ב - יצא לדעת וחזר לדעת לעירו, ובדין עיר שאינה מוקפת מחיצות
קטגוריות: ש_ס / יג עירובין / עירובין - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / תחומין מהדו_ב

**סימן ב**

**בדין יצא לדעת וחזר לדעת לעירו**

**ובדין עיר שאינה מוקפת מחיצות**

**א**

א] **עירובין מ"א ב',** מי שהוציאוהו נכרים או רוח רעה אין לו אלא ד' אמות החזירוהו כאילו לא יצא, ובגמ' שם אמר שמואל וכו' חזר לדעת אין לו אלא ד' אמות וכו', יצא לדעת והחזירו נכרים אין לו אלא ד' אמות.

**ובפסקי** מהר"ם מר"ב סימן פ"ג כתב, ז"ל, נ"ל דמי שיצא לדעת וחזר לדעת לעירו, נהי דאין לו אלא ד' אמות, מותר לילך בכל העיר, וה"ה כד' אמות, כיון ששבת בין השמשות, עכ"ל, והביאו הרא"ש בסימן א', ועיי"ש במש"כ להוכיח כן, וכ"כ הטוש"ע בסימן ת"ה ס"ח.

ב] **והבית** מאיר שם דקדק מל' הרמב"ם בפכ"ז משבת הי"א דפליג על דין זה וס"ל דאף אם חזר לעירו אינו מהלך את כל העיר ואין לו אלא ד' אמות, עיי"ש, - וכ"ה מבו' גם בד' המאירי בסוגיין דכל הא דהוציאוהו והחזירוהו הויא כל העיר כד' אמות, הוא רק משום דהוא שלא לדעת, עיי"ש.

**ולכאו'** יש להוכיח כן גם מד' הרמב"ן לקמן בסוגיין, שפירש להא דתניא דפירות שיצאו וכו' דאיירי אף בשבת, וכתב דהא דתניא דבמקומם יאכלו היינו אף חוץ לד' אמותיהן דלא הפסידו את מקומם, ור' נחמי' דפליג דבמזיד לא יאכלו, היינו דאינם נאכלים בתחומן הראשון אלא בד' אמות שלהן, ובע"כ דאיירי בעיר המוקפת מחיצות, דאל"כ הרי בלא"ה אסור לטלטלן משום איסור הוצאה והעברת ד' אמות, ואפ"ה כל הא דמותר לטלטלן בכל העיר הוא רק אם חשבינן להו כאנוסין, אך אם חשבינן להו כמזידין, אסור לטלטלן בכל העיר.

**ב**

ג] **והנה** הרמ"א שם כתב דאם יצא לדעת וחזר לדעת לעירו מהלך את כולה, הוא רק כשהיא מוקפת מחיצות לדירה,[[1]](#footnote-2) והבית מאיר שם תמה ע"ז, דכיון דהא דכשיצא לדעת וחזר לעירו מהלך את כולה, הוא משום דשבת בה בין השמשות, הדין נותן דאף אם אינה מוקפת מחיצות מהלך את כולה, שהרי השובת בעיר יש לו כולה אף כשאינה מוקפת מחיצות, והוא משום דכל ששבת בה חשיבא כולה כד' אמות אף בלא היקף, וכל הא דבנתנוהו בדיר וסהר אינו מהלך את כולם אלא כשהן מוקפין מחיצות, הוא משום דלא שבת שם, וכמש"כ התוס' לקמן מ"ז ב' והרא"ש בסימן י',[[2]](#footnote-3) ועמש"כ בזה הביאוה"ל שם.

ד] **ומד'** רש"י יש ללמוד כד' הרמ"א, דהנה בהא דאמר ר"פ לקמן בסוגיין דפירות שיצאו מחוץ לתחום לא הפסידו את מקומם מ"ט אנוסין נינהו, פירש"י, ז"ל, וכל העיר להן כד' אמות ויש להן לכל רוח אלפים אמה אם יו"ט הוא, ואם שבת מותרין לאכילה במקום שחזרו, עכ"ל.

**ומבו'** בד' רש"י דבפירות שיצאו בשבת וחזרו, כל הנפ"מ בהא דאנוסין נינהו, הוא בהא דמותרין לאכילה, אך לענין טלטולם ליכא נפ"מ, - והבית מאיר בסימן ת"ה ס"ח עמד בזה, דהרי אף לענין טלטולם נפ"מ שיהא מותר לטלטלם בכל העיר המעורבת, לרש"י לטעמי' לקמן מ"ב ב' דמשמעות דבריו דדינא דנתנוהו בעיר וסהר דמהלך את כולם, הוא רק ביצא שלא לדעת, וכתב להוכיח מזה בדעת רש"י דס"ל כמש"כ המהר"ם דיצא לדעת וחזר לעירו מהלך את כולה, וע"כ כל הנפ"מ בהא דאנוסין נינהו הוא בהא דהן מותרין לאכילה.[[3]](#footnote-4)

**והנה** בפירש"י שם משמע, דהא דביו"ט כל העיר להן כד' אמות, הוא רק מכח דינא דר"פ דאנוסין נינהו, וכ"ה להדיא בדבריו בד"ה אסורין, דלמ"ד דלא ס"ל דאנוסין נינהו, אסורין לזוז אותן מד' אמותיהן, ואין כל העיר להן כד' אמות, ובהגה' הגרא"ז לחי' הרמב"ן עמד בזה בסתירת ד' רש"י, - ומבו' להדיא מזה דכל הא דיצא לדעת וחזר לעירו מהלך את כולה, הוא כשהיא מוקפת מחיצות, אך כל שאינה מוקפת מחיצות אינו מהלך את כולה, וע"כ כל הא דשרי לטלטל את הפירות בכל העיר, הוא רק משום דאנוסין נינהו, אך אם לא חשיבי כאנוסין אסור לטלטלן בכל העיר.[[4]](#footnote-5)

ה] **אמנם** צ"ב הטעם בזה, דכיון דהשובת בעירו מהלך את כולה וחשובה כד' אמות אף כשאינה מוקפת מחיצות, מ"ט הא דיצא לדעת וחזר לעירו מהלך את כולה הוא דוקא כשהיא מוקפת מחיצות, וכמשה"ק הבית מאיר.

**ג**

ו] **ובפשוטו** הי' נראה בזה, דהנה בביאור מש"כ התוס' והרא"ש דאף דבשובת או נותן עירובו חשובה כל העיר כד' אמות אף כשאינה מוקפת מחיצות, מ"מ הא דנתנוהו בדיר וסהר מהלך את כולם הוא דוקא כשהן מוקפין מחיצות, כתב הגר"ז בסימן ת"א ס"א, ז"ל, ואינו דומה לשבת בעיר שכולה נחשבת לו כד' אמות אע"פ שאינה מוקפת מחיצות כלל, "לפי שאין מתחילין למדוד לו אלפים אלא מבית החיצון הואיל וכל בתי העיר מובלעים וכו', אבל מ"מ אין כל העיר נחשבת לו כד' אמות ממש, אלא ביתו שקנה בו שביתה בלבד, ושאר הבתים הם מובלעים זה בתוך ע' אמה ושיריים של זה "ואין מתחילין המדידה מהם", אבל ליוצא חוץ לתחום אין כל העיר נחשבת כד' אמות עד שתהא מוקפת מחיצות לדירה, עכ"ל.

**וביאור** הדברים, דלעולם הא דהעיר הויא כד' אמות, הוא רק כשהיא מוקפת מחיצות לדירה, והא דבשובת או נותן עירובו בעיר מהלך את כולה וחוצה לה אלפים אמה, אף דרק ביתו חשוב כד' אמות, הוא דין במדידת התחומין, דאין מתחילין המדידה אלא מחוץ לעיר, וכדכתיב בקרא ומדותם מחוץ לעיר.[[5]](#footnote-6)

**וכ"ה** משמעות ד' התוס' הרא"ש בר"ה כ"ג ב', ז"ל, דלחבר את העיר יחד להיות כבית אחד למדוד אלפים מסוף העיר ל"ב מחיצה, דאל"כ הי' צריך כל אחד למדוד מפתח ביתו, אבל לבא מחוץ לתחום להלך את כולה צריך שתהיה מוקפת מחיצה, עכ"ל.

