הכנסת אורחים
קטגוריות: כללי / דור המלקטים עניינים כלליים / מידות

**הכנסת אורחים**

1. מעלות של מצות הכנסת אורחים.
2. מקור.
3. אדם שאינו ראוי להתכבד
4. אם סעודת מרעים נכללת.
5. הגדר.
6. עוד ענינים באו"ח סי' של"ג.
7. לכבוד אורחים: כשמקילים ביו"ד.
8. שאר ענינים.
9. כל מה שיאמר לך בעל הבית עשה.

**דור המלקטים** - אנציקלופדיה תלמודית (כרך ט', עמ' קכ"ו - עמ' קל"ו), בתורתו יהגה (ח"ב פרק י"א), לרעך כמוך (ח"ב, ואהבת לרעך פרק ז'), ס' הבית (סי' ל"ג), על פי התורה (פר' וירא), חי משה (סוף יו"ד), פתח האהל (שעיו), תורי זהב (אברמסון).

1. מעלות של מצות הכנסת אורחים.

אהבת חסד (ח"ג ריש פרק ב') – "הנה ראה ראינו, שהתורה הרחיבה לספר בענין הכנסת אורחים של אברהם אבינו, איך היתה בכל פרטיו; מה שלא מצינו כן בכל חלקי התורה, שקיים אברהם אבינו, שסיפרה רק בדרך כלל שקיים כל התורה, ואמרה (בראשית כ"ו ה'): 'עקב אשר שמע אברהם בקולי וישמור משמרתי מצותי חוקותי ותורותי'. ואלו הכנסת אורחים, שהיא גם כן בכלל מצות (דברים כ"ח ט'): 'והלכת בדרכיו' - שהוא לגמול חסד ולהיטיב לזולתו - בארה התורה ברחבה. שמע מנה (מובן מזה), שכונת התורה להורות לנו ללמוד מאבינו הזקן, איך להתנהג עם האורחים".

* 1. שבת (דף קכז.) – "אמר רבי יוחנן: **גדולה הכנסת אורחין כהשכמת בית המדרש**, דקתני מפני האורחין ומפני בטול בית המדרש. ורב דימי מנהרדעא אמר: יותר מהשכמת בית המדרש, דקתני מפני האורחין והדר ומפני בטול בית המדרש".
     1. פסק כרב דימי מנהרדעא, יותר מהשכמת בית המדרש.
        1. גר"א (שנות אליהו שבת פרק י"ח) – "דגדולה הכנסת אורחים להכי אקדמה".
        2. חת"ס (דף קכו: ד"ה מפנין) – "ואנן קיי"ל דגדול יותר מבהמ"ד כדפסק הרי"ף(?) ... דגדול אפי' מהקבלת פני שכינה".
        3. אפרקסתא דעניא (ח"ב או"ח סי' ע"ד) – "והנה הרמב"ם ז"ל לא העתיק לא דברי ר' יוחנן ולא דברי רב דימי, וי"ל משום דבפי"ד מהל' אבל ה"ב העתיק דברי רב יהודה א"ר דשם להלן דגדולה הכנסת אורחים מהקבלת פני שכינה. ע"ש, א"כ ה"ה או כל שכן דגדולה מהשכמת ביהמ"ד, וש"מ דס"ל כרב דימי".
        4. ס' הבית (סי' ל"ג הע' ד') – "ומדבריו (הח"ח) מבואר שפסק כדברי רב דימי מנהרדעא".
  2. שבת (דף קכז.) – "אמר רב יהודה אמר רב: **גדולה הכנסת אורחין מהקבלת פני שכינה**".
     1. הו"ד בראשונים – רמב"ם (הל' אבל פרק י"ד הל' ב'), רי"ף (שבת דף נ:), רא"ש (שבת פרק י"ח סעי' א'), או"ז (שבת סי' פ"ז), סמ"ג (עשין דרבנן סי' ב').
     2. הו"ד בפוסקים – חת"ס (דף קכו: ד"ה מפנין, לשונו מובא לעיל).
        1. מלאכת שלמה (שבת פרק י"ח משנה א' ד"ה ומפני) – "גדולה הכנסת אורחים יותר מקבלת פני השכינה".
        2. מ"ב (סי' של"ג ס"ק ח') – "שבעה"ב המזמנם עושה מצוה וכמו שאחז"ל דגדולה הכנסת אורחים יותר מהקבלת פני השכינה".
     3. מראי מקומות.
        1. הגרח"ק זצ"ל (מסביב לשולחן גליון תקכ"ו עמ' ג' אות א') – "גדולה הכנסת אורחים מקבלת פני שכינה, מי שבאו אליו אורחים ומחמת כן **יצטרך להתפלל ביחידות** האם נאמר שגדולה הכנסת אורחים ויתפלל אח"כ ביחידות. תשובה: אולי".

הגרח"ק זצ"ל (מסביב לשולחן גליון תקכ"ו עמ' ג' אות ד') – "הנה קי"ל שגדול ת"ת יותר מהצלת נפשות, ואעפי"כ מבטלין ת"ת למצווה עוברת, והכי נמי כאן מה הראיה שגדולה הכנסת אורחין יותר מקבלת פני שכינה, אולי באמת קבלת פני שכינה גדול רק יש דין שמפסיקין למצוה עוברת. תשובה: רק ת"ת שהיא מצוה תמידית. [אולי כוונת רבינו שרק ת"ת שהיא מצוה תמידית בזה יש דין שאפילו שהיא גדולה מכל המצוות מפסיקין, משא"כ הכנסת אורחים שאינה מצוה תמידית, ואם בכל אופן היה דין להפסיק בשבילה בע"כ שהיא גדולה מקבלת פני שכינה]".

* 1. ברכות (סוף דף נד: - דף נה., חגיגה דף כז., מנחות דף צז.) – "אמר רב יהודה שלשה דברים [המאריך בהן] מאריכין ימיו ושנותיו של אדם: המאריך בתפלתו, והמאריך על שלחנו ... והמאריך על שלחנו: **דלמא אתי עניא ויהיב ליה**, דכתיב המזבח עץ שלוש אמות גבה, וכתיב וידבר אלי זה השלחן אשר לפני ה', פתח במזבח וסיים בשלחן. רבי יוחנן ורבי אלעזר דאמרי תרוייהו: **כל זמן שבית המקדש קיים מזבח מכפר על ישראל, ועכשיו שלחנו של אדם מכפר עליו**".
     1. רש"י (חגיגה דף כז. ד"ה שולחנו, עי' מנחות דף צז. ד"ה שולחנו) – "שולחנו מכפר עליו. **בהכנסת אורחין**".
     2. קיצור שו"ע (סי' מ"ד סעי' ד') – "השלחן מאריך ימיו של אדם ומכפר עונותיו, בהכנסת אורחים, שגדול כחה של לגימה שמשרה שכינה".
     3. מראי מקומות – לרעך כמוך (ח"ב, עמ' ר"ט), פתח האהל (סי' א').
  2. **סגולה לבנים**.
     1. ילקוט שמעוני (משלי רמז תתקל"ז, מדרש תנחומא פר' כי תצא סי' ב') – "וכל מצוה יש לה מתן שכר, כבוד אב ואם ושלוח הקן אריכות ימים, ויש שמתן שכרה בנים כגון שרה שארחה את האורחים, ושונמית על שקבלה את אלישע, ולמה לא גלה שכר כל המצות ...".
     2. רבינו בחיי (כד הקמח ערך אורחים) – "וכן מצינו שמצוה הזאת של הכנסת אורחים שהפרי שלה והשכר בעוה"ז הם הבנים שכל הזהיר בה זוכה לבנים שכן מצינו באברהם ...".
     3. תשובות והנהגות (ח"ד סי' ר"ג) – "וישתדלו מאד להרבות בהכנסת אורחים, ולפני הדלקת נרות תאמר תפילת חנה ...".
     4. סגולות רבותינו (מערכת אות ב' ערך "בנים" אות ח', עמ' נ"א) - ע"ש.
     5. מראי מקומות.
        1. אהבת חסד (ח"ב פרק ה', והג"ה שם, **לענין צדקה וחסד**) – "ומי שרגיל במצוה זו בתמידות זוכה עבור זה להיות לו בנים בעלי חכמה בעלי עושר בעלי אגדה כמו שאחז"ל [ב"ב ט'] ר' יהושע אומר כל הרגיל לעשות צדקה זוכה לבנים בעלי חכמה בעלי עושר בעלי אגדה. [זוכה וכו'. הכוונה אם לא היו לו בנים עד עתה זוכה בשביל הצדקה והחסד שיולדו לו בנים בעלי חכמה וכו' ומייתי ע"ז ראיה דכתיב רודף וגו' ימצא חיים היינו אם לא שיהיו חכמים בתורה אין שייך לומר חיים דעל התורה כתיב כי מוצאי מצא חיים וא"ל שכונת הכתוב שהוא בעצמו יזכה עבור זה להתחכם בתורה ומנין שיזכה לבנים י"ל דאי לא יהיה לו בנים הוא חשוב כמת כמו שאחז"ל וע"כ שכונת הכתוב שיולד לו בנים שיקרא ע"ז בשם חי וע"כ דהם בעלי תורה דאז נוכל לאמר שמצא חיים. **ומן התימה על האנשים שמחפשין סגולות שיולדו להם בנים** ומוציאין על הסגולות כמה וכמה רו"כ ויש שמוציאין למאות ולאלפים כל אחד לפי עשרו יותר טוב שיעשו סגולה הנמצאת בחז"ל היינו **שיתעסקו תמיד** במדת הצדקה לעזור לעניים במה שיוכלו להיות מן המעשים שהוא גדול מן העושה [הן בענין פרנסת חיותם וגם לגדל את בניהם ולהכניסם לתלמוד תורה שבעבור זה יזכו לבנים בעלי תורה וכמו שנתבאר] או שיעשו גמ"ח קבוע [ממונם או שיזרזו אחרים שיסייעום בענין זה] ויתעסקו בו תמיד כי עיקר המצוה היא העסק התמידי שהאדם מרגיל גופו לזה וכמו שמורה לשון הכתוב רודף צדקה וגו' ובזכות זה יתנהג הש"י עמהם ג"כ במדת צדקה וחסד וימלא רצונם בזה כמו שאחז"ל דזוכה עבור זה להיות לו בנים וכו' וכן עשו הרבה אנשים בזמנינו והצליחו בזה]".
  3. מראי מקומות.
     1. מאירי (שבת דף קכז.) – "**לעולם ישתדל אדם בהכנסת אורחים שאין לך מצוה גדולה הימנה**".

