שיעור כז קעד ז
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / אורח חיים / סימן קסו עד סימן רא - ברכות

![](data:image/gif;base64...)![](data:image/gif;base64...)

**שיעורי הלכה**

**שיעורים מפי מו"ר**

**הגאון רבי רפאל צבי ובר שליט"א**

**הלכות ברכות**

**שיעור כז**

**~ סימן קעד סעיף ז ~**

## [סעיף ז] אם אין לו יין ושותה מים או שאר משקה, אין לברך עליהם דחשיבי כבאים מחמת הסעודה, לפי שאין דרך לאכול בלא שתייה, ואף יין לא היה צריך ברכה לפניו, אלא מפני שהוא חשוב קובע ברכה לעצמו, אבל מים או שאר משקין לא חשיבי, ואינם טעונים ברכה, ואפילו אם היה צמא קודם סעודה, כיון שלא רצה לשתות אז, כדי שלא יזיקו לו המים, נמצא כי שתיית המים בסבת הפת היא, ופת פוטרתם. וי"א לברך על המים שבסעודה, ויש מחמירין עוד לברך עליהם בכל פעם, דסתמא נמלך הוא בכל פעם, והרוצה להסתלק מן הספק ישב קודם נטילה במקום סעודתו, ויברך על דעת לשתות בתוך סעודתו. הגה: והמנהג כסברא הראשונה.

### ברכה על משקין בסעודה

מבואר בשו"ע שא"צ לברך על המים ששותה בתוך הסעודה משום שהוא כדברים הבאים מחמת הסעודה. וכן משמעות הגמרא בברכות (מא, ב) דהטעם שעל היין אינו מברך בתוך הסעודה הוא משום שהוא גורם ברכה לעצמו, ומשמע ששאר המשקין שאין גורמים ברכה לעצמם אינו מברך עליהם בתוך הסעודה כיון שהם כדברים הבאים מחמת הסעודה.

וכן מבואר בתוס' שם (ד"ה אי הכי) שהשותה משקין הוא כדברים הבאים מחמת הסעודה, כי הם באים בשביל הפת כדי לשרות את המאכל. וכן דעת הרבינו יונה (כט, ב מדפי הרי"ף) שאין מברך על המשקין בסעודה משום שהמים באים מחמת הפת, ודמי לדברים הבאים מחמת הסעודה. וע"ש שהקשה שאם הוא היה צמא קודם הסעודה הרי הוא שותה מים לצמאו ואינו לצורך הסעודה, ולכאורה בכהאי גוונא יהיה צריך לברך על המים שבתוך הסעודה, ותירץ דכיון שאינו שותה קודם הסעודה משום שהשותה מים קודם הסעודה יש לחוש שיזיקו לו, א"כ נחשבת שתיה זו כדבר הבא מחמת הסעודה וא"צ לברך עליה. וכן פסק השו"ע שאפילו אם היה צמא קודם הסעודה אינו מברך על שתיית המים שקודם הסעודה.

אמנם יש לדון באופן שנעשה צמא בתוך הסעודה, שלא מחמת אכילתו, וכגון שעבר זמן רב, או שרקד וכדו' ונעשה צמא, דלכאורה בזה הוא יצטרך לברך על המים ששותה אפילו בתוך הסעודה, אך נראה שאף בכה"ג לא יברכו די"ל שחלק מהצמא נעשה על ידי האוכל והאכילה גרמה לשתיה והרי הוא כדברים הבאים מחמת הסעודה, וכן הכרעת הפוסקים שאפילו באופן זה לא יברך.

