מוקצה ו
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / אורח חיים / סימן שח עד שי - מוקצה

##### הלכות

##### **מוקצה**

##### או"ח סימן שח סעי' ד

#####

##### שיעור ו

# **שיעורי הלכה**

### שיעורים על סדר השו"ע

### מפי מו"ר הגאון

### רבי **רפאל צבי ובר** שליט"א

[סעיף ד] **כלי שמלאכתו להיתר מותר לטלטלו אפילו אינו אלא לצורך הכלי שלא ישבר או יגנב, אבל שלא לצורך כלל אסור לטלטלו.**

## טלטול שלא לצורך

ובהגדרת טלטול שלא לצורך כלל, נראה שאם מתעסק בידיו עם הכלי סתם, חשיב שלא לצורך כלל, אך אם הדבר גורם לו להתרכז וכדומה, הרי זה נחשב כשימוש הצריך לו, ומותר לעשותו בשבת. וכ"כ בחוט שני (פמ"ט אות ב) בשם החזו"א.

## כלים ששימושן תדיר

**רמ"א:** כתבי הקודש ואכלין מותר לטלטלם אפילו שלא לצורך כלל.

וכתב המשנ"ב (ס"ק כג) דה"ה כוסות וקערות וצלוחיות וסכין שעל גבי השולחן, שתדירין בשימוש, לא חלה עליהו תורת מוקצה כלל, וכאוכלין וכתבי הקודש דמי, ועל כן מותרין לטלטלן אפילו שלא לצורך כלל, ויש מחמירין אפילו בכלים אלו.

ולהבנת מחלוקת זו יש להקדים את הסוגיא בשבת (קכג, ב), תנו רבנן בראשונה היו אומרים שלשה כלים ניטלין בשבת, מקצוע של דבילה, וזוהמא ליסטרן של קדרה, וסכין קטנה שעל גבי שלחן. התירו, וחזרו והתירו, וחזרו והתירו, עד שאמרו כל הכלים ניטלין בשבת חוץ מן מסר הגדול ויתד של מחרישה.

והיינו שמתחילה גזר נחמיה בן חכליה לא לטלטל כלים כלל, וכשראו שחזרו להיזהר באיסור שבת חזרו והתירו, וכשנזהרו יותר, המשיכו והתירו עוד. ונחלקו אביי ורבא בביאור הברייתא, שלדעת אביי התירו כלי שמלאכתו להיתר רק לצורך גופו ולצורך מקומו, וכלי שמלאכתו לאיסור לצורך גופו בלבד, ולרבא התירו כלי שמלאכתו להיתר אפילו מחמה לצל, וכלי שמלאכתו לאיסור התירו לצורך גופו ומקומו.

והנה מבואר בברייתא שאף מתחילה, היינו בזמן הגזירה הראשונה של נחמיה בן חכליה, לא נאסרו אותם שלושה כלים, והוסיפו שם בתוס' (ד"ה מקצוע) שפשוט דה"ה לכוסות וקערות שהיו מותרין אף בזמן הגזירה הראשונה בימי נחמיה, אלא שהברייתא לא החשיבה כלים דלאו בני קיבול.

ולפי"ז כתב בשלטי הגיבורים שם (מח, א מדפי הרי"ף) שאותם הכלים שלא היו בכלל הגזירה הראשונה, מותרים בטלטול אפילו שלא לצורך כלל, דכל מה שהתירו רק מחמה לצל היינו באותם כלים שמלאכתן להיתר שנאסרו בימי נחמיה, אך אותם שלושה כלים שלא היו בכלל הגזירה הראשונה, מותרין בטלטול לגמרי.

