סי_ תרלח - מוקצה מחמת מצוה
קטגוריות: שו_ע / אורח חיים / אורח חיים - דור המלקטים

**מוקצה מחמת מצוה**

או"ח סי' תרל"ח

1. מה חג לה' אף סוכה לה'.
2. לשבת בסוכה בזמן הגשם: והא נהנה.
3. האם מותר לפרק סוכה בחול המועד.
4. נוי סוכה.
5. ארבעת המינים.

ג' סוגיות:

א) סוכה דף ט., שנאמר חג הסכות שבעת ימים לה', מה חג לה' אף סוכה לה'.

ב) שבת כב., ביזוי מצוה, אבוהון דכולם דם - עי' סי' כ"א, לשיטות ומר"מ.

ג) שבת דף מה., מוקצה מחמת מצוה - עי' הל' מוקצה, לשיטות ומר"מ.

1. מה חג לה' אף סוכה לה'.

ברייתא(סוכה דף ט., ביצה דף ל:) – "ותניא, רבי יהודה בן בתירה אומר: כשם שחל שם שמים על החגיגה כך חל שם שמים על הסוכה, שנאמר חג הסכות שבעת ימים לה', מה חג לה', אף סוכה לה'".

* 1. **איזה חלק מהסוכה**: ג' שיטות.
     1. רק זמן שעומד – ר"י (תוס' סוכה דף ט. ד"ה מנין, ביצה דף ל: ד"ה אבל).
     2. רק הכשר סוכה – ר"ת (תוס' דף כב. ד"ה סוכה, סוכה דף ט. ד"ה מנין, ביצה דף ל: ד"ה אבל), ר"ן (סוכה דף ו. ד"ה הכל, ביצה דף יז: ד"ה ועצי).
        1. **פוסקים** – מחבר (סעי' א', "ואם אחר שעשה השיעור הצריך מן הדפנות ונשלם הכשר סוכה **הוסיף דופן**, לא מיתסרא; אבל אם עשה ארבעתן סתם, כולן אסורות ומוקצות"), לבוש (סעי' א'), גר"ז (סעי' ב'), פוסקים.
        2. מר"מ – ערה"ש (סעי' ו', "אבל אם עשה כל הארבעה דפנות כולם ביחד כולן אסורות ומוקצות גם כשנפלו שהרי אין אתה יודע מי הוא לשם הכשר סוכה ומי הוא שלא לשם הכשר סוכה לפיכך חלה הקדושה והמוקצה על כולן ויראה לי דזהו בדפנות אבל אם הוסיף על הסכך אפילו לאחר שיעור ההכשר מ"מ הרי הקדישן לסכך כיון שמונחים על הסכך הקודם משא"כ בדופן שבנה אח"כ הרי עומדת בפ"ע [וכ"מ בביצה ל': ע"ש]").
     3. כל הסוכה, ואפי' שנפלה [וצריך מוקצה למצוה בשביל יו"ט אחרון, שיש מיגו דאיתקצאי] – רמב"ן (דף מה. ד"ה ולי, "ולי נראה דעצי סוכה בין קיימת בין נופלת אסורין בהנאה כל שבעה מן התורה בלא איסור מוקצה ... אלא הא דמייתי הכא משום מוקצה למצותו היינו מסיפא דקתני עד מוצאי י"ט האחרון דעל כרחין היינו משום מוקצה מגו דאתקצאי למצותו בה"ש אתקצאי לכולי יומא"), ריטב"א (דף כב. ד"ה דתניא, "דעצי סוכה גופייהו אסירי מדאורייתא, ונויי סוכה כל שבעה אסירי משום בזויי מצוה, וביום האחרון של חג שעבר כבר זמן הסוכה אסורים משום מוקצה, דכיון דאיתקצאי לבין השמשות ומשום בזויי מצוה, איתקצאי לכוליה יומא").
  2. **האם נכלל הדפנות**.
     1. לא נכלל דפנות – רא"ש (סוכה פרק א' סי' י"ג, "והאי דאסירי עצי סוכה היינו דוקא הסכך אבל עצי הדפנות משרי שרי דכל מאי דדרשינן מחג הסוכות היינו דוקא בסכך כדלקמן (דף יב א) **גבי פסולת גורן ויקב**. ודלא כהרמב"ם ז"ל (פ"ו מהל' סוכה הלכה ט"ו) שכתב עצי סוכה אסורים כל שמונת ימי החג בין עצי דפנות בין עצי סכך ואין ניאותין מהן לדבר אחר כל ימי החג"), טור (סעי' א').
     2. ה"ה דפנות – רמב"ם (סוכה פרק ו' הל' ט"ו, "עצי סוכה אסורין כל שמונת ימי החג בין עצי דפנות בין עצי סכך אין ניאותין מהן לדבר אחר כל שמונת הימים מפני שיום השביעי כולו הסוכה מוקצת עד בין השמשות והואיל והוקצת לבין השמשות של שמיני הוקצת לכל היום"), תוס' (זבחים דף לז: ד"ה אלא), ר"ן (ביצה דף יז: ד"ה ועצי), ר' ירוחם (נתיב ח' ח"ב, נז:), הו"ד בדרכי משה (ס"ק א'), מחבר (סעי' א'), ב"ח (סוף ס"ק א'), ערה"ש (סעי' ב', סעי' ג').
        1. ה"ה רצפת הסוכה – אבני נזר (יו"ד סי' שס"ג אות ב', "וכן סוכה חמור קרקע הסוכה מדפנותי' דדפנות הסוכה אינם פסולים עראי לר"י כדאתא בסוכה (כ"א ע"ב) וקרקעות הסוכה פסול עראי לר"י כמבואר שם (יוד ע"א) וכמו שביאר הר"ן שעל הלכות עיי"ש ריש סוכה. אלמא דקרקעות הסוכה הוא עצם הסוכה"), אג"מ (או"ח ח"א סי' קפ"א, "יהיה אסור להרמב"ם מדין עצי סוכה"), פסקי תשובות (אות א', "וכן רצפת הסוכה בכלל קדושת הסוכה ואסור בכל ימי החג להפקיעה מקדושתה ע"י נטילת עצי המרצפות לשימוש אחר, ואפילו אם התנה מלפני יום טוב שרוצה ליטלם אין מועיל. אמנם **דווקא שעשו לה רצפה מקרשים** וכדו', אבל אם הניחו סוכה על קרקע עולם או על רצפת אבנים הקבועים בבנין, אין המקום נאסר, ואם סילקו משם הסוכה (ע' להלן אות ב') מותר להשתמש במקום שעמד שם הסוכה לכל שימוש שהוא").
        2. שטיח (carpet) הסוכה נכלל בנוי הסוכה, ביזוי מצוה – עי' אג"מ (או"ח ח"א סוף סי' קפ"א, "ואם אפשר גם על הקרקע רק שעשה רצפה לנוי הוא בדין נויי סוכה"), פסקי תשובות (אות א', "ואם פירס על רצפת הסוכה שטיחים וכדו' דינם כנוי סוכה ומועיל תנאי עליהם בערב יום טוב שיוכל להשתמש בהם אימתי שירצה").
     3. מר"מ – פמ"ג (מש"ז ס"ק א'), חי' ר' חיים (סוכה פרק ו' הל' ט"ו), אוצר מפרשי התלמיד (סוכה דף ט., עמ' רכ"ה), חשוקי חמד (סוכה דף כב:).
        1. רמ"א (סעי' ב') – "דיש אומרים דאין איסור אפילו בדפנות עצמן, כ"ש בנויין. ומ"מ טוב להתנות עליהם (ד"מ)".
  3. **בדעת הרמב"ם** [גבי דפנות].
     1. דאורייתא – רא"ש (סוכה פרק א' סי' י"ג), ב"ח (ס"ק א' ד"ה ומהר"א), ערה"ש (סעי' ב').
     2. דרבנן – ט"ז (ס"ק א', "אנו קי"ל דגם הרמב"ם לא אסר אלא מדרבנן בדפנות").
     3. מר"מ – ב"י (סעי' א' ד"ה ויש), בה"ל (סעי' א' ד"ה בין).
  4. **הזמנה**.
     1. לאו מילתא – הג' אשרי (ביצה פרק ד' סי' ג'), אור זרוע (הל' יו"ט סי' ש"ס), מחבר (סעי' א'), עונג יו"ט (סי' מ"ט), ששכ"ה (פרק כ"ב הע' מ"ח [דפו"ח, הע' נ"ה]), פוסקים.
     2. מר"מ – פמ"ג (מש"ז ריש סי' קנ"ג, יו"ד סי' ק"ח שפ"ד סוף ס"ק כ"ז, ראש יוסף מגילה דף כה:, "שיש לעיין אמאי סוכה בהזמנה לאו כלום הוא והא דרשה גמורה היא מה חגיגה אסורה בהנאה ובדבור בעלמא"), שבט הלוי (ח"א סי' קפ"ו אות ג').
  5. **אין נאותין מהן**: הגדר.
     1. היינו דרך ביטול.
        1. תוס' (דף כב. ד"ה אבוהון, עי' דף מ"ב: ד"ה ואין, עי' דף מה: ד"ה אמר) – "דשאני סוכה דבמסתפק מהן איכא ביטול מצוה".
           1. אמנם עי' העונג יו"ט (סי' מ"ט), לשונו לקמן.
        2. רמב"ן (דף כב., עי' דף מה., מגילה דף כה:) – "לסלקן מן המצוה ולהסתפק מהן".
        3. רשב"א (דף כב.) – "דשאני התם שיש בטול מצוה כשמסתפק מהם וסותר את הסוכה".
        4. ט"ז (ס"ק ג') – "נראה פשוט שמ"ש אין נאותין מהם לדבר אחר היינו דרך ליטול משום שבזה תבטל קדושתה אבל בעוד שהיא קיימת אין איסור הנאה ממנה כדי לסמוך עלי' או להניח עלי' שום דבר כיון שעדיין קדושת' עלי'".
        5. מ"ב (ס"ק ד', שעה"צ ס"ק ל') – "היינו דרך ביטול שבזה תבטל קדושתה אבל בעוד שהיא קיימת אין איסור הנאה ממנה כגון לסמוך עליה או להניח עליה שום דבר כיון שעדיין קדושתה עליה".
        6. ששכ"ה (פרק כ"ב הע' מ"ח [דפו"ח, הע' נ"ה]).
     2. מר"מ – שלמי יהונתן (ח"ג קונ' מוקצה למצוה סי' ו' אות ב').

