מא בדין סולם
קטגוריות: ש_ס / יג עירובין / עירובין - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / עירובי חצירות - חוברת

**מא**

**בדין סולם**

**א'**

א] **עירובין** דפ"ג: אנשי חצר ואנשי מרפסת ששכחו ולא עירבו כל שגבוה עשרה טפחים למרפסת פחות מכאן לחצר, ופירש"י, ז"ל, מרפסת ארוכה היא, והרבה פתחי עליות פתוחין לה, וכולן יוצאין בסולם אחד לחצר, וממנה לרה"ר, ואעפ"כ אין אוסרין, הואיל וגבוה מרפסת עשרה, שלא הלכו בסולם אלא להקל, ואמרינן תורת מחיצה עליו ואינן אוסרין, עכ"ל.

**ובחי'** הריטב"א כתב ע"ד רש"י, ז"ל, וק"ל למה לי האי טעמא תיפוק לי דכיון שעירבו אלו לעצמן ואלו לעצמן הא קי"ל דרגל המותרת במקומה אינה אוסרת שלא במקומה, ואפילו בב' חצירות זו לפנים מזו, תירצו בתוספות שתפס רבינו ז"ל הטעם הזה לאוקמי סתם משנה אפילו כר"ע דאמר רגל המותרת אוסרת, עכ"ל, וכעי"ז כתב בספר המאורות בסוגיין בשם ההשלמה.

**ועד"ז** מצינו בד' בעה"מ, שפירש דכל הא דבעי' לטעמא דסולם תורת מחיצה, הוא רק היכא שלא עירבו בני המרפסת, אך כל שעירבו בני המרפסת לעצמן, ל"ב להא דסולם תורת מחיצה עליו, אלא אף בלא"ה אין אוסרין משום דהוי רגל המותרת במקומה שאינה אוסרת שלא במקומה, וכ"כ בחי' המאירי בסוגיין ובבית הבחירה בסוגיין ולעיל דנ"ט:, עיי"ש, וכן מבו' בפסקי ריא"ז בפ' כיצד מעברין, דכל הא דבעי' לדין סולם תורת מחיצה, הוא רק היכא שלא עירבו בני מרפסת לעצמן.

ב] **והנה** לעיל דנ"ט:, אמר להו רב נחמן לא תציתו לי' הכי אמר רב אדא אמר רב סולם תורת פתח עליו ותורת מחיצה עליו וכו', ומי אמר רב נחמן הכי והאמר רב נחמן אמר שמואל אנשי חצר ואנשי מרפסת ששכחו ולא עירבו אם יש לפניהם דקה ארבעה אינה אוסרת ואם לאו אוסרת הכא במאי עסקינן בדלא גבוה מרפסת עשרה.

**ופירש"י,** ז"ל, מרפסת וכו' ודריסת רגליהן ויציאתן לרשות הרבים דרך החצר הויא, לפיכך אם אינן מערבין עם הדיורין התחתונים אוסרים אלו על אלו להוציא כלי הבתים לחצר. ולא עירבו בני מרפסת עם בני חצר, אלא אלו לבדן ואלו לבדן וכו'. ואם לאו אוסרת, אלמא תורת פתח עליו ואפילו לחומרא, עכ"ל.

**ומבו'** בד' רש"י דמפרש לדינא דשמואל דאיירי היכא שעירבו בני המרפסת לעצמן, ואך ששכחו ולא עירבו בני מרפסת ובני חצר יחד, ומבו' לפ"ז מסוגיית הגמ', דאף היכא שעירבו בני המרפסת לעצמן, נמי בעי' להא דסולם תורת מחיצה עליו, ובלא"ה הם אוסרין על בני החצר.

**ובזה** אין לומר כמש"כ הריטב"א בדעת רש"י בסוגיין דפירש כן לדעת ר"ע, דהרי התם פריך הגמ' ממילתי' דשמואל, ומילתי' דשמואל ודאי הוא לפ"מ דקי"ל דרגל המותרת במקומה אינה אוסרת שלא במקומה, וכאשר כ"ה דעת שמואל לעיל דע"ה:, וכבר עמד בזה הגאו"י בסוגיין, אמנם בבית מאיר סי' שע"ה כתב דלפ"ד הריטב"א, ה"נ מימרא דר"נ אמר שמואל אתיא כר"ע, וצ"ע.

**אמנם** לדעת כל הנך ראשונים דל"ב להא דסולם תורת מחיצה אלא היכא דהוי רגל האסורה, צל"פ דמילתי' דשמואל איירי בשלא עירבו בני מרפסת לעצמן, דבכה"ג הוו רגל האסורה במקומן, והם אוסרין בחצר, ובזה בעי' להא דסולם תורת מחיצה עליו, וכ"ה במאירי שם, וכ"כ הגאו"י שם.

**וזה** א"ש טפי לגירסת המאירי בסוגיין והמ"מ פ"ד מעירובין הט"ז, דגרסו במילתי' דשמואל "אנשי חצר ואנשי מרפסת ששכח א' מהן ולא עירב", ועיי"ש בבית הבחירה שכתב די"ג ששכחו ולא עירבו, ולגיר' זו איירי בשעירבו אלו לעצמם ואלו לעצמם, ואך שלא עירבו יחד, ואפ"ה הן אוסרין, משום שיש להם תשמיש בחצר, ועמש"נ בזה להלן סק"ז, וכ"ה בפסקי ריא"ז שם שהעתיק למימרא דשמואל בשלא עירבו בני מרפסת לעצמן.

ג] **אמנם** הנה בד' רש"י מבו' להדיא דאף היכא שעירבו בני מרפסת לעצמן והוו רגל המותרת, נמי הם אוסרין בחצר, אלמלי הא דסולם תורת מחיצה עליו, וצ"ב הטעם בזה.

**ובפשוטו** צ"ל בזה, לפמש"כ בתור"פ בסוגיין, ז"ל, וא"ת היאך מערבין כל א' לעצמו, והא אסרי אהדדי כיון דסולם חשיב כפתח, וליכא למימר משום דבני מרפסת אין להם כח ורשות בחצר, דהא בגמ' משמע שיש תשמיש לבני מרפסת בחצר וכו', וי"ל דסולם תורת מחיצה עליו נמי להקל וכו', כפ"ה, עכ"ל.

**ומבו'** בד' תור"פ, דמצינו לדון שיאסרו בני מרפסת על בני החצר, משום מה שמשתמשין בחצר, ולא משום דריסת רגלם, וע"כ אף דהוו רגל המותרת מ"מ הם אוסרין, וע"ז הוא דפירש"י דהא דאין אוסרין הוא משום דסולם תורת מחיצה עליו.

**וכ"ה** גם במאירי בביהב"ח לעיל ד"ס., ז"ל, ויש גורסים וכו' אבל עירבו אלו לעצמם ואלו לעצמם וכו', אלא אף לדעת האומר רגל המותרת במקומה אינה אוסרת שהלכה כן, דוקא בפנימית בחיצונה שאין לפנימית על חיצונה שום תשמיש אלא דריסת הרגל וכו', אבל מרפסת וחצר מצד שאין חצר בדיורי העליות יש לבני מרפסת תשמיש בחצר, וכל שהמרפסת פתוחה לחצר אוסרת, וכן כתבוה גדולי המפרשים, עכ"ל, וכ"ה בחי' המאירי שם בסו"ד.

