21. בדין ספק גזל
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב מאיר קאופמן / שיעורי ליל שב_ק / תשפא תשפב

#### ג' אד"א פ"ב - שיעור ליל שב"ק פ' תרומה בית מדרש הגדול נווה יעקב

# בדין ספק גזל והמסתעף

### הצדדין בדין רואה חפץ שמסופק האם זה שלו

א] יש לדון בהניח עט במקום מסוים ובא ורואה שם עט ואין לו טביעות עין האם יכול לקחתו מצד שמסתמא זה שלו ובפשוטו אם זה במקום שהניח מהיכי תיתי לומר שזה לא שלו אמנם בשכח עט על אחד הסטנדרים ולא יודע אם זה מה ששכח יש מקום לדון שכיון שיודע ששכח ומוצא כאן עט שזה ממישהו ששכח מסתמא זה שלו אמנם הנה מבואר בגמ' פסחים י. שקבר שאבד בשדה ומצאו קבר נחלקו תנאים האם אומרים הוא קבר שאבד קבר הנמצא ולכן גם לגבי בדיקת חמץ אם עכבר נכנס אם חתיכה ומצאו חתיכה יש לחוש אולי זה לא החתיכה שהוא נכנס ומבואר במ"ב תל"ט סק"י שאם זה דאוריתא צריך להחמיר ואם ביטל יש להקל וא"כ כאן לגבי דיני ממונות יש לדון האם חשיב ספק גזל או שאדרבא ספק ממון לקולא וכן יש לדון ברואה שני עיטים שבזה אחד שלו ואחד לא שלו האם יכול לקחת אחד מהם מספק או שכיון שיתכן שזה לא שלו א"כ יש כאן ספק איסור גזל וכן מצוי הדבר שאדם הניח שמפו במקוה ורואה שנים ולא יודע מה שלו ורוצה לקחת אחד מהם ויתכן שזה שלו אמנם יתכן שזה של חברו ויש כאן איסור גזל

והנה במוצא דבר שזה ספק הינוח אסור לקחת ולא אומרים שיש ספק ושיוכל לקחת אמנם שם יש מר"ק ולכן מספק לא יכול לקחת אבל כאן זה עצמו הנידון אולי הוא המר"ק אמנם בדבר שיש בו סימן בזה יש לדון שזה כמו מוצא מציאה במקום שמחצה עכו"ם מחצה ישראל חייב להכריז אפילו שאם זה של עכו"ם זה שלו דהינו שמוטל על בן אדם שלא לקחת ממון שיש צד שזה של חברו וחברו יכול להוכיח לו שזה שלו ואפילו דשם יש מצות השבת אבידה וכאן אין זה אבוד מחברו אבל מסתבר שבכלל חיוב זה שלא לאבד ממון חברו ואולי יש לחלק דשם זה דבר שקודם מציאתו זה ודאי לא שלו בזה הטילה עליו תורה שבעל הממון יקבלו אבל כאן שיש צד שזה שלו זה אחרת [ויסוד לסברא זו מהנאמנות של צורבא מרבנן אפילו שאם זהשל מישהו אחר הוא התיאש מזה] אמנם במחצה עכו"ם וזה דבר שאין בו סימן ולקחו זכה בזה מספק ועיין רעק"א בב"מ כ"א: תוד"ה תאנה שאם יש מציאה ומסתפק ממי נפל ואם מפלוני הוא התיאש ואם ממישהו אחר הוא לא התיאש אם אין בזה סימן הרי אלו שלו דאין כאן מר"ק שמתנגד ולכאורא גם כאן בדבר שאין בו סימן זה ודאי כך וא"כ יכול לקחתו אמנם יש לדון האם מספק יכול לקחת לכתחילה או שיש כאן ספק גזל

והנה יסוד הספק בכל זה האם כיון שאם יתפוס הוא יהיה מוחזק מותר לו לקחת את זה או שכל שלא תפס עדין יש כאן ספק איסור גזל ואסור לו לקחת את זה דהינו דיש להסתפק בכל מקום שמועיל תפיסה האם זה לכתחילה או שזה רק סברא שלאחר שתפס יכול להחזיק את זה אבל כל שלא תפס יש כאן ספק איסור גזל והנה במקום שיש לו טענת ברי ודאי שיכול לתפוס כי הוא יודע שזה שלו אמנם הנידון במקום שאין לו טענת ברי

