מראי_מקומות_שה-א
קטגוריות: שו_ע / אורח חיים / הלכות שבת - הרב יהושע ננקינסקי

**שה-א**

**ס"א**

★קנג:

בגמ' יש ג' דעות במחמר.

1. לרמי בר חמא חייב חטאת וסקילה.
2. לרב זביד בשוגג אין חטאת אבל במזיד יש סקילה.
3. לרבי יוחנן פטור מהכל, הא דאין חטאת דהוקש לע"ז, "מה ע"ז דעביד מעשה **בגופיה**" וברש"י שם "והכא לא קעביד מעשה אלא דיבור בעלמא שמנהיג בקול".

וע"ש בהגהות ר' אליהו גוטמכר שמעיר "דהרי עקימת שפתיו הוה מעשה".

וע"ע ברש"ש התם.

וכן פטור ממלקות דהוה לאו שניתן לאזהרת מיתת בי"ד ואין לוקין עליו.

ועיין בהנ"ל דהקשן תיפו"ל דהוה לאו שאין בו מעשה.

★גבי איסורי בהמה בשבת מצינו שני איסורים.

1. שביתת בהמתו.
2. מחמר [שבת קנג:] "והלא מחמר ורחמנא אמר לא תעשה כל מלאכה וכו'".

ועיין רמב"ן התם דה"ה שיכלו להקשות והלא שביתתן עליך מן התורה "אלא דהא עדיפא ליה משום דהיה יכול למימר בחמור של גוי וכו'".

מבואר בדבריו ששביתת בהמתו זה רק בהמתו ולא בהמת גוי, ולכאורה ה"ה בהמת הפקר.

ועי"ש ברשב"א ובר"ן שמבואר ג"כ דמחמר חייב גם על בהמה שאינה שלו.

וע"ע בהג"א [פ"ק דע"ז] "רבינו אפרים ברבי יצחק כתב שאם שכר ישראל בהמה מעכו"ם וחמר אחריה בשבת חייב חטאת **דשכירות קניא קצת** ואין נראה, ומ"מ הואיל ונפיק מפומיה בגאון טוב ליזהר".

וע"ע באו"ז [קלח סוף פ"ק דע"ז] שחלק על רבנו אפרים משום דס"ל שכירות לא קניא.

מבואר מדבריהם דלא חייב מחמר בבהמה שאינה שלו [הויכוח האם נחשב שלו או לא שלו].

וע"ע במחה"ש [רמו-ח] דכן נראה מדברי הרמב"ם [פ"כ-א].

וע"ע באג"ט [חורש יג,ג] שדייק מתוס' ומאירי שאיסור מחמר רק **בבהמה שלו**.

וע"ע מנ"ח [לב-טז].

וע"ע בא"ר [רסו-א].

וע"ע בפמ"ג [א"א רסו-ה].

וע"ע בנשמ"א [הובא בשעה"צ רסו-י].

★ברש"י ע"ז [טו.] מבואר דגוי שעושה מלאכה בבהמת ישראל הישראל **עובר בלאו דמחמר.**

ועי"ש בתוס' דפליג דזה שני איסורים.

1. שביתת בהמתו, דוקא שלו, ואפי' ע"י מעשה אחר חייב, דלמעשה בהמתו לא שבתה.
2. איסור מחמר [לא תעשה כל מלאכה אתה ובהמתך] דוקא שהוא עושה מעשה, ובבהמת חברו תלוי בראשונים הנ"ל.

וע"ע במג"א [שה-טז] "ואם הבהמה מעצמה יצאה לחוץ ומשאה עליה שלא ע"י בנ"א אין הבעל צריך למונעה, עי"ש ברלב"ח, ותימא דשלהי פ' במה בהמה יוצאה משמע היא מעצמה, ואסור, עי"ש בתוס'.

דהיינו הרלב"ח ס"ל דשביתת בהמתו הוא רק ע"י פעולת בנ"א, אבל בהמה שלא שבתה מעצמה מותר, והמג"א חלק.

וע"ע תוס' [קכב. ד"ה מעמיד אדם] שמביא מכילתא "יכול לא יניחנו תולש לא יניחנו עוקר ת"ל למאן ינוח, ואין זה נוח אלא צער".

מבואר דלולי הפסוק היה נאסר מצד שביתת בהמתו, אפי' שהיא עושה מאליה [דהיינו היא עוקרת עשבים].

