יט - כתיבה ושרטוט במזוזה
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב אריאב עוזר

בס"ד, שיעור הגר"א עוזר שליט"א - יט, נמסר בש"ק ואתחנן תשס"ז[[1]](#footnote-2)

כתיבה ושרטוט במזוזה ובמגילה

[יסוד הגרי"ז שיש דין כתיבה מיוחד למזוזה, מה שאין כן בתפלין]

א) הגרי"ז (בפרשת ואתחנן) עמד על שינוי לשון הכתוב בתפלין ובמזוזה, שבתפלין נאמר 'וקשרתם' ולא נכתבה כתיבתן, ואילו במזוזה נאמר 'וכתבתם'. ופירש על פי מה שייסד במקום אחר (הל' תפלין פ"ה) שבתפלין אין דין 'כתיבה' מיוחד להן, אלא צריך לקשור ולהניח את הפרשיות כפי שהן כתובות בתורה, ואילו במזוזה יש דין 'כתיבה' המיוחדת לה, וכמו שכתב הרמב"ם ששונה כתיבת התגים שעל האותיות במזוזה מאלו שבספר תורה ובתפלין, וכן לענין עשיית הפרשיות סתומות ופתוחות יש חילוק ביניהן, וכדלהלן.

ונבוא בע"ה לבאר ולהטעים את עיקר יסודו, וכן לישא וליתן בדבריו בפרטות.

[מקור דין שרטוט במזוזה; קושית התוס' על פרש"י]

ב) אמרינן במנחות (לב:) אמר רב יהודה אמר שמואל: כתבה - את המזוזה - אגרת פסולה, מ"ט אתיא כתיבה כתיבה מספר. ופרש"י 'כאגרת' בלא שרטוט ולא דקדק בחסרות ויתרות כאגרת בעלמא. והקשו בתוס' על מה שפרש"י בלא שרטוט, הלא אמרינן (בגמרא שם לעיל) שרטוט של מזוזה הלכה למשה מסיני, והכא יליף כתיבה כתיבה. ומפרש ר"ת 'אגרת' – מקרא בלא מסורת, שלא דקדק בחסירות ויתירות, אבל שרטוט במזוזה מהלכה-למשה-מסיני היא ולא ילפינן מספר, והיינו משום שסובר ר"ת (בתוס' שם ובסוטה יז: וגטין ו:) שספר תורה אין צריך שרטוט בכל שורה ושורה. ודברי רש"י צריכים ישוב, ל"ל הלכתא עם גזרה שוה.

[יסוד הגרי"ז ששרטוט הוא דין בכתיבת דברי תורה ולא בשם 'ספר'; ישובו את דברי רש"י והרמב"ם במקור דין שרטוט במגילה]

עוד הקשו התוס' (שם) על מה שפרש"י (במגילה טז:) במה שאמרו 'דברי שלום ואמת' - מלמד שצריכה המגילה שרטוט כאמיתה של תורה, דהיינו כספר תורה עצמו [שצריך שרטוט לשיטתו]. והלא ממה שהמגילה נקראת 'ספר' ילפינן (שם יט) שאם תפרה בחוטי פשתן פסולה, וא"כ גם דין שרטוט יכול להילמד משם, ולשם מה נצרך לימוד נוסף מ'אמת'. מזה הוכיחו התוס' שספר תורה אינו צריך שרטוט ולכך אין לנו ללמוד שרטוט במגילה אלא מ'אמתה של תורה' דהיינו מזוזה, דאמיתה משמע כיחידה של תורה, שיש בה עול מלכות שמים.

ובחדושי הגרי"ז (הל' מגילה) כתב לתרץ קושיא זו עפ"י דקדוק לשון הרמב"ם (מגילה ב,ט): 'אין כותבין את המגילה אלא בדיו על הגויל או על הקלף כספר תורה וכו' וצריכה שרטוט כתורה עצמה וכו' ואינה נתפרת אלא בגידין כספר תורה'. דעת הרמב"ם כרש"י שדין שרטוט של מגילה נלמד מספר תורה ולא ממזוזה, וכפי שיטתו (בהל' תפלין א,יב) שס"ת בעי שרטוט, אלא שיש לדקדק על שינוי לשונו, שלענין חומרי הכתיבה והתפירה כתב שהיא 'כספר תורה', ואילו לענין שירטוט נקט 'כתורה עצמה'. ופירש הגרי"ז שהשרטוט אינו מדיני ה'ספר' או ה'מזוזה' אלא יסוד הדין הוא שהתורה צריכה שרטוט בכתיבתה, כלומר דברי תורה הנכתבים צריכים שיהיו כתובים בשרטוט, וספר תורה ומזוזה שניהם בעצם דבר אחד; כתיבה של תורה, וממילא חל בהם דין שרטוט הנאמר בכל כתיבת דברי תורה.

