ממ 12 דף מו עב
קטגוריות: ש_ס / לז עבודה זרה / כל הצלמים - הרב יהושע רישי

דף מ"ו ע"א

המשתחוה להר וכו'. עי' ברדב"ז פ"ד איסור מזבח ה"ז דנתקשה דאין אבניו מותרין למזבח דבעינן אבנים שלימות חלקים (עי' תוס' חולין דף י"ח ע"א ד"ה וכמה בעיקר דין אבני מזבח דדוקא מנחל ע"ש) ודלמא איירי באבני ההר הנמצאים בנחל שיורד מההר.

אבניו מהו למזבח. עי' בתוס' רי"ד דאשרה שבטלה ע"י גוי מותר לגבוה, והכא חציבת האבן מההר הוי ביטול, להכי העמיד נידון הגמ' היכא דחצבה ישראל דוקא, ומבואר דמהני ביטול להכשירה לגבוה, אמנם ברמב"ם פ"ד איסורי מזבח ה"ז מבואר בהדיא לא כך, דאוסר אשרה שבטלה לגזרי עצים, הרי דלא מהני ביטול להתיר לגבוה ע"ש, וע"ע לקמן דף מ"ז ע"א ברש"י ד"ה אשירה מה שביאר בזה.

דף מ"ו ע"ב

יש נעבד במחובר אצל גבוה. עי' ברש"י ותוס' דפירשו בגמ' דקמביעא ליה תרי בעיות, חדא אי איכא פסול העבד במחובר כמו דבבעל חי, ועוד האם הפסול נעבד פוסל אף במכשירי קרבן, דאין המזבח אלא מכשיר הקרבן, אך הרמב"ן וריטב"א הביאו עוד פירוש דלא מיבעיא ליה אלא דין מכשירין, וע"ע בתוס' רי"ד, ורש"י פי' ע"פ גירסתנו בגמ' את"ל יש נעבד במחובר, דמבואר דאיכא שתי בעיות.

יש נעבד במחובר. יש לעיין באיזה היכי תימצא מצינו דבר נעבד במחובר דלא עובר שינוי להקרבה, ועי' בתוס' ר"י מביאראה דתי' דאייירי בשני גזרי עצים, עי' רמב"ם פ"ט ביאת מקדש ה"ה והמסדר שני גזרי עצים על המערכה הרי הוא כמקטיר אברים וחייב מיתה שהעצים קרבן הן ע"ש, וע"ע פי"ד מעשה"ק ה"א אצים למערכה וכו', ועוי"ל דאיירי בבכורים דעי' רמב"ם פ"ב הל' בכורים הט"ז אשרה שבטלה אין מביאין ממנו ביכרוים שהבכורים כקדשי מקדש הן ע"ש, וכמבואר בדבריו שם פ"א ה"ה חמש שנאכלין בירושלים וכו', ובה"י דאלו שנאכלו בירושלים קדשים קלין הן.

**ועי'** ברמב"ם פ"ד איסורי מזבח ה"ז אשרה שבטלה אין מביאין ממנה גזירין למערכה, ובכס"מ ושאר מפרשי הרמב"ם ציינו לסוגיא גמ' לקמן אשרה שבטלה לולבו מהו למזבח, וכ"ש דפסול למערכה, והא דלא הביאו הגמ' כאן, דהרמב"ם איירי באשרה שבטלה, והכא פסול נעבד במחובר היינו בלא ביטול, וצ"ע אמאי השמיט הרמב"ם הך דינא דיש נעבד במחובר, כגון נטוע ולבסוף עבדו לשני גזרי עצים, וע"ע בחק נתן הובא בספר ליקוטים שם דהיכא דהכניס שעורים לבית המקדש שלימים למנחת העומר דלא מהני השינוי אח"כ דעשאו סלת ע"ש, לפי"ז איכא עוד היכי תימצא.

יש נעבד וכו'. בעיקר נידון הגמ' אי איכא נעבד במחובר, יש לדון בשלמא לדברי רש"י דס"ל לעיל במתני' (דף מ"ה ע"א) דליכא דין תקרובת בהר, משא"כ בעלי חיים דאיכא דין תקרובת, להכי אע"ג דאיכא פסול נעבד בבעלי חיים יש מקום לדון אי אף במחובר איכא למימר הכי, דליכא מה מצינו, אמנם לדעת ר"ת שם והרמב"ם דסברי דאיכא דין תקרובת אף במחובר, אמאי לא ילפינן במה מצינו פסול נעבד דמצינו בבעלי חיים למחובר, דמאי שנא, וצ"ע, ועיקר התלייה מבואר באבן האזל פ"ח הל' ע"ז ע"ש.

רש"י ד"ה אסור במחובר. ואי משום בית ד' וכו', ע"ע תמורה דף ל' ע"ב בית ד' לאסור רקיעין, ועי' בחק נתן הנ"ל מש"כ בזה.

רש"י ד"ה או אין שינוי. אית דגרסי וכו' היינו גירסת הר"ח ועי' מש"כ תוס' רי"ד דטחינה היינו ביטול ומתירו, ודנה הגמ' אי מהני ביטול להתירה לגבוה, ורש"י פליג וסבר דלא מהני דאכתי שם נעבד עליו לכאורה, עי' לקמן דף מ"ז ע"א בדברי רש"י ד"ה אשירה דביאר ביטול דסוגיא דלא כשאר הראשונים, וכבר תמה עליו הרש"ש שם ונראה דאזיל לשיטתו כאן.

תוס' ד"ה כל האסורין. אינו משלם אלא דמי פרה, עי' רש"ש דאזלי התוס' בשיטת הרא"ש דגם הפרה עצמה נקנית לגזלן מדין תקנת השבים, אך לרש"י הפרה חוזרת לנגזל ע"ש.