יז - נ_א א_ - נ_ב ב_
קטגוריות: ש_ס / לא בבא קמא / ב_ק - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / מ_מ

**נ"א א' - אחד החופר בור ט' ובא אחר והשלימה לי' האחרון חייב, - עי' תוס' דהוא משום שחידש מיתה, ועי' רשב"א דכיון שהוציאו מבור של נזקין ועשאו בור של מיתה נסתלקו מעשה ראשון, ועי' סמ"ע סימן ת"י סקכ"ב דכיון דבור זה נקרא על שם האחרון לחוד לענין תשלומין כשנפל שם ומת, נקרא ג"כ בורו לחוד לענין נזקין, ועי' צל"ח פסחים ו' ב' דהיינו דבכה"ג כבר לא עשאו הכתוב כאילו הוא ברשותו של הראשון, כיון דחשיב כשל השני לענין מיתה, ועיי"ש שלמד מזה, דאם חפר בור במקום הפקר וזכה בו האחר, האחרון חייב לבדו, דכיון שזכה בו האחרון קנין גמור להיות ממונו, יצא מרשות הראשון אף לענין חיוב נזיקין, ועי' מנ"ח מ' נ"ג דיש לפלפל בזה, - ועי' פסקי רי"ד דטעמא דרבנן הוא משום דמצי למימר לי' אילולי זה הטפח שכרית והעמקת ל"ה ניזוק, ולכאו' אזיל לטעמי' דקי"ל דגם בחפר א' י' ובא אחר והשלימו לכ' האחרון חייב.**

**ועי' תוס' דדוקא כשבא והשלימו לי' האחרון חייב בנזיקין, אך אם חפר ראשון ח' והשלימו השני לט' שניהם חייבין, וכ"כ הרשב"א והרא"ש, - אך בשטמ"ק בשם הרא"ה כתב דאף בכה"ג האחרון חייב לבדו, וכ"כ בשטמ"ק לעיל י' א' בשם הר"י מלוניל, וכ"ה מבו' בתו"ד בסוגיין, ועי' תלמיד ר"ת שנסתפק בזה, ולדעתם צ"ל דל"ד לחופר בור י' ובא אחר והשלימו לכ' דשניהם חייבין, משום דהתם עביד קמא שיעור מיתה, וכמש"א לקמן, - ועמש"נ להלן דדעת כמה מקמאי דקי"ל כל"ב דבזה י' וזה כ' האחרון חייב, ולדעתם לכאו' ה"נ בחפר זה ח' וזה ט' השני חייב לבדו, וכן מ' בד' הרא"ש, אך עי' מהרש"א שפירש בד' התוס' דבזה ח' וזה ט' לכו"ע שניהם חייבין, ועי' מהדו"ב שתמה ע"ז.**

**עי' תלמיד הרשב"א לעיל י' א' דבחפר זה ח' וזה ט' דשניהם חייבין, אומדין כמה אחרון ראוי לחייב בשביל טפח, ועי' טוש"ע סימן ת"י סי"ג דשניהם חייבין בנזיקין כל א' לפי מה שחפר, ועי' בתשו' שפת הים סימן י' שהביא מהאור גדול שפירש דהיינו דהראשון משלם ח' חלקים והשני משלם חלק א', אך באולם המשפט שם פירש דהיינו דבמה שהי' ראוי להזיק ע"י הראשון ה"ה שותפין, ובמה שלא הי' ראוי להזיק ע"י הראשון חייב השני לבדו, והיינו דומיא דמיתה לרבי, דהואיל ול"ה ראוי למות ע"י הראשון, חייב השני לבדו.**

