סי_ כג
קטגוריות: שו_ע / אבן העזר / אבן העזר - דור המלקטים

**איסור הוצאת זרע לבטלה ודברים המביאים לכך**

אבן העזר סימן כ"ג

1. הוציא ש"ז לבטלה - סעיף א'.
2. מנאפים ביד - סעיף ב'.
3. פרקדן - סעיף ג'.
4. לשלוח ידיו במבושיו - סעיף ד'.
5. דברים שגורם חימום - סעיף ו'.
6. רחיצה עם קרובים.

**דור המלקטים** - אנציקלופדיה תלמודית (חי"א עמ' קכ"ט - עמ' קמ"א), אוצר הפוסקים (ח"ט עמ' 163 - עמ' 236).

1. הוציא ש"ז לבטלה - סעיף א'.
   1. **עון מוציא ש"ז חמיר מכל עבירות** – ב"י (ס"ק ד'), בדק הבית (עמ' רכ"ד), א"ר (סי' ג' ס"ק ט"ו, לשונו לקמן), חכ"א (כלל קכ"ז סעי' א'), קיצור שו"ע (סי' קנ"א סעי' א').
      1. לאו דוקא – בית שמואל (ס"ק א'), באר היטב (ס"ק א').
      2. דוקא – א"ר (סי' ג' ס"ק ט"ו, לשונו לקמן), חכמת שלמה (סעי' א'), הג' הטור (אות א'), חיד"א (פתח עינים נדה דף יג. ד"ה א"ר).
      3. מראי מקומות – באוצר הפוסקים (ס"ק ב').
   2. **טוב להוציא לבטלה משיכשל באיסור א"א או נדה**.
      1. הו"ד ספר חסידים סי' קע"ו – חלקת מחוקק (ס"ק א'), בית שמואל (ס"ק א'), א"ר (סי' ג' ס"ק ט"ו, "כתב חלקת מחוקק באבן העזר סי' כ"ג [סק"א] בשם ספר חסידים סימן קע"ו שכתב שאם אחד מתיירא שלא יכשל באשת איש או באשתו נדה ח"ו, טוב לו להוציא זרע לבטלה משיבא ח"ו באיסור אשת איש או בנדה, רק שיתענה ארבעים יום בימי הקיץ או ישב בקרח בימי החורף, עכ"ל. והא דקי"ל שם דעון זה חמור מכל העבירות שבתורה, ר"ל דהיינו אם מגרי יצר הרע אנפשיה, אבל הכא דבא לו התאוה, מוטב לו שיוציא זרע לבטלה משיעבור ח"ו על אשת איש או נדה עכ"ל, ודלא כבית שמואל שם [סק"א]"), חיד"א (פתח עינים נדה דף יג. ד"ה א"ר), באר היטב (ס"ק א').
      2. עוד איסורים – תוס' הרא"ש (על הדף, נדה דף מג.).
      3. ה"ה איסור דרבנן – מהרש"ג (סי' רמ"ג), הו"ד באוצר הפוסקים (סוף ס"ק ב', עמ' 180).
   3. **האם האיסור יהרג ואל יעבור**.
      1. לא.
         1. עי' אוצר מדרשים (עמ' מ"ג).
         2. עי' ריטב"א (נדה דף יג.).
         3. שו"ת פנ"י (ח"ב סי' מ"ד ד"ה והשאלה) – "דודאי אין זה לא בכלל ג"ע ולא בכלל ש"ד דאע"ג דאמרו חז"ל שהוא כאלו ש"ד היינו שעבירה גדולה כ"כ דכי תעלה על דעתך דלשון הרע שאמרו חז"ל שהוא שקולה כע"ז וג"ע וש"ד א"כ יהרג ואל יעבור וכמ"ש הריב"ש ז"ל בתשובה אלא ודאי לא אמרו חז"ל אלא להפליג העון ואפילו נחלק ...".
         4. הו"ד אנציקלופדיה תלמודית (חכ"ב עמ' צ"ו הע' תס"ה).
         5. מקור חסד (בס' חסידים סי' קע"ו ס"ק א').
         6. חזו"א (או"ח סי' א', אה"ע סי' ל"ו אות ג').
         7. אג"מ (אה"ע ח"א סי' נ"ו ד"ה ע"כ).
         8. עי' אוצר הפוסקים (ס"ק א' אות ז', עמ' 168).
         9. עי' שערים מצויינים בהלכה (סי' קנ"א ס"ק ג').
      2. כן.
         1. עי' יעב"ץ (בסידור עמ' תק"ח, חלק מלון מדור ד' סעי' י"ב) – "צריך למסור עצמו על כך".
            1. י"א, פירוש השתדלות גדולה, אג"מ שם.
   4. מראי מקומות.
      1. הגרח"ק שליט"א (ויכתוב מרדכי עמ' שמ"א אות ס"ד) – "בהוצאת שז"ל בשנתו יש איסור דשוגג, או כיון דלא הוי מדעתו לא הוי חטא. תשובה: אין איסור".
2. מנאפים ביד - סעיף ב'.
   1. **האם "לא תנאף" ביד מן התורה או מדרבנן**.
      1. מן התורה – סמ"ק (מצוה רצ"ב), חרדים (פרק ל"ב סעי' י"ט), עי' ב"ח (ס"ק ב'), דרך פקודיך (מצוה ל"ת ל"ה חלק הדיבור אות י"ג), אור השנים (ל"ת קי"ט), והצנע לכת (פרק א' סעי' ג' ד"ה ומי).
      2. דרבנן – שו"ת פנ"י (ח"ב סי' מ"ד), עזר מקודש (סעי' ב', וסעי' ו'), ערוך לנר (נדה דף יג: ד"ה כאלו), חי' ר' ראובן (יבמות סי' י"ג).
      3. מראי מקומות – רי"פ (על ספר המצות לרס"ג ח"ב ל"ת קט"ו, קמ"ב-ב' ד"ה והנה), אנציקלופדיה תלמודית (חי"א עמ' קכ"ט).
      4. לכו"ע זרע לבטלה הוי דאורייתא – מג"א (סי' ג' ס"ק י"ד ד"ה אמרי'), פמ"ג (שם), עי' אנציקלופדיה תלמודית (חי"א עמ' קכ"ט).
   2. **האם "ונשמרת מכל דבר רע", מן התורה או מדרבנן**.
      1. עי' סי' כ"א סעי' א', לשיטות ומראי מקומות.
   3. **האם מותר להרהר באשתו**.
      1. עי' סי' קצ"ה סעי' ז', לשיטות ומראי מקומות.
3. פרקדן - סעיף ג'.
   1. **מה פשט בפרקדן, פניו למעלה או על הבטן**.
      1. פניו למעלה – רמב"ם (איסורי ביאה פרק כ"א הל' י"ט), טור (סעי' ג'), מחבר (סעי' ג'), חכ"א (כלל קכ"ז סעי' ג'), ערה"ש (סעי' ג').
      2. שניהם – פר"ח (בס' הליקוטים בפרנקל רמב"ם דעות פרק ד' הל' ה'), קיצור שו"ע (סי' ע"א סעי' ה', סי' קנ"א סעי' ב'), מ"ב (סי' רל"ט ס"ק ו'), והצנע לכת (פרק א' סעי' ה' ד"ה בשעת).
      3. מראי מקומות – אוצר הפוסקים (ס"ק ט').
   2. **האם מחיוב להעיר מי שישן בפרקדן**.
      1. לא צריך.
         1. אז נדברו (חי"ב סי' מ"ב, סי' מ"ג).
         2. משנה הלכות (חי"ב סי' ש"ס) – "ספרו היקר חקי חיים ח"ב ... וממילא יצא ליה לענין לעורר מי שישן פרקדין הגם שאפשר שיבא לידי ט"ק אין להקיצו שמה שיבא לידי איסור בשינה אינו כלום ... בשוכב פרקדן כיון שאינו ברור שיראה וגם הא אפשר שיעררו וישכב על צדו ובעוד רגע שיעבור הימנו שוב יתהפך על פרקדן כי זה מדרך בנ"א שלא מקפידין כה"ג אולי אין לעוררו שהו"ל ס"ס ולכן להלכה יפה כיון לפענ"ד וק"ל".
      2. צריך.
         1. שלמת חיים (סי' רכ"ו) – "פשיטא שיעיר אותו ולא יבא לידי עבירה".
         2. הו"ד בפסקי תשובות (סי' רל"ט אות ח').
      3. דעת הגרח"ק שליט"א.
         1. הגרח"ק שליט"א (שאלת רב ח"ב פרק כ"ב אות ל"ג, אות ל"ד, ***רבעון קרית ספר חל"ט עמ' ד'***) – "יתכן שאין חייבין כיון שלא פשע ולא שכב כך אלא נתהפך תוך שנתו".
         2. הגרח"ק שליט"א (נזר החיים עמ' קע"ד אות ל"ו) – "האם חייבים להעיר מי שלא קרא ק"ש ועומד לעבור הזמן, או מי שנרדם על ספר, או מי שנרדם מחוץ לסוכה, או כהן שנרדם באהל הטומאה, או מי שישן פרקדן. תשובה: להעיר מי שנרדם על ספר אין זה חיוב אלא רשות, וכל השאר זו מצוה להעיר כי הם פשעו בשנתם".
      4. מראי מקומות – שו"ע המקוצר (סי' נ"ב הע' י' ד"ה השוכב).
   3. **האם מותר לשכב בפרקדן** [שלא בשעת שינה].
      1. מיקל.
         1. תורה לשמה (סי' שס"ז) – "שאלה אחד שהוא יושב ולומד גמרא או בספר אחד מספרי הקודש וטרח בישיבתו ורוצה לשכב על צידו או על גבו או על בטנו וללמוד אי שרי או"ד אין דרך ארץ ללמוד כך. יורנו המורה לצדקה ושכמ"ה. תשובה איתא בגמרא דזבחים דף ה' ע"א רמי ריש לקיש על מעוהי בי מדרשא ומקשה אם כשרים הם וכו' ע"ש ופי' רש"י ז"ל שוכב על בטנו פניו כלפי קרקע ע"ש ולכן גם זה שטרח בישיבה ועושה כן לנוח אה"נ דשרי אך לא יתמיד הרבה בזה אלא מעט עד שינוח".
         2. אז נדברו (ח"ו סי' נ', חי"ב סי' מ"ב, סי' מ"ג).
         3. הגריש"א זצ"ל (שיעורי מרן הגרי"ש ברכות דף יג: ד"ה אמנם) – "דמותר לשכבב על הגב כשהוא ער כגון לקרא ספר וכיו"ב. כמשמעות דברי רש"י, וכפשטות הסברא דבשעה שהוא ער לא שייך איסור זה כלל".
         4. עי' בירור הלכה (קמא סי' רל"ט עמ' רס"א, ח"ה סי' רל"ט).
         5. עי' פסקי תשובות (סי' רל"ט אות ח' ד"ה והנה, הע' נ"ד) – "והנה, מדברי הגמ' (ברכות י"ג ב) ורש"י והראשונים והפוסקים משמע שהאיסור הוא רק בשינה, אבל שכיבה ללא שינה ליכא איסור מדינא, אמנם גדולי הדורות ואנשי מעשה הקפידו גם על שכיבה גרידא ללא שינה. [שו"ת דברי ישראל ח"ג סי' קל"ז, ועיי"ש על הגרי"ז מבריסק זצ"ל שרופא פקד עליו מחמת יסוריו הגדולים שישכב על גבו ולא הסכים בשום אופן, והוא מחמת חסידותו ופרישותו ולא מדינא, עיין שם, שונה הלכות סעי' ג' שהעידו על החזו"א זצ"ל שהקפיד גם על שכיבה גרידא ללא שינה, וכן ידוע מהרבה צדיקי וגדולי הדורות]".
         6. הגר"י בעלסקי שליט"א (Halachically speaking ח"ב מספר כ"ז הע' מ"ב).
      2. מחמיר.
         1. ישועות יעקב (או"ח סי' ס"ג ס"ק א').
         2. חזו"א (מכתב בס' זכרון שאול סי' ז' אות ב', ***דרך שיחה ח"ב עמ' תל"ד ד"ה הג"ר***, שונה הלכות סי' רל"ט סעי' ג', שיח השדה ח"ג ברכות דף יג: ד"ה מיקרא).