**אמנם** אי"ז מתישב בל' רש"י לעיל דנ"ט:, שפירש להדיא דהא דאוסרין אלו על אלו הוא משום דדריסת רגליהן ויציאתן לרה"ר דרך החצר, והרי דאוסרין עליהן משום דריסת הרגל ולא משום שמשתמשין בחצר.

ד] **וצ"ל** בד' רש"י, כמש"כ בחי' הריטב"א בדנ"ט: שם, ז"ל, ולא אמרינן רגל המותרת במקומה אינה אוסרת שלא במקומה דבני מרפסת ובני חצר טפי שייכי אהדדי מבני שתי חצירות הפתוחות זו לזו, עכ"ל, וזה שלא כדבריו בסוגיין שכתב דלמ"ד דרגל המותרת במקומה אינה אוסרת שלא במקומה ל"ב להא דסולם תורת מחיצה עליו.

**ודבריו** מתפרשים עפמש"כ התוס' לעיל דנ"ט. דכל הא דרגל המותרת אינה אוסרת הוא "שלא במקומה", אך "במקומה" אף רגל המותרת אוסרת, וע"כ כיון דבני מרפסת ובני חצר שייכי טפי אהדדי, וחשיב החצר מקומם של בני המרפסת, ע"כ אוסרין בני המרפסת בחצר אף ברגל המותרת.

ה] **והנה** בפשוטו היכא שלא עירבו בני המפרסת והוו רגל האסורה, אין אוסרין על בני החצר, משום דסולם תורת מחיצה עליו, ולא מיבעיא לדעת בעה"מ שפירש דרק היכא שלא עירבו הוא דבעי' להא דסולם תורת מחיצה עליו, אשר לדעתם מפורש בסוגיית הגמ' דאף ברגל האסורה מהני הא דסולם תורת מחיצה עליו, אלא אף אם נפרש דאף בדהוו רגל המותרת בעי' להא דסולם תורת מחיצה עליו, וכר"ע דרגל המותרת אוסרת, או דבזה אף רבנן מודו משום דשייכי אהדדי טפי, מ"מ בפשוטו כ"ה דמהני סולם לרגל המותרת שלא תאסור, ה"נ מהני אף לרגל האסורה שלא תאסור.

**אך** יש שדנו לחלק בזה בין רגל המותרת לרגל האסורה, וע"ד מה שדנו הריטב"א ומהרש"א לעיל דע"ה. דל"מ דקה רק לרגל המותרת לר"ע ולא לרגל האסורה לדידן, אך מסקנתם שם דמהני דקה אף לרגל האסורה, וכ"ה מבו' בתוס' ובתוס' הרא"ש שם, וכ"ה בפסקי ריא"ז שם ה"ה דין ב', וע' גאו"י שם.

**וכ"ה** מבו' בפסקי ריא"ז לעיל פ' כיצד מעברין, ובחי' המאירי בסוגיין, ובבית הבחירה בסוגיין ולעיל ד"ס. דאף היכא שלא עירבו בני המרפסת אינם אוסרין על בני חצר משום הא דסולם תורת מחיצה עליו.

**וכ"ה** מבו' גם לפ"ד הרשב"א בדנ"ט: שפירש דהא דמהני סולם תורת מחיצה הוא משום כללא דאין לך אוסר על חבירו אלא בשיכול לערב עמו, ועמש"נ בזה באורך להלן סקי"ג ואילך, והנה הרי הך כללא דכל שאינו יכול לערב אינו אוסר מבו' ברשב"א שם דהוי אף ברגל האסורה, וא"כ אף סולם יועיל לרגל האסורה.

**אמנם** הנה בטור סי' שע"ה, ז"ל, מרפסת וכו', ובני העליות יורדין ממנה לחצר ועוברין לרשות הרבים, אינן אוסרין על בני החצר דסולם תורת פתח עליו והוי כשתי חצירות ופתח ביניהן שאם רצו מערבין יחד ואם רצו כל אחד מערב לעצמו, ובלבד שיערבו כל בני מרפסת לעצמן כדי שתהא רגל המותרת במקומה, וכ"ה בשו"ע שם ס"א, וכבר הביאו שכ"ה גם באו"ז סי' קפ"ח, וכ"ה בחי' המאירי לעיל דנ"ט, והבאנו דבריו להלן סק"ז.[[1]](#footnote-2)

**ועיי"ש** בבית מאיר שתמה, דמ"ט אם לא עירבו בני מרפסת לעצמן, הן אוסרין על בני החצר, הרי סולם תורת מחיצה עליו להקל, וכ"ה שאמרו לעיל ד"ס. דאי סולם תורת מחיצה עליו א"צ דקה,[[2]](#footnote-3) וכן תמהו הגאו"י לעיל ד"ס. והחזו"א בסי' צ"ו סקי"ח.

**אמנם** הנה בחי' המאירי בסוגיין עמ' ל"ב ועמ' ל"ח מבו' בפשוטו שדעת הראב"ד דקי"ל דסולם תורת פתח עליו, וע"כ בני מרפסת אוסרין בחצר אא"כ עשו דקה, ואולי זה גם מכוון המאירי לעיל ד"ס. עמ' ס"ט בשם הראב"ד, עייש"ה,[[3]](#footnote-4) אך מלבד שקשה לומר כן בדעת הטושו"ע, שהרי פשטות הסוגיא לעיל דנ"ט: דקי"ל דסולם תורת מחיצה עליו להקל, גם בטושו"ע בסי' שצ"ב ס"ב מבו' דקי"ל דתורת מחיצה עליו.

ו] **והנה** בפי' ריו"נ במתניתין, ז"ל, אנשי חצר ואנשי מרפסת וכו' הואיל וגבוה מרפסת י' שלא הלכו בסולם אלא להקל וכו', ומשום דריסת הרגל נמי אין אוסרין את בני חצר שלא עירבו עמהן דהא לית הלכה כר"ע אלא כרבנן דאמרי דרגל המותרת במקומה אינה אוסרת שלא במקומה, ובני מרפסת מותרין במקומן הן וכו', עכ"ל, וכעי"ז כתב בפי' ר"ח בן שמואל.

**ומבו'** להדיא בד' ריו"נ ורחב"ש כדעת הטושו"ע שאם היו בני המרפסת רגל האסורה היו אוסרין על בני חצר, ול"ה מהני ע"ז הא דסולם תורת מחיצה עליו.

**אך** צ"ב במה שפתחו ריו"נ ורחב"ש דמה שאין אוסרין עליהן הוא משום דסולם תורת מחיצה עליו, ומה בעי' לזה הרי הוו בני מרפסת רגל המותרת במקומה שאינה אוסרת שלא במקומה, ואם מ"מ היו אוסרין, ואפ"ה כיון דסולם תורת מחיצה עליו אין אוסרין, א"כ מ"ט היכא דהוו בני מרפסת רגל האסורה ה"ה אוסרין על בני חצר, ול"מ הא דסולם תורת מחיצה.

