25. בדין כיבוד אב בדבר הנוגע לבן
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב מאיר קאופמן / שיעורי ליל שב_ק / תשפג

#### ליל שב"ק פ' כי תצא ט' אלול פ"ג - שיעור בית מדרש הגדול נוה יעקב

# האם יש חיוב לשמוע לכל צואה של ההורים

### צדדי הספק בחיוב לשמוע להורים בכל ציווי

א] נצטוינו בתורה במצות כיבוד אב ואם ושלשה הזהרות יש בזה א. כבד את אביך ואת אמך ב. איש אביו ואמו תיראו ג. ארור מקלה אביו ואמו והנה מבואר בגמ' שכיבוד זה מאכילו משקהו מכניסו ומוציאו עוד מבואר בגמ' שאומר שלחוני בשביל אבי וכן לאחר מיתתו מזכירו בצורה מכובדת שאומר זללה"ה וביאר רעק"א תשובה ס"ח דיש כאן שני חלקים חלק אחד זה לשמשו ולעשות לו נחת רוח וחלק שני שהוא מגביה כבוד אביו ועיין רמב"ם פ"ה ממרים שכתב וז"ל לעולם יכלול בכלל דבריו שהוא חושש בכבוד אביו ומתירא ממנו עכ"ל [ועיין קרן אורה יבמות ו. שהדין מאכילו זה גם רק בתור הכשר לכבדו] ובפשוטו הדין קימה זה מכלל מעשה הכיבוד ולגבי מורא מבואר בגמ' שהכונה שלא סותר דברו ולא יושב במקומו ולגבי מקלה אביו ואמו כתב השו"ע סימן רמ"א שהכונה שלא יבזה את אביו אפילו ברמיזה ובחרדים כתב שזה אפילו במחשבה

והנה יש לדון באב שמצוה את בנו שיעשה דבר או שלא יעשה דבר ואין בזה שימוש לאב האם זה גם בכלל מצות כיבוד אב ואם ויש בזה כמה אופנים א. דברים שהם לטובת הבן כגון שילך אם סודר בחורף או שלא ילך למקום פלוני כגון לים או טיול כי זה מסוכן או שיעשה דבר רוחני שלדעת האב זה חשוב לבן או שלא יתחבר אם חבר מסוים כי זה יכול להזיק לו וכדו' או שלא יעשן כי זה מסוכן או שלא ישא אשה פלונית כי לא יהיה לו טוב עמה או שלא יטבול במקוה קרה או שלא יעשה משמר כי זה יזיק לו או שילך לטיול כי יש לו בזה צורך ויש בזה שני אופנים דברים שזה איכפת לאב ויצערו אם לא יהיה כך אמנם יש דברים שזה לא יצער ההורים אבל כך רצונם ב. דברים שהאב מעונין שיעשו כגון שיעזור למישהו או שמבקשים מהבן שיבוא לשמחה של קרובים בתור לכבד את בעל השמחה דהינו שלאב אישי אין לו שום ענין אבל רוצה לעזור למישהו אחר ג. יש דברים שהאב לא רוצה שבנו יעשה כי זה נוגע אליו כגון שלא ידבר אם פלוני כי כועס עליו או שלא ישא אשה פלונית כי תציק להם או כי הם רוצים שישא אשה שיהיה להם מזה כבוד או ממון וכדו' וגם בזה יש דברים שאי קיומם יגרום להם צער ויש דברים שזה רק רצונם אבל לא יגרם להם צער אם לא יקימם ד. אב שמצוה על בנו דבר ללא סיבה

