שיעור כב סימן רח ג-ד
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / אורח חיים / סימן רב - רל ברכות הנהנין

**שיעורי הלכה**

![](data:image/gif;base64...)![](data:image/gif;base64...)

**שיעורים מפי מו"ר**

**הגאון רבי רפאל צבי ובר שליט"א**

**..**

**הלכות ברכות**

**שיעור כב**

**~ סימן רח סעיף ג - ד ~**

[סעיף ג] כשנותנים קמח לתוך שקדים שעושים לחולה, אם עושים כן כדי שיסעוד הלב מברך בורא מיני מזונות, ואם לדבק בעלמא אינו מברך בורא מיני מזונות, וטוב להחמיר ולגמעו בתוך הסעודה לאחר ברכת המוציא ופטור ממנה.

# קמח המעורב בשקדים יאכל לכתחילה בתוך הסעודה

# אכל אורז ומין דגן

כתב השערי תשובה (ס"ק ט) בשם הברכי יוסף (ס"ק ז) שאם אכל מין דגן כגון עוגה, ואח"כ אכל גם אורז ובירך ברכה מעין ג' על המין דגן והאורז, שוב לא יוכל לברך ברכת בורא נפשות על האורז, כיון שברכת מעין ג' פוטרת בדיעבד את האורז.

אמנם יתכן דכל דין זה הוא דווקא כשמכוין בברכה מעין ג' גם על האורז, אך בסתמא אם בירך מעין ג' על העוגה אינו פוטר את האורז, דכיון שלכתחילה מברך על האורז בורא נפשות, אינו מתכוין לצאת יד"ח בברכה שמועילה רק בדיעבד.

ולדינא נראה דכיון שיש ספק שמא האורז נפטר בברכת על המחיה לכן יש לברך קודם על האורז בורא נפשות ואח"כ יברך על המחיה על מין הדגן [ולברך ברכת על המחיה ולכוין להדיא שלא לפטור את האורז כבר נתבאר לעיל בשיעורים די"א שאינו יכול לכוין שלא לפטור מאכל אחר ואכמ"ל]. ואם שתה גם מים יברך תחילה ברכה מעין ג' ואח"כ בורא נפשות ובזה הוא יוצא ממ"נ. ואם בירך תחילה ברכה מעין ג' יש עצה דיכול לשתות כוס שתיה ואז יברך 'בורא נפשות' ויכוין לפטור האורז.

[סעיף ח] על פת דוחן ופליז"ו או של שאר מיני קטניות מברך שהכל ואחריו בורא נפשות.

# הברכה על פת דוחן

ובמשנ"ב (ס"ק לג וכ"ה ברבינו יונה בברכות כו, א) ביאר את שיטת השו"ע דהטעם שמברכין על פת דוחן שהכל, אף שעל הדוחן עצמו מברכים בורא פרי האדמה, והכא הרי אישתני למעליותא בכך שנעשה פת, משום דע"י שנעשה פת יצא מתורת פרי ואינו יכול לברך עליו בפה"א, וגם המוציא אינו יכול לברך כי אין מברכין המוציא אלא על פת שנעשית ממין דגן, ועל כן מברכין עליו שהכל. עוד כתב המשנ"ב טעם נוסף דמשום כיון שאין הדרך לעשות פת מדוחן, וכל שהשתנה נחית חד דרגא ולכן מברך עליו שהכל.

והנה בביאור הלכה (ד"ה על פת דוחן) הביא דדעת כמה ראשונים שדין פת דוחן כדין פת אורז ומברכים עליו בורא מיני מזונות, ותמה שם איך סתם השו"ע ולא הביא דעת הראשונים החולקים. ומסקנת דבריו שם דאף שהמברך שהכל לא נפיק מיניה חורבא, דיוצא בדיעבד בברכת שהכל, מ"מ מי שרוצה לברך בורא מיני מזונות אין מוחין בידו.

