סימן כד.בדיני חשוד והמסתעף
קטגוריות: ש_ס / ה שביעית / שביעית עניינים - הרב מאיר קאופמן

בס"ד כ"ב שבט ס"ח

**סימן כ"ד**

**בדיני חשוד וע"ה לשביעית ושאר דיני התורה והמסתעף**

א]סוגיא דבכורות כ"ט ע"ב בדין חשוד לעניין בכור תרומה ושביעית ובגדר הקנס לר"ש

ב]ביאור ספק הירושלמי במעשרות האם יש ספיחים בדבר שאין קדו"ש וביאור המשנה לעניין פשתן ודעת הר"מ בזה והאם נאסר מצד נעבד ובפסק הלכה בזה

ג]ביאור הירושלמי במעשרות לעניין בקיא לקנות מע"ה ומהחשוד ובדין זרעוני גינה לקנות מהחשוד

ד]ביאור ספק הירושלמי שביעית לעניין תבן שלא יהיה ספיחין והטעם שאין שמור ונעבד והנידון לעניין לקנות מחשוד

ה]ביאור שיטת רש"י והר"מ במשנה פ"ט מ"א בחילוק בין קניה של דברים שדרכם מההפקר לבין דרכם מהמשומר ובדין קניה מהחשוד

ו]ביאור שיטת רש"י בכונת הגמ' בלוקח מן המשומר ובדין לוקח מהחשוד

ז]שיטת ר"ת שהאיסור מצד משומר ובדין מסירת דמים האם זה רק בחשוד והאם יש איסור לקנות מחשוד מצד מסייע

ח]ביאור שיטת הרמב"ן באיסור קניה של ספק משומר וסיכום הדברים ולעניין הלכה

ט]בנידון הראשונים האם סתם ע"ה חשוד לעניין שביעית וביאור תוס' בבכורות ל. ובכתובות כ"ד.

י]בדין המשנה של קנית פשתן מחשוד למה לא נקטו סתם ע"ה

י"א]מה שיש לדון מכמה דוכתי בירושלמי וביאור הדין שיש דין ע"ה לעניין שביעית

י"ב]המורם מהנ"ל

א]עיין בכורות ל:החשוד על הבכורות אין לוקחין ממנו בשר צבאים ולא עורות שאינם עבודין ואין לוקחין צמר מלובן מצואתו אבל לוקחים טווי וארוג דהינו שחוששים שמא מוכר בכור שזה אסור והדברים המותרים הגמ' מבארת שהוא וודאי לא יטרח באיסור שמא רבנן ישמעו ממנו ויפסידו לו ולכן בהכרח שזה היתר ומבואר שאפשר להתיר ע"י כאלו ראיות אפילו שאין לו נאמנות דהרי הוא חשוד והנה בפשוטו אין כאן קנס אלא רק שחוששים שמוכר איסור ובמה שמבואר שגם בשר צבי אסור כי דומה לעגל היה מקום לומר שרק כשבאמת יש כזה ספק אין לסמוך על דבריו שזה בשר צבי אבל אם ראהו שוחט או שהוא בקי להכיר יהיה מותר אמנם עיין חזו"א שביעית ס"י סקי"ב שכתב שמשמע שגם כה"ג אסור וביאר שזה גזירה דרבנן בגלל מקרה שיטעו ויחליפו והנה עיין גמ' בע"ז מ: הובא לקמן שאם חשוד למכור תרומה מוכר מהאוצר מותר כי וודאי לא מערב באוצרו תרומה ועיין חי' הראב"ד שזה כמו טווי ומבואר שגם אם זה אותו צמר אלא יש לי ראיה שזה לא קשור לאיסור אין הקנס והיה מסתבר שה"ה כאן אם ראהו שוחט וצ"ב[[1]](#footnote-2)

ובמשנה אחרי זה מבואר החשוד על השביעית אין לוקחין ממנו פשתן ואפילו סרוק אבל לוקחין ממנו טווי וארוג ובפשוטו שחוששים שזה אסור מצד ספיחים או שהוא זרע בעבירה אם כה"ג זה נאסר ובטווי מותר כנ"ל וכמו שביארו הרע"ב ורבינו גרשום דהוא לא יטרח בדבר אסור ובהכרח שזה מהיתר דהיינו משישית

ובמשנה אחרי זה החשוד להיות מוכר תרומה לשם חולין אין לוקחין ממנו אפילו מים ומלח דברי רבי יהודה ר"ש אומר כל שיש בו זיקת תרומה ומעשרות אין לוקחין ממנו והנה דעת רבי יהודה שקנסו כדי שלא ימכור איסור דלא קונים ממנו שום דבר אמנם בפשוטו ר"ש חולק שלא גזרו כאן יותר ממשניות קודמות ורק אסור מצד חשש איסור והכונה זיקת תרומה כמו שהגמ' מבארת קרבי דגים שמא עירבו בזה שמן אמנם עיין גמ' שרבא אסר לאדם שמכר חלב למכור אגוזים וזה גם לר"ש כיון שע"י שמוכר אגוזים הוא מפתה את הילדים להביא לו חלב וזה עוזר לו לגוף האיסור וצ"ע מהיכי תיתי הרי לר"ש רק אסור מצד חשש אולי עוברים איסור ויתכן שכונת הגמ' שמסברא כה"ג קונסים ורק דוחה שאין ראיה מר"ש שלא קונסים שרק על מה שלא קשור לגוף האיסור לא קונסים אבל באמת מה שאסור לקנות פירות זה מעיקר הדין וכנ"ל שמא זה תרומה

