אהל, בדין שיפועי אהלים
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / מלאכות שהיה והטמנה / הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים

יום ועש"ק תולדות כ"ח מרחשון תשס"ז

א] שבת קל"ח. תני רמי בר יחזקאל טלית כפולה לא יעשה ואם עשה פטור אבל אסור וכו', ובפי' ר"ח כתב, ז"ל, ומפני שאין בגגה טפח ולא בפחות מג' לפיכך פטור אבל אסור, עכ"ל, וכ"כ הרי"ף, ז"ל, טלית כפולה וכו' ואין בגגה טפח ולא בפחות מג' סמוך לגגה טפח ולפיכך אינו אהל קבע אלא אהל עראי וכו', עכ"ל, וכ"ה ברמב"ם פכ"ב משבת הכ"ט, ז"ל, כל אהל משופע שאין בגגו טפח ולא בפחות מג' סמוך לגו רוחב טפח, ה"ז אהל עראי, והעושה אותו לכתחילה בשבת פטור, עכ"ל.

והנה בביאור הך דינא דאף שאין בגגו טפח מ"מ הוי אהל עראי ואסור לעשותו בשבת, מבו' בפמ"ג סימן שט"ו מש"ז ח' דהיינו דהגם דאין אהל פחות מטפח, מ"מ מדרבנן אסרו לעשות אף אהל פחות מטפח, וכתב שהוא מדין חצי שיעור, ועיי"ש שהק' ע"ז ממש"א לקמן בדין סיאנא שאינו אסור אלא אם יש בו טפח, והרי שאף מדרבנן לא אסרו פחות מטפח, וכתב לישב דלא אסרו פחות מטפח אלא באהל קבע ולא באהל עראי, עיי"ש בדבריו, עוד נקט שם דגם לדעת רש"י והרא"ש דפליגי ע"ד הרי"ף, מודו דאהל קבוע פחות מטפח אסור משום חצי שיעור, והובאו דבריו במ"ב שם סקל"ה.

וכן מ' גם מד' המג"א שם סק"י שרמז לעיין בסימן ש"א ס"מ, ובפשוטו כונתו להעיר מהא דהתם לא אסרו בכובע אלא בשהוא מתפשט להלן מראשו טפח, ומ' שפירש דטעם האיסור בטלית כפולה שאין בגגה טפח, הוא משום דמדרבנן אסרו אף אהל פחות מטפח.

ב] אמנם הדברים צ"ע, דאם אכן כל אהל פחות מטפח אסור, א"כ מ"ט נקטו בגמ' והרמב"ם להך דינא באהל משופע, אך י"ל דהוא לרבותא, דאף אהל משופע לא חשיב כאהל טפח, וע"כ העושה אותו בשבת פטור.

גם צ"ב דלפ"ז נמצא דהא דהעושה אותו אינו חייב, אי"ז משום דהוי אהל עראי, אלא הוא משום דלי"ב טפח ושיעור אהל הוא טפח, והרי לענין טומאה אף אהל עראי חשיב אהל, ומ"מ אהל פחות מטפח ל"ה אהל, ול' הרמב"ם והרי"ף הוא דהא דהעושה אותו פטור הוא משום דהוי אהל עראי.

עוד יש להוכיח בזה מד' הר"ן שפירש ד' הרי"ף בע"א, דהנה בסוכה ד"ז: אמר אביי דר"א ס"ל דסוכה דירת קבע בעינן, דתנן העושה סוכתו כמין צריף או שסמכה לכותל ר"א פוסל לפי שאין לה גג, וכתב הרי"ף שם דקי"ל כן דבברייתא איפכא תניא דר"א מכשיר וחכמים פוסלין, ולאו משום דסברי רבנן סוכה דירת קבע בעינן אלא ה"ט דפסלי רבנן דסברי שיפועי אהלים לאו כאהלים דמו ור"א ס"ל שיפועי אהלים כאהלים דמו.

