ו.בעניין כלי העשוי למלאות
קטגוריות: ש_ס / נא כלים / כלים עניינים - הרב מאיר קאופמן

בס"ד כ"ה טבת ס"ח

**סימן ו**

**בעניין כלי העשוי למלאות**

א]שיטת רש"י וישוב המשנה דצרור המרגלית

ב]בביאור החיסרון דכלי קיבול העשוי למלאות וביאור דברי הריא"ז שקודם קבלתו הוא טמא

ג]בגדר הדין קבלה האם זה רק הלכה בשימוש או גם בצורת כלי ונפק"מ לנידון עשוי למלאות

ד]בקושית הראשונים בתפילין

ה]בקושית הראשונים מהגמ' סוכה לעניין חיצים נקבות

ו]ביאור שיטת הרמב"ם ובסברת הגר"ח דחיבור גמור אין זה קבלה על עצמו וביאור החזו"א שזה סברא מיוחדת במקום שאין ענין בקבלה

ז]בקושית הראשונים מטבעת שבת נ"ב ע"ב

ח]בנידון הראשונים בסולם מתי חשיב קיבול ומתי לא ובזמן שמקבל טומאה

ט]בנידון החזו"א שכל מסמר הנקב יחשב קיבול העשוי למלאות לשיטות שטמא

א]מבואר סנהדרין ס"ח ע"א בשעת פטירתו של ר"א אמרו לו הכדור והאימום והקמיע וצרור המרגלית ומשקולת קטנה מהו אמר להן הן טמאין וטהרתן במה שהן דהיינו שנחלקו בזה חכמים וס"ל שזה טהור ורצו לראות האם הוא חזר בו ובביאור מחלוקתם כתב רש"י ד"ה מהו וז"ל לפי שנחלקו באלו ר"א ורבנן בסדר טהרות וחכמים אומרים אינם מקבלים טומאה לפי שכלי עור אין מקבל טומאה אלא א"כ יש לו בית קיבול דהא איתקש לשק והני הואיל וקיבולן נעשית למלאותן מלוי בתוכו עולמית לא שמיה קיבול ורבי אליעזר אומר מקבל טומאה דבית קיבול העשוי למלאות שמיה קיבול וכו' עכ"ל דהיינו דבכל הדוגמאות אלו ממלאים הדבר מילוי עולם ונחלקו האם חשיב שיש כאן בית קיבול ולרבנן חשיב שאין כאן בית קיבול ולר"א יש כאן בית קיבול

והנה צ"ב איפה מצאנו מחלוקת כזו בסדר טהרות ובפשוטו הכוונה כמו שביאר הר"ש פכ"ו מ"ב דגרסינן התם צרור המרגלית טמא צרור המעות ר"א מטמא וחכמים מטהרים ובתוספתא מבואר שצרור המעות לכו"ע טהור וכל המחלוקת בצרור המרגלית והנה בפשוטו לגירסת משנתינו א"כ צרור המרגלית לכו"ע טמא חזינן שעשוי למלאות הוי בית קיבול וצ"ל שדברי רש"י כהבריתא דהמחלוקת במרגלית וס"ל לרש"י שיסוד המחלוקת כיון שזה עשוי למלאות וצרור המעות לכו"ע טהור דאין לזה שם של כלי קיבול וכן הוא בפשוטו דהגמ' שם הביאה ששאלו אותו על צרור המרגלית דהיינו שבזה עצמו רבנן חולקים וכהבריתא

והנה בפשוטו לפ"ז ביאור המחלוקת לפי הבריתא הוא אחרת לגמרי מהמשנה דלמשנתינו שמרגלית לכו"ע טמא וכל מחלוקתם בצרור המעות א"כ מבואר שבית קיבול העשוי למלאות טמא ורק צרור המעות טהור כי הוא לא מתקיים כמו שביארו הראשונים דשם וודאי זה עשוי להוציא ולהשתמש במעות

