התחלת מראי מקומות בסוגיא _דליל_ בעזרת השם יתברך 
קטגוריות: ש_ס / לא בבא קמא / ארבעה אבות - הרב אלימלך וינברג

בעזרת השם יתברך

**[א]: במח' הראשונים אם בנקשר מאיליו יש לחייב את בעל הדליל:**

**רש"י י"ט.ב. ד"ה אלא מתני' בא"ד** והקושר פטור וכו', **תוס' שם ד"ה קשרו אדם, חידושי הראב"ד שם ד"ה לא שנו בא"ד** דאי בהדי דאזיל כוח תרנגול הוא, **השגות הראב"ד על הרמב"ם פ"ב מנזקי ממון ה"י בד"ה ומ"ש עוד בא"ד** ואם ע"י הגלגול נשבר וכו', **רא"ש פרק כיצד הרגל סוף סימן ב', חידושי הרשב"א י"ט.ב. ד"ה אלא מתני', תוס' רי"ד שם ד"ה אלא מתניתין ובדף כ"ד, שיטה מקובצת שם ד"ה אלא מתניתין בשם רבינו ישעיה ובד"ה ולענין פסק הלכה בשם המאירי.**

**דף ו.א.** בבור המתגלגל **ובפירש"י שם ד"ה אי בהדי דאזלי ומאירי שם בד"ה מי שהניח מכשול בשם גדולי הרבנים** [רש"י] ודעת החולקים שהביא שם, **תוס' ד"ה לאתויי בור המתגלגל בא"ד** והמגלגל ברגלי בהמה וכו', **תוס' רי"ד כ"ד.ב. בד"ה אבעיא להו בא"ד** ואם עבד השני מעשה בגופו וכו', **מהר"ם שם** ע"ד רש"י,

**בבא בתרא דף כ"ו.א.** בדין רקתא 'אבל הכא זיקא הוא דקממטי ליה', **תוס' שם ד"ה זיקא הוא דקממטי ליה, עליות דרבינו יונה שם רשב"א שם ד"ה אבל הכא זיקא הוא דקממטי ליה, מאירי ב"ק דף ס.א. ד"ה לענין שבת.**

**פני יהושע י"ט.ב. בד"ה בפירש"י אבל קשרו אדם ובד"ה** [בתוס'] **בד"ה ורב הונא, נחלת דוד שם ד"ה אלא מתני' ובד"ה לכך נלענ"ד, חידושי רבינו מאיר שמחה על הש"ס ב"ק כ"ג.א. ד"ה אולם דע, אבן האזל פ"ב מנזקי ממון ה"י אות ז' ד"ה והנה, חידושי רבי נחום פ' כיצד הרגל אות ס"ג ובפרק ארבעה אבות אות קפ"ג.**

**[ב]: בד' הגמ' 'אי דאצנעיה אנוס הוא אלא בעל התרנגול'**

**שיטה מקובצת ד"ה אלא מתניתין בדאדייה אדויי [הראב"ד] בא"ד** ואם הדלי לבעל התרנגול וכו', **רא"ש פ' כיצד הרגל סימן ב' , דף כ"ג.א.** ולחייב נמי בעל גחלת כו' עד סתם דלתות חתורות וכו', **רש"י שם ד"ה בששימר ובד"ה סתם דלתות, תוס' שם ד"ה וליחייב וד"ה בששימר, שיטה מקובצת שם בשם הראב"ד והרשב"א, ברכת שמואל בבא קמא סימן ו' אות ו' בשם הגר"ח, אמרי משה סימן ל"ו סק"ט חידושי רבי נחום פ' כיצד הרגל אות נ"ח**

**בדף י"ט:** אי בעל הדליל וכו' אי דאצנעיה אנוס הוא, ומוקמינן חיובא אבעל תרנגול ובדאדיי אדויה, ויש לעיין האיך הדין לגבי חיוב בעל התרנגול בדאצנעיה בעל הדליל לדליל שלו, **ובשיטמ"ק בד"ה אלא מתני' בשם הראב"ד ובתוס' ד"ה אלא מתני'** כתבו דבדעצניה בעל דליל חייב בעל תרנגול, וכ"ה **בפסקי הרא"ש פ' כיצד הרגל סימן ב' ובטור חו"מ סימן ש"צ [ג] וברמ"א שם.**

