ו - אם מהני רואין אלו את אלו כשאין בכל חבורה כדי זימון
קטגוריות: ש_ס / א ברכות / ברכות - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / צירוף לציבור בב_ מקומות, וע_י רואין אלו את אלו, והמסתעף

יום ב' י"ב ניסן תש"פ

סימן ו

אם מהני רואין אלו את אלו כשאין בכל חבורה כדי זימון

**א**

א] ברכות נ' א' ב' חבורות שהיו אוכלות בבית אחד, בזמן שמקצתן רואין אלו את אלו הרי אלו מצטרפין לזמון, ואם לאו אלו מזמנין לעצמן ואלו מזמנין לעצמן.

והגר"א באמרי נועם שם כתב, ז"ל, דוקא שיש [בכל כת מהם] ג' אלא שרוצים להצטרף כדי לזמן, אבל אם אין [בכל כת] כדי זימון אלא ב' או א' אין יכולין להצטרף, והכי מוכח מלישנא דמתניתין דקתני אלו מזמנין לעצמן ואלו מזמנין לעצמן, משמע שבכל [אחד מהן] יש כדי זימון שיכולין לזמן בפנ"ע.

וכ"כ בתשו' הרשב"ש בסימן ל"ז, ז"ל, המשנה לא דיברה אלא בב' חבורות ובכל חבורה יש כדי לברך בזמון או בשם, וכל חבורה היתה חייבת בפנ"ע בלי שום צירוף וכו', והראי' וכו' שהרי שנינו ב' חבורות, וחבורה היא כל שהיא חייבת בזמון, והכי סוגיין בכלהו פרקין רהטין, וכן פירש הר"מ ז"ל בפ"ה מהל' ברכות, עכ"ל.

ומש"כ הרשב"ש דכן פירש הרמב"ם, נראה שלמד לזה ממש"כ הרמב"ם בפ"ה מברכות הי"ב, ז"ל, ב' חבורות וכו' בזמן שמקצתן רואין אלו את אלו מצטרפין "לזימון אחד", ואם לאו אלו מזמנין לעצמן ואלו מזמנין לעצמן, ואם יש שמש אחד ביניהם וכו' מצטרפין "לזימון אחד" וכו', עכ"ל, והרי דאיירי כשיש בכל חבורה כדי זימון, ודין צירופן הוא לצרפן לזימון אחד.

וכ"כ הריטב"א בהל' ברכות פ"ז הט"ו, ז"ל, ב' חבורות וכו' "כ"ז שיש בכל חבורה וחבורה כדי זימון" יוצאין כולם בזימון אחד אע"פ שלא ישבו מתחילה ע"ד להצטרף, ולעולם צריך שיהיו מקצת אלו רואין למקצת אלו וכו', עכ"ל, והרי דכל הא דהן מצטרפין לזימון, הוא רק כשיש בכל חבורה וחבורה כדי זימון.[[1]](#footnote-2)

ב] אך בד' הרמב"ן בפסחים פ"ה ב' בסו"ד מבו' להדיא דהא דהן מצטרפין לזימון הוא אף כשאין בכל חבורה כדי זימון,[[2]](#footnote-3) ועיי"ש שחילק דאף דהן מצטרפין לזימון דג' אף שהם בב' בתים, אינם מצטרפין לזימון בשם כשהם בב' בתים אלא כשיש בכל חבורה כדי זימון בשם, ונתבאר להלן סק"ה, וכ"ה מבו' גם בדבריו לעיל מ"ה א', וכמו שעמד ע"ז הביאוה"ל בסימן קצ"ה ס"א,[[3]](#footnote-4) וכן משמע גם בד' הריא"ז בפירקין ה"א דין י', עיי"ש.

ובגל' הגרע"א בסימן קצ"ה הוכיח כן גם ממש"כ בתשו' הרשב"א ח"א סו"ס צ"ו דכל דרואין אלו את אלו הן מצטרפין לעשרה לתפילת הציבור, מהא דהן מצטרפין לזימון, והרי דהן מצטרפין לזימון אף כשאין בכל חבורה כדי זימון, והיינו משום דאם אינם מצטרפין אלא כשיש בכל חבורה כדי זימון, הדין נותן דה"נ אינם מצטרפין לעשרה לתפילת הציבור, וכמש"כ כן הרשב"ש שם.

