קיצור סימן שכח עם תוכן מהדורת הדפסה
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / אורח חיים / סימן שכח - רפואה בשבת

**שיעורי הלכה**

**פסקי הלכות**

**הלכות רפואה בשבת**

**סימן שכח**

**נלקטו על פי שיעורים שנאמרו על ידי**

**מורינו הגאון רבי רפאל צבי ובר שליט"א**

**שנת תשע"ג**

**אקדמות מילין**

זה היום עשה ה' נגילה ונשמחה בו, הננו בהודיה לה' יתברך, על שזכינו לעמוד בשערי היכל הקודש עם קונטרס זה, אשר בו מקובצים פרטי הלכות בענייני רפואה בשבת ויולדת בשבת, שעלו בשיעורים שנמסרו מידי שבוע בשבוע, ע"י מורינו ורבינו הגאון רבי רפאל צבי ובר שליט"א.

כתב בשו"ע (סימן שכח סעיף ב) מי שיש לו חולי של סכנה מצוה לחלל עליו את השבת, והזריז ה"ז משובח, והשואל ה"ז שופך דמים. וכתב המג"א (סק"א) בשם הירושלמי שהנשאל ה"ז מגונה שהיה לו לדרוש ברבים שמותר, וכמו שהביא במ"ב (סק"ו) פי' משום שהתלמיד חכם במקומו היה לו לדרוש בפירקא לכל, כדי שידעו העם ולא יצטרכו לו. ועל כן ראינו צורך להביא לדפוס קונטרס זה, שהוא סיכום הדינים שעלו מהשיעורים.

והנה עיקר לימוד ההלכות כמו שלימדנו רבינו אינו בקיצורי ההלכות, אלא צריך ללמוד כל הלכה בהבנת עיקרי הדינים ומקורתם, בגמרא ובראשונים וכמסקנת ההלכה שנתבארו בפוסקים, בכל פרט ופרט, וכסדר זה נמסרו השיעורים שבכל הלכה נתבארה ההלכה בהבנה ברורה. ולכך הודפס קובץ זה יחד עם השיעורים כפי שנכתבו לפי סדרם, אמנם מכיון שהלכות אלו רבים הם ופרטיהם מרובים, ראינו צורך ללקט את סיכומי ההלכות העולים משיעורים אלו, למען יהיו לתועלת לשומעים לזכור את כל פרטי ההלכות.

סדר עריכת הדברים בקונטרס זה אינו לפי סדר השו"ע, אלא השתדלנו לסדרם לפי נושאים, וחילקנו אותו לכמה חלקים:

א. חולה שיש בו סכנה - שמחללים עליו את השבת אפילו באיסורים דאורייתא, ואף ע"י ישראל, ובו יבואר הרבה חילוקי דינים מיהו חולה שיש בו סכנה, ואלו דברים יש להימנע מלעשות כדי למעט חילולי שבת וכדו'.

ב. חולה שאי"ב סכנה - אסור לחלל עליו שבת באיסורים דאורייתא. בו יבואר גדר חולה שיש בו סכנה, והחילוק בין יש בו סכנת אבר דהתירו לו לעבור איסורים דרבנן, וע"י עכו"ם אפילו מלאכות דאורייתא. ובין אם אין בו סכנת אבר, שנחלקו הראשונים איזה מלאכות הותרו, ועוד הרבה פרטי דינים לידע כיצד לנהוג.

ג. חולה קצת - שמצינו שהתירו לו אמירה לעכו"ם במלאכות דרבנן, ועדיף ממי שיש לו רק מיחוש שלא התירו בו מלאכות כלל, ויבואר מה גדרו ועוד דינים.

ד. עוד יבואר דין גזירת סממנים, שמלבד הדין שאין לעשות מלאכות למי שאינו חולה [שיש בו סכנה, או שאי"ב סכנה], גזרו חכמים שלא לעשות רפואות, גזירה משום שחיקת סממנים. ויבוארו הרבה פרטי דינים מתי יש להתיר לקיחת תרופות, והרבה רפואות מה דינם.

ה. עוד יבואר דיני יולדת [סימן ש"ל] - שדינה כחולה שיש בו סכנה, אלא שמצינו דברים שהחמירו ביולדת יותר משאר חולה שיב"ס, ויש דברים שהקילו יותר ביולדת. ויש ביולדת עוד כמה פרטי דינים, מתי חשיבא יולדת שמותר לחלל עליה שבת, ועוד שאר דינים, שנתבארו בפנים.

ובצאתנו נודה לכל הת"ח החשובים המסייעים בכתיבת השיעורים הרב יהודה לוין שליט"א והרב שרגא מלין שליט"א והרב מתתיהו ובר שליט"א, שטרחו ויגעו על הכתובים, וכן לשאר הכותבים והמגיהים שהועילו לעבור על קונטרס זה, לתקן וללבן שלא יצא מכשול תחת ידינו.

וזאת למודעי שאף שיגענו רבות להוציא כל טעות, מ"מ אין לראות בזה אלא כתבי התלמידים, ועל כן כל טעות אם תמצא אין לתלות ברבינו שליט"א, ועמנו תלין משוגתינו.

ונשגר בזה ברכות קמיה רבינו שליט"א שיזכה להרבות גבולו בתלמידים מתוך בריות גופא ונהורא מעליא עד ביאת גוא"צ במהרה בימינו אמן.

תלמידי רבינו שליט"א

תוכן עניינים

[**פרק א ב**](#_Toc402914236)

[**חולה שיש בו סכנה ב**](#_Toc402914237)

[**א. מיהו הנחשב חולה שיש בו סכנה ב**](#_Toc402914238)

[**מכה של חלל ב**](#_Toc402914239)

[**מכה שאינה של חלל והרופא אומר שהוא מסוכן, ודין מחלו' בין הרופאים ב**](#_Toc402914240)

[**חולה שאמר שהוא מסוכן והרופא אומר שאינו מסוכן ג**](#_Toc402914241)

[**הארכת תוחלת חיים אי חשיב פיקו"נ ד**](#_Toc402914242)

[**ב. איזה דברים מותר לעשות לצורך חולה שיש בו סכנה ד**](#_Toc402914243)

[**חולה סופני ד**](#_Toc402914244)

[**ג. ספק יש בו סכנה וספק רפואה ד**](#_Toc402914245)

[**חשש פיקו"נ ד**](#_Toc402914246)

[**רפואה שאינה ידועה ורפואה סגולית ה**](#_Toc402914247)

[**ד. מתי יש להמנע או למעט מלחלל שבת אף לחולה שיב"ס ה**](#_Toc402914248)

[**כשאפשר להמתין למוצ"ש ה**](#_Toc402914249)

[**אם מותר להקדים החילול כשיודע שיבוא לידי פיקו"נ ה**](#_Toc402914250)

[**למעט במה שאפשר מחילול שבת ו**](#_Toc402914251)

[**החיוב להוציא ממון כדי שלא יצטרך לחלל שבת ז**](#_Toc402914252)

[**אם אפשר להצילו ע"י גוי או בשינוי ז**](#_Toc402914253)

[**כשיכול לעשות איסור דרבנן ולהינצל מחילול שבת במקום פיקו"נ ח**](#_Toc402914254)

[**ריבוי במלאכות וריבוי בשיעורין ט**](#_Toc402914255)

[**הקל הקל תחילה ט**](#_Toc402914256)

[**ה. עשה עוד מלאכה עם הצלת הנפשות יא**](#_Toc402914257)

[**עוסק בפיקו"נ ומחמת זה נעשתה לו עוד מלאכה יא**](#_Toc402914258)

[**חילל שבת ואח"כ נתברר שיצא מזה הצלת נפשות יא**](#_Toc402914259)

[**פרק ב יג**](#_Toc402914260)

[**חולה שאין בו סכנה יג**](#_Toc402914261)

[**א. גדר חולה שאי"ב סכנה יג**](#_Toc402914262)

[**ב. מה מותר ומה אסור יג**](#_Toc402914263)

[**אמירה לעכו"ם יג**](#_Toc402914264)

[**בסכנת אבר מותר לעשות איסור דרבנן אבל לא דאו' יג**](#_Toc402914265)

[**אין בו סכנת אבר לעבור על איסורים דרבנן רק בשינוי יג**](#_Toc402914266)

[**מתי מותר אף בלא שינוי יד**](#_Toc402914267)

[**ג. איסורי אכילה טו**](#_Toc402914268)

[**איסורי אכילה דרבנן טו**](#_Toc402914269)

[**בישולי עכו"ם טו**](#_Toc402914270)

[**פרק ג יז**](#_Toc402914271)

[**חולה קצת יז**](#_Toc402914272)

[**פרק ד יח**](#_Toc402914273)

[**כמה מחלות דינם וגדרם יח**](#_Toc402914274)

[**א. כאב שיניים יח**](#_Toc402914275)

[**ב. חום גבוה יח**](#_Toc402914276)

[**ג. צינה יט**](#_Toc402914277)

[**ד. מכה של ברזל יט**](#_Toc402914278)

[**פרק ה כ**](#_Toc402914279)

[**דברים האסורים משום שחיקת סממנים כ**](#_Toc402914280)

[**א. גדר הגזירה וטעמה כ**](#_Toc402914281)

[**ב. אדם בריא אם יש לו איסור לקחת תרופות כ**](#_Toc402914282)

[**ג. האופנים שמותר ליקח תרופות בשבת כא**](#_Toc402914283)

[**נפל למשכב כא**](#_Toc402914284)

[**אינו ניכר שעושה לרפואה [וגם עושה היכר לעצמו] כא**](#_Toc402914285)

[**התחיל הרפואה מער"ש כא**](#_Toc402914286)

[**גמר מכה כב**](#_Toc402914287)

[**תרופות שאינם מרפאות אלא לשימור כב**](#_Toc402914288)

[**מאכל בריאים כב**](#_Toc402914289)

[**כשלוקח תרופות כמה ימים ואם יפסיק בשבת יזיק לרפואתו כב**](#_Toc402914290)

[**לוקח תרופה לרעבונו או לצמאונו כב**](#_Toc402914291)

[**רפואות שאין להם סם כג**](#_Toc402914292)

[**פרק ו כד**](#_Toc402914293)

[**כמה רפואות מה דינם כד**](#_Toc402914294)

[**א. תחבושות כד**](#_Toc402914295)

[**לשפוך מים ע"ג תחבושת כד**](#_Toc402914296)

[**תחבושת שגורמת להוציא דם כד**](#_Toc402914297)

[**ליתן בגד או תחבושת על מכה שיוצא ממנה דם כה**](#_Toc402914298)

[**ב. משחות - נתינתה בשבת [מירוח] כה**](#_Toc402914299)

[**נתינת משחה על גבי רטיה כה**](#_Toc402914300)

[**נתינת משחה על גבי גופו כה**](#_Toc402914301)

[**ג. פצעים כו**](#_Toc402914302)

[**איסור להוציא דם מהמכה כו**](#_Toc402914303)

[**מפיס מורסא כו**](#_Toc402914304)

[**לרחוץ פי המכה כז**](#_Toc402914305)

[**חבורה שהתנפחה כז**](#_Toc402914306)

[**נתינת שמן ע"ג מכה כז**](#_Toc402914307)

[**יד. בקבוק חם כח**](#_Toc402914308)

[**יט. הוצאת קוץ כח**](#_Toc402914309)

[**ד. התעמלות כח**](#_Toc402914310)

[**תרגילים לשפר את העין כח**](#_Toc402914311)

[**ריצה לתענוג כט**](#_Toc402914312)

[**התעמלות לשיפור התיאבון כט**](#_Toc402914313)

[**ויטמינים כט**](#_Toc402914314)

[**זריקה כט**](#_Toc402914315)

[**כדורי שינה כט**](#_Toc402914316)

[**לחש לנשיכת נחש כט**](#_Toc402914317)

[**מי שיש לו צורך להקיא אם מותר לגרום הקאה כט**](#_Toc402914318)

[**משקה המשלשל ל**](#_Toc402914319)

[**נקע ל**](#_Toc402914320)

[**פלטה ליישור שינים ל**](#_Toc402914321)

[**פתילות לעצירות ל**](#_Toc402914322)

[**צרידות ל**](#_Toc402914323)

[**רחיצת גופו במים לא**](#_Toc402914324)

