חבורה שרטוט
קטגוריות: ש_ס / מ מנחות / סת_ם - הרב משה יפהן / חבורות

והנה התו' הביאו את דברי הירושלמי בפ"ק דמגילה [הלכה ט'] דתפילין ומזוזות אין נכתבין אלא על עור אחד, ויעויי"ש בירושלמי דאיתא הכי רבי יודה בר פזי אמר רבי יהושע בן לוי שאל ולמה לי נן אמרין יש בספרים מה שאין בתפילין ומזוזות שהספרים נכתבין בשני דפין ותפילין ומזוזות אינן נכתבים אלא בדף אחד, התיב רבי יצחק בריה דרבי חייה כתובה דרבה שהספרים נכתבין בשתי עורות ותפילין ומזוזות אינן נכתבות אלא בעור אחד ע"כ, והנה הא דאיתא בירושלמי דתפילין ומזוזות אינן נכתבין אלא בדף אחד צ"ע הא תפילין נכתבין מעיקר דינם בד' דפין, וצ"ל דהכוונה דפרשה אחת מהן אין נכתבת בשני דפין, משא"כ בתורה דפרשה אחת נכתבת בשני דפין.

עוד יל"ע בהא דאיתא בירושלמי שהספרים נכתבים בשתי עורות ותפילין ומזוזות אין נכתבות אלא בעור אחד, ומבואר בתו' דמזוזה כשרה בשני עורות שחברן בתפירה דע"י תפירה חשיב שפיר כעור אחד, וא"כ צ"ע הא דמחלק הירושלמי בין ס"ת ותפילין ומזוזות הא בס"ת נמי אין כשר שני עורות אלא בגוונא שחברן בתפירות, וצ"ע.

והנה הבאנו לעיל דשיטת הרמב"ם דמזוזה שכתבה על שני דפין כשרה, ומוכח מדבריו דאף אם כתב פרשה אחת בשני דפין כשרה, דהא כתב דאם כתבה על שנים ושלשה דפין כשרה, ואם כתבה על שלשה דפין בע"כ דכתב פרשה אחת על שני דפין דהא אין במזוזות אלא שני פרשיות, וא"כ צ"ע לפי"ד הרמב"ם הא דאיתא בירושלמי דתפילין ומזוזות אין נכתבין אלא בדף אחד.

אלא דעיין באור זרוע הלכות תפילין סימן תקל"ט דלמד פשט אחר בדברי הירושלמי ולפי"ז ל"ק על הרמב"ם, וז"ל והיכי שכתב בשני חתיכות וחברן בתפירה או דבקן בדבק ה"נ דשרי כדאיתא בהקומץ רבה ס"ת שבלה ותפילין שבלו אין עושין מהן מזוזה לפי שמורידן מקדושה חמורה לקדושה קלה הא מורידין עושין כו' דלמא להשלים פי' אם חסירה מזוזה ד' פסוקים או ג' חותך מס"ת שבלה או מתפילין שבלו ותופרן למטה או מן הצד למזוזה אלמא בכל ענין דמיערה לא חשיב שני ספרים, ותו כמדומה לי שיש בירושלמי רפ"ק דמגילה [וכן איתא במסכת סופרים] לא יהיה כותב חציו על העור וחציו על הקלף אבל כותב הוא חציו על עור בהמה טהורה וחציו על עור חיה טהורה היינו נמי שחברן בתפרה או דבקן בדבק ותו אמר בהקומץ רבה תפלה של יד כותבה בעור אחד ואם כתבה על ארבע עורות והניחה בבית אחד יצא וצריך לדבק אלמא כשמדבקן אחרי כן חשובות כעור אחד עכ"ל.

והנה במה הביא ראיה מדברי הגמ' לקמן בתפילין של יד שכתבן על ארבע עורות דצריך לדבק יש לדון בראיה זו, דיעויין בגמ' לקמן דף ל"ד ב' ת"ר כיצד כותבן תפילה של יד כותבה על עור אחד ואם כתבה בארבע עורות והניחה בבית אחד יצא וצריך לדבק שנאמר והיה לך לאות על ידך כשם שאות אחת מבחוץ כך אות אחת מבפנים, ופרש"י ז"ל והיה לך לאות אפילו לך לא יהא אלא אות אחת דכי הוו בפנים ד' אגרות שאינם דבוקות ונתונות בבית אחד לאחרים שאין רואים אלא חיצון חשוב אות אחת אבל לך הממשמש בהם וניכר ממשן של ד' אגרות כל אחת לבדה הוו ב' אותות עכ"ל, ולפי"ז נראה דאין מכאן ראיה דע"י דמדבק חשיב עור אחד, דשאני הכא דעיקר הדין אינו שיהיו עור אחד אלא שיהיו אות אחת ולזה סגי שמדבקן, דתו אין ניכר ממשן של ד' אגרות ע"י שממשמש בהן, ולעולם י"ל דהיכא דבעינן עור אחד לא מהני דיבוק ותפירה של שני עורות להחשיבן עי"ז כעור אחד.

וכסברא זו כתב רע"א בשו"ת קמא תשובה י"א וז"ל שם על דבר אשר חדשים מקרוב באו להמציא לעשות שין של ראש מחותכים עור בתמונת שין ומדבקים על הבית, אני בעניי איני נמנה בזה להתיר וכל מה שראיתי כתוב בזה מכבוד הרב אבד"ק שעפסק אינו מספיק, דבנה יסודו על ראיה אחת דדיבוק הוי חיבור מההיא דמנחות [ל"ד ב'] וצריך לדבק. וזה יסוד רעוע מאוד, דהא רש"י שם דייק בלשונו הזהב, אבל לך הממשמש בהם וניכר ממשן של ד' אגרות הוי ב' אותות עכ"ל, משמע דרק מכח הכרה במשמוש מיקרי ב' אותות, וא"כ מהני הדיבוק דעי"ז אינו ניכר במשמושן ולא מיקרי ב' אותות, אבל מ"מ י"ל דלא הוי חיבור ולא הוי עור אחד עכ"ל, ואפשר דהאור זרוע שהביא לראיה זו פי' דברי הגמ' שם דלא כרש"י, דכל דיחוי רע"א אינו אלא לפרש"י בגמ' שם.

ועיי"ע בתשובה רי"ג ז"ל ומש"כ ידידי חתני נ"י דפשר דס"ל לרש"י דבתפרן מקודם הכתיבה כשר במזוזה, וכן דקדק מלשון הרמב"ם כתב בשני עורות ותפרה, כמדומה לי שגם אנוכי העירותי בדין זה בתשובה נדון לדבק עור חתוך בתמונת שין על תפילין ש"ר והוא בכתובים בפנקס שביד בני חותנו הגנ"י עכ"ל, וצ"ע מה ששולח לתשובה י"א הא בתשובה שם כתב לא כן, דלא מהני חיבור אף קודם כתיבה.

ועיי"ע באור זרוע שם ז"ל וגרסינן בירושלמי פ"ק דמגילה רבי יודה בר פזי אמר רבי יהושע בן לוי שאל ולמה לי נן אמרין יש בספרים מה שאין בתפילין ומזוזות שהספרים נכתבין בשני דפין ותפילין ומזוזות אינן נכתבים אלא בדף אחד, התיב רבי יצחק בריה דרבי חייה ודרובה שהספרים נכתבין בשתי עורות ותפילין ומזוזות אינן נכתבות אלא בעור אחד כו' עכ"ל הירושלמי, ופי' מורי הרב רבינו שמחה וז"ל נראה דה"פ ריב"ל שאל אמאי לא תני נמי במתני' שיש בין ספרים ותפילין ומזוזות שהספרים נכתבין על שני דפין בעור אחד ותפלין ומזוזות אין נכתבין אלא על דך אחד ובעור אחד ומדלא תני הכט ש"מ תפילין ומזוזת כשרין על שני דפין בעור אחד, השיב ר' יצחק ודרובה כולמר את"ל דכשרין על שני דפין בעור אחד אכתי תיקשי לך דגדולה מזו הוה מצי למיתני ואפ"ה לא תני לה שהספרים נכתבין על שני דפין בשני עורות ותפילין ומזוזות אין נכתבין אלא על עור אחד בין בשני דפין בין בדף אחד, מדהא שיר הא נמי שייר ולא תפשוט מינה כלום דמצינא למימר דתפילין ומזוזות אפילו על שני דפין בעור חד פסול עכ"ל, ומבואר באור זרוע דפי' דריב"ל רצה להביא ראיה דמזוזה כשרה בשני דפין ור' יצחק דחה דיכא ריה ממתני', אמנם אין מבואר למסקנת הירושלמי דיש ראיה להיפך דמזוזה פסולה בשני דפין, וא"ש דאין מכאן סתירה למש"כ הרמב"ם דמזוזה כשרה בשנים ושלשה דפין.

