ציונים והערות -6 המשך הבלו חבטו
קטגוריות: ש_ס / לא בבא קמא / אש ובור - הרב ישעיה הלברשטט

# סוגיית הבלו וחבטו - ב' [דף נ"ג.] טבת מס' 6

**ביאור דעת המקשן וחכמים**

**שור שדחף**

**הניח אבן ע"פ הבור**

**הוחלק במים (כ"ח:), ונתקל בקרקע ונישוף באבן**

**ג' נידונים עיקריים בשמעתא זו (דף נ"ג.), א.** סוגיית הגמ' אמר מר וכו', דדנה הגמ' בנידון יסודי בבור האם מוכרח שהבור יהא גם המתקיל וגורם הנפילה או לא, ותולה זאת הגמ' בפלוגתת ר"נ ורבנן. **ויש לברר עומק נידון זה, וביאור פלוגתת ר"נ ורבנן בענין בור.** **ב.** עוד מתבאר בשמעתין דשור הדוחף לבור חייב בעל השור, וכן אמר רבא הניח אבן וכו', והיינו דחייב המניח אבן שמתקילה לבור. **ויש לברר איך שייך דין זה לרב דלהבלו דווקא והיינו דחיובו רק כ'שיצר את המזיק'.** ג. בגמ' כ"ח: אמר רב הוחלק במים ונישוף בקרקע פטור, **וצריך לברר מ"ש מאבן ע"פ הבור הנ"ל.**

**[ודע דר"נ ורבנן פליגי בשמעתין בחיוב בור, ויש ביניהם פלוגתא נוספת בדין כי ליכא לאשתלומי וכו', ובחלק זה א"א לעסוק כעת דהוא ענין ארוך וסבוך, ואין כאן מקומו כלל.**

**הראשונים העיקריים בשמעתין: פסקי הרי"ד ד"ה והמקשה, בעל המאור דף ס"ד, והמלחמות שם ד"ה ועיקר וכו' ראב"ד נ: (עומקא 113), חי' הרשב"א כ"ח: ד"ה ועוד.**

# הערות בגפ"ת

**רד"ה נפל, ואפילו הכורה וכו'.** לפנינו יש ב' לשונות ברש"י, וכ"כ **מהר"ם**. אולם **מהרש"ל** מחק הלישנא הראשונה, (וכן נראה ברשב"א ונמ"י). **ובמהר"ם שי"ף** תמה עליו הרי ודאי יש לפוטרו ממנ"פ, דמצד הקול הוא גרמא ומצד הבור הרי הבור לא התקיל. ועי' גם **גליון מהרש"א** שציין לרש"י כ"ו: ד"ה פטור[[1]](#footnote-2), ובאמת הוא קושיא גדולה על הלישנא השניה, וצע"ג. (ועי' חזו"א ה' סוף ס"ק ז').

**בא"ד דאסור לקלקל רה"ר.** **במשנל"מ** רוצח ב' ב' כתב דפשיטא דהאי איסורא אינו אלא מדרבנן. ועי' **מנח"ח** (נ"ג ה') **ובקוב"ש** (ב"ב ע"ו) דודאי בכריית בור יש איסור תורה [ואהבת, ולא תשים דמים, לפני עור לא תתן מכשול].

**רבי נתן וכו' וכל היכא דלא אפשר וכו'.** היינו דמה שבעל הבור משלם הכל אע"פ שהיה לו שותף הוא מדין כי ליכא וכו'. ועי' **בפסקי הרי"ד** דמתבאר דיש ב' פלוגתות בין ר"נ לרבנן, חדא אם שייך כלל לחייב את בעל הבור כשאחר גרם הנפילה, ועוד דלר"נ כי ליכא וכו', ונפק"מ (בדין השני) כשא"א לחייב את בעל השור מחצה, וכגון בתם וכדו', **וכן הכא הא דמשלם בעל הבור הכל הוא מדין כי ליכא,** דאף דא"א ליטול מהכורה כיון דגרמא הוא, אבל מ"מ יש לו שותף, ולכך קאמר הש"ס וכל היכא וכו', עכ"ד. אולם עי' **חזו"א** (ה' ז') דצידד דכיון דהכורה לא היה אלא בגרמא, אינו נחשב 'שותף' ולא בעינן הכא לדין 'כי ליכא', ושיטפא דלישנא הוא.