[**ריח הפה להעבירו ודין מֵי פה לא**](#_Toc402914325)

[**שכרות לא**](#_Toc402914326)

[**שמיכה חשמלית לא**](#_Toc402914327)

[**פרק ז' לג**](#_Toc402914328)

[**דיני תינוק לג**](#_Toc402914329)

[**א. צרכי קטן לג**](#_Toc402914330)

[**ב. שאיבת חלב אשה בשבת לג**](#_Toc402914331)

[**ג. לדחוק כריסו של תינוק לד**](#_Toc402914332)

[**פרק ח' לה**](#_Toc402914333)

[**דיני יולדת סימן של לה**](#_Toc402914334)

[**א. דיני יולדת בשבת לה**](#_Toc402914335)

[**ב. למעט בחילול לה**](#_Toc402914336)

[**ג. עד מתי חשיבא יולדת לה**](#_Toc402914337)

[**ד. איזה דברים עושין ליולדת לו**](#_Toc402914338)

[**ה. ליילד עכו"ם ומי שאינה שומרת שבת לז**](#_Toc402914339)

[**ו. יולדת שמתה לז**](#_Toc402914340)

[**פרק ט' לח**](#_Toc402914341)

[**דיני התינוק שנולד לח**](#_Toc402914342)

[**א. דיני התינוק שנולד לח**](#_Toc402914343)

[**ב. דיני תינוק נפל לח**](#_Toc402914344)

[**פרק י מ**](#_Toc402914345)

[**שאר איסורי שבת שנתבארו בסימן שכ"ח מ**](#_Toc402914346)

[**נחש המזיק [צידה] מ**](#_Toc402914347)

[**ציצין שפירשו [גוזז] מ**](#_Toc402914348)

[**אדם שהוצרך לינק מהבהמה [מפרק] מא**](#_Toc402914349)

[**עוד דינים מא**](#_Toc402914350)

[**מי שהוצרך לאכול איסור מחמת חולי אם מברך מא**](#_Toc402914351)

[**בישל איסור לצורך חולה [או גוי שבישל לחולה והוי בישול עכו"ם] מה דין הכלים מא**](#_Toc402914352)

# פרק א

# חולה שיש בו סכנה

מצוה לחלל עליו שבת והזריז הרי זה משובח.

## א. מיהו הנחשב חולה שיש בו סכנה

### מכה של חלל

כל מכה בחלל הגוף הוי פיקו"נ, וחלל הוא כל דבר מהשיניים ולפנים, ושיניים עצמם בכלל. ודוקא מכה או בועה, אבל מיחוש ל"ח מכה ואינו פיקו"נ (ס"ג), ופצע פנימי [שנצרר הדם במקום נפילתו] ג"כ לא נחשב מכה של חלל [כדמוכח מסעיף כט (שעה"צ תצו,יא)]. אמנם אם יודעים ומכירים באותה מכה שאינה מסוכנת אין מחללים את השבת אפילו במכה של חלל (ס"ד). ובדברים המפורשים בחז"ל שהם מסוכנים, דעת הפמ"ג (א"א סק"ב) והמשנ"ב (סק"ח) שאפילו אמר הרופא שאינו מסוכן אין שומעים לו ומחללים את השבת. אמנם התהילה לדוד [סק"ז) והחזו"א (יו"ד ח, ג עיי"ש) סוברים שאף בזה נאמן הרופא [וע"ע בשו"ע שלא, ט וברמב"ם רוצח ב, ח. וע"ע ביד יהודה סי' ל סק"ג שנראה כהמשנ"ב].

### מכה שאינה של חלל והרופא אומר שהוא מסוכן, ודין מחלו' בין הרופאים

אף כשאינו מכה של חלל במקום שיש רופא שאומר שהוא פיקו"נ מחללים עליו את השבת (ס"י).

רופא שאומר שהוא מסוכן אע"פ שרופא אחר אומר שאינו מסוכן מחללים את השבת, ואם אמרו שנים שאינו מסוכן אין מחללים את השבת. אבל כשיש שני רופאים שאומרים מסוכן מחללים את השבת ואפילו מאה רופאים אומרים שאינו מסוכן.

וכל זה כשהרופאים שווים אבל אם יש רופא מופלג בחכמה כל שהם שוים במניינם אזלי' בתר רוב חכמה (רמב"ן הובא בביה"ל ד"ה אם), ועל כן אם אחד אומר שהוא מסוכן, ומופלג בחכמה אומר שאינו מסוכן אין מחללים את השבת [ודעת הרמ"א תריח, ב דאף בזה יש להקל לחלל שבת, אבל הביה"ל פסק כהמג"א שם סקכ"ח דס"ל כהרמב"ן], וכן אם אמרו שנים מסוכן ושני מומחים אמרו שאינו מסוכן אין מחללים [ודין זה צ"ב דכיון דשנים שאמרו מסוכן נאמנים אף כנגד מאה למה אינם נאמנים כנגד שנים מומחים והא רוב חכמה אינה עדיפה על מנין]. אבל אין המומחה נאמן כנגד שנים, ומ"מ אם אמר שהוא מסוכן מחללים את השבת אפילו אם שנים אומרים שלא לחלל.

ואף שאר בנ"א שאינם רופאים אם אמרו שהם מכירים מחלה זו והיא מסוכנת שומעים להם, ובלבד שיהיו שומרי תו"מ, אלא דבזה עדיף לעשות החילול ע"י אינו יהודי [או לכל הפחות בשינוי] (מ"ב סקכ"ח) [כיון שהוא מחלו' הפוסקים]. אבל גוי או מי שאינו שומר תו"מ אין שומעים לו אא"כ הוא רופא (ס"י).

### חולה שאמר שהוא מסוכן והרופא אומר שאינו מסוכן

חולה שאמר שהוא מסוכן נאמן ומחללים עליו את השבת אפילו אם הרופא אומר שאינו מסוכן, ואם ידוע איזה חולי יש לו ונחלק עם הרופא מהו התרופה המועלת לאותו חולי, סברא פשוטה היא שבזה נאמן הרופא (ביה"ל ד"ה ורופא), אמנם אם אומר על תרופה פלונית שיודע הוא שמועלת לו והרופא אומר שאי"ז תרופה כלל שומעים לו כנגד הרופא [כן נראה ליישב דברי הרדב"ז (ד, סו) לפי המתבאר מהביה"ל הנ"ל].

ואף שנתבאר שסומכים על החולה אף כנגד הרופא, אם אומר הרופא שהתרופה יכולה להזיק לו אין סומכים עליו (מ"ב סקכ"ה), ובמידי דאכילה אף בזה נאמן החולה כנגד הרופא דהחולה יודע בעצמו טוב יותר אם צריך הוא לאכול [אמנם במקום שהרופא אומר שעצם האכילה מזקת לו כגון בחולה מעיים אין לסמוך על החולה אף במידי דאכילה].

### הארכת תוחלת חיים אי חשיב פיקו"נ

יש לדון אם בהארכת תוחלת חיים יש משום פקו"נ להתיר מלאכה דאורייתא, כגון אדם מבוגר שמתקשה לישון אם מותר לחלל שבת להניח מסכת גז עבור זה, ודעת הרופאים דבלא"ה ימות בקיצור שנים, וצ"ע למעשה [קצת ראיה להתיר מהתוס' (כתובות פג: ד"ה מיתה) וכביאור הגרש"ז הובא בנשמת אברהם (ח"ד סק"א)].

## ב. איזה דברים מותר לעשות לצורך חולה שיש בו סכנה

וגדר הדבר על מה מותר לחלל שבת, דעת המ"מ (שבת ד, יד) שעושין כל צרכי החולה בדבר שיש לו חיזוק גופו ומזגו [אבל סתם מלאכה שלא מעניין זה אסור], ואף אי"צ לעשות כן ע"י שינוי, וכן נקט בחי' הגרי"ז (שביתת עשור ד, לח) בשם הגר"ח [וטעם הדבר ביאר הקובץ ההערות (סי' יח) דס"ל להמ"מ דשבת הותרה אצל פיקו"נ, אמנם בחי' הגרי"ז (שם] בשם הגר"ח ביאר דאף אי שבת דחויה אצל פיקו"נ מ"מ שרי, שכל מה שמועיל לחולה מרחיק ממנו הסכנה, וכן מבואר ברדב"ז (ח"ד תשו' אלף ר)]. אמנם נקטי' לעיקר כהבה"ל (ד"ה כל שרגילין) שדוקא מלאכות שאם לא יעשה יכבד חוליו שרי. אמנם באיסורים דרבנן יש להתיר כהמ"מ, כמבואר במשנ"ב (ס"ק יד). ותרופות לשיכוך כאבים כתב השבט הלוי (ח"ו סי' ז אות ב) דחשיב כמונע הכבדת החולי ושרי לחלל שבת בשביל זה לכו"ע.

### חולה סופני

חולה סופני, מותר לחלל שבת להרגעת יסוריו, דבלא זה ימות יותר מהר (שבט הלוי ח"ו סי' ל).

## ג. ספק יש בו סכנה וספק רפואה

### חשש פיקו"נ

אין דבר העומד מפני פיקו"נ, ועל כן שרי ומצווה לעשות כל מלאכה אפילו דאורייתא כדי להצילו (ס"ב). ואף בספק סכנה אזלינן לחומרא ולא אזלי' בתר רובא בזה [סי' שכט ס"א וס"ב ועיי"ש שיש בזה יוצא מהכלל].

וסכנה רחוקה ג"כ חשיבא סכנה, וכתב החזו"א (או"ח נט, ד) שבמקום שיש חשש לחיידקים במים מותר לבשלם בשבת ליתן לתינוק. אמנם כתב לחדש שבסכנה רחוקה הכל תלוי לפי מידת בטחונו ואם רוצה לבטוח בקב"ה שרי.

[מצינו שנחלקו האחרונים לגבי ניוול המת לצורך חולים המצויים, שהנוב"י והחת"ס (הובא בפ"ת יו"ד שסג, ה) ס"ל שרק כשהחולה לפנינו חשיב שיש כאן סכנה ושרי, ולהחזו"א (אהלות כב, לב) כל שהדבר מצוי שרי ומחוייב בה ואי"צ שיהיה לפנינו].

### רפואה שאינה ידועה ורפואה סגולית

רפואה שיש ספק אם מרפאה מותר לחלל שבת בשבילה דהוי ככל ספק פיקו"נ (עי' א"א סק"א). אבל ברפואה שאינה ידועה אין מחללים את השבת (מ"ב סק"ה). אבל איסורים דרבנן ואמירה לעכו"ם שרי [כן הוכיח המהרי"ל דיסקין (שו"ת קו"א סי' ה אות לח) מהמשנ"ב סק"י]. וגדר שאינה ידועה ביאר הזר זהב (או"ה סי' נט אות טז) שהיא רפואת ההדיוטות, אבל רפואה שאינה ודאית ל"ח שאינה ידועה, אמנם צ"ע מהמג"א (סי' קכח סק"ע).

ורפואה סגולית - יש שהתירו אף איסורי תורה לצורך רפואה סגולית (שו"ת הרשב"א ד, רמה) ואף לשיטתם דוקא כשהוחזקה שמרפאה. ולהלכה אין להתיר אלא איסורים דרבנן [כדמוכח מהמשנ"ב (של, כה)].

## ד. מתי יש להמנע או למעט מלחלל שבת אף לחולה שיב"ס

### כשאפשר להמתין למוצ"ש

א. אם יודע בבירור שאפשר להמתין עד מוצ"ש ימתין ולא יחלל שבת (ס"ד), ואפילו באיסור דרבנן, אמנם במג"א (תסו, ב) יש לדון אם פליג להתיר באיסור דרבנן (עי' גר"א יו"ד קנה, כד).

