בביאור דברי ר_ט דינתנו לכושל שבהם
קטגוריות: ש_ס / כה כתובות / שעבודים - הרב יהודה אלבוים / חבורות שעבודים

בס''ד

**בביאור דברי ר''ט דינתנו לכושל שבהם**

א. דף פד א מי שמת והניח אשה ובעל חוב ויורשין והיה לו פקדון או מלוה ביד אחרים רבי טרפון אומר ינתנו לכושל שבהן, ומבואר במתני' דאין בכה''ג דין מטלטלי דיתמי לא משתעבדי - ולשון תוס' בדף פו ב ד''ה האומר ''דאם הם ברשות הרבים **לא קנו** **יתמי**'' ועי' בשטמ''קמתלמידי רבינו יונה ז"ל דהק' דכיון דקיי"ל מטלטלי לא משתעבדי לכתובה היכי ס"ל לר' טרפון דינתנו לבע"ח, ותי' דבמלוה או פקדון שישנן ביד אחרים לא דיינינן להו מטלטלי דיתמי **אלא מטלטלי דידיה נינהו עכ''ל** - ויש לחקור ביסוד דברי ר''ט האם משום שאין דין מטלטלי דיתמי לכן יש כאן דין גבייה מכח הכללים הרגילים של דיני גבייה, או''ד דבמתני' התחדש דין מחודש של גבייה וכדלהלן, ונ''מ בגוונא שאין שעבוד נכסים כגון כשקנה קרקעות או מטלטלין אחר שלוה ולא כתב דאיקני - וא''ת אם גובה מדוע לא כתוב במתני' חידוש זה על קרקעות, וצ''ל דקרקעות כל היכא דקיימא ברשות יורשים קיימא וא''כ בהם לא יהיה את הדין של ר''ט -.

ב. לדעת הראשונים שיש שעבוד נכסים מדאו' על מטלטלין, ורק מדרבנן אין גובים מלקוחות ויתומים, היה אפשר לומר דכאן שנחשב מדרבנן ללא הגיעו לרשות יורשים נשאר שעבוד נכסים שיש מדאו', אלא דהראשונים כתבו דאין שעבוד נכסים על יתומים משום דלא סמכא דעתיה של הלוה, וא''כ סברא זו שייכת גם כאן, וא''ת דכאן סמכא דעתיה משום שאינו ביד היתומים ואינם יכולים להבריחם, א''כ מדוע נח' ר''ע, ואין לומר דר''ע ס''ל דסמכא דעתיה דלא אמר ר''ע כן אלא אמר דכולם וכו', ושוב ראיתי בשו''ת הרשב''א ח''ד סי' קנ''ב שכתב להדיא דגם בסוגיין אין שעבוד אע''פ שהנכסים ביד אחר בכל זאת בשעת ההלואה לא סמכא דעתיה עי''ש, ואולי י''ל דאע''פ דלא סמכא דעתיה אך אינו אלא תקנה דרבנן, ותקנו כן שלא להפסיד את היורישם, וא''כ י''ל דלא תקנו כן כשעדיין לא הגיע לרשות היורשים - והתומים בסי' ק''ד סק''א והקצוה''ח בסי' קי''ז סק''ג והזכר יצחק סי' י''ב והאמרי בינה הלכ' הלואה סי' ב' ובגליונות ברוך טעם על הקצוה''ח סי' רמ''ה סק''ב ובחי' ר' שמואל ב''ב סי' כ''ז סק''ג נקטו דמתני' ודברי הרשב''א בגר שמת הוא מכח שעבוד נכסים -

ג. אלא שאכתי יקשה לשיטות הראשונים שמדאו' אין שעבוד על מטלטלין, ולא מצינו שתקנו חז''ל שעבוד על מטלטלין מיניה דידיה או לר''ט כשלא הגיעו לרשות יורשים, וכן יקשה לכו''ע למד''א שעבודא לאו דאו' ולא מצינו מי שיאמר דמתני' ס''ל שעבודא דאו', וכן בדברי הרשב''א בקידושין טו ב, ובשו''ת שדיבר בארוכה על שעבוד במטלטלין והזכיר סברת לא סמכא דעתיה לא הוכיח כן ממתני' דיש שעבוד מדאו' על מטלטלין, וכן לא ביאר מאומה מדוע במתני' לר''ט כן גובים, ונראה בדבריו שדברי ר''ט אינם קשורים לשעבוד על מטלטלין.

