38. בדין סחיטה דכוש ושאר פירות
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / מלאכות שהיה והטמנה / הרב מאיר קאופמן / שיעורים

**בגדר משקה לאיסור מפרק**

**דברי הר"ח וקושיות הרי"ף עליו**

א]הגמ' קמ"ה. מביאה את ר"י שכבשים ושלקות שסחטן למימיהן חייב חטאת והגמ' מבארת את הבריתא לפ"ז כך, סוחטין כבשין לצורך השבת אבל לא למוצ"ש אחד כבשים ואחד שלקות בד"א לגופן אלא למימיהן לא יסחוט ואם סחט נעשה כמי שסחט זתים וענבים וחייב חטאת ע"כ וכתב רבינו חננאל שהלכה כר"י והוסיף שמשמעות דברי ר' יוחנן דלא ס"ל ההיתר לסחוט אשכול של ענבים לקדירה דהרי הוא לא חילק בזה בין לתוך הקערה ללתוך הקדירה ועיין רי"ף ושאר הראשונים דהקשו דהרי רב ושמואל גם אמרו שאסור לסחוט כבשים ולא חילקו בין לקדירה או לקערה והרי ס"ל שמותר לסחוט אשכול לתוך קדירה אלא בהכרח שאין לדייק מהלשון וא"כ ה"ה בר"י עוד הקשו הראשונים על הא דפסק כר"י הרי תנא דבי מנשה אומר שאינו חייב אלא על סחיטת זתים וענבים וא"כ זה סיבה לפטור גם בכבשים ושלקות

ועיין רבינו חננאל שהביא בשם הבה"ג שרב ושמואל דיברו ביו"ט וכמו בעז שאסור לחלוב בשבת לקדירה ור"י דיבר בשבת ואז באמת אין ההיתר דתוך הקדירה והקשה רבינו חננאל דהרי מפורש בגמ' שיש איסור יונק ביו"ט ובפשוטו כונתו דיסוד ההיתר ביו"ט לבה"ג דשם אין איסור דש ורק שמדרבנן אם זה משקה אסור מצד דין דרבנן של משקה דהינו מצד משקין שזבו או נולד ולכן צריך שזה יהיה לקדירה ולזה הקשה דשם מבואר שיש בזה איסור מלאכה מצד יו"ט אמנם עיין ברי"ף שהבין שכוונת ר"ח גם להוכיח משם שלא מועיל לקדירה והקשה ששם זה לא לקדירה אלא לפיו וצ"ב דעת רבינו חננאל

**ישוב דבריו ובסיבת הפטור דסחיטת כו"ש ושאר פירות**

ב]והנה בעיקר דין מפרק המבואר בסוגין דזה רק בזתים וענבים בפשוטו הוא מצד דאין חיוב אלא בסוחט דבר שיש לו שם משקה ולכן אין חיוב אלא בסוחט זיתים וענבים דשאר פירות אין להם דין משקה לדיני התורה וכן הוא בלשון הגר"ז והח"א והפמ"ג וכן מבואר בתשובה לגאון בסוף השיטה לר"ן וכן בפשוטו זהו הסברא של משקה הבא לאוכל שכיון שבדיני טומאה מבואר שזה לא משקה ה"ה שאין סיבה לחייב בשבת ולכן גם סוחט לאיבוד למה דהגמ' מוכיחה שזה לא משקה בדיני התורה ה"ה לגבי שבת זה לא סיבה לחייב [כמבואר בסה"ת ובמהרי"ט סימן ע"ו שדימו הדברים] והנה בפשוטו כבשים ושלקות דמדובר שבישלו את זה או כבשו במים וחומץ או יין שכבר היה לזה שם משקה כה"ג אפילו שזה נבלע באוכל נשאר לזה שם משקה [ומזה הטעם כתב רש"י שכל הסיבה לפטור לרו"ש בכו"ש זה רק מצד שזה בא מבחוץ אבל ודאי שיש לזה שם משקה] ולפ"ז כתבו החת"ס והמנחת ברוך סימן פ"א לדון שבזה לא יעזור מה שהוא סוחט את זה לתוך אוכל שכל הסברא שם שכיון שזה יוצא מאוכל אין לזה שם משקה אבל כאן שזה כבר היה משקה ולא פקע מזה שם משקה לא שייך בזה ההיתר דלקדירה דיש כאן סחיטת משקה גמור ולפ"ז ביארו שכוונת ר"ח להוכיח שר' יוחנן מדמה בבריתא כו"ש לזו"ע וא"כ כמו שכו"ש אסור אפילו לקדירה ה"ה זו"ע ובזה א"ש שמביא את הבריתא שעיקר הראיה מדמיון הבריתא שזה מוכיח שאין דין לקדירה

