42 ריאה - יתר וחסר
קטגוריות: ש_ס / מא חולין / חולין - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / טריפות

אור ליום ועש"ק שמות כ"ב טבת תש"ע

א] כתב הרמב"ם פ"ח משחיטה, ז"ל, חסר מנין האונות ונמצאת אחת מן השמאל או שתים מן הימין טרפה, ואם נמצאו שתים בימין וזאת הורדא ה"ז מותרת וכו', נתוספו האונות במניינם אם היתה האוזן היתירה בצד האונות או מלפני הריאה שהוא לעומת הלב מותרת, ואם היתה על גבה שהוא לעומת הצלעות ה"ז טרפה שהיתר כחסר, והוא שתהיה כמו עלה של הדס, אבל פחות מזה אינה אוזן ומותרת, עכ"ל.

ובכס"מ שם כתב, ז"ל, ומ"ש ואם נמצאו ב' בימין וזאת הורדא ה"ז מותרת, לטעמי' אזיל רבינו שהכשיר ביתרת מצד פנים אלמא צד פנים ודרא דאוני חדא מילתא היא, עכ"ל.

ולמדנו מזה בדעת הרמב"ם, דהא דמכשרינן ביתר ביני ביני, משום דכל הני חיוי ברייתא הכי אית להו, אי"ז טעם מסוים לגבי יתר, דלא חשיב יתר כיון דאורחי' בהכי, אלא היינו דמזה חזינן דאף ביני וביני חשיב כמקום הראוי לאונות, וע"כ כ"ה דיתרת בדרא דאוני ל"ה טריפה, ה"נ יתרת ביני וביני ל"ה טריפה.

ואשר זהו מש"כ הכס"מ, דמה"ט הוא דמכשיר הרמב"ם בנמצאו ב' מימין וזאת הורדא, דאף דאין זאת הורדא בדרא דאוני, מ"מ כיון שאף ביני וביני חשיב מקום הראוי לאונות, ע"כ האונא דביני וביני מצטרפת להשלים מנין האונות.

ומצאתי הדברים מבוארים כן בבעה"ע הל' שחיטה מב:, ז"ל, ואי משתכחי ב' עינוניתא, מסתברא לן מ"ד חסרו אונות הימין מצרפין, היכי דאיכא תרי כשרה וכו', ומ"ד לא מצרפין הכא טרפה, דהא חדא גופא לא אכשרו אלא משום דעיזי דברייתא הכי אית להו, אבל תרתי לית להו, והיינו ביני ביני דאמרינן לעיל דטרפה, וכן הלכתא, עכ"ל, וזה להדיא כמש"כ הכס"מ, דלמ"ד דורדא משלמת למנין האונות, והרי דהמקום דביני ביני חשיב כדרא דאוני, הרי דע"כ אין יתרת פוסלת שם, דהויא כיתרת בדרי דאוני דכשרה, אך למ"ד דאינה מצטרפת למנין האונות, משום דלא חשיב כדרי דאוני, הרי דהא דאינה פוסלת משום יתרת, הוא משום דעיזי ברייתא הכי אית להו ודרכה בכך, אך כל דאיכא ב' עינוניתא שאין הדרך בכך, הויא טריפה.

ב] ויש להוסיף, דהנה ילה"ע בל' הרמב"ם שכתב נתוספו האונות במניינם אם היתה האוזן היתירה בצד האונות או מלפני הריאה שהוא לעומת הלב מותרת, ואם היתה על גבה שהוא לעומת הצלעות ה"ז טרפה שהיתר כחסר, עכ"ל, וצ"ע דבגמ' נתפרש דין זה בעינוניתא דורדא, והרמב"ם נקט לדין זה באונא גמורה, והגם דס"ל דכ"ה דעינוניתא דורדא לא חשיבא כיתר, ה"נ באונא גמורה, מ"מ מ"ט לא הביא לעיקר דינא דגמ'.

?אך לפ"ד הש"ך, אשר כן נקטו ההגמי"י והמרדכי בדעת הרמב"ם דאם נמצאו ב' ורדות אסורה, וכן דעת הראב"ן, ניחא.?