### אם מותר להקדים החילול כשיודע שיבוא לידי פיקו"נ

ב. ובמקום שיודע בודאי שיצטרך לחלל שבת באותו היום אם מותר להקדים קודם שבא לידי פיקו"נ, דעת הנצי"ב (קרח יז, יב בהרחב דבר) דשרי להקדים [וע"ע רש"ש יומא פד: ודבריו שם צ"ע], ומחמת זה כתב שעדיף להקדים ולחלל יו"ט הסמוך לשבת מדין הקל הקל תחילה. אמנם להאגרו"מ (ח"ג סי' סט) אסור להקדים ביו"ט, ואף בשבת עצמה מסיק להחמיר שלא להקדים כיון שבשעת הפקו"נ יהיה בהיתר, וכן מבואר בבה"ל (סי' שדמ ד"ה מצומצמת) [ובבין השמשות הניח בצ"ע], וכן ראוי להחמיר. אבל כשיש צד ספק שיחמיר המצב וודאי יקדים ויחלל.

ומטעם זה לא יעשה איסור קל כדי שבזמן פיקו"נ ינצל מאיסור חמור [אמנם יש איסורים קלים יותר שאף קודם פיקו"נ יכול לעשות עי' לקמן ד"ה שלא לעבור], ונראה שבזמן שהוא פיקו"נ אם אפשר שיעשה איסור קל ועי"ז לא יצטרך לחלל שבת, יעשה ולא יחלל את השבת [אף דדעת הראב"ד (הובא ברא"ש יומא פ"ח סי' יד) דעדיף לחלל שבת כיון שהותר משום פיקו"נ נראה דלא קיי"ל כן דבסעי' יד לא הביא המ"ב (סקל"ט) דברי הראב"ד].

### למעט במה שאפשר מחילול שבת

ג. צריך למעט במה שאפשר מחילול שבת, ועל כן אם יודע שיהיה לו פיקו"נ בשבת [ומצוי הדבר ביולדת] יקדים מה שאפשר מער"ש למעט בחילול שבת [עי' משנ"ב לקמן (של, א) דיולדת בחודש התשיעי מן הראוי שתכין כל חפציה מער"ש כדי למעט מחילול שבת]. ועי' לקמן בהל' יולדת.

ואם מחוייב לעזוב את ביתו מער"ש, דעת האג"מ (א, קלד) דמחוייב ליסוע קודם השבת לביה"ח ולא יחלל שבת, אבל הגרחפ"ש ס"ל שאינו מחוייב בדבר. ונראה שאם אין לו מקום להיות בו לא יסע קודם שבת, שעי"ז אפשר שיחמיר מצבו. ומ"מ אסור להתרחק מבית החולים קודם השבת שעי"ז מרבה בחילול שבת [ודמי ליוצא למדבר (רמח, ד) שאסרו עליו לעשות דברים מער"ש שעי"ז יודע שיצטרך לחלל שבת].

ובמקום שיודע שיצטרך ליסוע בשבת חוץ לתחום, יש עצה שיפקיר בגדיו וחפציו קודם שבת ונמצא שאין בהם איסור הוצאה חוץ לתחום (תורת היולדת הערה ו). וגם אם לא הפקיר כתב הגרש"ז אוירבך (מנח"ש סי' טו) להתיר דרגלי הכלים כרגלי הבעלים וטפלים לו, וכיון שהותר לאדם לצאת ה"ה דהותר לגבי הבגדים, וכ"ז שייך דוקא בבגדיו אבל לא בבגדי אחרים.

### החיוב להוציא ממון כדי שלא יצטרך לחלל שבת

ד. במקום שאפשר מחוייב ליתן כל ממונו כדי שלא יצטרך לחלל שבת בשביל חוליו (דברי מלכיאל ח"א סו"ס כח וח"ד סי' טו), אמנם אינו מחוייב ליתן משלו בשביל שחבירו ינצל מחילול שבת במקום פיקו"נ (כן דעת הגרש"ז אויערבך מנח"ש ח"א סי' ז) ויש חולקים וס"ל דמחוייב להציל חבירו (הגר"פ אפשטיין הובא במנח"ש שם). ומ"מ אם הוא עצמו מתעסק בהצלת החולה צריך לעשות כל מה שאפשר כדי שלא יחלל את השבת [דשוב דומה לאדם עצמו שמחוייב להציל עצמו בממונו כדי שלא יחלל שבת].

וה"ה לעניין מאכלות אסורות שהאדם לעצמו מחוייב להוציא כל ממונו כדי שלא יאכל מאכל איסור בשביל פיקו"נ וחבירו אינו מחוייב (דברי מלכיאל שם). ומי שיראת ה' נגע בליבו ראוי לו להתנדב להציל החולה מאכילת איסור (שם), ונראה הטעם כדי למנוע ממנו טמטום הלב [כמו שנראה דעת הרמ"א יו"ד (פא, ז) דגם כשאוכל בהיתר יש טמטום הלב, וכן מבואר במשך חכמה ובנצי"ב (דברים ו, יא). אמנם המהר"ל (ת"י פ"ח) כתב שדבר שהותר לאכלו אין בו טמטום הלב, וכן נראה דברי הר"ן (בדרשות, דרשה יא) [וע"ע בשערי יושר ש"ג דחילק בין ביטול ברוב לאזלי' בתר הרוב לעניין טמטום הלב], ויל"ד שדוקא בדברים שהכריעו בהם חכמים להיתר אין טמטום, אבל בפיקו"נ התירו לו לאכול אף שהוא איסור ולא אמרו שאי"ז איסור, י"ל דבזה לכו"ע יש טמטום הלב].

### אם אפשר להצילו ע"י גוי או בשינוי

ה. אם אפשר לעשות ע"י גוי, דעת השו"ע (סי"ב) שעדיף שיעשה הישראל, או מחשש שיתעצל הגוי או כדי שלא יטעו שאסור לעשות ע"י ישראל. ובמ"ב (סקל"ז) הביא דברי הט"ז דהיקל כהמחבר, ורק במקום שיש מחלו' ראשונים (וקיי"ל להתיר) כתב (סקכ"ח וע"ע סקס"ב) שיש להדר אחר הגוי, אמנם לקמן (סקל"ט) נראה דנקט לעיקר כהרמ"א וכן המנהג למעשה כהרמ"א (שבט הלוי ח"ח סי' עג) שעדיף לעשות ע"י הגוי. וכתב החזו"א (נט, ב) דאף לרמ"א אם עשה ע"י ישראל לא עבר באיסור.

וכן עדיף לעשות בשינוי אם אפשר [ודעת המחבר לכאו' שגם אי"צ לעשות ע"י שינוי, ובטעם הדבר כתב העמק ברכה (הל' יו"כ סי' ג) דחיישי' שמא יתאחר עי"ז, ועוד נראה די"ל דחוששים שמא יטעו שלא להתיר בלא שינוי כדמצינו לעניין גוי]. ובאחרונים דנו אם עבר ועשה שלא בשינוי אם הוא איסור דאורייתא או דרבנן [עי' לקמן בדין הקל הקל תחילה].

וביולדת כו"ע מודו שיש להדר אחר גוי וכן לעשות בשינוי מה שאפשר, עי' לקמן בהל' יולדת.

ומ"מ יזהר שלא יתעכב מהצלת החולה בשביל לעשות ע"י עכו"ם או בשינוי.

כשיכול לעשות או ע"י גוי או ע"י שינוי, דעת הגר"א (סקמ"ב) דאמירה לעכו"ם עדיף (וכ"פ המשנ"ב ס"ק קז וכן דקדק המנחת יצחק ח"ז סי' יט אמנם במ"ב ס"ק נא בשם החיי אדם לא נראה כן) [ומ"מ שינוי באיסור דרבנן עדיף מאמירה לעכו"ם במלאכה דאו']. אבל התהל"ד (שז, ה) ס"ל דשינוי עדיף.

### כשיכול לעשות איסור דרבנן ולהינצל מחילול שבת במקום פיקו"נ

ו. מהפרשת דרכים (דרשה יט) מוכח שאין לעבור אפי' על איסור דרבנן כדי להציל את החולה מחילול שבת כיון שהוא עושה בהיתר [וע"כ לא יוציא נורה ממקומה כדי שלא תדלק בפתיחת הרכב שהרי סותר שלא לצורך פיקו"נ]. ואף בשבות דשבות נראה שלא יעשה כדי להינצל מאיסור תורה, ומ"מ דעת הגריש"א שאם אפשר שגוי יאמר לגוי אחר ולא ידע שהוא לצורך ישראל עדיף [עי' תורת היולדת פכ"א הערה א].

אמנם החולה עצמו יעבור איסור דרבנן כדי שלא יחלל שבת (פמ"ג א"א סק"ט) [ובדוגמא שפותח את הדלת יש לו להוציא את הנורה].

ויש יוצאים מהכלל א. הפרשת תרו"מ שהוא איסור קל יעשה ולא יאכל החולה טבל שהוא איסור דאו' [ולכאו' הוא מחלו' תנאים (יומא פג:) ופסק המג"א (תריח, ט) שלא יפריש. אמנם עי' נוב"י (או"ח סי' לו) דלכו"ע יפריש בשבת, וכן מבואר במאירי (יומא שם)]. ב. וכן איסור מוקצה עדיף לעבור כדי שלא יעשה חילול שבת [ואם אפשר יעשה כלאחר יד דלהמשנ"ב (שח, יג) ניצול עי"ז מאיסור מוקצה]. וכן משמע במג"א ס"ק טו שאיסור מוקצה קיל יותר.

אם הזמינו רופא לצורך פיקו"נ ואח"כ נתברר שאי"צ לרופא אסור לטלפן אליו להודיעו שלא יבא אפי' ע"י גוי, כיון שהרופא בא לצורך חולה ועושה בהיתר [ונראה שזה נתחדש בסעי' טו] אבל אם אפשר ע"י גוי שיאמר לגוי אחר שרי וכמו שנתבאר בשם הגריש"א.

### ריבוי במלאכות וריבוי בשיעורין

ז. אף שהותר לעשות מלאכה לצורך פיקו"נ מ"מ יש למעט מה שאפשר מלחלל שבת בין במיעוט המלאכות ובין במיעוט בשיעורים [והוא דאו' ר"ן (ביצה יז.)], ועדיף להרבות בשיעורין מלהרבות במלאכות (סט"ז). ריבוי בשיעורין כגון חולה דצריך גרוגרת לא יתלוש ענף עם ב' גרוגרות כשיש ענף אחר עם גרוגרת אחת. אמנם אם צריך החולה לב' גרוגרות יתלוש ענף עם ג' גרוגרות ולא ב' ענפים עם גרוגרת אחת דמיעוט מלאכות עדיף.

דעת הגרש"ז (שש"כ פל"ב הע' קסט) שלהדליק אש אחת תחת ב' קדירות הוי ריבוי במלאכות וכן להדליק ב' מנורות ע"י מתג אחד ועל כן אם צריך לב' מנורות עדיף ללחוץ על שני מתגים המדליקים מנורה אחת מללחוץ על מתג אחד המדליק ג' מנורות. אבל כשמדליק אש בגז הביתי מה שיש יותר חורים אי"ז ריבוי מלאכות אלא ריבוי בשיעורין.

ויל"ד במחזיק מפתחות אי חשיב אגד כלי והוי כל המפתחות ריבוי בשיעורין או שאי"ז אגד כלי והוי ריבוי מלאכות ונפק"מ אם הוצרך לב' מפתחות אם עדיף להוציא שני מפתחות נפרדים או יוצא מחזיק מפתחות שיש בו הרבה מפתחות.

### הקל הקל תחילה

ח. הקל הקל תחילה, וע"כ כל מקום שיכול לעבור איסור קל ולא לעבור איסור חמור מחוייב לעשות האיסור הקל (יומא פג.). ובקרית ספר (פ"ד ממאכ"א) שהוא דין דרבנן. ובתורת היולדת (מב, א) הביא שיש שדייקו מדברי החת"ס (יו"ד סי' ע) שהוא דין דאורייתא, ובמנח"ש (ח"א סי' ז) הביא מדברי הביה"ל (סי' רעח) דאם כיבה את הנר לצורך חולה במקום שיכול להוציאו חייב ומוכח שהוא דאו'. אמנם י"ל דדוקא בזה שצורך החולה אינו בכיבוי הנר אלא רק בסילוק הנר ע"כ אם מכבה חייב, אבל במקום שע"י שמחלל שבת מועיל לחולה אי"ז אסור מהתורה וכמבואר בשו"ת מהרש"ג (או"ח ח"ב סי"ד) שאם צריך החולה תאנה והלך ותלש באופן שיש לפניו תאנה תלושה אי"ז אלא דרבנן.