1. לשבת בסוכה בזמן הגשם: והא נהנה.
   1. עונג יו"ט (סי' מ"ט) – "וקשה לי ע"ז כיון דקיי"ל דעצי סוכה וכ"ש סכך גופא אסור בהנאה כל שבעה כדדריש ר"ע מקרא דחג הסוכות שבעת ימים לד' בסוכה (דף ט') וא"כ איך מותר לישב בה בשעה שפטור מסוכה הא איסורא נמי איכא דמתהני מסוכה בעידן דליכא מצוה שפטור מחמת הגשמים. ואותן שיש להם גגות ומכסין בגג בשעת הגשמים נראה דאין חשש מה דמתהני ממנה דכיון שנפסלה הסוכה משום סוכה שתחת הבית מותר ליהנות ממנה מן התורה **ודמי** לנפלה הסוכה שכתב בטור (בסימן תרל"ח) דמותר מן התורה ואסור מדרבנן ואפשר דבכה"ג שירדו גשמים לא אסרו חכמים לישב בה ... ולשיטת הרי"ף והרמב"ן דמהני תנאי גם בעצי סוכה אפשר לומר דדמי להתנה בפירוש שלא יחול עליה קדושה לאסור בהנאה בעת ירידת גשמים דהא כל אדם מסופק אם ירדו גשמים בחג ודמי לאומר איני בודל ממנה כל בהשמ"ש. אבל לשיטת ... **וא"כ נראה דאסור לישב בה בעת גשמים דליכא מצוה אז** ... מיהו מלשון רש"י ז"ל ביומא שם שכתב למדינה אסור שנוהג בהן דרך חול משמע דמדרבנן בעלמא אסור מפני שנוהג דרך חול ולא משום נהנה מהקדושה וכיון דמדרבנן הוא אפשר דלא גזרו בסוכה".
   2. **י"ל: הוי כהתנה**.
      1. זכותא דאברהם (לאנדא, חידושים על הש"ס סוכה דף ט., מ"ב-ד') – "האיך אנו יושבים בסוכה בשעת ירידת הגשמים על ידי סגירת הגגות כמבואר בשלחן ערוך (סימן תרכ"ו) הא משתמש בעצי סוכה כיון דהוי שלא בשעת חיוב ואסור מדאורייתא כדאיתא (סוכה ט' ובשלחן ערוך תרל"ח). ובשלמא להפוסקים דמהני תנאי בעצי סוכה ולזה הוי כהתנה. אבל להרמב"ן דפוסק דגם תנאי לא מהני קשה. ואפ"ל כיון דילפינן מחגיגה דכתיב חג הסוכות לד' א"כ לא חמיר מהקדש ובהקדש קיימא לן דאין מועלין במחובר. וקודם שחיברה וישב בה רק הזמין לסוכה לא חל עלה קדושה דהזמנה לא מילתא הוא ואף דמועלין מדרבנן לזה אפשר דלאיסורא דרבנן גם הרמב"ן מודה דמהני תנאי".
   3. **י"ל: אסור רק אם מבטל המצוה** [כדאי' לעיל].
      1. דעת תורה (סי' תרל"ט על סעי' ה' ד"ה והנה, **ע"ש** במגיה) – "והנה כתבו לי דבקצור ש"ע סי' קל"ה הביא בשם זכותא דאברהם דביושב בסוכה בשעת גשמים עביד איסור, דמשתמש במוקצה דעצי סוכה, וגם בשו"ת עונג יו"ט ... הבאתי מתוס' שבת כ"ב ד"ה אבוהון וכו', ושם מ"ב ע"ב ד"ה ואין וכו', ושם מ"ה ע"ב ד"ה אמר וכו'. ומג"א סי' רע"ט סק"ב".
      2. הגרשז"א זצ"ל (ששכ"ה פרק כ"ב הע' מ"ח [דפו"ח, הע' נ"ה]).
      3. הגריש"א זצ"ל (הערות במס' סוכה דף ט. ד"ה כשם).
      4. ששכ"ה (פרק כ"ב הע' מ"ח [דפו"ח, הע' נ"ה]).
         1. עונג יו"ט (סי' מ"ט) – "ולא תימא דלא אסרה תורה אלא הנאה של כלוי דהיינו שנוטל עצים מהסוכה וסותרה אבל ליהנות ממנה כשהיא בשלימותה שרי כדמשמע ריהטא דלישנא בתוס' שבת (דף כ"ב) ד"ה אבוהון דכולהו דם שהקשו אמאי לא אמר אבוהון דכולהו עצי סוכה דנפקא מקרא דמה חג לה' ותירצו דמעצי סוכה לא הוי ילפינן דשאני סוכה דבמסתפק בהן איכא ביטול מצוה אבל בהרצאת מעות נגד נר חנוכה ובנוי סוכה ליכא ביטול מצוה עכ"ל. דז"א דודאי גם התוס' **לא כתבו כן לדינא**".
         2. מר"מ – שלמי יהונתן (ח"ג קונ' מוקצה למצוה סי' ו' אות ב').
         3. הראיה של המהרש"ם מדף כב., כבר מתרץ העונג יו"ט (לשונו לעיל). הראיה מדף מב: ודף מה:, י"ל ששם אינו משום הפסוק מה חג לה', אלא הסוגיא של מוקצה מחמת מצוה. וצ"ל, שהמהרש"ם סבר, שהגדר של מוקצה מחמת מצוה, לומד מהסוגיא של מה חג לה'. וצ"ע.
   4. **י"ל: בזמן הגשם ליכא מצוה, ממילא ליכא קדושה**.
      1. עי' גר"א (סי' תרל"ט סעי' ה') – "אין שם סוכה".
      2. קובץ שיעורים (ביצה אות ע') – "מה שמקשין, כיון דסוכה אסורה בהנאה רק למצוה, א"כ כשירדו גשמים יהא אסור לישב בסוכה, כיון דליכא מצוה, ואפשר, דבשעה דאין הסוכה ראויה למצותה ליכא בה קדושה. **כמו לאחר החג**, דקדושתה היא בכל שעה מפני שמיוחדת למצוותה, אמנם אם הסוכה ראויה למצוה, אלא שהאדם לא קיים מצוה כגון שמכוין שלא לצאת בכה"ג אפשר דהנאתה אסורה".
      3. ששכ"ה (פרק כ"ב הע' מ"ח [דפו"ח, הע' נ"ה]).
         1. שלמי יהונתן (ח"ג קונ' מוקצה למצוה סי' ו' סוף אות א') – "בקובץ שיעורים ... **דבריו פלא** שהרי לעיקר ההלכה נקטינן שאפילו נפלה הסוכה אכתי בקדושתה קיימא **ומה גרע שעת גשמים מנפלה הסוכה**, ואע"פ שהיה מקום לפלפל ולחלק מ"מ פשטות דבריו מחודשים ואכמ"ל".
   5. **י"ל: אסור להנות רק שימוש אחר מהמצוה**.
      1. אבני נזר (או"ח סי' ת"א אות ב') – "נראה לי ראיה להתיר לישב בסוכה כשהגשמים יורדים תחת השלאק ... דמותר מתוך שהותרה ישיבה בשעת מצוה. ומלבד זה יש עוד טעמים בסוכה להתיר".
      2. משיב דבר (ח"א סי' מ"ז ד"ה בשו"ע) – "דזה כלל גדול כל שדרך תשמישו במקום מצוה, שרי אפילו שלא במקום מצוה, כמו סוכה דרשאי לישב בה אפילו בעת גשמים, ונר שבת דרשאי להשתמש בה אפילו שאינו נוגע לכבוד שבת, ואבוהון דכולהו בגדי כהונה בקידושין (נ"ד א') שאין מועלין בהן לפי שנתנו ליהנות בהן, משום שלא נתנה תורה למה"ש, אלמא דמותר להשהותן שלא בזמן מצוה, משום שהוא דרך תשמיש במקום מצוה, וא"א ליזהר בזה, ומכש"כ מוקצה דרבנן".
      3. קהלות יעקב (סוכה סי' ז').
      4. ששכ"ה (פרק כ"ב הע' מ"ח [דפו"ח, הע' נ"ה]).
      5. מר"מ – שלמי יהונתן (ח"ג קונ' מוקצה למצוה סי' ו' אות ג').
   6. **י"ל: מקיים מצוות סוכה, הגם שאין שכר מצוה ונקרא הדיוט וברכה לבטלה**.
      1. מנחת אשר (מועדים סוכות סי' ל"ד).
   7. מר"מ – מסגרת זהב (על קיצור שו"ע סי' קל"ה ס"ק א'), העמק שאלה (שאילתא קכ"ו ס"ק א'), צפנת פנעח (סוכה פרק ו' הל' ב'), פסקי תשובות (הע' ו'), אוצר מפרשי התלמיד (סוכה דף ט., סוף עמ' רכ"ב).
2. האם מותר לפרק סוכה בחול המועד - חקירה: האם האיסור לגרום הביטול. או האיסור הוא רק להנות, בתנאי שהוא ע"י ביטול.
   1. **מחמיר** – שואל ומשיב (מהדו"ד ח"ג סי' כ"ח), הו"ד בפסקי תשובה (סי' קכ"ח), קנה בושם (קובץ אור ישראל חנ"ו עמ' ל"ג אות נ"ז, "אסור לפרוק סוכתו בחול המועד, גם בעוזב איזור זה בחול המועד").
      1. **קשה**, מותר לפרק הסוכה ביום ז' (סוכה דף מח.) – עיקרי הד"ט (או"ח סי' ב' אות ס"ח, י"ל דרבנן), להורות נתן (ח"ה סי' מ"ה אות ז', ח"ז סי' מ"ז), ציץ אליעזר (חי"ג סי' ס"ח אות א' ד"ה ויש).
   2. **מיקל**.
      1. עיקרי הד"ט (או"ח סי' ב' אות ס"ח ד"ה וע"פ).
      2. עי' להורות נתן (ח"ז סי' מ"ז-סי' מ"ט).
      3. הגרשז"א זצ"ל (מנחת שלמה ח"ב סי' נ"ח אות ל"ו ) – "פשוט הדבר שמעיקר הדין מותר לסתור את הסוכה בחוה"מ כמו בערב שמיני עצרת, ורק עיי"ש בר"ן שהביא מתוספתא דכיון דכתיב חג הסכות לכן אין לבטל את הסוכה באמצע החג [ולפי"ז נראה שאם יש לו ב' סוכות מותר שפיר לסתור ובלבד שלא ישתמש בהם להנאתו מפני שהם מוקצה]. אולם כל זה לענין סוכה עצמה, משא"כ לענין נוי סוכה שפיר מותר בכל ענין".
   3. מר"מ – בכורי יעקב (ס"ק ב'), מנחת פסים (אה"ע, הוספות לאו"ח סי' תרל"ח סעי' ב'), חלקת יעקב (או"ח סי' רכ"ח).
      1. ציץ אליעזר (חי"ג סי' ס"ח) – "לפענ"ד יש להתיר הסתירה לצורך סוכה אחרת, ובפרט **ע"מ לחזור במקו"א**, ועל אחת כמה כשמקימה בחוה"מ ע"מ כן כדי לסותרה ולחזור ולהקימה לפי הצורך".
      2. הגר"א נבנצל שליט"א (אסיפת יצחק כ"ח תמוז תשס"ו) – שאלה: "האם מותר לסתור הסוכה בתוך חול המועד". תשובה: "**אם יש צורך".**
      3. **הגרח"ק שליט"א (עלי שי"ח עמ' קפ"ד אות ל"ד) – "שאלה: האם מותר לפרק סוכה בערב שמ"ע כשיש לו סוכה אחרת והאם מועיל לזה תנאי. תשובה: אין ראוי".**

