55 תולמ_ה
קטגוריות: ש_ס / מ מנחות / מנחות - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים

אור ליום ה' ט"ז כסליו תשס"ד

הערות בדין תעשה ולא מן העשוי

א] מנחות ד

] הרמב"ם בפ"א מציצית הי"ד, הביא לפסולא דתלאן ואח"כ פסק ראשי חוטין שלהם, בשתלה החוטין בין ב' כנפים מזו לזו וקשר כנף זו כהלכתה וכנף זו כהלכתה ואח"כ חתכן באמצע ונפרדו זמ"ז, ועיי"ש בכס"מ שעמד בזה דמד' הרמב"ם נ' דמפרש דדוקא בתלה החוטין בין ב' כנפים ואח"כ פסקן הוא דפסלי' משום תולמ"ה, אבל בחוטין שאינן תלויין אלא בכנף אחת, אע"פ שכרך וקשר ואח"כ פסק ראשי חוטין כשרה, דאל"כ לשמועינן דאפי' בתלאן בכנף אחת פסולה, ועיי"ש שהק' ע"ז, דכיון דטעם הפסול הוא משום תולמ"ה, א"כ בכנף א' נמי יש לנו לפסול, ועיי"ש מש"כ בזה.

ונ' דיש לדון בזה, דהרמב"ם לטעמי' אזיל, דהנה הרמב"ם שם בה"א כתב דאין לחוטי הענף מנין מה"ת, ועיי"ש בכס"מ שתמה ע"ז, שהרי ילפי' ביבמות ד"ה: ובמנחות דל"ט מקרא דגדילים לשיעורא, דגדיל ב' גדילים ד', ועי' בכתבי הגר"ח שכתב בזה, דמכוון הרמב"ם הוא שאין שיעור להחוטין, אלא הוי זה שיעור בהגדיל, דשם גדיל הוא רק בד' חוטין, ומה"ט ס"ל להרמב"ם דאין עובר על בל תוסיף בשהוסיף על מנין החוטין, (ודעת בעה"ע הוא דאין עובר על בל תוסיף כיון שאין להם שיעור למעלה, ודמי להדסים וערבות שאין עובר בהן על בל תוסיף, אך להרמב"ם לטעמי' דס"ל דבהוסיף על ב' ערבות עובר על בל תוסיף, בע"כ דהא דבהוסיף על חוטי הציצית אין עובר על בל תוסיף, הוא משום דכלל ליכא שיעור להחוטין, והוי זה שיעור לחלות שם גדיל, וע"כ כל שמוסיף אי"ז כלל הוספה על המצוה, וה"ז כעושה חוטין ארוכין משיעורן דלי"ב משום בל תוסיף, וה"נ העושה גדיל חיות חוטין אינו עובר על בל תוסיף, ואכמ"ל עוד בזה.

ולפ"ז נ' די"ל, דיש להכשיר אף בשלא פסק ראשי החוטין, דהאמנם לדעת ש"ר ל"מ בשלא פסק ראשי החוטין, ומשום דאיכא דין מנין בהחוטין דבעי' ד' חוטין, וע"כ כל דהוו חוט א' ל"מ, אך להרמב"ם לטעמי' דליכא דין מנין בהחוטין, ועיקר דינא דד' חוטין הוא משום דבעי' גדיל, וגדיל הוי בד' חוטין, הרי דלזה מהני אף בדהוו כל החוטין מחוברין וחשיבי כחוט א', דמ"מ כיון שכפל החוט ד' פעמים וכרכן, שפיר אי"ב תורת גדיל, ויל"פ בזה מש"כ הרמב"ם שם ה"י, דאפי' הי' החוט כפול מח' חוטין ושזור עד שנעשה פתיל א' אינו נחשב אלא חוט א', ונ' דלש"ר א"צ להשמיענו לזה, דפשיטא דכיון דבעי' ד' חוטין נפרדים, הרי דכל דה"ז שזור אי"ז אלא חוט א', אך להרמב"ם לטעמי' דל"ב ד' חוטין נפרדין, וכל מה דבעי' ד' חוטין הוא לקיום תורת גדיל, הרי דשפיר הי' מקום לומר דאף בשזר החוטין יחד, חשיב ככמה חוטין לקיום תורת גדיל, וקמ"ל הרמב"ם דכיון ששזרן וה"ה כאחת, ל"מ אף לקיום תורת גדיל.