אמנם כל הדין לעשות הקל הקל תחילה הוא דוקא כשהוא בזמן הפיקו"נ וע"י האיסור הקל ניצול מהאיסור החמור אבל אין לעשות אפילו איסור קל קודם הפיקו"נ כדי להצילו מלעבור איסור בזמן פיקו"נ [ויש איסורים קלים דיעשה אפילו קודם ומצינו כן לעניין הפרשת תרו"מ וכן לעניין מוקצה, ועיין לקמן (ד"ה שלא לעבור וכו')].

שיטת הרמ"א (סי"ב) שבמקום שאפשר, מחוייב לעשות את המלאכה בשינוי דהא הקל הקל תחילה, אמנם דעת השו"ע נראה שאי"צ לעשות בשינוי וכבר נתבאר לעיל.

באיסור דרבנן כתב המ"ב (סקנ"א) דאין דין הקל הקל תחילה [ובפשטות אף אי"צ לעשות בשינוי] ובפמ"ג (א"א סקי"א) כתב דאף בדרבנן יש דין הקל הקל, אמנם י"ל דדוקא באיסורי אכילה כתב כן דבזה מודה גם המ"ב (כמו שהאריך הנשמת אדם סי' סט).

[טבל ותרומה לבן תימא יאכל תרומה ולחכמים יאכל טבל טבל ונבילה יאכל טבל תרומה ונבילה יאכל תרומה (יומא פג.) אמנם בזה"ז דתרומה דרבנן ודאי יאכל תרומה ולא נבילה (נוב"י או"ח סי' לו)].

אמנם אם צריך לאכול בשר ויש לפניו נבילה שרי לשחוט כדי להאכיל את החולה (סי"ד) ואף שאיסור שבת בסקילה אין אומרים הקל הקל תחילה. ומצינו כמה ביאורים בטעם הדבר. א. דשבת הותרה אצל פיקו"נ (מהר"ם הובא ברא"ש יומא ח, יד). ב. איסור נבילה הוא הרבה איסורים (ר"ן יומא ד:). ואף כשאינו צריך אלא כזית אחת עי' מג"א סק"ט שכתב שפחות מכזית ג"כ אסור מהתורה [ולפי"ז צ"ל שבשחיטה אינו עובר על כל טיפת דם שיוצאת וכ"כ האו"ש (שבת יח, א) אמנם התהל"ד (סקט"ז) כתב שאף בשחיטה עובר על כל טיפה וכן דעת המנח"ח (לב, לט) עיי"ש]. ג. חוששים שהחולה יקוץ בנבילה (רא"ש שם). ד. דבאיסור נבילה יש טמטום ובזה לא חייבוהו לעשות הקל הקל תחילה (משך חכמה ונצי"ב דברים ו, יא. וכ"כ התהל"ד סקט"ז בדברי הר"ן).

מרק טריפה שאיסורו מדין טעם כעיקר אם יש בו כזית בכא"פ מהטריפה ישחוט (חזו"א סי' קנו השמטות לסי' שכח), וכשאין כזית בכא"פ עי' באפיקי ים (ב, לב) שהביא פוסקים שהורו שלא ישחוט כיון שהרבה ראשונים ס"ל שהוא מדרבנן, אמנם האפיקי ים הק' דקיי"ל דטעכ"ע דאו', ובחזו"א (שם) כתב שהמיקל לשחוט לחולה לא הפסיד. והכי נקטי' דכל נידון זה רק להר"ן ולשאר דעות ודאי ישחוט אף בזה.

ואף מאכל האסור מדרבנן שרי לחלל שבת כדי שלא לאכלו, שחיישי' שיקוץ החולה, חוץ מיין נסך שאיסורו קל, וכ' המשנ"ב שאף בזה המיקל יש לו על מי לסמוך. וחולה שאומר שלא קץ במאכל נסתפק במשנ"ב (ס"ק לט), ובפמ"ג נראה דבאיסור דרבנן יש לסמוך על החולה (כן הביא התהל"ד שם). ודעת הגרש"ז להלכה שלא לסמוך על החולה (שש"כ פ"מ הע' מח).

יל"ד אם שרי לנסוע כדי להביא לחולה מאכל היתר, ותלוי בטעמים הנ"ל.

## ה. עשה עוד מלאכה עם הצלת הנפשות

### עוסק בפיקו"נ ומחמת זה נעשתה לו עוד מלאכה

אם מחלל שבת בשביל חולה ועי"ז נעשה עוד מלאכה אינו נמנע מלהציל את החולה (סי"ג), ואינו מחוייב שלא להנות מאותה מלאכה שנעשתה. ובמשנ"ב (סקל"ח) החמיר שלא יכוין אף לאותה מלאכה שנעשתה [עי' שעה"צ סקי"ז שהביא בזה מחלו' ראשונים] אמנם לעיל סי' שטז (ס"ז ביה"ל ד"ה הצד) נראה דנוקט להתיר לכוין. ומ"מ צריך שישתדל בכל מה שאפשר שלא יעשה מלאכה אחרת שאינה מעניין הצלת החולה (ודלא כהתורת היולדת פ"ב הערה ו).

### חילל שבת ואח"כ נתברר שיצא מזה הצלת נפשות

חילל שבת ואח"כ נתברר שיצא מזה הצלת נפשות הרי זה עבר איסור (עי' ביה"ל שי' שטז שם), וע"כ ראוי שאם נוסע עם נהג שאינו שומר תו"מ שיודיענו שנוסע בשביל פיקו"נ דעי"ז מצילו מאיסור. והבית הלוי (שמות ב, כח) כתב לחדש שעדיף ליקח נהג שומר תו"מ שעושה בשביל הצלת נפשות ולא בשביל עצמו.

# פרק ב

# חולה שאין בו סכנה

## א. גדר חולה שאי"ב סכנה

להשו"ע חולה שאי"ב סכנה הוא מי שנפל למשכב, ולהרמ"א אם חולה כל גופו הוי חולה שאי"ב סכנה אף שלא נפל למשכב (סי"ז) [והב"מ סוף סי' שכח הבין דפליגי].

## ב. מה מותר ומה אסור

### אמירה לעכו"ם

שרי לומר לעכו"ם לעשות מלאכה לצורך חולה שאי"ב סכנה ואפילו במלאכות דאורייתא (סי"ז).

### בסכנת אבר מותר לעשות איסור דרבנן אבל לא דאו'

וביש בו סכנת אבר שרי לעשות אף שבותים דרבנן אף בלא שינוי אבל איסור תורה לא [ולדעת הרמב"ם לפירוש הב"י אסור לעשות שבותים שיש בהם סרך דאו', ואין הלכה כן] (סי"ז). ובש"ך יו"ד (קנז, ג) מסיק דבשאר איסורים אי"צ למסור אברו שלא לעבור על איסור תורה, וכתב הפמ"ג (מ"ז שכח,ז) שאיסור שבת חמור וע"כ צריך למסור אברו. ומהרדב"ז (תרכה) הביא שיש חילוק בין חולה שאסור לו להתרפאות ולהציל אברו, אבל בריא אי"צ למסור אברו כדי שלא יעבור איסורי תורה [עי' חי' הגר"ש רוזובסקי פסחים סי' יב). ונפק"מ באדם בריא אם צריך למסור אברו שלא יעבור על איסור שבת ולעניין הלכה יש לעשות ש"ח [ובין כך רוב פעמים במסירת אברו יש גם משום פיקו"נ כ"כ הפמ"ג שם מהרדב"ז (ועי' שו"ת חוו"י סי' קפג)].

### אין בו סכנת אבר לעבור על איסורים דרבנן רק בשינוי

ואם אין בו סכנת אבר, דעת הרמב"ם (לפי' המ"מ והטור) שמותר, אבל דעת הרמב"ן דמותר רק ע"י שינוי [ולדעת הר"ן כשאין סכנת אבר לא הותרו שבותים כלל היכא דאפשר ע"י א"י]. ודעת הרמב"ם לפי' הב"י שדבר שיש בו סרך דאו' אסור, ודבר שאין בו סרך דאו' שרי.

והעיקר כהרמב"ן דמותר ע"י שינוי [יעוי' בהמשך אם במקום הדחק יש להקל כהרמב"ם אף בלא שינוי]. דעת המשנ"ב [כן משמע, וכ"כ להדיא בשעה"צ תצו, ט] שהותר בשינוי דוקא באיסורים דרבנן, אבל הגר"ז (סי"ט) והתהל"ד (סקכ"ב) התירו אף באיסורים דאו', ובמקום הצורך [וכגון להדליק בשינוי מכשיר אינהלציה לצורך קטן] יש לעשות שאלת חכם.

### מתי מותר אף בלא שינוי

א. קיי"ל כדעת הרמב"ן דמותר רק ע"י שינוי. ודעת הח"א [סט, יב. ועיי"ש בנשמ"א סס"ק ג] דבמקום שא"א בשינוי יש להקל לעשות בלא שינוי כדעת הרמב"ם. אמנם בפשטות אין להקל [ואף שבמשנ"ב ס"ק קב הביא דברי הח"א שם איירי לעניין רפואה בשבת דקיל יותר כדלהלן].

ב. פשטות המג"א (סקט"ו) שאיסור מוקצה קיל יותר ואי"צ לעשותו בשינוי, אמנם הפמ"ג מסתפק להצריך שינוי קצת [ועי' במ"ב סקנ"ח שהעתיקו קצת בלשון שונה והוא נפק"מ גדולה אם צריך שנוי גמור או שינוי קצת. ונפק"מ להביא לחולה תרופה בשבת אם צריך להביאה בשינוי – כשלא היה חולה קודם שבת שאז התרופה מוקצה]. וכמו"כ מצינו בחזו"א (מד,ח) שביאר שחלב שנחלב בשבת אסור משום מוקצה ומ"מ התירו במקום צער (כתובות ס.) דאיסור מוקצה קיל.

ג. לקיחת תרופות עדיף טפי ושרי אף בלא שינוי (סל"ז). ובטעם הדבר המג"א (ס"ק מד) כתב דקיי"ל לעיקר כהרמב"ם שחולה שאי"ב סכנה מותר בשבותים אף בלא שינוי. אמנם שאר האחרונים (מ"ב ס"ק קכא, התהל"ד ס"ק כא, והב"מ סוף הסי') כתבו שהוא משום שאיסור שחיקת סממנים קיל ולא גזרו במקום חולי.

אמנם כ"ז דוקא כשא"א ע"י שינוי, אבל רפואה שאינה דרך פיו דשייך ע"י גוי יש לעשות ע"י גוי או בשינוי [כן מוכח במשנ"ב ס"ק פה וס"ק קנ].

ותרופה שנשחקה בער"ש להדיא לצורך החולה יש להחמיר כמ"ש הב"מ (שם).

**כשהותרו שבותים לחולה אי"צ לעשות ע"י גוי**

כשהותר לצורך חולה לעשות שבות אי"צ לעשותו ע"י גוי אף כשאפשר דאין דין הקל הקל תחילה באיסורים דרבנן (מ"ב ס"ק נא).

## ג. איסורי אכילה

### איסורי אכילה דרבנן

איסורי אכילה מדרבנן חמורים יותר ואין להקל לצורך חולה שאי"ב סכנה (רמ"א יו"ד קנה, ג לעניין יין נסך) [ואף שהמג"א סק"ט הביא משו"ת רמ"א להיפך עי' נשמ"א (סי' סט) שכתב דתשו' מזוייפת היא], ומ"מ איסורי אכילה מחמת שבת וכגון האסור באכילה משום מוקצה מותר [רע"א (שו"ת סי' ח) נסתפק, אמנם באחרונים מבואר להקל (חזו"א מד, ח. תהל"ד סקכ"ח. וכן מוכח במ"ב שה, עב גבי משקין שזבו)].

