ב - כתם שנמצא על בשרה
קטגוריות: ש_ס / נ נדה / נדה - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים מהדו_ב / שיעורים כתמים

**סימן ב**

**בדין תלי' בכתם שנמצא על בשרה**

**א**

א] **נדה נ"ז ב',** נמצאת אתה אומר ג' ספיקות באשה, על בשרה ספק טמא ספק טהור טמא, על חלוקה ספק טמא ספק טהור טהור וכו', כגון שעברה בשוק של טבחים, על בשרה מגופה אתאי דאי מעלמא אתאי על חלוקה מיבע"ל אשתכוחי, על חלוקה מעלמא אתא דאי מגופה אתא על בשרה מיבע"ל אשתכוחי.

**ויש** להעיר בלישנא דגמ', דסתר דיוקא דרישא לדיוקא דסיפא, דברישא משמע דכל הא דעל בשרה טמא, הוא משום דמוכחא מילתא דהוא מגופה, דאם הוא מעלמא הי' לו לימצא על חלוקה, ומבו' דכל דליכא הוכחה דהוא מגופה יש לטהר, ומסיפא משמע דכל הא דעל חלוקה טהור, הוא משום דמוכחא מילתא דהוא מעלמא, דאם הוא מגופה הי' לו לימצא על בשרה, אך כל דליכא הוכחה דהוא מעלמא, אף דגם ליכא הוכחה דהוא מגופה יש לטמאות, ושו"ר שעמד בזה הגרש"ק בס' מי נדה.

ב] **אמנם** הנה הרשב"א בסוגיין כתב בתו"ד, ז"ל, על חלוקה, כלומר בשנמצא על חלוקה בין שנמצא על חלוקה בלבד בין שנמצא אף על בשרה טהורה, דכיון דאיכא למיתלי בטבחים תליא, דאם איתא דמגופה אתא אבשרה בלחוד איבע"ל לאשתכוחי, ולאו למימרא דכל דאתי מגופה אבשרה בלחוד משתכח וכו', אלא מילתא בעלמא הוא דקאמר, כלומר כיון דאיכא למיתלי תלינן אלא אי אישתכח בבשרה בלחוד, ולישנא נמי הכין מתפרש דאם איתא דתימרו דנחמיר ולימא מגופה אתא, אבשרה איבע"ל לאשתכוחי, וכל דלא אשתכח אבשרה בלחוד לא נחמיר עלי' שלא לתלות בטבחים, עכ"ל, וכ"כ הרשב"א בתוה"ב בית ז' ש"ד.

**ולפ"ז** ניחא דלא סתר דיוקא דרישא לדיוקא דסיפא, דלעולם לא מטמאינן לה אלא בדאיכא הוכחה דהוא מגופה, דאם הוא מעלמא הי' לו לימצא על חלוקה, ומה שאמרו בסיפא דעל חלוקה טהור משום דאי מגופה וכו', אין המכוון דאיכא הוכחה דאינו מגופה, אלא היינו דאין תולין דהא מגופה, אלא כשנמצא על בשרה.[[1]](#footnote-1)

ג] **ומצינו** דרך אחרת בזה בד' התוס' הרא"ש לעיל י"ד א', ז"ל, הא אמרינן לקמן וכו' על חלוקה ודאי טהור דאי איתא דמגופה אתא על בשרה איבע"ל לאשתכוחי, ומשמע הא על בשרה ועל חלוקה דליכא הוכחה הוי ספיקא וכו', עכ"ל.

**ומבו'** להדיא בדבריו, דמה שאמרו דעל חלוקה ודאי טהור דאי מגופה אתא על בשרה איבעי אשתכוחי, היינו דהא דמטהרינן הוא מכח דאיכא הוכחה דאינו מגופה, דאם הוא מגופה הי' לו לימצא על בשרה, וע"כ כל שנמצא על בשרה ועל חלוקה דליכא הוכחה ה"ז טמא מספק.

**ואמנם** צ"ב דהיאך דקדק הרא"ש מינה דכל שנמצא על בשרה ועל חלוקה ה"ז טמא מספק, הרי מאידך יש לדקדק מרישא דאינה טמאה אלא כשנמצא על בשרה, דאי מעלמא אתא על חלוקה מיבע"ל אשתכוחי, אך כל שנמצא על בשרה ועל חלוקה דליכא הוכחה דהוא מגופה, ה"ז טהור.

**ונראה** מד' הרא"ש שפירש דמה שאמרו דעל בשרה מגופה אתאי דאי מעלמא וכו', ועל חלוקה מעלמא אתאי דאי מגופה וכו', היינו דעל בשרה "ודאי" טמא, משום דמוכחא מילתא דאינו מעלמא, ועל חלוקה "ודאי" טהור משום דמוכחא מילתא דאינו מגופה, וכל שנמצא על בשרה ועל חלוקה ה"ז ספק,[[2]](#footnote-2) - ולפ"ז לא סתר דיוקא דרישא לדיוקא דסיפא, דבאמת כל דליכא הוכחה דאינו מעלמא וליכא הוכחה דאינו מגופה, ה"ז טמא מספק, ומה שפירשו ברישא דהא דטמא הוא משום דאיכא הוכחה דאינו מעלמא, היינו דמה"ט ה"ז טמא ודאי, דאם ליכא הוכחה כלל אי"ז טמא אלא מספק.

**ב**

ד] **ומצינו** דרך אחרת בזה, דהנה התוס' הק' במה שאמרו דעל בשרה ודאי מגופה אתאי, דמ"ש ממה שאמרו דלבשה ג' חלוקות ועברה בשוק של טבחים תולה אפי' בתחתון, ולא אמרינן אם איתא דמעלמא אתאי אעליון הו"ל לאשתכוחי, וכתבו דהתם לפעמים מגלה חלוקה העליון ואתי על התחתון, אבל אין דרך לגלות בשרה, וכ"כ הרא"ש בסימן א', והר"ן לקמן נ"ח.

**והנה** לפ"ז הדין נותן, דכל הא דתולה אפי' בתחתון, הוא כשנמצא הכתם על התחתון לצד חוץ, דבכה"ג אפשר שגילתה חלוקה העליון ובא הדם על התחתון, אך כל שנמצא הכתם על חלוקה הפנימי לצד פנים, אינה תולה, דכ"ה דאם נמצא על בשרה אינה תולה, משום דאין דרך לגלות בשרה, ה"נ כשנמצא על חלוקה הפנימי לצד פנים, כיון דא"א שיבא עליו דם מעלמא אא"כ הגביהה כל החלוקים, אינו תולה. [[3]](#footnote-3)

ה] **אמנם** הנה בתשו' מעיל צדקה סו"ס ס"ג שהביא הסד"ט בסימן ק"צ סקמ"ב כתב, ז"ל, וה"ה איפכא בנמצא על התחתון ולא בעליון, ויש לה מקום לתלות תלינן טפי מעלמא אתיא, דאי מגופה אתיא על בשרה בעי נמי לאשכוחי, ולכן תולין טפי בחשש רחוק דאמרינן שנתקפלו העליונים ונכתם התחתון או מבין רגלי' ניתז, אבל מ"מ ריעי מלתא טובא, אלא דנוח לן יותר לתלות תמיד במצוי טפי וקים להו דהאי שכיח טפי, עכ"ל.

