הלכות יחוד א-ב
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / יורה דעה / יחוד

##### שיעור א - ב

##### הלכות

##### **יחוד**

##### אבה"ע סי' כב

# **שיעורי הלכה**

### שיעורים על סדר השו"ע

### מפי מו"ר הגאון

### רבי **רפאל צבי ובר** שליט"א

## עיקר איסור יחוד

**הנה** איסור יחוד עם כל העריות מבואר בגמ'
 קידושין (פ:) דילפינן מקרא (א"ר יוחנן משום ר' ישמעאל כי יסיתך אחיך בן אמך וכי בן אם מסית בן אב אינו מסית, אלא בן מתייחד עם אמו ואסור להתייחד עם כל העריות שבתורה) ודעת רוב הפוסקים שיחוד עם כל העריות הוא איסור דאורייתא [רש"י תוס' סמ"ג רא"ש סוף הל' נדה, ודלא כהרמב"ם בפכ"ב מאיסו"ב שאיסור יחוד הוא מדברי קבלה והגר"א נקט בדעתו דהוא דרבנן], אולם יחוד עם ב' נשים מבואר בהרבה פוסקים (רשב"א בתשו' תקפ"ז ובחו"י סי' ע"ג ובחכמ"א בבינ"א סי' קכ"ו) דאסור להתייחד מדרבנן, וכמו"כ יחוד עם פנויה מבואר בגמ' (בסנהדרין כא: ובע"ז לו:) דאינו אלא מדרבנן, דכשאירע מעשה דאמנון ותמר גזרו על יחוד עם פנויה, אולם מ"מ כל זה כשאינה נדה, אבל אם הפנויה היא נדה אסור להתייחד עמה מדאורייתא, כיון שהיא נחשבת כערוה, ולכן פנויה שהיא מבת י"ב שנים ויום אחד אסור להתייחד עימה מדאורייתא כיון שהיא בחזקת נדה, אולם קודם לכן אינה בחזקת נדה והאיסור להתייחד עימה הוא מדרבנן.

**ובספיקות** של איסורי יחוד נקטינן להחמיר,
 דספיקא דאורייתא לחומרא, וגם בדבר שאיסור יחוד בו אינו אלא מדרבנן נקטינן להחמיר, כיון דיש מחלוקת בפוסקים (דבר הלכה סי' טו סעי' א, ובשו"ת שבט הלוי ח"ה סי' רא) האם להחמיר בספיקות כיון שיש לו עיקר מהתורה, ולכן נקטינן בכל ספק באיסור יחוד להחמיר.

## יחוד עם אחותו

**כתב** השו"ע (סי' כב סעי' א) אסור להתייחד עם ערוה
 מהעריות בין זקנה בין ילדה שדבר זה גורם לגלות ערוה, חוץ מהאם עם בנה והאב עם בתו, ומבואר בשו"ע ב' היתרים ביחוד שמקורם במתני' (פ:) דמותר להתייחד עימם, האב עם ביתו והאם עם בנה.

**והנה** השו"ע והרמב"ם (בפכ"ב מאיסו"ב) השמיטו
 דין זה דמותר לאדם להתייחד אם אחותו, אולם הרא"ש (קידושין פ"ד סי' כד) פוסק דמותר להתייחד אם אחותו עפ"י דברי הגמ' (שם פא:) אמר רב יהודה אמר רב אסי מתייחד אדם עם אחותו ודר עם אמו ובתו, והכי קיי"ל (חכמ"א כלל קכו סי"ב, והח"ח בספרו נדחי ישראל פכ"ג סעי' ד) דמותר להתייחד אח עם אחותו *[וידוע המעשה עם החזו"א שהתייחד עם אחותו, ושאלו אותו היאך מתייחד עם אחותו ואינו חושש להבית שמואל שמחמיר כהשיטות שאסור להתייחד עם אחותו, וענה להם החזו"א דאין לנו לסטות מפשטות דברי הגמ' וכן פרשוה הראשונים דעם אחותו מותר להתייחד ואין לנו להחמיר כאחרונים כנגד פשטות דברי הגמ']*.

**ואולם** מבואר בדברי הגמ' דחלוק יחוד בת עם
 אביה ובן עם אמו, מיחוד אח עם אחותו, דיחוד אב עם בתו מותר אפ' בקביעות, אבל יחוד עם אחותו אסור בקביעות כמו שאמרו בגמ' מתייחד אדם עם אחותו ודר עם אמו ועם בתו, שמותר רק להתייחד עם אחותו אבל לא דר עימה (וברש"י שם מתייחד עם אחותו לפרקים, אבל אינו דר עימה תמיד ביחוד אצלה בבית).

**ושיעור** הזמן של קביעות דאסור להתייחד עם
 אחותו, כתב בשו"ת אמרי יושר (ח"ב סי' נד) דעד שלושים יום מותר להתייחד, דמצינו ששיעור לפרקים הוא ל' יום, אולם בשו"ת אגר"מ (אעה"ז ח"ד סי' סד אות ג) חולק עליו בזה, וכתב שאין בדבר שיעור ברור אלא צריך שיהא ניכר שאינו אלא אורח ולא דר בקביעות, וגם בשו"ת שבט הלוי (חלק ה סי' רא) חולק ע"ד האמרי יושר, וכ' דנראה דעד ג' ימים נקרא עדיין יחוד לא דירה, אבל להתיר דירה בקביעות עד ל' יום, יום ולילה, אין לנו. והכי נקטינן דעד ג' ימים מותר להתייחד, ודוקא ג' ימים רצופים אסור להתייחד, וכמו"כ אסור להתייחד גם בבית ההורים יותר מג' ימים, ולכן כשההורים נוסעים חוץ לביתם יותר מג' ימים אסורים להתייחד אח עם אחותו.

## בטעם היתר יחוד באמו ובתו - ונפק"מ לגר שנתגייר

**והנה** ברש"י (שם ד"ה ודר) כתב דהטעם שדר אדם
 עם אמו ובתו, משום דלא תקיף יצריה עלייהו דאהנו ביה אנשי כנסת הגדולה דלא מגרי יצה"ר בקרובתא כמבואר בגמ' סנהדרין (עד.) דביטלו אנשי כנה"ג יצה"ר דעריות בקרובים.