הגרח"ק שליט"א (ויכתוב מרדכי עמ' שנ"א אות קנ"א) – "האם בחג סוכות, בתוך ימי החג, מותר לסתור את הסוכה מפני שצריך למקומה. תשובה: יש מחמירין".

* + 1. שלמי יהונתן (ח"ג, מוקצה למצוה סי' ז') – "שלענין מעשה צ"ע אם מותר לפרק את הסוכה או את נויה לפי שנחלקו בדבר הפוסקים, ומ"מ מן **הראוי להתנות** מבעוד שאינו בודל משמושי הסוכה ונוייה כל בין השמשות ובזה יוסר מעליו כל ספק, ובשעת גשמים או גנבים יהא מותר לו ליטלם כרצונו בלא חשש".
    2. פסקי תשובות (אות ג') – "ונחלקו הפוסקים אם מותר לסתור הסוכה כשהבטחתו שישמור על קדושת הדפנות והסכך ולא ישתמש בהם לשימושים אחרים, כי שמא בעצם סתירת הסוכה יש משום ביטול והפקעת קדושתה. ומכל מקום, אף לדברי המתירים אין להתיר לסתור סוכה אלא א"כ רוצה להקימה במקום אחר, **אבל לסותרה ללא צורך יש בזה איסור משום ביזוי מצוה**. וכל האמור כאן מדובר בסוכה שבנאוה מלפני החג, שאז אין מועיל תנאי כדי להוריד הקדושה מהדפנות והסכך, אבל אם הקים הסוכה בחול המועד יכול להתנות לפני ההקמה שבדעתו לסותרה בגמר השימוש, ולהשתמש בדפנות לצרכים אחרים, ואז יוכל לסותרה לכל הדיעות אם יש בכך צורך המועד".
  1. **אם מהני תנאי**.
     1. לא – עי' רמב"ם (סוכה פרק ו' הל' ט"ו), עי' רא"ש (ביצה פרק ד' סי' ג'), ארחות חיים (סוכה סי' מ"א), רמ"א (סעי' א').
     2. כן – רי"ף (ביצה דף יז.), רשב"א (ח"א סי' קס"ט, עבודת הקודש שער ב' ס"ק ו').
     3. אם ליכא איסור – מג"א (סי' תרל"ח, פתיחה).
     4. מר"מ – שלמי יהונתן (ח"ג קונ' מוקצה למצוה סי' ד').
  2. **מה הזמן של הקצאה**.
     1. תלוי בבין השמשות – מור וקציעה (סי' תרל"ח), הו"ד בבה"ל (סעי' א' ד"ה דהזמנה).
     2. תלוי בקבלת יו"ט – עמק ברכה (הל' סוכה אות י"א, "בבה"ל הביא בשם מור וקציעה ... **לענ"ד אינו נראה כן** ... רק בנויי סוכה דאיסורם משום מוקצה, דהוקצה למצותן, ודין מוקצה הרי תלוי באיתקצאי בין השמשות; משא"כ לענין סוכה עצמה דאיסורה מן התורה ... הדבר ברור דלא שייך זה כלל לדין איתקצאי בין השמשות ותיכף מעת שישב בה חל עלי' מיד שם שמים לאסרה בהנאה משום קיום מצותה").
     3. הגרשז"א זצ"ל (מנחת שלמה ח"א סי' י' אות א' ד"ה אבל, עי' הג"ה שם, ח"ב סי' מ"ט, תנינא (ב - ג) סי' נ"ד, מאורי אש השלם עמ' תר"ה ד"ה ועיי"ש) – "ובביאור הלכה ... שהביא שם בשם 'המור וקציעה' ... **והוא פלאי**, הרי גם באתרוג ולולב קיי"ל דהזמנה לאו מילתא ולא מיתסרי אלא משעה שנטל אותם ביום למצוה ואפי"ה נאסרים לכל היום אע"ג דלא הוקצו בביהשמ"ש, וגם פשוט הדבר דאתרוג שיחדו למאכל והי' מותר ודאי כל הלילה לאכלו דמ"מ אם נמלך עליו ביום ונטלו למצוה ודאי נאסר לכל היום".
     4. מר"מ – פתח הלכה (מוקצה פרק ו' הע' א'), שלמי יהונתן (ח"ג קונ' מוקצה למצוה סי' ה'), זכרון שמואל (סי' כ"ט אות ט'), ששכ"ה (פרק כ"ב סוף הע' מ"ח [דפו"ח, סוף הע' נ"ה]).

