כלים פ_ל מ_א
קטגוריות: ש_ס / נא כלים / כלים עניינים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / כלים ב_ב

**כלים פ"ל מ"א**

א] **כלי זכוכית פשוטיהן טהורין,** בשבת דט"ו: אמר ר' יוחנן אמר ר"ל דטעם טומאת כלי זכוכית הוא משום דתחילת ברייתם מן החול ושוינהו רבנן ככלי חרס, ופריך עלה דא"כ לא ליטמאו מגבן, ומשני דכיון דכי נשתברו אית להו תקנה שוינהו ככלי מתכות, והא דפשוטיהן טהורין ול"ה כפשוטי כלי מתכת דטמאים הוא משום דעבדי בהו רבנן הכירא כ"ה דלא לשרוף עלייהו תרומה וקדשים, ורב אשי משני דלעולם לכלי חרס דמו, והא דמטמאין מגבן הוא משום דנראה תוכן כברן.

ובפירש"י שם כתב דלדעת רב אשי דלכלי חרס דמו, הרי דמה"ט הוא דפשוטיהן טהורין, והיינו דהוו כפשוטי כ"ח דטהורין, וכ"ה בחי' הריטב"א שם, וכתב דמה"ט הוא דפירש רב אשי דדמו לכלי חרס, דאם מדמינן להו לכלי מתכת, מ"ט פשוטיהן טהורין, וכ"ה בפיהמ"ש להרמב"ם לעיל פ"ב מ"א, אך בזר זהב כתב דהוא דטעם טהרת פשוטיהן הוא משום דלא אחמירו בהו רבנן טפי מכלי עץ, ועמש"נ להלן אות י'.

ב] אמנם הנה בפי' הר"ש מכת"י לעיל פ"ב מ"א כתב דהא דלא תני כלי חרס בהדי הכלים דפשוטיהן טהורין, הוא משום דכל הני טהורים כשאין להן בית קיבול אע"פ שיש להן תוך, וכה"ג בחרס טמא, משום דבתוכו תלה רחמנא וכיון דמוקף מחיצות היינו תוך, וכ"כ הרע"ב שם, ובתוס' רע"א שם הק', דא"כ בכלי זכוכית דגזרו חכמים טומאה דדמי לכ"ח, ג"כ ביש להם תוך ולא בית יהי' טמא, ואיך חשיב כלי זכוכית בהדייהו, ובחי' בית מאיר שם כתב, דזהו שפירש הרע"ב שם דהא דפשוטיהן טהורין הוא דעבדו רבנן הכירא כ"ה דלא לשרוף עלייהו תרומה וקדשים, אשר בפשוטו צ"ע דלפ"מ דפירש שם כרב אשי דטעם טומאתן הוא משום דדמו לכלי חרס, הרי דמה"ט הוא דפשוטיהן טהורין, ול"ב לה"ט דעבוד בהו רבנן הכירא, דמה"ט טיהרו את פשוטיהן שאין להן בית קיבול אף בשיש להן תוך, עכ"ד, וכ"כ במי נפתוח פרפר ל"ג אות ד'.

אך אי"ז מתישב בד' הריטב"א בשבת שם, שהביא ד' הר"ש דהא דלא חשיב כ"ח בכלל הכלים דפשוטיהן טהורין ומקבלין טומאין, הוא משום דל"ב קיבול אלא תוך, וכתב ג"כ דהא דפשוטי כלי זכוכית טהורין, הוא משום דהוו ככלי חרס, - וצ"ל דס"ל כדעת הרמב"ם והראב"ד פ"א מכלים ה"ה דכלי זכוכית אינם מטמאין מאוירן, עיי"ש, וכיון דלי"ב לטומאת תוך, בעינן שיהא להן בית קיבול ולא סגי במה שיש להן תוך, וכ"כ הראש יוסף בשבת דט"ז., עיי"ש.

ג] **הטבלא והאסקוטלא של זכוכית טהורין,** לעיל פכ"ז מ"א תנן דטבלא שאין לה לבזבז בכלי עץ טמאה ובכלי חרס טהורה, והיינו דאף שאין לה בית קיבול מ"מ כיון שהיא משמשת אדם ומשמשיו ה"ה טמאה בכלי עץ, אך בכלי חרס כל שאין לו תוך ה"ה טהור אף שהוא משמש אדם ומשמשיו, ועמש"נ הטעם בזה לעיל שם אות ט', וכלי זכוכית דמו לכלי חרס דפשוטיהן טהורין אף אם הן משמשין אדם ומשמשיו, וכ"ה בחי' הגר"א.