והנה יש שנקטו שאין חיוב אלא במה שנוגע לאב דהינו שכיבוד זה שימושו ומורא זה שלא לעשות דברים ישירות נגד אביו במה שנוגע לאב כגון יושב במקומו סותר דבריו אבל כל דבר שלא נוגע לאב אלא נוגע לבן או לאדם אחר אפילו שזה מצער האב כגון שישא אשה שלא רוצה או שילך למקום מסוכן אין בזה חיוב לשמוע לאביו [כן הוא בשו"ת מהר"ם מלובלין סימן קל"ו באב שביקש מבנו שיכתוב שטר חליצה לבנו הקטן וכן המהרי"ק נקט שהבן יכול לישא אשה מי שרוצה אפילו שזה מצער אביו כיון שזה לא נוגע לאב וכן נקט בשו"ת משיבת נפש לגבי אב שרוצה שבנו יאכל טוב לבריאותו ע"ש וכן הוא בבית דוד על יור"ד סימן ר"מ ובעוד אחרונים] והנה כולם נקטו שזה רק סברא שאין חיוב לשמוע בקולם אבל ודאי שאם שומע בקולם הוא מקיים מצוה כיבוד אב דהינו שזה ודאי שכל שעושה פעולה שמראה שהאב חשוב אצלו וודאי בזה ששומע לו הוא בכלל כבודם רק שאין זה בכלל החיוב של כיבוד אב ואם [והנה עיקר הדבר שיש דבר שזה לא חיוב אבל יש בזה קיום מבואר ברעק"א בשם הרדב"ז באב שמחל על כבודו וכן בתשובה ס"ח לגבי משל בן אמנם שם זה כיבוד רגיל רק שאין לאדם חיוב אבל כאן החידוש שגם דבר שהוא לא בכלל כיבוד ומורא בכל אופן כל שהוא עושה את זה נחשב שהוא מקים מצוה]

אמנם ביד אליהו סימן מ' ובפ' הגרי"פ על הרס"ג מצוה י' נקטו שודאי שמכלל מצות כיבוד אב ואם זה לשמוע למה שהם מצוים דהרי כל בן אדם מעונין שבניו ינהגו כרצונו וזה עצמו סיבה שיחשב כבודו ועוד דודאי שבזה שהוא מצית להוראותיהם זה מראה שהם חשובים בעיניו וכמבואר בגמ' שמי שמכבד רבנן דבריו נשמעים וודאי שזה לא פחות מהחיוב לומר שלחוני בשביל אבי שיסודו שבזה מראה שאביו חשוב בעיניו וכאן זה חיוב גמור דהאב ביקש שיעשה דבר זה וזה סברא בין אם אמרו לו שיעשה דבר מסוים ובין אם אמרו לו שלא יעשה [וכן צידד רעק"א תשובה ס"ח בד"ה] ועיין חרידים מצות עשה ה' במצות כיבוד אב ואם שכתב וז"ל **והאב והאם שקולים בכבוד הנזכרים וחייב הבן לקיים כל דברי אביו ואמו רק אם יאמרו לו לחטוא לא בין באיסור תורה בין באיסור דברי סופרים** עכ"ל

אמנם יתכן מאוד שגם אם מצד מצות כיבוד זה רק כדוגמאות של הגמ' שמכבדם ממש או מגביה את כבודם בעיני אחרים ולא בקיום צואתם ובפרט כשמצוים שלא יעשה דבר ולא שיעשה משהו בקום עשה אמנם הרי יש מצות מורא אב ואם כמבואר בתורה איש אביו ואמו תיראו וכתב הרמב"ם בסה"מ מצוה רי"א שכתב וז"ל **הוא שציונו לירא מאב ואם והוא שיתנהג עמם כמנהג מי שהוא ירא ממנו שיענישהו כמו המלך וילך עימהם כדרך שילך אם מי שמפחד ממנו וירא מהגיע לו ממנו מה שימאס** עכ"ל ומבואר ברמב"ם שבכלל מורא זה הנהגה כמי ממי שמפחד ממנו וודאי יתכן שמכלל זה שעושה כל מה שאומרים לו שיעשה ולא עושה כל מה שאומרים לו שלא יעשה וכן הוא במקנה שבציווי שאין הנאה בכל אופן סתירת דבריהם הוא בכלל מורא

