כלים פ_י מ_ז
קטגוריות: ש_ס / נא כלים / כלים עניינים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / כלים ב_ק

**כלים פ"י מ"ז**

א] **תנור ישן בתוך החדש וסרידה ע"פ הישן וכו',** הר"ש פירש וכן הביא הראב"ד פכ"א מטו"מ ה"ט בשם הריבמ"צ, דאיירי בשמירח הסרידה לתנור הישן, ומציל התנור הישן על מה שבתוכו מדין צ"פ, ואם ניטל ישן שאוחז בו ומוציאו מן התנור החדש ומתוך הנדנוד שמעלהו או שנחבט בחדש נופלת הסרידה, לא חשיב מוקף וטמא, והרא"ש תמה ע"ז, דמאי נפ"מ אם תיפול הסרידה ע"י נדנוד כשמעלה אותה מן התנור החדש, השתא מיהא במקום שהתנור מונח, הסרידה מהודקת וממורחת יפה עליו, עוד הק' הרא"ש, דמדלא הזכיר בכאן מוקף צ"פ וגם לא הזכיר מירוח, משמע שהסרידה אינה ממורחת בפי התנור רק מונחת, עוד צ"ע, דמ"ט הך דינא הוא רק בתנור ישן בתוך חדש, ואם דינא הוא דכל שע"י העלאת התנור הפנימי נופלת הסרידה לא חשיב מוקף, א"כ ה"נ בהיו ב' התנורים ישנים או חדשים או החיצון ישן והפנימי חדש.

והר"ש גופי' הק' בהא דתנן בסיפא דאם החדש בתוך הישן והסרידה ע"פ הישן דאם אין בין החדש לסרידה פו"ט מציל על מה שבחדש, דמ"ט אם יש בו פו"ט אינו מציל, הרי החדש בתוך הישן והישן מוקף צ"פ, וכן הק' הראב"ד פכ"א מטו"מ ה"ט, עוד הק' הראב"ד דמ"ט אינו מציל אלא על מה שבחדש, ולא על מה שבישן, הרי הישן מוקף צ"פ.

ב] ומד' רבינו הגר"א למדנו לפרש לסיפא דמתניתין, דהנה תנן לעיל פ"ח מ"ו דבית שאור מוקף צ"פ ונתון לתוך התנור, השאור והשרץ בתוכו והקרץ בינתים התנור טמא והשאור טהור וכו', אם יש שם פו"ט הכל טמא, וכתב בחי' הגר"א, ז"ל, אם יש שם כו' קאי ג"כ ארישא אשרץ וכו', וכן שיעור השרץ בפו"ט, דהא צ"פ בשרץ ממת גמרינן, וכן אמרינן לקמן פ"י מ"ז, עכ"ל, ומבו' בד' הגר"א, דמתני' דהכא איירי נמי בתנור המוקף צ"פ, ומהכא שמעינן להך דינא דטומאה נכנסת לכלי המוקף צ"פ בשיש בו פו"ט, ואין כוונת הגר"א דהכא איירי בהצלת צ"פ באהל השרץ, שהרי ברישא דמתניתין אאל"פ כלל דאיירי באהל השרץ, אלא מכוון הגר"א דהכא נתבאר דין זה דטומאה נכנסת לכלי המוקף צ"פ בנקב פו"ט.

ונ' בביאור דבריו, דהנה בהא דתנן התם דאם יש שם פו"ט הכל טמא, נת' שם אות י"ג, דהוא משום דהתם לא מצינו לדון שכל הבית שאור יחד יציל בצ"פ, כיון שהמגורה השני' נטמאת ואין דבר טמא מציל, ואך שבאנו לדון דמגורה זו שהשאור בתוכה תציל בצ"פ בפנ"ע, ובזה הוא דתנן דכל שהיא נקובה פו"ט אינה מצלת בצ"פ.

