בדין שינוי במלאכת או_נ
קטגוריות: ש_ס / יט ביצה / ביצה - שיעורי הרב אלעזר מאירוביץ

**שיעור י"א**

**בדין שינוי במלאכת אוכל נפש באפשר מאתמול**

**שיטת רש"י בדין מוללין מלילות**

שנינו בגמ' יב,ב איבעיא בגמ' גבי איסורייתא דחרדלא מהו לפרוכי ומיכל מינייהו ביו"ט, ופירש רש"י האם מותר להוציא הזרע מהשרביטין ביו"ט כשחיטה ובישול או דלמא כיוון דאפשר מאתמול לא, דתולדת דישה הוא. ופשט רבא, מוללין מלילות ומפרכים קטניות ביו"ט, וכתב רש"י בטעמא דמילתא 'דדש כלאחר יד הוא ואפילו בשבת לאו דאורייתא הוא אלא מדרבנן וביו"ט לא גזור'.

ולקמיה יג,ב מבואר בגמ' שבעי שינוי במלילה וא"כ מבואר ברש"י שעוד קודם השינוי של הגמ' יג,ב עצם מעשה המלילה הוי דש כלאחר יד ובכ"ז הגמ' מצריכה שינוי. והיה נראה שמבואר ברש"י לשיטתו שלעולם המלילה הוי אפשר מאתמול כמש"כ, ולשיטתו בעירובין לט' שאפשר מאתמול הוי איסור דאורייתא וא"כ שינוי בעלמא של הגמ' ביג,ב לא היה מהני שיהיה מלאכה כלאחר יד להתיר איסור דאורייתא, וע"כ מבואר שעצם מעשה המלילה הוא חיסרון בעיקר השם של המלאכה[[1]](#footnote-2) ולכן הוא מהני שיהיה איסור דרבנן שיהיה מותר ביו"ט, וזהו שכתב רש"י שמלילה הוי כלאחר יד.

ולכשתימצי לומר אפשר להעיר איפכא, שעד כמה שלמס' הסוגיא כל ההיתר הוא רק באופן שיש שינוי במלילה א"כ אמאי הוזקק רש"י לומר שעיקר המלילה היא כלאחר יד הרי גם אם הייתה דאורייתא אכתי היה מותר מכח השינוי של יג,ב. וע"כ כאמור שהשינוי של יג,ב לא מהני שיהיה מלאכה כלאחר יד וכל ההיתר הוא רק בגלל שעיקר המלילה הוי מלאכה כלאחר.

וכ"ת א"כ אמאי כלל בעי שינוי הרי משמע ברש"י שכיוון שמלילה הוי כלאחר יד ובשבת אינו חייב התירו ביו"ט, לק"מ שהרי באמת ברש"י ביג,ב מבואר שהשינוי נצרך כדי שלא יהיה בכלל עובדין דחול. ומ"מ גם לולי דבריו אפשר השינוי נצרך להתיר מיהא את האיסור דרבנן, אך הא מילתא שמענא מדברי רש"י שההיתר של יג,ב לא מהני להחשב היתר בדאורייתא, ונראה כאמור.

ואמנם יעוי' בשעה"צ סי' שי"ט סקי"א שהביא לדברי רש"י שמלילה הוא דרבנן וכתב שבאמת הוקשה לרש"י אמאי הוא מותר וע"כ משום שהוא דרבנן, אך הביא לדברי הר"ח בשבת שמולל הוא דאורייתא וכתב שאפשר שאע"פ שמולל הוא דאורייתא כיוון שלמס' הסוגיא בביצה בעי נמי שינוי אטי שפיר אמאי התירו חז"ל, עיי"ש היטיב.

וא"כ עולה מדבריו שבאמת אפשר שמולל הוא דאורייתא והשינוי למס' הסוגיא מתיר גם כלפי הדאורייתא. אך נראה שזה שמוכח ברש"י דלא כדבריו, שלעולם שינוי לא מהני כלפי איסור דאורייתא של אפשר מאתמול ולכן הוזקק לומר שעיקר המלילה בעצמותה היא דש כלאחר יד ואחר כן כבר מהני בשינוי [או שמותר מאליו או בעי שינוי רק בשביל העובדין דחול, כאמור].

**שיטת הרמב"ם בדין אפשר מאתמול**

והנה בעיקר הדין של אפשר מאתמול, בסי' תצה' ס"א נפסק ברמ"א כשיטת הרמב"ם[[2]](#footnote-3) להחמיר שכל מלאכה שאפשר מאתמול אסור לעשותה ביו"ט. וברמב"ם מעמיד בפ"א הל"ה שאסרו חכמים כל מלאכה שאפשר לעשותה מערב יו"ט. ויעוי' בפ"ג הלי"ב דאין עושין גבינה ביו"ט שאם גיבנו מערב יו"ט אין חיסרון טעם ולגבי תבלין מותר כי א"א מאתמול אך מלח בעינן שינוי כדי שישנה שאם שחק מערב יו"ט לא יפוג טעמו.

