4. בדין צלף וגדרי פרי לענין ברכה מעשר וערלה ובדין שקדים המרים
קטגוריות: ש_ס / א ברכות / ברכות - הרב מאיר קאופמן / כיצד מברכין / שיעורים

כ"א אייר ע"ד

**סימן ד'**

**בדין צלף ודמיון גדרי פרי של ברכה למעשר וערלה**

**א]סיכום שיטות הראשונים להלכה לענין צלף**

**ב]שיטות הראשונים בביאור סוגין לענין ברכה מעשר וערלה**

**ג]נפק"מ בהנ"ל לגבי אם בירך העץ בדיעבד [נידון המג"א והאבן העוזר]**

**ד]נפק"מ לסברת האחרונים שנידון קפריסין כי זה בטל לפרי**

**ה]בביאור כונת הרא"ש לגבי שקדים המרים ובביאור דמיונו למעשר**

**ו]ישוב הקושיא על הרא"ש מהגמ' שדימתה מעשר לברכה**

**ז]ישוב לנ"ל לדברי המג"א שכל דבר שזה לא עיקר הפרי יוצאים בדיעבד בפה"ע**

**סיכום שיטות הראשונים להלכה לענין צלף**

א]עיין סוגית הגמ' לענין צלף דמבואר דהאביונות וודאי חשיבי פרי ויש בהם ערלה וברכתם בורא פרי העץ ולגבי הקפריסין בפשוטו מבואר שלר"ע שאין בו ערלה ברכתו האדמה ולר"א שיש בו ערלה ברכתו העץ ומבואר בגמ' שבחו"ל אוכל את הקפריסין ובלשון רב מבואר שזה מצד שכל המיקל בחו"ל הלכה כמותו ותוס' נקטו שהכונה שמעיקר הדין קי"ל כר"א וכברייתא שזה העץ ורק שלענין ערלה בחו"ל אפשר להקל אמנם ברי"ף מבואר שברכתו האדמה ועיין תר"י ורמב"ן שביארו שחשיב ספק גמור ולכן מספק ברכתו האדמה ובאמת בא"י יהיה בזה איסור ערלה ועיין שאגת אריה סימן כ"ג שכתב לדון דהוי תרתי דסתרי שעד כמה שאוכלים וסומכים שזה לא עץ ממילא ברכתו אדמה דהינו שלא שייך לאוכלו אם ברכת העץ דממ"נ אסור לאוכלו או כי זה בלי ברכה או שזה ערלה [אם זה מעכב] אמנם הראשונים שלא נקטו כן מצד שספק ערלה זה היתר ודאי גם על הצד שזה עץ וכמבואר מהא דמספקי אהדדי [אבל בפשוטו בדבר שאנו מכריעים שזה לא ערלה כגון חצילים ובננות לא שיך לגבי ברכה לסמוך שזה העץ ומטעם הנ"ל] ועוד שלפ"ז בשנה ד' יוכלו לברך העץ והשאג"א כתב שלא חילקו בזה אמנם שיטת הרמב"ם שהלכה כר"ע וגם בא"י הקפריסין מותרים ועיין ביאור הגר"א וכן בתוס' ר"י החסיד שכתבו לדייק מלשון רב אשי שהכריע לגמרי כר"ע [ועיין נחלת דוד שהאריך בזה] עוד מצאנו בראשונים שהביאו מהראב"ד וכן הוא בהלכות הריטב"א שאפילו אם אין בזה איסור ערלה אבל לגבי ברכה זה סיבה לברך בורא פרי העץ שזה טפל לפרי ע"ש אמנם הראשונים תמהו על זה מהגמ' שהוכיחה מברכה לענין ערלה [וצ"ל לדעתם שלאחר שהובא הבריתא של ר"ע בהכרח לחלק ביניהם]