**ויש** להוסיף, דהנה לדרך זו נמצא דכל הא דמהלך את כולה, הוא מכח הא דיש לו תחום אלפים אמה מחוצה לה, - וזה מדוקדק במש"כ התוס' לקמן מ"ז ב' והרא"ש בסימן י', ז"ל, ה"מ לשובת שם או נותן שם עירובו "שיש לו אלפים אמה לכל רוח" ונחשב הכל כד' אמות אפילו חוץ למחיצות כיון שהוא בעיבורה של עיר, ומשמע דהא דנחשב הכל כד' אמות, הוא מיוסד על הא דיש לו אלפים לכל רוח.[[6]](#footnote-7)

ז] **ולפ"ז** מתפרש היטב מש"כ הרמ"א דהא דהיוצא לדעת וחזר לעירו מהלך את כולה, הוא רק כשהיא מוקפת מחיצות, דאף דהשובת בעיר מהלך את כולה אף כשאינה מוקפת מחיצות, הרי לאו היינו דהעיר חשובה כד' אמות ממש, אלא הוא מכח דין התחום דאלפים אמה, דדין מדידתם הוא מחוץ לעיר, אך כל שיצא לדעת וחזר דהפסיד את תחומו, ואין לו אלפים אמה, אינו מהלך את כל העיר אלא כשיש לה מחיצות, דבכה"ג חשבינן לה כד' אמות.

ח] **ובדעת** הבית מאיר דס"ל דכל שיצא לדעת וחזר לעיר מהלך את כולה אף כשאינה מוקפת מחיצות, י"ל דהוא משום דמפרש להא דבשובת בעיר מהלך את כולה אף כשאינה מוקפת מחיצות, דאי"ז מכח דין התחום דאלפים אמה דמדידתו היא חוץ לעיר, אלא הוא משום דבשובת בעיר הויא שביתתו בכל העיר, ומצינו עד"ז בד' התורי"ד במהדו"ת לקמן נ"ב א', דלפ"מ דמיבע"ל לרמב"ח דהנותן את עירובו אין לו ד' אמות, הרי דהא דהנותן את עירובו בעיר מהלך את כולה, אי"ז משום דיש לו ד' אמות, אלא הוא משום שכל העיר כולה היא לו כביתו,[[7]](#footnote-8) ומשא"כ בנתנוהו בעיר שלא היתה שביתתו שם, אין כולה כד' אמות אלא כשהיא מוקפת מחיצות.[[8]](#footnote-9)

**ואשר** זהו דס"ל, דכיון דביצא לדעת וחזר לעירו אמרינן דאף דהפסיד את תחומו, מ"מ הוא חוזר לעיקר שביתתו, ומהלך את כל העיר, הרי דמה"ט אף כשאינה מוקפת מחיצות הוא מהלך את כולה.

**ד**

ז] **אמנם** נראה, דאף אם הא דבשובת בעיר מהלך את כולה אף כשאינה מוקפת מחיצות, הוא משום דהויא שביתתו בכל העיר, מ"מ שפיר י"ל דהא דיצא לדעת וחזר לעירו מהלך את כולה, הוא רק כשהיא מוקפת מחיצות, וכמש"כ הרמ"א.

**דהנה** בעיקר הך דינא דכל שיצא לדעת וחזר לעירו, אף דהפסיד את תחומו, מ"מ הוא מהלך את כל העיר, בפשוטו היינו, דאף דדינא הוא דכל שיצא מתחומו הפסיד את תחומו, ואף שחזר אח"כ לתחומו ל"מ, מ"מ לגבי עיקר שביתתו, אף כשיצא מתחומו לא בטלה דין שביתתו במקום זה, וע"כ כל שחזר לעירו הוא מהלך את כולה.

**אך** נראה דיש לפרש בזה בע"א, וזה לפמש"כ רש"י לקמן מ"ב א' ד"ה מהלך, ז"ל, דכי אמרינן כל הבית כולו כארבע אמות היכא דשבת באויר מחיצות מבעו"י וכו', ואפי' לר"ג דאמר וכו' דאע"ג דלא שבת באויר מחיצות נעשית לו כד' אמות ומהלך את כולה, התם הוא דמי שהוציאוהו נכרים אין לו אלא ד' אמות, הקילו חכמים אצלו להיות לו היקף מחיצות כד' אמות, אבל הקונה שביתה, שיש לו אלפים אמה, לא הקילו חכמים אצלו להיות לו היקף מחיצות כד' אמות אא"כ שבת באוירן, עכ"ל, - ובפירש"י לקמן מ"ב ב' ד"ה אטו כתב, ז"ל, ובדיר וסהר אע"ג דלא שבת באויר מחיצותיהן מבעו"י, כד' אמות דמיין לי', "הואיל ובאונס יצא מתחומו", עכ"ל.

**ולמדנו** מד' רש"י, דהא דיצא לדעת אינו מהלך את כל הדיר והסהר, הוא משום דמדינא ל"ה היקף מחיצות כד' אמות אלא למי ששבת באויר המחיצות מבעו"י, ומה"ט הוא דלר' יהושע אף היוצא שלא לדעת אינו מהלך את כולן, ואף לר"ג דפליג וס"ל דמהלך את כולן, הוא משום שהקילו חכמים במי שהוציאוהו נכרים שאין לו אלפים אמה, שיהא היקף המחיצות חשוב כד' אמות אף שלא שבת באוירן מבעו"י, ולא הקילו חכמים בכך אלא במי שיצא באונס מחוץ לתחומו, אך כל שיצא לדעת מתחומו, העמידוהו על עיקר הדין דל"ה היקף המחיצות כד' אמות כל שלא שבת באוירן.

ח] **ומצאנו** הדברים מבוארים כן בפי' הר"ן בשבת י"ט א', ז"ל, נוהגין עכשיו שמתכנסין לתוך הספינה מער"ש וכו' לקנות שם שביתה, ואח"כ חוזרין ונכנסין לה בשבת, ועושין כך מפני שהספינה עתידה לצאת בשבת חוץ לתחום ויהא אסור לזוז בתוכה מד' אמות שלו לפי שלא שבת באויר מחיצות מבעו"י, ואע"ג דקי"ל דהלכה כר"ג אפי' בדיר וסהר אע"ג דלא שבת באויר מחיצות, ה"מ בנתנוהו נכרים בדיר וסהר דאניס הא לדעת לא עשאום כד' אמות, אבל כיון שנכנס לה מע"ש נעשה כמערב ברגליו ואומר כאן תהיה שביתתי וכיון דקונה שם שביתה שובת באויר מחיצות מבעו"י הוא ומהלך את כולה דכד' אמות היא אצלו, עכ"ל.

