מט - סימן שי_ט ס_י - סט_ז
קטגוריות: שו_ע / אורח חיים / הלכות שבת - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ

## טעם היתר סינון יין ומים שיש בהן קיסמין דקין

א] השו"ע בס"י כתב דיין או מים שהם צלולים מותר לסננן במשמרת, והרמ"א כתב דהיינו אע"פ שיש בו קיסמין דקין הואיל וראויין לשתות בלא"ה, והוא משבת ק"ט א' דטעם ההיתר בזה הוא דכיון דמשתתי הכי לאו מידי קעביד, ובפירש"י שם כתב דהיינו משום דראוי לשתותו כך בלא סינון, והר"ן שם קל"ט ב' כתב דסגי במה שרוב בנ"א אין מקפידין ע"ז.

והתהל"ד בסקט"ו הק' דאף דנימא דהואיל וראויין לשתות בלא"ה לא מיקרי פסולת, מ"מ כיון דעכ"פ אינו רוצה לשתות הקיסמין ליהוי כב' מיני אוכלין דאותו שאינו רוצה לאכול עתה מיקרי פסולת, (ואמנם בעכורין קצת י"ל דחשיב כמין אחד ומהני הא דמשתתי הכי דלא חשבינן לה כאוכל ופסולת אך כשיש בו קיסמין הוי כב' מינים), ולא מצינו דמותר לברור ב' מיני אוכלין זמ"ז כשאפשר לאכלם בלא ברירה.

והגרש"ז זצ"ל בשש"כ פ"ג הערה קנ"ו כתב דשאני קיסמין שאינם חשובים לעצמם כלל וע"כ כל שרוב בנ"א שותים היין עם הקיסמין הם בטלים ליין וחשיבי כמין אחד ולא חשיב בורר, ומשא"כ בב' מינים דחשובים לעצמם שאינם בטלין זב"ז ורוצה לאכול אחד מהם הו"ל בורר אף אם אפשר לאכלם יחד, (ועד"ז כתב השביתת השבת מרקד סקי"א), ועיי"ש מש"כ לדינא לפ"ז ומש"כ בתיקונים ומילואים שם ובשלחן שלמה הכא באות כ"ח.

ולכאו' יש לפרש עוד בזה, דשאני הכא דה"ז משתתי הכי בתורת שתיית יין ומים וע"כ אמרינן דלאו מידי קעביד, ומשא"כ בברירה דב' מיני אוכלין דאף אם הם נאכלים יחד, מ"מ בתורת אכילה דמין אחד אינם נאכלים יחד.

ב] ונראה שנחלקו בזה הראשונים, דהנה בשבת ק"ט א' אמרינן דהא דשריקא טויא שרי הוא משום דמתאכיל הכי ולאו מידי קעביד ודמי להא דמותר ליתן יין צלול ומים צלולין לתוך המשמרת, משום דמשתתי הכי, ופירש"י דשריקא טויא הוא לשרוק ולטוח שמן וביצים מגולגלים על הצלי והא דשרי ולא אמרינן דמי למתקן הוא משום דמיתכיל הכי בלא שירקא, - ומבו' לפ"ז דהתירא דמשתתי בהכי אי"ז היתר מסוים במלאכת בורר דחשיב כמין אחד ולא חשבינן לה כפסולת, אלא הוא משום דלא חשבינן לה כלל כתיקון, (וכן הביאו מד' הגר"א בסימן שכ"ט סי"א שכתב לדמות לזה דדבר שנאכל בלא חליקה מותר להחליקו ואין בו משום ממחק, והרי דגם בשאר מלאכות כה"ג שרי משום דלא חשיב כתיקון כלל), - ולפ"ז בע"כ דהא דבב' מיני אוכלין הוי בורר אף אם הם ראויים ליאכל יחד, הוא משום דאינם נאכלין יחד בתורת אכילת מין אחד וע"כ חשבינן לה כתיקון.