אנא תוראי בבירך אשכחיתיה. עי' רש"י תוך בורי וצ"ע וכי הוא ענין של ספקות דנימא כאן נמצא כאן היה אתמהה אולם להמבואר דעיקר תורת חיוב בור היינו אחריות על מקום נזק, א"כ ניחא דה"ק דבשלמא ב' שעושים מעשה יש לדון דפלגא נזקא וכו' אבל כאשר יסוד חיובו משום אחריות על מה שנעשה בבורו א"כ הוא חייב הכל, כי תוך בורו ובזה הוא יחדיאה.

# ביאור דעת המקשן וחכמים

**גמ' נ"ג., ואמאי נימא כורה גרם ליה וכו'.** **רש"י** מפרש דנקט המקשן בפשיטות דאין שייך לחייב את בעל הבור, כיון דסיבה אחרת גרמה לו להיתקל בבור, ואע"פ שהכורה פטור דגרמא בעלמא הוא[[2]](#footnote-3), (וכ"פ החזו"א ה' ז', עומקא 417), ועי' **פסקי הרי"ד** ד"ה ומקשה, שהוסיף ביאור וכתב "למה חייב בעל הבור הלא כל מעשה הבור אינו אלא גרמא בעלמא, ותינח דחייביה רחמנא לבעל הבור כאילו עבד מעשה בידים כשבאה כל הגרמה ע"י בורו וכו'". **אמנם** עי' **מאירי** (עומקא 166) שפירש הקו' באופ"א.

**ושור שדחף וכו' בעל הבור פטור.** בסברת חכמים דפוטרים את בעל הבור נאמרו בראשונים ג' טעמים, **א.** **רש"י** פי' (ד"ה בעל הבור ובד"ה מאי דאית), דחשיב דהשור **עשה את כל ההיזק** ואזלי' בתר מעיקרא[[3]](#footnote-4) דהיינו בתר הדוחף דהוא השור (ולכך בעל השור משלם הכל) ולכאו' זהו כסברת המקשן הנ"ל[[4]](#footnote-5). **ב. תוס'** פי' דבעל הבור פטור **מגזיה"כ** דונפל שמה ולא שיפילוהו אחרים. ויל"ע טובא בגדר גזה"כ זו, אם נאמר דזהו מעיקרי 'תורת בור', **דמהותו של בור דהוא מפיל את הולכי רה"ר אליו**, או דהוא תנאי בעלמא, [והנה מדכתבו תוס' דמשלם בעל השור רק מחצה, יש ללמוד לכאו' דבעל הבור **חשיב ל'שותף' בנזק**, ורק דגזה"כ הוא כתנאי בעלמא, דאל"כ חייב בעל השור הכל, דהוה כחובטו בקרקע עולם, וביותר מבואר כן בדף נ"ג: בתד"ה הא כרבנן וצ"ע]. **והנה** האי גזה"כ בפשטות היא שייכת רק בבור ולא באש, ויש לברר לשיטת רש"י דפטרו מסברא, אם הוי סברא מסוימת 'בתורת בור' דחיובה כשהבור גורם הנפילה (וכמשמעות פסקי הרי"ד הנ"ל), או אף בכל ממונו, ועי' ברכ"ש י"ב ס"ק ב' מש"כ בזה. **ג. השיטה** בשם **הרא"ה** נ"ג. (עומקא 196) כתב לפרש דס"ל לחכמים דבעל הבור אנוס הוא, ואיירי בשור פקח, יעו"ש[[5]](#footnote-6).

