6. פרק ו
קטגוריות: ש_ס / נב אהלות / אהלות עניינים - הרב מאיר קאופמן

י"א אב ע"א

**פרק ו**

**משנה א**

**האם דין נסמך קשור לדין אוהל זרוק**

א]מבואר במשנתינו דאדם וכלים אינם נעשים אוהל לטהר אלא לטמא בין לענין הם בעצמם בין לענין דבר שנסמך עליהם ור"א חולק לענין נסמך אבל לענין הם עצמם לא מצאנו שהוא חולק והנה מתי שהוא נטמא הוא וודאי לא חוצץ שכה"ג אפילו נסמך לא עוזר אמנם נפק"מ בכלי חרס מגבו או בעכו"ם ובפשוטו לא מצאנו שחולק בזה ומבואר בסיפא שבהמה ודבר שהוא לא כלי חוצץ ועיין תוס' בעירובין שכתבו שתנא דמתניתין ס"ל שאוהל זרוק לא שמיה אוהל רק באדם וכלים ולא בנישא על גבי בהמה ודבריהם פלא מה זה קשור לדין אוהל זרוק הרי כאן מדובר בעומד

ועיין בתורת הראשונים שהביא מהרא"מ הורביץ שביאר שכל החיסרון בנסמך שדנים כאילו הוא לא סומך ואז זה אוהל זרוק אבל אם אוהל זרוק עוזר אין שום חיסרון של נסמך דהינו שזה לא יוצר חיסרון חיובי עכ"ד והנה לכאורא כה"ג זה דומה לטלית המנפנפת ולכאורא זה רק ראיה שטלית המנפנפת לא מועיל אבל זה לא ראיה לאוהל זרוק ועיין חזו"א כ"ה ז' שכבר כתב שזה ראיה שמנפנפת זה לא טוב, עוד צ"ע שלפ"ז לא מובן מה שכתבו שבבהמה אין חיסרון הרי משנתינו מדובר כשהיא לא הולכת וכה"ג כיון שאין בזה חיסרון נסמך אין זה אוהל זרוק כלל ועיין בחידושי הר"ן שמשמע שכוונת התוס' כפשוטו ועיין חזו"א כ"ה ז' וצ"ב כוונת התוס'

**האם לר"א דנים שזה טמא עד כמה שיש חיסרון של נסמך או הפוך**

ב]עיין ר"ש שהביא מהתוספתא דר"א חולק לא רק בכלים הטהורים אלא גם בכלי חרס שמקבל טומאה רק מגבו דהינו דבפשוטו מבואר שלא דנים שעד כמה שיהיה חיסרון דנסמך זה יהיה טמא וממילא פה ר"א מודה שיש חיסרון של נסמך אלא דנים שאדרבא זה דבר טהור ואין חיסרון נסמך וממילא הכלי לא נטמא וכדביאר הר"ש מצד דפנות אוהלים

והנה עייין ר"ש דביש טפח בין פי הכלי לנדבך גם בטומאה למעלה אפילו שעד כמה שאם לא יהיה חיסרון נסמך ממילא הטומאה לא תרד למטה בכל אופן דנים אדרבא שהטומאה יורדת וממילא נטמא הכלי וממילא כה"ג יש חיסרון דנסמך וכמו שביאר החזו"א ג' י"ח וע"ש שלענין כסיות גרס לא כך וכתב שצ"ב הסברא לחלק ולכאורא צ"ע מדין הכלי שהוא ניצל ודנים עד כמה שאין חיסרון של נסמך ולא הפוך וכנ"ל וצ"ע אמנם הגר"א גרס שטומאה על גביו טהור אפילו ביש טפח ולפ"ז א"ש הכל

**בקושית הר"ש מה זה שונה מנסר ע"ג תנור ישן**

ג]והנה עיין ר"ש שהקשה למה מה שבכלי חרס הוא טהור מה זה שונה מנסר על גבי כלי חרס ישן שהוא טמא וכן הקשה למה בקדירה שנתונה בקורה תוכה טהור ומה זה שונה מנסר ותירץ ששם זה דפנות אוהלים ונסר זה לא דפנות אוהלים עכ"ד וצ"ע קושיתו דלכאורא נסר על גבי תנור ישן לר"א דאין חיסרון נסמך יתכן שהנסר נחשב אוהל וממילא התנור הוא דפנות אוהלים ולא יכנס טומאה אבל לרבנן שיש דין נסמך ולא אומרים שזה אוהל וממילא הוי דפנות אוהלים לכן טמאה שם ובאמת מה שבנדבך תוך הכלי טהור זה רק לר"א אבל לרבנן שלנדבך יש חיסרון של נסמך וודאי שתוך הכלי יהיה טמא וצ"ב כוונת הר"ש

ועיין חזו"א ג' י"ח שכתב לדון דבכותל לא קבוע אין דין דפנות אוהלים ולפ"ז כאן באמת לר"א יהיה טמא וע"ש מה שכתב להגיה התוספתא

**בביאור הדין דראשי כסיות**

ד]עיין תוספתא לענין ראשי כסיות והר"ש ביאר שזה דבר המקבל טומאה ואם אין בגובה הכסא והאבן טפח א"כ הטומאה לא נכנסת לשם והוא לא נטמא וממילא אין כאן נסמך אבל אם יש טפח כיון שזה נטמא יש בזה חיסרון של נסמך ואם זה נראה ואפשר להוציאו וישאר גובה טפח על ידי האבנים בזה לא חשיב נסמך אפילו שלכאורא הכיסאות נטמאו ועיין חזו"א ג' י"ח שתמה מה סברא שרואים את זה שישנה הדין עוד כתב שמסברא כאן שגם אם יוציאו ישאר אוהל על כל השטח למה שיחשב נסמך ונקט שכל הנידון של ריבר"י לקמן זה שיהיה שטח שעליו אין אוהל וע"ש דנסתפק שלא נחלקו וגם אם נחלקו זה רק לגבי השיפועי אוהלים אבל מה שישאר אוהל אין סיבה שיחשב נסמך עכ"ד ולכאורא יש מקום לומר שכיון שהגובה שמעל האבן יש בו חיסרון נסמך והטומאה שם ממילא משם זה בוקע למעלה ובאמת זה צ"ב גם בהיו ראשי כסיות נראים ובהכרח כמו שהוכחנו פ"י מ"ז דהתפשטות הטומאה במקום שזה לא מתיחס שהוא אם המת זה לא עוזר וצ"ע בכל זה ועיין מה שכתבנו פי"ב מ"א בדין נסמך כה"ג

