הוצאת אחרים ח - בדעת התוס_ דהא דמי שלא אכל אינו מוציא בברהמ_ז הוא משום דלא מצי למימר שאכלנו משלו
קטגוריות: ש_ס / א ברכות / ברכות - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / קונטרס בענין הוצאת אחרים בברכות ובמצוות

יום ה' כ"ד ניסן תשפ"ד

## טעם הא דמי שלא אכל אינו מוציא אחרים בברהמ"ז

א] ברכות מ"ח א' א"ר חייא בר אבא א"ר יוחנן לעולם אינו מוציא את הרבים יד"ח עד שיאכל כזית דגן.

**וצ"ב דמ"ט מי שלא אכל אינו מוציא אחרים יד"ח בברהמ"ז, הרי אמרו בר"ה כ"ט א' דבכל הברכות כולן אע"פ שיצא מוציא, והא דבברכת הלחם וברכת היין אם יצא אינו מוציא פירש"י ורבים מקמאי דהוא משום דלי"ב דין ערבות דלא ליתהני ולא לברך, אך בברהמ"ז שכבר אכל ונתחייב בברהמ"ז, הדין נותן דאף אם יצא מוציא דומיא דברכת המצוות.**

**והתוס' שם סוד"ה עד שיאכל כתבו דאה"נ דמדינא הוא מוציא בברהמ"ז אף כשלא אכל, והא דבעינן שיאכל כזית דגן הוא כדי שיוכל לומר שאכלנו משלו, וכ"כ התוס' רי"ח והרא"ש בסימן כ"א בתחילת דבריהם, אך בסו"ד** הביאו מירושלמי דשאני ברהמ"ז דכתיב בה ואכלת ושבעת וברכת מי שאכל הוא יברך, ונתבאר בסימן ?.

## אם מי שלא אכל מוציא אחרים בברהמ"ז בדליכא דין זימון

ג] והנה המג"א בסימן קצ"ז סקי"א כתב דלמש"כ התוס' דהא דצריך שיאכל כזית דגן הוא כדי לומר שאכלנו, הרי דכל שהם ב' שא"צ לומר שאכלנו יכול להוציא את חבירו אע"פ שלא אכל, וכ"כ בביאור מהרש"ל על הטור בסימן תפ"ד והב"ח שם ס"ד.

והפרישה בסימן קפ"ו סק"ד כתב לפרש בזה מש"כ הסמ"ק בסו"ס ק"ט בשם ר"י דבברהמ"ז אע"פ שיצא מוציא, דאף שאמרו הכא דלהוציא חבירו עד שיאכל כזית דגן, וכמו שתמה הטור שם, היינו רק כשהן ג' דחייבין בזימון ובעי למימר שאכלנו וכל שלא אכל כזית דגן אינו יכול לומר שאכלנו, אבל כשאין שם אלא שנים מוציא את חבירו אע"פ שלא אכל, והביא דכ"כ בביאור מהרש"ל שם, וכ"כ הב"ח שם.

ולכאו' לפ"ז הדין נותן דאף היכא דאיכא ג' דחייבין בזימון דאין מי שלא אכל כזית דגן מוציאן, היינו דאינו מוציאן בברכת הזימון, אך שפיר הוא מוציאן בברהמ"ז,[[1]](#footnote-1) אך בד' האחרונים לא משמע כן, וצ"ע.

## ביאור מה שאמרו דלהוציא את חבירו עד שיאכל כזית דגן

ד] אך צ"ע לפ"ז בהא דא"ר יוחנן דאינו מוציא את הרבים יד"ח עד שיאכל כזית דגן, דהרי אף כשלא אכל כזית דגן הוא מוציאן בברהמ"ז, ואך דאינו מוציאן בברכת הזימון, ואי"ז במשמעות לישנא דר' יוחנן.

ונראה די"ל בזה, דהנה בעיקר מש"כ האחרונים לדעת התוס' דכל דליכא דין זימון יכול להוציא את חבירו אע"פ שלא אכל, צ"ב, שהרי אף ב' שאכלו מצוה ליחלק ולברך כל אחד בפנ"ע, כמו שאמרו לעיל מ"ה ב', וכ"ש דלא יברך מי שלא אכל להוציא את אותם שאכלו.