אמנם עיין רמב"ם פי"ב ממעשר הט"ז וז"ל אבל מי שהוא חשוד למכור תרומה לשם חולין אסור ליקח ממנו כלל דבר שיש בו זיקת תרומה ומעשר אפילו קרבי דגים מפני שנותנים בהם שמן ואין אסור אלא כל שלפניו אבל אוצרו מותר ליקח ממנו מפני שמתירא לערב תרומה באוצרו שמא יודע הדבר ויפסיד הכל וכן החשוד על מעשר שני למוכרו לשם חולין אין לוקחים ממנו דבר שיש עליו זיקת מעשר וכל זה קנס מדבריהם עכ"ל ומבואר שזה לא מעיקר הדין אלא רק קנס וצ"ב מקורו ויתכן מהגמ' הנ"ל ולכאורא צ"ע למה שלא יאסר מעיקר הדין וצ"ל שזה וודאי דרוב התבואה בשוק זה היתר וזה לא תרומה, ועד כמה שלא ידוע פה וודאי איסור, מעיקר הדין מותר ורק רבנן קנסו את העובר כדי שלא יעשה איסור וימכור האיסור דתמיד לא קונים אם יש צד שזה חשש איסור והיה מקום לומר שאם עבר וקנה מותר דיש רק כאן איסור לקנות ולא חשש באמת שזה אסור אמנם יתכן שגדר הקנס היה שתמיד חוששים שזה איסור ולפ"ז גם אם קנה יהיה אסור ונפק"מ אם רוצה לקנות ולנהוג כדיני תרומה שיהיה מותר אבל אם זה קנס על עצם הקניה שלא יעשה איסור א"כ מסתבר שגם כה"ג אסור ועיין לקמן והנה לפ"ז אין ראיה שאפשר לסמוך על ראיה זו שלא טרח גם בדאוריתא דיתכן דרק כאן שמעיקר הדין מותר סמכו על ראיות אלו

ב]והנה הירושלמי סוף מעשרות מסתפק רבי ירמיה בעי כרכמין מהו שיהיו מותרים משום ספיחין וביארו המפרשים שהספק האם כיון שאין בזה קדו"ש שזה לא עומד לאכילת אדם ובהמה לא גזרו על זה ספיחים וצ"ב הרי האיסור שמא יזרע ומה משנה אם יש קדו"ש וביאר החזו"א שביעית ס"י סקי"ב דצ"ל שזה סברא בגדר האיסור שרק בדבר אם קדו"ש גזרו עוד ביאר שאולי בדבר שלא עומד לאכילה יש פחות חשש שעוברי עבירה יזרעו דמצוי עוד משנה שעברה או סברות אחרות התיב רבי תנחום בר ירמיה והתנינן החשוד על השביעית אין לוקחין ממנו פשתן אפילו סרוק ופשתן לאו קיסמין הוא דהיינו דפשתן הרי אין עליו קדו"ש וא"כ זה כמו כרכמין ומבואר שאסור לקנות שמא זה ספיחין ומבואר שיש איסור ספיחין אמר רבי חנינה מפני זרעה דהיינו דכאן דיש זרע שהוא ראוי לאכילה ויש עליו איסור ספיחים כה"ג גזרו גם על מה שלא ראוי לאכילה אבל בכרכמין יתכן שלא גזרו כלל רבי מנא אמר אם מפני זרעה והתנינן החשוד להיות מוכר תרומה לשם חולין אין לוקחין ממנו מים ומלח אית לך מימר מים ומלח מפני זרעה לא משום קנס אף הכא משום קנס דהינו שבאמת אין בזה איסור ספיחים אבל מצד קנס לא קונים מהחשוד כמו שלא קונים מים ומלח וצ"ב הרי משמע שר"י גזר גזירה מיוחדת בתרומה ועוד שהרי מבואר בגמ' שהלכה כר"ש וצ"ל שהכונה שכאן זה כמו זיקת תרומה וביאר החזו"א כיון שיתכן שזרע את זה באיסור אפילו שזה לא נאסר אבל כה"ג זה בכלל הקנס לא לקנות ממנו ומבואר בפשוטו כנ"ל מהר"מ שזה מצד קנס על העובר וגם מבואר שגדר הדברים לא מצד חשש לאיסור דהרי פה אין איסור אלא שכל שיש חשש שהדבר הנקנה מגיע מאיסור כגון שזרע או עבד בשביעית אסור לקנות ממנו

והירושלמי ממשיך מנחם בר מקסימא אחוי דיהונתן קיפא בשם רבי אמי פשתן נלקחת מכל אדם בשביעית הדא דתימר באינו ידוע אם חשוד או אינו חשוד הא דבר בריא שהוא חשוד אסור: דהינו שהוא ס"ל כר"מ שאין איסור ספיחים בפשתן וכנ"ל שזה לא לאכילה ורק בחשוד אסור כדין המשנה

והנה ביארנו דמה דפשתן אסור זה לא מחמת איסור ספיחים אלא מצד קנס אלא שצ"ב למה צמר פשתן טווי מותר הרי בבכור ההיתר שזה ראיה שזה לא מהאיסור דלא היה טווה דרבנן היו לוקחים לו אבל כאן שהרי אין איסור ספיחים הרי לא יקחו ממנו כלל ואין סיבה שלא יטווה את זה וביאר החזו"א הנ"ל דזה סברא בקנס שלא קנסו אלא אם זה כבריתו אמנם עיין רע"ב ור"ג שביארו הטעם כי הוא לא יטרח וכמו בבכור ומבואר שגם כאן מפחד וכן הוא סתימת רש"י שלא ביאר כלום ועוד דביאר במשנה שהוא חשוד לזרוע ולמכור ספיחים ומשמע שבא לבאר למה זה אסור

וראיתי בחו"ב שביאר שביעית ס"ז שגם אם אין איסור ספיחים בי"ד יקנסו אותו ויקחו לו אם הוא זרע באיסור ולכן אם מוכר טווי בהכרח שזה לא ממה שזרע בשביעית והוא דומה למשניות הקודמות אמנם לכאורא וודאי שסתימת הראשונים שלא ביארו כלום וכן סתימת הגמ' משמע שזה כמו המשניות האחרות שזה חשש מכירת דבר האסור ולפ"ז בהכרח שיש ספיחים בפשתן וצ"ע ועיין עוד לקמן סק" בדעת רש"י ור"ת שגם משמע שאין כזה קנס על חשוד ובהכרח שהמשנה כאן מצד ספיחים

