מראי מקומות סימן רמב 2
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / ענייני במה מדליקין / הרב משה יפהן / עניני זכור וכבוד שבת

**מראי מקומות סימן רמב' וסימן רנ 2 וחזרה ומ"מ על החבורה סימן רמב**

סדר הלימוד לסיים את סימן רמב טושו"ע ונו"כ ומ"ב ווללמוד סימן רנ בענין ההכנה לשבת, ובהקדם ללמוד את סוגיית הגמ' קיז בענין ההכנה וההשכמה להכנה בשבת.

**ובתחילה נשלים מראי מקומות על סימן רמב:** הנה ישנם ג' סוגיות א. הסוגיות בשבת קיח שמרחיבים את שכר המענג את השבת ומצד שני מצינו בסוגיה בקיח. את דברי ר"ע שאמר עשה שבתך חול ואל תצטרך לבריות ומבואר דלדעת רב חידקא היינו אפילו בלא סעודה ג', ומצד שני מצינו בפסחים קיב ואפילו מן התמחוי וכו' דתנא דבי אליהו דהגם דר"ע אמר עשה שבתך חול ואל תצטרך לבריות אבל עושה דבר מועט בתוך ביתו והיינו כסא דהרסנא, ומבואר בדברי הגמ' דצריך חיזוק על זה וכדברי ר' יהודה בן תימא הוי עז כנמר וכו',

**והנה דברי הגמ' נראים סותרים** דאם צריך חיזוק על כך בענין המענג את השבת משמע דאיירי גם לאנשים שאינם עשירים ומצד שני מצינו שעשה שבתך חול, זה הקשה הטור ותי' דעשה שבתך חול זה רק למי שלא אפשר אמנם מי שאפשר צריך לענג את השבת ולא לחשוש שמא יהא עני ויחסר לו על ידי זה.

**והנה יש עוד מקום לדון בדברי הגמ' דבפסחים קיב:** משמע דלדברי ר"ע בעינן כסא דהרסנא, ואילו בשבת קיח משמע דלדברי ר"ע לא בעינן סעודה שלישית ומשמע דכסא דהרסנא חשוב יותר מסעודה שלישית, אמנם יש לדון האם דברי הגמ' בשבת הם דווקא לרב חידקא ולא להלכה, וכן יש לעיין דאולי כמו שיש לצמצם כדי לאכול כסא דהרסנא כמו כן יש לצמצם כדי לאכול סעודה שלישית שנלמדת מג' פעמים של היום, עיין בנו"כ של הטושו"ע שדנו בזה עיין במג"א ובמחצית השקל ועוד עיי"ש.

**בענין שאלת הטור מאביו הרא"ש.**

**ביאור ספיקו של הטור**: **בב"ח מצינו ג' דרכים**, וביארנו דבדרך הלימוד ילקנש להסתפק האם מה שהטור אמר שיש לו מעט משלו זה סיבה למה ליטול מהצדקה כבוד שבת או שזה סיבה דווקא לא ליטול, וכמו שמבואר בדרך האמצעית בב"ח והסברא בזה שיש בזה ענין שצרכי שבת יבואו ממונו וכענין כבד ה' מהונך ועדיף שיהא חול ושלא יצטרך לבריות משא"כ מי שבין כה וכה נוטל מהציבור, ויש דרך שאין זה מעלה ומוריד רק כך היה מעשה, וכך נראה לפי הדרך הראשונה והשלישת בב"ח, הדרך השלישית בב"ח שאיירי מענין הלוואה היא סתומה ביותר בדברי הטור. **ויש לדון מה היתה הפשיטות בטור** האם הפשיטות היתה מן הצד דהיינו דלא נפשט עצם הספק האם נוטל מהצדקה אלא דפשט דצריך לזרז את עצמו ולקמץ כדי שישאר לו צרכי שבת אמנם בדברי הפרישה משמע שהספק נפשט דמזה שר' יהודה בן תימא זירז לצרכי שבת משמע שגם בגוונא שיש לו מעט אינו נוטל מן הצדקה וצריך זירוז מיוחד כדי לכבד את השבת,

**והנה מצינו את דרכו של הט"ז בביאור דברי הטור** והשולחן ערוך והוא נוקט דיש ג' חלוקות **א]** דהיינו מי שיש לו משלו צריך לכבד את השבת כפי יכולתו, **ב]** ומי שיש לו מעט משלו צריך לקנות משלו סעודה שלישית וכסא דהרסנא, ולקחת מהצדקה את שאר הסעודות אבל לא לעשות שבתו חול, ולכאורה המכוון דווקא כשיש לו את סעודה שלישית וכסא דהרסנא משלו אבל שאר השתי סעודות בשבת באמת יקח מהציבור דהתוספת אינו מפיל על הציבור ורק אם יש לו משלו, ועל זה היה ספקו של הטור ופשט שיקח מן הציבור את שאר הסעודות ולכסא דהרסנא וסעודה שלישית יקח משלו **וסתום היכן דבר זה נפשט בדברי הטור.** **ג]** אמנם אם לוקח רק מהציבור שיקח רק יד סעודות וזה הההלכה השנייה בשו"ע שלוקח רק יד סעודות ויתאמץ לקמץ ביד סעודות כדי שישאר לו וזה נחשב משלו ויכול לקיים את הכסא דהרסנא וסעודה שלישית.

