מיעוט קמא דושט
קטגוריות: ש_ס / מא חולין / חולין - הרב וורצל / ענייני שחיטה / דף ל

חולין ל: מיעוט קמא דושט

**א. שיטת ר"ת-**

בתוס' ל: הביאו שיטת ר"ת דמפרש הספק דהחליד במיעוט סימנין היינו במיעוט קמא ובשני אופנים:

א. החליד את הסכין תחת מיעוט הסימן ושחט רובו אם חשיב חלדה, דלא דמי לעור וכה"ג דהכא סימן שייך בו שחיטה ולא הצריכה תורה לחתוך אלא רובו הרי מיעוטו כאילו נחתך דמי ואין לו חשיבות לעשות חלדה.

ב. עוד פי' דאיירי בתחב הסכין מתחת מיעו"ק וחתכו מלמטה למעלה ואח"כ שחט הרוב, ובפשוטו היינו שמיעוט קמא של השחיטה היה בחלדה וכנראה מספק"ל אם חלדה במיעו"ק פוסל.

וגם ספק הגמ' לקמן לב. שהה במיעוט סימנין פי' ג"כ דאיירי במיעו"ק אם שהיה פוסלת בו, וכן צידד בפמ"ג מ"ז כד-ו בתחילת דבריו, אלא שנתקשה למה הוצרכו התוס' לצייר דוקא בהחליד תחת מיעוט הסימן ולא תחת סימן השני, עיי"ש מש"כ.

אבל הביא מהפר"ח דדוקא גבי שהיה מספק"ל דלמא במיעו"ק אינו פוסל דלא גמירי שהיה אלא במידי דמנבלה, אבל גבי חלדה וודאי פסול במיעו"ק, וכגון אם החליד את הסכין בין סימן לסימן ושחט מיעוט סימן בחלדה פסול.

וכל הספק כאן הוא דוקא משום שכל החלדה הוא ע"י מיעוט סימן והנידון אם מיעוט הסימן יכול לעדשות חלדה [והוא כעין פי' קמא של ר"ת אלא דהכא אף שלא שחט רוב הסימן עדיין מ"מ מספק"ל דלמא מיעוט שאינו מעכב אינו עושה חלדה].

ועיין בספה"י לר"ת שהק' דאכתי לכה"פ תהוי טריפה, ופי' רעק"א כוונת קו' דהא תחיבת הסכין לאו שחיטה היא, ותי' ר"ת דמ"מ כל שעושה כן בדרך השחיטה לא נעשה טריפה בהכי.

**ב. ד' הרא"ש ודעת רעק"א בזה-**

עיקר שיטת ר"ת צ"ב דכיון שהתחיל לשחוט בפסול הרי לכה"פ הו"ל כנקו"ה ואיך תוכשר השחיטה, וכן הק' הרמב"ן ל: ודחה פי' ר"ת.

וכתב הרא"ש לבאר בזה"ל:"ומיבעיא ליה אע"ג דמיטרפא בנקיבת הושט דלמא לא פסלה שהיה אלא במידי דמנבלה ביה כגון אחר רוב סימן [והוא בין סימן לסימן] או דלמא לא שנא", והיינו דכיון דלא גמירי שהיה במידי דמטרפא הרי אין בו כלל פסול שהיה ויכול המיעוט קמא להצטרף גם לרוב להכשיר[[1]](#footnote-2).

מבואר בלשון הרא"ש דנקו"ה לשיטת ר"ת אינו אלא טריפה ולא נבילה ולהכי מספק"ל דלא גמירי ביה פסולי שחיטה, וכ"נ רעק"א יו"ד-כז ובפמ"ג פתיחה להל' שחיטה שורש ג', וכדבריו מבואר להדיא בתו"ר לב: עיי"ש.

ועפי"ז נסתפק רעק"א לפי הצד דפסלה שהיה או חלדה במיעו"ק אם תהיה טריפה כדין כל נקו"ה די"ל דל מהכא תחילת השחיטה והוי כנקו"ה בעלמא, או דלמא הויא נבילה.

וכתב שהוא תלוי במה שיש להסתפק עוד, היאך הדין למ"ד דנקו"ה טריפה אם היה חצי ושט פגום ושחטו אם הוי נבילה או טריפה.

ויסוד הספק הוא דמצאנו גבי קנה דח"ק פגום ואח"כ שחט כשר, ויל"ד אם למ"ד נקו"ה טריפה הרי ה"נ בושט אף שניקב חציו מהני ביה שחיטה, אלא דהוי טריפםה מכח דין נקו"ה, אבל עיקר הדין שחיטה שלו הוא כמו בקנה ומהני שחיטתו שלא יהיה נבילה.

או דלמא דוקא בקנה אמרינן דכיון שחצי הראשון אינו מוציא חיות כלל הרי אינו בכלל השחיטה וכל השחיטה היא בעשיית הרוב לבד, אבל בושט שהחיות יוצאת ע"י כולו הרי כולו בכלל השחיטה וצריך לשחוט רוב וממילא אם ניקב חציו שלעולם אינו שוחט אח"כ רוב פסול[[2]](#footnote-3).

