בדברי הגרי_ז
קטגוריות: ש_ס / לא בבא קמא / ב_ק - הרב יהודה אלבוים / ארבעה אבות

בס''ד

בדברי הגרי''ז

א. מבואר בדף ה' ב' דנכתבו האבות להלכותיהן, ולכא' מבואר בגמ' דאחר הצד השוה נכתבו האבות לפטור, ויש לפרש דכיון שאפשר ללמוד אש מבור ושור, ע''כ נכתב אש בכדי לפטור, ולא בכדי לחייב.

ב. בדברי הגרי''ז נראה דהגדר בהצד השוה הוא דכל אחד מגלה על אידך שאין זה המחייב, אלא הצד השוה שבהם הוא המחייב, דהיינו דהיה מקום לומר דבור חייב משום תחילת עשייתו לנזק, וזהו ההגדרה של בור, אך מקרן מוכח שאע''פ שאין תחילת עשייתו לנזק חייב, ומבור מוכח שקרן חייב אע''פ שאין כוונתו להזיק, אלא הממונך ושמירתן עליך הוא המחייב - והוא מדין י''ג מידות, אך מסברא בור היה חייב משום תחילת וכו', וקרן היה חייב משום כוונתו להזיק, ואין חיוב כשאין את א' מהמעלות -.

ג. בגדר אב ותולדה פירשו שאין התולדה נלמד מבנין אב, אלא כשאמרה התורה שן אין הכוונה לאבר של שן, אלא לתכונתו, דהיינו הנאה להזיקו, ואין שן אלא דוגמא, ואין התורה יכולה לכתוב שבהנאה להזיקו חייב, אלא נכתב שן, ואין שן אלא דוגמא, ואב פירושו כמוש''כ רש''י מה שמפורש בקרא, ותולדה הוא כל דבר שנכלל באב, אך אינו מפורש, וכך מוכח מאבות ותולדות בשבת דאין חייב ב' קרבנות, ואילו היה זה רק בנין אב, לכא' לא היה קשר בין האב והתולדה, והיה חייב ב'.

ד. ולהנ''ל אות ב' לכא' במה מצינו עדיף מבנין אב, דבבנין אב א''א דאין הבדל בין המלמד לנלמד, אלא אע''פ שאינו דומה, מכיון שאין פירכא ילפינן לנלמד, ולכן אינו אב ותולדה, אך בבמה הצד שכל אחד מוכיח על אידך שאין הוא המחייב, א''כ לכא' המחייב הוא הממונך, וכל שהוא ממונך הוא בכלל, וא''כ כל ממונך הוא תולדה, ואילו לא היה כתוב אש, היה אש תולדה של בור ושור - תולדה של כל אחד בפני עצמו - וכל הנלמדים מבמה הצד בדף ו' הרי הם תולדות, ונמצא שיש אב אחד לכל המזיקים, וד' אבות הם פוטרים, דהיינו שלחיוב יש אב אחד ושמו ממון המזיק, אך יש ד' אבות שהם פוטרים - מכיון שלענין הפטור אין במה הצד, ולכן כל אחד חולק שם לעצמו לענין פטור, ונמצא ששם שיש לכל אב הוא רק לפטור, ולא לחייב - ובור דהיינו שכל שתחילת עשייתו לנזק פוטר מכלים, ובזה יש ד' אבות, ויש לכל א' תולדות לענין לפטור, ונחשב תולדה כנ''ל משום שאינו נלמד מבנין אב, אלא כלול באב.

ה. לולי דברי הגרי''ז היה מקום לומר שאין במה מצינו גילוי על המלמד, אלא הוא רק צורת ילפותא, וכמו שבנין אב הוא ילפותא, כך גם במה הצד, אך אינו גילוי על המלמד, וא''כ כל הנלמדים בדף ו' א' אינם תולדות, וכן יש ד' אבות נזיקין, ותולדותיהן חייבים מכח האב, אלא שאפשר גם ללומדם מבמה הצד, ונמצא שיש בו ב' סיבות חיוב, וע''כ כתוב בקרא פוטר לא רק מכח מחייב של האב, אלא פוטר גם על הצד השוה, ולפי''ז לכא' ע''כ יש סיבת חיוב בטמון באש, אע''פ שבפרשת אש אין מקור לכך, אך מכיון שאפשר ללמוד אש מבמה הצד, א''כ חזינן דיש בו סיבת חיוב, ואש הוא פוטר מטמון, וא''כ ע''כ גם מכח פרשת אש יש סיבת חיוב, דמהיכי תיתי לומר שכתוב בטמון תרתי, גם שאין בו סיבת חיוב, וגם שאש פוטר אע''פ שיש בו סיבת חיוב.