ואם כן, זה שהושוותה המגילה ל'ספר' אינו ענין לדין שרטוט, כי כאמור אין השרטוט דין ותנאי בשם 'ספר', ולפיכך נצרכנו ללימוד אחר מ'דברי שלום ואמת' שדברי המגילה הרי הם כדברי התורה הטעונים שרטוט בכתיבתם, ונתישבה קושית התוס'.

והוכיח כן מדברי הירושלמי (ריש מגילה) שלמדו מדרשה זו - כאמיתה של תורה - הן לענין דין שירטוט במגילה, הן לענין שהמגילה ניתנה להידרש כתורה. הרי שהענין המדובר הוא על דברי המגילה עצמם שהם כדברי תורה, ולא על גוף המגילה שהיא כספר. [הרמב"ן (בגטין ו.) הביא מדברי הירושלמי להוכיח שאף ס"ת צריך שרטוט, דומיא דניתנה להידרש דקאי על התורה ולא על מזוזה].

[ביאור וביסוס יסוד הגרי"ז; הקשר בין דין שרטוט בכתיבת פסוקים לשרטוט בספר תורה ובמזוזה]

ג) ענין זה שדברי תורה טעונים שרטוט בכתיבתם, יתבאר יותר על פי דברי הגרא"ל מאלין (ח"א לו) בבאור דין שרטוט בכלל; בסוגיא בגטין (ו:) מבואר שכל הכותב פסוק או חלק מפסוק - צריך לשרטט, כדאמר רבי יצחק: שתים כותבין (בלא שרטוט), שלש אין כותבין. והנה בפשטות נראה שדין זה חלוק מדין שרטוט שבמזוזה [או בספר תורה לרש"י והרמב"ם], כי דינא דר' יצחק ענינו 'איסור' ולא 'פסול' שהרי הכותב פסוק על אגרת אין שייך שם כשרות ופסלות, ואילו ההלכה של שרטוט במזוזה ענינה הכשר המזוזה ולא איסור והתר. ואכן כן נראה מפשט דברי התוס' בסוטה (יז:) שהקשו לשם מה הוצרכו לימוד מיוחד למגילת סוטה שצריכה שרטוט כספר, תיפו"ל שאסור לכתוב שום פסוק בלא שרטוט. ותרצו דהוה אמינא אעפ"י שאסור לכתוב בלא שירטוט, המגילה לא נפסלה אם עבר וכתב, קמ"ל. הרי ששני דינים הם משני מקורות; איסור כתיבה לא משורטטת ופסול מגילה שלא שורטטה.

ואולם מדברי הרמב"ן ובית מדרשו (בגטין ו) אין נראה כן, שהקשה ל"ל להלכתא דשרטוט במזוזה, תיפו"ל דכל כתיבת פסוקים צריכה שרטוט. ותירץ בתירוץ אחד שההלכה באה למעט תפלין משרטוט ואכן לא נצרכה למזוזה. עוד תירץ שהייתי אומר שתפילין ומזוזה שלא ניתנו לקרוא בהן, מן הדין אינם צריכים שרטוט. הרי משמע מדברים אלו דדינא דר' יצחק היינו הך עם דינא דשרטוט בספרים ובמזוזות, ומדינא דר' יצחק כבר שמענו לפסול הספר שאינו משורטט. ובאור הענין פירש הגרא"ל דדינא דר' יצחק אינו איסור בעלמא אלא יסוד הדין הוא שדברים שבכתב לא ניתנו להיכתב אלא בדינים ובתנאים מסוימים, וכדאמרינן (בגטין ס) אין כותבים מגילה (פרשה אחת או כמה) לתינוק להתלמד מפני שתורה חתומה ניתנה [או אף אם מגילה מגילה ניתנה - כיון דאידבק אידבק], הרי שתורה שבכתב [ובכלל זה שאר כתבי הקודש[[2]](#footnote-3)] ניתנה להיכתב רק בצורתה המסוימת, וכיון שהיא חתומה לפיכך אינה נכתבת חלקים חלקים [ואין חילוק בזה אם כותב על הקלף או אף על הנייר או בשאר סממנים מלבד דיו הגם שאינו מטמא את הידים - שאין דין זה של כתיבת התורה בשלימותה נוגע לקדושת הספר והכשרו אלא לדיני כתיבה של תורה]. וכמו כן לא ניתנה תורה להיכתב אלא בשירטוט. ומכאן נובע דינו של ר' יצחק שאסור לכתוב פסוק מהתורה בלא שרטוט.

הוה אומר: אין האיסור מהוה סיבה לפסול המזוזה אם לא שירטט, אלא הוא הסימן לכך שנאמרה צורת כתיבה מסוימת לתורה שבכתב, ומזה הבינו הראשונים שמזוזה שלא נכתבה בשרטוט, בדין הוא שתיפסל משום שלא נכתבה כצורת כתיבה של דברי תורה[[3]](#footnote-4).

