קונטרס דימוע
קטגוריות: ש_ס / ו תרומות / תרומות - הרב איתמר אלשטיין

**קונטרס 'הדימוע'**

מבאר דיני תרומה שנתערבה בחולין

מסכת תרומות פרקים ד' וה'

טבת פ"ג

תוכן ענינים

[גדרי איסור דימוע ואם דימוע הוי דאורייתא או דרבנן 3](#_Toc125024308)

[בגדר הילפותא והא דצריך ילפותא דאיכא דיני דימוע בתרומה טמאה 5](#_Toc125024309)

[ביאור הירושלמי בטעם הדין שתרומה טמאה שנפלה לחולין טהורים ירקבו 6](#_Toc125024310)

[תרומה טהורה שנפלה לחולין טמאים 7](#_Toc125024311)

[ביטול תרומה טמאה בתרומה טהורה 8](#_Toc125024312)

[בגדר חיוב הרמה 9](#_Toc125024313)

[בגדר דין הסאה שצריך להרים 11](#_Toc125024314)

# גדרי איסור דימוע ואם דימוע הוי דאורייתא או דרבנן

במשנה [פרק ד' משנה ז'] ר"א אומר תרומה עולה באחד ומאה, ר"י אומר במאה ועוד ועוד זה אין לו שיעור, ר"י בן משולם אומר ועוד קב למאה סאה שתות למדמע.

מבואר דביטול תרומה שאני מביטול שאר איסורים, דבשאר איסורים חד בתרי בטיל ובתרומה עד ק' אינו בטל ובטל רק ביותר מק' כ"א כדאית ליה.

והר"ש הביא מהירושלמי דילפינן לה מקרא 'מכל חלבו את מקדשו ממנו דבר שאת מרים ממנו שאם נפל לתוכו מקדשו', וביאר שם הר"ש דתרומת מעשר הוי אחד ממאה והוא השיעור דאת מרים ממנו שאם נפל לתוכו מקדשו, ופליגי הראשונים אם הדין דימוע בתרומה הוא דאורייתא או דרבנן, ושיטת רש"י בכמה דוכתין דהוי דין דאורייתא, ברש"י במנחות [ע"ז ע"ב ד"ה מדמעת] מבואר דדין דימוע דאורייתא, דהגמ' שם מסת' אם תרומת חלות תודה מדמע וכתב רש"י דגבי דימוע לא אשכחן דמיעט בקרא מבואר דדין דימוע דאורייתא, וברש"י תמורה [דף ד' ע"א] כתב דתרומה נקרא דמעתך בתורה משום דתרומה מדמעת הרי דהדין דימוע הוא דאורייתא, ובתוס' שם הק' דדימוע דרבנן, ובפשטות שיטת התוס' בכמה דוכתין דדימוע דרבנן.

ובדין דימוע מצינו דבהך דין נאמרו ב' דינים א' דהתרומה אינה בטילה עד ק', ועוד דבפחות מק' שהתרומה אינה בטילה כל התערובת חשיבי כתרומה [לגבי דינים מסויימים], ויסוד הדברים דבגמ' בנידה [מ"ז ע"א] מבואר [לפי' התוס' שם] דתערובת מדומע כל התערובת פטורה מחלה דרבנן גם חלק החולין, משום דתרומה פטורה מחלה, וכתבו שם התוס' דמוכח דדין דימוע דרבנן דלכך דימוע פטור רק מחלה דרבנן, וכתבו התוס' שם דיש לחלק דהא שהתרומה אינה בטילה עד ק' הוי דין דאורייתא והדין שכל התערובת חשיבי תרומה לפטור מחלה הוי דין דרבנן, עכ"פ מבואר בתוס' דבדין דימוע איכא ב' דינים, א' דנתחדש בתרומה דעד ק' אינה בטילה דשאני תרומה משאר איסורים דשאר איסורים בטלים חד בתרי ותרומה בטילה אחד ביותר מק', ועוד דנתחדש בדימוע דתרומה דכל התערובת חשיב תרומה.

