13. בדין ביטול ברוב לגבי איסור בישול בשבת
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב מאיר קאופמן / שיעורי ליל שב_ק / תשפג

#### שיעור ליל שבת קודש פ' יתרו י"ט שבט פ"ג - נוה יעקב

# בדין ביטול לגבי מלאכת בישול בשבת

### אופנים דיש לדון האם יש ביטול לגבי בישול בשבת

א] יש הלכה בתורה שמיעוט בטל ברוב וזה בין בתערובת לח בלח כגון חלב איסור שהתערב בחלב היתר ובין יבש ביבש כגון חתיכת נבילה שהתערבה בכמה חתיכות של היתר ומדרבנן בתערובת של לח בלח צריך שישים אטו אינו מינו או מצד שמא יבשלם אמנם לגבי יבש ביבש נשאר הדין שזה בטל ברוב ויש לדון האם שייך ביטול לגבי מלאכת בישול בשבת וכגון כוס מים שלא מבושל שהתערב בשני כוסות מבושלים לשיטות שאין בישול אחר בישול בלח וכן יתכן הספק בתערובת של לח בלח כגון שהתערב מים לא מבושלים בתוך מים מבושלים ועכשיו רוצה ליתנם על קדרה מלאה שמצד חזרה אין איסור וגם לשיטות שיש בישול אחר בישול בלח אבל שיטת הרמ"א שכל שזה לא הצטנן לגמרי מותר ואפילו לשו"ע אם התערב בכלי שני וזה עדין יד סולדת מותר [חוץ מלר"י שצריך בכלי ראשון ממש] עוד דוגמא יש דיש שני סוגי קפה יש קפה מבושל דבזה אין בישול אחר בישול אמנם יש קפה קלוי שבזה יש בישול אחר אפיה ובפשוטו צריך לחוש שזה קלי הבישול והנה יתכן בזה תערובת של יבש ביבש אמנם על פי רוב טעמם שונה וגם מראיהם שונה אמנם יתכן שהתערבו יחד כמו קמח בקמח ובפשוטו דינו כתערובת לח בלח וכמו שפסק הש"ך ק"ט סק"ג וכן המג"א תצ"ח סקכ"ח [אמנם לפעמים חלק שוקע וחלק נמס ויתכן שזה נחשב דבר שאפשר לברר]

והנה בפשוטו בתערובת של לח בלח גם אם נדון ביטול אבל יצטרכו שישים לא מיבעיא מין בשאינו מינו אלא אפילו מין במינו הרי מדרבנן גזרו אטו מינו אמנם הנה עיין תוס' בבכורות כ"ב. שהביאו שיש משנה שלגבי טומאה לא אומרים טעם כעיקר שזה רק לגבי אכילה ועיין מג"א סימן תצ"ח לגבי תערובת אפר מוקצה שכתב שצריך שישים ועיין רעק"א שתמה שבדברים שהם לא אכילה לא שייך דין נותן טעם והנה במקום דיש נפק"מ גם לגבי אכילה בזה עיין מנחת ברוך סימן נ"ב שהוכיח שכיון שזה לא בטל לגבי אכילה זה גם לא בטל לגבי האיסורים שהם לא אכילה כגון חמץ בפסח לגבי בל יראה וכן מבואר תרע"ז לגבי ביטול של שמן אבל כאן שזה רק נוגע לדין בישול לכאורא אין סיבה שיצטרכו שישים אמנם עיין רא"ה ורבנו דוד ובשטמ"ק ביצה מ. לגבי תחומין שנקטו שזה תלוי בשישים וצ"ע הגדרים בזה