ומבואר ברמב"ם שדין אפשר מאתמול גבי מגבן הוא אותו הדין המבואר בפ"א שאסור מדרבנן לעשות מלאכה שאפשר לעשותה מערב יו"ט. ונראה שה"ה גבי מלח ומבואר ששינוי מהני לזה כמבואר גבי מלח, ומפורש ברמב"ם שגם דרגת השינוי של אצלי אצלויי המבואר למס' הגמ' נמי חשיב שינוי שהרי העתיק שם, שיטה את המכתש או שידוך בקערה, והיינו אצלי אצלויי.

ואמנם יעוי' בר"ן ד' ו,ב מדפי הרי"ף שלעולם מסקנת הגמ' שבמלח בעי שינוי קצת של אצלויי, היינו שבמלח הלכה כשמואל שלא בעי שינוי והוי חומרא בעלמא שיעשה באופן של אצלי אצלויי. ובאמת הר"ן לשיטתו ריש אין צדין שאין דין אפשר מאתמול, וממילא אמור להיות מותר יש רק מ"ד שמצריך שינוי והוא מצד שאפשר שעושה מלח ותבלין לכמה ימים ומיחזי כעושה למחר לכן הצריכו שינוי, כך היא שיטת הר"ן.

ומעתה יל"ע לדעת הרמב"ם עד כמה שמגבן הוא אותו דין אפשר מאתמול שנאמר גבי מלח, האם כמו שמהני שינוי גבי מלח ה"ה שיהני שינוי גם גבי מגבן.

והנה בבאה"ל סי' תצה' ביסס בדעת הד"מ ששיטת מהרי"ל שלא מועיל שינוי במלאכה שהיה אפשר לעשותה מאתמול. ואין כוונת מהרי"ל מצד שאפשר מאתמול הוא דאורייתא ולא מהני שינוי בדאורייתא, אלא שגם לדעת הרמב"ם שאפשר מאתמול הוא דרבנן לא מועיל שינוי, יעוי' מזה במהרי"ל גופיה שהעתיק להדיא כדעת הרמב"ם וסברתו בדין אפשר מאתמול, ובכ"ז מדויק בדבריו שלא מהני שינוי.

וא"כ צ"ב אמאי למלח מהני שינוי הרי שניהם אפשר מאתמול כמבואר ברמב"ם ואמאי לזה מהני שינוי ולזה לא מהני שינוי. וכ"ת שמלח שאני שלא חשיב אפשר מאתמול מצד סברת הכלבו שכתב שמלח נצרך לקדירה וא"כ נטפל לדין התבשיל שהתבשיל עצמו לא חשיב אפשר מאתמול וא"כ ה"ה לגבי המלח - זה אינו שהרי ברמב"ם בפ"ג מבואר להדיא שמלח דינו כדין אפשר מאתמול וכל שהתירו הוא מצד שינוי, ולא מצד שכלל לא חשיב אפשר מאתמול.

ובבאה"ל נמצא ישוב לזה שכיוון שא"א לתבשיל בלא מלח הקילו במיוחד גבי קמח. ונמצא מקור לזה, יעוי' בדברי הרמב"ם בפ"ג הלי"ג גבי כתישת הריפות, שאסור לכתוש כיוון דאפשר מאתמול ולכן כותשים בשינוי[[3]](#footnote-4) במכתשת קטנה. ומק' הלח"מ אמאי לא יעשה שינוי ויהיה מותר גם במכתשת גדולה וכתב שבאמת שינוי לא מהני לדעת הרמב"ם באפשר מאתמול ורק גבי מלח התירו כיוון שכל הקדירות צריכות מלח, והיא היא סברת הבאה"ל[[4]](#footnote-5).

וא"כ זכינו לדין שמצאנו מקור נאמן לדברי מהרי"ל כמו שהעמידו בבאה"ל וכמו שדקדק הגר"א בדעת המג"א שביאר כן דעת מהרי"ל, שאף שאפשר מאתמול הוא דין דרבנן מ"מ לא התירו בשינוי. ולהאמור היא היא שיטת הרמב"ם [שבאמת העתיק המהרי"ל כדבריו עיי"ש] שאמנם ההיתר במלח הוא מדין שינוי אך אינו ראיה לשאר מקומות, וכן נראה קצת סתימת הרמב"ם שלא יהני שינוי גבי מגבן וכל השינוי כתב גבי מלח ולא כתב הלכה כללית שכל מה שכתב שאסור באפשר מאתמול יהיה מותר בשינוי, ודוק'.

ואמנם היה מקום לדון שדין אפשר מאתמול תלוי בשם של המלאכה ולא תלוי בכל פעולה כלפי עצמה אם היא אפשר מאתמול. שהנה המ"מ ביאר בדעת הרמב"ם שגם תלישת פירות הנפסדים אסורים ביו"ט משום שהלכו אחר רובה של מלאכה וכיוון שרובה של מלאכה היא אפשר מאתמול לא חילקו.