**ומצינו** כן גם בד' הגר"ז בסי' שע"ה ס"א, ז"ל, אבל א"צ לערב עם בני החצר, שאף שהם עוברין כנדצ"ל לרה"ר דרך החצר אינם אוסרים אותה עליהם, הואיל ואינן פתוחין לה אלא למרפסת וסתם מרפסת גבוה י' וכו', ואף שהסולם תורת פתח עליו אעפ"כ אין העליות חשובות כפתוחות לחצר לפי שהסולם אין תורת פתח עליו אלא להקל וכו' אבל לא להחמיר, בד"א וכו' כשיערבו הם יחד וכו והוי זהו רגל המותרת במקומה וכו' אבל אם לא עירבו כיון שהם אסורים במרפסת שלהם ה"ז רגל האסורה במקומה ואוסרת שלא במקומה, עכ"ל, וצ"ב כנ"ל, דכיון דהוו רגל המותרת שאינה אוסרת שלא במקומה, א"כ מה בעי' להא דסולם תורת מחיצה עליו.

ז] **ומצינו** הטעם בזה בחי' המאירי לעיל דנ"ט:, ז"ל, ולענין פסק אנשי חצר ואנשי מרפסת וכו', דודאי הלכה כר"נ דסולם תורת מחיצה עליו להיות חולקת בין ב' רשויות וכו', ואם שכח א' מבני מרפסת ולא עירב ה"ז אוסר כל בני מרפסת, ולא עוד אלא שאוסר ג"כ על בני החצר, ואע"פ שב' רשויות הם, מ"מ דריסת בני מרפסת על החצר, והואיל ובני מרפסת אסורין במקומם וכו' קי"ל דרגל האסורה במקומה אוסרת וכו', ואע"ג דאיכא סולם ופסקינן דתורת מחיצה עליו לחלק בין ב' רשויות, אפ"ה לא גרעי מב' חצירות זו לפנים מזו ופתוחות זו לזו דפנימית אוסרת על החיצונה, עכ"ל.

**ומבו'** בד' המאירי, דהא דרגל האסורה אוסרת ואף דסולם תורת מחיצה עליו, הוא משום דלא גרעי מב' חצירות הפתוחות זו לזו דפנימית אוסרת על החיצונה.

**אך** צ"ע, שהרי בגמ' מבו' דמהני הא דסולם תורת מחיצה עליו דמה"ט אין אוסרין בני מרפסת על בני חצר, והמאירי עצמו בריש דבריו כתב להא דסולם תורת מחיצה עליו, ודמה"ט אין אוסרין.

**אמנם** עיי"ש במאירי להלן שכתב, דבני מרפסת אוסרין בחצר ובפשוטו צ"ל דכונתו בשאינו גבוה י' וליכא תורת מחיצה עליו, אף דהוו רגל המותרת במקומה, משום שיש להם תשמיש בחצר, והביא כן בשם הראב"ד.

**ולפ"ז** נ' דע"ז הוא דמהני הא דסולם תורת מחיצה עליו, דמה"ט אין אוסרין בני המרפסת על בחצר משום תשמישן בחצר, וכ"ה להדיא בתור"פ בסוגיין, דהא דסולם תורת מחיצה עליו מהני דמה"ט אין בני המרפסת אוסרין בחצר אף שמשתמשין בה.[[4]](#footnote-5)

**ונ'** בביאורו, דאף דמבו' להלן דפ"ד: בדין גזוזטראות דגם תשמיש שע"י סולם אוסר, והגם דתורת מחיצה עליו, מ"מ כבר פי' התוס' דכיון דתורת מחיצה עליו לא עדיף משלשול, וע"כ אין בני עלי' אוסרין על בני חצר משום דהוי לזה בנחת ולזה בקשה ונותנין אותו לזה שבנחת.

**והא** דבעי' בזה לדינא דסולם תורת מחיצה עליו, דלכאו' ממ"נ אם הוי בפועל תשמיש קשה לא בעינן להא דתורת מחיצה עליו, ואם אי"ז תשמיש קשה מה מהני הא דתורת מחיצה עליו, ואטו דינא דתורת מחיצה עליו חושבו לתשמיש קשה, נ' פשוט, דאם הי' תורת פתח עליו, ל"ה מהני מידי הא דבפועל הוי זה תשמיש בקשה לבני המרפסת שצריכין לירד דרך סולמות, דכיון דהמרפסת פתוחה לחצר, והוי החצר עצמה חלק מרשות בני המרפסת, לא מהני מה שירידתם לחצר הויא בקשה, דמ"מ כיון שאחר שיורדים דרך סולם משתמשים הם בנחת, חשיב כלזה בנחת ולזה בנחת, ורק משום דסולם תורת מחיצה עליו, אשר משו"ז אין החצר עצמה חלק מרשות בני המרפסת, אלא אתינן לאסרה משום שמשתמשין בה מרשותם שבמרפסת, הרי דע"ז אמרי' דכלפי רשותם שבמרפסת הן משתמשין בחצר בקשה, והוי לזה בנחת ולזה בקשה, ודו"ק, ועמש"נ עוד בזה בסימן מ"ב סק"ו.

**ולפ"ז** י"ל, דכל מש"א לעיל ד"ס. דמהני הא דסולם תורת מחיצה עליו דמה"ט אין בני מרפסת אוסרין על בני חצר, הוא רק משום דהוי רגלם רגל המותרת, ואין לאסור בזה משום דריסת הרגל, ואך אתינן לאסור משום שמשתמשין בחצר, וע"ז מהני הא דסולם תורת מחיצה עליו, דחשיב כלזה בנחת ולזה בקשה שנותנין אותו לזה שבנחת, ומשא"כ היכא שיש לאסור משום דריסת הרגל, ל"מ בזה הא דסולם תורת מחיצה עליו, דבדריסת הרגל ל"מ הא דהוי לזה בנחת ולזה בקשה, וע"כ היכא שלא עירבו בני מרפסת והוו רגל האסורה, ה"ה אוסרין על בני חצר.

ח] **והנה** אמנם בחזו"א סי' צ"ו סקי"ח נראה שדן לפרש כן, ועיי"ש שדחה לזה, דאם כלפי תשמיש מהני סולם תורת מחיצה משום לזה בנחת ולזה בקשה, לא עדיף דריסת הרגל מיני', דעיקר דין דריסת הרגל הוא משום דחשיב כשותף בתשמיש, אך במקום ששותף אינו אוסר, גם דריסת הרגל אינו כלום, עכ"ד.

**אך** באמת יש מקום לדון בזה בזה דלגבי דריסת הרגל ל"מ דין נחת וקשה, ומכמה טעמים.

**חדא** הוא לפמש"כ החזו"א גופי' בסי' פ"ב סק"י, ז"ל, דרגל האסורה במקומה אוסרת דחשבינן ב' החצירות כחצר אחת גדולה משותפת לשניהם וכו', ומה שדריסת רגלם על החיצונה אי"ז אוסר דלא חשיב תשמיש דירה ועוד דהוי לזה לתשמיש ולזה להילוך וגרע מלזה בפתח ולזה בזריקה שאין זה שבזריקה אוסר כדאמר לקמן פ"ג ב' וכו', עכ"ל, וכיון דבלא"ה דריסת הרגל גרע מלזה בפתח ולזה בזריקה, ואפ"ה דריסת הרגל אוסרת משום דחשבינן ב' החצירות כחצר אחת גדולה משותפת לשניהם, ע"כ ל"מ בזה מידי הא דהויא הדריסת הרגל בקשה דרך סולם, דאף בכה"ג היא אוסרת.

**וי"ל** עוד, לפ"ד המ"מ דדינא דלזה בנחת ולזה בקשה נותנין אותו לזה שבנחת, היינו שנאסר על אותו שתשמישו בקשה להשתמש, וע"כ הוא שאינו אוסר ולפ"ז י"ל דבדריסת הרגל אין לנו לסלקו, שהרי ע"כ עליו לעבור, וע"כ בזה ל"מ מידי הא דהוי לזה בנחת ולזה בקשה.