והנה לדעת רב אשי דטעם טומאת כלי זכוכית הוא משום דהוו ככלי חרס, הרי דמה"ט דמו לכ"ח בהך מילתא דפשוטיהן טהורין אף בשהן משמשין אדם ומשמשיו, אך למ"ד דשוינהו ככלי מתכת והא דפשוטיהן טהורין הוא משום הכירא, צ"ל דמכח זה טיהרום גם כשהן משמשי אדם ומשמשיו, ובסד"ט כתב דהוא משום דאל"כ יסברו דהן טמאין מדאורייתא ככלי עץ, וי"ל עוד לדעת הסוברים דטומאת משמשי אדם ומשמשיו הוא מדרבנן, וע"כ בכלי זכוכית דעיקר טומאתן היא מדרבנן, לא גזרו לטומאה זו.

ד] **שולי קערה וכו' שהתקינן לתשמיש טהורין קירטסן או שפן בשופין טמאין,** הר"ש פירש דהוא משום דכ"ז שלא קירטסן וכו' לא חשיבי ככלי מפני מקום השבר המזיק לידים האוחזות בו, אך אם קירטסן או שפן דתיקנם ועשאן חלקים ה"ה טמאין.

ובמג"א סימן קנ"ט סק"ג הביא מד' הר"ש דשולי היינו הבית קבול שבצד התחתון של זכוכית, וכתב לפ"ז דהא דכ"ז שלא קירטסן וכו' טהורין, הוא משום שלא נעשו לקבלה, ונראה מדבריו, דאם היו השולים נעשין מתחילתן לקבלה, הרי דאף דכשנשברו מזיק מקום השבר לידים האוחזות בו, לא הי' בטל מהן תורת כלי, ורק משום דמתחילתן אינם עשויין לקבלה, ובאנו לדון דכשנשברו יחול עליהן תורת כלי קיבול, הרי דבזה הוא דאמרינן דלא חשיבי ככלי מפני מקום השבר המזיק לידים האוחזות בו, ובפמ"ג שם נראה דמפרש לד' המג"א דהיינו, דכיון דה"ז מזיק לידים האוחזות בו, ע"כ מסתמא לא עבידי לקבלה, וצ"ע בזה.

ה] והרמב"ם בפיהמ"ש כתב דהא דאם קירטסן וכו' טמאין, הוא משום דעי"ז הסיר צורת שברי כלים ממנו, ומבו' בדבריו דהא דכ"ז שלא קירטסן וכו' ה"ה טהורין, הוא משום דיש עליהן צורת שברי כלים, ונתפרשו הדברים בד' הרמב"ם בפי"ב מכלים ה"י, ז"ל, וכן כלי זכוכית שנשברו, אע"פ ששבריהן כלים וראויין לתשמיש, הואיל והם שברי כלים אינן מקבלין טומאה לפי שאינן דומין לכ"ח, כיצד קערה של זכוכית שנשברה והתקין שולים לתשמיש אין השולים מקב"ט וכו', עכ"ל.

וביאור ד' הרמב"ם, הוא לפמש"כ בפי"ח מכלים ה"י, דכל הכלים שנשברו ונפסדה צורתן אין שבריהן מקב"ט אע"פ שאותן השברים ראויין לתשמיש, חוץ משברי כ"ח, והיינו דבכל הכלים אם נשברו ונפסד צורת הכלי ולא נשתייר אלא שבר ה"ה טהורין אף שהן עושין מעין מלאכתן, ובכ"ח נתחדש דשברי מקב"ט אף אם אין צורת הכלי עליהן, ונת' בזה לעיל פט"ו מ"ב אות ג', וזהו שכתב הרמב"ם דכלי זכוכית ל"ד בזה לכ"ח, אלא הוו ככל הכלים, דכל שנשברו ונפסד צורת הכלי ולא נשתייר אלא שבר, ה"ה טהורין, וע"כ הוא דמטהרינן בשולי קערה וכו', משום דאין עליהן צורת כלים אלא צורת שברי כלים, ורק אם קירטסן וכו' והסיר צורת שברי כלים מהן, ה"ה טמאין.

ו] והנה בתוספתא שהביא הר"ש לעיל פ"י מ"ד תניא, שולי כלי עץ כלי עצם כלי זכוכית אין ממלאין בהן ואין מקדשין בהן ואין מזין בהן ואין מצילין בצמיד פתיל ואין מצילין מיד כ"ח, ובתוספתא שהביא הר"ש בידים פ"א מ"ב תניא שולי כלי עץ וכלי עצם וכלי זכוכית אין נוטלין מהן לידים, קירטסן שפן ועשאן כלים נוטלין מהן לידים אם יש להם קבלת רביעית.

