שיעורי תערובת סז
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / יורה דעה / תערובת / קמא

שיעורי תערובת – סז

**ממו"ר הגאון רבי צבי ובר שליט"א**

יו"ד סי' קט, א

# דעת מהרא"י שמין בשא"מ יבש ביבש צריך ס' מה"ת

**[המשך ס"א] וכל זה כשנתערב במינו, אבל שלא במינו ואינו מכירו, אפילו יבש ביבש צריך ששים. ואין חילוק בכל זה בין אם האיסור מדרבנן או מדאורייתא.** הש"ך (ס"ק י) הביא דעת מהרא"י שמין בשאינו מינו צריך ששים מהתורה אף ביבש ביבש, אמנם דעת הש"ך שאינו אלא מדרבנן גזירה שמא יבשלם ויתן טעם. וכן פסק הפמ"ג (ש"ד סק"י) להלכה שהוא מדרבנן, וכמו שפסק התורת חטאת. וטעם הפוסקים שהוא מן התורה, פירש הפמ"ג שהם סוברים שאי"ז דומיא דסנהדרין, ולכך אין בזה ביטול ברוב וצריך ששים מהתורה. אמנם נתקשה לפי"ז מה מהני כשיהיה ששים, והרי אין הדבר תלוי בטעם, והיה ראוי שלעולם לא יתבטל כיון שאינו דומיא דסנהדרין.

**אבל** היד יהודה (ס"ק ט ד"ה מיהו) כתב לבאר שהטעם שאינו בטל עד ששים הוא משום שכיון שרואים שאם יבשל ההיתר עם האיסור יאסור האיסור את ההיתר על כן אף קודם לכן אין כאן ביטול שאין להיתר כח לבטל איסור שאילו היו מתבשלים יחד היה האיסור גובר עליו.

**והנה** דעת הפר"ח ומהר"י בן לב כדעת הרא"ה (סי' קב) שכל שיכול להכירו ע"י אכילה, אסור לאכול מהתורה ואפילו אם יש בהיתר אלף כנגדו, משום שכשירגיש טעם החתיכה האסורה מיד עובר איסור, ואיך נתיר לו לאכול וכשיאכלם ירגיש טעם. מיהו אנן קיי"ל שכל שהיה ששים שרי לאכול, ועי' להלן אם אחר שנתבטל בששים אם יאכל האיסור ויכירו אם עובר איסור או לאו.

# מבא"מ והיה רוב בהיתר, אם כשבישלם נאסר מה"ת

**ויש** לדון, בשיטת הרא"ש שסובר שיבש ביבש אחר שבטל ברוב אף אם יבשלם שוב אינו חוזר לאיסור ואי"צ ששים, אם כן ביבש ביבש מין בשאינו מינו אמאי צריך ששים בהיתר גזירה שמא יבשלם, והא אפילו יבשלם לא יהא איסור, שכיון שכבר נתבטל האיסור ונעשה היתר, איך יחזור להיות אסור. וכמו שכתב הרא"ש לגבי ביטול יבש ביבש מין במינו שודאי לאחר שנתבטלו ברוב אין איסור לאכלם יחד ואף לבשלם יחד מותר, שאחר שנעשה היתר איך יחזור ויאסר.

**והש"ך** (שם) ס"ל כדבר ברור, שאחר שיבשל מין בשאינו מינו ודאי אסור מהתורה, ולזה גזרו חכמים על כל מין בשאינו מינו שלא יתבטל ברוב גזירה שמא יבשלם ויתן טעם ויהיה אסור מהתורה, ובפשטות ס"ל כן גם בדעת הרא"ש. אך הב"ח (סוף סי' קב) ס"ל בפשיטות שלדעת הרא"ש בתערובת יבש ביבש מין בשאינו מינו אף אם חוזר ומבשלם לא יהיה איסור מהתורה, וכמ"ש שלאחר שהוא מותר, אינו חוזר ונאסר, וכ"כ המהרש"ל (יש"ש חולין פ"ז סי' מז) שאי"ז אסור אלא מדרבנן. וכ"כ המנחת כהן (ח"ב פ"א).

**אכן** החזו"א (סי' לו סק"ב) למד בפשיטות שאף לדעת הרא"ש באינו מינו כל שבישלם יחד אסור מהתורה, וטעמו משום שהוכר האיסור ע"י הבישול, וכן נקט השערי יושר (ש"ג פ"י).