והבעה"מ שם השיג ע"ד הרי"ף דהיא הנותנת מ"ט שיפועי אהלים לאו כאהלים דמי משום דבעינן סוכה דירת קבע וכה"ג לאו דירת קבע הוא, עכ"ל, וכתב ע"ז הרמב"ן שם, דלמ"ד דשיפועי אהלים לאו כאהלים דמו אי"ז אפי' אהל עראי, והוכיח כן ממש"א בסוגיין בכילת חתנים דמותר לנטותה ומותר לפרקה בשבת כשאין לה גג משום דשיפועי אהלים לאו כאהלים דמו, אלמא ל"ה אול כלל דאי אהל הוא ודאי אסור, דבשבת אפי' אהל עראי אסור, אלא שיפועי אהלים כדופן עקומה הוו ולי"ב סכך ואהלים כלל.

והר"ן שם תמה ע"ד הרמב"ן, שהרי הדבר מפורש לפי דברי הרי"ף דאהל משופע אהל עראי הוא ואסור לנטותו בשבת, שהרי הוא פירש דהא דטלית כפולה לא יעשה איירי בשאין בגגה טפח וכו' ומדבריו אתה למד שהוא סובר דשיפועי אהלים אע"פ שאין בגגן טפח וכו' אהל עראי הוא, עכ"ד.

והנה אי נימא דטעם האיסור בטלית כפולה שאין בגגה טפח הוא משום דמדרבנן אסרו אף באהל פחות מטפח, א"כ לא מצינו כלל דאהל משופע הוי אהל עראי, דלעולם י"ל דאהל משופע אינו אהל כלל, והא דאסרו בטלית כפולה הוא משום דמדרבנן אסרו אף באהל פחות מטפח, ואהל זה אינו משופע כלל, שאף אם כולו משופע ואין בו אפי' מעט ביושר, מ"מ חשיב שיש אהל גמור דפחות מטפח, שהרי כל תוך ג' סמוך לגגו חשיב כאהל ביושר, ומבו' להדיא בד' הר"ן דאהל פחות מטפח אינו אסור אף מדרבנן, וטעם האיסור בטלית כפולה שאין בגגה טפח, הוא משום דחשיב כאהל טפח, דאף דהוי האהל בשיפוע, מ"מ אף אהל משופע אהל עראי הוא, וז"ב.

אמנם בדעת הרמב"ן שכתב דשיפועי אהלים ל"ה אהל כלל, אשר תמה ע"ז הר"ן מהא דטלית כפולה לא יעשה, י"ל דס"ל דהא דטלית כפולה לא יעשה הוא משום דמדרבנן אסרו לעשות אף אהל פחות מטפח וכמש"כ הפמ"ג, וע"כ לא מצינו בזה דשיפועי אהלים הוו אהל עראי.

והנה לפ"ז הרי פשוט דכל האיסור בטלית כפולה, הוא רק בשיש בשיפועה טפח, דכיון דשיפועי אהלים הוו כאהל עראי חשיב כאהל טפח, אך אם אין בשיפועה טפח אי"ז אהל כלל ולי"ב איסורא.

והנה הר"ן הק' לפ"ז בד' הרי"ף שכתב דהגם דסוכה דירת עראי בעינן מ"מ קי"ל דהעושה סוכתו כמין צריף פסולה משום דשיפועי אהלים לאו כאהלים דמו, והרי דשיפועי אהלים ל"ה אף כאהל עראי, וזה סותר למש"כ הרי"ף בסוגיין דשיפועי אהלים חשיב כאהל עראי, וכן קשיא גם בד' הרמב"ם ?, וכתב הר"ן לישב דאפי' מאן דבעי דירת עראי, שיפועי אהלים לאו כאהלים דמו לענין סוכה, דסכך אמר רחמנא וליכא, עכ"ד.

אך אכתי קשיא ד' הרמב"ן, שפירש דטעמא דהרי"ף הוא משום דשיפועי אהלים ל"ה אף כאהל עראי, וע"ז קשיא טובא ממש"כ הרי"ף בטלית כפולה שאין בגגה טפח דהויא אהל עראי, וכמשה"ק הר"ן.

