20 טיט
קטגוריות: ש_ס / נו מקוואות / מקוואות - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים

יום ה' ט"ז מנ"א תשס"ו

א] מקואות פ"ב מ"י, מקוה שיש בו מ' סאה מים וטיט, ר"א אומר מטבילין במים ואין מטבילין בטיט, ר' יהושע אומר במים ובטיט, באיזה טיט אמרו בטיט שהמים צפין על גביו, היו המים מצד א' מודה ר' יהושע שמטבילין במים ואין מטבילין בטיט.

ובפי' הר"ש מכת"י, ז"ל, בטיט שהמים צפין על גביו מטבילין לר' יהושע ולר"א אין מטבילין, ואפי' רגליו שוקעות בטיט מטבילין לר' יהושע כדתנן בפ"ז גבי מטה מפני שהמים מקדמין, ובהכי פליגי ר"א ור' יהושע דר"א לית לי' האי סברא, אבל אם הי' מטביל קטן במים הצפין ע"ג הטיט ולא הי' שוקע בטיט כלל, בהא מודה ר"א דעלתה לו טבילה כדקתני במתניתין, עכ"ל.

ומבו' בד' הר"ש, דטעמא דר' יהושע דמטבילין אף בטיט, הוא משום דינא דהמים מקדמין, ואשר זהו טעם החילוק בין טיט שהמים צפין על גביו לטיט מצד א', דבטיט שהמים צפין על גביו המים מקדמין, ובטיט מן הצד אין המים מקדמין, וכ"ה בפי' הרע"ב במתניתין.

ולהלן פ"ז מ"ז תנן, הטביל בו את המטה אע"פ שרגלי' שוקעות בטיט העבה טהורה מפני שהמים מקדמין, ופי' הר"ש, ז"ל, בטיט העבה שאינו נרוק ואין מטבילין בו, עכ"ל.

ובפשוטו מכוון הר"ש, דכל דינא דמתניתין הוא בטיט העבה שאין מטבילין בו, ובזה הוא דנתחדש דמ"מ אם הטביל בו את המטה טהורה מפני שהמים מקדמין, אך בטיט הנרוק מטבילין בו אף בלא הא דהמים מקדמין.

וצ"ע בזה, שהרי לפ"מ שפירש הר"ש במתניתין אף בטיט הנרוק אין טובלין בו אלא משום שהמים מקדמין, וא"כ דינא דמתני' דהמים מקדמין שייך אף בטיט הנרוק.

אמנם הנה ל' המאירי שם, אע"פ שרגלי' נוגעות בטיט העבה, ר"ל שאינו נרוק ואינו "מצטרף למקוה", עכ"ל, ואולי כן צ"ל גם בד' הר"ש, ולפ"ז י"ל דאף אמנם גם בטיט הנרוק בעי' לדינא דהמים מקדמין, מ"מ מתני' רבותא קמ"ל, דאף טיט העבה שאינו מצטרף למקוה, מ"מ מהני הטבילה משום דהמים מקדמין, וצ"ע עוד בזה

וע' חזו"א שנקט דדינא דמתני' דמטבילין אף בטיט אי"ז משום דינא דהמים מקדמין, ועיי"ש מ"ט בעי' להך דינא, תיפו"ל מדינא דהמים מקדמין, ובגלות עליות כתב, דל"ש המים מקדמין אלא בשיש רוב מים ע"פ הטיט, אך הכא איירי בשהמים צפין ע"ג הטיט והן קלושין ודקין, ול"ש בזה המים מקדמין.

והנה ל' המאירי בפירושו למתני', באיזה טיט אמרו בטיט שהמים צפין על גביו, שנמצאו המים מעורבין, עכ"ל, וזה דלא כהר"ש, דהטעם הוא משום דהמים מקדמין, אלא טעם אחר יש בזה, וצ"ב.