ושמעתי מהגר"מ גינויאר לבאר בזה דיתכן דמה שצרור המרגלית טמא לכו"ע מצד שס"ל שזה לא דרגא של עשוי למלאות כי לפעמים מוציאים את המרגלית ונשאר לזה צורה וכמבואר בראשונים וצרור המעות יסוד המחלוקת בדין בית קיבול העשוי למלאות דהנה עיין ר"ש שם דהביא תוספתא וז"ל אמר ר' נתן לא נחלקו ר"א וחכמים על צרור המעות שהוא טהור על מה נחלקו על צרור המרגלית שרבי אליעזר מטמא ורבנן מטהרים צרור המרגלית בזמן שתוכו טמא פשוטו טהור וכו' עכ"ל ועיין ר"ש סופו שנקט שמה שכתוב בזמן שתוכו טמא זה הולך על רבנן דהיינו שגם רבנן שמטהרים זה רק בזמן שזה לא בתוכו אבל בזמן שזה בתוכו יש לו שם כלי והוא טמא אמנם עיין רמב"ם וראב"ד פ"ב דכלים ה"ח ומבואר מדבריהם לעניין צרור המעות שטהור שזה אפילו כשהמעות בפנים ועיין חזו"א ס"ל סקט"ו דלפי דבריהם צ"ל שזה מדברי ר"א שכל מה שר"א מטמא זה רק כשהוא בפנים והנה יתכן שהם ביארו פשטו טהור הכוונה אם הוא עשה פעולה לפשוט העור שאין כאן כלי קיבול אמנם יתכן דגם הם ביארו כר"ש שהכונה שברגע שהוציאו המעות הוא עומד להיפשט ואין לו שם כלי ולפ"ז יוצא שכל השם כלי רק כשהוא מלא וס"ל לרש"י שכה"ג אפילו שוודאי שהמעות עומדים להוציאם אבל ברגע שיוציאו אין לזה שם כלי וא"כ כל השם כלי רק כשהוא מלא וזה תלוי בשאלה האם כלי קיבול העשוי למלאות שמיה קיבול או לא ודו"ק

**בביאור החיסרון דכלי קיבול העשוי למלאות**

ב]והנה בעיקר החיסרון של כלי קיבול העשוי למלאות יש לבאר בשני אופנים או שזה חיסרון בהלכה של דומיא דשק דמיטלטל מלא וריקן ואפש"ל בשני אופנים או דכיון שזה תמיד מלא אין כאן את הריקם או שצריך קבלה לא קבועה אבל קיבול קבוע זה לא נחשב תשמיש דומיא דשק ואפשר לבאר שזה מבטל את הבית קיבול שלו דחשיב שאין כאן בית קיבול כי הוא תמיד מלא וכן ביאר החזו"א סכ"ז סק"ג וז"ל והא דבית קיבול העשוי למלאות גרע משאר קיבול היינו דכיון דקובעו לעולם בטל ליה בית קיבולו וחשיב הבית ומה שבתוכו כגשם אחד ואין כאן מקבל ומתקבל עכ"ל וגם בזה יתכן שיש הלכה של צורת כלי מקבל ורק זה מתבטל ויתכן שכל ההלכה שימוש של מקבל וכיון שחשיב שאין כאן קיבול לכן זה לא שימוש של מקבל עיין לקמן סק"ג[[1]](#footnote-2)

והנה לעניין הנ"ל בדבר שאין לו שם כלי אלא כשהוא מלא אבל הוא עומד שיוציאו את מה שבתוכו לכאורא אם כצד הראשון שזה הלכה בשימוש א"כ אין כאן כלי והוא ריק וכן ביחס לשם כלי הוא שימוש קבוע אבל אם זה נהפך לגשם אחד לכאורא הוא יותר מחודש לומר שזה נהפך כדבר אחד שהרי זה עומד להיפרד ומה איכפת לן שאז אין לו שם של כלי .ועיין

ובעיקר הנידון הנ"ל עיין קה"י שהביא מהריא"ז וכן הביא הריטב"א בשבת נ"ט שכל הטהרה בזמן שהוא מלא אבל קודם שמילאו אותו הוא עדין טמא וזה מבואר שהחיסרון כחזו"א שזה נהיה כמו כלי אטום שאין לו קיבול אבל מצד עצם השימוש זה שימוש של קבלה ולכן כל זמן שלא מלאו אותו הוא טמא דעד כמה שזה סוג שימוש לא של קבלה א"כ הוא לא עומד לשימוש שהוא סיבה לקבלת טומאה וז"ב