חזו"א (ארחות רבנו ח"ג עמ' קס"ג אות נ"ג, עמ' רכ"ו אות ל"ג) – "מרן החזו"א זצוק"ל אמר שאסור לשכב אפרקדן גם כשהוא ער ולא רק כשישן כך מוכח בגמ' נדה ד"ד ע"א. (הגרג"נ שליט"א). (עי' מ"ב סי' רל"ט שה"צ אות י"ב)".

* + - 1. שרגא המאיר (ח"ח סי' מ"ט).
      2. משנה הלכות (חט"ו סי' צ"ו אות ד') – "ולכאורה מטעם חימום או הרהור מאי שנא ישן או שוכב בלא שינה, גם מלשון תוס' ר"י החסיד שכתב בפרש"י שמא יישן ויתקשה משמע דחייש לשכב בלי שינה שמא יישן ויתקשה, א"כ לעולם אסור ... וממילא מיושב בזה נמי קושיתינו וקושית הערוך לנר אמאי לא משנה דק"ש אפילו לשכב אסור בלא שינה, דבאמת אין נפ"מ בין ישן או לא לענין פרקדן".
      3. הגרח"ק שליט"א (שונה הלכות סי' רל"ט ס"ג, דרך שיחה ח"א עמ' שנ"ט, שאלת רב ח"ב פרק כ"ב אות ל"ג - ל"ה, שלהי דקייטא סי' צ' אות י"ב, שיח השדה ח"ג ברכות דף יג: ד"ה מיקרא) – "אף שמטעמי רבותינו הראשונים נ"ע משמע ששכיבה אפרקדן אסורה רק בשינה, מ"מ משום גזירה אסרו גם כששוכב ער".
      4. שבט הקהתי (ח"ה סי' רכ"ח).
    1. מראי מקומות – רמב"ם (פאר הדור קמ"ג), דברי ישראל (ח"ג ריש סי' קל"ז), אוצר הפוסקים (אה"ע סי' כ"ג סעי' ג' בהג"ה \*\*\*\*), פירות תאנה (נדה דף יד. ד"ה ודאי), והצנע לכת (פרק א' סעי' ה' הע' ז'), שלהי דקייטא (סי' י"ז).
       1. ערוך לנר (נדה ריש דף יד.) – "בגמרא הא מגנא שפיר דמי. ק"ק הרי ריב"ל לייט אמאן דגני אפרקד דוקא פי' מי שיישן כן ומהטעמים שכתב רש"י וא"כ מה מקשה מק"ש דלמא בק"ש קמ"ל רב יוסף דאפילו בהקיץ אסור לשכוב כן ולקרות ק"ש וא"ל דכיון דבשינה אסור א"כ אפילו בהקיץ יאסר דדלמא יישן ובמוסר שינתו לאחרים לא מהני דערבך ערבא צריך כדאמרינן בסוכה (כו א) לענין תפילין ע"ש דז"א דזה אמרינן דוקא לענין שאם יישן שינת עראי חיישינן שמא ירדם אבל אם הוא בהקיץ ודאי לא חיישינן שמא יישן דאל"כ איך יקרא ק"ש פרקדן הרי ע"כ בתפילין יקרא דהקורא ק"ש בלא תפילין כאלו מעיד עדות שקר כדאמרינן ברכות (יד ב) והרי בתפילין ודאי אסור לישן ואפילו נדחוק לומר דהך פרקדן מותר לקרות ק"ש הוא דוקא ק"ש של לילה שקורא בלא תפילין מכ"מ יקשה היאך מותר לקרות ק"ש בתפילין בשכיבה או בישיבה דניחוש שמא יישן אלא ודאי דאם לא יתחיל לישן שינת עראי לא חיישינן שמא יישן וא"כ מה מקשה מקורא ק"ש פרקדן על ריב"ל וצ"ע".
       2. שלמת חיים (סי' רכ"ד) – "כך נראה דוקא לישן".

שלמת חיים (סי' רכ"ה) – "צ"ע בבית המרחץ שהלה מוטל פרקטן ורוחצים אותו. תשובה: אם הוא לצורך רפואה, ובלא"ה וודאי אינו נכון".