1. מקור.
   1. **ג' פסוקים**.
      1. כי תבא (פרק כ"ח פסוק ט') - והלכת בדרכיו.
         1. אהבת חסד (ח"ג ריש פרק ב') – "ואלו הכנסת אורחים, שהיא גם כן בכלל מצות (דברים כ"ח ט'): 'והלכת בדרכיו' - שהוא לגמל חסד ולהיטיב לזולתו".
         2. עי' ערך כעס, לשיטות ומראי מקומות להגדר.
      2. שמות (פרק יח פסוק כ') - וְהוֹדַעְתָּ לָהֶם אֶת הַדֶּרֶךְ יֵלְכוּ בָהּ.
         1. ב"מ (דף ל:) - "את הדרך. זו גמילות חסדים".
      3. ואהבת לרעך – רמב"ם (הל' אבל פרק י"ד הל' א').
   2. **אם להכניס אורח שיהיה מזיק לו בגשמיות או רוחניות**.
      1. לא יביאהו אל ביתו, פטור מהמצוה.
         1. אורח מישרים (סי' י"ז אות ב') – "אם מגיע לו נזק ע"י גמילת חסד, נראה שפטור ממנה, חוץ ממצות ביקור חולים".
         2. פלא יועץ (ערך אורחים) – "אבל כבר אמרו (חובות הלבבות בהקדמה) מכלל הזהירות שלא תהא זהיר הרבה, וכתיב (קהלת ז טז) 'אל תהי צדיק הרבה'. ולכן יזהר במה שכתב בספר בן סירא (יבמות סג, ב) לא הכל תביא ביתך. **שאם יודע בו שאינו איש טוב לא יביאהו אל ביתו**, ובפרט אם אין לו אלא בית אחד עם אשתו ובני ביתו, אם יקבל אורח בביתו שיישן עמו בביתו עברה היא בידו. וגם כשיקבל אורח בביתו ישמר נכסיו ממנו כדי שלא יבוא לחשדו אם יחסר לו שום דבר, כמאמר רבותינו זכרונם לברכה (דרד ארץ רבה פרק ה) כל אדם הוי חושדן כלסטים ומכבדן כרבן גמליאל, ומיתו מעשה באבות דרבי נתן על רבי יהושע שקבל אורח, והאכילו והשקהו והעלהו לעליה לישן ונטל הסלם מתחתיו. בחצי הלילה קם האורח וגנב כל אשר בעליה, וכשרצה לירד נפל מן העליה ונשברה רגלו. אמר לו רבי יהושע: כבר קדמוך רבנן שאמרו הוי חושדן כלסטים".
         3. עי' ס' הבית (סי' ל"ג סעי' ז' הע' ט"ו) – "אם יגרום לו איזה נזק ע"י הכנסת אורחים, פטור מהמצוה".
         4. שמעתי מאבי מורי ראיה ברורה מאברהם אבינו (שהוא הגומל חסד, ומקור להכנסת אורחים) שאמר לו הקב"ה, לשמוע לאשתו שרה, שלזרוק ישמעאל מביתו (אפילו שישמעאל הוא בנו) כיון שיש השפעה רעה על יצחק.
      2. מראי מקומות – אנציקלופדיה תלמודית (ח"ט עמ' קל"ב הע' צ"ו, "ועי' באר שבע שם שכ' להיפך שמפני שבזה"ז הדרכים בחזקת סכנה יותר מבזמן התלמוד ואין אדם חייב להסתכן בשביל לויה מפני שחייך קודמין לכן השמיטו דינים אלה הטור ושאר מחברים").
         1. הגרח"ק זצ"ל (מסביב לשולחן גליון תקכ"ו עמ' ג' אות י"א) – "להסתכן מחמת הכנסת אורחים. האם מותר להסתכן מחמת מצוות הכנסת אורחים [ולמשל אם מארח אדם שהשלטונות מחפשין אחריו], וכמו שמצינו אצל לוט, או שאין למדין ממנו הלכה. תשובה: לא".
2. אדם שאינו ראוי להתכבד- האם הכנסת אורחים שייך רק למי שראוים לכבדו או לכל בני אדם [עניים].
   1. **רק למי שראוים לכבדו** [שהם ראוים לכבוד כגון בעלי תורה או בעלי שם טוב ומעשים טובי' או עני בן טובים או עשירים שראוי לכבדם שאינם עושים רעה].
      1. מהרי"ל(ליקוטים סי' ס') – "כל היכא דנזכר מצות הכנסת אורחים ר"ל **דוקא** הכנסת עשירים ומכובדים, כשנתאכסנו אצלו שאז יקבלם בסבר פנים יפות לנהוג בהם כבוד ולהכין תפנוקים בשבילם. וראייה מאברהם אבינו שסבר המלאכים היו אורחים, והרבה לשחוט בשבילם ג' שוורים להאכילם הלשונות בחרדל. **אבל הכנסת עניים בכלל צדקה היא**".
         1. הו"ד בגליוני הש"ס (שבת דף קכז.).
      2. יש נוחלים (זהירות צדקה ומעשר, הו"ד בשל"ה פסחים פרק נר מצוה אות ס"ז) – "והכניסו אורחים בבתיכם, רוצה לומר עשירים, דכל היכא דנזכר מצות הכנסת אורחים, רוצה לומר **דווקא** הכנסת עשירים ומכובדים כשנתאכסנו אצלו, שאז יקרבם בסבר פנים יפות לנהוג בהם כבוד ולהכין תפנוקים בשבילם [דכל ההולך בדרך עני הוא באותו שעה כמ"ש חכמי משנה ז"ל במסכת פאה], וראייה מאברהם אבינו ע"ה שסבר שהמלאכים היו אורחים והרבה לשחוט בשבילם ג' שורים להאכילם ג' לשונות בחרדל, אבל הכנסת עניים ממש בכלל צדקה הוא, וכן הוא בליקוט מהרי"ל".
      3. תוס' יו"ט (תורת אשם כלל ט"ו סעי' ג') – "בכל מקום שהוזכר כבוד אורחים לאו באכסנאים המתאכסנים שעוברים ושבים להמציא להם ולב"ב טרף ומזון דלהם די בארוחת ירק וכיוצא בו ואין חובה לכבדם בתענוגי בשר וכן מצאתי בליקוטי מהרי"ל דהכנסת אורחים בכל דוכתא דווקא עשירים ומכובדים שנתאכסנו אצלו כדאשכחן באברהם אבל עניים בכלל צדקה הן עכ"ל והא דכתב עשירים ומכובדים חדא מילתא הוא דהיינו עשירים שהם מכובדין וא"נ מכובדין מילתא אחריתי מ"מ ממילא ודאי דוקא עשירים שהן ראוין לכבוד כי עשירים המבוזין במעשיהם עליהם נאמר ובוזי יקלו ומה מצינו דרבי היה מכבד עשירים ודאי דדוקא אותן שהיו ראוין לכבוד דמידי הוא טעמא אלא כדי שגם בו ינהגנו כבוד מצד עשרו ולא מצד תורתו ודיו אם כיבד עשירים בעלי מעשים טובים לא הגרועים ושאין להם מעשה טוב כ"ש עושי הרעה מהרה יפולו אמנם אעפ"י שנאמר דמהרי"ל חדא מלתא קאמר עשירים שהן מכובדין לאו למעוטי מכובדים שאינן עשירים וכגון בעלי מעשים טובים וכ"ש כשהם ג"כ בעלי תורה או שהם מבעלי טובים וגדולים ובעצמן ג"כ צדיקים וישרים דודאי כל אלי ראוים לכבוד אלא למעוטי עניים כדמסיק והיינו סתם עניים אע"פ שכשרים הם דאילו אינם כשרין ועוברין במזיד אפילו על מצוה אחת מכל המצוות האמורות בתורה אף בכלל צדקה אינם".
      4. הו"ד בתורת השלמים (סולת למנחה כלל ט"ו דין ג') – "כל מקום שהוזכר לכבוד אורחים היינו שהם ראוים לכבוד כגון בעלי תורה או בעלי שם טוב ומעשים טובי' או עני בן טובים או עשירים שראוי לכבדם שאינם עושים רעה **ולא הגרועים שמהרה יפולו או הקבצנים שעוברים ושבים בשביל טרף ומזון** הם בכלל צדקה ואינם בכלל כבוד אורחים והוציא כן מקצת דבריו מלקוטי מהרי"ל".
      5. פמ"ג (כללים בהוראת איסור והיתר אות ז') – "אורחים ... היינו אורחים חשובים".
         1. פמ"ג (יו"ד סי' ע"ב מש"ז ס"ק ז') – "ואם נקרע הלב ולא נמלח אז דינו כשאר בשר בה"מ או לצורך ערב שבת להתיר אותה חתיכה ומיהו כבוד אורחים לא שייך דמשמעות אורחים בעלי תורה ואין אוכלים לב בהמה".
            1. מכאן נראה, רק בעלי תורה ממש, ולא גם שאר אורחים חשובים, וצ"ע.
      6. יד אפרים (יו"ד סוף סי' ס"ח) – "וכתב בסולת למנחה כלל ט"ו [דין ג ד"ה או לאורחים] בשם תורת האשם שחיבר הגאון בעל תוספות יום טוב [שם ד"ה אם לא], נראה לי דבכל מקום שהוזכר לכבוד אורחים היינו שהם ראויים [לכבוד], כגון בעלי תורה ובעלי שם טוב ומעשים טובים, או עני בן טובים, או עשירים שראוים לכבדם שאינם עושים רעה. ולא הגריעות שמהרה יפולו, או הקבצנים שעוברים בשביל טרף ומזון, הם בכלל צדקה, ואינם בכלל כבוד אורחים. והוציא מקצת דבריו מלקוטי מהרי"ל [עמוד תרכו]. ומה שהקשה השבות יעקב [סולת למנחה שם] מאברהם, לא קשה מידי, דהתם שאני שרצה להכניסם תחת כנפי השכינה, כמו שנאמר [בראשית כא, לג] ויטע אשל כו'".
      7. פת"ת (יו"ד סי' ס"ט ס"ק י"ג) – "כתב בסולת למנחה כלל ט"ו בשם ח"א מקום שהוזכר כבוד אורחים היינו כגון בעלי תורה ובעלי שם טוב ומע"ט או עני בן טובים או עשירים שראוי לכבדם שאינם עושים רעה ולא הגרועים או הקבצנים שעוברים ושבים בשביל טרף ומזון הם בכלל צדקה ע"ש".
      8. יד אברהם (יו"ד סי' ס"ט על הרמ"א סעי' ו').
      9. הג' אמרי ברוך (יו"ד סי' רמ"ב).
      10. זבחי צדק (יו"ד סי' ס"ט ס"ק ס"ז, ריש סי' ל"ה דיני הפמ"ר אות י"א).
      11. מנחת שבת (סי' צ' ס"ק כ"ט).
      12. יוסף אומץ (סוף עמ' שכ"ב) – "על מי שמכניס אורח לביתו מרחוב העיר כשהוא הולך ותועה בה שלא ידע מי יאספהו לביתו שכן מוכח בעובדא דפלגש בגבעה שסיפר הכתוב פעמיים ברוע המעשה ואין איש מאסף אותו הביתה או איזה אורח שכבר גרשהו איש בליעל רוע מעללים מביתו כאשר בזמן הדור הרע הזה יש מי ומי העושין כן ואחר מכניסו לביתו מעצמו לזה וראי שכרו כפול ומכופל מכל המעלות הנאמרים על הכנסת אורחים שלא נתן לבו ביד יצר הרע המסיתו ואומר לו מה לך יותר חיוב בזה מאותו שגרשהו שהוא דמו בראשו ואתה וכסאך נקי וגם יוסיף התל בך אם כזה תעשה אם כן כל אילי נכיות והצאן והבקר אשר ישחטו לא יספיקו לך לכלכל מאה איש אורחים אשר יבואו אליך ויצרך הרע יביא לך לסייעתו ראיה מדברי חז"ל מה שדרשו על מברך רעהו בקול בבקר השכם קללה תחשב לו שאסור מטעם הנ"ל לאורח לשבח את בעל הבית יותר מדאי, אכן האמת הוא כדי שלא יאספו אליו ריקים ופוחזים אינשי דלא מעלי ולבוקי סריקי לא נאמרה מצות הכנסת אורחים ולכן הגבור הכובש את יצרו כאמור מה רב טוב הצפון לו. ולא זו בלבד שאין מצוה להכניס אורח לא טוב אלא אף זו שיש איסור להכניס אורח רע מעללים וכבר אסרו חכמינו ז"ל ליתן פח למי שמסופק בו אם נטל ידיו".
      13. משמרת שלום (הקדמה כלל ז' אות ז').
      14. כה"ח (יו"ד סי' ס"ט ס"ק צ"ג, סוף סי' ל' דיני הפמ"ר אות י"א, או"ח סי' של"ג ס"ק י"ד).
      15. מעדני השלחן (סי' ס"ט ס"ק פ"ג).
      16. ילקוט יוסף (יו"ד סי' ס"ט עמ' שכ"ז).
      17. דברי סופרים (יו"ד סי' ס"ט ס"ק קכ"ה).
      18. בתורתו יהגה (ח"ב פרק י"א עמ' רע"ז אות ג').
      19. פסקי תשובות (דפו"ח סי' של"ג אות ג').
   2. **כל בני אדם** [גם עניים].
      1. אבן ישראל (הגרי"ס זצ"ל, דרוש ג' ד"ה אבל) – "שהכנסת אורחים בין לעניים ובין לעשירים ...".
      2. אהבת חסד (ח"ג פרק א') – "דמצות הכנסת אורחים נוהג אף בעשירים כמו שכתב בספר יש נוחלין בשם המהרי"ל ואף שאין צריכין לטובתו אפ"ה הקבלה שמקבל אותם בפנים יפות ומשתדל לשמשם ולכבדם לפי כבודם היא מצוה וכ"ש אם האורחים הם עניים **היא מצוה כפולה** שמקיים בזה גם מצות צדקה וכמה שכתב בספר הנ"ל בהג"ה ע"ש".
      3. פלא יועץ (ערך אורחים) – "והנה אם בא אורח לעיר, איש עני שאין ידו משגת לקח לו מלון לעצמו, או שאינו לפי כבודו לישב במלון, או שאין מלון נמצא בעיר מה יעשה אותו האיש אם אין איש מאסף אותו הביתה והוא גר בארץ נכריה, אנה יפנה לעזרה, וכי ימצא איש שמאסף אותו חיה יחיה ממש, ולכן למצוה רבה יחשב".
      4. ישכיל עבדי (ח"א או"ח סי' ז' אות ז') – "עניים שהיא ג"כ מצוה דגדולה הכנסת אורחים".
      5. כוכבי יצחק (ח"ב סי' ב' אות י"ד) – המהרי"ל ... הדבר תמוה ...".
      6. ס' הבית (סי' ל"ג סעי' ט', **ע"ש** הע' י"ג) – "אם האורח הוא עני, הרי מקיים בזה גם מצות צדקה".
      7. פתח האהל (סי' ג' הע' ג') – "ונראה דזה גם כוונת המהרי"ל ... דהיינו רק לענין כבוד האורחים, אבל מצות הכנסת אורחים מקיימים גם בעניים בזויים ודו"ק".
   3. מראי מקומות.
      1. רמב"ם (דעות פרק ו' הל' א') – "**דרך ברייתו של אדם להיות נמשך בדעותיו ובמעשיו אחר ריעיו וחביריו** ונוהג כמנהג אנשי מדינתו, לפיכך צריך אדם להתחבר לצדיקים ולישב אצל החכמים תמיד כדי שילמוד ממעשיהם, ויתרחק מן הרשעים ההולכים בחשך כדי שלא ילמוד ממעשיהם, הוא ששלמה אומר הולך את חכמים יחכם ורועה כסילים ירוע, ואומר אשרי האיש וגו', וכן אם היה במדינה שמנהגותיה רעים ואין אנשיה הולכים בדרך ישרה ילך למקום שאנשיה צדיקים ונוהגים בדרך טובים, ואם היו כל המדינות שהוא יודעם ושומע שמועתן נוהגים בדרך לא טובה כמו זמנינו, או שאינו יכול ללכת למדינה שמנהגותיה טובים מפני הגייסות או מפני החולי ישב לבדו יחידי כענין שנאמר ישב בדד וידום".
      2. מהר"י מינץ (סי' ז') – "נתעוררתי על שלשה דברים ... ג' על דבר הכנסת אורחים על פי פתקין הנחלקין מן הקלפי כפי ההזדמנות. ויש מהם אומרים שהאורח יקח הפתק' מן הקלפי ולא הפרנס כדי שיתבייש העני ולא יוסיף לבא עוד והמתנגדים אומרים דכל כה"ג לא מקרי הכנסת אורחים אבל נקרא הוצאת אורחים אלא המנהג שהפרנס מוציא הפתקין נותן אותן לארחי ופרחי ואין לשנות המנהג ולא לבייש העניים".
      3. הגה"ה יש נוחלים (של"ה, זהירות צדקה ומעשר אות כ"ו) – "ונראה דהכנסת אורחים עניים תרתי הוא דקעביד, צדקה וגמילות חסד ... ואברהם אבי' ע"ה כשהכניס האורחים לביתו וכסבור שהם ערבים לא ידע אם הם עניים או עשירים וקרי ליה ג"ח בפרק מפנין".

