=יב - בדין ח_ חוטי הציצית אם הם נידונים כח_ חוטין נפרדים, או נידונים כד_ חוטין שכופלין אותן
קטגוריות: ש_ס / מ מנחות / מנחות - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / ציצית מהדוב

**סימן יב**

**בדין ח' חוטי הציצית אם הם נידונים כח' חוטין נפרדים, או נידונים כד' חוטין שכופלין אותן**

**א**

א] **נתבאר** בסימן י' פלוגתת הראשונים לדעת ר"ת דהכשר גרדומין הוא רק כשנשתייר מין אחד שלם, דדעת התוס' והרא"ש ודעימייהו דמכח זה בעינן שישתיירו ב' חוטין שלמים בב' ראשיהן, וכל שנפסקו ג' ראשין פסול, כיון דשמא הם מחוטין נפרדים ולא נשתיירו ב' חוטין שלמים, אך דעת הבעה"ע והארחות חיים דסגי במה שנשתיירו ד' ראשין, אף אם הן מחוטין נפרדים.

**ונתבאר** שם בטעמא דהארחות חיים, דהוא משום דס"ל דהא דבעינן שישתיירו ב' חוטין, אי"ז משום דחשיב כמין אחד שלם, אלא הוא משום דהו"ל דבר חשוב, וכאשר כ"ה מוכח לדעתו דס"ל דעושין ז' חוטי לבן וחוט אחד תכלת, או ו' חוטי לבן וב' חוטי תכלת, ובע"כ דהא דכשעושין ד' חוטי לבן בעינן שישתיירו ב' חוטין, אי"ז משום דהוא מין אחד שלם, אלא הוא משום דהו"ל דבר חשוב, וע"כ ס"ל דכל שנשתיירו ד' ראשין שלמים חשיבי כדבר חשוב, אף אם מד' חוטין נפרדים.

**אמנם** הנה בד' הסמ"ג עשין כ"ו מבו' דאף דס"ל דהא דבעינן שישתייר ב' חוטין הוא משום דהוא דבר חשוב, מ"מ ס"ל דל"מ אלא כשנשתיירו ב' חוטין שלמים בב' ראשיהן, ולא סגי במה שנשתיירו ד' ראשין שלמים, אם הם מג' או מד' חוטין נפרדים, עיי"ש, וצ"ב בטעם הפלוגתא בזה.

ב] **עוד** מצינו שנחלקו רבוותא בדין חוטי לבן ותכלת, דדעת רש"י ותוס' ודעימייהו שעושין ב' חוטי לבן וב' חוטי תכלת, ול"מ לעשות ד' חוטין שחציין לבן וחציין תכלת, והתוס' בבכורות ל"ט ב' (סוד"ה כמה חוטין) נקטו בפשיטות דא"א כלל שיתקיים דין לבן ותכלת בחוט שחציו לבן וחציו תכלת, אך בד' הגר"א בסימן י"ב ס"א מבו' דשפיר מהני לעשות חוטין שחציין לבן וחציין תכלת, וכמש"נ בסימן י"א סק"ו, ושם סק"ח נתבאר כן גם בדעת היראים,[[1]](#footnote-2) וצ"ב בטעם הפלוגתא בזה.

**ב**

ג] **והנה** בביאור פלוגתת רבוותא בדין חוטי לבן ותכלת הי' נראה לפרש, דהנה בפירש"י לקמן ל"ט ב' ד"ה גדיל שנים פירש דהא דילפינן מקרא דגדיל גדילים דבעינן ד' חוטין, קאי על חוטי הלבן והתכלת יחד, וכ"כ התוס' בריש פירקין, והרא"ש בסימן ז', - אך התוס' לקמן מ"א ב' ד"ה ב"ש אומרים דנו לפרש דהא דילפינן מקרא דגדיל גדילים דבעינן ד' חוטין היינו בכפילה והלבן קאי, והא דבעינן גם ד' חוטי תכלת, הוא משום דסברא הוא להשוותם, וכ"כ היראים בסימן ת"א, וכ"כ הגר"א בסימן י"ב ס"א.