ג] ונראה דיש ללמוד כן גם ממש"כ בתשו' רב שר שלום גאון שהביא הריצ"ג בהל' קידוש, ז"ל, ולקדש בבית ולצאת לחצר ולסעוד שם אם רואה מקומו הראשון מותר כדאמרינן שתי חבורות שהיו אוכלות בבית אחד בזמן שמקצתן רואין אלו את אלו הרי אלו מצטרפין שכיון שרואין זא"ז נעשו כמקום אחד וכמסיבה אחת, אף כאן כיון שהיושב בחצר רואה את מקומו נעשה כמקום אחד וכו', עכ"ל, וכ"כ רבים מקמאי, והבאנו דבריהם בסימן ה' סקט"ו ובהערה שם, וכ"כ הטור בסימן רע"ג בשם רב שר שלום והשו"ע שם ס"א בשם י"א.

והנה אי נימא דכל הא דהם מצטרפין לזימון כשהם רואין אלו את אלו, הוא כשיש בכל חבורה כדי זימון, לכאו' אין ללמוד מזה דה"נ לענין קידוש במקום סעודה מהני הא דרואה מקומו הראשון, - שהרי ל"מ הא דרואין אלו את אלו לחשבו ממש כמקום אחד, ול"מ אלא לצרף ב' חבורות שיש בכל אחת כדי זימון.

**ב**

ד] והנה בתשו' הרשב"ש שם נקט דכ"ה דאינם מצטרפין לזימון בג' כשאין בכל חבורה כדי זימון, ה"נ אין מצטרפין לזימון בשם כשאין בכל חבורה כדי זימון בשם.

אך בתוס' מעש"ר אות כ"ד כתב דאף דב' חבורות אין מצטרפין לזימון דשלשה, מ"מ הן מצטרפין לזימון דעשרה בשם,[[4]](#footnote-5) וכן נקט הביאוה"ל בסימן קצ"ה ס"א דיש לחלק ביניהם, וכתב דהרשב"ש מפליג עוד יותר דאף אין מצטרפין לזימון בעשרה בשם.

ה] אמנם הנה בד' הרמב"ן בפסחים פ"ה ב' בסו"ד מצינו להיפך, דאף לפ"מ שאמרו בירושלמי דב' חבורות הרואין אלו את אלו מצטרפין לזימון אף כשהן בב' בתים, כ"ז הוא לזימון שלשה, אך לזימון בשם אינם מצטרפין אלא בבית אחד, משום דבעינן במקהלות ברכו אלקים, ועד"ז צידד הפמ"ג במש"ז בסימן קצ"ה סוסק"א.[[5]](#footnote-6)

אך בד' הרמב"ן שם לעיל מינה מבו', דלדעת הירושלמי דהן מצטרפין אף בב' בתים, היינו אף לברכת הזימון בשם, ומשום דלענין זימון איכא קביעות חבורה, ונתבאר בזה בסימן ה' סק"ב בהערה, ובד' הרמב"ן נראה שנקט כן לעיקר, וכ"נ גם בד' הרמב"ן לעיל מ"ה א' דאזיל כדרך זו, וכמש"נ בסימן ה' שם.

**ג**

ו] במש"כ הגרע"א ללמוד מד' תשו' הרשב"א דכל שרואין זא"ז מצטרפין אף כשאין בכל חבורה כדי זימון, לכאו' הי' מקום לדון בזה, דאף דביסוד הדין הן מצטרפין אף כשאין בכל חבורה כשיעור, מ"מ אינם מצטרפין לזימון, משום דלענין צירוף לזימון בעינן הסיבה, וכמש"כ כן הביאוה"ל בסימן קצ"ה ס"א דמה"ט מסתבר דכל שאין בכל חבורה כדי זימון אינם מצטרפין, אך לענין צירוף לעשרה לתפילת הציבור דל"ב לזה, שפיר הן מצטרפין.[[6]](#footnote-7)

וי"ל דמכוון הגרע"א הוא, דאי נימא דהן מצטרפין לזימון הוא רק כשיש בכל חבורה כדי זימון, הרי דאף דאין להוכיח מזה דה"נ אינם מצטרפין לעשרה לתפילת הציבור, די"ל דשאני לענין זימון דבעינן הסיבה, מ"מ גם אין ללמוד מהא דהן מצטרפין לזימון אחד, דה"נ הם מצטרפין לעשרה לתפילת הציבור, וממה שלמד הרשב"א מהכא דהן מצטרפין לעשרה לתפילת הציבור, יש ללמוד דס"ל דהן מצטרפין לזימון אף כשאין בכל חבורה כדי זימון.

