קושר ועניבה
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / מלאכות שהיה והטמנה / הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים

אור ליום ועש"ק ויחי י"ב טבת תשס"ח

א] שבת דקי"ג., חבל דלי שנפסק לא יהא קושרו אלא עונבו, ורבי יהודה אומר כורך וכו' ובלבד שלא יענבנו וכו', דר' יהודה וכו' אלא עניבה גופה קשירה היא.

והנה כתב הרא"ש בפ' מצות חליצה סימן ד', ז"ל, ירושלמי וכו' אמר ר"ח ברי' דר"ה עונבו כדי שיהא יכול להתירו באחת מידיו וכו', ונהגו האידנא לקושרו בקשר גמור דקי"ל דעניבה לאו קשירה היא לענין שבת, עכ"ל.

ומבו' בד' הרא"ש דפלוגתא דר"י ורבנן אם עניבה קשירה היא, אי"ז פלוגתא מסוימת לענין שבת, אלא אף דין קשר מנעל לחליצה תליא בפלוגתא דר"י ורבנן.[[1]](#footnote-2)

ובמק"א נת' להוכיח דכ"ז הוא בדין עניבה, אך קשר שיכול להתירו בידו א', ה"ה מועיל לחליצה אף לדעת ר"מ דס"ל דאין חייבין עליו, דאל"כ היאך קושרין לדעתו מנעל החליצה, שהרי צריך שתתירנו ביד ימין כמו שהביא הרא"ש מירושלמי, והוי זה קשר שיכול להתירו בידו א', והיינו משום דהא דקשר שיכול להתירו בידו א' אין חייבין עליו, הוא משום שאינו קשר של קיימא, ובקשירת מנעל חליצה ל"ב שיהא קשר של קיימא, והרי כל קשירת מנעל החליצה היא ע"מ להתיר, וע"כ י"ל דגם ל"ב שיהא הקשר מצ"ע של קיימא, ומשא"כ עניבה דלאו קשירה היא כלל, ועיי"ש שנת' עוד בזה בפלוגתת הראשונים בטעם הא דעניבה ל"ה קשר, ואכמ"ל.

ועד"ז מצינו לענין אגד הלולב, שכתב ראבי"ה בסימן תרס"ו, ז"ל, ואנן קי"ל דעניבה לאו קשירה היא לא לענין שבת ולא לגבי לולב להיות קשר למצוה מן המובחר, עכ"ל, וכ"ה מבו' בד' היראים מ' תכ"ב דלקיום מצות אגד בעי' לקשרו בקשר הנאסר בשבת ויו"ט, וכן נ' בפירש"י סוכה דל"ג:, עיי"ש.

אך בד' הריב"ש בסימן קכ"ב מבו' דאף למ"ד דלולב צריך אגד סגי לאגדו כאגודה של ירק או בעניבה בעלמא, עיי"ש, וכן נ' דעת הר"ן והמאירי בסוכה שם, ונ' דטעמם הוא משום דל"ב אלא איגוד בעלמא.

וצ"ע בזה מסוגיא דעירובין דצ"ז., דפליגי ר' חסדא ואביי, דדעת ר"ח דעניבה פסולה בתפילין, ודעת אביי דעניבה כשרה בתפילין, ובד' התוס' וש"ר שם מבו' דר"ח דפסל בעניבה בתפילין, הוא אף דס"ל לר' יהודה דעניבה קשירה מעליתא היא, ומאידך אביי דס"ל דעניבה כשרה בתפילין, מבו' בד' הראשונים שם דהוא אף לדידן דקי"ל דעניבה לאו קשירה היא, והרי דדין עניבה בתפילין לא תלי כלל בפלוגתא דר"י ורבנן בדין עניבה לענין שבת, וצ"ב מ"ש דין עניבה בקשר תפילין דלא תלי בפלוגתת ר"י ורבנן, מדין עניבה בחליצה ובאיגוד הלולב דתלי בפלוגתת ר"י ורבנן.[[2]](#footnote-3)

ב] והפשוט בזה, דחלוק הוא עיקר דין הקשר בחליצה ובאיגוד הלולב, מדין הקשר בתפילין, דדין הקשר בחליצה ובאיגוד הלולב, הוא משום דבעי' בהו חיבור, שיהיו רצועות המנעל מחוברין זל"ז, וכמש"נ לעיל סק"א בהערה הטעם בזה, עיי"ש, ויהי' האגד מחובר, ומהניא הקשירה לחברן, ובפשוטו נ' דכ"ש שאם יהיו הרצועות והאגד מחוברין בחיבור אלים טפי מקשירה, דודאי יהני, שהרי לא נאמר בהן דין קשר כלל.

