56 בדינא דפיטום, והמסתעף
קטגוריות: ש_ס / מא חולין / חולין - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / תערובת תשע_ד

יום ועש"ק ויקהל כ"א אדר א' תשע"ד

א] בדינא דפיטום, עי' פמ"ג בביאור ד' הש"ך דרק החתיכה מתפטמת, ולא הבלוע, ועי' בגל' הגרע"א לפמ"ג דבד' הש"ך בסימן צ"ב מבו' דמצי חייל פיטום על הבלע, אך בגל' הגרע"א באו"ח הסכים לד' הפמ"ג.

ואמנם הנה להחוו"ד והיד יהודה הוא להיפך, דעיקר דינא דפיטום הוא על הבלע שנבלע בתוך חתיכת ההיתר.

ב] ועי' ב"י דבתפל שמן וטמא מליח, אמרינן פיטום, ופירש כן בד' הטור שם, ואי"ז מתישב לפ"ד הפרמ"ג, שהרי בכה"ג ל"מ לפטם לחתיכת האיסור, שהרי התפל השמן אינו פולט כלל, ובע"כ דהפיטום חייל בחתיכת ההיתר כשבלעה את האיסור.

ועי' ש"ך סקכ"ח שנקט בפשיטות דבטמא מליח וטהור תפל ל"ש דין פיטום, וכבר הקשו ע"ז בנקוה"כ מבן הש"ך והפר"ח ועוד מרבוותא, מד' השו"ע בסימן ע' ס"ד דמפורש דיש בזה לדין פיטום, ולפנינו נתפרש כן גם בד' הב"י ופירש כן בד' הטור, וכנ"ל, ומש"כ הפר"ח לישב דהתם אמרינן תתאה גבר, צ"ע, שהרי לא אמרינן במליחה תתאה גבר לחשוב גם את החתיכה התפלה כמליח, - ובטעמא דהש"ך י"ל ע"פ הנ"ל, דכל הפיטום הוא בחתיכת האיסור, וזה ל"ש בכה"ג דההיתר תפל, וכנ"ל.

ונתחדש עוד בהך דינא, דהגם דהטהור התפל השמן אינו הולך כלל, מ"מ הבלע שבתוכו שנתפטם והוא מליח הולך, ולא אמרינן דכל דינא דפיטום הוא שהוא מוליך את האיסור "עמו".

עוד מחודש בזה, דלכאו' הי' מקום לומר דכל הא דטמא מליח אוסר לטהור תפל, אף דכשנבלע פליטת הטמא בטהור י"ל דבטל מליחותו, היינו משום דהוי זה כח התפשטות אחת, אך כל דהטמא כחוש ואין בכחו להתפשט בכל ההיתר, וכל הא דהוא מתפשט הוא משום דההיתר מפטמו אחר שנבלע בו, י"ל דכבר אין בו לכח המליח, והיינו דממ"נ אין בו כח להתפשט בכולו, דכשנבלע בו הוי כחוש, וע"כ אין בו כח להתפשט בו אף דהוי מליח, ומאידך אחר שנבלע בו ונתפטם, אין בו כח להתפשט בו משום דכבר אינו מליח, וצ"ע בכ"ז.

ועיקר נידון זה אם אחר שנבלע בו כבר אבד כח מליחתו, יל"פ כן בפלוגתת הפמ"ג והגרע"א אם הוא הולך אף לחתיכות אחרות תפלות, עיי"ש, ודו"ק.

ג] ובעיקר הפלוגתא בזה בגדר דין פיטום, לכאו' נפ"מ רבתא בזה, אם בכה"ג דחתיכת איסור כחוש וחתיכת היתר שמן, בעינן שיהא בחתיכת ההיתר ס' כנגד כל חתיכת האיסור, או סגי שיש בו ס' כנגד הכדי נטילה דהאיסור הסמוך לו, והיינו דאי נימא דהפיטום נעשה בחתיכת האיסור עצמה, ומכח זה יש בכחה לפעפע, הרי נמצא דכל חתיכת האיסור מפעפעת לחתיכת ההיתר, ובעינן שיהא ס' בחתיכת ההיתר כנגד כל חתיכת האיסור, אך אי נימא דהפיטום אינו נעשה אלא בהבלע שנבלע בחתיכת ההיתר, ל"ב שיהא בחתיכת ההיתר ס' אלא כנגד הכדי נטילה דהאיסור הסמוך לו, דכיון דחתיכת האיסור עצמה כחושה היא, אין נבלע ממנה בחתיכת ההיתר, אלא מן הכדי נטילה הסמוך לו, ורק בלע זה מתפטם ומתפשט בכל חתיכת ההיתר, ודו"ק.