**אבל** היד יהודה (סק"ט) כתב שלא כך, וס"ל שאי"ז הוכר האיסור, וכתב שדווקא לדעת הר"ן שסובר אף במין במינו שאחר שיבשלם חוזר האיסור וניעור, לכך סובר לאסור מין בשאינו מינו יבש ביבש עד דאיכא ששים, שמא יבשלם ויתן טעם, שאז יהיה חוזר וניעור ויבא לידי איסור תורה. אבל לדעת הרא"ש, באמת הטעם שמין בשאינו מינו יבש ביבש צריך ששים, אינו מחשש שמא יבשלם ויתן טעם, אלא הוא גזירה אטו לח בלח, ובאמת אפש"ל לדעת הרא"ש שאם כבר נתבטל ברוב [מהתורה], שוב לא יחזור להיות איסור מהתורה אף כשיבשלם, וכמו שכתב הרא"ש לגבי מין במינו שכל שנתבטל ונעשה היתר שוב אינו חוזר לאיסור.

# מבא"מ ויש ס' כנגד האיסור, ואכל והרגיש טעם האיסור

**ומכוח** זה כתב היד יהודה לחדש, שאם היה מין בשאינו מינו יבש ביבש והיה ששים בתערובת כנגד האיסור, לדעת הרא"ש אף אם אח"כ כשאוכל התערובת יאכל האיסור ויכירו, אין בזה איסור, שאחר שנתבטל אינו חוזר לאיסור לדעת הרא"ש, וכיון שפסק הרמ"א (סעי' ב) במקום הפסד כדעת הרא"ש, לכך אין לאסור תערובת יבש ביבש מבשא"מ כל שיש ששים.

# תערובת מין במינו ובישלם ואח"כ הוכר האיסור אם אוסר כל התבשיל למפרע

**ובזה** שפסק הרמ"א שבמקום הפסד יש לסמוך על דעת הרא"ש שמין במינו שנתבטל ברוב אף לאחר שבישלם נשאר בהיתרו, כתב הפמ"ג (מ"ז סק"ד) להסתפק מה יהיה הדין אם נתבשל והתירו את התבשיל בדיעבד, ואח"כ הוכר האיסור. והביא מהחכם צבי (סי' כא) שכתב לעניין אשה שנשאת במים שאין להם סוף [שמן התורה מותרת לינשא ומדרבנן אסורה], ואח"כ בא בעלה, וכתב השואל שאי"ז ממזר מה"ת, כיון שמן התורה מותרת היא לכך אף שבעלה באמת קיים, ואין הולד ממזר כיון שנישאת כדין. והוכיח כן מהרא"ש שהתיר תערובת מין במינו אף לאחר שנתבשל, ומשמע שאף אם הוכר האיסור אין אוסרים את התערובת למפרע. אבל החכ"צ חולק על השואל, וס"ל שהולד ממזר גמור, ואף לעניין התערובת כתב שנראה לו כדבר פשוט שהוא אסור. ומסיק הפמ"ג שמ"מ בהפסד מרובה צ"ע, שאפשר שיש להקל כדעת החכם השואל.

**וכתב** היד יהודה שיש לחלק דין זה, שאם באו עדים והעידו על אחת מהחתיכות שהיא החתיכה האסורה, הרי מתברר שרק מחמת חסרון ידיעתו סבר לבטל התערובת, ואותם עדים הרי ידעו מהו האיסור, וא"כ עתה מתברר שמעולם לא היה כאן תערובת. אבל אם מיירי כשלא באו עדים על זה, רק שאחר שטעמו התבשיל הכירו את האיסור, בזה יש לדון אם נאסר למפרע או לא. וכתב היד יהודה שמסתבר כדעת החכם צבי שנאסר למפרע.

**ולפי"ז** אפשר לומר בכל מין בשאינו מינו שאם מבשלם נאסר ואפילו לדעת הרא"ש, היות ולא נעשה היתר גמור ויתכן שחוזר לאסור מהתורה אם יכיר את האיסור וכדברי החכ"צ. ומה שכתב הרא"ש שאינו חוזר וניעור, זהו דוקא במין במינו שלעולם לא יתכן שיוכר האיסור, לכן כיון שהותר שוב לא שייך שיחזור לאיסור.

**● השיעור נמסר בביהכ"נ "בית תפילה" נוה יעקב ירושלים ● ניתן לשמוע בקול הלשון טל: [PHONE_REMOVED] קוד 1-3-2-2-1 ובשידור חי מוצש"ק בשעה 10:00 ●**

**● נכתב ע"י א. ה. והיה לעיני מו"ר שליט"א ●**