אמנם בהגהות הרא"ם הורביץ (על התוס' שם) כתב, שאחר שהתירו חמה לצל, לא חילקו בכלים וכל הכלים שמלאכתן להיתר לא הותרו אלא מחמה לצל, והביא ראיה מהגמרא לקמן (קמו, א) דנתבארה שם דעתו של רבי נחמיה דאף אחר שהותרו הכלים, לא הותרו אלא לצורך תשמישן, ומבואר שם דלרבי נחמיה אפילו תרווד ואפילו טלית ואפילו סכין, אין ניטלין אלא לצורך תשמישן, והיינו דאף שאותם כלים מעולם לא נאסרו בגזירת כלים, אפ"ה סבר רבי נחמיה שאסור לטלטלם שלא לצורך תשמישם, ועל כרחך משום דלא חילקו בכלים, וה"ה לדידן שכשהתירו כלים אף מחמה לצל, ה"ה שיאסרו כל סוגי הכלים, לפי שהשוו בין הכלים, ואף אותם כלים שלא היו בכלל הגזירה, יהיו אסורים בטלטול שלא לצורך כלל.

וכן משמע בדברי הרמב"ם (פכ"ה משבת ה"א) שכתב יש כלי שמלאכתו להיתר, והוא הכלי שמותר לעשות בו בשבת דבר שנעשה לו בחול, כגון כוס לשתות בו וקערה לאכול בה וסכין לחתוך בו בשר ופת וקורדום לפצוע בו אגוזים וכיוצא בהן. ומוסיף שם (בהלכה ד) כיצד מטלטל הוא את הקערה של עץ לאכול בה או לישב במקומה, או כדי שלא תגנב וזה הוא בשביל עצמה, וכן אם טלטל אותה מן החמה כדי שלא תיבש ותשבר, או מן הגשמים כדי שלא תתפח ותפסד, הרי זה טלטול בשביל עצמה ומותר מפני שמלאכתה להיתר.

ומשמע בדבריו דלא התירו לטלטל כלי שמלאכתו להיתר אלא בשביל עצמו דהיינו לצורך שימוש בהם, אך שלא לצורך כלל אסור, ולא חילק בין סוגי הכלים, ומשמע שסבר ג"כ שאחר שהתירו כלים שמלאכתן להיתר רק לצורך גופו ומקומו, השוו את כל הכלים שיהיה אסור לטלטלם שלא לצורך כלל.

אמנם נראה דאף לשיטת הרמב"ם דהשוו את הכלים לאסור בטלטול שלא לצורך כלל, היינו דווקא בכלים, אך בדבר שאינו כלי ומשתמשים בו תדיר, שרי לטלטלו אף שלא לצורך כלל, דכן מוכרח ממה שנפסק בשו"ע שכתבי הקודש ואכלין מותר לטלטלם אפילו שלא לצורך כלל, ומשמע מהמשנ"ב (ס"ק כג) דדין זה הוא לכו"ע, והרמב"ם אסר להשתמש שלא לצורך רק בכלים התדירין בשימוש, וע"כ דאף שהשוו הגזירות היינו דווקא בכלים אך דבר שאינו כלי לא נאסר [אכן מסתימת הרמב"ם נראה דס"ל דאף באכלין אין היתר לטלטל אם לא מחמה לצל, וצ"ע].

## בגדים תכשיטים ובשמים

והנה יש לדון לדעת הרמב"ם האם מותר לטלטל בגדים ותכשיטים אף שלא לצורך כלל, ולפי מה שנתבאר דהשוו בין הכלים, א"כ ה"ה בבגדים ותכשיטים דהוו כלים יש לאסור לטלטלם שלא לצורך, וכ"כ בחוט שני (פרק מט אות א). אמנם בשבות יצחק (סוף פרק ה) הביא מהגריש"א דהגדר הוא דכל דבר שנהנה בגופו הרי הם כאוכלים שאינם בגזירת מוקצה כלל, ורק בכלים שהם אמצעי שימוש ס"ל לרמב"ם דאסור בטלטול, ולפי"ז אותם בגדים ותכשיטים שנהנים מגופם, מותר לכו"ע לטלטלם אף שלא לצורך כלל, משום דדמו לאכלין.

