9. סוגיא דבל תלין
קטגוריות: ש_ס / לב בבא מציעא / ב_מ עניינים - הרב מאיר קאופמן / שכירות פועלים ובתים

כ"ח חשוון ע"א

**בענין בל תלין**

**א] בדין בל תלין בעבד עברי ובקבעו זמן תשלום באמצע העבודה**

**ב] בחיוב בל תלין בשליח דפועל או בעל הבית וביורשים**

**ג] בגדר חיוב דבל תלין האם זה חיוב ממון או מצוה לחברו**

**ד] בדברי הנימוק"י בגמר עבודתו יותר מאוחר**

**ה] בגדר הדין שצריך תביעה ובדין קדימת קרובים או אחד שכבר תבע**

**ו] בביאור דין המחהו אצל חנוני**

**ז] האם מקיים מצוה במקום שאין את פרטי החיוב לבל תלין**

**ח] האם יש חילוק בין הלאו של הלילה ליום**

**ט] בדין אומן קונה שבח כלי לענין בל תלין**

**י] בשכירות על ידי מנהל עבודה האם יש בל תלין**

**י"א] האם אפוטרופוס עובר על בל תלין**

**י"ב] בדין קביעה לאחר את זמן התשלום לענין בל תלין**

**י"ג] בביאור הדין נתן טליתו לאומן אינו עובר עד שיחזיר**

**בדין בל תלין בעבד עברי ובקבעו זמן תשלום באמצע העבודה**

א]עיין תורת כהנים דמבואר דנתרבה איסור בל תלין בעבד עברי ועיין ראב"ד שהביא ביאור אחד לבאר שמדובר על הענקה עוד ביאר שמדובר שלא נתן לו את כספו מראש ובכל אופן עובר בכל יום ויום עוד ביאר שעובר רק בסופו והנה יש כאן חידוש גדול דאפילו שעבד עברי זה קנין ולא שכר על העבודה בכל אופן עד כמה שלא שילמו מראש חשיב שיש כאן שכר שכיר והנה השוכר פועל וסיכם לשלם לו שכרו מראש ולא שילם מבואר בראב"ד שיש בזה איסור הלנת שכיר אלא שיתכן שזה כל יום ויום ויתכן שזה רק בסוף זמן השכירות

והנה עיין תשב"ץ ח"א סימן ס"ד שכתב שאם שכר פועל לתקופה וקבעו לשלם כל חודש עובר בבל תלין כל שנגמר החודש אפילו שהשכירות לא נגמרה ולכאורא זה תלוי בשני תירוצי הראב"ד דלעיל דלצד שעובר בסוף העבדות אפילו שהתשלום קודם חזינן שמה שכבר צריך לשלם זה לא סיבה לעבור בבל תלין אמנם יש לחלק דאין מה שיחלק את זה לכמה שכירויות אבל כאן כיון שסיכמו לשלם כל שבוע לגבי הדין תשלומין זה נחשב דנגמר השכירות

**בחיוב בל תלין בשליח דפועל או בעל הבית וביורשים**

ב]מבואר בגמ' שאם הוא שכר על ידי שליח אינו עובר בבל תלין ולשון הגמ' כיון שהוא לא שכרן וביאר רש"י ולא קרינן שכיר גביה ועיין אהבת חסד שלמד מזה לכל מקרה שמי שחייב הכסף זה לא מי ששכר הפועל כגון אם הוא מת וגובים מנכסיו אפילו שהשכירות היתה אם בעל הבית עצמו וכן איפכא אם הפועל מת ויורשיו גובים כיון שהשכירות לא היתה עמו אמנם עיין תורי"ד שביאר הסברא בסוגין שכיון שלא הוא עצמו שכרו הוא לא סומך בדעתו שיקבל הכסף באותו יום ולפ"ז כל שהשכירות היתה אם הבעל הבית אפילו שעכשיו בזמן הגביה זה אחרת יש כאן בל תלין אמנם עיין אהבת חסד שדן עוד מסברא שבגובים מהנכסים אין זה אצל הבנים בגדר תשלום שכירות אלא רק שמשלמים את השיעבוד שיש בנכסיהם [אמנם עיין לקמן לענין המחהו אצל חנוני וצ"ע] וכן במת הפועל שלא שייך כאן כיא ליו הוא נושא את נפשו ממילא אין כאן החיוב של בל תלין