עו"כ המאירי, ז"ל, ואח"כ בא לפרש איזהו הטיט שראוי להצטרף אם כשהוא לצד אחד או לטבול בו כשהמים צפין על גביו, ופירש בו שהוא לח כ"כ שהוא נמחה במים והוא שנקרא טיט הנרוק במקומות אחרים וכו', עכ"ל, ולהדיא דאין הטעם משום המים מקדמין, דהרי דינא דהמים מקדמין הוא אף בטיט העבה, ואילו הך דינא דכשהמים צפין על גביו מטבילין אף בטיט, הוא רק בטיט הנרוק, וז"ב.

ב] והנה ביראים סי' כ"ו פירש לדינא דהמים מקדמין דהיינו שכבר עלתה לו טבילה תחילה קודם ששקעו הרגלים בטיט, ולפ"ז בע"כ דדינא דמים צפין על גביו שמטבילין אף במים דין אחר הוא, ועיי"ש ביראים דפירש דאם פרה שוחה ושותה יש עליהם תורת מים, ואם לאו אין עליהם תורת מים, עכ"ד.

וכ"ה בפסקי רי"ד שבת דס"ה: דדינא דהמים מקדמין הוא שכבר עלתה טבילה למיטה קודם חציצת הטיט, ולפ"ז בע"כ דדינא דמים צפין על גביו דין אחר הוא.

וכ"ה גם למה שפירש בפיהמ"ש להרמב"ם בפ"ז, ז"ל, המטה היא גבוהה מאד ומקוה זה קטן מפני שהוא ארבעים סאה מכוונות, וכיון שאי אפשר לו שתהא כל המטה במים ויצופו עליה אלא אם כן שקע רגלי המטה בטיט העבה שבקרקע המקוה הרי זה טהור, לפי שהרגלים הללו השוקעין בטיט לא יגיעו לטיט אלא לאחר שטיהרום המים והוא אמרו מפני שהמים מקדמין, עכ"ל, דג"כ מבו' דהא דמהני הוא משום שהי' הטבילה מתחילה במים, וכ"ה בל' הרמב"ם פ"ח ממקואות הי"ב, ז"ל, שהרי לא נטבעו בטיט עד שטבלו במים תחילה, ולפ"ז אי"ז מתישב בטעמא דר' יהושע דמתני' דאמר דמטבילין אף בטיט, וז"פ.

וכן נ' בל' הרמב"ם פ"ח ממקואות ה"י, מקוה שיש בו מ"ס מים וטיט מטבילין אף בטיט, באיזה טיט מטבילין, ב"טיט הרך" שהמים צפין על גביו, עכ"ל, והנה מש"כ טיט הרך, הוא כמש"כ לעיל מינה בה"ט טיט הרך שהפרה שוחה וכו' ה"ז נמדד עם המקוה, וזהו שכתב דאף מטבילין בטיט זה כשהמים צפין על גביו, והנה אם הא דמטבילין אף בטיט הוא משום דינא דהמים מקדמין, הרי הך דינא הוא אף בטיט העבה, וכדתנן בפ"ז, ובע"כ שדין אחר הוא, וכבר הוכיח כן בגלות עליות, ועיי"ש שדקדק כן גם בל' הטושו"ע.