ג] אך הנה בפי' ר"ח בשבת שם פירש דשריקא טויא היינו מים של מיעי אבטיחים שמסננין אותן במשמרת ושותין אותן לבדן ויפין הן לשלשול וכיון שהוא נאכל עם האבטיח ועם מעיו לאו מידי עביד, והביאוהו התוס' הרא"ש והרמב"ן וש"ר שם, - ומבו' לפ"ז דאף דשתיית מי האבטיח בפנ"ע ל"ד כלל לאכילת האבטיח אפ"ה אמרינן דלאו מידי קעביד, ולפ"ז אין לפרש דהא דבב' מיני אוכלין חשיב בורר הוא משום דאין נאכלין יחד בתורת אכילת מין אחד, - ובעכצ"ל כמש"כ הגרש"ז זצ"ל בשש"כ שם דטעם ההיתר בזה הוא משום דבני המעים של האבטיח אין להם חשיבות בפנ"ע וגם מתחילת בריאתם הם מין אחד ודומה לקיסמים דאין להם כל חשיבות בפנ"ע.

## אם הותר לאיסטניס לסנן יין ומים מקיסמין

ד] ממש"כ הר"ן דכיון דצלולין הם ורובייהו דאינשי לא קפדי בהו מותר לתת אותן לתוך המשמרת, משמע קצת דגם אותו שמקפיד ע"ז ודרכו לסננו מותר לסננו, - וכ"נ מעיקר מה שהעמידה הר"ן בגונא דרוב בנ"א אין מקפידין ע"ז, דלכאו' הוא משום דאדם זה שבא לסנן סתמא דמילתא הוא משום דהוא מקפיד ע"ז ובע"כ דסגי במה דרוב בנ"א אין מקפידין ע"ז.

אך הנה הפמ"ג במש"ז סק"ו כתב דאף דכל דמשתתי הכי לרוב בנ"א אין בו משום בורר, מ"מ למי שהוא איסטניס וא"א למשתי הכי לא אמרינן בטלה דעתו ולדידיה אסור דהוי בורר,(והביאו הביאוה"ל בד"ה הואיל).

ושמא ד' הפמ"ג קיימי במי שהוא איסטניס הרבה וא"א לו כלל לשתותו דהו"ל לדידיה כמשקה עכור דאסור לסננו אף בסודרין, ומודה הפמ"ג דאם אפשר לו לשתותו אף שדרכו לסננו שרי לסננו אף במשמרת, וצ"ע.

## הבורר במשמרת או בנפה אם חשיב כבורר אוכל מתוך פסולת או כבורר פסולת מתוך אוכל

ה] בשבת קל"ח א' אמרו דמשמר דמי לבורר דנוטל את האוכל ומניח את הפסולת, ובד' התוס' וש"ר שם ע"ד א' מבו' דהיינו דחשיב כבורר אוכל מתוך פסולת, (והרמב"ן והר"ן שם כתבו דהא דחייב משום בורר הוא משום דאיכא בורר דדמי ליה שבורר אוכל מתוך פסולת), ומבו' דבמשמר חשיב דהאוכל שיורד למטה הוא הנברר והפסולת הנשארת בכלי היא המשתיירת.[[1]](#footnote-2)

ויש ללמוד כן גם ממש"כ הבעה"מ בר"פ האורג דזורה ובורר הוו מלאכה שא"צ לגופה ומבו' דמרקד הויא מלאכה הצריכה לגופה, והיינו משום דבזורה ובורר נעשית המלאכה בנטילת הפסולת מן התערובת וכיון דא"צ לפסולת אלא לתיקון האוכל הו"ל משאצל"ג, ומשא"כ במרקד דחשיב דהאוכל שיורד למטה הוא הנברר, וזה הוי מלאכה הצריכה לגופה במה שנוטל את האוכל מן הפסולת, (ונתבאר כן בגליון מס' 46 סק"א בהערה), וכ"כ מבו' בד' הט"ז בסימן תק"ו סק"ג דהמרקד קמח בנפה חשיב כבורר אוכל מתוך פסולת, עיי"ש, וכ"ה משמעות ד' הביאוה"ל בס"א (ד"ה ובורר).