הא מורידין עושין אמאי הכא סתומות והכא פתוחות, צ"ע הרי הדין של אין מורידין מקדושה חמורה לקדושה קלה נאמר גם על הגליונים של הס"ת ולאו דוקא על המקום הכתוב וכמבואר ברמב"ם פ"ה מהלכות סת"ם ה"א וז"ל ספר תורה שבלה ותפילין שבלו אין עושין מהן מזוזה ולא מן הגליון של ספר אין כותבין עליו מזוזה לפי שאין מורידין מקדושה חמורה לקדושה קלה עכ"ל, וא"כ מאי פריך הכא סתומות הכא פתוחות דלמא קאי הכא לענין לעשות מן הגליון מזוזה, וצ"ל דמשמע ליה לגמ' דעיקר הדין השנוי בבריתא דס"ת שבלה כו' אין עושין מהן מזוזה קאי על הפרשות הכתובות בתורה ולא לענין לכתוב מזוזה על הגליון, אף דגם בגליונים איכא להך דינא דאין מורידין מ"מ סתמא דברייתא לא משמע דקאי ע"ז.

תוד"ה אידי ואידי עיין בש"מ אות ו' ז"ל אידי ואידי כו' וה"ה במקום שער אלא רבותא נקט דאע"ג דעיקר מצות כתיבת תפילין הוא אקלף במקום בשר אבל על דוכסוסטוס פסול אף במקום בשר וכ"ש במקום שער דעיקר מצות כתיבת תפילין במקום בשר הוא עכ"ל, ונראה דדברי הש"מ תלוים במחלוקת הראשונים, דיעויין ברש"י בשבת דף ע"ט ב' ד"ה הא ז"ל הא דכתב אקלף אפילו במקום שער וכ"ש במקום בשר דהלכתא מזוזה במקום שער עכ"ל, ומבואר מדברי רש"י דהדין של קלף במקום בשר דוכסוסטוס במקום שער אין זה דין של מקום כתיבה בהקלף, דבקלף מקום הכתיבה הוא במקום בשר, ובדוכסוסטוס המקום כתיבה הוא במקום שער, אלא זה דין נוסף בתפילין ומזוזה, דשני הלכות נאמרו בתפילין ומזוזה, חדא דתפילין על הקלף ומזוזה על דוכסוסטוס, ועוד דתפילין במקום בשר ומזוזה במקום שער, וזה מש"כ רש"י דאם מזוזה פסולה על קלף במקום שער כ"ש דפסולה על קלף במקום בשר, דמשנה גם את ההלכה של מזוזה על הדוכסוסטוס וגם את הההלכה של מזוזה במקום שער, וזוהי נמי כוונת הש"מ הכא דעיקר מצות כתיבת תפילין על מקום בשר היא, וזו הלכה נפרדת מלבד ההלכה של תפילין על הקלף, ולהכי אם בשינה לכתוב תפילין על דוכסוסטוס במקום בשר פסול כ"ש בדוכסוסטוס במקום שער שפסול.

אמנם מפשטות דברי הרמב"ם פ"א הלכות סת"ם ה"ח נראה דההלכה של קלף במקום בשר ודוכסוסטוס במקום בשר זה הלכה של מקום כתיבה בקלף ובדוכסוסטוס ולא הלכה נוספת של מקום כתיבה בתפלין ומזוזה, והנה בעיקר הדין של קלף ודוכסוסטוס נחלקו הראשונים, דהנה קלף ודוכסוסטוס נעשים ע"י שחולקין את העור לשנים, ושיטת רוב הראשונים וכן פשטות הגירסא ברמב"ם פ"א מהלכות סת"ם ה"ז דהחלק שלצד השער מיקרי קלף, והחלק של העור שלצד הבשר מיקרי דוכסוסטוס, ושיטת הרמב"ן וכן יש גירסא ברמב"ם להיפך, ולשיטת רוב הראשונים נמצא דבין בקלף ובין בדוכסוסטוס כותבין במקום החתך, ועיין במרדכי סימן תתקנ"ט שכתב טעם בזה, דמצד שער אין נאה לכתוב, ולא מצד הבשר מפני הגידין והבשר והשמנונית, וסימניך כבוד אלקים הסתר דבר עכ"ל, ולפי"ז מבואר דההלכה של קלף במקום בשר ודוכסוסטוס במקום שער אין זה הלכה בתפילין ומזוזה, אלא זה הלכה של מקום כתיבה בקלף ובדוכסוסטוס, ודלא כמש"כ רש"י בשבת.

ועיין בביה"ל בקונטרס על סת"ם שדייק שנחלקו בזה התו' בסוגיין ורש"י בשבת, דבדברי רש"י בשבת מבואר דזה הלכה בתפילין ומזוזה דתפילין במקום בשר ומזוזה במקום שער כמש"כ, אבל בתו' בסוגיין מבואר לא כן שכתבו דאם כתב תפילין על דוכסוסטוס במקום בשר מיפסלי מתרי טעמי חדא דדינם אקלף וחדא דדין דוכסוסטוס אשיער והוא שינה וכתב במקום בשר עכ"ל, ומבואר מדבריהם דההלכה של מקום שער ומקום בשר זה הלכה בקלף ודוכסוסטוס, ולהכי אם כתב תפילין על דוכסוסטוס במקום בשר חשיב שינוי מה ששינה ולא כתב על הדוכסוסטוס במקום שער, דלדברי רש"י בשבת דהוא דין בתפילין ומזוזה א"כ תפילין דינם ליכתב במקום שער וליכא הכא אלא שינוי אחד שכתבן על דוכסוסטוס, אבל מה שכתבן במקום בשר אין זה שינוי דזהו דינן.

ובזה נראה לבאר נמי את דברי הר"ר יוסף בתו', שתירץ דאם שינה לכתוב תפילין בקלף במקום שער לא פסל, כמו דלא פסל אם שינה לכתוב תפילין על דוכסוטוס, דלכאו' צ"ע מה ראיה יש מהא דאם שינה לכתוב על דוכסוסטוס דכשר דה"ה כשר אם כתב על קלף במקום שער, הא קלף במקום שער מיפסיל מצד שאין זה מקום כתיבה, דהמקום כתיבה בקלף הוא בצד הבשר, אמנם אי נימא דס"ל לה"ר יוסף כשיטת רש"י בשבת א"ש דהדין של מקום בשר ומקום שער הוא דין בתפילין ומזוזות ואינו דין של מקום כתיבה בהקלף, ולהכי מוכיח שפיר דכמו דההלכה של תפילין על הקלף אינה מעכבת, ה"ה דההלכה של תפילין במקום בשר אינה מעכבת.

ועיין בביה"ל שם שכתב דיש בזה נ"מ לדינא לפי מה דמסיק דמזוזה כשרה על הקלף, דלשיטת רש"י אף היכא דכותב מזוזה על הקלף צריך לכתבה במקום שער, ולשיטת התו' בכותבה על הקלף צריך לכותבה במקום בשר, ותמה שלא מצינו לרבותינו הפוסקים שהעירו בפלוגתא זו, וכן נ"מ בזה לגבי ס"ת דכשר על הגויל ועל הקלף ומבואר ברמב"ם דאם כותב על הגויל כותב במקום שער, והיכא דכותב ס"ת על הקלף יהיה נ"מ בין רש"י ותו', דלתו' ורוב הראשונים דההלכה נאמרה על קלף ודוכסוסטוס א"כ צריך לכתוב במקום בשר, ולשיטת רש"י דההלכה לא נאמרה על הקלף בעצמו אלא על תפילין ומזוזה לא ידענו אם צריך דוקא על מקום בשר, או דבעינן דוקא על מקום שער כמו בכותב על הגויל, עיי"ש

