כלים פט_ו מ_ב
קטגוריות: ש_ס / נא כלים / כלים עניינים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / כלים ב_מ

**כלים פט"ו מ"ב**

א] **ארובות של נחתומין טמאות ושל בע"ב טהורות, סרקן או כרכמן טמאות,** הר"ש פירש דהטעם בזה הוא, משום דשל בע"ב לא מייחד לכלי עד שיסרק או יכרכם, ומשא"כ של נחתומין דמייחדי לכלי אע"פ שלא סירק ולא כרכם, והראב"ד בפ"ה מכלים ה"א הוסיף לפרש דבעה"ב אינו מייחדו לכלי משום שאין תשמישו תדיר, וכ"כ בתוס' שאנץ פ"ז מעדיות מ"ז, ועיי"ש שהוסיף דאע"פ שהן משופין שמא לצורך תיבה שיפה אותן, וכ"כ הראב"ד בעדיות שם.

ובחי' הגר"א כתב, דכל הך דינא דאינו טמא כשאינו מיוחד לכך, הוא רק בפשוטי כ"ע המקבלין, כאשר כ"ה דעת הגר"א בכ"ד, דטומאת פשוטי כ"ע המשמשין אדם ומשמשי אדם, הוא רק בפשוטין המקבלין, ויתבאר במקומו בעזה"י, דאינם טמאים אא"כ מיוחדין לכך, אבל בכלי קיבול, ה"ה טמא אף בשאינו מיוחד לכך, וכדתנן העושה כלי קיבול מ"מ טמא, וזהו דתנן בסיפא בסרוד דאם גיפפו מד' רוחותיו טמא, ונת' להלן אות ט"ו.?עמש"נ להלן מ"ו עוד בד' הגר"א ביסוד דינא דהעושה כלי קיבול מ"מ טמא, דנתחדש בזה גם דסגי בקבלת פסולת, וזה כעין ד' הגר"א הכא, ועמש"נ עוד בזה לקמן פי"ז מט"ו.

ב] אמנם הנה הרמב"ם בפיהמ"ש ובפ"ה מכלים ה"א פירש דטהרת ארובות של בע"ב הוא משום דאין להן צורת כלי, וע"כ אינן מתטמאות אא"כ צבען וייפה אותן שבזה נעשית להן צורת כלי, ומשא"כ של נחתומין שהי' להן צורת כלי, וכ"כ הרא"ש, וצ"ע מלישנא דתוספתא שהביא הר"ש דשל נחתומין טמאות מפני שהן מיוחדין לכלי, ושל בע"ב טהורות עד שייחדם לכלי, והרי דטהרת של בעה"ב הוא משום שאין מיוחדים לכלי, ובפשוטו נ' דזהו מה שהשיג הראב"ד שם ע"ד הראב"ד מתוספתא, אך בכס"מ פירש ההשגה בע"א, וצ"ע.

ומחודש בד' הרמב"ם, דדינא הוא דאין כלי עץ מקב"ט, אלא בשיש עליו צורת כלי, וכן כלל הרמב"ם בהל' כלים שם, ז"ל, כלי עץ שאין עליו צורת כלי אע"פ שמשתמשין בו אינו מקבל טומאה, עכ"ל, וכ"ה בפיהמ"ש לקמן פכ"ד מ"ו, ז"ל, וכל שאין עליו צורת כלי בשום פנים ה"ה טהור מכל טומאה כלומר שאינו מקב"ט כלל, עכ"ל, וכ"ה מבו' גם בד' הרמב"ם בפיהמ"ש לקמן מ"ג ומ"ו ופכ"ב מ"ט ופכ"ו מ"א ומ"ב, ובדבריו בהל' כלים פ"ב ה"ח ופ"ה ה"ד והי"א ופכ"ז הי"ח, וכ"ה גם בדבריו בפ"ז ה"ב ה"ד ה"ט וה"י ופכ"ז הי"א בדין כלי עור, דבעינן שיהא להן צורת כלי, וכן מ' גם בדבריו בפ"ט ה"ד בדין תכשיט של מתכת, ובד' הראב"ד בפ"ב ה"ח ובפ"ה ה"א נ' שנחלק ע"ד הרמב"ם, וס"ל דליכא דינא דבעינן צורת כלי, עיי"ש, ובד' הר"ש לא מצינו להך מילתא דבעינן צורת כלי, אלא לקמן פכ"ד מ"ו בכת"י, עיי"ש.