והנה עדין לגבי תערובת של מין במינו יש לדון מצד דשיל"מ שהרי יכול להשאירו לאחר שבת ולבשלו אמנם לפעמים זה יופסד עד אחרי שבת ובזה לא חשיב דשיל"מ עוד יש לדון דהנה המרדכי ביאר שחמץ שנתערב בפסח לא חשיב דשיל"מ כיון שזה חוזר ונאסר בפסח הבא והמ"ב תמ"ז ס"ב כתב שכך קי"ל שזה הטעם שחמץ לא חשיב דשיל"מ וא"כ גם כאן הרי זה יאסר שבוע הבא בבישול גם כן עוד יש לדון דהנה ידוע חידושו של המרדכי הובא ברמ"א ק"ב ס"ד שאיסור שנולד בתערובת אין בזה את ההלכה של דשיל"מ ודעת המקור חיים שלא מספיק שהאיסור נולד בתערובת אלא צריך שמציאותו נולדה בתערובת אמנם עיין רעק"א שם שכתב שאם התערב קמח בקמח ואחרי זה אסר עליו בקונם שכה"ג כיון שבזמן שחל הקונם זה מעורב חשיב נולד בתערובת ולפ"ז יש לדון שכל שזה נתערב קודם שבת שזה קודם זמן האיסור חשיב שהאיסור נולד בתערובת אמנם עיין גליון מהרש"א שם שמבואר ברמב"ם שחמץ חשיב דשיל"מ אפילו בנתערב קודם פסח וביאר שגם קודם פסח זה נחשב שאסור לאוכלו בפסח ובפשוטו גם לגבי שבת זה כך ואולי יש לחלק דפסח שזה החפצא אסור שיך לדון שזה כבר אסור לגבי פסח וכמבואר בפוסקים שזה איסורא אבל שבת שזה דין על הגברא לא שיך לומר שכבר עכשיו זה אסור לגבי שבת והגליון מהרש"א נקט שהרמב"ם דלא כמרדכי וכן עיין פמ"ג בפתיחה לסימן תמ"ז בד"ה שאלה שדן להקל בזה

והנה גם נימא דהוי דשיל"מ אמנם נפק"מ האם יש בזה איסור דאוריתא ונפק"מ להקל באמירה לעכו"ם במקום צורך גדול וכן לגבי הקל הקל וכן עדין יש נפק"מ במין בשאינו מינו כגון שנתערב דבר לא מבושל בדבר מבושל והדבר מצוי שמוציאם מהמקפיא דבר קפוא והמים מפשירים לתוך התבשיל ולגבי הקפה הנ"ל יש לדון למבואר בש"ך צ"ח סק"ו שהולכים בתר שמא ולא בתר טעמא ויש לדון האם השם קפה או שזה נחשב שני שמות וצ"ע

### הסברות דיש מקום לדון שלא שיך כאן ביטול

ב] והנה יש לדון כמה טעמים שלא שייך ביטול כה"ג במלאכת שבת א. עיין ליקוטי אגלי טל סימן ק"צ [אבני נזר קכ"ט] ובמלאכת אופה סקל"א אות י"ד ואילך שכתב שביטול רק שייך בשני דברים שאחד מותר ואחד אסור אבל אם בשניהם יש איסור בישול רק אחד הוא מבשל ואחד אינו מבשל כי הוא מבושל זה לא נחשב שדינם שונה ולא שייך כה"ג ביטול והנה מבואר בגמ' שיש צד בשר שור לא מתבשל אלא על ידי האש בעצמה אמנם הלחלוחית שבפנים מתבשלת בכלי ראשון והנה אם נבוא לדון האם מותר להניחה בכלי ראשון ונתיר מצד ביטול בזה ודאי מסתבר שלא שיך בזה ביטול שהרי בכל החתיכה יש איסור בישול רק שבצורה זו הוא לא מתבשל ועיין מרדכי הובא ברמ"א ש"א סמ"ו דאסור לתת חתיכה של עץ קרוב לאש כי הלחלוחית שבו מתבשלת ולא אומרים שזה בטל ברוב

והנה בפשוטו גם דבר שכבר התבשל אין הכונה שזה סוג דבר שאין בו איסור בישול אלא הכונה שמציאות זו לא מבשלתו דהבישול זה תיקון הדבר והוא כבר מתוקן וחימום זה לא בישול אבל אם באמת יצליחו לבשלו ודאי שאסור אמנם אין זה מוכרח דיתכן שבאמת כל שמבשל דבר מבושל נעשה פה פעולה של בישול רק שיסוד מלאכת בישול זה להפוך מחי למבושל וכיון שכבר יש לו שם מבושל אין איסור בבישולו ובפשוטו בזה תלוי הנידון האם לבשל דבר שהוא מאכל בן דורסאי חשיב בישול שכה"ג יש כאן תיקון של הבישול אבל לדבר יש כבר שם מבושל וכן לשיטות שבלח החימום זה הבישול הא דביבש לא חיבים מצד החימום שבזה בפשוטו מצד שכיון שנשאר לו שם מבושל אין איסור במה שעושה בו חימום שלא הופכו מחי למבושל וממילא יתכן לדון שבאמת גדר הדבר שבדבר שכבר מבושל אין איסור בבישולו וזה ודאי נחשב שיש לו דין שונה שהוא מותר בבישול כיון שהוא מבושל והוא אסור בבישול [וכדכתב שם האבני נזר לגבי תחומין]