[אנן קיי"ל כהרי"ף וש"ר – דלא כהרמב"ם – שעתה הותר לכתוב מגילה להתלמד בה משום 'עת לעשות לה''[[4]](#footnote-5)].

ובזה פירש הגרא"ל דברי הרמב"ם (ס"ת ז,יד) שדין זה שאין כותבים מגילה לתינוק להתלמד בה, אמור רק כשכותב ארבע תיבות בשורה, אבל פחות מכן מותר. ומנין הוציא דין זה - אלא מקורו מדין שרטוט כפי שציין הגר"א (ביו"ד רפג), שפסק הרמב"ם[[5]](#footnote-6) כמתניתא (בגטין ו) שלש כותבים ארבע אין כותבים. ולכאורה תמוה מה ענין שרטוט לכתיבת מגילה לתינוק, והרי נראה בפשוטו שהטעם שפחות מד' תיבות א"צ שרטוט, מפני שאין בזה חשש עיקום וחסרון נוי - אך הבאור הוא כנ"ל שאיסור כתיבה בלא שרטוט נובע מהדין הכללי לכתוב התורה רק בדרכים מסוימות, ומכך שמותר לכתוב שלש תיבות בלא שרטוט, מזה הוציא הרמב"ם ששלש תיבות אינם בכלל כתיבת תורה שנאמרו בה הלכות כתיבה, וא"כ כמו כן אין איסור לכתבה מגילה באופן זה.[[6]](#footnote-7)

[דיני כתיבת דברי תורה עניינם הלכות מסירת התורה]

ונראה שדינים אלו של כתיבת התורה באופנים מסוימים, ענינם בצורה של מסירת התורה ולימודה לאחרים, כפי שיבואר; -

באותה סוגיא בגטין הובאה הלכה נוספת בדיני כתיבת התורה וקריאתה; דברים שבכתב אי אתה רשאי לאומרן על פה, דברים שבע"פ אי אתה רשאי לאומרן בכתב. והנה לגבי הדין האחרון כתב הרמב"ם (בהקדמתו לפירוש המשנה) שרשאי לכתוב לעצמו דברי תושבע"פ כדי שלא ישכחם. וכ"כ רש"י (בשבת ו ובב"מ צב) בבאור 'מגילת סתרים' המוזכרת בש"ס, שהיו כותבים לעצמם קיצורי דברים מתושבע"פ כדי שלא ישכחום, ומסתירים אותם, ומלמדים לתלמידים בעל פה. ובאור הדבר מובא מהגרי"ז (בחדושים על מסכת תמורה יד) שגדר הדין הוא בצורת מסירת התורה, להימסר על פה דוקא ולא בכתב, לכך מותר לכתוב לעצמו כדי לזכור ולמסור אח"כ לאחרים על פה. וכבר קדמו בספר קרן אורה (תענית כח), ושם כתב שכן הגדר גם בהלכה הראשונה שדברים שבכתב אי אתה רשאי לאמרן בעל פה, דין הוא בצורת מסירת התורה ולימודה, ללמדה לאחרים מתוך הכתב דוקא, כגון קריאת התורה בבית הכנסת מתוך הכתב דוקא (וגם זאת מטו בשם הגרי"ז – ע' ..), וכפי שלמדו בגמ' שני הדינים הללו מהנאמר למשה 'כתוב לך את הדברים האלה' - שלא ילמדם לישראל על פה; 'כי על פי הדברים האלה' - שלא ימסור תושבע"פ אלא מפיו ולא בכתב. וכן דייק מלשון רש"י בגטין שם, 'אי אתה רשאי למוסרם לישראל על פה'[[7]](#footnote-8). לפי זה יש לומר כמו כן לענין דין שרטוט, הנובע גם הוא מהלכות כתיבת תורה שבכתב ואינו מדיני ה'ספר'; דין זה נאמר באופן מסירת תורה שבכתב לאחרים, שהדברים הנמסרים והנלמדים צריכים להיות כתובים ביושר על ידי שרטוט. וזהו מה שכתב הרמב"ם שהמגילה צריכה שרטוט כ'תורה עצמה' כלומר כדרך שהתורה צריכה להיכתב ע"י שרטוט ובאופן זה בלבד היא נמסרת ונלמדת לאחרים, כך גם המגילה.

