מט - בדין עומ_ר בערב, ובדין פרצה יותר מי_
קטגוריות: ש_ס / יג עירובין / עירובין - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / מחיצות מהדו_ב

**סימן מט**

**בדין עומ"ר בערב**

**ובדין פרצה יותר מי'**

**א**

א] **עירובין ט"ז ב',** א"ר המנונא אמר רב, הרי אמרו עומ"ר על הפרוץ בשתי הוי עומד, בעי רב המונא בערב מאי וכו'.

**והנה** בטעם האיבעיא אם מהני עומ"ר בערב, כתב התו"ח דהוא משום דאיכא למימר דל"מ עומ"ר אלא בשתי, דהמקום שנפרץ נראה כמו פתח, אבל כשנפרץ בערב ל"ש למימר דהוי כמו פתח, דפתח כה"ג לא עבדי אינשי, וכ"כ הגאו"י והקר"א.[[1]](#footnote-2)

ב] **אמנם** הנה המהרש"א בסוכה ט"ז ב' כתב ע"ד התוס' שם, דס"ל דיש לחלק בדין מחיצה ע"י לבוד בסוכה בין מחיצת שתי למחיצת ערב, וכמו שמצינו הכא דאף דבשתי מהני עומ"ר, מ"מ מיבע"ל אם מהני עומ"ר בערב, עיי"ש, והנה אי נימא דטעם האיבעיא אם מהני עומ"ר בערב, הוא משום דל"ה פתח, הרי דאי"ז טעם כלל לחלק בדין מחיצה שע"י לבוד בין מחיצת שתי למחיצת ערב, דהרי הא דמהני מחיצת שתי ע"י לבוד, אי"ז כלל משום דהפרצות הוו כפתח, אלא הוא משום דחשיבי כסתומין.[[2]](#footnote-3)

**ונראה** ללמוד מדבריו, דהא דמיבע"ל אם מהני עומ"ר בערב, הוא משום דשאני עומ"ר בשתי, דיש על כל עומד ועומד בפנ"ע תורת מחיצה, ול"ב לדין עומ"ר אלא כדי להתיר את הפרצות, ובזה מהני דינא דעומ"ר, ומשא"כ בעומ"ר בערב, דאין על העומד בפנ"ע תורת מחיצה, דאין מחיצה פחותה מי', י"ל דבזה ל"מ דינא דעומ"ר, - ועד"ז יש לחלק גם בדין מחיצה ע"י לבוד בין מחיצת שתי למחיצת ערב, דבמחיצת שתי דיש על העומד בפנ"ע תורת מחיצה, שפיר מהני דין לבוד להתיר את הפרצות, אך במחיצת ערב דאין על העומד בפנ"ע תורת מחיצה, לא סגי בזה בדין לבוד.[[3]](#footnote-4)

ג] **ויש** לסייע לזה, ממש"כ בפירש"י בסוגיין, בהא דפריך דאי מוקים לה תתאי הו"ל מחיצה שהגדיים בוקעין בה, ז"ל, שהגדיים בוקעין בה, ואפי' למעלה ממנו עומד י' טפחים שלמים הא קי"ל מחיצה תלוי' אינה מתרת, עכ"ל, - והרי להדיא דכל הא דמיבע"ל בעומ"ר בערב הוא רק כשאין העומד י' טפחים, דליכא בהעומד שיעור מחיצה, אך כל דאיכא עומד י' טפחים שיש בו שיעור מחיצה לא מיבע"ל דמהני עומ"ר, וזהו שכתב רש"י דאף אם למעלה ממנו עומד י' טפחים דבכה"ג לא מיבע"ל, מ"מ ל"מ משום דהו"ל מחיצה שהגדיים בוקעין בה. [[4]](#footnote-5)

ד] **ועד"ז** מצינו גם במה שאמרו הכא דאי מוקי לה תתאי הו"ל מחיצה שהגדיים בוקעין בה ואינה מחיצה, וצ"ע דמ"ש ממחיצת שתי דמהניא אע"ג דהגדיים בוקעין בה, ועמד ע"ז התו"ח, ועיי"ש מש"כ בזה, ונת' להלן סק"ח,[[5]](#footnote-6) - ובפשוטו הטעם בזה הוא, משום דשאני מחיצת שתי דכל מקום ומקום נידון בפנ"ע, וע"כ אף דהגדיים בוקעין במקום הפרוץ, מ"מ העומד במקומו הוי עומד מעליא, וע"כ הוא מועיל להתיר אף כנגד הפרוץ, אף שהגדיים בוקעין שם, ומשא"כ במחיצת ערב, דהוי הכל מקום אחד, הרי דכל דהגדיים בוקעין שם, ליכא על העומד תורת מחיצה כלל, וע"כ אינו מועיל להתיר.[[6]](#footnote-7)

**ב**

ה] **ואמנם** יש להעיר בזה, שהרי מצינו דמהני דין עומ"ר בעור העסלא לחשבו כאהל טפח, והרי דאף דליכא על העומד בפנ"ע תורת אהל כלל, מ"מ מהני בזה דין עומ"ר, וא"כ מאי מיבע"ל אם מהני עומ"ר בערב, ועי' בחזו"א סימן ע"ז סק"ג שרמז לזה.[[7]](#footnote-8)

והנה אמנם לפ"מ שפירש התורי"ד לעיל י' ב' והר"ש בכלים פכ"ב מ"י לדינא דעור העסלא, דהוא לגבי טומאת מושב, נראה דאין ללמוד משם דמהני עומ"ר אף כשאין על העומד בפנ"ע תורת מחיצה, דאף דעור פחות מטפח אין עליו תורת מושב, הרי כל הא דבעינן במושב שיהא בו טפח הוא כדי שיהא ראוי לישיבה, ובעור העסלא דהוא ראוי לישיבה אף שיש בו נקב, ואדרבה צרכו הוא בכך, שפיר חשיב דיש בו טפח, ואין ללמוד משם דיועיל עומ"ר בערב, אף דאין על העומד בפנ"ע תורת מחיצה ובעינן לצרף את הפרוץ לעיקר המחיצה, אך לדעת רש"י וש"ר לעיל שם שפירשו לדינא דעור העסלא דהוא לענין אהל, קשיא דכיון דמהני לזה דין עומ"ר, מאי מיבע"ל בדין עומ"ר בערב.