**ומבו'** להדיא בד' הר"ן, דכל הא דהיוצא לדעת אינו מהלך את כל הדיר וסהר, הוא משום דלא שבת באויר מחיצות מבעו"י, ומדינא ל"ה כד' אמות, ולא הקילו חכמים לחשבם כד' אמות, אלא כשיצא באונס, אך כל ששבת באויר מחיצות מבעו"י ומדינא הו"ל כד' אמות, הרי דאף אם יצא לדעת מהלך את כולם, - וכ"ה מבו' גם בד' הרשב"ם שהביאו התוס' לקמן מ"ג א', לפ"מ שפירש הב"י בסימן ת"ה ס"ו בדעתו, וכ"ה מבו' גם בד' ההג"א בסימן ג', וכמש"כ הב"י שם, המג"א בסימן ת"ה סק"ז, עיי"ש.[[9]](#footnote-10)

ט] **ונראה** דזהו יסוד דינא דהמהר"ם, דכל שיצא לדעת וחזר לעירו מהלך את כל העיר, דאי"ז משום דאף דהפסיד את תחומו, מ"מ הוא חוזר לעיקר שביתתו, אלא היינו דאף דנעקר גם משביתתו במקומו, מ"מ כיון ששבת באויר מחיצות אלו מבעו"י, הוו כד' אמות, וע"כ הוא מהלך את כל העיר.[[10]](#footnote-11)

י] **וסמך** לדבר הוא ממש"כ הרא"ש בשם המהר"ם שהוכיח דיש לחלק כן דאף היכא שהפסיד את התחום, מ"מ הוי מקום שביתתו כד' אמות, ולא אמרינן דכיון שהפסיד תחומו חשבינן לי' כמאן דלא שבת כאן, מהא דבספינה מודה שמואל שהלכה כר"ג דמהלך את כולה הואיל ושבת במחיצותי', ואעפ"כ אין לו חוצה לה אלפים אמה.

**והנה** הרי הא דבספינה מהלך את כולה, אי"ז משום דהוא במקום שביתתו, שהרי שביתתו אינה כלל בספינה עצמה, אלא במקום שהיתה בו באויר העולם,[[11]](#footnote-12) אלא היינו משום דכל ששבת בהיקף מחיצות זה והי' זה ביתו בתחילת השבת, הוי היקף מחיצות זה לדידי' כד' אמות, וע"כ הוא מהלך את כולו, - ומסתבר לפ"ז דה"נ הא דכשיצא לדעת וחזר לעירו מהלך את כולה, אי"ז משום דהוא חוזר לעיקר שביתתו, אלא הוא משום דהיקף מחיצות העיר ששבת באוירן חשיב לדידי' כד' אמות.[[12]](#footnote-13)

יא] **ולפ"ז** נראה דזהו מש"כ הרמ"א דכל הא דהיוצא לדעת וחזר לעירו מהלך את כולה, הוא רק כשהיא מוקפת מחיצות לדירה, אף דהשובת בעיר הויא שביתתו בכולה אף כשאין לה מחיצות, - והיינו משום דהא דכשחזר לעירו מהלך את כולה, הרי אי"ז משום דחוזר לשביתתו, אלא הוא משום דשבת באויר מחיצות אלו מבעו"י, וע"כ כ"ז הוא כשהיא מוקפת מחיצות, דמקום המוקף מחיצות הוי כד' אמות כל ששבת באוירן, אך כשאינה מוקפת מחיצות, ל"ה כלל כד' אמות, וע"כ אינו מהלך את כולה.

**והיינו** דכיון דחזינן דאף כשהוציאוהו נכרים ונתנוהו בעיר שאינה מוקפת מחיצות אינו מהלך את כולה, אף דכשהיא מוקפת מחיצות הקילו חכמים לחשבם כד' אמות, הרי חזינן דעיר שאינה מוקפת מחיצות ל"ה כלל כד' אמות, וע"כ אף להשובת בה ל"ה כד' אמות, וכל הא דהוא מהלך את כולה, הוא משום דשביתתו היא בכולה, וע"כ כל שיצא ממנה לדעת והפסיד את שביתתו, לא חשיבא העיר לדידי' כד' אמות.[[13]](#footnote-14)

**ה**

יב] **אמנם** יש לפקפק בזה, ובהקדם, דהנה התוס' לקמן מ"ז ב' והרא"ש בסימן י' הוכיחו להך מילתא דאף עיר שאינה מוקפת מחיצות הויא כד' אמות לשובת או לנותן עירובו בתוכה, מהא דפריך לעיל ל"ב ב', דחוץ לעיבורה של עיר נמי כיון דאמר רבא הנותן עירובו יש לו ד' אמות וכו', משמע דתוך עיבורה של עיר נמי הוי טעמא לפי שנעשית לו העיר כל העיר ועיבורה כד' אמות אע"פ שאין שם מחיצה, וכ"כ הר"ן בסוגיין.

**וצ"ב** דמ"ט לא הוכיחו מעיקר הא דתנן לקמן נ"ז א' דנותנין קרפף לעיר, ומהא דתנן לקמן ס' א' דנותן עירובו בעיבורה של עיר לא עשה ולא כלום, והרי דהא דעיר הויא כד' אמות הוא אף שאינה מוקפת מחיצות, וכן הוכיחו הרמב"ן בסוגיין והתוס' הרא"ש בר"ה כ"ג ב', ולא הוכיחו אלא מסוגיית הגמ' לעיל.

יג] **ושמעתי** לפרש בזה, דמעיקר הא דהשובת או הנותן עירובו בעיר מהלך את כולה, אין להביא כלל דהעיר הויא כד' אמות, די"ל דהא דמהלך את כולה אי"ז כלל משום דהוי כד' אמות, אלא הוא משום דדין המדידה דתחומין הוא מחוץ לעיר, או הוא משום דשביתתו היא בכל העיר, וכמש"נ לעיל ענף ג' לב' דרכים אלו, וע"כ לא הביאו אלא ממה שאמרו לעיל דחוץ לעיבורה של עיר כיון וכו' יש לו ד' אמות הו"ל רה"י ורה"י עולה עד לרקיע, ומזה משמע דגם הא דבתוך עיבורה של עיר אמרינן כמאן דמליא, הוא משום דהויא כד' אמות ואמרינן בה דרה"י עולה עד לרקיע, והרי דאף בעיר שאינה מוקפת מחיצות אמרינן דהויא כד' אמות.[[14]](#footnote-15)

**ולפ"ז** הרי אין לפרש דמש"כ התוס' לישב, דשאני שובת או נותן עירובו שם דל"ב היקף מחיצות, דהוא משום דדין המדידה דתחומין הוא מחוץ לעיר, או משום דשביתתו היא בכל העיר, שהרי הוכיחו התוס' מסוגיא דלעיל, דהא דמהלך את כל העיר אף שאינה מוקפת מחיצות, אי"ז מכח הני טעמי, אלא משום דהיא חשובה כד' אמות.[[15]](#footnote-16)

יד] **ויש** להוכיח עוד דאי"ז טעמא דהתוס', ממש"כ התוס' לקמן ס' ב' ד"ה כאן שכלתה, ז"ל, ואומר ר"י דלרמב"ח אם נותן עירובו אין לו ד"א, גם העיר אם מובלעת תוך תחום העירוב נחשבת לו כמשהו ואין מפסיד כלום במשך העיר, דהאמר בס"פ דהנותן עירובו בתוך העיר וכו' יש לו אלפים חוצה לה, ואמאי יש לו אלפים שלימות כיון דנחשבה כד' אמות ונאמר שהנותן עירובו אין לו ד' אמות, אלא ודאי ס"ל שאם אין לו ד' אמות העיר נחשבת לו כמשהו, עכ"ל.

**והנה** אי נימא דהא דהשובת בעיר מהלך את כולה, הוא משום דדין המדידה הוא מחוץ לעיר, או משום דשביתתו היא בכל העיר, הרי דמה"ט אף אם הנותן עירובו אין לו ד' אמות, מ"מ השובת בעיר מהלך אלפים אמה חוצה לה, וכמש"כ כן התורי"ד לקמן נ"ב א', - וממה שהוכיחו התוס' מזה דהעיר נחשבת כמשהו, מבו' דכל הא דהשובת בעיר מהלך את כולה, הוא משום דחשבינן לה כד' אמות, וע"כ למ"ד דהנותן עירובו אין לו ד' אמות, הי' בדין דתעלה העיר לד' אמות מתחומו, ובע"כ דהא דיש לו אלפים אמה מחוץ לעיר הוא משום דהעיר נחשבת לו כמשהו.[[16]](#footnote-17)

**ו**

טו] **וביאור** מש"כ התוס' לחלק דבשובת או בנותן עירובו בעיר שאינה מוקפת מחיצות חשיבא העיר כד' אמות, ובנתנוהו בעיר לא חשיבא העיר כד' אמות אלא כשהיא מוקפת מחיצות, למדנו ממש"כ הרמב"ן בסוגיין, ז"ל, ואע"ג דגבי שובת בעיר וכן במניח עירובו בעיר וכו' אע"פ שאינה מוקפת מחיצות, "שאני לן בין שבת באויר מחיצות מבעו"י" וכו', עכ"ל.