**וי"ל** עוד, דרק כד דייני' לאסור משום התשמיש, הרי שתשמיש קשה לא חשיב כ"כ, והוי תשמיש גרוע, וע"כ אי"ז אוסר, אך כד דייני' משום דריסת הרגל י"ל דכל דריסת הרגל הוי כתשמיש חשוב, וליכא נפ"מ כיצד הויא הדריסת הרגל, גם יל"ד ולומר דסולם אינו כקשה, רק להשתמש דרכו מן הבית, אך לענין הילוך ל"ח כלל כתשמיש קשה.

**וי"ל** עוד לפמש"נ להלן סקט"ו ובסימן ל"ד בדעת הרמב"ן ודעימי', דאיסורא דדריסת הרגל אינו כלל משום דחשיב כשותף בתשמיש, אלא הוא משום דע"י הדריסת הרגל חשבינן להו כמקום א', וא"א לערב מקום א' לחצאין, ולפ"ז י"ל דע"ז ל"מ דין נחת וקשה כלל.

ט] **אמנם** לכאו' דרך זו אינה מתישבת בדעת הטושו"ע, דכל דרך זו אתיא לדעת התוס' בסוגיין דתשמיש שע"י סולם חשיב כשלשול, אשר לפ"ז י"ל דנידון הגמ' לעיל ד"ס. הוי על הא שאוסרין בני המרפסת בחצר משום שמשתמשין בה, וע"ז הוא שאמרו דמהני הא דסולם תורת מחיצה עליו לחשבו כתשמיש קשה, ונותנין אותו לבני החצר שמשתמשין בו בנחת.

**אך** הנה בטושו"ע סי' שע"ב מבו' להדיא דסולם חשיב כתשמיש בנחת, ומה"ט בכותל שבין ב' חצירות ועשה א' מן החצירות סולם, חשיב לזה בנחת ולזה בקשה, והרי דסולם חשיב כתשמיש נחת,[[5]](#footnote-6) דלדעת התוס' דסולם לא עדיף בשלשול, הרי דבהך גוונא הוי כלזה בשלשול ולזה בזריקה דקי"ל דשניהם אסורין, וזה כדעת הרשב"א והריטב"א בסוגיין דס"ל דסולם חשיב תשמיש נחת, וע"כ הקשו מ"ט אין אוסרין אלו על אלו משום שמשתמשין דרך סולמות, ועמש"נ בזה באורך בסימן מ"ב.

**ולדעתם** הרי אין לפרש דל"מ הא דסולם תורת מחיצה עליו רק כד אתינן לאסור מכח התשמיש, אשר ע"ז מהני הא דתורת מחיצה עליו דמה"ט חשיב כתשמיש בקשה, וע"כ כד אתינן לאסור משום דריסת הרגל ל"מ הא דתורת מחיצה עליו, דדריסת הרגל אוסרת אף היכא דהויא בקשה, וכמש"נ לעיל, שהרי לדעתם תשמיש שע"י סולם חשיב כתשמיש בנחת, וא"כ אם מהני הא דסולם תורת מחיצה דמכח זה אין אוסרין משום שמשתמשין בחצר, ה"נ בדין דיהני הא דתורת מחיצה עליו שלא יאסרו בדריסת הרגל.

י] **ואשר** ע"כ צ"ל בזה, לפמש"כ הריטב"א לעיל דנ"ט: דהא דבני מפרסת אוסרין על בני חצר אף דהוו רגל המותרת, הוא משום דשייכי טפי אהדדי, והיינו משום דחשיב החצר כמקומם של בני העלי', וע"כ הן אוסרין אף ברגל המותרת.

**ולפ"ז** י"ל דע"ז הוא דמהני הא דסולם תורת מחיצה עליו, דכיון דמפסקת מחיצה ביניהם, תו חזינן להחצר כרשות חלוקה לעצמה, ולא חשיבא כמקומם של בני המרפסת, והדר דינא דרגל המותרת במקומה אינה אוסרת שלא במקומה, וע"כ הוא שאינם אוסרין על בני החצר.

**ולפ"ז** לא מצינו כלל דמהני הא דסולם תורת מחיצה עליו שמכח זה לא יאסרו בדריסת הרגל, ול"מ אלא לחשוב החצר כרשות חלוקה מן המרפסת, ואשר ע"כ כל שלא עירבו בני המרפסת והוו רגל האסורה במקומה שאוסרת אף שלא במקומה, ל"מ מידי הא דסולם תורת מחיצה עליו, וכבר כתבו כן בהערות לחי' המאירי לעיל ד"ס. ובקובץ ביאורי ענינים.

יא] **ואולי** י"ל עוד בזה, לפמש"כ הבית מאיר בסי' שצ"ב ס"ו ד"ה ואולם, דהא דבית שלא עירב אוסר בחצר וחצר שלא עירבה אוסרת במבוי, ולא אמרי' דהוי כרגל המותרת במקומה שאינה אוסרת שלא במקומה,[[6]](#footnote-7) הוא משום דהא דבית אוסר בחצר והא דחצר אוסרת במבוי, הוא משום דהוי כמטלטל מרה"י לרה"ר, וע"כ בזה ל"ש כלל דינא דרגל המותרת במקומה אינה אוסרת, עכ"ד, וצ"ב.

**ומבו'** מדבריו, דהא דבית אוסר בחצר וחצר אוסרת במבוי, אי"ז כלל משום דאית להו בחצר ובמבוי דריסת הרגל ותשמיש, אלא אף בלא"ה הן אוסרין בחצר ובמבוי, כיון דהוי החצר והמבוי שלהם הוי מכלל רשותם.

**ולפ"ז** י"ל, דע"כ היו בני מרפסת אוסרין על בני חצר, אלמלי הא דסולם תורת מחיצה עליו, דהגם דהוו רגל המותרת במקומה, מ"מ הרי כל בית הפתוח לחצר אוסר בחצר, וה"נ בני המפרסת שביתם פתוח לחצר אוסרין בחצר, אך כ"ז הוא רק היכא שהחצר שלהן, וזה כמש"כ בתור"פ בסוגיין דאיירי שהחצר שלהן, ודלא כמש"כ בחי' הרשב"א והריטב"א דאיירי שאין החצר של בני המרפסת, וע"ז הוא דמהני הא דסולם תורת מחיצה עליו, אשר משו"ז חשיב דאין ביתם פתוח לחצר, וע"כ אין אוסרין בחצר, דל"ה כבית הפתוח לחצר דאוסר בחצר.

**ולפ"ז** י"ל, דל"מ ה"ט דסולם תורת מחיצה עליו, רק אם באנו לדון שיאסרו על החצר משום שביתם פתוח לשם, וע"ז שפיר אמרי' דכיון דתורת מחיצה עליו ל"ח שביתם פתוח לשם, אך משא"כ היכא שלא עירבו בני מרפסת לעצמן והוו רגל האסורה במקומה שאוסרת שלא במקומה, ל"מ מידי הא דסולם תורת מחיצה עליו, דמ"מ כיון דאית להו דריסת הרגל עליהם אוסרין עליהן.