ולפ"ז מיושב הקושיא מהבריתא שאין חיוב אלא על זתים וענבים שבאמת דבר זה גם לר"י שכל מה שחייב בכו"ש כי יש לזה שם משקה אבל בשאר פירות דאין לזה שם משקה ודאי פטור ועיקר הסברא מפורשת בתוס' רי"ד שר"י מודה שאין חיב אלא על זתים וענבים ורק כאן כיון שזה כבר היה משקה לכן חייבים על זה [ובאמת שכן מפורש בר"ח ובאו"ז שפסקו כר"י וגם כתנא דבי מנשה] ובזה ביארו השו"ע שהעתיק את ר"ח שאסור לקדירה רק בכו"ש בס"ה אבל בתק"ה לענין לחלוב עז נקט להיתר שרק בסברא זו שכו"ש אין את ההיתר של בא לאוכל פסקו כמותו אבל לא בדיוק לחלוק על רו"ש בעיקר סברתם

והנה מדברי הרי"ף וסייעתו חזינן שס"ל שההיתר של משקה הבא לאוכל הוא גם בכבשים ושלקות וצ"ע כנ"ל הרי יש לזה תורת משקה ועיין מנחת ברוך סימן פ"ב שכתב שס"ל לרי"ף שכיון שזה נבלע באוכל ונהיה חלק ממנו זה איבד שם משקה וממילא גם כאן שייך ההיתר דמשקה הבא לאוכל ועיין גר"ז סימן קנ"ח שכתב שהסוחט כו"ש וטובל דבר במים אלו אין לזה שם משקה כמבואר בראשונים שדימו כו"ש לענבים ולכאורא כונתו שדימו לדין הבא לקדירה וכנ"ל

והנה הבאינו לעיל דהרי"ף נקט דלר"י שחייב בכו"ש חייב גם בתו"ר ולכן כתב שתנא דבי מנשה זה דלא כר"י וכן מבואר ברשב"א שנקט שגם שלר"י גם בשום ובוסר חייבים וצ"ב הדמיון דשם אין לזה שם משקה אבל כבשים יש לזה שם משקה ולנ"ל א"ש דהרי גם כו"ש אין לזה שם משקה ובכל אופן ר' יוחנן אסר ועיין משכנות יעקב סימן קי"ב שגם נקט שזה דעת ר"י ולפ"ז כתב שמזה הטעם לר"י לא שייך ההיתר לקדירה דהרי גם דבר שאין לו שם משקה יש בזה סוחט ודן לבאר שזה כוונת הר"ח וכתב עוד להוכיח שזה דעת ר"י שהרי חייב בדג לצירו והרי שם בפשוטו זה ציר של הדג וכן מבואר ברשב"א שלר"י חייב בזה חטאת [אמנם החזו"א כתב שאין ראיה שר"י מחייב בזה חטאת] ובזה ביאר הראיה מיונק דמבואר בגמ' כריתות שתינוק שיונק זה אוכל ובכל אופן מבואר בגמ' שיש בזה איסור מפרק ובהכרח שגם דבר שאין לו שם משקה כל שהוא מציאות של משקה יש בזה מפרק [אמנם החזו"א דחה שרק בתינוק זה נחשב כאוכל ומה דמבואר יבמות קי"ד שיש כאן חידוש שזה לא מפרק ביאר ששם האשה זה פסולת ולא צריך להגיע לדין משקה דהרי הראשונים לגבי בהמה כתבו שזה לא דש כי עומד לאכילה אבל באשה זה לא שייך]

אמנם עיין חזו"א סק"ד וסק"ח וכן הוא במהרי"ט סימן ע"ו דהוכיחו ממשנה שזה ודאי שמשקה שנבלע באוכל זה לא מאבד תורת משקה וודאי שזה יחשב טיבולו במשקה ולפ"ז צ"ע מה הטעם לפטור בכבשים ושלקות וביאר החזו"א סק"ד שהקובע של מפרק בשבת זה לא תלוי בשם משקה של דיני התורה אלא רק דבר שדרך בני אדם לסוחטו חשיב מלאכה אבל דבר שאין דרך בני אדם לטפל בו להוציאו אין לזה חשיבות מלאכה אמנם בלשון הרא"ש סוף סימן ד' מפורש שהסיבה שאין חיוב מצד שזה אוכל וכן הרשב"א כתב שאין חיוב מצד שזה כאוכל וגם אם צריך למשקה בטלה דעתו אצל כל העולם אמנם יתכן הביאור שלגבי סחיטה בשבת גם דבר שהוא משקה אבל דבר שאין דרך בני אדם לסוחטו אלא אוכלים אותו אם האוכל חשיב כאוכל ואין בזה חשיבות של מפרק [ועיקר הסברא מוכרחת גם לר"ח לישוב האחרונים בדעת רו"ש שפוטרים בכו"ש]