**עי' מנ"ח סוף מ' נ"ג שצידד דלהני קמאי דל"ב י' טפחים אלא באיגנדר, אם חפר בור ה' ובא אחר והשלימו לו' ונפל שור בדרך הילוכו והוזק, אמרינן דלגבי היזק דבדרך הילוך, אין חייב אלא האחרון, אך אם איגנדר והוזק צידד שם דשניהם חייבין, עיי"ש, - ועי' אולם המשפט סימן ת"י ס"י שהק' דאם גם בבור פחות מי' חייב על מיתה בשנפל מעומד, מ"ט בבור ט' ובא אחר והשלימו לי' ה"ה חייב אף בנזיקין, הרי אף הראשון עשה שיעור מיתה, אך לפ"ד המנ"ח לכאו' הא דהשני חייב לבדו בנזקין, הוא רק באיגנדר והוזק, וכ"נ בד' הים התלמוד בסוגיין, עיי"ש.**

**עי' גידו"ש לעיל י' א' דהא דהראשון פטור, הוא רק כשהשני בר חיובא, אך אם נחפר הטפח הי' מאליו או חפרו חשו"ק, לא פקע החיוב מהראשון, ואמנם אם חפרו בר חיובא ומת, אין הראשון חוזר ומתחייב, ולכאו' י"ל דתליא באיבעיא דטעם טפח וסילק אבניו, וצ"ע.**

**רבי אומר אחר אחרון למיתה ואחר שניהם לנזקין, - עי' חי' רמ"ש לעיל י' א' במש"כ לדון בנשברה רגלו ומת אם השני חייב בכל, או דהראשון שותף בדמי ההיזק, ועיי"ש שכתב לדון דלא תליא בפלוגתת קמאי אם בבור ט' כה"ג ה"ה חייב בדמי הנזק, עיי"ש, אך בשו"ת שפת הים סימן י"א כתב בשם הגדול ממינסק דתליא בפלוגתא זו, עיי"ש.**

**עי' בחי' הגר"נ לעיל י' א' אות ש"ס, דמודה רבי בבור ט' דהפקר ובא אחר והשלימו לי' דחייב בכל הנזק, וא"צ בזה לדיא דכי ליכא, ועיקר פלוגתא דרבי ורבנן היא דלרבנן הראשון פטור וממילא דהשני חייב לבדו, ולרבי אף הראשון חייב, ועיי"ש שפירש לפ"ז הסוגיא דלעיל שם.**

**א' החופר בור י' ובא אחר והשלימו לכ' וכו' כולן חייבין, - עי' תוס' לעיל י' ב' דאע"ג דבלאו איהו הוה מתה, ובתור"פ שם כתב דבלאו איהו הי' שיעור מיתה, מ"מ הוא חייב, והוכיחו מזה דמש"א התם דמאי קעביד, היינו דמאי קעביד טפי מאחריני וישלם כל א' חלקו, - ועי' תלמיד ר"ת כתב דהא דכולן חייבין הוא משום דא"ל קמא אי לאו את בעשרה דידי ל"ה מיית, וכ"כ הפרישה בסימן ת"י, ונפ"מ דאם חפר הראשון בור עמוק מאד דודאי הי' מת בו, אין השני חייב.**

**ועי' חי' הגרש"ש סימן כ"ג (י"ח) שכתב דלדעת הסוברים דבאש פטרינן כשהוסיף על אש שיש בה כדי להזיק, אף אם יש בתוספת בפנ"ע כדי להזיק, צ"ל דהא דהכא שניהם חייבין, הוא משום דההיזק נעשה בתוך בור של השני והראשון עשה מעשה הנפילה, ועי' חזו"א סימן י"א סק"ה שכתב לישב בע"א, אך לכאו' אי"ז מתישב במש"א הכא דגם בבא אחר והשלימו לכ' ובא אחר והשלימו לל' כולן חייבין, וצ"ל דגם השני מסייע בהיזק, שעל ידו הוא מגיע למקום החבט דלמטה, וצ"ע.**

