כיבוד ל רמה
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / יורה דעה / כיבוד אב ואם

**­שיעורי הלכה**

**שיעור ל'**

**הדינים הנידונים:**

* חיוב הציבור לשכור מלמדים.
* קדושת מקום התלמוד תורה.
* המנהג שנוהגים כשמכניסים התינוק למלמד.
* כיצד ינהגו עם ילד שמזיק לחבריו.
* הכאת התלמידים.
* חומר האיסור לבטל תשב"ר מלימודם.
* לא ללמוד דברים חדשים עם בנו בשבת.
* כמה תלמידים יכול המלמד ללמד.

*יורה דעה*

*סי' רמה, ז-טו*

**תלמוד תורה**

**ממורינו הגאון רבי רפאל צבי ובר שליט"א**

**השיעורים נמסרים במוצש"ק בית הכנסת 'בית תפילה' נוה יעקב ירושלים**

[סעיף ז] מושיבין מלמדי תינוקות בכל עיר ועיר, וכל עיר שאין בה מלמד תינוקות מחרימין אנשי העיר עד שיושיבו מלמד תינוקות. ואם לא הושיבו מחריבין העיר, שאין העולם מתקיים אלא בהבל פיהם של תינוקות של בית רבן. **ועיין בחושן המשפט קס"ג סעיף ג'**.

## חיוב הציבור לשכור מלמדים

באור שמח (על הרמב"ם הל' ת"ת פ"א ה"ב) כתב שהחיוב של הציבור לשכור מלמדים ללמד התינוקות הוא מן התורה, אבל בשאר אחרונים [עי' בראשון לציון סק"ב, וכן בגר"ז הל' ת"ת פ"א דין ג] מבואר שהוא רק מתקנת רבי יהושע בן גמלא (ב"ב כא.). ועי' בראשון לציון שביאר דלכאורה הא מבואר (לעיל סעי' ד) שאין אדם מחוייב ללמד לבן חברו תורה בחינם, וא"כ מאיזה טעם אמרו שחייבים לשכור מלמד, ועל כן ביאר שראו שלא היו מעמידים מלמדים, לכך תיקנו שהציבור יהיו חייבים להעמיד מלמד. ולפי"ז כתב שאם יש בעיר מלמד אלא שלוקח ממון מכל אחד עבור זה, שוב אין צריכים הקהל להעמיד מלמדים, דהא יש מלמד, ואף שהוא לוקח ממון עבור זה, אין יכולים לחייב את הקהל לשלם, כיון שאין אדם חייב ללמד בן חברו אלא בשכר.

אלא שכתב שם שאם יש עניים בעיר ואין להם לשלם עבור המלמד, אז מחוייבים בני העיר לשלם בשבילם, דדומה לעיקר התקנה שבאה עבור אלו שאין להם אב כמבואר בגמרא (ב"ב שם), ואם האב עני דומה הוא למי שאין לו אב. וסיים שם, ולא ראיתי שנוהגין כן, ברם זכור לטוב מורי חמי ז"ל שהיה משכיר מלמדים מכיסו ללמד בני עניים בב' ובג' עיירות, צדקתו עומדת לעד.

## על מי מבני העיר מוטל החיוב לשלם

והנה החיוב של בני העיר להעמיד מלמד בעיר, מוטל על כל בני העיר, וגם על מי שאין לו בנים ללמד, והטעם משום דאמרינן במסכת שבת (קיט:) שאם אין תינוקות של בית רבן בעיר, היא חרבה, וא"כ יש סכנה לכל העיר. וכמו כן מבואר בגמרא בסנהדרין (יז:) תניא כל עיר שאין בה עשרה דברים הללו אין תלמיד חכם רשאי לדור בתוכה, ואחד מהם הוא מלמד תינוקות, וכמו שאר דברים שנמנו שם שצריך שיהא בעיר, כגון רופא ואומן ועיי"ש.

מיהו בשו"ע הרב (הל' ת"ת פ"א דין ג) כתב לבאר דין זה באופן אחר, שדעתו שהיו כל הקהל נותנים ממון לקופת הקהל [וציין דברי הרמ"א חו"מ סי' קסג ס"ג, שנותנים לפי ממון], והיו הקהל מעמידים מלמדים בין לעניים בין לעשירים, והיינו .