**ומשמעות** ד' הרמב"ן דהא דהוי כל העיר כד' אמות אף שאינה מוקפת מחיצות, הוא ע"ד מה שאמרו לקמן בסוגיין דשאני היכא דשבת באויר מחיצות מבעו"י, - וזה כמש"נ לעיל סק"י דדינא דשבת באויר מחיצות מבעו"י הוא, דמכח הא דשבת שם והו"ל כביתו ה"ז מועיל לחשוב את ההיקף כד' אמות, - וע"כ אף דעיר שאינה מוקפת מחיצות לא חשיבא כד' אמות, כ"ז הוא למי שלא שבת שם, אך כל ששבת שם, ה"ז מועיל לחשבה כד' אמות אף שאינה מוקפת מחיצות, - וי"ל דזהו גם מכוון ד' התוס', ומש"כ התוס' ולקמן דהא דלמי ששבת בה או נתן עירובו "שיש לו אלפים אמה לכל רוח" נחשב הכל כד' אמות, צ"ל שבאו לפרש דאף בנותן עירובו שלא שבת שם ממש, מ"מ כיון דחשבינן לה כמקום שביתתו דמה"ט יש לו אלפים אמה לכל רוח, אף חשיבא כל העיר לדידי' כד' אמות. [[17]](#footnote-18)

טז] **והעירו** דמצינו מקור נאמן לזה ממש"כ בתשו' הר"א ממיץ שבראבי"ה סימן שצ"א דאף דאם נתנוהו בעיר שאינה מוקפת מחיצות אינו מהלך את כולה, מ"מ פירות שהובאו מחוץ לתחום מותר לבני העיר לטלטלם בכולה, אף שאין העיר מוקפת מחיצות, משום דלדידהו כד' אמות דמיא, ופירש כן במה שאמרו לקמן מ"ז ב' דליזבנינהו לבני מברכתא, דבדוקא קאמר, דלבאים למברכתא שהיא בתוך תחומם ל"ה כד' אמות, ונת' בזה בסימן ט"ו סקט"ו.[[18]](#footnote-19)

**ומבו'** להדיא מזה, דהא דהשובת בעיר מהלך את כולה אף שאינה מוקפת מחיצות, הוא משום דלגבי השובת שם חשבינן לה כד' אמות, וזהו שחידש דה"ז מועיל אף להתיר לו לטלטל בכולה פירות שבאו מחוץ לתחום, כיון דלגבי דידי' חשיבא כד' אמות, דאי נימא דהא דמהלך את כולה, הוא משום דדין המדידה הוא מחוץ לעיר, או משום דשביתתו היא בכולה, אין מקום כלל להתיר מכח זה לטלטל בכולה פירות שבאו מחוץ לתחום, דאין שביתתם שם.[[19]](#footnote-20)

יז] **והנה** לפ"ז נמצא, דאף דמה שהקילו חכמים בנתנוהו בעיר דחשיבא כד' אמות, הוא רק כשהיא מוקפת מחיצות, מ"מ הא דבשבת באויר מחיצות הויא מדינא כד' אמות הוא אף בעיר שאינה מוקפת מחיצות.

**ולפ"ז** הרי הדין נותן דהא דיצא לדעת וחזר לעירו הויא כולה כד' אמות משום דשבת באויר מחיצות, הוא אף כשאינה מוקפת מחיצות, וכמש"כ הבית מאיר.

**ז**

יח] **אמנם** נראה דיש לדון בזה, דהנה הרא"ש בסימן ג' כתב, ז"ל, יש שנוהגין שמתקנין סעודתם בספינה מער"ש וכו' לקנות שם שביתה, וסומכין ע"ז ליכנס בה בשבת ולהפליג, ואין בזה תועלת של כלום וכו', ולענין קנין שביתה כדי להלך את כולה דסברי אינהו דאסור, ל"מ מידי, דמה קניית שביתה שייך בספינה מאחר שנוסעת משם והולכת חוץ לתחום, עכ"ל.

**והתפארת** למשה שם תמה ע"ז, דהרי להדיא אמרו לקמן מ"ב ב' לדעת שמואל דהא דהלכה כר"ג בספינה הוא משום דשבת באויר מחיצות מבעו"י, והרי דשפיר שייך קנין שביתה בספינה, אף שהיא נוסעת משם והולכת מחוץ לתחום.

**ושמעתי** לפרש בד' הרא"ש, למש"כ ההג"א בסימן ג' דא"א לקנות שביתה בספינה אא"כ ישב שם בביה"ש, ול"מ לקנות בה שביתה במה שמניח סעודתו לשם, והב"י בסימן ת"ה פירש בדבריו, דכל הא דשרינן בספינה משום דשבת באויר מחיצות, ומה"ט מותר להלך את כולה אף שיצא לדעת, הוא רק כששבת שם הוא עצמו, אך כל שלא הי' שם הוא עצמו אלא שעירב בפת, לא מיקרי שבת באויר מחיצות, ואשר זהו שכתב הרא"ש דל"מ להו מידי הא דקנו שביתה בספינה, כיון שהיא יוצאת מחוץ לתחום ואין להן אלא ד' אמות, ולי"ב לדינא דשבת באויר מחיצות, כיון שלא שבתו הן עצמן בספינה, אלא שהניחו בה עירובן.

**ונתחדש** בזה, דהא דבשבת באויר מחיצות הוי כל ההיקף כד', לא סגי במה שקנה שם שביתה, אלא בעינן ששבת שם ממש, וכל שלא שבת שם ממש, אף שקנה שם שביתה, ל"ה כד' אמות.[[20]](#footnote-21)

יט] **וגדולה** מזו מצינו בפי' ריו"נ במשנתינו, שפירש בההיא דבאו מפלנדרסין והפליגה ספינתם בים, דהיו עומדין בער"ש בנמל מקום שהספינה גוששת והי' בדעתן לצאת מן הספינה וליכנס בעיר, וקנו שביתה ביבשה, אלא שבא רוח גדול וחזק ודחה את הספינה והפליגה באמצעית הים ויצאו מחוץ לתחום, וכתב שם דמדינא מודו ר' יהושע ור"ע דמותרין להלך את כולה, כיון ששבתו באויר מחיצות מבעו"י, אלא שרצו להחמיר על עצמן, וכ"כ המאירי.

**ונתחדש** בדבריהם, דדינא דשבת באויר מחיצות, לא תלי כלל בקנין השביתה, אלא אף היכא שקנה שביתה במקום אחר, מ"מ כיון דבפועל הי' בביה"ש באויר מחיצות, הו"ל כשבת באויר מחיצות.[[21]](#footnote-22)

כ] **ומצינו** גם בדעת רש"י לעיל ל"ח ב' ד"ה מערב, דהמניח עירובו תוך אלפים לעיר, מהלך את כל העיר, דכולה לדידי' כיון דלן בה כד' אמות דמיא לי', והתור"פ לקמן מ"ב ב' פירש לדבריו, דלא תלי במה שלן בה, אלא במה ששבת בה, ודקדק כן מל' רש"י שם ד"ה שלא יעבור, - ולפ"מ שפירש דמכוון רש"י שם הוא לדינא דעיר שלן בה, משמע להדיא מד' רש"י דהא דמהלך את כולה, הוא מכח דינא דשבת באויר מחיצות, וכ"כ האהעו"ז לקמן נ"א א'.