**שיטות הראשונים בביאור סוגין לענין ברכה מעשר וערלה**

ב]והנה בעיקר הסוגיא מובא שלש דינים א. מחלוקת ר"ע ור"א לענין מעשר דר"ע ס"ל שרק אביונות חייב ולר"א גם קפריסין ותמרות ב. לענין ברכה דמבואר בבריתא שאביונות וקפריסין זה בורא פרי העץ ותמרות ועלים זה בורא פרי האדמה ג. לענין ערלה מבואר בגמ' שלר"ע קפריסין אינם חייבים בערלה כמו שזה לא חייב במעשר ולבריתא שמברכים העץ בהכרח שזה חייב בערלה והנה יש כאן מקום עיון דבפשוטו ר"א שמחייב במעשר מצד שס"ל שהוי פרי וא"כ מבואר בדבריו שגם תמרות זה פרי ובפשוטו גם יהיה בזה ערלה א"כ למה אין ברכתו העץ והרי בפשוטו הבריתא שאומרת שברכת הקפריסין זה העץ זה כר"א [והאריך בזה הנחלת דוד ובדרך החיים בקו"א להלכות ברכות] ומצאנו בזה שלשה שיטות א. עיין חזו"א מעשרות סימן ג' סק"ו וכן דנו הנחלת דוד והעוללות אפרים לבאר שבאמת יש כאן שלש תנאים דלר"א קפריסין ותמרות הוי פרי וברכתן העץ וזה חייב במעשר ויש בזה ערלה ותנא דבריתא ס"ל שקפריסין הוי פרי ותמרות לא הוי פרי ולדבריו תמרות באמת פטור ממעשר ומותר בערלה ובפשוטו כן קי"ל כבריתא כמבואר בראשונים אמנם הנחלת דוד והעוללות אפרים תמהו על זה מלשון הרא"ש שהבריתא של ברכה זה כר"א

ב. עיין ברמב"ן שנקט שיש כאן שני מחלוקות בין ר"א לר"ע א. האם שיך לדון שצלף יש לו תכונה של ירק או לא שר"ע ס"ל שאין לו תכונה של ירק וממילא אין לחייב רק את האביונות שזה פרי ור"א ס"ל שיש לו תכונה של ירק וממילא יש לחייב במעשר כמו ירק [ומה שהעלים לא חייבים ע"ש שביאר שזה כמו דבר שזרעו לזרע שירקו פטור ע"ש אמנם עיין דרך החיים שהקשה למה לר"ע זה פטור הרי במשנה מבואר שכל שאוכל ונשמר חייב במעשר ולא נתמעט אלא בשר ודגים וע"ש שביאר שעד כמה שזה לא ירק ורק פרי זה כמו זרע לזרע שירקו פטור] עוד נחלקו האם קפריסין חשיב פרי שלר"ע לא חשיב פרי ולכן אין בזה ערלה וכן אין ברכתו העץ ולר"א חשיב פרי ולכן ברכתו העץ וקי"ל להחמיר כבריתא שקפריסין זה העץ ולכאורא לפ"ז לענין מעשר אין סיבה להחמיר כר"א אלא עבדינן כמו הכלל שהלכה כר"ע אלא שצ"ע מנ"ל שהבריתא של ברכה זה כר"א אולי זה תנא שלישי שהרי אין זה ענין לדברי ר"א [ואולי הקפריסין זה ודאי לא תכונה של ירק ושם זה רק מצד שדנים אותו כפרי וצ"ע] וכדבריו מבואר בשאילתות שאילתא ק' ובמאירי שאין צד שתמרות אסור מצד ערלה גם לר"א

ג. אמנם עיין תר"י לעיל ל"ה. וכן הוא בטור ושו"ע יור"ד סימן קצ"ד שתמרות חייבים בערלה אפילו שודאי קי"ל כבריתא שזה בורא פרי האדמה וכמבואר בדבריהם שזה המקור לפסוק כר"א דהינו דנקטו שהדין של מעשר זה גם לענין ערלה דהינו שכמו שלר"ע אין לחייב מצד ירק כך לר"א ורק שר"א ס"ל שזה פרי ולכן זה חייב במעשר וערלה אלא שא"כ צ"ב למה ברכת התמרות האדמה כמבואר בבריתא וצ"ל כמבואר בלשון הטור שאינן עיקר הפרי דהינו שיש כאן חידוש בדיני ברכות שברכת בורא פרי העץ לא תיקנו על כל דבר שיש לו שם של פרי העץ אלא רק דבר שהוא עיקר הפרי של העץ ולכן תמרות אפילו שחייב במעשר ומצד שזה פרי העץ וכן יש בזה איסור ערלה אבל אין ברכתו אלא בורא פרי האדמה

