10 מי פירות ז - בדין מי פירות בכל איסורי תורה
קטגוריות: ש_ס / א ברכות / ברכות - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / קונטרס בדין מי פירות

יום ג' י"א תשרי תשפ"ד

**א**

א] חולין ק"כ ב', והא דתניא הטבל והחדש וההקדש והשביעית והכלאים כולן משקין היוצאין מהן כמותן מנלן, וכי תימא ליגמר מהנך מה להנך שכן איסור הבא מאליו הוו תינח היכא דאיסור בא מאליו היכא דלאו איסור הבא מאליו מנלן, גמרינן מבכורים וכו', אלא גמר מתרומה וכו', אלא אתיא מתרומה וחד מהנך או מביכורים וחד מהנך, והא דתנן דבש תמרים וכו' ושאר מיני פירות של תרומה ר"א מחייב קרן וחומש ור' יהושע פוטר במאי פליגי בדון מינה ומינה ובדון מינה ואוקי באתרה קמיפלגי וכו', והא דתנן אין מביאין בכורים משקה אלא היוצא מן הזיתים ומן הענבים מני ר' יהושע היא דאמר דון מינה ואוקי באתרה וגמר להו לבכורים מתרומה, והא דתנן אין סופגין את הארבעים משום ערלה אלא על היוצא מן הזיתים ומן הענבים מני ר' יהושע היא דאמר דון מינה ואוקי באתרה וגמר להו לבכורים מתרומה והדר מייתי לערלה פרי פרי מביכורים.

והאחרונים נחלקו לפ"מ דקי"ל כר' יהושע דמי פירות דביכורים ותרומה ל"ה כמותן ורק היוצא מזיתים וענבים הוי כמותן, אם ה"נ הוא בטבל וחדש וכו' דרק היוצא מזיתים וענבים הוי כמותן אך היוצא משאר משקין ל"ה כמותן, דבתשו' חכם צבי סימן כ' כתב דבשאר איסורין מודה ר' יהושע דכל משקין היוצאין מן הפרי הוו כמותן, וכדאמרינן לעיל דאיסור הבא מאליו מצינו למילף מחלב אף לחייב על משקין היוצאין, - אך הפנ"י בקונט' חדש כתב דלמסקנת הגמ' אף באיסור הבא מאליו ליכא למילף מחלב וכו', די"ל דערלה תוכיח דהוי איסור הבא מאליו ואפ"ה אינו חייב אלא ביוצא מן הזיתים והענבים, וכ"כ השאג"א בדיני חדש סימן י"א והמשכנות יעקב ביו"ד סימן ל"ו.[[1]](#footnote-1)

ב] ומצאתי בעזה"י שנחלקו בזה הראשונים, דהנה הרמב"ן בסוגיין כתב, ז"ל, ומשמע לפום שמעתין דבטבל וחדש ושביעית וכלאים אין סופגין את הארבעים על משקה שלהם אלא על היוצא מן הזיתים ומן הענבים בלבד, דכיון דתרומה וביכורים וערלה אין לוקין על משקין שלהם אלא על היוצא מן הזיתים ומן הענבים אינך נמי אי אתית לאיתויינהו במה הצד משרצים ונבילה וחמץ וחלב ולרבויי כל משקין היוצאין מהן כמותן, איכא למיפרך ערלה וביכורים ותרומה יוכיחו, דמסתברא מהני גמרינן משקין ממשקין, דנבילה וחמץ וחלב גופא דאיסורא הוא, הלכך לא אתו, וכ"ש הקדש דלא אתי אלא מתרומה או מביכורים וחדא מהנך, ומיהו בזיתים וענבים לקי דגמרינן מכולהו, עכ"ל, וזה כמש"כ הפנ"י ודעימי' דאף באיסור הבא מאליו ליכא למילף מחלב וכו' לחייב בכל משקין היוצאין מהן, די"ל דערלה תוכיח.[[2]](#footnote-2)

אמנם הנה הריא"ז בס"פ כל הבשר כתב, ז"ל, הקפה הדם ואכלו או שהמחה את החלב וגמעו חייב עליו כרת באכילה זו, וכן השרצים צירן ורוטבן אסור כמו הבשר שלהם, וכן בשאר כל האיסורים כגון הטבל והחדש וההקדש והשביעית והכלאים משקין היוצאין מהן כמותן, פירות של ערלה אין לוקין על המשקין היוצאין מהן אלא במשקין היוצאים מן הענבים ומן הזיתים בלבד, וכן בתרומה ובביכורים מן התורה אין משקין היוצאים מהם כמותם אלא ביוצא מן הזיתים והענבים בלבד וכו' ושאר פירות מים שלהם איסורן מדברי סופרים, עכ"ל, ומבו' להדיא בדבריו דרק בערלה ותרומה וביכורים הוא דאין משקין היוצאין מהן כמותן אלא ביוצא מן הזיתים והענבים, אך בטבל וחדש ושאר האיסורין הוו כל משקין היוצאין מהן כמותן, וזה כמש"כ החכם צבי.