1. נוי סוכה.
   1. **נוי סוכה שתלה בסוכה תחת דופן עקומה וכדומה**.
      1. מיקל: אא"כ הדופן הוא מן הדפנות המעכבים בהכשר הסוכה.
         1. קובץ הלכות (סוכה פרק י"ב סעיף ט"ז) – "נוי סוכה שנתלה בתוך הסוכה במקום פסול, כגון תחת דופן עקומה, לא הוקצה למצוה כדין נוי סוכה, זולת אם הדופן הוא מן הדפנות המעכבים בהכשר הסוכה".
         2. הגר"ש אויערבך שליט"א (סוכה כהלכתה פרק ז' סעי' ד' הע' ז').
         3. סוכה כהלכתה (פרק ז' סעי' ד' אות ג').
      2. מחמיר.
         1. היכלי שן (ח"ג סי' ב') – "נקיטנא מיהא מכ"ז דכל מה שתלה בסוכה בין בשיעור סוכה ובין חוץ לשיעור סוכה בלי הפסק מחיצה ובין מאחורה כל שתלאו לנוי אסול ליטלו משם".
         2. פסקי תשובות (אות ד', הע' י"ב) – "וכתבו הפוסקים כי איסור הנאה בנוי סוכה כולל כל מה שתולים לשם נוי סוכה, אפילו במקום שהסוכה פסולה, כגון שחלק מהסוכה תחת גג, מ"מ כיון שתלה על מנת ליפות הסוכה חל קדושה אא"כ התנה לפני בין השמשות דיום א'. [שו"ת היכלי השן ח"ג סי' ב', אורחות רבנו ח"ב עמ' ר"כ בשם הגרי"י קניבסקי זצ"ל שגם מה שתולה על דפנות הסוכה מבחוץ אסור להסתפק מהם, ומיהו בס' נט"ג מביא בשם ס' ליקוטי יהודא סוכות עמ' ק"כ בשם הגה"ק מגור זצ"ל בעל האמרי אמת שדייק מלשון הגמ' "סיככה כהלכתה" וכו' אסור להסתפק וכו' דמשמע דדווקא היכן שהנוי במקום שהסוכה כשירה, וכן מוכח שיטת הג' חכמת שלמה על גליון השו"ע בסי' זה]".
      3. מר"מ.
         1. הגרשז"א זצ"ל (הליכת שלמה סוכות פרק ז' סעי' כ"ב) – "נוי שתחת דופן עקומה, יש להסתפק אם הוקצה למצוה כדין נוי סוכה או לאו".
            1. הגרשז"א זצ"ל (הליכת שלמה סוכות פרק ז' הע' פ"ז) – "וכמו כן נסתפק רבנו לענין חדר שחלקו מקורה וחלקו משמש כסוכה, שגם כל דברי הנוי שהניח בחלק המקורה יתכן שיאסרו כדין נוי סוכה (אף שאין החלק הזה משמש כדופן עקומה), הואיל וסו"ס בחדר אחד הם והריהם נוי לסוכה. רשימות. והעירנו הגר"א נבנצל שליט"א **דלמעשה הכריע רבנו דאין דינם כנוי**. וע"ע לעיל סי"ט. ועיין ביכור"י סי' תרל"ט סק"י ובס' סוכת שלם סי' ל"ט ס"י. וראה ארחות רבנו ח"ב עמ' ר"כ".
   2. **נוי שתלוי בדופן הסוכה מבחוץ כדי לנאותו: לכאורה רק לפי המחמירים לעיל**.
      1. מיקל.
         1. רבבות אפרים (ח"ד סי' קנ"ג אות כ"ב) – "בנוי סוכה הנמצא חוץ לסוכה דמותר ליהנות בו".
         2. קובץ הלכות (סוכה פרק י"ב סעיף ט"ז) – "נוי שתלוי בדופן הסוכה מבחוץ כדי לנאותו גם מבחוץ, אין דינו כנוי סוכה".
      2. מחמיר.
         1. קהלות יעקב (ארחות רבנו ח"ב עמ' ר"כ אות כ"ו) – "ספר לי מו"ר (שליט"א) זצוק"ל ששאלוהו נוי סוכה שתולים על הדפנות מצד החיצוני של הסוכה אם יש לזה דין נוי והשיב להם שמסתבר שכן וזה אחרת מדפנות בעצמם שלצד חוץ אין להם דין דפנות משום שאינם סוכה בחוץ אבל בנוי כונתו לנאות את הסוכה וזה גם מבחוץ. (עי' סי' תרל"ח ס"א ומ"ב סי' תקי"ח ס"ק ל"ח ובשעה"צ ס"ק ס"א)".
   3. **להוריד קישוטי סוכה בחול המועד מפני הגשמים**.
      1. אליבא דהלכתא גליון ק"ט עמ' נ"ו ).
2. ארבעת המינים.
   1. **האם הארבעת המינים שייך למוקצה של "מה חג' לה'"**.
      1. כן – עי' רש"י (סוכה דף לז:, "אסור להריח בו. דגמרינן מסוכה, דילפינן בפרק קמא (ט, א) דחל שם שמים על עצי סוכה ליאסר בהנאה כל שבעה, הואיל והוקצו למצוה"), עי' בית מאיר (ריש סי' תרנ"ג), בכורי יעקב (סי' תרנ"ג ס"ק א'), חיים וברכה (אות קע"ט).
      2. נראה, ה"ה כל מצות – תוס' (דף כב: ד"ה אבוהון, "אבוהון דכולהו דם. הא דלא קאמר אבוהון דכולהו עצי סוכה דנפקי מקרא כדאמר בריש המביא בביצה (דף ל: ושם) אומר ר"י דמשום דמעצי סוכה לא הוה ילפינן דשאני סוכה דבמסתפק מהן איכא ביטול מצוה אבל בנויי סוכה ובהרצאת מעות לאור נר חנוכה ליכא ביטול מצוה"), רשב"א (דף כב., "אבא דכולהו דם. והא דלא קאמר אבא דכולהו עצי סוכה ואע"ג דנפקא לן מחג הסוכות לה' מה חג לה' אף עצי סוכה לה' כדאיתא בריש פרק המביא כדי יין (ביצה ל' ב'), י"ל משום דאי מהתם הוה אמינא דשאני התם שיש בטול מצוה כשמסתפק מהם וסותר את הסוכה, אבל בסיפוק נויין והרצאת מעות דליכא משום ביטול מצוה אימא דשרי, אלא דמדם ילפינן להו לכולהו").
