סיכום הדינים - יוקרא דלקמיה
קטגוריות: ש_ס / לא בבא קמא / ב_ק - הרב יהודה אלבוים / ארבעה אבות

**בס''ד**

**סיכום חלק מהדינים העולים מסוגיית יוקרא דלקמיה**

**האם ביד הניזק ליטול בינונית או זיבורית מדין מיטב**

א. דעת רוב הראשונים - תוס' דף ח' ב' ד''ה אבל, עליות דר' יונה וחי' הר''ן ונמוק''י ב''ב דף מ''ז א', והגהות אשרי סי' ב', טור סי' ק''ב בשם הרמ''ה, וכן פסק היש''ש - דמדין מיטב בידו לתבוע בינונית או זיבורית, וז''ל המאירי 'שהרי תורה זכתהו במיטב **ומה שרוצה בו הוא הוא המיטב**', וז''ל היש''ש שאם נראה בינונית או זיבורית בעיני דניזק הרשות בידו, **ונקראת לו עידית** - ויש לדון אם כתבו כן רק למסקנת הגמ' דהורעת כוחו, כדנראה בדברי התוס' דף ח' ב' לענין בע''ח בזיבורית, או דמסברא אם זכותו בעידית כ''ש בבינונית כמו שמבואר ברש''י דאף לאביי הדין כן, אלא דיעויין להלן דהפנ''י כתב דלא אמר כן רש''י אלא אחרי שגילה בדעתו וכו' -.

ב. דעת הרא''ש דאין לניזק זכות לתבוע בינונית, כשם שאין יכול לתבוע איזה עידית ליטול.

ג. ברש''י היה נראה כדברי רוב הראשונים, אולם הפנ''י בגיטין והמרומי שדה בסוגיין כתבו דדעת רש''י כהרא''ש, ולפי''ז מש''כ רש''י כ''ש שגובה מבינונית הוא רק אחר שגילה בדעתו, וס''ל לרש''י דאחר גילוי דעת יכול לתבוע בינונית מדין מיטב, ואולי בזה יתיישב מש''כ רש''י שעידית הוא כדינו - ובדברי התוס' דף ח' ב' מבואר דאף בלא גילוי דעת נוטל פחות מדינו -.

ד. כתב המרומי שדה 'והייתי אומר בטעמא דרש"י, דאם באמת הניזק רוצה לגבות ולמכור כדי לעשות מעות ודאי הדין כהרא"ש, אבל אם רוצה לגבות לצרכיו א"כ הוי גביה זו כמו כסף דמה לי הן מה לי דמיהן, שהרי חפץ לקנות בכסף זה החפץ, ורש"י לטעמיה דכסף מחויב המזיק ליתן אם יש לו, והרא"ש ס"ל כר"ת דאינו מחויב ליתן כסף'.

**לדעת הראשונים דבידו לתבוע בינונית, האם גם בידו לבחור איזה עידית ליטול.**

א. דעת הטור והשו''ע בסי' תי''ט דאין בידו לבחור איזה עידית ליטול, וביאר היש''ש דרק בידו לבחור בינונית משום דזה עידית בעיני, **מאחר שנותנים לי יותר במידת הקרקע**.

ב. אולם היש''ש פסק דמדין עידית בידו לבחור איזה עידית שירצה, דכיון דניזק אומר אני חפץ בה ולדידי שוי ליה הו"ל כמו עידי עידית לגבי שדות אחרות, וניזק נוטל עידי עידיות וז''ל המאירי 'שהרי תורה זכתהו במיטב **ומה שרוצה בו הוא הוא המיטב**'.

**לדעת הראשונים דביד הניזק לתבוע בינונית, כיצד הדין בבע''ח התובע זיבורית.**

א. בראשונים בב''ב מבואר דאף בבע''ח הדין כן, ובידו לתבוע זיבורית, וכ''כ הטור בשם הרמ''ה דבידו לתבוע זיבורית, וכ''כ ההגהות אשרי, וכן פסק השו''ע - ויש לעיין אם הראשונים כתבו כן רק לפי מסקנת הגמ' דא"כ נעלת דלת בפני לוין, וכן בנזקין רק מכח סברת א''כ הורעת וכו' -.

