=ב בדין ישראל א_ דשכיח דדייר אם אוסר הגוי עליו
קטגוריות: ש_ס / יג עירובין / עירובין - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / עירובי חצירות - חוברת

**ב**

**בדין ישראל א' דשכיח דדייר אם אוסר הגוי עליו**

א] **בסימן** א' הבאנו פלוגתת הראשונים, אם היכא שב' הישראלים אינם אוסרין זע"ז אין אוסר הגוי עליהם, או דאף היכא דאין אוסרין זע"ז, מ"מ כל דשכיח דדיירי אוסר הגוי עליהם.

**והנה** בפשוטו גם לדעת הסוברים דל"ב שיהיו ב' הישראלים אוסרין זע"ז, אלא כל דשכיחי דדיירי אוסר הגוי עליהם, מ"מ בפשוטו אין הגוי אוסר אלא היכא דאיכא ב' ישראלים, אך היכא דליכא אלא ישראל א', אין הגוי אוסר עליו, אף אם שכיח דדייר.

**וכ"ה** מבו' דין זה בד' התוס' לקמן דס"ה: ד"ה התם, דלא אסרינן ביחיד במקום גוי אף היכא דשכיח דדייר, משום דלא פלוג רבנן,[[1]](#footnote-2) וכ"ה בהג"א סי' ח', וכ"ה מבו' גם בד' התוס' בדס"ג: שדנו מ"ט ל"מ העירוב לחשבן כיחיד במקום גוי, והרי דאם הי' מועיל לחשבן כיחיד, ל"ה הגוי אוסר, הגם דשכיח דדיירי, ועמש"נ בזה בסימן ז' סק"ז, וע' שו"ת מהרי"ל החדשות סי' ל"ט אות ב' שהאריך בזה, והוכיח כן גם ממש"כ הרא"ש דהיכא שאין בעיר אלא חצר אחת של ישראל אין אוסר הגוי, הגם שיש בה ב' בתי ישראל, משום דחשיבי כיחיד לגבי המבוי, והגם דבכה"ג שכיח דדיירי, מ"מ כיון דחשיב דליכא אלא ישראל א' אין הגוי אוסר.

**ויש** להוכיח עוד בזה מדינא דאין עירוב מועיל במקום גוי, דדעת הרמב"ם והרמב"ן ודעימייהו דאילו הי' מועיל העירוב במקום הגוי לחשבם כיחיד, לא הי' הגוי אוסר, וכמש"נ באורך בסימן ה', ונת' בסימן א' סק"ח שהגם שדעת הרמב"ם והרמב"ן דל"ב שיהיו ב' הישראלים אוסרין זע"ז, מ"מ אילו הי' עירוב מועיל במקום גוי לחשבם כיחיד, הוי חשיבי כיחיד ממש, וכה"ג אין הגוי אוסר, והנה הרי אף היכא שעירבו מ"מ שכיח דדיירי, ומדבעינן לדינא דאין עירוב מועיל במקום גוי מבו' דאילו הי' עירוב מועיל לחשבן כיחיד לא הי' הגוי אוסר הגם דשכיח דדיירי.

**ומד'** הרמב"ם והרמב"ן הללו מבו' דאף אם ל"ב שיהיו ב' הישראלים אוסרים זע"ז, מ"מ ביחיד ממש אין הגוי אוסר אף דשכיח דדייר, דאילו מה שהוכחנו מתחילה מד' תוס' ודעימי' דאין הגוי אוסר אף ביחיד דשכיח דדייר, אין להוכיח כלל לנידו"ד, שהרי התוס' ודעימייהו ס"ל דאף בב' ישראלים שאין אוסרין זע"ז אין אוסר הגוי עליהם, והגם דשכיחי דדייירי, וא"כ מכ"ש דביחיד דשכיח דדייר אין אוסר הגוי עליו, אך לדעת הסוברים דל"ב אוסרין זע"ז, שפיר י"ל דאף בישראל א' דשכיח דדייר אוסר הגוי עליו, אך מד' הרמב"ם והרמב"ן מבו', דאף דס"ל דל"ב שיהיו הישראלים אוסרין זע"ז, מ"מ ביחיד ממש אין הגוי אוסר ואף דשכיח דדייר, וכמש"נ.