והנה עיקר הדבר שציוי האב כל שלא מקימו יש בזה ביטול מורא אב מבואר בכמה אחרונים דהנה לשון התורה איש אביו ואמו תיראו והגמ' אומרת למה כתוב איש מצד שהוא סיפק בידו לעשות מצד שאין רשות אחרים עליו אבל אשה רשות אחרים עליה [דהינו שיש כאן ילפותא שאשה מחמת שרשות אחרים עליה יש לה פטור מהמצוה] ועיין רא"מ עה"ת שהקשה דבפשוטו הרשות אחרים עליה זה רק סיבה שלא יכולה לכבדם אבל אין סיבה שלא תוכל לקים מצות מורא שזה לא ישב במקומם ולא יסתור את דברו וכתב שבאמת זה באם אינו ענין והפסוק מרמז על כיבוד ולא על מורא ובאמת לגבי מורא אשה חיבת כאיש [וכן הוא בחרדים ובראשון לציון סימן ר"מ עיין ספר אוצר כיבוד אב ס"ק תקס"ו שהביא המקורות] [והנה קצת משמע כך בחינוך שרק במצות כיבוד כתב שאשה לא יכולה לקים וכן משמע ברש"י ובמאירי אמנם יתכן שזה מצד שהם דיברו על אופני הגמ'] אמנם ברמב"ם כתב שאשה פטורה גם ממורא וכן מפורש בתוס' ל"ד: בד"ה נשים שכיון שאשה פטורה ממורא היה צד לפטור אותה מקללה ומבואר שיש לה פטור ממורא ועיין ח' המקנה ובגור אריה ובח' מהר"י בירב שכתבו שכל שאביה מצוה אותה לעשות לו משהו ולא עושה לו את זה חוץ ממה שיש בזה ביטול מצות כיבוד יש בזה גם ביטול מורא אב ומה שהגמ' לא אמרה את זה בתור מורא דרצתה לומר דבר שזה רק מורא לבד או רק כיבוד לבד ועיין גמ' יבמות ו. שהגמ' דורשת ואת שבתותי תשמורו שאם האב אמר לו בשל לי לא ישמע לו מצד שכולכם חייבים בכבודי וצ"ב למה הגמ' נקטה שאמר לו ולא סתם שהוא צריך ועיין מקנה שביאר לנ"ל דשם מדובר על איסור מורא וזה רק בציוה ולא מקימים את צואתו

ויתכן עוד שכל שלא מקים מה שציוו זה בכלל סותר דבריו ויתכן לחלק שאם בפניהם עושה שלא כרצונם זה ודאי חסרון מורא או כיבוד אבל שלא בפניהם אין בזה איסור ויתכן שגם אם שלא בפניהם יש בזה איסור אבל כל זה מתי שזה יודע להם שבזה הוא מבטא חוסר מורא וכבוד אבל כל שלא ידעו מזה אין חיוב לעשות מה שאמרו מכח מה שהם ציוו [ולפ"ז יכול לעשות שלא בפניהם וכדו' ויש לעין האם כל שיש צד שישמעו כבר אסור בתורת ודאי או שזה תלוי באמת מה יקרה בסוף] אמנם יתכן שזה מכלל המצוה שכל שהם מצוים הוא עושה מה שהם מצוים ועיקר הדבר שהמושג כיבוד זה היחס של אדם להוריו גם ללא ידיעתם אלא ההנהגה מצידו מבואר בדין שלא ישב במקומו דמבואר בט"ז שזה גם אם אין אף אחד שם וכן הדין שמי שנותן להוריו צדקה תבוא מהרה משמע שזה גם ללא ידיעתם אלא עצם הבזיון מצדו שהוא נוהג בהם כך