אמנם אחרי כותבי ראיתי בקה"י טהרות ס"ט שדן איפכא שהוקשה לו אם החיסרון שזה נהיה ככלי אטום א"כ לא שייך להגדיר שזה עומד לקבלה דאף פעם לא יהיה לו שימוש של קבלה דהקבלה תהיה שהוא יהפך כחלק ממנו ולא יהיה פה מציאות של מקבל ומתקבל ויש לדון בטענה זו דהרי זה לא נהיה ממש דבר אחד ולכן אם נבוא לדון מצד החיסרון של השימוש זה שימוש של קבלה ורק אם דנים מצד צורת כלי אין לו צורה של כלי המקבל לאחר שנתמלא

וע"ש בקה"י שביאר שהחיסרון שאין זה מיטלטל ריקן אלא רק מלא ולפ"ז כתב שלפני שנתמלא א"כ היום חשיב שהוא מיטלטל ריקן קודם שיתמלא ומלא לאחר שנתמלא אמנם לאחר שנתמלא היום הוא משמש רק מלא וע"ש שהקשה שאין כאן שינוי מעשה להפקיע הטומאה ויתכן שהמילוי כאן הוא כמו שינוי מעשה עוד יתכן שכלי שכל היעד שלו לשמש בכזו צורה לא צריך שינוי מעשה אמנם הביאור הנ"ל בדין ריקן הוא מחודש

ועיין תוס' רי"ד שבת נ"ב שביאר על טבעת שלא חשיב בית קיבול וז"ל אבל החותם שמהדקין אותה על הטבעת לעמוד שם ואינו מפרקו לעולם אותו קיבול לא חשיב קיבול שהרי סתום הוא עומד תמיד **ולא נראה קיבולו** עכ"ל ומשמע שזה מבטל את השם מקבל וכחזו"א

ועיין קרית ספר פ"ב מכלים וז"ל בית קיבול העשוי למלאות אינו בית קיבול דבעינן דומיא דשק וכלי חרס. שאינם עשוים למלאותם אלא להשתמש בבית קיבול עכ"ל ומבואר שביאר כצד הראשון שחסר בשימוש

**בביאור הדין דומיא דשק והאם צריך בית קיבול**

ג]והנה בעיקר הדין שצריך דומיא דשק דמיטלטל מלא וריקן הנה זה וודאי שיש הלכה שיהיה לו שימוש של קבלה ולא עוזר מה שיש לו בית קיבול ואין לו שימוש של קבלה כמבואר ברש"י שבת ס"ו שקב הקיטע טהור אפילו שיש כאן קיבול לרגלו אבל לא חשיב שימוש של קבלה עיין פכ"ו מ"ג שהארכנו בזה וכן כל הדין של חיפויי הכלים פט"ז מ"ח אפילו שזה צורה של קבלה זה טהור וכן עיין פט"ו מ"ה זה הכלל דהעשוי לכנוס טהור דהיינו שזה רק לפעולת אסיפה ולא למלאות בפנים אפילו שזה צורה של קיבול ומבואר שזה וודאי שזה צריך לעמוד לשימוש של קבלה אמנם יש לדון האם יש גם הלכה בצורת הכלי שהוא יהיה צורה של מקבל או שמספיק שיהיה לו שימוש של קבלה

ובפשוטו נחלקו בזה הראשונים דעיין לשון רש"י בסנהדרין דהובא לעיל שכתב וז"ל אינו מקבל טומאה **אלא א"כ יש לו בית קיבול** עכ"ל וכן הוא לשון הרמב"ם פ"א מכלים ה"י וז"ל מפי השמועה למדו מה שק שיש לו בית קיבול אף כל שיש לו בית קיבול וכו' עכ"ל וכן הוא לשונו בפיה"מ פ"ב דכלים ע"ש ומשמע שצריך שהכלי יהיה לו בית קיבול