**והקשו** האחרונים (המקנה והפנ"י ועוד) דבגמ' (דף
 פ:) מבואר דהיתר יחוד באמו ובתו הוא מדאורייתא, דילפינן מקרא דכי יסיתך אחיך בן אמך וכו', וילפינן מזה דמותר להתייחד עימם, וא"כ היאך כתב רש"י דהטעם משום דלא תקיף יצרייהו.

**ויש** שכתבו לבאר דרש"י בא לבאר רק מה הטעם
 שהתירו באמו לדור בקביעות, שזה לא למדו מהפסוק שהתיר יחוד באמו, ולכך כתב רש"י הטעם שבטל יצרייהו. אולם באחותו באמת נשאר הדין כבתחילה שמותר יחוד [שמהפסוק שלמדו להתיר יחוד באמו, ה"ה שיש ללמוד להתיר יחוד באחותו], אולם לא הותר משום אנשי כנסת הגדולה לדור בקביעות.

**ובפני** יהושע כתב ליישב דכונת רש"י דהטעם
 משום דביטלו יצה"ר דעריות קאי גם על אחותו דאל"כ אין טעם כלל להתיר ייחוד באחותו טפי מבאחרות, אלא דאפ"ה אין לסמוך על זה לדור עמה בקביעות, משא"כ באמו ובתו דאפילו מקמי אנשי כנה"ג היה מותר להתייחד לכן אחר אהני אנשי כנסת הגדולה, שאין להחמיר בהם אף לדור עימם.

**ובמקנה** כתב לבאר דבאמת בתחילה היה מותר
 יחוד עם אחותו, ובמעשה אמנון ותמר כמו שמצינו שגזרו על הפנויה מחמת אותו מעשה והיא הייתה אחותו, ודאי גזרו גם על היחוד עם אחותו, וזהו שכתב רש"י שכשביטלו יצרא דעריות חזר הדין דמותר לאחותו, אולם רק להתייחד ולא לדור ביחד.

**והנה** בדבר הלכה נסתפק האם מותר להתייחד עם
 אחותו גיורת, וכן האם מותר להתייחד בת גיורת עם אביה, האם ההיתר יחוד משום דביטלו יצרא דעריות וזה רק בקורבא של תורה, או אפ' בקורבה של דם ג"כ בטל יצרא דעריות ומותרים ביחוד, ועוד דאי עיקר היתר יחוד משום דילפינן מקרא, א"כ מותר להתייחד רק עם בתו ואחותו מהתורה, ולפי"ז באחותו גיורת יהא אסור להתייחד. ובאגר"מ (אבן העזר ח"ד סימן ס"ד אות א) התיר להתייחד עם אחותו גיורת, ולמעשה צריך לשאול בזה שאלת חכם.

**ולגבי** דודתו נחלקו הפוסקים האם מותר להתייחד
 משום דבטיל יצרייהו דעריות, ובאגר"מ כתב להקל בזה, אבל פשטות הפוסקים להחמיר בזה.

## בן מאומץ

**ולפי** זה יש לדון האם מותר להתייחד עם בן
 מאומץ וכן עם ילדים מזיווג שני שגידלם מקטנותם, הנה באגר"מ (שם אות ב) כתב להקל בזה אם גידלו מקטנות, וכן בזיווג שני כשנשא אשה שיש עמה בת קטנה וגידלו אותה יחד מקטנות, דבזה ליכא חשש שיבואו לידי עבירה כ"ז שאשתו בחיים, אבל לאחר מיתת אשתו כתב להחמיר בזה. אולם בא"י מקובל מהחזו"א [והיה מכתב ע"ז מכל גדול"י הסטפיילער והגאון מטשבין ועוד], שאסרו להתייחד עם בן מאומץ בכל גווני, וכן ההכרעה בא"י לאסור להתייחד אב עם בת מאומצת ואם עם בן מאומץ, וכן עם ילדים מזיווג שני.

## יחוד עם אם אמו או סבא עם נכדיו

**נחלקו** הפוסקים אם מותר להתייחד עם אם אמו או
 עם בת בתו, שבפתחי תשובה (סק"ב ובסי' כא סק"ה) מביא דדעת הנודע ביהודה (תניינא סי' יח) להחמיר בזה, דכ"מ שהתירו להתייחד הוא דוקא בן עם אמו, אבל האחרונים כתבו דמבואר בברייתא באבל רבתי (פכ"ג) דמותר לגור עם בת בתו, וכן דעת הב"ח דמותר להתייחד עם בת בתו וכן עם כל יוצאי חלציו והכי נקטינן.

## אשתו משמרתו

**ומצאנו** בגמ' ב' אופנים דבהם מותר להתייחד,
 האחד אשתו משמרתו. והשני בעלה בעיר. אולם יש הבדל בין אשתו משמרתו לבעלה בעיר, דבבית שמואל כתב דאשתו משמרתו אי"צ שיהיו דוקא באותו בית, אלא אפילו כשנמצאת בעיר מהני, וכמו ההיתר של בעלה בעיר, אולם להלכה נקטינן דלא כדבריו, וכן משמעות הפוסקים דלא מהני אשתו משמרתו כשאשתו בעיר, ורק אם נמצאת עמו בבית מהני. אולם אם נמצאת בבית מהני אפילו אם היא ישינה [ואפילו שינה חזקה].

**ולפי"ז** אם האשה איננה בבית א"כ יהא אסור
 להתייחד, אולם עדיין יש היתר דפתח פתוח, וכיון שהאשה יכולה לבוא בכל רגע לבית חשיב כפתח פתוח ומותר להתייחד, ואפ' אם הבית נעול, מ"מ כיון שיכולה לפתוח את הבית ה"ז נחשב כפתח פתוח, וא"כ נמצא דכל האיסור להתייחד עם אשה אחרת בביתו, הוא במקום שהוא יודע שאשתו במקום מרוחק שלא יכולה לבוא, או שודאי שלא תבוא בזמן הזה בזה איכא איסור. והיה אפש"ל שהדין של אשתו משמרתו מהני למקום שלבו גס בה, שפתח פתוח לא מהני אבל אם אשתו בבית מותר להתייחד אף בלבו גס בה [ושאני מהיתר דבעלה בעיר שלא מהני בליבו גס בה, כמו שיבואר להלן]. וראיה ברורה לזה דמהני אשתו משמרתו אף בלבו גס בה, דהא כל אדם הנושא אשה ולה בנות מנישואים קודמים ודאי חשיב כליבו גס בהם, ואי נימא שאשתו משמרתו לא מהני בזה אם כן כל יום ויום יהיה להם איסור יחוד [ולגבי היתר דפתח פתוח נחלקו הפוסקים אם מהני בלבו גס בה (הב"ש והח"מ בסקי"ג ובט"ז סק"ח), והדבר הלכה הכריע להקל כדברי הט"ז, ויבואר להלן].

