מראי מקומות חזקת היתר אלהבא ב בעזרת השם יתברך
קטגוריות: כללי / מ_מ בענייני מוחזק וחזקות - הרב אלימלך וינברג / fwd (1)

בעזרת השם יתברך

**תוכן הסוגיא ומראי מקומותבדין 'חזקת היתר אלהבא'
ובדין 'מחזיקין מאיסור לאיסור' [ב]**מאת הרב אלימלך וינברג הי"ו להערות יש לפנות לפלאפון: [PHONE_REMOVED]

**נערך בעזהשי"ת בחודש מרחשוון תשע"ועבור בית המדרש לתורה שם משמעון גור רמת גןנתייסד ע"י מורינו הגאון החסיד הרב אברהם ב"ר אהרן אטלס זצ"ל אב"ד חיפהבנשיאות בנו ראש ישיבות דרכי נועם-עמק הלכה הגאון הרב שלמה שליט"א**

**כמה מקורות דלכאו' לא דיינינן בהו 'חזקת היתר אלהבא'**

**בתוס' כתובות דף ע"ה: בד"ה ספק טמא** כתבו **בשם רבינו תם ז"ל** לפרש **מתני' בנגעים** דקתני בספק בהרת קודמת לשיער לבן ספק שיער לבן קודם לבהרת טמא, וק' דאמאי לא מוקמינן ליה אחזקת טהרה, ותי' בשם ר"ת דמתני' איירי כשנזקק לטומאת נגע זה מתוך נגע קודם לפני שנטהר ממנו ובכהא"ג אית ליה חזקת טומאה מהנגע הקודם, ולהכי ס"ל להת"ק דמוקמינן ליה בחזקת טומאה, [ור' יהושע דמטהר הוא משום דמוקמינן ליה בחזקת הגוף שלא היה בו נגע ועדיפא מכל החזקות], עיי"ש, ויש לתמוה דבכהא"ג אמאי לא נימא דאדם זה לפני שנולד בו הנגע השני 'בחזקת טהרה עומד' לכשיתרפא הנגע, ושוב אין ספק נגע שני מוציאו מחזקת טהרתו, וכמו דאמרינן גבי אשה שנתקדשה צרתה ערוה בספק קדושין ליבם דהוא בחזקת היתר ליבם לכשימות בעלה ואין ספק קדושי הערוה מוציאה מידי חזקה זו, ולא אמרינן דהיא 'בחזקת איסור אשת אח' שהיה עליה מחיים כלפי היבם אלא היא 'בחזקת היתר' ליבם' היינו 'חזקת היתר אלהבא' לכשימות בעלה, והכ"נ אמאי אמרינן דהוא 'בחזקת טומאה' ונימא דהוא 'בחזקת טהרה אלהבא' לכשיתרפא נגע ראשון.

**ובשערי יושר [שער החזקות פ"כ]** עמד בזה, וכ' לבאר דכיון דהטהרה מהנגע תלויה במאמרו של כהן, והכהן אינו יכול לטהר אף הנגע הראשון ולומר 'טהור אתה' כשנולד בו נגע שני, בכהא"ג הוי ספק בעיקר המטהר אם נולד, דחזקת טהרה שלו אלהבא אינה כשיסתלק ממנו נגע הראשון אלא כשיאמר לו הכהן טהור אתה, ועכשיו יש ספק אם יכול לומר לו הכהן כן, ואינו דומה לספק צרת ערוה דהתם המעשה המתיר איסורו של אח הוא עצם מיתת הבעל וזה נעשה לפנינו כהוגן, ומה שאם היא צרת ערוה לא חייל ההיתר הוא סיבה מצד אחר ולא הפקעה בעיקר המתיר, עיי"ש בדבריו העמוקים, [ויל"ע דלמה לא יהיה לכהן עצמו חזקת טהרה אלהבא דלפני שנולד בו הנגע השני היה בחזקת שאם יסתלק הנגע הראשון יכול לטהרו ושוב כשנולד הנגע השני ישאר בחזקה זו, וצ"ע].

**ובחזון איש [אהע"ז נשים סי' פ"ב סקי"ב]** כ' לייב בזה, דנגע הוא חולי בגוף האדם עצמו וכשנולד בו נגע אחר אינו חשוב נתרפא אפילו מנגע הראשון, ולהכי ל"ש הכא 'חזקת טהרה אלהבא' דחזקתו הוא רק 'לכשיתרפא' מנגע הראשון והכא שספק אם נולד בו נגע אחר הספק הוא אם נתרפא מהראשון, עיי"ש.