עוד הביא שם בביאור הלכה דדעת כמה ראשונים דלאו דווקא אורז ודגן אלא כל דבר המזין וסועד את הלב דינם כאורז שמברך עליהם בורא מיני מזונות. אמנם במשנ"ב לעיל (ס"ק כח) כתב שלאורז יש מעלה מיוחדת שהוא מגיע לשביעה כמו מין דגן ולכן רק על האורז מברכים במ"מ והכי קיי"ל.

# ברכת התירס

כבר הבאנו מש"כ המשנ"ב (ס"ק לג) שיש ב' טעמים מדוע מברכים על פת דוחן שהכל או משום דנפיק מתורת פרי או משום דנפיק מכלל פרי משום שאין רגילין לאוכלו כך. וכתב המשנ"ב דבמדינות שדרכן לעשות פת מטערקעש"י וויי"ץ (תירס) לכאורה יש לברך בפה"א כיון שדרכן בכך, והיינו לפי הטעם השני הנ"ל דעל פת דוחן מברך שהכל משום שאין הדרך לעשות כן וחשיב אישתני לגמרי, הכא לעניין פת העשויה מתירס שהדרך באותה מדינה לעשות פת זו לא חשיב אישתני לגמרי ומברך בפה"א. אמנם לפי הטעם הראשון דכשנעשה ממנו פת נפיק מכלל פרי ה"ה בפת תירס דיצא מכלל פרי ויש לברך עליו שהכל, וכן מבואר בפמ"ג (משבצו"ז ס"ק יא).

עוד הביא המשנ"ב דדעת החת"ס (בשו"ת סימן נ) שעל תירס אין מברכין בפה"א כיון דלא נטעי אדעתיה דהכי אלא לעופות ולפיטום אווזים, ורק על דרך הדוחק עושין מהם פת [ובאמת בימינו דרך בני אדם לאכול תירס, אמנם שמענו שבזמנם באירופה גידול התירס לא הצליח כל כך, והיו מגדלים תירס רק לבהמות].

אך הביא שם דהחת"ס חשש שאולי התירס בכלל אורז כי הוא דומה בתכונתו לאורז, דהנה דעת הרבינו יונה שעל האורז מברך במ"מ הוא משום דמחמיץ כמו חיטה (ודלא כמש"כ מהמשנ"ב שהוא משום שהאורז משביע כמין דגן), והיינו דאף שרק לדעת רבי יוחנן בן נורי אורז מין דגן הוא וחייבין על חימוצו כרת וברכתו המוציא, ורבנן חלקו עליו ואנן קיי"ל כרבנן, מכל מקום מודו רבנן דמברך עליו מזונות כיון שע"י שמערב אותו עם חיטה הוא מחמיץ, וגם הוא מצטרף לשיעור של כזית חמץ בפסח. ועל פי זה כתב דיתכן שגם על התירס יש לברך מזונות, כי נתברר לו ע"י מומחה שהתירס דומה בתכונתו לאורז שהוא מחמיץ כשמערבים אותו עם מין דגן. וע"ש שהעלה לדינא דכיון שיש בזה ספק, יש לאכול את התירס רק בתוך הסעודה. אכן לדינא המנהג לדינא לברך שהכל.

# עירוב חצירות על פת דוחן

והנה מצינו בשו"ע לעניין עירוב חצירות (סימן שסו סעיף יב) שמערבין בפת אורז ופת עדשים אך לא בפת דוחן, וביאר שם המשנ"ב (ס"ק מז) דאורז ועדשים הדרך לעשות מהן פת, ולכן אפשר לעשות עליהם עירוב חצירות, משא"כ בפת דוחן שאין הדרך לעשות ממנה פת.

והנה לשיטות הראשונים שהביא הביאור הלכה כאן (ד"ה על פת והו"ד לעיל) דגם על פת דוחן מברך במ"מ דדמי לכל המיני דגן דכל שהוא מידי דסעיד מברך עליו בורא מיני מזונות, יל"ע מדוע מברכים עליו במ"מ הרי אין דרך לעשות ממנו פת, וכמו שלדידן אף שעל דוחן מברך בפה"א על פת דוחן מברך שהכל משום שאין דרכו בכך, לכאורה ה"ה דאף שעל כל מיני הדגן מברכים במ"מ, על פת דוחן שאין הדרך לעשותה צריך לברך בפה"א.

