סימן ד_ שומר
קטגוריות: ש_ס / סא עוקצין / עוקצין - הרב אהרן שלוש

**חילוק בין שומר בטומאה לערלה ותרומה, ובדין גרעינים**

**א.** במשנה ו' איתא שעוקצי תאנים וגרוגרות מצטרפין, ופי' הר"ש משום שנאכלים עמהם, והרא"ש כתב מדין שומר.

וכתב הרד"ל על התוספתא דהנה איתא בתרומות פי"א שד' עוקצין אלו אסורים לזרים כמו הפרי, וכתב הר"ש שם בשם הירושלמי דמיירי בעוקץ שבתוך הפרי אבל העוקץ שמחוץ לפרי לא חשיב אוכל ומותר לזרים, וכתב הרד"ל דלפי"ז ה"נ לגבי דין טומאה רק העוקץ שבתוך הפרי מצטרף ולא העוקץ שמחוץ לפרי, ועפ"ז כתב שמה שהרא"ש כתב שהוא שומר ולא אוכל מיירי בעוקץ שמחוץ לפרי.

והוסיף עוד הרד"ל שהנפ"מ בזה לגבי דין בססן שאם הוא אוכל ממש לא איכפ"ל שבססן אבל אם הוא רק דין שומר בטל כשבססן. ועפ"ז תירץ למה המשנה לא כתבה עוקץ הענב כמו שכתוב בתוספתא, דהמשנה כתבה רק עוקץ שנחשב כחלק מהפרי ממש מחמת שהוא בתוך הפרי אבל עוקץ הענב אינו בתוך הפרי ומה שנחשב שומר משום ששומר על היין שלא יצא והמשנה לא באה לכתוב דין שומר זה והנפ"מ לגבי בססן כנ"ל.

והחזו"א (א' י"ד) השיג על הרד"ל דמסתימת הראשונים משמע שאף עוקץ שמחוץ לפרי מצטרף וכן עוקץ דלעת טפח משמע שהוא מחוץ לפרי, וביאר החזו"א שיש חילוק בין איסור תרומה לזרים לבין צירוף לטומאה דלגבי איסור תרומה לזרים צריך שיחשב אוכל ממש ולזה בעינן שיהיה בתוך הפרי אבל לגבי צירוף לטומאה סגי שנאכל עם האוכל דהיינו שאף עוקץ שמחוץ לפרי מיירי שנאכל עם האוכל אלא שלא נחשב חלק מהאוכל לגבי איסור לזרים אבל סגי בזה להיחשב אוכל לגבי צירוף לטומאה. וכתב שכמו"כ מצאנו לגבי קרנים וטלפים שמצטרף לגבי טומאה ואילו לגבי איסור נבילה אינם מצטרפים.

וכתב החזו"א שהנפ"מ בזה בעוקץ שנפרד מהאוכל דעוקץ שבתוך הפרי נחשב ממש כאוכל ואף לאחר שנפרד מהאוכל אסור לזרים משא"כ עוקץ שמחוץ לפרי אין לו דין שומר אלא כל זמן שהוא מחובר לאוכל.

והנה הגרי"ז בסוכה כתב דהא דבעינן עוקצין המובלעין בפרי אינו בשביל שיהיה לזה שם אוכל דאף העוקצין שמחוץ לפרי ראויים לאכילה וחשיבי אוכל אלא שלגבי איסור תרומה לזרים לא סגי שנחשב אוכל אלא צריך שיהיה לזה שם פרי ולהכי בעינן שיהיו מובלעים באוכל בשביל שיחשב חלק מהפרי.

ולפי"ז י"ל שלכך לגבי צירוף לטומאה לא בעינן דוקא את העוקץ שבתוך הפרי כיון שדין טומאה לא תלוי בשם פרי אלא 'אוכלין' מקבלים טומאה ולכך אף עוקץ שמחוץ לפרי מקבל טומאה.

