7 בגדרי רובא דאיתא קמן ודליתא קמן - רשימות
קטגוריות: ש_ס / מא חולין / חולין - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / חולין

מוצש"ק תולדות אור לד' כסליו תשע"ז

**א**

א] חולין די"א., בגדרי רובא דאיתא קמן ורובא דליתא קמן, הנה בתשו' הנתיה"מ שבחמד"ש אהע"ז סימן כ"ד כתב דעיקר החילוק הוא דרובא דאיתא קמן הוא רוב צדדים, ורובא דליתא קמן איכא צד אחד להיתר וצד אחד לאיסור, ואך דאיכא רוב כצד ההיתר, - ועיי"ש שכתב לפ"ז דספק ספיקא הוי כרובא דאיתא קמן.

אמנם הנה הר"ן בע"ז ר"פ כל הצלמים כתב דבמקום שאין ידוע אם הצלמים נעבדים, ובאנו להתיר משום דברוב המקומות הידועים אינם נעבדים, הו"ל כרובא דאיתא קמן, דלא חייש בזה ר"מ למיעוטא, והתם הרי ליכא רוב צדדים להיתר, דאין הספק מהיכן בא צלם זה, שהרי מקומו ידוע הוא, אלא הספק אם במקום זה נעבדים הצלמים, ואפ"ה כיון דרוב המקומות שאינם נעבדים בהן ידוע לפנינו, הו"ל כרובא דאיתא קמן, ועי' באו"ש פ"ז מע"ז ה"ו שעמד ע"ד הר"ן בזה.

ומבו' בד' הר"ן, דעיקר החילוק בין רובא דאיתא קמן לרובא דליתא קמן, הוא דרובא דאיתא קמן הרוב ניכר וידוע לפנינו, ורובא דליתא קמן אין הרוב ניכר וידוע לפנינו, וע"כ אף התם, כיון דרוב העיירות שאין עובדין לצלמים ידועות לנו, הו"ל כרובא דאיתא קמן.

ב] וכ"נ גם בד' רש"י בסוגיין, ז"ל, ט' חנויות וכו', דהא קמן חזינא דרובא דהתירא, עכ"ל, ומשמע דהמעליותא דרובא דאיתא קמן, הוא משום שאנו רואים לפנינו את הרוב.

ויותר נראה כן בד' רש"י ביבמות דקי"ט., ז"ל, ט' חנויות וכו' דכיון דחנויות לפנינו הן ואנו רואין שרובן מוכרות בשר שחוטה, וסנהדרין וכו' דהואיל ורוב מזכין וקמן נינהו, דליתא קמן, כגון הכא דניזיל בתר רוב נשים שבעולם, עכ"ל, - ועד"ז כתב רש"י בבכורות די"ט:, ז"ל, ט' חנויות וכו' והיינו רובא דאיתא קמן שהרי החנויות לפנינו וכו', רובא דליתא קמן, כגון הכא דאמרת הלך אחר רוב בהמות שבכל העולם, עכ"ל, - ומבו' דעיקר החילוק בין רובא דאיתא קמן לרובא דליתא קמן הוא דברובא דאיתא קמן החנויות לפנינו, וברובא דליתא קמן, הוי הרוב מכח רוב הנשים ורוב הבהמות שבעולם שאינם לפנינו.

החת"ס בכ"ד נקט דגם רובא דליתא קמן, הוא משום דכך הוא רוב בהמות שבעולם, ואך דכיון דאי"ז ידוע לנו אלא מכח הטבע, ע"כ הו"ל רובא דליתא קמן.

והבית אפרים פירש בד' רש"י, דהוא משום דהבהמות אינם לפנינו, וזה צ"ב, דאמנם כן משמע בל' רש"י ביבמות ובבכורות, אך מה מידה ניתן דחשיב דהוא בפנינו, - ולכאו' יש מקום לדחוק דעיקר מכוון ד' רש"י הוא ע"ד החת"ס, דאי"ז גלוי לפנינו, אלא אנו תולים שהוא כן, ולא תלי דוקא במה שרוב הבהמות והנשים הוא בעולם, ולא בבהמות ונשות מקום זה.