### דעת הראשונים שמברכים על משקין בתוך הסעודה

והנה בשו"ע הביא דעת היש אומרים לברך על המים שבסעודה, והיא דעת התוס' (שם) שהביאו מהמחזור ויטרי דדעתו שצריך לברך על המים שבסעודה, ומה שדייקו הראשונים מהמבואר בגמרא שיין היה נפטר בברכה בתוך הסעודה אי לאו דהיה קובע ברכה לעצמו, ביארו שם התוס' דלדעת המחזור ויטרי הוא רק ביין דזיין ולכן הוא כדברים הבאים מחמת הסעודה, אך מים שאינו מידי דזיין אינו כדברים הבאים מחמת הסעודה, ולכן צריך לברך עליהם. ובמרדכי (סימן קלו) כתב טעם נוסף שיין ממשיך את תאוות האכילה ולכן הוא חלק מהסעודה משא"כ במים. ובמשנ"ב (ס"ק לג) הביא את ב' הטעמים דיין סעיד טפי, וגם דהוא בא להמשיך את תאוות האכילה.

עוד הביא בשו"ע דיש מחמירין שיצטרך לברך על המים בכל פעם ששותה, ושיטה זו הובאה בתוס' שם דכתבו טעם נוסף שצריך לברך על המים בסעודה משום שבכל שתיה הוא נחשב כנמלך, ולפי זה יהיה חייב לברך בכל פעם ופעם ששותה. וביאר המשנ"ב (ס"ק לד) דאף לפי שיטה שמברך על כל פעם ששותה הוא דווקא על שתייית מים דחשיב נמלך, אך השותה שכר או מי דבש ששותים אותם מחמת חשיבותם לא חשיב בסתמא נמלך, וסגי בברכה אחת.

### שתיית מים קודם הסעודה להסתלק מן הספק

כתב השו"ע שהרוצה להסתלק מן הספק ישב קודם נטילה במקום סעודתו ויברך על דעת לשתות בתוך סעודתו, ובזה אף אם מים טעונים ברכה בתוך הסעודה הרי הוא פוטר אותם בברכה שמברך.

ובמשנ"ב (ס"ק לז) הביא מהאחרונים דיזהר לשתות פחות מרביעית, דאם ישתה רביעית לא יועל בתיקונו, דיכנס בספק ברכה אחרונה על המשקין האלו, דאפשר שאין ברכת המזון פוטרתו, דשתיה זו אינה שייכת לסעודה. וכוונתו דלפי השיטות שצריך לברך על המים שבתוך הסעודה, אז אינו צריך לברך ברכה אחרונה על המים ששתה קודם הסעודה כיון שהוא פוטר מה שבתוך הסעודה, [וכמו שמצינו בסימן תעג (סעיף ו וע"ש בביאור הלכה), שאין מברכים על הכרפס ברכה אחרונה משום שיש לחוש לדעת הראשונים שהוא פוטר את המרור, וכל שפוטר את מה שבתוך הסעודה הרי הוא נפטר בברכת המזון ע"ש וע"ע בשיעור הקודם] אך לפי השיטות שא"צ לברך על המים שבתוך הסעודה, אז צריך לברך על ברכה אחרונה על המים שקודם הסעודה, ולכן כתב המשנ"ב שישתה פחות מרביעית.

[ואם שתה שיעור רביעית אינו מברך ברכה אחרונה דספק ברכות להקל, כ"כ הביאור הלכה (ד"ה ואפילו). אמנם הבאנו לעיל (בשיעור הקודם) שדעת הבן איש חי שאם שתה שיעור רביעית מן המים שקודם הסעודה צריך לברך אחריהם ברכה אחרונה, וצ"ל דשיטתם שהעיקר כדעת הראשונים שלא מברכים על המים שבתוך הסעודה, ולכן על המים שקודם הסעודה צריך לברך ברכה אחרונה.]

והנה העירו האחרונים שלפי המבואר בסימן רי (סעיף א) שיש אומרים שצריך לברך ברכה אחרונה על שאר משקין כבר משיעור כזית, וא"כ הרוצה לעשות את העיצה הנ"ל צריך לשתות יין בשיעור של פחות מכזית. וכבר העיר בזה בתוספת שבת (נדפס בילקוט מפרשים בהוצאת מכון ירושלים).

