מראי_מקומות_מעבד_2
קטגוריות: שו_ע / אורח חיים / הלכות שבת - הרב יהושע ננקינסקי

**מעבד - 2**

★ממילח לא מלחנא, טיבולי ודאי מטבילנא".

ונאמר בסוגיא זו כמה מהלכים.

1. **התה"ד בשם "אחד מהגדולים"** שדרך טיבול מותר אפי' הרבה חתיכות יחד ואפי' שישהה זמן רב. [טיבול לא דמי למעבד].
2. לב"ח:

1. אסור למלוח כמה חתיכות כשהם לפניו אפי' שמולח כל אחד בפנ"ע.

2. למלוח שתי חתיכות מותר באוכלם מיד, וע"ז ר"נ **החמיר** [לא מדינא].

3. מליחת חתיכה אחת מותר בלי שיהוי, רק זמן שהמלח ימס כמים מותר.

1. **לתרה"ד**:

1. למלוח כמה ביחד אסור.

2. כשמולח כל אחד בפנ"ע ומניח **לפניו כמה ביחד** זמן ארוך אסור, זמן מועט מותר.

3. חתיכה אחת לבדה מותר אפי' לזמן ארוך.

**הגדרת זמן ארוך** בתרה"ד "מתחלת הסעודה לגמר הסעודה" ובמשנ"ב [ס"ק יז, וס"ק כ] מבארם יותר "כדי **שיזעו הרבה** שזה דומה לעיבוד [מהט"ז].

**הגדרת ביחד במחצה"ש** – אם נוגעים אחד בשני נחשב יחד, וגם אם יגעו אחד בשני אחר פעולת המליחה [כ"ז שיש עליהם מלח] **נחשב יחד ואסור**.

**בדרישה ובט"ז** בפעולה אחת לשתי החתיכות, ולכן אסרו למלוח [דהיינו לפזר את המלח] "כי אי אפשר להזהר לפזר מלח על כל אחת בפנ"ע שלא יבוא גם על חבירו" [ט"ז סק"א].

במשנ"ב נקט כמחצה"ש תלוי בנגיעת אחד בשני [סקי"ט].

וכן פסק דלא כתה"ד, בזה שהתה"ד התיר למלוח חתיכה אחת אפי' לזמן ארוך המ"ב פסק שאסור [סקי"ד].

בדברי התה"ד שכמה חתיכות בב"א אסור, השו"ע בס"ג פסק ג"כ "אסור למלוח חתיכות צנון ד' או ה' ביחד וכו'".

בדין הנוסף שכל אחד בפנ"ע מותר אפי' במניחם לפניו [לזמן מועט].

השו"ע מביא דין זה [ס"ד] בשם "יש מי שכתב שמותר לטבל כמה חתיכות צנון אחת אחת לבדה ולהניחם יחד לפניו כדי לאכלם מיד זו אחר זו".

וע"ע במשנ"ב [סק"ב] "וכ"ז לדעת השו"ע אבל המנהג שלא להשהות כלל במלח אלא מטבל ואוכל במלח".

נמצינו למדים שהותר **טיבול** עיקר הכוונה בטיבול **מליחה לא ביחד** [ולתה"ד אפי' מולח כמה כ"א בפנ"ע] **לזמן מועט** וזה כונת רש"י "שעת אכילה".

★רבי יוסי אוסר מי מלח מועטין והתיר "נותן שמן תחילה לתוך המים או לתוך המלח".

ועיין בפמ"ג [א"א-ד] שמזה שהרי"ף מביא את האיבעיא של הגמ' אי' ר"י לאיסור או להיתר ופשטו שר"י לאיסור".

ומה נפק"מ הרי קי"ל כרבנן דשרי במועטין ע"כ בא ללמדך שר"י אסר [אפי' מועטין] ובכ"ז מתיר בשמן תחילה, ה"ה לדידן שפסקנו כרבנן דמועטין שרי **ומרובים אסור** בכ"ז שמן תחילה שרי [אפי' במרובים].

והובא במ"ב סק"י "ואם נותן שמן להמים קודם שנותן המלח לתוכו וכו' יש מקילין בזה משום שהשמן מחליש את המלח מלהיות עז וכו'. וע"ש בשעה"צ.

**ובסיבת היתר א.** ברש"י - השמן מעכב שאין המלח מתערב יפה עם המים ומתיש את רוחו מהיות מי מלח עזין".

וכעי"ז בתוס' "שהשמנונית **ממתק** המלח כמו שמן". [קח. תוד"ה "אין עושין"].

**ב.** בריטב"א "נותן שמן ומים בתחילה ואח"כ נותן המלח וזה **שינויו** כשעושה הפסק בין נתינת המים לנתינת המלח כי דרכו בחול לתת המים והמלח בתחלה.

★וע"ע עוד במחצה"ש שהביא תו"ש גבי מועטין **לסעודה אחרת** שנאסר "אבל בנתינת שמן תחילה שרי לסעודה אחרת.

ופליג עליו בדעת המג"א וס"ל דלסעודה אחרת נאסר אפי' שמן בתחילה.

★יל"ע ירקות שנכבשו כל צורכם האם מותר לכובשם שנית.

הן לרמב"ם **דהוי כמבשל** א"כ י"ל כמו שאין בישול אחר בישול. ה"נ אולי אין כובש אחר כובש.

וכן לרש"י **דדמי למעבד** יש להסתפק אולי אין עיבוד אחר עיבוד.

★וכן יל"ע אם לא נכבש כ"צ אם מותר לגמור כבישתו.

★אמנם כבישה אחר בישול מצינו.

בשו"ע דאסר למלוח **בשר מבושל** [ס"ה].

וכן "אין למלוח ביחד הרבה פולים ועדשים **שנתבשלו** בקליפתן [ס"ו] ואולי דהוה כעין בישול אחר צליה, וצליה אחר בישול [ס"ו].

★עיין ט"ז ומג"א שהותרה נתינת מלח אם אח"כ שופך ע"ז חומץ וכדו'[ עכ"פ תיכף] ויל"ע מ"ש מאיסור עשית מי מלח דשרי בנותן שמן **בתחילה**, אבל שמן אח"כ אסור מפני **שבשעת** **עשיתן נראה כמעבד** [לר"י אפי' במועטין, ולרבנן במרובים, כנ"ל].

וא"כ ה"נ שנותן המלח **בשעת עשיתן שיאסר** [אפי' שיתן אח"כ חומץ].

★בסעיף ו' גבי האיסור למלוח פולים ועדשים שהתבשלו עי"ש במ"ב [ס"ק כב] "דהמליחה מועילה להם והוי ככבישה ועיבוד", ולא מוזכר שם שגם הדרך לכובשם, ולכאורה הרי אין הדרך לכובשם, וא"כ יל"ע למה נאסר הרי בס"ק יג סתם כפמ"ג שדבר שאין דרך לכבוש שרי.

★יל"ע דברים שדרך לשמרם זמן רב ע"י מליחה וכבישה בתוספת שימור אחר, כגון הקפאה, האם נאסר לכובשם בשבת או לא.

★כבוש כמבושל הוא ב-כ"ד שעות או בחומץ כדי שיתן על האור וירתיח [18 דק'], זה כלפי דיני יו"ד.

יל"ע שנאסר לכבוש כבדשים, מסתבר דאינם בגדרים אלו, גם אם יכבוש ל-כ שעות י"ל דאסור, דשמו כבוש.