21. בסוגיא דהקנאת דבר שלא בא לעולם
קטגוריות: ש_ס / לב בבא מציעא / ב_מ עניינים - הרב מאיר קאופמן / קנינים

י"ד אד"ב ע"א

**רוב הדברים שמעתי מהגר"ר שמולאביץ שליט"א**

**סימן כ"א**

**בסוגיא דמקנה דבר שלא בא לעולם**

**א]ביאור שיטת ראב"י**

**ב]בביאור דעת הרמב"ם במקדש עובר**

**ג]בחידוש הרשב"א דעובר לר"מ גרע**

**ד]בענין הקנאת עובר**

**ה]מאיזה שלב בגידול הקנאת הפירות לא הוי דשלב"ל**

**ו]בענין להפריש קודם תלישה לאחר הבאת שליש על מה שיגדל אחרי זה**

**ז]בדינא דר' אושעיא ובדין שדה זו שאני מוכר לכשאקחנה ממך תקדש וביאור סוגיא נדרים ל. קידושין ס"ב:**

**ח]בדין בידו האם שזה כבא לעולם או שזה מועיל אפילו שלא בא לעולם ובנידון הראשונים שבידו לזכות מטעם אחר ובדין בידו בתרומה על מה שיגדל אחרי זה**

**ט]בסברת האבני מילואים שביחס לעשית האשה זה לא בידה והאם יש חיסרון של דשלב"ל מצד הקונה**

**י]האם מועיל בידו רק לסלק חיסרון או גם לתת כח עשיה והאם אפשר להקדיש הפקר כי בידו לזכות ובדברי הרשב"א בכתובות בזה**

**י"א] בביאור סוגיא דנדרים ל. לפ"ז ובדין הפרשת חלה כי בידו לקנות עיסה ולעשות עיסה**

**י"ב]בדברי הרשב"א שבמצוי לקנות חשיב בידו**

**בנידון המשנה למלך האם מחוסר זמן הוי דשלב"ל**

**י"ג]בדין קידושי קטן וקטנה ובביאור סוגיא דיבמות ל"ד וק"ט:**

**י"ד]האם מחוסר זמן זה בידו או עדיף מזה ובדברי ר"ת דשדה זו שאירש וכו'**

**ט"ו]בדין חלות על מה שיגדל אחרי זה שלכאורא מוכח שמחוסר זמן הרי כבא לעולם**

**ט"ז]בדין פדיון הבן לאחר שלושים**

**י"ז]במקדיש שדה הממושכנת לעשר שנים ובסוגית הגמ' בכתובות**

**י"ח]המקומות שמצאנו שעכשיו לא יכול לחול ומצד זה זה לא חיסרון של דשלב"ל**

**י"ט]בסיבת החיסרון של לא בא לעולם האם הוא הלכה או שזה מצד חיסרון גמירות דעת**

**כ]הדברים שמצאנו שאין בהם חיסרון של דשלב"ל**

**המורם מהנ"ל**

**ביאור שיטת ראב"י**

א]הגמ' מביאה את ראב"י דס"ל דהאומר פירות ערוגה זו יהיו תרומה על פירות ערוגה זו לכשיביאו שליש והביאו שליש ונתלשו דבריו קיימים והגמ' מביאה שנחלקו רבה ורב יוסף האם זה רק בשחת או גם באגם וללשון השני וודאי צריך שחת אלא שנחלקו האם דבי שקיא או דבי כיבשא ובגמ' בהמשך מביאה את ר' חנינה שאומר שהאומר לחברו אם תלד אשתך נקיבה מקודשת לי אינה מקודשת זה רק בלא היתה אשת חברו מעוברת אבל בהיתה מעוברת דבריו קיימים והגמ' אומרת שזה כראב"י והגמ' אומרת שאם צריך שחת א"כ כאן צריך הוכר עוברה ובהמשך הגמ' דראב"י ור"מ ורבי ס"ל אדם מקנה דבר שלא בא לעולם ובביאור סוגין מצאנו כמה שיטות בראשונים וכדלקמן

א.שיטת תוס' שראב"י ור"מ ס"ל ממש דבר אחד וכן גם אביי ס"ל כר"ח דהיינו שאם אינה מעוברת זה אינו בא לעולם כלל ולכו"ע אינה מקודשת ומה שבהוכר עוברה מקודשת זה למאן דאמר אדם מקנה דבר שלא בא לעולם והמקור שצריך הוכר עוברה למ"ד דאדם מקנה דשלב"ל מהא דבבריתא דר"מ לא מובא האופן דעובר ובהכרח שגם לר"מ יש אופן שלא מועיל וזה בלא הוכר עוברה וקי"ל לגמ' שראב"י ור"מ זה אותה שיטה והנה בתוס' מבואר שר"ח בא לבאר את הבריתא ולא את המשנה אמנם בתוס"ר קיים הגירסא שזה הולך על המשנה שמזה שהמשנה אמרה את זה בנפרד חזינן שדין זה שאם תלד הוא לכו"ע וזה דוקא באינה מעוברת ע"ש

והנה עיין תוס"ר שהקשה לפ"ז דר"ח זה גם לר"מ הרי לענין מכר עוזר אפילו בלא היה שחת ולמה לגבי תרומה צריך שחת ותירץ שתרומה שלא מועיל עד שליש ממילא לפני שהתחיל חשיב שאין כלום משא"כ מכר שמיד שהתחיל אפשר למכור ממילא ה"ה קודם ע"ש וצ"ב דהרי כשיבוא לעולם אפשר למכור את מה שיש אבל כאן שרוצה למכור פירות גמורים הרי את זה לא יכול עד שיהיו פירות גמורים ובהכרח צ"ל שדעתו כרש"י שלאחר חנטה אם מוכר את מה שיש מכח זה זכה בפירות שיגדלו אחרי זה וממילא חשיב שיכול לקנותם לגמרי כשיחנטו ובהכרח שלא רק הגדר שאז יכול למכור לכשיבאו לעולם אלא שעכשיו חל המכירה ומכח זה יש לו מה שיגדל ודו"ק וכדלקמן סק"ה

אמנם בתוס' בב"ב ס"ג. מבואר שדוקא פירות דקל דהעץ קיים חשיב עבידי דאתו אבל פחות משחת חשיב שזה פחות עבידי דאתו ע"ש

ב. שיטת הרמב"ן וסייעתו דדעת ראב"י שאדם מקנה דבר שלא בא לעולם אמנם פליג אדר"מ וס"ל שזה עוזר רק בהוכר עוברה ובשחת וביאר הרשב"א שזה קיים ועומד מאליו לגדול אבל בכל שאר דבר שלא בא לעולם דברייתא כגון לאחר שאתגייר או פירות דקל שלא באו לעולם כלל והמקור שזהו דעת ראב"י כיון שאמר פירות אלא לכשיביאו שליש ומשמע שהם כבר קיימים ורק כה"ג עוזר לכשיביאו שליש

ב.שיטת רש"י שיש כאן שלשה תנאים דר"מ ס"ל שאפילו לא בא לעולם כלל עוזר ולפ"ז לא צריך שחת וכן גם אם אינה מעוברת זה עוזר ורבנן ס"ל שאין אדם מקנה דבר שלא בא לעולם אפילו אם הגיע קצת ולכן גם בהוכר עוברה או בשחת זה לא חל וראב"י ס"ל שצריך קצת בא לעולם ולכן רק בהוכר עוברה או בשחת מועיל ולפ"ז ביאר שמה שהגמ' אומרת אמרו דבר אחד הכוונה במקום שזה לא בא לגמרי דהיינו שבאמת זה לא ממש אותה שיטה והנה ע"ש שכתב שדבר ר"ח זה בביארו המשנה וכתב שכן הלכה ומצד דמשנה ראב"י קב ונקי ולפ"ז צ"ל שאפילו שהגמ' אומרת אמרו דבר אחד אין הכוונה שזה שיטה ואין הלכה כך אלא כך הלכה [ועיין לקמן שיש שפסקו כר"נ שהמזכה לעובר לכשתלד קנה וכתב התורי"ד שלפ"ז ה"ה המקדש עובר בהוכר עוברה עוזר ולכאורא לפ"ז ה"ה בשחת לענין תרומה עוזר וכפסק רש"י]

ד.הראשונים נקטו שזה ברור דכל מקום שכתוב שיטה אין הלכה כן אמנם הביאו לדון דנחלקו אביי ור"ח בדעת ראב"י דאביי ס"ל דבכל מקום לראב"י אדם מקנה דבר שלא בא לעולם ולכן אמר שזה כשיטת ר"מ אמנם ר"ח חולק וס"ל שראב"י דיבר רק בהוכר עוברה או בשחת וזה חשיב בא לעולם ולהלכה קי"ל כמותו וכן הוא בשיטה לא נודע למי והראשונים [רמב"ן רשב"א ריטב"א ר"ן] הקשו על זה שלשה קושיות א. דהגמ' בב"ב אומרת דהמזכה לעובר לא קנה ולא חילקה בין אם הוכר עוברה או לא הוכר עוברה ב.דהגמ' שם מביאה מעשה דאמר נכסי להאי דמעיברא ואומרת שלא זכה ובפשוטו משמע שהיתה מעוברת והוכר עוברה ג.דהגמ' מביאה משנה דרק תינוק בן יומו יורש ולא בהוכר עוברה עכ"ד

והנה יש לעיין למה דמבואר דבהוכר עוברה עוזר האם זה חל מיד או רק לכשיולד ובר"ן וברשב"א נקטו שכיון שהגמ' לומדת משחת ושם הרי רק חל לכשיביא שליש ויתלש ה"ה בהוכר עוברה דהינו שעכשיו וודאי שלא חל ורק שחשיב שזה דרגא שאין חיסרון דדבר שלא בא לעולם ולפ"ז צ"ע מה שהקשו הראשונים הרי בשלשת הדוגמאות שהביאו הנידון שיחול מיד ולא לכשיולד וכה"ג לא מצאנו בסוגין דמועיל והרי מה שדנו לענין ירושה וודאי הנידון שירש מיד ובכל אופן הקשו משם ובפשוטו מבואר דעד כמה שכה"ג חשיב כבא לעולם ולכן זה עוזר אין שום סיבה שלא יהיה לזה זכיה מיד דעד כמה שעובר זה בא לעולם ממילא חל הקנין מיד וממילא יהיה לו ירושה מיד ורק עד כמה שעובר או שחת זה לא בא לעולם אלא שאיכא מ"ד שרק בכה"ג עוזר בזה יתכן שבאמת זה רק חל לכשיבוא לעולם ולפ"ז מה שנקטו שבהוכר עוברה זה רק חל לכשיבוא לעולם זה למה דנקטו שכל ראב"י זה כמ"ד אדם מקנה דבר שלא בא לעולם אמנם בדברי הר"ן מוכח שאפילו שנקט בדעת הרמב"ם שרק חל לכשיולד הקשה עליו מזכית עובר בירושה ואולי לענין קידושין יש סברא מיוחדת שלא יכל לחול מיד וצ"ע

