ג - אכילת בת כהן בתרומה
קטגוריות: ש_ס / כד יבמות / אלמנה - עניינים הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ

**א**

א] בעיקר דין אכילת בת כהן בתרומה, בפשוטו ודאי דאכילתה היא בתורת שהיא חשובה ככהנת, ודמי להא דהכהן עצמו אוכל בתרומה, וכ"נ ממה שאמרו בדס"ח ב' דכהנת בקדושה דנפשה קאכלה וכהנת קדיש גופה, ול"ד ללוי' וישראלית האוכלות בשביל בנם.

ב] אך הנה התוס' בכתובות מ"ו ב' כתבו דאירוסין מוציאין מרשות אב לאכילת תרומה דבת כהן לישראל אינה אוכלת בתרומה, וכ"כ התוס' הרא"ש בקידושין ג' ב', ובכת"י הגרי"ז שהובא בהגה' הגרמש"ש לתוס' הרא"ש שם כתב ע"ז, ז"ל, וצ"ע לכאו' מה דהיא אוכלת תרומה בבית אבי' לאו מדין רשות האב הוא דעודה ברשותו לענין תרומה, ורק דהיא אוכלת מחמת עצמה דהיא עצמה כהנת, והא דבנשאת לזר פסולה הוא משום דהוויתה לאיש זר פוסלתה מן התרומה, וא"כ לא שייך לומר דלענין תרומה מיהא נפקא לי' מרשותי', כיון דלאו מדין יציאת רשותו היא כלל, עכ"ל.

ובפשוטו מפרשים בד' התוס' דמבו' דאי"ז כן, אלא הא דבת כהן אוכלת הוא משום רשות אבי', והא דכשנישאת לישראל נפסלת, הוא משום דעי"ז היא יוצאת מרשות האב.

ג] אך קשיא ע"ז, חדא, דבבוגרת וכ"ש אחר שמת האב מה מקום יש לומר דהיא ברשותו, - ועוד, דאי נימא דיש תורת רשות מסוימת דשייכת גם בבוגרת ובמת האב, מהיכ"ת נימא דהבעל מוציא מרשות זו, והא דהבעל פוסל לכאו' הוא דין אחר דהוייתה לאיש זר פוסלתה, - ויש לתמוה עוד בזה, שהרי חזינן דזרע מזר פוסל אף דלי"ב יציאה מרשות האב כלל, וא"כ מהיכ"ת נימא דהא דהוי' לזר פוסלת הוא משום דיצאה מרשות האב, הרי י"ל דהוא משום דהבעל פוסלה, כ"ה דזרע מזר פוסלה.

ד] ויש מקום לישב בזה, דהנה בפי' ר"ח פלטיאל בפר' שמיני י' ט"ז, כתב דהא דלא אכל פנחס מבשר הקדשים שהוא ל"ה אונן, וכתב דהוא משום דלא נתכהן פנחס עד שהרג זמרי, והק' ע"ז, ז"ל, וא"ת והבנות שנולדו קודם המשיחה וכו' וא"ל רחמנא אתה ובניך ובנותיך וכו', וי"ל דלא גרעי מעבד ואמה דכיון שהם קנין כספו אוכלין וכו', בתו נמי כיון שיכול לקדשה אף למנוול או למוכה שחין אם ירצה קנין כספו קרינן בי', עכ"ל.[[1]](#footnote-2)

ולכאו' לפי דבריו נמצא דיש ב' דינים חלוקים באכילת בת כהן, דבת כהן בוגרת שאינה ברשות האב אוכלת מכח קדושת עצמה, אך בת כהן נערה וקטנה, כיון דהוי ברשות האב לקדשה, קרינן בה קנין כספו ואוכלת גם מכח רשות האב.

ובזה מתישב ד' התוס', דאף דעיקר אכילת בת כהן הוא משום קדושת עצמה ואישות דזר פוסלת, מ"מ כל שהיא קטנה או נערה דהיא ברשות האב, הרי דמכח זה היא אוכלת, וכל הא דכשנשאת לזר אינה אוכלת, הוא משום דיוצאת מרשות האב והיא ברשות הבעל, ופקע דין האכילה דרשות האב, ואמנם יל"ע דשמא עדיין היא ברשות האב, ומ"מ קנין הזר פוסלה, וי"ל.

**ב**

ה] אך האמת יורה דרכו בביאור ד' התוס' כמו שפירש הגרי"ג אידלשטיין שליט"א, ונקדים, דהנה בעיקר הא דאישות דזר פוסלת, יש להסתפק אם היינו דהאישות דזר פוסלת, או היינו דקנין כספו דזר פוסל.[[2]](#footnote-3)

ומצינו מקור לזה מד' התוס' בכתובות נ"ח א' שהק' ע"ד ר"ת דמה"ת יבם מאכיל בתרומה, ז"ל, אבל ק"ק אי חשיבא יבמה קנין כספו דיבם הא דקאמר ביבמות בפרק אלמנה גבי הא דתנן היבם פוסל ואינו מאכיל אי בת כהן לישראל היא פסיל לה ושבה אל בית אבי' כו' הול"ל דהא קניי' כדקאמר התם גבי אירוסין, עכ"ל, ומבו' בד' התוס' דהא דאישות דזר פוסלת היינו מכח הא דהיא קנין כספו דזר,[[3]](#footnote-4) וע"כ תליא זב"ז דאם חשיבא כקנין כספו דהיבם להאכיל, ה"נ חשיבא כקנין כספו דהיבם לפסול, אך אם הוא דין בפנ"ע דאישות דזר פוסלת, וע"ד הא דביאת זר פוסלת, דילפינן לתרוייהו מקרא דבת כהן כי תהי' לאיש זר, כמש"כ הרמב"ם בפ"ו מתרומות ה"ז דמזה ילפינן דנישואי זר פוסלין אותה מחזה ושוק לעולם, הרי דאף דאישות דיבם סגי בה ליחשב קנין כספו, מהיכ"ת דהוי בכלל כי תהי' לאיש זר.