והנה שאר הראשונים הנ"ל שלא ביארו כן, טעמם שנקטו שאם זה היה חשיב עץ ודאי ברכתו העץ דהינו שס"ל שהסברא המבוארת פה שזה לא עיקר העץ וזה אדמה זה סברא שזה לא חשיב פרי העץ אבל אם זה נחשב פרי העץ אין עוד הלכה בהלכות ברכות שדבר שהוא לא עיקר העץ אין ברכתו העץ אמנם לטור ולרבינו יונה נתחדש כאן חידוש בהלכות ברכות שדבר שהוא לא מעיקר הפרי אין ברכתו העץ וזה ודאי הלכה מהלכות ברכות

והנה עיין בראשונים שהביאו מהבה"ג לגבי קני סוכר שאפילו שזה עץ אבל לא מברכים העץ כיון שזה עץ גופא ודימה לתמרות שלא מברכים העץ ולכאורא כל זה לראשונים שהחיסרון שזה לא פרי העץ ולא נוהג ערלה אבל לטור הנ"ל שיש כאן סברא מיוחדת שזה לא עיקר הפרי א"כ בקני סוכר שזה עיקר הפרי זה לא שייך

**נפק"מ בהנ"ל לגבי אם בירך העץ בדיעבד [נידון המג"א והאבן העוזר]**

ג]והנה יש לדון בזה נפק"מ דהנה עיין מג"א ר"ו סק"א שכתב לחדש שדבר שאין זה עיקר הפרי או שלא נגמר פריו בדיעבד יוצאים בבורא פרי העץ דהינו שקפריסין לכו"ע יוצאים בדיעבד בבורא פרי העץ ועיין אבן העוזר שהקשה עליו דהראשונים כתבו מספק לברך האדמה בקפריסין ולמה לא בחרו בהעץ אם בדיעבד יוצאים אמנם עיין חיי אדם שביאר שלברך אדמה על העץ זה נוסח מתאים רק שחיסר את השבח הגדול משא"כ לברך העץ על אדמה זה נוסח לא טוב רק שבדיעבד כיון שזה מתאים הוא יוצא ולכן נקטו הראשונים שעד כמה שזה ספק יברך האדמה ע"ש ועיין שער הציון ר"ב סקמ"ב שנסתפק האם סברת המג"א גם על תמרות והנה לכאורא מסברא למבואר בטור שזה פרי גמור ויש רק הלכה בהלכות ברכות שכיון שזה לא עיקר הפרי לא מברכים על זה העץ א"כ ודאי מסתבר שבדיעבד כיון שזה פרי העץ יוצא וכמו דבר שדרכו לאכול חי שאכלו מבושל אמנם לשאר הראשונים שיסוד החיסרון שזה לא פרי ולא הוי חפצא של פרי העץ א"כ ודאי יש כאן חידוש גדול לומר שבדיעבד זה מועיל ובדעת המג"א יתכן שלמד שלגבי ברכה כל החיסרון הוא רק מצד שזה לא עיקר הפרי ולא מצד שאין לזה שם פרי וכמו תמרות לטור ועיין לקמן