ב. עוד יש לדון שביטול רק שייך לגבי דינים שדבר אסור יחשב מותר או אולי גם הפוך שדבר מותר יחשב איסור אבל בישול הרי יסוד המלאכה זה המציאות שהוא מתקנו וא"כ מה שייך בזה ביטול הרי המציאות שהוא לא מתוקן וזה נהיה מתוקן ולא שיך לדון ביטול שזה יחשב מבושל דכל הסברא שמבושל אין בו בישול כי זה לא מבשלו אבל כאן שבמציאות זה לא מבושל זה מבשלו וממילא יש כאן ודאי איסור וביטול זה לא כמי שאינו אלא ששמו משתנה אבל כאן לא משנה מה שמו אלא יסוד המלאכה זה לעשות תיקון וכל שעושה תיקון ממילא זה אסור ודוגמא לדבר עיין מנח"ח שכתב שאפילו שביטול יכול להחיל חלות כגון מצה שנאפתה שלא לשמה שהתערבה במצה שהתערבה לשמה אבל מצה מבושלת לא יכולה להתבטל במצה שאינה מבושלת דהרי צריך שזה יהיה מציאות של מצה וביטול לא עושה מציאות של מצה דהינו שעד כמה שזה מציאות של מצה רק שיש לזה דין אחר הביטול יכול להחשיבו כאותו דין אבל כאן שחוץ מהדין מצה צריך שזה יהיה מצה ממילא לא שייך כאן ביטול כלל

ג. עוד כתב האגלי טל שם לדון שהאיסור מלאכה לא חל על החפץ אלא על הגברא וכה"ג לא שייך דין ביטול ולכאורא כונתו שביטול רק שייך כשיש שני חפצים שיש להם דין שונה וכל זה שייך בחפץ אסור או מותר אבל כשכל הנידון לגבי הגברא האם כשיעשה מעשה בישול זה יחשב בישול אבל אין שום דין בחפץ דהרי יסוד האיסור בשבת לא שנוצר כאן חפץ מבושל ושאין רצון התורה שיוצרו דברים וממילא נימא שחפץ זה הוא אסור וחפץ זה הוא מותר אלא יסוד האיסור בשבת זה שהאדם לא יפעל דברים ובחפץ זה נחשב שהאדם פועל ובחפץ זה נחשב שהאדם לא פעל וכל שבחפץ אין דין שונה כה"ג יתכן שלא שייך ביטול

ויסוד לדבר דהנה מבואר בגמ' ביצה מ: שממון לא בטל ואם התערב ממון של ראובן בשל שמעון זה לא בטל ועיין שערי יושר ש"ג פכ"ד שביאר שאין הבדל בחפץ שהחפץ הוא אותו חפץ וכה"ג לא שייך ביטול דמה שזה של ראובן וזה של שמעון זה לא מוגדר כדבר אחר וממילא לא שייך ביטול וכמו שאם אדם נשבע שלא יאכל ככר זה אם יאכל ככר זה והתערב הככר של התנאי מסתבר שלא שייך בזה ביטול שהרי לככר הזה אין שום דינים וכן לגבי אותו ואת בנו אם האמה התערבה ושחטו התערובת לא מסתבר דנימא ביטול ברוב וזה נחשב שלא שחטו האמא כיון שלאמא אין שום דיני איסור והיתר והנה באמת מסברא היה מקום לדון שלא שייך ביטול לגבי איסור שבועה אמנם ברמב"ם מבואר דיש ביטול וכן נקטו כל גדולי האחרונים אמנם שם אפילו שזה איסור גברא אבל יסוד האיסור שבחפץ זה הוא צריך לנהוג בצורה מסוימת וששיך להעמיד שלחפץ זה יש דין מסוים ולחפץ אין את הדין הנ"ל אבל כאן שמה שאסור הפעולה בחפץ זה מצד שבזה עושה מעשה בישול ולא נאסר עליו החפץ לבשלו דהחפץ הוא מותר בבישול רק שלאדם אסור הפעולה ויתכן שבזה ודאי לא שייך ביטול

