נב - בדין צוה_פ לענין שבת ולענין מזוזה
קטגוריות: ש_ס / יג עירובין / עירובין - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / מחיצות מהדו_ב

**סימן נב**

**בדין צוה"פ לענין שבת ולענין מזוזה**

**א**

א] **עירובין י"א א',** והאמר רב חסדא צוה"פ שעשאה מן הצד לא עשה ולא כלום, ופירש"י, ז"ל, מן הצד, שמתח הזמורה מזל"ז באמצעיתו ולא על ראשיהן, עכ"ל.

**והנה** המרדכי בסימן תע"ח הביא תשו' מהר"ם מר"ב, ז"ל, הלחי שמרוחק למעלה מן הקורה יותר מטפח פסול כדאמר רב חסדא צוה"פ שעשאה מן הצד לא עשה ולא כלום, וכתבת שיש מתירין כיון שהקורה מונחת מצד אחד על הלחי אחד אע"פ שמצד אחד הוא מן הצד כשר, לא חילק ידענא ולא בילק ידענא אלא צריך מזה ומזה שהלחיים יהיו תחת הקורה, דצוה"פ היא במקום פתח ופתחא כהא לא עבדי אינשי שמצד אחד יהא מונח עליונה של פתח על המשקוף ומצד אחד מצדו, אלא פתחי שמאי הם שוממין ומנוולין ומקולקלין, ועוד הא דתניא צורת פתח שאמרו קנה מכאן וקנה מכאן וקנה על גביהן משמע אתרוייהו דהא לא קאמר וקנה ע"ג אחת מהן, עכ"ל.

**וצ"ע** בטעם הסוברים דסגי במה שמצד אחד הוי הקנה העליון ע"ג הלחי, וכיון דבעינן קנה מכאן וקנה מכאן, מ"ט נימא דבהא דבעינן שלא יהא הצוה"פ מן הצד סגי במה שמצד אחד הוי הקנה ע"ג הלחי, ושמא הוא משום דהא דצוה"פ מן הצד ל"מ, הוא משום דאי"ז דרך פתח, וס"ל דכל דמצד אחד הוא ע"ג הלחי כבר הוי זה כדרך פתח, - גם צ"ע מהא דתניא דצוה"פ הוא קנה מכאן וקנה מכאן וקנה על גביהן, דמשמע דבעינן דיהא הקנה העליון ע"ג שניהם, וכמשה"ק המהר"ם.[[1]](#footnote-2)

ב] **והנה** במנחות ל"ד א' פליגי תנאי בדין בית שאין לו אלא פצים אחד, דר"מ מחייב במזוזה, וחכמים פוטרין, והרא"ש בהל' מזוזה סימן י"ד כתב דקי"ל כר"מ, וכ"כ הטור בסימן רפ"ז, אך דעת הרמב"ם בפ"ו ממזוזה ה"א דקי"ל כרבנן דאין חייב במזוזה אלא כשיש לו ב' מזוזות, וכן דעת רוב קמאי.

**והחזו"א** בסימן ע"ח סק"ז כתב דזהו טעמא דהני קמאי דס"ל דסגי במה דמצד אחד הוי הקנה העליון ע"ג הלחי, ומשום דס"ל דכ"ה דלגבי מזוזה סגי בפצים אחד, ה"נ לענין שבת סגי בקנה אחד, ול"ב כלל שיהא קנה בצד השני, עיי"ש.

**אך** צ"ע, דמשמעות הדברים דמודו הני קמאי דבעינן שיהא קנה מכאן וקנה מכאן, ואך דס"ל דסגי במה שהקנה העליון מצד אחד ע"ג הלחי, אף דמצד אחד הוא מן הצד, ואם ל"ב כלל שיהא קנה בצד השני, לא חשיב כלל דהקנה העליון מצד אחד הוא מן הצד.

ג] **ובאמת** צ"ע בדעת הרא"ש והטור דס"ל דלגבי מזוזה אף פתח שאין לו אלא פצים אחד חייב במזוזה, ומ"ט לענין שבת לא חשיב כצוה"פ אלא בקנה מכאן וקנה מכאן, ולא סגי בקנה אחד, והרי דין צוה"פ לענין שבת ולענין מזוזה דמי זל"ז, וכמדמינן לה בסוגיין בהנידון אם צריך ליגע,[[2]](#footnote-3) ועמש"כ בזה החזו"א שם.[[3]](#footnote-4)

ד] **והנה** לדעת הרא"ש והטור מצינו דחלוק עוד דין פתח למזוזה מדין צוה"פ לשבת, דהנה הרא"ש בהל' מזוזה סימן י"ד כתב דפתח הממלא את כל רוח מזרח חייב במזוזה, דכותלי הבית של צפום ודרום פצימין הן, וכ"כ הטור בסימן רפ"ז.

**אמנם** הנה בדין צוה"פ לשבת, כתב הדרכי משה בסימן שס"ג סקי"ג דכתלי המבוי ל"מ לדין המזוזות דצוה"פ, דאל"כ אין לך קורה שאין בה צוה"פ, וכ"כ המג"א שם סקכ"ח,[[4]](#footnote-5) וכבר רמז לזה בפי' ריו"נ בסוגיין, וכ"כ המאירי בסוגיין והתורי"ד בריש מכילתין, ומבו' דחלוק בזה דין פתח למזוזה דראשי הכתלים חשובין כמזוזות, מדין צוה"פ בשבת דראשי הכתלים אין נידונים כמזוזות,[[5]](#footnote-6) וצ"ע הטעם בזה.