והנה לא נתבאר אם שכירות הפועל היתה על ידי שליח של הפועל ולכאורא לטעם המבואר ברש"י גם כה"ג לא יהיה בל תלין אמנם לטעם התוס' רי"ד כיון שכאן השליח דיבר אם בעל הבית א"כ סמכא דעתיה ויהיה בל תלין אמנם יתכן שגם לרש"י בדיבר אם בעל הבית עצמו אפילו שזה על ידי שליח סמכא דעתיה ועיין גידולי שמואל

והנה עין לשון התוספתא דהמחהו אצל בעל הבית או אצל חנוני שהחנוני עובר ועיין ראב"ד ור"ש על התורת כהנים שכתבו שזה דלא כרב ששת דחוזר דעד כמה שהוא יכול לחזור לא מסתבר שהוא יעבור אמנם מבואר שאם לא יכול לחזור על בעל הבית הוא עובר וצ"ע הרי השכירות לא היתה עמו ומשמע שכיון שחל כאן חיוב תשלומין אן דין בל תלין אפילו שעכשיו בשעת הגביה מי שחייב זה לא שכירות שהוא שכר בכל אופן יש בל תלין ועדיין יש כאן חידוש דלתוס' שהחיוב מצד ערב זה לא חיוב שכירות כלל ומבואר שמדין ערב הוא מתחייב את תשלום השכירות אם דיני החיוב וצ"ע והנה לפ"ז וודאי דביורש של בעל הבית יהיה בל תלין אמנם אין זה מוכרח דיתכן דכאן דיש רק שיעבוד נכסים ואין שיעבוד הגוף אין בזה בל תלין וביורשים של הפועל עדין יש לדון שאין כאן כי אליו הוא נושא את נפשו אמנם מצד הגמ' שלש ליח אין לפטור

**בגדר חיוב דבל תלין האם זה חיוב ממון או מצוה לחברו**

ג]בפשוטו היה מקום לבאר דיסוד הדין דבל תלין דנקבע פה חיוב תשלום באותו יום וקיום חיוב זה יש בו מצות עשה ולאו וכל החיוב הוא ככל דיני ממון ולפ"ז אם יהיה ספק בחיוב זה יהיה על זה המוציא מחברו עליו הראיה והנה לענין פלוגתא דרב ושמואל נקטו הראשונים שהלכה כרב דבאיסורים הלכה כמותו חזינן שיש כאן נידון של איסור ולא שיסוד הנידון בדיני חושן משפט מתי הוא זמן התשלום ויש לדחות אמנם באמת יש ראשונים שפסקו כשמואל מצד שהלכה כמותו בדיני אמנם יש עוד טעם לפסוק כמותו מצד שזה סתם משנה אמנם מבואר בגמ' שפועל עובד עד צאת הכוכבים ובכל אופן מבואר שהוא צריך לשלם כל הלילה גם לשמואל וצ"ע הרי אם הלילה מתחיל בשקיעת החמה א"כ זה יצא בלילה שמשלם כל היום וא"כ למה המשנה אומרת שמשלם כל הלילה ולכאורא הוא מדין ספק דאוריתא ומבואר דלא אמרינן המוציא מחברו עליו הראיה וממילא גם אין את החיוב דבל תלין וכן נקט באהבת חסד לגבי כל הספיקות בדיני בל תלין ומשמע שלא המצוה לקים את דיני הממנות אלא שיש כאן מצוה של איסור לפרוע היום העבודה וכיון שכל יסודו הוא דיון מצוה לחברו לא שייך בזה המוציא מחברו עליו הראיה אמנם זה פשוט דאם יהיה הספק על עצם החיוב ממון לא נימא שכאן אין המוציא מחברו עליו הראיה כיון שזה דין איסור דזה וודאי שכל המצוה עד כמה שבדיני הממון יש חיוב לשלם קבעה התורה הזמן מתי לשלם וזה בגדר מצוה לחברו ולא מצוה ממונית אבל עד כמה שאין חיוב גם לא שייך את המצוה שכולה חלה רק על החיוב ממון שיש כאן בדיני התורה