ב] **אך** הנה בחי' הריטב"א לקמן דס"ה:, ז"ל, ועוד ק"ל דהא לעיל בעובדא דהמן בר רסתק ס"ל לאביי ורבא בהדיא דלא בעינן אוסרין ממש, אלא כל היכא דשכיח ישראל דדייר בהדי גוי קנסי' ואפילו היכא דליכא שני ישראלים דאסרי, וכדפרכינן בהדיא מידי הוא טעמא אלא משום דלא שכיחי דדיירי הכא שכיחי דדיירי ושנינן דשאני התם דהויא מילתא דלא שכיחא ולא גזרו בה רבנן וכו', ולכך נראה וכו', אבל אמוראי דלעיל סבירא להו דכל היכא דשכיח ישראל דדייר קנסינן ואפילו לר' אליעזר "ואפי' בישראל חד" וכו', עכ"ל.

**ומבו'** מד' הריטב"א, שלמד מסוגיא דלחמן בר ריסתק, דכל היכא דשכיח דדיירי יש לאסור אף בישראל א',[[2]](#footnote-3) ועיי"ש בהמשך ד' הריטב"א דמה"ט דן לומר, דלפום סוגיא דלחמן, יש לאסור בישראל וגוי בפנימית אף על הפנימי, הגם דהוי יחיד במקומו, אך דעתו נוטה דלא אסרינן על הפנימי, משום דסגי לאסור על החיצון, עיי"ש.

**וצ"ב** בדעת התוס' ודעימייהו דפליגי וס"ל דכל דליכא אלא ישראל יחיד אין הגוי אוסר אף דשכיח דדייר, דמה יענו לראיית הריטב"א מסוגיא דלחמן.

ג] **והנה** אמנם בגאו"י שם כתב לתמוה על ראיית הריטב"א, דהתם שפיר חשיב דאוסרין זע"ז, כיון שאלמלי הביטול היו אוסרין זע"ז, ודמי לכל ב' שעירבו דאוסר הגוי עליהם, הגם שאחר העירוב אין אוסרין זע"ז.

**אמנם** נ' בביאור ד' הריטב"א, דהאמנם אילו באנו לדון להוכיח מסוגיא דהתם דל"ב אוסרין זע"ז, שפיר י"ל דכיון שללא הביטול היו אוסרין זע"ז חשיבי ב' דאוסרין זע"ז, דהביטול אינו אלא תקנה שעושין להתיר האיסור, וע"כ אכתי חשיבי אוסרין זע"ז.

**אך** באמת הריטב"א לא הוכיח משם דל"ב אוסרין זע"ז, אלא הוכיח משם דאף ביחיד דשכיח אוסר הגוי עליו, וממילא ה"נ בב' שאין אוסרין זע"ז, אוסר הגוי עליהם, כיון דשכיח דדיירי, והיינו משום דע"י הביטול חשיב דליכא אלא ישראל יחיד וכמש"א אביי בסוגיא דס"ג: דע"י שיבטלו כולן רשותן לחד הוו כחד במקום גוי, ואפ"ה אמרו בגמ' דאילו הוי זה מילתא דשכיחא הי' אוסר הגוי עליו, ונ' דע"ז ל"מ מה שללא הביטול היו ב' ישראלים, דמ"מ אחר הביטול דחשיב דליכא אלא ישראל א' בדין שלא יאסור הגוי עליו, וזהו שהוכיח משם הריטב"א דכל דשכיח דדייר אוסר הגוי אף בדליכא אלא ישראל א'.

**ובאמת** הוא מוכח כן מתוך הסוגיא דשפיר מהני הביטול לחשבן כיחיד במקום הגוי, ואין לנו לדון על מה שקודם הביטול הוו ב', שהרי אביי דשרי מפרש הטעם משום דהוו כיחיד במקום גוי, והרי להדיא דמהני הביטול לחשבן כחד במקום גוי, וגם לפ"מ דמפרשי' התם שטעמו הוא משום כל בטולי וכו' לא שכיח ולא גזרו בי' רבנן, נ"פ דכ"ז הוא משום דחשיבי כיחיד במקום גוי, אך אילו הוו חשיבי כרבים במקום גוי ל"ה מהני מידי מה שביטולן הוא מילתא דלא שכיחא, וכמש"נ כן להלן סק"ד בהערה, וז"פ.

