72 עיסקא א
קטגוריות: ש_ס / לב בבא מציעא / איזהו נשך / רבית - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים

אור ליום ה' י"ד כסליו תשס"ט

א] כתב הרמב"ם פ"ו משלוחין ה"ג, ז"ל, ועוד תקנו חכמים שכל הנותן מעות לחבירו להתעסק בהן וכו', שיהי' שכר המתעסק באותו חצי של פקדון שליש ריוח הפקדון שהוא שתות ריוח כל הממון, לפיכך אם הרויחו יטול המתעסק ב' שלישי הריוח חצי הריוח של חצי המעות שהן מלוה ושתות הריוח בשכר שנתעסק בפקדון נמצא הכל ב' שלישי הריוח, ויטול בעל המעות שליש הריוח, ואם פחתו יפסיד המתעסק שליש הפחת שהרי הוא חייב בחצי הפחת מפני שחצי המעות מלוה, ויש לו שתות בשכרו באותו החצי של פקדון, ונמצא שנשאר עליו מן הפחת שלישו, ובעל המעות יפסיד שני שלישי הפחת, עכ"ל.

ובביאור ד' הרמב"ם, כתב הגר"א בסימן קע"ז סקי"ז, ז"ל, וס"ל דמ"ש פלגא באגר כו' שהברירה ביד המתעסק וכו', עכ"ל, וכ"ה בהגה' הגר"א בסוגיין, ומבו' דמפרש ד' הרמב"ם דאין עיקר הדין שנוטל שליש חלק הפיקדון בין בריוח ובין בהפסד, אלא עיקר הדין הוא דאו פלגא בהפסד ותרי תילתא בשכר, או פלגא בשכר ותילתא בהפסד, ואך שהברירה בזה היא ביד המתעסק.

ב] ומקור ד' הגר"א לפרש כן, נ' מתו"ד דהוא משום דמפרש דמקור הך דינא הוא מההיא דרב עיליש דאמר רבא ממ"נ אי פלגא באגר וכו', והתם הרי להדיא אמר רבא דלפי הצד דתרי תילתי בהפסד הוי פלגא באגר, ולפי הצד דתרי תילתי באגר הוי פלגא בהפסד, ואשר ע"כ בע"כ דגם ד' הרמב"ם מתפרשים כן, דעיקר הדין הוא דאו פלגא בהפסד ותרי תילתי בשכר וכו', ואך שהברירה היא ביד המקבל.

ויש להביא עוד מקור לזה, ממש"כ הרמב"ם שם ה"ה, ז"ל, אבל הדרך והדין האמת שיראה לי, שכל שירויח המתעסק אם יהיה שם הפסד יפסיד ב' שלישי החלק שהיה מרויח, וכן אם התנו על ההפסד והרויחו יטול כמו אותו החלק שהיה מפסיד ותוספת שליש חלק חבירו, נמצאת אתה אומר לפי מדה זו שאם התנו שיטול המתעסק רביע השכר והפסיד ה"ז משלם שתות ואם התנו שיפסיד רביע והרויח נוטל מחצה, עכ"ל.

והנה בפשוטו, דינא דהתם הוא ג"כ מכח התקנ"ח, שהרי לא התנו להדיא שיפסיד ב' שלישי החלק שהי' מרויח, או שירויח עוד שליש מחלק חבירו, אלא הוי הך דינא מכח התקנ"ח, ואי נימא דעיקר התקנ"ח הוא שיטול שכר בין בצד הריוח ובין בצד בהפסד, א"כ מ"ט התם סגי שיטול שכר בריוח לחודי' או שיטול שכר בהפסד לחודי', והי' בדין, דכיון שתנאו אינו מתקיים עם התקנ"ח, יחול מתקנ"ח דנוטל שליש בריוח יותר ממה שקבע, ובהפסד אינו מפסיד אלא שליש פחות ממה שקבע, וכאשר כ"ה הדין היכא שהתנה שיהא פלגא בשכר ופלגא בהפסד, וכמש"כ הרמב"ם פ"ז ה"א, עיי"ש, ובע"כ מזה דעיקר התקנ"ח הוא דאי פלגא בשכר תרי תילתי בהפסד ואי פלגא בהפסד תרי תילתי בשכר, ואך דכל שלא פירשו כלום, ואיכא תרי אנפי לקיום התקנ"ח, הוי הברירה ביד המקבל, והיכא שפירשו צד א' להדיא, ע"כ בע"כ חיילא התקנה על הצד השני, וז"ב.