וביותר ילה"ע, דהרמב"ם בהלכה א' כתב, ז"ל, ובצד ימין ממנה כמו אזן קטנה וכו' ואינה מן המנין, לפיכך אם לא נמצאת הורדא מותרת, שכך היא דרכה יש בהמות תמצא בהם ויש בהמות לא תמצא בהם, עכ"ל, והרי דאדרבה איצטריך לאשמועינן דאף אם לא נמצאת הורדא ה"ה מותרת, ומ' מלשונו שלמד לזה ממש"א רבא דה' אוני אית לה לריאה, ולא מנה גם להעינוניתא, ומזה למד הרמב"ם שאינה ממנין האונות ואף אם לא נמצאת ה"ה מותרת, וזה דלא כסוגיין דס"ד דרב אשי דאף נמצאת העינוניתא חשיבא כיתר, ואמר לי' רב הונא דלא חשיבא כיתר משום דכל חיוי ברייתא הכי אית להו.

ונ' בדעת הרמב"ם, דהא דסבר רב אשי להטריף ביתר ביני ביני, לא איירי כלל בשהי' שם כעין עינוניתא דורדא, שהרי כל חיוי ברייתא הכי אית להו, וודאי ידע רב אשי לזה, וכיון שדרכן בכך לא חשיב כיתר, אלא איירי בשהיתה יתירה אונא גמורה ביני ביני, וע"כ סבר רב אשי דחשיב כיתר, כיון שאין דרכה בכך, וע"ז א"ל רב הונא דכיון דכל חיוי ברייתא אית להו עינוניתא דורדא, חזינן מזה דמקום דביני ביני הוי מקום הראוי לאונות, וע"כ בדין דאף אם נמצאת שם אונא גמורה ל"ה יתר, וע"ז אמרינן דמגבה דאי"ז מקום הראוי לאונות, כל שנמצאה שם אונא, הויא יתר, וע"כ הביא הרמב"ם לדין זה בשנמצאת אונא גמורה ביני ביני, דאם נמצאת עינוניתא דורדא פשיטא דאי"ז טריפה, כיון שדרכה בכך.

ג] והנה התוס' בסוגיין כתבו במש"א דעינוניתא דורדא אינה פוסלת, דהא דאמר דביני ביני טרפה היינו היכא דגדולה הרבה ואין דומה לענוניתא דורדא, עכ"ל, ומבו' מזה דפליגי ע"ד הרמב"ם, וס"ל דהא דעינוניתא דורדא אינה מטרפת, אי"ז משום דהוי זה מקום הראוי לאונות, והוי כיתר במנין האונות שכשרה, אלא היינו דעינוניתא זו שדרכה בכך לא חשיבא כיתירה, אך כל שגדולה הרבה ואין דומה לעינוניתא דורדא, הדר דינא דחשיבא כיתירה וטריפה.

ובפירש"י בסוגיין כתב, וכדמשתכחן תרתי עינוניתא וכו' ונראה לי שהיא טרפה, דהא יתרת דביני ביני היא ולאו אורחה דחדא גופה לא אכשרן אלא משום דכל הנך ברייתא הכי אית להו, עכ"ל, והתוס' הסכימו לזה, וגם לדעת רבינו אפרים שהביאו התוס שהכשיר בזה, הוא רק משום דג"ז הוי אורחי', דכל עיזי ברייתא הכי אית להו, ואזלי לטעמייהו, דס"ל דביני ביני אי"ז מקום הראוי לאונות, והא דעינוניתא דורדא לא חשיבא יתרת, הוא משום דאורחא בהכי, וע"כ כל שנמצאו ב' עינוניתא שאין דרכה בכך, הויא יתרת.

ובפירש"י כתב עוד, ז"ל, וי"א שאם חסרו אונות הימין מצטרפין לה בהדייהו הואיל ויתרת היא וכו', ואין הדבר נראה בעיני הואיל ולא קיימא בדרא דידהו יתרת היא, ואותם הראויות להיות חסרות והו"ל כחליף וטרפה, עכ"ל, ולפ"ד הכס"מ אזלי לטעמייהו, דס"ל דהיכא דאיכא ב' עינוניתא הויא יתרת, משום שאין דרכה בכך, והרי דביני ביני לא חשיב כמקום הראוי לאונות, וע"כ אף אין העינוניתא משלמת למנין האונות.

והתוס' בסוגיין כתבו עוד, דאם נמצאת העינוניתא לצד שמאל כיון דלאו אורחא בהכי טרפה, דהא מפרש טעמא משום דעיזי ברייתא הכי אית להו וכו', ואם שינתה מקומה הי' נראה להתיר וכו', אך מורי הרב דודי ז"ל אמר שהי' מקובל לאסור, ואפשר דטעמא משום דלאו אורחי' בהכי, עכ"ל, אמנם בד' הרמב"ם פ"ח ה"ג מפורש דעינוניתא בשמאל לא חשיבא כיתרת, וכ"כ שם ה"ד דבאונא יתירא מלפני הריאה ל"ה טריפה, עיי"ש.

