91 בדין טרפה שהרג ועדי טרפה והמסתעף
קטגוריות: ש_ס / לד סנהדרין / סנהדרין עניינים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ

יום ועש"ק כי תבא י"ז אלול תשע"ג

**א**

א] סנהדרין דע"ח., ואמר רבא עדים שהעידו בטרפה והוזמו אין נהרגין עדי טרפה שהוזמו נהרגין, רב אשי אמר אפילו עדי טרפה שהוזמו אין נהרגין לפי שאינן בזוממי זוממין.

ובפירש"י כתב, דטעמא דרבא הוא משום דעדים זוממין חידוש הוא, ואע"ג דהוי עשאאי"ל מיקטלי, עכ"ד, וכבר עמדו בזה, דהרי עיקר דין דו"ח נתפרש בקרא בעדים זוממין, ודינא דדו"ח הרי הוי מכח דינא דעדות שאתה יכול להזימה, וכמבו' לעיל דמ"א.

ולכאו' מוכח מזה כמש"כ האחרונים דבדינא דאתה יכול להזימה נכלל תרתי, חדא דבעינן שיהא יכול להזימה ולבטל העדות, ועוד דיהא יכול להזימה ולענוש העדים בעונש הזמה, ולפ"ז י"ל, דאף לדעת רבא דל"ב בעדות עדים זוממין שיהא יכול להזימה ולענוש העדים, מ"מ בעינן שיהא יכול להזימה ולבטל העדות.

ואמנם צ"ע, דמהיכ"ת לחלק בזה, ואם משום דעדים זוממין חידוש הוא ל"ב עשאי"ל ולענוש העדים, מ"ט בעינן שיהא יכול להזימה ולבטל העדות, ואם מקרא שמעינן דאף בעדים זוממין בעינן שתהא עשאי"ל ולבטל העדות, מהיכ"ת נימא דל"ב בזה עשאי"ל ולענוש העדים.

ונ' פשוט בזה, דהנה בפירש"י ב"ק דע"ה: מבו' דעיקר דינא דעשאי"ל, הוא משום דאל"כ איכא למיחש דעדי שקר הם, ולפ"ז י"ל, דמש"כ רש"י דהואיל ועדים זוממין חידוש הוא אע"ג דהוי עשאאי"ל מיקטלי, לאו היינו דכיון דמצינו חידוש א' בעדים זוממין, נימא דגם ל"ב בזה לדינא דעשאי"ל, אלא היינו דהרי עיקר חידושא דעדים זוממין הוא דמאי חזית דסמכת אהני סמוך אהני, ונתחדש בעדים זוממין דמהימנינן להו אף דמן הדין לא הי' לנו להאמינם, וע"כ הוא דאמרינן דל"ב בהו עשאי"ל, שהרי בלא"ה לא הי' לנו להאמינם וגזה"כ הוא להאמינם, וע"כ אף אם אין לנו להאמינם משום עשאאי"ל, גזה"כ הוא להאמינם.

ולפ"ז פשוט דע"כ כ"ז הוא בהא דבעינן עשאי"ל ולענוש העדים, דהוא משום חשש שקר, אך בהא דבעינן עשאי"ל ולבטל העדות, דהוא גזה"כ בעלמא, אין לחלק בין עדים זוממין לשאר עדויות, ודו"ק.

**ב**

ב] והנה התוס' לעיל ד"ט: וביבמות דכ"ה: כתבו דטרפה פסול להעיד, וביבמות שם כתבו ע"ז, "כדאמרינן בסנהדרין", ובפשוטו כונתם, דלפ"מ שאמרו דעדי טרפה שהוזמו אין נהרגין, תו ממילא דטרפה פסול להעיד דהו"ל עדותו עשאאי"ל.[[1]](#footnote-2)

אמנם הנה הרמב"ם בפ"כ מעדות ה"ז כתב, ז"ל, וכן העדים שהיו טרפה והעידו בדבר שחייבין עליו מיתת בי"ד והוזמו אין נהרגין, שאם יוזמו זוממיהן אין זוממיהן נהרגין שלא הזימו אלא טרפה, עכ"ל.

ומשמעות ד' הרמב"ם, דאף דהוו העדים טרפה עדותם מתקבלת, דמשמעות דבריו דהיו טרפה בשעת העדות, ואך דאם הוזמו אין נהרגין, וכבר עמד ע"ז הכס"מ שם והק' ע"ז, דהיאך עדותם מתקבלת, הרי הו"ל עשאאי"ל, ועיי"ש שכתב די"ל דאיירי בשלא הכירו בהן בשעת עדותם שהם טרפה, ועי' או"ש שם שהאריך בזה.