ו. ולכא' כל זה בכל האבות, אך בבור לכא' אין מקור שיש סיבת חיוב בכלים, דהרי אין בו במה הצד, אך אולי יש לומר דכיון שבכל האבות, יש סיבת חיוב, והאב הוא פוטר, יש ללמוד מכל האבות גם לבור שהגדר כן.

ז. בשן ורגל י''ל שאין סיבת חיוב ברה''ר, אע''פ שאפשר ללמוד שן ורגל מבור ואש, אפילו הכי גלי רחמנא בשן ורגל דאין בו סיבת חיוב אף מטעם בו ואש, על פי מש''כ הרא''ש דסברת התורה הוא דכיון דהוא אורחיה וכו', דהיינו דבכה''ג אין זכות לניזק שלא ינזק, משום שיש זכות למזיק להוליך את בהמתו ולא לשמור עליו, וא''כ יש ללמוד מזה גם על אש ובור דאם יהיה זה אורחיה יהיה הדין כן.

ח. בקרן למד''א סתם שוורים בחזקת שימור קיימי, לכא' אין סיבת חיוב כלל, וכדחזינן דפלגא נזקא הוא קנסא, אך שמעתי מהגרר''ש ליישב את דברי הגרי''ז, על מה שנראה בכמה ראשונים שאין כוונת הגמ' דמסברא היה תם פטור, משום דבחזקת שימור אין הכוונה דהוי כדרגת רוח שאינה מצויה, כדמוכח ממד''א דדי לשמור על שור תם ברוח מצויה - ויש לדחות דהשמירה פוטרת, וכל שאינו שמור, דהיינו שהבהמה מצד עצמה יכולה לצאת, אע''פ שהצד שיצא, הוא כהצד שיבא רוח שאינה מצויה, אין זה שמירה, וכהזורק גדר שמסתמא תגיע אם לא יגיע רוח שאינה מצויה - אלא מכיון שאמרה התורה שחייב רק חצי נזק מוכח דהוי קנס, וע''כ הגדר דאע''פ שיש בו סיבת חיוב, פטרה התורה משום דבחזקת שימרו קיימי לגמרי קרן מחיובו מסברא, וקנסא לשלם חצי נזק.

ט. בדף ה' ב' כלים לפטור בו את הכלים, וצ''ע הרי בור א''א ללמוד, ונכתב בכדי לחייב - עי' תוס' - ולכא' מוכח מכאן כדברי יש מן הגדולים, ולדבריהם כוונת הגמ' דכתבה התורה את כל האבות בכדי שנדע שרק הם פטורים ולא השאר, ואילו היה כתוב רק בור ואש, כל השאר היו פטורים בטמון וכלים, ולכן כתבה התורה את כל האבות ללמידנו שרק האב פטור, והאבות אחרים אין בו את הפטור של שאר האבות.

י. אך אולי י''ל בדברי הגרי''ז דכיון דלהלכותיהן הכוונה שיש הלכה שיש פוטר ולא שאין סיבת חיוב, וזה הכוונה הלכותיהן, הלכה לפטור, אף כלים הוא הלכה לפטור, ונכתב אגב אחריני לגבי זה, ולא לגבי שלא היה צריך להכתב כלל.

יא. לכא' יש מן הגדולים נח' רק באס''ו, דא''א ללמוד אס''ו מדבר אחר חוץ מאש, דאין בשום אב קולת כח אחר מעורב בו מלבד בור, ולכן יש בו את ב' הפטורים, וא''א לומר הא אש נלמד מבור ושור, וא''כ נלמד אס''ו מבור ושור, משום דאס''ו גרע מאש, משום שנעשה מזיק ע''י כח אחר, וזה א''א ללמוד מבור, וכיון שע''כ נצרך ללומדו מאש יש בו פטור טמון, אך בור המתגלל וכד' שאפשר ללומדם מעוד אב, לא שייך בו עוד פטורים מלבד פטור בור.