והנה המהרי"ק שורש קס"ז בסופו כתב שבן שהוריו לא רוצים שישא אשה שיצא שם שהוא נטען עליה לא צריך לשמוע להם וטעם שלישי כיון שאין חיוב לשמוע להם בציווי שאין להם מזה הנאה ועיין חזו"א שתמה שבדבר שיש להם צער יש לאסור מג' טעמים א. דהתוס' הביאו את הירושלמי שאמא של ר' ישמעאל התלוננה עליו שלא מכבד אותה ונבהלו רבנן ושאלו אותה במה הוא לא מכבד אותה ואמרה שרגילה כל יום לשתות את המים שרוחצת את רגליה והוא לא נותן לה והא סבר שזה בזיון לאמו ואמרו לו רבנן שרצונה זהו כבודה דהינו שהתחדש כאן שעשית רצונם זהו כבודם [אמנם במשיבת נפש סט"ז כתב שזה רק קיום מצוה אבל לא חיוב] ב. שכיון שזה מצערם ודאי שזה חסר במורא ג. שבזה שעושה שלא כדבריהם וזה איכפת להם זה ודאי בכלל לא סותר את דברו וע"ש מה שדחק בכונתו ומבואר דעתו שגם אם ננקוט שבדבר שאין הנאה אין כיבוד או מורא אבל בדבר שאיכפת להם ויש להם צער ודאי יש בזה מצות כיבוד או מורא אמנם לכאורא זה רק אם יודע להם אבל אם זה לא יודע להם כלל ולא יהיה להם מזה שום צער בזה אין סיבה לאסור והנה השו"ע יור"ד סימן ר"מ מביא את התורה"ד סימן מ' שדן במי שהולך ללמוד במקום שהגוים מעלילים עלילות על הנמצאים שם וההורים אומרים שזה יעשה להם צער שהם יהיו בפחד על בניהם ונקט שודאי שיש בזה ביטול מורא אב מה שלא שומע להם ומצערם ורק התיר מצד שלימוד תורה זה יותר מכיבוד אב ומפורש שבדבר שיש צער להורים בזה חייב לשמוע להם [אמנם יתכן שכל האיסור לצערם כגון שמעירם משנתם שזה מעשה צער לאביו אבל כל שעושה צרכיו ומילא האב מצטער אין זה בכלל האיסור וכן האיסור לסתור את דבריו זה רק מתי שסתם עונה לו בצורה לא מכובדת אבל כל שלא עושה מה שהוא רוצה אין זה בכלל האיסור]

העולה מהנ"ל דיש כאן כמה צדדים א. שמחיוב כיבוד ומורא לעשות כל בקשת הוריו ולא לעבור על שום בקשה ב. שאין חיוב מצד כיבוד אלא דבר שנותן להם הנאה חיובית שקשור עליהם וכן מורא זה רק יחס ישיר אליהם כמבואר בגמ' ג. כנ"ל אמנם כל דבר שיש להם רצון אמיתי זה ודאי בכלל כיבוד ומורא שרצונם זהו כבודם ד. יתכן שרק דבר שאי ציות להם גורם להם צער הוא בכלל מורא ה. יתכן שאי ציות ההורים אין זה בכלל כבוד אמנם זה בכלל מורא

והנה עיין שו"ת משיב דבר סימן נ' שכתב שאם נושא אשה שגורם לאב בזיון בזה עובר על איסור של ארור מקלה אביו ואמו וכתב שבזה לא מצאנו היתר שזה רק משל אב ולא משל בן והדבר מחודש שהרי אין הוא עושה מעשה בזיון להוריו אלא מתעסק בצרכי עצמו וממילא הם מתבזים ויש מקום להבין שכל החפצא של האיסור מה שזה מעשה בזיון וצ"ע

### בפסק הלכה בזה

ב] והנה השו"ע סכ"ה הביא את המהרי"ק שהתיר לישא אשה נגד רצון ההורים ויש שלמדו מזה שאין לשמוע להורים בדבר שלא נוגע אליהם אמנם עיין מקנה שכתב שמזה שהמהרי"ק לא התיר אלא בכה"ג שיש עוד צירופים משמע שלא סמך על סברא זו שאין להורים הנאה אלא רק בכה"ג וכן כתבו עוד אחרונים ועיין מהרשד"ם סימן צ"ה שהתיר לאשה להינשא נגד רצון אמה רק מצד שזה אמר לו עבור על ד"ת והביא את המהרי"ק דהינו שנקט שאין לסמוך על הסברא שזה ללא הנאה ובמקום שיש צער השו"ע הרי העתיק את התרוה"ד שהתיר רק מצד תלמוד תורה ומבואר שללא זה אסור ועיין עוד בשו"ת הרא"ש שהבוא בשו"ע שאב שציוה את בנו שלא ימחול למישהו אחר על עוול שעשה לו וכתב שלא צריך לשמוע מצד שזה נחשב לעבור על איסור של לא תשנא את אחיך בלבבך והגרי"פ הוכיח מזה שיש חיוב כיבוד גם במה שלא נוגע לאב אמנם יתכן ששם זה היה לצורך הבן ולאב היה איכפת מבנו ואין ראיה במקום שלאב זה לא משנה