והב"י באו"ח סימן קנ"ט כתב דהא דכ"ז שלא קירטסן אין נוטלין מהן לידים אף שיש להן קבלת רביעית, הוא מפני שאין יושבים שלא מסומכין, וקירטסן ושפן היינו שתיקן מקום מושבן כדי שישבו שלא מסומכין, והא דקתני ועשאן כלים פירושו ובכך עשאן כלים, עכ"ד.

והמג"א שם סק"ג תמה ע"ד הב"י דאיך נעלמה ממנו משנתינו, עיי"ש בדבריו, ובפמ"ג שם פירש לדבריו, דכיון דהתוספתא מדמי שולי כלי עץ וכלי עצם לשולי כלי זכוכית, ובכלי זכוכית הרי הא דבעינן קירטסן וכו', הוא משום דבלא זה מזיק מקום השבר לידים, הרי דה"נ הא דבעינן בשולי כלי עץ וכלי עצם דקירטסן וכו', מיירי בכה"ג שהן מסרטין את הידים, וכ"ה בביאור הגר"א לתוספתא דידים, ועי' בחזו"א סימן כ"ב סק"א מש"כ בזה.

ז] אמנם לדעת הרמב"ם דטעם טהרת שולי כלי זכוכית כ"ז שלא קירטסן וכו' הוא משום דאין עליהן צורת כלי אלא צורת שברי כלי, הרי פשוט דמה"ט הוא דשולי כלי עץ וכלי עצם לא חשיבי כלים כ"ז שלא קירטסן, דאי"ז משום שהן מסרטין את הידים, אלא הוא משום דאין צורת כלי עליהן, וע"כ אין עליהן תורת כלי.

ולדעתו נראה, דזהו דתני לה בשולי כלי עץ וכלי עצם, ולא בשולי כלי חרס, ואדרבה מהא דתניא בתוספתא דמכילתין שברי כ"ח שמקבלין אפילו כ"ש ממלאין בהן וכו' ובתוספתא דידים תניא דשברי כ"ח שיש בהן כדי קבלת רביעית נוטלין מהן לידים, נ' להדיא דחלוק שולי כלי עץ וכלי עצם וכלי זכוכית משברי כ"ח, והיינו משום דבכ"ח נתחדש דשבריו יש עליהן תורת כלי אף בשאין צורת הכלי עליהן, וכעי"ז כתב בחס"ד בידים ובאו"ש מקואות פי"א הי"א.

וכ"ה משמעות ד' הרמב"ם בפ"ו מברכות הי"א, שכתב דכלים שנשברו שבירה המטהרת אותן מידי טומאה אין נותנין בהם לידים מפני שהן שברי כלים, ולפ"ז הרי דשברי כלי עץ וכו' דאין עליהן צורת כלי דנטהרו מידי טומאה אין נותנין בהם לידים, ושברי כ"ח דאין עליהן צורת כלי דלא נטהרו מידי טומאה, נותנין בהן לידים.[[1]](#footnote-2)

ח] **שם בר"ש, אסקוטלא וכו' שמתחתי' מחובר לה בית קיבול קטן המשמש כפוי,** הא דאין האסקוטלא טמאה משום בית קיבול זה, הוא כמש"כ הר"ש והרא"ש לעיל פכ"ז מ"א, דאף דכ"ח נטמא מחקק אחוריו, מ"מ כ"ח שאין לו תוך אחוריו טהורין אף שיש להן תוך, ועמש"נ בזה לעיל שם אות ג', ועי' חזו"א סימן ד' סק"ו בזה.

ט] **שם, תניא בתוספתא וכו' השידה והתיבה והמגדל של זכוכית הבאין במידה טהורין,** בשבת דפ"ג: אמרינן, דטהרת כלי הבא במידה הוא רק בכלי עץ וכו' שהוקשו לשק, אך כלי חרס שלא הוקש לשק טמא אף שאינו מטלטל מלא וריקן, וכ"ה בתוספתא ב"ק פ"ג ה"ג, ולפ"ז צ"ע דמ"ט כלי זכוכית הבאין במידה טהורין, דהניחא למ"ד דטומאתן היא ככלי מתכת, והא דפשוטיהן טהורין הוא משום דעבוד בהו הכירא, י"ל דמכח זה הוו ככלי עץ ואין מקב"ט אלא כשהן מטלטלין מלא וריקן, אך לדעת רב אשי דטומאתן היא ככ"ח, צ"ע דמ"ט חלוקין הן מכ"ח בהך מילתא דאינם טמאין אלא בשהן מטלטלין מלא וריקן, ועי' במרכה"מ פ"ג מכלים ה"ג ובסד"ט ובחזו"א סימן ד' סק"ז שעמדו ע"ז.