אמנם עיין גמ' שבת ס"ג ע"ב דמבואר דאריג כל שהוא טמא והקשו התוס' דהרי צריך דומיא דשק ותירצו שזה ראוי לקפלו ומבואר שאפילו שאין לו צורה של מקבל אבל עצם זה שעומד לשימוש של קבלה כמו שביאר החזו"א שם וכמבואר בדבריהם ס"ד ע"א זה מספיק והנה בפשוטו דבר זה מוכח מהדין דפשוטי כלי עור שיש בהם חמשה על חמשה דמבואר פכ"ח דכלים שהם טמאים טומאת מת אפילו אם זה לא מדרס וכן הוא בדבריהם שבת ע"ו ע"א ד"ה דאמר אמנם לדעת הר"מ אין זה מוכרח דהרי ס"ל שכל פשוטי כלי עור ועץ מקבלים טומאה מדרבנן וא"כ המשניות זה מדרבנן ובראיתם מאריג כבר כתבו החזו"א והמקד"ד והחזון יחזקאל דלא מצאנו בשום מקום דבדין בגד צריך דומיא דשק ועיין קה"י שהאריך בזה ולפ"ז באמת יתכן שכה"ג אין לזה שם כלי קיבול דחוץ מההלכה שיהיה שימוש של קבלה צריך גם שיהיה לו צורה של מקבל ועיין מה שכתבנו פכ"ו מ"א

והנה במה שביארנו שהחיסרון בכלי קיבול העשוי למלאות שלא חסר בעצם השימוש וכדמוכח בריא"ז אלא זה רק שחסר בצורת הכלי שצריך שיהיה כלי קיבול לכאורא זה רק שייך לדעת הר"מ ורש"י שיש הלכה שיהיה צורה של כלי קיבול אבל לדעת תוס' לא יתכן חיסרון זה אם לא שכיון שאין כאן קבלה ממילא גם חשיב שאין כאן שימוש של מקבל אבל בריא"ז הרי מבואר שזה מתחלק שיש כאן שימוש של קבלה ורק חסר בשם בית קיבול

ד]והנה בעיקר החיסרון הנ"ל מבואר ברש"י שגם קמיע אפילו שיש כאן דבר שמעונינים שהוא יהיה מקובל חשיב עשוי למלאות והקשו הר"ש פכ"ו דכלים וכן התוס"ר בסנהדרין ס"ח ע"א מכלים פי"ח דמפורש דתפילין מקבל טומאה אפילו שזה עשוי למלאות דהרי לא פותחים אותם ועיין חזו"א סכ"ז סק"ג שכתב לדון דכל הדין דוקא אם זה מלא את כל הקיבול אבל אם נשאר רווח זה לא עשוי למלאות ויתכן דכאן תמיד נשאר רווח והנה כדבריו מבואר במאירי בסנהדרין שכל הדין דווקא אם לא נשאר חלל אמנם לכאורא כל זה אם כנ"ל סק"ב מהחזו"א דהחיסרון לא בשימוש אלא שזה מבטל את הקיבול וכה"ג אפשר לדון דתמיד זה עדיין נחשב כמקבל אבל אם זה סברא בשימוש של עשוי לקבלה לכאורא לא שייך לומר סברא זו

ה]בעיקר הנידון הנ"ל עיין גמ' סוכה י"ב ע"ב אמר רב יהודה אמר רב סככה בחיצין זכרים כשרה בנקיבות פסולה .בנקיבות פסולה פשיטא מהו דתימא בית קיבול העשוי למלאות לא שמיה קיבול קמ"ל ועיין תוס' שכתבו דבפשוטו מבואר בגמ' שחשיב בית קיבול אמנם עיין תוס' רי"ד בשבת וכן דנו תוס' שאולי הכוונה שלפעמים מוציאים את הזכרים והריא"ז יישב דכאן הרי הנידון לפני שמילאו בו וכה"ג הוא טמא ולכאורא מבואר בתוס' שלא ס"ל כך אלא אם טהור זה אפילו כשזה עדיין ריק

והנה התוס' הקשו על רש"י מתפילין ועיין חזו"א שהקשה שמה הגמ' אומרת שהו"א שבית קיבול העשוי למלאות זה לא בית קיבול הרי מוכח מהמשנה של כדור ותפילין שזה חשיב בית קיבול אלא בהכרח שאפשר לחלק וכנ"ל וא"כ לא קשה קושית התוס'

ו]עיין רמב"ם פ"ב מכלים ה"ג וז"ל בית קיבול העשוי למלאותו אינו בית קיבול כיצד בקעת של עץ שחוקקין בה בית קיבול ותוקעין בו הסדן של ברזל אם של נפחים היא אינה מקבלת טומאה שאע"פ שיש בה בית קיבול לא נעשה אלא למלאותו וכן כל כיוצא בזה ומקורו בפי"ז מי"ז והר"ש שם ביאר אחרת ע"ש וכן עיין פ"ד ה"ג וז"ל מכבש של אשכף שהוא מותח עליו את העור מפני שמניח עליו את האבן במקום החקוק שיש בו ומשמש עליו ונמצא עשוי לשמש את הכלים בשעת מלאכה ואינו מתטמא משום כלי קיבול שהרי החקק שבו עשוי להתמלאות באבן עכ"ל ועיין משנה למלך שכוונתו לדין כלי קיבול העשוי למלאות וכנ"ל

