רנג שיעור א
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / אורח חיים / סימן רנג ורנז - שהיה והטמנה

# שיעורי הלכה

### שיעורים על סדר השו"ע

### מפי מו"ר הגאון

### רבי **רפאל צבי ובר** שליט"א

##### הלכות שבת

##### **שהייה והטמנה**

##### סימן רנג סעיף א

##### שיעור א

* **פלוגתת חנניה וחכמים וכיצד ההלכה.**
* **שיעור בישול הקדרה שאם שהתה על האש לא נאסרה.**
* **שכח ושיהה שצריך לסלק את הקדרה מהאש.**
* **בהיתר חתיכה חיה, ומי שאוכל סעודת ליל שבת מאוחר.**

**באיסור שהיה בשבת ובפלוג' דחנניה וחכמים**

א] [סעיף א] **כירה וכו'.** הנה חז"ל אסרו להניח תבשיל מער"ש ע"ג על האש [באופן שלא גרף וקטם], ואף שאינו עובר בכך באיסור בישול בשבת, דנעשה ממילא, מ"מ גזרו לאסור, שמא יבוא לחתות בגחלים כדי שימהר להתבשל, ויבוא לידי חיוב חטאת משום מבעיר [ואף באופן שהניח בער"ש כדי לבשל, דעת המג"א דמחוייב להורידו ולסלקו מהאש קודם שבת, וכן פסק המ"ב (ס"ק ה)]. ונחלקו בזה חכמים וחנניה באיזה אופן גזרו, דלדעת חכמים אפי' נתבשל כ"צ אלא דמצטמק ויפה לו גזרו שמא יבוא לחתות, ולא הותר אלא א"כ גרף הגחלים או קטם באפר, דאז לא חיישינן שישכח ויחתה. ודעת חנניה דכל שהגיע למאכל ב"ד לא חששו שיבוא לחתות, ומותר להשהות אף שאינו גרופה וקטומה, ולא גזרו אלא כשהתחיל להתבשל ועדיין לא הגיע למאכל ב"ד [ובקדירה חייתא אף לחכמים לא גזרו, ומותר להשהותו ע"ג האש בשבת]. והרי"ף והרמב"ם פסקו כחכמים [ובפשטות כן גם הכרעת המחבר], ורש"י ותו' פסקו כחנניה, וכן הכריע הרמ"א דכתב דנהגו להקל כדעת חנניה וכל שהגיע למאכל ב"ד מותר להשהותו ע"ג האש.

**בדעת הרמ"א להקל כחנניה**

ב] וכתב הבה"ל (ד"ה ונהגו) "עיין בב"י שהאריך הרבה באלו השתי דעות וכו', אך מ"מ אין בנו כוח למחות במקילין שכבר נהגו העם כהיש אומרים וכמו שכתב הרמ"א, וע"כ לפ"ז לכתחילה בודאי טוב ליזהר שיהיה מבושל כ"צ קודם חשיכה ולסלקו מן האש, אך אם ארע שנתאחר הדבר כגון שבאו אורחים קודם שקיעת החמה והוצרך לבשל איזה תבשיל עבורם יכול להעמיד וכו'". ומבואר דעתו דלא לסמוך לכתחילה על דעת חנניה, דהרבה ראשונים פסקו כחכמים, ולא התיר הרמ"א אלא בשעת הדחק. אמנם דעת החזו"א (סי' לז ס"ק ג) דאף לכתחילה יש להקל כדעת חנניה דהרבה ראשונים פסקו כחנניה ואף הרמ"א כתב דנוהגים להקל, וכיון שכל איסור שהייה ע"ג האש הוא מדברי סופרים יש להקל בזה.

**בשיעור מאכל בן דורסאי,**

**ואיך מודדים שיעור זה**

ג] ובשיעור מאכל ב"ד כתב המ"ב (ס"ק לח) "יש אומרים חצי בישול וי"א שליש בישול, והשו"ע לקמן בסי' רנד סעיף ב סתם חצי בישול, ובמקום הדחק אפשר דיש להקל". וכתב החזו"א (סי' לז סק"ו) דמשערים זאת לפי זמן אורך הבישול (לפי גודל הקדירה וגודל הלהבה), ודבר שמתבשל שעתיים א"כ שליש בישולו הוא ארבעים דקות. וכתב עוד דעד שהמים באים ליס"ב אינו מן החשבון, והתחלת הבישול הוא משעה שהיס"ב [ויש ליקח בזה השיעור לחומרא דיס"ב הוא 71 מעלות]. והרתחת מים חמים מבואר בשועה"ר (סי' רנד סי"ד) צריך שיתחממו המים חצי החימום לכתחילה, ובדיעבד אם נתחממו קודם שבת שליש בישול אין לאסור המים.

