11. בביארו הגרעקא בפלוגתא דמוקצה מחמת מיאוס ובגדר איסור טלטול מוקצה
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / מוקצה / הרב מאיר קאופמן / שיעורים

**סימן י"א**

**בביאור הגרעק"א בביאור מחלוקת ר"י ור"ש במוקצה מחמת מיאוס**

**ובגדר איסור טלטול מוקצה**

**א] ביאור רעק"א בכוונת הר"ן בדין מוקצה מחמת מיאוס והאם זה גם באוצר**

**ב] בסברת הגמ' לחלק בין מוקצה דמחמת איסור למיאוס ובדין מיגו בעצים ואבנים ובדין מיגו דאיתקצאי בחסרון כיס**

**ג] ביאור שיטת החזו"א שלא מועיל לשנות ההקצאה בשבת**

**ד]בגדר איסור טלטול מוקצה**

**ה]בביאור דין דלא ניתנו עצים אלא להסקה**

**ביאור רעק"א בכוונת הר"ן בדין מוקצה מחמת מיאוס והאם זה גם באוצר**

א]מבואר בגמ' ביצה כ"ח: דשפוד שצלו בו בשר הוי מוקצה ואסור לטלטלו אלא מצד שהוא מזיק והוי כקוץ ברה"ר והקשו הראשונים הרי קי"ל במוקצה כר"ש וא"כ מוקצה מחמת מיאוס מותר וכאן זה מוקצה מחמת מיאוס והראשונים הוכיחו מזה דהלכה כר"י לענין יו"ט ובתוס' ובר"ן כתבו שכאן מחמת מאיסותו אין לו תורת כלי כלל ולכן גם לר"ש זה מוקצה

ועיין ר"ן שהכריח דבר וז"ל ולי נראה דהכא ל"ש פלוגתיהו דר"י ור"ש במוקצה מחמת מיאוס משום דלא איפלגו אלא בנר ישן שהוקצה בין השמשות מחמת מאיסותו ולפיכך לר"י דאית ליה מוקצה אע"פ דהוא רוצה להשתמש ממנו באמצע שבת ואינו חושש למיאוסו והרי הוא עכשיו כאילו נסתלקה ממנו הקצאתו אסור מכיון שהוקצה בין השמשות ולר"ש דלית ליה מוקצה כיון דהשתא חזי ליה אין הקצאתו דמערב שבת אוסרתה אבל שפוד זה אינו כן שמעיו"ט ראוי היה ובאמצע יו"ט הוא שנדחה ולפיכך כל שהוא רוצה להשתמש בו אי אתה יכול לאוסרו עליו אא"כ תאמר דלא חזי כלל כאילו אין תורת כלי עליו עד שהרוצה להשתמש בו בטלה דעתו והו"ל כי האי דאמרינן לעיל אי דלא חזו כי אזמין מאי הוי ובכה"ג לא שייך פלוגתיהו דר"י ור"ש כלל עכ"ל

ועיין בגליון הגרעק"א סימן רע"ט שכתב דמדברי הר"ן מבואר שיסוד המחלוקת דר"ש ור"י במוקצה מחמת מיאוס זה לא האם בשעתו הוי מוקצה או לא אלא שזה וודאי שיש כאן הקצאה אלא שלר"ש שלית ליה מיגו וכו' ממילא כשחוזר בו ורוצה להשתמש פקע הקצאתו משא"כ לר"י איכא לדינא דמיגו דאיתקצאי ולכן כתב הר"ן דאם כל ההקצאה חלה ביו"ט גם לר"י אין סיבה שיהיה אסור לטלטלו אם יחזור בו מהקצאתו כיון שאין מוקצה לחצי שבת והנה לפ"ז בפשוטו כל ההיתר רק לצורך גופו כיון שעכשיו חוזר בו אבל אם ירצה לטלטלו לצורך מקומו שלא חוזר בו מהקצאתו יהיה אסור וכן נקט בדבריו במשניות וכן דייק מרמב"ם פכ"ה מהלכות שבת הי"א שכתב שמוקצה מחמת מיאוס מותר לטלטלו לצורך להשתמש בו וביאר הנ"ל שרק כה"ג יש כאן חזרה מההקצאה אבל לצורך מקומו באמת אסור

אמנם בגליון השו"ע כתב לדיק מהר"ן בביצה שגם קודם שחוזר בו יכול לטלטלו לצורך מקומו ולנ"ל צ"ב הטעם וחידש הגרעק"א שכל שאפשר לטלטלו לצורך גופו אפשר לטלטלו לצורך מקומו ובפשוטו הביאור שזה עצמו שיכול לחזור בו זה מחסר בהקצאה של החפץ וזה עצמו עושה חלות היתר לצורך מקומו וע"ש שהוכיח לסברא זו מהבעל המאור שכתב שכלי מלאכתו לאיסור ואסור ואין שום שימוש לצורך גופו אסור לצורך מקומו ורק ביש בו שימוש לגופו מותר לצורך מקומו חזינן שתמיד ההיתר של מקומו מצד שיש ההיתר של גופו עכ"ד והדמיון לשם צ"ב דשם יש לזה עכשיו תורת כלי לענין גופו ממילא הוא לא מוקצה גמור ואין בו איסור לצורך מקומו אבל כאן שכל זמן שלא חזר בו אין פה ההיתר של צורך גופו א"כ מצד שיכול לשנות את יעד הכלי והתירו לצורך גופו לכאורא עכשיו זה לא סיבה שיהיה מותר לטלטלו לצורך מקומו וצ"ב

