57 עשיית מחיצה בשבת
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / מלאכות שהיה והטמנה / הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים

א] הראשונים נחלקו בדין עשיית מחיצה, ודעת רוב קמאי דדוקא מחיצה המתרת אסורה, אך יש בזה ב' דרכים, דדעת התוס' בעירובין ובסוכה משמע דלעולם עיקר איסור עשיית מחיצה הוא אף במחיצה שאינה מתרת, ואך דמחיצה רביעית הו"ל כתוספת על אהל עראי ושרי, ומחיצה שלישית שהיא מתרת, ל"ה כתוספת על האהל, כיון דבלא מחיצה זו ל"ה כלל להאהל, וע"כ היא אסורה, וכ"ה מבו' בד' ספה"י לר"ת.

אך בד' היראים והאו"ז מבו' דליכא איסור אהל אלא במחיצה מתרת, ומחיצה שאינה מתרת אינה אסורה כלל, וכ"ה משמעות ד' התוס' בסוגיין והריטב"א, - וכ"ה מבו' ממש"כ המהר"ם דכל שעשה טפח שרי להוסיף עליו דהוי מוסיף על אהל עראי, והרי דאף דהמחיצה לא התירה כלל יש בזה להתירא דתוספת, ובע"כ דהא דאסרינן במחיצה שלישית, הוא משום דל"מ תוספת מרוח אחרת, ובע"כ דהא דמחיצה רביעית שריא, הוא משום דליכא איסור כלל במחיצה שאינה מתרת.

ב] והנה בגמ' בעירובין מ"ד א' מבו' דלר"א אסור אף מחיצה רביעית, ולד' התוס' ודעימייהו ניחא, דאף דאי"ז מחיצה מתרת, מ"מ ה"ז אסור, דכל התירא דמחיצה שאינה מתרת הוא משום דהוי מוסיף על אהל עראי, - אך לד' היראים והאו"ז קשיא, דהרי במחיצה שאינה מתרת ליכא איסור כלל, ול"ב בזה להתירא דמוסיף על אהל עראי, וכדחזינן דלרבנן שרי, אף דברוח אחרת לא חשיב כתוספת.

ג] ולכאו' צ"ל בזה, דהנה צ"ע בהא דאסר ר"א בפקק החלון, אף דאי"ז מחיצה המתרת, ובד' הקרבן נתנאל מבו' דהוא משום דג"ז חשיב בכלל המחיצה המתרת, ולפ"ז צ"ע גם דמ"ט דרבנן דשרו, הרי ל"מ תוספת מרוח אחרת, - אך צ"ע דהרי לאו כללא הוא דמחיצת הבית מתרת, ואין לומר דהוא משום דהוא תוספת על בנין קבע, דאמנם בד' האו"ז משמע כן, אך בד' התוס' בסוגיין והריטב"א בעירובין אי"ז מתישב, שהרי באו לישב דא"צ למש"כ רש"י דפקק החלון הוא בגג, ואם הטעם הוא משום תוספת על בנין קבע, אי"ז ענין לפלוגתייהו עם רש"י.

ובע"כ כמש"כ החזו"א בסימן נ"ב סוסקי"ב, דאף דלרבנן ליכא איסור כלל בעשיית מחיצה שאינה מתרת, מ"מ לר"א ה"ז אסור, ואף כשמוסיף, ומה"ט הוא דאסר ר"א בפקק החלון, עיי"ש.

אך עיי"ש שהק' דא"כ מנ"ל דשרו רבנן תוספת על אהל עראי, הרי הא דשרו רבנן בפקק החלון, הוא משום דלדידהו ליכא איסור כלל במחיצה שאינה מתרת.[[1]](#footnote-2)

ד] ולכאו' צ"ל בזה דהא דלדידן ליכא איסור במחיצה שאינה מתרת, הוא דומיא דהא דשרינן בתוספת על אהל עראי, משום שלא נאסר אלא עשיית אהל מעליא, וע"כ ה"נ ליכא איסור בעשיית מחיצה שאינה מתרת דאי"ז עשיית אהל מעליא, אך לר"א דאסר בתוספת על אהל עראי, דכל עשי' דאהל אסורה, ה"נ אסור לעשות מחיצה שאינה מתרת.

