מ_מ - דאיקני
קטגוריות: ש_ס / כה כתובות / שעבודים - הרב יהודה אלבוים / מ_מ שעבודים

בס''ד

**מראי מקומות בסוגיית דאיקני**

**חקרו האם דאיקני הוא קנין בנכסים, או התחייבות של הגברא**

1. נ''מ אם מהני חזרה ככל דשלב''ל, ונח' הרמב''ן והרשב''א אי מהני חזרה בדאיקני, ופי' המחנ''א דיני גביית חוב סי' א' דנח' בחקירה הנ''ל.
2. נ''מ בנפלו לו נכסים כשהוא גוסס, דבעלמא לא מהני, אך אם הוא התחייבות של הגברא לכא' מהני, וכן אי חל ע''י ההלואה נמי יגבה בנכסים שנפלו לו כשהוא גוסס, וז''ל התומים בסי' קי''ב סק''ג ובאמת אילו הסברא שעבודא דאורייתא חל כשקנה, א"כ מה בכך שנפלו כשהוא גוסס השעבוד ממילא חל, וכל ענין של שטר הוא רק לקלא אבל השעבוד ממילא חל, ועי' קו''ש אות תקע''ב.

**מדוע דאיקני אין משתעבד כשלא כתב לו דאיקני**

1. הקצוה''ח סי' מ''ג סק''ד, וסי' קי''ב סק''א נקט דההלואה משעבדת, ולא החוב, ולכן נכסים שלא היו בשעת ההלואה אינם משתעבדים.
2. התומים סי' ק''ד סק''ז, ונתה''מ סי' ס' סקי''ב נקטו דמדאו' דאיקני משתעבד, וכתב התומים בסי' קי''ב סק''א לפרש בתרי אנפי, וז''ל כיון דשעבודא תורה אף בלי דאקני תיכף בעת שקונה הלוה שדה ההוא תיכף חל שעבודו של המלוה כמו בעת הלואה דמאי שנא, או דתיכף בעת הלואה כמו דהתורה שעבדו לו למלוה בסתם כל נכסים שיש לו כך שעבדה לו נכסים שיהיו לו אח"כ ואף המה בכלל נכסי דבר נש ערבין עכ''ל.
3. ולכא' כן הוא דעת הגידולי תרומה שכתב דבלוה ולא כתב דאיקני, וקנה, ושוב לוה, הראשון קודם, ולכא' הוא רק משום שהשתעבד לראשון מדאו', ולא תקנו שלא יגבה בדלא כתב דאיקני אלא מלוקח, ולא מינה דידיה.
4. הסמ''ע סי' ק''ז סק''א וסי' קי''ב סק''א כתב דאין גובין מדאיקני בלא כתב דאיקני משום שאין למלוה סמיכות דעת לגבות מיניה.
5. עי' ריטב''א בקידושין דף יג ב שכתב וטעמא דמאן דאמר שעבודא לאו דאורייתא משום דסבר שאין הקנאה לחצאים, ושעבוד קנין לחצאין ולא חייל אנכסי דאיתנהו בשעת הלואה וכל שכן אנכסי דקנה אחר שלוה שאין אדם מקנה דבר שלא בא לרשותו ... קסבר שעבודא דאורייתא דאע"ג דאין הקנאה לחצאין ואין הקנאה בדבר שאינו ברשותו, היינו הקנאה גמורה אבל שעבודא דמתלא תלי וקאי חייל אנכסי דהשתא ואנכסי דאקנה כל היכא דאיתנהו ברשותיה מיהת עכ''ל, ויש לעיין אם כוונתו שההלואה משעבדת מדינא אף מה שיקנה אח''כ אף אם לא כתב דאיקני.
6. המל''מ והסמ''ע בסי' ק''ז סק''א והאורים בסי' קי''ב סק''א והאו''ש בפי''ז מהלכ' אישות ה''א כתבו דהוא משום דאין הלוה סומך דעתו על נכסים שיקנה
7. הקו''ש - ב''ב שפ''ג - דאע''פ שהחוב משעבד ויש סיבה שישתעבד גם דאיקני, אך אחר שאמרו חז''ל שאין גובים מלקוחות מלוה על פה, שתקנו חז''ל שההלואה לא תשעבד, ורק השטר משעבד, לכן אי לא כתב דאיקני אין משתעבד.

