6. בסוגיא דרוכב ומנהיג
קטגוריות: ש_ס / לב בבא מציעא / ב_מ עניינים - הרב מאיר קאופמן / קנינים

י"ד טבת ע"א

**בסוגיא דרוכב ומנהיג**

**א]בביאור הנידון בקנין רכוב בדעת שמואל ובדעת ר' יהודה**

**ב]בביאור השיטות שרכוב זה בלא אזלא מחמתיה כלל**

**ג]בביאור ספיקו דרב יהודה**

**ד]בדין מוחזק דמתניתין האם צריך ראוי לקנין**

**ה]בדין קנין מבטל קנין חברו**

**ו]האם קנין רכוב מועיל ברה"ר**

**ז]בביאור הסברא שרכוב במקום מנהיג אחד עדיף על חברו לענין קנין**

**בביאור הנידון בקנין רכוב בדעת שמואל ובדעת ר' יהודה**

א] מבואר בגמ' דיש ספק האם רכוב קונה או לא ואם נימא דרוכב קונה יש להסתפק האם מנהיג ורכוב מה עדיף האם רכוב קונה כי תפיס ביה או מנהיג עדיף כי אזלא מחמתה ועיין תוס' ורמב"ן ורשב"א ותוס"ר שביארו שנידון הגמ' האם רכוב קונה זה האם אזלא מחמתיה פורתא או לא ועד כמה שקונה כי אזלא מחמתיה ממילא יש לדון במקום שתפיס במוסירה מי עדיף עכ"ד והנה מקורם דהצד שקונה כי אזלא מחמתיה דהגמ' מוכיחה מכלאים שלא קונה והרי בכלאים אין צד שיתחיב אלא כי אזלא מחמתיה וכן הוא בראשונים בסוף הסוגיא דהצד שרכוב בעיר לא קונה שכיון שסיבת הקנין שהולכת מחמת שרוכב עליה א"כ בעיר שיש הרבה אנשים אינה הולכת בגלל רכיבתו

והנה הגמ' מוכיחה מהמשנה שכתוב היו שנים וכו' וביארו הראשונים שהראיה מאחד רכוב ואחד מנהיג והגמ' אומרת שאם זה כר"מ א"כ שיושב קונה כל שכן רכוב אלא בהכרח שזה כרבנן ובפשוטו הכוונה דהיינו שאפילו שלרבנן ביושב אינו לוקה בכל אופן הגמ' רוצה שרכוב יקנה ואפשר לבאר שהכוונה שכה"ג גם לרבנן היא אזלה מחמתיה וממילא גם לגבי כלאים יהיה חייב וכן הוא ברש"י [ועיין נחלת דוד שביאר כנ"ל שכה"ג היא יותר אזלא מחמתיה ויתכן שהכוונה שכה"ג לא דנים ההליכה כגרמא אלא כמעשה גמור]

אמנם היה אפשר לבאר שהגמ' דנה שרכוב ביחד אם תפיס במוסירה זה קנין לעצמו והסברא שאפילו שרכוב לענין כלאים אין זה מחייב הכוונה שההליכה לא מתיחסת אליו אבל יש כאן הליכה אבל ביחד אם המוסירה זה סיבה לקנות וכן משמע מתוס' ט. ד"ה ונקני שכתבו שאם רכוב קני זה לא קנין משיכה אלא בצירוף מוסירה ומאידך עיין בד"ה אי הכי שנקטו שוודאי הקנין כי אזלא מחמתיה ובהכרח כנ"ל ושזהו נידון הגמ' להוכיח דלא כר' יהודה ואין הנידון להוכיח דלא כשמואל

ובראב"ד הובא בשטמ"ק לקמן בקושית הגמ' מאחד רכוב בבהמה ואחד תפוס במוסירה מבואר שהנידון שהרכיבה לבד ללא אזלא מחמתיה וללא מוסירה תיקנה אמנם בתחילת הסוגיא נקט שכל הצד שקונה כי אזלא מחמתיה והביאור דבר' יהודה שדימה לכלאים חזין שס"ל שאין צד קנין אלא מחמת שאזלא וכו' אמנם נידון הגמ' להוכיח לא כך אלא שאפילו שלגבי כלאים אינו לוקה לגבי קנין הוא קונה

