שיעור ג
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / יורה דעה / בשר בחלב / שיעורי בשר בחלב ליל שישי

# שיעורי הלכה

### שיעורים על סדר השו"ע

### מפי מו"ר הגאון

### רבי **רפאל צבי ובר** שליט"א

##### הלכות

##### **בשר בחלב**

##### שיעור ג'

**דין דגים בחלב**

**כתב** השו"ע (פ"ז ג') וז"לוכן בשר חיה ועוף אפי' בחלב טהורה מותר בבישול והנאה, ואף באכילה אינו אסור אלא מדרבנן, אבל דגים וחגבים אין בהם איסור אפי' מדרבנן עכ"ל, היינו דאפי' שגזרו רבנן על חיה ועוף בחלב, לא גזרו על דגים וחגבים שאינם בכלל בשר.

**אלא** דכתב ב"י (ד"ה דגים) דאין לאכול דגים בחלב מפני הסכנה, וכתבו עליו הט"ז (סק"ג) והש"ך (סק"ה) שהוא טעות סופר (וצ"ל דגים עם בשר), מאידך הפמ"ג (מ"ז סק"ג) מחלק וחושש בדגים עם חלב, ולא עם חמאה (שאינו אלא שומן חלב).

**והעידו** הפתחי תשובה (סק"ט) והערוך השולחן (סקט"ו) שהמנהג להקל בדגים בחלב, ואין לחוש משום סכנה, דכיון דדשו בה רבים שנהגו להקל בו מותר (כדמצינו בהקזה בע"ש דשרי אפי' דמסוכן, שבת קכט:), ואה"נ דמקום שנהגו להחמיר אין להקל, אבל במקום שנהגו להקל שרי.

**בדין מראית העין**

**כתב** הרמ"א (פ"ז ג') וז"ל ונהגו לעשות חלב משקדים ומניחים בה בשר עוף, הואיל ואינו רק מדרבנן, אבל בשר בהמה יש להניח אצל החלב שקדים, משום מראית העין, כמו שנתבאר לעיל סי' ס"ו לענין דם עכ"ל.

**דעת** הרמ"א שלא גזרו משום מראית העין אלא בב"ח האסור מדאוריי', היינו בבשר בהמה ולא בעוף, ולכך בחלב שקדים שנראה כחלב, פסק הרמ"א שאם אוכלו עם בשר בהמה צריך להניח לידו שקדים לסימן, ושוב אין מראית העין, אבל בעוף שהוא מדרבנן מותר בלא סימן, דלא חיישי' בו למראית העין.

**והקשה** עליו הש"ך (סק"ו) מגמ' דשבת (נד:) שהמוליך בהמתו ברה"ר (בשבת) לא יוליך בזוג (אפי' פקוק) דמחזי דאזיל לחנגא, והיינו משום מראית העין שיחשדוהו שהולך למוכרה, ואפי' שמכירה בשבת אינה אסורה אלא מדרבנן חיישי' למראית העין, וה"ה בעוף אסר מהאי טעמא ודלא כהרמ"א.

**וכתב** הש"ך (בסוה"ד) דכן מוכח להדיא בתוס' בכתובות (ס. ד"ה ממעכן) דאפי' במידי דרבנן חיישי' למראית העין, והכי משמע בדוכתא טובא.

**וקשה** דהתם גבי צינור שעלו בו קשקשים התירו למעכן ברגלו (כלאחר יד) בצנעא בשבת, וכתבו התוס' (שם) דהתירו משום שלא חיישי' למראית העין (דבונה) בדרבנן בעושה בצנעא, וכן פסק שו"ע (ש"ה י"א) במוליך בהמתו בזוג, וכ"כ מג"א (ש"א סקנ"ו), וכן נקט המשנ"ב (שם ס"ק קס"ה) להלכה דבאיסור דאוריי' חששו למראית העין אפי' בחדרי חדרים, אבל בדרבנן לא אסרי' בחדרי חדרים.