שאף המלמדים לבני העשירים היו מקבלים שכרם מקופת הקהל. מיהו כתב שבזה"ז הרבה מקומות אין נוהגים כך, והוא משום שהאבות מוחלים זה לזה, אבל את החלק של בני העניים אין בידם למחול, ולכך מחוייבים הקהל לשלם שכר המלמדים בשבילם עד שיהיו בניהם בני י"ג שנה.

## אם דוקא מלמדי מקרא או גם משנה וגמרא

אלא שאח"כ כתב שכל החיוב הוא להעמיד מלמדים שילמדו בניהם מקרא, אבל אם ירצו בני העניים שילמדו בניהם משנה וגמרא, כיון שלזה לא סגי במלמד אחד לכ"ה תינוקות, א"כ העניים צריכים ליתן המותר משלהם. ועיי"ש בקו"א שכתב שבזמנינו רגילים שאין לומדים מקרא אלא ב' שנים, וא"כ אי אפשר לחייב את הציבור ליתן לזה, אכן כתב שם שזה תלוי בב' הטעמים דאיתא בנדרים (לז.) בטעם שיכול מלמד מקרא ליטול שכר, דאם הוא משום שכר שימור, לא איכפ"ל אם מלמדים מקרא או משנה, אבל אם הוא שכר פיסוק טעמים א"כ אי אפשר לכפות אלא על שכר לימוד מקרא, ולא כשמלמד משנה [ועיי"ש שבזה ביאר הטעם שאין נוהגים עתה לשלם למלמדים מקופת הקהל]. מיהו כתב שאף למ"ד משום שימור אין לנו לחייב אלא עד י"ג שנה, מאחר שכתב השו"ע הטעם משום הבל פיהם של תינוקות של בית רבן.

## קדושת מקום התלמוד תורה

ומקום התלמוד תורה שמלמדים בו התלמידים, יש בו קדושה ובשם ספר חסד לאלפים (או"ח סי' קנא ס"ד) הביאו שקדושת תלמוד תורה גדולה מקדושת בית הכנסת. וכן מבואר במבי"ט (ח"ב סי' קעא) שמותר לשנות מבית כנסת לתלמוד תורה. אלא דא"כ היה לנו לאסור לאכול בתלמוד תורה, אכן כיון שרגילים ללמד את התלמידים גם דברים אחרים [ועי' לעיל שהבאנו מהפת"ש (סי' רמו סק"ד) צריכים ללמוד גם חשבון, ומצוי שמלמדים אותם יותר ממה שצריך], וכיון שמעיקרא עשוי לב' דברים ממילא אין איסור לאכול, וגם אין נראה לאסור לעשות קפנדריא, אבל יש לעיין בזה.

[סעיף ח] מכניסים התינוקות להתלמד בן חמש שנים שלימות, ובפחות מכאן אין מכניסין אותן. ואם הוא כחוש מכניסין אותו בן ו' שנים שלימות. **הגה: ומ"מ מיד שיהיה בן ג' שנים שלימות מלמדין אותו אותיות התורה, כדי שירגיל עצמו לקרות בתורה.**

## בדברי הרמ"א שבג' שנים ילמדו אותיות

ועיין לעיל (שיעור כט) שהבאנו שכדברי הרמ"א איתא בתנחומא, ורש"י באבות (פ"ה מכ"א) הביא דברי התנחומא, ועי' מה שהבאנו (לעיל שם) דברי הגר"א ע"ז.

## במנהגים כשמכניסים את התינוק למלמד

ובש"ך (סק"ח) הביא דברי הכלבו שמתחילים ללמד התינוקות בספר ויקרא, וכתב שהדבר תלוי במנהג. ועוד הביא הש"ך שבכלבו וברוקח (סי' רצו) איתא מנהגים שנהגו כשמכניסין התינוק. ושם הביא מנהג שהיו עושים עוגה שנילושה בדבש, והיה כתוב עליה פסוקים מישעיה (נ, ד-ה) 'ה' אלוקים נתן לי לשון לימודים לדעת לעות את יעף דבר יעיר בבקר בבקר יעיר לי אזן לשמע כלימודים: ה' אלוקים פתח לי אזן ואנכי לא מריתי ואחור לא נסוגותי'. וכתב אח"כ שמאכילים את הנער את העוגה. ויש להבין איך שרי למחוק את הפסוקים, והרי אסור למחוק דברי תורה, ויש לעיין בזה.

