מה - בדין אתי אוירא
קטגוריות: ש_ס / יג עירובין / עירובין - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / מחיצות מהדו_ב

**סימן מה**

**בדין אתי אוירא**

**א**

א] **עירובין י' א',** תני לוי מבוי שהוא רחב כ' אמה נועץ קנה באמצעיתו ודיו, הוא תני לה והוא אמר לה אין הלכה כאותה משנה, ופירש"י שם דהא דאין הלכה כאותה משנה, הוא משום דאתי אוירא דהאי גיסא ודהאי גיסא ומבטל לי' לקנה, וכ"כ הרשב"א והריטב"א והמאירי.

**וכ"ה** מבו' גם בד' התוס' לעיל ב' ב' ד"ה בין לרבנן דכל הא דל"מ עמודים שבתוך רוחב הפתח לחלק הפתח דלא יהא יותר מי', הוא משום דאתי אוירא,[[1]](#footnote-2) - וכ"נ גם בד' התוס' לקמן י"ז ב' ד"ה וארבעה פשוטין והר"ן שם, ובד' הרשב"א והריטב"א לקמן י"ט ב', דמה"ט הוא דבפסי ביראות מהני הפשוטין לחלק את הפתח שלא יהא יותר מי', דהתם לא אמרינן אתי אוירא.[[2]](#footnote-3)

**ולדעת** הריטב"א בסוגיין הוא נלמד כן מהא דמהני כשעושה פס ד' אמות ומניחו לארכו של מבוי, דאי"ז משום דה"ז מחלק את המבוי לב' מבואות, אלא הוא משום דכל הא דל"מ נעיצת קנה הוא משום דאתי אוירא וכו', וכותל חשוב שהוא כמחיצה אינו מתבטל באוירא דתרי גיסי, עיי"ש.

ב] **אמנם** הנה בגליון הגרע"א לסימן שס"ג כתב ע"ד רש"י, ז"ל, תמוה לי מאי צריך לזה דאתי אוירא וכו', הא בלא"ה כיון דלא נעשה ב' מבואות לו יהי' דמקום הפס ממעט להאויר הא מ"מ עדיין המבוי רחב יותר מי' אמות ע"י ב' האוירים, דהאוירים הם כ' אמות פחות מקום הפס, ורק ע"י פס נחלק המבוי ונעשה ב' מבואות, והרי במאי דפרכינן אח"כ ואמאי יעשה פס אמה וכו' ולא ידע לסברא דאתי אוירא דהאי גיסא וכו', ואעפ"כ ל"ה מהני פס כ"ש באמצע,[[3]](#footnote-4) אלא ודאי כנ"ל, וצע"ג, עכ"ל.

**והנה** במשה"ק הגרע"א מסברא דאף אם מקום הפס ממעט להאויר עדיין המבוי רחב יותר מי' אמות ע"י ב' האוירים, צ"ב, שהרי להך ברייתא דנועץ קנה באמצעיתו ודיו, אף דבפשוטו ודאי דל"מ הקנה לחלק המבוי לב' מבואות, בע"כ דכל דאיכא סתימה כ"ש באמצע פתח המבוי, ה"ז מועיל לחלק את הפתח לב' פתחים, דכל אחד מהן אינו יותר על י', וא"כ מ"ט פשיטא לי' להגרע"א דלפ"מ דאין הלכה כאותה משנה, ודאי דל"מ מידי הא דהפס ממעט לאויר דאכתי המבוי רחב יותר מי' אמות ע"י ב' האוירים, הרי שפיר י"ל דבהך מילתא הלכה כאותה משנה דכל דאיכא סתימה כ"ש באמצע פתח המבוי ה"ז מועיל לחלק את הפתח לב' פתחים דכל אחד אינו יותר על י', והא דאין הלכה כאותה משנה, הוא משום דאתי אוירא וכו'.

**וביותר** צ"ע, דלפ"מ דקי"ל דאתי אוירא וכו', הרי ודאי דגם מה"ט ל"מ נעיצת קנה, ובפשוטו אף בגונא דאין בכל פתח המבוי יותר מי' אמות אלא בצירוף מקום הקנה, ג"כ ל"מ, משום דאתי אוירא וכו' ומצטרף מקום הקנה לשיעור הפרצה, וכמש"כ כן בחי' הר"ן לקמן ט"ז ב', וא"כ מ"ט נימא דהא דקי"ל דל"מ נעיצת קנה הוא גם משום דאכתי הפתח רחב יותר מי' אמות ע"י ב' האוירים, דמהיכ"ת דבתרי מילי אין הלכה כאותה משנה, וצ"ע בזה.

**ב**

ג] **והנה** הגרע"א הוכיח דגם בלא הא דאתי אוירא ל"מ נעיצת קנה, מהא דפרכינן ואמאי יעשה פס אמה וכו' ולא ידע להסברא דאתי אוירא דהאי גיסא, ואפ"ה ל"ה מהני פס כ"ש באמצע.[[4]](#footnote-5)

**ובדעת** רש"י ודעימי' הי' נראה דס"ל, דכבר מעיקרא ידעינן להא דאתי אוירא, דאלמלי כן הי' מועיל אף פס כ"ש, ואך דס"ד דאם עומ"ר מב' רוחות הוי עומד ובכח העומד להתיר את האויר, ל"מ האויר לבטל את העומד, וזהו שאמרו דמהא דלא אמרינן דיעשה פס אמה ומחצה וכו' ש"מ דעומ"ר מב' רוחות ל"ה עומד, וע"כ הוא דאמרינן בזה אתי אוירא.

**ועד"ז** מצינו בדברי הר"ן שפירש בהא דפריך דיעשה פס אמה וירחיק אמה וכו' ש"מ עומד כפרוץ אסור, דהיינו דס"ד דאם עומד כפרוץ מותר ליכא למימר בזה דאתי אוירא, כיון דהעומד חשוב מן האויר, וזהו שאמרו דמהא דלא אמרו דיעשה פס אמה וירחיק אמה וכו', ש"מ דעומד כפרוץ אסור, וע"כ הוא דאמרינן בזה דאתי אוירא, וכ"ה מבו' גם בחי' המאירי, - וה"נ מתפרש הא דס"ד דלמ"ד דעומ"ר מב' רוחות הוי עומד מהני שיעשה פס אמה ומחצה וכו', והיינו דאם עומ"ר מב' רוחות הוי עומד והעומד אלים מן האויר, ל"מ האויר לבטל את העומד.[[5]](#footnote-6)

ד] **אך** הנה בפירש"י בד"ה יעשה כתב, ז"ל, ש"מ מדלא מצטרפת להו עומ"ר על הפרוץ בין ב' הרוחות כשתצרפם ל"ה עומ"ר, אלא זיל לגבי כל חד וחד ונמצא פרוץ רבה עליו ומבטלו, ונמצא פתח רחב מעשר, עכ"ל, ומשמעות דבריו דהא דחשבינן דהפתח רחב מעשר, אי"ז מכח דינא דאתי אוירא, אלא הוא מכח דהפרוץ מבטל את העומד,[[6]](#footnote-7) וה"ה מבטל את ב' העומדים, אף דבהעומד שבצד השני ליכא אויר אלא מצד אחד, ולי"ב לדינא דאתי אוירא, - וצ"ע דזה דלא כמש"כ בריש סוגיין דהא דל"מ נעיצת קנה הוא משום דינא דאתי אוירא.

