כז - בדעת הראב_ד בדין ראי_ ג_ ממעין פתוח
קטגוריות: ש_ס / נ נדה / נדה - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / קונטרס ראש דעה

**סימן כז**

**בדעת הראב"ד בדין ראי' ג' ממעין פתוח**

**א**

א] **נדה ל"ט א',** רב הונא בר חייא אמר שמואל לומר שאינה קובעת לה וסת בתוך ימי זיבתה וכו', אלא הא אלא הא דאמר ר"ל אשה קובעת לה וסת בתוך ימי זיבתה וכו' ור' יוחנן אמר וכו'.

**והראב"ד** בבעה"נ שער הוסתות סימן ב' ה"ז כתב בשם איכא מ"ד דלית הלכתא כשמואל, דר' יוחנן ור"ל פליגי עלי' וס"ל דאשה קובעת וסת בימי זיבה, וכתב ע"ז, ז"ל, ולאו מילתא היא, דהא אוקימנא למילתייהו כגון דאתחזק לתרי זימני קמאי ממעין סתום, כגון דחזאי ר"ח ור"ח וכ"ה ור"ח, דכיון דתרי זימני קמאי בימי נדה חזיתינהו אע"ג דשלישית הואי בתוך ימי נדתה ממש, בתר רובא קמא שדינן לה, וכ"ה דלגבי נדתה קבעא לה וסת בכה"ג כ"ש בתוך ימי זיבתה דקבעה לה וכו', דאע"ג די"א לא חזו למקבע בהו וסת, אי חזיא מעיקרא ב' ראיות מר"ח לר"ח ובשלישית חזיא בכ' בירחא ובר"ח דקיימא ראי' שלישית בימי זיבה, קבעא לה וסת הואיל ותרי קמייתא חזאי ממעין סתום, עכ"ל.

ב] **ויש** להעיר בזה, דהנה הראב"ד שם ה"ג כתב, ז"ל, איכא מ"ד דראית ר"ח הוא עיקר הוסת והקדמת כ"ה תוספת הוסת הוי, ומדקרי לי' תוספת הוסת לא חיישא לההיא ראי' כלל וכו', וי"מ דהא דאמרינן בראיות כ"ה דמים יתירי הוא דאיתוספו בה, לאו למימרא דהויא היא טפילה לראיות ר"ח, אלא לאפוקי דראיית ר"ח ל"ה טפילה לראיית כ"ה, ואע"ג דקיימא לה בתוך ימי נדתה, ולעולם ראיית כ"ה מיהת מיחש חיישא לה דלמא וסת אחרינא הוא דבעיא למקבע, ומסתברא כי האי לישנא בתרא, עכ"ל.

**ונתבאר** בסימן כ"ו סקי"א דמשמעות ל' הראב"ד, דהא דהיא חוששת לראיית כ"ה, הוא בודאי, והיינו משום דעיקר מה שאמרו דראיית כ"ה היא תוספת דמים, לאו היינו דלא חשיבא כעיקר ראי' והיא טפילה לראיית ר"ח, אלא היינו דראיית כ"ה היא ראי' בפנ"ע, ואין ראיית ר"ח טפילה לראי' זו, אך מ"מ גם ראיית כ"ה ל"ה טפילה לראיית ר"ח, וע"כ היא חוששת לה, וכן פירשו הגר"ז בקו"א סימן קפ"ט סק"ד והחוו"ד שם סקט"ו.

**ולפ"ז** יש להעיר בד' הראב"ד, דמחד גיסא נקט לעיקר דמה שאמרו דראיית כ"ה היא תוספת דמים, לאו היינו דהיא ראי' טפילה לראיית ר"ח, אלא היינו דהיא ראי' בפנ"ע, וע"כ היא חוששת גם לראי' זו, ומאידך ס"ל דמהני הא דאמרינן דראי' זו היא תוספת דמים, גם לענין קביעות וסת בימי זיבה, ואם ראתה ב"פ בר"ח ובפעם הג' ראתה בכ' בחודש ובר"ח קבעה וסת, וזה צ"ב, דכיון דראייתה בכ' בחודש היא ראי' עיקרית, הויא מסולקת דמים בימי הזיבה דראי' זו, ומ"ט היא קובעת וסת בהן, ובסימן כ"ו סקי"ב נת' דזהו טעמא דהתוס' דס"ל דדינא דשמואל דאינה קובעת וסת בימי זיבה, הוא אף כשראתה ב"פ בימי נדה ופעם ג' בימי זיבה, עיי"ש.[[1]](#footnote-2)

ג] **ובאמת** בד' הרז"ה בהשגות בעה"נ אות י"ג מבו' שפירש מכח זה בד' הראב"ד, דהא דאין אשה קובעת וסת בימי זיבה, הוא משום דהו"ל כראי' ממעין פתוח, וע"כ הוא דאמרינן דכל שראתה ב"פ בר"ח ובפעם הג' ראתה בכ' בחודש ובר"ח קבעה וסת לר"ח, דאמרינן דראיית כ' בחודש היא ראי' בפנ"ע וראיית ר"ח ל"ה כראי' ממעין פתוח.

**אך** הרז"ה שם תמה ע"ז, דהא דאינה קובעת וסת בימי זיבה, אי"ז משום דהוי כמעין פתוח, ויש להוסיף דכ"ה להדיא בסוגיית הגמ' לקמן ס"ח ב' דהא דאינה קובעת וסת בימי זיבה הוא משום דדמי' מסולקין, וכ"ה גם בד' הראב"ד שם לעיל מינה ובדבריו בסו"ס ב',[[2]](#footnote-3) - ולפ"ז הדק"ל, דמ"ט כשראתה בפעם הג' בכ' בחודש ובר"ח קבעה וסת, הרי כיון דראייתה בכ' בחודש ראי' עיקרית היא, הויא מסולקת דמים בימי הזיבה דראי' זו.[[3]](#footnote-4)

ד] **ועד"ז** יש להעיר גם במש"כ החוו"ד בסימן קפ"ט סקי"ד וסקי"ח דדינא דראתה ב"פ ממעין סתום וראי' ג' ממעין פתוח דקבעה וסת, הוא אף בוסת ההפלגה, והביא כן מד' הרמב"ן והר"ן בשלהי סוגיין שפירשו דאיירי בוסת ההפלגה.