והנה מבואר בגמ' שיש דין מכבדו במותו כגון לומר זללה"ה ומבואר בב"י בשם המהר"ם שאם שציותה למר קדיש יש בזה חיוב אמירה מצד כיבוד אב ואם ועיין רעק"א תשובה ס"ח שהקשה שמצד אחד מצאנו שהדין לכבד אשת אביו או בעל אמו או אחיו הגדול לרמב"ן זה רק מחים דהינו שאין דין כיבוד לאחר מיתה ומאידך כאן מבואר שיש דין כיבוד לאחר מיתה וכתב שכיבוד שזה מצד נחת רוח לאביו זה רק שיך מחים אבל הדין כבוד מצד שמגביה כבודו זה גם לאחר מיתה וכתב שיתכן שבאמת לשמוע לציויו זה רק מצד מורא שאסור להמרות את דברו דהינו שנקט שלאחר מיתה מצד שעכשיו האב נהנה בשמים זה לא סיבה של כיבוד אב אלא יסודו מצד הכבוד של אביו שהיה מחים וביחס למצב זה לא שיך דין כיבוד של נחת רוח [והנה כן משמע מהא דאם האב אומר שמוחל על אבילות של י"ב חודש זה מועיל ועכשיו הרי ודאי חוזר בו וכן הרבה דברים שביקש בחיו שדנו האחרונים הרי עכשיו יודע שזה שום דבר אלא ודאי שהכיבוד מתיחס למצב של החיים] והנה הפנ"י בקידושין נקט שהדין כיבוד לאחר מותו זה מצד נחת רוח של עכשיו ונקט שבדברים המבוארים בגמ' יש לו מזה נחת רוח ולדבריו באמת אין חיוב לשמוע לאב בדבר שעכשיו לאחר מיתה אין לו נחת רוח

והנה בשבות יעקב ח"א סימן קע"ח דן שאין חיוב קיום צואה לאחר מיתה אמנם הוכיח מהנביא שיש חיוב לפנים משורת הדין וכן נקט שם ועיין רעק"א סימן ס"ח שנקט שיש חיוב לשמוע לצואה וביאר מצד שזה מורא אב שלא לעבור על ציויו גם בדבר שאין לו הנאה וכן הוא בנוב"י אבן העזר סימן צ"ה וכן מבואר במהרשד"ם הנ"ל בצואה שלא להינשא למישהו מסוים ושם מדובר לאחר מיתה ורק התיר מצד שזה לעבור על ד"ת ועיין פ"ת שהביא מהחות יאיר סימן רי"ד באשה שציותה על בנה שלא ישכיר דירתו למישהו מסוים וכתב שחייב לשמוע אפילו לאחר מיתה ובפשוטו מכל זה מבואר שנקטו שיש חיוב כיבוד מצד עצם הצואה גם בדבר שאין לו הנאה מזה

והנה במקום שההורים יודעים מזה ויש להם צער בזה ודאי קשה להקל וככל הנ"ל ובפשוטו גם שלא במקום צער אלא מצד עיקר הצואה גם בזה ראוי להחמיר [ועיין לקמן דיש ודאי ראשונים שנקטו שיש חיוב]