אך הנה ממה שאמרו בשבת שם דדרכו של בורר נוטל אוכל ומניח פסולת ופירש"י דאיירי בבורר קטנית והיינו בבורר קטנית בנפה (וכמש"כ רש"י שם דהפסולת למטה), מבו' דהאוכל שנשאר בכלי הוא הנברר והפסולת היורדת למטה היא המשתיירת, וכ"כ המ"ב בפתיחה דבבורר בנפה וכברה המשתייר בכלי הוא הנברר, עיי"ש, וצ"ע.

ו] ולמשמעות הגמ' דבמשמר חשיב דנעשה הברירה באוכל שיורד למטה ובברירת קטנית בנפה חשיב דנעשה הברירה בקטנית שנשאר בנפה, צ"ע דמ"ש זמ"ז, ועמש"כ בזה האג"ט בורר סק"ה.

ויש לפרש עוד בזה למש"כ המהר"י אבואלעפייא בתשו' מהריט"ץ סימן ר"ג (סוד"ה עוד כתב כ"ת הכלל) דהא דבמשמרת חשיב בורר אוכל מתוך פסולת הוא משום דהאדם משמר היין שהוא האוכל מתוך השמרים שנשארים במשמרת מאליהן, ולכאו' הוא ע"ד מש"כ הביאוה"ל בס"ט דבמשמר בעת הבירור אין נעשה פעולה כלל בהשמרים שמונחים במקומם והיין זב מהן וע"כ חשיב כבורר אוכל מתוך פסולת, ולפ"ז ניחא דבבורר בנפה שעושה כל זמן הרקדתו פעולה באוכל והפסולת יחד חשיב כבורר את האוכל מתוך הפסולת.[[2]](#footnote-3)

ז] ובזה מתפרש מש"כ בפירש"י בשבת ע"ד א' (ד"ה בקנון) דדרך הברירה בקנון הוא שנותן בו קטנית במקום הרחב ומנענעו והקטנית מגלגלת ויורד דרך פיו הקצר והפסולת נשאר בכלי, ומבו' דבכה"ג חשיב כברירת אוכל מתוך פסולת, (שהרי לדעת רוב קמאי הבורר פסולת מתוך אוכל חייב אף כשבורר בידו לאלתר וכ"ש כשבורר בקנון ותמחוי), והרי דהקטנית היוצאת מן הכלי היא הנבררת, ול"ד לבורר בנפה דהנשאר בכלי הוא הנברר - ולפ"ד המהר"י אבועלפייא ניחא, דכ"ה דבמשמר חשיב כבורר אוכל מתוך פסולת משום דבשעת הברירה אינו עושה מעשה בפסולת, הרי דה"נ הוא בקנון דנענוע הקנון אינו פועל כלל בפסולת המשתיירת בו, ע"כ חשיב דהאוכל היוצא ע"י הנענוע הוא הנברר.

ח] ומתפרש בזה גם מש"כ המג"א בסקט"ו דהמערה שכר מכלי ובוררו מן השמרים הוי כבורר אוכל מתוך פסולת, והמערה שומן מן הכלי הוי כבורר פסולת מתוך אוכל, וכ"כ המ"ב בסקנ"ה, והיינו משום דכל המעשה נעשה בהדבר שמערה מן הכלי, וע"כ דמי למשמר דהיין היורד למטה הוא הנברר.[[3]](#footnote-4)

וניחא בזה גם מה שעמד התהל"ד בסקכ"א בהא דסחיטת בוסר חשיבא כברירת אוכל מתוך פסולת, ולא אמרינן דהפסולת המשתיירת בידו היא הנבררת, והיינו משום דמעשה הברירה נעשה רק באוכל הנברר ולא בפסולת, וע"כ חשיב כבורר אוכל מתוך פסולת.

