מראי מקומות פד א פד ב 5
קטגוריות: ש_ס / כט גיטין / המגרש - הרב משה יפהן

**מראי מקומות פד. פד: 5**

**תוד"ה הכא.** את קושיית התוס' ניתן לפרש בשני אופנים או שכוונת התוס' להקשות למה אין בידה לאיתקדש לפלוני שהתנה שהגט הוא ע"מ שתנשא לו. הרי כיוון דאם יחולו הקידושין של האחר ממילא לא יהיו קידושין כי לא תקיים את תנאה ממילא לא חלו קידושיו. וממילא הרי היא יכולה להתקדש לפלוני בלי גט. והתוס' תי' דהרי גם אם חלו קידושי האחר עדיין יתכן דהיא תתקדש לפלוני כגון אם יגרשה האחר או אם הוא ימות. ממילא אינה יכולה להתקדש לפלוני בלי לקבל גט מהאחר. ועיין בפנ"י דנראה דביאר קושיית התוס' דהוי גלגל החוזר. דממ"נ היא יכולה לקבל קידושין מהפלוני משום שאם האחר לא יגרשה ממילא למפרע חלו קידושי הפלוני. וממילא הרי היא יכולה לקבל קידושין ואינה צריכה גט. ובאמת כך הביא הרשב"א בשם רבינו יצחק דלמעשה אינה צריכה גט מהאחר ויכולה לקבל קידושין מהפלוני ומועיל מכח ממה נפשך. אמנם התוס' דחו את זה וכתבו דאי אפשר לסמוך על זה. וצ"ב דאם זה היתה השאלה מה היתה תשובת התוס'.

**כל תנאי שאי אפשר לקיימו בסופו וכו'. אינו אלא כמפליגה בדברים וכשר.** מלשון רש"י משמע דמסברא אמרינן דאין זה תנאי ולא משום דילפינן לה מבני גד ובני ראובן. וכ"כ הריטב"א בב"מ צד. דאי"צ ללמוד לה מתנאי בני גד ובני ראובן. אמנם עיין רמב"ם פ"ו מאישות ה"ב דמשמע מלשונו דילפינן לה מבני גד ובני ראובן ומשו"ה תנאי שאי אפשר לקיימו אינו תנאי. ולדבריו אתי שפיר יותר הבנת המחלוקת בין רבי יהודה לחכמים. ועיין בתוד"ה ע"מ דמבואר כנ"ל דמפליגה בדברים הוא מסברא ולא ילפינן לה מתנאי בני גד ובני ראובן.

**הרי"ז גיטך ע"מ שתאכלי בשר חזיר וכו'**. ונחלקו בזה אביי ורבא לדעת ר"י בן תימא. ובפשוטו יש לדון דמחלוקתם היא בדעת בני אדם האם כוונתו היא להפליגה בדברים.

**רבא אמר אפשר דאכלה ולקיא.** עיין ברשב"א לעיל פג. דהקשה דכה"ג לא יועיל הגט משום דהוא גורם לעקור דבר מן התורה ושמא הרי הקשו בברייתא דבעוקר דבר מן התורה אין מועיל הגט. וכדפריך שם ר"ט על ר"א. ותי' דהכא לא הוא העוקר אלא היא העוקרת דאם תרצה לא תתגרש ולא יעקר. משא"כ התם דכיוון שהיא נשאת בהתר ואח"כ ממילא יעקר מצוות יבום חשיב עוקר דבר מן התורה וחי' הרשב"א דבאמת אם התנה הרי את מגורשת ע"מ שלא תאכלי מצה. לא הוי גט כיוון דגורם לעקור דבר מן התורה. דהרי היא תנשא בהתר ואח"כ תמנע מלאכול מצה כדי שלא יתבטלו הגירושין וזה חשיב שהוא העוקר. **ע"מ שתבעלי לפלוני וכו'.** עיין ברשב"א שהביא מהירושלמי דלכתחילה לא תבעל לו דהרי אינה מגורשת עד שתבעל לו ונמצאת תחילה הביאה באיסור. והקשה הרשב"א דהרי כל האומר ע"מ כאומר מעכשיו דמי. ועיין בתו"ג סי' קמ"ג סי"ח דבי' דע"מ שתבעלי היינו סוף ביאה. והגם שבסוף ביאה יתברר למפרע דהיתה מותרת מכל מקום חיישינן שמא לא יגמור ביאתו. ועיין בתורי"ד בעמוד ב' שהקשה כן דאיך מתירין לו לבעול הרי היא אשת איש כמה שלא בעל ותי' דהוה ליה גיטה ובעילה באין כאחד. וכ"ש שהרי הגט קונה למפרע דכל האומר ע"מ כאומר מעכשיו דמי. וצ"ע כיוון דיש לסברתו השנייה צ"ע מדוע הוצרך כלל לסברא הראשונה וצ"ע בזה.