**ותירצו** הנחלת צבי (סק"ג) ועוד אחרונים דמה שהתיר הרמ"א עוף בחלב שקדים היינו דווקא לאכול בבית דזהו חדרי חדרים, ובני ביתו אינם נחשבים לפרהסיא (אא"כ באים אנשים אחרים שאינם מכירים את הנהגת המטבח), ומה שהקשה עליו הש"ך משום דסבר שהרמ"א התיר אף בסעודות גדולות בפרהסיא, ולפ"ז אפשר דלא חולק הש"ך על הרמ"א ולכו"ע מותר בביתו.

**מיהו** הכרתי ופלתי (סק"ז) כתב דלא גזרו מראית העין בדבר המותר, כמו שלא אסרי' יין אדום שמא הוא דם, או פירות הנראים כשרצים, ורק במין האסור גזרו (אף שמותר מדינא).

**ולדבריו** דוקא בחלב אשה שנקרא חלב אסר הרשב"א (ח"ג רנ"ז), וכן בדם דגים שהוא דם גזרי' מראית העין (ס"ו ט'), משא"כ חלב שקדים שהוא מי פירות לא גזרי' (דמה שנקרא חלב הוא על דרך הדמיון), וכעין זה ס"ל לפר"ח (סק"ז) דלא גזרי' אלא במה שגזרו חז"ל (מהא דלא אסרו בשר או כליות חיה בלא ניקור החֵלב, אטו חֵלב בהמה שאסור), וכן היקל היד יהודה (סקי"א).

**אלא** דכתב הפר"ח (שם) דכיון דכבר הורה זקן (הרמ"א) להחמיר אסור, מיהו ה"מ באיסור דאוריי' אבל בדרבנן שלא החמיר מותר, וכן פסק הכרתי, וסיים ומשה (הרמ"א) ותורתו אמת, ולפ"ז בעוף דמדרבנן שרי (ואפי' בסעודות גדולות, דלא כנח"צ), דלא חיישי' למראית העין אלא במין האסור, וצ"ב למה החמירו כפסק הרמ"א.

**ואפשר** לפרש דבריהם ע"פ התוס' (חולין קטז:) גבי חלב שבקיבת נבילה (שיַנקה חלב טהורה) מותר, וכתבו תוס' (ד"ה כאן) דאפי' שהוא מותר כיון שנהגו איסור מכוער הדבר להתיר, וכן אסר הרמ"א (פ"א ו') בקיבת טריפה וקרי לה מראית העין כיון שסבורים האנשים שהוא אסור (והוא חידוש גדול), ונראה דה"ה בחלב שקדים כיון שאנשים חושבים שהוא אסור כהרמ"א יש בו משום מראית העין.

**ונראה** כיון שהחמיר הש"ך במראית העין בדרבנן, אין להקל בחלב שקדים בעוף אלא בחדרי חדרים (כנ"ל).

**ואם** אוכלם בזה אחר זה כתב הכנסת הגדולה (הג' ב"י סק"ח) על מה שנהגו בקושטא לשתות חלב שקדים אחרי אכילת עוף, דהוא כסברת הרמ"א (שהיקל בעוף), א"נ אפשר שבהמתנה אין צריך להחמיר (אף בבהמה), מיהו ה"מ דסילקו את הבשר מהשולחן, ובלאו הכי אסור (וכן באיסור אכילת חלב כשמונח בשר על השולחן (סי' פ"ו), אף בחלב שקדים החמיר).

**עוד** אי' במהרש"ל (חולין סי' ק"ב, והובא בש"ך סק"ז) דלרפואה לא חששו למראית העין, ופי' כנסת הגדולה (הג' ב"י סק"ט) משום דאיסור מראית העין לא חמיר לא גזרו בו (ולא מצאנו לזה מקור).