### בישולי עכו"ם

חולה שאי"ב סכנה מותר בבישולי עכו"ם בשבת להרא"ה משום שאין בזה חתנות [כיון שאוכל מהגוי רק מחמת שאסור לישראל], ולהרשב"א משום דלא גרע משאר שבותים של שבת שהותרו. (תוה"ב ב"ג ש"ז)

ונפק"מ א. בשאר ימות השבוע אם מותר בישולי עכו"ם לחולה שאי"ב סכנה דלהרא"ה אסור ולהרשב"א יש להתיר [ואף שבפמ"ג נראה דאף לרשב"א יש לאסור בחול עי' במקור הדברים שמוכח דאינו כן, וכן מבואר ברע"א (שו"ת סי' ה ד"ה והנה - השני) וביד יהודה (סי' צט סקכ"ב ד"ה ועיין פמ"ג) וכן משמעות השו"ע כאן להתיר אף בחול ואף המ"ב שהעתיק דברי הפמ"ג לא העתיק סוף דבריו ודוק]. ב. וכן נפק"מ להיפך אם בישל העכו"ם לצורך חולה בשבת, שלרא"ה מותר לבריא במוצ"ש ןלרשב"א אסור. ג. ועוד להרא"ה אין הכלים נאסרים שהרי אי"ז איסור כלל [ובאמת להרא"ה בלא"ה אין הכלים נאסרים דס"ל שלא שייך איסור בישולי עכו"ם בבלוע] ולהרשב"א הכלים נאסרים [ודין הכלים עי' לקמן].

והמ"ב כאן (סקס"ג) פסק כהרשב"א ולעיל (שיח, יד) פסק כהרא"ה ויש שיישבו דשם מיירי בחולה שיב"ס ולכן ס"ל להקל יותר [וצ"ע דמקור הדברים שם הוא מהר"ן דמיירי באיב"ס וכ"כ מבואר בד"מ וגר"א דדימו זל"'ז] ונראה להלכה כהרשב"א וכמשמעות השו"ע כאן (סי"ט) להתיר בישולי עכו"ם לחולה אפי' בחול [וכמו שפסקו ט"ז פר"ח גר"א ביו"ד סו"ס קיג].

# פרק ג

# חולה קצת

מי שיש לו קצת חולי הותר לו אמירה לעכו"ם במלאכות דרבנן [שו"ע שז, ה. משנ"ב לקמן ס"ק נב] וגדר חולי קצת הוא מי שיש לו צער גדול אבל אינו חולה כל גופו.

דעת התהל"ד (שז,ה) שכמו"כ מותר לעשות שבות בשינוי במקום צער [ולפי"ז צ"ל דציצין שפירשו (סעיף לא) אין צער כ"כ דאל"כ היה לנו להתיר ביד ע"י שינוי]. אבל להגר"ז אסור ומ"מ באיסור מוקצה קיל טפי ושרי במקום צער ע"י שינוי.

ולקיחת תרופות אסורה.

# פרק ד

# כמה מחלות דינם וגדרם

### א. כאב שיניים

מצטער בשיניו כשכאיב ליה טובא וחולה כל גופו, דעת המשנ"ב (סק"י) דהוי כחולה שיש בו סכנה, ומ"מ הוצאת שן ע"י ישראל אסורה דאי"ז רפואה ידועה. ודעת הגר"ז והב"מ (סוף הסימן) שאי"ז כחולה שי"ב סכנה כיון שאי"ז מכה אלא רק כאבים, וחשיב כחולה כל גופו שדינו כחולה שאי"ב סכנה [והב"מ שם ביאר דלדעת המחבר אף חולה שאי"ב סכנה לא חשיב], ולכן התיר הרמ"א להוציא שן רק ע"י א"י. אמנם הט"ז (סק"א) ס"ל שאף כשעושה ע"י גוי יש איסור, משום שהחולה מסייע לרופא והוי כמעשה שלו. ומ"מ קיי"ל דאין איסור במסייע [נחלקו בזה הט"ז יו"ד קצח ס"ק כא והנקה"כ שם], כמ"ש רע"א (על המג"א סקט"ז וכדאיתא במג"א סי' שמ סק"א) וכדעת הרמ"א.

וכיון שלהמשנ"ב כאב שיניים הוי כחולה שי"ב סכנה, א"כ במקום שידוע שהוצאת השן היא רפואתו [ובזמה"ז הדבר מצוי שיודעים שרפואתו היא ע"י הוצאת השן] שרי להוציא השן ע"י ישראל בשבת, ומ"מ אין להקל כי אם במקום דלקת חמורה ועפ"י הרופא.

והחושש בשיניו לא יגמע חומץ או שמן ויפלוט אלא צריך לבלוע שאסור הוא ברפואות וצריך לעשות רק כדרך הבריאים (סל"ב).

### ב. חום גבוה

מי שיש לו חום גבוה מחללים עליו את השבת (ס"ז) ובמג"א ריש הסימן (סק"א] הביא מהרשב"א שקדחת אינו מסוכן, וצ"ל שרק אם הוא חום גבוה ביותר הוי מסוכן. ושיעורו אינו ידוע [כ"כ התהל"ד סק"י] ויש להתייעץ עם רופא [ושמעתי מרופא שכל שיורד החום ע"י אקמול וכדו' אין זה מסוכן אא"כ החולה "אַפַּטִי"]. ובתינוקות קטנים ביותר [עד כג' חדשים] אף חום שאינו גבוה כ"כ הוי בכלל פיקו"נ.

מיהו כל שצריך לשכב מחמת חומו הוי כחולה שאי"ב סכנה ומותר לקחת כדורים להקלה.

ולגבי צום ביוה"כ, אף כשאין לו חום גבוה ביותר, כיון שיש לו חום גבוה אסור לצום והוי בכלל פיקו"נ.

### ג. צינה

דעת הרמב"ם שלא הותר לחלל שבת כדי לחמם אלא להמקיז דם (סי"ח), אבל שאר ראשונים סוברים שכל חולה מסוכן הוא אצל קור ומותר לחלל שבת כדי לחממו וכ"פ המ"ב (סקס"ב) מיהו אם אפשר יעשה ע"י גוי. אמנם אם אפשר שיתחמם ע"י בגדים צריך לעשות כן דכל מה שאפשר לעשות עושים. והוא מצוי בתינוק קטן שהוא מסוכן אצל קור דאם אפשר לחממו בבגדים אין מדליקים חימום אבל כשא"א ע"י בגדים וכגון שחוששים שע"י תזוזתו יפלו ממנו הבגדים מחללים את השבת.

### ד. מכה של ברזל

מכה של ברזל מחללים את השבת (ס"ז). ובפשטות הוא מחמת החלודה שבברזל ובביה"ל (ד"ה מחמת) הביא מהתב"ש (מד, ד) להסתפק אם דוקא בהכאה חזקה הוי פיקו"נ או אפילו חיתוך בנחת.

# פרק ה

# דברים האסורים משום שחיקת סממנים

## א. גדר הגזירה וטעמה

חולה שאי"ב סכנה והיינו שנפל למשכב או חלה כל גופו מותר בתרופות. אבל אם אינו בגדר חולה שאי"ב סכנה אסרו חכמים ליקח תרופות בשבת.

טעם האיסור הוא גזירה שמא יבא לשחוק סממנים ואף רפואות שאין שוחקים אותם אסרום חכמים [ורפואה שאין עושין כלל ע"י שחיקה יבואר לקמן].

וכן אסור לעשות רפואות ביד אטו רפואות ע"י סם, מיהו דברים שאינם רפואה גמורה מצינו שהתירו לעשותם ביד ולא גזרו אטו סם [כן מצינו לעניין שיכור ולעניין הקאה].

## ב. אדם בריא אם יש לו איסור לקחת תרופות

ובריא ג"כ אינו אסור בלקיחת תרופות וע"כ מותר לו ליקח תרופה לרעבונו או לצמאו (סל"ז ועיי"ש בביה"ל ד"ה אבל). וכתב המג"א דאם לוקח התרופות לחיזוק מזגו חשיב כרפואה ואסור והאג"מ (ג, נד) כתב להקל דדוקא כשחלוש קצת אסור, אבל בריא גמור שלוקח תרופות כדי להתחזק יותר וכן אם לוקח תרופות לשמר שלא יחלה [וכגון אותם שלוקחים ויטמים C בחורף] שרי, אבל הפוסקים (שש"כ פל"ד הע' פה, חוט שני ח"ד פט, ג) לא הסכימו להקל בזה [ועי' לקמן שמי שלוקח ויטמינים כתחליף למזונו נראה דשרי].

## ג. האופנים שמותר ליקח תרופות בשבת

### נפל למשכב

כבר נתבאר לעיל שמי שדינו כחולה שאי"ב סכנה התירו לו ליקח תרופות וכן הדין למי שנפל למשכב לדעת הרמ"א ועי' לעיל בדין חולה שאי"ב סכנה.

### אינו ניכר שעושה לרפואה [וגם עושה היכר לעצמו]

מבואר בשו"ע (סכ"א) מותר לשרות קילורין מער"ש ליתנו על גבי העין בשבת שאינו נראה כעושה לרפואה וגם עושה היכרא [שכיון שעושה היכר לא חששו שיבא לשחוק סממנים]. וביארו באחרונים דצריך ב' תנאים כדי להתיר, האחד שאינו ניכר לאחרים והשני שעושה כן מער"ש ועי"ז עושה היכר לעצמו.

דעת הגרש"ז (שש"כ לד, ו) הגריש"א והגרש"ו (ארחות שבת כב, קפו) להתיר לקיחת תרופות אם שוחקן מער"ש ומערבם במאכל [וצריך לערב לגמרי ולא סגי להטמינו במאכל] שיש בזה היכר לעצמו וגם אין ניכר לאחרים. אבל האג"מ (ח"ב פו) פליג שאין להתיר אלא בדברים שדרכם בשחיקה קודם נטילתם ולא בכל התרופות.

דבר שאינו תרופה ממש כל שלא ניכר לאחרים שעושה לרפואה שרי [ואי"צ היכר לעצמו] וע"כ שרי רחיצת העין ביין בשבת (ס"כ), אמנם בזה"ז שאין רגילות לרחוץ העין ביין אסור שניכר שהוא לרפואה.

### התחיל הרפואה מער"ש

רטיה שהיתה מונחת על המכה [וכשאין בה משום מירוח, ובמקום שיש לחשוש משום מירוח עי' לקמן] מער"ש כיון שהיתה הרפואה כבר מער"ש לא שייך לגזור בה משום שחיקת סממנים (סכ"ה). ועל כן אם הוציאה אין איסור להחזירה משום שחיקת סממנים, מיהו כתב התהל"ד (סק"מ) שאם נפל מעצמו אסור להחזירה דחשיב כנתינה חדשה ושייך בזה גזירת סממנים [כמבואר שא, כב] אבל במשנ"ב (ס"ק פב) מבואר להתיר [וצ"ע מלעיל שא ס"ק עו שהחמיר המ"ב].

### גמר מכה

אם נגמר חוליו שוב אין גזירה משום שחיקת סממנים שאינו אלא לתענוג ולא לרפואה [מהא דלא אסרי' בסכ"ז (ועי' סכ"ב) וע"ע משנ"ב סק"ע].

### תרופות שאינם מרפאות אלא לשימור

דוקא דבר המרפא אסור אבל דבר שאינו אלא לשימור שרי, וע"כ מותר ליתן יין ע"ג מכה שאינו אלא לשמר (סכ"ט) ומחמת זה ס"ל להגרש"ז (שש"כ פל"ח הע' יז) דשרי ליתן 'יוד' על מכה כיון שאי"ז אלא משמר אבל הגרב"צ אבא שאול (אור לציון ח"ב לו, ז) החמיר ונראה טעמו שע"י שמרחיק החיידקים מתרפא הפצע יותר מהר ונמצא ה'יוד' מרפא.

### מאכל בריאים

מאכל בריאים מותר לאכול בשבת אפילו לצורך רפואה ודעת המשנ"ב (ס"ק קיז) שאפילו אם מוכח שהוא לרפואה שרי, אבל התהל"ד (סקס"ב) סובר שרק אם אין זה מוכח שעושה כן לרפואה. ואם אוכל מאכל בריאים באופן שרק חולים עושים כן אסור [כגון החושש בשיניו שלא יגמע בהם חומץ ויפלוט (סל"ב)].

### כשלוקח תרופות כמה ימים ואם יפסיק בשבת יזיק לרפואתו

אם לוקח סדרת תרופות ואם לא יקחם בשבת יפריע לטיפול, דעת החזו"א (הליכות והנהגות מהחזו"א טו, א. ועי' ארחות רבינו א, ריד) להקל בזה, והאג"מ (ג, נג) פליג שאין בזה היתר, ובמקום שא"א יש להקל, אמנם ודאי שאם אפשר שיקח סמוך לשבת ומיד במוצ"ש שפיר טפי.

