כלים פ_כ מ_ד
קטגוריות: ש_ס / נא כלים / כלים עניינים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / כלים ב_מ

**כלים פ"כ מ"ד**

א] **והתקינה לישיבה ר"ע מטמא,** בתוספתא שהביא הר"ש לעיל מ"ב מבו' דהאי התקינה היינו מחשבה, וכ"ה בל' הרמב"ם בפיהמ"ש, ועמש"כ ע"ז בחזו"א סימן כ"ה סקי"ב, ומש"נ בזה לעיל מ"ב אות י"ח.

ובתפא"י כתב, דלמש"כ התוס' בב"מ דנ"ב: דל' התקינה מ' דבעי מעשה, מ' דגם הכא לא סגי במחשבה בעלמא אלא בעינן מעשה זוטא, וכן נקט במשנ"א, ועיי"ש מש"כ עוד בזה.

ב] **וחכמים מטהרין עד שיקצע,** הראב"ד בפכ"ו מכלים ה"ז כתב דלא סגי שיעשה בה מעשה לישיבה, עד שיעשה בה מעשה גדול כקיצוע, אך בד' הרמב"ם שם ה"ח מ' דמהני כל מעשה, וכ"נ גם בל' הרמב"ם בפיהמ"ש, ועי' חזו"א סימן כ"ה סקי"א.

ג] ובטעמא דלא סגי בה במחשבה ובעינן מעשה, אף דכל הכלים יורדין לידי טומאתן במחשבה, כתב הר"ש מכת"י לעיל מ"ב בדין עריבה מב' לוגין ועד ט', דשאני הכא שנפחתה במוציא רמון וחוזר ונמלך ממחשבתו, ושמא יל"פ בדבריו כמש"כ בחזו"א סימן כ"ה סקי"ג כתב דהוא משום דבדבר שאין דרכו בכך בעינן מעשה ול"מ מחשבה, ועמש"כ בזה בתפא"י ובמשנ"א.

ד] **עשאה אבוס לבהמה אע"פ שקבעה בכותל טמאה,** בפי' הר"ש מכת"י כתב דהיא טמאה מדרס, ונ' מזה דמפרש דקאי על עריבה שנסדקה והתקינה לישיבה, ובזה הוא דתנן דאע"פ שעשאה אבוס לבהמה עדיין היא טמאה מדרס, ולכאו' היינו משום דאין הכלים עולין מטומאתן אלא בשנוי מעשה, וקמ"ל עוד דאע"פ שקבעה בכותל, לא חשיב זה כשנוי מעשה לטהרה, וצ"ע מזה למש"כ הר"ש לעיל פ"ז מ"ב דבטומאת מדרס עולה הכלי מראיות טומאתו אף בלא שנוי מעשה, ושמא איירי הכא בשכבר נטמאה מדרס, ובכה"ג אינה עולה מטומאתה אלא בשנוי מעשה, וצ"ע.

ה] אך הרמב"ם בפיהמ"ש והרא"ש כתבו דהיא טמאה בטומאת מת ושרץ, והיינו משום דמפרשי דלא איירי כלל בשהתקינה לישיבה, אלא שעשאה אבוס לבהמה, וע"כ היא נטמאת בטומאת מת, ואף שהיא נקובה כמוצ"ר, וכמש"כ בתפא"י דהוי ככלים העשויים להשתמש בהן לדברים הגדולים מרמונים שאינם נטהרים במוצ"ר, וה"נ אבוס של בהמה שמניחין בה חבילות תבן ודשא, אך במשנ"א כתב דאיירי בעריבה שלימה, וקמ"ל מתניתין דאע"פ שקבעה בכותל אינה עולה מטומאתה, ופירשו הרמב"ם והרא"ש דאתיא כרבנן דדף של נחתומין, דס"ל דאע"פ שקבעו בכותל ה"ה מקב"ט.

והא דתני להך דינא דאע"פ שקבעה בכותל טמאה בעריבה שעשאה אבוס, ולא תני לה באבוס מתחילתו שחיברו לכותל, נ' דקמ"ל דרק משום שעשאה אבוס הוא דלא חשיב חיבורה לכותל כשנוי מעשה, כיון שעדיין היא ראוי' למלאכתה, אך עריבה המשמשת לרחיצה וללישה שקבעה בכותל דה"ז מבטלה ממלאכתה, חשיב הקביעות בכותל כשנוי מעשה, ואינה מקבלת טומאה, ודמי להא דתנן לקמן מ"ה דקערה שקבעה בכותל שלא כדרך קבלתה טהורה.