**וצ"ע** דהניחא אם אם דאמרינן דראיית כ"ה היא תוספת דמים, היינו דהיא ראי' טפילה לראייתה בר"ח ואינה ראי' גמורה, הרי דשפיר מהני זה אף בוסת ההפלגה, דראי' זו שהיא ראי' טפילה לראייתה אינה מפסקת מנין ימי ההפלגה, - אך למה שנקט החוו"ד גופי' שם סקט"ו בביאור ד' הראב"ד דראיית כ"ה היא ראי' גמורה, וע"כ הוא דהיא חוששת גם לראיית כ"ה, א"כ מ"ט אין ראי' זו מפסקת מנין ימי ההפלגה.[[4]](#footnote-5)

**ב**

ה] **והנה** כתב הראב"ד שם סימן ג' הי"ח, ז"ל, והריני פורט לך באיזה ענין תקבע האשה וסת בתוך וסת, כגון שקבעה לה וסת ג' פעמים מר"ח לר"ח, וברביעית ראתה כ' בירחא ור"ח, וכן בחמישית וכן בששית, הרי אשה זו קבעה לה שני וסתות בר"ח ובכ' בירחא, שכבר הוקבע וסת ר"ח קודם שהתחילה וסת של כ' בחודש ומשהוקבע שוב לא נעקר, עכ"ל, והובא דין זה בשו"ע סימן קפ"ט סל"ב.

**והסד"ט** שם סקל"ה עמד בזה, דבה' חדשים סגי, דאם ראתה ב"פ בר"ח, ובפעם ג' בכ' בחודש ובר"ח, וכן ברביעי וכן בחמישי, קבעה לה וסת בתוך וסת, כיון דתרי זימני קמאי ממעין סתום חזיא לי', - ועיי"ש שהביא דכ"כ הרז"ה בהשגות בעה"נ אות י"ב, דאם ראתה ב"פ בר"ח ובפעם ג' בכ"ה בחודש ובר"ח וכן ברביעי וכן בחמישי קבעה לה וסת בתוך וסת, ובאמת דכ"ה מבו' גם בל' הראב"ד שם בסימן ב' ה"ה, עיי"ש.

**אמנם** מד' הראב"ד שנקט להא דהיא קובעת וסת בתוך וסת בכה"ג שראתה ו' חדשים, משמע דאם ראתה ה' חדשים כה"ג לא קבעה וסת, וזה צ"ע בתרתי, חדא, דמ"ט באמת אינה קובעת וסת בתוך וסת בכה"ג, הרי אחר ג' חדשים קבעה לה וסת לר"ח, דכיון דב' הראיות הראשונות היו בימי נדה, מצטרפת הראי' השלישית לקביעות, וכמש"כ הראב"ד בסימן ב' ה"ז, ואחר עוד ב' חדשים בדין דתקבע וסת גם ליום כ', ועוד צ"ע, דמ"ש ממש"כ הראב"ד בדין ראתה בכ"ה בחודש ובר"ח, דבה' חדשים היא קובעת וסת בתוך וסת, וכנ"ל.[[5]](#footnote-6)

ו] **וביותר** צ"ע בזה, במש"כ הראב"ד בסימן ג' שם בטעם הא דבכה"ג היא קובעת ב' וסתות, ז"ל, שכבר הוקבע וסת ר"ח קודם שהתחילה וסת של כ' בחודש, ומשהתחיל שוב לא נעקר, ובמהדו' הקודמות הוסיף לפרש עוד, ז"ל, וא"ת והלא ר"ח רביעי בתוך י"א לראיית כ', אין בכך כלום שהרי קבעתן מתחילה, ונהי דלכתחילה אינה קובעת וסת בתוך י"א יום, אבל אם נקבע מתחילה כבר נקבע ואינו נעקר עד שיעקר ממנה ג"פ, עכ"ל, וקשיא טובא, שהרי אף אם ראתה ב' ראיות בר"ח ושוב ראתה בכ' בחודש ובר"ח קבעה וסת לר"ח, וא"כ כ"ש דאם קבעה כבר וסת לר"ח ושוב ראתה ג"פ בכ' בחודש ובר"ח שלא יעקר וסת ר"ח, ומה מקום יש לדון שלא תחוש לר"ח,[[6]](#footnote-7) אמנם מד' הסד"ט בסימן קפ"ט קל"ה נראה שפירש דמכוון ד' הראב"ד הוא דהיא חוששת לר"ח כוסת קבוע, אף אם ראתה בכ' בחודש, ועיי"ש במשה"ק ע"ז, ועמש"נ בזה בסימן כ"ח בהערה ח'.

**ג**

ז] **ונראה** לישב, דהנה יסוד דינא דראתה ב' ראיות ממעין סתום וראי' ג' ממעין פתוח קבעה וסת, הוא דבכה"ג מכח דין חזקת ג"פ יש לנו לומר דהראי' השלישית שראתה בר"ח היא ראיית וסתה, והיא מצטרפת לקביעות הוסת, ומכח זה הוא דאמרינן דבע"כ דראיית הכ"ה בחודש היא תוספת דמים בעלמא.