**בביאור דעת הרמב"ם במקדש עובר**

ב]והנה הרמב"ם פסק שבהוכר עוברה מקודשת ועיין ראשונים דנקטו דבפשוטו ס"ל כביאור הנ"ל וכן הוא בשיטה לא נודע למי אמנם עיין ר"ן שכתב שיתכן שראב"י עצמו דיבר בכל מקרה כדחזינן באביי אלא שר"ח רצה להעמיד דבריו להלכה לכן העמידו כה"ג בהוכר עוברה שגם לרבנן זה מועיל דכה"ג חשיב בא לעולם והנה לפ"ז לענין תרומה גם יעזור בשחת ועיין שלנ"ל שנקט כן ודייק מדבריו במכירה שרק בלא בא לעולם כלל כתב שלא מועיל אמנם צ"ע דהרמב"ם בהלכות תרומה כתב שרק כשהביא שליש זה עוזר ולא קודם ובפשוטו מבואר דזה סברא מיוחדת בעובר וצ"ב דעתו ומצאנו בזה כמה ביאורים באחרונים בחידושי הגר"ח כתב שהר"מ ס"ל דר"ח דיבר לכו"ע אמנם מה שאמר שאם לא הוכר עוברה זה לא מועיל משמע שזה גם לכו"ע ועל זה הגמ' שואלת מראב"י ומעמידה בשחת או אגם ולא קודם וחלק זה הוא וודאי דלא כהילכתא וע"ש שנקט כדעת הנימוק"י והמ"מ שלדעת הרמב"ם היא מקודשת מיד דאם היתה מקודשת רק לכשתיולד היה כאן חיסרון של דשלב"ל כיון שעכשיו אי אפשר ולפ"ז בהכרח שיש כאן חידוש שלענין הקנאת עובר חשיב בא לעולם והנה הראשונים הקשו ממזכה לעובר ועיין בית שמואל שכתב ליישב דבמקנה לדשלב"ל גרע דבזה אפילו לעובר לא עוזר וכדעת רב הונא שזה גרע אמנם זה קצת צ"ב דכאן הגדר שזה בא לעולם אמנם עיין קצוה"ח שכתב לדון שהחיסרון שעובר הוא לאו בר זכיה וכמבואר ברמב"ן בב"ב קל"א וממילא באמת הוא חשיב בא לעולם רק שלענין קנינים אי אפשר להקנות לו דהוא כבהמה וממילא הוי דבר שלא בא לעולם וע"ש שכתב שלפ"ז צ"ל לענין הקנאת העובר דבהמה אין שום חיסרון דהרי שיטת הרמב"ם שעובר הוי דבר שבא לעולם אמנם עיין הגהות אמרי ברוך שכתב לדייק מהרמב"ם שמקנה עובר בהמה זה לא חל וצ"ע

ובתוס' ר"י הזקן כתב שכל דברי הרמב"ם דוקא בבתו דכמו דאמרינן בגמ' דדעתו של אדם קרובה אצל בנו ה"ה לענין קידושי בתו ומבואר בדבריו דס"ל דבאמת זה לא חל מיד אלא לכשיולד וגם כאן הקידושין רק כשיולד וכן תירץ בבית שמואל ועיין גליון מהרש"א דמבואר מזה דהחיסרון של דשלב"ל הוא רק מצד המקנה ולא מצד הקונה דאל"כ מה יעזור דקרובה אצל בתו אבל המקדש יש כלפיו חיסרון דדבר שלא בא לעולם ובגמ' מבואר לגבי הקנאה לבנו שהוא רק קונה ואינו עיקר הפועל אבל פה העיקר זה המקדש ובכל אופן מבואר בדבריהם שזה מועיל וצ"ע ועיין סימן כ"ב סק" מה שכתבנו בזה

**בחידוש הרשב"א דעובר לר"מ גרע**

ג]עיין רשב"א שכתב דמהא דר"מ לא נחלק על רבנן לענין עובר משמע דבהא הוא מודה דאין אדם יכול לקדש עובר ודלא כראב"י וביאר החילוק בין זה לפירות דקל שמועיל דשם לא עבידי דנתרו משא"כ כאן עבידי דאשה תפיל והוסיף שאפילו שרוב נשים אינם מפילות אבל כיון שמחצה זכרים מחצה נקבות לכן זה לא מועיל עכ"ד וצ"ע הרי מדובר שאחרי זה נולד נקבה דאל"כ מה הנידון וא"כ מה איכפת לן שבשעת הקידושין יש כאן חיסרון שאולי זה זכר ולכאורא מוכרח מזה שיסוד החיסרון מצד גמירות דעת ולכן כיון שבדעתו צד הקידושין הוא רחוק זה חשיב דבר שלא בא לעולם אמנם יתכן שדבר שלא ידוע לאף אחד בדיני התורה זה נחשב כדבר שלא קיים וכאילו אין כאן עדין נקיבה והדברים מחודשים

**בענין הקנאת עובר**

ד]עיין בטור ושו"ע שכתבו דהמקנה לחברו עובר הוי דבר שלא בא לעולם ועיין ביאור הגר"א דמקורם בירושלמי דהובא ברא"ש ועיין נתה"מ דתמה על זה דהרי יש כאן חתיכת בשר ולמה זה גרע ממקנה רגל העובר ובקצוה"ח ביאר שכיון שזה מכוסה חשיב כלא בא לעולם אמנם הקשה מהרבה מקומות דמבואר שאפשר להקדיש עובר לפטור מבכורה וכה"ג ובנתה"מ כתב שבאמת אם מקנה אותו עכשיו בתור בשר וודאי מועיל רק מדובר שהקנה לכשיולד ובתור בעל חי לעצמו זה דבר שלא בא לעולם אמנם הדבר תמוה דהרי תוס' בבכורות דנו שהקנאת אוזן העובר לפטור מבכורה זה דבר שלא בא לעולם ושם וודאי שמקנה קודם שיולד ולא עכשיו דאם מקנה רק בשעת הלידה זה לא סיבה לפטור מבכורה ועיין קה"י בבכורות דביאר דמדובר שלא קונה סתם בתור חתיכת בשר שיש לבעלים זכות למכור הפרה עכשיו ולתת לו אוזן העובר אלא שמקנה לו מה שיש היום בתור בעל חי דהייינו בתור דבר שיהיה ממנו בעל חי וביחס למטרה זו הוי דבר שלא בא לעולם וע"ש שביאר שכה"ג יסוד החיסרון מצד גמירות דעת שבדעת האדם הוי דבר שלא בא לעולם ולפ"ז לר"מ דאדם מקנה דשלב"ל ואין חיסרון זה יחול מיד דהרי הדבר קיים ע"ש ועיין קצוה"ח דנקט בדעת הרמב"ם שס"ל שאפשר לקדש עובר בהכרח שאין בזה החיסרון דדבר שלא בא לעולם אמנם ברמב"ם פכ"ב ממכירה שלא חילק משמע קצת שס"ל דהוי לא בא לעולם ולשיטות שסברת הרמב"ם מצד שדעתו של אדם קרובה אצל בתו א"ש וצ"ע

אמנם עיין קה"י שהביא מהיראים שכתב שבאמת כל דברי ר"ת אם מקנה קודם שנוצר העובר אבל לאחר שנוצר העובר אין חיסרון מצד שזה כמו חתיכת בשר ולפ"ז יתכן דבאמת מה דבטור מבואר שזה דשלב"ל הכווונה כנתה"מ דמקנה את זה בתור עובר ובתור ולד חשיב שאין כאן אפילו חלק וכסברת הקצוה"ח שזה מכסיא ולכן אפילו אם בפירות לאחר חנטה לא הוי דשלב"ל וכשיטת רש"י לקמן כאן זה גרע אמנם עיין הגהות אשר"י בב"ב וכפי שביארו התרוה"ד סימן ר"ע משמע שנקטו שגם לענין בכורה יש חיסרון של מקנה דשלב"ל אפילו שהנידון רק שיחול עכשיו קנין על חתיכת בשר וצ"ע

**מאיזה שלב בגידול הקנאת הפירות לא הוי דשלב"ל**

ה]מבואר בגמ' שפירות דקל קודם שבאו לעולם זה תלוי בחיסרון דאדם מקנה דבר שלא בא לעולם ועיין רש"י בב"מ ס"ו דמבואר בדבריו שכל המחלוקת קודם חנטה אבל לאחר חנטה לכו"ע זה מועיל והנה היה מקום לבאר שזה לשיטתו דקי"ל כראב"י דבשחת מועיל וה"ה לגבי קנין בחנטו ולפ"ז באמת אין הביאור שחל הקנין היום אלא שזה חל לכשזה יגדל אלא שאן בזה חיסרון דדבר שלא בא לעולם אמנם ברש"י מבואר שכה"ג לכו"ע לא יכול לחזור בו ובהכרח שס"ל שכ"ג חל מיד וצ"ל הביאור כמו שביאר בקצוה"ח ובחזו"א דכה"ג חל המכר על מה שקיים ומה שהפרי גודל חשיב ששלו גדל אלא שצ"ב כיון שלא קנה בגוף הדקל ממילא הבעלים צריך להיות לו הפרי דהרי משלו גדל וביאר בחזו"א שהבעלים מוחל לו היניקה דהינו שלא רוצה לזכות מחמת זה וממילא זה נהיה של הקונה ועיין לעיל דהבאינו דבתוס"ר ביאר דפירות דקל עדיף מתרומה קודם שחת דכאן דברגע שזה יבוא לעולם יכול לקנות וצ"ע הרי יקנה רק מה שחנט ולא מה שיגדל אחרי זה ובהכרח דס"ל כרש"י שכה"ג על ידי הקניה של החנטה יזכה הכל ויתכן מקור שיטת רש"י כדלקמן מהגמ' בקידושין דבמקנה כשזה סמדר חל הקנין וס"ל שזה שיעור החנטה ושם בהכרח שזה חל מיד וכדלקמן

ועיין ריטב"א בסוגין שכתב וז"ל ושמעינן מינה דלרבנן המזכה לעובר לא קנה אע"פ שהוכר עוברה והוא הדין במוכר פירות עד שלא הביאו שליש ודרבי אליעזר בשחת כר"מ אתיא כדאוקמא אביי בשיטתיה אע"ג דלר"מ אפילו במוכר פירות שלא באו לעולם קנה עכ"ל ומבואר דבמוכר פירות ג"כ לרבנן חל המכר בשליש ולראב"י בשחת והנה אם מוכר רק בתור מה שקיים וודאי שתמיד זה מועיל אלא כוונתו שקונה פרי שלם ולפ"ז נתחדש שהבאת שליש חשיב שכל הפרי קיים כיון שזה עצמו מה שמשתבח וכמו מוכר פרה לאחר שלושים יום שגם השבח שלו אלא שצ"ב מנ"ל לריטב"א חידוש זה והיה מקום לומר שהכוונה שזה חל עכשיו אלא שזה כמו עובר לעיל שכיון שכוונתו מצד שיגדל מזה פרי שלם לכן רק בהבאת שליש נחשב שזה כבר נמצא ואין חיסרון של דבר שלא בא לעולם ולפ"ז לראב"י שמועיל שחת הכוונה שזה חל מיד ומכח זה הפרי שלו

ועיין במיוחס לריטב"א בב"מ ס"ו: שכתב וז"ל וליכא לפרושי מילתא דר"נ דמשבאו לעולם מכרן אבל עדיין לא נגמרו דוודאי לא היה יכול לחזור דלא גרע מהלך לחלוב את עזיו ואע"ג דלא הוי כל החלב בהאי שעתא כיון דהולך וגדל כמאן דהוי ההוא שעתא דמי וגבי מכר דבר שבא לעולם קרי ליה עכ"ל והנה בחלב לכאורא וודאי שכל חלב שנוצר זה משהו חדש וכל הקנין חל כשזה מגיע ומשמע שגם לענין פירות כוונתו כנ"ל שכל שעיקר הפרי קיים גם אם קונה את כולו כשיגמר אין בזה חיסרון דדבר שלא בא לעולם וזה כמהלך הראשון דביארנו בריטב"א לעיל וכן מפורש בתורי"ד בב"ב קמ"ב דבפירות דקל לאחר חנטה יכול למוכרם שיחול כשיהיה הפירות ולא הוי כמקנה דבר שלא בא לעולם

ועיין אבני מילואים סימן מ' דהביא דבגמ' קידושין נ"ד: מביאה משנה דהפודה נטע רבעי דניתן לו במתנה אינו מוסיף חומש והגמ' שואלת דהרי לר"מ מעשר שני זה ממון גבוה ואי אפשר לתתו במתנה והגמ' עונה שנתנו כשהוא סמדר ודלא כר"י דסמדר הוי כבר פרי אלא זה כרבנן שרק בוסר נחשב פרי וקשה למה הגמ' לא העמידה משנתנו כשהוא פחות מסמדר וזה גם לר"י ועיין רשב"א ריטב"א ותוס' רי"ד שכתבו שקודם סמדר לרבנן הוי דבר שלא בא לעולם ולא חל הקנין אלא שהרשב"א דחה פירוש זה דהגמ' כר"מ והריטב"א כתב שהגמ' רצתה לישב הסוגיא לפי כולם עכ"ד ועיין בחידושי הגרעק"א שהקשה דהרי גם לר"מ אבל זה חל כשיבוא לעולם וכאן עד כמה שמקנה לאחר שיבוא לעולם כיון שבזמן שזה בא הוא כבר נטע רבעי הוא לא יכול להקנות ומה זה קשור לר"מ ורבנן ובפשוטו משמע שהקנין חל עכשיו אמנם כיון שקונה את זה בתור הפרי השלם כה"ג לר"מ יכול לקנותו גם בתור פחות מסמדר ולרבנן כל שהוא לא סמדר לא חל הקנין וכנ"ל בריטב"א אלא שכאן מבואר שהשיעור הוא לא שליש אלא סמדר ומבואר לפ"ז שגם במקום שהקנין חל מיד זה יכול להיות תלוי בר"מ ורבנן וצ"ע