**ב**

ה] **והנה** בעיקר הדבר יש להעיר, דבהני מילי חזינן דלענין שבת בעינן צוה"פ מעליא טפי, וע"כ אף דלענין מזוזה סגי בפצים אחד, ואף ראשי הכתלים נידונים במזוזות, מ"מ לענין שבת בעינן קנה מכאן וקנה מכאן, ואין ראשי הכתלים נידונים כמזוזות.[[6]](#footnote-7)

**אך** הנה מצינו בכמה מילי דלענין מזוזה בעינן צוה"פ מעליא טפי מדין צוה"פ לענין שבת, חדא, הוא בשיעור הפתח, דבדין פתח דמזוזה כתב הטור ביו"ד סימן רפ"ז דאין הפתח חייב במזוזה אא"כ הוי ד"ט, וכ"ה מבו' בסוגיית הגמ' בדין כיפה, לדעת רוב הראשונים, ובדין צוה"פ לשבת לא מצינו בד' הטור והפוסקים דבעינן שיהא חלל הפתח ד"ט, והמ"ב בסימן תר"ל סק"ט הביא פלוגתא בזה, עיי"ש.[[7]](#footnote-8)

**עוד** מצינו כן לדעת הר"ח, דצוה"פ מן הצד היינו דליכא קנה על גביהן, ולדעת ר"ל ה"ז מועיל לשבת כשאי"ז יותר מעשר, ולדעת ר' יוחנן ה"ז מועיל לכלאים כשאי"ז יותר מעשר, ואילו לענין מזוזה לא מצינו שנחלקו בזה, ובפשוטו נראה דלכו"ע אין חייבין במזוזה אם ליכא משקוף ע"ג הפתח.

**עוד** מצינו כן, בדין פצימין העשויין לחיזוק תקרה, שאמרו ביומא י"א א' ובמנחות ל"ג ב' דאין חייבין במזוזה, ואילו בדין צוה"פ לענין שבת מבו' בד' המג"א בסימן שמ"ו סק"ז ובסימן שס"ג סקכ"ח דמהני אף לחיים שלא נעשו לשם פתח, והמשכנות יעקב בסימן קכ"ג עמד בזה, דכיון דבדין פתח דמזוזה ל"מ פצימין העשויין לחיזוק תקרה, הדין נותן דאף לדין צוה"פ לא יועילו לחיים שלא נעשו לשם פתח, ועיי"ש שעמד בזה דבפירש"י בההיא דפתחי שימאי, מבו' דמהני גיפופי הכותל לצוה"פ, אף שלא נעשו לשם פתח, וכבר עמד ע"ז הגר"א בסימן תר"ל ס"ב, עיי"ש, ועמש"כ בזה החזו"א בסימן קי"א סק"ה.

**עוד** מצינו כן, דהנה בד' רש"י בסוגיין ד"ה תקרה משמע דכל דהמקום מקורה והתקרה נמשכת מעל מקום הפתח שפיר דמי, ול"ב שיהא משקוף יורד מן התקרה, וכ"כ הראבי"ה בסימן תר"ו בדין סוכה, עיי"ש, וכ"כ הרמ"א וכ"כ הרמ"א בסימן תר"ל ס"ב, וכן נקט המג"א בסימן שמ"ו סוסק"ג, - ולענין מזוזה בפשוטו כה"ג ל"ה כצוה"פ, ובעינן שיהא משקוף יורד מן התקרה.

ו] **עוד** יש להעיר בזה, בהא דמוכחינן בסוגיין בדין צוה"פ לענין שבת דא"צ ליגע, מהא דכיפה חייבת במזוזה, ולכאו' כיון דחזינן דאיכא גווני דחשיב כפתח לחייב במזוזה, ולא חשיב כצוה"פ לענין שבת, הרי ה"נ י"ל דאף דלענין מזוזה חשיב כפתח אף דאין המזוזות נוגעות במשקוף, מ"מ לדין צוה"פ בשבת ל"מ בכה"ג.

**והקר"א** בסוגיין הק' עוד, דמה מייתינן מהא דכיפה חייבת במזוזה דה"נ לענין שבת א"צ ליגע, הרי מצינו כמה גווני בסוגיין דמדאורייתא הוי צוה"פ ומדרבנן הוא דל"מ, וא"כ ה"נ י"ל דאף דמדאורייתא א"צ ליגע וע"כ ה"ז חייב במזוזה, מ"מ מדרבנן ל"מ צוה"פ כה"ג לענין שבת.[[8]](#footnote-9)

**ג**

ז] **ונראה** לפרש בזה, דהנה הדבר פשוט דחלוק הוא עיקר דינא דצוה"פ בשבת מדינא דפתח במזוזה, דלענין שבת בעינן דיהא על הצוה"פ תורת מחיצה, דיועיל להבדיל בין הרשויות, אך לענין מזוזה ל"ב כלל שיהא ע"ז תורת מחיצה,[[9]](#footnote-10) אלא עיקר הדין הוא דפתח הבית חייב במזוזה, ואך דלא סגי במה שהוא משמש כפתח ובעינן שיהא מתוקן בתיקון פתח, וילפינן לה מדכתיב מזוזות, וכמש"כ הלבוש ביו"ד סימן רפ"ז ס"א, או מדכתיב בשעריך וכמש"כ החזו"א בסימן ע"ח סק"ז.

**ומה"ט** נראה, דאף לדעת רב דל"מ צוה"פ ליותר מי', מ"מ אף פתח יותר מי' חייב במזוזה, ואף אי נימא דהא דל"מ צוה"פ ליותר מי' הוא מדאורייתא, והיינו משום דהא דל"מ צוה"פ ליותר מי' מבו' לעיל בסוגיין דהוא משום דיותר מי' הו"ל פרצה האוסרת, וזהו דילפינן מינה דה"נ פרוץ מרובה האוסר בחצר אינו ניתר בצוה"פ, וע"כ כ"ז הוא לענין שבת דבעינן דיהא על הצוה"פ תורת מחיצה, ובזה הוא דאמרינן דאינה מועלת ליותר מי' דהו"ל פרצה, אך לענין מזוזה דל"ב שיהא על הפתח תורת מחיצה, וכל דהוא משמש כפתח ומתוקן בתיקון פתח הוא חייב במזוזה, הרי דאף פתח יותר מי' חשיב כפתח וחייב במזוזה.