ולעניין טבק או בשמים, כתב בחוט שני (שם) דיש להתיר לטלטלם אף שלא לצורך כלל, משום דשימושם תדיר ואינם כלי כלל ודמו לאוכלין, דאינם בכלל מה שהשוו בין הכלים שלא לטלטלם שלא לצורך.

## מזוזה שנפלה לרצפה

מזוזה שנפלה לרצפה בשבת, אם היא סגורה באופן שאי אפשר לפותחה בשבת הרי היא מוקצה ואסורה בטלטול, אך אם אפשר לפתחה הרי היא ככל כתבי הקודש דשרי לטלטלם אפילו שלא לצורך כלל, אלא שאם המזוזה נמצאת בתוך הבית מזוזה יל"ד אם מותר לטלטלה דאם אסור לקובעו בקיר בשבת, הרי דדמי לדלתות הבית שנתפרקו, דמכיון שמיועדים לקובעם בבניין יש לאוסרם בטלטול משום מוקצה.

ולעניין אם יכול להחזיר את המזוזה למקומה בשבת, הנה בשדי חמד (מערכת המ' אות קטו) הביא בזה דעות אם יש לחשוש בזה משום מתקן כיון שע"י שמחזיר את המזוזה מותר לדור בו, ונוטה להקל בזה, [אלא שלכאורה הדבר תלוי במחלוקת הפוסקים אם מחויב לצאת מביתו באופן שנפלה המזוזה בשבת ואכמ"ל, והתבאר בהרחבה בהלכות מזוזה] ולהחזיר את ה'בית מזוזה' לקיר יש לאסור משום מלאכת בונה, ואפילו כשמחזירה בצורה רפויה יש לדון שיהיה אסור, גזרה שמא יתקע.

## טלטול שופר

**רמ"א:** ושופר אסור לטלטלו כי אם לצורך גופו או מקומו.

וביאר המשנ"ב (ס"ק כה) דחשיב ככלי שמלאכתו לאיסור משום שהוא מיוחד לתקיעה. אמנם אינו דומה ללולב שנתבאר לקמן (סימן תרנח סעיף ב) דאסור לטלטלו בשבת והרי הוא כאבן, ואסור לטלטלו אפילו לצורך גופו ומקומו, ואילו שופר חשיב ככלי שמלאכתו לאיסור, משום דשופר ראוי לשאוב בו מים ולכך הוי כלי.

אמנם בשש"כ (פכ"ח הערה פב) הביא מהגרש"ז אויערבך דבזמנינו שאין רגילים להשתמש בשופר בשביל לשאוב בו מים, הוי כלי שמלאכתו לאיסור שאין בו שימושי היתר, שלדעת כמה ראשונים אסור לטלטלו אף לצורך גופו ומקומו [וכבר נתבאר בשעורים הקודמים (שעור ב) דסתימת המשנ"ב (שח ס"ק לד) לגבי נר דמותר בטלטול אף שאין בו שימושי היתר, אמנם מהחזו"א (סימן מד ס"ק יג) שאסר טלטול פמוטות משום שאין להם שימוש היתר, מבואר שיש להחמיר בזה. וראה עוד בשיעורים הקודמים (שעור ד) לגבי טלטול לולב, שנחלקו הפוסקים אם משום השימוש של המצוה יש עליו שם כלי].

[סעיף ה] **יש מתירים לטלטל כלי שמלאכתו לאיסור אפילו מחמה לצל על ידי ככר או תינוק.**

## טלטול מוקצה ע"י ככר או תינוק

הנה שיטה זו היא מהרא"ש בתשובה (כלל כב סימן ח) דכתב דמה שמצינו שלא נאמר ההיתר לטלטל מת ע"י ככר או תינוק אלא לגבי מת, הני מילי בדבר שאינו כלי, אך כלי שמלאכתו לאיסור מותר לטלטלו ע"י ככר או תינוק. וראייתו מהמבואר בגמרא (שבת קכג, ב) דמדוכה שיש בה שום מטלטלין אותה, ואף דהוי כלי שמלאכתו לאיסור, אפ"ה התירו לטלטלה אגב השום שבתוכה, ומוכח דמותר לטלטל כלי שמלאכתו לאיסור אגב דבר ההיתר שבו.