**בדברי הנימוק"י בגמר עבודתו יותר מאוחר**

ד]עיין נימוקי יוסף דאם הפועל המשיך לעבוד יותר מזמן החיוב ממילא, לא חל עדין הדין דבל תלין וצ"ע א"כ בכל פועל שעובד עד צאת הכוכבים הרי אי אפשר לצמצם והוא וודאי עובד עד זמן שזה וודאי צאת הכוכבים א"כ אפילו אם הוא לא חייב לעבוד אלא עד מתי שזה לילה בדיני התורה אבל בפועל עבד קצת בלילה ולשמואל לא יהיה כאן בל תלין עד למחרת וצ"ל שכל דברי הנימוק"י מתי שממשיך מדעתו סתם שאז חשיב שהתשלום גם על מה שהוסיף אבל כאן עד כמה שלא צריך זה סתם עבודה בחינם כיון שלא עובד אלא בתור ספק וצ"ע עוד יתכן שרק במקום שעד כמה שעובדיותר הוא מקבל על זה יותר תשלום אבל אם זה בחינם חשיב שנגמר עבודתו בגמר היום עוד יתכן לדון לדעת רש"י שסברת שמואל שכל שעבד קצת בלילה חשיב עדין ביומן תתן שכרו דמסתבר שכל זה אם העבודה של יום זה מחיבת ממון אבל אם זה לא מחיב ממון הביומו הוא של היום הקודם וממילא יעבור בסוף הלילה וצ"ע

**בגדר הדין שצריך תביעה ובדין קדימת קרובים או אחד שכבר תבע**

ה]מבואר בגמ' שאם לא תבעו אינו עובד עליו שכתוב איתך לדעתך עיין אהבת חסד שנקט שכל הסברא מצד שאם הוא לא תובע סימן שהוא מוחל ולכן כתב שאם הוא מתבייש ולכן לא תובע יש איסור גמור וכן נקט שעד כמה שבעל הבית יודע שיתבע כבר לפני שתבע יש חיוב גמור ולכן אם יש לו מעות אסור להוציאם דכבר חל עליו חיוב ועיין תויו"ט שגם נקט שכל שלא תובע יש כאן מחילה ולכאורא לפ"ז בקטן שהוא לאו בר מחילה לא צריך תביעה אמנם יתכן שכאן מספיק מה שמצידו מסכים שלא ישלם אפילו אם לא חל כאן מחילה אמנם לולי דבריו היה מקום לומר שנתחדש בפסוק זה שהחיוב של מצוה זו זה רק עד כמה שהיה כאן מעשה תביעה וממילא כל זמן שהוא לא תבע אין עליו שום חיוב

והנה בהא דמבואר בגמ' שצריך תביעה היה מקום לדון שזה במקום שמצד צורת התשלום הפועל צריך לבוא לבעל הבית לקבל את כספו ולכן כל שלא בא לתבוע יש כאן מחילה או שלא חל החיוב בל תלין וכנ"ל אבל במקום שלפי המוסכם השוכר צריך לבוא לבעל הבית ולשלם לו א"כ זה כמו תביעה שהרי סיכמו שיבוא לשלם לו ובפרט לח"ח שזה רק מצד מחילה וצ"ע

וע"ש שנקט שאם חייב לשני פועלים ואחד ביקש ואחד עוד לא ביקש חייב לתת חצי לכל אחד כי יודע וודאי שהוא יבקש וזה לשיטתו שכבר חל חיוב אבל אם נימא שעדין לא חל חיוב א"כ לכאורא צריך לתת למי שתבע והנה היה מקום לומר שכל שמצד דיני הממון צריך לחלק לשני הפועלים החיוב מצוה של ביומו תתן שכרו זה לא סיבה לתת אחרת אמנם הרי מבואר בתורה שיש דין קדימה של עני לעשיר אפילו שמצד דיני הממון הם שווים ובהכרח כיון שמתכונן לשלם לשני יום אחרי ומצד עצם החיוב ממון מקיים בזה את חיובו ממילא עכשיו זה רק נידון של מצוה ודנים בדין קדימה של המצוה

אמנם עיין ח"ח שאין בזה דין קדימה של קרובים שבדבר של חברו אין דין קדימה כזו וצ"ע כיון שזה דיון מצוה על הנותן וא"כ עד כמה שמצד עצם החוב יכול לתת לאחד היום ולאחד מחר ורק מצד החיוב מצוה שעליו צריך לתת היום א"כ יתכן שזה סברא במצוה שמי שקרובו הוא קודם וכמו בעשיר ועני וי"ל דרק קדימה מצד דין מצוה זו בעצמה זה סיבה להקדים

