ה - שיעור גריס בכתמים
קטגוריות: ש_ס / נ נדה / נדה - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים מהדו_ב / שיעורים כתמים

**סימן ה**

**בדין שיעור כגריס בכתמים**

**א**

א] **נדה נ"ח ב',** הרגה מאכולת ה"ז תולה בה, עד כמה תולה, ר"ח בן אנטיגנוס אומר עד כגריס של פול ואע"פ שלא הרגה וכו', עד כמה היא תולה עד כגריס של פול.

**והנה** נחלקו האחרונים בעיקר הא דמטהרינן כתם פחות מכגריס, דבתשו' מעיל צדקה סימן כ' ד"ה והיותר נראה כתב דלא גזרו חכמים על כתם פחות מכגריס אף דידעינן דבא מגופה, וכתב לדמותו להא דלא גזרו בכתם שע"ג בגד צבוע, וכ"כ התוה"ש בסימן קפ"ג סק"א,[[1]](#footnote-1) וכ"כ הרש"ש לעיל נ"ב ב', ועיי"ש במש"כ לבאר לפ"ז לסוגיית הגמ' לעיל שם, ובתשו' מהר"ם שיק יו"ד סימן קפ"ו.[[2]](#footnote-2)

**אך** הסד"ט בסימן ק"צ סקס"א ד"ה ולענ"ד נחלק ע"ז, דמלישנא דברייתא דעד כמה היא תולה עד כגריס, ולא קאמר עד כמה היא טהורה, מוכח דלא מטהרינן כתם פחות מכגריס רק בספק אם יצא מגופה, דהיא תולה שאינו מגופה, אך אם ודאי יצא מגופה טמאה, ודקדק כן גם ממש"כ הרשב"א בתוה"ב הקצר בית ז' ש"ד, דפחות מכגריס תולה אותו בדם מאכולת,[[3]](#footnote-3) (וכ"נ להדיא בד' הראב"ד בבעה"נ סימן ד', דכל הא דכתם פחות מכגריס טהור, הוא משום דתולה אותו במאכולת), וכ"כ הפליתי בסימן קפ"ג סק"א דכל דידוע שבא הדם מגופה אלא שהי' בלא הרגשה טמאה אף בפחות מכגריס, דל"ב כגריס ועוד אלא להוציא מחשש מאכולת, וכ"נ בד' הגר"ז שם סק"ג, וכ"כ המחה"ש שם סק"ב, והפרי דעה בשפ"ל שם סק"ב, והשערי דעה שם סק"א, והבינת אדם בסוסק"ט, וכ"נ בד' החוו"ד שם סק"ט.

ג] **והנה** מחד גיסא לישנא דמתניתין ודברייתא דתולה עד כגריס של פול, משמע דהוא דין תלי' בעלמא במאכולת דתולה במאכולת, משמע דהוא דין תלי' בעלמא במאכולת.

**אך** הנה בפירש"י לעיל י"ט ב' ד"ה הרגה מאכולת ונ"ב ב' ד"ה שהן כגריס כתב דגריס הוא שיעור כתם, ומשמע דהוא שיעור שנתנו חכמים לכתם, ואי"ז דין תלי' בעלמא במאכולת, - וכ"נ בד' הרמב"ם בפ"ט מאיסו"ב ה"ו והרמב"ן בהל' נדה פ"ד ה"ג, וזהו שכתבו שאין כתם מטמא עד שיהא בו כגריס, אף שעדיין לא הביאו כלל לדיני תלי'.[[4]](#footnote-4)

**והטוש"ע** בסימן ק"צ ס"ה כתבו, דלא גזרו על הכתם א"כ יהא בו כגריס ועוד וכו', שכל זמן שאין בו כזה השיעור אנו תולין לומר דם כינה הוא, והמעיל צדקה שם כתב לדקדק ממש"כ דלא גזרו על הכתם אא"כ יהא בו כגריס ועוד, דהא דשרינן בפחות מכגריס, הוא משום דלא גזרו חכמים ע"ז, - אך מאידך ממש"כ דכל זמן שאין בו כזה השיעור אנו תולין לומר דם כינה הוא, משמע דהוי זה דין תלי' בעלמא במאכולת, וצ"ע בזה.

ד] **עוד** יש להוכיח לזה, דהנה הראב"ד בבעה"נ סימן ג' הכ"א כתב בשיעור כגריס של פול, דכיון שלא הזכירו פול של מקום פלוני ולא פול הבינוני אלא כגריס של פול סתם, משערין בכל פול שיזדמן לנו ואפי' הוא גדול, שהרי אמרו כל שיעורי חכמים להחמיר חוץ מכגריס של כתמים להקל.

**והנה** בפשוטו יש לפרש בטעמא דמילתא, דהוא משום דכל שנמצא גריס גדול, אמרינן דשמא זהו הגריס ששיערו בו חכמים, והולכין בכתמים להקל.

**אך** הנה הרמב"ן בהל' נדה פ"ד ה"ג כתב דשיעור כגריס הוא כגריס הקלקי, ואם נזדמן לה גריס גדול מגריס הקלקי משערת בו ששיעורי גריס של כתמים להקל, וכ"כ הרשב"א בתוה"ב בית ז' ש"ד, והטוש"ע בסימן ק"צ ס"ה,[[5]](#footnote-5) ומבו' דאף דאם נזדמן לה גריס גדול יותר משערין בו, מ"מ במקומות אחרים הוי השיעור כט' עדשים, והיינו דשיעור כגריס נקבע לפי המקום.

**ובתשו'** שערי ציון ח"א סימן כ"ט ד"ה ומאי דקשיא לי' כתב לפרש הטעם בזה, דהיינו דשיערו חכמים בכגריס בינוני שהי' ביניהם וכתבו סתם ששיעורו בכגריס, ואחר שתלו חכמים בכגריס, ממילא פחות מכגריס ל"ה בכלל הגזירה, וע"כ אף אם נזדמן לנו גריס גדול דבודאי ל"ה דם מאכולת כולי האי, לא גזרו חכמים ע"ז.

**אמנם** הנה זה ניחא רק אי נימא דטהרת כתם פחות מכגריס הוא משום דלא גזרו חכמים ע"ז, אך אי נימא דטהרת כתם פחות מכגריס הוא משום תלי' במאכולת, כמשמעות ל' הראב"ד והרשב"א, ושיערו חכמים דמאכולת היא עד כגריס, תיקשי דמ"ט נימא דאם נמצא כגריס גדול יותר משערין בו, אף שלא זהו הגריס ששיערו בו חכמים שיעור מאכולת.

**ב**

ה] **והנה** בשלהי פירקין תליא דטיפין טיפין אין מצטרפין, וביאור הך דינא תליא בעיקר טהרת כתם פחות מכגריס, דאי נימא דהוא שיעור שנתנו חכמים בכתמים ולא גזרו על כתם פחות מכגריס, הרי דזהו דטיפין טיפין אין מצטרפין, ולא חשבינן להו ככתם אחד, אלא ככמה כתמים שאין באחד מהן כגריס, וע"כ היא טהורה.

**אך** אי נימא דטהרת כתם פחות מכגריס הוא משום דתולין אותו במאכולת, מתפרש הא דטיפין טיפין אין מצטרפין דהיינו דאף דכתם אחד אין תולין בב' מאכולות, משום דמי כיונם במקום אחד, מ"מ כשהן בב' מקומות, שפיר תלינן להו בכמה מאכולות, - וכ"נ בד' הראב"ד בבעה"נ, ז"ל, לא אמרו כגריס ועוד אלא לענין מאכולת, דקים להו לרבנן דסתם מאכולת א"א לו "במקום אחד" יותר מגריס, ואפילו כמה גריסין בחלוק אחד תולין "הואיל ואין יותר מגריס במקום אחד".