**אמנם** עיקר ד' הבית מאיר מחודשים טובא, דבפשוטו הא דבית אוסר בחצר הוא רק משום שמשתמש בחצר, וצ"ע בזה.

**ב'**

יב] **בעיקר** ד' ר"פ דמהני הא דסולם תורת מחיצה דמה"ט אין אוסרין בני מרפסת משום מה שמשתמשין בחצר, הנה מצינו בד' הרשב"א והריטב"א דפליגי ע"ז.

**דהנה** בחי' הרשב"א בסוגיין, ז"ל, וא"ת אפילו בשגבוה המרפסת מן החצר עשרה, למה אין אוסרין בני החצר על בני עליות של המרפסת להשתמש במרפסת, ובני עליות על בני החצר להשתמש בחצר, כיון שבאים אלו על אלו דרך סולמות, דהא אמרינן בגמרא גבי ב' גזוזטראות דכשבאין בני התחתונה דרך עליונה למלאות שאוסרת התחתונה על העליונה, תירצו בתוספות וכו', אבל הכא וכו' אבל המרפסת של בני העליות והחצר לבני החצר, וכיון שגבוהין זה מזה עשרה אינן אוסרין זה על זה דרך סולם, עכ"ל, וכעי"ז כתב בחי' הריטב"א.

**וד'** הראשונים צ"ב, דמ"ט יאסרו בני החצר על בני המרפסת ובני המרפסת על בני החצר, הרי סולם תורת מחיצה עליו, ומה"ט אין אוסרין אלו על אלו, וכמש"א בסוגיא לעיל דנ"ט:, וכמו שהביאו הראשונים גופייהו בדבריהם, והאמנם הראשונים למדו כן ממש"א בגמ' בב' גזוזטראות שאוסרין בני תחתונה בשבאין דרך סולמות למלאות, אך צ"ב הטעם בזה, דמ"ט ל"מ ע"ז הא דסולם תורת מחיצה עליו.

**ומבו'** מד' הראשונים, דל"מ ה"ט דסולם תורת מחיצה עליו רק לגבי איסורא דדריסת הרגל, אך כל דאתינן לאסור משום שמשתמשים ברשות זו, ל"מ ע"ז מידי הא דסולם תורת מחיצה עליו.[[7]](#footnote-8)

**וכ"נ** גם מד' בעה"מ שכתב דל"ב לה"ט דסולם תורת מחיצה עליו אלא בשלא עירבו בני מרפסת, ונ' מדבריו דאם עירבו בני מרפסת ל"מ מידי הא דסולם תורת מחיצה, ולכאו' הרי אכתי בעי' לזה היכא שיש להם חלק בחצר ומשתמשים שם, דבזה הם אוסרין אף דהוו רגל המותרת, ובע"כ שדעתו דע"ז ל"מ הא דסולם תורת מחיצה עליו, וכמש"נ מד' הרשב"א והריטב"א, וכ"ה מבו' גם בחי' המאירי ובביהב"ח בסוגיין.

יג] **ונ'** בטעמם, דהנה באמת עיקר הא דמהני דינא דסולם תורת מחיצה עליו דמה"ט אין אוסרין בני חצר על בני המרפסת, צ"ב רב, דהגם דתורת מחיצה ע"ז, מ"מ מה טעם יש בזה דמכח זה אין אוסרין בני המרפסת על בני החצר, דהגם דמפסקת מחיצה ביניהם, הרי סו"ס אית להו דריסת הרגל עליהם, ומ"ט אינם אוסרין.

**ומצינו** הטעם בזה בתו"ד הרשב"א לעיל דנ"ט:, ז"ל, וכלל גדול הוא שאין לך אוסר על חבירו משום עירוב אלא ביכול לערב עמו ושכח ולא עירב, כגון רגל המותרת במקומה לר' עקיבא, ורגל האסורה לת"ק דאוסרת שלא במקומה כיון שיכולה לערב ולא עירבה וכו', אבל בני רה"ר ומבוי שחוץ ללחי וקורה או שחוץ לדלתות אינו אוסר על בני מבוי שלפנים מן הלחי שהרי אינן ראויים לערב בפת עמהן עכשיו, וגדולה מזו אמרו בסולם שאם רצו לערב מערבין ואעפ"כ תורת מחיצה עליו ואין אוסרין ואע"פ שיש לו דרך עליהן, עכ"ל.

**ומבו'** בד' הרשב"א, דהא דמהני דינא דסולם תורת מחיצה עליו דמכח זה אין אוסרין בני מרפסת על בני חצר, הוא משום הך כללא דאין לך אוסר על חבירו משום עירוב אלא בשיכול לערב עמו ולא עירב, וע"כ אף דבסולם אם רצו לערב מערבין, מ"מ כיון דתורת מחיצה עליו להקל, דייני' לגבי להקל שאין יכולין לערב עמהם, וע"כ הוא דאין אוסרין עליהם.

יד] **והנה** בפשוטו הי' נ' לבאר בזה, דהך כללא דאין לך אוסר וכו' יסודו הוא משום דכל דל"מ לערב יחד משום שמחולקין הן זמ"ז, הרי דמה"ט גם אין אוסרין זע"ז בדריסת הרגל, דיסוד איסורא דדריסת הרגל הוא משום דחזינן למקום זה כחלק מרשותם, ויש להוסיף בזה, מש"כ החזו"א בסי' פ"ב סק"י בטעמא דרגל המותרת אינה אוסרת, ז"ל, ומה שדריסת רגלן על החיצונה אי"ז אוסר דלא חשיב תשמיש דירה ועוד דהוי לזה לתשמיש ולזה להילוך וגרע מלזה בפתח ולזה בזריקה שאין זה שבזריקה אוסר כדאמר לקמן פ"ג ב', עכ"ל, ועיי"ש לעיל מינה שביאר דהא דרגל האסורה אוסרת הוא משום "דחשבינן ב' החצירות כחצר א' גדולה משותפת לשניהם", עכ"ד, וכל דאין יכולים לערב עם מקום זה ל"מ לחשבו כחלק מרשותן.

**ולפ"ז** הי' מבו' היטב ד' הרשב"א, דע"כ הגם דבסולם תורת פתח עליו ויכולים לערב יחד, מ"מ לקולא דייני' לי' כמחיצה וחשיבי כרשות מחולקת, ול"מ דריסת רגלם לחשוב מקום זה כחלק מרשותם.

**ולפ"ז** הי' מבו' היטב גם הא דל"מ הא דסולם תורת מחיצה עליו רק לגבי איסורא דדריסת הרגל, דרק בדריסת הרגל דאי"ז תשמיש הראוי לאסור, וכמש"כ החזו"א, וכל מה שבאנו לדון שיאסור הוא משום דעי"ז חשבינן ב' החצירות כחצר א' גדולה משותפת לשניהם, הרי שבזה אמרי' דכל דאיכא מחיצה ביניהם ל"ש לחשבן כחצר אחת, וע"כ אין אוסרין עליהן, ומשא"כ כד אתינן לאסור משום שמשתמשין שם, ל"מ מידי הא דסולם תורת מחיצה עליו, דהגם דאיכא מחיצה בין מקום פיתן לרשות זו, מ"מ כיון שמשתמשין ברשות זו, הויא רשות דילהו ואוסרין בה.