של"ה (פסחים פרק נר מצוה אות ס"ז) – "והכנסת אורחים הוא בכלל גמילות חסדים השייך בין לעניים ובין לעשירים, והכנסת אורחים של עניים תרתי הוא עביד, צדקה וגמילות חסד".

* + 1. ס' הברית (ח"ב מאמר י"ב פרק ח') – "כי לכל מצוה יש תחבולה לעני כמו לעשיר ... נצור בני מצות הכנסת אורחים למען ייטב לך כי אז תצליח את דרכיך בעוה"ז והלך לפניך צדקך בעוה"ב, כי המצוה הזו כלולה מצדקה וג"ח לפי שהיא נוהגת בין לעניים בין לעשירים".
    2. דעת תורה (סי' של"ג סעי' א') – "עמג"א סי' תק"י סקי"ז ומה"ש שם דאם כבר זימן יש להקל, ועפמ"ג בא"א סי' ש"ז סק"ז. ועי' בהגהת רב"פ ליו"ד סי' רמ"ב. ופתחי תשובה יו"ד סי' ס"ט סקי"ב. וביד אפרים שם סי' ס"ח סעיף י"א".
    3. מנורת המאור (ח"א פרק הצדקה, עמ' 41) – "וכשיבואו אורחים לביתו של אדם **ואפי'** הם עמי הארץ יכניסם בספר פנים יפות".
    4. מכתב מאליהו (ח"א עמ' קמ"א) – "כי הכנסת אורחים **אפי' לפחותים ביותר**, היא היא קבלת שכינה גדולה ועמוקה ביותר אפי' מנבואה שהיא הדביקות הכי עליונה שבמתנות שמים. והטעם ... ".
    5. אנציקלופדיה תלמודית (כרח ט' טור קל"ג. **אמנם** עי' כרך י' סוף ערך הפסד מרובה, טור מ"א).
  1. "וצ"ע קצת דהא אברהם הי' סבר שהם ערביים ואפ"ה כיבד אותם ויש ליישב וק"ל" – תורת השלמים (סולת למנחה כלל ט"ו דין ג').
     1. י"ל הר"י טרטנר שליט"א ע"י המדרש רבה (בראשית פרשה מ"ח אות ט') – "וישא עיניו וירא והנה שלשה אנשים נצבים עליו ... אמר אם רואה אני ששכינה ממתנת עליהם אני יודע שהן **בני אדם גדולים**, ואם אני רואה אותן חולקים כבוד אלו לאלו אני יודע שהן בני אדם מהוגנין וכיון שראה אותן חולקין כבוד אלו לאלו ידע שהן בני אדם מהוגנין".
        1. מראי מקומות – העמק דבר (בראשית פרק י"ח פסוק ב').
     2. מראי מקומות – יד אפרים (יו"ד סוף סי' ס"ח, לשונו מובא לעיל), בתורתו יהגה (ח"ב עמ' רע"ח הע' ה').
  2. **הכנסת אורחים באורחים נכרים - בזמן הזה**.
     1. יש מצוה.
        1. ס' החיים (ספר פרנסה וכלכלה פרק ג' עמ' קכ"א ד"ה כיצד) – "כיצד ינהג האדם עם האורחים הבאים לביתו. זהו יש ללמד מאברהם אבינו ... **ויעשה כן אף לאיש נכרי** שאינו ידוע לו, כדרך שעשה אברהם אף על גב שהיה סבור שהם ערביים".
     2. אין מצוה.
        1. הגרח"ק זצ"ל (מסביב לשולחן גליון תקכ"ו עמ' ג' אות ב') – "האם היום בזמן הזה יש קיום מצוה של הכנסת אורחים בגויים. תשובה: לא".
        2. ס' הבית (סי' ל"ג סוף הע' ט"ו) – "נראה פשוט שאין ללמוד ממעשה של אברהם אבינו להכניס אורחים גוים, ואברהם אבינו שעשה כן כוונתו היתה כדי לקרבן להשי"ת. **ואין ענין הכנסת אורחים באורחים גוים**, אם לא מפני דרכי שלום".
     3. מראי מקומות – ברכת אבות (סוף סי' י"ז), פתח האהל (סי' ג' סעי' ז'), עטרת ראש (סי' י"ח).
        1. אהבת חסד (ח"ג פרק ב' הגה"ה ד"ה ואגב) – "אברהם אבינו ... פעולתו איננה פעולה שלמה, כי כל סביביו היו אז עובדי גלולים ... לא היו עדיין עניים מהוגנים בעולם לגמול עמהם חסד, כי עם אשר בחר ה' **עדיין לא נבראו**".
        2. הגרח"ק זצ"ל (מסביב לשולחן גליון תקכ"ו עמ' ג' אות ה') – "הנה רש"י כתב שאברהם אמר להם שירחצו את רגליהם שסבר שהם ערביים שמשתחוים לאבק רגליהם, ומכיון שהיו עובדי ע"ז, הרי היו רשעים וא"כ מדוע יש מצוה להכניס אורחים כאלו. תשובה: שחזרו בתשובה. [ואולי הכונה שחשב אולי חזרו בתשובה]".

1. האם סעודת מרעים נכללת במצות הכנסת אורחים.
   1. תרומת הדשן (ח"א סי' ע"ב) – "**שאלה**: יש שבות שמקילין בו במקום מצוה, יש להקל באותו שבות ג"כ במקום כבוד אורחים. או לאו. **תשובה**: יראה דאם באו לו אורחים לביתו, יש להקל לכבודם ולצורכם, כמו לצורך שאר מצוה. כדאמרינן בהדיא פ' מפנין גדול הכנסת אורחים ממצות בית המדרש. והתם נמי אשבות דשבת קאי. אמנם אם זימן אורחים לסעוד סעודה בביתו, אבל לא נתארחו אצלו, כה"ג אין לנו ראיה להקל. דהתם אאורחים שבאו מן השדה לביתו קאי, ואפשר דמכל מקום אין לחלק".
   2. **לא מקרי אורחים: ואינו סעודת מצוה, רק סעודת רשות**.
      1. ב"י (או"ח סוף סי' של"ג) – "כתוב בתרומת הדשן סימן ע"ב ... עכ"ל ונ"ל דלאו במזמן את חבירו שיסעוד אצלו מיירי דההיא **פשיטא** דסעודת הרשות היא ואין בה מצוה כלל אלא באורחין שנתארחו אצל אחד וזימנם אחר לסעוד סעודה בביתו הוא דמספקא ליה".
      2. רמ"א (או"ח סי' של"ג סעי' א') – "ולא מקרי אורחים, אלא שנתארחו אצלו בביתו, או שזימן אורחים שנתארחו אצל אחרים, אבל כשזימן חבירו לסעוד אצלו לא מקרי אורחים ואינו סעודת מצוה רק סעודת רשות".
      3. תוס' יו"ט (תורת אשם כלל ט"ו סוף סעי' ג').
      4. תורת השלמים (סולת למנחה כלל ט"ו דין ג').
      5. שלחן עצי שטים (סי' ב' סעי' ט"ו, ס"ק ד').
      6. יד אפרים (יו"ד סוף סי' ס"ח) – "וכתב עוד [תורת האשם שם] דלא מיקרי אורחים אלא כשנתארחו בביתו או שזימן אצלו אורחים שנתארחו אצל אחרים, אבל כשזימן חבירו לסעוד לא מיקרי אורחים ולא הוי סעודת מצוה, כמו שכתוב באו"ח סימן של"ג [סעיף א בהגה]".
      7. חסד לאלפים (או"ח סי' של"ג סעי' ב').
      8. תפארת ישראל (שבת פרק י"ח אות ד', כלכלת שבת אמירה לעכו"ם אות ז' ס"ק ב') – "להכנסת אורחים ממקום אחר. אבל בב' לריעתא לא מקרי אורח".
      9. שלחן שלמה (סי' של"ג סעי' א') – "ולא מקרי אורחים אלא שנתארחו אצלו בביתו או אצל אחרים מבני עיר או שקורא את בני העיר לכבוד האורחים שזימן אבל מה שקורא א' מבני העיר מקרי רשות".
      10. ח"א (כלל מ' סעי' ד') – "ולא מקרי אורחים אלא שנתארחו אצלו בביתו או בבית אחרים. אבל כשיזדמן חבירו שיסעוד אצלו, לא מקרי סעודת מצוה".
      11. גר"ז (או"ח סי' של"ג סעי' ו') – "ואינן נקראים אורחים אלא שבאו מעיר אחרת בין שנתארחו אצלו בין שזימן אורחים שנתארחו אצל אחרים אבל כשזימן חבירו שבאותה העיר שיסעוד אצלו אינו נקרא אורח וסעודת הרשות היא".
      12. זבחי צדק (יו"ד סי' ס"ט ס"ק ס"ח, ריש סי' ל"ה ס"ק י"א).
      13. ערה"ש (או"ח סי' של"ג סעי' ה') – "וכתב רבינו הרמ"א ... ולא מקרי אורחים אלא כשנתארחו אצלו בביתו או שזימן אורחים שנתארחו אצל אחרים אבל כשזימן חבירו לסעוד אצלו לא מקרי אורחים ואינה סעודת מצוה רק סעודת רשות עכ"ל".
      14. תורת שבת (סי' של"ג סעי' א').
      15. כה"ח (יו"ד סי' ס"ט ס"ק צ"ד, ריש סי' ל"א ס"ק י"א).
      16. אג"מ (אה"ע ח"א סי' צ"ד ד"ה והראיה) – "עיין ברמ"א סי' של"ג סעי' א' שרק בנתארחו אצלו מיקרו אורחים להקל בשבותים שהתירו לצורך מצוה ולא בזימן אורחים לסעוד אצלו".
      17. עי' הגר"א נבנצל שליט"א (שמחת מרדכי עמ' תקנ"ה) – "שאלה. יש להסתפק האם יש מצוות הכנסת אורחים לידידים וחברים. דהרי בהרמ"א או"ח שלג ס"א (ובפ"ת יו"ד סי' ס"ט י"ג) מבואר שהכנסת אורחים היא לאורח מי שאין לו היכן להתארח. תשובה. נכון".
      18. ס' הבית (סי' ל"ג ס"ח, הע' י"א, הע' י"ב).
   3. **זהו מצות הכנסת האורחים**.
      1. ס' החיים (אחי המהר"ל וחבירו של הרמ"א, ספר פרנסה וכלכלה פרק ג' עמ' קי"ח) – "וראוי לאדם לקרב שכניו ומידעיו, אפילו הן עשירים יכניסם לפעמים לביתו כדי לכבדם, וזהו מצות הכנסת האורחים ... שהנותן אכסניה לאורח הבא, **לא** מקרי הכנסת אורחים, כי האורח מאליו הוא בא, והוא לא הכניסו. ומעתה אל תהא סעודת המרעים קל בעיניך ... וכן היה המנהג אף מימים הקדמונים, להיות לכל משפחה ומשפחה יום מיחד בשנה שהיה להם למשתה ולשמחה, כמו שאמר דוד: כי זבח משפחה לנו בעיר".
      2. טעמי המנהגים (קונ' אחרון אות תתרע"ז) – "בספר שער האמונה כתב בשם הקדמה לספר חסד לאברהם על משניות זרעים וז"ל ... לקיים ביום היא"צ מצות צדקה והכנסת אורחים בחבורת אנשים יחד לסעודה באחדות וריעות, כמ"ש בספר החיים דבסעודת מריעים מקיים הכנסת אורחים, דלעניים נקרא בשם צדקה".
      3. מנחת יצחק (ח"ו סי' קל"ה) – "מש"כ בספר שער האמונה (והועתק בכמה ספרים) בשם ספר חסד לאברהם (על משניות בהקדמה), וז"ל ... לקיים ביום היא"צ מצות צדקה והכנסת אורחים בחבורת אנשים יחד לסעודה באחדות וריעות, כמ"ש בספר החיים, דבסעודת מריעים מקיים הכנסת אורחים, דלעניים נקרא בשם צדקה ע"כ".
      4. ויואל משה (מאמר ישוב אר"י עמ' רמ"א ד"ה והנה).
      5. בתורתו יהגה (ח"ב עמ' רע"ו אות ב') – "ומ"מ גם באורח מאותה העיר איכא מצוה".