ד] ועי' מג"א סימן תמ"ז וחק יעקב שם וגל' הגרע"א החדש שם, - ובביאור ד' הגרע"א נראה, דהנה חזינן דאף להסוברים דבלוע שמן אינו יוצא בלא רוטב, מ"מ חתיכה שמינה של איסור שנגעה בחתיכת היתר, בעינן שיהא בחתיכת ההיתר ס' כנגד כל חתיכת האיסור, ולא אמרינן דל"ב שיהא בה ס' אלא כנגד צד האיסור שנגע בה, דשאר החתיכה הו"ל כבלוע שמן שאינו יוצא, ובע"כ דכיון דזהו דרך התפשטותו אינו נעשה כבלוע כלל, - ועד"ז הוא גם בכחוש דאוסר כדי נטילה, והיינו משום שדרך התפשטותו אינו נעשה כבלוע.

ומה"ט פשוט, דכחוש האוסר כדי נטילה, אין חתיכת ההיתר נאסרת אלא מן הכדי נטילה הסמוך לה, - והיינו דקצה חתיכת ההיתר נאסר מהכדי נטילה דהאיסור הסמוך לו, והקצה השני דהכדי נטילה דההיתר, אינו נאסר אלא מקצה חתיכת האיסור.

ואמנם כ"ז הוא בשנבלע בחתיכה זו עצמה, אך כל שנבלע בחתיכה אחרת, נעשה כבלוע, שהרי חזינן לדעות אלו דאיסור שמן שנבלע בחתיכה אחת, אינו יוצא לחתיכה אחרת, ולא אמרינן דכיון דהוי זה דרך התפשטותו אינו נעשה כבלוע, ובע"כ דכל שהוא נבלע בחתיכה אחרת, ודאי דחשיב כבלוע, - ומה"ט גם איסור כחוש אינו יוצא מחתיכה לחתיכה אף בתוך כדי נטילה, אך שו"ר שנחלקו בזה האחרונים, ונת' להלן.

ואשר זהו שכתב הגרע"א, דכיון דבמצה שמשוחה בשומן, נתפטמה כל המצה, ע"כ כולה מתפשטת אף למצה שבצידה, ולא חשיב כלל כבלוע, וע"כ אף אם הכפל הוא בצד השני, ה"ה אוסר.

ה] אמנם לכאו' זה תלוי בביאור דינא דפיטום, דהאמנם אם היינו דחתיכת האיסור עצמה נתפטמה, הרי דה"נ הכא נתפטמה כל המצה, ויש בכח כולה לפעפע, והו"ל כחתיכת איסור שמינה שמפעפעת כולה בחתיכה שבצידה, אך אי נימא דדינא דפיטום היינו דהבלע שנבלע בתוך ההיתר השמן מתפטם, הרי נמצא דרק הבלע שנבלע בתוך השומן שמשחו בו את המצה נתפטם, וכיון דמתחילה אין בו כח לילך, ורק מכח שנתפטם בהשומן שנבלע בו, ע"כ הו"ל כבלוע שנתפטם שאינו יוצא מחתיכה לחתיכה.

ושמא זה מכוון הבית מאיר באו"ח שם, במש"כ לישב לקו' הגרע"א, עיי"ש, - ואך דלפ"ז נמצא, דאף אם הויא המצה כולה חמוצה, ל"ב ס' כנגד כולה, ודלא כמו דפשיטא לי' להגרע"א, וזה סתום בד' הבית מאיר שם, עיי"ש.

ובעיקר ד' הגרע"א והבית מאיר בזה, עי' מגילת ספר סימן ק"ה סקמ"ד, מה שהביא עוד מקורים בזה.

ו] ויל"ד עוד בזה, דהנה אי נימא דדינא דפיטום הוא דחתיכת האיסור נתפטמה במקומה, הרי בע"כ מזה דמהני פיטום להוליך מחתיכה לחתיכה, וכל הא דל"מ פיטום, הוא רק להוליך מחתיכת ההיתר שנבלע בה האיסור לחתיכה אחרת, אך אי נימא דדינא דפיטום הוא דהבלע שנבלע בחתיכת ההיתר מתפטם, הרי דלא מצינו דמהני פיטום כלל להוליך מחתיכה לחתיכה, וע"כ דוקא אם נגעה המצה במקום הכפל, ונבלע ממנה במצה השני', הוא דמהני הפיטום להוליך הבלע בכולה, אך אם נגעה שלא במקום הכפל, אין נבלע במצה השני' כלל מן החמץ, דאף דנימא דהחמץ נתפטם ע"י השומן, מ"מ אינו הולך מחתיכה לחתיכה.