ויש להוסיף, דהך מילתא דהרוב הוא רוב בהמות שבעולם ורוב נשים שבעולם, כ"נ להדיא בל' רש"י ביבמות ובבכורות, - ואך דצ"ע, דאטו לא שייך רוב כשאין אלא בהמה אחת בעולם.

וגם מסברא צ"ב, וע"ד שכתב הגרע"א בתשו' מהדו"ת סימן ק"ג, דלכאו' ברובא דליתא קמן, מה שרוב הבהמות שבעולם אינם טריפות, אינו נוגע לבהמה זו, דכל בהמה הוי הנידון עלי' מצ"ע, והרי אף אם נשחט את כל הבהמות שבעולם חוץ מאחת, ויהיו כולם כשרות, עדיין הספק על הבהמה האחרונה עומד.

ואמנם לפי המבו' בד' רש"י דהרוב הוא רוב הבהמות שבעולם, ניחא מש"כ הר"ן בע"ז דאיכא דין רוב מכח הא דרוב העיירות הידועות אינם עובדות לצלמים, וצ"ע מה ענין עיירות אלו לשאר עיירות, אך לפי הנ"ל הרי כל רובא דליתא קמן מהני רוב הבהמות שבעולם להתיר מכחו, אף דהספק על בהמה זו אינו שייך כלל לרוב בהמות שבעולם, - אך טעם הדברים צ"ע.

הך מילתא דגם ברובא דליתא קמן הוי הרוב מכח רוב הבהמות שבעולם, כ"נ גם ממש"כ רש"י דיש ללמוד זמ"ז דמ"ש האי מהאי, והרי דחד דינא הוא.

ובזה מבו' גם ד' תוס' הרא"ש והריטב"א לקמן דפ"ו. דא"א לומר דמחצה מעשיהן מתוקנים ומחצה מעשיהן מקולקלים, ולכאו' הרי שפיר י"ל דבטבע העולם ליכא רוב לכאן או לכאן, ומבו' מדבריהם דרובא דליתא קמן הוא ג"כ מכח הא דרוב העולם הוא כן, וע"כ א"א לומר דהוא מחצה על מחצה, אלא דאין ידוע אם עכשיו רוב מעשיהן מקולקלין או מתוקנים, - ולפ"ז אין המכוון שלא עמדו חכמים על הטבע אם רוב מעשיהן מקולקלין או מתוקנים, אלא המכוון דכיון דבטבע העולם אין נטי' לצד אחד, הרי יתכן דרוב מעשיהן מקולקלין, ויתכן דרוב מעשיהן מתוקנים.

והנה לפ"ז צ"ל, דהא דבמחצה זכרים ומחצה נקבות חשיב כמחצה על מחצה, הוא כמש"כ הריב"ש דהתם כך ייסד מלכו של עולם.

אך צ"ע אם באמת לפ"ז בכל דבר דליכא לה"ט דכך יסד מלכו של עולם, א"א לומר דהוא מחצה על מחצה, וכמדומה דזה נסתר מכ"ד, - ובע"כ דד' התוס' הרא"ש והריטב"א הוו רק התם, וזה צ"ב.

במשה"ק האו"ש ע"ד הר"ן מרוב נשים אינם איילונית, העירוני דל' רש"י בסוגיין הוא דרוב "קטנים", והרי דל"מ רוב הנשים הגדולות, ובעינן לדון על רוב הקטנים והקטנות, וזה אינו ידוע לנו, ועי' בתשו' חת"ס אהע"ז סימן קמ"ז שכתב בתו"ד דרובא דאיתא קמן גרע משום דהמיעוט ג"כ איתא קמן, וכתב דשאני בההיא דסריסים, דשמא כל הקטנים שבעולם אינם סריסים, ומבו' ג"כ דיש לדון על הקטנים בפנ"ע, וצ"ע.

