ב - דין מי שאינו לא בכרך ולא בעיר
קטגוריות: ש_ס / כא מגילה / קונ_ בדין פרוז ומוקף בן יומו - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ

יום ג' פורים דפרזים תשפ"ג

**א**

א] בירושלמי במגילה פ"ב ה"ג אמרו דמפרשי ימים והולכי מדברות קורין כדרכן בי"ד, א"ר מונא בעתיד לחזור למקומו, והרשב"א שם ה' א' כתב לפרש דהיינו דאיירי במי שהוא במדבר או בספינה ואינו עכשיו לא בן עיר ולא בן כרך, ואמרו דבכה"ג יקרא בי"ד כמקומו, וא"ר מונא דהיינו כשדעתו לחזור למקומו, אך כל שאין דעתו לחזור למקומו אלא דעתו לדור בכרך פטור כאן וכאן שהרי עקר דעתו מן העיר ולכלל בן כרך לא בא, וכ"כ הריטב"א שם י"ט א'.[[1]](#footnote-1)

וכ"כ בתשו' הרשב"א ח"ג סימן תי"ד, ז"ל, דאילו במגילה בן העיר שנעקר קודם י"ד דירתו מן העיר לדור בכרך ולא הגיע לכרך בט"ו אינו קורא כלל שאינו לא בן העיר ולא בן כרך, עכ"ל.

ומבו' בדבריהם דלא חשיב כמקום פרוז להתחייב בחיובא דפרזים אלא עיר פרוזה, אך המדבר והים לא חשיבי כמקום פרוז, וע"כ הוא דההולך שם אינו קורא כלל.

ב] ואמנם הנה מבו' בדבריהם דכ"ז הוא כשעקר דירתו מן העיר ע"מ לדור בכרך, אך כל שעקר מעיר זו ע"מ לדור בעיר אחרת, לא בטל מיני' תורת בן עיר, ואף דהדרך אינה מקום חיוב, מ"מ הוא חייב בחיובא די"ד משום דדירתו היא בעיר, - וצ"ב דמה מהני הא דדעתו לדור בעיר אחרת, הרי עקר מעירו וכבר אינו בן עיר זו, וגם עדיין אינו בן העיר האחרת שעדיין לא בא לשם.

וצ"ל דהיינו משום דכל דהוי בן עיר ותורת בן עיר עליו לחיוב קריאה די"ד, לא חשיב כעקירה מדירתו אלא כשעקר ע"ד לילך לכרך דהוא עקירה מתורת בן עיר דילי', אך כל שעקר דירתו לילך לעיר אחרת אי"ז עקירה מתורת בן עיר דילי', וע"כ עדיין יש עליו תורת בן עיר לחיוב הקריאה די"ד.[[2]](#footnote-2)

ב] אך הנה הארחות חיים בהל' מגילה סכ"ב כתב, ז"ל, ובתוספתא גרסינן דבן כרך שהי' מפרש ויוצא בשיירא והי' במדבר או על הים ביום י"ד קורא בו ביום, דכיון דאינו במקומו הלך אחר רוב העולם, וכן נראה מן הירושלמי עכ"ל, וכ"כ הכל בו בסימן מ"ה, וכ"נ בד' הרמ"א בסימן תרפ"ח ס"ה, וכ"כ האלי' רבה שם סק"י והמ"ב שם סקי"ג, ולדבריהם כ"ש דבן עיר ההולך במדבר או בים ואין דעתו לחזור למקומו דקורא בי"ד כרוב העולם, דכיון דאף בן כרך הנמצא שם קורא בי"ד, כ"ש דמי שאינו לא בן עיר ולא בן כרך קורא בי"ד.

ואמנם צ"ב במש"כ הארחות חיים דכן נראה מן הירושלמי, שהרי אדרבה להדיא אמרו בירושלמי דכל הא דקוראין כדרכן בי"ד הוא בעתיד לחזור למקומו, והרי דכל שאינו עתיד לחזור למקומו אינו קורא כלל, וכמו שהביאו מזה הרשב"א והריטב"א.

**ב**

ג] ונראה פשוט דהארחות חיים מפרש דד' הירושלמי קיימי בבן כרך, והא דא"ר מנא בעתיד לחזור למקומו רבותא קמ"ל דאף דעתיד לחזור למקומו מ"מ קורא בי"ד כרוב העולם, וכ"ש דבן עיר המפרש ויוצא בשיירא והי' במדבר או על הים דקורא בי"ד.

