הוצאת אחרים ו - הא דמוציא אחרים בברכת הנהנין הבאה חובה אם הוא מכח הערבות למצוה או מכח הערבות לברכת הנהנין
קטגוריות: ש_ס / א ברכות / ברכות - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / קונטרס בענין הוצאת אחרים בברכות ובמצוות

יום ד' כ"ג ניסן תשפ"ד

## הא דבברכת הנהנין הבאה חובה אע"פ שיצא מוציא אם הוא מכח הערבת למצוה או מכח הערבות לברכת הנהנין

א] ר"ה כ"ט א', תני אהבה ברי' דרבי זירא כל הברכות כולן אע"פ שיצא מוציא חוץ מברכת הלחם וברכת היין שאם לא יצא מוציא ואם יצא אינו מוציא, בעי רבה ברכת הלחם של מצה וברכת היין של קידוש היום מהו, כיון דחובה הוא מפיק, או"ד ברכה לאו חובה היא, ת"ש דא"ר אסי כי הוינן בי רב פפי הוה מקדש לן וכי הוה אתו אריסי' מדברא הוה מקדש להו.

ויש להסתפק בטעם הא דמסקינן דבברכות אלו אע"פ שיצא מוציא אם הוא משום דבכה"ג איכא דין ערבות להמצוה דברכת הנהנין, דכל הא דליכא דין ערבות לברכת הנהנין הוא משום דאי בעי לא ליתהני ולא לברך, אך בברכת הלחם של מצה וברכת היין של קידוש היום דההנאה הויא חובה דא"א שלא להנות, איכא דין ערבות לברכת הנהנין, וע"כ הוא דאף אם יצא מוציא, - או דהוא משום דין הערבות למצוה, דכיון דהוא ערב לחבירו לקיום המצוה דקידוש היום ודאכילת מצה, וא"א למצוה זו בלא הנאה, הרי דמכח דין הערבות למצוה הוא מחויב אף בברכת היין ובברכת הלחם, וע"כ הוא דאף אם יצא מוציא.

וממש"כ בפירש"י, ז"ל, אכילת מצה חובה עליו וכן קידוש היום חובה עליו וא"א שלא בהנאה והנאה א"א בלא ברכה, "נמצאת המצוה תלוי' בברכת הנאה ומפיק", עכ"ל, משמע להדיא דהא דאע"פ שיצא מוציא, אי"ז משום דבכה"ג איכא ערבות להמצוה דברכת הנהנין, אלא הוא מכח דין הערבות לקידוש היום ולאכילת מצה, דכיון דמצוות אלו תלויות בברכת הנאה, ע"כ הוא מוציא אף בברכת ההנאה.[[1]](#footnote-1)

## מי שאין לו חוש הריח אם מוציא אחרים בברכת הבשמים במוצ"ש

ב] ונפ"מ רבתא בזה הוא, דהנה בגל' הגרע"א בסימן רצ"ז ס"ה צידד דאף לדעת הסוברים דבברכת הבשמים במוצ"ש חשיבא כברכת המצוות דאף אם יצא מוציא, מ"מ מי שאין לו חוש הריח אינו מוציא אחרים, דכיון דאין לו חוש הריח פטור לגמרי ממצוה זו וחשיב כאינו מחויב בדבר, ועמש"נ בזה בסימן ?.

אך האמרי בינה בהל' שבת סו"ס י"א כתב דשפיר הוא מוציא אחרים, דכיון דלא שייך לא לתהני ולא לברך דרמיא עלי' להריח לקיים מצות חכמים, ממילא כל ישראל ערבים זב"ז ויכול זה שאין לו חוש הריח להוציאו בברכתו, דעל ברכות הנהנין בר חיובא הוא כמוהו דאסור לו להנות מן העוה"ז בלא ברכה, ולא איכפת לן במה שאין לו חוש הריח ואינו בר חיובא בברכה זו כיון דאצלו ל"ש הנאה זו דאין לו הנאה, אבל מ"מ בר חיובא מיקרי דאסור לו להנות בעוה"ז בלא ברכה בדרך כלל, ולא משגחינן בזה על הפרט כיון דגוף המצוה עושה זה שמריח רק בברכה מוציא אותו ובדרך כלל מיקרי בר חיובא על ברכות הנהנין, עכ"ל.