ולפי הרלב"ח נצטרך לומר דמיירי באופן שהבעלים ניחא ליה בזה [אמרי בינה דיני שבת א].

★עיין פנ"י ריש פירקין דחידש שהוצאה **מלאכה גרועה** ולא נאסרה מדאוריתא בשביתת בהמתו, וכולי פירקין שנאסר שהבהמה תוציא מצד שביתת בהמתו היינו מדרבנן.

דהיינו כל מלאכה שנעשית ע"י הבהמה חסר בשביתה, משא"כ שהבהמה הוציאה לא חסר בשביתה מדאוריתא ורק מדרבנן נאסר.

★עיין תוס' ב"ק נה. [ד"ה המנהיג] "לאסור **דגים** בשבת במלאכה".

ובחידושי הראב"ד ס"ל דאין איסור בדגים.

★עיין פמ"ג [משב"ז-א] דמביא מחלוקת האם שביתת בהמתו **זה עשה או לאו.**

ויל"ע דנחלקו הפוסקים האם יש **שביתת בהמתו ביו"ט** [עיין ב"י תצה].

ובשעה"מ [יו"ט פ"ה-ב] תלה, דאם זה לאו נאסר גם ביו"ט דכל הלאוים נוהגים ביו"ט, משא"כ אם זה עשה אין שביתת בהמתו ביו"ט.

והנה הרמ"א [רמו-ג] פסק **דאין שביתת בהמתו ביו"ט.**

ובדעת השו"ע [תצה-ג] "אין מוציאין משא על הבהמה ביו"ט".

ועי' בגר"א שם דס"ל לשו"ע דיש איסור שביתת בהמתו ביו"ט.

וע"ע במג"א ובט"ז שם.

★הפמ"ג [משב"ז-א] וכן ברעק"א דנו האם נשים מצוות על שביתת בהמתן, ותלוי בנידון הנ"ל דאם זה לאו ודאי שאשה חייבת, דאשה מצווה בכל הלאוים של שבת.

ואם זה עשה י"ל דלא מצווה במצוות עשה שהז"ג, דרק בקידוש נצטווה דהוקש זכור לשמור, וכל שישנו בשמירה ישנו בזכירה.

והוכיחו "מפרתו של ראב"ע היתה יוצאת ברצועה שבין קרניה שלא ברצון חכמים" תנא לא שלו היתה אלא של **שכנתו היתה** ומתוך שלא מיחה בה נקראת על שמו [שבת נד:].

וע"ע ב"רב פעלים" [ח"א כא] שדחה די"ל דלאשה זו היה בעל והפירות שלו וקנין פירות כקנין הגוף ונמצאת פרה זו שייכת לאיש.

ויש שדחו שיצאה ברצועה שבין קרניה ומיירי ששכנתו חימרה אחריה, ובאיסור מחמר ודאי אשה מצווה.

★עי' פמ"ג [משב"ז ס"ו בסופו] דנסתפק האם יש **שביתת בהמתו בתוספת שבת.**

★בדברי השו"ע "אבל אם אינה משתמרת בו **אז** הוי נטירותא יתירתא ביותר והוי משוי".

עיין עו"ש מה שביארו.

וע"ע ב"מאמר מרדכי" דהגיה **או** הוי נטירותא יתירתא.

וע"ע בגר"א ובמשב"ז [א].

★משנ"ב [סק"א] "ולכן דקוא כשתצא בדבר שהוא לה לשמירה הוי **תכשיט** ואורחא והרי הוא כמלבוש לאדם ולאו משאוי הוא".

יל"ע מה כוונתו תכשיט ולשון זה הוא ברש"י במשנה ריש פירקין, ועי"ש פנ"י.

★יל"ע היכא שאין לו אפשרות להשתמש בשמירה הראויה, ויכול רק בשמירה היתרתא האם מותר.

ועיין "מלא הרועים" [נד.] דהוכיח מקושית הגמ' "קשה בעלה במוסירה דהוי משוי", ומאי קשיא לוקמי דלא היה לו דבר אחר לקושרה אלא מוסירה, מוכח דגם באופן זה נאסר.

וע"ע שפ"א [נב. ד"ה "רבינא אמר"].

★גבי נוי לבהמה שנאסר עיין או"ש [פ"כ יב] דמחדש דזה רק נוי בעיני האדם, אבל נוי לצורך הבהמה שרי, עי"ש.