ג] ז"ל ראבי"ה סי' תתקפ"ט, ואחרי שביארנו עניין זה צריכין אנו לבאר אחרי סילוק הטיט, והמים עכורין אם הם ראויים לטבילה או לאו. ופשטי' לה מדתני' בפ' כל הבשר מים שנפסלו משתיית בהמה בכלים פסולין בקרקע כשירין רשב"א אומר אף בקרקע טובל בהן כל גופו וכו', ולא שנא שנפסלו משתיית בהמה על ידי חמימותן דומיא דחמי טבריא דאיירינן בה בין על ידי טיט, דגרסינן בפ"ב דזבחים אמר ר"ל כל המשלים למי מקוה משלים למי כיור לרביעית אינו משלים, למעוטי מאי אילימא למעוטי טיט הנרוק היכי דמי אי דפרה שוחה ושותה מהן אפילו לרביעית נמי ואי אין פרה שוחה ושותה מהן אפילו למקוה נמי אינו משלים, אלא למעוטי יבחושים אדומים אפילו בעינייהו נמי דהא תני רשב"ג אומר כל שתחילת בריית' מן המים מטבילין בו, ואמר רב יצחק בר אבדימי מטבילין בעינו של דג וכו', ותנן בפ"ב דמקואות מקוה שיש בה ארבעים סאה מים וטיט ר' אליעזר אומר מטבילין במים ואין מטבילין בטיט ר' יהושע אומר במים ובטיט באיזה טיט אמרו שהמים צפין על גביו היו המים מצד אחד מודה ר' יהושע שמטבילין במים ואין מטבילין בטיט באיזה טיט אמרו וכו', "ונ"ל דהיכא דהמים צפין על גביו, פרה שוחה ושותה, אבל כשהטיט בצד אחד אין שותה ממנו ואין מטבילין בו והוא הדין דאינו משלים אלא דהך עדיפא ליה דכשהמים מצד אחד דמטבילין במים", ובפ"ז דמקוואות תנן אילו מעלין ולא פוסלין השלג והברד והכפור והגליד והמלח והטיט הנרוק. משמע דטיט הנרוק משמע דוקא מעלין דהיינו משלים אבל לא מטבילין בו לכתחילה לעשות רק ממנו מקוה. תדע דקתני עלה העידו אנשי מידבא משמו של ר' עקיבא שאמר להן צאו והביאו שלג ועשו מקוה בתחילה, מכלל דת"ק דווקא משלים קאמר. וכן מוכח בסמוך דקתני כיצד מעלין ולא פוסלין וכו', עכ"ל.

ודבריו מחודשים טובא, ולפי דבריו מדוקדק לישנא דמתני 'באיזה טיט אמרו בטיט שהמים צפין על גביו, היו המים מצד א' וכו, דלישנא דמתני' משמע דהוא חילוק בסוגי הטיט.

אך צ"ב, דהרי ברישא דאמר ר"א מטבילין במים ואין מטבילין בטיט, הרי מ"מ הטיט משלים לשיעור מ"ס, וא"כ היאך נימא דהא דתנן מודה ר' יהושע שמטבילין במים ואין מטבילין בטיט איירי בדאיכא במים מ"ס ואין הטיט משלים, וצ"ע.

ד] גרסינן בסוכה די"ט: , טיט הנרוק יוכיח שמצטרף למ' סאה והטובל בו לא עלתה לו טבילה, ופירש"י, ז"ל, שמצטרף, להשלים שיעור ארבעים סאה, והטובל בו, בארבעים סאה שכולו טיט נרוק, לא עלתה לו טבילה, דהכי תנן במסכת מקואות, אלו מעלין ולא פוסלין וכו' וטיט הנרוק, ומעלין היינו משלימין, אשלומי אין בפני עצמו לא, עכ"ל.

וכד' רש"י פירש גם הראב"ד בשער המים סי' ב', ז"ל, ואלו מעלין ולא פוסלין וכו' וטיט הנרוק, וזהו שאמרנו במס' סוכה טיט הנרוק יוכיח שהוא מצטרף לארבעים סאה ומיהו אין טובלין בו, כלומר אין טובלין בו בפני עצמו, ומפורש בזבחים טיט הנרוק שהוא מצטרף, דוקא שהפרה שוחה ושותה הימנו, ועל שם שהוא יכול להריקו מכלי אל כלי נקרא נרוק, עכ"ל.

והתוס' בסוכה שם הביאו פירש"י, וכתבו, ז"ל, וקשה דמה יוכיח הוא זה דאויר נמי בפני עצמו לא, ואי"ז יוכיח דטיט הנרוק בשעה שהוא משלים חזי לטבילה, ול"ד לאויר דאין ישנים תחתיו אפי' בשעה שהוא מצטרף, ונראה דטיט הנרוק נמי אפילו בשעה שמצטרף אין מטבילין בו, והכי תנן במסכת מקואות פרק שני, מקוה שיש בו מ' סאה מים וטיט, ר"א אומר מטבילין במים ואין מטבילין בטיט ר' יהושע אומר במים ובטיט, באיזה טיט אמרו בטיט שהמים צפין על גביו, ואם היו המים מצד אחד מודה רבי יהושע שמטבילין במים ואין מטבילין בטיט, עכ"ל, וכן תמהו הר"ש והרא"ש בפירושם למתניתין על פירש"י.