ו] **ונראה** דהוא משום דבאהל אף דכל שאין בו טפח אין תורת אהל עליו, מ"מ כל דאיכא טפח ויש בו שיעור אהל, הרי דכל חלק מן האהל מאהיל על מקומו, ועד"ז הוא במחיצת שתי, דאף אם נימא דאיכא שיעור בגוף המחיצה דפחות מד' לאו מחיצה היא, מ"מ אחר דאיכא מחיצה ד', הרי כל חלק מן המחיצה מועיל במקומו, ומשא"כ בשיעור י' טפחים דמחיצה, דאף אחר דאיכא מחיצה י', אין כל חלק מן המחיצה גודר כנגדו, אלא כל המחיצת י' גודרת את המקום שכנגדה, - והיינו משום דבמחיצת שתי, הרי כל מקום ומקום הוא מקום לעצמו, וע"כ כל דאיכא שיעור מחיצה שפיר מועיל כל חלק ממנה בפנ"ע לגדור כנגדו, אך במחיצת ערב, הרי הוי הכל מקום אחד, וכל דליכא מחיצה י' אינה גודרת כלל אף כנגדה, ואחר דאיכא מחיצה י' הרי כל המחיצה יחד גודרת את כל המקום, ולא אמרינן דכל משהו מגובה המחיצה גודר את האויר שכנגדו.[[8]](#footnote-9)

**ואשר** זהו דמיבע"ל דשמא ל"מ עומ"ר אלא במחיצת שתי או בעור העסלא, דאחר דאיכא עומ"ר וחשיב דיש בזה שיעור מחיצה ושיעור אהל, יש תורת מחיצה ותורת אהל על העומד בפנ"ע, אך במחיצת ערב דאין תורת מחיצה על העומד בפנ"ע ובעינן שיצטרף הפרוץ לעיקר המחיצה, י"ל דל"מ בזה דינא דעומ"ר.[[9]](#footnote-10)

**ג**

ז] **ואמנם** צ"ע בזה, דהנה לעיל ט"ו ב' תנן דכל פרצה שהיא כעשר אמות מותרת מפני שהיא כפתח, ובחי' הגר"ח בפט"ז משבת פירש בזה דהיינו דכל עיקר ההיתר דפרצה הוא משום דתורת פתח עלי', ומה"ט הוא דתנן התם דפרצה יותר מי' אסורה, ומה"ט אמרו לעיל ו' א' דפרצה בקרן זוית אסורה משום דפתחא כה"ג לא עבדי אינשי, - ולפ"ז תיקשי דמאי מיבע"ל דיועיל עומ"ר בערב, הרי אף דנימא דמהני עומ"ר אף כשאין על העומד בפנ"ע תורת מחיצה, מ"מ הדין נותן דלא יהני משום דפתחא כה"ג לא עבדי אינשי, וכמש"כ התו"ח, ודמי לפרצה בקרן זוית דאוסרת משום דפתחא כה"ג לא עבדי אינשי, וגם הא דפרצה יותר מי' אוסרת, כתב בפירש"י שעל הרי", דהוא משום דלא עבדי אינשי פתח יתר מעשר והוי פרצה.[[10]](#footnote-11)

**ובאמת** דגם למש"כ התו"ח ודעימי' דזהו עצמו טעם הא דמיבע"ל דל"מ עומ"ר בערב, משום דפתחא כה"ג לא עבדי אינשי, צ"ב דמהו הצד דמהני עומ"ר בערב, הרי כיון דכל התירא דפרצה במחיצה הוא משום שהיא כפתח, הדין נותן דבעומ"ר בערב, כיון דאין על הפרצה תורת פתח, לא תהא ניתרת.

ח] **והשפ"א** בסוגיין כתב לפרש בזה, דהוא משום דהויא פרצה זו כמו חלון, וחלונות פותחים אף בערב, עיי"ש.

**אך** הנה התו"ח שם כתב לפרש, דהא דפשיטא לן דאי מוקי לה תתאי ל"מ משום דהוי מחיצה שהגדיים בוקעין בה, ול"ד לעומ"ר בשתי דמהני אף דהגדיים בוקעין במקום הפרוץ, הוא משום דשאני בעומ"ר בשתי דהויא הפרצה כפתח, וע"כ לא איכפת לן דהגדיים בוקעין בה, ומשא"כ בעומ"ר בערב דל"ה הפרצה כפתח, הרי דכל דהגדיים בוקעין בה ל"מ, עיי"ש, - ומבו' לפ"ז דהא דמהני עומ"ר בערב, אי"ז משום דהפרצה חשיבא כחלון, דא"כ לכאו' הדין נותן דדמי לעומ"ר בשתי, דכיון דהפרצה חשיבא כפתח, אין בקיעת גדיים אוסרת.

ט] **ובזכרון** שמואל סימן כ"ז סק"ד כתב לפרש בזה, דעומ"ר בערב מהני אף דאין על הפרצה תורת פתח, דכל הא דבעינן שתהא הפרצה כפתח, הוא רק בעומ"ר בשתי, דדינא הוא דהפרצה אוסרת, וכל' הגר"ח בפט"ז משבת, וע"כ כל הא דמהני העומ"ר הוא משום דיש על הפרצה תורת פתח, אך בעומ"ר בערב אין הפרצה אוסרת כלל, ול"ב שיהא עלי' תורת פתח.

**ולא** נתפרש בדבריו דמ"ש עומ"ר בשתי דפרצה אוסרת בו, וע"כ ל"מ העומ"ר אלא כשיש עליו תורת פתח, מעומ"ר בערב דאין פרצה אוסרת בו.

**ד**

י] **והנה** באמת בעיקר הא דתנן לעיל דהתירא דפרצה י' הוא משום שהיא כפתח, וע"כ הוא דפרצה יותר מי' אוסרת, ולדעת רוב קמאי הוא מדאורייתא, צ"ב דכיון דאיכא עומ"ר והכי אגמרי' רחמנא למשה גדור רובא, מ"ט לא סגי בהכי, ובעינן שיהא על הפרצה תורת פתח.

**גם** צ"ע שהרי מצינו דמהני עומ"ר אף לענין סיכוך ולענין אהל, אף דהתם ליכא ענין פתח כלל,[[11]](#footnote-12) וא"כ מ"ש לענין מחיצה דל"מ עומ"ר אלא כשיש על הפרצה תורת פתח.

**ובס'** שלום יהודה סימן כ"ו הק' עוד בזה, דאם כל התירא דפרצה הוא משום דתורת פתח עלי', א"כ מ"ט מהני עומ"ר כשיש פרצות פחותות מד', אף דאין עליהן תורת פתח, דאין פתח פחות מד',[[12]](#footnote-13) ועיי"ש מש"כ בזה, ויש להעיר על דבריו מהא דפרצה בקרן זוית אוסרת משום דאין תורת פתח עלי', ואכמ"ל.

יא] **עוד** צ"ע בזה במש"כ התוס' בב"מ נ"ג ב' ד"ה דנפול מחיצות, דכל דנפלו מקצת מן המחיצות, אע"ג דאסור לטלטל בשבת, מ"מ מיקרי מחיצה לענין אכילת מעשר וקק"ל, וע"כ הוא שהיו אוכלים קק"ל בירושלים אף אחר שנפרצו בה פרצות, עיי"ש, והנה הא דכשנפרצו בירושלים פרצות הי' אסור לטלטל בה, ובפשוטו הוא מדאורייתא, כמבו' בסוגיית הגמ' לקמן ק"א א' דאחר שנפרצו בה פרצות היתה רה"ר, בפשוטו הוא משום דהוו הפרצות יותר מי', וצ"ע דא"כ מ"ט מיקרי מחיצה לענין אכילת מעשר וקק"ל, ומ"ש לענין שבת דפרצה יותר מי' אוסרת, מלענין אכילת מעשר וקק"ל דאין פרצה יותר מי' אוסרת, ועמדו ע"ז המשכנות יעקב בסימן קכ"א והבית אפרים באו"ח סימן כ"ז, עיי"ש בדבריהם.