בזה יש ליתן טעם לדברי הר' אליהו הזקן בעל האזהרות (מובא בראשונים בגטין ו), שכשכותב אדם אגרת לחברו ורוצה לכתוב בלשון צחה, מותר לכתוב לשון המקרא בלא שרטוט - כי כשאינו כותב לשם דרשה ולימוד, אין זו 'מסירת תורה' ולא נאמר בזה דין שירטוט שכל ענינו נובע מההלכות המסוימות שיש בצורת מסירת התורה. [ויש לדון לפי"ז בכותב לעצמו לזכרון, שמא כשם שאין בזה איסור כתיבת תושבע"פ כי אינה צורת מסירה לאחרים, כן אין בזה צורך בשירטוט. אך שמא סבר הר' אליהו שגם לימוד לעצמו בכלל האיסור ולאו דוקא לימוד לאחרים].[[8]](#footnote-9)

[באור יסוד הגרי"ז הנ"ל בחילוק שבין תפלין למזוזה]

ד) הגרי"ז (בהל' תפלין פ"ה) ייסד חילוקו הנ"ל בין תפלין למזוזות על פי דברי הרמב"ם לענין צורת הפרשיות בתפלין ובמזוזה, שבמזוזה כתב: מצוה לעשות ריוח שבין פרשת שמע לוהיה אם שמוע פרשה סתומה, ואם עשה פתוחה כשרה לפי שאינה סמוכה לה בתורה, ואילו בתפלין אם שינה פסל אף בדיעבד. - ומאי שנא, הלא לכאורה אותו הטעם שייך בשתיהן.

ודקדק הגרי"ז לשון הרמב"ם שבתפלין כתב לעשות את הפרשיות שבהן כולן כפי שהן בתורה, שלש פתוחות ואחת סתומה, ואילו במזוזה לא כתב מאומה על הפרשיות עצמן רק על הרווח שבין 'שמע' ל'והיה עם שמוע'. ופירש שבמזוזה נאמר דין 'כתיבה' לעצמה, וחלוקת פרשיותיה הוא דין מחודש שנאמר בדיני כתיבת המזוזה, לעשות ריוח בין שתי פרשיותיה, ואילו בתפלין אין תורת 'כתיבה' מחודשת [וגם לא יתכן שיהא שם דין בריוח שבין הפרשיות, שהרי אפילו כתבן על ארבעה עורות כשר], אלא שצריך להעתיק את ארבע הפרשיות כפי שהן בתורה, ו'פתוחה' ו'סתומה' שנאמר שם הוא מצד כתיבת אותה פרשה בתורה, ולכך אף בדיעבד אם שינה פסול, אעפ"י ש'שמע' ו'והיה' אינן סמוכות בתורה, סוף סוף לא העתיק הפרשה כצורתה. לא כן במזוזה, אין זו העתקה מהתורה אלא דין כתיבה מחודש, לכך הטעם שאין סמוכות בתורה גורם שאם עשה ריוח של פרשה פתוחה כשר.

ובזה פירש דברי הרמב"ם שדין תיוג האותיות במזוזה שונה מתיוג האותיות שבספר תורה, שהוא נאמר באותיות אחרות מזה של הספר, ואילו בתפלין התיוג צריך להיות כמו בספר תורה - כי במזוזה ישנו דין כתיבה מחודש ואילו בתפלין יסוד הדין הוא להניח את הפרשיות הכתובות בתורה, ועל כן צריך לכתבתן כפי שהן בתורה.

[גדר מצות מזוזה, לכתוב את הדברים על מזוזת הבתים, ללא חלות דין בחפצא קודם הכתיבה]

ויש להוסיף בזה נופך, דהנה כבר נתקשו המפרשים בדברי הרמב"ם (תפלין א,יא) שספר תורה ותפלין צריכים עיבוד לשמן ואילו מזוזה אינה צריכה עיבוד לשמה. ונשאל על כך הרמב"ם מחכמי לוניל (מובא בכס"מ), והשיב שהואיל ולא נאמר במזוזה עיבוד לשמה - לא נאמר, וא"ת מ"ש ספר תורה ותפלין שצריכים עיבוד לשמן - לפי שעצמו של ספר תורה ועצמן של תפלין הן המצוה, ועצמה של מזוזה אינה המצוה, רק מפני שהבית חייב. ואין מובן מה ענין גדר המצוה לעיבוד העור. וע' בחדושי הגר"ח שם שהאריך בזה. ופירש הגרשז"א (מנחת שלמה תנינא סוס"י ד) ששונה מזוזה מספר תורה ומתפלין שבהם נאמר שיהא זה 'ספר' קודם הכתיבה, ולכך העור צריך עיבוד לשמן, משא"כ במזוזה העיקר הוא לכתוב על מזוזת הבית ואין שמה עליה מקודם, והרי אמרו במנחות (לד) 'וכתבתם' - יכול יכתבנה על האבנים, נאמר כאן כתיבה ונאמר להלן כתיבה, מה להלן על הספר כו'. הרי שבעצם עיקר דינה להיכתב על מזוזת הבית אלא שלמדנו שצריכה להיכתב כתיבה תמה על הקלף, אבל עיקר גדר המצוה הוא לכתוב הדברים על מזוזת הבית. וא"כ מובן היטב שהיא תורת 'כתיבה' חדשה, כי כן המצוה לכתוב על מזוזת הבית דברים אלו שיש בהם יחוד השם.

