47 שיעור שתי_ אם הוא ברביעית או בכזית, והמסתעף
קטגוריות: ש_ס / כז נזיר / נזיר - עניינים הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ

אור ליום ד' ו' אדר תשע"ה

**א**

א] הרא"ש כתב דהא דשתי' ברביעית ילפינן שכר שכר מנזיר, ובכ' הגרי"ז הק' דתיפו"ל דכל שתי' בכזית.

וע"ד הפשט נראה דד' הרא"ש קיימי לפרש מ"ט דרבנן דילפי אכילה משתי', ולא ילפי שתי' מאכילה דבכזית, ואדרבה לחומרא מקשינן, וגם הרי מיתורא דוי"ו דוענבים יש ללמוד דתלי בשיעורא דאכילה, וכדעת ר"ע, וע"כ בעינן להא דילפינן שכר שכר ממקדש, ומזה יש ללמוד בע"כ דשתי' היא ברביעית, ותו מקשינן אכילה לשתי' דברביעית, ושו"ר כעי"ז בתו"ד הבית אפרים או"ח סימן י"ד, ז"ל, אפשר לומר דמשנה ראשונה הכי קאמר דאי לאו ג"ש היינו דורשין הקישא דלא יאכל ולא ישתה מה אכילה בכזית כו' השתא דאיכא ג"ש עדיף מהקישא ומשנה אחרונה דהיינו ר"ע ל"ל ג"ש כלל, עכ"ל, ושוב הראוני הדברים מבוארים כן בתוס' ר"י שיריליאון ברכות דמ"א., עיי"ש.

ואף לדעת ר"ת ודעימי' דגם למשנה ראשונה אכילה היא בכזית ולא נחלקו אלא בשתי', נמי ניחא הא דבעינן להילפותא דשכר שכר מנזיר, וכמו שהביאו התוס' בעירובין ובסוכה מירושלמי, ודקדקו דבאכילה לכו"ע בכזית, דמכח זה הוא דפליגי רבנן על ר"ע, וס"ל דלא מקשינן שתי' לאכילה דבכזית, אלא בעינן רביעית, אך אלמלי הילפותא ממקדש, הי' לנו לומר דשתי' היא בכזית דומיא דאכילה.

ב] אך באמת נראה עוד בזה בתרי גווני, חדא, דהנה התוס' בזבחים דק"ט: כתבו דאף דאיסור שתי' דפיגול הוא ברביעית, ה"מ דרך שתי', אבל דרך אכילה דשרה פתו ביין הוא בכזית, - והרש"ש ביבמות דקי"ד: הק' ע"ז ממש"א בסוגיין דר"ע ס"ל דשיעור שתי' דנזיר הוא בכזית, ואם אכילה הוא מה מייתינן מינה, ואמנם אי נימא דפלוגתא דמשנה ראשונה ומשנה אחרונה היא גם באכילה, ניחא, אך לדעת ר"ת ודעימי' דהיא רק בשתי', תיקשי,[[1]](#footnote-2) וכן עמדו בזה החמד משה והגר"ב פרענקיל באו"ח סימן ר"י, וכתבו מכח זה דהתוס' התם ס"ל דפלוגתא דמשנה ראשונה ומשנה אחרונה היא גם באכילה, אך לדעת ר"ת דלא פליגי אלא בשתי', אשר כ"ה דעת הרמב"ם מוכח שלא כד' התוס', ותמהו לפ"ז ע"ד המג"א שהביא לד' התוס' לדינא.[[2]](#footnote-3)

ונראה בפשוטו ע"פ הנ"ל, דכיון דילפינן ממקדש דבעינן רביעית, ע"כ בעינן לזה גם בגונא דהוא ע"י מעשה אכילה, - והרי לכאו' פשיטא דבמקדש יהא השיעור ברביעית גם בשרה פתו ביין, שהרי התם הא דהשיעור ברביעית הוא משום דהוא שיעור דמשכר, וכמש"א בכריתות די"ג:, וא"כ אין לחלק בין דרך שתי' לדרך אכילה, וא"כ ה"נ בנזיר בעינן רביעית גם בשרה פתו ביין, וע"כ מהא דקאמר ר"ע דשיעורו בכזית, ש"מ דס"ל דלא ילפינן שכר שכר ממקדש, אלא ילפינן שתי' מאכילה דשיעורו בכזית, ולפ"ז צ"ל דפשיטא להגמ' דאי לאו דמקיש ר"ע שתי' לאכילה, הוה יליף גז"ש שכר שכר ממקדש, וע"כ מהא דקאמר דשרה פתו ביין הוא בכזית, ש"מ דמקיש שתי' לאכילה ואף שתי' היא בכזית, דאל"כ ולא מקשינן שתי' לאכילה, הרי הוה ילפינן ממקדש דאף בשרה פתו ביין הוי השיעור ברביעית, שו"ר בבית אפרים או"ח סימן י"ד בתו"ד שכתב כן, ז"ל, וגם לפמש"כ בשם הירושלמי דבנזיר יליף שכר שכר ממקדש אם כן י"ל דאין לחלק בכך, עכ"ל.