**ונראה** לפ"ז, דמה שנחלקו הראשונים אם היא חוששת לראיית כ"ה בחודש, אין עיקר הפלוגתא אם יש בכח מה שראתה ב' ראיות ממעין סתום לומר דמה שהקדימה וראתה היא ראי' טפילה לראיית ר"ח, אלא עיקר הפלוגתא בזה הוא בדין קביעות הוסת דר"ח, - והיינו, דדעה קמייתא ס"ל דאי נימא דהראי' שראתה בכ"ה בחודש היא ראי' גמורה, אין ראיית ר"ח מצטרפת לקביעות, וע"כ מכח דין חזקת ג"פ, יש לנו לומר דראיית כ"ה היא ראי' טפילה לראיית ר"ח, ומכח זה מצטרפת ראיית ר"ח לקביעות, ודעה בתרייתא ס"ל דאף אי נימא דהראי' שראתה בכ"ה בחודש היא ראי' גמורה, מ"מ אם היא ראי' בפנ"ע ואין ראיית ר"ח טפילה לה, שפיר מצטרפת ראיית ר"ח לקביעות, וע"כ אין לנו לומר מכח דין חזקת ג"פ, דראיית כ"ה בחודש היא ראי' טפילה לראיית ר"ח, שהרי אף אם אינה טפילה לראיית ר"ח, שפיר מצטרפת ראיית ר"ח לקביעות.

ח] **ולפ"ז** נראה, דמש"כ הראב"ד דאם ראתה ב"פ בר"ח ובחודש הג' ראתה בכ' בחודש ובר"ח קבעה וסת, היינו משום דבכה"ג מכח דין חזקת ג"פ יש לנו לומר דראיית כ' בחודש אינה ראי' גמורה כלל אלא היא תוספת דמים בעלמא, וע"כ אינה מסולקת דמים ביום ר"ח ומצטרפת ראיית ר"ח לקביעות הוסת.

**והטעם** בזה הוא, דאף דהראב"ד גופי' ס"ל דכשראתה בחודש הג' בכ"ה בחודש ובר"ח הויא גם ראיית כ"ה בחודש ראי' גמורה, וע"כ היא חוששת גם לראי' זו, כ"ז הוא משום דבהך גוונא סגי בהכי כדי שתצטרף ראיית ר"ח לקביעות, אך כשראתה בחודש הג' בכ' בחודש ובר"ח, דאם נימא דראיית כ' בחודש היא ראי' גמורה, הויא מסולקת דמים בימי הזיבה דראי' זו ולא תצטרף ראיית ר"ח לקביעות, הרי דמכח דין חזקת ג"פ יש לנו לומר דראיית כ' בחודש אינה ראי' גמורה כלל אלא היא תוספת דמים בעלמא, וע"כ היא קובעת וסת לר"ח.[[7]](#footnote-8)

ט] **ונפ"מ** רבתא בזה לדינא, דכל מש"כ הראב"ד דהיא חוששת גם ליום כ"ה דילמא וסת אחרינא הוא דבעיא למקבע, כ"ז הוא כשראתה בחודש הג' בכ"ה בחודש ובר"ח, דבכה"ג חיישינן דגם ראיית כ"ה היא ראי' גמורה, וע"כ היא חוששת לה, אך אם ראתה בחודש הג' בכ' בחודש ובר"ח, אינה חוששת כלל ליום כ', שהרי הא דהיא קובעת וסת בכה"ג לר"ח, הוא משום דאמרינן דראיית כ' בחודש אינה ראי' גמורה כלל אלא היא תוספת דמים בעלמא, וע"כ אינה חוששת לה.

**והדברים** מדוקדקים כן בד' הראב"ד בסימן ג' הי"ז, ז"ל, אבל אם תוסיף ראיות בין הוסתות אי"ז עקירה, אלא אם ראויים הם לקביעת וסת תחשוב אותם לוסת אחר ואם תקבע בו וסת בתוך וסת תחוש לשניהם, עכ"ל, ומשמעות דבריו דרק אם תקבע בו וסת בתוך וסת תחוש לשניהם, אך כ"ז שלא קבעה הוסת השני ליום כ', אינה חוששת לו,[[8]](#footnote-9) וזה מתפרש כמש"נ, דהוא משום דכ"ז שלא קבעה לוסת דיום כ' בחודש, תלינן דראיית כ' בחודש אינה ראי' גמורה אלא היא תוספת דמים בעלמא, והיינו דכיון דאם ראתה ב"פ בר"ח, ופעם ג' בכ' לחודש ובר"ח, קבעה לה וסת לר"ח דתלינן דראיית כ' בחודש אינה ראי' גמורה, כ"ש דאם ראתה ג"פ בר"ח ופעם ד' בכ' לחודש ובר"ח, דתלינן דראיית כ' בחודש אינה ראי' גמורה, וע"כ אינה חוששת לה.

י] **ועד"ז** נראה גם במש"כ החוו"ד דהך דינא דקבעה וסת בב' ראיות במעין סתום וראי' ג' במעין פתוח הוא אף בוסת הפלגה, ונראה דהיינו משום דאף דאם ראייתה בהפלגת כ"ה היא ראי' גמורה, ה"ה מפסקת מנין ימי ההפלגה, מ"מ מכח דינא דחזקת ג"פ יש לנו לומר דראייתה בהפלגת כ"ה אינה ראי' גמורה אלא היא תוספת דמים גרידא, וע"כ אינה מפסקת מנין ימי ההפלגה.