**עי' תוס' דה"ה בהשלימו לי"א, ועי' מהרש"ל ומהרש"א ומהר"ם ומהר"ם שי"ף ופנ"י שנחלקו בביאור דבריהם, ועי' רשב"א דיש ללמוד מדבריו ביאור ד' התוס', - ועי' תוס' לעיל י' ב' דבכה"ג האחרון פטור, וכ"כ תור"פ והרשב"א שם, ולהמפרשים דד' התוס' הכא הם רק לס"ד, (וכמבו' בד' הרשב"א), ניחא דלא סתרי דבריהם זל"ז, וכ"כ היש"ש בסימן כ"ז והגר"א בסימן שפ"א סק"ה, (אך בשטמ"ק בשם ה"ר ישעי' מבו' דגם לפי האמת חייבין שניהם), ומבו' בדבריהם דהיינו משום דהטפח שעשה השני אין בו בפנ"ע כדי להמית, וע"כ ל"ד למרבה בחבילה דחייב, ועי' תשו' הרא"ש כלל ס"ד סימן א' טעם אחר בזה, ועיי"ש בשטמ"ק בשם הר"ש דאין השני פטור אלא לגבי מיתה, כיון דלענין מיתה לא קעביד בתרא מידי, אך עי' שטמ"ק בסוגיין בשם הרא"ה דה"ה פטור אף מנזקין, וכ"כ תלמיד הרשב"א לעיל שם, וצ"ע אם הוא גם לדעת רבי, או הוא רק לדעת רבנן דס"ל דאותו שעשה שיעור מיתה חייב אף בנזקין, (אך להרא"ה לטעמי' דאף בחפר זה ח' וזה ט' חייב השני לרבנן, לא מצינו דלדעתם מחייבינן לאותו שעשה שיעור מיתה), ועי' חי' הגר"ש סימן י' סק"א, - ועי' מאירי דבכה"ג חייב האחרון לבדו, וזה לטעמי' דקי"ל דחופר זה י' וזה כ' האחרון חייב לבדו.**

**עד לא קאמרי רבנן האחרון חייב אלא היכא דלא עבד קמא שיעור מיתה וכו', - עי' רמב"ם בפי"ב מנז"מ הי"ב דקי"ל הכי דבכה"ג כולן חייבין, וכ"כ הרא"ש, וכ"כ הטוש"ע בסימן ת"י סי"ד, - אך עי' השלמה ומאירי דקי"ל כל"ב דאף בכה"ג דעביד קמא שיעור מיתה השני חייב, וכ"כ הרי"ד והריא"ז, וכ"כ באבהא"ז בהל' נז"מ שם בדעת הרי"ף.**

**התם שלא הי' בה הבל למיתה ובא אחר והוסיף בה הבל למיתה, - עי' תלמיד ר"ת דלשמואל דחייבה תורה אף על חבטו, איירי בדאיכא ספוגין של צמר, וכ"כ ההשלמה ותלמיד הרשב"א, - ועי' אבהא"ז פי"ב מנז"מ הי"ב דבד' רש"י ותוס' מ' דאיירי בכל גוונא, דכיון שהאחרון הוסיף שיעור מיתה לענין הבל, נקרא האחרון יותר בעל הבור, ועיי"ש מש"כ עוד בזה, וכתב די"ל דהך ברייתא אתיא כרב, דלשמואל דאף לחבטו, י"ל דאף לגבי היזק דהבל, שניהם חייבין, וע"כ השמיטו הרמב"ם והפוסקים לדין זה.**

**מהו דתימא וכו' אבל למעלה דלא הבלא דידי' קא קטיל אימא לא, - בפירש"י כתב דס"ד דבכה"ג האחרון פטור בין לרבי ובין לרבנן, וצ"ע אם הראשון יהא חייב, או דגם הראשון אין מקום לחייבו, כיון דלא עביד שיעור מיתה, ועי' מהר"ם שי"ף שהק' דרבותא זו לא שייכא לפלוגתא דרבי ורבנן, שהרי לענין מיתה לא נחלקו, ולענין נזקין י"ל דהוזק בהטפח שלמעלה, עיי"ש באורך.**