והנה מלבד מה דקשיא על פירש"י דל"ד לאויר, עוד קשיא בעיקר מה שפירש"י דהא דאין מטבילין בו הוא במקוה שכולו טיט, וקשיא שהרי אף בדיש במקוה מים וטיט אין מטבילין בטיט, וכדתנן במתניתין, וא"כ פשיטא דמקוה שכולו טיט אין מטבילין בו, ובד' רש"י מוכח דבדיש במקוה מים וטיט מטבילין אף בטיט, וזה נסתר ממשנתינו.

[ולכאו' לפ"ד הראבי"ה שהבאנו לעיל סק"ג, י"ל ד' רש"י בע"א, שהרי לדבריו היכא דפרה שוחה ושותה הימנו, דהיינו בשהמים צפין על גביו, אף מטבילין בטיט, וזהו מש"א דמ"מ אם כל המקוה טיט אין מטבילין בו, ולפ"ז אין המכוון דכל המקוה טיט, אלא איירי שיש מעט מים צפין על גביו, ועדין צ"ע אם יל"פ כן].

ה] אמנם ישוב ד' רש"י נלמד מד' השטמ"ק בזבחים דכ"ב., דהנה בגמ' שם אמרו, אמר ר"ל כל המשלים למי מקוה משלים למי כיור לרביעית אינו משלים, למעוטי מאי, אילימא למעוטי טיט הנדוק, היכי דמי אי דפרה שוחה ושותה ממנו אפי' לרביעית נמי, ואי אין פרה שוחה ושותה ממנו אפילו למקוה נמי אין משלים.

והתוס' שם הקשו, ז"ל, ויש תימה מנא ליה האי שיעורא דכל הני תנאי דמסכת מקואות לא מיירו בשתיית פרה, עכ"ל, והר"ש בפירושו למתניתין כתב דשמא כל הנך שיעורי דהני תנאי בהכי תלוי טעמייהו, דמר סבר דבהאי שותה ובהאי אינה שותה, ואין שייך לומר ניחזי אנן דאין כל הפרות שוות, עכ"ל.

אמנם בשטמ"ק שם כתב לישב, ז"ל, ונראה התם דלא איירי אלא לענין הטבלה במים, מפליג בין קנה יורד ואינך חילוקים כדמפרש התם, אבל הכא איירי בהטבלה בטיט עצמו, ובקנה יורד עצמו איכא לאפלוגי, ולא משכח"ל אלא בין שוחה ושותה הפרה לאין שוחה ושותה, עכ"ל.

ולפ"ד השטמ"ק הרי מבו' בסוגיא דהתם דכל הא דתנן הכא במתניתין דאין מטבילין בטיט, הוא בטיט שאינו נרוק, אך בטיט הנרוק מטבילין אף בטיט, ולפ"ז הרי מבו' היטב ד' רש"י והראב"ד שפירשו דרק במקוה שכולו טיט הנרוק אין מטבילין, משום דבאמת במקוה שיש בו מים וטיט הנרוק מטבילין אף בטיט, וז"פ.

אמנם אכתי צ"ב, דאם אף טיט שאינו נרוק מעלה את המקוה, א"כ מ"ט תנן במתניתין רפ"ז דטיט הנרוק מעלה את המקוה, והרי אף טיט שאינו נרוק מעלה, וכנר' צ"ל בזה, דמתני' דהתם איירי בהנך שמעלין את המקוה וטובלין אף בהן, אך טיט שאינו נרוק הגם שהוא מעלה את המקוה, הרי מ"מ אין טובלין בו.