וצ"ל דדבריהם קיימי כשאינם בקיאין, דבכה"ג דינא הוא דא"צ ליחלק וסופר מברך ובור יוצא, וע"כ בכה"ג אף מי שלא אכל מוציאן בברהמ"ז.

ה] והנה לפ"ז נמצא דהיכא דכולם בקיאין לעולם א"א שיוציאן אחר שלא אכל בברהמ"ז, שהרי מצוה ליחלק, ואף דהיכא דאיכא דין זימון אחד מברך לכולם, מ"מ ל"מ שיברך להם אחר שלא אכל, דכיון דאינו יכול לומר שאכלנו משלו ואינו יכול להוציאן בברכת הזימון, אף אינו יכול להוציאן בברהמ"ז בפנ"ע, דכל שאינו מוציאן בברכת הזימון הדר דינא דמצוה ליחלק.

ולפ"ז י"ל דזהו שאמרו דאינו מוציא את הרבים יד"ח עד שיאכל כזית דגן, דאף דעיקר הא דאינו יכול להוציא הוא בברכת הזימון, מ"מ מכח זה הדר דינא דמצוה ליחלק ואף אינו מוציאן בברהמ"ז, אך אכתי לא נתישב לישנא ד"לעולם" אינו מוציא וכו', ולהנ"ל הרי היכא שאינם בקיאין שפיר הוא מוציאן בברהמ"ז אף שא"א לו להוציאן בברכת הזימון.[[2]](#footnote-2)

## מ"ט בעינן שיאכל כזית דגן ולא סגי באכילת ירק

ו] בעיקר מש"כ התוס' דהא דבעינן שיאכל כזית דגן הוא כדי שיוכל לומר שאכלנו משלו, הק' המהרש"א דא"כ מ"ט בעינן שיאכל כזית דגן, הרי אפי' אם לא אכל אלא ירק ושתה יין יכול לומר שאכלנו משלו, כדקי"ל דאחד שאכל ירק או שתה יין מצטרף לזימון ועונה ברוך שאכלנו משלו, והתוס' בד"ה תשעה שאכלו פירשו דהא דמי ששתה יין אומר שאכלנו משלו הוא משום דשתי' בכלל אכילה, והניח בויש ליישב,[[3]](#footnote-3) - והתפארת שמואל בסימן כ"א כתב לישב דאף דיכול לענת אחריהם ברוך שאכלנו וכו' ע"י צירוף, מ"מ א"א שהוא יתחיל לברך ולומר שאכלנו וכו', - ועמש"כ בזה המגן גבורים בסימן קצ"ז סק"ד.

## מי שאכל ולא נצטרף לזימון אם יכול להוציא בברכת הזימון

ז] ונראה די"ל עוד בזה, ובהקדם, דהנה לעיל בסוגיין אמרו דנתנו לשמעון בן שטח כוס לברך, ואמר היאך אברך ברוך שאכל ינאי וחבריו משלו, ושתה לכוס זה ונתנו לו כוס אחר ובירך.

והתוס' רי"ח והתוס' הרא"ש לעיל שם הק' דהיאך נצטרף שמעון בן שטח עמהן הרי כבר סילקו עצמן מלאכול ואמרו מאן יהיב לן גברא דמברך לן, וכן הק' הרשב"א שם והתוס' בפסחים ק"ג ב' והאו"ז בסימן קצ"ד.

והצל"ח לעיל שם כתב לישב, דבאמת לא נצטרף עמהן שמעון בן שטח ולא היו צריכין לצרופו, שהרי רבים אכלו על שלחן המלך ונתחייבו בזימון ומן הדין הי' יכול להוציאם מצד ערבות אף שלא אכל כלום והכוס ששתה הוא רק שיוכל לומר שאכלנו ול"ב כלל שיצטרף עמהם.