ולפ"ז הרי דזהו מכוון ד' התוס', דכל הא דכשנתארסה לזר פוסלה, הוא רק משום דחשבינן לה דהיא ברשות הזר לענין אכילת תרומה, דאם הוה חשבינן לה דהיא אכתי ברשות אבי', ל"ה רשות הזר פוסלה.[[4]](#footnote-5)

ו] ועד"ז מצינו במש"כ רש"י בכ"ד דאינה יוצאת מרשות אבי' לירושה עד שתיכנס לחופה, וצ"ע דהרי ירושת האב ודאי דאינה מכח דהיא ברשותו, אלא ככל ירושות דהוא משום קורבה, ומה ענין זה ליציאה מרשותו.

וזה מתפרש ע"ד הנ"ל, ואמר כן הגרי"ג שליט"א בשם הגראי"ל שטיינמן זצ"ל, דס"ל לרש"י דירושת הבעל היא מכח דהיא ברשותו, וע"כ כל הא דהבעל יורשה הוא רק משום דחשבינן לה כברשותו לענין ירושה ויצאה מרשות האב, דאם היתה עדיין ברשות האב ל"ה הבעל יורשה.

**ג**

ז] ואמנם אף שנתבאר דאכילת בת כהן אינו משום שהיא ברשות אבי', אכתי יש להסתפק אם היינו דאכילת היא מצד עצמה דחשיבא ככהנת, וכל דזכרי כהונה אוכלין בתרומה ה"נ הנקבות אוכלות בתרומה, וכאשר כ"ה משמעות הגמ' ס"ח ב' דבקדושה דנפשה אכלה, - או דאכילתה היא מכח הא דנטפלת לאבי', והיינו דלעולם עיקר נתינת התרומה היא לזכרים, אלא דכ"ה דאשת כהן ומי שיש לה זרע מכהן אוכלות בתרומה משום שהן נטפלות לכהן, ה"נ בת כהן אוכלת בתרומה משום שהיא נטפלת לאבי',[[5]](#footnote-6) וכאשר כ"ה משמעות המקרא דכתיב ושבה אל בית אבי' כנעורי' מלחם אבי' תאכל, ומשמע דאכילתה הוא משום בית אבי' והיא אוכלת מלחם אבי',[[6]](#footnote-7) וכ"ה ל' הגמ' ס"ו א' דאוכלת בתרומה "דבי נשא", וכ"ה ל' הראשונים במקומות רבים.[[7]](#footnote-8)

ח] ואי נימא דאכילת בת כהן הוא משום שהיא נטפלת לאבי', ניחא הא דאכלו בנות אהרן תרומה, דאף דמשיחת אהרן ובניו לא הועילה למי שנולד קודם לכן, ומה"ט לא נתכהן פנחס עד שהרגו לזמרי, מ"מ בנות אהרן אכלו תרומה משום שהן נטפלות לאביהן.[[8]](#footnote-9)

ומצאנו כן בד' החזו"א באהע"ז סימן קמ"ח לדף ל"ו א', ז"ל, דבנות שאני דהוין נטפלות לאביהן ואוכלין בתרומה וכו', ונראה דפנחס קודם שזכה לכהונה לא אכל בתרומה ולא לקח מתנו"כ ובנות אהרן אכלו בתרומה וקיבלו מתנות כהונה מפני שאינן בכהונה עיקרים אלא נטפלין, עכ"ל, וכ"ה מבו' בד' המשך חכמה בפר' קרח י"ח י"א, עיי"ש.[[9]](#footnote-10)

ט] ומהגרש"מ שליט"א שמעתי לסייע לזה מתרי דוכתי, חדא, הוא ממש"כ התוס' ס"ח ב' ד"ה כמאן דבעינן קרא לרבות בת בעלי מומין לאכילת תרומה, ואם אכילת בת כהן הוא משום שהיא כהנת, מה מקום י"ל דבת בעלי מומין לא תאכל בתרומה, וכ"ה דלא בעינן קרא דכהן שאביו הוא בע"מ אוכל בתרומה, ה"נ ל"ב קרא דכהנת שאבי' הוא בע"מ אוכלת בתרומה, ובע"כ דאכילת בת כהן אינה מכח תורת כהנת שעלי' אלא מכח שהיא נטפלת לאבי', וזהו שהי' מקום לומר דבת כהן בע"מ לא תאכל בתרומה.

ועוד, הוא ממש"כ בפירש"י בכתובות י"ג ב' במה שאמרו דכל שאין זרעו מיוחס אחריו משתקין אותו מדין כהונה, ז"ל, לא שתוקי וכשר שאם כהן הי' הבועל והעובר יהי' זכר משתקין אותו מדין כהונה כדלקמן, אבל כשר הוא ליוחסין שאם נקבה היא תינשא לכהונה ואם זכר הוא בתו ואלמנתו כשרות לכהונה וכו', מדין כהונה שלא יעבוד עבודה ולא יאכל תרומה, עכ"ל.

והנה הראשונים שם נחלקו בהא דמשתקין אותו מדין כהונה, דדעת הריטב"א דהינו רק מעבודה, ודעת הרשב"א דהיינו אף מאכילת תרומה, וכ"ה דעת רש"י, - אך צ"ע במה שהוצרך רש"י להעמיד להך דינא כשהעובר הוא זכר, וכיון דס"ל דהא דמשתקין אותו מדין כהונה הוא אף שלא יאכל תרומה, הרי דה"נ הוא כשהעובר הוא נקבה, והרי מה שאמרו דשתוקי "וכשר", עיקרו הוא בנקבה דהיא כשרה לכהונה, ומ"ט נדחק רש"י להעמיד להא דמשתקין אותו מדין כהונה בזכר.