אלא שא"כ צ"ע סתירת דברי הריטב"א שלעיל הבאינו דביאר שזה תלוי בשליש אמנם אם נימא ששם הכוונה שמוכר לכשיגדל וכאן מוכר שיחול מיד יתכן שאם מוכר עכשיו שמכח זה הכל שלו מספיק סמדר אמנם אם מוכר לכשיתלש ויהיה פרי שלם כה"ג צריך שליש אמנם יתכן דס"ל דסמדר זה שיעור חנטה ועיין מעשרות סימן א' סקי"ח דהבאינו הרבה ראשונים שסמדר זה שיעור חנטה אמנם ברשב"א כאן מבואר שחנטה זה קודם וע"ש שהארכנו

העולה מהנ"ל דדעת רש"י וכן פסק הרמ"א דבמוכר פירות דקל לאחר חנטה חל מיד הקנין שהפירות שאחרי זה יגדלו זה של הקונה וכן מוכח מהתוס"ר הובא לעיל סק"א ודעת הראשונים בקידושין נ"ד שזה תלוי בסמדר ובפשוטו הוא מוכח מהגמ' וברשב"א מבואר שזה לאחר חנטה אמנם להרבה מהראשונים הוא זמן חנטה ודעת הריטב"א בס"ג: שזה תלוי בהבאת שליש ויתכן כוונתו כשמוכר שיהיה גמר גידולו וגם כה"ג מבואר בריטב"א הישן וברי"ד שאין חיסרון של דבר שלא בא לעולם ודעת הרי"ד שמספיק לזה חנטה והפשטות התוס' בב"ק והשטמ"ק בשם ר' ישעיה שגם לענין חילול רבעי מועיל על מה שיגדל אחרי זה וכדלקמן וודאי שה"ה לענין מכירה

**בענין להפריש קודם תלישה לאחר הבאת שליש על מה שיגדל אחרי זה**

ו] והנה מבואר בגמ' שפירות שהביאו שליש יכול להפריש לכשיתלשו וכן פסק הרמב"ם ועיין חזו"א שהאריך לדון האם זה רק על מה שגדל עכשיו או גם על מה שיגדל אחרי זה ועיין מנחת שלמה שהביא בזה מחלוקת אחרונים גדולה ומדברי תוס' והשטמ"ק בב"ק ס"ט דייק שמועיל גם על מה שגדל אחרי זה והחזו"א נקט שלענין מה שעדין לא גדל זה דבר שלא בא לעולם לגמרי וודאי שלא שייך לעשות מעשה הפרשה והנה אין להביא מרש"י והראשונים בקידושין למה שביארנו כיון ששם הקנין חל מיד ולענין מעשרות זה לא שייך אמנם אם ננקוט בריטב"א שמדובר שרוצה שיחול לכשיגמר בישולו ולכן הצריך שליש א"כ מוכח שבהבאת שליש חשיב שהפרי בעולם לגמרי וכן מוכח ברי"ד וכנ"ל אמנם עדין יתכן שדוקא שם שיכול להקנות הפרי כמו שהוא וממילא הגידולים שלו לכן גם יכול להקנות הפרי כשהוא גמור אבל כאן שלא יכול דרך זה לתקן מה שיגדל אחרי זה לכן זה גרע וצ"ע וע"ש במנחת שלמה שהאריך בכל זה

והנה הראשונים דנו לבאר שר"ח ס"ל שדברי ראב"י מועיל מצד שחשיב בא לעולם ולכן רק בשחת או אגם וזה הטעם שמועיל בעובר והקשו על זה מכמה דוכתי הובאו דבריהם לעיל ומבואר לכאורא שאפילו שלמעשה לא גדל הכל ומפריש על מה שלא קיים ובכל אופן עד כמה שחשיב בא לעולם אפשר להפריש ולכאורא לפ"ז ה"ה לדידן לאחר שהביא שליש אמנם נראה שעד כמה דמבואר בגמ' שכה"ג חשיב בא לעולם א"כ מזה עצמו מבואר כסברא הנ"ל אבל עד כמה שאין כזה גמ' אלא שזה מועיל מדין לא בא לעולם אין לנו שום מקור לחידוש זה ועיין דרך אמונה דהביא מכתב מהחזו"א שנקט שלדעת הרמב"ם שמועיל לקדש עובר חזינן שכל שהוא נחשב בעולם מועיל אפילו שזה חל רק למתי שיבוא בעולם ה"ה בפירות שהביאו שליש על יותר מזה ולכאורא כוונתו כנ"ל שאז יש לנו מקור מהגמ' שגם דבר שלא בא לעולם לגמרי חשיב בא לעולם לענין עשית חלותים אמנם בספרו כתב מפורש שגם לרמב"ם זה לא מועיל ועיין בזה בספק ישועות משה לגרמי"ל לנדא בסופו

ועיין לקמן דכאן שזה עדין מחובר יש לדון שזה לא מועיל מצד שלא חשיב בידו כיון שאין בידו לעשות שזה יגדל וע"ש מה שכתבנו בזה

**ב**

**האופנים שחל בדבר שלא בעולם ובגדרי בידו**

**בדינא דר' אושעיא ובדין שדה זו שאני מוכר לכשאקחנה ממך תקדש וביאור סוגיא נדרים ל. קידושין ס"ב:**

ז]עיין בגמ' בנדרים ל. דבר פדא ס"ל דבאומר הרי נטיעות אלו קרבן עד שיקצצו פדאן חוזרות וקדשות והגמ' אומרת שחזינן שיכול להקדיש אפילו שבאמצע זה היה בידים של הקדש ולא יכל להקדיש וא"כ זה ראיה לספק של רב הושעיא בנותן לאשה שני פרוטות באחת אומר לה התקדשי לי היום ובאחת אומר לה לאחר שאגרשיך שזה חל דהינו שאין חיסרון מה שבאמצע היה מצב שלא יכל לחול והגמ' דוחה שר"י אמר שכל הדין של המשנה בפדאן הוא אבל פדאן אחרים והוא קנה מהם כה"ג זה לא חוזר ומתקדש ואשה זה כמו פדאן אחרים דמי עכת"ד הגמ' והנה צ"ב עד כמה שאשה זה כמו פדאו אחרים א"כ נפשוט מר"י שאינה מקודשת ומצאנו בזה שני ביאורים בראשונים

עיין רשב"א שביאר שבקידושין הרי המעשה הקידושין הוא בין שניהם וביחס למעשה של שניהם זה כל הזמן במצב שיכולים לעשות קידושין משא"כ בפדאום אחרים שבזמן שזה אצל הפודה הוא לא יכול להקדיש, ומצב זה שהעסק בין שנים האם מה שצריך רצון של שניהם כל אחד מהוה חיסרון ביחס לשני זה עצמו ספק רב הושעיא האם זה דומה לפדאום אחרים או שזה דומה לפדאן הוא אמנם בר"ן כתב שזה וודאי שבעסק שבין שנים כגון במוכר קרקע לחברו וחוזר ומוכר לו לאחר שיקחנה ממנו כה"ג זה וודאי כמו פדאן הוא שאין חיסרון מה שבאמצע לא יכול לעשות החלות הנ"ל ה"ה כאן ורק בקידושין כיון שאין האשה פועלת אלא רק מפקרת את עצמה בזה יתכן שיש חיסרון במעשה האיש מה שלאחר שיגרשנה לא יכול לפעול ללא רצון האשה

והנה מבואר בגמ' דמוכר שדה לחברו ואומר לו קודם המכירה שדה זו שאני מוכר לך לכשאקחנה ממך תקדוש שזה חל ואין חיסרון של דשלב"ל מה שבאמצע זה לא היה שלו ולא היה יכול להקדיש ועיין רשב"א דמזה נפשט ספקו של רב הושעיא דחזינן שכיון שבזמן שעושה יכול לעשות אין חיסרון מה שבאמצע לא יכול לעשות אמנם הר"ן חלק עליו דיש הבדל אם כשמקדיש זה עדין שלו או בספק של רב הושעיא שבאותו רגע שעושה את המעשה השני עושה המעשה הראשון א"כ הוא לא יכול לעשות ההקדש וכה"ג נסתפק ר' אושעיא ועל זה אין ראיה ממקרה הנ"ל

והנה מבואר בגמ' בקידושין דר"י ס"ל שבידו עוזר בדבר שלא בא לעולם והגמ' שואלת מר' אושעיא שהנותן פרוטה לאשתו ואומר לה הרי את מקודשת לאחר שאגרשיך אינה מקודשת והרי זה בידו לגרשה והגמ' עונה שאין זה בידו לקדשה והגמ' שואלת שנפשוט הספק של רב הושעיא בנותן לאשה שני פרוטות ואומר לה שבאחד תתקדש היום ובאחד תתקדש לאחר שיגרשנה שזה לא יועיל כיון שאין בידו לקדשה והגמ' דוחה ששם יש סברא שכיון שעכשיו הוא יכול לקדשה זה עדיף עכת"ד הגמ' והקשו הראשונים למה הגמ' לא שואלת סתירה מר' אושעיא עצמו שאמר שבמקדש אשתו לאחר שיגרשנה זה לא מועיל והוא נסתפק בנותן שני פרוטות ועיין רמב"ן ותוס"ר שכתבו שהיה מקום לומר שבאמת חשיב בידו לקדשו אלא שבדבר שעכשיו לא יכול לא עוזר בידו משא"כ אם עכשיו יכול כה"ג זה עוזר אבל אחרי שר"י אומר שזה לא חשיב בידו א"כ לא מובן ספיקו של רב אושעיא דהרי באמצע הוא לא יכול והגמ' דוחה שכה"ג שבתחילה הוא יכול זה עדיף עכ"ד

וצ"ב כוונתם דהרי הספק של ר' אושעיא מצד שעכשיו יכול וא"כ מה איכפת לן שזה לא בידו הרי ר' יוחנן רק אמר שאין כאן מעלה של בידו ולכאורא צ"ל שפשיטא ליה לגמרא שכיון שבאמצע לא יכול וודאי שזה חיסרון וכל מה שעוזר רק מצד שזה בידו ולכן הקשתה הגמ' שר' יוחנן אומר שזה לא בידו אמנם צ"ע הרי באומר שדה זו שאני מוכר לך וכו' לא יוכל להקדיש באמצע ובכל אופן זה מועיל וא"כ למה כאן זה גרע ולמה אין לבאר שזה עצמו ספק הגמ' אמנם לר"ן הנ"ל א"ש דדוקא שם שבזמן שמקדיש הוא יכול להקדיש לכן לא צריך להגיע לדין בידו אבל כאן שבזמן ההקדש כבר עשה עוד מעשה וכה"ג גרע וס"ל לגמ' שאין זה מועיל אלא בצירוף למה שזה בידו ולכן הקשתה הגמ' שזה לא בידו ולפ"ז יש לבאר את דחיה הגמ' בשני אופנים או שזה עצמו הגמ' דנה שגם בכה"ג זה מועיל כמו בשדה זו או שלענין כה"ג עוזר גם כזו דרגא של בידו והרשב"א באמת לא ישב כרמב"ן הנ"ל וצ"ע בזה