**ה**

יב] **והנה** בפשוטו הי' מקום לפרש, דהא דפרצה יותר מי' אוסרת, הוא משום דכל הא דמהני עומ"ר, ולא אמרינן דהמקום הפרוץ נידון בפנ"ע, ואין עליו מחיצה כלל, הוא משום דחזינן לכל המחיצה כמחיצה אחת על כל מקום זה, אך כל דאין על הפרצה תורת פתח, נידון כל עומד ועומד בפנ"ע, ולא חזינן להעומדים כלל כמחיצה על המקום הפרוץ, וע"כ ל"מ בזה העומ"ר כלל, ועי' בס' שלום יהודה סימן כ"ה שהאריך לפרש כן.

**אך** לכאו' אי"ז מתישב במש"כ בפירש"י לעיל בע"א בדין מחיצת כלאים, דכל דאיכא פרצה יותר מי' אסור לזרוע אף כנגד העומד, וכ"כ עוד מקמאי שם, והרי דהגם דאף כשהפרוץ מרובה מותר לזרוע כנגד העומד, מ"מ כל דאיכא פרצה יותר מי' גרע, - ואי נימא דעיקר הא דפרצה יותר מי' אוסרת הוא משום דבכה"ג לא חזינן להעומד כמחיצה על המקום הפרוץ, הרי דהתם דאף בפרוץ מרובה מותר לזרוע כנגד העומד, אף דליכא מחיצה על המקום הפרוץ, ל"ש עיקר דינא דפרצה יותר מי', אמנם יש מקום לדחות למש"נ בסימן מ"ז דגם בכלאים בעינן שיהא להעומד תורת מחיצה במקומו כלפי כל הכרם.

יג] **עוד** יש להעיר בזה, מהא דתנן בריש מכילתין דל"מ קורה בפתח יותר מי', ופירשו הרשב"א והריטב"א שם דהוא משום דאין לחי וקורה מתירין את הפרצה, ולכאו' לדעתם הוא חד דינא עם הא דל"מ עומ"ר בפרצה יותר מי', ואם עיקר האוסר דפרצה יותר מי' הוא משום דלא חזינן להעומד כמחיצה על המקום הפרוץ, הרי ל"ש ה"ט בקורה שהיא במקום הפרצה.

**ועד"ז** יש להעיר גם מדעת רב דל"מ צוה"פ ליותר מעשר, ובסוגיית הגמ' לעיל י"א א' נראה דהוא משום דפרצה יותר מי' תורת פרצה עלי', ול"מ צוה"פ בפרצה, ואי"ז משום דביותר מי' אי"ז "צורת" הפתח מעליא, וכדמדמינן לה דה"נ ל"מ צוה"פ לפרוץ מרובה, והרי דאף דהצוה"פ היא במקום הפרצה, מ"מ אינה מועלת להתיר את הפרצה.

יד] **ובעיקר** דברי רש"י ודעימי' דכל דאיכא פרצה יותר מי' אסור לזרוע אף כנגד העומד, הנה הרשב"א ותוס' הרא"ש נחלקו ע"ז וכתבו דכיון דאף היכא דהפרוץ מרובה מותר לזרוע כנגד העומד, ה"נ היכא דאיכא פרצה י' מותר לזרוע כנגד העומד, וצ"ב בטעמא דרש"י ודעימי' דס"ל דפרצה יותר מי' גרע מפרוץ מרובה, ואסור לזרוע אף כנגד העומד.[[13]](#footnote-14)

**ו**

טו] **ונראה** לפרש בזה, דהנה בתו"כ פר' תזריע ספ"ח תניא דב' נתקים זה לפנים מזה ושיטה של שיער מפסקת ביניהם נפרץ ממקום אחד טמא, מב' מקומות טהור וכו', נפרץ ממקום אחד כגריס טהור מפני שכנס שיער שחור לתוכו, וכתב הראב"ד שם, ז"ל, וכשנפרץ הפנימי ממקום אחר כגריס טהור וכו', אפי' הוי נתק גדול הרבה אמרינן הכי, מ"ט דכיון דכגריס שיעור מקום נתק הוא, הו"ל ההיא שיטה כמחיצת מבוי או מחיצת חצר שנפרצה ביותר מי', שאע"פ שהעומ"ר על הפרוץ אסור אף כנגד העומד בין לענין שבת בין לענין כלאים דכולה מחיצה בטלה לה, עכ"ל, והיינו דכיון דבטלה כל מחיצת השיער, חשבינן לכל הנתק כנתק אחד, וכיון דיש שיטה שער בתוכו, ה"ז מטהרו.

**והנה** ממש"כ הראב"ד לדמות דין נתקים שנפרצו זל"ז כגריס לדין מחיצה שנפרצה ביותר מי', נראה דעיקר הא דפרצה יותר מי' אוסרת הוא משום דפרצה יותר מי' דאין עלי' תורת פתח, הויא חיבור גמור בין ב' הרשויות, ול"מ המחיצה להפסיק ביניהם, - ועד"ז הוא דינא דנתקים שנפרצו זל"ז כגריס, דכיון דהן מחוברין זל"ז בחיבור גמור כשיעור נתק, ל"מ השיער להפסיק ביניהם.

**וזהו** מש"כ הגר"ח בפט"ז משבת דהא דבעינן דיהא על הפרצה תורת פתח הוא להפקיע מינה שם "פרצה האוסרת", והיינו דדינא הוא דפרצה היא דבר האוסר את הרשות, ע"י דהיא מחברת בין ב' הרשויות ול"מ המחיצה להפסיק ביניהם, וע"כ הוא דבעינן דיהא עלי' תורת פתח, דבכה"ג אינה אוסרת את הרשות.

טז] **ובזה** נראה לפרש לדינא דפרצה בקרן זוית, דכל שהיא פחותה מד"ט אינה אוסרת, ונראה דהוא משום דכל הא דפרצה שאין תורת פתח עלי' אוסרת, הוא משום דהפרצה מחברת בין ב' הרשויות, וע"כ כ"ז הוא כשיש בה ד"ט דהוא שיעור מקום ויש כח בפרצה זו לחבר בין הרשויות, אך כל שהיא פחותה מד"ט אין בכח פרצה זו לחבר בין הרשויות, דשיעור פרצה המחברת בין הרשויות הוא בד"ט, וע"כ אינה אוסרת.

**ובזה** מתישב עיקר הא דפרצה פחותה מד' מותרת אף דאין תורת פתח עלי', דאין פתח פחות מד', דכל הא דבעינן דיהא על הפרצה תורת פתח הוא רק בפרצה ד', אך פרצה פחות מד' אינה אוסרת אף כשאין עלי' תורת פתח, דומיא דפרצה בקרן זוית, דכל שהיא פחות מד' אינה אוסרת.[[14]](#footnote-15)

יז] **ונראה** דמה"ט הוא דמהני עומ"ר בערב, אף דאין על הפרצה תורת פתח, דהרי כל הא דבעינן שיהא על הפרצה תורת פתח, הוא משום דכל שאין עלי' תורת פתח ה"ה מחברת בין הרשויות ול"מ המחיצה להפסיק ביניהם, וע"כ כ"ז הוא בעומ"ר בשתי, דליכא מחיצה כלל במקום הפרצה, וע"כ מהניא הפרצה לחבר בין הרשויות, אך בעומ"ר בערב, דאיכא מחיצה במקום הפרצה עצמו, וכמש"נ לעיל סק"ו דבערב הוי הכל מקום אחד, ואין דנים על כל חלק ממנו בפנ"ע, אין בכח פרצה זו לחבר בין הרשויות, וע"כ אינה אוסרת.