**ועד"ז** נראה גם לדעת הרי"ף והרמב"ם דצוה"פ מן הצד היינו שעשאה בצד הרוח ול"מ משום דפתחא בקרן זוית לא עבדי אינשי, דכ"ז הוא לענין שבת, דכיון דפתחא בקרן זוית לא עבדי אינשי והו"ל כפרצה, ל"מ בזה צוה"פ, אך במזוזה אף פתח בצד הרוח חייב במזוזה, וכמו שאמרו במנחות ל"ד א' דפתחא דאקרנא חייב במזוזה, ופירש"י דהיינו פתח בקרן זוית של בית, דאף דאין על הפתח תורת מחיצה, מ"מ כיון דהוא משמש כפתח ומתוקן בתיקון פתח ה"ה חייב במזוזה, אך יש מקום לפרש דהא דפתחא בקרן זוית לא עבדי אינשי, היינו דמה"ט אין תורת צוה"פ ע"ז, כיון דאי"ז כדרך פתח, ולפ"ז אין לחלק כן בין דין צוה"פ לשבת לדין פתח למזוזה.[[10]](#footnote-11)

ח] **ולפ"ז** נראה דמה"ט הוא דלדין צוה"פ דשבת אין ראשי הכתלים נידונים כמזוזות, אף לדעת הרא"ש והטור דלדין פתח למזוזה סגי בראשי הכתלים, דאף דסגי בראשי הכתלים לחשוב המקום כפתח, מ"מ לענין שבת דבעינן דיהא ע"ז תורת מחיצה, הרי דעיקר תורת המחיצה דצוה"פ, היא ע"י הקנים שבצדדים, וכמש"נ בסימן נ' סקי"ט, וע"כ בעינן שיהיו הקנים כנגד הרשות, וכל שאינם כנגד הרשות ל"מ למיהוי מחיצה, וככל מחיצה שאינה מועלת כשאינה כנגד הרשות.[[11]](#footnote-12)

**ועד"ז** הוא גם למש"נ סקט"ו דבצוה"פ בעינן להקנה מכאן והקנה מכאן, גם כדי שלא יהא המקום פרוץ במלואו ויהא עליו תורת פתח, עיי"ש, ומה"ט הוא דלא סגי בראשי הכתלים, דאף דלעיקר דין פתח סגי בראשי הכתלים, מ"מ כיון דאינם כנגד הרשות והרשות פרוצה במלואה, אין על מקום זה תורת פתח, ול"מ בזה צוה"פ.

ט] **ולפ"ז** י"ל בדעת הרא"ש והטור, דמה"ט הוא דבעינן בצוה"פ קנה מכאן וקנה מכאן, אף דלענין מזוזה סגי בפצים אחד, דאף דלעיקר תיקון פתח סגי בפצים אחד, מ"מ לענין שבת דבעינן לתורת המחיצה דצוה"פ, ל"מ אלא בדאיכא קנה מכאן וקנה מכאן.[[12]](#footnote-13)

**ד**

י] **והנה** למש"נ נמצא, דכל הא דלענין שבת בעינן צוה"פ מעליא טפי, הוא רק בהדינים דבעינן להו משום תורת מחיצה דהצוה"פ, דבמזוזה ל"ב לזה כלל, אך בהדינים דבעינן להו משום עיקר הצוה"פ, לא מצינו דלענין שבת בעינן צוה"פ מעליא טפי.

**ונראה** די"ל לפ"ז, דאדרבה בהדינים דבעינן להו משום עיקר הצוה"פ, בעינן במזוזה פתח מעליא טפי, דלענין שבת דל"ב להצוה"פ אלא כ"ה דיהא ע"ז תורת מחיצה, ל"ב פתח מעליא כהפתח דבעינן במזוזה.

**ובאמת** דהדברים מבוארים כן בד' המקו"ח בתיקון עירובין, עיי"ש שכתב, ז"ל, ז"ל, ועוד דנראה בחוש שיש חילוק בין עירוב למזוזה, דבעירוב כשר כשיש צוה"פ בקנים וקונדסין וכו', ובמזוזה אין צוה"פ מחייב במזוזה, דאלת"ה אמאי לא עבדי' מזוזה בכל מקום שעושין צוה"פ משום עירוב וכו', אלא ודאי דזהו ההפרש בין עירוב למזוזה, דבמזוזה בעי' פתח ממש, ובעירוב כשר אף צורת הפתח וכו', כשר דנהי דפתח ל"ה צורת הפתח מיהא הוי, עכ"ל, - אך נראה דגם להחולקים על דבריו דגם לענין שבת בעינן פתח ולא סגי בצורת הפתח גרידא, מ"מ י"ל דלענין מזוזה בעינן פתח מעליא טפי.

יא] **ובזה** מתפרש הא דלענין מזוזה בעינן שיהא חלל הפתח ד"ט, ולענין שבת נחלקו רבוותא בזה, והיינו משום דלענין מזוזה דבעינן פתח מעליא טפי, לא חשיב כפתח אלא כשיש בחללו ד"ט, אך לענין שבת י"ל דל"ב לזה, וכבר כתב כן החזו"א בסימן ע"ה סקט"ו, די"ל דדוקא לענין מזוזה ל"מ בפחות מד', משום דל"ה פתח חשוב, אבל לענין חילוק בין פרצה לפתח, כל שיש צוה"פ חשיב כפתח ולא כפרצה, וזה מתפרש כמש"נ.[[13]](#footnote-14)

**ועד"ז** הוא גם בדעת הר"ח דלדעת ר"ל מהני צוה"פ בדליכא קנה על גביהן, ואף לדעת ר' יוחנן ה"ז מועיל בכלאים, ואילו לענין מזוזה מודו כו"ע דאין חייבין במזוזה בדליכא משקוף ע"ג הפתח, והיינו משום דלענין מזוזה בעינן פתח מעליא טפי, וכל דליכא משקוף ל"ה זה פתח מעליא, ומשא"כ לענין מחיצה דל"ב פתח מעליא כ"כ, שפיר י"ל דמהני אף בלא קנה על גביו,[[14]](#footnote-15) - ועד"ז הוא גם בהא דלגבי שבת סגי במה דהתקרה נמשכת מעל מקום הפתח ול"ב שיהא משקוף יורד מן התקרה, ולענין מזוזה לא סגי בזה.