והנה עיין באבן העזר סימן מ' סעיף ה' בב"ח ובח"מ ובב"ש דאם אדם קידש אשה לאחר שלושים יום ובא אחר ואמר לה שמקדשה לאחר שתתגרש מהראשון שמקודשת כיון שבידו לקדשה ועיין דגול מרבבה שזה לא נכון דברשב"א מבואר שכה"ג שמקדש שיחול לאחר שיהיה זמן שהוא לא יכול זה ספקו של רב הושעיא עכ"ד ולכאורא דבריו צ"ע דהרשב"א שביאר שזה הספק ס"ל שכה"ג נפשט שמועיל והר"ן שביאר שיש הבדל אם זה באותו זמן א"כ כאן שמקדש לפני שחל של חברו זה לא בכלל ספק הגמ' וזה וודאי מועיל וצ"ע

ועיין רשב"א ור"ן שדנו באומר שדה זו שאני מוכר לך הרי היא מכורה עד שתעלה לירושלים שאם חוזר וקונה זה מכור בחזרה וצ"ב שלכאורא כה"ג זה תלוי בספיקו דר' אושעיא האם זה מועיל וצ"ל שכאן זה כמו פדאן הוא שזה וודאי מועיל אמנם כל זה לר"ן שבאשה הסיבה שזה כמו פדאן אחרים כי היא מפקרת את עצמה אמנם לרשב"א שזה סברא כי זה דבר שנעשה בין שנים א"כ לכאורא ה"ה כאן ולדעת הר"ן שכה"ג שעושה שני החלותים גרע ואין ראיה לפשוט ספק הגמ' א"כ זה לא יועיל ודו"ק

**בדין בידו האם שזה כבא לעולם או שזה מועיל אפילו שלא בא לעולם ובנידון הראשונים שבידו לזכות מטעם אחר ובדין בידו בתרומה על מה שיגדל אחרי זה**

ח] הגמ' מחדשת שבידו עוזר בדבר שלא בא לעולם והגמ' שואלת למה המקדש את אשתו לאחר שיגרשנה זה לא עוזר והגמ' דוחה שנהי שבידו לגרשה אין בידו לקדשה וצ"ב כוונת הגמ' הרי בידו עושה שזה נחשב בא לעולם ועד כמה שזה בא לעולם כי בידו לגרשה וכאילו היא מגורשת א"כ מה זה החיסרון שאין בידו לקדשה הרי עד כמה שהיא בת קידושין עוזר מעשה לאחר ל' ובפשוטו מבואר בגמ' שאין הביאור של בידו שחשיב שזה בא לעולם אלא שגם בדבר שלא בא לעולם אם יש לו אפשרות לעשות אין החיסרון וכיון שלמעשה אין לו אפשרות לכן זה חיסרון

והנה יש לדון האם זה כל הנידון שיהיה בידו לעשות או שזה וודאי שצריך גם שיהיה בידו לעשות שזה יהיה בא לעולם וכאילו שזה בא לעולם אלא שזה לא מספיק ולכאורא נחלקו בזה הראשונים דהנה בכתובות נ"ט. מבואר שאשה יכולה להקדיש מעשה ידיה לאחר שתתגרש והגמ' מעמידה באומרת יקדשו ידי לעושיהם ושואלת הרי זה דשלב"ל דאין בידה לגרש את עצמה והקשו התוס' הרי בידה לומר איני ניזונת ואיני עושה וממילא ידיה יהיו שלה ודעת רוב הראשונים שבאמת חשיב בידה ורק ששם מדובר שזה לא בידה ע"ש בראשונים אמנם עיין ברמב"ן שם שכתב לישב שלא עוזר מה שבידה לאסור על ידי שתזכה בזה בצורה אחרת שבצורה זו שעכשיו אוסרת זה לא בידה ולכאורא שורש סברתו שצריך שיוכלו לעשות שזה יהיה בא לעולם וכאן ביחס לסיבת הזכיה זה לא בא לעולם והרי בידו צריך להועיל לעשות את הבעלות לבא לעולם וצ"ע ובדעת תוס' יתכן שמודים לעצם הסברא אלא שס"ל שסיבת זכיה שונה זה לא משנה דלמעשה זה בידו לקבל ולפעול וצ"ע

והנה עיין מנחת שלמה שהאריך ממשמעות הרמב"ם דבפירות דהביאו שליש שמועיל לכשיתלשו זה גם על מה שיגדל אחרי זה ובפשוטו הביאור שכיון שעיקר הדבר קיים זה נחשב כבא לעולם וע"ש שהעיר אבל עדין יש חיסרון מצד שזה מחובר וכל הסיבה שעוזר כי בידו לתלוש ולעשר וכיון שחזינן בסוגיא שצריך בידו לעשות ולא מועיל שבידו לעשות את זה בעולם א"כ למעשה הרי כאן אין בידו לעשר על מה שלא נמצא ואולי הרמב"ם ביאר הגמ' כאבנ"מ לקמן שהחיסרון מצד האשה ולפ"ז אין לנו מקור לחיסרון זה עוד יתכן ששורש הסברא שכיון שמה שגודל אחרי זה זה נחשב אותו דבר ממילא כל שאפשר לעשות החלות על עיקר הדבר אפשר לעשות גם על השאר בעשיה אחת ולפ"ז רק יועיל אם עושה דבר זה ביחד באותה עשיה והסברא מחודשת וצ"ע

**בסברת האבני מילואים שביחס לעשית האשה זה לא בידה והאם יש חיסרון של דשלב"ל מצד הקונה**

ט]והנה עיין באבני מילואים סימן מ"ג שכתב שהיה מקום לבאר הגמ' שזה לא בידו לקדשה שהכוונה שבקידושין יש שני עשיות מצד הבעל ומצד האשה ולכן ביחס לעשיה שלו זה בידו אבל ביחס לעשיה שלה זה לא בידה דהרי היא לא יכולה לגרש את עצמה וכוונת הגמ' שזה לא בידו לקדשה דהינו הרי צריך את הסכמתה וממילא ביחס אליה זה חיסרון והנה אין זה במשמעות הגמ' וכן הוכיח שם מהראשונים שאין זה כוונת הגמ' וצ"ב למה אין טענתו נכונה וע"ש שכתב לבאר שכיון דמבואר בר"ן דהאשה רק מפקרת עצמה לכן אין בה החיסרון דאין היא פועלת כלום והדברים מחודשים לומר שכוונת הר"ן שהיא לא פועלת כלום ובפשוטו היא פועלת כמו שכל קונה פועל ועיין חידושי הגרש,ש קידושין סימן י"ט שהאריך לבאר שוודאי שההפקר נעשה על יד המעשה קנין ע"ש

ולכאורא יש לבאר דבאמת לא מצאנו חיסרון של דשלב"ל רק במקנה ולא בקונה ובפשוטו הסברא שרק במי שפועל את עיקר העשיה בו יש החיסרון ולא בקונה שהוא רק מכניס לרשותו את פעולת המקנה וראיה לזה דהגמ' אומרת דעתו של אדם קרובה אצל בנו וצ"ע שזה סברא שהמקנה גמר ומקני אבל איפה הדעת של הקונה דהינו הזוכה לבן ובהכרח שמצד הקונה אין בזה חיסרון ולפ"ז בקידושין אפילו שהבעל הוא הקונה אבל יסוד החילוק הוא שמי שפועל בו החיסרון ולכן כאן שהבעל הוא הפועל לכן החיסרון הוא בו ואין החיסרון כלל מצד האשה שזה לא בידה ועיין ספר העיקרים להגר"ש אייגר בענין אין אדם מקנה דבר שאינו שלו אשכול א' שהאריך בזה שלא מצאנו חיסרון אלא במקנה אלא שהוא ביאר שזה חיסרון בגמירות דעת וביאר שלקנות אדם יותר רוצה ולכן אין בזה חיסרון ע"ש שהאריך ולפ"ז לכאורא בקידושין החיסרון תמיד מצד האשה וצ"ע

והנה עיין תור"י הזקן שכתב שמקדש עובר מה שזה חל מצד שדעתו של אדם קרוב אצל בתו ועיין בגליון מהרש"א בהוצאה חדשה אבן העזר סימן מ' שכתב שהרי המקדש אצלו אין הסברא הנ"ל ולכאורא מבואר שזה תלוי במקנה וגם קידושין דנים שהאשה היא המקנה ולא לפי הבעל שהוא זה שפועל וזה דלא ככל הנ"ל אמנם בחלקת מחוקק סימן מ' כתב שדעתו של אדם קרובה אצל אשתו ובתו דהיינו שצריך לדון בעושה המעשה וכנ"ל ובדבריו מבואר שצריך לדון גם מצד האשה בקידושין וצ"ע מהגמ' וכנ"ל וצ"ע בכל זה

ועיין סוגיא דבב"מ ט"ז.: דלשון הגמ' שלא סמכא דעתיה דלוקח אמנם יתכן שהכוונה שממילא המוכר לא סומך דעתו ורק מצד זה החיסרון ע"ש

**האם מועיל בידו רק לסלק חיסרון או גם לתת כח עשיה והאם אפשר להקדיש הפקר כי בידו לזכות ובדברי הרשב"א בכתובות בזה**

י]עיין בגמ' בנדרים ל"ד: אמר רבא היה לפניו כיכר של הפקר ואמר ככר זו הקדש וכו' וצ"ב למה זה חל ועיין תוס' וברא"ש שם שביארו שכיון שבידו לזכות בזה ממילא אין כאן חיסרון של דשלב"ל ויכול להקדיש לאחר שיזכה בה אמנם הר"ן שם ביאר שהכוונה שזוכה בד' אמות להקדש וצ"ב למה לא ביאר כתוס' והרא"ש שם וכתבו האחרונים לדון שכל מה שעוזר בידו במקום שהסיבה שלא יכול לעשות כי יש מעכב ולזה אמרינן שבידו להוריד המעכב אבל במקום שאין בכלל סיבה שיוכל לעשות ורק שנדון שאין חיסרון של דשלב"ל כי זה בידו על זה לא עוזר בידו ולכן רק בתרומה שהפירות קיימים ורק שיש חיסרון שזה מחובר מועיל בידו אבל להקדיש דבר שלא שלו חשיב שאין לו כלל סיבה לדין שכל ההקדש זה על בעלותו והרי אין לו בעלות ולכן שם לא עוזר בידו ועיין שערי יושר וחזו"א שדנו לענין תרומה שאי אפשר להפריש תרו"מ מהתרומה הנ"ל או לחלל המעשר שני מצד שבידו דהרי אין כאן עדין מציאות של קדשות מעשר שני ויש מקום לומר שאפילו לתוס' דוקא בהקדש ששם הגדר שמקדיש החפץ ומה שלא יכול זה כמו חיסרון צדדי שאין לו הבעלות אבל במעשר שני כל זמן שאין כאן הקדושה אין הדבר לעשות החילול כלל וזה גרע ויסוד לסברא זו מה דמבואר בגמ' דבמקדש שפחה לאחר שתשתחרר לא עוזר מצד מעיקרא בהמה השתא דעת אחרת דהינו אפילו שזה בידו אבל כל שהשינוי גדול לא עוזר בידו וה"ה כל שאין בכלל התחלה לסיבת החלות

והנה מבואר בגמ' בכתובות דאשה שאסרה ידיה על בעלה לאחר גירושיה זה חל והגמ' שואלת שהרי עכשיו לא יכולה לאסור וא"כ זה דשלב"ל והגמ' אומרת שמצד בידה זה לא מועיל דהרי אין בידה לגרש את עצמה והקשו הראשונים הרי בידה לומר איני ניזונית ואיני עושה וכתב הרשב"א שהגדר של האשה שהיא קנויה לבעלה אלא שעל ידי שאומרת חוזרת וקונה את ידיה מבעלה וכה"ג לא עוזר בידה וכתב שזה כמו אם אדם הקנה לחברו קרקע אם יתן לו מאה זוז ובידו לתת שלא יעזור שהוא יוכל למכור מכח שזה בידו כיון שאין לו עדין הבעלות והסיבה כלל להקדש עכ"ד והוא מפורש כסברא זו דכל שהקרקע עדיין לא שלו ורק שיכול לקנותה וזה בגדר בידו כיון שכבר נעשה הקנין בכל אפן זה לא מועיל [ובעיקר דבריו היה מקום לדון שזה לא בידו דהרי המוכר יכול לחזור בו וצ"ל כיון שאין זה עומד לחזרה חשיב בידו]

