11. שיטות הראשונים בקריאת שמע קודם הלילה
קטגוריות: ש_ס / א ברכות / ברכות - הרב מאיר קאופמן / חלק ראשון ברכות / שיעורים

ט"ו תמוז ע"ה

**דעות הראשונים בדין קריאת שמע מבעוד יום**

**שיטות הראשונים בדין דעביד כמר עבד לגבי תפילה**

א]מבואר בסוגין דנחלקו תנאים ממתי זמן קריאת שמע דערבית ובפשוטו מבואר שעיקר הזמן תלוי בזמן שכיבה ונחלקו ממתי הוא נחשב זמן שכיבה ובמתניתין מבואר שהזמן הוא ביציאת הכוכבים כמבואר בגמ' שזה דעת ר' יהושע והנה כתבו הראשונים שהמנהג היה בזמנם שהיו מתפללים מבעוד יום וקוראים ק"ש וברכותיה וקשה הרי זה עדין לא זמן קריאת שמע וכתב רש"י שמה שקוראים לפני התפילה זה כדי לעמוד בתפילה מתוך ד"ת ושכשקורא פרשה ראשונה על מיטתו מקיים מצות ק"ש עכ"ד ועיין או"ז שהביא כן מרבינו חננאל

והנה מבואר שזה פשיטא להו שאפשר להתפלל אפילו שזה עדין לא צאת הכוכבים ורק דנו מצד מצות ק"ש ובפשוטו הביאור דהנה מבואר בגמ' כ"ו: דנחלקו ר' יהודה ורבנן עד מתי זמן מנחה וממתי מתחיל זמן מעריב דדעת ר' יהודה דזמן מנחה זה עד פלג המנחה ומאז מתחיל זמן מעריב ודעת רבנן דזמן מנחה עד סוף שתים עשרה שעות ומאז מתחיל זמן מעריב ומבואר בגמ' כ"ז. דהשתא דלא איתמר הילכתא דלא כמר ודלא כמר דעביד כמר עביד ודעביד כמר עביד דהינו שאפשר לנהוג כר' יהודה שזמן מעריב זה מפלג המנחה והגמ' מביאה שרב ועוד אמוראים היו מתפללים בערב שבת מפלג המנחה כר' יהודה ובפשוטו לכן נהגו להתפלל מבעוד יום מצד שאפשר לנהוג כר' יהודה והנה בפשוטו בעיקר הכרעה זו עיין רא"ש ורשב"א ותר"י שהביא בשם גאון שאדם שרוצה לנהוג כר' יהודה זה דווקא אם הוא נוהג כך תמיד אבל לא יכול לנהוג פעם כר' יהודה ופעם כרבנן מצד שזה תרתי דסתרי כמבואר בגמ' לגבי שדרה וגולגולת שאי אפשר לנהוג פעם כב"ש ופעם כב"ה כיון ששני השאלות תלויות אחד בשני אמנם שיטת המרדכי והמאירי וברא"ה שבשני ימים אפשר להתפלל פעם מנחה לאחר פלג המנחה ופעם מעריב בפלג המנחה וביאר המאירי שזה כדין ספק דרבנן לקולא שכל יום זה ספק נפרד ויכול לנהוג כל פעם כצד אחר ועיין תר"י שכתב שבמקום מצוה או דחק אפילו שרגיל להתפלל מנחה לאחר פלג המנחה יכול להתפלל מעריב בפלג המנחה וכן פסק השו"ע סימן רל"ג ס"א

והנה השו"ע סימן רס"ז כתב שבליל שבת כיון שיש ענין להוסיף מחול על הקודש יכול להתפלל מבעוד יום ולקדש על היין והקשה המג"א שהרי כיון דבעלמא אנו נוהגים להתפלל מנחה בפלג המנחה א"כ אין לנו להתפלל מעריב מבעוד יום וכמבואר ברא"ש ורשב"א וע"ש שהביא מהבה"ג [ועיין פרי יצחק ח"ב ס"ט שהביא שכן הוא מפורש בירושלמי] שבליל שבת כיון שמקבל על עצמו תוספת שבת זה סיבה שיוכל להתפלל מעריב גם קודם הלילה אמנם ע"ש שהקשה דבפשוטו זה נגד סוגין דמבואר שזה רק מצד שקי"ל כר' יהודה ועיין פרי יצחק מה שישב בזה עוד כתב שבליל שבת סמכו על המרדכי שבשני ימים אין תרתי דסתרי ובאמת שמשמעות תלמידי רבינו יונה שהענין לקבל שבת מוקדם בתפילה זה עצמו סיבת ההיתר אפילו דבעלמא נוהג להתפלל מנחה בפלג המנחה שכאן לא הצריך עוד דבר מצוה כמו שהצריך לגבי מעריב במוצאי שבת והבדלה ע"ש וכן הטור וברא"ש אפילו דבלמע כתבו שנוהגים במנחה כרבנן כתבו שבע"ש אפשר להתפלל ולקדש מוקדם [והנה בפשוטו עיקר דבר זה שיכול לקדש מבעוד יום זה מצד שקיבל על עצמו תוספת שבת כמבואר בראשונים ולכן זה גם אליבא דרבנן ולכן זה מועיל אפילו שקידוש זה דאוריתא וברמב"ם מבואר שיסוד הדין קידוש הוא גם סמוך לשבת וכן הוא בתוס"ר ולפ"ז גם אשה שהתפללה מפלג המנחה יכולה לקדש מבעוד יום [אמנם בחידושי הגר"א הובא שיש תנאי להתפלל קודם ודיק זה מהגמ' ועיין יור"ד סימן רס"ג סק"י שכתב שספק הגמ' לגבי קידוש והבדלה דתליא בתפילה וצ"ב כונתו ויתכן כנ"ל אמנם עיין פרי יצחק שהגמ' באה לחדש אפילו שהתפלל מבעוד יום ולא יתפלל בלילה יכול לקדש מבעוד יום וכן הוא במ"ב סימן רע"א סקי"א בשם המג"א וגם לדעת הגר"א מסתבר שזה רק דין לכתחילה] ואמנם עיין פסקי הרי"ד וכן הביא הפרי יצחק ח"ב ס"ט מהבה"ג שלכתחילה ראוי לקדש ממש בלילה ורק לצורך מצוה אפשר להקדים עוד הביא הטור סימן רצ"ג מהריצ"ג שכל ההיתר לקדש מבעוד יום זה רק לר' יהודה אבל לנוהגים תמיד כרבנן אסור לקדש מבעוד יום וצ"ב הסברא בזה ועיין רשב"א שהביא כך מהגאונים ודחאם וכן הב"י כתב שהרא"ש והרשב"א חלקו על זה ועיין בה"ל סימן רע"א שמשמע קצת שהחמיר כריצ"ג וצריך לדחוק שכונתו מחמת מעריב אמנם לענין הבדלה משמע ברא"ש שזה רק לר"י וצ"ע ]