והקשו האחרונים דהרמב"ם בהלכות סוכה פ"ה ה"ה כתב וז"ל סיככה בחיצים זכרים כשרה בנקבות פסולה אף על פי שהוא עשוי להתמלאות בברזל בית קיבול הוא ומקבל טומאה ככל כלי קיבול עכ"ל ומבואר שזה טמא לא כי זה חשיב לא עשוי להתמלאות כי לפעמים מוציאים אלא אע"ג שזה עשוי להתמלאות וצ"ע שסותר דבריו שפסק שזה לא בית קיבול ועיין קה"י שהביא מהאחרונים שדעת הר"ם כשלטי הגבורים שקודם שהוא התמלא הוא מקבל טומאה ובזה אירי בהלכות סוכה משא"כ בהלכות כלים מדובר אחרי שזה נתמלא ועיין ס' הליקוטים מה שהביאו משו"ת הרדב"ז ולא הבנתי כוונתו ע"ש

ועיין חידושי הגר"ח [סטענציל עמוד רכ"ה] שיצא לדון שבאמת גם כלי קיבול העשוי למלאות זה לא מבטל את השם קיבול ויש כאן צורת כלי קיבול אלא כיון שזה נחשב חיבור לכלי א"כ בתור התנאי שצריך עשוי לקבלה צריך דוקא שמקבל דבר חוץ ממנו ולא אם מקבל את עצמו ולפ"ז כתב לדון שיש דברים שזה רק חיבור מדין ידות אבל באמת זה לא דבר אחד ממש ויש דבר שהוא אחד ממש ונפק"מ להזאה שידות לא מועיל לעניין הזאה אבל דבר שזה כלי אחד הוא מועיל ולפ"ז כתב ליישב שחיצים הנקיבות זה רק כמו יד לזכרים ממילא זה לא אחד ממש וחשיב שהוא מקבל דבר נפרד משא"כ בדוגמאות אחרות של הר"מ ע"ש ועיין דבר אברהם ח"ג סי"ג שנקט כן בעיקר הסברא והנה בעיקר מה דנקט דאין יד להזאה עיין ר"ש פי"ח מ"ג דהביא תוספתא דיש יד להזאה וכןהוא בדבריו פי"ט מ"ב ע"ש שביאר שהחבל הוא יד והביא תוספתא שזה מועיל להזאה[[2]](#footnote-3) אמנם עיקר דברי הגר"ח יתכנו שיש דברים שזה יותר מיד וזה מעיקר הכלי וכה"ג וודאי שזה מבטל את הקבלה אמנם לכאורא מדברי הרמב"ן לעניין סולם ששם וודאי שהכל מעיקר הכלי ובכל אופן דן שזה בית קיבול חזינן שגם קבלה על עצמו זה בית קיבול ובאמת הדבר צ"ע מסברא[[3]](#footnote-4)

אמנם עדיין צ"ע דהר"מ פ"ז מכלים הט"ו כתב מפורש דכדור וקמיע מקבל טומאה גם כשהוא מלא וצ"ע למה שלא יחשב עשוי לקבלה ואולי דברים אלו הם לא מהודקים וכאן לא חשיב עשוי למלאות וכנ"ל סק"ד מהחזו"א ועיין גר"ח הנ"ל שדן לפי דבריו וצ"ב דשם לכאורא המילוי מעיקר הכלי

ובחזו"א סכ"ז סק"ג כתב לבאר שאין החיסרון כלל מצד שזה לא קבלה אלא כוונת הרמב"ם שאין תשמישו אלא למלאות ולא להיטלטל על ידו וביאר הקה"י כוונתו שהרי כלי העשוי לנחת שלא מטלטלים אותו מלא הוא לא מקבל טומאה א"כ כאן שכל קיבולו לצורך שימוש בצורה יחד חשיב שאין זה מיטלטל על ידו וטהור ובקה"י ביאר שזה כמו קב הקיטע שאין עניין במה שהוא מקובל בפנים אלא כל המטרה שהוא לא יזוז ממקומו ה"ה כאן אבל במקום שיש ענין במה שהוא מקובל אפילו שזה קבוע הוא לא חיסרון