### ההגבלות שמצאנו בכיבוד אב ואם ונוגע לנ"ל

ג] א. עיין חזו"א שכתב שכל שהאב מבקש דבר שזה לא הוגן שיבקש מבנו כה"ג אין בזה מצות כיבוד ומורא וכתב שכמו למ"ד משל בן אין האב יכול לבקש מבנו שיתן לו מתנות וכן מבואר בגמ' שהעדפה הוא לא חייב ה"ה בכה"ג ולכן כל שמבקש ממנו שלא ישא אשה שהיא טובה לו אין זה הוגן שאב יבקש דבר כזה מבנו ובזה מה שלא שומע לו אין בזה חסרון כבוד ומורא דהינו שמו שחזינן שיש סברא שאין חיוב משל בן דזה לא מחסר בכבוד ומורא ה"ה בכה"ג והנה עיקר הדבר מבואר לכאורא בספר חסידים (מרגליות) סימן תקסד וז"ל ואם רואה אביו או אמו שבנות הארץ רעות והבן רוצה לקחת משם אשה והאב מצוה לו שלא יקח חוטא הבן אם יקח שהרי יעקב שמע ליצחק ולרבקה אבל אם טובות ואחיה טובים ויש רעות ואחיה רעים ורצו לתת לו לאב ולאם ממון שיקח אשה מהם והטובים אינם רוצים לתת לו לאב ולאם שום דבר והאב והאם מצוים לו לקחת בת מי שנותנים להם ממון והבן אינו רוצה ליקח אשה אלא מטובים אף על פי שכועסים עליו אביו ואמו לא ישמע אליהם **כיון שעושין עמו שלא כהוגן** עכ"ל ומסתבר שאם מבקשים דבר שלהם אין בזה כמעט רוח ואצלו זה טירחא מאוד גדולה שהם בעצמם לא היו טורחים כל כך בשביל מטרה זו בזה אין הוא צריך לשמוע להם ומסתבר שגם אם הם לא יודעים את גודל הטירחא ואם היו יודעים בזה וודאי זה לא הוגן לבקש שלא צריך לשמוע להם

ב. עיין מקנה שם שאפילו שחידש שתמיד צריך לשמוע לצואתם גם בדבר שאין להם הנאה אבל כתב שכל זה בדבר שאין להם צער אבל בדבר שיש לו מזה צער הוא לא צריך לשמוע להם ועיין קובץ תשובות ח"א סי"ב שביאר שאם הסיבה שלא עושה כי יש לו מזה צער או הפסד גדול אין בזה חסרון מורא וכבוד ובספר כבוד הורים ומראם הביאו בשמו שהורה שהורים שלא מרשים לבן לעשן סגריה אם יש לו מזה צער גדול והא במקום שודאי לא ידעו מזה יש להקל אמנם לכאורא צ"ב מה המקור לחידוש זה שצער זה סיבה שלא יהיה מורא ויותר מסבר שכונתו לסברת החזו"א הנ"ל ולפ"ז כל שבקשתם הוגנת שבאמת זה תועלת הבן צריך לשמוע להם וצ"ע בזה

ג. עיין מהרי"ק בנידון שרוצה לישא אשה והם לא רוצים שכיון שאם ישא אשה אחרת יהיה לו מזה הרבה צער ממילא זה כמו משל בן שאדם לא חייב והנה בכל כיבוד להורים גם אם זה קשה לו מזה ויש לו מזה צער מסתבר שזה לא נחשב משל בן והסברא שהכיבוד שרוצים זה לא צער ומה שזה עולה לו בצער זה מכלל הכיבוד אבל כאן זה נחשב שמבקשים צער וזה בגדר משל בן וצ"ע אם יש לסמוך על טעם זה לבד דהפסוקים לא סמכו על זה אמנם יש לצרפו

ד. אם האב מבקש מבנו שיעשה דבר שיש לו מזה בזיון מבואר ברמב"ן קידושין ל"ג לגבי קימה בפני אביו דיש בזה ההיתר של זקן ואינה לפי כבודו וכן נקט בתורת האדם לגבי קריעה ועיין שטמ"ק ל"ב. דאפילו דמבואר שצריך לחזור על הפתחים בשביל אביו וביאר דשם שאם לא אז הבן יצטרך לחזר זה אחרת ועיין פרי יצחק סימן נ"ו ובשו"ת תורה לשמה רע"א הוכיח מהגמ' בכתובות ע"א שאשה לא צריכה לעשות בשביל בעלה דבר שיש לה בושה כ"ש בן לאביו ע"ש

ה. קי"ל להלכה שכיבוד אב משל אב ולא משל בן ולכן כל בקשה שעולה ממון אין חיוב כיבוד אב אמנם דבר שיכול לעשות בעצמו רק כדי להקל עליו זה עולה ממון בפשוטו זה לא פוטר ויש לדון מהו שיעור הממון שזה סיבה לפטור ומסתבר ששיעור של הוצאת ממון שאדם לא חושב על זה כלל כגון שיחה בטלפון וכדו' זה לא נחשב הוצאת ממון וצ"ע ויש לדון במקום שההורים מבקשים שיבוא לבקרם והניסעה עולה כסף אבל אם יגיד להם הם ישלמו לו רק שעכשיו כונתם שהוא ישלם הנסיעה האם זה נחשב משל בן או משל אב וצ"ע