* 1. **מה הדין לגבי חינוך לילדים**.
     1. ענין לחנך.
        1. שלמת חיים (סי' רכ"ז) – "נסתפקטי בקטן פחות מבן ט' לענין פרקטן מאחר דאינו ראוי לראות וליכא למיחש. תשובה: אבל אין ראוי להרגילו".
        2. הו"ד בפסקי תשובות (סי' רל"ט אות ח').
        3. שבט הלוי (ח"י סי' רל"ז אות ב') – "ואשר שאל לענין שכיבת פרקדן בילדים קטנים אם להרגיל אותם לשכב על צידם, כיון דההרגל נעשה טבע, ודאי פשוט דמצוה להרגיל אותם בזה דהוא מהנהגות קדושה דאם עושה לפי המורגל בלי משים לפעמים דעתו ע"ז, והיינו בקטנים דתינוקות קטני קטנים אי אפשר לשלוט ע"ז כידוע, וגם לקטנים עצמם מצוה להזהיר אותם ע"ז, ופשוט דחינוך בזה מתחיל מאד בצעירותם".
        4. הגרח"ק שליט"א (דרך שיחה ח"א ריש עמ' ש"ס) – "ממתי לומר לילד שלא ישכב פרקדן. תשובה: כבר בעודו ילד לומר לו שלא ישכב כך, ואם שואל מדוע - ילד אינו צריך לדעת הכל, וצריך לומר לו שכאשר יגדל כבר ידע".

עי' ***הגרח"ק שליט"א*** (***דולה ומשקה עמ' שפ"ו) – "שאלה: חינוך הבנים בענין איסור שינה על הבטן, כיצד, מה אומרים להם ומאיזה גיל. תשובה: אומרים להם שזהו לא יפה".***

* + 1. מראי מקומות – שלמת יוסף (סי' י' אות ב'), הקטן והלכותיו (פרק פ"א סעי' א'), חינוך ישראל (פרק ג' אות כ"ב).
       1. קהלות יעקב (ארחות רבנו ח"ג עמ' קס"ג אות נ"ד, עמ' רכ"ו אות ל"ד) – "מו"ר זצוק"ל הקפיד מאד על נכדו לאחר שנהי' בר מצוה שלא ישכב על בטנו".
       2. משנה הלכות (ח"ו סי' רל"א) – "ומה ששאל עוד אי יש להפריש קטנים וללמדם שלא ישנו פרקדן ושלא ישבו זה אצל זה הנה לענין ישיבה כבר הראיתי לפענ"ד דליכא איסור אמנם לענין פרקדן לכאורה יהי' תלוי בטעם איסור דלטעם משום שלא יתגנה בקטן לא שייך בזיון ולטעם שלא יבא לידי הז"ל בקטן נמי שייך ובפרט לאחר ט' שנים שכבר ראוי הוא לביאה וקצת דמיון מער ואונן שהיו קטנים וי"ל דקודם מ"ת הי' וקצת יש לדייק משמואל דלא הוה מניח לבנתיה למיגני בהדדי כי היכי דלא לילפי גופא נוכראה והתם כנראה דקטנות היו ואולי כל זמן שאין להם תאוה ולא ידעי טעם ביאה ליכא איסור מ"מ כל ערום יעשה בדעת וחנוך לנער ע"פ דרכו גם כי יזקין אל יסור ממנו".
  1. **מטוס**.
     1. מראי מקומות – הגר"מ גרוס שליט"א (תורת הדרך פרק י"ג סעי' ב').
  2. מראי מקומות – פסקי תשובות (סי' ס"ג).
     1. הגרשז"א זצ"ל (נשמת אברהם או"ח סי' ס"ג ס"ק א') – "שכמו שמותר להתפלל כשהוא שוכב פרקדן אם אמנם הוא נוטה קצת על הצד, כך מסתבר שיהיה מותר לו להתפלל כשהוא במצב של קצת ישיבה, דהיינו כשראשו מורם קצת על כריות, כך שכתפיו מורמות קצת מהמיטה, או כשראש המיטה עצמו מורם קצת, כך שהוא אינו שוכב ממש".
     2. הגרחפ"ש זצ"ל (חידושי בתרא או"ח סי' ס"ג על מ"ב ס"ק ב') – "ואם צריך לשכב על גבו מחמת בריאות מותר, דאז ליכא בזה גאוה".

הגרחפ"ש זצ"ל (חידושי בתרא או"ח סי' ס"ג על מ"ב ס"ק ב') – "דוקא כשמושכב לגמרי איכא איסור דפרקדן, אבל **בכסא נוח** לית לן בה".

* + 1. הגרח"ק שליט"א (שלהי דקייטא סי' צ' אות י"ג) – "בשחיית גב או בטן בים ובבריכה יתכן דל"ש הרהור, ואינו אסור משום שכיבה אפרקדן".
    2. אור יצחק (או"ח ריש סי' ס"א) – "שאלת: אדם חולה או שאינו חש בטוב האם מותר לו לשכב על הגב או על הבטן. תשובה: דין פרקדן הכל לפי מה שהוא אדם, ואידך זיל גמור".
  1. **בא לו הרהור שלא בכוונה, אינו עובר כלום** – לשון טור (סעי' ג'), לשון מחבר (סעי' ג'), לשון בפוסקים, עזר מקודש (סי' כ"ג סעי' ג', אשל אברהם או"ח סי' ש"ו), תפארת יעקב (חולין סוף דף לז:), דרך פקודיך (מצוה ל"ת ל"ה חלק המחשבה אות ד'), אום אני חומה (ח"א עמ' י"ג ציון ס"ק קמ"ו).

1. לשלוח ידיו במבושיו - סעיף ד'.
   1. אם מידת חסידות – ט"ז (ס"ק ב', יו"ד סי' קפ"ב ס"ק ג'), מפתח פרנקל, אוצר הפוסקים (ס"ק י"ג אות ב').
   2. **האם נשוי מותר, מה הדין אם אשתו אינו עמו**.
      1. מיקל – אור זרוע (הל' בעל קרי סי' קכ"א, רק נדה מותר אבל רחוקה אסור), בית שמואל (ס"ק ד'), ישעות יעקב (פי' הערוך ס"ק א', או"ח סי' ג' ס"ק ו'), ארצות החיים (סי' ג' סעי' י"ד).
      2. מחמיר – מג"א (סי' ג' ס"ק י"ד), ט"ז (שם ס"ק י"ג), חיד"א (ברכ"י סי' ג' ס"ק י"א, מחב"ר ס"ק י"ב, פתח עינים נדה דף יג. ד"ה אם), רע"א (שם על המג"א, ויומא דף ל. תד"ה מצוה), חכ"א (כלל קכ"ז סעי' ה', ח"א כלל ג' סעי' ג'), גר"ז (סי' ג' סעי' כ"ב), קיצור שו"ע (סי' קנ"א סעי' ג'), מ"ב (סי' ג' ס"ק י"א).
      3. מראי מקומות – ערה"ש (סי' כ"ג סעי' ד', ב' פשטים), דעת תורה (סי' ג' סעי' י"ד), אוצר הפוסקים (ס"ק ט"ו).
      4. גם נשוי אסור – טור (כאן, ואו"ח סי' ג').
2. דברים שגורם חימום - סעיף ו'.
   1. **לרחוץ האמה עם כל הגוף יחד**.
      1. שרי, רק דרך העברה ולא להתעכב – באר היטב (ס"ק ה'), כנה"ג (בבא"ה שם, אם רואה ערותו אסור), ערה"ש (סעי' ד', "ולרחוץ האמה עם כל הגוף יחד שרי כשרוחץ בדרך העברה אבל להתעכב הרבה ברחיצת האבר אין נכון לעשות כן דשמא יתחמם"), עי' שבת (דף מא., קצ"ע).
   2. **אם אינו נשוי** אסור – ב"ח (ס"ק ג').
      1. מראי מקומות – לקראת שבת (פרק ז' סעי' י"ט).
   3. **בענין רחיצה באמבטי חמה**: האם יש איסור מחשש קישוי ע"י החימום.
      1. מראי מקומות – אג"מ (אה"ע ח"א סי' ס"ח).
   4. **האם מותר לישב ע"פ אפניים ב' אנשים כשנוגעים זב"ז**.
      1. מיקל – משנה הלכות (ח"ו סי' ר"ל, "בענין אופניים (בייסיקעל בלע"ז) אשר קצתם יש להם כסא ארוך ויושבים שנים זה אחר זה בלי הפסק ביניהם וכתב דזה ודאי אסור כי אין כאן ביעותיתא ונסתפק אי יש בזה משום חינוך קטן הנה מה דפשיטא ליה דכה"ג ודאי אסור לפענ"ד לא מצינו בשום מקום שיהא איזה איסור לישב לשני אנשים זה אצל זה או זה אחר זה בלי קירוב בשר").
   5. **כשמרכיבים חבר על הכתפים: המנהג הנהוג להרכיב בחתונה את החתן על הכתפיים ולרקוד אתו זמן ממושך במצב זה**.
      1. צריך להזהר.
         1. רוח חיים (סי' תרס"ט).
         2. כף החיים (סי' תרס"ט ס"ק כ"ב).
         3. ציץ אליעזר (חי"ב סי' ע"ג אות ג') – "מה שאמרתי שהגר"ח פלאג'י ז"ל אוסר הרכבת חתן על הכתפיים ולרקוד עמו, היא לו בספרו רוח חיים חאו"ח סי' תרס"ט אות ח' שכותב וז"ל ביום ח' עצרת וש"ת ראוי לכל ראש הקהל שיתן דעתו שלא ירכיבו אדם על כתפיהם לרקד, וראוי לבטל מנהג הרע הזה מתלתא דפורענותא, תיתי חדא עלית על כולנה. לפעמים המרכיב הוא בחור או המגביהין אותו הם בחורים ומק"ו שלא ירכוב על חמור בלי אוכף נפקא דלא יתכן לעשות כן דאיכא למיחש להרהור וקישוי וכו' עיין שם, ודון מינה ומינה במה מצינו ובגזירה שוה".