אמנם בפשוטו באותו יום לא יכול להתפלל מנחה לאחר פלג המנחה ומעריב לפני הלילה אמנם הראשונים הביאו שמנהגם היה להתפלל מנחה לאחר פלג ומעריב קודם הלילה והנה עיין מאירי שהביא שיטות שהגמ' של דעביד כמר עביד זה אפילו באותו יום וכן משמעות המרדכי אמנם בפשוטו הביאור כמבואר בתוס' וברשב"א שזה היה מצד שכיון שאם יחכו ללילה כולם ילכו לביתם ולא יתפללו לכן זה סברא של הראשונים שזה סיבה להקל להתפלל מעריב אפילו שזה מבעוד יום ועיין תר"י שכתב שבדיעבד אם התפלל מבעוד יום יצא ומשמעות דבריו אפילו אם התפלל באותו יום מנחה לאחר פלג המנחה ולפ"ז ודאי יתכן שכאן שללא זה יתכן שלא יתפללו זה סיבה להקל והנה עיין מג"א סימן רל"ג וכן במ"ב שם סקי"א שבמקום שללא זה לא יהיה מנין במקום למעריב זה סיבה להתפלל מעריב מבעוד יום אפילו שהתפללו לאחר פלג המנחה אמנם לענין אדם פרטי שהוא יודע שיתפלל בלילה רק שלא יהיה לו מנין בזה בשער הציון רל"ה סקט"ז כתב שראוי להתפלל ביחידות בלילה אמנם בסימן רל"ו ס"ג הביא מהפמ"ג שזה גם סיבה להתפלל מבעוד יום ובפשוטו כן מבואר שם במג"א ובט"ז [והנה לגבי אבילות נפסק סימן שע"ה שאם התפלל מעריב חשיב לילה וסופר מהיום הבא ומבואר במרדכי מו"ק [סימן תתקכ"ג] מצד שזה תרתי דסתרי באותו יום וצ"ע למה כאן זה כמו בדיעבד עוד צ"ע שלכאורא כל הנידון לגבי היום השמיני וא"כ זה לא בבת אחת ומשמשע שמראש נקבע מה הם שבעת ימי האבילות וצ"ע]

והנה בעיקר הנידון הנ"ל האם בשני ימים יכול להתפלל פעם כר"י ופעם כרבנן צ"ב נידון הראשונים והנה המאירי כתב שזה כדין ספק דרבנן שהוכיח בשני שבילים שאפילו שפעם ודאי עשה שלא כדין בכל אופן אמרינן ספק דרבנן לקולא וצ"ב דעת הרא"ש ועיין קה"י שכתב לבאר שס"ל שאין כאן דין ספק דרבנן לקולא מצד שזה שאלה אחת שיש בה השלכה של חומרא וקולא וכה"ג לא אמרינן ספק דרבנן לקולא ורק מצד שיש כאן הכרעה בהלכה שאפשר לעשות כמו מי שרוצה והביא מהעיטור שזה כדין שודא דדיני ולכן צריך תמיד לעשות אותו דבר אמנם יתכן שס"ל שכאן זה לא מדין ספק דרבנן רגיל מצד שיש כאן ספק ברכה לבטלה שבזה לא אמרינן ספק דרבנן לקולא והנה מבואר שבמקום הדחק אפשר להקל והבאינו שבתר"י מבואר שלגבי בדיעבד זה אפילו באותו יום ויתכן שזה כלל בספק דרבנן לקולא כשיש השלכה לחומרא ולקולא אמנם יתכן שזה סברא בהכרעה של דעביד כמר עביד שלגבי בדיעבד או שעת הדחק אפשר להקל אפילו בתרתי דסתרי רק שיש בזה שני דרגות האם זה באותו יום או שזה לא באותו יום ועין ב"י סימן רל"ג שהביא מההשלמה שדימה לדין שבשעת הדחק יכול להתפלל שחרית מעלות השחר וצ"ע

והנה מצאנו בזה ביאור אחר בדעת הרמב"ם שכתב שכיון שתפילת ערבית רשות לכן אפשר להתפלל סמוך ללילה ובפשוטו שנקט שזה הביאור בהכרעה דעביד כר' יהודה עבד דהינו שאפילו שהלכה כרבנן בכל אופן לגבי תפילה רשות הקילו רבנן שיכול להתפלל מפלג המנחה והנה לשיטתו יתכן שלא שיך כאן תרתי דסתרי דהלכה כרבנן רק שאפשר להקל כבר להתפלל מעריב