ה] **עוד** צ"ע בזה בדברי הרשב"א והריטב"א בסוגיין, דמבו' בדבריהם שפירשו דהא דפריך דיעשה פס אמה וירחיק אמה וכו', הוא משום דס"ד דעיקר דינא דאתי אוירא הוא רק כשב' האוירים רבים על העומד, וכל שאחד מן האוירים שוה לעומד לא אמרינן אתי אוירא, אף למ"ד דפרוץ כעומד אסור.[[7]](#footnote-8)

**ולפ"ז** תיקשי, דא"כ מ"ט למ"ד דפרוץ כעומד אסור ניחא הא דלא אמרינן דיעשה פס אמה וירחיק אמה וכו', הרי אף דפרוץ כעומד אסור וא"א להתיר בזה מכח העומד, מ"מ כיון דלא אמרינן בזה אתי אוירא, הדין נותן דיועיל הפס לחלק את פתח המבוי לב', וכמש"כ הרשב"א והריטב"א גופייהו דכל הא דל"מ נעיצת קנה הוא רק מכח דינא דאתי אוירא, ותו יהא הפתח ניתר בלחי ובקורה.[[8]](#footnote-9)

**ג**

ו] **והנה** בעיקר מה שנחלקו הראשונים בביאור הא דס"ד דבאויר השוה לעומד לא אמרינן אתי אוירא, אם ה"ז תליא בהפלוגתא אם עומד כפרוץ מותר, לכאו' הי' נראה דיסוד הפלוגתא בזה הוא אם דינא דאתי אוירא תליא בדיני המחיצות, אם יש כח בהעומד כנגד האויר, וזהו דס"ד דתלי דין אויר השוה לעומד בהפלוגתא אם עומד כפרוץ מותר, או דדינא דאתי אוירא לא תליא כלל בדיני המחיצות, וע"כ אין מקום לתלות לדין אויר השוה לעומד בהפלוגתא אם עומד כפרוץ מותר.[[9]](#footnote-10)

ז] **אמנם** צ"ע בזה, ובהקדם, דהנה במה שאמרו בסוגיין דאף דעומד כפרוץ מותר, מ"מ ל"מ לעשות פס אמה וכו' דאתי אוירא וכו', כתב הריטב"א, ז"ל, דאפי' בהא נמי שייך ביטול אוירין, כיון שמן הצד האחד שוה לו ומן הצד השני רבה עליו, הא כל היכא וכו' שאין אויר אחד מהם רבה עליו הוי עומד, עכ"ל, ומבו' בדבריו דכל הא דאמרינן אתי אוירא אף כשהאויר שוה לעומד, הוא רק כשהאויר השני רבה על העומד, וכ"כ הריטב"א לקמן ט"ז ב', וכ"כ הר"ן בסוגיין ולקמן י"ז ב', וכ"כ בחי' המאירי בסוגיין, והריטב"א לקמן למד לזה מהא דתניא לקמן ט"ז א' בעומד מג' עד ד', דאם הי' פרוץ כעומד כנגד העומד מותר.

**וכ"ה** משמעות דברי רש"י בד"ה ודהאי גיסא דכשעושה פס אמה ומרחיק אמה וכו', לא אמרינן אתי אוירא, אלא לבטל את האמה עומד שבאמצע הפתח, ומשמע דהאמה עומד שבאמצע אינה מתבטלת, והיינו משום דאין אחד מן האוירים שבצידה רבה עלי', ובכה"ג לא אמרינן אתי אוירא.[[10]](#footnote-11)

**ולכאו'** יסוד הדברים הוא, דעיקר דינא דאתי אוירא הוא דהאויר דמחד גיסא מבטל את העומד, כל שנצטרף לו האויר דמאידך גיסא,[[11]](#footnote-12) וע"כ כל דמחד גיסא האויר מרובה על העומד, ה"ה מועיל לבטל את העומד, אף דמאידך גיסא האויר שוה לעומד.[[12]](#footnote-13)

ח] **ובזה** יש לפרש לדברי התוס' לקמן בסוגיין, במה שאמרו בעור האסלא דאם עומ"ר מב' רוחות הוי עומד, הרי דכל דאיכא אצבע וב' שלישים מכאן ואצבע וב' שלישים מכאן ואצבעיים וב' שלישים באמצע ה"ז מצטרף לטפח, והתוס' שם עמדו דמ"ט לא אמרינן בזה אתי אוירא, עיי"ש, והמהרש"א שם הק' דמ"ט לא עמדו בזה בגופא דמילתא דרב דימי דאצבעיים מכאן ואצבעיים מכאן ואצבעיים ריוח באמצע דבכה"ג נמי אמרינן דאתי אוירא, וכתב דיש לישב.

**ולמש"נ** יש לפרש הישוב לזה, דכיון דלא אמרינן אתי אוירא באויר השוה לעומד, אלא אם אויר אחד רבה על העומד, והוי עיקר הביטול מכח האויר הרבה על העומד, הרי דבזה פשיטא להו להתוס' דאויר דמחוץ לכלי ל"מ לבטל, וכל מה שדנו התוס' דאמרינן אתי אוירא אף באויר דמחוץ לרשות, היינו היכא דהאויר שבתוך הרשות רבה על העומד, והאויר שחוץ לרשות מצטרף אליו, ולמדו לזה ממה שאמרו לקמן י' ב' דאויר דלמעלה מי' מצטרף לבטל,[[13]](#footnote-14) וע"כ לא קשיא להו אלא בגונא דאצבעיים וב' שלישים באמצע, דאויר זה רבה על העומד, אך בגונא דאצבעיים באמצע דאויר זה שוה לעומד ול"מ לבטל את העומד, ל"מ חייל הביטול מכח האויר שמחוץ לכלי.[[14]](#footnote-15)

ט] **ועיקר** הך מילתא דלעולם הוי עיקר הביטול מכח האויר דחד גיסא, כל שנצטרף לו האויר דאידך גיסא, יש ללמוד כן גם ממש"כ הרשב"א בסוגיין בדעת הירושלמי, דכל הא דל"מ נעיצת קנה הוא רק כשנותן קורה על אחד מן הפתחים, אך כל שנותן קורה על ב' הפתחים מהני, ומשמעות דבריו דהטעם בזה הוא משום דאויר שתחת הקורה אינו מבטל את העומד, וע"כ כל שנתן קורה על שניהם, שפיר מהני הקנה לחלק את הפתח לב' פתחים שאין אחד מהם יותר על י', עיי"ש.

**ולפ"ז** צ"ל דהא דלא סגי במה שנתן קורה על אחד מהן, הוא משום דאכתי מהני האויר השני לבטל את העומד, דהגם דל"מ חייל עיקר הביטול מכח אויר שתחת הקורה, מ"מ כל דאיכא אויר הראוי לבטל את העומד, מצטרף אליו אף אויר שתחת הקורה.

י] **והנה** בדברי הריטב"א לקמן ט"ז ב' מבו', דהא דלא אמרינן אתי אוירא כשב' האוירים שוין לעומד, הוא למ"ד דעומד כפרוץ מותר, אך למ"ד דעומד כפרוץ אסור, אמרינן אתי אוירא אף בכה"ג,[[15]](#footnote-16) ולכאו' הטעם בזה, דלמ"ד דעומד כפרוץ אסור והאויר חשוב מן העומד, שפיר מצי חייל הביטול אף מכח אויר השוה לעומד, ורק למ"ד דעומד כפרוץ מותר, ל"מ חייל הביטול מכח אויר השוה לעומד.