ג] ובפשוטו הי' מקום לדון בזה, דהנה הרמ"ה בסוגיין כתב בתו"ד, ז"ל, דבשלמא עדים שהעידו בטרפה לא אפשר לקיומי בהו תורת הזמה משום דלא אפשר לאשתלומי שלם בדמי טרפה, עכ"ל.

והנה לפ"ד הרמ"ה נמצא, דמש"א לעיל בסוגיין דטרפה שהרג שלא בפני בי"ד פטור משום דהו"ל עשאאי"ל, כ"ז הוא בשהרג בפני עדים שאינם טרפה, אך כל שהרג בפני עדים טרפה שפיר הוא נהרג על פיהם, דהו"ל עדות שאתה יכול להזימה, שהרי כל הא דעדים שהעידו בטרפה והוזמו אין נהרגין, הוא משום דלא אפשר לאשתלומי שלם בדמי טרפה, וכ"ז הוא בעדים שאינם טרפה, אך כל שהעדים שהעידו על הטרפה והוזמו הוו בעצמם טרפה, ה"ה נהרגין, וממילא דהוי עדותם עדות שאתה יכול להזימה.

וכ"ה מבו' בל' הריטב"א במכות ד"ב., ז"ל, וכדאמרינן לענין עדים שהעידו בטריפה שהרג שאינו נהרג לפי שאין אתה יכול להזימה להרגם "כיון שהם אינם טריפה" דבעינן כאשר זמם לעשות לאחיו וליכא, עכ"ל, אך עי"ש שכתב עוד, ז"ל, ואפי' תימא דשאני התם דעדותם על הטריפה אינו כלום דגברא קטילא בעו למיקטל, עכ"ל, והיינו דמה"ט אין חייבין מלקות, ולפ"ז פשוט גם עדי טריפה שהעידו על הטריפה אין נהרגין, וז"ב.

ולפ"ז נראה פשוט לדעת הרמ"ה, דאף לפ"מ דקי"ל כרב אשי דעדי טרפה שהוזמו אין נהרגין משום שאינם בזוממי זוממין, מ"מ עדותם כשרה, ול"ה עשאאי"ל, שהרי אפשר להזימן ע"י עדי טרפה, וכל מש"א רב אשי דעדי טרפה שהוזמו אין נהרגין, הוא רק בשהוזמו ע"י עדים שאינם טרפה, וז"ב.[[2]](#footnote-3)

ד] ובדעת התוס' שכתבו דטרפה פסול להעיד, נראה פשוט דאזלי לטעמייהו בכתובות דל"ג. שכתבו דעדי טריפה שהוזמו אין לוקין, דגברא קטילא בעו למקטל, וכ"כ הרמב"ן במכות ד"ב. בשם מורי ה"ר יהודה, והרי דס"ל דהא דעדים שהעידו בטרפה והוזמו אין נהרגין, אי"ז משום דל"ה זה כאשר זמם להרוג שלם בדמי טרפה, אלא הוא משום דלאו מידי בעו למעבד, כיון דגברא קטילא הוא, ולפ"ז הרי פשוט דגם עדי טרפה שהעידו בטרפה והוזמו אין נהרגין, וע"כ ממילא דהויא עדותם עשאאי"ל.

ה] ולפ"ז פשוט דאין לפרש בד' הרמב"ם כמש"נ בד' הרמ"ה, דטרפה כשר להעיד משום דהו"ל עשאי"ל ע"י עדי טריפה, שהרי כתב הרמב"ם שם, ז"ל, עדים שהעידו על איש טרפה שהרג והוזמו אין נהרגין, שאפילו הרגוהו בידיהן אין נהרגין לפי שהוא טרפה, עכ"ל, ומבו' להדיא בדבריו כד' התוס', דהא דעדים שהעידו בטרפה והוזמו אין נהרגין, הוא משום דגם אם הרגוהו בידים אין נהרגין וע"כ גם לי"ב לחיובא דכאש"ז, ולפ"ז גם עדי טרפה שהעידו על טרפה שהרג והוזמו אין נהרגין, כ"ה דטרפה שהרג את הטרפה אינו נהרג, והויא עדותם עשאאי"ל, דא"א להזימם אף ע"י עדי טרפה, והדין נותן שאין עדותם עדות, וכמש"כ הכס"מ.