והנה רש"י לקמן ט. על הגמ' שש"מ רכוב קני כתב ובמקום מנהיג פלגי והקשו הראשונים הרי הגמ' לעיל הסתפקה בזה שגם אם רכוב קונה בכל אופן במקום מנהיג חולקים וכתב התוס' הרא"ש שס"ל לרש"י שמסברא אין מקום להסתפק ורק אם רכוב קונה בהכרח שזה מה שר"י אמר אבל עכשיו שר"י אמר שרכוב לא קונה א"כ אין מקום לבאר שזה הספק ומסברא מהיכי תיתי להסתפק ובפשוטו דיני תפיסה של מוחזקות זה כמו קנינים ומבואר במשנה שזה עוזר ובדעת שאר ראשונים יתכן שהוקשה להם שמשמעות רש"י שנפשט שרכוב במקום מנהיג חולקים וזה לא מובן למה ועיין תוס"ר שהוסיף שמה שרש"י לא כתב את זה על הגמ' בראיה הראשונה כיון ששם זה על המשנה א"כ וודאי שזה כך דבפשוטו אין חילוק בין מוחזקות לקנינים וצ"ע הרי הגמ' בראיה זו ביאר רש"י שבאה לפשוטו שאפילו אם יושב לא קונה רוכב כן קונה וא"כ אין ראיה ששמואל עצמו לא אמר כך וא"כ בהכרח אמר ברכוב ומנהיג שבמקום שיש את שניהם אחד קונה ואחד לא קונה וודאי שרש"י לא יכל לומר שם שחולקים שזה נגד דברי שמואל ולכאורא מבואר מדברי התוס"ר שלא ביאר שהגמ' דנה שאפילו אם יושב לא אזלא מחמתיה בכל אופן רוכב אזלא מחמתיה אלא שכוונת הגמ' להוכיח נגד שמואל שהופך אלא שצ"ע מה שהקשה הפנ"י שעד כמה שלא הופכים קשה אותה קושיא על רבנן השתא יושב קונה רכוב מיבעי ושמעתי לבאר שעד כמה שהמשנה כרבנן א"כ באה לסתום כרבנן אבל אם המשנה כר"מ שאין הלכה כך אז קשה השתא וכו' ודוחק

אמנם לכאורא מדברי הראשונים מבואר שכולם למדו כנ"ל שכתבו שהרי"ף העתיק המשנה כצורתה בגלל שסבר שסתמא דמשנה לא מדובר במנהיג ברגליו ובהכרח שרכוב קונה והנה היה מקום לבאר שהכוונה שבאמת הופכים כשמואל ובכל אופן רכוב קונה אלא שא"כ עדיין הרי"ף היה צריך להעתיק את ספק הגמ' ברכוב ומנהיג מי עדיף ובהכרח שהכוונה כנ"ל שמוכח שלא הופכים וממילא רכוב זה אזלא מחמתיה וממילא שמואל אמר וודאי שרכוב לא קונה ואנן לא קי"ל כך בגלל סתימת המשנה וממילא לגבי רכוב ומנהיג אין לנו מקור לכזה ספק והרי סתימת המשנה ששניהם קונים וקשה כנ"ל הרי עד כמה שלא הופכים א"כ השתא יושב קני רכוב מיבעי ליה ובהכרח צ"ל כנ"ל וצ"ע אמנם לכאורא לדברי רש"י ותוס' והראב"ד הנ"ל עד כמה שפוסקים כסתמא דמשנה זה סיבה לפסוק שאפילו שלענין כלאין ביושב פפטור בכל אופן ברכוב קונה וכן נשאר ספק לענין רכוב במקום מנהיג

אמנם הרי ברש"י מפורש שהקושיא על ר' יהודא ולא על שמואל דהיינו שלגמ' היה צד שרכוב עדיף מיושב ולפ"ז קשה קושית הראשונים על רש"י שכתב שאם רכוב עוזר בהכרח שבמקום שזה שניהם פלגא הרי אדרבא משמואל עצמו מוכח שבזה אמר שאחד קונה ואחד לא קונה ועיין במהרש"א ומהרמ"ש שכתבו שכל הצד שמנהיג עדיף אם רכוב קונה רק אם תפיס במוסירה אבל עד כמה שקונה גם ללא זה ממילא וודאי שמנהיג לא עדיף אמנם צ"ע אולי רכוב עדיף ומנ"ל לרש"י שזוכים בשווה ועיין לקמן סק"ב מה שכתבנו מהבית הלוי

והנה הגמ' מוכיחה מהבריתא שרכוב קונה והגמ' דוחה במנהיג ברגליו והגמ' שואלת שא"כ שהרכוב יקנה במוסירה ומשמע שאם זה לא מנהיג ברגליו א"ש וכתבו תוס' שכיון שזה בגלל התפוס במוסירה א"כ זה לא קנין שהוא סיבה לגבי המוסירה אמנם התוס"ר כתב שכאן שזה אזלא פורתא וודאי שיש החיסרון של משוך בהמה זו וקנה כלים שעליה שלא קונה ובפשוטו לא ביאר כתוס' זה לשיטתו שלגמ' לא היה צד שרכוב קונה אפילו אם יושב לא קונה דהיינו שרק מחמת צירוף המוסירה יש כאן קנין אמנם בתוס' מוכח שלגמ' היה צד שרכוב עדיף מיושב כי תפיס במוסירה ולכן אפילו אם יושב לא קונה רכוב קונה וזה על דרך רש"י והנה היה אפשר לומר שכוונתם שהמוסירה לבד קונה אבל זה קצת דוחק שזה דלא כרב ושמואל שאמרו שמוסירא לבד זה לא סיבה לקנות אמנם בנתה"מ ביאר שזה אזלא מחמתיה קצת שחזינן שזה לא מספיק אלא בצירוף למוסירה ועיין לעיל דהוכחנו כן מדבריהם בסוף העמוד

