קונטרס מראי מקומות בענין חזקה בתרי ותרי בעזרת השם יתברך
קטגוריות: כללי / מ_מ בענייני מוחזק וחזקות - הרב אלימלך וינברג / fwd (1)

בעזרת השם יתברך

**קונטרסמראי מקומות ותוכן הסוגיאבדין 'חזקה בתרי ותרי'**

מאת הרב אלימלך וינברג הי"ו להערות יש לפנות לפלאפון: [PHONE_REMOVED]

**נערך בעזהשי"ת בחודש כסליו תשע"ועבור בית המדרש לתורה שם משמעון גור רמת גןנתייסד ע"י מורינו הגה"ח ר' אברהם אטלס זצ"ל אב"ד חיפה בנשיאות בנו ראש ישיבות דרכי נועם-עמק הלכה הגאון ר' שלמה שליט"א**

בעזרת השם יתברך

**פי' הראשונים בשקו"ט בסוגיא דיבמות ל.א. והעולה מדבריהם**

**ביבמות ל.א.** מקשינן על רבה דקאמר לגבי צרת ערוה שנתגרשה הערוה בספק גירושין, דמוקמינן הצרה 'בחזקת היתר' שהיה לה אלאחר שימות הבעל ומותרת לשוק ללא חליצה, מהא דתנן **בגיטין ע"ח.א.** דבנתגרשה ספק קרוב לה ספק קרוב לו 'מגורשת ואינה מגורשת', ואמרינן שהנפ"מ שאם בעלה כהן אסורה לו ואם היא ערוה צרתה בעי חליצה, ומשנינן דרבה ורב יוסף אוקמוה למתני' בגיטין בשנים אומרים קרוב לו ושנים אומרים קרוב לה דהו"ל 'ספיקא דאורייתא', ומתני' איירי בכת אחת דהו"ל 'ספיקא דרבנן'.

וכמה פירושים יש בד' הראשונים בגירסת הסוגיא ופירושה.

\*\*\*\*

**בפירש"י ל"א.א. ד"ה הכי גרסינן וקדושין גופייהו** גורס ומפרש, דקו' המקשן היתה מנ"ל דבמתני' בקדושין גופייהו איירי בספק כת אחת ודילמא איירי בב' כיתי עדים, וע"ז מקשי' דאי בב' כיתי עדים אמאי חולצת תתייבם ואין בכך כלום, וע"ז חוזר ומקשה לו איך תתייבם והא קאו ב' עדים ואמרי קרוב לו, ועוד מק' לו דהא בב' כיתי עדים הוי רק ספיקא דרבנן כמוכח מעובדא דבר שטיא, **והתוס' ד"ה אי בשתי כיתי עדים** הק' על פירושו איך עלה על דעת המתרץ לומר דבב' כיתי עדים תתייבם, ועי' **ברמב"ן שם ד"ה הכי אשכחן בכולהו נוסחי** וכו' שכ' בביאור דבריו, דהמתרץ ס"ל דתרי ותרי ספיקא דרבנן ומוקמינן לה אחזקת היתר ליבם, וס"ל למתרץ זה דעדיף חזקה בתרי ותרי דאפילו מדרבנן לא מחמרינן 'דכיון דאיכא עדים דמסייעי לחזקה אין מחמירין עליה לבטלה' ומשא"כ בחד וחד מחמרינן מדרבנן, וע"ז מק' לו לפי שיטתו דלעיל דתו"ת ספד"א וליכא לאוקמי אחזקה, ועוד דתו"ת הוי ספיקא דרבנן 'ואמאי קתני חולצת, לדבריך תתייבם ואין בכך כלום דנוקמי אחזקה'-רמב"ן, ומבואר בד' הרמב"ן בפי' ד' רש"י, דלמסקנא דתו"ת ספיקא דרבנן 'מוקמינן אחזקה ולא מחמרינן אפילו מדרבנן, וספק ד'חד וחד' חמור יותר מספק דתו"ת, דבספק קדושי הערוה בחד וחד חולצת ובתרי ותרי מתייבמת, ולפי"ז בע"כ מתוקמא מתני' דגיטין ע"ח דוקא בספק דחד וחד ולהכי תנן דמגורשת ואינה מגורשת.

ומבואר מפירש"י והרמב"ן בפירוש דבריו כמה חידושים גדולים, א. דבספק של תו"ת למאי דמסקי' 'ספיקא דרבנן' מעמידים אחזקה אף מדרבנן, וקיל יותר מספק של 'חד וחד' דבתו"ת אפי' מדרבנן לא מחמרי' כיון דעדים מסייעים החזקה, ב. דהא דאמרי' 'תרי ותרי **ספיקא דרבנן'** אין הכוונה שמחמרינן מדרבנן לא להעמיד על החזקה דבאמת לא מחמרינן כלל בתו"ת, אלא הכוונה שהספק הזה נחשב רק סוג ספק של 'דרבנן' ובספק כזה מעמידים אחזקה ומשא"כ אי תו"ת הוי ספיקא 'דאורייתא' הכוונה שהוא ספק חמור יותר ולכן אין מעמידים אחזקה, ג. דמתני' דגיטין דקתני מגורשת ואינה מגורשת איירי למסקנא רק בספק של חד וחד, ובזה אעפ"י דהוא ספיקא דרבנן ומעמידים מה"ת על החזקה מחמרינן מדרבנן, וצ"ב בזה למה מחמרינן יותר מבכל דוכתא דמוקמינן בספק אחזקה, ואין לומר דהוא משום דאיירי ב'חזקת היתר אלהבא' דהוא חזקה גרועה יותר וזהו הטעם דקאמר רבה לעיל **בדף ל:** דאזלי' לחומרא, דהא במתני' בגיטין איירי גם לענין שאם הוא כהן אסורה לו וזה הוי חזקה על עכשיו ולמה מחמרינן בזה, והא לשי' רש"י אא"פ לאוקמי מתני' בגיטין בתו"ת דבזה הרי לא מחמרי' אפי' מדרבנן, ולמה בספק דחד וחד מחמרי' יותר משאר ספיקות דמוקמינן בהו אחזקה, ואולי יש ללמוד מכאן לשיטתו דבכל ספק שבעולם [חוץ מספק של תו"ת] לא מוקמינן אחזקה לקולא מדרבנן, וצע"ג.

