יא. רוק היוצא שלא לרצון פג מו
קטגוריות: ש_ס / נט טבול יום / טבול יום - הרב אהרן שלוש

**בענין רוק שנפל על בגדיו שלא לרצון**

פרק ג' משנה ו' - 'טהור שנגס מן האוכל ונפל על בגדיו ועל ככר של תרומה טהור. היה אוכל זיתים פצועים ותמרים רטובות כל שהוא רוצה למוץ את גרעינתו ונפל על בגדיו ועל ככר של תרומה טמא. היה אוכל זיתים נגובין ותמרים יבשות כל שאינו רוצה למוץ את גרעינתו ונפל על בגדיו ועל ככר של תרומה טהור. אחד טהור ואחד טבול יום כאלו רבי מאיר אומר אלו ואלו טמאין בטבול יום שמשקין של טמא מכשירין לרצונו ושלא לרצונו וחכמים אומרים אין טבול יום טמא'.

**א.** הר"ש מפרש את המשנה שצריך שהמשקה יצא ממנו ברצון, ומקור הדין בריש מכשירין שרוב הראשונים מפרשים שיש דין שהדין רצון נאמר בתלישת המשקים בשביל להחשיבם למשקה, וכיון שהרוק נפל ממנו שלא לרצון אינו מכשיר את האוכל.

והרמב"ם מפרש שהחסרון אינו בפרישה של הרוק ממנו אלא שהרוק בא על האוכל שלא לרצון, והרמב"ם אזיל לשיטתו בריש מכשירין שמפרש שמלבד הדין של פרישת המשקה לרצון צריך גם שהמשקה יבוא על האוכל לרצון.

והקשה החזו"א (מכשירין סי' ו' סקי"ב) לדעת הרמב"ם מהסיפא למה כשאכל זיתים פצועים טמא הרי אין לו רצון בהבאה של הרוק על האוכל ונהי שהחשיב את הרוק למשקה עדיין יש חסרון בהבאה של הרוק על האוכל והניח בצ"ע.

**ב.** והנה בסיפא קתני שבטמא אי"צ רצון, וכל המח' של ר"מ וחכמים הוא בטבו"י אם נחשב טמא אבל לכו"ע בשאר הטמאים אי"צ רצון.

ומקור דין זה הוא במשנה ריש מכשירין 'משקין טמאין מטמאין לרצון ושלא לרצון' וביאר הר"ש וז"ל 'ואפי' שלא לרצון דמחמת טומאתן חשיבי טפי ודכותה פ"ק דשבת כלי טמא חושב משקין', ולכך בכל הטמאים לכו"ע אי"צ רצון והמח' בטבול יום אם נחשב טמא או שאינו טמא.

אך צ"ב שכל הדין של המשנה במכשירין הוא במשקין טמאים שהם חשובים ואי"צ בהם רצון כמש"כ הר"ש אבל לא מצאנו שם שמשקים שיוצאים מאדם טמא אי"צ רצון, וא"כ בטבול יום אפי' שנחשב טמא לדעת ר"מ הרי אינו מטמא את המשקין שהם חולין ולמה אי"צ רצון.

אכן הביאור פשוט, דהנה תנן בריש פ"ב דטבו"י 'משקה טבול יום כמשקה שהוא נוגע בהם', וביאר הר"ש שרוק ומעיינות הטבול יום טמאים כמו משקה תרומה שנגע בו הטבו"י שהוא טמא, ולפי"ז פשוט שהרוק של הזב אי"צ הכשר כיון שהוא טמא אפי' שהוא חולין מדין משקה הזב וכיון שהוא משקה טמא אי"צ הכשר כנ"ל.

מיהו צ"ב להיפך למה רבנן חולקים שטבו"י צריך רצון נהי דלא חשיב טמא מ"מ המשקים שלו טמאים וחשיבי ומאי נפ"מ באיזה טומאה.

וביאר האו"ש (פט"ו מטו"א ה"א) והמי נפתוח שר"מ ורבנן נחלקו לשיטתם (במעילה דף ח:) בדין טבול יום שנוגע בתרומה שלדעת ר"מ הוא מטמא את התרומה והיא חוזרת ופוסלת קודש ולפי רבנן הטבו"י פוסל בין קודש ובין תרומה ואינו מטמא כלל, ומעתה כל המשנה הנ"ל היא לדעת ר"מ שטבו"י מטמא ולהכי תני כמשקין שהוא נוגע בהם ותקנו שגם משקה טבו"י מטמא, אבל לדעת רבנן שטבו"י אינו מטמא משקין תרומה אף משקין היוצאים ממנו אינם טמאים, ולכך לשיטתם משקה טבו"י צריך רצון.

(ולענ"ד דין זה צל"ע, דנהי דר"מ ורבנן פליגי במשקין שטבו"י נוגע מ"מ בדין משקה היוצא מטבו"ל מהכת"ת דפליגי הרי בפשוטו זהו תקנה נוספת שמעיינות הטבול יום מטמאים אפי' שאינם תרומה ומאי שייכא לפלוגתא דר"מ ורבנן, והא דקתני כמשקין שהוא נוגע בהם משום דמיירי אליבא דר"מ. אכן הרא"ש שם הבין בדעת הר"ש שאינו דין של מעיינות הטבו"י אלא שהטבו"י מטמא את הרוק, א"כ ניחא שתלוי במח' ר"מ וחכמים אם המשקין תרומה שנגעו בטבו"י טמאים ואז תקנו גם במשקה היוצא מטבו"י או שאין דין טומאה כלל בדבר שנטמא מהטבו"י).

אמנם כל זה ניחא לדעת הר"ש, אבל הרא"ש בריש פ"ב חולק על הר"ש שמשקין היוצאים מטבו"י אינם פוסלים כלל וכוונת המשנה לומר קולא שאלו ואלו אינן מטמאין, וא"כ לשיטתו א"א לומר שהביאור במשנה שבמשקה של טבו"י אי"צ רצון בגלל שהוא משקה טמא דהא משקה טבו"י אינו טמא כלל.

והחזו"א (מכשירין סי' א' סק"ב) ביאר את המשנה באופ"א, ע"פ המבואר בשבת דף י"ז. שכלי טמא חושב משקה כלומר שמשקה הנמצא בתוך כלי טמא נחשב משקה מוכשר אפי' שהמשקה עצמו טהור ולא נטמא מהכלי משום שהכלי הטמא מחשיב את המשקה. וה"נ הרוק שנמצא בתוך הטבול יום שהוא טמא נחשב משקה מוכשר כיון שהוא בתוך אדם טמא אפי' שהמשקה עצמו טהור.

וכדבריו משמע יותר במשנה שנחלקו אם טבול יום נחשב טהור או טמא, ומשמע שמחלוקתם על הטבול יום ולא על המשקה. וביותר משמע כן בר"ש שכתב שלרבנן אין טבול יום נחשב טמא לענין זה.