קנין דברים
קטגוריות: ש_ס / לב בבא מציעא / ב_מ עניינים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / קנינים

יום ג' י"ח אד"א תשע"א

א] בתוס' הרא"ש ב"מ דמ"ו. פירש דטעמא דמטבע אינו נקנה בחליפין, הוא משום דאין בו ממש והוי כקנין דברים.

ולכאו' יש ללמוד מזה, דכל הא דקנין דברים ל"מ, הוא דין מסוים בקנין סודר, וע"ד שמצינו דטוה"נ אינו נקנה בחליפין, וי"א דשאלה ושכירות אינו נקנה בחליפין, אך בשאר קנינים, שפיר נקנה אף דבר שהוא בכלל קנין דברים.

וכן נ' בל' רש"י ב"ב ד"ג. שפירש להא דפריך קנין דברים בעלמא הוא, דאין חליפין קונין וכו', ומ' דהוא דין מסוים בחליפין, ובשיעורי הגר"ש שם דחק בדבריו, עיי"ש, ועי' פרישה סימן קנ"ז סק"ב מה שפירש בטעם הא דאין חליפין קונין לזה, עיי"ש.

ועי' עוד בפסקי רי"ד ב"ב שם, ז"ל, פי' הקנין הוא חליפין ומקנין על ידו קרקעות או מטלטלין, אבל הדברים אין בהן ממש שיהיו נקנין בקנין, עכ"ל, ומ' ג"כ דהוי זה חיסרון מסוים בקנין חליפין, דל"מ לקנות דבר שאין בו ממש, ועי' ש"ך סימן ס"ו ס"ק קכ"ח שכתב ג"כ דהגריעותא בקנין דברים הוא שאין בו ממש, ועיי"ש שביאר עפי"ז דעת הסוברים דקנין אתן או קנין לבנות לא חשיב כקנין דברים, משום דהמעות והבנין יש בהן ממש.

ועי' עוד בד' הרמ"ה שם אות כ"ו שכתב בתו"ד, ז"ל, וקרא נמי דכתיב גבי קנין לקיים כל דבר, כשהדבר מתקיים בו לבדו, לאפוקי קנין להקנות או לחלוק, שאין הקנין מתקיים בקנין זה עד שיחלוק או עד שיקנה בהקנאה אחרת, עכ"ל, ונ' להדיא דהוי זה חיסרון מסוים בקנין סודר, דל"מ אלא בדבר המתקיים בו לבדו, עי' שערי ישר ש"ה פ"ב מה שפירש לד' הרמ"ה.

והש"ך סימן של"ג כתב על דין פועל שנתחייב בקנין, דל"מ כיון דהוי קנין דברים, ולכאו' תמוה שהרי חזינן דמהני קנינים בפועל, והרי דאי"ז כקנין דברים, ובאמת בחזו"א כתב דל"ש קנין בפועל שיתחייב לעבוד כיון דהוי קנין דברים, אך הפוסקים לא נקטו כן, והש"ך הרי כתב לזה במסוים על קנין סודר, אך שאר קנינים מודה הש"ך דמהני, ובע"כ דפשיטא לי' להש"ך דהא דקנין דברים לא קנה הוא דין מסוים בקנין סודר.

ובזה נתישב מש"כ הרמב"ם פ"ה ממכירה והשו"ע סימן ר"ג דקנו עמו שילך למקום פלוני ל"מ, וצ"ע דמ"ט לא יחול הקנין ע"ז כקנין פועל, ובע"כ דגם פועל הוי קנין דברים, ול"מ בו קנין סודר, וזה מבו' בד' הש"ך שם, שלמד לדבריו מד' הרמב"ם אלו, עיי"ש.

ולפי האמור נמצא, דהא דקנין דברים ל"מ, אין הטעם בזה משום דל"ש זכות כזו כלל, וכמו שנקט הגר"ש שם, וכן נקט במשנת ר"א הל' שכנים, אלא הוי זה הלכה במעשה הקנין, דלא נתפס הקנין על דברים בעלמא, וכאשר כ"ה להדיא בל' רש"י והרי"ד דהוי הגריעותא בהקנין, וכ"ה מבו' להדיא בד' הרמ"ה, ועיי"ש בד' הרמ"ה שדן דאם קנו מידו דמחייב למפלג יחול, דהוי זה קנין על הודאה, עיי"ש מש"כ בזה, וגם מדבריו אלו נראה דאין עיקר הדין דל"ש חיוב כזה כלל, (אך שמא זה גופא מש"כ לישב), וע"כ שפיר י"ל דאי"ז גריעותא אלא בקנין סודר, וכמש"נ.

והדברים מבוארים כן להדיא בד' הרמ"א סו"ס ר"ג, שדימה דכ"ה דהמקנה מטבע עם דבר הנקנה בחליפין י"א דקנה אף את המטבע, ה"נ בהקנה דבר שיש בו ממש עם דבר שאין בו ממש דהיינו קנין דברים, עיי"ש, ומבו' להדיא דשפיר שייך שיחול חיוב על דברים, וכל הגריעותא היא דלא חייל ע"ז הקנין, ולפלא על הגרא"ק והגר"ש שכתבו דל"ש חיוב דדברים, שהוא נסתר מד' הרמ"א, ונ' ג"כ מדבריו דהוי זה חיסרון מסוים בקנין חליפין, וע"כ דימה דכ"ה דמטבע נקנה בחליפין בכה"ג ה"נ דבר שאין בו ממש נקנה בחליפין בכה"ג, וז"ב.