ו] **והנה** התוס' לעיל בע"א כתבו דהא דמיבע"ל התם בדין טיפין טיפין היינו בבשרה, אבל בחלוקה אין מצטרפין, ומשמעות דבריהם דהיינו משום דבבשרה דלא שכיחי מאכולות אין תולין בב' מאכולות אף בב' מקומות.[[6]](#footnote-6)

**והלחו"ש** בסימן ק"צ סקי"ב הק' בתו"ד דכיון דבבשרה אין תולין בכמה מאכולות אף כשנמצא הכתם בכמה מקומות, א"כ מ"ט לא מטמאינן אלא כשיש בצירוף כל הטיפין כגריס ועוד, הרי הדין נותן דגם אם נמצא על בשרה ו' טיפין אשר כולן אינן אלא כגריס מצומצם, ל"ה לנו לתלות במאכולת, שהרי ודאי אין סברא כלל לומר דמאכולת אחת נרצפה וממנה נעשו ו' טיפין, דזהו נגד החוש, - ואי נימא דבכה"ג תולין כל טיפה וטיפה במאכולת אחת, הדין נותן דגם אם יש בכולן יחד יותר מכגריס תהא טהורה.

ז] **ואמנם** אי נימא דלא גזרו חכמים כלל על כתם פחות מכגריס, ניחא, דאף דמכח הא דבבשרה לא שכיח כ"כ מאכולת גזרו חכמים על הכתם שעל בשרה אף כשיש בו כגריס ועוד בב' מקומות, מ"מ כל דליכא שיעור כגריס ועוד בכל הטיפין יחד טהורה, דכיון דגם כשכל הכתם הוא במקום אחד לא גזרו עליו כשהוא פחות מכגריס, לא החמירו כשהוא בב' מקומות יותר מכשהוא במקום אחד.[[7]](#footnote-7)

**ג**

ח] **והנה** בסימןג' ענף ד' נתבאר בדעת הרמב"ן, דהא דבבשרה מצטרפין טיפין טיפין, ובבגדי' אינם מצטרפין, אי"ז דין נוסף דחלוק דין בשרה מדין בגדי' לענין צירוף, אלא היינו משום דבבשרה דמטמאינן אף בכתם שאינו כדרך דם הבא מגופה, מצינו לדון את כל הטיפין ככתם אחד שיש בו כגריס, ומשא"כ בבגדי' דאין מטמאין בכתם שאינו כדרך דם הבא מגופה, הרי דבטיפין טיפין לא מצינו לדונם ככתם אחד, דאם הוו כתם אחד הרי אינם כדרך דם הבא מגופה, אלא יש לדון כל טיפה ככתם בפנ"ע, וכיון שאין בו כגריס טהורה.[[8]](#footnote-8)

**והנה** אמנם ג"ז לכאו' מתישב רק אי נימא דלא גזרו חכמים כלל על כתם פחות מכגריס, וע"כ אם הויא כל טיפה כתם בפנ"ע, הו"ל ככתם פחות מגריס שלא גזרו עליו, ואם הוו כל הטיפין ככתם אחד הו"ל כתם יותר מכגריס שגזרו עליו, - אך אי נימא דטהרת כתם פחות מכגריס הוא משום דתולין אותו במאכולת, צ"ב דמ"ט תלי דין טיפין טיפין אם חשבינן להו ככתם אחד או כב' כתמים, וממ"נ אם בכה"ג דאין הטיפין מחוברין יחד מצינו לתלותם בכמה מאכולות, הדין נותן לטהרם אף אם חשיבי ככתם אחד, ואם אף בכה"ג דאינם מחוברין יחד לא מצינו לתלות בכמה מאכולות, מ"ט אם חשיבי כב' כתמים מטהרינן להו.[[9]](#footnote-9)

ט] **ובפשוטו** י"ל בזה דהוא משום דבטיפין טיפין שעל חלוקה, כיון דאי"ז כדרך דם הבא מגופה, א"א לטמאותה אלא אי נימא שבאה כל טיפה בפנ"ע, דבכה"ג שפיר הו"ל כדרך, וכיון דבלא"ה בא הכתם בכמה זמנים, שפיר מצינו לתלותו בכמה מאכולות, ומשא"כ בטיפין טיפין שעל בשרה, דמצינו לדון שבאו כולם יחד, ואפ"ה היא טמאה, (כיון דבבשרה מטמאינן אף בכתם שאינו כדרך דם הבא מגופה) אין תולין כתם זה בכמה מאכולות.

י] **אמנם** צ"ע בזה במש"כ הבינת אדם בסקט"ו בדין בגד שיש בו קמטים, ז"ל, אם אינו תפור נראה לי פשוט דאין מצטרף כי כל קמט עומד לעצמו, ואפי' אם תפורים צריך לעיין דעכ"פ יש אויר ביניהם, עכ"ל, והיינו דבגונא דכל קמט עומד לעצמו, הו"ל כטיפין טיפין דאין מצטרפין, ואף בגונא דהם תפורין, מ"מ כיון דיש אויר ביניהם י"ל דהוי כטיפין טיפין דאין מצטרפין.

**והנה** אי נימא דכל הא דתולין ב' כתמים בב' מאכולות הוא משום דגם אם הוא מגופה יצאו בב' פעמים, הרי הדין נותן דכל שהוא על קמטים הסמוכים זל"ז, אף אם כל קמט עומד לעצמו, מ"מ כיון דמצינו לתלות שיצא הכל מגופה בפעם אחת, אין לתלותו בב' מאכולות, ועד"ז כתב הערוה"ש בסימן ק"צ סל"ח.

**ועד"ז** יש להעיר למש"נ לעיל לדעת התוס' דהא דטיפין טיפין אין מצטרפין, הוא משום דכל הא דאין תולין בב' מאכולות הוא רק בכתם שבמקום אחד, דבכה"ג אמרינן דמי כיונם למקום אחד, אך בכתם שהוא בב' מקומות, שפיר תולין אותו בב' מאכולות, - ולכאו' גם לפ"ז הי' בדין דכתם שע"ג קמטים, הו"ל ככתם שהוא במקום אחד, ואין תולין אותו בב' מאכולות.[[10]](#footnote-10)

**ד**

יא] **והנה** לקמן בסוגיין מיבע"ל בנתעסקה בכגריס ונמצא עלי' גריס ועוד, אם כיון שנתעסקה בכגריס תולה את היותר מכגריס במאכולת, או"ד דכיון דהכתם הוא יותר מכגריס אינה תולה אותו במאכולת, ויש להעיר, דמ"ט לא מיבע"ל אלא בזה, ולא מיבע"ל בכל אשה שנתעסקה בב' דברים בזאח"ז אם היא תולה בשניהם.

**ומצינו** בזה כמה דרכים **א** בתשו' מעיל צדקה סימן כ' ד"ה ועפי"ז נ"ל צידד דכל שנתעסקה בב' זמנים בב' סלעים דם ונמצא עלי' ב' סלעים במקום אחד מכוון, אין תולין אותן להקל דאיתרמי שבאו זה בצד זה, והא דמיבע"ל כשנתעסקה בכגריס ונמצא עלי' כגריס ועוד דשמא אירע דם מאכולת אצל זה הדם שנתעסקה בו, ולא אמרינן דאילו הי' כן לא איתרמי שיהא זה אצל זה מכוונין, הוא משום דבמאכולת דשכיח טובא תלינן בכל מאי דאפשר, והביאו בגל' הגרע"א בסימן ק"צ סכ"ו.