ציץ אליעזר (חי"ז סי' מ"ט אות ו') – "בספר רוח חיים להגר"ח פלאג'י ... מתוך דברי הגרח"פ אלה אני מהרהר ומעורר אם לא כדאי לתת את הדעת לבטל גם המנהג הנהוג להרכיב בחתונה את החתן על הכתפיים ולרקוד אתו זמן ממושך במצב זה יוד"ל".

* + - 1. שבט הלוי (ח"ו סי' ר"ג) – "קבלתי מכתבו אודות שמרכיבים החתן ע"ג כתפים בחתונות - וזה נוגע להמבואר בש"ס נדה י"ג ע"ב לענין מכנסים, ואיסור רכיבה ע"ג עגל וחמור, ומובא ברמ"א אה"ע סי' כ"ג ס"ו, וכן נוגע להמבואר באוח סוס"י ג' באיסור נגיעה לדבר הגורם חימום, וכ"ת העיר ממש"כ בענין זה הגר"ח פלאג'י זי"ע בספרו רוח חיים סי' תרס"ט ומובא ג"כ באוצה"פ אה"ע שם, ט - ב - הנה גם אני עני הרבה פעמים כבר מחיתי ע"ז ורוב חתנים החרדים לדבר ה' לא ניחא להו בזה כלל אלא המשמחים המדומים חושבים שיש ענין חשיבות בזה והבל יפצה פיהם, ואף על פי שישנם צדדים של למוד זכות שאין זה אלא זמן קצר, ועוד ביעותיתא (עיין נדה י"ג ע"א) ועוד אולי בגדים של המרכיב והנרכב מפסיקים (עיין רמ"א אה"ע שם) בכל זאת כל הני דברים ספיקא דאורייתא הם ועלינו להחמיר, ועכ"פ למחות בעושים כן".
      2. נטעי גבריאל (נישואין פרק מ"א סעי' י"ד).
    1. מיקל.
       1. אור לציון (בית חתנים פרק כ"ד הע' כ"ו).
       2. הגריש"א זצ"ל (בית חתנים פרק כ"ד הע' כ"ו, ***אשרי האיש אה"ע ח"א פרק כ"ב אות*** מ"ח) – "שאין איסור בדבר, משום שהחתן חושש כל רגע שמא יפול ובכה"ג אין חשש להרהור כמבואר בגמ' נדה (יג) במעשה דרב יהודה, שכיון שהיה מפחד שמא יפול התיר לו שמואל לאחוז באמה ולהשתין".
       3. תשובות והנהגות (דבק טוב פרק ח' הע' ו') – "ואין איסור בדבר בפרט שהוא לזמן מועט".
    2. מראי מקומות – ישמח לב (אירוסין ונישואין עמ' קע"ז אות ר"ס).
       1. קהלות יעקב (ארחות רבנו ח"א עמ' רכ"ד אות א') – "אחד שאל במכתב את מו"ר (שליט"א) זצוק"ל אם מותר להרכיב חתן על הכתפים מחשש חמום וכמו שאסור לרכב על בהמה בלי אוכף וציין לספר רוח חיים מהגאון פלאג'י ז"ל על או"ח סי' תרס"ט שאסר לעשות כן ומדבר שם בשמחת תורה על אלה שנוהגים להרכיב את חברו על הכתפים, וכתב הלה במכתב ששמע בשם מרן החזו"א שאסר, וענה לו מו"ר (שליט"א) זצ"ל שבשם החזו"א לא שמע, אמנם ראוי להחמיר בדבר".
       2. הגרשז"א זצ"ל (ועלהו לא יבול ח"ב ריש עמ' קפ"ה) – "אין בזה איסור כי החתן מפחד שמא הוא יפול, וממילא אין לחשוש שמא הוא יבוא לידי חימום. אמנם עצם המנהג הוא 'מנהג לא יפה', ולכן למעשה - אין למחות במי שנוהג כך, אבל לא כדאי להיות זה שלוקח את החתן על הכתפיים".
       3. משנה הלכות (ח"ו סי' רכ"ט) – "דלכתחילה ודאי אין ראוי לעשות כן ואינו מדרכי החסידות ודבר מכוער הוא אבל מ"מ מעיקר הדין אין לפענ"ד מקום לאסרו דהנה ...".
       4. בית חתנים (פרק כ"ד סעי' ט"ז) – "טוב לימנע מלהרכיב החתן על הכתפיים ולהרקידו כך, אלא ירקידוהו כשהוא יושב על גבי כסא".
  1. **לבישת תחתונים מהודקים** [Boxers or briefs].
     1. מראי מקומות.
        1. מחבר (או"ח סי' ע"ד סעי' ה') – "אבל אם איזה מאבריו נוגע בין בערותו בין בערות חבירו, אסור לקרות ק"ש או להתפלל. ויריכותיו שהערוה שוכבת עליהן, צריך להפסיקן בבגד או להרחיקן בענין שלא יגע הגיד בהם".
           1. וכן – אורחות חיים (הל' קר"ש אות ל"ו), לבוש (או"ח סי' ע"ד סעי' ה'), גר"ז (או"ח סי' ע"ד סעי' ו'), ערה"ש (או"ח סי' ע"ד סעי' ט"ו).
        2. פתחי תשובה (ס"ק ד') – "אלא בימיהם כו'. כתב בס' עצי ארזים חילק זה הוא דוחק גדול אבל כפי הנראה מהגמרא שלא נאמר זה על מכנסים שלנו דפריך והכתיב ועשה להם מכנסי בד כו' ההוא כדתניא מכנסי כהנים למה הן דומין כו' ויש להם שנצין ואין להם כו' ערש"י שם א"כ מוכח דמכנסים שלנו שאין עושין כיס מיוחד למדת האבר לית בהן משום הרהור עכ"ל וע' ברא"ש פ"ק דשבת סי' י"ט)".
        3. ערה"ש (סעי' ז') – "כתב רבינו הרמ"א בגמ' פרק כל היד משמע דאסור ללבוש מכנסים אם לא עשוים כבתי שוקים משום דמביא לידי השחתת זרע ואף על פי דאפשר לדחות דבגמ' לא קאמר אלא בימיהם שהיה להם תרומה ואיכא למיחש לטומאת הגוף מ"מ מדהביא הרא"ש בפסקיו משמע דאף בזמן הזה אסור ומה שנהגו היתר במרחץ אפשר לומר דבשעה מועטת לא אסרו עכ"ל והדברים מבוארים שדבר זה לא נאמר אלא במכנסים העשויים כיס מיוחד להאבר בפ"ע דבזה שייך חימום אבל במכנסים שלנו איזה חימום שייך ופשיטא שבכל הדורות לא הלכו בלא מכנסים [וכ"כ בפ"ת בשם עא"ר ועא"ח סי' צ"א]".
        4. משנה הלכות (ח"ט סי' רס"ח אות ט') – "יש להזהיר שלא יצאו הבחורים במכנסים התחתונים צרות המהודקים עד למאוד ככה שמהדק את האבר וא"א שלא יבא לידי חימום עי"ז ...".