**ועד"ז** הוא גם בדין פצימין העשויים לחיזוק תקרה, דאף דלענין מזוזה ל"מ משום דאי"ז פתח מעליא, מ"מ לענין מחיצה דצוה"פ שפיר מהני אף לחיים שלא נעשו לשם צוה"פ, ועי' בתשו' תורת חסד סימן ט' שכבר כתב לדון כעי"ז, - ולפ"ד המקו"ח הוא מתפרש בפשיטות טפי, דאף דכל שנעשו הפצימין לחיזוק תקרה ליכא ע"ז תורת פתח, אך מ"מ הרי צורתו כצורת כל פתח גמור, וע"כ שפיר הוי זה מחיצה, דלענין שבת ל"ב אלא שיהא בצורת פתח, ול"ב שיהא עליו תורת פתח.[[15]](#footnote-16)

**ה**

יב] **ונראה** להוסיף עוד בזה, דהנה בדין פתח למזוזה, מצינו במנחות ל"ג א' דאיכא גוונא דפתח שאינו רגיל בו פטור, ונחלקו בזה רבוותא, ואכמ"ל, ולענין שבת כל צוה"פ הוי מחיצה אף אם אין נכנסין ויוצאין בו כלל.

**והטעם** בזה הוא, דלענין מזוזה לא סגי במה שהמקום הוא בתבנית פתח, אלא בעינן שישמש כפתח, דחיוב מזוזה הוא על המקום המשמש כפתח לבית, (ואך דבעינן שיהא מתוקן כתבנית פתח), וע"כ כל שאינו רגיל ואינו משמש כפתח, אינו חייב במזוזה, - אך לענין שבת כל מקום שהוא כתבנית פתח הוי כמחיצה, ול"ב כלל שישמש כפתח.[[16]](#footnote-17)

**ולפ"ז** י"ל דמה"ט הוא דפתח שאינו בו חלל ד' אינו חייב במזוזה, דאף אם יש תורת פתח אף על פתח שאינו רחב ד', וע"כ לענין שבת ל"ב שיהא הפתח רחב ד', מ"מ לענין מזוזה דבעינן שישמש המקום כפתח, בעינן שיהא ראוי לתשמיש פתח, ולזה בעינן שיהא בו רוחב ד'.

יג] **והנה** המקו"ח בתיקון עירובין עמד דמ"ט אין עושין מזוזה בכל מקום שעושין צוה"פ משום עירוב, דהא שערי עיירות ג"כ חייבין במזוזה, עיי"ש מש"כ בזה, ועמש"כ בזה החזו"א בסימן קי"א סק"ה סוד"ה מן האמור.[[17]](#footnote-18)

**ולפמש"נ** נראה די"ל בזה, דכל חיוב מזוזה הוא רק בגונא דמקום הפתח משמש כפתח ממקום למקום, אך בגונא דמקום הפתח אינו משמש כפתח ממקום למקום, דהמקום שחוצה לו ושלפנים ממנו משמשים יחד, אף דהוא מתוקן כתבנית פתח, אינו חייב במזוזה, וע"כ הוא דאין צוה"פ חייב במזוזה, דהגם דחשיב כפתח, מ"מ כיון דאינו משמש כלל כפתח ממקום למקום, דהרי המקום שמחוץ לצוה"פ והמקום שלפנים ממנו משמשין יחד, ואינם ב' מקומות חלוקין, אינו חייב במזוזה.[[18]](#footnote-19)

**ו**

יד] **ולפמש"נ** דכל הא דמצינו דלענין שבת בעינן פתח מעליא טפי, הוא רק מכח דין המחיצה דבעינן בצוה"פ, אך בעיקר צורת הפתח אדרבה לענין מזוזה בעינן פתח מעליא טפי, מתישב היטב הא דמייתינן בסוגיין דמהא דלגבי פתח דמזוזה א"צ ליגע, ה"נ בדין צוה"פ לשבת א"צ ליגע, אף דמצינו כמה גווני דחשיב כפתח למזוזה ול"ה כצוה"פ לשבת, - והיינו משום דעיקר הנידון אם צריכין ליגע, אי"ז משום תורת המחיצה שבצוה"פ, אלא משום עיקר הצורה דהפתח, דשמא לא חשיב כפתח בכה"ג,[[19]](#footnote-20) ובזה שפיר מייתינן מהא דבפתח דמזוזה מצינו דא"צ ליגע, דה"נ בדין צוה"פ א"צ ליגע, דכל דהוי כפתח לענין מזוזה, ודאי דחשיב כצוה"פ לשבת.

טו] **ולפ"ז** נראה דע"כ שפיר מייתינן מהא דהוא חייב במזוזה דה"נ הו"ל צוה"פ לשבת, ולא מצינו למימר דאף דמדאורייתא הוי פתח, מ"מ מדרבנן ל"מ, - והיינו משום דחזינן דאף מדרבנן ל"ב בצוה"פ פתח מעליא כפתח דמזוזה, דמה"ט הוא דאף מדרבנן מהני צוה"פ שאינו רחב ד', ולחיים שלא נעשו לשם צוה"פ, וע"כ כיון דמצינו דפתח חייב במזוזה אף כשאין המזוזות נוגעות במשקוף, כ"ש דהו"ל כצוה"פ לענין שבת, ואף מדרבנן יש תורת צוה"פ עליו.

טז] **ואמנם** נתחדש לפ"ז, דפתח שהמשקוף אינו ע"ג המזוזות אלא מצידם, פטור מן המזוזה, דאף דלענין שבת י"ל דכל הא דצוה"פ מן הצד ל"מ הוא מדרבנן, ומה"ט הוא דבכלאים מהני אף צוה"פ מן הצד, מ"מ לענין מזוזה ל"ה פתח מדאורייתא, דאי נימא דמדאורייתא חשבינן לי' כפתח אף לענין מזוזה, הי' בדין דיהא עליו תורת צוה"פ לשבת אף מדרבנן, ועי' בס' ערך ש"י ביו"ד סימן רפ"ז שכתב לדון בדין זה.

**ויש** להוסיף, דאין לומר דהא דל"מ צוה"פ מן הצד הוא משום תורת המחיצה דצוה"פ, ואי"ז כלל גריעותא בשם פתח לענין מזוזה, שהרי למש"נ לעיל סקי"ד בהערה אין הקנה שעל גביו מעיקר המחיצה דצוה"פ, אלא משום דבלא"ה אי"ז כצורת פתח, וע"כ ודאי דבצוה"פ מן הצד ליכא גריעותא בתורת המחיצה דהצוה"פ, וכ"נ בל' הראשונים דהא דל"מ צוה"פ מן הצד הוא משום שאי"ז כדרך פתח.