ד] אך לדעת הרשב"א והריטב"א אין הדין כן, דלדעתם בן כרך המפרש ויוצא בשיירא ודעתו לחזור למקומו קורא בט"ו, וכאשר כ"ה להדיא בד' הריטב"א בסוגיין, דרק כשאין דעתו לחזור למקומו הוא שנחלק עם רבותיו דלדעת רבותיו קורא בי"ד ולדעתו אינו קורא כלל, ונתבאר בסימן ג' סק"ב דהיינו משום דלדין פרוז בן יומו בעינן שיהא בעיר פרוזה, עיי"ש.

**ג**

ה] והריטב"א בסוגיין כתב דיש מרבותי שכתבו דבן כרך שהולך במדבר או בים או במקומות שאין שם ישראל ואין דעתו לחזור למקומו אינו נפטר לגמרי אלא שקורא יום י"ד כזמן הרוב.

והריטב"א כתב ע"ז דאינו נראה בירושלמי שכתבנו, ולכאו' מכוון דבריו שהרי אמרו בירושלמי דאף בן עיר המפרש בים ויוצא בשיירא אינו קורא בי"ד אלא כשדעתו לחזור למקומו וכל שאין דעתו לחזור למקומו אינו קורא בי"ד, וכ"ש דבן כרך המפרש בים ויוצא בשיירא ואין דעתו לחזור למקומו דאינו קורא כלל.[[3]](#footnote-3)

ובישוב ד' רבותיו דהריטב"א שמא יש מקום לחלק בין בן עיר שאין דעתו לחזור למקומו אלא דעתו לילך לכרך, דכיון דדעתו לילך לכרך אינו מתחייב בחיובא די"ד, לבין בן עיר שאין דעתו לחזור למקומו אלא דעתו לילך לעיר, וצ"ע.

1. והריטב"א שם כתב דה"נ הוא בבן כרך שהולך במדבר או בים או במקומות שאין שם ישראל ואין דעתו לחזור למקומו דאינו קורא כלל. [↑](#footnote-ref-1)
2. ויש לדון לפ"ז נפ"מ רבתא לדינא, דהנה נתבאר בסימן ד' מד' כמה מקמאי דלדין פרוז בן יומו בעינן שיהא בעיר בתחילת הלילה ע"ד להיות שם עד אחר עלות השחר, ונתבאר שם כמה דרכים בזה, והנה לכאו' לכל הדרכים שנתבארו בזה הי' בדין דבן כרך שהי' בעיר בתחילת ליל י"ד ובלילה הלך מעיר זו לעיר אחרת לא חשיב כפרוז בן יומו, משום דלא הי' כל הלילה בעיר, שהרי הדרך לא חשיבא כעיר לדינא דפרוז בן יומו, וכמש"נ בסימן ג' מד' רש"י והרשב"א והריטב"א, ונמצא דבשעת הליכתו מעיר לעיר ל"ה פרוז, ולא נהגו כן, וי"ל דהוא משום דלדינא קי"ל כדעת הארחות חיים והכל בו דגם הדרך חשיבא כעיר לדינא דפרוז בן יומו, וכמש"נ בסימן ג', - אך למש"נ יש מקום לומר דעיקר דינא דפרוז בן יומו היינו דהוא קובע דירתו בעיר ליום י"ד והוי בן עיר בי"ד ועי"ז הוא דהוי פרוז בן יומו, ולפ"ז י"ל דרק אם יצא מן העיר בליל י"ד ע"מ לחזור לכרך ל"ה פרוז בן יומו, משום דקודם עלות השחר כבר אינו בן עיר, אך כל שהולך לעיר אחרת הרי דאכתי בן עיר הוא ולא איכפת לן דהוא בדרך, וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-2)
3. ויש להוסיף דלדעת רבותיו של הריטב"א אין לפרש לד' הירושלמי כמש"נ בד' הארחות חיים דאיירי בבן כרך, שהרי להדיא כתבו רבותיו דכל הא דבן כרך ההולך במדבר קורא בי"ד הוא רק כשאין דעתו לחזור למקומו, ואם דברי הירושלמי קיימי בבן כרך הרי נתפרש בד' הירושלמי דאף כשדעתו לחזור למקומו קורא בי"ד כרוב העולם. [↑](#footnote-ref-3)