ובאמת דהילפותא דדימוע מבואר בירושלמי דהוא מקרא מכל חלבו את מקדשו ממנו דבר שאת מרים ממנו שאם נפל לתוכו מקדשו, מבואר דגדר דימוע הוא שאם נפל המרים ממנו לתוכו מקדשו הרי דגדר דימוע הוא קידוש ותמוה מדוע חשיב קידוש דאם רק נתחדש דהתרומה לא בטילה א"כ כל התערובת אסורה רק מספק שמא פוגע בתרומה ומדוע חשיב דמקדש את התערובת, ולפמש"נ בתוס' דבדין דימוע נתחדש דכל התערובת נאסרת לכך חשיב דהתרומה מקדשת.

ונראה לבאר את גדר ב' הדינים דנאמרו דגם התרומה אינה בטילה וגם שכל התערובת נאסרת דהכל הוי דין אחד, דהיינו דמעיקר הדין באיסורים חד בתרי בטל אלא דבתרומה נתחדש דכשתרומה מתערבת בחולין התרומה מדמעת את כל התערובת ונותנם שם תרומה לכל התערובת ולכך אין התרומה בטילה דלהיפך התרומה נותנת שם תרומה גם לחולין ולכך אינה בטילה, וי"ל עוד דגדר דין ביטול ברוב הוא דחד אינו חשוב במקום תרי, ושם התערובת כשם התרי ולכך בטל האיסור, דהכל נעשה כשם ההיתר שהוא הרוב, משא"כ בתרומה שהיא חשובה נתחדש שעד ק' שם התערובת הוא תרומה ואין כח בהיתר עד ק' ליתן שם חולין על התרומה אלא להיפך חשיבות התרומה הוא שנותן שם תרומה על כל התערובת ולכך כל התערובת נעשית כתרומה ואסורה.

אלא דיל"ע בזה דבתוס' [בנידה שם] מבואר דהא דהתרומה אינה בטילה ואוסרת את כל התערובת משום שמא פגע בתרומה הוי דאורייתא, אבל מה שכל התערובת פטורה מחלה הוי דין דרבנן, וא"כ משמע דהא דתרומה אינה בטילה אינו משום דנותנת שם תרומה על כל התערובת, אמנם י"ל דאע"ג דגדר דין דימוע הוא שהתרומה נותנת שם תרומה על כל התערובת מ"מ אין החולין נהפכים להיות תרומה ממש, דאיך יהפכו לתרומה, אלא דשם התערובת הוא תרומה, ובשביל לפטור מחלה לא סגי דשם התערובת תרומה דרק תרומה בעצמה שהיא בעצם תרומה פטורה מחלה, ולקמן יתבארו הדברים יותר בדעת רש"י בפסחים.

בגמ' פסחים [מ"ד ע"א] וכל איסורים שבתורה אין היתר מיצטרף לאיסור והתנן המקפה של תרומה והשום והשמן של חולין ונגע טבו"י במקצתן לא פסל אלא מקום מגעו בלבד והוינן בה מקום מגעו אמאי פסלה הא בטלי להו תבלין ברוב ואמר רבה בר בר חנה מה טעם הואיל וזר לוקה עליהן בכזית וכו', וכתב שם רש"י מקום מגעו אמאי פסל הא בטלו להו תבלין ברובא דקס"ד דימוע מדרבנן הוא דאסור, ואמר רבה בר בר חנה דימוע מדאורייתא הוא וזר לוקה עליו בכזית משום דיש שם תרומה עלה הלכך לגבי טומאה נמי שם תרומה עלה, ומיהו לא חמירא כתרומה עצמה ליפסול את כולן, ומ"ט זר לוקה עליו בכזית משום זרות הא לא אכל כזית תרומה לאו משום דהיתר מצטרף לאיסור, מבואר ברש"י דאם דימוע דרבנן טבו"י אינו פוסל אפי' מקום מגעו ואם דימוע דאורייתא פוסל מקום מגעו, וצ"ב מדוע אם דימוע דרבנן אינו פוסל מקום מגעו דלכה"פ יפסל מדרבנן, ונראה הביאור בזה דאם דימוע דרבנן כל הדין הוא שהתרומה אינה בטילה אבל החולין נשאר חולין ואין שם תרומה על התערובת ולכך מק' הגמ' מדוע הוא פוסל את מקום מגעו הרי הוי חולין, משא"כ אם דימוע דאורייתא גדר הדין הוא שהכל נעשה תרומה ולכך פוסל מקום מגעו, אלא דמ"מ מבואר דהחולין לא נעשים תרומה ממש כש"כ רש"י דלא חמירא כתרומה עצמה ליפסול את כולן, וכן מבואר בגמ' דהטעם שזר לוקה אם אכל כזית מהתערובת משום דהיתר מיצטרף לאיסור ובלא"ה אינו לוקה משום דהזר לא אכל כזית תרומה, והיינו דאין החולין נהפכים לתרומה דלא נעשה נס גדול כ"כ שחולין נהפכים לתרומה, אלא ששם התערובת הוא תרומה ולכך פוסל מקום מגעו, אבל שיעור התרומה לחייב זר מיתה הוא כזית.