ז] ובעיקר מש"נ דמהא דבאיסור שמן משערין כנגד כולו אף דאין בלוע שמן יוצא מחתיכה לחתיכה, מוכח דבחתיכה אחת כל דהוי דרך התפשטותו אינו נעשה בלוע כלל, צ"ע דא"כ מ"ט באיסור שמן הדבוק בהיתר שאינו שמן, אינו מפעפע לחתיכה אחרת, וכמבו' כן בד' רבינו נתנאל שהביא הב"י בסימן תמ"ז, עיי"ש שחילק אם נגעו שאר החתיכות בבשר או שנגעו בחלב, דאם נגעו בחלב ה"ה מפעפע בהן, אך אם נגעו בבשר, אין החלב מפעפע בהן, והיינו משום דאף בלוע שמן אינו מפעפע, והרי להדיא דאף דהחלב מתפשט בכל חתיכה זו והו"ל בדרך הילוכו, מ"מ נעשה כבלוע ואינו מפעפע לחתיכה אחרת.

והנה לפ"ד הבית מאיר שהביא בגל' הגרע"א שם, ניחא, דכל הא דבאותה חתיכה בדרך הילוכו לא נעשה כבלוע, הוא רק בדהוי מין א' ממש, ומשא"כ בחלב ובשר, אך לפ"מ שנקט הגרע"א דלא כן, תיקשי, דמ"ש דבחתיכת איסור שמן בעינן ס' כנגד כולה, ובחתיכת בשר שדבוק בה חלב, ונגעה חתיכת היתר אחרת בבשר, אינה נאסרת, והרי גם ע"ז י"ל ממש כקו' הגרע"א, דאטו נביא הוא, דאם הוי הכל איסור, כולו מפעפע וצריך ס' כנגד כולו, ואם אין כולו איסור אין האיסור מפעפע כלל.

וכפי הנראה צ"ל בזה, דכל הא דאיסור שמן בדרך התפשטותו אינו נעשה בלוע, הוא רק משום שכל החתיכה שמינה וכולה מתפשטת, אך כל שמקצת החתיכה כחושה דאינה מתפשטת, נעשה האיסור השמן המתפשט בה כבלוע, ואכתי צ"ע רב בזה.

ח] הגרע"א כתב, ז"ל, דהתם דמיירי באיסור גיד דכחוש, ובזה הקליפה הב' אינו נאסר מחמת שבולע מהגיד שמפעפע שם בלי הפסק התפשטות, דהא הגיד אין לו כח להתפשט יותר מכדי קליפה, וא"כ נפסק כח ההתפשטות מבליעת הגיד בקליפה א', בזה אם באנו לאסור הקליפה הב', היינו רק שהקליפה תאסור לחברתה, שפיר הוי דבר בלוע, עכ"ל, והיינו, דכל שהוא מתפשט בכח א' באותה חתיכה אינו נעשה בלוע כלל, וכיון דכח ההתפשטות דכחוש הוא כדי קליפה או כדי נטילה, ע"כ בתוך התפשטות זו אינו נעשה כבלוע, אך אחר כדי קליפה או כדי נטילה שפסק כח ההתפשטות הראשון, הו"ל כבלוע, ותו אם נבא לדון שתהא התפשטות נוספת, אמרינן דאין בלוע יוצא בלא רוטב.

אך העירוני דיל"פ בזה בע"א, אלא דאי"ז מתישב בל' הגרע"א, דעיקר הך מילתא אמרינן דכח ההתפשטות דכחוש הוא רק כדי קליפה או כדי נטילה, היינו דאין בכח הכחוש לילך בלא ליבלע בחתיכה, אלא כדי קליפה וכדי נטילה, ואח"ז כבר הוי כבלוע, וע"כ אינו הולך עוד, - ונמצא, דאי"ז כמש"נ, דאחר כדי קליפה אינו מתפשט בכח א', וע"כ הוא כבלוע, אלא כל עיקר הדין הוא דאחר כדי קליפה ה"ה נעשה כבלוע, וע"כ אינו מתפשט עוד.

והנה אמנם חזינן דכשנבלע בחתיכה אחרת חשיב כבלוע מיד, דמה"ט להסוברים דאין בלוע שמן יוצא מחתיכה לחתיכה, אין שאר החתיכות נאסרות, ועד"ז הוא גם בכחוש, שכתבו הבית שלמה והיד"י דאינו הולך לחתיכה אחרת אף אם היא בתוך כדי נטילה, וא"כ לכאו' מוכח דבכח התפשטותו הראשון ה"ה הולך אף אם נעשה בלוע, ובע"כ לפ"ז דהא דכחוש אינו הולך יותר מכדי קליפה וכדי נטילה, הוא משום דכח התפשטותו הוא רק כדי קליפה ונטילה, - וזה שלא כדרך זו, דהא דאינו מתפשט יותר מכד"ק ונטילה, הוא משום שנעשה בלוע, - שהרי חזינן דבחתיכה אחת הוא מתפשט כדי קליפה ונטילה, אף דהוא בלוע.