**ומבו'** בדבריו, דלעולם כשנמצא הכתם על חלוקה התחתון מוכחא מילתא דאינו מעלמא, דאם הוא מעלמא הי' לו לימצא על חלוקה העליון, ורחוק לתלות שנתקפלו העליונים ונכתם התחתון או מבין רגלי' ניתז, אך מאידך מוכחא מילתא דאינו מגופה, דאם הוא מגופה הי' לו לימצא על בשרה, ומה"ט הוא דהיא תולה.[[4]](#footnote-4)

**ולפי** דבריו מתישב היטב קו' התוס', דלעולם דמי כתם הנמצא על חלוקה התחתון לכתם הנמצא על בשרה, דכ"ה דבכתם הנמצא על בשרה איכא הוכחה דאינו מעלמא, גם בכתם הנמצא על חלוקה התחתון איכא הוכחה דאינו מעלמא, - והא דמטהרינן בכתם שנמצא על חלוקה התחתון ול"ד לכתם הנמצא על בשרה דטמא, הוא משום דבכתם שנמצא על חלוקה התחתון איכא גם הוכחה דאינו מגופה, דאם הוא מגופה הי' לו לימצא על בשרה, וע"כ היא תולה,[[5]](#footnote-5) ול"ד לכתם שנמצא על בשרה דליכא הוכחה דאינו מגופה, וע"כ אינו תולה.[[6]](#footnote-6)

ו] **ולפ"ז** מתישב היטב לישנא דגמ', ולא סתר דיוקא דרישא לדיוקא דסיפא, דלעולם עיקר הא דמטמאינן כשנמצא על בשרה, הוא משום דמוכחא מילתא דאינו מעלמא, דאם הוא מעלמא הי' לו לימצא על חלוקה, ומה שאמרו דהא דעל חלוקה טהור הוא משום דמוכחא מילתא דאינו מגופה, היינו משום דבכלל הא דעל חלוקה טהור נכלל גם כשנמצא על חלוקה הפנימי, דבכה"ג נמי מוכחא מילתא דאינו מעלמא, דאם הוא מעלמא הי' לו לימצא על חלוקה החיצון, וזהו דמפרשינן דהא דמטהרינן אף בכה"ג, הוא משום דגם מוכחא מילתא דאינו מגופה, דאם הוא מגופה הי' לו לימצא על בשרה.

**ג**

ז] **הרשב"א** הק' על מש"כ התוס' דהא דתולה אפי' בחלוק התחתון ואינה תולה בבשרה, הוא משום דאינה מגבהת כל חלוקי' כדי שלא יתגלה בשרה, שהרי איכא למימר דניתז מלמטה כנגד בשרה ולא נגע בבגדי' כלל.

**ובישוב** קו' התוס' כתב הרשב"א, ז"ל, נראה לי דהכא היינו טעמא משום דרגל"ד, דכיון שנמצא על גופה ומגופה קא חזיא חזקה מגופה אתא, דכל היכא דאישתכח בגופה חמיר טפי וכו', עכ"ל, וכ"כ הרשב"א בתוה"ב בית ז' ש"ד, וכ"כ המאירי לעיל בפירקין.

**ומה** שאמרו בגמ' דהא דטמא הוא משום דאי מעלמא אתאי על חלוקה מיבע"ל אשתכוחי, אף דעיקר הא דטימא הוא משום דבגופה אשתכח ומגופה קא חזיא וכו', מבו' בד' הרשב"א במשמה"ב שם דהיינו דכל ה"ט דבגופה אשתכח וכו' ל"מ אלא היכא דליכא תלי' מעליא, אך כל דאיכא תלי' מעליא ה"ז מועיל לטהר אף בכתם שעל בשרה, וע"כ כל הא דמטמאינן בכתם שעל בשרה אף שעברה בשוק של טבחים, הוא משום דאי מעלמא אתאי וכו' ואי"ז תלי' מעליא,[[7]](#footnote-7) וכ"ה מבו' בל' הרשב"א בתוה"ב הקצר שם, ובד' המאירי לעיל בפירקין.

ח] **וצ"ב** בביאור הך מילתא דתלי' מעליא מהניא אף בכה"ג שנמצא על בשרה, ותלי' גרועה אינה מועלת בכה"ג, דכיון דגם תלי' גרועה תלי' היא, שהרי כתם שעל חלוקה תולין אף בתלי' כה"ג, מ"ט כשנמצא על בשרה חלוק דין תלי' מעליא מדין תלי' גרועה, ובפשוטו צ"ל דגדר הדברים הוא דכיון דחזקה מגופה אתיא, ע"כ ל"מ אלא כשעומד כנגד זה תלי' מעליא, אך תלי' גרועה ל"מ לעמוד כגנד חזקה זו.

**גם** לא נתפרש בד' הרשב"א גדר הדברים, דמהו דחשיב כתלי' מעליא, ומהני אף בכתם שעל בשרה, ומהו דחשיב כתלי' גרועה דל"מ אלא בכתם שעל חלוקה.[[8]](#footnote-8)

ט] **עוד** יש להעיר במשה"ק הרשב"א ע"ד התוס' דאף כשנמצא על בשרה איכא למימר דניתז מלמטה כנגד בשרה ולא נגע בבגדי' כלל, - וכיון דמודה הרשב"א דתלי' זו הויא תלי' גרועה, הרי י"ל דמה"ט הוא דס"ל להתוס' דאינה תולה כלל בכך, והרי ודאי מודו התוס' דיש מקום לתלות כן, (דהרי מפרשינן כן להא דתניא דספק טמא ספק טהור טמא, והרי דמכח הא דעברה בשוק של טבחים יש מקום להסתפק דהוא מעלמא, אלא דכיון דה"ז תלי' גרועה, אין תולין בכך, ומאי קשיא לי' להרשב"א.[[9]](#footnote-9)

י] **ונראה** לדון בזה, דתלי' מעליא היינו בגונא דגם בלא מציאת הדם יש מקום לחוש ולהסתפק שמא נפל עלי' דם משם, וכגון בעברה בשוק של טבחים, דאף קודם שמצאנו דם יש מקום לחוש ולהסתפק שמא ניתז דם על חלוקה, ותלי' גרועה היינו בגונא דבלא מציאת הדם אין לנו כלל לחוש ולהסתפק שמא נפל עלי' דם משם, דמהיכ"ת שניתז עלי' דם מלמטה, אלא דאחר שנמצא הדם, ה"ז מספקינו שמא נפל עלי' דם מעלמא,[[10]](#footnote-10) ובכתם שנמצא על בשרה ל"מ אלא תלי' מעליא דגם בלא מציאת הדם הי' מקום לחוש ולהסתפק שנפל עלי' דם משם.

**וי"ל** בטעמא דמילתא, דבתלי' גרועה דכל הא דיש להסתפק שנפל עלי' דם מעלמא הוא מכח מציאת הדם, הרי דכ"ז הוא כשנמצא דם ואין ידוע מהיכן הוא, דכיון דאין ידוע מהיכן הוא, ה"ז מספקינו שמא נפל עלי' דם מעלמא, אך כל שנמצא הדם על בשרה וחזקה דהוא מגופה, אין מציאת הדם מעוררת ספק שמא נפל עלי' דם מעלמא, וע"כ אינה תולה בכך, - ומשא"כ בתלי' מעליא דגם בלא מציאת הדם יש לחוש ולהסתפק שנפל עלי' דם, ה"ז מועיל אף בכתם שעל בשרה.[[11]](#footnote-11)

יא] **ולפ"ז** י"ל דזהו משה"ק הרשב"א ע"ד התוס' דאף כשנמצא על בשרה איכא למימר דניתז מלמטה כנגד בשרה ולא נגע בבגדי' כלל, אף דהוא תלי' גרועה, - דהרי כ"ה דתלי' זו היא תלי' גרועה, גם התלי' שהגביהה חלוקי' התחתונים היא תלי' גרועה, דבלא מציאת הדם, מהיכ"ת נימא שהגביהה חלוקי', וכיון דהיא תולה בכך, ובע"כ דתולין אף בדבר שאין לחוש ולהסתפק בו בלא מציאת הדם, הדין נותן דאף היא תולה דניתז הדם מלמטה כנגד בשרה וכו'.[[12]](#footnote-12)