ג] אך העיקר נראה בדעת הרא"ש, דבאמת לא ס"ל כלל להך מילתא דאין שתי' פחותה מרביעית, דבאמת בגמ' לא מצינו לזה בשום מקום, ולהלן הבאנו מד' הגרע"א דליכא כלל דינא דאין שתי' פחות מכזית, (אך נקט שם בריש דבריו דבכל איסורים הוי השיעור ברביעית, משום דחשיבות משקה הוא בכזית), ועי' גם באבהא"ז פ"א מביאת מקדש שכתב כן, ובתוס' הרא"ש לעיל בסוגיין כתב דבשתי' דערלה וכלאי הכרם הוי השיעור בכזית, ומ' בדבריו דבכל איסורי תורה השיעור הוא בכזית, ואין מ' בדבריו דהוא רק בדברים שנאמר האיסור בל' אכילה, ועכ"פ מבו' בדבריו דליכא גוונא דאיסור שתי' דהוא ברביעית מלבד איסורי נזיר, וע"כ הוצרך לפרש דמש"א כל רביעיות שבתורה הוא רביעית דטומאה, אשר הוא חידוש רב דהי' שייך לענין טומאה דינא דהיתר מצטרף לאיסור, (וזה סתירה להמפרשים דעיקר דינא דהיתר מצטרף לאיסור, הוא צירוף למעשה האכילה, דלפ"ז ל"ש הך דינא כלל לענין טומאה, ודו"ק).[[3]](#footnote-4)

ולפ"ז הרי דהא דברביעית דנזיר הוי השיעור ברביעית, הוא רק משום דילפינן שכר שכר ממקדש, דהתם הוי השיעור ברביעית משום דזהו השיעור דמשכר.

**ב**

ד] ועיקר הך מילתא אם איכא דין בפנ"ע דאין שתי' בפחות מרביעית, הנה בפשוטו ממש"א בכריתות די"ג: דהא דיין ושכר אל תשת הוא ברביעית הוא משום דזהו השיעור דמשכר, ולא אמרו דהוא משום דאין שתי' פחות מרביעית, מבו' דליכא כ"ה דינא, וכן הוכיח בצמח דוד סימן קנ"ד.

ואמנם הי' מקום לדחות בזה, דלענין איסור כניסה למקדש, לא תלי כלל במעשה שתי', ובפשוטו הי' נראה דאף אם שתה שלא כדרך שתי', ה"ה אסור ליכנס במקדש, דלענין השכרות ליכא נפ"מ באופן השתי', וכיון דל"ב בזה מעשה שתי', ל"ש בזה דינא דאין שתי' בפחות מרביעית.

אמנם הנה ראיתי במנ"ח שכתב בפשיטות דאם הפסיק בשתייתו יותר מכדי שיעור הצירוף, פשיטא דלי"ב איסורא, כיון דכתיב תשת, והביא ממוצל מאש סימן נ"א שדן בזה, ואין הספר תח"י, והרי דפשיטא לי' דבעינן מעשה שתי', ולפ"ז אין לישב כן.

ה] אמנם באמת מצאנו בד' רבוותא שעמדו בזה, והוא בפי' הראב"ד לתו"כ שמיני, עיי"ש שהק' דמאי ס"ד דיין כ"ש, הרי כתיב תשת, ואין אכילה פחותה מכזית ואין שתי' פחותה מרביעית ושיעורין הלמ"מ, וכתב דהוא משום דכתיב שכר, עיי"ש, - גם בתשו' הרשב"א ח"א סימן שס"ג עמד בזה, וכתב דהס"ד דכ"ש, הוא דנילף מנזיר למשנה אחרונה דהוא בכזית, ומש"א כ"ש ל"ד, עיי"ש, וכתב דלדעת ר' יהודה דלא יליף שכר שכר מנזיר, ל"ב קרא דשיעור היין הוא ברביעית, דאין שתי' פחותה מרביעית, עיי"ש.[[4]](#footnote-5)

ולכאו' מוכח בדבריהם כד' המנ"ח דלענין איסור כניסה למקדש, בעינן למעשה שתי', דאל"כ ל"ה שייך בזה דינא דאין שתי' פחותה מרביעית, אך שמא דינא דאין שתי' פחותה מרביעית, אי"ז דין במעשה השתי' דבעינן מעשה שתי' דרביעית, אלא היינו דבעינן חפצא דרביעית, כאשר כן נראה גם בשיעור כזית באכילה, וכדמוכח ממש"א במנחות דנ"ד. דשייך בזה דין דיחוי, (ומש"א היתר מצטרף לאיסור, הרי מבו' בד' המפרש והרא"ש דגם לגבי טומאה הי' שייך דינא דהיתר מצטרף לאיסור, אף דהתם הוא שיעור בחפצא), וע"כ שפיר שייך הך דינא גם לגבי איסור ביאת מקדש, ודו"ק.

