בורר סעיף ח-יא
קטגוריות: שו_ע / אורח חיים / הלכות שבת - הרב יהושע ננקינסקי

**ס"ח**

**★** לשון רש"י **דהוה ליה בורר** משמע דזה דאוריתא.

ובנמוק"י כתב **דנראה** כבורר.

וע"ע משב"ז [ה].

ועי"ש דדן האם מיירי לאחר זמן או אפי' לאלתר נאסר כפסולת מאוכל היו ונברר בפעם א' חשיב כפסולת מאוכל.

עכ"פ מוכח דס"ל דלא חשיב כלי [דאי חשיב כלי פשיטא דאסור].

ובעיקר הדברים י"ל דמדאו' שרי דהוה כקליפות [דא"א בענין אחר], רק היות ולא מוציא מיד את הפסולת [כמו כל קילוף שנוטל את הפסולת] אלא בשתי פעולות כביכול, בתחילה נפרד ע"י שצף, ואח"כ משליך את הפסולת וכו', לכן נראה כבורר, ורבנן אסרו.

וכנ"ל **באין שפין**, שהשיפה מפרדת את הקליפה אבל לא מוציאה רק מוציא אח"כ ולכן נאסר מדרבנן.

וכעין נידון הפמ"ג עי' בחזו"א [נד ה] שדן במחזיק בשניהם [באוכל ובפסולת] ומוציא אחד מהשני ודן למה לדמותו לאוכל מפסולת או פסולת מאוכל, ומכריע שמושך האוכל שרי.

וי"ל דהפמ"ג גרע טפי דאינו אוחז בשניהם אלא משליכם למים ובפועל נפרד אחד מהשני ולכן נטה לאיסור דאוריתא.

**★**הכא דנאסר שרית כרשינין מיירי גם לאלתר, ובכ"ז אסור דנידון כפסולת מאוכל, עי' פרישה [ז] ומשב"ז [ה].

וצ"ב מ"ש מקילוף פירות דשרי [או דא"א בענין אחר או כיש"ש דחשיב תיקון אוכל].

ועי' לעיל [לט] דהדחת מליח נאסר מדין גמר מלאכה דהוה כבישול ורק בחמין נאסר ובצונן שרי, ולא נאסר מצד בורר ולמרות שמדיחו ממלח שעליו שרי.

ע"ע במשנ"ב [שיח-ו] "והדחה בו משום דם שבעין", ועי"ש בפמ"ע [א"א ה] "ומותר להדיח בשבת כיון שרוצה לאכול **עתה מיד**".

וע"ע משנ"ב [שכא כא].

ועי' ברשב"א [שבת קיד:] שההיתר של קניבת ירק מיירי **בהדחת ירק**, וצ"ב.

וי"ל מ"ש הדחת פירות מהדחת כלים.

יש שרצו לומר דבשריה חשיב ע"י כלי [משום הכי נאסר] חו"ב [יד טז].

ועדיין צ"ב באין שפין.

וע"ע בשיטת הרשב"א שבורר ביו"ט נאסר ומותר רק בורר דרבנן בלא כלי, ושריה שרי ביו"ט עי' ביצה [יד] מוכח דשריה לא חשיב כלי.

וע"ע בח"א [הל' יו"ט כלל פב ד] דנאסר ביו"ט מצד עובדא דחול [ולא מצד כלי].

ויש דחילקו שקילוף שרי רק בדבר דבוק ולא בפסולת מעורבת והכא העפר מעורב ולכך אסור.

וע"ע אג"מ [ח"א קכה] שמתיר רחצת פירות דמוגדר רחצה ולא ברירה, ורק כאן לתוך כלי שיש במים נחשב ברירה.

וע"ע שבט הלוי [ח"א נב].

וכידוע בשם החזו"א **דאסר רחצת פירות** [דינים והנהגות לחזו"א פי"ג-ו, ואמרי יושר].

**★**בענין רחצת פירות לכאו' כל הנידון הוא רק בלכלוך **הניכר** **לעין**, אבל אם הלכלוך לא ניכר לענין כגון ריסוס וכדו' שרי.

**★**בשרית חסה יל"ע אי הנקיון נעשה ע"י השריתו, וא"כ י"ל דאסור, או דהנקיון נעשה ע"י שאח"כ רוחצים כל עלה לעצמו, וזה הברירה, וא"כ י"ל דשרי למתירים רחצת פירות, ולחזו"א הנ"ל יאסר.

**★**אבל נותן הוא לתוך הכברה.

ועי"ש ברש"י, וע"ע בר"ן ובביאה"ל [בד"ה אע"פ].

וע"ע בחי"א [יח ג] ובנשמ"א.

**ס"ט**

**★**נותנין מים ע"ג השמרים בשביל שיצלו [משנה קלט:].

לרש"י השמרים נמצאים במשמרת מבעו"י ובשבת נותן מים לתוכם שיזובו שירי היין, ושרי.