ויש להעיר דלפי"ד **התוס' ישנים ביבמות דף ל:** שהובא לעיל ד'חזקת היתר אלהבא' לא נאמר רק בדבר הבא מאיליו [ודלא כשי' התוס' שדנו לומר כן אף לגבי ספק טריפות שנולד לפני שחיטה], לפי"ז לק"מ בד' ר"ת הנ"ל, דטהרת מצורע צריכה מאמרו של כהן ותגלחת וצפרים, ועוד יש להעיר דלתירוצו השני של **הרמב"ן ביבמות דף ל:** שהו"ד לעיל דהא דמוקמינן בחזקת היתר אלהבא לגבי איסור לשוק בנתגרשה הערוה ספק גירושין הוא רק בצירוף חזקת האיסור שיש כלפי היבם, דלפי"ז בנידון ד' ר"ת ל"ש לאוקמי בחזקת טהרה אלהבא, ודו"ק.

\*\*\*\*

**בב"ב דף קל"ה.א.** מחלק הגמ' דביש עדים במדינת הים שהשבויה שנשבית נטמאה אמרי' 'עדים בצד אסתן ותאסר', ואילו במי שהיה מוחזק שאין לו אחים ויצא קול שיש לו אחים יש לאסור את אשתו לשוק כשמת בלא בנים, ומפרש בגמ' החילוק 'אם הקלנו בשבויה נקל באשת איש', **ובפירוש רשב"ם שם ד"ה נקל באשת איש** 'דאיכא איסור חנק והרי היא בחזקת איסור עד עתה ואל תתירנה מספק', ועי' **בהגהות הב"ח שם אות ו'** שמפרש כוונתו דאעפ"י דיבמה לשוק יש בה איסור לאו ולא חנק, מ"מ האיסור שיש על היבמה לשוק הוא אותו איסור אשת איש שהיה עליה בחייה בעלה אלא שנפקע דין החנק בפועל אבל האיסור נחשב 'איסור חנק' שיש להחמיר בו, עיי"ש, ולדבריו עיקר החילוק בזה הוא דגבי שבויה לכהן הוי רק 'איסור לאו' ואילו גבי יבמה לשוק האיסור חמור יותר דבעצמותו הוא 'איסור חנק'.

אמנם **בשו"ת מהרי"ט חאבה"ע סי' י"ח** דחה פירוש זה, וכ' דהכוונה דמחזיקין מאיסור אשת איש שהיה לה בחייה לאיסור יבמה לשוק, דאעפ"י דאיסור אשת איש פקע בודאי במיתת הבעל מחזיקין מאיסור זה על איסור אחר כמו גבי במה בחייה באיסור אבמה"ח ומחזיקין ממנו לאיסור נבילה עיי"ש, וכן פשטות סוף ל' הרשב"ם הנ"ל 'והרי היא בחזקת איסור עד עתה ואל תתירנה מספק', וכ"כ **המהרש"ל בחכמת שלמה שם.**

ובאמת שני הפירושים הובאו **ביד רמ"ה בב"ב שם אות קס"ח** שכ' 'נקל באשת איש ויבמה הזקוקה לשוק הרי היא אשת איש' [וזה כפי' הב"ח], 'אי נמי, משום דאיתחזקא מעיקרא בחזקת אשת איש דמחזקה לה השתא יבום [וזה כפירוש מהרש"ל ומהרי"ט]'.

**ובעליות דרבינו יונה בב"ב שם** הביא פירוש זה דהוא מטעם חזקה, 'דכיון דהוחזקה באיסור אשת איש ובעודה א"א יצא הקול דאית ליה אחי, לא מפקינן לה מחזקת איסור כשמת בעל דמחזיקין מאיסור לאיסור', והשיג ע"ז רבינו יונה: 'ולא נהירא האי פירושא מהא דאמרי' בפד"א אשה זו בחזקת היתר עומדת מספק אתה בא לאוסרה', וקושייתו פשוטה וברורה, דהרי בכהא"ג ממש אי' בסוגיין ביבמות דלא מוקמינן לה בחזקת איסור אשת איש אלא בחזקת היתר לשוק לכשימות בעלה, והכ"נ אמאי לא נימא כן, וקושיא זו קשה ביותר על פי' השני ברמ"ה הנ"ל ומהרש"ל ומהרי"ט הנ"ל.