**עוד קשה על הט"ז,** דמבואר בגמ' בפסחים קיב להדיא דגם לדעת ר"ע עושה כסא דהרסנא ולדעת הטור שלמד כן רק מרש"י באבות ולא מברייתא דתנא דבי אליהו קשה על איזה אופן דיבר תנא דבי אליהו,

**והנה צריך להדגיש שגם לדעת הט"ז** דבר זה איירי במי שנוטל מהקופה אמנם מי שנוטל מהתמחוי דהיינו שנוטל אוכל שנותנים לעני העובר ממקום למקום בוודאי נותנים לו מזון ג' סעודות כמבואר במשנה בפאה שהובאה בגמ' קיח שבשבת נותנים לו מזון ג' סעודות, והחילוק הוא בין נטילה מהקופה שזהו צדקה לבין תמחוי שזה כאילו אוכל על שולחנם ובזה בוודאי נותנים לו כל הג' סעודות.

**ובבי' הגר"א על המקום מבואר כדברי הט"ז** עיין שם, אמנם בדברי הגר"א להלן מבואר דהוא פי' באופן אחר והוא סובר דאין המכוון דהוא יקמץ בשביל השימוש בכסא דהרסנא אלא דהמכוון דגם לדעת ר"ע כסא דהרסנא הוא נוטל מצדקה, [ ויש לעיין מה הדין סעודה שלישית] והוי כמו ד' כוסות ובביאור הלכה ובשעה"צ הקשו שהגר"א סותר את דבריו אמנם נראה דאין זה סתירה כלל דכאן הוא בי' את דברי השו"ע שסבר שהמכוון שצריך לצמצם כדי לעשות כסא דהרסנא והגאון להלן פי דברי עצמו שסובר דנוטל מהצדקה כדי לקיים כסא דהרסנא.

**ועיין בדברי המ"ב שחולק על הט"ז** וסובר דהוא שיטת יחידאי וסובר דהמכוון דמי שיש לו מעט משלו צריך להרבות בקיום כבוד השבת ומי שאין לו משלו אז נוטל מזון טו סעודות וכסא דהרסנא והמכוון של אל תצטרך לבריות הוא בכבוד מעבר לנטילה זו ומי שיש לו משל עצמו רק מזון יד סעודות הוא לא יטול כלל ויעשה שבתו חול לגמרי,

**והמשנה ברורה לומד בדברי השולחן ערוך** שמה שסיים על כן צריך לצמצם בשאר ימים וכו' חוזר לתחילת דבריו על מי שיש לו מעט משלו שיצמצם לכבוד שבת קדש אלא הביא מהט"ז והתוספת שבת שראוי לו לצמצם כדי להיות מהכת השניה שיש להם משלהם אמנם לא הסכים אם דבריהם דזה הביאור בדברי השולחן ערוך ורק הסכים לעצם הסברא.