ולכאורה הדברים נסתרים מהא דאיתא **בדף כ"ג.** בדין כלב שנטל חררה דמקשינן בגמ' 'וליחייב נמי בעל גחלת' ומוקמינן בששימר גחלתו, ואמרינן בגמ' זאת אומרת סתם דלתות חתורות הם אצל כלב, **ובפירש"י שם בד"ה זאת אומרת** כ' דבלא"ה לא מחייבינן לכלב אלא כדין קרן משונה כיון דהחתירה הוי שנוי, **ובתוס' שם ד"ה בששימר גחלתו** כתבו דכיון דבעל הגחלת נטר כדנטרי אינשי לא אטרחוהו רבנן טפי עיי"ש, **ובפסקי הרא"ש פ' כיצד הרגל סימן ג'** [חולק על פירש"י הנ"ל וסובר דאם הנזק אח"כ הוי כי אורחיה אע"ג דתחילתו ע"י שנוי דינו כי אורחיה לשלם נזק שלם, ולכן מפרש בד' הגמ']: מצי לפרש אי הוה סתם דלתות חתורות אצל הכלב הוי אנוס ופטור לגמרי כההיא דריש הכונס **[דף נ"ה:]** נפרצה בלילה או שפרצוה ליסטים ויצאה והזיקה פטור, והכ"נ כיון שאין דרך כלב לחתור אין לך אונס גדול מזה', ותימה דא"כ אמאי בדליל דאצנעיה בעל הדליל חייב בעל התרנגול ולמה לא יפטר בעל התרנגול משום דין אונס.

ובעיקר הדין המבואר בדף כ"ג. דבעל הגחלת נפטר בששימר גחלתו אע"ג דסתם דלתות חתורות הם אצל כלב ובעל הכלב אינו נפטר בזה, כתבו האחרונים **בברכת שמואל ב"ק סימן ו' אות ו' בשם הגר"ח** לפי"ד **התוס' הנ"ל** דאיירי בנטר כדנטרי אינשי, ולכך לגבי בעל הכלב דהוא מזיק גמור חייב כ"ז דלא הוי אונס דהא לא שמרו, ולגבי בעל הגחלת 'מה שמזיק ע"י הכלב ליכא עדיין שם מזיק עליו כי אם ע"י הפשיעה ומכיון דנטר כדנטרי אינשי שלא פשע פטור', ומבואר בדבריו דדין השמירה לגבי 'אש' שלא תזיק ברוח מצויה חלוק מדין השמירה לגבי 'שור' שלא יזיק ע"י דבר אחר, דשור כבר נחשב מעכשיו מזיק גם לגבי שלא להזיק ע"י גחלת ולכך לא סגי בשמירה כדנטרי אינשי כדי לפוטרו ואינו פטור אלא בשמירה גמורה דהוי כעין אונס, ומשא"כ באש שהולך ע"י הרוח אכתי אינו מזיק עד שתטלנו הרוח וחיוב השמירה שלא תטלנו הרוח סגי בנטר כדנטרי אינשי וצ"ע.