וא"כ היה מקום לדון שאזלינן בזה נמי לקולא, וכגון מלאכת בישול שעיקר המלאכה א"א מאתמול יהיה מותר גם בורמזילין שדן המהרי"ל שהם אפשר מאתמול, כיוון שעיקר מלאכת הלישה היא א"א מאתמול.

אמנם נראה שכל האי סברא נאמרה רק לחומרא ולא לקולא, ולכה"פ בדעת הרמ"א שפסק כן להל' נקטו הפוסקים שתלוי בפועל וכמו שהביא המג"א והמשנ"ב גבי פירות יבשים [ועי' במאמ"ר סי' תקז' שביאר עוד שאף מה שנשתנה בימינו, כגון פת חמה שבזמנינו אין הרגילות להקפיד לאכול פת חמה ביומו, חשיב אפשר מאתמול ואסור לאפותו ביו"ט].

**דין שינוי במלאכות דקודם לישה**

והנה לכאו' סברת הלח"מ אינו דבר מוסכם ששינוי הוא רק קולא במלח. וכמבואר ברמ"א בשם הסמ"ג וכמו שהביא הגר"א בדעת הר"ן שבאמת מהני שינוי גם גבי מגבן [וכ"פ במשנ"ב סק"ה ובשעה"צ סי' תק"י סקי"ח[[5]](#footnote-6)]. ומעתה צ"ע לשיטות אילו האם גם גבי מלאכות קוצר ושאר מלאכות דקודם לישה שנפסקו לאיסור בשו"ע תצה,ב יהני לעשותם בשינוי.

ובאמת סתימת הפוסקים נראה שמלאכות אילו נאסרו לגמרי, וכ"פ בגר"ז ובמשנ"ב בשם האחרונים שאין היתר שינוי במלאכות של סעי' ב'. והיה נראה שיש מקום לבאר אף לדרכו של הרמב"ם אי נימא שמהני שינוי אף במגבן מ"מ הנה כתב המ"מ לדעתו שתלישת פירות נאסרה אף שהוא א"א מאתמול משום שהלכו אחר רובה של מלאכה, וכיוון שמלאכת קוצר מצד עצמה היא מלאכה שאפשר מאתמול א"כ מלאכה זו נאסרה גם במקום מסוים שהיא נעשית באופן שא"א מאתמול.

ומעתה אפשר לומר שבסוג מלאכה שעיקרה אפשר מאתמול והלכו אחר רובה של מלאכה שם נאמר הפקעה גמורה של מלאכה זו מהיתר ביו"ט וממילא בזה כלל לא נאמר קולא שיהיה מותר בשינוי כי היא מלאכה האסורה כלל ביו"ט, ולכן בקצירה ושאר מלאכות דקודם לישה שעיקרם אפשר מאתמול והלכו אחר רובה של מלאכה לא מצאנו שיהיה היתר בשינוי, ועי'[[6]](#footnote-7).

אך המעיין היטיב בדברי הגר"ז יראה שהעתיק בתחילה ככל סברת הרמב"ם שמלאכה שאפשר לעשותה מאתמול נאסרה מדרבנן כדי שלא יהיה בטל משמחת יו"ט [ומעתיק ביאור הרמב"ם שלכן הוצאה תהיה מותרת[[7]](#footnote-8)] ומעתיק שיהיה מותר בשינוי, והיינו שאף לדרכו של הרמב"ם יש היתר לעשות בשינוי.

אך כלפי ס"ב של מלאכות של קודם לישה כותב שנאסרו אף בשינוי ושם מאריך להסביר שמאותו טעם של הרמב"ם שלא רצו חז"ל שיתבטל משמחת יו"ט ממילא מלאכות שלא רק שאפשר מאתמול אלא הוי מלאכות של ימים רבים טפי חששו שיתבטל משמחת יו"ט ויקצור כל שדהו גם לצורך החול כיוון שכן דרכו לקצור לימים רבים ולא יהיה לו פנאי להתעסק בשמחת יו"ט ולכן נאסור מלאכות אילו לגמרי ולא הותרו אף בשינוי ואף במפיג טעם, עיי"ש היטיב.

ונראה בדברי הגר"ז הסברה אחרת אמאי החמירו טפי במלאכות אילו, שלא רק בגלל שנאמר כללא של רובה של מלאכה וממילא יש הפקעה על המלאכה, אלא שבאמת יש טעם להחמיר טפי בהנך מלאכות ולאוסרם לגמרי. ואע"פ שברמב"ם לא הוזכר עניין ימים רבים כלל, מ"מ הגר"ז הרחיב טעמו דהרמב"ם כדי לבאר עניין זה, ועי'[[8]](#footnote-9).