**ביאור שיטת ר"ת ובגדרי דין מעריב מפלג המנחה**

ב]והנה הבאינו לעיל מרש"י שקי"ל כרבנן לגבי זמן ק"ש וממילא אפילו אם לגבי תפילה אפשר להתפלל אבל זה לא זמן ק"ש ולכן כתב שיוצאים בק"ש על המיטה ועיין תוס' שהקשו ד' קושיות א. הרי לא קוראים סמוך למיטתו אלא פרשה ראשונה ב. שהרי צריך שנים לפניה ושנים לאחריה ג. הרי לא קוראים אלא כדי להציל מהמזיקים וביאר רבינו יונה וממילא לא מכונים לצאת מצות ק"ש ד. הרי קי"ל כר' יוחנן שק"ש באמצע תיקנום ולרש"י יוצא שמקיים מצות ק"ש לאחר התפילה ובפשוטו כונתו לשאול שלא מקיים המצוה לסמוך גאולה לתפילה ה. ויש ראשונים שהוקשה להם עוד שאוכלים לפני הק"ש שעל מיטתו

ועיין תוס' ושאר הראשונים שהביאו בשם ר"ת שכיון דמבואר לקמן שדעביד כמר עביד דהינו שאפשר לנהוג כר' יהודה א"כ לכן יוצאים בזה גם מצות ק"ש ומה שמתפללים מנחה לאחר פלג המנחה זה לגבי דרבנן וכנ"ל ולפ"ז באמת ק"ש על מיטתו זה רק להציל ממזיקים והנה לפ"ז סתם מתניתין שהזמן כצאת הכוכבים זה דלא כהילכתא [ועיין ראשונים שדנו שרישא זה ר"א ולא רבנן] והנה עיין רעק"א שהביא להקשות מהפר"ח שלגבי תפילה אפשר להקל כר' יהודה מצד שספק דרבנן לקולא אבל לגבי ק"ש שזה דאוריתא איך אפשר להקל כר' יהודה ועיין שאגת אריה סימן ג' שכתב שס"ל לר"ת שהלכה שק"ש זה דרבנן וע"ש שתמה שהרי זה ודאי שכל הנידון רק אם צריך דוקא פרשת ק"ש אבל ודאי שצריך משהו ללמוד א"כ הנידון כאן הוא בדאוריתא עוד הקשה שהרי זכירת יציאת מצרים זה דאוריתא וע"ש מה שדחק כר' יונה [ועיין לקמן] אמנם ברא"ה מבואר שהדין זכירת מצרים בלילה זה רק מדרבנן אמנם באמת מהא דכל הראשונים לא הקשו שק"ש זה דאוריתא חזינן שזה לא הפריע להם וביותר דהראבי"ה הכריע כר"ת אפילו שס"ל שק"ש זה דאוריתא אמנם בהכרח הביאור כנ"ל שזה גדר הכרעה שיש כאן הוראה שאדם יכול לבחור כר' יהודה וזה סברא גם בחיוב דאוריתא

והנה עיין רשב"א שהקשה מה זה קשור למחלוקת ר"י ורבנן הרי הם נחלקו בזמן תפילת מנחה ומעריב אבל ודאי שזה לא לילה וממילא למה שזה יעזור לגבי ק"ש אמנם עיין תרוה"ד סימן ק"ח הובא בשו"ע סימן תרצ"ב שאפשר לקרוא מגילה מפלג המנחה כיון שהמנהג כר"ת לסמוך לגבי פלג המנחה גם לגבי ק"ש ובהכרח שזה נחשב לילה דהינו דר"ת נקט שיסוד סברת ר' יהודה שזה חשיב לילה ורק לכן אפשר להתפלל מעריב

והנה עיין רא"ש שהקשה עוד מה קשור הדין תפילה לר' יהודה הרי כאן זה תלוי בזמן שכיבה והרי קודם צאת הכוכבים זה לא זמן שכיבה והנה הגמ' בע"ב מביאה שר"מ ס"ל שזמן ק"ש זה ממתי שהכהנים טובלים לאכול בתרומתן ור' יהודה שואל אותו שכהנים מבעוד יום הם טובלים ועיין תוס' שהקשו על ר"ת דהרי לר' יהודה זה הרבה קודם ותירצו שכונתו לשאול שלשיטתך שדין ק"ש תלוי בזמן שכיבה אין זה זמן שכיבה אמנם אני לא דורש בשכבך ובקומך דהינו שזה לא תלוי בזמן שכיבה ולכאורא כונתם שלר' יהודה באמת זה תלוי בדין לילה דהינו שכונת התורה בשכבך לדין לילה שהדרך לשכב בלילה ובאמת בהא דס"ל לרבנן שהזמן מצאת הכוכבים יש לדון האם מצד שאז זה זמן שכיבה ובאמת זה לא קשור לדין לילה ולפ"ז כתב הראש יוסף שבתורת ודאי לא יוצא מבין השמשות אמנם יתכן שזה מצד שזה דין לילה ועיין שם שהביא מהירושלמי דמה דבבין השמשות לא יוצא חזינן שספק קרא ק"ש חוזר וקורא ומבואר שיסוד הדין הוא לילה אמנם עיין בחידושי הגר"א שכתב שלבבלי שיוצאים בדיעבד לאחר עלות השחר בהכרח שזה לא תלוי בדין לילה והנה בדברי ר"ת מבואר בהכרח שזה תלוי בדין לילה [ובישוב הקושיא מלאחר עלות השחר עיין אבל האזל שהאריך בזה שלגבי כאן הגדר לילה זה עד הנץ החמה ועיין סימן הבא שהארכנו בזה בס"ד]