וא"ש היטב הא דנטה הרמב"ם ופירש לדינא דתלאן ואח"כ פסק ראשי חוטין שלהן בשתלאן בב' כנפות, דלמש"נ הרי שלדעתו בשתלאן בכנף א' יש להכשיר אף קודם שפסק ראשי החוטין, ושו"ר במגן גבורים סי' י"א סקכ"ד, ובאבהא"ז בהלכות ציצית, שכתבו לישב ד' הרמב"ם דאזיל לטעמי', אלא שפירשו בזה באופ"א, דהמג"ג כתב דלדעת הרמב"ם כל שיעור דד' חוטין הוי מדרבנן, וע"כ אף קודם שפסק ראשין החוטין הוא כשר מדאורייתא, והאבהא"ז כתב דהגם דמדאוריתא בעי' ד' חוטין, מ"מ לא קאי ע"ז קרא דועשו, וע"כ אין לפסול בזה משום תולמ"ה, עיי"ש.

אמנם ילה"ע בזה, שהרי הרמב"ם שם בה"ח כתב, דצריך לפרדו עד שיהא כציצית שער הראש, וא"כ הרי שמכח זה יש לפסול הציצית קודם שפסק ראשי חוטין שלהן, וא"כ הדר תיקשי דמ"ט אין לנו לפסול בתלאן בכנף א' ואח"כ פסק ראשי חוטין שלהן משום תולמ"ה.

והאמנם דבפשוטו י"ל, דהך דינא דצריך לפרדו אינו מעכב עמש"נ בזה בדברינו ????, וע"כ אף קודם שפסק ראשי חוטין שלהן יש להכשיר בדיעבד, אך יל"ד בזה, דאף אם אי"ז מעכב שיהיו נפרדין ממש, ואף שנכרכו זב"ז לא מיפסל בהכי, אך מ"מ מסתבר דאם ה"ה מחוברין יחד ל"מ, דזהו עיקר שם ענף, שיהיו החוטין מופרדין זמ"ז, וצ"ע בזה.

אמנם נ' די"ל בזה, דאף אי נימא דכל כמה דלא פסק ראשי חוטין שלהן יש לפסול משום דל"ח זה ענף, מ"מ י"ל דכל שפסק אח"כ לראשי החוטין מתכשר בהכי, ואין לפסול בזה משום תולמ"ה.

והטעם בזה נראה, דדינא דתולמ"ה הוא רק היכא שמעיקרא בשעת העשי' היו החוטין פסולין, דבכה"ג אף אם אח"כ הוכשרו החוטין ל"מ, משום דהוי זה מן העשוי, אך משא"כ היכא שבשעת העשי' לא הי' פסול בהחוטין, ואך דלא היתה הציצית כשרה משום שאכתי לא הי' בה ענף, י"ל דבזה אין לפסול משום תולמ"ה, וה"ז כמו דלא אמרי' דבכל הטלת ציצית חשיב זה תולמ"ה, כיון דבשעת קשירת הקשר אכתי לי"ב גדיל, (אי נימא דכל שבשעת הקשר הסמוך לכנף הי' פסול, חשיב תולמ"ה), וכן אם הי' שיעור להכריכות והחוליות לעיכובא, ל"ה אמרי' דחשיב תולמ"ה כיון דבשעת ההטלה והקשירה אכתי לא הי' כריכות וחוליות כשיעור, והטעם בכ"ז הוא דזה ל"ח מן העשוי, כיון דלא הי' מעיקרא פסול בהחוטין, אלא שאכתי לא נשלמה עשיית הציצית כדינא, וי"ל דה"נ הכא דכוותה, (אך יש מקום לחלק, דשאני בהנך גווני שכן הוא דרך וסדר העשי', וע"כ הוא דאין לפסול בזה משום דינא דתולמ"ה, ומשא"כ בנידו"ד, וצ"ע בזה), וע"כ כל שתלאן בכנף א' ואח"כ פסק ראשי חוטין שלהן, דבכה"ג הרי בשעת העשי' לא הי' פסול בהחוטין, כיון דל"ב כלל שיהיו ד' חוטין נפרדין, וכמש"נ, הרי שהגם דאכתי ל"ה זה כשר משום דלי"ב ענף כדינו, מ"מ לי"ב משום תולמ"ה, וכמש"נ.