ח] ולכאו' ד"ז תליא בפלוגתת הראשונים בטעם הא דל"ה מצי שמעון בן שטח לברך בלא שאכל כלום אף שהן מחויבין בברכה ובברכות חובה קי"ל דאם יצא מוציא, תליא בפלוגתת הראשונים, דלדעת התוס' הוא משום דלא מצי למימר נברך שאכלנו משלו, ולמסקנת ד' התוס' רי"ח והרא"ש הוא משום דדינא הוא דמי שאכל הוא יברך, וכ"כ הרשב"א, - דאם הא דל"מ להוציאן בלא ששתה הוא משום דדינא הוא דמי שנהנה הוא יברך, י"ל דמה"ט גם ל"ה מצי להוציאן גם בברכת הזימון, אלא משום ששתה כוס יין ונצטרף עמהן לזימון, והגם דהשותה כוס יין אינו מחויב בזימון, מ"מ כיון שהוא בכלל הזימון מתקיים בזה דינא דמי שנהנה הוא יברך ומצי להוציאן בברכת הזימון, וע"כ אם ל"ה שמעון בן שטח מצטרף עמהן לזימון, ל"ה מצי להוציאן, - אך אם הא דל"מ להוציאן בלא ששתה הוא משום דאין יכול לומר שאכלנו משלו, הדין נותן דכל שאכל ומצי למימר שאכלנו משלו, מצי להוציאן אף אם לא נצטרף עמהן, וכמש"כ הצל"ח.

וצ"ע לפ"ז בד' התוס' רי"ח שכתב כן בשם ר"י דאם סילקו עצמן מלאכול ל"ה מצי שמעון בן שטח לברך להן, וצ"ע דלמש"כ בהמשך דבריו בשם ר"י דכל הא דמי שלא אכל ל"מ להוציא בברהמ"ז הוא משום דל"מ למימר שאכלנו משלו, הדין נותן דאף אם לא נצטרף עמהן שמעון בן שטח, מ"מ כיון שאכל ומצי למימר שאכלנו משלו מצי להוציאן.[[4]](#footnote-4)

## טעם הא דמי שלא אכל ואין יכול לומר ברוך שאכלנו אין מוציא אחרים

ט] ונראה לישב, דעיקר הך מילתא דמי שלא אכל ל"מ לומר ברוך שאכלנו, לאו היינו דהגם דאיכא דין ערבות על ברכה זו ומצי לברך ברכה זו בעד חבירו מ"מ בפועל ל"מ לומר כן משום דהוי זה שקר, אלא היינו דכיון דמטבע ברכה זו הוא ברוך שאכלנו ל"ש כלל שיברך ברכה זו בעד חבירו.

והביאור בזה, דיסוד דינא דערבות הוא דהגם דהוא עצמו אינו מחויב בכך מ"מ מצי לברך ברכה זו בעד חבירו וע"כ יש עלי' תורת ברכה, וכ"ז הוא רק בברכת המצוות וכיו"ב דמברכין על הדבר עצמו, ובזה מהני דין ערבות דמכח זה יש עליו לברך ברכה זו לצורך מי שנתחייב בה, אך בברכת נברך שאכלנו משלו ל"מ כלל לברך ברכה זו על אכילת חבירו, דא"א שיברך ברכה זו אלא האוכל בעצמו.

ולפ"ז נראה דהא דמי שלא אכל ל"מ להוציא אחרים בזימון, הוא אף אם אכל פת לבדו ויכול לומר נברך שאכלנו, דכיון דהא דמי שלא אכל ל"מ להוציא את האחרים בברכת הזימון הוא משום דבברכת הזימון ל"מ לברך על אכילת אחרים ואין על ברכתו תורת ברכה מכח זה, ע"כ רק אם אכל גם הוא ונתחייב בזימון יש על ברכתו תורת ברכת הזימון ויכול להוציא בזה את האחרים, אך אם אכל פת לבדו, הרי הגם דמצי למימר נברך שאכלנו משלו, מ"מ כיון שלא נתחייב בזימון אין על ברכתו תורת ברכה מכח אכילתו, וע"כ ל"מ להוציא את האחרים בברכה זו, דאין עלי' תורת ברכה לא מכח אכילתו, ולא מכח האחרים שאכלו ונתחייבו בזימון, כיון דל"ש שיברך ברכה זו על אכילת אחרים, וכנ"ל.

