סיום שס
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב מאיר קאופמן / ענינים כלליים / אגדה

מנהג ישראל לעשות סעודה בזמן של סיום ועשית סעודה זה בא בתור להראות את השמחה שבדבר והמקור לזה מהמבואר בגמ' שאביי היה עושה יום טוב לרבנן כשאחד מהתלמידים היה מסים מסכתא דהינו שיש בה שמחה גדולה שזה סיבה שאביי יסגור את הגמ' ויעשה סעודת מצוה ויש בזה שני מטרות א. שכשאדם עושה פעולות של הערכה זה באמת מכניס בלבו הערכה לדבר כמבואר במסילת ישרים שהמעשים משפיעים על הלב ב. באמת להראות את גודל הערכתינו על זה שמסימים מסכתא וגם כאן עושים סעודה גדולה ויש בזה שני מטרות א. להראות באמת את השמחה המיוחדת שבזה וכמו אדם שמחתן את בנו עושה סעודה ומשקיע וזה נובע מגודל שמחתו והדבר בא לידי ביטוי על ידי הסעודה שבדבר ב. שזה עצמו שעושים כזו סעודה זה מעורר בליבינו הערכה לגמרה של תורה

וכדאי אולי קצת להעמיד את גודל השמחה שגומרים מסכתא ובפרט שכאן שגמרו ש"ס שיש בזה עוד כמה מעלות מיוחדות שזה באמת ראוי לעשות סעדה גדולה ולהראות קבל עם ועידה את גודל השמחה שבדבר והנה לפני זה כדאי להעמיד את גודל השמחה שעיקר צורת החיים שיש לנו שאנו שומרי תורה ומצות ומבינים שיש חשיבות מיוחדת בלימוד התורה והנה העולם מלא מליוני גויים והנה הם חיים את חייהם כאן כמטרה לעצמה וכל העושר שיש זה בהצלחה בחיי עולם הזה והנה באמת חיים אלו הם חיים ריקנים שאדם קם בבוקר והולך לעבוד כדי שיהיה כסף וצריך כסף כדי שיהיה אוכל ואוכל כדי שיהיה לו כח לעבוד כך שכל היום מסביב למטרה שאין בה טעם שלמה לו לאדם לכל זה אמנם יהודי יודע שיש לו הזכות לעבוד את הקב"ה וכל רגע יש בו מטרה לעצמה לקנות ולזכות לחיי נצח ושכר מצוה בהאי עלמא ליכא וידוע מה שאמר הגר"א על המשנה יפה שעה אחת של קורת רוח בעולם הבא מכל חיי עולם הזה דהינו שאם ניקח את כל ההנאות של כל האנשים מתחילת עולם עד סופו זה לא כמו רגע אחד בעולם הבא שזה אפילו לא שכר על מצוה אחת ודבר זה יש בו הסתכלות אחרת לגמרי על החיים שהרי גוי אם חייו אינם כמו שרוצה כגון שהוא חולה או שלא מצליח בעבודה וכדו' מרגיש שהוא מיותר כאן והפסיד את חייו אבל יהודי שיודע שבא לעולם למטרה לעבוד את הקב"ה ולבנות לעצמו את הנצח אין רגע שלא מנוצל רק שהניצול הוא לעשות את מה שיכול לעשות באותו רגע וכפי המצבים שהקב"ה נותן לו סימן שזה מה שמוטל עליו וידוע שעיקר השכר זה לפי המאמצים ולא לפי התוצאות כמו שאומרים בתפילה אחר הלימוד שאנו עמלים והם עמלים אנו עמילים ומקבלים שכר והם עמילים ואינם מקבלים שכר והקשה הח"ח הרי הם מקבלים גם שכר וביאר שהשכר שהם מקבלים זה על התוצאות אבל אנו מקבלים שכר על העבודה ומי שמשקיע בזה להכיר את המטרה בחיים שמח תמיד ואין מושג שהפסיד את החיים ואדרבא אם יותר קשה יכול להגיע למדרגות יותר גדולות שהרי לפום צערא אגרא וכפי שמספרים שהיה אדם שמאוד הצליח בלימוד התורה והיה מלמד בישיבה ויום אחד הפסיק את המישרה היה לו פחות חשק ללמוד ובא למרן הגריא"ל ואמר לו שלא הולך לו בחיים וענה לו הנ"ל אדרבא עכשיו שיש לך מאמץ לעבוד את הקב"ה הולך לך ובאמת היו אנשים שהגיעו להכרה בררוה שכל מטרת החיים זה עבודת ה' ולכן חיו תמיד בשמחה על אף היסורים הגדולים שעברו ומספרים שהיה אשה אחת חולה שהגרי"ל דיסקין היה כל שנה בר"ה הולך להגיד לה שנה טובה ובקשה ממנו ברכה לאריכות ימים ושאל אותה מה את צריכה את החיים הרי את משותקת ולא יכולה לעשות שום דבר ואמרה לו שפעם בשבוע מנקים אותה ונותנים לה כוס מים ויכולה להגיד ברכה ראשונה ואחרונה ובשביל זה רוצה לחיות דהינו שהגיע להכרה בגודל חשיבות החיים והצלחתם בזה שעובדים את הקב"ה ואת זה אפשר בכל מצב