והנה בפשוטו ביאור זה הוא בכל הדברים שנחלקו ר"י ור"ש דהינו במוקצה לאוצר ושאר מוקצה דר"ש מודה לר"י שזה מוקצה וכל מחלוקתם האם יכול לחזור בו ולמה שנקט רעק"א שאסור לצורך מקומו גם במוקצה לאוצר יהיה אסור לצורך מקומו אמנם הנה מבואר ריש פרק מפנין דלר"ש מותר לפנות האוצר לצורך אורחים הרי מפורש שמותר בצריך למקומו לר"ש גם כל שלא חוזר בו מהקצאתו ועיין אבני נזר ת' קכ"א שתמה בזה וכן עיין חזו"א מ"ג ח' שהקשה מהגמ' שבמקום סכנת חברי אפשר בשעת הדחק לסמוך על ר"ש ולטלטל נר שכבה והרי סתם נר זה של חרס ובפשוטו זה כלי שמלאכתו לאיסור ובהכרח שזה היתר של צורך מקומו ומבואר דלר"ש מותר הרי בהכרח שלצורך מקומו מותר אמנם עדיין יתכן כיסוד הגרעק"א הנ"ל ובאמת לטלטלו מחמה לצל יהיה אסור

אמנם עדין צ"ע מה שהקשה החזו"א מ"ג ח' דהגמ' קכ"ח. אומרת דבשר טפל זה מחלוקת ר"י ור"ש ומפורש בגמ' שלר"ש מותר לטלטלו מחמה לצל והנה בשר טפל הכונה שזה עומד לאדם וזה ראוי לבהמה ולר"י הוי מוקצה כאוצר כיון שיחדו לאדם ולא ראוי בשבת ולר"ש חשיב ראוי כיון שזה ראוי לבהמה או לחיה עיין בראשונים בכל אופן מפורש דלר"ש באוצר לר"ש אין זה מוקצה כלל [אמנם יש ראשונים שביארו שמדובר בבשר שהסריח ולפ"ז אין שום ראיה] ובהכרח דגם לביאור הנ"ל כל דברי הר"ן במיאוס כיון שהדבר מצד עצמו לא ראוי לדברים אחרים אבל באוצר שזה רק מחמת הקצאתו בזה לר"ש אין חיסרון כלל אלא שצ"ב מהיכי תיתי להסביר אחרת את מחלוקתם במוקצה מחמת מיאוס מאשר באוצר

והנה לנ"ל במוקצה מחמת מיאוס אסור לטלטלו לר"ש מחמה לצל ויתכן אפילו לצורך מקומו וכמו שדייק הגרעק"א מהרמב"ם אמנם עיין פמ"ג סימן רע"ט שכתב לדיק מהר"ן והרמב"ן בקנ"ד: שנקטו שלר"ש מותר לטלטל מוקצה מחמת מיאוס אפילו מחמה לצל ויש לדון בעיקר דקדוקו בר"ן אמנם ברמב"ן מפורש כן ובאמת שבכל הראשנים בביצה שלא כתבו כר"ן מבואר שס"ל שלר"ש אין זה מוקצה כלל

**בסברת הגמ' לחלק בין מוקצה דמחמת איסור למיאוס ובדין מיגו בעצים ואבנים ובדין מיגו דאיתקצאי בחסרון כיס**

ב]והנה הגמ' דנה שבמוקצה מחמת מיאוס קי"ל כר"ש ובמיגו דאיתקצאי קי"ל כר"י ולדברי הגרעק"א צ"ע הרי תליא הא בהא וכל הסיבה שמחמת מיאוס מותר כי לא ס"ל מיגו דאיתקצאי וכן צ"ע דלגמ' יש צד שאמרינן מוקצה מחמת מיאוס ולא מוקצה מחמת איסור וכן הוא בתוס' מ"ה. וברמב"ן ובר"ן מ"ה: ולנ"ל הרי כל מיאוס זה מצד שיש מיגו וכו' א"כ מה שייך לחלק וכבר הקשה כן בקרן אורה בשבת והנה בפשוטו באופנים שמועיל מה שמשנה דעתו זה רק אם יושב ומצפה לזה דהינו שזה דבר מצוי א"כ אפשר לחלק שזה עצמו הנידון שיש צד שבמחמת מיאוס זה לא בגדר יושב ומצפה שישנה דעתו ובמחמת איסור כן חושב או יתכן איפכא דבמחמת מיאוס יושב ומצפה ובמחמת איסור אינו יושב ומצפה אמנם יש ראשונים שבמיגו קי"ל דאפילו ביושב ומצפה ללא דחיה בידים אסור וכן נקט החזו"א בדעת הר"ן ולפ"ז וודאי צ"ע ועוד שבמוקצה מחמת איסור דנר הוא ודאי יושב ומצפה