1. רחיצה עם קרובים.
   1. **רחיצה עם חמיו**.
      1. מחמיר – מרדכי (פסחים רמז תר"ו), דר"מ (ס"ק ג', יו"ד סי' רמ"ב ס"ק י'), לבוש (סעי' ו'), חלקת מחוקק (ס"ק ה', "עוד אסרו בגמ' לרחוץ עם אביו וחמיו ובעל אחותו. כצ"ל וכן הוא גירסת הרי"ף והרא"ש וכן פי' רש"י והר"ן וכן הוא באגודה"), בית שמואל (ס"ק ה', "עוד אסרו לרחוץ עם אביו וחמיו ואחיו ובעל אחותו ובעל אמו. כצ"ל"), גר"א (ס"ק ט"ז, "ואחיו. ט"ס וצ"ל וחמיו"), חכ"א (כלל קכ"ז סעי' ח', "אסור לרחוץ עם אביו ואחיו וחמיו ובעל אמו ובעל אחותו במרחץ אם הולכין בגילוי ערוה"), בא"ה (ס"ק ז'), קיצור שו"ע (סי' ע"ב סעי' י"ג, "אסור לרחוץ עם אביו וחמיו ובעל אמו ובעל אחותו"), ערה"ש (סעי' ח'), טהרת ישראל (סעי' כ"ד), שו"ע המקוצר (ח"ו סי' ר"ד סעי' ח'), ילקוט יוסף (כיבוד או"א פרק ה' סעי' מ"א).
      2. מראי מקומות – אוצר הפוסקים (ס"ק כ"א אות ה').
   2. **רחיצה עם אחיו**.
      1. מיקל – חלקת מחוקק (ס"ק ה', לשונו לעיל), גר"א (ס"ק ט"ז, לשונו לעיל), עי' קיצור שו"ע (סי' ע"ב סעי' י"ג, לשונו לעיל), ערה"ש (סעי' ח', "איתא בגמ' שם דבמקום שאין המנהג ששני אחים ירחצו כאחד שנזהרים מזה לא ירחצו שם שני אחים ג"כ כאחד וכ"כ הרמב"ם אבל הטור והש"ע לא כתבו זה מפני **שעתה אין זה המנהג בשום מקום ומדינא שרי** כמ"ש בגמרא שם"), שו"ע המקוצר (ח"ו סי' ר"ד הע' מ"ב).
      2. מחמיר – לבוש (סעי' ו'), בית שמואל (ס"ק ה', לשונו לעיל), חכ"א (כלל קכ"ז סעי' ח', לשונו לעיל), בא"ה (ס"ק ז'), טהרת ישראל (סעי' כ"ד).
      3. יש מקומות נהגו להחמיר – רמב"ם (איס"ב פרק כ"א הל' ט"ז, "ויש מקומות שנהגו שלא יכנסו שני אחים כאחד למרחץ"), סמ"ג (לאוין סי' קכ"ו), אורחות חיים (הל' כתובות אות ז'), כל בו (סי' ע"ה).
         1. מראי מקומות – מנחת יצחק (ח"ד סי' ס"ב אות ב').
      4. מראי מקומות – אוצר הפוסקים (ס"ק כ"א אות ו').
         1. מנחת יצחק (ח"ד סי' ס"ב אות ד') – "והנה תמוה מאד, דברי הרמ"א והב"ש (אה"ע סי' כ"ג סעי' ו'), שכתב הרמ"א שם בזה"ל, עוד אסרו בגמרא לרחוץ עם אביו ואחיו וכו' עכ"ל, ובב"ש הגיה אביו וחמיו ואחיו וכו' עיין שם, דהרי אחיו לא אסרו בגמ', רק הוי מנהג של אנשי כבול, ולרוב השיטות הוי מנהג גרוע כנ"ל, ובאמת החלקת מחוקק והגר"א שם, הגיהו, דבמקום ואחיו צ"ל וחמיו, אבל על הב"ש דרק הוסיף גם חמיו, אבל לא סמי מזה אחיו צע"ג, - וכן צ"ע מש"כ בספר עצי ארזים, על דברי הרמ"א שם, וז"ל, הרמב"ם (פכ"א מהא"ב) כתב חמיו במקום אחיו, ותלוי בחילוף גרסאות שבברייתא (פרק מקום שנהגו) עכ"ל, דמש"כ דהרמב"ם כתב חמיו במקום אחיו, זה נכון, דהרי חשב בין האסורים, חמיו (בהלכה ט"ו), ואביו ובעל אחותו ותלמידו (בהלכה ט"ז), ובשני אחין הוי רק מנהגא כנ"ל, אבל מה שכתב שתלוי בחילוף הגרסאות שבברייתא, לא ידעתי מחילוף גרסאות בזה, רק בבעל אחותו ובעל אמו, וכמ"ש בחלקת מחוקק שם, ולמעשה תרווייהו אסירי, אבל לא באחיו, וצע"ג".
         2. ***הגרח"ק שליט"א*** (שאלת רב ח"א פרק ט"ו אות ג'***, אות ד') –*** "עד איזה גיל אפשר לרחוץ שני בנים ביחד באמבטיה, עד שאחד מהן בן ט', או כבר בגיל ו' ז', או בר מצוה. תשובה: עד בר מצוה המנהג להקל".
   3. **רחיצה עם אביו: עד איזה גיל קטן מותר באביו**.
      1. עד גיל שמונה.
         1. יפה שעה (סי' ע"ד) – "דידעינן טעם האיסור לשמא יראה הבן קרי, ממילא חל עלינו חובת הביאור בכדי לדעת בני כמה שנים הם הבנים דחיישי רבנן לטומאתם. ורבינו חיד"א ז"ל העיר עינינו בזה, דשם בברכ"י באה"ע סי' כ"ג ס"ג ובאו"ח סי' ת' הנז' הבי"ד מהריק"ש ז"ל דקטן משמונה שנים ולמעלה אפשר שיראה קרי והוא מסוכה כ"א ע"ב. והרב טהרת ישראל בחוקת הטהרה אבה"ע סי' כ"ג כתב שכך מה שאסרו דז"ל בגדול שאינו נשוי שאסור לשלוח ידו. במבושיו, ואסור שיקשה עצמו לדעת וכו' כולהו איתנהו בתינוק מבן שמונה ולמעלה, דגם הוא אפשר שיראה קרי, עי"ש ע"כ. וא"כ מאחר שבא הדבר מפורש משלשה עמודי הוראה הנז' דקטן בן שמונה יוכל שיקרהו מקרה אשר לא טהור. ממילא בזה הדרנא אנא למקוה שערי חסד, שאחינו האשכנזים יצ"ו מביאים ילדיהם מגיל שמונה ולמעלה, והבנים מתרחצים עם אבותיהם, וגם אחר עלייתם מהמקוה, יושבים לפוש בחדר האמצעי ערומים הבנים והאבות פשוט דלא טוב לעשות הדבר וגם הוא באיסור מוסיף בגיל הנז'. ובדבר הזה נמי יותר ספקו של הגאון בעל ערוך השולחן הנז' ולחומרא ודו"ק".
      2. עד גיל תשעה.
         1. הל' שונות הנוגעות לשבת (ארטסקרול, עמ' כ"ג).
         2. עי' ילקוט יוסף (כיבוד או"א פרק ה' סעי' מ"א) – "ונכון והגון שאדם לא יתרחץ גם עם ילדיו הקטנים [מגיל תשע לערך, והכל לפי חריפות שכלו של הילד]".
      3. עד שיש בו חשש דהרהור.
         1. דברי יציב (ליקוטים והשמטות סי' קכ"ג) – "ומ"מ בבן קטן דאין בו חשש הרהור, כיון דהאיסור על הבן נראה דיש להקל, אבל בבן יותר גדול שיש בו כבר החשש דהרהור ראוי להחמיר בזה".
      4. עד קרוב ל***מופלא סמוך לאיש***.
         1. ***חוט שני (שבת ח"ג עמ' רפ"ד ד"ה הא***) – ***"דאם הוא קטן אין בזה איסור, ומזמן שהנער קרוב לשיעור של מופלא סמוך לאיש יש למנוע".***

***עי' חוט שני (יחוד סוף ס"ק י"א) – "אמנם בקטן ביותר אין איסור".***

* + 1. ***עד בר מצוה.***
       1. ***קהלות יעקב (דרך שיחה ח"ב עמ' תע"ה) – "אביו ... עד בר מצוה לקח אותי עמו".***
       2. ***הגרח"ק שליט"א*** (שאלת רב ח"א פרק ט"ו אות י"ב***) –*** "הרבה מקילין בקטנותן".