**ז**

יח] **והנה** לפ"ז יש מקום לפרש, דמה"ט הוא דמהני עומ"ר בסכך ובעור העסלא אף דאין על המקום הפרוץ תורת פתח, דכל הא דבעינן שיהא על המקום הפרוץ תורת פתח, הוא רק כשיש בו ד', דכל דאין עליו תורת פתח וחשיב כפרצה, ה"ה מחבר בין הרשויות, אך בסכך ובעור העסלא דהמקום הפרוץ הוא פחות מד', ל"ב שיהא עליו תורת פתח.

**אך** באמת נראה לפ"ז, דכל הא דבעינן דיהא על הפרצה תורת פתח, הוא רק במחיצה, דבעינן שתבדיל המחיצה בין הרשויות, וכל דיש ברשות זו פרצה דאין עלי' תורת פתח, ה"ה מחברת בין הרשויות, ול"מ המחיצה להבדיל ביניהם, - אך בסכך ובעור העסלא י"ל דא"צ דיועילו כלל להבדיל בין ב' המקומות, וסגי במה שיש על המקום שלמטה סיכוך ואהל, וע"כ לי"ב לעיקר האוסר דפרצה.

יט] **ועד"ז** יש לפרש למש"כ התוס' בב"מ דלענין אכילת מעשר וקק"ל אין פרצה יותר מי' אוסרת, והיינו משום דבהא דבעינן חומה לאכילת מעשר וקק"ל, י"ל דל"ב כלל שתועיל החומה להבדיל בין ירושלים לבין המקום שחוצה לו, אלא בעינן שתהא ירושלים מוקפת מחיצה, וע"כ אין פרצה יותר מי' אוסרת בזה,[[15]](#footnote-16) דעיקר הא דפרצה יותר מי' אוסרת, הוא משום דכל דהרשויות מחוברות זל"ז ע"י פרצה יותר מי' ל"מ המחיצה להבדיל ביניהם, וכ"ז הוא היכא דבעינן שתועיל המחיצה להבדיל בין המקומות, וכנ"ל.[[16]](#footnote-17)

**ח**

כ] **והנה** נמצא לפ"ז דחלוק הוא ביסוד הדין הא דפרוץ מרובה אסור מהא דפרצה יותר מי' אוסרת, דהא דפרוץ מרובה אסור, אי"ז משום דל"מ למקום זה הבדלת המחיצה, אלא הוא משום דליכא מחיצה, אך הא דפרצה יותר מי' אוסרת היינו משום דאף דאיכא למקום זה מחיצה, מ"מ ל"מ בו הבדלת המחיצה, כיון דהרשויות מחוברות זל"ז ע"י פרצה זו, ופרצה זו סותרת להבדלת המחיצה.[[17]](#footnote-18)

**ולפ"ז** י"ל בדעת רש"י ודעימי', דמה"ט הוא דפרצה יותר מי' בכלאים אוסרת לזרוע אף כנגד העומד, ול"ד להיכא דהפרוץ מרובה דמותר לזרוע כנגד העומד, והיינו משום דבפרוץ מרובה דהמחיצה מועלת על מקום זה, אלא דליכא שיעור מחיצה להתיר את המקום הפרוץ, הרי דמ"מ היא מועלת להתיר כנגד העומד, דכל הא דבעינן גדור רובא, הוא כדי להתיר כנגד הפרוץ, אך בפרצה יותר מי' דהיא מחברת בין הרשויות דהוו כרשות אחת ומכח זה ל"מ הבדלת המחיצה, ע"כ אף כנגד העומד אסור, וכמו שדימה הראב"ד ד"ז לדין ב' נתקים, דכל שנפרצו זל"ז כגריס, הוי כולם כנתק אחד, ול"מ בו הבדלת השיער.[[18]](#footnote-19)

**ט**

כא] **לקמן** י"ט ב' מייתינן להא דתניא בדין פסי ביראות, דר' יהודה אומר בית סאתים מותר יותר מבית סאתים אסור, אמרו לו לר' יהודה אי אתה מודה בדיר וכו' אפי' בת ה' כורים וכו' שמותר, אמר להן זו מחיצה ואלו פסין, ומפרשינן לה דה"ק, זו תורת מחיצה עלי' ופרצותי' בעשר ואלו תורת פסין עליהן ופרצותיהן בי"ג אמה ושליש.

**והרשב"א** וש"ר שם כתבו ללמוד מזה, דאף לר' יהודה דאין פרצה יותר מי' אוסרת בפסי ביראות, ורק פרצה יותר מי"ג אמה ושליש אוסרת בהן, מ"מ בשאר מחיצות מודה דפרצה יותר מי' אוסרת, עיי"ש,[[19]](#footnote-20) - וצ"ב בגדר הדברים, דמ"ש שאר מחיצות דאוסרת בהן פרצה יותר מי', מפסי ביראות דאין פרצה אוסרת בהן אלא ביותר מי"ג אמה ושליש.

**וביותר** צ"ע לדעת הראב"ד שהביאו הראשונים לעיל ט"ו ב' דהא דמהני פסי ביראות אף דהוי פרוץ מרובה, הוא משום דפרוץ מרובה כשר מדאורייתא, וכל הא דבעינן גדור רובא הוא מדרבנן, ולפ"ז נמצא דפסי ביראות אי"ז מחיצה בפנ"ע, אלא הויא ככל מחיצה, ואך דמדרבנן הצריכו עומ"ר, ובפסי ביראות העמידו על דאורייתא דמהני אף פרוץ מרובה, וא"כ מ"ש פסי ביראות דאין פרצה יותר מי' אוסרת, משאר מחיצות דאוסרת בהן פרצה יותר מי'.

כב] **והנה** הרשב"א וש"ר לקמן שם הק' במה שאמרו דמודה ר' יהודה במחיצות דפרצתן בעשר, מהא דתניא לעיל י' א' דהרחב מי' אמות ימעט ר' יהודה אומר א"צ, והרי דאף בשאר מחיצות מכשיר ר' יהודה בפרצה יותר מי', וכתבו דהיינו רק משום דאיכא ב' מחיצות גמורות וב' מחיצות דאורייתא וא"צ לחי וקורה אלא מדרבנן, אך בב' מחיצות דאורייתא מודה ר' יהודה דפרצתן בעשר.