ולפ"ז י"ל כן גם בד' התוס' בעירובין, דאין כונתם דהתירא דמחיצה שאינה מתרת הוא משום שהיא תוספת על המחיצות האחרות, כמש"נ לעיל בדעתם, אלא היינו דמחיצה שאינה מתרת חשיבא לעולם כתוספת.[[2]](#footnote-3)

[וסמך ליסוד הדברים הוא ממש"כ התוס' בעירובין שם ד"ה ר"מ די"ל דמחיצה שאינה ראוי' לז' חשיבא כתוספת בעלמא, והרי דאף דהוי זה עשיית מחיצה בתחילה, מ"מ כיון דאינה מחיצה מעליא אינה אלא כתוספת, וה"נ י"ל בכל מחיצה שאינה מתרת].

ולפ"ז ניחא דאף דל"מ התירא דתוספת ברוח רביעית, אך לדידן ל"ב בזה כלל להתירא דתוספת, אלא כיון דאי"ז מחיצה המתרת לי"ב כלל איסורא, ורק לר"א הוא דאסרינן בזה.

ה] ויש להוכיח כן, דאי נימא דדעת התוס' בעירובין ובסוכה דאסור לעשות אף מחיצה שאינה מתרת, וכל ההיתר בזה הוא משום דמוסיף על אהל עראי, תיקשי דא"כ מ"ט שרינן בכילה מכח הא דשיפועי אהלים לאו כאהלים דמו, הרי הא דלאו כאהלים דמו פירשו הראב"ד והרמב"ן בפ"ק דסוכה דהוא דהוו כמחיצות, וא"כ מ"ט לא אסרינן בכילה משום איסור עשיית מחיצות, ואמנם היכא שעשה הכילה להגן מפני החמה, י"ל דלא חזינן לזה כלל כעשיית מחיצות, אלא כעשיית גג, וכיון שאינו בצורת גג אי"ז אסור, אך סתמא דמילתא משמע דשרי אף שעושה כן גם לצניעות או מפני הצינה, ובכה"ג הי' בדין שיהא אסור לעשות כן משום איסור עשיית מחיצות.

והנה אמנם י"ל כמו שהעירוני דזהו טעמא דהר"ח והרי"ף ודעימי' שאסרו בכילה אף בשאין בגגה טפח, דהגם דכה"ג לא חשיב כגג כלל, מ"מ ה"ז אסור משום איסור עשיית מחיצות, - וזה מתישב היטב עם מה שאסרו הר"ח והרמב"ם בפרוכת בלא חוט או משיחה, וכתב המ"ב ובשעה"צ בדעתם דאף מחיצה שאינה מתרת אסורה,[[3]](#footnote-4) - ולפ"ז הוי זה חד דינא, דבאיסורא דעשיית מחיצה מהני חוט או משיחה, וזהו גם מה שדימה הרמב"ם לדין פקק החלון דכל שהוא מתוקן לכך שרי.

ו] ובזה מתישב מש"כ הרמב"ם בטלית כפולה דאם יש חוט או משיחה שרי, ולא כתב דהוא כשאין בגגה ובתוך ג' סמוך לגגה טפח, וכמש"כ הרי"ף, והיינו משום דהרמב"ם הכא איירי באיסורא דעשיית מחיצה, ובאיסור זה מהני חוט או משיחה בכל גוונא, ואך דאם יש בגגה ובתוך ג' סמוך לגגה טפח, יש בזה איסור בפנ"ע משום עשיית גג, ועל איסור זה ל"מ חוט או משיחה כלל.

ז] ובזה יתישב מש"כ הרמב"ן במלחמות בפ"ק דסוכה בדעת הרי"ף דשיפועי אהלים ל"ה אף כאהל עראי, והר"ן הק' ע"ז ממה שאסר הרי"ף בטלית כפולה שאין בגגה או בפחות מג' סמוך לגגה טפח, והרי דשיפועי אהלים הוו כאהלים, ובמק"א נת' לישב דהגם דל"ה כאהלים, מ"מ המקום מואהל, ומה"ט לגבי טומאה י"א דמהני אף שיפועי אהלים, וע"כ אף בשבת אסרו לזה, ומה"ט ל"ב שיהא בהשיפוע בפנ"ע טפח, וסגי דיש בכל רוחב האהל טפח, ולהנ"ל ניחא דהאיסור בזה הוא משום עשיית מחיצות.