והנה העולה מהנ"ל דדעת ר"ת שיסוד דינו דר' יהודה זה מצד שחשיב לילה וזה סברא גם לגבי ק"ש אמנם הראשונים חלקו עליו ומצאנו בזה שני סברות א. הרשב"א דן שזה בכלל לא גדר של לילה וכן הקשה בריטב"א ב. ברא"ש טען שלגבי ק"ש זה לא תלוי בדין לילה אלא בזמן שכיבה והנה בעיקר הנידון הנ"ל האם זה תלוי בדין לילה כבר הבאינו לעיל שהשו"ע פסק שמועיל לקרוא מגילה מפלג המנחה מצד סברת ר"ת שזה כלילה אמנם עיין בגר"א שם שציין לפר"ח שזה רק שיטת ר"ת אבל לא קי"ל כר"ת דהינו שנקט שהטעם לחלוק עליו מצד שבאמת זה לא לילה וזה רק הלכה בהלכות תפילה אמנם למבואר ברא"ש יתכן שבזה אנו מודים לר"ת ורק בק"ש חולקים עליו כי זה תלוי בשכיבה [ובעיקר טענת הפר"ח אפש"ל דאדרבא מר' יהודה חזינן שבפלג המנחה שזה סמוך ללילה אפשר לעשות מצות הלילה שיסוד דין מעריב זה תפילת הערב וסברת רבנן זה רק מצד שזמן מעריב זה בלילה ממש דהרי זמן תפילת מנחה זה עד הערב ולכן לגבי מגילה או נר חנוכה אפשר מפלג המנחה וזה לכו"ע אמנם לגבי הבדלה מפלג המנחה מבואר ברא"ש שזה רק לר"י וצ"ע עוד יש להעיר דברא"ש הנ"ל שמבואר שהבדלה זה תלוי בר"י ורבנן מבואר שסברת ר' יהודה זה לא רק לגבי תפילה ועין לעיל סק"א דהבאינו דבריצ"ג מבואר שגם קידוש מבעוד יום זה רק לר"י אמנם עיין ביאור הגר"א יור"ד רס"ג סק"י שכתב שקידוש והבדלה זה כמו תפילה וצ"ע]

ועיין שו"ע סימן שע"ה לגבי אבילות שאם התפלל מעריב חשיב לילה והתרוה"ד פסקים סימן קכ"א למד מזה גם לגבי להניח תפילין ולברך על ציצית ובתרוה"ד סימן רמ"ח הובא ברמ"א סימן קצ"ו למד מזה שלאחר שהתפלל מעריב לא מועיל לעשות הפסק טהרה מצד תרתי דסתרי ומבואר כנ"ל שגדר הדין שאפשר להתפלל מעריב זה שחשיב לילה וכן פסק המ"ב דבהתפלל מעריב לא יכול להזכיר הזכרה של יום כגון במוצאי שבת שזה תרתי דסתרי ולכאורא לרשב"א שאין זה קשור למה שזה לילה אין כאן כלל תרתי דסתרי ובאמת בביאור הגר"א סימן קצ"ו לגבי הפסק שכתב שגם בקיבלה שבת דהרי הגמ' דנה לגבי קידוש והבדלה מכלל שלגבי כל שאר הדברים זה לא לילה וצ"ע בזה ובפשוטו מבואר שכיון שכתבו ערב ובוקר וצהרים אשיחה וגו' דהינו שתפילת מעריב זה תפילת הערב א"כ אם התפלל מעריב שזה תפילת הערב יש כאן הנהגה שזה לילה ויש בזה תרתי דסתרי [ועיין רא"ש סוף תענית שכתב שאין להבדיל מפלג המנחה בשבת שיוצא בערב ת"ב שכיון שהבדיל לא יכול לשתות מהיין ודימה לגמ' בעירובין מ: לגבי כוס של שהחינו ובפשוטו צ"ע ששם מברך על היום שחל אבל כאן עדין לא נגמר שבת ולא התחיל ט"ב וע"ש שמשמע שדימה לדין תפילה בערב שבת שזה מחיל שבת וצ"ע ששם זה נוסח של שבת ובעיקר צד הגמ' שלא חל שבת מבואר שהיה צד שזה לא גדר שחל הלילה וצ"ע בכל זה]

והנה עיין גמ' כ"ז: דבמבואר שבהתפללו כי סברו שזה לילה והתברר שזה יום צריך לחזור ולהתפלל ויש שכתבו שזה בהתפללו קודם פלג המנחה אמנם פשטות הגמ' וכן פסק המ"ב סימן רס"ג בשם המג"א שזה אפילו לאחר פלג המנחה ועיין גר"ז שתמה מה סברא בזה הרי לר' יהודה זה זמן תפילה ומשמע קצת שברמת זה רק מצד שאדם מנהיג בזה הנהגת לילה וכל שמיצדו לא חשב לעשות כך זה לא מועיל ועדין צ"ע

