3 ג. בדיני קדושת השמות
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב מאיר קאופמן / ענינים כלליים

בס"ד י"ח תמוז ס"ט

**חלק גדול מהדברים ראיתי בספר הנפלא נקדש את שמך ע"ש שהאריך**

**בדיני קדושת השם**

**בענין שם חול שנכתב לשם קודש**

נצטוינו לקדש את השמות שאינם נמחקים בס"ת ודבר זה לעיכובא והנה יש הרבה שמות המסופקים וצ"ב מה דינם ואיך ראוי לנהוג בהם והנה הריא"ז בשבועות ל"ה: נקט שאם קדש שם של חול לשם קודש חל קדושה אמנם הרמ"א בסימן רע"ו הביא משו"ת התשב"ץ ס' קע"ז שדן במקדש שם של ע"ז כגון לא יהיה לך אלהים אחרים על פני בתור שם קודש האם חל קדושה ואסור למחוק אותו וכתב שמסתברא שלא חל על זה קדושה דהוי כמתפיס בעלי ממון שלא חל על זה קדושת קרבן והוכיח כדבריו מהגמ' שבועות ל"ה: שאומרת שכל השמות שבלוט חול והרי ממ"נ אם לא התכוין לקדש זה בין כה לא קדוש כמבואר בגמ' שנתכוין לכתוב יהודה וכתב שם הויה לא חל קדושה ובהכרח שמדובר שרצה לקדש ובכל אופן הגמ' אומרת שזה לא קדוש עכ"ד וראיתו צע"ג דהגמ' באה לומר את הדין האם צריך לקדש או לא וממילא גם נפק"מ האם מותר למחוק דהסופר עושה כמו הלכה והרי הגמ' שם אומרת כל שלמה קודש חוץ מאחד וביארו הראשונים שאין הכוונה שיש לזה קדושת השם אלא כוונת הגמ' לגבי פירוש המילים ומצאתי בברכי יוסף ועוד אחרונים שהעירו בזה וצ"ע אמנם מפורש בדבריו שדן כך מסברא ללא הראיה

אמנם בביאור הגר"א סק"ד כתב וז"ל כמ"ש במס' סופרים פ"ד ה"ד וכל שמות הדיוטות וכו' וע"כ בנתכוין לקדשם דאל"כ אפילו בשמות הקודש נמחקין וכו' עכ"ל וכוונתו דבמסכת סופרים כתוב וז"ל כל שמות ההדיוטות שאותיותיהם אותיות השם הרי אלו נמחקין כי יודע אלקים כי ביום אכלכם ממנו ונפקחו עיניכם והייתם כאלהים הראשון קודש והשני חול וכו' עכ"ל ונראה שבדוקא הביא הגר"א ראיה זו ולא מהגמ' כמבואר בתשב"ץ דהוקשה לו כנ"ל משא"כ כאן לא מדובר אם זה קודש או לא אלא האם מותר למחוק ובזה א"ש הראיה שבהכרח מדובר שנתכוין לקדש דאל"כ מה הנידון ובכל אופן אפשר למחוק. אמנם עדין אפשר לומר שמדובר שכתב סתמא ובזה כיון שכונת הפסוק לחול הרי זה חול עוד יתכן שמוצאים כתוב ומסתמא נעשה כדין [ומדברי הגר"א מוכח שגם במקום שאפשר לבאר שזה על הקב"ה כמבואר ברש"י על התורהבכל אופן זה חול וזה דלא ככל האחרונים לקמן]