# בגדר הילפותא והא דצריך ילפותא דאיכא דיני דימוע בתרומה טמאה

במשנה [פרק ה' משנה א'] סאה תרומה טמאה שנפלה לפחות ממאה חולין וכו' ירקבו.

בר"ש בסוף המשנה כתב תניא בסיפרי מכל חלבו את מקדש ממנו שאם נפל לתוכו הרי הוא מקדשו, מכאן אמרו תרומה עולה באחד ומאה, אין לי אלא תרומה טהורה תרומה טמאה מנין, אמרת ק"ו אם יעלה איסור מן המותר להיתר ק"ו למותר מן המותר להיתר.

וצ"ב מדוע צריך ילפותא מיוחדת דתרומה טמאה עולה בק"א דמאי גרע תרומה טמאה דנימא דאינה עולה.

ובעיקר דברי הספרי קשה דיליף דתרומה טמאה עולה מהא שטבל מתיר את השירים, וצ"ב הדמיון דהתם כל התערובת אסורה בעצם מכח דין טבל והפרשת התרומה מתירה את השירים, אבל הכא נתערב איסור בהיתר והתערובת אסורה משום שפוגע באיסור, והעלאת האיסור אינו חלות היתר בשירים אלא דנסתלק האיסור וממילא התערובת מותרת.

מבואר בסיפרי להדיא דדין דימוע אינו שהאיסור אינו בטל והתערובת אסורה משום שפוגע באיסור, אלא דנתחדש בדין דימוע שכל התערובת נעשית תרומה ומשום דכל התערובת נעשית לתרומה התרומה אינה בטילה, ולכך שפיר יליף הסיפרי מהא דטבל מתיר שירים דהעלאת תרומה טמאה תתיר את השירים, דגדר העלאה הוא חלות היתר בתערובת שמתיר את השם תרומה שחל בתערובת ומתיריה לחזור להיות חולין.

והא דצריך לילפותא דתרומה טמאה עולה דלכא' מאי שנא תרומה טמאה מתרומה טהורה נראה לפמש"נ דהעלאה היינו דחל היתר בשירים ע"י העלאה א"כ י"ל דסק"ד דרק תרומה טהורה שעולה לאכילה ויש בה היתר יש בכחה להתיר את השירים, משא"כ תרומה טמאה שעולה לשריפה ואין בה דין אכילה אין בכחה להיתר את השירים, וע"ז יליף הסיפרי מתרומה שאסורה לזרים ומתירה את הטבל.

# ביאור הירושלמי בטעם הדין שתרומה טמאה שנפלה לחולין טהורים ירקבו

במשנה [פרק ה' משנה א'] סאה תרומה טמאה שנפלה לפחות ממאה חולין וכו' בין טמאין בין טהורין ירקבו.

הר"ש מביא דבירושלמי דניחא טהורים ירקבו, וביאר הר"ש דכשנפלה תרומה טמאה לחולין טהורים חשיב כתרומה טמאה שנתערבה בתרומה טהור, שא"א לאכול משום התרומה טמאה וא"א להדליק משום התרומה טמאה, ולכא' צ"ב איך יש בתערובת תרומה טהורה הרי התרומה היא תרומה טמאה והתערובת הוא חולין ומדוע חשיב תרומה טהורה, מבואר כמש"נ דבדין דימוע נתחדש דהתרומה מחילה שם תרומה בכל התערובת וכיון שהחולין טהורים חשיב דיש כאן תרומה טהורה שאסורה בשריפה.