והנה ודאי שכל יהודי עבודתו היא לפי כוחותיו והאפשריות שהקב"ה נתן לו אבל יש מצוה אחת שהיא נעלית מכל המצות וזה לימוד התורה וכמו שאמרו במשנה ותלמוד תורה כנגד כולם ואמרו בזהר שאוריתא וקב"ה וישראל חד הוא דהינו שהקשר הכי חזק שיש ליהודי אם הקב"ה שזה התורה שזה כביכול הקב"ה בעצמו וצותה עלינו התורה על כל יהודי ללמוד כל יום קצת כפי יכולתו ויש חיוב גמור לקבוע עיתים לתורה דהינו שגם יהודי שעסוק בפרנסתו או בשאר דברי מצוה אבל יש חיוב שיהיה לו זמן קבוע ביום שאותו הוא לא מוותר בשום פנים ואופן ובשו"ע הלכות ת"ת מבואר שזה צריך להיות זמן קבוע ודבר זה מוכרח א. מכח החשיבות המיוחדת שיהודי ילמוד תורה וגם כדי לקבוע בתוכינו ולהראות שאין דבר חשוב כמו לימוד התורה

ואמרו חז"ל שלקום בתחית המיתים זה רק על ידי לימוד התורה ואדם שיעשה מצות קבוע אבל לא יהיה לו חלק בלימוד התורה אפילו שיקבל שכר אבל אין לו זכות לקום לתחית המיתים והגמ' סוף כתובות שואלת במה נשים זוכות לקום לתחית המיתים ואמרת בזכות שממתינים לבעל עד שחוזר מהלימוד ושולחות הילדים ללמוד דהינו שיש להם חלק בלימוד התורה של הבעל שמעודדות אותו ללמוד התורה וכן את ילדיהם וביאר ר' יהונתן איבשיץ אפילו שיש הרבה מאוד מצות שנשים עושות ויכולות לעשות אבל לקום לתחית המיתים צריך תורה ואם אין לה חלק בתורה אין לה זכות לקום בתחית המיתים

ובאמת בזה שקובעים שיעור קבוע כל יום ללא ויתורים לשבת וללמוד יש בזה דבר גדול מאוד שזה עיקר החיות של האדם שזה לימוד התורה ובזה שקובע זמן ללמוד ולא מותר עליו מראה בזה את חשיבות לימוד התורה וכן לאחר מאה ועשרים מה שישאר לו זה לא כסף ולא זהב ולא כל שאר דברי אלא תורה ומעשים טובים וודאי שקיום הקביעות בלימוד התורה הוא דבר גדול לעצמו וכמו שכתבו בחז"ל שלתיד לבוא שואלים אדם השאלה הראשונה האם קבעת עיתים לתורה ובזה שאדם קובע זמן ולא מותר עליו בשום פנים ואופן יש בזה גם מעלה גדולה שבבית רואים מה חשוב לאבא שאם לא מוכן לוותר זה נשאר לילדים ונכנס להם עמוק ושזה הדבר החושב שיש לו וכמובן שצריך לעשות דבר זה בשמחה ולא כאין ברירה שזה חובתינו אלא להכיר שזה עיקר חיינו וכפי שידוע שאמר האגרות משה וכו' ובאמת יש לאשה בזה חלק גדל שלקבוע זמן קבוע שהבעל הולך ללמוד ללא ויתורים תמיד זה מגיע בזמנים שיש בהם קושי

