סי_ תרמה-תרנ, הלכות ד_ מינים
קטגוריות: שו_ע / אורח חיים / אורח חיים - דור המלקטים

**הלכות ד' מינים**

ולקחתם לכם ביום הראשון פרי עץ הדר כפת תמרים וכו'

ויקרא פרק כ"ג פסוק מ'

**ספרים** - בכורי יעקב (ערוך לנר), הדרת ישראל (יאנובסקי), חיים וברכה (טשערניק).

**דור המלקטים** - קונ' אמרי שפר (סוכה), ארבעת המינים השלם (ווייספיש), ארבעת המינים כהלכתם (ינאי), ארבעת המינים למהדרין (דניאל עדס), דברי הלכה (ארבעת המינים, נדב), דיני חג הסוכות (חלק ענף עץ ארץ, שורץ - גלבר), דרשו (משנה ברורה), קובץ הבאר (חוברת ג'), הגרח"ק זצ"ל (אלא , דברי שידימן"ח סוכות תש"פ), הגרשז"א זצ"ל (הליכות שלמה סוכה פרק י', שלמי מועד, מעדני שלמה), הלכות חג בחג (ארבעת המינים, קארפ), ויאמר אברהם (אברהם עדס), חוט שני (סוכות, קרליץ), יבקש תורה (על ארבעת המינים, קויפמן), ילקוט הלכות ארבעה מינים וסדר נטילתן (דייטש), כשרות ארבעת המינים (שטרן), פסקי תשובות ( ), פרי הדר (מרגולין. וכן באנגליש בארטסקרול -the Lulav and esrog handbook), קיצור הלכות ד' מינים (אנגליש, איידער), שיעורי סוכה (ארבעת המינים, יהודה עדס), תורת הקנינים (לארבעת המינים, רובינפעלד).

**ספרים על יחוס של אתרוגים** - חיים וברכה (אות ק"ע - אות קע"ז), קונ' האתרוג התימני (רצאבי), האתרוג שעליו דברה התורה (קאדי), לימוד זכות (אליפנדרי), עץ הדר (קוק), פרי עץ הדר (מארקוס).

# לולב

1. **ולקחתם** - שתהא לקיחה תמה.
   1. שמעכבין זה את זה – גמרא (דף לד:).
   2. חסר מהמין עצמו – תוס' (דף כט:), ורא"ש, ר"ן, וריטב"א [קשה דף לא:, י"ל הריטב"א דף לא: ד"ה תיובתא].
   3. מעכבין זה את זה, כל **ז' ימים**. חסר מהמין עצמו, רק **יום א**' – מ"ב (סי' תרמ"ט ס"ק ל"ה).
      1. מצד זה קלי ואנוהו - עי' לקמן.
   4. מראי מקומות – כה"ח (סי' תרמ"ט ס"ק ע"ו, "לפי הסוד שצריך שיהיה שלם בכל שבעה").
2. **לכם** - שלו.
   1. רק יום ראשון – מחבר (סי' תרמ"ט סעי' ב'), רמ"א (סי' תרמ"ט סעי' ה'), פוסקים.
3. **הדר**.
   1. יום **ראשון** לבד.
      1. ראב"ד, ר"ן (דף יג: ד"ה ומיהו), ריטב"א (ריש, דף כט:, דף לב. ד"ה אמר), מאירי, רמב"ן, רמב"ם, רי"ץ גיאת, בעל העיטור, ר' יונה.
      2. פוסקים – מחבר (סי' תרמ"ט סעי' ה').
         1. י"א **חוץ מיבש** – ר"ן (דף יג: ד"ה ומיהו, "עוד נ"ל דמיבש מפקינן לה דפשיטא לן דביבש לא מקיים הדר כלל הלכך פשיטא לן דבשני נמי פסול דכל דתקון רבנן כעין דאורייתא תקון וכיון דקתני גזול בהדי יבש משמע לן דבדידיה נמי ל"ש בי"ט ראשון ול"ש ביו"ט שני"), וחד תרץ בראב"ד. כיון שהוא חסרון בהידור **לגמרי**).
         2. **רוב פוסקים** – מאירי (דף כט: ד"ה ואחר, "הכי נמי פסול של יבש דוקא בראשון וזהו דעת גדולי המחברים ורוב פוסקים"), מ"ב (סי' תרמ"ט ס"ק ל"ו).
   2. **ז' ימים**.
      1. תוס' (דף כט: ד"ה בעינן) – "תקון בשאר יומי כעין דאורייתא וכן בהדר משום הדור מצוה".
      2. רא"ש, ר' ירוחם, טור.
      3. פוסקים – רמ"א (סי' תרמ"ט סעי' ה').
      4. כה"ח (סי' תרמ"ט ס"ק נ"ז, לכתחילה).
4. **כפת תמרים** - אין שמו עליו.
   1. "**כיון שקבלו הלכה למשה מסיני שיעורו** של כל או"א, ממילא אם אין בו כשיעור בין מתחלת ברייתו או שנחסר אח"כ או שנשתנה אותו המין בין מתחלת ברייתו או אח"כ ממה שהוא ראוי שיהיה אותו המין, נמצא הרי זה כאילו אינו וא"כ חסר לו אותו המין. ובכלל הזה אם הוא עומד לשרפה כגון של עבודה זרה וכיוצא בו, ואם כן דומה כאילו כבר נשרף, דכל העומד לשרפה כשרוף דמי ואין כאן שיעור, והרי זה **כאילו חסר לו אותו המין**" – ח"א (כלל קמ"ט סעי' א').
5. **מצוה הבאה בעבירה**.
   1. כל ז' ימים [רי"ף, ראבי"ה, ראב"ד, רמב"ן, ר"ן]. רק יום א' [רמב"ם]. מיקל לגמרי [בעל המאור, רמב"ן].
   2. להלכה – מ"ב (סי' תרמ"ט ס"ק ח').
6. **זה קלי ואנוהו**.
   1. כל פגומין, יש להחמיר.
      1. ראב"ד (הלכות לולב, תמים ודעים סי' רל"ג) – "עוד אני אומר על כל הפגומין שהזכרנו, בין אותן הפסולין ביום ראשון וכשרים ביום שני בין אותן הפגימות שהוכשרו בכלל דברינו אפילו ביום ראשון, דוקא היכא דלא משכח שלמים (נ"א: דליכא שלימים ולא משכח להו שלימים), אבל היכא דמשכח להו שלימים מצוה בשלימים משום זה אלי ואנוהו, ואמרינן נמי (ב"ק ט' ב') הדור מצוה עד שליש במצוה, ואם אמרו להדור מצוה עד שליש כל שכן בין פגום לשלם, מיהו אם עבר ונטלן לאותן הפגומין יצא ... ואם יטעון טוען ויאמר מעשה דר' חנינא (ל"ו ב') שהיה מטבל בו ויוצא בו ביום שני, (הקלו) [היה לו] שלא יטבול בו כדי לעשות המצוה בשלם, או (כדי שיזדמן) [כשיזדמן] לו אחר שלם לקיים בו המצוה אז יטבול באיזה מהן שירצה, י"ל כי ר' חנינא [שנים] שלמים היו לו ביום ראשון, והאחד הקצה לו לשבעת ימי החג למצותו, והיה מטבל בשני ביום ראשון, וכשהגיע ליום שני לא הספיק לצאת בה עד שאבד המוקצה, וחזר ויצא באותו החסר שטבל בו מאתמול מפני שלא היה לו שלם ולא מצאו ביד חבריו".
      2. מאירי (דף לו: ד"ה אתרוג, מגן אבות ענין כ"א עמ' קמ"ה), הו"ד הגריש"א זצ"ל (הערות במסכת סוכה דף לו:) – "אלא שהדבר נראה לדעתנו כמו שכתבנו בפירושנו ובחבורנו הגדול ר"ל בית הבחירה והוא שר' חנינא הרבה אתרוגים היו לפניו, ומקצה אחד מהם למצוה לברך עליו עם הלולב, ולפעמים היה נוטל בידו מן האחרים פעם בזה ופעם בזה ואוכל ממנו, והיה נוטל הנשאר ממנו בידו ולא היה חושש להחליפו בשלם. ולא נאמר דבר זה לדעתי בנטילה שביציאת חובת המצוה אלא בנטילה שמדרך חסידות כמו שהיה ידוע שהיה לולב ואתרוג בידם כל היום ומכל מקום כשהיה נוטל נטילה של מצוה ובברכה אין ספק ששלם היה נוטל ובו היה מברך, שכל שאפשר בשלם אין דרך בני אדם לצאת בחסר, וכל שכן לשלימים שאין דרכו של שלם בחסר, אלא שלא דבר על נטילת המצוה אלא על אחיזת כל היום, ואלו היה פסול לגמרי ודאי אף בשאר שעות היום היה הוא מחליפו בשלם, אלא מתוך שלא היה קפיד בדבר למדנו שכשר היה בשאר הימים בדיעבד אף לנטילת הברכה ואף על פי שאמרו ונפיק דמשמע דאנטילה של מצוה קאי. מכל מקום מאחר שמנהג חסידים היה ידוע בכך, הרי הוא אצלם כחובה עד ששם יציאת ידי חובה נופל עליו, או שמא מקצה היה אחד לכל יום ולמחרתו היה יוצא בשל אותו היום ובשעת סעודתו אוכל משל אתמול, וכשהיה עומד מן השולחן היה אותו שאכל ממנו מזומן לפניו והיה מעכבו בידו כדרך החסידים, ולא היה חושש להחליפו בשלם על הדרך שכתבנו".
      3. וכן שאר ראשונים ופוסקים – תרה"ד (ח"ב סי' נ"ב), מכתם (דף לו:), השלמה (אוצר מפרשי התלמוד דף מו: הע' קע"א), עי' מגיד משנה (פרק ח' הל' ט'), ערוך לנר (דף לו:, סי' תרמ"ט ס"ק ל"ט), תורת חסד (או"ח סי' ל"ו אות ב'), מקרא קודש (סוכה ח"ב סי' כ"ו), פסקי תשובות (סי' תרמ"ט אות ד'), עי' אבני ישפה (ח"ג סי' ס"ו)
7. פסולים.
   1. **גזול**.
      1. לכם – גמרא (דף כט:, "גזול ... דכתיב לכם - משלכם").
      2. מצוה הבאה בעבירה – גמרא (דף ל., "גזול פסול משום דהוה ליה מצוה הבאה בעבירה").
   2. **יבש**.
      1. הדר – גמרא (דף כט:, "יבש - הדר בעינן, וליכא"), ריטב"א (דף כט: ד"ה לולב, ד"ה והיבש, "והיבש. פי' פסולו לפי שאינו הדר כדאיתא בהדיא בגמרא בכמה דוכתי. ומה שאמרו בירושלמי משום לא המתים יהללו יה לשון צחות הוא"), ר"ן (דף יג: ד"ה לולב, "ויבש לאו הדר הוא"), לבוש (סעי' ד', "פסול שאינו הדר"), גר"ז (סעי' ט"ז, "פסול שאין זה נקרא הדור"), ערה"ש (סעי' י"ד', "לולב שיבשו רוב עליו פסול דאינו הדר").
      2. מראי מקומות – ירושלמי, רש"י, בעל המאור, ח"א (כלל קמ"ט סעי' ה' אות ו', "יבש אסמכוהו אקרא דכתיב [תהילים קט"ו י"ז] לא המתים יהללו יה. וכיון שהוא יבש, הרי זה כמת. ויש אומרים דפסול משום הדר". סעי' ט"ו, "יבשו רוב עליו, פסול. יש אומרים משום שאינו הדר. ויש אומרים משום דנקרא מת. והריטב"א כתב דאף לפי זה, הפסול הוא משום הדר").
   3. **אשירה**.
      1. כפת תמרים – גמרא (דף לא:, "דכתותי מיכתת שיעוריה").
      2. מראי מקומות – רמב"ם (פירוש המשניות).
   4. **עיר הנדחת**.
      1. כפת תמרים – גמרא (דף לא:, "דכתותי מיכתת שיעוריה").
      2. מראי מקומות – רמב"ם (פירוש המשניות).
   5. **נקטם ראשו**.
      1. הדר – ירושלמי (הו"ד במג"א ס"ק ז'), רש"י (דף כט: ד"ה נקטם, "נקטם ראשו. פסול, דלא הוי הדר"), ריטב"א (דף כט: ד"ה לולב, דף לא: ד"ה תיובתא, "וכל שאינו הדר פסול ... ומטעם זה פסלו לולב היבש ונקטם ראשו"), קרית ספר (פרק ח'), מג"א (ס"ק ו', "ואיתא בירושלמי נקטם אין זה הדר ואם כן פסול כל ז'"), ח"א (כלל קמ"ט סעי' י"ב, "פסול, דאינו הדר"), גר"ז (סעי' י"ז, "נקטם ראשו פסול לפי שאין זה הדור"), מ"ב (ס"ק כ"ז, "דאין זה הדר"), ערה"ש (סעי' ט"ז, "נקטם ראשו פסול דלא הוי הדר").
      2. לפי ר' יהודה, כפת תמרים – ריטב"א (דף לא: ד"ה תיובתא, "דר"י לא בעי הדר אפילו באתרוג וכל שכן בשאר מינין, וקשה לי אם כן כוליה פרקין דלא כר"י דהא נקטם ראשו ועלתה חזזית וניקב ונקלף כולהו מדין הדר הם פסולין ... וי"ל דלרבי יהודה כל שחסרו וכל שאינו כברייתם מודה הוא דפסול דלא חשוב שמו עליו").
   6. **נפרצו עליו**.
      1. הדר – קרית ספר (פרק ח', "שנפרצו עליו פסול כל הני משום דלא הוי הדר").
      2. כפת תמרים – ריטב"א (דף כט: ד"ה עוד יש עכוב, סוף ד"ה נפרצו, "לולב ... שנפרצו עליו ... אין עליהם שם לולב").
         1. עי' הריטב"א (דף כט: ד"ה לולב), "וכל שאינו הדר פסול ... ומטעם זה פסלו לולב היבש ונקטם ראשו ונסדק ונפרצו עליו". אמנם עי' מגיה (שם הע' י"ג) "תיבות "ונפרצו עליו" טעונים מחיקה".
      3. לפי פשטות של רש"י [אינו מחובר].
         1. כפת תמרים – ריטב"א (דף כט: ד"ה עוד יש עכוב, סוף ד"ה נפרצו, "לולב שהוא אופתא או שנשרו רוב עליו ... אין עליהם שם לולב").
         2. הדר – רש"י (דף כט: ד"ה ד"ה נפרצו, "נפרצו עליו ... לאו הדר הוא").
   7. **נפרדו כחרות**.
      1. הדר – רש"י, עי' שעה"צ (תרמ"ה ס"ק י"א).
      2. כפת תמרים – ריטב"א (דף כט: ד"ה עוד יש עכוב, "לולב ... שהוא חרות שאלו אין עליהם שם לולב"), רמב"ן, ר"ן.
   8. **ציני הר ברזל**.
      1. הדר – לבוש (סעי' ד', "פסול שאינו הדר"), גר"ז (סעי' ט"ו, "אם אין ראשו של זה מגיע לעיקרו של זה פסול שאין זה הדור"), מ"ב (ס"ק כ', "הטעם בכל זה שאינו הדר"), ערה"ש (סעי' י"ג, "פסול מפני שאין זה הדר").
      2. כפת תמרים – חזו"א.
      3. מראי מקומות – ח"א (כלל קמ"ט סעי' י"א, "ואם היו העלים קצרים עד שאין ראשו של זה מגיע לעיקרו של זה, פסול. ונראה לי דזה תלוי גם כן במחלוקת אם הוי פסול הגוף או משום הדר. ולריטב"א הוי פסול הגוף").
   9. **חסר שיעור ד' טפחים**.
      1. כפת תמרים – רמב"ן, ראב"ד, ריטב"א (דף כט: ד"ה עוד יש עכוב, "יש עכוב אחר בארבעת המינין, והוא כל שאין שמו עליו, שהקפיד בו שאין בו כשיעור"), נשמ"א (כלל קנ"א ס"ק ו').
   10. **שאול**.
       1. לכם – גמרא (דף ל.).
   11. **נסדק כהימניק**.
       1. לקיחה תמה – רבינו ירוחם, מג"א (ס"ק ו', "מנסדק ... דפסולין משום לקיחה תמה"), גר"ז (סעי' י"ב, עי' סעי' י', "ואם נסדקה השדרה תחת עלה זה העליון דהיינו ממקום שעליה יוצאים ולמטה אם נתרחקו שני צידי הסדק זה מזה עד שיראו כשנים פסול לפי שחסרונו נראה וניכר שאינו תם ושלם"), בכר"י, פס"ת (אות ד' ד"ה ודע, סוף אות י'), עי' ארחות רבינו (ח"ב עמ' רמ"ג אות ל"ט).
       2. הדר – ריטב"א (דף כט: ד"ה לולב, ד"ה וכל, דף לא: ד"ה אמר, "וכל שאינו הדר פסול ... ומטעם זה פסלו לולב היבש ונקטם ראשו ונסדק"), ר"ן, קרית ספר (פרק ח', "לולב שנקטם ראשו או נסדק כי המניק או היה עקום לפניו או לצדדיו או שנפרצו עליו פסול כל הני משום דלא הוי הדר ונחלקה התיומת נמי פסול דלאו הדר הוא").
   12. **כפוף**.
       1. הדר – ריטב"א (דף כט: ד"ה וכל, "מה שאמרו בגמרא סדוק כפוף היינו בעלה זה ובכל שהוא לפי שאינו הדר"), ר"ן, לבוש (סעי' ט', "זהו שינוי מברייתו ואינו הדר כלל"), גר"ז (סעי' י"ט, "פסול שאין זה הידור"), מ"ב (ס"ק ל"ט, "פסול. שאין זה הדר").
   13. **קווץ** (כווץ).
       1. הדר – גר"ז (סעי' י"ח, "פסול שאין זה הדור"), מ"ב (ס"ק ל"ו, "פסול. שאין זה הדר").
   14. **עקום דומה למגל**.
       1. הדר – לבוש (סעי' ח', "פסול שאין זה הדור"), כפות תמרים, קרית ספר (פרק ח'), גר"ז (סעי' י"ח, "פסול שאין זה הדור"), מ"ב (ס"ק ל"ו, "פסול - שאין זה הדר").
   15. **חד הוצא**.
       1. גמרא (דף לב.) – "ואמר רבא: האי לולבא דסליק בחד הוצא **בעל מום הוא**, ופסול".
       2. לפי רש"י [עלין מצד אחד].
          1. כפת תמרים – ריטב"א (דף לב. ד"ה אמר, דף כט: ד"ה עוד יש עכוב, "ומדקאמר בעל מום הוא נראה שפסולו מגופו ופסול כל שבעה אפילו בזמן הזה ... לא לפרש"י ז"ל"), מ"ב (ס"ק י"ג, "וצד השני ערום בלא עלין פסול - עיין בחי' הריטב"א דבזה ודאי פסול כל שבעה ימים אבל באחת אחת מתחלת ברייתו מסתפק שם").
          2. הדר – לבוש (סעי' ג', "שאין זה הדר"), גר"ז (סעי' י"ג, "ואם מצד אחד הוא מכוסה כולו בעלין וצד השני הוא ערום בלא עלין פסול לפי שאינו מהודר").
          3. ספק כפת תמרים, ספק הדר – ר"ן (דף טו. ד"ה האי, "פרש"י ז"ל שאין בו עלין אלא מצד אחד ... ומדאמרי' בעל מום הוא משמע שפסולו מגופו ופסול כל שבעה אפילו בזמן הזה וי"א שאין פסולו אלא מפני שאינו הדר וביום ראשון בלבד פסול").
       3. לפי הרמב"ם [לא היו כפולות].
          1. ספק כפת תמרים, ספק הדר – ריטב"א (דף לב. ד"ה אמר, "ואחרים פירשו שאין רוב עליו כפולין אלא שעולין אחת אחת ושניהן פסולים, ומדקאמר בעל מום הוא נראה שפסולו מגופו ופסול כל שבעה אפילו בזמן הזה, ויש אומרים שאין פסולו אלא מפני שאינו הדר וביום ראשון בלבד"), ר"ן (דף טו. ד"ה האי, "ואחרים פירשו שאין רוב עליו כפולים אלא עולין אחד אחד ומדאמרי' בעל מום הוא משמע שפסולו מגופו ופסול כל שבעה אפילו בזמן הזה וי"א שאין פסולו אלא מפני שאינו הדר וביום ראשון בלבד פסול").
          2. הדר – לבוש (סעי' ג', "ואם אינו כפול מתחלת ברייתו פוסלין אותו ג"כ שאין זה דרך מינו").
       4. לפי ר' שר משולם [חד הוצא מכל צד].
          1. הדר – לבוש (סעי' ד', "פסול שאין זה הדר"), גר"ז (סעי' י"ד, "אם אין לו עלין הרבה זה על גבי זה אלא מכל צד יוצא עלה אחד למטה סמוך לעיקרו ועולה עד ראשו פסול שגם זה אינו הדור"), מ"ב (ס"ק כ', "הטעם בכל זה שאינו הדר"), ערה"ש (סעי' י"ג, "פסול מפני שאין זה הדר").
       5. מראי מקומות – ח"א (כלל קמ"ט סעי' י"א, "לולב דסליק בחד הוצא, בעל מום הוא ופסול. יש מפרשים שעליו אינן כפולין מתחלת ברייתן (רמב"ם). ויש מפרשים שעלה העליונה לא היה כפול (ד"מ בשם כלבו). ויש מפרשים שכל עליו מצד אחד, וצד אחד נשאר בלא עלין (רש"י). ויש מפרשים שדרך עלי הלולב שיוצאין זה אחר זה, וזה יש לו עלה אחד מעיקרו עד ראשו (רא"ש). וקיימא לן לחומרא ככל הפירושים. ומיהו יש אומרים דכל זה הוי פסול מגופו. ויש אומרים דהפסול משום הדר (ר"ן). ויש אומרים דבאין עליו כפולים, אפשר יש לומר דהפסול משום הדר. אבל לפירוש רש"י ורא"ש, הוי פסול מגופו לכולי עלמא (ריטב"א)").
   16. **נחלקו**.
       1. לקיחה תמה – רבינו ירוחם (הו"ד במג"א), מג"א (ס"ק ו', "ונחלקה היותמת דפסולין משום לקיחה תמה"), בכור"י (ס"ק י"ח, סי' תרמ"ט ס"ק ל"א), מ"ב (ס"ק י"ז, "היינו ביום הראשון אבל בשאר הימים כשר"), חיים וברכה (אות קפ"ג), (ס"ס), כה"ח (ס"ק כ"ו).
       2. הדר – עי' תוס' (דף כט: ד"ה נקטם), הו"ד ברע"א (סוכה דף כט:, "ובאמת תמוה לי מה דנקטי בפשיטות דנחלקה מדין חסר וכשר ביום טוב ב' כמ"ש המג"א (סי' תרמ"ה סק"ו) והא מדברי תוס' רפ"ג ד"ה נקטם משמע להדיא דניטלה התיומת פסול מטעם הדר, דגרע מנקטם, ובתירוצם האמצעי כתבו דס"ד דהוא הדר טפי מנקטם, משמע דאשמעינן דלא מקרי הדר ופסול ביום טוב ב', והרי אמרי' דנחלקה התיומת נעשה כמי שניטלה, משמע דחד דינא אית להו וחמיר ממש כמו נקטם, א"כ משמע דגם נחלקה מטעם הדר הוא, וצע"ג"), קרית ספר (פרק ח'), ח"א (סי' קמ"ט סעי' י', "נחלקה התיומת והוי כאילו ניטל אותו עלה ואינו הדר"), חזו"א (סי' קמ"ה ס"ק ד').
       3. רוב עלין.
          1. הדר – גר"ז (סעי' ט', "שכל עלה מהן נחלק ברוב ארכו לשנים הרי לולב זה פסול לפי שאינו מהודר").
          2. לקיחה תמה
       4. עלה האמצעי.
          1. לקיחה תמה – גר"ז (סעי' י', "ופסולים אלו שבעלה העליון אינו משום הידור הלולב אלא משום שנאמר ולקחתם ודרשו חכמים לקיחה תמה ושלימה וזה העלה שהוא עיקר הלולב שהאדם רואה אותו בתחלת השקפתו ודרכו להיות כפול בכל הלולבין ואם הוא חלוק לשנים הרי ניכר ונראה שאינו תם ושלם במקום הסדק").
          2. מראי מקומות – ערה"ש (סעי' י"ב, "בנחלקה אפשר לומר דאינו הדר ואינו לקיחה תמה כיון דהחלוקה ניכרת").
   17. **ניטלו**.
       1. לקיחה תמה – רבינו ירוחם, מג"א. ?
       2. הדר – תוס'.
   18. **אופתא**.
       1. כפת תמרים – רמב"ן, ריטב"א (דף כט: ד"ה עוד יש עכוב, "לולב שהוא אופתא ... אין עליהם שם לולב").
   19. **חרותא**.
       1. כפת תמרים, עי' לעיל אות ז'.
   20. **כופרא**.
       1. כפת תמרים.
8. גדרים.
   1. **גזול**.
      1. לפני או בשעת קנין – תוס.
      2. אפילו אחר קנין – רש"י.
   2. **יבש.**
      1. עי' לקמן סעיף ה'.
   3. **אשירה**.
      1. ע"ז של ישראל – תוס' ( ).
      2. ע"ז של נכרי קודם ביטול – ר"ת (תוס' דף לב. ד"ה באשרה).
      3. ע"ז של ישראל שנטעו לזה – תוס' ( ).
   4. **עיר הנדחת**.
   5. **נקטם**.
      1. עי' לקמן סעיף ו'.
   6. **נפרצו**.
      1. אינו מחובר – רש"י (דף כט:, אמנם עי' הר"ן).
      2. ניתקים מן השדרה ותלויין בה – רי"ף (דף טו., "נפרצו עליו דעבדי כחופיא פירוש נפרצו עליו כגון שנתרו מן השדרה והן תלויין בה וזהו דעביד כי חופיא שההוצין כשנחתכין מן השדרה נקראין חופיא כדגרסי' בהגוזל קמא הוצין ועבדינהו חופיא והוא כעין שבירה"), גר"ז (סעי' ו', "אבל אם הן תלוין ואינן עולין עם השדרה אלא א"כ אוגדין אותן עמו הרי לולב זה פסול מן התורה אפילו אם לא נעקרו העלים לגמרי מהשדרה אלא הן מחוברים עמו מעט ואפילו אגד אותן עם השדרה אין זה הדור").
      3. שתלויות למטה – רמב"ן (בהשגות, בדין נפרצו, "מה שכתב הרב ... אע"פ שתלויות למטה כשר מפני שאפשר לאגדן ולהעמידן כדרכן, אינו נראה ולא נכון, שכל המצות כולן אין יוצאין בהן אלא כדרך גדלתן (מ"ה ב'), וזה כיון שמעצמו אין עליו עומדים כדרך גדולן פסול, מכבדת היא זו ואין תורת לולב עליו, שכל לולב הפסול בחתוכו אין אגד מכשירו, שאם כן אף נפרצו עליו ונחלקה התיומת יהא כשר שלאחר אגדו אין פירצה וחלוקה נכרת בו כלל, אלא כל שאין עליו יכולין לעמוד כדרך גדול כנטלו העלין דמי"), עי' רמב"ם (פרק ח' הל' ג', "נפרצו עליו והוא שידלדלו משדרו של לולב כעלי החריות פסול"), מ"מ (פרק ח' הל' ג', "דע לך שדינו של רבינו אמת דכל שנדלדלו משדרו של לולב פסול ואפילו לא נדלדלו מעיקר חבוריהן כיון שתלויות למטה פסול וכן הכריע הרמב"ן ז"ל"), רמ"א (סעי' ב', "דהיינו שאינן עולים עם השדרה אלא תלויין למטה").
         1. אמנם הרמב"ן נראה שהוא שנחתכו עליו במקום חיבורן בשדרה.
      4. במקום כפולים חלק אותם – תוס' (דף כט: ד"ה נפרצו), רא"ש (סי' ג', "והיינו שחילק כל עלה לשנים במקום שהוא כפול מגבו").
      5. שנחלקו במקום רחבן לארכן – ראב"ד (פרק ח' הל' ג', "אני אומר שנסדקו לארכן גופי העלין אע"פ שלא נתקו מן השדרה וזהו דעביד כחופיא (לב), פירוש חיפויי הכלים שנעשין מאותן הרצועות של ההוצין"), ריטב"א (דף כט: ד"ה נפרצו, "והראב"ד פי' דנפרצו עליו היינו שנחתכו העלין ונסדקו לאורכן שדרך שחולקין אותם לג' וד' כשעושין מהן קופות, וזהו שאמרו בגמרא דעבדינהו כי חופיא").
         1. רוב עלין – תוס', ריטב"א (דף כט: ד"ה נפרצו, "דכיון דתלי פסולא בעלין שאינו פסול עד שנפרצו רובן").
         2. אפילו מקצתם – עי' מגיה לריטב"א הע' קמ"ט, ההשלמה (עי' ב"י, ב"ח).
            1. רוב כל עלה ועלה – ריטב"א (דף כט: ד"ה נפרצו, "דכיון דתלי פסולא בעלין שאינו פסול עד שנפרצו רובן ורוב כל עלה ועלה"), ר"ן, רא"ש (עי' ב"ח).
   7. **נפרדו**.
      1. השדרה מתקשה – רש"י.
      2. עי' הרמב"ם.
   8. **ציני הר ברזל**.
      1. אין ראשו של זה מגיע לצד עיקרו של זה – גמרא (דף לב., "ציני הר הברזל כשרה. אמר אביי: לא שנו אלא שראשו של זה מגיע לצד עיקרו של זה, אבל אין ראשו של זה מגיע לצד עיקרו של זה פסול"), מחבר (סעי' ד').
   9. **שיעור ד' טפחים**.
      1. עם העלין – שמואל (דף לב:, "אמר רב יהודה אמר שמואל: שיעור הדס וערבה שלשה, ולולב ארבעה, כדי שיהא לולב יוצא מן ההדס טפח").
      2. רק השדרה – ר' יוחנן (דף לב:, "ורבי פרנך אמר רבי יוחנן: שדרו של לולב צריך שיצא מן ההדס טפח").
   10. **שאול**.
   11. **הימניק**.
       1. עי' לקמן סעיף ז'.
   12. **כפוף**.
       1. עי' לקמן סעיף ט'.
   13. **קווץ** (כווץ).
       1. עוקצין שיוצאין בשדרה – רש"י.
       2. צמיתה, כעין קמטין – ערוך, בתוס', ברא"ש.
   14. **עקום**.
       1. אם יש מחלוקת ראשונים עי' כפות תמרים.
   15. **חד הוצא**.
       1. שכל עליו מצד אחד – רש"י (דף לב. ד"ה דסליק, "דסליק בחד הוצא. שכל עליו מצד אחד"), רמב"ן (השגות, "לוליבא דסליק בחד הוצא העלין שלו הם עולין מצדו אחד בלבד"), מחזור ויטרי (סי' שס"ה), שבולי הלקט (סי' שנ"א).
       2. לא היו כפולות מתחלת ברייתו – רמב"ם (פרק ח' הל' ד', "היו עליו אחת אחת מתחלת ברייתו ולא היה להם תיומת פסול").
       3. חד הוצא מכל צד – ר' שר שלום.
   16. **נחלקה**.
       1. עי' לקמן סעיף ג'.
   17. **ניטלה**.
       1. שני עלין האמצעיים – תוס'.
       2. רוב עלין [ורוב כל עלה ועלה] – ראב"ד.