**ובפשוטו** נראה דבזה תליא פלוגתת רבוותא אם עושין ב' חוטין שלמים דלבן וב' חוטין שלמים דתכלת, או מהני לעשות ד' חוטין שחציין לבן וחציין תכלת, תליא בהכי, דרש"י ותוס' לטעמייהו דס"ל דקרא דגדיל גדילים קאי על חוטי הלבן והתכלת שיהיו ד' חוטין, וכיון דעיקר מנין החוטין הוא בד' חוטין שלמים, ע"כ גם דין לבן ותכלת הוא בחוטין שלמים שיהיו ב' חוטי לבן וב' חוטי תכלת, - אך היראים והגר"א לטעמייהו דס"ל דקרא דגדיל גדילים קאי על חוטי הלבן לחודייהו, שיהיו ד' ראשין דלבן, וה"נ בעינן ד' ראשין דתכלת, ע"כ ליכא מקור דבעינן שיהיו ד' הראשין דלבן וד' הראשין דתכלת מאותם חוטין, וכל דאיכא ד' ראשין דלבן וד' ראשין דתכלת שפיר דמי.[[2]](#footnote-3)

**אך** הנה לפ"ז נמצא, דלפ"מ שדנו התוס' לקמן דהא דילפינן מקרא דגדיל גדילים דבעינן ד' חוטין היינו בכפילה והלבן קאי, שפיר יועיל אם יעשה ד' חוטין שחציין לבן וחציין תכלת, ודלא כמש"כ התוס' בסוגיין דל"מ בכה"ג, וע"כ הוא דלהכשירא דגרדומין בעינן שישתיירו ב' חוטין שלמים, ואי"ז במשמע.

ד] **עוד** יש להעיר בזה, דהנה בעיקר מש"נ דלדעת רש"י ודעימי' דקרא דגדיל גדילים קאי על חוטי הלבן והתכלת יחד, הוי עיקר מנין החוטין בד' חוטין שלמים, הנה הי' מקום לומר לפ"ז, דליכא כלל מנין דח' חוטין בציצית, דעיקר מנין החוטין הוא ד' חוטין, ואלא דדינא הוא דבעינן לכופלן לשנים, ובפירש"י לקמן ל"ט ב' מבו' דליכא קרא לזה, אלא דזהו דרך עשיית הציצית שנותן ד' חוטין בחור הטלית, והתוס' בריש פירקין פירשו דילפינן לה מדכתיב פתיל, ודרשינן עשה גדיל ופותליהו מתוכו.

**אך** בל' רש"י לקמן ל"ט ב' בד"ה עשה גדיל משמע דדינא הוא דבעינן שיהיו ח' חוטין בציצית, וע"כ הוא דצריך לכפול החוטין, - וכ"ה מבו' גם בדבריו לקמן ל"ט א' ד"ה חוט של כרך שפירש למה שאמרו דחוט של כרך עולה מן המנין, דהיינו דהוא עולה ממנין ח' חוטין, דח' חוטין בעינן,[[3]](#footnote-4) ולהדיא דדינא הוא דבעינן ח' חוטין, - וכ"ה מבו' גם בדבריו לקמן מ"ג ב' ד"ה שקולה מצוה זו שכתב דציצית בגימ' ת"ר וה' קשרים וח' חוטין הרי תרי"ג, וכ"כ התוס' לקמן ל"ט א' (ד"ה לא יפחות), והרי דאיכא מנין דח' חוטין בציצית.

**ויש** להסתפק לפ"ז, אם היינו דנאמרו ב' מנינים בציצית, חדא, דבעינן ד' חוטין שלמים, ועוד דבעינן ח' חוטין אחר שנכפלו, - או דלעולם עיקר מנין חוטי הציצית הוא ח' חוטין, ואך דבעינן שיהא עשייתן מחוטין שנכפלו, וע"כ הוא דבעינן ד' חוטין שלמים, וקרא דגדיל גדילים קאי על החוטין השלמים, אך לעולם הא דבעינן ד' חוטין שלמים, הוא כדי שיהיו ח' חוטין אחר שנכפלו.[[4]](#footnote-5)

**ואי** נימא דגם לדעת רש"י ודעימי' הוי עיקר מנין חוטי הציצית ח' חוטין אחר שנכפלו, הדר צ"ב דמ"ט ס"ל דעושין ב' חוטי לבן וב' חוטי תכלת, ול"מ לעשות ד' חוטין שחציין לבן וחציין תכלת.