**בביאור דין המחהו אצל חנוני**

ו] עיין בגמ' דנחלקו אמוראים האם חוזר או אינו חוזר ועיין תוס' דביארו בביאור הראשון דמדובר בסתמא והנידון האם הוא התכוין לפטור הראשון והשני התחייב מדין ערב או שלא התכוין לפטור הראשון וממילא השני גם לא התחייב עוד ביארו שאמר לו שהוא פוטרו כל זמן שהחנוני משלם ומדובר שהחנוני מוכן לשלם והפועל תובע מבעל הבית האם יכול לתבוע את בעל הבית או לא ובביאור השלישי ביארו שמדובר שזה ודאי שהחוב לא פקע מהראשון אלא נידון הסוגיא האם ברגע שהפועל חוזר על הבעל הבית חוזר האיסור בל תלין או שלא חוזר האיסור בל תלין ובראשונים הביאו בשם ר"ת שמדובר במעמד שלשתן והנידון האם כה"ג ברגע שהוא לא משלם האם הוא יכול לחזור על בעל הבית דהינו האם זה נחשב תשלום מה שהעביר לו את החוב וממילא לא יכול לתבוע או שיכול לתובעו ועיין בחידושי הר"ן הובא בנימוק"י שכתב שלא יתכן שמדובר שהחנוני לא היה חייב שום דבר ולא חל עליו שום חיוב ע"י שהמחהו דא"כ מה דין המשנה דממ"נ כל זמן שהפועל מוכן ולא תובע את בעל הבית זה כמו לא תבעו שאינו עובר עליו ואם עכשיו הוא חוזר ותובע את בעל הבית למה שלא יהיה כאן בל תלין אלא בהכרח מדובר שהחנוני מתחייב לשלם וכיון שיש כאן תחילת תשלום אפילו שהפועל יכול לחזור על בעל הבית יש כאן בל תלין עכ"ד והנה לתוס' בביאור האחרון מבואר שלצד הגמ' שאם חוזר יש בל תלין בהכרח שכונת המשנה שאין בל תלין כל זמן שלא חוזר וצ"ל שהחידוש שכיון שבפועל רוצה התשלום רק חושב שהחנוני יתן לו היה מקום לומר שאין כאן מחילה קמ"ל

והנה יש לדון לשאר ביאורי הראשונים האם עד כמה שהוא חוזר על בעל הבית יש כאן בל תלין או כיון שזה פקע אין בל תלין והנה בפשוטו מראית הגמ' שהוא לא עובר אבל יכול לחזור משמע שגם אם הוא חוזר הוא לא עובר וכמו שביארו התוס' לביאור האחרון אמנם אינו מוכרח דאולי כוונת הגמ' שאם חוזר באמת עובר ועיין ח"ח שנקט שלכל הראשונים משמע שגם אם חוזר אבל לא עובר וצ"ע מאיפה משמע כך ובפשוטו הוא מחלוקת בין הר"ן לתוס' בסברא והיה ראוי להחמיר וצ"ע

והנה ע"ש בנתיב החסד שדן במקרה שהפועל ביקש כסף ובעל הבית אמר שאין לו ולכן אמר שיתן לו מחר ובאותו יום השיג כסף האם עכשיו יש בל תלין או שכיון שכבר נדחה נדחה כמו בגמ' והנה מבואר מדבריו דפשיטא ליה שמצד דיני הממון צריך לתת לו מיד והטעם שכל מה שהוא מחל לו כיון שחשב שלא יהיה לו ועד כמה שיהיה לו וודאי שצריך לתת לו ולכאורא זה וודאי גם סברא לענין בל תלין שכל מה שמחל לו כי לא היה לו אבל עד כמה שהיה לו למה שימחול לו וצ"ע

**האם מקיים מצוה במקום שאין את פרטי החיוב לבל תלין**

ז]יש לדון האם במקום שאין את פרטי החיוב ונותן בזמן האם מקיים בזה מצוה והנה במקום שמלכתחילה קבעו שזמן התשלום לא באותו יום וננקוט שכה"ג אין בל תלין [עיין לקמן] כיון שזה סוג חיוב שמלכתחילה לא נאמר בזה המצוה מסתבר שאין בזה קיום מצוה שלא על זה התורה דיברה אמנם במקום שלא היה תביעה או שמשלם לפני גמר העבודה שזה סוג חיוב שעומד להגיע לידי חיוב המצוה בזה יתכן שגם ללא החיוב יש כבר את המצוה והנה לענין חיסרון תביעה כבר הבאינו דהח"ח נקט שכל שאין כאן מחילה יש כבר החיוב וממילא כל שלא מחל אפילו אם לא תבע יש וודאי את המצוה אמנם אם ננקוט לא כך יש לדון וכנ"ל והנה אם נימא שכל המצוה הוא לתת את החיוב ממון שחידשה כאן התורה לתת ביומו א"כ יש מקום לומר שכל שעדין לא חל חיוב לא שייך את המצוה אמנם אם נימא שזה רק מצוה ממונית וכמו שהוכחנו לעיל יש לדון ולכאורא מסברא הוא לא מקיים את המצוה אמנם יש מקום לדון שביסודו כתוב כאן מצוה לשלם בזמן את השכיר אלא שיש הגבלות בחיוב הדבר אבל כל המיעוטים זה לא מעצם המצוה וכעין שכתב הרשב"א בעירובין לענין נשים במצות עשה שהז"ג שאין בל תוסיף שהתורה רק לא רצתה לחייבם אבל אם עושים זה וודאי טוב ולפ"ז גם בחוב שקבעו שזמן הפירעון אחרי יום העבודה אם ישלם יקיים מצוה וצ"ע ובשם הגרשז"א ראיתי שאמר שגם אם אין מצוה אבל כיון שכל רצון התורה שלפועל יהיה הכסף וודאי אין להימנע מלתת לו קודם העבודה דאדרבא כך הוא יותר שמח והרי כל רצון התורה לטובתו