וצ"ל דכל מה שמצינו דבדבר שאין דרכו בכך הוא יורד מדרגתו היינו דווקא במין שברכתו בפה"א, אך במין דגן שברכתו במ"מ אף שאין דרכו בכך לא נחית מדרגתו. וכן מצינו בדברי החת"ס הנ"ל דאחר שנתברר לו שהתירס דומה בתכונתו לדגן, מסיק דמברכים עליו במ"מ אף שכתב שאין מגדלים את התירס אלא לאכילת בעלי חיים, והיינו דאף שאין דרכו בכך לא נחית מברכת במ"מ.

אך עדיין יל"ע שהרי קיי"ל שעל פת של שאר מיני קטנית מברך שהכל, ובכלל זה גם פת של עדשים שמברכים עליו שהכל, וקשה שהרי נתבאר דמערבים על פת של עדשים, ומשום שהדרך לעשות ממנו פת, וא"כ קשה מדוע מברכים עליו שהכל הרי הדרך לעשות ממנו פת וצ"ע [ויתכן שהגדרת 'דרכו בכך' לעניין ברכה צריך שיהיה דבר חשוב, ולעניין עירובי חצירות סגי בכך שמעט עושים כן וצ"ע].

[המשך סעיף ח] העושה תבשיל משאר מיני קטניות אם נשארו שלמים וטובים מבושלים כמו חיין מברך בורא פרי האדמה, ואם נתמעכו לגמרי או שאינן טובים מבושלין כחיין מברך שהכל.

# טעה ובירך בפה"א על קמח אם יצא יד"ח

מבואר דדעת הרמ"א דכל שנתרסק לגמרי ואיבד צורתו מברך שהכל. והרמ"א לשיטתו לעיל (סימן רב סעיף ו) לעניין תמרים שמיעכן דכשנתרסק לגמרי איבד ברכתו ומברך עליו שהכל. וכתב המשנ"ב (ס"ק מ) שאם בדיעבד בירך על אותם שנתמעכו לגמרי בפה"א יצא.

ובשעה"צ (ס"ק מג) דן לגבי קמח קטניות שאין דרכו לעשות תבשיל כזה דיתכן שבזה אפילו בדיעבד לא יצא אם יברך בפה"א. וכן הנידון גם על קמח חיטה שלנו דברכתו שהכל (כמבואר לעיל סעיף ה), דנראה שהוא בכלל אותו ספק דיתכן שאם בירך עליו בפה"א דאינו יוצא בדיעבד.

וכן נפק"מ ב'לחם תירס' או 'לחם פשתן' שקיי"ל שברכתן שהכל ויש לדון אם בירך עליהם בפה"א אי יצא בדיעבד.

ולעניין הברכה על חטיפים העשויים משאר מינים, וכגון חטיפים מקמח תירס, או 'במבה' העשוי מקמח של בוטנים, היה נראה דתלוי בב' הטעמים שעל פת דוחן מברך שהכל, דלפי הטעם דנשתנה לגמרי ונפיק מתורת פרי ה"נ הרי נתרסק הפרי לגמרי, אך לפי הטעם שאין דרכו בכך יש לדון דהכא דרכו בכך. [ולא יועיל בזה לאכול אותם בתוך הסעודה, כי גם בתוך הסעודה צריך לברך עליהם דהם אינם באים מחמת הסעודה].

ולמעשה נהגו לברך על חטיפים אלו שהכל, ואם טעה ובירך בפה"א יש לדון אי מועיל בדיעבד ולכאורה זה תלוי בספיקו של השעה"צ שהזכרנו, ולדינא נראה שלכתחילה צריך לברך שהכל, אך אם בירך בפה"א בדיעבד לא יחזור ויברך.