**ג**

ה] **וע"כ** נראה בדעת רש"י ודעימי', דאף אם עיקר מנין חוטי הציצית הוא ח' חוטין אחר שנכפלו, מ"מ כיון דדינא הוא דבעינן שתהא עשייתן מחוטין שנכפלו, נאמר דין זה על חוטי הלבן ועל חוטי התכלת, וע"כ הוא דבעינן שיהיו חוטי הלבן מחוטי לבן שנכפלו, וחוטי התכלת מחוטי תכלת שנכפלו.

**אך** בדעת היראים והגר"א נראה דס"ל דהך דינא דבעינן שיהיו חוטי הציצית מחוטין שנכפלו, לא קאי על חוטי הלבן בפנ"ע ועל חוטי התכלת בפנ"ע, אלא קאי על חוטי הציצית, וע"כ שפיר מהני דיהיו חוטי הציצית מחוטין שחציין לבן וחציין תכלת שנכפלו.

ו] **ואפשר** דפלוגתא זו תליא במה שיש להסתפק בהא דבעינן שתהא עשיית כל ב' חוטין מחוט אחד שנכפל, אם היינו דבאמת חשבינן לי' כחוט אחד, ואך דע"י שכופלין אותו הוא עולה למנין כב' חוטין, או דחשבינן לי' כב' חוטין גמורים, וליכא שייכות כלל בין ראש אחד לחבירו, אלא דהוא דין בפנ"ע בצורת עשיית הציצית, דהוא ע"י חוטין שכופלין אותן.[[5]](#footnote-6)

**וי"ל** דבזה תליא הפלוגתא בדין חוטי הלבן וחוטי התכלת, דאם חשבינן להחוט שנכפל כחוט אחד, י"ל דבעינן שיהא כולו לבן או כולו תכלת, ול"מ לעשות חוט שחציו לבן וחציו תכלת, אך אם חשבינן להחוט שנכפל כב' חוטין, שפיר מהני לעשות חציו לבן וחציו תכלת, דאף דצורת עשיית הציצית היא ע"י חוטין שנכפלו, שפיר מהני לזה אף חוטין שחציין לבן וחציין תכלת.

ז] **ונראה** דבזה תליא פלוגתת הסמ"ג והארחות חיים אם לא חשיב דנשתייר דבר חשוב אלא כשנשתיירו ב' חוטין שלמים, או דסגי במה שנשתיירו ד' ראשין, דהסמ"ג ס"ל דהחוט שנכפל חשיב כחוט אחד, וכל שנפסק ממנו צד אחד, הרי דאף צידו השני לא חשיב כחוט שלם, ולא נשתייר דבר חשוב, - אך הארחות חיים ס"ל דהחוט שנכפל חשיב כב' חוטין, ואף אם נפסק צידו האחד, אכתי חשיב צידו השני כחוט שלם, וע"כ כל שנשתיירו ד' ראשין, חשיב דנשתיירו ד' חוטין שלמים, ונשתייר דבר חשוב.

**ד**

ח] **ויש** להוסיף, דהנה הרמב"ם בפ"א מציצית ה"ו כתב דיהי' אחד מח' החוטים חוט תכלת והז' לבנים, אך הראב"ד שם כתב דבעינן שיהיו ב' חוטי תכלת וו' לבנים.