**אך** באמת אין לפרש כן, שהרי הרשב"א שם כתב עוד, ז"ל, ועם דברי הרב נר"ו עלה לנו תירוץ לשיור העיר שמתיר בעיר של רבים, ואדרבה הי' לו לאסור מפני שרגלו מצוי' בעיר ולא מצו מסלקי מהכא, אלא שלא אמרו שיאסור אלא מי שיכול לערב ולא עירב, אבל אלו כיון שהן בעיר של רבים והרי היא של רבים אינן יכולין לערב כולן ביחד ולפיכך אינן אוסרין, עכ"ל, והתם הרי הא דל"מ לערב יחד אי"ז משום דהרשויות חלוקות זמ"ז, ואפ"ה מכח הא דל"מ לערב יחד אין אוסרין זע"ז בדריסת הרגל.

**גם** עיקר טעם זה אינו מתישב בל' הרשב"א, שכתב דאין לך אוסר וכו' אלא ביכול לערב עמו "ושכח ולא עירב", וכ"כ להלן שלא אמרו שיאסור אלא מי שיכול לערב "ולא עירב", וכ"ה בל' הריטב"א, ולכאו' תיבות אלו הם למותר, דעיקר הטעם הוא דאין דריסת הרגל אוסרת אלא במקום הראוי להתערב.

טו] **ואשר** ע"כ נ' לבאר בזה בדעת הרמב"ן והרשב"א ודעימייהו, דבאמת דריסת הרגל אי"ז כלל תשמיש הראוי לאסור, וכמו שהבאנו לעיל סקי"ד מש"כ החזו"א בסי' פ"ב סק"י, ומה"ט דעת רבנן בתראי לעיל דע"ה. דאף רגל האסורה במקומה אינה אוסרת שלא במקומה, וכמש"כ בפסקי רי"ד ובמאירי שם, ועמש"נ בזה בסימן ל"ד סק"ב.

**והא** דדריסת הרגל אוסרת, הוא משום דעי"ז חשיב כמקום אחד, ודינא הוא דא"א לערב מקום לחצאין, וכאשר כן פירש"י לעיל דנ"ט, דמש"א בגמ' שם דמבוי מבוי נמי אסרי אהדדי, הוא משום שהורגלו להיות אחד וע"כ אסרי אהדדי, ומבו' ברא"ש שם דהיינו משום דדינא הוא דא"א לערב רשות אחת לחצאין, (וע"כ דעת הרא"ש דאם חילקו המבואות בתיקוני חצר שפיר מערבין כל מבוי בפנ"ע, דעי"ז כבר ל"ח כרשות אחת, ואכ"מ), ואשר זהו שחידשו דכל הא דא"א לערב מקום לחצאין, הוא רק היכא שיכולים לערב יחד, דבזה דינא הוא שעליהם לערב יחד, וכל שלא עירבו אוסרין אלו על אלו, משום שלא עשו כדינם לערב כולם יחד, אך כל דא"א להם לערב הכל יחד מהני לערב לחצאין.

**ועמש"נ** עוד בגדר איסורא דדריסת הרגל בסימן ל"ד.

**ואשר** זמש"כ הראשונים דה"נ בעיר של רבים, כיון דדינא הוא שאין להם לערב כל העיר יחד אלא צריכין להניח שיור, ל"ש בזה כל עיקר איסורא דדריסת הרגל, שיסוד איסורו הוא משום שדינם לערב יחד וא"א לערב רשות אחת לחצאין, ובעיר של רבים הרי אדרבה דינם הוא שלא לערב יחד אלא לערב לחצאין.

**ואשר** זמש"כ הרשב"א, דה"נ היכא שמפסיק ביניהם סולם דתורת מחיצה עליו, הרי דהגם דאף תורת פתח עליו ויכולים לערב יחד, מ"מ לקולא דייני' לי' כמחיצה שאין דינם לערב יחד, וע"כ אין אוסרין עליהן בדריסת הרגל.

טז] **ולפ"ז** נ' פשוט דע"כ שפיר הקשו הראשונים בסוגיין מ"ט אין אוסרין אלו על אלו משום שמשתמשים ברשות זו, דע"ז ל"מ מידי הא דסולם תורת מחיצה עליו, שהרי הא דמהני סולם תורת מחיצה, הוא משום הך כללא דאין לך אוסר על חבירו אלא בשיכול לערב עמו ולא עירב, והך כללא פשוט שאינו אלא באיסור שע"י דריסת הרגל, וכמש"נ דבזה כל עיקר האיסור הוא משום דחשבי' לה כרשות אחת שאין מערבין אותה לחצאין, אך באיסור שמכח תשמיש, שאינו כלל מדינא דאין מערבין לחצאין, אלא הוא משום דרשות זו שמשתמש בה הויא רשות דילי' וה"ה אוסר עלי', הרי הוא אוסר אף היכא שאינו יכול לערב, וע"כ ל"מ מידי הא דסולם תורת מחיצה עליו, דהגם דמשו"ז חשבינן לה כאינם יכולים לערב זע"ז, מ"מ אוסרין הן זע"ז.

**ויש** להוכיח כן, דבאיסור שמכח תשמיש ל"ב שיהיו יכולים לערב זע"ז, מהא דתנן לעיל דע"ו: בכותל שבין ב' חצירות גבוה י' ורחב ד' דמערבין ב' ואין מערבין א', וכו' ובלבד שלא יורידו למטה, והרי דאוסרין זע"ז את ראש הכותל, אע"פ שאינם יכולין לערב יחד.

**ויש** להוכיח כן גם מסוגיית הגמ' לקמן דפ"ד: בגג הסמוך לרה"ר דמבו' דבני רה"ר אוסרין על הגג משום שמשתמשין בו, והגם שאין יכולין לערב עמם.

**ומוכח** כן גם מסוגיית הגמ' לקמן דפ"ה: דיש לאסור להעביר דרך אויר רה"ר משום איסור דיורים, והגם דא"א לערב עמם, והרי דכל היכא דאסרינן מכח השימוש ל"ב שיהיו יכולין לערב זע"ז, ומה שאסרו באויר רה"ר הרי אי"ז משום דריסת הרגל, דדריסת הרגל לא הויא באויר, אלא הוא משום שפעמים משתמשין באויר, וכמבו' בד' הריטב"א שם, ורק היכא דאתינן לאסור מכח דריסת הרגל, בעינן שיהיו יכולין לערב זע"ז.[[8]](#footnote-9)

יז] **אמנם** אכתי ילה"ע בזה, שהרי מבו' בסוגיית הגמ' בדפ"ה: דאף ברה"ר מצינו לאסור מכח תשמיש בני רה"ר, וע"כ ל"מ בזה הא דאין יכולים לערב יחד, וא"כ תיקשי במש"כ הראשונים לעיל דנ"ט: דמערבין רה"ר לחצאין היכא שאין יכולים לערב יחד, ואין אוסרין אלו על אלו, וצ"ב דהאמנם כל שאין יכולין לערב יחד אין אוסרין אלו על אלו משום דריסת הרגל, אך הרי אוסרין אלו על אלו ברה"ר גם משום שמשתמשין בה, וע"ז הרי ל"מ מידי הא דאין יכולין לערב יחד, וכמש"נ.