ד. ועי' בדברי המחנ''א זכיה מהפקר סי' ה' דכתב על דברי הרשב''א בגר שמת וזכו בהם אחרים דבע''ח גובה מהם וז''ל ולע"ד לא ידעתי מנא ליה דשעבוד כתובה וב"ח חל על המטלטלין עם גמר מיתה מאחר דקי"ל בכמה דוכתי דמטלטלין לא חייל שעבודא דב"ח עלייהו מחיים וכ"כ רש"י ז"ל בפרק כל שעה דף ל"א יע"ש, ומההיא דפרק הכותב ליכא ראיה דהתם לא אצטריך רבי עקיבא לטעמא דירושה ממילא אתייא אלא מפני שהמטלטלין עדיין לא באו ליד היורשין דאי לאו טעמא דמיד זכו בהם היורשין ב"ח היה גובה אותו מהם דלא חשיבי מטלטלי דיתמי כל עוד שלא באו ברשותא דיתמי עכ''ל, ומבואר בדבריו דאע''פ שאין שעבוד נכסים על מטלטלין אפי' מחיים, ניחא ליה דכל שלא הגיעו הנכסים לרשות יורש דבע''ח גובה מהם, וצ''ע מאיזה דין יגבה אם אין לו שעבוד בנכסים, ומבואר במחנ''א דאף בלא שעבוד נכסים יכול לגבות כל שלא הגיע לרשות היורשים וצ''ע.

ה. והיה אפשר לפרש על פי דברי התומים שיש שעה''ג על היורשים כלפי הנכסים שירשו, ומכח זה גובה הבע''ח ממטלטלין אף בלא שעבוד נכסים, ואע''פ שנידון כלא הגיע לרשות היורשים לענין דין מטלטלי דיתמי לא משתעבדי, אך לגבי גביה מהיורשים מכח שעה''ג אפשר וכמו שלענין כל דיני התורה הוי של היורשים כלענין בל יראה, וכלענין ולא תביא תועבה וגו', ולענין שביתת בהמתו, כך גם לענין גוביינא הוי כגבייה מהיורשים אע''פ שאינו נחשב ברשותם לענין דין מטלטלי דיתמי, והנה מלבד מה שהוא לכא' תרתי דסתרי, אך הרי הדין שאין גובים ממטלטלי דיתמי, ומוכח שא''א לגבות מכח השעה''ג של היורשים בלא שעבוד נכסים, וכמו שגם מבואר בסוף ב''ב ובפ''ק דקידושין דגביה מיורשים תלוי בשעבודא דאו', או שתקנו גוביינא משום נעילת דלת, ומבואר שמכח שעה''ג א''א לגבות, וצ''ע בטעמו של דבר, אך כך מבואר, וא''כ גם כאן לכא' א''א ליישב על פי דברי התומים, ועי' להלן אות י''ח בישוב דברי התומים ועל פי זה יש ליישב כנ''ל.

ו. עוד היה אפשר ליישב על פי דברי הנתה''מ והשעה''מ והבית מאיר שכתבו בדעת התוס' בדף קעה ב דאף למד''א שעבודא לאו דאו' יש שעבוד נכסים מיניה, וא''כ י''ל דגדר הדין כאן הוא דהוי כגבייה מיניה כמוש''כ תלמידי ר' יונה, וכן האריך רעק''א לבאר כן, וא''כ אע''פ שמת ובודאי אין על המת שעה''ג, אך אפשר לגבולת מכח השעבוד נכסים שיש לכו''ע מיניה, וכאן שנידון שלא הגיע לרשות יורשים הוי לענין זה כגבייה מיניה שיש שעבוד נכסים, אלא שאכתי לא יתיישב אלא לשיטת התוס' אך הנתה''מ כבר כתב שהראשונים בסוף גט פשוט נח' על זה מהא דכל הראשונים הקשו היאך גובים מיניה למד''א שעבודא לאו דאו' מדאו', והרמב''ן תי' מדין עד שתכפהו וכו', והרשב''א כתב שאין יורדים לנכסיו אלא רק כופים אותו וכו' ומפורש בדבריהם שאין שעבוד נכסים גם מיניה למד''א שעבודא לאו דאו', וא''כ הדרא קושיא לדוכתא כיצד יפרשו רוב הראשונים את דברי מתני' למד''א שעבודא לאו דאו'.