**ב**

ג] אך באמת ד' הריא"ז צ"ע, שהרי להדיא אמרו בגמ' דמחלב וכו' לא מצינו למילף אלא לאיסור הבא מאליו, אך היכא דלאו איסור הבא מאליו לא מצינו למילף אלא מתרומה וחד מהנך או מביכורים וחד מהנך, ולפ"ז הרי דהדין נותן דעכ"פ באיסור שאינו בא מאליו אין חייבין על כל מי פירות אלא על היוצא מזיתים וענבים, והיאך כתב הריא"ז דבכל האיסורים משקין היוצאין מהן כמותן ואף באיסור שאינו בא מאליו, וצע"ג.

ד] עוד קשיא ע"ד הריא"ז ממה שאמרו בברכות ל"ח א' דהאי דובשא דתמרי מברכין עלי' שהכל נהי' בדברו, ומייתינן לה מהא דפטר ר' יהושע בדבש תמרים ושאר מי פירות של תרומה, ואי נימא דלא פטר ר' יהושע אלא בתרומה וביכורים וערלה, אך בשאר איסורים הוו כל משקין היוצאין מהן כמותן, א"כ מאי חזית דמדמית דין ברכה לדין תרומה וביכורים וערלה ולא מדמית לה לדין שאר איסורין דאף שאר מי פירות אסורין.

**ג**

ה] ונראה לישב, ויסוד הדברים מתבארים בד' החכם צבי שם, ובהקדם, דהנה התוס' בפסחים כ"ד ב' הק' במה שאמרו שם דהא דאין סופגין את הארבעים משום ערלה אלא על היוצא מן הזיתים ומן הענבים הוא משום דשאר מי פירות הוו זיעה בעלמא, שהרי בסוגיין ילפינן ערלה פרי פרי מביכורים וביכורים מתרומה, ומ"ט איצטריך למימר דזיעה בעלמא הוא, וכן הק' הר"ש והרא"ש בתרומות פי"א מ"ג, וכתבו דהא דאיצטריך למילף פרי פרי מבכורים אי"ז למעט שאר משקין, אלא לרבות תירוש ויצהר, דמן הדין ל"ה לנו לחשבם כפרי דזיעה בעלמא הוא.

ויש להעיר לפ"ז במה שאמרו בסוגיין בהא דתניא דהטבל וכו' כולן משקין היוצאין מהן כמותן, דילפינן לה מחלב וכו' דמרבינן מקרא לחייב על המיחוי, אלא דליכא למילף מינה אלא לאיסור הבא מאליו, ואם יש לפטור במי פירות משום דזיעה בעלמא נינהו, הרי דליכא למילף לחייב על משקין היוצאין מהא דרבי קרא לחייב על המיחוי, דשאני משקין היוצאין דהוו זיעה בעלמא ואינם מכלל גוף הפרי,[[3]](#footnote-3) ול"ד למיחוי דגוף הפרי.[[4]](#footnote-4)

ו] ובפשוטו צ"ל בזה, למש"נ בסימן א' בדעת התוס' ודעימייהו דהא דמה שאמרו דמי פירות הוו זיעה בעלמא, לאו היינו משום דמי פירות אינם מכלל גוף הפרי, אלא היינו משום דנשתנה הפרי מברייתו, ונתבאר שם דמה"ט גם מיחוי הפרי הוי זיעה בעלמא, - ולפ"ז הרי דשפיר מצינו למילף לחייב על משקין היוצאין מחלב וכו' דמרבינן מקרא לחייב על המיחוי, דמזה נלמד דאף דנשתנו מברייתן והוו כזיעה בעלמא מ"מ חייבין עליהן, וה"נ יש לחייב במשקין היוצאין.