**ג**

ו] ונראה לדון בזה בדעת הרמב"ם, דהנה במש"א בסוגיין דשור של טרפה או שור טרפה שהרגו את הנפש פטורין משום דכמיתת הבעלים כך מיתת השור, פירש"י דהיינו משום דטרפה שהרג שלא בפני בי"ד אינו נהרג ע"פ עדים, וכ"ה מבו' בד' התוס' והרמ"ה.

אמנם הנה הרמב"ם בפ"י מנז"מ ה"ז כתב, ז"ל, שור שהוא טרפה שהרג את הנפש או שהיה השור של אדם טרפה אינו נסקל, שנאמר וגם בעליו יומת כמיתת הבעלים כך מיתת השור, "וכיון שבעליו כמת הם חשובים ואין צריכין מיתה" ה"ז פטור, עכ"ל.

ומבו' בד' הרמב"ם, דהא דפטרינן משום כמיתת הבעלים כך מיתת השור, אי"ז מכח הא דטרפה אינו נהרג ע"פ עדים משום דהו"ל עשאאי"ל, אלא היינו משום דטרפה הוא כמת וא"צ מיתה.

ז] וכבר פירשו האחרונים בזה, ובהקדם, דהנה במש"א בסוגיין דטרפה שהרג בפני בי"ד חייב דכתיב ובערת הרע מקרבך, צ"ב, דמ"ט בעינן לה"ט, הרי כיון שהרג בפני בי"ד ול"ב עדות, שפיר הוא נהרג, דדוקא כשהרג בפני עדים אינו נהרג משום דהו"ל עשאאי"ל, - ומתו"ד הרמב"ן במכות די"ב. נראה להדיא דמפרש, דמש"א לה"ט דובערת הרע מקרבך, היינו דמה"ט דנים בי"ד ע"פ ראייתם, אף דקי"ל כר"ע דסנהדרין שראו באחד שהרג את הנפש כולן נעשו עדים ואין עד נעשה דיין, והיינו דשאני בטרפה שהרג שא"א להביאו לפני בי"ד אחר, וע"כ הורגין אותו הבי"ד ע"פ ראייתם משום ובערת הרע מקרבך.

וכ"ה מבו' להדיא בד' התוס' לקמן דפ"א., ז"ל, וי"ל דהכא מיירי כגון דהך עבירה שני' עבר בפני בי"ד, דאפי' בעשאאי"ל מחייבינן לי' לעיל בטריפה משום ובערת הרע, עכ"ל, ומבו' להדיא בדבריהם, דמש"א הכא לטעמא דובערת הרע, היינו דמה"ט דנים אותו בי"ד ע"פ ראייתן, וע"כ לא הביאו התוס' לה"ט דובערת הרע, רק לתי' זה דאיירי בשעבר העבירה השני' בפני בי"ד.[[3]](#footnote-4)

אמנם הנה בד' רש"י בסוגיין מבו' לא כן, ז"ל, עדי טריפה וכו' שהוזמו נהרגין, דכתיב ובערת הרע מקרבך, עכ"ל, [[4]](#footnote-5) והרי דאף כשהוזמו ע"פ עדים אחרים, אינם נהרגין אלא משום דכתיב ובערת הרע מקרבך, והרי דהא דבעינן לטעמא דובערת הרע מקרבך, היינו דעיקר חיוב מיתה בטרפה הוא רק משום ובערת הרע מקרבך, וכ"נ גם בד' הריטב"א במכות די"ב., דמשמעות דבריו דמש"א הכא דטרפה שהרג בפני בי"ד חייב משום ובערת הרע מקרבך, מתפרש גם לדעת ר' טרפון דסנהדרין שראו באחד שהרג את הנפש הורגין אותו דלא תהא שמיעה גדולה מראי', עיי"ש.

וכ"ה מבו' גם בד' הרמב"ם פ"ב מרוצח ה"ט, ז"ל, אדם טריפה שהרג את הנפש נהרג שנא' ובערת הרע מקרבך, והוא שיהרוג בפני בי"ד וכו', עכ"ל, ונ' להדיא בדבריו, דעיקר דין המיתה בטרפה שהרג, הוא משום ובערת הרע מקרבך.