ז. עוד צ''ע לדעת הראשונים שאין דין קדימה אפי' לכתחילה במטלטלין, דע''כ ס''ל דעקרו את השעבוד על מטלטלין אפי' מיניה.

ח. ולכא' בדברי הרשב''א בשו''ת ח''ב סי' רנ''ב מפורש שאינו מכח השעבוד נכסים שיש על מטלטלין מחיים דהנה כתב הרשב''א בגר שמת וז''ל אבל היכי דבזבזו אותן ישראל לאחר מיתה **כבר חל עליהם שעבוד** הכתובה ובע"ח בגמר מיתה וקיימי ברשותייהו **דהא לא קאי באפייהו זכות אחרים** דבמטלטלי דיתמי גופייהו אי לאו דירושה ממילא קא הויא ועם גמר מיתה קמו להו נכסי בחזקת יתמי היו כתובת אשה ובעל חוב גובין מהן דתנן פרק הכותב ... דאלמא לרבי טרפון כל שאינו ברשות היורשין ממש בשעת מיתה כתובת אשה ובע"ח גובין מהן ואף על גב דמטלטלי דיתמי לא משתעבדו לבע"ח ועד כאן לא פליג עליה רבי עקיבא אלא שהן יורשין וזוכין ממילא דבר תורה ... הא לאו הכי מודה הוא לרבי טרפון הלכך גבי גר דבשעת מיתה לא היתה זכות אחרים מעכבת ועומדת בני שעבוד אשה והבעל עם גמר מיתה ואף על פי שקדמו אחרים ובזבזום מוציאין אותן מידם ואף על פי שאין מוציאין מיד יורשין שקדמו וזכו אפילו לרבי טרפון יורשין שאני כדאמרן דאלים כחם שהן יורשין דבר תורה אלא דקל הוא שהקל רבי טרפון בשקדמו בעלי חוב ונטלו מרשות הרבים או מסמטא שאינו רשות יורשין. אבל גר אפילו קדמו ובזבזו כמו שכתבתי עכ''ל, ומבואר ברשב''א ''דחל שעבוד בגמר מיתה, וקיימי ברשותיהו, דהא לא קאי באפייהו רשות אחר'' ואם היה שעבוד מחיים מה חל אחר מיתה, ואין לפרש דחל גוביינא ונעשה שלו, דא''כ אם אח''כ נאבדו המטלטלין וכי לא יכול לגבות מקרקעות שביד היורשים או הלקוחות - שו''ר באבני נזר יו''ד סי' קכ''א דנקט בדברי הגמ' בב''ק דזוכה בו לגמרי וצ''ע, עוד ראיתי שהביאו מדברי המאירי בב''ק שהזוכה מנכסי הגר אין יכול לסלק בזוזי את בהע''ח, אולם היש''ש שם כתב שיכול לסלקו בזוזי -.