ולהנ"ל י"ל בדעת רש"י, דכיון דעיקר אכילת בת כהן מתרומה הוא משום שהיא נטפלת לאבי', ע"כ אף דכל שאין זרעו מיוחס אחריו משתקין אותו מדין כהונה ואין לו מעלת כהונה לאכול בתרומה, מ"מ בת כהן אוכלת אף בכה"ג מכח שהיא נטפלת לאבי', דלא גריעא בת כהן בגונא דאין זרעו מיוחס אחריו, מבנות אהרן שאכלו בתרומה אף שלא הי' עליהן קדושת כהונה כלל, וע"כ הוצרך רש"י לפרשה כשהעובר הוא זכר, דכיון דאכילת זכרי כהונה בתרומה הוא מכח עצמן, הרי דכל שאין זרעו מיוחס אחריו דמשתקין אותו מדין כהונה אינו אוכל בתרומה, וזה כמש"נ לעיל סק"ח מד' החזו"א דבן כהן אינו אוכל אלא מכח קדושת עצמו, ולי"ב דין אכילה מכח טפילות לאביו.

י] עוד יש להביא בזה, דהנה הרמב"ם בפ"א מביכורים הי"א כתב דנותנין תרומה אף לכהנת, וכ"ה מבו' בד' הרמב"ן לקמן פ"ו א', וכ"נ בד' התוס' בחולין קל"ב א' ד"ה דבי ר' ישמעאל, - ובהגה' יעב"ץ בחולין שם תמה ע"ז, ז"ל, מה ענין אוכלת תרומה לשיתנו לה מתנות, הלא ודאי אין נותנין לה תרומה "אלא אוכלת מלחם אבי'" וכו', ועד"ז נסתפק התפארת יעקב שם דשמא אינה אוכלת בתרומה אלא מכח אבי' דומיא דעבדיו, ואין נותנין לה תרומה, עיי"ש.

ומד' הרמב"ם ודעימי' אין להוכיח דהא דאוכלת בתרומה הוא מכח עצמה, דאף אם אוכלת תרומה מכח הא דנטפלת לאבי', י"ל דמכח זה אף נותנין לה תרומה, וכאשר כ"ה מבו' להדיא בד' הרמב"ן לקמן פ"ו א' דנותנין תרומה לבת ישראל שיש לה זרע מכהן, וזה לפ"מ שפירש למתניתין דהתם לענין נתינת תרומה, וכ"כ החזו"א באהע"ז סימן קמ"ח לדף ל"ו א', ז"ל, דבנות שאני דהוין נטפלין לאביהן ואוכלין תרומה "ולא עוד אלא שנותנין מתנו"כ לכהנת" וכו', ובנות אהרן אכלו בתרומה "וקיבלו מתנו"כ" מפני שאינן בכהונה עיקריים אלא נטפלין", עכ"ל.

**ד**

יא] וע"פ הנ"ל יש להסתפק בדין בת כהן שנישאת לכהן, אם אכילתה היא גם מכח הא דהיא בת כהן, או דאינה אוכלת אלא מכח בעלה.

והנה אי נימא דאכילת בת כהן הוא משום דהיא כהנת וכאכילת זכרי כהונה, פשוט דאף כשנשאת לכהן היא אוכלת גם מכח עצמה, דרק נישואי זר פוסלין אותה, אך נישואי כהן שאין פוסלין אותה אינם טעם שלא תאכל מכח עצמה, - אך אי נימא דאכילתה היא מכח שהיא נטפלת לאבי', יש להסתפק בדינה כשנשאת לכהן, אי נימא דדוקא נישואי זר מפקיעין אותו מאכילת בית אבי', דכיון דהיא נטפלת לזר ה"ז פוסלה מכהונה, אך כל שנשאת לכהן אי"ז מפקיע אותה מאכילת בית אבי', וכ"נ בפי' הר"י מלוניל שהביא לעיל סק"ה בהערה, או דנימא דכל שנשאת לכהן והיא טפילה לבעלה, ה"ז מפקיע אותה מטפילותה לאבי', ואינה אוכלת אלא מכח בעלה.

ולכאו' בפשוטו הי' נראה דהיא אוכלת גם מכח אבי', דלא מיבעיא אי נימא דהא דנישואי זר פוסלין הוא דין בפנ"ע דאישות דזר פוסלת, דודאי דכ"ז הוא באישות דזר, ודמי להא דכשנבעלה לפסול לה נפסלה מן התרומה, אך אישות דכהן אינה מפקיעתה מתרומת בית אבי', אלא גם אי נימא דהא דנישואי זר פוסלין הוא משום דהיא קנין כספו, והוא ע"ד הא דקנין כספו מאכיל בתרומה, לכאו' היינו דכל שהיא נטפלת לזר ה"ז פוסלה מתרומה, וכמש"נ לעיל סק"ה מכ"ד דדינא הוא דקנין כספו דזר פוסל, אך מה שהיא נטפלת לכהן דאינו פוסלה אי"ז מפקיע אותה מתרומת בית אבי', וגם אי נימא דהא דקנין כספו דזר פוסלין הוא משום דכל שהיא נטפלת לבעלה, ה"ז מפקיע לטפילותה לאבי', י"ל דכ"ז הוא משום שהן סותרין זל"ז, אך מה שהיא טפילה לבעלה כהן, אינו מפקיע את טפילותה לאבי' כהן.

יב] אמנם הנה החזו"א באהע"ז סימן קל"ד לדף נ"ו כתב בתו"ד ז"ל, אלא דבבת ישראל לכהן וכו', אבל בבל כהן כיון שאוכלת כבר "אע"ג דהשתא יצאה מרשות האב", מ"מ לא ראוי לאסרה כיון שכבר אכלה וכו', דין הוא שבת כהן לכהן נמי לא תאכל, כיון דאין לה לאכול בשביל בעלה אין לה לאכול בשביל אבי', כיון שכבר יצאה לרשות בעלה כמו בת כהן לישראל וכו', עכ"ל, ובמוסגר שם כתב, ז"ל, ואפשר דבת כהן לכהן יש לה לאכול תרומה דבי נשא מכח אבי', ואין קידושי כהן מפסידה זכות אבי', עכ"ל, והרי דמעיקרא נקט בפשיטות דבת כהן שנשאת לכהן אינה אוכלת אלא מכח בעלה, והוא לטעמי' בקידושין דאכילת בת כהן הוא משום שהיא נטפלת לאבי', ושוב נסתפק בזה, - וכ"כ אא"ז זצ"ל בדברי אליעזר בסימן כ"ב סק"ח דבת כהן שנשאת לכהן כיון דאינה בבית אבי' אינה אוכלת אלא מכח בעלה.[[10]](#footnote-11)

