שיג ג
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / אורח חיים / סימן שיג עד שטו - בונה

##### הלכות

##### **שבת**

##### סימן שיג - הלכות בונה

##### שיעור ג

# **שיעורי הלכה**

### שיעורים על סדר השו"ע

### מפי מו"ר הגאון

### רבי **רפאל צבי ובר** שליט"א

## בנין בכלים לשעה

**א] כתב** המג"א (ס"ק יב) "ונראה לי דכוסות שלנו העשוים
 בחריצים סביב ומהודקים בחוזק, לכו"ע אסור, ולא דמי לכיסוי הכלים שעשוים כך, דהתם אין עשוים לקיום, רק לפתחן ולסגרן תמיד, עיין סי' שי"ד סעיף י" עכ"ל. וכ"כ במ"ב (ס"ק מה) בשם המג"א והט"ז. דנתבאר [בשיעור ב, ועיי"ש בביאור מחלוקתם] דנחלקו המג"א והט"ז לענין הידוק ע"י שרוי"ף [הברגה], דדעת המג"א דהוי כתקיעה וחייב חטאת, ודעת הט"ז דנחשב כהידוק ואסור מדרבנן [כמבואר בשעה"צ]. והתקשה המג"א, מכיסוי הכלים דמותר לסוגרו בחוזק אע"פ שהוא ע"י הברגה [ואף לדעת הט"ז מ"מ צריך להיות אסור מדרבנן], ותי' דכיסוי כלים אינו עשוי לקיום, אלא לפתוח ולסגור תמיד ולכך שרי, אבל בדבר שאינו עשוי לפתוח ולסגור לעולם אסור מדאורייתא דחשיב תקיעה וחייב חטאת.

**ונראה** מלשונו דההיתר של כיסוי הכלים הוא דהוי בנין
 לשעה כיון שדרכו לפתוח ולסגור תמיד, ולדעתם לאו דווקא כיסוי כלים, אלא ה"ה כל דבר שדרכו לפתוח ולסגור תמיד לכאו' מותר לפותחו ולסוגרו בשבת אע"פ שהוא ע"י תקיעה [וכן להיפך אפשר שיהיה אסור לסגור כיסוי שאין עומד לפותחו, וכגון לסגור בקבוק שתיה בזמן שזורקו לאשפה, ויש לדמותו לסגירת טיטול מלוכלך כשזורקו לאשפה, דדעת הגרשז"א דיש בזה חשש תופר של קיימא, כיון שאין עומד לפותחו כלל, וה"ה בסגירת פקק כשזורקו לאשפה].

**ומדוקדק** ג"כ מה שהביא ראיה מלקמן סי' שי"ד סעיף י, ושם
 מבואר דמותר לפתוח פי התנור ששרקו בטיט כיון שעומד לפתוח ולסגור. וז"ל השו"ע שם "חותמות שבקרקע, כגון דלת של בור שקשור בו חבל וכו', ודוקא כשעשוי לקיים ע"מ שלא להסירו בשבת, אבל אם אינו עשוי לקיים כלל, מותר. ומטעם זה מותר להתיר דף שמשימין אותו לפני התנור ושורקין אותו בטיט, שאינו עשוי לקיום". וכן הוא לעיל סי' רנט סעיף ז, "תנור שמניחים בו החמין וסותמין פיו בדף, ושורקין (פירוש מחליקין) אותו בטיט, מותר לסתור אותה סתימה כדי להוציא החמין" וכו'. וכמו שפי' שם המ"ב (ס"ק יט) וז"ל "שאין זה בכלל סתירת בנין אפי' מדרבנן, כיון שלא נעשה לקיום כלל". הרי דדימה כיסוי הכלים, לדף התנור ושם ההיתר כיון שהוא לשעה ואינו עשוי לקיום [והנה בסי' שיד נראה דלא הותר אלא כשעומד לפתוח ולסגור בשבת גופא, ובסי' רנט נראה דאף אם אינו עומד לסגור אלא בשבת הבאה מותר, ואולי יש לחלק בין מטלטלין דסגי לזמן מרובה יותר, מקרקע דדוקא באותו יום].

