חוקות הגויים קפב יז
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / יורה דעה / חוקות הגויים קעח עד קפב

**­שיעורי הלכה**

**שיעור יז'**

**הדינים הנידונים:**

* איסור הורדת שיער בשאר הגוף.
* אם יש לחשוש בגילוח הזקן [באופן המותר], משום 'לא ילבש'.
* גדר ההיתר במגלח כל גופו שמותר משום ניוול.
* לחוך בבשרו ע"מ להוריד שערות.
* להוריד ידו תחת לטיבורו.

*יורה דעה*

*סי' קפב א-ג*

**'לא ילבש'**

**ממורינו הגאון רבי רפאל צבי ובר שליט"א**

**השיעורים נמסרים במוצש"ק בית הכנסת 'בית תפילה' נוה יעקב ירושלים**

[המשך סעי' א] המעביר שער בית שחי ובית הערוה, אפילו במספרים כעין תער, היו מכין אותו מכת מרדות.

שאר הגוף בתער הוא איסור בכל הגוף או אף אבר אחד

ובט"ז (סק"א) כתב שלפי דברי רבינו יונה אף בשאר הגוף אסור בתער, וכתב שהטור לא הביא שיטה זו כאן. אלא שהמעיין בטור יראה שכתב להדיא שאסור להעביר שיער שאר הגוף בתער. ובהגהת הט"ז שביאר קושייתו, דמה שכתב הטור לאסור שיער שאר גופו בתער, היינו דוקא אם מוריד השיער של כל גופו, אבל אם נשאר מהשיער אין איסור. דאין לומר שכוונת הטור שאפילו מקצת שיער אסור, שהרי זה ודאי אין איסור להוריד מקצת שערות דאין זה תיקוני נשים. ולזה כתב הט"ז ששיטת רבינו יונה לא הוזכרה בטור, דלדעת רבינו יונה יש איסור להוריד בתער אפילו שערות של אבר אחד, כדמצינו לעיל סו"ס קפא (סעי' יא) שמחמירים שלא להוריד הזקן שתחת הגרון, ויש לזה ב' טעמים, חדא דחוששים לדעת רבינו חננאל ששם הוא מקום הזקן החמישי, ועוד שרבינו יונה כתב לאסור להוריד הזקן בתער משום תיקוני נשים. וא"כ מבואר שדעת רבינו יונה לאסור להוריד שערות גופו בתער, אף של אבר אחד.

ולמעשה אף שלדעת רבינו יונה יש לאסור להוריד שערות אבר שלם, היינו דוקא בתער, אבל במספריים אין איסור. ובמספריים כעין תער שהוא עושה את הבשר חלק לגמרי יש להחמיר ג"כ, דהא באיסור 'לא ילבש' עיקר האיסור הוא התוצאה ולא הורדת השיער, ומבואר בשיטמ"ק [הובא לעיל שיעור טז] שאסור אפי' במלקט ורהיטני [ומה שכתב הש"ך (סק"ב) שמותר במספריים כעין תער, צ"ל דהיינו שנשאר מעט מהשיער, וכמו שכבר הערנו מזה לעיל (שיעור טו)].

להגר"א תיקוני נשים זה דוקא במקום שיער מועט

והגר"א בסי' קפא (ס"ק יח) כתב לחלוק על רבינו יונה שאין לאסור להוריד שיער הזקן משום תיקוני גברא, ומטעם אחר, שכל האיסור משום לא ילבש זה דוקא במקום שאין השיער גדל כל כך ואינו עושה אלא ליפותו, לכך אסור משום 'לא ילבש', אבל בזקן שיש בו ריבוי שיער זה לא חשיב תיקוני נשים דגם גברים עושים כן.