\*\*\*\*

**בתוס' ד"ה אי בשתי כיתי עדים בשם ר"י** בפירוש הראשון, דקו' המקשן היתה דדילמא מתני' בתו"ת, והיינו דבספק של כת אחת לא מחמרינן כלל, דרק אם תו"ת ספיקא דאורייתא יש לגזור בספק של כת אחת אטו ספק של תו"ת, אבל אי תו"ת ספיקא דרבנן אבל מה"ת מוקמינן אחזקה, בספק של כת אחת מוקמינן אחזקה אפי' מדרבנן ואי"צ חליצה, וזהו כוונת המקשה שאא"פ לאוקמי המשנה רק בתו"ת, דהא בספק של כת אחת מותרת אף ליבום, וע"ז השיב לו דבספק של תו"ת מה"ת לא מוקמינן אחזקה כדקאמר לעיל ספד"א ושוב יש לגזור בספק של כת אחת אטו ספק של תו"ת, וע"ז מסיק להוכיח דתו"ת ספיקא דרבנן, וכ' התוס' דלפי המסקנא דתו"ת ספיקא דרבנן בספק של כת אחת מותרת ליבום, אלא שאינו ברור שהמסקנא דתו"ת ספד"ר דהא אמרי' 'ודילמא'.

ומבואר בד' התוס', א. ד'ספיקא דרבנן' הכוונה שמחמרינן מדרבנן שלא להעמיד על החזקה, [דלא כפירש"י דלעיל], ב. דלמסקנא לאביי ורבא כל ספק שאינו של תרי ותרי לא מחמרינן ביה ואם נתקדשה הערוה ספק קדושין צרתה מתייבמת, ומתני' איירי רק בספק של תו"ת דבזה אינה מתייבמת משום חומרא דרבנן, ג. ורבה ס"ל דתו"ת ספיקא דאורייתא ולא מוקמינן אחזקה מה"ת וממילא מחמרינן בספק של כת אחת אטו ספק של תו"ת, ד. ומד' תוס' הללו נסתרים לכאו' ד' **הש"ך ביו"ד סי' נ' סק"ג** שכ' לפרש בדעת התוס' דאביי ורבא פליגי על עיקר החזקה שחידש רבה דמוקמינן ב'חזקת היתר אלהבא' וזהו הטעם שלשיטתם בספק גירושין חולצת ולא מתייבמת היינו מדאורייתא, ולכאו' בד' התוס' דידן מפורש להיפך מדבריו, דבספק קדושין של 'כת אחת' לאביי ורבא מתייבמת והיינו דמוקמינן אחזקת היתר ליבם ואפי' מדרבנן, ולשיטתם איירי מתני' רק בספק של תרי ותרי דבזה מחמרינן מדרבנן, ובע"כ דכל עיקר פלוגתייהו דאביי ורבא הוא רק לגבי הגזירה דרבנן בספק גירושין דהם ס"ל דיש לגזור אף בספק גירושין שחולצת מדרבנן ולא חיישינן לטענה 'שאם אתה אומר חול צת מתייבמת', ודו"ק בכ"ז.

\*\*\*\*

**בתוס' שם בשם ר"י** בפירוש השני, פי' דקו' הגמ' דמה שתי' דמתני' גבי קדושין איירי בכת אחת היינו משום דבב' כיתי עדים אין בזה שום חידוש דכבר תנן במתני' דגיטין דתו"ת ספד"א ולא מוקמינן בזה אחזקה, וע"ז מק' לו דדילמא איירי בב' כיתי עדים דאף בזה הוי רק ספיקא דרבנן 'וכת אחת ושתי כיתי עדים הכל שוה שהכל ספיקא דרבנן', ומפורש לפירוש זה דאף למסקנא מחמרינן בספק של כת אחת כמו בספק של ב' כיתי עדים, והנה החומרא בב' כיתי עדים הוא בודאי גם לגבי חזקה גמורה כדמוכח מהא דאמרי' בספק גירושין שאם הוא כהן אסורה לו, אך בספק של כת אחת צ"ע אם החומרא בכל חזקה [כעולה לפירש"י דלעיל] או שהחומרא רק בחזקת היתר 'אלהבא' באופן דאיירי ביה רבה.