הבאנו לעיל דשיטת רוב הראשונים דהדין של מקום בשר ומקום שער הוא דין של מקום כתיבה בהקלף, דבקלף המקום כתיבה במקום בשר, ובדוכסוסטוס המקום כתיבה במקום שער, והבאנו דהמרדכי כתב טעם בזה, דמצד שער אין נאה לכתוב, ולא מצד הבשר מפני הגידין והבשר והשמנונית, ולפי"ז צ"ב דברי הר"ר יוסף בתו' דכיון דאם שינה לכתוב מזוזה על הקלף לא פסל ה"ה דאם שינה לכתוב על דוכסוסטוס במקום בשר לא פסל, וצ"ב הא מקום בשר בדוכסוטוס אינו מקום כתיבה ואינו נאה לכתוב שם, ומה ראיה איכא מהא דכשרה מזוזה על הקלף דה"ה כשרה על דוכסוטוס במקום בשר, ואפשר דס"ל להר"ר יוסף דהדין של קלף במקום בשר ודוכסוסטוס במקום שער הוא דין של מקום כתיבה בקלף ודוכסוסטוס, דהיכא דבעינן כתיבה על הקלף מקום הכתיבה הוא במקום בשר, והיכא דבעינן כתיבה על דוכסוסטוס מקום הכתיבה הוא במקום שער, אבל לעולם קלף במקום שער ודוכסוסטוס במקום בשר לא גרע משאר עור, ואינו כניר בעלמא, ולהכי במזוזה דאין מעכב בה דוכסוסטוס וכשירה גם על הקלף א"כ כל עור כשר בה, ולהכי אם כתבה על דוכסוסטוס במקום בשר נמי כשרה דלא גרע משאר עור.

אלא דלפי"ז צ"ע דאם בהא דמזוזה כשרה על קלף נתחדש דמזוזה כשרה על כל עור ולהכי אם כתבה על דוכסוסטוס במקום בשר כשרה, א"כ אמאי אם כתב מזוזה על הגויל פסולה, והגרי"ד רצה לומר בזה דגויל לגבי קלף ודוכסוסטוס חשיב כקלף שאינו מעובד, ולפי"ז צ"ל דבדין קלף ודוכסוסטוס עצמו כתוב דין עיבוד ודלא כמש"כ הגר"ח בספר פ"א מהלכות תפילין הי"א, דיעויי"ש שבתחילת דבריו ר"ל כן דבדין גויל קלף ודוכסוסטוס עצמו כתוב דין עיבוד, ולבסוף הוכיח לא כן מהא דבעינן ילפותא מיוחדת אהא דא"א לכתוב מזוזה על האבנים, וכתב ז"ל והנראה מוכרח מזה, דבההלכה שנאמרה בגויל קלף ודוכסוסטוס לא נכלל דין עיבוד, ואי משום ההלכה הוה גם עור מצה ודיפתרא כשר בהו כו' עכ"ל, ומבואר מדבריו דלא כמו שרצה הגרי"ד לומר דבדין קלף ודוכסוסטוס בעצמו כתוב דין עיבוד, ומה"ט פסול גויל.

הרא"ש בסימן ה' מהלכות ס"ת כ' ז"ל ור"ת ז"ל היה אומר דקלפין שלו יש להם דין קלף ונכתבין במקום בשר והוא הטוב והנאה יותר, וגם אינו יכול להזדייף כמו צד השער, ויש שרוצים לומר שיש להן דין דוכסוסטוס לפי שמגרדין אותן הרבה במקום שער ומסירים הרבה קליפות בתער הגלבין ונשאר הצד שכלפי הבשר ולדבריהם קשה דא"כ תפילין היאך נכתבין הלא תפילין פסולין על הדוכסוסטוס כו' אלא ודאי קולפין אותן הרבה גם במקום הבשר ודין קלף יש להן ונכתבים במקום בשר עכ"ל, ועיי"ע במרדכי סימן תתקנ"ט שהביא פלוגתא זו, וצ"ב במה פליגי וכי פליגי במציאות היכן קולפין, והגרי"ד ביאר בזה דהנה קלף ודוכסוסטוס נעשין ע"י שחולקין את העור לשנים, ולשיטת רוב הראשונים הצד כלפי השער נקרא קלף, והצד שכלפי הבשר נקרא דוכסוטוס, והרמב"ן ועוד ראשונים ס"ל להיפך, ויל"ע היאך יהיה הדין אם יחלוק את העור לשלשה חלקים מה יהיה דין החלק האמצעי כקלף או כדוכסוסטוס, ואמר הגרי"ד דבזה פליגי הראשונים הנ"ל, דלכו"ע קלפין שלנו קולפין אותן הרבה בין מצד הבשר ובין מצד השער, ופליגי מה דין קלף זה אם דינו כקלף או דינו כדוכסוסטוס.

ועיין בהגהות מימוניות פ"א מהלכות סת"ם אות ד' ז"ל אומר ר"ת דשלנו דין קלף יש לו ויש לו לכתוב עליו לצד הבשר שהרי גוררין ומתקנין אותו לצד הבשר ונשארה הקליפה שלצד השער שאם תימצי לומר שיש לו דין דוכסוסטוס מפני שגוררין ומתקנין אותו לצד השער ונשארה הקליפה שלצד בשר א"כ היכי כתבינן תפילין על קלפין שלנו הלא אין דינן אלא על הקלף ואם שינה פסול עכ"ל, וצ"ל כמש"כ דודאי גוררין אותו בין לצד העור ובין לצד הבשר, והנידון הא מה דין קלף זה, ועיי"ש עוד ז"ל וכתב רבינו שמחה דיש שרוצים להכשיר קלפים שלנו לכתוב עליהם באיזה צד שהוא חפץ משני הצדדין כיון שנתקן משני הצדדין וי"א שיש לו דין קלף כר"ת וי"א שיש לו דין דוכסוסטוס לכתוב עליו במקום שער כו' עכ"ל.

ועיין בשו"ע יור"ד סימן רע"א סעיף ג' ז"ל כותבין ס"ת על הגויל והוא העור שלא נחלק וכותבין בו במקום שער ואם כתבו ס"ת על הקלף כשר והוא שיהיה כתוב בצד הפנימי שכלפי הבשר, הגה וקלפים שלנו הם יותר מובחרים מגויל וכותבין עליהם לכתחילה לצד בשר ואין כותבין עכשיו על הגויל ואם שינה וכתב על קלפים שלנו במקום שער פסול מיהו יש מקילין בזה עכ"ל, ולכאו' מש"כ הרמ"א מיהו יש מקילין בזה היינו שיטת רבינו שמחה הנ"ל שקלפין שלנו כשרים לכתוב עליהם בכל צד שירצה, אמנם בגאון פירש לא כן שכתב ז"ל מיהו כו' סה"ת וכתב דדוקא בתפילין פסול אבל במזוזה וס"ת כיון שכשרות בקלף ודוכסוסטוס כשרין בכ"ע ועתו' דמנחות שם ד"ה אידי כו' ופי' שם ה"ר יוסף כו' וכ"ש ברש"י בשבת שם אבל בתירוץ האחרון שם ס"ל כסברא ראשונה כו' עכ"ל, ומבואר בגאון דפירש דהיש מקילין היינו שיטת הר"ר יוסף בתו' דאם שינה לכתוב על קלף במקום שער כשר, וצ"ב דמדברי הרמ"א נראה דהיש מקילין קאי דוקא על קלפין שלנו שאיירי בזה לעיל מיניה, ולא קאי על עיקר הדין של גויל במקום שער הנזכר כאן בשו"ע, והיה נראה מזה לכאו' דכוונת הרמ"א לשיטת רבנו שמחה ולא לשיטת הר"ר יוסף, וצ"ע.

תוד"ה הא ואמר ר"ת כו' אבל תפילין מכוסין בעור לא בעו שרטוט שלא שייך בהו נוי, וצ"ע וכי שאר ההלכות של כתיבה נאה [עיין ברמב"ם פ"ז מהלכות ס"ת ה"ד] נמי אין נוהגות בתפילין כיון דמכוסין.

בא"ד ומהא דאמרינן במסכת סופרים כו' עוד נמי אמרינן התם דכל יריעה שאינה מסורגלת פסולה כו' דדלמא בשרטוט עליון איירי דאסור לכתוב כו', ומבואר בתו' דהא דתנן יריעה שאינה מסורגלת פסולה היינו מדינא דר' יצחק שאסור לכתוב שלש או ארבע תיבות בלא שרטוט, וצ"ע דלכאו' דינא דר' יצחק דאסור לכתוב שלש תיבות או ארבע בלא שרטוט אין זה אלא איסור בעלמא ואין זה פסול, ואמאי כל יריעה שאינה מסורגלת פסולה.