**טם טפח וסילק אבניו מהו, - עי' רא"ש דהאיבעיא היא רק לדעת רבנן דלרבי דבנזקין שניהם חייבין לא נסתלקו מעשה ראשון, ועי' תלמיד ר"ת דאע"ג דגם לרבי י"ל דשמא נעשה שותף בכל מעשה הבור, כיון שאינו בגמ' זה הטעם אין לנו לבדות מן הלב, ומ' דגם לדעת רבי הוי השני שותף גם בנזק שנעשה ע"י הט' דהראשון, וע"כ הי' מקום לומר דאף אם טם הטפח ה"ה חייב, ואך דבזה פשיטא לן דאמרינן דמאי דעבד שקלי', ועי' מנ"ח מ' נ"ג דבעשה זה ח' וזה ט' וטם הטפח ודאי דרק הראשון חייב, עיי"ש.**

**עי' טור סימן ת"י דמספק שניהם פטורין, אך המאירי כתב דמוציאין מיד השני, ואם הוא תופש החצי מיד הראשון אין מוציאין ממנו, וצ"ב, ולכאו' מבו' דס"ל דלענין שותפות השני בבור, ודאי דל"מ מה שטם הטפח, ולא מיבע"ל אלא אם מהני שלא יהא חייב לבדו, וכיון דהוא הוי ודאי בעל הבור, ולא מיבע"ל אלא אם גם הראשון הוי בעל הבור, ע"כ מוציאין ממנו הכל, וע"כ נמי ל"מ לתפוס מן הראשון אלא חצי, (ולפ"ז נמצא דלדעת רבי דבנזקין שניהם חייבין, וכן בעשה זה ח' וזה ט' דשניהם חייבין ודאי דל"מ מה דטם הטפח לפטרו).**

**הרחיבה מהו, - עי' ראב"ד דמיבע"ל אם דמי לחופר בור י' ובא אחר והשלימו לכ' דשניהם חייבין כיון דעשו שניהם שיעור מיתה, וה"נ הכא שניהם חייבין, או"ד שאני הכא דהוא מתקן לגבי הבלא, ועי' שטמ"ק בשם הרא"ה דמיבע"ל דיהא השני חייב ול"ד לחופר בור י' ובא אחר והוסיף בו טפח דפטור, דהתם לא עביד שני מידי, אבל הכא מחמת מה שהרחיבו ראוי ליפול בו הנופל, ומה"ט מיבע"ל דאף אם נפל מהצד השני, יהא אף השני חייב.**

**אי בהבלא מיית הרי מיעט הבלא, - עי' תוס' שהק' דאף דמיעט הבלא מ"מ אם לא דהרחיב ל"ה נופל, ועי' שטמ"ק בשם הרא"ה דאיירי כשנפל מהצד השני, וכ"כ הכס"מ בפי"ב מנז"מ הי"ג בדעת הרמב"ם שם, ועי' פנ"י בסוגיין ואבהא"ז בהל' נז"מ שם שהאריכו הרבה בזה.**

**אי מההיא גיסא נפיל הרי קירב הזיקא וכו', - עי' רא"ש וריא"ז דקי"ל כהך לישנא, וכ"כ בשטמ"ק בשם הרא"ה, - ועי' רמב"ם פי"ב מנז"מ הי"ג דאם מת מחמת החבט חייב, ואם נפל מהצד שהרחיב חייב אף אם מת מחמת ההבל, ועי' טור סימן ת"י שתמה ע"ז דפסק כתרי לישני דפליגי אהדדי, ועי' כס"מ וב"י שם דהרמב"ם ס"ל דלא פליגי לישני, ועד"ז מבו' בד' תלמיד הרשב"א, (ואך דס"ל דל"ב ס"ל כרב דלהבלו ולא לחבטו, וע"כ לא משכח"ל חיובא כשנפל מהצד השני, עיי"ש), ועי' דרישה שם וסמ"ע סקכ"ה מש"כ לפרש בזה, ועי' אולם המשפט שם סט"ו מש"כ בזה, - ועי' מאירי דקי"ל דאינו חייב אלא כשנפל מאותו צד שהרחיב ומת בחבט, אך אם מת בהבל פטור אף כשנפל מהצד שהרחיב, ואם נפל מהצד השני פטור אף אם מת בחבט.**