**בביאור השיטות שרכוב זה בלא אזלא מחמתיה כלל**

ב] והנה עד עכשיו נקטנו כדבר פשוט דבתחילת הסוגיא שרב יהודה דן שרכוב קונה זה וודאי מחמת שאזלא מחמתיה ולכן הוכיח מכלאים שלא קונה אמנם עיין רש"י ח. שהגמ' אומרת שהמשנה מחדשת שרכוב קונה שהכוונה אע"ג שאין כאן משיכה שאינה זזה ממקומה וצ"ע א"כ מה הגמ' מוכיחה מכלאים שלא קונה הרי הגמ' דנה שיקנה גם אם לא אזלא מחמתיה ולכאורא לגבי כלאים אין צד לחייב אלא אם אזלא מחמתיה

והיה מקום לבאר שגם אם נימא שקונה זה מחמת שזה פעולה שזה סיבה שהיא תלך ולכן עד כמה שגם אם היא תלך פטור לענין כלאים ממילא אין סיבה שזה יקנה אפילו אם תלך שזה לא מחמתו אמנם עדיין צ"ע מה הגמ' שואלת שאם המשנה כר"מ השתא יושב קני רכוב מיבעיא הרי יש כאן חידוש שגם במקרה שעדיין לא הולכת בכל אופן זה קונה שדבר זה שזה מעשה קנין לא רואים מכלאים אמנם יתכן דכוונת הגמ' דאם בא להשמיע חלק זה שבקנין אפילו אם לא הולך קונה שהמשנה תגיד יושב ועד כמה שהמשנה לא אומרת כך כי זה פשוט שלענין קנין זה סיבה לקנות א"כ למה כתוב רכוב הרי זה כ"ש מיושב וכן ביאר בתוס"ר בחד פירושא את סוגין אמנם עיין רש"י ד"ה רכוב מבעי שכתב ולמה לאשמועינן בתרתי ומבואר שהקושיא שיודעים דבר זה מיושב ולא מזה שכתוב רכוב ולא יושב ויש לדחוק שהכוונה שכיון שלא כתב יושב סימן שס"ל שאפשר ללמוד קנין מכלאים א"כ למה כתב רכוב הרי כבר כתוב הדין בכלאים

ובבית הלוי כתב לבאר שכל הצד של הגמ' שרכוב ומנהיג אחד עדיף מהשני דוקא אם זה אותו סוג קנין אז שיך לדון מי עושה את זה יותר טוב אבל עד כמה שיש כאן שני סוגי קנינים שכל אחד לבד קונה אין סברא שאם שנים עושים אותם יחד שאחד עדיף מהשני ולפ"ז ביאר שהגמ' דנה שחד קני חד לא קני שם הצד שרכוב קונה יתכן שזה גם בלי אזלא מחמתיה אבל על זה הגמ' הוכיחה שא"כ רכוב לא קונה כלל דוודאי שמנהיג קונה אבל על הצד שרכוב קונה והספק של במקום מנהיג זה רק אם רכוב קונה מחמת שאזלא מחמתיה ולכן רב יהודה פשט משמואל שס"ל שברכוב היא לא אזלא מחמתיה ממילא לא יתכן שאמר שאחד עדיף וממילא בהכרח שאמר שרכוב לא קונה ובזה ישב את דברי רש"י לקמן שלמה שהגמ' הוכיחה שרכוב קונה ממילא במקום מנהיג פלגי דהגמ' שם הכוונה רכוב קונה גם ללא אזלא מחמתיה וממילא אין סיבה שיהיה אחד עדיף מהשני עכת"ד הנפלאים אמנם דבריו צ"ע דמנ"ל שהגמ' שרצתה להוכיח שרכוב קני זה ללא אזלא כלל וע"ש שביאר שלכן לא קונה המוסירה אמנם הרי רש"י ביאר שכל הקושיא רק על בית פגיה ובהכרח שלא גרס אי הכי וכמבואר בריטב"א וא"כ אין שום הכרח לומר שרכוב קונה ללא אזלא מחמתיה וצ"ע