**בדין פשוטי כלי עץ וגולמי כלים לגבי דין נסמך וכלי לחצוץ בפני הטומאה**

ג]מבואר במתניתין דגם כלי שלא מקבל טומאה יש בו החיסרון דכלים לא נעשים אוהל לטהר והנה יש לדון בפשוטי כלי עץ האם הוי כלים לענין זה ובפשוטו כיון שבכלי מתכות כה"ג זה טמא וזה רק הלכה מיוחדת לענין טומאתם מסתבר שלא חסר בשם כלי ויהיה בזה החיסרון דכלים נעשים אוהל וכן נקט החזו"א מסברא כלים כ' ב' וכן מבואר בר"ש לעיל פ"ה מ"ו שביאר כפישה זה פשוטי כלי עץ ועיין חזו"א שם שהוכיח מהדין של מפתח דמבואר שיש בזה חיסרון דנסמך ובפשוטו זה מעץ והא פשוטי כלי עץ ועיין ר"ש ומהר"ם פ"ט מט"ז דהעמידו המשנה שם דכלים טהורים דמבואר שמצילים על תוכם ולא חוצה להם דמדובר בחבית של שיטים וחבית שבשולי המחץ שזה פשוטי כלי עץ ומבואר שיש בזה חיסרון [אלא שהמהר"ם פט"ו מ"ב סתר משנתו ע"ש] וכן הרמב"ם פ"י דכלים העמיד הדין צ"פ בכלי הבא במידה בכיסוי פשוטי כלי עץ ומבואר שיש בזה החיסרון דאל"כ זה יועיל בתור נסר וכבר הוכיח כן החזו"א בכלים הנ"ל ובאהלות א' י"ד הניח בצ"ע ועיין עוד רמב"ם פי"ג מכלים ה"ד דרחיים של אבן מביא ולא חוצץ כיון שזה כלי ובפשוטו זה פשוטי כלי אבנים ולכאורא זה לא עדיף מעץ אמנם הרמב"ם בפירושו ביאר דלא מבטל דהינו שביאר שזה בחלון ולפ"ז אין ראיה ועיין ר"ש פט"ו מ"ב לענין ריבוע מתחת השולחן שנקט שזה פשוטי כלי עץ וזה עוצר את הטומאה והרי דעת הר"ש כלים לא נעשים גם מחיצה כמבואר במשנה הבאה ובהכרח שפשוטי כלי עץ לא הוי כלים וראיה זו הביא החזו"א י"ג ח' ועיין משנה ב' שכתבנו לשון דיתכן דחלוק דין נסמך מכלי שהוא עצמו מחיצה ע"ש

אמנם עיין רשב"א ועוד ראשונים שבת מ"ד שנקטו שפשוטי כלי עץ לא הוי כלים וצ"ב הסברא בזה

ועיין חזו"א ג' י"ג שנקט מסברא שגולמי כלי מתכות לא הוי כלי והוא מציל אמנם הביא דבש"ך סימן שע"א בנקה"כ מבואר לא כך וכן הוא בתוספתא הובא בר"ש כלים פ"י מ"ד ועיין פ"ט מט"ז שכתבנו דהחזו"א הוכיח שם דכלי חרס חדש אפילו שלא מקבל טומאה אבל יש לו שם כלי לענינינו ולכאורא זה כמו גלמי כלי מתכות ואולי כאן זה הלכה שאין לו שם כלי ולא חיסרון בעצם וצ"ע הגדרים בזה

**משנה ב'**

**בדברי התוס' בב"ב בטעם דנסמך במפתח אינו חוצץ**

א]עיין ר"ש דביאר במתניתין דהדלת נסמכת על ידי המפתח וכה"ג הדלת לא חוצצת ועיין תוס' בב"ב שהקשו למה זה לא חוצץ ותירצו שלשה תירוצים א. שזה סמיכת ארעי וכן פסק הרמ"א שכל סתימה שנסמכת זה לא טוב ב. כיון שזה דבר המקבל טומאה ג. והוסיפו עוד שגם אם זה דבר שאינו מקבל טומאה אבל כיון שזה כלי זה לא מועיל והוסיפו דר"א פליג בתוספתא וזה לשיטתו במשנה א' דאין דין נסמך בכלי אם זה לא נטמא עכת"ד

והנה צ"ב דבריהם דלכאורא הביאור השלישי מוכרח דכיון דמבואר במשנה הקודמת דאדם וכלים אם האוהל נסמך על ידם זה לא מועיל א"כ זה הטעם במשנה ולמה לבאר טעמים אחרים ועיין ט"ז יור"ד סימן שע"א דביאר דבתחילתם הבינו שמדובר במפתח שאינו מקבל טומאה ומצד שזה סוג שימוש אם הקרקע וס"ל מסברא דממילא זה גם לא כלי לגבי הדין נסמך ולכן הוקשה להם למה כאן זה לא מועיל ולכן ביארו או שיש כאן דין חדש שזה סמיכת ארעי דהינו שכאן שהנידון לבטל פתח של דבר קבע ממילא זה כאילו לא סתום וכמו אם לא סותם כולו ואין זה דומה למשנה הקודמת בנתון על אבנים שהכל ארעי עוד ביארו שמדובר במפתח שמקבל טומאה עוד ביארו שבאמת מפתח אפילו שזה לא מקבל טומאה בכל אופן חשיב כלי לגבי שיהיה בזה חיסרון דנסמך עכ"ד ובש"ך בנקוה"כ שם משמע דתוס' הבינו מסברא דזה לא מקבל טומאה מצד דמדובר בגולמי כלים ועל זה נסבו דברי התוס' כדרך הט"ז