ויש להעיר דלפירוש **הרמב"ן ביבמות דף ל: הנ"ל** בפירוש השני דהא דמוקמינן בחזקת היתר לשוק אלהבא הוא משום חזקת איסור כלפי היבם, דלפי"ז בכהא"ג שזה גופא הספ]ק אם יש כאן יבם ל"ש לאוקמה בחזקת היתר לשוק, ודו"ק.

\*\*\*\*

**בעירובין דף ל"ו.א. בפירש"י בד"ה העמד טמא על חזקתו** כ' דהניח עירוב מבעו"י ונטמא ספק מבעו"י ספק משחשיכה איכא 'חזקת ביתו שלא עירב' לומר שלא חייל העירוב עיי"ש, וכ"מ בד' **הרשב"א בעירובין ל"ה: ד"ה ר' מאיר מטהר,** ואמנם יש חולקים בזה דלא מוקמינן אחזקת ביתו שלא עירב, ועי' **בריטב"א עירובין ל"ו.א. בד"ה רבא אמר בשם הר"מ בר שניאור** דטעמא דלא מוקמינן בתר חזקת ביתו שלא עירב משום דאזלינן בתר העירוב עצמו שיש לו חזקת טהרה, וכיון שהעירוב 'הספק בא ממנו' אלימא חזקתיה יותר מחזקת תחום ביתו עיי"ש, ועי' **בתוס' הרא"ש בעירובין ל"ה: בד"ה ור' מאיר מטהר** שכ' דל"ש להעמיד על חזקת שלא היה לו עירוב בערב שבת 'דלא שייך עירוב בערב שבת ולא מיקרי חזקה אלא בדבר שהיינו צריכים לו עד עתה', ועכ"פ אף מד' הריטב"א ותוהרא"ש יש ללמוד דלולי הטעמים שכתבו היה שייך להעמיד על חזקת ביתו שלא עירב.

ויש לתמוה שאחרי שכבר נתן העירוב הרי איכא בזה 'חזקת עירוב אלהבא' שלפי המצ של העירוב בשעת ניתנתו אם יבוא בין השמשות יחול העירוב והרי בא ביה"ש בסוף, והוי לכאו' כסוגיין **ביבמות דף ל: הנ"ל,** ועיין היטיב **בפירוש רבינו חננאל בעירובין ל"ו.א. בד"ה רבא אמר בשלמא התם** שלכאו' מפורש בדבריו בתי' הגמ' כטענה זו, עיישה"ט, ואולם בד' כל הראשונים הנ"ל מבואר דבכהא"ג לא מוקמינן בחזקת עירוב אלהבא אלא בחזקת שלא עירב, וצ"ב הטעם, [ואף בד' רבינו חננאל מפורש שם בדבריו שם **בפיר"ח בד"ה ופירש רבא פירוש אחר** בדעת ר' מאיר דמוקמינן בחזקת שלא עירב, וצע"ג בדבריו שם].

\*\*\*\*

**בחולין דף י.א.** מייתינן ברייתא בטבל ועלה ונמצא עליו דבר חוצץ דהרי הוא בחזקת טומאה עיי"ש, ובפשטות משמע דהאי דינא נאמר אפילו אם אחר שכבר נטמא בדק עצמו והוא ללא חציצה דמ,מ אם אחר הטבילה נמצא עליו דבר חוצץ אמרי' דהוא בחזקת טומאה, ותימה דאמאי לא נימא דאחר שבדק עצמו הוא 'בחזקת טהרה לכשיטבול', והוא ממש דומה להך דאי' **ביבמות ל: הנ"ל** באשה שנתקדשה צרתה הערוה ספק קדושין דהיא עומדת בחזקת היתר ליבם לכשימות בעלה, ול"מ מי שיתעורר בזה.

ואמנם לשי' **התו"י ביבמות דף ל: הנ"ל** דדוקא כלפי מיצתה הבאה מאליה דיינין חזקת היתר אלהבא ניחא קושיא זו בפשטות, דהכא הרי טהרתו תליא בטבילה ול"ש בזה חזקת היתר אלהבא, אמנם לשי' **התוס' יבמות דף ל: ובחולין מ"ג:** דחולקים על התו"י וס"ל דשייך חזקת היתר אלהבא גם במה שבא ע"י מעשה ק' כנ"ל, ולתי השני **ברמב"ן יבמות דף ל: הנ"ל** דלא מוקמינן אחזקת היתר לשוק אלהבא אלא משום חזקת איסור ליבם ניחא, אבל שאר הראשונים ביבמות ל: שלא תי' כן אכתי קשה.