ובתשו' בית אפרים אהע"ז סימן י"א ד"ה אמנם מדברי כתב בדעת רש"י ותוס', דלא חשיב כרובא דאיתא קמן, אלא כשהרוב הוא לפנינו, אך כל שאינו לפנינו, אף דאי"ז רוב בטבע, אלא הוא רוב דמקומות, חשיב כרובא דליתא קמן, וצ"ע, - ועי' עוד בחי' חת"ס מהדו"ת בסוגיין ובקוב"ש ב"ב אות פ"ג ובקה"י במכילתין סימן ו' סק"ג ובשיעורי הגר"ש ב"ב כ"ד א' אות ס"ח במש"כ לפרש גדרי רובא דאיתא קמן ודליתא קמן.[[1]](#footnote-2)

בחי' הגרע"א כתובות י"ג ב' כתב דברובא דליתא קמן דטבע העולם כן, הוא סברא לומר שהוא כהרוב, אך ברובא דאיתא קמן, פשיטא דאין סברא לומר שהוא מהפסול יותר מהכשר, רק דהתורה אמרה לתלות ברוב, וכתב דמה"ט נאמן ע"א נגד רובא דאיתא קמן, דכל הדין לתלות ברוב, הוא רק במקום ספק, וכל שנסתלק הספק בעדותו, ליכא לדין זה, וכ"כ הש"ש ש"ב פט"ו דרובא דליתא קמן הוא מן הסברא, ורובא דליתא קמן אינו מסברא לומר דפריש יותר מרובא ויכול להיות דפריש מן המיעוט כמו מן הרוב, וכתב לפ"ז, דברובא דליתא קמן חשיב כעשירי ודאי וממזר ודאי, וברובא דאיתא קמן לא חשיב כעשירי ודאי וממזר ודאי, - ולכאו' מכוון הדברים הוא, דאף דגם ברובא דאיתא קמן קרוב הדבר טפי שהוא מהרוב, כיון שיש יותר צדדים שהוא מהרוב, מ"מ אם הוא מהמיעוט אי"ז נגד הסברא, דאף דרוב החנויות מוכרות בשר שחוטה, מ"מ אם ימצא בעיר בשר נבילה, אי"ז כנגד הסברא, דודאי כמו שיתכן שיהא הבשר מאחד מן החניות דהשחוטה, יתכן דיהא מהחנות דהנבילה, - ועי' בשטמ"ק כתובות ט"ו א' בשם שיטה ישנה דמשמע כן מדבריו, - ועי' עוד בזה בשערי ישר ש"ג פ"א ופ"ד.

אך צ"ע בזה ממש"כ רש"י לקמן י"ב א' דלמסקנא ילפינן גם לדין רובא דליתא קמן מקרא דאחרי רבים להטות, משום דמאי שנא האי מהאי,[[2]](#footnote-3) ואם דינא דרובא דאיתא קמן ודרובא דליתא קמן הוו ב' דינים חלוקים ביסודם, היאך ילפינן מהא דאזלינן בתר רובא דאיתא קמן, דה"נ אזלינן בתר רובא דליתא קמן, - ולכאו' מוכח מד' רש"י דחד דינא הוא.

והעירו עוד, דלכאו' בההיא דסמוך מיעוטא לפלגא, דכל היולדות מחצה זכרים ומחצה נקבות ומיעוט מפילות, ג"כ דמי בהך מילתא לרובא דאיתא קמן, דיש ב' צדדים דלא נולד זכר וצד א' דנולד זכר, ומאידך ודאי דהתם הו"ל כרובא דליתא קמן, וצ"ע.

בכ"ד מצינו דרובא דאיתא קמן עדיף מרובא דליתא קמן, והם: **א** בהא דר"מ דחייש למיעוטא, כתבו התוס' ותוס' הרא"ש ביבמות ס"ז ב' דהיינו רק ברובא דליתא קמן, וכ"כ התוס' בבכורות י"ט ב', והר"ן בע"ז ר"פ כל הצלמים, והמרדכי בשלהי מכילתין סימן תשל"ז, וכ"נ גם בד' התוס' ביבמות קי"ט א', ובד' התוס' ביבמות ובבכורות שם מבו' דהוא משום דרובא דאיתא קמן ילפינן לי' מקרא דאחרי רבים להטות, וכ"כ הר"ן והמרדכי שם,[[3]](#footnote-4) - והר"ן שם פירש דהטעם בזה הוא משום דרובא דאיתא קמן שהוא רוב וידוע לפנינו חשוב לבטל המיעוט לגמרי ולעשותו כמי שאינו, וצ"ע דזה להיפך ממש"כ הש"ש ש"ב פט"ו דרובא דליתא קמן חשיב כודאי לדין עשירי ודאי וממזר ודאי, ורובא דאיתא קמן לא חשיב כודאי, והרי דרובא דליתא קמן מהני לבטל צד המיעוט ורובא דאיתא קמן ל"מ לבטל צד המיעוט.