ונ' דעד"ז מתפרש מתניתין דהכא, דאיירי הכא בתנור ישן שנטמא שאינו מציל בצ"פ, וזהו דתנן דאם אין שם פו"ט מה שבחדש טהור, והיינו משום דבכה"ג חיילא הצלת הצ"פ מכח התנור החדש בפנ"ע, ומציל על מה שבתוכו, ולכאו' צ"ל דהסרידה ממורחת גם לתנור הפנימי, וע"כ מצי חיילא הצלת צ"פ מכח התנור הפנימי בפנ"ע, אך אם התנור החדש נקוב פו"ט, ל"מ להציל בפנ"ע בצ"פ, וע"כ הכל טמא, והא דתנן אם אין שם פו"ט, לאו היינו שהסרידה מוגבהת משפת התנור החדש פחות מפו"ט, דכה"ג הרי ל"מ חיילא הצלת צ"פ מכח התנור החדש, אלא היינו שהתנור החדש נקוב בפחות מפו"ט, (ועי' חזו"א סימן י"ג סק"י שפירש כן לפ"ד הטור).[[1]](#footnote-2)

ג] ולפמש"נ מד' הגר"א דתנור ישן דהכא הוא תנור שנטמא, יש מקום לפרש גם לרישא דמתניתין, דמה"ט בתנור ישן בתוך החדש אם נוטל הישן והסרידה נופלת הכל טמא ואם לאו הכל טהור, ונ' דאיירי בשהסרידה ממורחת גם ע"פ התנור החדש החיצון, וכגיר' הרמב"ם והרא"ש וסרידה ע"פ החדש, וע"כ הגם דהתנור הפנימי הישן שהוא טמא ל"מ להציל בצ"פ על מה שבתוכו, מ"מ כל שהוא ניטל והסרידה עומדת, מציל התנור החיצון החדש על מה שבתוכו בצ"פ, אך כל שניטל הישן והסרידה נופלת, ל"מ סרידה זו למיהוי היקף צ"פ לתנור החיצון, כיון שהיא נסמכת על התנור הפנימי, והטעם בזה י"ל כמש"כ בחזו"א סימן י"ג סק"י בתו"ד, דכל דאין הצ"פ עומד אלא ע"י סיוע אחרים לא חשיב צ"פ, וכעי"ז מצינו בפי' הרמב"ם במהדו"ק שהבאנו להלן אות ט', ויתכן לפרש בע"א, דכ"ה דדבר המקב"ט אינו נעשה צ"פ, דדבר המקב"ט אינו חוצץ בפני הטומאה, ה"נ כשהוא נסמך ע"ג דבר המקב"ט אינו נעשה צ"פ, (ועי' תוס' ב"ב די"ט: שדנו לפרש דדבר הנסמך ע"ג דבר המקב"ט אינו ממעט בחלון), אך צ"ע, שהרי כל כ"ח המוקף צ"פ מציל, אף שנסמך הצ"פ על הכ"ח שהוא דבר המקב"ט, וי"ל, ואכתי צ"ע בזה.

ד] הרמב"ם בפיהמ"ש ובהל' טו"מ פכ"א ה"ט פירש למתניתין, דהוא משום דתנור ישן שהוא כלי, אינו מציל על מה שבתוכו אלא בצ"פ, אך תנור חדש דנעשה אהל, וכדתנן באהלות רפי"ב, מציל על מה שבתוכו בכיסוי, וע"כ אם הי' תנור ישן בתוך החדש וסרידה ע"פ החדש, אם נסמכת הסרידה על הישן, אינו מציל על מה שבתוכו, דתנור ישן כלי הוא ואינו מציל על מה שבתוכו אלא בצ"פ, והגם דהתנור החדש נעשה אהל ומציל בכיסוי, מ"מ כיון שהכיסוי נסמך ע"ג התנור הישן, אינו מציל, דהנסמך ע"ג כלים אינו נעשה אהל להציל, (והראב"ד שם כתב דהוא משום דהוא נסמך על דבר המקב"ט, וכ"ה בל' הגהת הטור לפי' הרא"ש, ולכאו' ל"'ד הוא, אלא כונתם דמהא דהוא מקב"ט נלמד שהוא כלי, ומצינו דכוותה בפי' הר"ש אהלות רפי"ב, עי' מי"ט שם שעמד ע"ז), אך אם הוא נסמך על החדש, ה"ה מציל על מה שבתוכו, דתנור חדש דנעשה אהל מציל על מה שבתוכו בכיסוי, ואם הי' תנור חדש בתוך הישן, והי' הכסוי ע"פ הישן, אם הי' בין הכסוי ובין החדש פחות מגובה טפח, חשבינן דהכסוי הוי על החדש, וה"ז מציל על כל מה שבחדש, וכעי"ז פירש הרא"ש.