**האם יש חילוק בין הלאו של הלילה ליום**

ח]מבואר בתורה שיש איסור של הלנה שכר יום וזה נלמד מלא תבוא עליו השמש ויש איסור של הלנת שכר לילה וזה נלמד מלא תבוא עליו השמש והנה פשטות הגמ' שזה שני איסורים נפרדים ולכן הגמ' שואלת על הבריתא שבכל מקרה עובר על כולם אמנם עיין רמב"ם דמבואר שתמיד עובר בכל האיסורים דהינו שעיקר מכוון התורה לשלם בזמן ורק שנקטה כמה דוגמאות ועיין מ"מ שביאר שזה כוונת הגמ' לישב שם שכירות חדא היא דהינו שבאמת זה לא איסורים נפרדים על כל דבר בנפרד

והנה יש לעיין לשיטת רש"י האם מיעוט שנאמר בדבר אחד הוא על דבר אחר או שזה וודאי שלומדים אחד מהשני והנה לשיטות שלומדים שכיר שכיר א"כ אין שום נפק"מ אמנם לשאר השיטות יש לדון והנה מבואר במשנה לחד מאן דאמר שגר תושב אין בזה אלא ביומו תתן שכרו כי הוא נתמעט מלא תבוא עליו השמש וצ"ע האם יהיה בזה איסור בל תלין ומסברא היה מקום לדון שכיון שנתמעט מהלאו בזה לומדים אחד מהשני וכן מבואר ברמב"ם אמנם זה לשיטתו שהכל אותו דבר ועיין רעק"א שדייק מרש"י שמהלאו של בל תלין לא נתמעט וכן הוא במיוחס לריטב"א

והנה מצאנו בגמ' שרק ביום הראשון עובר ולומדים דבר זה מהפסוק עד בוקר והנה זה מדובר מלא תלין אבל לא מלא תבוא עליו השמש ועיין בנימוק"י בשם הר"ן שלומדים בזה אחד מהשני [אמנם עיין שטמ"ק שיש חולקים בזה] וכן לענין לא תבעו שממעטים מהפסוק של אתך בפשוטו זה גם בשכיר יום שיש הלאו של לא תבוא עליו השמש [אמנם ביראים כתב שאם לא לומדים שכיר שכיר א"כבשכיר לילה עובר גם בלא תבעו] וצ"ע מאי שנא מרש"י הנ"ל וצ"ל שבמקום שכבר מצאנו חילוק בין העשה ללאו יתכן לחלק בין שני הלאוים גם ועיין אהבת חסד לענין קרקע שדן שחלוק הלאו של בל תלין שזה כל שאתך מאשר הלאו של לא תבוא עליו השמש ששם כתוב בארצך שזה לא כולל קרקע ומבואר שגם כה"ג לא לומדים אחד מהשני ועיין בעל המאור שדן ששכיר שעות מרבים מאליו הוא נושא את נפשו ואין בזה רק המצוה של ביומו תתן שכרו ולא תבוא עליו השמש ואין בזה בל תלין ולא לומדים בזה אחד מהשני ועיין רמב"ן מה שהשיג עליו וצ"ע

והנה יש לעין האם יש עשה בשכיר לילה שגמר עבודתו בלילה ועיין ב"ח מה שדן בזה אמנם במלחמות מפרש שאין בזה מצות עשה אמנם לרמב"ם לעיל וודאי שיהיה בזה מצות עשה