**בביאור סוגיא דנדרים ל. לפ"ז ובדין הפרשת חלה כי בידו לקנות עיסה ולעשות עיסה ובנוסח הקצר**

י"א] והנה מבואר בגמ' בנדרים דבמקדיש עד שיפדו מה שחל ההקדש לענין אחר הפדיון זה מצד שהקדיש כשהוא יכול להקדיש ומשמעות הגמ' שאם יקדיש לאחר שזה הקדש לענין אחר שיפדה זה לא יעזור והקשו האחרונים למה שזה לא יעזור מצד בידו רגיל שבידו לפדות ולהקדיש ובפשוטו יתכן שזה לא בידו כי הרי מישהו אחר יכול להקדימו ולהקדיש אמנם הרי הדין שהמקדיש קודם וצ"ע אמנם עיין קה"י שם שהאריך שלנ"ל לא קשה כיון שלא עוזר בידו על דבר שכרגע אין לו סיבה כלל וכיון שעכשיו זה של הקדש ורק שהוא יכול לקנות מהקדש אין זה בידו כלל

והנה מבואר בגמ' בנזיר י"ב. שאי אפשר למנות שליח על דבר שלא בידו לעשות ולכן לא יכול למנות שליח לקדש אשה שעכשיו היא א"א ועיין תוס' שם שהביאו להקשות איך אשה אומרת לחברתה שתלושי עיסה ותפרישי לי חלה הרי עכשיו אין בידה להפריש כי זה קמח ועיין תור"פ ורבינו טודרוס שם שהביאו בשמו שבאמת אי אפשר אמנם הראשונים נקטו שאפשר ובטעם הדבר בטור בשם היראים וכן במפתחות לספר התרומה כתב שכיון שבעל הבית יכול ללוש הקמח ולעשות מזה עיסה ויוכל להפריש ממילא יכול גם למנות על זה שליח ובתוס' שם ובשטמ"ק בשם הרא"ש כתבו שכיון שיכול לקנות עיסה מהשוק ולהפריש על הקמח שבידו חלה כיון שבידו לעשות מזה עיסה לכן זה חל והנה בפשוטו מבואר מדבריהם דמצד שיכולים לעשות עיסה זה לא סיבה שיכולים להפריש אלא צריך להגיע שיכולים לקנות אמנם צריך לסברא שיכולים להפריש על עיסה זו וצ"ב הטעם שלא ס"ל כיראים ועיין בבית מאיר הלכות חלה ובדרך אמונה פ"ד מתרומות מה שביארו בזה והנה לפי דרכים הנ"ל זה רק מועיל על קמח שכבר קנו אבל זה לא מועיל על קמח שיקנה אחרי זה ובאו"ז הלכות חלה סימן רל"א כתב שמועיל הסברא שיכולים לקנות על כל העיסות שתעשה מעתה ועד עולם כין שיכולים לקנות ולהפריש וצ"ב הסברא בזה וצ"ל שס"ל שלענין מה שלא יכול למנות שליח על מה שלא בידו מספיק שבידו להפריש ולא צריך שיכול להפריש על עיסה זו ועיין משנה למלך פ"ד מתרומות שהביא מהסמ"ג שמועיל למנות שליח להפריש תרו"מ גם על מה שיגדל בשדהו כיון שיכול להקנות לו הקרקע וצ"ע דהרי בפרות דקל בעלמא זה לא עוזר וצ"ל שזה סברא מיוחדת לענין מינוי שליחות

והנה צ"ב הסברא של הראשונים שלא עוזר מה שיכול לקנות וצ"ל כמו שביאר בחזו"א דכיון דאין עדין עיסה זה כמו מעיקרא בהמה והשתא דעת אחרת אמנם בשו"ע נפסק כמו היראים שמועיל ומכח זה פסק החזו"א זרעים ליקוטים סימן ו' שמועיל בידו גם על מקום שזה יצירה של דבר חדש כגון תרומת מעשר או חילול מעשר שני

והנה עיין בספר התרומה דמתחילה כתב שהתלמידים יכולים למנות האשה שליח להפריש וזה עוזר גם על מה שיקנו אחרי זה ולבסוף כתב שבאשה שמינתה שליח להפריש על עיסתה אפילו קמח זה עוזר מצד שיכולה ללוש מהקמח ולעשות עיסה וצ"ע שזה לא סברא על קמח שלא נמצא ולכאורא בהכרח כמו שביאר בדרך אמונה פ"ד מתרומות דבתחילה שזה מינוי קבוע אפשר לדון מצד זכין ובזה אין חיסרון של לא בא לעולם אמנם במינוי חד פעמי לא שיך לדון מצד זכין ושם הוצרך לבידו ולפ"ז השו"ע שפסק שעוזר אפילו על עיסה שיקנו אחרי זה זה מצד זכין ולא מצד שכיון שיכול לקנות עיסה וכדברי האו"ז

והנה עיין בשו"ת חת"ס אהע"ז סימן י"א שביאר דמה דתוס' הוקשה להם על תלמידים ולא כתבו שברגע שגילו שרוצים זה זכין הוא מצד שכוונתם על נידון ספר התרומה שממנים על זמן קבוע ושם יש לפעמים שזה לא זכות ולפ"ז תירצו שאין חיסרון כי יכול לקנות תמיד עיסה דהינו כדעת הב"י שדבר שמצוי לקנות אין חיסרון של דשלב"ל והדברים צ"ע א. דהתוס' כתבו ולהפריש על עיסה זו ב. דלכאורא כל מה שמצאנו שמועיל על בידו לקנות לאחר זמן אם הדבר קיים אבל על דבר שלא קיים שזה מחוסר מעשה הגעה לעולם וודאי שהוי לא בא לעולם דוכי אדם שיש לו הרבה שדות וודאי יגדלו פירות אין חיסרון של לא בא לעולם וגם הראשונים שכתבו כאן שיוכל לעולם לקנות עיסות כוונתם כמו שביארנו לעיל דזה סברא שיכול למנות שליח שיש לו כל ההפרשה וזה רק בתור סימן וצ"ע

והנה כידוע החזו"א המציא לעשות נוסח הקצר בהפרשות התרומות ומעשרות והנה בפשוטו לאחר שגמר לומר זה חל בבת אחת בזה אחר זה ושמעתי להעיר בשם הג"ר ישראל אידלשטיין שליט"א שלכאורא כשאומר את הנוסח הרי עדין אין כאן תרומה שיהיה אפשר להפריש מזה תרומת מעשר וכן אין כאן עדיין מעשר שני שיהיה אפשר לחלל המעש"ש ומה שזה מועיל זה מצד בידו ולכאורא לכל הראשונים הנ"ל שבדבר שלא קיים כלל לא מועיל בידו לכאורא גם כאן לא יועיל הנוסח הקצר וצ"ע בזה

**בדברי הרשב"א שבמצוי לקנות חשיב בידו**

י"ב] עיין רשב"א בב"מ מ"ז: הובא להלכה בסמ"ע סימן ר"ט דבדבר שיצא השער ומצוי לקנות אין חיסרון של דבר שלא בא לעולם ולכאורא הכוונה שזה כמו בידו כיון שאין לו שום בעיה לקנות הפירות שמוכר לחברו ולכאורא מבואר מזה שמועיל בידו גם על הקנאה שהדבר לא בידו ולכאורא זה דלא כרשב"א בכתובות אמנם יש מקום לומר שאין כוונת הרשב"א כמו שהבינו האחרונים שחל כאן קנין דהרי בדברי הרשב"א מבואר שהוא גם חייב לקנות אלא כוונתו שבדבר שלא בא לעולם גם לא חל חיוב וכמו שביאר הנתה"מ סימן ס' שבדבר שאין ביד האדם לעשותו וודאי אי אפשר להתחייב וכאן חל עליו התחיבות לקנות כיון שזה מצוי וממילא זה חל עכשיו ואין זה מדין בידו על דבר שלא בא לעולם אלא כאן לגבי זה יכול להתחייב והוי כבא לעולם

**בנידון המשנה למלך האם מחוסר זמן הוי דשלב"ל**

**בדין קידושי קטן וקטנה ובביאור סוגיא דיבמות ל"ד וק"ט:**

י"ג]עיין במשנה למלך שדן האם מחוסר זמן הוי סיבה שיהיה דבר שלא בא לעולם או לא וכתב נפק"מ בקטן שקידש לכשיגדיל והביא דנחלקו בזה הראשונים ביבמות ל"ד. דדעת רש"י שמועיל ותוס' חלקו כי אין לו דעת ובתוס"ר רמב"ן רשב"א דנו שזה דשלב"ל והנה לכאורא יש מקום לדון שגם אם מחוסר זמן זה לא נחשב חיסרון כל זה אם על ידי הזמן לא יהיה שינוי אבל כאן שהרי הזמן יגרום שהוא יהיה גדול וישתנה לכאורא וודאי שזה חיסרון וכמו גדילת פירות שזה חיסרון אפילו שעל ידי הזמן הם גודלים ובהכרח כי קורה בהם שינוי ויתכן דס"ל דזה רק גדר של הלכה אבל לא שיסוד הדין שקורה שינוי בגופו וצ"ע אמנם וודאי יתכן שגם הראשונים שדנו שזה דשלב"ל זה מצד הסברא הנ"ל אבל הם מודים שמחוסר זמן זה לא סיבה שיקרה דבר שלא בא לעולם ובדעת רש"י יתכן דסל דקטן אינו מופקע מקידושין אלא כל החיסרון דאין לו דעת ויתכן דכה"ג לא הוי דבר שלא בא לעולם דזה רק בגדר פומיה הוא דכאיב ליה שאין לו היכי תימצי לעשות מעשה גמור אמנם לענין מעשה שיחול לאחר ל' כזה גדר של מעשה אין לו חיסרון לראשונים שרק דנו מצד דשלב"ל וממילא זה מועיל

והנה עיין בגמ' יבמות ק"ט: דהגמ' מביאה מחלוקת אמוראים בקטנה שנתקדשה וגדלה האם גדלו קידוים בהדא או שרק אם בעל ועיין רשב"א ריטב"א ותוס"ר שנתקשו איך יגדלו איתה הקידושין הרי תמיד מה שעוזר קידושין לאחר ל' זה מצד ששיעבוד המעות קיים אבל כאן שהיא קטנה ולא חל עליה שום שיעבוד זה לא שייך וע"ש שישבו שמכח הפקר בי"ד הפקר כן חל עליה שיעבוד וממילא יש כאן שיעבוד המעות קיים ועיין אבנ"מ סימן מ"ג דעדיין קשה הרי צריך שיחול מעשה קידושין בקטנותה למתי שתגדיל ולמה שלא יהיה כאן החיסרון של דבר שלא בא לעולם ובפשוטו מבואר שמחוסר זמן לא הוי מחוסר מעשה שיחשב דבר שלא בא לעולם אמנם צ"ע שהראשונים ל"ד. נקטו שזה דשלב"ל ויש שרצו לדחוק שהגמ' שם לרב שאם מקנה דשלב"ל אמנם הדבר מאוד סתום בדברי רבותינו הראשונים