אך י"ל דב' מיני בלוע הם, דלעולם כל דרך הילוכו אף בחתיכה אחרת אינו נעשה בלוע גמור, ומ"מ סגי בזה שכבר אינו יוצא מחתיכה לחתיכה, וצ"ע עוד בזה.

אמנם מלבד דאי"ז משמעות ל' הגרע"א שהבאנו, גם אין נראה כן ממשה"ק הגרע"א שם בסו"ד לפ"ד החק יעקב דבנגע בחרסו של תנור, הקליפה תאסור לחברתה, ומ' דהקו' היא, דהקליפה הראשונה תאסור לקליפה השני' והשני' לשלישית וכו', ולדרך זו, הרי דלדעת החק יעקב דבאותה חתיכה אין האיסור נעשה כבלוע, הרי דמעיקרא יש בכח האיסור להתפשט בכל החתיכה, והקליפה הראשונה יש לה לאסור לכל החתיכה, ועי'.

גם בעיקר הדבר יש לפקפק, דלפ"ז נמצא דב' דינים חלוקים הם, חדא, דבלוע אינו יוצא מחתיכה לחתיכה, והב' דבלוע גמור אינו יוצא באותה חתיכה ממקום למקום, ובד' הראשונים מבו' דהכל חד דינא הוא, עי' בדבריהם.

ט] שו"ר עוד בחי' הגרע"א בדק"ח:, ז"ל, במ"ש הר"ן והא ודאי לא נהירא לכל דמהיכ"ת נימא דלא מתפשט וכו', ותמוה לי הא חזי חילוק דאותה חתיכה כולו מועיל לבטל הטיפת חלב, וב' חתיכות דקות אין החתיכה שני' מצרף לבטל החלב, וע"כ החילוק דכח פישוט החלב הוא מיד באותו חתיכה אבל לא לחתיכות אחרות, וא"כ שוב ממילא אינו רחוק לומר דכיון דכח הפישוט אינו רק באותו חתיכה מקרי בלוע וא"י מחל"ח בלא רוטב, ובפרט דהא הר"ן בודאי לקושטא דמילתא ס"ל דבלוע א"י מחל"ח בלא רוטב, דהא כל צלי דמהני קליפה הסביר הר"ן הא דאין קליפה אוסרת חברתה דבקליפה ל"א חענ"נ, והא מ"מ כששהא על השפוד נימא דהבלוע שבקליפה חוזר והולך כ"ק דמה לי אם צולהו בפעם אחד או ששוהה על השפוד באותו צלי', אלא ע"כ דאין בלוע יוצא מחל"ח בלא רוטב, וא"כ הא דס"ל להר"ן דאינו מסתבר לומר דאינו מתפשט היינו דהטיפה מתפשטת בכולם ולא מקרי בלוע כיון דכח הפישוט מיד בכולם, וזה ודאי תמוה דא"כ נצטרף כל החתיכות לבטל החלב, עכ"ל.

ומבו' להדיא בד' הגרע"א, דלא חשיב בלוע אלא אם לי"ב לכח ההתפשטות הראשון, וזהו שכתב דכיון דכח ההתפשטות אינו אלא באותה חתיכה, ע"כ נקרא בלוע ואינו יוצא לחתיכה אחרת, - וכ"ה מבו' גם במשה"ק ע"ד הר"ן דמ"ט בצלי אינו אוסר כששהה על השפוד, ומבו' דאם לא שהה על השפוד ניח"ל, דכח ההתפשטות הראשון אינו אלא כד"ק, ואך דאם שהה על השפוד קשיא לי' דאח"כ הוא חוזר ומתפשט, וע"ז כתב דכיון דכח ההתפשטות הראשון הוא רק כדי קליפה, חשיב כבלוע דאינו יוצא בלא רוטב.

ומתו"ד הגרע"א למדתי לפרש בע"א טעם החילוק בין אותה חתיכה לחתיכה אחרת, והיינו, דכל שנפל איסור על חתיכת היתר, הוי כח ההתפשטות הראשון הוא רק באותה חתיכה, וע"כ אחר שנתפשט באותה חתיכה, נעשה בלוע, ואינו יוצא לחתיכה אחרת, והא דבחתיכת איסור שנפלה על חתיכת היתר בעינן ס' כנגד כל חתיכת האיסור, הוא משום דכח ההתפשטות של חתיכת האיסור, הוא בכולה ובחתיכה שהיא נוגעת בה, וע"כ אינו נעשה בלוע.