**שאר שיטות הראשונים בביאור הדין מעריב קודם צאת הכוכבים**

ג] והנה רוב הראשונים חלקו על ר"ת וביארו המנהג בצורה אחרת ונבאר השיטות בס"ד

א. עיין תוס' ובעל המאור שסמכו על שיטות התנאים שמקדימים זמן ק"ש והנה מבואר בגמ' כמה שיטות בזמן שכיבה א. צאת הכוכבים ב. עני טובל פתו במלח ומבואר שזה אחרי זה ג.עוד מבואר שיעור בבריתא בשעה שבני אדם נכנסים להסב ובפשוטו זה הכי מאוחר ד. עוד מבואר שיעור דר"מ שזה בשעה שכהנים טובלים ודעת רש"י שס"ל כר' יוסי וממילא זה סמוך לצאת הכוכבים אמנם הרשב"א ביאר שהכוונה מתחילת השקיעה ע"ש ה. עוד מבואר שיעור משעה שבני אדם נכנסים להסב בלילי שבתות ודעת הרשב"א ותוס"ר שזה כמו זמן דעני אמנם ברש"י משמע שיש צד שלמסקנא זה לא אותו זמן ו. משעה שקידש היום בערבי שבתות וביאר רש"י שזה בין השמשות והנה עיין רא"ש שכתב שסמכו על ר"א ור"מ ועיין טור שלפי זה צריך להיזהר לא להקדים דהינו שזה כשיטת רש"י שקידש היום זה בין השמשות אמנם עיין רשב"א שיש שביארו שזה שקיעה ראשונה שזה הזמן שראוי לקבל שבת ומה שכתבו משעה שבני אדם נכנסים בערבי שבתות זה דלא כרשב"א שזה כעני אלא שזה יותר מוקדם אמנם בפשוטו שיטה זו זה רק לבאר לגבי שזה זמן תפילה וכן לגבי הברכות אבל ודאי שלגבי דאוריתא חיבים לחזור ולקורא בלילה כמבואר ברא"ש וצ"ב למה מה שזה זמן ק"ש זה סיבה גם לזמן תפילה וצ"ע

ב. עיין תר"י שנקט שבאמת ודאי לא יוצא את הק"ש דאוריתא וחייב לחזור בלילה ולקרוא וכתב שבאמת מיד שנהיה לילה שיקרא לפני שאוכל וכן לא יסמוך על מיטתו דאז לא מכוין לשם מצוה וכן לא מכוין בקריאתו והוסיף שיש חיוב של ברכת המצות לפני ק"ש ולכן יאמר ברכת אהבת עולם אלא שעדין צ"ע איך יאמר ברכות ק"ש הרי כיון שזה לא זמן ק"ש לכאורא זה גם לא זמן ברכות ק"ש וע"ש שכתב שכיון ששקעה חמה וזה לילה לענין תפילת ערבית זה גם לילה לענין שיכול לומר גולל אור מפני חושך וכן בזה ביאר שיוצא מצות יציאת מצרים שכיון שלא צריך לילה ממש א"כ כל שזה לילה למעריב זה גם לזמן זכירת יציאת מצרים והנה פשטות לשונו כמו שביאר השאגת אריה שס"ל כר"ת ששקיעה ראשונה זה עדין יום אמנם לגבי מנין השעות נקט שזה עד שקיעת החמה וממילא ס"ל שגם לרבנן זמן מעריב זה משקיעה ראשונה ועיין לקמן שביאר שהטעם שזמן מנחה נגמר אז כיון שדם נפסל בשקיעת החמה וכיון שזה כבר זמן מעריב לכן יכול גם לומר ברכות ק"ש [ולכן לא דן כלל מצד סברת ר"י] והנה יש להסתפק האם מה שכתב שזה כבר נחשב לילה מצד שזה זמן מעריב זה רק מצד שכבר היה שקיעה או שזה גם לר' יהודה שהזמן מפלג המנחה ועיין שער הציון שנסתפק בזה ולכאורא יש להוכיח שכל דבריו רק לאחר השקיעה שהרי לגבי מה שמבואר בגמ' שרב התפלל מבעוד יום ביאר שק"ש קרא בעונתה ולא סמך גאולה לתפילה ובפשוטו כונתו שגם ברכות ק"ש קרא אחרי זה וצ"ע הרי כאן ביאר שכיון שזה זמן מעריב זה אם ברכות ק"ש והוא יוצא מצות יציאת מצרים וא"כ יש כאן ממש סמיכת גאולה לתפילה אמנם הביאור בפשוטו ששם שזה קודם שקיעה בזה פשיטא ליה שלא שיך לומר מעריב ערבים ורק כאן שזה לאחר שקיעה נקט ששיך לומר מעריב ערבים וצ"ע

ג. והנה שיטת רש"י שרק צריך לקרוא פרשה ראשונה צ"ע דכיון דנקט שלא יצא חובת ק"ש למה מספיק לקרוא פעם אחרת והניחא מה שקורא ברכות ק"ש בזה בפשוטו הביאור כמבואר בשו"ת הרשב"א סימן מ"ז שכיון שזה זמן תפילה ממילא זה גם זמן ברכות ק"ש וכמו הקורא לאחר זמנה שקורא ברכות ק"ש אבל למה חוזר וקורא רק פרשה אחת ולא את שניהם ומצאנו בזה שני ביאורים השאגת אריה סימן ג' ביאר שבאמת ס"ל כר"ת שסברת ר' יהודה זה גם עוזר לק"ש רק שס"ל שזה רק סברא בדרבנן אבל בדאוריתא אדרבא ספק דאוריתא לחומרא ולכן צריך לחזור ולקרוא ק"ש בלילה ומה שיציאת מצרים לא צריך לחזור ולקרוא [והשאגת אריה נקט שזה דאוריתא ע"ש שביאר שזה על דרך סברת תר"י שלגבי זה לא צריך לילה גמור] וע"ש שהקשה הרי ספק קרא ק"ש חוזר וקורא ג' פרשיות וא"כ כאן בלילה כשחוזר למה שלא יחזור את כל הג' פרשיות וביותר צ"ע דרש"י מביא מהירושלמי ששואל למה קוראים מבעוד יום כדי לעמוד מתוך ד"ת ולכאורא עד כמה שהדין של ר' יהודה עוזר לגבי ק"ש א"כ אין מקום לקושית הירושלמי שמאותו טעם שתמיד קוראים ק"ש לפני התפילה גם כאן קוראים רק מצד ספק ועיין מאירי שכתב שכונת הירושלמי לישב מצד סמיכת גאולה לתפילה אמנם לכאורא אם יש כאן צד קיום לא קשה כלל קושית הירושלמי ועוד דבפשוטו הראשונים כולם נקטו דלא כר"ת ואין סברת ר' יהודה קשור כלל לדין ק"ש א. מצד שזה תלוי בדיני לילה וסברת ר' יהודה זה רק לגבי ק"ש ב. כי זה תלוי בדיני שכיבה