**נפק"מ לסברת האחרונים שנידון קפריסין כי זה בטל לפרי**

ד]והנה דנו האחרונים לענין קליפת תפוז האם הוי ברכתו העץ ועיין מג"א וט"ז ששניהם נקטו שלראשונים שקפריסין זה העץ ה"ה כאן דהינו דמשמעות דבריהם שהסברא שקפריסין הוי פרי לא מצד שדרגת אכילתו הוא כמו העץ בעצמו אלא שזה סברא מצד שהוא טפל לפרי ולכן גם קליפת תפוז זה כך דאם נימא שיסוד נידון סוגין האם זה דרגא שהוא סיבה לפרי א"כ איך אפשר לדמות קליפה זו לקפריסין דמי יאמר שזה נאכל כמוהו וכבר העיר בזה בדרך החיים ובנחלת דוד ועיין ש"ך יור"ד סימן רצ"ד שכתב שנובלות תמרה שזה בישולי כמרא שזה סוג שנופל לפני הזמן זה חייב בערלה וברכתו שהכל והקשה שהרי הגמ' מדמה ערלה לברכה וכתב או שהגמ' רק מדמה שאם זה לא פרי לערלה זה לא פרי לברכה אבל הפוך יתכן שזה פרי לערלה ולא לברכה עוד כתב לישב שכל מה שהגמ' מדמה לגבי קפריסין שזה נידון האם זה טפל לפרי או לא אבל ודאי יתכן שיש דברים שזה פרי לערלה ולא לברכה דהינו שנקט שיסוד סברת ר"א בקפריסין לא מצד שדרגא כזו היא סיבה להחשב פרי מצד עצמו אלא מצד שזה טפל לפרי [ועיקר הסברא ששומר זה סברא שיחשב כעיקר הפרי מבואר בריטב"א בהלכות פ"א ה"י שנקט שלכן קפריסין אפילו אם זה לא פרי ואין בו ערלה אבל ברכתו העץ] ולכאורא כל זה שייך לראשונים שתמרות זה ודאי לא ערלה אמנם אם נימא שגם תמרות זה ערלה א"כ בהכרח שיש כאן נידון האם דרגא זו חשיבה פרי או לא ואין שום מקור שזה מצד טפילות לפרי

**בביאור כונת הרא"ש לגבי שקדים המרים ובביאור דמיונו למעשר**

ה]והנה הראשונים הביאו מהבה"ג ששקדים המרים כיון שהדרך לאוכלם בקטנותם מברכים עליהם בורא פרי העץ ועיין רא"ש שהקשה הרי מבואר במשנה שזה פטור ממעשר והרי הגמ' מדמה ברכה לערלה ומעשר וכוונתו לגבי קפריסין שאם זה חייב בערלה זה העץ ואם לא זה אדמה ודחה שהרי מצאנו שעלים אפילו שזה פטור ממעשר בכל אופן מברכים על זה בורא פרי האדמה א"כ חזינן שגדר פרי לענין ברכה צריך פחות מלענין מעשר ולכן גם לענין שקדים המרים אפילו שזה לא חייב במעשר בכל אופן זה פרי לענין ברכה עכ"ד ועיין מעדני יו"ט שהקשה שעדין קשה שהגמ' הרי דימתה לגבי קפריסין ובהכרח צריך לחלק בין הנידון שיהיה פרי העץ שבזה צריך חלות שם פרי העץ ובזה דומה ברכה לערלה ומעשר משא"כ לענין פרי האדמה שכל דבר שגודל מהאדמה חשיב פרי האדמה ובזה עדיף ברכה ממעשר ועיין א"ר וחזו"א שכתבו שכונת הרא"ש באמת לומר שזה פרי האדמה אמנם הטור כתב שס"ל שזה העץ וכן פשטות הרא"ש שבא לישב את דברי הבה"ג ועיין עוללות אפרים סימן ז' שכתב לדון עוד דהרי מבואר ברא"ש בהמשך ששקדים המרים שמיתקן ברכתן העץ והרי לענין מעשר זה פטור ובהכרח שכונת הרא"ש למסקנא שגם לגבי העץ זה עדיף ממעשר ע"ש מה שכתב לדון בזה