ועיין רמב"ם פ"ח משמו"י הי"ד וז"ל אבל מי שהוא חשוד לעשות סחורה בפירות שביעית או לשמור פירותיו ולמכור מהן אין לוקחין ממנו דבר שיש בו זיקת שביעית ואין לוקחין ממנו פשתן אפילו סרוק אבל לוקחין ממנו טווי ושזור עכ"ל והנה הלשון זיקת שביעית היה מקום לבאר כמו שמקורו מהמשנה לעניין תרומה שקרבי דגים אסור כי אולי יש בהם שמן וגם כאן שכל דבר אפילו אם יש בו תערובת איסור שביעית אסור אבל עד כמה שאין כאן שום איסור אין סיבה לאסור כי החשוד עבר איסור וכל הקנס רק ביחס לחשש שמכשיל הציבור ולא מצד העבירה הפרטית שלו והיה מקום לומר שהר"מ סתם שיש ספיחין גם בפשתן אמנם ע"ש בכס"מ מפורש דפשתן רק הגרעינים שלו אסורים וזה הכוונה דבר שיש בו זיקת שביעית ולפ"ז צ"ל שזיקת שביעית כולל שהוא עבר איסור כדי להביא את זה

והנה בפשוטו לעניין הלכה כיון שר"מ ור"א הכי ס"ל והוא מילתא דרבנן א"כ מדין ספק דרבנן לקולא אפשר להקל וכן הוא בחזו"א סקי"ב ד"ה ומסקינן שמסקנת הירושלמי שאין בזה איסור ספיחים אמנם למה שנתבאר סתימת הגמ' והראשונים שביארו הגמ' מצד שיש כאן דבר אסור ומשמע שיש ספיחים בפשתן ונפק"מ לפרחים של שביעית ויתכן שאם אין ספיחים גם בנעשו באיסור מותר וכדלקמן

והנה עיין סימן כ"ב דהבאינו מהרבה ראשונים שיש קנס על נעבד בשביעית ולפ"ז כל זורע בשביעית חוץ מאיסור ספיחים צריך לאסור גם מצד נעבד וצ"ע א"כ מה הירושלמי מוכיח שיש איסור ספיחים מהא שאסור לקנות פשתן מהחשוד אולי איסור ספיחים אין אבל כיון שהוא חשוד א"כ חוששים שזרע בשביעית ולכן זה נאסר ולכן אסור לקנות ממנו ולכאורא מבואר שבמקום שלא קנסו מצד ספיחים לא קנסו גם מצד נעבד שזה אותם גדרים וכמו שמבואר בר"מ שנזרע מותר בעולי מצרים וכן הוא בראב"ד פ"ד הט"ו ואולי יש ללמוד גם לפירות שישית שעשו בהם מלאכה בשביעית שיהיה מותר אמנם יש לחלק בין דבר שחז"ל לא ראו לגזור ספיחים דיש לומר דמאותו טעם לא גזרו נעבד ולעניין פרחי נוי לכאורא יש לדמות לכאן ועיין סימן כ"ב סק"ז סקי"ג וסק"ה [[2]](#footnote-3)

ג]עיין ירושלמי במעשרות שם זוגא קריביה דרבי בא בר זבדא בשם רבי אבהו ביקיא נלקחת מכל אדם בשביעית דהיינו דיש בו זרע וירק וגם הירק נלקח מכל אדם בשביעית ובפשוטו כי לא חשודים על זה והירושלמי שואל מתוספתא שרק זרע של בקיא נלקח מכל אדם אבל הבקיא עצמו לא והירושלמי עונה דשם מדובר בחשוד ולפ"ז מבואר שזרע ביקיא מותר אפילו בחשוד וביקיא עצמה בסתם ע"ה מותר ובחשוד אסור ולפ"ז ה"ה בשאר הדוגמאות המבואר בסוף מעשרות שנלקחות מכל אדם בשביעית דהיינו כל זרעוני גינה זה אפילו מחשוד וכן הוא בר"ש וברא"ש שם וצ"ב הטעם שאפילו שזה לא נאכל אבל למה שיהיה מותר ואין פה את הקנס וצ"ל שכיון שאין דרך בני אדם לזרוע כאילו דברים לצורך הזרעוני גינה לבד א"כ בזה רבנן לא ראו מקום לקנוס ובבקיא לצורך הזרע אין דרך לזרוע אבל לצורך העלים רגילים לזרוע רק שסתם ע"ה לא חשוד לעניין שביעית אבל חשוד חשוד גם על זה ולכן אסור לקנות ממנו דבר זה

ומבואר שבזרעוני גינה שלא אסרו מחמת ספיחים לא אסרו גם מחמת נעבד וכנ"ל שזה אותם גדרים או דאין כזה איסור

אמנם ברמב"ם מבואר לעניין זרעוני גינה שבחשוד תמיד אסור ורק בסתם ע"ה מותר ולא העתיק הדין דבקיא ומשמע שלמד שהירושלמי חוזר בו ובקיא עצמה תמיד אסור ויש עוד הלכה בירושלמי שמחשוד גם זרעוני גינה המשנה לא התירה ואע"ג שאין בזה איסור ספיחים אבל מצד קנס בחשוד תמיד אסור ומבואר בדבריו שם שגם הדברים בסוף מעשרות שאין הדרך לזורעם כלל אסור לקנות מחשוד וזה לא דומה לדבר שהוא וודאי לא איסור

ד]עיין ירושלמי שביעית פ"ט ה"ה שנסתפק תבן של שביעית מהו שיהא בו איסור ספיחין ועיין חזו"א שביעית ס"י סקי"ב דביאר דהספק שכיון שכבר קנסו על הזרע אין צורך לקנוס על התבן שזה הקליפה של התבואה והירושלמי מביא מאן דאמר שאוסר ומאן דאמר שמתיר ולאחרי זה אמר רב ירמיה מתניתי אמרה שהוא מותר דתני הצבעין והפטמין לוקחין מורסן מכל מקום ואינו חוששים דהינו שקונים גם מע"ה חזינן שאין בזה איסור ספיחים והירושלמי ממשיך שר' ירמיה סבר שמותר אפילו מהחשוד ור"א אמר לו לא אמרו אלא באינו ידוע אם חשוד או לא אבל וודאי חשוד אסור ועיין רמב"ם פ"ד ה"ד שפסק שמותר ועיין תוס' תענית ו:

והנה צ"ב מה הצד להתיר מהחשוד הרי אולי זרע בשביעית ואפילו שאין כאן ספיחים דלא ראו מקום לקנוס אבל למה אין כאן איסור נזרע ולראשונים שזה רק דרבנן א"ש שכמו שלא גזרו על ספיחים ועל לקיחה מסתם ע"ה ה"ה בשמור וכנ"ל אבל לראשונים שאסור מדאוריתא צ"ע ואין זה דומה לפשתן ובקיא הנ"ל דשם אין לזה קדו"ש ממילא אין איסור נזרע וכמבואר בחזו"א שם אבל תבן שיש קדו"ש וודאי צ"ע וכן צ"ע למה שלא יהיה את האיסור קניה מהחשוד כמו בפשתן

והנה עיין חזו"א שם שהקשה הרי תבן יש בו קדו"ש ואיך מותר להשים אותו בצבע וצ"ב קושיתו הרי הנאת צבע זה הנאתו וביעורו שווה ומותר לעשות אם פירות שביעית אלא שלכאורא צבע שצובע בשכר אסור אמנם כאן לכאורא אחרי שזה נעשה לצבע אין לזה קדו"ש כמו תבן בכר וא"כ אין השתכרות בשביעית עוד הקשה הרי אין מוסרין דמי שביעית לע"ה ויתכן שמדובר פחות מג' סעודות ועוד יתכן שעושה בהבלעה ולא זה נידון הבריתא

וע"ש שמכח זה חידש שהכוונה שתולים שזה מערב שביעית דאין ע"ה חשוד לעשות סחורה בתבן של שביעית והירושלמי פושט שזה סיבה לא לגזור ספיחין בתבן והוי ס"ל שגם חשוד גמור לא חשוד על תבן ומוכר של ערב שביעית והירושלמי דוחה דבר זה ולפ"ז א"ש שאין איסור שמור ונזרע שזה מערב שביעית וביאור זה מחודש דלמה לא יעשו בו סחורה לצורך מאכל בהמה הרי אנשים אפילו זורעים לצורך זה

בביאור המשנה שביעית פ"ט מ"א

ה]עיין שביעית פ"ט מ"א הפיגם והירבוזין וכו' פטורין מן המעשרות ונלקחין מכל אדם בשביעית שאין כיוצא בהן נשמר ואיכא חידושא שאין כאן איסור ספיחים אמנם מבואר מלשון המשנה שיש כאן היתר לקנות מכל אדם דהיינו שדבר שהדרך שגודל בגינות ושדות אסור לקנות מכל אדם בשביעית משא"כ דבר שהדרך שגודל מההפקר מותר וצ"ב החילוק

ועיין רמב"ם בפ"ח וכן בפיה"מ שביאר שהאיסור מצד מסירת דמי שביעית לע"ה שחוששים שלא ינהג בזה כדין ויצניעם וכל החשש עד כמה שהוא מוכר דבר שכיוצא בו נשמר ויש סיבה לחשוש שעבר על איסור משומר לכן חששו גם לעניין הדמים אבל אם זה דבר שאין כיוצא בו נשמר ואין סיבה לחוש שהוא עבר על איסור שביעית גם לא חוששים שהוא ישמור הדמים ומבואר בגמ' סוכה שכל זה דווקא בפחות ממזון שלש סעודות ולפ"ז למכור בהקפה או בהבלעה מותר דאין כאן איסור מסירת דמי שביעית לע"ה

ולכאורא כן הוא שיטת רש"י סוכה ל"ט: ד"ה וניקחין מכל אדם שכתב וז"ל ואע"ג דשביעית נהגא במופקרין מפני שאין כיוצא בהן נשמר והוה ליה לוקח מן המופקר ואע"ג דלא ידעינן ביה דוודאי הפקיר מחזקינא ליה בהכי דאין דרך לשומרן לפיכך מוסרין לו דמיהן ולא חשדינן שיצניעם לסחורה וכו' עכ"ל ומשמע שהמעלה בדבר שהדרך שהוא מופקר שלא חוששים שישמור הדברים וכלשון זה העתיק גם הר"ש שם ועיין תוס' במנחות פ"ד ע"א שביארו כן בדעת רש"י שהאיסור מצד מסירת דמי שביעית לע"ה

והנה לפ"ז מבואר שסתם ע"ה חוששים שלא ישמור קדושת שביעית בדמי שביעית שבידו ואם זה ניתן בעד דבר שדרכו להשתמר חוששים אפילו על איסר ואם זה על דבר שאינו בחזקת משומר מותר עד ג' סעודות ולפ"ז מבואר שחוששים על סתם ע"ה שהוא משמר שדהו ויש לעיין מה הדין בחשוד על השביעית ובפשוטו שם תמיד אסור אפילו כל שהוא מצד שהוא חשוד לעניין הדמים ויתכן עוד שכה"ג גם בהבלעה אסור וכדין שאין לוקחין פשתן מן החשוד שזה מצד שמסיעי לו בעבירתו אמנם לעניין דבר שחזקתו מן ההפקר היה מקום להתיר דבפשוטו לא עשה בזה עבירה אמנם ברמב"ם הי"ד מבואר שגם זה אסור

ו]והנה הגמ' בסוכה ל"ט.: מביאה ברייתא אין מוסרין לע"ה יותר ממזון שלש סעודות בד"א בלוקח מן המופקר אבל בלוקח מן המשומר אפילו כל שהוא אסור ועיין רמב"ם בפיה"מ שם שביאר שמופקר הכוונה דברים שאין דרכם לגדול אלא מן ההפקר ומשומר זה דברים שדרכם לגדול במשומר וכן ביאר בדעתו המהרי"ק ה"י וכן בחידושי ר"א מן ההר ולפ"ז אין כאן עוד חידוש דין וכן הוא ברמב"ן עה"ת