?באלי' רבה כתב דהטעם דל"מ הקביעות הוא משום שאינה מבטלה שם, וצ"ע דתיפו"ל דקי"ל כרבנן, ונ' דכונתו, דמפרש כפי' הר"ש דקאי לענין מדרס, וכל שעשאה אבוס לבהמה וקבעה בכותל, הי' מקום לחשוב לזה כשנוי מעשה המטהרה, ודמי לכסא שקבעו בעריבה לקמן פכ"ב מ"ד, וזהו שפירש דהא דלא חשיב זה כשנוי מעשה הוא משום שאינו מבטלה שם.

ואי לא נימא כן, צ"ע באמת לדעת הר"ש, דמ"ש מכסא שקבעו בעריבה, וי"ל ע"ד חילוק הראב"ד בזה, ונימא דגם הכא, הגם ששינה את תשמישו, אך הקביעות אינה מבטלתו מלההתמש בו בתורת מדרס, ול"ד להתם שאחר שקבעו בעריבה אינו עומד להשתמש בו למדרס.?

ו] הרמב"ם בפיהמ"ש כתב דאף לדעת חכמים דדף של נחתומין, דס"ל דאף שקבעו בקרקע ה"ה מקב"ט, מ"מ יהי' המחובר לקרקע כקרקע ולא יקבל טומאה לדעת חכמים אם נעשה אותו הדבר מתחילתו בקרקע או נעשה לשמש עם הקרקע, וכ"ה מבו' בד' הרמב"ם ספי"א מהלכות כלים, ז"ל, שכל כלי מתכות שקבעם בקורה או בכותל מקבלין טומאה כשהיו עד שישנה את מעשיהם, לפיכך דף של נחתומין של מתכת שקבעו בכותל טמא וכו', עכ"ל, והרי דאם חקק את הכלי אחר שחיברו לקרקע אינו מקב"ט, וגם בחקקו ולבסוף קבעו כל הא דהוא מקב"ט, הוא רק משום דינא דאין הכלים עולין מטומאתן אלא בשנוי מעשה, וע"כ כל דעביד שנוי מעשה, אינו מקב"ט.

והאחרונים תמהו ע"ז מסוגיית הגמ' בב"ב דס"ו. דמבו' שם דלחכמים דמטמאי בדף של נחתומין שקבעו בכותל, הרי דאף אם קבעו ולבסוף חקקו ל"ה כקרקע, והא דצינור שקבעו ולבסוף חקקו אינו פוסל את המקוה, הוא משום שהקילו בשאיבה דרבנן, וכ"ה להדיא בד' הרמב"ם בפיהמ"ש מקואות רפ"ד, וא"כ הרי לגבי מילי דאורייתא, אף אם קבעו ולבסוף חקקו לא חשיב כקרקע, ומ"ט כתב הרמב"ם דאם עשה הכלי מתחילתו במחובר אינו מקב"ט, ועמש"ב בזה לעיל פי"א מ"ב אות ט' י'.

ז] הרמב"ם בפיהמ"ש כתב עוד, דבסוף חגיגה ס"ל לחכמים דאין כלי נטהר בקביעותו לקרקע, ולכאו' כונתו, להא דס"ל לחכמים התם דמזבח הנחושת מקב"ט, אף שהוא מחובר לקרקע, ובחזו"א סימן כ"ה סק"כ תמה ע"ז, דאם חשיב המזבח כמשמש עם הקרקע, א"כ הלא נעשין מתחלה לכך ומודים רבנן בנעשה מתחילה לשמש עם הקרקע דטהור, עיי"ש.

ולכאו' צ"ל בדעת הרמב"ם, דהמזבח לא חשיב כמשמש עם הקרקע כיון שאין הקרקע מסייעת בתשמישו, וע"כ לרבנן דס"ל דכל שחקקו ולבסוף קבעו לא חשיב כקרקע, אף המזבח מקב"ט אף שעשאו מתחילה ע"מ לקבעו בקרקע, ורק לדעת ר"א הוא דמטהרינן לי' משום דס"ל דהמחובר לקרקע כקרקע אף בשחקקו ולבסוף קבעו.