=יא - בסוגיית הגמ_ ה_ א_
קטגוריות: ש_ס / יג עירובין / עירובין - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / מחיצות מהדו_ב

**סימן יא**

**בסוגיית הגמ' ה' א'**

**א**

א] **עירובין ה' א',** אמר אביי מנא אמינא לה דאמר רב אין מבוי ניתר בלחי וקורה עד שיהו בתים וחצרות פתוחין לתוכו, ואי בארבעה היכי משכח"ל וכו', ופירש"י, ז"ל, ואי אמרת בארבעה הוי מבוי, היאך וכו' ואיך יפתח פתח רוחבו ד' במשך המבוי שאינו אלא ד', אי' מקום הפצימין, ועוד כולו פרוץ הוא, עכ"ל.

**והנה** הדברי יחזקאל בסו"ס ו' פירש בד' רש"י דאיכא ב' טעמים בהא דא"א לפתוח פתח במבוי שאינו אלא ד', חדא, משום דאין בו מקום להנחת הפצימין, ועוד, דאף אם הי' מקום להנחת הפצימין, מ"מ כיון דכולו פרוץ וליכא היכר דכותלי מבוי ל"מ, וכמש"כ כן הריטב"א, עיי"ש, ועמש"נ בסימן ז' סקי"א בביאור דברי הריטב"א.

**אך** הנה בד' המאירי מבו' שפירש בד' רש"י, דאי"ז ב' טעמים, אלא היינו דאם בא לעשות פתח בפצימין, א"א לעשותו במקום שאינו אלא ד' דליכא מקום לפצימין, ואם בא לעשות פתח בלא פצימין, ל"מ משום דכולו פרוץ הוא.

ב] **והנה** בפשוטו הי' נראה לפ"ד המאירי בדעת רש"י, דהא דל"מ אם כולו פרוץ, הוא משום דבעינן שיהא על פתח זה תורת פתח, ובלא"ה לא חשיב כבתים וחצירות "פתוחין" לתוכו.

**אך** יש להעיר בזה, דהנה אף דנימא דכל דאין על הפתח תורת פתח לא חשיב כבתים וחצירות פתוחין לתוכו, מ"מ מסתברא מילתא דל"ב שיהא לו תורת פתח כלפי המבוי, וסגי במה שיש לו תורת פתח כלפי החצירות, ולפ"ז הרי אם המבוי פרוץ כולו לחצירות, הרי שפיר אפשר דהחצירות אינם פרוצין למבוי, ויש על הפתח תורת פתח כלפי החצירות.

**ואמנם** י"ל בזה, כמש"כ החזו"א בסימן ס"ה סקמ"ט, דכל שהוא פרוץ לחצירות, לא חשיב כבתים וחצירות פתוחין לתוכו, משום דלדינא דבתים וחצירות פתוחין לתוכו בעינן שיהיו החצירות עומדות לעצמן והמבוי עומד לעצמו והן פתוחות לו, עיי"ש.

ג] **אך** יש לפרש עוד בד' רש"י, דהוא כיסוד דברי הריטב"א דכל דאין למבוי עצמו כתלים אין תורת מבוי עליו ואינו ניתר בלחי וקורה, וע"כ הוא דבעינן שיהא צוה"פ בפתח החצירות, דאם ליכא צוה"פ וכל המבוי פרוץ, אין עליו תורת מבוי.

ד] **ונפ"מ** רבתא לדינא בזה הוא, דאם הא דל"מ כשכולו פרוץ הוא משום דכל דליכא למבוי מחיצות אין תורת מבוי עליו, הרי דאף יש ב' חצירות פתוחין לו בדופן האמצעי, מ"מ בעינן שלא יהא המבוי פרוץ לחצירות לארכו, אך אם הא דל"מ כשכולו פרוץ הוא משום דלא חשיב כבתים וחצירות פתוחין לתוכו, הרי דכל דיש ב' חצירות פתוחין לו בדופן האמצעי, לא איכפת לן דלארכו הוא פרוץ במלואו.