והנה בעיקר מה שדן הרא"ש שכאן כמו שלמעשר זה פטור ה"ה לברכה הקשה בנשמת אדם ובנחלת דוד ובקו"א לדרך החיים הרי הראשונים דנו לענין מתי חשיב פרי וכתבו שכל שהוא פרי לענין ערלה ושביעית ה"ה לענין ברכה אפילו שזה עדין לא הגיע לעונת המעשרות דהינו שנקטו ששם פרי זה לא כמו עונת המעשרות אלא כמו ערלה ושביעית וא"כ מה הקשה הרא"ש מהא שזה פטור ממעשר הרי שם בפשוטו הסיבה כמבואר ברש"י שזה כמו שלא הגיע לעונת המעשרות וא"כ לגבי ערלה ודאי שזה יהיה אסור וכן לגבי ברכה אין סיבה שזה לא יהיה בורא פרי העץ וע"ש דמשמע שבאמת נקט שכל דברי הרא"ש בהמשך שמספיק פרי כמו שביעית וערלה אפילו שזה לא כמו מעשר זה לאחר שהוכיח שכאן לא צריך גדרי פרי של שאר התורה ולפ"ז גם א"ש מה שהגמ' מדמה לערלה שהכונה שזה דומה לערלה ולא לעונת המעשרות ולכן מה שפטור ממעשר זה לא סיבה לגבי ברכה [וכן הוא במשיב דבר ח"ב סימן פ"ד] אמנם אין זה במשמעות לשון הרא"ש כלל שמה שכתב אחרי זה הוא לאחר מה שחידש כאן דשם כתב דבר זה כדבר פשוט ועוד דעיין בתוס' ר' יהודה החסיד שכתב כתוס' לענין הפירות משיוציאו וכתב כרא"ש לגבי שקדים המרים שזה שהכל כמו מעשר

אמנם באמת המדייק בלשון הרא"ש שהקשה שהרי הגמ' מדמה לערלה ומעשר משמע שנקט ששקדים המרים באמת גם אין בזה ערלה וכמו שהאריך בזה בברכת ראש ובביאור הדבר דהרא"ש נקט שמה שערלה חייב קודם אין הביאור שדין פרי לענין ערלה חלוק ממעשר אלא שבשניהם צריך אותו גדר פרי רק שבערלה גם לפני שזה נגמר כבר חשיב פרי מצד סופו אבל דבר שגם בסופו לא יתחייב במעשר בזה באמת גם בערלה זה לא יתחייב אפילו שתמיד הזמן של ערלה הוא קודם וראיה לזה דעיין בקו"א לדרך החיים שהביא דתוס' ביומא פ"א: הקשו על הא דמבואר בגמ' שפלפלין חייבים בערלה שא"כ בהכרח שזה מטמא טומאת אוכלין וזה חייב במעשר [וכן הוא בתוס"ר עירובין כ"ח:] והקשה הנ"ל הרי תמיד השלב של חיוב מעשר זה אחרי השלב של ערלה ובהכרח שלמעשר צריך גדר פרי יותר וא"כ מה הראיה מהא דזה חייב בערלה שזה חייב במעשר והרי כל שלא הגיע לעונת המעשר יש הרבה דברים שאין לזה עדין טומאת אוכלים ע"ש שהניח בקושיא אמנם לנ"ל א"ש שכל הדין של ערלה רק שכבר בשלב מוקדם זה חייב אבל עד כמה שגם בסוף זה לא יתחיב במעשר דזה לא חשיב אוכל ממילא ודאי שגם בערלה זה לא יתחייב ובזה א"ש קושית הרא"ש שכאן שגם בסופו זה לא מתחיב במעשר א"כ לא חשיב פרי גם בתחילתו ובאמת יהיה פטור גם מערלה ולכן הקשה שגם לגבי ברכה אין ברכתו העץ