ג] והנה כתב הרמב"ם פי"ח מכלים ה"י, ז"ל, כל הכלים שנשברו ונפסדה צורתן אין שבריהן מקבלין טומאה אע"פ שאותן השברים ראויין לתשמיש, חוץ משברי כ"ח שאם היה בהן חרס הראוי לקבל הרי הוא מקב"ט וכו', עכ"ל, והראב"ד השיג ע"ז, ז"ל, כמה אני תמה ע"ז, כי כל המשניות והתוספתות מלאות מזה שהכלי הנשבר ועושה מעין מלאכה ראשונה ובכ"ע שיהי' לו בית קיבול טמאים, וכשרבה הכתוב שברי כ"ח רבותא וכו', עכ"ל, ובס' מי נפתוח פרפר ל"ח אות ב' כתב בדעת הרמב"ם, דכל הא דכלי שנשבר ועושה מעין מלאכתו טמא, הוא רק בשצורת הכלי קיימת, אך כל שנפסד צורת הכלי ולא נשתייר אלא שבר, ה"ז טהור, וזהו מש"כ הרמב"ם דכל הכלים שנשברו "ונפסדה צורתן" אין שבריהן מקב"ט, וכן מ' בל' הרמב"ם פ"ו ה"א ופכ"ו ה"י דכלי שנשבר ונפסדה צורתו טהור, וזהו שנתחדש בכ"ח, דשבריו מקבלין טומאה אף אם אין צורת הכלי עליהן, וכ"ה מבו' בד' הגר"ח פי"ט מכלים, וכ"כ בס' עמק ברכה הל' נט"י בשמו, וכ"כ באבי עזרי פי"א מכלים, ועמש"נ בזה לעיל פי"ג מ"ב אות ד' ומ"ג אות א'.

וידוע לפרש בזה, דהרמב"ם והראב"ד לטעמייהו אזלי, דהרמב"ם דס"ל דדינא הוא דאין כלי נטמא אלא בשיש עליו צורת כלי, ע"כ ס"ל דה"נ כלי שנשבר ונפסדה צורתו טהור, אך הראב"ד דס"ל דכלי הראוי לתשמיש נטמא אף בשאין עליו צורת כלי, ע"כ ודאי דאף כלי שנשבר ונפסדה צורתו, אם אך הוא עושה מעין מלאכתו, ה"ה מקב"ט, וז"פ.

ד] הרמב"ם בפיהמ"ש כתב דכל טומאת ארוכות, הוא מדרבנן, דהוו פשוטי כלי עץ, וכ"כ בפי' הראב"ד עדיות פ"ז מ"ז ובתוס' שאנץ שם, ובשו"ת הרי"ד סימן ס"ב, ובד' הרמב"ם בפיהמ"ש נ' דס"ל דגזרו טומאה על כל פשוטי כ"ע, אך לדעת ש"ר צ"ל דארוכות הוו משמשי אדם ומשמשיו, או משום דרחבים הרבה, ואכמ"ל,?וית' במקומו ועיי"ש בד' הרי"ד שהוכיח מזה דיש לפשוטי כ"ע טומאה מדרבנן, וקשיא מזה ע"ד רשב"ם בב"ב דס"ו. דס"ל דפשוטי כ"ע לי"ב טומאה כלל, וכן דעת הראב"ד בפי' לתו"כ (מכת"י) שמיני פר' ו' בתי' בתרא, עיי"ש, ועמד ע"ז בחזו"א סימן כ' סק"ז.

ולכאו' צ"ל לדעתו, דאיירי הכא בשיש להן בית קיבול, ואפ"ה של בע"ב טהורין, משום דלא מייחדי לכלי, וס"ל דאף כלי קיבול שאינו מיוחד לתשמיש טהור, ודלא כמש"כ הגר"א דהך דינא הוא רק בפשוטין, או משום שאין עליהן צורת כלי, דאף כלי קיבול שאין עליו צורת כלי טהור, וכמש"נ להלן אות י"ג ובהערה שם.

ה] והנה בתשו' הרי"ד שם כתב, דבע"כ דאיירי הכא בארובות ובסרוד של עץ, דאילו של מתכת אפילו בע"ב נמי דהא פשוטי כלי מתכות טמאין, ועוד דכל ההוא פירקא בכ"ע מיירי וכו', עכ"ל, ומבו' בדבריו, דכל הא דארובות של בע"ב טהורות, הוא רק משום דטומאת פשוטי כ"ע אינה אלא מדרבנן, וע"כ פשיטא לי' דארובות של מתכת של בע"ב טמאין, כיון דפשוטי כלי מתכות טמאין מדאורייתא, ויתכן דמה"ט פשיטא לי' דאיירי הכא בפשוטין, דאם איירי במקבלין, מ"ט של בע"ב טהורין, הרי טומאתן מה"ת היא, וכנראה הוא משום דס"ל דכל הא דמטהרינן בשלא מייחד לכלי הגם שהוא משמש עתה לכך, הוא רק בטומאה דרבנן, דלא גזרו חכמים בכה"ג, גם יתכן דס"ל כדעת הרמב"ם דטהרת של בע"ב הוא משום דאין עליו צורת כלי, וס"ל דכל הא דבעינן צורת כלי, הוא רק בטומאה דרבנן, דלא גזרו חכמים בשאין עליו צורת כלי, ועמש"נ עוד להלן אות ט"ו.