יג] ובפשוטו הי' ללמוד מזה, מדעת הסוברים לעיל נ"ו ב' דאף למ"ד דמשתמרת לביאה פסולה אוכלת היינו רק בבת כהן אך בבת ישראל אינה אוכלת, ופירש הריטב"א שם, ז"ל, מנ"ל דר"א ור"ש יכשירו גבי בת ישראל שתאכל מחמת בעלה שהוא פסול, דדילמא לא הכשירו אלא בתרומת בית אבי' שלא להוציאה מחזקתה משום דמשמרת לביאה פסולה אבל להאכילה בתחילה מחמתו לא הכשירו כלל וכו', דודאי לא מסתבר שיכשירו ר"א ור"ש להאכילה מחמתו מאחר שהוא אסור לקיימה וכו', שלא נחלקו אלא בבת כהן ולענין תרומת בית אבי', עכ"ל, ומבו' להדיא דבת כהן שנשאת לכהן אוכלת בתרומת בית אבי', ובזה הוא דס"ל לר"א ור"ש דל"מ הא דמשתמרת לביאה פסולה לפסלה, ומשא"כ בבת ישראל לכהן דאינה אוכלת אלא מכח בעלה.

אך החזו"א שם פירש לפי דבריו דאה"נ דמדינא אין לחלק בין בת ישראל לבת כהן, והא דמפלגינן בינייהו הוא בהתקנ"ח דבבת ישראל ראוי חכמים לאוסרה שלא תעלה למעלת כהונה בקידושי עבירה, אבל בבת כהן כיון שאוכלת כבר אע"ג דהשתא יצאה מרשות האב מ"מ לא ראוי לאוסרה כיון שכבר אכלה.

יד] עוד יש להביא בזה, למש"כ בפירש"י לעיל ס"ו א' בהא דמרבינן אשת כהן שקנתה עבדים, ז"ל, ומנין לאשה "בת ישראל" לכהן שקנתה עבדים מנכסי מלוג שלה, עכ"ל, ומבו' דל"ב קרא אלא לבת ישראל לכהן שקנתה עבדים, אך בת כהן לכהן שקנתה עבדים פשיטא דהן אוכלין בתרומה, והרי דאף שנשאת לכהן אכתי היא אוכלת גם בתרומת בית אבי', וע"כ פשיטא דעבדי' אוכלין בתרומה.[[11]](#footnote-12)

**ה**

טו] אמנם יש להעיר בזה, בהא דתנן ס"ז ב' דהעובר והיבם והאירוסין פוסלין ולא מאכילין, ובגמ' שם מבו' דכל הא דהן פוסלין היינו בבת כהן לישראל אך בבת כהן לכהן אינם פוסלין, וכ"ה מבו' במתניתין לקמן פ"ה ב' דבת כהן המאורסת לכהן אוכלת בתרומה, ותיקשי דאי נימא דבת כהן הנשואה לכהן אינה אוכלת אלא מכח בעלה, הי' בדין דכל שהיא מאורסת לכהן או שומרת יבם לכהן או מעוברת מכהן לא תאכל בתרומה, דאינה ראוי' לאכול בכח בית אבי', דומיא דמאורסת ושומרת יבם ומעוברת מישראל, וגם אינה ראוי' לאכול מכח בעלה שהרי העובר והיבם והאירוסין לא מאכילין.

והנה אמנם בארוסה י"ל דכיון דמדאורייתא ארוסה אוכלת בתרומה, אלא דמדרבנן אינה אוכלת משום סימפון או משום שמא תשקה, הרי דבבת כהן דליכא להני טעמי ה"ה אוכלת,[[12]](#footnote-13) אך אי"ז מתישב למ"ד בקידושין י' ב' דלבן בג בג ארוסה אינה אוכלת בתרומה מדאורייתא, ואטו נימא דלדידי' בת כהן המאורסת לכהן אינה אוכלת בתרומה, ובמעוברת י"ל דאף אם בת כהן הנשואה לכהן אינה אוכלת מכח בית אבי', מ"מ בת כהן שיש לה זרע מכהן ודאי דאוכלת גם מכח אבי', דרק קנין כספו דאחר מוציאה מבית אבי', אך זרע מאחר אינו מוציאה מבית אבי', אך תיקשי בהא דבת כהן שומרת יבם מכהן אוכלת, ולדעת רש"י הרי היבם אינו מאכיל מדאורייתא, וא"כ מ"ט היא אוכלת, אך לדעת ר"ת דהיבם מאכיל מדאורייתא ניחא.

עוד יש להעיר בזה בהא דילפינן לקמן פ"ז א' מקרא דהחוזרת לבית אבי' אינה אוכלת בחזה ושוק, ואטו נימא דבת כהן שנשאת לכהן ומת אינה אוכלת בחזה ושוק, ולמאן דיליף להא דאינה חוזרת לחזה ושוק מקרא דובת כהן כי תהי' לאיש זר היא בתרומת הקדשים לא תאכל מפורש דהיינו רק כשנשאת לישראל, ושמא י"ל דכל הא דחוזרת אינה אוכלת בחזה ושוק, הוא משום דכשהיתה בבית בעלה נפסלה מאכילה, אך בת כהן לכהן דלא נפסלה מאכילה, אף שלא אכלה מכח אבי' אלא מכח בעלה, מ"מ לי"ב להך דינא, וגם כשהיא חוזרת לבית אבי' ה"ה אוכלת בחזה ושוק.

טז] והנה בדין בת כהן המעוברת מכהן כבר עמד בזה הבעה"מ בפירקין, ז"ל, ובת כהן לכהן לעולם אכלה לא שנא מעוברת ול"ש שאינה מעוברת ולא אמרינן כנעורי' פרט למעוברת אלא בחוזרת, עכ"ל, ומשמעות דבריו דבת כהן לכהן אוכלת גם מכח אבי', וכשמת בעלה א"צ לחזור לבית אבי', וע"כ אינה בכלל מיעוטא דקרא דכנעורי' פרט למעוברת.