**ומאידך** נפ"מ בזה, דאם הא דל"מ כשכולו פרוץ הוא משום דאין תורת מבוי עליו, הרי דכל דאין כולו פרוץ, אף אם החצירות הפתוחין לו פרוצות לו במלואם, ה"ה ניתר בלחי וקורה, דלא מצינו דלא חשיב כבתים וחצירות פתוחין לו, כשהן פרוצין לו במלואן, אך אם הא דל"מ כשכולו פרוץ הוא משום דלא חשיב כבתים וחצירות פתוחין לתוכו, הרי דאף דיש להמבוי עצמו מחיצות מעליין, מ"מ כל שהחצירות הפתוחין לו פרוצין לו במלואם, אינו ניתר בלחי וקורה.

**ב**

ה] **והנה** בהא דפריך לקמן וכי תימא דפתח לה בדופן האמצעי וכו', פירש"י, ז"ל, וכיון דאמרת ארכו ד' כשר, הרי רחבו ד' חסר משהו, ואין שם שיעור פתח, עכ"ל, והמהרש"א שם עמד בדבריו, דמי הכריחו לזה, דבפשיטות הו"ל לפרש דאף אם רחבו ד', אין שם שיעור פתח, כדפרכינן לגבי אורך המבוי ד', דאין מקום לפצימין, עיי"ש.

**אמנם** אי נימא דהא דכשכולו פרוץ אינו ניתר בלחי וקורה הוא משום דבעינן שיהא למבוי כתלים, מתישבים היטב ד' רש"י, וזה למש"נ בסימן ז' סק"? די"ל דבהך דינא דבעינן שיהא להמבוי עצמו כתלים, סגי במה שיש לו ב' כתלים לארכו, וע"כ הוא דמבוי הכלה לחצר ניתר בלחי וקורה, - וע"כ אף דבאורך המבוי א"א לפתוח פתח לחצירות אף דיש בארכו ד"ט, משום דליכא מקום לפצימין, ואם יעשה פתח בלא פצימין הרי כולו פרוץ וליכא כותלי מבוי, מ"מ ברוחב המבוי שפיר אפשר לפתוח פתח בלא פצימין, ואף דכולו פרוץ לא איכפת לן, דהרי הוא פתוח לחצר שיש לה מחיצות, והו"ל כמבוי הכלה לחצר דניתר בלחי וקורה, וע"כ כל הא דא"א לפתוח פתח לרוחב המבוי, הוא רק משום שאין ברחבו ד', וליכא בזה שיעור פתח.[[1]](#footnote-2)

**ג**

ו] **וי"ל** עוד בביאור דברי רש"י, דהא דל"מ כשאין מקום לפצימין וכולו פרוץ הוא, אי"ז משום דכל דליכא כותלי מבוי אין עליו תורת מבוי, אלא הוא משום דבעינן שתהא הקורה ע"ג כותלי מבוי, וע"ד שנתבאר בסימן י' בדעת הרשב"א בדינא דמבוי שנפרץ מצידו כלפי ראשו, עיי"ש.

**ולפ"ז** מתישב בפשיטות מה שהוצרך רש"י לפרש דבדופן האמצעי ליכא ד"ט, דאם הי' שם ד"ט שפיר הו"מ לפתוח שם פתח בלא פצימין, דרק בכותלי האורך דבעינן שתהא הקורה על גביהן, ל"מ אם הן פרוצין.[[2]](#footnote-3)

ז] והנה בפירש"י כתב דהא דפריך דבמבוי ד' לא משכח"ל בתים וחצירות פתוחין לתוכו, הוא משום דמיעוט חצירות ב' וכו', והגרע"א בגהש"ס הק' דמ"ט הוצרך לזה, הרי אף אם הוה סגי בחצר אחת שפיר פריך, דהרי אף פתח אחד א"א לפתוח באורך ד', דאם הי' אפשר לפתוח פתח א' באורך ד', הי' אפשר לפתוח ב' פתחים בב' צידי המבוי.

