מראי מקומות לו
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / מלאכות שהיה והטמנה / הרב משה יפהן / שהייה חזרה ובישול ומעשה שבת

**מראי מקומות לו: 2**

**כירה שהסיקוה בקש וגבבא.** כירה היא תנור בישול מטלטל העשוי חרס הכירה עשויה כמין מלבן פירוש שהיא ארוכה יותר מאשר גבוהה. ויש לה תוך ויש בתוכה מקום שפיטת שתי קדירות. את חומרי הבעירה מניחין בתחתית הכירה. והכירה מונחת בחללה על הגחלים או על חצובה שמפסקת בינה לבין הגחלים. וכן שייך להניח את הקדירות למעלה על הכירה ולא בתוכה דיש לה שני פתחים ושייך להעמיד את הכירה שתהא מונחת על הפתח אבל לא בתוך החלל. מצינו עוד סוג אפשרות חימום שהיא על ידי סמיכת הקדירה לתנור כמבואר להלן לז. מצינו עוד שני סוגי כלי בישול והם תנור שהוא רחב מלמטה וצר מלמעלה ומשום כך חומו רב וכן כופח שהוא כעין כירה אלא דהוא עשוי רק לבשל קדירה אחת וחומו מרובה משל כירה. עיין ברמ"א בסימן רנג הלכה א' שביאר דרוב התנורים של ימינו שפתחן מן הצד יש להם דין כיריים וכן כתב שם המשנ"ב אות כח. ועיין בר"ן להלן לח: כמו כן כיריים אלקטרונים או כיריים של גז דינם ככירה וכמו כירה שדבר מונח על גבה ולא בתוכה דהרי אין להם תוך.

**תוד"ה כירה.** עיין תוס' בב"מ קג ריש פרק המתקבל. ועיין מהר"ם וראש יוסף. ובשפת אמת. **שם.** עיין בביהו"ל רנ"ג ד"ה אפילו אינה שנסתפק האם ההתר הוא רק לאחר שנגמר ההיסק של קש וגבבא או דלמא ההתר הוא אפילו בעודם דולקים מכיוון שכשכבה השהלבת כובה הגחלת ואין לחשוש לחיתוי. ועיין בר"י מלוניל ושיטה לר"ן שחילקו דליכא איסור בקש וגבבא דמכיוון שלא הדליק בגחלים אין דעתו לחימום רב של קדירתו ולא יבוא לחתות ולכאורה לפי זה הוא הדין באש ממש.

**רש"י ד"ה עד שיגרוף**. מלשון רש"י שכתב דבעינן גריפת הגחלים משום שהם מוציאים הבל. וגם רש"י כתב וטעמא פרישנא בפרק דלעיל שמא יחתה בגחלין. והנה שם התבאר דין זה לגפי הטמנה ברמץ בדבר שמוסיף הבל שנאסרה בהם הטמנה בערב שבת שמא יבוא לחתות בגחלים ומדכתב רש"י טעם זה לגבי סוגייתנו דכאן איירי גם באופן שאינו מטמין אלא משהה ובכל אופן נאסר דהשהייה זהו אפילו כאינו מוטמן בגחלים. למדו מכאן חבל ראשונים דשיטת רש"י שאיסור שהייה והטמנה יסודם אחד וכמו דמותר להשהות בגחלים בגרוף וקטום כך מותר להטמין. והנה גם לשיטתם יש לעיין האם כוונתם דנאסר איסור שהייה על כל דבר שמוסיף הבל אפילו אם לא הטמינו אותו בו או דלמא דגם הם מודים דלא נאסרה רק הטמנה בדבר שמוסיף והבל ולא שהייה אלא דיסוד איסור שהייה על כירה זהו משום שהכירה מוסיפה הבל אפילו כשהדבר מונח על גבה ושהייה בכירה היא כמו הטמנה בדבר אחר שמוסיף הבל וטעם הגריפה והקטימה היא כדי שהדבר יוסיף הבל אמנם גם הם לא התכוונו דאין חילוק בין שהייה והטמנה והם ממש דבר אחד או דלמא דבאמת לדידם הטמנה לאו דווקא וכל מה דנאסר בהטמנה נאסר בשהייה. ועיין רש"י כ. ד"ה קטום. ולד: ד"ה גזירה. ולח: ד"ה מחזירין . ובמשנה להלן מא. לגבי מוליאר הגרוף. ועיין בר"ן בתחילת הפרק ובבעל המאור להלן לח: שביארו סברת רש"י משום שראה לאיסור שנאמר בין שני הטמנות. ועיין בריטב"א כאן מה שדן בשיטת רש"י. ועיין תוספות להלן מז: ד"ה במה בשיטת רשב"ם שם.ועיין בתוספות שהקשו שני קושיות על רש"י ויש לעיין איך רש"י יישב את קושיות התוספות. עיין רש"י להלן לז. ד"ה היינו. ועיין ראש יוסף, פנ"י, וחת"ס. ועיין רמב"ן ורשב"א . ועיין בשלטי גיבורים בריש פירקין. עיין הגהות ר' אליעזר משה הורביץ. עיין בחי' הב"ח כאן על רש"י ובב"ח סי' רנג ד"ה שיהוי. ועיין מאירי.