אמנם הרשב"א (בשבת שם) כתב דלא התירו טלטול מוקצה ע"י ככר אלא שום במדוכה שלו, והטעם משום דאין איסורה אלא מחמת המלאכה, ועכשיו משמש היתר במלאכתו, והרי מה שאוסרה הוא מתירו והו"ל כקדירה המטלטלת עם התבשיל, והיינו דכיון שהגדרת הכלי ככלי שמלאכתו לאיסור נעשה ע"י בישול התבשיל, וכן במדוך ע"י שדכו אותו במדוכה, הרי עכשיו אותו הדבר מותר בטלטול, ומשום כך הכלי נחשב כמשמש לאותו הדבר שהוא מותר בטלטול.

והנה לפי דברי הרשב"א היה נראה דיש להתיר לטלטל מאוורר הפועל בשבת, דאף שלכאורה יש לדונו ככלי שמלאכתו לאיסור, דאף ששימושו בשבת אינה ע"י איסור שהרי הוא דלוק מערב שבת, הרי אופן השימוש בו הוא ע"י הדלקתו והיא מלאכה דאורייתא, אך מ"מ יש להתיר לטלטלו משום דהוי כקדירה שהדבר שאוסרו הוא מתירה, כיון שההנאה מהמאורר בשבת מותרת.

ובמשנ"ב (ס"ק כו) הביא בשם הרבה ראשונים דאין להתיר טלטול מוקצה ע"י ככר או תינוק, וכדעת הרשב"א, וכתב דכן הכריעו הרבה אחרונים, ובשעה"צ (ס"ק כד) הביא מהגר"ז דבמקום הפסד יש להקל.

אלא שאם מונח בקדירה דבר דבר המיחד לה, וכגון שום במדוכה ששוחקין בה, לכו"ע מותר לטלטלה אגב המאכל שבתוכה. אך אם הניח בתוך הקדירה דבר מאכל שלא התבשל שם או הניחו במדוכה שום שאינו נידוך בו, אסור לטלטלו לדעת הרשב"א כיון שאין את הסברא שהדבר האוסרה הוא מתירה, וכן אם בשעת בין השמשות לא היה התבשיל בתוך הקדירה, נאסרה הקדירה בטלטול משום דאיתקצאי בין השמשות.

## טלטול קדירה שלא לצורך כלל

ונראה דיש נפק"מ בין שני השיטות לעניין טלטול מדוכה של שום, או קדירה מלאה, שלא לצורך כלל, דלדעת הרא"ש שהתירו לטלטלם אגב הדבר המותר י"ל דמותר אפילו שלא לצורך כלל, דהוי כמו טלטול אוכלין שמותר לטלטלם אפילו שלא לצורך כלל, אך לדעת הרשב"א זה רק סברא להתיר את טלטול הכלי, משום דמה שאוסרה מתירה, אך עדיין יש לדונו כשאר הכלים שאסור לטלטלם שלא לצורך כלל.

## טלטול מוקצה מחשש איסור

הנה נתבאר דקדירה ריקנית חשיבא מוקצה לכו"ע, ויש לדון בגוונא שאדם שכח והניח קדירה ריקנית על האש, דלדעת החזו"א (סימן נ ס"ק ט) יש בזה איסור דאורייתא משום חצי שיעור במבשל, והיינו דכיון שאם מתרכך הברזל הוי בישול דאורייתא [כמובא במשנ"ב (סימן שיח ס"ק א) דהמרכך גוף קשה עובר משום בישול], אם מניחו על האש באופן שמתחמם עד שהיד סולדת בו יש בו איסור דאורייתא, וא"כ יש לדון אם מותר לטלטל את הקדירה שהיא כלי שמלאכתו לאיסור, כדי שלא יעבור איסור דאורייתא דמבשל.