י] אך כ"ז ניחא בדעת הרי"ף והרמב"ם, אך בדעת התוס' שלא פירשו להא מילתא בטלית כפולה, מוכח דליכא איסור כלל בעשיית מחיצה שאינה מתרת, וגם לדעתם אם הי' זה טעם האיסור, תיקשי דמ"ט שרינן בכילה, ול"מ הא דהיא מתוקנת לכך, שהרי לר"א דאסר בעשיית מחיצה, ל"מ הא דה"ז מתוקן לכך, (ורק לרבנן מהני הא דה"ז מתוקן לכך, משום דלדידהו מותר להוסיף על אהל עראי), - ובע"כ דהא דתליא בדינא דמוסיף על אהל עראי, הוא כמש"נ דתלי זב"ז.

יא] והנה בד' הרשב"א בשבת קל"ח א' משמע דכל דאיכא לבוד, ל"ב להתירא דמוסיף על אהל עראי, ואי"ז עשיית אהל כלל, וכ"נ בד' הרי"ד והריא"ז, וכ"כ הגר"ז, וצ"ע דבסוגיית הגמ' בסוכה כ"ז ב' לכאו' איירי כשלא הי' אויר ג"ט, והוי לבוד, ואפ"ה תלינן לה בפלוגתא דר"א ורבנן אם מותר להוסיף על אהל עראי, וכ"ה בד' המאירי שם, והרי דאף היכא דאיכא לבוד בעינן להתירא דמוסיף על אהל עראי.

יב] ונראה לישב, דהנה בסוגיית הגמ' בסוכה מבו' דהא דאסר ר"א בתוספת היינו דעיקר האוסר הוא משום דהוא מוסיף על האהל, וכמו שפירש"י שם דזהו דמפלגינן בין היכא דמבטל לי' להיכא דלא מבטל לי', עיי,ש, - וצ"ב דכיון דפליג ר"א על התירא דמוסיף על אהל עראי, מ"ט בעינן להאוסר דתוספת, הרי יש כאן עשיית אהל, ואין בזה להתירא דמוסיף על אהל עראי.

והנה אמנם לדעת רש"י ניחא, דהרי ליכא איסור אהל במחיצה, וכל האוסר שבזה הוא משום דמוסיף על האהל, ועד"ז הוא לדעת הסוברים דליכא איסור אהל אלא במחיצה המתרת, אי נימא דהא דאסר ר"א בפקק החלון ובדופן רביעית הוא משום דהוא מוסיף על בנין קבע ועל מחיצה המתרת.

וגם לדעת הסוברים דאיכא איסור אהל במחיצה, י"ל דבפקק החלון לא חשיב כעשיית אהל, משום דהוי זה למעלה מי' טפחים, ואי"ז חלק מעיקר המחיצה, וגם אם הוי זה בתוך י' טפחים, י"ל דכיון דהפקק בפנ"ע אינו מחיצה, לי"ב משום עשיית מחיצה, עמש"כ האבנ"ז בסימן רכ"א, וכל איסורו הוא משום מוסיף על האהל.

אך התם בפריסת סדין צ"ב דמ"ט הוצרכו לאיסורא דמוסיף על אהל עראי, הרי התם הוא עושה גג, וכיון דפליג ר"א על התירא דמוסיף על אהל עראי, מ"ט בעינן התם לאסור מכח הא דהוא מוסיף על אהל עראי.

יג] ולכאו' י"ל דהוא משום דכבר הוי זה לבוד, וע"כ לא חשיב כלל כעשיית אהל, ומ"מ כיון דהוא מצטרף ומשלים את האהל, ה"ז אסור מכח הא דהוא מוסיף על אהל עראי, ומכח זה הוא דיש ע"ז חשיבות בנין.

יד] ובפשוטו הי' נראה לפ"ז בדעת היראים והאו"ז, דע"כ הוא דתלי דין דופן רביעית בפלוגתא דר"א ורבנן, שהרי דופן רביעית אינה מחיצה המתרת, ומה שהיא מצטרפת למחיצה המתרת אי"ז סיבה לאסור, אלא היינו דאיסורה הוא משום הא "דמוסיף" על אהל עראי, וע"כ לרבנן שפיר יש להתיר בזה, שהרי לדעתם מותר להוסיף על האהל, והגם דברוח אחרת לא חשיב כמוסיף, היינו משום דברוח אחרת חשיב כבנין בפנ"ע, אך הכא דאי"ז מחיצה המתרת, וכל תורת הבנין שבזה הוא במה שמוסיף על האהל, יש בזה להתירא דמוסיף על אהל עראי.

