גביית מטלטלין ודאיקני מיורשין
קטגוריות: ש_ס / כה כתובות / שעבודים - הרב יהודה אלבוים / חבורות שעבודים

בס''ד

גביית מטלטלין ודאיקני מיורשין

א. כתב השו''ע סי' קי''ב סעי' א' אבל אם קנאם אחר שלוה, ומכרם, לא נשתעבדו לבעל חובו ואינו גובה אותם מהלקוחות; ומיהו בעודם ביד הלוה, גובה מהם אף על פי שקנאם אחר שלוה, וכתב הסמ''ע דלא גרע ממטלטלין הנמצאים ביד הלוה דנפרע מהן אפילו מן גלימא דעל כתפיה, ואפילו אם מת ונפלה אותה השדה קמי יתמי יכול לגבות ממנו, דרשות יורש לאו כרשות לוקח דמי עכ''ל, הנה דימה הסמ''ע דאיקני למטלטלין, אע''פ שהמטלטלין היו בשעת ההלואה, ונראה קצת בסמ''ע שאין שעבוד כלל לא במטלטלין ולא בדאיקני אפי' מיניה, ואין כופין אותו אלא משום המצוה, כמו למד''א שעבודא לאו דאו', ואפי' הכי גובה גם מיורשים, משום דרשות יורש לאו כרשות לוקח, ונחשב אותו רשות, ולכא' מפורש בסמ''ע שהגדר הוא שהרי הוא עומד במקום אביו, ונחשב אותו רשות, וכיון שכך הממוני גבך שהיה למלוה ברשות הלוה, ממשיך גם אצל היורש, מכיון שהממוני גבך הוא זכות ברשות ממון של האב, וכל שיש ממוני גבך יש פריעת בע''ח מצוה, כמבואר בסמ''ע ובביאור הגר''א ריש סי' ק''ז שהמצוה הוא מצות פריעת בע''ח, ולא רק מצות כיבוד אב, והגדר לכא' הוא כנ''ל דכל שיש ממוני גבך יש פריעת בע''ח מצוה, כשיש נכסים ברשות הממון שיש למלוה בו מממוני גבך - ולכן אם אין לו נכסין אינו חייב לעבוד, והס''ד שהיה חייב לעבוד הוא היה מחמת השעבוד הגוף, ולא מחמת הממוני גבך, אלא מחמת מעשה ההלואה, וזה ודאי לא היה על היורש חיוב לעבוד ופשוט, וכמו שמבואר בראשונים דאין שעה''ג על היורשים, כדהקשו על דברי ר''ת וכו' דשעבוד הגוף הוא זכות בגברא, ולא ברשות ממון, ואין סיבה שהיורש שיתעבד, וכמו פועל שמת שאין בנו משועבד במקומו מחמת שקם תחת אביו, ורק במה שנוגע לרשות ממון אמרינן רשות יורש לאו כרשות לוקח, וזה שייך רק לענין הממוני גבך - ועוד יש נ''מ בממוני גבך שעי''ז מהני תפיסה מהלוה, דהממוני גבך נותן למלוה כח זה שיכול לזכות בנכסיו של הלוה, ורק שאין כופין ע''ז בלא מצוה כדביאר השערי יושר בש''ה פ''ב, וכמבואר בריטב''א בב''מ דף סא א לגבי חיוב השבת ריבית וז''ל ובודאי דטעמא כדאמרן דחיובא דרמא עליה רחמנא הוא וכענין חוב למ"ד פריעת בעל חוב מצוה ושעבודא לאו דאורייתא, אלא דהתם איכא דין ממון לחברו ומהניא מחילה אבל הכא לשמים הוא חייב וכיון שכן לא תועיל לו מחילת חברו עכ''ל, ומבואר בריטב''א שאין שעבוד הגוף אלא רק ממוני גבך ועל זה מועיל מחילה, משא''כ בהשבת ריבית אין אלא את המצוה בלא הממוני גבך, ובחוב המצוה להביא לו את הממוני גבך וכמבואר בריטב''א בקידושין דף יג ב וז''ל פירוש הכא נמי כופין אותו ועד שאתה כופהו בגופו כופהו בממונו כיון דמצוה דממון היא עכ''ל, ומפורש שיורדים לנכסיו רק משום שהוא מצוה של ממון, ולכא' הכוונה מצוה להביא לו את הממוני גבך.

