שיעור כזית באכילה ושתיה
קטגוריות: ש_ס / מא חולין / חולין - הרב וורצל / תערובות ובב_ח / טעם כעיקר / שיעור הטעם והיתר נהפך לאיסור

חולין צח: שיעור כזית באכילה ושתיה

**א. אם שיעור שתיה בכזית או ברביעית-**

בר"מ הל' מאכ"א לענין דם כתב שיעורו בכזית וכ"ה כריתות כב. וחולין פז: והוא דאית ביה כזית, וכ"כ הר"מ תרומות י-כב לענין שתיית משקין של תרומה, ובפי"ח מפסוה"מ גבי פיגול שאין על המתירין דין פיגול לכך אם אכל כזית דם אינו חייב מבואר דשיעורו בכזית.

[מיהו בגמ' יבמות קיד. איתא דדם איסורו ברביעית וכבר תמה ע"ז ברש"ש שם, וע"ע ברמב"ן ע"ז סו. בשם התוספתא כריתות דשיעור דם ברביעית ואינו נמצא לפנינו].

ואילו לענין נזיר מבואר פסחים מד: ובר"מ הל' נזירות דבעי רביעית יין (וערש"י פסחים מד: ששיעורו בכזית).

וכתבו האחרונים, עיין או"ש הל' נזירות, שהעיקר תלוי בשם האיסור, דבנזיר איסורו בשתיה דכתיב לא ישתה בעי רביעית ואף אם שרה פתו ביין, משא"כ באיסורי אכילה סגי בכזית אף שהוא שותה.

[וצ"ע גבי בב"ח קח: דתלי בכזית חלב אף דאיסורו לא כתיב בלשון אכילה רק לא תבשל].

והנה פסק הר"מ הל' שביתת עשור שצירוף משקין בכדי שתיית רביעית, וכן לענין צירוף דם הוא בכזית בכדי שתיית רביעית, והרי לשיטת הר"מ שיעור המשקין הוא בכזית ולמה יהיה תלוי בכדי שתיית רביעית?

וע"ע בר"מ לענין חו"מ דבשותה חמץ שיעורו בכזית אבל לענין הזמן נקט פי"ד מאכ"א ה"ט שאם שותה חמץ שיעורו לצרף הוא בכדי שתיית רביעית.

ובאר באו"ש בשם הרדב"ז בלשונות הר"מ דשיעור הצירוף אינו תלוי בשם האיסור אלא בצורת הפעולה, ואם הוא שתיה הרי צירופו הוא בכדי שתיית רביעית.

ועיין במו"ז ג-ריז שהביא מהתוספתא פ"א פסחים דשיעור שתיה בחמץ בכזית ושהייתו בכדי רביעית, ובהג' הגר"א שם.

[ועיין באורך בכל ענין זה בשו"ת בנין ציון שהביא דעת כמה מרבני דורו שיש לחלק אם שותה את הדם או אוכלו כשהוא קרוש, וכל ד' הר"מ ששיעורו כזית הוא בקרוש ובשותה מחוי שיעורו ברביעית, עיי"ש מש"כ לדחות דבריהם ומסיק כש"כ האו"ש].

ויתכן לדון מזה נפק"מ גדולה לענין מאכלים הנימוחים שנסתפקו הפוסקים אם חשבינן להו כמאכל ושיעורו בכזית או משקה ברביעית.

ויתכן לדון דאף לפי הצד שנחשב כמאכל היינו מצד החפצא שלו אבל מ"מ שיעור הצירוף שלו הוא בכדי אכילת רביעית שלענין זה הכל תלוי בצורת האכילה, ואכ"מ.

**ב. שיעור משקין בכזית בכא"פ-**

בר"מ פ"ה נזירות גבי שורה פתו ביין תלה חיובו אם יש רביעית בכא"פ בתערובת חייב, ותמה מנח"ח-שסח דהא בעלמא תלוי בכדי שתיית רביעית לשיטת הר"מ ולא בכא"פ, וכש"כ הר"מ פ"ב שביתת עשור ופי"ד מאכ"א ה"ח לענין צירוף מעשה השתיה שהוא בכדי שתיית רביעית וא"כ למה כאן לענין התערובת תלי בכא"פ?

וכתב בחי' חת"ס סוגיות-כא דס"ל להר"מ דאף דלענין צירוף מעשה שתיה תלי השיעור בדין כדי שתיית רביעית מ"מ לענין דין טכע"ק דתלי אם יש בתערובת כזית בכא"פ הרי אף דבמשקין הוא תלוי ברביעית אבל ג"ז שיעור צירופו הוא בכא"פ ובל"ז הוי כח"ש.

[במו"ז ג-ריז הביא מכריתות יב: שיעור שהיה בשתה רביעית יין בביאת מקדש הוא בכא"פ ובאר בזה דאף אם מעשה השתיה הוא ברביעית מ"מ לענין הנידון אם חשיב שתוי הוא תלוי בכא"פ, וכעין ד' החת"ס].

עוד צידד באו"ש שם עפי"ד שהבאנו לעיל, די"ל דשיעור כדי אכילת רביעית או אכילת פרס אינו תלוי בחפצא דאיסורא אם הוא משקה או אוכל, רק תלי במעשה השתיה והאכילה, ודוקא ביין שנבלע בפת כיון שהוא עושה בו מעשה אכילה הרי הוא תלוי בכא"פ ולא בכדי שתיית רביעית אבל בענבים במים יהיה השיעור בכדי שתיית רביעית.

אבל באו"ש שם כתב דמשמעות הר"מ דאף ביין בדבש ג"כ תלוי בכא"פ וע"כ לענין התערובת תלוי לעולם בכא"פ כמהלך הראשון.