**ד**

ז] אך בדעת הריא"ז נראה לישב בע"א, דעיקר הא דמי פירות זיעה בעלמא נינהו, היינו דמה"ט אין תורת פרי עליהן, וע"כ כל הא דיש לפטור מכח הא דזיעה בעלמא נינהו, הוא רק בערלה דכתיב בה פרי, וה"נ הוא בביכורים דכתיב בהו פרי, וגם תרומה גמרינן לה מביכורים ובעינן בה פרי, אך בשאר איסורין דלא כתיב בהו פרי, לא איכפת לן כלל הא דהמשקין היוצאין הוו זיעה בעלמא, ואין לדון בדין המשקין היוצאין אלא משום דנשתנו מאוכל למשקה, וע"כ שפיר יש ללמוד לחייב בהן מהא דרבי קרא לחייב על המיחוי.

ח] ולפ"ז נראה דזהו שכתב הריא"ז דבשאר כל האיסורין משקין היוצאין מהן כמותן ואף באיסור שאינו בא מאליו, דאף דכל עיקר הא דמחייבינן במשקין היוצאין באיסור שאינו בא מאליו ילפינן לה מתרומה וחד מאינך או מביכורים וחד מאינך, מ"מ שפיר מצינו למילף מינה לחייב אף בשאר מי פירות, אף דבתרומה וביכורים גופייהו ממעטינן לשאר מי פירות.

והטעם בזה הוא משום דהא דממעטינן בתרומה וביכורים לשאר מי פירות הוא משום דזיעה בעלמא נינהו ואין תורת פרי עליהן, אך בשאר איסורין דל"ב פרי, ולא באנו לדון אלא אם חייבין עליהן אף כשנשתנו מאוכל למשקה, שפיר יש ללמוד מהא דמחייבינן בתרומה וביכורים ביוצא מזיתים וענבים אף דנשתנה מאוכל למשקה.

ט] ובזה מתפרש הא דמדמינן דין ברכה לדין תרומה דפטר ר' יהושע בדבש תמרים ושאר מי פירות, ולא מדמינן לה לשאר איסורין דכל משקין היוצאין מהן כמותן, והיינו משום דהא בשאר איסורין הוו כל משקין היוצאין מהן כמותן הוא משום דל"ב בהו פרי, אך לענין ברכת בפה"ע דבעינן דיהא ע"ז תורת פרי,[[5]](#footnote-5) יש ללמוד מהא דפטרינן בתרומה בדבש תמרים ושאר מי פירות משום דזיעה בעלמא נינהו ואין עליהן תורת פרי.[[6]](#footnote-6)

**ה**

י] והנה בפסחים כ"ד ב' א"ר זירא דהא דאין חייבין משום ערלה על מי פירות הוא משום דלא קאכיל להו דרך הנאתן.

ויש להעיר דלמש"כ הריא"ז דהא דתניא דטבל וכו' משקין היוצאין מהן כמותן הוא אף בשאר מי פירות, תיקשי מינה לר' זירא, דאם הא דבערלה אין חייבין על מי פירות הוא משום דהוי שלכדה"נ, מ"ט בשאר איסורין חייבין בכל מי פירות, וכבר עמד בזה החכם צבי שם, ועיי"ש שכתב דצ"ל דר' זירא לא שמיע לי' הך ברייתא, ועיי"ש במה שעמד בזה.

יא] ונראה די"ל בזה, דהנה בעיקר הא דחשבינן למי פירות כשלא כדרך הנאתן נתחדש דאף דאחר שנעשו מי פירות הוי דרך הנאתן כן, מ"מ כיון דאי"ז דרך הנאת עיקר הפרי, הו"ל בכלל שלא כדרך הנאתן.

וי"ל בדעת הריא"ז דכ"ז הוא בערלה דבעינן בה פרי וכל הא דס"ל לר' זירא דאלמלי הא דהו"ל שלכדה"נ הי' לנו לאסור במי פירות אף דהמי פירות בפנ"ע אין תורת פרי עליהן, הוא משום דהמי פירות הוו מכלל הפרי וחזינן לה כהנאה מן הפרי, ובזה הוא דאמרינן דכלפי הפרי עצמו הו"ל שלכדה"נ, - אך בשאר איסורין דל"ב בהו פרי, הרי דאיכא איסור על המשקין היוצאין מהן מצ"ע, וע"כ לא חשבינן לה כלל כשלכדה"נ, דהרי הו"ל דרך הנאת המשקין.

