9. פרק ט
קטגוריות: ש_ס / נב אהלות / אהלות עניינים - הרב מאיר קאופמן

ר"ח מנ"א ע"א

**פרק ט**

**משנה א**

**בביאור המציאות דכוורת**

א]**כורת וכו':**מבואר במתניתין דהכוורת טהורה ומטעם זה היא מצילה שהכלים שבפנים לא נטמאים ובטעם הדבר מצאנו כמה ביאורים בראשונים א. הר"ש והמהר"ם והרא"ש והרמב"ם בפירושו ביארו שמדובר שזה מחזיק ארבעים סאה ואפילו שזה לא מקבל טומאה בכל אופן יש לזה את ההלכות שכלים לא נעשים אוהלים לטהר אלא רק לטמא ב .הראב"ד בהשגותיו נקט להלכה שכלי הבא במדה זה אוהל גמור ולכן העמיד את כל הפרק בכלי חרס שמקבל טומאה בתוכו ולא מגבו ג. בא"ר ביאר שמדובר בכוורת מחולחלת בשוליה וזה צורת שימושה וכה"ג אין זה מקבל טומאה אבל יש לזה שם כלי כי זה צורת שימושה ד. הרמב"ם הרי פסק שכלי הבא במדה זה אוהל גמור ובכל אופן העתיק כל דינא דכוורת ובהכרח שלא מדובר בכלי הבא במידה ולא ביאר הרמב"ם במה מדובר והחזו"א רצה לומר בכלי חרס ואין זה במשמעות לשון הר"ם דבה"ד כתב של עץ וכן יש בזה עוד הרבה קשיים, בחידושי הגר"ח ביאר שס"ל כגר"א אלא שזה דוחק שכיון שמחולחלת לא ביאר כגר"א אלא שיש חלל א"כ מהיכי תיתי שמדובר בכזה אופן ובמקד"ד ובמרכה"מ ביארו שמדובר בכלי העשוי לנחת שהוא לא מקבל טומאה אבל זה לא אוהל גמור ויש לדון בזה בכל המשניות לקמן ויבואר הדברים בפרקין בס"ד

**בביאור שיטת המהר"ם והחזו"א בדין כורת שפיה לחוץ ואין בה נקב**

ב]מבואר במשנה ג' דמשנה א' זה דוקא מחולחלת ובביאור הדבר טעם הר"ש וסיעתו דאם לכוורת אין שום נקב א"כ גם אם טומאה בפנים הבית טהור ורק כיון שזה ללא נקב הטומאה לא בוקעת בפנים ודעת המהר"ם סוף משנה א' ובעוד כמה דוכתי שגם מתחת לכלי הטומאה לא בוקעת וצ"ב מה זה שונה מהדין המבואר לקמן מי"א דהיתה מוטה על צידה באויר דהטומאה בתוכה היא בוקעת מעל גבה ומתחתיה עוד מבואר במהר"ם שגם פיה לפנים וטומאה בתוכו כה"ג זה לא בוקע לחוץ וצ"ב טעם הדבר ועיין במהר"ם במ"ג ובמ"ז שהאריך לבאר שכה"ג כלים נעשים אוהלים לחצוץ ומשום דדרך טומאה לצאת דרך פה הכלי ובפיה לפנים כתב שדרך טומאה לצאת לבית ולא ישהוה שם וצ"ב הסברות אמנם מבואר שיש כאן סברא שתמיד כלי לא נעשה אוהל לחצוץ בפני הטומאה ופה כלי נעשה אוהל לחצוץ בפני הטומאה מסיבות הנ"ל

אמנם דעת הר"ש והרא"ש שזה רק סברא בפיה לחוץ שכה"ג הטומאה יוצאת החוצה ולא בוקעת לתוך הבית ועיין חזו"א ב'- ג' ט' שביאר שזה הצלה מצד שכלי חולק מקום לעצמו והוי אוהל לעצמו ונתחדש שכה"ג שפיו לחוץ זה מחלק אותו מאוהל הבית וזה לא נחשב שזה תוך הבית אבל אם זה באויר זה לא שייך וכה"ג הטומאה בוקעת למטה ולמעלה וע"ש שנקט שזה אותה הלכה שטומאה בחוץ היא לא בוקעת לבפנים אלא שלענין טומאה בחוץ זה סברא גם בכלי באויר ולענין טומאה בפנים זה רק סברא בבית וכן לענין מחולחלת ופקוקה בקש כה"ג לענין טהרה בפנים זה עדין חולק מקום לעצמו ולענין טומאה בפנים זה לא חולק מקום לעצמו [ועיין פ"ד מ"ג דהוכחנו עוד דלגבי טהרה מועיל אפילו אם אין בכלי טפח ולגבי טומאה צריך שיהיה בכלי טפח] וע"ש שכתב שזה לא שזה אוהל על מקומו דהרי חזינן שגם ברצוצה זה עוזר ואין זה דין צ"פ דהרי חזינן שגם בנקב עד טפח זה מועיל ועיין ס"ג סק"ז – ט שהאריך להוכיח שמבואר בגמ' שיש על הצלה זו חיסרון של אוהל זרוק דהינו שלגבי זה יש לזה דין אוהל ובנזיר הובא בהשמטות לאוהלות הוכיח מדברי תוס' שאין בזה חיסרון של נסמך על ידי אדם עכ"ד

**בביאור דעת הר"ש שמכנגד הכוורת טמא בפיה לחוץ ואינה מחולחלת**

ג]והנה בפשוטו דעת הר"ש כדעת המהר"ם שבפיו לחוץ וטומאה בתוכו שהטומאה לא מתפשטת לבית ה"ה היא לא בוקעת מעליו ומתחתיו אמנם יש לדיק מכמה מקומות בר"ש לא כך אלא שנקט שלגבי תחתיו ועל גביו זה כן טמא א.מ"א בסופו בד"ה הכל טמא כתב שכיון שזה מחולחל בבית טמא ואחרי זה הוסיף וגם על כלים שעל גבה ותחתיה בפנים ובחוץ יש טומאה מצד שזה כמאן דמליא טומאה ואין כלי מציל עכ"ד ומשמע שלענין תוכה וגבה גם ללא הנקב הטומאה בוקעת ב. במ"ג בטומאה בתוכה שאין טמא אלא תוכה כתב וז"ל וכל השאר טהור דאין טומאה נכנסת לבית כיון דאינה מחולחלת ופיה לחוץ ומצלת נמי על מה שתחתיה וגבה כיון דלאו כלי הוא עכ"ל ומשמע דאפילו שכבר כתב שהיא לא מחולחלת ולכן הטומאה לא נכנסת לבית בכל אופן היה צריך להגיע לסברא שזה לא כלי שלכן הטומאה לא בוקעת על גבה ומכנגדה ג.עיין מ"ז שכתב שלענין פיה לפנים אין הבדל בין מחולחלת או לא שהרי כל הנפק"מ לענין הכניסה של הטומאה לבית וכאן הרי נכנס דרך פיו עכ"ד ולא הזכיר שזה גם נפק"מ לענין על גבה ומתחתיה ומשמע שבזה גם ללא חילחול זה טמא

ולכאורא היה אפשר לדחות דבאמת לגבי החלק שבפנים כיון שפיה לחוץ א"כ כמו שללא נקב אין הטומאה נכנסת לבית ה"ה היא לא בוקעת תחתיו או על גביו אלא שלגבי החלק שבחוץ בזה זה בדיוק כמו כורת על צידה באויר שהטומאה בוקעת ולגבי זה לא צריך נקב ועל זה נסבו כל דברי הר"ש שלגבי בפנים זה תמיד טמא מצד שזה תוך הבית ודו"ק אלא שיש בזה דוחק גדול דלפ"ז במשנה ב' שפיה לחוץ וזה גבוה מהארץ טפח וטומאה בתוכו בזה באמת לא צריך מחולחלת דכיון דנגד החלק שבחוץ הטומאה בוקעת ממילא זה מתפשט מתחת לכל הבית והר"ש סתם בזה וודאי שמשמעות הדברים שגם כה"ג צריך מחולחלת [אמנם עייין לקמן מ"ז שבדעת המהר"ם בהכרח לחלק שבגבוהה טפח שם בזה לא צריך מחולחלת אמנם סתימת הר"ש כאן לא משמע כך] ובהכרח לכאורא שמה שכתב הר"ש שכנגדו טמא זה לא שהטומאה בוקעת דלענין בקיעת הטומאה מודה לסברת המהר"ם שכיון שפיו לחוץ זה סברא שלא יבקע כלל אלא דס"ל שלענין כנגדו אין הצלת הכוורת טעם להציל וממילא וודאי שזה סברא גם על בפנים וגם על בחוץ ובפשוטו צ"ל כמו שהאריך הגר"ח בדעת הרמב"ם שמדין מאהיל מרחוק הכלים טמאים דהינו שתוך הכוורת זה רק חולק מקום לענין שהטומאה לא תתפשט אבל לענין מציאותה שהיא שם מה שכנגדו הוא טמא אלא שיש כאן חידוש שגם על התפשטות הטומאה יש דין מאהיל מרחוק ובדעת הרמב"ם נקט הגר"ח לא כך וכן מסברא הדברים מחודשים מאוד

אלא שצ"ב מנ"ל לרבינו הר"ש לומר כזה חידוש ולכאורא היה מקום לומר שהוקשה לו מה ההבדל בין כוורת באויר לכוורת שפיה לחוץ ומכח זה חידש שבאמת כנגדה תמיד טמא אלא שזה לא סיבה לבקיעת הטומאה שזה יתפשט להלאה מזה ולא צריכים לחילוק החזו"א ויש בזה נפק"מ גדולה דלדעת המהר"ם אם זה באויר שכה"ג יש גם בקיעת הטומאה ממילא אם יהיה המשך אוהל מתחת לכוורת זה ימשיך הטומאה משא"כ לביאור זה בר"ש שכה"ג זה רק דין מאהיל מרחוק לא שייך בזה התפשטות הטומאה ולא מצאתי לזה ראיה וצ"ע

ואם כנים הדברים א"ש שהמהר"ם טרח לבאר מה ההבדל בין כוורת באויר לכוורת שפיה לחוץ אמנם הר"ש לא ביאר דבר זה כלל דבאמת כנגדו טמא גם בפיו בחוץ וכן לפ"ז א"ש שגם כלפי החלק שבחוץ יש את ההלכה שזה חוצץ דלדעת המר"ם צ"ב הסברא בזה דהרי זה כמו כוורת באויר

**בהא דהראשונים ביארו דפיה לחוץ וטומאה בחוץ דטהרתו מצד צ"פ ולא מאותו דין טהרה בטומאה בתוכו והא דאין כאן הצלה מדין נסר**

ד]והנה מבואר במתניתין דגם במחולחלת טומאה על גביו או תחתיו תוכו טהור והנה החזו"א ביאר שזה מאותו דין הצלה של טומאה בתוכו שהיא לא מחולחלת אלא שכאן מועיל גם במחולחלת אמנם עיין לשון הר"ש בכת"י והרא"ש והמהר"ם והרע"ב שזה מציל מצד שזה לא גרע מצמיד פתיל וכן נקט בחידושי הגר"ח שזה מדין צ"פ שכיון שפיו לחוץ זה כמו צ"פ והנה הדבר תמוה דהרי מבואר בדבריהם דאם יש פתח פחות מטפח לא צריך פקיקה בקש והרי בצ"פ בעלמא הדין שכל שיש לו דבר שיש לו שם פתח צריך פקיקה וצ"ל שפיו לחוץ זה עדיף

אמנם צ"ב למה במשנתינו הוצרכו לבאר מצד שזה כמו צ"פ הרי כאן גם בטומאה זה עוזר אפילו שאין צ"פ לטומאה ובהכרח שיש כאן חידוש שזה חולק את מקומו כדבר לעצמו וממילא זה גם סברא על טהרה והנה לכאורא משמע שהדין הצלה שמצאנו כאן על טומאה לא עוזר לענין טהרה והנה לדעת המהר"ם שכתב שזה סברא שטומאה יוצאת דרך פיו א"כ יתכן שכל זה סברות לענין טומאה ולא לענין טהרה אבל לסברת הר"ש לפי איך שביאר החזו"א שזה חולק את מקומו שזה לא נחשב בבית א"כ וודאי שזה סברא גם לענין טהרה אמנם למה שנתבאר לעיל א"ש שכיון שכנגדו ס"ל לר"ש שבאמת טמא וכאן בטומאה בחוץ כנגדו בפנים טהור ולכן כאן הוצרכו לטעם של צ"פ