**עוד** יש להעיר בזה בד' רש"י שפירש בהא דפריך וכי תימא דפתח לה בדופן האמצעית והא א"ר נחמן וכו', דהיינו משום דכיון דאמרת ארכו ד' כשר, הרי רחבו ד' חסר משהו, ואין שם שיעור פתח, - וצ"ע דמ"ט הוצרך להא דרחבו ד' חסר משהו, הרי אף אם הי' רחבו ד' והו"מ לפתוח שם פתח א', לא סגי בזה, דבעינן ב' חצירות פתוחין לתוכו.

ח] **ונראה** די"ל בזה בדעת רש"י, דהנה נתבאר בסימן י' סק"ה ללמוד מד' הרשב"א, דאף בלחי בעינן שיהא סמוך לכותל המבוי, אך ל"ב לזה אלא באותו הצד שהלחי נתון שם, אך בצד השני ל"ב שיהא כותל, עיי"ש.

**ולפ"ז** נראה, דע"כ הוא דהוצרך רש"י להא דמיעוט חצירות ב', דהרי לעולם אפשר לפתוח פתח א' באורך ד' בלא פצימין, וכל הא דל"מ הוא משום דכולו פרוץ וליכא כותלי מבוי, וע"כ כל הא דל"מ הוא רק משום דבעינן ב' חצירות, דאם הוה סגי בחצר אחד, הרי שפיר הו"מ לפתוח פתח בצד אחד, וליתן את הלחי בצד השני סמוך לכותל המבוי.

**ומה"ט** הוצרך רש"י לפרש דבכותל האמצעי א"א לפתוח פתח כלל, דאם הי' אפשר לפתוח שם פתח אחד, הרי שפיר הו"מ לפתוח פתח אחד שם ופתח אחד באחד מן הצדדים וליתן את הלחי בצד השני סמוך לכותל המבוי, וכל הא דלא משכח"ל ב' חצירות פתוחין לתוכו, הוא רק משום דא"א לפתוח פתח כלל בדופן האמצעי,

**ד**

ט] **והנה** בהא דמשני הכא לרב יוסף דמשכח"ל בתים וחצירות פתוחין לתוכו כגון דפתח לה בקרן זוית, הק' התוס' וש"ר לקמן ו' א' ממה שאמרו התם דכל שנפרץ בקרן זוית אוסר, משום דפתחא בקרן זוית לא עבדי אינשי, ועיי"ש מש"כ בזה.

**ובפשוטו** מכוון קושייתם היא, דכיון דפתחא בקרן זוית לא עבדי אינשי, אין מתקיים בזה דין בתים וחצירות פתוחין לתוכו, דבעינן שיהיו פתוחין ע"י פתח.

**וכ"ה** מבו' בד' המאירי לקמן שם שכתב בשם התוס' שתירצו דהכא ל"ב אלא שיהא החצר פתוח למבוי, וכל שהוא פתוח מ"מ דיינו, ומשא"כ התם דלפתח גמור אנו צריכין ואי"ז פתח, עכ"ד, וכעי"ז כתב מדעתו בהגה' הגרא"מ הורוויץ שם, והרי דעיקר הקו' היתה דכיון דפתחא בקרן זוית לא עבדי אינשי, לא חשיב כבתים וחצירות פתוחין, וע"ז הוא שתירץ, דלדין בתים וחצירות פתוחין לתוכו ל"ב פתח גמור.