עוד יש להעיר בעיצה זו מש"כ הביאור הלכה (ד"ה ויברך) שכל מה שיכול לברך על המים קודם הסעודה הוא דווקא אם הוא מתהנה על כל פנים מהמים, אך אם אינו מתהנה אינו מברך עליהם כמבואר בסימן רד (סעיף ז). ולכן הרוצה לעשות עיצה זו צריך לשתות משקה משאר משקין שמבואר במשנ"ב לקמן (שם ס"ק מב) שעל שאר משקין יש לברך ברכה ראשונה אף אם אינו שותה אותם לצמאו.

ועל כן נראה שהרוצה לעשות העיצה הנ"ל ישתה משקה משאר משקין ולא מים, קודם הסעודה פחות מכזית, ויש לחוש שלא לשתות אפילו כדי השיעור הקטן של כזית, שהוא כשיעור זית של ימינו, אלא ישתה רק מעט. והעושה כן ישתה קודם נטילת ידים, דאף שיש מן הראשונים שכתבו לברך בין הנטילה לסעודה, יש לחוש לדעת הרא"ש דס"ל שיש בזה משום הפסק.

### המברך ברכה אחרונה על כוס של ברכת המזון

כתב המשנ"ב (ס"ק לז) בשם המג"א (ס"ק יד) שכל מה שנתבאר שצריך לשתות רק פחות משיעור רביעית היינו כשאין לו כוס לברכת המזון, אך אם יש לו כוס לברכת המזון, יכול לשתות משקין אף יותר מרביעית, כיון שכשהוא מברך על הכוס ברכה אחרונה הוא פוטר את המשקין שקודם הסעודה.

והנה בפשטות לשון המג"א נראה דמיירי שמברך ברכת המזון על הכוס של יין, וכן העתיקוהו בלבושי שרד (ס"ק יח) ובכף החיים (ס"ק מז), ולפי זה מבואר חידוש גדול שברכה אחרונה שמברך על היין שאחר ברכת המזון פוטרת את המים שקודם המזון ואף שהפסיק בסעודה. [ונראה ביאורו שאם המשקין היו נפטרים משום שהם טפלים ליין, לא שייך שמשקין שקודם הסעודה יהיו טפלים ליין שאחר הסעודה, אך לפי מה שנתבאר שיין פוטר שאר משקין הוא משום שברכת היין פוטרתם, א"כ י"ל שהוא פוטר אף את המים שקודם הסעודה].

אמנם המשנ"ב (שם) הביא את דברי המג"א וכתב שאם יש לו כוס **שכר** לברך עליו ברכת המזון אין צריך ליזהר בזה, והיינו דמזמן על כוס שכר ומברך עליו ברכת בורא נפשות ובזה הוא פוטר את המשקין שקודם הסעודה, ומשמע דס"ל דדווקא בברכת בורא נפשות על שכר שייך שיפטור את המשקין שקודם הסעודה אך ברכה אחרונה שעל היין אינה פוטרת את המים שקודם המזון.

### אם ברכת היין פוטרת משקין שהיה היסח הדעת

ולכאורה נראה לבאר פלוגתא זו על פי מה שנתבאר במשנ"ב לקמן (סימן רח ס"ק עג) בהא דיין פוטר שאר משקין דהנה פשיטא שאם בירך על היין ונמלך מלשתות עוד יין, ואח"כ רוצה לשתות מים דצריך לברך עליהם שהכל, והם אינם נפטרים בברכת הפת, שהרי גם אם ירצה לשתות עוד יהיה צריך לברך עליו כיון שנמלך מלשתות עוד, אמנם כתב המשנ"ב שלעניין ברכה אחרונה ברכת היין תפטור שאר משקין משום שהכל נטפל לברכת היין, אך המג"א (ס"ק כד והזכירו בשעה"צ ס"ק עב) כתב שכיון שנמלך באמצע אין הברכה שאחר היין פוטרת שאר משקין. ובחזו"א (או"ח סימן כז ס"ק ז) כתב שאין הכרע בדבר, דאפשר שאם הסיח דעתו מאכילת העיקר, שוב אין שייכות בין העיקר לטפל, והעיקר לא יפטור את הטפל בברכתו.

