טרשא קעג-א
קטגוריות: שו_ע / יורה דעה / הלכות רבית - הרב יהושע ננקנסקי

**קעג ס"א**

עניני טרשא [סא.] מהמשנה מרבין על השכר עד המשנה סה:.

עיקר הנושא "אין מרבין על המכר" [מרבין על השכר שייך לסי' קעו].

ובגמ' [סג:] "ואמר ר"נ האי מאן דיהיב זוזי לקיראה וכו'".

ובתוס' [שם] ד"ה "ואמר ליה".

ובסוגיא ב-סה יש ללמוד רמב"ן בחידושים, ובעה"מ ומלחמות ורשב"א ורא"ש.

**סה.**

★אר"נ טרשא שרי

במלחמות פירש המילה טרשא לשון חרש דהיינו ריבית שאינה נשמעת.

ושטמ"ק בשם הראב"ד לשון **גובה** כמו "הסלעים הגבוהים שנקראים טרשים", כלומר מותר למכור חפץ לזמן פלוני יותר ממה ששווה עכשיו הואיל ולאותו זמן ישווה כך" [הכוונה **שמגביה** את המחיר].

★מדאו' ריבית זה רק דרך הלוואה, דרך מקח נאסר מדרבנן.

ויש בזה שני אופנים:

1. פסיקה עד שלא יצא השער ואין לו, דהיות ולא חל כל קנין המעות [שנותן עבור הקניה] מוגדרים בתור הלוואה וא"כ כשיקבל את הפירות היותר יקרים ממה ששילם תחילה הוה ריבית דרבנן.
2. טרשא שמוכר חפץ כעת [והלוקח מקבלו עכשיו] רק משלם לאחר זמן מחיר יותר יקר. מדאו' שרי דגם המחיר היקר מוגדר בתור תשלום למכירה רק היות ומשלם יותר יקר עבור המתנת הזמן נאסר מדרבנן.

ועי' במאירי [במשנה] "ואין מרבין על השכר וכו' וכשאומר לו אם לגורן באלף ומאתיים נראה שלשכר מעות הוא מכוון ואעפ"י שלא פירש כן ר"ל שיהיה עושה כן לשכר המעות מ"מ הרי זה אבק ריבית **שאם פירש כן ריבית קצוצה היא**".

וע"ע בגידו"ת [שער מו ח"ב ט] "והא נראה לגבי מוכר בק"כ כיון שבשעת המכר פוסק כן הוי מרבה **על המכר עצמו** שגוף הדבר הנמכר מתייקר בשביל המתנה בפעם אחת ואין המוכר משתכר בדבר זולת עצמות המכר".

וע"ע ברעק"א [סד:] **דגם במפרש להדיא לא יהיה איסור דאוריתא.**

★לרש"י היתר טרשא דר"נ כשלא מזכיר שני מחירים ומזכיר רק מחיר יקר שרי, ובמשנה שנאסר כשיש מחיר להיום כך ולאח"ז כך וכך.

ויל"ע בגמ' בקושית רמי בר חמא ממתני' "דאם לגורן בשנים עשר" למה לא הקשה מרישא דמתני' "ואין מרבין על המכר" [הרי לא נחית לחילוק בין קץ ללא קץ] וי"ל.

לרמב"ן [בספר התרומות] טרשא דר"נ ודר"פ מיירי שהמחיר יהיה כפי שישווה אז ועיקר ההיתר מצד "חיטי דקדחי באכליבאי" דיכול להמתין ולמכור אז.

ולגאונים כמו דאין הלכה כר"פ ה"נ אין הלכה כר"נ, עי' היטב ברמב"ן ובמלחמות.

וברמב"ן הקשה על רש"י שמתיר לפסוק מחיר יקר באינו מפרש שני מחירים מ"ש טרשא מפסיקה שנאסר לפסוק כמחיר של היום.

וכעי"ז הקשה תוס' [סג:].

ולולי דבריהם לא קשה דפסיקה לפני שיצא השער הכסף שנותן נידון כהלוואה, וא"כ כשקוצץ במחיר של היום ומחר יתייקר יש כאן ריבית.

משא"כ טרשא נידון כמקח רק קצץ מחיר יקר, ושפיר דמי.

וע"ע ברמב"ן דכל מה דלא קי"ל כר"נ וכר"פ רק באומר אם מעכשיו בכך ולאח"ז במחיר שלאח"ז, אבל בקוצץ רק מחיר שלאח"ז מותר, והיינו דסברת חיטי דקדחי באכליבאי דמהני לקחת מחיר יקר זה כל זמן שאין שני מחירים, אבל כשקוצץ שני מחירים המחיר מתפרש כהיום והיוקר כריבית.

**נמצא** דלרש"י היתר טרשא כשקוצץ מחיר **ולא ניכר ריבית בפסיקתו שרי** ולכן מפרש שני מחירים מינכר הריבית, ואסור, ואפי' אם יאמר מעכשיו בכך ולאח"ז כפי שוויו אז, ג"כ נאסר.