**הלכות**

סימן תרמ"ה

1. הקדמה.
2. סעיף א'.
3. סעיף ב'.
4. סעי' ג' - נחלקה, חד הוצא.
5. סעיף ה' - יבש.
6. סעיף ו' - נקטם.
7. סעיף ז' - נסדק כהימנק.
8. סעיף ח'.
9. סעיף ט' - כפוף.
10. הקדמה.
    1. **מתן שכרן של לולב** – רוקח (הל' לולב עמ' קי"ט, **לולב שקול ככל התורה כולה**), אמרי נועם (לר"י דילישקאש פר' אמור), מהרי"ל (הל' לולב אות ב', **כל המקיים מצות לולב כאילו קיים כל התורה**), פענח רזא (פר' אמור), א"ר (ס"ק א', א"ז ס"ק א', "לולב בגימטריא ל"ו ל"ב, כלומר ל"ו צדיקים בכל דור, ונגד ל"ו מסכתות, ול"ב היינו תורה המתחלת בב' ומסיים בלמ"ד. ולולב בגימטריא חיים, היינו התורה [מהר"י וייל סי' קצא]. ובמהרי"ל [הל' לולב אות י] רמז למי שקונה אתרוג עם לולב לפי כן זוכה לחיי העולם הזה והעולם הבא ע"כ, ובנים צדיקים שיש להם לב בתורה"), בכורי יעקב (ריש הל' לולב), באר היטב (סי' תרמ"ה ס"ק ט', **ששקול נגד תרי"ג מצות**), מוריה (מנחם אב תשל"ז עמ' מ"ה אות ג').
    2. **כמה זמן צריך כדי לקנות לולב**.
       1. דיין להתעסק בהם בערב החג.
          1. בית יוסף (או"ח ריש סי' תכ"ט) – "ובסוכות אף על גב דאיכא מצות סוכה ולולב אין צריך ללמוד בהם כל כך דינים ... ולולבים ואתרוגים רובם כשרים ועוד שאין טרחת סוכה ולולב מרובה **ודיין להתעסק בהם בערב החג** ומשום הכי לא בעי לשאול ולדרוש בהלכותיו כל כך זמן קודם".
       2. טרוד כל הזמן בין יו"כ לסוכות.
          1. טור (או"ח סי' תקפ"א בשם המדרש) – "ולקחתם לכם ביום הראשון וכי ראשון הוא והלא ט"ו הוא אלא ראשון לחשבון עונות ... במוצאי י"ה עוסקים במצות סוכה ולולב **ואין עושין עונות** לכך קורא י"ט ראשון ראשון לחשבון עונות".
       3. י"ל הר' ישראל טרטנר שליט"א, שערב סוכות מתחיל בזמן שמסיים יום כיפור.
       4. **מצד ביטול תורה**.
          1. חזו"א (חוט שני שבת ח"א עמ' נ"ו ד"ה מבואר) – "שאינו מחפש ד' מינים מהודרים לסוכות אלא כשרים משום ביטול תורה".
          2. אז נדברו (חי"ג סוף סי' מ"א ד"ה אגב) – "מן המציאות אנו רואים שמי שאין לו האפשרות לקנות ד' מינים מהודרים מוכנים למכור רק הוא מסתובב בשוק ומבלה ע"ז הרבה שעות, וע"י הבדיקות והחיפוש לפעמים טוען המוכר ששוברים לו הלולבים ומי שתורתו אומנתו ובא לשאול אם מותר לו לבטל כ"כ הרבה זמן כי במקום זה הי' לומד תורה הייתי משיב לו שיותר טוב שיברך על ד' מינים המהודרים של חבירו, ובפרט אם יכול נמי לעשות הנענועים וכ"ש כשחל יום ראשון בשבת שאין מקום להחמיר בזה. וכ"ש אם יכול לקנות ד' מינים פשוטים (זולים) ויברך על של חבירו במקום ביטול תורה דשפיר דמי ומקבל שכר ע"ז"
       5. מ"ב (סי' תקכ"ט ס"ק י"א, שעה"צ ס"ק י"ג) – "ואיתא בע"ג דף ה' שתקנו להרבות בסעודה ביו"ט הראשון של פסח ובעצרת ובר"ה וביו"ט האחרון של חג. [אבל יום טוב א' של סוכות לא, לפי שהעם טרודים במצות סוכה וד' מינים ואין פנאי להכין הרבה]".
          1. צ"ב, כיון הנשים עוסק בהאוכל, והגברים בהבניות סוכה ובהקנין של הד' מינים.
       6. מראי מקומות – עומק הפשט (גליון קע"ח עמ' ב').
    3. **מקום של תיומית**: האם צריך כל אחד זוג [אחד כנגד השני] או להסתכל רק על למעלה של השדרה, מחלוקת בתוך הב"ד. ושיטה שלישית (ר' שלמה קלצברג), אם חד מהם הולך ישר אם השדרה וחד מהם הולך להצד, הוי רק חד תיומות, הגם שמסיים בב' תיומות.
11. סעיף א'.
    1. **זה קלי ואנוהו, הדור בנוי וגם הדור בדין** – מועדים וזמנים (ח"ב סי' קי"ט, תשובות והנהגות ח"ד עמ' תמ"ז אות פ"ג), דברות משה (גיטין סי' כ"ז הע' קכ"ז, הו"ד באג"מ או"ח ח"ה סי' מ' ענף ג' ד"ה ובדברות). י"ל המנהג גבי כפוף ראשו בסעיף ט'.
12. סעיף ב'.
    1. **אם תלויות למטה ג"כ פסול אפילו אגדן**.
       1. פסול – גר"ז (סעי' ו', "אבל אם הן תלוין ואינן עולין עם השדרה אלא א"כ אוגדין אותן עמו הרי לולב זה פסול מן התורה אפילו אם לא נעקרו העלים לגמרי מהשדרה אלא הן מחוברים עמו מעט ואפילו אגד אותן עם השדרה אין זה הדור"), פמ"ג (א"א ס"ק א'), מ"ב (ס"ק ו', "שפסולין כשהן תלויות למטה שם ג"כ פסול אפילו אגדן"), כה"ח (ס"ק י"ב), נימוקי הגרי"ב.
       2. כשר – לבושי שרד (ס"ק ב').
    2. **מגן אברהם ס"ק ג' הולך על סעיף ב' או סעיף ג'**.
       1. סעיף ב' – באר היטב (ס"ק ד'), מ"ב (ס"ק ח', שעה"צ ס"ק י"ד).
       2. סעיף ג' – מחה"ש, יד אפרים, פמ"ג, לבושי שרד, לקוטי חבר בן חיים, כה"ח, מהר"ם בענט.
13. סעיף ג' - נחלקה, חד הוצא.
    1. **מקום**.
       1. שני עלין עליונים, נחלקו זה מזה, ונסדקה השדרה – רש"י.
       2. רוב עלין [ורוב כל עלה ועלה] – ר"ן, ראב"ד, רמב"ם.
       3. בה"ג.
       4. גאונים.
       5. נחלקו התיום, אפילו מיעוט.
          1. מצוה מן המובחר – רמ"א (סעי' ג', "לכתחלה, מצוה מן המובחר, נוהגין ליטול לולב שלא נחלק העלה העליון כלל כי יש מחמירין אפילו בנחלק קצת"), גר"ז (סעי' י"א, "לכתחלה מצוה מן המובחר לחזר אחר לולב שלא נחלק עלה העליון שלו כלל אלא הוא כפול מראשו עד מקום שעלין יוצאין משם לפי שיש פוסלין אפילו אם לא נחלק אלא מקצת עלה זה העליון ואע"פ שאין הלכה כדבריהם מכל מקום טוב לחוש לדבריהם אם אפשר"), עי' מ"ב (ס"ק י"ט, "ועיין בט"ז דלדעתו אין להחמיר בזה רק אם נחלק כשיעור טפח ובח"א כתב דלדעה זו יש להחמיר אפילו במשהו").
          2. אין לדקדק כלל – גר"א (על סעי' ג', "ועל מקצתו אין להחמיר כלל כמ"ש הר"ן שאין זה במשמע שפי' סדוק כהימנק על רחבו דאין דרכו ליעבד כהמניק לרחבו וכמ"ש המ"מ כנ"ל"), ערה"ש (סעי' י"א, "אך בסידוק פחות ממחצה אין דקדוק כלל").
       6. נחלקו התיום, רק רוב.
          1. פסול – ר"ן (דף יד:, "ופסול זה ג"כ שנפרצו עלין לפי' הראב"ד ז"ל כיון דתלי בעלין משמע שאינו פסול עד שנפרצו רובן ורוב כל עלה ועלה והכי איתא בתוספתא בהדיא או שנפרצו רוב עלין וכן בדין ולא גרע מנשרו מקצת עליו שהוא כשר דומיא דערבה דתנן [דף לג ב] נשרו מקצת עליה כשרה"), גר"א (על סעי' ג', "לדינא יש להחמיר כפי' הרשב"א דברובו דבכל פסול רובו ככולו והוא פשוט לדעת הרשב"א ור"ן ומ"מ"), מ"ב (ס"ק ט"ז, ס"ק י"ט, "עיין בביאור הגר"א שהסכים דלדינא יש להחמיר ברובו דבכל פסול רובו ככולו ועל מקצתו אין להחמיר כלל").
          2. יכול לברך – ערה"ש (סעי' י"א, "ברור לדינא דוודאי כיון דנפיק מפומיה דרבינו הרמ"א אין ליטול לולב שנסדקה התיומת ברובה כשיש למצא אחר אבל אם ליכא לולב אחר כמו בכפר וכיוצא בזה מברכין עליו אפילו ביום ראשון בלי שום חשש וגמגום דכן הוא עיקר לדינא ובפרט אצלינו הלולבים הבאים מאיטליא רובם סדוקים"), חזו"א (דינים והנהגות פרק כ' אות י"ז, או"ח סי' קמ"ה ס"ק א', וע"ע סוסק"ז, "לולב שנחלק רוב התיומת בשעת הדחק ודאי יש לברך עליו [ואף לדעת הגר"א]").
       7. עד השדרה – תרה"ד (סי' צ"ז), רמ"א (סי' תרמ"ה סעי' ג', **מעיקר הדין**).
       8. טפח – ט"ז (סי' תרמ"ה).
    2. **מ"ב ס"ק י"ז, אם חסר שייך בשאר ימים מצד זה קלי ואנוהו**.
       1. שייך – ערוך לנר (דף לו: ובכורי יעקב סי' תרמ"ט ס"ק ל"ט), מאירי (דף לו: [הו"ד בס' הערות למסכת סוכה לו:], ומגן אבות עמ' קמ"ה), תמים ודעים (סי' רל"ג), תרה"ד (ח"ב סי' נ"ב), מכתם (דף לו:), השלמה [עי' אוצר מפרשי התלמוד מו: הע' 171], עי' מגיד משנה (פרק ח' הל' ט'), תורת חסד (או"ח סי' ל"ו אות ב'), כה"ח (תרמ"ט ס"ק ע"ו, לפי הסוד), פסקי תשובות (סי' תרמ"ט אות ד').
          1. אפשר לחלק בין זה קלי בנוי, וזה קלי בדין.
       2. צ"ב – טור (סי' תרמ"ט), רמ"א (שם סעיף ה'), מקרא קודש (ח"ב סוכה סי' כ"ו), עי' אבני ישפה (ח"ג סי' ס"ו).
    3. **מ"ב ס"ק י"ז וי"ח, אם כשר שלו יותר טוב מהדור חבירו, ביום ראשון** – בכורי יעקב (ריש הלכות לולב), מטה אפרים (ריש הל' לולב), ח"א (כלל קמ"ט דין ז'), א"ר (סי' תרמ"ט ס"ק י"ח, "ועיין בתשובות מבי"ט [ח"ג] סי' מ"ט שמזהיר לקנות כל אחד לעצמו כי אולי בעל האתרוג אין נותן אותו במתנה גמורה בכל לבו. ומשמע שם שאם יש לו אתרוג כשר מוטב לברך בשלו אף של חבירו מהודר טפי"), מבי"ט (ח"ג סי' מ"ט).
    4. **למה הריטב"א [ור"ן] מחמיר שלא נחלק העלה העליון כלל**.
       1. דע"י הנענועים רגיל להיות בסופו סדוק – נראה לשון הריטב"א (דף לא: ד"ה אמר, "ולפי זה ראוי לחוש כשהסדק לארכו שהוא מתרבה בכל שעה כשמנענעו לפסול אפילו במיעוטו, וכן חוששין בעלי הנפש"), נראה לשון הרמ"א, גר"א, בכורי יעקב (סוף ס"ק י"א), ח"א (כלל קמ"ט סעי' י', "יש מחמירין יותר דאפילו לא נחלק רק מעט בסדק כל שהוא אחד מן העלין העליונים, נמי פסול, דע"י הנענועים סופה ליסדק כולה, וכל העומד ליסדק כסדוק דמי. וראוי להחמיר אם אפשר"), מ"ב (ס"ק י"ט, "וטעמם דע"י הנענועים רגיל להיות בסופו סדוק כולו"), כה"ח (ס"ק כ"ח).
       2. כחוטם של אתרוג – הלכות חג בחג (הל' לולב הערה ט"ו, משמרת המועד דף לא:), שיעורי סוכה (סוף עמ' קמ"ט), מגיה לריטב"א (הע' שנ"ט), נראה דעת הט"ז (עי' נשמת אברהם), עי' קובץ בית אהרן וישראל (חוברת פ"ה עמ' נ"ז ד"ה מכל), עי' מועדים וזמנים (ח"ו סי' ס"ב ד"ה ואמרתי).
       3. נחלק, משום חסור מטעם ס"ס - חיים וברכה (אות קפ"ג).
    5. **נחלקו ראשו, אם יש ב' תיומת**.
       1. פסול – ב"ח (אות ח' ד"ה ולענין, "אם כלה בשני עלין ונחלקו שניהן בתיומתן ברובן או אפילו עלה אחד נחלקה בתיומתו ברובו נמי פסול"), א"ר (ס"ק ד', "ואם כלה בשני העלין ונחלק אחד מהם ברובה פסול (ב"ח)"), שע"ת (ס"ק ב'), דע"ת (סעי' ג' ד"ה ועי' בב"ח), מ"ב (ס"ק ט"ו, "ואם כלה השדרה בשני עלין יש על שניהם שם תיומת ואם נחלקה אחת מהם פסול").
          1. אפילו משהו [למחמירן] – עי' א"ר (ס"ק ד', "והוא הדין ליש מחמירים בנחלק קצתו, מיהו כתב הט"ז דהך קצתו רצה לומר כמו טפח או כזית ולא פחות"), שע"ת (ס"ק ב'), דע"ת (סעי' ג' ד"ה ועי' בב"ח), שעה"צ (ס"ק ט"ז, "וע"ש בב"ח שכתב דאפילו ברובה פסול וכתב הא"ר דלדעת המחמירין במקצת כשנחלקה התיומת ה"ה בזה כשנחלקה אפילו אחת במקצת").
       2. כשר – חזו"א (סי' קמ"ה ס"ק ד', ס"ק ה', "ויש מקום להקל בכלתה השדרה בב' עלין ונחלקה א' מהן וה"ה נקטמה אחת מהן").
    6. **ב' תיומתין**.
       1. יש לחוש לגאונים – ב"ח (אות ח' ד"ה ולענין, "שראוי לאסור בנחלקו ב' עלין העליונים מדיבוקן וחיבורן כפירוש הגאונים ובלולבים שלנו נמי שמתחלת ברייתן אינן מחוברן ..."), חיים וברכה (אות ס"ו כלל ח', "הדר המובחר בלולב ... יהדר אחר לולב שכלה באמצע למעל;ה בחד תיומת והוא מצוה מן המובחר כי **יש לחוש** לפירוש ב"י אליבא דגאונים שלא ליקח לולב שהשדרה כלה בב' עלין שוין שקורין ב' תיומתין ...").
       2. מותר לכתחילה – הגרשז"א זצ"ל (הליכות שלמה סוכה פרק י' סעי' א', "לולב שיש בו שתי תיומות חלוקות זו מזו, המנהג להכשירו לכתחלה". עי' שלמי מועד הע' פ"ז, "דרבינו לעצמו החמיר ולעולם לא לקח לולב עם ב' תיומות מפני חשש זה").
       3. המנהג לא לחוש, של"מ במ"ב.
14. העלה העליון אינו כפול מתחילת ברייתו.
    1. **הלכה**.
       1. פסול – עי' אורחות חיים (סי' י"א, "בריית העלין שבלולב כך היא גדלים שנים שנים ודבוקים מגבן וגב שני העלין הדבוקין היא הנקראת תיומת, נחלקה התיומת פסול, היו עליו א' א' מתחלת ברייתו ולא היה להן תיומת פסול, ופר"ש ז"ל התיומת שני העלין העליונים האמצעיים ששם השדרה כלה ואם נחלקו זה מזה פסול אבל בחלוקת שאר העלין אינו נפסל, ולדעת הרי"פ והראב"ד ז"ל נפסלו ברוב ואם אין לו שני עלין בראשו רק שעלה בעלה אחת מתחלת ברייתו פסול לדעת הר"ש ז"ל"), עי' כל בו (סי' ע"ב, "בריית העלין שבלולב כך היא כשהן גדלין גדלין שנים שנים ודבוקים מגבן וגב שני העלין הדבוקין הוא הנקרא תיומת, נחלקה התיומת פסול, היו עליו אחת אחת מתחילת ברייתו ולא היה להן תיומת פסול, והתיומת פרש"י ז"ל שני העלין העליונים האמצעיים ששם השדרה כלה ואם נחלקו זה מזה פסול אבל בחלוקת שאר העלין אינו נפסל, ולדעת הרי"ף ז"ל נפסל ברוב ואם אין לו שני עלין רק שעלה בעלה אחד מתחלת ברייתו פסול לדעת הר"ש ז"ל"), רמ"א (סעי' ג', "ואם אותו העלה אינו כפול מתחלת ברייתו, פסול (כל בו)").
          1. שהולך כשיטת הרמב"ם, "היו עליו אחת אחת מתחלת ברייתו ולא היה להם תיומת פסול". והולך לשיטת הראשונים שכל הפסולים שייך רק בתיומת. וממילא, כתוב הר"ש [הו"ד בראשונים לעיל] שגם אם אינו כפול רק התיומת בתחילת ברייתו, הוי פסול.
       2. מפקפק – ערה"ש (סעי' י"ב, "ורבינו הרמ"א שכתב דאם אותו העלה העליונה האמצעי אינו כפול מתחלת ברייתו פסול זהו הכל לשיטתו דהיא היא התיומת והיא העיקרית אבל לכל רבותינו אינו כן ואף גם לפי מה שתפס דבנחלקה פסול מ"מ איני יודע מניין לו דגם בזה פסול דבשלמא בנחלקה אפשר לומר דאינו הדר ואינו לקיחה תמה כיון דהחלוקה ניכרת אבל באין לה אלא עלה אחת שאינה כפולה מנלן דפסול וצ"ע").
          1. לתרץ הערה"ש, י"ל המקור הוא הראשונים לעיל.
    2. **שאר ימים**.
       1. מיקל, מטעם ספק דרבנן [שיש כמה פשטים בהגדר של חד הוצא] – שע"ת (ס"ק ג', "וכ' מח"ב בשם זרע אמת שנה א' היה הרבה לולבים שהתיומת שלהם מתחלת ברייתו לא היה אלא עלה א' ונימנינו עליהם ופסלנום ונראה להכשיר בשאר הימים ואין לפסול אלא בב' ימים הראשונים ובשעת הדחק יש להכשיר אף ביום הראשון ע"ש"), ערוך לנר (ס"ק ח', ס"ק י"ב, "מיום ראשון ואילך כשר"), כשרות ארבעת המינים (ריש עמ' קמ"א).
       2. מצד חסר (ולא חד הוצא) – הגרשז"א זצ"ל (שלמי מועד עמ' קכ"ו, "אין לומר שזה כאילו ליכא שני עלים בתיומת והוי בעל מום, שהלא רוב העלה קיים בעלה הקצר. אולם יש קצת סברא לפסול תיומת כזו, מטעם חסר, דבכה"ג חסר בשלימות העלה, כפי שצריך להיות ששני עלי התיומת שוין והו"ל כחסר התיומת, והשיעור שיש לחשוש לזה, הוא כל שניכר היטב לעין שלא נסתיימו שני העלים בשוה, באופן שאין צריך התבוננות לראותו, ודלא כאלה היום שמתבוננים הרבה בדבר. **ונפקא מינה** בין השני טעמים, דאם פסול מדין יוצא בחד הוצא והוי בעל מום, פסול כל שבעה. ואם רק מטעם חסר, פסול ביו"ט ראשון בלבד וכשר כל שבעה").
       3. עי' הטעמים לעיל.
    3. **באורך או ברוחב**.
       1. חסר כל העלין, ממילא אין אורך או רוחב – פשטות הרמ"א (לשונו לעיל), עי' קהלות יעקב (ארחות רבנו ח"ב עמ' רל"ה אות י', אות י"א, לשונו לקמן).
       2. באורך – גר"ז (סעי' ט', סעי' י', "וכן אם מתחלת ברייתו לא היו רוב עליו כפולים לשנים ברוב **ארכן** הרי זה פסול"), קנה בושם (קובץ אור ישראל חוברת נ"ו עמ' ל"ג אות נ"ח, לשונו לקמן), הגריש"א זצ"ל (ארבעת המינים למהדרין עמ' כ"ד, אשרי האיש ח"ג פרק כ"ח אות ג', הע' ה'), חוט שני (פרי הדר עמ' ס"ו, לשונו לקמן), עמק התשובה (קובץ בית תלמוד להוראה חי"א עמ' ק"ס סי' רמ"ה, לשונו לקמן), פרי הדר (עמ' ס"ו).
       3. [גם] ברוחב – הגרשז"א זצ"ל (הליכות שלמה סוכה פרק י' סעי' ד', שלמי מועד עמ' קכ"ז, לשונו לקמן), קנה בושם (קובץ אור ישראל חוברת נ"ו עמ' ל"ג אות נ"ח, לשונו לקמן), הגריש"א זצ"ל (כשרות ארבעת המינים סוף עמ' קמ"א, "אך אם מכסה רק חלק קטן מהרוחב ואילו רוב העלה אינו מכוסה ... שפסול"), עמק התשובה (קובץ בית תלמוד להוראה חי"א עמ' ק"ס סי' רמ"ה, לשונו לקמן), כשרות ארבעת המינים (עמ' קמ"א), פרי הדר (עמ' ס"ז).
    4. **מה השיעור** - באורך.
       1. רוב – גר"ז (סעי' ט', סעי' י', לשונו לעיל), כשרות ארבעת המינים (עמ' קמ"ב), פסקי תשובות (אות ה'), קנה בושם (קובץ אור ישראל חוברת נ"ו עמ' ל"ג אות נ"ח, "פוסקים כשו"ע הרב דשני חלקי התיומית אין צריך להיות בשוה ממש אלא ברוב ארכו ורוב רוחבו"), עי' עמק התשובה (קובץ בית תלמוד להוראה חי"א עמ' ק"ס סי' רמ"ה, "אם הוא כפול אלא שלמעלה בראשו מתפשט ומטפס ועולה כמו עלה יחידית אפ"ה בכלל כפולה הוא דאין צריך להגיע הכפל מהחל ועד כלה, דעכ"פ תיומת הוא וכנ"ל").
       2. כחוטם של אתרוג – הגריש"א זצ"ל (ארבעת המינים למהדרין עמ' כ"ד, אשרי האיש ח"ג פרק כ"ח אות ג', פרי הדר עמ' ס"ו, "חושש דכל שניכר שעלה אחד קצר מחברו, מקרי עלה אחד בתיומת").
       3. מראי מקומות – חזו"א (ארבעת המינים למהדרין עמ' כ"ד הע' כ"ח, "שלא הקפיד"), פרי הדר (עמ' ס"ו).
          1. קהלות יעקב (ארחות רבנו ח"ב עמ' רל"ה אות י') – "על לולב שאחד מעלי התיומת הי' יותר גבוה מהשני באופן ניכר ואמרי לי אז מה יש בזה וכשר".
          2. הגרשז"א זצ"ל (הליכות שלמה סוכה פרק י' ס"ק ה', הע' י"ג) – "אין קפידא בדבר וכשר לכתחלה [ועד טפח יש להכשיר, ובפרט אם הבדלי הגובה אינם ניכרים כ"כ לעין ...".

הגרשז"א זצ"ל (שלמי המועד עמ' קכ"ו) - לשונו לעיל.

הגרשז"א זצ"ל (ארבעת המינים למהדרין עמ' כ"ד) – "שכל שלא ניכר הרי זה כשר".

* + - 1. חשב האפוד (הליכות חנוך פרק א' אות קמ"ח) – "דלולב שיש לה בתיומת עלה שגדל באופן שאין עלה אחת מגעת לחברתה, (אלא אדרבה מרוחקת הרבה), שכשרה".
      2. חוט שני (פרי הדר עמ' ס"ו, עי' ארבעת המינים למהדרין עמ' כ"ה הע' כ"ט) – "דרק אם נראה הרבה יותר הפרש מהרגיל עד שנראה משונה, יש להחמיר".
    1. מי שמחמיר במשהו, יש כמה חומרות. ראשון, יש ג' שיטות בחד הוצא. שני, שמחמיר להשיטה שכל הפסולים שייך רק בתיומת. שלישית, שי"א שרק אם חסר כל העלין. רביעי, אפילו לחולקים, צריך שיהיה חסור רוב. חמישי, כמה ראשונים חולקים על הדין, ראשו של לולב הוי כחוטם של אתרוג. ששי, הגמרא כתב שהפסול הוי משום בעל מום, והעולם אומרים שהרבה הרבה לולבים הוי חסר קצת מלעלה, א"כ זה הטעם גופה שיהיה כשר ומהודר.
  1. **מה השיעור** - ברוחב.
     1. רוב – הגרשז"א זצ"ל (הליכות שלמה סוכה פרק י' סעי' ד', פרי הדר עמ' ס"ז, ארבעת המינים למהדרין עמ' כ"ו, "אם אין עלי התיומת שוין ברחבן, כל שהצר מכסה את רוב רוחב העלה הרחב, שפיר דמי". שלמי מועד עמ' קכ"ז, "כל שעלה אחד מכסה חבירו ברוחב אפילו רק במשהו, ולא בעינן שיכסהו ברובו, ואף שיש רבנים בדורנו שחדשו דבעינן שיכסה עלה אחד את חבירו ברובו, **לעולם לא חששו לדבר זה בדורות הקודמים**. אולם לאחר זמן אמר רבינו, דכמו שמקפידים שיסתיימו למעלה בשוה הוא הדין ברוחב, ובאין מכסה ברובו פסול"), קנה בושם (קובץ אור ישראל חוברת נ"ו עמ' ל"ג אות נ"ח, לשונו לעיל), עמק התשובה (קובץ בית תלמוד להוראה חי"א עמ' ק"ס סי' רמ"ה, "אם התיומת כפולה אף שאין העלין כפולין בשוה אלא עלה אחד רחבה מחברו אפ"ה כשרה שככלל תיומת הוא כיון שכפול מ"מ, דכמה תאומים הן שאינן שוין, ועכ"פ יגיע הכפל עד חציו של העלה הרחבה, כן נטינו לומר"), כשרות ארבעת המינים (עמ' קמ"א).
        1. משום רובו ככולו – כשרות ארבעת המינים (עמ' קמ"א).
     2. מראי מקומות.
        1. קהלות יעקב (ארחות רבנו ח"ב עמ' רל"ה אות י"א) – "בירך על לולב שעלה אחד מהתיומת הי' צר מאד מהשני ועלה זה הי' גבוה וצר ובחודו הי' חוד על רוחב עלה חבירו, וכן בתשל"ב בירך מו"ר על לולב שאחד מעלי התיומת הי' צר מהשני".
  2. **איך מודדים** - בכל השטח העולה בסך הכל, או אם במקום אחד ליכא רוב.
     1. מחמיר – הגרשז"א זצ"ל (שלמי מועד עמ' קכ"ז,"ואין מודדים את השיעור רוב בכל השטח העולה בסך הכל אלא אפילו אם במקום אחד ליכא רוב, במקום ההוא הוי חסר בתיומת ופסול").
     2. מיקל – כשרות ארבעת המינים (ארבעת המינים למהדרין עמ' כ"ז), פרי הדר (עמ' ס"ז על התמונה, "of the total area").

1. סעיף ה' - יבש.
   1. **הגדר**.
      1. י"ב חודש – י"א (בריטב"א דף כט: ד"ה והיבש, בר"ן דף יג: ד"ה לולב, "וסימן יבשותו יש אומרים שהוא כל שעברו עליו י"ב חדש אבל תוך זמן זה אינו יבש").
      2. נפרכת בצפורן – תוס' (דף כט: ד"ה לולב, "יבשה עד שתהא נפרכת בצפורן").
      3. עבר הלחלוחית, וילבינו פניהם – הר"ז הלוי ( ), ראב"ד (הלכות לולב, "שהסימן הנכון והישר במיני העצים הוא המראה שלהן, כי כל זמן שיהיה עליהן מראה ירקות הוא סימן הלחות או הכמישות שלהן ואינן יבשים, אבל משתכלה כל מראה הירקות שלהן וילבינו פניהן אז הן כמתים ועליהן אמרו בירושלמי היבש פסול על שם שנאמר לא המתים יהללו יה, ואף על פי שבגמרא שלנו מוציא אותו משום הדר, אף על פי כן ראיה גדולה היא וסימן גדול הוא שאינו נקרא יבש עד שילבינו פניו ויחזור כמת"), ר"ן (דף יג: ד"ה לולב, "נראה שהדבר תלוי באומד מראית העין כשנשתנה מראהו ללובן מצד יבשות והרי הוא כעץ יבש"), ריטב"א (דף כט: ד"ה והיבש, "ונראין דברי האומרים שפיסולו כשאין בו לחלוחית והוא כעץ יבש וסימנו כשנשתנה מראהו והפך לבן"), אהל מועד (שער סוכה ולולב דרך ה' נתיב ב').
      4. ערה"ש (סעי' י"ד) – "וכמה שיעור היבשות משיכלה מראה ירקות שבו וילבינו פניו ורבינו הרמ"א בסעיף ה' כתב וי"א דלא מקרי יבש אלא כשנתפרך בצפורן מחמת יבשותו וכן נוהגין במדינות אלו שאין לולבין מצויין עכ"ל וקולא גדולה היא דוודאי כל שנסתלק הירקות מקרי יבש ויש ליזהר בזה מאד [ט"ז סק"ה] ובפרט עתה בזמנינו שמביאים הרבה לולבים וגם במדינתינו מגדלים לולבים והדסים אין לברך על לולב שנתלבן וכ"ש ביום ראשון דהוי דאורייתא אך בסי' תרמ"ט יתבאר דלהרמב"ם כשר לולב יבש".

ערה"ש (סעי' ט"ו) – "ויראה לי דאם ע"י שרייה במים חוזר לירקותו מעט כמו שראינו בעינינו לא מקרי יבש וכשר".

* + 1. עמק התשובה (קובץ בית תלמוד להוראה חי"א עמ' קסא סי' רמ"ה) – "שיעור יבש, במדינות אלו שלולבין מצויין לכאורה גם להרמ"א הוי השיעור משיתלבנו ולא בכדי שיפרך בציפורן הואיל ובמדינות אלו מצויין ומצוי לרוב שמגבו הוא ירוק ורוב העלה כבר נתלבן, ולכאורה צריך שיהא עכ"פ רוב כל משך רוחב העלה ירוק, וצריך ליזהר בזה למעשה".
  1. **אם הוא לבן ויש לחלוחית**.
     1. כשר – אשל אברהם (בוטשאטש), פס"ת (הע' ל').
  2. **מקום**.
     1. רוב עלין – רא"ש, ר"ן (דף יג: ד"ה לולב, "היינו שיבשו רוב עליו"), ריטב"א (דף כט: ד"ה והיבש, "והיבש הוא כל שיבשו רוב עליו ורוב כל עלה ועלה, ואם עליו הם לחים אע"פ שאין שדרו לח הרי הוא הדר אבל אם העלים יבשים אע"פ ששדרו לח אינו הדר ופסיל").
     2. רוב שדרה ורוב עלין – רמב"ן, אחרים (בר"ן דף יג: ד"ה לולב, בריטב"א דף כט: ד"ה והיבש, "אחרים אומרים דלא מיפסל עד שתייבש רוב שדרו ורוב עליו").
     3. רוב שדרה – ראב"ד [או תיומת עליונה, מ"ב ס"ק כ"ב].
  3. **שיעור**.
     1. כל שהו – ר"ן, ריטב"א (דף כט: סוף ד"ה נקטם, "יש לחוש אפילו בנקטם כל שהוא, ואע"פ שאין כן בשאר פסולי הלולב עשו ראש הלולב כחוטמו של אתרוג שהוא במשהו וכן יראי מצוה חוששין וכן חושש מורי נר"ו. וכל שיבש לגמרי חוששין לו כאלו נקטם"), גר"א (סעי' ח'), חשבון לפי המ"ב (כמו ס"ק כ"ח, עי' בה"ל סעי' ז'), חיים וברכה (אות ס"ו ס"ק א', "הדר המובחר בלולב ... והעיקר שלא יהא למעלה ראש התיומות יבש, עיין ביאורי הגר"א סוף סימן תרמ"ה ס"ק כ"ב בשם הרשב"א דבראש העלה העליונה, ביבש כל שהוא מיפסל כי עשו ראשו של לולב כחוטמו של אתרוג". אות ק"ג ד"ה ועיין, "**ודאי נכון להדר לחוש לזה שלא יהא יבש ראש הלולב כלל וכלל**"), פסקי תשובות (הע' ל"א).
  4. **לפי הראב"ד, מה הדין אם יבש העלה העליונה התיומה**.
     1. פסול – פמ"ג (א"א ס"ק ה'), בכורי יעקב (סוף ס"ק י"ד, "ועיין בב"י בשם הראב"ד דביבשה התיומת העליונה לבד ג"כ פסול אבל לא משמע כן דעת שאר הפוסקים"), מ"ב (ס"ק כ"ב), כה"ח (ס"ק ל"ב), עי' ר"ן (דף טו: סוף ד"ה ת"ר, "וראוי לחוש לדברי הראב"ד ז"ל ומסתברא שכשם שראשו של הדס כשהוא לח מציל על הכל כך כשהוא יבש פוסל את הכל").
     2. דעת חזו"א (סי' קמ"ה ס"ק י"א).
        1. כשר – פרי הדר (עמ' ס"ג בהע'), ארבעת המינים השלם (עמ' רל"ו אות כ"א), ארבעת המינים למהדרין (לולב הע' מ"א), הלכות חג בחג (לולב הע' ל"א), פסקי תשובות (אות ז'), שיעורי סוכה (פרק ב' סי' כ"ה אות ה', ועמ' ר"ס הע' נ"א), שונה הלכות (סי' תרמ"ה).
     3. מראי מקומות.
        1. עמק התשובה (קובץ בית תלמוד להוראה חי"א עמ' ק"ס סי' רמ"ה) – "לא מצינו שיהי' פסול אף לדברי הרמ"א ז"ל דחושש בנקטם התיומת מ"מ ביבש לא מצינו שיחושו בתיומת לחוד והטעם דביבש איתא לולב היבש משמע דבל הלולב צריך שיהא יבש משא"כ בנקטם איתא נקטם ראשו וראשו מתפרש דהיינו התיומת".
  5. **לפי הריטב"א, אם מראה לבן פוסל במשהו**.
     1. פסול – גר"א (סעי' ט') בה"ל (סעי' ז').
     2. כשר – חזו"א (סוף סי' קמ"ה).
     3. נ"מ, אם החמה שורפת ראש העלה – עי' חזו"א (סי' קמ"ה סוף ס"ק י"א), שיעורי סוכה (עמ' ר"ס), עי' שלמי מועד (עמ' קכ"ח), פסקי תשובות (הע' ל"א).
  6. **נשרף בשמש**.
     1. כשר – חזו"א (סוף סי' קמ"ה).
     2. כשר, דלא כלתה לחלוחיתו מחמת עצמו – הגרשז"א זצ"ל (הליכות שלמה סוכה פרק י' סעי' ג', דבר הלכה ס"ק ד', "דכיון שהלולב כולו עומד במראהו הירוק ולח הוא, הרי דלא כלתה לחלוחיתו מחמת עצמו, ואין זה נקרא יבש, וכשר").
     3. עי' לעיל.

1. סעיף ו' - נקטם.
   1. **מקום**.
      1. שדרה – ראב"ד.
      2. עד השדרה – בעל העיטור.
      3. עלין – רא"ש, ר"ן (דף יד. ד"ה נקטם, סוף דף יד:, "יש להחמיר ולפסול בקטימת עליו"), ריטב"א (דף כט: ד"ה נקטם), וש"ר.
         1. רוב העלין העליונים – תוס', רא"ש.
         2. ב' עלין האמצעיים – תוס'.
         3. העלה העליון האמצעי – ריטב"א (דף כט: ד"ה נקטם, "דנקטם ראשו היינו שנקטם העלה העליון האמצעי העולה על כולם שהוא ודאי ראש לולב").
            1. רוב של העלה – רא"ש (עי' ב"י).
   2. **נקטם ראשו אם יש ב' תיומת**.
      1. מיקל – עי' מ"ב (ס"ק כ"ט, "אפשר יש להקל"), חזו"א (סי' קמ"ה ס"ק ה', ס"ק ט', "ויש מקום להקל בכלתה השדרה בב' עלין ונחלקה א' מהן וה"ה נקטמה אחת מהן").
      2. מראי מקומות – פסקי תשובות (אות ו').
   3. **השיעור**.
      1. כל שהו – ריטב"א (דף כט: סוף ד"ה נקטם, "מכיון דקתני סתמא נקטם ראשו יש לחוש אפילו בנקטם כל שהוא, ואע"פ שאין כן בשאר פסולי הלולב עשו ראש הלולב כחוטמו של אתרוג שהוא במשהו וכן יראי מצוה חוששין"), ר"ן (דף יד. ד"ה נקטם, "יש לפסול בקטימת ראשו בכל שהוא"), רע"א (דף כט:, "מ"ש כבודו דמה דאיתא דבנקטם ראשו שהוא פסול, מ"מ על כרחי' בעי טפח ואף דבנקטם נקט הר"ן כל שהוא הא אמרינן בנדה (דף כו) מאי כ"ש טפח והכי נמי אמרינן רפ"ב דביצה מאי כ"ש כזית. לענ"ד מסוגיא דב"ב (דף קנ ע"א) וכל היכא דקתני כ"ש לית לה שיעורא כלל. והרי"ף והרמב"ם שם פסקו כר"י בזה דשייר קרקע כ"ש היינו כ"ש ממש").
         1. "**אין הכוונה כל שהוא ממש**, אלא דצריך להיות ניכר לעין שנקטם **ודלא כמו שהתחילו להחמיר היום**, שפוסלים בכל שהוא ממש, ולאחר מו"מ בדין זה חזר ואמר בנחישות 'אני אומר לך שכשר!'" – הגרשז"א זצ"ל (מעדני שלמה סוף עמ' פ"ב, שלמי מועד סוף עמ' קכ"ז, ע"ש בהע' י"ז).
         2. פסקי תשובות (אות ט') – "וכיון שפסולו משום שאין זה 'הדר' (מ"ב סקכ"ז) לכן אין לפסול אלא כשהקטימה נראית לכל אחרי התבוננות, אבל אם אין נראית אלא לחדי עין אחר עיון והסתכלות היטב אינו פסול, וכל שכן שאין לפסול כלל אם אין נראה אלא ע"י זכוכית מגדלת".
         3. מראי מקומות – ארבעת המינים השלם (עמ' קס"ג), פרי הדר (עמ' ע"ב).
   4. **הקוץ שנמשך בראש הלולב**.
      1. מיקל – עיקרי הד"ט (סי' ל"ג אות כ"א), חזו"א (הל' חג בחג פרק ג' הע' כ"ו), פרי הדר (עמ' ע"ג).
      2. אג"מ (רשומי אהרן ח"ב או"ח סי' תרמ"ה אות ג') – "אין להחשיב את העלה החום שנושר מהלולב כחלק מהלולב ואינו פוסלו בכך".
      3. עמק התשובה (קובץ בית תלמוד להוראה חי"א עמ' קסא סי' רמ"ה) – "הנה בנקטם מצוי שבראשו נקטם משהו מה שנמשך בראש הלולב כמו חוט דק וזה נקטם מקצתו או כולו ומצוי במאד, וחוכך אני לומר שאין זה בכלל נקטם ראשו שאין זה נקרא ראש הלולב אלא דלדול שנמשך למעלה מהעלה, וצ"ע מאד למעשה כי הוא שכיח".
2. סעיף ז' - נסדק כהימנק.
   1. **מקום**.
      1. גדל הלולב כמין שתי שדראות – רש"י (דף לב. ד"ה אלא, "גדל הלולב כמין שתי שדראות, מחצית עלין לכאן ומחצית עלין לכאן").
      2. שני ראשין שאינו יכול להתחבר – ראב"ד (הלכות לולב, "וכן הא דתניא בבריתא לולב כפוף סדוק פסול ומוקמינן לה להאי סדוק דפסול כגון דעביד כי המנק, ופי' הרב ר' יצחק ז"ל עץ שיש לו שני ראשין כגון זה, כלומר שכבר נפתח הסדק בענין שאינו יכול להתחבר והוא דומה לשני ראשי בדין פסול, כמו כן זה אף במיעוטו הוא נפסל שהרי בראשו הוא, אבל נסדק מלמטה למעלה בעינן רובו ואף על גב דעביד כי המנק, ואי לא עביד כי המנק נמי פסול ברובו דקיימא לן כל הכלים שנשתברו רובן כאילו נשברו כולן").
      3. מראי מקומות – ר"ן (ריש דף טו.).
   2. **ג' שיטות בדעת המחבר** – בה"ל (סעי' ז' ד"ה רוב), חזו"א (סי' קמ"ה ס"ק ט').
   3. **השיעור**.
      1. כל שהו – ר"ן (דף יד. סוף ד"ה נקטם, "וכן מה שאמרו בברייתא בגמרא לולב הכפוף סדוק בעלה זה אמרו ומשמע דמפסלי' בכל דהו לפי שעשו ראשו של לולב כחוטמו של אתרוג דאמרי' בגמרא דאפילו כל שהוא פסול בו"), ריטב"א (דף כט: ד"ה וכל, "מה שאמרו בגמרא סדוק כפוף היינו בעלה זה ובכל שהוא לפי שאינו הדר, ואע"פ שאין הדרו מתמעט בכך במשהו כיון שאינו הדר במיעוטו ממש שוב אין לו שיעור להכשיר במשהו"), גר"א (סעי' ח').
      2. מקצתו – מ"ב (ס"ק ל"ב. לשיטתיה לס"ק י"ז, ובה"ל סי' תרמ"ח סעי' י"ב ד"ה שינוי).
   4. מראי מקומות.
      1. אג"מ (רשומי אהרן ח"ב או"ח סי' תרמ"ה אות ב') – "לולב הסגור למעלה א"צ לפתוח אותו בכדי לבדקו".
3. סעיף ח'.
   1. **זיג זג** (zig zag).
      1. מיקל – ארחות רבינו (ח"ב עמ' רמ"ד אות מ"ב, "ואין מוריד מהדורו וכשר הוא"), הגרח"ק זצ"ל (ארבעת המינים למהדרין עמ' נ"ג הע' ע"א), פרי הדר (עמ' ס"ה).
   2. **עקום מעט**.
      1. זה קלי – חיים וברכה (אות ס"ו ס"ק ב', "שיהיה נאה והדר בתוארו וגידולו שיהא ישר בגידולו כשרביט בלי שום נטייה ועקמומית לאחד מהצדדים ובראשו לא יהא התיומת נבפף כלל אף משהו"), ארבעת המינים למהדרין (עמ' נ"ב, "זה קלי ואנווהו").
      2. מראי מקומות – ארחות רבנו (ח"ב עמ' רמ"ד אות מ"ג - אות מ"ה).
   3. **יכול לתקן לולב שעקום כמו מגל** (אם דלא ניכר התיקון).
      1. עי' לקמן, לשיטות ומראי מקומות.
4. סעיף ט' - כפוף.
   1. **מקום**.
      1. השדרה – רא"ש, רשב"א, רמב"ן, רבינו ירוחם.
      2. עלין [אפילו משהו] – ר"ן (דף יד. סוף ד"ה נקטם, "וכן מה שאמרו בברייתא בגמרא לולב הכפוף סדוק בעלה זה אמרו ומשמע דמפסלי' בכל דהו לפי שעשו ראשו של לולב כחוטמו של אתרוג דאמרי' בגמרא דאפילו כל שהוא פסול בו"), ריטב"א (דף כט: ד"ה וכל, "מה שאמרו בגמרא סדוק כפוף היינו בעלה זה ובכל שהוא לפי שאינו הדר, ואע"פ שאין הדרו מתמעט בכך במשהו כיון שאינו הדר במיעוטו ממש שוב אין לו שיעור להכשיר במשהו").
   2. **כפוף מעט, לכו"ע כשר** – הגר"מ העללער זצ"ל (פרי הדר עמ' ע'), קהלות יעקב (ארחות רבנו ח"ב עמ' רמ"ה אות מ"ז), חשב האפוד (הליכות חנוך פרק א' אות קמ"ז, "מה שמצוי כמה פעמים שרק חודו של העלה כפוף קצת לכו"ע כשר, ולית בה מיחושש כלל"), חוט שני (ארבעת המינים למהדרין עמ' נ"ט הע' פ"ד), הגר"ע אויערבך שליט"א (ארבעת המינים למהדרין עמ' נ"ט הע' פ"ד), ארבעת המינים למהדרין (עמ' נ"ט סעי' ו').
      1. הגדר, מחלוקת בין פרי הדר (תמונה עמ' ע"א), לארבעת המינים למהדרין (תמונה עמ' נ"ט).
      2. אם יותר מהודר לקח לולב כפוף מעט.
         1. יותר מהודר – עי' קהלות יעקב (ארחות רבנו ח"ב עמ' רמ"ה אות מ"ז, "וזה המהודר לכו"ע"), הגר"מ העללער זצ"ל (ארבעת המינים למהדרין עמ' נ"ט הע' פ"ד), הגר"ע אויערבך שליט"א (ארבעת המינים למהדרין עמ' נ"ט הע' פ"ד).
         2. אינו מהודר – הגר"י רובין שליט"א (שמעתי).
      3. "הדר המובחר בלולב ... לא יהא התיומת נכפף כלל אף משהו" – חיים וברכה (אות ס"ו כלל ב', אות קכ"ה).
      4. כל שהו – ריטב"א (דף כט: ד"ה וכל, "מה שאמרו בגמרא סדוק כפוף היינו בעלה זה ובכל שהוא לפי שאינו הדר, ואע"פ שאין הדרו מתמעט בכך במשהו כיון שאינו הדר במיעוטו ממש שוב אין לו שיעור להכשיר במשהו").
      5. רא"ש (כלל כ"ד סי' י') – "ומה שכתבת שיש להחמיר שלא לצאת בלולב כפוף, לא מסתבר לי, שאין להוסיף על הפסולין שמנו חכמים. וכפיפת הראש לא מיקרי כפיפה, דכיון דכלו זקוף, רק שעלין העליונים כפופים מעט, לא מיקרי כפוף; **ואני אוהב אותו יותר** לצאת בו, לפי שאין העלין נחלקין ותיומתו קיימת".
5. שיעור לולב.