**וצ"ע** לפ"ז בסוגיית הגמ' לעיל י' א' דמדמינן דכ"ה דבפסי ביראות לא התיר ר' יהודה פרצה יותר מי"ג אמה ושליש, ה"נ ברוח רביעית לא התיר פרצה יותר מי"ג אמה ושליש, ומשמע דהא דפרצה יותר מי' אינה אוסרת בפסי ביראות הוא חד דינא עם הא דאינה אוסרת ברוח רביעית, ולכאו' הרי בע"כ דב' דינים חלוקים הם, דהא דאינה אוסרת ברוח רביעית הוא רק משום דל"ב שם מחיצה אלא מדרבנן, והא דאינה אוסרת בפסי ביראות אף דבעינן להו מדאורייתא, הוא משום דאין תורת מחיצה עליהן.[[20]](#footnote-21)

**י**

כג] **ונראה** לפרש בזה, דהנה הרשב"א לקמן שם כתב, ז"ל, ומסתברא דר' יהודה לא קאמר אלא במקום שיש ב' מחיצות גמורות וכו' דכיון דאיכא ב' מחיצות "הו"ל לר' יהודה רה"י גמורה", והלכך מכאן ומכאן דא"צ אלא לחי וקורה "מדרבנן" אפי' ביתר מי' נמי וכו', אבל הכא דאיכא לב' המחיצות פרצות ואתה צריך להתיר מצד עומ"ר על הפרוץ שאין אנו מתירין אלא פרצה כעין פתח, לעולם אין מתירין בהן פרצה יתירה על י', דכל שהיא יתירה על י' נפקא לה לכו"ע מתורת פתח ואין עומ"ר מתיר כנגד הפרצה וכו', פרצה יתירה על י' אינה נידונית משום פתח ואין עומ"ר מבטלה עכ"ל.

**וד'** הרשב"א צ"ב, דבתחילת דבריו מבו' דהא דשאני ב' מחיצות דפרצה יותר מי' אוסרת בהן ממחיצה שלישית ורביעית דאין פרצה יותר מי' אוסרת בהן, הוא משום דב' מחיצות בעינן להו מדאורייתא, וברוח שלישית ורביעית ל"ב לחי וקורה אלא מדרבנן, - אך בסו"ד מבו' דהוא משום דבב' מחיצות הוי ההיתר משום עומ"ר, ובעומ"ר אין מתירין אלא פרצה כעין פתח, ומשא"כ ברוח שלישית ורביעית דאין ההיתר משום עומ"ר אלא משום לחי וקורה, מתירין בזה אף פרצה שאינה כעין פתח.

כד] **ונראה** הביאור בזה, דהא דמודה ר' יהודה בב' מחיצות דפוסלת בהן פרצה יותר מי', הוא משום דבב' מחיצות דאורייתא בעינן שיהא בהן סתימה על כל הרוח, ובעינן בהו עומ"ר דהוא מועיל לבטל את הפרצה ולחשוב דאיכא סתימה על כל הרוח, וכמש"כ הרשב"א בסו"ד דפרצה שאינה יתירה על י' העומ"ר מבטלה, ובזה אין מתירין אלא פרצה כעין פתח, דמהני העומ"ר לבטל לפרצה זו, אך ברוח שלישית ורביעית דל"ב להו אלא מדרבנן, מהני הא דאיכא בהו לחי וקורה, אף דאין הפרצה חשובה כסתומה, וע"כ מתירין בזה אף פרצה יותר מי'.[[21]](#footnote-22)

**יא**

כה] **ונראה** דזהו גם טעם החילוק בין מחיצות דפרצה יותר מי' אוסרת בהן, לפסין דאין פרצה יותר מי' אוסרת בהן, דהנה בעיקר הא דפסי ביראות מועילין להתיר אף דהוי הפרוץ מרובה, ול"ד לכל מחיצות דבעינן שיהא עומ"ר, כתב הריטב"א לעיל ט"ו ב' דהוא משום דכל שהעמיד פסין וכו' ואמה לכאן ואמה לכאן חשיב כמחיצות גמורות מה"ת וכו', ואילו הכא מיירינן בדבר העשוי פרצות, כי העומד אינו חשוב מחיצה בפני עצמו והוא צריך לצירוף הפרוץ, עכ"ל, והיינו דבכל מחיצות בעינן שיהא מחיצה על כל הרוח, ובעינן לצירוף הפרוץ, וע"כ בעינן לזה עומ"ר דחשיב כמחיצה על כל הרוח, ומשא"כ בפסי ביראות דאיכא אמה מכאן ואמה מכאן, ה"ז מועיל אף דליכא מחיצה על כל הרוח, וא"צ לצירוף הפרוץ, וע"כ א"צ שיהא עומ"ר.

**ונראה** דמה"ט הוא דשאני פסי ביראות דאין פרצה יותר מי' אוסרת בהן, דדוקא בכל מחיצות דבעינן שתהא מחיצה על כל הרוח ובעינן לצירוף הפרוץ, והא דמהני עומ"ר הוא משום דה"ז מבטל את הפרצה, הרי דכל דאיכא פרצה יותר על י', ה"ה אוסרת, משום דאינה כעין פתח ואין העומ"ר מבטלה, ומשא"כ בפסי ביראות דיש על העומד בפנ"ע תורת מחיצה, וא"צ לצירוף הפרוץ, אין פרצה יותר מי' אוסרת.

כו] **ועד"ז** נראה גם לפ"ד הראב"ד דליכא מחיצה בפנ"ע דפסי ביראות, והא דמהני פסי ביראות הוא משום דפרוץ מרובה כשר מדאורייתא, - והיינו דהא דמדאורייתא ל"ב עומ"ר, הוא משום דמדאורייתא ל"ב שתהא המחיצה על כל הרוח, וסגי במה דאיכא מחיצה ברוח זו, וע"כ הוא דפרוץ מרובה כשר,[[22]](#footnote-23) והא דמדרבנן בעינן עומ"ר, היינו משום דמדרבנן בעינן שתהא המחיצה על כל הרוח, ולזה הוא דבעינן עומ"ר.

**ואשר** מה"ט הוא דפרצה יותר מי' אוסרת בשאר מחיצות ואינה אוסרת בפסי ביראות, דבשאר מחיצות דמדרבנן בעינן שתהא המחיצה על כל הרוח, והא דמהני עומ"ר הוא משום דהוא מבטל את הפרצה ועי"ז חשיב דאיכא סתימה על כל הרוח, ע"כ אוסרת בזה פרצה יותר מי' משום דאינה כעין פתח ואין העומד מבטלה, ומשא"כ בפסי ביראות דל"ב שתהא המחיצה על כל הרוח, וסגי בהמחיצה במקומה, אין פרצה יותר מי' אוסרת.

כז] **ונראה** לפ"ז דזהו שחילק ר' יהודה בדין יותר מבית סאתים בין מחיצות לפסין, משום דזו תורת מחיצה עלי' ופרצתה בי', ואלו תורת פסין עליהן ופרצתן בי"ג אמה ושליש, והיינו דשאני מחיצות דחשיבי כמחיצות על כל הרשות, והוי היקף מעליא, וע"כ הוא דפרצה יותר מי' פוסלת בהן, וע"כ ה"ז מתיר אף ביותר מבית סאתים, ומשא"כ בפסין דל"ה כמחיצה על כל הרשות, ול"ה היקף מעליא, וע"כ הוא דאין פרצה יותר פוסלת בהן, אינם מועילין ביותר מבית סאתים.