**ואמנם** צ"ע דלכאו' ד"ז ניחא להר"ן והמאירי דס"ל דדינא דאתי אוירא תלי בדיני המחיצות, וזהו דס"ד דדין אתי אוירא באויר השוה לעומד תליא בהפלוגתא אם עומד כפרוץ מותר, וע"כ שפיר י"ל דגם הא דלא אמרינן אתי אוירא כשב' האוירים שוין לעומד, הוא רק למ"ד דעומד כפרוץ מותר, דלמ"ד דעומד כפרוץ אסור, דלדידי' הוה פשיטא לן דאמרינן אתי אוירא אף באויר השוה לעומד, הרי דאף אם ב' האוירים שוין לעומד אמרינן אתי אוירא, - אך לדעת הריטב"א גופי' דס"ל דדינא דאתי אוירא לא תלי כלל בדיני המחיצות, וע"כ פשיטא לי' דהא דס"ד דלא אמרינן אתי אוירא באויר השוה לעומד, לא תלי בהפלוגתא אם עומד כפרוץ מותר, א"כ מ"ט נימא דדין אתי אוירא כשב' האוירים שוין לעומד, תלי בהפלוגתא אם עומד כפרוץ מותר.

**ד**

יא] **והנה** לקמן ט"ז ב' בעי רב המנונא אם מהני עומ"ר בערב, ובעי אביי למיפשטה מהא דתנן דשיעור חבלים ועוביין יתר על טפח שיהיו הכל י' טפחים ואם איתא למה לי יתר על טפח ליעביד פחות מג' וחבל משהו פחות מג' וחבל משהו פחות מד' וחבל ומשהו, ואמרינן עלה ותסברא האי פחות מד' היכי מוקי לי' וכו', אי מוקים לי' עילאה אתי אוירא וכו', ואי מוקים לי' בי מיצעי הו"ל עומ"ר מב' רוחות.

**ובחי'** הרשב"א שם כתב, ז"ל, אי מוקי לי' בי מיצעי הו"ל עומ"ר על הפרוץ מב' צדדין, כלומר ול"ה עומד וכו', ואית לן למידק אשמעתין בהא נמי דמוקי לי' בי מיצעי נימא בי' אתי אוירא דהאי גיסא ודהאי גיסא ומבטלי לי' כדאמרי' באידך, ויש לי לומר וכו', וא"נ יש לי לומר דבכה"ג לא אמרינן אתי אוירא דהאי גיסא ודהאי גיסא, משום דלבוד להקל אמרינן ולא להחמיר, והלכך כל שאתה בא לומר אתי אוירא דלמעלה מן החבל העליון דהיינו אוירא דעלמא ומבטל לי', לא אמרינן לבוד והרי החבל העליון מפסיק בינו ובין אוירא דעלמא, וכי אמרת מ"מ אוירא דבינו בינו מבטל לי' אמרינן לבוד, וזה נ"ל עיקר, אח"כ חזרתי וראיתי דאפילו להחמיר אמרי' לבוד במבוי שרצפו בלחיים, ולפיכך התירוץ הראשון עיקר, עכ"ל.

**והנה** דברי הרשב"א מחודשים טובא, דאף אם לא אמרינן לבוד להחמיר, מ"מ מ"ט לא נימא דהאויר דמעל לב' החבלים העליונים והאויר שמתחת לב' החבלים יבטלו לשניהם יחד, דהרי האויר מרובה מן המקום דב' החבלים יחד עם האויר שביניהם, ומה מהני הא דהחבל העליון מפסיק בין החבל התחתון לאוירא דעלמא, דאמנם אם ל"ה בכח אוירא דעלמא לבטל אלא לחבל האמצעי בפנ"ע, שפיר אמרינן דהחבל העליון מפסיק בינו לבין האויר, אך הרי בכח אוירא דעלמא לבטל לב' החבלים יחד, - ובע"כ מדברי הרשב"א, דכל הא דאתי אוירא וכו' ומבטל, הוא רק באויר הסמוך לעומד, אך אויר המרוחק מן העומד ל"מ כלל לבטל את העומד, אף אם יש בו כשיעור לבטל את ב' העומדים יחד.

יב] **ולכאו'** נפ"מ רבתא לדינא בזה, אף לפ"מ דמסיק הרשב"א דאמרינן לבוד להחמיר, הוא בכותל נ"ה טפחים והיו בו כ' טפחים עומד י"ב פרוץ י"א עומד י"ב פרוץ, דבכה"ג בפשוטו אמרינן אתי אוירא ובטל העומד י"א והוי כל ההיקף פרוץ מרובה, ואם יסתור מן העומד י"א ג' טפחים באמצעיתו וישאר ד' עומד מכל צד, הדין נותן דלא נימא בזה אתי אוירא ותהא רוח זו ניתרת, למ"ד דעומ"ר מב' רוחות הוי עומד, והיינו משום דהאויר שבין ב' עומדין אלו מועט מן העומדין, ובכה"ג לא אמרינן אתי אוירא, ואף דמצינו לדון דב' האוירים די"ב טפחים יבטלו לב' העומדים דד' טפחים והאויר שביניהם יחד, לא אמרינן הכי.[[16]](#footnote-17)

**אך** קשיא טובא ע"ז מסוגיית הגמ' הכא, דלפ"ז הרי איכא תקנה מעליא במבוי רחב ט"ו אמה, לעשות באמצע ב' עומדים ד' טפחים הרחוקים זמ"ז ג"ט, דבכה"ג לא אמרינן אתי אוירא, והדין נותן דיועילו העומדים לחלק את הפתחים וליכא פתח יותר מי', למש"כ הרשב"א ודעימי' דכל הא דל"מ נעיצת קנה במבוי רחב כ' אמה הוא מכח דינא דאתי אוירא, ולפ"מ שנקט הרשב"א בתחילה דלא אמרינן לבוד להחמיר, שפיר יועיל אף לעשות באמצע ב' קנים כ"ש שאין ביניהם ג"ט, דבכה"ג לא אמרינן אתי אוירא.[[17]](#footnote-18)

**ה**

יג] **ונראה** די"ל בזה, דהנה נתבאר לעיל סק"ג בהא דפריך דיעשה פס אמה ומחצה וכו', ומשני דאתי אוירא, דודאי דגם מעיקרא ידעינן להא דאתי אוירא, דהרי כל הא דל"מ נעיצת קנה הוא משום דאתי אוירא, וכמש"כ רש"י וש"ר, אלא דס"ד דאם עומ"ר מב' רוחות הוי עומד ובכח העומד להתיר את האויר, ל"מ האויר לבטל את העומד, וזהו שאמרו דמהא דלא אמרינן דיעשה פס אמה ומחצה וכו' ש"מ דעומ"ר מב' רוחות ל"ה עומד, וע"כ הוא דאמרינן בזה אתי אוירא.

**והנה** לפ"ז מתפרש הא דמשני דשאני הכא דאתי אוירא דהיינו דאף דבכח העומ"ר מב' רוחות להתיר את האויר, מ"מ אמרינן בזה אתי אוירא, ובפשוטו היינו משום דדינא דאתי אוירא קדים, ומהני האוירים לבטל את העומד, ותו אין בכח העומד להתיר את האויר.

יד] **ולפ"ז** נראה די"ל, דמה שנקטו הרשב"א והריטב"א דדינא דאתי אוירא באויר השוה לעומד לא תליא בהפלוגתא אם עומד כפרוץ מותר, הוא משום דלפ"מ דמשני דאמרינן אתי אוירא אף דעומ"ר מב' רוחות הוי עומד, והרי דאף היכא דבכח העומד להתיר את האויר, מ"מ אמרינן דאדרבה אתי אוירא ומבטל את העומד, ותו אין בכח העומד להתיר את האויר, הרי דה"נ אם בכח העומד להתיר את האויר מכח הא דעומד כפרוץ מותר, אמרינן דאדרבה אתי אוירא ומבטל את העומד, - ובע"כ דהא דס"ד דלא אמרינן בכה"ג אתי אוירא, הוא משום דדינא דאתי אוירא הוא רק באויר המרובה על העומד, ולא תלי זה בהפלוגתא אם עומד כפרוץ מותר, וע"ז משני דאף באויר השוה לעומד אמרינן אתי אוירא, כל שהאויר השני מרובה על העומד.