ומסיק רעק"א דושט צריך שחיטת רובו דוקא ולא דמי לקנה ובחצי ושט פגום הויא נבילה [והוסיף דלא מיבעיא אם שוחט במקום חתך שאינו שוחט אלא חציו ול"מ בושט, אלא אפי' אם שוחט מצד השני וגם במקום אחר למעלה ממקום החתך הראשון, הרי מיד כשגומר החצי הוא מגיע לחצי שכבר פסוק במקום אחר ומנח בדיקולא ומצטרפי להחשב שהושט פסוק כולו ואין כאן שחיטת רוב].

ולפי"ז כתב דה"נ הכא דפסל שהיה במיעו"ק והוי כמו שלא נשחט וכחצי קנה פגום הרי ג"כ הוי נבילה ולא טריפה.

אלא שלא באר כה"צ כוונתו שם מ"ט יהיה נבילה הרי אף ששהה במיעו"ק מ"מ שחט אח"כ רוב סימן בכשרות [דהא סתמא לא איירי דוקא בשוחט רוב אלא גם בשוחט כולו] ונימא דל מהכא חלק הראשון של השחיטה אינו אלא טריפה?

ויתכן כוונתו דה"נ הכא מיד כשגמר לשחוט הרוב הרי הוא בפסול והשאר הוא כמנח בדיקולא ונמצא שלא שחט רובו.

אבל לשונו שם צ"ע דאף מתחילה כשדן להכשיר בחצי ושט פגום ושוחט מצד השני ולא אמרינן דהוי כמנח בדיקולא מ"מ הבין ספק הגמ' לפסול מטעם שהיה, וכנראה הבין דכל ספק הגמ' איירי בשוחט רוב מצומצם ורוצה לצרף החלק ששהה בו לרוב אבל אה"נ אם ישחט כל הסימן ורוב ממנו בהכשר שפיר יהני, ואמנם קצת דוחק להעמיד כן בגמ', אבל עיין לקמן שיש לזה ראיה מהתוספתא דמבואר דשהיה במיעו"ק טריפה, ועיין לקמן נפק"מ בזה.

**ג. לדעת רעק"א מ"ט נקו"ה טריפה-**

והנה באמר"מ ג-כ כתב לצדד בדעת הסוברים דנקו"ה נבילה הוא משום שאחר ששוחט חצי מצטרף הנקב לרוב והוי כמנח בדיקולא ולא שחט רוב להכי הוי נבילה ולא טריפה.

ודעת הסוברים דנקו"ה טריפה, צ"ב, והיה מקום לפרש דס"ל דושט הוי כקנה וסגי בעשיית הרוב ואף שאינו שוחט רוב, ולפי"ז גם בחצי ושט פגום הוי טריפה ולא נבילה.

אבל דעת רעק"א מבואר דאף הוא מודה לסברא זו גבי חצי ושט פגום דמצטרף לחצי השני ששוחט ונמצא שלא שחט רוב, מ"מ בנקב בעלמא אזיל כדעת הסוברים דנקו"ה טריפה, וצ"ב למה גם בזה לא נימא דמצטרף הנקב לרוב?

וי"ל שני אופנים:

א. הפשוט נראה דס"ל לרעק"א דהיכא שניקב מעט ע"י קוץ לא חשיב הסימן כמנח בדיקולא גם אחר שגמר את הרוב ולא ס"ל לרעק"א היסוד דמנח בדיקולא, ורק כשכל החצי פגום אמר רעק"א שמצטרף שהרי אין כאן עוד מציאות של שחיטה כלל שכנגד הנקב אינו שחיטה ונמצא שבמציאות אינו שוחט רוב.

ומקור הענין נתבאר במקו"א דכ"ה לדעת רש"י דמיעו"ב מהני לשחיטה דלא אמרינן כמנח בדיקולא אבל הרשב"א תשובה-שסז נראה שחולק בזה עפי"ד הרמב"ן בסוגיא לב:, ואכ"מ.

אלא דצ"ע לפי"ז היאך יתכן לפרש לפי"ז ספק הגמ' דשהיה הויא נבילה ומשמע דאף בשוחט כל הסימן אח"כ כן והרי רוב ממנו בכשרות בלא שהיה, וע"כ אמרינן דאחר שחיטת הרוב הוי כמנח בדיקולא וא"א לגמור אח"כ א"כ ה"נ בנקו"ה יהיה נבילה?

מיהו כבר כתבנו שנראה דרעק"א הבין דאיירי בשוחט רוב מצומצם דוקא ורוצה לצרף חלק של השהיה לרוב ובזה שפיר הוי נבילה, אבל אם ישחוט אח"כ כל הסימן ורוב ממנו בכשרות שפיר יהני.

ב. ולפמש"כ לצדד דלעולם אם ישחוט רוב הסימן בכשרות ג"כ לא יהני משום דהוי כמנח בדיקולא אחר שחיטת הרוב, צ"ע מ"ש מנקו"ה דטריפה ולא אמרינן דאחר שנשחט הרוב מצטרף לפסול?