והשתא נראה דפלוגתא זו דמיא לפלוגתא דלעיל דלדעת המג"א וכמו שצידד החזו"א דס"ל שבשביל שברכת היין תפטור את שאר המשקין צריך שלא יהיה הפסק בין שתיית היין ושתיית המים א"כ מובן שהמברך על היין שאחר המזון לא יפטור את המשקין שקודם המזון כיון שהסעודה מפסקת ביניהם, אך לפי המבואר במשנ"ב כאן שאפילו אם היה היסח הדעת ברכת היין פוטרת את המים א"כ יכול לפטור בברכה אחרונה שמברך על היין אף את המשקין ששתה קודם הסעודה

אכן לפי"ז צ"ע שדברי המשנ"ב סותרים עצמם שהרי הוא כתב שאם שותה שכר אחר הסעודה הוא פוטר את המים שקודם הסעודה, ומדוקדק שאם שותה יין אינו פוטר את המשקין שקודם הסעודה וכמו שנתבאר דיש בזה היסח הדעת, ואילו בסימן רח סתם המשנ"ב כדעת הפוסקים שאפילו אם היה היסח הדעת ברכת היין יכולה לפטור שאר משקין. וצ"ל דכאן ס"ל למשנ"ב שהיין שהוא שותה אחר הסעודה אינו שייך כלל למים שקודם הסעודה דהסעודה מחלקת אותם לזמנים אחרים לגמרי, משא"כ בסימן רח שהוא רק נמלך ואינם בזמנים חלוקים לגמרי. [ויש לדחות גם לאידך גיסא דאף לדעת המג"א שבנמלך מלשתות אינו יכול לפטור שאר משקין היינו משום שכשהוא נמלך הוא עושה את זה לשתי סעודות, אך שתיית היין אחר הסעודה י"ל שתפטור את המשקין שקודם הסעודה דלא היה הפסק גמור, שהרי כבר מתחילה היה בדעתו לברך ברכת המזון על הכוס].

### שתה גם מים וגם יין קודם הסעודה

הנה יש לדון אם שותה גם יין וגם מים קודם הסעודה, אם צריך לברך עליהם ברכה אחרונה [והיינו באופן שצריך לברך על המים ברכה אחרונה וכגון שלא ישתה מים בסעודה, או לדעת הבן איש חי שהביא מהאריז"ל דאף אם ישתה בסעודה, צריך לברך ברכה אחרונה על המים שקודם הסעודה], דאינו חייב בברכה אחרונה על המים שהרי ברכת היין פוטרת שאר משקין גם מברכה אחרונה, אך הוא גם אינו צריך לברך ברכה אחרונה על היין שהרי ברכת המזון פוטרת את היין שקודם הסעודה, ולכאורה היה נראה דכיון שהמים טפלים ליין, והיין הוא חלק מהסעודה ונפטר בברכת המזון, אז ברכת המזון תפטור גם את המים.

ומצינו כעין זה במג"א (ס"ק ט) שהביא מהשלטי גבורים שפרי הנקרא 'אנוס"י' אין מברכין עליו בתוך הסעודה, כיון שהוא טפל ליין ונפטר בברכת היין, וכתב המג"א דאף אם הוא שותה אותו עם שאר משקין שאין מברכין עליהם, אין צריך לברך עליו, כיון שהמשקין טפלים לסעודה, וה'אנוסי' טפל למשקין.