וא"כ זכינו לטעם חדש בדברי הגרי"ז הראשונים, שלכך נאמר 'וכתבתם' במזוזה ולא בתפלין, לא רק ללמדנו שיש 'כתיבה' מיוחדת למזוזה בניגוד לתפלין, אלא משום שזהו עיקר המצוה, לכתוב את הדברים על מזוזות הבתים, לא להניח ה'ספר' על המזוזות. זהו עומק דברי הגרי"ז שיש במזוזה דין כתיבה לעצמה, כי כן הוא עיקר גדר המצוה כאמור.[[9]](#footnote-10)

[הלכה מיוחדת של שרטוט במזוזה ובמגילה, מלבד הדין הכללי שבכתיבת תורה]

ה) והנה הגרי"ז כתב לפי דרכו שלא נאמרה הלכה מיוחדת על שרטוט במזוזה אלא דין כללי הוא בכל כתיבת תורה להצריך שרטוט, ומזוזה הריהי כתיבת תורה וממילא היא כלולה בהלכה הכללית של שרטוט בתורה. ואולם לפי פשט הדברים נראה שהיא הלכה שנאמרה במזוזה. וכן מדברי כל הראשונים בגטין ו משמע שהלכה מיוחדת היא במזוזה. אלא שצריך להבין מדוע נצרכים להלכה זו והרי כפי שבאר הגרי"ז להרמב"ם ורש"י, אכן קיים דין כללי בכל כתיבת דברי תורה שבכתב להצריך שרטוט וכמו שנתבאר. כמו כן יש להקשות על הצרכת לימוד מיוחד במגילה שצריכה שרטוט והלא היא אחת מכ"ד כתבי הקודש המצריכים שרטוט בכתיבתם.

ויש ליישב עפי"ד הגרי"ז במקום אחר (הל' מגילה ב,ט) שהאריך לבאר שבמגילה, מלבד שהיא אחת מכתבי הקדש, יש בה חלות שם של 'מגילה', ומן הפן הזה יש לה דין כתיבה אחר, 'כתיבת מגילה'. והוכיח כן ממה שלשמואל (ז) אין המגילה מטמאה את הידים מפני שלא ניתנה להיכתב, והרי ודאי היא נכתבת כדי לקרוא מתוכה שהרי קראה על פה לא יצא, אך כבר ביאר הריטב"א (במגילה ז וביומא כט) שלא ניתנה להיכתב להיותה בכלל כתבי הקדש שתהא בה קדושה לטמא את הידים, אלא ניתנה להיכתב כ'מגילה'. ואף לדידן דקיי"ל מטמאה את הידים, מבואר ברש"י (ב"ב טו) שרק כשעלו בימי עזרא לארץ ישראל נקבעה המגילה כאחד מכתבי הקדש ע"י אנשי כנסת הגדולה, הגם שכבר מקודם לכן נכתבה ע"י מרדכי ואסתר והיו קוראים בה בכל שנה ושנה כדאיתא בסדר עולם, הרי שיש בה דין כתיבה בנפרד מכתיבת כתבי הקודש.

ובזה פירש הגרי"ז דברי האו"ז (הל' מגילה שעג, ומובא ברמ"א תרצא,ב) שכל פרשיות המגילה עושים אותן סתומות מפני שהיא כ'אגרת', הגם שלפי המסורה יש בה פתוחות וסתומות [והיה מי שרצה בדור האחרון לערער על מנהג זה שכתב הרמ"א, ולהצריך לכתוב המגילה כפי המסורה בפתוחות וסתומות, כאשר נתגלה בדור האחרון ב'כתר ארם צובא' - ולא נתקבלו דבריו] - אלא שזהו מצד הדין המסוים של 'כתיבת מגילה'.[[10]](#footnote-11)

תדע שהוא דין כתיבה בפני עצמו, שהרי אפשר לכתוב המגילה ללועזות בלעז ולקרוא בה, כגון גפטית לגיפטים וכד' (מגילה יח), משא"כ בספר תורה שאינו נכתב אלא ביוונית, למאי דקיי"ל כרשב"ג (במגילה ח)[[11]](#footnote-12), הרי שיש לה תורת כתיבה של מגילה גם באופנים שאינם כשרים בשאר כתבי הקדש.