ואפש"ל שבאמת הדין מיגו דאיתקצאי תלוי איזה מוקצה זה היה מתחילתו שהקצאה של מיאוס שזה לא הקצאה כל כך אלימא זה סיבה שלא נימא מיגו דאיתקצאי והקצאה של איסור שזה הקצאה יותר אלימא זה סיבה למיגו דאיתקצאי ובאמת נידון הגמ' לחלק בין מחמת איסור למחמת מיאוס זה סברות בדין מיגו דאיתקצאי שלהם ויתכן להוסיף שכיון שהגדר שחל הכנה על אחרי זה יתכן שכמה שהדבר יותר מופקע מהכנה עכשיו זה סיבה שלא שיך להגדיר שיחול הכנה על אחרי זה

והנה עיין חזו"א מ"ד י"ד שהקשה שהרי אבנים לא מועיל ליחדם בשבת וא"כ מה פתאום שיועיל הקצאה של חסרון כיס או מיאוס ולשנות את הקצאתו ולנ"ל יתכן שמוקצה של עצים ואבנים זה חמיר שבזה גם לר"ש אמרינן מיגו דאיתקצאי וכדחזינן בבעל המאור שכתב שבזה אין כלי ניטל אלא לצורך דבר הניטל כיון שזה מוקצה יותר חמור

וכן עיין חזו"א מ"ד י"ד שהקשה דהגמ' קכ"ו: אומרת שחבילי קש וחבילי זרדים אם התקינן למאכל בהמה הם לא מוקצה ומבואר שצריך להכינם קודם שבת ולא עוזר בשבת ואולי גם שם עד כמה שזה עומד להסקה חשיב שזה לא עומד כלל לשימוש ולא רק דרגא של הקצאה וכדחזינן שעצים להסקה אפילו ביו"ט אין זה הכנה לכל דבר

עוד היה מקום לדון דדבר שאין לו הכנה לשימוש כלל והמחשבה לא רק להפקיע ההקצאה אלא לתת לו תורת אוכל או כלי זה אי אפשר לעשות בשבת לא מצד דין מיגו' וכו' אלא שזה הלכה מהלכות מוקצה שאי אפשר לעשות חלות של כלי בשבת וכמו שבזורק כלי לאשפה בשבת לא פוקע מזה תורת כלי ה"ה הפוך וכל דברי רעק"א במקום שבתורת כלי לא חסר ורק שיש עליו הקצאה מחמת שהעמידו לשימוש מסוים

והנה הגמ' אומרת מודה ר"ש במוקצה מחמת חסרון כיס וכגון בארזי ואשוחי שלא יכולים להתחיל להשתמש בהם בשבת והנה בפשוטו הכונה שמודה שזה כמו מיאוס לר"י ולפ"ז הכוונה שאומרים מיגו דאיתקצאי דהרי המחלוקת במיאוס האם אומרים מיגו וכו' ולפ"ז מבואר שבמוקצה מחמת חסרון כיס גם ר"ש מודה וזה על דרך הסברא הנ"ל שבמוקצה חמור יש יותר סברא לומר שיש כאן מיגו וכו' ובאמת שכן נקט המג"א ש"ח סקי"ט אמנם עיין בגליון הגרעק"א שם ובחידושיו לביצה ב: שכתב לדון שדוקא שם שזה קורה בריאה שלא עומדת להישבר וזה אינו יושב ומצפה אבל כלים שעומדים להישבר וזה יושב ומצפה באמת יועיל מה שמשנה שלא יהיה יעד של חסרון כיס וכמו שהגמ' אומרת מודה ר"ש בגרוגרות וצימוקים והכוונה כי שם הוא לא יושב ומצפה כמבואר ברשב"א ביצה כ"ז:, ומבאר מדברי הגרעק"א חידוש שמה שיושב ומצפה שישבר זה סיבה גם שיכול לשנות יעד אפילו שלזה זה לא עומד דהרי בקורה בריאה וודאי שלא יכול לשנות היעד כמו שנקט הוא בעצמו אמנם מבואר בדברי רעק"א שזה וודאי שבזמן שזה עדיין עומד למילה לא יכול להחליט שגם חותך דבר אחר ובזה הוא חלוק ממוקצה מחמת מיאוס וצ"ע שאין לזה שום מקור בגמ' שהרי הגמ' מדברת בארזי ואשוחי ואולי מסברא כה"ג בטלה דעתו וגם אם יחליט כך מערב שבת זה לא יעזור