ובעיקר סברתו שזה כמקדיש בעלי מומין צ"ע דשם הביאור שלא שייך קדושת הגוף על קרבן בעל מום אבל כאן שאם יכתוב סתם שם יחול על זה קדושה וא"כ כאן שכתב אותיות אלו לשם השם למה שלא יחול על זה קדושה ובפשוטו צ"ל שהכוונה שכמו שלא חל קדושת הגוף על בעל מום כיון שלא שייך שיהיה קרבן כך כאן אם הוא כתוב במקום שקריאתו עכשיו בשם חול לפי הענין לא שייך שיחול על זה קדושה וכן ביאר בשו"ת חמדת שלמה יור"ד סימן כ"ח ועל פי זה כתב שכל דין התשב"ץ דווקא במקום שאין אפשרות לבאר הפסוק אלא לשם ע"ז או מלאכים כגון והייתם כא-להים יודעי טוב ורע שזה ברור שזה חול אבל כגון אלקים לא תקלל שהרי יש לפרשו בתור שם קודש אפילו שחז"ל ביארו שזה חול כה"ג אין זה דומה למקדיש בעלי מומין ועל דרך זה כתב בשו"ת ר' אליהו גוטמכר יור"ד סימן צ"ז הובא בפתחי תשובה שם לענין בית א-ל שנקט שזה רק שם מקום והוא חול אמנם כתב שאם קידשו זה חל כיון שאפשר לבאר שזה בית ה' א"כ זה לא מוכח מהמקום והוי קודש [וע"ש שהוסיף שגם אם אין זה כוונת התשב"ץ אבל אין לסמוך על זה אלא כגונא שהעתיק הרמ"א שמשמעותו לע"ז וכדחזינן ששינה מהאופן המובא בב"י בשם התשב"ץ] והנה לפי דבריהם צריך שיהיה מוכח מהמילים של קודם שזה חול דאל"כ זה כבר נתקדש וצ"ע

ועיין חזו"א יור"ד ס' קס"ד אות ג' שגם כה"ג שזה מוכח מהמקום שזה לא שם קודש אבל כיון שאפשר לקדש שם גם שלא במקומו א"כ כיון שהוא עכשיו כתבו לשם ה' למה שזה לא יתקדש ולכן כתב שכל דברי התשב"ץ רק מתי שיודע שכותב שם ע"ז שזה לא קדוש וכתבו לשם קדושה אבל אם חשב שצריך לכתוב כאן שם קודש וודאי שזה קדוש עכ"ד ועיין לשכת הסופר חקירה י"ב שהביא כן מהכסא רחמים לחיד"א והנה המעיין בתשב"ץ יראה שבפשוטו לא משמע כן וצ"ע ועיין בזה עוד לקמן

ובהגהת הט"ז הקשה דמה זה דומה למקדיש בעלי מומין הרי שם אפילו שלא חל קדושת הגוף אבל חל קדושת דמים ואין לומר שכאן לא שייך קדושת דמים דהרי חזינן שבבעלי מומין שייך קדושה אפילו שהם לא ראוים וא"כ ה"ה כאן ולכן כתב שכל דבריו דוקא בשם של ע"ז שיש כאן איסור לכן זה לא דומה למקדיש בעלי מומין שחל קדושה עכ"ד וצ"ע הרי גם להקדיש בעלי מומין יש איסור ואולי כאן זה איסור יותר חמור ובכל אופן יוצא דעתו שבמקום שזה לא שם ע"ז יתכן שיחול קדושה ועוד אם הוא חשב שכותב שם קודש דטעה לכאורא לא עבר איסור ועיין ברכי יוסף שהאריך בכוונתו וצ"ע

