש"נ בדעת הרא"ה ודעימי' דכל דהוי סיכוך א' שנעשה רובו בהכשר יש הכשר על כולו, ראיתי בס' משנת אליהו סימן ט"ו סק"ד לישב היטב ד' בעה"מ דכל שנעשית הסוכה צממ"ח בצירוף הסכ"פ, תו אינה נכשרת ע"י סכך כשר, אשר הק' הראב"ד ע"ז מהא דמכשרינן במקרה סוכתו בשפודין ויש ריוח ביניהם כמותן, אף שקדמו השפודין, וכשהוסיף מעט סכך כשר עליהן נעשית הסוכה צממ"ח בצירוף השפודין שהן סכ"פ.

ולפי הנ"ל ניחא, דכל הא דפסלינן בשנצטרף סכ"פ בהדי סכך כשר ונעשית הסוכה צממ"ח ע"י צירוף הסכ"פ, הוא רק בגונא שהסכך הפסול עומד בפנ"ע ואין לו הכשר, ובזה הוא דאמרינן דכל שנעשית הסוכה צממ"ח ע"י צירוף הסכ"פ, שוב אינה נכשרת ע"י סכך כשר, אך במקרה סוכתו בשפודין דהוו הסכך הכשר והסכ"פ בסיכוך א', ומכח דינא דפרוץ כעומד מותר, יש הכשר לכל הסיכוך, הרי דאין לפסול בזה מכח הא שנעשית הסוכה בתחילתה צממ"ח ע"י צירוף הסכ"פ, שהרי אחר שריבה סכך כשר, איכא הכשר גם להסכ"פ עצמו, וז"ב.

**י**

כג] ובעיקר מש"נ בדעת הרא"ה והריטב"א ודעימייהו דכל דאיכא סיכוך א' דצממ"ח הנעשה מסכך כשר וסכ"פ והוי רובו מסכך כשר, וכל שעומד הסכך כשר בפנ"ע סגי במחצה סכך כשר, יש הכשר על כולו, ומצטרף אף הסכ"פ להשלים שיעור צממ"ח, יש להוסיף בזה דברים.

דהנה דעת רש"י ורוב קמאי לקמן דכ"ב: דאם הוו הסכך והאויר כי הדדי ה"ה פסולה, כיון דלמטה הוי חממ"צ, ור"ת ודעימי' הק' ע"ז דקי"ל דפרוץ כעומד מותר.

והרמב"ן במלחמות שם כתב, ז"ל, כי אמרי' פרוץ כעומד מותר, ה"מ בדופן שבת ובסכ"פ, דכ"ה דאגמרי' רחמנא למשה התם לא תפרוץ רובא ה"נ אגמרי' בסוכה לא תסכך בפסול רובא, הא כי הדדי תרוייהו מותרין אע"פ שהוא חשוב כפרוץ לענין הכשרא דסוכה, מיהו אין פסולה רבה על הכשרה, אבל באויר א"א לומר כן, שכיון שאם הם שוין מלמעלה האויר רבה מלמטה הרי נפרץ רובה וכו', עכ"ל, וכעי"ז כתב הר"ן שם.

ולפמש"נ נראה בביאורו, דכל הא דפסלינן במחצה על מחצה, הוא רק בפירצת אויר, דכיון דהאויר רבה מלמטה, הויא פירצת האויר מרובה על העומד, אך בסכך כשר וסכ"פ, דתורת הפירצה שבזה, אינו משום דהסכ"פ כמאן דליתא והו"ל מקום זה כאינו מסוכך, אלא תורת הפירצה בזה הוא במה שנעשה חלק מן הסכך בפסול, הרי דכל דהוי מחצה כשר ומחצה פסול, אין חלק הסכך שנעשה בפסול מרובה מחלק הסכך שנעשה בהכשר, וע"כ הו"ל פרוץ כעומד וכשרה.