ובעיקר הדבר שנקט הגרעק"א שח"כ זה סוג מוקצה שלר"ש לא אומרים מיגו וכו' כן מבואר בתוס' שבת קנ"ו: ד"ה והא וכן מבואר בתוס"ר כ"ט. שנכרי שחקק קב בבקעת חסרון כיס שזה מותר לר"ש דהינו שאין בזה מיגו וכו'

**ביאור שיטת החזו"א שלא מועיל לשנות ההקצאה בשבת**

ג]והנה מבואר מדברי הגרעק"א דמה שאי אפשר לשנות יעד של כלי בשבת זה מצד מיגו דאיתקצאי ולכן באופנים שאין מיגו וכו אפשר לשנות יעד של כלי בשבת וממילא יפקע הקצאתו ומכח זה כתב א.שבשר טפל דמבואר בגמ' שזה מוקצה אבל אם ירצה ליחדו לבהמה בשבת זה יועיל וכן הבאינו לעיל דנקט דבסכין של מילה שזה עומד להישבר שחשיב יושב ומצפה יכול לשנות את יעדו בשבת וזה מפסיק להיות מוקצה ועיין לעיל מה דהבאינו להקשות מיחוד אבנים וחבילי עצים בשבת ומה שיש לישב בזה

אמנם עיין חזו"א מ"ד י"ד שכתב וז"ל אלא וודאי כל דלא חזי בין השמשות והשתא נמי לא חזי יותר מבין השמשות מודה ר"ש דלא מהני מחשבה בשבת עכ"ל וצ"ב הטעם ולכאורא הביאור שהרי בפשוטו גם ר"ש מודה שיש דין הכנה בערב שבת אלא שס"ל שכל דבר שיתכן שיקרה שינוי חשיב שהוא מוכן לגבי המצב שישתנה אמנם לגבי המצב שהוא כמו עכשיו הרי בזה גם לר"ש היה מצב של הקצאה ועד כמה שבא לשנות הקצאתו לגבי זה, זה וודאי לא היה מוכן ובזה אין סיבה שר"ש יחלוק על ר' יהודה וזה גרע משינוי מצב ואין יושב ומצפה שגם אם שם מותר כי לא היה הקצאה על צד זה אלא שלא העלה דעתו לזה ויתכן שחשיב מוכן לגבי מצב זה אבל כאן שהיה מצב של הקצאה על מצב זה בזה וודאי שלא חשיב שזה היה מוכן בערב שבת

והנה בפשוטו עיקר הסברא מבוארת בראשונים דהגמ' מ"ה. דנה חיטים שזרען בקרקע האם ר"ש מודה והגמ' אומרת שהסברא שפה ר"ש מודה כיון שדחיה בידים והקשו התוס' והרמב"ן הרי נר זה גם דחיה בידים ותירצו שפה סיבת ההקצאה קימת משא"כ בנר שהוא נכבה ואין סיבת ההקצאה קימת הרי מפורש שאם חיטים היה נחשב הקצאה לר"ש לא היה עוזר מה שעכשיו רוצה להשתמש אלא חשיב שסיבת ההקצאה קימת ורק אם הרוח היתה מגלה אותם שלא היו זרועים בזה זה היה דומה לנר והביאור בזה כנ"ל שביחס למצב זה היה הקצאה וגם לר"ש לא חשיב מוכן [אמנם צ"ב למה לא ישבו התוס' שפה זה לא יושב ומצפה שיחזור בו ממה שזרע משא"כ שם יושב ומצפה שיכבה הנר וכן ביאר הפנ"י]

והנה עיין בר"ן קכ"ג. שכתב לענין מחט שעדין לא ניקבה שמועיל לחשוב על זה בשבת ובאמת כל זמן שלא חשב אסור לטלטלה לצורך מקומה ורק אם חשב על זה אפשר לטלטלו לצורך גופו וממילא יש לו תורת כלי ואפשר לטלטלו לצורך מקומו ומבואר כדברי הגרעק"א שאפשר לשנות היעד בשבת אמנם הרי זה וודאי שבאבנים לא מועיל ליחדם בשבת ויתכן ששם זה דבר שאין לו הקצאה כלל אלא אדרבא זה עומד להיות ראוי לשימוש והוא מוכן ועומד למצב זה דהרי לשאר הראשונים יש לו כבר תורת כלי לענין שבת וצ"ע [ויתכן שכיון שבפועל לפעמים משתמשים חשיב שזה לא מחוסר הכנה רק שאין לו שם כלי כיון שעדין לא יחדו אותו והוי רק התקנה של עצים ואבנים שבזה אין מיגו וכו' אמנם עדין מחודש שכאן שלא חסר הכנה מועיל יחוד בשבת]