ונמצא דתרומה טמאה שנפלה לחולין טהורים מחמת הדין דימוע התרומה טמאה נותנת שם תרומה בחולין טהורים ויש בהם דין אכילה ולכך א"א לשרוף את התערובת משום דהחולין הטהורים חשיבי כתרומה טהורה.

ובכתבי אמרות אברהם הק' דמצינו פלוגתת תוס' והרמב"ם בגדר שריפת תרומה טמאה, דשיטת התוס' בכמה דוכתין דתרומה טמאה אין לה דין הנאה בשריפה אלא דאיכא היתר להנות בשריפתה, דכתבו התוס' בשבת [כ"ד ע"ב ד"ה לפי] שהטעם שאסור לשרוף תרומה טמאה ביו"ט ואע"פ שנהנה בשריפתה כיון שאינה עומדת להנאה ודינה בשריפה אלא שלא הקפידה התורה שיהנה בשריפתה חשיב שריפה לגבוה, הרי דאינה עומדת להנאה, אמנם בשיטת הרמב"ם דייקו האחרונים דהדין שריפה הוי להנות בשריפה, דתרומה טמאה עומדת להנות בשריפתה, דכתב הרמב"ם [פ"ב הי"ד] התרומה לכהן בין טמאה בין טהורה וכו' שנאמר ואני נתתי לך את משמרת תרומתי אחת טמאה ואחת טהורה הטהורה נאכלת לכהנים והטמאה יהנו בשריפתה, מבואר ברמב"ם דאיכא דין בתרומה טמאה שיהנו בשריפתה, ובזה יבואר דלכך איכא דין נתינה לכהן בתרומה טמאה, וכ"כ באבי עזרי על הרמב"ם כאן, ובפנ"י בשבת [כ"ג ע"ב ד"ה והנלע"ד] כתב שאסור לשרוף תרומה טמאה בלא להנות ממנה, הרי דהדין שריפה הוא דין להנות בשריפה[[1]](#footnote-1), וא"כ קשה דבשלמא לדעת הרמב"ם דאיכא דין הנאה בתרומה טמאה א"כ י"ל דתרומה טמאה בעיקר דינה וקדשותה שוה לתרומה טהורה אלא דבתרומה טהורה שלא שייך אכילה נתחדש דין הנאה בשריפה וא"כ ניחא הא דתרומה טמאה שנפלה לחולין טהורים החולין נהפכים לתרומה ואיכא דין אכילה בחולין, אמנם לדעת התוס' דבתרומה טמאה ליכא דין הנאה וליכא דין משמרת א"כ נראה דליכא קדושת תרומה בתרומה טמאה כקדושת תרומה טהורה וא"כ קשה איך תרומה טמאה תעשה בדין דימוע את החולין הטהורים לתרומה טהורה, ובע"כ צ"ל דגם לשיטת התוס' דתרומה טמאה אין בה דין ומצות הנאה ודינה לשריפה מ"מ ליכא גריעותא בקדושה ושם תרומה חד הוא וכשהתרומה טמאה נעשית דימוע עם חולין טהורים שפיר חל על החולין טהורים דיני תרומה טהורה.

# תרומה טהורה שנפלה לחולין טמאים

במשנה [שם] ואם טהורה היתה וכו' ואם טמאים היו אותן החולין יאכלו נקודים או קליות וכו'.

מבואר במשנה דתרומה טהורה שנפלה לחולין טמאים כל התערובת נאכלת, והק' הר"ש דמאי שנא מתרומה טמאה שנפלה לחולין טהורים דאמרינן ברישא דירקבו ואסור לשרפם משום דהחולין הטהורים חשיבי כתרומה טהורה מחמת התרומה שנתערבה והו"ל תרומה טהורה שנתערבה עם תרומה טמאה, וא"כ ה"נ איך החולין הטמאים נאכלים הו"ל כתרומה טומאה שאינה נאכלת, ותי' הר"ש דהכא דהוי תרומה טהורה והחולין חשיבי כתרומה מכח תרומה טהורה שנאכלת לכך החולין נאכלים אע"ג דהם טמאים, משא"כ ברישא דנתערב תרומה טהורה בחולין חשיב החולין כתרומה טהורה שדינה באכילה.