טו] **ואמנם** יש מקום לומר, דכל נידון הגמ' דבאויר השוה לעומד לא אמרינן אתי אוירא, הוא רק בכה"ג דיש בכח העומד להתיר את האויר, משום דעומ"ר מב' רוחות הוי עומד, או משום דעומד כפרוץ מותר, אך בגונא דאין בכח העומד להתיר את האויר, ודאי דאמרינן אתי אוירא אף באויר השוה לעומד.

**והטעם** בזה הוא, דבכה"ג דיש בכח העומד להתיר את האויר, הרי דכל הא דאמרינן בזה אתי אוירא, הוא משום דדינא דאתי אוירא קדים ומכח זה בטל העומד, ובזה הוא די"ל דכ"ז הוא באויר המרובה על העומד, דכיון דהאויר חשוב טפי מן העומד, יש לנו לדון תחילה על האויר, וכל שבכחו לבטל את העומד ה"ה מועיל לבטלו, אף דאלמלי הא דהי' האויר מבטל את העומד, הרי דאדרבה הי' בכח העומד להתיר את האויר, אך באויר השוה לעומד, מצינו לדון תחילה על העומד, וכיון דבכח העומד להתיר את האויר, לא אמרינן בזה אתי אוירא, - אך בגונא דאין בכח העומד להתיר את האויר, ונמצא דאף אם נדון על העומד תחילה, אכתי יהא האויר חשוב כפרוץ, שפיר אמרינן אתי אוירא אף אם אין האויר מרובה על העומד.

?ואמנם יש לפקפק בזה, דלכאו' הא דבעומ"ר אמרינן אתי אוירא, י"ל דהוא משום דגם אחר העומ"ר ל"ה כסתום לגמרי, וכדחזינן דאינו מתיר ביותר מי', וכמש"כ הראשונים כן בטעם החילוק בין קורה לצוה"פ, ולפ"ז לא א"ש דברינו.?

טז] **ויש** לסייע לזה, דהנה בפשוטו הי' נראה, דלפמש"כ הרשב"א והריטב"א דס"ד דאף אם עומד כפרוץ אסור לא אמרינן אתי אוירא אלא באויר המרובה על העומד, הרי דגם לפ"מ דמשני דאמרינן אתי אוירא אף כשאין האויר מרובה על העומד, מ"מ הא דלא אמרינן אתי אוירא כשהעומד מרובה על האויר, אי"ז מכח דינא דעומ"ר דהוי כעומד, אלא הוא משום דלא אמרינן אתי אוירא כשהעומד מרובה מן האויר, דבכה"ג אין בכח האויר לבטלו,[[18]](#footnote-19) וכן פשיט"ל להחזו"א בסימן ס"ט סק"י, (במש"כ שם דבט"ו אמות והפליג ב' והעמיד ג', א"צ לטעם דעומ"ר), עיי"ש.

**אמנם** הנה ז"ל הרשב"א בעבוה"ק שער ב' פ"ב הל"ד, עושה פס וכו' ונמצאו הפסין שבצדדין יתירים על הפרוץ שמהן ולכתלים "וה"ז כעומד" וכו', שכל שהפס רבה על האויר שבינו ובין הכותל נידון כעומד, עכ"ל, ולהדיא בדבריו דהא דלא אמרינן אתי אוירא בעומד המרובה על האויר, הוא מכח דינא דעומ"ר דחשיב כעומד,[[19]](#footnote-20) וכאשר כ"ה גם משמעות דברי רש"י בד"ה מרחיק ב' אמות, (דמש"כ דה' אמות אלו סתומות וכו', לכאו' הוא לפרש מ"ט לא אמרינן בזה אתי אוירא).

**ונראה** מזה כמש"נ, דכל מה שדנו בגמ' דלא אמרינן אתי אוירא באויר השוה לעומד, הוא רק בגונא דבכח העומד להתיר את האויר, אך בגונא דאין בכח העומד להתיר את האויר, אמרינן אתי אוירא אף כשאין האויר מרובה על העומד, - ולפ"ז הרי דה"נ הא דלא אמרינן אתי אוירא כשהעומד מרובה על האויר, הוא רק משום דבכח העומד להתיר את האויר, דכל דאין בכח העומד להתיר את האויר, אמרינן אתי אוירא בכל ענין, ואף באויר המועט מן העומד, וזהו שכתב הרשב"א דהא דלא אמרינן אתי אוירא בכה"ג הוא משום דהוי כעומד.[[20]](#footnote-21)

?וכ"ה מוכח גם מד' הריטב"א שכתב לדון דיפסול בזה פרצה ד' דרב הונא, וכבר נת' דיסוד דין פרצה ד' דרב הונא הוא במקום דבעינן לראות מחיצה גמורה, ולכאו' הרי ברוח רביעית ל"ב מחיצה גמורה וסגי בתיקון דלו"ק ובזה ליכא גריעותא בפרצה דרב הונא, ובע"כ דכדי לבטל דלא נימא אתי אוירא בעינן לחשבו כסתום לגמרי, ודו"ק?.

**ו**

יז] **ולפ"ז** נראה דזהו מהו שאמרו בגמ' דש"מ דעומד כפרוץ אסור, דלאו היינו דאף דלא אמרינן אתי אוירא, משום דאין האויר מרובה על העומד, מ"מ ל"מ מכח הא דעומד כפרוץ אסור, דלעולם אף דעומד כפרוץ אסור, מ"מ הי' בדין דיועיל הפס לחלק את הפתח לב' פתחים שאין אחד מהם יותר על י', וכמבו' בד' הראשונים דכל הא דל"מ נעיצת קנה הוא משום דאתי אוירא, אלא מכוון הגמ' הוא, דלמ"ד דעומד כפרוץ אסור ואין בכח העומד להתיר את האויר, שפיר אמרינן אתי אוירא אף באויר השוה לעומד, ורק למ"ד דעומד כפרוץ מותר ובכח העומד להתיר את האויר, הוא דס"ד דלא אמרינן אתי אוירא באויר השוה לעומד, וכנ"ל.

**ומשה"ק** הרשב"א והריטב"א דאף אם עומד כפרוץ אסור הרי הו"ל עומ"ר מב' רוחות, אף שכבר אמרו לעיל מינה דל"מ עומ"ר מב' רוחות משום דאתי אוירא, היינו משום דכ"ה דלמ"ד דעומד כפרוץ מותר ובכח העומד להתיר את האויר, לא אמרינן אתי אוירא כשאין האויר מרובה על העומד, והיינו משום דבכה"ג מצינו לדון תחילה על העומד, וכיון דבכחו להתיר את האויר לא אמרינן אתי אוירא, ה"נ למ"ד דעומ"ר מב' רוחות הוי עומד ובכח העומד להתיר את האויר, לא נימא אתי אוירא כשאין האויר מרובה על העומד, - וע"ז הוא שכתבו דמכוון הגמ' דגם עומ"ר מב' רוחות ל"ה עומד, וכיון דעומד כפרוץ אסור ועומ"ר מב' רוחות ל"ה עומד, ואין בכח העומד להתיר את האויר, אמרינן אתי אוירא אף באויר שאינו מרובה על העומד.

