שיעור ל סימן רט ג - סימן רי א
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / אורח חיים / סימן רב - רל ברכות הנהנין

**שיעורי הלכה**

![](data:image/gif;base64...)![](data:image/gif;base64...)

**שיעורים מפי מו"ר**

**הגאון רבי רפאל צבי ובר שליט"א**

**..**

**הלכות ברכות**

**שיעור ל**

**~ סימן רט סעי' ג – סימן רי סעי' א ~**

**[סעיף ג] כל הברכות אם נסתפק אם בירך אם לאו אינו מברך לא בתחלה ולא בסוף, חוץ מברכת המזון מפני שהוא של תורה.**

# ספק אם בירך ברכת התורה

הנה בשו"ע כאן סתם שכל הברכות אינו מברך מספק חוץ מברכת המזון, והשמיט את ענין ברכות התורה, ומשמע שאם הסתפק אם בירך ברכת התורה א"צ לחזור ולברך. אכן במשנ"ב לעיל (סימן מז ס"ק א) מבואר שאם יש ספק אם בירך ברכת התורה יאמר לכל הפחות ברכת אשר בחר בנו שהיא המעולה שבברכות וצ"ע מדוע השמיטו לגמרי.

# לברך ע"י הרהור

בהגהות הרעק"א (סימן קפד סעיף ד) מביא מהספר גן המלך שכל שיש ספק בברכות, יכול להרהר את הברכות בליבו, לצאת דעת הרמב"ם (פרק א הלכה ז) דס"ל דהרהור כדיבור דמי. אכן הפמ"ג (בפתיחה להלכות ברכות אות ב) הקשה דברמב"ם (פרק ב הלכה יד) לא משמע כן דכתב שאם יש לו ספק אם בירך ברכת המזון צריך לחזור ולברך משום דספק דאורייתא לחומרא, ואם יכול להרהר את הברכה בליבו מדוע לא אמרו שיהרהר את הברכה לצאת מחשש של ברכה לבטלה.

ובספר נחל איתן כתב ליישב ע"פ מש"כ הפמ"ג (סימן קצט א"א ס"ק י) דכל מה שמצינו (סימן סב סעיף ד) דהרהור כדיבור היינו באופן שהוא גם יכול להוציא מפיו, אך אילם שאינו יכול להוציא את הברכה מפיו לא אמרינן דהרהור כדיבור דמי, ולפי"ז תירץ דכיון שאינו יכול להוציא את הברכה מפיו משום חשש ברכה לבטלה, לא אמרינן הכא דהרהור כדיבור דמי. ותירוצו צ"ע דכל מה שמצינו שלא יהיה הרהור כדיבור היינו באופן שהגברא אינו ראוי, אך כאן הרי הגברא ראוי להוציא מפיו ורק משום איסור של ברכה לבטלה אינו מוציא. [ויש שתירצו דהטעם שכתב הרמב"ם שבספיקות אינו מברך אף שיכול להרהר בליבו, משום דהרמב"ם לא כתב מה שלא מוזכר להדיא בגמרא. וזה צע"ק דאיך סתם כך שלא יברך מספק הרי לכאורה הוא מחוייב לברך לכה"פ ע"י הרהור כדי שלא יאכל בלא ברכה].

אכן בפמ"ג שם כתב דעל כרחך צ"ל דגם ע"י הרהור יש חשש של ברכה לבטלה, ורק כשיש לו ספק אם בירך ברכת המזון מחמת ספק דאורייתא לחומרא אמרינן ליה שיברך בפה דמשום ספק דאורייתא לחומרא התירו לו להוציא בפיו. ובברכי יוסף (סימן סב ס"ק א) הביא מהפרח שושן שאם מהרהר ברכה בליבו יש לחוש לברכה לבטלה, אכן השד"ח (מערכת הבי"ת אות קטו) הביא מהברכ"י בכמה מקומות ומעוד אחרונים שאין לחוש בברכה ע"י הרהור משום ברכה לבטלה. וכן נקט בכף החיים (סימן סב) כדעת האחרונים שאין לחוש משום ברכה לבטלה בהרהור.

# איך יעשה במקום ספק ברכות

והנה הכף החיים הזכיר בכמה מקומות שבמקום ספק ברכות ראוי שיברך ע"י הרהור וכנ"ל שאין לחוש בזה משום ברכה לבטלה. אכן בדרך אמונה (בהלכות ביכורים פרק ה בציון ההלכה ס"ק קסב) דקדק מסתימת המשנ"ב בכמה מקומות דנראה שאין לברך בהרהור. ואולי משום שיש חשש ברכה לבטלה בהרהור.