אמנם בשו"ע הרב (סימן רעב סעיף יג) כתב להדיא דבגוונא דלעיל ששותה מים ויין קודם הסעודה, דצריך לברך על המים ברכה אחרונה, וכ"כ הבן איש חי (חלק א פרשת נשא סוף אות ב) מובא בכה"ח כאן (ס"ק מז), וצ"ע מאי שנא מהמג"א הנ"ל דאין מברכים על טפל לטפל. וצ"ל שיין אינו פוטר שאר משקין משום שהמשקין נטפלים ליין, אלא משום שהם טפלים לברכת היין, והיינו דבכלל ברכת היין יש ברכה גם על שאר המשקין, ולפי"ז מובן דכיון שבפועל הוא אינו מברך על היין כי הם נפטרים בברכת המזון אז אין ברכה שתפטור את היין, משא"כ בגוונא דהמג"א דלעיל שה'אנוסי' טפל למשקין עצמם ולכן לא שייך לברך עליו אפילו כשאינו מברך על המשקין.

[אכן יש להקשות על זה מדברי השעה"צ בסימן רח (ס"ק ע) שדן שם שלא לברך על משקין ברכת בורא נפשות באופן שיש ספק אם מברך ברכה אחרונה על היין, ואף שבפועל הוא לא יברך ברכה אחרונה על היין משום סב"ל, ומוכח שהמשקין טפלים ליין עצמו אפילו שאינו מברך על היין. ונראה דעדיין י"ל שהחיוב של ברכת היין פוטר את החיוב של הברכה אחרונה על המשקין, ולכן שם הרי הוא נתחייב בחיוב ברכה אחרונה על היין, אך כאן הוא אינו מתחייב כלל בברכת היין אלא בברכת המזון].

### שתיית מי פירות ואכילת גלידה וכדו' בתוך הסעודה

מסקנת השו"ע כאן שאין מברכים על שתיית שאר משקין בתוך הסעודה משום דספק ברכות להקל.

והנה יש לדון לגבי האוכל גלידה או ג'לי וכדומה בתוך הסעודה אם צריך לברך עליהם דהנה ידוע שנחלקו אחרוני זמנינו במאכלים נוזליים שהתקרשו, אם דינם כמאכל כיון שנקרש, או דינם כמשקה כיון שנעשה מנוזל, דדעת בעל ה'קהילות יעקב' (במכתבו לספר מקור הברכה) שדינו כמאכל, ודעת הגריש"א (הובא בספר וזאת הברכה עמוד 44) שהוא נידון כמשקה כיון שא"צ ללעסו [ונפק"מ לעניין ברכה אחרונה אם שיעורה בכזית כאוכלים או ברביעית כמשקין], ולכאורה היה נראה דאי נימא שהוא נחשב כמשקה אין צריך לברך עליו בסעודה, כדין שתיית משקין בסעודה, אך לפי השיטות שהוא נידון כמאכל צריך לברך עליו בתוך הסעודה, כמו פירות הבאים לקינוח סעודה שמברכים עליהם בתחילה.

אכן נראה דלכו"ע צריך לברך עליהם דהנה בביאור הלכה לקמן (סימן רב סעיף יא ד"ה בתוך) דקדק מדברי השו"ע שם שהשותה מי שריית צמוקים ותאנים בתוך הסעודה צריך לברך עליהם 'שהכל', וביאר שם שאף לפי השיטות שמי פירות נחשבים כמשקה [והשותה אותם מחוץ לסעודתו צריך לברך אחריהם 'בורא נפשות'], מכל מקום צריך לברך עליהם שהכל בתוך הסעודה, משום שיש לדון אותם כמו פירות שאוכלים בתוך הסעודה דצריך לברך עליהם בתחילה, דאינם באים מחמת הסעודה, ואותם מי שריית פירות כיון שאינו שותה אותם לצמאו אלא לקינוח, צריך לברך עליהם בסעודה.