ואשר ע"כ שפיר נקטו הראשונים דאם לא נצטרף שמעון בן שטח עמהן ל"ה מצי לברך להן ברכת נברך שאכלנו משלו, דאף דשתה כוס יין ומצי למימר נברך שאכלנו משלו, מ"מ אין ע"ז תורת ברכה כיון שאינו בכלל הזימון כלל, ול"מ להוציאן.[[5]](#footnote-5)

## טעם הא דמי שלא אכל כזית דגן אין יכול להוציא אחרים בברכת הזימון אף שאכל כזית ירק ויכול לומר שאכלנו משלו

י] ולפ"ז נראה דזהו מש"כ התוס' דהא דאינו מוציא את הרבים עד שיאכל כזית דגן הוא כדי שיוכל לומר שאכלנו משלו, דאף דגם מי שאכל ירק ושתה יין מצי למימר שאכלנו משלו, הרי מ"מ כיון דבברכת הזימון ל"מ לברך על אכילת אחרים ואין על ברכתו תורת ברכה אלא כשהוא מברך על אכילת עצמו, הרי דכל שהוא עצמו אינו מחויב בזימון אין על ברכתו תורת ברכה מכח אכילתו, וע"כ ל"מ להוציא את האחרים.

## טעמא דשמעון בן שטח דאף כשלא אכל כזית דגן יכול לברך

יא] ונראה לפ"ז דבזה גופא הוא שנחלקו שמעון בן שטח ור' יוחנן, דשמעון בן שטח ס"ל דאף דא"א לברך ברכת הזימון על אכילת אחרים, מ"מ כל ששתה כוס יין והוא מצורף עמהן לזימון, הגם דהוא עצמו אינו חייב בזימון, מ"מ שפיר שייך שיברך ברכת הזימון על אכילה זו המשותפת, וע"כ מצי להוציא את אחרים בכך, ור' יוחנן דפליג ס"ל דכל שאינו מחויב בברכת הזימון ל"מ לברך, וכיון שאין על ברכתו תורת ברכה, ל"מ להוציא את האחרים בכך.

## אם האוכל דייסא מצטרף לזימון ומוציא את אחרים

יב] והנה הרא"ש בסו"ס כ"א נסתפק דל"ב שיאכל כזית פת, אלא כל שאכל כזית דגן שמברכין עליו ברכת מעין ג' הוא מוציא את הרבים ידי חובתן, וכ"כ הטור בסימן קצ"ז, והדרכ"מ שם סק"ד דימה דבריהם למש"כ הכל בו בסימן כ"ה די"ל דגם לדעת הרי"ף ודעימי' דאוכל ירק אינו מצטרף לזימון דג' מ"מ אם אכל תבשיל של דייסא או מעשה קדירה הוא מצטרף עמהן.

והפר"ח שם ס"ג עמד בזה דמה ענין זל"ז, הרי דברי הרא"ש קיימי לגבי להוציא אחרים, ודברי הכל בו קיימי לגבי להצטרף לזימון, ועיי"ש בפמ"ג באש"א סק"ט.

יג] ונראה די"ל בזה, דהנה למש"נ דא"א להוציא בברכת הזימון אלא כשנתחייב בכך בעצמו, הרי בע"כ דמש"כ הרא"ש והטור די"ל דמי שאכל כזית דייסא מצי להוציא בברכת הזימון היינו משום דהאוכל כזית דגן חייב בזימון ול"ד לאוכל ירק שאין הוא עצמו חייב בזימון, ואשר זהו שכתב הדרכ"מ, דלפ"ז הרי דגם לדעת הסוברים דאוכל ירק אינו מצטרף לג' כ"ז הוא באוכל ירק שאינו חייב בזימון ואך דהוא מצטרף עמהן לחייבן, אך באוכל כזית דגן שהוא חייב בזימון הוא מצטרף גם לג'.[[6]](#footnote-6)

יד] אך באמת אין הדברים מתישבים, שהרי מסקנת ד' הרא"ש דהא דמי שלא אכל אינו מוציא את חבירו הוא משום דדינא הוא דמי שאכל הוא יברך, וכ"ה מבו' גם בד' הטור שם, ומה"ט אינו מוציא אחרים אף בדליכא דין זימון, ולפ"ז לא מצינו כלל להך דינא דמי שלא נתחייב בזימון ל"מ להוציא בברכת הזימון משום דל"מ לברך נברך שאכלנו משלו.

