שחוטה לפניך -עדיפות בחזקה
קטגוריות: ש_ס / מא חולין / חולין - הרב ישעיה הלברשטט / חזקה ורוב

**שחוטה לפניך - עדיפות בחזקה**

**א. בתורא"ש** בנדה כתב, בביאור דברי הגמ' אדרבה העמד מקוה על חזקתו וז"ל, משמע דפריך אפי' לב"ה דהו"ל לטהר לגמרי משום חזקה דמקוה, אף על גב דאיכא למימר נמי חזקה דטמא מ"מ חזקת המקוה עדיף, שהרי הטמא טבל לפנינו אלא שאנו אומרים שמא לא טבל טבילה הוגנת כי שמא היה חסר המקוה, וכיון דאמרת העמד מקוה על חזקתו נסתלקה חזקת הטמא, עכ"ל. **ונראה** דאין כוונתו לומר דכל שם הספק ותורת חזקה הוא רק בשורש כמש"נ לעיל, דאי יש סברא כזו אין מובן לדברי ר"ה, **וגם** אין מובן לדברי ר"ח דכשגופו איתרעאי אינו דן את השורש ומ"ט[[1]](#footnote-2), **וכן** אין מובן איך שייך תל"ר, והרי חזקת הטמא אינה נידונית כלל, דכל שם הספק ותורת החזקות הוא רק בשורש, **אלא** קאמר סברא **להעדיף** חזקת המקוה, וכמבואר להדיא בלשונו דיש חזקת טמא גם אחר שנכנס למקוה, אלא דחזקת המקוה **עדיף** דעי"ז נסתלקה **חזקת** הטמא, ולא קאמר דנכריע את השורש **וממילא הוא** **טהור,** אלא דנסתלקה **חזקת** הטמא.

**ב. וביאור הדבר**, דחזקת הטמא סותרת לחזקת המקוה, דאי נדון דהוא טמא עדיין תובעת חזקת המקוה לומר דהמקוה שלם והוא טהור, משא"כ חזקת המקוה אינה סותרת לחזקת הטמא אלא אדרבה יתברר דינו ותסתלק ממילא חזקתו, **והטעם** בזה, דכיון דהוא נכנס למקוה א"כ אין חזקתו נוגדת לומר שע"כ הוא ישאר טמא, דהרי הוא נכנס למקוה, וא"כ בזה גופא הוא נעשה ראוי לכך, דאי נחזיק את המקוה לא תתבע חזקתו להישאר לעולם טמא, דהגם דיש לו חזקת טמא אבל עד כמה דנדון חזקת המקוה היא אינה תובעת שהוא ישאר טמא דהרי הוא נכנס למקוה, והיא תובעת רק שיודע לך שהטבילה היתה טבילה הוגנת, ולכך זו סברא להעדיף את חזקת המקוה.

**ג. ואפשר** דהתורא"ש פירש דזהו ביאור הגמ' שחוטה לפניך, דכיון דהסימנים נכנסו תחת הסכין א"כ חזקת הסכין לא תסתור להם דאין חזקת איסור תובעת להישאר אינה שחוטה גם כלפי הכרעת חזקת הסכין, שהרי הסכין שחט את הבהמה ואם הסכין תוכרע אי"ז סתירה, אלא קיום לחזקת הבהמה, ומקשינן א"ה בטובל ונמצא עליו דבר חוצץ נמי, ומשני דאיתרעאי גופו, והיינו כיון דיש לו חזקת טומאה וכמש"נ, והנ"ל הוא רק סברא מסוימת בהעדפת חזקת בדוק ונקי ולומר דהוה טבילה, א"כ כאשר גופו עצמו מורה שלא נעשה בו טבילה, אין ראוי לדון שהוא טבל, והריעותא מעמידה לפנינו את חזקת הטומאה, [אמנם עדיין צ"ע, דכיון דנקיטנא דיש להעדיף את החזקה שאם נדון אותה לא תהא החזקה השניה סותרת, א"כ מ"ט לא נמשיך בהעדפה זו במקום ריעותא], והקשה התורא"ש בדיבור אח"כ דמקוה דחסר דמיא לבהמה, ותירץ דכל מה דנחשב דליכא ריעותא בבהמה הוא משום דודאי עצם פוגם או משום דאין הכרח ששחט במקום הפגימה.