מחבר (סימן תר"נ סעי' א') - "ושדרו של לולב ד' טפחים".

* 1. **שני העלים אינם יוצאים בשווה**, ללמוד מאיזה עלה.
     1. עלה העליון – כשרות ארבעת המינים (עמ' קל"ז), ארבעת המינים למהדרין (עמ' י"ד), פרי הדר (עמ' ס"ח, "משני צדיו").
  2. **לולב ארוך יותר**, אם יש הידור.
     1. יש הידור.
        1. רבנו מנוח (הל' לולב פרק ז' הל' ט') – "ומ"מ כל עוד שהוא ארוך יותר הוא נאות וראוי לנענע בו".
        2. מג"א (סי' תרע"ב ס"ק ג') – "בנרות שעוה כשהם **ארוכי' הם נאים יותר כמו** בנרות י"ה **ולולב** ואתרוג וכיוצא בו וכמדומה לי שכ"כ בכל בו".
        3. פסקי תשובות (סי' תר"נ ד"ה ודע).
     2. אין הידור.
        1. עי' טור אבן (חגיגה דף ז. ד"ה גמילת) – "ובהאי דירו' שכתבתי ניחא לי מה דק"ל אמאי לא חשיב ב' דברי' שאין להם שיעור לציצית ולולב דאמרי' במנחות פ"ד (דף מ"א ע"ב) ציצית אין לו שיעו' כיוצא בו לולב אין לו שיעור ומוקי לה דאין לו שיעור למעלה אבל יש לו שיעור למטה כדמפר' התם. ולפי דברי הירו' ניחא דהני אם מוסיף על שיעורן ועושה ציצית ולולב גדולי' יותר משיעור מצוותן אין בעשייתן מצוה ואין מקבלין שכר ע"ז יות' מכי עשה כשיעורן".
        2. הגר"ש קמנצקי שליט"א (קובץ הלכות סוכות פרק י"ט סעי' ה').
     3. מראי מקומות – מנחת פסים (סי' תרנ"ו), ארחות חיים (סי' תרנ"ו ס"ק ב').
        1. חיים וברכה (אות כ"ז, אות רי"א ד"ה ואני) – "עיין במג"א סי' תרע"ב ... ועיין בספר א"ח שהביא מס' מנחת פתים מס' טורי אבן בחגיגה דף.ז' שכ' להדיא דאין מצוה כלל להדר אחר לולב שגדול יותר מהשיעור הקצוב לו ... ועיין לקטן אות נ' ערך נענועים שהבאתי מס' בית מנוחה [לקדמון הרבינו מנוח ז"ל] שכתב דכל עוד שהלולב הוא ארוך יותר הוא נאות וראוי לנענע בו ע"ש. ומדינא סגי בד' טפחים כמ"ש בש"ס וטוש"ע סימן תר"נ".
        2. חשוקי חמד (סוף דף לו:, עמ' שי"ג) – "שאלה. הציע לפניו סוחר אתרוגים שני אתרוגים, אחד מהודר ונחמד למראה, וגם השני כזה, ולבו נמשך יותר אחר האתרוג הראשון, אולם האתרוג השני גדול יותר, אף שלהראשון יש את השיעור ברווח, האם יש הידור לקנות את האתרוג הגדול יותר. תשובה. כתב השו"ע (סימן תרנו ס"א) אם קנה אתרוג שראוי לצאת בו בצמצום, כגון שהוא כביצה מצומצמת, ואח"כ מצא גדול ממנו מצוה להוסיף עד שליש. וכתב הביאור הלכה (ד"ה בצמצום) שאם הוא גדול יותר מכשיעור, אף על פי ששניהם באים לפניו כאחד לקנות מ"מ אין צריך לקנות ההדר, ומדסתם השו"ע כסברא זו משמע דהכי ס"ל להלכה שהיא שיטת הרא"ש, והגר"א בביאורו משמע דנוטה להיש אומרים דהוא שיטת רש"י, שאפילו בכה"ג יש הידור להוסיף, עכ"פ חזינן שאפילו שיש לו אתרוג יותר מכשיעור יש הידור באתרוג גדול יותר. וכן כתב במגן אברהם (סימן תערב סק"ג) דבנר של שעוה כשהם ארוכים הם נאים יותר למצוה, כמו בנרות יום הכיפורים ולולב ואתרוג וכיוצא בו. משמע שיש ענין בגדול יותר, וכן כתב במנחת פתים (סימן תרנו) דמשמע דמצוה ביותר גדול, ומה דאיתא בסוכה דף לו ע"ב דאמרו לו שאתרוג הגדול שלוקחים על כתיפו אין זה הדר, היינו משום שהיה גדול ביותר. מאידך בספר צידה לדרך (כלל שישי פרק ששי) כתב ואמרו יודעי פשר כי המהודר לא קטן קטן ממש, ולא גדול גדול ממש זה פרי עץ הדר, כי היפה לעינים איש הבינים, יעו"ש. ובטורי אבן בחגיגה (דף ז ע"א ד"ה וגמילות חסדים) הוסיף וכתב דלכאורה קשה כיון שאמרינן שלולב ואתרוג אין שיעור לגודלן, למה לא תנן באלו דברים שאין להם שיעור גם לולב וציצית, ותירץ דלא חשיב אלא דברים שאין להם שיעור, ואם הוסיף בהם יש בהם מצוה, אבל ציצית ולולב אם עושה אותם גדולים יותר משיעור מצוותן, אין בעשייתן מצוה, ואין מקבלין שכר על זה יותר מכשעשה כשיעורן".
  3. **אם מעכב שיצא שדרו של לולב למעלה מהם טפח**.
     1. מעכב – מנחת פתים (סי' תרנ"א, בהוספות הנדפס סוף אה"ע), עי' שפת אמת (סוכה דף לב:, "בגמ' תנן לולב שיש בו ג"ט כדי לנענע בו כשר כו' ומר כדאית לי', לכאורה קשה די"ל דכשר בדיעבד אבל צריך שיצא טפח דאר"י היינו לכתחילה [כדאי' בגיטין (ט"ו) דלשון צריך לא משמע עיכובא ע"ש] מיהו התוס' שם (ד' ב) נסתפקו אי צריך משמע דיעבד ע"ש, אכן בל"ז י"ל דעיקר הקושיא הוא אשמואל דאמר שיעור לולב ד' א"כ מעכב גם בדיעבד דשיעורין הלכה למ"מ נינהו [וכיון דלשמואל ע"כ שיעור ד"ט הוא לעיכובא מסתמא ר"י ס"ל נמי הכי]"), עי' כה"ח (סי' תר"נ ס"ק ט', סי' תרנ"א ס"ק כ"ט).
     2. מראי מקומות – מטה יהודה (ס"ק ב'), גר"ז (סי' תר"נ סעי' ב', סי' תרנ"א ס"ק י"א, "וצריך ליזהר מאד שיהא שדרו של לולב יוצא למעלה מאגד העליון טפח כדי נענוע"), קיצור שו"ע (סי' קל"ו סעי' ח', "צריך להשגיח שתצא השדרה מן הלולב למעלה מן ההדס לכל הפחות טפח"), הגר"י רובין שליט"א (פרי הדר עמ' ק"ח, "וצ"ע").
  4. **שיצא שדרו של לולב למעלה מהם טפח** - מהעלין של הדסים וערבות, או ממקום הקשר להלולב.
     1. מראי מקומות – כשרות ארבעת המינים (עמ' קל"ט), הגר"י רובין שליט"א (פרי הדר עמ' ק"י אות ב').
     2. הגר"ש קמנצקי שליט"א (קובץ הלכות סוכות פרק י"ט סעי' ו') צריך שיהא השדרה של הלולב יוצא מן ההדס והערבה טפח, ואפי' אם ההדס והערבה ארוכים יותר מן השיעור, צריך להזהר שיצא שדרת הלולב למעלה מהם טפח, אבל אין דין זה מעכב, דבדיעבד אם נטלו כשאין שדרת הלולב יוצא מן ההדס והערבה טפח, יצא ידי חובתו".

1. שאר ענינים.
   1. **לולב עם קארע**.
      1. הלכה, אם צריך לברר.
         1. כשר, ואין צריך לברר – שבט הלוי (פרי הדר עמ' ס"ב), הגרנ"ק שליט"א (פרי הדר עמ' ס"ב).
            1. יש לחלק בכללים של אפשר לברורי, כיון שעל ידי הקארע גורם שלא הוי המניק או נסדק.
         2. מחמיר, צריך לברר – משמיה הגריש"א זצ"ל (פרי הדר עמ' ס"ב, "שפסולים אלו הוי מיעוט המצוי - היכא דאפשר לברר מבררינן").
         3. עדיף בלא קארע – הגרשז"א זצ"ל (הליכות שלמה סוכה פרק י' סעי' ב', "אך עדיף ליטול לולב בלא 'קארע'". שלמי מועד עמ' קכ"ו, "שבלולב כזה כשר, אבל אם אפשר עדיף לקחת לולב אחר. וכשהיה רבינו קונה לעצמו לולבים עם קורא היה פותחם ובודקם אם סגורים למעלה").
      2. מותר לקחת אפילו לכתחילה – שלמת חיים (פרי הדר סוף עמ' ס"ב), הגר"ש סלנט זצ"ל (פרי הדר סוף עמ' ס"ב).
      3. מראי מקומות – ארחות רבינו (ח"ב עמ' רל"ב), פסקי תשובות (סי' תרמ"ה הע' י"ג), ארבעת המינים למהדרין (עמ' ל"ב).
   2. "הדר המובחר בלולב ... והעיקר שלא יהא למעלה ראש התיומות יבש, עיין ביאורי הגר"א סוף סימן תרמ"ה ס"ק כ"ב בשם הרשב"א דבראש העלה העליונה, ביבש כל שהוא מיפסל כי עשו ראשו של לולב כחוטמו של אתרוג" - חיים וברכה (אות ס"ו כלל א', אות ק"ג ד"ה ועיין).
   3. **זכוכית מגדלת**.
      1. מיקל – פס"ת (הע' ל"ה, "אם אינו נראה רק ע"י זכוכית מגדלת אין לפסול כלל גם בפסולים מטעם 'לקיחה תמה'").

# הדס

א. **ענף עץ עבות**.

1. המין. [כל ז', סי' תרמ"ט סעי' ה'].

2. "**כיון שקבלו הלכה למשה מסיני שיעורו** של כל או"א, ממילא אם אין בו כשיעור בין מתחלת ברייתו או שנחסר אח"כ או שנשתנה אותו המין בין מתחלת ברייתו או אח"כ ממה שהוא ראוי שיהיה אותו המין, נמצא הרי זה כאילו אינו וא"כ חסר לו אותו המין. ובכלל הזה אם הוא עומד לשרפה כגון של עבודה זרה וכיוצא בו, ואם כן דומה כאילו כבר נשרף, דכל העומד לשרפה כשרוף דמי ואין כאן שיעור, והרי זה **כאילו חסר לו אותו המין**" – ח"א (כלל קמ"ט סעי' א').

3. ולא פרי – ירושלמי

4. **עבות** – מ"ב (ס"ק י"ג, "שאינו בכלל הדס כלל ופסול אפילו בשאר ימים וכן אם היו שנים זה ע"ג זה ג"כ אין זה בכלל עבות האמור בתורה").

5. כל ז' – תמים דעים (במג"א), בה"ל (סי' תרמ"ו סעי' א' ד"ה הדס, מ"ב ס"ק י"ג, "שאינו בכלל הדס כלל ופסול אפילו בשאר ימים").

1. פסולים.
   1. **גזול**.
      1. לכם – גמרא (דף כט:, "גזול ... דכתיב לכם - משלכם").
      2. מצוה הבאה בעבירה – גמרא (דף ל., "גזול פסול משום דהוה ליה מצוה הבאה בעבירה").
   2. **יבש**.
      1. הדר – גמרא (דף כט:, "יבש - הדר בעינן, וליכא"), גר"ז (סעי' ח', "יבשו עליו פסול לפי שאין זה הדור"), מ"ב (ס"ק י"ט, ס"ק כ"א, "הטעם משום הדר"), ערה"ש (סעי' ט', "לא הוי הדר").
      2. לעוד טעמים – ירושלמי, רש"י, בעל המאור, ח"א (כלל קמ"ט סעי' ה' אות ו').
   3. **אשירה**.
      1. ענף עץ עבות – גמרא (דף לא:, "דכתותי מיכתת שיעוריה").
      2. מראי מקומות – עי' רמב"ם (פירוש המשניות).
   4. **עיר הנדחת**.
      1. ענף עץ עבות – גמרא (דף לא:, "דכתותי מיכתת שיעוריה").
      2. מראי מקומות – עי' רמב"ם (פירוש המשניות).
   5. **נקטם ראשו**.
      1. הדר – גר"ז (סעי' י"א, "כיון שראשו אינו מהודר הרי זה פסול"), מ"ב (ס"ק ל"ב, "משום דלא הוי הדר").
      2. לפי ר' יהודה, כפת תמרים – ריטב"א (דף לא: ד"ה תיובתא).
   6. **נפרצו עליו**.
      1. הדר [רש"י דף כט: ד"ה ד"ה נפרצו, קרית ספר, ריטב"א].
      2. כפת תמרים [ריטב"א].
   7. **ענבין מרובות** [מנומר].
      1. הדר – מג"א (סוף ס"ק ד', "הטעם משום הדר"), ח"א (כלל ק"נ סעי' ד', "פסול, דהוי כמנומר ואינו הדר"), גר"ז (סעי' י"ב, "כמנומר ואין זה הידור"), מ"ב (ס"ק ו', ס"ק ט', "אבל אדומות או שחורות פסול דלאו הדר הוא").
      2. ענף [עץ עבות] – ירושלמי, הו"ד בשעה"צ (ס"ק ד', "ומן הירושלמי משמע לכאורה במסקנתו דעיקר הטעם, דבשחורות או אדמות כבר נגמר פריין, והתורה אמרה ולקחתם ענף ולא פרי, מה שאין כן בירקות עדיין לא נגמר הפרי (דדרכן מתחלה להיות ירק ואחר כך מתייבשין ונעשה שחור), ואם דרך ההדס הזה לגדל פירות ירוקין (והיינו, אף בגמרן), לפי זה פסול אף בירוקין"), ערה"ש (סעי' י"ב, "ולענ"ד דבריו צודקים דוודאי לפי מה שפירש"י בגמ' [שם] הטעם משום דלא הוי הדר וודאי דפסול גם בשאר הימים אמנם בירושלמי [פ"ג הל' ב'] מפרש הטעם משום דכתיב ענף עץ שיהא הענף דומה לעץ שיהא ירוק אבל כשהוא שחור ואדום אינו דומה להעץ וגזירת הכתוב הוא ולא מטעם הדר ולכן פשיטא שבשארי הימים כשר כיון שהם מדרבנן ואפילו ביום שני דיו"ט שאינו יכול למעטו ג"כ כשר אבל בחוה"מ וודאי דצריך למעטו").
   8. **דולבא**.
      1. ענף עץ עבות.
   9. **הירדוף**.
      1. ענף עץ עבות.
   10. **הדס שוטה**.
       1. עבות – אורחות חיים, ר' ירוחם, ב"י (בדק הבית סוף הסי'), ח"א (כלל ק"נ סעי' א', "גזירת הכתוב הוא שדוקא ענף שהוא עבות כשר, שהרי לא נאמר בתורה ענף עץ הדס אלא ענף עץ עבות, ולכן פסול אפילו בשעת הדחק"), גר"ז (סעי' ב', "אין זה עבות אלא נקרא הדס שוטה ופסול כל שבעה אפילו בשעת הדחק שאי אפשר למצוא הדס אחר ואין ליטול אותו אפילו בלא ברכה כיון שאינו מין הדס הכשר כלל"), מ"ב (ס"ק י"ג, "שאינו בכלל הדס כלל ופסול אפילו בשאר ימים וכן אם היו שנים זה ע"ג זה ג"כ אין זה בכלל עבות האמור בתורה"), ערה"ש (סעי' א', "אין זה עבות אבל נקרא בגמ' שם הדס שוטה כלומר שאינו כתקונו ופסול אפילו בשעת הדחק ופסול לכל שבעת הימים").
   11. **נשרו**.
       1. עבות – ח"א (כלל ק"נ סעי' ג', "ופסול זה דנשרו עליו, פסול מגופו, שאין שמו עליו, ופסול כל שבעה"), מ"ב (ס"ק י"ז, ס"ק י"ט, "דנשאר ג' עדיין עבות קרינא ביה ... שנשרו רובם בעינן עכ"פ שישתייר שיעור עבות דעי"ז נוכל להכשירו ונאמר דאף עתה עבות קרינא ביה").
   12. **דיחוי**.
       1. עי' ערך "בא מכח הפסול".

**הלכות**

סימן תרמ"ו

מחבר (סי' תרנ"א סעי' א') – "מצות ד' מינים ... **וג' הדסים**"

מחבר (סי' תר"נ סעי' א') – "שיעור הדס וערבה, **ג' טפחים**".

1. סעיף א'.
   1. **נקטם ראשו** – עי' סעיף י'.
      1. אפילו כל שהוא – בה"ל (סי' תרמ"ה סעי' ו' ד"ה פסול, "לענין הדס וערבה לא מקרי נקטם ראשה עד שיהיה נקטם מעצו שלהם [כ"כ הפוסקים] ושיעור הקטימה לא מצאתי מפורש ומסתברא דשיעורו בכל שהוא וכמו שכתב הר"ן לענין נקטם ראש הלולב").
2. סעיף ב'.
   1. **מג"א** (ס"ק ג') – "ואילך כשר. משום דבידו לתקן".
      1. על המחבר – מחה"ש (ס"ק ג'), יד אפרים (שו"ע חדש), דגול מרבבה ( ), בית מאיר ( ), ליקוטי חבר בן חיים ( ), הגה' ר' זלמן סנדר כהנא ( ).
      2. על הרמ"א – פמ"ג (א"א ס"ק ג'), לבושי שרד (על המג"א ס"ק ג').
   2. אבן ישראל (מ"ב עם פאר הלכה עמ' ס' הע' א') – "משערין במספר ולא בשטח, דהיינו שאפילו ענביו קטנות מעליו וא"כ סה"כ העלין גדול משטח הענבים עדיין מקרי 'ענביו מרובות מעליו'".
3. סעיף ג'.
   1. **הדס שאין עלים שלו ראשו של זה מגיע לעוקצו של זה**.
      1. מחמיר – רא"ה ( "בעינא שעליו חופין את עצו וליכא, דאין מגיע ראש אלו לצד עיקרן של אלו"), מור וקציעה (סוף הסי', "נראה לי דהדס שאין עלים שלו, ראשו של זה מגיע לעוקצו של זה פסול, מק"ו דלולב, אע"פ שאין לו מקרא מן התורה ופסול, כה"ג כל שכן הדס דבהדיא ילפינן מקרא דבעינן עליו חופין את עצו"), הו"ד בשערי תשובה (ס"ק ג').
      2. מיקל – בכורי יעקב (ס"ק י"א, תוספת בכורים ס"ק ח', "מור וקציעה ... כשר"), רש"ש (דף יב. ד"ה היינו), עי' חזו"א (סי' קמ"ו ס"ק כ"ח, "ולמאי דקיי"ל דלעיכובא ברובו ה"נ כל שרובו מכוסה כשר, ודברי המו"ק צ"ע"), עי' פרי הדר (עמ' ע"ז).
      3. מראי מקומות.
         1. הגר"ח (חיים וברכה אות נ"ט בהג"ה) – "והודה לדברי".
         2. חיים וברכה (אות נ"ט) – "אף דלמצוה מן המובחר ודאי דבעינן שיהיו הקנין סמוכין ורצופין זה אחר זה כדי שיהא כל העץ מכוסה וכמ"ש רש"י כנ"ל ובדאיכא בעיר לקנות הדס כזה **נכון לחוש** לד' המור וקציעה שפוסל גם דיעבד אבל בדליכא אחר רק הדס זה שאין ראשו של זה מגיע לעוקצו של זה. ועי"ז מיעוט העץ מגולה שם. אבל הוא עבות שהעלין עומדין משולשין ועשוי כקליעה שהעלין שוכבין על אפיהן. 'ומכסין 'רוב 'העץ פשיטא דיש להקל. וכמ"ש בספר בכורי יעקב ובפרט בצירוף תנא דמסייע לו שהוא עמוד גדול. הרבינו ירוחם הנ"ל שכדאי הוא לסמוך עליו. שס"ל דענפיו חופין את עצו נותן רק לסימן ואינו מעכב כלל. וגם דבירושלמי ...".
         3. חשוקי חמד (סוף דף לב:, עמ' רס"ד) – "שאלה. לגבי לולב נאמר במסכת סוכה דף לב ע"א ציני הר הברזל כשרה, אמר אביי לא שנו אלא שראשו של זה מגיע לצד עיקרו של זה, אבל אין ראשו של זה מגיע לצד עיקרו של זה פסול. מהי ההלכה בהדס, האם גם בהדס צריך שעלי ההדס יכסו את ענפי העלים, כך שראש העלה יכסה את עיקרו של העלה שמעליו, או שמא דין זה נאמר רק בלולב ולא בהדס? תשובה. כתב המור וקציעה (סימן תרמו הו"ד בשע"ת סק"ג) וז"ל: נראה לי דהדס שאין עלים שלו, ראשו של זה מגיע לעוקצו של זה פסול, מק"ו דלולב, אף על פי שאין לו מקרא מן התורה ופסול, כל שכן הדס דבהדיא ילפינן מקרא דבעינן עליו חופין את עצו. וכך גם כתב הרא"ה 'בעינא שעליו חופין את עצו וליכא, דאין מגיע ראש אלו לצד עיקרן של אלו'. והבכורי יעקב (בקונטרס אחרון בתוספת ביכורים סוף סימן תרמו) דחה דברי המור וקציעה וז"ל: ולענ"ד זה אינו, דמאי ק"ו שייך בזה, בלולב הלכה למשה מסיני היא, דציני הר הברזל שאין ראשו של זה מגיע לעיקרו של זה פסול, שלאו מין לולב הכשר הוא, אבל מאן לימא לן שגם בהדס לאו מין הדס הכשר הוא? ועוד הקשה דאין דנין ק"ו מהלל"מ, כמבואר במסכת נזיר (דף נז ע"א). ואפשר לתרץ שיטת המור וקציעה דס"ל דציני הר הברזל, לאו מהלכה למשה מסיני פסלינן ליה שאינו מין לולב, אלא משום שאינו הדר, וכמש"כ הרא"ש (פ"ג סימן ב) וגם בלבוש (סימן תרמה, הו"ד במשנ"ב סק"כ) דגדר הפסול בציני הר הברזל הוא משום שאינו הדר. עוד הקשה הביכורי יעקב דק"ו פריכא הוא, דמה לולב שכן נקטם ראשו פסול, משא"כ בהדס דכשר. ואפשר לתרץ דמה שמצינו בהדס שנקטם ראשו כשר, הוא משום שהעלין חופין את ראש הענף, ואין קטימתו ניכרת בהן, כמבואר במשנ"ב (סימן תרמו ס"ק כט), ואכן אם נקטם ראש ההדס, ואין שם עלין לחוף את ראשו, פסול, כמבואר בשער הציון (שם ס"ק לב), וא"כ לכאורה ליכא פירכא. ויעוין בחזו"א (או"ח סימן קמו אות טו) שכתב וז"ל: ובעיקר דין המור וקציעה יש לעיין, דאפשר שאין ללמוד מלולב, דהתם עיקרו כך הוא בעלין ארוכין, ואלא"ה אין שמו עליו או שאינו הדר, משא"כ בהדס, ואי משום חפוי הא קיי"ל דבחפוי רוב סגי. ונראה דבלולב גם בנשרו עליו שבנתיים אף על גב דלא הוי רוב הנושרין, מ"מ אם אין הנשארין מגיעין ראשו של זה לעיקרו של זה פסול, אף על גב דהדס כה"ג כשר, עכ"ל. עוד נראה להעיר על המור וקציעה, דהנה הקשה רש"י בדף לג ע"ב (ד"ה בעל) למה חילק התנא בהלכות ארבעת המינים ותני לולב באפי נפשיה והדס באפי נפשיה וכן ערבה וכן אתרוג, ולא עירב ותני להו, ותירץ רש"י משום שיש בכל אחד מארבעת המינים מה שאין בחבירו, דאילו ציני הר הברזל לא שייך אלא בלולב, עכ"ל. ואם כן לכאורה משמע שס"ל לרש"י שאין בהדס פסול דציני הר הברזל. ואולי המור וקציעה יתרץ שבמשנה בדף כט ע"ב נאמר רק שציני הר הברזל כשירות, ועיקר החידוש הוא שאין מתייחסים ללולבים מסוג זה כמין בפני עצמו, אבל החלק שכשאין ראשו של זה מגיע לעיקרו של זה פסול, הוא תוספת דין של אביי. מעתה י"ל שמה שכתב רש"י שציני הר הברזל זה דין מיוחד בלולב, זה רק לגבי החלק הכשר, אבל לגבי החלק הפסול של ציני הר הברזל שלא נכתב במשנה, יתכן ששוה גם בהדס"
   2. **הגדר**.
      1. מראי מקומות – קהלות יעקב (סוכה סי' כ"ו), ארחות רבינו, הגרשז"א זצ"ל (שלמי מועד עמ' קל"ב), פס"ת (אות ג', הע' י"ג), פרי הדר (עמ' ע"ו), ארבעת המינים למהדרין (עמ' פ"ג הע' כ"ב).
         1. חזו"א (דינים והנהגות פרק כ' אות כ') – "בשיעור משולש בהדס היה אומר דכל שיש קו הנפגש בכל הג' שרשים שפיר דמי אע"פ שבשורש אחד הוא נפגש מלמעלה ובאחד מלמטה, ובלשון הזה אמר לא שזהו השיעור אלא שזה ודאי שפיר דמי".
         2. חשב האפוד (הליכות חנוך פרק א' אות קמ"ט) – "דהדסים נקראים משולשים אף כשאינם ממש בשורה אחת שוה עם מעסטער".
      2. בליטה וניצן ליד השורש.
         1. מיקל – הגרח"ק שליטא (ארבעת המינים למהדרין עמ' פ"ג הע' כ"ב, עי' כשרות ארבעת המינים ריש עמ' פ"ח).
4. סעיף ה'.
   1. **בארכו** של ההדס.
      1. כולו – גאונים.
      2. רוב -
      3. אפילו חד שורה – בעל העיטור.
      4. לכתחילה כולו, לעכב רוב – ראב"ד (הלכות לולב, "מיהו בעינן כוליה שיעוריה דהדס שיהא עבות למצוה או רובו לעיכובא"), שו"ת הרא"ש (פרק ג' סי' י'), מחבר (סעי' ה', "למצוה בעינן כל שיעור אורך ההדס שיהא עבות, ולעיכובא ברובו").
      5. חד עלין, פסול – י"א בר"ן (דף טו:, "ויש מי שאומר שצריך שיהא כולו עבות ואם נשר מכל שיעורו אפילו עלה אחד פסול והיינו דאמרי' בגמרא השתא עבות תלתא לא משכחינן וכו' אלמא בעינן שיהא כוליה עבות וה"נ אמרינן ובלבד שתהא עבותו קיימת ואוקימנא בדאשתייר תלתא בקינא דאלמא בפחות מכאן לא מיקרי עבותו קיימת אבל הרא"ה ... ואין ראוי להקל בכך שאין ראייתו ברורה").
      6. ב' עלין, פסול – גאונים בטור – עי' פרישה, ב"ח – עי' רא"ה לקמן – עי' שעה"צ ס"ק כ"א.
   2. **ברחבו** של ההדס.
      1. רק נשאר שני עלין – רא"ה (ר"ן דף טו:, "אבל הרא"ה ז"ל סובר דכי אמרי' בעי' כוליה עבות היינו שיהא כל השיעור ממין עבות דקיימי תלתא בחד קינא ואי איכא בכוליה שיעורא חד קינא דלא הוי עבות פסול משום הכי אמרי' דעבות שלשה לא אשכחינן אבל כל שהוא ממין עבות אלא שנשרו מקצת עליו כל שנשאר רוב בכל קן וקן והיינו שני עלין כשר דשפיר מיקרי עבות ודייק לה מדאמרינן בגמרא כיון דנתרי תרי עבות היכי משכחת לה דאלמא כל היכא דלא נתרי תרי שפיר מקרי עבות דאי לא לימא כיון דנתרי מיניה כלל עבותו קיימת היכי משכחת לה").
      2. אפילו נשאר עלה אחת – ר"ן (דף טו:, לשונו לעיל).
      3. במקום הדחק – מ"ב (ס"ק י"ח).
   3. **בצירוף**, ארכו ורחבו.
      1. לרוב.
         1. מראי מקומות – בה"ל (סעי' ה' ד"ה ולעיכובא).
      2. לכולו.
         1. מראי מקומות – פרי הדר (עמ' פ'), ארבעת המינים למהדרין (עמ' פ"ח הע' ל"א).

סעיף י'.

# ערבה

1. פסולים.
   1. **גזולה**.
      1. לכם – גמרא (דף כט:, "גזול ... דכתיב לכם - משלכם").
      2. מצוה הבאה בעבירה – גמרא (דף ל., "גזול פסול משום דהוה ליה מצוה הבאה בעבירה").
   2. **יבשה**.
      1. הדר – גמרא (דף כט:, "יבש - הדר בעינן, וליכא"), ח"א (כלל ק"נ סעי' י', "ערבה שיבשה ... פסול, שאינו הדר"), גר"ז (סעי' ו', "יבשו רוב עליה פסולה שאין זה הדור"), מ"ב (ס"ק י', "דיבש ונקטם ראשה הוא מטעם הדר").
      2. מראי מקומות – ירושלמי, רש"י, בעל המאור, ח"א (כלל קמ"ט סעי' ה' אות ו', "יבש אסמכוהו אקרא דכתיב [תהילים קט"ו י"ז] לא המתים יהללו יה. וכיון שהוא יבש, הרי זה כמת. ויש אומרים דפסול משום הדר").
   3. **אשירה**.
      1. ערבי נחל – גמרא (דף לא:, "דכתותי מיכתת שיעוריה").
      2. מראי מקומות – עי' רמב"ם (פירוש המשניות).
   4. **עיר הנדחת**.
      1. ערבי נחל – גמרא (דף לא:, "דכתותי מיכתת שיעוריה").
      2. מראי מקומות – עי' רמב"ם (פירוש המשניות).
   5. **נקטם ראשו**.
      1. הדר – ח"א (כלל ק"נ סעי' י', "שנקטם העץ שבראשה, פסול, שאינו הדר"), גר"ז (סעי' ד', "פסולה לפי שאין זה הדור"), מ"ב (ס"ק י', "דיבש ונקטם ראשה הוא מטעם הדר").
      2. לפי ר' יהודה, כפת תמרים – ריטב"א (דף לא: ד"ה תיובתא.
   6. **נפרצו עליו**.
      1. ערבי נחל [כל הפשטים] – ח"א (כלל ק"נ סעי' י', "ואם נפרצו העלין, יש אומרים דהיינו נדלדלו העלים מן הקנה ותלויים למטה (במ"א ס"ק ב' טעות סופר וצריך לומר והמ"מ פירש נפרצו שנדלדלו) או שנסדקה ונחלקו(ב) העלין או שנשרו רוב העלין, פסול, שאין שמו עליו, ופסול כל ז'").
      2. פשט.
         1. נשרו רוב – .
         2. שנדלדלו עליה מהקנה –
         3. שנסדקו –
   7. **נשרו רוב**.
      1. הדר –
      2. ערבי נחל – .
      3. מראי מקומות – מ"ב (ס"ק י', "דיבש ונקטם ראשה הוא מטעם הדר ונשרו רוב עליה דעת הריטב"א הוא משום שעי"ז אין שמו עליו וע"כ דעתו דבזה פסול כל שבעת הימים ומדברי רבינו מנוח משמע דגם זה משום הדר הוא").
   8. **צפצפה**.
      1. ערבי נחל – גמרא (דף לד., "תנו רבנן: ערבי נחל - הגדילות על הנחל, פרט לצפצפה הגדילה בין ההרים"), ח"א (כלל ק"נ סעי' ט', "צפצפה, וזה פסול, שאינו מין ערבה"), מ"ב (ס"ק ד', "שאיננה בכלל ערבה כלל").
   9. **בעל** [י"א שפסל].
      1. ערבי נחל –

**הלכות**

סימן תרמ"ז

מחבר (סי' תרנ"א סעי' א') – "מצות ד' מינים ... **וב' ערבות**".

מחבר (סימן תר"נ סעי' א') – "שיעור הדס וערבה, **ג' טפחים**".

שיעור – ג' טפחים – חזו"א (ל' ס"מ), הגר"ח נאה (כ"ד ס"מ).

1. סעיף א'.
   1. **בעל**.
2. סעיף ב'.
   1. **נפרצו**.
      1. נשרו – רא"ש (פרק ג' סי' י"ג, "האי נפרצו עליה דהדס וערבה פירוש שנפרצו ממקום חיבורן אף לפירוש ר"י שפירש שנפרץ דלולב היינו שנחלקו העלין במקום התיומת דהאי לא שייך גבי ערבה והדס").
   2. **נדלדלו עליה מהקנה** או שנסדקו, ונחלקו.
      1. מיקל [לכו"ע].
         1. ב"ח (ס"ק ג') – "ודלא כמו שכתב הרב המגיד".
         2. גר"א (על סעי' ב') – "שנשרו. זה נפרצו דהדס וערבה לכל הפירושים".
      2. מחמיר [חושש לשאר פירושים של נפרצו].
         1. מ"מ (פרק ח' סוף הל' ו') – "נפרצו עליה וכו'. משנה שם ולפי דעת רבינו והלכות נראה שפירושם שנדלדלו מהקנה שהן מחוברות בו דומה לפירושם בנפרצו עליו של לולב. ולפירוש הר"א ז"ל פירוש שנחלקו העלין ונסדקו לארכן, ושני הפירושין אמת בעיקר הדין".
         2. דר"מ (הארוך ס"ק ב').
         3. א"ר (ס"ק ה') – "נשרו רוב וכו'. כן פירש הרא"ש [פ"ג סי' יג] מתניתין שם [לג ע"ב] נפרצו עליו. אבל המגיד משנה פ"ח ה"ו פירש נסדקו ונחלקו עלי הערבה פסולה ואף אם נדלדלו מהקנה שלהן פסול, וכן פסק דרכי משה [הארוך]".
         4. עי' ח"א (כלל ק"נ סעי' י') – "ואם נפרצו העלין, יש אומרים דהיינו נדלדלו העלים מן הקנה ותלויים למטה או שנסדקה ונחלקו העלין או שנשרו רוב העלין, פסול".