ט. הזכר יצחק סי' י''ב ביאר בדברי הרשב''א דגדר הערבות בנכסים שונה לאחר מיתה מבחייו, וכמו בערב שכשחי הלוה ערבותו על החוב של הלוה, וכשמת ופקע החוב של הלוה נתחייב הערב בעצמו - והתבאר במקו''א דהוי כעין גדר חיוב אחריות, וכל עוד שיש שעה''ג האחריות לפרוע את השעה''ג, וכשמת האחריות מחייבת לשלם דבר אחר במקום השעה''ג - וכמו כן בשעבוד נכסים כשמת נתחייב הנכסים, וזה כוונת הרשב''א שחל במותו שעבוד על המטלטלין, וכל זה רק משום שבחייו היה שעבוד על מטלטלין, ועל פי דבריו היה מתיישב מאד לשון הרשב''א בח''ד סי' קנ''ב וז''ל וטעמא משום דמעיקרא בשעת מלוה או בשעת כתיבת האחריות סליק נפשיה משעבודא דמטלטלי דיתמי עכ''ל וצ''ב וכי חל שעבוד לזמן, ולהנ''ל ניחא מאד דחל רק ערבות לפרוע את השעה''ג, ולא חל ערבות על מצב שפקע שעה''ג, אלא שא''כ יקשה בסוגיין בדרי ר''ט, ובגר שמת שחל הדין ערבות השני, וכן יל''ע ממה שכתב הרשב''א דהא לא קאי באפייהו רשות אחרים, ולהנ''ל הכוונה דלא חל דין מטלטלי דיתמי כי עדיין לא זכו, ולכא' הוא קצת דוחק בדברי הרשב''א ולא נראה דכוונתו מדין מטלטלי דיתמי, אלא אינו מטלטלי דיתמי משום דלא הגיע לרשותם, וכיון שכך כאן יכול לחול שעבוד כי לא קאי באפייהו רשות אחרים, וכן הרי הרשב''א בכל מקום כתב שאין שעבוד נכסים במטלטלי דיתמי משום דלא סמכא דעתיה, וא''כ היה לרשב''א לפרש מדוע כאן יש שעבוד נכסים, ואם ס''ל דסמכא דעתיה או שלא תקנו דין מטלטלי דיתמי כשלא הגיע לרשותם לא היה לרשב''א לכתוב דלא קאי באפייהו רשות אחר, אלא שאין עדיין דין מטלטלי דיתמי.

י. ואולי יש לבאר דבעצם כל ממוני גבך שיש למלוה על רשות הממון של הלוה היה אמור לגרום שיזכה בחפצים שנמצאים ברשות ממון, אלא שבעלות הלוה מעכבת, ואולי משום דזכותו לתת לו ממה שירצה, ואף כשאין לו אלא מאה זוז יכול לעבוד ולפרוע לו, אך כל שאין בעלות הלוה מעכבת ממילא ע''י הממוני גבך יזכה בזכות גם בנכסים הנמצאים ברשות ממון, וזה כוונת הרשב''א בגר שמת, וזהו סברת ר''ט, וא''ת כשמת ואין יורשים אין גם ממוני גבך, י''ל דכשמת הופקר הרשות ממון, והזוכה זוכה בחפץ אך כל עוד לא זכו הרשות ממון מופקרת, וכיון שכך נוצר זכות בנכסים מכח הממוני גבך, ויתכן שהיה אמור לזכות לגמרי בנכסים מכח הממוני גבך כשאין מי שמעכב, אלא שאין מבורר במה יזכה, ולכן חל לו רק זכות בנכסים, ואולי זכותו הוא כגדר משכון, וכיון שכך והרי זה ממש דומה לגמ' בב''ק מט ב משכונו של גר ביד ישראל ומת הגר, ובא ישראל אחר והחזיק בו זה קנה כנגד מעותיו, וזה קנה את השאר, וכתבו התוס' על דברי הגמ' משכונו של ישראל ביד גר ומת הגר, ובא ישראל אחר והחזיק בו מוציאין אותו מידו מ"ט כיון דמית ליה גר, פקע ליה שעבודיה וז''ל התוס' שם ואפילו משכנו שלא בשעת הלואתו ואפילו למ"ד בעל חוב קונה משכון דע"כ אין לו אלא שעבוד עליו כיון שהיה יכול לפדותו הישראל ולסלקו בדמים עכ''ל, וא''כ צ''ב אם אין לו אלא שעבוד מדוע במשכונו של גר זכה הישראל כנגד מעותיו הא פקע שעה''ג, ואין מה לגבות ומה שייך שעבוד, ולא דמי לכל שעבוד נכסים דגדרם כערבות על מה שהתקלקל שעה''ג, דהרי במשכון עסקינן ומוכח דכל שיש לו זכות בנכסים לפרעון חובו גובה בהם את חובו, ולפי''ז לא אמר הרשב''א אלא בגר שמת שהרשות ממון מופקרת, אך לוה שחי והפקיר את מטלטליו וזכה אחר לא יגבה ממנו בע''ח, וחי' הוא, שו''ר דכן כתב הזכר יצחק דלא אמר הרשב''א כן בלוה שהפקיר אלא רק גר שמת עי''ש.