ובאמת דלהרמב"ם לטעמי' אאל"פ כד' הרמב"ן דמש"א לה"ט דובערת הרע מקרבך, הוא דמה"ט אמרינן בזה לא תהא שמיעה גדולה מראי', שהרי פשטות ד' הרמב"ם בפ"ה מעדות ה"ח הוא דלא קי"ל כר"ע, ובפ"א מרוצח ה"ה הביא הרמב"ם לדין זה דסנהדרין שראו באחד שהרג את הנפש בע"א, עיי"ש, ובע"כ דמש"א דחייב משום ובערת הרע מקרבך, היינו דעיקר דין המיתה בטרפה שהרג הוא משום ובערת הרע מקרבך.[[5]](#footnote-6)

והטעם דליכא חיוב מיתה בטרפה אלא משום ובערת הרע מקרבך, הוא משום דטרפה א"צ מיתה דכמת הוא חשוב, וע"כ כל הא דקטלינן לי' הוא רק משום ובערת הרע מקרבך, ועי' או"ש פ"כ מעדות ה"ז בזה.

ואשר זהו מה שפירש הרמב"ם, דהא דשור טרפה ושור של טרפה שהרגו אין נהרגין, הוא משום דבעליו כמת הם חשובין וא"צ מיתה, והיינו דבעליו אינם בני חיוב מיתה, והגם דבבעלים נתחדש דאף שאינו בר חיוב מיתה הורגין אותו משום ובערת הרע מקרבך, מ"מ בשור ליכא לדין זה, וע"כ אין הורגין אותו.

ז] והנה הראב"ד בהל' נז"מ שם השיג ע"ד הרמב"ם, ז"ל, ואם בפני בי"ד הרג נהרג משום ובערת הרע, עכ"ל,והמ"מ שם כתב ע"ד הראב"ד, ז"ל, למד זה התם מדאמר התם באדם טרפה שהרג בפני בי"ד חייב משום ובערת, ודי שנמעט השור ממה שהבעלים פטורין דהתם נמי ילפינן פטורא דשור מדלא קרינן ביה וגם בעליו יומת, ויש לחלק דהאי קרא דובערת לא כתיב אלא באדם, עכ"ל.

ולפמש"נ נמצא דהרמב"ם אזיל לטעמי', דס"ל דמש"א בזה דכמיתת הבעלים כך מיתת השור, אי"ז משום דבפועל אין הורגין את הבעלים, אלא הוא משום דאין הבעלים צריכין מיתה דכמת הן חשובין, וע"כ אף כשהרג השור בפני בי"ד אין הורגין אותו מדינא דכמיתת הבעלים כך מיתת השור, כיון דהבעלים א"צ מיתה, ואך דבפועל הורגין אותן משום ובערת הרע, מ"מ בשור ל"ש דין זה, וכמש"כ המ"מ.

אך בד' הראב"ד מבו' דס"ל כדעת רש"י ודעימי', דמש"א דכמיתת הבעלים כך מיתת השור, היינו משום דטרפה שהרג בפני עדים פטור משום עשאאי"ל, וע"כ לפ"ז כת הא דהשור פטור, הוא רק בשהרג בפני עדים, אך אם הרג בפני בי"ד ה"ה חייב, וז"פ.

ח] והנה בטעמא דהרמב"ם שהוצרך לחדש דמש"א בזה דכמיתת הבעלים כך מיתת השור הוא משום דהבעלים א"צ מיתה דכמת הן חשובין, ולא פירש כד' ש"ר דהוא משום דטרפה שהרג בפני עדים פטור דהו"ל עשאאי"ל, פשוט דהוא משום דס"ל דאם כל הא דאין ממיתין את הבעלים הוא משום דהו"ל עשאאי"ל, ל"ש כלל לפטור את השור מכח זה, שהרי העדות על השור הו"ל עדות שאתה יכול להזימה וכמש"כ התוס', - וביותר, שהרי הא דאין ממיתין את הבעלים, היינו משום שלא נתברר לנו שהרגו, דהו"ל עשאאי"ל, אך אילו הי' ידוע לנו שהרגו, היו ממיתין אותם, וממילא דבשור שידוע לנו שהרג, שהרי העדות על השור הויא עדות שאתה יכול להזימה, בדין דיהא חייב מיתה, ועד"ז הק' הגרע"א בגהש"ס ב"ק דפ"ד., וע"כ הוצרך הרמב"ם לפרש דהא דפטרינן מדינא דכמיתת הבעלים, הוא משום דהבעלים א"צ מיתה דכמת הן חשובין.

אמנם לד' ש"ר דמש"א דכמיתת הבעלים כך מיתת השור הוא משום דינא דטרפה שהרג בפני עדים פטור דהו"ל עשאאי"ל, נלמד מזה, דאף דהא דהוא פטור הוי זה משום חיסרון היכ"ת בעלמא, מ"מ מכח זה חשבינן לי' שאינו בר חיוב מיתה ע"פ עדים, וע"כ פטרינן בכה"ג אף בשור מדינא דכמיתת הבעלים כך מיתת השור.

