לח 2
קטגוריות: ש_ס / לט זבחים / זבחים - הרב יעקב ברגשטיין / פרק ד / לח

לח' ב'

שלש מתנות שבחטאת אינן באות בלילה. וברש"י פי' משום דדם נפסל בשקיעה"ח. אמנם לפ"ז היכא דהעלה את הדם ע"ג המזבח דשוב אין בו השתא פסול לינה, [ואמנם דהגר"ח והגרי"ז נקטו דבדם ל"מ מה שהוא בראש המזבח], הרי דעכשיו שפיר יכול לזורקו, וליכא ריעותא מצד דלילה לאו זמן עבודה הוא, וכ"מ בד' השיט"מ שם. ובאמת דפסול הדם בשקיעה"ח מבואר שם בגמ' מצד דביום שאתה מקריב אתה זובח, וא"כ דלפי טעם זה אין הפסול בזה מצד דאיכא ביה לינה בזמן השקיעה, ואפי' אם לילה אינו פוסל בו דלא חשיב עבודה, אבל מ"מ יפסל משום דאי"ז ביום הקריבו את זבחו, ולפ"ז ל"מ כלל מה שהעלה ע"ג המזבח. אמנם לפ"ז ליכא איסור בדם עצמו, ורק דלא מתקיימת בזה עבודת הקרבן דאי"ז ביום הקריבו, אמנם רש"י כ' דאיכא הכא איסור להעלות דבר פסול, ולכאו' ליכא איסור בדם עצמו, וביותר דלכאו' לענין שיריים אכתי הקרבן כשר, ולמה הוי דם פסול, וצ"ל דדם שאינו בא ביום זבחו זהו עצמו גם הסיבה לפוסלו, והגרי"ז נקט דזה פסול לענין הזריקה דווקא, אבל לא נפסל לכל דבר, עי' בגרי"ד. והגרי"ז הוכיח דבודאי דאיכא איסור בדם, מהא דמצינו דמחשבין בדמן משתשקע החמה, והיינו דזה כבר נחשב לדם פסול, דמחשבת חול"ז מהני כשמחשב על זמן הפסול.

- והנה דיל"ד לענין שיריים אם כשרים בלילה, בליקוטי הלכות והגרי"ז מדקדקים דרק ג' מתנות נפסלו בלילה ומשא"כ ש"ש, ולכאו' דלפי מה שכ' רש"י דהדם עצמו נפסל, א"כ ה"נ דשוב אינו ראוי גם לשיריים, וכן הביא הגרמ"ד מהקר"א וכ"כ חזו"א ליקוטים א' יג', אבל אי נימא דלעולם כל הפסול בזה הוא דלא מתקיים ביום הקריבו וכו', א"כ כ"ז הוא לענין ההקרבה השייכת ליום זבחו, ובזה יש לחלק דדין זה נאמר רק ביחס למתנות ולא כלפי השיריים, וביותר לפ"ד הגרא"ל דשיריים הוא דין בדם ולא בקרבן, [ואמנם דהכא איירי בחטאת דבזה נקט הגרא"ל דהוא דין בקרבן, אבל הא מיהא י"ל בפשיטות דגם אי נימא דבאמת כלפי הל' הקרבן נפסלו השיריים, אבל סו"ס כיון דאיכא בשיריים גם הלכתא כלפי הדם, וכלפי הדם ליכא פסול דביום זבחו], ומ"מ לפמש"נ ברש"י דביום הקריבו גורם פסול בדם שוב א"א לחלק בין מתנות לשיריים. - והגרמ"ד מוכיח דשיריים כשרים בלילה, משום דאל"ה הו"ל למימר דג' מתנות לענין לילה הוי נמי כסופן, ובע"כ דבאמת שיריים כשרים. והחזו"א דחה דהא אמרו כתחילתן לאו דווקא, דהרי אמרו נמי דצריכים כלי שרת כתחילתן, והרי גם ש"ש טעונה כ"ש, ובע"כ דלאו דווקא. [ועי' להלן הנידון האם ש"ש צריכה כ"ש]. ועוד הק' הגרמ"ד דאם באמת שיריים פסולים בלילה, א"כ מאי קמ"ל דג' מתנות פסולים, והרי אפי' שיריים פסולים, א"כ כ"ש דהג' מתנות פסולים, [ואולי יש סברא לומר דהוי כמו הקטר חלבים וכו' דזה המשך עבודה דיממא, וא"כ יש סברא להכשיר טפי בג' מתנות טפי משיריים]. ועוד דקדק ד' רש"י דכ' דא"א 'לזרוק' בלילה, דמשמע דהפסול הוא במעשה הזריקה ולא טפי מהכא. [אמנם לכאו' דזה עצמו סתירה בד' רש"י האם הפסול הוא בדם או במעשה הזריקה]. וכן הוכיח מד' הירושלמי דכ' דלמ"ד דשיריים מעכבין א"י ליתן בלילה, ומשמע דלמ"ד דאין מעכבין כשרים בלילה. ומנח"א כ' לדקדק מד' הר"מ דבמחשבת זריקה כ' דהמחשבה היא לאחר השקיעה, ואילו בשיריין המחשבה היא על למחר, והיינו משום דש"ש כשרים בלילה.