ו] **דף של נחתומין שקבעו בכותל, ר"א מטהר וחכמים מטמאין,** בב"ב דס"ו. מפרשינן דר"א ס"ל דהמחובר לקרקע כקרקע וחכמים ס"ל דהמחובר לקרקע אינו כקרקע, ובחזו"א סימן י"ט סק"א עמד בזה, דהא תניא בשבת דנ"ח: דזוג של בהמה ועשאו לדלת וכו' טמא וכו' ואין עולין מטומאתן אלא בשנוי מעשה, ולא נחלק בזה אדם, וכתב די"ל דהכא איירי בשעשאה מתחילה לקבעה בכותל, א"נ ששינה בה וקבעה, עכ"ד, אך בהמש"ד כתב די"ל דס"ל לר"א דכיון דחשיב מחובר ל"ב שנוי מעשה, וברייתא דזוג דלא כר"א, ונראה דהטעם בזה הוא, דכל הא דאין הכלים עולין מטומאתן אלא בשנוי מעשה, הוא אם באנו לטהרן משום יחוד הכלי לדבר אחר, אך כל שבאנו לטהר משום דהוי הכלי כקרקע, ל"ב שנוי מעשה.

ובעיקר הנידון בזה, הנה בתשו' הרי"ד סימן ט"ז הובא בתורת הראשונים נסתפק בזה, ז"ל,, וכל הני דאייתי' דלא מבטלי בקביעותן לקרקע מתורת כלי דלא כר"א, א"נ י"ל אפי' ר"א מודה בהו, דע"כ לא פליג ר"א אלא בדף של נחתומין משום דדרך העולם לקובען בכותל וכדבר העשוי מתחלה לקובעו בכותל דמי, אבל בכל הני מודה, עכ"ל.

ז] בדעת חכמים דמטמאין משום דמחובר לקרקע אינו כקרקע, תמהו האחרונים, דמ"ט לא מטהרינן משום דנעשה לשמש עם הקרקע, ואמנם בד' הרמב"ם בפיהמ"ש לקמן פ"כ מ"ד מבו' דבאמת אין הדף מקב"ט, אלא בשלא נעשה מתחילתו לשמש עם הקרקע, ובד' הרמב"ם ספי"א מכלים מבו' דגם בכה"ג כל הא דהוא מקב"ט הוא רק משום דינא דאין הכלים עולין מטומאתן אלא בשנוי מעשה, וכדלהלן אות ח', אך אי"ז כפשטות הסוגיא בב"ב שם דחכמים מטמאין אף בשקולב"ח, וכ"ה בפירשב"ם שם, ועמש"נ בזה באורך לעיל פי"א מ"ב אות ט"ז - י"ח.

ח] הרמב"ם בספי"א מהלכות כלים כתב, ז"ל, שכל כלי מתכות שקבעם בקורה או בכותל מקבלין טומאה כשהיו עד שישנה את מעשיהם, לפיכך דף של נחתומין של מתכת שקבעו בכותל טמא וכו', עכ"ל, ומבו' בד' הרמב"ם דכל הא דהדף של נחתומין טמא, הוא רק משום דינא דאין הכלים עולין מטומאתן אלא בשנוי מעשה, אך אם עביד שנוי מעשה, אינו מקב"ט, וכ"ש דהיכא דקבעו ולבסוף חקקו, דאינו מקב"ט.

והאחרונים תמהו ע"ד הרמב"ם בזה, מסוגיא הגמ' בב"ב שם, דמבו' דחכמים מטמאין אף אם קולב"ח, והא דצינור דקולב"ח אינו פוסל את המקוה, הוא משום שהקילו בשאיבה דרבנן, וכ"כ הרמב"ם בפיהמ"ש מקואות רפ"ד, עמש"כ בזה הגרע"א במהדו"ק סימן ל"ט והחת"ס יו"ד סימן קצ"ח וסימן ר"ה והחזו"א סימן י"ט, ונת' בזה לעיל פי"א מ"ב אות ט' י', עיי"ש.