אך דין קשר בתפילין, לאו היינו דבעי' שיחבר ב' צידי הרצועה זל"ז ע"י קשר, ובתפילין של יד אין הקשר מחבר כלל ב' צידי הרצועה, אלא הוי זה מהלל"מ דמכלל צורת התפילין הוא שיהא בהן צורת קשר.

והנה עיקר פלוגתת ר"י ורבנן בדין עניבה, היא אם עניבה הויא חיבור מעליא כקשירה או לא, ואשר זהו שדימו הראשונים דה"נ לענין קשר דמנעל לחליצה ולענין איגוד הלולב תלי דין עניבה בפלוגתת ר"י ורבנן אם עניבה חיבור מעליא הוא או לא.

ונ' עפי"ז דגם לגבי קשר דציצית תלי דין עניבה בפלוגתת ר"י ורבנן, ובד' המרדכי הל' ציצית סימן תתק"מ נ' דל"מ עניבה לגבי ציצית, ולמש"נ כ"ז הוא לדעת רבנן דעניבה לאו קשירה היא, וגם לגבי צמר ופשתים המחוברין זל"ז בעניבה נ' דתלי בפלוגתא דר"י ורבנן אם עניבה הויא חיבור מעליא, וע' בשטמ"ק ביצה דט"ו: בשם הריטב"א דמבו' דעניבה ל"ה כקשירה לגבי כלאים, ונ' דכ"ז הוא לפ"מ דקי"ל כרבנן דעניבה לאו קשירה היא.

אך בקשר דתפילין שאינו כלל מדין חיבור, אלא הוי זה מכלל צורת התפילין, הרי דגם לרבנן דס"ל דעניבה ל"ה חיבור מעליא כקשר, מ"מ י"ל דעניבה כשרה בתפילין, וכמש"א בעירובין שם דהגם דקשר דתפילין הלל"מ שפיר מהני עניבה דעניב להו כעין קשירה דידהו, ומאידך גם לר' יהודה דעניבה קשר מעלייתא הוא, שפיר י"ל דעניבה פסולה בתפילין, משום דאי"ז קשר ממש, ואי"ז כצורת קשר של תפילין מהלל"מ, וכאשר כן מ' בסוגיא דעירובין דפריך אהא דס"ל לאביי דעניבה כשרה בתפילין, והאמר ר"י וכו' קשר של תפילין הלל"מ, ואמר וכו' ונוייהן לבר, ומשני דעניב להו כעין קשירה דידהו, ומ' דטעמא דר"ח דפסל הוא מכח ה"ט דאי"ז צורת הקשר מהלל"מ, וכ"נ להדיא בד' המאירי בחי' שם, וז"פ.[[3]](#footnote-4)

ג] אמנם מד' הגמ"ר פ"ק דחולין נ' לא כן, שהביא מה שהוכיח ר"ת שלא כדעת רבינו אליהו דקשר של תפילין צריך לעשותו בכל יום בשעה שמניחן, ממש"א בעירובין דאסור לקשור תפילין בשבת, ולדעת רבינו אליהו הרי הוי זה קשר שאינו של קיימא, וכתב ע"ז ההגמ"ר, ז"ל, מיהו נ"ל דראיית ר"ת אינה ראי', דאע"ג דלאו קשר הוא אסור לקושרו בשבת דרחמנא קריי' קשר, וכן מצינו פ"ק דסוכה אמר ר"י כל אהל שאינו עשוי בידי אדם אינו אהל, ופריך מהא דאמר וכו' מביאין שוורים וכו' שחוצצין בפני הטומאה אלמא אהל הוא, ומשני אע"ג דלאו אהל הוא רחמנא קריי' אהל דכתיב עור ובשר תלבישני, עכ"ל.