טו] אמנם אכתי לא נתישב בזה לדעת הסוברים דפקק החלון הוא למעלה בגג, ובזה לכאו' יש לאסור משום עשיית הפקק בפנ"ע דהוא עשיית אהל, לר"א דלא ס"ל להתירא דמוסיף על אהל עראי, ותיקשי דמ"ט בעינן להתירא דתוספת, - וגם בההיא דסוכה צ"ע כן, למשמעות ד' כמה מקמאי בעירובין דל"מ הא דהוי לבוד, אלא לצרף הכיפי זל"ז, אך לא חזינן להאויר שביניהם כסתום, וא"כ הרי דכל שפורס עליהן הו"ל עשיית אהל גמורה, ותיקשי דמ"ט בעינן להא דהוי "מוסיף" על האהל, ובזה הוא דמיבע"ל לר"א משוםד לא מבטל לי' ואינו מוסיף על האהל.

טז] ונראה לישב, דהנה בפשוטו פלוגתא דר"א ורבנן ל"ה בהך דינא דאיכא תורת בנין מכח הא דמוסיף על האהל, דלכו"ע יש תורת בנין מכח זה, אלא דלרבנן אף דיש ע"ז תורת בנין, מ"מ מותר להוסיף על אהל עראי, ולר"א דלא ס"ל להתירא דמותר להוסיף על אהל עראי, יש לאסור מכח הא דמוסיף על האהל.

אך הנה בל' הרשב"א והר"ן בשבת קכ"ה ב' משמע להדיא דפלוגתא דר"א ורבנן היא בהא מילתא גופא, דלר"א כל אהל שאסור לעשותו אסור להוסיף עליו, אף אם התוספת מצ"ע אינה אסורה, דומיא דפקק החלון לדעת רש"י דליכא איסור אהל במחיצה, ורבנן פליגי ע"ז, והיינו דלעולם אם באנו לאסור משום עשיית התוספת מצ"ע, מודה ר"א דכל דכבר יש אהל לא נאסרה עשיית התוספת מצ"ע, אלא כיון דעשיית האהל עצמה אסורה, הרי דגם מה שמוסיף עליו ומצטרף אליו ה"ז בכלל איסור עשיית אהל זה, כיון דהוא משלים בכך את עיקר האהל ומאלימו, וע"ז ל"מ התירא דמוסיף על אהל עראי,[[4]](#footnote-5) ובזה הוא דפליגי רבנן וס"ל דליכא איסור משום התוספת על האהל, ואלא שבאנו לאסור משום עשיית אהל זה בפנ"ע, וכל דכבר יש אהל ואינו אלא מוסיף על האהל לי"ב איסורא.[[5]](#footnote-6)

ובזה ניחא משה"ק האבנ"ז בסימן רכ"א דמנ"ל דלרבנן איכא להתירא דמוסיף על אהל עראי, ודילמא הא דפליגי על ר"א הוא משום דלא ס"ל להאיסור דמוסיף על הבנין, אך להנ"ל הרי הא הוה פשיטא לן דיש להתיר בתוספת על אהל עראי, (ואי"ז נלמד מהא דשרו רבנן), אלא דר"א דאסר הוא משום איסור מוסיף על הבנין, אך לרבנן דלא אסרו בזה, ודאי דיש להתיר במוסיף על אהל עראי.

יז] ולפ"ז מתפרש בע"א הא דבסוכה בעינן להאוסר דמוסיף על האהל, דאם לא חשבינן לה כמוסיף על האהל, מודה ר"א דכל דכבר יש אהל ליכא איסור להוסיף עליו, וכנ"ל.

יח] ולפ"ז מתישב הא דאסר ר"א בדופן רביעית ורבנן שרו, אף דבדופן אחרת ליכא להתירא דמוסיף, שהרי דופן רביעית אינו מחיצה המתרת, אלא לר"א הוא אסור משום דהוי זה תוספת על האהל, אך לרבנן דליכא להאוסר דמוסיף על האהל, ליכא טעם לאסור כלל במחיצה רביעית, דאינו מחיצה המתרת, ול"ב בזה להתירא דמוסיף על אהל עראי.