תיקון לייפוי דלא שייך בנשים אם אסור

ויש עוד סברא להתיר להוריד זקן ואין בזה חשש משום 'לא ילבש', משום שאין שייך לומר בזה שהוא תיקוני נשים, מאחר שלאשה אין זקן, וכל ייפוי שעושה לגופו שאינו ייפוי נשים, לכאורה יש להתיר. וכמו שמצינו סברא זו להלן גבי מלקט לבנות מתוך שחורות דאסור, וכתב הבית יוסף שנראה שמותר לאדם לצבוע שערותיו השחורות שיהיו לבנות, דכיון דגבי אשה לאו נוי הוא אלא גריעותא, תו לית ביה משום לא ילבש גבר שמלת אשה. ומבואר שכלל הוא שאף כשהוא עושה לייפות עצמו אינו אסור אלא אם הוא דרך הנשים. וכן מבואר במאירי (מכות כ:) להדיא שבזקן לא שייך לאסור משום תיקוני נשים, מאחר שלאשה אין זקן.

אלא שדעת רבינו יונה לאסור אף בזקן, ומבואר דס"ל שאין לחלק. ועיין בערוך לנר (מכות שם) שדייק מלשון הרמב"ם שגם בתיקון שבזקן שייך איסור משום לא ילבש, דגבי מלקט לבנות מתוך שחורות כתב הרמב"ם (ע"ז פי"ב ה"י) שאסור ללקט שערות לבנות מתוך השחורות מראשו או מזקנו. והסברא בזה צ"ל שכיון שליקוט שערות לבנות מתוך שחורות הוא תיקוני נשים, ממילא אסור אף בזקנו, אף שלאשה אין זקן. ותמה על הטור והשו"ע שסתמו שאסור ללקט לבנות מתוך שחורות, ולא הזכירו (להלן סעי' ו) שאסור אף בזקנו.

ההיתר להוריד זקנו ע"י סם

ולמתבאר יש ג' טעמים למה אין חשש להוריד הזקן משום 'לא ילבש': **א.** דשמא אין איסור לא ילבש אלא כשמוריד שערות כל גופו. **ב.** דברי הגר"א דאין שייך תיקוני נשים במקום ריבוי שיער. **ג.** דאין שייך תיקוני נשים בזקן מאחר שלאשה עצמה אין זקן.

ולעניין מעשה רגילים להקל בגילוח הזקן שלא לחשוש משום לא ילבש, ומתירים בסם, וזה דוקא משום דסמכינן על דעת הגר"א, אבל להוריד שיער אבר שלם בגופו, יש להחמיר, לחשוש לדעת רבינו יונה. וכן בסברא זו שעושה ייפוי דלא שייך בנשים, לכאורה יש להחמיר כדמוכח ברמב"ם לעניין מלקט לבנות מתוך שחורות, ורק בזקן המנהג להקל כנ"ל.

ואף שהמנהג להקל שלא כרבינו יונה, מ"מ אין להוריד זקן שתחת הגרון ב'תער', דחוששים לדעת רבינו חננאל ששם הוא מקום הזקן.

[סעיף ב] מי שמגלח כל שיער שבו מראשו ועד רגליו, י"א שמותר לו לגלח גם של בית השחי ובית הערוה.

מגלח כל גופו דהוי כניוול

ומקור דין זה מתשובת הגאונים שהובאה בתוס' ביבמות (מח. ד"ה לא), וטעמם משום שאין זה ייפוי אלא ניוול, והוכיחו התוס' כן דהא לגבי נזיר שמוריד שערות כל גופו לא מצינו דהוא משום עשה דוחה לא תעשה דאיסור 'לא ילבש', אלא ודאי אין בזה איסור משום לא ילבש, מאחר שכשמוריד שערות כל גופו אי"ז ייפוי אלא ניוול.

אם כל ההיתר רק כשעושה לרפואה

והנה בתוס' מבואר שההיתר הוא משום שעושה כן לרפואה. והקשה הבית יוסף מתשובת הרשב"א (שנפסק להלן סעי' ד) שאם יש לו צער יכול להעביר שיער אפילו מבית השחי ובית הערוה, וא"כ קשה דה"נ יש להתיר גם לצורך רפואה, ומדברי התוס' נראה שאף במקום רפואה לא התירו אלא משום שמוריד שערות כל גופו שאינו אלא ניוול.

ותי' הבית יוסף בתרתי. **א.** דהרשב"א התיר דוקא במקום שמצטער, אבל התוס' מיירי במגלח לרפואה כשאינו מצטער מזה. **ב.** דהתוספות התירו אף כשמגלח סתם, דאנן תולים שהוא לרפואה מאחר שאינו ייפוי אלא ניוול, אבל הרשב"א התיר משום צער דוקא כשמפרש שעושה בשביל זה.

