66 הביאו לפניו מאכלים אחרים - רשימות
קטגוריות: ש_ס / א ברכות / ברכות - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / כיצד מברכין

יום ועש"ק ויצא ו' כסליו תשע"ב

א] כתב הריטב"א בדמ"ב., ז"ל, בירך על הפרפרת לא פטר את הפת. אבל מעשה קדרה פטר בבאין בתוך סעודתו של פרפרת ואפילו שלא מחמתו דמעשה קדרה לגבי פרפרת כפרפרת לגבי פת. ומעשה קדרה היינו אורז ודייסא וכו', מיהו מתניתין לא בהכי מיירי אלא במברך על האחד ובא לו האחר שלא במתכוין בתוך סעודתו של ראשון כגון שבירך על הפרפרת ובעוד שאכל הפרפרת הביאו לפניו מעשה קדרה, ובכי הא אמרינן דפרפרת פטר מעשה קדרה אבל מעשה קדרה בדכותה לא פטר הפרפרת. אבל כשהן לפניו מתחלה ובירך על אחד מהן כדי לפטור שניהם בזו ודאי כל שברכותיהן שוות נפטרו שניהם, עכ"ל, וכעי"ז נראה בחי' הרא"ה שם, ומבו' מזה, דבירך על מין א' והביאו לפניו מינים אחרים בעוד המין הראשון לפניו, אינם נפטרים בברכתו, ורק בפרפרת ומעשה קדירה נפטרים המעשה קדירה, משום דהפרפרת חשיבא כעיקר לגבייהו.

וכ"ה מבו' בד' תוס' הרא"ש שם, ז"ל, ב"ש אומרים אף לא מעשה קדירה, תימה מ"ט דב"ש הואיל וברכת שניהם שוה אמאי אין האחד פוטר את חבירו, וי"ל דמיירי בשעה שאכל את הפרפרת עדיין לא הביאו לפניו את מעש"ק, וב"ה סברי כ"ה דפת פוטר את הפרפרת אע"פ שלא הובא לפניו בשעה שברך על הפת משום דפת הוא עיקר הסעודה, וכן פרפרת נמי חשיבא לדבר זה להמשיך תאות המאכל יותר ממעש"ק ופוטר את מעש"ק אע"פ שלא הובא לפניו עדיין, עכ"ל.

ומבו' בדבריו, דכל הא דהמעש"ק נפטר אף שהביאוהו לפניו אחר שבירך על הפרפרת, הוא רק משום דהפרפרת מביאין אותה תחילה למשוך תאות המאכל, וע"כ כ"ה דאם בירך על הפת פטר את שאר המאכלים אף שלא הובאו לפניו, ומשום דהפת היא עיקר הסעודה, וכל שדעתו על הפת, נכלל בזה מאכלים אחרים, ה"נ אם בירך על הפרפרת פטר מעש"ק, משום שתחילת הסעודה היא בפרפרת, וכל שדעתו על הפרפרת נכלל בזה מאכלים אחרים, אך כל דליכא להאי טעמא, אין נפטרין מאכלים אחרים.

ומ' דאף אם הובאו קודם שכלו המאכלים הראשונים, וכמש"כ בתו"ד כ"ה דפת פוטרת את הפרפרת אע"פ שלא הובא לפניו בשעה "שבירך" על הפת, ואף דלעיל מינה כתב דבשעה "שאכל" את הפרפרת לא הביאו לפניו את מעש"ק, נראה דכונתו דממילא לא היו המעש"ק לפניו בשעת הברכה.

עוד יש להביא בזה ממש"כ הרא"ש בפ"ט סימן ט"ו, ז"ל, וי"מ דהירושלמי איירי בברכת פרי הגפן דומיא דשינוי מקום והיסח הדעת והכי פי' יין חדש ויין ישן צריך לברך בפה"ג אבל שינוי יין ששניהם חדשים או ששניהם ישנים א"צ לברך בפה"ג אבל אם שתה יין חדש תחלה ואח"כ יין ישן צריך לברך בפה"ג על הישן ולא מיפטר בבפה"ג שבירך על החדש דחשוב כמין אחר לגבי חדש לפי דאישתני טפי לעילויא, עכ"ל,[[1]](#footnote-2) וכן פירש בעה"ע בהל' מצה ומרור (קלא:), וכן הובא דעה זו באו"ז הל' סעודה סימן קנ"ז, ולכאו' היינו היכא דמתחילה לא הי' דעתו ע"ז, ומבו' דכל שהביאו לו מין אחר, אינו נפטר בברכתו הראשונה, אך שמא איירי בשהביאוהו לו אחר שכלה המין הראשון.