**בדין אומן קונה שבח כלי לענין בל תלין**

ט]מבואר בגמ' דאם אומן קונה שבח כלי אין בזה בל תלין ובפשוטו הטעם דאז התשלום הוא תשלום בעד החפץ ולא תשלום שכירות אמנם הקצוה"ח ביאר שזה כמו קנין משכון ולא יותר ולפ"ז צ"ב הרי יש לו חיוב שכירות אמנם עיין קצוה"ח סימן ע"ב סקכ"ג שהוכיח שגם שכירות שיש על זה משכון אין בזה בל תלין דהינו שכל שיש כאן סוג שכירות שיש לפועל זכות בתשלום אין בזה בל תלין אמנם המאירי כתב מפורש שגם שכירות שיש על זה משכון כיון שחייב לשלם לו יש בזה בל תלין וכל הסברא שכל זמן שלא נתן לו אין חיוב דעדין לא הגיע זמן הפרעון [ויתכן שזה לשיטתו באיחור זמן הפירעון שעוברים בזמן שקבעו עיין לקמן]

ועיין קצוה"ח סימן של"ט סק"ג שהביא מהר"א ששון דאם אדם מבקש מסופר שיכתוב לו שטר כיון שהנייר והדיו שלו אין בזה בל תלין שזה לא גרע מאומן קונה שבח כלי דהיינו דגם אם נימא שיש כאן תשלום שכירות ולא רק מכירת שטר אבל זה וודאי שיש לו זכות בכל הדבר הנוצר וכה"ג מבואר בסוגין שאין בל תלין וע"ש שהוסיף שהשו"ע סימן של"ג הביא מהרא"ש שכה"ג זה רק מכר ולא שכירות כלל ולפ"ז אין מקום לדון אמנם הנתה"מ והחזו"א נקטו שם שזה רק אם אמר לו בלשון מכר ולא אם אמר לו בלשון שכירות אמנם עדין לענין בל תלין יש את הסברא הראשונה [אמנם במהר"א ששון מפורש שכל דיונו שכה"ג זה מכר ולא כסברת הקצוה"ח אלא שהקצוה"ח רק הביא את ראיתו ועיין סוגיא דאומן קונה שבח כלי מה שכתבנו בזה

**בשכירות על ידי מנהל עבודה האם יש בל תלין**

י]יש לדון בשוכר קבלן עבודה האם עוברים בבל תלין והנה במקום שהקבלן עצמו טורח גם בחלק מהעבודה וכן בהבאת הפועלים א"כ בחלק זה של השכר וודאי שעובר בבל תלין אמנם לגבי שאר התשלום שזה על הפעולות שלא הוא נתן יש לדון והנה הבית אפרים ועוד נקטו שקבלן לא חייב דוקא לעבוד אלא יכול לתת הפעולה דרכו או דרך מישהו אחר ולפ"ז לכאורא כיון שבזה מקיים את חיובו לעבוד והרי גם בקבלן יש בל תלין א"כ מסתבר שעל כל השכר יש בל תלין אמנם יש לדון בחברה לשכור פועלים והתשלום נעשה דרכם שהם רק כעין תיווך ששם לא מסתבר שהגדר שהם נשכרים ומקיימים חיובם על ידי מישהו אחר אלא שזה כל חיובם להעמיד פועלים ויש לדון למה הם מקבלים שכר ויתכן שזה מדין נהנה ולפ"ז לכאורא אין בזה בל תלין אמנם יותר מסתבר שכיון שהחברה משלמת לפועלים א"כ חשיב שאת העבודה שלהם כאילו החברה נותנת לשוכר וממילא זה כמו שכירות עבד לגבי הבעלים שיש בל תלין שכל תשלום שהוא על עבודת אדם יש בזה בל תלין וצ"ע בכל זה

**האם אפוטרופוס עובר על בל תלין**

י"א]עיין אהבת חסד שכתב שאפוטרופוס עובר בבל תלין שתמיד שליח לא עובר כי לא עליו מוטל לשלם אבל כאן שעליו מוטל לשלם הוא עובר ובפשוטו צ"ע שכל הדין בל תלין הוא חיוב נוסף על החיוב ממון שיש כאן אבל עד כמה שאין כאן חיוב ממון שהרי זה וודאי שאם ייפסדו נכסי האדם שהוא אפוטרופוס שלו הוא לא יצטרך לשלם א"כ מה פתאום שיהיה כאן בל תלין וצ"ל שכיון שיש עליו חיוב לדאוג שהפועל יקבל הממון מהאדם שהוא אצלו אפוטרופוס שזה חלק מתפקידו ממילא זה גם מספיק שיחשב שיש כאן חיוב ממון והדברים מחודשים ושמעתי שבתשובות הגר"א קוטלר פשוט לו שאין כאן בל תלין