**ד**

יב] **עוד** יש להעיר בד' הרשב"א, דאם עיקר הא דמטמאינן בכתם שנמצא על בשרה, הוא משום דכל דנמצא על גופה ומגופה קא חזיא חזקה מגופה אתא, מ"ט לא פירשו בגמ' לטעם זה, ולא פירשו אלא לה"ט דאי מעלמא אתאי על חלוקה מיבע"ל אשתכוחי, דאף דבעינן גם לטעם זה, מ"מ הרי עיקר הא דטמא הוא מכח הא דנמצא על גופה ומגופה קא חזיא וכו'.[[13]](#footnote-13)

יג] **ונראה** לישב, דהנה דעת רבים מקמאי דכל שעברה בשוק של טבחים ומצאה הכתם על בשרה ועל חלוקה תולה, - והטעם בזה תליא בפלוגתת הראשונים, דלדעת התוס' ודעימייהו הוא משום דכל הא דאינה תולה כתם שעל בשרה, הוא משום דמוכחא מילתא דאינו מעלמא, דאם הוא מעלמא הי' לו לימצא על חלוקה, וע"כ כל שנמצא הכתם גם על חלוקה, וליכא הוכחה דאינו מעלמא, ה"ז טהור.

**ולדעת** הרשב"א דהא דאינה תולה כתם שעל בשרה, הוא משום דנמצא על גופה ומגופה קא חזיא וכו', בפשוטו הא דכשנמצא על בשרה ועל חלוקה טהור, הוא כמש"נ לעיל דכל ה"ט דבגופה אשתכח וכו' ל"מ אלא היכא דליכא תלי' מעליא, אך כל דאיכא תלי' מעליא ה"ז מועיל לטהר אף בכתם שעל בשרה, - וע"כ כל הא דטמא הוא כשנמצא הכתם על בשרה לחוד, דמוכחא מילתא דאינו מעלמא, דאם הוא מעלמא הי' לו לימצא גם על חלוקה, אך כל שנמצא הכתם גם על חלוקה ואיכא תלי' מעליא, שפיר היא תולה גם את הכתם שעל בשרה, - וכ"ה מבו' להדיא בד' הרשב"א במשמה"ב שם דמה"ט הוא דמטהרינן, עיי"ש.

יד] **והנה** הרשב"א בסוגיין ובתוה"ב שם כתב דהא דתניא דעל חלוקה ספק וכו' טהור, נכלל בזה גם כשנמצא על חלוקה ועל בשרה.

**ולפ"ז** מתישב היטב מה שאמרו בגמ' דהא דעל בשרה ספק וכו' טמא הוא משום דאי מעלמא אתאי וכו', ולא פירשו לה"ט דבגופה אשתכח ומגופה קא חזיא וכו', - שהרי בגמ' באו לפרש טעם הא דשאני כתם שנמצא על בשרה מכתם שנמצא על חלוקה, והרי אף בכתם שנמצא על חלוקה ועל בשרה איכא לה"ט דבגופה אשתכח וכו', והא דמטהרינן בכה"ג, הוא משום דליכא לההוכחה שאינו מעלמא והוי תלי' מעליא, ומשא"כ כשנמצא הכתם על בשרה לחוד, דמוכחא מילתא דאינו מעלמא, וע"כ הוא שפירשו בגמ' לה"ט דאי מעלמא אתאי וכו', דזהו הטעם דחלוק דין כתם שנמצא על בשרה לחוד מדין כתם שנמצא על חלוקה ועל בשרה.

**ה**

טו] **בעיקר** הך מילתא שנתבאר בד' הרשב"א דתלי' מעליא מהניא אף בכתם שעל בשרה, ותלי' גרועה אינה מועלת, מצינו כן עוד במש"כ הרמב"ם בפ"ט מאיסו"ב ה"ו דכתם שנמצא על בשרה אין לו שיעור, וכתב המ"מ שם דהוא משום דבבשרה ספק טמא ספק טהור טמא, והיינו דדינא הוא דאין תולין כתם שנמצא על בשרה, וכמש"כ הרשב"א, וההגמי"י שם כתב בשם רבינו שמחה דהוא משום דכל הגוף כבדוק הוא אצל מאכולת.

**והנה** הכס"מ שם ובב"י בסימן ק"צ ס"ו נקט דטעמא דהמ"מ וטעמא דרבינו שמחה ב' טעמים חלוקים הם, וכן נקטו התו"ש בסימן ק"צ סק"ט, והסד"ט שם סקל"ג.

אך הפתחי נדה לעיל נ"ז ב' כתב דחד טעמא הוא, וזהו שסיים ההגמי"י שם דבבשרה ספק טמא ספק טהור טמא, דלעולם עיקר הא דאין לו שיעור, הוא משום דכל שנמצא בבשרה חזקה דהוא מגופה, ואך דכ"ז הוא משום דכל הגוף כבדוק הוא אצל מאכולת ואי"ז תלי' מעליא, אך אלמלי הא דכבדוק הוא אצל מאכולת, הו"ל תלי' מעליא המועלת אף בכתם שעל בשרה,[[14]](#footnote-14) וכ"ה מבו' גם בד' הגר"ז בסימן ק"צ סקי"ד, עיי"ש, ועד"ז כתבו הלחו"ש שם סקי"ג, והפרד"ר בפתיחה עמ' קנ"א (ד"ה אולם).

**וזה** מתפרש כמש"נ לעיל, דכיון דבבשרה לא שכיח מאכולת, ע"כ בלא מציאת הדם אין לנו להסתפק שמא בא על בשרה דם מאכולת, ואך דאחר שנמצא הדם, ה"ז מספקינו שמא הוא דם מאכולת, ותלי' כה"ג אינה מועלת בכתם שנמצא בבשרה וחזקה דהוא מגופה, וכמש"נ לעיל הטעם בזה.

טז] **ויש** להוסיף בזה, דהנה החוו"ד בסימן ק"צ סק"ו כתב דלדעת הרמב"ם דכתם שנמצא על בשרה אין לו שיעור, אף אם נמצא על בשרה ועל חלוקה אין לו שיעור, דכיון דהא דאין לו שיעור הוא משום דבבשרה אישתכח ומבשרה קא חזיא רגל"ד, מה בכך שנמצא גם על חלוקה.[[15]](#footnote-15)

**ובגל'** הגרע"א על החוו"ד שם תמה ע"ז, דהרי גם בדינא דהרשב"א דבבשרה לא תלינן בשוק של טבחים, מ"מ כל שנמצא הכתם גם על חלוקה תולה, וה"נ הכא דכוותה, ועד"ז הק' הלחו"ש שם סקי"ד.

**אך** לכאו' ד' החוו"ד מתפרשים בפשיטות, דהרי ביסוד הדין ליכא נפ"מ בין כתם שנמצא על בשרה לכתם שנמצא על בשרה ועל חלוקה, דאף כשנמצא על בשרה ועל חלוקה איכא בזה לה"ט דחזקה מגופה אתאי, וכמש"נ לעיל סקי"ד, והא דכשנמצא אף על חלוקה תולה תולה בשוק של טבחים, הוא משום דבכה"ג הו"ל תלי' מעליא, דליכא לההוכחה דאי מעלמא אתאי וכו', - ואשר ע"כ כ"ז הוא בתלי' דשוק של טבחים, אך בתלי' דמאכולת דבבשרה דרגל"ד דהוא מגופה אין תולין כלל במאכולת, ליכא נפ"מ בין היכא דנמצא על בשרה לנמצא על בשרה ועל חלוקה.