[ואף שבכמה מקומות כתב המשנ"ב שבמקום שיש ספק אם צריך לברך ישמע את הברכה מחבירו לצאת מדין שומע כעונה, נראה דבזה אין לחוש משום ברכה לבטלה, משום שהוא אינו מהרהר את הברכה עצמה, אלא רק חושב על מה שחבירו מברך].

עוד מצינו בפתחי תשובה (יורה דעה סימן שכח ס"ק א) שהביא מספר פרי תבואה לגבי דבר שיש ספק אם חייב בברכה, שאם רוצה להחמיר להפריש יאמר דרך תפלה פסוקים של 'ויברך דוד בא"י אלקי ישראל כו' לך ה' הממלכה' דאית ביה שם ומלכות, ולסיים אח"כ ברוך אשר צונו להפריש חלה, דבכה"ג ליכא חשש ברכה לבטלה. אכן כבר כתב בדרך אמונה (שם) שגם עצה זו לא הוזכרה בשאר הפוסקים. ואולי הטעם על פי הנ"ל שכיון שעושה כן לשם ברכה חשיב כברכה לבטלה.

בפני יהושע בברכות (יב, א) הציע דבכל מקום שיש ספק ברכות שיכול לברך 'בריך רחמנא דיהיב האי פיתא', וכמבואר לעיל (סימן קסז סעיף י) דבזה יצא ידי חובתו, וכ"כ הערוך השולחן (סימן רב סעיף ג). אכן מסתימת כל הפוסקים לא משמע כן, ונראה שסברו שיש לחוש דהוי ברכה לבטלה אף אם מברך בלשון 'בריך רחמנא', וכמש"כ בשו"ת הרעק"א (תשובה כה) ששם ה' אף בלשון לעז יש לו קדושה [וע"ע בשיעורים לעיל (סימן קסז סעיף י) שהארכנו בזה].

**[סימן רי סעיף א] האוכל פחות מכזית בין מפת בין משאר אוכלים והשותה פחות מרביעית בין מיין בין משאר משקים מברך תחלה ברכה הראויה לאותו המין ולאחריו אינו מברך כלל.**

# אכל חצי זית וחצי כזית תפוח

במשנ"ב (ס"ק א) כתב שאם אכל חצי כזית מאחד מז' מינים ואכל גם חצי זית מתפוח מצטרפים יחד לברך עליהם בורא נפשות, ומקורו מהמג"א כאן (ס"ק א). והנה בהגהות הרעק"א תמה שהרי נתבאר לעיל במג"א (עיין סימן רח ס"ק טו, וכ"כ במשנ"ב סימן רח ס"ק סב) דבורא נפשות אינו פוטר ברכה מעין ג', וא"כ קשה איך יכול לברך בורא נפשות על אותה חצי זית שברכתה מעין ג'.

ומתוך דברי המשנ"ב נראה ביאורו דכל מה שמברכים על שבעת המינים ברכה מעין ג' הוא משום דהוי אכילה חשובה, אך כשאוכל פחות מכזית ממין שבעה דאין זה אכילה חשובה שפיר שייך לברך גם על פירות של ז' מינים בורא נפשות.

ולכן מובן מה שהסתפק השעה"צ (בס"ק ד) בעניין מי ששתה חצי רביעית יין וחצי רביעית שיכר האם הוא מצטרף לשיעור בורא נפשות, וספיקו משום דיתכן שחצי רביעית חייב בברכה מעין ג' משום די"א ששיעור ברכה אחרונה בכזית, ונשאר בצ"ע, ובשעה"צ לעיל (סימן רח ס"ק ע) מבואר דאפילו אם שתה שיעור רביעית מהשכר ג"כ יש להסתפק אם יברך בורא נפשות, והיינו מהטעם הנ"ל דאף שכבר שתה שיעור רביעית מהשכר, עדיין יש להסתפק אם שייך לברך עליו בורא נפשות, דשמא בחצי רביעית סגי להתחייב בברכת מעין ג' [משום ששתה יותר מכזית], והוי שתיה חשובה, וכל ששתה שתיה חשובה אינו נפטר בברכת בורא נפשות.

אכן באגרות משה (אורח חיים חלק א סימן עד) ביאר את דברי המג"א הנ"ל באופן אחר דהטעם שפרי דעלמא מצטרף לפרי ממין שבעה הוא משום דכל פרי מז' מינים הוא נחשב גם כפרי רגיל מצד עצמו, ולכן כשאין בו שיעור לברך ברכה מעין ג' הוא מצטרף לפרי האחר בתורת פרי רגיל כדי לברך עליו בורא נפשות. והנה לפי דבריו יש לפשוט את ספיקו של השעה"צ הנ"ל דבאופן ששותה רביעית מהשכר לכו"ע יוכל לברך בורא נפשות דאף ששתה יין בפחות מהשיעור לא פקע מהשכר החיוב לברך בורא נפשות כמו כל משקה דעלמא.