והנה יש הרבה אחרונים שנקטו שכוונת התשב"ץ להתיר בכל מקרה עיין בפתחי תשובה ולכאורא כן משמע שם מכל לשונו וכן ע"ש וז"ל ולפי דעתי כקול ש-די אסור למוחקו וכן כל אותן לשונות שהם לשון חוזק לפי שיש מדרשות דורשים אותן לשון קודש ומסתמא ספרא דכתבינהו קדשינהו וכן המעט ממך תנחומות א-ל, תרדפוני כמו א-ל, אף על פי שיש מפרשים אותם חול שהוא כמו אלא נראה לי שאין למוחקן **"שמא לשון קודש הם והכותב נתכוין לקדשם"** עכ"ל ומפורש שגם בשמות אלו שאין הכרח מצד עצמם וכמו שהביא שנחלקו המפרשים בכל אופן לא כתב לאסור אלא אם יש שני תנאים א. שזה קודש ב. שנתכוין לקדשם ומבואר שאם מצד שרק נתכוין לקדש זה לא סיבה לקדש וכן הרי הוכחתו מהגמ' של לוט ואברהם והרי שם וודאי אין הכרח שזה חול והיה מקום לפרש שזה קודש ללא חז"ל וכן מוכח מביאור הגר"א שהובא לעיל שצין הראיה מהפסוק והיתים כאלקים שהרי אפשר לבארו קודש וכמו שבאמת מבואר בפרקי דר"א והובא ברש"י על התורה וצ"ל הביאור שכיון שהוא כוונתו לכתוב את הפסוק בתורה שעכשיו צריך להיות כתוב ועד כמה שאין כוונת התורה שזה קודש לא שייך שבתור כתיבה של ס"ת יהיה כאן קדושה וזה כמו להתפיס בעל מום

ועיין בגליון מהרש"א שכתב בשם שו"ת יד אליהו שהיה מקום לדון שלא חל כאן קדושה מצד שזה הקדש טעות דהינו שהוא קידש כי חשב שהכונה לשם השם אבל אם היה יודע שזה לא כך וודאי לא היה מקדש והנה לכאורא תמוה דכל זה סברא ביחס לחלות קדושה השם הנצרך לס"ת שבזה שיך דין טעות אבל הרי גם אם אדם כתב ולא נתכוין לקדש אמנם ידע שכותב שם ה' אסור למחוק כמבואר בחזו"א ועוד אחרונים ולכאורא דין זה הוא לא חלות שאדם מחיל אלא זה מציאות ועל זה לא שייך דין טעות דכל דחשב שכותב שם השם ממילא חל על זה איסור מחיקה והנה בעיקר הדין דטעות בכתיבה מצאנו במס' סופרים דאם כתב בטעות שם ה' והיה צריך לכתוב יהודה לא חל קדושה כיון שלא היה דעתו לכתיבת השם וביאר החזו"א שחשיב שיש כאן סתם אותיות ומאידך מצאנו שאם היה צריך לכתוב יהודה וחשב שצריך לכתוב שם השם שחל קדושה דהינו שגם בכתיבה בטעות חל קדושה ואפילו שכאן זה טעות על עצם הכתיבה אבל וודאי שלא רוצה שיחול איסור מחיקה אמנם זה לא עוזר וכנ"ל ויתכן דגם שם לא חל על זה קדושה השם אלא רק איסור מחיקה דלענין חלות קדושה בזה שיך דין טעות ובאמת חזינן מהתשב"ץ שלא דן מצד דין טעות וכן השלט"ג שחולק וכדלקמן חזינן שלא שייך בזה דין טעות [ועיין חו"ב הלכות מזוזה בהערות על סדר השו"ע שהאריך להתיר למחוק מצד טעות והדבר תמוה וכנ"ל]

ובעיקר הנידון האם חל קדושה במקדיש שם חול עיין בלשכ"ה חקירה י"ב שהביא שני ראיות שחל קדושה א.דמבואר במס' סופרים דאם קידש הפסוק באיוב אל א-ל .... שהראשון חול והשני קודש צריך לקדור את השני הרי מבואר שבדעתו לקדשו כי חשב שזה קודש חל עליו קדושה ובשו"ת שבט הלוי ח"ד ס' קל"ז כתב לישב שמדובר שכשכתב האל השני חשב שזה הראשון דהינו שאוחז עדין בראשון כמו שמצוי וכה"ג וודאי חל קדושה עכ"ד [וכדלקמן לענין הפסוק ויאמר יעקב אל יוסף וגו' ודלא כהגריל"ד ע"ש] וכן הוא לשון המסכת סופרים טעה וכתב אל אל אויל ומשמע שהטעות היתה בכתיבה דהיינו לא שטעה בפירוש הפסוק אלא שהתכוין לכתוב המילה הראשונה אמנם אין לדיק מזה כתשב"ץ דיתכן דההוה נקט שאדם יודע כוונת הפסוק ב. עוד כתב להוכיח מהירושלמי שרב אמר שהוא מוכן למחוק את כל הללויה שבתהילים שכתב ר"ח כי יודע שלא קידשם ומשמע שבסתם נביא לא היה מוחק וצ"ע עד כמה שאין דינו לקדשו א"כ זה חול ולמה שלא ימחקנו אמנם כל זה רק אם הביאור הללהו בהילולים הרבה שאין משמעותו קודש וכן הוא פשטות הירושלמי שם אבל אם נימא שוודאי שזה שם ושבח בבת אחת רק שזה סיבה שלא יהיה קדוש א"כ מסתבר שכה"ג אם יתכוין לקדשו וודאי שזה יהיה קדוש ועיין שהארכנו בזה בשם כס י-ה