והנה בגמ' סוטה דף י"ז ב' איתא כתבה אגרת פסולה בספר אמר רחמנא ופרש"י אגרת בלא שרטוט בספר אמר רחמנא והלכה למשה מסיני שהספרים צריכים שרטוט, ובתו' שם הקשו ז"ל ואי קשיא מאי אריא משום דנקראת ספר תיפוק לי דבלאו הכי אסור לכתוב שום פסוק בלא שרטוט דאמרינן בפ"ק דגיטין כו' וא"ר יצחק שנים כותבין שלש אין כותבין כו', ותירצו התו' ז"ל תריץ אי לאו משום דנקראת ספר ה"א אע"ג דאסור לכתוב בלא שרטוט המגילה עצמה אינה פסולה קמ"ל דפסולה ונראה לא היו המים בודקין על ידה עכ"ל, ומבואר בתו' כמש"כ דדינא דר' יצחק אינו אלא איסור בעלמא אבל לא היתה המגילת סוטה נפסלת בשביל כך, ולהכי אצטריך קרא דבספר, וצ"ע דברי התו' הכא דכתבו דהא דתני יריעה שאינה מסורגלת פסולה היינו משום דינא דר' יצחק.

ועיין עוד בתו' שם שנסתפקו אם מועיל במגילת סוטה שרטוט לאחר הכתיבה, ועיי"ש עוד בהמש"ד שכ' ז"ל והא דאמרינן בהקומץ רבה ובמגילה הלכתא מזוזה צריכה שרטוט אבל לא תפילין נראה דהכי הלכתא גמירי לה דאין לו לשרטט תפילין דאי לא תימא הכי אלא הא דפסיק אבל לא תפילין דלא מיפסלי אי כתבן בלא שרטוט מיהו צריך לשרטט משום דאסור לכתוב בלא שרטוט א"כ הא דמקשה התם מהא דתפילין שבלו כו' טעמא דאין מורידין אבל משום שרטוט לא ומשני תנאי היא אי הוה מצי לשרטט להו הוה מצי למימר במשורטטין אלא ש"מ דהכי גמירי לה דלא מצי לשטט להו עכ"ל, ומבואר שם בדברי התו' דהכי גמירי לה דאין לו לשרטט תפילין, ודלא כמש"כ התו' הכא דכיון דלא בעו שרטטוט אין דרך לשרטט דכל הפטור מן הדבר ועושהו נקרא הדיוט, ועיין באור זרוע [הלכות תפילין סימן תקמ"ג] ובעיטור [הלכות תפילין שער א' ח"א] שכתבו דאם שרטט תפילין נפסלים בזה, אך לא נזכר בדבריהם דנגמרה הלכתא לא לשרטט, ועיי"ע ברמב"ן בגיטין דף ו' ב' דכתב דהא דתפילין א"צ שרטוט הוא משום דכיון דאמר רחמנא מזוזה צריכה שרוטו ולא נאמר דתפילין נמי צריכים שרטוט ש"מ דתפילין א"צ שרטוט, אך לא נזכר בדבריו דאיכא הלכה לא לשרטט תפילין כמש"כ התו' בסוטה.

והנה בעיקר משה"ק ע"ד תו' הכא אמאי יריעה שאינה מסורגלת פסולה משום דינא דר' יצחק, ביאר בזה הגרי"ד דהנה בעיקר דינא דר' יצחק דשנים כותבין שלש אין כותבין [ועיין בגמ' גיטין דף ו' ב' וא"ר יצחק שנים כותבין שלש אין כותבין במתניתא תנא שלש כותבין ארבע אין כותבין, ובדברי הרמב"ם יש סתירה בזה, דבפ"ז מהלכות סת"ם הט"ז פסק כמתניתא תנא וז"ל ומותר לכתוב שלש תיבות בלא שרטוט יתר על זה אסור, אבל בפ"ד מהלכות יבום וחליצה הל"ה פסק כר' יצחק ז"ל שאסור לכתוב שלש תיבות בלא שרטוט עכ"ל, וצ"ע], נראה דעיקר הדין הוא דדברי תורה אסור לכותבן שלא כתנאי הכתיבה שתורה ניתנה ליכתב, ותורה לא ניתנה ליכתב לא בשרטוט, אבל פחות מג' תיבות מותר לכתבן שלא כתנאי הכתיבה שניתנה התורה ליכתב, וכן מבואר בפירוש המשניות להרמב"ם בפ"ב דסוטה ז"ל וכבר ביארו בגמ' שפרשת סוטה שהיתה כתובה על לוח של זהב היתה כתובה כך [עיי"ש בציור דהיינו תיבה תחת תיבה], והטעם בזה שאינו מותר אצלנו לכתוב פסוק על הסדר בשעה אחת אלא בספר לפי תנאי הכתיבה המבואר בס"ת תפילין ומזוזות אבל על הלוחות אין כותבין אלא תיבה תחת תיבה או שתי תיבות תחת שתי תיבות כו' עכ"ל, ומבואר ברמב"ם כמש"כ דעיקר דינא דר' יצחק הוא דדברי תורה לא נתנו ליכתב אלא בשרטוט כאופן הכתיבה שניתנה תורה ליכתב.

ובזה נראה ליישב את קושיית התו' [בסוטה] שהקשו אמאי תפילין א"צ שרטוט מדינא דר' יצחק, ולהנ"ל נראה לומר דבתפילין ניתנה כתיבה מיוחדת של תפילין ובהדין כתיבה של תפילין לא נאמרה הלכה של שרטוט, ולהכי יכול לכתבן בלא שרטוט, ודלא כשאר דברי תורה דאסור לכתבן אלא בכתיבה של תורה כתנאי הכתיבה שניתנה תורה ליכתב, ואל תאמר דא"כ מה"ט יהיה שרי לכתוב פרשיות של תפילין במקום אחר שלא בשרטוט, די"ל דכשכותב פרשיות התפילין במקום אחר ממילא חשיב כתיבה של דברי תורה, ודברי תורה לא ניתנו ליכתב אלא בשרטוט, ודוקא היכא דכותבן בתפילין חשיב בע"כ כתיבה של תפילין, ובתפילין ניתן כתיבה בפ"ע שלא מדין כתיבה של תורה, וכתיבה זו א"צ שרטוט.

ובזה ביאר הגרי"ד את דברי התו' הכא דיריעה שאינה מסורגלת פסולה מדינא דר' יצחק, והקשינו לעיל דלכאו' דינא דר' יצחק אינו אלא איסור ואיך מיפסל עי"ז ולהנ"ל א"ש דעיקר דינא דר' יצחק הוא דתורה לא ניתנה ליכתב אלא בשרטוט ולהכי אסור לכתוב ג' תיבות בלא שרטוט, וכיון דתורה לא ניתנה ליכתב אלא בשרטוט מיפסל משו"ה הס"ת, דאין להכשיר ס"ת כל שהתורה שבו לא ניכתבה באופן שתורה ניתנה ליכתב, ולפי"ז אפשר לומר דאין מחלוקת בין התו' הכא ותו' בסוטה, דמש"כ התו' בסוטה דמשום דינא דר' יצחק לא היה נפסל כל זה במגילת סוטה, דבמגילת סוטה באמת אין מקום לפסול מדינא דר' יצחק, אבל התו' הכא מיירי לענין ס"ת, ובס"ת יש לפסול מדינא דר' יצחק, וכמש"כ דכיון דתורה לא ניתנה ליכתב אלא בשרטוט לא שייך להכשיר ס"ת אלא אם התורה שבו נכתבה באופן שנתנה תורה ליכתב.

ועיין ברמב"ם פ"א מהלכות סת"ם הי"ב הלכה למשה מסיני שאין כותבין ס"ת ולא מזוזה אלא בשרטוט אבל תפילין אינן צריכין שרטוט לפי שהן מחופין עכ"ל, ודברי הרמב"ם צריכים עיון, הא ההלכה למשה מסיני לא נגמרה אלא על ס"ת ומזוזה ולא על תפילין, ומשו"ה תפילין א"צ שרטוט, ומה הוצרך לטעמא דמפני שהן מחופין, וכי טעמא דהלכתא אתא לאשמועינן, וצ"ע.