      3. מר"מ – שרידי אש (ח"א סי' נ"ו אות ב'), שלמי יהונתן (ח"ג, מוקצה למצוה סי' ח').
         1. פמ"ג (יו"ד סי' ק"ח שפ"ד ס"ק כ"ז) – "עיין ברש"י סוכה ל"ז ב' ד"ה אסור דגמרינן מסוכה דחל שם שמים כו' משמע דמן התורה הוא וכבר עמד בו מהר"ם בן חביב ז"ל בס' כפות תמרים שנתקשה בזה ועיין באו"ח תרנ"ג בב"י הביא דברי רש"י ואח"כ הביא תשובת הרשב"א והם לכאורה דברים סתורים וע"ש בסימן תרל"ח בט"ז אות א' והבן ולפ"ז אם היינו אומרים אתרוג והדס מן התורה אסורים כמו סוכה ומה שהקשה מהר"ם חביב מה לסוכה שכן נוהגת בלילות כבימים י"ל גילוי מלתא הוא א"כ וודאי לכולה מלתא הוקש לחגיגה דאסור בהנאה אפ"ה אתרוג מותר כיון דלאו לריח קיימא ומוכח שפיר".
   2. **לולב: אם מותר לתלוש ממנו עלין לאגודה**.
      1. לצורך לולב אחר, אסור – עי' דעת תורה (סי' תרנ"א סעי' א' ד"ה ויש, "ויש לעיין היכי דכבר נטל הלולב למצוה אם מותר לתלוש ממנו עלין לאגודה, כיון דאיתקצאי למצותו. ונראה דכיון שעושה האגודה לאותו **לולב עצמו** מותר"), הו"ד בחיים וברכה (אות ח', "ומשמע דלצורך לולב אחר אסור לתלוש מלולב זה שהוקצה כבר למצותו. והעולם אינם יודעים להזהר בזה").
      2. וכן, לכאורה אסור ללעשות טבעת מלולב בשביל הושענות.
         1. שלמי תודה (סוכה סי' פ"ה אות ב') – "ולענין אי שרי לתלוש עלין מהלולב שנטל למצוה כדי לאגוד ולקשור את הערבות שנוטל בהושענא רבה, הנה אם הלולב שיעורו מצומצם שיש בו רק ארבעה טפחים, ואם יתלוש ממנה עלין יפסל הלולב, או אפילו אם יש בו שיעור גדול ותולש ממנה הרבה עלין באופן שיפסל הלולב ע"י הסרת העלין ממנו, בודאי יש לאסור אפילו כבר בירך על הלולב ביום השביעי וגמר לקיים בו המצוה, שהרי הלולב הוקצה למצותו כל שבעה ואסור להשתמש בו אפילו לאחר שגמר לעשות בו המצוה, כמש"כ השו"ע בסי' תרס"ה ס"א ובמ"ב סק"א, [ויש להזהיר אותם השמשים בבתי כנסיות שאין מקפידים בכך]. אבל אם יש ללולב שיעור אורך יותר מארבעה טפחים, ותולש רק קצת עלין מלמטה באופן שעדיין ישאר שיעור הכשר לולב, יש בזה מחלוקת הפוסקים, דהנה המ"ב בסי' תרמ"ט ס"ק מ"א ובשעה"צ שם ס"ק ל"ט הביא, דדעת המג"א בשם הרא"ש בפ"ג דסוכה (ל"ו ב') סי' כ"ג דלא אמרינן איתקצאי למצותו רק לענין השיעור הראוי למצוה ולא יותר, וכן משמע בתוס' בסוכה (מ"ו ב') ד"ה אתרוג, עי' במג"א שם ס"ק י"ט שדייק כן מדבריהם, כמש"כ הלבושי שרד והמחצית השקל שם בביאור דבריו ע"ש, ודעת הריטב"א שם ועוד הרבה פוסקים דאפילו יותר מכדי שיעור מצוה נמי איתקצאי, וכן הסכים הגר"א בביאורו שם, ומדמי ליה לעצי סוכה שנאסר הכל אפילו יותר מכדי הכשר סוכה, וכל שכן כאן שהוא גוף אחד ע"ש, וא"כ הכא נמי לדעת הרא"ש רק שיעור הכשר לולב דהיינו ארבעה טפחים איתקצאי ולא יותר, ורשאי לתלוש העלין מלמטה, ולדעת הריטב"א כל הלולב שנוטל למצוה אפילו ארוך הרבה איתקצאי למצותו, **ואסור לתלוש העלין מהלולב שקיים בו המצוה**, ולמש"כ המ"ב דהגר"א הסכים לדעת הריטב"א לאסור הכל, ה"נ אין לתלוש העלין מלולב שקיים בו מצוה. וב'לוח ארץ ישראל' (להגאון רבי יחיאל מיכל טוקצינסקי זצ"ל) כתב, דאם אין לו בדין מלולב אחר, יכול לקשור ההושענות בבדי הלולב שברך עליו, כי לא הוקצה למצותו יותר מהד' טפחים של שיעור הלולב, וכפי מש"כ תוס' סוכה מ"ו ב' ומג"א תרמ"ט י"ט ומחצה"ש, עכ"ד, וצ"ע. ונ"מ בזה אף לענין שאר ימי חול המועד אי שרי לאגוד הלולב וההדסים והערבות עם עלה שתולש מהלולב שקיים בו מצוה ...".
      3. אמנם, מותר לקחת הערבות מהארבע מינים בשביל הושענות – בכורי יעקב (סי' תרס"ד ס"ק י"ח), מ"ב (סי' תרס"ד ס"ק כ"א, "ודע דאפילו לדעה ראשונה דאינו יוצא בערבה שבלולב זהו דוקא כל זמן שהיא אגודה בלולב עם שאר מינים אבל אם התיר אגדו של לולב לאחר נטילה ונטל הערבה בפני עצמה פשיטא שיוצא בה").
         1. *הגרח"ק שליט"א (מוריה ח"ת עמ' שי"ג) – "שאלה: אם מותר בשעת הדחק להשתמש בערבת הלולב לחביטת ערבה. תשובה: יתכן".*

*הגרח"ק שליט"א (מועדי הגר"ח ח"א תשובה תקע"ח) – "שאלה: מ"ט לוקחים ערבה חדשה לחביטת ערבה ולא משתמשים בערבת הלולב, דאיתעביד מצוה חדה תיעבד עוד מצוה. תשובה: להרבות במצוות".*