יח] **ולפ"ז** נראה, דגם מש"כ הראשונים דגם לפ"מ דמסקינן דאמרינן אתי אוירא אף באויר השוה לעומד, הוא רק היכא שהאויר השני רבה על העומד, היינו רק בגונא דבכח העומד להתיר את האויר, ובזה הוא דאמרינן דכל הא דדינא דאתי אוירא קדים ומבטל האויר את העומד, הוא רק כשהאויר שמצד אחד מרובה על העומד, אך בגונא דאין בכח העומד להתיר את האויר, ואף אם נדון על העומד תחילה, אכתי יהא האויר חשוב כפרוץ, שפיר אמרינן אתי אוירא אף כשב' העומדים שוין לאויר.

**ובזה** מתפרש היטב מש"כ הריטב"א לקמן ט"ז ב' דלמ"ד דעומד כפרוץ אסור אמרינן אתי אוירא אף כשב' האוירים שוין לעומד, והיינו משום דלמ"ד דעומד כפרוץ אסור ואין בכח העומד להתיר את האויר, אמרינן אתי אוירא בכל ענין, וכנ"ל.[[21]](#footnote-22)

**ז**

יט] **ולפ"ז** י"ל דמש"כ הרשב"א לקמן דלא אמרינן אתי אוירא באויר שאינו סמוך לעומד, היינו רק בגונא דבכח העומד להתיר את האויר, דדברי הרשב"א שם קיימי בעומ"ר מב' רוחות להצד דהוי עומד, וכל הא דאמרינן בזה אתי אוירא הוא משום דדינא דאתי אוירא קדים ומבטל האויר את העומד, ובזה הוא שכתב הרשב"א דכ"ז הוא כשהאויר הסמוך לעומד, אך כל שאין האויר סמוך לעומד, הרי דתחילה יש לנו לדון על העומד עם האוירים הסמוכים לו, וכל שבכחו להתירם, תו אינם מבטלין אותו, - אך כל דאין בכח העומד להתיר את האויר, דאף אם נדון תחילה על העומד עם האוירים הסמוכים לו, אכתי חשיב האויר כפרוץ, שפיר אמרינן אתי אוירא אף באויר שאינו סמוך לו, דהאוירים מבטלין לב' העומדים שביניהם.

**ובזה** ניחא הא דליכא תקנה במבוי רחב ט"ו לעשות באמצע ב' עומדים הרחוקים זמ"ז ג"ט, דכיון דאין בכח עומדים אלו להתיר את האויר, יש בכח האוירים לבטל את ב' העומדים, ואכתי הוי הפתח רחב יותר מי'.

**ח**

כ] **ואמנם** עיקר מש"נ דמה שאמרו דש"מ עומ"ר מב' רוחות ל"ה עומד, היינו דכיון דאין בכח העומד להתיר את האויר, תו אמרינן בזה אתי אוירא, והוי הפתח רחב יותר מי', לכאו' אי"ז מתישב בדברי רש"י, שפירש דהא דהוי הפתח רחב יותר מי', הוא משום דהפרוץ מבטל את העומד, ומשמע דל"ב בזה לדינא דאתי אוירא, וכמש"נ לעיל סק"ד.

כא] **ושמעתי** לפרש בזה, דהנה בפירש"י לקמן ט"ז א' כתב בדין מחיצה דכלאים, ז"ל, צריך שלא יהא בין זל"ז כמלואו, וכל כמה דלא הוי כמלואו, אע"ג דהוי ריוח ג', כיון דעומד רבה עליו ליכא למימר אתי אוירא דהאי גיסא ודהאי גיסא ומבטל לי' וכו', עכ"ל, ומשמעות דבריו דמה שאמרו התם דאם אין העומד מרובה אינו מתיר אף כנגדו, הוא מכח דינא דאתי אוירא.

**אך** הנה בפירש"י שם בד"ה כנגד העומד מותר כתב, ז"ל, ובמדה שני' קפדינן אמלואו, דהא איכא שיעור פרצה למיהוי קרוי אויר, "ואתי אויר המרובה ומבטל לעומד", דאפי' כנגדו אינו מתיר, ובמדה שלישית דאיכא עומד חשוב אויר לא מבטל לה לגמרי ומתיר מיהא כנגדה, עכ"ל, ומשמעות דבריו דהא דאינו מתיר כנגדו בדליכא עומ"ר, אי"ז מדינא דאתי אוירא, אלא הוא משום דהאויר מבטל את העומד.[[22]](#footnote-23)

כב] **וצ"ל** בזה, דהנה בחי' המאירי בסוגיין כתב, ז"ל, דאיהו סבר עומד כפרוץ אסור וכו', ואע"ג דעומד דכולהו פסין מרובה על אויר שבשניהם, מ"מ עומד דהאי פס שלישי אינו מרובה על אויר הסמוך לו מימינו, ואתי ההוא אוירא לבטולי הא פס, ומצטרף עם אויר הפתח, "ונמצא דפרוץ מרובה על עומד דפס שלישי", עכ"ל, וצ"ב במש"כ דנמצא פרוץ מרובה, הרי הא דאסרינן בזה אי"ז מדינא דפרוץ מרובה, אלא מדינא דאתי אוירא, ואחר דאתי אוירא ונתבטל העומד, תו יש כאן פרצה יותר מי'.

**ונראה** מדברי המאירי, דעיקר דינא דאתי אוירא הוא מכח דינא דפרוץ מרובה על העומד, דכל דהפרוץ מרובה ה"ה מבטל את העומד, ומה דבעינן שיהא אויר מב' הצדדים, ורק צירוף ב' האוירים מבטל להעומד, היינו משום דכל דליכא אויר אלא מחד גיסא דנים על מקום האויר בפנ"ע ועל מקום העומד בפנ"ע, ואין הפרוץ מבטל את העומד, ורק משום דאיכא אויר מב' הצדדים המצורף זל"ז, יש בכח האויר לבטל את העומד, וזה ע"ד מש"נ לעיל סק"ז בהערה בביאור מש"כ הראשונים דלא אמרינן אתי אוירא באויר השוה לעומד, אלא אם מאידך גיסא האויר רבה על העומד.

**וכ"נ** גם בפי' ר"ח ב"ר שמואל בסוגיין, דדינא דאתי אוירא, הוא דעי"ז בטל העומד מכח דינא דפרוץ מרובה על העומד, עיי"ש.

כג] **ובזה** מתפרשים גם דברי רש"י לקמן, דלעולם הא דבעומד שאינו חשוב דיש בין זל"ז כמלואו אינו מתיר כנגדו, הוא משום דאתי אוירא, וזה עצמו דינא דפרוץ מרובה דהאויר מבטל את העומד.[[23]](#footnote-24)

**ולפ"ז** מתפרש כן גם דברי רש"י בסוגיין, דמש"כ דלמ"ד דעומ"ר מב' רוחות ל"ה עומד הוי הפתח רחב יותר מי' משום דהפרוץ מבטל את העומד, זה עצמו הוא דינא דאתי אוירא, וכנ"ל,[[24]](#footnote-25) ומתישבים דברי רש"י אלו עם מש"כ בריש סוגיין דכל הא דל"מ נעיצת קנה הוא מכח דינא דאתי אוירא.[[25]](#footnote-26)