והעירוני דלפ"ז נמצא, דכל הא דמכשרינן בשיש ריוח ביניהם כמותן, הוא רק כשנתן את הסכך הכשר בין השפודין דהו"ל סיכוך א', אך כל שנתן את הסכך הכשר מעל השפודין ויש הפסק ביניהם דהו"ל כב' סככים, ה"ה פסולה, דבכה"ג הרי אנו דנים על הסכך הכשר בפנ"ע ועל הסכ"פ בפנ"ע, וכיון דהסכ"פ אין לו הכשר, תו יש לחשוב להסכך הכשר כפרוץ מרובה כיון שפירצת החמה מרובה על הצל, ואף דבפועל מועיל הסכ"פ דאין החמה נכנסת לשם, הו"ל כעושה סוכתו בעשתרות קרנים והוו הקנים והאויר כי הדדי, דודאי דהיא פסולה, אף דבפועל אין החמה נכנסת לשם.

ועיקר הך מילתא דתורת הפירצה בסכ"פ היא במה שנעשה חלק מן הסכך בפסול, ולא במה דהוי כמאן דליתא, שמעתי מהגרא"א לדקדק כן מל' הרמב"ן שכתב דכ"ה דאגמרי' רחמנא למשה התם לא תפרוץ רובא ה"נ אגמרי' בסוכה לא תסכך בפסול רובא, עכ"ל, ומ' דבסכך כשר ובסכ"פ הויא הפירצה במה שחלק מן הסכך הוא בפסול, וגם בזה נאמרה ההלכה דלא תסכך בפסול רובא.

**יא**

כד] ויש להוסיף עוד בזה, דהנה הגר"ז בסימן תרל"א סי"א כתב בדין המקרה סוכתו בשפודין וכו', ז"ל, ואפי' אם סכך הכשר הוא קל וקלוש כדינו בענין שהכוכבים נראים מתוכו, וסכ"פ אין הכוכבים נראים מתוכו (כיצד כגון שסיכך בשפודין שהן סכך פסול והניח ריוח בין שפוד לשפוד כמלא שפוד ונתן שם סכך כשר קל וקלוש כדינו ונמצא שסכך הפסול הוא מרובה על הכשר כשיעור האורך שבסכך הכשר שהכוכבים נראים מתוכה, מ"מ כיון שאורך ורוחב מקום המסוכך בסכך כשר הוא כאורך ורוחב מקום המסוכך בסכך פסול), ה"ז כשרה מה"ת, עכ"ל.

אמנם הנה בחזו"א סימן ק"נ סקי"א כתב, ז"ל, אם יש ריוח ביניהם כמותן כשרה, נראה דמיירי כשאין נקבים בסכך הכשר, דאילו יש נקבים בסכך הכשר אף שיש כנגדן נקבים בסכך הפסול מ"מ כיון שאין צממ"ח אלא בצרוף סכ"פ פסולה וכו', אלא ע"כ דלא מכשרינן פרוץ כעומד אלא במסוככת כלה שהוא מעובה כעין בית דכשרה, אבל כשהיא חלולה באוירין ואיננה רק צממ"ח צריך שיהי' צממ"ח מסכך כשר לבד, עכ"ל.

והנה מד' התוס' והרא"ש בסוגיין יש ללמוד לפסול בזה, שהרי כתבו דהא דמכשרינן במקרה סוכתו בשפודין הוא משום דאי שקלת לפסול סגי בכשר, ובכה"ג שיש נקבים בסכך הכשר, הרי אי שקלת לפסול לא סגי בכשר, וע"כ ודאי דבכה"ג ה"ה פסולה, ושו"ר שעמד ע"ז באבנ"ז סימן תס"ד סק"א, ועיי"ש במש"כ לדחות בזה בדברים מחודשים.

כה] והנה לפמש"נ נראה, דלדעת התוס' ודאי דיש לפסול בזה, דכיון דכל דנכלל בסיכוך הסוכה סכ"פ ה"ז פוסל להסיכוך, וכל הא דמכשרינן כשהסכך הכשר הוא צממ"ח, הוא משום דאמרינן דדל מהכא להסכך הפסול ולא חזינן לי' כחלק מסיכוך הסוכה, הרי ממילא דבמקרה סוכתו בשפודין וכו' ויש בסכך הכשר נקבים, כיון דהסכך הכשר בפנ"ע הוי חממ"צ, וא"א לנו להכשירו אלא בצירוף הסכ"פ, הרי דאדרבה כל דנצטרף הסכ"פ לסיכוך, ה"ז פוסל את הסיכוך.