ופשוט דאזלי לטעמייהו, דהתוס' לטעמייהו דהא דעינוניתא דורדא לא חשיבא כיתרת, אי"ז משום דאף המקום דביני ביני הוי מקום הראוי לאונות, אלא הוא משום דאורחא בהכי, וע"כ כל דהויא באופן שאין דרכה בכך, הויא יתרת, אך הרמב"ם לטעמי' דהא דעינוניתא דורדא לא חשיבא כיתרת, הוא משום דאף ביני ביני הוי מקום הראוי לאונות, ע"כ ס"ל דאף אם הויא האומא היתירא בשמאל, לא חשיבא כיתרת, דכיון דחזינן דאף המקום דביני ביני הוי מקום הראוי לאונות, אין לחלק בזה בין ימין לשמאל.

ד] והנה לפ"ז הי' בדין, דכ"ה דאם חסרה אונא בימין משלמת ורדא הנמצאת בימין למנין הורדא למנין ג' אונות, ה"נ אם חסרה אונא בשמאל והי' ורדא בצד שמאל, ה"ה משלמת למנין האונות, שהרי אף מקום זה חשיב כדרא דאוני, וכדחזינן דאם הי' שם אונא יתירה לי"ב משום יתר, וא"כ בדין שתצטרף הורדא הנמצאת שם להשלים למנין ב' אונות דשמאל.

אמנם בב"י סימן ל"ה כתב, ז"ל, ודע דלכאו' נראה דה"ה אם נמצאת ורדא בשמאל וחסרה אונא מצד שמאל שהיא משלמת, והא דנקטו הרמב"ם והרשב"א צד ימין אורחא דמילתא נקטו ול"ד, אלא שמצאתי להר"ן שכתב שדעת הגאונים והרמב"ם דאי חסיר אונא מימין ורדא משלימתה אבל לא בשמאל שאין דרכה לעמוד בשמאל עד כאן, ורי"ו כתב אפי' לדברי הגאונים אם חסר אחת מצד שמאל אין האונא שמצד ימין מצטרפת עכ"ל, ונראה לי שאם היתה הורדא עומדת בצד ימין לא איצטריך לרבינו ירוחם לאשמעינן דאינה מצטרפת לאונות של צד שמאל,[[1]](#footnote-2) אלא כדקיימי לצד שמאל עסקינן, וה"ק אין הורדא שדרכה לעמוד בצד ימין מצטרפת עמהן שאין דרכה לעמוד בשמאל, וכמ"ש הר"ן ז"ל, עכ"ל.

ואמנם צ"ב הטעם בזה, דכיון דהמקום דביני ביני אף בשמאל חשיב כדרא דאוני, א"כ מ"ט אין הורדא הנמצאת שם משלמת למנין האונות דשמאל.

והי' מקום לומר בזה, דהגם דהמקום דביני ביני חשיב כדרא דאוני, מ"מ להשלים למנין האונות לא סגי בזה, אלא בעי' שיהא הדרך שתהא האונא במקום זה, וע"כ רק ורדא דבימין משלמת למנין האונות, כיון דדרך הורדא להיות במקום זה, אך ורדא דבשמאל שאין דרכה להיות במקום זה, אינה משלמת למנין האונות.

אך לפ"ז הי' מקום לומר, דגם לדעת הרמב"ם דורדא דבימין משלמת למנין האונות, היינו רק בשהיתה בצורת ורדא, אך כל שצורתה בצורת אונא, אינה משלמת למנין האונות, ומד' הש"ך שם סוסקמ"ב מבו' דפשיטא לי' דלדעת הרמב"ם כל יתרת מקמא משלמת למנין האונות, וצ"ע בזה.

העתק מרשימות - בדין יתרת מקמא ג' דינים בר"מ, גם בצורת אונא, גם בשמאל, וגם משלים, והתוס' חלקו על כל הדינים.

ועי' כס"מ וב"י, ונ' דהכל תלוי זב"ז.

אך בד' רמ"א נ' דלא תלי זב"ז, ועי' ש"ך.

ועי' רשב"א שמבו' דרך אחרת, דהא דורדא אינה מטרפת, אי"ז משום דדרכה בכך וע"כ אי"ז יתר, אלא הוא משום שהרבה יש להן יותרת וחיות, והיינו דלעולם הוי זה יותרת, ואך דמהא דחזינן דכולי חיוי ברייתא הכי אית להו, ש"מ דיתר זה ראוי לחיות, ואי"ז ככל יתר שאינו ראוי לחיות, והי' מקום לפרש כן בל' רש"י שפירש דהא דיתרת בדרא דאוני כשרה, הוא משום דאורחייהו בהכי, וי"ל דאין כונתו דכיון דאורחייהו בהכי ע"כ אי"ז יתרת, אלא דאף דהוי זה יתרת, מ"מ כיון דאורחייהו בהכי וחיות, ע"כ ל"ה טריפה.