* + - 1. *מועדים וזמנים (ח"ו סי' ע"ח ד"ה ובבכורי) – "ובבכורי יעקב (מובא במ"ב תרס"ד ס"ק כא) שיוצאין בערבה דלולב מצות ערבה דהושענא רבה, אם תולשו ולוקחו אחר כך לבד, ורק להגביהו ולחזור ולהגביהו ביחד עם שאר המינים לא מועיל, ונראה שאין בזה בזוי מצוה או אסור אין מורידין מחמורה לקלה, שמוריד ממצות ערבה דרבנן למצות ערבה שעיקרה מנהג בעלמא, שהאי כללא רק בקדושה ולא במצוה ולכן מדליקין מנר לנר אפילו במצוה קילא".*

*מועדים וזמנים (מילואים שם) – "כתב במ"ב סימן תרס"ד (ס"ק כ"א) שאם התיר אגדו של לולב לאחר נטילה ונטל הערבה בפני עצמה פשיטא שיוצא בה, ואני תמה למה לא נעביד כן לכתחילה, דכיון דאיתעביד בה מצוה חדא דערבה, נקיים בה עוד מצוה דהושענות, ולמה לן ליקח ערבות אחרים במיוחד להושענות, ואפשר שזהו זכר למקדש שנטלו ערבות במיוחד למצות ערבה. אמנם אני מסתפק בזה אי מהני, דאפשר שזהו הורדה בקדושה, ואף שמצינו בנוי סוכה דשרי ליקח ממנו לצאת מצות אתרוג, כשאין לו אחר, כמבואר בבה"ל ס"ס תרל"ח, ה"מ גבי נוי סוכה דזהו עילויא לאתרוג שהיה רק נוי סוכה שיקיים בו עתה מ"ע, אבל כאן מורידים את הערבה ממצותה דהרי הוקצתה למצותה ואכתי ראויה היא למצותה, ומורידין אותה לקיים מצות חבטה שעיקרה רק מנהג, וכיון דהוי הורדה אפשר שאסור וצ"ב".*

1. פיטום של אתרוג, לנשוך בהושענא רבה.
   1. **מיקל**.
      1. ס' זכירה (ענין עוה"ז ועוה"ב ד"ה מ"כ, דפו"ר תס"ט) – "מ"כ עץ הדעת ח"א עץ של ענבים היה וח"א אתרוג היה לכן נוהגין הנבים עוברות ליטול הפיטום מהאתרוג בהו"ר ונותנין מעות לצדקה שיציל אותה ממות עם עוברה. ותאמר כך רבש"ע בשביל שחוה היתה אוכלת מעץ הדעת החטא גורם למיתה ואם אני הייתי באותו עת לא הייתי אוכלת ולא נהניתי בו כמו שלא רציתי לפסול האתרוג כל ז' ימיה והיום שנפסל האתרוג אין בו מצוה כשם שיש לי הנאה מעט **מנשיכתי הפיטם** הזה כך הייתי נהנה מעץ הדעת מה שאסר הקב"ה לאדם וחוה".
         1. הרד"י רקח (אור ישראל חוברת מ"א עמ' קס"ט) – "בספר זכירה ... ושם כתב ככל הדברים הנ"ל רק שבתפלה יש חסרון ניכר, וכמו שהעירו כבר בהערות תרומת שלמה (מהדורה הנ"ל אות תס"ו). ע"ש".
      2. נזיר שמשון (מס' סוכה פרק ג' משנה ו' [להרב יעקב שמשון שבתי סיניגאליא, בעהמ"ח ס' שבת של מי, חידושים על ששה סדרי משנה, פיסא תקע"ג]) – "ראיתי בכתיבה דנוהגין הנשים עוברות **ליטול הפטם** של אתרוג **ביום הושענא רבה**, והטעם הוא משום דאיכא מ"ד דעץ הדעת אתרוג הוה ואח"כ נותנין מעות לעניים שהציל אותה ולעוברה ממות ואומרת כך רבש"ע בשביל חוה שהיתה אוכלת מעץ הדעת גרם אותו חטא מיתה בעולם ואם הייתי באותו זמן לא הייתי אוכלת ולא הייתי נהנית ממנו כמו שלא רציתי לפסול אתרוג זה בשבעת ימי התג שעברו והיום שפסלתי אין בו מצוה וכשם שיש לי הנאה בפיטום זה כך הייתי נהנה לראות העץ הדעת שאמר הקב"ה לאדם וחוה לא תאכל ולא הייתי עובר את ציוויו ותקבלני ברצון את תפלתי ואת תחנתי שלא אמות מלידה זו ותושעני לילד בנחת ובלי צער ולא יהיה לי ולא לולדי שום נזק כי אתה הקל המושיע ע"כ".
      3. סגולות ישראל (אות מ' מערכת מעוברת) – "מעוברת: סגולה לנשים מעוברת ליטול הפיטום מהאתרוג ביום הוש"ר ונותנים מעות לצדקה שיציל אותה השי"ת ממות עם עוברה. ותאמר כך רבש"ע בשביל שחוה היתה אוכלת מעץ הדעת החטא גורם למיתה ואם אני הייתי באותו עת לא הייתי אוכלת ולא נהניתי בו כמו שלא רציתי לפסול האתרוג כל ז' ימי החג והיום שנפסל האתרוג אין בו מצוה כשם שיש לי הנאה מעט **מנשיכת פיטם** הזה כך הייתי נהנה מעץ הדעת מה שאסר הקב"ה לחוה (ס' זכירה)".
      4. מועד לכל חי (סי' כ"ד אות כ"ה) – "כתב בספר נזיר שמעון במסכת סוכה וזה לשונו ... עד כאן, ובני הגדול אברהם אוהבי נר"ו העתיק הדברים האלה בלשון לעז בספרו והוכיח אברהם פרק כ"ד כדי שתהא התפילה שגורה בפי המעוברות, ומי שאשתו מעוברות בימים האלה יתן דעתו ליקח אתרוג וליתן ביד אשתו שתעשה כנזכר לעיל, ויאמר בפניה נוסח התפילה תיבה בתיבה כדי שתאמר היא אחריו, ותזכה שתלד בריוח ולא בצער ויצא הולד לחיים טובים ולשלום, אמן".
      5. חיים וברכה (אות רכ"ח) – "עיין בספר נזיר שמשון שכ' הוז"ל, ראיתי בכתיבה דנוהגין הנשים עוברות ליטול הפיטם של אתרוג **ביום הו"ר**, והטעם ...".
      6. אלף המגן (ס' תר"ס אות ו') – "נוהגת הנשים מעוברות ביום **הוש"ר** (לאחר התפלה כשהבעלים באין לביתם לאחר התפלה) ליטול הפיטם של האתרוג ביום הוש"ר (והטעם דאיכא מ"ד דעץ הדעת שאכל אדה"ר אתרוג הי') ונותנים מעות לעניים שהקב"ה יציל אותה ולעוברה ממות ואומרת כך 'רבש"ע בשביל חוה שהיתה אכלה מעץ הדעת גרם אותו חטא מיתה בעולם ואם הייתי באותו זמן לא הייתי אוכלת ולא הייתי נהנית ממנו כמו שלא רציתי לפסול אתרוג זה בז' ימי החג שעברו והיום שפסלתי אין בו מצוה וכשם שיש לי הנאה בפיטם זה כך הייתי נהנה לראות עץ הדעת שאמר הקב"ה לאדם וחוה לא תאכל ולא הייתי עובר את ציויו ותקבלני ברצון את תפלתי ואת תחינתי שלא אמות מלידה זו. ותושיעני לילד בנחת ובלי צער. ולא יהי' לי ולא לולדי שום נזק כי אתה האל המושיע' ע"כ. חו"ב אות רכ"ח בשם ס' נזיר שמשון בשם כת"י".
      7. לקוטי מהרי"ח (סוף סדר חג הסוכות) – "והנה המנהג שנשים מעוברת **נושכין הפיטים** של אתרוג **בהושע"ר** ואומרת תפלת ובקשות מוזכרת בספר זכירה".
      8. קובץ הלכות (סוכות פרק מ' סעי' ד', הע' ד') – "אף דאתרוג אתקצאי למצותו, אשה מעוברת שרוצה לנשוך פיטמת האתרוג בהושענה רבה להיות לה לסגולה ללידה קלה, מותר לה לעשות כך [דמה שאשה נושכת את הפיטם לסגולה אין זה השתמשות בגוף האתרוג, אלא שמעשה נשיכת הפיטם הוא סגולה, **ואין זה השתמשות באתרוג כלל**, וגם משום אכילה אין לאסור דהא אינו אוכלתו]".
         1. לכאורה תלוי בחקירה האם האיסור לגרום הביטול. או האיסור הוא רק להנות, בתנאי שהוא ע"י ביטול - עי' לעיל.
      9. הגרח"ק זצ"ל (אסיפת יצחק ל' תשרי תשס"ז) – "שאלה: יש מנהג שמעוברת נגוס הפיטמא של האתרוג, האם יכול לעשות זה על הושענא רבא, או צריך להמתין עד אחר שמיני עצרת. תשובה: *יכול*".