\*\*\*\*

**ברמב"ן ד"ה הכי אשכחן** מסיק לפרש כגי' שדחה רש"י, ומפרש דהשקו"ט הוא אי אפשר לאוקים מתני' בתו"ת, ומשום דממתני' מוכח דהחומרא גבי ספק גירושין דחולצת אינו אלא מדרבנן דהא תנן אופנים שהגט פסול רק מדרבנן, וממילא אף מה דתנן גבי קדושין דחולצת אינו אלא מדרבנן, ובתו"ת דהוא ספיקטא דאורייתא ומה"ת לא מוקמינן אחזקה חיוב החליצה הוי מעיקר הדין ובע"כ דמתני' איירי בספק של כת אחת דבזה החומרא דחולצת הוא מדרבנן, וע"ז מסקינן ודילמא בתו"ת נמי ספיקא דרבנן והא דחולצת אינו אלא משום חומרא עיי"ש, ובפשטות משמע מפירושם כדמשמע מפי' השני של התוס' הנ"ל, דלמסקנא אין חילוק בין ספק של תו"ת לספק של כת אחת, ובתרווייהו הוי ספיקא דרבנן וחולצת לחומרא.

**שיטת הסוברים דתו"ת ספיקא דרבנן עפ"י מסקנת הסוגיא**

**[א]: בתוס' יבמות ל"א.א. ד"ה שתי כיתי עדים ובכתובות כ"ב: ד"ה הבא עליה באשם תלוי ובתוס' ב"ב ל"א.א. ד"ה אנן מסקינן ליה** כתבו דמסקנת הסוגיא ביבמות הוא דתו"ת ספיקא דרבנן ומה"ת מוקמינן אחזקה, וכן הוא פשטות הסוגיא לפי גירסתינו דהוכיחו כן מהא דבר שטיא דמדמוקמינן ארעא בחזקת בר שטיא ש"מ דבתו"ת מוקמינן אחזקה מה"ת, וכ"מ **בתוס' כתובות כ"ו: ד"ה אנן אחתינן ליה בשם ר"י ובתוס' קדושין ס"ו.א. ד"ה מאי חזית** דתו"ת הוי ספיקא דרבנן, [ב]: וכ"כ **בעליות דרבינו יונה ב"ב ל"ב.א. ד"ה אלא אמר רב אשי** להוכיח כן ממסקנת הסוגיא ביבמות 'דמה"ת מוקמינן אחזקה בין לקולא בין לחומרא', וכ"מ **בשיטמ"ק כתובות כ"א: בשם תלמידי רבינו יונה** דתו"ת ספיקא דרבנן עיי"ש, [ג]: וכ"כ **בחידושי הרשב"א קדושין ס"ו.א. ד"ה מאי לא נמצא** וכו' **ואינו מחוור** וכו' דמסקנת הסוגיא דתו"ת ספיקא דרבנן ומה"ת מוקמינן אחזקה וכ' שכ"כ **ר"י בעל התוס',** וכ"כ עוד **הרשב"א ב"ב ל"ב.א. ד"ה ואוקימנא דלצרף עדותן** וכו' **אלא שיש כאן שאלה** וכו' **בשם ר"י**, [ד]: וכ"כ **בחידושי הרא"ה כתובות כ"ב: ד"ה תנו רבנן** 'דהכא אסקינא ביבמות בהדיא דמדינא דאורייתא ודאי אמרי' אוקי תרי בהדי תרי ואוקי איתתא אחזקה', וכ"כ עוד **הרא"ה כתובות כ"א: ד"ה משחתמו** וכו' **ויש מביאין ראיה** וכו', [ה]: וכ"כ **הרא"ש בכתובות פ"ב סי' כ"א** דתו"ת ספד"ר כדאי' בפד"א ובכתובות כ"ו:ועיי"ש **בקרבן נתנאל אות ה']** וכ"כ **בתוס' הרא"ש יבמות ל"א.א. ד"ה שתי כיתי עדים ובכתובות כ"ב: ד"ה הבא עליה באשם תלוי ובכתובות כ"ו: ד"ה אנן אחתינן ליה ובקדושין ס"ו.א. ד"ה סמוך אהני,** וכ"מ **בשיטמ"ק כתובות כ"א: בד"ה והקשה ר"מ על פר"ח בשם הרא"ש [ו]: וכ"**כ **הר"ן על הרי"ף כתובות כ"א: דף ט: מדפי הרי"ף** בסוף דבריו דכ"מ בפד"א מסקנת הסוגיא דתו"ת ספיקא דרבנן ומה"ת מוקמינן אחזקה [וצ"ב מתחילת דבריו שם ועי' בזה להלן],  **[ז]:** וכ"כ **בחידושי הריטב"א כתובות כ.א. ד"ה אלא אמר רב נחמן** וכו' **ורבינו הגדול** וכו' **בשם ר"י ז"ל ורבינו ז"ל** דתו"ת ספיקא דרבנן וכ"כ עוד **הריטב"א בקדושין ס"ו.א. ד"ה היכי דמי** וכו' **אבל מורי נר"ו** וכו' דמסקנת הסוגיא פ' ד' אחין דתו"ת ספיקא דרבנן 'דמן הדין אוקי איתתא אחזקתה ואפילו לקולא אי קיימי בחזקת היתר' [ח]: **בפירש"י קדושין ס"ו.א. ד"ה סמוך אהני** הק' בהא דאמרי' גבי ינאי דאי תרי אמרי אשתבאי ותרי אמרי לא אשתבאי 'מאי חזית דסמכת אהני סמוך אהני', אמאי לא אמרי' אוקי תרי בהדי תרי ואוקי איתתא אחזקתה, ותי' הואיל ואין האשה עצמה באה לפנינו לדון עיי"ש, וכ"כ **בעל המאור בכתובות כ"א: דף ט.א. מדפי הרי"ף** ומבואר דס"ל דבתו"ת מוקמינן אחזקה ואפי' מדרבנן [והא דאמרי' 'ספיקא דרבנן' עי' משי"ת להלן בעזהשי"ת, ויש בזה סתירה בדעת רש"י ממש"כ **רש"י בכתובות ד"ה תרי ותרי נינהו** דבתו"ת המעידים על כשרות אדם אינו בחזקת כשרות, ועי' משי"ת בזה להלן בעזהשי"ת], **[ט]: בתוס' כתובות כ"ב.א. ד"ה תרי ותרי בשם ר"ח וברמב"ן שם ד"ה ערער דמאי בשם ר"ח וברשב"א שם ד"ה ואקשינן בשם ר"ח ובמלחמות שם בשם ר"ח ובחי' הרא"ה שם ד"ה משחתמו בשם ר"ח ובחי' הריטב"א שם ד"ה תרי ותרי** וכו' **ומהדרינן ובר"ן על הרי"ף שם בשם ר"ח** דכשיש תו"ת על האדם אם הוא כשר או פסול מוקמינן ליה אחזקתיה וכשר לכעדות, ומפורש בזה דס"ל דתו"ת ספיקא דרבנן ומה"ת מוקמינן אחזקה, וכן נקטו הראשונים הנ"ל בדעתו, [והא דלא מחמרינן מדרבנן בזה עכ"פ עי' משי"ת להלן בעזהשי"ת], ועי' **בדברי אמת בענין תרי ותרי סי' ב' בד"ה ונחזור לענינינו [עמ' ק' טור א'] בשם שו"ת מוהראנ"ח ח"ב סי' מ' בשם שו"ת הרשב"א בשם ר"ח [**והוא **בשו"ת הרשב"א ח"א סי' תתקע"ב]** דפסק הלכה כמ"ד תו"ת ספיקא דאורייתא ותמה מהראנ"ח בסתירת דבריו.