והנה צ"ב לפ"ז למה התירו הראשונים לסחוט כו"ש לאוכל מצד שמשקה הבא לאוכל כאוכל הרי כאן יש לו שם משקה וצ"ל שכיון שצריך שיהיה חשיבות של משקה ביחס לשבת והרי כו"ש חשיבי כאוכל כדחזינן מרב ושמואל וגם לר"י הוא כך רק שביחס לסחיטה זה חשוב שאפילו שלא רגילים לסחוט יש כאן סחיטה של משקה אבל אם סוחט לאוכל שבעלמא זה לא סיבה לשם משקה גם כאן ביחס לשבת אין לזה חשיבות של משקה כל שזה לאוכל שמצד זה אין לו סיבה שיהיה לו שם משקה אין כאן חשיבות מלאכה

והנה עיין חזו"א סק"ד שכתב עדיין דמסברא יש מקום לומר שזה ודאי שתו"ר שאין לזה שם משקה זה ודאי לא חשיבות של סוחט ורק בדבר שהוא משקה בזה נוסף שאם אין דרך בני אדם לסוחטו לגבי שבת הרי זה כאוכל ואין לזה חשיבות מלאכה ולפ"ז כתב שזה ודאי שלר"י ג"כ אין חיוב בתו"ר שאין לזה שם משקה [וכן הוא מפורש בר"ח שפסק גם כתנא דבי מנשה וכן באו"ז שפסק כר"י ופסק כתנא דב מנשה וכן הוא בתוס' רי"ד ובפסקיו וכנ"ל] אמנם ברשב"א מבואר שלר"י חייב בשום ובוסר וכן בדג לצירו [אם נימא שזה מגוף הדג] וכן הרי"ף והרא"ש ותוס' כתבו שתנא דבי מנשה זה דלא כר"י ולנ"ל בהכרח שאין תנאי שיהיה חשיבות של משקה לענין שבת ועד כמה שר"י מחייב בכו"ש שאין רגילים כל כך לסוחטו ה"ה בשאר פירות שרגילים לסחוט בכזו צורה ולכן נקטו הראשונים שתנא דבי מנשה זה דלא כר"י והנה באמת בלשון רש"י מבואר ששאר פירות פטור כי אין דרך לסוחטם וכן ברשב"א ביאר שיסוד החילוק בין זו"ע שרגלים לסוחטם לשאר פירות שלא רגילים לסוחטם והוי כאוכל ומבואר שזה ודאי אם היו רגילים לסוחטם גם בשאר פירות חייב דאין שום סברא לומר שלגבי שבת צריך דוקא שם משקה דהדין ז' משקין זה הלכה על איזה סוג משקה נאמר דיני משקה אבל אין זה ענין לגבי שבת

העולה מהנ"ל דהנה מבואר בסוגין שיש חיוב של מפרק וזה בסחיטת משקין ומבואר בגמ' שבשאר פירות פטור וכן מבואר בגמ' שלקדירה כיון שזה לא משקה אין חיוב וכן כו"ש פטור ובטעם הדבר המנח"ב והגר"ז ועוד אחרונים נקטו שיסוד החיוב רק דבר שיש לו שם משקה וכמו דיני טומאה וכו"ש אין לזה שם משקה ולפ"ז ר"י שמחיב מצד שלא ס"ל שצריך שם משקה והחזו"א והמהרי"ט נקטו שזה ודאי שלכו"ש יש שם משקה ובכל אופן לדין סוחט צריך משקה בדעת בני אדם ולא לפי טומאת משקין אמנם עדין יתכן שודאי צריך גם שם משקה וזה סיבה לפטור תו"ר, וברשב"א ופשטות הרי"ף והרא"ש מבואר שלגבי שבת אין זה תלוי כלל בשם שבעה משקין של התורה ולכן לר"י שמחייב בכו"ש זה גם בתו"ר ושום ובוסר [ולאחרונים שכו"ש אין זה משקה הראיה רק מלשון הרשב"א] וברש"י מפורש שכל הפטור כי אין זה דרך לסוחטו ובראשונים הלשון כי זה לא משקה אלא הוא אוכל אמנם גם בזה הנידון לגבי שבת וכנ"ל