[סעי' ט] אפילו תינוק שאינו מבין לקרות, לא יסלקוהו משם, אלא ישב עם האחרים אולי יבין.

## כיצד נוהגים עם תלמיד שאינו מבין או מזיק לחבריו

והנה בספר חסידים (סי' קפט) כתב שאם יש תלמיד שירא שיחטיא את חבריו, מוטב לסלקו, ואף שמצינו בסנהדרין (קז: וכן הוא בסוטה מז.) לעולם תהא שמאל דוחה וימין מקרבת, במקום שחוששים שיקלקל את חבריו והוא חב לאחרים, יותר יבא לרעה אם לא ידיחוהו, שהרי דוד לפי שקרב את אבשלום הרי כמה נפשות נהרגו בשבילו. אכן פעמים כשאינו מקלקל אחרים, אף כשהוא נעשה רשע צריך לקרבו, כמו שמצינו בגחזי וכן ברבי יהושע בן פרחיה שמחמת שגירשום נעשו גרועים יותר, ומשמע שהיו צריכים שלא לרחקם. ובחת"ס (תורת משה ויקרא) מבואר שיש כאלה שאין ראוי לקבלם.

[סעיף י] לא יכה אותו המלמד מכת אויב מוסר אכזרי, לא בשוטים ולא במקל אלא ברצועה קטנה.

## אם מכה באכזריות

ועי' בפת"ש (סק"ד) שכתב שאם הזיק לתלמידו מחמת שהכה מכה שאין ראוי, צריך לשלם נזקו, ובשו"ע הרב (הל' ת"ת פ"א דין יג) כתב שמלמד תינוקות שחובט יותר מדאי, מעבירין אותו, והוא עובר בלא תעשה כמכה אחד משאר ישראל.

## שלא להכות התלמידים בבין המצרים

ועוד דין מצאנו בעניין זה, דבשו"ע (או"ח סי' תקנא סי"ח) כתב שבג' שבועות שמי"ז בתמוז עד תשעה באב לא יכו התלמידים [ועיי"ש בביאור הלכה שיש להקפיד בזה כבר מר"ח תמוז, והיינו מארבע שעות ביום ועד תשע שעות ביום].

[סעיף יא-יג] יא. יושב ומלמדם כל היום וקצת מהלילה, כדי לחנכם ללמוד ביום ובלילה: יב. לא יבטלו התינוקות כלל, חוץ מערב שבת וערב יום טוב בסוף היום: יג. אין מבטלין התינוקות, אפילו לבנין בית המקדש.

## חומר האיסור לבטל תשב"ר מלימודם

עיין גר"א (ס"ק כא) שמבאר שהחיוב ללמד גם בער"ש בסוף היום, מוכח מסעיף י"ג שאין מבטלים לבנין בית המקדש, והיינו שאין העולם מתקיים רק בהבל תינוקות של בית רבן, ולכך החמירו יותר בביטולם, וצריך להחמיר שלא לבטל טפי.

ומבואר בסי' שס"א (ס"א) שאין מבטלים תינוקות של בית רבן להוצאת המת. ובשו"ת שלמת חיים (יו"ד סי' קצב) נשאל ע"ז שבזה"ז רגילים שמוציאים תשב"ר להלויית אדם גדול בתורה, וכתב שם שכיון שבלא"ה רגילים להתבטל אפילו בזמנים שלא הותר להם עפ"י דין לבטל, שהרי מן הדין שרי לבטלם רק בער"ש בסוף היום, ואין מקפידים ע"ז בזה"ז, לכך לכבודה של תורה ראוי שיצאו להלוויית אדם גדול.

[סעיף יד] אין קורין לתינוקות בשבת מתחלה מה שלא למדו, משום טורח שבת, אבל מה שקראו פעם אחת שונים אותו להם בשבת.