ב. המאירי בסוגיין חילק בין נזיקין לבע''ח, דבנזיקין יכול לתבוע בינונית בע''כ של המזיק מדין מיטב אף כשאין גילוי דעת, אך בבע''ח שאין דין עידית אינו יכול לתבוע זיבורית בע''כ של הלוה, אלא רק במקום שיש גילוי דעת מהלוה שהיה מוכרן, יש בזה סברא דאילו הו''ל זוזי וכו' ומחמת כן איכא נעילת דלת ויכול לגבות בינונית.

**לסוברים שיכול המלוה לתבוע זיבורית, האם יכול לבחור איזה בינונית ליטול.**

א. בדברי הרשב''א דף ח' ב' מבואר דאע''פ שיכול ליטול זיבורית, אין יכול לבחור איזה בינונית ליטול - י''ל דנעילת דלת שייך על סוג קרקע, ולא איזה קרקע, משום שאין בידו לקנות איזה קרקע שירצה, אלא רק סוג קרקע בידו לקנות -.

ב. כתב היש''ש דרק ניזק יכול לתבוע איזה עידית ליטול מדין מיטב, אבל בעל חוב דהוא בבינונית משום נעילת דלת בודאי יכול לסלקו הלוה לאיזה בינונית שהוא רוצה, וכ''כ התומים סי' ק''ב סק''ג

ג. כתב הנתה''מ סי' ק''ב סק''א - חידושים - 'אפילו יש לו עידית ובינונית, מ"מ נותן לו מאיזה בינונית שירצה, ואינו יכול לומר לו לדידי בינונית אלו עדיפי ויש לבינונית אלו דין זיבורית'.

**לסוברים שיכול המלוה לתבוע זיבורית, האם יכול לבחור איזה זיבורית ליטול.**

א. כתב ר' יונה ב''ב דף מ''ז א' דאע''פ שאין יכול לתבוע איזה בינונית ליטול, יכול לתבוע איזה זיבורית ליטול, וצ''ב מאי שנא מבינונית דאינו יכול לתבוע איזה בינונית ליטול, עי' מה שביאר התומים סי' ק''ב סק''ג ד''ה ודעת.

ב. כתב התומים סי' ק''ב 'דאם יש ללוה כל שדותיו זיבורית אינו יכול לדחותו משדה לשדה ויכול המלוה לומר שדה זו אני חפץ דהואיל ונותן עין בו הו"ל לגביה כמו בינונית'.

ג. כתב הנתה''מ סי' ק''ב סק''א 'ואם אין לו רק זיבורית, ג"כ אינו יכול הבעל חוב לכפותו ליתן לו מאיזה שדה זיבורית שירצה, רק נותן לו מאיזה זיבורית שירצה הוא' עי''ש באריכות.

**האם ביד הלוה לפרוע בעידית, כשהמלוה תובע בינונית.**

א. כתב השער משפט סי' ק''ב סק''ב וז''ל דאין יכול הלוה לכוף להמלוה שיקח עדיות בציר פורתא כיון שעיקר שיעבוד המלוה אינו אלא בבינונית אינו יכול לסלקו מעיקר שעבודו ... וכ"כ מהר"ם שיף בחידושיו לב"ק (ח, ב) להדיא ... ובזה נתיישבו דברי המרדכי בפ"ב דכתובות (סי' רע"ז) ובתשובת מיימוני לספר קנין סי' י"ד שהקשה בשם ריב"א דלמה ליה להש"ס (ב"ק ז, ב) לומר הטעם דיכול המלוה לומר תן לי זיבורית טפי פורתא משום נעילת דלת תיפוק ליה דיכול לומר אי אפשי בתקנת חכמים ולדין תורה בעל חוב גובה מזיבורית. ולכאורה תמוה דאף לדין תורה למה לא יוכל הלוה לסלק לו בבינונית או בעידיות דעדיפי טפי, וכבר תמה בזה מאוד התומים (סק"ג) ונדחק בזה. ולפי מה שכתבתי ניחא כיון דמדאורייתא בעל חוב בזיבורית אינו יכול הלוה לסלקו משיעבודו וליתן לו בינונית או עדיות אף דעדיפי טפי, כן נ"ל.

ב. אי נימא דגדר זכות מיטב, הוא אפותיקי, א''כ בבע''ח חל האפותיקי על הבינונית, ולכן אינו יכול לסלקו לעידית, אך השער משפט לא ס''ל הכי, דכתב כן גם כשדינו בזיבורית, וזיבורית ודאי אינו אפותיקי, דהא אין לו זכות ליטול זיבורית, אלא אינו אלא העדר דין בינונית ועידית, ועי' בחי' ר' שמואל סי' ז' סק''ב שהאריך בדברי השער משפט.