ט] ולפ"ז נראה לדון, דמש"כ התוס' דטרפה פסול לעדות משום דהו"ל עשאאי"ל, הוא רק לטעמייהו, דמכח הא דטרפה אינו נהרג ע"פ עדים משום דהו"ל עשאאי"ל, חשבינן שאינו בר חיוב מיתה ע"פ עדים, וע"כ הוא דחשבינן דעדות דטרפה הויא עשאאי"ל.

אך להרמב"ם לטעמי' דס"ל דאף דטרפה אינו נהרג ע"פ עדים משום דהו"ל עשאאי"ל, אי"ז אלא כחיסרון היכ"ת בעלמא, וע"כ אין מקום לפטור מכח זה את השור, הרי י"ל דעדות דטרפה לא חשיבא כעשאאי"ל, שהרי עדותו מצ"ע היא עדות הראוי' להזמה, ואך דבפועל לא משכח"ל שיבואו עדים ויזימום, כיון שתהא עדותם עשאאי"ל, וי"ל דזה אינו טעם לחשוב העדות כעשאאי"ל, ועי' בשיעורי הגר"ש שדן בזה, - והיינדו כ"ה דאם לא היו בעולם בנ"א אחרים מלבד הבע"ד והעדים והדיינים, דלכאו' חשיבא העדות כעדות שאתה יכול להזימה, אף שבפועל א"א שיבואו עדים ויזימום, ה"נ הכא דכוותה בעד טריפה, דאף דבפועל א"א שיזימוהו, חשיבא עדות כעדות שאתה יכול להזימה, ומשא"כ לדעת התוס' דחשבינן דטרפה אינו בר מיתה ע"פ עדים, ע"כ ממילא דהויא עדותו עשאאי"ל, ודו"ק.

ריב"ש רנ"א ושל"ח דבעשאו טרפה הראשון חייב והשני פטור, ומבו' בדבריו בסימן של"ח, דהא דהראשון חייב הוא משום דודאי ימות, - וזה כד' הרשב"א בב"ק דכ"ו:.

ראב"ד רוצח פ"ה ה"ב, דאם שחט בו שנים או רוב שנים, וקירב הוא עצמו את מיתתו או הרוח בלבלתו פטור, ומבו' דאף שעשאו טרפה אינו חייב אם לא מת בפועל מכחו, וכ"נ בד' הרשב"א ב"ק דכ"ו:, ועמד ע"ז בשרידי אש, - וכ"ה ביחוסי תנו"א ע' ר"י ברי' דרב אידי. - ועיי"ש דודאי אין הורגין אותו כ"ז שלא מת הטרפה, דומיא דכופר דאינו משתלם אלא לאחר מיתה, ועי' ישועות ישראל סימן ל"ג ע"מ ט' - ויל"ע בזה בתומים סו"ס ל"ג. - ועי' דב"א סימן ה' אות ג'.