ועיין בחידושי מרן הגרי"ז הלכות מגילה שנתקשה בזה, ועיי"ש שהביא את דברי הרמב"ם פ"ב מהלכות מגילה ה"ט ז"ל אין כותבין את המגילה אלא בדיו על הגויל או על הקלף כס"ת כו' וצריכה שרטוט כתורה

עצמה כו' ואינה נתפרת אלא בגידין כס"ת עכ"ל, ויש לדקדק בלשון הרמב"ם דלענין הדינים דאינה נכתבת אלא על הגויל או על הקלף ואינה נתפרת אלא בגידין נקט בלישניה כס"ת, ולענין הדין דצריכה שרטוט נקט כתורה עצמה, וצריך ביאור שינוי הלשון, וכתב בזה ז"ל והנראה ללמוד מזה דהא דס"ת בעי שרטוט אין זה מהדינים של ס"ת רק דיסוד דין זה נאמר על תורה עצמה, דתורה בעי שרטוט בכתיבתה, ובזה ביאר את דברי הרמב"ם הכא דלפי"ז עיקר דין שרטוט אינו תלוי כלל בדין ס"ת ומזוזה, רק עיקר ההלכה נאמרה על תורה עצמה שצריכה שרטוט בכתיבתה, וס"ת ומזוזה תרויהו חדא מילתא נינהו בזה, דתרויהו כתיבה של תורה נינהו, וממילא דגם תפילין היו שייכים לההלכה של שרטוט אי לאו משום טעמא שהן מחופין עכ"ל.

ועיי"ש עוד שיישב בזה את קושיית התו' בסוגיין על פרש"י דאי ס"ת בעי שרטוט למה לנו קרא דדברי שלום ואמת ללמד שמגילה צריכה שרטוט תיפו"ל מהא דנקראת ספר, וכ' ע"ז ז"ל ולפי המבואר נראה, דהא דמגילה נקראת ספר והא דדרשינן מקרא דדברי שלום ואמת דהרי היא כאמיתה של תורה, באמת שני דינים נפרדים הם, ולא שייכי כלל להדדי, דהא דנקראת ספר הוא לענין הדינים הנאמרים בס"ת ותלוין בדין ס"ת שבו וע"ז הוא דנקראת ספר, ודין מגילה כדין ס"ת בכל אלו הדינים, והא דדרשינן מקרא דדברי שלום ואמת דהרי היא כאמיתה של תורה הוא דבר אחר לגמרי, והוא לענין דין שרטוט שנתבאר דאינו תלוי כלל בדין ס"ת רק בתורה עצמה, דתורה אינה נכתבת אלא בשרטוט, וע"ז הוא דבא הקרא דדברי שלום ואמת דגם הכתוב במגילה הרי הם כדברי תורה שאינם נכתבים אלא בשרטוט, באופן דהדין של דברי שלום ואמת דהרי היא כאמיתה של תורה לא נאמר כלל על עצמה של מגילה רק על הדברים הכתובים בהמגילה שהם כדברי תורה לענין שרטוט, אבל דין עצמה של מגילה בכתיבתה ובתפירתה מקרא דבספר הוא דשמעינן לה, ובאמת שכן הם הדברים מבוארים להדיא בירושלמי כו' ולפי"ז הרי מיושבת היטב קושית התו' למ"ל לקרא דדברי שלום ואמת שצריכה שרטוט ותיפו"ל מדנקראת ספר, ולפי הנ"ל א"ש דהא דנקראת ספר הוא רק לענין הדינים התלויים בדין ס"ת, אבל דין שרטוט הנאמר על תורה עצמה לא שמעינן לה מקרא דבספר רק מהקרא דדברי שלום ואמת, דהכתוב במגילה הרי הוא כדברי תורה ומשו"ה הוא דצריכה שרטוט וכש"נ, עכ"ל.

ובמה שדייק הגרי"ז מדברי הרמב"ם פ"ב מהלכות מגילה ה"ט ששינה הלשון גבי שרטוט וכתב דצריכה שרטוט כתורה עצמה, הראה לו הגרי"ד דברמב"ם דפוס וונציא הגירסא היא וצריכה שרטוט כספר תורה עצמה, ולפי"ז לא א"ש דברי הגרי"ז.

ובעיקר הקושיה בדברי הרמב"ם בפ"א מהלכות סת"ם הי"ב הנ"ל למה הוצרך לטעמא גבי תפילין לפי שהן מחופין, ביאר הגרי"ד דכוונת הרמב"ם ליתן טעם להא דליכא בתפילין דין שרטוט מדינא דר' יצחק, ואה"נ הא דליכא שרטוט מהלכתא הוא משום דלא נגמרה ההלכה על תפילין, וע"ז א"צ לטעמא דמשום דהן מחופין, ולא נצרך הך טעמא אלא לפרש הא דליכא בתפילין שרטוט מדינא דר' יצחק כשאר כתבי הקדש, אמנם באמת מלשון הרמב"ם אין נראה כן, דנראה מדבריו דקאי על ריש ההלכה שכתב הלמ"מ שאין כותבין ס"ת ולא מזוזה אלא בשרטוט וע"ז כתב דאבל תפילין אינן צריכים שרטוט לפי שהן מחופין, ונראה מדבריו דבא ליתן טעם אהא דאין ההלכה למשה מסיני נוהגת בהם, וצ"ע.

בא"ד ומה שנוהגין לכתוב באגרות שלומים כו', והגרי"ז הקשה ע"ז מהא דאיתא ביבמות דף ק"ו ב' דגט יבמין בעי שרטוט, אף דאין כותב בו את הפסוקים בתורת פסוקים אלא בתורת דברים שאמרה היבמה, [א.ה. וכמבואר כ"ז להדיא בסוגיא שם ובפרש"י], וצ"ע לשיטת ר"ת אמאי בעינן שרטוט הא אין כותבן בתורת פסוקים ומ"ש מאגרת שלומים, וצ"ע.

והגרי"ד דן במגילת סוטה אם עיקר דינה הוא כתיבת פרשה שבתורה או דעיקר דינה הוא לכתוב את הדברים שהשביע אותה הכהן, ואי נימא כהצד השני יקשה על ר"ת גם מהא דמגילת סוטה בעיא שרטוט. והגרי"ד רצה לדייק בזה מדברי הרמב"ם פ"ג מהלכות סוטה ה"ח שכתב ז"ל ואחר כך מביא מגילה של עור טהור כמו ספר תורה וכותב עליה בלשון הקודש כו' וכותב כל הדברים שהשביע אותה בהם אות באות ומלה במלה וכותב את השם ככתבו ואינו כותב אמן אמן עכ"ל, וצ"ב מה הוצרך הרמב"ם לכתוב דכותב את השם ככתבו, הא זהו הדין בכל מקום שהשם נכתב דכותבין אותו ככתבו, ודייק מכאן הגרי"ד דעיקר דין כתיבת מגילת סוטה הוא כתיבת הדברים שהשביע אותה הכהן, ולהכי ס"ד דכיון דהכהן כשהשביע אותה אמר את השם כקריאתו, ה"ה דיש לכתבו כן, קמ"ל דכותב את השם ככתבו, ומבואר כאן מדברי הרמב"ם דכתיבת מגילת סוטה ענינה כתיבת הדברים שהשביע אותה הכהן, ולפי"ז צ"ע מכאן ע"ד ר"ת אמאי מגילת סוטה בעיא שרטוט ומ"ש מאגרת שלומים, וצ"ע.

והגרי"ד הביא ע"ז עוד את דברי הרמב"ם שם פ"ד ה"ז ז"ל כתבה קודם שתקבל עליה השבועה פסולה שנאמר והשביע וכתב עכ"ל, וצ"ע כיון דנתבאר דעיקר כתיבת מגילת סוטה היינו כתיבת הדברים שהשביע אותה הכהן ל"ל קרא ע"ז שאם כתבה קודם שתקבל עליה שבועה פסולה, הא כיון דכל עיקר הכתיבה היינו כתיבת הדברים שהשביע אותה לא שייך זה קודם שתקבל עליה השבועה, ונסתפק הגרי"ד דאפשר דמש"כ הר"מ בפ"ג דכותב את השם ככתבו כונתו לחדש דכתיבת מגילת סוטה כתיבת פרשה שבתורה היא ומשום הכי הוא דצריך לכתוב את השם ככתבו, [וזהו גופא מה דקמ"ל הר"מ, דס"ד דכתיבת מגילת סוטה היינו כתיבת דברים שהשביע אותה והוה בעי לכתוב את השם כקריאתו, קמ"ל דעיקר דינה הוא כתיבת פרשה שבתורה ולהכי צריך לכתוב את השם ככתבו], ולהכי בעי הכא קרא דאם כתבה קודם שתקבל עליה שבועה פסולה.