**ג**

ו] ועי' רמב"ם בהל' שבועות דנשבע שלא אשתה שיעורו ברביעית ככל האיסורים, ועי' בתשו' הגרע"א מהדו"ק סימן קנ"ד שעמד בזה, ז"ל, דאף דשבועה שלא אוכל קיי"ל וכו' דשיעורו בכזית וכו', י"ל דשאני התם דהא בכל התורה שיעורו בכזית הטעם דסתם אכילה בכזית, וכיון דלשון אכילה הוא כזית ה"נ בלשון בני אדם וכו', א"כ לענין רביעית דאינו מטעם דלשון שתי' ברביעית, דהא גם בטומאה שיעורו ברביעית, "ולא מצינו שסתם שתי' ברביעית", אימא דלשון שתי' הוא בכ"ש ובשבועה שלא אשתה י"ל דחייב בכ"ש, עכ"ל.

ונתחדש בד' הגרע"א, דפשיטא לי' דליכא דין דאין שתי' פחותה מרביעית, והא דבעינן רביעית בשתי' הוא משום חשיבות החפצא, וכדמייתי הגרע"א מהא דלענין טומאה י"א דבעינן רביעית, והיינו דלענין אוכלין חזינן דהשיעור בטומאה הוא בכביצה, ול"ד לשיעור אכילה דהוא בכזית, ואילו לענין משקין חזינן דהשיעור בטומאה הוא ברביעית, והיינו משום דשיעור רביעית במשקין הוא שיעור בחשיבות המשקה, ואילו שיעור כזית באוכלין הוא שיעור במעשה האכילה, - ויש להוסיף דעד"ז יש להביא מהא דלענין הוצאת שבת הוי השיעור ברביעית, ובאוכלין הוי השיעור בכגרוגרת ול"ה בכזית, והרי דהא דאכילה היא בכזית הוא דין מסוים בשיעור מעשה אכילה, ומשא"כ הא דשתי' היא ברביעית, היא משום חשיבות המשקה, ועיקר הך מילתא דחשיבות משקה הוא ברביעית, מצינו כן גם בהא דשיעור מקוה דאורייתא ושיעור נט"י הוא ברביעית, ובהא דשיעור כוס של ברכה הוא ברביעית, - וזהו שהק' הגרע"א דא"כ מנלי' להרמב"ם דבנשבע שלא אשתה שיעורו ברביעית.

אמנם לכאו' מד' הרמב"ם אלו מוכח דאיכא דין בפנ"ע דאין שתי' פחותה מרביעית, וכאשר כן מצינו להדיא בד' הראב"ד והרשב"א, וכנ"ל.

ז] ומצאנו כן עוד בפירשב"ם בפסחים דק"ח:, ז"ל, דבציר מרביעית לא חשיבא שתי' כדנפקא לן מכל משקה אשר ישתה, עכ"ל, וצ"ב היאך ילפינן לה מקרא דכל משקה אשר ישתה, אך עכ"פ מבו' בדבריו דשיעור רביעית הוא שיעור בשתי', דפחות מרביעית לא חשיבא שתי', וכד' הראב"ד והרשב"א, ולמש"נ כ"ה גם דעת הרמב"ם.

עוד מצאנו כן במחזור ויטרי הל' פסח סימן נ"ז, ומכלל ששנינו כל המשקין מצטרפין לפסול את הגוי' ברביעית, אנו למידין שאין שתי' בפחות מרביעית, עכ"ל.

עוד מצאנו כן בשבה"ל ברכות סימן קנ"ח, ז"ל, ומצאתי בשם הר"ר שמחה זצ"ל שפירש דנראים הדברים היכא דשתה כדי רביעית, כדאמר בפרק שלשה שאכלו ושבעת זו שתי', ולא מצינו שיעור שתי' פחות מרביעית, עכ"ל.

ח] ומצאנו בפסקי ריא"ז בשבועות פ"ג ה"ב, ז"ל, ושיעור השתי' ברביעית כדברי רבינו משה, ומז"ה אומר מלא לוגמיו כמו שביאר במהדו"ת, עכ"ל, - ונראה דדעת הרי"ד הוא דשיעור שתי' הוא במלא לוגמיו, ומה"ט לענין כוס של ברכה סגי בשתיית מלא לוגמיו, ומה"ט דעת כמה מקמאי דשיעור שתי' לברכה אחרונה הוא מלא לוגמיו, וע"כ לענין שבועה הוי השיעור במלא לוגמיו, ובזה הוא שנחלק הריא"ז וס"ל דשיעור שתי' הוא ברביעית, וכדעת הרמב"ם.