## ברירת פסולת עם מקצת מן האוכל

ט] הט"ז בסקי"ג בדין זבובים שנפלו לכוס דאסור להוציאן לבדן מן הכוס דהו"ל כבורר פסולת, אלא יקח מעט מן המשקה עמהן, ובטעם ההיתר בזה כתב הפמ"ג דהוא משום דלא נאסר לברור פסולת מן האוכל כשאינו בורר לגמרי אלא נוטל מעט אוכל עם הפסולת, וכ"כ הביאוה"ל בס"ד (ריש ד"ה הבורר) ובמ"ב בסימן תק"ד סק"כ.

וצ"ב דמה טעם יש להתיר בזה, הרי אף דנוטל את הפסולת עם מקצת מן האוכל, הרי הוא מתקן עי"ז את שאר האוכל בתיקון גמור, ומ"ט לי"ב משום בורר, וצ"ל דהיינו משום דבכה"ג לא חזינן לה כמעשה ברירה אלא כחלוקת התערובת, וע"כ לי"ב משום בורר.

אך החזו"א בסימן נ"ג סק"א כתב דהבורר פסולת מתוך אוכל אסור אף אם לוקח קצת מן האוכל עם הפסולת, אלא עיקר ההיתר בזה הוא משום דהזבוב צף ועומד בפנ"ע ואינו מעורב בכל המשקה אלא דמ"מ הוא מעורב עם היין שמטפח על גביו, וע"כ אין להתיר אלא כשלוקח מעט משקה עמו ואין לאסור משום ברירתו מן המשקה הנשאר דהזבוב ל"ה מעורב בו כלל.

י] והנה בד' החזו"א שם (ד"ה ולענין ברזא) מבו' דכל שיש זבובים הרבה ונעכרו המים אסור לבררם עם מעט משקה, משום דבכה"ג חשבינן להו כמעורבים בכל המים, (וכ"כ הגרש"ז זצ"ל בשש"כ פ"ג הערה ל"ט), וזה לטעמיה בטעם ההיתר בזה, - אך המ"ב בסימן תק"ד סק"כ כתב דכל שיש פירורי מצות שלא נכתשו היטב בתוך הקמח מותר לקחתם עם מעט קמח ומבו' דבכל ענין שרי, וזה לטעמיה דטעם ההיתר הוא משום דמותר ליקח פסולת עם מעט מן האוכל, וע"כ שרי בכל ענין.

## ברירת מקצת מן האוכל

יא] הפמ"ג שם כתב דלפ"ד הט"ז ה"נ בכל תערובת אוכל ופסולת מותר לברור מקצת מן האוכל וליכא איסור בורר רק כשבורר את כל האוכל, וזה לטעמיה דטעם ההיתר בזה הוא משם דכל שבורר את הפסולת עם מקצת מן האוכל לא חזינן לה כברירה אלא חזינן לה כחלוקת התערובת, וה"נ הוא כשבורר מקצת מן האוכל דחזינן לה כחלוקת התערובת, (אך לד' החזו"א אין להתיר בזה).

ומצאנו מקור נאמן לזה בד' הר"י מלוניל בשבת קמ"ג ב' והשיטה להר"נ שם קמ"ה ב' דליכא איסור בורר בסחיטת הדבש מן השעוה כיון דלא יצא הדבש לגמרי בסחיטתו, (ואך דלא נתפרש בדבריהם אלא דמדאורייתא לי"ב משום בורר, וי"ל דה"ז אסור מדרבנן).

יב] והפמ"ג שם נסתפק בזה דשמא במקום דאם בורר הכל חייב חטאת ה"ז אסור מדרבנן אף כשמניח מקצת מן האוכל עם הפסולת, והתהל"ד בסקל"ג עמד בזה שהרי בד' הט"ז מבו' דמותר לברור פסולת עם מקצת מן האוכל אף מדרבנן, (וכ"ה מבו' בד' הביאוה"ל בס"ד ובסימן תק"ו סק"כ דאף מדרבנן שרי).