והב"י ביו"ד סימן של"א כתב בזה בע"א, ז"ל, ואע"ג דתנן התם העובר פוסל ואוקמוה בגמ' בבת כהן משום דכתיב כנעורי' פרט למעוברת, לא אמרו כן אלא בבת כהן לישראל דהכי איתא בגמ' אי בת כהן לישראל היא פסיל לה כנעורי' פרט למעוברת משמע "אבל בת כהן לכהן אפי' מעוברת כנעורי' מיקרי כיון שאינה מעוברת אלא מכהן", עכ"ל, ונראה בביאורו, דעיקר דינא דכנעורי' הוא דכל שהיא מעוברת מישראל ויש לה טפילות לישראל ה"ז מפקיעה מטפילותה לאבי', אך כל שהיא מעוברת מכהן, אי"ז מפקיעה מטפילותה לאבי', וע"כ קרינן בה כנעורי'.[[13]](#footnote-14)

אמנם אי נימא דבת כהן הנשואה לכהן אינה אוכלת אלא מכח בעלה, ולא אמרינן דטפילותה לכהן אינו מפקיעה מטפילותה לאבי', וכשמת בעלה היא חוזרת לבית אבי', תיקשי דמ"ט לא ממעטינן לה מכנעורי' פרט למעוברת.

יז] ונראה לישב, דהנה עיקר הא דהעובר והיבם והאירוסין לא מאכילין, היינו משום דבהני גווני ליכא טפילות גמורה לכהן דסגי בה להאכיל, ובעובר וביבם הוי כן מדאורייתא, ובאירוסין אי"ז אלא מדרבנן, והא דהעובר והיבם פוסלין, אף דליכא טפילות גמורה, ובירושלמי בפירקין השיב כן ר"ש, דאם מעשה הוא לפסול יהא מעשה להאכיל, ואם אינו מעשה לפסול לא יהא מעשה להאכיל, עיי"ש, היינו משום דלפסול סגי במה שיש טפלות כ"ד לאחר דכבר אינה לגמרי בבית אבי', אך להאכיל בעינן טפילות גמורה לכהן.

ולפ"ז נראה דע"כ הוא דבת כהן המאורסת לכהן או שומרת יבם לכהן או מעוברת לכהן אוכלת בתרומה, דאף דהעובר והיבם והאירוסין אין מאכילין, משום דליכא טפילות מעליא לכהן הראוי' להאכיל, הרי דבה דבמידה דאינה טפילה לכהן, עדיין היא טפילה לאבי', וע"כ היא אוכלת בתרומה מכח שניהם יחד, - והיינו שהרי כל הא דהופקעה הטפילות לאבי', הוא מכח הטפילות לבעלה וליבם ולאבי העובר, וע"כ כ"ז הוא בבת כהן לישראל, דטפילותה לבעלה וכו' מפקיעה מבית אבי', וכיון שהופקעה במעט מבית אבי' אינה אוכלת בתרומה, אך בבת כהן לישראל, הרי דבה במידה שהיא טפילה לבעלה וכו' ה"ה ראוי' לאכול, ואף דבטפילות זו בפנ"ע לא סגי להאכיל, הרי דבמידה שאינה טפילה לבעלה וכו' ה"ה טפלה לאבי' ואוכלת מכח אבי', ודו"ק.[[14]](#footnote-15)

יח] ושוב הראני הגרש"מ שליט"א מש"כ המאירי לעיל נ"ח ב', ז"ל, היבם פוסל ולא מאכיל ר"ל שאם היא בת ישראל וזקוקה ליבם כהן אינה אוכלת וכו' שלא קנאה לגמרי, ואם היא בת כהן וזקוקה לישראל זיקתו פוסלתה, הא כהנת המשמרת ליבם כהן "אוכלת ממה נפשך", עכ"ל, - והנה אי נימא דבת כהן הנשואה לכהן אוכלת גם מכח אבי', הרי דה"נ בת כהן שומרת יבם לכהן אוכלת מכח אבי', וא"צ לפרש דהיא אוכלת ממ"נ, ומד' המאירי מבו' דבת כהן הנשואה לכהן אינה אוכלת מכח אבי', וע"כ הי' מקום לדון דבת כהן שומרת יבם לכהן לא תאכל, וע"ז הוא שפירש המאירי דהיא אוכלת ממ"נ, והיינו שהרי הא דבת ישראל הזקוקה לכהן אינה אוכלת הוא משום דלא קנאה לגמרי, וכמש"כ המאירי, ומה"ט הוא דבת כהן שומרת יבם מכהן אוכלת, דבמידה שקנאה היבם ה"ה אוכלת מכחו, ובמידה שלא קנאה היבם ה"ה אוכלת מכח אבי', וזהו שכתב דהיא אוכלת ממה נפשך.

?רבים הביאו בזה למש"כ הרמב"ן והריטב"א בקידושין נ"ח ב' בנתקדשה מכאן ועד לאחר ל' יום ובא אחר וקידשה בתוך ל' יום דמקודשת ואינה מקודשת בת כהן לישראל לא תאכל בתרומה, וכתבו דסד"א כיון שהשני כהן ואבי' כהן אין כח בקדושי ראשון להוציאה מחזקתה שהיתה אוכלת ברשות אבי', ואי נימא דבת כהן שנשאת לכהן אינה אוכלת אלא מכח בעלה, מה מהני הא דהיתה בחזקת שאוכלת תרומה, הרי אכילתה מכח אבי' פקעה, ועכשיו הספק הוא אם היא אוכלת מכח בעלה, ועל ספק זה ליכא חזקה כלל, - אך יש מקום לדחות דשמא מחזיקין מאכילת תרומה שהיתה אוכלת מכח אבי' לאכילת תרומה שאוכלת מכח בעלה, וע"ד דינא דמחזיקין מאיסור לאיסור.

?יש שהעמידו להקו' בדין בת כהן המעוברת מכהן, דמה לי שהיא מעוברת מכהן, הרי מקרא דכנעורי' נלמד דאשה מעוברת אינה אוכלת בתרומה, ומאי נפ"מ אם היא מעוברת מישראל או מכהן.