**שור שדחף**

**חיוב בעל השור -** עי' **רא"ה** בשיטמ"ק נ: דמודה רב בשור שדחף, דחייב **אף במת מחמת החבט**, כיון דממונו הוא דאזיק בידים. והיינו **מדין ממון המזיק**, ולא מדין בור, ועל מעשה שורו אין פטורא דקרקע עולם. וכן נראה בהשלמה. **וע"ד זה** כתב נמי **במלחמות** (דף ס"ה ד"ה ואני אומר). אמנם **הראב"ד דף נ:** (עומקא 113) כתב דלרב **איירי בדווקא בדאיכא הבלא**, דכיון דהתקלה נעשה ע"י שורו מתייחס הבל הבור לשור[[6]](#footnote-7), אבל אם השור הנדחף מת בחבטה, פטור גם בעל השור, דקרקע עולם הוא[[7]](#footnote-8). **ולכאו'** לדבריו בשור שדחף חבירו על קרקע סתם פטור, והוא חידוש, דבשלמא בפתיחת הבור דגרמא הוא (וכן מעשה הנפילה והחבטה נעשה ע"י הנופל), לכך מהני סברת קרקע עולם, אבל הכא **דעשה השור מעשה הממית** (דחיפה וחבטה) נחשב **משתמש בקרקע עולם**. **עו"ק** דהא לכאו' חיובו מדין 'קרן', וכדאיתא בגמ' דיש תמות ומועדות, ובעמוד ב' איתא דחייב על כלים, אלמא אינו מדין בור, וצ"ע[[8]](#footnote-9). **עוד** דבר חידוש עולה מהראב"ד, דיש לחייב על הבל הבור אף היכא דההבל היה קיים והוא לא יצרה, ויש ליישב.

**ועי' תוס'** כ"ח: ד"ה 'ונשוף' דהשוו דין שור שדחף חבירו להניח אבן ע"פ הבור, דחייב לשמואל דיש שם תקלה על הבור, יעו"ש, ונראה בדבריהם דחיובא דבעל השור הוא מדין בור וכהראב"ד. **ובחזו"א** (ס"ה סוס"ק י"ב), כתב ע"ז, דשיטפא דלישנא הוא, דבשור שדוחף לא שייך צירוף לבור. **אולם אחר דזכינו לאורו דהראב"ד, יש לפרש כן גם בתוס',** וצ"ב. וכבר **בפנ"י** שם פירש דבריהם דהוא מדין שותפות לבור, וצ"ע.

**הניח אבן ע"פ הבור**

**גמ' אמר רבא הניח אבן ע"פ הבור וכו'**. ילה"ק דלרב דבעי יצירת המזיק, א"כ הכא הרי לא הוא יצר את המזיק, וכן הקשה **המלחמות** (ס"ד ד"ה אבל), דאחר דמתבאר הכא דהמניח אבן חייב **משום שמתקיל**, א"כ איך שייך דינא דרב דבור שחייבה עליו תורה להבלו ולא לחבטו, ולעולם נחייבו מדין התקלת הבור גופיה, דלא גרע מהניח אבן. ו**עי' בתוס'** לעי' כ"ח: ד"ה ונשוף, דנקטו בפשיטות דבאמת צריך להיות פטור לרב, והניחו בצ"ע. וכן מצינו בכמה ראשונים שכתבו דבאמת רבא לא אזיל בשיטת רב, אלא איירי לשמואל (ובפרט דכן הוא עיקר ההלכה), עי' ספר **ההשלמה** כ"ח:, **ובתורי"ד** כאן.

**אמנם** מצינו בראשונים כמה סברות לחייב אף לרב, **א. במלחמות** ד"ה ואני כתב ליישב דאיירי באבן שהוא שלו ובזה מודה רב. (ובדעת החולקים הנ"ל, כ' **בהשלמה** שם, דאף שהאבן שלו פטור, דלא דמי לשור דדוחף, יעו"ש). **ובשטמ"ק** בשם **רבינו ישעיה** [נ:] פי' דאיירי באופן שהאבן מגביה את שפת הבור ומוסיף הבל לבור, ובזה דינו כפותח בור דחייב משום ההבל.