ומכח זה כתב הרשב"א, דאין לפסול בב' ורדות, והיינו דהאמנם אם הא דמכשרינן בורדא הוא משום דלא חשיב כיתר, כיון שדרכה בכך, הרי דבב' ורדות שאין דרכן בכך חשיב יתר והויא טריפה, אך כיון דהא דמכשרינן בורדא הוא משום דחזינן דיתר זה אינו מטריף, אין לחלק בין יתר ורדא אחת ליתר ב' ורדות.

ואמנם עיקר ד' הרשב"א אלו, צ"ע אם הם מתישבים עם מש"כ בתשובה דיתר כנטול הוי טריפה אף שהוא חי, דלפ"ז הרי אין להביא ממה דכולי חיוי ברייתן הכי אית להו, ובע"כ דהיינו דמכח זה ל"ה יתרת כלל, וא"כ אין ללמוד מזה להכשיר ביתר ב' ורדות, ושו"ר בגדוה"ק ל"ה סקכ"ה (עב.) שעמד ע"ז, וכתב דגם להרשב"א מקצת אינם חיות, עיי"ש

וזה נ' בדעת הט"ז, ועי' גדוה"ק סימן ל"ה סקכ"ה, ואין כוונת הט"ז כמש"כ לבו"ש דהא דיתר מקמא אינו מטריף הוא משום דהוי כמו יתר שלא במקומו, אלא הוא משום דחזינן דיתר זה אינו מטריף, ומש"כ דבב' ורדות הויא טריפה, הוא משום דאחר שבזה"ז חסר ורדא טריפה, וזה כמש"כ הר"י אלברגלוני שהביא הר"ן דבזה"ז דחזינן שדרכן בכך, וע"כ אף דבזמן הגמ' ל"ה נפסל בחיסרון ורדא, בזה"ז ה"ה נפסל, וע"כ כל שיש לה ב' ורדות, יש לפסול משום דחשיב כחסר הורדא, וניחא לפ"ז מה שפסק הרמ"א דהויא טריפה בין בחיסרון ורדא ובין בב' ורדות, ולכאו' צ"ל שאי"ז אלא מספק, וממ"נ אחת מהן כשרה, שהרי מגמ' מוכח דאו זה או זה ל"ה טריפה, ועי' פמ"ג שדן עפי"ז בנתערבו ג' בהמות, א' כשרה א' חסרה ורדא וא' יתירה ורדא, אך לפמש"נ בדעת הט"ז, הוי תרוייהו טריפה, וז"פ, וע"כ הגם דביתר מקמא חזינן דאינה מתה מכך, אך ביתר ורדא לא חזינן שאינה מתה מכך, ומש"כ הט"ז דהוי יתר שלא במקומו, היינו לפרש הא דאין יתר ורדא פוסלת אלא בימין ולא בשמאל, וכ"ה להדיא בל' הט"ז, עיי"ש.

ועי' עוד בבית מאיר, דעתה מטרפינן ב' ורדות משום חסר ורדא, אף דבזמן חז"ל הי' דרך ול"ה פוסל, או דל"ה פוסל חיסרון ורדא.

והנה לפמש"נ בד' הרשב"א, הרי ברור דכל יתר מקמא אינו מטריף, ודלא כמש"כ התוס' דרק בצורת ורדא אינו מטריף, אך הרשב"א בחידושיו כתב דרק בצורת ורדא אינו מטריף, ועמד ע"ז הפר"ח, וגם בהך מילתא שכתב הרשב"א דב' ורדות כשרה, הנה בחידושיו כתב לא כן, עיי"ש שלא דן להכשיר בזה, אלא משום דעת רבינו אפרים, דע"ז הי' נידון הסוגיא, וגם ב' ורדות הוי דרך.

ולמש"נ נ' ברור, דהני תרי מילי תליין זב"ז, דהרשב"א בתוה"ב ס"ל דהא דאינה נטרפת משום יתרת ורדא, הוא משום דחזינן דיתרת זו חי', וע"כ ה"נ יש להכשיר ביתרת בצורת אונא, ויש להכשיר ביתרת ב' אונות, דמה מקום יש לחלק בין זל"ז, אך הרשב"א בחידושיו ס"ל דאינה נטרפת משום יתרת ורדא, הוא משום דדרכה בכך ול"ה יתרת, וע"כ אין להכשיר ביתרת בצורת אונא, שאין דרכה בכך, וע"כ אין להכשיר ביתרת ב' אונות שאין דרכה בכך, (ורק לדעת רבינו אפרים דג"ז דרכה בכך).