והנה עיין ר"ש שביאר לגבי פקוקה בקש שלענין עיולי טומאה חשוב כסתום ולענין אפוקי טומאה חשיב כפתוח ועיין מהר"ם שהקשה הרי לרבנן כה"ג זה לא עוזר בתור צ"פ וע"ש שישב שבפיו לחוץ זה יכול להועיל בתור צ"פ ועיין חזו"א שהקשה הרי כאן זה לא הצלה של צ"פ דהרי מועיל בחור פחות מטפח וכתב שזה רק דרך דמיון וצ"ב דשם צריך סתימה בגדרי פתיל ופה אין כזה הלכה עוד כתב להקשות דכאן זה יכול להועיל בתור נסר דהקש הוא כמו נסר וכיון שזה כלי הבא במידה זה יכול להציל וכתב שהמהר"ם הבין שהמשנה מדברת גם בכלי אבנים ודוחק עוד כתב לישב דהמהר"ם ס"ל שלא מועיל נסר אמנם עיין לעיל פ"ד שהוכחנו דוודאי דס"ל היתר דנסר כמבואר בדבריו מי"ג ורק דלתותיו נעולות לא עוזר

ובפשטות לשונו משמע דבמחולחלת שיש קש זה הצלה מדין צ"פ וס"ל שבתור נסר זה לא יכול להועיל על יד קש וכדחזינן דבפחותה דביאר שעוזר פקוקה כתב סברא מיוחדת שהוא מבטל את זה שם ומשמע שללא זה זה לא היה עוזר ולפ"ז יתכן שאם נבוא לדון מצד הדין הצלה שמצאנו שמועיל לטומאה כה"ג שמחולחלת שזה לא עוזר גם לענין טהרה זה לא עוזר ולכן הוצרכו לטעם אחר מצד צ"פ אמנם לשון הר"ש משמע יותר דלענין טהרה חשיב כסתום דהינו כמו שאין נקב וצ"ע

ובעיקר הדבר שכתבנו שלא שייך כאן לדון מצד דין נסר לכאורא כן מבואר בר"ש לקמן מ"ג שכתב שגם בפחותה צריך אפוצה ועיין חזו"א ב' ח' שהקשה הרי כאן שזה לא כלי זה יכול להועיל בתור נסר אמנם עין ד' י' שדחה ששם שזה לא אופץ כל הנקב צריך ביטול ואם זה לא אפוצה הוא לא מבטלה אמנם עיין ב' י"ג שהקשה כן גם על משנה י' ובפשוטו מבואר שקש תמיד לא מועיל בתור נסר ויתכן שזה כמו אוכלים שלא מועיל ללא ביטול אפילו בסותם הכל או שס"ל שבקש תמיד יש נקבים והנה בדעת המהר"ם שנקט שבפחותה זה עוזר חזינן שלא ס"ל מחיסרון זה אלא ששם כתב שאז הוא מבטל ובזה הרי העיקר שלא יהיה נקב טפח וצ"ע בכל זה

ובעיקר מה שנקט החזו"א שזה לא מצד צמיד פתיל כיון דמבואר בגמ' שיש בזה חיסרון של אוהל זרוק בפשוטו יתכן דשם מדובר שיש נסר מעליו וגם פתוח בצידו וממילא יש כאן דין אוהל זרוק מצד הנסר שעליו אמנם יש חשש שיוציא ראשו ללא שיפתח הנסר אלא יוציא את ראשו מהנקב שבצד **ועיין פ"ד מ"א שהארכנו בגדר דין הצלה על צידו**

**בהא דצריך נקב למעלה ולמטה**

ה]עיין ר"ש שהביא מהתוספתא שצריך נקב למעלה ולמטה וצ"ב למה לא מספיק נקב אחד למעלה שדרך זה הטומאה נכנסת לבית אם טומאה בתוכו ועיין מהר"ם במ"ג שביאר שאם יהיה רק נקב למעלה אפילו שהבית יהיה טמא אבל כנגד הכלי יהיה טהור דהרי זה פיה לחוץ שצריך נקב שהטומאה תטמא תחתיו ואם מצד הטומאה שבקעה למעלה מעל כל הכלי אבל כיון שזה רק התפשטות הטומאה בזה ס"ל שכלים נעשים אהל לטהר אמנם כל זה ניחא לשיטתו אבל לדעת הר"ש שכלים לא נעשים אהלים לטהר גם מהתפשטות הטומאה א"כ צ"ע למה שלא יספיק נקב למעלה לבד וכבר הקשה כן החזו"א ד' ט' ועוד למה שדייקנו לעיל דעת הר"ש שכנגדו תמיד טמא א"כ כל הנפק"מ של הנקב רק לענין לטמאות הבית א"כ לכאורא מספיק נקב אחד וצ"ע ולכאורא אם נימא כביאור החזו"א דהוי אוהל על מקומו א"כ יתכן שבביטול השם אוהל על מקומו זה רק על ידי פתח משני הצדדים ואפילו שאם יהיה פתח מצד אחד ללא קש וודאי שתעבור הטומאה כמו שעובר מאוהל לאוהל אבל כאן שיש קש זה סתימה מועילה ורק שלענין טומאה נתחדש שזה לא עוזר בזה הוא רק בנקב בשני הצדדים וצ"ע

**בביאור שיטת הרמב"ם שרק כנגד הטומאה טמא ולא נגד כל הכלי**

ו]עיין ברמב"ם דכתב דטומאה בתוכו הבית טמא ולא העמיד שמדובר שיש שם נקב ובפשוטו לדבריו אין שום מקור לחידוש של הר"ש דכלי שפיו לחוץ הטומאה לא נכנסת לבית אמנם עיין ה"א שכתב שאם אין בינו לקרקע טפח מתחתיו טמא רק כנגדו וצ"ע הטעם שכיון שהטומאה מתפשטת בכלי וכלי לא נעשה מחיצה למה שלא הכל יהיה טמא וכבר השיג עליו הראב"ד בזה ועיין חידושי הגר"ח שכתב לבאר שכיון שהטומאה שבוקעת לתחתיו אינה חוזרת לבפנים חשיב בקיעה למקום שאין טפח ואין טומאה בוקעת למקום שאין בו טפח עכ"ד והנה דבריו מאוד מחודשים שגם טומאה מלמעלה אינה בוקעת למקום שאין בו טפח ובמהר"ם בפרק מגדל פשיטא ליה שרק טומאה בצד זה לא בוקע למקום שאין בו טפח ולכן במגדל הטומאה לא נכנסת תחת המגדל אם אין שם טפח אבל בטומאה מעל המגדל ללא חידושו שטומאה שמתפשטת לא בוקעת זה היה בוקע וכן עיין ר"ש לקמן מ"י בסופו דפשיטא ליה כך ועיין מה שכתבנו בזה פ"ד מ"א סקי"ג

עד צ"ב דלכאורא זה רק סברא שמתחתיו לא יבקע אבל על גביו לפ"ז הטומאה צריכה לבקוע והרי משמעות הרמב"ם שגם על גביו לא בוקע וכן בה"ד בכוורת באויר מפורש ברמב"ם שאם אין טפח בינו לקרקע וטומאה בתוכו אין טמא על גביו אלא כנגד הטומאה ורק ביש בינו לקרקע טפח הטומאה בוקעת למטה ומתפשטת שם וממילא חוזרת על כל גביו כיון שכלים לא נעשים אוהל לטהר דכל סברת הרמב"ם שתוך הכלי חלוק מעל גביו ותחתיו אמנם תחת הכלי ומעל הכלי חשיב מקום אחד

ולכאורא מבואר מדברי הרמב"ם שס"ל שתוך הכלי חולק מקום לעצמו ורק גוף הטומאה בוקע ממנו אבל לגבי התפשטות הטומאה הוי מחיצה אלא שצ"ב מנ"ל לרמב"ם לחדש כזה דבר הרי פשטות המשנה טומאה בתוכו הכל טהור משמע שגם מעליו ותחתיו ולכאורא מקורו מהא דמבואר במשנה י' דהיה עומד בפתח וטומאה בתוכו שהבית טהור וס"ל שאין שם דפנות אוהלים דהרי לא העתיק התוספתא דאם זה מגיע עד הקרקע גם אם למעלה זה לא מגיע עד הקורה הוי דפנות אוהלים ומצד נסר ס"ל שכיון שיש חלל שהוא לא תוך הנסר אין לזה דין נסר ובהכרח שיש הלכה שטומאה לא בוקעת מתןך כלי אלא כנגדה אמנם זה אינו דהרי שם זה בתוך הבית ובתוך הבית מבואר ברמב"ם שהטומאה כן בוקעת וכדלקמן

והנה מבואר ברמב"ם שטומאה בתוכו הבית טמא ומשמע שזה גם אם הטומאה בחלק החיצוני של הכלי וצ"ע הרי הטומאה שבתוך הכלי זה רק התפשטות הטומאה ומבואר ברמב"ם שכשזה בחוץ הוא לא בוקע וא"כ למה כאן זה כן בוקע ויתכן לחדש שכיון שכלים לא נעשים מחיצה א"כ חשיב טומאה בבית אלא שא"כ כל מי שיהאיל כנגד הכלי צריך להיות כך עוד יש לומר שחשיב אוהל ארעי בתוך אוהל קבע שאין שמו אוהל ולכן זה לא חוצץ עוד יתכן דעיין חזו"א י"ג א' שהוכיח שכלי הבית לא חוצצים גם במקום ששיך לדון שיש להם תורת אוהל וא"כ החלק שבבית חשיב כלי הבית שהוא לא חוצץ ולפ"ז המקור שכתבנו ממשנה י' אינו נכון דשם זה בתוך הבית וצ"ע

והנה מבואר ברמב"ם שפיה לפנים הכל טמא דהינו גם באין תחתיו טפח וצ"ע למה כאן הטומאה בוקעת לתחתיו ועל גביו בחלק שבחוץ הרי שם הכלי זה רק התפשטות הטומאה ומבואר ברמב"ם שזה לא בוקע ומבואר מכאן חידוש שהתפשטות הטומאה שהיא בתוך אוהל כוחה רב לבקוע את הכלי וכל זה צ"ע וכן צ"ב המקור לכל חידושים אלו

**בביאור שיטת הרמב"ם דכנגד הטומאה גם בתוך הכוורת טמא**

ז]עוד מבואר ברמב"ם שטומאה תחתיו או על גביו אפילו שבתוכו טמא אבל כנגד הטומאה טמא ובדברי הרמב"ם מבואר שזה גם ביש טפח בינו לקרקע והראב"ד השיג דביש טפח בינו לקרקע שזה לא טומאה רצוצה אין זה בוקע אמנם מבואר בדבריו דבטומאה על גביו אפילו שס"ל שטומאה באויר זה לא רצוצה בכל אופן זה בוקע דהינו שטומאה מתחת לדבר שלא מקבל טומאה יש לזה פחות דין בקיעה והנה עיין חידושי הגר"ח שנקט שההצלה כאן הוא מדין צ"פ והקשה דהרי מבואר בתוספתא הובא בר"ש סוף פ"ט דכלי המוקף צ"פ שיש בו משקים הטומאה לא בוקעת בפנים ומטמאה אותו וצ"ב למה כאן זה אחרת ובדעת הראב"ד אפש"ל ששם זה גבוה טפח מהקרקע אמנם לדעת הרמב"ם שאין חילוק צ"ב וע"ש שכתב לישב דמדובר כמו הגר"א בכוורת מחולחלת שיש בה נקבים וכה"ג אפילו שמדין צ"פ זה חציצה גם על הדין בקיעת הטומאה וגם על הדין מאהיל מרחוק אבל לגבי מקום הנקב לא חשיב מחיצה ויש כאן דין מאהיל מרחוק משא"כ שם מדובר שאין נקב ובזה ישב הקושיא שעד כמה שהטומאה בוקעת למה שלא תתפשט דאין כאן בקיעה של גוף הטומאה אלא זה רק מאהיל מרחוק וע"ש שחקר בדעת הראב"ד שלא מועיל דין צ"פ על הדין מאהיל מרחוק למה כשזה לא רצוצה זה כן מועיל האם מצד שאז אין בכלל דין מאהיל מרחוק או שכה"ג מועיל ההצלה של צ"פ גם לגבי הדין מאהיל מרחוק כיון שאין לזה החומרא של טומאה רצוצה ע"ש והנה כל זה דוחק להעמיד הרמב"ם שהיה נקבים ודבר זה לא הוזכר ברמב"ם כלל וכן מפורש בדבריו שאין זה הכוונה של מחולחלת וצ"ע

ועיין חזו"א ב' כ"ב שנקט שהחילוק שכלי מוטה על צידו רק שם יש דין בקיעה שאין זה צ"פ אלא רק דין הצלה על תוכו וכמבואר בגמ' שיש בזה חיסרון של אוהל זרוק עכ"ד ועדין צ"ב בגדר הדברים למה הצלה על תוכו שעל ידי צ"פ זה סיבה יותר שהטומאה לא תבקע כנגדו מהצלה של כלי מוטה על צידו ובפשוטו לפ"ז יש כאן בקיעת הטומאה רק שזה סוג טומאה שלא מתפשטת ויתכן שהטעם כמו שביארנו שנגד הטומאה חשיב שזה מקום הטומאה אבל כדי שיתפשט לצידו צריך שיחשב שדבר זה הוא אם הטומאה וכיון שמקום זה חלוק ממילא שאר הכלי לא שייך להגדירו שהוא אם הטומאה וזה כמו תחילת פ"ד שטומאה בעביו לר' יוסי רק חצי מהמגדל טמא ועדין צ"ע