\*\*\*\*

**בתוס' גיטין דף ב: [בד"ה עד אחד נאמן באיסורין]** הק' במה שכ' שם דדין ע"א נאמן באיסורין נלמד ממה שנדה נאמנת על זה שמטהרת עצמה, והא התם 'איתחזק איסורא', ומבואר בגמ' שם דאין ע"א נאמן באיתחזק איסורא, ותי' 'דאינה בחזקת שתהא רואה כל שעה וכשעברו שבעה טהורה ממילא וגם בידה לטבול', ועי' **במהרש"א ע"ד התוס' שם** דשני נאמנויות יש בנדה, א. ע"ז שלא המשיכה לראות דבזה נאמנת בתורת 'ע"א נאמן באיסורין' דבזה לא הוי נגד 'איתחזק איסורא' כיון דאינה בחזקת שתהא רואה כל שעה, ומהכא ילפי' בעלמא דע"א נאמן באיסורין, ב. ע"ז שנטהרה מטומאתה בטבילה דבזה כבר הוי איתחזק איסורא כיון שהיא בחזקת טומאה ובזה נאמנת משום דבידה לטבול, וכל שבידו נאמן אפי' במקום איתחזק איסורא כמבואר בתוס' שם, אמנם **בחידושי הרמב"ן שם בגיטין ב: ד"ה ע"א נאמן באיסורין** נקט דנאמנות נדה נחשב נגד איתחזק איסורא ואין נלמד נאמנות ע"א מנדה, [וטעם נאמנות הנדה פירש שם באופנים אחרים, ואף כשהעתיק את תי' התוס' כ' 'דבידה לספור ולטבול' והיינו דאף הספירה הוי 'בידה' ועי' **שב שמעתתא ש"ו פ"ו** שביאר כן בכוונת הרמב"ן דכל הדבר התלוי בזמן ועתיד להיות חשיב 'בידו' לענין נאמנות], ועי' עוד **בחידושי הרמב"ן יבמות פ"ח.א. בד"ה מי דמי** וכו' **וא"ת** וכו', שנקט כן דנדה נחשב איתחזק איסורא עיי"ש, וכ"ה **בחידושי הרשב"א ביבמות שם בד"ה ולענין פסק הלכה** עיי"ש, **ובבית הלוי ח"ב סימן כ"ד סק"ח** הק' על שיטת **התוס' והמהרש"א הנ"ל** דהא אף הנאמנות שלא ראתה עוד דם הוי נגד חזקת הטומאה שיש עליה, ועיי"ש שכ' חלבאר דמח' הראשונים בזה הוא אם יש להעמיד על חזקת טומאה באופן דלצורך שתשאר על חזקתה צריך לחדש 'שנעשה בה מעשה', דהתוס' והמהרש"א ס"ל דכלפי חידוש ראיית טומאה חדשה ל"ש להעמידה בחזקת טומאה וממילא כיון דאינה בחזקת שתהא רואה כל שעה לא הוי ע"א נגד החזקה, והרמב"ן ושאר ראשונים ס"ל דאף אם צריך לחדש בה מעשה כדי להעמידה על החזקה מוקמינן אחזקה, ולהכי אף העדות שלא ראתה עוד הוי נגד איתחזק דהחזקה אומרת שראתה עוד עיי"ש.

ולכאורה תמוה מאוד שיטת הרמב"ן ושאר הראשונים ההולכים בשיטתו, דאמאי לא נוקי לה 'בחזקת טהרה אלהבא לכשתטבול', וכיון שעל הטבילה נאמנת כיון שבידה לטבול שוב אין להעמידה אחזקת טומאה אלא אדרבה בחזקת טהרה היא עומדת לכשתטבול, ואף לשיטת התוס' תמוה, דלדבריהם מה שנאמנת שלא ראתה עוד הוא מדין 'ע"א נאמנן באיסורין' אלא שלא חשיב נגד 'איתחזק איסורא' דע"ז שראתה עוד ל"ש חזקת טומאה, ותימה, דלהמבואר בסוגיא **יבמות ל: הנ"ל** הרי אדרבה אית לה 'חזקת טהרה' לכשתטבול, ואמאי צריך בזה נאמנות ע"א, וצע"ג.