**ונ'** די"ל בזה, לפמש"כ החזו"א סי' פ"ו סקי"ג, בביאור הסוגיא לעיל דנ"ט:, ז"ל, דאה"נ דרה"ר קייל לחלק כיון דנשאר להם רה"ר לאלו ולאלו, מ"מ דריסת הרגל ס"ד דאכתי לא נסתלק, עכ"ל,[[9]](#footnote-10) ולפ"ז מתישב היטב ד' הראשונים, דהאמנם היכא דאתינן לאסור מכח שמשתמשין ברשות ל"מ הא דאין יכולין לערב יחד, אך הרי כל שמערבין רה"ר לחצאין אין לאסור כלל משום תשמישן, דלזה מהני מה שנתחלקו זמ"ז, ואין לאסור בזה אלא משום דריסת הרגל, וע"ז שפיר כתבו הראשונים דכל שאין יכולים לערב יחד אין אוסרין אלו על אלו משום דריסת הרגל.

?בדין אין לך אוסר וכו', עמש"נ בסימן מ"ו דהוא רק ברשות שיש לו חלק בה, ומשום דבזה אין האיסור משום דהוי זה רשות חלוקה, אלא בעי' שיאסור חבירו עליו?

**ג'**

יח] **ונפ"מ** במש"נ, בנידון המצוי היכא שיש גוי או מחלל שבת הגר בקומה שני', אם צריך לשכור רשות ממנו.

**וראיתי** בספר חכמת הלב סי' כ"ד שכתב דלדעת החזו"א שהיקל שלא כדעת טושו"ע, אלא אף רגל האסורה במקומה אינה אוסרת דרך סולם, אף א"צ לשכור ממנו, אך לדעת הטושו"ע שרגל האסורה במקומה אוסרת שלא במקומה אף דרך סולם, צריך לשכור ממנו.

**ויש** להוסיף, דאף היכא שבקומה שדר הגוי אין דרים אחרים, יש לאסור משום דינא דגוי ה"ה כרבים.

**אמנם** לפמש"נ נ' שאין מקום להקל בזה, דמלבד שנתבאר דהטושו"ע דרגל האסורה אוסרת דרך סולם לאו יחידאי הם, אלא כ"ה דעת ריו"נ רחב"ש או"ז וחי' המאירי לעיל דנ"ט, אמנם מאידך דעת בעה"מ רשב"א ריא"ז והמאירי בסוגיין דאף רגל האסורה אינה אוסרת דרך סולם, וכ"נ גם דעת הריטב"א והמאורות בשם ההשלמה.

**גם** דלפמש"נ אף לדעת בעה"מ והרשב"א ודעימייהו שהתירו אף ברגל האסורה משום הא דסולם תורת מחיצה עליו, מ"מ אין להתיר משו"ז רק היכא דאתינן לאסור משום דריסת הרגל, אך היכא שמשתמשין שם ה"ה אוסרים, ונת' לעיל סקט"ז להוכיח מסוגיית הגמ' דברה"ר יש לאסור אף מכח שמשתמשין שם, ולפ"ז אף אין להתיר בזה מכח הא דסולם תורת מחיצה עליו, שהרי הא דמהני סולם תורת מחיצה עליו, פי' הרשב"א שהוא מכח דינא דאין לך אוסר על חבירו אא"כ יכול לערב עמו, והרי מבו' בסוגיית הגמ' דבני רה"ר אוסרין אף שא"א לערב עמם, וא"כ ודאי שהם אוסרין אף היכא שבאין דרך סולם.[[10]](#footnote-11)

**גם** אין להתיר בזה משום דעת התוס' ודעימייהו דסולם חשיב כתשמישו בקשה, והוי כלזה בנחת ולזה בקשה, שהרי קי"ל בטושו"ע סי' שע"ב דסולם חשיב כתשמיש נחת, ולא מצינו באחרונים שנחלקו ע"ז, גם ראיתי מובא בשם הגריש"א שליט"א דגם להסוברים דסולם חשיב כתשמישו בקשה, מ"מ מדרגות שבזמנינו ודאי הוי תשמישו בנחת, וצ"ע בזה.

יט] **אמנם** הנה מצאתי בעזה"י דברים מפורשים בזה בד' מהר"מ מר"ב בספר תשב"ץ קטן סי' ע"ה, ז"ל, ואם יש דירות במקום גבוה עומדות באויר שצריכות לעלות במדרגה או על ידי סולם. אין צריכים לשכור מהם, כדאיתא שם סולם תורת מחיצה עליו ותורת פתח עליו ושניהם להקל, עכ"ל.

**ומבו'** דעתו, דמהני הא דסולם תורת מחיצה עליו אף ברגל האסורה, ושלא כדעת הטושו"ע, ?דאין לומר דאיירי שהוא דר שם ביחידי והוי רגל המותרת, שהרי גוי ה"ה כרבים, וכמש"נ לעיל, וצריך בדיקה בפרט זה? ומבו' נמי דמה"ט אין הדרים למעלה אוסרין ברה"ר, וזה דלא כמש"נ בדעת הרשב"א ודעימי' דל"מ לזה הא דסולם תורת מחיצה עליו.

**ויש** להוסיף, דאין לפרש דטעמא דמהר"מ הוא משום דחשבינן לתשמיש שע"י סולם כשלשול, וע"כ אינו אוסר, שהרי דעת מהר"מ גופי' לעיל דע"ז דסולם חשיב כתשמיש בנחת.

**אמנם** לפמש"נ לעיל נמצא דד' מהר"מ מר"ב יחידאה נינהו, ויש לדון אם יש להתיר מכח זה.

כ] **עוד** יש לדון בדין חדרי מדרגות אם הדרים בקומה העליונה אוסרים על בני הקומה התחתונה, ולפמש"נ נמצא דלדעת הטושו"ע ודעימייהו היכא שרגל בני העליונה היא רגל האסורה הם אוסרים על בני התחתונה, ולדעת בעה"מ והרשב"א ודעימייהו אין לאסור בזה משום דריסת הרגל, אך יל"ד אם חשיב שיש לבני העליונה שימושים בקומה התתחונה, דאם חשיב שיש להם שימושים שם ה"ה אוסרים עליהם.

**ולכאו'** תלוי בזה גם מה שיש להסתפק אם חשבינן כל קומה כחצר של בני אותה קומה, או חשיבי כל הקומות כחצר של כולם, ונפ"מ אם מותר להוציא כלים ששבתו בבית מקומה זו לקומה זו, לדעת הסוברים שמותר לטלטלם בחצר יותר מד' אמות.

**אך** לכאו' יש לאסור בזה, דאף אי נימא דרגל העליונה אוסרת בתחתונה, או דנימא דחשיב שיש לבני העליונה שימוש בתחתונה, וחשיבא אף הקומה התחתונה כחצר של בני העליונה, מ"מ הרי הקומה העליונה לכאו' פשיטא שאינה כלל כחצר של בני התחתונה, וא"כ יש לאסור להוציא מזו לזו, וצ"ע עוד בזה.

**גם** ילה"ע עוד, דלמש"נ בסימן ל"ד סק"ו יתכן דדריסת הרגל ל"מ לחשוב חצר זו כחצירו, להתיר לטלטל ממנה לחצר אחרת שיש לו חלק בה, עיי"ש, וא"כ אף אם דריסת רגל העליונה אוסרת בתחתונה, י"ל דל"מ זה לחשוב הקומה התחתונה כחצירם של בני העליונה, אך מאידך יל"ד שמא אף לבני התחתונה חשיב דליכא בחדר המדרגות אלא דריסת רגל בעלמא, אך אי"ז מסתבר.