י] **אמנם** הנה יש להעיר בזה, דכבר נת' לעיל סק"ב דאף אי נימא דלדין בתים וחצירות פתוחין לתוכו בעינן שיהיו פתוחין ע"י פתח, מ"מ מסתבר דסגי לזה במה דיש להפתח תורת פתח כלפי החצירות, ול"ב שיהא לו תורת פתח כלפי המבוי, וא"כ מאי קשיא להו דפתחא בקרן זוית לא עבדי אינשי, הרי אף דכלפי המבוי הוי הפתח בקרן זוית, מ"מ שפיר יתכן דבחצר אינו בקרן זוית, ושפיר יש עליו תורת פתח כלפי החצר.[[3]](#footnote-4)

יא] **ואשר** ע"כ נראה לפרש דמכוון קו' התוס' היא, דכיון דפתחא בקרן זוית לא עבדי אינשי והו"ל כפרצה, נמצא דאין מחיצות למבוי עצמו, ואף דשפיר הוי המבוי רה"י, מכח מחיצות הבתים והחצירות המקיפין אותו, מ"מ כיון דאין למבוי עצמו מחיצות אינו ניתר בלחי וקורה, וכמש"כ הגר"ז בסימן שס"ג סכ"ז ונת' בסימן ז' סק"י, ואשר ע"כ ל"מ מידי מה דכלפי החצירות אין הפתח בקרן זוית, דמ"מ כיון דכלפי המבוי הוי הפתח בקרן זוית והו"ל כפרצה, ליכא מחיצות למבוי,[[4]](#footnote-5) ומתפרש לפ"ז מה שלא תירצו התוס' ודעימייהו כד' המאירי דלדין בתים וחצירות פתוחין לתוכו ל"ב פתח מעליא, כיון דהקו' לא היתה כלל מכח הא דבעינן בתים וחצירות "פתוחין" לתוכו, אלא משום דבעינן שיהא להמבוי עצמו מחיצות.

**ה**

יב] **אמנם** הנה מד' המאירי מבו' דס"ל, דאף אם הפתח לחצירות הו"ל כפרצה, מ"מ ניתר המבוי בלחי וקורה, ומבו' לפ"ז דאף דאין למבוי כתלים כלל, מ"מ יש תורת מבוי עליו.

**ואמנם** צ"ע בזה, דהנה המאירי לעיל בסוגיין פירש לדינא דמבוי שנפרץ מצידו כלפי ראשו, דהוא משום דהו"ל כמבוי שצידו אחד ארוך וצידו אחד קצר, ונת' בסימן י' סק"ג לפרש בזה, דהוא משום דדינא הוא דמבוי שאין לו כתלים אין תורת מבוי עליו, וע"כ כל שנפרץ המבוי מצידו וליכא שם כתלים הו"ל כמבוי שצידו אחד קצר, ונתחדש בזה דאף דיש להמבוי מחיצות דעומ"ר, מ"מ לדין כותלי מבוי לא סגי בזה, ולפ"ז הרי דכ"ש הכא דאין להמבוי כתלים כלל דאין תורת מבוי עליו.

יג] **וצ"ל** בזה בדעת המאירי, דכל הא דבעינן כתלים למבוי, הוא רק בינו לבין רה"ר, דאם אינו מובדל לגמרי מרה"ר אין תורת מבוי עליו, וע"כ הוא דמבוי שנפרץ מצידו כלפי ראשו הוי כמבוי שצידו אחד קצר, דחזינן דהמבוי מסתיים במקום פתחו לרה"ר, אך ל"ב שיהיו כתלים בינו לבין החצירות, וזהו דס"ל דאף דפתחא בקרן זוית לא עבדי אינשי, וליכא כתלים בין החצירות למבוי, יש עליו תורת מבוי והוא ניתר בלחי וקורה.[[5]](#footnote-6)

1. ועפי"ז יש לפרש למש"כ רש"י שם עוד, דאין שם שיעור פתח, דבכולי הך מסכתא אמרינן דאין פתח פחות מד', ויש להעיר דמ"ט פירש"י כן רק בהא דפריך דלא משכח"ל שיהא הפתח בכותל האמצעי, ולא פירש כן לעיל מינה בהא דפריך דלא משכח"ל שיהא פתח בכותלי אורך המבוי.