**ובאמרי משה סימן ל"ו סק"ט** ביאר, דנטר כדנטרי אינשי הוי כדין שמירה ברוח מצויה, ולענין חיובא דבעל גחלת סגי בהכא כיון שהוא עצמו שמר, אבל לענין חיובא דבעל כלב יש חילוק, דאם הוא עצמו שומר סגי ליה בשמירה בדלת שיכולה לעמוד ברו"מ כמפורש **בדף נ"ה:** אך אם הוא עצמו אינו שומר אלא סומך על שמירתו של בעל גחלת יש חילוק, דאם הוא שמירה היכולה לעמוד אפילו ברוח שאינה מצויה אף בעל הכלב פטור מדין 'אונס', אבל אם הוא שמירה היכולה לעמוד רק בפני רוח מצויה הרי הוא חייב כיון שהוא עצמו לא שמר, ועד"ז פירש בסוגיין דהצנעת בעל הדליל הוא בדלת שיכולה לעמוד רק בפני רו"מ, ולגבי בעל הדליל שהוא עצמו שמר סגי ליה בשמירה זו, ולגבי בעל תרנגול שהוא עצמו לא שמר ויכול המזיק שלו להזיק ע"י דבר אחר וצרורות אחרים אייו נפטר בכך עד שיהיה הדליל שמור אפי' מפני רוח שאינה מצויה דאז פטור משום אונס עיי"ש, ומבואר בדבריו חידוש גדול, דיש שני גדרי פטור בשמירת ממונו המזיק, א. 'שמירה' וזה דוקא אם הוא עצמו שומר ואז סגי ליה בדלת שיכולה לעמוד בפני רוח מצויה, ב. 'אונס' דהיינו כששמור אף בדלת שיכולה לעמוד ברוח שאינה מצויה ואז פטור אפילו אם נעשית השמירה ע"י אחרים, וצ"ע בכל זה.

**בשיטת הראב"ד בענין זה**

**בשיטמ"ק בדף י"ט: בשם הראב"ד** כתב לגבי חיוב בעל תרנגול באדייה אדויי דאיירי בין אצנעיה בעל

דליל לדליו בין לא אצנעיה, ובהמשך דבריו כתב שם: 'ואם הדלי לבעל התרנגל ואצנעיה לדליו פטור', ומפורש בדבריו דיש חילוק בין אם בעל התרנגול עצמו עשה השמירה דאצנעיה לדליל דאז הוא פטור לבין אם לא עשה הוא עצמו השמירה דאז הוא חייב, ולפי ד' **הברכת שמואל בשם הגר"ח הנ"ל** לכאורה אין חילוק בזה, דהא כשנידון לגבי התרנגול שהוא עצמו כבר נחשב מזיק לא סגי בשמירה כדנטרי אינשי [אי איירי הכא בסוגיין כד' **חידושי ר' נחום הנ"ל]** ומאי מהני מה דהוא עצמו הצניע הדליל לגבי לפטרו על מעשה התרנגול, ולכאורה מפורש בד' הראב"ד כיסוד **האמרי משה הנ"ל** דשמירה זו דאצנעיה הוא שמירה הפוטרת רק למי ש'שמר' דאז הוא פטור מטעם 'שמירה' אע"ג דלא הוי בגדר 'אונס', אבל למי שלא שמר אין הפטור אלא כשהוא 'אונס', אמנם הדברים נסתרים מהמשך דברי הראב"ד שכ' בהדיא דהאי 'אצנעיה' חשיב 'אונס' [והביא יש סוברים דחייב בעל התרנגול אפילו אצנעיה לדליל מדין תחילתו בפשיה וסופו ב'אונס' וצ"ע].

**ובשיטמ"ק בדף כ"ג. בשם הראב"ד** כתב 'זאת אומרת סתם דלתות חתורות הן אצל כלב, ולגבי שימור גחלת סגי ליה בדלת שיכולה לעמוד ברוח מצויה שהתורה מיעטה בשמירתה, אבל לגבי שן דכלב לא סגי ליה בהאי שימור', ובפשטות מפורש בדבריו דלגבי מזיק ד'אש' אינו חייב אלא בפשיעה גדולה יותר עד דעביד כעין מבעיר ומשא"כ לגבי חיוב שמירת הכלב משום שן או רגל בעינן שמירה גדולה יותר, ודבריו תמוהים, דהא **בדף נ"ה:** מפורש בהדיא דבין לגבי אש סגי בשמירה ברוח מצויה דכתיב 'המבעיר' עד דעבד כעין מבעיר, ובין לגבי שן ורגל סגי בשמירה שיכולה לעמוד ברוח מצויה דכתיב 'ושליח' 'וביער' עד דעביד כעין ושילח וכעין וביער, ובאיזה שמירה מיירי הכא דנחלק ביניהם ולמה נחלק ביניהם וצע"ג, ועוד תמוה על הראב"ד ממה שפירש בסוגיין דבדליל דאצנעיה אם בעל הדליל שומר לא מהני שמירה זו לגבי בעל התרנגול ואם בעל התרנגול עצמו מצניע את הדליל הרי הוא פטור, דדבריו סותרים לחילוקו בדף כ"ג. דבדבריו בדף כ"ג. מבואר לכאורה דאין חילוק 'מי שומר' ולכן הוצרך לחלק בין מזיק ד'אש' לבין מזיק דשן ורגל, ולפי דבריו בסוגיין לא היה צריך לזה אלא היה לו לחלק דשמירה זו של הגחלת מהני רק 'למי ששמר' היינו לבעל הגחלת ולא למי שלא שמר דהיינו בעל הכלב, ולאידך גיסא לפי דבריו בדף כ"ג. ראוי להיות דאפילו שמר בעל התרנגול עצמו את הדליל לא מהני שמירה זו [כשאינה שמירה גמורה] לגבי בעל התרנגול שחיובו מדין רגל, ולא מהני שמירה זו אלא לגבי בעל הדליל שחיובו מדין אש, וצ"ע.