**משמניחו משתמש, - בפירש"י כתב דהוא משום דהו"ל כשואל על חלקו של ראשון, ועי' או"ז סימן קכ"ה שהוכיח מזה דלא נתמעטו הקרקעות מדין שואל כמו שנתמעטו מדין שומר חנם ושומר שכר, אך הראשונים בב"מ נ"ו א' ושבועות מ"ב ב' כתבו דאף שואל פטור בקרקעות, וכ"כ הרמב"ם בפ"ב משכירות ה"א והטוש"ע בסימן ש"א, ועי' אהל ישעיהו בגנזי האהל בשם הגרז"ס דאף דנתמעטו קרקעות מחיובי שאלה, מ"מ חייב השואל בשמירת נזיקין, וכתב דהסכים לזה הגר"ח.**

**משימסור לו דליו, - בפירש"י כתב דהיינו שמסר לו כיסוי הבור לכסותו ובכה"ג חייב השני לבדו שנעשה שומר שקיבל עליו לכסותו, - ועי' רשב"א בשם הר"ח דהיינו שמסר לו נטלא, והא דחייב השני לבדו, הוא משום דכאילו נסתלק הראשון ממנו והעמידו ברשות השני, ועי' ראב"ד דהוא משום דכשמסר לו הדלי למלאות בו, הרשהו בכל מה שיש לו בבור, וע"כ עומד כל הבור בשמירת השני, וכעי"ז בשטמ"ק בשם הרא"ה, ועיי"ש שכתב דהוא דוקא בשותפין, אבל באינש אחרינא אף אם מסר לו דליו ל"מ עד שיקבל עליו שמירתו, ועי' אבהא"ז פי"ב מנז"מ ה"ז מש"כ בזה.**

**כסהו הראשון ובא השני ומצאו מגולה השני חייב, - עי' מהר"ם שי"ף דהא דהשני חייב אף על חלק הראשון הוא משום דנשתמש בו, ופירש בזה למש"כ רש"י דבא השני להשתמש בו, ועיי"ש שהק' דלראב"י דהאי מדידי' קא ממלא, מ"ט מחייבינ לי' מכח שנשתמש, והביא מיש"ש סימן ל"ז שכתב דמש"כ רש"י שנשתמש בו השני הוא מטעם אחר, - ועי' חזו"א סימן ה' סקי"ח דהא דהשני חייב בכל הנזק הוא מדינא דר"נ, ובסו"ד כתב דאפשר דבשותפין בבור ודאי כל א' כולי הזיקא עביד ואפשר דאף רבנן דר"נ מודים בזה.**

**עי' פסקי רי"ד דאיירי מתניתין בשגילהו אחר, דמדינא הפותח חייב לבדו, ואך דכיון דאין ידוע מי פתחו, ע"כ חייב הבעלים, דל"מ למימר שסמכו על הפותח שחייב בכסוי, שהרי אינו ידוע מי הוא, ועיי"ש מש"כ עוד בזה.**