יז] **ובדעת** הגרע"א שהק' כן ע"ד החוו"ד, הי' מקום לפרש דהוא משום דס"ל דהא דכשנמצא הכתם על בשרה ועל חלוקה תולה בשוק של טבחים, אי"ז משום דבכה"ג הו"ל תלי' מעליא, אלא הוא מטעמי אחריני, וכמש"נ לדון בזה להלן סקכ"א ובהערה שם, וע"כ ה"נ הוא בתלי' דמאכולת, דכל הא דאינה תולה הוא בכתם שעל בשרה, אך כתם שעל בשרה ועל חלוקה תולה אותו במאכולת.

**אך** הנה בגל' הגרע"א לט"ז סימן ק"צ סקי"ד כתב דהא דבבשרה לחוד אינה תולה הוא משום הוכחה דאינו מגופה, דאילו מעלמא על חלוקה הוה משתכח,[[16]](#footnote-16) ולפ"ז הרי דמה"ט הוא דאם נמצא על בשרה ועל חלוקה תולה, וזהו שכתב הגרע"א שם דבבשר "לחוד" אין תולין הוא משום הוכחה, דהוכחה זו היא רק כשנמצא בבשר לחוד, ולפ"ז תיקשי דמה מייתי הגרע"א מינה דה"נ הוא בדין תלי' במאכולת, דכל שנמצא על בשרה ועל חלוקה תולה.

יח] **ולמש"נ** נראה בד' הגרע"א, דס"ל כמש"כ הפתחי נדה ודעימי' דעיקר הא דאינה תולה כתם שעל בשרה במאכולת, הוא משום דבבשרה לא שכיחי מאכולת ואי"ז תלי' מעליא, וע"כ כ"ז הוא כשנמצא הכתם על בשרה לחוד, אך כל שנמצא גם על חלוקה והו"ל תלי' מעליא, דכ"ה דכשעברה בשוק של טבחים ונמצא הכתם גם על חלוקה הו"ל תלי' מעליא, דיש לתלות שבא הכתם לבשרה דרך חלוקה, ה"נ הוא בתלי' דמאכולת, דיש לתלות שהי' על חלוקה מאכולת ובא ממנו לבשרה, ה"ז מועיל לטהר אף את הכתם שבבשרה,[[17]](#footnote-17) ומש"כ הגרע"א שם דכשנמצא גם על חלוקה ליכא להרגל"ד, הוא משום דמפרש דמש"כ הרשב"א דרגל"ד, אין המכוון להחזקה דמגופה אתיא, אלא לההוכחה דהוא מגופה ואינו מעלמא.[[18]](#footnote-18)

**ו**

יט] **נתבאר** לעיל בד' הרשב"א דהא דכשעברה בשוק של טבחים ונמצא כתם על בשרה ועל חלוקה טהור, הוא משום דבכה"ג ליכא לההוכחה דאינו מעלמא והו"ל תלי' מעליא, וה"ז מועיל אף בכתם שעל בשרה.

**אמנם** הנה לפ"ז הדין נותן, דכל שנמצא הכתם על חלוקה הפנימי ועל בשרה, או שנמצא על חלוקה לצד פנים ועל בשרה, ה"ז טמא, דהרי בכה"ג אי"ז תלי' מעליא, דיש בזה לההוכחה דאינו מעלמא, דאם הוא מעלמא הי' לו לימצא על חלוקה החיצון לצד חוץ, ותלי' זו אינה מועלת לטהר את הכתם שעל בשרה, ול"ד להיכא שנמצא על בשרה ועל חלוקה החיצון לצד חוץ דטהורה, משום דליכא בזה לההוכחה דאינו מעלמא והו"ל תלי' מעליא.[[19]](#footnote-19)

**אך** הנה הב"י והב"ח בסימן ק"צ נקטו בפשיטות דהא דמטהרינן בכתם הנמצא על חלוקה כשעברה בשוק של טבחים, הוא אף כשנמצא הכתם על חלוקה לצד פנים ועל בשרה, וכ"כ השו"ע שם סי"ב.

**ושוב** העירו דהדברים מפורשים כן בד' הרשב"א בתוה"ב בית ז' ש"ד כא:, ז"ל, עברה בשוק של טבחים וכו' תולה ואפי' נמצא דם בחלוק התחתון ולא על העליון שאני אומר שמא ניתז מלמטה מבין רגלי' או שנקפלו בגדי' וניתז על התחתון וכו', וכבר כתבנו למעלה דדוקא בשנמצא על חלוקה, ואפי' נמצא על חלוקה ועל בשרה, אבל נמצא על בשרה לבד אינה תולה, דאי איתא דמעלמא אתא אף על חלוקה איבע"ל לאישתכוחי, עכ"ל, ולהדיא בדבריו דכל שנמצא על חלוקה התחתון ועל בשרה תולה, - אף דבכה"ג יש בזה לההוכחה דאינו מעלמא, דאם הוא מעלמא הי' לו לימצא על חלוקה החיצון, ואי"ז תלי' מעליא, וצ"ע הטעם בזה.[[20]](#footnote-20)

כ] **ויש** מקום לדון בזה, ובהקדם, דהנה הרא"ה בבדה"ב בית ז' ש"ד כתב דאם עברה בשוק של טבחים ומצאה כתם על בשרה ועל חלוקה ה"ז טמא, דסתמא קתני במתניתא על בשרה ספק וכו' טמא, ומשמע דכל על בשרה ספיקו טמא, ולא מטהרינן אלא היכא שנמצא על חלוקה בלבד דליכא מידי בבשרה.

**והרשב"א** במשה"ב שם תמה ע"ז, דאי על בשרה טמא משום דקתני סתם על בשרה טמאה, אימא סיפא על חלוקה ספק וכו' טהור, ומדקתני על חלוקה ספק וכו' טהור, נימא דמשמע נמי דכל שעל חלוקה טהור בין ישנו וכו' בין על חלוקה ובשרה וקשיא רישא אסיפא.

**ויש** להעיר בזה, דהרי למש"כ הרשב"א שם בדעת הרא"ה דהא דטמאה כשנמצא על בשרה ועל חלוקה הוא משום דמגופה חזיא ובגופה אשתכח, לכאו' הדין נותן דכל הא דמטמאינן בכה"ג, הוא משום הכתם שעל בשרה דחזקה דהוא מגופה, אך הכתם שעל חלוקה דלי"ב לחזקה זו טהור הוא, ונפ"מ דבעינן שיהא שיעור כגריס בכתם שעל בשרה לחודי', וא"כ שפיר תנן דכשנמצא על בשרה טמא ועל חלוקה טהור, והוא אף כשנמצא על בשרה וחלוקה, ולא תיקשי מרישא אסיפא, דהרי בכה"ג הכתם שנמצא על בשרה טמא והכתם שנמצא על חלוקה טהור.

**ובביאור** דברי הרשב"א שהק' כן, נראה דצ"ל דהיינו משום דפשיט"ל דכל שנמצא הכתם על בשרה ועל חלוקה, אין דנים את הכתם שנמצא על בשרה בפנ"ע ואת הכתם שנמצא על חלוקה בפנ"ע, אלא כיון דהוא כתם אחד דנים אותו כדבר אחד, וזהו דס"ל להרשב"א בדעת הרא"ה דבכה"ג אין תולין אף את חלק הכתם שנמצא על חלוקה, דכיון דהוא כתם אחד, דנים את כולו דמקום מציאתו הוא בגופה, ויש בזה להחזקה דהוא מגופה, וזהו שהק' דקשיא רישא אסיפא, דברישא משמע דכתם שעל בשרה ועל חלוקה אין תולין אותו בשוק של טבחים, והיינו אף את חלק הכתם שעל חלוקה, ובסיפא משמע דתולין אותו בשוק של טבחים, והיינו אף את חלק הכתם שעל בשרה.