אך לכאו' מכוון ד' הפמ"ג הוא דכשבורר מקצת מן האוכל הרי דאם ימשיך ויברור את שאר האוכל יבא לידי איסור דאורייתא וע"כ אף ברירת מקצת אסורה, ומשא"כ כשבורר את הפסולת עם מעט מהאוכל הרי דע"י ברירה זו א"א לבא כלל לאיסור דאורייתא, וע"כ שרי אף מדרבנן.

יג] ובעיקר מש"כ הפמ"ג להתיר בזה עפי"ד הט"ז, הנה בד' האג"ט האג"ט מרקד סק"ה אות ב' מבו' שפירש דטעמא דהט"ז אי"ז משום דכשנוטל פסולת עם מקצת מן האוכל אי"ז ברירה כלל אלא חלוקת התערובת, אלא הוא משום דליכא איסור ברירה כשלא נתברר הפסולת לגמרי, ולפ"ז אין להתיר אלא כשבורר פסולת עם מקצת מן האוכל דלא נעשה מעשה ברירה בפסולת שנוטל ועיקר איסור ברירה הוא במעשה הנטילה מן התערובת, (וכמש"נ בגליון מס' 46 מד' הבעה"מ דמה"ט זורה ובורר הוו משאצל"ג ומרקד הויא מלאכה הצריכה לגופה), ויש לאסור בברירת מקצת מן האוכל, וכ"נ בדבריו במלאכת בורר סק"ו אות י"א.[[4]](#footnote-5)

ויש מקום לדון עוד בזה דהא דמותר ליקח פסולת עם מקצת מן האוכל הוא משום דאי"ז דרך ברירה כלל, דדרך ברירה הוא להוציא את הפסולת לבדו, ומשא"כ כשמוציא מקצת מן האוכל דהוי דרך ברירה גמור דאוכל זה, יש בזה משום בורר, וצ"ע.

## עירוי יין מן הכלי

יד] ונפ"מ עוד בזה במש"כ השו"ע בסי"ד דמותר לערות בנחת מכלי לחבירו ובלבד שיזהר שכשיפסוק הקילוח ומתחילים לירד נצוצות קטנות הנישופות באחרונה מתוך הפסולת יפסיק ויניחם עם השמרים שאם לא יעשה כן הני ניצוצות מוכחי שהוא בורר, והמג"א בסקט"ו כתב דעיקר ההיתר בזה הוא משום דתחילת שפייתן כשאין הפסולת ניכר לאו בורר הוא, והפמ"ג שם כתב דמשמע דאע"פ שמשייר הרבה אוכל עם הפסולת כל שניכר הברירה והפסולת נראה הוה בורר, ולא הותר אלא משום דבתחילת שפייתן אין נראה הפסולת, וכתב דלפ"ז אסור לערות שומן מרוטב אף ששופך רוטב עמו או ששייר שומן כיון דניכר הוא ומוכחי שהוא בורר, וה"נ אסור לשפוך מכוס זבובים עם מעט משקה דניכר ונראה הברירה, ומבו' בדבריו דלפ"ד הט"ז שהתיר לברור זבובים עם מעט משקה, ה"נ יש להתיר לערות את היין מן הכלי כל שנשתייר מעט יין עם השמרים אף אם ניכר הברירה והפסולת נראה, (וכ"כ הפמ"ג במש"ז סקי"ג וכתב דבכה"ג ליכא איסור אף מדרבנן, עיי"ש), וכ"ה מבו' בדבריו במש"ז סימן תקי"ב סק"ג שכתב לפ"ד הט"ז דבשותה שכר מן השמרים יניח מעט שכר על השמרים.

ואמנם כ"ז הוא לפ"מ שנקט הפמ"ג דלפ"ד הט"ז דמותר לברור פסולת עם מקצת מן האוכל, ה"נ מותר לברור מקצת מן האוכל, אך אי נימא דלא הותר לברור מקצת מן האוכל, יש לאסור לערות את היין מן הכלי כשהברירה ניכרת אף אם נשתייר מעט יין מן השמרים.