**בדין בשר בחלב סויה**

**ובזמנינו** דברי הרמ"א (הנ"ל) נ"מ לבשר בחלב סויה, דס"ל (לרמ"א) דאיסור מראית העין חלוק בין האסור מדאוריי' לאסור מדרבנן, וממילא בעוף שהוא מדרבנן אפשר להקל (אם אוכלו בביתו, משא"כ בסעודות גדולות), אבל בבשר דמדאוריי', אסור אא"כ יניח שקדים או סימן אחר (שהוא סויה) ליד החלב להיכר.

**אלא** דק' דגבי שותה דם דגים דמותר, אי' בגמ' (כריתות כא:) דצריך להניח בתוכו קשקשים להיכר שאינו דם אסור, משום מראית העין, ודייק רע"א (ס"ו סק"ו) דמשמע דוקא בתוכו ולא לידו, וא"כ הכא מ"ט סגי להניח השקדים לידו.

**ועוד** הק' רע"א (שם) דאי' בתוס' (שם ד"ה דכוותא) דבדם אדם ל"מ היכר קשקשים, ואם סגי להניח קשקשים מדג אחר (בדם דגים), מ"ט בדם אדם ל"מ להניח (מיהו אם ניכר שאינו מדגים צ"ב איך יהני), וע"כ דבעי' שיניח בתוכו קשקשים ממנו דוקא.

**מאידך** הדרכי תשובה (סקמ"ט) כתב בשם חגורת שמואל (בפי' ללבוש סק"י) דאף בחלב אשה דחיישי' למראית העין (ס"ד), מהני להניח שקדים לידו להיכר, אלא דמתוס' (הנ"ל) לא משמע כך, לכן בדבר שמשנה מהאמת לומר על דם אדם שהוא דם דגים, או חלב סויה לומר שהוא משקדים, אין נראה להתיר.

**ויש** לדון אם יהני להניח הקופסה לידו להיכר, דהא הדעת תורה (ס"ג, הובא בשיעור ב') ס"ל שמהני סימן בכתיבה ע"פ הגמ' ביומא (נה., וכן נוהגים היתר באמריקה).

**ואין** נראה לומר שאין ראיה מהגמ' ביומא (הנ"ל) להתיר בכתיבה אף איסור מראית העין דהתם איירי בחששות אחרים, דכיון שנחלקו ר"י ורבנן אם סתם אדם מסתכל בכתיבה, ולרבנן מסתכל, א"כ ה"ה דיועיל במראית העין.

**והיתר** דכתיבה נקט המשנ"ב (ער"ה בה"ל ד"ה לאור) גבי נר דמהני לכתוב שלא יטה, ויש בדין זה נ"מ לאלו הכותבים אם לא ילקחו החפצים תוך ל' יום הם הפקר, האם סמכי' שהאנשים רואים את המודעה, דקי"ל כרבנן שרואים.

**אמנם** בספר בדי השולחן כתב להוכיח מהתוס' (הנ"ל) דלא מהני כתיבה לענין מראית העין, דא"כ אף בדם אדם נתיר ע"י כתיבה (ואפי' נימא דקשקשים ל"מ ביה משום שניכר שאינו מדגים, מיהו כתיבה יהני), וכן ק' מ"ט לא כתבו הפוסקים דמותר ע"י כתיבה, ואפשר לומר שקופסה עדיפה (שיאמרו ודאי יצא החלב ממנה) וכמניח שקדים ליד חלב שקדים (משא"כ בכתיבה שמא סתם כתב).

**היתר בדבר דשכיח**

**מה** שכתב הבדי השולחן לאסור משום מראית העין אף בדברים שכיחים (דס"ל דבזמן הרמ"א היה שכיח חלב שקדים ואסר) אין נראה, וכגון באמריקה שמצוי שמשתמשים בחלב סויה, נראה כיון דשכיח אופן המותר אף הרואה ששותים חלב אחרי בשר יתלה בו ולא יחשוד שעוברים איסור (משא"כ בארץ ישראל דלא רגילים במה יתלה חשדו).