**ונמצא** לפ"ז, דבכה"ג לא תחוש כלל להפלגת כ"ה, דכל מש"כ הראב"ד דהיא חוששת גם ליום כ"ה הוא דוקא בגונא שראתה בר"ח וכו' וקבעה לה וסת החודש, אך בגונא שראתה ב"פ בהפלגת ל' ושוב ראתה ביום כ"ה וביום ל', הרי דכיון דאמרינן דראיית יום כ"ה אינה ראי' גמורה אלא היא תוספת דמים בעלמא, דרק מכח זה הוא דהיא קובעת וסת להפלגת ל', אינה חוששת לראי' זו כלל.[[9]](#footnote-10)

**ד**

יא] **ולפ"ז** נראה די"ל, דאף דאם ראתה ב"פ בר"ח ובחודש הג' ראתה בכ' בחודש ובר"ח קבעה וסת לר"ח, מ"מ אם ראתה אח"כ עוד ב"פ בכ' בחודש, קבעה לה וסת לכ' בחודש ונתבטל קביעות הוסת דר"ח, - והיינו משום דכל שראתה ג' פעמים בכ' לחודש, וקבעה לה וסת לכך, וחזינן דראיית כ' בחודש היא ראי' גמורה, תו ממילא בטל הקביעות דר"ח, שהרי עיקר הקביעות דר"ח הי' מיוסד ע"ז דתלינן דראיית כ' בחודש אינה ראי' גמורה אלא היא תוספת דמים בעלמא, וע"כ כל שקבעה לה וסת לכ' בחודש ואיגלאי מילתא דראיית כ' בחודש ראיית וסתה היא, בטל קביעותה לר"ח.[[10]](#footnote-11)

**ולפ"ז** מתפרש היטב מה שהעמיד הראב"ד לדינא דאשה קובעת וסת בתוך וסת לר"ח ולכ' בחודש, כשראתה ג' חדשים בר"ח ואח"כ ראתה ג' חדשים בכ' בחודש ובר"ח, ולא סגי לי' בה' חדשים, שראתה ב' חדשים בר"ח ואח"כ ראתה ג' חדשים בכ' בחודש ובר"ח, והיינו משום דבכה"ג לא תקבע וסת אלא לכ' בחודש, דאף דבחודש הג' שראתה בכ' בחודש ובר"ח קבעה וסת לר"ח, מ"מ אחר שחזרה וראתה עוד ב' חדשים בכ' בחודש וקבעה לה וסת לכ' בחודש, בטל קביעות וסתה לר"ח.

יב] **ובזה** מתפרש גם מש"כ הראב"ד שם לדון דלא תחוש כה"ג לוסת דר"ח כיון שבא בימי זיבה, אשר צ"ע שהרי אדרבה אף בג' חדשים אחרונים מצטרפת ראיית ר"ח לקביעות, דדמי להיכא דראתה ב"פ בר"ח ובחודש הג' ראתה בכ' בחודש ובר"ח דמצטרפת ראיית ר"ח לקביעות, ומה מקום יש לדון שלא תחוש לר"ח, - ולמש"נ ניחא, דכיון דראתה ג"פ בכ' בחודש ואיגלאי מילתא דראיית כ' בחודש ראיית וסתה היא, שוב אין ראיית הר"ח מצטרפת לקביעות, כיון דהויא ראי' בימי זיבה, וזהו שכתב הראב"ד לדון דשוב לא תחוש לר"ח.

**ה**

יג] **ויש** להוסיף בזה, דהנה הראב"ד בסימן ב' ה"ה כתב, ז"ל, והשתא דאמרינן דראית כ"ה מיחש חיישא לה בחדא זמנא, אי חזיא הכי תלתא זמני קבעה לה נמי וסת לכ"ה ולר"ח, עכ"ל.

**ובפשוטו** מכוון ד' הראב"ד הוא, דלפי' קמא דאינה חוששת לראיית כ"ה, הרי דאף אם תראה ג"פ בכ"ה לא תקבע לה וסת לכ"ה, דתלינן לה בתוספת דמים, ורק לפ"מ דמסיק דהיא חוששת לראיית כ"ה, ע"כ אם ראתה ג"פ בכ"ה קבעה לה וסת לכ"ה.

**אך** לפמש"נ נראה לפרש בדבריו להיפך, דהנה נת' לעיל סק"ז דטעם דעה קמייתא דאינה חוששת לראיית כ"ה, הוא משום דס"ל דאי נימא דהראי' שראתה בכ"ה בחודש היא ראי' גמורה, אין ראיית ר"ח מצטרפת לקביעות, וע"כ מכח דין חזקת ג"פ, יש לנו לומר דראיית כ"ה היא ראי' טפילה לראיית ר"ח, - ולפ"ז נראה דע"כ לדעה זו אם ראתה ג"פ בכ"ה, תקבע לה וסת לכ"ה ונתבטל קביעות הוסת דר"ח, דכיון דראתה ג"פ בכ"ה וקבעה לה וסת לכ"ה, ואיגלאי מילתא דראיית כ"ה ראיית וסתה היא, בטל קביעותה לר"ח, וזה כמש"נ לעיל סקי"א דאף דאם ראתה ב"פ בר"ח ובחודש הג' ראתה בכ' בחודש ובר"ח קבעה וסת לר"ח, מ"מ אם ראתה אח"כ עוד ב"פ בכ' לחודש, בטל קביעותה לר"ח, וה"נ הכא דכוותה.