**ובביאור** הפלוגתא בזה כתבו האחרונים, דהרמב"ם לטעמי' אזיל דעיקר דינא דחוט התכלת, הוא לכרוך את חוטי הציצית בחוט תכלת, כמש"כ שם ה"ב ובפיהמ"ש בפירקין,[[6]](#footnote-7) וע"כ אין עושין אלא ראש אחד של תכלת כדי לכרוך בו, - אך הראב"ד ס"ל דחוט התכלת אינו בא לכרוך בו את חוטי הציצית, אלא הוא מכלל חוטי הציצית, וע"כ ס"ל דבעינן חוט שלם דתכלת.[[7]](#footnote-8)

ט] **אך** נראה דלא סגי בזה, שהרי אף לדעת הרמב"ם דעיקר מצות התכלת היא לכרוך בו, הרי לא סגי שיעשה מקצת מן החוט תכלת בהמקום שכורכין בו, אלא בעינן שיהא כולו תכלת, והיינו משום דבעינן לכרוך ב"חוט תכלת", ולא חשיב כחוט תכלת אלא כשכולו תכלת.

**ולפ"ז** הרי הי' מקום לומר, דאף אם עיקר מצות התכלת הוא לכרוך בו, מ"מ בעינן שיהא חוט שלם דתכלת, דאל"כ לא חשיב כחוט תכלת,[[8]](#footnote-9) - והא דל"ב שיהא החוט כולו דתכלת, וסגי במה שעושה חצי חוט דתכלת, נראה דהוא משום דס"ל להרמב"ם כדעת הארחות חיים, דחוט שנכפל חשיב כב' חוטין, וע"כ שפיר סגי כשעושה ראש אחד דתכלת, וחשיב כחוט שלם דתכלת.[[9]](#footnote-10)

י] **ובדעת** הראב"ד דפליג ע"ז, הי' מקום לפרש דהוא משום דס"ל דחוט שנכפל חשיב כחוט אחד,[[10]](#footnote-11) וכיון דכתיב בקרא פתיל תכלת ובעינן חוט אחד דתכלת, ע"כ בעינן שיהא חוט שלם דתכלת, ולא סגי במה שעושה חצי חוט דתכלת, דאי"ז חוט שלם.

**אך** באמת א"צ לזה, שהרי לדעת הראב"ד דעושין ג' חוטי לבן וחוט אחד דתכלת, בע"כ דקרא דגדיל גדילים דילפינן מיני' מנין החוטין, קאי על חוטי הלבן והתכלת יחד שהם ד' חוטין, וכיון דהמנין שנתפרש בקרא הוא בחוטין שלמים, הרי דה"נ הא דכתיב בקרא ונתנו על ציצית הכנף פתיל תכלת הוא מתפרש בחוט שלם, וע"כ הוא דעושין ב' חוטי תכלת.

יא] **והרמב"ם** דס"ל דעושין ראש אחד דתכלת, נראה דהוא משום דמפרש דהא דכתיב ונתנו על ציצית הכנף פתיל תכלת, לאו היינו חוט תכלת, כמו שפירש הראב"ד, אלא היינו כריכת תכלת, דל' פתיל הוא מל' כריכה, כאשר כ"ה מבו' להדיא בתשו' הרמב"ם בסימן רפ"ו,[[11]](#footnote-12) שהביא הכס"מ בפ"א מציצית ה"ז, ולזה סגי במה שעושה ראש אחד דתכלת.[[12]](#footnote-13)