ג] ומתחילה נבא לבאר עיקר דינא דטלית כפולה, דהנה במש"נ לעיל סק"ב ללמוד מד' הר"ן דכל איסורא דטלית כפולה הוא רק בשיש בה חלל טפח, צריך להוסיף בזה דברים.

דהנה הרא"ש בסימן ב' השיג ע"ד הרי"ף, ממש"א להלן בשמעתין דכילת חתנים מותר לנטותה ומותר לפרקה ומוקי לה בשאין בגגה טפח ולא פחות מג' סמוך לגגה טפח, ומ"ש טלית כפולה שהיא יותר בנין עראי מכילת חתנים, עכ"ד, והנה אי נימא דכל הא דאסר הרי"ף בטלית כפולה איירי בשיש בשיפועה טפח, הרי בכה"ג אף בכילת חתנים אסור, וכמש"א להלן שם דלא אמרן אלא שאין בשיפועה טפח אבל יש בשיפועה טפח אסור.

והנה אמנם בדעת הרמב"ם שחילק בהל' שבת שם בין טלית כפולה לבין כילת חתנים דשאני כילת חתנים שהיא מתוקנת לכך, י"ל דכל האיסור בטלית כפולה הוא בשיש בשיפועה טפח, ובכילת חתנים אף בכה"ג שרי, שהרי הרמב"ם לא הביא להך דינא דכילת חתנים שיש בשיפועה טפח אסור לנטותה, ובפשוטו היינו משום דלא גריס לה, וכמש"כ הר"ן בסוכה שם דאי"ז בכל הנוסחאות, ושפיר י"ל דכל הא דטלית כפולה לא יעשה איירי בשיש בשיפועה טפח, וכן י"ל גם בדעת הרי"ף, שג"כ לא הביא להא דכילת חתנים שיש בשיפועה טפח, אך מד' הרא"ש דגריס להא דלא אמרן אלא שאין בשיפועה טפח, ואפ"ה השיג על הרי"ף שאסר בטלית כפולה שאין בגגה טפח, הרי בע"כ שפירש ד' הרי"ף דאיירי אף בכה"ג שאין בשיפועה טפח.

וילה"ע כן גם בד' הר"ח, שבפי' הר"ח בסוגיין פירש לההיא דטלית כפולה בשאין בה טפח, ובפי' הר"ח בעירובין גריס בכילת חתנים דאם יש בשיפועה טפח אסור לנטותה, אך הר"ח בסוגיין לא העתיק לזה, וצ"ע.

וכ"ה מוכח גם מד' הר"ן בסוכה שם שהביא מתחילה גיר' זו דכל שיש בשיפועה טפח הויא אהל, ואח"כ הביא ד' הרי"ף בטלית כפולה, ונ' להדיא בדבריו דד' הרי"ף מתישבים גם לפי גירסא זו, וגם לפ"ז חלוק דין טלית כפולה מדין כילת חתנים, והרי דהא דטלית כפולה לא יעשה הוא אף בשאין בשיפועה טפח.

והפשוט בזה, דהגם דודאי הא דטלית כפולה לא יעשה איירי בשיש בה טפח, מ"מ ל"ב שיהא ב"שיפועה" טפח, אלא בעינן שיהא בה חלל טפח אף שהוא תחת ב' צידי השיפוע, ומשא"כ בכילת חתנים לא אסרו אלא אם יש בשיפועה טפח, אך כל שאין בשיפועה טפח מותר לנטותה אף שיש בה חלל טפח, שהרי לא אסרו אלא אם יש תוך ג' סמוך לגגה טפח, וכל שאין תוך ג' סמוך לגגה טפח אינו אסור אלא אם יש בשיפוע עצמו טפח, ואין מצרפין טפח מב' צידי השיפוע.