***הגרח"ק שליט"א*** (הליכות חיים ח"ב אות שכ"ד***) –*** "אחר בר מצוה"***.***

***הגרח"ק שליט"א*** (***דולה ומשקה ריש עמ' שפ"ו) – "האם מותר ללכת למקוה ביום שישי עם ילדים קטנים, שהרי קיי"ל שאסור ללכת אב עם בנו למרחץ, אבל בקטנים, כמדומה, מקילים ועד איזה גיל אפשר להקל. תשובה: עד הבר מצוה מקילין".***

***הגרח"ק שליט"א*** (***דולה ומשקה עמ' שפ"ו) – "שאלה: באופן הנ"ל אם נפסוק שמותר ללכת האב עם הילדים למקוה, האם זוהי הנהגה טובה, או לא (שיש דורשים לשבח ויש דורשים לגנאי, ואיך נהגו גדולי ישראל בדבר זה). תשובה: אם צריך אפשר".***

* + 1. ***מראי מקומות –*** קנין תורה בהלכה (ח"ב סי' ל"ד ענף ב'), אוצר הפוסקים (ס"ק כ"א אות ד'), ***שרגא המאיר (ח"ד סי' מ"ו אות א'),*** שו"ע המקוצר (ח"ו סי' ר"ד הע' מ"ב), ***אוצר כיבוד אב ואם (עמ' קפ"ה, קפ"ו), כיבוד אב ואם (פרק ה' סעי' מ"ה), לקראת שבת (פרק ז' הע' ס"ז).***
       1. ***לקט יושר (יו"ד עמ' ל"ז*** ענין ב') – "ואמר להח"ר טרשטיל שיושב עם בנו הגדול באמבטי שקו' וואשר באד בערב ר"ה. ואמר זה הרבה לך שעשית כן בער"ה, כמדומה לי שהיה טעמו משום הרהור. מצאתי מזה בפ' מקום שנהגו גבי כדתניא עם הכל אדם רוחץ וכו' ע"ש".
       2. ערה"ש (סוף סעי' ח') – "ולילך עם בן קטן למרחץ יש להסתפק אם מותר אם לאו".
       3. אג"מ (מסורת משה ח"א אה"ע אות נ"ג) – "בשו"ע אהע"ז (סימן כ"ג סעיף ו') מביא ברמ"א עוד אמרו בגמרא לרחוץ עם אביו ואחיו ובעל אמו ובעל אחותו... ליכא למיחש להרהורא' והסביר רבינו שגם בבנים ואביהם הטעם הוי מצד הרהור. ושהאיסור הוא על הבנים, לא על האב. וכמובן **לא שייך מחילה בזה**, דאינו ענין של כיבוד אב. ובעצם זה כשאר אסורים, ואם רואה שמישהו עובר על זה, ורוחץ עם בניו, יש ענין של תוכחה".
       4. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש או"ח ח"ב פרק א' אות כ"ב, הע' ל"א, יו"ד פרק ל"ח אות י"ב, הע' ט"ו) – "ויש מקום להקפיד בכל אלו מגיל תשע ולמעלה [קונטרס כבוד וקדושת שבת ס"ה. כתבי האבני ישפה. ובכיבוד אב ואם סי' קמ כתב מגיל ט-י. ובכבוד הורים פ"ד הערה לו כתב 'האיסור מגיל עשר ומעלה, ובפחות מכן כ"א לפי חורפיה'. אכן רבינו פעם אמר בזה"ל: רק עם קטנים ממש מותר, ואולי אף בגיל ארבע חמש אפשר. האוה"ל]".
       5. שבט הלוי (ח"ז סי' ר"ב אות א') – "אשר שאל מאתי בענין המנהג שבן הולך עם אביו למרחץ, והוא ש"ס מפורש לאיסור בפסחים נ"א, והובא להלכה ברמ"א אה"ע סי' כ"ג סו"ס ו', והרמ"א הזכיר ההיתר מפני שהולכים מכוסים, וזה לא שייך במקואות שלנו, רק כשהולכים לים וכדומה. הנה אם הבן גדול לית דין ולית דיין שאסור ואין לימוד זכות, אפילו באביו צריך לו כמבואר בפוסקים סי' כ"ג, איברא בבנו קטן נסתפק בערוך השולחן שם אם מותר או לא. ויראה נכון, דאם הוא קטן ביותר שעדיין לא שייך הרהור כ"כ, ובפרט כשהקטן צריך לו אין למחות, והייתי מקפיד בנעורי אף כשהיו הבנים עמנו שלא יכנסו עד אשר אביהם הי' כבר מלובש עכ"פ בגד אחד".
  1. **הוא במרחץ קודם אביו**.
     1. מחמיר – בית שמואל (ס"ק ה'), באר היטב (ס"ק ו'), ילקוט יוסף (כיבוד או"א פרק ה' סעי' מ"א).
  2. **אביו צריך לו**.
     1. אור לציון (מורא הורים וכבודם פרק ה' הע' כ"ד ).
     2. שו"ע המקוצר (ח"ו סי' ר"ד סעי' ח') – "ואפילו אם היה האב צריך לבנו שישרתנו שם, כגון שהוא זקן או חולה, אסור".
     3. שבט הלוי (ח"ח סי' ער"ב, עי' ח"ז סי' ר"ב אות א' [לשונו מובא לעיל]) – "אשר שאל להלכה בדין המבואר פסחים נ"א ע"א ואה"ע כ"ג ס"ו ברמ"א בדין איסור רחיצה עם אביו, כי יש לו אב זקן בן פ"ה שנה הי"ו והוא משותק חלקי מוגבל ברגל אחת, וצריך פעם בשבוע לרחיצה באמבטי' וכבודו עוזר לו כבן נאמן כי האב חושש מאד מהחלקה באמבטי' היותו מוגבל, וכב' חושש מפני איסור רחיצה הנ"ל, והביא ממש"כ בעניי בקיצור בשבט הלוי ח"ז סי' ר"ב דאפילו אביו צריך לו אסור. הנה אמת נכון שכן כתבתי כי זה פשטות ההלכה דעם הכל רוחץ חוץ עם אביו וכו' ור' יהודה מתיר מפני כבוד אביו, וסתימת כל הראשונים דהלכה כת"ק דגם בצריך לו אסור, וכאשר סתם הרמ"א באה"ע סי' כ"ג וכדמוכח ברמב"ם פכ"א הט"ז מאיסורי ביאה מדכ' באביו סתם לאיסור וברבו כ' דבמקום צורך מותר. והטעם לכאורה פשוט דבאביו טעם האיסור משום הרהור כמש"כ רש"י ושאר ראשונים, וא"כ גם במקום כבוד וצורך אין איסור הרהור נדחה מפני זה. ובאמת י"ל דבזה פליגי ת"ק ור' יהודה דת"ק ס"ל מפני איסור הרהור וע"כ גם במקום צורך אסור, ור' יהודה ס"ל מפני מורא וכבוד האב אסור, וע"כ במקום צורך זה כבודו, וכאשר העיר כב' מהמאירי שכ' בטעם האיסור מפני מורא אב וע"כ נכון מה שפסק המאירי דלצורך מותר. איברא **במקרה של כבודו שאב חולה זקן מופלג ויש חשש החלקה באמבטי' שהוא בגדר ספק סכנה פשיטא לי דמותר**, דאין כאן אביזריהו דג"ע להחמיר, וגם מש"כ כב' שהבן עצמו מלובש נכון עיין אוצה"פ סי' כ"ג ס"ק כ"ג - ב בשם ס' שמע אברהם, **וכיון שמשתדל שלא להסתכל אין חשש וגם מצוה איכא**, ואין פנאי להאריך בדברי אחרונים בזה".
     4. חשוקי חמד (פסחים דף נא., עמ' שמ"ה) – "האם מותר לבן לרחוץ את אביו החולה כשאין אחר ... לסיכום: אם אין מי שירחוץ את האב, ואביו חולה, מותר לבן לרחצו, ועדיף שהבת תרחצנו אם הוא חולה אלצהיימר. ומותר לבן להניח עלוקות על בשר אביו, ואפילו במקומות המכוסים כשאין אחר. לפי זה כך יעשה בעניננו לגבי רחיצת אב. לגלות טפח ולכסות טפחיים, ויכסה פניו, וישתדל לא לראות. ויעוין ברמ"א (אבה"ז סימן כא ס"ה. וביו"ד סימן שצב ס"ב וברע"א שם). אכן גם כשרוחץ את אביו, עדיף להתיז מים ע"י מקלחת ולא לנגוע במבושי האב. דהנה ...".