1. אך עיי"ש בסקי"ג בהערה שנתבאר לדון בזה, דמודה היראים דכשעושין לבן ותכלת בעינן ב' חוטין שלמים דלבן וב' חוטין דתכלת, משום דחוט שמקצתו לבן ומקצתו תכלת אין עליו לא תורת חוט דלבן ולא תורת חוט דתכלת דתכלת, וכל המבו' בד' היראים דאף כשנשתיירו ד' ראשין מד' חוטין נפרדין חשיב דנשתייר מין אחד שלם, הוא רק כשעושין ד' חוטי לבן, ואכמ"ל. [↑](#footnote-ref-2)
2. ומה"ט הוא שנקט הגר"א דלדעת ב"ה עושין ג' ראשין דלבן וג' ראשין דתכלת, והתוס' בבכורות ל"ט ב' נקטו דאין מקום לפרש כן, - והיינו משום דהתוס' לטעמייהו שפירשו דלב"ה דגדילים הוא ג' חוטין היינו ג' חוטין שלמים, הרי דכיון דמנין החוטין הוא בחוטין שלמים, גם דין לבן ותכלת הוא בחוטין שלמים, וע"כ אין לפרש דעושה חוט ומחצה לבן וחוט ומחצה תכלת, אך הגר"א לטעמי' שפירש דלב"ה דגדילים הוא ג' חוטין, היינו ג' ראשין דלבן, וה"נ בעינן ג' ראשין דתכלת, שפיר י"ל דעושה חוט ומחצה לבן וחוט ומחצה תכלת. [↑](#footnote-ref-3)
3. וכנראה הוצרך לפרש כן, אף אי נימא דאיכא גם מנין דד' חוטין שלמים בציצית, משום דפשיטא דחוט של כרך עולה ממנין ד' חוטין, שהרי בצידו השני אין כורכין בו, ואף דבעינן לכפול החוט לשנים, מ"מ דין זה ודאי מתקיים אף בחוט של כרך, וכל הא דאיצטריך לאשמועינן דחוט של כרך עולה מן המנין, הוא להמנין דח' חוטין. [↑](#footnote-ref-4)
4. ובתשו' הרשב"א ח"א סימן תס"ח כתב דאין להוסיף על מנין ל"ב חוטין, והנימו"י בפירקין יב: מדפי הרי"ף כתב די"א שמנין החוטין יש לה שיעור בין למעלה בין למטה, ויהיו החוטין אחר שנכפלו ל"ב חוטין, ומשמעות דבריהם דעיקר מנין החוטין הוא ח' חוטין, וההוספה הוא במה שמוסיף על המנין דח' חוטין בכל כנף, - אך בל' התוס' בריש פירקין משמע להדיא דכשמוסיף על חוטי הציצית הויא ההוספה במה שמוסיף על ד' חוטין, וכ"נ בפירש"י בסנהדרין פ"ח ב' ד"ה ופירושו מדברי סופרים, ובחי' הר"ן שם, ובד' הראב"ד בפ"א מציצית הט"ו, ומשמע דאיכא מנין דד' חוטין.

   והסמ"ק בסימן קע"ז כתב דאסור להוסיף על המצוות כגון לעשות ה' חוטין בציצית שהן י' כשהן כפולים, וצ"ב אם מכוון דבריו דההוספה שבזה הוא במה שעושה ה' חוטין ומצות ציצית היא בד' חוטין, או דההוספה שבזה הוא במה שעושה י' חוטין אחר שנכפלו ומצות ציצית היא בח' חוטין. [↑](#footnote-ref-5)
5. וממש"כ הטור בסימן י"ב בהא דבעינן בגרדומין דישתייר כדי עניבה, דסגי במה שנשתייר כדי עניבה בצד אחד, מבו' להדיא דחשבינן להחוט שנכפל כחוט אחד, וע"כ הוא דמהני שנשתייר כדי עניבה בצד אחד להכשיר גם את צידו השני שנפסק, ועמש"נ בזה בסימן י"ג. [↑](#footnote-ref-6)
6. וזהו שכתב הרמב"ם שם ה"ט דיש מי שאינו מדקדק בלבן שיהא שליש גדיל וב' שלישי ענף, והיינו משום דדין זה הוא רק כשכורך בתכלת דמתקיים בזה דין הגדיל כדינו, וגם מש"כ הרמב"ם שם דכשאין לו אלא לבן אם רצה לכרוך בלא מנין חוליות עושה, הוא ג"כ מה"ט, (אך התוס' לקמן ל"ט א' ד"ה לא יפחות, פירשו טעם אחר בזה, - ולדעת הרמב"ם כל מקום שאמרו בפירקין תכלת המכוון הוא לתכלת עצמה, ודלא כמש"כ ש"ר דתכלת זהו שם כל הציצית, דוק ותשכח. [↑](#footnote-ref-7)
7. ומצינו שנחלקו בזה עוד, דהרמב"ם שם ה"ז כתב דעיקר הכריכה נעשית בתכלת, והראב"ד שם השיג ע"ד דמ"ט תהא עיקר הכריכה בתכלת יותר מבלבן שהוא מין כנף וממנו מתחיל ובו מסיים, ואזיל לטעמי' דס"ל דאין עיקר מצות תכלת לכרוך בו, אך הרמב"ם לטעמי' דעיקר מצות התכלת היא לכרוך את הלבן בחוט תכלת, וע"כ נעשית עיקר הכריכה בתכלת, - וכ"ה בתשו' הרמב"ם סימן רפ"ו שהביא הכס"מ שם דלפי שהמצוה של תכלת שיהא הפתיל כולו תכלת לא נעשה מן הלבן וכו' ושאר החוליא עם החוליות כולן בתכלת.