ובזה מתפרש מש"כ המ"ב הכא בסקנ"ד וסקנ"ו כד' המג"א דלא הותר לערות את היין אלא משום דאין הברירה ניכרת, דאף שפסק בכ"ד כד' הט"ז דמותר לברור את הפסולת עם מקצת מן האוכל, מ"מ לא התיר לברור מקצת מן האוכל.

טו] אך צ"ע בסתירת דברי המ"ב בזה, דבסימן תק"ו סקי"ב הביא לד' הפמ"ג שכתב עפי"ד הט"ז דהשותה שכר ובתחתיתו יש שמרים יניח מעט שכר על השמרים, והרי דהתיר אף בברירת מקצת מן האוכל, - ושמא לא התיר בזה אלא ביו"ט דלדעת רוב קמאי ליכא איסור כלל אף כשבורר פסולת מתוך אוכל כדרכו, וצ"ע.

## ברירת מקצת מן הפסולת

טז] בירושלמי בפ' כלל גדול אמרינן דאם היה יושב ע"ג כרי וברר צרורות כל היום אינו מתחייב, והביאו האו"ז בסימן נ"ט, והקה"ע שם כתב דטעם ההיתר בזה הוא משום דלא הועיל כלום, (ופשוט דאיירי בגוונא שהצרורות שנשתיירו חשובין כמעורבין בכל הכרי, דאם הועיל בירור הצרורות דכבר ליכא צרורות מעורבין במקצת מן הכרי נמצא דנתברר אותו מקצת לגמרי והו"ל ברירה מעליא), והביאוהו הפמ"ג באש"א בסימן ש"מ סקי"ח והביאוה"ל שם ס"א (ד"ה ומלקט) הביא לד' הקה"ע, (והביאוה"ל שם כתב לפ"ז דה"נ במלקט לבנות מתוך שחורות אינו חייב כשנשאר עוד הרבה דלא הועיל)

וצ"ב דמ"ט הוצרכו לפרש דטעם ההיתר בזה הוא משום דלא הועיל כלום, (ומזה למד הביאוה"ל לפטור במלקט לבנות מתוך שחורות כשנשאר עוד הרבה), הרי למש"כ הט"ז דמותר לברור פסולת עם מקצת מן האוכל אף שהאוכל שנשאר נתקן לגמרי והפמ"ג כתב דלפ"ז ה"נ מותר לברור מקצת מן האוכל אף דמקצת זה נתקן לגמרי ע"י הברירה, הרי דמה"ט הוא דהבורר מקצת מן הפסולת פטור.[[5]](#footnote-6)

יז] ושמעתי לפרש בזה, דדוקא היכא דנשתייר מקצת מן האוכל עם הפסולת דחילק את האוכל זמ"ז חזינן לה כחלוקת התערובת, אך כל שנטל מקצת מן הפסולת ונשתייר מקצת מן הפסולת עם האוכל לא חזינן לה כחלוקת התערובת, (דלעולם לא חזינן לנטילת הפסולת כחלוקת התערובת אלא כתיקון האוכל), וע"כ כל הא דהנוטל מקצת מן הצרורות פטור הוא משום דלא הועיל.

אך אי"ז מתישב בד' הפמ"ג, שבדבריו הכא במש"ז סקי"ג מבו' להדיא דלפ"ד הט"ז אף ליכא משום ברירה כשבורר מקצת מן הפסולת ומניח פסולת עם האוכל, וצ"ע.

## טעם הא דזורה חייב אף דאחר הזריה משתיירין צרורות

יח] האג"ט זורה סק"א אות ד' הק' בדינא דהירושלמי דהבורר מקצת מן הצרורות פטור ממה שאמרו בשבת ע"ג ב' דזורה דמי לבורר ומרקד, אף דאחר הזריה לברר המוץ עוד נשאר צרורות אשר אינם מסתלקים רק ע"י מלאכת ברירה, והוכיח מזה דהבבלי פליג על הירושלמי, (ועיי"ש שכתב דהירושלמי לטעמיה בגדר מלאכת זורה, ואכמ"ל).