**ב** בדינא דסמוך מיעוטא לחזקה, מבו' בפירש"י בקידושין פ' א' ד"ה אם רוב דהוא רק ברובא דליתא קמן, ואך דדבריו שם קיימי בדינא דסמל"ח לדעת רבנן,[[4]](#footnote-5) וכן הוכיח החוו"ד בסימן ס"ג סק"ב, - ועיי"ש בחוו"ד שפירש דהוא משום דברובא דאיתא קמן לא חייש ר"מ למיעוטא, וע"כ גם לי"ב לדינא דסמוך מיעוטא לחזקה, וכ"כ בתשו' הגרע"א מהדו"ק סימן ק"ו ד"ה גם הנני.

**ג** בפי' הר"ש מכת"י מכשירין פ"ב מ"ז כתב, דאף לשמואל דאין הולכין בממון אחר הרוב, ברוב דאיתא קמן מודה, ופירש דהוא משום דכתיב אחרי רבים להטות, ושמא כונתו דמהא דרוב דדיינים מועיל להוציא ממון, יש ללמוד דהולכין בממון אחר רובא דאיתא קמן, וכ"כ התרוה"ד בסימן שי"ד בהג"ה בשם גליון תוס', ודקדק כן גם מד' רשב"ם בב"ב צ"ג א' ד"ה דהוא גופי',[[5]](#footnote-6) - ובתשו' הגרע"א מהדו"ת סימן ק"ג סק"ה כתב לפרש הטעם בזה, דהוא משום דהא דאין הולכין בממון אחר הרוב הוא משום דסמוך מיעוטא לחזקת ממון, וברובא דאיתא קמן לא אמרינן סמוך מיעוטא לחזקה, אך אי"ז מתישב בד' הר"ש דס"ל בטהרות פ"ה מ"ז דאמרינן סמוך מיעוטא לחזקה אף ברובא דאיתא קמן.

**ד** השאג"א בתשו' דיני חדש סימן י"ח כתב די"ל, דדוקא רובא דאיתא קמן מהני לטהר בספק טומאה ברה"י, אך רובא דליתא קמן ל"מ, וכ"כ בתשו' ר"י מליסא סימן נ"ז, ובאו"ש פ"ח משחיטה הי"ב בסו"ד, ועי' בזה באחיעזר ח"ב סימן ב' סוסקי"ג.[[6]](#footnote-7)

ובתשו' הגרע"א מהדו"ת סימן ק"ג סק"ה כתב, דלמש"כ רש"י בשלהי סוגיין דילפינן גם לרובא דליתא קמן מקרא דאחרי רבים להטות, משום דמאי שנא האי מהאי, בע"כ דרובא דאיתא קמן ורובא דליתא קמן שוין הם, והק' ע"ז מד' רש"י בקידושין דברובא דאיתא קמן לא אמרינן סמוך מיעוטא לחזקה, והרי דרובא דאיתא קמן עדיף, ותיקשי דא"כ היאך מצינו למילף מהא דאזלינן בתר רובא דאיתא קמן, דה"נ אזלינן בתר רובא דליתא קמן, וכתב דצ"ל דמדאורייתא שוים הם זל"ז, ורק בדינא דרבנן דרוב נגד חזקה חילקו ביניהם, דהם אמרו והם אמרו.