עי' נשמת אדם (כלל ק"נ ס"ק ב') – "נ"ל דהוא הדין בהדס וכמ"ש המ"א אך מדכתב הרמב"ם נשרו בהדס ש"מ דס"ל דזהו פירוש של נפרצה במשנה ואם כן ה"ה בערבה, ונפרצה היינו ברוב עלין. וצ"ע למ"מ בשלמא בלולב שנדלדל פסק כדמשני בגמרא ואימא חרותא ומשני בעינא כפות אבל בהדס וערבה מנ"ל לפסול".

* + - 1. גר"ז (סעי' ו') – "אם נדלדלו רוב העלין ונתקו ממקום חיבורם בקנה אע"פ שלא נשרו לפי שעדיין הם מחוברים קצת וכן אם נסדקו רוב העלין ונחלקו לשנים ברוב אורך העלה הרי זה כאלו נשרו רוב עליה ופסולה".
      2. ערה"ש (סעי' ח') – "כמו כן אם נפרצו והיינו שנדלדלו מהקנה אף שעדיין אחוזים בו פסול כמו בנפרצו עלין דלולב וכן אם נסדקו העלין ונחלקו ברובן ברוב העלין פסול [מ"מ ומג"א]".
      3. עי' חזו"א (סי' קמ"ו ס"ק ל"ב) – "כתב הרא"ש סי' י"ג האי נפרצו עליה בהדס וערבה פירוש שנפרצו ממקום חיבורן אף לפי' ר"י כו' והמ"מ פי' [עיין בל' המ"מ] דה"ה בערבה להני פירושי דנפרצו בלולב ונראה דה"ה בהדס, והמ"א כ' להחמיר בערבה כהמ"מ אחרי שערבות מצויות, אבל לעיקר דינא כשר בנסדקו העלין, ונראה דבנדלדלו העלין ותלויות למטה דמבואר בשו"ע תרמ"ה בלולב שפסול וזהו נפרץ לפי' הרי"ף ע"כ הכי הוא גם בהדס וערבה כיון דחשיב להו כנטל ויעוין בלשון הר"ן שמשוה פרש"י והרי"ף, ולפ"ז יש ליזהר הרבה בהדס שמצוי שעליו תלויות למטה, אבל מלשון המ"א משמע דגם נדלדלו עליה מהקנה אין לפסול מעיקר הדין וצ"ע".

עי' חזו"א (סי' קמ"ו ס"ק ל"ה) – "יש לעיין בעלי הדס וערבה התלוין למטה אפי' אי אינו פוסל משום נטל מ"מ ליבעיא איגוד שיזקפו כדי שיהא נוטלן דרך גדילתן דאפשר דכל חלק וחלק שבו צריך דרך גדילתו וכן נראה בבה"ט תרמ"ו סק"ט בשם השל"ה ואינו תח"י, ולפ"ז נפל בבירא הכשירא דנדלדלו העלים".

* + 1. **מה פשט במחמירים** גבי נדלדלו מהקנה. אם נתקו ממקום חיבורים ותלוים למטה. או רק אם העליו תלויות למטה, הגם שהעליו מחובר לגמרי להעץ.
       1. רק אם נתקו ממקום חיבורים ותלוים למטה – גר"ז (סעי' ו', לשונו לעיל), הגרשז"א זצ"ל (הליכות שלמה סוכות פרק י' סעי' ט"ו, "הדס וערבה שעליהם נכפפים, כשרים"), עוז והדר (על מ"ב, תמונה אות י"ח), פאר הלכה (על מ"ב, תמונה אות י' ס"ק א').
       2. אפילו אם רק העליו תלויות למטה – חזו"א (סי' קמ"ו ס"ק ל"ב, לשונו לעיל), ארבעת המינים למהדרין (תמונה עמ' ק"ל).
          1. יש ה' פשטים גבי נפרצו שבלולב. ואנו חושש לכולם. וכן להפשט של הרמב"ן שפוסק המ"מ, שגם רק תלויות למטה הוי פסול. וכן פוסק הרמ"א סי' תרמ"ה סעי' ב'. וכיון שהמ"מ כאן כתוב, שכמו בלולב מחמיר, ה"ה גבי ערבה. לכאורה ה"ה אם רק שהעלים תלויות למטה. וכ"ש למ"מ, שהוא המחמיר בשניהם. ומהגר"ז אין ראיה, שהוא ג"כ מיקל גבי לולב, עי' סי' תרמ"ה סעי' ו'.
       3. מראי מקומות – ארחות רבינו (ח"ב עמ' רנ"ה ).
    2. שיש להחמיר, דהערבות מצויות - [אבל מעיקר הדין הוא כשר, חזו"א (סי' קמ"ו ס"ק ל"ב, לשונו לעיל)].
       1. מג"א (ס"ק ב') – "והמ"מ פי' שנדלדלו עליה מהקנה או שנסדקו, ונחלקו עליה פסול ויש להחמי' בכולן דערבו' מצויות".
       2. מ"ב (ס"ק ט') – "ואם נדלדלו עליה מהקנה או שנסדקו עליה או שנחלקו כתב הרב המגיד שזה מקרי נפרצו עליה ופסולה וכ"ז היינו אם ברוב עליה הוא כך וכתב המ"א שיש להחמיר כמותו דהערבות מצויות".
    3. תשובות והנהגות (ח"ג סי' קפ"ד) – "מצוי מאד בערבה ובפרט אם הערבה כמושה קצת, שהעלים נופלים למטה, ולכאורה יש לפסול שהרי במשנה (לג:) מפורש שבערבה נפרצו עליה פסול, מיהו נפרצו עליה היינו באופן שתלויין העלים למטה וכמבואר ברמ"א סי' תרמ"ה (סעיף ב') ... ע"כ ודאי לית לן לפסול, ועכ"פ כשהעלים נוטים למעלה מהודר יותר. אמנם אף שאין בידינו לפסול, בודאי ראוי ליזהר בזה, וכשמתחילה הערבה ליכמש קצת, ימהר ליקח אחרים לחים וטריים, ולמה לנו ליכנס לספיקות בקיום מצות ד' מינים".
  1. "ױכמושה או שנשרו מקצת עליה, כשרה".
     1. כמושה.
     2. נשרו מקצת.
        1. כשר לכתחילה – א"ר (ס"ק ו\*, "משמע דלכתחילה לא יקח אותה (מג"א סק"ג). ולא נהירא, דבמשנה [לג ע"ב] חשיב בבבא אחת עם ערבה של בעל דמכשירינן לכתחלה, גם לשון כשרה לכתחלה משמע. ועוד דלמרדכי [סימן תשמו] וסימן דלעיל [תרמה ס"ו] דפסול לכתחילה, על כרחך אף לכתחילה כשר").
     3. כשר בדיעבד – מג"א (ס"ק ג', "כשרה - משמע דלכתחל' לא יקח אותה"), גר"ז (סעי' ה', "ומכל מקום לכתחלה אין ליקח אותה אם אפשר לו בקל למצוא אחרת שלימה שלא נשרו מעליה כלום שהשלימה היא מצוה מן המובחר").
     4. "כיון דערבות מצויות טוב להדר לכתחלה גם בזה" – מ"ב (ס"ק י"א).
     5. "מצוי, שערבות נעשות כמושות אחרי כמה ימים" – פרי הדר (עמ' פ"ו).
  2. **קונה מילדים**.
     1. גזילה.
     2. חזקה דרבא על דאורייתא [יום א'].
  3. **נושרין מערבות**.
     1. ויש לדקדק בזה, שלפעמים נושרין ע"י תחיבתן לתוך הלולב וגם ע"י נענוע – מג"א (ס"ק א'), בא"ה (ס"ק א'), ח"א (כלל ק"נ סעי' י'), גר"ז (סעי' ה'), מ"ב (ס"ק ח', עי' סי' תרנ"ד ס"ק ה').
  4. **נקטם**.
     1. אפילו כל שהוא – בה"ל (סי' תרמ"ה סעי' ו' ד"ה פסול, "לענין הדס וערבה לא מקרי נקטם ראשה עד שיהיה נקטם מעצו שלהם [כ"כ הפוסקים] ושיעור הקטימה לא מצאתי מפורש ומסתברא דשיעורו בכל שהוא וכמו שכתב הר"ן לענין נקטם ראש הלולב").
  5. **לבלוב**.
     1. לא גידלו אם לבלוב.
        1. "לא מצוה ולא הדור" – יבקש תורה (עמ' ל"ד), פרי הדר (עמ' פ"ו).
        2. נכון להדר לכתחלה בזה – הגרשז"א זצ"ל (הליכות שלמה סוכה פרק י' דבר הלכה ס"ק כ"ג, "כיון דערבות מצויות טוב להדר לכתחלה גם בזה, וכבר נהגו כן בירושלם להדר אחר 'לבלוב'"), ארבעת המינים למהדרין (עמ' קכ"ו).
     2. נקטם לבלוב.
        1. חשש פסול – הגרשז"א זצ"ל (שלמי מועד עמ' קל"ג, "הני מילי שכשר בלי לבלוב, אם נפל דרך גידולו, אבל אם נקטף ה'לבלוב' יש מקום לומר שלא בזה דיברו הפוסקים להכשיר, וחשיב נקטם ראשו. מיהו אם אינו יודע שנקטף עלה הלבלוב אחר גידולו, אין צריך לחשוש לכך שנקטף כשאין הלבוב קיים").
        2. כשר – פרי הדר (עמ' פ"ו).
  6. **החלפת הערבות כל יום**.
     1. ליקח כל יום – רמ"א (סי' תרנ"ד סעי' א', "ונוהגין ליקח כל יום חה"מ ערבה חדשה ולקשרה בלולב, והוא הדור מצוה").
        1. הגרשז"א זצ"ל (שלמי מועד עמ' קל"ג, עי' הליכות שלמה סוכה פרק י' הע' נ"ח) – "**אך אם הערבות נשארו לחים וטריים** היה משאירם ולא החליפם".

"ויש לדקדק בזה שלפעמים נושרין ע"י תחיבתן לתוך הלולב וגם ע"י נענוע"

מג"א (ס"ק א'), בא"ה (ס"ק א'), ח"א (כלל ק"נ סעי' י'), גר"ז (סעי' ה'), מ"ב (ס"ק ח', עי' סי' תרנ"ד ס"ק ה').

# אתרוג

**לקחתם לכם ביום ראשון פרי עץ הדר**

1. מקורות.
   1. **לקחתם**.
      1. לקיחה תמה שמעכבים זה את זה – דף לד:. [כל ז'].
      2. חסר – תוס' ורא"ש ורמ"א. [יום א'].
      3. מינכרא לקיחתה (דף לה.) – דבר בעתו (פתח הבית) אות קס"ו.
   2. **לכם**.
      1. שלו – דף ל.. [יום א']
      2. היתר אכילה – דף לה., רש"י תוס'. [יום א' - בעל המאור, מכתם, ההשלמה, ריא"ז. ז' ימים - רמב"ם, מחבר סי' תרמ"ט סעי' ה' (י"ל כיון מקור מהפסוק "פרי", א"נ עי' חמד משה סי' תרמ"ט ס"ק י"א)].
      3. דין ממון – דף לה., רש"י תוס'.
   3. **פרי**.
      1. היתר אכילה – רמב"ם (פירוש המשניות), עי' קה"י (פסחים סי' ל"ד), ובית מאיר (סי' תרמ"ט ס"ה).
      2. טרפה – חוות דעת (יו"ד סי' ל"ו ס"ק ג').
      3. פרי אחד ולא שנים – גמרא לה.. [כל ז'].
      4. פרי עץ שלום ולא חסר – קרית ספר. [יום א'].
   4. **פרי עץ הדר**.
      1. המין. [כל ז', סי' תרמ"ט סעי' ה'].
   5. **הדר**.
      1. ביופי. [מחלוקת איזה ימים]. עי' ערך "לולב".
      2. מאוס – דף לו:. [כל ז', אא"כ מתוקן - מ"ב סי' תרמ"ט ס"ק ל"ז].
      3. מנומר – דף לו. [מחלוקת איזה ימים].
   6. **הקריבהו נא לפחתך** [כל ז'].
      1. מכתם (סוף דף לו:) בשם הבה"ג, שו"ת בית אפרים (או"ח סי' נ"ח ד"ה ועוד זאת, ועי' סי' נ"ט ד"ה ומ"ש), עי' הגריש"א זצ"ל (הערות במסכת סוכה ריש דף לו:). [כל ז']
   7. **מצוה הבאה בעבירה**. [מחלוקת איזה ימים].
   8. **טרפה** (דף לו.). [תלוי במקורו איזה ימים].
      1. הלכה למשה מסיני – ט"ז (סי' תרמ"ט ס"ק ג').
      2. החכמים מתקן כעי' דאורייתא של קדשים – ט"ז (סי' תרמ"ט ס"ק ג'), עי' ריטב"א (דף לא. ד"ה ת"ר, ומגיה שם).
      3. הדר – עי' ט"ז (סי' תרמ"ט ס"ק ג' היטב), נשמת אדם (כלל קנ"א ס"ק ג'), חת"ס (דף לו. ד"ה אתרוג, "והנה איבעי' לא איפשטא ופסקו לקולא וצ"ע כיון דלא איתפרש שיעור הדר אלא דמסרו הכתוב לחכמים א"כ כל מה שיאמרו חכמים הוא דאורייתא ממש כמו מלאכת חש"מ להפוסקים שהוא דאורייתא אלא שמסרו לחכמים וכל מה שהם אומרים שאסור הוא דאורייתא ולוקי' עליו וה"נ דכוותי' וי"ל הכא תלי רחמנא כל מה שנראה לחכמים שזה איננו הדר פסול הוא מדאורייתא בודאי כל מה שחכמים מסופקים אם הוא הדר או לא א"כ עכ"פ אינו נראה בעיניהם שאיננו מהודר שהרי מסופקים בו א"כ שוב אין כאן איסור דאורייתא והדר הוא").
      4. לקיחה תמה – פנ"י (דף לו., "יש לתמוה אלישנא דסימני טריפה דמה ענין סימני טריפה לפסולי אתרוג דטריפות בחיותא תליא מילתא דכל שאין כמוה חיה טריפה ומש"ה לא אשכחן שום טריפה אלא מחיים ולא לאחר שחיטה, ובאתרוג דבהדר ותמים תליא מילתא אדרבא עיקר פסולא היינו לאחר שנתלש מן המחובר ... מיהו למסקנא דעיקר איבעיא דרבא היינו כדעולא משמיה דר' יוחנן דאתרוג שנשפך כקיתון מיבעיא ליה א"כ אפשר אתי שפיר דכי היכי דבריאה אמר רבא היכא דלא קיימי סמפונאה טריפה ועל כרחך היינו משום דהוי בכלל נקובת הריאה דמתני' דהתם [חולין מ"ב ע"א] אע"ג דחסרון מבפנים לא שמיה חסרון אפ"ה בכה"ג מיקרי חסרון א"כ ה"ה באתרוג איכא למימר דכה"ג בכלל ניקב או חסר הוא. ובענין זה יש לי ג"כ לפרש למאי דס"ד מעיקרא דאיירי בנקלף דהוי דומיא דקלופה בטריפות דלמאן דמטריף היינו משום דהוי בכלל פסוקה וקרועה א"כ ה"נ הוי בכלל חסר דפסול משום דבעינן לקיחה תמה"), עי' בית שערים (או"ח סוף סי' שמ"א), אוצר מפרשי התלמיד (הע' י"א).
      5. פרי – חוות דעת (יו"ד סי' ל"ו ס"ק ג'), אוצר מפרשי התלמיד (הע' 47).
      6. לא המתים וכו' – משנת יעבץ (מועדים סי' ס"ו אות ג').
      7. סופו לירקב – תרומת הדשן (סי' צ"ט, "משום דסוף האתרוג לירקב בשביל כך, כגון נקלף וניקב וחסר, דהיינו מעין טריפות דמטרפי נמי משום דסופו למות"), בה"ל (סעי' ה' ד"ה ויש מחמירים, "בענינינו סדיקה הוא סימן טרפה דסופו שירקב כולו ופסול").
      8. לאו שמיה אתרוג – ערוך השולחן (סעי' י"א, "כל שעיקרו נימוח לאו שמיה אתרוג ופסול מן התורה").
         1. מחלוקת אם דאורייתא או דרבנן – ט"ז (ס"ק ז', "וכתב הרא"ש טעמא דהנך פסולים אין עיקרם אלא מד"ס ולכן לא הביא הרי"ף הבעיא. וכתב הטור יש מחמירין והכי מסתברא כיון דספק דאורייתא הוא עכ"ל"), גר"א (על סעי' ד', "אתרוג שנימוח כו'. פליגי אם הנך פסולין מדאורייתא"), גר"ז (סעי' י"ב, "ויש פוסקין ספק זה להקל לפי שהן סוברין שכל פסולין אלו (שאינן מחמת הידור כמו שיתבאר) אין פיסולן מן התורה אלא מדברי סופרים וכל ספק דברי סופרים להקל ויש אומרים שכל פסולין אלו הן מן התורה כמו שיתבאר ולפיכך הולכין בספק זה להחמיר ככל ספק של תורה ויש לחוש לסברא האחרונה במקום שאפשר"), בה"ל (סעי' ד', "זהו בעיא בגמרא ולא נפשטה ופסק בה לקולא משום דס"ל דכל הנך פסולין אין עיקרם אלא מד"ס וספיקא לקולא והי"א ס"ל דהוא ספיקא דאורייתא וצריך להחמיר מספיקא [הגר"א]"), ערה"ש (סעי' י"א, "בעיא בגמ' והולכין להקל מטעם שכתבנו דזהו דרבנן ויש מחמירים והטור נוטה לזה וכתב הטעם כיון דספיקא דאורייתא הוא ע"ש והוא תמוה דלהדיא כתב הרא"ש דכולהו ספיקא דרבנן נינהו ויש מי שפירש משום דהעניין הוא בשל תורה [ב"ח] ואינו מובן כלל ולי נראה דהטור ס"ל דאע"ג דשארי נקבים פסולן מדרבנן מ"מ כל שעיקרו נימוח לאו שמיה אתרוג ופסול מן התורה").
   9. **נדמה** (רש"י דף לו. ד"ה פסול). [תלוי במקורו]
      1. החכמים מתקן כעי' דאורייתא של קדשים – ט"ז (סי' תרמ"ט ס"ק ג').
      2. הלכה למשה מסיני – ט"ז (סי' תרמ"ט ס"ק ג').
      3. הדר – ט"ז (סי' תרמ"ט ס"ק ג').
      4. אין שם אתרוג – משמרת מועד (דף לו. ד"ה דומה).
   10. **זה קלי ואנוהו**. [כל ז']
       1. ביופי – עי' חת"ס (דף לו: ד"ה במינו).
       2. בדין – ביכורי יעקב (סי' תרנ"ו ס"ק ב', "וכתב הפמ"ג (משב"ז שם) באתרוג שיש בו חשש פסול שתלוי בפלוגתא דרבוותא, אף שהלכה דכשר, מ"מ י"ל דבזה צריך לקיים הדור מצוה עד שליש לקנות אחר לצאת כל הדיעות"), בה"ל (ריש סי' תרנ"ו, "ומ"מ באתרוג או לולב שיש בו חשש פסול [וה"ה בכל המצות כה"ג] שתלוי בפלוגתא דרבוותא אף שהלכה דכשר מכ"מ י"ל דבזה לכו"ע צריך לקיים הידור מצוה עד שליש לקנות אחר לצאת כל הדיעות [כ"מ מפמ"ג ועיין בבגדי ישע שהחמיר עוד ביותר מזה]"), מועדים וזמנים (ח"ב סי' קי"ט), עי' חי' הגרי"ז (נזיר דף ב: ד"ה אהא).
       3. חיים וברכה (אות ס"ד, לשונו לקמן).
2. פסולים.
   1. **גזול**.
      1. לכם – גמרא (דף כט:, "גזול ... דכתיב לכם - משלכם").
      2. מצוה הבאה בעבירה – גמרא (דף ל., "גזול פסול משום דהוה ליה מצוה הבאה בעבירה").
   2. **יבש**.
      1. הדר – גמרא (דף לא.), מ"ב (ס"ק ב', "פסול - דאינו הדר").
      2. הקריבהו נא – בעל המאור (דף יד:, "בשלמא יבש בעינן הדר וליכא ואף על גב דכי כתב קרא ביום הראשון כתיב כיון דיבש איכא למימר דאית ביה משום הקריבהו נא לפחתך ופסול אף ביום השני").
   3. **אשירה**.
      1. מצוה הבאה בעבירה – ר"ח (דף לה., "של אשרה ושל עיר הנדחת פסול. משום דהוה ליה מצוה הבאה בעבירה"), רמב"ם (פירוש המשניות פרק ג' משנה א', "מצוה הבאה בעברה אינה מצוה, ולפיכך לולב הגזול ושל אשרה ושל עיר הנדחת פסול"), מ"מ (על הי"ד).
      2. שיעוריה – תוס' (דף ל. ד"ה משום, "וא"ת לקמן (ד' לא:) דפסלינן לולב של אשרה ושל עיר הנדחת משום דמיכתת שיעוריה תיפוק ליה משום מצוה הבאה בעבירה ותו אמאי שרינן דלאו אשרה דמשה וי"ל דלא דמי לגזל דמחמת עבירת הגזל באה המצוה שיוצא בו אבל הני אטו מחמת עבירה שנעשית בו מי נפיק ביה ומיהו יש ספרים דגרסי' לקמן (ד' לה.) אמתני' דאתרוג של אשרה מ"ט משום דהוה ליה מצוה הבאה בעבירה וגירסא משובשת היא אלא טעמא משום דמיכתת שיעוריה"), רא"ש (פרק ג' סי' ט"ו), בעל המאור (דף יז., לשונו לקמן).
      3. אין דין ממון – בעל המאור (דף יז., "והא דתנן אתרוג של אשרה ושל עיר הנדחת פסול איכא נוסחי דגרסי בגמ' עלה מ"ט משום דה"ל מצוה הבאה בעבירה ונוסחי משובשת אינון דהא לא איצטריכא לן מאחר שאין בה לא היתר אכילה ולא היתר ממון בידוע שהוא פסול ועוד דהא כתותי מכתת שיעוריה כדאמרי' בלולב דאוקימנא למתני' באשרה דמשה").
      4. חסרון היתר אכילה – בעל המאור (דף יז., לשונו לעיל).
   4. **עיר הנידחת**.
      1. מצוה הבאה בעבירה – ר"ח (דף לה., לשונו לעיל), רמב"ם (פירוש המשניות פרק ג' משנה א', לשונו לעיל), מ"מ (על הי"ד).
      2. שיעוריה – תוס' (דף ל. ד"ה משום, לשונו לעיל), רא"ש (פרק ג' סי' ט"ו), בעל המאור (דף יז., לשונו לעיל).
      3. אין בו ממון – בעל המאור (דף יז., לשונו לעיל).
      4. חסרון היתר אכילה – בעל המאור (דף יז., לשונו לעיל).
   5. **ערלה**.
      1. אין בה דין ממון – גמרא (דף לה.).
      2. אין היתר אכילה – גמרא (דף לה.).
      3. שיעוריה – תוס' (דף לה. ד"ה לפי, "וא"ת אתרוג של ערלה תיפוק ליה דמיכתת שיעוריה דמצותו בשרפה דקחשיב ליה בתמורה פרק בתרא (דף לג:) בהדי נשרפין ואמרינן התם הנשרפין לא יקברו ואפשר דאפילו מדאורייתא הויא ערלה בשרפה דילפינן לה מכלאי הכרם דכתיב בה פן תקדש ודרשינן (חולין דף קטו.) פן תוקד אש ומהאי טעמא נמי פסול אתרוג של תרומה טמאה דמצותה בשרפה ולמה לן טעמא דהיתר אכילה וי"ל דודאי לא היה צריך אלא נחלקו בהנך טעמי לענין ערלה משום דנפקא מינה לענין מעשר שני כדמסקינן איכא בינייהו מעשר שני ואליבא דרבי מאיר (ומאן דמכשיר היינו אליבא דרבנן) והוה מצי למימר נמי מעשר שני בגבולין ואליבא דכולי עלמא כדמוכח בסוף חלק (סנהדרין דף קיב:) שהוא ממון גבוה").
      4. חסרון ב"פרי" – רמב"ם (פירוש המשניות פרק ג' משנה ה', "ערלה ותרומה טמאה הן מכלל הדברים הטעונין שריפה כמו שנתבאר בזרעים ולפיכך הוא פסול שהרי אמר ה' פרי ואלה אינם ראוים לאכילה בשום פנים").
   6. **תרומה טמא**.
      1. אין היתר אכילה – גמרא (דף לה.).
      2. שיעוריה – תוס' (דף לה. ד"ה לפי, לשונו לעיל).
      3. חסרון ב"פרי" – רמב"ם (פירוש המשניות פרק ג' משנה ה', לשונו לעיל).
   7. **טהורה לכתחילה**.
      1. מכשירה – גמרא (דף לה:).
      2. מפסידה – גמרא (דף לה:).
   8. **דמאי לב"ש**.
      1. אין היתר אכילה – רש"י (דף לה. ד"ה מאי, "הא לית בה היתר אכילה").
      2. שותפין – תוס' (דף לה. ד"ה אתיא).
      3. פרי – רמב"ם ( ).
   9. **מעשר שני, לר"מ**.
      1. אין בה דין ממון – גמרא (דף לה.).
   10. **מעשר שני, בירושלים**.
       1. מכשירה – גמרא (דף לה.).
       2. מפסידה – גמרא (דף לה.).
   11. **מעשר שני, חוץ לירושלים**.
       1. מחמיר, חסרון של לכם – רש"י (דף לד: ד"ה ואם, "אבל חוץ לירושלים לא, דלכם כתיב, הראוי לכם").
       2. מיקל – ר"ן (דף יז. ד"ה ואם, "והוא הדין נמי חוץ לירושלים דאם נטל כשר דהא ראוי לאכילה הוא בירושלים אלא לרבותא תני ליה דאפילו בירושלים לכתחלה לא").
   12. **חזזית ברוב**.
       1. הדר – תוס' (דף כט: ד"ה קפסיק, "קתני עלתה חזזית על רובו דמפסיל אף בי"ט שני משום הדר"), רא"ש (פרק ג' סי' ט"ו), מ"ב (ס"ק ל"ח, "דאינו הדר").
       2. חסר – עי' ט"ז (סי' תרמ"ט ס"ק ט' [עי' פמ"ג שם], ב' פשטים).
       3. לפי ר' יהודה, פרי עץ הדר – ריטב"א (דף לא: ד"ה תיובתא).
   13. **פטום**.
       1. הדר – מג"א (סי' תרמ"ט ס"ק י"ז, [אמנם עי' סי' תרמ"ח ס"ק ט', ויש לישב], "אבל במ"מ משמע שהפסול הפיטמא משו' הדר הוא שעל ניטל העוקץ מקשה פשיטא דחסר פסול ע"ש וכ"מ בסי' תרמ"ה ס"ז ובפוסקים ולכן אין להקל בפטמא"), חת"ס (סוף דף לה:, "והכי קיי"ל ניטלה שושנתא פסול משום הדר"), מ"ב (סי' תרמ"ט ס"ק ל"ו, שעה"צ סי' תרמ"ח ס"ק ל"ו, "ועיין במ"א שהביא דיש פוסקים שסוברין דניטל הפטמא הוא משום הדר והוא מצדד ג"כ כוותייהו וע"כ אין להקל בניטל הפיטמא כל ז' ומ"מ אם א"א למצוא אחר יש לסמוך על המקילין דבלא"ה רוב הפוסקים סוברין כהרמב"ם דאף אותן שפסולין משום הדר כשר בשאר יומי ומשמע מדבריו דיוכל לברך ג"כ ויש שמפקפקין לענין ברכה אכן אם יצטרף עוד ספק בזה אם נטלה פיטמתו ... בודאי יוכל לברך בשאר יומי"), פס"ת (אות ח' ד"ה וכל).
       2. חסר – רמ"א (סי' תרמ"ט סעי' ה', "וניטל פטמתו או עוקצו, דינו כחסר וכשר מיום ראשון ואילך").
   14. **בוכנתו**.
       1. הדר –
       2. חסר – קרבן נתנאל (אות ק').
   15. **נקלף**.
       1. הדר [נקלף פי' במקצה] – רש"י (דף לו. ד"ה במקצה), קרית ספר (פרק ח', "נקלף אם נשאר ממנו כל שהוא כשר דמציל על כולו ואכתי הדר הוא ואם נקלף כולו פסול דלאו הדר הוא").
       2. טריפה [נקלף פי' כולו] – ראב"ד ( ), רבינו חננאל (סוף דף לה:), תוס' (דף לו. ד"ה הא), מ"ב (ס"ק כ"ז, "אם נקלף כולו פסול - כמו בבהמה כשנקלף כל עורה טרפה דלא הדרא בריא").
       3. לפי ר' יהודה, פרי עץ הדר – ריטב"א (דף לא: ד"ה תיובתא).
       4. לכ"ע ב' או ג' מקומות, מצד מנומר.
   16. **נסדק**.
       1. טריפה – תוס' (דף לו. ד"ה אי, "אי נסדק תנינא. שהוא כעין טרפות בגרגרת שנסדקה כולה שלא נשתייר בה חוליא למעלה וחוליא למטה תנינא במתני' נסדק פסול ובכי האי גוונא שנסדק על פני כולה אי ניקב שגם הוא סימן טריפה כמו ניקב קרום של מוח").
          1. דרבנן – פמ"ג (מש"ז סוף ס"ק ד').
       2. הדר – לבוש (סעי' ה'), ח"א (כלל קנ"א סעי' ג', נשמת אדם ס"ק ב', "וטעם פסול דנסדק הוא משום הדר").
       3. חסר – דר"מ (ס"ק ה'), גר"ז (סעי' י"ד, "וכל פסולים אלו דהיינו ניקב חסר ונסדק אינו מחמת שאינו הדור אלא לפי שאינו תם ושלם והתורה אמרה ולקחתם ודרשו חכמים לקיחה תמה ושלימה"), ערה"ש (סעי' י"ב, סעי' ט"ו, "דהטעם הוא משום לקיחה תמה").
       4. שבות יעקב (ח"א סי' ל"ה) – "אפשר טעמא משום דליכא הדור כל שנסדק כל כך. זאת ועוד אחרת דהיכא דנסדק כולו ולא נשתייר רק משהו למעלה או למטה ודאי סופו לתלוש כולו וכל העומד לתלוש כתלוש דמי".
   17. **ניקב**.
       1. הדר – ריטב"א (דף כט:), קרית ספר (פרק ח', "אתרוג שניקב נקב מפולש כל שהוא או שאינו מפולש כאיסר אפילו שאינו חסר פסול דלאו הדר הוא").
       2. חסר – טור (סי' תרמ"ט, "וכן חסר מותר מיום ראשון ואילך הלכך ניקב או שנקבוהו עכברים מותר מיום ראשון ואילך אם נשאר בו כשיעור"), גר"ז (סעי' י"ד, "וכל פסולים אלו דהיינו ניקב חסר ונסדק אינו מחמת שאינו הדור אלא לפי שאינו תם ושלם והתורה אמרה ולקחתם ודרשו חכמים לקיחה תמה ושלימה"), ערה"ש (סעי' ט"ו, "דכל פסולים אלו דהיינו ניקב חסר ונסדק אינו מחמת שאינו הדור אלא לפי שאינו תם ושלם והתורה אמרה ולקחתם ודרשו חכמים לקיחה תמה ושלימה [הגר"ז]").
       3. טריפה – פמ"ג (מש"ז סוף ס"ק ד').
       4. עי' נשמ"א (כלל קנ"א ס"ק א', שהריטב"א וטור לשיטתיה, לפי ר' יהודה פרי עץ הדר (ריטב"א דף לא: ד"ה תיובתא).
   18. **חסר**.
       1. הדר – ר"ן, ריטב"א, רוב ראשונים ופוסקים - מאירי כט:.
       2. לקיחה תמה – חת"ס (סוף דף לה:, "וחסר כ"ש פסול משום לקיחה תמה"), גר"ז (סעי' י"ד, "וכל פסולים אלו דהיינו ניקב חסר ונסדק אינו מחמת שאינו הדור אלא לפי שאינו תם ושלם והתורה אמרה ולקחתם ודרשו חכמים לקיחה תמה ושלימה"), ערה"ש (סעי' ט"ו, "דכל פסולים אלו דהיינו ניקב חסר ונסדק אינו מחמת שאינו הדור אלא לפי שאינו תם ושלם והתורה אמרה ולקחתם ודרשו חכמים לקיחה תמה ושלימה [הגר"ז]").
       3. מראי מקומות – קרית ספר (פרק ח', "ואם חסר אפילו כל שהוא פסול דפרי עץ קאמר רחמנא שלם ולא חסר והרב ז"ל כתב דפסול משום דבעינן לקיחה תמה דכתיב ולקחתם לכם וגו'").
       4. **שאר ימים יש חסרון של 'זה קלי'** - עי' לעיל, לשיטות ומראי מקומות.
   19. **חזזית במיעוט** (ב' או ג' מקומות).
       1. הדר – רא"ש (פרק ג' סוף סי' ט"ו, סי' כ'), מ"ב (ס"ק נ"ה, "והטעם בכל זה משום דאינו הדר").
   20. **עוקצו**.
       1. למטה.
          1. חסר – רמ"א (סי' תרמ"ט סעי' ה', "וניטל פטמתו או עוקצו, דינו כחסר וכשר מיום ראשון ואילך"), חת"ס (סוף דף לה:, "ניטל העוקץ משום לקיחה תמה ולא משום הדר"), מ"ב (ס"ק ל"ג, "דהוא בכלל חסר"), פס"ת (אות ח' ד"ה וכל).
       2. למעלה – תלוי באות י"ג.
   21. **כושי**.
       1. דומה לכושי.
          1. נדמה – רש"י (דף לז. ד"ה פסול), יראים (סי' תכ"ב).
       2. כושי ברוב.
          1. כמו חזזית והדר – רא"ש (פרק ג' סי' כ"ב), גר"ז (סעי' כ"ז), מ"ב (ס"ק נ"ח).
       3. כושי בב' או ג' מקומות.
          1. הוי מנומר – רא"ש (פרק ג' סי' י"ז, סי' כ"ב), ועוד.
   22. **כרתי**.
       1. גמר פרי – מ"ב (ס"ק ס"ד).
       2. הדר – קרית ספר (פרק ח', "ירוק ככרתי שהוא כעשב פסול וכל הני נראה דמיפסלי משום דאינם הדר"), ב"ח (ס"ק י"ב, "ולי נראה דירוק פסול גם כן מפני שאינו הדר כדקס"ד בגמרא מעיקרא דירוק אינו הדר אלא משום דרבי יהודה לא בעי הדר מהדרינן אטעמא אחרינא משום דלא גמר פריו אבל למאי דקיימא לן דבעינן הדר ירוק פסול משום דאינו הדר אפילו גמר פריו והילכך דינו כחזזית ושינוי מראות ויבש דפסול משום דבעינן הדר").
       3. מג"א (ס"ק כ"ג ? ).
       4. מראי מקומות.
          1. תשובות והנהגות (ח"ה סי' רי"א) – "ואמנם בדברינו יש לימוד זכות שירוק בלתי מורכב כשר למצוה גם לפוסלין ירוק וכמש"כ, אבל פשיטא שאם אפשר להשיג **כולו צהוב זהו הידור גדול במצוה**, וכן נהגו להחמיר בזה מאד בבית בריסק".
          2. הגרשז"א זצ"ל (הליכות שלמה פרק י' סעי' כ"ג, הע' צ') – "לכתחילה יש להדר שיהא האתרוג צהוב ולא ירוק [ורבנו נהג להצהיב האתרוג ע"י נתינתו בתפוחים עד שישוב למראה צהוב, אבל לא דקדק שלא יהא בו גוון ירוק כלל]".
   23. **שיעור כביצה**
       1. לא גמר פרי – חזו"א ( ).
       2. לא גמר פרי, הדר – ח"א (כלל קנ"א סעי' ט"ז, נשמת אדם ס"ק ו', "שיעור אתרוג הקטן, לא פחות מכביצה. פחות מזה, פסול כל ז', שלא נגמר פריו ולא נקרא פרי. ואפילו אם היה בו כשיעור ובימי החג נצטמק ועמד על פחות מכביצה, מכל מקום פסול משום שאינו הדר"), עי' בה"ל (סעיף כ"ב ד"ה פסול, "כל שבעה שלא נגמר פריו ולא נקרא פרי ואפילו אם היה בו כשיעור ובימי החג נצטמק ועמד על פחות מכביצה מ"מ פסול משום שאינו הדר [ח"א]").
       3. מינכר לקיחה – תוס' (דף ל. ד"ה משום), רא"ש (סי' ט"ו).
   24. **שיעור בגדול**, לר' יהודה.
       1. פרי עץ הדר – ריטב"א (דף לא: ד"ה תיובתא).
       2. הדר – גמרא (דף לו:).
       3. חסר – גמרא (דף לא:).
   25. **טבל**.
       1. כשר – רמב"ן ( ).
       2. אין בו היתר אכילה – רש"י (דף לה. ד"ה ומאן).
       3. שותפין – תוס' (דף לה. ד"ה אתיא, "דהא דאין יכול לצאת באתרוג של טבל דהוי כמו אתרוג דשותפין שיש לכהן וללוי בו חלק ודמי לאחין שקנו [דף לה עמוד ב] אתרוג בתפיסת הבית בסוף יש נוחלין").
       4. נ"מ - טבל לתרומה בכהן (תוס' פסחים ריש דף לח.), טבל למעשר שני.
   26. **שאול** – לכם.
   27. **טריפה** – ח' טעמים.
   28. **תפוח**.
       1. הדר – יראים (סי' תכ"ב), קרית ספר (פרק ח', "אתרוג שהוא תפוח סרוח כבוש שלוק שחור לבן מנומר ירוק ככרתי שהוא כעשב פסול וכל הני נראה דמיפסלי משום דאינם הדר"), א"ר (ס"ק כ"ו, "כתב ספר אמרכל אתרוג תפוח וכו', טעמא דפסוליה דהדר בעינן וליכא"), בכורי יעקב (ס"ק מ"ג), מ"ב (ס"ק נ"ה, "והטעם בכל זה משום דאינו הדר").
       2. מסופק – פמ"ג (מש"ז סוף סי' תרמ"ט).
   29. **סרוח**.
       1. הדר – יראים (סי' תכ"ב), קרית ספר (פרק ח', לשונו לעיל), א"ר (ס"ק כ"ו, "כתב ספר אמרכל אתרוג תפוח וכו', טעמא דפסוליה דהדר בעינן וליכא"), גר"ז (סעי' כ"ד), בכורי יעקב (ס"ק מ"ג), מ"ב (ס"ק נ"ה, "והטעם בכל זה משום דאינו הדר").
   30. **כבוש**.
       1. עי' לקמן.
   31. **מבושל** [שלוק].
       1. הדר – יראים (סי' תכ"ב), קרית ספר (פרק ח', לשונו לעיל), א"ר (ס"ק כ"ו, "כתב ספר אמרכל אתרוג תפוח וכו', טעמא דפסוליה דהדר בעינן וליכא"), בכורי יעקב (ס"ק מ"ג), מ"ב (ס"ק נ"ה, "והטעם בכל זה משום דאינו הדר").
       2. מסופק – פמ"ג (מש"ז סוף סי' תרמ"ט).
   32. **לבן**.
       1. כמו חזזית והדר – רא"ש (פרק ג' סי' כ"ב), יראים (סי' תכ"ב), קרית ספר (פרק ח', לשונו לעיל).
   33. **כדור**.
       1. הדר – יראים (סי' תכ"ב), עי' שעה"צ (ס"ק ס"ה, "מלשון זה משמע לכאורה דלא הוי בכלל אתרוג, ואם כן הוא פסול בכל הימים, אבל לעניות דעתי אפשר לומר דהטעם הוא משום שאינו הדר").
       2. אינו אתרוג – עי' שעה"צ (ס"ק ס"ה).
   34. **תיום**.
       1. פרי אחד ולא שנים – מכתם ( ), לבוש (סעי' כ', "התיום, והוא שגדלו שנים דבוקין זה בזה כשרין, ויש פוסלין דאתרוג אחד אמר רחמנא ולא שנים, וזה דומה לשנים").
       2. הדר – יראים (סי' תכ"ב), דבר הלכה (ס"ק ר"ו).
   35. **בוסר**.
       1. הדר – גמרא (דף לו.).
   36. **מנומר**.
       1. הדר – יראים (סי' תכ"ב), קרית ספר (פרק ח', לשונו לעיל), א"ר (ס"ק כ"ו, "כתב ספר אמרכל אתרוג תפוח וכו', טעמא דפסוליה דהדר בעינן וליכא"), מ"ב (ס"ק נ"ה, סי' תרמ"ט ס"ק ל"ח, "והטעם בכל זה משום דאינו הדר").
   37. **תפוס**.
       1. הדר – יראים (סי' תכ"ב), עי' שעה"צ (ס"ק ס"ה, "לעניות דעתי אפשר לומר דהטעם הוא משום שאינו הדר, ולפי זה להרמב"ם וסיעתו כשר בשאר יומי, דבודאי לא גרע דבר זה מגדלו בדפוס ועשאו כמין בריה אחרת, ומוכח מהרמב"ם פרק ח מהלכות לולב הלכה ח' וט' דכשר בשאר יומי").
       2. אין שמו עליו – מאירי (דף לו:, "אף בשני וגדלו בדפוס כמין בריה אחרת אף הוא אין שם אתרוג עליו").
       3. אפשר נדמה – משמרת מועד (דף לו:).
   38. **עכברים**.
       1. הדר –
       2. הקריבהו נא – מכתם בשם הבה"ג, שו"ת בית אפרים (סי' נ"ח).
       3. חסר.
   39. **רוב אתרוג**.
       1. אתרוג ולא חצי אתרוג – ריטב"א (דף לו:), ר"ן (דף יח., "ומיהו כי שרי אתרוג חסר ביום טוב שני דוקא כשרובו קיים דשמו עליו הא לאו הכי לא דאתרוג אמר רחמנא ולא חצי אתרוג").
       2. ועי' רמ"א (סי' תרמ"ט סעי' ו'), ומ"ב (ס"ק מ"ג), ומג"א (ס"ק כ"ז), ושע"ת (ס"ק ח').
   40. **בלא"ט פלע"ק**.
       1. הדר – תרה"ד (סי' צ"ט, "פסול דחזזית באתרוג מטעם הדר איפסל").
       2. מראי מקומות – פמ"ג (א"א ס"ק כ').
   41. **מורכב -** (ז' טעמים, הו"ד בס' ארבעת המינים השלם עמ' נ"ה והע' כ"ז).
       1. אין שמו עליו – מג"א (ס"ק כ"ג, "ול"נ דפסול משום דלא מקרי אתרוג כלל"), מ"ב (ס"ק ס"ה, "אתרוג המורכב הסכימו הפוסקים שהוא פסול דלא מקרי אתרוג כלל").
       2. אתרוג ולא מקצת אתרוג.
       3. עבירה ע"י הרכבת איסור.
       4. חסר בשיעור.
       5. חסר ברוב.
       6. בעל תוסף.
       7. אין עצו ופריו שוה.
3. הלכות.
   1. **אם נסדק נקלף וניקב, מדרבנן או מן התורה** – פמ"ג (מש"ז ס"ק ד'), ערה"ש (סעי' ט"ו, "דכל פסולים אלו דהיינו ניקב חסר ונסדק אינו מחמת שאינו הדור אלא לפי שאינו תם ושלם והתורה אמרה ולקחתם ודרשו חכמים לקיחה תמה ושלימה [הגר"ז] ומ"מ אין הפסולים אלא מדרבנן כפי מה שנראה מהרא"ש דזהו אסמכתא בעלמא"), גר"ז (סעי' י"ב), עי' ב"י (ריש הסי' סוף ד"ה ניקב).
   2. קנה בושם (אור ישראל חנ"ו עמ' ל"ג אות נ"ה) – "פוסקים דגם פלא"ט פלע"ק שגבוה מן האתרוג כשרה (ראה מ"ב תרמ"ח סק"ג)".
   3. **חסר: הגדר**.
      1. מראי מקומות – נתיבות אדם (ח"א סי' י"ח).
   4. **אתרוג שנתנוהו תחת המטה בשעה שישנו עליה, אם אפשר לצאת בו ידי חובת המצוה**.
      1. עי' יו"ד סי' קט"ז סעי' ה', לשיטות ומראי מקומות.
   5. **באתרוג יותר גדול, אם יש הידור**.
      1. כן.
         1. מג"א (סי' תרע"ב ס"ק ג') – "בנרות שעוה כשהם ארוכי' הם נאים יותר כמו בנרות י"ה ולולב **ואתרוג** וכיוצא בו וכמדומה לי שכ"כ בכל בו".
         2. קהלות יעקב (ארחות רבנו ח"ב עמ' רס"ד אות י"ד) – "מו"ר (שליט"א) זצוק"ל מהדר לקחת אתרוג גדול אף שיש לו בלעטיל קטן למעלה מהחוטם, על אתרוג יותר קטן ונקי לגמרי. האתרוג מהגרמי"ל שעליו ברך מו"ר הי' אתרוג גדול ולא יפה בצורתו. וכן כשהביאו למו"ר אתרוגים מזן חזו"א כדי שמו"ר יבחר לעצמו אתרוג בחר מו"ר את היותר גדול אף שהי' לו בלעטיל על השפוע. (עי' להלן אות מ"ט). תשמ"א, הבאתי למו"ר אתרוגים תימנים לבחור ובחר גדול וכמגדל עם בליטות ואמר לי שירוק מאד, ולקחו, והראתי למו"ר אתרוגים אחרים ירוק בהיר וגדול אבל לא כמגדל וחלק, וכן יותר קטן וסירב לקחתם, (וראה להלן שמו"ר מאד הקפיד לא לקחת אתרוג ירוק מ"מ כאן בגלל גדלו ומעלתו כמגדל ובליטות לקחו והצהיבו). תשמ"ב, הי' למו"ר שני אתרוגים ממרוקו אחד יותר קטן ואחד יותר גדול והקטן הי' יותר יפה מהגדול ולקח מו"ר לעצמו את היותר גדול ואת היותר קטן נתן למישהו אחר ואמר לי שכן מבואר בגמ' שיותר גדול יותר מהודר. (עי' ב"ק ד"ט ע"ב ושו"ע סי' תרנ"ו ס"א)".
      2. מראי מקומות – מנחת פסים (סי' תרנ"ו), ארחות חיים (סי' תרנ"ו ס"ק ב'), חיים וברכה (אות כ"ז).
   6. **שיעור הסתכלות**.
      1. חזו"א (או"ח סי' קמ"ז סוף ס"ק ה') – "מש"כ המבי"ט דאם צריך הסתכלות אינו פוסל היינו דגם בקרוב צריך הסתכלות".
      2. הגריש"א זצ"ל (תל תלפיות ח"ס עמ' מ"ב אות ה') – "מה גדר 'נראה' בשינוי מראה באתרוג. והשיב דבאופן של מרחק בערך כשנוטלים למצותו".