ויתכן בדוחק דכל דין נקו"ה טריפה הוא רק כששוחט מצד אחר שלא מצד הנקב ואחר ששוחט רוב אינו מצטרף להנקב שהנקב סמוך לצד השני לעשותו כמנח בדיקולא שאין כאן רוב ביחד, משא"כ גבי שהה במיעו"ק שממשיך לשחוט כחלק ממעשה השחיטה ובזה מיד אחר הרוב הוי כמנח בדיקולא.

אבל לפי"ז אם הנקב נמצא בדיוק באמצע לכו"ע נקו"ה נבילה ולא משמע כן סתימת הראשונים[[3]](#footnote-4).

ואולי אין הנקב מצטרף לעשותו כמנח בדיקולא כיון שאינו חלק מהשחיטה כלל שלא נעשה בידי אדם [ועיין בחת"ס כ.,לב:, דבשחיטה פסולה א"א כמנח בדיקולא ולפי"ז יל"ד גם בעיקר דברינו הכא, אלא דמ"מ יש לדון דלכה"פ נקב אינו בכלל שחיטה להצטרף לעשותו כמנח בדיקולא], וכ"ז צ"ע.

**ד. דעת החולקים על רעק"א וראיות לזה-**

עכ"פ למדנו מד' רעק"א כמה דברים:

א. שחיטת ושט הוא דוקא ברובו וחצי ושט פגום הוי נבילה גם להסוברים נקו"ה טריפה.

ובדין זה הוכיח כבר באמר"מ ג-כה מד' מהרש"א בכורות כ: דמבואר לא כן, עיי"ש שהק' היאך אכלינן בשרא ניחוש דלמא ניקב הושט במקום השחיטה, ואף דקי"ל דלא חיישינן למיעוטא מ"מ סמוך מיעוטא לחזקה וניחוש לה [וכבר הק' כן במה"ב ז: ע"ד הרא"ה שם והוכיח מזה דלא חיישינן למיעוטא אף במקום חזקה]?

וכתב מהרש"א דנקו"ה אינו אלא טריפה וקי"ל דספק טריפה בחזקת היתר עומדת ולא בחזקת איסור.

ודבריו צ"ע שהרי להלכה מכשרינן גם בשוחט רוב מצומצם ואכתי לא עשה רוב בהכשר ובכה"ג הוי נבילה, וע"כ גם בכה"ג ס"ל דאינו אלא טריפה דהוי כח"ק פגום, ודלא כרעק"א.

ובמקו"א הבאנו מד' רעק"א לב: שם נראה שנקט בפשיטות כד' מהרש"א דאף בכה"ג דהוי חצי סימן נקוב היא טריפה.

ובשטמ"ק בשם תור"פ לב: נראה להדיא דאף למ"ד דנקו"ה טריפה מ"מ בחצי סימן נקוב הוי נבילה כד' רעק"א.

ב. עוד מבואר בד' רעק"א דאם היה מועיל שחיטת חצי ושט פגום ואינו אלא טריפה הרי ה"נ היה שהיה במיעו"ק לא היה אלא טריפה ולא נבילה, וכ"נ בפמ"ג פתיחה לשחיטה שורש ג' דמקור הראשונים דנקו"ה נבילה הוא מדשהיה במיעו"ק פוסלת השחיטה והויא נבילה.

אבל כבר עמד בביה"ל ב-טז דלשון האו"ז-שעח [וכן ר"ת בספה"י-תמג] שלא כד' רעק"א, אלא דאף דקי"ל נקו"ה טריפה מ"מ אם שחט בפסול כגון שהיה הוי פסול חיובי ופוסל את כל השחיטה[[4]](#footnote-5).

וכשם שמצאנו דעת מהרש"ל דאף מיעו"ק דקנה נפסל ע"י שהיה ופוסל כל השחיטה ונתבאר במקומו דס"ל דשהיה הוא פסול חיובי ואינו רק הפסקה בעלמא, ה"נ ס"ל להראשונים דלכה"פ אמרינן כן גבי מיעו"ק דושט דע"י שהיה נפסל כולו, ושלא כדעת רעק"א דפשיטא ליה שא"א לשהיה לפסול כל השחיטה וי"ל דל מהכא שהיה.

ושו"ר דברשב"א לקמן מב. מבואר להדיא כד' רעק"א בזה עיי"ש דנקו"ה נבילה היא ונפק"מ שאם שהה אחר תחילת השחיטה הויא נבילה שהרי אזלא שחיטה קמא והוי כנקיבה, משמע דלמ"ד דטריפה היא אף בשהיה אינו נפסל.

וכן הוכיח באמר"מ ג-כח מלשון הר"מ פ"ג שחיטה ז"ל:"אם שחט רוב הקנה או שניקב בושט כ"ש ושהה כשיעור בין שחזר וגמר וכו' פסולה מפני שהבהמה או עוף שנפסק רוב קנה או שניקב הושט נבילה", מבואר להדיא דדוקא ע"י דנקו"ה נבילה נפסלת בשהיה.