עוד צ"ע על שני מהלכים אלו אם באמת לגמ' היה צד שרכוב לבד קונה גם ללא אזלא מחמתיה א"כ כשהגמ' באה להוכיח שרכוב קונה ביאר רש"י שזה סברא גם לענין כלאים ולמה לא ביאר שזה עצמו הגמ' באה להוכיח דלא כשמואל אלא שרכוב לבד יכול לקנות אפילו שלגבי כלאים זה לא אזלא מחמתיה ובאמת וודאי שזה לא עדיף ממנהיג ובפרט למה שביאר הבית הלוי שזה מה שהגמ' לקמן רצתה להוכיח שרכוב קונה גם ללא אזלא וכו'

אמנם עיין בשטמ"ק בשם הריצב"ש בתחילת סוגין וכן בכולא סוגיא שכתב שוודאי הנידון של הגמ' של רכוב זה ללא שהלכה כי אם הלכה וודאי קונה כמו קורא לה והיא באה וכן לענין כלאים וודאי חייב חזינן שנקט שהמחלוקת לגבי כלאים זה גם אם לא הלכה דהיינו שעצם זה שמשתמש עימה לצורכו יש בזה איסור וכן משמע קצת ברי"ד שכתב שגם אם יושב לוקה זה רק מי שיושב במקום ההנהגה ולא סתם שיושב מאחורי החמור ועד כמה שמדובר שהולכת בגללו א"כ מה זה משנה איפה הוא יושב ויש לדחות אמנם לנ"ל א"ש דברי רש"י בפשוטו דהגמ' מוכיחה מכלאים ששם פטור דאין זה מעשה השתמשות בבהמה ה"ה כאן אין בזה שום סיבה לקנין והגמ' דנה שרכוב זה יותר מעשה השתמשות וזה סיבה לקנין ולחיוב בכלאים והדברים מחודשים וצ"ע בכל זה ועיין נחלת דוד שהאריך עוד בישוב דברי רש"י

**בביאור ספיקו דרב יהודה**

ג] הגמ' בתחילת הסוגיא אומרת שיש שני אפשריות איך לבאר את דינו של שמואל או שאמר ברכוב לבד ומנהיג לבד שאחד קונה ואחד לא או במקום שיש את שניהם שאחד מהם עדיף והגמ' אומרת שאם הנידון שכל אחד לבד א"כ וודאי שמנהיג קונה ורכוב לא והקשו הראשונים דא"כ חזינן שמנהיג עדיף ומה הצד שרכוב ביחד אם מנהיג זה עדיף ועיין רשב"א שהביא בשם הראב"ד שכוונת הגמ' רכוב עדיף כמו מנהיג דהינו שיחלוקו ותמה הרשב"א שאותו לשון בגמ' יתפרש בשני משמעיות וע"ש וברמב"ן שביאר שמסברא יתכן שרכוב עדיף ממנהיג רק עד כמה שהנידון כל אחד לבד אין צד שמנהיג לא יקנה כי זה משיכה רגילה ובהכרח שרכוב לא קונה אבל עד כמה שאין הכרח זה יתכן באמת שרכוב עדיף והנה לכאורא היה מקום לישב דהצד שרכוב לא קונה כי לא אזלא מחמתיה ולצד זה וודאי שמנהיג עדיף אבל עד כמה שרכוב קונה כי אזלא מחמתיה א"כ יש גם סיבה שזה עדיף דהרי יש לו מעלה שתפיס במוסירה

ויש מקום לדחוק דהרי מדובר במציאות שהלכה רק המחלוקת ר"מ ורבנן האם ליחס ההליכה ליושב או לא וכוונת הראשונים שיש צד לא ליחס הלכיה זו אליו א"כ גם אם ניחס אליו אבל אין זה הליכה גמורה ולא מסתבר שזה סיבה להעדיף ממנהיג שיש כאן הליכה גמורה אמנם עדין צ"ב דעד כמה שיש כאן הליכה א"כ יש כאן מעלה שתפיס במוסירה וצ"ע

ובריטב"א ובתור"פ כתבו לבאר דהצד של הגמ' שרכוב עדיף זה רק רכוב ומנהיג ברגליו והצד שמנהיג עדיף זה נגד רכוב שאינו מנהיג ברגליו ולפ"ז מה שהגמ' בתחילה אמרה שרכוב לא קונה זה באינו מנהיג ברגליו וכה"ג באמת אין צד שרכוב עדיף אלא או שיחלוקו או שמנהיג עדיף