הגרח"ק זצ"ל (תורת המועדים סי' תרס"ד ס"ק י"ג אות ה') – "ואף בהו"ר יכולות לעשות כן דלא הוקצה רק שלא ישמש בו הנאות, אבל בנגיסה שאין שום הנאה ממנו שהרי רק נושכים את הפיטם וזורקים אותו א"כ אין שום איסור לעשותו".

עי' הגרח"ק זצ"ל (סגולות רבותינו, שאלה י"ח) – "יש מעוברות שנהגו לפסול את האתרוג שברכו עליו, בהושענא רבה, כסגולה ללידה קלה, אולם לכאורה כיון שהאתרוג מוקצה למצוותו בכל היום השביעי, כמו שכתב בשולחן ערוך (אורח חיים סימן תרסה סעיף א), אין ראוי לעשות כן ביום הושענא רבה. ואם כן על מה סמכו. אנא יבאר לנו רבינו שליט"א. תשובה: לא שמעתי".

* + 1. שערי חג הסוכות (תשובות סי' י"ג אות ב') – "והנה לא מוזכר כאן שהאשה תאכל או אפילו תנשך הפיטם אלא שמוציאה אותו, וזה ניתן להתפרש שמוציאות אותו ביד, ואפילו אם נאמר שמוציאות אותו בשיניה, מ"מ אין המשמעות שאוכלת שום דבר ממנו וא"כ אין בזה שום איסור, כי אין איסור לפסול האתרוג בהוש"ר, אלא שאסור עדיין באכילה ובהנאה".
    2. *הגרש''א שטרן שליט''א (המינים המהודרים עמ' קי"ג) – "ולפי זה יש לדון בדברי בעל נזירות שמשון שכתב שצריך לעשות תנאי שאינו בודל ממנו כל שבעה, דאיכא למימר דכיון דבניטל הפיטום כשר בשאר הימים לדעת רוב הפוסקים, א"כ מצינן למימר דההקצאה חלה רק על מה שנדרש למצוה דכל שבעה, אבל מה שהוא דין רק ביומא קמא אינו נעשה מחמת זה מוקצה לכל שבעה, ושפיר שרי אם מקפדת לא לנגוס שום חלק מבשר הפרי עצמו, ודו"ק".*
  1. **מחמיר**.
     1. דרכי חיים ושלום (אות תשצ"ו) – "כותב בספרו (מנח"א ח"ה סי' ל"ו בכתי"ק) שאסור ללעוס הפיטמא מהאתרוג בהו"ר לנשים מעוברות ואם רוצה ללעס יעשה זאת אחרי ש"ת בימות החול. ובעיקר הדבר מנהג נשים זה אמר **שאין לו מקור רק חדשים מקרוב באו הדפיסו זאת במטה אפרים ובמטה אפרים הישינה לא נמצא**".
     2. הגריש"א זצ"ל (סוף ס' ארבעת המינים כהלכתם עמ' ב' אות ח' של הוספות, אשרי האיש או"ח ח"ג פרק ל"א אות י' [לשונו לקמן], אשרי האיש פרק ל"ב אות ל"ז) – "אסור בהושענא רבה לעשות סגולה לאשה, לחתוך בפיה את הפיטם של האתרוג".
     3. חזון עובדיה (סוכות עמ' תמ"ט ).
     4. הגר"א נבנצל שליט"א (אסיפת יצחק כ"ה תשרי תשס"ז) – שאלה: "יש מנהג שמעוברת נגוס הפיטמא של האתרוג, האם יכול לעשות זה על הושענא רבא, או צריך להמתין עד אחר שמיני עצרת". תשובה: "צריך להמתין".
     5. *משנת יוסף (חי"ג סי' ש"ה, המינים המהודרים עמ' קי"א) – "בספר חיים וברכה אות רכ"ח בשם נזירות שמשון ... אבל רק אחרי סוכות, כי בימי החג הפיטמא טפל לאתרוג, ואם לא התנה אסור להנות ממנו עד אחר החג".*
     6. עי' *היכל הוראה (המינים המהודרים עמ' קי"ד) – "הנוגסת הפיטם בהושענא רבה לאחר הנטילה ראוי לעשות תנאי מערב יום טוב ראשון".*
     7. ילקוט יוסף (קיצור שו"ע סי' תרס"ה סעי' ג') – "נהגו הנשים המעוברות שנושכות הפיטם של האתרוג ביום הושענא רבה, ואחר כך מחלקות צדקה לעניים ומתפללות שיציל אותן השי"ת בשעת הלידה ושתלדנה ולד בר קיימא. ואין ראוי לעשות כן ביום הושענא רבה. כיון שהוא מוקצה למצותו, אלא יעשו כן אחר שמחת תורה. [חזו"ע סוכות עמוד תמט. עפמ"ש בספר ליקוטי מהרי"ח דף קו. בשם ספר זכירה]".
     8. פסקי תשובות (סי' תרס"ה הע' ב') – "בשו"ת מנח"א ח"ה סי' ל"ו בענין מנהג נשים מעוברות לנגוס הפיטם לסגולה ללדת בנקל ואומרות תפלה המובאת בספרים (מנהג זה מובא בליקוטי מהרי"ח בשם ס' זכירה ובחיים וברכה אות רנ"ח ומועד לכל חי סי' כ"ד אות כ"ה) שאסור לעשות זאת בהושענא רבה משום שהאתרוג מוקצה למצוותו כל יום שביעי כדאיתא הכא בשו"ע ואסור לפוסלו בידים, אלא יש להן לעשות זאת לאחר שמחת תורה, ועיי"ש על עצם מנהג זה שתמוה הוא ואין לו מקור, ובמקור חיים לחו"י הנדמ"ח סי' תרס"ד 'מנהג נשים מעוברות נושכין עוקץ מן האתרוג, נזכר בס' צאינה וראינה, אשרינו שנשתקעו מנהגים כאלו'".
  2. מראי מקומות.
     1. נטעי גבריאל (סוכה פרק פ' אות ח') – "נשים מעוברות יש הנוהגות ליטול הפימום של האתרוג בהו"ר אחר התפלה ונותנות צדקה לעניים ואומרות תפלה מיוחדת שילדו בנחת ובלי צער, ויש שקורא ע"ז תגר שאין לזה מקור ואסור לטעום הפיטמא מהאתרוג בהו"ר, והסגולה יקיימו בעשיית מרקחת מהאתרוג לאכול בט"ו בשבט".
  3. **האיך האשה מסירה את הפיטום: שמוציאות אותו ביד, או תנשך הפיטם**.
     1. מראי מקומות – שערי חג הסוכות (תשובות סי' י"ג אות ב', לשונו מובא לעיל), הרד"י רקח (אור ישראל חוברת מ"א עמ' קע"ג אות ג').
  4. **בכלליות: לענין מנהג זה**.
     1. מקור חיים (חו"י, סי' תרס"ד על סעי' ט') – "מנהג נשים בני בנים [מעוברות] נושכין עוקץ מן האחרוג, נזכר בםפר צאנה וראנה, אשרינו שנשתקעו מנהגים כאלו".
        1. שערי חג הסוכות (תשובות סי' י"ג אות ה') – "**מה שהוסיפו בסוגרים מלת מעוברות** נר' שהמגיה בא להשוות דברי המקו"ח עם שאר מקורות המנהג הזה, אבל נר' מלשונו במש"כ 'נשים בני בנים' שהתכוון, שמנהג במקומו היה, שכל אשה בת בנים היתה נושכת מהאתרוג בהושע"ר גם אם כעת לא היתה מעוברת".