יא. ולפי''ז במתני' התחדש חידוש גדול זה, ולא מצא הרשב''א מקור לדבריו מלבד מתני' דידן דמבואר במתני' דכל שאין רשות אחרים מעכבת מכח הממוני גבך זוכה בזכות בנכסים, ואינו קשור כלל לסוגיית שעבודא דאו' או לאו דאו', ודין חדש זה לא משכ''ל מלבד לר''ט בכל ירושה כשאינו ברשות יורשים, ולר''ע רק בגר שמת, ואף אם במתני' הוא רק מדרבנן, דמדאו' זכו היורשים לגמרי, אך יש ללמוד מכאן לגר דמדאו' גובה הבע''ח, וז''ל חי' רבינו קרשקש במתני' כיון דנתחייב בהן המת מחיים אע''ג דלית להו שעבוד עלייהו ... דלאו משום שעבוד קאמרינן אלא כל שלא זכו יורשים ממש ראוי לפרוע למי שנתחייב בו המת וכן נראה מדברי רש''י ... דלאו משום שעבוד ... עכ''ל, וכו נראה קצת בלשון הרשב''א בשו''ת הנ''ל ''דאלמא לרבי טרפון כל שאינו ברשות היורשין ממש בשעת מיתה כתובת אשה ובע"ח גובין מהן ואף על גב דמטלטלי דיתמי לא משתעבדו לבע"ח'' ולא כתב דיש שעבוד כה''ג אלא אע''ג דמטלטלי דיתמי לא משתעבדי גובין מהן ולהנ''ל הכוונה משום הדין המחודש הנ''ל.

יב. ולפי''ז דין מתני' יהיה גם במטלמטלין שקנה האב אחר ההלואה ולא כתב דאיקני, ולפי''ז ניחא מאד הא דבמתני' אין דין קדימה, כי אינו מכח שעבוד נכסים, דשעבוד נכסים אין על מטלטלין אחר שמת, אלא חל רק במיתתו מכח הממוני גבך ולכן אין דין קדימה אף לכתחילה לדעת הרשב''א, ואולי זהו כוונת התוס' בבכורות נא ב דמתני' הוא אף כרבנן דר''מ דמטלטלין לא משתעבדים לכתובה ''אלא על כרחין משום דמלוה אינה ביד היורשין יפה כח אשה וב"ח טפי ממטלטלי שהם ביד היתומים'' ולא פירשו התוס' טעמו של דבר, ואולי כוונתם דכמו שבמתני' אין חסרון של מטלטלי דיתמי מכח כל הנ''ל ה''ה דאין חסרון של מטלטלי לא משתעבדי לכתובה דמאחר שמת ואין רשות אחרים מעכבת מכח הממוני גבך שיש לה - דזה גדר חיוב כתובה דנתנו לה ממוני גבך אצל הבעל, וכן כל מתחייב עצמו הוא כך, ורק במזיק גדר החיוב הוא השלמת החסר, אך בלא שיש חסר ע''כ יש ממוני גבך, דאל''כ אין שייך סתם חיוב לתת מאה מנה - נעשה לה זכות בכל מה שיש ברשות ממון, ורק כל עוד אין לה זכות בנכסים אין גובה ממטלטלין ובפרט לפי מש''כ הרשב''א דאין גובה ממטלטלין אף בחיי הבעל משום דלא סמכא דעתה, וכל זה רק סברא בשעבוד נכסים, ולא בזכות שנוצרה מכח הממוני גבך כשאין רשות אחרים מעכבת וכנ''ל, ועי' בדברי הרשב''א בשו''ת שהזכיר בתו''ד ב' פעמים גם כתובה, וצ''ע הרי כתובה אין נגבית ממטלטלין אפי' מיניה, וכיצד פסק לדינא שמגר שמת אשה גובה ומוכח ככל הנ''ל דאינו כלל מדין שעבוד נכסים אלא דין חדש ומכח דין זה גובה אף ממטלטלין וכנ''ל.