לשיטת הב"ח ההיתר רק כשניכר שעושה לרפואה

והב"ח כתב ליישב בדרך אחרת, דבעינן שיהא ניכר לכל שעושה כן משום רפואה, ולכך לא התירו הגאונים אלא כשמגלח כל גופו דניוול הוא לו, וממילא הכל יודעים שעושה כן משום רפואה, אבל אם אינו מעביר שיער כל גופו אסור אף כשעושה משום רפואה, שהרי הרואים אינם יודעים שעושה כן רק לרפואה. והרשב"א שהתיר להוריד שיער בית השחי ובית הערוה משום צער, היינו דוקא כשיש לו חטטין, וא"כ ניכר לכל שעושה הוא משום רפואה, ולכך שרי אף כשאינו מעביר שיער כל גופו [ואין להקשות שאם כל ההיתר משום שניכר שעושה לרפואה כשמעביר שיער כל גופו, א"כ איך יהיה מותר להתחיל להוריד השיער, שהרי בזמן שמתחיל להוריד שערותיו עדיין אינו ניכר, ויאמרו שהוא עושה כן לייפוי. ואין זה קושיא, משום שאם בא להוריד שיער כל גופו אנו מחשיבים הכל כמעשה אחד, ודוגמא לזה מצינו לגבי איסור סירוק בשבת שאסור משום פס"ר שבודאי יתלוש, אף שבכל סירוק וסירוק בפני עצמו אין חשש שירד שיער, מ"מ בכל אותו מעשה של סירוק יש פס"ר שיתלוש, ואסור].

דעת הסמ"ג שמותר רק במספריים כעין תער

ועיין בבית יוסף שהביא מהסמ"ג שכתב ג"כ דין זה מתשובת הגאונים, אלא שכתב שאין מותר אלא במספריים כעין תער. וכתב הבית יוסף שלפי הטעם שכתבו התוס' שהגאונים התירו בכל גופו מאחר שאינו ייפוי אלא ניוול, א"כ שרי אף בתער. אולם הב"ח כתב שהדבר תלוי במחלוקת הראשונים במה נאסר בשיער בת השחי ובית הערוה, שלדעת ר"ת שכל האיסור בבית השחי ובית הערוה הוא דוקא בתער, א"כ ודאי הגאונים באו להתיר כשעושה בכל גופו אף אם עושה כן בתער, אבל לשיטת ההלכות גדולות שבבית השחי ובית הערוה אסור אפילו במספריים, א"כ גם כשהתירו הגאונים כשמוריד שערות בכל גופו, היינו דוקא במספריים, אבל בתער אסור. וכן נקט בשו"ת רב פעלים (יו"ד ח"ג סי' יח) שלדעת הסמ"ג אינו מותר אלא במספריים כעין תער, וכן מסיק שם להלכה.

ראיה ממפיבושת

והנה גבי מפיבושת איתא בפסוק שלא עשה רגליו ולא עשה שפמו. ורש"י ביבמות (מח.) ביאר שלא עשה רגליו היינו שלא קצץ ציפורני רגליו, אבל בתוס' (שם) כתבו שהוא שיער בית הערוה, ולפי זה משמע שבלא שהיה מיצר על שהלך דוד, היה מותר לו להסיר השיער, ובתוס' משמע שהיה עושה בתער. מיהו כבר כתבו התוס' שאין ראיה ממפיבושת, דשמא עדיין לא נאסר הדבר.

[סעיף ג] אסור לחוך בידו בשער בית השחי ובית הערוה כדי להשירו, אבל מותר לחוך בבגדו להשירו.

לחוך בשערו על מנת להשירם

זה גמרא מפורשת בנזיר (נט.), לחלק בין ידו לבגדו. והנה משמעות הדבר דאסור להסיר ע"י חיכוך אפי' מעט שערות, וכבר נתבאר לעיל שלדעת המהרש"ל דס"ל שאין איסור כשאינו מסיר כל השערות, א"כ צ"ל דמיירי כשבא להשיר הכל, אבל זה דוחק.

