דבר גוש
קטגוריות: ש_ס / מא חולין / חולין - הרב וורצל / תערובות ובב_ח / כלי ראשון שני ועירוי

דבר גוש

**א. דבר גוש-**

בט"ז צד-יד,קה-ד וש"ך קה-ח הביאו דעת היש"ש (ז-מד,ח-עא), דדבר גוש שנתבשל בכ"ר הרי אף שנפל לכלי שני יש לו כ"ר, וכ"ה באו"ה שהובא בש"ך צד-ל, ובמאירי פסחים עו., עיי"ש [ובמ"ב תמז-כד הביא מהפמ"ג דאפשר ה"ה אף בכלי שלישי].

ברמ"א צד-ז מתבאר דלית ליה חומרא זו, ועי' ביד יהודה קה-יד וערוה"ש צד-לב הביאו ממשמעות הירושלמי כן.

ועיין בחת"ס יו"ד-צה הביא מתוס' זבחים צו. ור"ן פסחים ל: דמשמע דלית להו חומרא זו, והביא בשם רבו שיש להקל בזה לעת הצורך, ובפמ"ג צד-יד משמע קצת דבלא הפמ"ר אין להקל ורק בהפמ"ר היקל וכ"נ בפמ"ג א"א תנא-לח, וע"ע בחכמ"א ס-יב כן, ועי' בדרכ"ת קה-פו בשם יד יהודה [מיהו בלא"ה בעלמא צריך להחמיר משום דאף בכ"ש מחמרינן כשנ"ת לעיל].

טעם היש"ש דעיקר הקולא של כ"ש כתבו התוס' שבת מ: משום שמצטנן ע"י הדפנות ודבר גוש אינו מצטנן ע"י הדפנות.

ובטעם הדבר מבואר באו"ה משום שאינו נוגע בדפנות ואינו מצטנן מהם.

ולפי"ז אם הוא נוגע בדפנות מצטנן מהם שפיר ושרי, וכה"ג מסתבר שאם הוא מונח תוך רוטב בפשוטו הוא מצטנן מכח הדפנות והוי ככ"ש, וכ"כ תורת האשם על תו"ח כלל כג ובפמ"ג או"ח א"א רנג-לב.

אבל ביד יהודה קה-יד עמד על לשון היש"ש דמשמע טפי דדבר גוש אינו מצטנן מהדפנות כלל ודוקא לח מתערב בעצמו כל שעתא ושעתא ומצטנן ע"י הדפנות משא"כ בגוש, וממילא אף אם נוגע בדפנות אסור, וכ"כ להלכה בפמ"ג מ"ז קז-ב וחוו"ד צא-יג, ועיין בדה"ש צד-ז ד"ה קליפה.

**ב. אם מבשל-**

ובעיקר דינו של היש"ש, הנה בחוו"ד צב-כז ובפמ"ג צד-יד כתבו דדוקא לענין איסור והיתר שמבליע ומפליט נקט כן אבל לענין שבת צריך דוקא דפנות המחממות כדי להחשב כ"ר.

והוכיחו כן מד' האו"ה ל-ז ומנ"י כלל סא דמדמי לה לד' הרשב"ם דעירוי אינו מבשל ומ"מ מבליע ומפליט.

אבל במג"א שיח-מה נקט שאסור לתת שמן על דבר גוש אף בכ"ש, דאף לענין שבת יש בכוחו לבשל, וכ"פ המ"ב שם ס"ק קיח.

וכן יל"ד לענין בב"ח, עיין חוו"ד סי' צד דלפי שיטתו כתב שאין כאן בב"ח דאורייתא כיון דלאו דרך בישול הוא רק מבליע ומפליט.

אבל בפמ"ג מ"ז צד-יד עמד על לשון האו"ה דמשמע דאף בהנאה אסור ומשמע מזה שהוא בב"ח דאורייתא, ועיי"ש מה שדחה בזה.

ועיין בהגר"א קה-יז ובמנ"י סא-מה הוכיחו שלא כד' היש"ש מדאמרו קד: שמא יעלה באילפס רותח הרי דאף שהבשר הוא גוש אם הוא בכ"ש אין בו איסור, ולכאו' מוכרח בזה כד' האחרונים שלא אמר היש"ש אלא לענין או"ה ולא לענין בישול בב"ח דאורייתא.