יג. ויש לדון אם מכח הנ''ל גם אין מה לדון שאין בע''ח גובה מראוי, מכיון דלא מכח שעבוד נכסים עסקינן, וכ''כ בחי' ר' קרשקש הנ''ל, אך תוס' כן דנו על ראוי, ואולי משום שאם יש דין שבע''ח לא גובה בראוי ה''ה דהממוני גבך אינו מתייחס למה שאינו ברשות הממון אלא הוא רק ראוי ויל''ע בזה.

יד. ועי' בשטמ''ק בשם הריב''ש שדן כיצד הדין בגר שמת, וי''ל דס''ל דביורשים יש את הרשות ממון אצלם, אף לחולקים דס''ל דאין שעה''ג על היורשים, אך ממוני גבך יש למלוה אצל הרשות של היורש, וכיון שאינו כל כך ברשות היורשים אין בעלותם מעכבת מדרבנן כמוש''כ הרשב''א בסוף דבריו, משא''כ בגר שמת שאין רשות ממון של המת כלל, א''כ אין ממוני גבך וא''כ אף לר''ט לא חל מידי כשמת הגר וגרע ממטלטלין שלא הגיעו לרשות יורשים, וס''ל דבגר שמת פקע הרשות ממון, וא''כ לא משכ''ל דינא דמתני' במקום אחר, והרשב''א ס''ל דהרשות ממון קיימת והרי היא הפקר, וא''כ יש לדמותו למתני'.

טו. התבאר דמכח ממוני גבך חל זכות בנכסים כשאין רשות אחרים מעכבת, והתבאר דנח' אם בגר שמת יש ממוני גבך או לא אך על הירושים לכו''ע יש ממוני גבך אף אם אין שעה''ג על היורשים, ואולי י''ל דאע''פ דמכח הממוני גבך לחוד לא מהני לתפוס מנכסיו בלא שעה''ג - עי' מה שהתבאר בענין מוכר שט''ח לחבירו - אך לתפוס מעות מהני משום שבמעות נפרע וזה זכותו ברשות ממון להיפרע ממנו, אך בשאר נכסיו שאינו נפרע דהרי בלא ב''ד אמרינן מאן שם לך, לא מהני תפיסה בלא שעבוד נכסים, ורק כשיש לו זכות בנכסיו מכח זה יש לו גם זכות לתפוס, ועל פי זה יבוארו דברי הר''ן בריש אלמנה וז''ל כי תימא אי תפיסה דלאחר מיתה היא היכי מהניא לכתובה - דהא קי''ל כר''ע דלא מהני תפיסה במטלטלי דיתמי נ"ל דכי אמרינן לכתובה מפקינן מינה דוקא במטלטלי דמכל מקום מחסרי גוביאנה אבל במעות לא שהרי כבר נפרעה עכ''ל, וצ''ע אם מטלטלי דיתמי לא משתעבדי ואין עליהם שעבוד נכסים כיצד מועיל להיפרע מהמעות, הא אין על המעות שעבוד נכסים, ואינו גוביינא מיניה אלא מיורשים, וז''ל רעק''א וא"ת מנ"ל לרש"י הא, ודלמא באמת דוקא במטלטלים דמיחסרא גוביינא ובא עליו רק מטעם תפיסה בזה אמרינן דתפיסה לא מהני, אבל במעות דמיד נפרע בהם י"ל דאינו בכלל תופס אלא בכלל גביה מהני, עכ''ל ומבואר גם בדברי רעק''א דמסברא י''ל כהר''ן, ומבואר ברעק''א דיש תפיסה ויש גביה, וגביה מהני ורק תפיסה לא מהני, ועל פי הנ''ל מתיישבים דבריהם היטב, ועי' בשטמ''ק בסוף בב''ב בשם הרא''ש דאפי' אם שעבודא לאו דאו' ''ואפילו אם תמצא לומר דנחתינן לנכסיה הני מילי מטלטלי או זוזי משום דזוזי דאינהו מטלטלי אוזפיה אבל מקרקעי לא משעבדי'' ויש לבאר כנ''ל.

