ל - סימן ש_י ס_ז
קטגוריות: שו_ע / אורח חיים / הלכות שבת - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ

## ביטול כלי מהיכנו

א] הטושו"ע בס"ו כתבו דכל דבר שאסור לטלטלו אסור ליתן תחתיו כלי כדי שיפול לתוכו מפני שאוסר הכלי בטלטול ונמצא מבטל כלי מהיכנו, והפמ"ג במש"ז בסימן רס"ה סק"א כתב לדקדק מזה דליכא משום ביטול כלי מהיכנו אלא כשאוסרו בטלטול, אך כל שאין אוסרו מטלטול אף שמבטלו מתשמישו לי"ב משום ביטול כלי מהיכנו, וכ"נ גם ממש"כ הרמב"ם בפכ"ה משבת הכ"ג דהא דאסור ליתן כלי תחת הנר בשבת לקבל את השמן הנוטף הוא משום שהשמן שבנר אסור לטלטלו וכשיפול לכלי יאסר טלטול הכלי שהיה מותר.

והפמ"ג שם כתב דד"ז תליא בפלוגתת רבוותא בטעם איסורא דביטול כלי מהיכנו, דלדעת הסוברים דהוא משום דהוא קובע לו מקום והוי כבונה, היינו רק כשאוסרו בטלטול, אך לדעת הסוברים דהוא משום דהוי כסותר, יש לאסור כשמבטלו מתשמישו אף שאינו אוסרו בטלטול.

ב] והך מילתא דיש לאסור משום ביטול כלי מהיכנו כשמבטלו מתשמישו אף שאינו אוסרו בטלטול מצינו כן בפירש"י בשבת קנ"ד ב' (ד"ה מטנפי) שכתב דאסור ליתן כרים וכסתות תחת הדבש משום דמטנפי בדבש הנשפך עליהן וקא מבטל כלי מהיכנו דשוב אין ראויין לבו ביום לכלום, ומבו' דאף דמותר לטלטלן (שהרי הן ראויין לכסות בהן מנא) מ"מ כיון דמבטלן מתשמישן הו"ל בכלל ביטול כלי מהיכנו, - וכ"ה מבו' ממש"כ הרמב"ם בפכ"ה משבת הכ"ו דהשלכת כרים וכסתות לתוך המים הויא כביטול כלי מהיכנו, וכתב המ"מ שם דהוא משום דאין ראויין להשתמש בהן בעוד המים עליהן, ומשמע דאי"ז משום דאסורין בטלטול (מגזירה שמא יסחוט), אלא הוא משום דא"א להשתמש בהן והו"ל בכלל ביטול כלי מהיכנו.

ג] אך צ"ע לפ"ז במש"כ הרמב"ם בהכ"ג דלא נאסר ליתן כלי תחת הנר בשבת לקבל את השמן אלא משום דאוסרו בטלטול, והרי לדעתו חשיב כביטול כלי מהיכנו כשמבטל את הכלי מתשמישו אף שאינו אוסרו בטלטול, ועוד יש להעיר, שהרי הרמב"ם שם כתב דאיסורא דביטול כלי מהיכנו הוא משום דהוי כסותר, וכ"כ הטור הכא, וא"כ מ"ט לא אסרו אלא כשהוא אוסר את הכלי בטלטול, הרי גם כשאינו אוסרו מטלטול יש לאסור משום מה שמבטלו מתשמישו דהו"ל כסותר, וכמש"כ הפמ"ג.

וצ"ל דהוא משום דכשנותן כלי תחת השמן וכל דבר האסור לא חשיב כלל כמבטל את הכלי מתשמישו, כיון דתשמישו הוא לקבל בו וגם קבלת השמן היא בכלל תשמישו, (ועמד ע"ז החת"ס בשבת מ"ג א' ד"ה בימי חרפי), וע"כ כל הא דהו"ל כסותר הוא משום דנאסר לטלטלו.

