3. בהא דכל הגעלה לא נאסר כי זה חוזר ובולע והמסתעף
קטגוריות: ש_ס / לז עבודה זרה / הגעלת כלים - הרב מאיר קאופמן

ט"ו אייר ע"ז

# בהא דבהעגלה לא חוששים שחוזר ובולע והמסתעף

### סיכום שיטות הראשונים בצורת ההגעלה

א] הראשונים כולם תמהו מה מועיל הגעלה שמוציא את הבלע הרי זה חוזר ונבלע בחזרה ואין לומר שהטעם שיוצא הוא נטל"פ במים שהוכיחו מגמ' בע"ז שזה נותן טעם לשבח ונאמרו בזה כמה ביאורים בראשונים ונבארם בס"ד

א. דעת הרא"ש פסחים סימן ז' וכן נקט הרשב"א בתוה"ב [ש"ד ב"ד] לעיקר שבאמת אין לסמוך על הגעלה אלא בג' אופנים או אם יש שישים במים נגד הבלע או שמגעיל כלי שאינו בן יומו שאז מצד מה שזה חוזר ונבלע זה לא סיבה לאסור [ובטעם הדבר יבואר לקמן בס"ד] או דבר שהוא היתר שבזה יש היתר של נ"ט בר נ"ט וביארו הראשונים שגם לראשונים שנתבשלו אסור אבל כאן מותר ובטעם הדבר הרא"ש ביאר מצד שזה שני כלים ובתוס' בע"ז מבואר שכאן זה ג' טעמים וזה לכו"ע מותר ונחלקו הראשונים האם חמץ קודם פסח חשיב היתר או איסורא ולפ"ז יורה גדולה שאי אפשר להכניסה לתוך כלי אחר דמבואר בגמ' שעושה לה גדנפא מדובר או שזה אינו בן יומו או אם נימא שאין חנ"נ א"כ אחרי שהגעילו פעם אחת ושפכו המים אפילו שזה יצא וחזר אבל זה חזר לפי שיעור והנה הפמ"ג בהנהגת הנשאל כתב סתם כלי יש בו יותר משלשים בתכולתו כנגד הדפנות וממילא בבישול הבא יהיה ודאי שישים אמנם עיין יד יהודה צ"ד כ"ז שחלק עליו שזה נגד החוש וסתם כלי יש בו פי עשר או שישית כנגד תכולתו ובלשון הספר התרומה שהובא שם שיש עשר ידות ולפ"ז צריך לחזור ולהגעיל עד שיש ודאי כמות פחות משישים ולפ"ז מבואר שכלי שיש בו איסור שבבישול יהיה ודאי שישים כנגדו מותר להשתמש בו וזה כדעת הרשב"א שתשמישו בשפע מותר ועיין חזו"א יור"ד סימן כ"ג סק"א שכתב שאפשר להשים במי ההגעלה דבר שפוגם אותם וכה"ג מה שיצא נפגם וממילא הוא מתבטל וכן יש כאן ההיתר שזה נבלע בפגמו ע"ש

ב. דעת הרמב"ן בחולין ק"ח: והסכים עמו הרא"ה בבד"ה תחילת ש"ד ב"ד שטבע המים שהם מפליטים מהכלי ואין זה נבלע תוך הכלי משא"כ בבישול של נבילה כיון שהמים יש בהם טעם חזק של נבילה הם מאבדים כוחם והם נבלעים אבל טעם שיוצא מהכלי המים מתישים אותם וממילא הם לא נבלעים ובאמת צריך להיזהר שאם רואים שהמים קיבלו כבר הרבה טעם ונהיו סמיכים שכבר לא יגעילו בהם וכן לפ"ז אין להגעיל בחלב ושאר משקים דבזה הרי מבואר בגמ' שהם נבלעים ולא חילק הרמב"ן בן חלב למים

