שטז א
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / אורח חיים / סימן שטז - צידה

##### הלכות

##### **שבת**

##### סימן שטז

##### הלכות צידה

##### שיעור א

# **שיעורי הלכה**

### שיעורים על סדר השו"ע

### מפי מו"ר הגאון

### רבי **רפאל צבי ובר** שליט"א

[סימן שטז סעיף א] **הצד ציפור דרור למגדל שהוא נצוד בו, ושאר צפורים וצבי לבית או לביבר שהם נצודים בו חייב. ואם אינו נצוד בו פטור אבל אסור**

## שיעור צידה דאורייתא

א] וכתב המ"ב (ס"ק א) "היינו שפתח שער המגדל ועשה תחבולות עד שנכנס הציפור לתוכו וסגר עליו, אפי' לא תפסו עדיין בידו חייב, כי בסגרו המגדל נגמרה הצידה" וכו'. עוד כתב (ס"ק ג) "שהם נצודים. לאפוקי אם הבית והביבר גדול שאין יכולין לתופסו בשחיה אחת היינו בריצה אחת, אלא צריך להנפש קודם שיגיענו, לא מקרי צידה דאורייתא" וכו'.

ושיעור זה דמטי ליה בחד שיחייא, מבואר בגמ' (שבת קו:) דבשיעור זה נחשב שצד לבע"ח, והוי צידה דאורייתא, אבל אם צריך לינפש במרוצתו, לא חשיב צידה דאורייתא, ומ"מ אסור מדרבנן.

ב] ויש לדון בשיעור זה, אם אזלינן לפי מרוצת אדם בינוני, או לפי האדם שצד את הבע"ח, וכן הסתפק בחוט שני (ח"א עמו' קכ) באדם גיבור שצד באופן שלכו"ע לא הוי חד שיחייא, אך לו עצמו הרי הוא חד שיחייה [וכן הסתפק הגרשז"א באדם חלש הצד צבי, ומחמת חולשתו הצבי יכול לברוח ממנו אם חייב או לא]. ומסתבר לומר דאזלינן לפי אדם בינוני, דבגמ' שם מבואר שיעור נוסף דכל היכא דנפיל טולא דכתלים אהדדי חשיב צידה. וברמב"ם (פ"י ה"כ) כתב לשני השיעורים וז"ל "כל מקום שאם ירוץ בו יגיע לחיה בשחיה אחת, או שהיו הכתלים קרובין זה לזה עד שיפול צל שניהם לאמצע כאחד, הרי זה מקום קטן, ואם הבריח הצבי וכיוצא בו לתוכו חייב, ומקום שהוא גדול מזה המבריח חיה ועוף לתוכו פטור". הרי דהשווה שני השיעורים יחד [ומבואר דאף מקום ארוך מאוד, כל שהוא צר שנופל צל הכותלים אהדדי הוי צידה דיכול לעמוד בפניו שלא יברח]. והנה השיעור דנפילת הכתלים בוודאי הוא שיעור קבוע, ובהכרח דגם מטי בחד שיחייא הוא שיעור קבוע, דדעת הרמב"ם נראה דהשווה את שני השיעורים יחד, וע"כ צ"ל דהוא שיעור קבוע לפי אדם בינוני.

ג] ומ"מ אפשר דדוקא כשסוגר דלת וכדו', אז אזלינן לפי שיעור אדם בינוני, אבל כשצדו בעצמו ע"י שמכניסו למקום מסויים, אפשר דאזלינן לפי דידיה, ובזה מיושב לשון המ"ב דכתב שעשה תחבולות להכניסו למגדל, ולכאו' א"צ לזה דבסגירת הדלת לבד חשיב צידה וחייב, אלא דאפשר דבאופן זה אף דלעלמא לא הוי חד שיחייה, כל שלגבי עצמו תופסו במרוצה אחת חשיב צידה.

## צידה דרבנן במקום צער, כשאינו מתכוון לכך

ד] וכתב המ"ב (ס"ק ה) וז"ל "פטור אבל אסור. על כל הסעיף קאי, וע"כ צפור דרור שנכנס לבית דרך הפתח או החלון אף על גב שאינו ניצוד שם מ"מ אסור לסגור הפתח והחלון. ובזמן הקור שיש צער צינה או צער אחר כתב הח"א דמותר לנעול אם אין כונתו רק להציל מן הקור ואינו רוצה כלל בצידת הצפור, כיון דאין בו צידה דאורייתא אף על גב דהוי פסיק רישיה בדרבנן. אבל בשאר חיה ועוף דשייך בו צידה דאורייתא בבית, אסור אף על גב שאינו מכוין כלל, דהוי פסיק רישיה".