כח] **ונמצא** לפ"ז, דהא דאין פרצה יותר מי' אוסרת בפסי ביראות, והא דאינה אוסרת בלחי וקורה, הוא מיסוד אחד, דכל דא"צ לבטל את הפרצה ולחשבה כסתומה, אין פרצה יותר מי' אוסרת, ואך דהא דבפסי ביראות ל"ב לבטל את הפרצה, והא דבלחי וקורה ל"ב לבטל את הפרצה, הוא מתרי טעמי, דבפסי ביראות הוא משום דיש אמה מכאן ואמה מכאן ויש על העומד בפנ"ע תורת מחיצה, ובלחי וקורה הוא משום דל"ב להו אלא מדרבנן, וע"כ שפיר מדמינן לעיל דין הפרצה בלחי וקורה לדין הפרצה בפסי ביראות.

כט] **ואמנם** יש להעיר לפ"ז במש"כ רש"י ודעימי' דמחיצת כלאים שנפרצה ביותר מי' אסור לזרוע אף כנגד העומד, ולפמש"נ הדין נותן דכ"ז הוא לדעת ר"מ דפרצה יותר מי' אוסרת אף בפסי ביראות, אך לדעת ר' יהודה דפרצה יותר מי' אינה אוסרת בפסי ביראות, וכל הא דהיא אוסרת בשאר מחיצות הוא משום דאין העומ"ר מבטלה, הדין נותן דבמחיצות כלאים דאף בפרוץ מרובה מותר לזרוע כנגד העומד, והרי דאף שלא נתבטלה הפרצה, מ"מ מותר לזרוע כנגד העומד, ה"נ כשנפרצה ביותר מי' מותר לזרוע כנגד העומד, ורק כשנפרצה ביותר מי"ג אמה ושליש יהא אסור לזרוע כנגד העומד, וצ"ע בזה.[[23]](#footnote-24)

1. ויש להעיר, דא"כ הדין נותן דגם אם יהא עומ"ר בשתי, ובמקום הפרצה יהא עומ"ר בערב, לא יהני, משום דפתחא כה"ג לא עבדי אינשי, וזה ודאי אינו, - וצ"ל דכל דאיכא עומ"ר בשתי ול"ב להעומד שבמקום הפרצה, שפיר ניתרת הפרצה משום שהיא כפתח, ומה שהעמיד בה קנים, אי"ז מגרע, דחזינן לה כפתח שיש בתוכו קנים, אך כל דליכא עומ"ר בשתי, ובאנו להתיר משום העומ"ר בערב, הרי דבזה א"א לראות כפתח אלא את האויר שאין בו עומד, שהרי מקום העומד הוא המחיצה, ואינו מקום הפתח, ובזה הוא דאמרינן דפתחא כה"ג לא עבדי אינשי. [↑](#footnote-ref-2)
2. והעירו דיש לפרש בזה, למש"כ התור"פ בסוכה שם דהטעם לחלק בין שתי לערב בדין תרי לבוד, הוא משום דבשתי כן הוא דרך מחיצה, ובערב שמשים המחיצה באויר אי"ז דרך מחיצות, עכ"ד, וי"ל דזהו מש"כ המהרש"א דמה"ט נמי הוא דמיבע"ל אם מהני עומ"ר בערב, משום דאי"ז דרך מחיצה. [↑](#footnote-ref-3)
3. ויש להוסיף, דהנה הרשב"א לעיל י' ב' הק' בדין עור העסלא, דאף אם פרוץ כעומד אסור, מ"מ נימא לבוד, דכל לבוד כעומד ממש דמי וכדאמרינן לקמן בהדיא לגבי חבלים, עכ"ד, והרי דלא הביא הרשב"א דלבוד הוי כעומד ממש אלא מהא דמהני לבוד במחיצת חבלים, ולא הביא מהא דמהני לבוד במחיצת קנים, וזה מתפרש כמש"נ. [↑](#footnote-ref-4)
4. ואמנם לכאו' יש לפרש לד' רש"י בע"א, דהא דכשיש בעומד י' טפחים לא מיבע"ל, הוא משום דבכה"ג ל"ב לדינא דעומ"ר, אלא מצינו למיתי עלה מכח דינא דגוד אחית, וכמש"כ כן התוס' הרא"ש לקמן בסוגיין, ולפ"ז לא מצינו דבדין עומ"ר יש לחלק בין היכא דליכא בהעומד שיעור מחיצה להיכא דאיכא בהעומד שיעור מחיצה.

   אך הנה בד' רש"י בד"ה מחיצה תלוי', מבו' דאף היכא דיש בהעומד שיעור מחיצה, ל"מ אלא מכח הא דהוי עומ"ר, ועמד ע"ז התוס' הרא"ש שם, עיי"ש, - ולפ"ז יש להוכיח מדבריו כמש"נ, דהא דמיבע"ל אם מהני עומ"ר בערב, הוא משום דאין בהעומד בפנ"ע שיעור מחיצה, וע"כ כל דהוי העומד י' טפחים לא מיבע"ל דמהני עומ"ר. [↑](#footnote-ref-5)
5. וי"ל בזה למש"כ הרשב"א לעיל בע"א דעומד שאינו חשוב בשתי בטל ע"י בקיעת גדיים, ולפ"ז י"ל דבעומ"ר בערב לעולם חשיב דאין העומד בפנ"ע עומד חשוב, וע"כ בקיעת גדיים מבטלתו, ואף למסקנת סוגיין דאף במחיצה תלוי' י' מגרע בקיעת גדיים, י"ל דהוא משום דגם בכה"ג לא חשיב כעומד חשוב. [↑](#footnote-ref-6)
6. אמנם הנה בד' התוס' הרא"ש לקמן בסוגיין מבו' דהא דפשיטא לן דל"מ היכא דהגדיים בוקעין בו, הוא רק משום דליכא בהמחיצה עצמה י' טפחים ובעינן בזה לדין עומ"ר, אך כל שיש בה י' טפחים ומצי מהני מדינא דגוד אחית, לא פשיטא לן דל"מ, עיי"ש, ואי נימא דהא דבערב מגרע בקיעת גדיים, הוא משום דליכא על העומד תורת מחיצה כלל, הרי אין לחלק בזה בין היכא דאין בהעומד י' להיכא דיש בהעומד י', אך בד' רש"י בד"ה שהגדיים, מבו' שלא חילק בזה בין היכא דאין בהעומד י' להיכא דיש בהעומד י', עיי"ש, וזה מתפרש כמש"נ.