**רד"ה אין חוששין אבל אמר לה ע"מ שלא תבעלי לפלוני אי"ז גט וכו'.** מדברי רש"י משמע דהטעם דאי"ז גט משום דלא הוי כריתות.. ועיין ברשב"א שתמה דכה"ג דמי לע"מ שלא תשתי יין כל ימי חיי פלוני דהוי כריתות. ועיין ברמב"ן לעיל פג: דמפרש דרש"י סובר בזה כהרמב"ם דע"מ שלא תנשאי לפלוני לעולם אין זה גט. ועיין בתוס' לעיל פב: ד"ה שר"א שכתבו דהטעם דנקט אבא ואביך משום שבאחר חוששים שמא לא תקיים את התנאי ודלא כרש"י.

**הרמב"ן עצמו פי' את האין חוששין דלא כרש"י,** אלא דמדקתני ע"מ שלא תבעלי לאבא ואביך אין חוששין שמא נבעלה להן. משמע דהחי' בברייתא הוא דאפי אם יש עדים שנתייחדה עם אבא ואביך וגם הבעל טוען שעברה על התנאי אין האישה צריכה להביא עדים שלא עברה על התנאי. דבכל תנאי שהוא בביטול מעשה אין האישה צריכה להביא ראיה שלא עברה על התנאי אלא הבעל צריך להביא ראיה שהאישה עברה על התנאי. ועיין עוד ברמב"ן בקידושין ס: דבי' דבתנאי שתלוי בו הרי הוא נאמן אם הוא קיים או לא ותנאי שתלוי בה הרי היא נאמנת. ותנאי שבינו לבינה המוציא מחבירו עליו הראיה ולכן בקידושין היא נאמנת ומותרת לשוק ובגירושין הוא נאמן ואסורה לעולם. ועיין שם בר"ן דף כה: מדפי הרי"ף דהביא החולקים שם על הרמב"ן.**ותיפו"ל דהוה מתנה על מה שכתוב בתורה הוא.** עיין בקוב"ש כתובות ס"ק קס"ז ובקובץ ביאורים אות נה. דהקשה מכאן על שי' ר"ת הובאה בתוספות ישנים כתובות נו. דס"ל דהחיסרון מתנה עמשכ"ב הוא משום דהוי מפליג בדברים לעקור דבר מן התורה. א"כ מה הקשתה הגמ' תיפו"ל משום דהוה מתנה עמשכ"ב ולא משום דהוא מפליגה בדברים הרי זה גופא החיסרון במתנה עמשכ"ב דהוא מפליגה בדברים.

**כי אמרינן מתנה עמשכ"ב תנאו בטל וכו' דודאי קא עקר וכו'**. כעי"ז איתא בב"מ נא: אליבא דשמואל ע"מ שאין לך עלי אונאה. ושם קשה דהרי על הצד דיהיה אונאה הרי הוא בוודאי קא עקר ומדוע לא נחשב ודאי קא עקר. ועיין בחי' מרן רי"ז הלוי על הרמב"ם פ"ו מנחלות ה"י. דביאר דהדין דמתנה ע"מ שכתוב בתורה תנאו בטל אי"ז משום שאינו יכול לשנות את דיני התורה אלא עצם מה שהוא מדבר כנגד התורה זה עצמו מחשיב את הדברים שלו כדברים בטלים שאין להם קיום. ולכן יש לדון דרק אם ודאי קעקר זה נחשב שהוא מדבר להדיא כנגד התורה ועשייתו ודיבורו בטלים.

**שאני הכא הואיל וקנאתו ליפסל בו לכהונה.**  עיין ברש"י ועיין ברשב"א שהקשה דא"כ מה יעזור שיחזור ויתננו לה הרי אי אפשר לגרש שני פעמים בגט אחד. ועיין בקוב"ש ב"ב אות תרא שדן במגרש את אשתו והחזירה לו את הנייר האם יכול לגרש את אשתו באותו ניירו. ועיין בר"ן בנדרים כט דמסתפק לגבי קנינים במי שמכר שדה וחזר ולקחו מהלוקח האם יכול להשתמש באותו שטר. ואפשר דהביאור הוא דהעדי חתימה שמעידין על המסירה אינם מעידים רק על מסירה אחת. ולמעשה מצינו מחלוקת הפוסקים לגבי מלוה. עיין ב"ב קס"ח. בשטר שלוה בו ונמחל שיעבודו אם יכול לחזור וללות בו ע"מ לגבות מבני חורין.