ונראה דפלוגתא זו תליא במש"נ, דמד' הגרע"א מבו' דהא דבברכת הנהנין הבאה חובה אם יצא מוציא הוא מכח דין הערבות על המצוה, וע"כ היינו רק כשהוא מחויב במצוה, וזה לפ"מ שנקט הגרע"א בכ"ד דהא דמי שאינו מחויב בדבר אינו מוציא הוא משום דכל שאינו מחויב בדבר אף אינו בכלל ערבות, וע"כ כל שאינו מחויב במצוה ואינו בכלל ערבות על מצוה זו, אף אינו מוציא בברכת הנהנין הבאה חובה למצוה זו, וע"כ הוא דמי שאין לו חוש הריח ואינו מחויב במצות בשמים במוצ"ש, אינו מוציא אחרים בברכת הבשמים.

אך מד' האמרי בינה מבו' דס"ל דהא דבברכת הנהנין הבאה חובה אם יצא מוציא, הוא משום דבכה"ג איכא דין ערבות על ברכת הנהנין עצמה, כיון דהיא חובה ולא שייך לא לתהני ולא לברך, וע"כ לא תליא במה שהוא בר חיובא במצוה אלא במה שהוא בר חיובא בברכה, וכיון דאף מי שאין לו חוש הריח הוי בר חיובא בברכת הנהנין, ע"כ שפיר הוא מוציא אחרים בברכת הבשמים במוצ"ש שהיא חובה.

## אם אשה שאינה אוכלת מוציאה אחרים בברכת המוציא בליל א' של סוכות

ג] עוד נפ"מ בזה לדינא הוא למש"כ הא"ר בסימן קס"ז סוסקכ"ח דבליל א' של סוכות דחייב לאכול פת יכול לברך ברכת המוציא להוציא אחרים אע"פ שאינו אוכל עמהן, וכ"כ הפמ"ג באש"א שם סקמ"א והמ"ב שם סקפ"ז, וכ"כ המט"א בסימן תרכ"ט סנ"ט ובאלף למטה שם סקצ"ח, ועמש"נ בזה בסימן ?.

ואם נבא לדון אם אשה מוציאה אחרים בברכת המוציא בכה"ג,[[2]](#footnote-2) הוא תלוי במש"נ, דלמש"נ מד' הגרע"א דהא דבברכת הנהנין הבאה חובה אע"פ שיצא מוציא הוא משום דין הערבות למצוה, הרי דאשה דאינה בת חיובא במצות אכילה בסוכה, אינה מוציאה אחרים בברכת המוציא הבאה חובה מכח מצות אכילה בסוכה, - אך למש"כ האמרי בינה דהא דבברכת הנהנין הבאה חובה אע"פ שיצא מוציא הוא משום דבכה"ג איכא דין ערבות לברכת הנהנין עצמה, הרי דכיון דאשה הויא בת חיובא בברכת הנהנין, ה"ה מוציאה אחרים בברכת המוציא בליל סוכות דהויא חובה וליכא למימר לא לתהני ולא לברך.

1. וכ"נ למש"כ הריטב"א דהא דפשיט דאע"פ שיצא מוציא הוא משום דנגררת ברכת הנהנין אחר ברכת חובה להיות כמוה, ונתבאר בסימן ?, ולפ"ז לכאו' הוא מכח דין הערבות למצוה, דכ"ה דמכח ערבות זו הוא מוציא בברכת המצוה ה"נ הוא מוציא בברכת הנהנין הבאה חובה למצוה זו. [↑](#footnote-ref-1)
2. וזה למש"כ הגרע"א ודעימי' בכ"ד דדינא דאע"פ שיצא מוציא הוא אף באשה, ועמש"נ בזה בסימן ?. [↑](#footnote-ref-2)