ג. שיטת הראבי"ה שהובא ברא"ש בפסחים שכל שהכלי טרוד לפלוט הוא לא בולע וצ"ל שפעולת הפליטה היא קודמת לפעולת הבליעה ולפ"ז יש להקפיד להוציא הכלי מהמים קודם שינוח מרתיחתו דבנח מרתיחתו שהמים לא מפליטים הם יכולים להבליע בכלי וכן מבואר כשיטה זו בשיבולי הלקט שהובא בב"י סימן תנ"ב ובגר"ז סי"ח

ד. הנה מבואר בגמ' בחולין ק"ח: שחתיכת בשר שנפלה ביורה של חלב כל זמן שהיא בולעת היא לא פולטת עד שתנוח וביאר הרשב"ם שזה כלל שכל דבר שבולע הוא לא חוזר ופולט עד שהוא יגמור לבלוע ולפ"ז כתבו התוס' בשמו שאין להוציא הכלי מהמים מיד אלא צריך שקודם כל הוא יגמור לבלוע ואחרי זה הוא יפליט את מה שבתוכו והראשונים תמהו על זה דמי יודע השיעור מתי זה גמר לבלוע שזה יתחיל לפלוט אמנם ר"ת חלק וביאר שכונת הגמ' שאת מה שהוא בולע הוא לא חוזר ופולט אלא לאחר שנח מרתיחתו ולפ"ז בכלי הוא פולט מיד את מה שבפנים כיון שזה לא בליעה מבחוץ והראשונים דנו לפ"ז שבכל הגעלת כלים כיון שהמים בלעו את האיסור מהכלי ממילא הם לא חוזרים ומבליעים עד שינחו מרתיחתם והתוס' והרא"ש תמהו על זה דבליעה בתוך מים שזה דבר לח בזה לא שיך לחלק שהמים יבלעו בכלי והבליעה שבהם לא יבלע עוד דנו הראשונים לפ"ז שאולי יש סברא שכמו שאמרינן שאת מה שבלע הוא לא פולט ה"ה את בכלי את מה שהוא פולט הוא לא בולע אמנם כתבו שלפ"ז אם מגעיל שני כלים כל כלי יאסר מהבליעה של השני ואם יגעיל כלי בפעמים כל פעם חצי בכל הגעלה זה יבלע את הפליטה של השני

ה. עיין טור סימן תנ"א ס"ט וכן הוא בסוף הרא"ש בקיצור דיני פסח שכתב שאין להגעיל כלי שבליעתו מועטת אם כלי שבליעתו מרובה או כלי שתשמישו בכלי שני שלא בולע אם כלי שתשמישו בכלי ראשון שהוא בולע מצד שלאחר שהכלי גמר לפלוט את בליעתו הוא חוזר ובולע דהינו שס"ל שבטבע ההגעלה שכל זמן שהוא פלט הוא לא בולע אמנם זה תלוי במה שבפועל פולט ולכן אין להשהות את הכלי הרבה זמן דאז הוא גומר לפלוט והוא חוזר ובולע את האיסור שפלט ועיין ביאור הגר"א תנ"ב ס"א שכתב שמקור לסברא זו מהרשב"ם שכיון שס"ל שיש טבע שכל זמן שזה בולע הוא לא פולט וזה על הכל ממילא מסתבר שבכלי הטבע הוא הפוך שכל זמן שהוא פולט הוא לא בולע וכתב שכל מה שתוס' דחו מציאות זו זה לר"ת שזה רק ביחס לבליעה שבלע ובזה כתבו שהמים לא נביאים