**שיטת הרמב"ן בדין תו"ת אי הוי ספיקא דאורייתא**

אבל **בחידושי הרמב"ן קדושין ס"ו.א. ד"ה אילימא** וכו' **ויש אחרים מפרשים** וכו' כ' **בשם אחרים מפרשים** 'דכל תו"ת ספיקא דאורייתא ולא אמרינן אוקי איתתא אחזקה אלא בתרומה דרבנן אבל לא בדאורייתא' ואחד ההוכחות שהביאו לשיטתם הוא דאי' **ביבמות צ"ב** גבי האשה שהלכו בעלה ובנה למדנה"י ובאו ואמרו לה מת בעלך ואח"כ בנך ואח"כ א"ל חילוף היו הדברים ונתייבמה תצא והולד ממזר, ופרכי' דאי איכא בזה תרי ותרי מאי חזית דסמכת אהני סמוך אהני ואמאי תצא ועוד ממזר הוא ספק ממזר הוא, וכן נקט כשיטה זו **הרמב"ן בחידושיו על הש"ס בכתובות כ"א: ד"ה ערער דמאי** וכו' **ודברי רבינו אלפסי** וכו' 'דלא אמרינן אוקי גברא אחזקתיה אלא במילתא דרבנן ולא בשל תורה כגון תרומה דאורייתא או עבודה וכיוצ"ב'.