**ונראה** שאף בפרוצים מהני אשתו משמרתו, ומותר
 לאשה להתייחד עם פרוץ כשאשתו שם, דאף שלגבי גויים מבואר בגמ' בע"ז (כה:) דלא מהני מה שאשתו של הגוי משמרתו, מ"מ מוכח בגמרא שדווקא בגויים לא מהני אשתו משמרתו אבל ישראל לעולם מהני לו היתר זה אפילו בפרוץ, דאל"כ אמאי הוצרכו בגמרא שם לבא לעכו"ם [ויש לדון בפרוצים ממש שמתנהגים כגויים גמורים האם בזה מהני אשתו משמרתו או שדינם כעכו"ם גמור].

## בעלה בעיר

**ויש** עוד היתר להתייחד אם נמצא בעלה בעיר,
 והנה נתבאר לעיל דבלבו גס בה אין את היתר של בעלה בעיר, אמנם זה ברור שאם בעלה בבית ואפ' ישן וכדו' מותר, דבזה ודאי לא גרע מאשתו משמרתו דמותר אפי' בליבו גס בה.

**ובטעם** ההיתר של בעלה בעיר מצאנו מחלוקת
 גדולה בפוסקים והיא נפק"מ לכמה דינים, הנה ברש"י בקידושין מבואר דההיתר של בעלה בעיר משום שיראה שמא בעלה יבוא ויעבור שם, ובחכמת אדם (כלל קכו סעי' ו) נקט את דברי רש"י כפשוטם, דטעם ההיתר משום שחוששת שמא יבוא בעלה ויראה אותם מתייחדים, ולכך כתב שאם האשה הולכת למקום שאין בעלה יודע, אסורה להתייחד, משום שבזה אינה יראה כיון שאין בעלה יודע היכן היא נמצאת.

**ועוד** כתב החכמ"א לפי"ז לבאר דהטעם שאין
 היתר בעלה בעיר בליבו גס בה, משום שדוקא כשאין ליבו גס בה מפחדת מבעלה שיראה אותה מדברת עימו, ולכך לא תבוא לידי איסור, אבל בליבו גס בה שאינה חוששת לדבר עמו כיון שהם מדברים מחמת שליבו גס בה, חוששים שמא יבואו לאיסור, ולכך אסורה להתייחד. ועפ"ז כתב החכמת אדם לחדש שאם בעלה שולח אותה לדבר עם פלוני, א"כ בזה אין יראה מבעלה, ואין את ההיתר של בעלה בעיר, ויהא אסור להם להתייחד. וכמו כן נמצא לפי דברי החכמ"א דאם בעלה בעיר אבל יודעת האשה שיקח זמן עד שבעלה יבוא, בזה יהא אסור להתייחד, כיון שאינו יראה מבעלה, ובשבט הלוי (ח"ג סי' רג אות ג) חושש להחמיר כדברי החכ"א.

**אבל** דעת החזו"א (הובא בדבר הלכה סי' ז אות ג) וכן
 מבואר בחיד"א (בשערי יוסף סי' ג, וכ"כ בברכ"י בשיורי ברכה סי' כב) וכן פשטות הפוסקים והגמ', דבעלה בעיר מותר בכל גווני אפ' אם בעלה במקום רחוק, וגם אם בעלה אינו יודע היכן היא מותרים להתייחד, וביאור הדבר משום דסברו דטעם ההיתר דבעלה בעיר הוא משום דאימת בעלה עליה ולא תבוא לידי איסור, ולפי"ז ברור שגם אם בעלה אומר לה ללכת לדבר עם פלוני ובעלה בעיר מותרים ביחוד, וכן מבואר בדברי הרדב"ז (בח"ג סי' תפ"א) להתיר בזה.

**וכ"ז** כשבעלה באותה העיר אימתו עליה, ולא
 תבוא לידי איסור *[ושיעור עיר, הגר"ש הלוי ואזנר כתב דעיר גדולה כמו ניו יורק אין ידוע אם זה נחשב בעלה בעיר, ואם שיירות מצויות בכל אותה העיר מסתמא נחשב כעיר אחת]*, אבל אם הוא בעיר אחרת שוב אין אימתו עליה. ובביאור הטעם דאסור להתייחד בליבו גס בה, כתב החיד"א דכיון דליבו גס בה הרי הוא בידידות עימה ותקיף יצריה, ויש לחוש שיפתה אותה לאיסור אפי' אם בעלה בעיר.

**נמצא** כמה חומרות לדעת החכמ"א שלא יהא
 היתר 'בעלה בעיר'. אבל לדעת החזו"א והחיד"א אין חשש **א.** כשבעלה בעיר אבל אינו יודע היכן היא נמצאת. **ב.** כשהבעל שלח את האשה לדבר עמו. **ג.** כשיודעת האשה שיקח זמן עד שבעלה יכול לבא.

**אבל** זה ברור שגם לפי החכמת אדם כל מה שאסור
 להתייחד הוא דוקא במקום שאין הבעל עשוי לבא, אבל אם עשוי לבא אפי' אם הפתח נעול מ"מ יהא מותר מחמת פתח פתוח, ואף במקום שליבו גס בה ואין את ההיתר של בעלה בעיר, מ"מ אם בעלה יכול לבוא מותר להתייחד [שבמקום הצורך יש להקל בפ"פ בליבו גס בה כמו שיתבאר].

**ואם** בעלה יצא חוץ לעיר והיא חושבת שהוא בעיר
 אי"צ להודיע לה לכולא עלמא, לפי טעמו של החכמ"א אי"צ להודיע דמ"מ חוששת שמא בעלה יבוא, וגם לדברי החזו"א אי"צ להודיע לה, דכיון שהיא חושבת שבעלה בעיר אימת בעלה עליה.

**מיהו** אם בעלה בבית האסורים או בביה"ח שאינו
 יכול לצאת משם, מבואר בגמ' סוטה (דף כה.) דאין אימת בעלה עליה ואסורים ביחוד, וא"כ גם לפי החזו"א יהא אסור להתייחד עמה אף אם הוא באותו העיר דהא אין אימת בעלה עליה ואסורים ביחוד.