1. ואמנם גם לדעת הגרע"א בעינן בזה לדינא דאתי אוירא, דאל"כ ל"ה הפתח רחב כ' אמה, אלא מעט פחות מכ', דהעמודים ממעטים מרוחב כ', - אך אין לפרש כן לד' התוס', שהרי לא נתפרש בגמ' שם דיש ללמוד מפתח שער החצר דמהני פתח רחב כ', ורק בפירש"י שם כתב כן. [↑](#footnote-ref-2)
2. אך העירו די"ל בזה, דהנה בד' הר"ן לקמן שם מבו' דאף הפשוטין הוו מכלל המחיצה דפסי ביראות, וע"כ הוא דלא אמרינן בזה אתי אוירא, עיי"ש, ולפ"ז יש מקום לומר דבזה מודה הגרע"א דה"ז מועיל דמכח זה דנים על כל פרצה בפנ"ע, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-3)
3. ויש להעיר בד' הגרע"א, דמ"ט הק' רק מהא דלהס"ד ג"כ ל"ה מהני פס כ"ש באמצע, ולכאו' הו"ל לאקשויי מיני' ובי', דכיון דלא ידעינן לסברא דאתי אוירא, א"כ מהו שאמרו דש"מ עומ"ר מב' רוחות ל"ה עומד, הרי אף דל"ה עומד, מ"מ כיון דלא אמרינן דאתי אוירא, נתחלק הפתח לב' פתחים שאין אחד מהם יתר על י', ומ"ט אינו ניתר, - וצ"ל דבזה מצינו לפרש דכשעושה פס ג' אמות וכו' אינו עושה תיקון לפתח הקטן, אלא הוא ניתר בעומ"ר, וכמש"כ רש"י והרשב"א, וגם הא דפריך דיעשה פס אמה ומחצה וכו', היינו ג"כ בלא שיעשה תיקון לפתח הקטן, ובזה שפיר אמרינן דל"מ משום דעומ"ר מב' רוחות ל"ה עומד, וליכא תיקון לפתח הקטן, ואמנם דאכתי תיקשי דהרי האמה ומחצה שבצד הויא כלחי, ונמצא דאיכא תיקון גם לפתח הקטן, אך הגרע"א אזיל לטעמי' בתשו' מהדו"ק סימן י"ח, דלפ"ז י"ל דאי"ז מועיל כלחי, ואכמ"ל. [↑](#footnote-ref-4)
4. וע"ד הפשט י"ל, דאה"נ לפ"מ דלא ידע להסברא דאתי אוירא, בע"כ דהא דל"מ נעיצת קנה הוא משום דאכתי הפתח רחב יותר מי' אמות ע"י ב' האוירים, אך לפ"מ דמשני דאתי אוירא וכו', מתפרש כן גם הא דל"מ נעיצת קנה, דמהיכ"ת נימא דאין הלכה כאותה משנה בתרי מילי.

   אך אכתי לא נתישב בזה הא דפריך עוד ויעשה פס אמה וירחיק אמה וכו', ש"מ פרוץ כעומד אסור, ומבו' דאף דס"ד דבכה"ג דאין האויר מרובה על העומד לא אמרינן אתי אוירא, מ"מ אם פרוץ כעומד אסור ל"מ הפס לחלק את הפתח לב' פתחים שאינם יתירים על י', והרי דאף דכבר ידעינן להא דאתי אוירא, מ"מ גם בגונא דלא אמרינן אתי אוירא ל"מ פס לחלק את הפתח לב' פתחים, אלא כשהוא מרובה על הפרוץ דהוא מתיר את הפרוץ בעומ"ר, אך זה ניחא למש"נ לעיל סק"ב בהערה בד' הגרע"א, וכן למש"נ להלן סק"ג מדברי הר"ן, - גם תיקשי למש"כ הריטב"א דכל הא דמהני פס ד' אמות לארכו של מבוי הוא משום דכותל חשוב אינו מתבטל באוירא דתרי גיסי, ולפ"ז בע"כ דכבר מעיקרא ידעינן דהא דל"מ נעיצת קנה הוא רק משום דאתי אוירא. [↑](#footnote-ref-5)
5. ואמנם אף אחר דמשני דהגם דעומ"ר מב' רוחות אמרינן דאתי אוירא, אכתי ס"ד דאם עומד כפרוץ מותר ליכא למימר אתי אוירא, והיינו משום והא דס"ד דאם עומד כפרוץ מותר ליכא למימר אתי אוירא, אף דכבר ידעינן דאף דעומ"ר מב' רוחות הוי עומד אמרינן אתי אוירא, היינו משום דשאני עומ"ר מב' רוחות דכל עומד בפנ"ע אינו מועיל כנגד הפרוץ, וע"כ יש בכח האוירין לבטל את העומד, ומשא"כ בעומד כפרוץ דעומד זה בפנ"ע אלים כנגד הפרוץ, אין בכח האויר לבטלו. [↑](#footnote-ref-6)
6. ואמנם גם בדברי רש"י אלו מבו' דהא דחשבינן דהפתח רחב מעשר, אי"ז משום דאף אם הפס חשיב כעומד, עדיין המבוי רחב יותר מי' אמות ע"י ב' האוירים, וכמש"כ הגרע"א, אלא הוא מכח דינא דפרוץ מרובה דהפרוץ מבטל את העומד, וצ"ע בדברי הגרע"א שלא הביא לדברי רש"י אלו. [↑](#footnote-ref-7)
7. וזהו שעמדו במה שאמרו דש"מ דעומד כפרוץ אסור, דהרי הוי אף עומ"ר מב' רוחות, והיינו דכיון דלא אמרינן בזה אתי אוירא, א"כ יש להתיר גם מכח הא דהוי עומ"ר מב' רוחות, דאי נימא דכל הא דס"ד דלא אמרינן בזה אתי אוירא, הוא מכח הא דעומד כפרוץ מותר, הרי דאם עומד כפרוץ אסור אין להתיר מכח הא דהוי עומ"ר מב' רוחות, וכמש"כ כן הר"ן. [↑](#footnote-ref-8)
8. והנה אמנם למש"כ הריטב"א לקמן בסוגיין דאיירי הכא דלא הניח את הקורה מכותל לכותל, אלא הניחה מן הפס לכותל ע"ג הפתח הגדול, י"ל דזהו שאמרו דאם עומד כפרוץ אסור אין להתיר בכה"ג דיעשה פס אמה וכו', דכיון דעומד כפרוץ אסור ליכא תיקון לפתחים הקטנים, אך אה"נ אם יניח הקורה מכותל לכותל שפיר יש להתיר בזה אף אם עומד כפרוץ אסור, דהגם דהעומד ל"מ להתיר את הפרוץ, מ"מ כיון דלא אמרינן בזה אתי אוירא, הו"ל כמה פתחים שאין אחד מהן יותר מי', והן ניתרין בקורה, וזה ע"ד מש"נ לעיל סק"ב בהערה בד' הגרע"א.