ט] הרמב"ם בפיהמ"ש כתב, דכבר אמרו בתלמוד בדף של מתכת מחלוקת שפשוטי כלי מתכות מקב"ט וכו', אבל דף של עץ כיון שאינו מקב"ט אלא מדרבנן אם קבעו בכותל ה"ה טהור לדברי הכל, עכ"ל, ולמד הרמב"ם לזה ממש"א ריב"ח בב"ב דס"ו: דבדף של מתכת מחלוקת, ופי' הרמב"ם דהיינו דבדף של עץ שטומאתו מדרבנן מודו רבנן דטהור.

ובפשוטו הוא מבו' כן בסוגיית הגמ' שם, דמסקינן התם דברייתא דצינור שחולב"ק פוסל את המקוה קולב"ח אינו פוסל את המקוה, אתיא כרבנן דדף, ושאני שאיבה דרבנן, ופירשב"ם, ז"ל, ודקשיא לך גבי צינור אפילו קולב"ח נמי יפסול למקוה לרבנן דמטמאי ליה גבי דף וחשיבי ליה כלי בכל ענינים אפי' בקולב"ח, שאני שאיבה דרבנן וכו' הוא דמקילי רבנן ואמרי אינו פוסל בקולב"ח, אבל לגבי דף דטומאתו מה"ת לעולם טמא אפי' בקולב"ח דס"ל לרבנן דכל המחובר לקרקע אינו כקרקע, עכ"ל, והרי דכל הא דתנן הכא דחכמים מטמאין, ואיירי אף בשקולב"ח, הוא רק בדף של מתכת שטומאתו מה"ת, אך בדף של עץ שאין טומאתו אלא מדרבנן, מודו רבנן דטהור.

אמנם באמת אי"ז מתישב בד' הרמב"ם, שהרי דעתו דכל הא דמטמאי רבנן בדף, הוא רק בשלא נעשה מתחילתו לשמש עם הקרקע, וכמש"נ לעיל אות ח', ולפ"ז הרי בע"כ דאיירי בשחולב"ק, ובכה"ג הרי ס"ל לרבנן דלא חשיב כקרקע אף בשאיבה דרבנן, וא"כ הי' בדין דה"נ לגבי טומאה יטמאו חכמים בכה"ג אף בדף של עץ, וצ"ל כמש"כ בחזו"א סימן י"ט סק"ב דאפשר דבדף של עץ אפי' קולב"ח טהור, דלא גזרו בזה כמו בשאיבה.

י] והר"ש כתב דבפ' המוכר את הבית מוקי לה אף בדף של מתכת, עכ"ל, ומ' דמפרש למש"א ריב"ח דבדף של מתכת מחלוקת, דהיינו דנחלקו אף בשל מתכת, אך ודאי דעיקר פלוגתייהו היא בשל עץ, דפירקין קעסיק בדיני כלי עץ, אך קשיא ע"ז מסוגית הגמ' בב"ב שם, דמודו רבנן בשאיבה דרבנן דאם קולב"ח אינו פוסל את המקוה, וא"כ הרי בדין דה"נ דף של עץ שקולב"ח לא יהא מקב"ט, וא"כ הא דמטמאי רבנן במתניתין ואיירי אף בשקולב"ח וכמבו' בסוגיא שם בע"כ דהוא רק בדף של מתכת, אך הנה הרא"ש העתיק ל' הר"ש וכתב דמוקי לה בדף של מתכת, ושמא תיבת אף שבד' הר"ש ט"ס היא.

ובנובי"ת יו"ד סימן ק"ט כתב לדחוק בד' הר"ש, דמש"כ דמוקי לה אף בדף של מתכת, הוא להא דמטהר ר"א, אך הא דמטמאי רבנן הוא רק בדף של מתכת, עיי"ש, וכ"כ גם במי"ט, ועיי"ש שכתב לישב עוד בזה, למש"כ התוס' בסוכה ד"ה. דלמ"ד דשלחן מסגרתו למטה היתה, דף של נחתומין של עץ מקב"ט מה"ת, ולמ"ד דמסגרתו למעלה היתה, מספק"ל אם טומאתו מדאורייתא, ומש"א בב"ב דס"ו. דטומאתו אינה אלא מדרבנן, לא קאי הכי למסקנא, ולפ"ז שפיר פליגי רבנן ומטמאי אף בדף של עץ, דטומאתו היא מה"ת, ומש"א ריב"ח דבדף של מתכת מחלוקת, אתא לאשמועינן דפלוגתייהו הוא אף בשל מתכת, דלא נימא דלא פליגי אלא בשל עץ, ור"א מטהר מטעם דאף דף הוי ככל פשוטי כ"ע שאין מקב"ט אלא מדרבנן, עכת"ד, והעירוני די"ל עוד בדעת הר"ש, דס"ל שלא הקילו חכמים רק בשאיבה דכל עיקר פסול ג' לוגין הוי מדרבנן, אך בטומאת פשוטי כ"ע לא הקילו חכמים, כיון דעיקר טומאת כ"ע דאורייתא היא.