**אם משערים שיעור זה עד השקיעה או עד צאה"כ**

ד] ועד מתי צריך שיגיע למאכל ב"ד. בחזו"א (ס"ק ו) כתב דצריך שעד השקיעה יבא למאכל ב"ד, אמנם בהמשך (ס"ק כז בדינים העולים) כתב דאפשר להקל בזה עד צאת הכוכבים, ואף שלא הקילו בבין השמשות בשבותין אלא לצורך מצוה, בדיעבד יש להקל [ונפק"מ אף בשאר שבותין כגון אמירה לעכו"ם להדליק אור וכדו', דיש להקל עד צאה"כ].

**בשיעור זמן צאת הכוכבים**

ה] ובזמן צאת הכוכבים מצינו כמה שיטות, דבגמ' (שבת לד:) מבואר דבין השמשות לר' יהודה הוא ג' רבעי מיל, ודעת הגר"א בביאורו דמיל הוא י"ח דקות, ולפ"ז ג' רבעים הוא 13.5 דקות.

אולם ברמב"ם (פ"ז מתרומות ה"ב) כתב "אין הטמאים אוכלין בתרומה עד שיעריבו שמשן ויצאו שלשה כוכבים בינוניים וזה העת כמו שליש שעה אחר שקיעת החמה" וכו', ולפי"ז מיל הוא כ"ד דקות, וג' רבעים הוא י"ח דקות וזהו כמו שליש שעה. וא"כ לענייננו אם בא לשיעור מאב"ד עד י"ח דקות אפשר שיש להקל.

עוד יש לדון להקל טפי, דהרי דעת ר' יוסי דבין השמשות כהרף עין זה נכנס וזה יוצא, וידוע בשם החזו"א דביה"ש דר' יוסי אינו סמוך לביה"ש דר' יהודה אלא אחר כחצי שעה מהשקיעה [ודלא כדעת הגר"א], ובזה יש ליישב מה שמבואר בגמ' דבצאה"כ יש ג' כוכבים בינונים, והרי אחר י"ג וחצי דקות אין כוכבים בינונים, וע"כ דלר' יוסי השיעור דצאה"כ הוא כחצי שעה ולא סמוך לביה"ש דר' יהודה, ושיעור ג' כוכבים שאמרו היינו לדעת ר' יוסי [וכן הוא לתי' א' בתו' שבת לה: ד"ה אלא] ומעתה יש לדון דאפשר לסמוך על ר' יוסי ולהקל עד חצי שעה.

וכן בכל השבותים שהתירו בביה"ש וכגון באמירה לעכו"ם, יתכן דיש להקל עד חצי שעה וכר' יוסי. ובוודאי לכתחילה יש לימנע ולחוש להחמיר.

**בשכח ושהה אם צריך לסלקו אף שהוא מוקצה**

ו] ואם שכח ושהה בשבת כתב החזו"א (שם) "וצריך להסירו אע"ג שהוא מוקצה [לא מצאנו הדבר אבל כן מסתבר] וכש"כ בשהה במזיד". ולא פי' החזו"א טעם הדבר, ואפשר דהעדיפו שיטלטל מוקצה ולא יעמוד בספק מלאכה בשבת שחיישינן שמא יחתה. ויש לדון באופן שכבר הגיע למאכל ב"ד, דלכאו' בזה לא חשש חנניא שיבוא לחתות, וא"כ אין להורות לו לסלק מוקצה מע"ג האש, דבזה לא חיישינן שיחתה. אמנם החזו"א לא חילק בזה.

