כלים פי_ד מ_ח
קטגוריות: ש_ס / נא כלים / כלים עניינים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / כלים ב_מ

**כלים פי"ד מ"ח**

א] **מפתח של ארכובה שנשבר מתוך ארכובתו טהור, ור"י מטמא מפני שהוא פותח בו מבפנים,** בטעמא דת"ק דמטהר, פירש הרמב"ם בפי"א מכלים הי"ח דהוא משום שאינו יכול לפתוח בו ואינו משמש מעין מלאכתו, ובפשוטו צ"ל דס"ל דפתיחה מבפנים לא חשיבא כמעין מלאכתו, ובסד"ט פירש דהוא משום דעיקר שימוש המפתח הוא לסגור בו מבחוץ, וע"כ אף דאכתי ה"ז ראוי לנעול ולפתוח מבפנים, אין אדם עשוי לייחדו לכך, אלא עושה לו מפתח אחר, ובס' דעת יוסף כתב לפרש בזה, דגם מבפנים אינו ראוי לפתוח בו אלא מדוחק, וע"כ לא חשיב כעושה מעין מלאכתו, ואזלי רבנן ור"י לטעמייהו דפליגי לעיל רפי"ג במספורת שנחלקה לשנים דר"י מטמא וחכמים מטהרין, ופירש הרמב"ם פי"א מכלים ה"ט דהוא משום שאינה מעברת את השער אלא מדוחק, אך למש"נ לעיל פי"ג מ"ב אות ז', אין לפרש כן.

ב] **ושל גם שנשבר מתוך גומו טהור,** בטעמא דלא פליג בזה ר' יהודה, פירש בחי' הגר"א דרק של ארכובה שנשבר עדין נשאר עקום ויכול לפתוח בו, ומשא"כ בשל גם שנשבר שאינו ראוי לפתוח בו כלל, ועי' משנ"א וסד"ט שפירשו בע"א.

ג] **היו בו חפין ונקבים טמא,** הר"ש פירש דקאי על מפתח של גם שנשבר מתוך גומו, ובזה הוא דתני דאם נשתיירו בו חפין או נקבים טמא, ובתפא"י פירש דהוא משום דבכה"ג עדין הוא חזי למילתא, אמנם הנה ל' הרמב"ם פי"א מכלים הי"ח, היו בה שינים ונקבים טמא שעדיין הוא מפתח, עכ"ל, ומדלא כתב דעדין הוא ראוי לפתוח בו, מ' דאף שביו בה שינים ונקבים אינו יכול לפתוח בו, ומ"מ כיון שעדין צורת מפתח עליו ה"ה טמא, וזה צ"ב.

ד] ובמלאכ"ש הביא מש"כ הר' אפרים אשכנזי לדון לפרש למתניתין בע"א, דהוא ענין בפנ"ע ולא קאי על נשבר מתוך גומו, אך כתב שהר"ש לא פירש כן, וגם ברמב"ם מ' שלא פירש כן, ולפ"ז עיקרא דמתניתין אתי לאשמועינן, דאף שהיו בו חפין ונקבים והי' משמש לפתוח ב' מיני מנעולים, ועתה שניטלו החפין או נסתתמו הנקבים אינו ראוי לפתוח אלא מין מנעול א', עדין הוא מקב"ט.

ה] **והאפרכס של מתכת טמאה,** הר"ש פירש דהוא כלי העשוי לחרדל וכו' וחשיב כלי, ומ' מדבריו דזהו דקמ"ל דאיכא ע"ז חשיבות כלי, וצ"ב, והרמב"ם בפיהמ"ש והרא"ש פירשו דהוא דלי הריחים שמטילין דרכו את החיטים, ובד' הרמב"ם ספ"ט מכלים מבו' דקמ"ל דיש לו שם בפנ"ע, ובמשנ"א פירש דהא דבעינן שיהא לו שם בפנ"ע, הוא משום דלא חשיב ככלי קיבול, דבכלי קיבול ל"ב שיהא לו שם בפנ"ע, וכמש"כ הרמב"ם פ"ט מכלים ה"ב, וכדתנן בשלהי מכילתין דאפרכס של זכוכית טהור, ופירש הרמב"ם בפיהמ"ש דהוא מפני שאינו מקבל, ובסד"ט הוסיף לפרש, דל"ד לכלי כברה שכתבו התוס' בביצה דכ"ג: דחשיב ככלי קיבול, דהתם הוא משום שהוא עשוי לקלוט את הסובין, ומשא"כ הכא דאינו עשוי לקלוט שום דבר, אלא להחזיק החיטים שלא יפלו בב"א אלא מעט מעט.

ו] **שם בר"ש, תניא בתוספתא וכו' אמר ראב"צ וכו' על מה נחלקו על השנים שב"ש מטמאין וב"ה מטהרין,** החס"ד והרש"ש והסד"ט כתבו, דמתניתין דלא מטהרא אלא בשנפרצו בה ג' נקבים, פליגא על ראב"צ, וס"ל דמודו ב"ה דאם לא נפרצו בה אלא ב' ה"ה טמאה, וכן פסק הרמב"ם, וזה דלא כמש"כ בתו"ח, עיי"ש, ובס' דעת יוסף כתב לפרש דהפלוגתא בזה היא, משום דכל שנפרצו בה ב' נקבים כבר אינה ראוי' לסנן בה חרדל, אך עדין היא ראוי' לסנן בה דברים אחרים, וזהו דפליגי אם סגי בזה לטמאות, עיי"ש בדבריו, ויש לפרש כן בל' הרמב"ם שכתב שאם נפרצו ג' נקבים וכו' נפסדה המסננת לפי שאז אינה מסננת "כלום" וע"כ היא טהורה.

חזו"א סימן כ"ג סק"ב בטעם דשאני מסננת מנפה וכברה דלקמן פי"ז מ"ד.