והנה אי נימא דדין קשר דתפילין אינו כלל משום דבעי' חיבור דקשר, אלא הוי זה מכלל צורת התפילין, הרי אין ללמוד מהא דקריי' רחמנא קשר, דאף הוי חיבור מעליא כקשר.

ומוכח מד' ההגמ"ר, דדין קשר דתפילין הוא דבעי' שיהא בהן חיבור דקשר, וע"כ כיון דרחמנא קריי' קשר, חשיב כקשר גם לענין שבת.

אמנם יש מקום לומר, דכ"ז הוא לדעת רבינו אליהו, דס"ל דצריך לקשור התפילין בכל יום, ויליף לה מקרא דוקשרתם לאות על ידך, אשר לפ"ז מסתברא מילתא דדין קשר דתפילין אינו רק מכלל צורת התפילין, דא"כ מ"ט צריך לקשור בכל יום, אלא היינו דבעי' שהידוק התפילין על היד ועל הראש יהיו ע"י הקשר, וזהו דכתיב וקשרתם לאות על ידיך, וע"כ לדידי' שפיר י"ל דבעי' שיהא חיבור ע"י קשר זה, וכיון דרחמנא קריי' קשר, ע"כ אף חייבין עליו בשבת, ודו"ק.

ד] ועד"ז נ' גם במש"כ האבנ"ז סו"ס קפ"ג ללמוד מד' ההגמ"ר דלדידן דלא קיימא לן כר' אלי' אינו יוצא בתפילין אלא בקשר של קיימא כמו בשבת דלא חשיב קשר אלא של קיימא. דלדידן אין לומר דרחמנא קרי' קשר אף אינו של קיימא. דמנא לן הא דלדידן סתם קשרי תפילין של קיימא הם.

ועיי"ש שכתב עפי"ז, דהני דנסבי תפילין של אחרים ומשנין הקשר לפי מדת ראשם לאו שפיר עבדי, דהבעלים ישנו אחר כך הקשר לפי מדת ראשם. נמצא ראשון ל"ה של קיימא ולא יצא יד"ח, ומצוה לפרסם הדבר, עכ"ל, ודבריו צ"ב, שהרי כשמשנים מידת הקשר אין מתירין אותו כלל, ונמצא דהקשר עצמו הוי של קיימא, ורק צורתו זו אינה של קיימא, ומנלן דבעי' שתהא צורה זו של קיימא, ואולי דעתו דבעי' שחלקי הקשר יהיו קשורים בקשר של קיימא, וכיון שע"י שינוי מידת הקשר משתנים חלקי הקשר, דחלקי הרצועה שהיו בתוך הקשר, הוו עתה מחוץ לקשר, לא מהני, וצ"ע בזה, וכמדומני שראיתי מכתב בנו בעל שם משמואל שכתב דכ"ד האבנ"ז הם רק בשמתירין הקשר לגמרי ועושין אותו מחדש, וצ"ע.

ומכוון דבריו, דאי נימא דלתפילין ל"ב קשר של קיימא כלל, וכל עיקר דין קשר של קיימא הוא לגבי שבת, ל"ה שייך לומר לדעת רבינו אליהו דתפילין חשיבי קשר לענין שבת משום דרחמנא קריי' קשר, דהגם דקריי' רחמנא קשר, מ"מ מצינו דחשיב כקשר של קיימא, ובע"כ דקשר שאינו של קיימא אינו קשר כלל ומן הדין הי' שלא יועיל גם בתפילין, וע"כ לדעת רבינו אליהו דקשר של תפילין עשוי להתירו כל יום, הרי דמדקריי' רחמנא קשר ש"מ דחשבינן לי' כקשר גמור, וע"כ אף חייבין עליו בשבת, ולפ"ז הרי דלדידן דלא מצינו דקרי קרא קשר בתפילין לקשר שאינו של קיימא, הדר דינא דקשר שאינו של קיימא אינו כשר לתפילין.

אמנם הנה במנ"ח מ' ל"ב מלאכת קושר הביא מטעה"מ דמיגו דהוי קשר לענין תפילין הוי קשר לענין שבת, וכל עיקר ד' המנ"ח שם דה"נ בציצית אסור לקשור בשבת אף קשר שאינו של קיימא, לא שייכי אלא לדרך זו, דלפי ביאור האבנ"ז בד' ההגמ"ר אין מקום לומר כן בציצית, ודו"ק, ויש מקום לפרש כן גם בד' ההגמ"ר, ולפ"ז אין ללמוד מדבריו דלדידן אין קשר שאינו של קיימא כשר בתפילין.