ועיין בחת"ס יו"ד-צה מש"כ ליישב ד' המג"א דדוקא לענין שבת מיקרי בישול אבל לענין בב"ח לא חשיב בישול לאסור מדאורייתא, וכמו דצלי לא חשיב דרך בישול לכמה פוסקים ה"נ בדבר גוש אינו בכלל דרך בישול.

ביאור הנידון בזה עיין בחוו"ד צב-כז, צא-ה, דמצאנו לענין עירוי פלוגתת הראשונים בעירוי שהוא עדיין קשור להדפנות אם יכול לבשל [כל שלא נפסק הקילוח], אבל דבר גוש אין לו שייכות כלל לדפנות המחממות מסתבר דלכו"ע א"י לבשל וכמו עירוי שנפסק הקילוח.

ודעת המג"א כנראה דאזיל לטעמיה ממש"כ שיח-לה שאסור לתת בשר רותח לתוך רוטב בשבת משום שמבשל, ואף שנפסק הקילוח, ומבואר דעתו דעירוי שנפסק הקילוח אף שאין לו דפנות המחממות מבשל וכש"כ האבנ"ז בדעתו.

אמנם במקו"א [בדין עירוי שנפסק] הבאנו מהחזו"א דדוקא בגוש אמר כן והוא בצירוף דבר גוש אף לשיטות שאינו מבשל בכ"ש מ"מ בעירוי הוא מבשל, ועכ"פ בדבר גוש וודאי ס"ל הכי שיש בכוחו לבשל אף בלא דפנות המחממות.

ע"ע בט"ז על הרמ"א צד-ז דבצירוף דוחקא דסכינא צריך להחמיר אף בהפמ"ר [כש"כ פמ"ג], ובחת"ס יו"ד-צה משמע שהיקל גם במקום דוחקא כמשמעות הרמ"א שם שלא אסר בכולו, ועיין בדה"ש צד-קא להלכה בזה.

ע"ע בפמ"ג שם דאף לפי פשוטו דדבר גוש אינו מבשל [כש"כ לעיל לכה"פ לענין בב"ח ואולי גם לענין שבת מלבד שיטת המג"א] מ"מ בצירוף דוחקא יש לחוש שגם מבשל, אבל בחוו"ד צד-כו לא נקט כן.

להלכה עי' באגרו"מ ח"ד-עד שהקיל לתת קטשופ שנתבשל על דבר גוש, כיון דדבר גוש לענין שבת אינו אלא חומרא ובצירוף הפלוגתא דבישול אחר בישול בלח שרי.

**ג. צלי שהונח בכ"ש-**

פשטות דעת המקילים בדבר גוש הוא גם באופן שנצלה ישירות מן האש והונח בכ"ש.

וכן ראיתי מוכיחים מד' הגר"א קה-יז שהוכיח דדבר גוש אינו מבשל מהא דנותן לחמיטה [היינו לעוגה] לא חשיב ככ"ר לקבוע למעשר, והתם הוא צלי ומ"מ אינו מבשל בכ"ש.

אמנם במקו"א [בדין דעירוי שנפסק הקילוח] נתבאר שזה אינו ברור, הנה בסוגיא פסחים עו. מבואר דרוטב של הפסח שנצלה על האש מבשל כשנוטף על הקדירה, ומבואר בזה דכל שלא בא לכ"ש וודאי מבשל.

ושם נתבאר דעת החזו"א והכו"פ שיש לדון דאף אם בא לכ"ש הוא מבשל [בגוש, ויתכן שאף בלח, עיי"ש מו"מ ארוך בזה] וזה דלא כש"כ הכא.

וכן מוכרח לכאו' שהרי מודו כו"ע שאם לוקח קדירה רותחת שהיא עצמה כ"ר ומניח אותה על הקרקע וכה"ג שאינה נעשית ככ"ש, וצ"ע מ"ש מדבר גוש שהוא ככ"ש לשיטה זו אף שנצלה על האש ממש, וזה סייעתא להחזו"א שהחמיר בזה אף בניתן לכ"ש.

ולדעת הגר"א דמשמע להתיר, צריך לחלק דקדירה יותר מחזקת חומה שקיבלה מהאש, וצ"ע.