### המקורות בראשונים בדין כיבוד בדבר שאין לאב הנאה

ד] א. מבואר בגמ' ביבמות שדנה באמר לו אביו ואמו בשל לי שחוט לי בשבת האם מצות כיבוד אב ואם דוחה שבת והגמ' מביאה פסוק שלא דוחה והגמ' דנה שילמדו משם למקומות אחרים והגמ' דוחה שכן הכשר מצוה וביארו תוס' בשם ר"ח שרוב עניני כיבוד זה לא הכבוד בעצמו אלא זה רק הכשר לתת לאב כבוד דהינו שהכיבוד זה האוכל שמקבל והבישול הוא רק הכשר מצוה והקשה הרמב"ן למה זה לא מצוה בעצם מצד שהאב אמר לו שיבשל או שישחוט לו וכתב שכל שאין לאב הנאה מהציוי אין צד שזה ידחה ורק מצד שיש לו הנאה מזה הוא סיבה לדחות ולכן חשיב הכשר מצוה והנה פשטות לשונם שאין בזה מצוה כלל אמנם עיין ביאור הגר"א סוף סימן ר"מ שכתב לדיק מלשון הרשב"א שיש בזה קיום מצוה רק שזה לא דוחה ועיין חזו"א שזה כמו חצי שיעור וצ"ב אמנם בעיקר הגמ' יש מקום לומר שבאמת אם האב יבקש דבר שאין לו הנאה זה יהיה גוף המצוה אבל כיון שלאב אין ענין בעיקר הדבר אלא רק כדי שיהיה לו מזה תועלת ממילא כל שמבקש שיעשה דבר בשביל לקבל התועלת שבזה הוא בגדר הכשר מצוה

ב. הגמ' בב"מ ל"ב. אומרת יכול אם אמר לו אביו היטמא [אם הוא כהן] או אל תחזיר אבידה ישמע לו ת"ל איש אביו ואמו תיראו ואת שבתותי תשמורו כולכם חיבים בכבודי ועיין רמב"ן ורשב"א בב"מ ובריטב"א ביבמות ו. שכתבו שודאי שאין הכוונה שסתם אומר לו שיטמא או שלא יחזיר שבזה ודאי שהוא לא צריך לשמוע לאביו שהרי אין לו מזה הנאה ורק במקום שאומר לו שיטמא כדי לבשל לו או שלא יחזיר אבידה כדי שיוכל לשמשו בזה היה צד שזה ידחה ובפשוטו מבואר שכל שזה ציווי ללא תועלת לאב אין שום חיוב לשמוע לו והנה היה אפשר לדחוק שכוונתם רק שזה ודאי לא ידחה ויתכן שאין בזה מורא כיון שמה שלא עושה כי זה מורא שמים וזה לא מחסר במורא [כן דחה במהרי"פ] או אם נימא שזה לא מצוה גמורה וכנ"ל אמנם משמעות לשון הראשונים שזה פשיטא משמע מצד שאין בזה חיוב כלל וכן מפורש בריטב"א ביבמות [אמנם לשונם בדבר שאין לו מזה הנאה דיתכן שהכונה שבקשה ללא הנאה אין זה בכלל כבוד וזה בגדר בקשה לא הוגנת והבן הוא לא עבד אביו אבל כל שיש צדק בבקשה כגון לצורך הבן אפילו שהאב לא ידע מזה הוא בכלל המצוה]