במש"כ התו' שלא היו רגילין לשרטט ס"ת ותפילין כיון דלא בעו שרטוט דכל הפטור מן הדבר ועושהו נקרא הדיוט, צ"ע אמאי בגונא שמשרטט כדי לכתוב כתיבה נאה חשיב הדיוט, וכן באמת כתבו התו' בגיטין דף ו' ב' ז"ל ומיהו אם אין הסופר יכול לכתוב יפה בלא שרטוט צריך לשרטט על כל שיטה ושיטה משום זה קלי ואנוהו עכ"ל, ולפי"ד התו' שם צ"ע קושיית הגמ' הכא מאי פריך הא מורידין עושין הא מזוזה בעי שרטוט דלמא שרטט את הס"ת והתפילין כדי לכתוב כתיבה נאה.

ועיין לעיל שהבאנו את לשון התו' סוטה דגמירי הלכתא לא לשרטט תפילין, וצ"ע, והבאנו דבעיטור ובאור זרוע כ' דאם שרטט תפילין פסלן, וצ"ע מה פסול יש בזה, דאין נראה מדבריהם שנאמרה הלכה לא לשרטט תפילין, וא"כ מה פסול יש בזה ששרטט, וכי במזוזה אם יעשה שני שרטוטין פסל בזה, ועיי"ש בעיטור הלכות תפילין סימן תקמ"ג שהוכיח את דבריו מסוגיין וז"ל אבל מורי הרב רבינו שמחה כתב דאם שרטט בן שיטה לשיטה פסל והיינו דלא משני בהקומץ במשורטטין דהכי גמר דפסל אם שרטט בין שיטה לשיטה דלא שייך בזה לומר אם החמיר ע"ע נקרא הדיוט עכ"ל.

ולעיל הבאנו את ד' הרמב"ן בגיטין דף ו' ב' דכתב דמהא דנאמרה הלכה במזוזה ולא בתפילין משמע דתפילין א"צ שרטוט אך לא כתב שנאמרה הלכה לא לשרטט, וכ"ה לשון רש"י בסוגיין דבתפילין לא אשכחן דבעי שרטוט, ודו"ק.

מ"ט מיגרס גריסין, ופרש"י רהוטים הם בפי כל אדם, ומבואר כאן מדברי הגמ' דרגילים לומר בבוקר פרשת קדש והיה כי יביאך, דאל"ה אמאי רהוטים הם בפי כל אדם. אך עדיין צ"ע דאף אם רגילים לאומרם הא אין בקיאין בהם בחסירות ויתירות, ואמאי נכתבין שלא מן הכתב.

והנה יש לדון מה הדין בכתיבת פרשיות אלו בתוך הס"ת אם שרי לכותבן שלא מן הכתב מה"ט דמיגרס גריסן, ועיין בזה ברמב"ם פ"א מהלכות סתם הי"ב ז"ל ומותר לכתוב תפילין ומזוזות שלא מן הכתב שהכל גורסין פרשיות אלו אבל ס"ת אסור לכתוב בו אפילו אות אחת שלא מן הכתב עכ"ל, ועיי"ש בכס"מ שכתב ז"ל אבל ס"ת שם מימרא כו' והטעם שמא יטעה בחסירות ויתירות, וכתב ה"ר מנוח ודוקא לכתחילה אבל אם עבר וכתב שלא מן הכתב לא פסל וצ"ע אם אותם פרשיות שבתפילין יכול לכתוב בס"ת שלא מן הכתב כיון דגריסן עכ"ל.

ומש"כ רבנו מנוח דאם עבר וכתב שלא מן הכתב לא פסל צ"ע בזה מדברי הירושלמי, דיעויין בגמ' במגילה דף י"ח ב' גופא אמר רבה בר בר חנה א"ר יוחנן אסור לכתוב אפילו אות אחת שלא מן הכתב מיתיבי אמר רשב"א משה בר"מ שהלך לעבר שנה בעסיא ולא היה שם מגילה וכתבה מלבו וקראה א"ר אבהו שאני ר"מ דמיקיים ביה ועפעפיך יישירו נגדיך כו' והא ר"מ כתב שעת הדחק שאני, ועיי"ש ברבינו חננאל שהביא את דברי הירושלמי וז"ל וקי"ל שכתב אחת מליבו והניחה לפניו וכתב אחרת ממנה שנמצא כותב מן הכתובה דמנחה קמיה עכ"ל, ועיי"ש בגליון הש"ס שהביא מהמ"ר בראשית ס"פ ל"ו ששתי מגילות כתב גנז הראשונה וקיים השניה, ומהא דהוצרך לכתוב מגילה שניה ממנה, וכן מהא דגנז את הראשונה מבואר אם כתב שלא מן הכתב מעכב בדיעבד ודלא כמש"כ רבינו מנוח, דאל"ה למה הוצרך לגנוז את הראשונה, ולמה הוצרך לכתוב מממה מגילה אחרת, וצ"ע, ועוד יל"ע דהנה בכס"מ מבואר דהטעם דאין נכתבות אלא מתוך הכתב הוא משום דשמא יטעה בחסירות ויתירות, וא"כ צ"ע מה יועיל שכתב את הראשונה וכתב אחרת ממנה הא מ"מ איכא עדיין חשש חסירות ויתירות כיון שהראשונה שכתב ממנה כתבה שלא מן הכתב, וצ"ע.

הבאנו לעיל דבגליון הש"ס במגילה הביא מהמ"ר שר"מ כתב שני מגילות וגנז את הראשונה וקיים את השיה, והבאנו דמבואר מזה דהמגילה הראשונה שכתבה שלא מן הכתב היא פסולה דאל"ה למה הוצרך לגנזה.

והנה התו' לעיל דף ל' א' ד"ה ומה כ' דחומרא היא לכותבי ס"ת מזוזה ותפילין שיהיה הכותב קורא בפיו בשעת הכתיבה, ואפשר דזהו שורש הדין דאין כותבין ס"ת שלא מן הכתב, דכיון דאומרה בפיו בשעת הכתיבה אם לא יקרא מתוך הכתב איכא בזה איסור של דברים שבכתב א"א רשאי לאומרן ע"פ, ולהכי נמי תפילין ומזוזה נכתבין שלא מן הכתב מטעמא דמיגרס גריסין, דבדברים השגורים בפי כל ליכא איסור של דברים שבכתב א"א רשאי לאומרן ע"פ, אמנם באמת אין נראה לומר כן, דהא בתו' לעיל מבואר דאין זה אלא חומרא בכותבי סת"ם, והדין של אין כותבין ס"ת שלא מן הכתב הוא איסור.

אסור לישב על גבי מיטה שס"ת מונח עליה, ובתו' הביאו את ד' הירושלמי שאם היה נתון ע"ג דבר אחר מותר, ועי' בתו' במו"ק דף כ"ה א' שכ' ז"ל וכף כדא אארעא ואנח עליה ס"ת ונראה דאפילו הספר תורה מונח בגבוה ממנו לא שרי מדלא אותבוה לספר תורה בגבוה ממנו וכן פירשתי במנחות בפרק הקומץ רבה ושם הארכתי עכ"ל, וצ"ע דהכא במנחות כתו התו' להיפך שהביאו את דברי הירושלמי שאם היה ס"ת גבוה ממנו שרי.

ועיין ברמב"ם פ"י מהלכות סת"ם ה"ו ז"ל ואסור לישב על מיטה שס"ת עליה, ובהשגות א"א ואם היה מקום גבוה טפח וספר תורה מונח עליו מותר והכי איתא בירושלמי עכ"ל, ובכס"מ כתב דהרמב"ם ס"ל כמש"כ התו' במו"ק להוכיח מדברי הבבלי דלא כהירושלמי דמדלא אותיב ס"ת בגבוה ממנו מוכח דאפילו ע"ג מקום גבוה נמי אסור.

והנה במסכת סופרים פ"ג הי"ג איתא לא יתננה ע"ג מיטה כו' ולא ישב ע"ג המיטה שס"ת עליה, ומבואר דמלבד האיסור לישב ע"ג מיטה שס"ת עליה איכא איסור בפ"ע להניח ס"ת ע"ג המיטה, וצ"ל דהאיסור להניח ס"ת ע"ג המיטה אינו אלא במיטה המיוחדת לשכיבה, אבל מיטה שאינה מיוחדת דוקא לשכיבה מותר להניח עליו ס"ת, ובכזו מיטה נאמר האיסור לישב ע"ג המיטה שס"ת מונח עליה.