וצ"ב מאי נפק"מ אם נתערב בחולין תרומה טהורה או אם נתערב תרומה טמאה דאם הדין דימוע הוא שהחולין נעשים לתרומה מחמת התרומה שנתערבה בהם א"כ החולין נעשים לתרומה כפי דין החולין ומאי נפק"מ בדין התרומה.

ונראה כמש"נ בדברי רש"י בפסחים דאין החולין נהפכים ממש לתרומה, אלא שם התערובת הוא תרומה, דהדין דימוע הוא דחשיבות התרומה נותנת שם תרומה לכל התערובת, אבל אין החולין נהפכים לתרומה ממש, ולכך כשנתערב תרומה טהורה בחולין טמאים אע"ג דהחולין הם טמאים כיון שהתרומה טהורה ויש בה דין אכילה כל התערובת מקבלת שם תרומה טהורה שנאכלת, וליכא איסור לאוכל את החולין הטמאים כיון שאינם נעשים לתרומה ממש אלא הוי תערובת תרומה ודין כל התערובת כדין התרומה.

# ביטול תרומה טמאה בתרומה טהורה

במשנה [פרק ה' משנה ד'] סאה תרומה טמאה שנפלה למאה סאה תרומה טהורה ב"ש אוסרים וב"ה מתירין.

צ"ב בסברת ב"ש מדוע שתרומה טמאה לא תתבטל בתרומה טהורה, עוד יל"ע דלכא' ביטול הטומאה מהתרומה טמאה אינו שייך לדין דתרומה לא בטילה עד ק' דלא הוי ביטול דיני התרומה אלא הוי דין ביטול על הדין טומאה וא"כ מדוע בעינן כלל ביטול של אחד בק' ולא סגי ביטול של חד בתרי ככל דיני ביטול באיסורים.

ונראה דהדין טומאה אינו דין נפרד והדיני תרומה ואינו עומד בפנ"ע, דכיון שתרומה טמאה דיני הטומאה הוי מדיני התרומה לכך בעינן ביטול על התרומה, או בנוס"א דביטול הטומאה הוי כמו ביטול התרומה, ולכך בעינן [לב"ה] ביטול בק' ולא סגי בביטול של חד בתרי, ובדעת ב"ש צ"ל דסברי דכיון דבשביל לבטל את דיני הטומאה בעינן ביטול על התרומה ליכא ביטול של תרומה בתרומה, ורק ע"י חולין אפשר לבטל תרומה דהוי ב' שמות אבל תרומה בתרומה אינה בטילה.

# בגדר חיוב הרמה

במשנה [פרק חמישי משנה ב'] סאה תרומה טמאה שנפלה לתוך מאה חולין טהורין ר"א אומר תרום ותשרף וכו' וחכ"א תעלה ותאכל נקודים וכו'.

בגדר דין העלאה, צ"ב מהו הדין העלאה הרי תרומה בטילה בק"א והכל נעשה חולין ומדוע בעינן לעלות.

ובר"ש הביא מהירושלמי ומרש"י בבכורות דהדין העלאה הוי מדין הפסד כהן משום גזל השבט, ויל"ע בגדר הא דגם בתרומה שבטילה איכא דין הפסד כהן וגזל השבט, וי"ל בפשטות דהוי חיוב מעיקר הדין דשוויות ממון אינה בטילה, דממון של ראובן שנתערב בהרבה ממון של שמעון ליכא ביטול ויש לראובן שוויות ממון בתערובת, אלא דפליגי האחרונים האם עצם החפץ אינו בטל ונשאר החפץ בבעלות ראובן או דילמא דהבעלות בחפץ בטילה ורק נשאר לראובן שוויות ממון, ומ"מ כיון דנשאר השוויות ממון לבעלים ה"נ בתרומה שבטילה בק"א אע"ג דהדין איסורים והקדושה דתרומה בטילה מ"מ שוויות הממון דממון השבט אינו בטל ולכך מדינא צריך להרים, אלא דמבואר בסוגית הגמ' ובמשניות בהמשך דגדר הדין הרמה הוא דמה שמרים הוי תרומה וזה לכא' הוי תקנה חדשה ויתבאר בעז"ה לקמן.