### בביאור כוונת השו"ע תנ"ב ס"א

ב] והנה כתב השו"ע תנ"ב ס"א שלכתחילה יגעיל קודם שעה שישית שאז הוי נ"ט בר נ"ט ולא צריך להיזהר כלום אבל אם מגעיל לאחר שעה שישית צריך להיזהר שיהיה שישים והכלי יהיה אינו בן יומו ושלא יגעיל כלים שבליעתן מרובה אם מועטת ושלא ישהה יותר מדאי ושיכניס לאחר רתיחתן ושיוציא קודם שינוח מהרתיחה ועיין בה"ל שהביא שהאחרונים תמהו שאם יש שישים או שזה אינו בן יומו לא צריך עוד שום זהירות וע"ש שהביא מהמקור חיים שדן לבאר שהכוונה שצריך להיזהר באחד מדברים אלו וכן ביאר הגר"ז דהינו דהשו"ע כתב שגם באין שישים והוא בן יומו בכל אופן יכול לסמוך על שיטות הראשונים שאפשר להגעיל רק שאז צריך להיזהר בכל הדברים הנ"ל וביארו הנ"ל שהכונה שיכול לסמוך או על השיטות שמוציא קודם שחוזר ובולע ואז צריך להיזהר להוציא מיד וכן לא להגעיל כלים קטנים אם גדולים או שיסמוך על השיטות שכל זמן שזה פולט הוא לא בולע ואז צריך להיזהר להכניס לאחר שזה רותח וכן להוציא קודם שזה יפסיק לרתוח [והנה האחרונים תמהו מה הענין להכניס קודם שזה רותח הרי זה יצא על ידי ההגעלה וכתב הגר"ז שלכתחילה ראוי למעט כמה שיותר מבליעת איסור בכלי ועיין מ"ב שהביא מהמחצית השקל שזה חומרא יתרא ועיין מקו"ח מה שביאר]

אמנם האחרונים כתבו שקי"ל שאין להגעיל כלל אלא אם הוא אינו בן יומו או שיש שישים ובכל אופן כתבו שגם כה"ג יש להיזהר בכל הדברים הנ"ל ועיין מ"ב סקי"ג בדעת הרמ"א שכשמגעיל לאחר שעה שישית כיון שיש דעות שאסור משהו ונטל"פ לכן ראוי להחמיר להרויח השיטות הנ"ל שלא חוזר ובולע עוד כתב המ"ב שגם ביש שישים ונטל"פ ראוי להחמיר וביארו המקור חיים והגר"ז סכ"א שכיון שלכתחילה אין להשתמש אם נטל"פ או ביטול בשישים לכן לשיטות אלו שבהגעלה רגילה זה לא מוכרח לחזור ולבלוע לכן ראוי להיזהר בכל הדברים הנ"ל והנה משמע שעל נ"ט בר נ"ט אפשר ודאי לסמוך שאז לא צריך להיזהר בכל הדברים והנה מבואר ברא"ש שגם באינו בן יומו יגעיל הכלי לאחר הגעלה וצ"ב הטעם וכבר תמה בזה התפארת שמואל סק"ג אמנם הט"ז סקי"א כתב שכיון שאין עושין נ"ט בר נ"ט לכתחילה לכן ראוי לחזור ולהגעיל הכלי וצ"ע שכאן שזה שני כלים ומבואר שנקט שגם בזה יש להחמיר לכתחילה אמנם עיין יד יהודה זימן צ"ד שאפילו שנקט בעלמא להחמיר בזה אבל ודאי שבהגעלת כלים שאין כונתו לבטל מותר כמבואר בכל הראשונים

והנה המ"ב סוף סק"ג שכתב שאפשר להכשיר סכין בכלי כשר אם יש שישים ובשער הציון כתב ה"ה אם זה אינו בן יומו ומבואר שלא נקט להחמיר מצד שהכלי היתר בולע מהאיסור ועיין מקור חיים מצד שכל ההנהגות המבוארות זה במה שאפשר להיזהר בקל אבל לא שזה סיבה להגעיל היורה שבה הגעילו הכלים שאינם בני יומן כמבואר במג"א סק"ו ויש בזה נפק"מ בכף או מזלג חלבי שבלע בשר וכדו' שמועיל לו הגעלה שאפשר להגעילו בקומקום חשמלי וכן שמעתי מהגר"נ קופשיץ שליט"א