   ונראה בדעתו, דהא דפשיטא לן דל"מ עומ"ר היכא דהגדיים בוקעין בו, ול"ד לעומ"ר בשתי דמהני אף היכא דהגדיים בוקעין בו, הוא משום דבעומ"ר בערב דליכא שיעור מחיצה בהעומד בפנ"ע, בעינן לראות את הפרוץ כסתום, ובזה פשיטא לן דכל דהגדיים בוקעין בו ל"מ לחשבו כסתום, וע"ד מה שאמרו בסוגיא דלעיל דאף לרשב"ג דאמרינן לבוד עד ד', מ"מ למטה דהגדיים בוקעין בו ל"מ, והיינו משום דבכה"ג א"א לראותו כסתום, ומשא"כ בעומ"ר בשתי דיש שיעור מחיצה בהעומד בפנ"ע, ל"ב לראות את הפרוץ כסתום, וע"כ ה"ז מועיל אף דהגדיים בוקעין במקום הפרוץ. [↑](#footnote-ref-7)
7. ואדרבה צ"ב דמ"ט כלל בעינן בזה לדינא דעומ"ר, וכנראה דמה"ט לא ניח"ל לרש"י ודעימי' לפרש לסוגיית הגמ' לעיל דהוא לגבי מושב, אף דכ"ה משמעות התוספתא בכלים ב"ב פ"א, - ושמא י"ל דבלא דינא דעומ"ר מפסיק החלל בין חלקי העור, ודנים על כל אחד ככלי בפנ"ע, ואין עליו תורת מושב, ולזה הוא דמהני דינא דעומ"ר, דאין החלל מפסיק, ועפי"ז יש לדון במש"כ החזו"א בסימן ג' סק"ל ללמוד מדין עור העסלא דמהני עומ"ר לענין טלית, אף דבעינן בה שיעור שהקטן מתכסה בה ראשו ורובו, ואכמ"ל. [↑](#footnote-ref-8)
8. ויש להוסיף, דהנה התו"ח לקמן כ"ה א' כתב לחדש דאף דרשות המוקפת שלא לדירה שפרץ בה פרצה יותר מי' וחזר וגדרה לדירה שפיר דמי, מ"מ בעינן שיעשה את כל גובה המחיצה לדירה, אך כל שהי' לה מחיצה פחותה מי' והשלימה לי', לא סגי בזה להיקף לדירה, דאף מחיצה פחות מי' הוי מחיצה אלא שאינה מחיצה גמורה, וכמש"כ הרמב"ם בפט"ז משבת הט"ו, - וזה מתפרש ע"ד מש"נ, דכל דאיכא מחיצה פחות מי', לא אמרינן דהאויר שכנגד המחיצה גדור ע"י המחיצה והאויר שאינו כנגד המחיצה אינו גדור כלל, דהוי הכל מקום א' וא"א לחלק כן, אלא כל המקום גדור בגדירה שאינה גמורה.

   ובעיקר מש"נ לחלק בזה, העירו לד' הפמ"ג באש"א סימן שט"ו סק"ג שכתב לדמות דין מחיצה טפח בשתי לדין מחיצה טפח בערב, לענין היתר דתוספת על אהל עראי, ולהנ"ל יש מקום לדון בזה. [↑](#footnote-ref-9)
9. ובזה יש לפרש גם למה שנסתפק הריטב"א בסוגיין דאף דקי"ל דפרוץ כעומד מותר, מ"מ בערב ל"מ אלא בעומ"ר, ועד"ז מצינו בדין בור וחולייתו מצטרפין לי', שכתב הרשב"א בשבת ח' א' וצ"ט א' ע"פ הירושלמי דבעינן שיהא העומ"ר על החלל, ומשמע דבעינן עומ"ר ולא סגי בפרוץ כעומד, (ועד"ז מצינו בד' הרשב"א לעיל י"ד א' בדין קורה דבעינן שיהא העומד מרובה על האויר), ואכמ"ל. [↑](#footnote-ref-10)
10. והחזו"א במכתב שנד' בס' שלום יהודה ר"ס כ"ה עמד בזה, וכתב לישב, ז"ל, פרצת י' היא רק מדרבנן, ומעיקר הדין עומ"ר מתיר אפי' בפרצה יותר מי', ולא החמירו חכמים וכו', אבל בעומ"ר בערב לא שייך להחמיר, עכ"ל, וצ"ב ועמד ע"ז בשלום יהודה שם דאף דנימא דפרצה יותר מי' אינה אלא מדרבנן, מ"מ כיון דמדרבנן היא אוסרת ומשום דלא התירו חכמים אלא פרצה כעין פתח, מ"ט מהני עומ"ר בערב אף שאין על הפרצה תורת פתח, ומ"ט לא שייך להחמיר בזה, - וצ"ל דהחזו"א לטעמי' אזיל שכתב בסימן קי"ב סק"ה דמה שאמרו דפרצה י' ניתרת משום דהוי כפתח, לישנא בעלמא הוא, אלא כלפי זה שאמרו חכמים דיתר מי' מפסיד את הסתימה, אמרו די' מיקרי פתח, וע"כ שפיר מהני עומ"ר בערב, אף דאין על הפרצה תורת פתח. [↑](#footnote-ref-11)
11. ואמנם בהא דמצינו דמהני עומ"ר לענין אהל, י"ל דהוא דוקא בעור העסלא דצורתו הראוי' היא כשיש בו חלל, וע"כ אי"ז מגרע בהעומד, ומשא"כ במחיצה דכל דיש פרצה במחיצה ה"ז מגרע במחיצה, וע"כ ל"מ אלא כשיש על הפרצה תורת פתח, - אך לא נתישב בזה הא דמהני עומ"ר בסיכוך, אף דאין עליו תורת פתח. [↑](#footnote-ref-12)
12. ואמנם י"ל בזה ע"ד שנתבאר לעיל סק"א בהערה, דאף כשהפרצה פחותה מד', מצינו לחשוב דהפתח הוא ד' אלא שהעמיד בתוכו קנים, וע"כ שפיר יש ע"ז תורת פתח, - אך אכתי תיקשי בגונא דאיכא עומד ד' ופרוץ יותר מג', דבכה"ג א"א לראות כפתח אלא את האויר שאין בו עומד, שהרי מקום העומד הוא המחיצה, ואינו מקום הפתח, וכיון שאין בו ד', הרי אין תורת פתח עליו. [↑](#footnote-ref-13)
13. ולכאו' יש לפרש בזה, דהא דבפרוץ מרובה מותר לזרוע כנגד העומד, הוא משום דכל דהפרוץ מרובה לא חזינן להעומד כלל כמחיצה על מקום הפרצה, ונמצא דליכא פרצה במחיצה, ומשא"כ היכא דעומ"ר ואיכא פרצה יותר מי', כיון דיש פרצה במחיצה, ה"ז מגרע בעיקר המחיצה, ואסור לזרוע אף כנגד העומד.