ובפשוטו הי' נראה דגם לדעת הרא"ה והריטב"א ודעימייהו דמהני הסכ"פ להשלים לשיעור צממ"ח, הי' בדין לפסול בכה"ג שיש בסכך הכשר נקבים, שהרי כל הא דמצטרף הסכ"פ להשלים, הוא רק משום דאנו דנים על הסיכוך בכללותו, וכל דהוי מחצה בהכשר, יש הכשר לכל הסיכוך, וכ"ז הוא בכה"ג דהסכך הכשר שוה לסכך הפסול, וכגון אם יהא אף בסכך הפסול נקבים, אך כל שיש בסכך הכשר נקבים ובסכך הפסול ליכא נקבים, דומיא דמקרה בשפודין דאין בהן נקבים, הרי נמצא דהסכ"פ מרובה על הסכך כשר, ויש לנו לפסול לכל הסיכוך, ועי' באבנ"ז סימן תס"ג סק"ב במוסגר במש"כ בזה, וצ"ב.

כו] אמנם נראה דיש מקום להכשיר בזה, וזה לפמש"נ לעיל סק"ה ללמוד מד' הריטב"א לקמן די"א. דבתערובת סכך כשר וסכ"פ, אין מדידת הרוב והמיעוט לפי מידת הסכך עצמו, אלא לפי המקום שהן מסככין עליו, ואף אם הסכך הפסול הוא מרובה בכמותו מן הסכך הכשר, מ"מ כל שהוא מסכך על מקום מועט מן הסכך הכשר, ה"ז כשר, ולפ"ז י"ל, דבמקרה סוכתו בשפודין וכו', אף אם יש נקבים בהסכך הכשר, ונמצא דהסכך הכשר מועט מהסכך הפסול, מ"מ חשבינן דהמקום שהסכך הכשר מסכך עליו שוה להמקום שהסכ"פ מסכך עליו, דאף דיש בסכ"פ נקבים, מ"מ כיון דהוי צממ"ח, ה"ה חשוב כמסכך על כל חצי סוכה זה, וע"כ הוא שוה להמקום שהסכ"פ מסכך עליו, וע"כ שפיר יש להכשיר בכה"ג.

ואמנם ילה"ע בזה, דבסוגיין דבעינן שיהא הסכך הכשר מרובה על הסכך הפסול, ודאי דמידת הרוב היא לפי המקום שהסכך הכשר מסכך עליו ואין הנקבים מצטרפין, דאל"כ הרי יתכן דהסכך הפסול יהא מרובה מן הסכך הכשר, ומ"מ נימא דהסכך הכשר מרובה משום דהמקום שהוא מסכך בצירוף הנקבים, מרובה על המקום שהסכ"פ מסכך, וזה אינו במשמע, וצ"ל דהכא שהן נתונים זע"ז שאני, ואין הנקבים מצטרפין, וצ"ע עוד בביאור הדין בזה.

כז] והנה שמעתי להעיר, במש"כ החזו"א דבמקרה סוכתו בשפודין וכו' לא מכשרינן אלא כשאין נקבים בסכך הכשר והיא מעובה כמין בית, ונת' דכ"ה דעת התוס' והרא"ש, דהרי קי"ל דלכתחילה אין לעשות סוכה המעובה כמין בית, ודוחק לומר דמשנתינו דהמקרה סוכתו בשפודין וכו' אינה סוכה דלכתחילה, והעירוני די"ל דאיירי בשאין הסכך כשר בשוה עם השפודין אלא הוא גבוה מעט, וע"כ שפיר נראים הכוכבים בסוכה.