ג] אמנם הנה הרדב"ז בסימן אלף תק"פ ובביאורו לרמב"ם שם נקט דמכוון ד' הרמב"ם הוא שנוטל המקבל שכר בין בצד הריוח ובין בצד ההפסד, וכ"ה בדרישה סימן קע"ז סק"ב בתו"ד, וכן האריך בזה בגידו"ת ח"ג דין ח', ועיי"ש שתמה ע"ד הכס"מ והב"י שנראה לא כן, ושהשוה ד' הטור לד' הרמב"ם, ועי' גם באבהא"ז מש"כ בזה.

ולפ"ז אין לפרש דמקור ד' הרמב"ם הם מההיא דרב עיליש, ודס"ל דהתם הי' הדין כבכל עיסקא, וכמש"כ הכס"מ והגר"א, שהרי בההיא דרב עיליש אמרי' להדיא דאי פלגא באגר תרי תילתי בהפסד ואי פלגא בהפסד תרי תילתי באגר, ואילו בעיסקא סתם הוי הדין דתרי תילתא באגר ותילתא בהפסד, וכבר עמד ע"ז הגידו"ת שם, ופירש בדעת הרמב"ם דרק בההיא דרבא שהתנו כן להדיא, הוא דהוי הדין דאי פלגא באגר וכו', אך בעיסקא סתם הוי הדין דתרי תילתי באגר ותילתא בהפסד, וכ"כ הרדב"ז בתשו' שם.

ונ' מתו"ד הגידו"ת דמקור ד' הרמב"ם לדין זה, הוא משום דבד' רבא מ' דרק משום שכתב כן להדיא בשטר דפלגא באגר ובהפסד הוא דהוי הדין כן, אך בסתם הי' הדין דנוטל שכר בין בצד הריוח ובין בצד ההפסד, והוי תרי תילתי באגר ותילתא בהפסד, וכעי"ז כתב בס' כהונת עולם, עיי"ש.

ויש להוסיף, דלפמש"כ הגר"א בדעת הרמב"ם דההיא דמותר שליש בשכרך היינו שליש מן הריוח, הרי דמהא דה"ז אסור, יש ללמוד דל"ה התקנ"ח שיטול ב' שליש בריוח ומחצה בהפסד, ועי' ש"ך סימן קע"ז סק"ח, וז"פ.

ד] והנה עיי"ש בד' הרדב"ז בתשו' שפירש טעמא דהרמב"ם, דכל שלא התנו לא שרי אא"כ יטול שכר בין בצד הריוח ובין בצד ההפסד, ורק היכא שהתנו שרי אף שאינו נוטל שכר אלא בצד א'.[[1]](#footnote-2)

ואמנם קשיא טובא ע"ז מד' הרמב"ם בהל' ה' דמבו' דאם פסק עמו הריוח או פסק עמו ההפסד אינו נוטל ריוח אלא בצד השני, והרי דאף שלא התנו שרי, אף שאינו נוטל ריוח אלא בצד השכר או בצד ההפסד, וב? נת' בדעת הגר"א, דהא דכה"ג שרי הוא משום דכל דחייל כן מתקנ"ח, חשיב כהתנו מתחילה, אך בד' הרדב"ז הרי מבו' לא כן, אלא כל הא דבעיסקא סתם שרי בתרי תילתי באגר ותילתא בהפסד, הוא רק משום שנוטל שכר בין בצד הריוח ובין בצד ההפסד.

והראוני בגידו"ת שם סוף דין ח' שעמד ע"ד הרמב"ם בהל' ה' מד' הרמב"ם בה"ג, וכתב ע"ז, ז"ל, דשאני הכא דכבר פירש חלק א' בשכר או בהפסד, וכיון שהתחיל להתנות משו"ה ראוי לפרש החלוקת האחרת מהתנאי כפי התקנה, דאנן סהדי שכך היתה כונתם, עכ"ל, ואם אכן כונתו שכיונו לזה מתחילה, ניחא, דע"כ שרי בכה"ג אף שאינו נוטל שכר בין בצד הריוח ובין בצד ההפסד, משום דהוי זה כהתנו.