**ב** הסד"ט בסימן ק"צ סקצ"ג ד"ה ועוד יש להביא כתב לפרש בע"א, דדוקא במאכולת תולין בכה"ג, משום דאגב זוהמא אתי דם מאכולת,[[11]](#footnote-11) ומשא"כ בשאר תליות לא תלינן דאיתרמי זה בצד זה, וכ"ה מבו' בתשו' הגרע"א שבסו"ס דו"ח ח"א פו: בתו"ד, וכ"כ בגל' הגרע"א שם בשם המעיל צדקה.

**ג** הרש"ש לעיל נ"ב ב' כתב בביאור האיבעיא דמאכולת רצופה, דהוא משום דהשוו חכמים מידותיהם לטהר כתם פחות מכגריס, עיי"ש, ולפ"ז ה"נ מתפרש האיבעיא דנתעסקה בכגריס ונמצא עלי' כגריס ועוד, דהוא משום דתולין כגריס בעיסוקה, והכתם שנשתייר הוי כתם פחות מכגריס דלא גזרו עליו חכמים, ומשא"כ כשנתעסקה בב' זמנים בב' סלעים ונמצא עלי' כתם ב' סלעים, אין תולין דאיתרמי זה אצל זה.

יב] **אמנם** יש להעיר ע"ז ממש"כ הרשב"א בתוה"ב הקצר בית ז' ש"ד, ז"ל, כבר ביארנו שבמקום שרחש הפשפש נמצא אין חוששין לכתם עד שיהא בו כתורמוס ועוד, וחזר שם שיעור התורמוס כשיעור הגריס לכל הדינין שאמרו, עכ"ל, וכ"כ המאירי בסוגיין, ומבו' דכ"ה דאם נתעסקה בכגריס ונמצא עלי' כגריס ועוד תולה, ה"נ הוא במקום שפשפשין מצויין, דאם נתעסקה בכגריס ונמצא עלי' כגריס ותורמוס, תולה את הכגריס בעיסוקה, ואת התורמוס בפשפש.

**והנה** אי נימא דהא דמיבע"ל בנתעסקה בכגריס ונמצא עלי' כגריס ועוד, הוא משום דמאכולת שכיחא טובא, צ"ע אם איכא לה"ט במקומות שהפשפשין מצויין,[[12]](#footnote-12) - וכן אי נימא דהא דמיבע"ל הוא משום דבמאכולת אמרינן דאגב זוהמא דדם אתי דם מאכולת, צ"ע אם איכא לה"ט בפשפש, דלא מצינו דגם פשפש אתי אגב זוהמא, ומנ"ל להרשב"א הך מילתא, - וכן אי נימא דהא דמיבע"ל הוא משום דלא גזרו כלל על כתם שהוא פחות מכגריס, צ"ע אם י"ל כן במקומות שפשפשין מצויין, דבמקומות אלו לא גזרו כלל על כתם פחות מכתורמוס,[[13]](#footnote-13) ויש להעיר כן גם על מש"כ הרש"ש שם לפרש כן להפלוגתא דמאכולת רצופה.

יג] **וביותר** קשיא ממש"כ הטוש"ע בסימן ק"צ סקכ"ו דאם הרגה פשפש שאנו תולין בו עד כתורמוס חזר התורמוס להיות כגריס לכל הדינים שאמרנו, - ולמש"כ המעיל צדקה דהא דמטהרינן כשנתעסקה בכגריס ונמצא עלי' כגריס ועוד, הוא משום דבמאכולת דשכיח טובא תלינן בכל מאי דאפשר, הרי לא שייך טעם זה כלל כשהרגה פשפש, וגם מש"נ לפרש עפי"ד הרש"ש דהא דמיבע"ל הוא משום דלא גזרו על כתם פחות מכגריס, ל"ש כלל במקומות דלא שכיחי פשפשין והרגה פשפש, דבמקומות אלו ודאי דגזרו גם על כתם פחות מכתורמוס,[[14]](#footnote-14) וצע"ג.

יד] **עוד** שמעתי לתמוה בזה, ממש"כ התוס' בסוגיין בד"ה וכדבריו דכל שהרגה הרבה מאכולת או פשפש תולה כפי מה שהרגה מידי דהוה אשוק של טבחים, ומשמעות דבריהם דהוא אף כשהרגתם בזאח"ז, ואי נימא דכל שנתעסקה בב' זמנים בב' סלעים ונמצא עלי' כתם ב' סלעים במקום אחד, אין תולין להקל דאיתרמי שבאו זה בצד זה, מ"ט אם הרגה הרבה מאכולת או פשפש, תולין שנזדמנו כל הדמים זה בצד זה,[[15]](#footnote-15) וצע"ג.

**ה**

טו] **והנה** לקמן בסוגיין בעי למיפשט לאיבעיא זו מהא דתניא דנתעסקה במועט אין תולה בו מרובה, ודחינן דאיירי כגון דנתעסקה בכגריס ונמצא עליה ב' גריסין ועוד, וקמ"ל דלא נימא שקול כגריס צפור שדי בי מצעי זיל הכא ליכא שיעורא זיל הכא ליכא שיעורא.

**וצ"ע** דהניחא אי נימא דלא גזרו חכמים כלל על כתם פחות מכגריס, הרי דזהו דס"ד דשקול כגריס צפור שדי בי מצעי, והו"ל כב' כתמים שאין באחד מהן כשיעור, ולי"ב לטומאת כתמים, - אך אי נימא דעיקר טומאת כתמים היא אף בכתם פחות מכגריס, אלא דתולין אותו במאכולת, והא דכתם יותר מכגריס טמא הוא משום דאין תולין בב' מאכולות, א"כ מה מהני דנישדי להדם צפור בי מצעי, דאכתי אין לנו לתלות בב' מאכולות, ולכאו' ליכא נפ"מ בשכיחות התלי', בין אם נימא שנזמנו ב' מאכולות זה בצד זה ודם צפור בצדם, או דנימא דנזדמן דם צפור באמצע, וב' מאכולות מב' צדדיו.

**ו**

טז] **ובפשוטו** הי' מקום לומר בזה, דבאמת תלי' דמאכולת גריעא משאר תליות, וכדחזינן דמעיקרא ס"ל לרשב"ג דאין תולין בזה כלל, והיינו משום דלא חזינן כלל שהרגה מאכולת, וליכא תלי' לפנינו, וצ"ל דגרע ממכה היכולה להתגלע, וצ"ע, והא דקי"ל דתולה במאכולת עד כגריס, היינו משום דאל"כ אין לך אשה טהורה לבעלה, וכ"ה משמעות סה"ת בסימן צ"ב והרשב"א בתוה"ב הקצר בית ז' ש"ד, עיי"ש שכתבו דהא דתולה במאכולת הוא משום דאל"כ אין לך אשה.[[16]](#footnote-16)

יז] **ולפ"ז** י"ל דמה"ט הוא דאין תולין בב' מאכולות, דכיון דכל מה שהקילו לתלות במאכולת הוא משום דאל"כ אין לך מטה וכו', הרי דטעם זה אינו אלא לתלות במאכולת אחת, אך בב' מאכולות דליכא לה"ט, דאין מצוי שבאו זה לצד זה, ול"ש לומר בזה דאין לך מטה, אין תולין, וכ"כ הערוה"ש בסימן ק"צ סי"ח.