טז. ומכח הממוני גבך אין היורשים חייבים כלום, דאע''פ שיש לאידך זכות ברשות ממון אין זה מחייב את הלוה כלום, ורק השעה''ג שנוצר הוא המחייב - עי' במה שנתבאר בענין מוכר שט'''ח לחבירו - אך מכח הממוני גבך יכול המלוה לגבות את חובו, וזה שייך רק במעות שהוא גביית החוב אך בשאר נכסיו דיש סברא דמאן שם לך א''א לגבות בלא ב''ד, וב''ד אין גובים בלא שעה''ג ומצוה, או בלא שעבוד נכסים כמבואר בכתובות פו א לדעת הרבה ראשונים, ורק מכח שעבוד נכסים אפשר לתפוס אף שאינו גבייה, א''נ י''ל דיש שעה''ג אך אין מצוה על היורשים, ולכן אינם צריכים לפרוע, וכיון שאין שעבוד נכסים א''א לתפוס, אך להיפרע ממעות אפשר מכח השעה''ג שיש על היורשים, ולעולם י''ל דמכח הממוני גבך לחוד א''א להיפרע, ורק מכח שעה''ג אפשר להיפרע שלא מדעתו וכמוש''כ בשער''י ש''ה פ''ב - וא''ת אם ב''ד אינם גובים כיצד הוא עושה דין לעצמו, הרי אינו יכול לעשות מה שב''ד לא היו עושים, י''ל דכיון שיש כח לב''ד לגבות מעות רק אין עליהם דין לכפות בלא מצוה, שייך דין עביד איניש דינא לנפשיה - ואי נימא דבמכירת שטרות הממוני גבך נמכר, וכשמחל המוכר על השעה''ג א''א להיפרע מהלוה, לאופן הראשון דמהני לתפוס מעות ולהיפרע יועיל גם במכר שט''ח וחזר ומחלו, ולא נראה שהדין כן, אך לפי האופן השני שרק מכח שעה''ג אפשר להיפרע ניחא.

יז. עי''ל בביאור דברי הר''ן שצריך שעבוד נכסים במטלטלין אך לא במעות, ובמעות די בממוני גבך, על פי מש''כ הנתה''מ בסי' ק''ז סק''ד ''ולכן נראה, דאף דלגבי בעל חוב גופיה נראה דאם יש לו מעות, מדאורייתא [דינו] במעות, (דבעין) [דכעין] שהלוהו צריך לשלם מדאורייתא, כמו בהלוה חטים שצריך לשלם חטים כשיש לו, תדע דהא יוקרא וזילא מהדבר שהלוהו חל על הבעל חוב, רק מדרבנן אסור לשלם כשנתיקר משום ריבית עכ''ל, ולפי''ז י''ל דהכח להיפרע בדבר שאינו חייב אינו אלא מכח שעב''נ - עי' מה שהתבאר בביאור דברי התוס' ב''ב קעה ב - משא''כ במעות, אלא דלכא' הניחא בחוב מעות, אך בכתובה או במזיק מא''ל, ואולי בכתובה י''ל דחייבהו מעות כמוש''כ הבית מאיר בסי' צ''ו וז''ל אף דמדינא דגמ' מטלטלי לכתובה לא משתעבד והיינו שעבודא ונ''מ שאם אין לו קרקע ואינו רוצה לשלם לא נחתינן לנכסים אבל עיקר דיניה בזוזי עכ''ל, אך במזיק לפי כל הנ''ל לא יאמר משנתינו ולא יאמרו דברי הרשב''א בהם, והוא חידוש גדול וצ''ע.