**בדין קביעה לאחר את זמן התשלום לענין בל תלין**

י"ב] מבואר בגמ' דאם רגילים לתת ביום השוק לא עוברים על בל תלין אלא בבל תשהה וביאר רש"י שהכוונה שביום השוק עוברים בבל תשהה אמנם המאירי ביאר שעד יום השוק אם יש לו כסף עובר בבל תשהה אבל ביום השוק עובר בבל תלין וצ"ע כיון שקודם יום השוק יש אומדנא שעל דעת זה עבד שישלם לו רק אז למה שיהיה בל תשהה ואם יש סברא שאם יהיה לו כסף הוא ישלם לו א"כ למה שגם לא יהיה בל תלין באותו זמן וצ"ע

והנה הבאינו לעיל דבתשב"ץ מבואר שאם שכרו לזמן כגון שנה אבל קבעו שישלם לו כל חודש יש בל תלין כל חודש ועיין כנה"ג שכתב על זה שה"ה איפכא דהינו שכיר חודש שקבעו שישלם בסוף שנה ויש שלמדו מזה שדעתו כמאירי אמנם אין זה מוכרח שכוונתו שאם יש עבודה ארוכה אפילו שמצד הקציצה זה כל חודש וזה הקובע בתשלום אבל עד כמה שקבעו שזמן התשלום בסוף דנים הכל כדבר ארוך שנגמר רק בסוף וזמן התשלום בסוף אמנם בפשוטו נשאר שזה שכירות נפרדת כל חודש ואין כאן תחילת מלאכה ויכול לחזור בו וא"כ לכאורא לא שייך דין שכירות אחת רק לענין התשלום

והנה הנימוק"י כתב דבמקום שלא משלמים עד עשית החשבון אין בזה בל תלין ומבואר שלמד כרש"י ודלא כמאירי ודבריו הובאו בפוסקים להלכה

והנה צ"ב מה החילוק דבאומן עד שנותן הכלי אין בל תלין ומאז יש בל תלין ולכאורא הטעם כי אז הוא זמן החיוב א"כ גם אם קבע שזמן החיוב יהיה יותר מאוחר שיהיה אז בל תלין וצ"ל שהסברא אם כבר היה השהיה מזמן התשלום אין אחרי זה בל תלין כמו אחרי בוקר ראשון ולכן במקום שמצד החיוב הרגיל של דיני שכירות היה כבר צריך לשלם ורק קבעו בינהם לאחר אין בל תלין משא"כ באומן כל זמן שהוא עדין לא הביא הכלי חשיב שלא הגיע זמן התשלום מצד דיני שכירות וממילא לא היה כאן השהיה וזה כמו שכירות אינה משתלמת אלא לבסוף שיש בזה נפק"מ לענין ריבית שזה לא כמו אם סתם קבעו לאחר

אמנם שמעתי לדון דיתכן דיום השוק נשאר שבדיני הממון עיקר החיוב הוא ביום גמר העבודה אלא שאין כאן גזל במה שמאחר וכן בדוגמא של הנימוק"י שלא היה קציצה מפורשת על זה שיחכו לחשבון א"כ עיקר החיוב הוא מיד אלא שאין כאן גזל במה שמעכב הזמן ולכן חשיב שזה לא בוקר ראשון ולכן אחרי זה לא עובר אבל איפה שמלכתחילה קבעו שתשלום השכירות הוא אחרי זה כה"ג יתכן שאז יש בל תלין וקצת משמע כך מסתימת הפוסקים שלא הזכירו אופן זה שקבעו זמן הפירעון יותר מאוחר שאין בזה בל תלין ועיין רמב"ם פ"ט משמיטה ויובל שהלוה את חברו לעשר שנים אין שמיטה משמטת אבל אם הלוה על מנת שלא לפרוע שמיטה משמטת ומבואר שיש מקום שבחושן משפט החיוב הוא גמור והגיע הזמן רק שבפועל לא צריך לשלם ויתכן שזה גם הגדר כאן ועין גידולי תרומה שיועיל שם תפיסה ויתכן שגם כאן זה כך וע"ש שיש חיוב לצי"ש וכאן אין כמבואר שאין בל תשהה אמנם בדעת המאירי אפשר לומר שנשאר חיוב גמור ללא זכות תביעה בבי"ד ולגבי בל תלין זה רק כשיש חיוב בבית דין וצ"ע בכל זה

והנה בגמ' מבואר ששכרו על ידי שליח כדי לא לעבור וצ"ע למה לא קבעו שזמן התשלום יהיה יום אחרי וכן עיין ש"ך בשם ס"ח שיקבע שגם אם מתעכב לא עושה איסור ולמה לא קבעו שזמן התשלום יהיה יותר מאוחר ולנ"ל באמת לכו"ע לא יעזור