**וי"ל** לפ"ז, דאין גדר הדין בזה דתולין במאכולת אחת ואין תולין בב' מאכולות, אלא גדר הדין הוא, דעד כגריס דיש ע"ז לטעמא דאין לך מטה וכו', כיון דאף מאכולת אחת שכיח שדמה הוא כגריס, הקילו לתלות במאכולת, וביותר מכגריס דליכא ע"ז לטעמא דאין לך מטה וכו', כיון דאינו מצוי שיהא כתם יותר מכגריס מדם מאכולת, לא הקילו לתלות במאכולת.

יח] **ולפ"ז** י"ל, דזהו מש"כ רש"י בכ"ד דשיעור כתם הוא כגריס ועוד, והיינו דשיעור כתם דטמא בלא דאיכא תלי' לפנינו, הוא כגריס ועוד, אך עד כגריס דליכא שיעור כתם, תולין אף במאכולת, אף דמן הדין אי"ז תלי'.

**ומצינו** כן בתשו' הרמ"א בסימן צ"ז, שכתב בהא דתוך ג' ימים ראשונים דאין תולין בשאר דברים, מ"מ תולין במאכולת, דהוא משום דאין בזה שיעור כתם, ועיי"ש מש"כ עוד עד"ז, וזה מתפרש כנ"ל, דבכתם עד כגריס, הקילו חכמים לתלות אף בדבר דאין תולין בו כתם יותר מכשיעור, וע"כ בכתם זה תולין אף בג' ימים ראשונים.[[17]](#footnote-17)

**וי"ל** דזהו מש"כ הטוש"ע דלא גזרו על הכתם אא"כ יהי' בו כשיעור כגריס ועוד, והיינו דלא גזרו על הכתם שיהא טמא בלא תלי' לפנינו, אלא כשיש בו כגריס ועוד, אך פחות משיעור זה טהור, משום דתולין במאכולת, אף דאי"ז תלי' המועלת לטהר בכתמים.

יט] **ונמצא** לפ"ז, דאף דטהרת כתם עד כגריס, הוא משום דתולין במאכולת, מ"מ שפיר איכא שיעור כתם כגריס ועוד, דבכתם זה אין תולין במאכולת, ובכתם פחות משיעור זה תולין במאכולת.

**ובזה** מתפרש מש"כ הראשונים דתולין במאכולת עד כגריס הנמצא במקום זה, דכיון דשיעור כגריס הוא שיעור שנתנו חכמים בכתם, דכתם עד שיעור זה תולין אותו במאכולת, ע"כ אזלינן בשיעור זה לקולא, ותליא בהגריס הנמצא במקום זה.

**ומתפרש** בזה גם דינא דטיפין טיפין, דאם הם מצטרפין וחשבינן להו ככתם אחד שיש בו כגריס ועוד, הרי דדינא הוא דכתם שיש בו כגריס ועוד אין תולין אותו במאכולת, ואם אינם מצטרפין והוו ב' כתמים שאין באחד מהן כגריס ועוד, שפיר תולין כל אחד במאכולת, - וכ"ז הוא כשיש בהן יחד כגריס ועוד, אף כל שאין בהן יחד כגריס ועוד, הרי דגם אם הן מצטרפין וחשיבי ככתם אחד, מ"מ כיון שאין בו כגריס ועוד תולין אותו בכמה מאכולות.

**וזהו** מש"כ הבינת אדם בדין כתם שע"ג קמטים, דבגונא דחשבינן לה ככמה כתמים, הרי דכיון דכל כתם אין בו כגריס, הו"ל ככתם פחות מכגריס דדינא הוא דתולין אותו במאכולת.

כ] **ולפ"ז** י"ל, דזהו דמיבע"ל בנתעסקה בכגריס ונמצא עלי' כגריס ועוד, דלעולם אם נתעסקה בב' סלעים בב' זמנים ונמצא עלי' כתם ב' סלעים פשיטא לן דתולין, ולא מיבע"ל אלא בדין תלי' במאכולת, דכיון דמן הדין ל"ה תולין כלל במאכולת, אלא שהקילו חכמים בכתם שאין בו כשיעור דתולין אותו במאכולת, הרי די"ל דבכה"ג שיש בו כגריס ועוד, אף דעל מקצתו איכא תלי' בעיסוקה, ל"מ תלי' זו להוציאו מכלל הכתם, ואכתי חשיב ככתם יותר מכגריס, ואין תולין אותו כלל במאכולת,[[18]](#footnote-18) ועד"ז מתפרש גם הפלוגתא דמאכולת רצופה.

**ובזה** מתפרש גם הס"ד דשקול דם צפור ושדי בי מצעי, והיינו דעי"ז הו"ל כב' כתמים דאין בכל אחד מהן כשיעור כתם, וכיון שאין בו כשיעור כתם, תולין אותו בדם מאכולת.

כא] **אך** אכתי לא נתפרש בזה מש"כ הטוש"ע דגם בהרגה פשפש ונתעסקה בכגריס, תליא בהאיבעיא נתעסקה בכגריס ונמצא עלי' גריס ועוד, וכשהרגה פשפש הרי הו"ל תלי' מעלייתא, ואפ"ה תליא בפלוגתא זו.

**וגם** עיקר הך מילתא דתלי' דמאכולת ל"ה תלי' מעליא משום דלא ראינו שהרגה, הוא נסתר ממש"כ הב"י בסימן ק"צ ס"ז דבמקומות דשכיחי פשפשין ודאי דיש לתלות בהן, דהו"ל כנתעסקה בכתמים, והרי דס"ל דאף דלא ראינו שהרגה, מ"מ הו"ל תלי' מעליא, וכ"נ גם למש"כ החוו"ד בסימן ק"צ סק"ז דהא דתולין במאכולת הוא משום דקים להו לחכמים שהרגה מאכולת.[[19]](#footnote-19)

**ז**

כב] **ונראה** די"ל בזה, דהנה בעיקר הא דאין תולין כתם יותר מכגריס בב' מאכולות, כתב הלבוש בסימן ק"צ ס"ה דהוא משום דאל"כ אין לדבר סוף ותיבטל גזירת חכמים בכתמים מכל וכל, והביאוהו המעדני יו"ט בסימן ו', והסד"ט שם סוסקס"א, וכ"כ בתשו' מעיל צדקה סימן כ' ד"ה ועפי"ז נ"ל, וכ"כ בחי' הגרע"א בסוגיין ד"ה אמנם כ"ז.