**יוקרא דלקמיה**

**באופן שאמר המזיק הב לי בינונית טפי פורתא, וא"ל הניזק אי שקלת כדינך שקול כדהשתא ואי לא שקיל כיוקרא דלקמיה.**

א. לדעת הרא''ש רק כשגילה דעתו וכו' הדין דנוטל בינונית כזולא דהשתא, וכתב החזו''א דלדעת הרא''ש צריך המיזק לתת לו כזולא דהשתא, רק באופן שהמזיק מודה דאין קרקע זו חביבה לו יותר מהעידית, וכעין זה כתב הערוך השולחן סי' תי''ט דאיירי באופן דמתחלה נתרצה לדברי הניזק בלי שום תנאי ואח"כ נתיישב לומר כיון שהברירה בידי אתן לו האחרת ואם רצונו בזו יטלנה כיוקרא דלקמיה, דכבר הודה דאין קרקע זו חביבה לו יותר, ועי נחל''ד ולדבריו בכל גוונא היכא דמוכן לתת כיוקרא דלקמיה חייב לתת כזולא דהשתא.

ב. לדעת שאר הראשונים א''צ גילוי דעת, ובכל גוונא נוטל בינונית כזולא דהשתא.

**האם הדין כן גם בב' עידיות**

א. לדעת הרא''ש יש מקום לומר דאין הבדל בין ב' עידיות, לעידית ובינונית, ובכ''ג נוטל כזולא דהשתא עי' להלן.

ב. לדעת רש''י ושאר הראשונים התבאר לעיל דיש לחלק בין ב' עידיות, לעידית ובינונית, וא''כ יש מקום לומר דבב' עידיות אף כשגילה בדעתו וכו' אין נוטל כזולא דהשתא, ונמצא דבכה''ג מתהפכות הסברות ולדעת הרא''ש דבכל מקום יד המזיק על העליונה כאן יד הניזק על העליונה, ולדעת רש''י דבכל מקום יד הניזק על העליונה כאן יד המזיק על העליונה.

**לדעת הרא''ש דהיכא דגלי דעתיה וכו' יכול הניזק לתבוע בינונית כזולא דהשתא, האם היכא דגלי דעתיה וכו' יכול הניזק לבחור בין ב' העידיות - או בחוב המלוה יכול לבחור בין ב' הבינוניות -.**

א. דעת הלבוש והש''ך בסי' תי''ט דרק בבינונית ועידית אמר הרא''ש דהיכא דגלי דעתיה נוטל בינונית כזולא דהשתא 'דכיון שהתורה ייפה כחו דניזק למשקל מעידית כזולא דהשתא כל שכן שייפה כחו בבינונית למשקל בזולא דהשתא כיון שגלה דעתו שרוצה למוכרה, אבל כששניהם עידית אפילו אם גלה דעתו שאינו רוצה להעמידה לעצמו אותו עידית שביקש הניזק, אינו צריך ליתנה לו אלא כיוקרא דלקמיה'.

ב. דעת השו''ע והסמ''ע והנחל''ד דיכול הניזק ליטול איזה שירצה, וכתב הסמ''ע סי' תי''ט סק''ד דהניזק יכול לתבוע איזה עידית ליטול כזולא דהשתא **מדין מיטב,** וכיון שנוטלן מדין מיטב הרי זה כדינו, ונוטל כזולא דהשתא- וז''ל ניזק דדינו להשתלם מהעידית אלא שייפו חז"ל כח המזיק ליתן לו מאיזה עידית שהוא רוצה ולשייר החביב לפניו, וכיון שהוא גילה דעתו שאינו מבקש לקיים זה לפניו אלא שרוצה להעלות להניזק בדמים כיוקרא דלקמיה, העמידוהו על דינו לשלם ממיטב ממש וכזולא דהשתא - משא''כ מלוה שאין בו דין מיטב, אין יכול ליטול איזה שירצה אלא כיוקרא דלקמיה - ולא אמרה הגמ' אלא דיכול ליטול זיבורית כזולא דהשתא מפני נעילת דלת, אך מעידית שאין נעילת דלת נוטל כדהשתא -.