ז] וגם במש"נ ללמוד מד' רב שר שלום דהן מצטרפין זע"ז אף כשאין בכל חבורה כדי זימון, יש מקום לדון עד"ז, די"ל דאף דכל שרואין אלו את אלו חשבינן להו כמקום אחד, מ"מ כל שאין בכל חבורה כדי זימון אין מצטרפין משום דבעינן הסיבה.

אך באמת למש"כ רב שר שלום דחשיב כמקום אחד "וכמסיבה אחת", לכאו' מתקיים בזה דין הסיבה, וע"כ הדין נותן דהן מצטרפין לזימון אף כשאין בכל חבורה כדי זימון.

**ד**

ח] עוד יש להעיר בזה, דהנה הביאוה"ל בסימן קצ"ה ס"א פירש בטעמא דהרשב"ש והגר"א דאינם מצטרפין לזימון כשאין בכל חבורה כדי זימון, שהרי אפי' בניכול לחמא בדוך פלן פסק השו"ע בסימן קס"ז סי"ב והוא מד' תר"י דדוקא שלא היו מפוזרין בשעת אכילתם, ולא חילק שם כלל בין רואין זה את זה לאין רואין, אלמא דכל שלא ישבו עכ"פ ביחד לא מהני תנאי דניכול לחמא בדוך פלן להצטרף להתחייב בזימון, וא"כ אף הכא לא יצטרפו אף שנכנסו מתחילה לכך, עכ"ד.

ומבו' בדבריו דטעמא דהרשב"ש והגר"א דכל שאין בכל חבורה כדי זימון אינם מצטרפין זל"ז, הוא מכח דינא דהסיבה, דכל שהם במקומות מפוזרין ולא הסיבו יחד, אינם מצטרפין להתחייב בזימון.

אך צ"ע בזה, שהרי בד' הרשב"ש מבו' דכ"ה דאינם מצטרפין כשאין בכל חבורה כדי זימון, ה"נ אינם מצטרפין לעשרה לתפילת הציבור, ואם הא דאינם מצטרפין כשאין בכל חבורה כדי זימון הוא משום דבעינן הסיבה, הרי אי"ז טעם כלל שלא יצטרפו לעשרה לתפילת הציבור דלי"ב לדינא דהסיבה.

ולכאו' בע"כ מזה דהא דאינם מצטרפין כשאין בכל חבורה כדי זימון, הוא משום דלאשוויי לעיקר הזימון בעינן צירוף טפי, ומשא"כ כשיש בכל חבורה כדי זימון ובאנו לצרפן לזימון אחד, דבזה סגי בצירוף כ"ד, וכמש"כ הרשב"ש שם, וע"כ ה"נ אינם מצטרפין לעשרה לתפילת הציבור, וצ"ע.

ט] ועפי"ז יש להעיר במש"כ הביאוה"ל שם דלמש"כ הרשב"א דכל שנכנסו מתחילה לכך הוי כהסיבו יחד, מוכח דס"ל דאף אם אין בכל חבורה כדי זימון מצטרפין, - ולפי הנ"ל הרי י"ל דאף דכשנכנסו מתחילה לכך הוי כהסיבו יחד, מ"מ אינם מצטרפין כשאין בכל חבורה כדי זימון, דלאשוויי לעיקר הזימון בעינן צירוף טפי.[[7]](#footnote-8)

**ה**

י] המשכנות יעקב בסימן ע"ה כתב דלמשמעות מתניתין דאיירי כשיש בכל חבורה כדי זימון, אין ללמוד מזה דה"נ הן מצטרפין לעשרה לתפילת הציבור, כיון דבכה"ג דמי להיכא דיש עשרה במקום אחד דאף מי שחוץ למחיצה יכול לענות עמהן, וכמש"כ התוס' וש"ר.