**ישוב הקושיא על הרא"ש מהגמ' שדימתה מעשר לברכה**

ו]והנה הדרא קושיא לדוכתא במה שהכריע הרא"ש שברכה זה חלוק ממעשר וערלה הרי הגמ' מדמה את זה ובפשוטו מבואר שיש כאן סברא שהגמ' מדמה רק לענין קפריסין ולא לגבי שאר דברים וצ"ב החילוק והנה לדעת המג"א והט"ז והש"ך לעיל סק"ד דמבואר דנקטו שקפריסין הסיבה שזה יהיה פרי לא מצד עצמו אלא רק מצד שזה טפל לפרי א"כ א"ש שאפילו שגדר פרי מצד עצמו ברכה זה פחות ממעשר אבל כאן סברא הגמ' שאין סיבה שזה יהיה פרי אלא מצד טפל לפרי ובזה אין סברא לחלק בין ברכה למעשר אמנם כבר כתבנו לעיל דהדבר מחודש בביאור הגמ' ועוד דלטור שגם תמרה זה ערלה בהכרח שלא זה הנידון עוד יש לדון דהנה מבואר בגמ' בנדה שקטף זה לא פרי אבל בעץ שאין לו פרי קטפו היינו פריו דהינו דמבואר שיש סברא שיש דבר שאם זה כל הפרי חשיב פרי אבל אם יש לעץ פרות אחרים דבר זה הוא לא סיבה להחשב פרי ואפשר לומר דבר זה גם לגבי רמת שימוש ולפ"ז יתכן שקפריסין הנידון שלא יחשב פרי מצד שיש לעץ פרי אחר ולגבי זה דומה ברכה למעשר משא"כ כשהנידון שזה כל הפרי האם הוא סיבה לפרי בזה ברכה עדיף ממעשר וסברא זו מבוארת בדרך החיים

אמנם למה שנתבאר לעיל מהטור אין כאן מקום לקושיא כלל דהרי מבואר בטור שיש כאן הלכה בהלכות ברכות שגם דבר שחשיב פרי אבל כיון שזה לא עיקר הפרי אין ברכתו אלא אדמה א"כ אפילו שברכה עדיף ממעשר אבל עד כמה שזה לא עיקר הפרי זה סברא בהלכות ברכות שלא שיך בדברים אחרים ולכן הגמ' מוכיחה שאם זה לא חייב בערלה חזינן שזה לא עיקר הפרי כמו הפרי בעצמו וממילא זה ודאי סיבה שלא יברך העץ אפילו שיש לו דרגת פרי וברכה עדיף ממעשר דבמקום שזה לא עיקר הפרי יש סברא נפרדת שיברך אדמה וכמו תמרות וז"ב [ועיין לבושי שרד סקי"ד שרמז לכל הנ"ל] ומה דהרא"ש בתחילתו הוכיח מזה צ"ל שכונתו דנקט שגם לגבי שזה לא עיקר הפרי היה אפשר לחלק ומהא דהגמ' לא חילקה חזינן שזה אותו גדר ודחה שזה לא דומה

והנה לפ"ז לשאר הראשונים שאין הלכה מיוחדת בברכות וכל הסברא שזה לא עיקר הפרי וממילא זה לא פרי א"כ אין מקום לדחית הרא"ש וחוזר קושית הרא"ש לגבי שקדים המרים במתקם וכן בשקדים מתוקים דהרי חזינן שהגמ' מדמה לערלה ומעשר אמנם יתכן שלא ס"ל היסוד הנ"ל שערלה זה רק דבר שסופו פרי ולפ"ז ס"ל שיש בזה ערלה וברכה זה כמו ערלה ולא כמו עונת המעשר וכנ"ל ודו"ק בזה

**ישוב לנ"ל לדברי המג"א שכל דבר שזה לא עיקר הפרי יוצאים בדיעבד בפה"ע**

ז]והנה העולה מהנ"ל דהרא"ש חידש שגדרי פרי לברכה זה אחרת מגדרי פרי לענין ערלה ומעשר וכל דמיון הגמ' לגבי הסברא שזה לא עיקר הפרי והנה כתבו הראשונים שבוסר שזה לא פרי לערלה זה גם לא פרי לענין ברכה וצ"ע להכרעת הרא"ש שברכה זה אחרת א"כ אולי גם כאן אמנם הביאור כנ"ל שכאן יש הסברא שזה לא עיקר הפרי ובזה הרי ברכה דומה לערלה ומעשר וכן הוא בגר"ז סימן ר"ב שיסוד החיסרון שזה לא עיקר הפרי שזה סברא בהלכות ברכות ולפ"ז א"ש המג"א שבדיעבד יוצא בבורא פרי העץ והקשינו דהרי זה לא נחשב פרי העץ דבאמת מצד גדרי ברכה זה נחשב פרי דהרי ברכה עדיף ממעשר וכמו בשקדים המרים ורק מצד הסברא שזה לא עיקר הפרי מברכים אדמה וזה מצד הלכות ברכות וכמו חי ומבושל שזה לא סיבה שבדיעבד לא יוצא ולפ"ז גם בעלים יצא בדיעבד ועיין לשון הטור שעלים ואביונות זה אדמה כי זה לא עיקר הפרי דהינו שגם על עלים כתב הסברא של תמרות אמנם אין זה מוכרח דיתכן דכיון שזה בין כה לא עיקר הפרי ממילא השאירו שזה גם לא בגדר פרי גם לענין ברכה וממילא גם בדיעבד לא יצא