     5. ילקוט יוסף (כיבוד או"א פרק ה' סעי' מ"ב) – "אם האב צריך לבן, ומבקש מהבן לרוחצו פעם בשבוע, על הבן לדאוג למישהו אחר שירחצנו, אפילו אם הדבר כרוך בתשלום. [וראה לעיל לענין גביית התשלום מאביו]. אולם במקרה שהאב חולה וזקן ויש חשש סכנה של החלקה באמבטיה, ואין שום אפשרות שמישהו אחר ירחצנו, יש להקל לבן לרחוץ את אביו אם הבן מלובש, ולכתחלה יניח על אותו מקום מגבת גדולה, או שילבישנו בגד ים וכדומה. ואם גם זה אי אפשר, יש להקל לרוחצו במקום סכנה".
     6. מראי מקומות – נחלת לוי (ח"ג יו"ד סי' י"ב אות ב', אות ט"ו).
  3. **רבו**.
     1. הוא במרחץ קודם רבו.
        1. מיקל – דר"מ (יו"ד סי' רמ"ב ס"ק י'), דרישה (ס"ק ה'), בית שמואל (ס"ק ה'), באר היטב (ס"ק ו'), תורת חכם (גיאת, ח"א פרק ז' סי' קכ"ח).
     2. רבו צריך לו.
        1. מיקל – חלקת מחוקק (ס"ק ה'), באר היטב (ס"ק ו'), קיצור שו"ע (סי' ע"ב סעי' י"ג), תורת חכם (גיאת, ח"א פרק ז' סי' קכ"ג).
     3. רק רבו מובהק – תורת חכם (גיאת, ח"א פרק ז' סי' קכ"ט).
     4. מראי מקומות – תורת חכם (גיאת, ח"א פרק ז').
  4. **אחר מיתה, לטהר את אביו**.
     1. גשר החיים (ח"א פרק י"ב אות ב' ס"ק ד', הע' ב' [עמ' קי"א]) – "ולא ישתתף, ולא יהי' נוכח ברחיצת וטהרת אביו או חמיו ובעל אמו או בעל אחותו, כדתני 'עם הכל אדם רוחץ חוץ מאביו וחמיו ובעל אמו ובעל אחותו' (פסחים שם ורמב"ם א"ב ט"ז ורמ"א א"ע כ"ג ו'). ובהני אפילו כשאביו או חמיו וכו' צריך לו אסור, דרק ברבו שהוא משום כבודו אמרו הפוסקים שאם רבו צריך לו מותר דג"ז מכבודו שיכנס אתו למרחץ לשמשו, משא"כ בהני שהאיסור מטעמא אחרינא אינו רשאי אפי' כשאביו צריך לו, [וכן מוכח שם בגמ' דרק ברבו תני 'אם רבו צריך לו מותר' ובאביו וחמיו לא תני הכי, ועוד דהא זוהי דעת ר"י (שם) המתיר באביו כדי לשמשו, ושלדעתו במקום שיש כבוד (ומורא) אביו ל"ח למחשבה אחרת, אולם הת"ק שפסקי' כוותי אוסר בכל גווני. [והב"ש שהזכיר שם דבאביו וכו' אין חלוק בין באו אח"כ לבין באו קודם, ולא הזכיר גם מחלוק זה שבהני אין גם החלוק בין צריך לו ללא צריך לו משום שזו מוכח מגמ' וא"צ להשמיענו]. והנראה שהאסור הוא להבן ולהחתן ולהבן של אם הבעל וכן להתלמיד אבל אין האסור לאב ולא לחותן ולא לבעל האם ולהרב ובכן מותר להאב להיות בטהרת הבן ולהחותן בטהרת חתנו מכ"ש לרב בטהרת תלמידו. והנה כפי הנהוג פעה"ק שהמת מכוסה, ברוב זמני הרחיצה, בסדין, והרחיצה נעשית דרך הסדין יש להקל להיות לו נוכח באותו הזמן שהוא מכוסה (וכמ"ש הרמ"א שם ביו"ד ובא"ע בשם האגודה במקום שהולכים במרחץ במכנסים מותר), אך לא בהשעות שמתגלה כגון בשעת הבדיקה הפנימית ולעת טהרת תשעת הקבין, או ביו"ט שאין רוחצין דרך סדין. ואם אין שם רוחצים ומטהרים אחרים זולת הבן ודאי צריך הוא לטהרו. (הדינים הללו (אות ב-ד) אם **כי לא מצאתים בשום ספר - הרי הם לדעתי ברורים ופשוטים** עפ"י הברייתא והרמב"ם והטוש"ע, ואין חלוק בין מחיים לאח"מ. ושאלתי לאחד מגבאי הח"ק אם נזהרים בזה ואמר לי שיש נזהרים 'לשלוח החוצה את בנו משום כבוד אביו', אבל ברם שבבן אין זה משום 'כבוד' (דאלו משום כבוד הי' מותר לו להשתתף בהטהרה אם יודע עבודה זו) אלא עיקר ד"ז הוא מהטעם המבואר שם ברש"י ובפוסקים, ואסור לא רק באביו אלא גם בחמיו ובעל אמו ובעל אחותו, וכן גם בתלמיד אצל רבו אלא שברבו הר"ז אמנם רק משום כבוד ולכן בצריך לו מותר)".
     2. אג"מ (יו"ד ח"ב סי' קמ"ז) – "באם יכול אדם לטהר את אביו וחמיו הנפטרים ... הנה בדבר חתן הנפטר אם יכול להיות מהמתעסקים בטהרתו, וכתר"ה אמר שהמנהג שלא להניחו לטהר וכתב שהוא מדין שאסור לרחוץ עם חמיו מטעם הרהור בפסחים דף נ"א אסור גם לטהרו לאחר מיתה, הנה יש קצת ראיה לסברא זו מפי"ב דשמחות שנקט לדין זה שם שהקשה בנחלת יעקב מאי ענינא דהך מלתא להכא, ומש"כ שהוא משום דנקט לעיל מזה הא דאבא שאול בן בטנית שצוה לקברו תחת מרגלותיו של אביו מייתי הך מלתא, לא מובן השייכות, ולכן אולי הוא לאסור לרחוץ את אביו וחמיו גם לאחר מיתה כמו שאסור ליכנס עמו במרחץ בחייו, משום שגם לאח"מ שייך אף הרהור זה כמו שאסור לאיש לכרוך ולקשר לאשה שאיתא שם לעיל. ומה שנקט גם דין רבו שאסור במרחץ שאינו משום הרהור אלא משום כבודו כדאיתא ברש"י פסחים שם, הוא משום דגם לאחר מותו חייב בכבודו. אבל אף שהיה משמע כן אין זה הכרח כיון דלא נקט זה בפירוש כהא שנקט באיש לאשה בפירוש במתה, ומסברא אין הכרח דאין לדמות זה לרחיצה באביו וחמיו כשהן חיים כיון דאין בזה חשש גדול להרהור, דאם היה חשש גדול לא היה ר' יהודה מתיר משום כבוד אביו לשמשו דמצות כבוד לא ידחה האיסור דהרהור מקרא דונשמרת ושמביא לידי איסור חמור דהוצאת זרע לבטלה, אלא שהוא חשש רחוק שזה אולי ליכא במת כלל, וכ"ש כשהוא טרוד בצערו ... וא"כ ראיה שלאחר המיתה אף באופן שנראין כחיים ליכא יצרא מצד זה אף לאנשים החיים ואינו מביא לידי הרהור מדברים שאין בהם חשש גדול להרהור כהא דרק עניני חבה, לכן גם לטהר את אביו וחמיו נמי אולי אין בזה משום הרהור דכיון דלדידהו ליכא יצרא ליכא גם להם מאחר דאינו ענין להרהור ממש. אבל אולי ר' בנאה כשהיה במערתא דאברהם זכה שנעשה גם הוא במדרגת אותו העלמא דקשוט דליכא ביה היצר וליכא ראיה לדידן. ונמצא שיש פנים לכאן ופנים לכאן מעצם הדין, ולכן אין לזוז מהמנהג שבאותו מקום. ועל נכד לטהרת זקנו לא שייך טעם זה שלא מצינו שנכד יהיה אסור לרחוץ עם זקנו במרחץ וא"כ פשוט שמותר, ומ"מ אם המנהג הוא שאין מניחין גם להנכדים לטהר את זקנם אין לשנות מהמנהג. אבל יש חלוק בלא ידוע המנהג שבאביו וחמיו מן הראוי להחמיר ובנכדים יש להקל. אבל יש מקומות שאין מניחין לכל יוצאי חלציו מלעסוק בהמת ואף לא ללותו מטעם שאולי לא היה המת נקי מעון זרע לבטלה ח"ו שאז הוא רע להמת ע"פ ספרי הקבלה, אבל במקומות שהבנים מלוים את אביהם ואין חוששין לזה גם בטהרה אין לחוש אלא מטעם הראשון דלא שייך בנכדים, אבל מ"מ אין לשנות מהמנהג".