\*\*\*\*

אמנם **הרמב"ן בקדושין שם** בהמשך דבריו כ' ע"ד האחרים מפרשים ש'הלשון נכון אלא שאין דינם מתחוור להם' דלענין תרומה בין דאורייתא בין דרבנן אחזקה מוקמינן, 'אלא דלא אמרינן אוקי תרי בהדי תרי ואוקי אחזקה לאפוקי איתתא מתותי גברא, ולא משווינן ולד ממזר גמור להוציא אשה מתחתיו בשקדם ונשא', 'ולא אמרי' נמי חזקה לאפוקי ממונא מידיה דמריה', והנה מדברים הללו נראה לכאו' דהרמב"ן חולק על דבריהם וסובר דתו"ת 'ספיקא דרבנן' ומוקמינן מה"ת אחזקה, ורק שחזקה זו גרועה היא ואינה מועלת להוציא אשה מתחת בעלה ולהוציא ממון, וכ"ה בהדיא **בר"ן על הרי"ף כתובות כ"א: דף ט' מדפי הרי"ף** שכ' כעין ד' הרמב"ן 'דל"א אוקי תרי בהדי תרי ואוקי איתתא אחזקה להוציאה מבעלה באומר ברי לי שמותרת לי ולעשות הולד ממזר להלקותו אם בא עב"י, וכש"כ דליכא למימר אוקמה אחזקה לאפוקי ממונא', ומסיק הר"ן דהיכא דאינו להוציא מיד המוחזק משמע דמדינא אי"ל למימר אוקמה אחזקה והביא הסוגיא בפד"א דמוכח דלמסקנא תו"ת ספיקא דרבנן [וצ"ע מתחילת ד' **הר"ן שם בשם אחרים** שכ' 'דכל תרי ותרי ספיקא דאורייתא ולא אמרינן אוקמה אחזקתה', ובכל המשך דבריו אין מוזכר שום חזרה מזה והוא נראה רק כמסביר שיטתם דהיכא שאינו להוציא ממוחזק מוקמינן אחזקה ומסיק דתרי ותרי ספיקא דרבנן, וצע"ג], אמנם בד' **הרמב"ן שם** מפורש לכאו' דנשאר בעיקר שיטתם דבתרי ותרי לא מוקמינן כלל אחזקה, שהביא הסוגיא ביבמות דהמסקנא הוא גבי ספק גירושין בתרי ותרי דחולצת 'ולא אמרי' אוקי איתתא אחזקה ובחזקת היתר השוק עומדת', וכן הביא **מתני' בגיטין ע"ח.א.** דמע"מ מגורשת ואינה מגורשת ומפרשינן שאם היה בעלה כהן אסורה עליו ואוקמה בתרי כיתי עדים 'אלמא בכל מקום שראוי להחמיר לא אמרינן אוקמה אחזקה', ועי' גם **במלחמות ה' להרמב"ן כתובות כ"א: דף ט.א. מדפי הרי"ף** שכ' כן והוסיף: אלמא בכ"מ שראוי להחמיר 'כגון בשל תורה' ל"א אוקמה אחזקה, וצע"ג בדבריו בקדושין א. דהא כ' בהדיא מתחילה דרק להוציא האשה מתחת בעלה לא מוקמינן לה אחזקה, ובזה הרי דחה דברי ה'אחרים מפרשים' שכ' דלא מוקמינן כלל אחזקה ומיניה וביה כ' הוא בעצמו דלא מוקמינן כלל אחזקה, ב. ועוד ילה"ק, דהרי באופן דמתני' בגיטין אמרינן 'שאם היה בעלה כהן אסורה עליו' ובזה מפרש הרמב"ן משום דבתו"ת לא מוקמינן אחזקה, ותימה, דהא לעיל פי' הרמב"ן מכוח סוגיא **ביבמות צ"ב** דאפילו כאשר יש לאשה 'חזקת איסור ליבם' לא מהני האי חזקה להוציאה מתחת בעלה כשכבר נשאת לו, וא"כ הכא דאית לה חזקת היתר לבעלה איך נוציאנה מידו, וצע"ג, [ואמנם **בר"ן כתובות הנ"ל** כ' דהא דאין מוציאין מתחת בעלה היינו 'באומר ברי לי' ולפי"ז אפשר ליישב דמתני' בגיטין איירי כשאין הבעל ברי, אבל בד' הרמב"ן לא נזכר זאת כלל דסוגיא דיבמות צ"ב איירי באומר ברי לי וצ"ע], ג. בהמשך ד' **הרמב"ן בקדושין שם** כ': 'והיינו דאמרי' התם ודילמא תו"ת נינהו ואוקי איתתא אחזקה, פירוש, ואי ס"ד דהך חזקה אית לה עיקר אפי' תרי ותרי נמי, אלא ש"מ דל"א אוקי תרי לבהדי תרי ואוקי איתתא אחזקה ולעולם חולצת', וכך הם דבריו **במלחמות בכתובות שם** 'אלא ש"מ דל"א אוןקי איתתא אחזקה ולעולם חולצת', ופירוש דבריו בפשטות הוא, דטענת אביי הוא על מה שתירצו אדרבה דמתני' ביבמות ל: איירי בספק 'כת אחת' ולהכי מוקמינן לה בחזקת היתר לשוק כיון דהוי 'ספיקא דרבנן' ומשא"כ מתני' בגיטין ע"ח איירי בספק ב' כיתות ולכן חולצת ולא מוקמינן אחזקת דתו"ת 'ספיקא דאורייתא', וע"ז מק' אביי 'ודילמא תו"ת נמי ספיקא דרבנן' ואי ס"ד 'הך חזקה יש לה עיקר אפי' תרי ותרי נמי' נוקי אחזקה, ומזה מוכיח אביי 'דלעולם' ל"א אוקי אחזקה 'ואפילו בספק של כת אחת', והדברים מרפסן איגרי למה לא נוקמי אחזקה, והא בהדיא כ' **הרמב"ן בחולין דף י: ד"ה מנא הא מילתא** בדרך הראשון דכל עיקר הילפותא דחזקה איצטריך דאזלינן בתרה 'לקולא' דאי לחומרא 'סברא הוא', ובדרך השני שם כ' 'שכל בשל תורה אין חילוק בין חומרא לקולא', וא"כ אמאי מסקי' הכא דאפילו 'בספק כת אחת' 'לעולם' ל"א אוקי איתתא אחזקה, [ועי' **בפסקי הלכות יד דודפ"ד מאישות אות ק"ל דקע"ט מדפי הספר]** שכ' דכוונת הרמב"ן דבכהא"ג שנעשה בה 'מעשה ודאי' של זריקת קדושין ורק הוא ספק אם הגיעו אליה הקדושין או לא בכהא"ג הוא דאין לחזקה עיקר מה"ת בין בספק כת אחת בין בספק ב' כיתות כיון שנעשה 'ודאי מעשה' עיי"ש, ותמוה דהרי **הרמב"ן בקדושין שם** כל דבריו באו להוכיח לגבי עובדא דינאי המלך ד'תרי אמרי אשתבאי ותרי אמרי לא אשתבאי' דלא מוקמי' אחזקה והתם אינו ספק של 'ודאי נעשה מעשה', וכן **הרמב"ן בכתובות שם** קאי לבאר ד' הרי"ף דבתרי אמרי כשר ותרי אמרי שנפסל ל"א אוקי גברא אחזקתו להכשירו לעדות והתם הרי לא נעשה ודאי מעשה, ועי' **בכתבי קהלות יעקב החדשים יבמות סימן מ'** שרצה לבאר כן מתחילה בד' הרמב"ן כד' היד דוד ודחה כנ"ל, ועיי"ש מה שהאריך בד' הרמב"ן, ועי' עוד מש"כ בספר **בית אהרן [כהן] ב"ב סימן כ"א ובספר שערי יצחק [פלקסר] ב"ב סימן מ'].**ד. ועוד קשה סתירת ד' הרמב"ן דהנה **הרמב"ן בגיטין ע"ח.א. ד"ה הא דאמרינן** כ' לפרש בהא דמקשי' בגמ' שם אמתני' דמחצה על מחצה מגורשת ואינה מגורשת 'והא אא"פ לצמצם' ופי' הרמב"ן 'קשיא לן ודילמא דלא חזי' מאן קדים וכו' וי"ל דאי לא ידעינן הו,ל ספיקא דרבנן ומוקמי' אשה אחזקה ול"א בה מגורשת ואינה מגורשת, ולפיכך אוקמוה לה בב' כיתי עדים דהו"ל ספיקא דאורייתא כדאי' בפ' ד' אחים', ומפורש בדבריו בפי' ד' הגמ' שיש חילוק בין ספק של כת אחת לספק של ב' כיתי עדים וזה סותר לדבריו הנ"ל דלמסקנת הגמ' 'הך חזקה אין לה עיקר' ואפי' בספק של כת אחת לא מוקמי' בזה אחזקה,