יח. עוד יש ליישב בדרך אחרת את דברי ר''ט דינתן לכושל וכו' ומבואר גם שר''ע היה מודה לו אילולי סברת שכולם וכו' ולתוס' באמת ר''ע מודה כשמחל לו על השבועה, ולאושנים רק משום שמחוסר גוביינא נח' ר''ע, דהנה הובא לעיל להקשות על דברי התומים מדוע אין גובים ממטלטלי דיתמי מכח השעה''ג שיש עליהם, ואולי הישוב הוא דאע''פ שגרד ירושה היא ירושת הרשות ממון, והשעה''ג הוא זכות ברשות ממון - והיה מקום לומר שהממוני גבך הוא ברשות ממון אך השעה''ג הוא בגברא וכמו שיש זכות בפועל שיעבוד לו ואינו קשור כלל לרשות ממון וכך היה אפשר לבאר את החולקים על התומים שאע''פ שהירושה על הרשות ממון אך השעה''ג הוא על הגברא ולכן אין שעה''ג על היורשים, אך בישוב דברי התומים י''ל שגם השעה''ג הוא זכות ברשות ממון שא''צ דעת מקנה בכדי לגבות את הממוני גבך מהרשות ממון - אך אחר שירש עבר לרשות ממון של היורש ולכן אע''פ שיש שעה''ג ולכן לא קשה קושיית הר''ן על ר''ת דכיון שיש שעה''ג יש גם שעבוד נכסים, אך למעשה אין ברשות ממון של האב נכסים, ועל פי זה יש לומר דסבר ר''ט דכל עוד אינו ברשות היורש נשאר ברשות ממון של האב שירש הבן ולכן מכח שעה''ג אפשר לגבות מהבן גם מטלטלין, ואולי י''ל דבכל ירושה אינו כן ומיד נכנס לרשות ממון של הבן, ורק כאן זכות הבע''ח ברשות ממון מונעת מהממון לעבור מאליו לרשות הבן, והיה אפשר לומר שרק ע''י קנין מכניס הבן את הממון לרשות דידיה, וא''כ דין מתני' יהיה מדאו' ויהיה מובן מדוע ר''ע היה בעצם מודה לר''ט ורק נח' משום שכולן וכו' ולכן אין זכותם מונעת, ולפי תוס' היה אפשר לפרש דגדר חיוב השבועה שתקנו הוא שאין לו זכות בלא שבועה וע''י השבועה נעשה לו זכות בדיני המשפט, ולכן אין מה שיעכב את הממון לעבור לרשות ממון של הבן, ואולי ר''ט נח' וס''ל דגדר חיוב השבועה הוא רק חיוב שבועה ולא שהפקיעו את זכותו - עי' ר''ן ריש כל הנשבעים - ולשאר הראשונים י''ל דסברת ר''ע הוא דכיון דהם מחוסרין גוביינא אין כח בזכותם למנוע ורק אילו היה נעשה שלהם היה זה גורם למנוע את זכיית הבן, וגם לפי''ז אין הגוביינא מצד שעבוד נכסים וא''כ יהיה את דין מתני' גם בנכסים שקנה האב אח''כ ולא כתב דאיקני, וכן ניחא שאין דיני קדימה במתני'.

יז. אי נימא דלכו''ע יש למלוה ממוני גבך על היורש, יתבאר היטב הא דמבואר בטור ושו''ע סי' ק''ז ובסמ''ע ובביאור הגר''א שם דיש מצות פריעת בע''ח על היורשים, ובפשטות מוכח מדבריהם כדברי התומים, אך על פי הנ''ל י''ל דיש להם מצות פריעת בע''ח מכח הממוני גבך שיש למלוה, וזהו המצוה לפרוע את הממוני גבך, וכן יתבארו היטב דברי הרשב''א דכופין את היורשים לפרוע ממטלטלין שירשו אך לא ממטלטלין שלא ירשו אע''פ שגם בזה יש מצוה לפרוע, וצ''ב מאי שנא, ועל פי הנ''ל יתיישב דממטלטלין שירשו יש תביעת ממוני גבך ולכן יש פריעת בע''ח מצוה, משא''כ כלפי מטלטלין שלא ירשו אין אלא מצות כיבוד אב שאין כופין עליו.