ט] וע"כ נראה לפרש לד' הדרכ"מ, דכ"ה דבברהמ"ז ל"מ מי שלא אכל להוציא את חבירו משום דדינא הוא דמי שנהנה הוא יברך, ה"נ ל"מ להוציא בברכת הזימון, וכ"כ הפמ"ג באש"א בסימן קצ"ז סקי"א דמה"ט ל"מ האוכל ירק להוציא את האחרים בברכת הזימון, וע"כ ממש"כ הרא"ש והטור דמי שאכל כזית דייסא מוציא את הרבים בברכת הזימון בע"כ דאף הוא מחויב בזימון, וזהו שכתב הדרכי משה דלפ"ז הוא מצטרף לזימון דג' אף לדעת הרי"ף, וכמש"נ.

1. ובזה מתישב טפי לישנא דהסמ"ק בשם ר"י דבברהמ"ז אע"פ שיצא מוציא ולא חילק בין ב' לג', משום דאף בג' דחייבין בזימון דאין מי שלא אכל מוציאן בברכת הזימון, מ"מ הוא מוציאן מי שלא אכל בברהמ"ז, ובזה מתפרש גם משה"ק הטור ע"ז ממה שאמרו דלהוציא חבירו עד שיאכל כזית, דהיינו משום דמשמעות הגמ' דכל שלא אכל כזית אינו יכול להוציאו אף בברהמ"ז. [↑](#footnote-ref-1)
2. ואין לומר דדעת התוס' היא כדעת הסוברים דהא דסופר מברך ובור יוצא הוא רק בסופר שאכל, אך סופר שלא אכל ל"מ להוציא את הבור, ונתבאר הפלוגתא בזה בסימן ?, שהרי למש"כ התוס' דכל הא דמי שלא אכל אינו מוציא אחרים הוא משום דלא מצי למימר שאכלנו משלו, הרי דאף דנימא דמכח זה הדר דינא דמצוה ליחלק, מ"מ בסופר ובור דאין מצוה ליחלק הדין נותן דאף אם לא אכל הסופר מ"מ מברך להוציא את הבור, דאם כשלא אכל הסופר אינו מוציא את הבור, א"כ אף אם הי' מתקיים בזה דין זימון ל"ה מצי להוציא, ול"ה בעינן להא דלא מצי למימר שאכלנו משלו. [↑](#footnote-ref-2)
3. הא"ר בסימן קצ"ז סק"ח כתב לישב דכל מש"כ התוס' לטעם זה הוא לדעת שמעון בן שטח, אך לדידן אין יכול להוציא אלא כשחייב בברהמ"ז מדרבנן, וכתב דלפ"ז גם כשהם שנים אין אחד שלא אכל יכול להוציא את חבירו, - והראש יוסף בסוגיין תמה ע"ז דלהדיא כתבו התוס' דמה"ט בעינן שיאכל כזית דגן, והרי דדבריהם קיימי לדידן דבעינן שיאכל כזית דגן. [↑](#footnote-ref-3)
4. ואין לומר דלישנא דשאכלנו משמע שאכלו יחד, שהרי ג' שבאו מג' חבורות מזמנין ואומר שאכלנו משלו אף שכל אחד אכל עם חבורתו ולא אכלו יחד, וכ"כ המ"ב בסימן קצ"ח סק"א דמי ששתה אפי' לא נצטרף עמהן כלל אומר ברוך שאכלנו. [↑](#footnote-ref-4)
5. ונפ"מ עוד בזה, דאף מי שאכל ונתחייב בזימון, מ"מ אם אינו רוצה לצאת עתה יד"ח זימון, ל"מ לזמן ולהוציא את האחרים, דהגם דמצי למימר שאכלנו משלו על אכילתו, מ"מ כל שהוא מתכוין שלא לצאת יד"ח וליכא על ברכתו תורת ברכה מכח אכילתו, ל"מ לברך ברכה זו על אכילת האחרים. [↑](#footnote-ref-5)
6. ולמש"כ הגר"ז בסימן קצ"ז ס"ב דטעם הא דהאוכל ירק אינו מצטרף לזימון ג' הוא משום דל"מ חייל חובת זימון מכח אכילת ירק, ודאי מסתבר כן דהאוכל כזית דגן דהוא חייב ג"כ בזימון שפיר מצטרף אף לזימון דג'. [↑](#footnote-ref-6)