### בהא דהממע"ה לא הוי ספק גזל

ב] והנה בעיקר הדין דבספק ממון אמרינן המוציא מחברו עליו הראיה ידועה הקושיא שהביא הקונטרס הספיקות סימן א' למה לא נימא ספק גזל לחומרא והניחא במקום שיש לו טענת ברי א"כ אין לו ספק אבל במקום שהוא שמא מה זה שונה משאר דיני התורה וע"ש שהביא מהמהר"י באסן שכיון שאצל כל אחד זה ספק גזל לכן איפה שהממון נמצא משאירים אותו ועיין עונג יו"ט קי"א בהערה שזה סברא שכאן הדין הנהגה מספק להקל ובפשוטו לפ"ז בכל ספק שלצד אחד יש הכרעה בדיני התורה ולצד השני אין הכרעה יהיה אסור לקחת והקשה הקונה"ס שהרי אין הולכין בממון אחר הרוב והרי למי שהוא כמו הרוב לא יהיה איסור גזל וכן צ"ב בברי ושמא וצ"ל שעיקר סברתו שצד הספק מצד עצמו הוא צד איסור לכל אחד לכן זה סברא שכאן כל שיש ספק יכול להקל ועיין אחיעזר ח"ב סכ"ג שכתב שלפ"ז ספק ממון ענים או הקדש שאין עליהם איסור גזל יהיה חייב להחמיר [ועיין ספר מעשה תקפו על תק"כ סכ"ד שהאריך בזה]

וע"ש בקונטרס הספיקות שהביא מהתומים שזה מצד שספק גזל לקולא והנה יש שהבינו שכונת התומים שיש כאן מיעוט שזה כמו עשירי ודאי ולא עשירי ספק וכן הוא במנ"ח מצוה ל"ח ולכן דן שבעכו"ם שאין את הלכה הזו א"כ ספק גזל אסור אמנם הדבר תמוה כמו שתמה הגרש"ש ש"ה פ"א שלא מצאנו כזה דרשא בשום מקום ומהיכי תיתי שיש מיעוט שספק גזל לקולא

ומצאנו בזה שני מהלכים [והדברים נתבארו בחידושי הגר"ר גראזוסקי בב"ב ס"ח] בשערי יושר ש"ה פ"א כתב שלפני האיסור גזל יש את דיני הממון ויסוד האיסור גזל הוא לגזול דבר שמצד דיני הממון הוא שייך לחברו וכל שמצד משפטי הממון זה שייך למוחזק אין בזה איסור גזל דאיסור גזל זה לא על הדין האמיתי של הממון אלא על דיני הממון מצד חושן משפט וכיון שבמשפטי ממון יש הלכה של המוציא מחברו עליו הראיה ממילא אין כאן איסור גזל אמנם עיין קונטרס הספיקות שם דמשמע שסברתו לא שכיון שמוכרע שבדיני הממון זה שלו אין בזה איסור גזל אלא שיסוד איסור גזל הוא על דבר שמצד משפטי הממון ההכרעה שאין לקחתו אבל כל שמצד משפטי הממון אין כאן הכרעה שממון זה הוא של חברו אין על זה איסור גזל ולכן גם ממון שאין הכרעה שהוא של התופס אבל אין כאן הכרעה שזה של השני אין על זה איסור גזל דיסוד הדין גזל הוא העמדת משפט הממון של הדבר ויש בזה סברא גדולה שכיון שיסוד האיסור גזל הוא מצד החברו ומאי עדיף ממונו של חברו מהצד שזה שלו ולכן כל יסוד האיסור על ממון שמצד דיני הממון זה של חברו [וזה כונת התומים שספק גזל מותר שכל שאין הכרעה שהממון של חברו ממילא מצד דיני הממון אין לו מניעה לקחת את זה ולכן אין על זה איסור גזל] וע"ש בשערי יושר שכתב שממון שזה ודאי לא שלו ורק יש ספק האם יש בזה איסור גזל וודאי יהיה אסור מצד ספק גזל