והנראה בזה דהנה באמת גוף הדין צ"ב, דאף במאכל ב"ד אמאי לא נחוש לחיתוי, הרי בני אדם אין אוכלים מאכל המבושל בשיעור זה, ולמה לא נחשוש שיבא לחתות למהר בישולו, וביאור הדבר נראה דשיערו חכמים דכיון דקודם שבת כבר הגיע למאכל ב"ד מסתמא עד זמן הסעודה יתבשל כ"צ, ולא יבוא לידי חיתוי. ולפי"ז אין כלל סברא שבשיעור מאכב"ד לא יחתה, דאף כשהוא כמאב"ד יש חשש שיחתה, אלא שאם בשעת כניסת השבת היה כבר כמאב"ד בזה לא חששו שיבא לחתות. וא"כ הכא שבא לביתו ומזומן להתחיל סעודתו, כיון שבשעת כניסת השבת לא היה מבושל כמאב"ד, אף שעתה יש בו כמאב"ד מ"מ יש חשש חיתוי, ומשו"ה יש לו לסלק הקדרה מע"ג האש אע"פ שהוא מוקצה כדי שלא יהיה בספק חיוב חטאת.

**בהיתר דקדירה וחתיכה חיה**

ז] **או שהוא חי שלא נתבשל כלל, דכיון שהוא חי מסיח דעתו ממנה עד למחר, ובכל הלילה יכול להתבשל בלא חתוי וכו' ואם נתן בה חתיכה חיה מותר כאילו היתה כולה חיה, דע"י כך מסיח דעתו ממנה וכו'.** היינו דבאופן שהוא קדירה חיה שלא נתבשלה כלל קודם שקיעת החמה, ג"כ התירו להשהות, דלסעודת הלילה בלא"ה לא יהיה ראוי אף ע"י חיתוי, ולמחר יהיה ראוי אף בלא חיתוי. והוסיפו חז"ל והתירו אף בהניח בקדירה חתיכה אחת חיה, דע"י כך מסיח דעת מכל הקדירה. וכתב המ"ב (ס"ק ט) "ודווקא בשר חי שא"א להתבשל לצורך סעודת הלילה, אבל ירק ושארי דברים שהם קלי הבישול לא מהני מה שהוא חי, וכן מה שכתב לקמיה 'חתיכה חיה' היינו ג"כ בשר". עוד כתב המ"ב (ס"ק יא) "היינו דאפי' הוחם התבשיל נמי מותר להשהות, ולא גזרינן שמא יחתה כיון שעצם הבישול לא נתבשל כלל". וכתב החזו"א (ס"ק כב) דמה שכתב המ"ב דהוחם, הוא כל שלא הגיע ליס"ב, דבהגיע ליס"ב נחשב שהתחיל להתבשל ולא הגיע למאכב"ד, ואסור להשהותו. והקשה דא"כ נפל בבירא היתרא דחתיכה חיה, דאף שמסיח דעתו מכל התבשיל משום החתיכה חיה, הרי מיד כשמניחו בקדירה רותחת מתבשל קצת. ותי' דצ"ל דהוא קדירה שהתבשלה קצת ונצטננה, וכשמניח החתיכה חיה אינה מתבשלת מיד, ובאופן זה בלבד שרי.

**אם רגיל לאכול סעודתו בליל שבת מאוחר אם מותר משום קדירה חיה**

ח] וכתב הביה"ל (ד"ה מסיח) דאף אם יתבשל במשך כמה שעות בלילה, כיון שאין דרכן של בנ"א להמתין בסעודתן כ"כ, לא גזרו בו רבנן, כיון דאין דעתו לאכול אז, עיי"ש. ולכאו' לפי"ז אותם שרגילים לאכול בליל שבת אחר כמה שעות, נראה דאף בקדירה חייתא אסור להשהות, דוודאי שייך בזה גזירת חיתוי. ובחזו"א (ס"ק כב) נראה דעתו דלא פלוג רבנן והתירו אף באופן זה.

**תבשיל שחלקו מצטמק ויפה וחלקו מצטמק ורע לו**

ט] ובתבשיל שחלקו מצטמק ויפה לו וחלקו מצטמק ורע לו, כתב הפמ"ג (סי' רנט במ"ז ס"ק ג) דהולכים לפי רוב התבשיל, ובאופן שרובו מצטמק ויפה לו אסור להשהותו, ודימה זאת למ"ש רבינו ירוחם בדין בישול אחר בישול, דאם רובו לח (שנצטנן) אסור. ודעתו צ"ע, דאף שרובו מצטמק ויפה לו, מ"מ לא יבוא לחתות דלא ניחא ליה שמקצתו יופסד ויורע. ולולי דבריו היה נראה להקל כל שיש חתיכה שהיא מצטמק ורע לו, ואיכפת ליה מזאת החתיכה.