**ואשר** זהו מש"כ הראב"ד דהשתא דאמרי' דראיית כ"ה מיחש חיישא לה בחדא זימנא, אשר היינו משום דלצורך קביעות הוסת דר"ח א"צ לומר דראיית כ"ה אינה ראי' גמורה, ע"כ אף ראתה ג"פ בכ"ה עדיין קביעותה לר"ח קיים, דאף דאיגלאי מילתא דראיית כ"ה ראיית וסתה היא, אי"ז סותר לקביעותה בר"ח, ומשא"כ לדעה קמייתא דאינה חוששת לראיית כ"ה, הרי דאם ראתה ג"פ בכה"ג, בטל קביעותה לר"ח.[[11]](#footnote-12)

יד] **עוד** יש להוסיף בזה, דהנה החוו"ד בסימן קפ"ד סק"ד נקט, דאם הי' לה וסת קבוע לר"ח, ואח"כ ראתה ב"פ בב' לחודש, ושוב ראתה בר"ח ובב' לחודש, קבעה לה וסת לב' בחודש, כדינא דב' ראיות ממעין סתום וראי' שלישית ממעין פתוח דקבעה וסת.

**והנה** בפשוטו הי' מקום לדון בזה, דבכה"ג לא תקבע לה וסת לב' בחודש, דכל הא דאשה קובעת וסת בראי' ג' ממעין פתוח, הוא רק משום דאמרי' דמה שהקדימה וראתה תוספת דמים היא, אך בכה"ג שיש לה וסת קבוע לר"ח, ונמצא דראיית ר"ח אינה תוספת דמים בעלמא, אלא הוי זה ראיית וסתה, לא תקבע וסת בהמשך הראי' דבב' בחודש, וכבר עמדו ע"ז האחרונים, עי' בפרד"ר קפ"ד שפ"ח סק"ט, ובפר"ד סי' קפ"ט ש"ל סק"מ, ובחזו"א סי' פ"ה סקמ"א.

**אך** הדבר פשוט דהחוו"ד לטעמי' אזיל, דס"ל דהא דקבעה וסת בראי' ג' ממעין פתוח, אי"ז משום דאמרינן דמה שהקדימה וראתה אינה ראי' גמורה אלא היא תוספת דמים בעלמא, אלא אף דמה שהקדימה וראתה היא ראי' גמורה מ"מ היא קובעת וסת, דאמרינן דהראי' שראתה בר"ח אינה המשך לראי' זו אלא היא ראי' לעצמה, וע"כ שפיר ס"ל דאף היכא שתחילת הראי' היתה בזמן וסתה הקבוע, ג"כ היא קובעת וסת ממעין פתוח, דכיון דראתה ב"פ ביום זה ממעין סתום, אמרי' דגם עתה אין הראי' שראתה ביום זה המשך לראי' קמייתא, אלא הויא ראי' לעצמה.[[12]](#footnote-13)

**ולפמש"נ** נמצא, דכל ד' החוו"ד שם, הם רק בוסת החודש שבא בפעם הג' בימי נדה, אך בגונא דבא הפעם הג' בימי זיבה, שהי' לה וסת קבוע לר"ח ואח"כ ראתה ב"פ בי' בחודש ושוב ראתה בר"ח ובי' בחודש, לא קבעה לה וסת לי' בחודש, דכיון דראיית ר"ח ראיית וסתה היא, הוי מסולקת דמים בימי הזיבה דראי' זו, ואין ראיית י' בחודש מצטרפת לקביעות הוסת, - ועד"ז הוא גם בוסת הפלגה, דאם הי' לה וסת קבוע להפלגת כ"ה, ושינתה וראתה ב' פעמים בהפלגת ל', ובפעם הג' ראתה ביום כ"ה וביום ל', לא קבעה לה וסת להפלגת ל', דכיון דראייתה ביום כ"ה ראיית וסתה היא, ה"ה מפסקת מנין ימי ההפלגה.[[13]](#footnote-14)

**ו**

טו] **בסוגיין** מבע"ל בסוגיין אם היא חוששת לוסתה בימי זיבה, ופירשו התוס' ודעימייהו דהיינו בוסת שקבעה בימי נדה, והיינו כגון שראתה ג"פ בר"ח ואח"כ ראתה בכ' בחודש, ובזה הוא דמיבע"ל אם היא חוששת לוסתה בר"ח, ובחזו"א סימן פ"ה סקי"ד הק', דלמש"כ הראשונים דכל שראתה ב' ראיות בימי נדה וראי' ג' בימי זיבה קבעה וסת, משום דאמרינן דמה שהקדימה וראתה הוא תוספת דמים בעלמא, ואינה מסולקת מדמי', א"כ ודאי דיש לה לחוש שתראה בר"ח, שהרי תלינן דראיית כ' בחודש היא תוספת דמים בעלמא.

**ולכאו'** בעכצ"ל בזה, דאף דאחר שראתה בר"ח אמרינן מכח זה דראייתה בכ' בחודש היא תוספת דמים, מ"מ כ"ז שלא ראתה בר"ח לא אמרינן דראיית כ' בחודש היא תוספת דמים, וע"כ א"צ לחוש שתראה בר"ח אלא אם חוששין לוסת בימי זיבה, ועד"ז מצינו בד' הפרישה בסימן קפ"ט סוסקכ"ח, עיי"ש.

טז] **אמנם** צ"ע בזה, בהא דפריך לקמן ס"ח ב' אהא דתנן דאם יש לה וסת די' שעתה, מהא דאין אשה קובעת וסת בימי זיבה, ופירשו הרשב"א והר"ן בסוגיין דאיירי התם כשהי' לה וסת בימי נדה, והגיע יום וסתה בימי זיבה, וצ"ע, דכיון דדעתם דראי' ג' בימי זיבה מצטרפת לקביעות וסת, כ"ש דאם קבעה וסת בימי נדה ואח"כ ראתה ביום וסתה בימי זיבה, דנימא דראי' זו היא ראיית וסתה הקבוע, והראי' שראתה תחילה היא תוספת דמים, וא"כ מאי פרכינן עלה מהא דאין אשה קובעת וסת בימי זיבה,[[14]](#footnote-15) ולד' הב"ח בסימן קפ"ט סקמ"ג דקביעות הוסת בב' ראיות ממעין סתום וראי' ג' ממעין פתוח אינה אלא מספק, ניחא.