**ז**

טז] **ולפ"ז** נראה לפרש דעת הסוברים דאף דצוה"פ מן הצד ל"מ, מ"מ ל"ב שיהא הקנה העליון ע"ג ב' הקנים שבצדדים, וכל שהוא ע"ג אחד מהן כבר לא חשיב כצוה"פ מן הצד.

**והטעם** בזה הוא, לפמש"נ לעיל בדעת הרא"ש והטור דאף דלענין מזוזה פתח שיש לו פצים אחד חייב במזוזה, מ"מ לענין שבת ל"מ צוה"פ אלא כשיש לו קנה מכאן וקנה מכאן, משום דלדין מחיצה בעינן שיהא למקום הפתח גיפופין, - ונמצא לפ"ז דכל עיקר הא דבעינן בצוה"פ קנה מכאן וקנה מכאן, הוא משום דין המחיצה דצוה"פ, אך משום עיקר הפתח, שפיר חשיב כפתח אף כשאין לו אלא קנה מצד א'.

**ולפ"ז** י"ל דע"כ הוא דבהא דבעינן שיהא הקנה על גביהן וכל דהוי מן הצד ל"מ, סגי במה שהוא ע"ג אחד מן הקנים, שהרי עיקר הא דצוה"פ מן הצד ל"מ, הוא משום דאי"ז כצורת פתח, ולזה סגי במה דהוי הקנה העליון ע"ג אחד מן הקנים, שהרי לעיקר הצוה"פ סגי בקנה א', והגם דמשום דין המחיצה בעינן קנה מכאן וקנה מכאן, מ"מ כיון דאין הקנה השני מכלל עיקר הצורת הפתח, ל"ב שיהא הקנה העליון על גביו.[[20]](#footnote-21)

יז] **ולפ"ז** י"ל משה"ק המהר"ם על דעה זו מהא דתניא דקנה מכאן וקנה מכאן וקנה על גביהם, דמשמע דבעינן שיהא הקנה העליון ע"ג ב' הקנים, ולפמש"נ י"ל דהך ברייתא אתיא כרבנן דפתח שאין לו אלא פצים אחד פטור מן המזוזה, דלדידהו הוו ב' הקנים מעיקר צורת הפתח, וע"כ בעינן שיהא הקנה העליון ע"ג שניהם, אך לפ"מ דקי"ל כר"מ דפתח שאין לו אלא פצים אחד חייב במזוזה, הרי גם לענין שבת סגי בקנה אחד לעיקר תורת הפתח, והגם דמשום דין המחיצה דצוה"פ בעינן קנה מכאן וקנה מכאן, מ"מ סגי שיהא הקנה העליון ע"ג אחד מן הקנים, וכנ"ל.

**ח**

יח] **והנה** בעיקר הא דמסקינן בסוגיין בדין צוה"פ דא"צ ליגע, כתב המאירי דהוא משום דאמרינן גוד אסיק, וכ"כ בתשו' מים עמוקים להרא"מ סימן כ"ו, והובא בגל' הגרע"א לסימן שס"ב ובמ"ב שם סקס"ב.

**אמנם** צ"ע בזה בדין כיפה דמייתינן מינה דא"צ ליגע, ולכאו' התם ל"ש כלל דינא דגוד אסיק, חדא, דבפשוטו דינא דגוד אסיק הוא רק במחיצות, ול"ש כלל הך דינא לענין מזוזה, ועוד, דהתם ל"ש גוד אסיק משום דהחלק התחתון של הכיפה מפסיק, וכמו שעמדו ע"ז בתשו' ברית אברהם או"ח סימן ט"ז סק"ד ובאבנ"ז סימן רצ"א סקי"ב, ועמש"כ בזה בדברי יחזקאל סימן ו'.

יט] **ונראה** דצ"ל בזה, דבדין מזוזות שאין מגיעות למשקוף יש לדון משום תרי טעמי, חדא משום דאי"ז כצורת פתח מעליא, ובזה פליגי רב ששת ורב נחמן אם ה"ז חשוב כפתח או לא, ועוד, דהגם דהוי זה בצורת פתח מ"מ כיון שאין המזוזות מגיעות למשקוף ליכא צירוף ביניהם ול"ח כפתח, וע"ז מהני הא דגוד אסיק לחשוב שהמזוזות מגיעות למשקוף, ואף רב ששת מודה לדינא דגוד אסיק, וכמו שעמד האבנ"ז בכ"ד דאטו לית לי' לרב ששת דינא דגוד אסיק, ואך דל"מ דינא דגוד אסיק רק לצרף המזוזות והמשקוף זל"ז, אך אכתי אי"ז בצורת פתח וע"כ ס"ל לרב ששת דל"מ, ורב נחמן ס"ל דאפ"ה ה"ז חשוב כפתח.

**ולפ"ז** נמצא, דאין עיקר הפלוגתא בדין גוד אסיק, אלא עיקר הפלוגתא היא אם כה"ג חשיב כצורת פתח,[[21]](#footnote-22) וניחא שפיר הא דמייתינן לה מההיא דכיפה, דאמנם התם ל"ש דינא דגוד אסיק, והתם ל"ב לזה, כיון דהמזוזות מחוברות למשקוף ע"י הכיפה,[[22]](#footnote-23) אך חזינן מהתם דאף כשאין המזוזות מגיעות עד מקום המשקוף הו"ל כצורת פתח, וה"נ בכל צוה"פ א"צ ליגע.

כ] **והנה** אמנם לכאו' לפ"ז נמצא, דבמזוזה דל"ש בה דין גוד אסיק, הרי דכל שאין המזוזות נוגעות במשקוף אין הפתח חייב במזוזה, ול"ד לכיפה דל"ב בה לדינא דגוד אסיק, ואי"ז במשמעות הדברים.

**ולמש"נ** י"ל, דכל הא דבעינן לדינא דגוד אסיק, הוא בדין צוה"פ לשבת, דבעינן שיהא למקום הפתח גיפופין, וע"כ הוא דבעינן לדינא דגוד אסיק, דבלא"ה הרי ליכא לחלל הפתח העליון גיפופין, ולא חשבינן לה כפתח, אך בדין פתח למזוזה ל"ב כלל לדינא דגוד אסיק, וכיון דאף כשאין המזוזות נוגעות במשקוף הוי כתיקון פתח, ה"ז חייב במזוזה.

