מראי מקומות סוגיית אהל                        5
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / מלאכות שהיה והטמנה / הרב משה יפהן / חובל ופרק הבונה / סוגיית אהל

**מראי מקומות סוגיית אהל קלח. קלח: [קכה:] 5**

**אלא מעתה שרביב בגלימיה טפח ה"נ דמחייב.**  בפשוטו הטעם שהוא פטור הוא משום שלא הוי צורת אהל אלא דרך מלבוש. ורצתה הגמ' ללמוד מכאן על סיאנא דהוא גם מלבוש. ויהא מותר. ובאמת אפשר שזה הטעם לשי' רש"י למסקנא מדוע לא נאסר. וכ"כ השעה"צ סי' ש"א ס"ק קפ"ז. ומחלקת הגמ' בין מיהדק ללא מיהדק. ועיין בחזו"א סי' נ"ב סק"ב. דכתב דהמחזיק אהל בידו לית ביה איסור, והיינו דפריך אלא שרביב גלימא טפח וכו' דס"ד דהוי כאוחז בידו. ומשני דעביד וקבוע על הראש והוי כמניח על העמודים. והבית מאיר כתב דלדעת רש"י ההתר הוא משום זה עצמו דהוי כמניח על העמודים.

**הא דתניא גוד בכיסנא מותר לנטותה בשבת, אמר רב לא שנו אלא בב' בני אדם אבל באדם אחד אסור**. אמר אביי וכילה אפילו בי' בני אדם אסור. רש"י מפרש, שהגוד כבר מתוקן ברצועתיו ומונח על מקומו הקבוע ורק היה חסר לו מתיחה שהיו מותחים אות על גבי יתידות. אבל הוא כבר היה מתוקן ברצועות ומונח במקום אלא שעדיין מחוסר מתחיחה. וסיבת ההתר, לכאורה היא משום דהוי ככריכת חוט. או משיחה דלעיל ע"א דמהני אף בלא שיור טפח. [אמנם עיין בביאוה"ל ס"ב בד"ה כילת, דלכאורה מבואר לא כן.] והחילוק בין אדם אחד לשניים הוא דבאדם אחד מימתח שפיר והטעם הוא דצורת המתיחה היא לקשור צד אחד ואז למתוח ולקשור ליתידות בצד השני. אבל כששניים מותחים ביד וקושרים ביחד אז לא נמתח היטב. רש"י בשם רבותיו אמנם רש"י ציין לזה שאינו מבין את דבריהם. אמנם לא כתב פי' אחר. ועיין בחכמת מנוח. ועיין בריטב"א שהקשה מדוע זה נאסר הרי זה תוספת לאהל עראי. ועיי"ש שתי' דכיוון דכל זמן שלא מתחו אינו ראוי לשימוש לפיכך הוא נחשב כעץ בעלמא, ועיקר עשייתו הוא מתיחתו. לפיכך נחשב שעושה עתה אהל מתחילה. אמנם עיין בפסקי הרי"ד שביאר שהאיסור של מימתח הוא משום עובדין דחול.

**שם. מצינו עוד פי' בדברי הראשונים.** הרשב"א והר"ן פי' בשם רבינו יונה. שבאדם אחד מיחזי כעשיית אהל. שקושר וחוזר וקושר כדרך בנין שבונה מעט מעט. אבל שני בנ"א שפורסין בב"א. אין זה דרך בנין. והיינו דקאמר דכילה לא נפרסת כולה בבת אחת אפי' בעשרה בני אדם. ותמה הרשב"א א"כ יהא מותר ליתן דף ע"ג מחיצות. שהרי נותן בבת אחת. ותי' דכיוון שעושה המחיצות תחילה ואח"כ פורס הוי דרך בנין. [ ויל"ע דלכאורה בדף זה לא חיסרון לתת בב"א אלא רק במקום שהוא קושר. ועיין פי' הריטב"א מה שהביא בשם הרמב"ן וכתב דהפי' הזה הוא המחוור בכולם. עיי"ש. ועיין ברמב"ם פכ"ב הל"ה שפירש פי' אחר דאיירי בפרוכת עיי"ש ועיין בלחם משנה שתמה עליו ועיין במגדל עוז וביתר הרחבה בביאוה"ל. בסי' שט"ו סי"ב ד"ה כילה. ועיין עוד במרכבת המשנה ובחזו"א סי' נב ס"ה. ועיין בהשגות הראב"ד שם.