ונמצא לפ"ז, דלאו היינו דחתיכת איסור שנפלה על חתיכה אחרת, מיד כשנכנס האיסור לתוכה נעשה בלוע, ואפ"ה כיון דיש בזה לכח ההתפשטות הראשון ה"ה מתפשט בכולה, ומ"מ אינו יוצא לחתיכה אחרת, וזה צ"ע, שהרי בלוע גם אינו הולך באותה חתיכה בלא רוטב, ואם אינו חשוב כבלוע, א"כ מ"ט אינו הולך לחתיכה אחרת, אלא היינו דכיון דכח התפשטותו הוא בכולה, ע"כ אינו נעשה בלוע רק כשנתפשט בכולה וכלה כח התפשטותו הראשון.

י] אך שוב נתבוננתי דהדבר צ"ב, דהגע עצמך, הרי שנפל האיסור על חתיכה גדולה, וחתיכה אחרת נוגעת בה באמצעה, הרי אין האיסור שמפעפע באמצע החתיכה עובר לחתיכה השני', אף שהוא מפעפע עוד בחתיכה זו עד סופה, ואי נימא דהא דהוא מפעפע בכל חתיכה זו, הוא משום דלא חשיב כבלוע, א"כ מ"ט אינו מפעפע לחתיכה השני'.

וע"כ נראה דצל"פ לד' הגרע"א, דאין מכוון דבריו דכ"ז שלא הלך בכל החתיכה עדיין אינו בלוע, ורק אח"כ נעשה בלוע, אלא כונתו, דכלפי כח ההתפשטות שהי' בו קודם שנבלע, לא חשיב כבלוע שאינו הולך, דרק אם באנו לדון שיחול בו כח ההתפשטות אחר שנעשה בלוע, הוא דאמרינן דבלוע אינו יוצא בלא רוטב, אך כל שהוא מתפשט מכח כח ההתפשטות שהי' בו קודם שנבלע, לא חשיב כבלוע שאינו יוצא, וזהו מש"כ הגרע"א דאם הי' בו כח התפשטות זה בתחילה, לא חשיב כבלוע שאינו יוצא, ודו"ק.

יא] בעיקר הדברים יש להוסיף, דהנה דעת כמה מקמאי דאף בלוע שמן אינו יוצא מחתיכה לחתיכה בלא רוטב, אף דבאותה חתיכה ה"ה הולך אף בלא רוטב, ובפשוטו הי' נראה לדעתם, דחלוק הוא התפשטות באותה חתיכה מהתפשטות בחתיכה אחרת.

אך מד' הגרע"א שהבאנו למדנו לפרש בזה בע"א, דלעולם בלוע שמן אינו יוצא בלא רוטב גם באותה חתיכה, ואך דכיון דכח ההתפשטות דשמן הוא בכל אותה חתיכה, ע"כ לי"ב לדינא דבלוע אינו יוצא, ומשא"כ בחתיכה אחרת, דהוא כח התפשטות אחר, אית בי' לדינא דבלוע אינו יוצא.

יב] ונפ"מ רבתא בזה לדינא, דאם נבלע איסור שמן בחתיכה בגונא דתתאה גבר שאינו נבלע אלא כדי קליפה, וכל כיו"ב, ואח"כ הרתיח את החתיכה, אין הבלוע יוצא בלא רוטב אף באותה חתיכה, - דבהא דבלוע אינו יוצא אין חילוק בין אותה חתיכה לחתיכה אחרת, ואך דבאותה חתיכה כיון שהי' כח ההתפשטות מתחילה, ל"ש דינא דבלוע אינו יוצא, אך כל שבשעת בליעתו ל"ה בו לכח התפשטות זו, הדר דינא דאין בלוע שמן יוצא.

אך בד' הרשב"א מבו' דחתיכה שנבלע בה איסור שמן, ה"ה יוצא לחתיכה אחרת, אף אם כבר נח מרתיחתו ואח"כ הרתיחו עם חתיכה אחרת.

ונמצא לפ"ז, דיסוד הפלוגתא בזה הוא, דלדעת הרשב"א בלוע שמן יוצא בלא רוטב, וע"כ הוא יוצא אף מחתיכה לחתיכה, אך לדעת החולקים אין בלוע שמן יוצא בלא רוטב, ואך דבאותה חתיכה שהי' לכח ההתפשטות מתחילה, לא חשיב כלל כבלוע דאינו יוצא, אך אם כלה כח ההתפשטות הראשונה, שוב אינו יוצא אף באותה חתיכה.

יג] ויש להוסיף, דלפ"ד הרשב"א קרוב הדבר לומר, דגם הא דשמן מתפשט בכל החתיכה, אי"ז משום שאינו נעשה בלוע כלל, אלא אף דהוא נעשה בלוע, ה"ה מתפשט בכל החתיכה, דבלוע שמן יוצא.