אך ודאי דאי"ז כן, דאי"ז דין בפנ"ע דאשה מעוברת אינה אוכלת, וודאי הוא חד דינא עם הא דיש לה זרע מישראל דאינה אוכלת, וע"כ כ"ה דבת כהן שיש לה זרע מכהן אוכלת, ה"נ בת כהן מעוברת מכהן אוכלת, וכנ"ל.

ובסוגיית הגמ' לקמן פ"ז א' מבו' כן דהא דמעוברת מישראל והא דיש לה זרע מישראל הוא חד דינא, ועבדינן צריכותא בינייהו, עיי"ש.

והנה יש שכתבו דבת כהן שנשאת לישראל וילדה ומת הבן והניח אשתו מעוברת אוכלת האם בתרומה, דכל הא דמעוברת אינה אוכלת בתרומה הוא משום דהוי גופא מליא, וכמו שאמרו לקמן פ"ז א', אך בכה"ג דהיא עצמה אינה מעוברת ול"ה גופא מליא ה"ה אוכלת בתרומה.

אך פשוט דאין מקום לומר כן, וודאי דאינה אוכלת בתרומה, שהרי אי"ז דין בפנ"ע דכל דהויא גופא מליא אינה אוכלת בתרומה, אלא הוא מכח הא דחשבינן דיש לה זרע מישראל, וא"כ ה"נ כשהניח בנה אשתו מעוברת אינה אוכלת בתרומה.

ואמנם אחר העיון נראה, דהא דאינה אוכלת בכה"ג אינו מכח קרא דכנעורי' פרט למעוברת, דהנה בסוגיית הגמ' לקמן פ"ז א' מבו' דמהא דכתיב וזרע אין לה יש ללמוד דה"נ עובר פוסל, וכל הא דבעינן לקרא דכנעורי' פרט למעוברת הוא משום דס"ד דרק היכא דמעיקרא חד גופא והשתא תרי גופי אינה אוכלת, - ולפ"ז הרי דכ"ז הוא כשהיא עצמה מעוברת, אך כל שמת בנה והניח אשתו מעוברת, כיון דהוו תרי גופי, הוי בכלל קרא דוזרע אין לה, ול"ב בזה לקרא דכנעורי' פרט למעוברת.

בפירש"י ס"ח ב' ובריטב"א שם מבו' דפשטי' דקרא דיליד ביתו הם יאכלו בלחמו, הוא על בנות הכהן שאוכלות בתרומה, וכ"ה בד' כמה מקמאי בפי' רס"ג לי"ג מדות ובפי' רש"י לי"ג מדות ובאבודרהם סדר תפלות חול ורבינו בחיי בפר' בהעלותך (י"ב י"ד) דבת כהן הוא דבר שהי' בכלל ויצא מן הכלל לידון בדבר החדש וכו' משום דבת כהן היא בכלל יליד ביתו, - ולכאו' מ"ט בעינן בה לדין יליד ביתו, הרי הויא כהנת, וזה מקור למש"נ דאין אכילתה בתורת כהנת, אלא משום דנטפלת לאב.

ואמנם לכאו' בקרא דיליד ביתו נכלל גם בנים וגם בנות, ומבו' לפ"ז כמש"כ המשך חכמה דגם בנים אוכלין גם מכח הא דהן נטפלין לאב.

הנימו"י כתב דהא דעובר אינו מאכיל הוא משום דעובר במעי זרה זר הוא, וכ"כ בפי' רשב"ם בב"ב קמ"א ב', וק' ע"ז כמשה"ק התוס' ס"ז א' והבעה"מ שהרי הא דזרע מאכיל הוא אף כשאינו כהן, עוד יש להעיר, דלפ"ז הדין נותן דכל שיש לה בן מכהן ומת והניח אשתו מעוברת, הרי דאם אשתו היא כהנת, יאכיל הולד את אם אביו בתרומה, דעובר במעי כהנת ל"ה כזר, וזה לא שמענו, וסתימת הדברים משמע דלעולם אין עובר מאכיל.

והרש"ש פירש בזה דהא דעובר במעי זרה זר הוא, היינו דהוא כירך אמו, וע"כ ה"נ לא חשיב כזרע מכהן, והיינו דאף דלא לגבי כל מילי הוי ירך אמו, מ"מ לגבי יחס אין לו יחס לאביו עד שיוולד, וע"כ לא חשיב כזרע כהן, ולפ"ז ניחא גם קו' בתרא.

ויש שכתב לישב לקו' קמא, דלעולם הא דזרע מאכיל בתרומה, הוא רק בזרע שהוא כהן, כל' רשב"ם שם, והא דזרע זרעה ישראל מאכיל בתרומה, הוא משום דע"י הא דבני בנים ה"ה כבנים חשבינן לה כמו שהבן קיים.

אך לא נתישב בזה קו' בתרא, וביותר יש לתמוה דלדרך זו הדין נותן דכל שמת בנה והניח אשתו מעוברת יאכיל העובר את אם אמו בתרומה, אף אם הוא במעי זרה, דאף דעובר במעי זרה זר הוא, מ"מ לא גרע מכל זרע זרעה פסול דמאכיל את אם אמו בתרומה, ואין לומר דבעובר לא אמרינן דבני בנים ה"ה כבנים, שהרי הא דזרע זרעה פוסל אמרו ע' א' דהוא משום דבני בנים ה"ה כבנים, ודאי דאף כשמת בנה מישראל והניח אשתו מעוברת ה"ז פוסל את אם אמו, (וכמש"נ לעיל), והרי דגם בעובר אמרינן דבני בנים ה"ה כבנים.