אמנם מצאנו עוד ביאור ברש"י דעיין ברא"ה י"ג: שכתב שרבנן הקילו שיוצא את הקריאת שמע דרבנן דהינו שיש דין ק"ש דאוריתא ויש דין ק"ש דרבנן ובאמת כיון שהגיע זמן תפילה דרבנן הקילו גם שיכול לקרוא את הק"ש מדרבנן וכן הוא ברשב"א אלא שברשב"א מבואר שזה לא לכתחילה דהינו שודאי עדיף לקרוא את הק"ש דרבנן בזמן הק"ש וביחיד שיתפלל מבעוד יום יצטרך לחזור את כל הק"ש רק כאן שיש חשש שאחרי זה לא יקראו לכן הקילו בזה אלא שא"כ קשה מה קושית הירושלמי למה קוראים בבית הכנסת הרי יוצאים כאן מצות ק"ש וצ"ל כמו שביאר הישועות יעקב סימן רל"ה שקושית רש"י שעדיף שיקראו ג' פרשיות על מיטתו אם הברכות ועל זה תירץ שיש הרי ענין שיעמדו בתפילה מתוך ד"ת [והנה לפי ביאור זה יש מקום לומר שבאמת רש"י מודה לר"ת בעיקר הסברא שלר' יהודה זה לילה ולכן לגבי זכירת יציאת מצרים זה מועיל רק שלגבי ק"ש כיון שזה תלוי בדין שכיבה בזה ודאי צריך לחזור ולקרוא ולא צריך לחידושו של תר"י ופרשה שניה לא צריך לחזור ולקרוא דזה תלוי בזמן תפילה וכנ"ל והדברים מחודשים] ועיין או"ז שמה שלא צריך לברך בק"ש על מיטתו שכיון שהתחיל המצוה מבעוד יום זה כמו במצה שמברכים בתחילת הלילה אפילו שהקיום דאוריתא זה באפיקומן]

**בפסק הלכה**

ד] והנה לענין הלכה השו"ע פסק שיחזור ויקרא בלילה ק"ש ועיין ט"ז שכתב שהשו"ע לא כתב כרבינו יונה שיכוין לא לצאת דאדרבא רק לרוחא דמילתא צריך לחזור ולקורא בלילה ק"ש אמנם המ"ב כתב שלא מכוין לצאת בבית הכנסת חובת ק"ש והביא שכן הוא דעת הגר"א דהינו שנקט שקי"ל בתורת ודאי כרבינו יונה אמנם הדברים צ"ע דהרי פסק כמג"א והט"ז שמותר לאכול ולקרוא לאחר האכילה ובפשוטו מה שמותר לאכול רק מצד שסומכים על שיטת ר"ת כמבואר בב"י סימן רס"ז ואפילו אם בתורת ודאי לא קי"ל כר"ת אבל וודאי שאת מנהג רש"י הרבה ראשונים הביאו וכנ"ל מהרשב"א וביותר דגם ר"ת לכאורא לא נדחה לגמרי וכמבואר בגר"א שמה שבדיעבד יוצא חובת תפילה גם אם התפלל באותו יום מנחה ומעריב זה מצד ר"ת והנה מה שמותר לאכול צ"ע דכיון שיש לו עדין חיוב דאוריתא למה שיהיה מותר לאכול מה זה שונה מכל מצוה דאוריתא ומה מעלה שקיים את הק"ש דרבנן ובפשוטו הביאור כגר"ז סימן רס"ז שכיון שצורת חייו הרגילה שקורא ק"ש על המטה לא חוששים שישכח ולכן כתב שכונת המג"א סימן מרס"ז שמי שתמיד קורא ק"ש בלילה לא יכול פעם אחת להתפלל מפלג ולאכול קודם ק"ש דכה"ג יש חשש שישכח ע"ש אמנם המ"ב שכתב שתמיד יקרא לא על מיטתו ובכל אופן התיר לאכול בהכרח זה מצד צירוף ר"ת וכן הוא מפורש בנהר שלום ומאמר מרדכי וצ"ע

**האם מקיימים סמיכת גאולה לתפילה ללא מצות קריאת שמע**

ה]והנה ר"ת הוכיח שהק"ש שקוראים בבית הכנסת הוא עיקר דהרי קי"ל כר' יוחנן שקריאת שמע ואחרי זה תפילה ובפשוטו קושיתו דהרי צריך לסמוך גאולה לתפילה ועד כמה שלא יצאו חובת קריאת שמע אין כאן סמיכת גאולה לתפילה ועיין אור זרוע שבאמת בתחילה כתב שמוכח מזה שקי"ל דלא כריב"ל אמנם בסופו הביא מר"ח שכתב כרש"י ובכל אופן פסק כריב"ל ועיין רשב"א שכתב שהדרשא של הגמ' שקריאת שמע ואחרי זה תפילה מדובר במתפלל בערב ועיין שאגת אריה סימן ג' ובקה"י סימן ב' שהאריכו בסברא זו שכל חיוב סמיכת גאולה לתפילה זה רק אם כבר הגיע זמן ק"ש אבל כל זמן שאין חיוב אמירת הגאולה גם אין חיוב עדין של סמיכת גאולה לתפילה