למדנו מזה שיש חילוק בין טומאה לתרומות, ויש שתי נוסחאות, א) סברת החזו"א שלגבי תרומות צריך שיהיה חלק מהאוכל ממש ולא סגי שראוי לאכילה אגב הפרי וזהו דווקא כשנמצא בתוך הפרי, ב) ע"פ סברת הגרי"ז שלגבי תרומות צריך שיהיה שם פרי ואילו לגבי טומאה סגי שנחשב אוכל.

**ב.** והנה מצאנו חילוקים נוספים שהדין אוכל לגבי טומאה חלוק משאר דינים, דהנה לגבי דין שומר בערלה איתא בברכות דף ל"ו: 'היכא אמרינן דהוי שומר לפרי היכא דכי שקלת ליה לשומר מיית פירא הכא כי שקלת ליה לא מיית פירא', ויש לדון האם בטומאת אוכלים בעינן נמי האי תנאה דמיית פירא. ועיין בחזון נחום (ריש עוקצין) שמבואר בדבריו שלגבי טומאה נמי דוקא שומר דכי שקלת ליה מיית פירא חשיב שומר.

אמנם יש להוכיח ששומר לגבי טומאה אי"צ את התנאי דמיית פירא, מהא דאיתא בפ"ב משנה א' שלדעת ר' יהודה כשות של קישות חשיב שומר כשהיא לפני התגר, וביאר הר"ש שיד הכל ממשמשין בה והכשות שומרת שלא תתקלקל, ומבואר שאע"פ שהוא שומר רק מהיזק חיצוני נחשב שומר.

וכמו"כ מבואר בפרק א' משנה ה' 'ראב"ע מטהר בשל פול ומטמא בשל קטנית מפני שהוא רוצה במישמושן' ופרשו הר"ש ורש"י בחולין קי"ח שהוא שומר על הפרי שלא יתערב עם האוכל. ומבואר ג"כ ששומר מחמת היזק חיצוני נחשב שומר.

ומוכח מזה כנ"ל שבדין טומאת אוכלים כל דבר שנטפל לפרי מחמת שמירתו מצטרף עמו ואי"צ שיחשב חלק מהפרי ולכן אף שומר מחמת שרוצה במישמושן מצטרף עמו, אבל לגבי ערלה צריך שיחשב חלק מהפרי ממש ועוד שצריך שיהיה לו שם פרי, ולזה בעינן שבלא השומר מיית פירא דעי"ז יש לו שם פרי.

ויתכן נפ"מ אם יפרד מהאוכל שלגבי טומאה מסתבר שבטל ממנו טומאה וכ"כ התפארת יעקב (אך החזון יחזקאל כתב שלא נפקע טומאתו) ואילו לגבי ערלה יתכן שישאר עליו האיסור ערלה.

**ג.** והנה לגבי גרעינים נחלקו הראשונים, שיטת הר"ש דמטמאין ומיטמאין ואינם מצטרפים דחשיבי יד ולא שומר, ושיטת הרא"ש דהוו שומר כיון שאילו ינטל הגרעין יתקלקל הפרי.

והקשה הרש"ש דהא איתא במשנה בערלה (פ"א מ"ח) שהגרעינים אסורים בערלה, ונחלקו הראשונים בברכות דף ל"ו?

ואפשר לבאר, שבטומאה יש דין שאינו בערלה דלגבי ערלה סגי שיחשב פרי ואי"צ שיהיה לזה שם אוכל ואילו בטומאה צריך שיהיה אוכל אע"פ שאי"צ שיהיה לזה שם פרי, ולכן גרעינים שאינם נאכלים עם הפרי אין להם שם אוכל אבל חשיבי חלק מהפרי כיון שהם מועילים לגידולו.

אמנם תירוץ זה הוא לשיטת התוס' שנחשב פרי, אך תקשי לדעת הרשב"א שהוא מדין שומר אמאי לא מועיל דין שומר זה לטומאה.

וברש"ש כתב דהוי שומר ע"ג שומר כיון שהחותל הוא השומר שנוגע בפרי ואילו הגרעין נחשב כמו שומר ע"ג שומר ולכן אין הגרעין מצטרף לטומאת אוכלים. (ויל"ע דלכאו' אין חותל בכל שומר והמשנה מיירי בכל הגרעינים).