**עיין לעיל קכה: סוגיית פקק החלון. ועיין תוד"ה הכל מודים.** שי' רש"י שאיסור אהל עראי הוא בגג ולא במחיצה. עוד מבואר ברש"י דלא בעינן מחיצות ונאסר עשיית אהל עראי בגג לבדה אפילו במקום שאין מחיצות. ודופן מן הצד. והוכיח ופי' כן את הסוגיא בעירובין צג: עיי"ש. ומתוך כך בסוגיא דסוכה טז: גבי פירסו סדינים על גבי העמודים. והביאו ס"ת הגיה רש"י שם את דברי הגמ' דלא גורסים דהוי אהל עראי אלא דהשאלה היתה פירסו ס"ד דהשאלה היא איך הביאו את הסדינים דרך רה"ר. ועיין עירובין פו: דשם רש"י קיים את הגי' והתוס' בסוכה. והריטב"א בעירובין עמדו בסתירה זו. וכתב שם הריטב"א דרש"י בעירובין חזר בו מפירושו שבכאן. עיין בתוס' שהקשו על פי' רש"י מעירובין מד. עיי"ש בסוגיא. והשפ"א כתב דכל היכא שיש גג רש"י מודה שנאסר לעשות מחיצה. אמנם יש לעיין על דבריו לפי הגי' לפנינו ברש"י וכמו שביאר דבריו הר"ן עיי"ש.מבואר דהטעם שנאסר פקק החלון הוא משום שהוי תוספת לבנין דאין איסור אהל במחיצה ואם כנים דברי השפ"א הרי כאן יש גג ומדוע לא יאסר וכן קשה לגי' מהרש"ל מדוע הוצרכו להעמיד בחלון שבגג. ועיין במגיני שלמה. הובאו דבריו בקצרה בקרבן נתנאל אות ק. דמודה רש"י היכא דאיכא אהל גג מלמעלה. והמחיצה גורמת שיהא לגג שם אהל. דאפילו בדופן איכא איסור עשיית אהל עראי. וכנ"ל הוסיף המגיני שלמה דאפילו אם עושה אהל לצל בעלמא אלא דאם יפרסנו על ד' קונדסין לא יועיל לצל אז גם יתחייב משום אהל. וכנ"ל מבואר בדברי הריטב"א קלח. על דברי רש"י שם ד"ה טלית כפולה שביאר דהם נעשים לה לכתלים להגן מן החמה דהוי אהלה. עיי"ש. ובחבורה דנו לגבי סוכה האם המחייב הוא במה שמועילין לגג להיות אהל. ובזה מספיק דפנות טפח וכמבואר בשו"ע סי' תרל"ה דאם קדמו הסכך לדפנות. זה פסול ובעינן לפחות דפנות טפח סמוך למחיצות. או דגם עם כבר יש דפנות טפח סמוך למחיצות והוא מוסיף את שאר הדופן האם יתחייב משום שהדפנות מועילות להכשר סוכה שנובעת מכח הסכך וזה גם נחשב שמועיל לגג. שהוא מועיל לההאלה של הגג להיות סוכה.

**שם.** שיטת ר"ת בספר הישר סי' ר"פ הובאה בראשונים ובתוס' בסוגייתנו. ועירובין מד. ד"ה פקק החלון. ובתוס' סוכה טז: ד"ה פי' עיי"ש. ועיין כאן ברא"ש. דאיסור עשיית מחיצה וכן פלוגתת ר"א וחכמים שייכת בין בגג בין בדפנות. אמנם בעינן עשייה של דופן חשובה דהיינו מחיצה המתרת . אמנם בעשיית מחיצה שאינה אלא לצניעות וצל בעלמא בהכי פליגי האם נחשב תוספת על אהל עראי. ויש לעיין לדעת התוס' האם שורש ההתר הוא לכל מחיצה הנעשית לצניעות. ואפילו הנעשית לכתחילה. ולא רק כתוספת אהל עראי. וכן הוא לשון הטור תחילת סי' שט"ו עיי"ש. וכ"כ היראים סי' רע"ד. או דכוונתו דשריא רק מחיצה הנעשית לתוספת ולא לכתחילה וכן משמע ברשב"א קכה: בסו"ד. ועיין בפמ"ג משב"ז שט"ו סעיף א'.

**והנה לדעת התוס' דאין חייבים רק אם עושה גם את המחיצות** ובפשוטו הביאור הוא דבעינן עשיית אהל חשוב. ולכאורה באהל קבע ליתא להלכה כזו דבעינן שיעשה גם את המחיצות. ומתחייב על עשיית הגג לבדה. אלא דהנודע ביהודה תניינא סי' ל' בדעת הרי"ף נוקט דגם בזה אין חיוב אלא אם כן עשה גם את המחיצות וכמו שהבאנו בחבורה בהרחבה. **שם.** עיין במג"א סי' ש"א ס"ק נ"א שכתב דגם לדעת התוס' נאסר אהל בלא מחיצות במקום שבא להגן ומפני הטעם הזה נאסר סיאנא במיהדק אע"ג דאין לו מחיצות. והביאור הוא דזה חלק מהמגדיר של אהל חשוב והטעם שבעינן עשיית מחיצות הוא משום שזה חלק מהחשיבות של אהל שהוא מגדיר את המקום אמנם אם הגג עצמו הוא נעשה באופן חשוב חשוב נמי אהל חשוב. **עיין רמב"ם לגבי כל הדינים של אהל. ועיין טוש"ע סי' שט"ו.** הלכות בנין וסתירת אהל.