### בדין הגעלה שיש בו שישים האם אומרים חוזר וניעור

ג] עיין מג"א סק"ו שהביא שו"ת הרשב"א סימן רס"ב שכתב שבמגעיל כלי בן יומו ויש במים שישים צריך שיהיה שישים כנגד כל הכלים אבל אם היה נגד כלי אחד ואחרי זה הגעיל עוד כלי ושניהם יחד יש שישים כה"ג זה תלוי בשאלה האם אומרים חוזר וניעור ועיין רעק"א שהקשה דהרי מבואר ברמ"א סימן ק"ג שאם יש מאכל שהוא נטל"פ בתבשיל ונבלע בכלי ואחרי זה באוכל אחר ושם זה לשבח חשיב נ"ט בר נ"ט דהינו שכל שדנים על מאכל שחל עליו היתר וחוזר ונאסר דנים שאם עכשיו הוא קלוש זה לא סיבה שיחול איסור א"כ ה"ה כאן זה לא סיבה שיחול כאן איסור דהרי יש כאן טעם קלוש שהרי זה מהמאכל לכלי ומהכלי למים וזה היתר כי הוא בטל וא"כ לא שיך לומר חוזר וניעור כמו לגבי נטל"פ וע"ש שדן לחלוק על המג"א דהינו שנקט לדמות נטל"פ לביטול בשישים ועיין חזו"א סימן כ"ט שהקשה שהרי הדבר מפורש בשו"ת הרשב"א ואם זה באמת דלא כרמ"א של נטל"פ א"כ ראוי לפסוק כרשב"א אמנם בפשוטו בדברי הרא"ש מפורש כרעק"א שכתב שאם מגעיל כשיש שישים יכול להגעיל הרבה כלים וכמבואר בחק יעקב תנ"ב סק"ג

ובפשוטו מבואר שיש כאן מחלוקת ראשונים בדין דבר שנתבטל וחוזר וניעור זה בגדר נ"ט בר נ"ט או שאין זה ענין לגדרי נ"ט בר נ"ט ובפשוטו יש מקום לדון שהרשב"א הרי כתב שחמץ חשיב שמו עליו ואין בזה ההיתר של נ"ט בר נ"ט דהיינו שנקט שאין הדבר תלוי בחלות האיסר אלא בהתחדשות של שם חדש וכאן בדין חוזר וניעור אין זה שם חדש אלא שהוא חוזר ונאסר מצד שמו הקודם משא"כ הרא"ש שס"ל שחמץ יש בו ההיתר של נ"ט בר נ"ט וביארנו בשיעור הראשון מצד דס"ל שההיתר של נ"ט בר נ"ט תלוי האם זה היה מותר או אסור ממילא כאן שזה היה מותר שייך כאן ההיתר של נ"ט בר נ"ט ובזה א"ש שהרשב"א לא תירץ על כל הגעלה שזה עוזר מצד נ"ט בר נ"ט דלדבריו שכל שהנידון לא לחדש שם איסור חדש לא שיך בזה ההיתר של נ"ט בר נ"ט א"כ גם כאן עד כמה שיש נידון שרבנן יגזרו על הבליעה שחוזרת לכלי אין זה בגדר שם חדש אלא רק חלות איסור [ובעיקר הסברא שחוזר וניעור זה שמו עליו כבר עמד על זה רעק"א בסימן תמ"ז בדפוס יהונסברג ורק שהוכיח מהרמ"א סימן ק"ג לא כך וכן דן בזה האגלי טל מלאכת דש סקל"ז בהגהה ע"ש]

אמנם צ"ב לרעק"א א"כ איך אפשר להגעיל כלים קודם פסח באינו בן יומו או ביש בו שישים הרי פסח אין היתר של נטל"פ ולא שישים ובפשוטו כונתו וכן הוא בפר"ח שקודם פסח הרי אין חומר של שישים ומשהו וס"ל שאין חוזר וניעור אמנם צ"ע שהרי בפשוטו דעת הרשב"א בתשובה סימן תס"ב שאומרים חוזר וניעור ובפשוטו זה גם בטעם כמו שהאריכו האחרונים וא"כ בהכרח מה שמועיל שזה נטל"פ דס"ל שזה נ"ט בר נ"ט חזינן שגם הוא ס"ל שיש כאן ההיתר של נ"ט בר נ"ט וצ"ע בזה