## יחוד עם ב' נשים שאחת מותרת ביחוד

**אסרו** חז"ל להתייחד גם עם ב' נשים דשמא יפתה
 אותה לעבירה ותחפה אחת על חברתה, ונחלקו האחרונים האם מותר להתייחד עם ב' נשים שאחת מהם מותרת לו ביחוד, כגון שאחת מהם אמו או בתו, דבזה אין חשש שתחפה על חברתה כיון שבה אין חשש שיבוא לידי איסור. דעת הנתיבות לשבת (סי' כב) להחמיר בזה, אבל בשו"ת בית שלמה (סי' כב) כתב להקל בזה, וכן הכרעת החזו"א להקל בזה (הובא בדבר הלכה סי' ח אות ג) דכל הנשים שמותר להתייחד עימם, מצילים מהיחוד וגם כשיש עוד אשה מותר להתייחד עמם. וה"ה ב' נשים שאחת מהם בעלה בעיר ומותר להתיחד עמה, מותר מחמת כן להתייחד גם בב' נשים שהאשה השניה אין בעלה בעיר.

## בהיתר דפתח פתוח וטעמו

**כתב** השו"ע (סעיף ט), בית שפתחו פתוח לרשות
 הרבים אין חשש להתייחד שם עם ערוה, ומקור הדברים הם בדברי הגמ' (קידושין פא.) דאם יש פתח פתוח לרה"ר אין חשש יחוד.

**והנה** נחלקו האחרונים (הובא בפת"ש סק"ח) מהו
 פ"פ שמציל מאיסור יחוד, דעת רעק"א (שו"ת סי' קא) והבית מאיר (הובא בשו"ת רע"א שם סי' ק) דפתח פתוח היינו שהפתח פתוח לרה"ר ויכולים העוברים ושבים לראות מה נעשה בבית, אבל אם הפתח סגור, אפי' שאינו נעול ואפי' שפונה לרה"ר אינו חשוב פתח פתוח. אבל בדברי הרשב"א (שו"ת סי' אלף רנא) מבואר דאף אם הפתח סגור אולם אינו נעול חשוב כפ"פ, דכ' הרשב"א בזה"ל "אין יחוד עד שהפתח נעול במנעול" [אכן ברעק"א כתב דיש טעות סופר בדברי הרשב"א, ובב"י הביא את דברי הרשב"א בנוס"א, אבל הרדב"ז ח"א סוף סי' קכ"א והמבי"ט נקטו את דברי הרשב"א דפתח פתוח היינו אפ' פתח סגור אך אינו נעול חשוב כפתח פתוח], וכך נקטו האחרונים להלכה.

**ובביאור** מחלוקתם נראה, דנחלקו בטעם ההיתר
 של פ"פ, דדעת רעק"א דהיתר פתח פתוח הוא דאין חשש שיבואו לידי עבירה דירא הוא שיראוהו העוברים ושבים ברה"ר, ולכך ס"ל דבעינן שיהא הפתח פתוח ממש. אבל הרשב"א סבר [וכן יש לדקדק בדברי הרשב"א בתשו' שם] דהיתר פתח פתוח משום שירא שמא יכנס אדם בלא רשות, ולכן לא יבוא לידי עבירה, ולכן סבר הרשב"א שאי"צ שיהא הפתח פתוח ופונה לרה"ר, אלא כל שאין הפתח נעול ויכול אדם להיכנס בלא רשות, הרי הוא ירא שמא יכנס אדם ונחשב כפתח פתוח [ובספר דבר הלכה (סי' ג אות ו) כתב דאפי' אם אין דרך אנשים לבוא אליו, מ"מ איכא היתרא דפ"פ, והביא מכתב מהחזו"א שכ' בזה"ל "דפ"פ איירי אפ' הוא בטוח שאין אדם נכנס אצלו, שאין לו שום מכיר וריע ואין אדם נכנס אליו, דאימת רבים עליו בטבע אפי' באופן זה"].

**ויש** הרבה נפק"מ בין שיטת רעק"א לשיטת שאר
 האחרונים, כגון אם גר בקומה שניה שאין רואים מרה"ר, דלדברי רעק"א בזה אפילו אם יהיה הפתח פתוח לגמרי אינו מציל מאיסור יחוד, כיון שאין רואים מרה"ר, אבל לפי הרשב"א ודאי מהני, כיון שיכול אדם להיכנס, וחשוב כפתח פתוח.

**והנה** רעק"א והב"מ הביאו ראיה מהלשון 'פתח
 פתוח' שמשמע כפשוטו דהיינו דהפתח פתוח ממש לרה"ר, אבל הפוסקים דחו דבריהם דמצינו בע"ז (סא.) ג"כ את לשון פתח פתוח שמציל לגבי חשש יין נסך, ושם מבואר דאפילו אם הפתח סגור אך אינו נעול חשוב ג"כ כפתח פתוח.

## דין בית פנימי וחיצון - וכמה נפק"מ להלכה היוצאים מדין זה

**עוד** הביא רעק"א ראיה לדבריו דפ"פ היינו
 שהפתח פתוח לרה"ר, מדינא דבית פנימי וחיצון, דהיינו אם אנשים נמצאים בחדר הפנימי ונשים בחדר החיצון, ונכנס אדם לבין הנשים האם יש לחוש לייחוד, ונחלקו בזה בגמ' קידושין (פא.), דעת רב כהנא דאנשים מבחוץ ונשים מבפנים אין חוששים משום יחוד, ואנשים מבפנים ונשים מבחוץ חוששים משום יחוד, אולם אמרו בגמ' דבמתניתא תני איפכא, ולכן סבר אביי דפסקינן דתרוייהו לחומרא ובשניהם איכא איסור יחוד.

**ובריטב"א** ביאר הסברא לדברי הברייתא דאנשים
 מבפנים ונשים מבחוץ אין חוששים משום יחוד, משום שכיון שהאנשים עוברים דרך הבית החיצון אין זה חשוב יחוד דה"ז כפתח פתוח. אבל בדברי רב כהנא מבואר דהחמיר בזה, ופסק אביי להחמיר גם כדבריו, וכן פסק בשו"ע (סעי' ו), וצ"ב מאי טעמא יש בזה איסור יחוד, הרי הפתח פתוח.