ומבואר דדעת המ"ב בשם החיי אדם להקל בפסיק רישא באיסור דרבנן, במקום צער, ועל כן כאן שאין צידה דאורייתא דהרי לא הוי חד שיחייה, כתב להקל לסגור החלון במקום צנה, וכן מצינו לקמן (סעיף ט) גבי פרעוש דבזמן שהוא על גופו ומצערו מותר ליטלו ולסלקו ממנו, אף שהוי צידה דתופסו בידיו, מ"מ אינו ממין הנצוד, ומשום כך הקילו בזה במקום צער, וכן מבואר לגבי נחש דמותר לצודו כדי לסלקו מעליו, דהוי מלאכה שאצל"ג, והקילו בזה במקום צער.

## פ"ר דלא ניחא ליה בתרי דרבנן

ה] ולקמן במ"ב (ס"ק טו) דעתו להקל בפסיק רישא דלא ניחא ליה בתרי דרבנן, אף שלא במקום צער, וע"כ התיר שם לסגור תיבה גדולה שיש בה זבובים, אע"פ שהוא פסיק רישא, כיון שאינו מטא בחד שיחייה, וגם אינו ממין הנצוד, אבל כאן שהוא חד דרבנן לא הקיל אלא במקום צער.

ולמתבאר, אם נכנס חתול רחוב לביתו יהיה מותר לסגור הדלת מפני כניסת זרים וכדו', דהוי אינו מתכוין לצוד ותרי דרבנן, **א.** דאין במינו ניצוד. **ב.** דלאו מטי בחד שיחייה. וכ"ש דבמקום צער יש להקל טפי.

## סגירת בע"ח במקום מאוד גדול אם חשיב צידה

ו] ובזבוב הנכנס לביתו אפשר דבלא"ה יש להקל, ע"פ מה שכתב בחוט שני דהמכניס חיה לתוך שטח סגור גדול מאוד, דאפשר דלא נחשב לצידה כלל, דהא ברור שאם יקיף כל ארץ ישראל בגדר, דמסתבר דהמכניס חיה לשטח זה לא חשיב צידה, ולכאו' ה"ה זבוב לתוך בית דלא חשיב צידה כלל.

## צמצום בע"ח מבית גדול לבית קטן, ועדיין אין בו שיעור צידה

ז] והנה יש להסתפק (כן הסתפק בבדי השולחן סי' קכא ס"ק ב) בדין זה שנתבאר דאע"פ דמדאורייתא אין איסור אלא במכניסו למקום דמטי ליה בחד שיחייה, מ"מ יש בו איסור צידה מדרבנן, אם מותר לצמצם שטח הבע"ח, וכגון שנמצא בבית גדול שנחשב שם לניצוד מדרבנן, ורוצה להכניסו לבית קטן יותר אך גם לא מטי בחד שיחייה. ודעת החוט שני (ח"א פט"ו ס"ק ב) לאסור בזה. אמנם דעת הגרשז"א (שש"כ פכ"ז הערה קטו) להתיר ולא חשיב צידה.

## סגירת עכבר או דבורה בחדר בתוך בית

ח] ונפקא מינה בעכבר שנכנס לביתו ורוצה להכניסו לחדר מסויים, ולסגור עליו הדלת, מפני פחד בני ביתו. ובדבר דהוי תרי דרבנן נראה דוודאי אפשר להקל בזה, אך לכאו' עכבר נחשב כמין הניצוד, כיון דמשתמשים בו לנסיונות רפואים וכדו', וא"כ הוי חד דרבנן דלא מטי בחד שיחייה. ולכאו' תלוי במחלו' הנ"ל, אמנם נראה דאפשר להקל כיון שאין כוונתו לצידה כלל אלא לסלקו מעליו במוצ"ש, ואינו צריך לעכבר כלל, ובפרט דפחד בני הבית נחשב כמקום צער וע"כ נראה דאפשר להקל בזה.

ט] וגבי דבורים מבואר במ"ב (ס"ק יג, ויתבאר להלן שיעור ב') דדעת רוב הפוסקים דאינו במינו ניצוד, דגם בעלי הכוורות אינם צדים אותם באופן שאינם יכולים לצאת והם חפצים שהדבורים יצאו וימצצו צוף מהפרחים, וע"כ בוודאי דמותר לסגור הדבורה בתוך חדר מסויים דהוי תרי דרבנן, ובפרט למה שכתבנו קודם דאפשר דלא חשיב צידה כלל, כיון דהוא מקום גדול עבור הדבורה וחשיב כמכניס בע"ח למקום גדול מאוד דאין בו משום צידה.