ויש להוסיף, במה שהביא הרשב"א בתוה"ב דעת רבינו אפרים דביתר ורדא אחת כשרה וביתר ב' דנו בגמ' להטריף, ולכאו' זה דלא כמש"כ הרשב"א מסברא, דאין לחלק ביניהם, אך פשוט דאי"ז ענין לד' הרשב"א, שהרי לדעת רבינו אפרים ורדא אחת ל"ה יתר כלל, אלא הוי זה ממנין האונות, והרי אדרבה התוס' כתבו שדעתו דאם חסר ורדא אחת טריפה, וע"כ לדעתו אין לדמות ב' ורדות לורדא אחת, וז"פ.

ויל"ד ע"פ הנ"ל בדין יתר בדרא דאוני יותר מה', ודו"ק.

ויש להוסיף במש"כ בספר המכריע סימן י"ב וראבי"ה לדון בדין ב' ורדות, דנימא דהגם דהורדא השני' הויא יתר כנטול, היינו דגם הורדא הראשונה הויא כנטול, והוי כריאה שאין בה ורדא דכשרה.

והנה אי נימא כד' הרשב"א, דגם ורדא אחת יתר היא, ואפ"ה היא חי', הרי פשוט דאין מקום להכשיר מה"ט, דהוי כיתר ב' רגלים דטריפה, ואך דיש להכשיר מטעמא דהרשב"א, דכ"ה דיתר א' חי', ה"נ יתרה ב' חי', וכל הנידון בזה, הוא אי נימא דורדא אחת לא חשיבא כיתרת, דא"כ נימא דבב' ורדות חשיב כליכא ורדא כלל.

ובד' הרי"ד מבו' דהטעם שאי"ז כן, הוא משום דורדא אחת ג"כ אינה ממנין האונות, אלא היא אונא יתירה, ואך דלא חשיבא כיתר להטריף משום שדרכה בכך, אך כל דאיכא ב' ורדות והוי יתר, חשיב כחסר אחת מן האונות העיקריות, ול' הרי"ד מ' דכל דאית לה ב' ורדות, הוו תרוייהו יתרת, כיון דאין דרכה רק בורדא אחת ולא בב', וצ"ב.

ואי נימא דהא דכד אית לה ורדא ל"ה יתרת, הוא משום שבהמה זו טבעה שיש לה ורדא, נ' דממ"נ יש להטריף בב' ורדות, דאי נימא דגם בהמה זו טבעה בכך, הרי דכיון דחשיב כנטול הורדא, יש להטריפה, ואי נימא דאין להטריפה, משום דדנים אותה כבהמה שאין דרכה בורדא, א"כ גם הורדא הראשונה הויא יתרת, והוי כיתר ב' רגלים דטריפה, ואמנם אי"ז מוכרח, ודו"ק.

אמנם בד' הרא"ש בריש פירקין מבו' דהא דמכשרינן ביתרת ורדא, הוא משום דלא חשיבא יתרת כיון שדרכה בכך, וע"כ דן להוכיח מזה למרה, אך לד' הרשב"א מעיקרא ל"ד כלל, שהרי הכא המכוון דאין היתר ממית, ומעיזים ילפי' לשאר מינים, ומשא"כ בניטלה מרה, דלעופות אלו אי"ז נטול כלל.

בדין ורדא שמקצתה הפוכה, עי' אבנ"ז ל"ז שהאריך, ולכאו' י"ל, דכל הורדא אינה כצורתה, וליכא יתרת וחסירה.

1. לכאו' לפ"ד התו"ח דאם היו ד' אונות מימין ואונא אחת משמאל כשרה, אשר מבו' לפ"ז דלעולם ל"ב אלא שיהיו ה' אונות בין בימין ובין בשמאל, וכל הא דאם חליף והיו ב' בימין וג' בשמאל טריפה, הוא משום ד"חליף", ונת' בזה בדברינו ב?, הרי דשפיר הי' בדין דאם חסרה אונא אחת בשמאל, תשלים הורדא דבימין, והוצרך רי"ו להשמיענו שאינה משלמת, ומד' הב"י מבו' דפשיטא לי' שלא כד' התו"ח, וא"צ כלל להשמעינו לד"ז. [↑](#footnote-ref-2)