והנה אמנם בעיקר דין זה יל"פ דהוא עפי"ד הרשב"א דאינו בדין שיפטור שאינו חשוב את החשוב, אך לעולם מין אחר נפטר, אך ל' הרא"ש אין מ' כן.

מהר"ם מר"ב ד"פ ס"ז, ז"ל, והאוכל פירות וברך עליהם בורא פרי העץ ושוב הביאו לו מין אחר שברכתו נמי בפה"ע כיון דבעידנא דבירך לא הי' לפניו ולא הי' דעתו עליו נמלך הוא וצריך לחזור ולברך ולא אמרי' בכיצד מברכין דמברך על החביב ופוטר את השאר אלא בהיו לפניו שתיהן מתחלה כדתנן היו לפניו מיני' הרבה וכו', עכ"ל.

תשב"ץ קטן ש"י, וכשהוא אוכל שני מיני פירות או שלשה "או אפי' מין אחד" אם אינו כולו לפניו בשעה אחת מברך על כל אחד ואחד ברכה לבדו ברכה ראשונה מפני היסח הדעת אבל לא ברכה אחרונה, עכ"ל.

בפסקי רי"ד דמ"ב. כתב, ז"ל, הפת שפוטרת דוקא פרפרת שהיא לפניו ודעתו עלי', אבל אם באה לו בתוך סעודתו אין הפת פוטרתה כיון שלא הי' דעתו עלי' בעת שבירך המוציא, אבל הפרפרת שלפני המזון פוטרת הפרפרת שלאחר המזון אע"פ שבאה לו בתוך הסעודה ולא הי' דעתו עלי', "שכשם שאם אכל תאנים ובירך עליהן בפה"ע ועוד באו לו תאנים אחרים א"צ לברך עליהן, אלא סומך על הברכה ראשונה", כך אם בירך על הפרפרת שלפני המזון פטר את הפרפרת שלאחר המזון ואע"פ שבאה לו לאחר מכאן.

ול' ריא"ז סוף ה"ד, ואע"פ שאין ברכת הפת פוטרתו מפני שלא הי' דעתו עליו מתחילה, ברכת הפרפרת שלפני המזון פוטרתו, "לפי ששניהם מין א'", כמו יין שלפני המזון ויין שלאחר המזון, או שהיו ב' מינים וברכותיהן שוות, עכ"ל, ונראה דאזיל לטעמי' דדינא דיין שבתוך המזון אינו פוטר יין שלאחר המזון, הוא רק בשלא הי' דעתו עליו.

אמנם הנה בחי' הרשב"א בדמ"א. כתב בסו"ד, ז"ל, ולפי פירוש זה אם הי' אוכל תפוחים ובירך עליהן ואח"כ הביאו לפניו אגוזים אם התפוחים חביבים לו יותר פוטר את האגוזים בגררת ברכת התפוחים אבל אם אינן חביבים אינן פוטרין את האגוזים אא"כ נתכוין להם מתחילה, עכ"ל, ולפ"מ שפירשו האחרונים בדעתו, דכל הא דאינו פוטר את האגוזים הוא רק אם האגוזים חביבים יותר מן התפוחים, ומשום שאינו בדין שיפטור שאינו חשוב את החשוב בדרך גרירה, הרי מבו' דכל שאין א' מהם חשוב מחבירו, ה"ה פוטר את המין השני, אף שלא הי' לפניו ולא הי' דעתו עליו, דהגם דיש לדחוק דהרשב"א איירי בשהי' דעתו לאכלו, ואך שלא הי' דעתו לפטרו, אך אי"ז במשמעות ד' הרשב"א, ומ' דאף שלא הי' דעתו עליו כלל ה"ה נפטר, אם אך אינו חשוב יותר מן המין הראשון, שו"ר שכבר הוכיח כן הדרכי משה בסימן ר"ו מד' הרשב"א.