והנה לפ"ז אשכוליות שהיום רובם עומדים לסחיטה לכל האחרונים הנ"ל אין חיוב דאוריתא אמנם למשמעות הרשב"א ורש"י הוי סוחט מדאוריתא והנה הרא"ש דן לענין לימונים ששם רובם עומדים לסחיטה שיהיה אסור ועיין בב"י ובשו"ת הרדב"ז שהעמידו הנידון שזה יהיה כתו"ר ומבואר שנקטו כדעת האחרונים שאין חיוב אלא על דבר שהוא משקה וצ"ע, והנה עיין חזו"א סל"ג סק"ה שכתב לדון לענין פרי שדרכו לסוחטו שמימיו לא חשיבי זיעא בעלמא לדעת הרשב"א שמספיק מה שכל הבני אדם לפעמים סוחטים אותו ומחשיבים המשקה ויתכן שגם כאן זה הגדר ושמעתי לדון שלענין הגזירה של משקין שזבו גם בעומדין לאכילה זה רק בדבר שרוב המין ממש עומד למשקין שרק בזה חוששים שיחזור בו וייחד לשתיה וכגון אשכוליות אבל תפוז שרובו לאכילה אפילו שכולם מחשיבים המשקה זה ודאי שאין בזה הגזירה דמשקין שזבו

[בעיקר מה דנקט הרשב"א שכו"ש זה כמו תו"ר ומשמע שפרישין אין חיוב והסמ"ק נקט שאין דרכו לסחוט כלל ושמעתי דכן מוכח מתוס' שהרי ביארו שמותר רק למתק וא"כ מהא דכאן לא גוזרים לגופן אטו למימיהם כמו תו"ר בהכרח שכאן לא סוחטים כלל וצ"ל שמה שחייב מדאוריתא מצא אחשבינהו וכלשון רש"י לעיל שזה סברא דאוריתא]

**בטעם הרא"ש שאין סחיטה בלימון והחילוק בין זה לשום וזתים**

ג]והנה מבואר בשו"ת הרא"ש שלימונים אין איסור לסחוט מצד שתמיד סוחטים אותם לאוכל והב"י הוסיף שגם אם סוחטים לתת טעם במים אין לזה חשיבות של משקה והנה צ"ע דבגמ' מבואר שאסור לסחוט שום ובוסר וביאר רש"י והר"ן שזה עומד לטבל בהם את הבשר והלחם ומבואר שזה גם סיבה לאיסור סוחט ועיין אגלי טל סק"ל שכתב שרק אם עומד לסחוט ישר לאוכל זה סיבה שלא יחשב משקה אבל כאן שסוחטים לכלי ואחרי זה מטבלים בזה את האוכל חשיב משקה וכתב שזה כתירוץ בב"י שלימונים אם סוחטים לא ישר לתוך האוכל זה לא סיבה להתיר אמנם לצד הב"י שהתיר כה"ג וכן העיד הרדב"ז שהמנהג במצרים צ"ע, עוד צ"ע דבפשוטו כוונת הב"י לחלק ששם דנים ששותים הלימון רק מדללים אותו במים אבל כאן ודאי שזה לצורך אוכל והדרא קושיא לדוכתא ובאמת הב"י הביא שבשיבולי הלקט שהתיר לימונים חילק בין זה לבוסר ושום ששם זה עומד לשתיה ויתכן שזה גם דעת הרא"ש אמנם צ"ע על הפוסקים שלא העירו בזה