**בדין מוחזק דמתניתין האם צריך ראוי לקנין**

ד] הגמ' דנה האם רכוב עדיף או מנהיג עדיף והקשו הראשונים למה אין ראיה מהמשנה דמבואר דאחד רוכב ואחד מנהיג יחלוקו ועיין תוס' ורמב"ן ורשב"א שכיון שכל אחד לבד זה נחשב מעשה קנין אפילו שברגע שזה יחד אם מנהיג הוא לא קונה זה לא סיבה שהוא לא יחשב מוחזק אבל אם זה לא סיבה לקנין ויש כאן אחד שזה סיבה לקנין כה"ג וודאי שרק מי שעושה דבר שמראה על קנין הוא נחשב מוחזק אמנם עיין ריטב"א ותור"פ שחלקו על זה שכיון שעכשיו יש עדיפות של אחד על השני לענין קנין זה גם עדיפות לענין מוחזקות לכן ביארו כנ"ל דהצד שמנהיג עדיף זה כי הרכוב אינו מנהיג ברגליו ואת המשנה אפשר להעמיד במנהיג ברגליו והצד שרכוב עדיף כי הוא מנהיג ברגליו ואת המשנה אפשר להעמיד באין מעמיד ברגליו ועיין בתוס' הרא"ש שביאר בדעת רש"י שעד כמה ששמואל לא נסתפק ברכוב מקום מנהיג א"כ בפשוטו זה קונה כפשטות המשנה דמבואר שלענין מוחזקות שמניהם מוחזקים ועיין רשב"א שגם כתב בפסק הרי"ף שרכוב במקום מנהיג שניהם זכו שכך פשטות המשנה אמנם יתכן שכוונתו שפשטות המשנה שבזמן שששניהם מודים יחלוקו דגם משמע שכך זכו במציאה וכבר הקשה כן הריטב"א ע"ש ועיין קצוה"ח שנקט בדעת רש"י שנידון הגמ' מי עדיף זה גם לענין מוחזקות ואולי רק לענין מוחזקות אמנם האחרונים כתבו שאין דיוקו ברש"י מוכרח

והנה זה מבואר בראשונים דאם אחד עשה מעשה קנין שהוא סיבה לקנות ואחד עשה מעשה קנין שלא קונה בעלמא זה שעשה מעשה קנין שהוא סיבה לקנות הוא נחשב המוחזק ויש לדון אם שניהם רוכבים על הבהמה על הצד שרכוב לא קונה האם כה"ג הם נקראים מוחזקים ואין אחר יכול לתפוס מידם או שכיון שזה לא חזקה הראויה לקנין אינו חשיב מוחזק וגם מישהו אחר יכול לתפוס הבהמה והנה בפשוטו נחלקו בזה הראשונים דבתוס' ד"ה או כתבו לגבי שניים שמגיעים אם טלית מוגבהת בידיהם שמה שהם נחשבים מוחזקים רק מצד שהגבהה של כל אחד לבד זה סיבה לקנין אבל אם זה לא סיבה לקנין לא היו נחשבים מוחזקים אמנם עיין ברמב"ן ורשב"א שביארו שמה שאם מנהיג קונה ורכוב לא הוא נחשב מוחזק מצד שהמנהיג נמצא במצב שעכשיו זה סיבה לקנות והרכוב עכשיו לא מראה שום סיבה לקנות אלא שטוען שאתמול עשה מעשה קנין ולכן זה לא מועיל ומשמע שאם שניהם היו בכזה מצב זה היה עוזר ורק כאן שאחד זה ראוי לקנין לכן זה עדיף [ועיין בדברי המהרמ"ש והמהרש"א על שניהם רכובים]

והנה תוס' ביארו שלענין שנים שהגביהו מציאה אפילו שעכשיו זה לא מצב שהם קונים בגלל שהמגביה מציאה לחברו לא קנה חבירו אבל כיון שכל אחד לבד זה סיבה לקנות ממילא הם נחשבים מוחזקים והנה בפשוטו כל זה שייך לתוס' הרא"ש שהחיסרון של שנים שהגביהו מצד שקנין אחד מבטל חברו אבל למבואר ברשב"א ובראב"ד שזה כמונח על גבי קרקע א"כ במצב זה חשיב שגם אחד לבד לא היה זוכה ובהכרח דס"ל שכל שאין אחד מהם סיבה לזכות חשיבי מוחזקים וכמו שהבאינו לעיל בדבריהם

והנה מבואר ברא"ש לענין ספק הגמ' בגמל וחמור דאיכא חדא מיניהו שזה לא דרך שאם יש מר"ק זה בחזקתו ואם זה בהפקר הרי זה בחזקת המנהיג או המושך דהינו שגם אם זה לא מועיל לקנין הוא נחשב מוחזק וכן מבואר ברא"ש לענין שמושך בהמה אם כלים שעליה שיש ספק בגמ' האם זה מועיל לקנות הכלים שבהפקר הוא נחשב מוחזק וכן לענין אויר שאין סופו לנוח שהגמ' מסתפקת האם כמונח שאם זה הפקר הוא נחשב מוחזק [אמנם הראשונים שם חלקו עליו] ובפשוטו מוכח מכל זה שלא צריך חזקה הראויה לקנין אלא שכל דבר ששייך לדן שזה עומד אצל הזוכה חשיב מוחזק ועיין קצוה"ח שהאריך בזה