והנה בדעת המשנ"ב העתיק באמת לשון הטור בשם ר"י שעשה נמי צירוף בין הטעמים שמחד כתב כהרמב"ם שלא יתבטל משמחת יו"ט אך לא כתב מצד אפשר מאתמול אלא מלאכות שהדרך לקצור כל שדהו וכדברי הרא"ש וחששו שלא יתבטל ונאסרו המלאכות אך לא כתב שהוא צירוף לשיטת הרמב"ם של אפשר מאתמול ויל"ע איך יתפרש לדעתו החומר הנוסף שיש בס"ב שנאסר אף בשינוי.

באופן שאם באנו לדון אמאי אין היתר של שינוי בס"ב גבי קוצר לדעת הרמב"ם, הנה לדעת מהרי"ל והלח"מ מבואר שאין כלל היתר של שינוי ואף לא במגבן והוא היתר מסוים גבי מלח. ולדעת שאר פוסקים שיש היתר בשינוי במגבן וכעי"ז שאפשר מאתמול, מ"מ נתבאר שמלאכות שרוב מלאכה היא אפשר מאתמול כגון קצירה נאסרה לגמרי, או כטעמא דהגר"ז שמלאכות אילו טפי יש לחשוש שיתבטל משמחת יו"ט ונאסרו לגמרי.

**שינוי באפשר מאתמול לסוברים שהוא איסור דאורייתא**

הנה עד כה נתבאר דין שינוי באפשר מאתמול עד כמה שהוא איסור דרבנן, וכ"פ במשנ"ב וכתב בשעה"צ שכן דעת רוב הפוסקים ויש רק לדעת התוס' במגילה ד"ז שאפשר מאתמול הוא דאורייתא, ואף בדעת התוס' בשבת צה' ובביצה ד"ג מבואר שאין דין אפשר מאתמול וא"כ העיקר שהוא דרבנן.

ואמנם יש להוסיף ששיטת התוס' במגילה אינה שיטה יחידית, שהרי כן מבואר נמי בדברי האו"ז הל' פסח ובכלבו מפורש כן בשם רבנו פרץ ריש הל' יו"ט [ובדעת הסמ"ג ביש"ש נקט שהוא דרבנן אך אינו מוסכם]. ויל"ע לשיטות אילו האם שייך שינוי במלאכה שאפשר מאתמול.

ועי' במשנ"ב שהביא למח' המג"א והבגדי ישע האם יכול להמתין לכתחילה לעשות מלאכה בשינוי ביו"ט שהמג"א התיר והבגדי ישע פקפק וכתב המשנ"ב שלכתחילה יש להחמיר אך בדיעבד יש מקום להקל בדלא היה לו שהות[[9]](#footnote-10). ובשעה"צ ביאר דעת הבגדי ישע שכיוון שאפשר מאתמול אסור מדאורייתא לדעת תוס' במגילה ולדעת רש"י ריש פ' אין צדין א"כ אין להקל בשינוי לכתחילה.

ובתחילה היה נראה כוונתו שכיוון שי"א שאפשר מאתמול הוא סברא דאורייתא א"כ לא מהני שינוי בדאורייתא, ואע"פ שבדיעבד מקילים כדעת הסוברים שהוא איסור דרבנן ומקילים לעשות בשינוי ביו"ט מ"מ לכתחילה יש לחוש לדעת התוס' שלא מהני אף בשינוי ולכן לכתחילה לא ימתין לעשות מלאכה שאפר מאתמול בשינוי ביו"ט. ואם נימא כן יקשה מגבי מלח שהוא אפשר מאתמול ומהני בשינוי, ונצטרך לומר כסברת הכלבו שמלח לא חשיב אפשר מאתמול כי נטפל לתבשיל.

אך מסו"ד השעה"צ מבואר לא כך שהרי מק' אחר כן מגבי מלח וכתב שאע"פ שגבי מלח מצאנו שמהני בשינוי אף שאפשר מאתמול, מ"מ היינו דווקא בדיעבד אך לא לכתחילה. וא"כ נראה כוונתו איפכא שלעולם מהני שינוי אע"פ שהוא דאורייתא אך כלפי סברת המג"א שלכתחילה יכול להמתין לעשות בשינוי בזה פקפק הבגדי ישע שזה וודאי אינו לדעת התוס' שהוא שינוי בדאורייתא, ודוק'.

אמנם הנה מרש"י בביצה האמור נראה לא כך שאע"פ שיש שינוי למס' הסוגיא יג,ב אכתי אינו מספיק להתיר וכל ההיתר בגלל שעיקר מלילה הוי דש כלאחר יד ובשבת אינו חייב עליה ורק כלאחר יד ונראה שאי הוי דאורייתא לא היה מהני שינוי. וכן גבי כתישת הריפות מבואר יד,א רק בגלל כלאחר יד לא היה מהני שינוי. והלח"מ בנה כן בדעת הרמב"ם ורק במלח מהני שינוי ואין שינוי בעלמא, [ועי' בשעה"צ סי' תקד' שלכן לא התירו בשינוי].