אמנם הנה פשטות ד' התוס' והראשונים בפ' המוצא תפילין דקשר שאינו של קיימא כשר לתפילין, אך עי' באבנ"ז שם סימן קפ"ד וסימן קפ"ה מה שדחה בזה, ונ' מזה דפליגי ע"ד ההגמ"ר, ובאמת התוס' לא תירצו כן דעת רבינו אליהו.

ולפמש"נ נ' די"ל, דאף אם אמנם ס"ל לההגמ"ר דלדעת רבינו אליהו בעי' שיהא קשר דתפילין כקשר דשבת, וע"כ מהא דקריי' רחמנא קשר אף שאינו של קיימא, שמעינן דחשיב כקשר גם לענין שבת, כ"ז הוא לדידי' דס"ל דדין קשר של תפילין הוא שיהא הידוק התפילין ע"י הקשר, ובעי' שיהא חיבור ע"י קשר זה, וע"כ כל קשר שאינו קשר לענין שבת ל"מ גם לענין תפילין, ומשא"כ לדידן דין קשר בתפילין אינו כלל משום דין חיבור דקשר, אלא הוי זה מכלל צורת התפילין שיהא בה קשר, וע"כ ודאי דמהני אף קשר שאינו של קיימא, הגם שאינו חיבור גמור.

ה] ובעיקר הך מילתא דקשר שאינו של קיימא לא חשיב חיבור ודע"כ י"ל דאינו כשר לתפילין, ילה"ע מהא דהוא כשר בקשרי מנעל החליצה ובאיגוד הלולב, הגם דבעי' בהו קשר גמור דומיא דשבת, וכמש"כ הראשונים דמה"ט ל"מ בהו עניבה, ונ' מזה דקשר שאינו של קיימא חשיב שפיר חיבור, ורק לשבת הוא דבעי' של קיימא.

והנה אמנם דעת ראבי"ה בסימן ר"ו מבוארת דגם לגבי כלאים ל"ה קשר שאינו של קיימא חיבור, וכל שדעתו להתירו שרי, אך הביא שם דכמה ראשונים פליגי ע"ז, ועי' גם בדבריו בסימן קצ"ג אך אי"ז מוכרח דפליגי גם בקשר שאינו של קיימא, דהם איירו שם בתפירה שאינה של קיימא, ועמש"נ להלן ? בד' ר"ת, וכן הביא בדר"א פ"י מכלאים צה"ל ר"ד מתשובת הראב"ד שהביא השבה"ל ח"ב סימן ע'.

והנה אמנם בשו"ע סימן ש' ס"ד כתב בדין חלוק של צמר ע"ג חלוק של פשתן שקושרן יחד, דיש אוסרים בקשר של קיימא, והרי דקשר שאינו של קיימא ל"ה חיבור לענין כלאים, ועיי"ש בט"ז שמבו' דהיינו אף בשקשר הצמר והפשתים עצמן זל"ז, דאם אין הקשר של קיום לי"ב איסורא, אך כמדומה דהמכוון הוא דבעי' קשר הראוי להתקיים, ובא למעט קשר א', אך ל"ב שיהא דעתו לקיימו, שהרי התם איירי שא"א לפשטן בלא התרת הקשר, וא"כ ודאי אין דעתו לקיים הקשר, ועוד דאל"כ מ"ט לא נתפרש היתר זה בשו"ע לקשור ע"מ להתיר ביומו דשרי, וז"ב.

אמנם שו"ר בב"ח שם, שפירש ד' הטור דל"ה כלאים אלא בשאין עתיד להתיר הקשר, עייש"ה, וצ"ע.

ובאבנ"ז סימן ק"פ סקי"א כתב בפשיטות דבכלאים אף קשר שאינו של קיימא כלל הוי חיבור, ולמד לזה מדינא דשו"ע סימן ש' ס"ה דחגורה שראשה א' צמר וראשה א' פשתן ואמצעה של עור אסור לחגור בה משום שקושר ב' הראשים והוי כלאים, והרי דאע"פ שאי"ז של קיימא כלל ה"ז אסור.