ואמנם נראה, ועיקר הדברים שמעתי מהגרא"א, דלדעת התוס' ודעימייהו דהא דמכשרינן כשיש בסכך הכשר בפנ"ע כשיעור, הוא משום דאמרינן דדל מהכא להסכ"פ ולא חזינן לי' כחלק מן הסיכוך, הרי דיש מקום לומר דלא חשיבא הסוכה כמעובה כמין בית, כיון דהסכ"פ הוי כמאן דליתא ואינו מכלל הסיכוך דהסוכה, ואף דבפועל אין הכוכבים נראים בתוכה, לא איכפת לן, והו"ל כעושה סוכתו בעשתרות קרנים ואין הכוכבים נראים בתוכה.[[8]](#footnote-9)

והנה אמנם כ"ז הוא לדעת התוס' ודעימייהו, אך לדעת הרא"ה והריטב"א ודעימייהו דס"ל דכל דנעשה הסיכוך מסכך כשר וסכ"פ והוי הפרוץ כעומד, איכא הכשר לכל הסיכוך, הרי ודאי דאם אין בהסיכוך כולו נקבים, הו"ל כמעובה כמין בית, - וזה סמך למש"נ בדעתם להכשיר במקרה סוכתו בשפודין וכו' אף אם יש בסכך הכשר נקבים.

1. ומה"ט ס"ל להבעה"מ דה"ז תלוי במה שנעשית צממ"ח ע"י צירוף הסכ"פ, - והיינו דלדעת ש"ר דהא דפסלינן הוא משום דהסכ"פ מבטל להסכך כשר שכנגדו, הרי דאף אי נימא דהיינו רק כשקדם הפסול, מ"מ לא תלי במה שנעשית צממ"ח ע"י צירוף הפסול, אלא כל שקדם הפסול במקום זה, ה"ה מבטל להסכך כשר שכנגדו, אך להבעה"מ לטעמי' דאי"ז משום שהוא מבטל להסכך כשר שכנגדו, אלא הוא משום דכל שכבר סוככה הסוכה בפסול ל"מ הסכך כשר להכשירה, ה"ז תלוי במה שנעשית צממ"ח ע"י צירוף הסכ"פ.