ולפ"ז צ"ע למה זיתים חשיב משקה הרי עיקרם לטבל בהם את הפת ולאג"ט ניחא ששם שזה לטבל בהם זה כן סיבה לשם משקה אמנם לתירוץ השני בב"י ודאי קשה ואם מצד שזה עומד למאור לכאורא זה לא סיבה לשם משקה דהרי שמן סרוח אין לו טומאת משקין אפילו שהוא ראוי למאור וכמו שלרפואה כתב הב"י שאין זה חשיב שימוש של משקה שזה יהיה סיבה לשם משקה ובפשוטו צ"ל שכל סברת הרא"ש בדבר שמצד עצמו אין לו תורת משקה ורק מצד מה שאדם סוחטו ובזה צריך להגיע שרק למטרה של שתיה חשיב משקה משא"כ שבעה משקין שזה משקה בעצם בזה כל שסוחטו שיעמוד בצורה שהוא חשיב משקה חייב ובפשוטו הסברא מבוארת בתוס' רי"ד י"ט: שביאר שהסוחט דבש חייב אפילו שזה לאוכל כיון שהתורה החשיבה דבר זה כמשקה [ובפשוטו צ"ע דדבש מבואר בגמ' ב"ב פ: דאם זה זב לאכילה אין זה משקה אלא אוכל וכן נקטו הפוסקים סימן קנ"ח ע"ש]

אמנם לכאורא כל זה אם נימא שיש סיבה לחייב מצד השם משקה אבל למה דהבאינו מהרשב"א שכאן אין הקובע שם משקה וגם דבר שאין לו שם משקה כל שהדרך לסוחטו זה סיבה לחייב ומאידך כבשים ושלקות אפילו שזה משקה אבל ביחס לשבת זה לא משקה כיון שחשיב אוכל א"כ צ"ע למה לגבי שבת הסוחט זיתים חייב וצ"ל שזה ודאי שמי שסוחט זתים שהדרך לסוחטם אפילו שזה לא לשתיה אבל כיון שזה מקבל שם משקה זה עצמו סיבה לחייב ורק דס"ל לרשב"א שזה ודאי שאם הדרך לסחוט לשתיה זה לא דבר פחות חשוב ואין סיבה לא לחייב מצד שלגבי שאר דיני התורה זה לא משקה וכן בכבשים רק כיון שלא רגילים לסוחטו אלא לאוכלו יחד לכן חשיב אוכל אבל אם רגילים לסחוט והתורה החשיבה סחיטה זו כאוכל גם לגבי שבת חשיב אוכל ועדין צ"ע

והנה הראשונים הביאו מר"ת דסחיטה לאיבוד אין לזה שם מלאכת דש והרמב"ן והר"ן קי"א: ובריב"ש סימן שצ"ד למדו דבר זה מהדין של כבשים ושלקות שלגופן מותר והנה הראשונים לא דנו להתיר לסחוט בגד לאיבוד מצד מסקנת הגמ' קמ"ה. שלאיבוד לא חשיב משקה דכבר ביארו בספר התרומה ובמהרי"ט סימן ע"ו דמשקה שנבלע בבגד הרי היה לו שם משקה מקודם א"כ עכשיו שהוא הולך לאיבוד ודאי שיש לו שם משקה והנה מכבשים ושלקות כן מוכח יסודם וכמבואר בראשונים ולכאורא הניחא לחזו"א שיש לזה שם משקה א"כ כאן אין לדון מצד הדין הולך לאיבוד של סוגין ובהכרח זה סברא מיוחדת בדיני שבת אמנם לאחרונים הנ"ל שנקטו שכבשים ושלקות זה איבד שם אוכל ולכן לרב ושמואל מותר ומזה למדו הראשונים שלר"י חייב בתו"ר א"כ לכאורא צריך להיות כאן ההיתר של עומד לאיבוד ואין ללמוד מכאן לסחיטת בגד ולדעת המג"א שכו"ש אסור למימיהם מצד שזה מגיע ממשקה א"כ ביחס לדין דרבנן זה נחשב משקה ויתכן שמזה הראיה אמנם לעו"ש שזה כתו"ר ולכן אסור צ"ע [ובאמת גם לחזו"א צ"ע קצת מה החילוק בין לענין סחיטה לאוכל דמבואר בראשונים שזה סברא גם בכו"ש וצ"ל ששם זה סברא שכיון שביחס לאנשים זה אוכל אין כאן סחיטת משקה משא"כ בלאיבוד] אמנם עיין תורי"ד בסוגין שנקט שסוחט לגופו לא חשיב סחיטה לאיבוד בדיני משקה ומרש"י לא משמע כן והחזו"א חילק בין מים לשאר משקים אלא שבספר התרומה דן במים שזה הולך לאיבוד ויתכן שעדיפא מינה נקיט וצ"ע בזה