והנה הט"ז שם כתב דבדלת מחוברת בצירים כיון שהדלת לא מחזיקה ללא הצירים אפילו אם זה משמש אם הקרקע ואינו מקבל טומאה בכל אופן אין זה מועיל וביאר החזו"א ג' י"ג דכוונתו לתירוץ הראשון של תוס' וכן לתירוץ האחרון דכה"ג חשיב כלי והש"ך חלק שכיון שזה מחובר לדלת זה חלק מהדלת ואין כאן החיסרון דארעי וכן לתרוץ האחרון כה"ג לא חשוב נסמך על כלי אלא שזה מעצם הסתימה ועיין שם דפשטות הדין נעילה בדלת תמיד מדובר שיש צירים ובכל אופן מבואר שזה מועיל

והנה עיין ברמב"ן דביאר דלשיטה האמצעית צריך שזה יעמוד במקום שהוא עצמו נטמא חזינן שלא מספיק מה שזה כלי אלא שס"ל שרק דבר שטמא לא חוצץ ודלא כביאור הט"ז וצ"ב והדרא קושיא לדוכתא למה שלא יהיה כאן החיסרון הרגיל דנסמך עוד צ"ב דתוס' שם דנו למה לא עוזר התבן מצד שזה נסמך בחבית ועל זה נסבו דברי התוס' והרי החבית היא וודאי מקבל טומאה ומשמע מתוס' שגם בתחילתם ביארו על זה שזה מצד סמיכת ארעי ולמה להו טעם זה

והנה עיין רא"ש שהקשה שכלי עצמו שנמצא בחלון אם הוא לא טמא הוא חוצץ ונסמך על כלי לא חוצץ וכתב שזה גזה"כ וכמו שמצאנו שאוהל פשתן שהוא עצמו טמא חוצץ ונסמך על כלים לא חוצץ ויתכן שזה מה שהוקשה לתוס' ולכן הוכרחו לבאר שכאן זה מטעם אחר והנה לפ"ז א"ש דבביאור הראשון הוקשה להם גם על חבית שזה עצמו טמא שכיון שהתבן עצמו לא טמא א"כ ס"ל שכלפי התבן זה נהיה סוג חיסרון כמו כלים שעל זה גם עצמו יש הדין דפנות אוהלים ורק דבר טמא בעצמו לא יכול לחצוץ דהטומאה עוברת דרכו ובתירוצם השני תירצו שאם זה נסמך בדבר טמא חשיב כאילו הדבר הסותם טמא ולגבי חיסרון זה לא מועיל דפנות אוהלים אפילו שלא שיך הסברא שהטומאה עוברת דרכו

והנה עיין חזו"א ג' י"ג שכתב לישב קושית הרא"ש דכשהכלי בדופן הוא עצמו נהיה כמו דופן ואין לו חיסרון כלי משא"כ כשזה נסמך בדבר שהוא לא בדופן שעל זה לא חל דפנות אוהלים מילא החיסרון נשאר עכ"ד וצ"ב דלכאורא כל הדין נסמך שזה כאילו כמוהו וא"כ כאן הדבר הנסמך על הכלי זה כאילו הוא כלי והרי על חיסרון כלי עצמו חל הדין דפנות אוהלים וצ"ל שכיון שהסיבה קיימת הדין דפנות אוהלים לא עוזר ורק אם זה מבטל את סיבת חסרונו זה מועיל ויתכן שלרא"ש לא ניחא ליה בסברא זו

עוד יש לעיין במשנתינו דהחבית עצמה נמצאת תוך הדופן שגם על זה חל דין דפנות אוהלים ובכל אופן יש חיסרון נסמך אמנם הרי הגמ' ביארה שמדובר בחבית טמאה ויתכן שזה גרע כנ"ל דכאן לא מצאנו שדפנות אוהלים מוריד החיסרון דדבר טמא וממילא נשאר שזה נסמך בדבר שזה סיבה שלא יחוץ עוד יש לעיין דלמה המפתח שהוא נוגע בדלת לא חשיב שהוא עצמו דפנות אוהלים וכמו סמך קדירה לדופן ולדעת הרמב"ם ששם זה מועיל רק מצד הצלת כלי כפוי א"כ כאן זה לא שייך

והנה ידוע הנידון שדן הנוב"י שהדין דאדם וכלים לא נעשים אוהל יתכן שזה רק לחצוץ בפני הטומאה בתור אוהל אבל בתור מחיצה יתכן שזה כן מועיל ובמקום שזה עצמו נטמא וודאי שזה לא מועיל אבל במקום שזה לא מקבל טומאה יתכן שזה מועיל ובפשוטו כן הוא מוכח לשיטת המהר"ם דעל התפשטות הטומאה אדם וכלים נעשים אוהלים א"כ במחיצה תמיד זה נחשב מחיצה על התפשטות הטומאה ולפ"ז בפשוטו גם אין חיסרון של נסמך בכלי דכלי עצמו מציל ולפ"ז יתכן שזה מה שהוקשה לתוס' שכאן לא שיך לדון מצד נסמך ולזה ישבו או שזה מצד סמיכת ארעי או שפה זה דבר טמא וזה וודאי חיסרון גם במחיצה וממילא חידשו שגם בנסמך זה חיסרון עוד תירצו שבאמת הדין כלי זה גם במחיצה ויתכן עוד דבאמת נשאר שהדין כלי זה לא חיסרון במחיצה ורק בנסמך זה חיסרון וכדברי הרא"ש שזה גזה"כ