ובאמת מטעם זה יש מקום לדון שלא שייך ביטול לגבי ברכות כגון שהתערב פרי שלא בירך בשני פרות שבירך עליהם או שנתערב פירות א"י בפרות חו"ל ונפק"מ מה לברך ברכה אחרונה או לחמניות מזונות התערבו בלחמניות המוציא דיש מקום לדון שהברכה זה לא דין הנהגה איך להתנהג בחפץ אלא שאם אוכל חפץ פלוני צריך לברך וכל הדין הוא מה האדם צריך לנהוג כשהוא אוכל ובאמת לא שייך בזה ביטול

וכן יש לדון לגבי מצוות כגון שהתערב אתרוג שלא מורכב בשני אתרוגים מורכבים שלא יחול ביטול ואם יקח את כולם הוא יצא את מצוותו דהמצוה זה לא דין בחפצא אלא כל יסוד הדין הוא בגברא וממילא לא שייך בזה ביטול אמנם שם יסוד הדין הוא נטילת אתרוג וממילא שייך לדון שהתבטל הדבר אבל כאן האיסור מה שהוא עשה מלאכה והחפץ זה רק היכי תימצי שיחשב שהוא יצר דבר בשבת ופעל מלאכה ודו"ק בזה

[ד. עוד יש לדון שזה כמו טומאת משא שלא בטל אמנם מבואר בפוסקים שלגבי לח בלח זה לא כך ועוד דעיין צל"ח ביצה מ שקי"ל שזה בטל ועוד שיתכן מאוד שזה רק הלכה בטומאה ולא באיסור ועיין אבני נזר שם]

### המקומות דיש לדון הנ"ל

ג] והנה עיין אגלי טל מלאכת אופה סקל"א אות י"ח שהביא מהצל"ח דהנה מבואר בגמ' סוף ביצה שמי שהוציא שלהבת שתלויה בגחלת הוא חייב חטאת והרמב"ם לא העתיק את זה וכתב הצל"ח לבאר דהרי מבואר בגמ' שכל הזמן נוצר שלהבת חדשה וא"כ יוצא שרוב השלהבת אין בה עקירה ויש כאן ביטול וכל הגמ' זה לר' יהודה שמין במינו לא בטל אבל להלכה שבטל אין כאן מלאכה ומבואר שכל שהתערב דבר שיש בו מלאכת הוצאה בדבר שאין בו מלאכת הוצאה שייך ביטול אמנם שם הדברים מחודשים שהרי שם בהכל יש מלאכה רק שבפועל בחלק עשה מלאכה ובחלק לא עשה ומה שיך ביטול וזה כמו שכתבנו לעיל שאם בהכל יש בישול רק עושה בצורה שזה מעשה בישול רק למיעוט וכי כה"ג יש ביטול ובאמת בכל הראשונים שם מבואר שזה אסור ומבואר שאין בזה ביטול ועיין לעיל סק"ה הראיות שהבאינו שכה"ג לא שייך ביטול

והנה עיין ב"י סימן שי"ח ס"ט שהביא מהשבולי הלקט שאם שם מלח בתבשיל בשבת וזה התבשל שכה"ג מותר לאכול התבשיל ודן שהמלח נאסר מצד מעשה שבת וכתב שכיון שזה התבטל קודם שנתבשל כה"ג לא חל איסור מעשה שבת כיון שזה חל בתערובות ומשמעות הדברים שזה ודאי יש כאן איסור בישול ורק הנידון האם חל כאן איסור מעשה שבת וכתב דיש ביטול לגבי האיסור מעשה שבת ומבואר שזה ודאי שהוא עבר כאן איסור בישול וצ"ע הרי עד כמה שזה התבטל קודם הבישול א"כ אין כאן איסור בישול אלא בהכרח כנ"ל שלא שיך ביטול לגבי איסור בישול והנה היה מקום לומר דיש כאן איסור ביטול לכתחילה אמנם צ"ע אם על זה חל איסור מעשה שבת ועוד שאדם זה הרי לא היה איכפת לו לבשל ולא התכוין לבטל וצ"ע אם יש סיבה לאסור מצד האיסור של ביטול איסור לכתחילה [עוד שמעתי לדון שכיון שבזמן שנתן הדבר על האש זה היה ניכר ממילא מה שאחרי זה זה מתערב כלפי זה לא שיך ביטול דהרי הבישול מכח הנתינה ואז זה לא היה בטל] וצ"ע בזה