ז]עיין גמ' שבת נ"ב ע"ב לעניין טבעת של אלמוג וחותמה של מתכת שחשיב שיש סיבת טומאה מחמת המתכת ולא מחמת הטבעת והקשו התוס' למה הטבעת לא טמאה מצד בית קיבול של המתכת ותירצו שבית קיבול העשוי למלאות לא שמיה קיבול וצ"ע מה יענו הראשונים דס"ל שהוי בית קיבול ועיין חזו"א שיתכן שזה היה טבעת שכל חיבורה ע"י המתכת וחשיב שהיא עצמה אין לה קבלה וצ"ב הרי יש כאן שימוש של קבלה וזה לא גרע מעשוי לקפל ולכאורא זה כסולם לקמן

ולכאורא לגר"ח לעיל סק"ו דבדבר שזה נהפך ממש לאחד וודאי לא חשיב שיש כאן קבלה כה"ג זה לא יד אלא זה מעיקר הכלי הטבעת אם החותם וכאן לכו"ע זה לא מקבל טומאה אמנם הראשונים לא חילקו וכנ"ל שם עוד יתכן שאלמוג זה לא מין עץ אלא דבר שאינו מקבל טומאה עיין רמב"ם שזה דבר שנמצא בים ואלי זה ככלי אבנים

ח]עיין שו"ת הרשב"א המיוחסות לרמב"ן סימן קט"ו שדן לעניין סולם האם אפשר לסכך בו שזה תלוי בדין בית קיבול העשוי למלאות דכאן עושים נקב בעמודים לקבל השליבות והנה מבואר בתו"כ שסולם טהור וביאר התרוה"ד דמדובר שהשליבות לא נמצאים תוך נקב בעמודים אלא מחוברים אם מסמרים ובמג"א חידש שאם יש נקב מפולש לא חשיב בית קיבול וכה"ג מדובר בתו"כ וכן הוא בשער הציון [והב"ח שם אסר כי זה קרוב לדבר המקבל טומאה אמנם האחרונים חלקו על גזירה זו וכן קי"ל כמבואר במ"ב] ועיין חזו"א מקואות ליקוטים ס"ז סק"ח שדן דהרי גם אם יש בית קיבול הרי השליבות לא נשענות כלל על הבית קיבול דהרי זה מונח על הצדדים וכתב לדון שכשמטים את הסולם על צידו הוא מקבל אמנם עדיין מסברא צ"ע דאין שום צורך בזה והקבלה היא ע"י ההידוק מהצדדים וע"ש שדן עוד דגם בית קיבול דאין לו תחתית אבל אם בכזו צורה הוא מקבל חשיב בית קיבול ולכן ס"ל לרמב"ן שהוא בית קיבול אלא שהקשה דא"כ גם אם זה מחובר ע"י מסמרים זה נחשב שהוא מתקבל על העמודים ובהכרח שצריך דוקא שיתקבל תוך משהו וצ"ל שמה שנשען על הצד זה קובע ע"ש ועיין מה שכתבנו פ"ב מ"ג סק"ב בגדרי קבלה ויתכן שבזה תלוי הנידון האם חשיב מקבל בסולם וע"ש שמדרבנן גם שלש צדדים אם זה משמש לקבלה טמא ולפ"ז יתכן שה"ה שנים וצ"ע בזה

וע"ש בחזו"א שכתב שלפ"ז פקק מעץ שיש בו נקב מעבר לעבר להניח בו עץ בתור ידית חשיב בית קיבול ומשמע שהכריע לדינא שגם מפולש מצד לצד חשיב בית קיבול ולכאורא לפ"ז ה"ה בסולם והנה נפק"מ למחצלות העשוי בזמנינו שמנקבים בקרשים להכניס בהם החוט ולכאורא החוט מיטלטל ע"י הקנים אמנם חשיב משמש אם הקרקע והכרעת החזו"א שאינו מקבל טומאה אמנם יתכן שיש חולקים בזה וצ"ע