ב. אלא שא''כ שדימה הסמ''ע דאיקני למטלטלין, וכתב דגובין מיניה דלא גרע דאיקני ממטלטלין, כיצד משתנה הדין לענין יורשין שעדיף דאיקני ממטלטלין, וקושיא זו הקשה הסמ''ע בסי' ק''ז סק''א וז''ל הטעם, דהיורשים במקום אביהן קיימי וכמו שכתבו הטור [סעיף ט"ו] והמחבר בסמוך. מיהו הני מילי בשיעבד קרקעות, דעיקר סמיכת דעתו דמלוה עליהן. ואפילו לוה ואח"כ קנה קרקע, דלא סמכה דעת המלוה בשעת הלואה על קרקע זו שקנה, ואם היה מוכרה לאחר לא היה המלוה טורפה מיד הלוקח כשלא כתב למלוה דאקני וכמו שכתבו הטור והמחבר לעיל סימן ק"ד [טור סעיף ח' ומחבר סעיף ז'], מ"מ מהיורשים גובין אף מדין תורה, מטעם שכתבתי דלא מחשבי כאחר אלא כהלוה עצמו בדבר של קיימא כגון קרקע, משא"כ במטלטלין שאינם דבר של קיימא, דהא יכול להבריחם ולהעלימם מעין של מלוה, ומשום הכי אינם משועבדים למלוה מדין תורה לכפות ליורשים שיפרעו מהן חובות אביהן עכ''ל, ולכא' כוונתו דעל מטלטלין א''א דיש מצוה של פריעת בע''ח על היורשים, ולכן א''א לגבות מהם, אע''פ שיש למלוה ממוני גבך אצל היורשים, ורק המלוה עצמו שלוה יש לו מצוה לפרוע גם ממטלטלין, דההלואה היא סיבה למצוה גם על מטלטלין, והממוני גבך היא סיבה למצוה אך רק על קרקע ולא על מטלטלין.

ג. ואולי י''ל בנוסח אחר, על פי שמוכח בריטב''א בב''מ הנ''ל דיש הבדל לענין השעה''ג בין מד''א שעבודא דאו' למד''א שעבודא לאו דאו', דלמד''א שעבודא דאו' יש שעבוד הגוף, שהוא שעבוד ממוני, ולמד''א שעבדוא לאו דאו' מלבד הממוני גבך אין עוד שעבוד ממוני אלא רק מצוה, וא''כ אולי י''ל דלמד''א שעבוד דאו' שיש גם שעבוד הגוף, מכח השעה''ג יש דין גביה גם על מטלטלין, כיון שמשועבד להביא לא את הממוני גבך מכח ההלואה - ואף היה ס''ד שחייב לעבוד, ולמד''א שעבודא דאו' י''ל שהיה לו זכות בגברא שיעבוד בכדי שיפרע לו את חובו, ולמד''א שעבודא לאו דאו' היה מצוה לעבוד, די''ל שיש מצוה גם מכח ההלואה לעבוד בכדי לפרוע את חובו - משא''כ מכח הממוני גבך יש מצוה רק לפרוע לו קרקע, ולכן מהיורשים אין גובין מטלטלין.

ד. ולפי''ז יתבארו דברי הר''ן בריש פ' אלמנה שמועיל תפיסת מעות מהיורשים, אע''פ שהם מטלטלין, אך מכח הממוני גבך מהני תפיסה, ורק במעות שחל פרעון, אך בשאר מטלטלין שאין חל פרעון צריך את ב''ד שיפרעו לו מהם, ואין ב''ד נפרעים ממטלטלי דיתמי.

ה. כתב המל''מ בפכ''א מהלכ' מלו''ל ה''א אלא שיש להסתפק ולומר דאף מאן דאית ליה דלוה וקנה ואחר כך הוריש דמשתעבד לבעל חוב אף שלא כתב דאיקני הוא דוקא בנכסים שבאו ליד המוריש בחייו ואף שקנאה אחר שלוה מכל מקום כיון שנשתעבדו לו בחייו אף שנפלו קמי דיורשים גובה אותם ב"ח דברא במקום אבוה קאי ומיניה ואפילו מגלימא דעל כתפיה אבל בנכסים שלא באו ליד המוריש מעולם אף דנימא דב"ח גובה מהראוי הוא דוקא בדכתב דאיקני דאי לא אינו גובה מהם ב"ח דמעולם לא נשתעבדו לנו עכ''ל, ולכא' מבואר בדבריו שאין סיבה שיגבה מהיורש אם לא חל שעבוד מחיים, אך כשחל שעבוד מחיים אפי' שעבוד דמיניה גובה מיורשין, ואין צריך כל רגע סיבה שיחול שעבוד דמיניה, אלא דהשעבוד דמיניה אינו מועיל אלא לגבות ממנו ומיורשיו, ולא מלקוחות, ויש לבאר דרק כלפי מי שיש לו ממוני גבך מהני שעבוד זה, מכיון שאף בלא השעבוד מהני תפיסה, ולפי''ז י''ל דבמטלטלין אין גם שעבוד דמיניה, ולכן אינו גובה מיורשים, ודאיקני עדיף ממטלטלין, דעל מטלטלין לא חל כלל שעבוד משום שאין סמיכות דעת על מטלטלין, משא''כ על קרקע שיש סמיכות דעת חל שעבוד של מיניה אף כשלא כתב דאיקני, אך בסמ''ע הנ''ל נראה שאין הבדל בין מטלטלין לדאיקני לגבי גביה מיניה, ורק לענין יורשים חילק, ובדעת הסמ''ע צ''ל כנ''ל, אך במל''מ מוכח שלא כהנ''ל דהרי כתב שאם זכה בו האב אחר מיתה אין גובין מיורשים, וחזינן שאין סיבה שיחול שעבוד מיניה על היורשים.