ד] ויש להוסיף בזה, דהנה בד' המג"א בסימן של"ה סק"ד מבו' דאסור ליתן מוקצה בתוך כלי מחובר משום ביטול כלי מהיכנו, ובגל' הגרע"א שם הק' דמה ענין זה לביטול כלי מהיכנו הרי בלא"ה א"א לטלטלו, והאמרי בינה שבת סימן י"ד (ד"ה והנה בטעמא) כתב דאף דבלא"ה א"א לטלטל את הכלי, מ"מ כיון שנותן לתוכו מוקצה והוא מבטל בכך את תשמישי הכלי הו"ל בכלל סותר, - אך בדעת הגרע"א נראה ע"פ הנ"ל דאף דכל שמבטל הכלי מתשמישו הו"ל כביטול כלי מהיכנו, מ"מ כל שנותן בתוכו דבר מוקצה לא חשיב כלל דמבטל את הכלי מתשמישו, שהרי תשמישו הוא לקבל בו וגם עכשיו הוא מקבל בו את המוקצה.

## אם איכא חובת ניעור במוקצה שאינו על עיקר הבגד

ה] הרמ"א בס"ז כתב דאם שכח מעות בכיס שבבגד מותר לטלטל הבגד דלא אמרינן דכל הבגד נעשה בסיס למעות הואיל ואין המעות על עיקר הבגד, והמג"א בסק"ז דהרי מיירי בשכח וא"כ אף אם המעות על עיקר הבגד אינו נעשה בסיס, וכתב דאם היו המעות על עיקר הבגד היה צריך לנער המעות, אבל כיון שאינו מונח על עיקר הבגד א"צ לנער,[[1]](#footnote-2) ובחי' אהעו"ז בשבת מ"ד ב' כתב ללמוד לדין זה מד' התוס' שם, עיי"ש.

אמנם הנה הר"ן שם כתב לדעת התוס' דאם הניח דבר שאינו ניטל מער"ש בידות הכלים אינם נעשין בסיס לדבר האסור ומותר לטלטלן בניעור לצורך גופן או בטלטול גמור לצורך מקומן, ומבו' דאף לדעת התוס' דמוכני שאינה נשמטת שיש עליה מעות אינה נעשית בסיס משום דאין המעות על עיקר הכלי, מ"מ אסור לטלטלה בעוד המעות עליה כל שאפשר בניעור, דדמי לשוכח מעות ע"ג הכר דאף דאין הכר נעשה בסיס מ"מ אסור לטלטלו בעוד המעות עליו.

ו] ובטעמא דהרמ"א דא"צ לנער בכה"ג, כתב החזו"א בסימן מ"ז סק"ה דעיקר דין ניעור הוא משום דכל דאפשר לנער ואינו מנער חשיב כמכוין לצורך דבר המוקצה לטלטלו, ומשא"כ הכא דלא חשיב טלטול הבגד כלצורך המעות, - אך לכאו' אי"ז מתישב בל' הרמ"א שכתב דהטעם דמותר לטלטל הבגד הוא משום דאין הבגד נעשה בסיס למעות.

ולכאו' נראה מד' הרמ"א דס"ל דעיקר הא דאף בשוכח אסור לטלטל את ההיתר בעוד האיסור עליו בלא ניעור, הוא משום דינא דבסיס לדבר האסור, וכמש"כ הרשב"א בביצה ב' א' דהוי בסיס במקצת, וע"כ כיון דאין הבגד נעשה בסיס למעות משום דאין מונחין על עיקר הבגד, אף מותר לטלטלו בעוד המעות עליו.

## אם איכא חובת ניעור כשאין בידו לנער את כל המוקצה

ז] בחי' אהעו"ז בשבת מ"ד ב' כתב בהך מילתא דבמוכני שאינה נשמטת א"צ לנער את המעות, דכל הרבותא בזה הוא בשוכח דאין המוכני נעשית בסיס, אך במניח דהמוכני עצמה נעשית בסיס לדבר האסור פשיטא דא"צ לנער את המעות שהרי סו"ס מטלטל את המוכני שהיא מוקצה.