**ומבו'** לפ"ז כמש"נ מד' ריו"נ, דאף היכא דקנה שביתה במקום אחר, מ"מ כיון דבפועל הי' בביה"ש באויר מחיצות, הו"ל כשבת באויר מחיצות, וע"כ הויא כל העיר לדידי' כד' אמות.[[22]](#footnote-23)

כא] **והנה** לפ"ז מוכח, דהא דהשובת או נותן עירובו בעיר מהלך את כולה, אי"ז חד דינא עם דינא דסוגיין דכל ששבת באויר מחיצות הוי כד' אמות, וכמשמעות ד' הרמב"ן, דהרי דינא דשבת באויר מחיצות הוא רק כששבת שם ממש ולא סגי במה שהניח עירובו שם, ואפ"ה כל שנתן עירובו בעיר מהלך את כולה והו"ל כד' אמות, - ובע"כ דב' דינים חלוקים הם.

**ולפ"ז** שפיר י"ל, דאף דהא דהשובת או מניח בעיר הו"ל כד' אמות, הוא אף בעיר שאינה מוקפת מחיצות, מ"מ דינא דשבת באויר מחיצות, הוא רק במקום המוקף מחיצות, דומיא דהא דהתירו בהוציאוהו לעיר אחרת, שהוא רק בעיר המוקפת מחיצות, והרי דרק עיר המוקפת מחיצות חשיבא כד' אמות, וזהו שכתב הרמ"א דהא דהיוצא לדעת וחוזר לעירו מהלך את כולה, דהוא מכח הא דשבת באויר מחיצות, הוא רק בעיר המוקפת מחיצות לדירה.[[23]](#footnote-24)

**ח**

כב] **אמנם** הנה למשמעות ד' הרמב"ן דהא דהשובת בעיר מהלך את כולה אף שאינה מוקפת מחיצות, הוא מדינא דשבת באויר מחיצות, מוכח דדין שבת באויר מחיצות הוא אף בעיר שאינה מוקפת מחיצות, - ולדעתו הדין נותן דאי נימא דכל שיצא לדעת וחזר לעיר מהלך את כולה משום דשבת באויר מחיצות, הרי דאף בעיר שאינה מוקפת מחיצות מהלך את כולה.

כג] **אך** יש להעיר בזה ממש"כ הרמב"ן בסוגיין לחלוק ע"ד התוס' דאף כשהוציאוהו למקום שאינו מוקף לדירה מהלך את כולו, והוכיח כן מהא דבספינה מהלך את כולה אף שאינה מוקפת לדירה, - ולא פירש היאך נתישב מה שהביאו התוס' מהא דתניא לעיל בשבת בתל וכו' דבעינן היקף לדירה.

**ובפשוטו** צ"ל בזה, וכ"כ בהגה' הגרד"ל שליט"א, דכל מש"כ הרמב"ן דל"ב היקף לדירה, הוא בדין ד' אמות דיוצא חוץ לתחום, אך בדין ד' אמות דשביתה, לא חשבינן לכל המקום כד' אמות אלא כשהוא מוקף לדירה, ואזיל הרמב"ן לטעמי' לקמן מ"ג א' דמבו' בדבריו דהא דשובת יש לו ד' אמות, אי"ז מקרא דשבו איש תחתיו, ולפ"ז דין ד' אמות דיוצא חוץ לתחום ודין ד' אמות דשביתה הוו ב' דינים חלוקים.

**אך** הנה למש"נ אי"ז מתישב, שהרי בספינה התיר שמואל להלך בכולה משום דשבת באויר מחיצות מבעו"י, ולמשמעות ד' הרמב"ן דדינא דשבת באויר מחיצות הוא חד דינא עם הא דהשובת מהלך את כל העיר, הרי דאם בספינה שאינה מוקפת לדירה ליכא לדינא דשובת דמהלך את כולה, ולא יהא לו אלפים מחוץ לספינה, מ"ט יש בה לדינא דשבת באויר מחיצות.

**ובע"כ** מזה דמש"כ הרמב"ן להוכיח מההיא דספינה דל"ב היקף לדירה ול"ד לתל דבעי היקף לדירה, הוא מטעם אחר, ונתבאר בסימן ו'.

**ט**

כד] **ובעיקר** מש"נ בביאור דינא דהמהר"ם דיצא וחזר לעירו לדעת מהלך את כל העיר, נראה לדון נפ"מ רבתא לדינא בזה, במי שיצא ברשות, דמתקנת ר"ג דהוא כאנשי העיר ויש לו אלפים אמה לכל רוח, ויש להסתפק אם יצא מאלפים אמה אלו לדעת וחזר לאותה העיר, אם הוא מהלך את כולה.

**ונראה** דהוא תלוי במש"נ, דאי נימא דיסוד דינא דהמהר"ם הוא משום דהיוצא מתחומו לא בטל עיקר דין שביתתו במקום זה, וע"כ הוא דכל שחזר לעירו מהלך את כולה, הרי מסתברא מילתא דאף במי שיצא ברשות, כיון דמתקנ"ח הוא דהוי כמו ששבת בעיר ומהלך את כולה וחוצה לה אלפים אמה, הרי דאף שיצא לדעת לא בטל עיקר דין שביתתו בעיר זו, ואם חזר לשם מהלך את כולה.[[24]](#footnote-25)

**אך** למש"נ דיסוד דינא דהמהר"ם הוא משום דכל ששבת באויר מחיצות הויא העיר לדידי' כד' אמות, הרי דכ"ז הוא כששבת באויר מחיצות, אך כל שלא שבת באויר מחיצות העיר, הרי דהגם דמתקנ"ח דהוי כאילו שבת שם ומהלך את כולה וחוצה לה אלפים אמה, מ"מ מסתברא מילתא דלי"ב לדינא דשבת באויר מחיצות, ואם יצא וחזר לשם לדעת, אינו מהלך את כל העיר.[[25]](#footnote-26)