אמנם עיין רש"י שם וז"ל בד"א דמזון ג' סעודות מיהא מוסרים בלוקח מן המופקר שראה חבר זה שנתלקטו פירות הללו בשדה הפקר שאין ע"ה זה שומרו הואיל ולא ראינו חשוד מותר למסור לו מעט אבל לא הרבה שלא תהא עינו רעה להצניעם אבל בלוקח מן המשומר ששדה זו היתה משומרת בגדר ופתח נעול זה נחשד לעניין שאינו מפקיר לעניים והערמה היא שמוכרן על יד על יד עכ"ל ומבואר ברש"י שאם ראינוהו לוקט מהפקר כה"ג אפילו שזה סוג שבעלמא נשמר לא חוששים למסירת דמי שביעית עד ג' סעודות וזה הכונה מהמופקר

ומשומר הכוונה שראינו אותו משמר ובטעם האיסור צ"ב כוונת רש"י ועיין תוס' במנחות פ"ד. שביארו כוונתו שחוששים שמוכר לעט לעט עד שיצטבר לו הרבה כסף יותר מג' סעודות ושומרו והנה צ"ב למה הוזכר דוקא שראינו אותו משמר ולא כל דבר שיתכן שזה משומר כמבואר לעיל ויתכן שכאן אסור אפילו אם ימכור דברים שהדרך מהמופקר ומבואר שכל החיסרון רק מצד הדמי שביעית אבל אם יעשה בהבלעה לכאורא אין בזה חיסרון וצ"ע מאי שנא מפשתן שאפילו שאין בזה קדושת שביעית וגם אין איסור ספיחים שמבואר שאסור לקנות מחשוד ולכאורא מדויק מרש"י כנ"ל סק"ג שביאר שפשתן יש בו איסור ספיחים ורק לכן אסור אבל לא מצאנו שום קנס עד כמה שאין כאן חשש מכירת דבר אסור

והנה עיין תוס' במנחות שהביאו את דברי רש"י והקשו דעד כמה שאדם זה חשוד א"כ גם מהמופקר יהיה אסור לקנות ממנו מצד האיסור של מסירת הדמים וכן מה סברא לחלק בין דבר שדרכו הפקר או לא וכוונת דבריהם שס"ל שאין שום סברא לחלק שבמכירת דבר שהדרך להיות שמור יותר יחושו לעניין הדמים וזה הקשו מפיגם ומהגמ' של מן המשומר שהוא שימר בפועל ורש"י אומר שזה סיבה לחשוד בו לעניין הדמים א"כ מה משנה מה מוכר וזה יש לדחוק שזה עצמו הכונה שע"י זה הוא נהיה חשוד

אמנם תוס' בסוכה הוסיפו שהרי ר"ת הוכיח שסתם ע"ה לא חשוד וא"כ בהכרח מדובר בחשוד וא"כ מה החילוק אם זה הפקר או דבר שדרכו מההפקר הרי אדם זה חשוד לשמור פירות שביעית ולכאורא הכונה שאם היה מדובר באדם לא חשוד היה מקום לסברת רש"י שדבר שיתכן שזה שמור יותר חוששים לעניין הדמים אבל לשיטת ר"ת שסתם ע"ה הוא לא חשוד א"כ גם בדבר שדרכו להיות שמור אין שום סיבה לחוש שהוא הביא מהשמור וא"כ בהכרח צריך להעמיד בחשוד וא"כ גם בראינוהו לוקח מהמופקר צריך לאסור למכור לו פירות שביעית

ז]והנה תוס' לכן ביארו שיש איסור משומר וזה ההבדל בין מופקר למשומר דהכוונה שדבר שדרכו מן ההפקר אין כאן חשש איסור משא"כ דבר שדרכו מהמשומר אסור לקנות דאולי זה משומר ועיין תוס"ר יבמות שביאר מפורש ששני החילוקים שמצאנו בגמ' אחד לעניין הפיגם ואחד הבריתא שמחלקת בין שמור למופקר האיסור מצד שמור

והנה התוס"ר בסוכה נקט שגם לר"ת שסתם ע"ה לא חשוד הכוונה לסתם איסורי שביעית אבל לעניין לשמור דמי שביעית הוא חשוד והדין שמותר עד שלש סעודות זה בסתם ע"ה אבל חשוד אסור אפילו פחות מג' סעודות

וצ"ע לפ"ז המשנה שמחלקת בין פיגם לשאר דברים הרי ממ"נ אם מדובר בחשוד אסור לקנות ממנו כלל מצד מסירת דמים ואם בסתם ע"ה הרי הוא לא חשוד למכור מהמשומר שהרי זה אסור וא"כ כל דבר צריך להיות מותר לקנות ממנו ולא זכיתי להבין דבר זה

אמנם עיין תוס' בכורות ל. י"א. שנקטו שכל הדין של אין מוסרין דמי שביעית לע"ה הכוונה לחשוד ולפ"ז מבואר שגם בחשוד התירו עד מזון ג' סעודות מצד כדי חייו ולפ"ז א"ש דמדובר שקונה מחשוד ולכן סתם דבר שחזקתו מהמשומר חוששים שזה אסור מצד משומר משא"כ דבר שחזקתו מההפקר ולפ"ז גם הכוונה של הגמ' בלוקח מהמופקר שרואהו לוקט משם ואין כאן איסור משומר לכן מותר מצד מסירת דמים עד מזון ג' סעודות

ולפ"ז מבואר שדברים שחזקתם מהמופקר מותר לקנות מחשוד וצ"ל שזה לא דומה לפשתן דשם יש צד שעשה בזה איסור משא"כ כאן אלא שצ"ע למה מופקר מותר שראהו לוקט מההפקר הרי מה זה גרע מפשתן ואפילו שכאן ראינו שהוא לא עשה איסור אבל הרי מבואר שבשר צבי אסור וכתב החזו"א שזה גזירה שלא יחליפו וא"כ ה"ה כאן אמנם עיין לעיל שדברי החזו"א אינם מוכרחים וכן מוכח מהדין קונה מה"ע אתרוג שמותר בהבלעה ואין כאן איסור משומר כי יודעים שלא הפקיר וכמו שביאר החזו"א ס"י סק"ה ובהכרח שכה"ג גם אין איסור לקנות מחשוד וכן הוא ברמב"ן עה"ת שביודעים שלקט מההפקר מותר לקנות ממנו אמנם עדיין צ"ע איך ר"ת הוכיח את דינו שמשומר אסור מהדין שדבר שדרכו במשומר אסור מחשוד כמבואר בדבריו בסה"י ובתוס"ר יבמות ובתוס' במנחות ותוס' בסוכה הרי אולי אסור מצד שעד כמה שהע"ה עשה כאן איסור לכן אסור לקנות כמו שאסור לקנות פשתן ומוכרח בדעתו כנ"ל בדעת רש"י שאין כזה איסור ורק דבר שיש כאן חשש שהוא מוכר איסור אסור לקנות ממנו והדין של פשתן זה מצד ספיחים