– והגרמ"ד ביאר הא דרש"י פי' מצד שקיעה"ח, דאילו ביום צוותו פוסל רק בצה"כ. - ולפמש"נ לעיל הרי מבואר היטב דמצד פסול דביום צוותו, היה מהני היכא דלא חייל פסול לינה לחזור וליתנו למחר, ורק משום דדם נפסל וכו' דאי"ז ביום הקריבו את זבחו ל"מ כלל. [וקצת יש לדקדק ל' הגמ' ד'אינן באות בלילה' דלכאו' לפי הנ"ל עיקר הנידון הוא על מחר, דמצד לילה בלא"ה ל"מ משום ביום צוותו]. – והגרמ"ד מביא שאג"א יז' דבג' מתנות ליכא לפסול בלילה משום ביום צוותו כיון דל"ח עבודה, [ועפ"ז מיישב למה בעי' קרא דדם נפסל בשקיעה"ח דתיפו"ל דא"א לעשות עבודה בלילה, דלהנ"ל נתחדש בקרא פסול לענין הג' מתנות]. - והגרמ"ד מק' דא"כ למה לא אמרו דג' מתנות הוו כסופן, היינו דיכולים לינתן בלילה כדין שפיכת שיריים, והיינו בכה"ג דעלה על ראש המזבח. אמנם עי' לעיל דיש לפסול משום ביום זבחו. - והגרמ"ד מתרץ דליכא חידוש לומר דהוי 'כסופן', ומשום דכן הוא הדין בכל מידי דאינו מעכב הכפרה דכשר בלילה. - עי' מנח"א דהביא קו' הקה"י מנסכים הבאים עם הזבח דקריבין רק ביום, וק' דהרי נסכים אינם מעכבים כפרה, ולד' השאג"א בכה"ג יכולים לבוא בלילה. ועי"ש במנח"א דר"ל דבעצם דין מנחת נסכים הבאה בפנ"ע אינה באה בלילה, והיינו משום דיש לה חלות דין מנחה לכל דבר, ורק דהיכא דאינה באה עם המנחה נתחדש דגדרה הוא דהוי כאימורין וכו', אבל כשבאה עם הזבח יש לזה דין כזבח עצמו, והיינו דנעשה כדין של 'מנחה' לכל דבר. [ויל"ע דאולי בגדר בא 'עם הזבח' בעי' דווקא דיבוא עם עיקר הזבח, וכיון דעיקר הזבח בא ביום, לכן כיון דהנסכים באו ביום עם הזבח, יש להם דין ליקרב עם עיקר הזבח ביום]. - עוד יל"ד דהנה השאג"א נקט דפסול דם דנפסל משקיעה"ח היינו מצה"כ, ומביא ראיה מהא דלא קאמר דג' מתנות הוי כסופן, והיינו דיכולין לינתן עד צאה"כ, והגרמ"ד דחה דא"א לומר דהוי כסופן כיון דשיריים ניתנין בלילה ממש. והשאג"א מדקדק ממה דאמרו דג' מתנות אינן באות בלילה, דמשמע דדווקא בלילה אינן באות אבל עד צאה"כ באות, ומדאמרו דהג' מתנות הוי כתחילתן, א"כ נמצא דגם מתנה ראשונה שוויא לג' מתנות דניתנות עד צאה"כ, דאין לחלק ולומר דמתנה ראשונה חמירא וניתנת עד השקיעה.