יא] בעיקר המבו' בסוגיא דב"ב שם, דלס"ד דאיירי מתניתין בדף של עץ, מטמאי חכמים אף בשקולב"ח, וכ"ה בפירשב"ם שם, ובד' הר"ש מ' דכן הוא לפי האמת, וכנ"ל, קשיא טובא, דכל שקולב"ח, הרי מתחילתו הוא עשוי לנחת, ומ"ט הוא מקב"ט, ואף לדעת הראב"ד דכלי שאינו מחזיק מ"ס מקב"ט אף אם עשאוהו לנחת, מ"מ היכא שהוא מחובר לכותל אינו מקב"ט, וכמש"כ החזו"א סימן כ' סקי"ב, ונת' לעיל מ"א אות י"ד, ומצאתי שכבר עמד בזה בס' גידו"ט בתשו' סימן ג', עיי"ש.

ושמא י"ל, דכל הא דכלי העשוי לנחת אינו מקב"ט, הוא רק בכלי שמצ"ע הוא עשוי לנחת, ככלי המחזיק מ"ס, או כלי שאין דרך לטלטלו, אך דף שדרך לטלטלו, הרי דהגם שהוא קבעו בקרקע, לא חשבינן לי' ככלי העשוי לנחת, אך אי"ז מסתבר, דבפשוטו כיון שדרך הוא לעשות דף קבוע בקרקע, חשיב שפיר ככלי העשוי לנחת, הגם דדרך גם לעשות דף המטלטל, וצ"ע.

?עי' עוד בפי' הר"ש מכת"י לקמן פט"ז מ"ז דבית המזוזה חשיב כעשוי לנחת, אך בד' הרמב"ם והראב"ד פ"ב מכלים ה"ה מבו' דלא חשיב כעשוי לנחת, וצ"ע הטעם בזה.?

יב] **סרוד של נחתומין טמא ושל בע"ב טהור,** בטעם הא דשל בע"ב טהור, בפשוטו הוא תלוי בפלוגתת הר"ש והרמב"ם לעיל במתניתין בטעם הא דארוכות של בע"ב טהורין, דהר"ש פירש דהוא משום דלא מייחדי לכלי והרמב"ם פירש דהוא משום שאין עליהן צורת כלי, וה"נ הוא בסרוד של בע"ב, דלהר"ש טהרתו הוא משום דלא מייחד לכלי, ולהרמב"ם טהרתו משום דאין עליו צורת כלי, וכ"נ להדיא בל' הרמב"ם בפיהמ"ש בשלהי מתניתין.

ובפי' הראב"ד עדיות פ"ג מ"ט כתב דטעם טהרת סרוד של בע"ב, הוא משום דאינו מיוחד לכלי, אלא לפרקים הוא עושה עליו, ואם יזדמן לו לעשות ממנו מלאכה אחרת עושה, הלכך אם אינו מגופף כל סביביו אינו כלי והו"ל נסר בעלמא, עכ"ד, וכעי"ז כתב בחי' הגר"א, וזה כמש"נ לדעת הר"ש.

יג] והנה בד' הראב"ד בעדיות שם והרי"ד בתשו' ס"ב מבו' דסרוד אין לו בית קיבול, אך הנה הרמב"ם בפיהמ"ש כתב דסרוד הוא כלי עץ שמשתמשין בו בעת הלישה לרחיצת הידים ולסוך בו את פני הפת וכו', ובפ"ה מכלים כתב שנותנים בו המים שמקטפין בו, והר"ש כתב בשם רה"ג דהוא כמין עריבה שהיא לתשמיש הנחתום ללוש בו,[[1]](#footnote-2) ובפשוטו לפי דבריהם יש לו בית קיבול, וכן צ"ל לדעת הרשב"ם והראב"ד בתו"כ דפשוטי כ"ע אין להן טומאה כלל, וכמש"נ לעיל אות ד', ומבו' לפ"ז דאף כלי קיבול אינו מקב"ט אלא בשיש לו צורת כלי להרמב"ם ובשהוא מייחדו לכלי להר"ש.[[2]](#footnote-3)?ועי' לעיל מ"ג שנת' ללמוד כן גם מד' הר"ש והרמב"ם שם?.

