טבילת כלים ד
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / יורה דעה / טבילת כלים

**שיעורי הלכה**

**הדינים הנידונים**

* **דיני מכסים של כלים מתי חייבים טבילה.**
* **כלי העשוי משני חלקים ורק חלק אחד נגע באוכל.**
* **דיני מעמיד מתכת לכלי עץ או להיפך.**

*שיעור ד'*

**טבילת כלים [יו"ד סי' קכ]**

**ממורינו הגאון רבי רפאל צבי ובר שליט"א**

**השיעורים נמסרים במוצש"ק בית הכנסת 'בית תפילה' נוה יעקב ירושלים**

[המשך סעיף ה] **הגה:** הברזלים שמתקנים בהם המצות, אינם צריכים טבילה. וכן כיסוי שכופין על הפת לאפותו, אבל כיסוי קדירה צריך טבילה.

## החילוק בין כיסוי פת שפטור מטבילה לכיסוי קדירה שחייב

**בביאור** הגר"א (ס"ק טו) כ' לבאר הטעם שצריך טבילה בכיסוי קדירה, משום דהמרק והזיעה עולה לכיסוי וה"ל כקדירה. ונראה דהגר"א לשיטתו (ס"ק י ונתבאר לעיל שיעור ג) שהכל תלוי בבליעות וכדין הגעלת כלים, ולכך תלוי אם עולה זיעה או לא.

**אמנם** צ"ב דהשו"ע בהלכות פסח (סי' תנא סעי' טו) פסק 'כסוי של ברזל שמשימים אותו על החררה כשנאפית על הכירה, צריך ליבון'. והמג"א (שם ס"ק טו) הביא מהטור ב' טעמים לזה, לפי שנוגעת ברוב הפעמים בחררה, ועוד שמזיעה מהבל החררה. ואי נימא שיש זיעה בחררה, א"כ לדברי הגר"א היה לנו להצריך טבילה גם את הכיסוי שכופין על הפת. ולכאורה מוכח כאן שהעיקר כהטעם השני שמה שצריך ללבן את כיסוי החררה הוא מחשש שמא נגעה בחררה, וכעין שכתב הגר"א לעיל ס"ק י לגבי טרפי"ד שאע"פ שצריך ליבון [כמבואר סי' תנא ס"ד] מ"מ אין זה אלא מחשש שנשפך שם, ואין זה מחייב טבילה. וכן נראה דעת המשנ"ב להלכה שאין זיעה בדבר יבש, שבביאור הדין שצריך ללבן כיסוי החררה כתב (שם ס"ק פה) רק את הטעם שמא הכיסוי נגע בחררה, והשמיט את הטעם של זיעה, וכדעת הבית מאיר ריש סי' תסא [והוא נפק"מ גדולה אם יש זיעה בדבר יבש או לא, כגון מי שאין לו אלא תנור טרף, אי שרי להכניס שם פת לאפייה, וכגון שמשתמש עם תבניות חד"פ שאין חשש בליעות, ואי נימא שאין זיעה כלל בדברים יבשים יהא מותר].

**והנה** באור זרוע מבואר הטעם שצריך להטביל כיסוי הקדירה שהוא משום שהכיסוי מסייע לבישול, מיהו א"כ אין מובן מה החילוק בין כיסוי קדירה לכיסוי הפת, דהא גם כיסוי הפת מסייע לאפיה, ואולי באמת לדברי האור זרוע באופן שכיסוי הפת מסייע לאפייה יהיה חייב טבילה. אמנם לפירוש הגר"א ודאי אי"צ להטביל כיסוי הפת כלל, כיון שאין שם זיעה.

## קומקום חשמלי האם צריך להטביל את הבסיס

**והנה** יש שכתבו לדון בכלי המורכב משני חלקים וחלק אחד משמש לסעודה וחלקו האחר שייך להפרידו והוא אינו משמש לסעודה, כגון קומקום חשמלי שיש לו בסיס, אם סגי לטבול אותו חלק המשמש למאכל. ולכאורה פשוט שהבסיס של הקומקום החשמלי הוא כמו טרפי"ד, ואי"צ להגעילו, וכ"ש לדעת הגר"א שאי"צ להטביל את החלקים שנפרדים, דהא גם לעניין הגעלת כלים אין נאסר אלא הכלי שבלע ומדמים טבילת כלים להגעלת כלים.