   ונפ"מ רבתא בזה הוא, בגונא דקדם הסכ"פ ואח"כ הוסיף בב"א סכך כשר דצממ"ח, תהא כשרה, דלדעת ש"ר ודאי דהיא פסולה, דכיון דקדם הסכ"פ ה"ה מבטל להסכך שכנגדו, אך לדעת הבעה"מ נראה דבכה"ג היא כשרה, דלא פסלינן אלא כשנעשית תחילה צממ"ח בצירוף הסכ"פ, ואח"כ הוסיף סכך כשר, אך בכה"ג שבשעה שנעשית צממ"ח, כבר הי' כשיעור צממ"ח מהסכך הכשר, ה"ה כשרה, וזה לפי משמעות ל' הבעה"מ דכל הפסול הוא כשנעשית צממ"ח בצירוף הסכ"פ ואח"כ הוסיף סכך כשר, אך כל דבב"א נתן סכך כשר וסכ"פ ונעשית צממ"ח, ה"ה כשרה. [↑](#footnote-ref-2)
2. ואמנם תיקשי ע"ז, דא"כ אם הי' במקום הסיכוך סכך מועט פסול, לא יהא הכשר לסוכה זו, אך נראה פשוט דכל הפסול בזה הוא רק כשהסכ"פ עומד שם לשם סיכוך, או באילן דסתמו הוא עשוי לצל, וכאשר כ"ה מבו' להדיא בד' הבעה"מ דכל דגלי דעתי' דלא ניח"ל בצל האילן, אי"ז פוסל, וכ"ש בכה"ג דאין הסכ"פ עומד כלל לצל. [↑](#footnote-ref-3)
3. שהרי לא הצריך שלא יהא הסכך הפסול ניכר, - וגם דאם בעינן בזה לדין ביטול ברוב, הרי דע"כ בעינן שיהא הסכך הכשר מרובה, ובד' הרא"ה מבו' דמן הדין הוה סגי במחצה סכך כשר דומיא דמקרה בשפודין, ואך דכיון דהן מעורבין בעינן שיהיו רוב. [↑](#footnote-ref-4)
4. אמנם הנה בחי' הרמב"ן בסוגיין כתב, ז"ל, חבטן ועשאן סכך אחד כשר ופסול מעורבין, אם הי' הפסול בעצמו חממ"צ "והכשר צממ"ח", הרי הכשר רבה על הפסול ומבטלו, נמצא זה אינו פוסל "ואינו מצטרף", עכ"ל, ובפשוטו מבו' להדיא בדבריו, דבעינן שיהא הסכך כשר בפנ"ע צממ"ח, ואין הפסול מצטרף, - אך הנה בארחות חיים הל' סוכה דין י"א הביא מהרא"ה בשם הרמב"ן דכל שחבטן היא כשרה אף אם אין צממ"ח בלא צירוף צל האילן, וכ"נ בד' הריטב"א בסוגיין שכתב בסו"ד דדין זה נכון ומבואר בשם רבינו הגדול מפי תלמידו מורי הרב, וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-5)
5. אך כמדומה דבד' המאירי בסוגיין מבו' דלא כן, ז"ל, ומ"מ בשהי' סכוך מרובה מהם שכשרה, ודאי הענין בו כדי להיות צלתו מרובה בלא צירוף, שסתם הדברים רוב צל הסוכה תלוי ברוב סכך, וכל שרוב סכך כשר רוב צל הסוכה מחמת סכך כשר הוא, ואע"פ שאפשר לפעמים רוב צל בלא רוב סכך כגון שנתפשט סכך הכשר בקלישות על הסכך כלו עד שהיא מדובללת ודלה עד שהרבה סככה בפסול ומ"מ צממ"ח מצד הכשר, מ"מ רוב סוכות וסתמן רוב צלן תלוי ברוב סככן, עכ"ל, והרי שפירש המאירי למתניתין דהי' סיכוך הרבה מהן, דהיינו שהי' הסיכוך מרובה בכמותו, וזהו שכתב דמשכח"ל שיהא הסיכוך הכשר צממ"ח, ולא יהא מרובה מן הסיכוך הפסול, - ואך דלדעת המאירי גופי' הא דמכשרינן כשהי' הסיכוך הרבה מהן, אי"ז כלל משום דאזלינן בתר הרוב, אלא הוא משום דסתמא דמילתא בכה"ג הוי הסכך הכשר צממ"ח, עיי"ש, וצ"ע עוד בזה. [↑](#footnote-ref-6)
6. ובאמת דלכאו' יש ללמוד לזה ממתניתין דהדלה עלי' וכו', דתנן דאם הי' סיכוך הרבה מהן, וכיון דבפשוטו איירי רק באילן שחממ"צ, הרי דממה שהצרכנו שיהא הסכך הכשר מרובה מהן, מ' דל"ב שיהא צממ"ח, דאם בעינן שיהא צממ"ח, הרי לעולם הוא מרובה מן הסכ"פ, ולהני קמאי דכל שחבטן איכא ביטול ברוב גמור, ניחא, אך להני קמאי דלי"ב ביטול ברוב גמור, יש ללמוד מזה דאף בלא ביטול ברוב, ל"ב שתהא הסוכה צממ"ח מחמת סכך כשר, - אך יש לדחות לזה בתרי גווני, חדא אי נימא דמידת הרוב והמיעוט, היא לפי מידת הסכך עצמו, ולא לפי המקום שמסככין עליו, ועוד, דבאמת זה עצמו מכוון מתניתין, דהי' הסיכוך מרובה מהן והי' צממ"ח, וכאשר כ"ה מבו' בד' המאירי. [↑](#footnote-ref-7)
7. וגם בתי' הר"ן לא נתפרש דכל הא דפסלינן הכא כשאין הסכך הכשר מרובה על הפסול, הוא רק משום דאין בסכך הכשר בפנ"ע כשיעור, - אך באמת י"ל דבע"כ הוא כן, דהרי כיון דהן שוים זל"ז, הרי דאם הי' בסכך הכשר כשיעור, יש גם בסכך הפסול כשיעור, ובכה"ג הו"ל כאילן שחממ"צ דפסולה, ובע"כ דאיירי כשאין בסכך הכשר כשיעור. [↑](#footnote-ref-8)
8. ואמנם ד"ז הוא חידוש, דנמצא לפ"ז, דכל הא דאין לעשות סוכה המעובה כמין בית, וכן הא דפסלי ב"ש לקמן דכ"ב: בשאין כוכבי חמה נראים בתוכה, הוא רק כשאין בתוך הסיכוך סכ"פ, אך כל שיש מעט סכ"פ, כיון דהסכ"פ הוא כמאן דליתא, לא חשבינן לה כמעובה כמין בית, וצריך בדיקה בזה. [↑](#footnote-ref-9)