**בכדי שידע, - בפירש"י כתב דהיינו דאינו חייב אלא כשבא וראהו מגולה, ולא סגי בכדי שיודיעוהו, ועי' תור"פ שהק' דמ"ט לא יועיל הודעה שיודיעוהו בודאי שהוא מגולה, ובשטמ"ק בשם שיטה הק' דמאי קאמר בכדי שידע, והול"ל עד שידע, וכן הק' הראב"ד בפי"ב מנז"מ ה"ז ע"ד הרמב"ם שם, עיי"ש, ועי' פסקי רי"ד דהיינו דבשיעור שהוא עשוי לידע, אינו נאמן לומר לא ידעתי, וזהו דאמרינן בכדי שידע, ובזה נחלק שמואל וס"ל דסגי בכדי שיודיעוהו ואינו נאמן לומר שלא הודיעוהו, - ועי' תוס' שפירשו דרב לחומרא פליג דסגי במה שיצא הקול שהוא מגולה דמסתמא שמע, ולשמואל לא סגי בהכי דאינו סומך על שמיעה עד שיודיעוהו, - ועי' שטמ"ק בשם הר"י מיגש ובשם הרא"ה שפירשו בדרכים אחרות.**

**ויכרות ארזים, - בפירש"י כתב דלשני שבא ונשתמש בו לא יהבינן שיעורא כולי האי דהו"ל לאותובי שומרים עילוי', ועי' יש"ש סימן ל"ז דהיינו דכיון שנשתמש ונהנה ממנו ה"ה חייב להעמיד שומרים, וצ"ב, - ועי' פסקי רי"ד דשני שראה אותו בעיניו אין לו לזוז משם עד שיעמיד שומר, ומשא"כ הראשון שלא ראהו בעיניו, - ועי' תוס' ורא"ש דאף להשני נותנין שיעור זה, - ועי' שטמ"ק בשם הרא"ה, דאיירי שכיסהו הראשון לבדו, וע"כ מוטל החיוב על השני לבדו עד כדי שיכרות ארזים וכו'.**

**ועי' טור בשם הרמ"ה דאם אינו מוצא לקנות ארזים אלא ביוקר, צריך להמתין לו עד שימצא לקנות בשווים, מדלא קאמר ויקנה ארזים, וכתב עוד** **דמהא דלא קאמר שיכרות ארזים לבדו אלא שישכור פועלים, יש ללמוד דה"נ בכל הנזקין אם הוא דבר שאין דרכו בעצמו לסלקו אין מחייבין אותו לסלקו עד שישכור פועלים, וכ"ה בשו"ע שם סכ"ח, ועי' אולם המשפט שם סכ"ו דלכאו' לדעת רש"י והרמב"ם דלשני אין נותנין שיעור זה, אין מקור לדין זה.**

**ואתו שוורים ונפלו בי', - עי' תוס' דאם נפלו גמלים חייב אף אם לא שכיחי גמלים כלל, דיש לחוש שמא יבאו גמלים ויפלו, ועי' תורי"ד דהוא משום דהוי כמגולה לגמלים, ודמי לחפר בור ברה"ר במקום שאין מעבר בהמות ובאו ונפלו שם דחייב כיון דעשה מכשול ברה"ר ואחד מני אלף יעברו שם בהמות, ועי' קובץ ביאורים אות ט"ז ואות מ' מש"כ בזה.**

**מי אמרינן מיגו דהוי פושע אצל גמלים הוי פושע נמי לענין התלעה, - עי' תוס' בטעם הא דלא מחייבינן מדינא דתחילתו בפשיעה וסופו באונס, ועי' ראב"ד בפי"ב מנז"מ ה"ה די"ל דהרי"ף השמיטה משום דקי"ל דתחילתו בפשיעה וסופו באונס חייב, ועי' בעה"מ די"א דהוא משום דבור התורה מיעטה בשמירתו, וכ"כ בחי' הראב"ד, והבעה"מ הק' ע"ז ממש"א בכ"ד לענין שו"ר דחייב משום תחילתו בפשיעה, ובדעת הראב"ד צ"ל דשאני בהני דוכתי דלא קעביד שמירה, ופטורו הוא משום אונס, ואכמ"ל, והבעה"מ כתב דהוא משום דשאני בור דפטר בו את הכלים וכשם שנשתנה בזה לפטור כך נשתנה בדין תחילתו בפשיעה, ועי' מלחמות שתמה ע"ז, - ועי' פסקי רי"ד דאיירי כשעומד במעמד הגמלים ואין מניחם לעבור על כיסוי הבור דאין כאן פשיעה, ונתחדש דאפ"ה שייך בזה מיגו, וצ"ב, - ועי' ברכ"ש סימן כ"ג סק"ד בשם הגר"ח, דאין לחייב בזה משום תחילתו בפשיעה, משום דע"י הכיסוי נסתלקה פשיעת הכרי', ודינא דתחילתו בפשיעה ל"מ לעשות כרי', ועיי"ש במש"כ עוד בזה.**