והנה הרמב"ם במתניתין ביאר שמדובר שהאדם מחזיק המפתח ובפשוטו מדובר שהאדם נטמא ולפ"ז באמת שאין ראיה לדין נסמך גם כשהוא לא טמא אלא הוא רק כלי אמנם מפורש בלשונו שגם אם יהיה אדם בבית שהוא לא נטמא לא יכול להציל ויש חיסרון דנסמך ועיין חזו"א שהאריך דבחיבורו משמע שחזר בו וביאר שמדובר שזה נסמך במפתח לבד אמנם עדיין יתכן שמדובר במפתח שמקבל טומאה וסתימת הדברים לא משמע כך והנה בתוספתא דהובא בר"ש מפורש גם במקרה שהמפתח בפנים והא לא נטמא בכל אופן יש החיסרון ורק ר"א חולק

אמנם יתכן לדון שדנים שכיון שאם יהיה חיסרון של נסמך והטומאה תעבור ממילא המפתח יהיה טמא לכן זה לא מועיל אבל בדבר שאינו מקבל טומאה כלל במחיצה באמת אין חיסרון של נסמך וכנ"ל ועיין לעיל מ"א דביארנו דעת הר"ש לענין יש בכלי פותח טפח דאפילו אם הטומאה למעלה הכלי נטמא ויש חיסרון של נסמך בדבר המקבל טומאה ועיין חזו"א ג' י"ג שרמז לסברא זו אלא ששם מבואר שזה גם לר"א אלא שלגבי כיסיות מבואר לא כך ויתכן שזה עצמו המחלוקת איך לדון כאן ועיין יד רמ"ה ורימ"ג בב"ב דביארו דהחיסרון דהמפתח זה דבר טמא וכן בחבית ולנ"ל א"ש ויתכן שאין סתירה מהתוספתא

והנה עיין ר"ש פט"ו מ"ג דכתב דנסר על גבי תנור ישן הטומאה נכנסת לתנור והארכנו בזה בפרק י"ב מ"א-ג ובפשוטו מבואר שס"ל שכלי לא נעשה מחיצה אמנם לנ"ל יתכן שזה רק בדבר המקבל טומאה דבזה כיון שאם הטומאה תעבור זה יהיה טמא ולא יחצוץ לכן זה לא חוצץ אבל בכלי שלא מקבל טומאה זה יחצוץ אלא דבפשוטו זה נסתר ממשנתינו במפתח ולנ"ל אין זה סתירה דכאן הרי עד כמה שזה לא חוצץ זה דבר טמא אמנם לשון הר"ש שדימה הדברים למשנה הקודמת שיש דין נסמך משמע שכל כלי אפילו שאינו מקבל טומאה יש חיסרון של נסמך במחיצה

אמנם עדין יתכן על דרך סברת הרא"ש שבדין נסמך נאמר ההלכה שזה חיסרון בין באוהל ובין במחיצה אבל כשהמחיצה עצמה כלי בזה עד כמה שזה לא נטמא אין חיסרון במחיצה

והנה עיין לעיל משנה א' דהוכחנו מהר"ש בפ"ה מ"ו ופ"ט מט"ז דפשוטי כלי עץ יש חיסרון דכלים שלא נעשים אוהלים לחצוץ בפני הטומאה אמנם הקשינו דבפט"ו מ"ג נקט לענין מחיצה דפשוטי כלי עץ נעשה מחיצה וצ"ב החילוק ובפשוטו מוכח שס"ל שבמחיצה אין החיסרון דכלים אמנם זה נסתר ממשנתינו שיש חיסרון בנסמך במחיצה ולנ"ל אין זה סתירה דבתור נסמך יש חיסרון ובתור כלי עצמו אין חיסרון

אמנם עיין ר"ש פ"ט מ"א שכתב שכוורת לא חוצצת בפני הטומאה דהרי אפילו נסמך לא חוצץ ואם נימא דלגבי מחיצה כלי חוצץ אבל נסמך לא חוצץ א"כ חזינן מפורש שנסמך זה יותר גרוע ואולי ה"ה לגבי שהוא עצמו יחוץ

אמנם עדין יתכן דבמקום שבאים לחצוץ באוהל קבוע שם רק על יד פרשת אוהל זה יכול לחוץ משא"כ כששניהם ארעי בזה אפשר גם על ידי דין מחיצה ובזה אין חיסרון של כלים וצ"ע בזה

**משנה ג'**

א]מבואר במתניתין דאיכא דין שדיה בכותל ובמעזיבה ובחציו ולבית שדינן ליה לבית ובמחצה על מחצה נחלקו תנאים ר"מ ס"ל שהבית טמא והעומד מלמעלה טמא וחכמים ס"ל שכה"ג שדינן ליה לבית והעומד מלמעלה טמא ועיין ר"ש דלהחמיר שדינן ליה לגבי בית ולגבי אויר ורבנן ס"ל דלגמרי שדינן ליה בתר בית וצ"ע שלכאורא דעת ר"מ שבאמת כל דבר שדינן למקומו ולכן ממילא זה נשאר כמו תמיד שטומאה שחציה בבית הכל טמא וטומאה שחציו בחוץ ומשהו מאהיל עליה הוא טמא אמנם עיין ר"ש פ"י שביאר גם לענין טומאה שחציה בבית וחציה בחוץ ששניהם טמאים גם בגלל ששדינן ליה בתר שניהם ומבואר שכל הדין שמאהיל על חצי כזית או חצי כזית בבית טמא זה גם מצד שמחשיבים כאילו הכל באותו מקום ולפ"ז יתכן שזהו מכוון הר"ש כאן ולא שכוונתו לדין שדיה המיוחד של סוגין

והנה הא"ר כתב וז"ל חכמים דהכא כסברא דר' יהודה דארובה דפ"י דמתניתין עכ"ל ובפשוטו כוונתו דבאמת דנין כנ"ל דהטומאה נחשבת חציה בבית וחציה לא בבית וכה"ג לר' יהודה הדין דבטומאה מחצה כנגד ארובה וחציה בבית שרק הבית טמא ור"מ לשיטתו דשניהם טמאים ועיין חידושי הגר"ח שזה לא מתאים אם דברי הר"ש שזה סברא מיוחדת שאומרים שדיה לבית אמנם לנ"ל שס"ל שתמיד זה גדר של שדיה א"כ אין מכאן סתירה