ומקור נאמן לזה נראה ממש"כ הרא"ש בסימן ו' דאף אם הרגה כמה מאכולות אינה תולה יותר מכגריס, דלא פלוג רבנן, ולדעת הסוברים דהא דאין תולין כתם יותר מכגריס בב' מאכולות הוא משום דמי כיונם זה אצל זה, צ"ב, דממ"נ אם שייך ה"ט גם כשהרגה ב' מאכולות, ל"ב להא דלא פלוג רבנן, ואם ל"ש ה"ט כשהרגה ב' מאכולות, עכ"פ כשהרגה אותם בב"א, ל"ש כלל לומר בזה דלא פלוג רבנן, שהרי מעולם לא תיקנו חכמים דאין תולין כתם יותר מכגריס בב' מאכולות, אלא הוא מסברא משום דאי"ז תלי' מעליא, - ובע"כ מד' הרא"ש דהא דאין תולין כתם יותר מכגריס בב' מאכולות הוא מתקנ"ח משום דאל"כ אין לך אשה טמאה, ובזה הוא דאמרינן דלא פלוג רבנן ואף אם הרגה ב' מאכולות אינה תולה בהן כתם יותר מכגריס.[[20]](#footnote-20)

כג] **ולפ"ז** י"ל, דכיון דמן הדין הי' לנו לתלות את הכתם גם בב' מאכולות, ואך דתיקנו חכמים דאין תולין משום דאל"כ אין לך אשה טמאה, הרי דכ"ז הוא בכתם דחשבינן לי' ככתם אחד, אך כל דחשבינן לי' כב' כתמים, שפיר תולין אף בב' מאכולות, - וזהו יסוד הדין דטיפין טיפין אין מצטרפין, וזהו דס"ד דשקול דם צפור ושדי בי מצעי ועי"ז הוי כב' כתמים ותולין אותן בב' מאכולות.

כד] **אך** נראה די"ל לפ"ז, דמה שתיקנו חכמים דאין תולין כתם יותר מכגריס בב' מאכולות, ל"ה גדר הדין בזה דאין תולין כתם אלא במאכולת אחת ולא בב' מאכולות, אלא גדר הדין בזה הוא דאין תולין במאכולת אלא כתם עד כגריס, אך כתם יותר מכגריס אין תולין אותו במאכולת, והטעם בזה הוא משום דמאכולת היא כגריס, וע"כ הוא שקבעו דאין תולין כתם יותר מכגריס במאכולת

**וזהו** מש"כ הראשונים דתולין במאכולת עד כגריס הנמצא במקום זה, דכיון דשיעור כגריס הוא שיעור שנתנו חכמים בכתם, דכתם עד שיעור זה תולין אותו במאכולת, ע"כ אזלינן בשיעור זה לקולא, ותליא בהגריס הנמצא במקום זה.

**ובזה** מתפרש היטב הא דתלי דין כתם יותר מכגריס אם חשיב ככתם אחד או כב' כתמים, וזהו יסוד הדין דטיפין טיפין אין מצטרפין, (ואף כתם שע"ג קמטים אין מצטרף), וזהו דס"ד דשקול דם צפור בי מצעי ועי"ז הו"ל כב' כתמים שאין בהן כגריס, דהרי שפיר תולין אף בב' מאכולות, ואך דכתם שהוא יותר מכגריס אין תולין אותו במאכולת, וע"כ כל דחשבינן לה כב' כתמים שאין באחד מהן כגריס ועוד, שפיר תולין אותם בב' מאכולות, ומאידך אף דטיפין טיפין שעל בשרה מצטרפין, מ"מ כל שאין בהן יחד כגריס ועוד, הו"ל כתם פחות מגריס דתולין אותו אף בכמה מאכולות.

**וזהו** גם הא דמיבע"ל בנתעסקה בכגריס ונמצא עלי' כגריס ועוד, דלעולם אם נתעסקה בב' סלעים בב' זמנים ונמצא עלי' כתם ב' סלעים פשיטא לן דתולין, ולא מיבע"ל אלא בדין תלי' במאכולת, דכיון דתיקנו חכמים דכתם יותר מכגריס אין תולין אותו במאכולת, הרי די"ל דאף אם יש על מקצתו תלי' בעיסוקה, ל"מ תלי' זו להוציאו מכלל הכתם, ואכתי חשיב ככתם יותר מכגריס, ואין תולין אותו כלל במאכולת, ועד"ז מתפרש הפלוגתא דמאכולת רצופה.

**ח**

כה] **ועד"ז** הוא למש"נ בסימן ז' בדעת הרמב"ם, דהא דאין תולין כתם יותר מכגריס במאכולת, אי"ז משום דדם מאכולת אינו יותר מכגריס, אלא הוא משום דכתם יותר מכגריס שהוא כדרך ראי', אין תולין אותו כלל במאכולת, ועיי"ש במש"נ להוכיח כן.

**ולפ"ז** מתפרש היטב הא דתלי דין כתם יותר מכגריס אם חשיב ככתם אחד או כב' כתמים, וזהו יסוד הדין דטיפין טיפין אין מצטרפין, וזהו דס"ד דשקול דם צפור בי מצעי ועי"ז הו"ל כב' כתמים שאין בהן כגריס, דכל דהוי כתם אחד שיש בו כגריס ועוד, והוי כדרך ראי', אין תולין אותו במאכולת, וכל דהוי ב' כתמים שאין באחד מהן כגריס ועוד, אי"ז כדרך ראי', ותולין אותו במאכולת.

כו] **ובזה** מתפרש גם הא דמיבע"ל בנתעסקה בכגריס ונמצא עלי' כגריס ועוד, דלעולם אם נתעסקה בב' סלעים בב' זמנים ונמצא עלי' כתם ב' סלעים פשיטא לן דתולין, ולא מיבע"ל אלא בדין תלי' במאכולת, דכיון דכתם יותר מכגריס שהוא כדרך ראי' אין תולין אותו במאכולת, הרי די"ל דאף אם יש על מקצתו תלי' בעיסוקה, מ"מ כיון דאי"ז ודאי ויתכן דכולו מגופה, הוי ככתם יותר מכגריס דאין תולין אותו במאכולת, דכיון דיתכן דכולו מגופה, לי"ב להריעותא דכתם פחות מכגריס שאינו כדרך ראי', ועד"ז מתפרש גם הפלוגתא במאכולת רצופה.

**ט**

כז] **ולמש"נ** נראה לפרש מש"כ הרשב"א והמאירי דבמקומות שפשפשין מצויין, חזר שיעור התורמוס כשיעור הגריס לכל הדינים שאמרו, - שהרי הא דאין תולין במקומות אלו כתם יותר מכתורמוס בכמה פשפשין, הוא משום דאל"כ אין לך אשה טמאה, ומכח זה תיקנו חכמים דאין תולין כתם יותר מכתורמוס בפשפש, וע"כ גם בזה תליא בהפלוגתא דמאכולת רצופה, ובהאיבעיא דנתעסקה בכגריס ונמצא עלי' כגריס ועוד.

כח] **אך** אכתי יש להעיר בזה במש"כ הטוש"ע להך מילתא דחזר שיעור התורמוס כשיעור הגריס, בכה"ג שהרגה פשפש במקומות שאין הפשפשין מצויין, והתם לכאו' ליכא לה"ט.

**ואמנם** אי נימא דמודה הטור דבמקום דשכיחי פשפשין תולין בכתם עד כתורמוס, י"ל דכיון דבמקום דשכיחי פשפשין תיקנו חכמים דאין תולין כתם יותר מכתורמוס בפשפש, ע"כ לא חילקו חכמים בדבר, ובכל מקום אין תולין כתם יותר מכתורמוס בפשפש, וכמש"כ כן החוו"ד בסימן ק"צ סק"ז, וע"כ תליא בהפלוגתא דמאכולת רצופה, ובהאיבעיא דנתעסקה בכגריס וכו'.

**אך** לפ"מ שנסתפק הב"י בדעת הטור דאף במקומות דשכיחי פשפשין אין תולין בפשפש, הרי נמצא דכל עיקר דין התלי' בפשפש הוא כשהרגתו, ולפ"ז הרי דמעולם לא תיקנו חכמים דאין תולה בפשפש יותר מכתורמוס, אלא הו"ל כשאר דברים שתולין בהן, ולפ"ז לא א"ש, וצ"ע.