**עי' מלחמות דהא דמיבע"ל לחייב בזה, הוא משום דכל אימת דלא כסיי' בור מיקרי ולעולם מחייב שלא פטרתו התורה אלא בכיסוי שהוא ראוי לכל דבר הלכך כיון שאינו ראוי לגמלים לאו כסוי הוא ולא מיפטר בי' אף על גב דהשתא אונס הוא שפשיעת כרייתו פשיעה היא לחייבו בכל דבר עד שיכסנו כיסוי הראוי אף לגמלים, ועי' שטמ"ק בשם הרא"ה, דכיון דבור אינו אלא לנזק, מיבע"ל אם מיחייב בכה"ג, ועי' ברכ"ש סימן ו' בזה.**

**נפל לתוכו וכו' פקח ומהלך ביום פטור, - בפירש"י כתב דהוא משום דאיבע"ל לעיוני ומיזל, ועי' בעה"מ דהוא משום דאיהו דאזיק אנפשי', והק' דא"כ מאי מייתינן מינה דלא אמרינן מיגו, (והתוס' כתבו דמה"ט איבע"ל מעיקרא, ולמסקנא אין חושש לזה החילוק), וכתב דאיירי כשנפל אחר שנפל החרש ובכה"ג אמרינן דסירכא דהדדי נקטי ואזלי, (ולכאו' היינו דבכה"ג אין פטורו אלא משום אונס, ושפיר שייך בזה דינא דמיגו), ועי' מלחמות שהק' ע"ז דא"כ בכה"ג הו"ל פושע גם לגבי פקח, ועי' מלחמות דבשור אין לפטרו משום פשיעת השור, ולא מיפטר אלא משום אונס דל"ה לי' לאסוקי אדעתי' שיפול שם שור פקח, וכ"כ בשטמ"ק בשם הרא"ה, ועי' רמב"ם פי"ב מנז"מ הט"ז דהוא כמו אונס, ועי' אבהא"ז שם הי"ט דהוא מדין אומד, וצ"ע.**

**עי' רמב"ם פי"ב מנז"מ הט"ז דפטורא דשור פקח הוא רק במיתה ולא בנזקין, והראב"ד שם נחלק ע"ז, ועי' מ"מ שם בדעת הרמב"ם דאין הפיקח מעיין ונשמר אלא ממשכול גדול שיש בו סכנת נפשות, ואין שומר עצמו מן הנזקים, וע"כ חייב בעל הבור בנזקיהן.**

**עי' רש"י לקמן נ"ג א' דבשור שדחף את חבירו לבור חייב בעל הבור אף בשור פקח, דליכא למימר איבע"ל עיוני ומיזל דהא חבירו דחפו, וכ"כ הרמב"ם בפי"ב מנז"מ הי"ט, והתוס' שם הק' ע"ז דא"כ לעולם יתחייב אף כשנפל מעצמו מדינא דתחילתו בפשיעה, וכתבו דשור פקח נשמר יפה ומתרחק כ"כ מן הבור דאין שוורים אחרים יכולין להפילו בתוכו, ועי' אבהא"ז שם מש"כ בזה.**