ג. להבנת האבי עזרי ברא''ש דאף בלא דין מיטב יכול ליטול איזה שירצה היכא דגלי אדעתיה, משום דבכה''ג ביד הניזק או המלוה לקבוע איזה ליטול, ממילא בין ניזק ובין מלוה בידם לבחור בין ב' עידיות או ב' בינונית איזה ליטול - ועי' סמ''ע סי' ק''ב דכתב וז''ל ילפינן לה מדכתיב והאיש אשר אתה נושה בו יוציא אליך [את העבוט] החוצה, דהיינו מאיזה שירצה עכ''ל, מבואר דמסברא היה ביד המלוה לקבוע, אלא דילפינן דיש זכות ללוה שלא יטלו את החביב לו, וא''כ היכא דגלי דאינה חביבה לו, הדר דינא דביד המלוה לקבוע איזה שדה ליטול - אלא דאכתי י''ל שיכול ליטול רק כיוקרא דלקמיה, מכיון שאין בזה סברת הורעת כוחו, או נעילת דלת.

ד. עי' תומים סי' ק''ב דהקשה על דברי השו''ע הנ''ל דבין ב' עידיות כשיש גילוי דעת נוטל איזה שירצה כזולא דהשתא, מדברי השו''ע בסי' ק''ב דלא פסק כדברי הרא''ש, אלא פסק דאף בלא גילוי דעת יכול לתבוע זיבורית כזולא דהשתא, וא''כ אין מקור להא דמהני גילוי דעת, והיאך פסק בסי' תי''ט דמהני גילוי דעת בין ב' עידיות - וי''ל דכו''ע מודו לסברת גילוי דעת, אלא דבנזיקין ובע''ח א''צ לגילוי דעת, והמקור לגילוי דעת הוא מהא דבכתובת אשה יכולה לתבוע בינונית כיוקרא דלקמיה, ושם יכולה לתבוע רק כיוקרא דלקמיה משום שאין זה דינא, אך ניזק ביו ב' עידיות שוא כדינו ע''י גילוי דעת נוטל כדהשתא -.

**לוה שאמר למלוה אי בעית ליטול עידית שקול כיוקרא דלקמיה, האם חייב לתת לו כדהשתא**

א. נח' בזה תוס' והרא''ש, הרא''ש מספ''ל אם גם מעידית חייב לתת כזולא דהשתא היכא דגלי אדעתיה - כ''כ הפ''ח על קיצור פסקי הרא''ש - אך תוס' לא חילקו בין היכא דגלי וכו', ובכל גוונא א''צ לתת לו עידית.

ב. לדעת הסוברים דא''צ לתת עידית, יש לדון האם חייב לתת כיוקרא דלקמיה, או שאין חייב לתת גם כיוקרא דלקמיה, היש''ש כתב דבפסקי הרא''ש משמע שא''צ לתת לו כלל, אך בטור כתוב שצריך לתת לו, וכתב דכך הבין הטור בדעת אביו הרא''ש.

ג. לכא' לדעת הרא''ש היכא דגלי דעתיה חייב לתת לו עידית, לדברי האבי עזרי דזכות המלוה ליטול מהיכן שרוצה היכא דגלי דעתיה, ולא הסתפק הרא''ש אלא אם צריך לתת כזולא דהשתא בכדי שלא תנעול דלת, או שאין בזה נעילת דלת וא''צ לתת כזולא דהשתא, אך ודאי חייב לתת מיוקרא דלקמיה, ואולי גם התוס' לא כתבו אלא דא''צ לתת כזולא דהשתא, אך מודו לסברת הרא''ש דהיכא דגלי אדעתיה זכות הלוה לבחור איזה קרקע ליטול כמוש''כ האבי עזרי דכיון דשעבודא דאו' בידו ליטול איזה שירצה, וי''ל דלא נח' בזה, אלא רש''י ותוס' ס''ל דאף בלאו הכי יכול לתבוע בינונית או זיבורית, אך לדברי הלבוש והש''ך כל דברי הרא''ש אינו אלא מדין מיטב, וא''כ לכא' הספק של הרא''ש הוא גם אם צריך לתת כיוקרא דלקמיה.

ד. לראשונים שיכול המזיק בכל גוונא ליטול בינונית או זיבורית וכן הלוה יכול בכל גוונא ליטול זיבורית, לכא' אין מקור שיש משמעות בגילוי דעת, וא''כ כשגילה דעתו שמוכן לתת למלוה עידית כיוקרא וכו', א''צ לתת לו כדהשתא, אך בראב''ד - בשטמ''ק - מבואר שחייב לתת לו כדהשתא, אע''פ שהראב''ד סובר שביד הלוה ליטול זיבורית בכל גוונא, משום דיש נעילת דלת בכה''ג, ולפי''ז בכתובת אשה אין הדין כן.