1. ולפ"ז מוכח מד' המהר"ם והרא"ש דס"ל כדעת הרמב"ם ודעימי' דהא דנתנוהו בדיר וסהר מהלך את כולן, הוא רק כשיצא שלא לדעת, אך כל שיצא לדעת אינו מהלך את כולם, וזהו שהוצרכו לחדש דכל שחזר לעירו מהלך את כולה, וכ"ה מבו' גם בד' התוס' הרא"ש לעיל כ"ט א', ונחלק ע"ד התוס' שם, וכ"נ גם בד' הרא"ש בריש סימן ד' ובסימן י', עיי"ש, וצ"ל לפ"ז דמש"כ המהר"ם בסימן פ"ב והרא"ש בסימן ג' בספינה דמהלך את כולה, הוא משום דהתם לא חשיב כיוצא לדעת, ונת' בסימן ג' סק"ח. [↑](#footnote-ref-2)
2. ועיי"ש שכתב ללמוד כן מד' רבינו ירוחם, שכתב בנתיב י"ב חלק י"ח, ז"ל, ואם יצא לדעת וכו' אע"פ שהחזירוהו גוים אין לו אלא ד' אמות, וכ"ש יצא לדעת וחזר לדעת, וכתב ר"מ דכל העיר היא לו כד' אמות ומהלך כולה כיון ששבת בה ביה"ש, ועוד פשוט גוים הוליכוהו לעיר אחרת או לדיר או לסהר מוקפין, מהלך את כולה, שאינו אלא כד' אמות, עכ"ל, והרי לך בהדיא שבעיר אחרת הקפיד וכתב מוקפת, ובדין מהר"ם סתם כיון ששבת בה, עכ"ד, - וצ"ע, דמש"כ רי"ו דבעינן שיהיו מוקפין, לא קאי כלל על עיר אחרת, אלא קאי על דיר וסהר, ובהמש"ד כתב, ז"ל, הא דאמרינן שנתנוהו גוים בדיר וסהר מוקפין או בעיר, דוקא כשהעיר מוקפת, וכן בכל מקום שאמרנו שהעיר כולה כמו ד' אמות צריך מוקפת, עכ"ל, ולהדיא דמש"כ מעיקרא מוקפין, קאי על דיר וסהר, וזהו שהוסיף אח"כ לחדש דגם בעיר בעינן שתהא מוקפת, ושפיר י"ל דמש"כ דכל מקום שאמרנו שהעיר כולה כד' אמות צריך מוקפת, קאי גם על דינא דיצא לדעת וחזר לעירו. [↑](#footnote-ref-3)
3. אך לכאו' יש לדחות, דאף אם אלמלי הא דאנוסין נינהו הי' אסור לטלטלם בכל העיר המעורבת, מ"מ אין לפרש בהא דקאמר ר"פ דלא הפסידו את מקומם, דהוא לענין הא דמותר לטלטלן בכל העיר כשהיא מוקפת מחיצות, שהרי לזה ל"ב להא דלא "הפסידו את מקומם", והן חוזרין לשביתתן, דאף אם הוליך הפירות לעיר אחרת המעורבת מותר לטלטלן בכולה, דהו"ל כהוציאוהו נכרים והוליכו לעיר אחרת דמהלך את כולה, וזהו שפירש"י דהא דאמר ר"פ דלא "הפסידו את מקומם", הוא לענין הא דהן מותרין באכילה, דזהו רק מכח שחזרו למקומם ולשביתתן, שהרי כל שהם שלא במקומם לא יאכלו. [↑](#footnote-ref-4)
4. ומה שסתם בזה רש"י, דלא יזוזו מד' אמותיהן ואסור לטלטלן בכל העיר, אף דהיינו רק בעיר שאינה מוקפת מחיצות, הוא משום דעיקר דבריו לחלק בין יו"ט לשבת מתפרשים בעיר שאינה מוקפת מחיצות, דבשבת בלא"ה אסור לטלטל בה. [↑](#footnote-ref-5)
5. אך יש להעיר בזה, ממה שמצינו בכ"ד דתוך אלפים אמה לעיר קונים את שביתת העיר, ומשמע דהוא אף בעיר שאינה מוקפת מחיצות, ואם עיר שאינה מוקפת מחיצות ל"ה כד' אמות ממש, וכל הא דהשובת בה מהלך את כולה הוא מדין מדידת התחומין, לכאו' ל"ה לנו לומר דכל שהוא תוך אלפים אמה לעיר קונה שביתה בעיר, שהרי ל"ה העיר כלל מקום שביתה אחד, אלא כל מקום ומקום שבה הוא מקום שביתה בפנ"ע, והיכן הוא קונה את שביתתו. [↑](#footnote-ref-6)
6. וכ"נ בד' הר"ן לעיל ל"ד ב' שכתב דמה שאמרו בעיר דכמאן דמליא דמיא אע"פ שיש בה רה"ר והר"י, הוא משום דהעירוב נמדד מחוץ לעיר "שלא רצו חכמים להטריח כל אחד למדוד מביתו", עיי"ש, והרי דעיקר הא דהעירוב נמדד מחוץ לעיר, הוא דין במדידה שלא רצו חכמים להטריח כל אחד למדוד בביתו.

   אך לכאו' ממש"כ הר"ן שם דמכח זה הוא דאמרינן דמתא כמאן דמליא דמיא, נראה דאי"ז דין בעלמא במדידה, אלא דמכח הא שלא רצו חכמים להטריח וכו', חשבינן דמקומו הוא בכל העיר, וע"כ אמרינן בזה דכמאן דמליא דמי, ויש לפרש כן גם בד' התוס' הרא"ש בר"ה.

   ויש להוכיח כן, ממש"כ ממש"כ הר"ן לקמן ס' א' בהא דהנותן עירובו בעיבורה של עיר לא עשה ולא כלום, דהיינו שלא נתבטל שביתת רגלו כלל, וע"כ אף לדעת ר"ע דהנותן עירובו בעיר אינו מהלך את כולה, מ"מ בכה"ג הוא מהלך את כולה, ולכאו' כ"ז ניחא אי נימא דהשובת בעיר הויא שביתתו בכל העיר ועיבורה, וע"כ כל שהניח עירובו בעיבורה של עיר שהיא מקום שביתת רגליו, אי"ז עוקר לשביתת רגליו, אך אי נימא דאין שביתתו אלא בביתו, ואך דדין מדידת התחומין הוא דיש לו אלפים אמה מחוץ לעיר, מ"ט לא נעקר שביתתו כשהניח עירובו בעיבורה של עיר. [↑](#footnote-ref-7)
7. ועיי"ש דמסיק דאף השובת בבקעה אין לו ד"א, וכל מה שאמרו דיש לו ד"א, היינו דאם יצא חוץ לתחום יש לו עוד אלפים אמה, ודוקא השובת בעיר יש לו את כולה, משום ששביתתו היא בכולה, - אך במהדות"ל חזר בו, דודאי דהשובת בבקעה יש לו ד"א במקום שביתתו, וכדמוכח מסוגיית הגמ' לעיל ל"ב ב' דדינא דהנותן עירובו יש לו ד"א, קאי על מקום נתינת העירוב. [↑](#footnote-ref-8)
8. והר"מ גרבוז שליט"א העיר דנפ"מ בין ב' הדרכים הוא בגונא שהוא עומד תוך אלפים לעיר שאינה מוקפת מחיצות ואמר שביתתי בעיר ולא סיים מקום שביתתו, אם הוא קונה שם שביתה, למ"ד לקמן נ' א' דכל דלא סיים אתרי' לא קנה שביתה, דאי נימא דבשובת בעיר הויא שביתתו בכל העיר אף שאינה מוקפת מחיצות, הרי הו"ל כמו שאמר שביתתי במקום המסוים, דתניא לקמן נ' ב' דשפיר דמי, אך אי נימא דאין שביתתו אלא בביתו, והא דמהלך את כל העיר הוא מכח דין המדידה דתחומין, הו"ל כהיכא דלא סיים אתרי', דלא קנה שביתה, - אך הנה משמעות הדברים דהך דינא דכל שהוא סמוך לעיר קונה שביתה בעיר, הוא אף בעיר שאינה מוקפת מחיצות, ולפ"ז מוכח דבשובת בעיר הוי שביתתו בכל העיר, וע"כ חשיב כסיים אתרי', ועד"ז נת' להעיר לעיל סק"ו בהערה, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-9)
9. והגר"א שם הביא מקור לזה, מדעת שמואל דהלכה כר"ג בספינה, אף דבדיר וסהר לית הלכתא כוותי' ול"מ האונס, והיינו דמזה נלמד דבשבת באויר מחיצות מדינא הו"ל כד' אמות, ואי"ז קולא שהקילו חכמים מכח האונס, שהרי בדיר וסהר אסרו להלך בכולן אף שיצא באונס, וע"כ שרי אף ביוצא לדעת, וזה מתפרש כמש"נ. [↑](#footnote-ref-10)
10. ובדעת הרמב"ם ודעימי' דס"ל דיצא לדעת וחזר לעירו אינו מהלך את כולה, אף ששבת באויר מחיצותי' מבעו"י, נראה דלעולם מודו ליסוד הדברים דכל ששבת באויר מחיצות מבעו"י ומדינא הו"ל כד' אמות, מהלך את כולה אף ביצא לדעת, וכמש"כ הר"ן בשבת, והא דס"ל דכשיצא לדעת וחזר לעירו אינו מהלך את כולה, הוא משום דכל שיצא חוץ לתחומו ואין בידו לחזור לעירו, נעקר ממנה, וכבר א"א לחשבה כביתו, וע"כ אף אם חזר לתוכה ל"ה כד' אמות, ומשא"כ בספינה שפיר מהני הא דשבת באויר מחיצותי', אף שיצא ממנה וחזר לתוכה, כיון דהיא בתוך תחומו ובידו לחזור לתוכה, ואכתי חשבינן לה כביתו. [↑](#footnote-ref-11)
11. וזה ע"ד שמצינו בד' התוס' לעיל ל"ד א' סוד"ה ה"נ, בדין שביתה במגדל, - והחזו"א בסימן פ' לדף מ"ב ב' כתב דה"נ בספינה שביתתו היא בקרקע הראשונה שהיתה הספינה שם בשעת קניית השביתה. [↑](#footnote-ref-12)
12. והנה לקמן בסוגיין מבו' בדין פירות שיצאו חוץ לתחום וחזרו, דאם הפסידו את מקומם, אף הן אסורין באכילה, ואם לא הפסידו את מקומם, אינם אסורין באכילה, ובפשוטו הוא מתפרש לפ"ד התוס' שם שלא אסרו הבא מחוץ לתחום אלא כשעדיין הוא חוץ לתחום, ואכמ"ל, - והעירוני דלדעת המהר"ם דכל שיצא לדעת וחזר לעירו מהלך את כולה, והרי דחשבינן דהוא במקום שביתתו, א"כ מ"ט אסורין הפירות באכילה אף כשחזרו לעירם, דכ"ה משמעות סתימת הדברים דאיירי אף בכה"ג שחזרו לעירם.