**בדין קנין מבטל קנין חברו**

ה] מבואר בגמ' ח. דשנים שהגביהו מציאה אם המגביה מציאה לחברו לא קנה חבירו אף אחד לא קנה דהינו שלולי שכל אחד עושה לצורך השני אין כאן מעשה קנין לאף אחד וצ"ב הטעם ובראב"ד כתב שמדובר דוקא שמצד ההגבהה של כל אחד בנפרד זה היה נשאר על גבי קרקע וממילא כל מה ששיך לדון שיש כאן הגבהה רק בצירוף המעשה של שניהם אבל אם זה היה נשאר מוגבה כה"ג חשיב שכל אחד עשה מעשה קנין גמור שהוא סיבה לקנות הכל וממילא יחלוקו והרשב"א חלק עליו שלגבי כל אחד חשיב יד חברו כמונחת על גבי קרקע וחשיב שהוא לא עשה כלל מעשה הגבהה ולכן הוא לא זוכה ובתוס' הרא"ש כתב לחלוק על הראב"ד מטעם אחר שקנין מבטל חברו דהיינו כיון שכל אחד מגביה כדי לקחת לעצמו זה עצמו מחסר מהמעשה קנין של חברו ולכן הוא לא זוכה ולפ"ז אם המגביה יהיה שוטה או שיעשה ללא כוונת קנין יזכה השני בהכל

ועיין קצוה"ח שדן לענין שנים שמשכו וכל אחד רצה רק לזכות לעצמו האם יש בזה חיסרון ובפשוטו לדעת הראב"ד כה"ג וודאי שכל אחד יזכה חצי ולדעת הרא"ש אף אחד לא יזכה ולדעת הרשב"א שהחיסרון שזה כמונחת על גבי קרקע לכאורא כאן זה לא שייך וע"ש שכתב דבריטב"א מבואר שכה"ג אין זה ענין למגביה מציאה לחברו וברש"י מבואר שזה קשור למגביה מציאה ועיין רמב"ן בב"ב נ"ג שכתב לגבי גדר שאם כל אחד גדר חצי קרקע יש כאן החיסרון של הגבהה ומשמע שביאר על דרך הראב"ד והרשב"א שהחיסרון מצד שחשיב שאין כאן מעשה קנין ביחס לכל אחד ע"ש

והנה מבואר בסוגין דאחד רכוב חמור ואחד תפוס במוסירה זה קנה חמור ובית פגיה וזה קנה התפוס בידו והשאר לא קנה לא זה ולא זה ומבואר הגמ' שכאן לא שיך הדין מגביה מציאה לחברו ולכן כל אחד לא זוכה דהינו שכל אחד מצד עצמו זה לא סיבה לזכות ועיין רשב"א שהוכיח מכאן שלגבי המגביה הצד שמונח על הבהמה זה כמונח על גבי קרקע וברא"ש ביאר לפי דרכו דהרכוב מבטל קנינו דהינו כיון שהוא רוכב כדי לזכות ובדעת הראב"ד יתכן דכל דבריו כששנים מגביהים דנים שכל אחד עושה מעשה הגבהה אבל בהמה שעומדת על הקרקע והמוסירה עליה וממצב זה אדם מגביה וודאי דנים אותה כקרקע עוד יתכן שבאמת מדובר שהמוסירה ארוכה שללא הבהמה היא תהיה נגררת על הקרקע שאין כאן מעשה הגבהה

והנה בהא דרכוב הבהמה לא קונה עיין תוס"ר ח. ובסוגין שהוכיח מכאן שקנין מבטל חברו דהינו שקנין הגבהה של המגביה מבטל את משיכת הרוכב וצ"ע לראשונים לעיל שבשנים מושכים אין חיסרון למה כאן המגביה זה מחסר מקנין המושך ואולי הגבהה זה חשיב יותר ברשותו מאשר המושך וכה"ג מודה הריטב"א שהמגביה מבטל הרוכב וכן בדעת הרשב"א דמבואר שכל החיסרון מצד שזה כמונח על גבי קרקע לכאורא לגבי המושך זה לא שייך וצ"ע בסוגין מה הסיבה שהרוכב לא קונה ובהכרח כ"ל וצ"ע