ד] אמנם צ"ב בטעמא דמילתא, שהרי מה שאסרו בכילת חתנים שיש בשיפועה טפח, פירש הר"ן בסוכה שם דהוא משום דשיפועי אהלים הוו אהל עראי, וגם הא דטלית כפולה לא יעשה אף שאין בגגה טפח פירש הר"ן שם דהוא משום דשיפועי אהלים הוו אהל עראי, וא"כ מ"ט בכילת חתנים לא אסרו אלא בשיש בשיפוע עצמו טפח, ואילו בטלית כפולה אסרו כל שיש בה חלל טפח.

וגם אי נימא דהר"ח והרי"ף לא גרסי להך מילתא דכילת חתנים שיש בשיפועה טפח אסור לנטותה, וס"ל דכיון דשיפועי אהלים הוו אהל עראי, יש לאסור אף בשאין בשיפוע עצמו טפח, ושאני כילת חתנים שהיא מתוקנת לכך, וע"כ לא אסרו בשאין בגגה טפח, אכתי צ"ב הפלוגתא בזה, דלגיר' רש"י ודעימי' לא אסרו בכילת חתנים מכח הא דשיפועי אהלים כאהלים דמו אלא בשיש בשיפוע עצמו טפח, ואילו לדעת הר"ח והרי"ף יש לאסור מכח הא דשיפועי אהלים הוו כאהל עראי בכל גוונא שיש חלל טפח אף בשאין בשיפוע עצמו טפח.

ה] עוד יש להעיר בזה, במש"כ הגר"א באו"ח סימן שט"ו בדעת הרמב"ם שלא הביא להא דאם יש בשיפועה טפח אסור לנטותה, ז"ל, והשמיט מ"ש ואין בשיפוע טפח דל"ג לה, וכן הקשו תוס' בשם רשב"ם מהא דסוכה י"ט ב' דקי"ל דלאו כאהלים וכו', ואפשר דאף הרמב"ם גריס לה אלא דס"ל דאין הלכה בזה כמותו דהוא ס"ל כרבנן דמתני' פ"ק דסוכה ואנן לא קי"ל כן וכו', עכ"ל.

וצ"ב שהרי בטלית כפולה פסק הרמב"ם דאסור אף בשאין בגגה טפח משום דשיפועי אהלים הוו כאהל עראי, וא"כ הרי שפיר י"ל דמה"ט אסור אף בכילת חתנים, וא"כ אי נימא דהרמב"ם גריס להא דשיפוע טפח, א"כ מנלי' דהך דינא אתיא כמ"ד דשיפועי אהלים כאהלים דמו ולית הלכתא כוותי', הרי כ"ה דבטלית כפולה אסרינן אף דקי"ל דשיפועי אהלים לאו כאהלים דמו, שפיר י"ל דאף בכילת חתנים אסרו, ומנלי' דבכילת חתנים שהיא מתוקנת לכך לא אסרו.

אמנם אי נימא בדעת הגר"א דמפרש דטעם האיסור בטלית כפולה הוא משום דמדרבנן אסרו אף אהל פחות מטפח וכמש"נ לעיל סק"א מד' המג"א והפמ"ג ניחא, וכמש"נ לעיל סק"ב דאם אסור אף פחות מטפח, ל"ה זה אהל משופע כלל.

ואמנם הישוב לזה הוא עפמש"נ, שהרי בטלית כפולה אסרו כל שיש בה חלל טפח אף בשאין בשיפועה טפח, והך דינא הוי אף למ"ד דשיפועי אהלים לאו כאהלים דמו, אך מה שאסרו בכילת חתנים שיש בשיפועה טפח, הוא רק למ"ד דשיפועי אהלים כאהלים דמו, וע"כ השמיט הרמב"ם לזה, וז"פ.

אך עיקר הדברים צ"ב, דמ"ט מה שאסרו בשיש בה חלל טפח, מצי אתיא אף כמ"ד דשיפועי אהלים לאו כאהלים דמו, ואילו מה שאסרו בשיש בשיפועה טפח לא אתיא אלא כמ"ד דשיפועי אהלים כאהלים דמו.