ועיין קובץ הערות סימן כ"ט סק"ד דהביא מהמהרי"ק שביאר שחלוק קטן מקטנה דקטן לא מספיק מה שרוצה בגדלות דהרי הוא צריך לעשות מעשה קידושין והמעשה נעשה בקטנות משא"כ האשה מספיק מה שרוצה בגדלותה ולכאורא כוונתו שס"ל שהחיסרון כתוס' מצד שאין לו דעת ובזה דן שבזמן שגודל רוצה ובזה חילק שבקטן לא חל כאן מעשה קידושין משא"כ בקטנה וצ"ל שמצד המעשה קידושין אין חיסרון מה שהיא קטנה שדעת להסכים ושיחול מעשה קידושין יש לה אמנם הראשונים שדנו מצד דשלב"ל א"כ לכאורא מה זה משנה אם החיסרון מצד המקדש או המתקדשת הרי למעשה אין כאן אפשרות לחלות קידושין ועיין קובץ הערות שכתב עוד שמשמעות הראשונים שלא צריך שתגיד שהיא מסכימה כשגודלת אלא שהמעשה בקטנותה עוזר ואולי ס"ל דקטן נתמעט ממעשה קידושין משא"כ קטנה שאין היא פועלת אלא רק צריך הסכמתה שם זה רק חיסרון דעת וס"ל שזה רק חיסרון מציאותי שאין בזה חיסרון דדשלב"ל ומה שזה מועיל בגדלותה מצד שדעתה קימת רק היה הלכה שזה לא נחשב דעת וממילא עכשיו שהיא נהית בר דעת דעתה קימת ויכול לחול הקידושין עוד יש לבאר על דרך הנ"ל שלענין קטן הגדר שמתחדש לו כח לפעול ועל זה לא עוזר בידו וכרשב"א לעיל משא"כ בקטנה זה רק חיסרון דעת ולא חשיב שמתחדש כח וממילא עוזר מצד בידו דמחוסר זמן זה לא כמחוסר מעשה וצ"ע בזה ושמעתי עוד לדון שבגדול המקדש כיוןש הוא מצידו לא חסר לו כח עשיה ורק החיסרון מצד האשה כה"ג בעשית חלקו אין חיסרון של דשלב"ל וצ"ע בזה

ועיין אבנ"מ דכתב דבנידון המשנה למלך בקטן שקידש קטנה יהיה חיסרון שאין שיעבוד המעות קיים כיון שכאן אין את תירוץ הראשונים של הפקר בי"ד הפקר אמנם בקטן שקידש קטנה שיך הנידון ששם יש שיעבוד המעות אלא דבראשונים מבואר שיש חיסרון דשלב"ל אמנם לכאורא במקדשה בשטר יועיל בגדול שקידש קטנה דבראשונים לא הזכיר כאן שום חיסרון של דשלב"ל וצ"ע ועיין חזו"א סימן ס"א סק"ה שהאריך בביאור סוגיא דיבמות בדברים עמוקים ע"ש

**האם מחוסר זמן זה בידו או עדיף מזה ובדברי ר"ת דשדה זו שאירש וכו'**

י"ד]עוד כתב שם המשנ"ל נפק"מ בעבד שקיבל גט שיחרור לאחר ל' וקידש אשה שכה"ג על ידי הזמן ממילא הוא ישתחרר אם נימא שמחוסר זמן זה לא חיסרון ה"ה כאן יוכל לקדש אשה והנה היה מקום לדון שאולי האדון יחזור בו אמנם עיין לעיל שהבאינו מהרשב"א בכתובות דמשמע שמצד זה חשיב בידו דלא חוששים שיחזור בו וכן יתכן נפק"מ בעשה קנין של מעכשיו אם נימא שגם בבא לעולם לא יוכל לחזור בו אמנם יתכן עוד שכל הסברא של מחוסר זמן זה רק סברא על דבר שמתחדש מאליו אבל על דבר שיש כאן לאחר זמן התחדשות שנעשה על ידי מעשה מסוים זה גרע וצ"ע

ועיין אבני מילואים שהקשה שהרי הגמ' אומרת שהשתא בהמה ואחרי זה דעת אחרת שעל כזה חיסרון לא עוזר בידו וכן לענין קידושין מבואר בגמ' שלא עוזר בידו כי צריך את דעתה והרי אין בידו לקדשו דהינו שנקטו שכל המעלה של מחוסר זמן שזה כמו בידו אמנם מדברי המשנה למלך נראה שנקט שזה עדיף מבידו וזה כמו בא לעולם ולכן כאן אין את החיסרונות של הגמ'

והנה תוס' בכתובות צ"א: הביאו את שיטת ר"ת ששדה זו שאירש מאבא מכור לך אין חיסרון של דשלב"ל וביארו כיון שזה ממילא צריך להגיע אליו והנה לכאורא זה לא ממילא צריך להגיע מיד אלא לאחר זמן ומבואר לכאורא כדברי המשנה למלך דמחוסר זמן לא הוי מחוסר מעשה אמנם מבואר שם שזה דוקא בשדה זו אמנם יתכן מצד שהממילא הוא לא ברור דאולי הוא ימות קודם לאביו ולכן הצריכו שיהיה שדה מסוימת ועיין נתה"מ סימן רי"א שנקט לענין להשכיר לא בא לעולם שמועיל מצד מחוסר זמן לא הוי כמחוסר מעשה שזה רק על שדה מסוימת ע"ש דהינו שזה הסברא של ר"ת שצריך קרקע מסוימת ולכאורא אינו מוכרח והנה עיין נתה"מ שהוכיח שזה מועיל אפילו למכור אם זה יפול כשהוא גוסס שבדבר שלא בא לעולם לר"מ זה לא מועיל וביאר שכאן שזה רק מחוסר זמן זה כמו בא לעולם ולכאורא מבואר שזה לא רק גדר של בידו אלא זה עדיף שזה כמו בא לעולם וכדברי המשנה למלך ועיין בסוגיא דקנין מעכשיו ולאחר ל' [סימן כ"ג] מה שיש להעיר בדברי הנתה"מ בגדר ר"ת האם זה רק מצד בידו או עדיף ע"ש

**בדין חלות על מה שיגדל אחרי זה שלכאורא מוכח שמחוסר זמן הרי כבא לעולם**

ט"ו] והנה הבאינו לעיל דמשמעות דברי הרמב"ם דפירות לאחר שליש אפשר להפריש גם על מה שיגדל אחרי זה וכן לענין נטע רבעי משמע מתוס' שמועיל להפריש על מה שיגדל אחרי זה וכן מבואר בתוס' רי"ד שפירות לאחר חנטה אפשר כבר למכור גם מה שיגדל אחרי זה ובפשוטו יסוד הסברא שכיון שלא חשיב שיש כאן התחדשות אלא שאותו דבר גודל ממילא הוי כבא לעולם אמנם עדין צ"ע הרי למעשה חלק זה איא אפשר עכשיו למכור ואי אפשר להפריש עליו ואי אפשר לחלל עליו ולמה שלא יהיה כאן החיסרון של דשלב"ל ולכאורא משמע שכיון שזה רק מחוסר זמן דהינו שלאחר שננקוט שאין כאן דבר חדש א"כ זה כאילו קיים ורק צריך שיגיע זמן כדי שיוכל להחיל דבר זה ומחוסר זמן זה לא סיבה להחשב דשלב"ל וצ"ע בזה והנה עיין לעיל שהקשינו לגבי מה שיגדל אחרי זה מה שייך לומר שזה בידו לתלוש הרי זה עדין לא קיים אמנם יתכן שכל זה אם מחוסר זמן זה אותו גדר של בידו אמנם אם הגדר שזה כאילו כבר בעולם א"כ דנים שמצד הזמן כאילו כבר עבר הזמן וראוי לתלוש לאחר הגידול וצ"ע

**בדין פדיון הבן לאחר שלושים**

ט"ז]והנה מבואר בגמ' בבכורות דהנותן לכהן חמשה סלעים כשבנו עדין אינו בן שלושים יום אם המעות קיימים לאחר שלושים יום זה וודאי מועיל ואם נתאכלו המעות רב אומר שזה מועיל כמו קידושי כסף שאין חיסרון של נתאכלו המעות ושמואל אומר שזה לא מועיל כיון שבזמן שעשה את זה לא היה ראוי לפדיון ואין זה דומה לקנין כסף שבזמן המעשה זה היה ראוי לפדיון ועיין משנה למלך שכתב שמכאן מוכח שמחוסר זמן לא הוי דשלב"ל ועיין אבני מילואים שדן שזה רב לשיטתו שאין חיסרון של דשלב"ל אמנם הראשונים הרבה פסקו כרב אפילו שקי"ל שאין אדם מקנה דבר שלא בא לעולם ועיין חזו"א אבן העזר סימן ס"א שביאר שהראיה גם משמואל דהרי מבואר שאם המעות קימות אין חיסרון ועד כמה שחיסרון זמן הוי דשלב"ל א"כ אין כאן מעשה נתינה לשם פדיון הבן והנה בפשטות לפ"ז מבואר שמצד חיסרון דשלב"ל וודאי אין חיסרון כי זה רק מחוסר זמן ורק ששמואל ס"ל סברא בצורת המצוה שצריך נתינת ממון ולא עוזר בזה שיעבוד המעות קיים ועל דרך זה ביאר בחזו"א אלא שביאר סברא אחרת למה אין כאן חיסרון של דשלב"ל אמנם צ"ע הרי לשון הגמ' כיון שבזמן שנתן לא היה ראוי למצוה ומשמע שאם היה נותן לאחר שלושים ורוצה שהפדיון יחול לאחר זמן גם לשמואל מועיל חזינן שכל החיסרון כי אין עדין החיוב וצ"ע

**במקדיש שדה הממושכנת לעשר שנים ובסוגית הגמ' בכתובות**

י"ז]והנה עיין סוגית הגמ' בכתובות דמבואר שאשה יכולה לאסור מעשי ידיה על בעלה בקונם לאחר שתתגרש והגמ' מעמידה באומרת יקדשו ידי לעושיהם והגמ' שואלת הריע עכשיו היא לא יכולה וא"כ יש כאן חיסרון של דשלב"ל והגמ' עונה שהגוף בידה זה מספיק כמו שדה ממושכנת שהלוה יכול להקדיש והגמ' דוחה שזה בידו לפדותו והגמ' מדמה לממשכן לעשר שנים והגמ' דוחה ששם לאחר עשר שנים הוא יקבל את זה אבל כאן אין בידה לגרש את עצמה ועיין משנה למלך דבפשוטו מבואר שמה שצריך שיעבור עשר שנים זה לא סיבה שיהיה דבר שלא בא לעולם ומבואר שמחוסר זמן זה לא הוי חיסרון של דשלב"ל עכ"ד

והנה בעיקר הגמ' צ"ב למה במשכון הוי דשלב"ל הרי היום יכול להקדיש את המחר שזה שלו ובפשוטו גם אשה זה כך ובפשוטו צ"ל שהיום אין לו את הפירות לעולם ורק לאחר שיפדה המשכון הוא חוזר וזוכה בזה וכן באשה זה כך ולכן להקדיש היום הוא לא יכול ורק לאחר שיפדנה ולפ"ז הוכיח הנ"ל שמחוסר זמן זה לא חיסרון אמנם דבריו צ"ע דהרי כל זה קודם הפדיון אבל לאחר הפדיון אפילו שלענין הפירות של העשר שנים זה לא שלו אבל לענין הפירות של לאחר עשר שנים זה כבר עכשיו שלו וא"כ זה בידו רגיל ואין כאן מחוסר זמן דלאחר הפדיון הרי הוא יכול מיד להקדיש את הזמן של אחרי עשר שנים ואין כאן דבר שלא בא לעולם וצ"ל שס"ל שהביאור בגמ' שזה וודאי שהגדר שאין לבעל פירות עד הגירושין וכן אין למלוה זכות אלא עד הפירעון אלא שתמיד הפירות של לאחר זמן אפילו שזה דקל לפירותיו הוי דשלב"ל וכדעת הנתה"מ ובכל אופן מבואר שאפשר להקדשי ולמכור המחר ובהכרח שאין כאן חיסרון של דשלב"ל מצד שזה מחוסר זמן וכן ביאר בנתה"מ סימן רי"א והארכנו בזה בביאור הסוגיא דכתובות אמנם עדין יתכן דרק כאן שיש לו כבר הגוף שמכח זה יקבל הפירות של מחר רק כה"ג מחוסר זמן זה לא חיסרון דאין כאן שום התחדשות אלא חשיב שזה דבר קיים וסברא זו הרי מבוארת בגמ' דרצתה לדמות למקדיש שדה קודם שהקדישה כיון שהגוף בידה ודו"ק ובאבנ"מ דן שעיקר הסברא בגמ' שממילא זה יכול לחול מיד ולא רק לאחר זמן אמנם אין זה במשמעות דברי הראשונים ועיין חזו"א סימן ע"א סקט"ו ט"ז דביאר דכל נידון הגמ' שם האם זה יכול לחול עכשיו אמנם בסקכ"ט חזר בו וביאר שזה חל לאחר שיפדה ומדין בידו והוסיף כיון דגם הגוף שלו והוא כסברא הנ"ל ודו"ק בזה ועיין באריכות יותר בסימן כ"ד סק"ז