כט] **ושמא** י"ל בזה, למש"כ הגר"ז בסימן ק"צ סקנ"ה, דמש"כ הרא"ש דבהרגה ב' מאכולות אינה תולה, הוא משום דשיעור כגריס הוא משיעורי חכמים, וע"כ כל שבאנו להתיר מכח תלי' במאכולת, לא חילקו חכמים בדבר, ולעולם אין מתירין ביותר מכגריס.[[21]](#footnote-21)

**ולפי** דבריו י"ל דזהו דמיבע"ל בנתעסקה בכגריס ונמצא עלי' כגריס ועוד, דכיון דלא חילקו חכמים בדבר ולעולם אין מתירין ביותר מכגריס, ע"כ י"ל דגם אם על מקצתו איכא תלי' אחרת, אכתי הו"ל ככתם יותר מכגריס דאין מתירין אותו בתליית מאכולת, ועד"ז מתפרש הפלוגתא דמאכולת רצופה.

**ולפ"ז** י"ל דה"נ הוא בשיעורא דכתורמוס דהוא ג"כ משיעורי חכמים, וע"כ כל שבאנו להתיר מכח תלי' בפשפש, לא חילקו חכמים בדבר ולעולם אין מתירין ביותר מכתורמוס, וע"כ הוא דחזר שיעור התורמוס כשיעור הגריס.[[22]](#footnote-22)

**י**

ל] **בעיקר** מש"נ יש להוסיף כמה מילי, חדא, דהנה בתשו' מעיל צדקה סימן כ"ז ד"ה והנה נתקשיתי עמד בזה בטעם הא דמטהרינן בזה"ז כתם פחות מכגריס, אף דבזה"ז לא שכיח מאכולת שדמה הוא כשיעור כגריס, ועיי"ש מש"כ בזה, ומש"כ בתשו' חכם צבי סו"ס ס"ז, ובתשו' חת"ס יו"ד סימן ק"נ וקפ"ב, והלחו"ש בסימן ק"צ סקי"ב, והחדרי דעה שם סכ"ט.

**ולמש"נ** ניחא, דהרי מן הדין תולין כתם אף בכמה מאכולות, ואך שתיקנו חכמים דכתם יותר מכגריס אין תולין אותו כלל במאכולת, אך כתם פחות מכגריס תולין אותו אף בכמה מאכולות.

לא] **עוד** יש להוסיף, דהנה החוו"ד בסימן ק"צ סק"ט כתב דכתם יותר מכגריס שמקצתו הוא על בגד צבוע, אין תולין אף את החלק שעל הלבן במאכולת, אף דאין בו בפנ"ע יותר מכגריס, וה"נ כשמקצתו מראה טהור, אין תולין את המראה הטמא במאכולת, דאף דאין בהמראה הטמא בפנ"ע יותר מכגריס.

**ונראה** דזה מתפרש לפמש"נ, דכתם יותר מכגריס אין תולין אותו כלל במאכולת, ואף אין תולין את מקצתו במאכולת,[[23]](#footnote-23) וזהו שנחלקו בדין מאכולת רצופה, וזהו דמיבע"ל בדין נתעסקה בכגריס, דאם אי"ז מועיל להוציא את הגריס מכלל הכתם, הו"ל ככתם יותר מכגריס שאין תולין אותו כלל במאכולת, וע"כ אף בגונא שמקצת הכתם הוא על בגד צבוע, או מקצתו הוא מראה טהור, אכתי הו"ל ככתם יותר מכגריס שאין תולין אותו כלל במאכולת.[[24]](#footnote-24)

**אמנם** הנה הסד"ט שם סקכ"א וסקנ"ב פליג וס"ל דבהני גווני תולין את הכתם שע"ג הלבן ואת המראה הטמא במאכולת, - אך י"ל דלא פליג ביסוד הדברים, אלא הוא משום דס"ל דהכתם שע"ג המקום הצבוע והכתם שהוא ממראה טהור, אינו כלל מכלל הכתם המטמא, ואין דנים אלא על הכתם שיש בו מראה טהור והוא ע"ג בגד לבן, וכתם זה אין בו כגריס ויש לתלותו במאכולת.

התוס' הרא"ש י"ד ב' כתב דבשאר בגדים ליכא חשש מאכולת, וע"כ אין מטהרין בזה בעד שאינו בדוק לדעת רבי, והנה הרי בכתמים מטהרינן בזה, ובע"כ דבכתמים לא גזרו על פחות מכגריס, או דסגי בכל תלי' רחוקה, ודו"ק.

הסד"ט בסימן ק"צ סקס"א דן בדין כתם עבה, דאם יופשט הדם יהא יותר מכגריס, אם היא טמאה, ודעת רוב האחרונים לטהר בזה.

ולכאו' הי' נראה דיש ללמוד מזה, דשיעור כגריס הוא שיעור בכתם, וכאחד מן הדרכים שנתבארו, וע"כ י"ל דליכא נפ"מ אם הוא עבה או דק.

אך באמת אי"ז מתישב, שהרי לכאו' גם בשיעור דכתורמוס כשהרגה פשפש נימא הכי, דלא מצינו חילוק אם הוא עבה או דק, והתם ודאי דליכא שיעור בכתם, עכ"פ אי נימא דכשלא הרגה אין תולין בפשפש אף במקום שהוא מצוי.

ולכאו' גם בזה צל"פ כמש"כ הגר"ז, דאף אם שיעור כגריס הוי שיעור בתלי' במאכולת, מ"מ כיון דהוא משיעורי חכמים, ע"כ לא חילקו חכמים בדבר, - וע"כ ה"נ הוא בשיעורא דכתורמוס דג"כ הוי משיעורי חכמים.

ולפ"ז י"ל, דזהו גם טעם הא דמשערין בכגריס הנמצא באותו מקום, דכיון שנתנו חכמים שיעור לתלי' במאכולת, ע"כ הוי ככל שיעורי חכמים שהולכין בהן להקל.

אך בעיקר ד' הגר"ז צ"ע ממש"כ הרא"ש דבההיא דמאכולת רצופה, דמטהרינן עד ב' גריסין, וצ"ע, דלכאו' במאכולת רצופה שנתחדש דמהני זה לסלק כשיעור המאכולת מן הכתם, מהיכ"ת דמהני ע"ז שיעור כגריס שקבעו חכמים, והרי י"ל דבזה בעינן דוקא כשיעור דיש במאכולת ודאי.[[25]](#footnote-25)