**ב] אמנם** הקשו התהל"ד והחזו"א (סי' נ ס"ק ט), מקנה של
 סיידין דאסור להרכיבו בשבת אע"פ שאינו עשוי לקיום, אלא לפתוח ולסגור תמיד, ולדעתם אף בנין לשעה אסור עכ"פ מדרבנן. כמבואר בברייתא בשבת (מז.) "מיתיבי המחזיר קנה מנורה בשבת חייב חטאת, קנה סיידין לא יחזיר ואם החזיר פטור אבל אסור", ופרש"י, קנה מנורה, שיוצאין ממנה קנים לנרות הרבה, ונוטלין הימנה ובשעת הצורך מחזירין אותו. קנה של סיידין, הטחין ומלבנין הבית בסיד, יש להן קנים של פרקים ונותן מטלית בראשה, ושורין בסיד המחוי וטח את הבית, וכשהוא טח מלמטה א"א לו אלא בקנה קצר, וכשהוא הולך ומגביה, מוסיף קנה על קנה ומאריכו. פטור. שאין זה גמרו שהרי צריך לחזור ולפרקו תמיד". הרי מפורש ברש"י דאף קנה של סיידין צריך לחזור ולפרקו תמיד, ואעפ"כ אסור מדרבנן.

## גדר מלאכת בונה לדעת החזו"א

**ג] עוד** מבואר בחזו"א, דאפשר דאסור מדאורייתא, דביאר
 שם החילוק בין קנה של מנורה לקנה של סיידין, וז"ל וטעמא, דבמנורה עיקר תשמישה במורכבת, ופירוקה אינו בשביל תשמיש אלא לסיבה אחרת, אבל קנה של סיידין יש לו ב' תשמישים, דבמקום נמוך אין ראוי קנה ארוך ובמקום גבוה אין ראוי קנה קצר, והלכך כשמאריכו לפי שעה, אף שתקעו חשיב כהעמיד כלי ע"ג כלי כדי להגיע למקום גבוה, ולא נחית עלי' שם קנה ארוך. אבל מדברי הרמב"ן והריטב"א [כנראה כוונתו לר"ן] נראה דאורחא דמלתא נקט דקני מנורה תוקען, וקנה סיידין כיון דצריך לפורקו תמיד, אינו תוקעו בחוזק, אבל כל שתקעו חייב חטאת, וכן מוכח מהא דמטה של טרסיים דאע"ג דעומדת לפורקה, מ"מ אם תקע חייב חטאת" עכ"ל.

**ונראה** לבאר דעת החזו"א דחיוב בונה הוא על התאחדות שני
 החלקים להיות גשם וחפצא אחד, וכל שמעצם חיבורו אין מניעה להחשיבו כחפץ מאוחד, חייב עליו משום בונה, ולא איכפת לן שדעתו לפרקו מיד אח"כ, דפירוקו הוא סתירת הכלי מסיבה חיצונית אך מצד החיבור עצמו יכול לישאר לעולם, וכן הוא במנורה של חוליות שפירוקו הוא סתירת הכלי, משא"כ בקנה של סיידין דלפעמים צריך קצר ולפעמים צריך ארוך חשיב כלי גם בעודו מפורק, וכיון שכן גם כשמחברם אינם מתאחדים להיות חפץ אחד, כיון שעומד לפרקו וגם בפירוקו חשיב כלי, ונחשב שמעמיד כלי ע"ג כלי דלא חשיב בונה, דאין מבטל כלי לכלי להיות אחד כל שעומד לפרקו. ומ"מ גם בזה דעת הרמב"ן והר"ן דטעם הפטור כיון שאינו תוקע, ולעולם כל שתקעו חייב חטאת.

## לדעת החזו"א חיבור זרם חשמלי הוי 'בונה'

**ד] ועיי"ש** בחזו"א שחידש דחיבור חשמל חייב משום בונה,
 וכתב שם דאע"פ דהוא עומד לכבות ולהדליק, מ"מ לפי מה שביאר הרי הוא בנין גמור, כיון שמצד החשמל חיבורו לעולם, ומה שמכבהו הרי הוא מסיבות אחרות של חסכון וכדו' אך מעצם החיבור הרי הוא חיבור תמידי להיות אחד, ולכך לא איכפת לן שעומד לכבותו.