**בביאור שיטת המהר"ם דטומאה שמתפשטת לא בוקעת**

ח]מבואר במשנה בבית אין טמא אלא הבית ומשמעות הדברים שגם מתחת לכוורת החלק שבבית טמא ועיין מהר"ם שהקשה לשיטתו שטומאה שמתפשטת לא בוקעת כלים א"כ למה כאן זה בוקע את הכלי וכתב שכיון שיש כאן סוף טומאה לצאת מעל הכלי זה כמו גוף הטומאה ממילא זה בוקע מתחת הכלי וכן כתב חידוש זה בפ"ד דסט"ל זה כמו גוף הטומאה ולפ"ז מבואר שגדר סט"ל זה לא רק שאין כאן מחיצה אלא כאילו גוף הטומאה שם

ועיין חזו"א ג' ב' שהקשה למה בגבוהה מהארץ טפח כלים שעל גבה טמאים הרי זה רק התפשטות הטומאה ולכאורא הישוב פשוט שכאן שיש סט"ל זה כמו גוף הטומאה אאל שצ"ב לפני שהמהר"ם חידש שסט"ל זה כגוף הטומאה למה לא הוכיח מכאן שגם כנגד התפשטות הטומאה אמרינן כלים אינם נעשים אוהלים

והחזו"א שם כתב לחדש שכל דברי המהר"ם רק במקום שאין שם טפח אבל אם יש טפח כה"ג גם התפשטות הטומאה בוקעת אמנם דבר זה נסתר מדברי המהר"ם בפרק מגדל דביאר דטומאה בבית תוכו טהור מצד שיש טפח למטה וסט"ל וזה בוקע מעל המגדל וחוזר ונכנס דרך פיו ושם הרי יש טפח למעלה וא"כ מה צריך להגיע לסט"ל ובהכרח שללא זה כלים נעשים מחיצה שהטומאה לא תבקע ללמעלה

והנה זה וודאי מבואר שהיתה עומדת באויר וטומאה על גבה שזה בוקע למטה ומתפשט מתחתיו וחוזר ובוקע או טומאה מתחתיו שזה מתפשט ובוקע כנגד כולה וצ"ל שכיון שהטומאה כאן כבר בוקעת הכוורת ממילא זה בוקע לגמרי את הכל וכעין הסברא שכתב המהר"ם שאם יש נקב מתחת ממילא הטומאה יוצאת כבר כנגד כולה וצ"ע הסברא בזה

**מבואר מדברי הראשונים שיש חיסרון של נסמך על מגדל**

ט]עיין בר"ש ורא"ש ומהר"ם דכתבו דטומאה מתחתיה על גבה טמא ואין הכוורת מצלת דהרי אפילו דבר שנסמך על כלי לא מציל כ"ש כלי עצמו והנה עיין פרק מגדל דכתבנו לדון דאין דין נסמך על כוורת וזה כמו צ"פ דמבואר במהר"ם פי"ב מ"ב דאין על זה דין נסמך ולכאורא זה נסתר מדברי הראשונים כאן דהרי כתבו על כורת שזה לא מציל כ"ש מנסמך ואם בכוורת אין דין נסמך א"כ אולי גם אין בזה את ההלכה שזה לא מציל ומוכח דלא כנ"ל וז"ב

**בביאור סברת הראשונים לחלק בין כלי מוטה לכלי על שוליו לענין טומאה מתחתיו**

י]עיין ר"ש שהביא להקשות על הא דטומאה מתחתיו הטומאה לא נכנסת לבפנים מה זה שונה מכלי שמונח באויר וטומאה מתחתיו שהטומאה נכנסת לפיו ועיין בדבריו ובמהר"ם שישבו שכיון שהטומאה עולה על גביו ממילא היא נכנסת לבפנים ופשטות לשונם שבאמת הטומאה לא בוקעת מלמטה אלא שמלמעלה נכנסת לפיו וביותר הדבר מבואר במהר"ם לקמן מ"י שכתב שהרי כלים שעל גביו טמאים וממילא גם תוכו כי אין דבר שמפסיק

אמנם עיין לקמן משנה י"ג דכתב דבאינה יכולה לעמוד לבד חשיב כמו מוטה על צידה ואם נימא שהסברא מחמת שהטומאה למעלה וממילא זה יורד למטה א"כ למעשה וודאי שגם כאן זה שייך וכן עיין משנה י"ד דביאר את סברת ר"א שס"ל שכלי באויר זה כמו מוטה על צידה וצ"ע הרי למעשה יש טומאה למעלה ואין מה שיחלוק ביניהם ממילא למטה צריך להיות טמא

אמנם עיין חזו"א ב' ז' שביאר שכיון שכלים הרי אינם חוצצים ורק שנתחדש שזה אוהל על תוכו וזה מחלק אותו מהטומאה וכל זה שייך במקום שיש שני דפנות בין הטומאה אבל במקום שיש רק דופן אחד אין זה נחשב תוך חלוק וממילא החלק התחתון גם לא חוצץ והטומאה נכנסת מלמטה וכן ועיין לשון הרמב"ם פי"ט ה"ה דביושבת על שוליה תוכה טמא כי כלי לא נעשה אוהל לחצוץ ומשמע כנ"ל ובזה א"ש דבדוגמאות דהמהר"ם הנ"ל חשיב שהכלי חולק את מקומו גם בפתוח מלמעלה וממילא אין סיבה לטומאה ולפ"ז מבואר עוד דטומאה שנמצאת למעלה אין דין שמי שנמצא תחתיה הוא טמא וצ"ע עד כמה שהתפשטות הטומאה כנגדה זה כמו גוף הטומאה א"כ למה שתחתיה לא יהיה טמא וכמו שטומאה על כלי יורדת ומתפשטת וחוזרת ועולה וצ"ע בכל זה

ועיין לקמן מט"ז שהוכחנו מהמשנה דגם במוטה על צידה אבל אם יש בקיעה של הטומאה כנגד פיה בוקע גם מתחתיה ויתכן שגם כאן כיון שיש בקיעה לגבי עד פיה ממילא גם למטה לא בוקע שזה לא עדיף מעל צידה ואין ראיה מהרמב"ם הנ"ל שאין לדון מצד טענת הראשונים וצ"ע

**משנה ב'**

א] מבואר במשנה שטומאה על גביו הכל טמא ובפשוטו הביאור שהטומאה בוקעת תחתיו ושם מתפשטת וחוזרת ובוקעת על גביו ועיין ראב"ד בהשגות שתמה מאוד על דין זה שכיון שהכלי טהור למה מעליו טמא ועיין חידושי הגר"ח שעיקר קושיתו שכיון שהמקום באמצע טהור א"כ לא שייך בקיעת הטומאה למקום שבאמצע טהור וכנגדו יתכן לטמאות מדין מאהיל כנגדו אבל לגבי התפשטות הטומאה צ"ע ובחזו"א עמוד ק"ה ביאר שכנגד הטומאה היה ס"ל שיש כאן בקיעת הטומאה וממילא זה מתפשט אלא שלגבי ההתפשטות נקט שזה לא כמו גוף הטומאה ורק שמי שבאוהל אם הבקיעה הוא טמא ובזה חידש הראב"ד שהתפשטות הטומאה זה כמו גוף הטומאה וממילא כל מה שכנגדה טמא אמנם עדין יתכן שהתפשטות הטומאה זה לא כמו גוף הטומאה ואין הלכה שכל מי שעמה באוהל טמא ורק כנגדה חשיב שכאילו זה אותו מקום אבל אם יהיה מקום שיחשב שהוא אם התפשטות הטומאה ולא אם הטומאה בעצמה כה"ג הטומאה לא תתפשט וכבר הוכחנו יסוד זה בכמה דוכתי עיין סוף פ"י ועיין פ"ד מ"א סק"ב ומ"ד סק"ו

**משנה ג'**

**בביאור הדין דאפוצה ובהא דלא מועיל פקוקה בתור נסר**

א]**היתה פחותה ופקוקה בקש או אפוצה :** עיין בר"ש וברא"ש שביארו שהיא פחותה אין לה תורת כלי ומה שכתוב פקוקה בקש הכוונה שבשולים מדובר אפילו שזה פקוק בקש אין זה סיבה שיקבל תורת כלי ופשטות דבריהם שהפחת פחות מטפח ולכן לא צריך את הפקיקה כי אם יש טפח וודאי צריך פקוק ואדרבא בדברי הר"ש לקמן מבואר שלא מועיל פקוק רק אפוץ אמנם המהר"ם ביאר שהכוונה שיש טפח ומועיל פקוק וכדלקמן

ובביאור או אפוצה ביאר הר"ש בסופו שאפילו אם יש בצדדים נקב טפח אבל עד כמה שזה אפוץ זה חוצץ שהטומאה לא תעבור ומבואר שאם זה לא אפוץ הטומאה עוברת והקשה החזו"א ב' ח' דצ"ב הטעם הרי כאן שזה לא מקבל טומאה א"כ למה שזה לא יועיל בתור נסר בעלמא ובאמת כן הוא שיטת המהר"ם שביאר שמועיל פקוקה ומה שכתוב אפוצה כי זה לא מחזיק ללא זה אמנם בפשוטו זה הר"ש לשיטתו דמדויק במשנה א' ומשנה י' דפקוקה לא עוזר גם בפחותה אמנם עיין חזו"א ד' י' שישב שהרי לשון המשנה איזו היא אפוצה שאין לה טפח במקום אחד דהיינו שזה לא סותם את כל הנקב והרי בדבר שלא מבטל מבואר בראשונים שצריך לסתום את כל הנקב ולכן רק באפוצה מועיל שאז הוא מבטל את זה ובאמת במהר"ם שכתב שעוזר פקוקה על חלק ביאר שהוא מבטל את זה ולפ"ז אין ראיה מהר"ש במשנתינו למשנה א' וי' שמדובר שזה סותם הכל ועיין מה שכתבנו בזה פ"ה מ"ו דבר"ש מבואר שכוורת פקוקה בקש בפתחה מועיל לסתום וצ"ע

ובא"ר ביאר שהכוונה פחותה זה בדפנותיה שכה"ג זה מבטל תורת כלי או אפוצה הכוונה בשוליה דהרי גם עד עכשיו מדובר בנקבים שזה הכוונה מחולחלת אלא שעד עכשיו זה דרך תשמישה וזה לא מפקיע ממנו תורת כלי אבל אם יש נקבים יותר גדולים שהם פחות מטפח הם מפקיעים תורת כלי וממילא יש כאן אוהל וכדעת שאר הראשונים

וברמב"ם ביאר שאפוצה הכוונה שזה מלא קש ועל ידי זה נחשב שאין כאן שם כלי גמור אלא דין אוהל וצ"ב לשונו וכן הסברא בכל המשניות לקמן

**בהא דטואה תחתיו תוכו טהור**

ב]לשון המשנה תחתיה טמא עד התהום ובפשוטו משמע שהטומאה לא נכנסת גם לתוך הכוורת וצ"ע הטעם הרי כיון שיש כאן טומאה רצוצה למה שזה לא יבקע לתוך האוהל ועיין הראב"ד בהשגות שהקשה כנ"ל והנה המהר"ם כתב שבאמת בוקע לפנים ובפשוטו זה מטעם הנ"ל שזה בוקע את הנסר שמונח על הקרקע וצ"ב דעת שאר הראשונים ועיין חזו"א וכן בחידושי הגר"ח עמוד 76 שביארו שכמו שבשלימה הטומאה לא נכנסת בפנים או מצד צ"פ או שזה חולק את תוכה ה"ה כאן גם בפחותה עדין נשאר המעלה הנ"ל ולכן הטומאה לא נכנסת אלא שהגר"ח כתב שעדין קשה שהרי דעת הרמב"ם שכנגדו נכנס הטומאה ולמה שכאן לא יכנס וע"ש שביאר שטומאה בתוך אוהל אין בה דין מאהיל מרחוק וכיון שביאר שכל הדין שכנגדו טמא שעל זה לא עוזר ההצלה של צ"פ זה מצד מאהיל מרחוק א"כ כאן חשיב שזה טומאה בתוך אוהל ומצד דין כפולין וממילא ההצלה של צ"פ עוזרת שעצם הטומאה לא תיכנס

אמנם עיין לשון הר"ש שכתב שכיון שלאו כלי הוא חשובה כאוהל המת להציל תוכה ועל גבה עכ"ל הרי מפורש שמחמת השם אוהל זה מציל שהטומאה לא תיכנס ולכאורא מבואר שס"ל שגם התחתית של האוהל יכול לחלוק את האוהל מתחתיו אלא דבעלמא מדין ארצו של בית חשיב כחלק מהאוהל אבל כאן שזה לא חלק מהאוהל ממילא הטומאה לא נכנסת