אך צ"ע רב בזה בל' הראב"ד שכתב, ומפורש בזבחים טיט הנרוק "שהוא מצטרף", דוקא שהפרה שוחה ושותה הימנו, עכ"ל, וכ"ה גם בד' הראב"ד בסימן ד', ז"ל, ואלו מצטרפין לשיעור מקוהוכו' וטיט הנרוק והוא שתהא פרה שוחה ושותה הימנו, והרי להדיא דכל שאין פרה שוחה ושותה הימנו אף אינו מצטרף, וצע"ג, וק' לדחוק במתניתין דאה"נ אין טיט זה מצטרף, דא"כ כל מש"א בסיפא באיזה טיט אמרו בטיט שהקנה יורד מאליו וכו', ונחלקו בזה תנאי, לא קאי אלא על הא דלר' יהושע בטיט שהמים צפין על גביו מטבילין אף בטיט, ואי"ז במשמע כלל, גם להדיא בתוספתא פ"ג דהנך תנאי אתי לפרושי איזה טיט נמדד ומשלים למ' סאה.

ואולי יש לדחוק בד' הראב"ד, עפמש"כ הראב"ד בסימן ג', ז"ל, ואי קשיא לך מאי שנא מטיט הנרוק שאינו פוסל את המקוה ואפילו בכלי כדכתיבנן לעיל, התם טיט הנרוק, הכא טיט העבה שהמים שבו אינו מעורבין עמו והם נמשכין לצד אחד וה"ה כאילו הם בפני עצמם, ומשום הכי פוסלין בג' לוגין, עכ"ל, ולפ"ז י"ל דזהו מש"כ הראב"ד דטיט העבה אינו מצטרף, משום שהמים שבו נפסלין בשאיבה, וע"כ אינם מצטרפין, אך אי"ז במשמעות ל' הראב"ד כלל, בשגם כל הדין דטיט הנרוק אינו נפסל בשאיבה, הביא הראב"ד בהמשך דבריו, עיי"ש.

ו] והנה נמצא פלוגתת הראשונים בביאור סוגיא דזבחים, אם מכוון הגמ' דאפי' למקוה אינו משלים, היינו שאף אינו משלים לשיעור מ' סאה, או היינו דאין מטבילין בו, אך לעולם הוא משלים למ' סאה.

ומכלל הדברים נלמד דפליגי בהשלמה לרביעית, אם ה"ז דומה להשלמה למ' סאה, או ה"ז דומה לטבילה בתוכו, שהרי לדעת התוס' אף בגוונא דפרה שוחה ושותה הימנו, אין טובלין בו, ואך הוא משלים למ' סאה, ומ"מ אמרי' בגמ' דה"נ הוא משלים לרביעית, והרי דהשלמה לרביעית דמיא להשלמה למ' סאה, ואילו לפמש"כ השטמ"ק הוא להיפך, שהרי בגמ' פריך דאי אין פרה שוחה ושותה הימנו אפי' למקוה נמי אין משלים, והרי לפ"ד השטמ"ק אף בכה"ג ה"ה משלים למ' סאה, ואך שאין טובלין בו, ואפ"ה פריך דכיון שאין טובלין בו, ה"נ ודאי דאין משלים לרביעית, ומאי קאמר ר"ל, ודו"ק, וצ"ב ביסוד הפלוגתא בזה.

ועכ"פ נ', דאין להעיר מ"ט לא ניח"ל להתוס' בזבחים לפרש כפי' השטמ"ק, שהרי התוס' ס"ל דבע"כ מכוון הגמ' הוא דלמקוה אינו משלים, דאם הוא משלים ואך דאין טובלין בו, א"כ מאי פריך אפי' למקוה נמי, הרי כיון דמ"מ למקוה הוא משלים, זהו דקמ"ל ר"ל דלרביעית אינומשלים, שהרי לדעת התוס' השלמה לרביעית דמיא להשלמה למ' סאה, וז"פ.