אך בכס"מ בהל' כלים שם תמה ע"ד הרמב"ם, דא"כ מ"ט של בע"ב טהור, ונ' מזה דס"ל דבכלי קיבול ל"ב שיהא עליו צורת כלי, ועיי"ש שכתב דאפשר דה"ק שנותנים בו כלי של מים, והוא עצמו אין לו בית קיבול, עכ"ד, ועמש"נ עוד בזה להלן אות ט"ז.

יד] והנה בפי' הר"ש מכת"י כאן, מבו' דסרוד וסרידה א' הוא, וכ"כ הר"ש לעיל פ"ח מ"ג ובאהלות פי"ב מ"ב, ולפ"ז מבו' דהא דתנן הכא דסרוד של בע"ב אינו מקב"ט, אי"ז דין מסוים לגבי קבלת טומאה, אלא אין עליו תורת כלי כלל, וכדתנן לעיל פ"ח מ"ג שאינו מציל מיד כ"ח, ולפי' הערוך הוא אף בשיש לו תוך, וכדתנן באהלות פ"ה מ"ו ופי"ב מ"ב שהוא נעשה אהל, וזה מתפרש כמש"כ הראב"ד בעדיות דאינו כלי והו"ל נסר בעלמא, אך בתוי"ט הוכיח מד' הרמב"ם בפיהמ"ש דסרוד וסרידה ב' כלים הם, ולפ"ז לא למדנו דסרוד של בע"ב אין עליו תורת כלי כלל.

טו] **גיפפו מד' רוחותיו טמא,** בפי' הראב"ד עדיות פ"ג מ"ט מבו' דהוא משום שעי"ז הוא נעשה כלי קיבול, וכל הא דמטהרינן בסרוד משום שאינו מיוחד לכלי, היא רק בדהוי פשוט, דאינו כלי אלא נסר בעלמא, עיי"ש בדבריו, וכעי"ז כתב בחי' הגר"א, דהא דכשאינו מיוחד לכלי טהור, הוא משום דטומאת פשוטי כלי עץ המקבלין, הוא רק בשהן מיוחדין לכך, אבל אם גיפפו מד' רוחותיו דהו"ל כלי קיבול, הרי דכלי קיבול מ"מ טמא.

ולפ"ד הרי"ד שהבאנו לעיל אות ה' דכל הא דמטהרינן בשל בע"ב, הוא רק משום שאין טומאתן אלא מדרבנן, הרי דמה"ט אם גיפפו מד' רוחותיו דהוי כלי קיבול שטומאתו מה"ת, אף של בע"ב טמא.

טז] אמנם לפשטות ד' הרמב"ם והר"ש דסרוד עצמו הוי כלי קיבול, אשר כן צ"ל גם לדעת הרשב"ם והראב"ד בתו"כ וכמש"נ לעיל, ואפ"ה הוא טהור משום שאין עליו צורת כלי, או משום שאינו מיוחד לכלי, צ"ל דהא דתנן דאם גיפפו מד' רוחותיו טמא, הוא בשעשה לו עוד גיפופין, דעי"ז נעשה עליו צורת כלי וה"ה מתייחד לכלי.

ויתכן עוד בזה, דהנה לעיל פ"ח מ"ג תנן דסרידה שאין לה גפיים אינה מצלת מיד כ"ח משום שאינה כלי, ופירש הערוך הביאו הר"ש שם דגפיים היינו אזנים וי"א דהוא לולאות, ובפשוטו אזיל לטעמי' שיש לסרידה בית קיבול ובע"כ לפרש גפיים בע"א, ומבו' לפ"ז, דכל הא דסרידה לא חשיבא ככלי הוא רק בשאין לה אזנים או לולאות, דכה"ג לא מייחד לכלי, ולפ"ז קרוב הדבר לפרש דאף הא דתנן הכא גיפפו מד' רוחותיו טמא, היינו שעשה לו אזנים או לולאות מד' רוחותיו, דעי"ז הוא מתייחד לכלי ויש עליו תורת כלי, ול' גיפפו הוא כל' גפיים, וכ"ה מבו' בד' הר"ש שם לפי' קמא, עיי"ש, אך צ"ע דבפשוטו הא דאם יש לה גפיים הויא כלי, הוא בשיש לה גפיים מב' צידי', ול"ב שיהא לה גפיים מד' רוחות, וצ"ע בזה.