1. לכאו' אי"ז כמש"כ בפירש"י דכל הא דקידושי ביאה מאכילין בתרומה הוא משום דהוקשו הויות להדדי, והרי דהא דאירוסין הוו בכלל קנין כספו הוא משום דקנאה בכסף, וא"כ אי"ז טעם דיאכיל האב את בתו, ואמנם יש מקום לומר דבתו הוי קנין כספו טפי, משום דהויא ברשותו למעשה ידי' וכו', אך אי"ז במשמעות ד' הר"ח פלטיאל שלא הביא אלא מהא דבידו לקדשה, ובס' תוספות השלם בפר' שמיני עמ' ע"ו בהערה הביאו מבעלי התוס' שהק' דנילף מהא דאכלו בנותיו של אהרן בתרומה דהאב זכאי בקידושי בתו, והרי דכל הא דהויא בכלל קנין כספו הוא מכח הא דזכאי בקידושי', וד' הר"ח פלטיאל מתישבים לדעת התוס' הרא"ש דהא דאירוסין הוו בכלל קנין כספו הוא משום דהוא מושל בה. [↑](#footnote-ref-2)
2. והך מילתא דאיכא דין בפנ"ע דקנין כספו דזר פוסל, מבו' כן בד' הגר"ח בהל' תרומות בד' הרמב"ם שם, דאף דאין זכי' לעובר, מ"מ כיון דיש עליו תורת יורש הי' בזה לדין הפסול דקנין כספו דזר, וכל הא דאינו פוסל הוא משום דאינו ילוד, עיי"ש, וכ"נ בד' המהרש"א ס"ו ב' דלענין תרומה כל דהוי ברשותא דתרוייהו, אין אוכלין, אף דחשבינן להאשה כאדון גמור להוציא בשן ועין, משום דיש גם לעובר חלק בו "והעובר פוסל", ובד' המהרש"א שם נתחדש טפי, דאף דהעובר אינו זר אלא אינו מאכיל משום שאינו ילוד, מ"מ הוא פוסל את העבדים, והיינו דגדר הפסול דקנין כספו דזר אינו דכ"ה דקנין כספו דכהן מאכיל ה"נ קנין כספו דזר פוסל, אלא הוא דהטפילות לאדם זה מגרעת בהטפילות שיש לו לאחר, וע"כ כיון שהוא טפל לעובר, ה"ז מגרע בטפילות לאשה, וע"כ אינו אוכל מכח האשה, ודו"ק.