**ובשו"ת נוב"י מהדו"ק חיו"ד סימן נ"ז [בד"ה והנה אם ספק זה ובד"ה ודבר זה מצאתי]** דן באשה שפסקה בטהרה וראתה אח"כ דם שנסתפק לה אי הוי דם טמא או דם טהור, אי הוי האשה בחזקת טומאה או בחזקת טהרה, והביא שנח' בזה **רש"י ותוס' בזבחים כ"ט.א.** שדעת רש"י שם דאחר שפסקה בטהרה היא בחזקת טהרה ודעת תוס' שם דעומדת עדיין בחזקת טומאה, עיי"ש, אמנם **בחוות דעת סי' קפ"ז סק"ה** חולק על דבריו וכ' דהיא בחזקת טהרה לכשתטבול כמו בסוגיא דיבמות הנ"ל דהיא בחזקת היתר לכשימות בעלה, והביא בשם **הב"י בסי' קצ"ו בשם הרמב"ן** דאשה בז' נקיים היא בחזקת טהרה [והוא **בתורת הבית [דכ"ד:]** דבז' נקיים סגי בבדיקה כל דהו כיון שהיא בחזקת טהרה עיי"ש, וצע"ג דסותר להרמב"ן הנ"ל דנאמנותה לספור הנקיים הוי נגד איתחזק איסורא, [ולשיטתם נחלקו עוד בזה **בשו"ת נובי"ק יו"ד סימן מ"ו ובחוו"ד סי' קצ"ו סק"ו** עיי"ש בחוו"ד שהאריך בזה], ועי' מש"כ בענין זה **בשו"ת נפש חיה יו"ד סימן ס"ד סעי' ט"ו ובעשרי יושר שער ב' פכ"א בד"ה ובתשו' נוב"י.**

**\*\*\*\***

**בגיטין ע"ו:** תנן בשליח שנתן גט ספק לפני מיתת הבעל ספק אחר מיתת הבעל מגורשת ואינה מגורשת, והיינו דזקוקה ליבם מספק ואסורה לשוק ואסורה ליבם, ועי' **שב שמעתתא ש"ג פ"ח** שהק' אמאי לא מוקמינן לה בחזקת היתר ליבם לכשימות בעלה כמו בנתקדשה צרתה הערוה ספק קדושין דהיא בחזקת היתר ליבם כמבואר **ביבמות ל: הנ"ל,** ועי' **בשו"ת בית אפרים אה"ע סימן קי"א ובשו"ת אחיעזר ח"ג סימן ט' אות ב'** שכ' דהכא כנגד חזקת היתר ליבם כשימות הבעל יש חזקת איסור ליבם כשתתגרש האשה, והכא שנעשו ודאי גירושין ויש ודאי מיתה ל"ש בזה שום חזקה, עיי"ש, [ויש לדון בזה מד' **התוס' יבמות ל"א.א. בד"ה נפל הבית** ודו"ק].

**בנידון אם אביי ורבא פליגי אדרבהוס"ל דלא מוקמינן ב'חזקת היתר אלהבא'
ואי מה"ת לא מוקמינן או מדרבנן לא מוקמינן**

**ביבמות ל"א:** מסקינן בגמ' דאביי ורבא פליגי על רבה וס"ל דאף בספק אי נתגרשה הערוה אסורה לשוק ולא אמרינן דהיא בחזקת היתר לשוק כשימות בעלה עיי"ש, ועי' **בנימוק"י שם [דף ח: מדפי הרי"ף בד"ה ספק קרוב לו]** שכ' דאף לאביי ורבא מספק מוקמינן לה בחזקת היתר אלהבא ומותרת לשוק ורק דס"ל דמחמרינן מדרבנן 'משום איסורא' וכמו דלרבה מחמרינן בספק קדושין דאינה מתייבמת אע"ג דהיא בחזקת היתר ליבם הכ"נ ס"ל לאביי לרבא לגבי היתק לשוק דמחמרינן דאסורה אע"ג דמה"ת היא בחזקת היתר לשוק, אלא שרבה לא החמיר בספק גירושין 'שאם אתה אומר חולצת מתייבמת' ואביי ורבא לא חששו לזה עיי"ש.