והואיל וכן יש לומר שלכך צריך לימוד מיוחד לדין שירטוט במגילה, לומר שגם כלפי הדין המסוים של 'כתיבת מגילה' צריך שרטוט שהרי כאמור אין זו כתיבה כשאר כתיבת ספרים, והרי דין שרטוט הוא מדיני כתיבת כתבי הקודש ומסירת התורה כנ"ל, ואילו המגילה דין אחר לה ואינה 'מסירת תורה'[[12]](#footnote-13). (וכן מובא בקיצור מהגרי"ד סולוביצ'יק, ב'חדושי הגרי"ז' סוטה יז שיצאו מחדש).[[13]](#footnote-14)

מעתה יש לומר על דרך זו גם לענין מזוזה; הרי ראינו שיש למזוזה דין כתיבה מיוחד מצד היותה 'מזוזה', שעל כן הרווח שבין פרשיותיה אינו בהכרח כפי שהוא בתורה, וכן תגי אותיותיה שונים, אם כן י"ל שלולא ההלכתא הו"א שכתיבה זו אינה ככתיבת כתבי הקודש הטעונה שרטוט, כי דין כתיבה מחודש הוא, ועוד יש להטעים לפי הנ"ל שהרי המזוזה אינה נכתבת כמסירת תורה ולימודה - לכך צריך הלכה מיוחדת שגם המזוזה טעונה שרטוט, וכמו שביאר הרמב"ן שאינה דומה לתפלין שהן נועדו להיות מחופים ולא ללמוד בהן ולכך אינן צריכות שרטוט שהוא נועד כדי שירוץ הקורא בשיטות הישרות, והר"ן הוסיף שהמזוזה הואיל ונבדקת פעמיים בשבוע, הרי שגם קוראים בה, לכך טעונה שרטוט.[[14]](#footnote-15)

תדע שהמזוזה דומה בצד זה למגילה, שהראבי"ה שכתב לעשות פרשיות המגילה סתומות נימק שיש לעשותה כעין מזוזה, וכפי הסבר הגרי"ז בדברי הראבי"ה היינו משום שיש תורת 'כתיבת מגילה' מיוחדת - הרי שיסוד הדבר נלמד ממזוזה שגם שם יש דין כתיבה מיוחדת, לכך צריך לימוד מיוחד על כתיבה זו שגם היא צריכה שרטוט.

[לרש"י ישנם שני דיני שרטוט במזוזה ובמגילה; דין בשם 'ספר' ודין ב'כתיבה'; נפקותות]

ו) והנה מה שכתב הגרי"ז בישוב קושית התוס' על רש"י, אמאי אצטריך קרא ד'דברי שלום ואמת' ללמוד שרטוט במגילה, תיפו"ל שנקראת 'ספר' - משום שדין שרטוט אינו שייך לדיני הספר אלא לדברי התורה עצמן, תירוץ זה לכאורה לא ניתן להאמר אלא בדעת הרמב"ם אבל לא בדעת רש"י גופא, שהרי רש"י (בסוטה יז) מפרש מה שאמרו מגילת סוטה שכתבה אגרת פסולה, 'בספר' אמר רחמנא - דהיינו שכתבה בלא שרטוט והלמ"מ שהספרים צריכים שרטוט. הרי מבואר שהשרטוט דין הוא ב'ספר'.

עוד קשה ממסכת סופרים (יג,ב כנוסחת הגר"א): מגלת אסתר צריכה שירטוט כאמתה של תורה מפני שנקראת ספר – משמע ששני הטעמים איתנהו; משום 'דברי שלום ואמת' ומפני שנקראת 'ספר'.

על כן נראה לומר ששני דינים קיימים בשירטוט: מצד תואר 'ספר', ומצד דין כתיבת תורה כנ"ל. ובמגילת אסתר קיימים שני הדינים הנלמדים משני המקורות במסכת סופרים[[15]](#footnote-16). והנה למגילת סוטה יש תורת 'ספר' כפי שאמרו בגמרא שם אבל אין בה דין 'כתיבת תורה' שאין גדר הדין להעתיק פרשיות התורה, אלא לכתוב לה את דברי האלה והשבועה של הכהן, ואף לפי הדעה שכותבים גם את שאר הפרשה, אבל לא בתורת כתיבת תורה, ועכ"פ ודאי שאין זו כתיבה של לימוד ומסירת תורה לאחרים שהרי המגילה עומדת להימחק וכמו שאמרו בירושלמי ( …), וא"כ השירטוט במגילת סוטה אינו אלא מצד שם 'ספר' ולא מצד כתיבת דברי תורה.