ו] ונ' לבאר בזה, דהנה תנן באהלות פ"ז מ"ב דכל שיפועי אהלים כאהלים, אהל שהוא שופע ויורד וכלה עד כאצבע טומאה באהל כלים שתחת השיפוע טמאים טומאה תחת השיפוע כלים שבאהל טמאים.

והנה בד' הרמב"ן במלחמות בסוכה שם מבו', דהך דינא תליא בהפלוגתא בסוכה אם שיפועי אהלים כאהלים דמו, ולפ"מ דקי"ל התם דשיפועי אהלים לאו כאהלים דמו, ה"נ ל"ה כאהלים לגבי טומאה, וכ"ה בחי' הריטב"א שם, והוכיחו מזה דלמ"ד שיפועי אהלים לאו כאהלים דמו אי"ז אפי' אהל עראי, וע' קרבן נתנאל שם סימן ל"ז.

אמנם בפי' הר"ש באהלות שם פירש, ז"ל, וכלה עד כאצבע מלמעלה לצד הגג, אע"ג דבמסכת שבת אמרינן דשיעור אהל טפח גבי כילת חתנים וכו', לענין טומאהת אהל שאני כדפרישית לעיל פ"ו מתוך התוספתא דנסר שראשו א' נתון על האבן וראשו א' יורד לארץ, אם באויר שתחתיו שעשוי בשיפוע יכול אדם לרבע טפח על טפח על רום טפח מציל מפני שנידון כשיפועי אהלים וכו', דלא חיישי' באהל דטומאה אלא שיהא בתוכו אויר כשיעור טע"ט על רום טפח מרובע, עכ"ל, וכ"ה בפי' הרא"ש שם.

ונ' הטעם בזה, דהא דשיפועי אהלים לאו כאהלים דמו, היינו דהגג המשופע לא חשיב כגג אלא כדפנות, וכל' הראב"ד והרמב"ן בסוכה שם, אך לגבי אהל דטומאה י"ל דל"ב שיהא לו גג, אלא כל מקום שהוא מכוסה מלמעלה, אף שהכיסוי המכסה את האהל אין עליו תורת גג, ה"ז אהל לענין טומאה, וע"כ אף באהל משופע שאין עליו תורת גג, מ"מ חשיב המקום שתחתיו כאהל לענין טומאה.

ז] והנה נ' פשוט וכ"ה בל' הר"ש והרא"ש דהא דשיפועי אהלים כאהלים דמו לענין טומאה, הוא בכל גווני שיש בו חלל טפח, אף שהוא בצירוף ב' צידי השיפוע ואין בשיפוע עצמו טפח, ול"ד להא דלענין שבת אף למ"ד דשיפועי אהלים כאהלים דמו הוא רק בשיש בשיפוע עצמו טפח, דשאני אהל דשבת דכל איסורו הוא רק בשיש לו גג, וע"כ אף למ"ד דשיפועי אהלים כאהלים דמו, אשר לדידי' אף גג משופע חשיב כגג, מ"מ לא חשיב אהל אלא אם יש בגג זה עצמו טפח, דאין מצרפין ב' גגין זל"ז, אלא כל שבגג זה עצמו אין טפח, אין עליו תורת אהל, אך משא"כ לענין טומאה דהא דשיפועי אהלים כאהלים דמו הוא משום דל"ב כלל שיהא לאהל גג, אלא כל חלל טע"ט שהוא מקורה חשיב כאהל, הרי ודאי דבכל גווני שיש בו חלל טע"ט מקורה הוי אהל.

ולפ"ז נראה לבאר טעם הא דבכילת חתנים לא אסרו לגיר' רש"י ודעימי' אף דשיפועי אהלים כאהלים דמו, אלא בשיש בשיפועה טפח, וכל שאין בשיפועה טפח שרי הגם שיש בחללה טפח, ואילו בטלית כפולה ה"ז אסור לדעת הר"ח ודעימי' כל שיש בחללה טפח אף שאין בשיפוע עצמו טפח.