   ולמש"נ נראה, דבהא דפריך דלא משכח"ל שיהא פתח בכותלי אורך המבוי, ל"ב להא דפתח פחות מד' לא חשיב כפתח כלל, דסגי בהא דצוה"פ שאין רחבה ד' אין עלי' תורת צוה"פ, וע"כ נמצא דהמבוי כולו פרוץ, וליכא כותלי מבוי, - אך בהא דפריך דלא משכח"ל שיהא פתח בכותלי רוחב המבוי, אף דהתם ל"ב כלל שיהא צוה"פ, הוצרך רש"י לפרש דהוא משום דלא חשיב פתח כלל בפחות מד', וע"כ לא חשיב כבתים וחצירות פתוחין לתוכו. [↑](#footnote-ref-2)
2. אך בעיקר דרך זו יש להעיר, דלכאו' אי"ז מתישב עם מש"נ בסימן י"ב סק"ז וסק"ח בדעת רש"י, דמה שאמרו דכל הא דמשך מבוי ד"ט הוא רק אם אפשר שיהיו בתים וחצירות פתוחין לתוכו, הוא משום דכל דאין בתים וחצירות פתוחין לתוכו אין תורת מבוי עליו, וע"כ אם במבוי ד"ט א"א שיהיו בתים וחצירות פתוחין לתוכו, א"א שיהא זה שיעור משך מבוי, שהרי בשיעור זה א"א שיהא עליו תורת מבוי, אך אם אפשר שיהא עליו תורת מבוי בשיעור זה, ואך דלא יהא מבוי זה צריך תיקון, משום דהוי כמקו"פ, שפיר מצינו למימר דהוי זה שיעור משך מבוי, דהרי אף מבוי דעלמא חשיב כמבוי בשיעור זה, ומה דא"צ תיקון, אי"ז טעם דנימא דאין בזה שיעור משך מבוי, ולפ"ז לכאו' הדין נותן דה"נ אם אפשר שיהא עליו תורת מבוי בשיעור זה, אף דלא יהא ניתר בלחי וקורה משום דבעינן קורה ע"ג כתלי מבוי, מ"מ מצינו למימר דהוי זה שיעור משך מבוי, וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-3)
3. אך מד' המאירי מבו' שנקט דעיקר הקו' היא דלא חשיב כבתים וחצירות "פתוחין" לתוכו, ומוכח מדבריו דלדין בתים וחצירות פתוחין לתוכו בעינן שיהא על הפתח תורת פתח כלפי המבוי, וכנ"ל, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-4)
4. ואמנם י"ל בזה למש"נ לעיל סק"ב מד' החזו"א, דלעולם בזה בע"א, דלעולם הא דבעינן שלא יהא ע"ז תורת פרצה, הוא מכח דינא דבתים וחצירות פתוחין לתוכו, אך לאו היינו משום דבעינן שיהיו פתוחין לו ע"י פתח, אלא הוא משום דלא חשיב כבתים וחצירות פתוחין לו, אלא כשהחצירות עומדות לעצמם והמבוי עומד לעצמו והם פתוחות לו, אך כל שהמבוי פרוץ לחצירות, לא חשיב כבתים וחצירות פתוחות לו, וכ"ה מבו' בד' החזו"א בסימן ס"ה סקמ"ט, וכ"נ גם בד' האור גדול בסימן נ"ה סקט"ו (ד"ה וקושית), וזהו שנקטו התוס' ודעימייהו דאם פתחא בקרן זוית לא עבדי אינשי והו"ל כפרצה, לא חשיב כבתים וחצירות פתוחין לתוכו. [↑](#footnote-ref-5)
5. אך לפ"ז צ"ב בטעם הא דמבוי שנפרץ מצידו כלפי ראשו חשיב כמבוי שצידו אחד קצר, אף דיש לו מחיצות דעומ"ר, דהאמנם אם מצורת מבוי הוא שיש לו כתלים, שפיר י"ל דלא סגי לזה במחיצות דעומ"ר, אך אם ל"ב שיהיו הכתלים למבוי עצמו, ול"ב אלא שיהא מובדל מרה"ר, ושפיר מהני לזה אף כותלי החצירות, מ"ט ל"מ לזה מחיצות דעומ"ר, וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-6)