עי' הגריש"א זצ"ל (תל תלפיות ח"ס עמ' מ"ב אות ד') – " אתרוג שעתה לא ניכר בו השחרות, אבל כשיצהיב יהי ניכר האם כשר הוא עתה. והשיב שכשר".

* + 1. תשובות והנהגות (ח"ה סי' רי"ב אות ה') – "מפרש דהשיעור לפסול בשינוי מראה הוא אם ניכר במרחק בערך כשנוטלים למצותו, ונראה שזהו קולא גדולה, והעיקר הוא שתלוי האם ניכר כשנוטל להסתכל ביופיה והיינו שאם ניכר כשמקרב החפץ לעיניו כשיעור כשהדרך לקרב כדי להתבונן ביופיו פוסל, ועיין בחזו"א (ס"ס קמ"ז) שכתב 'מש"כ המבי"ט דאם צריך הסתכלות אינו פוסל, היינו דגם בקרוב צריך הסתכלות', ולדברינו אם ניכר רק כשסמוך לעיניו ממש שאין הדרך לקרב החפץ כ"כ כדי להתבונן ביופיו אינו פוסל".
  1. **זכוכית מגדלת**.
     1. אבני ישפה (אהל יעקב י"ב תשרי תשע"א) – שאלה: "אחרי השתמשות בזכוכית המגדלת ראיתי דבר שיכול להיות פסול או חסרון בהידור בהד' מינים, אך לפי ראות עיני לא ראיתי את זה, האם צריכים להחמיר מחמת הזכוכית המגדלת". תשובה: "אם הזכוכית מגדלת מראה לך בגלל שאתה לא רואה כל כך טוב, אז ודאי שצריך להחמיר. אבל אם אתה רואה טוב אינך צריך להתחשב בזכוכית המגדלת שהרי התורה תלתה במה שרואים בעיניים".

אבני ישפה (אהל יעקב י"ב תשרי תשע"א) – שאלה: "דומה לשאילה הנ"ל מה הדין אם ראה נקודה שנראה שחר על האתרוג ועם הזכוכית מגדלת נראה כחום". תשובה: "סימן שהבודק אינו רואה מספיק טוב וזה כשר".

* + 1. הגר"ש קמנצקי שליט"א (קובץ הלכות סוכות פרק ל"ב סעי' ד') - ,אתרוג שחסר כלשהו ואין חסרון נראה כי אם זכוכית מגדלת, נראה שאינו נחשב לחסרון".
    2. פסקי תשובות (סי' תרמ"ה הע' ל"ה) – "אם אינו נראה רק ע"י זכוכית מגדלת אין לפסול כלל גם בפסולים מטעם 'לקיחה תמה'". סי' תרמ"ח אות י"ד ד"ה אמנם, "גם הפסולים מטעם 'לקיחה תמה' אם אינו נראה החסרון לעין אלא ע"י זכוכית מגדלת אינו פוסל, כי כלל הוא בכל מקצועות התורה שאין לדיין אלא מה שעיניו רואות בהסתכלות עיונית ע"י ראיית העין באופן טבעי, וזכוכית מגדלת אינה משנה ההלכה לא לקולא ולא לחומרא".
    3. ילקוט יוסף (משנת יוסף חי"ח עמ' כ"ה).
  1. **נקודות השחורות** (פינטלעך).
     1. הגרשז"א זצ"ל (הליכות שלמה סוכות פרק י' ס"ק ל', הע' ע"ד) – "ודע דמראה שחור שאמרו (שו"ע סי' תרמ"ח סט"ז), שדינו כדין חזזית, אין אלו הנקודות השחורות (פינטלעך) המצויים כיום, אלא היונו שחלק מבשר האתרוג גופי' שחור הוא, (וכמש"כ במ"ב שם סקמ"ט לענין חזזית], ועיפוש הפרי הפרי הוא, ומה שיש לחוש בהנקודות השחורות הוא רק משום שינוי מראה, ותליא טפי בראיית העין [ורבנו עצמו לא ס"ל לחוש לנקודות אלו, אע"פ שהרבה מהם מתהווים ע"י ריסוס ויתכן שנחסר שם כלשהו, כיון דסו"ס אין החסרון נראה לעין (**והשגחתו היתה בעיקר שלא יהיו 'בלעטלעך' על האתרוג**, כיון שדבר זה פוגם בהדר האתרוג), והי' רגיל לשנן שאין לטעות להשוותן למראה שחור הנזכר בשו"ע. ופעם הובא לפניו אתרוג שעלתה בו חזזית שחורה, ומיד הראהו לכל ב"ב ללמדם מהו המראה השחור האמתי]".
  2. מראי מקומות.
     1. אג"מ (רשומי אהרן ח"ב או"ח סי' תרמ"ח אות א') – "בחצי העליון של האתרוג ידקדק יותר על הנקיון, ובחצי התחתון יש לדקדק יותר על גידול האתרוג".
     2. הגר"י ברקוביץ שליט"א (מכתב במייל) -

Some Arbeh Minim questions as far as what to look for:

1) If there are 2 esrogim one is cleaner the other more personaly appealing, which one is ideal?

2) There doesn't seem to be so much of a mekor for "gidul" being a halachic hiddur, should one take that into cheshbon?

3) Although being one of the simanim that the MB brings down for an esrog are b'litus something to be makpid on?

4) 2 lulavim, one small and thin but closed completely the other larger and/or greener but needs to be glued, which one is ideal?

R' Y. Berkovits wrote:

1, 2. Pashut pshat in "הדר" is that the esrog is personally appealing. Therefore a personal hidur would take precedent over a hidur found in halacha, provided that there aren't shittos that hold this is passul.

Regarding being "cleaner" it would depend. If there are bletlech that are mamash sticking out, there is a tzad that it is passul. Although we are noheg l'hakel, however a personal liking wouldn't have precedent over that.

3. Another kabbalah mentioned is an עוקץ שוקעת. We don't go after these kabbalos nowadays (already mentioned by the Chasam Sofer), however if all is equal you can look out for a sunken עוקץ, but not over a nice גידול.

4. The nicer one (if you glue it properly).

1. כבישת ד' מינים בסוכות - סעיף ט"ו.
   1. **כבוש בתוך מים: אתרוגים**.
      1. מחמיר – סוכה (דף לו.), מחבר (סעי' ט"ו, "נפל עליו מים, בתלוש, ותפח או סרח; או שהוא **כבוש בחומץ** או מבושל; או מנומר, פסול"), פוסקים.
         1. חסרון בהדר – יראים (סי' תכ"ב), קרית ספר (פרק ח', לשונו לעיל), א"ר (ס"ק כ"ו, "כתב ספר אמרכל אתרוג תפוח וכו', טעמא דפסוליה דהדר בעינן וליכא"), בכורי יעקב (ס"ק מ"ב, ס"ק מ"ג), מ"ב (ס"ק נ"ה, "והטעם בכל זה משום דאינו הדר").
         2. יש להקל בשאר ימים – דעת תורה (על סעי' ט"ו), הו"ד בארבעת המינים השלם (עמ' רנ"ז אות ב').
         3. מראי מקומות – כת"ס (או"ח סי' קכ"ב), דר"ת (סי' ק"ה ס"ק ט"ז, לשונו לקמן), הגרשז"א זצ"ל (הליכות שלמה סוכה פרק י' ס"ק ל"ד).
   2. **כבוש בתוך מים: לולבים הדסים וערבות**.
      1. מחמיר.
         1. רמב"ן (הו"ד בב"י סי' תרמ"ה ס"ק ב') – "וביאר הרמב"ן (בהשגותיו על הל' לולב לראב"ד) שיש להוציא מן הכלל הזה **הכבוש** והשלוק שבהדס וערבה שכבשן או שלקן לרפואה פסולים".
            1. ט"ס ברמב"ן – חזו"א (עמק ברכה דיני לולב אות י"ז, "הגאון בעל 'חזון איש' אמר לי, שטעות סופר בדברי הרמב"ן, וצ"ל 'כשרים'").
            2. פסקי תשובות (סי' תרמ"ט אות א' [לשונו מובא לקמן], הע' ב') – "בבכור"י סי' תרמ"ז סק"י 'לא ראיתי מי שנזהר שלא לכבוש הדס וערבה מעל"ע וכו' וכמדומה שט"ס בדברי הב"י', ובשד"ח מע' ד' מינים סי' ב' אות ב' כותב להגיה 'כשרים' וכ"ה בס' עמק ברכה בשם החזו"א, אך בשד"ח מע' ל' כלל קמ"א אות ט"ו כותב שראה כת"י מהאור"ח ונתברר שא"א להגיה כן וכן בחיים וברכה אות ק"כ שקשה להגיה וכבר הזהיר ע"ז ר"ת בהקדמה לספר הישר ולכן מפרש כוונת הרמב"ן שכבשן או שלקן לרפואה שקאי גם על כבשן ע"י סממנים ושאר דברים חריפים שאז לכו"ע פסול".
         2. מאירי (מגן אבות ענין כ"א) – "ובפסולי האתרוג שאינם נוהגים בלולב הזכיר הרב ניקב וחסר כל שהוא וחזזית ונקלף לבן וכושי ומנומר, ולא הזכיר בהם כבוש ושלוק, שנראה דעתו שבכולם פסול בכבישה ושליקה ואף הרב המגיה כתבה כן בהדיא".
         3. חת"ס (יו"ד סי' פ"א) – "אנו נוהגים בלולב ומיניו בשבת שבחג **להסירם מן המים ע"י גוי** בסוף היום כדי שלא יהיה כבושים ויופסלו".
         4. כת"ס (או"ח סי' קכ"ב) – "דכבישה מעל"ע פוסל בלולב משום דכתיב כפות תמרים דבעי דוקא כפות של תמרים עץ עושה פרי תמרים דוקא וע"י כבישה נשתנה ולא נקרא שמו הראויה לו עליו כפות תמרים, וכן י"ל בהדס והושענא לולב ומיניו, והנה טרחתי יגעתי ומצאתי לחומר הנושא והנשוי, לקיים מילי דאבות, כי לא דבר תוה' ולא טעה, וקיצר בדבריו לפי שעה".
         5. שאלת שלמה (ח"א סי' ס"ט) – "לפי שסיים שכבשן ושלקן לרפואה וזה לא הוי בלולב ולכן דבר בהווה ורגיל כנלע"ד פשוט. דודאי אין שום סברא לחלק בין לולב להדס וערבה ודבר בהווה ונר' הטעם משום שכל הפסולים שנאמרו באתרוג הם גם בלולב ונראה טעמו בזה הוא כמו דילפינן הדר בלולב מאתרוג".
         6. כשרות ארבעת המינים (עמ' ר"ז).
      2. מיקל.
         1. דר"ת (סי' ק"ה ס"ק ט"ז) – "ומזה יש תשובה לפענ"ד למ"ש החת"ס חלק יו"ד סי' פ"א שיש לנהוג בלולב ומיניו בשבת שבתוך החג להסירו מן המים ע"י עכו"ם בסוף היום כדי שלא יהיו כבושים מעל"ע ויפסלו, עיי"ש. ועי' בפת"ש לעיל סי' פ"ז ס"ק י"ט במוסגר מה שהתפלא על זה, ועי' בשו"ת כתב סופר חלק או"ח סי' קכ"ב מ"ש לחזק מנהג זה ... אמנם במדינתנו לא ראיתי נוהגין בחומרא זו, **ומעולם לא שמעתי מהמדקדקין במצות שיזהרו בזה**. ולפי דברי המ"ז והיד יהודה הנזכר שפיר יתכן **מנהגם של ישראל תורה היא**, כיון דענין כבוש אינו באמת ענין א' עם בישול כלל רק שעושה פעולה לענין להפליט ולהבליע כמו בבישול, א"כ ממילא מובן דדוקא באתרוג ומצה ומרור אמרו חז"ל דכשנכבש אינו ראוי עוד למצותו יען כי הוא דבר שיש בו טעם וע"י הכבישה כיון שנפלט ממנו הטעם ונשתנה הדבר מקדמותו בזה שפיר אמרו חז"ל דאינו ראוי שוב למצותו, משא"כ בלולב והדס וערבה **שהוא עץ בעלמא** ואין בו טעם **לא שייך בו ענין כבישה כלל**, וכי מה יעשה ומה יפעל בהם הכבישה להכניס או להוציא איזה טעם שישתנה מקדמותו".
         2. דרכי חיים ושלום (סי' תשע"ט, מנחת אלעזר ח"ב סי' ס"ט אות א', ח"ה סי' ח' ד"ה והנה פשוט) – "וגם לענין כבוש כבר האריכו גדולי האחרונים ז"ל דל"ש בלולב ותמהו על הגאון חת"ס".
         3. הגריש"א זצ"ל (קונ' הלכות חודש תשרי עמ' ל"ג אות ט"ו) – "מותר לכבוש את הלולב, ההדס, והערבה במים מעת לעת ואין בכך משום כבוש כמבושל (שמעתי מהגר"י רובניץ שליט"א בשם מרן הגרי"ש אלישיב (שליט"א) [זצ"ל] והסטייפלער זצ"ל וכ"ה בעמק ברכה בשם מרן החזו"א זצ"ל וכן שמעתי מזקני הגר"א וייספיש שליט"א מח"ס ארבעת המינים ודלא כתשו' חת"ס עפ"י הרמב"ן, שהם הוכיחו שהנדפס ברמב"ן הוא ט"ס)".
         4. משנה הלכות (חי"ג סי' צ"ה) – "והנלפענ"ד דכבוש כמבושל שייך בכל דבר שרוצה לעשותו גמור כמו המבשל דבר חי וכיוצא בו שמהפכו להיות ראוי למה שלא היה ראוי עד עכשיו וכבושה במים מהפכו ממצב שהוא להיותו מבושל ולהיותו נתהפך מהטבע שלו ולכן הכובש בשר במים מעת לעת נעשה הבשר כמבושל ונתרכך קצת ואם נכבש בחלב נעשה בב"ח מדרבנן שנכנס החלב בבשר וכן כל כיו"ב, אבל המכניס במים לולב והדס וערבה לא שייך כלל לומר כבוש כי אדרבה העמדתן במים הוא מועיל להחזיר ולהעמיד לחותו וחיותו מה שהי' מקודם כידוע מהפרחים שמביאים בבית ונמצא נתינת הלולב והדסים במים לא פועל להפוך המציאות אלא אדרבה מחזק חיותו וזהו דרכו כשרוצים שהפרחים שקצצו ישארו בחיותם מעמידים אותם במים להאריך לחלחותם וחיותם ולכן לא הוי גדר כבוש אלא השקאת זרעים ... ודע אפילו להאוסרים אינו אלא מה שבתוך המים אבל מה שלמעלה מן המים לכ"ע כשר וכתבתי זה לפי שנהג עלמא כהיום שלא להניח הג' מינים במים והוא באמת תקון חז"ל להניחן במים והוא מצוה מדרבנן **ואין לשנות** כנלפענ"ד".
      3. מראי מקומות – בכורי יעקב (ס"ק כ"ב, סי' תרמ"ז ס"ק י'), פני מבין (או"ח סי' רמ"ג), שאילת שלום (מהדו"ת סי' רל"ב ד"ה ומה), ארחות חיים (ס"ק כ"ג), דעת תורה (על סעי' ט"ו, "וצ"ע"), עמודי אש (או"ה י"ג אות ט"ז), שד"ח (מערכת ד' מינים סי' ב' אות ב', מערכת ל' כלל קמ"א אות ט"ו), אפרקסתא דעניא (ח"ב או"ח סי' צ"ט), הגרשז"א זצ"ל (הליכות שלמה סוכה פרק י' ס"ק ל"ד ד"ה אך), פרדס יוסף (פר' אמור פרק מ"ג פסוק מ', עמ' תקע"ט), עמק הלכה (ח"א סי' מ"א), דף על הדף (סוכה דף לו.).
         1. פת"ת (יו"ד סי' פ"ז ס"ק י"ט) – "ועיין בתשובת ח"ס סי' פ"א ... וכן אנו נוהגים בלולב ומיניו בשבת שבתוך החג להסירו מן המים ע"י עובד כוכבים בסוף היום כדי שלא יהיו כבושים ויופסלו (לכאורה **לא שמענו כבוש פסול** רק באתרוג בא"ח סי' תרמ"ח סט"ו ובמג"א שם דהוא דבר מאכל אבל לא בלולב והדס וערבה ועי' ברא"ש ר"פ לולב הגזול ויש לעיין)".
         2. חיים וברכה (אות ק"כ) – "י"ל דהב"י בשם הרמב"ן דייק וכתב שכבש"ן או שלקן לרפוא"ה ... דבא לאשמעינן דרק בכבשן במיני סמים חריפים לרפואה] דע"י הכיבוש בהן הם משתנין מכמות שהיו ונפח"ת הדר"ן, משא"כ בכבשן במים".
         3. ארבעת המינים השלם (עמ' רנ"ה) – "טוב להדר שלא יהיו הערבה וכן הלולב וההדס כבושים בתוך מים ...".
         4. פסקי תשובות (סי' תרמ"ט אות א', הע' ג') – "בבית יוסף ריש סימן תרמ"ה כותב בשם הרמב"ן שהדס וערבה שכבשן או שלקן לרפואה פסולים, ולדבריו הוא הדין לולב, ובפתחי תשובה (יו"ד סי' פ"ז סוסקי"ט) תמה על זה שלא שמענו כבוש פסול רק באתרוג (בשו"ע לעיל סי' תרמ"ח סעי' ט"ו) שהוא דבר מאכל אבל לא בשאר מינים, ואכן יש שהגיהו בדברי הב"י "הדס וערבה שכבשן כשרים", אך מאידך מצינו לכמה מן האחרונים שחששו והיו מקפידים שלא יהיו ההדס והערבה והלולב כבושים עשרים וארבע שעות במים, ובשבת שבתוך החג היו מסירים את הלולב מן המים ע"י נכרי. [שו"ת חת"ס יו"ד סי' פ"א, ובנו בשו"ת כת"ס סי' קכ"ב כותב להצדיק ולחזק דבריו, ומאידך בדרכי תשובה יו"ד סי' ק"ה סקט"ז כותב 'במדינותינו לא ראיתי נוהגין בחומרא זו ומעולם לא שמעתי המדקדקין במצוות שיזהרו בזה ומנהגם של ישראל תורה', וכ"ה בשו"ת מנח"א ח"ב סי' ס"ט ובדרכי חיים ושלום אות תשע"ט, אך בשו"ת דברי ישראל סי' ק"צ מסיים דלכתחילה ראוי ונכון ליזהר בזה, ובאורחות רבנו ח"ב עמ' רנ"ו שאף למחמירים, להושענות בהושע"ר אין לחשוש כלל ומותר לשרות הערבות במים אף יותר ממעל"ע]".
   3. **השיעור**: למחמירים לעיל.
      1. רוב.
         1. בה"ל (סי' תרמ"ח סעי' ט"ו ד"ה נפל) – "והנה לא נתבאר השיעור דתפח או סרח וכבוש ומבושל ומסתברא דשיעורו ברובו ולענין אם גם בזה בחוטמו בכל שהוא צ"ע".
         2. כשרות ארבעת המינים (סוף עמ' ר"ז).
      2. כל מה שנצרך לשיעור הכשר הד' מינים.
         1. כת"ס (או"ח סי' קכ"ב) – "ובגוף הדין יש לי להוסיף דאם מה שהוא חוץ למים מג' מינים שיעור שיוצאי' בו מלבד עם מה שהוא במים יש להכשיר דעיקר לענין איסור דמה שחוץ למים אין לו דין כבוש חוץ במליחה עיי' רס"י ק"ה בש"ך שם, ואפי' לדעת המחמיר היינו דמבליע למעלה, אבל אין לו דין כבוש כמבושל מה שחוץ למים עד דנימא דמפיק טעמו או שנשתנה הדבר מכמות שהוא מתולדתו וי"ל דבג' מיני' לכ"ע אינו פוסל רק מה שבמים כנלפע"ד".
         2. הו"ד בארבעת המינים השלם (עמ' רנ"ז אות ב').
         3. פסקי תשובות (סי' תרמ"ט סוף אות א') – "ואם שרויים במים למטה בגזע ומחוץ למים נשאר אורך שיעור כדי לצאת בו אין חשש לכו"ע".
      3. מראי מקומות – בכורי יעקב (סי' תרמ"ח ס"ק מ"ג).
         1. הגרשז"א זצ"ל (הליכות שלמה סוכה פרק י' סוף ס"ק ל"ד) – "ולכאו' אפי' נשרה רק במקצתו יפסל, וכמש"כ הרמ"א ביו"ד סי' ק"ה ס"א דכבוש במקצת הריהו כמבושל, וצ"ע".
   4. **להכניס הג' מינים במגבת רטובה**.
      1. מחמיר.
         1. כשרות ארבעת המינים (עמ' ר"ח) – "מלשון הרמב"ן ... במאירי ... אך אם מכניס הג' מינים במגבת רטובה, באופן שמקבלים רטיבות של טופח ע"מ להטפיח, יש לזה דין כבוש, והואיל וזה ברובם - פסולים".
      2. מיקל.
         1. הגרשז"א זצ"ל (הליכות שלמה סוכה פרק י' הע' פ"ד) – "ורבנו כרך במשך ימי החג את הלולב ומיניו במטלית רטובה".
         2. הגרח"ק זצ"ל (אסיפת יצחק י"ג כסליו תשס"ח) – שאלה: "האם נכון לחוש שלא להכניס הלולב הדסים וערבות בתוך מגבת רטובה (טופח ע"מ להטפיח) מעת לעת, משום דינו ככבוש ופוסל הלולב. תשובה: לא חוששים".
         3. פסקי תשובות (סי' תרמ"ט סוף אות א', הע' ה') – "וכן אם אינם שרויים במים ממש אלא עטופים במטלית לחה אין בזה משום כבוש. [כמבואר בפמ"ג יו"ד סי' ק"ה מ"ז סק"א]".
         4. מעדני אשר (תערובות סי' צ"ה אות ב') – "הפמ"ג במשב"ז ריש סק"א כתב דכבוש לא שייך אלא בדבר גוש הנמצא בדבר צלול, אך לא בשניהם גושים אף שהם לחים קצת. וטעמו מפני שכבוש היינו דבר השרוי במים, והמים מקיפים אותו מכל צד, אבל כשיש קצת לחלוחית לא מקרי עדיין כבוש. וכ"כ היד יהודה ק"ה סק"א (דף פ"ג סע"ב), וכן הסכים הגאון מהרש"ם בהערה בס' משמרת שלום סי' פ"ג שפ"ד סי"ד. וראיתי בס' כשרות ארבעת המינים עמי ר"ח שכתב דאם מכניס ערבות למגבת רטובה באופן שיש טופח ע"מ להטפיח יש בזה חשש כבוש. ולדברינו אין בזה חשש כבוש כיון שאין המים מקיפים את הערבות [ולבד זאת יש לדון אם הערבות נאסרות בכבישה במים, עיין חיים וברכה אות ק"כ]. וכן ראיתי בכה"ח תע"ג סק"פ שהביא בשם נהר שלום דאם חושש שעלי המרור יכמושו לא יניחם במים שלא יהיו כבושים אלא יש לגללם במטפחת שרויה במים, אלמא דשהייה בתוך מגבת רטובה לא מקרי כבוש. **וכן מנהג העולם** שלא להקפיד בזה".
      3. מראי מקומות – עמק הלכה (ח"א סי' מ"א), מגילת ספר (תערובות סי' ק"ה סוף אות ט"ו).
2. מראה פסולות - סעיף ט"ז.
   1. **מראה אדום**.
      1. ***רש"י (עירובין דף נג: ד"ה אתריגו) – "אתריגו לפחמין ארקיעו לזהבין. הבעירו את הפחמין להיות אדומין כאתרוג, שישטחו גחלים הלוחשות על פי הכירה להתחמם כנגדן".***
         1. ***אבני נזר (או"ח סי' תפ"ה אות כ') – "והרב ר' יואב יהושע הראני דברי רש"י עירובין (דף נ"ג ע"ב) בד"ה אתרוגי לפחמין וזה לשונו אדומין כאתרוג עיין שם. הרי מפורש דאתרוג מראהו אדום ...".***
         2. ***מהדור' שוטנשטיין (עירובין שם הע' כ"א) – "ומפירוש רש"י כאן משמע שאדום היה מראה רגיל של אתרוג, שהרי רבי אבהו משתמש בו כדימוי לגחלים לוהטות".***
      2. ***מראי מקומות – בה"ל (סי' תרמ"ח סעי' ט"ז ד"ה אם), פני אריה (ברעסלא, סי' ה').***

# פיטם

המציות, שכל אתרוג מתחיל עם פיטום. ויש שנופל מהאתרוג, ויש שלא נופל. השאלה, אם האתרוג צריך פיטום מין הדין, או יש הידור עם פיטום, או שאין שום מעלה עם פיטום.

