כלים פ_י מ_ח
קטגוריות: ש_ס / נא כלים / כלים עניינים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / כלים ב_ק

**כלים פ"י מ"ח**

א] **לפסין זו בתוך זו ושפתותיהן שוות, השרץ בעליונה או בתחתונה היא טמאה וכולן טהורות,** הרמב"ם והרא"ש פירשו, דהא דכולן טהורות הוא מדינא דתוך תוכו, ומבו' דדינא דתוך תוכו הוא אף כשפי הכלי הפנימי שוה לשפת הכלי החיצון, ול"ב שיהא פי הכלי הפנימי למעלה משפת הכלי החיצון, וצ"ל דל' הר"ש והרא"ש לעיל רפ"ח ורש"י זבחים ד"ג. דתוך תוכו הוא בשפי הכוורת הוא למעלה מן התנור, ל"ד הוא, וכמש"נ לעיל פ"ח מ"ב אות ט"ו.

ב] **היו בכונס משקה, השרץ בעליונה כולן טמאות, בתחתונה היא טמאה וכולן טהורות,** בפי' הר"ש מכת"י כתב דאם היו אוכלין ומשקין בפנימית נטמאו כיון דלא מירח הנקב ולא חשיב כתוך תוכו, והא דכולן טהורות הוא משום דאין כלי נטמא מאויר כ"ח.

אך בפי' הרא"ש כתב דהטעם דהכלים טהורים הוא, משום דאי חשבת למחיצות כמאן דליתנהו, אז אינם כלים וטהורים, ואי חשבת למחיצות דאיתנהו, אז אין טומאה נכנסת ואין כלי מטמא מאויר כלי, עכ"ל,[[1]](#footnote-2) ומבו' בד' הרא"ש דכיון דחשבינן למחיצות כמאן דליתניהו, הי' בדין שיטמאו הכלים הפנימים, והא דאינם נטמאין הוא רק משום דאי חשבת למחיצות כמאן דליתניהו אז אינם כלים וטהורים, וזה צ"ב דאף דהמחיצות כמאן דליתניהו, מ"מ היאך יטמאו הכלים הפנימים, הרי אין הטומאה בתוכן, ואין טומאה עוברת מכלי לכלי, ואף לד' המרכה"מ ודעימי' שהבאנו לעיל פ"ח מ"ז אות ו' דטומאת מת עוברת מכ"ח לכ"ח, היינו רק בדאיכא פו"ט, ורק בטומאת מת ולא בטומאת שרץ, וכ"ה מוכח מיני' ובי', שהרי כשהשרץ בתחתונה והיא עודפת אין נטמא הכלי הפנימי, והיינו משום דהגם דאין הוא חולק תוך לעצמו, מ"מ כיון שאין הטומאה בתוכו אינו נטמא, וכמדומה דזה מש"כ הר"ש בתחילת דבריו דהטעם הוא משום דאין טומאה נכנסת דרך שוליו, והיינו דאין כ"ח נטמא אלא בשהטומאה בתוכו, ולא בשהטומאה בתוך אחר המחובר אליו, וצע"ג, שו"ר במרכה"מ פי"ג מכלים הי"ב שפירש החכם השואל דמכוון הרא"ש הוא דמה"ט אין נטמאין שאר הכלים מן המשקין שבתוכן, ועי' להלן אות ז' בזה.

עוד צ"ע בד' הרא"ש, דאחר שפירש דהא דהכלים טהורים הוא משום דאי חשבת וכו', מה הוצרך להא דאין כלי מטמא מאויר כלי, הרי אף אם הי' כלי נטמא מאויר כלי, מ"מ כיון דכ"ח אינו נטמא מגבו, ל"ה לנו לטמאותו, והגם דתוכו חשיב כתוך הכלי ואוכלין ומשקין שבתוכו נטמאין, אך הרי לא מצינו לטמאות מכח זה להכלי עצמו, משום דאי חשבת וכו', וצ"ע בזה.