**כשכתב דאיקני האם חל השעבוד ע''י השטר, או שחל מחמת החוב**

1. הקצוה''ח כתב דחל ע''י השטר מדרבנן שלא תנעול דלת
2. התומים כתב דחל ע''י החוב, וכנ''ל דהוי רק תקנת חז''ל בדלא כתב דאיקני שלא יגבה כי אין קול וע''י שיש קול תו א''צ את הקנין ואת השטר.
3. עי' מאירי בב''ב וז''ל ומ"מ אם כתב לו בשעת הלואה דאקנה ר"ל ששעבד לו נכסים שיש לו ושהוא עתיד לקנות מכיון שקנאם חל עליהם השעבוד ואם מכרם טורף בעל חוב מהם ואף על פי שאין אדם מקנה דבר שלא בא לעולם בזו תכף כשקנאה נשתעבדה לכל הקפותיו מאליו כמו שאמרו מיניה אפילו מגלימא דעל כתפיה וכיון שנשתעבדו לו מאליהם ומן הסתם ר"ל אף על פי שלא כתב דאקנה למה נפקע שעבודם כשמכרם אלא שחסו על הלקוחות מפני שהם סוברים שאינה משועבדת להם אחר שלא כתב דאקנה וכי כתב לו מיהא חזר הענין לדינו ונשתעבד משעת המקח מן הדין **ולא מצד הקנאתו** עכ''ל.
4. הרמ''ה בב''ב דף קנז ב לכא' נח' וז''ל וטעמא דמילתא, דמלוה על פה כיון דהוו הני נכסי ברשותיה דלוה בשעת הלואה משתעבדי ליה מדאוריתא, ובדין הוא דלטרוף לקוחות ורבנן הוא דתקינו דלא לטרוף לקוחות משום דלית ליה קלא ואיכא פסידא דלקוחות כדבעינן לברורה בסוף פרק גט פשוט, וכיון דשעבודא דאורייתא גבי מן היורשין. אבל הכא כיון דהני נכסי לא הוו ברשותיה דלוה בשעת הלואה אשתכח דליכא שעבודא כלל לא במלוה בשטר ולא במלוה על פה, אלא הוו להו הני נכסי לגבי האי מלוה על פה כמטלטלי בעלמא דלא משתעבדי לבעל חוב מסתמא אלא כל כמה דקימי ברשותיה דלוה ואי מיית לא גאבי להו מן היורשין.
5. האו''ש - אישות יז א - כתב דכל שכתב דאיקני ויש סמיכות דעת, החוב משעבד, דומיא דמטלטלין דכשהקנה אגב קרקע יש סמיכות דעת והחוב משעבד, וא''צ את הקנין, כמוש''כ הרא''ש דאף עבדים שאינם נקנים אגב קרקע משתעבדים כשהקנה באגב, דא''צ אלא את הסמיכות דעת, וז''ל האו''ש ונראה משום דאשכחן למאן דאמר שעבודא דאורייתא היינו דנכסי משתעבדי מטעם ערב, דעלייהו קא סמכא דעתיה דמלוה, וה"ה בכתב לו דאקני, דחזינן דעל נכסים שיקנה ג"כ סמיך, דאורחייהו דאינשי למזבן נכסי, וסמיך מלוה עלייהו, ומשום דקא סמיך עלייהו קא מלוה, וא"כ משתעבדי נכסי ממילא כדין ערב, דכיון דגילה דעתו דעלייהו קא מלוה. ולכן אם כתב לו דאיקני משתעבד, דכיון דגלה דעתו חייל שעבודא ממילא, וא"כ אינו בכלל אין אדם מקנה דבר שלא בא לעולם עכ''ל, וכ''כ בחזון יחזקאל נדרים מילואים לפ''ו.
6. כתוב בחי' ר' שמואל ב''מ סי' י''ט סק''ו אולם נראה דיש להוסיף ביאור בזה, דהנה בפשוטו היה נראה דמה שמבואר בגמ' דיסוד דין השעבוד הוא משום דנכסוהי דבר אינש אינון ערבין ליה, היינו דוקא במה שמשועבד מעיקר הדין אי מדאוריתא או מדרבנן, דבזה אמרינן שגדר הדין הוא שחל חלות דין ערבות על הנכסים ומכח דין הערבות יש לבע"ח זכות בנכסים לגבות מהן את חובו, אבל בדאיקני דהשעבוד אינו מעיקר הדין אלא מכח שהוא שיעבד גם את הדאיקני י"ל דהתם אי"ז מגדר דין ערבות דנכסוהי דבר אינש ערבין ליה, דחלות דין זה לא שייך לעשותו לבד, אלא הוי הקנאת שעבוד גרידא שהוא מקנה לו זכות לגוביינא בנכסיו [ומה"ט כתב הריטב"א בקידושין יג: דלמ"ד שעבודא לאו דאוריתא איהו נמי לא מצי משעבד נכסיה כיון דאין הקנאה לחצאין] ומעתה נראה דלפי"ז הרי פשוט מה דס"ל להב"ח דלעולם א"א לדחות את הבע"ח שיגבה מדאיקני, דכיון שהבע"ח תובע את דין הערבות נהי שיש לו זכות לגבות גם מהדאיקני מ"מ אין הלוה יכול לסלקו מהקרקעות שיש עליהם את דין הערבות ע"י הדאיקני כיון שבמה שקנה אח"כ אין חלות דין ערבות, וכמש"נ.