אמנם בשע"י כתב דהדין הפסד כהן וגזל השבט הוי תקנה, דשאני ממון דתרומה ממון בעלמא, דממון דתרומה קודם שהגיע ליד כהן הא דהוי ממון השבט הוי מדיני התרומה, ובתערובת דק"א דאיכא ביטול על הדין תרומה ממילא פקע זכות ממון השבט וליכא תביעת ממון של ממון השבט בתערובת, ובהכרח דכל הדין הרמה הוי תקנה דרבנן, ודקדק את לשון התוס' בבכורות [כ"ב ע"ב] דהדין הרמה הוי תקנה, וברש"י איכא ב' גירסאות דלשון רש"י ומשום גזירה יתן דמים לכהנים או ירים ממנה סאה ותאכל לכהנים, וברש"ש גרס ומשום גזילה יתן, אמנם לדרכו של השע"י אתי שפיר הגירסא ומשום גזירה יתן דכל החיוב ממון הוי תקנה[[2]](#footnote-2).

ברש"י בבכורות [כ"ב ע"ב] כתב וז"ל ומשום גזירה יתן דמים לכהנים או ירים ממנה סאה ותאכל לכהנים, מבואר ברש"י דיכול ליתן דמים לכהנים או להרים סאה ותאכל לכהנים, ובתוס' שם [וכ"ה בר"ש כאן] הק' דמסתבר דאין יכול להפטר בדמים דבגמ' בשבת [קמ"ב ע"א] מבואר דבמדומע בק"א יש בה קדושת תרומה דבנפל לתערובת אחרת פליגי אם אוסר לפי כל הסאה או לפי חשבון אבל מ"מ מבואר דיש בסאה קדושת תרומה, ובדעת רש"י נראה דאם מסלק בדמים סגי אבל אם אינו מסלק בדמים יש על הסאה קדושת תרומה, דכתב רש"י שיתן דמים או ירים ממנה סאה ותאכל לכהנים ומהא שכתב רש"י שתאכל לכהנים משמע דיש בה קדושת תרומה ומותרת רק לכהנים, ונראה דכיון שיסוד הדין הרמה הוא מדין ממון השבט, ובין אם נימא דהוי חוב ממון בעצם כמו ממון בעלמא שאינו בטל ובין אם נימא דהוי תקנה שישלם את ממון השבט, גדר התקנה הוא שאם נותן ממון ומסלק את הכהן בדמים סגי בהכי, ואם אינו מסלק בדמים אלא מרים סאה הוי הך סאה תרומה מדרבנן ויש בה כל דיני תרומה.

אמנם עדיין שיטת רש"י צ"ב דלכא' מהא דיכול לסלק את הכהן בדמים ובכה"ג לא הוי תרומה מוכח דלא חל קדושת תרומה בתוך התערובת ורק כשמרים יעשה תרומה, וא"כ איך אמרינן בגמ' בשבת דאם נפל מהתערובת לתערובת אחרת מדמע הרי עדיין לא נעשה תרומה ויכול עדיין לסלק בדמים, וצ"ל דבאמת כל הא דאמרינן בגמ' בשבת דמדמע היינו בגוונא שהרים מהתערובת וחל בסאה דין תרומה ובכה"ג מדמע.