   והעירני הבה"ח עמרם בורה נ"י דיש ללמוד כן ממש"כ המאירי ס"ז א' בדעת ר' יוסי דיש זכי' לעובר, דאף דעובר במעי זרה דזר הוא פוסל את עבדי אביו אף כשיש לו אחים, מ"מ בעובר במעי כהנת אוכלין העבדים בתרומה אף דשאינו ילוד אינו מאכיל, דדיו שלא יאכיל ואינו פוסל, ומבו' לפ"ז דלהאכיל בתרומה סגי במה שיש לכהן חלק בעבדים, וע"כ בעובר במעי כהנת אף שאינו ראוי להאכיל משום דשאינו ילוד אינו מאכיל מ"מ אוכלין העבדים מכח חלקם של האחרים, דאף דשאינו ילוד אינו מאכיל, מ"מ כיון דאינו זר לי"ב לדין קנין כספו הפוסל, ומ"מ בעובר במעי זרה דזר הוא ה"ה פוסל את העבדים. [↑](#footnote-ref-3)
3. וכ"נ בפי' הר"י מלוניל בחולין קל"ב א', ז"ל, ול"ד לתרומה שנאסרת בת כהן לאכלה כיון שנשאת לישראל, דהתם כיון דתרומה אסורה לזרים כ"ז שזיקת בעלים עלי' קנין בעלים היא, עכ"ל. [↑](#footnote-ref-4)
4. אך יש להעיר בזה, דא"כ נימא דגם הא דבת ישראל לכהן אוכלת בתרומה הוא משום דיצאה מרשות האב, דאל"כ ל"ה ברשות הבעל להאכילה בתרומה, ומ"ט לא הביאו התוס' אלא מהא דבת כהן לישראל אינה אוכלת בתרומה, וי"ל. [↑](#footnote-ref-5)
5. ואמנם בפשוטו ודאי דיש גם על בת כהן קדושת כהונה, אלא דכיון דעיקר דין אכילת תרומה הוא מכח דין המתנו"כ, הרי דעיקר דין הנתינה הוא לזכרי כהונה שהם העובדים בביהמ"ק, וכהנת אינה אוכלת אלא מכח הא דנטפלת לאבי', - ובזה מתפרש מה שאמרו ס"ז א' דלמ"ד דטעמא דר' יוסי הוא משום דעובר במעי זרה זר הוא, הרי דעובר במעי כהנת מאכיל, ולכאו' תיקשי שהרי הא דעובר במעי זרה זר הוא, הוא אף דאמו אוכלת מכח הא דיש לה זרע מישראל, דמ"מ כיון שהיא עצמה זרה היא אף העובר שבמעי' זר הוא, וא"כ מ"ט עובר במעי כהנת מאכיל, הרי אמו אינה אוכלת אלא מכח הא דהיא בת כהן, ולהנ"ל ניחא דאף דדין אכילתה הוא מכח דהיא נטפלת לאבי', מ"מ כיון דיש עלי' קדושת כהונה גמורה, אף העובר שבמעי' יש עליו קדושת כהונה גמורה, ול"ד לעובר במעי זרה שאין עלי' קדושת כהונה, ואף דאוכלת בתרומה מכח הא דיש לה זרע מישראל אי"ז מועיל כלום. [↑](#footnote-ref-6)
6. וכבר עמדו דיש מקום לפרש דזהו הא דתנן בפ' איזהו מקומן דנאכל לכהנים ולנשיהם ולבניהם ולעבדיהם, וצ"ב דבניהם הם בכלל הכהנים, ולהנ"ל שמא י"ל דהא דתני בניהם יש בכללו בנותיהם, דאינם אוכלין מכח עצמם, אלא מכח טפילותם לאביהם דומיא דנשיהם ועבדיהם, ולמש"כ המשך חכמה דאף בני הכהנים אוכלין גם מכח אביהן, (ומה"ט הי' אוכל פנחס בתרומה ובמורם מן הקדשים אף קודם שנתכהן), ניחא טפי לישנא דלבניהם. [↑](#footnote-ref-7)
7. ולפ"ז צ"ל דמה שאמרו ס"ח ב' דבקדושה דנפשה אכלה, היינו משום דהא דבת כהן נטפלת לכהונה הוא דבר הקיים בה עצמה, ומשא"כ באוכלת מחמת בנה, דהא דהיא נטפלת לכהונה הוא מכח הבן, ועד"ז ובע"א מצינו לקמן פ"ז א' דהי' מקום לומר דמעוברת מישראל אינה חוזרת לבית אבי' ומי שיש לה זרע מישראל חוזרת לבית אבי', משום דשאני מעוברת דמעיקרא גופא סריקא והשתא גופא מליא, והיינו דמכח העיבור שהוא בגופה היא נטפלת טפי לזר. [↑](#footnote-ref-8)
8. ומצינו ע"ד הך מילתא בהא דכתיב בקרא ובת כהן כי תחל לזנות את אבי' היא מחללת באש תשרף, ובתרגום שם מקדושת אבי' היא מתחלא, והאריך בזה התו"ח בסנהדרין נ"א א', ומשמע דעיקר קדושת בת כהן הוא מכח אבי', והכלי חמדה בפר' וישב אות ב' כתב דמה"ט אף דל"ה זרעו של שם כהנים, מ"מ שפיר אמרו הא דדנו את תמר בשריפה הוא משום דבתו של שם היתה, דיש לה קדושה מכח אבי'. [↑](#footnote-ref-9)
9. ואך דהמשך חכמה שם כתב דגם פנחס אכל חזה ושוק וביכורים, דכיון דבנותיו אוכלין כן יאכלו גם פנחס ובניו, ולכאו' הוא משום דס"ל דכ"ה דבנות אוכלות משום דהן טפילות לאביהן, ה"נ בבנים, דמלבד מה דהן אוכלין מכח עצמן, ה"נ הן אוכלין תרומה וכו' מכח אביהן, אך החזו"א שם נקט בפשיטות דכל הא דינא דאכילה מכח טפילות לאב, הוא רק בבנות ולא בבנים, ושוב נתבוננתי דיש לפרש לד' המשך חכמה בע"א, וזה ממש"כ דגם בני פנחס אכלו, וזה צ"ב דלא מצינו טפילות לאבי האב, וע"כ שמא מכוון דבריו דאף דלקדושת כהונה הנצרכת לעבודה ולאכילת קד"ק בעינן משיחה, מ"מ לקדושת כהונה הנצרכת לאכילת תרומה וכו' א"צ משיחה, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-10)
10. והעירו דיש לסייע לזה ממש"כ הרמב"ם בפ"ז מתרומות ה"כ דכהן שנשא שני' היא אוכלת ועבדי מלוג שלה לא יאכלו, ואם בת כהן שנשאת לכהן אוכלת מכח עצמה, הרי דכיון דהיא אוכלת ולא פסלינן לה מכח הא דמשתמרת לביאה פסולה, מ"ט אין עבדי' אוכלין, ורק אי נימא דבת כהן שנשאת לכהן אינה אוכלת מכח עצמה, י"ל דכיון דהיא משתמרת לביאה פסולה אין נישואי בעלה מאכילין את העבדים, וצ"ע, עוד צ"ע במש"כ הכס"מ שם הכ"ג דבשני' שנתארסה לכהן אוכלין עבדי' בתרומה, ולכאו' מבו' מדבריו דבת כהן שנשאת לכהן אינה אוכלת אלא מכח בעלה, ובת כהן המאורסת לכהן אוכלת גם מכח אבי', וזה צ"ב. [↑](#footnote-ref-11)
11. אך שמא יש מקום לדחות ע"ד מש"נ להלן סקי"ז, דבה במידה שאין מועיל קנין הבעל עדיין קיים בה דין האכילה מכח בית אבי', וע"כ אם ל"ה מועיל קנין הבעל להאכיל את עבדי', והיינו משום דהטפילות לבעל אינה מועילה לגמרי, ואין לה דין אכילה גמור מכח בעלה, הרי דבמידה זו עדיין היא טפילה לאבי', וע"כ יש לה דין אכילה גמור והיא מאכלת את עבדי', ודו"ק. [↑](#footnote-ref-12)
12. והעירו דנפ"מ בזה למ"ד לעיל נ"ז א' דפצו"ד כהן שנשא בת כהן אינה אוכלת משום דמשתמרת לביאה פסולה, ול"ד לכהן שהי' נשוי אשה ונעשה פצו"ד דאוכלת דשאני התם שכבר אכלה, ויש להסתפק לפ"ז בבת כהן שנתארסה לכהן ואח"כ נעשה פצו"ד, אם היא אוכלת משום שכבר אכלה או דאינה אוכלת כיון דלא אכלה מכח בעלה אלא מכח אבי', וזה תליא בהנ"ל, דאי נימא דבבת כהן לא גזרו שלא יאכיל הבעל באירוסין, הו"ל כנשואה לכהן ונעשה פצו"ד דאוכלת, אך אם אינה אוכלת אלא מכח אבי', הו"ל כבת כהן שנשאת לכהן פצו"ד דאינה אוכלת, כיון דעדיין לא אכלה מכחו. [↑](#footnote-ref-13)
13. וממה שהוצרך הב"י לכך, יש ללמוד דס"ל דאכילת בת כהן היא מכח אבי', דאם היא אוכלת מכח עצמה ל"ה מקום למעט כלל דכל שהיא מעוברת מכהן לא תאכל, דמה מקום יש דעיבור מכהן יפסלנה מאכילת תרומה, וגם ממה שהוצרך הבעה"מ לפרש דהך קרא לא מיירי אלא בחוזרת, משמע כן, דמשמע דהי' מקום לפסלה, ואם אכילתה הוא מכח עצמה, אין מקום כלל לפסלה כשהיא מעוברת מכהן. [↑](#footnote-ref-14)
14. ודמי להא דעבד של ב' שותפין כהנים אוכל בתרומה, דאף דקנין כספו של כל אחד בפנ"ע לא סגי בו להאכיל, מ"מ הוא אוכל מכח שניהם יחד, וה"נ הוא בבת כהן המאורסת ושומרת יבם ומעוברת מכהן דהיא אוכלת מכח שניהם יחד. [↑](#footnote-ref-15)