אמנם בגל' מהרש"א ביו"ד שם הביא משו"ת באר עשק סימן נ"ה דקשר שאינו של קיימא ל"ה קשר לענין כלאים, ובל' גל' מהרש"א נ' דגם אם אינו מעשה אומן אין אסור מה"ת בכלאים, ובשו"ת באר עשק שם אין הדברים מפורשים להדיא, וד"ז הוא חידוש טפי, דדין מעשה אומן בפשוטו ודאי הוא דין מסוים במלאכת שבת, וצ"ע בזה, שו"ר בשבט הלוי ח"א סימן ק"ז שתמה ע"ד הבאר עשק.

ויש להוסיף, דבד' הפמ"ג סימן שי"ז אש"א כ' והביאוה"ל שם בריש הסימן מבו' דבציצית ל"ב קשר של קיימא, ולפ"ז מוכח דגם בכלאים אסור אף בקשר שאינו של קיימא, דאל"כ ל"ה בעינן להתיר כלאים בציצית, אך לד' הביאוה"ל שם יל"ד בזה, ודו"ק, ומאידך לדעת הראבי"ה דבכלאים שרי כל שדעתו להתירו, נ' דגם בציצית ל"מ כל שדעתו להתירו.

והראוני בתשובת ר"ת שהביא ראבי"ה בסו"ס קצ"ג, שהוכיח באופן מסוים דאסור משום כלאים דאל"כ כלאים בציצית אמאי איצטריך למישרי, ואינו ברור בדבריו שם על מה הי' הנידון, עיי"ש.

ושמעתי לדון עוד, די"ל דאף אם בדיני חיבור ל"מ קשר שאינו של קיימא, מ"מ י"ל דבציצית מהני, דיל"פ דדין קשר בציצית אינו לחבר החוטין זל"ז, אלא הוי זה מצורת הציצית דומיא דגדיל, ויל"פ עפי"ז בד' ר"ת, דס"ל דאף חיבור דלא סגי בי' לכלאים, מ"מ כל שתורת קשר עליו ודאי סגי בהכי בציצית, ויל"ע בזה בסוגיא דסנהדרין דפ"ח: ובחי' הר"ן שם.

ויש להוסיף עוד בענין זה, דהגם דקשר שאינו של קיימא הוי חיבור, מ"מ מצינו בכ"ד דלא סגי בהכי לחשוב הדברים הנקשרים כאחד ממש, ורק בשקשר בקשר של קיימא הוא דהוו כחדא ממש, והוא חדא במש"כ המ"ב בסימן י"ב סק"ז דאם נפסקו החוטין וקשרן "בקשר קיימא" ואח"כ עשה מהן ציצית כשר דקשירה הוי חיבור גמור, עכ"ד, ועוד מצינו כן במש"כ המ"ב סימן כ"ג סק"ד, דאע"פ שקושרים זע"ז לא נתבטל מצות ציצית עי"ז, דהא לאו קשר של קיימא הוא דדעתו להתיר את הקשר מיד בצאתו מבית הקברות, עכ"ד, ודימה ד"ז לדינא דסימן י' דכפל קרנות טליתו וקשרן או תפרן לא נפתרה, ובמ"ב שם סק"ח פירש הטעם, משום דאי לא מיבעי לי' הכנפים לפסוק ולישדיי', אלא ודאי דסופו להתיר את התפירה, הלכך נחשב כאלו כבר התיר התפירות וחייבת בציצית, עכ"ד, ועוד מצינו כן בחזו"א סימן ג' סק"ט דאם קשר החוטין יחד בקשר של קיימא ובטלו פסול שהרי אין כאן ד' חוטין, עיי"ש.

ו] ולדעת ההגמ"ר שהבאנו לעיל סק"ד, הדר צ"ב, דמ"ט לא תלי כלל דין עניבה בתפילין בפלוגתא דר"י ורבנן בדין עניבה לענין שבת.