והנה עיין חזו"א שהקשה לדעת המהר"ם שזה בוקע לפנים א"כ בפיו לפנים למה שהבית לא יהיה טמא וע"ש שבהכרח צ"ל שכוונתו שרק כנגדו בוקע אבל זה לא טומאה שמתפשטת דהינו שטומאה שבוקעת לתוך אוהל אינה מתפשטת והנה הראשונים מ"א כתבו שאין לומר שטומאה תחת הכלי תוכו טמא דא"כ זה היה צריך להתפשט לבית וצ"ע דהרי כאן מצאנו שזה בוקע ולא מתפשט וצ"ל ששם אם זה בוקע כי כלי לא חוצץ א"כ זה בקיעה גמורה משא"כ כאן הרי זה אוהל לעצמו ורק יש דין בקיעה בזה ס"ל שלא מתפשט וצ"ב בכל זה

**בדין טומאה בתוכו מתחתיו טהור**

ג]מבואר במשנה שטומאה בתוכו רק בתוכו טמא ועיין מהר"ם שאפילו שביב בבית הטומאה בוקעת לשם אבל זה דוקא שם מצד שארצו של בית כמוהו אבל כאן זה לא שייך ועיין חזו"א ב' י' שביאר שכוונתו שכאן שהדין ארצו של בית שקרקעית הבית לא נחשבת חוץ לאוהל ושהאוהל חולק את מקומו מקרקעיתו וממילא כאן שהכורת היא כלי לעצמה ממילא זה כן חולק את מקומו אמנם אין זה במשמעות לשון המהר"ם וכן עיין בר"ש שכתב שטעם ההצלה כי זה לא כלי ולנ"ל אדרבא כל הסיבה שהטומאה לא בוקעת כי זה כלי וי"ל ובפשוטו מבואר כדברי הגר"ח שטומאה בתוך אוהל לא בוקעת והדין שהקרקע טמא זה מדין ארצו של בית שיש כאן דין טפילות מיוחדת שכאן זה לא שייך אמנם יש לדחוק שכאן כיון שפיו לחוץ בדבר שלתוכו יש דין אוהל זה עדיף ואין זה במשמעות לשון המהר"ם

ועיין ברכת האוהל שהקשה דהרי במהר"ם מבואר שסט"ל מעל הכוורת בוקע למתחת הכוורת האינה פחותה והרי שם זה טומאה בתוך אוהל וא"כ צריך להגיע לדין בקיעה דהרי ס"ל שהתפשטות הטומאה לא בוקעת ורק גוף הטומאה דהינו שכלים נהיים מחיצה ורק שגוף הטומאה בוקעת וא"כ כאן שזה בתוך אוהל זה לא צריך לבקוע וצ"ע אמנם כבר חזינן בדעת הראב"ד שבקיעה מתחת לכוורת בוקע אפילו שבקקע לא בוקע חזינן שלא נצרך לזה אותו דין בקיעה וצ"ע

**משנה ז'**

**בהא דיש הבדל בין מחולחלת ללא מחולחלת**

א]**בד"א בזמן שהיא כלי מחולחלת:** עיין ר"ש שכאן שפיה בפנים לא צריך מחולחת כי כל הנפק"מ לענין טומאת הבית וכאן הטומאה נכנסת לבית דרך פיה ומדוקדק מדברי הר"ש שלענין הטומאה מעל הכלי אין נפק"מ במה שהיא מחולחלת ועיין מ"א מה שביארנו בזה

ועיין מהר"ם שכתב שכל הדין שעל גבה טמא זה רק מחמת שיש נקב שללא נקב כיון שזה פתוח לבית והטומאה יכולה לצאת לבית כה"ג הכלי נעשה אוהל לחצוץ בפני הטומאה וכמו שמצאנו שבפיה לחוץ הטומאה לא בוקעת מעליו אלא הכלי נעשה אוהל לחצוץ וכתב זה מכח דקדוק הלשון שכתוב שצריך גם כאן מחולחלת

והנה לכאורא עדין לענין גבוהה מהארץ טפח לא צריך שיהיה מחולחלת דשם כיון שהטומאה מתפשטת לתחת הכלי וזה סט"ל ממילא זה בוקע ללמעלה וצ"ע

ולכאורא צ"ע א"כ בטומאה בבית למה מעל גבה טמא כיון דס"ל דהכל שפיו לפנים זה סיבה שהטומאה תצא מהפתח א"כ גם בנקב שזה יוצא מהנקב אבל בשאר המקומות אין סיבה שזה יצא וצ"ל שעד כמה שיש נקב זה לא חולק את המקום וממילא הטומאה יוצאת נגד הכל וזה דלא כלשון הר"ש במשנה א' שהטומאה יוצאת מהנקב

עוד יש להקשות דלשיטת המהר"ם שטומאה שמתפשטת לא בוקעת א"כ בטומאה בבית ואין מתחתיה טפח למה מעל גבה טמא הרי הטומאה שבתוך הכוורת אין סופה לצאת וא"כ אין סיבה שזה יבקע הכלי דהרי על התפשטות הטומאה ס"ל שכלים נעשים מחיצה שהטומאה לא תבקע ואולי כיון שיש פתח טפח זה גרע וצ"ע הסברא בזה

**משנה ט-י**

**בביאור המהר"ם במשנתינו ובטעם דין הצלה דכוורת**

א]עיין מהר"ם דביאר משנתינו דזה כלי שלם וגבוה טפח וכה"ג איכא טומאה תחתיו ואם זה בפתח חשיב כמו גוף הטומאה כי סט"ל ואם זה לא בפתח אין זה אלא התפשטות הטומאה שכלים נעשים אוהל לחצוץ בפני התפשטות הטומאה ולכן מדובר דוקא שהיא כלי ולא בפחותה דאם היא פחותה א"כ זה אוהל גמור וחוצץ גם בפתח שהטומאה לא תיכנס לזה והנה מבואר בדבריו שאין כאן דפנות אוהלים דאל"כ תמיד זה כמו פחותה דחשיב שזה אוהל והרי דין דפנות אוהלים מבואר בכל המשניות שעוזר גם על טומאה מתחתיו שזה הדין של קדירה שהיא נתונה בארובה או בצד הכותל ובאמת צ"ב למה אין כאן דפנות אוהלים הרי התיו"ט סוף פ"ה הביא מהמהר"ם דנקט דבסמוך פחות מטפח לקורה ולא בולט לצדדים לכו"ע הוי דפנות אוהלים וצ"ב

והנה צ"ב למה בטומאה בבית הטומאה לא נכנסת לכוורת והנה הרי שיטת המהר"ם דכלים נעשים מחיצה [עיין מה שכתבנו פי"ב] ולפ"ז היה מקום לבאר שכיון שאין כאן מקום לטומאה להיכנס ממילא הכלי טהור אמנם צ"ע דהרי מבואר בפי"ב מ"א דתנור ישן שיש עליו נסר ומוקף מכל צדדיו דהטומאה נכנסת לבפנים וביאר המהר"ם שם דמוקף מכל צדדיו גרע וא"כ למה שכאן זה יהיה אחרת וצ"ל דדוקא שם שזה לא כלי הבא במידה שחולק מקום לעצמו זה חשיב ככלי הבית שאינו חוצץ בפני הטומאה כל שהוא מוקף מכל צדדיו וכמו שהוכיח החזו"א י"ג א' מכ"ח פחות שעומד בבית ואינו מוקף צ"פ שהוא לא מציל מצד אוהל אבל בכלי הבא במידה שהוא חולק מקום לעצמו אפילו אם עדין יש לו שם כלי שהוא לא חוצץ בפני הטומאה אבל אין בו את הטפילות של כלי הבית שיחשב ככלי הבית שהטומאה תיכנס לבפנים אלא שצ"ב א"כ מה הקשה המהר"ם בפ"ד במגדל שלמה שהטומאה לא תיכנס בפנים הרי מדובר בטומאה בבית וא"כ ביחס למגדל זה רק התפשטות הטומאה וכלים נעשים מחיצה שהטומאה לא תיכנס וצ"ל שלענין פתחו חשיב שאין כאן מחיצה כלל דדלת הכלי אין לו שם מחיצה ועדין צ"ב והנה לפ"ז לכאורא אם תהיה טומאה מתחתיו אין סיבה שהיא לא תבקע לתוכו דכאן זה מחיצה על גוף הטומאה שמתחתיו וזה וודאי שכלים לא נעשים מחיצה וכן הוא בדברי המהר"ם שביאר שטומאה בבית והוא עומד בפתח טמא מצד שיש כאן סט"ל שזה כמו גוף הטומאה וזה בוקע מלמעלה

ובפשוטו היה נראה שכאן זה מועיל בתור הצלה של נסר דהרי מבואר במהר"ם במי"ג שמועיל נסר על גבי כוורת שהטומאה לא תיכנס וכל מה שבמגדל ס"ל שלא מועיל כיון שהנסר זה דלתותיו שלזה עצמו יש תורת כלי אבל אם זה נסר חיצוני וודאי שגם הוא מודה וכמו שביארנו בפ"ד באריכות ע"ש אלא שקצת צ"ב דהמהר"ם לקמן מי"ג הביא ראיה שמועיל נסר מהתוספתא ולא הביא ראיה ממתניתין אלא שצ"ב למה לא הביא ראיה מפ"ה מ"ו ובהכרח שחיפש מקום שאין חיסרון של נסמך על כלי ובמשנתינו וכן בפ"ה אין חיסרון זה דהרי זה נסמך על קרקע ובזה היה פשיטא ליה שמועיל ורק שהיה מקום לדון שאם זה נשען על הכלי יש חיסרון של נסמך על כלים ולזה הביא ראיה מהתוספתא

והנה מבואר במתניתין דגם כוורת על גבי כוורת הם טהורים והנה אם הגדר שהטומאה רק נכנסת מפיו ושאר הכלי יכול להעשות מחיצה א"כ גם כה"ג הטומאה לא יכלה להיכנס אבל אם נימא שזה רק מצד דין נסר א"כ לכאורא ביחס לכלי השני אין לו שום הצלה דהרי הכלי העליון הוא כלי ובעלמא כלי לא עוזר בתור נסר אמנם עיין חזו"א ב' י"ז שכתב לחדש שכלי שיש לו הצלה של נסר הוא עצמו יכול להועיל בתור נסר וצ"ע

והנה לשון המשנה בטומאה בתוכו דדרך הטומאה לצאת ואין דרכה להיכנס ועיין מהר"ם שכתב שזה כמו ביב והנה שם זה מדין סט"ל או כמו שהארכנו במקום אחר שאין מחיצה לטומאה ולכאורא כאן לא צריך להגיע לזה דהרי בגוף הטומאה מתחתיו זה גם נכנס וא"כ מאותו טעם זה יוצא וצ"ל שהמשנה באה לומר שגם במקרה שלא יהיה טפח בינו לקרקע בכל אופן אפילו שכה"ג טומאה לא תיכנס אבל היא תצא והנה לשון המשנה שדרך הטומאה לצאת וכלשון המשנה לגבי מגדל ולכאורא עיקר המכוון שאין מחיצה לענין טומאה ושזהו יסוד הדין דאין צמיד פתיל לטומאה וכדהארכנו במקום אחר

והנה מבואר בסיפא דאם הוא עומד בפתח הוא טמא וביאר המהר"ם שכיון שיש כאן סט"ל דמדובר שיש טפח מתחת הכוורת וזה כמו גוף הטומאה ממילא זה בוקע למקום פחות מטפח שמעל הכוורת ומשם זה חוזר לתוך הכוורת והנה אם כביאור הראשון א"ש שאפילו שיש כאן דין מחיצה על מקום זה כי זה פחות מטפח כל זה אם הטומאה מגיעה מהצד היא לא יכולה לבקוע במקום פחות מטפח אבל כאן שזה מגיע מלמטה זה לא שייך אמנם אם הביאור מצד נסר וכל שאין טפח פתוח זה בכלל הצלת נסר א"כ כמו שאם זה יגיע עד השקוף ממש משמע שכה"ג לא יכנס טומאה דהכל נחשב תוך ההצלה של הכלי א"כ גם בפחות מטפח זה כך וצ"ל שאפילו שכיון שיש פחות מטפח חשיב חלל הכלי שהוא סגור אם נסר אבל זה לא מועיל על המקום שבמציאות הוא לא תוך הכלי שיהיה לו ההצלה של הכלי וממילא הטומאה בתחת היא סיבה לטמאותו וצ"ע ובפשוטו לביאור הראשון ניחא טפי ונימא דאדרבא כיון שיש כאן הפסק בין הנסר לכלי זה לא יכול להועיל בתור נסר ורק שתמיד כה"ג כיון שכלים נעשים מחיצה אין לטומאה מאיפה להיכנס אבל כאן שזה גוף הטומאה זה נכנס למקום שהוא פחות מטפח וכמבואר בקושית המהר"ם פ"ד מ"א וממילא תוך הכלי טמא