אמנם בחידושי הגר"ח ביאר שכוונת הגר"א לא כר' יהודה אלא כר' יוסי דהינו שס"ל שאם אין שיעור טומאה בארובה אין שם טומאה וביאר הנ"ל כי טומאה בבית פקע מזה דין מאהיל מכנגדו וממילא זה לא יכול להצטרף אם הטומאה שבאויר וה"ה כאן כיון שהחלק שהוא קרוב לבית נחשב בבית ממילא אין בו דין מאהיל כנגדו

והנה בכוונת הדין מחצה על מחצה לביאור הגר"ח הכוונה אפילו שיש רוב טומאה באויר אבל כיון שחלק בחצי של הבית וכמו לענין הדין של ארובה אמנם בחזו"א ו' ג' וה' ושאר אחרונים נקטו שכוונת המשנה כפשוטו דוקא מחצה על מחצה אבל אם רוב בחוץ הבית טהור ולפ"ז אין זה ענין לדין ארובה אליבא דר' יוסי אלא שזה סברא בדין שדיה שכל שרוב הדבר נמצא במקום אחד משיכים אותו למקום ההוא

ועיין חזו"א שכתב דלר"מ גם אם יאהיל בחצי הפנימי בכל אופן הוא יהיה טמא שכאן שחצי בחוץ זה סברא שלא אומרים שדיה לקולא וממילא גם מי שמאהיל מעל גבי הפנימי טמא

והנה בעיקר הדין שדיה היה מקום לומר שיסודו שדנים החלק הפנימי כאילו הוא תוך חלל הבית שגם זה בכלל האוהל אמנם עיין חזו"א ו' ה' שכתב שאין זה הגדר דא"כ גם אם מקצת הטומאה בחלק הפנימי צריך להיות הבית טמא והרי הוא נקט שהבית טהור כה"ג ועיין בספר טעם ודעת שכתב עוד להוכיח מהא דמבואר בתוספתא לענין חצץ דכלים שמאחורי החצץ בכותל יש דין שדיה אפילו שהחצץ עצמו טהור ואם כל הטומאה כי זה כאילו תוך הבית א"כ כאן שיש מחיצה זה גם על זה אלא בהכרח שהגדר שחשיב שהטומאה והכלים בבית

ב]עיין ר"ש שכתב שמדובר שנסדק הכותל וזה לשיטתו לקמן פ"ז מ"א דללא סדק אין דין שדיה וע"ש שחילק שכל זה דוקא בכותל אבל בתקרה יש דין שדיה גם ללא סדק ועיין חזו"א ו' י"ד שכתב לדיק מהגר"א והרמב"ם שס"ל שגם באינו נראה יש דין שדיה

ג]עיין חזו"א ה' ב' דפשיטא ליה שאין דין שדיה על טומאה בקרקע שבוקעת לכותל מחציו ולפנים אמנם בדברי הר"ש פ"ז מ"א וכן פי"ב מ"ד מפורש שיש דין שדיה גם על בקיעה של הטומאה וכן עיין חזו"א ו' י"ח ד"ה והגר"א שדיק מהגר"א שגם נקט שיש דין שדיה אפילו על בקיעה של הטומאה

ד]עיין ראב"ד סוף פכ"ד מהלכות טומאת מת שנקט שכל הדין שדיה זה דוקא באין בחלל טפח אבל אם יש שם טפח אין דין שדיה ועיין חזו"א ו' א' שנקט דבר זה כדבר מוסכם

והנה הדבר מפורש בר"ש סוף פי"א בביאור התוספתא שם לענין כותלי הדות דביש טפח בחללו אין דין שדיה וכמו שהוכיח שם החזו"א אמנם צ"ע דהר"ש פי"ב מ"ד לענין סנדל של עריסה נקט שאם הטומאה מתפשטת לחצי המעזיבה התחתון אפילו שיש שם טפח זה בוקע למטה מדין שדיה ועיין חזו"א י"ב א' שהקשה שסותר משנתו ועיין ברכת האוהל שהאריך שצריך לחלק בין טומאה לכלים דלענין כלים הרי זה כהצלה על מקומו אפילו שיש שדיה וכדין צמיד פתיל משא"כ בטומאה שם אין הצלה על טומאה ובאמת יש דין שדיה אפילו בטפח ועיין לקמן סק"ה

**בביאור התוספתא**

ה]**כותל שנסדק בין שתי ובין ערב:** עיין ר"ש שביאר שתי הכוונה לגובהו וערב הכוונה לעומק הקיר ואם המקום הרחב כלפי פנים הוא עצמו נידון כחלק מהבית ומה שאחריו נידון מחצה למחצה ועיין ביאור הגר"א שביאר שהכונה שיש בזה פותח טפח וממילא זה כאילו המשך הבית ולכן אחרי זה דנים הדין מחצה על מחצה והנה לפ"ז צריך להעמיד שהמקום הרחב פתוח לבית דאל"כ אין זה חלק מהבית אלא אדרבא כיון שיש שם טפח אין על זה שדיה וזה דבר לעצמו והנה ברחב מבחוץ דמבואר דחלק זה לא שייך לבית לכאורא זה מצד שאין שדיה על טפח ולפ"ז מבואר שגם על הטומאה לא אומרים שדיה ביש בה טפח ודלא כמו שכתבנו לעיל סק"ד וצ"ע

ו]**רחב מבחוץ וצר מבפנים:** לכאורא הביאור שהחלק שבחוץ שהוא טפח אין עליו דין שדיה לבפנים ולכן הנידון הוא על שאר הכותל