והנה יש לעיין עד כמה שננקוט שחל קדושה כדעת הריא"ז או לאחרונים הנ"ל שיש הרבה אופנים שחל קדושה האם הס"ת פסול או שכיון שלמעשה כתובות כאן האותיות הנצרכות א"כ זה כשר והנה התשב"ץ שם לא הזכיר כלל בנידונו לפסול הס"ת אלא רק דן האם יש איסור למוחקו אמנם בריא"ז מבואר שיש כאן קדושה ופסל הס"ת ועיין רמ"א שהעתיק את דין התשב"ץ וז"ל כתב שם אלהים אחרים לשם קדושה אינו פסול דאינו אלא מקדיש בעלי וכו' עכ"ל ומבואר שעד כמה שהיה חל קדושה הס"ת היה פסול [ובשפת אמת רצה להגיע לא קידש אמנם האחרונים לא העירו על לשון הרמ"א כלל] וכן החזו"א ס' קס"ד כתב כדבר פשוט שעד כמה שחל קדושה הס"ת ובאופנים הנ"ל פסול וכן המלאכת הקודש בהקדמתו כתב שהחיסרון בקידוש שם של ע"ז שיש דעות שהס"ת פסול וכן הוא במלאכת שמים כלל ט' אות כ"ט ובפשוטו צ"ל הסברא שכיון שצריך להיות כתוב כאן מילה אם משמעות מסוימת כיון שחל כאן קדושת השם א"כ בהכרח משמעות המילה לשם קודש וכאילו כתוב כאן משהו אחר ועיין שו"ת ר"ש איגר שגם דייק את לשון הרמ"א שאם חל קדושה זה פוסל הספר ומכח זה דן אל הפסוק אלקים לא תקלל שזה על הקב"ה ועל הדיין שלא יתכן שיש לזה שני משמעיות דכיון שצריך לקדשו א"כ לא יתכן לקראותו כחול ומבואר שביאר כנ"ל שזה סברא שזה מילה אחרת אמנם כל זה אם נימא שאין כאן דין טעות לענין חלות קדושה השם אבל אם נימא כנ"ל שחלות קדושה לא חל מצד שיש כאן טעות ואדעתא דהכי לא קידש ובפרט אם זה פוסל הס"ת א"כ לא שייך לבאר כנ"ל עוד יש לעין דעיין חזו"א שדן שלא שיך חלות קדושה השם אלא בכותב במקומו שיש כאן הלכה לקדש וצ"ע בזה