   אך הנה מלבד דאי"ז מתישב בד' הריטב"א דלא הוצרך להעמידה כשלא הניח קורה מכותל לכותל, אלא בהא דפרכינן דליחוש דילמא שבקי וכו', ומשמע דעיקר הסוגיא מתישבת אף כשהניח את הקורה מכותל לכותל, - גם לכאו' אף אם לא הניח קורה על הפתחים הקטנים, יש להתירם משום דהאמה שבצד הכותל הויא כלחי, וה"ז מועיל לתקן את כל הפתחים, - אך בזה יש מקום לומר, דכיון דלא אמרינן אתי אוירא וכל אמה עומד מועלת לחלק את הפתחים, ממילא דהאמה עומד שבצד אינה מועלת אלא על הפתח שבצידה, ול"מ להתיר את פתח האמה שבצד העומד השני, וי"ל עוד לפ"ד הגרע"א בתשו' מהדו"ק סימן י"ח, דלפ"ז י"ל דאין האמה שבצד נידונת משום לחי. [↑](#footnote-ref-9)
9. והעירו דמצינו דהר"ן לטעמי' אזיל, דהנה הראשונים בר"פ עושין פסין הקשו בהא דמהני פשוטין בפסי ביראות, דמ"ט לא אמרינן דאתי אוירא, והר"ן שם כתב לישב, דכיון דבפסי ביראות התירו בפרוץ מרובה, הו"ל כאילו הי' עומד כפרוץ דלא אמרינן בי' אתי אוירא, ופשוט דאזיל לטעמי' דס"ל דהא דלא אמרינן אתי אוירא אלא באויר הרבה על העומד, הוא משום דאין כח להעומר לגדור לאויר זה, וע"כ בפסין שהתרת בהן פרוץ מרובה ל"ש כלל דינא דאתי אוירא. [↑](#footnote-ref-10)
10. ובדברי הרשב"א בזה צ"ע, דבדבריו בעבוה"ק שער ב' ספ"ב מבו' להדיא דלא אמרינן אתי אוירא אלא כשאחד מן האוירים מרובה על העומד, וכ"ה משמעות דבריו בסוגיין בד"ה שמעת מינה עומ"ר, שכתב דאפי' אוירא דכוותי' מחד גיסא ואוירא דטפי מיני' מאידך גיסא מבטלי לי', - אך בדבריו בד"ה הוא תני לה ובד"ה וא"נ, מבו' דכל דאין העומד רבה על אחד מן האוירים אמרינן אתי אוירא, ויותר מבו' כן בדבריו בד"ה שמעת מינה במש"כ וקשיא לי אשמעתין וכו', (והוא מוכח כן ממה שהצריך שיהא הכותל שנשתייר יותר מי'), וכ"ה בל' תלמיד הרשב"א, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-11)
11. ובגדר הדברים נראה, דאף דביסוד הדין בכח האויר דמחד גיסא לבטל את העומד, מ"מ כל דליכא אויר אלא מחד גיסא, דנים מקום האויר בפנ"ע ועל מקום העומד בפנ"ע, וע"כ הוא דבעינן דיהא אויר גם מאידך גיסא, דבכה"ג מצטרפין ב' האוירים יחד והעומד ביניהם, ובכה"ג מהני האויר לבטל את העומד. [↑](#footnote-ref-12)
12. והדברים מדוקדקים כן בל' רש"י, דבמה שאמרו בסוגיין דכשעושה פס אמה ומחצה ומרחיק ב' אמות ועושה פס אמה ומחצה אתי אוירא וכו', פירש"י, ז"ל, אתי אוירא דהאי גיסא דב' האמות ואוירא דפתח הגדול ומבטלי לי' לפס אמה ומחצה שביניהם, עכ"ל, ובמה שאמרו דכעושה פס אמה ומרחיק אמה וכו' אתי אוירא וכו', פירש"י, ז"ל, דהאי גיסא פתח הגדול ודהאי גיסא אמה הפרוץ ומבטל לי' לאמה העומד, עכ"ל, והרי דברישא פירש דהאויר הראשון המבטל הוא אויר הב' אמות שבין העומדים, ובסיפא פירש דהאויר הראשון המבטל הוא אויר הפתח הגדול, והיינו משום דבהך גוונא דמרחיק ב' אמות ועושה פס אמה ומחצה, דהאויר רבה על העומד, מצי חייל עיקר הביטול מכח האויר דב' האמות, אך בהך גוונא דמרחיק אמה ועושה פס אמה דהאויר שוה לעומד, ל"מ אויר זה לבטל, ועיקר הביטול הוא מכח אויר הפתח הגדול שהוא רבה על העומד. [↑](#footnote-ref-13)
13. ובזה מתפרש מה שנקט החזו"א בסימן ס"ט סוסק"ז דאף לדעת הסוברים דאמרינן אתי אוירא אף באויר דמחוץ לרשות, מ"מ כל דב' האוירים מחוץ לרשות לא אמרינן אתי אוירא, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-14)
14. אך העירו בזה, דלמש"נ להלן סק"י מדברי הריטב"א דכל הא דלא אמרינן אתי אוירא כשב' האוירים שוין לעומד הוא רק למ"ד דעומד כפרוץ מותר, אך למ"ד דעומד כפרוץ אסור אמרינן אתי אוירא אף בכה"ג, ומצי חייל הביטול מכח אויר השוה לעומד, א"כ לפ"מ שפירש אביי דהא דמהני באצבעיים מכאן וכו' הוא משום דהוי עומ"ר מב' רוחות, והיינו דס"ל דעומד כפרוץ אסור, שפיר מצי חייל הביטול מכח האצבעיים שבאמצע, אך שמא פליגי התוס' ע"ד הריטב"א וס"ל דאף למ"ד דעומד כפרוץ אסור לא אמרינן אתי אוירא אלא כשאויר אחד רבה על העומד, - אך י"ל דלא ניח"ל להתוס' להק' מכח זה, כיון דלפ"מ דמסיק רב דימי הא דמהני באצבעיים מכאן וכו' הוא משום דעומד כפרוץ מותר. [↑](#footnote-ref-15)
15. ובפשוטו ד"ז נלמד מסוגיית הגמ' לקמן ט"ז א', דאמרו שם דלמ"ד דעומד כפרוץ אסור, הרי דכל דאיכא עומד מג' עד ד' ויש בין זל"ז כמלואו, אסור לזרוע אף כנגד העומד, והנה בהני גווני שאמרו שם דאף כנגד העומד אסור, בפשוטו הוא מכח דינא דאתי אוירא, ומבו' לפ"ז דלמ"ד דעומד כפרוץ אסור אמרינן אתי אוירא אף כשב' האוירים שוין לעומד. [↑](#footnote-ref-16)
16. אך העירו דשמא יש מקום לומר, דאף לפ"מ שנקט הרשב"א מעיקרא דלא אמרינן לבוד להחמיר, וחשבינן לב' החבלים כב' עומדים נפרדים, וע"כ ל"מ האויר שמעל החבל העליון לבטל את החבל התחתון, מ"מ כל דהוו ב' העומדים מרובין על הפרוץ שביניהם, חשבינן להו בדיני מחיצות כעומד אחד, ושפיר מהני האוירים שמב' צידיהם לבטל את שניהם יחד, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-17)
17. והעירו די"ל בזה, דלעולם שפיר מהני אף אויר המרוחק לבטל את ב' העומדים יחד, משום דמצינו לדון על כל הרוח יחד, וכל מש"כ הרשב"א דל"מ האויר העליון לבטל את ב' החבלים יחד, הוא משום דהתם הרי איכא עומ"ר מב' רוחות, ולהצד דעומ"ר מב' רוחות הוי עומד הרי דכל הא דאמרינן אתי אוירא, הוא משום דאין אנו דנים על כל הרוח יחד, אלא אנו דנים על כל עומד בפנ"ע עם האוירים שבצידיו, וכל שאנו דנים על כל עומד בפנ"ע, ל"מ האויר העליון לבטל את החבל האמצעי, כיון דהחבל העליון מפסיק בינו לבין האויר. [↑](#footnote-ref-18)
18. והי' נראה כן מתרי טעמי, חדא, דכיון שנקטו הראשונים דדין אתי אוירא באויר השוה לעומד לא תליא בהפלוגתא אם עומד כפרוץ מותר, והרי דל"מ הא דעומד כפרוץ חשיב כעומד דלא נימא אתי אוירא, הרי דגם בעומ"ר ל"מ הא דחשיב כעומד דלא נימא אתי אוירא, ובע"כ דהא דלא אמרינן אתי אוירא בעומ"ר הוא דין בפנ"ע, דכל דהעומד מרובה מן האויר, אין בכח האויר לבטלו, - ועוד, דכיון דמצינו בס"ד דגמ' דמדיני אתי אוירא בעינן שיהא האויר מרובה על העומד, וכל שאין האויר מרובה לא אמרינן אתי אוירא, הרי מסתבר דאף לפ"מ דמסקינן דאמרינן אתי אוירא אף בכה"ג, מ"מ כל דהעומד מרובה מן האויר לא אמרינן אתי אוירא, ול"ב להא דעומ"ר הוי כעומד. [↑](#footnote-ref-19)
19. ואין לפרש דמה שהוצרך הרשב"א להא דהוי כעומד הוא כדי שלא יהא הפתח הקטן צריך תיקון, דד"ז כתב הרשב"א בהמשך דבריו דהאויר שמן הפסין ולכותלים א"צ כלום שהרי ניתר בעומ"ר על הפרוץ, ומש"כ בתחילת דבריו דהוי כעומד, הוא לפרש להא דלא אמרינן בזה אתי אוירא. [↑](#footnote-ref-20)
20. עוד יש להוכיח כן, דהנה הריטב"א בסוגיין כתב בהא דפרכינן דליחוש דילמא שבקי וכו', דהיינו משום דכל דשבקי צריך אף הפתח הקטן תיקון, ואיירי כשאין הקורה נתונה אלא ע"ג הפתח הגדול, וצ"ע דמ"ט אין הפתח הקטן ניתר בעומ"ר, והרי ממה שדנו בסוגיין כשעושה פס אמה ומחצה וכו' דהוי כעומ"ר מב' רוחות, מבו' דחשיב כעומ"ר אף דכלפי כל הרוח ל"ה כעומ"ר, - ולכאו' בעכצ"ל בזה כמש"נ במק"א בכמה גווני דניתר הפתח בלחי או קורה ואינו ניתר בעומ"ר, דהוא משום דכל הא דהוא ניתר בלחי ובקורה הוא בדאיכא עומ"ר, וע"כ ליכא למילף מק"ו דיהא ניתר בלחי ובקורה לחודייהו, וה"נ הכא דכוותה, כיון דאינו ניתר בלחי ובקורה אלא בדאיכא עומ"ר, דאם ליכא עומ"ר אמרינן אתי אוירא והוי הפתח יותר מי', אינו ניתר בעומ"ר לחודי'.