ז]נסדק כמין שתי וכו': לכאורא הכוונה על פני כל גובה הבית וערב הכוונה על פני כל רוחב הבית ובשתי כתב הר"ש שאם הרחב מלמעלה ממילא הצר נטפל לרחב ואם הפוך זה לא נטפל וטומאה בצר נידון מחצה על מחצה אמנם עיין ביאור הגר"א שגרס שאין הבדל וביאר הטעם שזה בוקע כנגדו וממילא זה מתפשט בכל הבית מהרחב ועיין חזו"א ו' ג' שביאר שס"ל שטומאה רצוצה לא בוקעת לתוך אוהל ובפשוטו מבואר בדעת הגר"א שטומאה רצוצה בוקעת בתוך אוהל ולכאורא מוכח שזה גם מתפשט ואין לומר שזה מדין שדיה שכיון שיש שם טפח אין על זה שדיה אמנם למה שביארנו לעיל שלענין טומאה אומרים שדיה גם בטפח א"כ יתכן שזה רק כאן ומצד שדיה אמנם עיין בביארו הגר"א על התוספתא שכתב דברחב בחוץ זה לא מתיחס לבית זה מצד שיש שם טפח ולא אומרים שדיה על טפח ומוכח שגם לענין טומאה לא אומרים שדיה וצ"ע

ח]**העומד מלמעלה כנגד הטומאה טהור שאין הטומאה מעברת את הקורות:** עיין ר"ש שזה דלא כמתניתין דמחציו ולחוץ טמא והנה מבואר בבריתא דטעמו דר' יוסי דהקורות עוצרות וצ"ע עד כמה שמדובר שהם לא לאותו רוח א"כ אין כאן קורות ולמה זה עוצר וצ"ב ועיין חזו"א שהקשה דמשמע דכלים דמעל הטומאה מתחת לקורה בחציו ולחוץ טמאים והרי ר' יוסי ס"ל שטומאה טמונה לא בוקעת כמבואר חולין קכ"ו. א"כ למה כאן שזה יטמא כנגדו וכתב שצ"ל שלדבריהם דרבנן קאמר

ט]**טומאה שהיא נתונה על גבי הכותל בין מחציו ולפנים ובין מחציו ולחוץ הבית טהור ר"מ ור"ש אומרים מחציו ולחוץ העומד מלמעלה טמא:** ועיין ר"ש שביאר דדוקא מחציו ולפנים הקורה מונעת אותה מלבקע ומשמע שאם לא יהיה שם קורה הטומאה תבקע שם ותטמא את המקום וצ"ע כיון שהדין שכלים ששם זה כמו הבית א"כ זה גם סיבה שהם לא יטמאו מטומאה שעליהם כי יש שדיה לבית וכמו שטומאה שם העומד מעליהם טהור ובפשוטו גם ללא קורה כי זה מתפשט בבית ה"ה כאן ועיין חזו"א ו' ג' דביאר דנפק"מ לטומאה מתחת לחלל הבית דשם אין שדיה לבית עוד כתב נפק"מ בכלי שרובו לחוץ שאין לו דין שדיה לבפנים והטומאה כנגד מיעוטו שכה"ג הוא יהיה טמא ורק מצד שהקורה עוצרת שהטומאה לא תגיע עליו אמנם צ"ב מה הקורה מועילה הרי זה רצוץ מתחתיה ועוד למה זה עדיף מהחצי שלחוץ וצ"ב ועיין ברכת האוהל שהאריך לבאר דברי הר"ש כפשוטו שאפילו שיש דין שדיה בכל אופן זה לא סיבה שמה שכנגד הטומאה שמעל הכותל יהיה טהור ולא מסתברא

והנה בלשון הבריתא מבואר שת"ק טיהר רק את הבית ויש מקום לומר דפליג על הסברא של חציצת הקורה וס"ל שטומאה שמלמעלה בוקעת אמנם אין זה מוכרח שיש כאן מחלוקת

והנה לגירסא זו מוכח שטומאה באויר בוקעת לקרקע ודלא כראב"ד דהרי מבואר שמחציו ולחוץ הכלים שכנגד בקיר טמאים אמנם הגר"א גרס שרק הבית טהור ואין התיחסות לתוך הכותל ולפ"ז אין ראיה

עיין משנה ד' בביאור התוספתא לענין עליה

**משנה ד'**

א]מבואר במשנה דבמעזיבה יש גם את הנידון של שדיה והחצי שסמוך לבית שייך לבית והחצי שסמוך לעליה שייך לעליה ועיין ר"ש שהביא תוספתא לענין מחצה על מחצה ר"מ מטמא ור"ש מטהר וביאר הר"ש שזה אותו מחלוקת של כותל שהוא לאויר אמנם עיין ברמב"ם שכאן כתב שזה ספק כיון שאי אפשר לצמצם וצ"ב כוונתו ועיין חידושי הגר"ח שביאר שכאן אם חלק מהטומאה כלפי מטה טחלק כלפי עלה הכל טמא וגם אם ממש זה עומד בדיוק בחצי התחתון אבל איא פשר לצמצם ואלי יש חלק בחצי העליון ולכן גם כנגדו טמא וע"ש מה שהאריך בסברות עמוקות למה כאן אין את הכלל שאם חלק משיעור הטומאה בבית זה סיבה שהטומאה לא תבקע כנגדו ועיין חזו"א ו' י"ג שכתב לבאר דבמעזיבה שייך שדיה כלפי חוץ ולכן זה עדיף מכותל ששם אין הלכה של שדיה כלפי חוץ ע"ש וצ"ב

ובראב"ד גרס בתוספתא דלרבנן הבית טהור וביאר שמעדיפים ליחס הטומאה לבחוץ וממילא לא יהיה טומאה בפנים וצ"ב למה בכותל זה אחרת ועיין חידושי הגר"ח שהאריך דבכותל מעיקר הדין יש סיבת טומאה על שניהם ורק שמדין שדיה משיכים למקום אחד וממילא אין סיבה שהבית לא יהיה טמא משא"כ כאן אדרבא אין סיבת טומאה לאף אחד כיון שביחס לכל אוהל אין כאן שיעור טומאה וממילא רק דנים שמדין שדיה זה יגרום סיבת טומאה בזה יש סברא שעדיף ליחס הטומאה לבחוץ וצ"ב בכל זה