ג] והרמב"ם בפיהמ"ש פירש דבשרץ בתחתונה אין נטמא מה שבתוך אלו שעלי', כיון שאין השרץ מצוי באוירן וגם אין שפת התחתונה גבוהה יותר כדי שיתטמא כל מה שבתוכן מן האוכלין והמשקין, עכ"ד, ובתוי"ט הק', דכיון שהן נקובות בכו"מ, א"כ מ"ט אם השרץ בתחתונה אין נטמאין האוכלין והמשקין שבעליונות, הרי כלי העשוי לזה ולזה הנקוב בכו"מ אינו מציל בתוך תוכו, וכדתנן לעיל פ"ח מ"ב, וביותר קשיא, שהרי בהא דבשרץ בעליונה כולן טמאות, פירש הרמב"ם דהן נטמאין מחמת התחתונה הכוללת אותן והן כולן כנטולות מחמת הנקב, והרי דהאוכלין ומשקין שבכל הכלים נטמאין מן הכלי התחתון, וא"כ מ"ט אם השרץ בתחתונה אין נטמאין האוכלין ומשקין שבכל הכלים.

ובמי"ט כתב לפרש ד' הרמב"ם, דהנה הרמב"ם פירש להא דתנן היו בכונס משקה, דהיינו דהלפסים הללו "שעל התחתונה" ניקבו, והרי דמפרש דהלפס התחתונה לא ניקבה, והטעם שהוצרך לפרש דאיירי בכה"ג, הוא משום דס"ל דאם ניקבה גם הלפס התחתונה, לא היתה נטמאת מן השרץ שבעליונה, דממ"נ, אי חשבת לנקב ככו"מ כביטול הכלי כיון שהוא עשוי למשקין ואין הכלים הפנימים מצילין בתוך תוכו, וחשיבא הטומאה כמונחת באויר התחתונה, הרי אין התחתונה מקבלת טומאה, כיון שהיא נקובה ככו"מ, ואי לא חשבת לנקב ככו"מ כביטול הכלי כיון שהוא עשוי אף לאוכלין, ומקבלת הלפס התחתונה טומאה, הרי אף הכלים הפנימים הוו כלים גמורים ומצילין בתוך תוכו.

ויש להוסיף, דכ"ה מבו' גם ממש"כ הרמב"ם דהא דבשרץ בעליונה כולן טמאות, היינו מה שבתוכן, דה"ז נטמא מכח שהוא בתוך הכלי התחתון, אך שאר הכלים אין נטמאין, וצ"ב מ"ט הכלים עצמן אין נטמאין, ומ"ש מהלפס התחתונה שנטמאת, וגם בעיקר הא דאין הכלים עצמן נטמאין, תמה התוי"ט, שהרי כלי נקוב אינו מציל בתוך תוכו, ולהנ"ל ניחא דכל הכלים אינם נטמאין כיון שהן נקובין בכו"מ, וממ"נ אי חשבת להשרץ כמונח באוירן משום שהלפס העליונה נקובה ככו"מ ואינו מצלת בתוך תוכו, הרי שהם אינם כלי לקבל טומאה, וע"כ רק הלפס התחתונה נטמאת, כיון שהיא אינה נקובה כלל.[[2]](#footnote-3)

ועפי"ז כתב דבבבא דהשרץ בתחתונה, איירי שאף התחתונה נקובה ככו"מ, וע"כ אין נטמאין האוכלין והמשקין שבשאר הכלים, דממ"נ אי חשבת לנקב ככו"מ כביטול הכלי וחשיבי האוכלין והמשקין שבשאר הכלים כמונחין בלפס החיצונה, הרי אין לפס זו נטמאת כלל כיון שהיא נקובה, וכנ"ל, עכ"ד, ועיי"ש שכתב דאי"ז דוחק דאיירי מתני' בב' אוקימתות.

ד] והנה בפי"ג מכלים הי"ב כתב הרמב"ם, ז"ל, הי' כל לפס מהן נקובה בכו"מ והשרץ בעליונה, כל האוכלין והמשקין שבכל הלפסים טמאים שהטומאה באויר כולן וכו', הי' השרץ בתחתונה היא טמאה וכולן טהורות, שהרי לא נכנס שרץ לאויר העליונה ואין שפת התחתונה עודפת כדי לטמא כל האוכלין והמשקין שבתוכה, עכ"ל, ובמי"ט דקדק מלשונו שחזר בו, וס"ל דאיירי דגם הלפס התחתון נקוב ככו"מ, אך בחי' מהרי"ח כתב דגם בחיבורו אזיל כבפירושו דהלפס התחתון אינו נקוב, עיי"ש, ולפ"ז צע"ג, דמ"ש דבשרץ בעליונה טמאין האוכלין והמשקין שבכל הלפסים, ובשרץ בתחתונה אינם נטמאין.