ועי' עוד **בחידושי הראב"ד בדף כ"ג. שם ובשיטמ"ק בשם הרשב"א** שהקשו דכיון דסתם דלתות חתורות אצל כלב אמאי אינו נחשב פשיעה אף לגבי בעל הגחלת, ותירץ דכיון דלכלב יש בעלים הרי בעל הגחלת סומך שבעל הכלב ישמור, **והרשב"א שם** הקשה על דבריו דא"כ למה הוצרכו לומר דאיירי כששימר בעל הגחלת גחלתו, והרי כיון שאין הגחלת יכולה להזיק אלא ע"י הכלב שהוא הרוח מצויה המוליכתה ובעל הכלב חייב לשמור כלבו אמאי חייב בעל הגחלת אף אי לא שימר גחלתו, ועי' **באבן האזל פ"ב מנזקי ממון הליכה י"ח אות ו'** מש"כ ליישב בענין זה בד' הראב"ד, ותן לחכם ויחכם עוד בעזהשי"ת.

**[ג]: בד' רש"י דבקשרו אדם חיוב הקושר משום שזכה בדליל:**

**רש"י י"ט.ב. ד"ה קשרו אדם, תוס' שם ד"ה קשרו אדם, חידושי הרשב"א בד"ה בדלי של הפקר, שיטמ"ק ד"ה דליל הפקר בשם הרב רבינו ישעיה ובשם תלמיד הרב פרץ, דברי משפט סימן ש"צ סק"ב, מרומי שדה ד"ה קשרו אדם חייב וד"ה אי דלא, אמרי משה סימן ל"ו אות ח', חידושי רבי נחום פ' כיצד הרגל אות ס' ואות ס"ה**

**[ד]: במח' הראשונים בפי' תירוץ הגמ' 'בדאדייה אדויי':**

**רש"י י"ט.ב. ד"ה אלא מתני', רא"ש פ' כיצד הרגל סימן א', נימוקי יוסף ז.א. מדפי הרי"ף בד"ה והא דמשלם חצי נזק, פירוש רבינו חננאל י"ט.ב. ד"ה התרנגולין** וכו' אוקימנא למתני' באדייה אדויי וכו', **שיטה מקובצת בד"ה בדאדייה אדויי [הראב"ד] ובחידושי הראב"ד בדף י"ז.ב. בד"ה עגלה מושכת בקרון וברשב"א שם ד"ה עגלה מושכת, אבן האזל פ"ב מנזקי ממון ה"י אות ב' ד"ה והנה הראב"ד**

**[ה]: בשיטת הרמב"ם והשגות הראב"ד בדין דליל:**

**רמב"ם נזקי ממון פ"ב הלכה י' והלכה י"א, השגות הראב"ד שם, חידושי ר' מאיר שמחה דף כ"ד.ב. ד"ה וכזה, חזון איש ב"ק סימן י"ב סקכ"ד, אבן האזל ע"ד הרמב"ם שם** [בארוכה], **אמרי משה סימן ל"ו אות ד'**