וא"כ מה שמצינו שינוי במלח ע"כ צ"ל כסברת הכלבו מצד שלא חשיב אפשר מאתמול וכאמור. אך בשעה"צ נראה שלעולם מהני שינוי וסוגיא דמלח הוא המקור לזה.

והנה יעוי' בכלבו שבסו"ד בשם רבנו פרץ שכל סברתו שמלח ותבלין לא חשיב אפשר מאתמול משום שנטפל לתבשיל הוא לדעת שמואל שפסקו הרי"ף שהכל נידוך כדרכו ורק מלח בעי שינוי קצת, אך למ"ד שבעינן שינוי בכולהו ע"כ לית ליה האי סברא שתבלין נטפל לתבשיל, עיי"ש.

ונראה ביאור דבריו, שלעולם אצליי אצלויי לא חשיב שינוי גמור כלפי דאורייתא וכמבואר בר"ן ריש אין צדין, וע"כ צ"ל שמאן דמתיר בהצלייה הוא משום שתבלין לא חשיב כלל אפשר מאתמול ולית ביה איסור דאורייתא, וע"ז כתב הכלבו סברתו. אך מאן שמצריך שינוי ע"כ ס"ל דלא כהאי סברא ולעולם חשיב אפשר מאתמול ואית ביה איסור דאורייתא אלא ששינוי מתיר. וא"כ לפנינו שמהני שינוי אף בדאורייתא, וכסברת השעה"צ.

והעולה בסיכום השיטות בפוסקים, שהדין של מלאכה שאפשר לעשותה מאתמול שנוי במח' הראשונים אם הוא איסור דאורייתא או דרבנן, אלא שנתבאר מח' לכל שיטה האם מהני שינוי. שגם לשיטות שהוא איסור דרבנן נח' המהרי"ל והלח"מ בדעת הרמב"ם שלא מהני שינוי ובסמ"ג וברמ"א נפסק שמהני שינוי. וכן לאידך גיסא לשיטות שאפשר מאתמול הוא איסור דאורייתא נתבאר שלשיטת רש"י נראה מוכח שלא מהני שינוי אך בשעה"צ מבואר לא כך וכן מוכח בדעת הכלבו.

**דין שינוי המדוך**

ברמב"ן במלחמות ריש אין צדין מבואר שהשינוי המבואר בגמ' בד' יד' בתבלין ומלח של מדוך של אבן ושל עץ, כנגדו בשבת חייב סקילה, והוא שינוי רק כלפי עובדין דחול אך לא מהני שייעשה כאיסור דרבנן ואינו כלאחר יד וע"כ יש סיבה אחרת להתיר את האיסור דאורייתא, עיי"ש. אמנם בכלבו בשם ר"פ [האמור לעיל] מבואר שהנך שינויים הם מתיר כלפי איסור דאורייתא. והא קמן מח' ראשונים בגדר מלאכה כלאחר יד האם שינוי במדוך בטחינה חשיב מלאכה כלאחר יד או שהוא אכתי בכלל איסור דאורייתא ויל"ע בזה בגדרי כלאחר יד.

**בגדר שינוי דאצלי אצלויי**

בגדר שינוי של אצלי אצלויי הנה מבואר שם בכלבו שהוא וודאי אינו שינוי בדאורייתא וכן מבואר בר"ן שהוא חומרא בעלמא וכ"כ בריש אין צדין דלא חשיב שינוי בדאורייתא. אך יעוי' היטיב במהר"ח או"ז תשו' לא' שנראה מעיקר דבריו שם שכללא דהסמ"ג שבמלח שמענו שיש היתר של שינוי במלאכה שאפשר מאתמול הוא היתר בעיקר מלאכה ואף בשבת והיא סוגיא של שינוי במלאכה דאורייתא שדן שם האם חייב ופטור בכהאי גוונא עיי"ש היטיב [ובאמת הוא מוכח בדבריו בתשו' לקמיה שמפורש שנוקט בדעת הסמ"ג שאפשר מאתמול הוא דאורייתא ובכ"ז מהני שינוי].

ומקשה שם אם מהני שינוי באפשר מאתמול כדברי הסמ"ג אמאי אסור לרקד ואף לא בשינוי בגמ' כט,ב וכל ההיתר הוא רק לשנות בריקוד אגבה דפתורא אך לרקד לכתחילה אין היתר ואף לא בשינוי[[10]](#footnote-11). וכתב שם בתירוץ שני וז"ל וגם נ"ל שאין שינוי מועיל אלא כשגוף המלאכה נעשית ע"י שינוי כמו יונק דהוי כלאחר יד וכיוצא בזה. אבל אם בשבת מעמיד קדירה אצל האש כלאחר יד וכשהיא מתבשלת אין שום שינוי היה חייב. ועתה ניחא מההיא דשונים את הקמח אגבה דפתורא ולא מרקדין דאם שום שינוי נעשה בהרקדה שכדרכו הוא מרקד, רק שנופל על השולחן ולא תוך הכלי. אבל אם היה עושה גוף ההרקדה ע"י שינוי הכי נמי דשרי עכ"ל.