והנה בפשוטו עיקר הסמיכת גאולה לתפילה זה המעלה שמזכיר הגאולה קודם התפילה ואין זה ענין למצות קריאת שמע ובפשוטו לפ"ז בקורא ברכות ק"ש אם ק"ש אפילו שלא מקיים מצות ק"ש יש כאן סמיכת גאולה לתפילה ועיין במאירי וכן בהשגות הראב"ד על הבעל המאור שביארו שלכן במתפלל קודם צאת הכוכבים אומרים הברכות אם הק"ש כדי לסמוך גאולה לתפילה ועיין מאירי שהכריח שזה כונת הירושלמי כדי לעמוד מתוך דברי תורה וכן מבואר במג"א סוף סימן ס"ו דבציבור שמתפללים לאחר זמן ק"ש שיקרא ק"ש קודם התפילה ואחרי זה יקרא ק"ש אם ברכותיה אם הציבור כדי לסמוך גאולה לתפילה ולפ"ז צ"ע קושית ר"ת שאין כאן סמיכת גאולה לתפילה הרי ברש"י מפורש שאומרים גם הברכות מבעוד יום וא"כ מתקיים כאן סמיכת גאולה לתפילה [ויש ראשונים שאפשר לדחוק מצד צורת הדרשא כן ביארו בנחלת דוד וביאור מרדכי סק"ה אמנם בלשון הרשב"א ועוד ראשונים מפורש שהקושיא שאין כאן סמיכת גאולה לתפילה ועיין ביאור מרדכי למהר"ם בענט סק"ה שהאריך בקושיא זו] ובפשוטו מבואר כאן שהקיום דין סמיכת גאולה לתפילה זה דוקא על ידי קריאת שמע של חיוב ולכן הקשה ר"ת שאין כאן סמיכת גאולה לתפילה והנה לפ"ז צ"ב למה קראו ק"ש אם ברכותיה שישאירו הכל ללילה וצ"ל שזה מצד שחששו שלא יאמרו הברכות בלילה

והנה לכאורא עיקר הנידון הנ"ל האם קיום דין סמיכת גאולה לתפילה זה רק בק"ש של חובה יש בזה סתירות בראשונים מניה וביה א. דהרשב"א עצמו כתב בשבת ט: שבמפסיק באמצע אכילתו לקריאת שמע ולא לתפילה יאמר ללא ברכותיה כדי שלאחר זה יסמוך גאולה לתפילה הרי מבואר שאפילו שכאן הקשה שאין סמיכת גאולה לתפילה בכל אופן נקט שם שיש בזה סמיכת גאולה לתפילה

ב. הרא"ש כאן שהקשה הקושיא שבקוראים מבעוד יום אין בזה סמיכת גאולה לתפילה בכל אופן הביא בסופו תשובה מרב האי גאון שיש שהיו אומרים ק"ש אם ברכותיה בלילה ורק התפילה מבעוד יום וכתב על זה שחזינן שק"ש בעונתה עדיף מסמיכת גאולה לתפילה דהינו שהענין לקרוא ק"ש אם ברכותיה זה עדיף מהענין להתפלל מבעוד יום ולסמוך גאולה לתפילה ומבואר שאם היה קורא ק"ש אם ברכותיה היה מקיים סמיכת גאולה לתפילה

ג.עיין ביאור הגר"א סוף סימן ס"ו שהסכים אם המג"א שציבור שמתפללים לאחר זמן ק"ש שיקרא ק"ש קודם התפילה ולאחר זה יקרא ק"ש אם ברכותיה אם הציבור כדי לסמוך גאולה לתפילה ומבואר שמקימים סמיכת גאולה לתפילה גם ללא מצות קריאת שמע ועיין בה"ל סוף סימן מ"ו שהקשה שהגר"א שם כתב שאין לומר בלעולם יהא אדם פסוק שמע ישראל מצד שמפסיד סמיכת גאולה לתפילה הרי מבואר שצריך חובת קריאת שמע כדי לסמוך גאולה לתפילה וע"ש מה שדחק ועיין פרי יצחק סוף סימן א' מה שכתב בזה

ד. עוד יש להקשות דבתר"י בסוגין מבואר שאפילו שלא יוצא חובת קריאת שמע בכל אופן יאמר הברכות קודם התפילה ובפשוטו זה כדי לסמוך גאולה לתפילה וצ"ע דבמשנה לקמן מבואר שירד לטבול קודם הנץ החמה אם אין לו זמן לעתות יתכסה במים ויקרא ובפשוטו הכונה ללא ברכות כמבואר בב"י בשם שו"ת הרשב"א ועיין בתר"י שכתב שם שחזינן שק"ש בנץ החמה עדיף מסמיכת גאולה לתפילה ומבואר שאפילו שאחרי זה יסמוך הברכות לתפילה חשיב שלא סומך גאולה לתפילה ולכאורא סותר משנתו אמנם הפרי יצחק כתב שכונת התר"י שקורא ברכות ק"ש במקוה דשיטתו כרמב"ן שאין לקרוא ק"ש ללא ברכות