ויתכן לומר דפלוגתת רש"י ותוס' אם בדין הרמה אפשר לסלק את הכהן בדמים, דדנו האחרונים אם הא דאין ביטול ברוב בממון האם הא דליכא ביטול גם על גוף החפץ דגוף החפץ נשאר בבעלות ראובן, או דילמא דבגוף החפץ איכא ביטול אלא דבשוויות הממון ליכא ביטול ונשאר לראובן שווית ממון בתערובת ממון של שמעון, דבבכורי יעקב [הל' לולב סי' תרמ"ט] כתב דהדס של שמעון שנתערב בהדסים של ראובן ראובן יוצא י"ח בכל ההדסים דחשיב לכם, אמנם בשיטמ"ק ביצה [דף ל"ח ע"ב] כתב בשם הריטב"א דממון שנתערב ברוב ממון של אחר אין הממון בטל ונעשה שותף בגוף הממון, וכ"כ בנתיה"מ [סי' רכ"ט] עיי"ש[[3]](#footnote-3), ולפי"ז י"ל דרש"י סבר דרק שוויות הממון אינה בטילה ולכך סגי אם יתן ממון לכהן ויסתלק החוב ממון ובכה"ג לא תיקנו דין הרמה של תרומה, ורק אם מרים ואינו מסלק בדמים תיקנו שיהיה תרומה, משא"כ התוס' והר"ש סברי דעצם החפץ אינו בטל ולכך אפי' שדין התרומה בטילה כיון שיש לממון השבט סאה בתערובת וחייב להרים סאה מהתערובת משום ממון השבט ואינו יכול לסלק בדמים לכך תיקנו שהך סאה שחייב להרים משום החוב ממון תהיה תרומה ויש בתערובת תרומה.

# בגדר דין הסאה שצריך להרים

בתוס' בבכורות [הובא לעיל] ובר"ש כאן כתבו דאע"ג דהסאה שצריך להרים הוי משום ממון השבט מ"מ א"א לסלק את הכהן בדמים דחזינן בגמ' בשבת [דף קמ"ב ע"א] דהך סאה מדמעת תערובת אחרת הרי דגדר התקנה הוא דהסאה שצריך להרים הוי תרומה, וכיון דהוי תרומה ואסורה לזרים לא מהני לסלק את הכהן בממון.

וצ"ב בגדר הדין דאע"ג דהתרומה בטילה לגמרי דתרומה בטילה בק"א מ"מ מחמת הדין הרמה דהוי דין ממוני תיקנו דהך סאה תהיה תרומה, וביותר תקשי דמאי מהני דתיקנו שהך סאה תהיה תרומה הרי מ"מ תרומה עולה בק"א והיינו דתרומה בטילה בק"א וא"כ הך תרומה גם תיבטל בק"א.

ונראה דגדר התקנה [לדעת התוס' דסברי שא"א לסלק בדמים] דמדרבנן אין התרומה בטילה בק"א עד שיעשו הרמה, וכל עוד דליכא הרמה חשיב התערובת כדימוע, והך הרמה היינו דחשיב דלוקח את הסאה תרומה שיש בתערובת וממילא כל התערובת הותרה, ויתבאר עוד לקמן בעז"ה.

# בדין מדמע לפי חשבון בדעת חכמים

במשנה [פרק ה' משנה ה'] סאה תרומה שנפלה למאה הגביהה ונפלה למקום אחר ר"א אומר מדמעת כתרומה ודאי וחכ"א אינה מדמעת אלא לפי חשבון.

צ"ב בדעת חכמים מדוע הסאה מדמעת הרי מיירי שנפלה לק"א ונתבטל התרומה וא"כ מדוע כשנפלה סאה לתערובת אחרת מדמעת, ולעיל הבאנו דבתוס' בבכורות ובר"ש כאן כתבו דהוא מדין הרמה, דבדין הרמה משום ממון השבט נתחדש דאיכא סאה תרומה, ולכך כשנפלה לתערובת אחרת מדמעת, אלא דא"כ תקשי מדוע מדמעת לפי חשבון דמאי זה שייך לחשבון בכל התערובת.

ונראה [כמש"נ לעיל] דגדר הדין הרמה הוא שהסאה תרומה נשארת בקדושתה, ומדרבנן אין התרומה בטילה אפי' בק"א עד שירים, ולכך חשיב שבכל התערובת יש סאה תרומה וממילא כשמרים מרים גם תרומה ומדמעת לפי חשבון, ולפי"ז דאמרינן דבכל התערובת איכא סאה תרומה וכמשירם אמרינן דהרמה הוי לפי חשבון הא דהותרה כל התערובת בהרמה הוא דמאחר דהרים ושילם את הפסד ממון השבט חוזר הדין ביטול דאורייתא וליכא דין תרומה בתערובת.