בתורתו יהגה (ח"ב עמ' רע"ו הע' ב') – "ומ"מ אין מזה הכרח לנדון דידן ... י"ל דהרמ"א יודה דגם בבן עירו איכא מצוה, וכמו שכתב בסולת למנחה וז"ל לעניות דעתי דאפשר לחלק, דוקא התם בשבת אין מפנין אלא לדבר מצוה וכל כה"ג ליכא סעודת מצוה וגם ליכא ביוש כולי האי אם אין לו מקום מרווח כל כך משא"כ כאן דבעינן כבוד אורחים וכל שזימן חבירו הראוי לכבדו אצלו ואין לו מה יאכל אין לך זלזול ובושת גדול מזה ... לכן נ"ל דודאי לכתחילה לא יזמן אצלו חבירו כשיודע שיהא צריך להקל בענין הדחה או מליחה אבל אם כבר זימן או משום כבודם יש להקל כמו מפני שאר אורחים וגדול כבוד הבריות עכ"ל".

* + - 1. נ"ל מהסולת למנחה (עי' ערך הכנסת אורחים) **מוכח** להפוך. שמצוה רק חוץ לעיר. ויש עוד דין מצד בושה.
  1. מראי מקומות.
     1. הגרח"ק זצ"ל (שמחת מרדכי עמ' קכ"ט) – "שאלה. יש להסתפק האם יש מצוות הכנסת אורחים לידידים וחברים. דהרי בהרמ"א או"ח שלג ס"א (ובפ"ת יו"ד סי' ס"ט י"ג) מבואר שהכנסת אורחים היא לארח מי שאין לו היכן להתארח. תשובה. אולי יש קצת מצוה".
     2. פתח האהל (סי' ג' סעי' ב') – "גם אם בעל הבית מצד עצמו מזמין את חבריו וקרוביו לאכול אצלו, מקיים בזה מצות הכנסת אורחים".

**אמנם** עי' פתח האהל (סי' ח' סעי' ב') – "אם הזמין לביתו חברים שיש להם מה לאכול בביתם שיאכלו עמו בביתו, לא חשוב סעודת מצוה".

1. הגדר - להשיטות שסעודת מרעים לא נכלל במצות הכנסת אורחים.
   1. **הבא מעיר אחרת, הוי מצות הכנסת אורחים**.
      1. פמ"ג (או"ח סי' של"ג מש"ז ס"ק ב') – "דמפנין לכל אחד ד' וה' כשיש אורח אחד הבא **מעיר אחרת** אף שאחרים בעירם".

פמ"ג (או"ח סי' ש"ז א"א ס"ק ז', ס"ק ט"ז) – "אורחים הוי מצוה והיינו הכניסם משדה לביתו אבל הזמין אורחים **מעירו י"ל לאו מצוה** הוה עיין תה"ד סימן ע"ב".

עי' פמ"ג (או"ח סי' תק"י א"א ס"ק י"ז).

* + 1. מחה"ש (סי' תק"י ס"ק י"ז) – "אע"ג שכתב רמ"א בסי' של"ג **דאורחים מאותו העיר לא הוי סעודת מצו'**".
    2. גר"ז (או"ח סי' של"ג סעי' ו') – "ואינן נקראים אורחים אלא שבאו **מעיר אחרת** בין שנתארחו אצלו בין שזימן אורחים שנתארחו אצל אחרים אבל כשזימן חבירו שבאותה העיר שיסעוד אצלו אינו נקרא אורח וסעודת הרשות היא".

גר"ז (או"ח סי' תק"י סעי' כ') – "אע"פ **שהאורחים הן מאותה העיר שאין כאן מצות הכנסת אורחים**".

* + 1. מ"ב (סי' תקט"ו ס"ק י"ב) – "כתבו האחרונים להקל לאורחים **מעיר אחרת** אף אם הזמינן מקודם ואף הוא בעצמו אוכל עמהן מפני כבודם שזהו בכלל מצות הכנסת אורחים וסמכינן בזה אדעה ראשונה דמתיר ביו"ט שני של גליות אחר בכדי שיעשו".
    2. מהרש"ם (עין הרועים ערך סעודת מצוה אות ט', עי' עת תורה או"ח ריש סי' של"ג) – "עי' רמ"א או"ח סי' של"ג ס"א דלא מיקרו אורחים אלא שנתארחו אצלו בביתו, או שזימן אורחים שנתארחו אצל אורחים, [כלומר: שהם אורחים בעיר הזאת], אבל כשזימן חבירו לסעודה אצלו [**והוא ג"כ גר בעיר הזאת] לא מיקרי אורח**, ואינו סעודת מצוה רק סעודת רשות".
    3. עי' מנחת שבת (סי' צ' ס"ק כ"ט) – "דמשמע מדברי הפמ"ג הנ"ל דאפי' בשכבר **הזמין אורחים מעירו לא הוי מצוה** ...".
    4. משמרת שלום (הקדמה כלל ז' אות ז') – "ועפמ"ג ... דהזמין אורחים **מעירו**, י"ל דלאו מצוה הוי".
    5. כה"ח (או"ח סי' של"ג ס"ק י"א) – "ואינם נקראים אורחים אלא שבאו **מעיר אחרת**".
    6. אנציקלופדיה תלמודית (ח"ט, עמ' קל"ג ד"ה אינו).
    7. פסקי תשובות (או"ח סי' של"ג דפו"ח אות ג', הע' ל') – "רמ"א: ולא מיקרי אורחים אלא שנתארחו אצלו בביתו וכו', אבל כשזימן חבירו לסעוד אצלו, לא מיקרי אורחים. והיינו חבירו הדר בעירו, שיש לו בית והיה יכול לאכול בביתו אלא קראו לאכול עמו מחמת ידידות וכדו', ולכן אינו בגדר 'אורח'. [שו"ע הרב סעי' ו', פמ"ג סי ש"ז א"א סק"ז, הובאו דבריו בדעת תורה הכא. ואלו הדרים בעיר הבאים לכבוד אורח, הרי דינם בכלל אורחים - משנ"ב סק"ט]".
  1. **מה הגדר של חוץ לעיר - למשל, כשאשתו לא בבית ואין מי שיבשל בעבורו** [או כגון כשעושים שיפוצים בביתו].
     1. הוי מצות הכנסת אורחים.
        1. *הגרח"ק זצ"ל (*אסיפת יצחק ד' חשון תשס"ז*) – "*שאלה: האם מקיים מצות הכנסת אורחים בבן עירו שאשתו נסעה לחוץ לארץ ואין מי שיבשל עבורו. תשובה: כן".
        2. הגר"א נבנצל שליט"א (אסיפת יצחק ה' חשון תשס"ז) – "שאלה: האם מקיים מצות הכנסת אורחים בבן עירו שאשתו נסעה לחוץ לארץ ואין מי שיבשל עבורו. תשובה: כן".
        3. בתורתו יהגה (ח"ב עמ' רע"ו הע' א') – "והוא הדין הדר בעיר כשעושים שפוצים בביתו, או שאשתו לא בבית ואין מי שיבשל בעבורו, דגם זה בכלל עיקר המצוה".
     2. מסופק.
        1. ס' הבית (סי' ל"ג הע' י"א) – "ויש לחקור אם מקיים מצות הכנסת אורחים בבן עירו שאינו יכול לאכול בביתו - כגון אשתו נסעה לחו"ל ואין מי שיבשל עבורו, או שבעת עוסקים בשיפוצים במטבח בביתו, וכיוצ"ב".
  2. **מה הגדר של חוץ לעיר: נוגע לבחורים בישיבה**.
     1. ***הגרח"ק*** *זצ"ל*(אסיפת יצחק ח' אדר תשס"ו***) – "***שאלה: בתרומת הדשן ס' ע"ב משמע שאם מזמן אורחים רק לאכילה לא הוי בגדר הכנסת אורחים, וכן פסק ברמ"א בס' של"ג סעיף ב' ומוסיף 'או שזמן אורחים שנתארחו אצל אחרים', מה הדין אם מזמן בחורים שלומד בישיבה שאין עושים להם סעודת שבת, אם זה בכלל הכנסת אורחים או משום שיש להם מקום לישן לא הוי בגדר הכנסת אורחים. תשובה: **אפשר דהוי**".

***הגרח"ק*** *זצ"ל*(אסיפת יצחק ד' חשון תשס"ז***) – "***שאלה: לפני כמה זמן הרב כתב לי שבחורים שלומד בישיבה שאין להם סעודת שבת 'אפשר דהוי' הכנסת אורחים אם מזמין אותם לסעודה, האם ה"ה אם יש להם דירה עם מטבח, ובחול אוכלים שם. תשובה: **הכל לפי הענין**".