ועיי"ש בחזו"א שהוסיף להקשות, למש"כ התוס' בשבת דט"ז. דגם למ"ד דמדמינן להו לכלי מתכת, הויא עיקר טומאתן ככלי חרס, ולא מדמינן להו לכלי מתכת אלא ליטמאות מגבן, וכתבו התוס' שם ד"ה עבדי, דבטומאת תוכן שהן נטמאין ככ"ח שורפין עליהן תרומה וקדשים, ורק בטומאת גבן אין שורפין עליהן תרומה וקדשים, ולדעתם נמצא דבטומאת תוכן שהיא ככ"ח, לא עבדו בהו הכירא כלל, וא"כ מ"ט אינם טמאין כשאינם מטלטלין מלא וריקן.

י] ובחי' רא"ל ח"ב סימן ע' האריך להוכיח בדעת הרמב"ם, דאף דהא דכלי זכוכית מקב"ט הוא משום דדמחו לכ"ח, ומכח זה חשיבי כמין המקב"ט, מ"מ במה שנוגע לתורת כלי שלהן לטומאה אין דינם כלל ככ"ח אלא ככלי עץ, דכיון דלא נתנו להם חכמים טומאת תוך ככ"ח אלא תורת טומאה של שאר כלים, ע"כ גם מה שנוגע לתורת כלים לטומאה עשאוה כדין תורת כלים של שאר כלים, ומה"ט אין שבריהן טמאין כשאין עליהן צורת כלי, ול"ד לכ"ח, וכמש"נ לעיל אות ד', וע"כ גם לענין טהרת בא במידה, דמו לכלי עץ, עיי"ש בדבריו, - והנה אמנם נראה כיסוד הדברים ממש"כ בזר זהב דטעם טהרת פשוטי כלי זכוכית הוא משום דלא אחמירו בהו רבנן טפי מכלי עץ, אך לכאו' אי"ז מתישב בד' הרמב"ם בפיהמ"ש לעיל פ"ב מ"א שפירש דהא דפשוטי כלי זכוכית טהורין הוא משום דהוו ככ"ח, וצ"ע בזה.

יא] **שם, ושאר כלי זכוכית אע"פ שהן באין במדה טמאין,** הרמב"ם בפ"ג מכלים ה"ג הביא לדין זה, והראב"ד בהשגות כתב ע"ז, ז"ל, אמת כך מצא בתוספתא ולא ידעתי טעמה, ואולי מפני שמלאכתן עבה והן עשויים לנחת אבל שאר כלים מלאכתן דקה ועשויין להטלטל במלואן, עכ"ל, ובזר זהב כתב לפרש, דשאר כלי זכוכית הבאין במדה דרכם לטלטל במשתייר אף שאינם מלאין, ודמיין לכלי עץ העשויין להטלטל במשתייר דטמאין, ופירש לפ"ז, דהא דתניא זה חומר בכלי זכוכית מכלי עץ, (אף דביסוד הדין לא חמירי מינייהו), היינו דבכלי עץ חשיב טובא הבאין במדה דטהורין ובכלי זכוכית שידה תיבה ומגדל טהורין ושאר טמאין, ועי' במרכה"מ פ"ג מכלים ה"ג ובסד"ט שכתבו לפרש בזה בע"א, ועמש"כ בזה בשיעורי הגרי"מ לעיל פט"ו מ"א.

יב] **שם, כלי זכוכית אין מקב"ט עד שתגמר מלאכתן רשב"ג אומר משינטלו מן הספית,** הר"ש פירש דהספית הוא מקום הספין שלהן, ולא נתפרש המכוון בזה, ובחס"ד כתב דלפי הענין ר"ל משינטלו מן השפופרת של ברזל, והיינו שכבר נפחו אותן, אע"פ שעדיין צריך ליפותן ולהשוותן, ולת"ק בעי נגמרה לגמרי, וכעי"ז פירש בזר זהב, ועי' חזו"א סימן ל"ד סקי"א מש"כ בזה.

1. אמנם בעיקר הדין בזה, הנה מד' הט"ז באו"ח סימן קנ"ט סק"א נ' דנקט דלענין נטילת ידים אין לחלק בין שברי כ"ח לשברי שאר הכלים, דהא דשברי כ"ח מקב"ט הוא גזה"כ במסוים לענין קבלת טומאה, ועיי"ש במה שפירש לל' הרמב"ם דתלי לה בדין קבלת טומאה, אך הפמ"ג במש"ז שם דן בדעת הב"י לחלק בין שברי כ"ח לשברי שאר כלים, וגם בס' ביאור מרדכי אות כ"א נראה שצידד כן. [↑](#footnote-ref-2)