וכן מבואר **בב"י אהע"ז סימן קע"ג [ד"ה היה לאחיו בערוה] בשם רבינו ירוחם בשם הרמ"ה** דבספק של כת אחת אם נתגרשה הערוה הוי 'ספיקא דרבנן' ומ"מ בעיא חליצה למאי דקיי"ל כאביי ורבא, ומפורש בהדיא דאף לאביי ורבא אזלי' בתר חזקת היתר אלהבא ומה דבעי' חליצה הוא רק חומרא דרבנן, וכ"כ בהדיא **בבית שמואל סי' קע"ג סק"ה** דבנתגרשה הערוה ספק גירושין מותרת מה"ת לשוק ורק מדרבנן צריכה חליצה, וכן בנתקדשה הערוה ספק קדושין מותרת מה"ת ליבם ורק מדרבנן אינה מתייבמת עיי"ש.

וכן מבואר **בעליות דרבינו יונה ב"ב דף קל"ה.א.** שהק' על המפרשים שם דהא דמחמרינן לחשוש לקול שיש למת אחים משום דהיא בחזקת איסור אשת איש שהיה לו מחיים, והק' רבינו יונה ע"ז מסוגיין ביבמות דף ל: דבכהא"ג היא בחזקת היתר לשוק ולא בחזקת איסור, והנה בסוגיא בב"ב שם 'אביי' הוא דקאמר לה, ומפורש בהדיא בד' רבינו יונה דאף ל'אביי' מוקמינן מעיקר הדין אחזקת היתר אלהבא המפקיעה את חזקת האיסור ודו"ק.

\*\*\*\*

אמנם **בש"ך יו"ד סימן נ' סק"א** כ' דפשטא דהש"ס משמע דאביי ורבא אעיקרא דינא פליגי וס"ל דבכהא"ג ל"ש לומר שהיא בחזקת היתר לשוק, וחיוב החליצה לשיטתם הוי מדאורייתא, ועפי"ז כ' ליישב מש"כ **הרמ"א דברכי משה סוף סימן ל"א** דבספק טריפות כשנולד הריעותא מחיים הרי היא אסורה, והביא כן מד' התוס' פרק ד' אחין שכ' כן, **ובתשו' מהר"מ לולבלין סימן ס"ו**  תמה בזה דבד' **התוס' יבמות ל: ד"ה אשה זו** מפורש להיפך שהק' שם לגבי ספק דרוסה דאסורה דאמאי לא מוקמינן לה בחזקת היתר אלהבא, והכריחו מזה דספק דרוסה אסורה רק כשנוטה יותר לאיסור אבל בספק השקול מוקמינן אחזקת היתר אלהבא, וכ' הש"ך דס"ל להד"מ דהתוס' כ' כן רק אליבא דרבה, אבל אביי ורבא פליגי אדרבה בעיקר הדבר וס"ל דבכהא"ג דעכשיו היא אסורה ל"ש לאוקמה אחזקת היתר, וד' הד"מ הם למאי דקיי"ל להלכה כאביי ורבא עיי"ש.

ולשיטה זו צריך לפרש הא דאמרו בגמ' בסוגיין דלאביי ורבא בספק כת אחת הוי 'ספיקא דרבנן' הכוונה בספק של כת אחת 'בעלמא' כשיש חזקה גמורה, אבל בכהא"ג שעכשיו היא אסורה ס"ל לאביי ורבא דמה"ת לא מוקמינן אחזקה, וזהו עיקר מחלקותם על רבה, דרבה ס"ל דרק מדרבנן מחמרינן ולכן כשנתגרשה הערוה ספק גירושין ל"ש להחמיר להצריכה חליצה שאם אתה אומר חולצת מתייבמת, ולאביי ורבא מדאורייתא לא מוקמינן אחזקת היתר ולהבא ולכן צריכה חליצה מעיקר הדין, ועי' **בפליתי סימן נ' ובתורת יקותיאל סימן כ"ה סק"ד** שהסכימו לפירוש הש"ך עיי"ש.