וזהו שנסתפקו התוס' (בסוטה שם) שמא אפשר לשרטט לאחר הכתיבה. והגרעק"א (בתשובה נ) דחה דברים אלו, מה מועיל השרטוט לאחר הכתיבה [וכן נקט הרשב"ץ ( ) מסברא שאין שרטוט אחר הכתיבה כי מה בצע בו והלא השרטוט בא לצורך ישור הכתיבה]. וביותר הקשה ממה שהקשו בגמרא (מנחות לב:) איך יתכן לעשות מתפלין שבלו מזוזה והא בעי שירטוט, ומאי קושיא הלא יכול לשרטט עתה. אך כבר תירצו אחרונים (הנצי"ב במרומי שדה שם, עמק ברכה ועוד) שדוקא במגלת סוטה כתבו התוס' שיועיל שרטוט לאחר הכתיבה, כי שם השירטוט נצרך רק משום צורת 'ספר' ולא משום הכתיבה, משא"כ במזוזה שנאמר בה שרטוט [גם] מצד הכתיבה עצמה, ולזה אין מועיל שרטוט לאחר הכתיבה.

ומאידך, אם שרטט קודם הכתיבה שרטוט שאינו מתקיים, אמנם מעשה הכתיבה נעשה ע"י שרטוט אבל חסרה צורת 'ספר'. ואם כן יש לומר שלכך הוצרכו שני הטעמים לשרטוט במגילה כדברי ברייתא דמסכת סופרים, שיש דין שרטוט הן מצד כתיבת תורה, 'דברי שלום ואמת' [שהוא כאמור הלכה בכתיבה ולא משום תורת ספר, כמוכח מהירושלמי הנ"ל שהביא הגרי"ז], והן משום שנקראת 'ספר'. ונפ"מ שצריך שרטוט קודם הכתיבה דוקא ושיהא השרטוט קיים גם לאחר מכן.

ומובן בזה ספקו של רעק"א שם, שאף אם שרטוט שלאחר הכתיבה לא מהני, אם שרטט מקודם באופן שאינו מתקיים, אפשר שמועיל להכשירו אם חזר ושרטט שרטוט קבוע לאחר הכתיבה – כי באופן זה נתקיימו שני הדינים, שרטוט של 'כתיבה' ושרטוט של 'ספר'.

וכן יש לומר בדעת רש"י לענין מזוזה, ששני דיני שרטוט נאמרו בה; אחד מצד ההלכתא שצריכה שרטוט, שהיא הלכה מסוימת בכתיבת מזוזה כמו שנתבאר [ומצד זה לא יועיל שרטוט לאחר הכתיבה, וכמו שהביאו בגמ' במנחות שם הלכה זו על הקושיא 'הא מורידין עושין והא בעי שרטוט', דדוקא מצד ההלכה שנאמרה בכתיבה לא יועיל לשרטט עכשיו], ועוד דין שרטוט הנלמד בגזרה שוה כתיבה כתיבה מספר, שצריכה להיות משורטטת כספר, ונפ"מ שהשרטוט צריך להיות קיים גם לאחר הכתיבה, שכך היא צורת 'ספר'.[[16]](#footnote-17)

## עיקרי דברים

ג) האיסור לכתוב מקרא בלא שירטוט, נובע מדין כללי שהתורה לא ניתנה להיכתב אלא באופנים ותנאים מסוימים, וכמו ההלכה שלא לכתוב התורה מגילה מגילה (הגרא"ל).

דיני 'כתיבת תורה' שייכים לצורת מסירת התורה ולימודה; כן לענין אמירתה שלא מן הכתב, יש אומרים שאין זה אלא כשמלמד לאחרים [וכמו לענין איסור כתיבת תושבע"פ שעיקרו בצורת מסירת התורה לאחרים], וכן לענין הצרכת שירטוט, י"ל (בדעת הר' אליהו) שאין זה אלא במסירת תורה ולימודה.

א ד) במזוזה יש דין 'כתיבה' המיוחד לה, ולכך חילוק פרשיותיה והתגין שבה אינם בהכרח כבספר תורה. משא"כ בתפלין שכתיבתן אינה אלא העתקת הפרשיות כפי שהן בתורה (עפ"י הגרי"ז).

גדר מצות מזוזה הוא כתיבת הדברים על מזוזת הבית, ומקודם לכן אין קיים חפצא דמצוה (ועל כן א"צ עיבוד העור לשמה להרמב"ם), שלא כבתפלין שהמצוה היא בקשירת הפרשיות הכתובות כבר.

ב ו) שירטוט בספרים ובמזוזה, להרמב"ם הוא דין מדיני הכתיבה ולא מדיני הספר.

לרש"י, קיים דין נוסף בחלות שם 'ספר' שצריך שרטוט. במגילת סוטה אין 'כתיבת תורה' ולכן השרטוט האמור שם הוא רק בגלל שם 'ספר', ואילו במזוזה ובמגילה קיימים שני הדינים. נפקא מינה: שרטוט מדין הכתיבה מחויב להיות בשעת הכתיבה אבל א"צ להתקיים אח"כ. שרטוט מדין הספר מחויב להימצא גם אחר כך ואפשר שאינו צריך להיות בשעת הכתיבה דוקא.

ה) הואיל וכתיבת מזוזה היא כתיבה מחודשת, לכך נצרכת הלכה מיוחדת לדין שרטוט במזוזה, שאינה כשאר כתיבת תורה.