ומבואר שאמנם שינוי של אגבה דפתורא אינו שינוי להתיר אך נראה שאצלויי אצלויי הוי שינוי בגוף המלאכה ולא יהיה חייב בזה, ודוק'. ולפי"ז אפשר שמצאנו ישוב נוסף בשיטת רש"י שאפשר מאתמול דאורייתא ובכ"ז התירו במלח, והבאנו לישוב המחודש של הכלבו שלא חשיב אפשר מאתמול כי נטפל לתבשיל.

אך להאמור יש ביאור נוסף שלעולם גם במלח לא התירו אלא באצלויי ויסבור כהרמב"ם שאינו חומרא בעלמא אלא הוא שינוי מדינא, אלא שלרש"י יהיה כדעת האו"ז שהוא מהני להחשב שינוי אף בדאורייתא להחשב כלאחר יד, ודוק'.

**בדין שינוי דאגבה דפתורא**

ובדינא דהגמ' כט,ב שמבואר שמותר ריקוד הקמח בשינוי, בסי' תקו' מעתיק המשנ"ב שהוי מלאכת בורר ובעינן שינוי שהוי מלאכה שאפשר מאתמול. ומבואר ששינוי של אגבה דפתורא מהני אף באפשר מאתמול, ומתבאר כמו שנפסק בסי' תצה' ברמ"א שמהני שינוי באפשר מאתמול.

אך לכאו' זה רק עד כמה שאפשר מאתמול הוא איסור דרבנן אך לשיטות שהוא איסור דאורייתא לכאו' אין סברא כלל ששינוי ברמה של אגבה דפתורא יחשב מלאכה כלאחר יד, וכסברת המהר"ח או"ז הנ"ל שכן מפורש בדבריו שבעינן שינוי בגוף מעשה ההרקדה, ודומה למניח קדירה בשינוי על האש שוודאי חייב על בישולו, ועי'.

ועי' בגר"ז שמעתיק שבריקוד השני אין כלל מלאכת בורר והוי רק עובדין דחול והוא שינוי בעלמא ולפי"ז אין מקור כלל לשינוי אגבה דפתורא במלאכה עצמה, ואולי כן יש לבאר השיטות שאפשר מאתמול הוא דאורייתא. [ואמנם יעוי' בביאור הגר"א ריש סי' תצה' שהביא ראיה שמהני שינוי באפשר מאתמול מדברי רש"י כט' על הא דשונין בקמח שהוא אסור משום דאפשר מאתמול ומבואר שמהני שינוי. ומבואר שהוי שינוי כלפי אפשר מאתמול ואף לרש"י שלשיטתו אפשר מאתמול הוא דאורייתא, והוא צע"ג גדול שלכאו' אין בזה סברא כלל[[11]](#footnote-12)].

**הערה לדינא בדין שינוי**

והנה לדינא קיי"ל שמהני שינוי באפשר מאתמול ויל"ע איזה רמת שינוי נצרך לזה. שהנה נתבאר כמה דרגות בשינוי, דאית לן שינוי על דרך מדוך של עץ בטוחן שנח' הרמב"ן ורבנו פרץ אי חשיב מלאכה כלאחר יד. ורמה מתחת לזה הוא שינוי של אצלויי אצלויי שלדעת הר"ן והכלבו הוא שינוי לחומרא בעלמא ולא הוי מלאכה כלאחר יד [וכש"כ להרמב"ן]. והדרגה הפחותה היא שינוי בהרקדה של אגבה דפתורא שזה לכאו' וודאי שינוי שיהני רק לאיסור דרבנן או לעובדין דחול אך אין סברא לומר שיחשב שינוי בדאורייתא להחשב מלאכה כלאחר יד וכאמור בשם מהר"ח או"ז.

ויעוי' בשעה"צ סק"ח בשם הפר"ח שהשינוי הנדרש למלאכה של אפשר מאתמול הוא שישנה קצת או אם היה רגיל לעשותן על גבי השולחן יעשם על גבי הבגד. ומקורו לכאו' מהשינוי של אגבה דפתורא גבי שונין בקמח. ומבואר שלא רק שינוי קצת של אצלויי אצלויי מהני אלא אף שינוי של אגבה דפתורא.

וכן מבואר בדברי הגר"א ריש סי' תצה' כאמור שציין לרש"י בד' כט' כמקור לשינוי באפשר מאתמול, וע"כ שביאר דלא כהגר"ז שלעולם יש שם איסור מלאכה ומהני שינוי דאגבה דפתורא.