[וע"ש בשערי יושר שכתב נפק"מ בספק עכו"ם ספק ישראל ובא לגזול ממנו לשיטות שגזל עכו"ם מותר שכה"ג הרי זה וודאי לא שלו וכל הנידון האם יש בזה איסור גזל ובזה וודאי אומרים ספק איסור גזל לחומרא דהרי גם אם גזל עכו"ם מותר אבל זה שייך לעכו"ם וכל הנידון האם יש בזה איסור גזל וודאי מספק אסור אמנם לכאורא למהלך השני כיון שמצד דיני הממון אין כאן הכרעה שאסור לו לקחת מחברו שהרי בעלות של עכו"ם זה לא סיבה שלא לקחת אלא אדרבא כל שאין כאן עיכוב ממילא יכול לקחת א"כ שיך לדון שעל זה לא נאמר איסור גזל]

והנה בפשוטו בזה תלוי הספק הנ"ל האם במקום ספק יכול לתפוס דאם נימא כצד הראשון שכל שמצד דיני הממון זה לא מוכרע שזה של חברו אין בזה איסור גזל ממילא גם כאן כיון שהרי זה לא מוכרע שזה של חברו דהרי בכל מקום שמועיל תפיסה הרי יש כאן ספק שזה של התופס דאם לא היה צד ספק לא היה מועיל לתפוס וממילא גם אין כאן איסור גזל אמנם אם נימא שזה רק סברא שאם מצד דיני הממון זה שלו ממילא אין בזה איסור גזל הרי כאן מצד דיני הממון זה לא מוכרע שזה שלו דהרי הוא עדין לא מוחזק בזה ואין סיבה שיהיה מותר לתפוס לכתחילה אמנם אין זה מוכרח דיתכן שגם לגרש"ש יש כאן סברא שאיסור גזל זה לקחת דבר שלאחר שמחזיקו הוא מחזיק דבר שהוא לא שלו אבל הלוקח דבר שלאחר שיקחו זה יחשב שלו כה"ג לא חשיב גזל דהתורה אסרה לקחת ממון שבזה שהוא אצל הלוקח זה החזקה של ממון של חברו אבל כל שאם הוא לקחו אין כאן החזקה בשל חברו אין איסור בעצם הלקיחה וכן הוא שם בשערי יושר שכל שלאחר שמחזיק זה כשלו אין בזה איסור גזל ודו"ק בזה

והנה ידוע הנידון האם אדם מסתפק האם חברו מרשה לו להשתמש האם כיון שזה ספק ממון הוא יכול להקל או שכאן אמרינן ספק דאוריתא לחומרא ובפשוטו זה תלוי בנ"ל שלגרש"ש כיון שזה ודאי של חברו ורק הנידון האם אני יכול לקחת מחברי בזה הרי מספק צריך להחמיר אמנם אם נימא שכל איסור גזל זה רק בממון שמצד דיני הממון זה ודאי של חברי דהינו שבדיני הממון רק ודאי ממון חברי זה סיבה שלא לקחת את זה אבל ללא ודאות אין סיבה שאני לא אקח את זה א"כ גם כאן הוא יכול לקחת מספק ועיין גר"ז הלכות שאלה ס"ה שכתב שאפילו רוב לא עוזר וכל שהוא לא בטוח שהוא מרשה לו אסור להשתמש בזה [ויש להסתפק האם מועיל בזה עד אחד לומר שחברו מרשה להשתמש דהינו שיתכן שכל הדין שני עידים שצריך זה ביחס להכרעה בדיני הממון וכל שבדיני הממון זה של המוחזק אין עד אחד נאמן אבל כאן שהנידון לא ביחס לשנות ההכרעה אלא ביחס להנהגה של איסור והיתר יתכן שע"א נאמן וצ"ע]

והנה בפשוטו ברשב"ם בב"ב נ"ז: מבואר שבספק ויתור בחצר חברו כיון שספק ממון לקולא יכול להשתמש בזה ובפשוטו מבואר שם גם שמספק יכול לתפוס וגם שספק ממון להקל גם במקום שאין כאן הכרעה שהוא מוחזק אמנם עיין שערי יושר ש"ה פ"א שתמה על דבריו מהרשב"ם הנ"ל וכתב לחדש שעד כמה שחברו מרשה לו ממילא בזה שבא להשתמש הוא זוכה בשל חברו וממילא גם ביחס לזה שייך לדון שאין איסור גזל שעד כמה שהוא לוקח השימוש והוא מוחזק בו א"כ אדרבא מוכרע שזה שלו והנה עדין צ"ב שכל דבריו זה סברא שלאחר שתפס אין כאן גזל אמנם צ"ב איך יכול מראש לקחת אמנם מבואר בדבריו כנ"ל שכיון שלאחר שיקח זה ממונו אין בזה איסור גזל [ובעיקר הנידון במקום ספק האם חברו מרשה לו האם יכול לקחת עיין לקט שיעורים על בב"ב מהגרד"ל שהביא מהגמ' חולין ק"י ששאלו איך לקח דבר שזה ספק גזל וכן מהגמ' בב"ק פ"א לגבי ליקוט עשבים שבספק האם זה מפריע לבעלים אסור ע"ש ובהכרח שזה סברא מיוחדת שכאן ההשתמשות היא נחשבת שימוש של בעל הבית משא"כ שם יש מר"ק ועיין לקמן]