    אך הנה לפ"ז הדין נותן, דכל הא דאם נפרצה יותר מי' אסור לזרוע אף כנגד העומד, הוא רק היכא דהוי עומ"ר וחזינן להעומד כמחיצה אף על מקום הפרצה, אך כל דהוי פרוץ מרובה ולא חזינן להעומד כלל כמחיצה על מקום הפרצה, הרי דאף דנפרצה יותר מי', מותר לזרוע כנגד העומד, ואי"ז במשמעות הדברים. [↑](#footnote-ref-14)
14. אמנם הנה בד' הרשב"א בעבוה"ק שער א' פי"ג הע"ז מבו' דבחצר דאף פרצה בקרן זוית פחותה מד' אוסרת, ואינה ניתרת אלא כשעשה לה לחיים, ובסימן ט"ו נתבאר בדעתו דהא דפרצה בקרן זוית פחותה מד' אינה אוסרת במבוי, הוא משום דקורת המבוי מתירתה, ולפ"ז הדק"ל דהרי כל פרצה פחותה מד' אין תורת פתח עלי', משום דאין פתח פחות מד', וא"כ מ"ט כל פרצה פחותה מד' ניתרת בעומ"ר, וא"צ לעשות לה ב' לחיים, ולכאו' בע"כ מזה דאף פרצה פחות מד' יש עלי' תורת פתח לענין זה, והעירו דכ"ה מבו' בל' רש"י לעיל בע"א (סוד"ה צריך) דאף התירא דפרצות פחות מד' הוא משום דהו"ל פתחים, העירו דבפירש"י לעיל בע"א סוד"ה צריך מבו' דאף התירא דפרצות פחות מד' הוא משום דהו"ל פתחים, עיי"ש, וצ"ל דאף דאין פתח פחות מד', וכמש"כ בפירש"י לעיל ה' א' (ד"ה ארכו) דבכולי הך מסכתא אמרינן דאין פתח פחות מד', מ"מ [↑](#footnote-ref-15)
15. אך אך יש להעיר בזה ממה שאמרו בריש פירקין דלדעת רב הא דלא עשו פתח ההיכל יותר מי', הוא משום דל"מ צוה"פ ליותר מי', ובמק"א נת' מד' הר"ן דהוא משום דבעינן להבדיל בין המשכן לחוצה לו, וע"כ הוא דל"מ צוה"פ ליותר מי' דהו"ל פרצה, ולפ"ז לכאו' גם במחיצות ירושלים הדין נותן דתפסול פרצה יותר מי', וי"ל. [↑](#footnote-ref-16)
16. ועפי"ז יש לדון גם במה שנחלקו הראשונים אם פרצה יותר מי' אוסרת בסוכה, ואכמ"ל. [↑](#footnote-ref-17)
17. ובזה יש לפרש למה שנקטו התוס' וש"ר לעיל י' ב', דאף דמודה שמואל במבוי עקום דביותר מי' תורתו כמפולש, מ"מ כל דהוי פחות מי' ל"ה כמפולש אף דהפרוץ מרובה, עיי"ש, - ובזה יש לפרש גם למש"כ התוס' לקמן צ"ד ב' סוד"ה ושמואל דפרצה יותר מי' ברוח רביעית חמירא מהיכא דליכא מחיצה כלל ברוח רביעית, וכ"כ הראב"ד בכתוב שם שם, ואכמ"ל. [↑](#footnote-ref-18)
18. אך צ"ע לפ"ז בהא דמדמינן לעיל י"א א' דין פרוץ מרובה לדין פרצה יותר מי', דכ"ה דפרצה יותר מי' אינה ניתרת בצוה"פ, ה"נ פרוץ מרובה אינו ניתר בצוה"פ, ולהנ"ל הרי שאני פרצה יותר מי' דל"מ בה מחיצה, וע"כ אף ל"מ בה צוה"פ, ומשא"כ בפרוץ מרובה דאיסורו הוא משום דלי"ב מחיצה, שפיר יועיל בה צוה"פ דהויא כמחיצה, והרי חזינן דפרצה יותר מי' גרע מפרוץ מרובה, דבפרצה יותר מי' אסור לזרוע כנגד העומד, ובפרוץ מרובה מותר לזרוע כנגד העומד, וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-19)
19. וכ"ה מבו' בד' הרמב"ם שפסק בפי"ז משבת הכ"ז כר' יהודה דפרצת פסי ביראות היא ביותר מי"ג אמה ושליש, ושם פט"ז הט"ז כתב דכל מחיצה נאסרת בפרצה יותר מי'. [↑](#footnote-ref-20)
20. ובאמת בד' הרמב"ם מצינו שחילק ביניהם, דבדין פסי ביראות פסק כדעת ר' יהודה דפרצתם בי"ג אמה ושליש, ובדין רוח רביעית פסק כרבנן דל"מ לחי וקורה לפתח יותר מי', - וי"ל דמקורו דיש לחלק ביניהם הוא מסוגיית הגמ' לעיל י' א', דאמרינן א"נ לאידך גיסא, פסי ביראות דאקילת בהו חד קולא אקיל בהו קולא אחרינא, מבוי כלל כלל לא, - ובזה מתישב משה"ק הרשב"א והריטב"א דהיאך אמרינן מבוי כלל כלל לא, הא תניא דר' יהודה אומר א"צ למעט, (ומד' הרשב"א והריטב"א שהק' כן, נראה דפליגי ע"ד הרמב"ם וס"ל דכ"ה דקי"ל ברוח רביעית דמבוי דל"מ לחי וקורה ליותר מי', ה"נ בפסי ביראות קי"ל דפרצתם ביותר מי', וצ"ע). [↑](#footnote-ref-21)
21. ונראה לפ"ז דברוח שלישית ורביעית, יועיל גם עומ"ר להתיר לפרצה יותר מי', דכיון דל"ב בהו מחיצה אלא מדרבנן, א"צ לבטל את הפרצה, ול"ב שתהא הפרצה כעין פתח. [↑](#footnote-ref-22)
22. וע"כ אין מקום לשאול דמ"ש מחיצות דאף פרוץ מרובה כשר, משחיטה דבעינן לשחוט רוב או מחצה, ע"ד שהק' הראשונים דמ"ש מחיצות דפרוץ כעומד כשר, משחיטה דמחצה על מחצה אינו כרוב, והיינו משום דבשחיטה דבעינן לשחוט את כל הסימן, ל"מ אלא אם שחט רוב דרובו ככולו, אך במחיצות ל"ב כלל שתהא מחיצה על כל הרוח, וע"כ אף פרוץ מרובה כשר, ולא הק' הראשונים אלא בדין מחצה על מחצה, דכיון דבמחיצות בעינן מחיצה על כל הרוח ובשחיטה בעינן לשחוט כל הסימן, מ"ש דבמחיצות מחצה על מחצה כרוב ובשחיטה מחצה על מחצה ל"ה כרוב. [↑](#footnote-ref-23)
23. ואמנם למש"נ לעיל סקכ"ב בהערה בדעת הרשב"א והריטב"א דקי"ל כר"מ דפרצת פסי ביראות היא ביותר מי', שפיר י"ל דד' רש"י ודעימי' דפרצה יותר מי' אוסרת לזרוע אף כנגד עומד, הוא כר"מ דקי"ל כוותי', - אך אכתי יש להעיר בזה, שהרי בד' רש"י לעיל ט"ו ב' ד"ה יתר מכאן מבו' דהא דבמחיצות שבת אוסרת פרצה יותר מי' את כל ההיקף, הוא חד דינא עם הא דבכלאים היא אוסרת את כל ההיקף, עיי"ש, ולפמש"נ הי' בדין דלדעת ר' יהודה לא תאסור פרצה יותר מי' בשבת את כל ההיקף, וי"ל דאה"נ, והרי דעת הראב"ן במכילתין דבאמת אין פרצה יותר מי' בשבת אוסרת את כל ההיקף, ונת' בסימן מ"ז סקי"ג. [↑](#footnote-ref-24)