והנה לפי"ז נראה דס"ל להראשונים כד' מהרש"א דלעולם ושט הוי כקנה ומהני שחיטת חצי ושט פגום להוציא מידי נבילה, ומ"מ היכא דעבד שהיה גרע ופסל את כל השחיטה.

[אלא שעיקר הדברים צ"ב בסברא דכיון שאינו חלק מהשחיטה כלל, וכמו בקנה היאך יפסל ע"י פסולי שחיטה, והרי אפי' נעשה מאליו כשר, וכנראה הוא ע"ד מהרש"ל הנ"ל גבי מיעו"ק דקנה דאף שאם נעשה מאליו כשר ואי"צ כח גברא מ"מ הוא חלק מהשחיטה לענין לתת פסול לכל השחיטה].

אבל אינו מוכרח ויתכן דאף הם לא ס"ל כד' מהרש"א ובחצי ושט פגום הוי טריפה שהרי אינו שוחט רוב, אלא דמ"מ הוקשה להם דהכא הרי הוא שוחט רוב אחר השהיה, וכש"כ לעיל לדון בזה, וע"ז הוצרכו לומר שהשהיה פוסלת כל השחיטה.

**ה. ביאור ד' הרא"ש ודין שהיה אחר מחצה-**

כתבו התוס' דלפי פי' ר"ת דמספק"ל בשהיה במיעו"ק הרי נמצא דבעוף לא משכח"ל שהיה לפי הצד דמיעו"ק אינו פוסל, שהרי אחר שהשלים לרובו תו אין פסול שהיה כלל כיון דעוף כשר בסימן אחד ורק בבהמה יש לפסול משום שהיה בין סימן לסימן.

[ומה דאיתא בגמ' לב. שיש שהיה בעוף הוא מדרבנן אטו בהמה שפוסל בין סימן לסימן, ועיין מהרש"א ומהרש"ל נחלקו בדעת התוס' אם גם במיעו"ק פסלו מדרבנן שהיה בעוף].

וביש"ש תמה ע"ד התוס' דהא משכח"ל שהיה אחר חצי סימן בדקדוק, דאף אם מיעו"ק אינו פוסל מ"מ בכה"ג ייפסל שהרי הוא מידי דמנבלה, ועיין מהר"ם שנראה שהסכים עמו דבכה"ג שפיר תפסול שהיה אלא דכיון דא"א לצמצם לא רצו התוס' להעמיד כל פסול שהיה בעוף בכה"ג.

אבל בפרישה כג-י שכתב דאף אחר מע"מ באמת לאו מידי דמנבלה הוא הוא בכלל מיעו"ק ולכך לא העמידו בתוס' במע"מ, ודלא כהיש"ש, ונבוא לברר קו' היש"ש והנידון בזה.

הנה כתב הרא"ש ביאור ד' ר"ת דלא גמירי שהיה אלא במידי דמנבלה ולא במידי דמיטרפה, והיינו דוקא בין סימן לסימן דפסוקת הגרגרת נבילה.

ואינו ברור כ"כ כוונתו שהרי מחיים לאו נבילה היא דלא קי"ל כהר"מ דהויא נבילה מחיים הרי לאו נבילה הוא.

א. יל"פ כוונתו שאם יארע כן ע"י קוץ ואח"כ יגמור לשחוט את שאר הסימנין יהיה נבילה, ופסוה"ג שישחוט אח"כ את הסימן השני הויא נבילה, אבל בניקב מיעו"ק אם ישחוט את המשך הסימן לאו נבילה היא ולא גמירי ביה שהיה [וכ"נ כוונת ביה"ל ח"ב כד-ז].

ולפי"ז מתבאר לנו קו' היש"ש ומהר"ם דדוקא במיעו"ק כתב הרא"ש דלאו מידי דמנבלה הוא וכש"כ דאם ימשיך לשחוט כל הסימן תתכשר, אבל אם ניקב חצי סימן וישחוט חצי השני נבילה היא א"כ מידי דמנבלה הוא, ויהיה בו פסול שהיה, וכ"כ אמר"מ ג-יט [ועיי"ש מש"כ לדחות ביאור זה בד' היש"ש דא"כ אף במיעוט משכח"ל דהוי נבילה בגוונא שלא שחט כל הסימן רק רובו שהרי הוא נבילה].

אבל באמת גם לדרך זו אין הדבר ברור כ"כ, שהרי נתבאר לעיל פלוגתת מהרש"א ורעק"א היאך הדין בחצי ושט פגום [לדעת הסוברים נקו"ה טריפה], ודעת מהרש"א דלאו נבילה הוא, ולפי"ז הרי שפיר אף בכה"ג מספק"ל דלמא לא גמירי שהיה במידי דמטרפא ביה, וא"ש ד' התוס' ויתכן זהו כוונת הפרישה.

אבל לפי"ד רעק"א דחצי ושט פגום הויא נבילה לכאו' תיקשי קו' היש"ש דמידי דמנבלה הוא.