ודבריו מתפרשים למש"נ בסימן ב' סק"ב דמשמעות ד' הראשונים דהא דכשיש עשרה במקום אחד יכול לענות עמהן מי שחוץ למחיצה, אי"ז משום דלענות קדושה ואיש"ר ל"ב שיהא מכלל הציבור, דלעולם בעינן שיהא מכלל הציבור, אלא דכל שיש ציבור במקום אחד, אין מחיצה של ברזל מפסקת והוי בכלל הציבור, וזהו שכתב דה"נ הוא לענין זימון דכל דיש בכל חבורה כדי זימון, מצו להצטרף זע"ז.[[8]](#footnote-9)

יא] אך יש להעיר בזה, דהרי עיקר הך דינא דכל שיש עשרה במקום אחד יכול לענות עמהן אף מי שחוץ למחיצה, הוא מכח הא דאין מחיצה מפסקת בין ישראל לאביהם שבשמים, וכ"ז הוא לענין צירוף לציבור, אך לענין צירוף לזימון דג' לכאו' ליכא לה"ט, וא"כ אין לדמות זל"ז.

ויש להוסיף, דהנה בד' הרשב"א והריטב"א בעירובין צ"ב ב' מבו' דהא דל"מ הא דאין מחיצה מפסקת בין ישראל לאביהם שבשמים אלא כשיש ציבור במקום אחד, הוא משום דרק היכא שיש ציבור והשכינה שרוי' שם, הוא דאין מחיצה של ברזל מפסקת, עיי"ש.

ולפ"ז הרי דכ"ז לענין צירוף עשרה לדבר שבקדושה, דהא דבעינן עשרה הוא משום דכל בי עשרה שכינתא שריא, ובזה הוא דאמרינן דאף דבעינן שיהיו העשרה במקום אחד, מ"מ כל שיש עשרה במקום אחד והשכינה שורה שם, אין מחיצה של ברזל מפסקת בין ישראל לאביהם שבשמים, ואף העומד חוץ למחיצה מצטרף עמהן, אך לענין צירוף לזימון, הרי דאם בעינן שיהיו ג' במקום אחד, ה"נ בדין דכל שיש ב' חבורות של ג', לא יצטרפו זע"ז.[[9]](#footnote-10)