והנה מבואר עוד במשנה דבהיה עומד תוך הפתח וטומאת בתוכו הבית טהור וצ"ע למה שהטומאה לא תבקע מתחתיו דכמו שהטומאה שמתחתיו בוקעת למעליו כך הטומאה שמעליו צריכה לבקוע לתחתיו [ועיין חזו"א ב' י"ג] ולכאורא היה אפשר לומר שמדובר שחלק מפה הכורת הוא בחוץ וממילא זה כמו כוורת מוטה על צידה ופיה לחוץ אלא דפשטות לשונו שהכל תחת הפתח דהרי בפשוטו דן שהכל יהיה טהור ללא חידושו שנכנס הטומאה במקום פחות מטפח ולכאורא מוכרח מכאן כסברת החזו"א ב' י"ג, וג' י"ז דכלי שמוקף משלש צדדים בנסר ובצד הרבעי אין נסר שהטומאה לא תכנס לבית אלא זה כמו מוטה על צידו שהטומאה תצא החוצה אלא ששם הנידון על טומאה בחוץ ופה יש חידוש גדול שגם טומאה בפנים זה כך וצ"ל הסברא שהרי חזינן דבכלי בבית ופתחו בחוץ הטומאה לא נכנסת לבפנים שיש לזה מעלה שזה משייך הטומאה לבחוץ וה"ה אם צד אחד הוא כלפי חוץ זה ממשיך הטומאה לבחוץ

אמנם עדין צ"ע שכיון שמעל הכוורת עד התקרה וודאי שיש שם טומאה דלכאורא כיון שאין שום מחיצה אין סיבה שהטומאה לא תתפשט לשם וכמו כשהטומאה מתחת ויש מקום לדחוק שכאן כיון שזה משיך הטומאה לבחוץ גם מעליו טהור ולא מסתברא אמנם יתכן שכאן שזה משיך הטומאה לבחוץ אפילו אם למעשה חשיב שיש טומאה גם מעל גביו אבל זה טומאה של התפשטות ולא חשיב כגוף הטומאה וממילא שיטת המהר"ם שזה לא בוקע את הכלי וכשיטתו במכילתין ובפשוטו כל סברתו שמשיכים הטומאה בחוץ זה רק סברא שאין כאן בקיעה של גוף הטומאה אבל דרגא של התפשטות הטומאה וודאי שיש כאן

והנה לפי כל הנ"ל אם יהיה טומאה מתחת לכוורת עצמה והיא לא תגיע ממש עד הכותל הטומאה תיכנס וכמו במקום שיש טומאה של סט"ל

והנה כתב המהר"ם דמדובר בכוורת שלא מחולחלת דבמחולחלת אפילו בפקוקה בקש הטומאה תיכנס לבית ולכאורא למה שהקש לא יועיל בתור נסר והרי זה לא עוזר על הטומאה מצד שדרך טומאה לצאת וכאן זה לא שייך אמנם כבר מבואר במשנה א' שקש לא עוזר לחצוץ על הטומאה אפילו ללא סט"ל ומה שנבאר שם יש לבאר כאן

**ביאור מהלך הר"ש במשנתינו**

ב]והנה כל ביאור זה יתכן רק למהר"ם דס"ל דכלי נעשה מחיצה שטומאה לא תיכנס לתוכו כל שאין פתחו פתוח וכמו דס"ל לקמן פי"ב מ"א' ג' דנסר על תנור אם זה לא מוקף מכל צדדיו דהטומאה לא נכנסת לתוכו אבל לשיטת הר"ש שהבאינו שם דס"ל בפט"ו מ"ב דהטומאה נכנסת חזינן שס"ל שכלי הוא לא מחיצה שהטומאה לא תיכנס לתוכו א"כ לא יתכן לבאר מתניתין כביאור הנ"ל אלא או מצד כיסוי נסר או מצד דפנות אוהלים והנה הר"ש בביאור לתוספתא במ"ט בקדירות אחד על השני כתב מפורש שכה"ג יש כאן את ההלכה של דפנות אוהלים אפילו אם יש טפח פנוי למטה ודוחק להעמיד דבר זה כר"ע וכמו שהקשה החזו"א שיגיד שהכוונה שאין טפח למטה וזה גם כרבנן אלא וודאי שכאן זה כשיטתו לעיל בכת"י סוף פ"ו דבנוגע בקורה ולא בולט לצדדים גם אם זה לא סמוך לקרקע יש כאן דפנות אוהלים וזה ככו"ע ובפשוטו וודאי שיש במשנה דפנות אוהלים ולפ"ז אין לנו מקור שיכול להועיל בתור נסר כה"ג דיתכן שכיון שזה לא עומד עליו זה לא מצטרף [וכעין הסברא שכתב החזו"א ב' י"ט שקרקע עולם לא מצטרף לדין נסר] אמנם מסברא כיון שחזינן לשיטתו לעיל פ"ד דביש נקב פחות מטפח יש דין נסר א"כ ה"ה כאן אם לא שנחלק שכשיש רווח על פני כולו זה לא מתיחס אליו כלל

והנה במשנה מבואר שגם במוטה על צידה זה עוזר וביאר הר"ש שזה סמוך לדופן ולכאורא כה"ג זה רק מועיל לר"ע דלרבנן כל שזה לא צמוד אין כאן דפנות אוהלים ודוחק לומר שהמשנה כר"ע דהוי ליה לר"ש לבאר דבר זה אמנם עיין חזו"א ג' י"ג בסופו שדן דכיון שזה על הקרקע א"כ זה כמו אפוצה בארץ שלא איכפת לן שזה רחוק עד טפח ולפ"ז א"ש אמנם הסברא צ"ב וכן לר"ש אין שום מקור שאם זה צמוד לקרקע זה עדיף ולכאורא יתכן שכאן באמת זה יועיל רק מצד נסר ולא מצד דפנות אוהלים ובאמת הר"ש מודה שזה יכול להועיל מצד נסר ומה שביאר בתוספתא מצד דפנות אוהלים דשם מדובר על שני קדרות אחד על השני וס"ל שביחס לקדירה התחתונה לא שייך לדון מצד נסר דהרי כלי לא יכול להועיל בתור נסר ובהכרח מצד דפנות אוהלים וכן משמעות דבריו בביאור התוספתא במשנה י' דרק כשמבאר שיש טפח בין התחתון לקרקע הקשה שהרי כלי לא יכול להעשות נסר וכתב שזה מועיל מצד דפנות אוהלים ומשמע שאת המשנה אפשר לבאר שזה לא מצד דפנות אוהלים אלא מצד דין נסר אמנם עדין צ"ע דהרי המשנה אמרה גם שני כוורות אחד על השני ושם בהכרח שזה מצד דפנות אוהלים ואם נימא דס"ל כחזו"א שאם על העליון יש כיסוי נסר ממילא זה גם יכול להועיל בתור נסר א"כ למה בתוספתא במ"ט לא ביאר שזה מדין נסר וצ"ע אמנם ראיתי לבאר בדרך פשוטה דהרי סתם קדירה זה של חרס וכמבואר פ"ה מ"ב וזה מקבל טומאה ובכל אופן וודאי שזה לא כלי הבא במידה ובזה הרי לא מועיל כיסוי נסר ובהכרח מצד דפנות אוהלים

והנה החזו"א ב' י"ג הקשה דהר"ש הרי כתב במשנה י' דמדובר שאינה מחולחלת דאם זה מחולחלת א"כ הטומאה היתה נכנסת דרך שם לבית וצ"ע עד כמה שיש כאן דפנות אוהלים א"כ גם אם יש קש שזה לא אפוצה אבל זה יכול להועיל כמו כל סתימה ומכח זה הוכיח דהר"ש ס"ל דבמתניתין ליכא דפנות אוהלים כיון שזה גבוה טפח מהקרקע וזה רק מועיל מצד נסר ולפ"ז בהכרח שחבית שמועילה בתור נסר יכולה להיות נסר לכלי אחר אמנם כל זה דוחק דכיון דהר"ש הזכיר שיש כאן דפנות אוהלים א"כ גם במשנה יש דפנות אוהלים וקשה מה איכפת לן שזה מחולחלת ודוחק לומר דהמשנה כרבנן והבריתא כר"ע ועוד דלר"ש בכת"י כל שזה סגור לגמרי לכו"ע זה דפנות אוהלים ובפשוטו מוכח מביאורו כאן גם כך דדוחק לומר שהעמיד הבריתא כר"ע וכדהקשה החזו"א דהרי יכול להעמיד כרבנן ואין בינו לקרקע טפח וכדלקמן בביאור התוספתא ע"ש אלא וודאי דמתניתין אפשר לבאר מצד דפנות אוהלים

אלא שקשה מה איכפת לן שזה מחולחלת אמנם עיין ר"ש במ"ג בפחותה שגם כתב שאין נקבים ואם יש נקבים זה צריך להיות אפוצה ועיין חזו"א ב' ח' שגם הקשה כן והניח בצ"ע אמנם חזינן דדעת הר"ש שלענין נקב שזה לא פתח הכלי לא מועיל לסתום בקש אמנם ע"ש דיתכן דשם מדובר שזה לא סותם את כל הנקב וכלשון המשנה והוא לא מבטלו לכן זה לא מועיל אבל כאן בפשוטו מדובר שזה סותם את כל הנקב אמנם עיין מ"א דגם משמע שלא מועיל קש בתור נסר ויתכן שזה כמו אוכלים שלא מבטל שיש ראשונים שלא מועיל או כי תמי יש רווח בקש ולפ"ז ה"ה כאן ולכן כה"ג גם בתור דפנות אוהלים זה לא עוזר ובפשוטו הוא מוכרח במ"א דכיון שבפרק מגדל מבואר שבנסר בטומאה יוצאת רק מצד דרך טומאה לצאת וכאן זה לא שייך ובהכרח שכאן לא שיך לדון מצד נסר

והנה החזו"א נקט שהר"ש ס"ל דמתניתין זה מדין נסר ולפ"ז צ"ע למה בעומדת בפתח טומאה בתוכו הבית טהור וע"ש שביאר שמדובר שחלק מפתחה לחוץ או אפילו אם הכל תחת הפתח אבל כה"ג שצד אחד לא בתוך אוהל זה כמו מוטה על צידה שהטומאה לא בוקעת מהכוורת והנה דבר זה צ"ע א. דהרי שיטת הר"ש לקמן דבנסר על תנור ישן אפילו אם זה לא מוקף על כל צדדיו הטומאה בוקעת לתוכו חזינן שלא דנים שזה כמו פתוח לחוץ וכבר הקשה כן החזו"א ג' י"ז בסופו

אמנם היה אפשר לומר דבכל נסר כל מה שהטומאה מתפשטת בבית זה רק מצד סט"ל וכלשון המשנה פ"ד מ"ב וממילא כאן שזה פתוח לחוץ אין סט"ל לבית אמנם החזו"א [ג' ה'] נקט בכמה דוכתי שוודאי שכיסוי נסר זה לא סיבה לחצוץ בפני הטומאה ועיין לעיל פ"ד מ"א ובפ"ט מ"א מהשכתבנו בזה ולפ"ז קשה עוד מוכרח למהלך זה דגם המקום שפחות מטפח שהוא חוץ לכוורת הוא בכלל ההצלת נסר דאל"כ הטומאה משם תבקע למטה ותתפשט בבית והרי הר"ש ס"ל שטומאה שמתפשטת בוקעת למטה וצ"ע בכל זה

**בביאור שיטת הרא"ש**

ג]והנה עיין רא"ש שכתב בטומאה בתוכו שהבית טמא כיון שאפילו טומאה יוצאת והנה אם מתניתין זה מצד דפנות אוהלים א"כ זה כמו סט"ל רגיל ולמה כתב אין צמיד פתיל לטומאה ומשמע שמתניתין זה מדין נסר וכתב שנסר לא עוזר על טומאה כמו שאין צ"פ לטומאה אמנם כל זה אינו דקדוק כלל דהרא"ש בפי"א לענין כפישה על דות וכן לענין חצץ בפט"ו, כתב כי אין צ"פ לטומאה והרי שם זה סט"ל ובהכרח שס"ל שהגדר של סט"ל שאין צ"פ לטומאה וכמבואר בחזו"א י"ג ב' וט"ו ח' או כמו שהארכנו בדין סט"ל ע"ש ולפ"ז אין שום ראיה שאין ההצלה כאן מצד צ"פ וז"ב

**ביאור שיטת הרמב"ם והגר"א במשנתינו**

ד]והנה הגר"א שנקט שכאן זה לא כלי הבא במידה א"כ לא מועיל כאן כיסוי נסר ובהכרח הביאור במשנה מדין דפנות אוהלים וצ"ל שזה מגיע לקרקע וכה"ג שזה אפוץ בקרקע אפילו שלמעלה זה לא צמוד יש דין דפנות אוהלים וכמבואר בתוספתא וכן צ"ל לדעת הרמב"ם בחיבורו דלא מדובר בכלי הבא במידה והרי בשאר כלים הטהורים לא מועיל נסר אמנם צ"ב במוטה על צידה שזה לא מגיע עד התקרה למה זה מועיל בתור דפנות אוהלים אם זה לא מחובר לדופן ועיין חזו"א ב' י"ג בסופו שנסתפק שכיון שזה צמוד לקרקע מספיק שזה תוך טפח לדופן וצ"ע אמנם לביאורו בפירושו שזהכלי הבא במידה אלא שזה כת"ק שלא חשיב אוהל יתכן לבאר כר"ש ומדין נסר