ב. בביה"ל נתקשה דלפי מה שתלה הרא"ש הענין אי הוי מידי דמנבלה הרי לפי"ז ע"כ ס"ל לר"ת נקו"ה טריפה, אבל לשיטת הר"מ דנקו"ה נבילה וודאי מיעו"ק פוסל.

אבל הביא מלשון הטור שפי' גם לשיטת הר"מ ספק הגמ' במיעו"ק כדעת ר"ת, וצ"ע שהרי לשיטת הר"מ נקו"ה נבילה היא [ועי' כנה"ג הגיה לשון הטור 'ור"ת' במקום 'והר"מ'], ועיי"ש שהביא מהדרישה לג-ג מש"כ ליישב דאף לר"ת יתכן דנקו"ה נבילה ואין מובן כוונתו.

ועוד הביא דבב"י-לג נקט בפשיטות דלכו"ע נקו"ה נבילה ואין חולק בזה ומה"ט דחק לשון הטור דכתב דהוי טריפה, ואיך לא העיר מד' ר"ת והרא"ש הנ"ל דמבואר שאינו אלא טריפה.

ובביה"ל הביא מלשון רי"ו חילוק אחר בזה, דיסוד הכלל אינו תלוי במה שעד השתא מה שניקב אינו עושה אותה נבילה, רק הכל תלוי אם מה שנשאר שלם הוא שיעור מספיק בשביל שחיטה [בלא שניקב מתחילה] הרי כל כה"ג אכתי לא גמירי פסולי שחיטה ורק אחר שלא נשאר מספיק בשביל שחיטה אלא בצירוף שחיטה הראשונה בזה גמרינן פסולי שחיטה.

ועפי"ז ר"ל דאף לשיטת הר"מ דנקו"ה נבילה היא מ"מ יכול לפרש כדעת ר"ת, דסו"ס מה שנשאר הרי הוא שיעור מספיק לשחיטה גם בלא שחיטה הראשונה.

בכלל שחיטה.

וגם עפי"ז באר קו' היש"ש ומהר"ם דבמע"מ וודאי יש פסול שהיה שהרי מה שנשאר הוא שיעור מספיק לשחיטה.

ועיי"ש שרצה לפרש כן גם בלשון הרא"ש בדוחק קצת, ולפי"ז אין ראיה מד' הרא"ש דנקו"ה טריפה היא ואף הוא יכול לסבור דהוי נבילה.

מיהו הבאנו לעיל מד' התו"ר לב: למד מד' ר"ת דנקו"ה טריפה ולא נבילה, וע"כ שלא נקט כביאור זה בד' רי"ו, וכפי פשטות לשון הרא"ש דתלי אי נתנבלה או נטרפה עד השתא ע"י הנקב.

ג. ועכ"פ לפי"ז צ"ע קו' היש"ש על שיטת התוס' איך כתבו דלא משכח"ל שהיה בעוף והרי משכח"ל במע"מ דבזה וודאי פוסל, וד' הפרישה צ"ב, ודוחק לומר כתי' מהר"ם.

ונראה לבאר לשון הרא"ש באופ"א, ולפי"ז לא תפסול שהיה גם במע"מ [לא רק לד' מהרש"א בכורות הנ"ל דלעיל אלא אף לד' רעק"א].

ונראה הביאור בזה, דהנה בעיקר ד' הראשונים דנקו"ה נבילה לאחר שחיטה באר בביה"ל בשני אופנים, או כפי לשון רש"י לב: דנתקלקלו סימניה ולא שייך בהם שחיטה, או משום שאירע בה מאורע של טרפות אלא שהוא טרפות גדולה כ"כ עד דתו ל"מ שחיטה להתירו כלל.

ונראה שהרא"ש ס"ל כצד זה דיסוד הטעם דל"מ ביה שחיטה הוא משום שאירע בה מאורע הממית כבר, ועיין בלשון התו"ר לב: מבואר להדיא כן:"שאינה יכולה להתקיים כלל אין שחיטתה מטהרתה וכו'", ועיי"ש אח"כ שתלה הענין אם מתה מיד או לאח"ז דבכל הטריפות מתה רק לאח"ז מהני שחיטתה לטהר משא"כ בפסוה"ג.

וביאור הדבר נראה דכשם שמצאנו לשיטת הר"מ דנקו"ה נבילה מחיים הרי ביאורו שנעשה בו מאורע הממית וחייל בו שם נבילה, א"כ ה"נ לשא"ר אף דס"ל דלא חשיב נבילה מחיים אבל גם הם מודו שנעשה בה מעשה נבילה ונפק"מ שאח"כ כששוחט אותה לא מהני בה שחיטה שיש בה סיבה של נבילות כבר שלא מכח השחיטה ואין השחיטה יכולה לטהר אותה.

ובזה כתב הרא"ש לתלות ספק הגמ', דלא גמירי שהיה אלא במידי דמנבלה היינו דוקא במאורע שהוא מעשה נבילה, וכגון פסוה"ג שהוא שהיה בין סימן לסימן, אבל נקו"ה לשיטת ר"ת אינו אלא טריפה ולא נבילה כש"כ בתו"ר לב:.