**וז"ל** שם, "ובפתיחת החשמל שמכניסים הזרם בהחוטין
 חשיב לעולם כתקע, דאף את"ל דקנה של סיידין אף בתקע אינו אלא מדרבנן, היינו דוקא בהרכבה של ב' גשמים שאפשר לחשבן כשנים משתתפים בפעולה אחת, אין התקיעה מכרעתן לגשם אחד כל שפירוקן נחוץ לטיח של הנמוך, אבל תיקון צורה להגשם ונעשה ע"י זה שימוש, ודאי חשיב בונה, ואף אם השימוש הוא לשעות מיוחדות ואח"כ פוסקו, דהפסיקה הוא מכאן ולהבא והצורה הראשונה אינה בת פירוד מן הגשם, וכש"כ אם גם בקנה של סיידין חייב כשתקע, דהכא חייב אע"ג דפוסקו לאחר שעה. ואחרי שהדלקה הוא בנין הכיבוי הוא סותר".

**ועיין** עוד בהשמטות (סי' קנו) במה שהשיב לגרשז"א, וז"ל
 "טענת עשוי לסגור ולנעול, אינה אלא בדלת וכיסוי שהפתיחה והנעילה יחד מטביעים את צורת הכלי, אבל כאן החיבור הוא הכלי המשמש, וההפסקה היא ביטול התשמיש ושבירת הכלי, ואם אדם יתפור בגד ע"מ לנתק את התפירות תיכף ולחזור ולתפור ולנתק, לא יתבטל בשביל זה שם מלאכה, וכאן ג"כ ההפסקה משמשת לחשך (לחסוך) תשלומי החשמל וכיו"ב, ואינו ענין לפתיחת דלת וכיסוי, ויעוין בספר בפנים" וכו', עוד שם "היתר של עראי אינו במלאכה, כמו שהתופר ע"מ לקרוע חוטי התפירה, ולחזור ולתפור, ולחזור ולקרוע, לא מקרי שימוש אלא עושה מלאכה, ולכן קנה של סיידין ומטה של טרסיים אסור לתקוע דכיון דתקיעה צורתה מלאכה, לא מהני מה שאינה לזמן מרובה, ולא דמי לדלת וכיסוי כלים שכל עיקרן להתחלפות מסתימה לפתיחה ומפתיחה לסתימה, אבל שימוש החשמל הוא בחיבור וההפסק הוא משום חשכון תשלומין וכיו"ב דבר צדדי".

**הרי** דהאריך לבאר דלעולם כל שמצד הבנין יכול להתקיים
 לזמן מרובה, חשיב בנין אף שדעתו בשעת הבנין לפרקו, כיון שאינה סתירה לעצם הבנין, והוי כתופר ע"ד לחזור ולפותחו, דבוודאי שחייב משום תופר, דפתיחת התפרים אינה סתירה לתפירה. וזה הטעם בחשמל דחייב משום בונה, דאף דעומד להדליק ולכבות, מ"מ אינו מוכרח מעצם הבנין, אלא מכבהו מסיבה חיצונית של חסכון וכדו', ומעצם הבנין יכול לישאר לעולם ובזה חייב משום בונה אף שהוא לזמן.

## טעם שמותר לסגור כלים

**ה] עוד** כתב החזו"א, "והא דכתבו הט"ז והמג"א סי' שי"ג
 דמותר לתקוע את כיסוי הכלי כיון שעומד לסגור ולפתוח, היינו בכיסוי שאין סתימת הכלי בנין, אלא שימוש, דכלי סתום לעולם אינו כלי, וכל ענין הכלי הוא להיות פתוח ולשמש בו, ולכסותו שלא בשעת שימוש, והלכך אין הכיסוי והכלי כחד, אלא שני גשמים משתתפים בשימוש, אבל הרכבה הדרושה לשימוש כמו קנה סיידין ומטה של טרסיים וזרם החשמל, אף תיקון לשעה חשיב בונה".

**והוא** דלדעת החזו"א, צריך לבאר מדוע מותר לסגור כיסוי
 כלים, דמ"ש מקנה של סיידין שעומד לפתוח ולסגור, ואעפ"כ אסור מדרבנן, או אף מדאורייתא [לדעת הרמב"ן והר"ן]. ותי' החזו"א דסגירת כלי הוא ביטול השימוש, דהשימוש בו הוא בעודו פתוח, וע"כ לעולם לא נחשב שמתאחד עמו להופכו לכלי אחד, אלא חשיב שימוש משימושי הכלי, ולכך מותר לפותחו ולסוגרו בשבת, משא"כ בקנה של סיידין שהוי כלי בהרכבתו ולכך אסור.