כא] **ולפ"ז** י"ל בדעת הרשב"א גופי', דהא דתולה כתם שנמצא על בשרה ועל חלוקה, מלבד מה דהוא משום דבכה"ג הו"ל תלי' מעליא, יש בזה טעם אחר, דכיון דהוא כתם אחד שנמצא גם על חלוקה, ואין דנים את הכתם שנמצא על בשרה בפנ"ע, לא חשיב דמציאת כתם זה היא בגופה, ולי"ב להחזקה דהוא מגופה,[[21]](#footnote-21) וכ"כ הערוה"ש בסימן ק"צ סנ"ג דמה"ט הוא דמטהרינן, וכ"כ הפרי דעה בטו"כ שם סקי"ג בתחילת דבריו, וכ"נ בד' הפרד"ר בפתיחה התנאי הה' אות כ"ה, וע"כ שפיר מטהרינן אף כשנמצא על חלוקה הפנימי ועל בשרה, הגם דבכה"ג אי"ז תלי' מעליא.[[22]](#footnote-22)

**אך** הנה אי"ז מתישב עם מש"נ לעיל סקי"ד לפרש ללישנא דגמ' לפ"ד הרשב"א, דכל שנמצא הכתם על בשרה ועל חלוקה איכא להחזקה דהוא מגופה, וכל הא דמטהרינן הוא משום דליכא בזה לההוכחה דאינו מעלמא ואיכא תלי' מעליא, וצ"ע.

**ז**

כב] **נתבאר** בדברינו כמה דרכים בטעם הא דמטהרינן בכתם שעל בשרה ועל חלוקה, דלדעת התוס' הוא משום דבכה"ג הוי תלי' מעליא, וגם לדעת הרשב"א בפשוטו הוא משום דבכה"ג דהוי תלי' מעליא ה"ז מועיל אף בכתם שנמצא על בשרה, - אך י"ל דהוא משום דבכה"ג לא חשיב שמצאה את הכתם בגופה, ולי"ב להחזקה דהוא מגופה, וי"ל עוד דהוא משום דאחר שתולין את הכתם שעל חלוקה תולין גם את הכתם שעל בשרה, - ונתבאר דנפ"מ בזה הוא בגונא שמצאה כתם על חלוקה הפנימי ועל בשרה, או שמצאה כתם על חלוקה לצד פנים ועל בשרה, דאם דאם כל הא דעל חלוקה ועל בשרה טהורה הוא משום דהוי תלי' מעליא, הרי דבכה"ג יש לטמאות,[[23]](#footnote-23) אך אם הא דטהורה הוא מכח הטעמים האחרים, שפיר יש לטהר בכה"ג.

**ומצינו** עוד כמה נפ"מ בזה, **א** במצאה כתם על בשרה וכיבסה את חלוקה ולא נודע אם הי' שם כתם, דאם הא דעל חלוקה ועל בשרה טהורה הוא משום דהוי תלי' מעליא, כיון דליכא לה"ט דאם איתא, גם בכה"ג הוי תלי' מעליא וטהור, שהרי שפיר יתכן שהי' הכתם גם על חלוקה, אך אם הא דטהורה הוא מכח הטעמים האחרים, הרי דבכה"ג דאין ידוע לנו שהי' כתם על חלוקה, אין לטהר את הכתם שעל בשרה. - **ב** בגונא שמצאה כתם על בשרה ועל חלוקה זה שלא כנגד זה, דא"א שבא לבשרה דרך חלוקה, דאם הא דעל חלוקה ועל בשרה טהורה הוא משום דהוי תלי' מעליא, הרי דבכה"ג דאי"ז תלי' מעליא, אין לטהר את הכתם שעל בשרה, אך אם הוא מכח הטעמים האחרים יש מקום לדון לטהר אף בכה"ג, ובד' הסד"ט בסימן ק"צ סק"מ מצינו שנסתפק לטהר בכה"ג, והתפארת למשה שם סי"ז כתב דבכה"ג אינה תולה, (והביאו בגל' הגרע"א שם), וכ"כ הפרד"ר בפתיחה התנאי הז' אות ה'. - **ג** בגונא דהכתם שהכתם שנמצא על חלוקה הוא בחלוק שאינו בדוק, דאם הא דכשנמצא על חלוקה ועל בשרה טהור הוא משום דהוי תלי' מעליא וטהור, וכמש"כ כן הסד"ט בסימן ק"צ סקל"ה, אך אם הא דמטהרינן כשמצאה גם על חלוקה הוא משום דאחר דתלינן את הכתם שנמצא על החלוקה שהוא מעלמא תלינן גם את הכתם שנמצא על בשרה, ל"ש כן בכה"ג דהחלוק אינו בדוק, וכמש"כ הסד"ט שם, ואי נימא דהוא משום דבכה"ג לא חשיב שמצאה את הכתם בגופה ולי"ב להחזקה דהוא מגופה, יל"ע בהדין בכה"ג, ועד"ז יש לדון בגונא דהכתם שעל חלוקה הוא פחות מכגריס, ועמש"כ בזה הפרי דעה בטו"כ סימן ק"צ סוסקי"ג.

**ח**

כג] בטעם הסוברים דכתם שנמצא על בשרה ועל חלוקה טמאה, י"ל בכמה אנפי, **א** דבכה"ג דליכא לההוכחה ממה שלא נמצא על בשרה, הוי זה ספק ובספק אין תולין, וכמש"כ התוס' הרא"ש לעיל י"ד א'. - **ב** דבכה"ג איכא הוכחה שאינו מעלמא, דאם הי' מעלמא ל"ה בא לבשרה, וכאשר כ"ה מבו' בד' הר"ן בסוגיין, ומסיק הר"ן דתלי בשיעור הדם שהי' במקום זה. - **ג** דבכה"ג יש לטמאות משום דהכתם שעל בשרה מגופה חזיא ובגופה אשתכח וחזקה דמגופה אתי, ול"מ מה שמצאה כתם גם על חלוקה, וכמש"כ כן הרשב"א במשה"ב בתחילת דבריו בביאור דעת הרא"ה.

כד] **ונפ"מ** בזה, הוא בגונא דשמצאה כתם על חלוקה, ואין ידוע אם הי' כתם גם על בשרה, וכבר רחצה עצמה וא"א לברר, דאם הא דטמאה כשמצאה על חלוקה ועל בשרה, הוא משום דבכה"ג ליכא הוכחה שאינו מגופה, יש לטמאות גם בכה"ג דאין ידוע אם הי' כתם גם על בשרה, דכיון דיתכן דהי' הכתם גם על בשרה, ליכא הוכחה שאינו מגופה, אך אם הא דטמאה הוא משום דאם הוא מעלמא ל"ה בבשרה, או משום דכל שנמצא בגופה חזקה דהוא מגופה, אין מקום לטמאות כשלא מצאה כתם גם על בשרה, אף דיתכן דהי' על בשרה.