יב. ספק הגמ' לדעת הרי''ף להבנת הגרי''ז, דהאב לחייב הוא אב אחד, והאב לפטור יש לדון אם הוא קרן דווקא, או תכונת קרן - וא''ת היכן הוכרע דבר זה בגמ', שאמרו מאי שנא קרן, הא היה ספק אולי הכוונה קרן דווקא, עי' מהדורא בתרא שביאר שר''פ שאמר יש מהם וכו' א''כ נפשט כבר הספק, דאם יש חלק שכן, ע''כ הקובע הוא התכונה, ולכן הגמ' אמרה אח''כ מאי שנא וכו' -.

יג. כתב בעה''מ בדף ל''ז 'אמר ריש לקיש הכל היה בכלל נ"ש פי' בכל נזקין שבעולם דכולהו כי שדית בור בינייהו אתיין וקרן אתא לחלק בתם להקל עליו ובמה שיצאתה לחדש ולהקל כתב רחמנא רעהו למעוטי הקדש דלא מקילין ביה הרי הוא עומד בכללו' ומפורש בדבריו כדברי הגרי''ז דגם קרן הוא פוטר, ובהקדש שאין פוטר חייב נ''ש.

קושיות על דברי הגרי''ז

א. בשלמא כל האבות נלמדים מצד השוה, וע''כ ההלכותיהן הוא פטור, אך כיצד כתב הגרי''ז כן גם על קרן למד''א פלגא נזקא קנסא, הא להך מד''א סתם שוורים בחזקת שימור קיימי, וא''כ אין קרן נלמד מהצד השוה, וא''כ א''א ללמוד קרן מהצד השוה לחייבו נזק שלם בקרן מחוברת, דהא נלמד מקרן תלושה שאינו אלא קנס, והקנס הוא לשלם חצי נזק, ואם הוא קנס, ע''כ שאין סיבה לחיוב נ''ש.

ב. כעין זה קשה על מש''כ הגרי''ז בתוך דבריו שגם כלים בבור הוא פטור, ויש בו סיבת חיוב, וצ''ע הא בור אין נלמד מהצד השוה, ואין מקור שיש סיבת חיוב בכלים בבור.

ג. הגרי''ז כתב בראשית דבריו עוד טרם שהזכיר את הצד השוה שטמון באש הוא פטור, ואפשר ללמוד מאש שחייב בטמון היכא שאין שם אש עליו - ולפי''ז אין קשה קושיה הנ''ל אות ב' - וצ''ע מהיכא תיתי לומר כן, הא הפטור הוא גזה''כ גם לדברי הגרי''ז, וא''כ אולי הגזה''כ הוא שאין בו סיבת חיוב.

ד. הגרי''ז כתב כן גם על פטור שן ורגל ברה''ר, ובדברי הרא''ש סי' א' נראה שאין סיבת חיוב בשן ורגל - ובאמת הגרי''ז לשיטתו שביאר שספק הגמ' על כל הפטורים, והגמ' הביאה גם קרן ושן ורגל ובור, מוכח דאף בהו היה ספק, וע''כ משום שאף בהם יש סיבת חיוב, וכן מהא דמספ''ק בסתמא משמע שהספק היה על כל האבות ולא רק על אש וקרן למד''א פלגא נזקא ממונא, ואדם.

ה. צ''ע אם תולדותיהן לאו כיוצא בהן, במה הוא תולדה, הא לענין חיוב אין כלל אבות, וכל האבות אינם אלא לענין פטור, ואם אין את הפטור לענין מה הוי תולדה.

ו. צ''ע לדברי הגרי''ז מהבואר בהכונס דהמקרב דבר אצל האש חייב, וא''כ לכא' גם מקרב האש אצל הדבר, וכדנראה בתוס' שם, ומבואר עוד בהכונס דרק מעמיד חייב, או ליסטים שנעשו גזלנים, אך המוציא בהמה של חבירו לרה''ר פטור, וצ''ב מדוע לא חייב מדין אש, והרי מבואר בתוס' בסוגיית דליל בדף י''ט ב' שבע''ח נקרא רו''מ לחייב את בעל הדליל מדין אש.