והנה בעיקר הדבר הרי זה וודאי שלא יקבל טומאה הסולם אלא כשהוא גמור ולכאורא הכונה שהשם כלי זה רק צירוף השליבות אם העמודים וכיון שהשליבות הם לא מקבלים א"כ מה פתאום שהעמודים לבד יחשבו כלי לקבל טומאה ועיין חזו"א סק"ג וצ"ע ואם נימא שכשיש כלי שלם יכול לחול טומאה גם על חלק א"ש ועיין פכ"ו מ"ד סק"ג מה שכתבנו בזה ועיין גמ' סוכה שם שהנקיבות מקבלים טומאה לפני שהכניסו הזכרים ועיין תוס' שם שתמהו למה ופשיטא להו שקת הסכין לא מקבל טומאה עד שיכניסו הסכין והחזו"א הביא מרש"י בביצה ל"ה ע"ב שזה כן מקבל טומאה קודם דהיינו שזה ככלי לעצמו אמנם כל הראשונים שם חלקו על זה ואולי ה"ה כאן אמנם גם לתוס' שם רק הוקשה קודם נתינת הזכרים אבל יתכן שיש כאן מקום לדון שזה כלי לקבל הזכרים אלא שהגמר שלו כשהוא יחד וכאן יש לו שימוש לעצמו וקבלת טומאה נפרדת ולפ"ז בגוונא דהגמ' עירובין כ"ד דהינו שינטלו השליבות לאחר שיקבל טומאה וכל פעם יחליפו שליבה וזה יהיה בר קבלת טומאה כל הזמן העמודים ישארו טמאים אלא שזה עצמו צ"ע עד כמה שזה כלי קבלה למה שיחשב שהוא נגמר רק כשהוא כבר מקבל וצ"ע בכ"ז

ט]ע"ש עוד בחזו"א שהקשה שכל דבר שמחובר במסמרים הנקב של המסמר יחשב בית קיבול עד כמה שבית קיבול העשוי למלאות הוא בית קיבול ואין לומר דזה בית קיבול דהרי התרוה"ד ביאר הדין שהסולם טהור שהשליבות קבועות במסמרים וע"ש שכתב שצריך לומר שכיון שכל הנקב נעשה ע"י הכנסת הדבר בפנים א"כ לא היה רגע שלא היה מלא לא חשיב שהוא מקבל ולפ"ז אם מכינים קודם את החור ואחרי זה מכניסים הבורג חשיב כלי קיבול ואולי אין לזה חשיבות לעשות כלי וצ"ע ועיין קה"י שם

1. ועיין לקמן דהגר"ח ביאר דהחיסרון שכיון שזה חיבור לכלי א"כ הקבלה זה על עצמו וצריך שימוש שמקבל דבר חיצוני ולא את עצמו עיין לקמן סק"ו [↑](#footnote-ref-2)
2. ועיין פרה פי"ב מ"ב דמבואר שיש סוג יד שלא מועיל להזאה ועיין משנה אחרונה שם שנקט שלא מועיל יד להזאה והדוגמא שמועיל כי ליד יש תורת כלי קיבול לראשונים שעשוי למלאות זה כלי קיבול והדברים צ"ב שאפילו אם יש ליד שם כלי אבל למה שזה יעזור בתור הזאה לחלק השני אם לא מועיל יד להזאה ועיין יהגה האריה מה שביאר ובפשוטו מפורש בתוס' בשבת מ"ט ע"א שיד הקרדום אם זה מחובר מועיל להזאה ומבואר שיש יד להזאה וכן נראה בחזו"א בפרה אלא שכאן צריך שהיד תהיה מחוברת חיבור אלים ע"ש [↑](#footnote-ref-3)
3. ובעיקר דבריו לכאורא גם אם נימא שזה מבטל את הצורת כלי של קבלה יתכן לחלק שדבר שהוא נהיה אחד אם הכלי הוא מבטל את צורת הכלי משא"כ דבר שהוא לא אחד אם הכלי אינו מבטל את צורת הכלי ובעיקר סברתו לכאורא זה וודאי שאם ימלא בדבר וידביקו בצורה שלא יהיה אפשר להפרידו זה יבטל את הבית קיבול וכל הנידון צ"ל שהוא לא חיבור גמור ורק שזה חיבור לעניין דיני כלים זה לא מבטל את השם כלי קיבול וצ"ע [↑](#footnote-ref-4)