* + 1. הגר"א נבנצל שליט"א (אסיפת יצחק ה' חשון תשס"ז) – "שאלה: מה הדין בענין זה בבחור בישיבה שיש דירה עם מטבח. תשובה: אם הוא זקוק שיקרבוהו הרי זו הכנסת אורחים".
    2. הגרש"ק גרוס שליט"א (אסיפת יצחק כ"ה חשון תשס"ז) – "שאלה: האם מקיים מצות הכנסת אורחים, עם בחור בישיבה שיש דירה עם מטבח, או בן עירו שאשתו נסעה לחוץ לארץ ואין מי שיבשל עבורו. תשובה: מתקיים".
    3. הגר"א שלזינגר שליט"א (אסיפת יצחק י"ג כסליו תשס"ז) – "שאלה: האם יש מצוה של הכנסת אורחים, אם מזמין בחורים שלומדים בישיבה, ויש להם דירה עם מטבח ואוכלים שם בימי חול. תשובה: הכנסת אורחים מקיימים במי שאין לו איפה לשהות ואיפה לאכול, וגם מי שבזכות זה יהיה בריוח ולא בדוחק ג"כ מקיימים בו המצוה. **וראה ברמ"א או"ח סי' שלג עפ"י המהרי"ל, וזו עיקר המצוה, ההשתדלות להביא אל הבית את הזקוקים למאכל או לינה ואין הדבר מצוי להם**".
    4. הגר"י זילברשטיין שליט"א (אסיפת יצחק ה' תמוז תשס"ז) – "שאלה: האם יש מצוה של הכנסת אורחים, אם מזמין בחורים שלומד בישיבה, ויש להם מטבח בדירה ובימי חול אוכלים שם. תשובה: אם הבחורים הולכים לבית המארחים סימן שהם מעדיפים לאכול בביתם, אם כן **יש בזה מצות הכנסת אורחים**".
    5. מהמקורות להלן, אין ראיה. הגם שכתוב שמקיים רק צדקה ודברי תורה, ולא כתיב הכנסת אורחים. מדויק שם, שמקפיד על רק צדקה ודברי תורה.
       1. של"ה הקדוש (שער האותיות, עמק ברכה סעי' ו') – "דאם אין לו עני ליתן לו בשעת אכילה לכפר עליו כנזכר, אז ידבר דברי תורה בשעת אכילה, כי התורה מכפרת יותר מן הקרבנות ... ושבח אני הקהלות י"ץ אשר במדינות האלו המחזיקים ידי הלומדים י"ץ, ויקחו להם מכל אשר בחרו להיותם מאוכלי שלחנם, שבת וחול כל השנה כולה לא יסורו מהם, כי טוב להם עמהם, עמם במאכל עמם במשתה כאחד מבניהם של בעל הבית, כעל גמולות כעל ישלם ה' פעלם ותהי משכורתם שלימה מעם ה' אלקי ישראל. ובזה יצאו הבעלי הבתים ידי חובתם על שלחנם מהשני דברים **הנזכרים**, דהיינו חלק עניים ודברי תורה על שלחנו, כי בו בחר, חדא דאית ביה תרתי, כי סתם בחור יחיד ועני הוא, וגם יוכל הבעל הבית לדבר עמו דברי תורה מידי אכלו ומדי שתותו, כי הבחור שונה הלכה בכל יום".
       2. א"ר (סי' ק"פ ס"ק א') – "מזומנין לעני וכו'. ומזה הטעם אמרו חז"ל המאריך בשלחנו מאריך ימיו **דילמא אתא עניא** ויהיב ליה, והטעם דהמאכיל לעני על שולחנו או שולח מנות לאין נכון לו הוי כמקריב קרבן במזבח ואי ליכא עני יתן מחיר כסף שיווי המאכל, **גם ידבר בדברי תורה** כי התורה מכפרת יותר מקרבנות. וכתב של"ה ... ושבח אני את הקהילות המחזיקים לומדים בחורים על שולחנם כל השנה כאחד מבניהם של בעל הבית, **ובזה יצאו הבעל הבית משני דברים** דהיינו חלק עניים ודברי תורה כי סתם בחור עני ומדבר דברי תורה ובודאי מה שנאכל על השולחן בזה ערבית ושחרית נחשב כשני תמידין ...".
       3. פמ"ג (או"ח סי' של"ג א"א ס"ק א') – "ועיין אליה רבה אות א' באשכנז שמחזיקים בחורים על שלחנם טוב ויפה הוא, כי מחזיק ידי עניים וגם אומר תורה בשולחן. ובעוונותינו הרבים פסקו ישיבות במדינות פולין, וגם באשכנז נתמעטו, ה' ירחם ובמהרה בימינו יוושע יהודה וירושלים אמן".
       4. מ"ב (סי' ק"פ ס"ק ג') – "וכתב של"ה ... ומשבח אני את הקהלות שמחזיקין לומדים בחורים על שלחנם כל השנה כאחד מבניהם **ובזה יוצא הבעה"ב בשני דברים** מצות חלק עניים וגם מצות דברי תורה על השלחן דסתם בחור כזה עני הוא וגם ידבר בדברי תורה על השלחן ובודאי מה שנאכל על השלחן שחרית וערבית נחשב כשני תמידין וכו' עכ"ל והובא בא"ר".
  1. מראי מקומות.
     1. משנה הלכות (חט"ז סי' קל"ב) – "בהורים שלו שיחי' באים אליו בכל שב"ק והם מתאכסנים שמה עד מוצש"ק ונותנין להם אכילה שתיה לינה ושמח מאד על המצוה הגדולה שזכה בה ... שיש בזה מצוה גדולה של כבוד אב ואם ומצוה להאכילם ולהשקותם ומצוה זו לעולם הוא שהבן חייב לכבדם ואפילו הם בביתם מצוה לכבדם וה"ה בבית בניו שמצוה לכבדם בכל הכבוד שאפשר **ואין זה מדין אורחים**".
     2. ***שבט הלוי (חי"א סי' צ"ז)*** – "מה שכבודו מתקשה **בענין שמזמין אביו ואמו** לאי"ט הדרים בעיר הזאת אם נקרא הכנסת אורחים, ע"פ דברי התה"ד בשו"ע או"ח סי' של"ג דלא נקראו אורחים רק הבאים מן השדה וכיו"ב, ומסופק אם קיים בזה מצות הכנסת אורחים. כל האריכות בזה אך למותר, דהתה"ד כ' רק לאפוקי מזמין חבירו לסעודה דנעשה כענין סעודת מרעים, אבל כשמזמין הוריו כדי להקל עליהם, פשיטא דנקראו אורחים, ובפרט שכתבו הפוסקים דאם הם ת"ח נקרא סעודת הכנסת אורחים ומכ"ש כבוד אב וגם ת"ח, ועיין מג"א או"ח סוס"י תק"י ס"ק י"ז, ובמחצית השקל שם".