**ומזה** הוכיחו רעק"א והבית מאיר דפתח פתוח הוא
 דוקא בפתוח לרה"ר, אבל אם הפתח סגור אף שאינו נעול ויכול כל אדם לפותחו אינו חשוב כפתח פתוח, ודינא דבית פנימי וחיצון איירי כשהפתח סגור, ולכן יש איסור יחוד ואין את ההיתר של פ"פ.

**אבל** באחרונים דפליגי ע"ד רעק"א נתבארו
 תירוצים אחרים על קושיא זו, ויש בזה כמה נפק"מ לדינא.

**א.** הנה בחכמ"א (כלל קכו בבינ"א אות יח) כתב ליישב שכל הדין של פתח לרה"ר דמהני, זה דוקא שפתוח לרה"ר, אבל פתוח לחצר אינו חשוב כפתח פתוח, משום שדוקא שפתוח לרה"ר שיש שם רבים בזה חושש שיכנסו לביתו, אבל בפתוח לחצר שנמצאים שם מעט אנשים, אינו חושש שיכנסו לביתו. ולפי"ז כתב לבאר את האיסור בבית פנימי וחיצון, דמיירי כשהבית החיצון נעול, ורק לבית הפנימי הוא פתוח, ולכך יש בזה משום יחוד, שהבית הפנימי לא עדיף מחצר ולכך אינו חשוב כפתח פתוח. ומדברי החכמ"א עולה נפק"מ לדינא דאף דהיתר דפתח פתוח הוא אפילו בפתח סגור ואינו נעול, אולם כ"ז דוקא במקום שפתוח לרה"ר אבל פתוח לחצר אין את ההיתר של פתח פתוח.

ובחיד"א בשערי יוסף (סי' ד) כתב לדחות את סברת החכמת אדם, דהא הרשב"א מדמה את איסור יחוד לעניין פתח פתוח, לדינא דפ"פ דמועיל להציל מחשש יין נסך, ושם מצינו בע"ז (סא.) דאף אדם אחד מציל, ואפי' אם נמצאים בחצר אנשים שאינם הבעלים של היין, ה"ז חשוב שמירה על היין, ואין חשש שיבוא העכו"ם לנסך.

**ב.** בשו"ת בנין ציון (תשו' קל"ח) כתב לבאר דין זה דבית פנימי וחיצון באופ"א, דבבית פנימי וחיצון יש איסור יחוד אף שהפתח אינו נעול משום שהוא בית המיוחד לנשים, ואין חשש שאדם יכנס לשם שאין אדם נכנס לבית הנשים, ולכן בזה אין את ההיתר של פתח פתוח. והבנין ציון מוכיח את דבריו ממאי דאיתא בגמ' (סוכה דף כה:) דחתן פטור מן הסוכה כל שבעה, והטעם דפטור מן הסוכה, דעת אביי אמר משום ייחוד ורבא אמר משום צער חתן, ופרש"י משום ייחוד דסתם סוכה היו עושין בגגותיהן, ואין דרך ביאה ויציאה שם לרבים תמיד מפני הטורח, ושמא ירד החתן לעשות צרכיו, ויתייחד אחר עם הכלה, עכ"ד. והוכיח הבנין ציון מאריכות דברי רש"י שכתב שאין דרך יציאה לרבים מפני הטורח, שאם אין דרך אנשים להיכנס לשם אפ' כשהפתח פתוח איכא איסור יחוד, ומאותו טעם גם בבית הנשים דאין דרך איש להיכנס לשם, אין את ההיתר של פ"פ.

ולפי"ז נמצא לדינא שאם אדם מלמד כמה נשים שאין צד שאדם אחר יכנס לשם, לדברי הבנין ציון יהא איסור יחוד, רק עדיין יש לסמוך על דעת רש"י (מובא ברמ"א סעי' ה) דכל איסור יחוד הוא רק עם ב' נשים, אבל עם ג' נשים מותרים ביחוד.

אבל המהרש"ם (באהע"ז ח"ב) חולק על בנין ציון, וכתב דאפ' במקום שאין דרך איש ליכנס לשם איכא היתר דפתח פתוח, ודחה את ראייתו מהגמ' בסוכה, חדא דרבא חולק על אביי וס"ל דהפטור של חתן מסוכה הוא משום צער חתן, ומבואר שדעת רבא שאין בזה משום יחוד, ועוד דגם אביי דסבר משום יחוד, אי"ז משום 'איסור יחוד', אלא משום חשד, דהיינו שהבעל יחשוד שמא אחר יתייחד עם כלתו, אבל איה"נ לא יעברו על איסור יחוד. והדבר מוכרח כדבריו, דהרי התם בעלה בעיר ובזה אין איסור יחוד, וא"כ ע"כ הביאור בדברי רש"י דהחתן יחשוד שאחר יתייחד עמה.

**ג.** החיד"א בשערי יוסף כתב לבאר באופ"א, דהאיסור בפנימי וחיצון הוא משום שבזה אינו ירא לעבור עבירה מחמת שהפתח פתוח, דיש לו ס"ס, ספק שמא יכנס לשם אדם מהפנימי, וגם אם יכנס יפתה אותו ג"כ לעבור עבירה, ואינו ירא מה שהפ"פ ולכן בזה אסור [ואף דב' אנשים מותרים ביחוד שאין חשש שמא יעשו שניהם עבירה, זה דוקא בזמן ששניהם נמצאים יחד, אולם הכא דעתה כשהוא לבדו יש איסור יחוד וחששים שיעבור עבירה, אי"ז מציל מה שהפתח פתוח לעוד אחד, כיון שעכשיו אינו חושש כ"כ שהרי אינן ברור לו שיכנס לשם אדם, ואף להצד שיכנס סובר שמא יפתנו לעבור עמו את העבירה, והו"ל כעין ס"ס שלא יכנסו לבית החיצון, ולכך אינו חושש מלעבור עבירה]. ומה שהתירו בכל פתח פתוח, משום ששם חושש שמא יכנסו ב' בנ"א ולא יוכל לפתות אותם לעבור עבירה, והאיסור בבית פנימי וחיצון הוא רק כשהיו ב' אנשים, או שיודע שאין לחוש שיכנסו לשם עוד ב' אנשים. ובדבר הלכה (פ"ג הע' יד) מביא עוד סברא בשם הגרש"ז, דכיון דהיה איתם קודם בבית הפנימי ומכירם, יודע הוא אם יכנסו או לא ופעמים שאינו חושש שמא יכנסו שניהם ביחד, ולכן בזה אסרו חז"ל ביחוד, אבל בשאר פ"פ דמותר משום שחושש שמא יכנסו ב' בנ"א ולכן ירא לעבור עבירה. ונמצא לדינא לפי תי' זה דכל היתרא דפתח פתוח הוא דוקא במקום דאיכא למיחש שיכנסו ב' בנ"א, אבל אם כל מה שירא שמא יכנס אדם אחד ליכא היתרא דפ"פ.