ונ' לבאר בזה, דהנה יש להעיר למש"כ ההגמ"ר דהגם דאין חייבין בשבת על קשר שאינו של קיימא, מ"מ שאני קשר דתפילין דרחמנא קריי' קשר, דא"כ מ"ט מבו' בסוגיא דעירובין דשרי לקשור התפילין בעניבה למ"ד דעניבה לאו קשירה היא לענין שבת, ולפ"ד ההגמ"ר הי' לנו לומר, דכיון דמתקיים בעניבה דין קשר דתפילין, וקריי' רחמנא קשר, אף יהא חייב ע"ז בשבת, וע' מנ"ח מ' ל"ב מלאכת קושר שעמד ע"ז ע"ד הטעה"מ דאמרי' מיגו דהוי קשר לענין תפילין הוי קשר לענין שבת.

אמנם י"ל, שהרי בל' ההגמ"ר נ' שאין כונתו דמהא דקשר של תפילין כשר אף דהוי קשר שאינו של קיימא, ש"מ דחשבי' רחמנא כקשר, וע"כ אף חייבין עליו בשבת, אלא כונתו דכיון דקריי' רחמנא קשר הגם דכל קשר דתפילין אינו של קיימא, ע"כ אף חייבין ע"ז בשבת, ולפ"ז י"ל דקשר דעניבה בתפילין דלא מצינו דקריי' רחמנא קשר, הרי הגם דמתקיים בזה דין קשר דתפילין, מ"מ אין חייבין ע"ז בשבת.

אך לפ"מ שהבאנו לעיל סק"ד ד' האבנ"ז בביאור ד' ההגמ"ר דלגבי תפילין בעי' קשר גמור כשבת, וע"כ מהא דקריי' רחמנא קשר ש"מ דחשיב כקשר גמור, הרי דלפ"ז קשיא דא"כ מהא דעניבה כשרה בתפילין מוכח דעניבה דתפילין חשיבא קשר, דאל"כ מ"ט היא כשרה.

ונ' מזה, דדעת ההגמ"ר דפטורא דעניבה אי"ז משום דחיבור דעניבה לא חשיב כחיבור דקשר, אלא הוא משום דמלאכת קושר הויא רק בקשירה, ועניבה הגם דחשיבא, מ"מ הוי זה פעולה אחרת, ואי"ז בכלל מלאכת קושר, שבמשכן היו קושרים ולא היו עונבים.

ואשר ע"כ ל"מ הא דקריי' רחמנא קשר, רק בפטורא דקשר שאינו של קיימא דהוא משום שאין עליו חשיבות קשר, דבזה אמרי' דכיון דקריי' רחמנא קשר וחשיב כקשר לתפילין אף חייבין ע"ז בשבת, אף משא"כ בפטורא דעניבה דהוא משום דהוי זה פעולה אחרת ואי"ז בכלל מלאכת קושר, הרי דע"ז ל"מ מידי הא דקריי' רחמנא קשר, דהגם דחשיב כקשר, מ"מ אי"ז בכלל מלאכת קושר.

שו"ר כעי"ז באבנ"ז סימן קפ"ה, ז"ל, אשר הוקשה לך במה שכתבתי דקשר שאינו של קיימא פסול לתפילין כשם שאינו חשיב קשר לשבת וכו', והוקשה לך דבריש המוציא תפילין לאביי עניבה כשרה לתפילין ולתי' ראשון של התוס' קאי לרבנן דעניבה לאו קשירה בשבת, הנה שאין מדמין תפילין לשבת, הדבר פשוט דלק"מ, שהרי לרבנן דאמרי עניבה לאו קשירה וכו', וע"כ ס"ל לחכמים להתיר עניבה, הגם דבתולדות שאר מלאכות לא בעינן שיהי' במשכן, מכל מקום אי"ז כלל גמור, וס"ל לחכמים עניבה רחוק מאוד מקשירה ואפילו תולדה לא הוי, ועוד דכיון דאינו מעשה אומן כנ"ל ולא חשיב מלאכת מחשבת וכו' ע"כ פטור וס"ל לחכמים להתיר גם לכתחילה כיון דלא משכחת בזה מלאכת מחשבת, אבל בתפילין שאין ענין למשכן, עניבה כשרה, אבל קשר שאינו של קיימא דהוה במשכן ביתידות אוהלים וכו' ואעפ"כ פטור, שפיר מוכיח המרדכי שגם לתפילין פסול, עכ"ל.