ז] ובמשה"ק התוס' ודעימייהו על רש"י, דל"ד טיט לאויר, דאויר אף בשעה שמצטרף אין ישנים תחתיו, נ' די"ל בדעת רש"י, דס"ל דשיעור מ"ס הוי שיעור במעשה הטבילה שיטבול במ' סאה, וא"כ ל"ש שיהא דבר המצטרף ואין טובלין בו, והא דטיט שאינו נרוק מצטרף ואין טובלין בו, נ' דהוא משום דל"ה זה מעשה טבילה, וכל' היראים דמקום יבש חשבי' לי', וא"כ אין לדמות ד"ז לאויר, דאין ישנים תחתיו, ובע"כ דהגמ' מדמי לטיט הנרוק שאף טובלין בו, ואפ"ה אין טובלין במקוה שכולו טיט, והרי דל"מ טיט הנרוק אלא כשהוא טפל למי המקוה, אך ל"מ שיהא מקוה בפנ"ע, וה"נ ל"מ אויר אלא להשלים ולא לישן תחתיו.

והא דבטיט כשהוא מצטרף אף מטבילין בו, והרי דל"ה כאויר דאף כשהוא מצטרף אין ישנים תחתיו, נ' דהא בהא תליא, דכיון דלדעת רש"י שיעור מ"ס הוי זה שיעור במעשה הטבילה, והרי דחשיב דמעשה הטבילה הוא בכל המקוה, ע"כ ממילא מהני אף בשטובל בהטיט, כיון דהוי זה מעשה טבילה בכל המקוה, והטיט מהני בתורת חלק מן המקוה, ומשא"כ בסוכה דאין ישיבתו מתייחסת לכל הסוכה, אלא למקום שיושב בו, ע"כ ל"מ לישב תחת האויר, וזהו דמדמי להא דטיט הנרוק כשהוא לבדו אין מטבילין בו, והיינו דל"מ טבילה בטיט הנרוק לחודי', ול"מ אלא להצטרף להמקוה, וה"נ אויר ל"מ אלא להצטרף להסוכה, ול"מ לישב תחתיו, ואך דממילא חלוקין הן, דבמקוה דהטבילה מתייחסת לכל המקוה, הרי ממילא דכד איכא מ"ס מים וטיט מטבילין אף בטיט, משום דהויא הטבילה בכל המקוה, ומשא"כ בסוכה אף בשהאויר מצטרף א"א לישב תחתיו, וכמש"נ, ודו"ק.

ח] ויש להוסיף עוד בזה, במש"כ בחי' הריטב"א בסוכה שם, ז"ל, מיהו מסתברא שלא אמרו שאין ישנים תחת אויר פחות מג' אלא כשיש בו כדי שינה, ולא שישב שם כל גופו דהא לא אפשר בפחות משלשה, אלא שכופה ראשו באויר, אבל כל היכא דליכא רוב ראשו אלא בין אויר וסכך לית לן בה, שלא מצינו שיהא חייב לעשותה כמין בית, וכן מוכח מן המשל שהביאו מטיט הנרוק שמצטרף לארבעים סאה וטובלין בו אגב אידך, עכ"ל.

ונ' דמפרש כפירש"י דאיירי בטיט שמטבילין בו, וזהו דמפרש דגם באויר כל הא דאין ישנים בו הוא רק בשיש בו רוב ראשו, אך אם ליכא רוב ראשו אלא בין אויר וסכך לית לן בה, והיינו דכ"ה דבטיט מטבילין בו, והיינו משום דהטבילה מתייחסת לכל המקוה, וכמש"נ, והרי דמהניא הטבילה בטיט אגב המים, ה"נ באויר כל הא דאין ישנים תחתיו, הוא רק משום דהישיבה תחתיו מתיייסת רק לאויר בפנ"ע, ואשר ע"כ אם אין בו כדי רוב ראשו שפיר ישנים תחתיו, דבכה"ג נמצא דהויא הישיבה תחת הסכך והאויר יחד, ודו"ק.

אמנם באבנ"ז או"ח סי' תס"ה סק"ו, פירש ד' הריטב"א, דאף מש"א במתניתין דמטבילין במים ואין מטבילין בטיט, היינו בטיט בפנ"ע, אך אגב המים מטבילין בו, עיי"ש, ולדבריו צ"ע מנלי' להריטב"א דין זה.