צדקה ו רמט
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / יורה דעה / צדקה

**שיעורי הלכה**

**שיעור ו'**

**הדינים הנידונים**

**מעשר כספים**

* אם מחוייב ליקח מעות מעשר דוקא לצדקה או דשרי גם לשאר מצוות.
* איך מחשבים את המעשר.

*יורה דעה*

*סי' רמט א*

**צדקה**

**ממורינו הגאון רבי רפאל צבי ובר שליט"א**

**השיעורים נמסרים במוצש"ק בית הכנסת 'בית תפילה' נוה יעקב ירושלים**

[המשך סעיף א] ואין לעשות ממעשר שלו דבר מצוה, כגון נרות לבית הכנסת או שאר דבר מצוה, רק יתננו לעניים.

## דעת הגר"א לחלק בין מצוות שמחוייב בהם למצוות שאין מחוייב בהם

מקור דברי הרמ"א הם ממהרי"ל במנהגים (הל' ר"ה אות ג) ז"ל הנותנין מעשר שלהן לעשות נרות להדליקם בשעת התפלה שלא כדין עושין, כי המעשר שייך לעניים. והנה בבאר הגולה וכן בגר"א מבואר הטעם שאין ליתן ממעות מעשר לצורך מצוות, משום שכל דבר שבחובה אינו בא אלא מן החולין. וביאור הדבר שדבר שמחוייב ליתן אי אפשר ליתן ממה שכבר נתחייב ליתן מחמת דבר אחר, ולכך אין ליקח למצוה ממעות מעשר, שהרי כבר מחוייב ליתן אותם מכח דין מעשר. וכמו"כ מצאנו (מג"א סי' תרצד סק"א) שאין ליתן מתנות לאביונים ממעות מעשר, והיינו טעמא משום שדבר שבחובה אי אפשר ליתן מדבר כשכבר מחוייב בו, אלא צריך להביא מן החולין. ועל פי דבריו כתב הבאר הגולה שכל מצוה שאינו מחוייב בה שרי ליתן ממעות מעשר.

## להחת"ס כל שנהג ליתן לעניים אסור ליתן לדברים אחרים

אלא שהחתם סופר (שו"ת סי' רלא הובא בפת"ש סק"ב) כתב שאי אפשר לבאר כן, דבמהרי"ל מבואר להדיא שטעמו משום שהמעשר שייך לעניים. וביאר החת"ס כוונת המהרי"ל שבאמת אין חיוב על אדם ליתן מעשר כספים אלא הוא ממנהג, אבל כל שנהג כן ג' פעמים [או פעם אחת על דעת לנהוג כן לעולם] מחוייב הוא להמשיך כך מדין נדרי מצוה, נמצא שיש לו מעות שנדר אותם צדקה לעניים, ולכך אינו יכול להשתמש בהם למצוות, דהא מעות עניים הם, וכן נקט באהבת חסד (ח"ב פרק יח ועיי"ש גם בהגהה).

אלא שיש להבין לפי"ז הא דהביאו הפוסקים [ט"ז (סק"א) וש"ך (סק"ג)] בשם מהר"ר מנחם דכל מצוה שתבא לידו כגון להיות בעל ברית או להכניס חתן וכלה לחופה וכה"ג וכן לקנות ספרים ללמוד בהם ולהשאילן לאחרים ללמוד בהם, אם לא היה יכולת בידו ולא היה עושה אותה מצוה יכול לקנות מן המעשר. ולפי דברי החת"ס והאהבת חסד עולה שכל ההיתר ליקח ממעות מעשר למצוות, היינו דוקא אם אינו נוהג ליתן מעשר כספים לעניים, אבל אם נהג כבר כן הרי המעות לעניים ואיך יקח לצורך מצוה. וצ"ל לדבריהם שמה שהתיר הר"ר מנחם ליתן להיות בעל ברית היינו באופן שלא נהג ליתן לצדקה, שאז אפשר להשתמש במעשר כספים לשאר מצות.