ב]והנה מבואר דטומאה בחצי מעזיבה ולמעלה הבית טהור ועיין חידושי הגר"ח שהוכיח מכאן שטומאה רצוצה לא בוקעת לתוך אוהל אמנם החזו"א ו' י"ג ובגליונות דחה שכאן יש דין שדיה לחוץ וכמו שטומאה בחוץ וודאי שזה לא בוקע לבית ה"ה כאן זה לא בוקע לבית וצ"ב מה שייך שדיה לחוץ ועיין בזה במשנה לקמן

ג] מבואר במשנה דכלים שבמעזיבה מחצה למחצה טמאים צ,ע למה ה לא הוזכר במשנה לעיל דמחצה על מחצה יהיה מחלוקת ר"מ ורבנן ולכאורא לגר"ח שכל המחלוקת שם כי יש סברא שהחלק שבבית פקע ממנו דין מאהיל כנגדו א"כ כאן שמספיק שחלק מהכלי במקום הטומאה כדי שיהיה טמא א"כ גם לרבנן אם חלקו במקום שהוא צריך להיות טמא הוא יהיה טמא אמנם החזו"א ו' ג' פשיטא ליה לא כך וזה לשיטתו לעיל בביאור מחצה למחצה

ד]עיין מהר"ם פי"א מ"ט שנקט שכותל הדות שזה ארצו של בית ואין שם פותח טפח דאומרים ארצו של בית וכלים שם טמאים ולא אומרים שדיה לדות וזה טהור דהינו שהדין ארצו עדיף מהדין שדיה ועיין חזו"א ט"ו ז' שהקשה א"כ למה בטומאה במעזיבה בחצי שקורב לבית העליה טהורה הרי עדיף לומר ארצו של בית ולטמאות העליה מאשר שדיה ללמטה וכתב הנ"ל לחדש שבמקום שיש אוהל למטה אין דין ארצו של בית ולפ"ז חידש דבחצץ בעליה בקרקע כלים שם טהורים אמנם לכאורא צ"ע דהרי מבואר בר"ש פי"ב דאם יש חצץ טפח ומתחת פחת מטפח שזה טמא חזינן שאפילו שיש חלל טפח מתחת לבית בכל אופן מה שמתחת יש על זה דין שדיה ואולי יש לחלק וצ"ע

**משנה ה'**

א]בביאור משנתינו מצאנו כמה ביאורים בראשונים ונבארם בס"ד א. דעת הר"ש שהמשנה כר' יהודה שכל המעזיבה לעליה אבל בקורות שזה מתחת אם יש פותח טפח הכל טמא ובפשוטו היה אפשר לבאר מצד קבר סתום אבל לשונו משמע שזה לא מצד קבר סתום אלא מצד שאתרויהו שדינן ליה וצ"ל שנקט שמדובר גם במקרה שזה פתוח טפח וכמו שביאר אחרי זה שהכונה שיש פותח טפח לצאת לבית ובכל אופן באין בו פותח טפח זה כאילו אוטם וביאר הר"ש שזה טומאה רצוצה וממילא רק למעלה טמא ובפשוטו מצד שטומאה רצוצה לא בוקעת לתוך אוהל אבל למעלה אין דבר שיעכב מלבקוע ועיין חזו"א ו' ה' שהאריך בזה וכן י"ב ז' דאין שום הלכה מיוחדת בטומאה רצוצצה אלא שטומאה לא בוקעת אוהל ולכן לגבי למטה זה נחשב שזה בוקע אוהל ולגבי למעלה דהינו שזה בקרקעית הבית מה שזה נכנס לבית אין כאן אוהל שחוצץ וממילא זה נכנס לבית

אמנם היה מקום לומר שטומאה בקרקע הבית מה שזה בוקע למעלה זה רק מצד ארצו של בית כמהו אבל ללא זה מה שזה אוהל לעצמו זה חולק את מקומו וכמו שכתב הר"ש לענין כוורת פחותה שכיון שזה חולק אוהל לעצמו הטומאה לא בוקעת לשם ועיין פ"ט מ"ג מה שביארנו בזה ולפ"ז כאן לכאורא לא שייך לומר ארצו של בית כמהו דלכאורא הקורות שיכים יותר ללמטה ואין זה ארצו של בית ואינו מוכרח אמנם עיין לעיל מ"ד סק"ד שהבאינו מהחזו"א שכה"ג אין דין ארצו של בית

ועיין תויו"ט שהביא מהמהר"ם קודם חזרה וכן הביא במשנה ז' בשמו דבאין בו טפח זה טומאה רצוצה וזה בוקע ללמעלה ולמטה ובפשוטו כן הוא בפיה"מ וברמב"ם בהלכותיו ומבואר לפ"ז דטומאה רצוצה בוקעת לתוך אוהל אבל היא לא מתפשטת ועיין חזו"א ו' ו' שדימה דבר זה לטומאה מתחת הכוורת ששיטת הרמב"ם שכנגדו זה בוקע דהינו שיש לפעמים בקיעה של טומאה שזה לא סיבה להתפשטות אלא רק לשכנגדו אלא שצ"ע מה זה שונה מטומאה בקרקע הבית שזה בוקע לבית ומתפשט בבית וצ"ל שבאמת זה רק מצד הלכה מיוחדת שארצו של בית כמוהו וכאן אין לבין הקורות דין של ארצו של בית אלא שצ"ב מסברא כיון שס"ל שגם טומאה באויר בוקעת א"כ חזינן שגם לזה יש דין טומאה רצוצה א"כ כמו שזה לא בוקע לבית כנגדה למה כאן זה כן בוקע כנגדה וצ"ל שכאן שזה בתוך התקרה עצמה זה יותר סיבה שיבקע או שגם לרמב"ם חשיב שזה יותר רצוצה וזה יותר סיבה לבקוע וצ"ע