1. אך יש מקום לדון בזה, שהרי לפ"מ שדנו בסוגיין דדעת ר"ל דצוה"פ מן הצד מהני אף לענין שבת, תיקשי מהא דתניא דצוה"פ שאמרו קנה מכאן וקנה מכאן וקנה על גביהן, ובעכצ"ל דהא דתני דקנה על גביהן, הוא לפרש דבעינן גם קנה למעלה, ולא אתי למעוטי דל"מ אלא כשהוא על גביהן ולא כשהוא מן הצד, וא"כ י"ל כן גם לדידן. [↑](#footnote-ref-2)
2. והמשכנות יעקב בסימן קכ"ג נקט בפשיטות, דכיון דבסוגיין מדמינן דין צוה"פ לשבת לדין צוה"פ למזוזה, הרי דלדעת ר"מ דבית שיש לו פתח אחד חייב במזוזה, ה"נ לענין שבת ל"ב קנה מכאן וקנה מכאן, עיי"ש, וכתב דמה"ט פסקו כל הראשונים דאין חייב במזוזה בפצים אחד, משום דסוגיין דמצרכא קנה מכאן ומכאן היא כרבנן דפצים אחד אין חייב במזוזה, ובזה יישב כל ראיות הרא"ש דקי"ל דחייב במזוזה, אך זה שלא כד' הרא"ש והטור שחילקו ביניהם. [↑](#footnote-ref-3)
3. ואולי י"ל בזה, למש"כ המקו"ח בתיקון עירובין, דאף דלענין שבת סגי בצוה"פ בקנים וקונדסין, מ"מ במזוזה אין חייב בכה"ג, דבמזוזה בעינן פתח גמור ולא סגי בצורת הפתח, עיי"ש, ולפ"ז יש מקום לומר, דכל הא דסגי במזוזה בפצים אחד, הוא משום דהוי פתח גמור, אך כל דאי"ז פתח ואתינן עלה משום צורת הפתח, בעינן קנה מכאן וקנה מכאן, - אך לכאו' כיון דפתח גמור שאין לו אלא פצים אחד חשיב כפתח, הי' בדין דאף יהא סגי בקנה מצד אחד ליחשב כצורת הפתח, דאף בקנה אחד הוי זה צורה דפתח, וגם חזינן דמדמינן שבת למזוזה דא"צ ליגע, ולא אמרינן דרק בפתח גמור א"צ ליגע, אך צוה"פ בעלמא לא חשיבא כצורת פתח אם אי"ז נוגע, וי"ל. [↑](#footnote-ref-4)
4. והעירוני בזה במש"כ בשו"ע סימן שס"ג סל"ד במבוי שרחב כ' אמות, דיש לו תקנה ע"י שירחיק ב' אמות מהכותל ויעשה פס רחב שלש אמות, ויעשה כן גם בצד השני וישאר פתח רחב עשר אמות, ובמ"ב שם ס"ק קמ"ו כתב דצריך לחי או קורה להתיר לפתח זה, ותיקשי דכל שעושה קורה לפתח זה הו"ל כצוה"פ, ול"ה צריך למעט את הפתח מיותר מי'. [↑](#footnote-ref-5)
5. אמנם בתשו' חת"ס ח"ו סימן ל"ד כתב דלדעת הרא"ש והטור מהני ראשי הכתלים למזווזות דצוה"פ, והא דקורה אינה מועלת משום צוה"פ הוא כשהיא באמצע המבוי, - וגם החזו"א בסימן קי"א סק"ה נקט דדמי בזה דין שבת לדין מזוזה, וכ"ה בדבריו ביו"ד סימן קע"ב סק"ב. [↑](#footnote-ref-6)
6. עוד מצינו כן, דהנה דעת ר"ל בסוגיין דצוה"פ צריכה היכר ציר, ונחלקו הראשונים אם קי"ל הכי, ולענין מזוזה לא מצינו דבעינן היכר ציר, והרי דלענין שבת בעינן צוה"פ מעליא טפי, - אך יש לדחות לפ"מ שצידד הקר"א בסוגיין דהא דבעינן היכר ציר הוא מדרבנן, עיי"ש, וע"כ ה"ז חייב במזוזה, דמדאורייתא הו"ל פתח גמור, אך בד' המשכנות יעקב בריש סימן קכ"ג נראה שנקט דהא דבעינן היכר ציר הוא מדאורייתא, וע"כ מספק הו"ל כספיקא דאורייתא, (ורק במבוי דתיקונו מדרבנן, יש להקל מספק), - גם י"ל בזה למש"כ המקו"ח דאף דלענין שבת סגי בצוה"פ דקנים וקונדסין מ"מ לענין מזוזה לא סגי בזה ובעינן פתח גמור, וי"ל לפ"ז דכל הא דבעינן היכר ציר, הוא רק כשאי"ז פתח גמור, ואתינן עלה משום צוה"פ, אך בפתח גמור ל"ב לזה, ועד"ז מצינו בד' המאירי בסוגיין די"א דבבנין פתח גמור מהני אף כשהוא בקרן זוית ואף כשהוא מן הצד, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-7)
7. ובד' ראבי"ה סי' תר"ו מפורש דבעי' שיהא צוה"פ רחב ד' טפחים שיעור הפתח, וזהו מקור ד' ההגה"מ שהביא המ"ב שם, וכ"ה גם בל' הר"ן בסוכה ז' א' דבעי' צוה"פ של ד', אך בגליון שם הגיהו של ג', וגם בד' המ"מ בפט"ז משבת ה"כ משמע דתלי זב"ז, ולדעת רוב קמאי דבמזוזה בעינן שיהא הפתח ד', אף לענין שבת בעינן שיהא הצוה"פ ד', עיי"ש. [↑](#footnote-ref-8)
8. ובפשוטו צ"ל בזה, דהא דאמר רב ששת דצריכין ליגע הוא מסברא דנפשי' דכל שאין הקנים שבצדדים נוגעין בקנה העליון ל"ה צוה"פ כלל, וע"ז שפיר מייתינן מהא דמצינו במזוזה דפתח כה"ג חייב במזוזה, והרי דשפיר הוי פתח כה"ג, ומהיכ"ת נימא דלענין שבת גרע ול"מ, - וע"כ אף דאיכא גווני דחשיב כפתח במזוזה ול"ה צוה"פ לענין שבת, וגם איכא גווני דמדרבנן הוא דל"מ לענין שבת, מ"מ בהנידון אם צריכין ליגע, כיון דמצינו לענין מזוזה דא"צ ליגע, מהיכ"ת נימא דלענין שבת שאני, ויש להוסיף, דהרי חזינן דרב ששת גופי' חזר בו מכח הך ברייתא, והרי דכל הא דס"ל דצריכין ליגע הוא משום דס"ל דכל דאין נוגעין ל"ה צוה"פ כלל, וע"ז שפיר מייתינן ממזוזה דאף כה"ג חשיב כפתח. [↑](#footnote-ref-9)
9. והדבר פשוט דשערי העיר חייבין במזוזה אף בגונא דהוי רה"ר ואמרינן בהו אתו רבים ומבטלי מחיצתא, אף אי נימא דדינא דאתרו"מ הוא גם בדין מחיצה לשאר דיני התורה, ואכמ"ל, - וגם הדבר פשוט דפתח חייב במזוזה אף כשהרוח מנידו, ול"ד לצוה"פ דשבת, דכל שהרוח מנידו ל"מ, וכמש"כ המ"ב בסימן שס"ב ס"ק ס"ו. [↑](#footnote-ref-10)
10. אך מטעם אחר י"ל דפתח בקרן זוית חייב במזוזה, דכיון שאמרו בסוגיין דבכלאים מהני צוה"פ מן הצד, הרי בפשוטו כל הא דל"מ צוה"פ מן הצד לענין שבת הוא מדרבנן, אך מדאורייתא יש ע"ז תורת פתח, וע"כ ה"ז חייב במזוזה, - וי"ל עוד, למש"כ האגודה בפירקין, דאף לדעת הרי"ף והרמב"ם דל"מ צוה"פ בקרן זוית, מ"מ פתח גמור מהני אף בקרן זוית. [↑](#footnote-ref-11)
11. ועד"ז הוא גם למש"כ בחי' הגר"ח בפט"ז משבת דהמחיצה דצוה"פ היא ע"י העומד והפתח יחד, וכיון דאף העומד הוי מכלל המחיצה, בעינן שיהא העומד כנגד הרשות. [↑](#footnote-ref-12)
12. ובזה יש לפרש גם להא דלענין שבת ל"מ צוה"פ לדעת ר"ל אלא בדאיכא היכר ציר, ולענין מזוזה ל"ב לזה, וזה לפמש"כ האבנ"ז בסימן בסימן רס"ז סק"ו דהא דבעינן היכר ציר, הוא משום דל"מ צוה"פ בתורת מחיצה אא"כ ה"ז ראוי לדלת, דכה"ג הוי זה מחיצה מעליא טפי, כיון דאף ראוי ליתן בה דלת המונעת רגל הרבים, וכ"ה גם בדבריו בסימן רס"ו סק"ב, ער"ד סק"ד, רע"ו סק"ו, רע"ח סק"י, וע"כ ל"ב לזה רק לגבי שבת דבעינן שיהא על הצוה"פ תורת מחיצה, אך לגבי מזוזה אין מקום להצריך לזה.