ח]ובאמת הרמב"ן עה"ת ובחידושיו שחלק על ר"ת וס"ל שאין איסור משומר ביאר שמה שמהמשומר אסור הכונה דבר שאולי זה משומר וכדעת הר"מ והאיסור מצד שחוששים שעוזרים לו באיסור משומר וזה ממש כמו הדין של פשתן שאפילו שאין בזה שום איסור אסור לקנות אצלו והנה סתימת דברי הרמב"ן שמדובר בסתם הע"ה וגם שם אסור לקנות ממנו לפ"ז פשתן אמנם לשון המשנה החשוד על השביעית משמע שקנס זה אינו בסתם ע"ה ועוד דשיטת הרמב"ן חולין ו. דסתם ע"ה אינו חשוד על השביעית ובהכרח צ"ל שמדובר מחשוד ולפ"ז מבואר שגם מחשוד דבר שדרכו מההפקר מותר ודלא כרמב"ם אמנם יתכן שלעניין האיסור מסירת דמים לע"ה מודה שחוששים בכל ע"ה וכמבואר בתוס"ר הנ"ל שגם ר"ת מודה ועיין רמב"ן שם שוודאי אין להעמיד הלשון ע"ה שהכוונה חשוד ובהכרח כנ"ל

ועיין ריטב"א כאן שהביא את לשון רש"י שהוא עושה סחורה וביאר שכוונתו או שממילא זה חיסרון כנ"ל שישמור את הדמים או שמסיעים לו לאיסור ששמר פירותיו ובשם הרמב"ן ביאר שזה מצד סיוע לשמירת פירותיו ונראה שנקט לטעם זה כעיקר וכן הוא בחידושיו ליבמות ועיין חידושי הרמב"ן ביבמות שביאר שהאיסור במשומר שזה מצד מסייע באיסור סחורה והעיתקו הרשב"א והריטב"א את לשונו ויותר נראה שהכונה כביאורו עה"ת שזה מצד האיסור לקנות פשתן וכנ"ל

העולה מהנ"ל דבעיקר האיסור קניה בדבר שהדרך לשומרו רש"י והרמב"ם והר"ש ביארו שזה מצד חשש שלא ינהג בדמים כדין שביעית ולפ"ז בהבלעה או בהקפה מותר ודעת הרמב"ן והרשב"א והריטב"א שזה מצד שיש כאן סיוע לקנות מעובר עבירה ולפ"ז גם בהקפה או הבלעה אסור אמנם הרי דעת הרמב"ן והריטב"א בגיטין ס"א שסתם ע"ה הוא לא חשוד על השביעית ולפ"ז איירי בחשוד ודלא כרש"י והר"מ שדיברו בסתם ע"ה ולפ"ז יתכן שאין כאן מחלוקת דהרי בחשוד הר"מ מודה שאסור כמבואר בדברו לעניין פשתן אם ננקוט שאין שם קדושת שביעית אמנם סתימת הרמב"ן שדיבר דומיא דהדין אין מוסרין דמי שביעית לע"ה ושם זה בסתם ע"ה ובהכרח שע"ה לא חשוד על לאכול איסורי שביעית אבל על לשמור הוא כן חשוד וצ"ע ודעת ר"ת דהכל מצד איסור שמור ואין כזה איסור לדעתו לקנות מחשוד מצד שמסיע לו ולדעתו כל הסוגיא דוקא בחשוד ולא בסתם ע"ה

ולעניין הלכה מסתבר שבסתם ע"ה אפשר להקל כדעת הר"מ שזה רק מצד דמי שביעית ובהבלעה מותר ובחשוד אסור גם מצד מסיע וכל שהמשמר מרויח אסור וכפשטות המשנה בבכורות למאי דקי"ל שאין ספיחין בפשתן אמנם במתנה מותר אלא שלכתחילה נוהגים כר"ת לחוש לאיסור משומר וכן נקט החזו"א בכ"ז להלכה

בדין סתם ע"ה לעניין שביעית

ט]דנו הראשונים האם סתם ע"ה חשוד על השביעית דהיינו שמה שנותן צריך לחוש שזה לאחר הביעור או שזה ספיחים והנה כבר הובא לעיל דדעת רש"י והרמב"ם סוכה ל"ט מבואר שחוששים בסתם ע"ה שהוא משמר שדהו ולא מפקירו ועיין תוס' כתובות כ"ד. בשם הרשב"ם שגם דעתו כך והרשב"א בחולין ו. נסתפק בזה והר"ן שם נטה לומר שהוא חשוד ודעת הר"ש בפשוטו בדמאי פ"ד מ"ו שהביא מהתוספתא שהוא חשוד על השביעית אמנם דעת ר"ת הובא בתוס' כתובות שם ובכורות ל. וכן דעת הרמב"ן חולין ו. וכן דעת הריטב"א בגיטין ס"א שהוא לא חשוד על השביעית ור"ת העמיד את כל המקומות שמבואר שע"ה חשוד על השביעית הכוונה בחשוד והרמב"ן דחה שתמיד כתוב למעשרות ושביעית לכותי וע"ה והדין שביעית זה מצד כותי ע"ש