והנה בעיקר ביאור דברי הר"ן בביצה עיין חזו"א שביאר שכוונתו שזה עצמו שיכול להחליט שמשתמש זה עצמו סיבה שזה לא יחשב מוקצה וכוונת הר"ן דלר"י דאמרינן מיגו וכו' ממילא חל כאן הקצאה ובשבת שזה לא כך דהרי אם חוזר בטלה הקצאתו ממילא לא חל כאן מוקצה כלל משא"כ לר"ש כיון שיכול לחזור בו ממילא זה סברא שלא יחול מוקצה כלל וצ"ע כוונתו דלר"י עד כמה שאם לא היה מיגו וכו' אין כאן הקצאה א"כ זה צריך להיחשב שאין כאן הקצאה כלל ושלא יהיה מיגו וכו' אמנם יתכן כוונתו שכזה סוג הקצאה שזה לא הקצאה גמורה דר"ש חולק גם לר"י כל מה שזה חיסרון רק לגבי ערב שבת אבל דבר שהיה מוכן בערב שבת ורוצים לסלק את הכנתו בזה כזה דבר לא מחסר בהכנתו אלא שעדין לשון הר"ן **"כיון דהשתא חזי ליה אין הקצאתו דמערב שבת אוסרתה"** משמע קצת שרק עכשיו חזי ליה אמנם אין זה מוכרח דיתכן שעיקר כוונתו להפקיע ממצב שזה מאוס ולא כלי כמו שביאר בהמשך

והנה בעיקר האיסור טלטול במוקצה יש לבארו בשני אופנים יש מקום לומר שזה אחד מהלכות מוקצה שדבר שאין לו הכנה לשימוש ואכילה יש לו איסור טלטול ומה שעצים ואבנים אסורים כיון שחשיב שאין להם הכנה אמנם יתכן שהיתה תקנה שעצים ואבנים וכל דבר שאין לו שם כלי ואוכל הוא אסור בטלטול וכל דבר שאין לו הכנה שהוא אסור בשימוש ואכילה מצד הקצאה חשיב עצים ואבנים ולפ"ז יתכן יותר שאפילו אין חסרון הכנה בעצים ואבנים ובכל אופן זה מוקצה והארכנו בזה לקמן

ולפ"ז יתכן שס"ל לר"ן שמוקצה מחמת מיאוס שזה מצד עצם החפצא כה"ג כיון שזה לא עומד לשימוש הוי עצים ואבנים ולכן רק כשחושב להשתמש זה מותר ובאמת אין בזה מיגו וכו' כיון שאין כאן חסרון הכנה אלא רק שזה היה מוקצה מחמת שזה עץ ואבן ולפ"ז יתכן שזה רק סברא במיאוס שזה מצד עצם החפצא אבל כל שהדבר מצד עצמו ראוי כגון אוצר או אוכל שראוי לבהמה שאין סיבה לדונו כעצים ואבנים כה"ג וודאי שגם לצורך מקומו מותר וא"ש החילוק בין זה לאוצר שהחזו"א הוכיח מהגמ' שאין זה מוקצה כלל וכל זה חידוש

**ב**

**בגדר איסור טלטול מוקצה**

ד]בעיקר האיסור טלטול מוקצה מצאנו לבאר בזה שלשה אופנים האופן הפשוט שכל דבר שחשיב אינו מוכן לשבת יש לו הלכה של איסור אכילה והשתמשות ויש לו ג"כ איסור טלטול ויתכן שאיסור טלטול זה איסור יותר קל וכמבואר בחת"ס ריש ביצה שזה מילתא דהוצאה ולא מילתא דהכנה אמנם גדר האיסור שזה הלכה בדבר שאינו מוכן ומה שעצים ואבנים מבואר בכל מקום שהם מוקצים מצד שהם לא מוכנים לשימוש ואפילו שחזי לכיסויי ביה מנא אבל כל שלא יחדום לשימוש חשיב שלא עומדים לשימוש כלל ואינם מוכנים ולכן יש עליהם איסור טלטול אמנם האגלי טל טוחן סק"מ כתב שהיה תקנה דרבנן שעצים ואבנים שאין להם תורת כלי או אוכל יש עליהם איסור טלטול ויתכן שגם דבר שמצד הכנה לא חסר לו בכל אופן כל שהוא חשיב עצים ואבנים יש עליו איסור טלטול אלא שכל דבר שהוא לא מוכן לשימוש וחשיב שיש עליו הקצאה מהשתמשות זה עצמו מחשיבו כעצים ואבנים שיש עליו איסור טלטול ויתכן מצד שהוא לא ראוי לשימוש ויתכן שזה מכלל תקנת מוקצה אבל באמת יסוד האיסור דיש תקנה שעצים ואבנים הוי מוקצה ובקה"י ביצה סימן ד' חידש דיש בזה שני הלכות א.שדבר שאינו מוכן יש עליו איסור טלטול מצד פרשת מוקצה ויש עוד הלכה שעצים ואבנים יש עליהם איסור טלטול גם במקום שלא יהיה חסר להם בהכנה ולכן חידש שיש מקומות שלא יהיה איסור השתמשות במוקצה כיון שלא חסר בהכנתם ורק איסור טלטול יהיה בהם אמנם דבר זה מחודש שעד כמה שיש על זה איסור טלטול דעצים ואבנים ממילא זה גם מפקיע את הכנתו דיש כאן איסור שבגללו הוא לא מוכן לשימוש