וראיתי לציין דהנה מבואר בגמ' בב"מ מ"ג. דמסתפקת האם במפקיד מעות אצל חברו בקשר משונה האם מונח בזה שהוא מרשה לו להשתמש והרי"ף פסק לחומרא וביאר הרי"ף מצד שספק איסורא לחומרא אמנם בפ' הר"י מלוניל כתב להקל מצד שתיקו דממונו קולא לנתבע והנה כאן זה ודאי של חברו והספק האם מרשה לו לזכות בממון והנימוק"י נקט שכיון שזה ודאי של חברו הוי ספק איסור אמנם אם נימא כנ"ל שאין איסור גזל רק בממון שמצד משפטי הממון אין לו לקחת את זה א"כ כאן שיש צד שמרשה לכאורא אין איסור גזל והנה אם נימא שכל שלאחר שהוא מחזיק אין איסור גזל ממילא מותר לתפוס לכתחילה א"כ גם כאן הרי לאחר שיקח את זה והוא יהיה מוחזק הוא יוכל להמשיך להחזיק את זה אמנם יתכן שבספיקא דדינא לא מועיל תפיסה וצ"ע בגדרי תפיסה [ועייין קו"א לגר"ז הלכות פקדון סק"ב]

### המקומות שמצאנו שספק תפיסה אסור

ג] והנה הגמ' בב"מ כ"ה: אומרת ספק הינוח לכתחילה לא יטול ואם נטל לא יחזיר והרמב"ם פט"ו מגזו"א ה"א ביאר שהכונה שזה ספק האם הוא יכול לקחת לעצמו ומספק לא יקח ואם לקח לא יחזיר וכתב הגר"א רס"ב סקכ"ב שזה הרמב"ם לשיטתו בספק בכור שמועיל תפיסה ומבואר שלכתחילה לא יטול ולכאורא לפ"ז בכל ספק אפילו שלרמב"ם מועיל תפיסה אבל לכתחילה לא יטול וכן עיין גמ' בב"ב כ: לגבי ספק בהרחקת נזיקין דהינו האם זכה זכות לעשות בשלו שהרמב"ם כתב שמספק לא יעשה ואם עשה אין בעל החצר יכול להסירו והרא"ש כתב שיכול לעשות לכתחילה ובדעת הרא"ש עיין ברמ"ה כיון שהוא מוחזק ובדעת הרמב"ם כתב הגר"א סימן קנ"ה ס"ג וז"ל וטעמו של הרמב"ם כיון דמן התורה נזקין אסור אזלינן לחומרא משא"כ להרחיק אח"כ כמ"ש בספק בכור המע"ה וכן באבידה אבל הרא"ש ס"ל ספק ממון לקולא ומבואר בדברי הגר"א בשני מקומות שדעת הרמב"ם שלכתחילה אסור לו לתפוס אבל אם תפס הוא מוחזק דהינו שאפילו שלאחר שתפס הוא מוחזק אבל זה לא סיבה שיוכל לתפוס ובדעת הרא"ש אין הכרח שחולק בנקודה זו דיתכן דס"ל שהוא נחשב כבר מוחזק כיון שהוא עושה בתוך שלו והנידון האם יש לו איסור מזיק או לא ובאמת עיין חזו"א בב"ב י"ג סק"י שהקשה על הרמב"ם דבפשוטו בת"כ לרמב"ם שאין מוציאין מידו משמע שמותר לתפוס לכתחילה וא"כ קשה למה כאן זה אחרת וכתב שאולי נזיקין שאני