ה] בהא דתנן בסיפא דאם אין בין חדש לסרידה פו"ט כל שבחדש טהור, נ' מד' הרא"ש דהיינו משום דאם יש ביניהם פו"ט נכנסת הטומאה דרך פו"ט זה, והיינו דהגם דהסרידה נעשית אהל ומצלת במקומה, מ"מ כיון דאיכא פו"ט בין הסרידה לבין התנור, נכנסת הטומאה דרך פו"ט זה לתנור.

ו] בהא דאם אין ביניהם פו"ט מה שבחדש טהור, הק' הטור בהגהתו לפי' הרא"ש דלמה נחשוב הבולט כמאן דליתי' כיון שהוא עומד ע"י סיוע הישן ואפי' אם אין פו"ט בין הסרידה לחדש ל"ה לו להציל על מה שבתוך החדש, כיון שהוא עומד ע"י דבר המקב"ט, וכתב דאי נימא דארישא קאי דמיירי בשניטל הישן וראוי' הסרידה לעמוד על החדש לבדו, ניחא, עכ"ד, ובאמת כן מ' מל' הרא"ש שכתב בתו"ד, דמה שבולט ממנה ומגיע עד הישן כמאן דליתי' דמי "שאין סמיכת הישן מועיל", עכ"ל.

והנה משמעות ל' הרא"ש והטור, דאיירי בגוונא שהסרידה עומדת עתה בעיקרה על התנור החדש, ואך שבמקום א' היא מוגבהת ועומדת על התנור הישן, וכן משמע, דהרי ברישא בע"כ איירי בכה"ג שהסרידה עומדת עתה גם על התנור הפנימי, ודו"ק, וע"כ כיון שאם ינטל הישן ראוי' הסמיכה לעמוד על החדש, ה"ה מצלת על מה שבתוך החדש, ואך דכל שבמקום זה שהיא מוגבהת יש פו"ט, נכנסת הטומאה לתנור החדש דרך פו"ט זה, אך אם הסרידה עומדת עתה על התנור הישן, הרי דהגם דאם ינטל הישן תפול ותעמוד על התנור החדש, י"ל דאינה נעשית אהל, ועי' חזו"א סימן י"ג סק"י שהאריך בזה, ואכמ"ל, ומה שהוסיף לפרש עפי"ז דאיירי הכא בשמירח הסרידה לתנור החיצון, עיי"ש, צ"ע דלהדיא פירש הרא"ש דאיירי בשאינה ממורחת, וגם הוכיח כן מדלא הזכיר בכאן מוקף צ"פ וגם לא הזכיר מירוח.

ז] בגליון הרא"ש הובא הגה"ה אחרת מהטור, ז"ל, והשתא מיירי שהתנור מונח באויר, דלפי' קמא מיירי שהוא באהל המת וכו', ומיירי שהטומאה בתנור החיצון לעולם, עכ"ל, ובחזו"א סימן י"ג סק"י פירש שדבריו באו ליישב דינא דסיפא בע"א, דהגם דאין הסרידה עומדת אלא ע"י סיוע הישן ואינה נעשית אהל, מ"מ מה שבחדש טהור, דכיון שאין בין חדש לסרידה פו"ט, אין כאן שיעור אהל להבאת הטומאה, ועיי"ש שכתב עוד, דברישא אאל"פ כן דטומאה בחיצונה תחת הסרידה, דא"כ מ"ט אם נוטל הישן והסרידה עומדת הכל טהור, אלא איירי בשהטומאה על הסרידה, וע"כ כל שנוטל הישן והסרידה עומדת, נעשית הסרידה אהל ומצלת בפני הטומאה, ועיי"ש שכתב לפ"ז, דגם בסיפא יל"פ דאיירי בהכי, וכגון שהטומאה נגד אויר התנור החיצון ולא נגד התנור הפנימי, וכיון שהסרידה נסמכת על התנור החיצון, אינה נעשית אהל לטהר, ועוברת הטומאה למטה, ונעשית הסרידה אהל לטמא כל מה שתחתי', וע"כ אם יש שם פו"ט נכנסת הטומאה לתנור החדש, עכ"ד.