בדברי התוס' בסוגיין

כתבו התוס' בב''ב דף קנז א ד''ה דאיקני קנה ומכר מהו. אליבא דר"מ דקאמר אדם מקנה דבר שלא בא לעולם לא קמבעיא ליה כדמפרש בסמוך וא"ת אימור דאמר רבי מאיר כגון פירות דקל דעבידי דאתו הני לא עבידי דאתו שיקנה נכסים וימכור ויש לומר דמודי ר' מאיר בהא שהשעבוד חל ממילא אף על פי שלגבי קנין לא היה לו להועיל כאן דהא גבי דאיקני נמי אמרינן לעיל דמהני אפילו לרבנן דרבי מאיר אף על פי שסבורים דאין אדם מקנה דבר שלא בא לעולם משום דאלים כח השעבוד הכי נמי אלים לרבי מאיר לענין דמהני אף על גב דלא עבידי דאתו עכ''ל.

א. צ''ב במה שכתבו תוס' ''אליבא דר"מ דקאמר אדם מקנה דבר שלא בא לעולם לא קמבעיא ליה כדמפרש בסמוך'' הרי התבאר כבר לעיל דבר זה, ולא רק להלן שהעמידו את המשנה כר''מ.

ב. צ''ב במה שכתוב התוס' ''הני לא עבידי דאתו שיקנה נכסים וימכור'' הרי השעבוד חל לפני שמכר ולא רק כשמכר - רעק''א, ברוך טעם ב''מ יד א -

ג. צ''ב במה שכתבו התוס' ''ויש לומר דמודי ר' מאיר בהא שהשעבוד חל ממילא'' אם חל ממילא מדוע צריך לכתוב דאיקני, וע''כ דכשאין הנכסים אצלו אין חל ממילא אלא רק ע''י קנינו.

ד. צ''ב בדברי התוס' ''דהא גבי דאיקני נמי אמרינן לעיל דמהני אפילו לרבנן'' היכן כתבו לעיל דמהני אפי' לרבנן, הרי רק אמרו דמיניה א''צ לכתוב דאיקני כמבואר בר' גרשום ובריטב''א.

ה. צ''ב בדברי התוס' בע''ב דמצי למיבעי גם אי דאיקני ומכר אינו גובה, בדכתב שאיקני ולא מכר, צ''ב אם דאיקני לא מהני לגבות מלקוחות, מדוע שיהיה דין קדימה, הרי דאיקני לא מהני,

ו. עוד צ''ב מדוע כתבו התוס' הנ''ל דאיכא למיבעי אי כתב דאיקני ולא מכר, הא אי דאיקני ומכר לא מהני ע''כ דל''מ דאיקני, וא''כ אין הבדל אם כתב דאיקני או לא כתב, ומדוע כתבו התוס' דרק בכתב איכא למיבעי.

ומכל הנ''ל נראה שתוס' פירשו דבתחילה דנה הגמ' במיניה אם יש שעבוד בדאיקני, ונ''מ לרדת לנכסיו, לרשב''א בכל גוונא ולרמב''ן כשאינו בפנינו או נשתטה, ומסיק דמיניה לא מיבעי ליה, ובוודאי אדם משעבד שעבוד דמיניה אף בדבר שאינו בא לעולם, ורק השעבוד האלים שהוא סיבה לגבות מלקוחות ויורשים איבעי ליה, ולכן שייך דין קדימה בדאיקני לענין מיניה אף אם דאיקני ומכר לא מהני, ורק כשכתב דאיקני, וניחא קושיא א' דלעיל איירי במיניה, ורק להלן אמרה הגמ' גם על קנה ומכר דלר''מ משתעבד, וניחא קושיא ד' דאמרינן לעיל דמיניה משתעבד אף לרבנן.

ולפי''ז מיניה אפי' מגלימא דעל כתפיה, הוא מדין דאיקני, ולשון אפי' מגלימא וכו' קצת דחוק, והלשון מיניה וכו' בב''ק גם יתפרש לשעבוד מיניה, כמו כאן דחל שעבוד מיניה בכתב דאיקני, ובש''ך סי' ק''ד סקט''ו מבואר דאפי' בלא כתב דאיקני אמרה הגמ' מיניה וכו' והכוונה לזכות בנכסים, ובקצוה''ח מבואר שלא חל כלל שעבוד, ולהנ''ל הוא תימא שהעלימו דבריהם מהתוס'.