והנה הקה"י הוכיח שיש תקנה סתם לא לטלטל עצים ואבנים מהא דמיחד אבן לשבת זה לא עוזר ללא מעשה או יחוד לעולם והרי כה"ג אינו חסר בהכנתו אמנם אין זה מוכרח דיתכן שכל שלא היה עליו הכנה בגדרי הכנה זה נשאר כסתם דבר שאין בו הכנה ורק שהוא רוצה להשתמש בו

והנה מבואר בתוס' קנ"ו: שגם אם מוכן לאדם הוי מוכן לכלבים ובעל חי חשיב מוכן כיון שאפשר לתיתו חי לכלבים ולכן אין בזה מיגו דאיתקצאי לכו"ע בכל אופן כל זמן שהוא חי הוא וודאי מוקצה וכן מבואר בפשוטו בגמ' פסחים נ"ו: לענין מחובר אם זה מוכן לעורבים דעד כמה שזה יתלש לא יהיה בזה מיגו דאיתקצאי אבל כל זמן שהוא מחובר בפשוטו הוא וודאי מוקצה ובפשוטו הביאור כנ"ל שכיון שאין לזה תורת אוכל או כלי לכן זה מוקצה אפילו שלא חסר בהכנתו שלכן אין בזה דין מיגו וכו' וכן בפשוטו מוכח מהדין שבטבל אין מיגו וכו' כיון שמוכן אצל שבת שאם עבר ותיקנו מתוקן שהכוונה שבתורת הכנה שלו לא חסר ובכל אופן זה מוקצה כיון שלמעשה עכשיו זה כמו עצים ואבנים

ועיין תוס' בסוכה ריש פ"ד שלולב הוי מוקצה כיון שנטילתו אין זה שימוש ולכאורא עד כמה שכל הדין שיהיה לו הכנה לשימוש לכאורא לא צריך כאן הכנה של טומאה וטהרה וגם נטילה זה השימוש שהוא רוצה אמנם בפשוטו הסיבה שללולב אין תורת כלי שזה סוג שימוש שזה נשאר בגדר עצים ואבנים וכן עיין שו"ע סוף סימן ש"ח שכדור זה מוקצה ומבואר בב"י בשם השיבולי הלקט הטעם כיון שאין לו שם כלי שמשחק זה לא סוג שימוש שנותן לזה שם כלי ובפשוטו כה"ג אין חיסרון בהכנתו אלא שכיון שאין לו שם כלי הוי מוקצה ובכלל תקנת עצים ואבנים

ועיין ביצה ל"ו: דמבואר דגרף של רעי זה מוקצה ואין היתר לטלטלו אלא מצד כבוד הבריות וכן נפסק בשו"ע סימן ש"ח סל"ג וביארו האחרונים כי זה לא ראוי לכיסויי ביה מנא וכה"ג ר"ש מודה וצ"ע הרי הוא עומד לשימוש שנעשה בשבת והרי גם לצורך שימושו מבואר שזה מוקצה ומשמע שיש שימושים שזה לא סיבה לתת לו חשיבות של כלי וממילא זה בכלל גזירת טלטול עצים ואבנים וכנ"ל ועיין לעיל סק"ג מש"כ במוסגר בביאור דברי הר"ן

**סוגיא זו דלא ניתנו וכו' עיין סימן כ"ח מה שביארנו שם ולפ"ז הרבה דברים כאן אינם אמת ע"ש**

**בביאור דין דלא ניתנו עצים אלא להסקה**

ה]והנה מבואר בגמ' ביצה ל"ג. דאין סומכין קדירה בבקעת ביו"ט כיון שלא ניתנו עצים אלא להסקה וצ"ב כוונת הגמ' כיון שלהסקה זה עומד ביו"ט ומותר להסיק בזה א"כ למה שזה יהיה מוקצה לשאר שימושים ומצאנו בזה כמה ביאורים בראשונים וכדלקמן

א.ר"ת ביאר שהכוונה כמבואר בגמ' שבת קכ"ד. שזה גזירה יו"ט אטו שבת ורק שלענין הסקה לא גזרו אמנם לענין שאר דברים אפילו שמעיקר הדין זה לא היה צריך להיות מוקצה בכל אופן גזרו אטו שבת ולפ"ז לא מבואר כזה מושג שזה מוכן לדבר אחד ולא לדבר שני [אמנם הרי מבואר בגמ' ביצה ח. שאפר כירה מוכן לוודאי ואין מוכן לספק אמנם עיין חזו"א שיתכן שזה סברא דוקא שם שבשימוש זה אין אפשרות להשתמש בו דבר אחר ע"ש]

ב.דעת הראב"ד בהשגות על הרי"ף וכן נקט הרשב"א לעיקר שזה סוג שימוש שלא נותן לדבר תואר כלי ולכן מעיקר הדין זה אוסר גם בטלטול לענין הסקה רק שלענין הסקה התירו ולא לשאר שימושים ולפ"ז אין זה ענין למחלוקת ר"י ור"ש במוקצה וצ"ע דהגמ' תולה את זה בר"י ור"ש והרשב"א אפילו שביאר כראב"ד אבל נקט שזה תלוי בר"י ור"ש