ולמדנו א. שאין ברירה ביחס ליין. ב. שאין ברירה ביחס למים.

ויל"ע למה אין ברירה ליין שיוצא, וע"ע במשב"ז [י] דהקשה הרי **גורם לבורר**, ויל"ע אמאי חשיב גרם.

ועי"ש מה שתירץ.

ואולי לדחוק שלא יוצא ממשות יין רק טעמי ייין, ומשו"ה לא הוי בורר, ולשון המשנ"ב לא משמע הכי "שיזובו עם **מקצת מן היין** שנשאר בלוע בו".

וביחס למים לא הוי בורר עי' לבוש [הובא במשנ"ב] "שהמים שהוא נותן צלולים הם ואין בהם דבר שצריך לברור מהם".

ועי' בחזו"א [נג ד"ה ואפי'] שלמד מזה שמותר להוציא מים מברז שיש בו מסננת שיש בה חול, והמים לפני נתינתם למסננת ראויים לשתיה אבל בתוך המסננת לולא הברירה לא ראויים לשתיה, ובכ"ז שרי דהיות ולפנ"ז היה ראוי אין כאן תיקון של ברירה ויליף לה ממשנתנו.

ובמאירי ובר"ן פירשו את משנתנו לא במשמרת אלא נותן המים לחבית שיש בה שמרים, וא"כ לא בורר בכלי, דאח"כ כשמוציא לשתות שרי כאוכל מפסולת לאלתר דשרי. [וצ"ע א"כ מה חידשה משנתנו].

**★**יל"ע המקפיד לסנן מים בשבת ובלי זה לא ישתה האם מותר או דכלפיו דלא שותה בלי סינון אסור, כאיסטניס בפמ"ג לקמן גבי קיסמים.

**★**במסנני מים המצויים כיום יל"ע דאסור דאינה פעולה אחת ששופך מים נקיים ויוצא נקי ואז שרי כהחזו"א הנ"ל, אלא יש כאן שני שלבים, א' נכנסים מים לתוך מיכל, ואח"כ שלב ב' מסתננים, ובעודם בתוך המיכל אינם ראויים לשתיה לכל אדם, וא"כ י"ל דכל פעולה נידונית לעצמה אם יש כאן ברירה.

**ס"י-סי"א**

**★**במשנה מבואר שמסננים את היין בסודרים ודיקו הראשונים **סודרים** דוקא ולא מסננת.

ויש כאן **ג' דרגות** א. יין צלול שכולם [או רובם] שותים אין כאן תיקון כלל ומותר משמרת.

ב. יין עכור לגמרי ונאסר גם סודר.

ג. יין שנשתה רק ע"י הדחק [רק מיעוט שותים אותו כך] מותר **בסודר** ולא במשמרת.

וביין צלול שמור הרי יש בו מעט קיסמים, ואמאי שרי, וצ"ל דנחשב למין אחד [ועדיף מעלים שנאכלים ע"י הדחק שאסור מדרבנן].

**★**בפשטות הכוונה דמשתתי הכי הכוונה **ששותים אותו ביחד עם הקיסמים** ולכך שרי.

ועי' בלבוש שאין בנ"א שותים אותו עם הקיסמים אלא מוציאין את הקיסמים מהפה, ובכ"ז שרי.

ולדבריו יוצא שגרעיני קלמנטינה וכדו' שמוציאים מהפה מותר **להוציא גם ביד.**

**★**עי' פמ"ג [הובא בביאה"ל] גבי איסטניס.

ויל"ע אי נאסר מדאו' או מדרבנן [כעין עלים הנאכלים ע"י הדחק].

יל"ע אי אזלינן אחר **עושה הברירה** או עבור מי שנברר עבורו. והנפק"מ האם איסטניס מותר לברור למי שאינו איסטניס, וכן להיפך.

עי' שו"ת מהר"ם שיק [או"ח קלד].

וע"ע בביה"ל [שב-א ד"ה והוא] שניעור טלית שחורה נאסר במקפיד ודן האם מורת לאינו מקפיד לנער עבור המקפיד.

**★**עי' נשמ"א [כלל טז-ה] שדן שכשנאסר לסנן מים מתולעים, האם מיירי בתולעים מאוסים ורק כה"ג נאסר, או גם בתולעים שלא נמאס בהם ולולי האיסור היה אוכלם, דגם זה נאסר.

**★**מים שהותר לסנן

**למג"א** מים מותר גם במשמרת **דבנקי** לא אמרינן שריתו זהו כיבוסו, וסודר כה"ג נאסר **גזירה** שמא יסחוט.

**לגר"א** מים בסודר אסור מצד שריתו זהו כיבוסו, ואסור גם בנקי, והא דשרי משמרת עי' ביה"ל בשם התו"ש "כיון שהוא עשוי לכך".