ולפ"ז נ' דמה"ט לא תלי דין עניבה בתפילין בפלוגתא דר"י ורבנן, שהרי לדעתו מודו כו"ע דחיבור דעניבה הוי חיבור מעליא, ופלוגתייהו הויא במסוים במלאכת קושר, אם היא רק בקשירה גמורה כמו שהי' במשכן, או רק בעניבה, ואי"ז שייך כלל לשאר דיני התורה.

ונ' לפ"ז דלדידי' לא יהא תלוי דין עניבה בקשר מנעל דחליצה ובאגד הלולב בפלוגתא דר"י ורבנן.

והנה בסוכה דל"ג:, ת"ר הותר אגדו ביום טוב אוגדו כאגודה של ירק, ואמאי ליענבי' מיענב, הא מני ר"י היא דאמר עניבה קשירה מעליתא היא, ופירש"י, ואמאי דחקת לי' בכה"ג, ליענביה מיענב והכי מקיים טפי ואיסור מלאכה ליכא דעניבה לאו קשירה, עכ"ל.

אמנם לפמש"נ בדעת ההגמ"ר נ' דיל"פ דהא דפריך וליענבי' מיענב, היינו משום דעי"ז יתקיים מצות האגד, דגם לדעת רבנן הויא עניבה חיבור גמור כקשירה ומתקיים בה מצות אגד, ומ"ט הוא אוגדו כאגודה של ירק שאין מתקיים בזה מצות אגד, ורש"י שלא פירש כן, הוא משום דס"ל דלרבנן דעניבה לאו קשירה היא אין מתקיים בעניבה מצות אגד.

ז] אמנם העירוני ע"ז, דלפ"ז בדין דגם בדין חיבור לגבי כלאים יהא עניבה חיבור לכו"ע, ודלא כמש"כ בשטמ"ק ביצה דט"ו בשם הריטב"א דעניבה ל"ה חיבור מדינא לענין כלאים, וא"כ ה"נ לענין ציצית דילפי' לדין קשר ראשון מדאיצטריך למישרי כלאים יהא סגי בעניבה, וא"כ מ"ט א"א לקשור ציצית בשבת, ולמש"כ המנ"ח דיש לאסור להטיל ציצית בבגדו בשבת משום תיקון מנא, ניחא, וצ"ע בזה.

1. וביש"ש שם סימן ו' עמד ע"ד הרא"ש, ז"ל, ואני תמה על הרא"ש ואותן שסוברים דלא עבדינן עניבה דדומיא דשבת בעינן, מ"ט בשלמא גבי שבת ילפינן ממשכן, אבל הכא גבי חליצה משום הידוק הוא כמ"ש הרא"ש גופיה לקמן גבי למטה מן הארכובה, א"כ מ"ט דלא מהני, ואפשר שסובר מ"מ שם קשר בעינן, כדי דלהוי חליצה מעלייתא וכו', עכ"ל, ונ' לבאר בזה, דהאמנם כתב הרא"ש בסימן ז', ז"ל, אבל מנעל שיכול לעמוד ברגל להלוך בו בלא קשירה לא ידענא למה תפסול החליצה אם קשר למעלה מן הארכובה או אפילו אם חולץ בלא קשירה שלא נרמז קשירה בתורה ולא נאמרה הלכה למשה מסיני וכו', עכ"ל, אך מ"מ כל שאין המנעל מהודק בלא קשירה, הרי בעינן קשירה ואם קשר למעלה מן הארכובה פסולה, וכמו שפירש הרא"ש לעיל מינה, ז"ל, וכן אם קשרו למעלה מן הארכובה, שעיקר עמידת הסנדל ע"י הקשירה ולא קרינן ביה וחלצה נעלו מעל רגלו, עכ"ל, ואשר ע"כ י"ל דבעי' שעמידתו תהא ע"י קשירת הרצועות, והיינו משום דבעי' שיהא יכול להלך בהמנעל מצ"ע, וע"כ רק אם קשר הרצועות ונתחברו זל"ז, ועתה זהו צורת המנעל, חשיב כמנעל שיכול להלך בו, ומשא"כ אם לא קשרן ולא נתחברו הרצועות זל"ז, הרי נמצא שאינו יכול להלך בהמנעל אלא ע"י שכורך רצועותיו, וזה ל"מ, ודו"ק.