ט] ויש להוסיף מש"כ הרמב"ם לענין ברכה אחרונה דשיעורו ברביעית, ונראה דהוא לטעמי' דדינא הוא דאין שתי' פחותה מרביעית, וע"כ כ"ה דלענין אוכלין הוי השיעור בכזית, ה"נ לענין משקין הוי השיעור ברביעית, וכאשר כ"ה בד' השבה"ל שהבאנו לעיל סק"ז, אך בד' התוס' בכ"ד דפליגי ע"ז, ולא העלו צד כלל דבעינן רביעית, נראה דס"ל דליכא דין בפנ"ע דאין שתי' פחותה מרביעית, וע"כ אין מקום להצריך רביעית לברכה אחרונה, ונסתפקו שמא בעינן מלא לוגמיו, די"ל דזהו שיעור שתי', וכמש"נ בדעת הרי"ד.

**ד**

י] בעיקר ד' התוס' בזבחים דשתיית פיגול היא ברביעית, ובשרה פתו ביין הוי השיעור בכזית, נראה דס"ל דדינא הוא דאין שתי' פחותה מרביעית, וה"ז תלוי במה דהוי זה מעשה שתי', וע"כ כל ששרה פתו ביין דהו"ל מעשה אכילה, הוי השיעור בכזית.

אך בד' המג"א סימן ר"י סק"א נראה שפירש ד' התוס', דכל ששרה פתו ביין הו"ל היין כאוכל, עיי"ש דמדמי לה לדינא דציר שע"ג הירק דהוי כאוכל ושיעורו בכזית, עיי"ש, וצ"ע, - ועי' אג"מ או"ח ח"א סימן ע"ה שכבר עמד בזה, דלכאו' אין מכוון התוס' משום דחשיב כאוכל, דלפי המבו' בסוגיא דחולין דק"כ. קי"ל דלא חשיב כאוכל, ורק לגבי יוהכ"פ שיעורו בככותבת משום דמייתב דעתא בהכי, אלא הוא משום דהוי זה מעשה אכילה, ושיעורו בכזית.

וצ"ע במה שעמד האג"מ שם לפ"ד התוס' בביאור סוגיית הגמ' בחולין, וכתב דצ"ל לדעתם דהא דאין מצטרפין אי"ז משום דאין שיעוריהן שוין, אלא הוא משום דאינו מקב"ט כלל דאינו מז' משקין, עיי"ש, ולכאו' א"צ לזה, דכל ד' התוס' הם רק לענין איסורי אכילה, ובזה הוא דאמרינן דכיון דהוי מעשה אכילה שיעורו בכזית, אך לענין טומאה, כיון דטומאתו טומאת משקין היא, ודאי דשיעור טומאתו הוא כשיעור משקין ולא כשיעור אוכלין, וז"פ.

יא] ועי' רמב"ם פ"ה מנזירות דשרה פתו ביין שיעורו ברביעית, והרי דפליג ע"ד התוס' הנ"ל, - ואמנם י"ל דהוא משום דבנזיר איכא דין רביעית בפנ"ע דילפינן ממקדש, וכמש"נ לעיל סק"ב גם לדעת התוס', - אך לכאו' אי"ז מתישב בד' הרמב"ם שכתב דבאכל יין קרוש שיעורו בכזית, ולכאו' אם ילפינן ממקדש בדין דגם ביין קרוש יהא שיעורו ברביעית, ובע"כ דלא ילפינן ממקדש, או דגם אם ילפינן ל"מ זה אלא למימר דגם הכא הוי שיעור שתי' ברביעית ולא ילפינן מאכילה, אך לא נתחדש בזה דין בפנ"ע דרביעית, ואפ"ה בשורה פתו ביין הוי שיעורו ברביעית, ושלא כד' התוס'.

אך י"ל דהרמב"ם לא פליג ביסוד הדין ע"ד התוס', אלא הוא משום דס"ל דאף בשורה פתו ביין חשיב כמעשה שתי', וכאשר כ"ה בשטמ"ק לעיל בסוגיין בשם ה"ר עזריאל, ז"ל, וכן נמי שריית פת ביין דהוי דרך שתי', עכ"ל, - וכאשר כן נראה ממה שחילק בין שורה פתו ביין דשיעורו ברביעית, ליין קרוש דשיעורו בכזית, אך עיקר הדברים צ"ע, דהאמנם היין שלא נבלע ממש בפת ואפשר לסוחטו, י"ל דהוי דרך שתי', אך היין שנבלע ממש בפת, לכאו' הוי דרך אכילה גמור.