**ושיטה** יחידה בראשונים ליישב הדין לרב בכל אופן, היא דעת **הראב"ד** דכתב לחלק [בחידושיו נ:] דשאני מניח אבן דהאדם שהניח האבן חידש והביא תקלה שהזיקה, ולא דמי לסילק עפר, עי"ש. **ולפי"ז** בכל אסו"מ שנחבט ע"י בקרקע עולם חייב, וכ"כ **המלחמות** בשמו. ועי' **ברכ"ש י"ב א' מה שביאר בזה דברים יסודיים בבור. אמנם** מסקנת הראב"ד בחידושיו היא כדלעיל, **דדווקא כשהיה הבל בבור**, **וכ"כ בחידושיו דף נ"ג**. "ההבלה והחבטה בבור השני נחשוב כאלו הן שלו".

**החילוק בין 'אבן' ל'אחורי הבור' לשמואל - הנה** שמואל קאמר לעיל דנפל לאחוריו **חוץ לבור** מקול הכרייה פטור. וצ"ע דמ"ש מהניח אבן וכו'. ונאמרו בזה כמה יישובים, **א. תוס'** לעיל כ"ח: כתבו לחלק, דשאני אבן ע"פ הבור דיש שם תקלה על הבור[[9]](#footnote-10). **ב. תוס' נ:** פירשו הטעם, דאין לחייב על התקלה אלא כשעשה כל התקלה (ולא הכא שהיה גם כורה)[[10]](#footnote-11). **ג. בבעה"מ** (דף ס"ד) כתב דבאבן חייב ח"נ, ואף בנפל אחורי הבור חייב בח"נ, ומה דאמרי' דפטור, היינו מנ"ש, כיון דהקרקע עולם שותף בנזק, (ודלא כמש"כ תוס' הנ"ל דאפי' ח"נ אין ראוי שישלם, וצריך לבאר סברותיהם). **ד. במלחמות** שם ד"ה ועיקר, כתב דאין כאן קושיא כלל, דבאמת חשיב **דרק קול** הכורה גרם התקלה, ומה"ט אין מקום לחייב את בעל הבור, ולא דמי לבעל האבן. (ומבואר בדבריו דלא כמש"כ תוס' דנחשב דעשה **חצי** התקלה, וצ"ב). **[ופלוגתת בעה"מ והמלחמות בדין לית לאשתלומי בשאר מזיקים הוא ענין בפ"ע, ואכ"מ].**

**הוחלק במים [כ"ח:]**

**דף כ"ח. אר"י אמר רב לא שנו וכו', אבל הוא עצמו פטור דקרקע עולם הזיקתו.** **ופרש"י** דגרמא הוא ורב לטעמיה וכו'. וצ"ע מ"ש מאבן, דפרש"י הכא דאינו גרמא, ונחשב דבידים אזיק. **ובפשטות** י"ל דרש"י ס"ל כתוס' וההשלמה והתורי"ד דרבא לא קאי לרב. **והנה להמלחמות** הנ"ל בשם הראב"ד דכל מקום שהוא הביא וחידש את המתקיל מודה רב, א"כ צ"ע דמים נמי הוא הביאם, וכיו"ב הקשה **החזו"א** (סי' ה' סקי"ב) על תירוץ המלחמות גופיה, (דהרי לא אפקרינהו כמבואר שם). **ובאמת, הראב"ד** בחי' שם (עומקא 96) הקשה קו' זאת דמ"ש מים משור ואבן[[11]](#footnote-12), ותירץ בתחילה דבאמת יתחייב ח"נ[[12]](#footnote-13). **ועוד תירץ** לחלק בין מים לשור ואבן, והו"ד גם **בחי' הרשב"א** שם יעו"ש היטב, **ולפי"ז יש לישב כל הנ"ל.** וע"ע מש"כ **בעה"מ** (דף ס"ה), [ועי' גם בהשלמה כ"ח: דשאני שור שדחף בידים, אבל נתקל באבן לאו כדחפו בידים דמי ופטר רב, ומים שאני שהם שלו].