**האם ביד המלוה לתבוע עידית כיוקרא דלקמיה, היכא שאין גילוי דעת מצד הלוה.**

א. כתב הטור סי' ק''ב 'וכתב הראב"ד אם שואל עידית בציר פורתא אין כופין אותו ליתנה לו אפילו כיוקרא דלקמיה', וז''ל השטמ''ק תלמיד רבינו פרץ ז"ל כתב וז"ל: דלא גרסינן או עידית בציר פורתא דאם כן אמאי אמר ואי לא שקיל כיוקרא דלקמיה אפילו בההיא שעתא מצי אמר ליה הכי **דלא יהיב ליה מידי** דאין דינו בעידית. ע"כ.

ב. בשטמ''ק בשם הרא''ש וז''ל ור"מ מקיים גירסא זו ואליבא דמאן דאמר דבר תורה בעל חוב בעידית ומה טעם אמרו בבינונית שלא יהא אדם רואה דירה נאה וכו', וזהו דוקא דבעי למשקל כי זולא דהשתא אבל אי בעי למשקל כיוקרא דלקמיה יכול לכופו - ויש לדון אם אף בלא גילוי דעת יכול לכופו -.

**האם אשה יכולה לתבוע כתובתה מבינונית כיוקרא דלקמיה.**

א. כתב השטמ''ק מרבינו פרץ וז''ל ולכך אף על גב דתקינו רבנן דתגבה מן הזיבורית מכל מקום כשמבקשת מבינונית כיוקרא דלקמיה מיהא שקלא אפילו בעל כרחו דבעל ואינו יכול לעכב על ידה כיון דמן הדין הוי דינה בבינונית כדפרישית. ע"כ.

ב. כתב השטמ''ק בשם הרא''ש 'כתבו בתוספות הוא הדין דהוה מצי לאוקמי בבעל חוב וכו'. ור"מ תירץ גבי אשה דמן הדין היה לה ליטול בבינונית כבעל חוב אלא מטעם שאמרו חכמים יותר משהאיש רוצה לישא וכו' הילכך היכא דבעיא למשקל בינונית כיוקרא דלקמיה יכולה לכופו אבל בעל חוב דמן התורה דינו בזיבורית ומטעם נעילת דלת תקנו לו בבינונית כולי האי לא יפה כחו שיוכל לכופו שיתן לו עידית כיוקרא דלקמיה'.

ג. המאירי כתב דאין יכולה לתבוע בינונית אפי' כיוקרא דלקמיה.

ד. כתב התרוה''כ סי' ק''ב 'וכן אשה בכתובתה יכולה לכופה לבעלה למיתב לה בינונית בציר פורתא כיוקרא דלקמי', ואף דאין דינה בבינונית היינו כזולא דהשתא אבל למשקל כיוקרא דלקמי' דינה למשקל כיון דראוי להיות כבע"ח למשקל מבינונית [אלא] משום דיותר משהאיש כו' כן נראה שם מדברי הרא"ש בתוספותיו ומדברי רבינו פרץ ז"ל.

**כמה חייב המזיק שהזיק את הקרקע בימי תשרי**

א. הנתה''מ סי' ד''ש סק''ב כתב דחייב כימי תשרי, והדברי יחזקאל הוכיח מהסוגיא דחייב כימי ניסן.

ב. ומבואר בדבריהם דלא נח' לדינא, אלא נח' היאך מיירי בסוגיין, ולכו''ע היכא שהרבה מוכרין קרקעות ביומי תשרי במאה חייב רק מאה, ובאופן שא''א לקנות במאה, ואין מי שמוכר בפחות ממאתים, ואין מי שקונה במאתים, חייב מאתים, וכדביאר הנתה''מ וז''ל דדמי קצת לגוזל חבירו במדבר שא"א למוכרו כלל במדבר רק שמוליכו לשוק, ודאי דחייב לשלם כשער שבשוק.

ג. ולדברי הדברי יחזקאל באופן שהרבה מוכרין בתשרי, לא נאמר בסוגיין כלל ענין של יוקרא דלקמיה, ורק באופן ששוויו כיוקרא דלקמיה נאמר בסוגיא ערך של יוקרא דלקמיה, אך לדברי הנתה''מ איירי בסוגיין שהרבה מוכרין בתשרי.