     3. ילקוט יוסף (כיבוד או"א פרק ה' סעי' מ"א) – "ואפשר דאיסור זה נוהג גם לאחר מיתה, ולכן אין לבן לטהר את אביו או חמיו לאחר פטירתם".
     4. נחלת לוי (ח"ג יו"ד סי' י"ב) – "שאלה: אב שציוה על בנו, וכן אם שציוותה על ביתה, שאחר אריכות ימים ושנים, הם יעשו להם את הטהרה, האם מותר הדבר ... ולאור דברינו הנזכ"ל נראה עיקר, שכיון שהאם צוותה את ביתה לרחוץ ולטהר אותה, הרי שיש בקיום צווי אמה מצוה גדולה, והבת תרחץ ותטהר את אמה שנפטרה. ויתר על כן יש לומר כי אף הבן שציווהו אביו מותר הוא לרחוץ את גופת אביו ולטהרו. אך במידה ולא ציוו ההורים, הרי שאסורים הבנים לרחוץ ולטהר את אביהם, וכן הבנות אסורות לטהר את אימם, משום כבוד ההורים".
  5. **בת עם אמה**.
     1. מיקל.
        1. שו"ע המקוצר (ח"ו סי' ר"ד הע' מ"ד) – "מכבודו ומוראו של רבו כדפירש"י התם ומשמע דמשום כבוד אביו ומוראו' לית לן בה (אעפ"י שיש מקום לדחות דטעם הרהור שנקטו הוא משום דהוי לתוספת ולחומרא טפי, ואה"נ משום כבוד ומורא נמי איכא. ועיין לעיל שם בהערה הנזכרת שיטת המאירי), וטעמא משום דאשכחן דכבוד רבו המובהק ומוראו חמיר טפי בכמה עניינים מטעם דאביו הביאו לחיי העוה"ז ורבו הביאו לחיי העוה"ב, ועיין בבא מציעא דף ל"ג ע"א. ואתי שפיר משמעות הגמ' והפוסקים דבן עם אביו וכיו"ב הוא דאסור לרחוץ ולא בת עם אמה וכיו"ב (וכבר היו מעשים, ונשאלנו על זה אם מותר), דבנשים לא חיישינן להרהור כל-כך כדמצינו בכמה דוכתי, אבל אם היה בזה חסרון משום כיבוד אם ומוראה היה צריך להיות גם כן אסור. מיהו אפשר לומר דאשה שאני כיון שערותה למטה (כדאיתא במסכת חלה פ"ב מ"ג ובשלחן ערוך הלכות ק"ש סימן ע"ד סעיף ד', ובהלכות חלה סימן שכ"ח סעיף א') והוי כמכוסה, הלכך משום כבוד נמי לית לן בה. גם משו"ה לא הוי עזות פנים, אליבא דמשמעות הרמב"ם שזהו טעם האיסור כדלעיל הערה מ"א ד"ה והרמב"ם. שוב נתגלה לנו שכך יש מעט אמהות צנועות וחכמניות שנהגו להיכנס עם בנותיהן כמה פעמים בתחילת בגרותן לרחוץ יחד, ללמדן ולהדריכן בסד"ר נשי"ם. וכן יש מעט המצוות את בנותיהן לרחצן אחר מיתה. הרי דפשיטא להו דלית לן בה [אבל בנים לא נהגו שירחצו את אביהם גם כשמת]".
     2. מראי מקומות.
        1. פסקי משנה הלכות (פרק כ"ה סעי' י"ד) – "אין בזה משום חסרון צניעות ללכת בטבילות הראשונות שלאחר החתונה עם אמה. ואדרבה אם מרגישה בעצמה קצת צורך בזה, או שהאם מרגישה שיש צורך בזה, ראוי שתלך עם אמה כדי שתלמד אותה בדיוק מה צריך לעשות".
        2. נחלת לוי (ח"ג יו"ד סי' י"ב אות ט"ז) – "שאלה: אב שציוה על בנו, וכן אם שציוותה על ביתה, שאחר אריכות ימים ושנים, הם יעשו להם את הטהרה, האם מותר הדבר ... ועל כן העיקר להקל לבת לרחוץ עם אמה [כשצריכה לה וכבסמוך] ... אלא שעדיין יש כאן איסור אחר, והוא משום שחייבת בכבודה וכמבואר בפסחים הנ"ל, דאסור לתלמיד לרחוץ עם רבו, וה"ה י"ל אף הכא, וכנ"ל (סוף אות ב). אך בדבר זה הרי שתלוי הוא אי אמה צוותה אות או לאו, דבציוותה שרי וכנזכ"ל (אות ב) משום שרצונו של אדם זהו כבודו, ואב שמחל על כבודו כבודו מחול, וממילא כשאמה מבקשת ממנה שתרחץ ותטהר אותה אחר אריכות ימים ושנים, מעיקר הדין שרי, וא"צ לכל הני טעמי תריצי הנזכ"ל כדי להקל. וק"ו שבצירופם יש להקל, ומצוה עליה לרחוץ את אמה ולקיים מצוות כיבוד אב ואם וכדנפסק (שו"ע יו"ד סימן רמ ס"ט, קידושין לא סוע"ב) דמכבדו בחייו ומכבדו במותו. וכ"כ להקל שבת תטהר את אמה בספר שו"ע המקוצר ... ולאור דברינו הנזכ"ל נראה עיקר, שכיון שהאם צוותה את ביתה לרחוץ ולטהר אותה, הרי שיש בקיום צווי אמה מצוה גדולה, והבת תרחץ ותטהר את אמה שנפטרה. ויתר על כן יש לומר כי אף הבן שציווהו אביו מותר הוא לרחוץ את גופת אביו ולטהרו. אך במידה ולא ציוו ההורים, הרי שאסורים הבנים לרחוץ ולטהר את אביהם, וכן הבנות אסורות לטהר את אימם, משום כבוד ההורים".
  6. **ירחץ בת את אביו, ירחץ בן את אמו**.
     1. מראי מקומות.
        1. חשוקי חמד (פסחים דף נא.) – "מעתה נדון האם ירחץ בן את אמו. ובזה יש שתי בעיות קיימות. א. יש בזה קלון לאם (והוא הדין בבת הרוחצת את אביה כנ"ל). ב. יש בזה משום הרהורים רעים ...".
  7. מראי מקומות – תשובות והנהגות (ח"ו סי' ס"ז).
     1. מנחת יצחק (ח"ד סי' ס"ב אות ט"ז) – "ובדבר למצוא זכות למנהג העולם, שאין נזהרים בכל זה, אפילו עם אביו וחמיו ובעל אמו ובעל אחותו, שאיסורם מפורש בש"ס, כמדומה לי, שאחרי שהרבינו מאיר שהביא המרדכי והאגודה (בפסחים שם), והרמ"א בדרכי משה ובשו"ע (יו"ד ואה"ע) שם, ואחריהם הפת"ש ושאר אחרונים, חפשו ולא מצאו היתר, רק אליבא האגודה והרמ"א שם, במכסים ערותן, א"כ כל ההיתרים בזה, לא ימלטו, ממה שכתב הר"מ שם, דמניין לנו לחלק בסברת הכרס. אמנם שפיר ...".