והנה עיין גליון מהרש"א יור"ד סימן ק"ב שלמד מזה שאפילו שהדבר היה ניכר בתערובת קודם שחל האיסור אבל כיון שהאיסור חל בתערובת לא חל על זה איסור ותמה על המקור חיים שחידש שכה"ג לא נחשב שזה נולד בתערובת ועיין תשובות ר' יעקב מליסא סימן ח' שכתב שכוונת השיבולי הלקט שבאמת אין כאן איסור בישול כלל כיון שזה בטל קודם הבישול והנה דבריו צ"ע שהדרכי משה כתב וכן לשון הרמ"א אפילו שעבר איסור [וע"ש בלשון השיבולי הלקט דמשמע שם שדן שמותר לכתחילה אמנם זה ודאי אינו שהרי אין מבטלין איסור לכתחילה] עוד נתחדש לפ"ז ששיך גדרי שישים לגבי האיסור בישול דהרי דם שם מפורש בגדרי נותן טעם והנה בדבריו שם מבואר שדן סברא בתערבות לח בלח שזה כאילו אינו דהינו שבאמת לא שיך לדון ביטול שדינו השתנה אלא שמדין ביטול דנים כאילו זה לא קיים ומסתבר שזה רק בלח בלח אמנם שם הרי המלח ניכר בטעמו רק שכיון שמלח זה לבד לא היה נותן טעם אין לזה שם נותן טעם אבל לכאורא לא שייך לומר שזה לא קיים וצ"ע

והנה עיין שביתת השבת בפתיחה למלאכת בישול סקי"ט כ"א שדן בהא דנהגו לשפוך מכלי ראשון לכוס שרטובה מהשטיפה ולכאורא למה אין כאן איסור בישול וכתב הנ"ל שהטיפות מים מתבטלות ברוב וממילא אין כאן איסור בישול וכצל"ח הנ"ל וצ"ל כונתו שזה הרי מתבשל שניה אחרי שזה התערב וכנ"ל מהצל"ח וזה כבר התבטל קודם הבישול אמנם יש לדון שהרי יש כאן איסור ביטול לכתחילה ואולי כיון שאין כונתו לבטל אין בזה איסור אמנם דבריו נגד פשטות השיבולי הלקט

והנה עיין שו"ת אבני נזר סימן נ"ו הובא ליקוטי אגלי טל סימן קכ"א שכתב לדון דהנה מבואר בגמ' שמי שהוציא חצי שיעור בשבת ושרפו ואחרי זה עשה עוד חצי שיעור זה לא מצטרף וכתב שלפ"ז מי שסחט חצי שיעור וביטלו ברוב ואחרי זה סחט עוד חצי שיעור הוא לא חייב שזה נחשב כאילו זה לא קיים ולפ"ז יש מקום לדון שכל שביטלו קודם שבישל כיון שגם אם יבשלו זה יתבטל ויחשב שזה לא קיים בעולם ממילא אין כאן איסור אמנם דבריו צ"ע דכל הדין ביטול הוא ביחס לדיני התורה איך לנהוג אבל כאן שכל הנידון האם הדבר קיים בעולם ודאי ביטול לא שיך להחשיבו שזה לא קים בעולם ובפרט אם מבטלו מין במינו וכי כל כוס מים מיעוטה בטלה ברובה

### עוד דגומאות של ביטול

והנה זה ודאי שאם יש שני חתיכות על האש שמתבשלות ויזרוק עוד חתיכה ולא יודעים מה הוא נתן עכשיו לא נימא ביטל ברוב כיון שבכולם יש איסור בישול רק שאחד הוא עושה מלאכה

ויש לדון לגבי איסור חזרה כגון שהוריד שלשה תבשילים האש שנים על דעת להחזיר ואחד שלא על דעת הלחזיר האם יש בזה ביטול ברוב והנה אם מצד שמא יחתה יש לדון האם שיך ביטול אבל אם מצד מחזי כמבשל לכאורא זה תלוי אם יש ביטול בבישול ולפעמים זה ג' תבשילים ולא זוכר מה היה על דעת להוריד ולא שיך כאן דשיל"מ ולכאורא גם באותו סוג לא שייך דשיל"מ מה שיוכל לתת ערב שבת הבאה דבתור חזרה מעכשיו לא יוכל לתת וצ"ע