בד' הרמב"ן והר"ן בע"ז ר"פ כל הצלמים, דכל שרוב המקומות הידועים לנו אינם עובדים לצלמים, יש להתיר גם לשאר המקומות, צ"ב מה שייך בזה הכרעת רוב כלל, וכי משום דרוב המקומות הידועים לנו אינם עובדים, נימא דאף שאר מקומות אינם עובדים, ואטו נימא דהבא לעיר ורואה בה ט' חנויות מוכרות בשר שחוטה ואחת מוכרת בשר נבילה, יש לו להכריע מכח הרוב דגם שאר החנויות שאינם ידועות מוכרות בשר שחוטה.

ושמעתי לפרש בזה, דהתם שאני, משום דבלא שהי' ידוע לנו עיר אחת שעובדים בה לצלמים, לא הי' לנו להסתפק על כל העיירות שמא עובדים בהן, וכל הספק הוא מכח מה שמצאנו עיר אחת שעובדים בה לצלמים, ובזה שפיר מהניא הא דרוב עיירות אינם עובדים לצלמים, דאין לנו להסתפק על כל העיירות מכח המיעוט שראינו שעובדים לצלמים.

אך הנה ראיתי באלי' רבה סימן תרפ"ח סק"ה שכתב דבגונא דט' חנויות וכו' ויש חנות אחרת שאין ידוע אם היא מוכרת שחוטה או נבילה, הולכין אחר הרוב דהיא מוכרת שחוטה, וצ"ע.

ועד"ז קשיא גם במש"כ הראשונים בפ"ק דמגילה, דבעיר שספק אם היא מוקפת חומה, הולכין אחר רוב העולם, - ואמנם הי' מקום לפרש דהתם המכוון הוא משום דידוע לנו דרוב העיירות אינם מוקפות חומה, ודנים דעיר זו היא מן הרוב, אך באו"ש פ"ו מע"ז נקט לא כן, עיי"ש, - וכ"ה מוכח ממש"כ הרמב"ן שם כן גם בדין טבריא, דהוא ספיקא דדינא אם היא מוקפת חומה, והתם בע"כ דהכרעת הרוב היא דעיר זו היא כמו רוב העיירות, וזה צ"ע, ואמנם בחזו"א דמאי סימן א' סקט"ז ד"ה ומיהו, כתב מכח זה דאין מכוון הראשונים להכרעת רוב, עיי"ש.

ושוב נתעוררתי, דאם כל רובא דליתא קמן, הוא ג"כ משום דרוב הבהמות שבעולם אינם טריפות, אף דהספק על כל בהמה הוא מצ"ע, ולא שייכא חד בהמה לחברתה, וכמש"נ לעיל להעיר בזה, הרי דמזה חזינן דגם בכה"ג איכא להכרעת הרוב, וא"כ שפיר כתבו הרמב"ן והר"ן דגם על שאר העיירות מצינו להכריע מכח רוב, וצ"ע עוד בזה.

ל' הראב"ד בכתוב שם, ז"ל, מיהו לא שרפינן לה דמהני בה חזקה להכי, וטעמא דמילתא משום דחזקה איתי' קמן ורובא ליתי' קמן ולא אלים כולי האי לבטולי לחזקה לגמרי, אבל רובא דאיתי' קמן וכו' שורפין ומבטל רובא לחזקה לגמרי, עכ"ל, ומבו' דחזקה חשיב כאיתא קמן, ומבו' כנ"ל, דעיקר החילוק בין איתא קמן לליתא קמן, הוא דבאיתא קמן הוא לפנינו ובליתא קמן אינו לפנינו, ואי"ז ב' עניני רוב, וע"כ בחזקה שהיא לפנינו, יש בה מעלה לעמוד כנגד הרוב שאינו לפנינו.

ועיקר דבריו מתפרשים טפי לפמש"נ במק"א דהכרעת רוב והכרעת חזקה דמו זל"ז ביסודם, דכ"ה סתמא דמילתא, וע"כ כיון דבחזקה הוי הסתמא מכח מה שלפנינו, וברוב הוי הסתמא מכח מה שאינו לפנינו, ל"מ החזקה לבטל את הרוב לגמרי.