1. ועי' כן בדרכי משה בסימן ל"ג דטרפה פסול להעיד משום דהו"ל עשאאי"ל, ואך דמש"כ שם דגם בעדות ממון הוא פסול להעיד להסוברים דבעינן בזה עשאי"ל, צע"ג דבממון הרי הו"ל עדותו עשאי"ל, וכבר עמד ע"ז הש"ך שם סקט"ז, - ובד' הב"י שם מ' דטרפה הוא פסול הגוף, וע"כ הוא פסול גם לדיני ממונות, והדרכ"מ שם נחלק ע"ז, ועי' ש"ך שם סקט"ז שתמה טובא ע"ד הב"י בזה, ועי' תומים שם סקי"ב וחי' הרי"מ סק"ח מש"כ בדעת הב"י. [↑](#footnote-ref-2)
2. ובאמת צ"ע לפ"ז בסתימת הגמ' דטריפה שהרג שלא בפני בי"ד פטור, ודעדי טריפה שהוזמו אין נהרגין, ולא מפרשינן דהיינו רק כשהרג בפני עדים שאינם טריפה, וכשהוזמו ע"י עדים שאינם טריפה, - וכבר עמד ע"ז בנובי"ק אהע"ז סימן ע"ד, בתשובתו להגאון בעל דברי אמת, ז"ל, ואם הי' כוונת אדוני דגם בטריפה שהרג אימעוט בהאי קרא גופי' דבעינן ועשיתם לו כאשר זמם וזהו איננו כאשר זמם דהא זממו להרוג טריפה והם שלמים הם, אם זה הוא כוונתו אני אומר לא אדוני לא בשביל טעם זה טריפה שהרג פטור וגם קושייתו אין לה מקום דהרי משכחת כאש"ז אם גם העדים נטרפו, ואף דאמרו בגמ' דעדי טריפה פטורים דלא משכחת זוממי זוממין, אני אומר הרי משכחת גם זוממי זוממין טריפה וכן עד סוף כל הזוממין בכללם, וא"כ דמשכחת היא גופא קשיא אמאי פטור בעדי טריפה וכן בטריפה שהרג בפני עדי טריפה, אלא ודאי דאין הטעם משום דלא הוי כאשר זמם אלא הטעם משום דלא עשו שום דבר דגברא קטילא בעו למקטל, והא ראי' דפטורין אף ממלקות כמ"ש התוס' בכתובות וכמו שבא בד"ק, וא"כ לא מטעם כאשר זמם הוא אלא והרשיעו את הרשע וזה לא מיחשב רשע דגברא קטילא בעו למקטל וכו', עכ"ל. [↑](#footnote-ref-3)
3. אך בזה פליגי התוס' ע"ד הרמב"ן, דבד' הרמב"ן מבו' דהא דבלא דינא דובערת הרע הוה פטרינן לי', הוא משום דינא דר"ע דאין עד נעשה דיין, אך בד' התוס' נראה להדיא בע"א, דלעולם אף בעבר בפני בי"ד הי' לנו לפטרו משום עשאאי"ל, וכנראה ס"ל דגם כשבי"ד דנים מדינא דלא תהא שמיעה גדולה מראי', איכא דין הזמה, ואם יזימו את הבי"ד על שעת ראייתם שהיו במקום אחר, יתחייבו בהזמה, וע"כ איכא בזה לדינא דעשאאי"ל, וזה דבר חדש, וזהו שנתחדש בטרפה שהרג בפני בי"ד, דכיון דא"א לחייבו בע"א, יש ביד בי"ד להמיתו משום ובערת הרע מקרבך, ומצאתי בשו"ת בית יצחק חו"מ סימן א' שכמדומה שנקט כן בביאור סוגיין, עיי"ש. - אך אף דלא התוס' נראה כן להדיא, צ"ע אם אכן כיונו לכך, דהוא חידוש רב, ובפרט דבד' התוס' בסוגיין ד"ה בפני בי"ד, מ' דכל שהן דנים ע"פ ראייתם, ליכא לעיקר דינא דעשאי"ל, ואינו מוכרח. [↑](#footnote-ref-4)
4. וכ"כ גם הרמ"ה, ועיי"ש שכתב עוד, ז"ל, ותו דהא איכא לקיומי בהו תורת הזמה, דבשלמא עדים שהעידו בטריפה לא אפשר לקיומי בהו תורת הזמה משום דלא אפשר לאשתלומי שלם בדמי טריפה, אבל טריפה בדמי שלם שקלינן דיש בכלל מאתים מנה, עכ"ל, - וכמדומה דאי"ז ב' טעמים חלוקין, אלא ב' הטעמים צריכין זל"ז, דהא דקטלינן לי' אף דטרפה לאו בר מיתה הוא, הוא משום ובערת הרע מקרבך, והא דל"ד לעדים שהעידו בטרפה והוזמו דפטורין הוא משום דהתם לא אפשר לקיומי בהו תורת הזמה, ומשא"כ בעדי טרפה שהעידו בשלם והוזמו דשפיר שייך לקיים בהן תורת הזמה. [↑](#footnote-ref-5)
5. ויש להוסיף, דהנה התומים בסימן ז' סק"ז? כתב, דמה שפסק הרמב"ם דלא כר"ע, הוא מכח סוגיא דילן, דטרפה שהרג או רבע בפני בי"ד נהרג, והרי דאף בדיני נפשות עד הרואה נעשה דיין, - ולפי הנ"ל אזיל הרמב"ם לטעמי', דמפרש דמש"א דחייב משום ובערת הרע מקרבך, היינו דעיקר חיוב המיתה בטרפה הוא משום ובערת הרע מקרבך, וע"כ אין מקור דיועיל הא דובערת הרע מקרבך, דמכח זה יהא עד הרואה נעשה דיין אף לדעת ר"ע. [↑](#footnote-ref-6)