ונתחדש בדבריו דעיקר דין ניעור, הוא כשבידו לנער את כל המוקצה, אך כל שאין בידו לנער את כל המוקצה ואכתי הוא זקוק להתירא דטלטול מן הצד, א"צ לנער כלל, ולכאו' דבריו מתפרשים למש"נ בגליון מס' 27 מד' כמה מקמאי דעיקר חובת ניעור הוא משום דכל שיכול לעשות בענין שלא יטלטל האיסור אין לו לטלטלו, וע"כ י"ל דהיכא דא"א לו לנער כל המוקצה, ובלא"ה הוא זקוק להתירא דטלטול מן הצד, לא הצריכוהו לנער, (ויש לדון עוד בזה, דכל דמטלטל מוקצה בטלטול זה, שמא ליכא תוספת איסור במה שיש שם עוד מוקצה, וע"כ הוא דא"צ לנער), אך למש"כ החזו"א בדעת התוס' דדין ניעור הוא משום דכל דאפשר לו לנער ואינו מנער מתייחס הטלטול גם אל המוקצה, ודאי דאף בכה"ג דאין בידו לנער את כל המוקצה צריך לנער, (וכ"ה גם למש"כ הרשב"א דדין ניעור הוא משום דהו"ל כבסיס במקצת).[[2]](#footnote-3)

אך המ"ב בסקכ"ט כתב דלדעת הסוברים דצריך לנער אף כשאין המעות מונחין על עיקר הבגד, צריך לנער המעות מן הכיס בין במניח ובין בשוכח, ומבו' דאף דבמניח נעשה הכיס עצמו בסיס (כמש"כ המ"ב לעיל מינה) וא"א לו לנערו, מ"מ צריך לנער את המעות.[[3]](#footnote-4)

ח] והעירוני בזה מסוגיית הגמ' בשבת קי"ז א' דבמביא תיק שיש בתוכו מעות מעלמא להציל בו ס"ת צריך לנער המעות, והרי דאף דבלא"ה הוא מטלטל את התיק שהוא בסיס למעות, (וכמש"כ בחי' הגרע"א שם דאיירי בכה"ג שנעשה התיק בסיס למעות), מ"מ הוא צריך לנער את המעות, (ובד' הגרע"א והבית מאיר הכא בסעיף ח' מבו' דהוי זה מדין ניעור דעלמא), - ובדעת האהעו"ז צ"ל למש"כ השיטה להר"נ בשבת שם דאיירי בשוכח שלא נעשה התיק בסיס למעות, וע"כ הוא דצריך לנער, וצ"ע.

## בסיס לדבר שהוא בסיס לדבר האסור אם חשיב כבסיס לאיסור ולהיתר

ח] המ"ב בסקל"א הביא מש"כ החיי אדם בכלל ס"ז סי"א בדין מגירה התלויה בשלחן שהניח בה מעות, דאע"ג דהמגירה אסורה לטלטל דהויא בסיס למעות, מ"מ מותר לטלטל השלחן, כיון דהמגירה היא כלי שמלאכתו להיתר ונעשה השלחן בסיס לאיסור ולהיתר, ונתחדש בדבריו דאף דהמגירה היא בסיס לדבר האסור, מ"מ חשבינן לה כדבר המותר לאשוויי להשלחן כבסיס לאיסור ולהיתר.