יט] ולפ"ז ניחא ד' הרשב"א דבלבוד לא חשיב כעשיית אהל, ומ"מ תלינן לה בדינא דר"א, דלר"א דאסרינן להוסיף על האהל, הרי דגם בלבוד כל שפורס ע"ז סדין והוא מוסיף ומאלים בכך להאהל ה"ז אסור, אך לרבנן דליכא איסור בהוספה על האהל, אלא שבאנו לדון אם יש בזה בפנ"ע עשיית אהל, הרי דכל דכבר איכא אהל מדין לבוד, לא חשבינן לה כעשיית אהל, ול"ב בזה להתירא דמוסיף על האהל.[[6]](#footnote-7)

כ] בדעת רש"י דליכא איסור אהל במחיצה כלל, הק' הראשונים מסוגיית הגמ' בעירובין מ"ד א' דמבו' דאסור לעשות דופן סוכה משום מחיצה המתרת, והריטב"א הוסיף דלדעת רש"י בע"כ דליכא איסור אהל אף במחיצה המתרת, שהרי בפירש"י בסוכה ט"ז ב' כתב דל"ג פרסו לכתחילה מי שרי, וגם במש"כ בעירובין צ"ד א' בעובדא דרב ושמואל דגם לדעת רב ליכא איסור בעשיית המחיצה, וכ"כ התור"פ בעירובין מ"ד א' דדעת רש"י דאף במחיצה המתרת ליכא איסור והוכיח כן מדבריו שם צ"ד א'.

אמנם הנה בפירש"י בעירובין מ"ד א' מבו' דעשיית דופן סוכה אסורה אף כשאינה מתרת, והריטב"א כתב דחזר בו רש"י ומודה דאיכא איסור אהל במחיצה.

ולכאו' יש לסייע לזה, ממה שעמדו התוס' דבפירש"י בסוכה מחק להגיסרא דפרסו לכתחילה מי שרי, ובעירובין פ"ו ב' לא מחק לזה, וגם האו"ז עמד ע"ז, ולד' הריטב"א ניחא, דבעירובין חזר בו דאיכא איסור אהל במחיצה.

אך צ"ע דהרי גם בעירובין צ"ד א' מבו' בד' רש"י דליכא איסור בעשיית מחיצה אף כשהיא מחיצה מתרת.

כא] ואמנם הנה בפירש"י בעירובין מ"ד א' מבו' דעיקר איסור דעשיית אהל במחיצות הוא בעשיית ג' מחיצות, דהוא עשיית עיקר הרשות, עיי"ש, ולא תלי במה שהוא מתיר, וזה דפריך התם דר"מ אליבא דמאן אלא אליבא דרבנן אימר דאמרי רבנן להוסיף לכתחילה מי אמור, והתוס' שם הקשו דכיון דקפסיל ר"מ אי"ז אלא תוספת בעלמא, עיי"ש שדחקו בזה, אך רש"י פירשה כפשטה, ומשום דלדעתו עשיית מחיצה ג' אף היכא שאינה מתרת אסורה אף לרבנן, ולא חשיב זה כתוספת.

וכ"ה מבו' גם במה שפירש"י שם, ז"ל, דיקא נמי דהא דקתני אסור בדופן שלישית קאי, דקתני נפל דופנה, דמשמע דופן שהיא מותרת בה, ורביעית ל"ה תיקון סוכה וכו', אלא אדם אאדם קשיא, דבשלמא מטה אמטה איכא לתרוצא כדקאמרת וכו', אלא אדם הא קתני כדי שיאכל וישתה וישן אלמא למיפק בי' חובת סוכה אוקמי' התם דשלשה דברים הללו הן מצות סוכה, אלמא דופן שלישי הויא חסירה, דאי דופן רביעית ל"ה מיפסלא בה כדאמרינן, ואע"ג דעביד אהל שרי, עכ"ל.