### לוקח תרופה לרעבונו או לצמאונו

אם עושה כן לרעבונו או לצמאו, הכריע המשנ"ב (ס"ק קיט, ועי' ביה"ל סעי' לז ד"ה אבל) לאסור כשיש לו מיחוש אף כשלוקחו בשביל רעבונו או לצמאו ולא בשביל רפואה.

### רפואות שאין להם סם

דברים שאין להם כלל תרופה ע"י סם שרי להתרפאות במקום צער (סמ"ג), שאין שייך בזה גזירה משום שחיקת סממנים. ומ"מ דוקא כשיש צער אבל בלא זה אסור משום עובדין דחול (מ"ב ס"ק קלו).

# פרק ו

# כמה רפואות מה דינם

## א. תחבושות

שרי ליתן בגד על המכה כדי שלא יסרט ולא לצורך רפואה (סכ"ג). אבל בגדים ישנים כתב השו"ע שאסור ליתן כיון שהם מרפאים, ובמקום שנותן בגד ישן ואין כוונתו כדי לרפאות את המכה יש להתיר [עפ"י הביה"ל סל"ז ד"ה אבל וכ"ד הגרש"ז (שש"כ סי' לה הע' נא)].

אם יש דבר המרפא על התחבושת אסור ליתנה בתחילה בשבת, ואם היתה על המכה ונפלה ע"ג קרקע אסור להחזירה גזירה משום ממרח, ואם נפלה ע"ג כלי שרי להחזירה (סכ"ה).

### לשפוך מים ע"ג תחבושת

אסור לשפוך מים על התחבושת גזירה משום סחיטה (משנ"ב ס"ק עה) ומשמעות השו"ע (סכ"ב) שאם נותן מים חוץ למכה שרי ואפילו כשיש תחבושת על המכה, ונראה שכיון שהוא עושה בשינוי לא גזרו שמא יסחוט.

### תחבושת שגורמת להוציא דם

נחלקו הראשונים כשנותן על מכה המוציאה דם דבר שמושך דם אם חשיב מעשה שלו וחייב או שאין זה מעשה שלו, ובמשנ"ב (סק"צ ובשעה"צ סקס"ט) מתיר ליתן תחבושת ע"ג המכה [במקום הדחק] וצ"ל דמיירי בשיש נקב במכה כמבואר במג"א (סקל"ג) אבל במקום שאין נקב הביא המ"ב לקמן (ס"ק קמז) המחלו' וכתב דעכ"פ איסור יש [והנה דעת המג"א (עי' ביה"ל סי' רנב ד"ה להשמעת קול) דדוקא כשהמלאכה נעשית מיד הוי מעשה שלו, אבל אם אין המלאכה נעשית מיד לא, מיהו האבן העוזר (סי' שכח ס"ק מח וכן מסיק הביה"ל שם) ס"ל דלעולם חשיב מעשה שלו וא"כ בתחבושת אסור מה"ת].

### ליתן בגד או תחבושת על מכה שיוצא ממנה דם

אסור ליתן בגד או תחבושת על מכה שיוצא ממנה דם משום צובע (סמ"ח), ובשעת הדחק פסק המשנ"ב (ס"ק קמו) להקל. ומצינו מחלו' באחרונים אם בגד אדום חמור יותר שבזה נחשב ממש כצובע או דאדרבה בגד אדום עדיף טפי שכיון שהוא כבר צבוע אין כאן משום צובע (מ"ב שם).

## ב. משחות - נתינתה בשבת [מירוח]

### נתינת משחה על גבי רטיה

אסור ליתן משחה ע"ג רטיה מדאורייתא משום ממרח [ואף אסור לקנחה (סכ"ו)], ואפילו אם אינו ממרח אסור גזירה שמא ימרח (רנב, ה) [ומה שמבואר סכ"א דשרי ליתן קילורין על העין היינו בצלול (מ"ב סקס"ח)].

בגמר מכה אין גזירה שמא ימרח ושרי ליתן משחה ע"ג רטיה (סכ"ז) וביאר המג"א (ס"ק לא) שבגמר מכה אינו בהול על רפואתו ולא חששו שיבא לידי מירוח, והתהל"ד (סקמ"ה) ביאר שבגמר מכה אי"צ למרח ומחמת זה לא חששו שימרח.

\*תחבושת\* בחולה שאי"ב סכנה או בסכנת אבר שרי ליתן רטיה עם משחה ע"י גוי (סכ"ה), ואם היתה על המכה ונפלה על הקרקע, שרי להחזירה אף ע"י ישראל, ובמקצת חולי שרי להחזיר ע"י גוי, שכל איסור ההחזרה הוא מדרבנן והתירו שבות דשבות במקום קצת חולי.

### נתינת משחה על גבי גופו

לכאו' היה נראה להתיר ואין בזה משום ממרח כיון שמבליעו בגופו [כמבואר במג"א שטז, כד גבי רוק (דע"ת שכח, כו)], ומ"מ כתב המנח"י (ח"ז כ) לאסור כיון שמה שלא נבלע מהמשחה בגופו רוצה הוא להחליקו. וכ"כ החזו"א (נב,טז). אמנם כתב להתיר ליתן משחה ע"ג גופו כשאינו ממרח שאין בזה גזירה שמא ימרח וביאר השבה"ל (ח"ד לג) כיון שאינו ממרח ה"ז שינוי שמזכירו שלא יבא למרח. אמנם נראה לבאר דכיון שרק לחולה שרי ליתן משחה דאל"כ אסור משום שחיקת סממנים, א"כ כמו שבמקום חולי לא גזרו משום ש"ס ה"ה דלא גזרו שמא ימרח.

## ג. פצעים

### איסור להוציא דם מהמכה

אסור להוציא דם מהמכה משום חבורה (סמ"ח), וע"כ כשנותן תחבושת צריך ליזהר שלא לדוחקה שלא יבא להוצאת דם (מ"ב ס"ק קמז) וכן צריך להיזהר שאם יש לו מכה בפיו לא ימצוץ דם מהפצע [משנ"ב שם, ודייק בלשונו שאי"ז ודאי דאו' כיון דאפשר דחשיב משאצל"ג].

ע"ע לעיל (דיני תחבושות) במה שנכתב בדין תחבושת שמושכת דם.

### מפיס מורסא

מפיס מורסא לעשות לה פתח חייב משום מכה בפטיש (סכ"ח) וחזי' שיש בניה באדם דאו' וצ"ע מהמשנ"ב לעיל (שג, פב) דמבואר דהוא דרבנן, ועוד מצינו לעניין צביעה (מ"ב שם סקע"ט) ולעניין כיבוס (ביה"ל שב, ט סד"ה אסור) שאין איסור מהתורה באדם וצריך לחלק בין מכה בפטיש שאינה מלאכה אלא 'גמר', לשאר מלאכות [ועי' תהל"ד סקמ"ו שכתב שבניה ל"ש באדם כיון שאינו מחובר].

ואם עושה ע"י כלי הביא הביה"ל (ד"ה כדי) דעות אי יש בו אף משום גוזז, ומסיק שאי"ב משום גוזז דהוי כציצין שפירשו רובן. והתהל"ד (שכח,ג. שמ, ב) סובר שבגוף לא שייך גוזז ודוקא בציצין שהוא דבר שאינו כואב בתלישתו הוי גוזז כיון שאינו חלק מהגוף [וראייתו מדהותר ביו"ט לחתוך בשר (אפי' חי, דבמבושל בלא"ה אין גוזז (ועי' חזו"א או"ח נח, ט השייך לסי' שכא), אמנם אפ"ל עפ"י המנח"ח (גוזז סק"ח) שאין גוזז בדבר שאין דרכו לגוזזו].

אמנם אם רק רוצה להוציא ליחה שרי ובביה"ל (שם) כתב דדוקא כשעושה ביד אבל לא בכלי [דלא התירו שבות כדרכו במקום צער אמנם צ"ע דבמשנ"ב מבואר שההיתר הוא משום משאצל"ג שהתירו במקום צער] וכתב המג"א (סקל"ב) שלכתחילה יעשה ע"י גוי. והיינו כדי שלא יבא לעשות לשם פתח (מחצה"ש).

וטעם ההיתר בספר הבתים (הובא בשעה"צ סקס"ה) כתוב משום שאינו מתכוין לפתח [וע"כ אין זה מלאכה כלל שאי"ז נחשב שעושה פתח ולכן שרי אף דהוי פס"ר (כהמ"מ שהובא במג"א שיח, לו)]. והמשנ"ב (סק"צ) ביאר דמותר משום שהוא מלאכה שאצל"ג והתירו במקום צער. (א"ה. במ"ב הביא עוד שאי"ז גמר מלאכה) אמנם התהל"ד (סקמ"ט) תמה שלא מצינו שהתירו משאצל"ג במקום צער [ועי' סי' רעח שאסור לכבות את הנר לחולה אף שהוא משאצל"ג] ע"כ ביאר שההיתר משום אינו מתכוין ופ"ר דלא ניח"ל ואף שקיי"ל שפ"ר דלא ניח"ל אסור אי"ז חמור כ"כ והתירו במקום צער.

### לרחוץ פי המכה

מותר לרחוץ פי המכה, בין מהדם שעליה ובין מהמשחה שעליה [סכ"ו, כן נראה ביאור הסעי' דלקנח המשחה אסור כמו שית' במקומו]. ויזהר שלא לדחוק המכה שלא יצא דם [סמ"ח].

### חבורה שהתנפחה

מותר לדוחקה בסכין כדי שלא תתפשט (מ"ב ס"ק קמד), או משום שאין לזה רפואה בסם (שעה"צ ס"ק קד) או משום שאין זה רפואה אלא שימור (כן נראה בח"א סט, ה).

### נתינת שמן ע"ג מכה

בשו"ע (סכ"ב) מבואר דשרי ליתן שמן או מים ע"ג מכה, אבל לא יתן שמן ומים יחדיו כיון שאי"ז דרך בריאים. אמנם בזה"ז שאין הבריאים רגילים לסוך בשמן א"כ אף שמן לבד אסור דמוכח שהוא לרפואה (מ"ב סק"ע).

### יד. בקבוק חם

מותר להניח בקבוק חם כיון שגם דרך הבריאים בכך אמנם במקומות שאין רגילות הבריאים להניח בקבוק חם אסור אם לא לצורך גדול [סעי' מ ועי' משנ"ב שכו, יט דמבואר שהוא מחלו' ראשונים ורק לצורך גדול יש להתיר, אמנם בזמנינו שגם דרך הבריאים להשתמש בבקבוק חם, א"כ כשעושה באופן שעושים גם הבריאים שרי].

### יט. הוצאת קוץ

המג"א (סקל"ב) כתב להתיר להוציא קוץ רק כשאינו פ"ר שיוציא דם. ובמקום שפ"ר שיוציא דם דעת המשנ"ב (סקפ"ח) דמ"מ שרי כמו מפיס מורסא שהתירו במקום צער. והגר"ז (שח, לח) מחמיר [והסברא להחמיר אם נבאר שההיתר במורסא משום אינו מתכוין וממילא אי"ז כלל מלאכה כהמ"מ (עי' מפיס מורסא) א"כ בהוצאת קוץ אי"ז שייך].

## ד. התעמלות

אסור להתעמל בשבת אם מזיע (סמ"ב), ונראה שמזיע לאו דוקא אלא ה"ה אם מתחמם מחמת ההתעמלות [כן נראה דמוכח במ"ב שא, ז].

וכשאינו מתחמם מחמת ההתעמלות אז יש חילוק, דאם מתעמל עם מכשירי התעמלות אסור משום עובדין דחול (עי' מ"ב ס"ק קלו, ושם בשו"ע כתב להעלות אזניים), ואם הוא בלא מכשירים, דעת המשנ"ב (סק"ל ועי' ביה"ל סמ"ב ד"ה כדי) להתיר, אבל התהל"ד (סק"ע) ס"ל שגם בזה יש לאסור משום עובדין דחול.

וכל האסור משום עובדין דחול התירו במקום צער (עי' משנ"ב ס'ק קלו) וע"כ שרי להתעמל בלא הזעה במקום צער.