והנה המשנה בשביעית אומרת שמשאלת אשה לחברתה החשודה על השביעית נפה וכברה ורחיים ותנור אבל לא תבור וכו' ובהמשך אשת חבר משאלת לאשת ע"ה נפה וכברה וטוחנת וכו' והגמ' מעמידה הסיפא בע"ה לעניין דמאי והקילו או בע"ה לעניין טהרות ודייק ר"ת מהא דברישא לא כתוב לאשת ע"ה אלא לחשודה על השביעית משמע שסתם ע"ה היא לא חשודה על השביעית ועיין חזו"א סי"ב סקי"א וסקי"ד דלעניין האיסור לסייע שצריך וודאי איסור כדחזינן שמועיל תליה להיתר בזה וודאי שסתם ע"ה מותר ע"ש

והנה מבואר במשנה בכורות ל. החשוד על השביעית אינו חשוד על המעשרות החשוד על המעשרות אינו חשוד על השביעית החשוד על זה ועל זה חשוד על הטהרות ויש שהוא חשוד על הטהרות ואינו חשוד על זה ועל זה ע"כ והנה פשטות המשנה שחשוד על הטהרות הוא לא חשוד על מעשרות ושביעית והגמ' שואלת שיש בריייתא נאמן על הטהרות נאמן על השביעית ומשמע שאם הוא לא נאמן על הטהרות הוא לא נאמן על השביעית ור' אלעי עונה שבמשנה מדובר שראינוהו נזהר על שביעית ומעשרות בתוך ביתו ולכן מה שהוא נחשד על הטהרות זה לא סיבה לחושדו על השביעית ור' ינאי עונה שמדובר שהיה חשוד לשניהם וחזר בו משניהם וכה"ג שראינוהו עובר על טהרות חוששים על שניהם אבל ללא זה לא חוששים דהיינו שנחלקו אמוראים האם חשוד על הטהרות הוא חשוד על השביעית

והקשו התוס' ד"ה מתניתין מר"א שס"ל שחשוד על הטהרות חשוד על השביעית וא"כ צ"ע כל המקומות שמוזכר שע"ה לא חשוד על השביעית וצ"ב כוונתם איפה מצאנו שסתם ע"ה לא חשוד על שביעית ועוד שהרי ר"י חולק וקי"ל כמותו וכמבואר ברא"ש פ"ה ע"ש ועוד שלכאורא יש חשוד שהכוונה שיודעים שהוא עבר על דינים אלו וכה"ג חשוד על טהרות הוא חשוד על שביעית אבל ר"ת דיבר בסתם ע"ה שהוא לא חשוד על טהרות ואפילו אם מדרבנן הוא חשוד כדין ע"ה בזה אין קשר לשביעית

וביאר החזו"א ס"י סקי"א שס"ל לתוס' שסתם ע"ה לא אוכל חולין בטהרה וזה הכוונה חשוד על טהרות חשוד על השביעית ולכן הוקשה להם דלשיטתו בהכרח שכל ע"ה לעניין שביעית זה בסתמא וס"ל שבזה לא נחלק ר' ינאי אלא אם יש לו דין חשוד ובדעת ר"ת כתב שצ"ל שבזה עצמו נחלקו ר"י ור"א

אמנם לכאורא בדבריהם לא משמע כך שהקשו וז"ל והשתא לר"א דחשוד אטהרות דרבנן חשוד אשביעית כ"ש סתם ע"ה דכי היכי דחשידי אדמאי דאוריתא חשידי נמי אשביעית עכ"ל ומבואר שהקשו מצד שחשידי אדמאי שזה דאוריתא וזה וודאי צ"ע הרי רוב ע"ה מעשרים וסתם ע"ה הוא לא חשוד על המעשרות וזה רק חומרא דרבנן ומבואר מדבריהם שהדין חשוד זה אותו דין שסתם ע"ה אינם מעשרים ואין בזה שום חומר יותר וא"ש קושיתם

ודבר זה גם מבואר שם שבד"ה מעשרות כתבו שהכוונה על המעשרות שמוכר מעשר שני בתור חולין ואין הכוונה שמוכר לא מעושר דהרי ע"ה חשוד על זה והמשנה אומרת החשוד על השביעית אינו חשוד על המעשרות והרי סתם ע"ה חשוד על המעשרות וכן הוא בדבריהם בכתובות שם וצ"ב הרי המשנה מדברת על דין חשוד ולא על דין סתם ע"ה וכן הוא ברש"י שכתב אינו חשוד על המעשרות שזה לא וודאי טבל אלא דמאי ובהכרח שס"ל שאין חילוק בין חשוד לסתם ע"ה ולכן הוקשה להם

ועיין תוס' בכתובות שכתבו להוכיח שסתם ע"ה הוא לא חשוד על שביעית דהרי המשנה אומרת החשוד על המעשרות אינו חשוד על השביעית וצ"ב הראיה דפה הכונה שדין חשוד אין לו אבל אולי דין סתם ע"ה יש לו אמנם ראיתם זה לשיטתם כנ"ל שאין זה שני נידונים וכמבואר בלשונם שם שלענין מעשרות סתם ע"ה הוא חשוד ורק לעניין מעשר שני הוא לא חשוד אלא שהדבר צ"ע דוודאי שיש הרבה קולות בדמאי שאין בחשוד ולא זכיתי להבין דבריהם

י]בפשוטו אם ננקוט שהנידון של סתם ע"ה הוא נידון נפרד מחשוד יש לכאורא להקשות דבמשנה בכורות כ"ט: מובא שהחשוד על השביעית אין לוקחין ממנו פשתן והבאנו לעיל דהירושלמי דן האם זה מצד איסור ספיחים או גם אם אין ספיחים מצד האיסור קניה מהחשוד וצ"ע עד כמה שיש איסור ספיחים למה מבואר שדוקא חשוד הרי אפילו מסתם ע"ה לא קונים שמא זה ספיחים והניחא אם הנידון גם אם זה לא איסור אלא מצד המסיע שבזה הרי כה"ג לא גזרו אלא על חשוד גמור ולא על סתם ע"ה וכמבואר ברמב"ם ובאמת צ"ע לרמב"ן שהובא לעיל סק"ח דמשמע שסתם ע"ה יש איסור לקנות מצד שאולי הוא שימר ומסיעים לו א"כ למה המשנה פה אומרת חשוד וצ"ל שיש כאן חידוש שאפילו חשוד מותר טווי ובגדים אבל באמת גם לא חשוד אסור בסתם פשתן