   אך צ"ע לפ"ז לדעת רבב"ח דאו גדיל או פתיל, וכיון דעיקר מצות תכלת היא לכרוך בו, היאך מתקיימת מצות תכלת כשעושה כולו פתיל, ואף למש"כ המשכנות יעקב בסימן י"ג לפרש לדעת הרמב"ם להא דאו גדיל או פתיל בע"א, תיקשי דהיאך מהני כשהציצית היא כעין גדיל מעשה עבות, והיאך מתקיים בזה מצות תכלת שהיא בכריכה. [↑](#footnote-ref-8)
8. ומה"ט נתבאר בסימן י"א סקי"ב בדעת הבעה"ע, דאף אם משום עיקר דינא דלבן ותכלת הוה מהני לעשות ד' ראשין דלבן וד' ראשין דתכלת, מ"מ בעינן שיהיו חוטין שלמים דלבן ודתכלת, דחוט שמקצתו לבן ומקצתו תכלת אין עליו תורת חוט דלבן ולא תורת חוט דתכלת, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-9)
9. ויש להוסיף, דהנה הרמב"ם שם ה"י כתב, ז"ל, אפי' היה החוט כפול משמנה חוטין ושזור עד שנעשה פתיל אחד אינו נחשב אלא חוט אחד, עכ"ל, ומשמע דאם הי' חשוב כח' חוטין, הי' מתקיים בזה דין ח' חוטין דציצית, והרי דאי"ז לעיכובא שיהיו הח' חוטין, ע"י ד' חוטין שכופלין אותן, - ולפ"ז ודאי דעיקר מנין החוטין בציצית הוא ח' חוטין, וחוט שנכפל חשיב כב' חוטין. [↑](#footnote-ref-10)
10. וכ"ה משמעות ל' הראב"ד שם הט"ו, במוסיף על חוטי הציצית, דההוספה הוא במה שמוסיף על ד' חוטין ועושה ה' חוטין, ומשמע דמנין החוטין הוא בד' חוטין, ומשום דחשבינן לכל חוט שנכפל כחוט אחד. [↑](#footnote-ref-11)
11. וזה ממש"כ הרמב"ם שם שהמצוה של תכלת שיהא "הפתיל כולו תכלת", וע"כ לא נעשה מן הלבן אלא כריכה אחת, והרי דהא דכתיב בקרא פתיל, הוא כריכה, - וכ"כ המשכנות יעקב בסימן י"ג בדעת הרמב"ם, ועיי"ש במש"כ לפרש לפ"ז בע"א לפלוגתא דרבב"ח ורב לקמן ל"ט ב' אם או גדיל או פתיל או דפתיל בעינן, ואכמ"ל. [↑](#footnote-ref-12)
12. אך ממש"כ בתשו' הרמב"ם שם דהא דאין עושין אלא חוט אחד דתכלת הוא משום שנאמר פתיל אחד ולא שנים, משמע דהא דכתיב בקרא פתיל היינו חוט, וזהו שכתב שנאמר פתיל אחד ולא שנים, והיינו דס"ל דחוט שנכפל חשיב כב' חוטין נפרדים, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-13)