ולפי זה אף אי נימא שהגלידה נחשבת כמשקה נראה שצריך לברך עליה בסעודה שהרי הוא נאכל לקינוח סעודה ולא לצמאו ולכו"ע יש לברך עליה בסעודה. [אכן בסעודות שהוא שותה גם יין, לכאורה יש לדון שהיין יפטור את הגלידה מדין שיין פוטר שאר משקין, ובזה הוא לכאורה תלי בהנ"ל דאי חשיב משקה הרי הוא נפטר בברכת היין, אך אי חשיב מאכל אינו נפטר בברכת היין. או שמא י"ל דאף יין הפוטר שאר משקין היינו דווקא משקין ששותה לצמאו, אך מה ששותה לקינוח סעודה אינו נפטר בברכת היין וצ"ע].

### השותה שרף או קפה בתוך הסעודה

במשנ"ב (ס"ק לט) הביא שנחלקו האחרונים לגבי השותה יין שרף בתוך הסעודה אם צריך לברך עליו בתוך הסעודה, דיש אחרונים שכתבו שצריך לברך עליו כיון שאין שותים אותו מחמת צמאון האכילה כשאר משקין, אך לדעת המג"א אינו מברך עליה כיון שהם באים להמשיך תאוות האכילה ונחשב כדברים הבאים מחמת הסעודה. ועיין בשעה"צ (ס"ק מה) שהביא שנחלקו בזה הראשונים. וכתב המשנ"ב שהיה ראוי לעשות כעצת המחבר ולברך על מעט יין שרף קודם הסעודה ובזה לפטור את מה שיאכל בתוך הסעודה, אך הביא שמנהג העולם לא לברך עליו.

אמנם כתב המשנ"ב שאם כבר גמר לאכול ושותה את היי"ש רק כדי לעכל את המזון אז צריך לברך עליו, כי הוא אינו חלק מהסעודה, אמנם אם שותה כדי להפיג את השמנונית בפיו א"צ לברך על זה כיון ששתיה זו היא חלק מהסעודה.

ולגבי השותה קפה ג"כ נחלקו הפוסקים אם צריך לברך עליו בסעודה וכתב המשנ"ב (שם) שנכון שיקח מעט סוכר ויברך עליו שהכל קודם ששותה את הקפה. אמנם המנהג להקל בזה, ואולי משום שיש ספק איזו ברכה מברכים על הסוכר כמבואר בסימן רב (סעיף טו ובביאור הלכה שם ד"ה על הסוקאר).

**הדינים העולים:**

1. נחלקו הראשונים אם מברך על משקין ששותה בתוך הסעודה וספק ברכות להקל. ואפילו השותה משקה מחמת שהיה צמא קודם הסעודה או שנעשה צמא בסעודה אינו מברך עליו.
2. השו"ע כתב שהרוצה להסתלק מן הספק ישתה מעט מים קודם הסעודה ויפטור בזה את מה ששותה בתוך הסעודה. וישתה קודם נטילת ידים פחות משיעור כזית.
3. אם שותה כוס בברכת המזון יכול לשתות קודם הסעודה אפילו רביעית כיון שהברכה אחרונה על הכוס תפטור את מה ששתה קודם הסעודה. ולדעת המשנ"ב היינו שמזמן על כוס שכר, ובלבושי שרד העתיק דשותה כוס של יין.
4. השותה יין והסיח דעתו ואז שתה שאר משקין לדעת המג"א אינו פוטר שאר משקין, אך למשנ"ב פוטר והחזו"א הסתפק בזה.
5. שתה גם מים וגם יין קודם הסעודה לדעת השועה"ר צריך לברך על המים ברכה אחרונה, ואף שהמים טפלים ליין והיין טפל לסעודה ואין מברכים על טפל לטפל, הכא כיון שבפועל לא בירך לא פוטר את המים.
6. השותה מי פירות וכן האוכל גלידה בסעודה צריך לברך עליהם,ואם בירך על היין בסעודה, לשיטות שגלידה נידון כמאכל ודאי צריך לברך עליו, ולשיטות שהוא נידון כמשקה יל"ע אם מברך.
7. השותה יין שרף או קפה בסעודה הסתפקו האחרונים אם מברך עליו. ולמשנ"ב טוב שיפטור ע"י שיאכל סוכר, והמנהג להקל בזה..