ולפמש"נ נראה, שהרי הא דבכילת חתנים אסרו בשיש בשיפועה טפח, אמרו בגמ' דהוא משום דשיפועי אהלים כאהלים דמו, ובפירש"י בעירובין דק"ב: פירש דאתיא כרבנן דמכשרי בהעושה סוכתו כמין צריף, והתוס' בסוגיין פירשו דהא דמסקינן התם דל"מ הוא בשאין בשיפועו טפח, והיינו דמה"ט חשיב האהל המשופע כגג, וע"כ ה"ז כשר אף לענין סוכה, ואשר ע"כ לא אסרו אלא בשיש בשיפוע עצמו טפח, דכה"ג הוא חשוב כגג טפח.

אך מה שאסרו לדעת הר"ח ודעימי' בטלית כפולה בשיש בה חלל טפח, אי"ז משום דשיפועי אהלים כאהלים דמו וחשיב האהל המשופע כגג, אלא הוא משום דס"ל דדין שבת דמי לדין טומאה, דכל טע"ט מקורה חשיב כאהל אף שאין לו גג, וע"כ אף דשיפועי אהלים לאו כאהלים דמו ואין לה גג, מ"מ כיון שיש בה חלל טע"ט מקורה הוי זה אהל, ואך דמ"מ אי"ז אלא אהל עראי, דאהל שאין לו גג אינו אלא אהל עראי.

ח] ולפ"ז מתישב היטב מש"כ הרי"ף לענין סוכה דשיפועי אהלים לאו כאהלים דמו, וכתב הרמב"ן שדעתו דלא חשיב אף כאהל עראי, ואילו לענין שבת אסר הרי"ף בטלית כפולה שאין בגגה טפח ופירש דהיינו משום דהויא אהל עראי, דלעולם אהל משופע לא חשיב כלל כגג, וע"כ לענין סוכה דבעי' סכך ל"מ אהל משופע, והא דבשבת אסרו בטלית כפולה שאין בגגה טפח, הרי היינו משום דאף אהל שאין לו גג תורת אהל עראי עליו, וע"כ אסור לעשותו בשבת, ומתישבים היטב ד' הרי"ף והרמב"ן.

ולפ"ז מתבאר היטב ד' הגר"א, דע"כ הגם שפסק הרמב"ם בטלית כפולה שאסור אף בשאין בגגה טפח, מ"מ השמיט לדינא דכילת חתנים שיש בשיפועה טפח אסור לנטותה, דהגם דבטלית כפולה אסרו אף בשאין בגגה טפח, הרי היינו משום דכל שיש חלל טע"ט מקורה חשיב כאהל עראי ואסור, אך בכילת חתנים הרי לא אסרו מה"ט, שהרי לא אסרו אלא בשיש בשיפועה טפח, ואילו משום ה"ט יש לאסור כל שיש חלל טפח אף תחת ב' צידי השיפוע, אלא אסרו משום דהאהל המשופע חשיב כגג, אשר מה"ט כל שיש בשיפוע טפח הוי זה כגג טפח וחשיב כאהל שיש לו גג, ומה שלא אסרו משום איסורא דטלית כפולה שאף אהל שאין לו גג הוי אהל עראי, הוא משום דשאני כילת חתנים שהיא מתוקנת לכך, וכמש"כ הרמב"ם, וע"כ לפ"מ דקי"ל דשיפועי אהלים לאו כאהלים דמו, ואהל משופע לא חשיב כגג, אין מקום לאסור בשיש בשיפוע טפח, שהרי אף בכה"ג אין עליו תורת גג, ואי משום דיש תחתיו חלל טע"ט מקורה, הרי הי' לנו לאסור מה"ט אף בשאין בשיפוע טפח, ומדלא אסרו אלא בשיש בשיפועה טפח, ש"מ דבכילת חתנים לא אסרו אלא אם יש לה גג, וזהו שהשמיט הרמב"ם לדין זה.