**\*\*\*\*\*\***

**הרמב"ן בקדושין שם ובמלחמות בכתובות שם** בהמשך דבריו 'ויש גורסין שם גירסא אחרת דתו"ת ספיקא דאורייתא ול"א אוקמה אחזקה וחולצת והולד שנולד מספק זה ספק ממזר הוא', ומסיק שם בהמשך דברו 'ואעפ"י שאין כח ביד חכמים לפסלו מן התרומה שהוחזק בה', ולכאו' זה דרך מחודש שלא כדבריו לעיל 'דלענין תרומה בין דאורייתא בין דרבנן אחזקה מומקמינן' אלא השתא מפרש דבאמת תו"ת ספד"א ולא מוקמינן בה אחזקה כלל אלא דלתרומה 'שהוחזק בה' אין כח ביד חכמים לפוסלו, ובהמשך דבריו שם כ' 'ואפשר שגם לעבודה הוא נפסל שאין בודקין מן המזבח ולמעלה' והיינו שמעיקר הדין הוא כשר לעבודה ורק מחשש שיעלוהו ליוחסין הוא נפסל, וכוונתו כנראה דאף כלפי עבודה אמרי' דכיון 'שהוחזק בה' אין כח ביד חכמים לפוסלו, וצ"ב באיזה פרט שינה ממה שפירש לעיל, ולמה לעיל ד' ד' ה'אחרים' שאמרו דלתרומה דאורייתא לא מוקמי' אחזקה משום דתו"ת ספד"א והשתא הוא מקיים הדברים, וצע"ג.

**וברמב"ן ב"מ דף ו.א. ד"ה ודקאמרינן אי דקצווח** וכו' כ' ליישב להא דמבואר בב"מ שם דלא מהני תפיסה מהמר"ק בספיקות ואילו **בכתובות כ.א.** מבואר דבספק דתו"ת מהני תפיסה, ותי' הרמב"ן דכל תו"ת לא אמרי' אוקי ממונא אחזקה דמר"ק דמאן דתפס תפס במטלטלי דספיקא דאורייתא הוא וכל ספד"א אפי' גבי איסורין ל"א אוקמי אחזקתה כדפרי' בקדושין פ' האומר', ולכאו' נראה דכוונתו לסוף דבריו לגי' שהביא דתו"ת ספיקא דאורייתא ולהכי לא מוקמי' אחזקה, וכאן כ' להדיא ד'גבי איסורין' ל"א אוקמי אחזקתה, וצ"ל כנ"ל דלתרומה ועבודה 'שהוחזק בה' אינו מדין 'אוקמי אחזקתה' ודו"ק, [**ובכתבי קהלות יעקב החדשים יבמות סי' מ'** העיר בזה, דלפי"ד הרמב"ן בקדושין 'דהך חזקה' אין לה עיקר היינו כל שנעשה ודאי מעשה של ריעותא לא מוקמי' אחזקה ואפי' כשאינו אלא ספק של כת אחת, א"כ למה חילק הרמב"ן בב"מ בין ספק של תו"ת דלא מוקמי' אחזקת מר"ק לשאר ספיקוטת דמוקמי' אחזקה, וכ' דד' הרמב"ן בב"מ הם דרך אחר מדבריו בקדושין, אבל הרמב"ן הרי ציין בב"מ לדבריו בקדושין, וצ"ל כמבואר בעזהשי"ת דכוונת הרמב,ן בב"מ לגי' שהביא בסוף דבריו דגרסי' למסקנא דתו"ת ספיקא דאורייתא ודו"ק].