והנה באמת בל' הרמב"ם שם שכתב דברישא האוכלין והמשקין שבכל הלפסין טמאים "שהטומאה באויר כולם", מבו' דאין טומאתם משום שהם בתוך הלפס התחתון, וכמש"כ בפיהמ"ש, אלא הוא משום שכל הלפסין נטמאין ע"י שהטומאה באוירן, וכל לפס מטמא להאוכלין ומשקין שבתוכן, וזה דלא כמבו' בפיהמ"ש דאין שאר הלפסין נטמאין, וכבר עמד ע"ז במשנ"א, (אך בתוי"ט נ' שפירש ד' הרמב"ם בהלכות דאין שאר הלפסין נטמאין), אך אם לא היו כל הלפסין נטמאין, ל"ה האוכלין ומשקין שבתוכן נטמאין מכח הלפס התחתון, וכאשר כ"ה מוכרח מהא דבהי' שרץ בתחתונה כולן טהורין, ואינם נטמאין מכח הלפס התחתון, ואך דהא גופא צ"ע, דמ"ש דהשרץ שבעליונה מהני לטמאות לכל הכלים, ולא חשיב כתוך תוכו, ולא אמרי' דממ"נ אם הכלי העליון אינו חולק תוך לעצמו משום שהוא נקוב ככו"מ, גם שאר הכלים אין עליהן תורת כלי לקב"ט, ואילו כשנטמא הכלי התחתון, אינו מטמא להאוכלין ומשקין שבשאר הכלים, דחשיבי כתוך תוכו, ועי' תוי"ט.

ובמרכה"מ שם כתב לישב, דאיירי בשמירח הנקבים בטיט, או שהנקב למעלה מחלל הלפס שהשרץ בתוכו, וכשהשרץ בעליונה נטמאין כל הכלים, דאין צ"פ לטומאה, וע"כ נטמאין האוכלין ומשקין שבתוכן, אך כשהשרץ בתחתונה דאין נטמא אלא הכלי התחתון, אין נטמאין האוכלין והמשקין שבשאר הכלים, דהן ניצלין בהצלת צ"פ, עכ"ד, ועיי"ש שכתב עוד, דאיירי שהנקב בשולי הלפס ואין חלל תחתיו, דנצא כשהלפס העליון תוך התחתון ושולי דבוקים לתחתון הנקב סתום ואין כאן אויר מעורב, ומשו"ה מציל על אוכלין ומשקין שבתוכו, עכ"ד, והדברים צע"ג, דלכאו' כה"ג ודאי דאי"ז מציל, כיון שהנקב הוא בתוך הכלי החיצון, ואינו ממורח בטיט, ובמי"ט כתב דזה דוחק בל' הרמב"ם שלא הזכיר מירוח כלל, עיי"ש, וצ"ע בזה.

ה] **בעליונה והתחתונה עודפת, כל שיש בה משקה טופח טמאה,** באלי' רבה כתב, דהא דחזר ופירש בעליונה והתחתונה עודפת, אשר אף הבבא הקודמת איירי בכה"ג, הוא לפרש דרק בכה"ג הוא דכל שיש בה משקה טופח טמאה, אך במציעתא דכולן נקובין בכו"מ, אין נטמאת כל שיש בה משקה טופח, והבאנו דבריו להלן אות ו'.

אמנם בד' הראב"ד פי"ג מכלים הי"ב מבו' דגירסתו היתה "העליונה" והתחתונה עודפת, ודן דצ"ל עודפות, ועיי"ש שפירשה, ז"ל, ששתיהן שוות ועודפות על האמצעיות, כולן טהורות חוץ מן העליונה שהשרץ בתוכה,[[3]](#footnote-4) ואם יש עליהן משקה טופח כולן טמאות, שהעליונה מטמאה את המשקה שעל גבה והמשקה מטמא את האלפס שבצדו, ואותו האלפס חוזר ומטמא המשקה שעל גבו וכן כולן אפי' מאה, עכ"ל,[[4]](#footnote-5) ועמש"נ להלן אות ט' בד' הר"ש והרע"ב דגרסי הכי, ועיי"ש מש"נ בפירושה, אך בד' הרמב"ם מבו' דגריס כגיר' שלפנינו, וכ"ה בפי' הרא"ש.