**ושמא** יש ללמוד מזה, דאף דאם ראתה ב"פ בר"ח ובחודש הג' ראתה בכ' בחודש ובר"ח תלינן לראייתה בכ' בחודש בתוספת דמים, מ"מ כל שראתה ג"פ בר"ח ובחודש הד' ראתה בכ' בחודש ובר"ח, לא תלינן לראייתה בכ' בחודש כתוספת דמים, דאחר שנקבע לה וסת לר"ח בג' ראיותי' בר"ח, תו מצינו למימר דראיית ר"ח הרביעית אינה מכלל קביעותה, וזה ע"ד האיבעיא בב"ק ל"ז ב' בנגח שור שור שור חמור וגמל, ואך דהכא הוא מחודש טובא, וצ"ע בזה.

**שוב** העירוני די"ל בזה, דהא דפריך דמ"ט די' שעתה, הוא משום דאיירי מתניתין אף בגונא דלא תלינן לראייתה הקודמת בתוספת דמים, וכגון בגוונא שראייתה הקודמת ג"כ היתה בשעת וסתה וכיו"ב, ובכה"ג שפיר חשבינן דראייתה עכשיו היא בימי זיבה, ואפ"ה אמרינן דדי' שעתה.[[15]](#footnote-16)

1. והעירוני דיש מקום לומר בזה, דבאמת בד' הראב"ד לא נתפרש דהא דהיא קובעת וסת בכה"ג הוא משום דאמרינן דראיית כ' בחודש היא תוספת דמים, וכמש"כ כן הרמב"ן וש"ר בסוגיין, אלא כתב דבתר רובא קמא שדינן לי', וי"ל דהיינו דאף דאינה קובעת וסת בימי זיבה, מ"מ כל שראתה ב' ראיות בימי נדה, מצטרפת אף ראי' בימי זיבה לקביעותה, - אך צ"ע לפ"ז במש"כ הראב"ד ללמוד לדין זה מהא דהיא קובעת וסת בכה"ג בימי נדה, וי"ל. [↑](#footnote-ref-2)
2. אמנם ממש"כ הראב"ד שם דכשהיא למודה לראות מט"ו לט"ו כל חדא וחדא קיימא לחברתה בתוך ימי זיבה, נראה דעיקר דינא דימי זיבה הוא משום דמעיינה פתוח, וזהו שכתב דכל חדא וחדא קיימא לחברתה בתוך ימי זיבה, דאם דינא דימי זיבה הוא משום דהיא מסולקת, הרי דהראי' השלישית והחמישית לא באו כלל בימי זיבה, וכמו שעמד ע"ז הרז"ה בהשגותיו באות י"ד, - וכ"נ גם ממש"כ הראב"ד בסימן ג' הט"ו דכשראתה בא' ניסן וב' בו ובא' אייר ובט' בו ובכ' בו ובכ"ח בו, קבעה וסת לכ', והיא צריכה לעקרו ג' פעמים אף שבאו לה בתוך ימי זיבה לראיית י"ב, עיי"ש, ואם דינא דימי זיבה הוא משום דהיא מסולקת, הרי דראיותי' ביום כ' לא באו כלל בימי זיבה, וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-3)
3. אך יש מקום לישב בזה, לפמש"כ הגר"ז בקו"א סימן קפ"ט סק"ד, דמש"כ הראב"ד דהיא קובעת וסת לר"ח וחוששת גם לראיית כ"ה, היינו דהיא קובעת וסת לר"ח לעיקר ראייתה כדרך הנשים, והיא חוששת ליום כ"ה לתוספת דמים, עכ"ד, ומבו' בדבריו דאין מכוון הראב"ד דראיית כ"ה היא ראי' עיקרית, אלא היא ראי' דתוספת דמים, ואך דהיא חוששת גם לראי' זו שמא תקבע וסת לתוספת דמים, - ולפ"ז י"ל, דכיון דמהני הא דראתה ב' ראיות ממעין סתום דמכח זה אמרינן דמה שהקדימה וראתה בפעם הג' אי"ז ראי' עיקרית אלא היא ראי' דתוספת דמים, הרי דראי' זו דתוספת דמים דאי"ז עיקר ראייתה, אינה מועלת לעשותה מסולקת דמים בימי הזיבה דראי' זו, וע"כ שפיר היא קובעת כשראתה בפעם הג' בכ' בחודש ובר"ח. [↑](#footnote-ref-4)
4. ובאמת בד' הראב"ד לא נזכר דינא דב' ראיות ממעין סתום וראי' ג' ממעין פתוח בוסת ההפלגה, ובפשוטו הי' נראה דלטעמי' אזיל דס"ל דאף בכה"ג אמרינן דהראי' שהקדימה וראתה היא ראי' גמורה, וע"כ ל"מ זה כלל בוסת הפלגה, דכיון דראי' זו ראי' גמורה היא, ה"ה מפסקת מנין ימי ההפלגה, וכנ"ל, - אך בד' החוו"ד מבו' דאף שנקט לדינא כד' הראב"ד דאף כשראתה ב"פ ממעין סתום ופעם ג' ממעין פתוח אמרינן דמה שהקדימה וראתה הוא ראי' גמורה, מ"מ ס"ל דה"ז מועיל אף בוסת ההפלגה, וזה צ"ב, וכנ"ל. [↑](#footnote-ref-5)
5. ואמנם למש"כ הב"ח בסימן קפ"ט סקמ"ג דהא דכשראתה ב' ראיות ממעין סתום וראי' ג' ממעין פתוח היא חוששת ליום הקדימה, הוא משום דקביעותה לר"ח אינה אלא מספק, מתישב היטב ד' הראב"ד, דע"כ כל הא דהיא קובעת וסת בתוך וסת, הוא רק כשראתה ג' חדשים בר"ח ואח"כ ראתה ג' חדשים בכ' בחודש ובר"ח, דאם ראתה ב' חדשים בר"ח ואח"כ ראתה ג' חדשים בכ' בחודש ובר"ח, אינה קובעת וסת בתוך וסת, אלא הוי ספק אם וסתה הוא לר"ח או לכ' בחודש, והב"ח גופי' שם כתב לישב לזה לפי דבריו בע"א, עיי"ש.