1. עוד ענינים בהכנסת אורחים באו"ח סי' של"ג.
   1. **האם סעודת הכנסת אורחים הוי סעודת מצוה**.
      1. הסעודה עצמה הוי רשות, הגם שבע"ה עושה מצוה.
         1. מג"א (סי' של"ג ס"ק ה') – "וכשסועד עם אורחי' הוי סעוד' הרשו' רק שבע"ה המזמנם עושה מצוה".
         2. בא"ה (או"ח סי' של"ג ס"ק ב').
         3. גר"ז (או"ח סי' של"ג סעי' ו') – "וסעודת הרשות היא".
         4. ערה"ש (או"ח סי' של"ג סעי' ה') – "ואפילו באורחים המצוה היא להבעל הבית ולא להאורחים ואצלם מקרי זה סעודת רשות [מג"א סק"ה]".
         5. מהרש"ם (עין הרועים ערך סעודת מצוה אות ח') – "עמג"א סי' של"ג סק"ה דסעודת אורחים הוי רשות, רק בעה"ב המזמינם עושה מצוה, וע"ש דאפי' היו שם ת"ח ומפלפלים בד"ת תוך הסעודה לא מיקרי סעודת מצוה, רק אם יש דרשה מיוחדת לאותה סעודה".
         6. מ"ב (סי' של"ג ס"ק ח') – "שבעה"ב המזמנם עושה מצוה וכמו שאחז"ל דגדולה הכנסת אורחים יותר מהקבלת פני השכינה".
         7. כה"ח (או"ח סי' של"ג ס"ק י"א).
      2. מראי מקומות – תוס' שבת (סי' של"ג ס"ק ה', ס"ק ז').
         1. פסקי תשובה (סי' קצ"ד בהג"ה ד"ה סעודה, עי' סי' רפ"ו הג"ה א') – "סעודה שעושין עבור אורחים דעת המ"א (סי' של"ג סק"ה) דהוי סעודת הרשות רק שבע"ה המזמם עושה מצוה, אמנם דעת הט"ז שם (סק"ב) נראה כי הסעודה חשובה סעודת מצוה".
         2. ס' הבית (סי' ל"ג סעי' כ"ב) – "נחלקו האחרונים אם הסעודה שעורכים לכבוד האורח נחשבת סעודת מצוה".
   2. **המזמין את חבירו שיבוא לכבוד אורח, האם נחשב כאורח**.
      1. נחשב כאורח.
         1. ט"ז (או"ח סי' של"ג ס"ק ב') – "פשוט שאין בכלל זה המזמן חבירו לבוא אצלו לכבוד אורח הבא אצלו שגם חבירו בכלל אורח לענין זה וכ"ש שאר סעודת מצוה".
         2. תוס' שבת (סי' של"ג ס"ק ו').
         3. א"ר (סי' של"ג ס"ק ה') – "אפילו לחביריו וכו'. נ"ל [ד]כיון למ"ש הט"ז [סק"ב] דהמזמן חביריו לבוא אצלו לכבוד אורח שיש לו, הוא בכלל אורח לענין זה".
         4. בא"ה (או"ח סי' של"ג ס"ק ב') – "וכתב ט"ז פשוט שאין בכלל זה המזמן חבירו לבא אצלו לכבוד אורח הבא אצלו שגם חבירו בכלל אורח לענין זה ע"ש".
         5. שלחן שלמה (או"ח סי' של"ג סעי' א') - לשונו מובא לעיל.
         6. גר"ז (או"ח סי' של"ג סעי' ו') – "אלא אם כן זימנו לבא אצלו לכבוד האורח שיש לו שאז גם חבירו בכלל אורח לענין זה".
         7. מ"ב (סי' של"ג ס"ק ט', עי' שעה"צ ס"ק ח') – "ומ"מ אם מזמין חבירו שיבוא לכבוד האורח אז גם הוא נחשב כאורח לענין דשרי לפנות בשבילו".
         8. ערה"ש (או"ח סי' של"ג סעי' ה') – "וכשזימן חבירו לכבוד האורח שאצלו מקרי סעודת מצוה [ט"ז]".
         9. כה"ח (או"ח סי' של"ג ס"ק י"א, ס"ק י"ב).
2. לכבוד אורחים: בזמן שמקילים ביו"ד [כמו הפמ"ר, או טירחא בשבת].
   1. **המנהג לומר להם הטעם שמפני מה הוא מיקל לו*.***
      1. ***מהר"י מינץ (סי' ט"ו ד"ה אשר) – "אשר שאלת מע"ש ידע כ"ת עשיר מידי שבת בשבתו ועני כל ימות השנה שוין. והוא כי לפעמים תמצא גאון שאוסר דבר נגד דעתו מטעם או מסיבה מה אבל דעתו נוטה שהוא היתר גמור אז אם בא מעשה לידו והשואל עני או אם הוא ע"ש וסמוך לשבת אפילו הוא עשיר כבוד שבת משויהו לדין עני ומתיר לו ומ"מ המנהג לומר להם הטעם לזה מפני עניו ולזה מפני כבוד שבת כדי שלא יתמהו שלפעמי' אוסר ולפעמי' מתיר".***
      2. ט"ז (יו"ד סי' צ"ב ס"ק כ"ב) – "כגון בע"ש כו'. בת"ח כלל נ"ה כתב ה"ה לכל צורך גדול כגון לצורך אורחים או הפסד מרובה או לעני כפי ראות עיני המורה עכ"ל וכתוב בתשובת מהר"י מינץ סימן ט"ו דהמנהג לומר להם הטעם שמפני מה הוא מיקל לו כדי שלא יתמהו למה אוסר לפעמים ולפעמים מתיר".
      3. ***חגורת שמואל (סי' צ"ב ס"ק ל"ד) – "ודע שכתב מהר"י מינץ בתשובתו סי' ט"ו דהמנהג לומר להם הטעם שמפני מה הוא מקיל כדי שלא יתמהו למה אוסר לפעמים ולפעמים מתיר ע"ש".***
      4. ***פמ"ג (יו"ד סי' צ"ב מש"ז ס"ק כ"ב) – "ויש לומר לשואלים הטעם מפני מה מיקל לפעמים ופעמים אוסר ט"ז בשם מהר"י מינץ בתשובה ט"ו".***
   2. **בזמן שמקילים, אם תלוי רק במצות הכנסת אורחים או תלוי גם בבושה**.
      1. תלוי במצות הכנסת אורחים [מחמיר].
         1. תוס' יו"ט (תורת אשם כלל ט"ו סוף סעי' ג').
         2. אנציקלופדיה תלמודית (כרך י' סוף ערך הפסד מרובה, טור מ"א).
      2. **ג"כ תלוי בבושה** [מיקל].
         1. תורת השלמים (סולת למנחה כלל ט"ו דין ג') – "ולענ"ד נראה דאפשר לחלק דוקא התם בשבת אין מפנין אלא לדבר מצוה וכל כה"ג ליכא סעודת מצוה וגם ליכא ביוש כולי האי אם אין לו מקום מרווח כל כך משא"כ כאן (בענין הדחה או מליחה) דבעינן כבוד אורחים וכל שזימן חבירו הראוי לכבדו אצלו ואין לו מה יאכל **אין לך זלזול ובושת גדול מזה**".
         2. יד אפרים (סוף סי' ס"ח) – "וכתב עוד [תורת האשם שם] דלא מיקרי אורחים אלא כשנתארחו בביתו או שזימן אצלו אורחים שנתארחו אצל אחרים, אבל כשזימן חבירו לסעוד לא מיקרי אורחים ולא הוי סעודת מצוה, כמו שכתוב באו"ח סימן של"ג [סעיף א בהגה]. והמחבר [סולת למנחה] שם כתב דאין ראיה משם לכאן, דכיון שזימן חבירו הראוי לכבדו ואין לו מה יאכל אין לך בושת גדול מזה, ועיין חולין דף צ"ד [ע"א] ובבבא בתרא דף צ"ג [ע"ב]".
         3. זבחי צדק (סי' ס"ט ס"ק ס"ח, ריש סי' ל"ה דיני הפמ"ר אות י"א).
         4. מקדש מעט (על דעת קדושים סוף סי' כ"ט כללי הפמ"ר ד"ה כתב הש"ך).
         5. דעת תורה (או"ח סי' של"ג סעי' א') – "עמג"א סי' תק"י סקי"ז ומה"ש שם דאם כבר זימן יש להקל, ועפמ"ג בא"א סי' ש"ז סק"ז. ועי' בהגהת רב"פ ליו"ד סי' רמ"ב. ופתחי תשובה יו"ד סי' ס"ט סקי"ב. וביד אפרים שם סי' ס"ח סעיף י"א".
         6. הג' אמרי ברוך (סי' רמ"ב).
         7. כה"ח (סי' ס"ט ס"ק צ"ד, סוף סי' ל' דיני הפמ"ר אות י"א).
         8. ילקוט יוסף (סי' ס"ט עמ' שכ"ז).
            1. גבי שבת – מנחת שבת (סי' צ' ס"ק כ"ט), ששכ"ה (פרק ל' הע' מ"ד).
      3. מראי מקומות.
         1. פת"ת (סי' ס"ט ס"ק י"ג) – "כתב בסולת למנחה כלל ט"ו בשם ת"א ... דלא מקרי אורחים אלא שנתארחו בביתו אבל לא כשזימן אצלו חבירו. והוא ז"ל חולק עליו בזה".
         2. הגרחפ"ש זצ"ל (דברי חכמים או"ח אות שפ"ג) – "הרמ"א (בס' של"ג סעיף א') כתב בנוגע להלכות מפנין שמה שנקרא אורחים, זו לא סתם אורח שאכל סעודה אצלו, רק שנתארח אצלו בבית. וצריכין לדעת האם בכל המקומות שמתיר השו"ע לצורך אורחים (וכמו טוחן, אמירה לעכו"ם, הכנה לחול, וכדו'), אם הביאור הוא כמו אורח זה שכתב הרמ"א, או שזה רק במה שנוגע להלכות מפנין, מא"כ בשאר מקומות, אפי' אורח לסעודה אחת הוי אורח להתיר. תשובה: שמעתי מהפוסקים שלכאורה כיון שלא זכר הרמ"א בשאר מקומות גדר זה, משמע שרק הכא שייך ולא בשאר מקומות (ואורח לסעודה אחת נחשב כאורח להתיר) וכן שמעתי מהגרחפ"ש".
   3. **האם מותר לזמן** (invite) **חבירו כדי שיהיה התיר של "כבוד אורחים**".
      1. מחמיר.
         1. תורת השלמים (סולת למנחה כלל ט"ו דין ג') – "לכן נ"ל **דודאי לכתחילה** לא יזמן אצלו חבירו כשיודע שיהא צריך להקל בענין הדחה או מליחה אבל אם כבר זימן או משום כבודם יש להקל כמו מפני שאר אורחים וגדול כבוד הבריות".
         2. יד אפרים (יו"ד סוף סי' ס"ח) – "וכתב בסולת למנחה כלל ט"ו ... ובודאי לכתחלה לא יזמין חבירו אצלו כשיודע שיהיה גורם להקל בענין הדחה ומליחה, אבל אם כבר זימן, אז משום כבודם יש להקל, וכמו מפני שאר אורחים, וגדול כבוד הבריות [ברכות יט, ב]".
         3. יד אברהם (יו"ד סי' ס"ט על הרמ"א סעי' ו').
         4. פת"ת (יו"ד סי' ס"ט ס"ק י"ג) – "כתב בסולת למנחה כלל ט"ו ... וסיים דלכתחלה לא יזמין אצלו חבירו אם יודע שהוא צריך להקל בענין הדחה או מליחה אבל אם כבר זימן אצלו אז יש להקל כמו מפני שאר אורחים עכ"ד ע"ש".
         5. זבחי צדק (יו"ד סי' ס"ט ס"ק ס"ח, ריש סי' ל"ה דיני הפמ"ר אות י"א).
         6. כה"ח (יו"ד סי' ס"ט ס"ק צ"ד, סוף סי' ל' דיני הפמ"ר אות י"א).
         7. מעדני השלחן (יו"ד סי' ס"ט ס"ק פ"ג).
         8. דברי סופרים (יו"ד סי' ס"ט ס"ק קכ"ה).
         9. פתח האהל (סי' כ"ד סעי' ז', סעי' ט').
            1. מדויק, רק אם צריך להקל מצד בושה, "לא יזמן **אצלו חבירו**". אבל מצד מצוה, יש להקל.
      2. "דאם אין לו מי שיזמם, יכול להזמינם אף לכחילה" – מעדני השלחן (סי' ס"ט ס"ק פ"ג).
      3. מראי מקומות – דע"ת (פתיחה להל' טריפות אות מ"א ד"ה והנה).
   4. **בזמן שמקילים, אם מיקל בכל דבר של כבוד או רק מה שמחוייב מצד הכנסת אורחים**.
      1. רק מה שמחוייבין מדין מצות הכנסת אורחים.
         1. אג"מ (אה"ע ח"א סי' צ"ד ד"ה והראיה) – "אינו שייך למעלת הכנסת אורחים שמקילין בכמה ענינים בהוראות איסור והיתר כמו לכבוד שבת ויו"ט וכן מפנין בשבת מפני האורחין כמו מפני בטול ביהמ"ד, דהתם הוא בענין אכילתן ושאר הנאות הגוף שמחוייבין לאורחין וגם בריש מפנין פרש"י שצריך להושיב האורחין להסב בסעודה ואף שמסתבר שלאו דוקא לסעודה דבשביל שינה וסמיכה בעלמא נמי יש להתיר, עכ"פ הוא בשביל הנאות הגוף שמחוייבין מדין מצות הכנסת אורחין לעשות להם אבל לכבדם בברכות וכדומה שאין זה מהחיובים שעליו לעשות להאורחים אין זה בכלל הכנסת אורחים שהקלו בשבילם".
   5. **מתירין משום כבוד אורחים, ונשתייר מהבשר, אם מותר לכל אדם**.
      1. מיקל – ילקוט יוסף (יו"ד סי' ס"ט סעי' ס"ו).
      2. מראי מקומות – דברי משה (סי' מ"ב אות א' ד"ה ותו).
   6. **בדבר שיש לו תקנה, אחר שהלך האורחים**.
      1. עי' יו"ד סי' ק"י, גבי לכבוד שבת - לשיטות ומראי מקומות.
3. שאר ענינים.
   1. **בזמן שהאורח משלם, אם מקיים המצוה**.
      1. דעת תורה (סי' של"ג סוף סעי' א', פתיחה להל' טריפות אות מ"א ד"ה ועי') – "ועשו"ת עטרת חכמים חיו"ד סי' ה' באמצע התשו' דאם האורחים משלמים בעד הסעודה אין זה בכלל כבוד אורחים".
      2. כה"ח (סי' של"ג ס"ק י"ג) – "אם האורחים משלמים בעד הסעודה אינם בכלל צורך אורחים".
      3. ציץ אליעזר (חי"ג סי' כ"ח אות ט') – "ובספר ארחות חיים על או"ח סי' ש"ו אות ד', כותב הגאון המהרש"ם ז"ל להמליץ על בעלי הפונדקאות הנוטלים שכר לינת לילה בעד ליל שבת לבד בלא הבלעה, די"ל כיון דהכנסת אורחים מצוה הר"ז דומה להא דסעי' ה' דלשי' י"א שרי ובסי' תקפ"ה ס"ה ומחה"ש שם מבואר דקיי"ל כדעה זו להקל. ומוסף עלה מביא מהירושלמי פ"ה דסוכה ה"א דמוכח משם שנטלו שכר בעד דרשה בפני העם בשבת, והיינו מפני, דלצורך מצוה שרי. עיי"ש [ויעוין בספר שו"ת באר צבי (קינסטליכער) סימן י"א שכותב להשיג על המהרש"ם, ולומר דכיון דנוטל שכר בודאי שלא חשיב לדבר מצוה. ובהגה שם מהגר"י וועלץ ז"ל מ"ש ליישב דברי המהרש"ם, ומבה"ח שכותב להשיב על דבריו עיי"ש. כן ראיתי מ"ש להשיג עליו נכדו בדעת תורה עיי"ש ואכמ"ל]".
      4. ציץ אליעזר (חי"ג סוף סי' ס"א) – "דלגבי בעל המלון שמחליף המצעים עבור האורח הו"ל כמחליף לדבר מצוה, דהיינו כדי לקיים מצות הכנסת אורחים, דחשיב זה מצוה לגביה הגם שמקבל שכר".
      5. יביע אומר (ח"ה או"ח סי' כה אות ז') – "וע"ע להגאון מהרש"ם בהגהותיו לארחות חיים (סי' שו סק"ד) שכ', דבהכנסת אורחים דמצוה היא, דמי למ"ש בש"ע (סי' שו ס"ה) בשם י"א להתיר, ובסו"ס תקפה מבואר דאנן קי"ל כדעה זו להקל".
      6. מראי מקומות – ס' הבית (סי' ל"ג סי' ט"ו, הע' כ', הע' כ"א), עי' פסקי תשובות (סי' ש"ו אות ב', דפו"ח סי' של"ג סוף אות ג').