* 1. כתוב ברמ"א (סי' תרמ"ח סעי' ז'), "אם לא היה לו דד מעולם כשר, וכן רוב האתרוגים שמביאים במדינות אלו".
     1. מקור מהרא"ש (פרק ג' סוף סי' ט"ז), "אבל יש אתרוג .......". וכן לשון כמה ראשונים. הכלבו ( ), ארחות חיים ( ). כפתור ופרח ( ).
     2. וכן לשון כמה פוסקים. ב"י, מבי"ט, לבוש, פמ"ג ( ), " ". שעה"צ (סי' תרמ"ח ס"ק ל"ז), "בפרי מגדים כתב דאפשר דיש להכשיר מטעם ספק ספיקא, דשמא הלכה כמאן דאמר ניטל פטמתו היינו, עוקץ לבד, ואפילו הוא דדו, שמא לא ניטל אלא נברא כך, עד כאן דבריו".
     3. ע"פ יש פוסקים, כיון שהמציאות שכל אתרוגים בזמנינו יש פיטום, א"כ אם אין לו פיטום, פסול. וכן סבר קנה בושם (ח"ב סי' כ"ח, סי' כ"ט), הגרחפ"ש זצ"ל (יבקש תורה עמ' ע"ט), "דהנה לא ידעתי למה העולם נוטים להקל בדבר זה ליטול אתרוגים שאין להם פטם. דהרי מלשון הרא"ש שהביא הרמ"א בסימן תרמ"ח ס"ז מבואר דמיירי באתרוגים שלא היה להם פיטם מעולם ... ולא כמו אתרוגים שלנו שהיה פיטם ונפל באמצע הגידול. והדבר ברור שבאתרוגים שלנו הגורם לכך הוא הקלקול בעצים, שחלשים הם ... ויש כאן חשש גדול מאוד של חסר, ופסול ביום הראשון ותימה גדולה היא על המדקדקים שלא חשים לפסול זה". עי' הלכות חג בחג (עמ' קכ"ז הע' ל"ד).
     4. א"ת, הראשונים ופוסקים כנגד המציות. דהרי תחילת ועיקר גידול האתרוג הוא מהפטם עצמה. אפשר י"ל, היה להם מציות אחר, וזה דוחק. אי נמי לא יודע המציות, גם זה דוחק, וצ"ע.
     5. יש כמה מיקלים, ולסברתם עי' בספריהם. והם יבקש תורה (סי' ח'), .....
     6. **האם כמו יו"ד סי' נ' סעי' ב'** (מחבר מחמר. ורמ"א מיקל רק מעיקר הדין, אבל לכתחילה מחמיר אלא אם כן הפסיד מרובה - ש"ך סי' נ"ד ס"ק ח', באר הגאולה סי' נ' ס"ק ח', עי' ריש ס' תורת חטאת).
     7. כן – גר"א (סי' תרמ"ח סעי' ז' ד"ה וכל, "דלהכי קאמר ניטלה וכדעת הרמב"ם ביו"ד סימן נ' ס"ב"), חת"ס (סוכה דף לה: ד"ה נטלה, "נטלה פטמתו לפי מה שהשריש הרמב"ם בטרפות דכל היכי דתנן ניטל או ניקב אזי אם נברא כן מתחלת ברייתו כשר והיכי דתנן חסר פסול אפי' מתחלת ברייתו א"כ ה"נ ניטל פטמתו אבל אם חסר מתחלת ברייתו כשר"), הו"ד בחיים וברכה (אות ר"ג ד"ה ועיין), עי' מועדים וזמנים (ח"ו סי' ס"ב ד"ה וביותר, וביותר הלוא עיקר יסוד הדין המבואר בש"ע שא' מעיקרא בלי פיטום כשר, הגר"א זצ"ל בביאור מביא מקור הדין משיטת הרמב"ם בטריפות ביו"ד (נ') שבנטילה פסלינן ולא בחסר ודייקינן היכא דפסלינן ניטלה שפסול דוקא בניטלה וכן החתם סופר בלולב הגזול מייתי מהתם, אבל רוב הפוסקים חולקין שם על הרמב"ם, ולדידה אין זה דיוק כלל, וא"כ אין יסוד מהמשנה לדין זה ...").
     8. לא – בית מאיר (סי' תרמ"ח), עי' ברכת אליהו (הע' ג', שדה אליהו עמ' רפ"ט הע' ד', "וביו"ד סי' נ' ס"ב ... ויש להעיר שהרמ"א שם סיים 'ובהפסד מרובה יש לסמוך אמכשירין', וכאן כתב הרמ"א דכשר, והיינו אף כשאין הפסד מרובה. וי"ל דכאן עדיף מדיני טרפות, משום 'שכן הם רוב האתרוגים שמביאים במדינות אלו' כמ"ש הרמ"א, ולכן לא מיקרי חסר, ואינו דומה להלכות טריפה שתלוי בחיות הבהמה").
  2. **עוד סברא להחמיר**, משום הידור.
     1. בכורי יעקב (סי' תרמ"ח ס"ק כ"ה) – "יש מעלות לפ"ז באתרוג לענין פטמא זו למעלה מזו. המובחר הוא שיהי' לו השושנה שלמה על הדד ואפילו נחסר מקצת השושנה אין בכך כלום. ואחריו הוא המובחר אותו שיש לו דד שלם וניכר שלא נחסר כלום מהדד ולא נטל רק השושנה. ואחריו אותו שניכר שלא הי' לו דד מעולם כגון שיש במקום פטמא כמו גומא. ואחריו ...".
     2. חיים וברכה (אות רנ"ד) – "יהדר לכתחלה לקנות אתרוג שיש לו פיטם דוקא, ובפרט האידנא דגם באתרוגי א"י שכיח לרוב עם פיטמות ולמה לנו להכניס את עצמינו בספיקות ולסמוך על מבינות שלנו דהוא נחסר מתחלת ברייתו".
     3. הגרשז"א זצ"ל (הליכות שלמה סוכה פרק י' סעי' י"ח ע"ש הע' ע') – "אכן לכתחלה ודאי יש הידור בפיטם, אם אין לחוש להרכבה".
     4. **בגדי ישע** (סי' תרנ"ו ס"ק א' ).
     5. כתוב הגר"מ שטרנבוך שליט"א (מועדים וזמנים ח"ו סי' ס"ב ).
  3. למקלים, עדיין יש לחקור על איזה שלב שנפל מן העץ.
     1. **מחלק איזה זמן שנפל על העץ**.
        1. פניני רבי יחזקאל (הגר"י אברמסקי זצ"ל סי' מ"א, הו"ד בפסקי תשובות סי' תרמ"ח הע' י"ג).
        2. גרי"ז (הו"ד בפסקי תשובות סי' תרמ"ח הע' י"ג).
        3. הגריש"א זצ"ל (ארבעת המינים למהדרין עמ' ק"ס).
     2. **כשר,** **כל זמן שנפל על העץ, אם נפל לפני שהוא גמר הפרי**.
        1. הגרשז"א זצ"ל (כשרות ארבעת המינים עמ' כ"ז, הליכות שלמה סוכה פרק י' סעי' י"ח ע"ש הע' ס"ט) – "שאם נפל לאחר שהוא כבר פרי שלם וגמור ממש, צ"ע אם להכשירו אע"פ שגדל והולך עוד, דמסתמא אין דרך אתרוגים בכך. אכן אם יודע שזן זה דרכו בכך, כשר גם בכה"ג".
     3. **כשר,** **כל זמן שנפל על העץ**.
        1. אבן ישראל (יבקש תורה עמ' פ"ה) – "אף אם נופל לאחר גמר פריו כל שנשר קודם שתלשו מהאילן עדיין בשם רביתייהו בכך שזה דרך גדילתו ... וכן פסק לי להדיא הגאון הגדול רי"י פישר [זצ"ל]".
     4. **כשר, אפילו אם נפל בעצמו הגם שאינו על העץ**.
        1. חזו"א (יבקש תורה עמ' פ"א, ס' ד' מינים השלם עמ' שכ"ב ס"ק ג', מעשה איש ח"ד ריש עמ' קכ"ו אות ג') – "כידוע, שגם האתרוגים ללא פיטמות, גדילות בהם מעין פיטמות אחרי עונת הפריחה ומשך זמן גידולו של האתרוג יוצאת הלחות מהפיטמא עד שהיא מתייבשת לגמרי, ואז נושרת מאליה מן האתרוג בעודו במחובר, ואמר ע"ז מרן החזו"א שלפעמים יש להכשירו גם כשנושרת בתלוש, דהיינו באופן כזה שאם בעודו מחובר לעץ כבר נתייבשה הפיטמא ביבשות גמורה וכבר כלתה ממנה כל ליחותה, שהדין בזה לגבי אתרוג כאילו נשרה הפיטמא במחובר וכשר".
        2. הגרח"ק זצ"ל (ארבעת המינים למהדרין עמ' ק"ס).
        3. עי' שבט הלוי (ח"א סי' קע"ז) – "שכולם גדלים בפטמות אלא שמתיבשים ונופלים בעודם באילן או אח"כ ... יש לי ללמד זכות על המקילים בזה ... שזה אמת נכון דאעפ"י שגדלים פטמות אבל מתיבשים ונופלים בדרך הטבע לא מפני איזה ריעותא אלא הכי רביתיהו, א"כ הרי פיטם זה כשאר פסולת הפרי וכל מיני קליפות הגדלים בתחילת פריחת הפרי ונופלים עד סוף גדולם, ובאופן כזה מעולם לא הי' פיטמא חלק של גוף האתרוג עד שנדון על חסרונו משום פסול חסרון לחד דעה או משום הדר לחד דעה ... וזה נקרא לא הי' לו פיטמא מעולם דלענין זה לא הי' לו פיטמא באמת".
  4. מראי מקומות – תורת ד' מינים (סי' כ"ז), ארחות רבינו (ח"ב עמ' ע"ר).
     1. הגריש"א זצ"ל (קונ' הלכות חודש תשרי עמ' ל"ז אות כ"א, עמ' נ"ה אות ד') – "האם יש להעדיף אתרוג עם פיטם לא כ"כ נקי או אתרוג נקי ומהודר אך ללא פיטם והשיב: ביום הראשון ללא פיטם זה חשש ברכה ולכן עדיף האתרוג עם הפיטם אע"פ שאינו כ"כ נקי ומהודר (ועי' בתוך החוברת כמה פעמים שמרן (שליט"א) [זצ"ל] מהדר אחר אתרוג עם פיטם כיון שאז יודעים בודאות שאינו נקטם ראשו וכמו בלולב ובערבה ובהדס שלוקחים עם לבלוב)".
     2. עמק התשובה (קובץ בית תלמוד להוראה חי"א עמ' ק"ס סי' רמ"ד) – "דוודאי הרא"ש ז"ל כיוון גם על האתרוגים הללו דהא במדינות אלו כוונתו על מדינות ששלחו משם האתרוגים כמו ספרד והסביבה, וא"כ צ"ל שאותו הפיטמא שבקטנותו אין זה בכלל פיטמא אלא פרח בעלמא שממנו מתחיל לחנוט וליגדל הפרי, וכשנופל הוא עדיין פרח, ופיטמא נקרא רק אח"כ כשמתקשה והולך ונעשה עץ ועליו פיטמא".
     3. מועדים וזמנים (ח"ו סי' ס"ב) – "ראוי לחוש שאתרוג בלי פיטום אינו הדר ופסול ... ראוי לחוש שהיום שיש בשוק ובמיוחד בחו"ל אלפי אתרוגים בלתי מרוכבים בהכשר ובפיטום, אי אפשר לומר תו דרביתייהו היום בלי פיטום, וא"כ יש לומר שבלי פיטום אינו הדר ופסול ...וביותר הלוא עיקר יסוד הדין המבואר בש"ע שא' מעיקרא בלי פיטום כשר, הגר"א זצ"ל בביאור מביא מקור הדין משיטת הרמב"ם בטריפות ביו"ד (נ') שבנטילה פסלינן ולא בחסר ודייקינן היכא דפסלינן ניטלה שפסול דוקא בניטלה וכן החתם סופר בלולב הגזול מייתי מהתם, אבל רוב הפוסקים חולקין שם על הרמב"ם, ולדידה אין זה דיוק כלל, וא"כ אין יסוד מהמשנה לדין זה ...".
     4. קובץ הלכות (סוכות פרק ל"א סעי' ט') – "נראה שאין הידור בעצם ליקח אתרוג עם פיטם".
     5. הגר"י ברקוביץ שליט"א (זרע שמואל הע' צ"ו) – "שזה אינו תלוי באם נפל כשעדיין האתרוג על האילן או לאו. שגם אם ניטל פיטמתו כשעל האילן, הוי פסול, וכן להיפך. אלא תלוי באם נופל מעצמו בטבעי ע"י שיבשו או לאו. וניכר הוא, כי בראשם הם נגמרים נאים בצבע חום ע"י שהיתיבשו. אבל אם גם בראשו יש מראה האתרוג של ירוק ולבן שנראה טרי, ואין כלום עץ מלמעלה, בוודאי צריך לחשוש שמא ניטלה. וע' במ"ב סקל"ב שניכרים ע"י הגומא במקום הפיטום".

# בא מכח הפסול

1. דינים.
   1. **נראה ונדחה** – סוגיא דף לג, הראשונים (שם), הפוסקים (סי' תרמ"ו סעי' ב').
      1. מחמיר.
         1. בה"ל (סי' תרמ"ו סעי' ב' ד"ה עבר) – "הנה המחבר סתם בזה משמע דס"ל אפילו אם השחירו ביו"ט דהו"ל נראה ונדחה אפ"ה חוזר ונראה כשתקנן ובאמת בעיא היא זו בגמרא ועיין בב"י דמתרץ זה וכן הט"ז והגר"א חתרו ליישב אמאי אזלינן להקל בזה. והנה טעם המחבר שסתם בזה משום דהרי"ף והרא"ש והרמב"ם סתמו בזה ולא חילקו אכן לענ"ד לאו ראיה היא דסתם שחורות לא משמע כלל שנשחרו היום אלא דשחורות מאתמול. ובין כך ובין כך כיון דהם לא הקילו בפירוש ומצינו לכמה ראשונים קמאי דקמאי שיש להחמיר בזה **אין להקל בזה** היינו הרי"ץ גיאת וכן משמע מהר"ח וכ"כ המאור [והובא דבריו גם בשבולי הלקט] והעיטור והאור זרוע והר"ן עיין שם בדברי כולם שנקטו דאין להקל כ"א בדאשחור מעיו"ט דהו"ל רק דיחוי מעיקרא ולא שמיה דיחוי ולא באשחור ביו"ט".
         2. ***אג"מ (או"ח ח"ג סי' צ"ו)*** – ***"הוא בדין נראה ונדחה שיש להחמיר לבאור הלכה".***
      2. ***מיקל.***
         1. ***ערה"ש (סי' תרמ"ה סעי' ט"ו, סי' תרמ"ו סעי' י"ג) – "קיי"ל אין דיחוי אצל מצות".***
   2. **מצד חסר**.
      1. מחמיר.
         1. א"ר (סי' תרמ"ח ס"ק י"ד) – "בתשובת בית יעקב סימן קמ"ב האריך להתיר כשמחברו על ידי מחט באופן שאינו ניכר ולבד שלא יעבור המחט לחדר הזרע רק בעובי שלה כמו שכתב סעיף ג' וסיים אך מילתא חדתא וצריך אני לבעלי הוראה שיסכימו עמי אך ביום טוב שני נראה לי פשוט לברך עליו, עד כאן. ולעניות דעתי יש לדחות ראייתו מסוכה דף ל"ז דדוקא לענין לקיחת בית יד הוא דאמרינן כיון שמחברו כגופו דמי ולא לעשות מחסר שלם, ועוד הא כתבתי בתשובתי בסוף ספר אליהו זוטא דאין ללמוד מדין עירוב בסימן שס"ו לחבר פת פרוסה עיין שם. ועוד נראה לי דיש לחוש על בל תוסיף ואף דבאגודת לולב בשאינו מינו בריש סימן תרנ"א דלא הוי בל תוסיף מכל מקום אפשר לחלק".
         2. שבות יעקב (ח"א סי' ל"ה) – "לפי שראיתי בתשובת בית יעקב סי' קמ"ב שפסק דאם אפשר לחבר העוקץ וכדומה ע"י מחט דהוי חבור ויוצאין בה לברך עליו דהוי לקיחה תמה ולע"ד לא דק כלל שהוא נגד משמעות הש"ס וכל הפוסקים. ועיקר מקור סודו מהא דקי"ל לענין עירוב בא"ח סי' שס"ו ומבואר בש"ס דעירובין דף פ"א ע"א דתפרה בקיסם הוי לחם שלם לגבי עירוב. ובאמת משם אין ראיה כלל דהתם הטעם דבעינן לחם שלם משום איבה שלא יאמר אני נתתי השלימה ואתה הפרוסה לכן כשמחברין ביחד על ידי קיסום בענין שאינו ניכר שהוא פרוס תו ליכא איבה. משא"כ כל היכא דבעינן מדאוריי' לקיח' תמה ושלימ' כל שאינו מחובר בו בתולדתו חבור ע"י ד"א ודאי לא שמי' חיבור דלהוי מקרי שלם ותמה וראי' שני' שהביא מסוגיא דש"ס בסוכ' דף ל"ז ע"א מאזוב כיון דחברי' כגופי' דמי מזו פשיט' אין ראי' כלל דהת' קאי לענין לקיח' תמה ולא לקיחה על ידי דבר אחר משא"כ להיות הדבר תמים ושלם ולא חסר ודאי לא מהני חבר על ידי דבר אחר".
         3. שערי תשובה (סי' תרמ"ח ס"ק ג') – "עבה"ט ובתשו' שבו"י ח"א סימן ל"ה השיג על הבית יעקב וכתב שהוא נגד משמעות הש"ס וכל היכא דבעינן מדאורייתא לקיחה תמה ושלימה כל שאינו מחובר בו בתולדתו חבור ע"י ד"א ודאי ל"ש חבור דלהוי מיקרי שלם ותמה ודחה ראיות הבי"ע מעירובין דף פ"א ומסוכה דף ל"ו ע"ש וגם בא"ר חולק עליו ע"ש וע' בפרי מגדים שאם העץ שלו בסיב ובתוך העץ גומא מגיע לתוך האתרוג כמו שנמצא לפעמים בדד פסול".
         4. בית מאיר (אה"ע סי' ק"ל על סעי' ז') – "ובהדי' איתא תוספתא ... שחבורו אדם אין חיבור ... ודברים אלו היו בהעלם מן תשו' בית יעקב שמביא הבאר היטב או"ח סי' תרמ"ח ס"ק ט"ו להלכה וליתא ומה שמביא ראי' מלחם אינו דשאני אתרוג דעיקרו חיבור בידי שמים משא"כ לחם".
         5. חת"ס (ח"ו סי' ל"ו) – "שנשבר עליונו של לולב בפחות מכשיעור אם יש לו תקנה לחברו עם הלולב הנשאר אם לא נעקר לגמרי ונשאר דבוק ... נ"ל דאין לו תקנה לא ביום א' ולא בשאר הימים חדא דכיון דנשבר ונעקר העליון א"כ חלק התחתון הנשאר אין לו דין לולב אלא מקל בעלמא ... והכא בלולב לא שייך לא תפירה ולא דבק ולא קשירה כ"א אגד ואינו עושהו אחד ע"כ פסול כל ז' וכל זה פשוט ונלאיתי להאריך רק להעמידו על האמת".
         6. ערוך לנר (דף לז. ד"ה כגופי', בכורי יעקב סי' תרמ"ח ס"ק כ"ו, שו"ת בנין ציון סי' מ').
         7. יד המלך (לולב פרק ח') – "אין לסמוך על שני הוראות האלה של הבית יעקב והשבות יעקב ובנידון של הב"י הדבר ברור דהאתרוג פסול ואין תחיבת המחט מועיל מאומה להיות חיבור בכך".
      2. מיקל.
         1. עי' בית יעקב (סי' קמ"ב), הו"ד בבאר הטיב (סי' תרמ"ח ס"ק ט"ו).
      3. פשט בתוספתא (אהלות פרק ד' הל' ג') – "אתרוג שנפרץ ותחבו בכוש או בקיסם אינו חבור שאין חיבורי אדם חיבור". [ועוקצים פרק א' משנה ד']).
         1. ראיה כנגד הבית יעקב – בית מאיר (אה"ע סי' ק"ל על סעי' ז', "ובהדי' איתא תוספתא ... שחבורו אדם אין חיבור ... ודברים אלו היו בהעלם מן תשו' בית יעקב"), יד המלך (לולב סוף פרק ח', "מובא בתוספתא דין זה ממש של הבית יעקב כהויתן בהוראה הפוכה מפסקו של הבית יעקב").
         2. אין ראיה, כיון שהתוספתא הולך על טומאה – עי' הרמב"ם (טומאת אוכלים פרק ו' הל' י"ב, ובמפתח שם, "קליעה של שום שנפלו משקין על אחד מהן הוא טמא וחיבורו טהור שאין חיבורי אדם חיבור לכל דבר, וכן אתרוג שנפרש ותחבו בכוש או בקיסם אינו חיבור"), בנין ציון (סי' מ', "מהך תוספתא דאתרוג שנפרץ אין ראי' דדין זה לא לענין הכשר אתרוג למצו' נשנה כי אם לענין טומאת אוכלים כנראה בתוספתא דטבול יום (פ' ג') ובתוספתא דאהלות לא הובא רק אגב גררא דחבורי אדם אינו חבור וכן מוכח מפסק הרמב"ם שהביא התוספתא זו ה' טומאת אוכלים (פ' ו') ובה' לולב לענין הכשר אתרוג לא הביאה אלמא רק לענין צירוף שיעור טומאה נשנית ולכן אין ראי' מזה לפסול חבור באתרוג מטעם חבור אדם רק לענין צירוף שיעור טומאה נשנית"), יד אהרן (או"ח סי' קס"ח בהגהות הב"י), דמשק אליעזר (סי' תרמ"ח ס"ק ז'), דברי מלכיאל (ח"א סי' ל"ג אות י"ט), מועדים וזמנים (ח"ו סי' ס"ב ד"ה אמנם, "דמיירי לענין טומאה").
         3. אין ראיה – שו"ת שאילת שלום (מהדו"ת סי' רל"ב).
         4. מראי מקומות – אהלות (פרק ג' משנה ד', "היו תחובים בידי אדם טהור שאין חבורי אדם חבור"), מאירי (במגן אבות עמ' קל"ד), פמ"ג (מש"ז סי' תרמ"ח ס"ק י"ג), גר"א (סי' תרמ"ח ס"ג), מהרש"ם (באהלות פרק ג' משנה ד'), שערים מצויינים בהלכה (סי' קל"ו ס"ק ה' ד"ה וכתוב).
      4. מראי מקומות – שד"ח (מערכת ל' כלל קמ"א אות י"ט ומערכת ח' כלל כ"ח ומערכת ד' מינים ס"א אות ו' עד ח'), פרדס יוסף (אמור עמ' תקע"ה ד"ה ובענין), מועדים וזמנים (ח"ו סי' ס"ב ד"ה אמנם), פסקי תשובות (סי' תרמ"ח סוף אות ה' ואות ט'), ילקוט יוסף (דין אתרוג אות ח').
   3. **מצד הדור**.
      1. נראה להקל – שואל ומשיב (מהדו"ק ח"א סוף סי' קל"א, "והנה אירע מעשה בחול המועד בחג הסוכות שנת תרי"ג שניטל הששנתא דהיינו העץ שראש הפיטמא עליו ונשאלתי כדת מה לעשות והשבתי דיוכל לחברו ע"י מחט וכיוצא שאינו ניכר וכמ"ש האחרונים בשם שו"ת בית יעקב סי' קמ"ב ואף דבשו"ת שבות יעקב סי' ל"ה חולק עליו וכתב דצ"ל שאינו מחובר בתולדתו חיבור ע"י דבר אחר לא חשיב חיבור שיהיה נקרא לקיחה תמה ושלימה ע"ש לפע"ד כל שאינו מגוף האתרוג רק שהיא ענין הדור וכמה אתרוגים נמצאו בלא ששנתה ועי' ת"ד ס"ק מ"ב בכה"ג ודאי כשר"), מועדים וזמנים (ח"ו סוף סי' ס"ב, "ומיהו אי פסלינן גם בשאר ימים משום הדר, יש לומר שכה"ג דומה לפיטום שתיקנו דמועיל לדברינו לעיל, וא"כ בשאר ימים יש להכשיר וצ"ב").
         1. נ"ל רק להסיר הפסול ולא למכסה הפסול - ואפשר זה המחלוקת בפיטום.
   4. **בא מכח הפסול**.
      1. מיקל – מחבר (סי' תרמ"ח סעי' י"ד, "בענין שפסול, או שהוא מנומר, אם כשקולפו חוזר למראה האתרוג, כשר").
      2. מחמיר – ראבי"ה, הו"ד בהג"א (סוכה פרק ג' סי' כ"ג, "וכתב ראבי"ה דאתרוג כמוש ומנומר שהוא פסול אם חתך מה שהיה יבש כמוש ומנומר ושייר השאר שלם שפסול לברך עליו כיון שבא מכח הפסול ומאוס ואף על גב דאם מיעט ענביו ובא מכח הפסול כשר התם משום דאינו ניכר המיעוט דיש שגדל בו ענבים הרבה ויש שגדל בו מעט. מא"ז"), רמ"א (סי' תרמ"ט סעי' ה', "אף אם חתך היבשות או הנמור פסול כל שבעה, הואיל ובא מכח פסול (הגהות אשיר"י פ' לולב הגזול)").
      3. בשעת הדחק, בשאר יומי – מ"ב (סי' תרמ"ט ס"ק ל"ח, "עיין בביאור הגר"א שמצדד לומר דלפי מה שפסק המחבר לעיל בסימן תרמ"ח סי"ד דאם עלתה בו חזזית או שהוא מנומר וקלפו אם חוזר למראה האתרוג כשר מוכח דפליג ע"ז וכן מצדד המאמר מרדכי במסקנתו עי"ש וע"כ מצדד המאמר מרדכי דיש לדון להקל בחתך היבשות או הנימור **בשאר יומי** מאחר דסתם המחבר כדעת הרמב"ם וסייעתו דכל הפסולין משום מומין דכולל בזה בין שהפסול משום חסר או משום הדר כשר ביו"ט ב' [וכלול בזה אף יבש או מנומר דטעמם משום הדר] אף בלא חתך עכ"פ אין לנו להחמיר בחתך. **ובמקום הדחק בודאי יש לסמוך ע"ז**").
      4. מראי מקומות – גר"א (שם וכאן), חיים וברכה (אות קנ"ז, אות קנ"ח), קובץ קול התורה (חוברת ס' עמ' כ"ג).
   5. **בעל תוסיף**.
      1. מחמיר.
         1. א"ר (סי' תרמ"ח ס"ק י"ד) – "בתשובת בית יעקב סימן קמ"ב האריך להתיר כשמחברו על ידי מחט ... ועוד נראה לי דיש לחוש על בל תוסיף ואף דבאגודת לולב בשאינו מינו בריש סימן תרנ"א דלא הוי בל תוסיף מכל מקום אפשר לחלק".
      2. מיקל.
         1. אבן ישראל (ח"ט סי' נ"ז אות א') – "ואין כאן בעל תוסיף אינו מינו, דהיינו הדבק, כי הדבק מתבטל ללולב, ועיין מ"ב סי' תקפ"ו ס"ק מ"ו ובבה"ל שם, ועיין שע"ת סי' תרמ"ה סעיף ח'".
         2. הגריש"א זצ"ל (מה טובו גליון ו' עמ' י"ב אות א') – "לולב שהתחיל להפתח התיומת יכול להדביק את התיומת בדבק כדי שלא יפתח יותר ויפסל ואין בזה משום בל תוסיף".

ציורים

1. לולב.
   1. **עקום**.
      1. מיקל – הלכה קטנות (ח"ב סוף סי' רכ"א, "וכן בלולב עקום (עי' בס"ס תרמ"ה) אם יתננו במכבש וכל שיהיה אפשר לתקן יתקן"), הו"ד בשד"ח (מערכת ל' כלל קמ"א אות כ"ב), הו"ד בפסקי תשובות (סי' תרמ"ה אות י"ג ד"ה ואם), חיים וברכה (אות ר"מ), עי' חזו"א (ארחות רבנו ח"ב עמ' רמ"ה אות מ"ו), הגרשז"א זצ"ל (הליכות שלמה סוכה פרק י' סעי' ח').
   2. **נסדק כהימניק, ע"י דבק**.
      1. כשר.
         1. עי' דעת תורה (סי' תרמ"ה סעי' ז').
         2. אבן ישראל (ח"ט סי' נ"ז אות א') – "נראה דגם בפסול נסדק כהמנק שפוסל בתיומת במשהו מהני דבק, כיון דכל פסולא דהמנק הוא משום דנראה כשנים, וכשיתדבק אינו נראה כשנים ... אפילו לדעת הרמ"א ... דהיכא דלא מינכר פסולו הקודם גם לדעת הרמ"א כשר ... **וכש"כ** בשאר הימים דמועיל להכשירו כן. והיינו לדעת רעק"א דס"ל דנסדק כהמנק פסול גם בשאר ימים".
      2. פסול.
         1. הגרשז"א זצ"ל (מעדני שלמה עמ' ע"ח, שלמי מועד עמ' ק"ל).
         2. פרי הדר (עמ' נ"ח).
      3. מראי מקומות – ארבעה המינים השלם (עמ' שכ"ד, והסכמה שם מדיין פישר זצ"ל), פסקי תשובות (סי' תרמ"ה גבי ציון מ').
   3. **נסדק כהימניק, לחבר ביד**.
   4. **נחלק משהו, ע"י דבק**.
      1. תלוי במקור הפסול – הגרשז"א זצ"ל (הליכות שלמה סוכה פרק י' ס"ק ח', שלמי מועד סוף עמ' קכ"ט), פרי הדר (עמ' נ"ח), קובץ בית אהרן וישראל (חוברת פ"ה עמ' נ"ז).
      2. כשר.
         1. הגרשז"א זצ"ל (פרי הדר עמ' נ"ח, שלמי מועד סוף עמ' קכ"ט, עי' הליכות שלמה סוכה פרק י' ס"ק ח') – "שאם כבר נפסל הלולב אין להקל ולהכשירו ע"י הדבקה. אך בנחלקה התיומת במקצת סבר רבינו שאפשר להדביק את הלולב בדבק, שכל הטעם שכתב הרמ"א שמצוה מן המובחר ליטול לולב שלא נחלק כלל, זהו דע"י הנענועים סופו שיחלק כולו, זה לא פסול בעצם כמו הימנק, שפסול ואין לו תקנה".
         2. אבן ישראל (ח"ט סי' נ"ז אות א') – "יש מחמירין אפילו בנחלק קצת כיון שע"י נענועים סופו ליחלק כולו, לדעתי נראה דיש להכשירו ע"י דבק להדביק מה שנחלק".
         3. חוט שני (ארבעת המינים למהדרין לולב הע' כ"א).
         4. הגר"א נבנצל שליט"א (אסיפת יצחק י"ז אלול תשס"ז) – שאלה: "לולב שנחלק או נסדק קצת האם מותר ליתן דבק שם". תשובה: "אם לא נפסל יכול לשים דבק, למנוע שיפסל".
      3. מחמיר.
         1. תשובות והנהגות (ח"ה סי' רט"ו) – "בהסכמה לספר 'ארבעת מינים השלם' העלה הגאון הגדול רבי ישראל יעקב פישר זצ"ל ... וכן דעת הגרש"ז אויערבאך זצ"ל, וכן שמעתי מסוחרים שנהגו להקל בזה ומוכרים בשוק כמהודר. ולע"ד נראה פשוט שאין הכוונה שפסול מפני שא"א לקיים בו מצות נענועים, רק הכוונה שצריך בלולב לקיחה תמה, ושיעור תמה בלולב הוא שאינו עלול להתפרק בנענועים, ואין הפסול מפני שאינו ראוי לקיים בה מצות לולב כהלכתה בנענועים, רק שבזה נקבע שכבר עכשיו חשוב דליהוי לא תמה, ואם כן כשמדבק לא מועיל כיון שצריך שתהא תמה מצד הלולב גופא ולא מצד דבר אחר כמו דבק, ועוד שנפסל גופו אינו חוזר להכשירו, וכמבואר ברמ"א סי' תרמ"ט (ס"ק ה') שאם יבש או מנומר שפסול כל ז' אף אם חתך היבשות או הנימור פסול כל ז' הואיל ובא מכח פסול, ואף שהגר"א (מובא במ"ב) ס"ל שהמחבר פליג ע"ז וסובר שחוזר להכשירו וכמבואר בשו"ע (סי' תרמ"ח סי"ד) שאפילו בחזזית שפסול אם כשקלפו חוזר למראה אתרוג כשר, דמוכח שאפילו פסול חוזר להכשירו עי"ש, התם מיירי בקליפה חיצונה הדקה שאינו בכלל האתרוג ולכן כשר אם קלפו, אבל התיומת שהוא מגוף הלולב לכ"ע אם נפסל אינו חוזר להכשרו. והנה בחיי"א (סי' קמ"ט ס"ק י') כתב דנחלקה פסול משום הדר, ומביא שם דיש פוסלין אפי' לא נחלקה רק מעט כיון דע"י הנענועים סופה ליסדק כולה ואז לא יהא הדר, ולענ"ד נראה כמ"ש לעיל שהפסול מצד שע"י הנענועים יתחלק כולו זהו רק פסול בלקיחה תמה (ואין הפסול מפני שאינו לולב שראוי לנענועים), ולדברינו נמצא שרק ביום ראשון שפסול בו לקיחה תמה יש להחמיר בנחלקה אפי' משהו ולא מועיל אם דיבק, אבל בשאר ימים דאין פסול לקיחה תמה (ולרוב הפוסקים דפסול נחלקה הוא משום לקיחה תמה, כשר נחלקה בשאר ימים), ורק לדעות דנחלקה פסול משום הדר, פסול גם בשאר ימים, אין לפסול בנחלקה משהו שאינו נראה לעין שמצד המשהו שנחלק כיון שאינו נראה לעין זהו הדר, וכמש"כ להדיא הגרעק"א (במכתב שנדפס בסוף דו"ח) דנחלקה מעט שלא נראה לעין כשאוחזו בידו וצריך עיון מדוקדק אין בזה חסרון הדר, ואין לפסול מצד שיחלק כולו בנענועים (ואז לא יהא הדר) שזהו פסול רק בלקיחה תמה וכמ"ש, וא"כ בשאר ימים שנחלק מעט ממש (שאין פסול הדר) כשר לכו"ע ע"י דבק (שלא יחלק בנענועים) וכמש"נ".
         2. הגר"ש קמניצקי שליט"א (קובץ הלכות סוכות פרק כ"א סעי' ג') – "לולב שנחלקה התיומת שלו א"א להכשירו ע"י דבק, ואפי' אם נחלקה רק מעט דלמצוה מן המובחר מחמרינן בי' מטעם 'סופו ליסדק', אפ"ה לא מהני ההדבקה ע"י דבק להכשירו למצוה מן המובחר".
      4. מראי מקומות – מראי מקומות מהימניק, פסקי תשובות (סי' תרמ"ה אות ד' ד"ה וכמו"כ), קונ' מאסף תורני מאורות ירושלים (גליון ב' עמ' רצ"ג).
         1. הגרח"ק זצ"ל (אסיפת יצחק ב' אלול תשס"ז) – שאלה: "לולב שנחלקה קצת, האם טוב לשים קצת דבק שם שלא נחלק עוד". תשובה: "ספק אם מהני".
         2. חוקי חיים (ח"ה יו"ד סי' י' אות ד' ) – "מדינא דנטילת לולב עצה הוגנת הוא, אך הראשונים שישתמשו בו יהיו הסוחרים ובהם נוגע זאת לאונאה גמורה ... ועוד דאם נתיר להסוחרים להשתמש בדבק יבואו לדבק העלין היכי שהם פסולים מטעם נחלק".
   5. **נחלק לגמרי, ע"י דבק**.
      1. פסול – שבות יעקב (ח"א סי' ל"ה, "ונחלקה התיומת דפסול משום דבעינן לקיחה תמה וכמ"ש רבינו ירוחם ולא מהני לדבק התיומת יחד והוא דבר קל לתקן בכל מידי דמדבק וכל זה ברור ופשוט ולא הוצרכתי לכתבו"), הו"ד בשערי תשובה (סי' תרמ"ח ס"ק ג'), הגרשז"א זצ"ל (ס' ארבעה המינים השלם, שלמי מועד עמ' ק"ל ד"ה ומעתה, הליכות שלמה ח"ב פרק י' סעי' ה'), הגריש"א זצ"ל (שם, אשרי האיש ח"ג פרק כ"ח סעי' ב'), הגר"א נבנצל שליט"א (אסיפת יצחק י"ז אלול תשס"ז. לשונו לעיל).
   6. **נשבר**.
      1. פסול – חת"ס (ח"ו סי' ל"ו, "שנשבר עליונו של לולב בפחות מכשיעור אם יש לו תקנה לחברו עם הלולב הנשאר אם לא נעקר לגמרי ונשאר דבוק ... נ"ל דאין לו תקנה לא ביום א' ולא בשאר הימים חדא דכיון דנשבר ונעקר העליון א"כ חלק התחתון הנשאר אין לו דין לולב אלא מקל בעלמא ... והכא בלולב לא שייך לא תפירה ולא דבק ולא קשירה כ"א אגד ואינו עושהו אחד ע"כ פסול כל ז' וכל זה פשוט ונלאיתי להאריך רק להעמידו על האמת"), חיים וברכה (אות רמ"ה, "וכן לולב שנשבר לא מהני מה"ט לחברו ע"י אגד").
   7. [**צבע לולבין ישינים** – שבות יעקב (ח"ב סי' כ"ח), בא"ה (סי' תרנ"א ס"ק כ"ד), שע"ת (סי' תרמ"ה ס"ק ד'), חיים וברכה (אות רס"ד - רס"ה).]
2. הדס.
   1. **שקטימה ניכרת**.
      1. כשר – שעה"צ (סי' תרמ"ו ס"ק ל"ב, "אם נקטם הראש של ההדס דהיינו ראש העץ כדלקמיה ואין שם עלים לחופף על ראשו פסול אפילו בדליכא אחר ואפילו לא נקטם רק עלה אחת עם ראש העץ ונשאר שנים ג"כ י"ל דפסול דניכר הקטימה [פמ"ג] ועיין בבכורי יעקב שכתב דממ"ש תקנה שיקטום גם העץ עם שני העלין עד סמוך לקן שתחתיו והוי פסול שחוזר להכשרו והפמ"ג איירי היכי שלא ישאר בהדס שיעורו אם יחתוך").
   2. **שיבש ראשו**.
      1. כשר – מ"ב (סי' תרמ"ו ס"ק ל"ד, "וב"ח כתב דביבש ראשו והיינו ביבשו העלין העליונים אפילו א"א באחר אין לברך עליו אבל יש תקנה שיסיר העלין העליונים ואז כשר לכתחלה לכו"ע").
3. אתרוג.
   1. **מנומר**.
      1. פסול – רמ"א (סי' תרמ"ט סעי' ה', "אם היה ... מנומר שפסול כל שבעת ימים, אף אם חתך ... הנמור פסול כל שבעה, הואיל ובא מכח פסול").
      2. כשר – מחבר (סי' תרמ"ח סעי' י"ד, "שהוא מנומר, אם כשקולפו חוזר למראה האתרוג, כשר").
      3. בשעת הדחק, בשאר יומי – מ"ב (סי' תרמ"ט ס"ק ל"ח, "עיין בביאור הגר"א שמצדד לומר דלפי מה שפסק המחבר לעיל בסימן תרמ"ח סי"ד דאם עלתה בו חזזית או שהוא מנומר וקלפו אם חוזר למראה האתרוג כשר מוכח דפליג ע"ז וכן מצדד המאמר מרדכי במסקנתו עי"ש וע"כ מצדד המאמר מרדכי **דיש לדון להקל בחתך היבשות או הנימור בשאר יומי** מאחר דסתם המחבר כדעת הרמב"ם וסייעתו דכל הפסולין משום מומין דכולל בזה בין שהפסול משום חסר או משום הדר כשר ביו"ט ב' [וכלול בזה אף יבש או מנומר דטעמם משום הדר] אף בלא חתך עכ"פ אין לנו להחמיר בחתך. ובמקום הדחק בודאי יש לסמוך ע"ז").
   2. **אתרוג** **יבש**.
      1. פסול – רמ"א (סי' תרמ"ט סעי' ה', "אם היה יבש ... אף אם חתך היבשות ... פסול כל שבעה, הואיל ובא מכח פסול").
      2. כשר – עי' המחבר (סי' תרמ"ח סעי' י"ד, ומ"ב סי' תרמ"ט ס"ק ל"ח).
   3. **להסיר החזזית**.
      1. פסול – עי' הרמ"א (סי' תרמ"ט סעי' ה', ומ"ב סי' תרמ"ט ס"ק ל"ח).
      2. כשר – רא"ש (סוכה פרק ג' סי' י"ח), מחבר (סי' תרמ"ח סעי' י"ד, "אם עלתה בו חזזית בענין שפסול ... אם כשקולפו חוזר למראה האתרוג, כשר"), הגרשז"א זצ"ל (שלמי מועד עמ' ק"ל ד"ה וכלל, עי' עמ' קל"ז ד"ה והוסיף).
         1. הגרשז"א זצ"ל (שלמי מועד עמ' קל"ו) – "מבואר בשו"ע (סי' תרמ"ח סי"ד) שאפשר לקלף חזזית באופן שלא נפסל האתרוג, אולם אמר רבינו, שאין לנו לסמוך על זה למעשה, דאחרי שכתב המשנ"ב שקליפה עליונה זו אינה אלא כגליד דק מאד, והיום אין אנו בקיאים בעביה, א"כ חיישינן אפי' בסריטה קטנה שמא יחסירנו ויפסלנו בכך".
   4. **יסיר ניקור העכברים**.
      1. כשר – רמ"א (סי' תרמ"ט סעי' ה', "אם נקבוהו עכברים לא יטלנו אף בשאר הימים, משום מאוס עד שיסיר ניקור העכברים").
   5. **ניטל שושנתא**.
      1. כשר – שואל ומשיב (מהדו"ק ח"א סוף סי' קל"א, "והנה אירע מעשה בחול המועד בחג הסוכות שנת תרי"ג שניטל הששנתא דהיינו העץ שראש הפיטמא עליו ונשאלתי כדת מה לעשות והשבתי דיוכל לחברו ע"י מחט וכיוצא שאינו ניכר וכמ"ש האחרונים בשם שו"ת בית יעקב סי' קמ"ב ואף דבשו"ת שבות יעקב סי' ל"ה חולק עליו וכתב דצ"ל שאינו מחובר בתולדתו חיבור ע"י דבר אחר לא חשיב חיבור שיהיה נקרא לקיחה תמה ושלימה ע"ש לפע"ד כל שאינו מגוף האתרוג רק שהיא ענין הדור וכמה אתרוגים נמצאו בלא ששנתה ועי' ת"ד ס"ק מ"ב בכה"ג ודאי כשר"), פסקי תשובות (סי' תרמ"ח אות ט').
      2. מראי מקומות – שערים מצויינים בהלכה (סי' קל"ו ס"ק ה' ד"ה כתוב בשו"ת).
   6. **ניטל פטמתו**, ע"י דבק או מחט.
      1. כשר – עי' בית יעקב (סי' קמ"ב), הו"ד בבאר הטיב (סי' תרמ"ח ס"ק ט"ו), עי' שאילת שלום (מהדו"ת סי' רל"ב, "דביו"ט שני ... נראה דבחברו ע"י קיסם או מחט ש"ד לכ"ע דמשום חסר אין לפסול ביו"ט שני ומשום הדר ג"כ כיון שחברו ונראה כשלם מיחשב שפיא הדר כנ"ל ברור בזה").
      2. פסול – א"ר (סי' תרמ"ח ס"ק י"ד, לשונו לעיל), עי' תוס' שבת (סי' רע"ד ס"ק ב'), שבות יעקב (ח"א סי' ל"ה, לשונו לעיל), שערי תשובה (סי' תרמ"ח ס"ק ג', לשונו לעיל), בית מאיר (אה"ע סי' ק"ל על סעי' ז', לשונו לעיל), ערוך לנר (דף לז. ד"ה כגופי', בכורי יעקב סי' תרמ"ח ס"ק כ"ו, שו"ת בנין ציון סי' מ'), יד המלך (לולב פרק ח', לשונו לעיל), ערה"ש (סעי' כ"ה, סי' רע"ד סעי' ה', "ויש מי שכתב דחיבור ע"י מחט הוי חיבור ואינו כן [ש"ת סקט"ו בשם שבו"י] ודבר תמוה הוא מי שהתיר בזה דא"כ נתיר בשני חצאי אתרוגים שדבקם ע"י קיסם או מחט"), חיים וברכה (אות רמ"ד), הגרשז"א זצ"ל (שלמי מועד עמ' ק"ל ד"ה ואם, הליכות שלמה ח"ב פרק י' דבר הלכה ס"ק ז', "למי שרוצה להכשיר אתרוג שנפלה פטמתו ע"י שידביק ... דהלא עיקר פסולו של נפלה פטמתו באתרוג הוא משום שחסר יופיו וכעת אחרי התיקון חזר יופיו למקומו ולא יהא פסול, וזה לא מצינו מי שיתיר דבר זה. אע"כ דאחרי שנפלה פטמתו נפסל בעצם"), הגר"ש קמנצקי שליט"א (קובץ הלכות סוכות פרק ל"א סעי' ח'), פסקי תשובות (סי' תרמ"ח אות ט').
      3. תלוי אם משום הדר או חסר – עי' מועדים וזמנים (ח"ו סוף סי' ס"ב, "ומיהו אי פסלינן גם בשאר ימים משום הדר, יש לומר שכה"ג דומה לפיטום שתיקנו דמועיל לדברינו לעיל, וא"כ בשאר ימים יש להכשיר וצ"ב").
   7. **ניטל עוקצו, אם מהני לחבר אותו ע"י דבק או מחט**.
      1. פסול – שערים מצויינים בהלכה (סי' קל"ו ס"ק ה'), הגר"ש קמנצקי שליט"א (קובץ הלכות סוכות פרק ל"א סעי' ח').
   8. **מראה פסול, וצובעו**.
      1. פסול – הגרשז"א זצ"ל (שולחן שלמה סי' רע"ב הע' על סעי' ד', "שאם אחד לקח אתרוג שיש עליו מראה שחור הפוסלו וצובעו כמראה אתרוג, הלא לא יוכשר בכך משום שהפסול הוא שהצבע לא טוב וחסר בהדר, ואעפ"י שעתה אין כבר חסרון בהדר מ"מ ודאי שא"א לעשות כן דהוי אתרוג פסול ע"י הנראה שחור ואי אפשר לתקנו").
   9. **יצבע את האתרוג הירוק ככרתי**.
      1. פסול – ראמ"ה (סוכה דף לא. בתד"ה אין, "דנוי בעינן מגופו ומינו, כמו דלא מהני אם יצבע אתרוג ירוק ככרתי"), הו"ד בס' חיים וברכה (אות רס"ה, "דאינו מועיל כלל הצביעה לההידור דמצוה כיון שאין ההידור מגופו").