אך עיקר הדברים צ"ע, דמ"ט נימא דכל שהתחיל להתנות, כונתו שיהא הצד השני כפי תיקון חכמים, ואטו לא יהא ביד הנותן בכה"ג ליתן שכר כפועל בטל, ואולי היינו דממה שפירש צד א' ולא פירש הצד השני, נראה שכונתו שיהא הצד השני כפי תיקון חכמים, ואה"נ לא יהא בידו ליתן שכר כפועל בטל, וצ"ע בזה.

ה] ובעיקר הנידון בזה במכוון ד' הרמב"ם, הנה לכאו' מצינו מקור מפורש לזה ממש"כ הרמב"ם שם פ"ז ה"ב, ז"ל, המתעסק שהפסיד וחזר וטרח עד שהרויח, אינו יכול לומר לבעל המעות בוא ונחשוב ההפסד שהפסדנו תחלה ותפסיד שני שלישים, ונחשוב הריוח שהרווחנו באחרונה ותטול שליש, אלא מחשב באחרונה בלבד וכו', עכ"ל, והרי להדיא דאם הי' יכול לחשב ההפסד בפנ"ע והריוח בפנ"ע, הי' מפסיד הנותן ב' שלישים בהפסד ונוטל שליש בריוח, והרי דהא דתרי תילתי באגר ופלגא בהפסד היינו דנוטל המקבל שכר בין בצד הריוח ובין בצד ההפסד, דאם היינו רק דהברירה ביד המתעסק, ל"ה מצי למימר שיפסיד הנותן ב' שליש בהפסד ולא יטול בריוח אלא שליש, וצע"ג בד' הגר"א.

ונתעוררתי לישב בזה, דהנה בעיקר הס"ד דיכול המתעסק לומר דיחשבו תחילה את ההפסד ואח"כ את הריוח, בפשוטו היינו משום שמצינו לדון ההפסד בפנ"ע והריוח בפנ"ע, אך יל"פ בזה בע"א, דהיינו משום דכ"ה דבב' עיסקאות דנים כל א' בפנ"ע, ה"נ בעיסקא א' הי' מקום לדון, דחלק העיסקא שנפסד נידון לעצמו, וחלק העיסקא שנשתייר ואח"כ הי' ממנו ריוח נידון לעצמו, ולפ"ז ל"ש כ"ז רק בשהפסיד ואח"כ הרויח, ולא בשהרויח ואח"כ הפסיד, ודו"ק, ועי' בחי' הרמב"ן לקמן דק"ה. שכתב כן, אך נ' שהוא מטעם אחר, ואכמ"ל.

ואי נימא כדרך בתרא דטעם הס"ד הוא משום שדנין חלק העיסקא שנפסד לעצמו, וחלק העיסקא שנשתייר לעצמו, וכב' עיסקאות חלוקות, הרי דשפיר י"ל דאף דדינא דעיסקא הוא דאו פלגא באגר ותרי תילתי בהפסד או פלגא בהפסד ותרי תילתי באגר, מ"מ שפיר מצי המקבל למימר, דבחלק העיסקא שנפסד יהא פלגא באגר ותרי תילתי בהפסד, ובחלק העיסקא שנשתייר יהא פלגא בהפסד ותרי תילתי באגר, ודו"ק.

1. וזה מתישב עם מש"כ הרמב"ם דאם אמר לו כל הריוח יהי' שלך שלישו וכו' הואיל ויש לו עסק אחר ה"ז מותר, והרי דאם אין לו עסק אחר ה"ז אסור, והיינו משום שלא התנו, ול"ד להא דבעיסקא סתם אמרי' דהוי תרי תילתי באגר ותילתא בהפסד, והגידו"ת שם לעיל מינה עמד ע"ז, ומכח זה כתב שהעיקר כגיר' בעה"ת בד' הרמב"ם "יהי' לך עשיריתו", והיינו משום דבעיסקא סתם נוטל שכר בין בצד הריוח ובין בצד ההפסד, וזה שרי אף בשלא התנו, ומשא"כ אם אמר שיטול ריוח רק בצד השכר, ה"ז אסור בשלא התנו מתחילה. [↑](#footnote-ref-2)