**ד. העולה מן הדברים**, ד' דרכים בטעמא דר"ח. **א.** פי' רגמ"ה, דדן חזקת היתר, ועי' רש"י ורמב"ן דהוא משום אסמ"ו שחיטה ודאית. **ב.** הפשטות דיש שחיטה היא מגרעת את החזקת איסור, ושוב אהני חזקת הסכין, עי' היטב לשונות הרשב"א הר"ן והרא"ה. **ג.** התורא"ש בנדה, דכיון דודאי שחט וטבל, יש סברא להעדיף את חזקת הסכין והמקוה[[2]](#footnote-3).

יש בכל חזקה פשטות זה לומדים מנגע שלא נחסר כמש"כ בית שמואל ויש חזקה עם ריעותא דבזה נשבר הפשטות וזה אינו אלא כשאין ריעותא וה"ה הכא אין ריעותא כיון דבבהמה עצמה לא נגלה ריעותא. וכאשר יש ריעותא אי"ז

אפשר שכונת רש"י כרגמ"ה והכא לא נחשב שמוציא כיון דכתב הרשב"א דמחמת החזקה דמעיקרא של הסכין הוה חזקה נגד חזקה וכח חזקה דמעיקרא לא קיים כאן כלל אלא ראוי ללכת אחר הפשטות

כיון דהפשטות נעשית ע"י השחיטה שהוחזקה לפנינו בכשרות

האי דינא דפשטות הוא דין שהוחזק והיינו דאם בשעת השחיטה בעצמה יתעורר ספק לא יהני משא"כ דין חזקה

פשוט מאוד

גם לרשב"א בעינן ב' תנאים גם שלא יהא באותו גוף וגם שלא יהא פסיק רישא

ע"כ רש"י ורגמ"ה זה אותו דבר דאל"כ האי דינא דשמעתין יהני שם

והסיבה ששם באמת צריך דוקא תליה וכאן צריך עצם וכו' וכן יש חסרון דזה בגופו משא"כ שם הוא משום ששם יש תליה נפלאה וכמש"כ רבינו יונה והנה ר"ה פליג משום שמחשיב זאת

ר' אשר אריאלי וכו'

**שחוטה לפניך - סילוק חזקת אינה שחוטה**

**אולם** לדעת הר"ן וש"ר דלא פירשו משום חזקת היתר, צ"ב טובא מהו גדר הדבר דאמרינן 'שחוטה לפניך'.

**ד. עוד** צ"ב החילוק ד'סכין איתרעאי ובהמה לא איתרעאי, ופרש"י דלאו בגופה ממש איתליד, וקשה מה אכפ"ל אי בגוף ממש או לא, והרי כל ריעותא בסכין הוא ריעותא בשחיטת הבהמה[[3]](#footnote-4), ולכאו' אינו אלא העלמת עין מן הריעותא, וצ"ע[[4]](#footnote-5).