והנה מדברי המג"א וכן הש"ך סימן קכ"א מבואר שנקטו דלא כרעק"א אלא שגם בזה אומרים חוזר וניעור וצ"ב מה זה שונה מנטל"פ דפסק הרמ"א שחשיב נ"ט בר נ"ט ועיין חזו"א כ"ט סק"ט שכתב לחלק בין אם האיסור קרה מחמת שינוי שנתהוה באיסור שהוא עבר למקום אחר או על ידי שנוסף איסור ע"ש וצ"ב הסברא בזה אמנם עיין פמ"ג צ"ו מש"ז סק"ט שנקט שכל שהדבר היה אסור והתבטל כדי לדון עליו דין נ"ט בר נ"ט לא דנים מתחילתו אלא רק מאז שהוא התבטל ולכן איסור בלוע בכלי שעבר לתבשיל ושם זה נטל"פ וחזר ונהיה טעם טוב לא שיך בזה ההיתר של נטל"פ והגרעק"א השיג עליו [ועיין סוגיא דנ"ט בר נ"ט דבפשוטו כן מבואר בש"ך בנקוה"כ והט"ז סימן ק"ג] ולכאורא לדברי הפמ"ג לא קשה כלל דכאן הרי בכלי הוא היה איסור וכל ההיתר רק חל במים א"כ כל שבמים הוא יחזור ויאסר לא יהיה ההיתר של נ"ט בר נ"ט שזה רק כמו מהאוכל לכלי ועיין פמ"ג תנ"ב מש"ז סק"ב שכתב לדייק דבר זה מהרא"ש שביאר בכל הגעלה שההקלשה מהכלי למים ומשם לכלי ולא דן שעצם זה שהוא במים והוא פגום ממילא חל עליו ההיתר ובאמת לגבי חמץ ביאר הרא"ש מצד מהאוכל לכלי ומהכלי למים וכו' ולנ"ל א"ש ולפ"ז הדרא קושיא לדוכתא למה הרא"ש התיר להגעיל כלי אחרי כלי ועיין חק יעקב תנ"ב סק"ג

### בביאור סברת הרא"ש לגבי הגעלת כלי אינו בן יומו

ד] והנה מבואר בגמ' שאסור להשתמש בכלי שאינו בן יומו [ובתוס' רי"ד ובראב"ן ביארו שזה מצד שאין מבטלין איסור לכתחילה] ובגירסתינו מבואר שזה מצד אטו בן יומו וכן ביארו הרא"ש והרשב"א ועיין רא"ש בע"ז שכתב שאם בישל אוכל בכלי שאינו בן יומו המאכל לא נאסר וביאר הטעם א. מצד שהכלי שבלע האוכל כשהוא היה בן יומו בזה חז"ל אסרו להשתמש בו אבל התבשיל שבלע האוכל כשהוא פגום בזה לא גזרו ב. שלאחר שאסרו לבשל בכלי שאינו בן יומו זה לא מצוי שיש תבשיל בכלי שאינו בן יומו שבלע ממנו לכן לא גזרו על זה

והנה מבואר בלשון התוס' בפסחים ל. שמה שהתבשיל מותר מצד שגזרו רק על לכתחילה ולא על בדיעבד ולכן כתב הרמ"א סימן צ"ה וסימן קכ"ב שאת מי ההגעלה או מים שנתבשלו בכלי נטל"פ ראוי לשפוך כיון שכאן זה כמו לכתחילה שזה לא חשיב הפסד וביותר מבואר בתוס' ע"ז ס"ו: ונפסק בשו"ע ק"ח ס"ג שבמרדה של עכו"ם אפשר להשתמש מצד שחשיב בדיעבד כיון שלא ישמע לנו לעשות כל פעם מרדה חדש ולפ"ז צ"ב מה הוקשה לרא"ש למה התבשיל מותר הרי שם זה בדיעבד וביותר דאחרי התשובה של הרא"ש אין מקור שבדיעבד מותר ועיין שפ"ד צ"ג ג' שביאר שכל קושית הרא"ש מה ההבדל בין כלי חרס שזה בדיעבד וזה אסור ממאכל דהינו שבכלי עצמו חזינן שאסרו אפילו בדיעבד אלא שצ"ב אחרי חילוק הראשונים מה המקור שיש מקור להקל בדיעבד