[סעיף ט] עירב קמח דוחן ושאר מיני קטניות עם קמח של חמשת מיני דגן ובשלו בקדירה, מברך בורא מיני מזונות ועל המחיה, ואם עשה ממנו פת, מברך המוציא וברכת המזון, ודוקא שיש באותו קמח מחמשת מינים כדי שיאכל ממנו כזית דגן בכדי אכילת פרס, אבל אם אין בו זה השיעור מחמשת המינים, אינו מברך לבסוף ברכת המזון, אלא בתחלה מברך המוציא כיון שיש בו טעם דגן אף על פי שאין בו כזית בכדי אכילת פרס ולבסוף על המחיה, ואם בשלו בקדירה מברך תחלה בורא מיני מזונות ואחריו בורא נפשות.

# המערב קמח עם שאר מינים

והנה השו"ע כתב שאף אם אין כזית בכדי אכילת פרס מברך בתחילה המוציא ולאחריו על המחיה, אמנם במשנ"ב (ס"ק מח) הביא דהאחרונים תמהו על דברי השו"ע דמאי שנא מדין תבשיל המבואר בהמשך הסעיף דמברך אחריו בורא נפשות מחמת שאין בו כזית בכדי אכילת פרס, וכתב בשם הגר"א שיש טעות סופר בדבריו וצ"ל שמברך לאחריו בורא נפשות.

והא"ר (ס"ק יג) ביאר דכל שאין בו כזית בכדי אכילת פרס הרי זה נחית חד דרגא, ולכן בפת שמברכים אחריה ברכת המזון, נחית חד דרגא ומברך ברכה מעין ג', ובתבשיל דמברך אחריו ברכה מעין ג' כשאין בו כזית בכדא"פ נחית חד דרגא ומברך אחריו בורא נפשות.

ובפרישה כתב דלעולם כל שיש בו מין דגן יש לברך לאחריו ברכת מעין ג', וכמש"כ השו"ע לעיל בתחילת הסימן (סעיף ב) דכל תבשיל שעירב בו מין דגן מברך אחריו על המחיה. ומש"כ השו"ע שעל תבשיל שאין בו כזית בכדי אכילת פרס מברך בורא נפשות מיירי באופן שעירב שם קמח שלא בכוונה דבכה"ג לא אמרינן כל שיש בו.

ובמג"א (ס"ק טו) חילק דמה דאמרינן דצריך שיהיה כזית בכדי אכילת פרס היינו במערב קמח בקמח, אך כשמערב קמח עם דבש ותבלין א"צ שיהיה כזית דגן בכדא"פ והם מתבטלין לקמח ומברך עליו על המחיה. אמנם במשנ"ב (ס"ק מח) מסיק לדינא כדברי הלחם חמודות דחלק על דברי המג"א וס"ל דאפילו בתערובת מין בשאינו מינו צריך שיהיה כזית בכדי אכילת פרס.

# אם צריך לאכול את כל הכזית דגן בכדא"פ

עוד מצינו שנחלקו האחרונים בסעיף זה באופן שיש בפת כזית דגן בכדי אכילת פרס האם בשביל להתחייב בברכת המזון צריך שיאכל את כל הכזית דגן בכדי אכילת פרס, או דסגי שיאכל כזית מאותה עיסה שמעורב בה כזית דגן.

ודעת הגר"א שכדי לברך ברהמ"ז חייבים לאכול את כל הכזית דגן המעורבת בכדי אכילת פרס, אך שיטת המאמר מרדכי שאם יש כזית דגן בתערובת א"צ לאכול את כל הדגן, ואם הוא אוכל כזית מהתערובת חייב בברכת המזון. ולדינא פסק המשנ"ב (ס"ק מז) כדעת הגר"א הנ"ל, וכן צידד לדינא היד יהודה (סימן צח ס"ק י) שגם אם טעם כעיקר דאורייתא לא אמרינן שההיתר נהפך לאיסור, והביא ראיה ממש"כ השו"ע (סימן תנג סעיף ד) שרק אורז מצטרף לחיטה ומשום גרירה, אך שאר מינים אינם מצטרפים.