ולפי"ז מתיישבת קו' היש"ש, דה"נ אם נשחט חצי סימן אף שא"א לשחיטה אח"כ לטהרו כיון שאינו שוחט רוב מ"מ הרי מצ"ע לא נעשה בה מעשה נבילה, אלא שא"א לשחוט כיון שאינו שוחט הרוב, ודוקא היכא שכבר אירע בה מאורע של נבילה גמירי שהיה, והוא ענין נפלא.

וכ"ז מבואר להדיא בלשון התו"ר לב: עיי"ש:"וכן פר"ת לעיל גבי שהה במיעוט סימנין דמיבעיא ליה שהה במיעו"ק דושט ולא דמי לרוב גרגרת דאינה מתה מיד כמו רוב גרגרת", והוא ממש ככל דברינו.

**ו. אם יתכן דלר"ת נקו"ה נבילה-**

לפי כל האמור נמצא ענין נפלא דאף דדעת הרא"ש בשיטת ר"ת דנקו"ה טריפה מ"מ י"ל שיטתו גם אי נימא דנקו"ה נבילה, ויתיישב בזה ד' הטור שדן כדעת ר"ת גם לשיטת הר"מ אף דס"ל נקו"ה נבילה.

וביאור הדבר דאף דמצ"ע אין בנקו"ה מעשה נבילה ולהכי מספק"ל דלמא לא דמירי ביה פסולי שחיטה, מ"מ יש לומר דהוי נבילה כש"כ האמר"מ דא"א לשחוט בסימנין אלו שהרי הנקב לעולם מצטרף לרוב ותו א"א להמשיך לשחוט, או כש"כ אחרונים דבסימנין מקולקלין לא נתחדש פרשת שחיטה.

אלא שבשיטת הר"מ עצמו צ"ע לומר כן שהרי פשטות שיטתו דנקו"ה הוי נבילה מחיים וע"כ ס"ל דאף נקו"ה נעשה בו מעשה נבילה, ואכתי צ"ע ד' הטור [אלא שבמקו"א נתבאר דבשיטת הר"מ דהוי נבילה מחיים יש סוברים שהוא מכח שאין בה היתר שחיטה אח"כ ולא משום דהוי נבילה בחפצא], וצ"ל כש"כ ביה"ל.

**ז. בקו' האחרונים דמשכח"ל בהגרים ושהה אחר שליש-**

ובמש"כ התוס' דלא משכח"ל שהיה בעוף הק' האחרונים עוד דמשכח"ל בהגרים שליש ושחט שני שליש ושהה קודם שליש אחרון וודאי ייפסל דהוי מידי דמנבלה שהרי הוא אחרי רוב [וכעי"ז הק' האו"ג במשניות בפ"ק ע"ד הר"מ פ"ג ה"ז משחיטה דלא משכח"ל שהיה בעוף בקנה]?

וכה"ג צ"ע דמשכח"ל לר"י דלעיל יט. דהכשיר בשחט הגרים שחט, ואם שהה קודם שליש אחרון פסול.

ובסוגיא דהגרמה הבאנו פלוגתת הכו"פ והפר"ח אם ע"י הגרמה יוצא החיות או כיון דלאו מקום שחיטה הוא לא נפיק חיותה כלל בזה [והוי כטריפות בעלמא].

וקו' זו לדעת הכו"פ דע"י הגרמה נפיק חיותה, אבל לדעת הפר"ח שהגרמה אינה מוציאה חיות כלל והוי ככל טרפות [לדעת ר"י דלעיל יט.] א"כ י"ל דאף בכל הנך גווני מידי דמטרפא הוא ולא מידי דמנבלה, שהרי חלק ההגרמה כמאן דליתיה דמי, וא"כ אף שכבר שחט שליש בהגרמה מ"מ אינו חלק מהוצאת החיות כלל וכל השחיטה והוצאת החיות מתחלת בשליש השני ונמצא ששהה במידי דמטרפא, אמר"מ, וכ"כ בחי' רש"ה ב-יב [וצ"ל דד' התוס' כר"י אזלי אבל לר"ה שפיר יוצא החיות ע"י הגרמה].

ועוד צידד באמר"מ ב-כא עפמש"כ שם לחדש דאף לשיטת הכו"פ שהגרמה ג"כ מוציאה חיות מ"מ אינו נעשה נבילה מחיים, וכמבואר בלשון הר"מ שאינה נעשית נבילה מחיים אלא במקום שחיטה, ונדחק בזה הכו"פ לפי דרכו שהגרמה ג"כ מוציאה חיות, אבל באמר"מ ואו"ש פ"ג שחיטה בארו דדוקא במקום שחיטה הוי נבילה מחיים, אבל בל"ז אינו אלא נבילה לאח"מ.

וממילא י"ל דלענין מידי דמנבלה בעינן דוקא מקום שחיטה וכש"כ לעיל דיסודו הוא במה שנעשה בה מעשה נבילה והמודד לזה הוא כל היכא דלהר"מ הוי נבילה מחיים.