והנה לכאורא לדעת הרא"ש שמה שהמגביה לא קונה מצד שהרכוב מבטל קנינו מסתבר שזה דוקא למה שהגמ' מעמידה דמנהיג ברגליו שיש כאן סיבת קנין אבל לצד שאינו מנהיג ברגליו שפשוט שזה לא סיבת קניה ביחס למוסירה דכה"ג וודאי שמשיכת הבהמה לא מועיל למטלטלין שעליה כמו שביאר שם א"כ אין זה חיסרון לגבי בעל המוסירה וכן לצד דמשוך בהמה זו לקנות כלים שעליה שזה לא עוזר א"כ אין כאן דבר שיחסר מקנין המגביה ולפ"ז צ"ע מה שהגמ' אומרת כדבר פשוט שזה קנה התפוס בידו הרי לצד דר"א שלא קונה הכלים שעליה א"כ צריך להיות שהמגביה מחסר בקנינו ובהכרח צ"ל שגם דבר שלא מועיל לקנות אבל עצם זה שרוצה לקנות הדבר ועושה פעולה לצורך זה זה סיבה להפקיע קנין חברו וצ"ע א"כ מה הגמ' דנה שרכוב במקום מנהיג מי עדיף הרי אפילו אם יש עדיפות לאחד על השני אבל תמיד יהיה כאן חיסרון של קנין מבטל חברו ולולי דברי התוס' הרא"ש החילוק כמבואר בחזו"א שעד כמה שיש לאחד עדיפות חשיב שהחפץ תחת מעשה הקנין שלו אבל למוכח בתוס"ר שגם מעשה קנין שלא מועיל מגרע בקנין חברו כל שכן מעשה קנין שמועיל מצד עצמו שזה מחסר בקנין חברו וצ"ע

והנה לדעת הרא,שש כל החיסרון בגמ' שאחד רוכב ואחד תפוס במוסירה מצד קנין מבטל חברו א"כ למה שלא יזכו שניהם כדין שנים שהגביהו מציאה שקנין מבטל חברו אבל זוכים שניהם מצד מגביה מציאה לחברו ולולי התוס' הרא"ש היה מקום לדון שכל אחד זה קנין אחר א"כ לא שייך לצרף את שניהם אבל למבואר בתוס' הרא"ש שהחיסרון כי קנין מבטל א"כ צ"ע כנ"ל ושמעתי דבמשנת הגר"א קוטלר כתב לישב דהצד דבמשוך בהמה זו וקני כלים שעליה קונה כיון שהבהמה לא טפילה לכלים וודאי שלא שייך שיחשב מעשה קנין אלא אם נעשה מעשה קנין על הבהמה שבתור שזה דבר אחד חל משיכה על שניהם ועיין סימן ה' שהוכחנו כן מעוד ראשונים ולפ"ז כתב שכאן כיון שבעל הבהמה רוצה לקנות הבהמה לעצמו א"כ לגבי הבהמה לא רוצה לעשות הקנין לשני וממילא לא שייך שרק משיכת המוסירה תהיה בשביל השני וכיון שקונה הבהמה לא עושה מעשהו בשביל השני ממילא גם השני לא עושה בשבילו אמנם עדין היה מקום לדון שהוא עושה את סיבת הקנין לעצמו ורק החלות עושה בשביל השני וכמו שהאריך הגרש"ש לדון בדין שליחות בקנינים ובפרט בקנין חצר אמנם בפשוטו לגבי קנין מבטל קנין חברו זה לא יעזור דכה"ג שלא ייחס את המעשה קנין לחברו זה מחסר במעשה קנין של חברו ודו"ק

**האם קנין רכוב מועיל ברה"ר**

ו] הגמ' אומרת רכוב בשדה ומנהיג בעיר קנה ובגמ' דברה"ר גם רכוב בעיר קונה ולגירסת הרא"ש זה רק בצירוף לתנאים של אדם חשוב או אשה או אדם פשוט ע"ש וקשה איך מועיל ברה"ר הרי קנין רכוב זה מדין משיכה ומשיכה רה"ר לא מועיל ועיין תורי"ד שהוכיח מכאן שמשיכת בהמה שזה לא דוקא לכיון שלו אלא גם הכישה מקל שזה לכיון שנגדו שכה"ג מועיל רק בבהמה שזה מעשה הוראה של בעלות על הבהמה זה מועיל אפילו ברה"ר אמנם ברמב"ם מבואר שגם קנין משיכה דבהמה מועיל רק בסימטא ולא ברה"ר ועיין מאירי שכתב וז"ל רכיבה בהנהגה יותר הוא על משיכה וקונה ברה"ר עכ"ל וצ"ב כוונתו וברמב"ם משמע שגם רכוב לא קונה ברה"ר ועיין נתה"מ סימן קצ"ז סק"ב דלתוס' שדנו שאם רכוב קונה זה בצירוף למוסירה דהייינו שזה מחמת שאזלא מחמתיה אם מסירה א"כ זה לא קנין משיכה רגיל דהרי כאן זה רק בצירוף למוסירה לכן זה מועיל ברה"ר אמנם למאי דהגמ' מעמידה ברכוב ברגליו זה לא שייך וכן לפסק הרמב"ם שרכוב קונה רק מחמת שאזלה מחמתיה וכמו שחייבים בכלאים א"כ לא צריך אזלא מחמתיה וצ"ע וע"ש שכתב לישב עוד שמשך מרה"ר לסימטא לדעת הרמב"ם שכה"ג המשיכה ברה"ר קונה על ידי הכנסה קצת לסימטא אמנם לדעת רוב הראשונים שלא ס"ל חידוש זה צ"ע אמנם שמעתי לדון שכיון שאת מעשה ההנהגה עשה ברה"ר שזה הדרך כה"ג זה קונה במה שנכנסה לסימטא וצ"ע ולכאורא לחומר הקושיא היה מקום לומר שהכוונה צידי רה"ר והגמ' כאן לא דנה לבאר שלא יהיה החיסרון של משיכה ברה"ר וצ"ע בכל זה ובדעת הרא"ש שמעתי לדון דביאר סוגין במנהיג ברגליו א"כ יתכן דמדובר דאת פעולת המנהיג ברגליו עשה ברה"ר שזה הדרך ומכח זה נכנסה לסימטא והמשיכה ללכת שכה"ג לכאורא וודאי קונה כמו אם הכישה ברה"ר ומכח זה הלכה לסימטא דמסתמא עד שיעור גדול זה עוד מתיחס אליו