מה שתמה הב"י בסימן קע"ז ע"ד הכל בו, לכאו' הי' נראה דהכל בו אזיל כדעת רש"י שמצינו בספרי דבי רש"י, וכ"כ כמה מקמאי, דדינא דמתניתין דבירך על הפת פטר את הפרפרת, הוא רק כשהי' דעתו ע"ז, ודינא דר"פ דאין נפטר רק דבר הבא ללפת את הפת הוא אף כשלא הי' דעתו ע"ז.

ואמנם מעיקר ד' רש"י ודעימי' נראה, דבכל מין אחר שהביאו לפניו בעינן שיהא דעתו ע"ז, וע"כ אף דברכת הפת פוטרת לכל מילי, מ"מ אם לא הי' דעתו ע"ז אינם נפטרין, ומשא"כ היכא שהן טפלים ל"ב שיהא דעתו ע"ז, אך זה דלא כמו שנקטו הפוסקים דגם בטפל בעינן שיהא דעתו ע"ז.

וע"כ י"ל להיפך, דבדבר הטפל ל"ב שיהא דעתו ע"ז, משום דגם בסתמא ה"ז חשוב כדעתו, וכמש"כ הב"י והמג"א בביאור ד' בעה"מ, אך בדינא דפת פוטרת את הפרפרת, לא נתחדש ד"ז, אלא כנשנתכוין לפטרו, וצ"ע בזה.

מד' שעה"צ סימן קס"ח סקכ"א וסקכ"ג מבואר, דבגונא שדעתו לאכול ב' פירות מן הפירות המונחים על השלחן ולא לאכול יותר, ואח"כ נמלך לאכול ג' פירות, צריך לברך עליהן, ולא אמרינן דכיון שהי' דעתו על כל הפירות לאכול ב' מהן, לא חשיב כנמלך, עייש"ה, ולכאו' הוא פשוט כן.

אך ראיתי שנחלקו כשדעתו לאכול פירות מסוימים, ואח"כ נמלך שלא לאכלם אלא לאכול פירות אחרים מאותו מין, אם הו"ל כנמלך, או דאין מחשבתו נקבעת על פירות אלו, אלא על כמות האכילה, ושמעתי להוכיח בזה מד' הכס"מ בדין בירך במזרחה של תאנה ובא לאכול במערבה, דכה"ג לא חשיב כנמלך, עיי"ש, ועי' בד' הגרע"א בגליון במהד' פרידמן סימן קס"ח, ועי' עוד בד' הגרש"ז בשש"כ ח"ב.

שו"ר בתשו' מהר"ח או"ז סימן קכ"ט, שדן לפרש ד' הירושלמי בתורמוס, דאיירי בשלא הי' דעתו עליו, ואם הי' אוכל את הפוגלא, ודאי הי' צריך לברך על הפוגלא השני', דהו"ל נמלך, אך כיון שנפלה מידו, דנו בירושלמי דמצי לאכול את הפוגלא השני', כיון שהי' דעתו לאכול ועדיין לא אכל כלום, עכ"ד, וזה מקור גדול לנידון זה.

אך יש לחלק, דהתם כיון שהי' דעתו לאכול, ודאי דעתו דאם לא יהא בידו לאכול מזה יאכל מאחר, אך במקום שבידו לאכול מהפרי הראשון, י"ל דל"מ לאכול מהפרי השני, כיון שלא הי' דעתו עליו.

וגם בעיקר הדברים עי' בפמ"ג אש"א סימן ח' סקט"ו שנקט בדין טלית דאם בירך על טלית ולקחוה ממנו והביאו לו טלית אחרת, כיון שלא הי' דעתו ע"ז, ל"ב בזה לדינא דתורמוס, דלא עדיף מאם לבש את הראשונה ובא ללבוש את השני' דצריך לברך עלי', כיון שלא הי' דעתו עלי' מתחילה, עיי"ש.

1. וצ"ב דאם ישן וחדש חשיבי כב' מינים, א"כ מ"ט לא מצינו דצריך לחזור ולברך, אלא בשבירך על החדש ואח"כ הביאו לפניו ישן, ולא היכא דבירך על הישן ואח"כ הביאו לפניו חדש, אך נראה דהטעם בזה הוא, דכיון דהישן אישתני לעילויא מן החדש, ע"כ הישן כלפי החדש חשיב כמין אחר, כיון שהוא מעולה ממנו, אך החדש כלפי הישן לא חשיב כמין אחר, שיש בכלל מאתים מנה, ודו"ק. [↑](#footnote-ref-2)