**והנה נראה דיש מקור להכריע מה כוונת השולחן ערוך ועיין היטב בדברי הבית יוסף על הטור** שהוא הקשה על הטור מדוע הוצרך להביא מרש"י באבות ולא הביא להדיא מתנא דבי אליהו שגם מי שהשעה דחוקה לו צריך לדחוק עצמו ולצמצם כדי לעשות כסא דהרסנא, ותי' דיש שני חלוקות יש מי שהשעה דחוקה לו ביותר דהיינו מי שיש לו רק מזון יד סעודות ועליו נאמר לצמצם ואינו חייב יותר מכסא דהרסנא [ויש לדון על סעודה שלישית כמדובר] אמנם מי שהשעה דחוקה לו ויש לו מעט משלו ומבואר להדיא בבית יוסף שהנידון הוא דווקא אם יש לו מעט משלו, ומשמע דאם הוא נוטל מהצדקה של יטול אפילו כסא דהרסנא אלא שיצמצם, אמנם אם יש לו מעט משלו אז שיכבד את השבת ומבואר בבית יוסף שיעשה יותר מכפי יכולתו דהיינו לכבד ויותר והיינו שיוציא את כל המעט שיש לו לכבוד שבת וימעט בתוספת מהכסף שיש לו להנאת סעודות חול ולכבד את השבת כפי יכולתו ואלו שני הדינים המבוארים בשו"ע ולפי"ז מובן דברי השולחן ערוך **א.** דאם יש לו מעט משלו צריך להשתמש בהם לכבוד שבת במה שיכול על חשבון החול **ב.** דאם הוא עני ביותר או שהוא נוטל מהצדקה שיטול רק מזון יד סעדות ויצמצם על כל פנים לכסא דהרסנא, **ומדוע השולחן ערוך לא הזכיר כסא דהרסנא** נראה דבזמנו לא היה עונג בזה ומכל מקום יצמצם כדי לקיים את עונג השבת, וצריך להדגיש דהגם שמצד עצמו לא יטול מכל מקום נראה דהגבאים חייבים לתת ואין זה דין בצדקה שאין לו זכות על צרכי שבת דאדרבה כיוון שכך דרך העולם לאכול בוודאי נראה דיכול לתבוע את הצדקה לכך אלא דזה דין בשבת שיש ענין בשבת שלא יפיל את זה על הציבור ולא יקח מן הציבור את התוספת של שבת אלא יעשה כן מתוך הסעודות שיש לו בחול, ובוודאי סוף דברי השולחן ערוך שיצמצם קאי על המקרה השני על מי שהשעשה דחוקה לו ביותר כמבואר בבית יוסף כן נראה ודלא כהט"ז ודלא כהמשנה ברורה,

**בענין הלואה עיין ביצה טז** לוו עלי ואני פורע ונחלקו שם בביאור דברי התוס' האם המכוון שצריך ללוות אפילו אין לו ממי לפרוע או לא עיי"ש והב"ח למד דאפילו אין לו ממי לפרוע וכן הכריע הגר"א וכן משמעות הכרעת המ"ב עיין בזה.ועיין בשעה"צ אות יב מה שהביא בשם עטרת זקנים שלא ילוה אלא אם כן הוא משער שיהיה לו מהיכן לפרוע ויש לעיין מדוע שלא יסמוך על הקב"ה שאמר לוו עלי ואני פורע וכדבר דיברנו בזה בחבורה הראשונה, ויש לעיין בדברי השעה"צ במה שסיים 'הכל לפי הענין' מה כוונתו הרי צ"ע או שההלכה כהב"ח או כעטרת זקנים אבל מה המכוון הכל לפי הענין, עיין בזה.

**יש לסיים את סימן רמ"ב** וללמוד סי' רנ בענין ההכנה לשבת וסימן רע"ד בענין בציאת לחם משנה ואח"כ נלמד הענין של ג' סעודות.

**הנה בענין סימן רנ בענין ההכנה לשבת.**

**עיין סוגיית הגמ' קיז:** א"ר חסדא לעולם ישכים אדם להוצאת השבת שנאמר והכינו את אשר יביאו ועיין רש"י וכן הוא בטור סימן רנ דהוא דומיא דהבאה דהיתה בבוקר בבוקר, **ויש לדון מהו המכוון בהשכמה זו** האם זה זמן ביום שבו צריך לעשות את הצרכי שבת או דזה דין להקדים לקום כדי לקיים צרכי שבת, או דזה הלכה שיעשה כן מיד כשהוא קם עיין בזה, ובב"י הביא את התנחומא דדורש מוהיה ואין והיה אלא מיד, ועיין בפמ"ג שהביא נפק"מ בין הטעמים עיין שם, והביאור הלכה הביאו ריש סימן ר"נ.

**יש לעיין בטעם שהוזכר השכמה להוצאות השבת** וכן הוא ברש"י האם זה דווקא על הקניות לשבת ולא על ההכנה לצורכי שבת ויש לעיין בזה, וכן יש לעיין דלמעשה מבואר שיש כבוד שבת שכל אחד יעשה איזה מעשה הכנה לכבוד שבת וכרבא שמלח שיבוטא וכו' האם גם בזה יש מצוות השכמה.

**בעיקר דין הכנה והשכמה יש לעיין האם זה מצווה בפנ"ע** או דזה פרט במצוות כבוד השבת עיין בזה.

**ויש לעיין** האם הוי דין דאוריתא או דין מדברי סופרים או דין דרבנן, וכן יש לעיין האם על כל אחד מוטלת חובת ההכנה של כל השבת ורק דמתחלקים בזה וכל אחד עושה בשליחות לאחר או דהמצווה מתפרשת באופן אחר עיין בזה

**יש לדון בזמנינו היכן מקיימים מצוות הכנה והשכמה**, והאם יש שוני בין זמנינו לזמנם לפרטי דינים העולים בסימן זה. עיין בזה.