והנה תוס' בקידושין ל"ב. גם כתבו שודאי לא מדובר שסתם אומר לו שלא יחזיר אבידה או שיטמא אמנם עיין מהרי"פ שהביא מרבינו ירוחם ובמאירי יבמות ה. שכתבו שאין לבאר שסתם מצוה לו שיעשה איסור שא"כ הוא רשע ולא צריך לשמוע לו וכן ביאר המשנ"ל פי"א מגזילה בדעת המ"מ ועיין חזו"א [בהערות על קידושין סימן קמ"ח ל"ב. בד"ה שם דאל] שגם אם אב רשע צריך לכבד אותו אבל ודאי שבפעולה של הרשע לא צריך לשמוע לו ועיין הגהות מימוני פ"ה ממרים שהביא מהיראים והסמ"ג שלמדו מהגמ' הנ"ל שבדיבור אדם לא נעשה רשע דאל"כ ודאי שהוא לא צריך לשמוע לו ומבואר שלמדו שמדובר בגמ' כפשוטו שסתם אומר לו שלא יחזיר דאל"כ אלא שמבקש להנאתו מה פתאום שיהיה רשע הרי כה"ג ודאי על הצד שזה קדם אין כאן סיבה שיחשב רשע וכן הכריח בדרישה חו"מ סימן רס"ו ובמנח"ח מצוה תקל"ט בדעת הרמב"ם ומבואר שדעת רבינו ירוחם והגה"מ בשם הסמ"ג והיראים ויש שנקטו שזה גם דעת הרמב"ם שיש חיוב לשמוע גם בדבר שלא נוגע לאב

ג. עיין תוס' בקידושין ל"ב. ובב"מ ל"ב. שכתבו שפילו למ"ד שכיבוד אב משל בן אבל אם יש לבן אבידה ואם ישמש את אביו יאבד אבידתו הוא לא צריך להפסיד הממון מצד שכל הדין משל בן זה הוצאת ממון על גוף הכיבוד אבל כאן שהאב הוא לא נהנה מהפסד ממון של הבן בזה הוא ודאי לא חייב להפסיד ממון ועיין מהרי"ק סימן קס"ז שלמד מדבריהם שאין חיוב כיבוד בדבר שאין לו הנאה דאל"כ למה אין הבן צריך להפסיד ממונו מצד ציוי אביו לשמשו והנה לכאורא היה אפשר לדחוק דשם מדובר שלא ציוה שלא ישמור על ממונו וכה"ג באמת זה לא מצוה בעצם ורק הנידון שיפסיד ממון בשביל לקים המצוה אבל במקום שרצון האב יהיה עיקר ההפסד ממון זה אחרת אמנם עיין תוס' שם שכתבו שבזורק האב ארנקי לים של הבן זה רק אם יש לו מזה הנאה כגון למירמא אימתה האנשי ביתיה ומבואר שגם מתי שרצונו זה ההפסד ממון בכל אופן אם אין לו מזה הנאה אין בזה מצות כיבוד אב וז"ב ועיין מקנה שכתב שזה ודאי שגם מתי שאין הנאה לאב חיב לשמוע לו מצד מורא וכונת התוס' שבמקום הפסד בזה ודאי אין חסרון מורא מה שלא שומע לו ועיין קובץ תשובות שביאר שאם סתם לא שומע לו זה חסרון מורא אבל כל שזה דבר שיש לו צער או הפסד ממון בזה אין חסרון מורא

ד. עיין ספר חסידים [הובא לעיל סק"ג] סימן תקס"ד שכתב שאדם צריך לשמוע להוריו לא לישא אשה ממקום שמעשיהם רעים ובאות ש"מ כתב שאם הוריו אומרים לו שלא יצום צריך לשמוע להם ובסימן תקס"א מבואר שגם אם רוצים שיגרש את אשתו כי מצערת אותם צריך לשמוע להם ועיין תשב"ץ ח"ב סנ"ג שהסתפק במקרה שהאב ציוה על בנו שידבר אם אחי אשתו האם יש בזה חיוב לקים דבריו ודן שזה נשבע לבטל את המצוה ועיין עוד מהרש"ל ביש"ש שאם האב מצוה על בנו שלא ילבש שחורים בלוי תאמו חיב לשמוע לו וכן מבואר בפוסקים שאב שמצוה שלא לומר קדיש יתום בחיו צריכים לשמוע לו אמנם אולי שם זה בזיון ישר ועיין עוד אמרי יושר סימן ר"מ שנקט להלכה שיש חיוב וכן הכריע בערוגת הבושם סימן י"ט וצ"ע בכל זה

**כל זה רק לעורר לב המעין ולא להלכה ולא למעשה**