**ובפשוטו** לדעת החזו"א אין להתיר אלא סגירת פקק שמבטל
 את הכלי משימושו, ולדבריו יהיה אסור לסגור בקבוק תינוק, או מלחיה וכדו', והוא פלא, וכן הקשה הגרשז"א (שש"כ ח"ג פי"א הערה קלג). אמנם נראה דאף בבקבוק תינוק או מלחיה, כיון שאחר השימוש בו, אינו ראוי לשימוש עד שיפתחנו, הרי סגירתו נחשבת לביטול השימוש שבו, וע"כ מותר לסוגרו.

**ו] וכן** מבואר בחזו"א (סי' נא ס"ק יח) דנחלק על המ"ב לקמן
 (סי' שיד ס"ק כ) אם מותר לתקוע גובתא [קנה להוציא יין מהחבית] ביתדות, דדעת המ"ב דחייב חטאת, אמנם החזו"א הוכיח שמעיקר הדין אין איסור בדבר, וז"ל "ולכן נראה דגובתא שאינה אלא להוצאת היין, ואחר שהוציא היין אין הרכבת הקנה בחבית רצויה כלל, הוי ככיסוי כלי דמותר לתקוע וכמש"כ שם בסק"ט, וכן משמע סתימת הפוסקים, ומ"מ כיון דלדעת המ"ב יש כאן חיוב חטאת, אי אפשר לעשות מעשה בזה". ולכאו' אין דבריו מובנים דהרי דעת החזו"א דאף בנין לשעה חשיב בנין, וא"כ מאי איכפ"ל שאין לו ענין אח"כ בגובתא. אמנם למה שבארנו ניחא, דכיון דאין הרכבתו רצויה אחר שיגמר היין, הוי כבקבוק תינוק וכדו' דמותר לעשות כן בשבת. והסברא בזה היא, דלדעת המ"ב והמג"א הוא תלוי במציאות אם דרכו לפתוח ולסגור או לא, ובגובתא אינו עומד לפתוח עד גמר היין ולכך חייב חטאת. אמנם לסברת החזו"א אינו תלוי בזה, אלא אם חיבורו נחשב ל'אחד' או לא, וכל שאחר גמר שתיית בקבוק התינוק, או הוצאת היין, אין חיבורו רצוי כלל, א"כ אינו בכלל בונה ושרי [ושאני מקנה של סיידין, דשם אין סתירה מעצם הכלי שישאר לעולם, אלא דחפץ בו לכלי אחר, ומשו"כ אסור מדרבנן או אף מדאורייתא, משא"כ הכא דהפקק או הגובתא אינו רצוי כלל בכלי מעבר לשימוש בו, ולכך מותר לסוגרו בשבת].

## הרכבת משחקי ילדים, כגון לגו וקליקס וכדו'

**ז] דנו** הפוסקים, אם מותר להרכיב או לפרק משחקי הרכבה
 לילדים, כגון לגו, קליקס, וכדו', והנה לדעת המג"א והמ"ב כל שעומד לחבר ולפרק שרי, ואף המשחקים כיון שעומדים לפרק ולבנות שוב, אינו של קיימא ומותר כדין כיסוי הכלים. ומ"מ אם בונים משהו יפה ומחמת כן משאירים זאת על בניינו לזמן מרובה אסור, דנחשב שעומד לקיום.