ו] בתוי"ט כתב, דה"ה דברישא שהיו נקובין ככו"מ ושרץ בתחתונה דהיא טמאה וכולן טהורות, דכל שיש בה משקה טופח טמאה, אך מל' הר"ש בכת"י והרא"ש לעיל, שפירשו דאם היו אוכלין ומשקין בפנימית נטמאו, מ' דאף בכה"ג שהיו משקין בפנימית ונטמאו המשקין, מ"מ אין חוזרין ומטמאין את הפנימית, וכ"ה להדיא בחי' הגר"א, ז"ל, ולא קאמר במציעתא היו כו' בתחתונה כו', דבכונס משקה כה"ג ממ"נ הכלי טהורה, דא"א לאחוז לחומר אוכלין ומשקין, עכ"ל, ועיי"ש שדקדק כן מהא דהדר ותני "בעליונה והתחתונה עודפת".

ונתבארו הדברים באורך באלי' רבה, דבכה"ג כיון דהא דהמשקה נטמא מן הלפס התחתונה, הוא משום דשאר הלפסין נקובין ככונס משקה, וכיון שעשויין לזה ולזה, מטילין אותן לחומרא ולא חשיבי ככלי, הרי דממ"נ אם לא חשבינן להו ככלי, אינם מקבלין טומאה, ואם חשבינן להו ככלי לקבל טומאה, אף ה"ה מצילין בתוך תוכו ואין המשקה שבתוכן נטמא, והא דכשהשרץ בעליונה כולן טמאות, ולא אמרינן דממ"נ אם הלפס העליונה לא חשיבא כלי, להציל בתוך תוכו, אף שאר הלפסין אינם מקבלין טומאה, הוא משום דהתם ב' כלים נינהו, וע"כ שפיר אמרינן דהלפס העליונה לא חשיבא ככלי, ושאר הלפסין חשיבי ככלי, אך בכלי א', א"א לדון בב"א דאינה כלי להציל בתוך תוכו, ודהויא כלי לקבל טומאה, עכ"ד, ועיקר הך מילתא דל"ש הך דינא דמטילין אותו לחומרו היכא דממ"נ וכו', הוא מבו' בד' הרא"ש, וכמש"נ לעיל אות ב', ועיי"ש שהבאנו לפרש ד' הרא"ש, דכונתו דמה"ט אין הכלי נטמא מן המשקה שבתוכו, וזה כד' הגר"א, וגם בד' הרמב"ם בפיהמ"ש מבו' כן, וכמש"נ לעיל אות ג', ואך שבדבריו מבו' דאמרי' להך ממ"נ גם בב' כלים.

ובחזו"א סימן י"ג סקי"א העיר בזה, שהרי בהא דכלי העשוי לזה ולזה שניקב ככונס משקה אינו מציל בצ"פ, מבו' בד' הגר"א באלי' רבה אהלות פ"ה מ"ב, דאף הקדירה עצמה טמאה, ולא אמרינן דממ"נ אם אינה כלי להציל, אף אינה כלי לקבל טומאה, ובע"כ הטעם דכיון דמטמאינן אוכלין שבתוכה, אי מטהרת לקדירה יאמרו דקדירה טהורה בכו"מ, וא"כ ה"נ הכא נימא דכיון דהמשקה שבתוכה טמא, אי מטהרת ללפס יאמרו דלפס טהור בכו"מ, וכתב לדון דכיון דטומאת משקין לטמא כלים דרבנן לא אתו למילף מינה, ועיי"ש שכתב דמיהו ק"ק, אילו נגעו הני משקין בשאר קדירה נקובה בכונס משקה טמאה והאי קדירה טהורה, עכ"ד.

ז] אך באמת יש להוכיח מד' הר"ש דלא ס"ל כן, שהרי הר"ש פירש דהא דבהיו כולן נקובות, כל הלפסין טהורות, ואינם נטמאות באויר הלפס התחתונה, הוא משום דאין אדם וכלים מיטמאין מאויר כ"ח, והרי דאם היו כלים נטמאין מאויר כ"ח, היו כל הלפסין נטמאין, ולא אמרינן דא"א לטמאותן, משום דאם אינם כלי להציל, אף אינם כלי לקב"ט, וכ"ה מבו' גם ממה שפירש הר"ש בתחילת דבריו דהא דאינם נטמאין הוא משום שאין טומאה נכנסת לכלי דרך שוליו.