י"א]בפשוטו מדברי הירושלמי שהובא לעיל סק"א לעניין פשתן ולעניין בקיא וכן לעניין תבן שמחלק שבכל אלו מותר מסתם ע"ה ולא מחשוד משמע דבעלמא אסור לקנות מסתם ע"ה ועיין חזו"א סי"ב סקי"ד שהביא כן מעוד דוכתי וע"ש שדחק שכוונת הירושלמי בסתם אדם שאני לא מכירו ויתכן שהוא חשוד ידוע שבזה בסתמא צריך להחמיר ועל זה חילק הירושלמי שיש דברים שבסתמא לא צריך לחוש ע"ש

ועיין ר"ש פ"ד מ"ו שהביא לכאורא תוספתא מפורשת שע"ה לא נאמן על שביעית אמנם יתכן דשם גרע כי לא מכירים אותו כלל אמנם הגמ' בכתובות מדמה את זה לדין סתם ע"ה וצ"ע

והנה בעיקר הדין דסתם ע"ה חשוד על השביעית עיין חזו"א סקי"א שכן קי"ל וע"ש סקי"ב בהוספות שהנפק"מ שלא עוזר ס"ס וכדו' והוא כמו בדמאי לעניין מעשרות שחוששים אולי זה ספיחים או לאחר הביעור ושאר חששות והע"ה לא נאמן ולכאורא צ"ע דהרמב"ם כתב פ"ח ה"כ דגבאי צדקה אוספים רגיל דלא נחשדו ישראל לתת איסורי שביעית ועד כמה שיש כאן גזירה כעין דמאי א"כ זה צריך להיות אסור כדין סתם ע"ה וצ"ל שבנתינתם לצדקה יש ראי שזה היתר ואפשר לסמוך על זה וע"ש עוד בחזו"א שלעניין עבודת קרקע הם לא חשודים

**המורם מהנ"ל**

א]נחלקו הראשונים האם סתם ע"ה חשוד על השביעית כדין סתם ע"ה לעניין דמאי ודעת רש"י והרמב"ם והר"ש והר"ן והרשב"ם שהוא חשוד ודעת הרמב"ן ור"ת שהוא לא חשוד והחזו"א פסק להחמיר וכן הוא פשטות הירושלמי בכמה דוכתי (סק"ט)

ב]פירות שהדרך לשומרם נחלקו הראשונים האם מותר לקנות מע"ה דעת ר"ת שמותר דעת הרבה מהראשונים שאסור ויש שאסרו מצד חשש שהוא שימר ולכן אסור גם בהבלעה ויש שאסרו מצד מסירת הדמים ולפ"ז בהבלעה מותר וכן קי"ל (סק"ח)

ג]חשוד על השביעית אסור לקנות ממנו דבר שיש חשש שעשה בו איסור בשביעית ואפילו בהבלעה אסור ואע"ג שיש ראשונים שמשמע שעד כמה שהפירות לא אסורים לא אסרו כה"ג אבל העיקר לדינא הוא להחמיר בזה (שם)

ד]אסור למסור דמי שביעית לע"ה וגם לראשונים לעיל אות א' שסתם ע"ה הוא לא חשוד לגבי זה חוששים ולא נותנים לו אלא עד מזון ג' סעודות ובחשוד אע"ג שר"ת התיר למסור עד ג' סעודות בפשוטו קי"ל שאסור (שם)

ה]פירות שביעית עצמם מותר עד ג' סעודות אפילו לחשוד ואם זה דבר שלא מתקיים ולא יכול לשומרו לאחר זמן הביעור מותר אפילו הרבה (חזו"א סי"ב סקי"ז בשם התוספתא)

ו]פשתן ודבר שאין בו קדו"ש אין איסור ספיחים ובפשוטו גם אין איסור נזרע או שמור אמנם אסור לקנות מחשוד וברמב"ן ביבמות משמע שגם לקנות ממי שקנה מהחשוד אסור דתמיד נחשב שיש רוח לחשוד הכל לפי העניין ועיין מה שכתבנו סימן כ"ב סק"ז (סק"ב)

ז]זרעוני גינה שאינם נאכלים אין בהם איסור ספיחים ולא קדו"ש ולא איסור משומר ודעת הר"ש והרא"ש וכן הוא בירושלמי לגרסתינו שאפילו מחשוד מותר ודעת הר"מ שאסור מחשוד ולכאורא הוא כדין ספק דרבנן ואפשר להקל מעיקר הדין (סק"ג)

ח]דבר שדרכו לגדול מההפקר דעת הר"מ שאסור לקנות מהחשוד ומקורו מביאורו בסוף מעשרות ולשאר ראשונים אין לזה מקור ור"ת הקיל בזה ויש מקום להקל בזה בשעת הדחק

ט]חשוד שמוכר דבר שיתכן שזה משדהו ועשה איסור אבל הלוקח יודע שזה לא כך החזו"א במקום אחד נקט לאסור אמנם במקום אחד נקט בדעת ר"ת והרמב"ן להקל והוכחנו כן גם מרש"י ולכאורא וודאי אפשר להקל בזה

י]חשוד למכור בכור לא קונים ממנו אפילו בשר צבי כי זה דומה ואפשר להחליף

י"א]חשוד למכור איסור כל דבר שמוכר שע"י זה יכול להגיע למכירת איסור לא קונים ממנו אפילו אם זה היתר גמור (סק"א)

1. ועיין לקמן סק" שהוכחנו מר"ת ורש"י וכן הוא ברמב"ן עה"ת שגם בחשוד אם מוכר מהמופקר מותר לקנות ממנו ומבואר דלא כחזו"א וכן נקט הוא עצמו ס"י סק"ה ע"ש היטב [↑](#footnote-ref-2)
2. והנה לפ"ז לעניין לולב והדסים שזה לא מידי דאכילה אין איסור נעבד ואין זה דומה לנוטע או חורש שהתועלת הסופית היא אכילה והאחרונים נקטו לאיסור וצ"ע **[אלול ס"ח]**

   [↑](#footnote-ref-3)