[סעיף ו] **כלי עץ שיש לו חשוקים של ברזל מבחוץ שמעמידין אותו, אינו טעון טבילה.**

## כלי עץ שיש לו מעמיד ממתכת אי צריך טבילה

**הנה** בכלי עץ אינו צריך טבילה וכמו שמבואר בסעי' א', וכאן מיירי בכלי עץ המחוזק בחשוקים של ברזל ונמצא הברזל מעמיד, ופסק השו''ע שאי''צ טבילה דאין הולכים בזה אחר המעמיד. ובש''ך (ס"ק יב) כתב דצ''ע אמאי לא הצריך המחבר להטבילו מספק בלא ברכה, וכמו שמסיק הוא עצמו בבית יוסף, וכן הסכים בדרכי משה וכן הביא ממהרי"ל ומאו"ה, והיינו משום שהוא ספק אם אזלינן בתר מעמיד או לא, ומספק היה לנו להחמיר להטביל הכלי בלא ברכה.

**והט"ז** (ס"ק ח) הסכים למה שפסק השו"ע שאין צריך להטבילו כלל, וכתב שאף לדעת רבי מאיר דאזלי' בתר המעמיד, היינו דוקא בכלי שניקב וסתמוהו באבר, משא"כ כאן כיון שהברזלים מבחוץ הרי אינו משתמש במתכת. וכן דעת הגר"א (ס"ק טז) והוסיף שלעניין טבילת כלים הכל תלוי באם משתמש במתכת, אולם לעניין טומאה וטהרה תלוי באם נעשה חלק מהכלי, והביא נפק"מ להיפך בציפוי שעל הכלי, שלגבי טומאה וטהרה אין מטמאים מחמת הציפוי כיון שבטל לכלי, אבל לעניין טבילת כלים כל שהציפוי בפנים ונוגע במאכל ודאי צריך לטובלו [ולהלן סעי' ז יתבאר בדברי הרמ"א שאם המעמיד נכנס מעט לתוך הכלי צריך לטובלו, ואע''פ שכלי שחלקו עץ וחלקו מתכת הולכים אחר העיקר, כאן עניין טבילת כלים הדין שונה שהכל תלוי באם המאכל נוגע בכלי או לא].

## חילוק בין מעמיד את הכלי למעמיד את האוכל

**והנה** עיקר דין זה אם הולכים אחר המעמיד מצאנו שתי סוגיות במסכת שבת, שבדף ט''ו ע"ב הביאו לעניין אה דמבואר שגזרו טומאה על כלי זכוכית משום שדומים לכלי חרס, והקשו בגמרא 'אלא מעתה לא תהא להן טהרה במקוה, אלמה תנן ואלו חוצצין בכלים הזפת והמור בכלי זכוכית, הכא במאי עסקינן כגון שניקבו והטיף לתוכן אבר, ורבי מאיר היא דאמר הכל הולך אחר המעמיד.

**ואחר** כך בדף נ"ט איתא לגבי טבעת של מתכת שיש בה אלמוג אם מקבל טומאה, שדעת ר' נחמיה שהכל הולך אחר החותם, וחכמים נחלקו עליו משום דהולכים אחר המעמיד. וצ"ב שהרי מה שהולכים אחר המעמיד דעת ר"מ היא וחכמים נחלקו עליו, וכאן אדרבה דעת חכמים דאזלינן בתר מעמיד.

**וכתבו** התוספות (שבת טו: ד"ה ור"מ) שיש חילוק שבדף ט"ו מיירי בכלי שניקב וסתמו, והרי בלא אותה סתימה הכלי יכול לעמוד, נמצא שאין סתימת הכלי מעמיד לגבי הכלי אלא רק שסתימת הנקב נצרך כדי לשמר האוכל, אבל בדף נ"ט דמיירי בטבעת שהיא מעמיד לכלי עצמו, שהרי הטבעת היא מעמיד של החותם, לכך הלכו בזה חכמים אחר המעמיד.