ויל"פ בטעמו כמש"כ בקה"י סימן ב', דהא דמטילין אותו לחומרו הוא מעיקר הדין, דהגם דאכתי חזי לאוכלין, וע"כ הוא מקב"ט, מ"מ כיון שנקב זה מבטלו מתשמישו למשקין, לא מצינו לחשוב נקב זה כסתום ויש עליו תורת פתח, וע"כ אינו מציל, ועיי"ש שכתב כן בדעת הר"ש לעיל פ"ט מ"ח, אך עיי"ש אות ל"ו שנת' להוכיח דע"כ ד' הר"ש שם הם מטעם אחר, ועי' עוד במרכה"מ פי"ג מכלים הי"ב שכתב דל"ש בזה ממ"נ, עיי"ש בטעמו.

ח] **שם בר"ש, ואפי' ר"י דפליג לעיל בפ"ד בכ"ח שיש לו ג' שפיות דאמר חולקין את האמצעית, הכא בג' כלים מודה,** צ"ב, שהרי אף בטבלא מלאה קערות המחוברין יחד, דתנן לעיל פ"ב מ"ח דאם נטמא א' מהן בשרץ לא נטמאו כולן אם אין להן לבזבז עודף, לא פליג ר' יהודה, והרי דאף בכלי א' שיש לו ג' תוכות מודה דאין חולקין את האמצעית, והא דבכ"ח שיש לו ג' שפיות פליג וס"ל דחולקין את האמצעית, הוא משום דהתם לא חשיבי כלל כג' תוכות, כיון שאין עשוי לקבל בתוך שבין השפיות, כמבו' בד' הר"ש שם, ונתחדש לדעת ר' יהודה, דחולקין את האמצעית וחצי חללה חשיב כתוך הכלי, ואם נכנסה טומאה שם נטמא הכלי, ומה ענין זה לדינא דהכא, וצ"ע בזה.

ט] **שם בכת"י ותימה אמאי נקט העליונה והתחתונה עודפת דחידוש זה של משקה טופח הו"מ לאשמועינן [כשהשרץ בעליונה והתחתונה עודפת ויש משקה טופח באמצע],** כ"ה בפי' הרע"ב, ועיי"ש בתו"ח דגריס במתני' העליונה והתחתונה עודפת וכאשר כ"ה להדיא בל' הר"ש, וזהו שכתב דהך חידוש הו"מ לאשמועינן גם כשהתחתונה עודפת.

והנה לפ"מ שפירש הראב"ד למתניתין לפי גיר' זו, דאיירי ששתיהן שוות ועודפות על האמצעיות, והא דאם יש עליהן משקה טופח כולן טמאות, הוא משום שהעליונה מטמא את המשקה שעל גבה והמשקה מטמא את האלפס שבצידו וכו' וכן כולן אפי' מאה, הרי דהך דינא ל"ה מצי להשמיענו אלא היכא שהעליונה עודפת, דהיכא דהתחתונה עודפת על העליונה, הרי הא דהמשקה שבתוך כולן נטמא, הוא מכח התחתונה, ובמתני' הרי אתי לאשמועינן דכל כלי מטמא את המשקה מגבו וחוזר המשקה ומטמא את הכלי וחוזר כלי זה ומטמא את המשקה מגבו וכו'.

אך מד' הר"ש נ' שפירש למתניתין כמו שפירש הראב"ד שם מתחילה, ז"ל, וכך פירושה שהעליונה עודפת על האמצעית והתחתונה עודפת על כולם והשרץ בעליונה, עכ"ל, ועיי"ש שהק' על פי' זה, ז"ל, וסוף דבר אין זה כלום שא"כ הכל טמא מאויר התחתונה שהיא עודפת על כולה, עכ"ל, וצ"ב כונתו, הרי דינא דהכא קאי על הכלים, והם אינם נטמאין מאויר התחתונה, וזהו דקשיא לי' דאמאי נקט להך דינא בגוונא שהעליונה עודפת על האמצעית, הרי בהך דינא ליכא נפ"מ אם העליונה עודפת על האמצעית או היא שוה לה, ועי' חי' ר"א מגריידיץ שפירש כן בד' הרע"ב.