**ה. והנראה בזה,** דהנה רש"י פירש דשחוטה לפנינו הוא נעשה ע"י הא ש'עצם ודאי פוגם', וכן הוא דעת תוס' בתרוץ השני,[[5]](#footnote-6), [[6]](#footnote-7), **ומעתה** כיון דהשתמש בסכין בדוקה, וגם כשהתגלה בה ריעותא **ההנחה הפשוטה** היא שהעצם הוא שפגם, א"כ **הפשטות שלפנינו היא שהיא שחוטה**, ואע"פ שאי"ז מהני כחזקת היתר, אבל כיון שהמצב הפשטותי שנראה בעינינו הוא שהיא שחוטה, הרי התקלקלה החזקת אינה שחוטה, דאחר שנעשה בה מעשה זה א"א להמשיך ולהחזיקה ב"חזקת אינה שחוטה". **וזהו** הא דאמרינן ה"נ העמד בהמה על חזקתה ואימר לא נשחטה - הרי שחוטה לפניך, היינו דשחוטה לפניך כל ענינו רק שלא לדון חזקת אינה שחוטה, ולא שהוא עצמו חזקת היתר, והיא כמו בהמה שאין בה חזקה כלל לא חזקת איסור ולא חזקת היתר, ולכך יכולה חזקת הסכין להכריע. וכך נראה בכמה מקומות **בדברי הרשב"א**[[7]](#footnote-8) **ובר"ן וברא"ה**, דמה דמתיר למעשה הוא חזקת הסכין, ונמצא דהאסמ"ו רק משמש להיחשב שחוטה לפניך ועי"ז נתקלקלה החזקת אינה שחוטה, אבל למעשה ההיתר הוא בגלל החזקת סכין.

**ו. אמנם,** דבר זה דאמרן שהפשטות שהיא שחוטה גורם שא"א להחזיקה בתורת אינה שחוטה, צ"ב טובא, דהגם דמצינו שיש מצב שאין בו חזקה כגון גוסס עי' גיטין כ"ח דדוקא זקן או חולה יש בהם חזקת חי ולא גוסס[[8]](#footnote-9), וכן סוטה דכתבו תוס' בכ"ד דלית בה חזקה מחמת שקינא לה ונסתרה, וכן כתב הרשב"א ט: גבי חולדה המהלכת ע"ג ככרות ושרץ בפיה יעו"ש, התם שאני דהוא 'מצב' שונה ומצב זה לא הוחזק כלל, **וגדר הדברים** דגם לפי שני צדדי הספק מ"מ הוא מצב אחר, כגון הגוסס דגם על הצד שאינו מת מ"מ הוא במצב אחר כלפי ענין חיים, וכן הסוטה גם על הצד שלא זינתה מ"מ היא במצב אחר כלפי ענין זנות, וכן הכיכרות גם על הצד שלא נגע בהם שרץ מ"מ הם במצב של מופקרים ואינם שמורים לטהרה, ודוקא בכה"ג דהוא מצב שונה בעצם, אמרינן דגוף זה הוחזק אבל גוף גוסס לא הוחזק, וכן בכולם, **אבל הכא** אינה במצב אחר, אלא או דנשחטה או דנקרעה, וגם על הצד שהיתה קריעה ולא שחיטה אינה במצב אחר כלפי שחיטה, והגם שהיא במצב פגר לפנינו ודמה שותת, הרי היא במצב אחר כלפי 'חיה ומתה', אבל אינה במצב אחר כלפי הנידון אם היא שחוטה או קרועה, וצ"ע. וע"כ מתבאר בזה דמ"מ יש 'פשטות', דאע"פ שאינה מעמידה מצב אחר, מ"מ היא קלקול ומניעה להמשיך ולהחזיקה בחזקת שאינה שחוטה, שהרי הפשטות דהיא שחוטה, וצ"ע.

**וכן** להראשונים דלמעשה ההיתר משום **חזקת סכין**, אפשר ג"כ לומר דתחילת הגמ' וסופה היתרם משום חזקת הסכין, ואין ההיתר משום אסממ"ו, אלא האסמ"ו רק מסלק את הריעותא, וכמש"כ בחידושי הר"ן, והוה כסכין בלא ריעותא דחזקתה נחשב 'שנודע לך'.

**ט. והעולה** מזה, דלמהלך הראשון הרי דשחוטה לפנינו גורם דליתא לחזקת איסור, ולפיכך שייך לדון את חזקת הסכין, ולמעשה מה שהשחיטה מתרת הוא משום חזקת הסכין, וכן נראה **ברשב"א ובר"ן וברא"ה,** אבל **ברש"י** נראה דמה דלמעשה שרי הוא משום דין דאסממ"ו מידי הפשטות ולא מכח דהכרעות של חזקה גרידא[[9]](#footnote-10).

