מראי מקומות קו
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / מלאכות שהיה והטמנה / הרב משה יפהן / פרק כלל גדול

**מראי מקומות קו. קז. 4 מלאכת צד**

**עיין היטב בכל סוגיית הגמ' כאן.** **וכן בפרק אין צדין כג: כד. עיי"ש היטב בכל הסוגיא.** באמת יש לעיין בגדר מלאכת צד מה טיבה האם יסודה היא הכנסת בע"ח לרשותו ושליטתו. או שלילת החירות של הבע"ח. ובגדר המדויק בזה בוודאי צ"ע בכל הסוגיא כאן ובביצה. ובכל המקרים, ואז לדון בגדר המלאכה. וכן יש לעיין מה נחשב אב ומה נחשב תולדה. **מתני' רש"י ד"ה הצד ציפור**. אבל אם הכניסו לבית אינו ניצוד בכך שיוצא לו דרך החלונות. וכן פי' רש"י בביצה כד. ד"ה חייב. ותמה הרש"ש בסוגייתנו אמאי לא נקט רש"י הטעם המבואר בגמ' דציפור בבית הוא מתשמט ואינו ניצוד. עיין ב"ח סי' שט"ז סוף סק"א ובט"ז סק"א. ועיין פנ"י וראש יוסף בביצה שם. ושפ"א בסוגייתנו.

**זה הכלל מחוסר צידה פטור שאינו מחוסר צידה חייב.** ומלשון רשב"ג מבואר דפטור אבל אסור. ועיין בגמ' כאן ובביצה. והשו"ע סי' שט"ז סק"א פסק דהצד למקום שאינו ניצוד בו פטור אבל אסור. ועיי"ש במ"ב סק"ה. בשם החיי אדם דהנפק"מ היא במקום צער דאם נכנסה ציפור דרור לבית. והוא רוצה לסגור את החלון מחמת הקור. דכיוון שאינו מתכוון הוי פס"ר בדבר שהוא מדרבנן ובמקום צער לא גזרו. אבל בחיה ועוף. דהוי דאוריתא אסור. ועיין שם בביאור הלכה ד"ה שהם. דדן דאם הכניס עוף לבית והדלת פתוחה או הכניסם לביבר שאינו מקורה באופן זה דן שאפילו איסור דרבנן ליכא. **תנן התם אין צדין דגים מן הביברין ביו"ט ואין נותנין לפניהם מזונות.** בטעם האיסור מדוע אין נותנין לפניהם מזונות. כתב רש"י בסוגיתנו דהוא משום שאסור לטרוח לצורך דבר שהוא מוקצה. ועיין בתוס' שהקשו עליו מסוגיית הגמ' להלן קנה: ועיין ברמב"ן רשב"א וריטב"א שהוסיפו להקשות עליו מהמשנה להלן קנו:. ועיין שם מה שתי' הראשונים את שי' רש"י ע"פ הירושלמי בפירקין ה"ז. דצריך לחלק דלא בכל מוקצה גזרו. ועיין ברמב"ן ובריטב"א שתלו נידון זה בסוגיית הגמ' להלן קנה: ועיי"ש בסוגיית הגמ'. עיין מגיני שלמה ובשפ"א שתי' שיטת רש"י באופן אחר. ועיין רמב"ם הלכות יו"ט פ"ב הי"ז. שנמי נקט שטעם האיסור משום מוקצה עיי"ש במ"מ. ועיין ב"י סי' תצ"ז. סעיף ב' ובשער המלך שם. ועיין רש"י בביצה כג: דביאר באופן אחר דהטירחא הותרה רק לבע"ח שמזוניתהן עליך משא"כ. דגם אפשר להם בלא מזונות. והתוס' כאן ושם דחו פי' זה עיי"ש. והתוס' בסוגייתנו ובביצה נחלקו בטעם האיסור. התוס' בסוגייתנו כתבו דאם מדאוריתא הוא ניצוד ממילא הוא נחשב שמזוניתיו עליך והותר הטירחא. והתוס' בביצה ד"ה ואין כתבו דכל שמחוסר צידה מדאוריתא גזרו שלא ליתן לו מזונות שמא יבוא לצודו. ועיין בשו"ע סי' תצ"ז סעיף ב' ובביאור הלכה שם ד"ה דגים. **חיה אחיה לא קשיא אלא עופות אעופות קשיא.** עיין בחי' רע"א מה שהקשה בזה.