עוד הק' ברא"י כאן דמשכח"ל בשחט רובו בשחיטה שאינו מפורעת ואח"כ רוצה לצרף חלקי השחיטה זל"ז להכשירה ע"י מיעו"ב של הסימן, ואם שהה מקודם לזה פסול שהרי הוא מידי דמנבלה [שהרי לענין טריפה ונבילה לא ניתן התנאי של שחיטה מפורעת ומצטרפים הנקבים זל"ז]?

בביה"ל ח"ב כד-ה תי' קושייתו דא"א להשלים את השחיטה ע"י מיעו"ב שהסימן כבר מנח בדיקולא [ובמקו"א הבאנו ד' החת"ס לב: דדוקא בשחיטה כשרה אמרינן מנח בדיקולא].

והוכיח כן מדעת ר"י יט. דשחט הגרים שחט מהני, וכתב בכס"מ שאם דרס באמצע ל"מ ורק בהגרמה מהני, ובאר ביה"ל הטעם משום דשאני הגרמה דלא נפיק חיותה כש"כ הפר"ח אבל בדרסה נפיק חיותה ותו א"א להכשיר ע"י מיעו"ב דהוי כמנח בדיקולא.

מיהו ג"ז דוקא לד' הפר"ח אבל לד' הכו"פ דהגרמה מוציאה את החיות ומ"מ אפשר להשלים ע"י מיעו"ב להכשיר לר"י ע"כ לא אמרינן דהוי כמנח בדיקולא [ומה דדרסה ל"מ נתבאר במקו"א משום שהוא פוסל כל השחיטה פסול חיובי], וא"כ שחיטה שאינה מפורעת נמי אפשר להשלים ותיקשי קו' הרא"י, כ"ז באמר"מ רסי' ג'.

ונמצא דשני הקו' בדעת התוס' לא יתיישבו אלא לדעת הפר"ח אבל לדעת הכו"פ צ"ע.

**ח. יישוב ד' התוספתא דשהיה במיעו"ק טריפה-**

איתא בתוספתא ב-ב שאם שהה במיעו"ק דושט טריפה [ובביה"ל ב-טז כתב דאיתא התם פסולה כלשון התוס' ל: ואדרבה סייע מזה דהוי נבילה, וכ"נ חזו"א ג-כא בסו"ד, אבל לפנינו איתא טריפה ועיין ברמב"ן ל: ובספר המכריע גרסו בתוספתא דהוי טריפה].

מבואר לכאו' שני חידושים חדא דנקו"ה טריפה וצ"ע להנך דס"ל דהוי נבילה, וכה"ק רעק"א יו"ד-כז.

אבל מבואר עוד דאף ע"י שחיטה פסולה הויא טריפה ודלא כש"כ בסוגיין עפ"י האו"ז וספה"י דע"י שהיה נפסלת כל השחיטה והויא נבילה, ומשמע דעת התוספתא דשהיה אינה פוסלת השחיטה רק הפסק בעלמא.

אבל לד' רעק"א שהבאנו בתחילה י"ל דאיירי ששחט רוב בלא הנקב וכה"ג הוי טריפה, וכ"כ אמר"מ ג-ו.

וי"ל בכמה אופנים:

א. להנך ראשונים דס"ל נקו"ה נבילה כתב ביה"ל ב-כ דצ"ל דתוספתא איירי בעוף ואכתי יכול לשחוט סימן שני, וס"ל שכל פסול נקו"ה הוא רק משום שנתקלקלו הסימנין.

וה"נ י"ל לשיטת ר"ת בסוגיין דתוספתא איירי בעוף ושוחט אח"כ בסימן השני וי"ל דאין פסול שהיה אלא באותו סימן אבל כלפי סימן השני אין בו שום פסול [בעוף[[5]](#footnote-6)], לכך אינו אלא טריפה.

ב. באמר"מ כתב דס"ל להתוספתא דמיעו"ק אינו פוסל שהיה כחד צד בגמ', ומ"מ מסברא מחלקים את השהיה דאף בלא פסול יש שהיה מחלקת, והוי לכה"פ טריפה.

ולפי"ז כתב דכל הספק אם שהיה במיעו"ק הוא רק אם הוא נבילה או טריפה אבל לכה"פ טריפה מיהא הוי שהשחיטה מתחלקת, וכמה מן הדוחק הוא.

וגם כתב באמר"מ דתימה הוא לומר שיש גם הלכה ששהיה פוסלת דא"כ להצד דאין פסול במיעו"ק מאי נפק"מ בפסול זה, ועיי"ש שדחק דצ"ל דהא גופא מספק"ל לגמ' אם יש בו פסול חיובי, וכ"נ שם גם בדעת רש"י בביאור ספק הגמ' גבי שהיה במיעו"ב והבאנו דבריו במקו"א, וכ"ז דוחק, וע"ע משי"ת בגדרי שהיה.