    אמנם בפשוטו הי' נראה דהא דבעינן היכר ציר שיהא ראוי לדלת, הוא משום דפתח מעליא הוא כשיש בו דלת, וע"ד שמצינו לדעת הרמב"ם דאין פתח חייב במזוזה אלא כשיש לו דלת, וע"כ אף דל"ב דלת, מ"מ בעינן שיהא ראוי לדלת, ובלא"ה ליכא ע"ז תורת צוה"פ, ולפ"ז אין לפרש כן בטעם הא דבמזוזה ל"ב היכר ציר, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-13)
13. אך בדבריו שם סק"ט נקט דלדדעת הסוברים דלענין מזוזה בעינן רוחב ד', ה"נ לענין שבת ל"מ צוה"פ אלא ברוחב ד', וכ"ה מסקנתו בסימן ע"ז סוסק"ה. [↑](#footnote-ref-14)
14. ועד"ז י"ל לפ"ד המקו"ח, דאף דלא חשיב כפתח אלא כשיש לו משקוף, מ"מ עיקר צורת הפתח היא בהקנים שבצדדים, וע"כ כה"ג חשיב כצוה"פ לענין שבת.

    וי"ל עוד, למש"כ המקו"ח שם דפסולא דפתחי שימאי הוא רק כשבאנו לדון משום פתח, אך בצוה"פ לא איכפת לן דהוי שימאי, עיי"ש, ולפ"ז י"ל דכל הא דל"מ פתח בלא משקוף הוא משום דהוי פתחי שימאי, וכמו שאמרו בסוגיין דפתחי שימאי הוא דלית לי' תקרה, וע"כ בצוה"פ דמהני אף פתחי שימאי, ה"ז מועיל אף בכה"ג. [↑](#footnote-ref-15)
15. ומצינו עוד דחלוק דין פתח למזוזה מדין צוה"פ לשבת, חדא, במש"כ המקו"ח בתיקון עירובין בדעת השו"ע דבדין פתח דמזוזה בעינן שיהא תיקון מזוזות, ובדין צוה"פ לשבת ל"ב תיקון מזוזות, וכ"נ בד' רש"י במנחות ל"ג ב' דלענין מזוזה בעינן תיקון מזוזות, (וכמו שפירש המשכנות יעקב בסימן קכ"ג לדבריו), אף דבדבריו בסוגיין משמע דלענין צוה"פ ל"ב תיקון מזוזות, ופירש לזה לפי דבריו, דאף דכל דליכא תיקון מזוזות ל"ה פתח, מ"מ הוי כצורת הפתח, וע"כ הו"ל מחיצה, ועד"ז יש לפרש גם למש"נ דלענין מזוזה בעינן פתח מעליא טפי.

