36 פסיקה ביש לו מקצת
קטגוריות: ש_ס / לב בבא מציעא / איזהו נשך / רבית - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים

א] בהראי' מסוגיין דלא סגי במה שיש לו מעט להתיר פסיקה, כבר הוכיח כן הריב"ש בסימן ש"ו, ז"ל, ולכן הוא מבואר וכו' שזה אסור כיון דמוזיל גבי' מסך השער הקבוע, ואפי' יש לו למוכר צאן העומד ליגזז ויש בהן קצת מן הצמר שפסק עמו והצמר מתרבה מאליו ובשעת גזיזה יספיק לכל מה שפסק, אפ"ה אסור, דהא לא מיקרי יש לו, כיון שאין לו עתה כל מה שפסק. כדתניא ההולך לחלוב את עזיו ולגזוז את רחליו וכו', אבל אם אמר לו מה שעזי חולבות כך וכך מכור לך מה שרחלי גוזזות כך וכך מכור לך מה שכוורתי רודה כך וכך מכור לך אסור, דאמרי' טעמא בגמרא דמשום דליתנהו בההיא שעתא אסור, ואע"ג דאיכא קצת דהא קתני בהדיא ההולך לחלוב את עזיו ולגזוז את רחליו, אלא דליתנהו לכלהו עדיין, עכ"ל.

ובישוב דעת הרמ"א מסוגיין, נ' די"ל דהכא לא חייל הקנין למי שפרע, כיון שאין לו, וע"כ ל"ש בזה התירא דהרמ"א.

ובאמת הכא גרע, דכיון שמוכר לו חלב מסוים ואינו חייב ליקח לו מן השוק, הרי דזה הוי דשלבל"ע גם אם יצא השער, וליכא ע"ז מי שפרע, וע"כ בזה לא סגי במה שיש לו מקצת, וצ"ע עוד בזה.

וי"ל עוד, דכיון דחייב ליתן לו מאלו, ע"כ אינו רשאי לאכלן, וע"כ בזה לא סגי ביש לו מקצת, דל"ש בזה טעמא דרש"י דע"ה., אך אי"ז ברור כ"כ, שהרי א"צ ליתן לו אלא כו"כ ולא את כל מה שעיזיו חולבות, וא"כ הרי רשאי לאכול טיפה אחת, אך אולי כיון שאם יחלבו עיזיו בדיוק כמידה זו חייב ליתן לו הכל, ע"כ אינו רשאי לאכלו, וצ"ע.

ולדעת רי"ו והגר"א י"ל דכיון דס"ל דאסור להוזיל, הרי דאדרבה מה"ט לא אסרו בסוגיין אלא להוזיל אך למכור בשויו שרי, דלגבי למכור בשויו סגי במה שיש לו מקצת, אך להוזיל אסור, ודו"ק.

ובעיקר ד' רי"ו והגר"א דאסור להוזיל, נ' בביאורו, עדש"נ בכ"ד, דלהתיר להוזיל בעי' שלא יהא בזה המתנת מעות, ולזה בעי' שיהא לו הכל, דעי"ז חשיב כמי שקנה, אך להתיר היוקר סגי לחשוב שברשותו נתייקר דומיא דסב"ס, וזה דמי לסב"ס דסגי ביש לו א'.

ובל' הרמב"ם יש שכתבו דרק בפסיקה בחוב בעי' שיהא לו הכל, ולא בפסיקה במעות.

דהנה אמנם המ"מ רפ"ט ממלו"ל כתב דבכל פסיקה לדעת הרמב"ם לא שרי אלא כנגד מה שיש לו, אך ועי' ב"י ר"ס קע"ה שכתב דבד' הרמב"ם מ' דסגי שיש לו מעט, והרי בבא בחובו כתב הרמב"ם דצריך שיהי' לו הכל, וכ"ה בב"י ר"ס קס"ג בדעתו, ובע"כ צריך לחלק דבא בחובו גרע.

ויש להוסיף, שהרי כתבו שהרמב"ם דקדק כן ממש"א בגמ' דס"ג. "והוא שיש לו", דבא להוסיף דבעי' שיהא לו כנגד הכל, וממש"א לזה רק התם במעמידין מלוה ע"ג פירות, מ' דרק בהעמדת מלוה הוא דנאמר התנאי דהוא שיש לו הכל, אך בנותן מעות מותר אף בשיש לו כנגד מקצת.

ויל"פ דהוא משום דבפסיקה בחוב לא שרי אא"כ קנה למי שפרע, ולקנות למי שפרע אינו קונה רק אם יש לו כנגד הכל.

בביאור ד' הרשב"א בטעם החילוק בין סב"ס דסגי בסאה אחת לפסיקה, י"מ שכוונת הרשב"א דיש לו א' לוה עלי' א', ואח"כ לוה עוד א' עלי' ומש"כ לוה ב', היינו בצירוף ההלואה הראשונה, אך בשו"ת מהר"ם אלשקר סימן נ' מפורש לא כן.