ז. לדברי הגרי''ז דהפסק היה על כל הפטורים, ולא כפשטות דברי הרי''ף דהספק שכל התולדות יתחייבו חצי נזק, א''כ ר''פ שפשט שצרורות לאו כיוצא בהן, אינו כעין ספק הגמ' - וי''ל דאה''נ והגמ' מספ''ל אם כל התולדות יש בהם פטורים של האב, ור''פ פשט שיש את כל הפטורים, אלא שבכל זאת יש דבר אחד שאינו כיצא בו מטעם אחר -.

ח. קצת נראה בגמ' דהספק היה גם על אדם, ובאדם אין פטורים, ויש לדחות דלא היה ספק על אדם, וכל זאת הגמ' באה לאפוקי שלא בזה דיבר ר''פ, דהרי בלאו הכי לדברי הגרי''ז לאו כיוצא בהן שאמר ר''פ אינו מהטעם דמספקא ליה לגמ', דהא ר''פ פשט דתולדותיהן כיוצא בהם.

ט. בגמ' 'מאי שנא קרן דכוונתו להזיק וממונך ושמירתו עליך הני נמי כוונתן להזיק וממונך ושמירתן עליך' ולדברי הגרי''ז היה צריך להיות כתוב תכונת קרן, שהוא משונה, ולא חומרת קרן, דהרי כלבא דאכל שונרי הוא קרן אע''פ שאין כוונתו להזיק, ונחש הרי הוא שן אע''פ שכוונתו להזיק כיון שאינו משונה - משא''כ אם הספק אם חייב נ''ש או חצי נזק, י''ל דנקטו החומרא לומר שחייב נ''ש במועד, כי יש בו חומרת האב -.

סיכום דברי הגרי''ז

א. הגרי''ז תמה בדברי הרי''ף שביאר את ספק הגמ' אם יש את הפטורים בתולדות, מאי שנא דלענין חיובא תולדותיהן כיוצא בהן, לענין פטורא, וביתר ביאור דלכא' ספק הגמ' הוא האם שן דקרא הוא שן דוקא, או תכונת שן, וכן בשאר האבות, וצ''ע מדוע לענין חיובא אין ספק ובודאי הפירוש של שן אינו שן אלא תכונת שן, ולענין פטורא אמרינן דכוונת התורה דווקא לשן.

[ב. התבאר דמספקא לגמ' אם שן הוא שן, או תכונת שן, וא''כ צ''ע בכל המשך הגמ' מאי שנא שן דיש הנאה וכו' הא זה גופא הספק, עי' מהדו''ב שכתב דהגמ' אכן מספ''ל כנ''ל, ור''פ שאמר יש מהן כיוצא בהן, הרי פשט את הספק, דאם יש כיוצא בהם ע''כ אין כוונת התורה לאיבר של שן וכד', אלא לתכונת הדבר, ואלכן אמרה הגמ' מאי שנא שן וכו', ובזה גם מתיישב מה שאמרה הגמ' תולדה דקרן מאי היא וכו', וצ''ב הא מספקא לגמ' מה כוונת התורה בקרן, לקרן דווקא או לתכונת קרן, והיאך פשיטא ליה דנשיכה וכו' הוי תולדות קרן, ולהנ''ל ניחא דר''פ פשט שהכוונה לתכונת האב, ואלמלא דברי ר''פ תולדת קרן היה כל דבר שעושה בקרן, ואין נ''מ בתכונתו.

ג. אך צ''ע לפי''ז להך גיסא דתולדותיהן לאו כיוצא בהן, א''כ אין הכוונה לתכונה, א''כ אין נשיכה תולדת קרן אלא תולדת שן, וא''כ הספק אינו אם תולדותיהן לאו כיוצא בהם, אלא מהו התולדה, ומה שיהיה התולדה ממילא יהיה גם בו את הפטור, וצ''ל דלענין חיובא כוונת התורה לתכונה, ןמספקא ליה לענין פטורא, אך א''כ צ''ב כנ''ל אות א']

ד. ותי' הגרי''ז דאף לענין חיובא אין כוונת התורה לתכונת האב, מכיון שלענין חיובא הכל נלמד מהצד השוה, ולא נכתבו האבות אלא לענין פטור, ויש אב רק לענין פטור בלבד, ובזה מספקא ליה, דהיינו דלענין חיוב כוונת התורה לא לשן ולא לתכונת שן, אלא לדרכן להזיק וכו', והטעם שחילקה התורה בין האבות הוא רק לענין פטור, דהיינו שלענין חיוב יש אב אחד, ולענין פטור יש ד' אבות.