**עוד** נפ"מ בזה, הוא בגונא דאין בכתם שעל בשרה כשיעור אלא בצירוף הכתם שעל חלוקה, דאם הא דטמאה כשמצאה על חלוקה ועל בשרה הוא משום דבכה"ג ליכא הוכחה שאינו מגופה, הרי דבכה"ג יש לטמאות גם את הכתם שעל חלוקה, וה"ה מצטרף לשיעור כגריס, - ואם הא דטמאה בכה"ג הוא משום דאיכא הוכחה דאינו מעלמא דאם הי' מעלמא ל"ה בא לבשרה, יש להסתפק אם מכח זה אין תולין גם את הכתם שעל חלוקה, דתולין שהוא כתם אחד, וכיון שבא גם לבשרה אין תולין את כולו, וממילא דהוא מצטרף לשיעור כגריס, או דאף בכה"ג תולין את הכתם שעל חלוקה, ואינו מצטרף לשיעור כגריס, - ואם הא דטמאה בכה"ג הוא משום דחזקה דהוא מגופה, בפשוטו אף דאין תולין את הכתם שעל בשרה, מ"מ את הכתם שעל חלוקה תולין, וכמש"נ לעיל סק"כ בדעת הרא"ה, (ועמש"נ שם די"ל דהרשב"א פליג ע"ז), ואינו מצטרף לשיעור כגריס.[[24]](#footnote-24)

1. אך בד' התוס' בסוד"ה ובמגעות משמע להדיא שפירשו דמה שאמרו דעל חלוקה טהור משום דאי מגופה אתא על בשרה איבע"ל לאשתכוחי, היינו דטעם טהרתה הוא מכח ה"ט דאי מגופה אתא וכו', עיי"ש. [↑](#footnote-ref-1)
2. ואמנם צ"ע דמאי נפ"מ אם ה"ז ספק או ודאי, הרי אף בדליכא תלי' כלל, הוי טומאת כתמים טומאת ספק, ואין שורפין ע"ז את התרומה, כדתניא לעיל ו' א', וצ"ע. [↑](#footnote-ref-2)
3. אמנם הנה הטור בסימן ק"צ כתב דעברה בשוק של טבחים טהורה אפי' נמצא לצד פנים, והב"י שם פירש דהוא משום דאפשר שניתז מבין רגלי', וכמש"כ הרשב"א בסוגיין, - אך צ"ע שסתם הטור בזה שלא כד' אביו הרא"ש בפירקין, דלדעתו בכה"ג אינה תולה, דדמי להא דאינה תולה כשנמצא על בשרה, משום דאין דרך לגלות בשרה, ואין תולין שניתז מבין רגלי'.

   ושמא י"ל בזה, כמש"כ בתשו' בית שלמה יו"ד ח"ב סימן י"ד דאף אם עברה בשוק של טבחים יחיפה, אינה תולה, אף דבכה"ג איכא תלי' מעליא, דלא פלוג רבנן בכתם שנמצא על בשרה, וקצת סמך לזה הוא מהא דסתם תנא דבבשרה ספק וכו' טמא ובחלוקה וכו' ספק טהור, ומשמע דאף דהטעם הוא משום דבבשרה מוכחא מילתא דאינו מעלמא וא"א לתלות ובחלוקה אפשר לתלות, מ"מ מכח זה קבעו חכמים דבבשרה ספק טמא ובחלוקה ספק טהור, וע"כ י"ל דלא פלוג רבנן בזה, וע"כ ה"נ י"ל דכיון דבאופן הרגיל יש לתלות בכתם הנמצא על חלוקה, לא פלוג רבנן, ואף אם נמצא על חלוקה הפנימי לצד פנים תולה. [↑](#footnote-ref-3)
4. ובדבריו משמע דהיינו משום דבכה"ג מסתבר טפי לתלות שהוא מעלמא, - וי"ל עוד, דכיון דאיכא הוכחה שאינו מגופה, ומאידך איכא הוכחה שאינו מעלמא, הרי דהדבר שקול, וע"כ שפיר תלינן דהוא מעלמא, דכל הא דאינו תולין הוא רק כשמוכחא מילתא טפי דאינו מעלמא. [↑](#footnote-ref-4)
5. ובדעת התוס' ודעימייהו שהק' מההיא דתולה אפי' בתחתון, ולא ניח"ל לישב דשאני התם דאיכא גם הוכחה שאינו מגופה, י"ל בתרי גווני, חדא, דס"ל דמה שלא נמצא על בשרה אינו הוכחה כלל דאינו גופה, דשפיר יתכן שנטף הדם רק על חלוקה, וכמש"כ הרשב"א בתו"ד, ובע"כ דמה שאמרו בגמ' דאי מגופה אתא על בשרה איבע"ל אשתכוחי, הוא מתפרש כמש"כ הרשב"א, - וי"ל עוד דס"ל דהא דאינה תולה כתם שעל בשרה בדם דשוק של טבחים, בע"כ הוא משום דסתמא דמילתא א"א כלל שיבא הדם לשם, וכלישנא דגמ' לגירסת התוס' דודאי מגופה הוא, דאם הי' אפשר שיבא הדם לשם, הי' בדין שיתלו בזה, וע"ז הוא שהק' מהא דתולה אפי' בתחתון והרי דשפיר אפשר דיבא הדם לשם. [↑](#footnote-ref-5)
6. ולפי דבריו נמצא, כמש"כ הסד"ט שם, דאם נמצא הכתם על חלוקה הפנימי ועל בשרה ה"ז טמא, דכיון דנמצא גם על בשרה וליכא הוכחה דאינו מבשרה, אין לתלות דהוא מעלמא, דכל הא דתולין בחשש רחוק דנתקפלו העליונים או מבין רגלי' ניתז, הוא משום דאיכא הוכחה שאינו מגופה, וזה דלא כמש"כ הפוסקים לטהר בכה"ג, ונתבאר להלן ענף ו'.