ח] הראב"ד בהשגות שם כתב, ז"ל, והסיפא אע"פ שנסמך לגמרי על הישן, כיון שנתן החדש בתוך הישן הרי ביטל חללו של ישן, והכיסוי חושבין אותו לחדש, ואם אין בין הכיסוי והחדש טפח ה"ה כסתום ומציל לעצמו, עכ"ל, ובחזו"א שם כתב שדבריו באו לישב מ"ט אם אין בין חדש לסרידה פו"ט מה שבחדש טהור, הרי הסרידה נסמכת ע"ג התנור הישן, וע"ז כתב דהוא משום שכשנתן החדש בתוך הישן ביטל חללו של ישן, ועיי"ש בחזו"א שתמה בזה, דמה טעם הוא זה סו"ס היא כלי ומקבלת טומאה ונטמאת עכשיו, ואין לומר דכונת הראב"ד שאינה מקב"ט עכשיו דבטלה מתשמישה, מדסיים והכיסוי חושבין אותו לחדש כו' ומציל לעצמו, משמע דישן הוא כלי עדיין אלא משום פחות מטפח חשיב כיסוי החדש, ולא נתגלה כוונת הראב"ד, עכ"ד, וצ"ע בזה.

ט] הרמב"ם במהדו"ק פירש לרישא דמתניתין בשמירח הסרידה לתנור החיצון, והובא מקצת מפירושו בתוי"ט בשם נא"י, ז"ל, כבר ידעת שהתנור כל מה שבתוכו ניצול בצ"פ, ואמר שאם הרכיב תנור חדש כלומר את החרש בלבד על תנור הבנוי על הארץ, והסרידה שהיא כסוי התנור על התנור החדש ונסמכת גם על פי התנור הבנוי ומוקפת צ"פ, אם סמיכתה על התנור הישן היתה באופן שאם ניטל התנור הישן היתה נופלת הסרידה, הרי שאין אותה הסרידה עומדת הנחה בטוחה, וצ"פ אינו מועיל בה, וע"כ הכל טמא, כלומר החדש והישן וכל מה שתוכן, לפי שאותה הסרידה נהיית כמו מגופת החבית המחולחלת ואינה נשמטת שאמרנו שאינה מצלת לפי שאינה ניצבת היטב, עכ"ל, ונ' דהיינו, דדינא הוא בכיסוי המוקף צ"פ, דכל שאינו עומד אלא ע"י סיוע אחרים, ל"מ להציל, וכמש"כ כן בחזו"א סימן י"ג סק"י, וזה מתבאר טפי למש"נ לעיל מ"ג אות ו' דדינא דצ"פ אינו בתורת מחיצה בעלמא, אלא בעינן שיבטל הכיסוי להפתח דהכלי, ואך דכ"ז מיוסד על הא דאין כיסוי מציל בהקפת צ"פ, אלא בשהוא מונח ניצב היטב, דנמצא דכל הא שבאנו לדון דיציל הכיסוי הוא מכח שעומד בסיוע כלי אחר, וז"פ.

י] הרמב"ם שם פירש לסיפא דמתניתין, ז"ל, ואם הי' באופן הפוך שהי' החדש בתוך הישן הבנוי והיתה הסרידה גם ע"פ התנור ישן מוקפת צ"פ, אם הי' בין תחתית הכיסוי ובין פי התנור החדש פו"ט שהוא החלל הפחות ביותר באהל המת, והוא זה שחוצץ בפני הטומאה כמו שיתבאר באהלות, או יתר על כן, כל מה שיש בתנור הפנימי טהור, לפי שהוא באהל בתוך אהל, כלומר הבית דבו המת והתנור, לפי שהתנור ישן והוא האהל השני, ונעשה התנור ישן בכיסוי אהל בתוך אהל, ותנור חדש באהל השני, והבן את זה, עכ"ל, ומבו' בד' הרמב"ם, דגריס במתניתין אם "יש" בין חדש לסרידה כל שבחדש טהור, ופירשה דדוקא אם יש ביניהם פו"ט הוא דכל שבחדש טהור, וה"ה אם יש ביניהם יותר מפו"ט, דכה"ג חשיב כאהל בתוך אהל, ולא זכינו לעמוד על טעם הדברים, גם קשיא כמשה"ק הראב"ד והר"ש דאף אם אין ביניהם פו"ט, מ"מ כיון שהתנור הישן מוקף צ"פ, מ"ט אינו מציל על כל מה שבתוכו, וצ"ע בזה.