[ואמנם ע"ש באגרות משה דכתב דעדיין יש מקום להסתפק בספיקו של השעה"צ הנ"ל דאי נימא ששיעור היין הוא בכזית, וביין ששתה יש שיעור הרי יברך עליו ברכת מעין ג' והוא פוטר בברכה זו את שאר המשקין, אך החשש הוא רק אם יבוא אליהו ויאמר שכך הדין, ועד כמה שלא יברך ברכת מעין ג' שאר המשקים אינם נפטרים בברכתו, ולכן מסיק דלא חיישינן שיבוא אליהו קודם שיעבור שיעור עיכול ע"ש. וע"ע מש"כ בזה בשיעורים על סימן רח שם].

ויש עוד נפק"מ בפלוגתא זו לגבי מי שאכל פירות מז' מינים ואין לו סידור, והוא לא זוכר בעל פה את הנוסח של ברכת מעין ג', דלדעת האגרות משה לכאורה צריך לברך לכה"פ בורא נפשות, אך לדברי השעה"צ לא שייך לברך בורא נפשות כיון שהייתה זו אכילה חשובה שברכתה ברכה מעין ג'.

# חצי כזית דגן וחצי כזית ממין שבעה

ובאופן שאכל חצי כזית ממין דגן שמברך עליו בורא מיני מזונות וחצי כזית מפירות של שבעת המינין, כתב הקיצוש"ע (סימן נד סעיף ד) שיברך בורא נפשות, וכן פסק הכה"ח (ס"ק ד) [והנה לדעת המשנ"ב הנ"ל א"ש דין זה שהרי אין כאן 'אכילה חשובה' לא ממין מזונות ולא ממין שבעה, אך לדעת האגרו"מ י"ל דכיון שכאן יש לו למעשה כזית המחייב ברכה מעין ג' יתכן שיש לברך על המחיה]. ובשם הגרש"ז (עי' במהדו' דרשו הערה 1) הביאו שהורה דבכה"ג יברך ברכה מעין ג' ויזכיר גם 'על המחיה' וגם 'על העץ' שבכך הוא פוטר את שניהם. אך סברתו צ"ע דכל שלא אכל כשיעור מה מחייבו בברכה זו, הרי לא אכל שיעור חשוב מאף אחד מהמינים.

# אכל חצי כזית פת וחצי כזית ענבים

ובבא"ח (שנה א' פרשת מסעי אות ה) כתב שאם אכל חצי זית פת וחצי זית ענבים יברך ברכה מעין ג' אך אם אוכל חצי זית פת וחצי זית ממיני דגן יברך על המחיה [שהרי יש אומרים שברכת מעין ג' פוטרת ברכת המזון].

ובאמת לדינא כל הנידונים הנ"ל אינם נוגעים כל כך למעשה, דכיון שאין אנו בקיאין כל כך בשיעור כזית, לעולם לא נפיק מכלל ספק.

# צירוף אכילה ושתיה

כתב המשנ"ב (ס"ק א) דהאוכל והשותה [היינו שאכל פחות מכזית ושתה פחות מרביעית] אינם מצטרפים לברך אחריהם בורא נפשות רבות. ומקורו מהמג"א (ס"ק א) שהוכיח דאוכל ומשקה לא מצטרפין ממה שמצינו לעניין יום הכיפורים (עי' בשו"ע לקמן סימן תריב סעיף ב) דאוכלין ומשקין אינם מצטרפים. ובשעה"צ ((ס"ק ה) הביא דברי הא"א והחמד משה שפקפקו בזה, דאפשר דדווקא לעניין יוה"כ אינם מצטרפים משום דקיי"ל דלא מייתבא דעתיה בכך, אך לעניין ברכה אחרונה שפיר מצטרפו. וציין בא"א שם דכן מצינו לעניין שאר איסורים (עיין רמב"ם פרק ד ממאכלות אסורות הלכה טז) דכל שאיסורם שווה מצטרפים האכילה והשתיה לאיסור, והכא נמי יש לדמותו לשאר איסורים שהאכילה והשתיה מצטרפים.

# ציר שעל גבי הירק

עוד כתב המשנ"ב (שם) ציר שע"ג הירק מצטרף לשיעור כזית לברך אחריו ברכה אחרונה, דכל אכשורי אוכלא [משקה הבא למתק אוכל] אוכלא הוא. והנה דין זה דכל אכשורי אוכלא אוכלא הוא נאמר לעניין האוכל ציר שע"ג הירק ביום הכיפורים דמבואר בגמרא (יומא פ, ב) דחייב משום שאכשורי אוכלא אוכל הוא. ולכאורה יל"ע לדעת הא"א והחמד משה הנ"ל דכתבו שאין לדמות דיני ברכה אחרונה לדיני יום הכיפורים דהתם תליא בייתובי דעתיה, א"כ צ"ע דהכא נמי נימא שרק לעניין יום הכיפורים הם מצטרפין משום דמייתבא דעתיה בכך, ומנ"ל שגם לעניין ברכה מצטרפים .