**דינים העולים:**

1. אסרו חז"ל להשהות ע"ג כירה שאינה גרופה וקטומה, שמא יבוא לחתות ולבוא לידי חיוב חטאת. ודעת המחבר נראה שפסק כחכמים דאף שהתבשל כ"צ כל שהוא מצטמק ויפה לו אסור להשהותו. וברמ"א כתב שנהגו להקל כחנניה, וכל שנתבשל כמאכל ב"ד לא חששו ומותר להשהותו. ובביה"ל נקט דלכתחילה יחוש להחמיר כחכמים. ודעת החזו"א דנהגו להקל אף לכתחילה.
2. נחלקו הפוסקים בשיעור מאכל ב"ד אם הוא חצי בישול או שליש בישול, וכתב המ"ב דבשעת הדחק יש להקל שהוא שליש בישול. ושיערו זמן זה, כתב החזו"א דהוא לפי זמן משך הבישול, וזמן הבישול הוא משעה שהגיע ליד סולדת בו עד גמר הבישול.
3. כתב החזו"א דאם עד צאת הכוכבים בא למאכל ב"ד יש להקל [וכן שאר שבותים, וכגון אמירה לעכו"ם] דלעניין זה בין השמשות כחול הוא. ובשיעור צאה"כ יש כמה דעות. ועד 13.5 דקות וודאי אפשר להקל. ואפשר דיש להקל גם עד 18 דקות, ובדוחק עד חצי שעה משקיעת החמה.
4. בשכח ושהה צריך לסלק מהאש אף שהוא מוקצה [דאסור באכילה עד מוצ"ש] (חזו"א). דעדיף לטלטל מוקצה ולא להיות בספק חיוב חטאת שמא יחתה. ולכאו' אף בהגיע כבר למאכל ב"ד צריך לסלקו, דסו"ס אין רגילים לאוכלו כן ושייך בו חשש חיתוי.
5. קדירה חיה מותר להשהותה ע"ג האש אף שאינה גרופה וקטומה, דמסיח דעתו מיניה עד למחר, ולסעודת הלילה אף ע"י חיתוי לא יהיה מוכן. וכל שאין הקדרה יס"ב עדיין לא נחשב שהתחילה החתיכה להתבשל והוי כחתיכה חיה (מ"ב וחזו"א). ואם נתן בתבשיל חתיכה אחת חיה ג"כ מהני דע"י זה מסיח דעתו ממנה, וכתב החזו"א דדווקא אם התבשיל צונן, דאל"כ מיד החתיכה מתבשלת מעט ואסור.
6. ומי שנוהג לאכול סעודתו בליל שבת אחר כמה שעות, צ"ע אם יהיה לו היתר דקדירה חיה.
7. קדירה שחלקה מצטמק ויפה לו וחלקה מצטמק ורע לו. לכאו' נראה דאף אם חתיכה אחת רע לו, מותר להשהותה, דלא יחתה דמקפיד על זאת החתיכה שלא תשרף. אמנם דעת הפמ"ג דאזלינן בתר רוב הקדירה.

**השיעור נמסר בביהכ"נ "בית ציון ואהל אית"ן", נוה יעקב, ירושלים.**

ניתן לשמוע בקול הלשון [טל': [PHONE_REMOVED] או [PHONE_REMOVED] או [PHONE_REMOVED], קוד 1-3-2-2-2, ובשידור חי ביום ה' 22:30].

**נכתב ע"י ש. מ. והיה למראה עיני מו"ר שליט"א**

**השיעור נמסר בביהכ"נ "בית ציון ואהל אית"ן", נוה יעקב, ירושלים.**

ניתן לשמוע בקול הלשון [טל': [PHONE_REMOVED] או [PHONE_REMOVED] או [PHONE_REMOVED], קוד 1-3-2-2-2, ובשידור חי ביום ה' 22:30].

**נכתב ע"י ש. מ. והיה למראה עיני מו"ר שליט"א**