ועי' **ט"ז יו"ד סי' ק"י סקט"ו** שהוכיח מקו' **התוס' ביבמות דף ל: הנ"ל** דמחזיקין מאיסור אבר מן החי לאיסור טריפה ולכן הקשו דספק דרוסה תיאסר, **ובחידושי הגרשוני על גליון הט"ז ובפמ"ג במשב"ז שם** הק' דהרי תירוץ התוס' הוא דבכהא"ג מוקמינן אחזקת היתר להבא כשצדדי הספק שקולים, ואולי כוונת הט"ז כהש"ך הנ"ל בדעת הרמ"א, דד' התוס' בתירוצם הוא רק לרבה אבל למאי דקיי"ל כאביי ורבא ליכא דין חזקת היתר אלהבא ונכון הדבר כד' התוס' בקושייתם, ודו"ק.

ועי' מה שהובא לעיל פירוש **הרמ"ה בב"ב קל"ה.א. והמהרש"ל ומהרי"ט בדעת הרשב"ם שם** דבכהא"ג דאיירי התם כשיש ספק אם ליבם נולדו אחים מוקמינן לה בחזקת איסור אשת איש דמחזיקין מאיסור לאיסור, **ורבינו יונה הנ"ל** תמה בזה דהא בכהא"ג היא בחזקת היתר אלהבא ולא בחזקת איסור כמבואר בסוגיא ביבמות הנ"ל, ואפשר ליישב בעזהשי"ת דאינהו ס"ל כהש"ך ול'אביי' ורבא ליכא חזקת היתר אלהבא אלא אדרבה היא בחזקת איסור דמחזיקין מאיסור לאיסור, וניחא היטיב דהתם בסוגיא בב"ב 'אביי' קאמר לה, ודו"ק.

\*\*\*\*

ועי' **שב שמעתתא ש"ה פ"א** שכ' בסברת אביי ורבא לפירוש זה דפליגי אחזקת היתר אלהבא, דס"ל דמחזיקין מאיסור לאיסור וממילא ל"ש לאוקמה אחזקת היתר עיי"ש, ומשמע דס"ל דכל הטעם לחלוק על חזקת היתר אלהבא הוא רק משום דאיכא חזקה אחרת הסותרת לחזקה זו, ולכן מדפליגי אביי ורבא וס"ל דלא מוקמינן אחזקת היתר אלהבא בע"כ דס"ל דמחזיקין מאיסור לאיסור ואיכא בזה חזקת איסור, ועי' **בתורת יקותיאל שם** שכ' כן לפי דרך אחד, אמנם כ' שם באופן אחר דאפילו אין מחזיקין מאיסור לאיסור ל"ש לאוקמה בחזקת היתר אלהבא, דאעפ"י שאין לה 'חזקת איסור' מכוח האיסור מחיים שהיה לה כיון שאיסור זה פקע בודאי, מ"מ אף 'חזקת היתר' אין לה מחיים כיון שמחיים היתה אסורה לו, והא דלאחר מיתה לא מוקמינן לה בחזקת היתר הוא משום דכיון דבתחילת הכרעת החזקה לא הועילה החזקה שוב אין דנים על פיה עיי"ש, וכן כ' **בשערי יושר שער החזקות פי"ט** וחולק בזה על הש"ש הנ"ל.

\*\*\*\*

אמנם **בפרי חדש יו"ד סימן כ"ט סק"א ובתבואות שור סי' כ"ט סק"א** חולקים על הש"ך בזה, וכ' דד' התוס' משמעותם ברורה דבספק טריפות כשהספק שקול מותרת גם לדינא ואף דקיי"ל כאביי ורבא, ובע"כ דהא דהחמירו אביי ורבא הוא רק מדרבנן לענין ערוה, ורק דפליגי על טענת רבה 'שאם אתה אומר חולצת מתייבמת' והם אינם חוששים לזה, וכן דעת עוד הרבה אחרונים עי' **בשו"ת חכם צבי סי' ס"א ובש"ש ש"ה פ"ח ובחמד"ש יו"ד סי' ב' ובישועות יעקב יו"ד סי' נ' ובשו"ת עונג יו"ט סי' ס"ט.**

**בשיטת התוס'
דאף בכנס ואח"כ גירש ס"ל לרבה דהצרה בחזקת היתרובשיטת הראשונים החולקים בזה**

**בנידון אי מוקמינן בחזקת היתר שהיה לפני האיסור הראשון**

**מקורות הדין בענין אי 'מחזיקין מאיסור לאיסור'
ובפלוגתת הראשונים והאחרונים בזה**

**בגדר דין 'מחזיקין מאיסור לאיסור'**