לידה
קטגוריות: ש_ס / מא חולין / חולין - הרב וורצל / בהמה המקשה / אבר היוצא

חולין סח. יצא ראשו ה"ה כילוד

**א. לידה אם בעי לדין בשר בשדה-**

כתב הלבוש יד-א דאף בהוציא ראשו והחזירו איסורו משום בשר בשדה טריפה, ובתבו"ש סק"ב תמה דא"כ למ"ד דלית ליה דרשא זו בהחזיר את האבר היאך יפרש הדין של הוציא ראשו, וע"כ הוא איסור מסברא משום דלא חשיב בבהמה.

ובפמ"ג שפ"ד יד-ז כתב דכו"ע מודו בהאי דרשא אלא שאם יצא האבר לחוד לא חשיב יציאה ולידה.

אבל דבריו צ"ע מגמ' סח: הכל היו בכלל בשר בשדה כשפרט לך הכתוב וכו' חטאת הוא דפרט אבל כל מילי שרו, מבואר שאינו דורש איסור זה בחזר אלא בחטאת.

וע"ע ברגמ"ה סח. גבי שליא שיצאה אסורה שמא יצא ראשה ואסורה באכילה שיצאה חוץ למחיצתה, משמע קצת דבעינן לדין יוצא, ויל"ד.

נפק"מ מד' הלבוש כתב בפמ"ג דאם חזר אינו מטמא בנבילה שכל איסורו משום טריפה.

**ב. אם בכל ולד יש איסור אבמה"ח מהאם-**

באמר"מ ד-יב הביא מערוגת הבושם-יג דנפל יש בו איסור אבמה"ח ואסור לעכו"ם, דכשם שאבר הפורש מן הבהמה אסור משום אבמה"ח ה"נ אם יצא כולו [וברש"י עה. ד"ה כחלב משמע שיש בו רק איסור נבילה].

באמר"מ תמה דא"כ כל בהמה היה הדין נותן שיש בה איסור אבמה"ח של האם, וזה אינו ניתן להאמר מתרי טעמי: א. א"כ לא תהני שחיטתו כש"כ הרמב"ן גבי ביצה דל"מ שחיטת האפרוח [מיהו באות טו כתב שיל"ד דשאני ביצה דהיא עצמה ל"מ בה שחיטה, ובמקו"א הבאנו הענין באורך].

ב. א"כ כשמתה לא יותר אבמה"ח ונמצא כל נבילה אסורה לב"נ.

וע"כ כל שנולד פקע ממנו אבמה"ח של האם, וכתב באמר"מ דלענין זה מסתבר דה"ה בנפל כן.

אלא שיש לדון בדעת ערוגת הבושם דדוקא בנולדה חיה אבמה"ח שלה מפקיע אבמה"ח של האם אבל בנפל נשאר בו אבמה"ח של האם [או בנו"א דדוקא בהמה חיה אינה מתייחסת להאם משא"כ בנפל].

ג. עוד יש לדון דאף שהוכחנו שאין בכל בהמה אבמה"ח מ"מ יתכן שיש בו איסור יוצא וג"ז ניתר ע"י שחיטתו [ומהני שחיטה להתיר גם איסור יוצא ונתבאר במקו"א לדון בזה בד' הרמב"ן גבי ביצה], ובזה לא תיקשי דא"כ אם מת יישאר לב"נ דאין איסור יוצא לב"נ.

[ובזה רצה לתרץ ע"ד פלפול קו' התוס' ביצה כה. על שיטת רש"י דבהמה בחזקת איסור היינו אבמה"ח, והק' התוס' הרי כיון שהיא מתה תו אין בה אבמה"ח, ולפי הנ"ל אשה"ט שיש בכל מתה איסור יוצא ובזה אמרינן בחזקת איסור עומדת].

ועיי"ש באמר"מ מש"כ להוכיח שאין איסור יוצא בולד, מעיברה ולבסוף נטרפה ולא הבנתי כוונתו, וסוף דבר מסיק שהוא נידון כדבר בפנ"ע ואינו בכלל יוצא מן האם, ועיין כעי"ז בחוו"ד פא-ב [ומה דאיתא בכורות ה: דחשיב ולד כיוצא הוא רק לענין שם המין טמא כש"כ הגר"ח פ"ג מאכ"א, ונתבאר במקו"א שבאמת יש חולקים על הגר"ח ונקטו שיש גם בולד מטמאה איסור יוצא וא"כ יש לדון לדבריהם שיש ג"כ איסור יוצא מאבמה"ח].