ובעיקר מה שחילק הרמב"ם יל"פ עוד, אי נימא דיין קרוש היינו שנתאדו מימיו ונשאר תמצית היין לבדה, ולפ"ז י"ל דע"כ הויא כאוכל גמור ושיעורה בכזית, ומשא"כ בשורה פתו ביין, הרי הגם שנבלע היין בפת, מ"מ כיון שנבלע היין בצורתו, יש עליו תורת משקה, וע"כ שיעורו ברביעית.

ובכ' הגרי"ז לעיל דל"ד. כתב די"ל בזה, דגם לענין ביאת מקדש הוי השיעור ביין קרוש בכזית, דכיון דשיעור רביעית לענין ביאת מקדש הוא משום דזהו שיעור שכרות, הרי דכיון דיין רביעית כשנקרש עומד על כזית, ע"כ הוי שיעור שכרות ביין קרוש בכזית, וע"כ גם לגבי נזיר שיעורו בכזית, ועיי"ש מש"כ לדון בזה.

**ה**

יב] והנה התוס' לעיל בסוגיין כתבו דיין של ערלה וכלאי הכרם שיעורם ברביעית, והתוס' הרא"ש נחלק ע"ז דשיעורם בכזית, ונת' לעיל סק"ג די"ל דהרא"ש לא ס"ל כלל להך מילתא דאין שתי' פחותה מרביעית.

וד' הרמב"ם בזה לא נתבררו, דמחד גיסא סתימת דבריו בספ"י ממאכ"א מ' דלעולם שיעורן בכזית, שהרי בהכ"ב שם הביא להא דלוקין על יין ושמן של ערלה ויין של כלאי הכרם, ובהכ"ד כתב דשיעור כל אכילה מהן כזית, ולא חילק דביין ושמן הוי השיעור ברביעית, אך יש לדחות, דכיון שכתב דשיעור כל "אכילה" מהן כזית, ממילא נשמע דבשתי' אין השיעור בכזית, ומאידך מדבריו שם פט"ו הי"ד שנקט לגוונא שנתערבו רביעית יין של ערלה או של כלאי הכרם, כתב המנ"ח מ' קמ"ח דמשמע קצת דגם שיעור איסורם הוא ברביעית, וכן דקדק הבית אפרים או"ח סימן י"ד.

יג] ובד' הרמב"ם מצינו סתירות רבות בדין זה, ועמד ע"ז המנ"ח במצוה קמ"ח, - דלענין איסור אכילת דם כתב בפ"ו ממאכ"א ה"א דשיעורו בכזית, והרמב"ן בע"ז דס"ו. כתב דשיעור דם בכזית משום דהוי משקה, עיי"ש,[[5]](#footnote-6) ולענין איסור בב"ח, מבו' בדבריו בפ"ט ממאכ"א דאף החלב שיעורו בכזית, ולענין תשלומי תרומה כתב בפ"י מתרומות ה"ב דאף בשתי' הוי השיעור בכזית, וכ"ה בתוספתא, אך הגר"א גריס בתוספתא דהשיעור הוא ברביעית, ולענין איסור אכילת עולה ואיסור אכילה מקדשים לפני זריקה, מבו' בדבריו בפי"א ממעה"ק ה"ב וה"ד דשיעור משקין הוא בכזית, דאל"כ לא היו היין והשמן מצטרפין לכזית, - ולענין המחה את החמץ, מ' להדיא בדבריו בפ"א מחמץ דשיעורו בכזית, וכ"ה בתוספתא דפסחים פ"א ה"י, וכ"ה מבו' בד' רש"י בפסחים דמ"ד. ועוד מקמאי שכתבו דשכר המדי שיעורו בכזית, (ובכותח הבבלי אמרינן התם דשיעורו בכזית, אך י"ל דכותח חשיב כדרך אכילה, וצ"ע).

אך מאידך בפי"א ממאכ"א כתב דאיסור סתם יינם שיעורו ברביעית, וכתב הכס"מ שם דהוא ככל משקין האסורין דשיעורם ברביעית, ולענין שבועה שלא אשתה כתב בפ"ד משבועות ה"ד דשיעורו ברביעית "כשאר איסורין", ולענין איסור אכילת מעשר חוץ לחומה כתב בפ"ב ממע"ש ה"ה דאם שתה יין מע"ש שיעורו ברביעית, ולענין ברכה אחרונה כתב בפ"א מברכות ה"ב דשיעורו ברביעית, וכתב הכס"מ דלמדה מכל האיסורין דשיעור שתי' ברביעית.