ויש להעיר בזה ממש"כ התוס' בשבת מ"ז א' במה שאמרו שם דהנח לנר ושמן ופתילה שנעשו בסיס לדבר האסור, דאיצטריך למימר בשמן דנעשה בסיס לדבר האסור דאי לאו הכי לא היה הנר אסור לטלטל דהוי בסיס לדבר האסור ולדבר המותר, ומבו' דאף דהשמן אינו אסור מצ"ע אלא משום דהוא בסיס לשלהבת, מ"מ כיון דהוא אסור מטעם בסיס חשיב הנר כבסיס לאיסור לחודיה, וא"כ מ"ט חשבינן להשלחן כבסיס לאיסור ולהיתר אף דהמגירה אסורה משום בסיס.

ושמא י"ל דחלוק בזה כלי מאוכלין, דאף דבכלי אמרינן דגם כשהוא בסיס לדבר אסור חשיב כדבר היתר, מ"מ בשמן כל דהוי בסיס לדבר האסור לא חשיב כלל כדבר היתר, והיינו משום דכל שהאוכל אסור בפועל בטלטול משום דהוא בסיס, הוי כדבר האסור, ככל אוכל האסור בשבת, (ול"ד לכלי דאף כשהוא אסור בטלטול ל"ה כדבר האסור), וצ"ע.

ט] החיי אדם שם כתב דכ"ז הוא בתיבה שאינה מיוחדת למעות דהויא כלי שמלאכתו להיתר, אך כל שהיא מיוחדת למעות והויא כלי שמלאכתו לאיסור ל"מ לאשוויי להשלחן כבסיס לאיסור ולהיתר, (ובנשמ"א שם סוסק"ד הוכיח כן מהא דאסור לטלטל שלחן שהניחו עליו מנורה ולא חשבינן ליה כבסיס לאיסור ולהיתר), - וצ"ב הטעם בזה, דהרי לכאו' פשוט דדבר שהוא בסיס לאיסור ולכלי שמלאכתו לאיסור מותר לטלטלו עכ"פ לצורך גופו ומקומו, דלענין זה הו"ל כבסיס לאיסור ולהיתר, (וכ"כ התהל"ד בסימן ש"י סק"ז), וא"כ אי נימא דכלי שהוא בסיס לדבר האסור מהני לאשוויי להשלחן כבסיס לאיסור ולהיתר, מ"ט כשהוא גם כלי שמלאכתו לאיסור ל"מ לאשוויי להשלחן כבסיס לאיסור ולהיתר כלפי טלטול לצורך גופו ומקומו.

והעירוני לפרש בזה ע"ד מש"נ לעיל, והיינו דהכא דהמנורה והתיבה אסורין בטלטול אף לצורך גופן ומקומן, (משום דהן בסיס לדבר האסור), תו חשיבי כמוקצה גמור, - דרק כלי שמלאכתו להיתר חשיב כהיתר אף כשהוא אסור בפועל בטלטול, אך כלי שמלאכתו לאיסור, כל דהוא אסור בפועל בטלטול לצורך גופו ומקומו, חשיב כדבר האסור, וצ"ע.

1. ועיי"ש שכתב דבד' הרמב"ם בפיהמ"ש בכלים מבו' דאף במוכני שאינה נשמטת לא הותר לגוררה, אלא כשא"א לנער ממנה את המעות, אך הנה לפי הנוסחא שבפיהמ"ש הנדמ"ח ליתא להך מילתא. [↑](#footnote-ref-2)
2. ולפ"ז מבו' מד' האהעו"ז דאף דחובת ניעור היא משום דכל דיכול לעשות בענין שלא יטלטל האיסור אין לו לטלטלו, מ"מ א"צ לנער כשאין המוקצה מונח על עיקר הכלי, וזה דלא כמש"נ לעיל סק"ו בטעם הא דא"צ לנער בכה"ג, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-3)
3. אך הבאה"ט בסק"ט כתב בשם האהעו"ז דמותר לטלטל בגד שהכיס תפור בו אפי' בשוכח וכ"ש במניח ד"פשיטא דשרי", וזה לטעמיה דבמניח דנעשה הכיס בסיס וא"א לו לנערו, ודאי דא"צ לנער את המעות. [↑](#footnote-ref-4)