**אמר רבה בר"ה הכא בציפור דרור.** יש לדון האם השתא נשאר התי' של הא ביבר מקורה הא ביבר שאינו מקורה. אלא את המשנה לבד בעי לאוקמה בציפור דרור שאף בבית שהוא מקורה אינה נחשבית נצודית. וכן מבואר בפי' ר"ח וכן מדויק מדברי רש"י. כאן ובביצה. אמנם עיין מהרש"א על דברי התוס' ד"ה ואין נותנין שדייק שעכשיו חוזרים בנו מדלעיל והכל איירי במקורה והחילוק הוא בין ציפור דרור לציפורים אחרות. ועיין רמב"ם פ"י ה"ט. ועיין שם בלח"מ מה שתמה. וכן הקשה הב"ח סי' שט"ז סק"א. על הרי"ף והרא"ש שלא חילקו דבריהם. וע"ע ט"ז סק"א. ומג"א סי' תצ"ז סק"ט. ועיין ביאור הלכה. ריש סי' שט"ז. וראה עוד נימוקי הגרי"ב. ובשפ"א, ובפנ"י בביצה כד. ד"ה והא בית. **השתא דאתית להכי חיה אחיה נמי לא קשיא הא בביבר גדול הא בביבר קטן.** פי' רש"י השתא דאתית להכי לאוקי תרויהו כרבנן. ומשמע דעצם חילוק זה ידע כבר בס"ד. אלא דהיה ניחא ליה לאוקי הא ר"י הא רבנן. וצ"ע הטעם בס"ד זו. ועיין רש"ש.

**כל היכא דרהיט בתריה ומטי ליה בחד שיחייא ביבר קטן ואידך ביבר גדול.** עיין פי' רש"י כאן ובביצה ועיין ברשב"א שם דביאר דרש"י כאן היא לו גירסא אחרת אמנם לפי הגירסא שלפנינו משמע כדברי רבינו שמואל שהמכוון הוא שמגיעו בריצה אחת ואין צריך לינפש. ועיין במ"ב סי' שט"ז סעיף ד'.

**א"נ כל היכא דנפיל טולא דכתלים אהדדי וכו' וא"נ כל היכא דאיכא עוקצי.** עיין בריטב"א. ועיין פי' ר"ח דפי' דכל הפי' קיימין. ועיין ברמב"ם פ"י ה"כ. הביא ב' החילוקים הראשונים. וצ,ע שהשמיט החילוק. דהיבא דאיכא עוקצי. עיין ביאור הלכה סי' שט"ז סעיף א' ד"ה שהם ניצודים. בביצה כד. איכא שיעור נוסף. כל שאומר הבא מצודה ונצודנו. ופסק זאת הרמב"ם שם הלכות יו"ט פ"ב ה"ז. ונחלקו הראשונים. האם שיעור זה פליג על שיעורין דסוגיין שהוזכרו שם.

**א"ל אביי הלכה מכלל דפליגי א"ל מאי נפקא לך מינה.** רש"י בביצה כד. ד"ה השתא פירש שני צדדים האם רשב"ג מפרש דברי ת"ק או דאתי לאפלוגי עליה.

***ת"ר הצד צבי סומא וישן חייב חיגר וזקן.***  צידת בע"ח איטיים כגון צב או נמלה. או תולעים וחלזונות נחלקו פוסקי זמנינו האם נחשב כצידה עיין שש"כ פכ"ז הערה קנ"ד. ובארחות שבת ח"א פי"ד הערה כא. צידת דג מת האג"ט בורר ס"ק יא. סעיף ב' הג"ה. עיין ב"י סי' שט"ז סעיף ב' שתמה על הרי"ף מדוע השמיט ברייתא זו. ועיין בביאוה"ל. ריש סי' שט"ז. אמר רב ששת לא קשיא הא בחולה מחמת אישתא. הא בחולה מחמת אובצנא. היינו חולה מחמת עייפות שאין יכול לזוז ממקומו. ועיין מ"מ פ"י הכ"ב שלמד איפכא בדעת הרמב"ם. ועיין בביאור הלכה סי' שט"ז סעיף ב. ד"ה חולה בסופו. ועיין ב"י שתמה על הטור מדוע לא חילק בזה.