**כירה שהסיקוה בקש וגבבא נותנים עליה תבשיל. וכו'** בגמרא מבואר שני שיטות האם קאי על חזרה או האם קאי על שהייה. והנה אם קאי על שהייה יש לעיין האם התירו אפילו בבשיל פחות ממאכל בן דורסאי או דלמא דההתר הוא רק דלא בעינן דיהיה גרוף וקטום ומכל מקום בעינן שיהיה מבושל כמאב"ד. וכן יש לעיין על ההתר של גרוף וקטום האם בעינן שיהא לכל הפחות כשיעור מאב"ד או דלמא דכיוון שהוא גרוף וקטום ואין כאן חשש שימא יחתה התירו אפילו במבושל פחות משיעור מאב"ד. ועיין בראשונים רמב"ן ובעה"מ רשב"א חי' הר"ן מאירי ועיין במ"מ בדעת הרמב"ם הלכות שבת פרק ג ה"ד. ויש לעיין בתוד"ה חמין.

**עד שיגרוף וכו'** עיין ברמב"ן וברשב"א שדנו ששיעור הגריפה הוא לגרוף לגמרי את הגחלים מחוץ לכירה. ועיין רמב"ם ועיין במשנ"ב רנ"ג יג. ועיין בעה"מ והר"ן דגריפה שיגרוף לצד אחד. ולכאורה לפי זה יש לדון מה ענינה של גריפה. והנה יש לעיין דאם גריפה היא לגמרי אז מדוע נאסר להלן בתנור גם בגרוף וחתום. עיין רמב"ם פ"ג ה"ו. ועיין רשב"א ורמב"ן ועיין בב"ח רנ"ג ג. ובביאור דעת הרש"י עיין בריטב"א. עיין בשו"ע להלכה שנקט שצריך לגרוף את כל הגחלים רנג א. [ועיין באגרות משה או"ח ח"א סי' צג.] **בגדר דין קטימה** עיין בראשונים שדייקו מהירושלמי שאין צריך לקטום עד שלא תהא האש ניכרת .אלא די בקטימה קצת ועיין רש"י כ. ד"ה קטום ועיין ברש"י במתני' וברש"י על הרי"ף.

לגבי דין חזרה. נחלקו הרמב"ם והתוספות האם יש איסור בישול בדבר שנתבשל כשיעור מאכל ב"ד דשיטת הרמב"ם פרק ט ה"ג ועיין בכס"מ שם. היא דנחשב בישול אמנם מתו"ד התוספות בסוגייתנו מדויק דלא חשיב בישול. וכן מבואר ברא"ש בסימן יא וברשב"א להלן לט. ד"ה כל שבא. ולדשיטת הרמב"ם ברור שמדאוריתא נאסר להחזיר בשבת תבשיל שנתבשל כשיעור מאב"ד בשבת דהרי הוא מבשל גמור. וכל הנידון הוא רק בתבשיל שנתבשל כל צרכו. וכן יש שדנו שכל ההתר בתבשיל שהוא לח הוא רק אם הוא עדיין רותח דאם הוא נצטנן הרי יש בישול אחר בישול בדבר לח גם במבושל כל צרכו והוי מלאכה דאוריתא. ויש שהתירו בעודו חם אפילו אם אינו רותח. ועיין בזה בשו"ע סי' רנג ובמשנה ברורה שם ובביאור הלכה שם. ובסימן שיח הלכה ד ובביאור הלכה שם.