ובזה א"ש ההכנה"ג לעיל דלומר שס"ל כמאירי זה לא מסתבר דהרי הוא הולך על הטור דהעתיק כדבר רש"י אמנם לנ"ל שכאן שקבעו זמן התשלום לא איכפת לי שזה אחרי גמר השכירות ולכן דימה למתי שקבעו שזמן התשלום באמצע אפילו שעדין לא נגמר השכירות

והנה שמעתי להעיר דהיום דתמיד הנוהג לשלם בצורה שהיום הולך אחר הלילה א"כ אף פעם לא עוברים בבל תלין כי תמיד כבר היה בוקר ראשון דהרי בגמר ביום מעיקר הדין התשלום ביום והיום המנהג שיכול לשם גם בלילה אמנם לנ"ל יתכן שכאן זה מעצם זמן התשלום עד הלילה וכה"ג הבוקר ראשון יהיה בסוף הלילה אמנם אין זה מוכרח דיתכן שכאן שהיום הוא כבר מעצם זמן התשלום וודאי שחשיב שעבר על זה בוקר ראשון

**בביאור הדין נתן טליתו לאומן אינו עובר עד שיחזיר**

י"ג]מבואר בגמ' דנתן טליתו לאומן אינו עובר בבל תלין אפילו אם הודיע לו שהוא גמר אבל אם נתנו לו אפילו בחצי היום עובר ובביאור הדבר מצאנו שלשה ביאורים בראשונים

א. עיין שטמ"ק בשם רבינו יהונתן שהכונה שבאומן הוא קונה קנין משכון ולכן כל זמן שיש לו משכון שזה כעין תחילת גביה הוא לא עובר וברגע שהחזיר לו ופקע המשכון הוא עובר ולפ"ז גם אם האומן יגיד לו שלא רוצה החפץ ולא מעכב במשכון ורוצה הכסף אבל כל שלמעשה לא החזיר ויש לו קנין משכון לא יהיה בזה בל תלין ועיין בבה"ל סימן רמ"ב שכתב לפ"ז עיצה במי שבערב שבת יש לו הוצאות בדיוק לשבת ויש לו אומן שבא להחזיר לו הכלי שלא יסכים לקבל ממנו והנה הרמב"ן וריטב"א ור"ן הוכיחו בקידושין מ"ח שאומן אין קנין משכון דא"כ גם בהחזיר לו אין בל תלין כמו אם אומן קונה שבח כלי וכן דעת הרשב"א שמי שיש לו משכון חשיב מוחזק ובאומן בהכרח שאין לו קנין משכון ולפ"ז לא יתכן ביאור הנ"ל וצ"ע על הבה"ל שסתם כביאור זה אמנם מאידך כיון שהרבה ראשונים ס"ל שבאומן יש קנין משכון וכן סתם הרמ"א באבן העזר א"כ לכאורא אין להקל שכל שיש משכון אפילו אם החזיר אין בל תלין וכמו שהביא הקצוה"ח מהראשונים דלראשונים דבאומן יש קנין משכון מוכח מהגמ' לא כך

ב.עיין מאירי שביאר שזה כעין מחילה שכל שהאומן לא תובע את שכרו זה מראה שהוא מוכן לחכות ולפ"ז אם יודיע שרוצה הכסף באמת יעבור והנה משמעות דבריו שמצד החיוב שכירות ברגע שגמר חל החיוב רק שהוא מוחל וצ"ע למה א"כ לאחר עשרה ימים הוא עובר הרי זה לא בוקר ראשון ומה זה שונה מיומא דשוקא ויתכן שזה המאירי לשיטתו דלאחר יום השוק הוא עובר ואז זה הבוקר ראשון ולפ"ז לדידן שלא קי"ל כמאירי זה לא שייך אמנם עיין לעיל סקי"ב שיתכן שכה"ג שקבעו מלכתחילה שלא יגיע זמן הפירעון עד יותר מאוחר שבזמן שקבעו הוא עובר ויתכן שגם כאן זה כך דחשיב שלא הגיע כלל הזמן כל זמן שלא החזיר

ג. ובקצוה"ח ביאר שמצד חיוב השכירות מצד דיני התורה זמן התשלום הוא רק כשהחפץ מגיע לידי בעל הבית וכל שזה לא הגיע אליו לא חשיב שהגיע זמן הפירעון ואין זה דומה ליומא דשוקא שזה נגמר וודאי שזמן הפירעון הגיע אלא שהם קבעו לעכב זמן הפירעון