## שלא ללמוד דברים חדשים עם בנו בשבת

והוא גמרא בנדרים (לז.), ואיתא שם בגמרא (לז:) הטעם דאין קוראין בתחילה, משום דיפנו אבהתהון דינוקי למצותא דשבתא. וברש"י שם פירש, שאם ילמדו את בניהם סוגיא חדשה, יהיו טרודים ויתבטל מהם עונג שבת. והר"ן שם ביאר, שהאבות רגילים להשתעשע עם בניהם בשבת, ואם ילמדו עם בניהם דברים חדשים לא יעשו כן דיחושו לביטולם. ועוד טעם מבואר בגמרא שם, שכיון שבשבת אוכלים ושותים הרבה לכך קשה ללמוד דברים חדשים. ולכאורה כל החשש הזה שייך במי שבעצמו אינו יודע הסוגיא, וא"כ קשה לו הלימוד כיון שהוא דבר חדש, אבל בת"ח לכאורה לא שייך, אלא דיעויין בספר הליקוטים שברמב"ם פרנקל (הל' ת"ת פ"ב ה"ה) שהביאו שם בשם הרד"ע דאפילו בגדולים בחכמה הדין כן.

[סעיף טו] כ"ה תינוקות מספיק להם מלמד אחד, היו יותר על כ"ה, עד מ', מושיבין אחר לסייעו בלימודם **הגה: ואפילו שכרו הקהל מלמד לכל תינוקות סתם, הוא מושיב אחר לסייע בעדו, והם יתנו לו שכרו. י"א דאם אין בעיר כ"ה תינוקות, אין בני העיר חייבים לשכור להם מלמד, וי"א דאפילו בפחות מזה חייבים**. היו יותר מארבעים, מעמידים שנים.

## כמה תלמידים יכול ללמד

ויסוד דין זה מבואר בגמרא ב"ב (כא.), אמר רבא סך מקרי דרדקי עשרין וחמשה ינוקי, ואי איכא חמשין מותבינן תרי, ואי איכא ארבעין מוקמינן ריש דוכנא ומסייעין ליה ממתא.

ונחלקו הראשונים בביאור הסוגיא שיטת הרא"ש (ב"ב פ"ב סי' ז) שאם יש כ"ה תמידים מעמידים להם מלמד אחד עד שיהיו ארבעים, ואם יש ארבעים תלמידים צריכים להביא ריש דוכנא, דהיינו שמביאים לו מסייע, וזה מהני עד חמישים, אבל אם היו נ' תלמידים מביאים להם ב' מלמדים. ולדעת הרא"ש צ"ל דעד שיש כ"ה תלמידים אין חיוב להעמיד מלמד כלל. אבל הרמב"ם (הל' ת"ת פ"ב ה"ה) ביאר שצריכים להעמיד מלמד כבר בפחות מכ"ה תלמידים, אבל ביותר מזה צריכים להביא מסייע, ומה שאמרו ואי איכא ארבעין מוקמינן ריש דוכנא, היינו לומר שעד ארבעים תלמידים סגי שמביאים מסייע, אבל אם יש יותר מארבעים צריך להעמיד ב' מלמדים, ומה שאמרו עד חמישים היינו דעד חמישים סגי בב' מלמדים ואי"צ מסייע, אבל ביותר מזה צריך להביא מסייע.

והשו"ע פסק כדעת הרמב"ם, אולם עי' ברמ"א שכתב שיש אומרים שאם אין בעיר כ"ה תלמידים אי"צ לשכור להם מלמד, והיינו כדעת הרא"ש, וכמו שנתבאר, ונמצא שדעת המחבר כדעת הרמב"ם אבל הרמ"א הביא שיטת הרא"ש. ועי' בפת"ש (סק"ח) שהביא בשם ספר אמונת שמואל, כדעת הרא"ש, מיהו כתב שבזה"ז שנתמעטו הלבבות, אף בפחות מכ"ה צריך לשכור מלמד.

ועולה לדינא, שלכו"ע אם הוא יותר מארבעים מחוייבים להעמיד עוזר, ואין המלמד רשאי ללמדם כשהם יותר מארבעים. מיהו עי' ברמב"ם פרנקל בספר הליקוטים (פ"ה ה"ה) שהביאו בשם ספר 'קובץ', שאין איסור ללמד התלמידים אף כשיש יותר מארבעים תלמידים, וכל הדין הוא שהרב יכול לתבוע מאלו ששכרוהו, שיביאו לו מי שיסייע לו.