ובמהר"ם לאחר חזרה ביאר שביש בו טפח זה קבר סתום וממילא כל הדפנות הם חלק מהקבר והם טמאים משא"כ באין בו טפח שאין כאן דין קבר סתום זה בוקע למעלה ולמטה ומתפשט אבל הדפנות אין דינם כקבר סתום ובפשוטו טעמו מצד שס"ל שטומאה רצוצה בוקעת לתוך אוהל וגם מתפשטת אמנם צ"ע דהמהר,ם בפ"ט מ"ג בכוורת פחותה ס"ל שזה בוקע לתוך הכורת ובכל אופן וכרח שזה לא מתפשט כדהבאינו שם מהחזו"א דהרי בפיה לפנים מפורש שהבית טהור ובהכרח שטומאה רצוצה שבוקעת לא מתפשטת ועיין חזו"א י"ב ז-ט שהאריך לתמוה על זה ובפשוטו צ"ל שסברת המהר"ם לא מצד דין בקיעה אלא אדרבא יתכן שס"ל שטומאה רצוצצה לא בוקעת אלא שזה דין שדיה דפה ר' יהודה ס"ל שאומרים שדיה לשני הכיוונים וכן הוא לשון המהר"ם שהחידוש לר"י שאפילו שס"ל שכל המעזיבה לעליה אבל בין הקורות בתר תרויהו שדינן ליה

וברא"ש הקשה על הר"ש שאם זה בוקע למטה זה צריך להתפשט ועוד הקשה שדוחק לומר שהמשנה כר' יהודה לכן ביאר שהמשנה לכו"ע ופה הנידון מצד שתוך הקורה אין שדיה והוסיף ממילא הטומאה בוקעת ועולה בוקעת ויורדת והבית טהור וצ"ע עד כמה שס"ל שטומאה שבוקעת מתפשטת למה כאן שזה לא יתפשט וצ"ע ועיין ברכת האוהל מה שביאר בזה

ועיין ראב"ד פכ"ד ה"ח שביאר שיש במקום הטומאה טפח על טפח וממילא כה"ג אין דין שדיה והמשנה אומרת שאם יש שם פתח טפח לבית א,כ הבית טמא ולא העליה ואם אין פתח טפח כה"ג הבית טהור דאין סיבה שזה יבקע למטה ועיין חזו"א ו' ט' שהקשה למה שזה לא יטמא למטה מדין סט"ל וביאר שמדובר שאין עליה וממילא זה יוצא למעלה והנה צ"ע הלשון אם זה נראה בבית הבית טמא דהרי כשיש טפח זה נראה בבית וצ"ל שביאר כר"ש שהכוונה שזה בולט לבית שכה"ג זה מתיחס לבית וע"ש שהוסיף שבאין בו טפח שזה בוקע זה טומאה רצוצה שבוקע למקום הסמוך לו ומשמע קצת מלשונו שס"ל שכל טומאה רצוצה בוקעת לתוך אוהל ומתפשטת

ועיין א"ר דביאר דכוונת המשנה שאם יש טפח א"כ אין בזה שדיה ויש בזה דין קבר סתום שטמא למעלה ולמטה ואם אין בזה טפח דנים כאילו זה אוטם והכוונה ממילא יש כאן דין שדיה ואם זה בחצי שלמטה למטה טמא ואם זה בחצי שלמעלה למעלה טמא ואם זה נראה בבית הכונה שיש פתח בקורות שרואים את זה בבית אפילו אם זה בחצי מעזיבה ולמעלה זה שייך לבית

ובעיקר הנידון האם טומאה רצוצה בוקעת לתוך אוהל עיין פי"ד מ"ו דלחד גירסא מוכח שזה לא בוקע לתוך אוהל ובפשוטו משמע שגם כנגדו זה לא בוקע וצ"ל ששם שזה לא תוך תיקרת הבית זה יותר סברא שזה לא יבקע וע,ש מה שכתבנו ועיין לעיל מ"ג בביאור התוספתא דלכאורא מבואר דעת הר,ש שזה לא בוקע ודעת הגר"א שזה בוקע וע"ש בחזו"א מה שישב על זה ולא הבנתי כוונתו

]והנה מבואר במשנה שאם זה נראה בבית הבית טמא ועיין ר,ש שביאר שקליפת השום אין הכוונה שיש טיט שמכסה אלא שזה לא תוך חלל הבית אבל אם אין קליפת השום וממילא כיון שאי אפשר לצמצם זה תוך הבית כה"ג שדינן לבית אמנם הרמב"ם והא"ר ביארו שהכוונה נראה שאין על זה טיט אלא שרואים את זה בבית וכה"ג תמיד זה מתיחס לבית ובפיה"מ הוסיף שאפילו אם יש זכוכית זה מתיחס לבית ועיין חזו"א ו' י' שהוכיח עוד בשיטת הרמב"ם שבין במקום שיש דין שדיה או כקליפת השום אבל אם זה נראה במקום מסוים זה משתיך לשם

אמנם ע"ש שהקשה מפי"ב מ"ד דסנדל במעזיבה מבואר אפילו שהכלי נראה בבית בכל אופן אומרים שדיה לבית ולא משיכים את זה לעליה וע"ש שכתב שצריך לחלק בין טומאה לכלים שבטומאה כיון שרואים את זה בבית זה נחשב שהוא אם הכלי וזה סיבה לטמאות הכלי וכיון שזה מתיחס לבית זה מפקיע ממנו מלהתיחס למעלה משא"כ בכלי כה"ג מה שזה נראה אם הטומאה שזה סיבה לטמאותו זה לא סיבה שלא יהיה דין שדיה למקום שהוא שייך אליו וע"ש

]