ד] **אמנם** הנה בשו"ת מהרי"ל החדשות שם למד מסוגיא דלחמן להיפך, ז"ל, ואעובדא דלחמן בר ריסתק חזינן לאביי דאמר בטילו רשותייכו לגבי חד והו"ל יחיד במקום גוי, ואע"ג דשכיחי דדייר משום ישראל חביריו הדרים עמו ואפ"ה שרי אביי, ורבא לא פליג עלי' אלא משום א"כ בטלת תורת עירוב כו' אבל משום דשכיחי דדייר לא אסר, עכ"ל, ועמש"נ בסימן א' סק"ה בהערה להעיר שלכאו' סותר מהרי"ל ד' עצמו בשו"ת סי' קנ"ו.

**וד'** מהרי"ל צ"ע רב, שהרי אדרבה בסוגיא שם פרכי' אדאביי דמידי הוא טעמא אלא דלא שכיח דדיירי והכא הא קדיירי, ומשני אביי דכל בטולי רשותא גבי חד מילתא דלא שכיחא היא ומילתא דלא שכיחא לא גזרו בה רבנן, והרי דאילו הוי זה מילתא דשכיחא הוה אסרינן בזה משום דשכיחי דדיירי, וכמו שהוכיח כן הריטב"א, והיאך למד משם מהרי"ל להיפך.

**ונ'** פשוט בדעת מהרי"ל, דס"ל דאילו הי' הדין דבכל יחיד דשכיח דדייר אוסר הגוי עליו, לא הי' אביי מתיר היכא שביטלו כולן רשותן לחד, דהגם דהך גוונא הוי מילתא דלא שכיחא, ולא היו חכמים אוסרים במסוים בהך גוונא, מ"מ הרי ל"ב לאסור במסוים בהך גוונא, שהרי לא עדיף הך גוונא מכל יחיד דשכיח דדייר שאוסר הגוי עליו, ומה שיש בזה מילתא דלא שכיחא שביטלו זל"ז, אי"ז טעם כלל להתיר,[[3]](#footnote-4) וע"כ מוכח מהתם דביחיד דשכיח דדייר אין הגוי אוסר.

**ומה** שדנו בסוגיא שם דיאסור הגוי כיון דשכיח דדייר, נ' דהוא משום דהתם הרי איכא ב' ישראלים אוסרין זע"ז, ואך דאתינן לחשבן כיחיד מכח הביטול, אך אינם כיחיד ממש, וע"כ דנו בסוגיא שם דכיון דשכיחי דדיירי בדין דלא נחשוב אותם כיחיד, וע"ז הוא שאמרו דהוי זה מילתא דלא שכיחא, וע"כ לא תיקנו חכמים בזה דלא נחשוב אותם כיחיד, אלא חשיבי כיחיד במקום גוי, ועמש"נ עוד בזה בסימן ז' סק"ז.

**ולפ"ז** מתישב היטב ד' התוס' בדס"ה: שנקטו דהיכא דליכא ב' ישראלים אין הגוי אוסר אף אם שכיח דדיירי, ול"ק ע"ז מסוגיא דלחמן, ואדרבה יש להביא מקור לזה מסוגיא דלחמן, וכמש"כ מהרי"ל.