    ואמנם כ"ז ניחא אי נימא דהא דלא אמרינן אתי אוירא בדאיכא עומ"ר, הוא מכח התירא דעומ"ר דהוי כעומד, אך אי נימא דהוא משום דמדיני אתי אוירא דהוא רק כשאין האויר מועט מן העומד, הרי נמצא דל"ב בזה כלל לההיתר דעומ"ר, ועיקר ההיתר הוא מכח הלחי או הקורה, ושפיר יש ללמוד בק"ו דיהא ניתר בעומ"ר לחודי'. [↑](#footnote-ref-21)
21. ואמנם נמצא לפ"ז, דבגונא דיהא גם עומ"ר מב' רוחות, למ"ד דהוי עומד, לא נימא אתי אוירא בכה"ג דב' האוירים שוין לעומד, אף דעומד כפרוץ אסור, והיינו משום דבכה"ג דאיכא עומ"ר מב' רוחות ובכח העומד להתיר את האויר, לא אמרינן אתי אוירא אלא כשאחד מן האוירים מרובה על העומד, דבכה"ג דנים תחילה על האויר, וכנ"ל, ואמנם לדעת הרשב"א והריטב"א גופייהו בסוגיין, הרי דלמ"ד דפרוץ כעומד אסור כ"ש דעומ"ר מב' רוחות אסור, (אך בעיקר דבריהם צ"ע, דהרי בד' אביי בההיא דעור העסלא מבו' דעומ"ר מב' רוחות עדיף מפרוץ כעומד). [↑](#footnote-ref-22)
22. ואמנם הי' מקום לפרש דמש"כ רש"י דהאויר המרובה מבטל לעומד, היינו דינא דאתי אוירא, אך לכאו' אי"ז מתישב בדבריו, שהרי מבו' בסוף דבריו דהא דאף בדאיכא עומד חשוב אינו מתיר כנגד הפרוץ, הוא גם מכח דין ביטול זה, ואך דאינו מבטלו לגמרי ומתיר מיהא כנגדו, והרי הא דאינו מתיר כנגד הפרוץ אי"ז מדינא דאתי אוירא, אלא משום דליכא עומ"ר ואין מה שיתירנו, ואף אם ליכא אויר מב' הצדדים אינו מתיר כנגד הפרוץ, ובע"כ דגם מש"כ בתחילה דהאויר המרובה מבטל לעומד, היינו דינא דפרוץ מרובה. [↑](#footnote-ref-23)
23. ואמנם מש"כ רש"י דגם הא דבעומד חשוב אינו מתיר כנגד הפרוץ הוא משום דלענין זה מבטל האויר לעומד, הוא אף היכא דליכא אויר מב' הצדדים, והיינו משום דכל שבאנו לדון להתיר אף כנגד הפרוץ, הרי דכלפי זה שפיר מבטל הפרוץ את העומד, - דכל הא דבעינן שיהא אויר מב' הצדדים, הוא רק כשבאנו לבטל את העומד במקומו, דכל דליכא אויר מב' הצדדים דנים על העומד בפנ"ע ועל האויר בפנ"ע, והיינו משום דכל שבאנו לדון שיועיל העומד להתיר אף כנגד הפרוץ, דלזה בעינן לדון על ב' המקומות יחד, שפיר מבטל האויר את העומד. [↑](#footnote-ref-24)
24. ואך דלהא דל"מ עומ"ר מב' רוחות להתיר את הפרוץ, ל"ב שיהא אויר מב' הצדדים, דכל שבאנו לדון על העומד והפרוץ יחד כדי שיתיר העומד את הפרוץ, הרי דאדרבה הפרוץ מבטל את העומד, אך להא דאף העומד עצמו מתבטל, בעינן שיהא אויר מב' הצדדים, דבלא"ה מצינו לדון על העומד בפנ"ע ועל האויר בפנ"ע, וכנ"ל. [↑](#footnote-ref-25)
25. ויש להוכיח כן, דהנה בעיקר מש"כ רש"י דמכח הא דהפרוץ רבה על העומד ומבטלו הוי הפתח יותר מעשר, צ"ע, דא"כ אף בגונא דאויר הפתח הקטן מועט מן העומד, מ"ט לא נימא דאויר הפתח הגדול המרובה על העומד מבטלו, ומכח זה הוי הפתח יותר מעשר, ואמנם בפשוטו הי' נראה, דכיון דאויר הפתח הגדול ניתר בקורה, לא חשיב כפרוץ לבטל את העומד, אך לכאו' אי"ז מתישב, שהרי אף אויר הפתח הקטן ניתר בלחי, (וכמש"נ לעיל סק"ב וסק"ה בהערה), ואפ"ה חשיב כפרוץ לבטל את העומד, ובע"כ מזה דמש"כ רש"י דהפרוץ רבה על העומד ומבטלו ונמצא פתח רחב מי', היינו מכח דינא דאתי אוירא, וע"כ כל דאויר הפתח הקטן מועט מן העומד, ל"מ אויר הפתח הגדול בפנ"ע לבטל את העומד דיהא חשוב כפתח יותר מי'. [↑](#footnote-ref-26)