והמנ"ח שם כתב לדון, דהיכא דכתיב בקרא ל' אכילה הוי השיעור בכזית אף במשקה, והיכא דכתיב בקרא ל' שתי' הוי השיעור ברביעית, וה"נ בסתם יינם דהוא איסור שתי', ובברכה אחרונה על שתי', הוי השיעור ברביעית, ובזה ניחא רוב המקומות הנ"ל, - אך כתב דלא נתישב בזה הא דבשותה יין של מע"ש חוץ לחומה הוי שיעורו ברביעית, וגם הא דבשבועה אף כשפירש ל' אכילה, הוי שיעור שתי' ברביעית.

ובכ' הגרי"ז כתב בשם הגר"ח, דלעולם היכא דכתיב בקרא אכילה הוי השיעור בכזית אף בשתי', ושאני יין מע"ש, דאכילה דכתיב בקרא, הוא משום דגנך, ולעולם בתירושך הוי האיסור בשתי' ושיעורו כשיעור משקין דברביעית, - והא דלענין שבועה שיעורו ברביעית, י"ל דאף דאמר שלא אוכל, כיון דהא דאסור בשתי' הוא משום דשתי' בכלל אכילה, הוי השיעור ככל שתי' דהיא ברביעית, דרק באיסורי אכילה הוא דאמרינן דהאיסור הוא על כזית אף אם הוי בדרך שתי', ודו"ק.

שו"ר בתשו' בית אפרים או"ח סימן י"ד שהאריך הרבה בהך מילתא באלו דברים שיעורם בכזית ובאלו שיעורם ברביעית, עיי"ש בכל דבריו, - ועי' גם באפיקי ים ח"ב ובאבהא"ז פ"א מביאת מקדש בענין זה.

**ו**

יד] בתשו' הגרע"א מהדו"ק סימן קנ"ד כתב בתו"ד לדון, דאפשר דרק אם נשבע שלא אוכל, הוי שיעור השתי' ברביעית, משום דאם יקרוש יעמוד על כזית, אך בנשבע שלא אשתה הוי השיעור בכ"ש.

וצ"ע דהיאך מצינו למימר דבכל המשקין הוי השיעור ברביעית משום דאם יקרוש יעמוד על כזית, הרי בסוגיית הגמ' בשבת דע"ז. מבו' דלא דמו בזה כל המשקין זל"ז, והרי דלא בכל המשקין נימא דכל שיש בהן רביעית אם יקרשו יעמדו על כזית, ועי' במנ"ח מ' קמ"ח שעמד בכעי"ז, ועי' גם בט"ז סימן ק"צ שעמד בכעי"ז ע"ד הלבוש שם, וילה"ע עד"ז גם מד' רש"י בברכות דמ"א. דבמים רביעית אם יקרשו לא יעמדו על כזית, עיי"ש.

ובאמת צ"ע גם בד' הרא"ה בבדה"ב בית ד' ש"א ה. שכתב דצריך צ' ביצים רוטב לבטל כזית איסור, משום דכזית יבש הוי רביעית בלח, וצ"ע מסוגיית הגמ' שם דלאו כללא הוא, - שו"ר שכבר עמד ע"ז הר"ן בחולין לד: מדפי הרי"ף וכתב דהוא משום דלא שבקינן הא דפשיטא לי' לרב יוסף משום ספיקא דאביי.

טו] ועי' עוד בקר"א בסוגיין שכתב די"ל דבהמחה את החלב שיעורו ברביעית, משום דאוכל כזית שנימוח נעשה רביעית, - ועי' גם בלבוש סימן ק"צ וסימן ר"י דהצד דשיעור שתי' לברכה אחרונה הוא ברביעית, הוא משום דאם יקרש יעמוד על כזית, - ועי' מור וקציעה סימן ק"צ דעיקר שיעור רביעית בשתי', הוא משום דכשיקרש יעמוד על כזית, וכ"כ עוד מרבוותא.

וז"ל רש"י בברכות דמ"א., ואין שיעור רביעית יין ורביעית מים שוין, לפי שהיין עב והמים קלושין ויש ברביעית יין יותר ממה שיש ברביעית מים, כדאמרינן גבי רביעית דם שיכול לקרוש ולעמוד על כזית משום דסמיך, אבל מידי דקליש לא הוה רביעית דידי' כזית, עכ"ל, וכ"כ המאירי שם, ועי' קר"א עירובין ד"ד. שתמה ע"ז, דאף דכשיקרשו אין שיעורן שוה, מ"מ עכשיו קודם שקרשו הוי שיעורן שוה, ומאי נפ"מ לענין איסורי אכילה דנזיר, אם נשערם ברביעית יין או ברביעית מים.

ומצינו עוד בד' האחרונים בכ"ד די"ל דעיקר שיעור רביעית הוא משום דכשיקרוש יעמוד על כזית, ודי"ל דבהמחה את החמץ יהא השיעור ברביעית, משום דכזית חמץ שנמחה נעשה רביעית, ועוד כ"ד דכוותה.