ובלימוד התורה יש שני חלקים יש את עצם הלימוד שזה עצמו אין דבר שיסולא לו אבל יש עוד חלק שזה ידיעת התורה דהינו שיש חיוב ליהודי לדעת כמה שיותר חלקים בתורה וכפי שהאריך הח"ח בפתיחה לליקוטי הלכות בשני ההקדמות שם וכתוב בתורה ושמרתם ועשיתם ורש"י מבאר ושמרתם זה המשנה דהינו שיש חיוב לדעת את התורה ויש הרי חיוב ושננתם שאמרו חז"ל שאם ישאלך אדם על תגמגם אלא תאמר מיד וכל שקובעים שיעור קבוע של דף היומי ועוברים על כל הש"ס ודאי שיש בזה דבר גדול וכמובן יש בזה דרגות של ידיעה אבל גם ידיעה של זמן הלימוד ודאי לעתיד לבוא יש בזה דבר גדול שאדם לא יגיע ולא ידע על מה המדובר ושם הקב"ה יגלה הרבה יותר עמוק אבל מי שלא היה לו ידיעה כלל במה המדובר יהיה לו מאוד קשה שם וכמו שביאר הצל"ח על אגדות הש"ס

לכן באמת חשוב לבאר בפה מלא את גודל השמחה שכאן א. עלינו באמת להודת להקב"ה שזכינו להיות יהודים שומרי תורה ומצוות ושמבינים שהשמחה האמיתית זה לא בעניני עולם הזה אלא בעניני רוחניות ב. יש כאן הודאה מיוחדת על עיקר הקביעות שיהודים עוזבים את כל טירדתיהם ובאים ללמוד יום יום גם בזמנים שקשה ללמוד ג. על עצם זה שזכו ללמוד עוד מסכת ועוד מסכת עד שזכו לגמור את השס ובאמת זה זמן על כל אחד מאיתנו לקבל עלינו להיות שמחים בזה שזכינו לעבוד את הקב"ה ולדעת להאריך את זה וכן לשמוח ולהחשיב מאוד את הקביעות של הלימוד ולא לותר עליו בשום פנים ואופן ובפרט שאם מפסידים יום מספידים דף ובאמת שמן הראוי שעכשיו מתחילים ללמוד מסכתות שנוהגות מאוד למעשה שכל דבר שנוגע שאדם יבדוק האם עושה אותו כדינו או לא שעיקר הלימוד הוא להביא לידי מעשה והרי אנו בין כה מתפללים כל יום אז למה לא לעשות הכל כפי דיקדוק ההלכה כמו שהתחיבנו ולזכות להרבה שכר וכן הרי בן כה שומרים שבת ולמה שלא לשמור כמו שצריך ואדם שמתרגל לדקדק שכל מעשיו יהיה על פי השו"ע לא רק להסתדר אם השו"ע אלא לקים את השוע לכתחילה יש בזה קשר אמיתי ליהדות ולהקב"ה וזה ממלא את האדם סיפוק אמיתי וכן בבית זה נותן הרגשה שזה הדבר החשוב ושאדרבא היהדות היא העיקר וכמה שיותר נזהרים בדקדוק ההלכה אדם מרגיש הרבה יותר סיפוק בעבודתו להקב"ה יעזור השם שבאמת יזכו ללמוד עוד פעם ש"ס ושזמני השיעור יהיו קבועים ללא ויתורים ושהכל יעשה מתוך שמחה אמיתית וזה יזכו להגיע לחיי עולם הבא