1. **אמנם** אפשר לחלק בין סכין למקוה וכמו שהתבאר בשיעור הקודם במהלך השני ברמב"ן, ולפי"ז דבריו רק במקוה אינם שייכים לשמעתין דסכין. [↑](#footnote-ref-2)
2. **וכן** משמע לשון הר"י מלוניל דכתב דר"ח אלימא ליה חזקת הסכין. [↑](#footnote-ref-3)
3. **ואדרבה** הסכין הוא יותר שורשי ועיקרי, וא"כ ריעותא בו הוא אמור להיות יותר קלקול וחסרון. [↑](#footnote-ref-4)
4. **והנה** תוס' בתירוץ האחרון נתקשו בזה דמה מעלה יש בזה שאיתיליד הריעותא בסכין, דבאמת אין חילוק היכן הוא הריעותא, אלא ר"ל דאין הפגם שלפנינו ריעותא לשחיטה דגם אי נפגם יכול להיות שנשחט בהכשר, ולדבריהם יל"פ דגם שחוטה לפניך היינו מחמת דלא נחשב ריעותא וכמו סכין שנאבדה, וא"כ לק"מ דהוא דין בפ"ע דס"ס, ואמנם כתבו הש"ך והפוסקים דאין כוונתם לדין ס"ס, דבכללי ס"ס לא נחשב לס"ס, וי"ל דמ"מ כוונתם לומר דצד האיסור רחוק והוה כחזקה בלא ריעותא, וכ"כ להדיא בשו"ת חמדת שלמה אהע"ז כ"ד י"ג וכמו שפשוט בנאבד הסכין דכיון שלא מצינו ריעותא נחשב שנודע לך בה נשחטה, דאז חזקת הסכין ענינה לומר דאל תסתפק, והוה נודע לך דאין בסכין ריעותא, וחזקת האיסור של הבהמה אינה יכולה לעורר ספק על הסכין, ועוד כיון דהיתה תחת הסכין השחיטה אינה תובעת סתם אל תחדש בי שחיטה, אלא שיהא נודע לך "במה נשחטה", היינו דיהא ברור שהסכין כשר, אמנם זה קצת מחודש לומר דיש כאן חזקה דאל תסתפק אע"פ שחזינן פגום לפניך, ועי' לק' ביאור נוסף בתוס'. [↑](#footnote-ref-5)
5. **ולפום** ריהטא היה אפשר לטעות ולפרש דבריהם דליתא למסקנא טעמא משום 'דשחוטה לפניך', אלא כל הטעם הוא אסממ"ו היינו דליכא ריעותא, והוה כסכין שנאבדה דחזקת הסכין מהני, משום שנחשב שנודע לך, ולא יתכן דאם באמת לא נחשב ריעותא מחמת אסממ"ו, א"כ מה שייך חילוק אי הריעותא בגוף הדבר או לא, והרי אינו נחשב ריעותא, וע"כ אין כוונתם לומר דליכא ריעותא אלא לעולם איכא ריעותא, ובאמת לא דמי לסכין שנאבדה, וכמש"כ להדיא דמה שנתעסק באותו המין **עושה אותו** ודאי טבל. [↑](#footnote-ref-6)
6. **ולהלן** נבאר את המושג שחוטה לפנינו ובהמה לא איתרעאי, לקושטא, דאהני אף במפרקת ומפרקת, ואף דאין במה לתלות יותר. [↑](#footnote-ref-7)
7. **ולקושטא,** דעת הרשב"א דכבר בתחילת הגמ' ידענו למסקנא, דלאו דוקא בשיבר עצמות, וכמו שיבואר לק'. [↑](#footnote-ref-8)
8. **משל"מ** פסולי המוקדשין ד' י"ד, ושיח יצחק יומא נ"ה: ועי' רע"א שם. [↑](#footnote-ref-9)
9. **ועי'** לק' דכן מתבאר בלשון הרמב"ן. [↑](#footnote-ref-10)