והנה יש לעיין למה שקי"ל שרכוב קונה א"כ אפשר לבאר הבריתא בפשוטה ולא דוקא כשאמר לו קני כדרך שאנשים קונים וצ"ע למה הרמב"ם העתיק כדחית הגמ' ואם נימא שכל מה שהגמ' התכוונה אם קונה גם ללא אזלא מחמתיה כלל א"כ הרמב"ם שפסק שרק באזלא מחמתיה זה כמו מנהיג ברגליו ובהכרח כדחית הגמ'

**בביאור הסברא שרכוב במקום מנהיג אחד עדיף על חברו לענין קנין**

ז]בהא דהגמ' מסתפקת רכוב במקום מנהיג האם רכוב קונה או מנהיג קונה בפשוטו מבואר בגמ' סברא שאפילו ששניהם עשו מעשה קנין אבל מי שעשה מעשה יתר אלים זה סיבה שהוא יקנה ומצאנו ברמב"ם שביאר הגמ' לענין גמל וחמור דאיכא חד צד דלא קני דזה וודאי שמועיל גם הנהגה וגם משיכה בחמור וגמל רק שבמקום שאחד עשה הנהגה ואחד משיכה בזה באחד מהם יש עדיפות למי שעשה כדרך ממי שלא עשה כדרך אמנם עיין רשב"א וריטב"א שאין בזה סברא ועד כמה שכל אחד זה סיבה לקנות אם יעשו שניהם יחד שניהם יזכו [ועיין קצוה"ח שרצה לדיק מרש"י שכל נידון סוגין לענין חזקה ולא לענין קנינים ויתכן מצד סברת הרשב"א הנ"ל] ובביאור ספק הגמ' עיין ריטב"א שביאר וז"ל משום דכי הוו בהדי הדדי דילמא אחד מהם מבטל כח חברו שלא תלך מחמתו ולא ידעינן הי מיניהו מעכב על חברו דליהוי עדיף טפי עכ"ל אמנם עיין רשב"א שביאר בדרך דומה דהצד דרכוב עדיף שכיון שבגללו היא בין כה הולכת וכן הוא מחזיק במוסירה א"כ דנים שההליכה מתיחסת אליו וחשיב שלא הולכת כלל בגלל המנהיג או דנימא שכיון שבגלל המנהיג זה וודאי סיבה שתלך ובגלל הרוכב זה ספק א"כ אין ספק מוציא מידי וודאי והמנהיג יקנה עכ"ד

והנה הגמ' שואלת על המשנה השתא יושב קני רכוב מיבעי והקשו הראשונים אולי זה בא לומר שבמקום מנהיג לא אומרים שרכוב עדיף מהמנהיג ועיין תוס"ר שהביא מהריב"ן שמהבריתא של כלאים רואים שרכוב לא עדיף דהרי שניהם לוקים ובפשוטו צ"ע דכאן יש נידון בקנינים שכיון שאחד עושה מעשה קנין יותר טוב הוא קונה אבל מה זה ענין לכלאים שכיון שהולכת מחמת שניהם שניהם לוקים אמנם לביאור הרשב"א והריטב"א א"ש שספק הגמ' שהיא הולכת מחמת אחד ולא מחמת השני א"כ זה סיבה גם לגבי כלאים שזו שהולכת בגללו רק הוא לוקה ומדברי שאר הראשונים שלא תירצו כן חזינן שנקטו שנידון סוגין זה סברא בקנינים להעדיף אחד על השני