    ולמש"נ ניחא, דלעולם כל שיצא לדעת וחזר אינו חוזר אף לעיקר שביתתו, וחשבינן דאכתי הוא חוץ לתחומו, ואך דמכח הא דהיוצא חוץ לתחום יש לו ד' אמות, הוא מהלך את כל העיר, דחשיבא לדידי' כד' אמות, כיון ששבת באויר מחיצותי', וע"כ אסורין הפירות באכילה אף כשחזרו לעירם. [↑](#footnote-ref-13)
13. אך בדעת הבית מאיר י"ל דס"ל דהא דכשחזר לעירו מהלך את כולה, משום דשבת באויר מחיצות, היינו משום דהוא חוזר לעיקר שביתתו, וע"כ ס"ל דהוא גם בעיר שאינה מוקפת מחיצות.

    ומצינו דהבית מאיר אזיל לטעמי' בזה, והוא במש"כ בסימן ת"ה ס"ז, ז"ל, אם מחמת אונס הוכרח לצאת מספינה זו וכו', כיון שמחמת אונס הוכרח לצאת מהספינה "ששבת בה שהיא לו ד"א דתחומו", הוי כהוציאוהו גוים ונתנוהו בדיר וסהר דכולה לו כד"א, עכ"ל, והרי דאף שיצא מתחומו לדעת, מ"מ כ"ז שהוא בספינה ששבת באויר מחיצותי' מבעו"י, חשיב דהוא עדיין במקום שביתתו, וע"כ כל שיצא ממנה באונס לדיר וסהר, מהלך את כולה, וכ"ה מבו' גם בדבריו בסו"ס ת"ד, עיי"ש, אך עמש"נ בסימן ג' סק"ב לדון לפרש לדבריו בע"א, וזה כמש"נ בדעתו דדינא דשבת באויר מחיצות, היינו דחשבינן דאכתי שביתתו הראשונה קיימת.

    והעירו דנפ"מ רבתא לדינא בזה, בדין מי שישב סמוך לעיר בביה"ש דהוא קונה את שביתת העיר, ויצא מתחומו וחזר לעיר, אם הוא מותר להלך את כל העיר, דאי נימא דיסוד דינא דהמהר"ם הוא משום דהוא חוזר לעיקר שביתתו, הרי דאף בכה"ג הוא מותר להלך את כל העיר, אך אי נימא דיסוד דינא דהמהר"ם הוא משום דמחיצות ששבת באוירם הו"ל כד' אמות, הרי דבכה"ג דלא הי' בביה"ש בתוך העיר, אלא שקנה שם שביתה, ליכא להך דינא ואינו מהלך את כולה. [↑](#footnote-ref-14)
14. ובזה יש לפרש למשמעות ד' רש"י והריטב"א לעיל ל"ב ב' דמה שאמרו התם דבאילן העומד בעיבורה של עיר אפי' למעלה מי' עירובו עירוב, הוא בעיר המוקפת מחיצות, והריטב"א כתב דאע"פ שעיבורה של עיר אינו מוקף מחיצות, מ"מ כיון דעיבורה של עיר כעיר ה"ה כאילו הוא תוך מחיצותי', וכאילו המחיצות הן דופן עקומה שמתעקמת עד עיבורה של עיר, ואף דדינא דהשובת בעיר מהלך את כולה הוא אף בעיר שאינה מוקפת מחיצות, וכמו שהוכיח רבינו יואל בראבי"ה סימן שפ"ו מכ"ד, - ולהנ"ל י"ל, דאף דהשובת בעיר שאינה מוקפת מחיצות מהלך את כולה, מ"מ הא דעיר הויא כד' אמות וכרה"י, דמכח זה אף אם נתן עירובו למעלה מי' הוי עירוב, הוא רק כשהיא מוקפת מחיצות, - אך י"ל בע"א, דאף דהשובת בעיר הויא כד' אמות אף כשאינה מוקפת מחיצות, מ"מ הנותן עירובו בעיר אינו מהלך את כולה אלא כשהיא מוקפת מחיצות, וכמשמעות ל' הרמב"ם בפ"ו מעירובין ה"ד והשו"ע בסימן ת"ח ס"ב, (אך עמש"כ בתשו' בית שלמה או"ח סימן נ"ו ד"ה וגם מהש"ס, לדחות דמודו דא"צ היקף מחיצות). [↑](#footnote-ref-15)
15. ואמנם בד' התוס' הרא"ש בר"ה כ"ג ב' משמע דכונתו לפרש כן, דהא דהשובת בעיר מהלך את כולה הוא משום דדין המדידה דתחומין הוא מחוץ לעיר, וכמש"נ לעיל סוסק"ו, - ואזיל לטעמי' שלא הביא אלא מהא דנותנין קרפף לעיר ומהא דהנותן עירובו בעיבורה של עיר לא עשה ולא כלום, ומהתם לא שמעינן אלא דדין המדידה הוא מחוץ לעיר. [↑](#footnote-ref-16)
16. גם יש להעיר בזה מעיקר מה שאמרו לקמן ס' ב' דכל שכלתה מדתו בסוף העיר נעשית לו כד' אמות, ומסתימת הדברים משמע דהוא אף בעיר שאינה מוקפת מחיצות, אך בל' הרמב"ם בפכ"ז משבת ה"ה משמע דהך דינא הוא רק בעיר שהיא רה"י, עיי"ש, וצ"ע, - וכ"ה מוכח לפ"מ שהוכיחו הגאו"י לקמן ס' ב' והבירורי המדות בסימן כ"ג ממתניתין דלקמן דאף כלתה מדתו בסוף העיר ועיבורה הוי אף העיר כד' אמות, וכ"כ המ"ב בסימן ת"ח סקי"ג, והחזו"א בסימן ק"י סק"ח ד"ה וכשאנו וסקט"ו ד"ה ואם העיר, אף דאין העיבור מוקף מחיצות, ואמנם למש"כ הריטב"א לעיל ל"ב ב' י"ל דעיבורה של עיר שיש לה מחיצות עדיף, אף התוס' ודעימייהו שהוכיחו מדינא דעיבור דל"ב היקף מחיצות, לא ס"ל לחלק כן, - ואם הא דהשובת בעיר שאין לה מחיצות מהלך את כולה, הוא משום דדין המדידה הוא מחוץ לעיר, או משום דשביתתו היא בכל העיר, הרי בההיא דכלתה מדתו בסוף העיר דלא שייכי הני טעמי, הי' בדין שלא תהא כד' אמות אלא כשהיא מוקפת מחיצות. [↑](#footnote-ref-17)
17. ולכאו' צ"ל לפ"ז, דהא דבכלתה מדתו בסוף העיר נעשית לו כד' אמות אף כשאינה מוקפת מחיצות, וכמש"נ לעיל סקי"ד בהערה, הוא משום דכל שהעיר בתוך תחומו, חשיב כמו ששבת בה, והו"ל כד' אמות.