*[ובדבר הלכה כ' עוד לבאר דמסתבר דכל דינא דבית פנימי וחיצון אינו אלא בלילה, דביום מסתבר שדרך בנ"א לעבור לחדר הפנימי דרך החדר החיצון, ולזה אין לחוש שמא יבואו מבית הפנימי לחיצון. אולם לפי"ז ל"ק כלל קושית האחרונים מפתח פתוח, דפתח פתוח קיי"ל דאינו היתר אלא ביום ולא בלילה, ונמצא לפי"ז חידוש דכל איסורא דפנימי וחיצון אינו אלא בלילה ולא ביום, ומסתימת הפוסקים משמע דלא כדבריו דלא כתבו לחלק בזה]*.

**היוצא** מהנ"ל בסיכום הדברים לדינא, **א.** דעת
 רעק"א והבית מאיר דכל היתר דפתח פתוח דוקא שפתוח לר"ה, אבל אם הפתח סגור אין היתר של פ"פ. **ב.** דעת החכמ"א דפתח פתוח אפ' אם הוא סגור, אולם דוקא כשהפתח נמצא ברה"ר דאיכא למיחש שיכנסו בני רה"ר, אבל אם הוא פתוח לחצר אין את ההיתר של פ"פ. **ג.** דעת הבנין ציון דכל ההיתר דפ"פ שיתכן שיכנס לשם אדם, אבל מקום כבית הנשים וכדו' דאין דרך איש להיכנס לשם אין את ההיתר של פ"פ, אבל המהרש"ם חולק ע"ז דאפ' במקום שאין דרך אדם ליכנס לשם ה"ז חשוב כפ"פ. **ד.** דעת החיד"א דפ"פ מותר במקום שיתכן שיכנסו ב' אנשים, אבל במקום דאיכא ס"ס שמא יכנס אדם, ואם יכנס, יכנס רק אדם אחד ליכא היתרא דפ"פ.

**ולמעשה** נקטינן דלא כהרעק"א והב"מ (כן נקט
 החזו"א), וכל פתח שאינו נעול אפ' אם הוא סגור חשיב כפ"פ, אבל כ"ז דוקא במקום שיתכן שיכנס שם אדם, אבל במקום דאין צד שיכנס לשם אדם אין את ההיתר של פ"פ *[וכן הוכיח הבנין ציון, מהא דאמרינן דדבורה ישבה תחת התומר לשפוט את ישראל, והטעם שלא ישבה בבית משום איסור יחוד. והק' הבנין ציון והרי יש פתח פתוח ומה החשש של יחוד, ותי' דכיון שהיתה דבורה צריכה לחקור את העדים, ובאותו הזמן אין רשות לאחר להיכנס לשם, לכן יש בזה חשש יחוד, ולא היה את ההיתר של בעלה בעיר כיון שבעלה היה פותל פתילות לביהמ"ק לכן ישבה תחת התומר שלא יהא יחוד]*.

## אשה שהולכת ליבדק אצל הרופא

**ולכן** אשה שהולכת להיבדק אצל רופא שאין צד
 שיכנס לשם אדם, ה"ז אסור ואין את ההיתר של פ"פ [ובדבר הלכה בסוף פ"ג כתב שגם אצל רופא נכנסים בנ"א]. מיהו אם רק המזכירה והאחות וכדו' יכולה להיכנס אי"ז מציל מיחוד, דהרי איש אסור להתייחד אם ב' נשים, אולם יש את היתרים שהתבארו בשיעור הקודם אם יש צד שתיכנס אשה שמצילה מיחוד כגון שבעלה של אותה אשה בעיר, או שבעלה של הנבדקת בעיר ה"ז מציל מאיסור יחוד.

## פתח פתוח בלילה

**כתב** הפת"ש (סק"ט) בשם הכנה"ג דכל היתר דפ"פ
 הוא ביום ובחצי שעה מהלילה שאז מצויים עוברים ושבים [ומקור הדין הוא מהל' חנוכה דמדליקים עד שתכלה רגל מן השוק שהוא כמו חצי שעה], ובאמת למעשה הדבר תלוי בפלוגתת רעק"א ושאר האחרונים מהו פ"פ, דלפי דעת הרעק"א דההיתר דוקא כשהפתח פתוח לרה"ר ורואים אותם העוברים ושבים ברה"ר, א"כ הדבר תלוי כל מקום לפי ענינו עד מתי נמצאים עוברים ושבים ברה"ר, וישנם מקומות דיש עוברים ושבים אפ' בשעות המאוחרות, אבל לפי שאר האחרונים דפ"פ הוא שהפתח סגור אבל אינו נעול, יהיה הדבר תלוי עד מתי דרך האנשים להיכנס לבית חבירו בלא רשות, ואפ' אם נכנסים לבית חבירו בלא רשות אי"ז אלא ביום אבל בתוך הלילה אין נכנסים [וא"כ אף אם עדיין יש מעט עוברים ושבים, מ"מ לא יהא היתר פ"פ בשעה שכבר אין עשויים בנ"א ליכנס לבית].

**ובשיעור** הלילה, עי' חכמ"א (כלל קכו דין ז) דעד ב'
 או ג' שעות בלילה אין לחוש משום יחוד, ובדבר הלכה (פ"ג סעי' יד) כתב שנשאל החזו"א לגבי בית בעיר בני ברק שהיה הפתח סגור ולא נעול, ואמר דעד עשר בלילה חשוב כפתח פתוח משום דעדיין דרך אדם להיכנס לבית חבירו בלא רשות.