## צידת נמלים וצבים, שהילוכם מאוד איטי

י] צידת נמלים וצבים וכדו', שהילוכם איטי מאוד ואין קשה לצודם, דעת הגרשז"א (שש"כ שם הערה קמה) דאין בו איסור צידה, והוכיח כן מהתוס' רי"ד בחגיגה (דף יא: ד"ה שכן) שכתב שאין בשבלול צידה, אמנם ברבינו ירוחם (נתיב יב חלק י דף פ:) מבואר דיש איסור צידה בתולעים וחלזונות. ובחוט שני (שם) דן אם מותר לשפוך מים סביבות נמלים כדי לצמצם את שטחם [ולשיטתו דיש בצמצום שטח הבע"ח איסור צידה מדבריהם], ומ"מ בנמלים דאפשר דאין בהם צידה כלל דעתו להקל. ונראה שלאוספם במטאטא בכף האשפה לתוך הפח, אין איסור צידה, שהרי אינו סוגר עליהם לגמרי את האפשרות לצאת, ואפשר שכלל אין בהם צידה, מיהו לא יסגור עליהם את פח האשפה באופן שאינם יכולים לצאת.

**דינים העולים**

1. המכניס בע"ח שהוא ממין הניצוד לתוך בית או מגדל, והרי הוא ניצוד בתוכו, חייב. ובלבד שתופסו בתוך המגדל במרוצה אחת, אבל ביותר ממרוצה אחת אין איסורו אלא מדרבנן. ומסתבר ששיעור זה נאמר לפי אדם בינוני, אמנם במכניסו בידים או ע"י תחבולות אפשר דאזלינן לפי הגברא הצד, וכל שהוא גבור שתופסו במרוצה אחת, אף שלאדם בינוני צריך יותר ממרוצה אחת חייב.
2. מותר לסגור חלון מפני צער צנה וכדו', במקום שאיסורו מדרבנן כיון דלא מטי בחד שיחייא, ואינו ממין הנצוד [מ"ב בשם הח"א]. ובמקום שהוא תרי דרבנן, דעת המ"ב לקמן להקל בזה אף שלא במקום צער, כיון שאינו מתכוון לכך.
3. לסגור דלת בית על זבוב, נראה דאינו צידה כלל, כיון דבשביל הזבוב הוא מקום גדול מאוד [וכעי"ז מבואר בחוט שני]. ואף במקום דהוי צידה דרבנן, מ"מ יש להקל בזה כנ"ל.
4. דעת החוט שני דאסור להכניס בע"ח מבית גדול, לבית קטן יותר, אף דגם שם הוא יותר מחד שיחייה, דסו"ס מצמצם את הצידה, והבדי השולחן מסתפק בזה, ודעת הגרשז"א להקל בזה. ובמקום פחד בני הבית, מסתבר דחשיב צער, ואפשר להקל בזה, וע"כ נראה דמותר לסגור דלת חדר על עכבר שלא יצא לשאר חדרי הבית [אף שמסתבר דחשיב מין הניצוד, ובבע"ח שאינו ממין הניצוד בלא"ה אפשר להקל בזה].
5. בע"ח שהולך לאיטו, וכגון נמלה וצב, דעת הגרשז"א דאין בו צידה, והוכיח כן מהתוס' רי"ד בחגיגה דאין בשבלול משום צידה. אמנם ברבינו ירוחם מבואר דיש בזה איסור צידה.
6. מותר לשפוך מים סביבות נמלים כדי שלא ילכו לכל הבית, ואע"פ שמצמצם בכך את שטחם, כיון דאפשר דאין בו משום צידה [חוט שני]. וכן נראה שמותר לטאטא אותם לפח האשפה, אבל לא יסגור עליהם המכסה.

**השיעור נמסר בביהכ"נ "בית ציון ואהל אית"ן", נוה יעקב, ירושלים.**

ניתן לשמוע בקול הלשון [טל': [PHONE_REMOVED] או [PHONE_REMOVED] או [PHONE_REMOVED], קוד 1-3-2-2-6, ובשידור חי ביום ה' 22:30].

**נכתב ע"י הרב ש. מ. שליט"א והיה למראה עיני מו"ר שליט"א**