ג.דעת הר"ן והבעל המאור והרא"ה שם שנתחדש שחשיב שהוא מוכן להסקה ולא לשאר שימושים ולכן מותר להשתמש בו רק להסקה ולא לשימושים אחרים אמנם הוסיפו שרק בדבר שהוא לא כלי שייך כדבר הזה שהוא מוכן לדבר אחד ולא לדבר אחר אמנם בכלים כל שהוא מוכן הוא מוכן להכל והוכיחו דבר זה מהדין שמסיקין בכלים אפילו שוודאי שאין לכלי הכנה לכלותו בהסקה ועיין שיטה לר"ן שבת קכ"ד שס"ל כנ"ל וביאר הגדר של מוכן לדבר אחד וז"ל לפי שכל דבר שהוא מיוחד לתשמיש אחד ואין דרכו להשתמש בו לדבר אחר אפילו שניהם של היתר אסור משום מוקצה שכבר הקצהו מדעתו לתשמיש זה ולא לאחר עכ"ל

ד.אמנם עיין רמב"ן במלחמות שנקט שגם בכלי יש כזה מושג שעד כמה שכל הכנתו לשימוש אחד ממילא אין הוא מוכן לשימוש אחר ולכן אפילו שיש לעצים אלו תורת הכנה בכל אופן כל הכנתם להסקה ולא לדבר אחר וצ"ל שאין זה דומה לדין מסיקין בכלים דשם הכלי עומד להרבה שימושים וכה"ג חשיב שהוא מוכן לכל משא"כ במקום שהכלי מוכן רק לשימוש אחד כה"ג אין לו הכנה לשאר שימושים והנה בפשוטו במוקצה מחמת חסרון כיס שעומד למלאכת היתר לדעת הר"ן זה יהיה מותר אמנם לדעת הרמב"ן הנ"ל זה יחשב שאין לו הכנה לשאר דברים וברא"ה ביצה י"א נקט שמותר וזה לשיטתו שנקט כר"ן שאין בכלים מושג שזה מיוחד לשימוש אחד בלבד

והנה בפשוטו מדברי הראב"ד והרשב"א שנקטו שאפילו כאן שזה וודאי מוכן לשימוש בכל אופן כיון שזה נחשב אבנים יש על זה איסור טלטול מוקצה משמע וודאי שאיכא תקנה מיוחדת שגם דבר שלא חסר בהכנתו יש עליו איסור טלטול

והנה לשאר הראשונים שנתחדש כאן שיש דבר שכל הכנתו לשימוש מסוים ולא לשאר שימושים אלא שנחלקו האם זה רק באוכל או גם בכלים יש לדון האם יהיה עליו רק איסור להשתמש בו לדבר אחר או שגם אסור לטלטלו לצורך מקומו ובפשוטו זה תלוי בספק הנ"ל דאם האיסור טלטול הוא מחמת שזה עצים ואבנים א"כ וודאי מסתבר שכל שיש לו הכנה לדבר אחד אין זה עצים ואבנים אמנם אם האיסור טלטול הוא מצד דיני מוקצה א"כ כל שחשיב שזה לא מוכן לשאר שימושים אלא לשימוש אחד מסתבר שיהיה בזה איסור טלטול אמנם אין זה מוכרח דיתכן שטלטול סתם זה מתיחס לכלי שמוכן לשימוש ורק למטרה שאליה הוא לא מוכן יש חסרון זה וצ"ע והנה הר"ן הוכיח ממסיקין בכלים שבכלים זה לא שייך ולא הוכיח מכל טלטול לצורך מקומו ואולי שם שלרוב תשמישים זה עומד וודאי שאין דין זה וראיתי מביאים מספר בני ציון סימן ט"ז שנקט להיתר

והנה עיין גר"ז סימן תק"ב שכתב מפורש שאסור לצורך גופו ומקומו אמנם הוא ביאר כדעת הרשב"א שזה מוקצה גמור ורק הותר לצורך הסקה א"כ וודאי מסתבר שלא לצורך הסקה אסור אמנם לדעת הראשונים שזה גדר שזה מוכן לענין הסקה ולא צריך להגיע להיתר מיוחד א"כ יתכן שאין בזה איסור לטלטל לצורך מקומו והנה עיין מ"ב סימן תק"ב סקכ"א דמשמעות דבריו שזה אסור לטלטל לצורך מקומו וכן נקט החזו"א מ"ג ז' אפילו שהם נקטו כראשונים שזה תלוי בר"י ור"ש שבהכרח שזה סברא שזה מוכן לשימוש של הסקה ודבר זה תלוי בר"י ור"ש [ובפשוטו כן מוכח מהראשונים שביארו הגמ' כ"ח: ששפוד שצלו בו בשר זה מוקצה מחמת מיאוס וכר"י וכן הוא ברא"ה שם והרי זה עומד להסקה ובפשוטו מצד שלא ניתנו עצים אלא להסקה זה אסור לשאר שימושים וכן ביאר המ"ב שם והרי שם הנידון לטלטלו לצורך מקומו אמנם אינו מוכרח דשם לענין הסקה זה נולד]