והנה עיין שלטי גבורים בשבועות ל"ה שהביא ממסכת סופרים פ"ה ה"ב היה צריך לכתוב יהודה ונתכוין וכתב את השם אעפ"י שכתב בו דלת מעכבו וכותב יהודה אחר עכ"ל וצ"ב אחרי שהיום כתוב למעשה יהודה למה צריך למוחקו ולכאורא כאן לא שייך הסברא הנ"ל שזה נקרא בס"ת כדבר אחר שהיום אחרי שיש כאן אות ד' באמצע וודאי שאין כאן קריאה אלא של יהודה ואין טעם לגרור מצד זה ועיין קסת הסופר בלשכ"ה סימן י"ב סק"ג שכתב לבאר בשלשה אופנים או כיון שנעשתה בו עבירה שהוסיף ד' וזה נחשב שמחק את שם ה' ועיין ב"י סוף סימן רע"ו שהביא אופן שעשה איסור שכתב הר"י בן הרא"ש אולי זה פוסל [אמנם יש שנקטו שזה גרמא בעלמא ואין בזה איסור מחיקת ה'] עוד כתב כי שמא לאחר זמן לא ידעו שהוא קדוש ויבאו למוחקו עוד ביאר בשם הא"ר שכיון שהוא כתוב בתור דבר קודש אסור לקראותו בתור חול דהוי הורדה מקדושה חמורה לקדושה קלה והנה לכאורא לעניין בדיעבד אם לא מחק האם בנתים הס"ת כשר לטעמים הראשונים לכאורא זה וודאי לא סיבה לפסול אמנם לטעם האחרון יש מקום לדון שכיון שתיבה זו אי אפשר לקרוא אותה בס"ת בתור משמעותה זה כאילו היא חסירה וזה מעכב את הס"ת ולפ"ז יש לבאר שזהו טעם השלט"ג שפוסל הס"ת כה"ג כיון שאי אפשר לקרוא תיבה זו בס"ת בתור משמעותה האמיתית

והנה עיין לשכ"ה סימן י"א סקכ"ה שהביא מהא"ר שדן בסופר ששכח לכתוב כמה פסוקים אחרי הפסוק ויקרא שם המקום ההוא בית א-ל ורצה למחוק איזה פסוקים קודם כדי שיוכל להשלים ומהתיבת א-ל יעשה הפסוק אל בית אביו וכתב שזה אסור כיון שעושה משם קודש לשם חול אם נימא שבית א-ל זה קודש ודימה דבר זה למסכת סופרים הנ"ל וביאר לפסול מטעם הורדה וכנ"ל או מטעם שמא ימחקו את זה אחרי זה והנה לכאורא כאן יש את החיסרון שביארנו לעיל שכיון שיש על זה חלות שם קדושה וגם עכשיו אפשר לפרשו כקדושת השם א"כ זה כאילו כתוב כאן משהו אחר ומהא דהא"ר לא דן לפסול מצד זה חזינן שלא ס"ל כן אח"כ מצאתי בגידולי הקדש ס' רע"ו סק"ד שכתב לבאר טעם הפסול בשלט"ג מצד שזה בזיון לקרוא שם של השם בתור חול ודימה למסכת סופרים הנ"ל ולכאורא לפ"ז יתכן שזה לא שהס"ת פסול אלא שאסור להשאירו בכזה מצב וזה כמו פסול

ועיין רעק"א בתשובותיו סימן ס' בסופר שכתב ויאמר יעקב א-ל שד-י נראה אלי בלוז וגו' ודילג המילים אל יוסף והתיר בצירוף כמה סברות להוסיף לאחר המילה אל הראשון להוסיף המילה יוסף ולא דן כלל שיש חיסרון שהתיבה של השם לא יכולה לשמש בתור תיבה של חול ומבואר שזה לא סיבה לפסול ודלא כשלט"ג וכלשון הרמ"א הנ"ל

ולכאורא ברור שכל זה שייך כשנתכוין לכתוב את המילה שבאמת צריך לכתוב אלא שטעה במשמעותה א"כ כיון שכונת התורה שזה לא שם זה כמו מקדיש בעל מום אבל טעה וחשב שצריך לכתוב כאן מילה שמשמעה שם ה' והיה צריך לכותבה לא בתור שם ה' וכדלקמן וודאי שזה יהיה קודש כמו אם יכתוב שם ה' במקום שלא צריך לכותבו כלל שוודאי שזה קדוש ועיין קסת הסופר סימן י"א סט"ז בסופר שהיה צריך לכתוב ויאמר אל יוסף א-ל ש-די וגו' וטעה וכתב ויאמר א-ל ש-די שנתקדש השם ואסור למוחקו ועיין משנת הסופר לגרי"מ שטרן שם שזה דלא כהתשב"ץ ותמה על רעק"א שגם נקט שאסור למחוק כדבר פשוט אמנם לנ"ל וודאי שאסור למוחקו דכאן הרי חשב שעכשיו צריך לכתוב את המילה א-ל שהיא באמת קודש וטעותו היה ששכח שני מילים וז"ב ואין מקום לנטות בזה [אחרי זה הראוני שהמהרי"ל דיסקין בקו"א העיר כן ולא עיינתי שם]