ועי' עוד בד' כמה מרבוותא שדנו דיצטרפו אכילה בכזית ושתי' ברביעית, ולא חשיב כלא שוו בשיעורייהו, משום דרביעית בלח הוי כזית בקרוש, ועי' רמב"ן ע"ז דס"ו., ז"ל, דחלב ודם אינן מצטרפין לר"מ, והיינו מפני שאין שעורן שוה ששיעור חלב בכזית ושיעור דם ברביעית שזה אוכל וזה משקה, ואע"פ שיכול לקרוש ולעמוד על כזית השתא מיהא לא מצטרפי, עכ"ל, והרי דהוצרך להשמיענו דאין מצטרפין ולא אמרינן דחשיב כשיעורן שוה, ועי' מאירי בריש פירקין דלמשנה אחרונה מצטרפין אכילה ושתי', ומבו' דחשיב כשוו בשיעורייהו, ולכאו' הוא משום דגם שיעורא דרביעית הוא משום דיכול לקרוש, וזהו שכתב המאירי בהמש"ד דתני בכזית, משום דאף רביעית יכול לקרוש ולעמוד על כזית.[[6]](#footnote-7)

טז] ובעניותי לא זכיתי לעמוד על הדברים, דהיאך יתכן דכל משקה רביעית שקרש נעשה כזית, וכזית שנימוח נעשה רביעית, וכמדומה דהחוש מכחיש לזה, - ומש"א בגמ' דיכול לקרוש ולעמוד על כזית, שמעתי מכבר לפרש דקרישה היינו שמתייבשים הנוזלים שבדם וביין, ומה שנשתייר מהם הוא כזית, וכ"ה משמעות ל' הגמ' בשבת דע"ז. דקרי לה יין יבש, וכ"ה בל' רש"י שם דקרוש הוא כשנתייבש, עיי"ש, - ולפ"ז במים שאין בהן דבר אחר מלבד המים, ל"ש כלל הך מילתא דיקרוש ויעמוד על כזית, וצע"ג.

שו"ר בפי' הר"ש אהלות פי"ג מ"ה דמבו' דיין קרוש הבא משניר ודם שקרש אינו חוזר ונעשה משקה, ומבו' להדיא דקרוש אי"ז הקפאה, אלא היינו שנתייבש ונשתייר בו תמצית היין ותמצית הדם, ובד' הר"ש שם מבו' דלא משכח"ל משקין שקרשו שאין נימוחים אלא ביין או בדם ולא במים, וזה כמש"נ, - גם בתוס' ותו"י ותוס' הרא"ש יומא דע"ו. ותוס' תוס' הרא"ש וריטב"א שבועות דכ"ג. כתבו דיין קרוש הבא משניר ממחין אותו במים ושותין אותו, ומבו' ג"כ כנ"ל, - וכ"נ ממש"א בסוטה דמ"ח: דמשחרב ביהמ"ק פסק יין קרוש, אך במור וקציעה סימן ק"צ מ' קצת לא כן, עיי"ש, ואינו מוכרח.

שוב הראוני עוד בזה מש"כ בחי' הריטב"א שבת דע"ו:, ז"ל, וא"ת והא אמרינן בגמרא דרביעית יין או דם כשיבשו דהוו כזית וא"כ כיון דכגרוגרת הוי פחות מכדי גמיעה שהוא פחות מרביעית, כשנעשו גבינה אין בו שיעור אפי' כזית ואמאי חייב, וי"ל דשאני יין ודם "שמתייבשין ומצטמקין" ואפי' רביעית בלח חוזר לכזית, אבל חלב הוא "אינו מתייבש אלא שנקרש" ואפי' פחות מכדי גמיעה כשנקרש הוא כזית, עכ"ל, וזה להדיא כמש"נ.

**ז**

יז] בכ' הגרי"ז בסוגיין ובריש פירקין האריך דבכל האיסורים הא דבעינן רביעית הוא שיעור במעשה שתי', אך בנזיר נתחדש דבעינן שיעור בחפצא דרביעית, וע"כ שייך שיעור זה גם באכילה, ועיי"ש מש"כ עוד לפ"ז.

והעירוני ע"ז ממש"א לעיל דלר"ש ל"ב צירוף דאית לי' דכ"ש למלקות, ואם הא דבעינן רביעית בנזיר הוא דין בפנ"ע דבעינן חפצא דרביעית, לכאו' לא מצינו דאיכא בזה לדינא דר"ש דכ"ש למלקות, - אך י"ל דעיקר הא דילפינן דאיסורי נזיר מצטרפין זע"ז, הוא על אכילה, וכדכתיב בקרא מכל אשר יעשה מגפן היין לא יאכל, ובפרט למשמעות ד' הרא"ש לעיל ד"ג: דילפינן לה מקרא דמחרצנים ועד זג, - ושו"ר בקר"א בסוגיין שעמד בזה די"ל דהכא דילפינן שכר שכר ממקדש בעינן שיעור רביעית אף לר"ש, ועיי"ש מש"כ בזה, וצ"ע עוד בזה.