   עוד נמצא לפי דבריו, דאם נמצא הכתם על חלוקה לצד פנים ולא נמצא על בשרה ועברה בשוק של טבחים, ה"ז טהור, ודלא כדעת התוס' ודעימי' דבפשוטו לדעתם יש לטמאות בכה"ג, וכמש"נ לעיל סק"ד, דכיון דלא נמצא הכתם על בשרה ואם איתא וכו', שפיר תולין שבא הכתם מעלמא. [↑](#footnote-ref-6)
7. והך מילתא דתלי' מעליא מועלת אף בכתם שעל בשרה, מצינו כן בכ"ד, **א** במש"כ הרשב"א בתוה"ב שם דתולה כתם שעל בשרה במכה שבגופה, וכתב הב"י בסימן ק"צ סי"א דהוא משום דאין בזה לההוכחה מדלא אשתכח על חלוקה, דכיון שתולין במכה שבגופה אפשר שבא הדם משם ולא נגע בחלוקה, וע"כ היא תולה בזה אף כתם שבבשרה, אך בתשו' בית שלמה יו"ד ח"ב סימן י"ד כתב די"ל דהוא משום דכלפי מכה שבגופה ליכא להחזקה כלל, כיון דאף המכה היא בגופה, וכ"כ הצ"צ בפס"ד לסימן ק"צ. - **ב** בד' הרשב"א במשמה"ב שם מוכח דבעיר של חזירים תולה בזה אף כתם שבבשרה, עיי"ש, אך בדבריו בתוה"ב הקצר שם, ובד' הרמב"ם בפ"ט מאיסו"ב הכ"ח והרמב"ן בהל' נדה פ"ד הכ"ז משמע להדיא דאין תולין אלא כתם שבחלוקה, וצ"ע, וכנראה הוא משום דדרך הוא שניתז מהם מלמטה כנגד בשרה, ולי"ב לההוכחה ממה שלא נמצא על חלוקה, וע"כ היא תולה בזה אף כתם שבבשרה. - **ג** המאירי בפירקין כתב דתולה בבנה ובבעלה אף כתם שעל בשרה, משום דשמא נגעו בה ומיששוה כדרך אשה עם בנה ובעלה, וכן משמע בד' הרשב"א בתוה"ב שם, (וכמש"כ הלחו"ש בסימן ק"צ סקכ"ה), וכ"כ הפרישה בסימן ק"צ סק"ל, והסד"ט שם סקמ"ג, (אך החוו"ד שם פקפק בזה), והיינו משום דדרך הוא שנוגעין בבשרה, וע"כ אף שלא נמצא על חלוקה הו"ל תלי' מעליא, ותולה בזה אף כתם שעל בשרה. - **ד** התפארת למשה בסימן ק"צ ע"ד הב"י ס"ו כתב דכל שהרגה מאכולת תולה גם בבשרה, אך בגל' הגרע"א שם ס"ו פקפק בזה, והיינו משום דהו"ל תלי' מעליא, ותולה בזה אף כתם שעל בשרה. [↑](#footnote-ref-7)
8. גם יש להעיר קצת, דאם אכן יש ב' דרגות בתלי', הרי במתניתין דתולה בכל דבר שהיא יכולה לתלות, איירי בתלי' מעליא, כשחטה בהמה חי' ועוף וכו', ולא נתפרש כלל דתולה בתלי' גרועה, - וי"ל דבסתמא דמתניתין נכלל דתולה בהן אף כשמצאה הכתם על חלוקה התחתון, ובכה"ג הו"ל תלי' גרועה, ואפ"ה היא תולה. [↑](#footnote-ref-8)
9. ואמנם יש מקום לומר דמכוון ד' הרשב"א הוא דכיון דאף כשנמצא התחתון על חלוקה התחתון תולה שהגביהה חלוקי' העליונים, אף דהו"ל תלי' גרועה, ה"נ יש לתלות שניתז מלמטה וכו', אף דהו"ל תלי' גרועה, - אך צ"ע דמהיכ"ת דדמו ב' תליות אלו זל"ז, ומ"ט לא נימא דהתלי' שהגביהה חלוקי' העליונים הוי תלי' מעליא טפי מהתלי' שניתז מלמטה. [↑](#footnote-ref-9)
10. ומסתברא מילתא, דהא דה"ז מספקינו שמא הדם הוא מעלמא, הוא משום דלא הרגישה ביציאתו, והוי זה טעם להסתפק דאין הדם מגופה אלא בא מעלמא, ומצינו עד"ז בד' הרשב"א לעיל ג' א' דמכח הא דלא ארגשה, יש להסתפק דהדם הוא מעלמא דעברה בשוק של טבחים ולאו אדעתה. [↑](#footnote-ref-10)
11. ושמא יש להוסיף דהוא משום דכיון דגם בלא מציאת הדם יש לנו לחוש ולהסתפק שנפל עלי' דם, הרי דכשמוצאים דם, לא חזינן לה כלל כדם דמגופה, ואין בזה להחזקה דהוא מגופה. [↑](#footnote-ref-11)
12. וי"ל עוד למש"נ, דפשיטא לי' להרשב"א דבהלכות תלי' ליכא נפ"מ בין תלי' מעליא לתלי' גרועה, דלעולם תולה היא בכל דבר שיכולה לתלות, וע"כ אף דבמתניתין דלקמן לא מצינו דתולה אלא בתלי' מעליא, מ"מ גם תלי' גרועה מהניא, וכל הא דחלוקין הן זמ"ז הוא לגבי כתם הנמצא בבשרה דחזקה דהוא מגופה, ובכה"ג הוא דל"מ תלי' גרועה, וכמש"נ לעיל לפרש הטעם בזה. [↑](#footnote-ref-12)
13. והרשב"א גופי' הק' עד"ז במשמה"ב שם ע"ד הרא"ה, עיי"ש, - ואמנם הנה ע"ד הרא"ה קשיא כן טפי משום דלדעתו לפ"מ שפירשו הרשב"א לא תלי אלא בהא דחזקה מגופה אתאי, ול"ב כלל להא דמוכחא מילתא דאינו מעלמא, - אך גם לפ"ד הרשב"א דבעינן לתרוייהו, יש להעיר דמ"ט לא פירשו בגמ' גם לה"ט דחזקה מגופה אתאי.

    אמנם י"ל בזה, דהך מילתא דכתם שעל בשרה חמיר משום דנמא על גופה ומגופה קא חזיא, הוה קים לן מעיקרא, דהרי בלא הפירכא ממתניתין הוה ניח"ל החילוק בין נמצא על בשרה לנמצא על חלוקה, והיינו מכח ה"ט דכל שנמצא על גופה\ ומגופה קא חזיא חזקה מגופה אתיא, אלא דפרכינן עלה ממתניתין דשוה דין כתם שעל חלוקה לדין כתם שעל בשרה, וע"ז הוא דמשני דהחילוק ביניהם הוא בכה"ג דאיכא תלי' דשוק של טבחים, דעל בשרה מוכחא מילתא דאינו מעלמא וכו'. [↑](#footnote-ref-13)
14. ועיי"ש שכתב לישב בזה משה"ק החוו"ד בסימן ק"צ סקכ"ב ע"ד רבינו שמחה ממה שאמרו לעיל י"ד א' דרק אותו מקום בדוק הוא אצל מאכולת, והק' עוד דהחוש מכחיש.

    ויש להוסיף, דיש להביא מקור נאמן לעיקר הדברים דבגופה לא שכיח מאכולת, מהא דתניא לקמן נ"ח ב' דאמר רשב"ג לדברי אין קץ שאין לך אשה שטהורה לבעלה שאין לך כל מטה ומטה שאין בה כמה טיפי דם מאכולת, ולכאו' לדעת הרמב"ם דכתם שבבשרה אין לו שיעור, הרי אף לרבנן אין לך אשה טהורה לבעלה, ובע"כ דבבשרה לא שכיח מאכולת. [↑](#footnote-ref-14)
15. בגל' הגרע"א שם תמה ע"ז, דלהדיא כתב הרמב"ם בפ"ט מאיסו"ב הכ"ג דנמצא הכתם על בגדי' ובשרה כאחד תולה בכל שיש לה לתלות, ותולה במאכולת, - אך בד' החוו"ד צ"ל, דמש"כ הרמב"ם שם דתולה במאכולת, לא קאי הא דנמצא על בגדי' ובשרה כאחד, וכ"נ למש"כ ברמב"ם הנדמ"ח דמש"כ הרמב"ם דתולה במאכולת, הוא תחילת הלכה, - אמנם הנה בד' המ"מ שם מפורש דבכתם שנמצא על בגדי' ובשרה תולה במאכולת, וכ"כ הב"י בסימן ק"צ ס"ו והלבוש שם, וצ"ע בד' החוו"ד שכתב מדעתו לטמאות בכה"ג, ולא הביא לד' המ"מ ודעימי'. [↑](#footnote-ref-15)
16. ועיי"ש שהק' לפ"ז על מש"כ הט"ז בביאור ד' הרשב"א בתוה"ב דכל שנתעסקה בכתמים ונמצא כתם על ידי' תולה אותו בכתמים שנתעסקה בהן, וכ"כ החוו"ד שם סק"י, וכ"ה מבו' בד' הב"י שם סוסי"ח, ומבו' דכל שלא נתעסקה בטבחים אלא שעברה בשוק של טבחים, אינה תולה בו כתם שעל ידה, והק' הגרע"א דכיון דהא דאין תולין בכתם הנמצא בבשרה הוא משום דאם איתא וכו', הרי כ"ז הוא בבשר שמכוסה בחלוקה, אך על היד לא שייך כן, והדין נותן דאף אם לא נתעסקה ממש בכתמים תהא תולה, ועיי"ש שכתב לפרש לד' הרשב"א בע"א, וכמש"כ הפרישה שם סק"ל, אך לכאו' אי"ז מתישב היטב בל' הרשב"א, עיי"ש.