ה. בדברי הגרי''ז נראה דאף טרם הצד השוה פטור טמון באש וכד', הוא פטור, וכל שאין שמו אש אין בו פטור טמון אע''פ שנלמד מאש, ולכן לדעת הרא''ש אין פטור טמון באס''ו וכו', ונראה בגרי''ז שאף טרם הצד השוה הגדר כן, ואף אם היה כתוב בקרא רק אש היה הגדר כן.

ו. וכן לרב דמשורו למדנו, אין פטור כלים, הוא אף טרם הצד השוה, אלא אין פטור כלים אלא בשם בור, ושם בור לרב הוא דבר שאינו ממונו, דהיינו שפטור כלים בבור הוא משום שאינו ממונו, ולא משום שאינו הולך ומזיק, וע''כ משום דכלים הוא פטור, אך אם אין בו סיבת חיוב, מהיכי תיתי לורמ שיש סיבת חיוב בכלים כשאינו הולך ומזיק.

ז. ולפי''ז לכא' אין מקור מהגרי''ז דכל האבות חייבים מכח הצד השוה, וצד השוה הוא גילוי על המלמד, ואין ד' אבות לחיוב, אלא יש ד' אבות לחיוב, וז''ל הר''י מיגאש בשו''ת סי' קע''ד 'שכיון שהוכיח הבור שהחיוב אינו תלוי בדבר שיש בו רוח חיים ולא בדבר שדרכו לילך ולהזיק ולא בדבר שהוא ממונו אלא בדבר שדרכו להזיק ושמירתן עליך בלבד הוא תלוי בין שיש בו רוח חיים בין שאין בו רוח חיים בין שדרכו לילך ולהזיק בין שהוא ממונו בין שאינו ממונו ... ואמאי אמרינן היינו שור ולא אמרינן היינו אש א"נ היינו שור ואש. תשובתך היינו טעמא שור משום שבו פתח הכתוב תחלה והאש הוכיח עליו דחיוביה לאו בשיש בו רוח חיים. וגם הבור הוכיח על שניהם דחיובא לאו מחמת שהן ממונו ודרכן לילך ולהזיק הוא שפתח הכתוב בו תחלה והני מוכיחין עליו נינהו ומ"ה קאמרינן היינו שור ולא אמרי' היינו אש' וז''ל התוס' דף ב' א' 'לא ראי זה דהתם פירושו אין חומרא של זה כחומרא של זה ולכך אין החומרות גורמות זה הדין אלא הצד השוה שבהן גורם הדין'.

ח. בישוב דברי הרי''ף נמי י''ל דספק הגמ' בכוונת התורה ברגל אם הכוונה רגל או תכונת רגל, דהספק בין על החיוב ובין על הפטור, אלא שלענין החיוב אין נ''מ מכיון שאפשר לחייב תכונת רגל מהצד השוה, וכל הנ''מ רק לענין הפטורים, וכל זה רק אם אפשר ללמוד בע''ח מהצד השוה, אך לדברי החזו''א דהתורה גילתה שא''א ללמוד, לכא' עדיין יקשה דברי הרי''ף.

ט. עוד נראה בדברי הגרי''ז דגם בבור וקרן הרי זה פוטר, ולא שאין בהם סיבת חיוב, אע''פ שאין נלמדים מהצד השוה, ויש לפרש שס''ל להגרי''ז מסברא דהוא פוטר, ולא שאין סיבת חיוב, כמבואר בתחילת דברי הגרי''ז בדברי הרא''ש ויש מן הגדולים, ועדיין לא הזכיר שם צד השוה, ואפילו הכי כתב דאין גדר הפטורים שאין בהם סיבת חיוב.

י. הברכ''ש הוכיח שיש חיוב שמירה בבור בכלים, ואין זה אלא פטור מתשלומין, ולכא' להך גיסא דאי השמירה מחייבת בתשלומין, ע''כ דפטור כלים בבור הוא פטור, דהא יש סיבת חיוב, אך בשן ורגל שאין כלל חיוב שמירה, י''ל דבהם אין סיבת חיוב, ולא רק ששן ורגל פוטר מחיוב שמירה, וכך לכא' מבואר בדברי הרא''ש בסי' א' שאין בשן ורגל זכות לניזק, וממילא אין כלל סיבת חיוב.