שוב הראוני בנובי"ת חו"מ סו"ס מ"ז שתמה ע"ד הרמ"א, שהרי התחייבות לגרש אינו נקנה בשום קנין, וא"כ דמי לדשלבל"ע שכתב המרדכי דלא אמרינן דמיגו דקנה הדבר הבא לעולם קנה הדבר שלא בא לעולם, ולמש"נ נתישבו ד' הרמ"א, דכל דינא דקנין דברים הוא רק בקנין סודר, אך בשאר קנינים ה"ה נקנים, והגם דלא מצינו דיחול ע"י שאר קנינים התחייבות לגרש, י"ל דהוא משום דלא משכח"ל קנינים אחרים ע"ז, וכמש"נ להלן בהתחייבות לחלוק, וצ"ע עוד בזה.

ועי' עוד בד' התוס' ר"פ אע"פ שדנו מ"ט חיילא התחייבות ולא חשיב כקנין דברים, עיי"ש, והרי דאף דאיכא זכות דחוב ממון, מ"מ דנו התוס' דל"מ קנין ע"ז, והרי דהגריעותא דקנין דברים אינה דל"ש זכות זו, אלא הוא דין בהקנין דל"מ על דברים.

שו"ר בחי' הגר"נ ב"ב שם שכבר פירש כן בד' רש"י דהוי זה דין מסוים בקנין חליפין, ועיי"ש שהוכיח כן גם מד' התוס' שם, שלא הקשו על הא דמתנה ש"ח להיות כשואל, רק למ"ד דאיירי בשקנו מידו, אך לאידך מ"ד דבההיא הנאה וכו' לא הקשו, והיינו משום דכל הא דל"מ קנין דברים הוי זה דין מסוים בקנין סודר, ועיי"ש שהוכיח כן גם מד' הרמב"ם פ"ה ממכירה, שהביא להך דינא דקנין דברים ל"מ בכלל דיני קנין חליפין, אך יש לדחות דהוא משום דלא משכח"ל באופן הרגיל שיהיו שאר קנינים ע"ז, דמה"ט ל"מ קנין לחלוק בשאר קנינים, וכדלהלן, עיי"ש בדבריו.

אך צ"ע בזה, דא"כ מ"ט לא משני הגמ' בב"ב, דהא דל"מ הדרי בהו, הוא משום שהקנו זל"ז בקנין כסף, דלכאו' אי נימא דבשאר קנינים מהני קנין דברים, שפיר יהני ע"ז קנין כסף, וככל התחייבות הנקנית בכסף, (אך שטר י"ל דל"מ, דהתחייבות לחלוק, ל"ה כקרקע הנקנית בשטר), וצ"ע בזה.

ויל"ע בזה בד' תשו' הרא"ש כלל י"ב סימן ג', שדימה הא דקנין דברים ל"מ, למש"א ב"ב דקמ"ח: דידור פלוני בבית ויאכל פירות דקל ליתא בבריא, ולכאו' מוכח מזה דגם שאר קנינים ל"מ, וצ"ע בזה.

ושמא י"ל, דהגם דהא דקנין דברים ל"מ הוא דין מסוים בקנין סודר, מ"מ בהתחייבות לחלוק ובידור פלוני בבית ויאכל פירות דקל, ל"ש קנינים אחרים, דקנין כסף י"ל דל"ש על מין התחייבות זו, וצ"ע הטעם בזה, וקנין אגב י"ל דל"מ ליצור התחייבות, וצריך בדיקה בזה.

ועי' בדבריו שם דמבו' דסיטומתא מהני גם בזה, ומבו' דשייך בעלות ע"ז, דאם ל"ש בעלות ע"ז כלל, לכאו' לא יועיל ע"ז דין סיטומתא, דאף שנת' במקומו דיסוד דינא דסיטומתא הוא דמנהג מבטל הלכה, מ"מ לכאו' ל"ש כן בדבר דל"ש שיהא בעלים ע"ז כלל, וכל החיסרון הוא במעשה הקנין, ומ' דהוא חיסרון בכל הקנינים, וכנ"ל, וסיטומתא שפיר מהני ע"ז, דומיא דהא דמהני סיטומתא על דשלבל"ע, וכמבו' בד' הרא"ש שם ובכ"ד.

שו"ר ד' הרשב"א ב"ב דק"מ: דכמדומה דמבו' להדיא בדבריו דקנין דברים הוי חיסרון בכל הקנינים, דליכא חיוב על דברים, וע"כ פשיטא לי' דגם בשכ"מ ל"מ, ועיי"ש בדבריו שנראה דגם להסוברים דקנין אתן מהני, הוא משום דמפרשינן דבריו שנתחייב לו ממון, וכ"נ גם בדבריו בתשו', וכמש"כ בחי' הגר"ש שם, וי"ל דהוא לטעמי' דליכא חיוב לעשות מעשה, וע"כ הוא דל"מ קנין דברים, וע"כ מה"ט גם ל"ש להתחייב ליתן, אך אם החיסרון הוא דל"מ חייל ע"ז קנין דאין בו ממש, י"ל דחיוב לתת דבר מסוים יש בו ממש, וכמש"כ הש"ך סימן ס"ו ס"ק קכ"ח, וכנ"ל, וגם נ' בדבריו שם דמה שדן דלא יועיל משום קנין דברים, הוא גם לפ"מ שפירש מתחילה דאיירי באגב, אך אולי היינו משום דאגב כלל ל"ש ליצור התחייבות, וכנ"ל.

שו"ר עוד בד' רבינו יונה ב"ב דע"ז: עמ' ש' דמפורש בדבריו דהגריעותא דקנין דברים היא בכל הקנינים, וע"כ ל"מ להתחייב ע"י החזקה לכתוב את השטר, דהו"ל קנין דברים בעלמא.