1. ויש לדון עוד בגדרי רובא דאיתא קמן, מנידון הגרע"א והרש"ש בספ"ק דכתובות אם מהני רובא דאיתא קמן היכא דנתברר על חלק מן הרוב דאינו בכלל הספק, ובנידון זה יש לדון מכ"ד, ואכמ"ל, ולמש"כ הנתיה"מ דרובא דאיתא קמן היינו דאיכא ט' צדדים להיתר, ודאי דכל שנתברר דחלק מן הרוב אינו מכלל הספק, ל"מ. [↑](#footnote-ref-2)
2. ויש מקום לפרש בד' רש"י, דכל מה שאמרו דמ"ש האי מהאי, הוא רק אחר דילפינן מקרא דאזלינן גם בתר רובא דליתא קמן, ובאנו לדון דדילמא היכא דאפשר אפשר וכו', ובזה הוא דאמרינן דמ"ש האי מהאי, דהואיל והכרעת הרוב מועלת אף היכא דאפשר, ה"ה ברובא דליתא קמן, - וע"כ שפיר הוצרכו כל אמוראי להביא מקור לרובא דליתא קמן, דבלא זה ל"ה ילפינן לה מקרא דאחרי רבים להטות, דשמא אין הולכין כלל אחר רובא דליתא קמן, ורק אחר דילפינן מהני קראי דאזלינן בתר רובא דליתא קמן, הוא דאמרינן דמ"ש האי מהאי. [↑](#footnote-ref-3)
3. אך בד' הרמב"ן וש"ר ביבמות שם מבו' דגם ברובא דאיתא קמן חייש ר"מ למיעוטא. [↑](#footnote-ref-4)
4. אך הרמב"ן וש"ר בקידושין שם וביבמות קי"ט א' כתבו עוד טעמים אחרים בהא דבעיסה וכו' שורפין את התרומה, ולפי דרכים אלו מבו', דאף ברובא דאיתא קמן אמרינן סמוך מיעוטא לחזקה, בדינא דסמל"ח לדעת רבנן, - וכ"ה מבו' גם בד' תוס' ותוס' שאנץ וריטב"א בכתובות י"ג ב', ובד' הר"ש והרא"ש בטהרות פ"ה מ"ז, דלר"מ אמרינן סמוך מיעוטא לחזקה אף ברובא דאיתא קמן, ועי' באו"ש פי"ח משאה"ט ה"ו וחזו"א טהרות סימן ז' סקי"א, שעמדו ע"ד הר"ש והרא"ש בזה, - וכ"ה מבו' גם בד' הרשב"א במשמה"ב בית א' שער א' ז:, וכמו שהוכיח הגרע"א בתשו' מהדו"ת סימן ק"ג סוסק"ה, - וכן פשיטא לי' להש"ש ש"ד פ"ב. [↑](#footnote-ref-5)
5. אך בד' התוס' וש"ר בכתובות ספ"ק, ובד' התוס' ב"ק כ"ז ב' ד"ה קמ"ל וב"ב כ"ג ב' ד"ה חוץ, מבו' דאין הולכין בממון אף אחר רובא דאיתא קמן, ועי' בקונט' הספיקות כלל ו' אות ד' שהאריך בזה. [↑](#footnote-ref-6)
6. ובאו"ש שם הוכיח מד' התוס' בנדה כ"א א' ד"ה ורבנן, דאף רובא דליתא קמן מהני לטהר ברה"י, וכן הוכיח באחיעזר שם מההיא דלעיל י' א' בצלוחית, ועי' גם בש"ש ש"א פט"ו וש"ב פ"א ש"ג פ"ו שהביא מצלוחית דמהני רוב ברה"י, וכנראה כונתו דמזה נלמד דאף רובא דליתא קמן מהני ברה"י, (דהא דרובא דאיתא קמן מהני ברה"י, הוא מפורש בנדה י"ח א'), ועיי"ש במש"כ לדחות בזה, - ויש להעיר עוד, דבד' התוס' בכ"ד מבו' בדין ספק טומאה בדבר שאין בו דעת לישאל, דכל דאיכא רובא דליתא קמן, מהני זה לטמאות, וע"כ הקשו בההיא דתינוק שנמצא בצד העיסה, דכיון דרוב תינוקות מטפחין, מה בעינן להא דעשאוהו כמי שיש בו דעת לישאל. [↑](#footnote-ref-7)