ועיקר הגירסא הזו שכ' הרמב"ן לא נתפרש האיך הם גורסים ומה התי' על הראיה מבר שטיא לפי גיר' זו, ועי' **בריטב"א קדושין ס"ו.א. ד"ה היכי דמי** שהביא ד' האחרים דתו"ת ספיקא דאורייתא ול"א אוקמה אחזקה, **ובד"ה אבל מורי נר"ו** דחה דבריהם דהרי מסקנת הסוגיא ביבמות דתו"ת ספד"ר 'ובהכי סלקא הלכתא התם דתרי ותרי ספיקא דרבנן דומיא דנכסי דבר שטיא, ואעפ"י שיש לרש"י ז"ל גיר' אחרת אינה נכונה', ונראה מדברי דלגי' שכ' רש"י כך הוא המסקנא דתו"ת ספד"א, ואינו מובן לאיזה גי' כוונתו דלגי' שקיים ר"י הרי מפורש דתו"ת ספד"ר, וכן לגי' שדחה רש"י מפורש כן לכאו' **והרמב"ן והריטב"א ביבמות שם** הרי קיימו הגי' שדחה רש"י, וצע"ג כוונתו.

\*\*\*\*\*

סיכום ד' דרכים בד' הרמב"ן בענין תו"ת דלא מוקמי' אחזקה, א. **ברמב"ן בחי' על הש"ס כתובות כ"א:** דתו"ת ספיקא דאורייתא ול"מ החזקה לתרומה דאורייתא ועבודה אלא לתרומה דרבנן, ב. **ברמב"ן קדושין ס"ו.א. עפ"י דרכם של ה'אחרים'** דתו"ת ספיקא דאורייתא אבל מוקמינן אחזקה אף לענין תרומה דאורייתא ורק לגבי 'להוציא אשה מבעלה' או 'להוציא ממון' לא מוקמי' אחזקה, ג. אלא שמסיק מיניה וביה בהמשך דבריו עפ"י הסוגיא ביבמות 'דהך חזקה אין לה עיקר' ולא מוקמי' איתתא אחזקתה לא בספק של תרי ותרי ולא בספק של כת אחת וכך הם דבריו **במלחמות כתובות כ"א:** ד. הגירסא שהביא בסוף דבריו **בקדושין ס"ו.א. הנ"ל ובמלחמות כתובות כ"א: הנ"ל** וכן נראה מדבריו **בב"מ דף ו.א. הנ"ל** דגרסי' ביבמות תו"ת ספיקא דאורייתא ולא מוקמינן כלל אחזקה, ומיהו מסיק שם דלגבי תרומה ועבודה 'שהוחזק בה' מוקמי' ליה אחזקה מה"ת, וה' יאיר עינינו בתורתו הקדושה ויראינו בה נפלאות אמן.

**שיטת הסוברים דתו"ת ספיקא דאורייתא**

**בתוס' רי"ד קדושין ס"ו.א. ד"ה היכי דמי** כ' דתו"ת ספיקא דאורייתא ולכן בהא דינאי דתרי אמרי אשתבאי ותרי אמרי לא אשתבאי לא מוקמי' ליה אחזקת כשרות והוא פסול לכהונה, וכ"כ **בתורי"ד על גליון הגמ' כתובות כ"ב.א.** דבכל תו"ת על גברא אם הוא כשר או פסול הרי הוא פסול מספק 'דכל תו"ת הו"ל ספד"א ובספד"א ל"א אוקי גברא אחזקתיה', וכ"כ **בתוס' רי"ד על גליון הגמ' כתובות כ"ג.א.** בהא דמבואר בגמ' שם דב' אומרים נתקדשה וב' אומרים לא נתקדשה, וב' אומרים נתגרשה וב' אומרים לא נתגרשה דינם שוה 'ול"א אוקי תרי בהדי תרי ואוקי איתתא אחזקת פנויה דכל תו"ת ספד"א ובסספד"א ל"א בתר חזקה', וכ"כ עוד **בתוס' רי"ד על גליון הגמ' כתובות כ"ו:** דבדאורייתא לא מוקמינן אחזקה בתו"ת כיון דתו"ת ספד"א ורק בנוגע לתרומה דרבנן מקילינן לאוקמי אחזקה בתו"ת עי"ש