יא] בסיפא דמתניתין דתנן דכל שבחדש טהור, צ"ע, דכיון דמה שבישן טמא, הרי ה"ה דהתנור הישן עצמו נטמא, וא"כ מ"ט אין נטמא כל מה שבחדש מכח זה שהוא באויר התנור הטמא, ואי נימא דאיירי בששפת התנור החדש שוה לשפת התנור הישן, ניחא, דע"כ אין נטמא מה שבתנור הפנימי מכח אויר התנור החיצון, דהוי זה כתוך תוכו, אך לפשטות מתני' דאיירי בששפת התנור הישן גבוהה משפת התנור החדש פחות מפו"ט, קשיא, ולכאו' צ"ל דאה"נ, אוכלין ומשקין שבתנור החדש נטמאין מן התנור החיצון ונעשין שני לטומאה, והא דתנן דכל שבחדש טהור היינו שאינו נטמא מן המת, וע"כ כלים שבתוכו טהורין, וגם אוכלין ומשקין אינם נעשין אלא שני לטומאה.

יב] בתוי"ט אהלות רפי"ב הביא בשם מהר"ם, שכתב דנסר הנתון ע"פ תנור חדש ועודף מכל צדדיו פו"ט וטומאה תחתיו, כלים שתחתיו בכל מקום טמאין, דכיון דעודף טפח מכל צד מביא הטומאה לכל צד, ואפילו כלים בתנור אינן נצולין מידי דהוה אאוכלים שגיבלן בטיט כיון דלא הוסק, עכ"ד, ובחזו"א סימן י"ג סוסק"י הק' ע"ז מדינא דהכא, דהחדש מציל על מה שבתוכו, עיי"ש, ובפשוטו צ"ל, דמהר"ם מפרש למשנתינו כפי' הר"ש דאיירי הכא בהצלת צ"פ, ולפ"ז לא נתבאר הכא דתנור חדש מציל על מה שבתוכו בהצלת אהל.

1. ויש להוסיף, דהנה בחזו"א סימן י"א סקל"ז כתב דאפשר דשיעור הנקב בתנור שלא יציל בצ"פ הוא בזיתים, ולכאו' בד' הגר"א מבו' דכל שניקב בפחות מפו"ט ה"ה מציל, אך באמת מדתני להך דינא בתנור חדש בתוך הישן נ' דהוא דין מסוים הכא, דדמי לדינא דלעיל פ"ח מ"ו בבית שאור, שאם הנקב פחות מפו"ט מצלת המגורה שהשאור בתוכה בצ"פ, ואף שהיא כלי העשוי לאוכלין ששיעורו בזיתים, והטעם בזה הוא כמש"כ בחזו"א סימן י' סק"ט דכיון שעדין הכלי שלם, שיעור הפחת ברובא, וחשיבא מגורה זו ככלי בפנ"ע להציל בצ"פ דידה, עכ"ד, ונת' שם אות י"ב דהוא משום דכל הא דניקב כמוציא זית אינו מציל בצ"פ אא"כ מירח הנקב, הוא משום דנקב זה מפסיד תשמיש הכלי, שכבר אינו ראוי לתשמישו, אך התם דהוו ב' כלים המחוברין זל"ז, הרי דאף דניקב כמוציא זית אין נקב זה מפסיד תשמיש הכלי ועדין הוא ראוי לתשמישו, וע"כ ה"ז מציל בצ"פ, ונ' דה"נ הוא הכא, דאיירי בשהתנור הפנימי קבוע בתוך התנור החיצון, ואין הנקב מפסיד תשמישו כלל, וע"כ כל שהוא נקוב בפחות מפו"ט ה"ה מציל בצ"פ. [↑](#footnote-ref-2)