והנה בגמ' ביצה כ"א. מבואר דסופלי לחיותי מותר לתת כיון שזה ראוי להסקה ועיין חידושי הרא"ה שהקשה שכיון שקי"ל שלא ניתנו עצים אלא להסקה א"כ שיאסר לתת לבהמות ובפשוטו מוכח שגם סתם טלטול אסור אמנם אין זה מוכרח דיתכן שטלטול לצורך אכילת בהמה זה כמו שימוש במוקצה ואין זה דומה להא דמותר להעמיד בהמתו על גבי עשבים דשם זה שימוש דממילא

והנה הרמב"ן שם למד את דינו מדין חצוצרות ומיטה שיחדה למעות וקינה של תרנגולים דלר"י הוי מוקצה הרי מבואר שמה שזה מוכן לשימוש אחד חשיב שכל הכנתו לשימוש זה וצ"ע דשם השימוש האחד שקיים בו הוא שימוש של איסור ולכן זה מוקצה משא"כ כאן שיש לו שימוש של היתר וצ"ל שס"ל שדין מיטה שיחדה למעות גם אם זה יהיה שימוש של היתר בכל אופן כיון שזה יוחד לשימוש אחד לגבי שאר שימושים זה מוקצה לר"י אלא שצ"ב מקורו ולכאורא צ"ל שזה היה פשיטא ליה שעד כמה שההכנה היא לתשמיש אחד ממילא זה לא מוכן לשאר תשמישים אלא שהיה לו צד שכל שהדבר מוכן לשימוש מונח בזה הכנה לכל השימושים וא"כ גם בשימוש אסור חשיב שיש לזה הכנה לשאר שימושים וממילא זה לא יהיה מוקצה ומהא דזה מוקצה חזינן שחשיב שהכנתו רק לשימוש שאליו הוא עומד והנה צ"ע למה לא הוכיח מכל חסרון כיס וצ"ל ששם זה הקצאה משאר תשמישים משא"כ כאן זה רק חוסר הכנה ולא הקצאה [ופליג על הרשב"א שחצוצרות לר"י זה הקצאה אפילו שמיאוס מותר לצגו"מ]

והנה הרמב"ן בסוגין לגבי מטה שיחדה למעות כתב שהטעם שזה מוקצה כיון שזה מיוחד למעות זה איבד תורת כלי ולכאורא סותר למה שכתב בביצה שגם אם ייחד לשימוש אחד דבר של היתר זה יהיה מוקצה אמנם לנ"ל הכל א"ש דמצד הסוגיא בביצה זה עדין לא סיבה שיהיה איסור לטלטל את זה והרי כאן מפורש שאסור לטלטלה ובהכרח שכיון שכאן זה מיוחד לשימוש של איסור וכל הכנתו אליו וזה אסור בשבת ממילא זה גם מאבד תורת כלי ורק לכן זה אסור בטלטול משא"כ מצד סוגיא דביצה זה עדין היה מותר לטלטלו לצורך מקומו ודו"ק בזה וצ"ע

אמנם עיין רמב"ן במלחמות קכ"ה: שכתב שאבנים שיחדם לישיבה או אבן שיחדו לכסות חבית אין זה יחוד גמור וזה רק עוזר לטלטלם לצורך מה שיחד ולא לשאר צרכים והוסיף שגם לצורך גופו ומקומו אסור הרי מפורש בדבריו שבמקום שיש לזה הכנה לדבר מסוים אסור לטלטלו גם לא לצורך השתמשות אמנם יתכן ששם הגדר שלשאר דברים חשיב כמו עצים ואבנים וכן הוא לשון הרמב"ן שם ואין זה דומה למה דדן הרמב"ן בכלי גמור שיש לו שם כלי ורק שיש כאן הקצאה וצ"ע בזה

**ועיין סימן כ"ח מה שהארכנו בביאור סוגיא זו**

והנה הגרעק"א הוכיח מהרמב"ם שס"ל שמוקצה של מיאוס אסור אפילו לצורך מקומו כי גם לר"ש זה מוקצה מהא דהרמב"ם פכ"ה כתב שכלי הצואה מותר לטלטלם לצורך וצ"ע דהרי הם עומדים לשימוש זה ומה שייך כאן מוקצה ובהכרח כוונתו שיש כאן הקצאה משאר שימושים וכל הכנתו רק לצואה ולכן הוי מוקצה לענין לצורך מקומו וזה כמ"ב וחזו"א הנ"ל וצ"ע ולולי דברי הגרעק"א היה מקום לומר שזה כלי שמלאכתו לאיסור להחזיק הצואה שזה החזקת מוקצה