מגילת ספר (ענינים באו"ח, סי' מ' או ט"ז).

# יש ספק פסול מהודר ויש ודאי כשר, איזה תחילה

1. לקיים ההידור אחר שכבר שמקיים המצוה.
   1. **דלא שייך** לקיים ההידור אחר שכבר קיים עיקר המצוה.
      1. עי' בית הלוי (ח"ב סי' מ"ז) – "וזה כמה נסתפקתי במי שנטל לולב כשר ביו"ט של סוכות ואח"כ נזדמן לו לולב יותר נאה אם יש עליו חיוב ליקח הנאה די"ל דאע"ג דבתחילה אם היו לפניו שניהם ביחד היה מחויב ליטול הנאה אבל עתה שכבר נטל ויצא בו דאין עליו חיוב של המצוה אם כן במה יתנאה זה בלא מצוה".
      2. עי' פרי יצחק (ח"ב סי' ל' ד"ה ובעיקר) – "במי שנטל לולב כשר ואח"כ נזדמן לו לולב יותר נאה ... אפשר דאף אם ירצה להחמיר וליטול שנית אינו מתקן כלום בזה דהרי כבר יצא יד"ח מצוה בלי הידור וכשנוטל פעם שנית היותר נאה הרי עתה אינו יוצא יו"ד כיון שכבר יוצא והוי מעוות שלא יוכל לתקן".
   2. **שיכול** לקיים הידור גם אח"כ.
      1. כת"ס (או"ח סי' קל"ה ד"ה ועיי') – "מי שבירך על אתרוג שאינו מן המובחר ושוב נזדמן לו מן המובחר דוודאי מצוה שיחזור ויטלנו".
         1. מראי מקומות – הגרי"ז פאללאק (קובץ אוצרות הסופר ח"י עמ' קמ"ה).
      2. תשובות והנהגות (ח"ד סי' ק"ס, סוף עמ' תמ"ז, ח"ה סי' קל"ט אות ד', סי' רכ"ה ד"ה ועוד) – "דאפי' אם כבר יצא עיקר המצוה מ"מ שייך לחזור ולקיים המצוה בשלימות".
      3. מראי מקומות – מקראי קודש (סוכה ח"ב סי' ט' ד"ה גם), אמרות משה (בתוך אגרות ורשימות קהלות יעקב ח"ב, ח"ג סי' נ"ז), שלמי תודה (סוכה סי' נ"ד אות י"א, עי' פורים סי' ד' אות א' ד"ה וכעין).
2. הפסק בין ברכה לקיים המצוה - ערובין (דף נ.).
   1. גמרא (עירובין דף נ.) – "ואמר רבא יצאו שנים בעשירי וקראן עשירי עשירי ואחד עשר מעורבין זה בזה".
      1. רש"י (שם ד"ה והרי), הו"ד בשבולי הלקט (סי' רל"ז) – "וכי קרא לשנים עשירי בבת אחת כו' והשתא דקראן בבת אחת ולא ידע הי עשירי גמור והי אחד עשר שנקרא עשירי, בעו תרוייהו תנופת חזה ושוק וסמיכה, **ולבי אומר דאינו מברך** על התנופה ועל הסמיכה **דלא ליהוי ברכה לבטלה**, ונסכים יביא נסכי קרבן אחד על תנאי, ויאמר אם זה שלמים יהיו על זה, ואם לאו יהיו על חבירו".
   2. **פריך מכאן** – יביע אומר (או"ח ח"ה סי' ד' אות ה', "וכן מצאתי להגאון ר' אליעזר זילבר זצ"ל בהערה שבסוף שו"ת נפש חיה (סי' א') שהעיר מדברי רש"י הללו על חידושו של הגר"ח מבריסק הנ"ל דלפ"ז הוי הפסק. ושאמר כן לפני הגאון מהר"י רוזין הראגצ'ובי והסכים לדבריו. ע"ש").
   3. **י"ל**, דשאני מצות ד' מינים דמקיים מצות ולקחתם לכם גם בזה אחר זה.
      1. גרי"ז (קונ' המועדים ריש עמ' כ"ו, מקראי קודש סוכה ח"ב סי' ט') – "הקשה ע"ז מרש"י בעירובין ... והשיב הגרי"ז ע"ז דהרי הלולב לצירופין הוא שיכול לברך עליו, ואח"כ מצרף לו גם האתרוג השני, ומכיון שיכול ליטול בזה אחר זה א"כ התחלת המצוה יהיה בלי הפסק, ובאמצע עשיית המצוה אין קפידא אם יפסיק".
      2. ציץ אליעזר (ח"ו סי' ל"ט אות י') – "ולמה שמביא כתר"ה מהרב זילבר בסוף ספר שו"ת נפש חיה מה שמעיר על הגר"ח מבריסק ז"ל על עצתו ליקח מקודם המורכב המהודר ואח"כ האינו מורכב וכשר, מדברי רש"י בעירובין ד' נ' ע"א. אודיע לכתר"ה דזה מזמן שנדברתי על כך עם הגאונים הגרצ"פ פרנק שליט"א והגר"י אברמסקי שליט"א דאין כל קושיא מדברי רש"י שם במ"ש לענין הברכה על התנופה ועל הסמיכה כשיש הפסק בינתיים של אחר, משום דבכאן הרי הברכה על נטילת לולב וזה הרי נוטל מיד בלי שום הפסק, ולא מעכב בזה אפי' אם האתרוג שיוצא בזה נוטל אח"כ בהפסק נטילה אחרת ובלבד שלא יפסיק בדיבור, דהרי נפסק בסי' תרנ"א סעי' י"ב דאם היו ארבעתן מצויין אצלו ונטלם אחד אחד יצא, ורק צריך שיהיו כולם לפניו ויטול הלולב תחילה ויברך על הלולב ויהא דעתו גם על האחרים, ועיין שם גם בביאורי הגר"א סקל"ח שמסביר שלכן צריך שיטול הלולב תחילה מפני דכיון דמזכירין אותו בברכה צריך שיהא סמוך לברכה ע"ש. דון מינה הא האתרוג ויתר המינים שאין מזכירים אותם בברכה לא מעכב גם אם הנטילה אינה סמוכה לברכה, ויהא גם אפילו בהפסק של נטילה אחרת, ובלבד שלא יפסוק בשיחה ביניהם כנפסק בשו"ע שם".
      3. דבר יהושע (ח"ב סוף סי' קכ"ד) – "השיג על הגאון מהר"ח מבריסק ... ובעיני יפלא דאיך יודה לו בדבר שטעותו בתוכו, דהא הברכה אינה 'על נטילת אתרוג' כ"א 'על נטילת לולב', ודעתו גם על האתרוג, וקי"ל בשו"ע סי' תרנ"א סעי"ב שאם היו ארבעתן מצוין אצלו ונטלן אחד אחד יצא, ואם כן אפי' הפסיק בשיחה בין נטילת הלולב לנטילת האתרוג נמי ליכא משום ברכה לבטלה. שהרי עכ"פ יצא בהברכה על הלולב, אלא שאם סח אפשר היה לדון דעכ"פ יצטרך לחזור ולברך על נטילת אתרוג לדעת הרמ"א שם, אבל השתא דלא סח אלא קעסיק בהמצוה לצאת ידי מצוה מן המובחר לכל הדעות, ודאי לא הוי אפי' הפסק כל דהו, ורש"י בעירובין לא חדש רק היכא דהפסק הוא בהמצוה שעליה מברך דאז הוא ספק ברכה לבטלה אם מפסיק במה שאינו מהמצוה, וזה פשוט".
      4. אבן ישראל (ח"ט סי' נ"ז אות ה', ארבעת המינים השלם עמ' 13) – "אינו מן הדומה כלל, דהתם בגוונא דרש"י איכא הפסק בין הברכה לתחילת המצוה, משא"כ הכא דגם על נטילת לולב לחוד מברכין על נטילת לולב כדאיתא בשו"ע סי' תרנ"א סעיף י"ב ברמ"א שם, אלא דיוצא בברכה אחת על כולם".
      5. הגרי"ש אלישיב זצ"ל (מקראי קודש סוכה ח"ב סי' ט').
      6. הגרמ"ד סאלאוויציק שליט"א (תאריך ישראל סי' ב' הערה נ"ז).
      7. אז נדברו (חי"ג סי' ל"ח אות ג') – "ושמעתי לתרץ דמאחר דנקטינן דנטלן בזה אחר זה יצא, א"כ מאחר דהלולב כשר לא הוי הפסק דהרי תיכף להברכה נטל גם הלולב".
      8. נזר הראש (ח"ב סי' כ"א ד"ה והנה שם).
   4. **י"ל**, דשאני חיוב תנופה שהוא נידון בחפצא מחיוב ד' מינים שהוא נידון בגברא.
      1. הר צבי (או"ח ח"א סי' ל"ה ד"ה ולכאורה, סי' ל"ו ד"ה אולם, הר צבי מנחות דף לו.) – "שבנידון דרש"י הרי על כל תנופה ותנופה יש ספק על עצם החיוב שאם זה מעשר אינו חייב בכלל בתנופה ולכן מספק אין לברך וכו' ... משא"כ לענין תפילין הרי החיוב שלו הוא ודאי שחייב בלבישת תפילין אלא שהספק הוא על קיום המצוה אם הוא מקיים את המצוה בתפילין אלו".
      2. עי' זרע יעקב (או"ח סי' ל"ד סעי' ב') – "יש לומר דיש חילוק בין ברכה שהיא על מצוה שהיא חובת גברא ובין ברכה שהיא על מצוה שהיא משום חפצא שבסבת החפצא מוטל על האדם לעשותה דאם היא חובת גברא ומוטלת אקרקפתא דגברא לקיימה ולא מיפטר מלרדוף אחרי' לקיימה עד שיתברר לו בירור גמור שקימה וזה א"א עד שיעשה ב' הספקות דאז בממ"נ כבר עשה המצוה כיון שעשה שניהם ולכן לא הוי הפסק במה שעושה אחת מהספקות מקודם ומברך עלי' אף אם דבאמת יארע לו בראשונה הצד הבלתי ראוי וכשר לצאת בו וקמי שמיא גליא שלא ע"ז היתה כונת התורה".
      3. הגר"מ שטרנבוך שליט"א (שמעתי).
      4. הגר"א גורביץ שליט"א (מכתב בשלמי ניסן ברכות סי' צ"ב, קובץ קול התורה חס"ב ח"ב עמ' נ"ד) – "נראה שאין לדמות דינו של רש"י ז"ל בעירובין דף נ. לעובדא של הגר"ח ז"ל, דאצל הגר"ח ז"ל הרי ברכתו היא ברכת המצוות של מצות נטילת לולב שמוטלת על קרקפתו בחג הסוכות, ובאותה מצוה הנה הוא עסוק גם בזמן שנטל הספק כשר, דהרי גם אז הנהו עוסק כדי לקיים המצוה של נטילת לולב המוטלת על קרקפתו, ואף אם כלפי שמיא לא אסתייע מילתא והוה האתרוג אתרוג פסול, אבל מידי עסק באותה מצוה המוטלת עליו לא יצאו מעשיו, ולכן אין בהם הפסק, אבל בדינו של רש"י ז"ל אין מונח עליו מצות תנופה וסמיכה אלא על ידי הבאת קרבן השלמים, ומדהבאת הקרבן מחייבו ... הרי בזמן שמברך על הסמיכה ותנופה הראשונה אינו עדיין עוסק בקיום מצות תנופה וסמיכה שהבהמה השניה מחייבתו, וברכתו היא סמוכה להמצוה רק בבא המצוה שמתקיימת בהקרבן הראשון, [ובזה כתב] רש"י שאם הקרבן הראשון הוי מעשר, הרי כלפי שמיא גלי' שאינו עדיין עוסק אז בכלל במצוה המחייבת ברכה, ושפיר הוי הפסק".
      5. משנת יהודה (שבת, רמב"ם מילה פרק ב' הל' ד' ד"ה אולם).
      6. בשערי זבולון (או"ח ח"א סי' ח' אות ח').
      7. אגור באהליך (פרק א' הע' קי"ד) - לשונו לקמן.
      8. הגרא"פ מוטצען (קובץ אור ישראל ח"ג עמ' קצ"ז).
      9. הגר"ד כהן שליט"א (ב**נתיבות ההלכה חל"ו עמ' ל"ו).**
   5. **אם לגבי אתרוג** "זה אחר זה" הוי בדיעבד.
      1. בדיעבד – הגר"מ שטרנבוך שליט"א (מועדים וזמנים ח"ב סי' קי"ח ד"ה ועדיין), הגרי"ז פאללאק (קובץ קול התורה חוברת ס"ב ח"ב עמ' נ"ב).
      2. אפילו לכתחילה – חלקת יואב (או"ח סי' ל"א, "דבאמת צריך ליטלן בב"א מה"ת מכח הווי"ן אך דמ"מ בדיעבד יצא מטעם ... לפמש"כ נ"ל הג' מינין שבלולב צריך לכתחילה בב"א מכח הווי"ן. אבל האתרוג עם הג' מינין אף לכתחילה אין צריך כאחת כיון דלא כתיב וי"ו").
      3. מראי מקומות – בית יוסף (סי' תרנ"א, "ואלו **הארבעה** מינים מעכבים זה את זה שאם חסר לו אחד מהם לא יברך על הנמצאים בידו אבל אם יש לו **כולם** אפילו לא נטלן ביחד אלא נטלן זה אחר זה יצא"), ב"ח (ס"ק י', "ומשמע מכאן דאין צריך לחבר **האתרוג** ללולב בשעת ברכה ואין צריך לומר בשעת הנענוע דאין צריך **דהא אפילו בנטלן בזה אחר זה יצא** כשהם כולם לפניו"), שלמי תודה (סוכה סי' נ"ד אות י"א ד"ה אלא).
   6. **אם פסק כרש"י**.
      1. מראי מקומות – בית אבי (ח"ד סי' כ"ח אות ח') אגור באהליך (פרק א' הע' קי"ד, לשונו לקמן), הגרי"ז פאללאק (קובץ קול התורה חוברת ס"ב ח"ב ריש עמ' נ"ב, "דמוכרח שרש"י מודה להלכות הנ"ל, דאל"כ האיך השמיט הבית יוסף בהל' תפילין את שיטת רש"י דעירובין").
   7. מראי מקומות – הגר"א זילבר זצ"ל (בספרו ענפי ארז ח"א ערך ברכה דף רל"ד ע"ב, שמפרש פשט אחר ברש"י), מקראי קודש (פסח ח"ב סי' ס"ב ד"ה וגדולה), בצל החכמה (ח"ה סי' ק"ז), שערים מצויינים בהלכה (עירובין דף נ.), יביע אומר (או"ח ח"ה סי' ד' אות ה'), עמק התשובה (עולת החודש כרך ב' עמ' כ"ז), בנין מרדכי (עירובין דף נ. ד"ה שמעתי), כרם ציון השלם (ח"ג פרק י"ט גאון ציון ס"ק ד'), יד בנימין (עירובין דף נ.), מימיני מיכאל (עירובין דף נ.), עקבי ערוב (עירובין דף נ.), ארבעת המינים השלם (ח"א מילואים אתרוג אות ק"ז עמ' רצ"ד, עמ' תפ"ד), טעם הצבי (דברים, סוף סוכות ד"ה הנה), זכרון משה (סוף סי' כ"ב), עיון המועדים (קושיא י"ז, קושיא קי"ז), דף על הדף (עירובין דף נ., עמ' שמ"ה), שו"ת ברכת ראובן שלמה (ח"ח סי' ב').
      1. דעת תורה (סי' תקכ"ז סעי' כ"ב) – "דברי רש"י הנ"ל צ"ע דכיון דא' מהם מעשר אמאי לא מברך".
   8. **ראיה מכאן**, שעל ספק אין לברך – טוב טעם ודעת (ח"א סי' קע"א סוף אות ד', "מצאתי ראי' לזה דעל ספק תורה אין מברכין בפרש"י ערובין"), מהרש"ם (ח"ג סי' רצ"ו ד"ה וגם, דעת תורה סי' שצ"ג סעי' א', סי' תקכ"ז סעי' כ"ב, "וגם בברכ"י וחי' רע"א דלא יברך על הספק וכ"נ עיקר שכ"ה להדיא ברש"י עירובין נ' ע"א ד"ה והרי ע"ש"), ועי' מגדים חדשים (עירובין דף נ.).
3. ציורים.
   1. **אתרוג**.
      1. ליטול את האתרוג המהודר תחילה הגם שהוא ספק מורכב.
         1. הגר"ח מבריסק זצ"ל (קונ' המועדים מתורת בריסק עמ' כ"ה) – "ידוע בשם הגר"ח סולובייציק ז"ל בעובדא דידיה שהיה לו שני אתרוגים אחד מארץ ישראל ודאי כשר ואינו מהודר, והשני מקורפו מהודר אבל ספק מורכב, והעלה לברך על ספק פסול ואח"כ יטול זה שהוא ודאי כשר. והטעם דאם יקדים את הכשר ודאי לפני המהודר, שוב לא יקיים מצות הידור לאחר שכבר יצא ידי חובתו באתרוג הכשר בודאי, כי הידור לבד בלא מצוה אינו כלום, אך כשיקדים את המהודר הרי אם אינו מוכרב מקיים בו גם מצות הידור, ולצד שהוא מורב הרי הוא מקיים לכל הפחות עיקר המצוה באתרוג השני שהוא כשר בודאי אע"פ שאינו מהודר".
         2. קהלות יעקב (ארחות רבנו ח"ב עמ' רצ"ד אות י"ג) – "אמר לי מו"ר זצוק"ל כשיש לו שני אתרוגים אחד מהודר וספק בכשרותו והשני כשר ולא מהודר יקח סמוך לברכה את המהודר ואח"כ את השני ואף אם הראשון לא כשר מ"מ לא מקרי הפסק".
         3. הגר"נ פרצוביץ זצ"ל (הובא בנזר הראש ח"ב סי' כ"א ד"ה והנה שם) – "**שסברא זו פשוטה** כ"כ שאינו צריך לזה להכרעת הגר"ח כי הוא פשוט טפי מביעתא בכותחא".
         4. בית אבי (ח"ד סי' כ"ח אות ו').
      2. ליטול תחילה את האתרוג הפחות מהודר והמוחזק לאינו מורכב ועליו יברך, ואח"כ יטול את האתרוג השני.
         1. להורות נתן (ח"ו סי' ל"ח, מועדים ח"א עמ' ר"נ אות ה') – "דשפיר מברך מקודם על האתרוג הכשר בודאי ואף שאינו מהודר ואחר כך יטול את המהודר, וזה עדיף טפי דנמצא דמסמיך את הברכה לנטילת האתרוג שהוא כשר בודאי וליכא חשש הפסק בין הברכה לנטילה, ולא נימא דכשיטול את המהודר כבר קיים את המצוה ונמצא שלא קיים את המצוה במהודר כלל, דבאמת נראה דבמצוות לולב אף שיוצא בנטילה אחת וכמבואר בסוכה (מב.) בלולב מדאגביה נפק ביה, מ"מ כל שהוא נוטל את הלולב מחדש הרי הוא מקיים מצות ולקחתם לכם, דאין שיעור למעלה".
            1. לענין החידוש, שיכול לקיים המצוה עוד פעם – וכן עי' הדרישה (או"ח סי' כ"א ס"ק א'), "וכן הדס ואתרוג גם כן מהאי טעמא כיון דהתורה אמרה (שם מ) ולקחתם לכם וכו' ושמחתם לפני ה' (כל) שבעת ימים משמע שלקיחתו הוא מצותו וכל זמן שלוקח אותן בידו בתוך השבעה ימים כאילו עושה אותו פעם המצוה אף שכבר יצא ידי חובתו אותו יום".
            2. אמנם, רוב פוסקים חולק. וכן עי' התהלה לדוד (או"חי סי' כ"א).
         2. יביע אומר (ח"ה או"ח סי' ד' אות ה').
         3. ילקוט יוסף (חי"ג עמ' קנ"ה סעיף ג').
      3. מראי מקומות – הגר"מ שטרנבוך שליט"א (מועדים וזמנים ח"ב סי' קי"ח, "וצע"ג לדינא"), פסקי תשובות (סי' תרמ"ח אות כ"ד), ארבעת המינים השלם (עמ' רצ"ה, עמ' תפ"ד).
   2. **לולב שראשו כפוף**:לולב כפוף פסול לשיטת הריטב"א והר"ן, אבל דעת הרא"ש היא שאדרבה מהודר הוא.
      1. ארחות רבינו (ח"ב עמ' רל"א) – "מו"ר זצוק"ל לקח כל השנים שני לולבים, אחד עם התיומת ישרה, ולולב אחד שקצה ראש התיומת הי' כפוף במקצת לצד או שראש התיומת מעוגל וחודו יוצא לאחד הצצדים ... בשנת תשכ"ג אמר לי מו"ר זצוק"ל שעל הלולב עם התיומת הכפוף לא הי' מברך בגלל מחלוקת הפוסקים (הר"ן והרא"ש) וראיתי שנפסל אצל מו"ר הלולב הישר שלו ונכנס לביהכ"נ ולקח מבנו הגרח"ק שליט"א לולב ישר וברך מו"ר על הכפוף שלו (שאמר לי מו"ר שלא יברך עליו) ונענע בו ואח"כ נטל מיד את של בנו, בלולבים של עצמו כל השנים מו"ר מברך על הישר ונוטלו תחלה ואח"כ מנענע על הכפוף. כל השנים מו"ר ברך בביתו על הלולב עם התיומת הישרה ואח"כ נטל את הלולב השני, ולביהכ"נ לקח רק לולב אחד את הלולב עם התיומת הישרה, והצבור ברך על לולבו, ולפעמים ראיתי שלקח לביהכ"נ את הלולב השני עם ראש התיומת המעוגל ונתן לצבור לברך עליו, וכן הרבה פעמים במשך השנים ראיתי שהיו ימים שמו"ר ברך על לולב כזה".
      2. ארחות רבינו (ח"ב עמ' רצ"ד אות י"ג) – "הוי עובדא אצל מו"ר זצוק"ל, כידוע שהיו למו"ר שני לולבים אחד ישר ואחד כפוף בראשו כרא"ש ועליו אמר לי מו"ר שלא הי' מברך משום שחולקים בזה הפוסקים, ובתשכ"ג נפסל למו"ר לולבו הישר ולקח מבנו הגר"ח שליט"א את לולבו הישר וברך מו"ר על הכפוף שלו ונטלו קודם ואח"כ נטל את של בנו, כנראה שלולבו הכפוף הוי יותר מהודר מהישר של בנו לכן ברך עליו ונטלו קודם".
      3. מראי מקומות – פסקי תשובות (סי' תרמ"ה הע' מ"ט).
         1. ביכורי יעקב (סי' תרמ"ה ס"ק ח', ס"ק י"ב, ס"ק כ"א) – "שנים ממיני פסולים הללו ונוטלן בזה אחר זה יכול גם לברך עליהם דיוצא בא' ממה נפשך".
         2. לכאורה תלוי בהשני המהלכים בדברי רש"י לעיל.
   3. **נרות חנוכה**: מי שמדליק ב' מנורות, אחד בחוץ שהוא ספק יצא יד"ח אבל מהודר, ואחד בפנים שיוצא לכו"ע.
      1. מועדים וזמנים (ח"ב סוף סי' קמ"ג, תשובות והנהגות ח"ב סי' שמ"ב אות ב' ד"ה ולע"ד, ח"ג סי' רי"ט ד"ה בדברינו) – "קודם ידליק למטה ברה"ר ואח"כ למעלה ואז אם רה"ר עדיף קיים בה המצוה, שאם הדליק בתחילה למעלה בבית לכ"ע בדיעבד יצא בזה בזמננו ושוב אין הידור למטה".

תשובות והנהגות (ח"ה סי' רכ"ה) – "אמנם כעת **חזרתי בי**, שלפי דברינו שזהו מצוה מיוחדת להדליק בחוץ (ואינו בגדר המצוה לכתחילה), א"כ אם הקדים והדליק בחלון ביתו אז לשי' התוס' יצא עיקר המצוה, אבל לא קיים כלל המצוה המיוחדת להדליק בחוץ, ושפיר חוזר ומדליק בחוץ לצאת המצוה המיוחדת להדליק בחוץ. ועוד דלפי"מ שהוכחתי במק"א (ח"ד סי' ק"ס) דאפי' אם כבר יצא עיקר המצוה מ"מ שייך לחזור ולקיים המצוה בשלימות, ה"נ כאן אף דיצא בדיעבד המצוה בהדלקה בחלון שפיר שייך לחזור ולהדליק למטה כדי לקיים המצוה כתיקונה. תבנא למעשה דלענ"ד נראה עיקר שהמהדר להדליק פעמיים יכול להדליק בביתו בלא תנאי, ואם רוצה לצאת המצוה בלי שום פקפוק אזי יאמר להדיא [תנאי] ... ונראה דכ"א יקדים להדליק היכן שתופס אצלו לעיקר שזהו מקום ההדלקה, דלכתחילה ראוי לחשוש לשיטת רש"י עירובין (נ.) דאם מפסיק במעשה בין הברכה למצוה הוי ברכתו לבטלה ... ובשנה האחרונה שיניתי להקדים להדליק למעלה בבית בברכה, ואני מתנה כהנ"ל ומיד אחר כך בלי הפסק שיחה אני יורד להדליק למטה בפתח הבנין לרה"ר".