\*\*\*\*\*

**הרי"ף בכתובות דף ט.א. מדפי הרי"ף** כ' דבתו"ת על גברא אם הוא כשר או פסול 'הו"ל גברא ספק פסול הלכך לא מחתמינן ליה כלל דלא מפקי' ממונא אפומיה', וב' דרכים בראשונים בביאור דבריו, **ברמב"ן במלחמות ה' שם** במסקנת דבריו **והרמב"ן בחידושיו שם** משום דס"ל דתו"ת ספיקא דאורייתא, וכ"מ לכאו' **ממקצת נוסחאות הרי"ף שהביא הר"ן על הרי"ף שם** שהוכיח כשיטתו מהא דאי' **בקדושין ס"ו.א.** גבי ינאי דל"א אוקי תרי בהדי תרי ואוקי ינאי אחזקת אבתהיה, ומשמע שהוא דין כללי דלא מוקמינן אחזקה בספק דתו"ת, אמנם **הרמב"ן במלחמות שם** בתחילת דבריו כ' בסברת הרי"ף 'דאע"ג דאיכא למימר אוקמי אחזקה חזקה דממונא עדיפא, דא"נ שקולין הם יבואו שניהם' ועיי"ש עוד בדבריו, וכ"מ **בר"ן על הרי"ף שם** דדוקא להוציא ממון מבעליו או להוציא אשה מבעלה ל"מ חזקה שבמקום תו"ת ובסו"ד מסיק דתו"ת 'ספיקא דרבנן' [אלא שבתחילת דבריו כ' שהוא 'ספיקא דאורייתא וצ"ע בסתירת ד' הר"ן], ועוד שיטה יש בדעת הרי"ף והוא כמש"כ **הרא"ש בפ"ב דכתובות סי' כ"א ובשיטמ"ק כתובות כ"א: בשם הרא"ש ובשם תלמידי רבינו יונה** דאמנם תו"ת ספיקא דרבנן ומה"ת מוקמינן אחזקה אך מדרבנן מחמרינן שלא להעמיד אחזקה ולכן פסול לעדות מדרבנן.

\*\*\*\*\*

**בשו"ת הרשב"א ח"א סי' תתקע"ב בשם רבינו חננאל** דפסק הלכה כמ"ד תו"ת ספיקא דאורייתא [וצע"ג ממש"כ **כל הראשונים בכתובות כ"ב.א. בשם ר"ח**  דאמרינן אוקי תרי בהדי תרי ואוקי גברא אחזקיה להכשירו לעדות וכמשה"ק לעיל**], ובשו"ת הרשב"א ח"ב סימן** **רכ"ט והו"ד בב"י חו"מ ססי' מ"ו בשם רבינו תם** דתו"ת ספיקא דאורייתא, וצ"ע מד' **התוס' בכתובות כ"ב: ד"ה הבא עליה באשם תלוי ובב"ב ל"א.א. ד"ה אנן מסקינן ליה בשם ר"ת** דבתו"ת מדאורייתא מוקמינן אחזקה ובב' אומרים נתגרשה וב' אומרים לא נתגרשה אי לאו דחזקה דדיקא ומינסבא מרעא לחזקת אשת איש היה דינא בחטאת ולא באשם תלוי עיי"ש.

\*\*\*\*\*

**בחידושי הרא"ה כתובות כ.א. ד"ה אלא אמר רב נחמן בשם רבינו נר"ו [הרמב"ן]** דבתו"ת מהני תפיסה במטלטלין אפי' תפס בעדים 'דכל תו"ת לא אזלי' בהו בתר חזקה דנימא אוקי ממונא בחזקת מריה אלא היכא דקיימא ליקום, והכי אמרי' ביבמות ל"א: תו"ת ספיקא דאורייתא הוא ולא אמרי' אוקי איתתא אחזקה', ולא השיג ע"ז הרא,ה כלום [ואדרבה מפשטות דבריו שהביא זה בדעה האחרונה משמע דמסכים לזה], ותימה ממש"כ **הרא"ה בכתובות כ"א: בד"ה משחתמו** וכו' **ויש מביאין ראיה לפירוש ר"ח** וכו' להכריע כשי' ר"ח דאמרי' אוקי תרי בהדי תרי ואוקי גברא אחזקיה להכשירו לעדות, והא דאמרי' ביבמות דתו"ת ספד"א 'הא אסיקנא התם דמדינא ודאי מוקמינן אלא מדרבנן לחוד ומשום חומרא דרבנן' עיי"ש, וכ"כ עוד **הרא"ה בכתובות כ"ב: ד"ה תנו רבנן** דבב' אומרים נתגרשה וב' אומרים לא נתגרשה הבא עליה בחטאת קאי דמוקמינן לה מה"ת בחזקת איסור אשת איש, ומביא מסקנתהגמ' ביבמות דמדאורייתא אזלי' בתר חזקה ורק לחומרא מדרבנן לא מוקמינן אחזקה, וצע"ג בסתירת דבריו.

**בבי' המח' אי תו"ת 'ספיקא דאורייתא' או 'ספיקא דרבנן'**

**בביאור הוכחת הגמ' מ'בר שטיא' דתו"ת 'ספיקא דרבנן'
ובדין חזקת מר"ק וחזקת ממון בקרקע ומטלטלין במקום תו"תלמ"ד 'ספיקא דאורייתא' ולמ"ד 'ספיקא דרבנן'**

**בגדר דין חזקה בתו"ת למ"ד 'ספיקא דרבנן'**

**למ"ד תו"ת ספיקא דרבנן אם מדרבנן אין מעמידים אחזקה**

**שי' ראשונים דיש אופנים דמהני חזקה למ"ד ספיקא דאורייתא**

**דין 'חזקת כשרות' דגברא במקום תרי ותרי [כתובות כ"א:]
ובדין 'חזקת כשרות' דגברא בב' כיתי עדים המכחישות [ב"ב ל"א:]**

**פירושי הראשונים בסוגיא דכתובות כ"ב: והעולה מדבריהם**

**בדין חזקה בתרי ותרי ליוחסין [קדושין ס"ו.א.]**

**שיטת הרמב"ם בדין תרי ותרי אי ספיקא דאורייתא או דרבנן**