ומבו' בכל ל' רש"י דהא דעשיית דופן ג' אסורה ודופן ד' מותרת, אי"ז כלל משום דדופן ג' הויא מחיצה המתרת ודופן ד' אינה מחיצה המתרת, אלא אף אם הי' הדין דסוכה בעיא ד' מחיצות הי' מותר לעשות דופן רביעית ואסור לעשות דופן שלישית, וע"כ הוצרך רש"י להביא למתני' דסוכה דסגי לסוכה בג' דפנות, וע"כ גם הוצרך להאריך להוכיח דדופן שלישית היתה חסרה דאי דופן רביעית ל"ה מיפסלא בי' וכו', ולא סגי לי' בהא גופא דהך מחיצה מכשרת את הסוכה כדקתני כדי שיאכל וישתה ויישן, דזה אינו כלל טעם לאסור, וע"כ הוצרך להוכיח דהך מחיצה היא מחיצה שלישית, וע"כ ה"ז אסור.

כב] ולפ"ז ניחא מש"כ בפירש"י שם צ"ד א' דליכא איסור בעשיית המחיצה, דהתם שהיתה החצר מוקפת מד' רוחותי', נמצא דהמחיצה שעשה באמצע החצר היא מחיצה רביעית, ולי"ב איסורא.

והנה אמנם מסברא הי' מקום לומר, דכה"ג לא יהא בזה היתר דמחיצה רביעית, כיון דיש ד' מחיצות על כל החצר, ומחיצה זו היא בפנ"ע מבדלת בין ב' חלקי החצר, ול"ד לעלמא דעושה מחיצה רביעית שכבר קודם לכן הי' המקום שבתוך המחיצות מובדל מהמקום שחוצה לו ע"י ג' מחיצות.

אך בדעת רש"י י"ל, דעיקר איסור עשיית אהל אינו הבדלתו מהמקום הסמוך לו, אלא עשיית הרשות, וזה נשלם כבר ע"י ג' מחיצות, וי"ל בזה בתרי גווני, חדא, שהרי אחר עשיית המחיצה הרביעית, תו עיקר הרשות היא מכח ג' המחיצות, וכדחזינן דמהני בזה ב' פסין, אף דבפנ"ע אינם מחיצה, והיינו משום דעיקר הרשות היא בג' המחיצות, ועוד כמו שהעירוני דכיון דכבר הוי מקום זה רשות מכח מחיצות אלו, הרי דמה שמחלקו לשנים אי"ז כלל כעשיית רשות, שהרי אינו עושה רשות אחרת, (דליכא מחיצות אחרות לרשות זו שעושה), אלא מקטין את הרשות.

כג] ומה"ט בההיא דפרסו סדינים פירש"י בסוכה דלי"ב איסורא, דגם התם חילק המבוי באמצעו, ונמצא שעשה מחיצה רביעית, וכה"ג לי"ב משום עשיית מחיצות.

ומה שפירש"י בעירובין פ"ו ב' דיש בזה איסור, שמעתי מהרמ"ג לפרש היטב, דזה תלוי בביאור המציאות, דרש"י בסוכה פירש דביהכ"נ הי' כנגד הבית, ועשו מחיצה ע"פ כל רוחב המבוי, וזה הוי מחיצה רביעית דלי"ב איסורא לדידן, אך בפירש"י בעירובין פירש דהי' החצר שהבית בתוכה סמוכה לביהכ"נ, ופרסו סדינין על גבי עמודין להיות מחיצה מפסקת אצל מחיצות החצר, מבית שהיה ספר תורה מונח בו ועד בית הכנסת, וכעין מבוי קטן כדי הילוך בין סדינים למחיצות החצר, ונמצא דעשו היקף חדש שלא הי' לו מתחילה אלא מחיצה אחת,[[7]](#footnote-8) ובזה שפיר יש לאסור משום עשיית אהל.