    אך הנה לפ"ז הי' בדין, דגם הא דמודה שמואל בספינה משום דשבת באויר מחיצות, הוא אף כשלא שבת בה אלא שהיא בתוך תחומו, וגם מש"כ המהר"ם דיצא לדעת וחזר לעירו מהלך את כולה, הוא אף כשחזר לעיר אחרת שהיתה בתוך תחומו, ובד' התוס' לקמן מ"ג א' וש"ר מפורש דלא כן, אך הגאו"י לקמן שם כתב לדון דכל שהספינה בתוך תחומו חשיב כשבת באויר הספינה, וכן נסתפק הגאו"י בסוגיין דדינא דהמהר"ם הוא אף כשחזר לעיר אחרת שהיתה בתוך תחומו, עיי"ש, - וגם משמעות ד' התוס' והרא"ש לקמן מ"ז ב' וש"ר, דרק בשובת או נותן עירובו בעיר עצמה הויא כד' אמות אף שאינה מוקפת מחיצות.

    ואשר ע"כ צ"ל, דהא דבכלתה מדתו בסוף העיר נעשית לו כד' אמות, הוא משום דלמי ששבת בה הויא העיר כד' אמות, וכל שהיא בתוך תחומו הוא נטפל למי ששבת בה, ובמק"א נת' להוכיח כן מד' הראשונים, ואכמ"ל. [↑](#footnote-ref-18)
18. ומשמע דהא דלבאים למברכתא ל"ה כד' אמות, הוא אף אם הויא כל מברכתא בתוך תחומם וכלתה מדתם בסופה, ואף דכל שכלתה מדתו בסוף העיר נעשית לו כד' אמות, - ויש להסתפק אם הוא משום דס"ל דדינא דכלתה מדתו בסוף העיר הוא רק בעיר שיש לה מחיצות, או דהוא משום דל"מ הא דכלתה מדתו בסוף העיר, אלא לענין מדידת התחומין, אך ל"ה כד' אמות להתיר להוליך בכולה פירות שיצאו מחוץ לתחום, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-19)
19. והנה אמנם בפירש"י ותוס' לקמן מ"ז ב' נקטו דאף בני מברכתא אסורין לטלטל את הפירות בכולה אלא משום שהיא מוקפת מחיצות, - אך אין מקור כלל מזה דפליגי על יסוד ד' הר"א ממיץ, דלעולם י"ל דמודו דהא דהשובת בעיר מהלך את כולה, הוא משום דלגבי דידי' חשבינן לה כד' אמות, ואך דס"ל דכיון דכלפי הפירות דלא שבתו שם אין העיר חשובה כד' אמות, הרי דמכח זה אסורין בני העיר לטלטלן בכולה. [↑](#footnote-ref-20)
20. ונפ"מ רבתא בזה, דלפ"ז נמצא דלמש"נ דהא דיצא לדעת וחזר לעירו מהלך את כולה, הוא מכח דינא דשבת באויר מחיצות, הרי דכ"ז הוא היכא ששבת בה ממש, אך אם הניח עירובו בעיר, ואח"כ יצא מתחומו וחזר לעיר, אינו מהלך את כולה, כיון שלא שבת בה ממש, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-21)
21. וזה מיסוד אחד עם ד' הרא"ש וההג"א, ואך דבדבריהם לא מצינו אלא דלא סגי במה שקנה שם שביתה, ובעינן שישבות שם ממש, אך בד' ריו"נ המאירי נתחדש טפי, דאף אם לא קנה שם שביתה, מ"מ אם שבת שם ממש הו"ל כד' אמות, - ולכאו' כ"ש דלדידהו לא יועיל מה שהניח עירובו באויר מחיצות ליחשב כשבת באויר מחיצות, שהרי תורת "שבת" לדין שבת באויר מחיצות, אי"ז כלל במקום שקונה בו שביתה, אלא במקום ששבת שם ממש, אך בחי' המאירי לקמן מ"ג ב' מבו' לכאו דלא כן, וצ"ע, (ואמנם גם בדבריו שם מבו' דכל ששבת באויר הספינה ממש חשיב כשבת באויר מחיצות אף דאין תחומין למעלה מי', ורק עירוב בפת ל"מ בכה"ג, ומבו' דלדין שבת באויר מחיצות ל"ב בדוקא קנין שביתה).

    ויש להוסיף, דהנה בד' הריטב"א לקמן מ"ב ב' ובד' הר"ן בשבת י"ט א' מבו' דס"ל דדינא דשבת באויר מחיצות הוא רק מכח שקנה שם שביתה, עיי"ש, - אך יש מקום לומר דגם לדידהו לא סגי במה שקנה שם שביתה, ובעינן שישבות שם ממש, ואך דס"ל דכל שלא קנה שם שביתה, לא חזינן למקום זה כביתו, וכ"ה משמעות ד' הר"ן שם [↑](#footnote-ref-22)
22. אך בעיקר דרך זו דדינא דעיר שלן בה הוא משום דשבת באויר מחיצות, אין הדבר מוסכם, ונת' במק"א, - ואמנם גם אי נימא דהוא דין בפנ"ע, מ"מ יש ללמוד מהתם ליסוד הדברים, דאיכא גוונא דמכח הא דדירתו במקום זה חשיב כל המקום לדידי' כד' אמות, וע"כ הוא דכל שלן בעיר אף שלא קנה שם שביתה, חשבינן לה לדידי' כד' אמות, ואכמ"ל. [↑](#footnote-ref-23)
23. אמנם נמצא לפ"ז, דאי נימא דהא דבעיר שלן בה מהלך את כולה, הוא מדינא דשבת באויר מחיצות, וכמש"כ האהעו"ז, וכמשמעות ד' תור"פ, הרי דכ"ז הוא בעיר המוקפת מחיצות, אך בעיר שאינה מוקפת מחיצות אינו מהלך את כולה אף שלן בה, - וכבר דן בזה המהר"ם בנעט בתשו' פרשת מרדכי סימן י"ח, וכתב לדמותו למש"כ הרמ"א דאם יצא לדעת וחזר לעירו אינו מהלך את כולה אלא כשהיא מוקפת מחיצות, וזה מתפרש כמש"נ, - אך עיי"ש דמסיק דלא מצינו כן, וכ"נ ממה שהוכיחו הראשונים לדינא דעיר שלן בה, דאל"כ מי שדר בעיר גדולה ל"מ להניח עירוב חוץ לעיר, ומזה מוכח דאף בעיר שאינה מוקפת מחיצות איכא לדינא דעיר שלן בה, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-24)
24. ואמנם אין הדבר מוכרע, די"ל דהואיל ולא היתה שביתתו בעיר זו, אלא דמתקנ"ח הוא דיהא כאילו שבת שם, הרי דכל שיצא לדעת והפסיד את תחומו, אינו מהלך אף את כל העיר. [↑](#footnote-ref-25)
25. ואמנם הנה למש"נ בדעת הרמב"ן דדינא דשבת באויר מחיצות, הוא חד דינא עם הא דהשובת בעיר הויא כולה כד' אמות אף כשאינה מוקפת מחיצות, הרי דכיון דהא דהיוצא ברשות מהלך את כל העיר הוא אף כשאינה מוקפת מחיצות, וכמש"כ השעה"צ בסימן ת"ז סק"ג, בע"כ דהחשיבוהו כמו ששבת באויר מחיצות, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-26)