**ואף** לדעת החזו"א, נראה לדמותו לגובתא דדעת החזו"א
 דמדינא שרי, דאף כאן, אינו מתאחד להיות עצם וגשם אחד, דכל ענינו הוא הרכבה ופירוק וזה הוא הנאת המשחק, ואדרבא אם ידביק את החלקים לעולם בדבק וכדו', הרי הוא קלקול המשחק, וכיון שכן אחר זמן מה אין חיבורו רצוי בו, וע"כ מעיקר הדין יש להתירו [ומלבד זה במשחקים שאינם בגדר 'תקיעה' אלא בגדר 'הידוק', כבר התבאר בשיעור ב' דדעת החזו"א דאין איסור להדק במקום שלא שייך תקיעה. אלא דדעת הרמ"א והמג"א והמ"ב לא כן, אך מ"מ אפשר דיש לצרף זאת להתיר, אלא דתלוי כל משחק לגופו אם חשיב הידוק או תקיעה, ועיי"ש בשיעור הנ"ל מהו גדר תקיעה]. אמנם בנעשה לזמן מרובה עדיין לא ברור להקל לפי החזו"א. ומ"מ ידוע דדעת הגריש"א לאסור בזה, ובחוט שני (ח"ב פרק לו עמו' רנ) הסתפק בזה וז"ל "משחקי ילדים המרכיבים חלקים זה בזה, ויש בזה מעט תקיעה, אף שהוא ע"מ לפרק מיד, צ"ע אם יש להתיר לעשות את ההרכבה הזו בשבת". א"כ למעשה אפשר דיש להחמיר בזה, ומ"מ אין צריך למנוע מילדים המשחקים בזה מעצמם.

## מתלה הנתלה בלחץ אויר, וכן מגנט

**ח] וכתב** בחוט שני, לענין מתלה הנדבק בלחץ אויר, דחשיב
 רפוי ומותר לתלותו ע"ג מטלטלין. אבל ע"ג מחובר לקרקע, תלוי בפלוג' הרמ"א והחזו"א, לענין תליית וילון ותמונה וכדו' על הקיר באופן קבוע, דדעת הרמ"א והמג"א והמ"ב דמותר, ודעת החזו"א שאסור וחייב משום בונה [ונתבאר בשיעור א]. וכן הדין במגנט הנתלה על ברזל, דתלוי אם הוא על מטלטלין או ע"ג מחובר לקרקע.

.

**דינים העולים**

1. נחלקו הפוסקים בטעם דמותר לסגור ולפתוח כיסוי כלים בשבת, דעת המג"א והמ"ב דכל בנין שאינו עשוי לקיום כיון שעשוי לפתוח ולסגור תמיד, הוי בנין לשעה ומותר, וזה טעם ההיתר בכיסוי הכלים. ודעת התהל"ד והחזו"א דאסור, ולחזו"א ישנם אופנים שאסור מדאורייתא. וטעם ההיתר כיון שסגירת הכלי, הוא היפך שימוש הכלי, דאינו עומד אלא להשתמש בו כשהוא פתוח, וע"כ אינו מתאחד להיות גשם וחפצא אחד, ומשום כן שרי.
2. סגירת בקבוק באופן שאין דעתו לפותחו כגון שזורקו לאשפה, לדעת החזו"א מותר, ולדעת המג"א והמ"ב אפשר שאסור.
3. דעת החזו"א דחיבור חשמל חייב משום בונה, ולא איכפת לן שעומד לכבות, כיון שהוא סיבה חיצונית מטעמי חסכון וכדו', אך מעצם הבנין שבו הוי בנין חשוב, וחייב.
4. התוקע גובתא [קנה שמוציאין בו יין מהחבית] ביתדות, לדעת המ"ב חייב חטאת, ולדעת החזו"א מדינא מותר, ומ"מ למעשה אין להתיר כיון דלמ"ב חייב חטאת.
5. משחקי הרכבה, כגון לגו וקליקס, לכאו' נראה דבין למ"ב ובין לחזו"א מותר, אלא אם כן בונה משהו יפה להעמידו לזמן מרובה. ומ"מ דעת הגריש"א לאסור, והחוט שני הניחו בצ"ע, וע"כ למעשה אפשר שיש להחמיר בזה, ומ"מ אין צריך למנוע מילדים המשחקים בזה מעצמם בשבת.
6. מתלה הנתלה בלחץ אויר, וכן מגנט, נחשב רפוי, ומותר לתלותו ע"ג מטלטלין, אבל ע"ג מחובר, לדעת הרמ"א והמג"א והמ"ב מותר, ולדעת החזו"א כל שעושה כן לקיום חייב.

**השיעור נמסר בביהכ"נ "בית ציון ואהל אית"ן", נוה יעקב, ירושלים.**

ניתן לשמוע בקול הלשון [טל': [PHONE_REMOVED] או [PHONE_REMOVED] או [PHONE_REMOVED], קוד 1-3-2-2-6, ובשידור חי ביום ה' 22:30].

**נכתב ע"י הרב ש. מ. שליט"א והיה למראה עיני מו"ר שליט"א**