לטייל בשבת לרפואה נחלקו האחרונים [עי' מ"ב שא, ז], ונראה להקל בזה כיון שהוא דרך בריאים וגם אינו ניכר שהוא לרפואה, ומ"מ לרוץ אסור כיוון שאי"ז דרך בריאים.

### תרגילים לשפר את העין

ותרגילים לשפר את העין וכדו' שאינו מתחמם עי"ז, נראה דודאי יש להתיר ואף משום עובדין דחול אין בזה.

### ריצה לתענוג

וצעירים שרצים בשביל תענוג שרי (שו"ע שא, ב), ונראה טעם הדבר שדמי לבריא שאוכל רפואה לרעבון.

### התעמלות לשיפור התיאבון

התעמלות כדי לשפר את התיאבון הביא השעה"צ (שא, ח) ב' דעות בזה אם להתיר שירוץ כדי שיהא תאב לאכול, ונראה שאף לדעת המג"א שמתיר זה דוקא ע"י מרוצה, אבל אסור ליקח תרופה המשפרת את התיאבון.

### ויטמינים

מי שלוקח ויטמינים באופן קבוע נראה שאין זה כלוקח תרופה לחיזוקו אלא הוא כמו תחליף למזונו ושרי.

אמנם ויטמינים לחיזוק [כגון נשים בהריון שלוקחים תוספת ברזל וכדו'] לא יקחו בשבת אא"כ הוא דבר שיפריע לטיפול אם לא יקחהו בשבת.

### זריקה

וה"ה ליתן זריקה במקום צער דאם אינו פ"ר שיצא דם שרי ואם הוא פ"ר תלוי במחלוקת הנ"ל.

### כדורי שינה

דעת הגרנ"ק לאסור לקיחתם בשבת, אא"כ א"א שירדם ויפול למשכב מחמת זה דאז הוי כחולה שאי"ב סכנה ושרי לו רפואות.

### לחש לנשיכת נחש

בטור [כאן ויותר מפורש בסי' קעט ועיי"ש בב"י] מבואר דשרי ללחוש עבור מי שנשכו נחש, וקמ"ל שאין בזה משום שיחה בטילה בשבת.

### מי שיש לו צורך להקיא אם מותר לגרום הקאה

במקום צער שרי לגרום הקאה ביד אבל לא ע"י סם (סל"ט), וביאר התהל"ד (סקס"ח) שאי"ז רפואה גמורה וע"כ כשעושה ביד לא גזרו בזה משום שחיקת סממנים.

### משקה המשלשל

אין לקחת בשבת משקה המשלשל משום ביטול עונג שבת (מ"ב ס"ק קמ), ומחמת זה אף מער"ש אין לעשות כן כשיגרום שיהיה לו צער בשבת, דאף מער"ש מוזהר שלא לבטל עונג שבת (כמבואר רמח, ב) [ובאמת צ"ע אמאי לעניין עונג שבת אסרו שלא לגרום שיתבטל ולא מצינו כן בשאר דברים, עי' היטב משנ"ב תרמ, יב ובמג"א שם סק"ד].

### נקע

עצם שנשמטה ממקומה (ס"ל וסמ"ז) מצינו מחלו' אחרונים. דעת המג"א להחמיר שאסור להחזירה למקומה [ורק אם נשברה שרי להחזירה למקומה]. ודעת השולחן עצי שיטים לחלק שאם נשמטה כולה שרי להחזירה, אבל אם לא נשמטה לגמרי אסור להחזירה [הובא הכל מ"ב ס"ק קמח. וכתב טעם ההיתר משום סכנת אבר, אבל התהל"ד כתב דההיתר הוא משום שאין דרך לעשותו בסממנים]. והערוך השולחן (ס"ק לט) מתיר לעולם להחזירה למקומה, אבל אחר שהחזירה אסור לשפשף המקום בצונן שיש בזה משום רפואה.

### פלטה ליישור שינים

אין בזה משום רפואה, שהרי שיניים שאינם ישרות אי"ז חולי. וגם אין לאסור משום מתקן, שכל שדרכו בכך שרי כמבואר ברא"ש שמותר ליישר אברי התינוק בשבת ואי"ז היתר דוקא בנולד (מ"ב סי' של ס"ק לה).

### פתילות לעצירות

מי שיש לו עצירות אסור לשים פתילה בשבת (מ"ב ס"ק קנ) ואם חולה כל גופו מחמת זה הוי כחולה שאי"ב סכנה ושרי ומ"מ עדיף שיעשה כן בשינוי (מ"ב שם דכל שאפשר לעשות שינוי בקל עושים אף בלקיחת תרופות וכמבו' במשנ"ב ס"ק פה).

### צרידות

אם לוקח דבר כדי להנעים קולו אין זה רפואה (סל"ח) אבל אם הוא צרוד כתב השבט הלוי (ח, פג) דהוי רפואה ואסור ליקח רפואה להעביר צרידותו.

### רחיצת גופו במים

בזה"ז אסור לרחוץ בחמי טבריה לרפואה דאין דרך הבריאים לרחוץ שם (מ"ב ס"ק קלז), וכן אסור לרחוץ במים שאינם נקיים דמוכח שהוא לרפואה (סמ"ד), אמנם בשאר מים בשהייה בעלמא שרי דאף שנוהגים שלא לרחוץ בשבת מ"מ לצורך טבילה אף בריאים רגילים להיכנס למים אבל אסור לשהות במים כיון שאין דרך בריאים בכך (תהל"ד סקע"ג). ואדם בריא שרוחץ במים משום תענוג אין בזה איסור משום רפואה (כמבואר סל"ז).

### ריח הפה להעבירו ודין מֵי פה

מותר להעביר ריח הפה שאי"ז רפואה (ס"ק קטז), ואפילו אם מעביר את הגורם לריח הרע שרי לדעת רע"א (הג' סל"ו ובמשניות שבת ו, ה) והתהל"ד (שג, ג). אמנם במשנ"ב (שג, מט) נראה שבזה יש לאסור [כן ביאר הגרח"פ, דביאר שהא דשרי בסי' שכח מיירי כשאינו מתקן את הגורם לריח, אמנם תי' זה דחוק כיון דנראה דפלפלים אינו מרפא אלא רק מעביר הריח, ואדרבה מצטכי משמע שהוא דבר המרפא].

מֵי פה נראה דלכו"ע שרי שסתם בנ"א אינם לוקחים אותו לרפואה.

### שכרות

מותר לסוך פניו וידיו להפיג השכרות (סמ"א) וביאר בט"ז (סקכ"ז) שאין זה נחשב מחלה, אמנם כ' לאסור להפיג שכרות ע"י סם [וצ"ל שנחשב קצת מחלה וע"כ אסור בסם אבל ביד שרי כמו הקאה (תהל"ד סקמ"ט)]. והמג"א (סקמ"ה) כתב דחשיב מחלה אלא שאין לזה תרופה ע"י סם, ונמצא דלהמג"א אם תהיה תרופה לשכרות ע"י סם יהיה אסור להתרפאות אפילו ביד.

### שמיכה חשמלית

בשמיכה חשמלית אין איסור משום רפואה בשבת (אג"מ ג, נ). ודעת האג"מ (שם) להתיר אף משום מוקצה ואפילו אם יש נורה ס"ל שאינו אסור משום מוקצה. אמנם דעת הגריש"א (עי' שבות יצחק פי"ד א, ד)לאסור משום מוקצה.

# פרק ז'

# דיני תינוק

### א. צרכי קטן

כתב הרמ"א (סי"ז) שצרכי הקטן הוי כחולה שאי"ב סכנה ושרי אמירה לעכו"ם, וכן שבות ע"י שינוי ולהתהל"ד (סקכ"ד) הוא דוקא בצרכי אכילה, אבל דעת הגר"א [(ס"ק מב) עי' היטב שביאר שההיתר לעיל שט, א גבי מוקצה הוא גם מדין שתינוק חולה שאיב"ס, אמנם התהל"ד ס"ל שבמקום צער התירו שבות בשינוי או דנימא דמוקצה קיל וכדברי המג"א ס"ק טו (עי' תהל"ד שז, ה)] וכ"נ במשנ"ב (עי' שעה"צ סקל"ד) וכ"כ המנח"י (ח"י כה) שהוא בכל צרכיו ומ"מ דוקא בשיש לו צער גדול כגון שנפל החשמל והתינוק בבית או לקיחת תרופות לקטן.

וגיל הקטן כתב המנחת יצחק שהוא גיל ט' וי"א שהוא עד גיל י"ג ונראה שהכל לפי העניין.

### ב. שאיבת חלב אשה בשבת

אשה ששואבת חלב ע"י כלי הוי מלאכה דאו' משום מפרק (מ"ב ס"ק קיא) [ואף להתו"ש שהובא בביה"ל סל"ד דאי'ז אלא כלאחר יד בזה"ז מודה דרגילות הוא לשאוב בכלי]. ותינוק שיונק מאמו אין בזה משום ספייה לדעת האור שמח (שבת פ"ח ה"י) משום שהיינו רביתייהו [ועי' תהל"ד שמג, ד שהוכיח שהיינו רביתייהו אינו מועיל לאיסורים דאו'] והמשנ"ב () שמותר דאם לא ינק יש בזה משום סכנה [אלא דצ"ע מנֵפל שהותר להניקו בשבת (שבת קלה.), תהל"ד שם].

ואם אין התינוק יונק מעצמו אם שרי לשאוב בשבילו, דעת הגריש"א שכיון שיש בזמנינו תחליפי חלב אין להתיר לשאוב אלא ע"י שינוי או ע"י עכו"ם. אמנם הרבה סומכים על החזו"א (נט, ד) שכל כה"ג נידון כסכנה לתינוק ושרי [אמנם ירא שמים יכול לבטוח בה'].

במקום צער אסור לשאוב בכלי אבל אם שופך את החלב לאיבוד שרי דשוב אין זה מלאכה הצל"ג ושרי במקום צער [ובמג"א (סקמ"א) כתב להתיר להתיז מחלב אשה על מי שיש לו רוח רעה אם יש לו צער יתירה].

מותר לאשה לקלח חלב מדדיה כדי שיאחז התינוק ויניק, ביאר המשנ"ב (שעה"צ סקפ"א) דהוא משום סכנה, ודעת הפמ"ג דדוקא אם הולך החלב לאבוד שרי. והתהל"ד (סקנ"ח) כתב לחלק דאם מחמת רוב החלב אין התינוק יכול לינוק אז צריכה לאבד את החלב, אבל אם הוא בשביל שיאחז התינוק שרי ליתנו לפיו משום סכנה כהשעה"צ.

### ג. לדחוק כריסו של תינוק

לדחוק כריסו של תינוק להוציא הרעי אסור (סמ"ב) ואף ששאר צרכי התינוק שרי [לדעת הגר"א ודעימיה] צ"ל שאי"ז צורך חשוב כ"כ [ומה שאסרו בזה יותר מגרמת קיא שהתירו ביד צ"ל שכאן חששו יותר שיבא לעשות ע"י סם].

# פרק ח'

# דיני יולדת סימן של

### א. דיני יולדת בשבת

א. יולדת היא כחולה שיש בה סכנה ומחללין עליה שבת לכל מה שצריכה (ס"א). ומחללים עליה את השבת משעה שיש בה אחד מג' סימנים. א. יושבת על המשבר. ב. דם שותת. ג. אינה יכולה להלך וחברותיה נושאות אותה במטה (ס"ג). וכששוכבת במטה שיולדת בה ואינה יכולה לזוז, ודאי חשיב ישיבה על המשבר.

נ"מ בשיעורין הנ"ל הוא רק לעניין דברים שאפשר לעשותם בלי איחור כגון הדלקת הנר, וכן לענין שתיה ביוה"כ. אבל דברים שצריכים לעשותם קודם לכן [כגון נסיעה לביה"ח] ודאי אין להתעכב עד שיבואו אלו הסימנים (מ"ב סק"ט).