ואף שבהלכות פסח לעניין אכילת כזית מצה בליל הסדר סתם המשנ"ב (סימן תנג ס"ק יד) שאם אוכל כזית מצה מעיסה שיש בה כזית דגן בכדא"פ יוצא ידי חובתו, ע"ש בשעה"צ שהכריע כן משום שמצא שיטה זו רק בדברי הראב"ד, וציין שם שיש לעיין בדעת הרשב"א ע"ש, וכיום מצאו להדיא ברשב"א (בפסקי חלה סוף שער א) דס"ל להדיא שצריך לאכול את כל הכזית קמח. וכן מפורש ברמב"ם (פרק טו ממאכלות אסורות הלכה ג) דצריך שיאכל את כל הכזית דגן שבתערובת.

[ויסוד המחלוקת הוא האם בביטול ברוב אמרינן ש'נהפך' האיסור להיתר, דאם אמרינן שנתהפך האיסור להיתר נעשה הכל כמין דגן וא"צ לאכול את כל הפרס, ואי לא אמרינן 'נהפך' צריך שיאכל את כל כזית הקמח המעורבת בפרס ואכמ"ל].

# עוגות שלא אוכלים מהם כזית בכדי אכילת פרס

ולגבי עוגות שלנו כתב המשנ"ב (ס"ק מח) דנוהגין העולם לברך אחריו על המחיה כשיש בו שיעור כזית אף שבמה שאכל אין שיעור כזית מכל מקום כיון שהתבלין בא להכשיר את המאכל הוא מצטרף עם האוכל גופא לשיעור. אמנם מסיק המשנ"ב דלכתחילה טוב ליזהר לשער שיהיה במה שאוכל קמח בשיעור כזית.

ובאמת דין זה שכל שבא להכשיר מתבטל לעיסה ונעשה חלק ממנה ממש משמע בסוגיא בחולין (קכ, א) שהוא רק לגבי אכילה ביוהכ"פ שהוא בא ליתובי דעתיה, אכן בסוגיא ביומא (פ, ב) משמע שבכל תערובת אמרינן שאם בא להכשיר הוא מתבטל לגמרי ונעשה חלק מהעיסה. ובחזו"א (סימן כו ס"ק ח) הביא דברי המשנ"ב שהתבלין המעורבים בעוגה מצטרפים לכזית וכתב עליו דזה צ"ע. ולכן נראה שירא שמים ימנע מלאכול עוגות מהסוג הזה.

הדינים העולים:

1. האוכל אורז ומין דגן כיון שיש ספק אם נפטר בברכת על המחיה יברך תחילה בורא נפשות על האורז. ואם שותה גם משקה יברך על המחיה ובורא נפשות ויוצא ממה נפשך.
2. על פת דוחן מברך שהכל, משום דאישתני דיצא מכלל פרי או משום דאין דרכו בכך. ובביאור הלכה הביא שיש ראשונים שמברך מזונות על כל מידי דזיין.
3. על פת תירס מברכים שהכל והחת"ס צידד לברך במ"מ דמחמיץ כמו דגן, אך קיי"ל שאין מברך במ"מ רק דבר שמזין כמו מין דגן.
4. עושין עירוב חצירות על פת אורז ופת עדשים אך לא על פת דוחן כי אין דרכו בכך.
5. אם בירך בפה"א על קמח צ"ע אם יוצא בדיעבד וכן יש להסתפק במאכלים העשויים מקמח תירס וכדו' אם יוצא בדיעבד בבפה"א.
6. המערב קמח עם שאר מינים אם יש כזית בכדא"פ מברך ברכהמ"ז ואם אין כזית בכדא"פ לדעת השו"ע מברך על המחיה ולדעת הגר"א מברך בורא נפשות.
7. לדעת הגר"א צריך שיאכל כזית מהקמח בתוכ"ד אכילת פרס, ולדעת המאמר מרדכי סגי שיאכל כזית אפילו שאין בו כזית קמח.
8. עוגות שמערבים בהם קמח עם תבלין הבא למתק י"א שבכה"ג סגי בכזית מהתערובת, אך ירא שמים לא יאכל אא"כ יש בו כזית קמח בכדי אכילת פרס.