ושמעתי לבאר דיש כאן שני נידונים א. שכיון שאסרו השימוש בכלי והחשיבו המאכל כדבר האסור כמבואר ברשב"א בתוה"ב ממילא בתור תוצאה גם המאכל צריך להיות אסור ועל זה כתבו הראשונים שגדר הדין היה רק לכתחילה אבל בדיעבד מותר וכל שנתערב בדבר אחר זה בדיעבד אמנם יש כאן עוד קושיא שכמו שגזרו על הכלי אטו בן יומו שגם יגזרו על המאכל אטו שיבשל בבן יומו ועל זה כתב הרא"ש שני ביאורים שאין כאן סיבת איסור בעצם ולפ"ז מה שבכ"ח הוא אסור כיון שלגבי השימוש בכלי והפסדו דנו תמיד שזה כמו לכתחילה ומצד סברת חילוק התוס' אמנם כל זה אם הגדר שזה כמו לשבח אבל אם כל האיסור הוא שאסרו להבליע אוכל של פגם אבל זה נשאר כדבר פגום המותר א"כ לכאורא אין מקום לחדש שזה רק לכתחילה ולא בדיעבד וצ"ע בזה

והקשה הרא"ש עוד מה מועיל ההגעלה הרי הנטל"פ שהיה בו חוזר ונבלע ותירץ שזה נ"ט בר נ"ט מהכלי למים ומהמים לכלי ועדין היתר והנה הרשב"א והר"ן תירצו שכיון שכל הגזירה על הכלי שבלע הטעם לשבח ממילא כאן שמראש בליעתו לפגם זה לא סיבה לאסור וצ"ב הרא"ש שלא ישב כך ובפשוטו כונתו להקשות לפי התירוץ שתירץ שבתבשיל לא גזרו מצד שזה לא שכיח דהינו שלא ס"ל החילוק אם תחילת בליעתו לשבח לכן כאן הוצרך לטעם אחר אמנם לכאורא כל דבריו שם בעיקר הדין אבל לאחר שהדין שהמים מותרים דהינו שתוך המים זה בטל ממילא לא שיך לשאול שהכלי יאסר ולכאורא יש מקום לבאר שקושית הרא"ש שזה חוכא ואיטלולא כל ההגעלה כיון שהכלי יהיה באותו מצב לפני ההגעלה ואחרי ההגעלה ואפילו שמצד גדר הדין יש חילוק ויש שביארו דבשפ"ד צ"ג סק"ג מבואר שכל הקולא שנבלע בפגמו זה רק בדיעבד אבל בדבר שאפשר להגעיל צריך להגעיל וא"כ גם המאכל לגבי לכתחילה זה לא בטל וא"כ בכלי שיצטרכו להגעיל אם שישים ועל זה כתב הרא"ש שכאן יש עוד סיבת היתר ובפשוטו מהרשב"א והר"ן חזינן דלא כפמ"ג אם לא שנדחוק שלהגעיל כל פעם אם שישים זה לא אפשרות

והנה כתב הרא"ש שאפשר להגעיל כלי שאינו בן יומו אם אין שישים והקשה הרא"ש למה בזה לא נגזור אינו בן יומו אטו בן יומו ובע"ז תירץ שכיון שכל מה שהכלי צריך הגעלה זה גזירה דרבנן ממילא בזה לא גזרו והנה צ"ב קושיתו הרי כאן זה יוצא וחוזר וממילא תחילת בליעתו בפגם ויתכן שהקשה רק לביארו שאין סיבה לגזור על תבשיל כי זה לא מצוי וכאן זה לא שייך אמנם יתכן שכאן קושיתו שכלי שבלע כשהוא שבח יאסר להגעילו גם כשהוא פגום חשיב גם שתחילת הבליעה לשבח דהנידון על הכלי ולא מעמידים הנידון לאחר שיעשה על הבליעה שבפנים וצ"ע