### ב. למעט בחילול

מן הראוי ליולדת להכין כל צרכיה מע"ש למעט מחילול שבת (מ"ב סק"א), ומשמע דאי"ז חיוב ואף דאסור להכניס עצמו בידים לידי פיקו"נ (כמבואר סי' תמב) כאן משמע שאינו חיוב ומשום דאינה מכנסת עצמה בידים פקו"נ, ולהתרחק מבית החולים כשאפשר שיצטרכו ליסוע בשבת לבית חולים נראה דהוא איסור גמור. [ועי' לעיל ד"ה מתי יש להימנע אות ג']

צריך לעשות בכל מה שאפשר בשינוי (ס"א), דהוא דבר טבעי ואחד מאלף לא מתה (מג"א סק"ג) [ועל כן אינו דומה לכל חולה שיב"ס שנחלקו הראשונים עי' לעיל שכח, יב]. ועי' לעיל הל' פיקו"נ היכא שאפשר ע"י גוי או ע"י שינוי מה עדיף

### ג. עד מתי חשיבא יולדת

עד ג' ימים מחללין עליה אפי' שאומרת שאינה צריכה (ס"ד), ושיעורו מגמר הלידה (מ"ב סק"י), ובחוט שני (ח"ד סי' צא סק"ד) כתב דהולכים אחר זמן יציאת השליא. ומונים אותם ג' ימים מעל"ע אמנם אם אפשר לעשות ע"י גוי עדיף כשעברו ג' ימים אף קודם שעבר מעל"ע (מ"ב שם).

מג' ועד ז' בסתמא מחללין אא"כ אומרת שאינה צריכה, ואם חברותיה אומרות שאינה צריכה [והיא אינה אומרת כלום] אין מחללין (ס"ד וכמו שביאר המ"ב סי' תריז ס"ק יא). ומז' ועד ל' יום דינה כחולה שאב"ס דכל צרכיו נעשין ע"י גוי.

דעת השו"ע דעד ל' יום מדליקין לה מדורה בשבת, דלגבי צינה מסוכנת היא (ס"ו), ובבה"ל (ד"ה כל) הביא הרבה דעות ראשונים דפליגי ולא התירו אלא בתוך ז', וכן נראה הכרעת המ"ב לעיל סי' שכח (ס"ק סב) [דמבואר שם שחולה שיב"ס אסור במדורה וא"כ י"ל דחיה עדיפא כשיב"ס והיינו בתוך ז'].

### ד. איזה דברים עושין ליולדת

מדליקין הנר ליולדת אף כשהיא סומא, דמייתב דעתה בהכי (ס"א), ומבואר במג"א (סק"ב) דכל שאפשר לשקר ולומר שהדליקו צריכים לעשות כן.

להצטרף לרכב הנוסע בשבת, דעת האגרו"מ (ח"א סי' קלד) דאסור משום מראית עין, אמנם בתורת היולדת כתב שאסור מהתורה דמחמתו נוסף בעירה והוי ריבוי מלאכה, ואף כשהנהג מוכרח ליסע משום פקו"נ, מ"מ יש איסור להוסיף חילול שבת משום פקו"נ.

דעת האגרו"מ (ח"א סי' קלד) דאין בהצטרפות הבעל ליולדת בנסיעה משום יתובי דעתה, ומ"מ התיר ליסוע עמה [כיון שדעתו שאין בזה איסור כלל רק שלשאר בנ"א אסור משום מראית העין], אמנם דעת החזו"א (עי' חוט שני ח"ד צא, ג) דיש בו ייתובי דעתה. ואפילו אומרת שאינה צריכה, מ"מ יסע עמה שמא יצטרכו לעזרתו בלידה או להכרעה בענינה, והוי פקו"נ (חוט שני שם).

נראה פשוט דאין לחלל שבת בשביל תומכת לידה, באופן דאינה מפחדת שמא תסתכן, וע"י גוי שרי.

זריקה להרגעת כאביה [אפידורל] אינה אסורה מהתורה, אבל בדיקת הדם שעושים קודם אסור מה"ת, ואין להתיר כשעושה כן רק בשביל להרגיע את כאביה, דאי"ז פחד שמא תסתכן אלא רק להרגיע את כאביה. אבל אם חוששת לסכנה או שחוששת שלא תוכל לילד מחמת הכאבים שרי.

כמו"כ אסור ליסוע לבית חולים רחוק כל שיש קרוב יותר, אא"כ מפחדת שבאותו בית חולים לא יטפלו בה טוב ותסתכן.

### ה. ליילד עכו"ם ומי שאינה שומרת שבת

ליילד עכו"ם בזמנינו חשיב שיש בו איבה, ולמ"ב (סק"ח) הותרו רק איסורים דרבנן [והפמ"ג (א"א סק"ה) הסתפק אף לגבי איסור דרבנן]. אמנם הכרעת פוסקי זמנינו (עי' אג"מ ח"ד סי' עט) כחת"ס (יו"ד סו"ס קלא) להתיר אף דאורייתא, ומ"מ כשאפשר מחוייב לימנע.

תינוק שאין הוריו שומרים שבת, מחללין עליו שבת, משום וחי בהם, ולא בעינן לטעם דישמור שבתות הרבה (הכרעת הביה"ל ד"ה כותית).

### ו. יולדת שמתה

יולדת שמתה, דעת השו"ע דקורעין את בטנה להוציא עוברה שמא הוא חי, ואף מחללין ע"ז את השבת. ולהרמ"א אין לעשות כן, דלא בקיאין במיתת האם מיד, ומשו"ה אף בחול אין עושין כן (ס"ה). ובשבט הלוי (ח"ו סי' כז) הביא להקל בזה"ז עפ"י ת"ח בקי לעשות כמבואר בשו"ע, דפעמים בקיאים בזמן מועט במיתת האם, וסיים דלא משיב למעשה אלא בצירוף גדולי הוראה.

# פרק ט'

# דיני התינוק שנולד

### א. דיני התינוק שנולד

עושין לולד כל צרכיו בשבת מרחיצין ומולחין אותו וטומנין השליא [ולא בקרקע] וחותכין הטבור (ס"ז), להמג"א (ס"ק יג) אלו הדברים מותרים מה"ת והתירם משום צער התינוק. והרבה פוסקים ס"ל דחיתוך הטבור הוא דאורייתא, והותרו אלו הדברים משום סכנה (ביה"ל ד"ה ולד).

מותר ליישר אברי התינוק ולכרכו בבגדיו שלא יתעקמו אבריו (ס"ט וס"י).

### ב. דיני תינוק נפל

נולד לח' או ספק בן ז' או בן ח', אין מחללין עליו שבת ואף אסור לטלטלו, ואם גמרו שערו או ציפורניו מחללין עליו, שו"ע (ס"ז וס"ח). ובמ"ב (סק"ל) הביא מהגר"א דסימנים מהני רק לענין טלטול, ולא לענין חילול שבת [אבל בסי' שלא סק"א משמע מהגר"א להקל].

בזמנינו דחזינן שיכולים לחיות, דעת החזו"א (יו"ד סי' קנו) דבגמרו שערו וצפורניו שרי לחלל עליו שבת שהוא. אמנם נקטינן להתיר אף בלא שנגמרו שערו וציפורניו (מנחת יצק ח"ד סי' קכג אות יט – כא. ושבט הלוי ח"ג סי' קמא אות ג).

תינוק שנולד עם מום שדעת הרופאים שלא יחיה ל' יום, ודאי דינו כנפל ואסור לחלל עליו שבת וכן לטלטלו.

תינוק זה שאסור לחלל עליו שבת, מותר לאם להניקו כשיש לה צער מחמת החלב, וה"ה דיכולה להוציא החלב בידה (ס"ח), ופי' המ"ב (ס"ק לב) דוקא לארץ דהולך לאיבוד [ויש לדון אם ליתן לאותו נפל חשיב ג"כ לאיבוד, ומהמ"ב הנ"ל מדוייק דלא חשיב איבוד].

\*היות ומבואר בירושלמי שיש צורך בהטמנת השליא בקרקע, פסק הגריש"א שאין להשתמש בשליא לצרכים אחרים אלא לקוברה.

# פרק י

# שאר איסורי שבת שנתבארו בסימן שכ"ח

### נחש המזיק [צידה]

מותר לצוד נחש בשבת כשחושש שמא יכישנו (שטז, ז), אמנם כשהוא חשש רחוק מצינו סתירה במשנ"ב אי הותר לצוד ממש או רק בפיו [דכאן ס"ק קמג כ' דבחשש רחוק אסור לצוד, ובסי' שטז, כז כתב דאף בחשש רחוק שרי], והתוס' שבת (סקע"ה) סובר דבכל חשש שרי לצוד, אבל כשרק לאחר זמן יזיקו הנחש בזה הותר רק צידה בפה, ובא"ר [שכח, נד. ועי' במ"ב ס"ק קמג שהעתיקו, אמנם בא"ר שם מבואר כמ"ש בשמו] נראה שחילק בין סוגי הנחשים, דנחש המסוכן להרוג מותר לצודו אף בחשש רחוק אבל נחש שאינו הורג אלא רק מזיקו בזה לא הותר אלא צידה ע"י הפה.

### ציצין שפירשו [גוזז]

ציצין שפירשו אסור להסירן בשבת משום גוזז (סל"א) אפילו במקום צער [ולדעות שבמקום צער הותר שינוי צ"ל דאינו כ"כ צער] ובפירשו רובן כלפי מעלה שרי להסירן ביד [רק דאנן לא ידעי' מהו כלפי מעלה וע"כ חוששים לעולם] ובכלי אסור מדרבנן. ואם לא פירשו רובן ומסירן בכלי אסור מהתורה [ולדעת התוס' (שבת צד:) הוי משאיצל"ג ואינו אסור מהתורה, אבל להריב"ש (סי' שצד) הוי צל"ג (ועי' תהל"ד שטז, ח וע"ע ביה"ל סי' שמ ד"ה בין)]. ובמקום מצוה [כגון אשה לטבילתה] כתב הביה"ל (שם) דהוי משאצל"ג וע"כ כשאי אפשר יש להקל להסירן ע"י גוי.

### אדם שהוצרך לינק מהבהמה [מפרק]

התירו חכמים לגונח שצריך לינק מהבהמה לעשות כן, להרמב"ן משום שבות כלאחר יד והר"ן שאסר שבות לצורך חולה ביאר שבמקום שא"א ע"י עכו"ם התירו [עי' ר"ן בשבת ס.] וצ"ע המשנ"ב (ס"ק קז) שצירף שני השיטות.

ופסק המשנ"ב (ס"ק קו) שגונח מחמת חולי שרי לינק, ואם גונח מחמת רעבון שרי רק ביו"ט ולא בשבת [ודינו צ"ע דפסק כי"א בשו"ע כמו שכתב הב"ח, אמנם הב"ח לשיטתו דס"ל שדעה ב' היא המחמירה, אבל המשנ"ב ביאר שם כהמג"א דדעה א' מתירה רק בגונח מחמת חולי, ונמצא דעה א' מחמירה,; והיה צריך לפסוק שגונח מחמת רעבון אסור לינוק אפי' ביו"ט].

## עוד דינים

### מי שהוצרך לאכול איסור מחמת חולי אם מברך

בשו"ע (רד,ט) כשאוכל מחמת סכנה ה"ז עושה מצוה ומברך, ובמ"ב (סקס"ג) חידש דאף כשאינו סכנה אם הותר לו לאכלו - כגון חולה שאיב"ס בבישול עכו"ם - מברך.

### בישל איסור לצורך חולה [או גוי שבישל לחולה והוי בישול עכו"ם] מה דין הכלים

אם בישלו בשביל החולה דבר אסור בכליו הכלים צריכים הגעלה ואם הם כלי חרס אסורים לעולם.

ולגבי בישול עכו"ם לכתחילה יגעיל הכלים, ואם היה בכלי חרס יש להקל ע"י שמערה בו מים ג' פעמים [ויחליף המים בכל פעם] (יו"ד קיג, טז). ואם עבר ובישל אין אוסרים המאכל [דבישולי עכו"ם בטל ברוב (עי' פר"ח יו"ד קיג, כח)]. וכתב המשנ"ב שהמיקל ולא הגעיל לא הפסיד ובחכמ"א (סו, יב) כתב להקל אחר מעל"ע לבשל לכתחילה בלא הגעלה.

ואם בישל הגוי לצורך חולה בשאר ימות השבוע אין להקל ודין הכלים כמו בכלים שבלוע בהם איסור.