**הוספה**

והנה לכאורא יש להוכיח עוד שברכה זה עדיף משאר דיני התורה דהרי הרמב"ן הקשה שפלפלין לרב ששת יהיה ברכתו העץ והרי מבואר בגמ' שזה לא מטמא טומאת אוכלים וא"כ מבואר שדבר שאין לו שם אוכל בכל אופן ברכתו העץ אמנם יתכן שזה מצד שכבר חל על זה שם פרי ברטיבתא אמנם לגבי מעשר בפשוטו מבואר שאם זה נהיה יבש זה נפקע מחיובו וצ"ע

ובעיקר מה שנקטנו לדון בדעת הרא"ש דס"ל כדעת הטור יש לדיק משני מקומות דס"ל כרמב"ן א. כשכתב שברכה עדיף ממעשר כתב מעלים שזה לא חייב במעשר אפילו כירק ובכל אופן ברכתו אדמה ומבואר בלשונו שהצד לחיב זה מצד ירק ובפשוטו שלמד שכן הוא התמרות ב. כתב בפחות מבוסר מברך אדמה כמו קפריסין וכוונתו דמבואר ברי"ף שלר"ע זה אדמה והנה דבר זה לא מבואר בגמ' וצ"ע למה לא הביא ראיה מעלים ותמרות ובפשוטו צ"ל שחיפס שגם דבר שהוא ודאי לא ירק והוא לא עיקר הפרי מברכים אדמה ומבואר שס"ל שיתכן שהתמרות זה מצד ירק וכן מהא דלא הביא מתמרות לר"א חזין שזה ודאי לא פרי ורק כדין ירק וכרמב"ן

עוד יש להעיר דהרא"ש בתחילתו דן ששקדים המרים יהיה שהכל וצ"ע כיון שנטעי אדעתיה דהכי א"כ מה זה שונה מעלים ותמרות ולמה שלא יהיה לפחות אדמה וצ"ל שדן שכאן שזה עיקר הפרי ולא חשיב פרי זה סברא שזה כמו מעשר וערלה משא"כ דבר שהוא לא עיקר הפרי בזה לענין מעשר זה כלל בהלכות מעשר שלא חייב אבל לענין ברכה זה ראוי לאכילה ולכן זה לא סיבה שלא יברך אדמה

והנה צ"ב במסקנת הרא"ש שהוכיח מהא דלענין אדמה עדיף ברכה ממעשר ה"ה לענין העץ וצ"ע הרי מצאנו שהעץ יותר מהר יורד מאשר אדמה וכמבואר בסימן הבא סק"א וצ"ל שכל ההבדל לגבי דבר שהוא לא עיקר הפרי שבזה יש סברא שזה לא העץ אבל לגבי עיקר הפרי זה לא סיבה אמנם צ"ע שהרי מבואר ברשב"א שגם פלפלין זה יורד מהעץ לאדמה דהינו דבר שהוא עיקר הפרי רק שם פרי העץ צריך יותר מפרי האדמה א"כ איך הוכיח הרא"ש אמנם הרא"ש בפלפלין באמת לא נקט כרשב"א אמנם לגבי וורד הב"י נקט שזה לא אדמה אלא העץ כיון שרק קצת אנשים אוכלים ואלי שם זה גם סברא לכן לדון שאין זה בגדר עיקר הפרי וצ"ע ואם נימא שזה רק סברא שמורידים דרגא ואין הבדל בין העץ לאדמה א"ש