**בדמיון הר"ש את מתניתין לביב**

ה] **היתה ממלאה את כל הבית** **טומאה בתוכו הבית טמא טומאה בבית תוכו טהור:** עיין ר"ש שכתב שזה כמו ביב שהוא קמור תחת הבית ויש בו טפח ואין ביציאתו פותח טפח והנה מבואר שנקט ששם זה לא מדין קבר סתום דכאן הרי הכוורת וודאי לא נחשבת קבר סתום דהרי יש לה פתח טפח וכן מוכח מהר"ש לקמן פי"א מ"ח ופט"ו מ"ה שדימה ביב לכפישה על בור ועל חצצו מארצו ובהכרח שס"ל שזה מצד סט"ל ועיין מה שהארכנו בזה בסוגיא דסט"ל וכן מוכח בפשוטו מהמהר"ם כאן שדימה מתניתין לביב

**בביאור הדין דהיתה ממלאה את כל הפתח**

ו]**היתה ממלאה את כל הפתח טומאה בבית מה שבתוכו טהור:** כן הוא גירסת הר"ש ומבואר בדבריו בביאור התוספתא דאין כאן סט"ל כיון שיש פתח אחר לבית או שיש טפח בתחתיו או בצידיו אבל אם לא כן הוא מודה שסט"ל והרא"ש גרס טמא וביאר שאין פתח אחר וכה"ג זה טמא מדין סט"ל ואם מתניתין מדין דפנות אוהלים א"כ וודאי שיש כאן דין סט"ל אמנם אם זה מצד נסר א"כ יש כאן חידוש שגם על זה יש דין סט"ל עיין מה שנכתוב לקמן בס"ד ובמהר"ם ביאר שיש טפח תחתיו וכיון שסט"ל ממקום זה חשיב כגוף הטומאה וממילא זה בוקע מלמעלה וחוזר ויורד לתוך הכוורת וכמו שביארנו לעיל ומבואר שס"ל שאם אין שם טפח אין הכוורת טמאה מצד סט"ל וצ"ב הטעם ובהכרח שס"ל כסברת הגר"ח שעל הצלה של כלי אין דין סט"ל אמנם יתכן מצד שס"ל שרק כאן כי יוציאו הכורת בשביל להוציא הטומאה א"כ אין כאן מציאות של סט"ל לענין הכוורת ועיין פ"ד מ"ג שהארכנו בזה

והנה הרמב"ם גרס במשנתינו טומאה בבית תוכו טמא ולכאורא זה מדין סט"ל וצ"ע דלעיל בפרק מגדל הוסיף שזה נפתח תוך הפתח דהינו שכיון שיש טומאה מעבר למגדל מצד סט"ל ממילא המגדל שהוא פתוח הוא נטמא וצ"ע למה כאן לא הוסיף תנאי זה והנה שם אירי בפתחו מן הצד ויתכן דשם זה מועיל בתור הצלה של כלי מצד צ"פ ובזה יש את סברת הגר"ח שזה לא נטמא מצד סט"ל משא"כ כאן שמדובר לדעת הרמב"ם שזה לא מחזיק ארבעים סאה א"כ זה מועיל בהכרח מצד דפנות אוהלים בזה וודאי יש את ההלכה של סט"ל וז"ב

**ביאור המשנה לראב"ד דאיירי בכלי חרס**

ז]**היתה ממלאה את כל הפתח טומאה בתוכו הבית טהור:** ועיין לעיל מה שהארכנו בביאור המשנה והנה הראב"ד העמיד את כל הפרק בכוורת של חרס ועיין חזו"א ב' כ"ג שהקשה א"כ כאן הכלי נטמא ואיך יתכן שהבית טהור הרי כלי טמא אינו מציל וע"ש שכתב לדחוק שזה המשך של המשניות הקודמות שזה פחותה ואינו מקבל טומאה ויש כאן חידוש שגם באין בו ארבעים סאה חשיב כמו פיה לחוץ שהטומאה לא נכנסת לבית וכמו שביאר החזו"א אמנם הרי דעת הראב"ד פי"ב שתנור ישן אפילו אם לא מוקף מכל צדדיו הטומאה עוברת מצד לצד חזינן שלא דנים כאילו זה על צידו אם לא שנחלק בין אם זה כלי שמקבל טומאה או לא מקבל טומאה וצ"ע

**ביאור התוספתא שהובא בר"ש במ"ט**

**בביאור מחלוקת ר"י ורבנן**

ח]**ר' יהודה אומר כשם שנסר מציל וכו'**: פשטות לשון הבריתא שכמו שמועיל הצלת נסר כל עוזר הצלת כפישה ומדין נסר וצ"ע עד כמה שביחס לכפישה לא עוזר נסר א"כ כאן הרי אין הצלה על הכפישה ולכאורא בהכרח שס"ל שגם בכפישה מועיל כיסוי נסר ומבואר עוד שכלי הבא במידה על כלי הבא במידה לכו"ע עוזר דאל"כ כאן זה לא עדיף ואפש"ל דאדרבא בזה עצמו מחלוקת אבל לכו"ע בכל כלים הטהורים מועיל נסר וצ"ע למה דנקטנו תחילת פרק ד' דרק בכלי הבא במידה מועיל נסר ושלא מועיל בכלי כפוי על כלי כפוי שזה דלא כר"י ולא מצאנו שחולק בשני דברים וצ"ע

ועיין חזו"א ג' י"ד שביאר שר' יהודה ס"ל שכיון שכלי הבא במידה יש לו דין הצלה על תוכו ה"ה יש דין דפנות אוהלים לכלי שעליו דממילא אין לזה החיסרון של כלי לענין הצלת תוכו ולפ"ז כפישה על כפישה לא יועיל ולרבנן גם כלי הבא במידה על כלי הבא במידה לא מועיל דהרי הם ס"ל שכה"ג אין דין דפנות אוהלים אלא שצ"ע הדמיון לנסר וצ"ל כוונתו שמדין דפנות אוהלים זה נהיה נסר אמנם סתימת לשון הר"ש וודאי לא משמע כן וצ"ע

**בדין מוטה על צידה לר"י**

ט]**היתה מוטה על צידה הכל מודים שאינה מצלת:** עיין ר"ש שביאר או מצד גזירה שמא זה יפול ולפ"ז גם בנסר כה"ג עוד ביאר שדוקא בכפישה שהוא כלי אינה מצלת אלא אם דופני הבית וצ"ב הרי מבואר לעיל שר' יהודה ס"ל שזה כן עוזר על כוורת ומה ההבדל ואם נימא לעיל שמה שזה עוזר מצד שזה נהיה דפנות אוהלים א"כ יתכן שלענין כוורת ס"ל שזה לא נהיה דפנות אוהלים אלא על גביו ולא בצידו וצ"ב

**בביאור ההצלה דעמוד של רורות**

י]**עמוד של קדירות וכו' אם אין בין פי העליונה ולקורות פותח טפח ובין שולי התחתונה ולארץ פותח טפח:** עיין ר"ש שהכוונה שיש טפח בין התחתונה לארץ ובכל אופן כל הקדירות יש להם דין דפנות אוהלים וחשיבי מחיצה ולכן אפילו שיש טומאה מתחתיהם זה לא מטמא תוך הקדירות ועיין חזו"א ג' י"ד שתמה הרי רק לר"ע יש דפנות אוהלים כה"ג שזה לא נוגע בתקרה ורחוק מהקרקע פ"ט ולמה הר"ש לא ביאר שגם התחתונה פחות מטפח מהקרקע שרק כה"ג יש כאן דפנות אוהלים ובפשוטו זה הר"ש לשיטתו בכת"י לעיל פ"ה שכה"ג לכו"ע אמרינן דפנות אוהלים ועיין לעיל שצ"ב למה לא ביאר מצד נסר וע"ש או שנסר לא מועיל לענין התחתונה או שבכלל לא שייך נסר בהבדל טפח בינו לקורה ולא מסתבר או שכאן שזה קדירה משמע שזה של חרס ולא יכול להועיל בתור נסר ורק בתור דפנות אוהלים זה מועיל או כי סתם קדירה אין בה מ' סאה

אמנם עיין בביאור הגר"א שביאר שכוונת הברייתא שאם אין בין פיה לקורות טפח וגם אין בין שוליה לקרקע טפח רק כה"ג יש דין דפנות אוהלים ובסיפא ביאר שאם יש בין פיו לקורות טפח או שיש בין שוליה לקרקע טפח כה"ג אין דין דפנות אוהלים וממילא טמא ולפ"ז מבואר שאין דין נסר כה"ג שזה סמוך לקורות אמנם יתכן שהקדירות אין בהם מ' סאה ולכן כאן צריך להגיע לדפנות אוהלים

**בביאור הדין דאוגנו בתוספתא**

י"א] **היה פיו צר ואין בן אוגנו ולקורות וכו':** בפשוטו הכוונה שהיה לפיטוס פתח פחות מטפח ומסביבו כמין אוגן וביאר הר"ש שאם זה גבוה טפח יש לו חשיבות והוא לא בטל לפיטוס וממילא צריך שיהיה בו רוחב טפח כדי שיהיה לו חשיבות של כלי שיחול עליו הדין דפנות אוהלים עכ"ד ולכאורא היה מקום לומר שבכל מקרה כל שאין לו רוחב טפח לא חל עליו דפנות אוהלים אלא שכל שאין בו טפח גובה ממילא הפיטוס עצמו הוא תוך טפח לקורה וניצול בדפנות אוהלים וממילא מה שטפל אליו משא"כ אם יש בו גובה טפח א"כ הפיטוס רחוק מהקורה ולכן זה לא מציל אמנם לענין סיפא דהיו שוליו חדים הרי שם ס"ל לר"ש שיש דפנות אוהלים גם אם זה רחוק מהקרקע וממילא לא יתכן הנידון אלא לענין תוך השולים ויתכן שלכן ביאר גם הרישא בכזו צורה אמנם אם ננקוט שכל שזה רחוק למטה או למעלה אין דפנות אוהלים כשיטת הרמב"ם פ"ה מ"ו א"כ יתכן שגם בסיפא זה הנידון אמנם כל זה אם נימא דאין כאן דין נסר דאם יש כאן דין נסר א"כ גם באינו מגיע לקרקע זה נטהר אמנם יתכן שמדובר בכלי שאין בו ארבעים סאה ובזה הוא ניתר רק מדין דפנות אוהלים ולא מדין נסר ועיין חזו"א ב' י"ד שדן בכל זה

**בהא דבאין לזה שם כלי מועיל גם ללא רוחב טפח**

י"ב]**היתה כורת פחותה ופקוקה וכו':** מבואר מהר"ש שכה"ג שאין לזה תורת כלי אפילו שאין בזה רוחב טפח הוא מציל על עצמו והקשה החזו"א ב' י"ד עד כמה שאין בזה רוחב טפח א"כ זה לא אוהל ולמה שזה יציל הרי זה כמו אוכלין שגיבלן בטיט שזה לא נטהר וע"ש שכתב לבאר שזה מילתא באפי נפשא שאם יש כוורת שאין לה ארבעים סאה והיא לא כלי היא מצלת מצד שהיא עצמה אוהל וכן הוא בביאור הגר"א אמנם יתכן שפה זה מועיל בתור מחיצה שזה עוזר גם על מקום פחות מטפח וכדמצאנו בדין אחורי המגדל ומה שזה לא כמו אוכלין שגיבלן בטיט מצד שכאן לגבי זה הוי חלק מהכוורת שיש לזה חשיבות מחיצה וכן לכן אין זה ככלי הבית

**ביאור התוספתא הובא בר"ש מ"י**

**בביאור המציאות דבשוליה ובטעם הדין**

י"ג]**כוורת שהיא עומדת בתוך הפתח וסותמת את כל הפתח אם אין בין פיה לשקוף פותח טפח ובין שוליה לארץ פותח טפח טומאה בתוכה הבית טהור טומאה בבית תוכה טהור :**עיין ר"ש שביאר שהכוונה שיש בין שוליה לארץ פותח טפח וצ"ב למה כתוב כה"ג וע"ש שביאר או שבאו לומר חידוש שאפילו כה"ג שהטומאה בוקעת שם בכל אופן הכוורת טהורה עוד ביאר שמדובר שאין עוד פתח לבית ולכן אם לא היה בין שוליה לקרקע א"כ היה כאן סט"ל והכוורת היתה טהורה ובסופו כתב לבאר שזה המשך והכוונה שאין בינה לקרקע טפח והכוונה שלכן גם מתחתיה טהור וצ"ל הטעם שזה כמו תחת המגדל שאין טומאה בוקעת למקום פחות מטפח ולכאורא לראשונים אין דפנות אוהלים אם זה לא צמוד לקורה כוונת הבריתא שאין טפח גם למטה דאל"כ אין בזה דפנות אוהלים ובביאור הגר"א על התוספתא גרס כוורת פחותה וגרס ששיש בינה לקרקע פ"ת וזה כשיטתו שבאינה צמודה לקרקע לא עוזר דפנות אוהלים באינה צמודה לקורה ורק בפחותה שזה אוהל זה חולק מקום לעצמו אמנם ע"ש הגירסא טומאה בבית תוכה טמא וצ"ב הטעם שהרי יש טומאה תחתיה ואין כאן סט"ל וצ"ע