1. ואמנם יש מקום לדחוק בדבריו, דמש"כ דהיינו רק כשיש בכל חבורה כדי זימון, היינו דבכה"ג ל"ב שישבו מתחילה ע"ד להצטרף, אך עיקר הא דהן מצטרפין, הוא אף כשאין בכל חבורה כדי זימון, - וכ"נ קצת בד' הרא"ה בסוגיין, ז"ל, **ומסתברא דכי בעינן ישבו מתחילה ע"ד כן, דוקא בכה"ג שהם רחוקין זמ"ז ואלו נראין לעצמן ואלו נראין לעצמן, הא לאו הכי "כיון דבכל חדא איכא חבורה ראוי' לזימון" ודאי מצטרפין אלו עם אלו ואע"ג דלא ישבו מתחלה ע"ד כן,** עכ"ל, ומשמע קצת דכל מה שהצריך דיהא בכל חבורה כדי זימון, הוא רק כ"ה דלא ניבעי שישבו מתחילה ע"ד כן, - אך הביאוה"ל בסימן קצ"ה ס"א נקט בדעת הרא"ה, דכל שאין בכל חבורה כדי זימון אין מצטרפין כלל, וכנראה למד לזה ממש"כ הרא"ה בפשיטות דיש בכל חבורה כדי זימון, והיינו משום דכל עיקר הא דהן מצטרפין הוא רק בכה"ג. [↑](#footnote-ref-2)
2. וכ"ה מבו' גם בדבריו שם לעיל מינה שכתב דבב' חבורות בעינן בית או רואין או הזמנה וכו' אפי' יש בכל אחת כדי ברכה, ומבו' דגם כשאין בכל אחת כדי ברכה מהני הא דרואין זא"ז. [↑](#footnote-ref-3)
3. ואמנם מש"כ הביאוה"ל שם דט"ס נפלה בד' הרמב"ן וצ"ל ואפי' אין בכל חבורה כדי זימון, צ"ב, דלכאו' הדבר פשוט דמכוון ד' הרמב"ן שם כלפי מש"כ דחובת הזימון קובעתן, וע"ז כתב דלא מיבעיא היכא דאין בכל חבורה כדי זימון, דהן מחויבין לזמן יחד, אלא אף אם יש בכל חבורה כדי זימון, דהן רשאין ליחלק זמ"ז, מ"מ כיון דאינם רשאין ליחלק מחבורתן, ה"ה קבועין אפי' מחבורה לחבורה שאם רצו לזמן יחד מזמנין. [↑](#footnote-ref-4)
4. וכן משמע קצת בפי' הר"י מלוניל ובמאירי במשנתינו, שפירשו דהא דהן מצטרפין לזימון הוא לברכת הזימון בשם, והמאירי כתב דהן מצטרפין גם לזימון אחד ולהיות אחד מברך לכולן, ומשמע דאינם מצטרפין לזימון בג', ומ"מ הן מצטרפין לזימון בעשרה בשם. [↑](#footnote-ref-5)
5. ואמנם אי"ז סברות הפוכות מד' הגר"א, דהרמב"ן לא חילק ביניהם אלא בב' בתים, משום לענין זימון בשם איכא דין בפנ"ע דבעינן שיהיו עשרה במקום אחד דבעינן במקהלות, אך כל שהם בבית אחד אין לחלק כן ביניהם, ובזה נקט הגר"א דאדרבה קייל דין הצירוף לעשרה מדין הצירוף לג'. [↑](#footnote-ref-6)
6. ואמנם למש"כ הרשב"א למש"כ הרשב"א גופי' בסוגיין דכל שנכנסו ע"ד כן הו"ל כהסיבה, אין לחלק כן, אך הגרע"א לא הביא לד' הרשב"א אלו. [↑](#footnote-ref-7)
7. והי' מקום לפרש דמכוון הביאוה"ל הוא, דממה שהוצרך הרשב"א לפרש דכל שנכנסו ע"ד כן הוי כהסיבו, מוכח דאיירי אף כשאין בכל חבורה כדי זימון, דאם יש בכל חבורה כדי זימון ובאנו לצרפן לזימון אחד, ל"ב הסיבה, וכמש"כ כן המג"א שם סק"ב, - אך אי"ז מתישב, שהרי הרשב"א שם כתב דעיקר מה שאמרו בירושלמי דהוא שנכנסו בשעה ראשונה ע"מ כן, הוא משום דלברכת הזימון בעינן הסיבה, והרי ודאי דמה שאמרו דהוא שנכנסו בשעה ראשונה ע"מ כן, הוא אף כשיש בכל חבורה כדי זימון, דמשמעות מתניתין דאיירי בכה"ג, וכמש"כ הרשב"ש והגר"א, ובע"כ דס"ל דהא דבעינן הסיבה הוא אף כשיש בכל חבורה כדי זימון, והיינו משום דכל שבאנו לצרפן לזימון אחד ושיוציאם אחד בברכתו, בעינן הסיבה, - ולפ"ז אין ללמוד מד' הרשב"א אלו דאיירי מתניתין אף כשאין בכל חבורה כדי זימון. [↑](#footnote-ref-8)
8. ואמנם יש להעיר בזה, דהרי למשמעות לישנא דמתניתין דאין מצטרפין אלא כשיש בכל חבורה כדי זימון, מבו' דלא סגי במה שיש באחת מן החבורות כדי זימון, ולא אמרינן דבכה"ג מצטרפת החבורה השני', והרי דל"ד להא דהעומד בחוץ מצטרף לציבור שבפנים אף שהוא יחיד, - וצ"ל דהטעם בזה הוא, משום דעיקר דין צירוף זה דמצטרף היחיד שחוץ למחיצה לציבור, כיון דהוא משום דהוא נטפל לציבור, אי"ז מועיל אלא לענות עמהן, ול"מ זה לאשוויי לעיקר חובת הזימון, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-9)
9. והיינו דלפ"ד הרשב"א והריטב"א אין ללמוד מהתם דכל שיש במקום אחד כשיעור סגי בצירוף כ"ד, אלא הא דבעינן שיהיו עשרה במקום אחד, הוא משום דאל"כ ל"ש עיקר הא דאין מחיצה מפסקת בין ישראל לאביהם שבשמים, כיון דאין השכינה שרוי' שם, ורק כשיש עשרה במקום אחד והשכינה שרוי' שם הוא דאמרינן דאין מחיצה מפסקת בין ישראל לאביהם שבשמים, - אך לענין זימון דליכא לה"ט דאין מחיצה מפסקת בין ישראל לאביהם שבשמים, לא מצינו דהיכא דיש בכל חבורה כדי זימון הן מצטרפין בקל מהיכא דאין בכל חבורה כדי זימון. [↑](#footnote-ref-10)