# בשיטת הרמב"ם דלא מצרפים לביטול התרומה דהרמה את החולין שהורמו

ברא"ש כתב דלחכמים אינה מדמעת כלום דכשמרים סאה רק אחד ממאה שבו הוא תרומה וממילא כשנופל לחולין אפי' קצת תמיד יש אחד ממאה מכח החולין שבסאה שהרים מהתערובת של התרומה, אמנם ברמב"ם בפי' המשנה מבואר דבעינן מאה חולין של התערובת השניה, והחולין של התערובת הראשונה אינה מבטלת את התרומה וצ"ע בטעמיה.

ונראה בפשטות דסובר הרמב"ם דמחמת הדין הרמה דבעינן להרים את הסאה תרומה לכהן והסאה נעשית לתרומה כמש"נ לעיל לכך חשיב התערובת דימוע, ואפי' דהכא התערובת ניתקנה מ"מ מה שמרים כיון שאין התרומה מבוררת חשיב דימוע, ובדימוע נתבאר לעיל דחשיב הכל תרומה לכך אין החולין שעלו עם התרומה יכולים לבטל את התרומה כיון ששם תרומה עליהם מחמת הדין דימוע, ובדעת הראש צ"ל דכיון שכבר מרים וכל התערובת הותרה איכא היתר גם לחולין שעלו עם התרומה והכל מיצטרף לבטל, או בנוס"א דכיון שנפל לתערובת אחרת ודנים לבטל את התרומה ק' מיצטרף החולין מהתערובת הראשונה לבטל את התרומה.

# שיטת ר"א בדין הרמה

1. ועיין מה שהאריך בזה הגרי"ד סולבייצי"ק זצ"ל [הודפס בכתבי הגרי"ז סוף סוטה] ובספר זיכרון מזמור לדוד, ודקדק את לשון הרמב"ם [פי"ב ה"א] ולא יפסיד אותה אלא אוכל הטהורה ומדליק הטמאה, דמבואר דמדין מ;שמרת אסור להפסיד טמאה אלא צריך להדליק את הטמאה לקיים דינו. [↑](#footnote-ref-1)
2. ולכא' יש לדון דלמבואר ברש"י דיכול לסלקו בדמים ונתבאר לקמן דהא דההרמה נעשה תרומה הוי כשלא סילק בדמים והרים סאה, א"כ דחוק לומר דאיכא ב' תקנות א' לשלם את הפסד הכהן, ב' דכשמרים הוי תרומה, אלא יותר מרווח אם נימא דהא דצריך לשלם את ממון השבט הוי מדין חיוב ממון דלא בטל דנוצר זכות ממון שבט הכהונה ותיקנו דכשמרים יהיה בו דין תרומה, ולכך אם מסלק בדמים ונפקע החוב ממון ממילא ליכא דין הרמה, ורק כשלא פורע בדמים ועושה הרמה תיקנו שיהיה תרומה. [↑](#footnote-ref-2)
3. ובביאור הנידון אם רק השוויות הממון אינה בטילה או גם הבעלות בחפץ אינה בטילה, י"ל דתלוי מהו הטעם דבממון לא אמרינן ביטול ברוב, דאם הטעם הוא משום דטענת ממוני גבך אינו תלוי בחפץ מסויים בתערובת אלא דהוי תביעה על כל התערובת דממוני גבך ובזה לא שייך ביטול וא"כ לכא' מיסתבר דרק שוויות הממון אינה בטילה אבל הבעלות בחפץ בטילה, אמנם י"ל דכל דין ביטול הוי כשהדינים הם בעצם החפץ ובזה אמרינן דבטל הדינים בחפץ, משא"כ בעלות ממונית דלא הוי מדיני החפץ אלא הוי בעלות חיצונית דמחמתה החפץ שייך לבעליו בזה לא אמרינן ביטול [וכעי"ז כתב בשע"י שם], ולפי"ז מיסתבר דלא פקע כלל הבעלות בחפץ. [↑](#footnote-ref-3)