והנה בעיקר הדין סמיכת גאולה לתפילה עיין קה"י שכתב לחקור האם זה מהלכות תפילה דהינו שזה מעלה בקיום מצות תפילה או שזה מהלכות קריאת שמע שכיון שמקבל על עצמו עול מלכות שמים ומספר ניסיו של הקב"ה מצב זה מחיב תפילה ואם לא מתפלל זה חסר בצורת הקבלת עול מלכות שמים ולפ"ז הוא הלכה בקריאת שמע וע"ש שהאריך ובפשוטו בזה תלוי הנידון הנ"ל האם צריך קריאת שמע של חובה שאם זה מדיני התפילה בפשוטו לא משנה אם זה חובת קריאת שמע, ואם זה מדיני הק"ש וודאי שזה רק הלכה בחיוב קריאת שמע ויש מקום לומר שתרויהו איתנהו ביה וא"כ לכתחילה ודאי צריך לסמוך לקריאת שמע של חובה וכפשטות ההיקש שזה הלכה בק"ש אמנם גם ללא זה יש בזה קצת ענין מצד מעלת התפילה ולפ"ז א"ש הכל שזה ודאי יש מקום לקושית ר"ת שחסר כאן בדין סמיכת גאולה לתפילה שעיקרו במצות ק"ש אמנם גם אם את זה אי אפשרא לעשות ודאי שיש ענין בתור מעלה בתפילה ולכן אפילו שהראשונים הקשו שבקורא מבעוד יום אין כאן סמיכת גאולה לתפילה בכל אופן יש ענין לסמוך הברכות כדי לסמוך גאולה לתפילה

**עיין בדין סמיכת גאולה לתפילה שהארכנו בזה**

**האם עדיף לומר ברכות ק"ש בלילה**

ו]והנה בעיקר הנידון הנ"ל במתפלל מבעוד יום האם עדיף לקרוא ק"ש אם ברכותיה בלילה או עדיף ביום הנה יש בזה שני נידונים דיש צד שאפילו שזה זמן תפילה מצד ר' יהודה אבל זה עדין לא זמן ברכות קריאת שמע ואפילו שלאחר ג' שעות אפשר לקרוא אבל כאן זה גרע דזה עדין לא יום ועוד יתכן שכיון שלכתחילה ודאי ראוי לקרוא ק"ש אם ברכותיה א"כ זה סברא שכאן לא תיקנו זמן ברכות ק"ש אלא בלילה אמנם חוץ מפסקי הרי"ד לא מצאנו לאחד מהראשונים שישאל שזה ברכה לבטלה ובפשוטו שכולם נקטו שכיון שזה זמן תפילת ערבית זה גם סברא שזה זמן ברכות ק"ש אמנם לדעת הרמב"ם שביאר שכל הקולא להתפלל מבעוד יום שזה מצד שתפילת ערבית רשות א"כ לגבי ברכות ק"ש שזה חובה זה לא שיך ובאמת ברמב"ם מבואר שאומר ברכות ק"ש בלילה אמנם בפשוטו בזה לא קי"ל כמותו

אמנם עדין יש לדון שיתכן שעדיף לומר ק"ש אם ברכותיה בלילה דהינו שיקים מצות ק"ש יותר בהידור מאשר שיסמוך גאולה לתפילה וכמו שבשחרית הרי ודאי קי"ל שכך עדיף כמבואר בסימן ס"ו [אמנם יש לחלק שכאן שתפילת ערבית רשות א"כ החובת סמיכת גאולה לתפילה הוא פחות] ומצאנו שנחלקו בזה הראשונים דברש"י ור"ח [הובא באו"ז] וכן פשטות הירושלמי כמבואר במאירי וברשב"ץ שעדיף לקרוא ק"ש אם ברכותיה לפני התפילה כדי לעמוד מתוך ד"ת [והכונה לסמוך גאולה לתפילה כמבואר במאירי] וכן הראשונים כתבו שהמנהג בכל המקומות אמנם הרא"ש ותר"י הביאו מרב האי גאון שכתבו שזה רק ביחס לציבור דיתכן שלא יקראו בבית אבל עדיף לקרוא ק"ש בלילה אם ברכותיה וכן מבואר ברא"ש פ' תפילת השחר וכן הוא בטור סימן רצ"ג וסימן רס"ז דבליל שבת שהקדימו לא סמכו גאולה לתפילה ולא קראו ק"ש ועיין בשו"ע סימן רס"ז וכן רל"ה דמפורש כתב שמתפללים כרגיל מבעוד יום דהינו שזה עדיף אמנם המ"ב הביא שיש שנוהגים לא לומר ברכות ק"ש [וצ"ע מה שכתב המג"א סוף סימן רצ"ג דבתפלל ערבית מבעוד יום לא יאמר ברכות ק"ש ואולי שם איירי במתפלל ביחיד וס"ל שכה"ג באמת עדיף שיאמר בלילה וצ"ע [ובעיקר דברי הבה"ל שם בפשוטו יש לומר דבמעריב ודאי דתפילה מעומד עדיף מסמיכת גאולה לתפילה וכמו שלגבי תפילה בציבור חזינן חילוק זה]

אמנם יש לדון דבלשון התר"י וכן במאירי מבואר שכל זה מצד שכבר זה לאחר השקיעה לכן שייך לומר גולל אור מפני חושך אבל אם זה היה קודם שקיעת החמה אפילו אם זה זמן תפילה ודאי לא שיך לומר לשון זה ולכן פשיטא ליה לתר"י שרב שהתפלל מבעוד יום לא קרא ברכות ק"ש ולפ"ז לדידן שקי"ל שפלג המנחה זה קודם שקיעת החמה למאי דקי"ל דלא כר"ת יש מקום גדול לדון מסברא שלא שיך לומר גולל אור וכל הראשונים תמיד הנידון היה לאחר שקיעה ראשונה אמנם עדין יש מקום להוכיח מהירושלמי אמנם יתכן שהיו מתפללים מיד לאחר שקיעת החמה שזה ספק לילה אבל לא מבעוד יום אמנם בפשוטו א"כ אין מקום לשאול למה אומרים ק"ש דהרי יש צד שיוצאים ובהכרח דעד כמה שקי"ל דלא כר"ת גם אפשר לקרוא ברכות ק"ש קודם