וכן אם שומתו כיום ידועה למרות שמזכיר רק את המחיר היקר אסור, דמינכר היוקר עבור ההמתנה [רש"י, תוס', בעה"מ, רשב"א ורא"ש].

**ולרמב"ן** ההיתר שקוצץ מחיר כפי שעת התשלום ולר"נ שרי אפי' אומר מעכשיו בכך ולאח"ז כפי שוויו ג"כ שרי [רב האי גאון, ר"ח ורמב"ן].

בחידושי הרמב"ן [כעי"ז בתרומות, הובא בב"י] דגם לרש"י שמתיר לקצוץ מחיר יקר לאח"ז זה רק כשזה רגיל להיות מחירו, אבל אין היתר לקצוץ מחיר יקר שאין דרכו בכך.

★אמר ר"פ טרשא דידי וכו' אנא הוא דקא עבידנא מילתא גבי לוקח.

ועי' בבעה"מ "כלומר שאני נותן לו ברירה ואומר אם מעכשיו אתה נותן לי הרי לך כשער הזול טובה היא שאני עושה עמו משום דשכראי לא פסיד".

וכן הוא ברמב"ן, שזה הסבר למה נותן לו **כשער של עכשיו** [וזהו לשיטתם דר"פ איירי במפרש אם מעכשיו אתה נותן לי הרי הוא כשער הזול].

אבל הרשב"א הרי ס"ל דר"פ מיירי רק כשלא מפרש מחיר הפחות לכן מסביר את ר"פ אחרת **והא דהוי יהיב שכריה מהשתא ללוקח** וכו'.

★טרשא דרב חמא לכאו' הלוואה נעשית במקום היוקר ועד אז אחריות דר"פ על זה רק יש צד ריבית בזה שהם טורחים בשביל המוכר בשביל שילווה להם אח"כ את המעות [אחרי שימכרו במקום היוקר] זה ריבית מוקדמת וע"ז ענו "ניחא להו דליקו ברשותי וכו'".

וע"ע ברא"ש ובתוס' הרא"ש "דאי לאו הכי אסור משום דטרחא בהליכה בפקדון של רב חמא בשביל מלוה בחזרה **והוי ריבית מוקדמת**".

וכן הוא בריטב"א דבאו לשלול ריבית מוקדמת.

וא"כ יל"ע בלשון רש"י "מוכר פרקמטיא היה **מוכר במקום הזול בשער שהוא נמכר במקום היוקר** וכו'".

ובהמשך לשון רש"י "ואותן המעות נעשו עליהם מלוה" דמשמע דרק אז יש הלוואה.

ועי' בית-מאיר [קעג-יד] וז"ל: "נהי דעל הדרך הוא ברשות המוכר לאונסים **מכל מקום הקנין לענין זה מתחיל מיד שאינם יכולים לחזור מהמקח בשום צד**, ואף דא"כ לא הוי ממש נפקדים כל זמן הדרך כי אם קונים, מכל מקום הקילו חכמים בענין איסור ריבית דדבריהם **כיון דלאו לווים גמורים הם משעה ראשונה** מקום הזול דלא נחשב עוד אגר נטר כו'".

**ועיקר טרשא דר"ח נלמד בס"ד בהמשך.**

**ס"א**

★עי' ש"ך [ס"ק ג], וע"ע ברעק"א מה שהקשה עליו מתוס'.

וע"ע חו"ד [א בסופו].

וע"ע שו"ת אבנ"ז [רז].

★שיש שער ידוע או דבר ששומתו ידועה המקור מתוס' עי"ש ופרה וטלית מוגדר אין שומתם ידועה.

ובחו"ד [יא] דאיה"נ יצא השער לפרה וטלית רק כל פרה שונה מחברתה ולכן נחשב אין שומתן ידועה.

★אבל טלית וכיו"ב שאין לה שער ידוע מותר למוכרה ביוקר.

ברמב"ן בשם הגאונים שלא הותר מחיר יקר רק כפי שוויו בשעת פרעון, וע"ע ביאור הגר"א.

★ובלבד שלא יאמר לו בפירוש אם תתן לי מיד וכו'.

לכאו' הגדרת מפרש היינו בין בדיבור בין בכתב.

יל"ע אם אמר לאחר מחיר זול למזומן האם חשיב למפרש שני מחירים ואסור.

וע"ע חו"ד [קעג-ב] שמוכר שאמר מחיר זול במזומן והקונה מעוניין בהקפה, המוכר יכול **לחזור בו** מהמחיר הקודם וכעת מחליט שמוכר ביוקר [גם למזומן] ושרי.

★מעלהו הרבה

עי' חו"ד [ג].

★בעושה הנחה למזומן

מחנ"א [לא] חכמ"א [קלט-ה] דכל האיסור בהמתנת מעות רק כשהמחיר לאח"ז יקר מהמחיר האמיתי, אבל אם בהמתנה מוכר בשוויו **ומוזיל** למשלם מזומן מותר.

ונחלקו עליו עי' מל"מ [ריש פ"ח] ובהגהות רעק"א [שם] שמביא מלחמות שאסר בכה"ג.