טז] **נפרץ מרוח אחת טהור,** בפי' הראב"ד עדיות פ"ג מ"ט הק' בהא דתנן התם דטבלא שנחלקה לשנים וכו' דהגדול טמא, שהרי אינו מגופף לבזבזין מד' רוחותיו, והכא תנן בסרוד של בעה"ב דאם נפרץ מרוח א' טהור, וכתב לישב, דשאני סרוד של בע"ב שאינו מיוחד לכלי אלא לפרקים הוא עושה עליו ואם יזדמן לו לעשות ממנו מלאכה אחרת עושה, והלכך אם אינו מגופף כל סביביו אינו כלי דהו"ל נסר בעלמא, והיינו דכיון שאינו מיוחד לכלי, אין עליו תורת כלי, אלא בשהוא מגופף כל סביביו, דהוי כלי קיבול, אבל טבלא שהיא מיוחדת לכלי אע"פ שאינה מגופפת טמאה מדרבנן, כדאמרינן בב"ב שאני פשוטי כ"ע דרבנן, תדע דהא סרוד של נחתומין וכו' פשוטין הן וטמאים משום שמיוחדים לכלים, עכ"ד, ועי' עוד בזה בתוי"ט לעיל פי"ב מ"ו, ובחזו"א סימן ט"ו סק"ח.

יז] והנה למש"נ לעיל אות ט"ו לדעת הרמב"ם והר"ש דהא דאם גיפפו מד' רוחותיו טמא, אי"ז משום שעי"ז נעשה כלי קיבול, אלא הוא משום דעי"ז נעשה עליו צורת כלי וה"ה מתייחד לכלי, הרי ממילא דהא דאם נפרץ מרוח א' טהור, אי"ז משום דבטל תורת כלי קיבול מיני', שהרי הסרוד עצמו הוא כלי קיבול, אלא הוא משום דעי"ז בטל ממנו צורת כלי, ובטל יחודו לכלי, וכ"ה למש"נ שם לדון לפ"ד הערוך דגיפפו היינו שעשה לו אזנים או לולאות, דלפ"ז הא דאם נפרץ מרוח א' טהור, לא קאי כלל על דפנותיו, אלא שנפרץ אוזן א' או לולאה אחת, דעי"ז בטל תורת כלי מעליו, ולפ"ז לא למדנו מזה דכלי קיבול שנפרץ מרוח אחת בטל תורת כלי קיבול מיני', ומתישב בזה ד' הב"י סימן ר"א שנסתפק לומר דכלי קיבול שניטלו כל שפתותיו טמא, כיון שמתחילה הי' מקבל ועכשיו לא נשבר לגמרי, וכל הא דפשוטי כ"ע טהורין היינו דוקא כשמעולם ל"ה להם בית קיבול, וקשיא ע"ז מהא דתנן הכא דאפי' אם נפרץ מרוח א' טהור, אך לפי הנ"ל ניחא.

יח] **ר"ש אומר אם התקין להיות קורץ עליו טמא,** בחי' הגר"א כתב דסרוד של בע"ב אינו מקב"ט אף בשסירקו, דרק בארובות מהני סירקו דאז מייחדו ולא זריק לי', אבל סרוד אינו מייחדו דצריך לו לתשמישין אחרים, וע"כ ל"מ לו יחוד, ור"ש מחמיר יותר בסרוד שאפי' התקין סגי לי', עכ"ד.

יט] **וכן המערוך טמא,** הר"ש הביא מפי' רה"ג והערוך שפירשו דהוא עץ שמרדדים בו את הרקיקין, והרמב"ם בפיהמ"ש ובפ"ה מכלים ה"א פירש שהוא הלוח שמסדר עליו הנחתום את הלחם, ובחי' הגר"א תמה על פי' רה"ג והר"ש, שהרי פשוטי כלי עץ הוא ואינו מקבל כלום, וא"כ מ"ט הוא מקב"ט, ובמי"ט כתב דאפשר דחשיב כמשמש אדם ומשמשי אדם, אך הגר"א לטעמי' אזיל, דס"ל דאף משמש אדם ומשמשיו אינו מקב"ט אלא בשהוא מקבל, וכ"כ המי"ט שם, ואכמ"ל? וית' במקומו?.

כ] והנה כתב הרמב"ם פ"ה מכלים ה"א, והלוח שעורכין עליו טמא, והראב"ד כתב ע"ז דזה שיבוש, ובכס"מ שם פירש מכוון ההשגה, דמשמע לי' להראב"ד דהא דתנן וכן המעריך טמא, הוא מדברי ר"ש ולית הלכתא כוותי', ועיי"ש שכתב דהרמב"ם סובר דאת"ק קאי,[[3]](#footnote-4) עכ"ד, וכ"כ התוי"ט, אך בשושנים לדוד במרכה"מ ובמי"ט פירשו דמכוון ההשגה הוא במה שפירש הרמב"ם דמערוך הוא הלוח שעורכין עליו, וע"ז פליג הראב"ד וס"ל כפי' רה"ג ודעימי' דהוא עץ שמרדדין בו.