**בביאור הכוונה אין בינה לפצימין וכו'**

י"ד]**אם אין בין דפנותיה לפצימין פ"ת ובין שוליה לדופן פ"ת:** ביאר הר"ש שאפילו שיש בינה לשקוף טפח שמצד זה אין כאן דפנות אוהלים אבל זה סמוך לפצימים דהינו למזוזה של הבית ומצד זה יש כאן דפנות אוהלים לכן לא איכפת לן שיש בינו לקרקע פ"ת עכ"ד וצ"ע שלכאורא רק לר"ע כה"ג הוי דפנות אוהלים אבל לרבנן צריך שיהיה מחובר וצ"ע עוד צ"ע דלמה שהטומאה לא תיכנס ותצא דרך פיה דבפשוטו זה פתוח מתחת לשקוף ואולי מדובר במוטה על צידה וצ"ע

והגר"א גרס אם יש בין דפנותיה לפצימין והכוונה במקרה שאין למעלה טפח אבל צריך שלא יהיה סט"ל וזה מחמת שיש טפח בינה לפצימין או בינה ולקרקע והטעם שטהור כי מדובר בפחותה וכנ"ל

**בביאור הכוונה ואין בין פי התחתונה לארץ וכו'**

ט"ו]**ובין פי התחתונה ולארץ פ"ת:** עיין ר"ש בתחילה שביאר שמדובר בכוורות הפוכות והתחתונה רחוקה מהקרקע טפח ואם כן היא עצמה וודאי טמאה וכן טומאה בתוכה הבית טמא בכל אופן העליונה טהורה וביאר הר"ש שאין לומר שזה מצד נסר דהרי כלי לא נהיה נסר וביאר שכיון שיש כאן דפנות אוהלים ממילא העליונה וגב התחתונה חולק מקום לעצמו כדין מחיצה עוד ביאר שהעליונה אם פיה למעלה ויש בה דפנות אוהלים גם ללא שולי התחתונה ומה שכתוב שיש בין התחתונה לארץ טפח כדי שיהיה לטומאה מאיפה לצאת דאל"כ מדין סט"ל העליונה תהיה טמאה כיון שכתוב שזה קרוב לפצימין א"כ זה ממלא את כל הפתח וע"ש שהביא עוד גירסא שאין בן שולי התחתונה לארץ ולפ"ז ביאר שהכוונה שגם אין בן פי התחתונה לארץ טפח אם זה שני כוורות וביאר דמה שאין כאן סט"ל כי יש לבית פתחים אחרים אמנם צ"ב לביאור זה למה כתוב כה"ג הרי גם אם יש טפח טהור העליונה ויתכן שהנפק"מ שגם התחתונה טמאה אמנם בכוורת אחת צ"ב ואולי זה עצמו החידוש שכה"ג זה לא נחשב סט"ל

**בדברי הר"ש דקרקע עוזר מדין נסר**

ט"ז]**אם יש בין דפנותיה לפצימין פ"ת וכו':** עיין ר"ש שביאר שהתחתונה כפויה על הארץ ועליונה סמוכה למשקוף והם טהורים וביניהם טמא וע"ש שביאר שהתחתונה טהורה אפילו שאינה סמוכה לפצימין ואין כאן דפנות אוהלים כיון שהקרקע זה כמו נסר עכ"ד ועיין חזו"א ב' י"ט' שהקשה דהרי במשנה י"א מפורש שבכפויה על הקרקע הטומאה נכנסת לבפנים ולא חשיב שיש כאן דין נסר ואין לומר שנסר לא עוזר על גוף הטומאה שהרי מפורש במשנה י"ג בר"ש שכיסוי נסר עוזר אפילו בטומאה על גביו ובהכרח שהקרקע לא בטלה לכוורת וה"ה כאן ודברי הר"ש צ"ב ולכאורא צ"ל דיש הבדל אם זה בבית או באויר והסברא בזה לכאורא דאם זה באויר שזה טומאה רצוצה אין סיבה שזה לא יבקע מתחת לכוורת דהרי הקרקע שמתחת אין זה בכלל תוך הכוורת משא"כ בטומאה בבית הרי טומאה בתוך בית חידש הגר"ח שאין בה דין בקיעה ורק שתמיד הקרקע טמא מצד ארצו של בית כמוהו דהינו שקרקעית הבית מכלל הבית וכאן לכאורא זה לא סיבה דעד כמה שבאים לדון שזה בכלל הבית ממילא הרי הבית חלוק מהכוורת וממילא גם הטומאה שתבקע לקרקע הבית אין בסיבתה לטמואת תוך הכוורת וכדאשכחן בכמה דוכתי שטומאה אין בכחה לטמאות במקום שזה לא נחשב שזה יחד אם הטומאה ועדין צ"ע דכאן זה הרי כנגד גוף הטומאה

**בהא דמבואר בר"ש שסט"ל מבטל הצלה דכלי**

י"ז]עיין פ"ד מ"ג דהר"ש גרס שמגדל שעומד בפתח הבית וטומאה בתוך הבית המגדל טהור והרא"ש שם ביאר שהוא טמא מצד סט"ל ועיין בחידושי הגר"ח שביאר שהר"ש ס"ל שעל הצלה של נסר לא עוזר סט"ל כי זה הצלה על תוכו והנה בפשוטו זה נסתר מדברי הר"ש ככאן בביאור התוספתא דמפורש דאם היה סט"ל היה טמא ורק שמדובר שיש יציאה אחרת לבית והנה אם נימא דהר"ש ס"ל שכאן ההצלה מצד דפנות אוהלים א"כ יתכן שרק כאן שזה מדין אוהל לכן זה חיסרון משא"כ שם אלא שעדין אחרי הדפנות אוהלים זה נהיה צ"פ וכמו שביאר הגר"ח ששם על ידי הדין אוהל זה נהיה צ"פ וצ"ע אמנם לכאורא במקרה שזה מגיע לקרקע אין סיבה שלא יהיה דין נסר והרי גם בכה"ג כתב בתחילת התוספתא שמועיל סט"ל אם לא דנימא דס"ל שכיון שיש רווח אויר אין כאן דין נסר ועיין לעיל מה שכתבנו בביאור שיטת הר"ש במתניתין וצ"ע

אמנם יתכן לחלק בין פיה לחוץ שזה גדר של צ"פ וכה"ג הטומאה לא נכנסת לתוכו לבין הצלת נסר שזה מדין אוהל והטומאה נכנסת לשם עיין בפ"ד מה שהארכנו בזה

**משנה י"א**

**בהא דלמהר"ם שטומאה שמתפשטת לא בוקעת כאן זה בוקע**

א]**בתוכה הכל טמא:** לכאורא למהר"ם דטומאה שמתפשטת לא בוקעת א"כ לכאורא למה על גבה הכל טמא ובהכרח שכל שכבר חל בקיעה על ידי הטומאה ממילא זה בוקע את כל הכוורת וכל דברי המהר"ם אם הטומאה בבית ומתפשטת לכלי

**בעיקר דין הצלה של כלי מוטה על צידו באויר הארכנו פ"ד מ"א**

**משנה י"ב**

**שיטות הראשונים בדין מחזקת ארבעים סאה**

א]**או מחזקת ארבעים סאה כדברי חכמים:**עיין ר"ש שביאר שלחכמים כל כוורת זה אוהל גמור וכל המשניות קודם הם דלא כדבריהם ובא"ר שביאר את כל פירקין בכוורת שאינה מחזקת ארבעים סאה כתב שזה ככו"ע ועיין מהר"ם שכתב שזה ר"א ור"ש אמנם כתב שרק כאן שזה באויר ס"ל שזה אוהל גמור אבל אם זה בבית דהינו במשניות הקודמות שם הוא לא חולק וכתב שני מקרים שזה אחרת א. בטומאה תחתיו בחלק שבבית שכה"ג כל על גביו טמא ובפשוטו זה באין בו גובה טפח ולכאורא הכוונה שבחלק שבבית אין לזה המעלה של כלי הבא במידה ולכן כה"ג הטומאה בוקעת כנגדו וממילא זה מטמא את הבית אלא דמבואר כאן עוד שכיון שחלק ממנו אין לו דין כלי הבא במידה א"כ להכל אין ב.עוד חידש שגם בטומאה בחוץ ויש טפח מהקרקע כה"ג שהטומאה נכנסת לבית א"כ כיון שבחלק שבבית זה לא סיבה שהטומאה לא תעבור מעל גביו לתחתיו או הפוך מילא על הכל זה כך והסברא צ"ע

והנה צ"ב למה בבית זה אחרת ובפשוטו צ"ל שזה כמו כלי הבית עיין חזו"א י"ג א' או יתכן על דרך הגר"ח שזה אוהל ארעי בתוך אוהל קבע שאין לזה שם אוהל ועיין ברכת האוהל שזה רק סברא כלפי הדין אוהל שבזה ולא כלפי הדין מחיצה ולכן ס"ל שללא סט"ל כיון שטומאה שמתפשטת לא בוקעת מתחת לכלי גם כאן זה לא יבקע

**בהא דלא הוזכר במתניתין אפוצה**

ב]במשנה לא מבואר או אפוצה עיין ר"ש וסיעתו שביארו שכאן לא מדובר במחולחלת א"כ לא שייך לומר אפוצה שזה סתימה לחילחול אמנם לשיטת הרמב"ם שלא מדובר שיש נקבים כלל אלא שאפוצה הכוונה שנתמעט החלל וזה מבטל תורת כלי צ"ב למה כאן זה אחרת ועיין בפירושו דמשמע שבאמת כאן שזה באויר גם אפוצה חשיב כמו שזה חלול וצ"ב הסברא בזה ועיין בחיבורו שלא הזכיר אפוצה אמנם כתב שמדובר במחולחלת ומשמע שאם זה אפוצה אין לזה תורת כלי אפילו שזה באויר וצ"ע

והנה לדעת הא"ר שאפוצה זה נקב בשוליה יותר גדול צ"ב למה כאן זה לא כתוב וע"ש שביאר שאגב שבעומדת על שוליה לא כתוב וכדלקמן וזה עומדת באויר גם כאן בעומדת באויר זה לא כתוב

**משנה י"ג**

**בהא דלא מועיל מכוסה בתור נסר ודעת הרמב"ם דמתניתין מדין ק"ס**

א]**היתה גבוהה מן הארץ טפח וכו':** עייין בר"ש ומהר"ם דמדובר שזה לא מכוסה בנסר דבמכוסה בנסר אפילו טומאה על גביו בתוכו טהור ומבואר מדבריהם דפשיטא להו דהצלה של נסר עוזר גם כנגדו עוד מבואר בדבריהם דכפישה שזה כלי טהור לא עוזר שזה הפוך על פיהם והטעם או כי אין הצלה בכלי שלא על תוכו או כי בכלי טהור שהוא לא כלי הבא במידה אין עליו הצלת נסר והארכנו בזה פ"ד מ"א

ועיין רמב"ם דבפשוטו הוקשה לו שיועיל בתור כיסוי נסר וביאר דבמכוסה וכפויה מדובר דוקא בטומאה בתוכו והכל טמא הכוונה שזה נהיה קבר סתום ועיין חזו"א ה' א' שהביא דבתוספתא דעת רבנן שרק בכפויה הוי קבר סתום ודעת ר"מ שגם במכוסה הוי קבר סתום והר"מ פה סתם כר"מ וע"ש שדייק מהרמב"ם בחיבורו שגם בטומאה מעליו יש לו דין קבר כיון שהטומאה בוקעת לבפנים ובפשוטו זה רק שייך אם בקיעת הטומאה זה כמו גוף הטומאה ועיין בזה בזכר טוב, ועיין חזו"א ה' ב' שכל דברי הר"מ שזה באויר שזה לא עומד להינטל אבל בבית שזה עומד להינטל לא הוי קבר סתום שיטמא במגע ובפשוטו הדבר מחודש שהוא קבר הרי זה עומד שיפתחו אותו ובפרט במכוסה שלכאורא זה כמו לא פרץ את פצימיו וכן מבואר בר"ש פט"ו מ"ב בר"ש מהתוספתא דנסר על גבי ריבוע שעל הקרקע זה לא קבר סתום ע"ש מה שכתבנו בשם החזו"א