   וביש"ש שם תמה על מ"ש מהר"י ברונא שראה מרבותיו נוהגין ע"פ מהרר"י סג"ל, לעשות ב' קשרים שאינם בחוזק, ועניבה עליהן, וכתב ע"ז, ז"ל, לא ידענא למה, דאין זה דעת ר' זעירא ור"ח, ואין דעת שום פוסק משוה בכך, עכ"ל, (והלבוש סימן קס"ט סס"א כתב דעשו כן ליצא ידי ב' הדעות בירושלמי, אך צ"ב דמ"ד בירושלמי עונבו, הרי היינו שאינו קושרו אלא עונבו, אך כל שקושרו מה מוסיף זה שגם עונבו), ויל"פ דטעם מהרי"ל הוא משום דס"ל דבעי' שיהא קשור, וע"כ בעי' לעשות ב' קשרים, (דס"ל דקשר ועניבה על גביו ל"ח כקשר לענין שבת), ומאידך בעי' שיהא המנעל מהודק על הרגל, וכיון דבע"כ עלינו לעשות קשרים שאינם בחוזק (כדי שתוכל האשה להתירם ביד ימין) ע"כ עושין עניבה על גבי הקשרים שתהדק המנעל, ושו"ר שכן נ' בד' הגר"א סימן קס"ט ס"ק ק"א, עיי"ש, ואולי יל"פ עוד, דס"ל דקי"ל דקשר שאינו מהודק לאו קשר הוא לענין שבת, וע"כ אף ב' קשרים שאינם מהודקין ל"ה קשר, וע"כ צריך לעשות עניבה על גביהן שתהדקן, והא דלא סגי בעניבה ע"ג קשר א', הוא משום דקשר א' לאו קשר הוא, ועניבה נמי לאו קשר היא, וע"כ גם קשר ועניבה על גביו ל"ה קשר, ורק אם עושין ב' קשרים דתורת קשר עליהן, ואך דלא מהדקי, הרי דלזה מהני שעושין עניבה על גביהן. [↑](#footnote-ref-2)
2. והאמנם באבנ"ז סימן קפ"ד סק"ב פירש דטעמא דמ"ד דעניבה פסולה בתפילין אף לר' יהודה דעניבה קשירה מעלייתא היא, הוא משום דהוא עתיד להתירה ואי"ז קשר של קיימא, עיי"ש, אך כמדומה שאי"ז במשמעות ד' הגמ' והראשונים, גם בבעה"ע הל' תפילין כתב שיקשרנו ולא יענבנו, והרי דעניבה פסולה, ועי' שעה"צ סימן ש"א ס"ק קצ"ו שהביא פלוגתת הפוסקים בזה, (ובביאוה"ל סו"ס ל"ב הביא ד' בעה"ע דעניבה פסולה), ואם מש"א בגמ' דעניבה פסולה הוא משום שאינה של קיימא, מנלן דלדידן דעניבה לאו קשירה היא, ה"ז פסול בכל גווני, (הרי דעת אביי דגם לדידן עניבה כשרה לתפילין). [↑](#footnote-ref-3)
3. ובביאוה"ל סו"ס ל"ב כתב, ז"ל, וחדשים מקרוב באו שעושין קשר שיוכל להשמט אותו אנה ואנה כדי למעט טרחה אם ירצו להקטינו או להגדילו ולא שפיר עבדי דקשר כזה לא עדיף מעניבה כנ"ל פשוט, עכ"ל, ולמש"נ דהא דעניבה לא מהניא הוא משום דאי"ז צורת קשר, צ"ב דמה מדמי לזה קשר שיוכל להשמט.

   אמנם הנה בד' הראשונים בפ' המוצא תפילין מבו' דקשר מרופה כשר לתפילין והרשב"א נסתפק בזה, וצ"ל דמכוון הביאוה"ל בקשר שאינו מתקיים כלל ונשמט אנה ואנה, ולפ"ז יש להבין דזהו דדימה לעניבה דאין מתקיים בה דין קשר כיון שאינה בצורת קשר, וכ"ש דקשר זה אינו צורת קשר דתפילין, ואכתי צ"ב. [↑](#footnote-ref-4)