**המקומות שמצאנו שעכשיו לא יכול לחול ומצד זה זה לא חיסרון של דשלב"ל**

י"ח] בפשוטו כל דבר שלא יכול לחול עכשיו אלא לאחר זמן יש בו החיסרון דדבר שלא בא לעולם וכן הוא לשון הגמ' בכתובות ומי איכא מידי דאילו השתא לא קדיש ולאחר זמן קדיש אמנם מצאנו בכמה דוכתי שאפילו שעכשיו לא יכול להחיל ובכל אופן לאחר זמן יכול ואין בזה החיסרון דדבר שלא בא לעולם וצ"ב הגדרים בזה

א.ר"נ אומר דאי אפשר להקנות לעובר עכשיו אבל לכשתלד קנה והנה ביארו הראשונים דלדבר שלא בא לעולם עדיף אמנם למעשה אחרי שעכשיו לא יכול למה שלא יהיה בזה החיסרון ועיין רמב"ן בב"ב ע"ט: שביאר שדעת ר"נ שזה בא לעולם אלא שיש חיסרון שהוא לא בר קנין וצ"ב אבל כיון שלמעשה הוא לא בר קנין ממילא מצד זה שיהיה חיסרון

ב.במקדש עובר דעת הרמב"ם שמועיל ועיין ר"ן שנקט שזה לא חל היום אלא לאחר שיולד וצ"ע אפילו אם עובר זה כמו בא לעולם אבל כיון שלמעשה עכשיו אי אפשר מצד שאין אישות בעובר או מצד שלגבי שיחול עכשיו הוא לא בא לעולם למה שלא יהיה החיסרון של לא בא לעולם

ג.עיין גמ' כתובות נ"ט: דאשה יכולה לאסור מעשה ידיה לאחר גירושיה מצד שקדושת הגוף מפקיע מידי שיעבוד והגמ' שואלת שא"כ שתוכל להקדיש גם כשהיא תחת בעלה ומתרצת שאלמוה רבנן וקשה א"כ חוזר החיסרון של דשלב"ל ותירצו הראשונים שזה מיתלא תלי ומתי שיורד האלמוה זה חל ולכאורא כוונתן שיש כאן הפקעה רק מהחלות אמנם עדין צ"ע כיון שעכשיו לא יכול להחיל למה שלא יהיה חיסרון של דשלב"ל

ד.עיין במשנה למלך דמחוסר זמן לא הוי מחוסר מעשה ואין החיסרון של לא בא לעולם וצ"ע הרי למעשה עכשיו לא יכול להחיל ולמה מצד זה לא יהיה חיסרון ועיקר סברתו מבוארת בר"ת ששדה זו שאירש מאבא מכור לך כיון שזה ממילא אין חיסרון של לא בא לעולם וכן עיין לעיל שפירות לאחר שליש יכול להחיל חילול או הקנאה למתי שיגמרו וצ"ע אפילו שזה כמו בא לעולם אבל למעשה עכשיו לא יכול להחיל ומצד זה שיהיה חיסרון

ה. עיין בליקוטי הגרעק"א ב"ק ל"ג שלמד בכוונת הרמ"ה דלגבי דבר שאינו ברשותו אפילו שלא יכול להקנות שיחול עכשיו אבל יכול להקנות שיחול כשזה יהיה ברשותו

ו.עיין בראשונים יבמות ק"ט. דמבואר דדעת קטנה עוזר לקבל כסף קידושין עד כמה שלא יהיה חיסרון של כלתה אפילו שעכשיו לא יכולה להתקדש ועיין לעיל

ולכאורא מבואר מכל זה שכל הכלל שכל דבר שאי אפשר להחיל עכשיו אי אפשר להחיל לאחר זמן זה דוקא בדבר שמה שעכשיו אי אפשר זה בגדר לא בא לעולם אבל אם זה בא לעולם אלא שיש חיסרון אחר זה לא סיבה שלא יחול וכל הש"ס הנידון האם להגדיר דבר זה כבר לעולם או לא אמנם יש גם מקומות ששם אין חיסרון של לא בא לעולם ואין זה ענין לנידון דידן וצ"ע בכל זה

**בסיבת החיסרון של לא בא לעולם האם הוא הלכה או שזה מצד חיסרון גמירות דעת**

י"ט] מבואר בסוגין שיש חיסרון של אין אדם מקנה דבר שלא בא לעולם ויש לדון בטעם הדבר והנה היה מקום לדון שזה סברא שאדם אין לו כח לפעול בדבר שלא בא לעולם דהינו דכל כח ההקנאה הוא מכח בעלותו וכל שהוא לא בעלים הוא לא יכול לפעול אמנם לכאורא ביאור זה לא יתכן דהרי הגמ' דנה שבידו עוזר ומה יעזור שיכול להביא שיהיה בידו הרי למעשה עכשיו אין לו כח לפעול וכן עוד דוגמאות שמצאנו שחל כי זה כמו בא לעולם אבל למעשה עכשיו אין לו כח לפעול וכן נתבאר לעיל ובסימן כ"ב סק"ה שיש דברים שעד כמה שאין חיסרון של דבר שלא בא לעולם זה יכול לחול מיד דהיינו שלא חסר לו בכח לפעול ובכל אופן יש בזה הנידון של דשלב"ל ובהכרח שאין כאן נידון שאין לו כח לפעול וכן עיין תוס' בכתובות מ"ב. שדנו שתנאי בדבר שלא בא לעולם זה לא יעזור והרי שם החלות הוא מיד ויש לו כח להחיל החלות

אמנם עדין יש לחקור האם יסוד החיסרון מצד דנתחדש כאן הלכה שאדם לא יכול לפעול בדבר שלא בא לעולם וכל הסוגיות סובבות להגדיר מה נחשב שלא בא לעולם ומה נחשב לא בא לעולם או שכל החיסרון הוא מצד הלכות גמירות דעת שאדם אין לו גמירות דעת לפעול בדבר שלא בא לעולם

והנה זה וודאי חזינן מכמה דוכתי שיש מקום לדון בדבר שלא בא לעולם מצד גמירות דעת א. בגמ' מבואר שגם לר"מ לא מועיל בלא עבידי דאתו ולכאורא הכוונה שאז יש חיסרון של גמירות דעת דהרי לר"מ אין חיסרון מצד לא בא לעולם ב. עיין בגמ' בב"מ ט"ז: שדנה שבשדה זו יש חיסרון של לא בא לעולם ובשדה סתם אין חיסרון וההבדל שכאן סמכא דעתיה וכאן לא הרי מפורש ששיך לדון מצד חיסרון של גמירות דעת אמנם יתכן שלר"מ שאין חיסרון של דשלב"ל עדין יש מקום לדון מצד גמירות דעת אבל במקומות דלר"מ מועיל הכוונה שאין כאן חיסרון של גמירות דעת ורק מצד שיש הלכה שאי אפשר לפעול בדבר שלא בא לעולם לכן זה לא מועיל

והנה מבואר בכמה דוכתי שהחיסרון מצד חיסרון בגמירות דעת וכדלקמן

א.עיין קה"י מסכת בכורות שהביא מהרשב"א ונימוק"י שביארו שהסיבה שבדבר שלא בא לעולם מחילה בטעות הוי מחילה כיון שכל החיסרון הוא מצד גמירות דעת

ב.מבואר בגמ' שאפילו שאין אדם מקנה לעובר אבל לבנו כיון שדעתו של אדם קרובה אצל בנו יכול להקנות ובתוס"ר למד מזה שכל דשלב"ל זה מצד גמירות דעת ולא שזה חיסרון מיוחד בלא בא לעולם וכן מבואר במבי"ט שהובא בגליון הגרעק"א שמועיל להקנות לבנו דבר שלא בא לעולם

ג.עיין רמ"א דהביא מהמרדכי שאם אדם מקנה לחברו דבר שלא בא לעולם והוא גם מקנה לו דבר שלא בא לעולם כיון שגמר לקנות הוא גמר ומקני ועיין ספר העיקרים בענין מקנה דבר שלא בא לעולם שביאר שיסוד החיסרון מצד גמירות דעת של המוכר אבל מצד הקונה אין חיסרון כי הוא רוצה לזכות בזה וכאן שהמקנה רוצה לזכות הוא גמר ומקני ומבואר שזה חיסרון מצד גמירות דעת

ד. עיין תוס' שדנו שלא מועיל תנאי בדבר שלא בא לעולם והרי כאן החלות הוא בדבר שבא לעולם ובהכרח שזה חיסרון בגמירות דעת דהינו כיון שזה תלוי בלא בא לעולם

ה.עיין תוס' בב"מ ט"ז. דבמוכר קרקע גזולה והוא חוזר וקונה אותה חל המכר לקונה מהגזלן דבהאי הנאה שסמך עליו גמר ומקני ומבואר שכה"ג מועיל אפילו בדבר שלא בא לעולם ומבואר שזה רק חיסרון של גמירות דעת ופה אין החיסרון

אמנם מאידך בכל הנידון של הראשונים לא דנו שהחיסרון מצד גמירות דעת וכן עיין לעיל סקי"ז שהבאינו בכמה סוגי חסרונות שאפילו שעכשיו זה לא יכול לחול בכל אופן אין חיסרון של דשלב"ל ועד כמה שזה חיסרון מצד גמירות דעת מה הסברא לחלק בזה וכן מבואר בגמ' שבידו עוזר אבל איפה שמעיקרא בהמה והשתא דעת אחרת זה לא עוזר ואם כל הסברא של בידו שאין חיסרון של גמירות דעת א"כ עכשיו שמעיקרא בהמה לכאורא לענין גמירות דעת זה לא מסתבר לחלק וכן הא דמבואר בגמ' שאין בידו לקדשה והרי עד כמה שכל החיסרון של גמירות דעת וכאן שזה בידו אין החיסרון א"כ מה איכפת לי שזה לא בידו לקדשה הרי עכשיו מוכנה ואין סיבה שיהיה כאן חיסרון של גמירות דעת

ושמעתי מהגר"ר גפן שליט"א לבאר שזה וודאי יסוד החיסרון הוא מצד גמירות דעת אלא שזה סיבה שלכן חז"ל קבעו בגדרי הקנינים כלל שלא מועיל הקנאה בדבר שלא בא לעולם ולכן באמת הנידון הוא תמיד האם חשיב שזה לא בא לעולם או שזה בא לעולם אלא שכל זה במצב רגיל אמנם לענין סוג דבר שיש בו יותר גמירות דעת כגון בבנו או במקום שהוא קונה שגמר ומקני זה סיבה להוציא את זה מכללי מקח רגיל ולומר שכה"ג זה מועיל

ודוגמא לדבר שאשה לא מקנה עצמה פחות משוה פרוטה והגמ' דנה האם שמא שווה פרוטה במדי ולכאורא אשה מקנה עצמה לפי מקום זה ועוד שהרי גם אשה שלא מקפידה לא מקודשת ובהכרח כנ"ל שכיון שאשה לא מקנה את עצמה לכן חז"ל קבעו כללים שקידושין צריך שו"פ והיום הדבר שצריכים לדון האם יש בזה שו"פ בדיני התורה או לא ודפח"ח

**הדברים שמצאנו שאין בהם חיסרון של דשלב"ל**

כ] א. מבואר בגמ' לענין שיעבוד שזה חל גם על דאיקני ואין בזה חיסרון של דשלב"ל ובטעם הדבר עיין ב"י סימן ר"ט שהביא מתלמיד הרשב"א שכיון שהשיעבוד קיים וצ"ב הכוונה ועיין שו"ת הרשב"א ח"ג סימן ס"ה שנראה מדבריו שזה הגדרה בצורת השיעבוד וצ"ע שהרי דעתו שיכול לחזור בו וצ"ע

