אוא_ב בכלאים
קטגוריות: ש_ס / מא חולין / חולין - הרב וורצל / אותו ואת בנו

חולין עח. כלאים

ס"ד בסוגיין דאוא"ב אינו נוהג בכלאים דומיא דמוקדשין ומשני דילפינן או לרבות כלאים, וברש"י מתבאר דכלאים דקאמר היינו שהבן הוא כלאים וע"ז ס"ד דל"מ וקמ"ל מקרא דאו לרבותו.

וצ"ע דהא אמרינן לקמן עט: דבבן לא אכפ"ל אם הוא חיה או בהמה דבנו כל דהו אמר רחמנא וכל דין שה לא נאמר אלא בהאם, וא"כ ה"נ לענין כלאים מסתבר שלא אכפ"ל מהו הבן שהרי לא כתיב ביה שה, ומה"ת שנמעט בו כלאים, וכבר עמד בכעי"ז בראש יוסף.

ובפשטות צ"ל דס"ל לרש"י דס"ד דילפינן ממוקדשין דבנו ג"כ יש לו דינים מיוחדים ולאו כל דהו אמר רחמנא, וקמ"ל קרא דאו לרבות כלאים דלא ילפינן ממוקדשין וממילא הדר דינא דבנו כל דהו ולמסקנא אין ללמוד ממוקדשין לכך אמרינן בנו כל דהו.

אבל בתוס' בסוגיין מתבאר דאף למסקנא ילפינן דומיא דמוקדשין, שהרי הק' בסוה"ע מנ"ל למעוטי חיה באוא"ב, ותי' דבעינן דומיא דמוקדשין כמו דחזינן דס"ד למעוטי כלאים, ומבואר דאף למסקנא קיימא הך ילפותא.

וצ"ל לפי"ז דתוס' ס"ל דאף לבתר דילפינן ממוקדשין אמרינן בנו כל דהו אמר רחמנא, וצ"ע א"כ כשה"ק לשיטת רש"י היאך ס"ד שלא יהיה בכלאים דין אוא"ב והרי בנו כל דהו סגי ולא ילפינן ממוקדשין על הבן?

וצ"ל דתוס' לא ס"ל כדעת רש"י ויפרשו דס"ד לאתויי כלאים בהאם ולא בבנו, וכש"כ בראש יוסף לצדד, אבל בבנו א"א ללמוד ממוקדשין כלל כיון דבנו כל דהו אמרינן.

[ועיי"ש בראש יוסף דבברייתא לקמן עט: דעת הר"מ דכוי איירי בהאם א"כ דומיא דהכי מרבינן התם כלאים בהאם, אבל לרש"י שם ה"נ כוי איירי בהבן וא"כ לשיטתו יש מקום לפירושו].

ובאמת עיין בראש יוסף שתמה ע"ד התוס' אי חיה נתמעט משום לאו דומיא דקדשים היאך אמרינן עט: בנו אמר רחמנא ואפי' כ"ד ולמה לא יתמעט משום דלאו דומיא דקדשים הוא, ולהנ"ל אשה"ט דכל הנידון דמוקדשין הוא כלפי האם.

ובמקו"א נתבאר באופ"א דבאמתברי"ף ורא"ש הביאו מתו"כ דממעט חיה מקרא דשור ושה, ולא משום דבעי דומיא דמוקדשין, וע"כ אין כוונת התוס' דילפינן ממוקדשין למעט חיה רק כדי שלא נלמד שור שור משבת בזה נקטו דכיון שבחיה פטור א"א ללמוד שור משבת.