    עוד מצינו כן, במש"כ הדברי יחזקאל בסימן ו' בדינא דהריטב"א לקמן בסוגיין דמשקוף עגול ל"מ, די"ל דכ"ז הוא לגבי מזוזה אף לגבי שבת שפיר מהני אף היכא שהקנה שעל גביו נופל למטה, ויש לפרש כן במש"כ הריטב"א שם, ז"ל, עיקרא דמילתא דלא חשיב פתח "לענין מזוזה" אלא כשיש מזוזות עומדות שוות מן הצד גבוהות י' לכל הפחות וכו' ושיהא למעלה סף שוה נתון עליהם כעין משקוף, עכ"ל, וי"ל דהיינו דרק לגבי מזוזה לא חשיב כפתח בכה"ג, וזה מתפרש ע"פ הנ"ל דלענין מזוזה בעינן פתח מעליא טפי. [↑](#footnote-ref-16)
16. ובזה מתפרש מטעם אחר הא דפצימין שנעשו לחיזוק תקרה מהני לצוה"פ דשבת, דכל הגריעותא דפצימין העשויין לחיזוק תקרה, הוא דלא חזינן להו דהם משמשין כפתח, אך לענין שבת דסגי במה שהוא בתבנית פתח אף שאינו משמש כלל כפתח, שפיר מהני פצימין העשויים לחיזוק תקרה. [↑](#footnote-ref-17)
17. וי"ל בזה, ושמא זהו מכוון המקו"ח, דכיון דלא נעשה הצוה"פ לתשמיש דפתח, דמי לפצימין העשויין לחיזוק תקרה דאין תורת פתח עליו לחייב במזוזה, והא דה"ז מועיל לענין שבת, הוא משום דלזה מהני אף פצימין העשויין לחיזוק תקרה, וכמש"נ לעיל. [↑](#footnote-ref-18)
18. ויש להוסיף, שהרי אם הי' הדין דכל מקום המשמש כפתח חייב במזוזה אף אם אין לו תיקון פתח, ודאי דל"ה מחייבינן אלא במקום המשמש כפתח ממקום למקום אחר, וע"כ אף אחר שנלמד מקרא דאין חייב אלא פתח שיש לו תיקון פתח, מ"מ לא סגי בהכי, אלא עיקר החיוב תליא במה שהוא משמש כפתח ממקום למקום אחר, וכל שאינו משמש כפתח ממקום למקום אחר אינו חייב במזוזה. [↑](#footnote-ref-19)
19. ויש להוסיף בזה מש"כ המחה"ש בסו"ס שס"ב, והובא במ"ב שם סקס"ו ובשעה"צ סימן שס"ג סקי"א, דהקנים שבצדדים צריך ליזהר שלא ינידם הרוח, כיון דהם משום מחיצה וכו', אבל הקנה שעל גבן וכו' אם הרוח ינידו אין בכך כלום, דעיקר המחיצה תלוי בב' הקנים העומדים מן הצד, ועמש"נ בזה בסימן נ"א, - וכיון דהקנה העליון אינו מעיקר המחיצה, וכל הא דבעינן להקנה העליון הוא משום דבלא"ה אי"ז כצורת פתח, הרי ודאי דהנידון אם צריכין ליגע אינו משום תורת המחיצה שבצוה"פ, אלא משום עיקר הצורה דהפתח. [↑](#footnote-ref-20)
20. ובדעת המהר"ם שנחלק ע"ז וכתב דבעינן שיהא הקנה העליון ע"ג ב' הקנים, נראה די"ל דאף אם ס"ל כדעת תלמידו הרא"ש דפתח שאין לו אלא פצים אחד חייב במזוזה, ונימא דהא לענין שבת ל"מ קנה מצד א' הוא משום דין מחיצה שבצוה"פ, מ"מ י"ל דבעינן שיהא הקנה העליון ע"ג שתיהן, - והיינו משום דלדין המחיצה דצוה"פ הרי ל"מ רק אם יהיו ב' הקנים שבצדדים מכלל הפתח, דודאי ל"מ אם יהא סתימת מקצת המבוי, ומלבד זאת יהא צורת פתח, אלא בעי' שתהא הסתימה במבוי ע"י הפתח עצמו, וכל שהקנה העליון הוי ע"ג אחד מן הקנים, ל"ה הקנה השני מכלל הפתח, וע"כ ל"מ גם לתורת מחיצה, וע"כ הוא דבעינן שיהא הקנה העליון ע"ג ב' הקנים, גם י"ל כמש"כ המהר"ם בתו"ד דבכה"ג הו"ל כפתחי שמאי. [↑](#footnote-ref-21)
21. אך בל' המאירי משמע דעיקר הפלוגתא הוא בדינא דגוד אסיק, וזהו דפליג ר"נ ומכשיר משום דאמרינן גוד אסיק, עיי"ש, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-22)
22. ולא מיבעיא אי נימא דכל הקשת הויא המשקוף, דודאי הן מצורפין זל"ז, אלא אף אי נימא דרק התקרה העליונה הויא המשקוף, מ"מ כיון דלא מפסיק אוירא והן מחוברין בבנין, י"ל דל"ב לדין גוד אסיק לצרפן.

    ויש להוסיף, דבזה ניחא מש"כ הט"ז בסי' שס"ג סקי"ט, דאם למעלה מן הקנים שמעמידין למטה יש גג שמפסיק בין גובה החבל להקנים יש איסור בזה, דל"ה צוה"פ בזה, כיון שהגג מפסיק בין החבל להקנים, ואין עושין צוה"פ בענין זה, והתו"ש שם השיג עליו מההיא דכיפה, דחזי' התם דחשיב פתח הגם דהעיגול מפסיק בין המשקוף העליון למזוזות, והדברי יחזקאל בסימן ו' סק"ה כתב לישב, דטעם הפסול בזה הוא כמבו' בל' הט"ז משום דאין דרך לעשות צוה"פ בענין זה, וע"כ ל"ד לכיפה שודאי הוי הדרך לעשות בענין זה, ולמש"נ ניחא, וזה לפ"מ שנקטו כמה מן האחרונים דטעמא דהט"ז הוא משום דל"ש למימר גוד אסיק היכא שיש דבר מפסיק, ואשר ע"כ כ"ז הוא היכא שאין המזוזות מגיעות למשקוף אשר בעי' בזה לדינא דגוד אסיק, ומשא"כ בכיפה דל"ב בה לדינא דגוד אסיק, לא איכפת לן דאיכא דבר מפסיק בין המשקוף למזוזות. [↑](#footnote-ref-23)