ויש לומר שאף לדעת הרשב"א שגרעין נלמד מדין טפל לפריו הוא חלוק מדין שומר לגבי טומאת אוכלין

**בענין דבר הנאכל עם הפרי שנלמד מדין שומר שמצטרף לטומאה**

במנחות דף ע: איתא שקליפת חטה מצטרפת לא קליפת שעורה, אבל קליפת שעורה לחה מצטרפת ופרש"י שיבישה מפרכי ונפלי אבל לחה היא שומרת, והביא פירוש אחר [והוא ברבינו גרשום] שלחה ראויה לאכילה משא"כ שעורה, והקשה רש"י מאי איכפ"ל שאינה ראויה לאכילה הרי שומר מצטרף אף שאינו ראוי לאכילה.

ויש להקשות עוד על רבינו גרשום דהא בגמ' מוקמינן לדבי ר' ישמעאל בשעורה לחה וקשיא שאם לחה ראויה לאכילה למה צריך ריבוי של ר' ישמעאל ומאי שייכא לדין שומר, ואף רש"י לא קשיא ליה קושיא זו בדברי רבינו גרשום.

וכמו"כ ילה"ק על פרש"י עצמו שכתב בתחילה שקליפת חטה ראויה לאכילה וקשיא שא"כ אינו שייך לדין שומר.

ומוכח מזה שאע"פ שנאכל עמה מ"מ כל הדין צירוף לטומאה נלמד מדין שומר דהתחדש בפרשת שומר שדבר שטפל לפרי מצטרף עמו בין אם טפילותו מחמת השמירה שלו ובין אם טפילותו מחמת שנאכל עמו.

[ויל"ע דאם חטה ושעורה מיירי שנאכל עמהם מנין ילפינן שומר שאינו נאכל עמהם ואין לומר שעדשים בקליפתן אינה נאכלת דהא במשנה בשבת דף ע"ו: איתא שעדשים הקליפה נאכלת עם האוכל. וצ"ל דכיון שדרשינן מהפס' שכל דבר נטמא כנגד שדרך בנ"א מוציאין לזריעה א"כ מתרבה מזה כל השומרים שמוציאים לזריעה ולא נאמר דוקא חטה ושעורה, מיהו יל"ע למה ר' ישמעאל נקט דוקא דוגמאות אלו שנאכלים עם האוכל].

עוד יש להוכיח יסוד זה, עי' בראשונים בפרק א' משנה ו' שעוקצין טמאים ופי' הר"ש משום שנאכלים עמה והרא"ש כתב משום שהוא שומר דבלא העוקץ ממהר להתייבש, וקשיא לדעת הר"ש שלכאו' אינו מדין שומר, [והרי כל מסכתין נקראת עוקצין מחמת משנה זו ואילו לדעת הר"ש אינה שייכת לדין ידות ושומר].

ובהכרח לומר שכל הדין טומאה של אוכל זה נלמד מדין שומר.

עוד מצאנו כך בפ"ב מ"א לגבי זיתים שכבשן בטרפיהן ששיטת התוס' והרמב"ם שהעלים נאכלים אגב הפרי ואם כבשן לאכילה מקבלים טומאה ואעפ"כ אם כבשן למראה אינם מקבלים טומאה, ובארנו שם שאינם אוכל ממש אלא מחמת טפילותו לפרי ולכן אם כבשם למראה ולא לאכילה אינם בטלים לפרי.

והנה בריש פרק העור והרוטב קתני כל דיני שומר שמצטרף עם הפרי, והמשנה כללה אף רוטב וקיפה (פרש"י תבלין), ויש לעיין מאי שייכא למשנה זו.

ויש לבאר לפמש"כ שבאמת כל דין רוטב וקיפה שמקבלים טומאה הוא לאחר שהתחדש דין שומר אבל בלא פרשת שומר לא היו מקבלים טומאה אע"פ שנאכלים אגב האוכל.