וצריך לומר דכל מחלוקתם הוא לגבי מה שמצינו שלעניין יום הכיפורים לא מצטרפו, שעל זה כתבו החמד משה והא"א דאין ללמוד משם דמה שלא מצטרפו הוא משום דלא מייתבא דעתיה בכך, אך מה שמצינו שלעניין יוהכ"פ מצטרף היינו על כרחך משום דחשיב כ'אכילה אחת' מלבד מה שמייתבא דעתיה בכך, ולכן אם מצינו דבר שביוהכ"פ מצטרף על כרחך שגם לעניין ברכות מצטרפו דחשיב כאכילה אחת.

[ובעיקר עניין זה שציר שע"ג הירק מצטרף אם הוא משום ייתובי דעתיה או משום דהציר נחשב כחלק מן האוכל הארכנו לעיל בשיעורים (על סימן רב סעיף יא) דלכאורה יש בזה סתירה דבסוגיא ביומא משמע שהציר מצטרף משום דמייתבא דעתיה בכך, אך בחולין משמע שהוא כלל דכל מכשיר לאוכל חשיב כמו האוכל עצמו, וע"ע לעיל שהארכנו בזה].

# לאכול בכדי אכילת פרס

כתב המשנ"ב (שם) בשם המג"א דכדי להתחייב בברכה אחרונה על האכילה צריך שיאכל כזית בכדי אכילת פרס. ובשעה"צ (ס"ק ט) ציין דהוא דלא כדעת הכנסת הגדולה, דלכנה"ג אפילו אם אכל את הכזית מעט מעט חייב בברכה אחרונה.

עוד מבואר במשנ"ב שם בשם הפמ"ג שאם הוא אוכל פת כשיעור שביעה אפילו אם אכל מעט מעט חייב בברכהמ"ז מן התורה שהרי 'ושבעת' קרינן ביה. אמנם בשעה"צ (ס"ק י) כתב דדין זה אינו ברור כל כך, דאפשר דאף שאכל כדי שביעה, מכל מקום צריך שיהיה גם בכלל 'ואכלת', ועל כן צריך שיאכל לכל הפחות כזית אחת בתוך כדי אכילת פרס. ובמנחת חינוך (מצוה תל) חקר בהא דבעינן שיהיה אכילה ושביעה, האם רק באכילת הכזית צריך שיאכל בתוך כדי אכילת פרס, או שמא צריך לאכול את כל ה'כדי שביעה' בתוך כדי אכילת פרס.

ועולה בזה ג' דרגות **א]** לפי הפמ"ג שהעיקר שמגיע לידי שביעה ולדעתו אפילו אם אוכל את כל אכילתו מעט מעט חייב בברכהמ"ז דאורייתא. **ב]** פשטות המשנ"ב דצריך לאכול לכל הפחות כזית בכדי אכילת פרס כדי שיהיה על זה דין 'ואכלת'. **ג]** דעת המנחת חינוך [בצד אחד] שחייב בברכת המזון דאורייתא רק אם אוכל את כל השיעור שביעה בתוך כדי אכילת פרס. וע"ע לעיל בשיעורים (על סימן קפד סעיף ה) שנתבאר עניין בזה בהרחבה.

# צירוף האוירים לשיעור כזית

כתב המשנ"ב (שם) היה פת סופגנין שנתפח עד שאין האוירים שבו נרגשים, האוכל ממנו כזית כמות שהוא אינו מברך אחריו דלפי האמת לא אכל כזית. אכן במשנ"ב לקמן (סימן תפו ס"ק ג) לעניין שיעור אכילה של מצה כתב שמשערין את המצה כמו שהיא ומצרפין את האוירים שבמצה לשיעור כזית, ושם בשעה"צ (ס"ק ז) כתב שהוא הדין לעניין ברכת המזון שהאוירים מצטרפים. וכבר עמדו האחרונים בסתירה זו (עיין שונה הלכות דין ח). אכן דעת החזו"א (עוקצין סימן ג ס"ק ז) דהעיקר הוא שהאוירים מצטרפין לשיעור כזית [אכן מטו משמיה (עי' ארחות רבינו חלק א עמוד פט) שאוירים הניכרים מאוד אינם מצטרפין]. ומזה יצא לדינא דשיעור מצה להחזו"א הוא פחות משיעור הגר"ח נאה, דלחזו"א משערים כזית של השיעור הגדול לפי מה שהוא עכשיו, אך הגר"ח נאה החמיר שהאוירים לא מצטרפין, ומחשבים את הכזית לפי כמות הקמח והמים.