יסוד החזו''א

א. החזו''א ייסד דשור אינו חייב מדין אש, ולכא' היה מקום לומר דכששור חייב אינו חייב מדין אחר, דאין ב' מחייבים בשור, אך בשור שאינו שלו אפשר לחייבו מדין אש, ולכן הגרשש''ק שהקשה מדוע מוציא שור לא חייב מדין אש אינו הכרח דס''ל כהגרי''ז.

ב. לדברי הגרי''ז אין כלל מקום לקושיא מדוע אין שור חייב ברה''ר מדין אש, דהרי בכל שור יש סיבה מחייבת ברה''ר, ויש פוטר, אך לדברי החזו''א שבשן ורגל אין סיבה מחייבת ברה''ר, קשה בשלמא מכח שן ורגל אין סיבה מחייבת, אך מדוע אינו חייב מדין אש, ועל זה הוצרך החזו''א לענות שאין לומדים שור מאש.

ג. ברא שור ע''י ספר יצירה, והפקירו, לדברי החזו''א לכא' יהיה פטור, מכיון שאינו ממונו, ואין יצירה מחייבת בשור, משא''כ לדברי הגרי''ז יתחייב מדין אש או בור, שמצינו בהם שמתחייב על יצירה שלו.

ד. לדברי החזו''א יש לדון אם אפשר לחייב את האדון על עבד ואמה מדין שור, מכיון ששמם אדם, וכמו שא''א לחייב שור מדין מאש, א''א לחייב אדם מדין שור, ויש לחלק דשור א''א לחייב מדין אש משום שבשור כתוב שרק בממונו חייב, אך אדם שהוא ממונו אולי לא התמעט מדין שור - והחזו''א כתב בסוגיית עבד ואמה דלא היה באמת ס''ד לחייבם מדין שור, וא''כ אי נימא דא''א לחייב אדם מדין שור, לשיטתו ניחא -.

ה. יש לעיין לפי מש''כ הברכ''ש דאש חייב רק בהבערה בידים, ובור חייב אף בפשיעת כרייה, האם יתחייב באש שרק נוצר בפשיעתו מדין בור, וכל הנ''מ בדברי הברכ''ש הוא רק לפטור בכלים, או''ד לדברי החזו''א א''א לחייב אש מדין בור אלא רק מדין אש, או''ד דלא אמר החזו''א אלא שא''א לחייב בשור שאינו ממונו, אך לא אמר שא''א לחייב אש מדין בור, ועי' חזו''א שהמוציא שור והזיק פטור וכשרבץ חייב, דכשהזיק הרי זה מזיק של שור, ושור התמעט כשאינו ממונו, משא''כ כשרבץ אינו שור אלא בור, וא''ת מדוע לא יתחייב כשנגח מדין בור, משום ששור אינו יכול להיות בור כשאינו ממונו, אך אכתי אולי אש יכול להיות בור וצ''ע.

חידוש הגרי''ז

א. הגרי''ז חידש שאין ד' אבות לחיוב, אלא אב אחד, וד' אבות הם רק פוטרים.

ב. עוד חידש הגרי''ז שהפטור תלוי בשם, ובדעת יש מן הגדולים לכא' נקט הגרי''ז דאע''פ שהודו לחידוש הראשון, אכתי ס''ל דהפטור אינו תלוי בשם, אלא בקולא שיש בכל אב, ולכן באס''ו שיש קולת כח אחר מעורב בו אין מקור לחייב בטמון, דהיינו אמנם יש צד השוה לחייב אש, ושכאינו טמון חייב מדין צד השוה ולא מדין אש, אך אין צד השוה לחייב בטמון היכא שכח אחר מעורב בו, וא''כ י''ל שאין כה''ג סיבת חיוב.

ג. והחזו''א נחלק גם על היסוד הראשון וס''ל דאש חייב רק מדין אש, ואפילו הכי הרא''ש סבר שאין פטור טמון באס''ו, משום שהקולא באש תלויה בהזק של אש, ולא בצורת היחס לבעלים למזיק.

ד. עוד יש ב' חידושים בדברי הגרי''ז שגם בור וקרן חיובם מצד השוה אע''פ שאינם מלמדים מהצד השוה, וילמוד סתום מן המפורש שכל השמות הם רק פוטרים ולא מחייבים.