והנה יעויין ברמב"ם פ"י מהלכות סת"ם ה"י ז"ל מצוה לייחד לספר תורה מקום ולכבד אותו המקום ולהדרו יותר מדאי, ומבואר דאיכא בס"ת הלכה של כבוד, והגרי"ד דייק מדברי המסכת סופרים דמלבד ההלכה של כבוד איכא בס"ת גם הלכה של מורא, דאיתא התם מעשה בר"א שישב לו ע"ג המיטה וספר עליה ועמד דומה כמי שנשכו נחש שנאמר את שבתותי תשמורו ומקדשי תראו לא מן השבתות אני ירא אלא ממי שפקד עליו ולא מן המקדש אני ירא אלא ממי שפקד עליו ע"כ, וביאר דכוונת המ"ס כאן היא דאיכא הלכה של מורא בס"ת וזהו הא דעמד כמי שנשכו נחש, וע"ז מייתי קרא דאת שבתותי כו' דלא מן השבתות אני ירא אלא ממי שפקד עליו, וכן מבואר ברמב"ם שם הלכה י"א כל מי שישב לפני ס"ת ישב בכובד ראש באימה ופחד שהוא העד הנאמן על כל באי העולם עכ"ל, ומבואר דמלבד ההלכה של כבוד איכא בס"ת גם הלכה של מורא.

ובזה ביאר הגרי"ד את דברי הרמב"ם שם ה"ט ז"ל כל הרואה ס"ת כשהוא מהלך חייב לעמוד מפניו ויהיו הכל עומדין עד שיעמוד זה שהוא מהלך בו כשיגיענו למקומו או עד שיתכסה מעיניהם ואחר כך יהיו מותרין לישב עכ"ל, דהנה הגרי"ז בספר הלכות ת"ת כתב דחלוק הדין קימה בכל ת"ח דהוא רק בתוך ד"א מהדין קימה ברבו מובהק דהוא כמלא עיניו, דהדין קימה בכל ת"ח זהו מדין קימה שיש בה הידור וזה אינו אלא בתוך ד"א, אבל הדין קימה ברבו מובהק זהו מדין כבוד ומורא ומדין זה איכא חיוב קימה כמלא עיניו, ואמר הגרי"ד דכיון דנתבאר דבס"ת איכא חיוב כבוד ומורא א"ש מש"כ הר"מ הכא דבס"ת צריך לעמוד בפניו כמלא עיניו.

תוד"ה כתבה וקשה דלעיל אמרינן שרטוט של מזוזה הלמ"מ, עיין מש"כ בזה הגרי"ז בספר הלכות מגילה ז"ל ובזה מבוארת היטב ג"כ סוגיית הגמ' במנחות דף ל"ב דאיפלגו תנאי ואמוראי בשרטוט של מזוזה, דרב חמא בר גוריא אמר רב דמזוזה שאינה משורטטת פסולה ורב מנימין בר חלקיה דידיה אמר דשרטוט של מזוזה הלמ"מ, ומייתי שם תנא דברייתא דמוזה אינה צריכה כלל שרטוט, ולהלן בסוגיא שם קאמר שמואל שאם כתבה אגרת פסולה משום דילפינן כתיבה כתיבה, ובפרש"י שם דהיינו שכתבה בלא שרטוט, ובתו' שם הקשו דהא לעיל אמרינן דשרטוט של מזוזה הלמ"מ ולמה לן גז"ש דכתיבה כתיבה, ולפרש"י מבואר דשמואל פליג וס"ל דלא נאמרה הלכה במזוזה דצריכה שרטוט ורק מגז"ש דכתיבה כתיבה הוא דילפינן לה, כאשר כן מוכרח להך תנא דברייתא דס"ל דמזוזה אינה צריכה כלל שרטוט, ובע"כ דלא נאמרה אליביה הלכה במזוזה, ולכאו' קשה שיחלקו בדבר שהוא הלמ"מ. אולם לפמש"כ הדברים מבוארים היטב, דבאמת הא לכו"ע דלא נאמרה הלכה מיוחדת במזוזה שתהא צריכה שרטוט, ורק דרמב"ח סובר דגם מזוזה נכללה בההלכה של שרטוט, ותנא דבריתא ושמואל ס"ל דההלכה דתורה בעיא שרטוט היא רק בס"ת ולא שייכא למזוזה, אולם התו' לטעמייהו דס"ל דס"ת אינה צריכה שרטוט, ובע"כ דנאמרה הלכה מיוחדת על מזוזה דצריכה שרטוט מדין מזוזה עצמה, וזהו שהקשו דאיך יתכן ששמואל יחלוק על הך הילכתא, ולמ"ל גז"ש דכתיבה כתיבה עכ"ל. ומש"כ בביאור קושיית התו' דאיך יתכן שיחלוק שמואל על הך הלכתא צ"ע הא ע"כ מאן דס"ל לעיל דמזוזה אינה צריכה שרטוט פליג על הך הלכתא, וכמש"כ הגרי"ז בתחי"ד, וצ"ע.

ובעיקר דברי הגרי"ז דיסוד דין זה של שרטוט אין זה מהדינים של ס"ת ומזוזה, אלא עיקר הדין הוא דתורה בעי שרטוט בכתיבה, וצ"ב א"כ אמאי מיפסיל ס"ת בלא שרטוט, וכי משום שכתב את הד"ת שלא כדינים שד"ת צריכים ליכתב נפסל בכך הס"ת, אף דאין זה פסול האמור בהלכות הספר תורה, וצ"ע.

והנה הבאנו לעיל את דברי הרמב"ם בפי' המשניות בסוטה דכ' ז"ל והטעם בזה שאינו מותר אצלנו לכתוב פסוק על הסדר בשעה אחת אלא בספר לפי תנאי הכתיבה המבואר בס"ת תפילין ומזוזות אבל על הלוחות אין כותבין אלא תיבה תחת תיבה או שתי תיבות תחת שתי תיבות כו', וזה עיקר דינא דר' יצחק דשנים כותבין שלש אין כותבין, וצ"ב אמאי שרי לכתוב שתי תיבות תחת שתי תיבות, וכי כה"ג ל"ח כתיבה של תורה, והא במזוזה אשכחן לעיל דף ל"א ב' דאם כתבה שנים שנים כשרה, ובס"ת לכאו' נמי אפשר לכתוב כן, דהא איתא לעיל דף ל' א' דבעמוד אחרון כותב אפילו תיבה אחת בשיטה אחת, ולכאו' כיון דבעמוד אחרון כשר כה"ג ה"ה בשאר הס"ת כשר כה"ג, רק דבשאר עמודי הס"ת אין כותבין כן לכתחילה, אבל בדעיבד כשר אם כתב כל הס"ת כה"ג, וא"כ צ"ע אמאי היכא דכותב שני תיבות בכל שורה אין בזה חיוב שרטוט מדינא דר' יצחק.

האור זרוע בהלכות מגילה סימן שע"ג כתב לגבי פרשיות של מגילה ז"ל בפרשיות לא שמעתי אם פתוחות או סתומות ומסתברא לעשותן סתומות כעין תפילין ומזוזות עכ"ל, ועיין בשו"ע או"ח סימן תרצ"א סעיף ב' ברמ"א שפסק כן דעושין כל פרשיותיה סתומות ואם עשאן פתוחות פסולה, וכ' ע"ז הגאון ז"ל ועושין דנקרא אגרת עכ"ל, והגרי"ז בספר הלכות מגילה פ"ב ה"ט נתקשה בזה דלכאו' אינו מובן מה ענין אגרת לפתוחות או סתומות, וכ' ז"ל ואולי כוונתו כמש"כ, דכיון דנקראת אגרת, א"כ הוא זה דין כתיבה בפ"ע, לא דין כתיבת כה"ק, וממילא צריכות הפרשיות להיות סתומות, וכדברי האו"ז הנ"ל עכ"ל.