ויעוי' בס"ב מביא שם הגר"א את הר"ן שמלח מהני בשינוי של אצלויי אצלויי ומציין לרמ"א בס"א שמהני שינוי באפשר מאתמול. ומבואר שלדין אפשר מאתמול מהני דרגת שינוי של אצלויי אצלויי. אך להאמור בדבריו ברש"י מבואר שגם אגבה דפתורא.

אך לכאו' צע"ג שהרי המשנ"ב כתב לחוש לדברי הבגדי ישע[[12]](#footnote-13) שכתב לחוש לכתחילה לדעת התוס' במגילה שאפשר מאתמול הוא סברא דאורייתא, וא"כ לשיטת התוס' הרי וודאי שלא יהני שינוי דאגבה דפתורא וכאמור, וא"כ איך סתם המשנ"ב להקל לסמוך על שינוי זה עד כמה שחושש נמי לשיטות שאפשר מאתמול הוי דאורייתא.

וצריך לדחוק שכל שחשש לבגדי ישע היינו כלפי דברי המג"א שאפשר להמתין לכתחילה ולעשות מלאכה בשינוי ביו"ט, וכלפי זה באמת יש לחוש ולעשות לכתחילה מערב יו"ט ולא לסמוך על שינוי. אך כשהנידון הוא בתוך יו"ט ששם הנידון איזה שינוי לעשות, ששם תלוי לכאו' שלדינא שאפשר מאתמול הוא דרבנן אם מהני גם שינוי דאגבה דפתורא, ובכה"ג לא חשש לדברי התוס' להצריך לעשות שינוי אלים טפי, ועי' בזה שיש בזה מן הדוחק.

ואמנם בדברי המשנ"ב שנקט שבריקוד שני יש מלאכה והוי אפשר מאתמול שמהני בשינוי, וכן מבואר ברש"י כמו שציין הגר"א, א"כ מבואר שאף באפשר מאתמול שהוא דאורייתא לשיטת רש"י, וכמו שציין השעה"צ גופיה מדברי הבגדי ישע, א"כ מבואר שאגבבה דפטורא הוא שינוי אף באיסור דאורייתא של אפשר מאתמול, ותתיישב דעת המשנ"ב.

אלא שדבר זה לא מסתבר כלל וכאמור במהר"ח או"ז שדרגת שינוי זו אינה מספקת להחשב מלאכה כלאחר יד, וצע"ג לחלוק בזה.