     2. חשוקי חמד (יומא סוף דף סא:) – "והנה באלף המגן (סימן תרס ס"ו) מובא סגולה, שאשה מעוברת תישוך את הפיטם של האתרוג לאחר סוכות, והיא סגולה ללידה קלה, ושמעתי שאשה מעוברת רצתה לישוך את הפיטום אחר סוכות, אלא שלבעלה היה **אתרוג בלא פיטם**, ואמר לה אחד מחכמי הדור שתישוך במקום הפיטם".
     3. שערי חג הסוכות (תשובות סי' י"ג אות ג') – "אכן לשון התפילה מה שאומרת, שאם היתה שם לא היתה אוכלת ממנו, **צריך ביאור, כי מנין היא יודעת שלא היתה אוכלת ממנו**, שאם יציר כפיו של הקב"ה לא עמד בנסיון הזה מי מבטיח שילודת אשה היתה מתגברת על היצר. ועוד הלא כל הנשמות של כל הדורות היו תלויות באדם הראשון ומן הסתם כל נשמות של נשים היו תלויות בחוה [או שגם נשמות הנשים היו תלויות באדם הראשון] וא"כ גם היא בעצמה היתה שם ובאמת נכשלה ביחד עם אדם וחוה, וצ"ב".
  5. מראי מקומות – זכר דוד (מאמר ראשון פרק ע"ה עמ' תקל"ג), שערי חג הסוכות (תשובות סי' י"ג), הרד"י רקח (אור ישראל חוברת מ"א עמ' קס"ז).
  6. **אתרוג של שביעית: אי יכולה מעוברת לנגוש את הפיטם לסגולה כידוע**.
     1. *מיקל: שהפיטום אינו ראוי לאכילה.*
        1. הגריש"א זצ"ל (סוף ס' ארבעת המינים כהלכתם עמ' ב' אות ח' של הוספות, אשרי האיש או"ח ח"ג פרק ל"א אות י') – "אתרוג שקדוש בקדושת שביעית אי יכולה מעוברת לנגוש את הפיטם לסגולה כידוע. והשיב דבלא"ה לא עומד לאכילה הפיטם ושרי. אבל אפשר לנוגשו רק אחר הושענא רבה כיון דהוקצה למצותו".
        2. *הגר"א נבנצל שליט"א (אסיפת יצחק כ"ח תשרי תשס"ח) – "שאלה: יש מנהג שמעוברת נגוס הפיטמא של האתרוג, האם מותר לעשות זה אם אתרוג של שביעית. תשובה: כן".*
        3. *משנת יוסף (חי"ג סי' ש"ה, המינים המהודרים עמ' קי"א) – "בספר חיים וברכה אות רכ"ח בשם נזירות שמשון ... וברצוני להציע את שאלתי קמיה דמר, איך יש לנהוג למעשה בשנת השמיטה הבעל"ט, האם מותרת לנגוס באתרוג, שלכאורה הרי מפסידה בידים פירות שביעית. או אולי יש להתיר דהא סוכ"ס יכולה לאכול חלק הפרי הזה, או משאר סיבות. יורנו כבוד תורתו ההלכה בזה, ומן השמיים יתברך. עכ"ד. הנה ... ממילא האשה שנושכת הפיטם מהאתרוג לשם סגולה, אין בזה שום איסור. - ואי משום מעט מהקליפה של האתרוג שננשך יחד עם הפיטם, זו רק קליפת האתרוג ולא בשרו. ואת"ל שמשך עמו גם משהו מהקליפה העבה, שאחרי הבישול נאכלת, במשהו כזה לא קפדינן. - כמו שהבאתי בשו"ת משנת יוסף ... אבל רק אחרי סוכות, כי בימי החג הפיטמא טפל לאתרוג, ואם לא התנה אסור להנות ממנו עד אחר החג".*
        4. *אמרי בינה (המינים המהודרים עמ' קי"ב) – "הנה הפיטם בעצמו אינו ראוי לאכילה א"כ לכאורה מה ההפסד שייך בו, ואם דע"י שיטול הפיטם אפשר שיקלקל האתרוג, הלא יכול לבשל האתרוג מיד אחר סוכות ואין כאן הפסד. אבל יש לעיין למה דמובא במתני' שביעית פ"ז מ"ג: קליפי רימון והנץ שלו קליפה אגוזים, והלגעינים פ' הרע"ב הגרעינים, כיון שראוי למאכל בהמה יש בהם קדושת שביעית, ואולי גם הפיטם של אתרוג נכנס בכלל אלו,* ***א"כ אסור לזרקם*** *וצריך לשמרם בקדושת שביעית".*
        5. *הגרש''א שטרן שליט''א (המינים המהודרים עמ' קי"ג) – "הנה לענ"ד נראה* ***דאם יקפידו שלא לנגוס מאומה מגוף הפרי*** *רק את העץ והשושנתא שעליו אין בכך כל איסור כיון שאין זה מגוף הפרי ואין עליו קדושת שביעית, וכמו דפשיטא דבעוקץ נמי אין בו קדושת שביעית משום שאינו מן הפרי עצמו".*
        6. *היכל הוראה (המינים המהודרים עמ' קי"ד) – "ועל כן הנראה לי דפשוט הוא שמותר לאשה לנגוס את הפיטם [כמובן באופן שעשו תנאי שלא יהיה בודל ממנו כל שבעה כדי שלא יהיה מוקצה למצותו] אך תיזהר ביותר שלא לנגוס בתוך בשר הפרי עצמו אלא עד קצת לפני המקום שבו הפיטם מחובר לפרי, שהרי אם תנגוס בגוף הפרי עצמו אפילו קצת הגם שהוא קליפה בעלמא אך היות ולקליפה זו יש תשמישים ממילא חלה עליו קדושת שביעית".*
     2. *מחמיר.*
        1. *בשם ברכת חיים (הערות של ר' גדליה משה אייזנבאך על ספר חיים וברכה אות ע' ס"ק רכ"ח) – "דבאתרוג של שביעית אסור ליטול הפיטום, כיון דאסור לשנותו מברייתו".*
     3. *דעת הגרח"ק זצ"ל.*
        1. הגרח"ק זצ"ל (אסיפת יצחק כ"ה תשרי תשס"ח) – "שאלה: יש מנהג שמעוברת נגוס הפיטמא של האתרוג, האם מותר לעשות זה אם אתרוג של שביעית. *תשובה: יתכן שהפיטום אינו ראוי לאכילה וצ"ע".*
        2. *הגרח"ק זצ"ל (פסקי ההלכות ח"ו עמ' ש"ו אות קע"א) – "יש מנהג שאשה מעוברת נושכת את הפיטם של האתרוג לאחר שבירכו עליו וזה סגולה ללידה קלה. האם באתרוג שקדוש בקדושת שביעית מותר לעשות כן. תשובה: יכול להיות שבשביעית אין לעשות כן".*
        3. *הגרח"ק זצ"ל (המינים המהודרים עמ' ק"ט) – "בספר חיים וברכה אות רכ"ח בשם נזירות שמשון ... וברצוני להציע את שאלתי קמיה דמר, איך יש לנהוג למעשה בשנת השמיטה הבעל"ט, האם מותרת לנגוס באתרוג, שלכאורה הרי מפסידה בידים פירות שביעית. או אולי יש להתיר דהא סוכ"ס יכולה לאכול חלק הפרי הזה, או משאר סיבות. יורנו כבוד תורתו ההלכה בזה, ומן השמיים יתברך. תשובה: אם מורידים רק הפיטם לא גורם פסידא".*