**בדעת הרמב"ם דכלי כפוי מציל ללא מירוח**

ב]עיין ר"ש שכתב שכפויה לא עוזר בתור הצלה של צ"פ דמדובר שלא היה מירוח ועיין תויו"ט שהקשה שהרי דעת הרמב"ם פכ"א ה"ג דכלים כפוים מצילין גם ללא צ"פ אם זה לא מחרס וא"כ למה כאן זה לא מציל בטומאה על גביו והנה הרמב"ם בחיבורו הוסיף וז"ל וכל שעל גבה אם היתה טומאה למטה ועיין חזו"א שמילים אלו צ"ב ועיין טעם ודעת שכוונתו לישב את הקושיא הנ"ל שכה"ג שזה עליה אין תוך הכלי טמא דיש כאן הצלה של כפויים וע"ש דבעיקר הקושיא היה מקום לחלק שכל דברי הרמב"ם רק בטומאה בבית שכיון שזה טומאה בתוך אוהל אין לזה דין בקיעה אבל בטומאה באויר שזה רצוצה זה בוקע לתוך אוהל של כפויים שיסודם מדין מחיצה והרי אין מחיצה על רצוצה דהרי יש לו דין בקיעה אמנם בפשוטו כיון שזה ק"ו מצ"פ א"כ יש לזה הצלה של צ"פ

**בהא דכפויה לא מועיל בתור נסר**

ג]בפשוטו מבואר במתניתין שכפויה אי אפשר לדון שהקרקע עולם יהיה הנסר ועיין חזו"א ב' י"ט שביאר שהקרקע לא בטלה לכלי ולפ"ז תמה על הר"ש לעיל מ"י שנקט שכוורת בבית על הקרקע יש בזה הצלת נסר אמנם בפשוטו צריך לחלק בין אם זה בבית או באויר ע"ש מה שכתבנו

**ביאור דברי המהר"ם שדימה מכוסה למוטה על צידה לגבי תחתיה**

ד]עיין מהר"ם דהקשה מה שונה ממוטה בצידה שהטומאה לא מתפשטת למטה מעומדת על שוליה ומכוסה שהטומאה מתפשטת מלמטה והנה בפשוטו לא הוקשה לו על דין טומאת הכלי ולפ"ז לכאורא אין מקום לקושיתו דשם שתוך הכלי טהור א"כ כל הטומאה היא כנגדו מצד בקיעתו ולמטה אין סיבה להתפשט דאין כאן אוהל טפח אבל כאן דכל הכוורת טמאה ממילא כל שכנגדה זה סיבה להיות טמא ואפילו שזה התפשטות הטומאה אבל כיון שזה בוקע זה בוקע לגמרי וכמו כל כוורת באויר וצ"ע

עוד קשה דעד כמה שתוכו טמא א"כ מה שלמטה מצטרף למה שלמעלה משא"כ אם תוכו טהור א"כ הנידון רק על תחתיו א"כ זה טומאה על מקום פחות מטפח ובפשוטו מבואר דעתו דמסברא גם מקום טהור שיש עליו דין הצלה מצטרף להחשב טפח אמנם בתירוצו ישב לא כך אמנם מטעם אחר וצ"ע בזה

**קושיא על הראב"ד דטומאה באויר לא בוקעת**

ה]שיטת הראב"ד דטומאה באויר לא הוי טומאה רצוצה ועיין חזו"א ז' י"ג שהקשה ממתניתין דמבואר דטומאה בתוכו או על גביו הטומאה בוקעת מתחת לכלי והיה מקום לומר שכל סברת הראב"ד לענין הבקיעה בקרקע אבל סתם דבר ארעי שמונח באויר זה לא חוצץ גם ללא הדין דטומאה רצוצה אמנם עיין בלשונו שרק מחמת שהכלי נטמא זה בוקע תחתיו וא"כ כאן שזה פחותה וזה לא נטמא קשה כנ"ל והנה הגר"ח ביאר שדברי הראב"ד זה מחלוקת אמוראים ור"ז ס"ל שבאמת טומאה רצוצה זה רק טמונה ולפ"ז משנתינו קשה על ר' זירא וצ"ע

**משנה י"ד**

**בביאור דעת ר"א ור"ש**

א]בפשוטו כוונת ר"א ור"ש שבמקום דאין לזה תורת כלי אין טומאה עולה לתוכה וכן משמעות הר"ש וכן הוא בא"ר ועיין חזו"א ד' ג' דביאר דעיקר טעמם דס"ל דתוך כלי חלוק גם אם הוא פתוח מלמעלה אלא שזה רק בדבר שאין לו תורת כלי שהוא יותר חולק מקום לעצמו ולכאורא זה היפך סברת המהר"ם דנקט שלרבנן בטומאה תחתיה דאם זה כלי אין הטומאה בוקעת לתוכו וכאן הטומאה בוקעת לתוכו ועיין חזו"א שהוכיח מכאן שלרבנן אין הטעם כי הטומאה בוקעת למעלה וממילא בוקעת תחתיה דא"כ מה יעזור שהכלי חולק מקום לעצמו הרי למעשה הטומאה מעליו עכ"ד דהיינו דהרי גם לר"א בכלי מה שתוכו טמא ואם מצד שהטומאה עולה וחוזרת אין סברא לחלק ובהכרח מצד שזה לא חולק מקום וא"כ מסתבר שרבנן חולקים שכיון שאין לו שני דפנות הוא לא חולק מקום לעצמו וצ"ע ועיין מ"א סק"י

והנה עיין במהר"ם ולכאורא תוכן דבריו דר"א ור"ש פליגי על ת"ק דכולי פרקין בכמה דברים א.דכלי על שוליו זה כמו כלי מוטה באויר ב. שכלי מוטה על צידו זה כמו בפתחו בבית שטומאה בתוכו הטומאה יוצאת דרך פיו ולא בוקעת תחתיו ולמעלה ג. דכלים נעשים אוהלים לטהר ולפ"ז כלי שמחזיק ארבעים סאה הכוונה שזה לבד הסיבה שהכלי הוא כלי טהור וע"ש דבכוורת פחותה ומוטה על צידה דלרבנן טומאה מתחתיו בוקעת לתוכו לר"א אינה בוקעת לתוכו וצ"ב איפה מצאנו שנחלקו בכל זה הרי משמעות המשנה שרק נחלקו שעל שוליו זה כמו על צידו וצ"ל שס"ל שעד כמה שיש כאן סברא שתוך של פחותה חולק מקום לעצמו כ"ש תוך של דבר שיש לו תורת כלי ולכן בהכרח שר"א ס"ל כן בכלי

והנה מבואר במשנה זו דגם חכמים שס"ל שכלי הבא במידה במוטה על צידו אין טומאה בוקעת בכל אופן בעומדת על שוליה זה לא כך וצ"ע א"כ איך לעיל מי"ב כתב שחכמים זה ר"א הרי חזינן שיש כאן שני שיטות ועיין חזו"א וצ"ע

עוד מבואר בדבריו דבטומאה מתחתיו שתוכו טהור אבל על גביו טמא אמנם ברמב"ם מבואר שגם מעל גביו טהור והנה טעם המהר"ם דאין כאן מה שיחצוץ לגבי למעלה דהרי זה טומאה רצוצה ואין זה דומה על צידו שיש כאן אוהל וצ"ב בדעת הרמב"ם וצ"ע בכל זה

**בדברי הרא"ש שדימה ארצו של בית לבקיעה דרצוצה**

ב]עיין ברא"ש שכתב שהדין שטומאה בוקעת ויורדת זה אותו דין שטומאה בבית בוקעת לביב שאין בו טפח ומבואר שזה אותו דין בקיעה ולכאורא זה כדעת החזו"א שטומאה באוהל זה כמו טומאה בחוץ דלדעת הגר"ח דטומאה בבית אין דין בקיעה וכל הטעם של ביב מצד הלכה מיוחדת של ארצו של בית כמוהו א"כ אין שום דמיון בין שני הדברים

**משנה ט"ז**

**בביאור הראשונים במשנתינו**

א]לדעת הר"ש המשנה כפשוטה בכלי שאין מקבל טומאה אמנם מבואר בסיפא דבגבוה טפח אפילו בכלי טהור יש טומאה על כולה וצ"ב הטעם אפילו שזה מתפשט תחתיה אבל למה שהטומאה תבקע תחת דפנה הרי זה כמו מוטה על צידיהם שטומאה מתחת לא בוקע לבפנים וצ"ל שכל שיש גם בקיעה מול הפתח של מוטה על צידה כה"ג אין כאן הצלה של תוכה והנה עיין תוספתא הובא בר"ש דגם ברצוצה וטומאה תחתיה ותחת דופנה מיגו שנכנס טומאה כנגד אוירה נכנס גם דרך דופנה ולכאורא לנ"ל היה מקום לומר שזה מטעם הנ"ל שכיון שיש בקיעת טומאה נגד פה של הדבר המוטה על צידה אפילו שזה לא כנגד כולו זה סיבה לטומאה אמנם משמעות הר"ש שפה יש טעם אחר מצד מיגו

ועיין לעיל מ"א סק"י דהבאינו מהרמב"ם דבמוטה על שוליה וטומאה למטה הטומאה בוקעת מלמטה וצ"ב מה זה שונה מעל צידה וע"ש ולנ"ל יתכן שכיון שכנגד פיה זה בוקע ממילא גם תחתיה לא יכולה לחצוץ וכנ"ל וע"ש מהשכתבנו

אמנם ברמב"ם ביאר שהדופן היה ישר וביאר שמדובר שהטומאה בחוץ ונגד עובי הדופן זה טומאה רצוצה שבוקעת אבל אם יש ברוחב הדופן טפח והטומאה מתחתיה ותחת קרקרותה כה"ג כל מקום עובי הדפנות בכולו טמא ונגד אוירה טהור וצ"ב הסברא בזה ואולי מדובר שיש חלל בדופן וא"כ זה כמו התוספתא דכשיש מיגו שבוקע נגד קרקרותה בוקע גם כנגד הדופן שזה כמו מוטה על צידו וצ"ע

עוד מבואר ברמב"ם שמדובר בכוורת של חרס שמקבלת טומאה ולפ"ז צ"ע הכוונה בד"א בטהורה הרי תמיד זה נטמא אם טומאה תחת קרקרותה וצ"ע

עוד מבואר בדבריו דבכפויה או שיש עליה נסר וטומאה בתוכו הוי קבר סתום ועיין לעיל מי"ג מה שכתבנו בזה

**יוכיח ממשנתינו דהצלה דכלי על צידו גם באין בו טפח**

ב]מבואר בלשון המשנה שלענין טומאה בתוכו יש חילוק אם יש בו טפח או לא אבל לענין טומאה בחוץ גם אם אין טפח בדופנה אין הטומאה נכנסת לשם ועיין חזו"א ד' א' דהוכיח מכאן דדין הצלה על צידו אפילו דזה מדין אוהל ויש בזה חיסרון דאוהל זרוק בכל אופן לא צריך טפח וצ"ב החילוק ועיין פ"ד מ"ג ומ"ב דהוכחנו מהראשונים דבטומאה בתוכו ופיה לחוץ וודאי לא עוזר באין בכלי גובה טפח

**בהא דצריך טפח בדופנה ואין תחתיה מצטרף**

ג]עיין לשון הר"ש ורא"ש והמהר"ם דצריך שיהיה טפח על טפח בגוף הדופן דהכוורת וצ"ע דלכאורא למה של יועיל מדין קפולין גם אם אין שם טפח אלא מה שלמטה יצטרף והנה אם נימא שרק בדבר המקבל טומאה יש קפולין א"כ כאן שמדובר בדבר שלא מקבל טומאה א"ש אמנם למהר"ם שהקובע אם יש לו שם כלי צ"ע ועיין חזו"א שהוכיח שחבית שלא נצרפה בכבשן חשיבא כלי דאל"כ טומאה מתחתיה זה לא צריך לבקוע למעלה וכן בתוכה דהוי כתנור חדש אלא בהכרח שרק תנור לא חשיב כלי אבל סתם כלי שלא הוסק חשיב כלי אמנם הראשונים כתבו גם חבית של שיטים וזה מפורש במהר"ם פט"ו מ"ב דאין לו שם כלי לגבי אדם וכלים נעשים אוהל לטמא ולא לטהר

**בדין טומאה בחיבורים בכ"ח**

ג]עיין ר"ש דביאר שאם יש טומאה כנגד הכלי ויש כלי שנוגע בתוכו יש כאן טומאה בחיבורים והכלי טמא ועיין חזו"א ד' ב' דנסתפק האם הגדר שבזמן שטומאה תחתיו הכ"ח הוא אבי אבות והנוגע בו הוא אב או שכ"ח הוא תמיד לא יותר מראשון אלא שכאן מדין חיבורין הוא עושה כמוהו ולכאורא מפורש במהר"ם שאם יש עוד כלי שלא נוגע בדופן הכלי שהוא טהור ומבואר שהכלי שנוגע בכ"ח הוא נהיה ראשון ולא אב הטומאה עוד מבואר במהר"ם כאן חידוש שהדין חיבורין בכ"ח זה רק על ידי מגעו ולא על ידי תוכו ומבואר שיש דין טומאת מגע בתוך כלי חרס והאריכו בזה האחרונים