והנה בפשוטו בנידון שהתחלנו בראש דברינו האם בספק יכול לתפוס כיון שלאחר שהוא יתפוס הוא יזכה בזה בדברי הגר"א מבואר בדעת הרמב"ם שאסור אמנם החזו"א נקט שודאי שמותר אמנם יתכן שיש חילוק דבמקום שיש מר"ק והספק האם יכול לתפוס בזה כיון שקודם התפיסה זה בחזקת חברו יתכן שבזה יש איסור לתפוס אמנם במקום שיש לו צד שזה שלו וזה בחזקתו בזה יכול לתפוס לכתחילה אמנם לכאורא כל זה ניחא אם כקוה"ס שכל יסוד ההיתר מצד שאין איסור גזל על דבר שבדיני הממון לא מוכרע שזה של חברו ממילא יתכן שכאן קודם התפיסה בדיני הממון זה מוכרע שזה של חברו אמנם לגרש"ש שיסוד ההיתר בהכרח שדנים לאחר התפיסה שאין איסור לקיחת ממון שבהחזקתו הוא שלו לכאורא אין מקום לחלק בזה

והנה בפשוטו ברשב"ם הנ"ל מבואר שגם במקום שיש מר"ק מותר לקחת אמנם יתכן שיש חילוק דשם יתכן שהוא מרשה וממילא ביחס לצד שהוא מצידו מרשה אין כאן הכרעה של מר"ק שהרי זה לא נוגד את בעלותו כלל משא"כ כאן עד כמה שזה שלו הוא לא מרשה רק יש צד שזה לא שלו ובזה כיון שבדיני הממון כל זמן שלא היה תפיסה זה שלו גרע

ועיין שיעורי הגרש"ר בב"ב י"ט. אות ט"ז שכתב שגם בת"כ מותר לתפוס אבל בספק אבידה זה אחרת דבת"כ על הצד שזה בכור זה כבר שייך לשבט הכהונה ותופס את שלו משא"כ בספק אבידה זה ודאי לא של התופס ובזה מספק אסור לתפוס וכן הוא באבני נזר יור"ד שמ"ב [ועיין חזו"א שביעית סימן ז' סקי"ד שנקט שבספק שביעית אסור לקחת הפירות וצ"ע למה שלא יועיל תפיסה וראיתי בספר מעשה תקפו על התו"כ סימן מ"ו דלנ"ל הוא מיושב אמנם בפשוטו זה כמו ספק מתנות ענים שמותר לענים לקחת ואין כאן מר"ק כיון שדין הבעלים לתת לי לקחת] ולכאורא זה סברא על דרך הנ"ל שיסוד איסור גזל זה במה שמצד דיני הממון אסור לקחת לחברו ובזה יש חילוק אם יש צד שזה של הלוקח אז מצד דיני הממון יכול לקחת וממילא אין איסור גזל משא"כ במקום ששל הלוקח זה ודאי לא וכל הנידון האם זה של הראשון ויש לו מר"ק בזה חשיב ממון שמצד דיני הממון זה ודאי שלו ועדין צ"ע ועיין ברכ"ש בב"מ סכ"ה מה שכתב עוד לחלק בין כל תפיסה לספק אבידה

ועיין ש"ך בתקפו כהן ק"ט ק"י קט"ו שכתב מפורש שבספיקא דדינא שמועיל לומר קים לי יכול לכתחילה לתפוס ובשבות יעקב בכללי קים לי ס"א כתב שכל שלא ברור לו שהדין עמו אסור לו לתפוס לכתחילה ועיין בתשובותיו ח"א סנ"א ובכללי קים ליה סק"כ שכתב שהדין מוחזק מצד שב ואל תעשה ולכאורא לפ"ז מספק אסור לתפוס דאדרבא השב ואל תעשה שזה יהיה ביד חברו ופשטות הסוגיות כדעת הש"ך שבכל הספיקות מותר לתפוס ודוחק להעמיד כל דיני תפיסה באיסור וכן מקובל להורות