* + 1. לכאורה תלוי בהשני המהלכים בדברי רש"י לעיל.
  1. **ספירת העומר**: המסופק איזה יום של ספירת העומר צריך לברך, האם יברך ויספור שתי ספירות מספק.
     1. הר צבי (או"ח ח"א סי' ל"ו ד"ה וראיתי, הר צבי עירובין דף נ., מקראי קודש פסח ח"ב סי' ס"ז) – "וראיתי בספר דבר אברהם (ח"א, סימן ל"ד) שכתב לדון במסתפק ואינו יודע איזה ספירה היום אם יכול לברך ולספור שתי ספירות מספק, ומוכיח מהר"ן והבעה"מ סוף פסחים דמברך וסופר שתי ספירות מספק, שכתבו שם דמה"ט אין אנו סופרים שתי ספירות מספק במשך כל ימי הספירה כמו שאנו עושים יו"ט שני מספק, משום דלא ליתי לזלזולי, ומשמע דאי לאו האי טעמא משום דלא ליתי לזלזולי היו סופרים שתי ספירות ומברכים. וקצת יש לתמוה עליו שלא הזכיר שלדברי רש"י עירובין הנ"ל גם אם יברך ויספור שתי ספירות, קיום המצוה בודאות יש כאן אבל קיום המצוה בודאות עם ברכה אין כאן, דאם הספירה השניה נכונה הראשונה אינה נכונה. הרי ספירה הראשונה הוי הפסק בין הברכה לקיום המצוה שהיא הספירה השניה הנכונה. ומדברי הר"ן והבעל המאור אין ראיה ע"ז דלא הוי הפסק דהתם ידוע בירור הספירה ויודע. ומה שהקשו דעכ"פ הו"ל לתקן שיספור שנים משום דמחמרינן כאילו היה ספק א"כ בידו לספור בראשונה הספירה העיקרית ולא יהא הפסק בעיקר המצוה. והספירה השניה לא קפדינן אם יהיה הפסק. אבל עכ"פ עדיף יותר שיספור בהפסק משלא יספור כלל. הן אמנם שלמעשה אפילו אם נאמר שמשום הפסק אין כאן תקנה לקיום המצוה בשלמות בברכה ללא כל ספק, מ"מ עדיף לספור שתי ספירות כדי לקיים עכ"פ את עצם המצוה בודאות. וגם אפשר שצריך לברך (עפ"י הכלל של הפרישה והפר"ח הנ"ל שהרי החיוב הוא ברור) ודומה ממש לתפילין של רש"י ור"ת לדעת הסמ"ג ששקולים הם שמברך ומניחם בזא"ז. אבל מ"מ היה מן הצורך להזכיר שלשיטת רש"י עירובין אין כאן קיום המצוה בשלמות בברכה ללא כל ספק וכמו שנזכר לעיל בנידון של הסמ"ג".
     2. מראי מקומות – הגרא"מ פרייל זצ"ל (ישורון ח"ב עמ' רי"א), ספירת העומר (פרק ה' סעי' כ"א), תאריך ישראל (סי' ב' סעיף כ', הע' נ"ז), פסקי תשובות (סי' תפ"ט הע' פ"ג), אגור באהליך (פרק א' הע' קי"ד ד"ה ולענ"ד, לשונו לקמן), שו"ת מי מנוחות (סוף סי' נ"ה), קובץ מגדל אור (ח"ז עמ' רנ"ח), הגרח"ק זצ"ל (שבת לישראל עמ' תע"א אות י"ד, שרק מעשה הוי הפסק ולא דיבור).
        1. לכאורה תלוי בהשני המהלכים בדברי רש"י לעיל.
  2. **שופר**: אנו מסופקים מהו שברים, ולפי רש"י הנ"ל אמאי אין הסדר הראשון הפסק בין הברכה לסדר הב'.
     1. בצל החכמה (ח"ה סי' ק"ז אות ח') – "ועיי' טור ושו"ע (או"ח סי' תק"ץ סעי' ב') שכ', תרועה זו האמורה בתורה נסתפק לנו אם היא היללה שאנו קוראים תרועה או אם היא מה שאנו קוראים שברים או אם הם שניהם יחד לפיכך כדי לצאת ידי ספק צריך לתקוע תשר"ת ג"פ ותש"ת ג"פ ותר"ת ג"פ ע"כ. וצ"ע לפרש"י עירובין הנ"ל לא הי' לחז"ל לתקן לברך על מצות תק"ש דדילמא תש"ת או תר"ת עיקר והו"ל תשר"ת הפסק בין הברכה ובין קיום המצות ונמצא ברכתו לבטלה, ואילו בירושלמי מובא בב"י (רסי' תקפ"ה) מבואר דהתוקע שופר צריך לברך אשר קב"ו וכו'".
     2. הגר"ח קנייבסקי שליט"א (קובץ עיון הפרשה חמ"ט עמ' צ"ז) – "בדיעבד יצא בכל א' כמ"ש הרא"ש בשם רב האי גאון ואין כאן חשש הפסק".
     3. הגר"מ שטרנבוך שליט"א (קובץ עיון הפרשה חמ"ט עמ' צ"ט) – "התם מדובר בשני בהמות, אבל כאן מברך בצורת המצוה עכשיו".
     4. מראי מקומות – הררי קודש (מקרי קודש סוכה ח"ב סי' ט' הע' א', פסח ח"ב סי' נ"ב הע' ו' ד"ה אם), אגור באהליך (פרק א' הע' קי"ד ד"ה והנה, לשונו לקמן).
        1. לכאורה תלוי בהשני המהלכים בדברי רש"י לעיל.
  3. **עגלה ערופה**: נתערבה עגלה ערופה באחרים, האם יכול לערוף את כולם ולברך על העריפה.
     1. הגרח"ק זצ"ל (נחל איתן סי' י"ג סעי' ז' ס"ק ג') – "ויכול לברך על העריפה, ויכוין על איזה שהוא העגלה ערופה תעלה הברכה ואין זה הפסק מה שעורף אחרים מספק כמבואר באו"ח סי' ל"ד ס"ב גבי תפילין של רש"י ור"ת ובלבד שיזהר שלא יפסיק בדבור".
     2. אבל ע"ש (בתקונים והוספות להוצאה שניה עמ' רמ"ט) **שמוסיף** – "וצ"ע ברש"י עירובין נ' א' שכ' שאין מברך על הסמיכה ועל התנופה ולכאו' יכול לברך ולעשות ב' הסמיכות בזאח"ז ושמא מיירי דוקא באופן שאין שניהם מזומנין לפניו".
     3. מראי מקומות – הגרי"ז פאללאק (קובץ קול התורה חוברת ס"ב ח"ב סוף עמ' נ"ו).
        1. לכאורה תלוי בהשני המהלכים בדברי רש"י לעיל.
  4. **מזוזה**: כשהחיוב באחד מהפתחים הוא ספק.
     1. אגור באהליך (פרק א' הע' קי"ד) – "הנה במקראי קודש (סוכות ח"ב ט) הביא בשם הגר"ח להקדים אתרוג מהודר שיש בו חשש מורכב, על אתרוג שודאי כשר שאינו מהודר. והק' ע"ד הגר"ח מרש"י (עירובין נ,א ד"ה והרי) ששלמים ומעשר שנתערבו לא יברך על התנופה והסמיכה הנוהגות רק בשלמים, כיון שאם הראשון הוא המעשר ההתעסקות בו הוי הפסק בין הברכה למצות תנופה וסמיכה. והביא בשם הגרי"ז ליישב דשאני ד' מינים שהברכה חלה על הלולב, ואין כאן הפסק. [ומה שדחה שם שהרי אסור להפסיק בין הלולב לאתרוג, י"ל דהגר"ח אמר כן רק כשנוטל את האתרוג הא' יחד עם הלולב, ואין כאן מעשה נוסף שיפסיק]. והקשה ההר צבי שם דלדידן אנו מסופקים מהו השברים, לפי רש"י הנ"ל אמאי אין הסדר הראשון הפסק בין הברכה לסדר הב'. ועוד הק' דהסמ"ג (שהו"ד בב"י או"ח לד) כתב שהנחת תפילין דר"ת אינה הפסק לתפילין דרש"י. ונלענ"ד לחלק דבב' שברים או תפילין דרש"י ודר"ת, דהמצוה מוטלת על הגברא, והעסק בשניהם בא לקיום אותה מצוה, ולכן שניהם נידונים כעסק אחד, משא"כ בתנופה שבאה לחיוב החפצא, אין העיסוק בתנופת בהמה אחת שייך לתנופה הב'. ולפי"ז גם אין סתירה מדברי רש"י לדברי הגר"ח דאתרוג הוא חובת הגברא. וניחא בזה גם מה שהביא במקראי קודש (פסח ח"ב סז) שמשמע בראשונים שאין הפסק בספירת ב' ימים בעומר מספק. ועי' במאמר מרדכי (תעה,י) לענין הפסק בין הברכה לכורך באכילת המרור. ולפמש"נ לכאורה עולה לענין מזוזה שכל מזוזה היא חובת הפתח דאם יקבע קודם בפתח המסופק יש חשש של הפסק וברכה לבטלה, דומיא דתנופה. אלא שבהנ"ל עדיין לא נתיישב דברי המשפטי צדק שהביא שם ההר צבי, דכתב שמותר לברך ולהפריש את הדמאי ואח"כ טבל ודאי. והרי מעשר היא חובת החפצא. ועוד הק' ההר צבי (עמ"ס מנחות) ממש"כ הש"ך (יו"ד א,ו) שהשוחט ב' בהמות והראשונה נתנבלה שאי"ז הפסק. והרי שחיטה היא מצות החפצא. ולכן נראה שכ"ד רש"י הם רק בכה"ג שודאי רק אחד מהם הוא מצוה, שאז ההתעסקות בבהמה הראשונה, ממ"נ אינה חלק מההתעסקות שבבהמה השניה, משא"כ היכא שיש צד שמקיים מצוה בב' הבהמות כבנידון הש"ך, או ב' הפרשות תרומה כבנידון המשפטי צדק, מכיון שאם היה בשתיהם מצוה היה נידון כהתעסקות אחת, גם כשהוא ספק מצוה, הוא נחשב כעוסק באותה מצוה, ורק בתנופה שידוע לו שרק אחד מהם מצוה א"א לומר שב' העיסוקים הם עסק באותה מצוה שהרי ממ"נ באחד מהם אין מצוה. לפי"ז לענין מזוזה אין העיסוק בפתח הראשון המסופק נחשב להפסק שהרי יתכן ששני הפתחים חייבים. ואה"נ באופן שממ"נ רק א' מהפתחים חייב, יחשב כהפסק. ולענין מעשה נלענ"ד דהנה עצם דברי רש"י צ"ע שהרי מצינו רק שדיבור או התעסקות שיש בה היסח דעת, חשיב הפסק, ולמה התעסקות בתנופה אחרת הוי הפסק. ובשלמא לענין סמיכה י"ל דכיון שתיכף לסמיכה שחיטה, הברכה על שחיטת הראשונה היא הפסק בין ברכת הסמיכה לסמיכה השניה. אך מדוע שתנופה תחשב להפסק. ונראה שרש"י לשיטתו בחולין (פז,א) שהתעסקות במצוה אחרת הוי הפסק, [ועי' במור וקציעה סי' ר"ו], ומשו"ה גם השחיטה הוי הפסק בין כיסוי לכיסוי, דלא כתוס' שם. ומה"ט נמי ס"ל שהתעסקות ב[ספק] תנופה של קרבן אחד הוי הפסק לשני. ואם כנים אנו בזה א"כ לדידן ששחיטה אינה הפסק, ה"ה שקיום ספק מצוה אינו הפסק, ואין ללמוד מרש"י לדידן כלל, ואף באופן שהמצוה היא ודאי רק בא' מהפתחים לדידן אי"ז הפסק. ומה"ט השמיטו הפוסקים את דברי רש"י. ומיושב בזה גם הקושיות הנ"ל ע"ד הגר"ח".
  5. **טבילת כלים**: נתערב לו כלי הטעון טבילה בין כלים הטבולים מכבר, האם מברך בזמן שטובלם זה אחר זה.
     1. מראי מקומות – הגרי"ז פאללאק (קובץ קול התורה חס"ב ח"ב עמ' ס"ב אות ו'), טעם הצבי (דברים, סוף סוכות ד"ה והעירני), טבילת כלים (פרק ד' סעי' כ"ד).

# ד' מינים

סימן תרמ"ט - תר"נ

1. **סי' תרמ"ט**
   1. **לקנות מקטנים**, מצד לכם - סעיף א.
      1. מחמיר [חושש לשיטת תוס'].
         1. כת"ס (או"ח סי' קכ"ח) – "ותבנא לדינא למעשה בוודאי יש למנוע לקנות מקטן כזה כמו שהוא בנדון שלפנינו ולחוש לשיטת התוס' ועיי' סמ"ע שבמג"א רסי' תמ"ז מ"מ מי שקנה אתרוג מקטן ונוטלו ביט"ר ואח"כ בא לידו אתרוג שהוא שלו בוודאי מדאורייתא שנתן לו א' במתנה וכיוצא בו יטלו שנית כדי לצאת ידי חובתו מוודאי אליבא דכל השיטות אבל לא יברך ואפי' נימא דכל שעושה המצוה שנית מספק חוזר ומברך ג"כ ועיי' כ"מ הלכת ק"ש לענין חוזר וקורא ק"ש לענין ברכות".
         2. בה"ל (סי' תרנ"ח סעי' ו' ד"ה לא) – "כתב סופר ... בסימן קכ"ח בקטן הסוחר אתרוגים שקונה ומקנה מסיק שם דלכתחלה יש למנוע מלקנות ובדיעבד אם יצא בו אינו חוזר לברך משום חשש ברכה לבטלה ע"ש".
         3. מנחת יצחק (ח"ה סי' ס"ה) – "ודאתאן מזה בנד"ד, היכא דלוקחין הערבות ע"י דעת אחרת מקנה, אף דהוי מנכרי, וגם ע"ד למכור ולהרויח, מ"מ כיון דלשיטת התוס', קונים מה"ת, לא מיבעיא דאסור לצאת לכתחילה בהם, אלא אף בדיעבד צריכים לחזור וליטול, רק בלא ברכה".
         4. אבן ישראל (ח"ח סי' מ"ז) – "ואינו יכול להקנות מדאורייתא וחסר בלכם".
   2. **בן י"ג שנה שאולי לא הביא ב' שערות**.
      1. מחמיר
         1. עי' פמ"ג (סי' תרנ"ח א"א ס"ק י"ב) – "והנה בזכרים שיש להם י"ג שנים ולא ידעינן אי הביאו ב' שערות, דספק תורה לחומרא כבסימן קצ"ט במ"א [ס"ק] ז', ולפי מה שכתבתי בסעיף ו' [אות ט] לדיעה א' בסתם קנה מן התורה בדעת אחרת מקנה אותו, ואקנויי לא מקני מן התורה רק מדרבנן, ואין יוצא ביום טוב ראשון עכ"פ לדיעה א', ואם כן צ"ע טובא. ואף שיש לומר דהוה ספק ספיקא, אין עושין לכתחלה ספק ספיקא".
         2. חזו"א (מעשה איש ח"ד ריש עמ' קכ"ח, עי' עמ' קכ"ו ד"ה מספר) – "לא היה סומך על חזקה דרבא לגבי נטילת אתרוג ביו"ט ראשון במתנה על מנת להחזיר (עי' ביאור הלכה סימן תרנ"ח ס"ו)".
         3. הר"מ פרץ (אור תורה חתקי"ח עמ' י"ט ד"ה בענין).
      2. מיקל.
         1. כת"ס (או"ח סי' קכ"ט).
         2. חזון עובדיה (סוכות עמ' ת"ב) – "ויש להכריע להקל כדברי הכתב סופר".
         3. ילקוט יוסף (קיצור שו"ע (סי' תרנ"ח סעי' כ"ה) – "מי שהוא בן י"ג שנה ויום אחד מותר ליתן לו לולב לצאת בו ידי חובה ביום הראשון של החג, קודם שיצא בו בעצמו, אף שאין אנו יודעים אם הביא ב' שערות. [הכתב סופר (סי' קכט) פסק להקל משום חזקה דרבא. ומבואר בשו"ת הריב"ש (ס"ס קפב), שהחזקה דרבא, חזקה גמורה ואמתית היא. וכן העלה בשו"ת מהרימ"ט ח"א (סי' מא ונא), וראה בחזון עובדיה סוכות (עמוד תב)]".
      3. האם להקנות לולב לנער בר מצוה כחוש – חשוקי חמד (סוכה דף מו:).
      4. מראי מקומות – ארבעת המינים השלם (אוריתא חי"ב עמ' קמ"ז אות ו'), הל' חג בחג (פרק ז' סעי' ט"ו, הע' כ"ד), הקטן והלכותיו (פרק ט"ו הע' ט"ו), הרז"ל קליין (אסיפת חכמים ח"ו עמ' ס"ד).
         1. בה"ל (סי' תרנ"ח סעי' ו' ד"ה לא) – "ועיין בפמ"ג שכתב דאפילו הוא בן י"ג שנה כ"ז שלא ידעינן שהביא ב' שערות אין ליתן לו דספק תורה לחומרא אמנם בתשובת כתב סופר סימן קכ"ט דעתו דמותר לכתחלה משום חזקה דרבא וגם איכא ס"ס דשמא גם בפעוטות מותר כדעת הי"א".
   3. **האם נאמן לומר שהוא בר מצוה**.
      1. מחמיר.
         1. הגריש"א זצ"ל (תל תלפיות ח"ס עמ' מ"ב אות י') – "האם קטן נאמן לומר שהוא בן י"ג כדי לקנות ממנו ד' מינים, והשיב דלא נאמן דאית לו נגיעת ממון, משא"כ לש"ץ וכיו"ב נאמן דלא הוי נגיעה".
   4. **גדול נותן לקטן ארבעת המינים למכור עבורו**.
      1. מיקל, המכירה חלה מן התורה.
         1. מבית לוי (ח"ד עמ' ס"ג) – "אבל אם גדול נותן לולבים לקטן שימכרם עבורו ולא הקנה אותם לקטן רק עושה שליחותו פשוט דהמכירה מה"ת וזה יוצא ...".
         2. חנוך לנער (פרק כ"ה הע' ח') – "ומ"מ נראה שאם מוכר האתרוגים הוא גדול, אלא שלפעמים יוצא ומניח בנו הקטן, אין כאן בית מיחוש, וה"ז כאילו משאיר האתרוגים ואומר שכל מי שיניח מעות יקח האתרוג, וה"נ הנותן ליד הקטן זוכה מהגדול".
         3. הגרח"ק זצ"ל (תורת המועדים סי' תרנ"ח אות כ"א).
   5. **אם אשה יכול לקבל לולב מאיש אחר** - סעיף ב'.
      1. רק בנוסח "הרי לך לולב זה לצאת בו ע"מ שאין לבעליך רשות בו".
         1. בכורי יעקב (סי' תרנ"ז ס"ק ה') – "וראיתי לחקור היאך יכולה אשה נשואה לברך על לולב ביום ראשון שהרי בעינן לכם ואשה אין לה כלום שהרי אמרינן קדושין (ד' כ"ג ע"ב) אין קנין לאשה בלא בעלה ... ולכן אם אשה נשואה קנתה לולב ממה שניתן לה במתנה או ממה שירשה או ממיותר מעשה ידי' נ"ל שאינה יכולה לברך עליו דלא קרינן בו לכם שהרי הוא של בעל ומכ"מ משכחת שתטול לולב ותברך עליו ביום ראשון כגון שנתן לה בעלה במתנה דבזה קנתה לגמרי כיון שהוא בזה אינו אוכל פירות כדאמרינן בב"ב וכן פסק ג"כ באה"ע (סי' פ"ה ס"ז) וכן בכתב לה הבעל דין ודברי' אין לי בנכסיך ובפירותיהן אבל שתברך על לולב של אחר שניתן לה במתנה לא משכחת אלא כשאמר לה הנותן הרי לך לולב זה לצאת בו ע"מ שאין לבעליך רשות בו דבזה ג"כ קנתה כדאמרינן שם (סעי' י"א) אבל אם נתן לה סתם ע"מ שאין לבעלה רשות בו ולא פי' לצורך לצאת בו לא מהני דבזה אינו שלה רק של בעל כדאמרינן שם. וכן אם אמר ע"מ לצאת ולא אמר ע"מ שאין לבעליך רשות בו מכ"מ לא קנתה אע"פ שפרט הצורך שנתן בשבילו כמש"כ הש"ך והט"ז בי"ד (סי' רכ"ב) ע"ש ולכן צריך לפרט שלצורך נטילה נותן לה וגם ע"מ שאין לבעלה רשות בו".
         2. פסקי תשובות (סי' תרנ"ד סוף אות ג', ועי' תרנ"ח אות ה').
      2. במתנה ע"מ להחזיר.
         1. פרי החיים (מהדו' א', או"ח סי' ל"ח) – "אם נאמר דקנה הבעל הרי לא קנתה ולא תוכל לצאת משו"ה שוב שפיר אמרינן בזה דיודו לדעת התוס' הנ"ל דבכה"ג הבעל לא קנה כלל והמתנה שלה קיימת ושפיר יוצאת בו ותוכל בעצמה להחזיר וליתן במתנה, ולפע"ד היא עצה עמוקה לקיים המנהג".
         2. הגרשז"א זצ"ל (הליכת שלמה סוכות פרק י"א סעי' י', ס"ק י"ד) – "הנותן לולב לאשה נשואה אינו צריך להתנות שאין לבעלה רשות בהם [... גם י"ל ע"פ מש"כ החת"ס בחי' נדרים פ"ח ע"א (ד"ה ודע) דהמודר הנאה מן הבעל רשאי להלוות לאשה ע"מ שהיא לבדה תתחייב בפרעון, עיי"ש, וה"נ המתנה ע"מ להחזיר יתכן דחשיבא לענין זה כהלואה ע"מ שתפרע]".
         3. תשובות והנהגות (ח"ד סי' קנ"ט) – "אשה נשואה החפצה לקיים מצות לולב ביום טוב ראשון, כתב ה'בכורי יעקב' (תרנ"ז ס"ק ה') דלכאורה אינו יכול לתת לה הלולב במתנה ע"מ להחזיר, שהרי האשה אין לה יד לקנין, ומה שקנתה אשה קנה בעלה, ומשכח"ל רק באופן שבעלה יתן לה דאז אין לה פירות, ולדבריו כשאחר נותן לה צ"ל לאשה 'הריני נותן לך במתנה ע"מ להחזיר ע"מ שאין לבעליך רשות בו', ובלי זה לא מיבעיא שהיא לא קיימה את המצוה וברכתה לבטלה, אלא גם יזיק הדבר לנותן שמחזירה לו לולב שאינו שלה, ולא יוכל לצאת בו גם ביום טוב שני ע"ש, **ונראה שדבריו הם חידוש פלא ולא שמענו מדקדקין בזה**. ונראה לע"ד דבמתנה ע"מ להחזיר אין למקבל רשות לאוכלו אלא רק לקיום המצות נטילה בלבד, דאם יאכלנו הרי בטלה המתנה למפרע, ומ"מ סגי בהכי לצאת יד"ח, כיון שהנותן מסר בינתיים למקבל כל זכויותיו, [עי' קצוה"ח סי' רמ"א סק"ד דנחלקו הראשו' אי הוי מתנה לזמן, או מתנה גמורה ע"מ להחזיר], והנה כי כן נראה דמה שיש לבעל פירות במתנות שאשתו מקבלת, היינו דוקא כשיש לו אפשרות להשתמש בפירות בפועל, אבל כאן שאין לו בזה אפשרות לאכול האתרוג, כה"ג לא תיקנו פירות לבעל, ושפיר יכולה לברך דהוי שלה לגמרי ואין לו במה לזכות, ולכן לא תיקנו לו זכייה. ולא דמי לעבד שאין לו יד כלל, דבאמת אשה יש לה יד, רק כששוין זכויותיה שייכים לבעל, וכאן שאין לבעל מאומה בזה, דה"ז מתנה ע"מ להחזיר לא שייך לו ונקרא שלה".
         4. הגר"ש קמנצקי שליט"א (קובץ הלכות סוכות פרק ל"ט סעי' ד') – "הנותן לולב לאשה נשואה במתנה על מנת להחזיר כדי לצאת בו, אינו צריך להתנות שלא יהא לבעלה רשות בה".
   6. **קנה שני אתרוגים האם יתן היפה לאביו**.
      1. חשוקי חמד (סוכה דף מא:) – "שאלה. מעשה באדם שקנה שני אתרוגים אחד לעצמו ואחד לאביו, ונסתפק האם יתן את היפה לאביו, או שמא אומרים במצוות, חייך קודמים. תשובה. נאמר בסוכה דף מא ע"ב מעשה ברבן גמליאל ורבי יהושע ורבי אלעזר בן עזריה ורבי עקיבא, שהיו באין ספינה, ולא היה לולב אלא לרבן גמליאל בלבד, שלקחו באלף זוז..., ואמרינן בגמרא למה לי למימר שלקחו באלף זוז, להודיעך כמה מצות חביבות עליהן. והקשה הבן יהוידע: 'עליהן' משמע על כולן, ולכאורה לאו משמע מהכא ענין זה של חיבוב מצוות אלא על רבן גמליאל ולא על רבי יהושע ורבי אלעזר בן עזריה ורבי עקיבא, דהם לא היה להם משלהם אלא לקחו מן רבן גמליאל. ונ"ל דבאמת מן ידיעה זו שהודיע לנו התנא שלקחו באלף זוז יצא לנו חיבוב מצוות אצל רבן גמליאל, ועוד למדנו מזה התנצלות על שלשה התנאים שעמם, שלא יאמר אדם אין המצוות חביבות עליהם, והראיה שלא קנו לולב מכיסם אלא פטרו עצמן בשל רבן גמליאל, לכך הודיע לנו שקנאו באלף זוז. ומזה אנו יודעים שלא היה נמצא אלא לולב אחד, שאם נמצא עוד שניים ושלש, לא היה יכול זה בעל הלולב למכרו באלף זוז, על כן מן הערך הגדול הזה נדע שלא היה עוד אחר, והשתא ממילא לא יבא אדם לומר על שלשה הרועים הקדושים הנזכרים שלא היו המצוות חביבות עליהם, ולכך לא קנו משלהם, דבאמת לא היה אלא רק אחד, ובדין הוא שיקחהו הנשיא, עכ"ל. ומשמע מהבן יהוידע שאף במצוות יש לכבד את הנשיאים ולא אמרינן בזה חייך קודמים. [ויעוין לעיל בענין עיר שאין בה תפילין, הצריך לתת להם את תפיליו כשעקב אחד לא יניחם יום אחד, מה שכתבנו בדין חייך קודמים במצוות]. אלא שיעוין בשערי תשובה (סימן תרנח ס"ק יב) שכתב וז"ל: 'לולב אחד קנאו גביר אחד להרב החסיד מוהר"ר דוד הכהן, ואביו של שיירי כנסת הגדולה העלהו בדמים וקנהו לעצמו, ואמרו לו, שלא היה לו לעשות כן מפני כבודו, והשיב: הרב החסיד גדול כבודו, אך במצות ה' אין חולקין כבוד לרב, דיותר קרוב אדם אצל עצמו, לעשות מצוה, שצוה הקדוש ברוך הוא משום אדם, ושבחוהו על התשובה הזאת', עכ"ל. ונראה שדברי הבן יהוידע אינם סותרים לדברי השערי תשובה, שדברי השערי תשובה. אמורים באופן שהנדון הוא מי יזכה במצוה ומי יתבטל ממנה לגמרי, וכגון בעובדא דר' דוד הכהן, שיתכן שר' דוד הלך לדרכו ואלו שנשארו לא היה להם כלל אתרוג, או שהיה לר' דוד אתרוג יפה ומהודר ולשאר נשאר אתרוג כשר אך כלל וכלל לא מהודר, בזה אמר אביו של השיירי כנסת הגדולה שאדם קרוב לעצמו וצריך להתאמץ לתקן את נשמתו, משא"כ במעשה דרבן גמליאל, שברור שמי שיזכה באתרוג יתנהו לכל הנמצאים במתנה על מנת להחזיר, וכולם יזכו במצוה המהודרת, אלא שהנדון היה מי יהיה בעל האתרוג האמיתי, ומי יזכה בו רק על מנת לקיים בה את המצוה, יש סברא שהנשיא יהיה הבעלים והוא יקנה לכולם במתנה על מנת להחזיר, ומאחר והמוותרים לטובת הנשיא לא יאבדו את המצוה אלא יקיימו אותה במתנה על מנת להחזיר, אין בזה משום ויתור על המצוה ומותר ואף מצוה לעשות כך. ונראה דהוא הדין בעניננו שאם יש לו שני אתרוגים, אחד כשר וגם מהודר, אלא שהשני יפה יותר, בזה לא שייך לומר חייך קודמים, ויתן את היפה לאביו, כי גם מצות כיבוד אב דאורייתא היא, ויכול לקיים שניהם לקחת לעצמו אתרוג מהודר, ואת המהודר יותר יקנה לאביו כדי לקיים בזה מצות כיבוד אב".
   7. **למי יתן את האתרוג לחבירו או לבנו הקטן**.
      1. חשוקי חמד (סוכה דף מב.) – "שאלה. אחד שיש לו ב' אתרוגים, ובחר אחד לעצמו, ועוד אחד הוא יכול ליתנו או לחבירו הזקוק לאתרוג, או לבנו הקטן שהוא חייב בחינוכו, ונסתפק למי ליתנו, האם לחבירו שהוא ערב לו והוא חיוב דאורייתא כמבואר בשער הציון (סימן תרנה סק"ה), או שמא יתנו לבנו הקטן שהוא חייב מדרבנן לחנכו. תשובה. שאלתי שאלה זו למו"ח מרן הגרי"ש אלישיב (שליט"א) [זצ"ל], והשיב שיתנו לבנו הקטן, ואף שחיוב החינוך הוא רק מדרבנן, ולעומת זאת חיוב הערבות לחבירו הגדול הוא מהתורה בכל זאת מצות החינוך קודמת, כי היא מצוה שלו, ואקרקפתא דידיה מונח, ואילו הדאגה למצות חבירו מונחת בעיקר על חבירו וחייו קודמים. [ויעוין עוד לעיל בדף מא ע"ב בענין עיר שאין בה תפילין]. והדבר דומה לאדם שלוה מעות, וגם ערב לחבירו, ואין בידו לפרוע אלא לאחד מהם, שהדבר פשוט שיפרע תחלה חוב שלו, כי אין נפרעים אלא מלוה תחלה, וכך בשאלתנו, תחלה ידאג לחוב שלו, שהוא חינוך בנו, ואחר כך ידאג לערבות שהוא חבירו.
2. **סי' תר"נ**
   1. סעיף ב', אם מעכב שיצא שדרו של לולב למעלה מהם טפח - עי' לעיל, גבי לולב.
   2. יום טוב ראשון בשבת, יש דברים להקל לבני חו"ל.
      1. חסר באתרוג פחות מכאיסור ולא מגיע לחדרי זרע – מאמר מרדכי, הו"ד במ"ב (סי' תרמ"ח ס"ק ח').
   3. **כמה כסף להשקיע לארבעת המינים לאברך**.
      1. אבני ישפה (אהל יעקב ט' תשרי תשע"א) – "שאלה זו תלויה בכל אחד לפי בטחונו בה'. אבל מה שמצוי הוא שקונים רק להראות לאחרים ולא לשם שמים, ולכן צריך להזהר בזה שאם רוצה להוציא ממון רב שידע מה היא כוונתו".
   4. *אם נכון לקנות ד' מינים מיד קודם החג, כיון שזול מאוד****.***
      1. ***לא – הגרשז"א זצ"ל (שלמי מועד, סוף פרק ל"ח, "שהנהגה כזו אינה חכמה כלל אלא טפשות וקלות דעת").***
   5. **לצאת באתרוג היפה של גדול הדור, או באתרוג הפשוט שקנה בממונו**.
      1. מראי מקומות – חשוקי חמד (ריש דף לג., עמ' רס"ה).
         1. הגרשז"א זצ"ל (מוריה חרל"ח טבת תשנ"ו עמ' ע"ט) – "שאלתי האם עדיף ליטול אתרוג יקר של אלף זוז של חברי ע"י מתנה ע"מ להחזיר, או עדיף ליטול אתרוג שלי שהוא כשר למהדרין אבל אינו מהודר כלל כהאתרוג הראשון. והשיב שאפשר שעדיף ליטול את האתרוג היקר של חברי אבל בתנאי שהמתנה ע"מ להחזיר ניתנה בלב שלם, אבל את הנענועים עדיף לעשות באתרוג שלי".
   6. **הושענות, לולב בימין אתרוג בשמאל** – מג"א (סי' תרנ"א ס"ק ו', "דאפי' בירך עליו כבר ואח"כ נוטלו פעם ב' צריך ליטלו בימין כגון בשע' אמירת הושענו'"), גר"ז (סי' תרנ"א סעי' י"ג, "ורוצה לחזור וליטלו לשם מצוה כגון בשעת אמירת הושענות צריך ליטול הלולב בימין והאתרוג בשמאל"), מ"ב (סי' תרנ"א ס"ק ט"ו, "ואפילו בירך עליו כבר ואח"כ נוטלו פעם שני כגון בשעת אמירת הושענות צריך ליטלו בימין"), חיים וברכה (אות קפ"ו, "ורבים אינם נזהרים בזה ואוחזים אז הלולב ואתרוג שניהם יחד בימינו וצ"ע"), עמק הלכה (ח"ב סי' מ"ד, עמ' רנ"ו), פסקי תשובות (סי' תרנ"א אות ו').
   7. **לקיחת לולב קודם שחרית בסוכה** – מ"ב (סי' תרנ"א ס"ק ל"ד, שעה"צ ס"ק מ"ג, סי' תרנ"ב ס"ק ד'), פסקי תשובות (סי' תרנ"ב אות ג').
   8. יש ב׳ מנהגות בכלל ישראל אימת אומרים הושענות האם אומרים אותו מיד אחר שחרית או אחר מוסף. והנה בארץ ישראל רוב בני אשכנז אומרים אותו אחר הלל, אך בחו"ל רוב נוסח אשכנז אומרים אותו אחר מוסף. ובביהכנ״ס שלי מתפללים בנוסח אשכנז ויש כמה שרוצים לומר הושענות אחר שחרית משום דקל יותר בסדר שלא להכניס ולהוציא הלולב עוד פעם, האם מותר לשנות בשביל זה, או דיש בזה משום שינוי מנהג.
      1. ברכי יעקב (סי' תר"ס ס"ק א') – "ולענ"ד ראיה שכתבתי מכרעת היא כמנהג אנשי ירושלים ואף שאין בידינו לשנות שום מנהג ...".
      2. אג"מ (אורח חיים חלק ב סוף סי' כ"א) – "אבל בדבר הסותר למנהגם דמתחלה כמו באמירת הושענות שנהגו מתחלה לומר אחר מוסף ועתה רוצים להנהיג לומר אחר הלל ויש טעם דוקא אחר מוסף כדכתב הב"ח סימן תר"ס משום דשעת פטירתן שבמשנה מפרשין סמוך לשעה שהולכין לבתיהן אסור לשנות לומר אחר הלל. וגם לומר אחר הלל אינו גם לא כרב סעדיה גאון שנראה טעמו להטור שהוא לומר אחר קה"ת כדי שלא להוציא ס"ת שלא לצורך ונמצא שאין להם מקור מראשונים ודאי אין רשאין לשנות".
      3. הו"ד בתפילה כהלכתה (פרק ד' הע' י"ט, התפילה בציבור פרק ו' הע' כ"ג).
      4. אור יצחק (ח"ב או"ח סי' ר"מ) – "אבל כשאין צד בהלכה ורוב אנשי בית כנסת רוצים לשנות מנהגם בענין ההושענות - הרשות בידם. ומה שהתעוררתי בזה, כי ראיתי בספר אגרות משה ...".
      5. עי' ספר "כל נדרי" [באוצר החכמה].
   9. מראי מקומות.
      1. חיים וברכה (אות קס"ב) – "מנהג אנשי מעשה להחזיק הלולב בשעה שאומרים קדיש אחר הלל והושענות, ומנהג כשר הוא דבזה לא מחזי כיוהרא, וגם שלא ידמה עליו כמשאוי להשליכו מיד אחר גמר מצותו ... דאחר קדיש תתקבל אז יניח הלולב מידו".
      2. הגרח"ק זצ"ל (גם אני אודך בעניינים שונים ח"ב אות ק"ס) – "שאלה: האם עדיף הידור מצוה ולתת כספו באתרוג מהודר, או שמא עדיף לתת את הכסף לצדקה. תשובה: בהידור מצוה עד שליש".

הגרח"ק זצ"ל (גם אני אודך בעניינים שונים ח"ב אות קס"א, צהר חי"ב עמ' קס"ד אות י"ב) – "שאלה: ברמ"א או"ח (סימן תר"ס סעיף ב') כתב, שמי שאין לו לולב אינו מקיף, וכן נוהגין. ע"כ. האם בחור או ילד שאין לו לולב, יש ענין שישאל מאחר שכבר הקיף, את הלולב, כדי שיוכל להקיף (בעוד הס"ת על הבימה), או אין ענין. תשובה: כרצונו".

1. סימן תרנ"ב.
   1. **זמן נטילת לולב - קודם התפילה או קודם הלל**.
      1. מראי מקומות – מ"ב (ס"ק ד'), אג"מ (או"ח ח"ד סי' צ"ט ד"ה וגם), הגר"א אויערבאך (הליכות שלמה תפילה עמ' רצ"ז אות ב'), פסקי תשובות (אות ג').
         1. הגרשז"א זצ"ל (הליכות שלמה תפילה פרק ט"ז הע' כ"ה) – "ורבנו נוהג כן, ליטול הלולב בסוכתו בבוקר קודם התפלה".
         2. תשובות והנהגות (ח"ה סי' רט"ז) – "ב"מועדים וזמנים" (ח"ב סי' קי"ז) הבאנו מנהג הגאון דבריסק הגריז"ס זצ"ל ליטול את הלולב לפני ההלל, וטעמו הוא שהנענועים דהלל הם גמר מצות נטילה (עיין תוס' פסחים ז: ד"ה בעידנא) ולכן סומך הנטילה לנענועים דהלל, ולכן ראוי לסמוך הברכה לנענועים דהלל שהברכה יהא גם על הנענועים דהלל, ונדחה מצות זריזין בעלמא, כיון שיותר חשוב שהנענועים דהלל יהא בברכה. והגאון רבי אלעזר שך זצ"ל אמר שמדין תדיר חייב להקדים תפלה ללולב, והוסיף דמה שמבואר בגמרא (סוכה מא ב) אדם יוצא מביתו ולולבו בידו, הולך לבית הכנסת ולולבו בידו קורא ק"ש ומתפלל ולולבו בידו, דמשמע להדיא שנוטל לפני התפלה, היינו לאנשי ירושלים שרצו לזכות במצות לולב כל הזמן, ובזה לא אמרינן תדיר קודם כי אז יבטל מהמצוה באותו זמן, אבל לדידן שמקיימין רק מצות נטילה אמרינן דתפלה שהוא תדיר קודם, ועוד הוסיף שבהיותו בקלעצק ששם נטלו קודם התפלה התפלל בביתו ביחידות שלא לשנות בפרהסיא מהנהוג, ולא רצה לעבור על תדיר לפי דעתו, ונטל לולב אחרי שחרית, ובא לבית הכנסת להלל. ונראה דלפי דעת מרן הגאון דבריסק זצ"ל צ"ב בכה"ג שהנטילה והברכה בביתו ואחר כך עושה הנענועים דהלל בשינוי מקום אם מועיל שיהא כברכה על הנענועים דהלל. ולע"ד פשוט דכל הדין של תדיר ואינו תדיר שייך רק כשקם והולך מיד להתפלל ולפניו שתי מצוות, אם להקדים לולב או תפלה, דאז תפלה עדיף דתדיר, אבל אם קם מוקדם, ומתפלל רק לאחר שעה או יותר, ואין שניהם לפניו, לא שייך תדיר ואינו תדיר תדיר קודם, ולכן שפיר נוטל לולב בבוקר, (וכעין זה ביארנו בהלכות חנוכה שבישיבה מתפללין בשבע וחצי בערב, ובחור שמדליק עם צאת הכוכבים דקדק להתפלל מעריב קודם, וביארנו שאין צורך, שכיון שאינו עומד כלל להתפלל עכשיו מעריב אין בזה דין תדיר קודם), וכך היה מנהג הגר"ח מוואלז'ין זצ"ל שנטל לולב בסוכה מפני שבירך בנץ, ולא שייך אז תדיר ואינו תדיר כיון שלא עמד להתפלל, והעדיף לקיים מצות זריזין בעיקר הנטילה ולכן נטל מיד קודם התפלה. ולפי זה יוצא שאם נוטל לולב ומתפלל מיד יקדים את התפלה, אבל אם התפלה אח"כ לא ימתין אלא יטול לולב מיד בבוקר, ומיהו אם מנהגו ליטול תמיד לולב קודם נמי יש לסמוך ע"ז שלא אמרינן תדיר ואינו תדיר בשני סוגי מצות כנטילה ותפלה (עיין מש"כ ח"ג סי' קצ"ט), וכן נהגו כמה צדיקים שאפילו בסמוך לתפלה הקדימו נטילת לולב. (ומו"ר הגר"מ שניידער זצ"ל היה יושב ומצפה איזה זמן לפני הנץ מתי תבוא לידו המצוה, ומיד אחר הנץ עמד ובירך ונענע כדין)".
   2. **מוקצה**.
      1. מה חג לה' אף סוכה לה' - ביזוי מצוה - שבת.
         1. עי' ערך מוקצה, לשיטות ומראי מקומות.
2. סימן תרנ"ד.
   1. **ערבות שנתלשו ביום א' דחוה"מ**: האם מותרים לבני חו"ל השוהים בא"י - ובפרט שגם נוהגין ליקח כל יום ערבה חדשה והוא הידור מצוה כמו"ש הרמ"א (סי' תרנ"ד סעי' א'), "ונוהגין ליקח כל יום חה"מ ערבה חדשה ולקשרה בלולב, והוא הדור מצוה".
      1. עי' סי' שכ"ה סעי' ה', לשיטות ומראי מקומות.
3. שביעית.
   1. עי' ערך "שביעית", לשיטות ומראי מקומות.

"ובמהרי"ל רמז למי שקונה אתרוג עם לולב לפי כן זוכה לחיי העולם הזה והעולם הבא, עד כאן. ובנים צדיקים שיש להם לב בתורה".

א"ר (סי' תרמ"ה ס"ק א'), חיים וברכה (אות רצ"א)

לולב

מנחת פתים (סי' תרנ"א, בהוספות הנדפס סוף אה"ע), מעכב אם יותר מטפח - כמו כה"ח

לולב עקום, המראי מקומות – ארחות רבנו (ח"ב עמ' רמ"ד אות מ"ג - אות מ"ה).

הדס – מוסיף צירוף אורח ברוחב