ועיין בפסחים שכתב וז"ל דהתם ראוי לגזור שאם יבשל בכלי בן יומו התבשיל אסור מהתורה וגם בישול שעושים בני הבית בקל יטעו אם נתיר לכתחילה לבשל בכלי שאינו בן יומו כך יבשלו בכלי שהוא בן יומו אבל הכא אם יחזור ויבלע מעט מהנפלט דבר מועט הוא ונ"ט בר נ"ט הוא וגם הבא להכשיר כלי אינו רגיל לטעות עכ"ל דהינו שכתב שני חילוקים א. שבישול מסור לכל והגעלה לא מסור לכל ב. שבבישול זה נידון דאוריתא משא"כ בהגעלה גם אם יגעיל כלי בן יומו זה רק נידון דרבנן כי זה נ"ט בר נ"ט והנה צ"ב למה כתב שזה נ"ט בר נ"ט הרי כאן זה איסורא ובזה אין ההיתר של נ"ט בר נ"ט ועיין יד יהודה צ"ד סקי"ט בד"ה והנה גם [עמוד קפ"ו] שהוכיח מכאן דס"ל לרא"ש שהדין נ"ט בר נ"ט דאיסורא זה רק דרבנן אמנם צ"ע א"כ למה כתב הרא"ש דבתבשיל הוא מדאוריתא הרי בהיתר גם כה"ג חשיב נ"ט בר נ"ט ומבואר שהטעם שהגיע לאוכל מהכלי זה דאוריתא שאין סיבה שיחול כאן היתר אמנם השלב אחרי הוא מדרבנן וצ"ב והארכנו בזה בסוגיא דנ"ט בר נ"ט

### האם חמץ חשיב נ"ט בר נ"ט

ה] בעיקר הא דמבואר ברמ"א דחמץ חשיב נ"ט בר נ"ט ולכן מותר להגעיל קודם פסח אפילו בבן יומו ואפילו אם אין שישים הנה הרשב"א נקט שחמץ חשיב איסורא ואין בזה ההיתר הנ"ל ועיין מג"א סק"א שהקשה דהרמ"א סימן תמ"ז ס"ה כתב שבבישל בכלי חמץ לפני פסח אין להשתמש אם המאכל בפסח דהינו שהחמיר שחמץ לא חשיב נ"ט בר נ"ט וצ"ע החילוק ועיין מג"א שכתב שכאן זה עוד כמה נ"ט ועיין ביאור הגר"א שהקשה שהרי באיסורא אין היתר אפילו אם זה מאה אמנם למבואר ברא"ש הנ"ל שהשלישי הוא דאוריתא אבל השאר דרבנן א"כ א"ש שם זה נידון של דאוריתא לכן החמיר בזה משא"כ כאן שכל הנידון מדרבנן וכן לרמב"ן שהטעם השני עצמו הוא לא קלוש א"כ התבשיל שנתבשל בכלי חמץ יחול עליו איסור חמץ משא"כ הטעם שעבר ממנו לכלי לא יחול עליו איסור חמץ וכן הוא מפורש בריטב"א בפסחים ל: והארכנו בזה בסוגיא דנ"ט בר נ"ט ועיין חק יעקב שכתב עוד שבסימן תמ"ז לשיטות שנתבשלו אסור אין מקום להתיר ויתכן שמצד זה נקט להחמיר שם אמנם בגר"א כתב ששם זה חומרא בעלמא וביאר הגר"ז כי יכול לאוכלו קודם פסח משא"כ כאן לא יהיה לו הכלי לשימוש בפסח