## עוד ביאור בחת"ס שלדידן שמעש"כ רק ממנהג שרי ליקח לשאר מצוות

ועיי"ש בתשובת חת"ס שלאחריה (סי' רלב) שביאר דעת מהרי"ל עצמו באופ"א, שדעתו שחיוב מעשר כספים מדאורייתא והתורה זיכתה מעות אלו לעניים, ולכך אינו יכול ליקח מעות אלו למצוות. אבל החולקים ומתירים ליתן ממעות מעשר למצוות, ס"ל שמעשר כספים אינו כמו מעשר תבואה ואינו חיוב מן התורה, אלא הוא הפרשת כספים לצורך מצוות. מיהו לפי דבריו בתשובתו הראשונה וכמו שנקט האהבת חסד, כל שנהג ליתן את המעשר לעניים שוב אינו יכול ליקח ממעות המעשר לצורך מצוה דכבר זכו ביה עניים, וכמשנ"ת.

ובדברי הט"ז והש"ך (שם ושם) מבואר דלא כהחת"ס, דהא כתבו דברי מהר"ר מנחם דשרי ליתן מעות לצורך להיות בעל ברית ולקנות ספרים, ואעפ"כ נראה מדבריהם שמעשר כספים הולך דוקא לצדקה, כמו שכתב הט"ז להתיר לקנות עליה ממעות מעשר אם כוונתו מתחילה היה ליתן זה ממעות מעשר, וכתב הטעם משום שהמעות הולכות לצדקה [כן היה בזמנם שהיו המעות מהעליות הולכות לצדקה], ומבואר שלקנות מצוה אסור, ועי' גם בש"ך שהעתיק תשובת מהר"ם מרוטנבורג שגם הוא ס"ל שמעות מעשר הם לעניים דוקא. ולכאורה הדברים סותרים, שאם סוברים הם שמעות מעשר הולכים דוקא לצדקה, איך התירו ליתן המעות למצוות [ולפי מה שביאר הגר"א לא קשה, דהר"ר מנחם מיירי במצוות שאינו מחוייב בהם לכך מותר ליקח ממעשר כספים].

## נראה שב'קיימי עניים' אסור ליקח ממעות מעשר למצוות אחרות

ובאמת נראה לבאר כל זה באופן אחר דמריהטת לשון השו"ע נראה דשיעור 'מעשר' הוא שיעור בצדקה, והוא ממש חיוב לצדקה ליתן בכל שנה עשירית מרווחיו לצדקה, ועי' בארחות רבינו מהסטייפלר (ח"א עמ' רצה) שמבואר כן, שהבין שהוא שיעור לצדקה, דס"ל דעיקר חיוב ההפרשה של מעשר כספים אינו חיוב גמור, ומ"מ ס"ל שיש חיוב גמור להפריש מחמת מה שנתבאר דבקיימי עניים מחוייב כל רגע בצדקה, ועד שלא יתן מעשר יש לחשוש שלא קיים מצוות צדקה [וכמו שכתב הגר"א באגרתו, אלא ששם כתב שיתן חומש והקה"י ס"ל כמ"ש הרמב"ם בהלכותיו דסגי במעשר]. ולפי טעם זה, מחוייב ליתן דוקא לעניים, כי אם לא יתן הכל לעניים עדיין לא יפטר כשיבואו עניים בפניו. ונראה שכן עולה גם מפירוש המשניות להרמב"ם, שכתב שאם לא קיימי עניים יפריש מהרויח ויתן לשאר מצוות, ומבואר שבקיימי עניים אין לו חיוב ליתן לשאר דברים, שכבר נתן לעניים, אבל בלא קיימי אז יכול ליתן לשאר דברים ואז מקיים החיוב לעשר. ועיין במשנ"ב סי' תרנו (סק"ח) שבכל המצות צריך לפחות ליתן מעשר כמו בצדקה מוכח שהמשנ"ב למד לדינא כסברת הקהילות יעקב שמדין צדקה צריך ליתן מעשר וע"כ כוונתו דקיימי עניים. וזה לכאורה לא כמ"ש באהבת חסד לחוש לשיעור חומש.