## חלון הפונה לרה"ר

**ובמקום** שיש חלון הפונה לרה"ר או אפ' לבית
 חברו ה"ז מציל מיחוד לכו"ע [ואפילו בלילה כ"ז שיש עוברים ושבים], דה"ז כמו שיש פתח פתוח ממש לרה"ר. והנה בחדר שחלקו ניתן לראות דרך החלון וחלקו א"א לראותו, ונמצא דחלק מהחדר מותר ביחוד וחלקו אסור ביחוד, כתב בספר דבר הלכה (פ"ג סעי' י"ג) שאם נמצאים במקום שניתן לראות מהחלון אין חשש יחוד, ואין חשש שיפתה אותה ללכת למקום שלא יראו אותם, ואם כשיוצאים מהחדר עוברים דרך מקום שא"א לראותם, כתב הדבר הלכה שצריך שהאיש יצא תחילה ואח"כ תצא האשה, שעי"ז האיש יהיה במקום שאין רואים אותם והאשה תהא במקום שרואים אותם, ואין חשש שיפתה אותה לבוא למקום שאין רואים אותם, אבל אם האשה תצא תחילה ותהא במקום שאין רואים מרה"ר, בזה יש לחוש שמא יבוא אחריה האיש ויתייחד עימה.

## בית אחד וכל אחד בחדר אחר, אם נעילת הדלת מצילה מיחוד

**והנה** אם נמצאים בדירה אחת אנשים ונשים אפי'
 בחדרים נפרדים [כבני דודים וכדו'], נחלקו המ"ב והחזו"א האם מותרים ביחוד ע"י שנעל האיש את הדלת, הנה במ"ב (בסי' רלט בשעה"צ ס"ק יז) כתב לגבי האיסור לישן יחידי בלילה, דהישן בחדרו יחידי אף אם יש אנשים בחדרים אחרים שבבית, צריך ליזהר שלא יהיה דלת חדרו נעול, אבל אם יש בחדר אחר בבית אשה לבדה, ועל ידי זה שיהיה פתוח יהיה אסור יחוד, ינעל את חדרו ולא יגיע לו שום ריעותא כי שומר מצוה לא ידע דבר רע, ע"כ. ומבואר במ"ב דאם האיש נועל את חדרו ה"ז מציל מאיסור יחוד. אולם החזו"א (אהע"ז סי' נה) חולק ע"ז, וכתב דאינו מועיל מה שהאיש נועל את עצמו, דמ"מ איכא למיחש שאיש יפתה את האשה, ומסתפק החזו"א האם מועיל שהאשה תנעל את עצמה. ובדבר הלכה כתב ששאלו את החזו"א והתיר שהאשה תנעל את עצמה, שאין לחוש שהאשה תפתח ותפתה את האיש, ולכן בשעת הדחק יש להקל ע"י שהאשה תנעל את עצמה.

## פתח פתוח בליבו גס בה

**בחלקת** מחוקק (סקי"ג) כתב דאם ליבו גס בה, וכן
 בקינא לה בעלה, אין את ההיתר של פ"פ, וכן הוא בתרוה"ד (סי' רמד) וכן הביא הבית שמואל (סקי"ג). אבל הט"ז (בסק"ח) חולק ע"ד, וכתב דכל מה שכתב התרוה"ד לאסור זה דוקא במקום שקינא לה, אבל אם ליבו גס בה או בקרובתו מותר בפ"פ לר"ה, וטעמא דדוקא כשקינא לה, דמשום דפריצותא היא דהרי קינא לה, בזה איכא למיחש דעבדי איסורא, ואין היתר של פ"פ, אבל אם רק ליבו גס בה בזה אין חשש דעבדי איסורא ומותר בפ"פ. והביא הט"ז ראיה נפלאה לזה, דהנה בתרוה"ד נשאלה השאלה אם בעלה בעיר וקינא לה אם חוששים משום יחוד, והשיב דחוששים הואיל וקינא לה ועבדי פריצותא, וכן מצאתי בתוס' בסוטה לענין פתח פתוח וכ"ש כאן עכ"ל התרוה"ד. ועולה מדברי בתרוה"ד דיותר יש לחשוש לאיסור יחוד בבעלה בעיר מאשר פתח פתוח, שהרי כתב דהוא כל שכן. והנה מבואר בגמ' (קידושין פא.) דאם ליבו גס בה לא מהני מה שבעלה בעיר, ואי נימא דלא מהני ליבו גס בה גם בפתח פתוח, היה לגמ' לומר דלא מהני פתח פתוח בליבו גס בה, וממילא היינו למדים מק"ו דאף היתר דבעלה בעיר לא מהני בליבו גס בה, אלא ודאי דוקא ההיתר של בעלה בעיר לא מהני בליבו גס בה, אבל בפתח פתוח גם בליבו גס בה מהני, וכתב הדבר הלכה דנקטינן כדעת הט"ז, ולכן נראה דבמקום הצורך יש להקל כדעת הט"ז דמהני פ"פ גם בליבו גס בה.

**והנה** גם בעסקו אם הנשים וגם בפרוץ כתב
 החיד"א בשו"ת שער יוסף שיש להקל ביחוד אם הפתח פתוח, ויש ראיה מיחוד עם עכו"ם דמותר בפתח פתוח [כמו שהתיר הרשב"א בתשו' אלף רנא].

**ונמצא** לדינא בהיתר של פ"פ דמותר להתיחד אפ'
 שהפתח סגור אך אינו נעול, ובכל גווני מותר אפי' בליבו גס בה, ואפ' בפרוץ, אולם כ"ז דוקא במקום שיש צד שיכנסו בנ"א, וביום ולא בלילה, וכמו שנתבאר לעיל בשיעור הזמן של לילה, ולכן אם נוסעים במכונית לבדם כ"ז שיש עוברים ושבים שיתכן שיראו אותם אין איסור של יחוד [ובדרך כלל בדרכים כמעט בכל כביש עשויים לבא עוד רכבים בכל שעה, וליכא בזה משום ייחוד], אולם מ"מ אם קינא לה בעלה אל תסתרי עם פלוני אין את ההיתר של פ"פ.

**דינים העולים**

א) איסור יחוד עם כל העריות הוא איסור דאורייתא, אבל איסור יחוד אם ב' נשים הוא מדרבנן, וכמו"כ יחוד אם פנויה הוא מדרבנן וכשהיא נדה אסור להתייחד עמה מדאורייתא, ובספיקות גם ביחוד מדרבנן נקטינן להחמיר.

ב) מותר להתייחד עם אחותו, ואסור לדור עמה, ושיעור הזמן בשו"ת אמרי יושר כ' דהוא ל' יום, ובשו"ת שבט הלוי כתב דרק עד ג' ימים והכי נקטינן. האיסור להתייחד עם אחותו בקביעות הוא גם בבית ההורים אם נסעו.