והדברים מתאימים, דהנה דעת הרשב"א דאף אם איכא ס' בכל החתיכה כנגד האיסור, בעינן נטילת מקום, ול"ד לבישול דא"צ נטילת מקום, ונראה דזה מתפרש ע"פ הנ"ל, דבבישול מהני הרוטב דהוי כח ההתפשטות מתחילה בכל הקדירה, אך בצלי שמן, הוי כח ההתפשטות מתחילה כדי נטילה, ובחי' הרשב"א כתב דהוא משום דגם בכחוש הוי כן, וגם לדעת הרשב"א בתוה"ב דבכחוש הוי כדי קליפה, צ"ע דלענין זה עדיף שמן מכחוש, דכח ההתפשטות דשמן הוי כדי נטילה, ואח"כ איכא התפשטות נוספת דהשמן מפעפע, וע"כ גם אם יש בכולו ס', אי"ז מועיל להתירו, - וי"ל דהוא מדינא דאין הגעלה באוכלין, דכיון דהוא נעשה בלוע, ואך דבלוע שמן יוצא, הרי מ"מ אין הגעלה באוכלין.

ואמנם מבו' דמ"מ לא אמרינן בזה חנ"נ, כיון שסופו להתפשט, ומבו' מזה דהא דבסופו להתפשט לא אמרינן חנ"נ, אי"ז משום שאינו נבלע כלל, אלא הגם שהוא נבלע, מ"מ כיון שסופו להתפשט לא נקבע דין החתיכה לאיסור, - ול"ד להא דמבו' בל' הרשב"א, דאם הי' ההיתר מוליך את האיסור במקום שאינו יכול לילך מעצמו, היתה קליפה אוסרת חברתה מדינא דחנ"נ, ול"ה אמרינן דלא אמרינן חנ"נ כלל כיון דסופו להתפשט, דשאני התם דאין כח בהאיסור מצ"ע להתפשט אלא ע"י ההיתר שמוליכו, וע"כ אי"ז טעם דלא נימא חנ"נ, ומשא"כ היכא דיש בכח האיסור עצמו להתפשט, ודו"ק.

ואמנם בחזו"א סימן י"ח סק"ז וסוסקי"א כתב דבסופו להתפשט אינו נעשה בלוע כלל, וע"כ אין נאסר אף חלק זה, ולא אמרינן דאין הגעלה באוכלין, - אך נראה דהכא שאני, וכדחזינן דבאמת נאסר חלק זה דכדי נטילה, ולפמש"נ הוא באמת משום ה"ט גופא, דאין הגעלה באוכלין, - ואי"ז משום דהדבר ספק אם שמן מפעפע, אלא היינו דהגם דשמן מפעפע, מ"מ אין הגעלה באוכלין, ודו"ק.

יד] אך צ"ע, שהרי גם לדעת הרשב"א מצאנו בטיפת חלב שהיא מתפשטת בכל החתיכה ואינה יוצאת מחתיכה לחתיכה, וכתבו האחרונים דהיא "חצי שמן", וע"כ אף דעדיפא מכחוש שהיא מתפשטת בכל החתיכה, מ"מ אינה יוצאת מחתיכה לחתיכה.

ולפמש"נ הרי כיון דאף בלע שמן אין עיקר כח ההתפשטות דילי' אלא כדי נטילה, הרי מהא דהטיפת חלב מתפשטת בכולו, חזינן דחשיבא כשמן דאף בלוע יוצא בלא רוטב, וא"כ מ"ט אינה יוצאה מחתיכה לחתיכה.

ולכאו' בע"כ מזה, דשייך לחלק בהא דבלוע אינו יוצא, בין לצאת לחתיכה אחרת, לבין לצאת באותה חתיכה, וזה דלא כמש"נ עפי"ד הגרע"א.

טו] ואמנם יל"פ בזה בע"א, דלעולם אין חילוק בהא דבלוע אינו יוצא בין לצאת לחתיכה אחרת לבין לצאת באותה חתיכה, והא דהטיפת חלב מתפשטת בכולה, הוא משום דכח התפשטותה מתחילה הוא בכל החתיכה, וע"כ לי"ב לדינא דבלוע אינו יוצא.

ונפ"מ היא ע"ד שנת' לעיל, בגונא דנפלה טיפת חלב רותחת על חתיכה צוננת, שאינה נבלעת אלא בכדי קליפה, ואח"כ הרתיחו את החתיכה, ויש להסתפק אם ה"ה מתפשטת בכולה, וזה תליא בב' הצדדים הנ"ל.

טז] אך הדרך השני' אינה מתישבת עם מש"נ דלדעת הרשב"א אף איסור שמן אין כח התפשטותו מתחילה בכולה, וע"כ הוא דאף אם יש ס' בכל החתיכה כנגד האיסור, ה"ז אוסר כדי נטילה.