1. ובפשוטו הוא משום שעושה ביד ולא בכלי, ועי' בגר"ז שביאר שעיקר דש הוא להוציא הזרע מן הקליפה וכאן מולל והזרע נופל מאליו. [↑](#footnote-ref-2)
2. א"ה, אף שיש להעיר שהנה הרמ"א בד"מ וכן בביאור הגר"א לא ציינו כלל לדעת הרמב"ם, ועי' בגר"ז שהעתיק לשון הרמב"ם בביאור שיטה זו, ויל"ע בזה, ויעוי' נמי במשנ"ב סק"ז שהעתיק בטעם האיסור של אפשר מאתמול כלשון הרמב"ם. [↑](#footnote-ref-3)
3. ויעוי' שם בדברי רש"י שכתב שמה שמהני לכתוש במכתשת קטנה הוא משום שבקטנה הוי כתישה כלאחר יד ולכן מקילים בשינוי, ונראה שמתאים לשיטתו בדין מלילות שבעינן שיהיה המלאכה כלאחר יד ואז יהיה מותר בשינוי, ועי'. [↑](#footnote-ref-4)
4. וצע"ק מגבי מוריקא שהתירו נמי בשינוי כמו מלח. וכן משמעות הגמ' בד' יד' שהחילוק בין מלח לשאר תבלין הוא מצד מפיג טעם ומשמע שאם תבלין לא היה מפיג טעם היה דינו כמו מלח שמותר בשינוי, ולסברת הלח"מ צ"ע שהרי אין היתר בשינוי רק מצד שכל הקדירות צריכות מלח וכי נימא שכל הקדירות נמי צריכות תבלין, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-5)
5. א"ה, עי' ברכ"י מה שהביא לחלוק שלא מהני שינוי במגבן. [↑](#footnote-ref-6)
6. ולגבי מגבן צ"ל שאע"פ שעיקר המלאכה היא מלאכת בונה ועיקרה וודאי אפשר מאתמול, אך נראה שמגבן נעשה באופן שונה לגמרי מבונה וחולק שם לעצמו ועל דרך מה שמבואר בר"ן ריש אין צדין שאע"פ שהלכו אחר רובה של מלאכה שהיא לימים רבים מ"מ גבי טוחן אין אוסרים דיכת תבלין כי נעשה באופן אחר ודנים כלפי עצמו שהוא אין דרכו לימים רבים. ועד"ז נימא כאן שיש לדון את המגבן כלפי עצמו וכלפיו אין חומרא של הלכו אחר רובה של מלאכה, וממילא יהיה רק בכלל אפשר מאתמול ויהני בשינוי, דוק' היטיב ועי'. [↑](#footnote-ref-7)
7. א"ה, יעוי' בשעה"צ סי' תצח' סק"י שהעתיק כדעת מהרש"ל ולא הביא לסברת הרמב"ם כמו שכתב הגר"ז להקל בהוצאה [ולכאו' לשיטתו שחשש לפוסקים שקודם לישה הוי דאורייתא וא"כ ה"ה גבי הוצאה וע"כ בעינן לדברי מהרש"ל שהוצאה מלאכה גרועה אך הגר"ז לשיטתו לא חש לשיטות אילו לכאו' ולכן מספיק לומר טעם אמאי מדרבנן מהני ודוק']. [↑](#footnote-ref-8)
8. וע"ע בדברי הגר"ז בקו"א סי' תקו'. [↑](#footnote-ref-9)
9. ואמנם בעיקר הכרעה זו נראה קצת סתירה במשנ"ב, שנראה שבמקום דלית ליה שהות בעינן לסמוך להקל, ולעיל מיניה גבי מכשירים כתב שכל דלית ליה שהות חשיב א"א מאתמול. ונראה שהוא דין לכתחילה שבדלית ליה שהות חשיב א"א מאתמול וא"כ צ"ע מה שכתב להקל לסמוך על המג"א לעשות בשינוי הרי בדלית ליה שהות חשיב א"א מאתמול ולכתחילה מותר לעשותו ביו"ט ואף בלי שינוי כלל [א"ה, עי' מה שהביאו בזה במשנ"ב דרשו בשם הגרש"ב וולדברג שלעולם כוונת המשנ"ב להתיר לסמוך על המג"א גם במקום שהיה יכול לעשות מערב יו"ט רק היה באופן דחוק מאוד, ולעיל מיניה גבי מכשירים איירי באופן שא"א לעשות כלל. ונראה שהוא מוכח מיניה וביה שהרי כל מח' המג"א והבגדי ישע היא רק לכתחילה כלפי קודם יו"ט, שהרי ביו"ט לכו"ע יכול לעשות בשינוי לדינא וא"כ ע"כ כוונת המשנ"ב להתיר לסמוך על המג"א כל דלית ליה שהות, והיינו שהוא דחוק בשהות, ודוק']. [↑](#footnote-ref-10)
10. ושמענו מדבריו שפשיטא ליה שכל מרקד מהני בשינוי לדעת הסמ"ג, ודלא כאמור בגר"ז ומשנ"ב וסתימת הפוסקים שאין היתר של שינוי במלאכות דקודם קצירה, והיא התשו' לקושייתו לדידן. [↑](#footnote-ref-11)
11. א"ה, ושמא יש לדון לחלק שבאמת כלפי סברת המהר"ח או"ז שמי שיעמיד קדירה בשינוי וודאי יהיה חייב בשבת שלכאו' לא נעשה שינוי בגוף הבישול. אך שמא כיוון שבזמן הריקוד עצמו יש שינוי שמא טפי חשיב שינוי, וצ"ע [עוד יש לציין לדברי האגלי טל ששינוי אינו רק בפעולה אלא גם באיכות התוצאה ושמא יש מקום לדון שבכה"ג נגרע האיכות של הריקוד, ולכאו' אין חילוק, וצ"ע]. [↑](#footnote-ref-12)
12. א"ה, באמת יש מקום להעמיד את הקושיא כבר בדברי הרמ"א, שהנה בדרכי משה הביא כמקור למה שמלאכה שאפשר לעשותה מערב יו"ט אסורה ביו"ט לדברי האו"ז בהל' פסח, ושם נראה להדיא שאפשר מאתמול הוא דין דאורייתא. וא"כ צ"ע בדעת הד"מ שהעתיק כהסמ"ג לדינא שמהני שינוי. וצ"ל חדא מתרתי או שלא חש לדבריו שהוא דאורייתא שאז לא יהני שינוי או שבאמת ס"ל שמהני שינוי בדאורייתא. וא"כ הדרא קושיא לדוכתא איך שינוי של אגבה דפתורא הוי שינוי לעניין דאורייתא, ובפשוטו דווקא שינוי בעיקר מעשה המלאכה היה לו להתיר עד כמה שדנים כלפי איסור דאורייתא, וכאמור [וצד זה לא יהיה מקום לדוחק שנכתוב לקמיה בדעת המשנ"ב, אך באמת העיר הרב שהמשנ"ב לא נחית לזה כלל שהאו"ז נמי ס"ל שאפשר מאתמול הוא דאורייתא שהרי סיכם שהוא רק שיטת התוס' במגילה ואולי רש"י ריש אין צדין]. [↑](#footnote-ref-13)