1. וי"ל דההיא דפקק החלון איירי בכל גוונא, ומהא דאסר ר"א אף כשמחיצת הבית אינה מתרת, יש ללמוד דס"ל דאף מחיצה שאינה מתרת אסורה, ומאידך מהא דשרו רבנן אף היכא דמחיצת הבית מתרת, ונמצא דהוא מוסיף על מחיצה המתרת, יש ללמוד דס"ל דמותר להוסיף על אהל עראי. [↑](#footnote-ref-2)
2. אך בד' הרשב"א בשבת אי"ז מתישב, דבדבריו מבו' להדיא דעיקר איסורא דעשיית מחיצה הוא בכל גוונא, ולא הוצרך להא דהוי מחיצה המתרת, אלא לפרש טעם הא דלא שרינן לה מכח הא דמוסיף על המחיצה הראשונה והשני', עיי"ש. [↑](#footnote-ref-3)
3. שוב העירו דלכאו' אין לפרש כן דס"ל דאף מחיצה שאינה מתרת אסורה, שהרי להדיא אמרו בעירובין מ"ד א' דעשיית דופן רביעית מותרת, וגם השעה"צ גופי' שם סקי"ג כתב בדעת הרמב"ם דמחיצה שאינה מתרת מותרת, ונסתפק בדעתו דאף מחיצה המתרת מותרת, ובע"כ דלא אסרו אלא בוילון דס"ל דהוא עשוי בקבע, ולא ס"ל למש"כ הב"י דכיון שהוא נע ונד וכו' לא חשיב כקבע, ולפ"ז לא א"ש דברינו, - אלא לדעת הסוברים דאף דינא דטלית כפולה איירי כשהיא עשוי' בקבע, ומה"ט הוא דאם יש בגגה טפח חייב. [↑](#footnote-ref-4)
4. אך העירו דבשבת קל"ז ב' אמרינן דשמעינן מדר"א דאסור לעשות אהל עראי, ולכאו' מהא דאסר ר"א בפקק החלון לא שמעינן לה, דהתם הוא מוסיף על אהל קבע, והוא איסור בפנ"ע דהוספה על האהל, וכיון דעשיית אהל קבע אסורה, אף תוספת אסורה, ולא למדנו מזה דאסור לעשות אהל עראי, אך באמת קשיא כן גם על מה שפירש"י שם קכ"ה ב' דהא דאסר ר"א בפקק החלון, אף דאין איסור אהל במחיצות, הוא משום מוסיף על הבנין, ובאמת בפירש"י קל"ז ב' פירש לההיא דר"א בפקק שבארובת הגג, וי"ל דהוכרח לזה מכח סוגיית הגמ' שם, - ושמא י"ל דאין מכוון הגמ' להביא מהא דאסר ר"א בפקק החלון, אלא מהא דאמר ר' יוחנן דהכל מודים וכו', וצ"ע. [↑](#footnote-ref-5)
5. אך אי"ז מתישב בד' התוס' בעירובין מ"ד א' שכתבו דמחיצה שאינה ראוי' לז' הויא כתוספת בעלמא ותליא בפלוגתת דרבנן ור"א, ונת' לעיל דלדעתם גם עיקר דינא דמחיצה שאינה מתרת, הוא דחשיב כתוספת בעלמא ותליא בפלוגתייהו, ואם עיקר הפלוגתא דר"א ורבנן הוא אם איכא אוסר בפנ"ע דמוסיף על האהל, ולא פליגי כלל אם נאסר לעשות אהל כשאינו אלא תוספת, אין לתלות בפלוגתייהו לדין עשיית מחיצה שאינה ראוי' לז'.

   ושמא י"ל בדעת התוס' שם, דלעולם עיקר הא דאסר ר"א אינו משום איסור בפנ"ע דמוסיף על האהל, אלא הוא משום דלא ס"ל להתירא דמוסיף, והוי זה ככל עשיית אהל האסורה, - ומה שאמרו בסוכה די"ל דהוא רק היכא דמבטל לי', היינו משום די"ל דלא אסר ר"א במוסיף על אהל עראי, אלא כשמבטל לי', אך כשלא מבטל לי' והוא עראי גמור, לא אסר בתוספת. [↑](#footnote-ref-6)
6. ואמנם בעיקר הדברים העירו, דאם כל הא דאסר ר"א ול"מ התירא דמוסיף על אהל עראי הוא משום דאיכא דין בפנ"ע דכל שעשייתו אסורה אף תוספת עליו אסורה, א"כ הדין נותן דהתירא דחוט או משיחה יהא גם לדעת ר"א, שהרי התם לא התחיל בעשיית האהל כלל, ול"ש בזה הך דינא דכל שעשייתו אסורה אף תוספת עליו אסורה, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-7)
7. אך צ"ע אם הוא מתישב בל' רש"י כדי הילוך בין הסדינין ל"בין מחיצות החצר", ומינה משמע דלא פרסו את הסדינין אלא ברוח אחת. [↑](#footnote-ref-8)