ובאות לאחר מיתה. וברש"י דכבר כיפר בראשונה ואין שם חטאת עוד על הדם וכו'. ועי' גרי"ד דאין לפרש דהנידון הוא דהג' מתנות יהיה להם דין של חטאת מתה, וממילא דיפסל כל הקרבן, דכיון דכבר נתכפר תו א"א לעקור את הכפרה, וסגי לרש"י לומר בזה דכבר כיפר בראשונה, ומהמשך ד' רש"י מבואר דאיכא נידון על עצם הג' מתנות, האם מהני ליתן ולזרוק אותם, או דכבר איכא להו שם חטאת מתה דתו ל"ש בה זריקה וכו', ומשום דדין חטאות המתות אינו רק ביחס לכפרה, אלא בכל מידי דאיכא ביה שם חטאת יש לפסול משום חטאת המתה, והנידון הוא עד כמה יש על המתנות שם חטאת שמתו בעליה, וע"ז כ' רש"י דכיון דכבר מתו בעליה, אין על הדם של בעלים גמורים דנימא דנתכפרו 'בעליה'. וע"י בחי' הגרמ"ד שהביא מהגרי"ז לבאר בזה הא דמצינו דשייך שם חטאת המתה גם לאחר פדיון, ועי"ש דמק' דמ"ש מתנות מלאחר פדיון דאיכא ע"ז שם חטאת.

חוץ. עי' חי' רבינו חיים הלוי מעה"ק יט' יג', ועי' גרמ"ד.

לילה. עי' לעיל שלכאו' יש להוכיח מכאן דש"ש כשירה בלילה, ועי"ש דעות האחרונים בענין זה.

זרות. לכאו' דמבואר מינה דש"ש יכולה להעשות ע"י זר, ומנח"א מדקדק מרש"י דהנידון הכא הוא לענין חיוב מיתה דזרות, והביא עוד ד' הת"י ביומא דבדבר שאינו מעכב כפרה ליכא חיוב מיתה, אבל הק' מ"ש מהקטרת אימורין דאינו מעכב כפרה ובא בלילה דכיון דהוי סוף עבודה דיממא דזר חייב ע"ז מיתה.

וכלי שרת. ק' דגם בש"ש בעי' דיהיה כ"ש, ועי' חזו"א דמה שאמרו כתחילתן לאו דווקא. ובקר"א והמקד"ד ג' והעול"ש נקטו דאה"נ דא"צ כ"ש.

קרן ואצבע. גרי"ד הק' דפשיטא דהרי כתיב בהו להדיא בג' מתנות אחרונות קרנות ואצבע.

ושיריים. עי' רש"י דהנידון היכא על היכא דקיבל דמה בד' כוסות וכו', והנה כ"ז הוא רק למ"ד דכוס עושה חבירו דחוי, והיינו בכה"ג דלא חזר ונתן ממנו שאר המתנות, אבל למ"ד דכוס עושה חבירו שיריים, א"כ בלא"ה נעשו שיריים מחמת המתנה הא'. אמנם דאכתי יתכן נ"מ היכא דקיבל את הדם בכוס א' וזרק ממנו המתנה הא', ואח"כ קיבל דם בכוס ב' וזרק ממנו מתנה ב', דהכוס הב' אינו נעשה שיריים מכח המתנה הא', וכן קיבל אח"כ כוס ג' וזרק וכו', גרמ"ד.

לא שרייא. וברש"י שכבר הותר הבשר. ודקדק הגרי"ז דלולי הא דכבר הותר, הרי דהיה בכח המתנות האחרונות להתיר את הבשר. ומק' ע"ז דא"כ ל"ד לסופן, דהרי שיריים אינם יכולים להתיר כלל את הבשר.

ולא עיילא. וברש"י בראוי לכפרה וכו'. ועי' גרמ"ד דלכאו' בלא"ה הרי כבר הוכשר הקרבן ותו אינו יכול ליפסל. ור"ל ע"פ שיטת ר' יוסי דפסול כניסה אינו פוסל את הקרבן אלא רק את הדם גופיה, ולפ"ז שפיר שייך לפסול את המתנות האחרונות. [ועי"ש לחקור במש"כ רש"י דבעי' ראוי לכפרה, האם דמחמת זה חשיב דאי"ז כניסה ע"מ לכפר, או דהפסול חל רק על דם הראוי לכפרה].