] ויל"ד מטעם זה בד' האחרונים בכ"ד, **א'**, בשו"ת מהרי"ל החדשות סי' ו' מבו' דדינא דצריך לפרודי כציצית דארמאי מעכב, וכל שנכרכו הציציות זל"ז והפרידן, אין להכשיר רק משום שתחילת עשייתו בהכשר, דאי לאו הכי הי' בזה משום תולמ"ה, עיי"ש בדבריו, וע' חזו"א סי' ג' סק"ט שנקט כן, דאי פסלי' בזה, א"כ שייך בזה דינא דתולמ"ה, ועיי"ש משה"ק לפ"ז, ונת' בזה באורך בדברינו בדין שיעור החוטין סוסק"ד בהערה, עיי"ש.

אך למש"נ יש מקום לדון בזה, דאף אי נימא דהך דינא דצריך לפרודי מעכב, אך הרי אי"ז פסול בהחוטין, אלא היינו שלקיום דין ענף בעי' שיהיו החוטין נפרדין זמ"ז, ויל"ד ולומר דל"ש בזה פסולא דתולמ"ה, וזה כמש"נ לעי' בד' הרמב"ם, דהגם דמשום דינא דצריך לפרודי בעי' לפסוק ראשי החוטין, מ"מ לי"ב משום תולמ"ה, וכמש"נ הטעם בזה.

**ב'**,הגרע"א בגליון שו"ע סי' י"א למג"א סק"כ, כתב דאם כרך כל הציצית דפסולה אף אם חזר אח"כ והתיר קצת שיהי' ענף, מ"מ הוי תולמ"ה, כיון דפסול בציצית עצמן ל"מ מה שהי' פעם א' בהכשר, עכ"ל, אך בגליון הגרע"א שבדפוס חדש דן בזה, דשפיר מהני מה שהי' מתחילה בהכשר, וע' ביאור הלכה סי' י"ב ס"ג, שהביא שהפמ"ג סותר ד' עצמו בזה אם יש לפסול בזה משום תולמ"ה, או דמהני מה שהי' מתחילה בהכשר, עיי"ש.

ולמש"נ יל"ד בזה, די"ל דאין לפסול בזה כלל משום תולמ"ה, כיון שלא הי' פסול בהחוטין בשעה שכרך כולן, ואך דלא הי' הכשר להציצית משום דלי"ב ענף, וע"ז שפיר מהני מה דאח"כ התיר קצת שיהא ענף, וה"ז דומיא דמה שבכל הטלת ציצית, ליכא עדין גדיל בשעת ההטלה וקשר ראשון, ולא פסלי' בזה משום תולמ"ה, וכמש"נ.

ושו"ר מובא מספר תורת חיים אות כ', שכתב כעי"ז, דל"ש בזה תולמ"ה, כיון דליכא פסול רק אי"ז עדין ציצית, וא"כ אם חוזר ומתיר ועושה קשר א"כ עושה עתה הציצית גדיל וענף, ומה ולא מן העשוי הוא כאן, ודימה ד"ז לד' היד אפרים סי' י"ב, עיי"ש, עכ"ד.