**ט. ראיית ביה"ל מגמ' י.-**

בביה"ל ב-טז הוכיח דשהיה במיעו"ק הויא נבילה ולא טריפה, מגמ' לעיל י. דספק שהה הוי ספק נבילה ואסור, והתם קאי בעוף ואין בו שהיה אלא במיעו"ק כש"כ התוס' בסוגיין, ומ"מ מבואר דהוי בחזקת איסור וע"כ הוא ספק נבילה ולא ספק טרפות.

ולשיטות שנקו"ה טריפה צ"ב מסוגיא דהתם, וכתב בביה"ל ליישב כש"כ לעיל מהאו"ז וספה"י דע"י שהיה גרע והוי נבילה [אבל לד' רעק"א צ"ע קצת שהרי אם גמר את הכל אין בו פסול שהיה במיעו"ק רק טריפות בעלמא].

או יתכן דס"ל כדעת רבינו יונה דאף ספק טרפות לחומרא כל שאין לתלות בהיתר טפי, וצ"ע.

עוד כתב אמר"מ ג-ל כל החזקת היתר של טרפות הוא מכח היתר בכח ע"י שחיטה והספק טריפות מצד אחר, אבל אם הוא ספק על השחיטה גופא ואין הספק על מאורע הטרפות אלא יסוד הספק אם יש לתחילת השחיטה דין שחיטה להתיר או דהוי שהיה וודאי אסורה לכה"פ מספק ואין לה חזקת היתר ואף היא בחזקת איסור עומדת, וע"ע חי' רש"ה-ו כעי"ז, ואכ"מ.

[והאי טעמא הוא גם לקולא דאף שטריפות גורם חסרון בשחיטה יש בו חזקה, כגון גבי נקו"ה, ואכ"מ].

בדין נקו"ה אי הוי טריפה או נבילה נתבאר באורך במקומו.

יישוב הקו' על שיטת ר"ת דנקו"ה טריפה יתבאר ג"ה במקומו.

1. ילה"ע בטעמו של הרא"ש דלפמש"כ אחרונים שיש לנו טעם שהיה מסברא גם בלא הלמ"מ משום הפסק בשחיטה, ובהלמ"מ נתחדש דין פסול נוסף לכאו' גם במידי דמטרפא יהיה בו דין שהיה, ומד' הרא"ש משמע דלית ליה פסול שהיה אלא מהלמ"מ לחוד, ועיין ביה"ל ב-טז, ועיין בסו"ד מה שנביא מהאמר"מ בביאור ד' התוספתא שעמד בנקודה זו. [↑](#footnote-ref-2)
2. עיין אמר"מ ג-טז מש"כ לבאר הצדדים בזה, שהוא ספק בדין ח"ק פגום אם כל השחיטה הוא רק על עשיית הרוב לחוד ואי"צ צירוף של חצי הקנה הראשון הרי ה"נ בושט כן.

   אבל אם צריך צירוף של ח"ק הראשון אלא דלא פסלי בו דיני שחיטה משום שאינו מוציא את החיות הרי בושט שפיר הוא חלק מהשחיטה, ועיי"ש מש"כ עפי"ז לתלות זה בפלוגתא דאמוראי יט., עיי"ש.

   אבל יש מקום לומר דאף אם בקנה אינו חלק מהשחיטה מ"מ בושט הוא חלק מהשחיטה שהרי כל הרוב מוציא את החיות לכך הכל בכלל השחיטה, ומ"מ אינו מסתבר כ"כ לומר דבקנה כל השחיטה הוא רק במעשה המשלים לרוב והוא גדר שחיטה אחרת משחיטת ושט שיסודה בשחיטת הרוב ולא בהשלמת הרוב, וע"ע בסוגיא דהגרמה. [↑](#footnote-ref-3)
3. ובאמת יל"ד עוד דאף לפי' הראשון י"ל דהוי נבילה שאין כאן שחיטה מפורעת [למאן דבעי כן לעיל כח.] שהרי הנקב אינו מצטרף לשחיטה והוי כשחיטה בכמה מקומות, אבל יתכן דאף הנקב מצטרף לעשותו מפורעת ואי"צ שחיטה כשרה לזה דוקא. [↑](#footnote-ref-4)
4. ז"ל:"לא גמירי שהיה אלא במידי דמנבלה וכו' ופסוה"ג נבילה דהא הדר ביה ר"ע לגבי ר' ישבב אבל נקו"ה טריפה אם לא ע"י שהייה מיעוט סימנים בתורת שחיטה", והנה אין לשונם מבורר כ"כ מה ענין פסוה"ג להכא וכבר עמד ע"ז בביה"ל ב-כד, ועכ"פ פי' האחרונים כוונתם דאם היה בתורת שחיטה הוא נבילה, והעירוני שאינו מוכרח כ"כ ויל"פ שאם הוא בתורת שחיטה הוי רק ספק טריפה ויש צד שהיא כשרה לגמרי, אבל ממה שדימו זה לפסוה"ג משמע יותר כוונתם כהאחרונים. [↑](#footnote-ref-5)
5. וצ"ע, ואינו נראה. [↑](#footnote-ref-6)