ב. עיין שו"ע סימן ס' ס"ו ומקורו מבעל התרומות דלענין שיעבוד אין חיסרון של דשלב"ל ובקצוה"ח ביאר שזה חל מיד והנתה"מ כתב שכיון שהבעל התרומות לומד דבר זה מדאיקני א"כ משמע שהוי דשלב"ל רק שכיון שזה לא חלות הקנאה זה יחול לחול על דשלב"ל ועיין שו"ת הרשב"א ח"ג סימן ס"ה דמפורש שזה חל מיד ועיין סימן כ"ב מה שביארנו בהוכחה מדאיקני

ג.עיין רמ"א סימן ר"ט דכתב דבתנאי אין חיסרון של דשלב"ל ועיין ביאור הגר"א שהביא לזה הרבה מקורות אמנם עיין תוס' כתובות דנראה דלא ברירא להו דבר זה וצ"ע

ד.עיין ביאור הגר"א יור"ד סימן רל"ד סע"א שלמד בדעת הרמב"ם שקדוה"ג חל על דבר שלא בא לעולם ובשערי יושר ביאר שזה דוקא בפירות דקל ולא במה שיקנה ע"ש

ה.מבואר בגמ' שכל דבר שבידו אין חיסרון של דשלב"ל והארכנו לעיל בגדר הדברים

ו. דעת ר"ת ששדה זו שאירש מאבא מכור לך אין חיסרון של דשלב"ל

ז.מקנה לבנו כיון שדעתו קרובה אצצל בנו קנה והמבי"ט נקט שזה גם בהקנאת דשלב"ל

ח. דעת המרדכי הובא ברמ"א שבמקום שהוא גמר לקנות הוא גם גומר להקנות בעד זה

ט.הפשטות דעת הרשב"א בב"מ מ"ז וכן נקט הסמ"ע והקצוה"ח לנלכה בסימן ר"ט דבדבר מצוי אין חיסרון של דלשב"ל וצ"ל ששדה סתם גרע

י. לענין לך חזק וקני דעת הקצוה"ח סימן קכ"ג דמהני והגרעק"א נסתפק בזה והנתה"מ והחזו"א נקטו שלא מועיל ולכאורא עד כמה שהגדר שמספיק הסכמה אין סיבה שלא יועיל בדבר שלא בא לעולם אמנם אם הגדר שהוא מקנה על ידי דעתו לכאורא הדעת של לא בא לעולם כמאן דליתיה אמנם גם הסכמה צריך דעת חיובית והמחשבה בלא בא לעולם כמאן דליתיה וצ"ע

י"א. עיין בתרומות סימן ב' שהבאינו דדעת האחרונים שלגלות דעתו שזה זכות אין בזה החיסרון דלא בא לעולם ודעת החזו"א שגם בזה איכא חיסרון דלא בא לעולם וע"ש

**המורם מהנ"ל בפרטי דיני דשלב"ל**

**דעת ר"מ**

]דעת ר"מ דאדם מקנה דבר שלא בא לעולם אמנם מבואר בראשונים שזה חל לכשיבוא לעולם ואם אמר שרוצה שיחול מיד לא חל כלל ויתכן שיש דברים שלר"מ הם חלים מיד ולרבנן יש בזה חיסרון דדבר שלא בא לעולם

]עוד מבואר בגמ' לענין פירות דקל שזה רק מצד עבידי דאתו ויש ראשונים שלמדו שצריך תמיד עבידי דאתו והעמידו כל הדוגמאות בש"ס שזה עביד דאתו ויש שנקטו שחד מי יימר עוזר ושני מי יימר לא עוזר ויש שכתבו שאם גוף הדבר בעולם רק שזה אינו ברשותו או שזה עכו"ם לענין קידושין כה"ג לא צריך עבידי דאתו ורק אם גוף הדבר לא בעולם צריך עבידי דאתו

]דעת רב הונא שמקנה למי שלא בעולם לכו"ע לא עוזר ור"נ חולק ונחלקו הראשונים האם חולק רק בעובר כי זה קצת בעולם או שחולק שאין חיסרון מיוחד לכשתלד

]מבואר בגמ' דדעת ראב"י שלא יכול להפריש אלא אם יש שחת וכן לקדש עובר רק בהוכר עוברה ודעת תוס' שזה גם אליבא דר"מ אמנם הרבה ראשונים נקטו שזה דעת ראב"י אבל לר"מ תמיד מועיל וברשב"א נקט בדעת ר"מ איפכא דהיינו שעובר גרע ולא עוזר הוכר עוברה

]מבואר במשנה שגם עכו"ם יכול לקדש אשה לכשיתגיר וחשיב מעשה קידושין

]מבואר בגמ' ששיור פירות דקל שיבאו לעולם זה תלוי במחלוקת ר"מ ורבנן ובתוס' מבואר שאין על זה ירושה ורק שיכול לשיר לבנו שבעולם והגרש"ש דן לבאר שזה סוג שיור ששיך על זה ירושה

**דעת רבנן**

]להלכה קי"ל שאין אדם מקנה דבר שלא בא לעולם והוכחנו שזה לא מצד שאין לו כח כי הדבר לא בבעלותו, אמנם יש להסתפק האם זה חיסרון בגמירות דעת או שזה הלכה שאי אפשר לפעול על דבר שלא בא לעולם

]בפשוטו כל החיסרון מצד המקנה ולא מצד הקונה וצ"ע בסוגיא דבב"מ ט"ז.

]דעת רש"י שקי"ל להלכה כראב"י ואפשר להפריש על שחת וכן אפשר לקדש עובר ודעת רוב הראשונים שאי אפשר להפריש באגם וכן אין לקדש עובר ודעת הרמב"ם לחלק דאפשר לקדש עובר אמנם אי אפשר להפריש על אגם ונחלקו הראשונים האם חל הקידושי עובר מיד או רק לכשיולד ובדעת ר"נ שמקנה לעובר קנה יש ראשונים שנקטו שה"ה מקדש עובר קנה ויש שחילקו שלדבר שלא בא לעולם זה עדיף

]דעת רש"י שפירות לאחר חנטה לכו"ע חל המכר וכבר אי אפשר לחזור וברשב"א מבואר שזה תלוי בסמדר שזה שלב אחרי חנטה וברי"ד משמע שגם אם מוכר הפרי הגמור לכשיגמר זה מועיל מאז שזה חנט ובריטב"א משמע שזה תלוי בשליש וצ"ע

]בהקנאת עובר בהמה מבואר בטור שזה דבר שלא בא לעולם והקצוה"ח ביאר שזה גם אם מוכר את מה שיש עכשיו והנתה"מ ביאר שזה רק אם מוכר לכשיולד אפילו את מוכר את החלק שקיים עכשיו וביראים מבואר שאם מוכר את מה שיש עכשיו אין חיסרון של דשלב"ל ובהגהות אשרי משמע שיש חיסרון

]מבואר בגמ' שאפילו שאי אפשר להפריש תרומה במחובר אבל אם מפריש לכשיתלש מועיל מצד שדבר שבידו אין חיסרון של דשלב"ל ובפשוטו זה גם ממחובר למחובר ויש שלמדו בדעת תוס' בנזיר שזה רק אם אחד מהם תלוש

]בפשוטו רבעי אפשר לחלל במחובר ויש לדון האם זה מועיל על מה שיגדל אחרי זה ונחלקו בזה האחרונים השער המלך נקט שמועיל והחזו"א נקט שלא מועיל ופשטות הראשונים בב"ק שמועיל

]לענין תרומה לכשיתלש על מה שיגדל אחרי זה בפשוטו תלוי בנ"ל אמנם כיון שצריך כאן תלישה יש מקום לומר שזה גרע דיש כאן הסברא שאין בידו לקדשה

]בעיקר המעלה של בידו מבואר בגמ' שני הגבלות או שמעיקרא בהמה והשתא דעת אחרת או שאין בידו לקדשה דהינו שלא מועיל שיעשה שזה יבוא בעולם אלא צריך שיהיה בידו לעשות הדבר

]מבואר בגמ' שלא עוזר לקדש שפחתו מצד שבידו לשחררה כיון שמעיקרא בהמה והשתא דעת אחרת ולפ"ז דנו האחרונים שלא עוזר בידו אלא על סילוק מניע ולא על יצירת סיבה ליכולת כגון שמקנה דבר שעדין לא שלו או מחלל קדושת מעשר שני שעדין לא נמצאת ויש לסברא זו מקור בראשונים כמו שהארכנו אמנם החזו"א נקט שהכרעת השו"ע על פי הירושלמי שמועיל להפריש חלה על קמח חזינן דלא כנ"ל

]המשנה למלך נקט שמחוסר זמן לא הוי דשלב"ל והאחרונים נקטו שזה כמו בידו וממילא יש בזה את חסרון הגמ' מעיקרא וכו' וכן שאין בידו לקדשה אמנם בפשוטו כוונתו שזה עדיף מבידו שזה נהיה מאיליו

]ברש"י מבואר שקטן שקידש קטנה זה יכול לחול לכשיגדיל ותוס' חלקו כי אין לו דעת וברמב"ן ועוד ראשונים חלקו כי זה דבר שלא בא לעולם ויתכן שדעת רש"י שזה חיסרון היכי תימצי והמשנה למלך ביאר כי זה מחוסר זמן ומבואר בראשונים שגדול שקידש קטנה בכסף לולי החיסרון שאין שיעבוד המעות קיים אין בזה חיסרון דלא בא לעולם

]דעת ר"ת שמועיל שדה זו שאירש מאבא מכור לך כי זה ממילא והנתה"מ נקט דבפשוטו זה מתפרש בקנין מעכשיו והארכנו דבפשוטו אינו כן

]הרשב"א דן שדבר שמצוי לקנות אין חיסרון של לא בא לעולם שזה כמו בידו וכן הכרעת הסמ"ע והקצוה"ח אמנם הש"ך והנתה"מ נקטו שזה לא מועיל

]מבואר בגמ' ששדה זו שאני מוכר לך לכשאקנה ממך תיקדש זה מועיל ואם באותו מעשה שמוכר לו חוזר ומוכר לו לכשיקנה ממנו הרשב"א נקט שזה אותו נידון והר"ן נקט שזה ספק הגמ' דר' אושעיא אמנם יתכן שכל הספק באשה ולא במקח רגיל והארכנו בביאור הסברות

]מבואר בגמ' בפשוטו ששדה ממושכנת יכול להקדיש רק לאחר שיפדנה ומצד בידו והארכנו בסימן כ"ד

]נחלקו רב ושמואל האם מועיל פדיון הבן קודם שלושים שיחול כשיהיה בן חודש ואם המעות קימות וודאי מועיל ומבואר שאין זה ענין לדשלב"ל וצ"ב הטעם

]מצאנו כמה דברים שאין בזה חיסרון דשלב"ל א. דקל לפירותיו ב. שיעבוד דאקני ג. התחיבות ויש שנקטו שזה לא יכול לחול מיד ובפשוטו זה חל מיד ד. דעת הרמב"ם שבהקדש אין חיסרון של לא בא לעולם אמנם יתכן שזה רק בפירות דקל ה. מבואר בגמ' שדעתו של אדם קרובה אצל בנו והמבי"ט נקט שזה גם לגבי הקנאת דבר שלא בא לעולם ו. דעת המרדכי שבמקום שגמר לקנות הוא גם גומר להקנות ז. אין חיסרון בעשית תנאי בדבר שלא בא לעולם

]לענין אמירת לך חזק וקני בדבר שלא בעולם דעת הקצוה"ח שמועיל ודעת הנתה"מ והחזו"א שלא מועיל

]דעת החת"ס שגילוי דעת להפוך לזכות עוזר בדשלב"ל והחזו"א נקט שלא מועיל וסתימתתוס' בנזיר כחזו"א

]מבואר בגמ' שבדבר שלא בא לעולם מועיל מחילה בטעות והנתה"מ נקט שזה רק אם היה קנין טוב דהינו שהגדר שדשלב"ל חל רק יכול לחזור בו וצ"ע