   2. **דברי תורה** – ס' חסידים (סי' שי"ב, "אם יבא לביתך אורח, אל תשאל לו מדברי תורה, אא"כ שתדע שידע להשיב, או תשאל לו בינו לבינך שלא יתבייש"), הו"ד בפתחי חושן (הל' אונאה פרק ט"ו הע' י"ט), וס' הבית (סי' ל"ג סעי' ל"א), ופתח האהל (סי' ה' סעי' י"ג).
      1. יעב"ץ (סידור, ח"א עמ' תי"ח אות כ') – "לא תדבוק האורח הבא. מיד בדברי תורה ושאלות חכמה. דמשום חולשא דאורחא ...".
         1. מראי מקומות – פתח האהל (סי' ב' הע' י"ג).
      2. שערי תשובה (שער ג' אות ס') – "ובאחיכם בני ישראל איש באחיו לא תרדה בו בפרך (ויקרא כ"ה, מ"ו. ע"ש פסוק מ"ג). לא ישתעבד אדם בחבריו, ואם אימתו עליהם או שהם בושים להחל דברו, לא יצוה אותם לעשות קטנה או גדולה, אלא לרצונם ותועלתם, ואפילו להחם צפחת מים או לצאת בשליחותו אל רחוב העיר לקנות עד ככר לחם, אבל אדם שאינו נוהג כשורה מתר לצוותו לכל אשר יחפץ".
      3. האם ה"ה תורה – הגרשז"א זצ"ל (מעדני שלמה עמ' קנ"א), חזו"א (שם), הגר"א ווסמן זצ"ל (שם).
   3. ס' הברית (ח"ב מאמר י"ב פרק ח') – "ואם אין לך בית ולא ממון לך אל פתח שער העיר ולכשיבא מאחד אחיך באחד שעריך לך נחה אותו אל המנוחה ואל בעל הבית המקבל אורחים בסבר פנים יפות ותרוץ לפני האורחים **לתור להם מנוחה** ולנחותם הדרך שיבואו שם ותדבר עם בעל הבית בשבילם ותתקן להם כל צרכם, ויחשב לך זה כאלו הכנסתם לביתך והם מאוכלי שלחנך".
      1. מראי מקומות – כף החיים (סי' ה' סכ"ז), שלחן הטהור (שער הצדקה פ"ט), ס' הבית (סי' ל"ג סעי' ל"ח הע' נ"ז).
   4. **הכנסת אורחים במכונית: טרמפ**.
      1. חזו"א (מעשה איש ח"ה עמ' קל"ח) – "שאלתי את החזו"א, כשמכניסים אדם למכונית אם מקיימים בכך מצות הכנסת אורחים? וענה: 'פאר וואס ניט?!' [מדוע לו?!]".
      2. הגרח"ק זצ"ל (מסביב לשולחן גליון תקכ"ו עמ' ג' אות ט') – "הכנסת אורחים במכונית. האם במכונית יש קיום מצוה של הכנסת אורחים. תשובה: אולי".
      3. הרה"ג אליקום דבורקס שליט"א (אליבא דהלכתא חס"ח עמ' ל"א טור א') – "כתב בס' אהבת חסד דאם אין יכול לכבד האורח בכל חלקי חיוב אכילה ושתיה, יכבדו במה שיוכל, ולכאורה נראה שמי שלוקח אדם במכונית ומביאו למקום חפצו, מקיים מצות הכנסת אורחים, כיון שלכל הפחות הכניסו לרשותו, ואף שלא נותן לו לאכול ולשתות. וכתב בס' ברכת האורח סימן ג' דלפי"ז שאפשר לקיים הכנסת אורחים ברכב, יצטרך להשתדל לעבור במקומות שיש שם אנשים או בתחנות אוטובוסים כדי שיוכל להכניס אנשים לרכבו, וכמו שמצינו דאברהם אבינו נטע אהלו על הדרך כדי שיבינו אנשים להכנס לביתו. ומובא בס' דבר בעתו (חודש אב) מה שאמר הגה"ק רבי אהרן מבעלזא זצוק"ל, וז"ל: 'תקופתינו אינה כימים שלפנינו בהם קיימו אז מצות הכנסת אורחים בגוף ממש לארח ולהלין בבית חלכאים ונצרכים, להאכילם מפריים ולהשביעם מטובם, כיום מצויים בתי תבשיל ובתי מחסה, ולמעשה כמעט שאין לך עני בישראל שאין לו קורת גג לחלץ עצמותיו. גם אופי המארחים השתנה, וקשה לבקש מ'עמך' שיאותו לארח עני פחות בלבוש סחבות בדרך הכנסת אורחים של פעם, גם קיימים 'מסכנים' הנדבקים לבית פלוני, כאשר ידבק האזור במתני איש, והדבר גורם מבוכה לבני הבית וכדומה, אך מצוה זו מה הדרה עליה. ברם, נהג אדיב העוצר בחורף ברחוב לממתינים בתחנות, וכל גופם משווע לרכב שיביאם מהרה למחוז חפצם על משאם מקלם ותרמילם, מוגנים ממטרות עוז בימות הגשמים, ומשמש קופחת היוצאת מנרתיקה בימות החמה, ולמרות שמאריך מעט את דרכו אינו מתקצף וכולו סבלני, למלא משאת נפשו בסבר פנים יפות, שכן באמת אין חשש פן הלה 'ישאר לנצח' ברכבו, שכן עוד מעט קט יצא בכבודו ובעצמו בלא עוררין, הוא הוא מכניס אורחים אמיתי בדורנו... אשריו ואשרי חלקו'. אמנם הגאון הגדול רבי חיים קניבסקי שליט"א [זצ"ל] כתב דהסעה במכונית אין מקיימים בזה מצות הכנסת אורחים, כיון דתלויה מצוה זו באכילה ושתיה, וברכב לא עושה כן, אלא דעכ"פ קיים מצות חסד [אולם לפי מה שהבאנו ממרן הח"ח משמע שמקיימים הכנסת אורחים ללא אכילה ושתיה]. מרן הגאון רבי משה פיינשטיין זצ"ל כשהיה נוסע במכונית ע"י עוזריו, היה מבקש לעצור לאנשים שצריכים להגיע למחוז חפצם, עפ"י דברי הגמ' ביבמות דף י"א ע"ב "לא ישפוך אדם מי בורו ואחרים צריכים לו" [עי' העמק דבר בראשית כ"ד כ' שרבקה אחרי שהשקתה את הגמלים, שפכה את המים הנשארים בשוקת, משום דברי הגמ' ביבמות הנ"ל], וא"כ גם המכונית הגם שמשמשת לו לנסיעה עבורו, יכולה לשמש גם לקחת אחרים ברכבו וממתינים זמן רב לרכב שיקח אותם".
   5. **האם מקיימים מצות הכנסת אורחים בזה שמגישים ארוחת בוקר בביהכנ"ס לאחר התפילה**. [וכן soup kitchen].
      1. וישמע משה (פר' דברים תשע"ט עמ' ג') – "ולענין השאלה האם בהגשת ארוחת בוקר בבית הכנסת מקיים מצות הכנסת אורחים השיב הגאון הגדול רבי חיים קניבסקי שליט"א [זצ"ל] שבודאי מקיים גם בזה הכנסת אורחים. והגאון רבי יעקב מאיר שטרן שליט"א אמר לי שבהכנסת אורחים יש מעלה על מצות צדקה שמקיים בכסף, מצד דמקרבא הנייתה, שכשנותן כסף לעני העני צריך לטרוח בעצמו לקנות לעצמו מזון בכסף, אבל כשנותן לו מזון יכול ליהנות ממנו מיד, אמנם במצות הכנסת אורחים גם מכניס את האורח לביתו ונותן לו מקום לאכול שם. והנה מי שבונה בית להאכיל בו את הנזקקים בודאי מקיים בזה הכנסת אורחים בהידור אף שלא הכניסם לבית שהוא מתגורר בו, מכל מקום דאג לעניים גם למזון וגם למקום שבו יוכלו לאכול, אבל כשאוכלים בבית הכנסת לכאורה אין את הענין הזה של להכין מקום לאורחים. אבל אם זה שנותן את האוכל הוא גם מדבר עם גבאי בית הכנסת ומייחד חדר או מקום מיוחד בביהכנ"ס שיוכלו לאכול שם בדרך כבוד ובנוחיות, [ובפרט אם משלם לגבאי ביהכנ"ס עבור הוצאות החזקת המקום בחשמל ובניקיון וכדו‘] הנה בזה הוא נחשב כאילו הכניסם לביתו ממש, שהרי דאג להם גם למקום, וקיים בזה הכנסת אורחים בהידור. והגאון רבי נפתלי נוסבוים שליט"א אמר שמצות צדקה גדולה מעלתה יותר ממצות הכנסת אורחים, ולכן אף אם נאמר שכשמאכיל את האורחים בביהכנ"ס לא חשיב הכנסת אורחים, ומכל מקום יש מעלה בזה יותר מכשמקבל אורחים בביתו ממש, דהנה מצות הכנסת אורחים חלה גם על אנשים שאינם זקוקים לבריות ויש להם כסף כדי לקנות לעצמם מזון, ומכל מקום כעת הם בדרך וכדו‘, והוא גומל אתם חסד בזה שמאכיל אותם על שולחנו דרך כבוד. ואילו זה שמגיש אוכל לזקוקים לו בביהכנ"ס, הרי רבים מאלו שנהנים מן האוכל הם בגדר נזקקים ואין להם משלהם לקנות מזון ומחיה כראוי, והרי הוא מקיים בזה מצות צדקה בהידור באופן נעלה יותר מהכנסת אורחים, ובכלל מאתים מנה ... וגם דעת הגאונים רבי שמואל אליעזר שטרן ורבי שמאי גרוס שליט"א נוטה לומר שאין מקיים בזה מצות הכנסת אורחים אלא מצות צדקה, מכיון שאין מכניסם לביתו. והביא הגרש"א שטרן ע"ז את הפסוק בישעיה (הנאמר בהפטרת יוה"כ) 'ועניים מרודים תביא בית'. ומכל מקום הסכימו הגר"ש גרוס והגרש"א שטרן שאם הנותן עצמו נמצא שם בשעת הארוחה וטורח בעצמו בהגשת האוכל לפני הסועדים בסבר פנים יפות ודואג למילוי כל צרכיהם בעין טובה, חשיב שפיר הכנסת אורחים".
   6. **מצוות ליווי**.
      1. בזמן הזה.
         1. הגרח"ק זצ"ל (מסביב לשולחן גליון תקכ"ו עמ' ג' אות ג') – "האם מצוות ליווי האורח שייך בזמננו. תשובה: כן".
      2. מחילה.
         1. הגרח"ק *זצ"ל* (שאלת רב ח"א פרק ח' אות ט"ז) – "האם האורח יכול למחול על חיובו של המארח ללוותו. תשובה: מסתמא מהני ומ"מ יש מצוה".
   7. **מצוה בו יותר מבשלוחו**.
      1. הגרח"ק זצ"ל (מסביב לשולחן גליון תקכ"ו עמ' ג' אות ו') – "האם בהכנסת אורחים יש את הכלל של מצוה בו יותר מבשלוחו, ויש ענין שיבטל תורה בשביל זה, דהרי מצינו שאצל אברהם השתדל בעצמו 'ואל הבקר רץ אברהם', וצ"ע שהח"ח כתב באהבת חסד ח"ג פ"א בהגה"ה שלא יבטל תורה אלא יעשה ע"י שליח. תשובה: אברהם לא ביטל תורה משום זה. [אולי כוונת רביט שאצל אברהם היה יכול ללכת בעצמו אל הבקר וללמוד תורה תוך כדי כך, משא"כ במה שדיבר הח"ח, וכמו שמסופר על מרן הגר"ח שהיה שולח את בנו שליחויות שיתרגל ללכת ולחשוב בלימוד]".
   8. **עוסק במצוה פטור מן המצוה**.
      1. הגרח"ק זצ"ל (מסביב לשולחן גליון תקכ"ו עמ' ג' אות ז') – "גדולה הכנסת אורחים- עוסק במצות. בשנה שעברה שאלתי את הרב איך אברהם אבינו אמר להקב"ה שימתין עד שיכניס את האורחים הרי עוסק במצוה פטור מן המצוה, והשיב לי שהקב"ה הרשה לו, וק"ל מניין זאת, וגם א"כ אין ראיה שגדולה הכנסת אורחין יותר מקבלת פני שכינה כי שאני הכא שהרשה לו. תשובה: הבין מסברא".
   9. **חולה במצוות הכנסת אורחים**.
      1. הגרח"ק זצ"ל (מסביב לשולחן גליון תקכ"ו עמ' ג' אות ח') – "האם חולה שאין בו סכנה חייב בהכנסת אורחים, כמו שמצינו אצל אברהם שהיה בג' למילה. תשובה: אולי. [א.ה. אולי נידון זה שייך לנידון אם יש דין מצטער שפוטר בשאר מצוות או רק בסוכה, ועיין בספר חכמה ודעת עה"ת כאן שדן שלגבי חסד ברור שחייו קודמיו וצ"ע]".
   10. **הכנסת אורחים ושלום ביתו**.
       1. הגרח"ק זצ"ל (מסביב לשולחן גליון תקכ"ו עמ' ג' אות י') – "כתוב שאשה עיניה צרה באורחים, האם צריך להזמין אורח אפילו שעושה לו חיכוך בשלום בית בינו לאשתו, שהיא מתנגדת לכך. תשובה: ישתדל שתסכים".
   11. מראי מקומות – הגרשז"א זצ"ל (הליכות שלמה תפילה פרק ה' דבר הלכה כ"ה).
       1. תפארת יעקב (על תפארת ישראל שבת פרק ט"ז אות י"ג) – "טעם זה אינו נוח לי. דלענ"ד דהא דאסור לאדם לאכול עד שיתן לבהמה היינו בהגיע אז עת האוכל לבהמה צריך ליתן תחלה לה, אכל אם אין בדעתו ליתן אז לבהמה אין איסור בדבר. ולדבריו לר' חידקא דס"ל דצריך ד' סעודות בשבת גם לבהמה צריך ליתן ד' סעודות, גם בשבת דיש מצוה באכילתו אולי לא שייך דין זה כלל. ועי' תשובת כתב סופר סי' ל"ב מזה. **ונראה אם יש לו אורח** על שולחנו פשיטא דצריך ליתן לו תחלה, דגדולה הכנסת אורחים כו'".
4. כל מה שיאמר לך בעל הבית עשה - עי' או"ח סי' ק"ע, לשיטות ומראי מקומות.
   1. **מקור**.
      1. פסחים (דף פו:) – "כל מה שיאמר לך בעל הבית עשה (חוץ מצא)".
      2. מחבר (או"ח סי' ק"ע סעי' ה'), לבוש (או"ח סי' ק"ע סעי' ה') – "הנכנס לבית, כל מה שיאמר לו בעל הבית יעשה".
   2. גר"א (בהקדמה לאו"ח ד"ה אספר) – "פעם א' בהיותו בדרך. ולן אצל איש ישר הולך. בערב נתן הבעה"ב לפניו לאכול. והפצירו לאכול. וישם בפיו והקיאן כי נתקלקלה אסטומכתו. ויבא בעה"ב ומצא הקערה שלימה כבתחילה. ויפצר אותו עוד הפעם. ויחל לאכול והקיאן שוב. ועשה כן ג' או ד' פעמים. ושאל אותו א' מגדולי תלמידיו המפורסמים שהיו עמו בדרך. מדוע מצער נפשו ... והשיב הלא ארז"ל כל מה שאומר לך בעה"ב עשה ובכל מקום שנא' עשה אפי' בדברי סופרים. **שיעורו לקיים עד שתצא נפשו**. כי הוא אדוניך והשתחוי לו".
      1. חזו"א (מעשה איש ח"ה עמ' קל"ח, בהג"ה ג') – "אמר על כך החזו"א **שאינו מאמין לזה**".
      2. אהלך באמיתך (פרק כ"ה הע' צ"ג) – "עד שתצא נפשו, היינו ... רק שהצטער והקיאן ... אבל אכל ונחלה ... א"צ לציית לו ... ובודאי ידע רבינו הגר"א ... בעה"ב מוותר על אמירתו, אלא שאז אם שלא הי' הגר"א ז"ל עובר על מה שאמרו חז"ל כל מה שאומר לך בעל הבית עשה מ"מ גם לא הי' מקיימו. לכן התעמץ לאכול כאמירת בעה"ב, כדי לקיים דברי חז"ל".
      3. הגרח"ק *זצ"ל* (דרך שיחה ח"א עמ' ס"ז ד"ה בהקדמה) – "**דבר זה פלא הוא**, הרי הבעה"ב רצה לעשות לטובתו ולא לרעתו, אם-כן אין זה עשיית רצון בעה"ב".