**ובדברי** הט"ז (שם) צ"ע, שכשהביא הדעה דאזלינן בתר המעמיד הביא דברי ר"מ שבדף טו ע"ב גבי ניקב הכלי, ולכאורה כאן בחשוקי ברזל שעל הכלי דומה הדין לדף נט: ולא לדף טו.

**וכן** דעת הפר"ח (ס"ק טז) הלכה למעשה שכלי שסתם בו נקב עם מתכת, חייב לטובלו לכו"ע ויברך על הטבילה, וטעמו שבזה הוא גם מעמיד וגם משתמש במתכת. מיהו לפי מה שנתבאר מהתוספות, הסותם כלי שיש בו נקב ע"י מתכת לדעת חכמים אי"ז מעמיד, ורק לגבי מעמיד הכלי כעין הא דבדף נט: מצאנו בהלכה שקיי"ל שהולכים אחר המעמיד. וא"כ לדעת הגר"א (ס"ק יט) שהעתיק סברת התוספות אין להקל בזה.

**ולהלן** בדיני שותפות גוי וישראל בכלים, כתב הפר"ח (ס"ק כט) שאומן של גוי שסתם נקב בכלי במתכת, אינו נעשה עי"כ כלי של הגוי, ואין הכלי צריך טבילה. ולכאורה סותר דבריו כאן שדעתו שסתימת כלי הוי כמעמיד. וכתב החלקת בנימין ליישב שבשביל להקרות לו שם של גוי לא סגי בזה שהגוי עושה דבר המעמיד את הכלי, וכמו שמצאנו שמצופה אבר צריך טבילה, וכתב הפר''ח (ס''ק יט) שמנהג הפשוט הוא שהגוי שמצפה אינו מצריך טבילה ומנהג ישראל תורה, והרי מצופה אבר מצריך טבילה, ומוכרח שבשביל להחשיב את הכלי לשל אומן גוי לא סגי בתיקון קצת אע''פ שהוא מחייב טבילה.

[סעיף ז] **כוס של כסף מחובר בכלי עץ צריך טבילה.**

## כלי מתכת שיש לו מעמיד כלי עץ

משמע בשו"ע שצריך להטביל בברכה, וכתבו הט''ז (ס"ק ט) והש''ך (ס"ק יג) שהוא ממש כדין של סעי' ו' אלא דכאן הכסף מבפנים לכך הצריך המחבר טבילה בברכה, וגם כאן קשה שלמ"ד דאזלינן בתר המעמיד הרי כיון שהמעמיד של עץ לא היה לנו להצריכו טבילה, וא"כ היה לשו"ע לפסוק שיטבול בלא ברכה דהא ספיקא הוא אי אזלי' בתר המעמיד. וכתב הט''ז שאף למ"ד דאזלינן בתר המעמיד צריך לטבול בברכה, שמעמיד עץ אינו מפקיע מהחיוב לטבול הכלי, ודחה דברי הלבוש. אבל הש''ך חולק וכתב שבאמת אם היה מעמיד של עץ לכלי כסף לא היו טובלים בברכה, וכמו שכתב הבית יוסף, וביאר דברי השו''ע דמיירי שהכוס הוא כהלכתו רק שהוא מחובר בכלי עץ. והיינו כגון שהוא מכוסה בכלי עץ מבחוץ לנוי, או שנותנים אותו בתוך עץ שיהיה אפשר לשתות משקה חם וכדו'.

והגר"א (ס"ק יז) הקשה שהרמ"א בסעי' א' פסק דכלים המצופים באבר אפילו בפנים, יטבול בלא ברכה, ולמה כאן יטבול בברכה. וביאר הגר"א דהתם הציפוי אינו אלא לנוי. וכתב שהשו"ע חזר בו ממה שכתב בספרו הבית יוסף וס"ל כדעת התוספות דלא אזלינן בטבילת כלים בתר המעמיד דכאן הכל תלוי בכלי סעודה, ולכך בסעי' ו' אינו חייב טבילה כיון שהמתכת מבחוץ ואינו משתמש במתכת, אבל בסעי' ז' משתמש במתכת לאוכל ולכך חייב טבילה בברכה, וכמו שכתב הט"ז ודלא כהש"ך.