1. וצ"ב ל' הטושו"ע, דאין אוסרין על בני החצר, "דסולם תורת פתח עליו" והוי כב' חצירות ופתח ביניהם וכו' ואם רצו כל א' מערב לעצמו, וצ"ב שהרי אדרבה הא דסולם תורת פתח עליו הוי טעם לאסור, וכמבו' בסוגיין, ואילו בל' הטושו"ע מבו' דהוי זה טעם להתיר. [↑](#footnote-ref-2)
2. והוסיף הבית מאיר, דהגם דמש"א שם דבעי' לדקה אף דהוי רגל המותרת, ע"כ הוא לדעת ר"ע דאף רגל המותרת אוסרת, וכמש"כ כן הריטב"א בסוגיין בדעת רש"י, וע"ז הוא שאמרו דאם סולם תורת מחיצה אין רגל המותרת אוסרת, מ"מ כ"ה דלר"ע אין רגל המותרת אוסרת מכח הא שסולם תורת מחיצה עליו, ה"נ בדין דאף רגל האסורה לדידן לא תאסור כיון דהסולם תורת מחיצה עליו. [↑](#footnote-ref-3)
3. ומבו' בל' המאירי שהראב"ד אסר משום דריסת הרגל, וכ"נ גם בד' המאירי בעמ' ל"ח בשם הראב"ד דהיכא שיש להם פתח אחר אין אוסרין, והרי דכל האיסור הוא משום דריסת הרגל, ולפ"ז הוא שלא כסוגיית הגמ' לעיל ד"ס. דאין בני המרפסת אוסרין בחצר בדריסת רגלם משום דסולם תורת מחיצה, ובע"כ שדעת הראב"ד דקי"ל דסולם תורת פתח עליו אף להחמיר.

   אך באמת נ' שכל ד' הראב"ד דכה"ג הם אוסרין, היינו רק על התל והזיז, דהגם דהוו לזה בנחת ולזה בקשה, מ"מ כיון שיש לבני המרפסת דריסת הרגל בחצר ומהחצר משתמשין בתל ובזיז בנחת, חשיב דהוי אף לדידהו בנחת, וע"כ ל"מ ע"ז הא דסולם תורת מחיצה עליו, וצ"ע רב בזה. [↑](#footnote-ref-4)
4. וכן נ' גם לדעת הרמב"ם שהעתיק דינא דשמואל דהתם דאם עשו דקה אינם אוסרין לגבי תל, ונ' דעתו, דהגם דבסוגיא שם מבו' דדינא דשמואל הוא לגבי החצר עצמה, וע"כ מוקמי' לה בשאין המרפסת גבוהה י', מ"מ כיון שהרמב"ם העמיד דין מרפסת בשגבוהה י' הביא לדינא דשמואל לגבי התל, דכד דייני' לגבי התל דמי להיכא שאין המרפסת גבוהה י', ויתכן גם דמפרש הרמב"ם, דמש"א בשאין גבוה המרפסת י', המכוון בזה הוא שאינה גבוהה י' ממקומות מסוימים בחצר, וזהו שהביא הרמב"ם דין זה לגבי תל שאין המרפסת גבוהה ממנו י', ולפ"ז נ' דמפרש הרמב"ם דנידון הסוגיא שם הוא לאסור משום שימושם שם, וע"ז הוא דמהני דקה, וזהו שהעתיק הרמב"ם דין זה לגבי תל, שאיסור התל ודאי הוא משום שימושם בו. [↑](#footnote-ref-5)
5. ועי' אבהעו"ז סי' שע"ב ס"ט שכתב, דלדעת התוס' בסוגיין בע"כ צל"פ דמש"א לעיל דע"ז. דבנה איצטבא מהני למעט ולחשבו כנחת לזה, איירי באיצטבא ד' על ד', דאל"כ הרי הויא כסולם דחשיב כשלשול.

   ועי' עוד בחזו"א סי' צ"ו סקי"ח דפשיטא לי' דתשמיש שע"י סולם חשיב כתשמיש בקשה, ובי' עפי"ז סוגיא דלעיל ד"ס., ותמה מכח זה ע"ד הטושו"ע, ודבריו צ"ע, שהרי בד' הטושו"ע מבו' דסולם חשיב כתשמיש בנחת. [↑](#footnote-ref-6)
6. צ"ב הקושיא, דלא מיבעיא הא דבית אוסר בחצר דהוא משום שמשתמשין בו ול"ב כלל לדין דריסת הרגל, וגם חצר שאוסרת במבוי בפשוטו הוא גם משום דאית לה תשמיש בו, וגם אם לי"ב אלא דריסת הרגל מ"מ שפיר היא אוסרת, דרק שלא במקומה אין רגל המותרת אוסרת, אך במקומה שפיר היא אוסרת, וכמש"כ התוס' לעיל דנ"ט. לגבי רה"ר, וכ"ה באבהעו"ז סי' שס"א סל"א. [↑](#footnote-ref-7)
7. ומה"ט אסרינן בכותל שבין ב' חצירות ובחריץ שבין ב' חצירות, הגם שמחיצה מפסקת בין מקום פיתן לבין רשות זו, דכד אתינן לאסור משום תשמיש, אסרינן אף היכא שמחיצה מפסקת. [↑](#footnote-ref-8)
8. והעירוני דיש לדחות בזה, דכל הא דאין דריסת הרגל אוסרת אלא היכא שיכולים לערב יחד, הוא כל' הראשונים אין לך אוסר "על חבירו", והיינו היכא דהרשות פתוחה לבית חבירו ומשתמש בה, ואתינן לאסור עליו משום דריסת הרגל, אך היכא שהרשות היא לשניהם בשוה, אוסרין זע"ז אף היכא שאין יכולים לערב יחד, והא דמהני שיור בעיר של רבים ואינו אוסר, ולא חשיב דהרשות הויא לשניהם בשוה, הוא משום דע"י שנתחלקו זמ"ז חשבינן להרה"ר כרשות שאר בני העיר, ואך דבני השיור אית להו דריסת הרגל עליהם, וזה ע"ד ד' החזו"א שהבאנו להלן סקי"ז, ולפ"ז ניחא הסוגיא בדפ"ה: דאוסרין בני רה"ר אף שאין יכולים לערב יחד. [↑](#footnote-ref-9)
9. ויש להוסיף, דגדולה מזו מצינו בדעת מהר"מ מר"ב שהביא הרא"ש לעיל פ"ה סי' ט', דאף מבוי א' או חצר אחת אפשר לחלק ע"י ב' פסין, ויערבו אלו לבדם ואלו לבדם, ונפסק כן בשו"ע סי' שס"ג סל"א ובמ"ב שם ס"ק קל"א, ובשו"ת מהר"ח או"ז סי' פ"א תמה ע"ז, דמה מהני המחיצה שביניהם, הרי אכתי המבוי הוי לכולם, ומוציא מרשות שלו לרשות המשותפת עם אחרים, ועיי"ש בסי' פ"ב מש"כ לו הרא"ש, והיינו שדעת מהר"מ מר"ב והרא"ש דאף חצר אחת שייך לחלק ולקבוע עי"ז דחלק זה הוי לאלו וחלק זה הוי לאלו, ואין אוסרין זע"ז. [↑](#footnote-ref-10)
10. אך מ"מ אם יחלקו רה"ר לחצאין, שפיר יהני ע"ז הא דסולם תורת מחיצה עליו, כיון דבכה"ג אין לאסור מכח השימוש, דע"ז מהני מה שנתחלקו זמ"ז, וכמש"נ לעיל סקי"ז. [↑](#footnote-ref-11)