**נתקל בקרקע ונישוף באבן [כ"ח:]**

**דף כ"ח: גמ' אמר ר' אלעזר וכו' פטור דלא כר"נ.** מבואר דדינא דנתקל בקרקע ונשוף באבן דמי לשור שדחף חבירו לבור, דתלוי בפלוגתת ר"נ וחכמים, **ועי' ברשב"א** דא"כ בעל האבן **פטור לגמרי,** כיון דלרבנן המזיק הוא הדוחה והמכשיל. ועי' **ר"פ** שם דכן הוא לשון הגמ', והקשה דבאמת תמוה, מ"ט לא יתחייב מחצה, וכתב דזו ראיה לדעת התוס' שפטורו מגזה"כ ולא שיפילוהו אחרים, וצ"ע לד' רש"י, עכ"ד. **ומרנא רבי דוד פוברסקי** זצוק"ל (בשיעוריו לדף כ"ח:) אמר, דלכאו' הקו' אינה מובנת, דלכו"ע יש לפוטרו כשור שדחף, וכמש"כ הרשב"א **דהדוחה והמכשיל הוא המזיק**, ומ"ש אי הוא מקרא או מסברא. וביאר כוונת הר"פ, דבשור הדוחף איכא **למעשה דחיפה**, ולכך יש **לייחס כל המעשה לשור**, אבל בנתקל בקרקע עולם **דליתא למעשה דחיפה** שפיר יל"ד **אף האבן כשותף בתקלה**, אבל בדעת רש"י גופיה צ"ל דמ"מ יש לפטור בעל הבור וכהרשב"א, ועי"ש עוד מש"כ לחלק. **[וע"ע** לשון הרשב"א דבעל הקרקע פטור משום דהוא של רה"ר, ומשמעות לשונו דבנתקל בקרקע דאית ליה בעלים בעל הקרקע חייב, והוא תמוה דהרי בעל הקרקע לא עשה מכשול כלל].

# פסק ההלכה

**קי"ל כר"נ דבשור שדחף לבור שניהם חייבים, כמבואר בטוש"ע סי' ת"י ס"ק ל"א, וכן קי"ל לחייב שניהם בהניח אבן ע"פ הבור עי' שו"ע ת"י ל"ג.**

**מעשה בראובן שהחנה את רכבו בשולי כביש סואן חשוך, ואח"כ בצד השני של אותו כביש נעצר רכב, ועי"ז הוסבה התנועה בסמוך מאוד לשוליים, ונתקלו המכוניות (בחשכת הליל) ברכבו של ראובן וניזק אדם, האם ראובן חייב על הבור ברה"ר שהעמיד שם, או דגם השני חייב, ויש דסבר לדמותו להניח אבן בשפת הבור, ויש לחלק בכמה פנים, אבל באמת נראה דהוא גרע טפי מקול הכורה, ורק בעל הבור ישלם הכל.**