אך מד' האו"ז שהביא לדינא לד' הירושלמי (וכן הביאוהו הפמ"ג והביאוה"ל) מבו' דס"ל דהבבלי לא פליג ע"ד הירושלמי, ותיקשי דמ"ש מזורה דחייב אף דאחר הזריה נשאר צרורות.

וי"ל בזה בתרי גווני, חדא, דכיון דכשזורה הוא בורר את המוץ לגמרי חשיב כבורר אף דמשתייר צרורות, ועוד, דכיון דהא דפטור כשברר מקצת מן הצרורות הוא משום דלא הועיל כלום, הרי דל"ש טעם זה בזורה, דכיון דכ"ה דרך תיקון התבואה דתחילה הוא זורה ומפריד את המוץ ואח"כ הוא בורר ומוציא את הצרורות, (והוא עושה כן ע"י מעשה אחר), א"א לומר דלא הועיל מעשה הזריה.

1. אך בפירש"י שם צ"ה א' (ד"ה בורר) מבו' דהמחבץ שהוא נותן את החלב הקפוי בתוך כלי ומי החלב נוטפין ממנו חשיב כבורר אוכל מתוך פסולת, ומבו' דהגבינה המשתיירת בכלי היא הנבררת, (וכ"ה משמעות פירש"י שם ק"מ א' ד"ה לפי דבנתינת ביצה במסננת של חרדל חשיב דהחלבון המשתייר במסננת הוא הנפרד והו"ל כברירת פסולת מאוכל), והתהל"ד בסקכ"א תמה בזה דפעולת מחבץ היא ממש כפעולת משמר, ומ"ש דבמשמר חשבינן דהיין היוצא מן הכלי הוא הנברר ובמחבץ חשבינן דהגבינה הנשארת בכלי היא הנבררת, ועמש"כ בזה השביתת השבת בורר סקל"ו, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-2)
2. אך אכתי צ"ב, דאף דבבורר בנפה וכברה נעשה מעשה הברירה באוכל ובפסולת יחד, מ"ט חשבינן דהברירה הוא בהמשתייר בנפה, ואין הברירה במה שיוצא מן הנפה, וי"ל דבזה מהני הא דהנפה היא בידו, דמה"ט חשבינן דהמעשה נעשה בהמשתייר בנפה שבידו, ועמש"כ עוד בזה בס' ארחות שבת פ"ג הערה ס"א. [↑](#footnote-ref-3)
3. אך הגר"ז בפסקי הסידור כתב דאם נפל פסולת למשקה מותר להטות את הכלי ולשפוך את הפסולת לחוץ דהוי כבורר אוכל מתוך פסולת משום שהכלי עם המשקה בידו, (והביאו האג"ט בורר סק"ה אות ב') ומבו' דהמשתייר בכלי הוא הנברר אף כשעושה את מעשה הברירה בהדבר שמערה מן הכלי). [↑](#footnote-ref-4)
4. אך עיי"ש שכתב שם דה"נ יש לאסור בברירת הפסולת עם מקצת מן האוכל משום דהאוכל הנשאר מתברר לגמרי, וחק תוכות ג"כ חייב בשבת משום דמחשבתו לכתיבה, ואין להתיר אלא כשדעתו לאכלו לאלתר. [↑](#footnote-ref-5)
5. ולמש"נ לעיל סוסק"י לדון בדעת המ"ב דלא הותר אלא לברור את הפסולת עם מעט מן האוכל, אך לא הותר לברור מעט מן האוכל, ניחא דה"נ אין להתיר מכח זה לברור מעט מן הפסולת, וכל הא דאינו חייב בכה"ג הוא משום דלא הועיל כלום. [↑](#footnote-ref-6)