   אך כבר נת' בסימן כ"ו סקי"א דמשמעות ד' הראב"ד דכשראתה ב' ראיות ממעין סתום וראי' ג' ממעין פתוח, היא קובעת וסת בודאי לר"ח, ואפ"ה היא חוששת ליום כ"ה, וד' הב"ח שם לא קיימי על ד' הראב"ד, ולפ"ז אין לישב כן. [↑](#footnote-ref-6)
6. ובנוס"א יש להעיר, דבד' הראב"ד מבו' דראיית ר"ח בחודש הרביעי חשיבא כראי' דימי זיבה, ואך דמ"מ לא נעקר וסתה בכך, כיון שכבר נקבע וסתה ג"פ מעיקרא, וצ"ע, דהרי אדרבה אף ראי' זו ראוי' להצטרף לוסתה, דאף אם ראתה ב' חדשים בר"ח ובחודש הג' ראתה בכ' בחודש ובר"ח מצטרפת ראיית ר"ח לקביעות וסתה, וכ"ש דבכה"ג שראתה ג' חדשים בר"ח בימי נדה, הויא ראיית ר"ח הרביעית מכלל וסתה, ולא חשבינן כלל כראי' בימי זיבה [↑](#footnote-ref-7)
7. ויש להוסיף לפ"ז, דמש"כ הראשונים דכשראתה ראי' שלישית בימי זיבה מסתבר טפי למימר דמה שהקדימה וראתה הוא תוספת דמים, ומה"ט הוא דס"ל לר"ל דאשה קובעת וסת בכה"ג בימי זיבה ואינה קובעת בימי נדה, אף דבראי' בימי זיבה בעינן למימר דמה שהקדימה וראתה אינה ראוי' גמורה, ובראי' בימי נדה ל"ב לזה, היינו משום דיסוד דינא דב' ראיות ממעין סתום וראי' ג' ממעין פתוח, הוא מכח דינא דחזקת ג"פ דמכח זה יש לנו לומר דאף הראי' הג' היא ראיית וסתה וכנ"ל, ואשר ע"כ י"ל דכ"ז הוא בראי' בימי זיבה, שאנו רואים ראי' לפנינו, אך בראי' בימי נדה דבלא דנימא דמה שהקדימה וראתה הוא תוספת דמים ליכא כלל ראי' לפנינו, שהרי אינה ראי' לעצמה אלא היא המשך הראי' הראשונה, י"ל דאין לנו לומר מכח ראי' זו דמה שהקדימה וראתה הוא תוספת דמים. [↑](#footnote-ref-8)
8. והנה הב"ח בסימן קפ"ט סקמ"ג דקדק לדין זה מד' הטור שם, ופירש דהוא משום דכל שיש לה וסת קבוע אינה חוששת לוסת שאינו קבוע, ודוקא בראתה ב"פ בר"ח ובפעם ג' בכ"ה ובר"ח הוא דחוששת גם ליום כ"ה, משום שקביעות ר"ח אינה אלא מספק, עכ"ד.

   אמנם בד' הראב"ד אי"ז מתישב, שהרי בד' הראב"ד מבו' דלא ס"ל כלל להך דינא דכל שיש לה וסת קבוע אינה חוששת לוסת שאינו קבוע, כמבו' בדבריו במהדו"ק בסימן ג' הכ"א, וכ"ה מבו' עוד בדבריו, וכמו שהאריך הגר"ז בקו"א סימן קפ"ט סק"ד, - ועוד, דלמש"כ הגר"ז והחוו"ד בד' הראב"ד, והבאנו דבריהם לעיל סק"ב, הרי גם כשראתה פעם ג' בכ"ה ובר"ח, היא קובעת וסת בודאי לר"ח, ואפ"ה היא חוששת גם ליום כ"ה. [↑](#footnote-ref-9)
9. ובאמת דלד' החוו"ד שם בלא"ה הוי הדין כן, וזה למש"כ החוו"ד שם דהא דהיא חוששת לראיית כ"ה, אף שקבעה וסת לר"ח, הוא משום דכל הך דינא דכל שיש לה וסת קבוע אינה חוששת לשאינה קבוע, הוא רק בוסת הפלגה דא"א שתקבע ב' וסתות, אך בוסת החודש דאפשר שתקבע ב' וסתות, היא חוששת לוסת שאינו קבוע אף כשקבעה וסת אחר, עכ"ד, ולפ"ז הרי דבוסת הפלגה כה"ג, אינה חוששת ליום כ"ה, כיון שקבעה וסת ליום ל' וא"א שתקבע ב' וסתות.