ג) בדבר הלכה נסתפק האם מותר להתייחד אם אחותו גיורת ובאגר"מ מתיר, ולמעשה צריך לשאול בזה שאלת חכם.

ד) אסור להתייחד אב עם בתו מאומצת אף אם מגדלה מקטנות, וכן אם עם בנה מאומץ, וכן עם ילדיו מזיווג שני.

ה) מותר להתייחד נכד עם סבתו וכן האב עם כל יוצאי חלציו.

ו) בהיתר אשתו משמרתו, היינו דוקא כשנמצאת אשתו עמו באותו בית, אולם גם כשאינה בבית כל שיכולה לפתוח את הבית מותר משום נחשב כפתח פתוח, וגם אם ליבו גס בה, יש להקל במקום הצורך, ובעכו"ם לא מהני אשתו משמרתו, ובפרוצים מהני, ויש לדון בפרוצים ממש שמתנהגים כגויים גמורים.

ז) אם נמצא בעלה בעיר מותרים ביחוד, ובחכמ"א כ' דהטעם שחוששת שמא יבוא בעלה ולכן אם האשה הולכת למקום שאין בעלה יודע, אסור להתייחד. וכן אם בעלה שולח אותה לדבר עם פלוני אסור להם להתייחד, אבל החזו"א סבר דהטעם דאימת בעלה עליה ולכן בכל גווני שבעלה בעיר שרי, אבל מ"מ ליבו גס בה אסור. ואם בעלה בבית האסורים או בבית חולים וכדו' אפילו אם הוא בעיר אסורה ביחוד.

ח) כל הנשים שמותר להתייחד עימם מצילים ביחוד גם כשיש ב' נשים.

ט) בית שפתחו פתוח לרשות הרבים אין חשש יחוד, ונחלקו האחרונים מהו פ"פ שמציל מאיסור יחוד, דעת רעק"א והב"מ דהיינו שהפתח פתוח ממש לרה"ר, ושאר האחרונים ס"ל דכל שאין הפתח נעול שרי. ובדעת המתירים מצינו באחרונים כמה חומרות [כ"א כפי ביאורו בבית פנימי וחיצון] א. מהחכמ"א מבואר שדוקא אם הפתח פונה לרה"ר אבל אם פונה לחצר אין היתר פ"פ. ב. בבניין ציון החמיר שבבית הנשים אין אנשים נכנסים ויש שם איסור יחוד והמהרש"ם חולק ע"ז. ג. החיד"א החמיר במקום שאפשר שיכנס רק לאדם אחד ורק אם יתכן שיכנסו ב' אנשים ויותר יש היתר דפ"פ.

י) למעשה נקטינן כהדעה דכל פתח שאינו נעול אפ' אם הוא סגור חשיב כפ"פ, אבל כ"ז דוקא במקום שיתכן שיכנס שם אדם אבל במקום דאין צד שיכנס לשם אדם אין היתר, ולכן אשה שהולכת להיבדק אצל רופא שאין צד שיכנס לשם אדם ה"ז אסור [אא"כ בעלה בעיר], ומה שהמזכירה יכולה להיכנס אין זה מועיל שהרי אסור להתייחד אף עם שתי נשים, אם יש צד שתיכנס אשה שמצילה מיחוד כגון שבעלה של המזכירה בעיר, ה"ז מציל מאיסור יחוד [וכמו שנתבאר בשיעור הקודם שאשה שבעלה בעיר מצלת ביחוד].

יא) כתב הפת"ש (סק"ט) בשם הכנה"ג דכל היתר דפ"פ הוא ביום ובחצי שעה מהלילה, ובחכמ"א (כלל קכ"ו דין ז') כתב דעד ב' או ג' שעות בלילה אין לחוש משום יחוד, ובדבר הלכה (פ"ג סעי' י"ד) כתב שנשאל החזו"א ואמר דעד עשר בלילה חשוב כפתח פתוח. ואם הפתח פתוח ממש לרה"ר אז מותר כל זמן שיש עוברים ושבים ואפילו רק כשיש חשש שמא יעבור שם אדם ג"כ מותר.

יב) ובמקום שיש חלון הפונה לרה"ר או אפ' לבית חברו ה"ז מציל מיחוד לכו"ע, ובחדר שחלקו ניתן לראות דרך החלון וחלקו א"א לראותו, אם נמצאים במקום שניתן לראות מהחלון אין חשש יחוד, וכשיוצאים מהחדר אם עוברים דרך מקום שא"א לראותם האיש יצא תחילה ואח"כ תצא האשה.

יג) נחלקו המ"ב והחזו"א האם מותרים ביחוד ע"י שינעל האיש את הדלת, דעת המ"ב (סי' רל"ט שעה"צ סקי"ז) דמציל מאיסור יחוד, אולם החזו"א (אהע"ז סי' נ"ה) חולק ע"ז, וכתב דאינו מועיל מה שהאיש נועל את עצמו. ומסתפק החזו"א האם מועיל שהאשה תנעל את עצמה, ובדבר הלכה כתב בשם החזו"א שהתיר בזה, ולכן בשעת הדחק יש להקל שהאשה תנעל את עצמה.

יד) פ"פ בליבו גס בה, דעת החלקת מחוקק (סקי"ג) והבית שמואל (סקי"ג) דאינו מועיל, אבל הט"ז (בסק"ח) ס"ל דמועיל ובמקום הצורך יש להקל כדעת הט"ז, גם בעסקו אם הנשים ובפרוץ יש להקל בפ"פ. אולם כ"ז במקום שיש צד שיכנסו בנ"א, וביום ולא בלילה. ואם הפתח פתוח ממש לרה"ר מהני אף בלילה כ"ז שאפשר שיראו אותם, ולכן אם נוסעים במכונית לבדם כ"ז שיש עוברים ושבים שיתכן שיראו אותם אין איסור של יחוד, אולם אם קינא לה בעלה אין את ההיתר של פ"פ.

**השיעור נמסר בביהכ"נ "בית ציון ואהל אית"ן", נוה יעקב, ירושלים.**

ניתן לשמוע בקול הלשון [טל': [PHONE_REMOVED] או [PHONE_REMOVED] או [PHONE_REMOVED], קוד 1-3-2-2-6, ובשידור חי ביום ה' 22:30].

**נכתב ע"י הרב א.ה. שליט"א והיה למראה עיני מו"ר שליט"א**