1. ואמנם בזה הסכימו האחרונים דבחלב וכו' דמרבינן מקרא לחייב על מיחוי, הרי דאם משכחת בהו משקין היוצאין חייבין עליהן, - אך המנחת ברוך בסימן נ"ט האריך דאף דמרבינן מקרא לחייב על מיחוי, מ"מ אין לחייב בהן על משקין היוצאין דהוו זיעה בעלמא, עיי"ש, ולכאו' כ"ה למסקנת ד' הרמב"ן דכל קראי אסמכתא בעלמא נינהו, וטעם הא דפטרינן בכל מי פירות הוא משום דזיעה בעלמא נינהו, ויש להוסיף דגם בתחילת ד' הרמב"ן משמע כן, וזה ממש"כ דמסתבר טפי ללמוד מערלה וכו' ולא ללמוד מנבילה וחמץ וחלב דהני גופא דאיסורא נינהו, ומסתבר ללמוד משקין ממשקין, והרי דבנבילה וכו' לא נתרבה אלא לחייב על מיחוי, אך י"ל דמכוון ד' הרמב"ן הוא משום דלא משכחת בהו משקין היוצאין, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-1)
2. ואמנם הנה הרמב"ן כתב דהא דמדמינן שאר איסורים לערלה וביכורים ותרומה ולא מדמינן להו לשרצים ונבילה וחמץ וחלב, הוא משום דבנבילה וחמץ וחלב לא איירי במשקין היוצאין אלא בגוף האיסור, אך אם גם בנבילה ובחמץ וחלב הוה מיירי במשקין היוצאין, הוה מדמינן שאר איסורים לשרצים ונבילה וחמץ וחלב והוה אסרינן בהו לכל משקין היוצאין, וכ"ה מבו' גם בד' הרמב"ן לענין מיחוי, דאף לפ"מ שהק' דהי' לנו לפטור במיחוי שאר פירות, היינו רק באיסור שאינו בא מאליו כהקדש, דלא מצינו למילף לי' מחלב וכו', אך באיסור הבא מאליו יש ללמוד מחלב וכו' לחייב במיחוי, אף דלפי קו' זו הי' פטור במיחוי דערלה, (כמש"כ הרמב"ן שם), ולכאו' הוא משום דלחומרא מקשינן, וכמש"כ כן השאג"א בדיני חדש סו"ס י"א והחזו"א במעשרות סימן ז' סק"א (ד"ה ובשביעית). [↑](#footnote-ref-2)
3. ואמנם הנה המנחת ברוך בסימן נ"ט ענף ב' כתב דהא דתניא דהטבל וכו' משקין היוצאין מהן כמותן מיירי כשנמחה גוף האיסור ולא מיירי במי פירות, ועיי"ש במש"כ להוכיח כן, ולפ"ז ניחא, - אך זה דלא כמש"כ התוס' בד"ה היכא בשם ה"ר שמואל דאיירי במשקה היוצא מכלאים ולא נימוח גוף הכלאים, ועיי"ש במנחת ברוך בענף ג' במש"כ בזה, ואכמ"ל. [↑](#footnote-ref-3)
4. אמנם הנה הרמב"ן בסוגיין כתב דעיקר הא דשאר מי פירות הוו זיעה בעלמא ילפינן לה מהא דפטר קרא בשאר מי פירות, ולפ"ז נמצא דכל עיקר הא דמי פירות הוו זיעה בעלמא, הוא רק אחר דילפינן מתרומה לפטור בשאר מי פירות, אך בלא הך קרא לא הי' לנו לומר דחשיבי כזיעה בעלמא, ושפיר ניחא מה שאמרו מעיקרא דמצינו למילף לחייב על משקין היוצאין מהא דרבי קרא לחייב במיחוי. [↑](#footnote-ref-4)
5. וכאשר כ"ה להדיא בד' הרא"ש בברכות שם סו"ס ג', דאם אין על המשקין היוצאין תורת פרי א"א לברך עליהן בורא פרי, וכ"ה מבו' בד' הרא"ה בברכות ל"ח א' והריטב"א בפסחים כ"ד ב' דלענין ברכה לפני' תליא אם יש ע"ז שם פרי, אך בד' הרא"ה שם מבו' דלענין ברכה לאחרי' לא תלי במה דיש ע"ז שם פרי, ולפ"ז יש להעיר דאטו לדעת הריא"ז אף דדבש תמרים מברכין עליו שהכל מ"מ מברכין לאחריו מעין ג', וי"ל. [↑](#footnote-ref-5)
6. ועד"ז כתב בתשו' חזו"א סימן ל"ג מכתב א' סק"ד דהא דילפינן דין דבש מתרומה וביכורים וערלה דלר' יהושע לאו פרי הוא ולא ילפינן מחמץ וחדש וחלב ושרצים, הוא משום דכל שאינו אוכל במקום דכתיב פרי אינו אוכל לענין ברכה אע"ג דהוא אוכל בשאר איסורין, ועמש"כ שם בסוף מכתב ב' לפרש הטעם בזה בע"א. [↑](#footnote-ref-6)