**וכ"כ** המשנ"ב (תס"ז ח' סקל"ג) גבי כרכום שרגילות לצפותו בחמץ שיראה יפה שאסרוהו בפסח (כמבואר ברמ"א שם), דכתבו האחרונים דאפי' גידל כרכום בגינתו ולא ציפהו בחמץ אסור משום מראית העין (דבדאוריי' אף בחדרי חדרים אסור), וה"מ בכרכום אבל פירות אחרים שלפעמים מיבשים אותו ע"י ישראל (בלא חמץ) מותר, משמע שאפי' שכיח קצת לא גזרי' משום מראית העין.

**וצ"ל** שחלב שקדים לא היה שכיח כ"כ בזמן הרמ"א, ויעויין בפלתי (סק"ח) דנקט דהיות וחלב שקדים שכיח, שרי אף בלא להניח שקדים לידו (כהנ"ל), ולכן נראה להתיר בחלב סויה במקומות דשכיח, וכן נוטה בדעת תורה (ס"ג, להתיר בחלב אגוז קוקוס), משא"כ בחלב אשה דלא שכיח שישתו אותו אסור (אף דשכיח בעלמא מ"מ לא שכיח שישתו, וכמו דם דשכיח ולא שותים אותו), ולפ"ז לא קשה מה שהקשו האחרונים מיין אטו דם, דהא לא שכיח שישתה דם (דנפשו של אדם קצה בו) אלא יין, ולמה יחשדוהו שעובר איסור.

**בדין חלב אשה ובהמה טמאה**

**כתב** שו"ע (פ"ז ס"ד) וז"ל אסור לבשל בחלב אשה מפני מראית העין, ואם נפל לתוך התבשיל בטל ואין צריך שיעור, וכתב הרמ"א וז"ל ונראה לפ"ז דכ"ש דאסור לבשל לכתחילה בחלב טמאה או בשר טמאה בחלב טהורה, ודוקא בשר בהמה אבל בעוף דרבנן אין לחוש עכ"ל.

**המחבר** הביא את דברי הרשב"א (ח"ג רנ"ז) שאוסר לבשל בחלב אשה, אבל בנפל לתבשיל שאינו ניכר מותר ואין בו מראית העין, ואף הכרתי ופלתי (סק"ז) שלא חשש למראית העין בדבר המותר, בזה אסר שנקרא חלב אלא שהתורה התירתו, מיהו הש"ך (סק"ז) מתיר לבשל בחלב אשה, אלא דהרבה אחרונים חלקו עליו ואסרו (הובא בשיעור ב').

**והרמ"א** החמיר אף בחלב טמאה משום מראית העין מכ"ש, וי"ל דהכ"ש הוא משום דיותר ניכר ההבדל שבין חלב אשה לחלב בהמה, מאשר חלב טמאה לטהורה, ואף שהש"ך (שם) כתב דחלב טמאה ניכר ומותר, שמא חלב אשה ניכר יותר.

**ונחלקו** בדעת הרשב"א אם אסר אף בחלב טמאה או רק בחלב אשה, דהרע"א (סקי"ד) ס"ל דבתרוויהו אסר, מאידך היד יהודה (סקי"ג) דייק דלא אסר בטמאה, וסברתו כיון שחלב טמאה אסור לא גזרי' משום מראית העין דלמה יבשל (והוי מלתא דלא שכיחא), משא"כ חלב אשה דשרי גזרו, מיהו כיון דהחמיר הרמ"א אין נראה לאחרונים להקל בחלב טמאה.

**ומה** שכתב הרמ"א (שם) דבעוף דרבנן מותר, יש לדון אם איירי בחלב טמאה (דהוי תרי דרבנן) או אף בחלב טהורה, וכיון דלא מפורש ברמ"א והרבה אחרונים הקילו נראה להקל בו (והוא נ"מ למבשל לעכו"ם).

**נמסר בביהכ"נ "בית ציון ואהל אית"ן", נוה יעקב, ירושלים.**

**נכתב ע"י י. ל. ע"פ הקלטה, והיה למראה עיני מו"ר שליט"א.**

ניתן להשיג בטל': 5850732-02 (בערב).