1. ועיי"ש שכתב במש"כ השו"ע שם דאינה טמאה אלא כשתרגיש ביציאתו, דאע"ג דגם כשלא הרגישה ומצאה כתם טמאה, היינו רק כשיש בו כגריס ועוד, אך כל שאינו בו כגריס ועוד אינה טמאה אלא כשהרגישה ביציאתו. [↑](#footnote-ref-1)
2. והסד"ט בסימן ק"צ סקס"א ד"ה עוד ראיתי כתב דלפ"ז צ"ל דמה שאמרו הכא דטהרת כתם פחות מכגריס הוא משום תלי' במאכולת, היינו דכיון דכל הסדינים מלאים מדם מאכולת וכו', ויש לתלות בכך, ע"כ לא גזרו כלל על פחות מכגריס, דלא פלוג רבנן, כיון דעיקר טומאת כתמים היא מדבריהם, הם אמרו והם אמרו, וכ"כ הרש"ש לעיל שם דהשוו חכמים גזירתם בכתמים דאין טמאין בפחות מכגריס. [↑](#footnote-ref-2)
3. ועיי"ש שהוכיח כן עוד ממש"כ הרמב"ם ודעימי' דכתם על בשרה א"צ שיעור, וכתב ההגמי"י דהוא משום דלא שכיח מאכולת בגוף, והרי דהיכא דליכא למיתלי במאכולת טמאה אף בפחות מכגריס, - ובדעת החולקים צ"ל דהרי עיקר הא דטיהרו פחות מכגריס, הוא משום תליית מאכולת, ומכח זה לא גזרו כלל על פחות מכגריס, וע"כ בכתם שבבשרה דלא תלינן במאכולת, מעיקרא טימאו חכמים אף בכ"ש, והסד"ט שם כתב כעי"ז וכתב ע"ז דהוא דוחק. [↑](#footnote-ref-3)
4. ואמנם הנה הרמב"ם שם הכ"ג והרמב"ן שם הט"ז הביאו להא דתולה במאכולת עד כגריס, וי"ל דהיינו משום דעיקר הא דלא גזרו על כתם פחות מכגריס, הוא מכח הא דיש לתלותו במאכולת, וכ"כ הצ"פ שם, - ועיי"ש שכתב לחדש דמש"כ הרמב"ם דכתם בבשרה א"צ שיעור, היינו דלי"ב לדין השיעור דכתמים דפחות מכגריס טהור, אך מ"מ כל שיש לתלות במאכולת תולה, וכמש"כ הרמב"ם שם הכ"ג, ועי' עוד בדבריו שם פ"ד הי"ט. [↑](#footnote-ref-4)
5. אך הפליתי שם סק"ז כתב דמד' הרמב"ם בפ"ט מאיסו"ב ה"ו שכתב עד שיהי' כגריס הקלקי, מבו' דמשערינן בגריס הקלקי, דומיא דנגעים. [↑](#footnote-ref-5)
6. אך אי נימא דלא גזרו חכמים כלל על כתם פחות מכגריס, וזהו דטיפין טיפין אין מצטרפין, משום דהוי כב' כתמים שאין באחד מהן כשיעור, צ"ל דהא דשאני כתם שעל בשרה, הוא משום דלא הקילו חכמים לחשוב את הטיפין ככמה כתמים, רק בכתם שעל חלוקה, אך בכתם שעל בשרה מצטרפין הטיפין זל"ז והוי ככתם אחד שיש בו כגריס ועוד.

