כלים פכ_ח מ_ז
קטגוריות: ש_ס / נא כלים / כלים עניינים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / כלים ב_ב

**כלים פכ"ח מ"ז**

א] **גע"ג שאמרו חוץ מן המלל,** הר"ש והרא"ש כתבו בשם הערוך דמלל הוא הענף שמשייר האורג בראש הבגד וכיון שהוא שתי ואין בו ערב אינו מצטרף לאריג, ועד"ז פירש הרמב"ם בפיהמ"ש, אך הר"ש והרא"ש פירשו דהיינו שדרך לכפול הבגד במקום החתך כדי שלא יקרע, ובעי' שיהא בו גע"ג מלבד שיעור המלל, וכן פירש"י בשבת דכ"ט., ופירש דהטעם בזה הוא משום דגע"ג סופו לתפור לטלאי בבגד עני ולכך אחשבוה להיות בגד, וע"כ צריך שיהא בו גע"ג מלבד שיעור המלל, כדי שיהא הטלאי גע"ג,[[1]](#footnote-2) ובחי' הגר"א ובא"ר פירש דקאי על מטלית שחיברה לבגד, וס"ל לר"ש דבעינן שיהא בה גע"ג חוץ מן המחובר ותפור לבגד, מפני שהתפר ממעטו.

ב] **וחכ"א גע"ג מכוונות,** בפירש"י בשבת דכ"ט. פירש דטעמם הוא משום דבהכי אחשבוה ואע"ג דכשיתפור ל"ה ג', ומ' מדבריו דגם לרבנן הוי טעם טומאתו משום דסופו לתפור לטלאי, ואך דס"ל דכיון שיש בו עכשיו גע"ג ה"ה מקב"ט, ול"ב דכשיתפרנו בבגד יהא בו ג', וכ"ה להדיא במאירי שם דכ"ו., וכ"נ מד' התורי"ד שם, ונראה דהטעם בזה הוא, דהא דפחות מגע"ג אינו טמא, אי"ז משום דאינו עומד לטלאי, או משום דליכא חשיבות בטלאי דפחות מגע"ג, דלפ"ז יש להצריך שכשיתפרנו לטלאי יהא בו גע"ג, אלא היינו משום דאין בו שיעור בגד, וע"כ כל שיש בו עכשיו גע"ג ויש בו שיעור בגד, ה"ה מקב"ט, - ובד' הר"ש לעיל פכ"ז מ"ו מבו', דכ"ז הוא קודם שכפלו, אך אחר שכפלו ואין בו גע"ג אינו מקב"ט, והיינו משום דכבר אין בו שיעור בגד.

ג] **טלאה על הבגד מרוח אחת אינו חיבור,** הרמב"ם בפיהמ"ש פירש, דקאי על דינא דלעיל מ"ו דטלאה על הבגד מטמאה ב' ופוסלת א', ובזה הוא דתנן דכ"ז הוא כשטלאה מב' רוחות דהויא חיבור לבגד, אך אם טלאה מרוח אחת ל"ה חיבור לבגד ואינה מטמאה ב' ופוסלת א', אך הר"ש פירש דאיירי במטלית שיש בה גע"ג והא דמרוח אחת אינו חיבור היינו לא לטומאה ולא להזאה, ומבו' להדיא בדבריו דלא קאי על דינא דלעיל במטלית שהיא טמאה מדרס, שהרי מטלית שיש בה גע"ג אינה טמאה כלל מדרס, אלא הוא דין בפנ"ע ולענין שאר טומאות, דאם טלאו מרוח אחת אינו חיבור לבגד, ואם נגע טמא בטלאי אין הבגד נטמא.

ובפשוטו אזלי לטעמייהו, וכ"ה מתבאר בד' המי"ט, דהרמב"ם לטעמי' שפירש לעיל שם דהא דכשטלאה על הבגד מטמאה ב' ופוסלת א' הוא מדינא דהמחובר לטמא טמא, וע"כ היינו רק כשטלאה מב' רוחות דהויא חיבור לבגד, אך הר"ש לטעמי' דפירש לעיל שם דהא דמטמאה ב' ופוסלת א', הוא מדינא דכלים הנוגעים במשכב דכ"ז שלא פירשו ה"ה מטמאין ב' ופוסלין א', הרי דלזה ל"ב שתהא המטלית חיבור לבגד, וע"כ הוצרך לפרש דהא דתנן דמרוח אחת אינו חיבור הוא לטומאה ולהזאה.

ד] אך הנה הרע"ב לעיל מ"ו פירש בהא דמטמאה ב' ופוסלת א', דהוא מדינא דכלים הנוגעים במשכב, ובמשנתינו פירש דהא דמרוח א' אינו חיבור, קאי על מטלית טמאה מדרס שחיברה לבגד, דאם חיברה מרוח אחת אינו חיבור ואין הבגד טמא מדרס, ובמי"ט כתב בדעתו, דמה שפירש לעיל דאינה מטמאה ב' ופוסלת א' אלא מדינא דכלים הנוגעים במשכב, הוא רק בשטלאה מרוח אחת דאינה חיבור לבגד, אך כשטלאה מב' רוחות דהויא חיבור לבגד, כל הבגד טמא מדרס מדינא דהמחובר לטמא טמא, ונפ"מ שהוא מטמא אף אדם וכלים, וכ"כ המל"מ בפ"ו ממטמאי מו"מ ה"ו.

ה] **אבל בחלוק מלמעלן חיבור ומלמטן אינו חיבור,** הרמב"ם והרא"ש פירשו דהיינו, דאם חיבר את השפה העליונה שכלפי הראש, הוי חיבור, משום דעי"ז היא נתלית על הנקב וסותמתו, אך אם חיבר את השפה התחתונה שכלפי הרגלים, ל"ה חיבור, משום שהיא נתלית הפוכה ואינה סותמת את הנקב.

אך הר"ש פירש דמלמעלה היינו שטלה אותה למעלה על הכתף, ולמטה היינו שטלה אותה בשוליים, וכנראה היינו כמו שפירש הרש"ש, דמיירי בשבא להאריך את החלוק ע"י מטלית שמחבר לו, דאם מאריכו בשוליו ה"ה מחבר עליונה של מטלית לתחתיתו של בגד ותלוי כדרכו ולכך הוי חיבור, אבל אם מאריכו מלמעלה ה"ה מחבר תחתיתה של מטלית לעליונו של חלוק, ואז מתכפלת המטלית ונופלת על החלוק ואינה מועלת כלל, ולכך ל"ה חיבור.

1. ובחזו"א סימן כ"ח סק"א הק', דהיאך גע"ג טמא מכח הא דסופו לתפור לטלאי, ומ"ש מעור שעומד לסנדלים, ועיי"ש בסו"ד שכתב דלעולם עיקר טומאתו אינה משום שהוא עומד לטלאי, אלא משום שהוא ראוי כמות שהוא, ואך דאלמלי הא דהוא עומד לטלאי לא היו מקיימים אותו ולא הי' מקב"ט, ובסימן ל"ב סקט"ו כתב בזה, דעיקר הא דיש עליו חשיבות בגד הוא משום שסופו ליתנו לטלאי, ואחר דיש עליו חשיבות בגד, תו מהני מה שמשתמשין בו עכשיו דמכח זה יקבל טומאה, עיי"ש, וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-2)