ונראה דשרי לטלטלו משום דעדיף לעשות איסור זוטא דטלטול מוקצה ולא לעבור על איסור דאורייתא של בישול. ומצינו בחזו"א (סימן לז ס"ק כז) שהיקל אף ביותר מזה, לגבי קדירה שהיתה מונחת ע"ג האש שאינה גרופה וקטומה, דצריך להסירה אפילו שהיא מוקצה, והיינו דבשביל שלא יעבור על איסור דרבנן דחיישינן שיבוא לחתות בגחלים, מותר לו לטלטל מוקצה, וכ"ש היכא שאם לא יטלטל יעבור איסור גמור מדאורייתא.

ובחוט שני (סוף פרק מו) דן דיש להתיר משום דהוי טלטול לצורך גופו, כיון שמטלטלו בשביל להינצל מאיסור, ואין זה טלטול לצורך הכלי כמו טלטול מחמה לצל, וע"ש שנסתפק בזה, אך נראה דאין להחשיבו כלל כטלטול לצורך גופו, שהרי ודאי שאם יאמר אדם לחבירו שיטלטל בעבורו מוקצה והוא ישלם לו על כך, דאין זה חשיב כטלטול לצורך גופו, ואף שמטלטלו בשביל הכסף, וה"נ כאן מטלטלו לצורך הטלטול עצמו ואינו לצורך שימוש בגוף המוקצה ולכן אין להתיר.

***הדינים העולים****:*

1. כלי שמלאכתו להיתר מותר לטלטלו אפילו מחמה לצל, אך שלא לצורך כלל אסור, ואם מטלטלו כי זה גורם לו לריכוז מותר.
2. דעת השלטי כלים ששימושן תדיר כגון כוסות וצלחות מותרין בטלטול אף שלא לצורך כלל, אך לדעת הרמב"ם הרי הם כשאר כלים ואסור לטלטלם שלא לצורך.
3. אף לדעת הרמב"ם מותר לטלטל אכלין וכתבי הקודש שלא לצורך כלל.
4. לדעת הגריש"א אף תכשיטים ובגדים מותר לטלטל לכו"ע שלא לצורך כלל דדמו לאכלין, אך בחוט שני כתב דהוי ככל כלי ששימושו תדיר שנחלקו הפוסקים אי מותר בטלטול שלא לצורך. אך בטבק ובשמים שאינם כלי לכו"ע מותר לטלטלם אף שלא לצורך.
5. מזוזה שנפלה לרצפה בשבת, כשאי אפשר לפותחה בשבת היא מוקצה ואסורה בטלטול, ואם אפשר לפתחה הרי היא ככל כתבי הקודש דשרי.
6. כתב הרמ"א ששופר חשיב ככלשמל"א, ולדעת הגרש"ז בזמנינו אסור לטלטלו דאינו עומד לשימוש כלל.
7. לדעת הרא"ש מותר לטלטל כלי מוקצה אגב דבר היתר, ולדעת הרשב"א אסור, אא"כ הכלי משמש את דבר המוקצה שבתוכו, והמוקצה הזו אסרו, וכמו שום במדוכה דשרי. והמשנ"ב החמיר כרשב"א ובמקום הפסד כתב להקל.
8. שכח והניח קדירה ריקנית על האש, מותר להסירה בשבת דעדיף איסור קל של טלטול מוקצה מאיסור חמור של חצי שיעור [לסוברים שיש בזה משום חצי שיעור].
9. וכן כלי עם אוכל המונח במקום שאינו גרוף וקטום, כתב החזו"א שעדיף שיטלטל את הקדירה המוקצה ולא יעבור על איסור דרבנן שמא יחתה.