?י"ל דהתוס' לטעמייהו אזלי, דס"ל דאף דאיסורא דפיגול נאמר בל' אכילה, מ"מ בעינן בזה רביעית, והרי דשיעורא דרביעית אינו שיעור בחפצא

1. שוב הראוני כן בחי' הריטב"א בעירובין ד"ד., עיי"ש דפשיטא לי' דבשרה פתו ביין הוי דרך אכילה ושיעורו כאכילה בכזית, והק' לפ"ז דא"כ מה מייתינן מדר"ע דפליג על משנה ראשונה, וכתב לישב דפלוגתא דמשנה ראשונה ומשנה אחרונה היא גם באכילה, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-2)
2. אמנם הנה במהר"ם חלאוה פסחים דמ"ד: פירש דהא דאמר ר"ע דיש בו כדי לצרף כזית חייב, הוא משום דהוי זה דרך אכילה, והרי דבאמת מודה ר"ע דשיעור יין לנזיר היא ברביעית, והא דבשורה פתו ביין הוא בכזית, הוא משום דהוי זה בדרך אכילה, וכנראה גיר' אחרת היתה לו בסוגיית הגמ', - ועי' עוד במאירי לעיל בפירקין ובפסחים שם דכתב לפרש לד' ר"ע בע"א, עייש"ה, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-3)
3. ויש להוסיף, דאי נימא כן דבכל התורה ליכא דינא דאין שתי' פחותה מרביעית, ניחא טפי דעת ר"ת ודעימי' דפלוגתא דמשנה ראשונה ומשנה אחרונה היא רק בשיעור שתי', אך באכילה לכו"ע היא בכזית, והיינו משום דבאכילה ודאי דשיעור אכילה הוא בכזית, כל עיקר פלוגתא דמשנה ראשונה ומשנה אחרונה היא אם מקשינן שכר שכר למקדש, או מקשינן שתי' לאכילה, - ולדעת ש"ר דדינא הוא דאין שתי' פחותה מרביעית, נראה דהא דלא פליגי אלא לענין שתי' הוא משום דעיקר פלוגתייהו הוא אם מקשינן אכילה ושתי' זל"ז, דלר"ע דמקשינן להו זל"ז, לחומרא מקשינן, ואף שתי' בכזית, ולרבנן דלא מקשינן להו, הוו אכילה בכזית ושתי' ברביעית. [↑](#footnote-ref-4)
4. ועיקר מה שנקטו הראשונים בפשיטות דדינא הוא דאין שתי' פחותה מרביעית, לכאו' נראה שלמדו לזה מהא דבנזיר הוי השיעור ברביעית, ולא ס"ל דהוא משום דילפינן שכר שכר ממקדש, אלא הוא משום דאין שתי' פחותה מרביעית, וכאשר כ"ה בחי' הריטב"א עירובין ד"ד., ז"ל, דאדרבה עיקר שיעורי נזיר היינו שתי' שהיא ברביעית ככל איסורי משקין דעלמא, עכ"ל. [↑](#footnote-ref-5)
5. ובגמ' יבמות דקי"ד: לנוס' שלפנינו אמרינן דשיעור דם ברביעית, ונתחבטו בזה האחרונים, אך בכת"י הגיר' התם דשיעור דם בכזית, וכ"ה בגמ' בכ"ד, וקשיא טובא מזה ע"ד הרמב"ן, וצ"ל לדעתו דמש"א בכ"ד דשיעור דם בכזית, הוא או בדרך אכילה, וכיסוד ד' התוס' בזבחים דק"ט:, או דאיירי בדם קרוש, ועי' רש"ש יבמות דקי"ד: ועוד מן האחרונים שכתבו עד"ז. [↑](#footnote-ref-6)
6. עי' חת"ס או"ח סימן קס"ז במה שתמה על מה שנתנו הראשונים שיעור לחלה ע"י נתינת ביצים בכלי מים, שהרי מים שקרשו נפחתים וכו', עיי"ש שהאריך, ומבו' שנקט דגם במים אמרינן להך מילתא דרביעית שקרשה עומדת על כזית, - ולא זכיתי לעמוד על הדברים, דמה לי דאחר שקרשו המים ה"ה נפחתים, ומה טעם זה דלא יהא בידינו לשער שיעור חלה במים שנפלו לכלי קודם שקרשו, וצע"ג. [↑](#footnote-ref-7)