   ויותר נראה דלאו היינו דבחלוקה חזינן להו ככמה כתמים ובבשרה חזינן להו ככתם אחד, אלא היינו דבחלוקה הוי שיעור הכתם כגריס ועוד במקום אחד, ובבשרה הוי שיעור הכתם כגריס ועוד אף בכמה מקומות, - ומש"כ התוס' דהוא משום דבחלוקה יש לתלות יותר בדם מאכולת, י"ל דהיינו דמה שבחלוקה שיעור הכתם הוא כגריס ועוד במקום אחד ובבשרה שיעורו הוא כגריס ועוד אף בכמה מקומות, הוא משום דעל חלוקה דיש לתלות יותר בדם מאכולת, והיינו שהרי עיקר הא דלא גזרו על כתם פחות מכגריס, הוא מכח הא דיש לתלותו במאכולת, וע"כ הוא דבחלוקה דיש לתלות יותר מדם מאכולת לא גזרו על הכתם אלא כשיש בו כגריס במקום אחד, ובבשרה דאין לתלות כ"כ בדם מאכולת גזרו עליו אף כשיש בו כגריס בכמה מקומות. [↑](#footnote-ref-6)
7. ויש להוסיף טעם בזה, שהרי כשהוא בב' מקומות קרוב יותר לתלות בב' מאכולות, דמה"ט הוא דטיפין טיפין שעל חלוקה אין מצטרפין, אלא דכיון דבבשרה אין מצוי כ"כ מאכולות, החמירו שלא לחלק בין כתם במקום אחד לכתם בב' מקומות, ואף כשיש בו בב' מקומות יותר מכגריס טמא, אך לא החמירו בדינו טפי מכתם במקום אחד. [↑](#footnote-ref-7)
8. ואמנם אי"ז מתישב למש"כ רבינו יונה והרשב"א דבחלוקה דרך הוא שיבא הדם גם בצורת טיפין טיפין, דלכאו' מש"כ דדרך שיבא הדם גם בצורת טיפין טיפין הוא גם בדם שבא בפעם אחת.. [↑](#footnote-ref-8)
9. וגם קשיא בזה קו' הלחו"ש דאם בכה"ג דחשיבי ככתם אחד אין תולין בב' מאכולות, מ"ט אם אין בהן כגריס טהורה, אף בכה"ג דודאי אינם ממאכולת אחת. [↑](#footnote-ref-9)
10. ושמא י"ל דלא פלוג רבנן, וכיון דבטיפין טיפין תולין כל טיפה בפנ"ע במאכולת, ע"כ אף בגונא דקמטים, כל דחשבינן לה כטיפין טיפין, תולין אותן במאכולת. [↑](#footnote-ref-10)
11. אך זה דלא כמו שנקט החת"ס לעיל נ"ב ב' דמה שאמרו דאגב זוהמא וכו', היינו רק בזוהמא דדם נדה, אך בדם אחר ליכא זוהמא, ולא תלינן שבאה מאכולת שם, ומה"ט אין תולין בב' מאכולות, וכאשר ככן משמע קצת בל' רש"י לעיל שם שכתב דאגב זוהמא "דנדות", ולא כתב אגב זוהמא "דדם", - וגם העירו ע"ז ממש"כ בפירש"י דהא דנתעסקה בכגריס היינו בדם צפור או קילור, ובקילור הרי ליכא זוהמא כלל, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-11)
12. ותליא אם במקומות אלו שכיחי פשפשין כמו ששכיחי מאכולות בכל מקום, או דלא שכיחי כ"כ פשפשין, אלא דסגי במה שהן מצויין דיש לתלות בהן. [↑](#footnote-ref-12)
13. ובפשוטו נראה, דכיון דבמקומות שאין פשפשין מצויין גזרו אף על כתם פחות מכתורמוס, הרי דאף במקומות שפשפשין מצויין גזרו על כתם זה, אלא דתולין אותו בפשפש. [↑](#footnote-ref-13)
14. וקשיא כן גם על מש"כ הרש"ש לפרש כן בהפלוגתא דמאכולת רצופה, שהרי בד' הטוש"ע מבו' דאף כשהרגה פשפש איכא להך דינא, דאם הרגה פשפש ונמצא עלי' כתם כב' תורמוסין ופשפש רצוף בו, טהורה, והתם הרי ליכא לה"ט דהשוו חכמים מידותיהם וכו'. [↑](#footnote-ref-14)
15. אמנם אי נימא דהא דמיבע"ל בנתעסקה בכגריס וכו', הוא משום דהמאכולת באה אגב זוהמא, יש מקום לומר דשייך ה"ט גם בהרגה כמה מאכולת, והוא כשאינה יודעת את המקום שהרגתם, דבזה י"ל דתלינן שאחר שהרגה מאכולת אחת באו לשם מאכולות אחרות אגב זוהמא, והרגתם שם, - אך אכתי צ"ע אם שייך ה"ט בהרגה כמה פשפש, דבפשפש לא מצינו דאתי אגב זוהמא, וכמש"נ להעיר לעיל סקי"ב בד' הרשב"א [↑](#footnote-ref-15)
16. ובזה יש מקום לפרש טעמא דהרמב"ם דבבשרה אינה תולה במאכולת, משום דתלי' במאכולת הוי תלי' גרועה, ובבשרה אין תולין אלא בתלי' מעליא, - ועמש"נ בסימן ד' לפרש בזה בע"א. [↑](#footnote-ref-16)
17. והנה אמנם התרוה"ד בסימן רמ"ט כתב דהא דתולין כתם פחות מכגריס במאכולת בג' ימים ראשונים, הוא משום דאל"כ א"א ליטהר, - וצ"ל בביאור ד' הרמ"א, דמש"כ כן התרוה"ד הוא להוכיח דתולין כתם זה אף בג' ימים ראשונים, אך גדר הדין בזה הוא משום דלי"ב שיעור כתם. [↑](#footnote-ref-17)
18. ובזה מתפרש מש"כ התוס' בסתמא דאם הרגה כמה מאכולת או כמה פשפש תולה כפי מה שהרגה, ולא תלו לזה בהאיבעיא דנתעסקה בכגריס ונמצא עלי' כגריס ועוד, משום דבכה"ג שנתעסקה בכמה דברים פשיטא לן דתולה בכולן יחד. [↑](#footnote-ref-18)
19. עוד יש להעיר בזה ממש"כ הרא"ש בסימן ו' דאף אם הרגה כמה מאכולות אינה תולה יותר מכגריס, דלא פלוג רבנן, ואם עיקר הא דאין תולין כתם יותר מכגריס במאכולת, הוא משום דתלי' במאכולת ל"ה תלי' מעליא, ולא הקילו לתלות אלא משום דאין לך אשה טהורה, וע"כ אין תולין ביותר מכגריס, הרי הדין נותן דאם הרגה ב' מאכולות דהו"ל תלי' מעליא, שפיר היא תולה אף יותר מכגריס. [↑](#footnote-ref-19)
20. ואמנם לכאו' זה נסתר מד' הריטב"א לעיל י"ד א' דמבו' בדבריו דמדאורייתא אין תולין במאכולת אלא כתם עד כגריס ועוד, וכ"ה מבו' בד' הרא"ה בבדה"ב בית ז' ש"ד, והרי דהא דאין תולין כתם יותר מכגריס בב' מאכולות אי"ז משום דאל"כ אין לך אשה טמאה, אלא מדינא אין תולין בכך, - אך שמא י"ל, דאף אם מדאורייתא אין לתלות בב' מאכולות, אך בדין התלי' דכתמים, שפיר הי' לנו לתלות אף בב' מאכולות, ואך שהחמירו חכמים שלא לתלות בכך, דאל"כ אין לך אשה טמאה. [↑](#footnote-ref-20)
21. וכתב לפ"ז דאם הרגה ב' מאכולות וידוע שיש בהן דם יותר מכגריס, שפיר היא תולה בהן, והיינו דכל הא דאזלינן בתר שיעור חכמים, הוא כשאין ידוע לנו שיש בדם עיסוקה יותר מכך, דאף דמדינא הי' לנו לתלות, דדמי לנתעסקה בדם ואינה יודעת כמה הי' בו דתולה בו, וכמש"כ כן הראב"ד בבעה"נ והרשב"א בתוה"ב, וכ"כ הרמ"א בסימן ק"צ סכ"ז, מ"מ אזלינן בתר שיעור חכמים, אך כל שידוע לנו שיש בדם עיסוקה יותר מכך, ל"ש כלל למיזל בתר שיעור חכמים. [↑](#footnote-ref-21)
22. אך גם לפ"ז יש להעיר, דאם אכן שיעור דכתורמוס הוא שיעור שקבעו חכמים, לכאו' הדין נותן דלדעת הסוברים דאף במקום שמצויין פשפשין אין תולין בפשפש, ורק כשהרגה פשפש תולה בו, לא נאמר כלל שיעור זה, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-22)
23. אך יש להעיר בזה ממש"כ הרשב"א בתוה"ב הקצר בית ז' ש"ד, ז"ל, נתעסקה בפחות מגריס וכו', אבל בשיש שם ב' גריסין ועוד אפילו את"ל שהי' שם מאכולת, כבר ביארנו שאין דם מאכולת זה מגיע ליתר מגריס, ועסק כתם זה שנתעסקה בו ל"ה יתר מגריס א"כ ועוד זה מהיכן בא, עכ"ל, ומשמע להדיא דאף בכתם יותר מכגריס תולין את מקצתו במאכולת, ואך דהיא טמאה מכח היותר על כגריס שא"א לתלותו, ושמא מכח זה אין תולין כלל, דאין תולין במאכולת, אם בע"כ דמקצתו הוא דם נדות, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-23)
24. והנה אמנם בד' החוו"ד שם נראה שטעמו הוא ע"ד מש"כ בתשו' הרמ"א סימן צ"ז דכל שמקצתו מגופה, יש לתלות דגם השאר הוא מגופה, וצע"ק דהרמ"א שם כתב דבמאכולת לא אמרינן הכי, עיי"ש, אך אי"ז מתישב במש"כ כן גם בדין כתם שמקצתו מראה טהור דמצטרף המראה הטהור לכגריס, ואם הא דאין תולין בכה"ג הוא משום דמקצתו מגופה, הי' בדין דגם אם כל הכתם יחד הוא פחות מכגריס אין תולין אותו במאכולת, שהרי ידעינן שהמראה הטהור הוא מגופה ואינו ממאכולת, ובע"כ כמש"נ בדעתו דהא דאין תולין בכה"ג במאכולת, הוא משום דדינא הוא דכל שהכתם הוא יותר מכגריס, אין תולין במאכולת אף את מקצתו. [↑](#footnote-ref-24)
25. עוד ילה"ע בעיקר ד' הרא"ש, דלכאו' הי' מקום לומר דרק הדם שתחת המקום שהמאכולת רצופה, הוא דאינו מכלל הכתם, כיון דשור שחוט לפניך, וכמש"כ הרשב"א בתוה"ב, אך הדם שבצידי המאכולת, אף דיש לתלותו במאכולת, מ"מ הו"ל מכלל הכתם, וע"כ אין לטהר רק במצאה כגריס ועוד ומאכולת רצופה "באותו ועוד", דכשמנכין המקום שהמאכולת רצופה, ליכא בהכתם כגריס ועוד, אך אם מצאה ב' גריסין, ומאכולת רצופה במקצתו, שפיר יש לטמאות, ואמנם אם מאכולת רצופה בכגריס שלם, שפיר יש לטהר, אך לכאו' לא משכח"ל, דאין המאכולת גדולה כשיעור כגריס, ורק דמה מתפרש לשיעור כגריס, - ואמנם גם בד' הרשב"א בתוה"ב הקצר מפורש כד' הרא"ש.

    ויש להוסיף, דלד' הרמב"ם דמאכולת היא יותר מגריס, בע"כ דמה שאמרו ברצופה דאינה תולה, הוא משום דלא ידענו שהרגתה, ורק הדם שבמקום הרציפה מוכחא מילתא דהוא מן המאכולת, אך את שאר הדם אינה תולה במאכולת זו, - ובע"כ דהרמב"ם פליג ע"ד הרא"ש והרשב"א, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-25)