והנה יש שמות שדנו האם הם בכלל מכלל שמותיו כגון צבאו-ת דבגירסתינו מבואר שזה קודש וכן פסקו הרא"ש רמב"ם וטושו"ע אמנם הראשונים הביאו גירסא מר"ח שקי"ל שזה חול ולכאורא כאן אין שום צד לפסול אם עושים קודש אפילו אם זה חול דלכאורא כאן וודאי לא שייך לחול קדושת השם דאין כזה שם וא"כ זה סתם כמו שאחד כתב מילה אם משמעות אחת ויש לזה משמעות אחרת שוודאי שלא איכפת לן ולפ"ז גם אין שום ענין לחשוש לדעות אלו ולעשות על תנאי גם עד כמה שיש שחוששים לשיטות שלא מובאות בשו"ע דכאן אין זה נוגע כלל לכשרות הס"ת וז"ב ועיין לקמן נפק"מ בזה גם לשם אדון דהקסת כתב לקדשו ובפשוטו הוא לא קדוש דבזה וודאי אין צד פסול כיון שעד כמה שזה לא שם קודש לא חל קדושה וכן לכאורא בפסוק כי יד על כס י-ה שגם אם ננקוט שזה חול כיון שביסודו זה תיבה אחת אבל כיון שוודאי משמעותו קודש עד כמה שזה כשר בשני תיבות א"כ אין כאן הסיבה הנ"ל לפסול

והנה עיין בתשב"ץ שנקט לעיקר שהפסוק כי יד על כס י-ה צריך לכותבו במילה אחת ושזה חול והיה סופר שכתב דבר זה כשני תיבות וכתב המילה י-ה בתחילת שורה וכתב למחוק המילה כס ולהאריך את הלמד של על ולתלות את המילה כס מעל המילה י-ה שכה"ג לא צריך למחוק את המילה אל שהסופר נתכוין לקדשה ונחשב שכתוב בתיבה אחת והנה לכאורא באופן זה שהסופר כתב בצורה שזה וודאי קודש דהינו לא כמו שצריך לכתוב אין שום סיבה שלא יחול על זה קדושה כי זה כמו שם שלא במקומו וצ"ע א"כ איך שייך להשתמש עמו בתור מילה של חול אם הוא קודש וכאן לא נשתנה המשמעות כמו בתלה ד' לעיל דהרי זה אותו צורת תליה גם אם זה נחשב כשני מילים ומבואר לכאורא שס"ל דלא כשלט"ג ואין זה סיבה לפסול אמנם דבר זה תליא בטעם שזה מילה אחת דאם מצד הרשב"ם שזה לשון רבים א"כ אין משמעותו קודש א"כ מוכח כנ"ל אמנם אם נבאר שכוונתו שוודאי שזה קודש רק שזה לא קדוש כי כותבים את זה בתור חלק מתיבה שלימה כה"ג אין חיסרון מה שזה קודש דבאמת הכונה להקב"ה רק שלא צריך את דין הקדושה וזה פשוט ועיין מה שכתבנו בענין שמות המסופקים בשם זה דכסיה