**האם בשורה פתו ביין הוי ככו"ש**

ד]עיין במ"ב שכתב שבדין היראים שסוחט פת שסחוטה ביין לפיו זה רק דרבנן ככו"ש ובארחות שבת פ"ד הערה ל"ז העיר שכאן שזה בלוע לרגע לא מסתבר שזה מקבל שם של אוכל וא"כ אם זה לא שינוי לכו"ע חייב והנה לאחרונים שטעם הפטור כי זה נהיה אוכל ודאי מסתבר כדבריו ועיין ב"ח דהביא מהמהרש"ל דבשורה פתו לרש"י פטור כי זה דבר מבחוץ משא"כ לתוס' והנה לר"י חייב גם על דבר מבחוץ ובהכרח שכונתו שלתוס' גם לרו"ש חייב ובהכח כסברא הנ"ל אמנם לחזו"א שהנידון מצד שבת ולא מצד שם משקה יתכן שכיון שהדרך לאוכלו אם המשקה ולא לסחוט זה מספיק שלא יהיה חשיבות מלאכה של סחיטה לדבר זה ועיין בלשון היראים שכתב מפורש שהחיוב מצד שפסק כר"י אמנם באו"ז שהוכיח מהיראים דלא כרש"י שאין חיוב על דבר חיצוני מוכח שנקט שדברי היראים גם לרו"ש דהרי רש"י לא דיבר לר"י ובהכרח שהבין שכאן לכו"ע זה דאוריתא וכטענת הארחות שבת וכמברש"ל הנ"ל וצ"ע בזה

**למה בסוחט בגד אין לדון מצד אוכל מפסולת**

ה]הנה מבואר מסוגין דאין חיוב במפרק אלא אם יש לזה תורת משקה והטעם דאל"כ זה כמפרק אוכל מאוכל אמנם מבואר בראשונים לגבי חולב ששם הבהמה זה פסולת א"כ אפילו שהחלב הוא אוכל אסור כמו כל אוכל מפסולת דהינו דבדש יש שני סוגי מלאכה או שמפריד אוכל מפסולת כמו תבואה מהקליפה או שמפריד משקה מאוכל ובזה גם אם הקליפה היא לא פסולת יש האיסור ובפשוטו יסוד החילוק שצריך להפריד הדבר מדבר שונה וזה או שזה אוכל וזה פסולת או שזה אוכל וזה משקה וכן הוא בלשון היראים

והנה הרא"ש הקשה מה שונה סחיטת בגד ממימיו מסחיטת כו"ש או שאר פירות ותירץ שכאן שלא רגילים לסוחטו אלא לאוכלו הוי כמפרק אוכל משא"כ בבגד דהינו שבבגד למשקה שיוצא אין שם אוכל אלא שם משקה וצ"ע למה הוצרך לזה תיפו"ל ששם גם אם המים היו חשובים אוכל אבל הבגד הוא לא אוכל וממילא צריך לחייב מצד מפריד אוכל מפסולת וכבר הקשה כן באבן העוזר ובאמת עיין בריטב"א ריש פרקין דבסוחט ספוג כל האיסור רק ביין ושמן ולא בשאר מי פירות ומבואר מפורש שאין לדון מצד סוחט אוכל מהקליפה שלו וכן מבואר בספר התרומה שדן שבסוחט לאיבוד מבגד יהיה מותר מצד הדין קמ"ה. ותירץ שכאן היה לזה שם משקה ואם אפשר לחיב מצד אוכל מפסולת א"כ לאיבוד זה רק סברא שזה לא משקה אבל כאן לא צריך משקה

ובפשוטו מבואר מזה שבסחיטת משקה מבגד אין לחיב אלא מצד שזה משקה ולא מצד שזה מפסולת ובפשוטו צ"ל שכיון שזה לא גדל בתוכו אלא הגיע מבחוץ כה"ג יש לדון רק מצד הדין של מפרק ולא מצד דש רגיל שמוציא מהפסולת שיסוד המלאכה שזה יצירה חדשה ובמשקה יש כאן יצירה של שם משקה ובאוכל זה גמר האוכל אבל כל שזה נבלע מבחוץ חשיב שזה גמור ולא שייך לדון מצד זה אלא שצ"ע למה בתור משקה כן אפשר לחייב הרי כבר יש לו שם משקה ורק הוא מכוסה וצ"ל שלמשקה יש חשיבות יותר [עוד יתכן שבאמת משקה בלוע אין לו שם משקה כמבואר יור"ד סימן קל"ג ס"ה וכן ביאר הגר"ח בכתבים בדין משקין בלועין ע"ש] אמנם כשיוצא אפילו לאיבוד זה מקבל שם משקה וצ"ע בזה ועין בזה עוד בסוף סימן הבא