?עי' היטב בפי' הר"ש אהלות פי"ב מ"ב, דסרידה אם אין לה לבזבז טפח ה"ה מקב"ט משום דחזיא לשכיבה, ואם יש לה לבזבז טפח ולא חזיא לשכיבה ה"ה טהורה, וכתב שם דאינה מקב"ט בתורת כלי קיבול, משום דאין לה לבזבז מד' רוחותי', עכ"ד, ומבו' בדבריו דאם הי' לה בית קיבול מד' רוחותי' היתה מקב"ט בתורת כלי קיבול, עיי"ש.

אך נ' מדבריו שם דהיינו רק בשל נחתום, שהרי של בעה"ב תנן במתניתין דטהור, והתם פירש הר"ש דהוא מקב"ט משום דחזי למדרס, וא"כ מ"ט הכא אינו מקב"ט, ובע"כ דד' הר"ש התם קיימי בשל נחתום, וצ"ל דגם לגבי מדרס חלוק של נחתום משל בעה"ב, ואי"ז מתישב כ"כ, וצ"ע בזה.

?בל' הרמב"ם בהלכות לא נתפרש דטהרת סרוד הוא משום שאין עליו צורת כלי, עיי"ש, וצ"ע, ואם אכן טעם אחר הוא, מבו' הא דהכא ל"מ מה שסירקו וכרכמו, אלא בעינן שיעשה לו דפנות.

?עי' באהלות דהוא נעשה אהל, ועי' בפלוגתת הראשונים אם פשוטי כ"ע נעשין אהלים, ואכמ"ל, ועי' הע' 18.

1. ובפי' הר"ש מכת"י כתב דלעיל פירשתי ברפ"ח מ"ג, ועיי"ש שפירש מתחילה דסרידה היא לתשמיש הנחתום להניח בו עיסה אחר שנילושה עיסתו או להניח בה קמח עליו סובין, ואח"כ הביא פי' הערוך שסרידה כמין עריבה שהיא לתשמיש הנחתום ללוש בה, ומ' בדבריו דלפי' קמא אין לה בית קיבול, ולפי' הערוך יש לה בית קיבול, והא דתנן שאין לה גפיים היינו אזנים או לולאות, אך בפי' הרע"ב שם כתב דגם לפי' הערוך אין לו בית קיבול, ובמי"ט משנ"א ותוא"ש שם תמהו ע"ז. [↑](#footnote-ref-2)
2. וכ"נ להדיא בל' הרמב"ם בפיהמ"ש בשלהי מתניתין, דגם כלי קיבול אינו מקב"ט אלא בשיש עליו צורת כלי, ?וכן מוכח מלקמן מ"ג בים נפה, דלפי' הרמב"ם נ' להדיא דהוי כלי קיבול, ומ"מ הוא טהור משום שאין לו צורת כלי, עמש"נ שם?, והנה אמנם כתב הרמב"ם פ"ה מכלים ה"ד דמצודה של עכברים טהורה לפי שאין לה בית קיבול ואין עלי' צורת כלי, ומ' דבבית קיבול ל"ב צורת כלי, אך נ' כונתו דטעמא קאמר, דמשום שאין לה בית קיבול ע"כ אין עלי' צורת כלי, ולמד לזה מתוספתא דתניא דאם יש לה בית קיבול טמא, והרי דכל הא דאין עלי' צורת כלי, הוא רק משום שאין לה בית קיבול, גם י"ל דמפרש כפי' הגר"א בהגהותיו בשלהי פירקין דזהו טעם החילוק בין של חולדה לשל עכברים, דשל חולדה יש לה בית קיבול ושל עכברים אין לה בית קיבול, אך לעולם גם בכלי קיבול אם אין עליו צורת כלי ה"ה טהור. [↑](#footnote-ref-3)
3. ובחזו"א סימן כ' סק"ד הק' ע"ז, דאי קאי את"ק, א"כ מאי וכן וע"כ בשל נחתומין, וברמב"ם מ' דבשל בעה"ב איירי, עכ"ד, אך לכאו' י"ל, דהא דתנן וכן, היינו דכ"ה דסרוד של נחתומין טמא משום שיש עליו צורת כלי, וכן סרוד של בע"ב שגיפפו מד' רוחותיו טמא משום שיש עליו צורת כלי, ה"נ מערוך אף של בע"ב טמא, משום שיש עליו צורת כלי, וכ"ה מבו' בד' הרמב"ם בפיהמ"ש דזהו כללא דכולה מתניתין, דהכלים ששנו שהן טמאין הוא משום שיש עליהן צורת כלי, והכלים ששנו שהן טהורין הוא משום שאין עליהן צורת כלי. [↑](#footnote-ref-4)