**המורם מהנ"ל**

א]והנה העולה מהנ"ל דבפשוטו נחלקו התשב"ץ והשלט"ג במקדש שם ע"ז לשם קודש האם יש איסור למוחקו והרמ"א פסק כתשב"ץ ובפשוטו כן דעת הבית יוסף וכן משמע בביאור הגר"א ובש"ך שהסכימו לדברי הרמ"א וכפשטות הדברים אמנם הקסת הסופר סימן י"א סט"ז פסק כשלט"ג וע"ש שהביא מהמלאכת הקודש שנשאר בצ"ע למעשה ועיין לשכת הסופר בחקירה י"ב שהביא כמה ראיות ממסכת סופרים ומהירושלמי שזה קודש ובדעת התשב"ץ בפשוטו כוונתו בכל המקרים וכמו שנתבאר לעיל אמנם הבאינו דבחזו"א והכסא רחמים לחיד"א כתבו שזה רק אם ידע שזה שם חול ונתכוין לקדשו אבל אם טעה וחשב שכתוב כאן שם קודש זה וודאי קדוש ובט"ז כתב שזה רק בשם ע"ז שנכתב לשם קודש ובשו"ת חמדת שלמה ור' אליהו גוטמכר מבואר שזה רק במקום שמוכרח בכוונת התורה שזה חול ולא במקום שיש להסתפק והוכיחו זה מדברי הרמ"א ששינה מדברי התשב"ץ [[1]](#footnote-2)

ב]ובמקרה שכתב שם חול בתור קודש גם אם נימא שחל קדושה משמעות התשב"ץ שזה לא פוסל הס"ת אמנם בשלט"ג מבואר שזה פסול וכן הוא בלשון הרמ"א ויתכן שזה פסול ממש כאילו כתב כאן משהו אחר ממה שהיה צריך לכתוב וכן נראה שס"ל לחזו"א וכן הבאינו מר"ש איגר אמנם בגידולי הקדש והא"ר מבואר שאין כזה חיסרון ורק כתבו שחייבים לקודרו שמא מישהו יטעה וימחקנו או שאסור לקרוא בו בתור חול וזה איסור שמורידים מקדושה חמורה לקלה ויש מקור לדין זה מהמסכת סופרים ויש מקום גדול לדון דלפ"ז זה לא פסול גמור אלא שאסור להשאירו

ג]אם טעה וחשב שצריך לכתוב כאן שם קודש ולא שטעה בכוונת התורה כגון שכתב ויאמר אל ש-די במקום ויאמר אל יוסף א-ל ש-די כה"ג וודאי נתקדש והמהרי"ל דיסקין נקט שלרמ"א זה לא מתקדש וצ"ע

ד]במחלוקת האם זה שם כלל כגון בצבאו-ת או באדון כה"ג גם אם נימא שזה חול ונתכוין לקדשו אין בזה שום חיסרון וודאי לא פסל הספר

ה]במקום שוודאי המשמעות על הקב"ה רק שאין דין לקדשו כגון בכסי-ה אם זה מילה אחת או בהללוי-ה לכאורא כה"ג וודאי יחול קדושה ואין בזה שום חיסרון

1. והראוני בשו"ת שבט הלוי ח"ד ס' קל"ז שכתב אע"ג שהשלט"ג חלק על התשבץ אבל העיקר להלכה כהב"י והרמ"א שהעתיקוהו ולכן נקט שהס"ת כשר אמנם כתב שבמקום שזה לא שם של ע"ז שבזה הביא שדעת המלאכת הקודש להחמיר כהגהת ט"ז וכן במלאכת שמים בזה ראוי לקדור השם ולכתוב מחדש אמנם מי שעושה כפשטות הרמ"א אין מזניחין אותו ועיין ח"א סימן י"ג לגבי שמות המסופקים שכתבם קודש שכיון שיש ס"ס שמא זה קודש וגם אם זה חולין שמא הלכה כהתשב"ץ שלא חל על זה קדושה שבזה בזה כדאי הרמ"א לסמוך עליו שלא לעשות קדירה שלא לצורך

   ושמעתי מהר' דוד כהן שהגר"נ קרליץ הורה בס"ת שעשו בחומש בראשית הכל כהקסה"ס והורה שמה שעשו קודש וודאי אפשר להשאיר ושלא מסתבר שהחזו"א התכוין לחלוק על התשב"ץ [א"ה הדברים תמוהים] [↑](#footnote-ref-2)