    ובדעת הט"ז ודעימי', אשר כ"ה משמעות ל' הרשב"א, שמא י"ל למש"כ בתשו' בית שלמה יו"ד ח"ב סימן י"ד דאם עברה בשוק של טבחים יחיפה ומצאה כתם על רגלה, אינה תולה בכך אף לדעת התוס', משום דלא פלוג רבנן, ונתבאר לעיל סוסק"ד בהערה, וע"כ ה"נ י"ל לדעת הרשב"א, דאינה תולה כתם שנמצא על ידה, אף דלי"ב לההוכחה שאינו מגופה, משום דלא פלוג רבנן, ולד' הרשב"א הוא מתישב טפי, שהרי לדעתו עיקר הא דאינה תולה, הוא דין מסוים בכתם שעל בשרה דחזקה דהוא מגופה, וע"כ אף דהוא רק בתלי' גרועה, מ"מ י"ל דלא פלוג רבנן בזה, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-16)
17. והחוו"ד דס"ל דאף כשנמצא הכתם גם על חלוקה לא תלינן במאכולת, הוא לטעמי' שם סקכ"ב שפירש דטעמא דהרמב"ם הוא משום דבבשרה דרגל"ד דהוא מגופה אין תולין כלל במאכולת, ואי"ז משום דלא שכיח מאכולת בבשרה, וכיון דליכא גריעותא בתלי' זו כשלא נמצא אלא על בשרה, ואפ"ה אינה תולה בו, ל"מ מידי מה שמצאתו גם על חלוקה. [↑](#footnote-ref-17)
18. וכ"כ בתשו' בית שלמה יו"ד ח"ב סימן י"ד דמש"כ הרשב"א דרגל"ד וחזקה דמגופה אתא ולא תלינן, תרתי קאמר, חדא דאיכא הוכחה דהוא מגופה וליכא תלי' מעליא, ועוד דחזקה דמגופה אתא ול"מ תלי' זו, וכ"נ בד' הב"ח בסימן ק"צ אות כ"ג, ובד' הגר"ז שם סקל"ד, - אך בד' החוו"ד בסימן ק"צ סק"ו וסקכ"ב מבו' דמש"כ הרשב"א דרגל"ד, אי"ז מכח ההוכחה דאי מעלמא אתא וכו', אלא היינו דכיון דמגופה חזיא ובגופה אשתכח, יש להחזיק דהוא מגופה, וכ"כ הפרד"ר בפתיחה התנאי הה' אות כ"ה, ולפ"ז מש"כ הרשב"א רגל"ד וחזקה חד מילתא הוא, וכן משמע בד' הרשב"א בסוגיין, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-18)
19. ולעיל סוסק"ה בהערה נתבאר כן לדעת המעיל צדקה, דכל שמצאה כתם על חלוקה הפנימי ועל בשרה טמא, אך הוא מטעמא אחרינא, דכל הא דתולה כשמצאה כתם על חלוקה הפנימי, הוא מכח דאיכא הוכחה דאינו מגופה דאם הוא מגופה הי' לו לימצא גם על בשרה, וע"כ כ"ז הוא כשלא נמצא גם על בשרה, - ונפ"מ בין הטעמים הוא בגונא שנמצא כתם על חלוקה הפנימי, ואין ידוע אם הי' כתם גם על בשרה, וכבר רחצה וא"א לברר, דלדעת המעיל צדקה אף בכה"ג אינה תולה, כיון דאפשר שהי' הכתם גם על בשרה, וליכא הוכחה דאינו מגופה, אך למש"נ הכא שפיר יש לטהר בכה"ג, דאין לטמאות רק כשנמצא הכתם גם על בשרה ואיכא להחזקה דהוא מגופה, - ונפ"מ עוד בזה בגונא דאין בכתם שעל בשרה בפנ"ע כגריס אלא בצירוף הכתם שעל חלוקה, דלפ"ד המעיל צדקה אף בכה"ג ה"ז טמא, דכיון דליכא לההוכחה דאינו מגופה, אין לתלות אף את הכתם שעל חלוקה, וע"כ הוא מצטרף לכשיעור אך למש"נ הכא בפשוטו יש לטהר בכה"ג, דרק את הכתם שעל בשרה אין תולין בתלי' גרועה, ואמנם יש מקום לדון דכיון דהוא כתם אחד שנמצא על בשרה ועל חלוקה, מהני החזקה דמגופה אתא גם על חלק הכתם שנמצא על חלוקה, (וכמש"נ כן להלן סק"כ בד' הרשב"א), ולפ"ז י"ל דהוא מצטרף לשיעור. [↑](#footnote-ref-19)
20. ושמא יש מקום לומר בזה ע"ד מש"כ בתשו' בית שלמה יו"ד ח"ב סימן י"ד דלא פלוג רבנן, ונתבאר לעיל סוסק"ד בהערה, וע"כ לעולם היא תולה כשנמצא כתם על בשרה ועל חלוקה, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-20)
21. ואמנם למש"כ הרשב"א בדעת הרא"ה הוא להיפך, דבכה"ג דנים דמציאת כל הכתם היא בבשרה וחזקה דהוא מגופה, אך לפ"מ שנחלק הרשב"א ע"ד הרא"ה יש מקום לומר דאדרבה בכה"ג דנים דאין מציאת הכתם בבשרה, ולי"ב להחזקה דהוא מגופה, אך בד' הרשב"א במשמה"ב לא מצינו שנחלק בזה ע"ד הרא"ה, ומשמעות דבריו דלא נחלק עליו אלא משום דבכה"ג ליכא לההוכחה דאינו מעלמא, וי"ל. [↑](#footnote-ref-21)
22. וי"ל עוד, דהא דמטהרינן כשנמצא הכתם על בשרה ועל חלוקה, הוא משום דאחר דהיא תולה את הכתם שעל חלוקה, דמי להיכא דמצאה כתם למעלה מן החגור ולמטה מן החגור, דתולין תחתון בעליון, וה"נ הכא דכוותה, וכ"נ בד' הפרישה בסימן ק"צ סקכ"ד, ובד' הלחו"ש שם סקי"ד, (וכ"כ הערול"נ בסוגיין בדעת הרמב"ם).

    אך לכאו' ל"ד כלל לההיא דתולין תחתון בעליון, דהתם כיון שנמצא כתם למעלה מן החגור, ובע"כ דעברה בשוק של טבחים ולאו אדעתה, תו הוי זה תלי' מעליא להתיר אף את התחתון, דכל הא דהתחתון טמא הוא משום דלא חיישינן שעברה בשוק של טבחים, אך כל שנתברר לנו שעברה בשוק של טבחים, תו איכא תלי' מעליא, אך הכא הרי גם כלפי הכתם שעל חלוקה ליכא תלי' מעליא, אלא דהכתם שעל חלוקה תולין אותו אף בתלי' גרועה, ומהיכ"ת נימא דמכח זה יתלו גם את הכתם שעל בשרה בתלי' גרועה.

    אך שוב העירו די"ל בזה, דכל הא דאין תולין כתם שעל בשרה בדם דשוק של טבחים, הוא משום דכיון דחזקה דהוא מגופה, לא חזינן כלל צד ספק דניתז עלי' דם משוק של טבחים, וכמש"נ לעיל סק"י, וע"כ כל דנמצא הכתם גם על חלוקה, ובהכתם שנמצא על חלוקה יש להסתפק שהוא משוק של טבחים, כבר יש לנו לדון לצד הספק דניתז עלי' דם משוק של טבחים, וכיון דחזינן כבר לצד ספק זה, יש לתלות בזה גם את הכתם שעל בשרה. [↑](#footnote-ref-22)
23. אך לדעת התוס' הדבר חלוק, דאם מצאה כתם על חלוקה הפנימי ועל בשרה טהורה, דבכה"ג איכא תלי' מעליא, דפעמים שמגלה חלוקה העליון ואתא על התחתון, אך אם מצאה על חלוקה לצד פנים ועל בשרה הדין נותן דטמאה, ואף אם מצאה על חלוקה לצד פנים ולא מצאה על בשרה, הדין נותן דטמאה, וכמש"נ לעיל סק"ד, (ועיי"ש בהערה במש"נ לדון בזה). [↑](#footnote-ref-23)
24. ועד"ז נפ"מ בגונא דנמצא כתם על בשרה ועל חלוקה, הי' בשרה צבוע, והכתם שעל בשרה טהור משום דהוי כנמצא ע"ג בגדי צבעונים, אי לא נימא דבכתם שעל בשרה ליכא לטהרת צבעונים, ונתבאר במק"א, אם מ"מ היא טמאה מכח הכתם שעל חלוקה. [↑](#footnote-ref-24)