הגרח"ק *זצ"ל* (אליבא דהלכתא גליון כ"ט עמ' ס"ד) – "שמעתי שהמעשה אינו נכון".

* + 1. מ"ב (סי' ק"ע ס"ק י"ז) – "עיין בבגדי ישע שמצדד דהיינו דוקא זולת אכילה ושתיה **אבל באכילה ושתיה אם אינו תאב לאכול ולשתות יותר והבעה"ב מפצירו לזה אינו מחוייב** כדי שלא יזיק לו האכילה ואין בזה מניעת כבוד לבעה"ב אם אינו עושה כדבריו ע"ש".
    2. *חשוקי חמד (ברכות דף מב.) – "מדברי ה'בגדי ישע' המובאים במשנ"ב (סימן קע ס"ק יז) שכתב: 'כל מה שיאמר לך בעל הבית עשה' היינו דוקא זולת אכילה ושתיה, אבל באכילה ושתיה אם אינו תאב לאכול ולשתות יותר, ובעל הבית מפצירו לזה, אינו מחוייב, כדי שלא יזיק לו האכילה, ואין בזה מניעת כבוד לבעל הבית אם אינו עושה כדבריו', עכ"ל ... ויעויין בסיפור שמביא בן הגר"א (בהקדמה לשו"ע או"ח) וז"ל ... ולכאורה דברים אלו הם לא כ'בגדי ישע' הנ"ל, ואולי כך גם סובר ה'פרי מגדים'. אבל לשיטת המשנ"ב שהעתיק את 'בגדי ישע' משמע דאתכא דבעל הבית אינו בגלל 'כל מה שאומר לך בעל הבית עשה'. ויש לתרץ שאין כל סתירה ביניהם כי המארח של הגר"א הפציר בו מאוד ושוב הפציר בו כי רצה את ברכת ה' בגלל הגר"א, והגר"א חשש מקפידת בעה"ב, ודברי הבגדי ישע אמורים באופן שבעה"ב לא ירגיש עצמו כמבוזה בגלל אי אכילת האורח".*
    3. מראי מקומות – לרעך כמוך (ח"ג עמ' קפ"ג הע' שע"ז).
  1. **הנכנס לביקור**.
     1. קצות השולחן (סי' ל"ט ס"ק כ') – "ולולא דמסתפינא הו"א דהיינו דוקא באורח המתאכסן אצל בעה"ב **וכמו הנכנס לבית** לא יאמר תנו לי לאכול, וכן מבואר במג"א מפירוש חוץ מצא ע"ש, שו"מ בר"ח פ' ד"א שער ג' שכ' מפורש אורח שנתארח אצל בעה"ב כל מה שיגזיר עליו יעשה".
     2. אהלך באמיתך (פרק כ"ה הע' צ"ה) – "דגם בלא נתאכסן בביתו, רק סומך על שלחנו לסעודה אחת שייך בי' כל מה שיאמר לך בעה"ב עשה ... וצ"ע".
     3. פסקי תשובות (סי' ק"ע סוף אות ז') – "ויש הכותבים שאין הדין ד'כל מה שיאמר לו בעה"ב יעשה' אמור אלא כשבא להתארח אצל השני לסעודה או ללינה, אבל הנכנס לביקור סתמא אצל השני אינו חייב בכל זה".
  2. **חוץ מצא**.
     1. מאירי (פסחים דף פו:) – "כל מה שיאמר לך בעל הבית עשה **ואין גורסין בה חוץ מצא** אלא שבקצת ספרים נמצא כן ודרך **הגהת ליצנים** נשתבשו בה הספרים".
     2. מג"א (סי' ק"ע ס"ק י') – "ומ"ש חוץ מצא פי' הב"ח כגון שאמר לי' הבה"ב שילך בשוק לעשות לו איזה עסק א"צ לעשות כי אין זה כבודו לילך לשוקים שאינו מכיר בהן, ובמט"מ פי' ואם א"ל הבעל הבית לצאת מהאכסני' לא יצא כדאמרינן בעירוכין עד שיפשילו כליו וכן נכון, ואית' שם דאפי' אכסני' דאקראי אסור לשנות".
     3. א"ר (סי' ק"ע ס"ק ט') – "חוץ מצא לפירוש הב"ח שכל תשמישו בתוך הבית יעשה חוץ מצא שיאמר שישרתהו גם חוץ לבית, ומכל מקום הפרישה פירש כל מה שאומר לך בעל הבית באמירה בעלמא עשה חוץ מצא אם אומר לך בעל בית צא לא תצא אם לא בהכאה או בהפשלת כלים משום שאמרו אכסנאי פוגם ונפגם, ולחם חמודות דף תק"ד כתב לצאת בעלמא קאמר, ולהכי השמיטו הפוסקים".
     4. בה"ל (סי' ק"ע סעי' ה') – "ועיין בב"ח שפירש כל שירות שיאמר לו בעה"ב שיעשה בתוך ביתו יעשה חוץ מצא כלומר אם יאמר לו שישרת אותו ביציאה חוץ לבית כגון לשלחו לשוק אין צריך לשרתו בכך כי אין זה כבודו לילך לשווקים והעתיקו המ"א וע"ש עוד ביאור".
     5. ערה"ש (או"ח סי' ק"ע סעי' ח') – "שאם יאמר לו לצאת מהאכסניא א"צ לצאת כדאמרינן בערכין שאין משנין אכסניא".
     6. מראי מקומות – פסקי תשובות (סי' ק"ע אות י'), אהלך באמיתך (פרק כ"ה סי' ס"ג עד ע"ז).
  3. **הוי משל להקב"ה**.
     1. ס' החיים (ספר פרנסה וכלכלה פ"ג עמ' קכ"ב ד"ה גם) – "יתן אל לבו **שהאדם בעולם הזה הוא כאורח נטה ללון, והקב"ה הוא הבעל הבית העורך השלחן לפני כל אחד ואחד**. והמכיר בטובת הקב"ה, הוא האורח הטוב, האומר: הרי כמה יגיעות יגע בעל הבית לפני, כמה יין טוב הביא, כמה בשר טוב הביא, וכל מה שטרח לא טרח רק בשבילי. ושאינו מכיר בטובת הקב"ה, האורח הרע האומר: מה טרחא טרח הבעל הבית, מה יין הביא כו', וכל מה שטרח לא טרח רק בשבילו ובשביל אשתו ובניו".
     2. ראשית חכמה (שער הקדושה פרק שבעה עשר) – "וזהו מה שאמרו ז"ל כל מה שיאמר לך בעל הבית עשה חוץ מצא. **בעל הבית דהיינו הקדוש ברוך הוא כל מה שיאמר לך עשה מהמצות עשה, חוץ מצא שאם יאמר לך צא מביתי ואל תכנס** כענין אלישע אחר, **אל תשמע לו אלא תכנס בתשובה** כי ה' חשקו של בעל הבית, אלא שמטעה".
     3. של"ה הקדוש (שער האותיות עמק ברכה אות כ"ג, מסכת ראש השנה הצעות לתשובה חמישית) – "וכן כתב בעל ראשית ... וזה מה שאמרו ז"ל (פסחים פו, ב), כל מה שאומר לך בעל הבית עשה חוץ מצא. **בעל הבית היינו הקדוש ברוך הוא, כל מה שיאמר לך עשה מהמצות עשה, חוץ מצא, שאם יאמר לך צא מביתי ואל תכנס בתשובה** כענין אלישע אחר, **אל תשמע לו, אלא תכנס בתשובה**, כי זה חשקו של הקב"ה אלא שמטעה אותך, ע"כ".
     4. ס' הברית (ח"א מאמר ט"ז פרק ג') – "ובזאת תדע מה מאד נאמנו כל דברי חז"ל ואיך כל דבריהם אמת וצדק כמפי נביאים ממש אפילו בדברים הרחוקים מן השכל ולא יצוייר בו, וזה תראה מהפלגת החטא הזה בזוהר ויחי (דף רי"א ע"ב), וזאת אשר דבר בקדשו שם, תנן אמר ר' יהודה לית לך חובא בעלמא דלא אית ליה תשובה בר מהאי ולית לך חייבא דלא חמאן אפי שכינתא בר מהאי עד כאן לשונו. ועל זה המאמר התפלא הגאון ר' יעקב יעבץ ז"ל הנקרא ר' יעקב עמדין, והתפעל ממנו עד שכתב בספר מטפחת ספרים שלו שהוא מסופק מאד אם זה המאמר הוא מדברי הזוהר, ועל דעתו הוסיף זה חד מן חבריא האחרונים, וכתב הוא ז"ל כהאי לישנא, **אלו אמרו הקדוש ברוך הוא בעצמו אין למנוע מן התשובה מפני שכל מה שיאמר לך בעל הבית עשה חוץ מצא**, וזה מתנגד גם לתלמודנו שחשבו ד' כתות שאינם מקבלים פני השכינה ואלו זה לא קחשיב עד כאן לשונו. ואנכי אדם להבל דמה לא כן אדמה, דבריו לא זכו בעיני רחוק הוא מכליותי ובחנם הפריז על המדה שמדדו חכמים הראשונים, ונעלם ממנו ...".
     5. ישמח משה (פר' האזינו דף קמה:) – "ואפילו אם בת קול יאמר לו דלא יקבלו אותו בתשובה, לא ישגיח בו דכל דבר שיאמר לך בעל הבית עשה חוץ מצא".
     6. ערוגות הבושם (פר' קרח) – "דאיתא בספרים על דברי הגמרא גבי אחר, שיצתה בת קול שובו בנים שובבים חוץ מאחר, שהיה עליו לחזור בתשובה ולא להשגיח על הבת קול, כי הרי אמרו כל מה שיאמר לך בעל הבית עשה חוץ מצא, וזה ענין של צא".
     7. קול מבשר (ח"א ס' תהילים, ח"ג יוה"כ) – "מה שאנו מתפללין בכל ימי הסליחות, אל תשליכנו מלפניך. נראה, כי לצד שיש עבירות אשר מבואר בזוהר דלא מהני תשובה עליהם, אמנם, באמת אמרו ז"ל, כל מה שאומר לך בעל הבית עשה חוץ מצא".
     8. פרי צדיק (פר' ויגש אות ג', פר' שמות אות ד') – "אפילו בדבר שנשמע מהשם יתברך שלא יועיל לו תשובה כענין אחר ששמע הבת קול שובו בנים שובבים חוץ מאחר. עם כל זה אם היה דוחק עצמו לשוב בתשובה היה נתקבל כמו שכתב בשל"ה בשם ספר ר"ח שעל זה רמזו כל מה שיאמר לך בעל הבית עשה חוץ מצא".
     9. באר מים חיים (פרשת בא פרק י') – "כבר נודע מה שהיו דורשי רשומות אומרים (עיין בשל"ה הקדוש במסכת ראש השנה עמוד הדין דף נ"ט ע"ב) בפירוש אומרם (פסחים פ"ו ע"ב) כל מה שיאמר בעל הבית עשה חוץ מצא, בעל הבית היינו הקב"ה כל מה שיאמר לך מהמצוות עשה, חוץ מצא שאם יאמר לך צא מביתי ואל תכנוס כענין אלישע אחר אל תשמע לו אלא תכנס בתשובה וכו' ועיין שם שמאריך בזה בראיות מש"ס ומפרשים".
     10. מראי מקומות – בתורתו יהגה (ח"ב עמ' רע"ד הע' ה').
  4. מראי מקומות – מעדני אשר (ברכות סי' כ"ז).
  5. ברכות (דף נח.) – "אורח טוב מהו אומר: כמה טרחות טרח בעל הבית בשבילי, כמה בשר הביא לפני, כמה יין הביא לפני, כמה גלוסקאות הביא לפני, **וכל מה שטרח לא טרח אלא בשבילי**".

"**ולא די שאין קץ לשכר מצוה זו בעוה"ב אלא אף גם כל הצלחת עוה"ז רגיל לבא ע"י מצוה זו דוקא**"

ס' הברית (ח"ב מאמר י"ב פרק ח')