1. וצ"ע דא"כ מ"ט בשרץ בעליונה נטמאין כל הכלים, הרי ממ"נ אי חשבת לנקב ככונס משקה כביטול הכלי, אין כל הכלים מקבלין טומאה, ואי לא חשבת לנקב ככו"מ כביטול הכלי, הרי אין הטומאה באוירן, ותמה בזה החכם השואל במרכה"מ פי"ג מכלים הי"ב, וצ"ל כמש"כ באלי' רבה שהבאנו להלן אות ו' דלא אמרינן דממ"נ וכו', רק באותו הכלי, אך בב' כלים שפיר מצינו לדון דהכלי העליון הנקוב ככו"מ אין עליו תורת כלי, ושאר הכלים הנקובין יש עליהן תורת כלי, ועי' במי"ט מש"כ לישב בזה בע"א, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-2)
2. ויש להוסיף, דהנה ל' הרמב"ם בפיהמ"ש דאם כל הלפסין שעל התחתונה ניקבו ככונס משקה "דאז אינם מקבלין טומאה כפי שקדם" וכו', ובפשוטו מבו' דמפרש הרמב"ם דהלפסין הוו כלי העשוי למשקין לחודייהו, שכל שניקב ככו"מ אינו מקב"ט, והי' מתבאר לפ"ז בפשיטות מש"כ הרמב"ם דברישא אין שאר הכלים נטמאין, כיון שהן נקובין ככו"מ ואינם מקבלין טומאה, וכן פירשו במשנ"א ובחי' מהרי"ח, אך הוא תמוה, דמלבד דלהדיא תנן לעיל פ"ג מ"ב דהאילפס והקדירה שיעורן בזיתים, גם א"כ אין טעם כלל דכשהשרץ בתחתונה אין נטמאין אוכלין ומשקין שבשאר הכלים, שהרי הן נקובין כדי טהרתן ואינם מצילין בתוך תוכו, ואין לפרש דאיירי בשאף הלפס התחתונה נקובה ככו"מ, דא"כ אף היא אינה נטמאת, ובמתניתין תנן דהיא טמאה, ובע"כ צריך לדחוק בד' הרמב"ם דמש"כ דאינן מקבלין טומאה, היינו דמן הדין אינם מקבלין טומאה, וע"כ הגם דמטילין אותן לחומרא דכ"ז שלא ניקבו כזיתים ה"ה מקבלין טומאה, מ"מ אינם מצילין בתו"ת, ואולי נקט הרמב"ם להך לישנא לפרש דמה"ט אין הלפסין האמצעיות נטמאות, וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-3)
3. ובכס"מ שם הק' ע"ד הראב"ד, ז"ל, לא ירדתי לעומק דעתו, שמאחר שהוא ז"ל מעלה כאן דכל מה שהוא תוך אויר התחתונה נטמא ולא נפטר מטומאה מטעם תוך תוכו, היאך חזר וכתב שכששתיהן שוות ועודפות על האמצעיות כולן טהורות חוץ מן העליונה, שכל האמצעיות שהתחתונה עודפת עליהן ה"ל להיות טמאות דהא לא מטהרי משום תוך תוכו כפי מ"ש בסמוך, עכ"ל, ולא זכיתי לעמוד על דבריו, הרי לד' הראב"ד איירי הך בבא כשהתחתונה והעליונה שוות והשרץ בעליונה, ובכה"ג הרי אין התחתונה נטמאת כלל, וכאשר כ"ה מפורש בד' הראב"ד דכולן טהורות חוץ מן העליונה, גם משה"ק המרכה"מ שם ע"ד הראב"ד מהא דתנן במתניתין דהיא והתחתונה טמאות, וכתב לישב דמתניתין כר' יהודה לעיל ספ"ד, וזה צ"ע דודאי מודה ר"י בכה"ג ששפתותיהן שוין שאין החיצון נטמא, וכמש"כ הר"ש, ועמש"נ להלן אות ח' לכאו' ניחא בפשיטות, דהך בבא איירי בשהתחתונה עודפת על העליונה, ורק בסיפא הוא דגרס הראב"ד העליונה והתחתונה עודפת, ופירשה בששניהם שוות. [↑](#footnote-ref-4)
4. ועיי"ש שסיים דמכאן יש סיוע למש"כ שהמשקה מטמא כלי חרס מגבו, עכ"ל, וצע"ג, שהרי הכא ל"ב שיטמא המשקה את הכ"ח מגבו, אלא שיטמא המשקה מגבו של הכ"ח, וא"כ מאי ראי' מייתי מהכא דמשקה מטמא כ"ח מגבו, אף שאין כ"ח מקב"ט מגבו, ועי' מרכה"מ שעמד בזה, ועיי"ש מש"כ לדחוק. [↑](#footnote-ref-5)