### במקום שיש ספק שאין כאן צד ספק

ד] אמנם לכאורא יש לדון שכל מה שמצינו שנחשב ספק שבזה אין איסור גזל זה עד כמה שאין כאן מישהו שעומד מנגד שיכול לזכות בדיני הממון אבל במקום שהכנגד יתכן שיש לו טענה שזה מה שהוא הניח שם וודאי יזכה בזה יתכן שאין זה נחשב ספק מצד דיני הממון אלא חשיב שיש כאן ספק מה מצב הממון האם זה של מישהו מסוים ומוכרע כך בדיני הממון וא"כ וודאי הדרינן שספק גזל לחומרא והנה אם נימא שאם השני יבוא ויטען ברי שזה העט שלו יוכל לקחתו גם לאחר התפיסה א"כ וודאי יש מקום לסברא זו אמנם גם אם נימא שלאחר התפיסה חברו לא יוכל לזכות בזה אמנם יתכן שקודם התפיסה לא חשיב שיש כאן ספק כלל וצ"ע בזה [ועיקר הסברא מבואר ברכת שמואל בב"מ סימן כ"ד סק"ד ה' ובשיעוריו סימן ל"ט אלא שלא ביררה לי ביחס למה כתב סברא זו] והנה בספק הינוח שהרמב"ם כתב שלא יטול ואם נטל הרי אלו שלו שהאחרונים תמהו למה לכתחילה לא יטול לכאורא היה מקום לבאר כנ"ל שיש כאן ממון שאין עליו ספק כלל ולכן לכתחילה לא יטול ולפ"ז לכאורא בספק הינוח וספק עכו"ם ספק ישראל לא יוכל לקחתו והנה עיין חולין ק"י. שהגמ' מביאה מעשה שאחד האמוראים לקח פורצני של יין לצלות בו והגמ' שואלת אולי זה יין נסך ועונה שלא היה בזה איסור ומבואר שהיה צד שזה של עכו"ם והגמ' שואלת מה אם גזל והגמ' עונה שהיה בזה ודאי יאוש בעלים וצ"ע הרי זה ספק עכו"ם ולמה שמספק לא יקח ומשמע שאסור לקחת לכתחילה אמנם לנ"ל שזה דרך הינוח בזה מסק אסור ואולי כה"ג גם בשל עכו"ם אסור

בעיקר הנידון האם בספק יכול לתפוס לכתחילה עיין גמ' בב"ק צ"ט: שהיה ספק ורב פטר הטבח לשלם והגמ' אומרת שמנעך מספק גזילה ועיין מהרש"ם ח"ב רכ"ד י"א שכתב שמוכח מזה שספק גזל כל ההיתר לאחר שתפס אבל לכתחילה אסור אמנם עיין קיצור תקפו כהן לתומים סקכ"ט מה שביאר בסוגיא שם עוד יש לציין דמבואר דתינוק הנמצא שהוא ספק עכו"ם או ישראל לא צריך להחזיר לו אבידה ומשמע שגם מותר ליטלה לכתחילה ולא אמרינן דהוי ספק גזל ועיין הגהות רי"א חבר על הרא"ש תחילת אלו מציאות שהביא ראיה זו שללא מר"ק מותר לקחת מספק ויש לדחוק שזה לא לכתחילה עוד יש לדון דהגמ' חולין ק"י.

### רשימות

עוד יש להעיר מהא דמבואר בגמ' שתינוק הנמצא במקום שרוב ישראל חיבים להחזיר לו אבידה וכתבו הראשוניפ אפילו שאין הולכים בממון אחר הרוב אבל כיון שכאן הוא לא מוחזק זה לא שייך ומבואר שלא דנים שלאחר שהרים הוא מוחזק וצ"ב למה בכל ספיקות זה אחרת ובהכרח ששם מותר לתפוס ופה אסור או שבהשבת אבידה זה אחרת ונפק"מ במקום רוב ויש לו צד שזה שלו

עוד העירוני דבסימן ר"ס ס"א מבואר שמצא בכותל ישן הרי זה שלו ומבואר בראשונים שגם אם יש ספק אם זה מהמוראים וביאר הגר"א שאין כאן מר"ק ומשמע שיכול לתפוס לכתחילה ומבואר שבכותל חדש ויש צד שזה הינוח אסור לקחת ומשמע גם כשיש ספק שזה לא הינוח ואין בזה סימן ולכאורא שם זה גם ספק מר"ק דיש צד שזה לא הבעלים אלא מישהו אחר שהתיאש ועיין ביאור הגר,א שם ובש"ך ונתה"מ לגבי עכו"ם

עוד יש לדון מדין צורבא מרבנן שמחזירים לו בטביעות עין ומבואר שזה גם בדבר שאין בו סימו שלכאורא המוצא זכה בזה ומבואר שבמציאה זה אחרת ועיין שיעורי הגרש,ר שם

אחרי זה ראיתי בספר פתחי חושן שהביא בכל הנידון הנ,ל שבמנחת יצחק ח"ג דן בזה וע"ש שכמדומה שלא הביא בזה דבר חדש וסיבה להכריע בזה