ואמנם באמת בטיפת חלב חזינן דאין הדין כן, וכל שיש בכל החתיכה ס', ל"ב כדי נטילה, והגרע"א כתב דהוא משום דהו"ל שמן בצירוף הבל הקדירה, - ולפ"ז שמא יש מקום לומר, דבאמת בטיפת חלב אין בלוע יוצא כלל, והא דה"ה מתפשט בכל החתיכה, הוא משום דמעיקרא כח ההתפשטות הוא בכל החתיכה, וכדחזינן דכל שיש בכל החתיכה ס' אין נאסר כדי נטילה.

אך לכאו' אי"ז מתישב בד' הרשב"א במשמה"ב בית ד' סוף ש"א, שנראה להדיא בדבריו דהא דטיפת חלב מתפשטת בכל החתיכה, הוא דומיא דהא דכל איסור שמן מתפשט בכולו, משום דה"ה מפעפע, עיי"ש.

והוא מוכח כן ממש"כ הרשב"א שם לפרש כן בההיא דכחלא עילויי בשרא, והתם הרי ליכא להבל הקדירה, ובע"כ דחלב הוי כדבר שמן לפעפע בכל החתיכה, ואינו כדבר שמן לצאת מחתיכה לחתיכה.

בעיקר מש"נ בישוב ד' המג"א בסימן תמ"ז מקו' הגרע"א, יש להוסיף בזה ד' המג"א בסימן תס"א סקי"ב, ז"ל, כתב רש"ל מצה שיש בה כפל ונגע אותה מצה אפילו בנשיכה בחבירתה אין אוסרת חבירתה דנשיכה אינה אלא כנגיעה ואין איסור הבלוע יוצא מחתיכה לחתיכה בלא רוטב (ונ"ל דאם המצה משוחה בשומן יש לאסור דאע"ג שכ' בי"ד סי' ק"ה ס"ז שאם האיסור אינו שמן אפי' ההיתר שמן אינו יוצא מחתיכה לחתיכה בלא רוטב מ"מ הא מנהגינו להחמיר אפי' בצלי ומליחה וכמ"ש סי' תמ"ז סס"א), עכ"ל, ובמחה"ש שם הביא לתמוה ע"ז, עיי"ש, - ונראה בביאור ד' המג"א, דכיון דאנו מחמירים דגם במצה כחושה יוצא הבלוע כדי קליפה למצה שבצידו, ע"כ שוב הוא מתפשט בכל המצה השני' מכח דינא דפיטום, והיינו דכל הא דל"מ בזה דינא דפיטום, הוא רק משום שאין חלק החמץ יוצא כלל למצה השני', אך כל שיוצא למקצתה, תו מהני בזה דינא דפיטום, ודו"ק, - שו"ר דזה נסתר מד' המג"א בסימן תמ"ז סק"ב שציין המג"א בסימן תס"א שם, דמבו' להדיא בדבריו דאין כונתו לאסור כל המצה השני', אלא לאסור כדי קליפה, עיי"ש בדבריו.

שו"ר ביד יהודה סימן ק"ה סקכ"ד שפירש בד' המג"א אלו, דאיירי אף כשרק המצה שנתכפלה משוחה בשומן, ועמד ע"ז, דבכה"ג ל"מ דין פיטום, דרק אם המצה השני' משוחה בשומן איכא לדין פיטום, דהשומן מפטם להבלע שנבלע בתוכה, - אך נראה די"ל, דאף בכה"ג דרק המצה שנתכפלה משוחה בשומן, שייך שפיר דין פיטום, - ויל"פ בזה בתרי גווני, חדא, דאף שהפיטום חל בעודה במצה הראשונה, מ"מ כיון שה"ז יוצא למצה השני', ה"ז מתפשט בכולה, דכל הא דל"מ פיטום להוציא בלוע מחתיכה לחתיכה, הוא רק כשאינו יוצא בלא"ה, אך אם הוא יוצא בלא"ה, אף הוא מתפשט בכולה, והב', דכיון דנבלע במצה השני' בלע המעורב מן החמץ ומן השומן, חייל הפיטום אף על בלע זה, וע"כ הוא מתפשט בכל מצה זו.

עי' מש"ז צ"ד ז' דבתוך כדי נטילה יוצא מחתיכה לחתיכה, ובשו"ת בית שלמה סימן קס"ז וביד יהודה שם סקכ"ג ובקצר סק"ל נחלקו ע"ז, דודאי דאף בדרך התפשטותו אינו יוצא מחתיכה לחתיכה, דומיא דטיפת חלב דאינה יוצאה מחתיכה לחתיכה, - ובס' מגילת ספר סימן ק"ה סקמ"ה נקט בפשיטות דהוא יוצא מחתיכה לחתיכה, ולא ראה לד' האחרונים בזה.