   ולפ"ד החוו"ד אלו נמצא, דגם מש"כ הראב"ד והרמב"ן דבגונא שראתה ב"פ ממעין סתום ופעם ג' ממעין פתוח היא חוששת אף ליום הקדימה, היינו רק דחוששת ליום החודש דיום הקדימה, אך אינה חוששת ליום ההפלגה דיום הקדימה, דכיון שקבעה וסת לר"ח אינה חוששת לוסת הפלגה שאינו קבוע, כיון דא"א שתקבע לה וסת החודש ווסת הפלגה יחד. [↑](#footnote-ref-10)
10. ומצינו ליסוד הדברים בד' הסד"ט בסימן קפ"ט סקל"ה, עיי"ש שכתב דכל שקבעה וסת לראיית כ', ליכא למימר דאין ראי' זו אלא תוספת דמים, והויא מסולקת דמים בר"ח, וכתב לפ"ז דבדין דלא תחוש בכה"ג להוסת דר"ח, עיי"ש, והפרד"ר שם שפ"ח סקע"ב ד"ה רואה אני תמה על דבריו ממש"כ הראב"ד דאף ראי' דתוספת דמים ראי' גמורה היא, עיי"ש, ולמש"נ נתפרשו ד' הסד"ט. [↑](#footnote-ref-11)
11. וזה מדוקדק היטב בד' הראב"ד, דמסיק דאי חזיא הכי תלתא זימני קבעה לה וסת לכ"ה "ולר"ח", ובפשוטו מה שקבעה לה וסת לר"ח אינו שייך לדבריו הכא, שהרי כבר מתחילה קבעה וסת לר"ח ולא תליא זה בהפלוגתא שהביא, אך למש"נ הוא מדויק היטב, דכל הא דקביעות וסתה לר"ח קיים, הוא רק לפ"מ דמסיק הראב"ד דאף מעיקרא חיישי' לראיית כ"ה, אך לפי' קמא דלא חיישי' לראיית כ"ה, הרי שאם ראתה ג"פ בכ"ה ואיגלאי דראיית כ"ה ראי' עיקרית היא, תו בטל קביעותה לר"ח, וכמש"נ. [↑](#footnote-ref-12)
12. והנה החוו"ד שם כתב דכ"כ בבעה"נ להדיא, והפרד"ר שם עמד ע"ז דלא נתפרש כן כלל בד' הראב"ד, ולמש"נ נראה דמכוון החוו"ד הוא למש"כ הראב"ד דכל שראתה ב' פעמים בר"ח ואח"כ ראתה ג"פ בכ"ה בחודש ובר"ח קבעה וסת לכ"ה ולר"ח, והרי דאף דאיגלאי מילתא דראיית כ"ה ראיית וסתה, מ"מ אכתי קיים קביעות וסתה לר"ח, וע"כ ה"נ אם מעיקרא קבעה וסת לר"ח, ואח"כ ראתה ב"פ בב' בחודש ופעם ג' בר"ח ובב' בחודש, הרי דאף דראיית ר"ח ראיית וסתה היא, מ"מ מצטרפת ראיית ב' בחודש לקביעותה. [↑](#footnote-ref-13)
13. ובאמת בלא"ה לא שייכי ד' החוו"ד שם בוסת הפלגה, שהרי דעתו בסי' קפ"ט סקט"ו דבוסת החודש דאשה קובעת וסת בתוך וסת, אף היא חוששת מתחילה לכך, ולפ"ז הרי בע"כ דבוסת ההפלגה דקי"ל דכל שיש לה וסת קבוע אינה חוששת לוסת אחר שאינו קבוע, אף ל"ש שתקבע ב' וסתות, וממילא דכל שיש לה וסת קבוע להפלגת כ"ה, וחזרה וראתה בקביעותה, אין לה לחוש כלל להפלגת ל', ול"ש שתקבע גם וסת להפלגת ל', וכבר עמד בכעי"ז בתשו' מנחת יצחק ח"ג סימן פ' סק"ד. [↑](#footnote-ref-14)
14. והנה הר"ן לקמן שם כתב, דכל שיש לה וסת קבוע להפלגת ל' ועכשיו ראתה ביום כ' וביום ל', ובאמת הר"ן לקמן ס"ח ב' כתב דבכה"ג שיש לה וסת קבוע להפלגת ל', ועכשיו ראתה ביום כ' וביום ל', פשיטא דדי' שעתה, והי' מקום לפרש בזה ע"פ הנ"ל, דבכה"ג תלינן דראיית יום כ' היא תוספת דמים, וראיית יום ל' הוא וסתה הקבוע, ואי"ז כלל ראי' דימי זיבה, וזהו הא דקשיא לי' להר"ן התם דאם איירי בכה"ג, מאי פרכינן מינה על שמואל.

    אך יותר נראה דמכוון דבריו הוא, דכל שקבעה וסת בימי נדה, הרי דהגם דא"צ לחוש בימי זיבה לוסתה כוסת קבוע משום שהיא מסולקת דמים, מ"מ כל שראתה ביום וסתה פשיטא דדי' שעתה, והיינו משום דעיקר טומאת מעל"ע, הוא מכח הא דאשה עלולה לראות, והא דהיא מטמאה מעל"ע אף בימי זיבה, הוא משום דחיישינן דעכשיו אינה מסולקת, ולצד זה דעכשיו אינה מסולקת שפיר נוהג בה הוסת, וע"כ ודאי דדי' שעתה, והראוני בתשו' חת"ס ח"ו סו"ס מ"ב שכתב כעין טעם זה בביאור עיקר מה דאמרינן די' שעתה בימי זיבה, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-15)
15. והעירוני די"ל עוד בזה, למש"נ לעיל סקי"א דאם ראתה ב"פ בר"ח ואח"כ ראתה ג"פ בכ' בחודש ובר"ח, לא קבעה וסת לר"ח, כיון דקבעה וסת לכ' בחודש ואיגלאי מילתא דאינו תוספת דמים, ולפ"ז י"ל דהא דפריך דמ"ט די' שעתה, הוא משום דמתניתין איירי אף בכה"ג שכבר ראתה ג"פ בכ' בחודש ובר"ח, ואף בכה"ג תנן דבראייתה בר"ח די' שעתה. [↑](#footnote-ref-16)