הטעם דשרי ע"י בגד

ועכ"פ צריך לבאר למה ע"י בגד שרי. ובפירוש הרא"ש (בנזיר שם) כתב שכה"ג שמסיר ע"י בגד אינו תיקון אשה. ובפשטות צ"ל שאין התוצאה שווה [דהא לעניין 'לא ילבש' הכל תלוי בתוצאה ולא בדרך הורדת השיער]. והלבוש כתב להתיר משום דהוי שינוי גדול ואינו מתקן כל כך.

למה אין חשש לחוף ראשו הרי פס"ר שמסיר שערות

ואם בא לחוף גופו ועי"ז נושרים שערותיו, אבל אינו מתכוין בשביל להסיר השערות. כתב השלטי גיבורים (מכות ד. מד' הרי"ף) שאין בזה חשש, שהרי אינו מתכוין. ואף שבודאי ישיר שערות אין לאסור משום פס"ר, כיון שיכול להסיר אף בלא שיסיר שערותיו. ולכאורה יש ראיה מהגמ' בזבחים (צא:) שמותר לזלף יין ע"ג האישים ולא חששו למכבה אש שע"ג המזבח, ופי' רש"י שם (ד"ה הא ר"ש) שיכול לעשות בטיפים דקות מאוד, משמע שעושה בטיפים גסות ושרי. משום שיכול בטיפים דקות. אכן ברשב"א כתובות (ו.) מפורש שבזבחים איירי בטיפין טיפין דלא הוי פס"ר מוכח שלא מהני מה שיכול לעשות בלא פס"ר.

ומ"מ לעצם מה שנתקשה השלטי גיבורים שנאסור לו לחוף גופו שמא יסיר שיער, ולא מצינו שחששו לזה, וכן משמע בשו"ע שכל האיסור הוא כשעושה כדי להשירו [וכן משמעות רש"י ותוס' והרא"ש בנזיר שם]. וצ"ב למה לא חששו מפני שמשיר שערותיו. ויש ליישב שאי"ז תיקוני נשים כשמסיר רק מעט שיער, וכן מצינו במשנה ברורה (סי' ג סק"ל) שמותר לסרוק שיער בית השחי ובית הערוה, ועל כרחך לא חששו אם מסיר מעט שיער דאי"ז תיקוני אשה.

שיטת הב"ח שהאיסור משום שמכניס ידו תחת לטיבורו

והנה הב"ח הביא שברש"י בנזיר כתב כל הדין אם מותר לחוף השיער ע"י הבגד דוקא לעניין בית השחי, וביאר דס"ל לרש"י שלחוף כנגד בית הערוה בלאו הכי אסור משום הרהור, כדאיתא בנדה (יג:) שאמר רבי טרפון כל המכניס ידו תחת טיבורו תיקצץ. אולם הט"ז (סק"ג) דחה דבריו שכל האיסור הוא לאחוז באמתו, ורבי טרפון נקט לישנא מעליא. רק שבאמת למעלה יתירה מצינו תוספת קדושה שלא להוריד ידו מתחת לאבנטו, כמו שאמרו בגמרא על רבינו הקדוש (כדאיתא בגמרא שבת קיח:).

ודייק כן ברמב"ם (איסורי ביאה פכ"א הכ"ג), שכתב ב' דינים, שבתחילה כתב שאסור לאדם שאינו נשוי לשלוח ידו למבושיו, ואח"כ כתב שאפילו מתחת טיבורו לא יכניס ידו, ומשמע שזה אינו איסור אלא הוא לתוספת קדושה. וע"ע במג"א (סי' ג ס"ק יד) שנקט כן שאין כלל איסור להוריד ידו למטה מטיבורו, ורבי טרפון לישנא מעליא נקט. מיהו בביאור הלכה (סי' ג' סעי' טז) שכתב להתיר לסרוק זקן התחתון משום דלא גרע ממטלית עבה, וכתב ע"ז דיש להתיר כן 'בפרט אם נסבור כדעת התוס' שלמטה מטיבורו היינו במקום מילתו'. ומשמע דלא ברירא ליה דבר זה, אם למטה מטיבורו הוא כפשוטו או לישנא מעליא וההכוונה למילתו.