**שו"ר** בספר האיר יוסף סי' ל"ג שכתב כעי"ז בביאור ד' הראב"ד, עיי"ש.

1. ועיי"ש שכתבו דמה"ט פנימי במקומו מותר, אף דשכיח דדייר, ונ' דגם הראב"ד והרשב"א שם שהוצרכו לטעם אחר מ"ט לא אסרו על הפנימי, אי"ז משום דפליגי וס"ל דכל דשכיח דדייר יש לאסור אף בישראל א', שהרי הרשב"א כתב כן גם קודם שהביא ד' הראב"ד ולא אסרינן אלא בדאיכא ב' ישראלים אוסרין זע"ז, ולפ"ז ודאי דאין לאסור ביחיד אף היכא דשכיח דדייר, ואשר ע"כ נ' דמה שדנו הראשונים מ"ט אין הפנימי אסור, הוא משום דס"ל דכיון דאיכא בב' החצירות ב' ישראלים, ואיכא ב' ישראלים אוסרין זע"ז במקום גוי, שפיר מצי הגוי לאסור אף על הפנימי, ונת' עוד בזה במק"א. [↑](#footnote-ref-2)
2. וצריך להוסיף בזה, דהנה הרי בהא מודו כו"ע, דהיכא שדרים בבית א' כמה בנ"א דאין הגוי אוסר עליהם, והנה בפירש"י בדס"ב: כתב בתו"ד דב' ישראלים הדרים בבית א' הוי שכיח דדייר, ואפ"ה לראב"י אין הגוי אוסר עליהם עד שיהיו דרים בב' בתים, עיי"ש, אך לפי גירסת רש"י אין מקור לזה, וע' כן בשעה"צ סי' שפ"ב סקט"ו שכתב דבב' ישראלים הדרים בבית א' שייך טעם הגזירה, ומ"מ לא אסרו בזה, אך לדעת הריטב"א נ' דבע"כ צ"ל דאף ב' ישראלים הדרים בבית א' הוי לא שכיח דדיירי, דאם הוי שכיח דדיירי מ"ט אין אוסר הגוי עליהם, דהגם דחשיבי כישראל א', הרי כל דשכיח דדייר אוסר הגוי אף על ישראל א'.

   ובאמת מצינו הדברים מפורשים כן בד' הריטב"א לקמן דע"ד: בתו"ד, לגבי דינא דאסור לעשות יחיד במקום גוי, ז"ל, ומיהו אפילו יש הרבה אנשים בבית אחד לעולם חשיבי דהוי יחיד במקום גוי וכו', אלא ודאי כיון שכולם דרין כאחת בחבורה אחת כיחיד דיינינן להו שמא ייראנו שם יחידי לפעמים, עכ"ל, וכ"ה בחי' הרשב"א שם בתו"ד, ז"ל, ועוד דכל שהם דרים בבית אחד לא שכיח דדאיר קרי לי' וכו', עכ"ל, וכ"ה גם במאירי בריש פירקין שאין הגוי מתירא אלא מב' ישראלים הדרין בב' בתים, עיי"ש, וכ"נ גם מכוון מהרי"ל בסי' קמ"ז הבאנו דבריו בסימן א' סק"ו וכמש"כ הבית מאיר סי' שפ"ב סי"ז.

   והנה בבית יוסף ר"ס שפ"ב חידש, דאף היכא שאוסרין ב' הישראלים זע"ז, מ"מ היכא שהן דרין בבית א' אין הגוי אוסר עליהם, ודקדק כן מל' הטור שכתב עד שיהיו ב' ישראלים דרים בב' בתים, וע' בפמ"ג שם ובשעה"צ סק"ב, ובספר האיר יוסף סי' ג' כתב בביאור ד' הב"י עפי"ד המאירי דאין הגוי מתירא מב' ישראלים הגרים בבית א', וע"כ כה"ג אין הגוי אוסר עליהם, אך בל' הריטב"א שהבאנו מפורש דכל מה דחשיבי כיחיד הוא רק בשדרין כולן "בחבורה אחת", וזה שלא כד' הב"י, וכן נ' גם מד' הרשב"א בעבוה"ק ש"ד פ"ג ובמיוחסות סי' רי"ז דכל היכא דהישראלים אוסרין זע"ז אוסר הגוי עליהם, וליכא תנאים אחרים בזה. [↑](#footnote-ref-3)
3. ודמי להיכא דביטלו כולם רשותן לגבי תרי, דודאי אוסר הגוי עליהם, אף אם הוי זה מילתא דלא שכיחא שיבטלו כולן רשותן לתרי, וז"פ, ובאמת הוא מוכח בסוגיא שם מיני' ובי', שהרי לא התיר אביי אלא משום דע"י הביטול הוו כחד, אך אם ל"ה חשיבי כחד ודאי הי' הגוי אוסר עליהם, הגם דהוי זה מילתא דלא שכיחא, וז"פ. [↑](#footnote-ref-4)