**בעזה"י בתחילת שבוע הבא פרשת וארא**

**מתחילים בצוותא חדא**

**במשנה דף מ"ט עמוד ב'**

**שמעתא דבור ברשותו ובור ברה"ר והמסתעף**

1. **והמתבונן** יראה דהכא גרע טפי מהתם, דהתם עשה מעשה גמור אלא דהכרים מונעות, וס"ד דיהני הא דסילקם, אבל סברת המקשן היא **דבור דאינו מתקיל אליו אינו בור כלל,** וצ"ע. [↑](#footnote-ref-2)
2. **והיינו** אפי' דקול הכורה לחוד לא היה ממית ללא תקלת הבור, ועי' פנ"י נ"ג. ד"ה בא"ד וגבי. [↑](#footnote-ref-3)
3. **ובשטמ"ק** לעיל י"ז: השוה דברי רש"י לסוגי' דבתר מעיקרא שם. וצ"ע הדמיון, דהרי הכא ה'מעיקרא' הוא **דמעשה השור מזיק ע"י קרקע בורו**, וע"כ אינו דומה להתם, וכעי"ז כתב הברכ"ש סי' גי' בשם הגר"ח, יעו"ש. [↑](#footnote-ref-4)
4. **בגמ'** קאמר דמתני' דנפל לקול הכורה אתי כר"נ, אבל רבנן פטרי, אלמא לרבנן מתייחס המעשה אל הדוחף **אף בגרמא** ונפטר בעל הבור, וכ"כ החזו"א ה' ז'. וצע"ג מש"כ רד"ה בעל, "מעשה בידים הואי ולא גרמא". ואחד מבני החבורה שליט"א אמר, דרש"י הוצרך לזה דווקא הכא, כי גרמת **בהמתו** אינו יכול להפקיע את מעשה הבור, (אמנם התי' תלוי אי דין מסוים הוא בבור דהוא צריך להיות המתקיל, או דין כללי דבתר מעיקרא). [↑](#footnote-ref-5)
5. **והיינו** דבכרייתו והכשרת נזקו, **לא נכלל היזק כלפי שוורים פקחים**, (ואי"ז פטור אונס בעלמא). [↑](#footnote-ref-6)
6. **ואף** דממעטי' לעיל מ"ח. איש בור ולא שור בור. י"ל דהראב"ד לטעמיה שם (עומקא 106) ד"ה מאי רבץ, דהמיעוט ד'ולא שור בור' הוא משום דלא איבעי ליה לאסוקי אדעתיה, אבל כשהוה ליה לאסוקי אדעתיה חייב. [↑](#footnote-ref-7)
7. **וכיו"ב** כתב הראב"ד דף נ"ג. בביאור הגמ' דהניח אבן דמצטרף הוא להבל דבבור, הו"ד לקמיה. [↑](#footnote-ref-8)
8. **וצריך** ליישב, דחיוב דשור מצינו רק כשהנזק קאתי מכח ממונו לחוד כנגיחה אכילה דריסה וכדו', אבל **כשממונו נצרך להשתמש בקרקע עולם** כגון שור החובט, לא מצינו, וע"כ בכה"ג בעינן נמי לחידושא דבור, **ודינו כדיני שור**, אמנם לגבי 'חבט' **דהוא חסרון בעיקר השם מזיק** לא שייך לחייבו. [↑](#footnote-ref-9)
9. **ויש** לדון לכאו' דאם קודם הניח האבן ואח"כ חפרו הבור יפטר, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-10)
10. **וצריך** להסביר דבריהם מ"ש מב' שוורים שדחפו, דמסתמא הדין הוא דשניהם חייבין אף שכ"א עשה חצי תקלה, וי"ל דדווקא הכא דכל מה שהמקום דחוץ לבור הוא באחריותו הוא רק **משום שמובנה וקיים בכריית בורו נזק זה,** אבל מה שאינו נעשה מבורו לחוד, אינו שייך לבורו כלל, משא"כ בשנים 'שעשו מעשה' משלם כ"א, וצריך להאריך בביאור הדברים. [↑](#footnote-ref-11)
11. **הרשב"א** (דבסמוך) לא הקשה אלא משור, דה"נ המים הם ממונו המזיק, אמנם הראב"ד הקשה גם מאבן, ולדעת הראב"ד יתבאר דבאסו"מ שאינם שלו ונחבט בקרקע חייב אף לרב וכמש"כ לעיל. [↑](#footnote-ref-12)
12. **וצ"ע דח"נ אמרינן מחמת שותפות עוד אדם בנזק, אבל דחיפת מים לקרקע עולם כיון דאין לקרקע 'תורת מזיק', והמים הוא דעשו כל פעולת ההיזק, מה זה ענין לר"נ ורבנן (וכן הקשה במשנת רבי אהרן ט"ז הג"ה ב'). ועי' ברא"ש פרק הפרה דתלי לדין עשה גובה י' בפלוגתת ר"נ וחכמים אי חייב ח"נ או נ"ש, וא"כ הראב"ד כאן הוא תנא דמסייע להרא"ש, וכן מתבאר ברבינו פרץ דף כ"ח: גבי נתקל בקרקע ונישוף באבן דלרבנן ראוי שישלם בעל הבור (האבן) רק מחצה משום השותפות עם הקרקע, ואע"פ שהיא קרקע עולם דאין אדם דאחראי עליה, וכל זה צ"ע, ויש ליישב.** [↑](#footnote-ref-13)