ולפי ביאור זה עולה שכל שיש עניים לפניו מחוייב ליתן הכל לצדקה, ורק אם לא קיימי עניים יכול ליתן ממעותיו למצוות. ובזה יבואר גם דברי הר"ר מנחם שהתיר ליקח מעות מעשר לשאר מצוות משום דמיירי בגוונא שלא קיימי עניים.

## דשרי ליתן לבניית בית הכנסת

והנה לעניין בניית בית הכנסת נראה דשרי ליתן עכ"פ ממעשרות, דהנה כל אדם יש לו עניות לעניין אחר, דאדם שצריך לחתן את ילדיו, אף שכל השנה הוא מסתדר ויש לו כדי מחייתו, הרי עכשיו אינו יכול לחתנם, והוי ממש חיוב צדקה [וכמו שמבואר (סי' רנ ס"א) שאחד מחיובי הצדקה הוא שאם אין לו אשה משיאים לו], וא"כ בניית ביהכנ"ס הוי ממש צדקה, כי אין להם ממון לבנות.

## איך מחשבים את המעשר

ומה צריך לעשר: הנה בירושלמי (פאה פ"א ה"א) מבואר שמה שצריך ליתן חומש מנכסיו למצוה, היינו חומש מן הקרן בשנה ראשונה ומשנה שניה ואילך נותן חומש מהרווחים, וביאור הדבר נראה שלעולם צריך ליתן חומש מנכסיו, אבל כל שכבר נתן שוב אי"צ, לכך אחר שכבר נתן בשנה ראשונה חומש מהקרן, שוב אינו צריך ליתן מהקרן, ורק מהרווחים שעדיין לא נתן חומש צריך להפריש, ונמצא שהוא ממש כמו הדין להפריש חומש מהקרן. ובט"ז (סי' שלא ס"ק לב) מבואר שמי שקיבל נדוניא אף אם כבר עישר אותו הנותן, המקבל צריך לחזור ולהפריש מעשר, ואינו דומה למעשר תבואה, משום דמעש"כ הוא חובת גברא ואין תועלת במה שהנותן כבר עישר, וכמו"כ לעניין ירושה אף שאביו כבר הפריש מעשר כספים מחוייב היורש לחזור ולהפריש מעשר. וכ"כ בדרך אמונה (ציון הלכה ס"ק נט) גבי בן ישיבה שצריך ליתן מעשר מתמיכה שקיבל מהישיבה, אכן כתב שאם המקבל דחוק ואינו חייב בצדקה ממילא אינו מחוייב במעשר, ומבואר היטב לפי מה שנתבאר שעיקר חיוב מעשר הוא מדין מצוות צדקה, ממילא כל שאינו מחוייב בצדקה אי"צ ליתן מעשר.

## בחור ישיבה שקיבל מעות מאביו אם יפריש מהם מעשר

ובחור ישיבה שנתן לו אביו מעות שיהיה לו להוצאות קטנות, אם האב אינו מקנה לו המעות אי"צ להפריש, אולם אם קיבל המעות במתנה, צריך להפריש מעשר כספים [ועי' בדרך אמונה בציון הלכה ס"ק סז]. וראיתי שיש שהתקשו בסברא זו דנראה שהרבה מן הנותנים יקפידו שלא יפרישו מזה מעשר אכל בסכום קטן שבן ישיבה מקב מאביו ודאי מסתמא שאביו לא יקפיד לכן אם קיבל בסתם יפריש מעשר. וכבר נתבאר כן בשיעור הקודם לבאר הטעם שמהני הקפדת הנותן עפ"י מש"כ להלן סי' רנג סי"ב שא"א לפרוע חובותיו ממעות שקיבל בצדקה משום שאין דעת הנותנים ליתן בשביל בעלי חובות ולכן הוצרך הוצרך החזו"א לומר שאאין הנותן מקפיד שהמקבל יתן מעשר. אבל נראה שבאופן שהנותן מקפיד עכ"פ בסכום גדול שלא יתן מעשר אין המקבל צריך להפריש מהסכום הזה מעשר.