ועי' שפ"ד ק"ה סקי"ח בשם משאת בנימין, דגם כשכולן נוגעות זב"ז מותר, - והיינו דנתחדש בזה, דגם בכה"ג דהוי הכל בדרך התפשטותו, הוי זה כבלוע דלא מחמרינן בי', ועי' חוו"ד שם סקי"ח שנחלק ע"ז, אך הוא מטעם אחר, דכל שהאיסור נוגע בו, כיון דמחמרינן לחשבו כשמן כנגד החתיכה הנוגעת בו לאסרה כולה, משוינן אותו לשמן כנגד כל החתיכות.

התוס' בד"ק. נקטו דאם הוא מפעפע מחתיכה לחתיכה, אך כל החתיכות מצטרפות לבטל, ויש להסתפק אם היינו גם אם מפעפע רק בהתפשטות שני', דגם בזה סגי שיצטרפו כל החתיכות לבטל, דלא ס"ל להתוס' לכללא דאין הגעלה באוכלין, וכמבו' גם בדבריהם בדק"ח., - וגם סגי בזה דלא נימא חנ"נ, - או דנימא דכונתם דה"ז מפעפע בהתפשטות הראשונה.

ועיקר הך מילתא דגם בהתפשטות שני' מצטרף הכל לבטל, הוא מבו' כן בד' רבינו אפרים, דמהא דס"ל דאיכא בזה חנ"נ, והוכיח מזה דלא אמרינן חנ"נ בשאר איסורים, לכאו' מוכח דס"ל דהוי זה התפשטות שני', ואפ"ה ס"ל דמצטרף הכל לבטל.

עי' יד"י שפירש בד' הרשב"א בדעת רבינו אפרים בההיא דדיקולא, דאין ידוע על איזו חתיכה נפל החלב, וע"כ בעינן שיהא ס' בכל החתיכות, - וזה מקור למש"נ במק"א מד' הש"ך ועוד מרבוותא, דחתיכה שבלעה איסור ונתערבה בשאר חתיכות, אם יש בכל החתיכות ס' כנגד האיסור הבלוע, ה"ה בטלה.

הגרע"א בסימן צ"ב כתב דהרמ"א שם לטעמי' דאין אנו בקיאין, וכ"כ החוו"ד שם, וזה ניחא רק להחוו"ד לטעמי' דאף דבבלוע אנו בקיאין, מ"מ כל שכל החתיכות נוגעות זב"ז בשעה שהאיסור נוגע בהן, אמרינן דאין אנו בקיאין, אך לד' המשאת בנימין שנקט לא כן, לא א"ש, - וד' הש"ך דלא ניח"ל בישוב זה, מוכיחים כד' המשאת בנימין.

בד' רבינו אפרים מבו' דהוי בב' שלבים בבלוע שמן, וכ"ה מבו' באו"ז בדעת רש"י בההיא דדיקולא, - אך העירוני לנכון דאין ללמוד מזה לדידן, דהאו"ז לטעמי' דס"ל דאף בבישול תחילה הוא נבלע בחתיכה זו, ופירש כן לדינא דמקצתה חוץ לרוטב, וע"כ ה"נ בפעפוע דדבר שמן דכוותה, אך אם בבישול ה"ז מתפשט בכל החתיכות בהתפשטות אחת, י"ל דה"ה בהתפשטות דשמן, ודו"ק.

בסתירת ד' מג"א שהק' הדגמ"ר אם בלוע שמן שבכלי מפעפע בכל החתיכה, י"ל דדוקא כשנבלע תחילה ואח"כ הוא יוצא אינו מפעפע, משום דהוא נקלש ע"י הכלי, אך כשהכל בהתפשטות אחת, אינו נקלש ע"י הכלי, וה"ה מפעפע בתרנגולת השני'.

אי נימא בדעת הרשב"א דשמן מתפשט בחתיכה אחרת רק בהתפשטות שני', הרי דממשה"ק הרשב"א על הוכחת רבינו אפרים מדיקולא, מבו' דאף אם הוא מתפשט בהתפשטות שני' חשיב כסופו להתפשט.

אך בעיקר הדבר בדעת הרשב"א צ"ע וכמש"נ במק"א, דא"כ הי' בדין דנימא דאין הגעלה באוכלין.

ובכל טיפת חלב דלא אמרינן דאין הגעלה באוכלין כתב החוו"ד בסימן צ"ז דהוא משום דההתפשטות הראשונה היא בכל החתיכות, אך הכא תיקשי.

יש להדגיש, דיל"פ לדינא דכדי נטילה, דהוא מכח נגיעת האוכל, דהרי חזינן דמכלי לכלי אין בלוע יוצא, והרי דיציאת הבליעה היא ע"י מגע האוכל השני, ולפ"ז יל"פ דרק האוכל שנוגע בו, הוא שבכחו לשאוב, וע"כ אין האיסור הולך אלא כדי נטילה, ודו"ק.