וכוונתו שם למש"ש בתחי"ד ז"ל והנראה לומר בדעת הרמב"ם, דהנה מצינו תרי דיני כתיבה במגילה חדא דהרי היא מכלל כתבי הקודש ונכתבת ככל הכתובים כו' ושנית איכא דין מסוים של כתיבת מגילה, וכדחזינן שנאמרו בה דינים מיוחדים בכתיבתה, דנקראת ספר ונקראת אגרת והרי היא כאמיתה של תורה כו' והיינו משום דכתיבת מגילה היא דין בפ"ע ויש לה דינים מיוחדים, ופשוט דכל הנך דינים הנאמרים בכתיבת מגילה הם רק לענין לצאת בה ידי חובתו בקריאת מגילה, שע"ז הוא דנאמר יסוד הדין של כתיבת מגילה, אבל לענין דין קדושת כתבי הקודש כמו לענין דין טומאת ידים וכדומה, וכן לענין הדין של דברים שבכתב א"א רשאי לאומרן ע"פ, בזה לא נאמר דין כתיבת מגילה כלל, רק הרי היא בזה כשאר כתבי הקודש כו' אולם נראה עוד דדין כתיבה זו של מגילה הוא בעיקרו דין כתיבה באנפי נפשיה שאינו שייך כלל לדין כתיבה של כתבי הקודש, ואף אם הוה משכחינן גונא שלא יהא בה דין כתבי הקודש בקדושתה וכתיבתה, מ"מ אין זה ענין כלל לדין כתיבת מגילה הנאמר לענין לצאת בה ידי חובתו דדין כתיבת מגילה הוא דבר אחר לגמרי שאינו שייך כלל לדין כתיבה של כתבי הקודש כו', ועיי"ש שהביא ראיה ע"ז צריכינן לגז"ש דכתיבה כתיבה אהא דמגילה נכתבת על הדיו, ולכאו' ל"ל קרא ע"ז ומ"ש משאר כתבי הקודש שאין נכתבין אלא בדיו, אלא ודאי דשני דיני כתיבה הם בעיקרן ויסוד דינן, ואף אם לא היה להכתיבה דין כתיבה של כתבי הקודש אפ"ה הוה כשר לדין כתיבה של מגילה, אי לאו הגז"ש דכתיבה כתיבה שבאה לגלות על דין כתיבת מגילה עצמו דצריכה להיות בדיו, עיי"ש.

וזה מה שכתב בסו"ד דלפי"ז יל"פ את דברי הגאון דמהא דנקראת אגרת מוכח דנאמר במגילה דין כתיבה נוסף על הדין כתיבה של שאר כתבי הקודש, ומצד דין כתיבה זה צריך לעשת פרשיותיה סתומות, עיי"ש.

והגרי"ז ביאר בזה דבר נוסף [וד"ז לא מובא בספר] דהנה המג"א בסימן תר"צ סקט"ז כ' דלא יפסוק בקריאת המגילה אלא כדי נשימה בין פסוק לפסוק לפי שנקראת אגרת, [ומקורו מהבית יוסף בשם הרוקח סימן רל"ו, וכ"ה בהגהות מימוניות רפ"ב מהלכות מגילה], וצ"ע דלכאו' הא דנקראת אגרת זהו דין בכתיבת המגילה ומה ענינו לקריאת המגילה, וביאר הגרי"ז דהנה בירושלמי מגילה פ"ב ה"ב איתא דמגילה אין מדקדקין בטעויותיה, וכן פסק הר"מ פ"ב מהלכות מגילה ה"ז, והשו"ע סימן תר"צ סעיף י"ד, וצ"ע מ"ש מקריאת התורה דפסק הר"מ פי"ב מהלכות תפילה ה"ו דאם קרא וטעה אפילו בדקדוק אות אחת מחזירין אותו, וביאר הגרי"ז דיסוד הדין של דקדוק הוא דין בקריאה של לימוד, וכדיליף לה בגמ' מגילה דף ג' א' מקרא דויקראו בספר תורת אלוקים מפורש ושום שכל, וקריאת המגילה אינה קריאה של לימוד, דהנה במגילה דף י"ח איתא והלועז ששמע אשורית יצא והא לא ידע מאי קאמרי מידי דהוה אנשים ועמי הארץ מתקיף לה רבינא אטו אנן אחשתרנים בני הרמכים מי ידעינן אלא מצות קריאה ופרסומי ניסא הכא נמי מצות קריאה ופרסומי ניסא, וביאר הגרי"ז דהשו"ט בגמ' הוא, דס"ד דקריאת המגילה היא קריאה של לימוד ולהכי פריך והא לא ידע מאי קאמרי, וכל דלא ידע מאי קאמרי ל"ח לימוד, ומשני דקריאת המגילה אינה קריאה של לימוד אלא קריאה בעלמא לפרסומי ניסא, ולהכי אף דלא ידע מאי קאמרי יצא, ולפי"ז ביאר הגרי"ז הא דאין מדקדקין בטעויותיה דכל ההלכה של מדקדקין דיליף לה מקרא דויקראו כו' אינה אלא בקריאה של לימוד, משא"כ קריאת המגילה דאינה קריאה של לימוד אלא קריאה בעלמא לפרסומי ניסא אין בה דין זה של דקדוק.

ובזה ביאר נמי הא דאין דין הפסק פסוקים בקריאת המגילה, דדין הפסק פסוקים ילפינן לה נמי התם במגילה מהא קרא ויקראו כו' דושום שכל אלו הפסוקים, וא"כ דין זה של הפסק פסוקים נמי אינו אלא בקריאה של לימוד, ולהכי בקריאת המגילה שאינה קריאה של לימוד אלא מצות קריאה בעלמא לפרסומי ניסא ליכא להאי דינא.

ולפי"ז ביאר הגרי"ז מש"כ הראשונים דילפינן להא דאין פוסקים הפסק פסוקים במגילה מהא דנקראת אגרת, דהנה נתבאר לעיל דבהא דנקראת אגרת נתחדש דין כתיבה למגילה שלא בתורת כתיבה של כתבי הקודש, ונראה דמזה עצמו מוכרח שגם קריאת המגילה חלוקה מכל קריאת התורה, דאל"ה איך שרי לקרוא במגילה שלא נכתבה כדין כתיבה של כתבי הקודש הא דברים שבכתב א"א רשאי לאומרן ע"פ, ובע"כ דקריאת המגילה אינה קריאה של לימוד אלא מצות קריאה בעלמא לפרסומי ניסא, וכל האיסור של דברים שבכתב א"א רשאי לאומרן ע"פ אינו אלא איסור בלימוד התורה, אבל במצות קריאה בעלמא ליכא כזה איסור, וא"כ מהא דמגילה נקראת אגרת בכתיבתה מוכח דקריאתה אינה ככל קריאת התורה אלא מצות קריאה בעלמא לפרסומי ניסא, ולהכי אין פוסקין בה הפסק פסוקין, וכמש"כ דכל ההלכה של הפסק פסוקים אינה אלא בקריאה של לימוד.

ומבואר מדברי הגרי"ז חידוש דהאיסור של דברים שבכתב א"א רשאי לאומרן ע"פ הוא אף בדברים הכתובים כל שאין כתובים כדין כתבי הקודש, וכן מבואר בתו"ד בספר פ"ב מהלכות מגילה [הו"ד לעיל] שכ' בתו"ד ז"ל אבל לענין דין קדושת כתבי הקודש כמו לענין דין טומאת ידים וכדומה, וכן לענין הדין של דברים שבכתב א"א רשאי לאומרן ע"פ כו' עכ"ל, ומבואר דהדין של דברים שבכתב א"א רשאי לאומרן ע"פ תלוי אם נכתבו כדין כתיבה של כתבי הקודש, אבל בשבלי הלקט כתב מפורש לא כן, אלא כל שקרא מתוך הספר אף אם אין כתוב בתנאי הכתיבה של ס"ת אין בזה איסור.

והנה הגר"ח הורה דאם אין קוראין את ההפטרה מתוך הקלף אלא מתוך חומש שיקראו כל הקהל בעצמם ולא יצאו בקריאת הקורא, ולהנ"ל הדברים מבוארים היטב, דכיון דההפטרה אין כתובה בקלף כדין כתבי הקודש, איכא בזה איסור של דברים שבכתב א"א רשאי לאומרן ע"פ, אלא דאיסור זה אינו אלא כשמוציא אחרים ידי חובתן כמש"כ התו' בתמורה דף ט"ו ב', ולהכי יקרא כל אחד בפ"ע ולא יוציאם הקורא בקריאתו.

המג"א בסימן תרצ"א סק"א מביא מהלבוש שבמגילה די בשרטוט שיטה ראשונה, ועיי"ש ברע"א והגאון שתמהו בזה דהא דסגי בשיטה ראשונה הוא רק בס"ת לדעות שס"ת א"צ שרטוט, אבל במגילה דיליף מקרא דבעיא שרטוט פשיטא דבעי שרטוט על כל שיטה ושיטה, עיי"ש.