ה) מגילת אסתר, מלבד שהיא אחד מכ"ד כתבי הקודש יש בה פן נוסף בהיותה 'מגילה', ולכך קיים בה דין כתיבה אחר של 'כתיבת מגילה' (הגרי"ז).

דין זה מתבטא בצורת חילוק פרשיות המגילה ועוד, וכן בכך שנצרכנו למקור מיוחד של שרטוט במגילה, על אף היותה מכתבי הקודש.

1. כתיבה ראשונה. [↑](#footnote-ref-2)
2. כפשט הסוגיא בגטין ס. גבי ספר אפטרתא. וכ"מ במסכת סופרים (ד,ט) אין עושין 'שמע' 'הלל' מגילה לתינוקות. וכן נקט כפשוט הפנ"י בגטין ו. וצ"ע מדברי הרמב"ם בהל' ס"ת (ספ"ז) שמסידור דבריו משמע שהוא דין מסויים בתורה, בשונה מדין שרטוט שהזכיר כל כתבי הקודש. [↑](#footnote-ref-3)
3. עיקר הדבר מובא בשם הגרי"ז עפ"י דברי הרמב"ם בפירוש המשנה. ע' עמק ברכה דיני תפלין ובחדושי הגרי"ז (החדשים) סוטה יז, מהגרי"ד. [↑](#footnote-ref-4)
4. ודוקא לצורך לימוד, אבל לא כתיבת פסוקים לסימן טוב ולברכה וכד' כדרך שתולים בבית ובסוכה. עפ"י ט"ז יו"ד רפג סק"א; משנ"ב תרלח סקכ"ד. וכ"כ באג"מ (יו"ד ח"ד לח,ד) לענין כתיבת פסוקים בהזמנות, שכיון שאין זו כתיבה לצורך לימוד, מסתבר שאסור. וכן צדד הפנ"י בגטין ו, ויצא לאסור כתיבת 'שויתי' וכד'. [↑](#footnote-ref-5)
5. וכבר דיברו בזה בסתירת דברי הרמב"ם בהל' יבום ובהל' ס"ת, אם שלש תבות אסור או מותר. [↑](#footnote-ref-6)
6. ביבמות קו: מבואר שאם אינו כותב לשם פרשה ללמוד ממנה כספר אלא כמצטט לסיפור דברים, מותר לכתוב עכ"פ לצורך מצוה, הגם שצריך שרטוט. [וכן נראה בההיא דגטין ו: ששלח ר' אביתר פסוק והרי לא היה זה לצורך לימוד ומשום 'עת לעשות'. ולפי"ז לכאו' היה מקום לדון להתיר כתיבת פסוקים לנוי סוכה כפי שנוהג המון עם, והמשנ"ב הביא מהאחרונים לאסור כנ"ל]. הרי משמע לכאו' שאין דינים אלו חופפים, ואין אחד תלוי בחברו בהכרח. ומ"מ שניהם דינים האמורים בכתיבת תורה, וזהו שהשוה הרמב"ם ששלש מילים אינם נחשבים ככתיבת פסוק מן התורה.

   וצ"ע לפי מה שאנו נוקטים שבכתיבה שאינה אשורית א"צ שרטוט, האם מותר לכתוב מגילה להתלמד בה בכתיבה כזו. [↑](#footnote-ref-7)
7. ומדויק בזה לשון הגמ' 'דברים שבע"פ אי אתה רשאי לאמרן בכתב' - ולא אמרו 'לכתבן', כי הדין נאמר במסירה ובצורת האמירה לאחרים (רג"א). ושמא על זה סומכים העולם לומר 'ויכולו' בעל פה בשעת הקידוש, הגם שמוציא בזה אחרים ידי חובתם (ע' משנ"ב סוס"י מט) - אך לפי שאין אומרו כלימוד ומסירת תורה אלא בתורת סיפור דברים וקיום מצות קידוש. [↑](#footnote-ref-8)
8. קשה מיבמות קו: לענין גיטא דחליצה שב"ד רק מתארים סדר הדברים וצריכים לשרטט את הפסוקים המובאים בתאור המעשה. וכן ר' אביתר ששלח בגטין ו בני אדם העולין משם לכאן קיימו בעצמן ויתנו וגו'. מזה נראה שהאיסור נאמר אף שלא בדרך לימוד, והר' אליהו התיר רק באגרת שלומים שאין הכוונה לציטוט אלא משמשים בהשאלה בלשון הכתוב למליצה בעלמא. [↑](#footnote-ref-9)
9. א. נראה שזה באור מה שאמרו (במנחות לג:) שאם הניח המזוזה בפצים ואח"כ קבע את הפצים בפתח - פסול משום 'תעשה ולא מן העשוי'. ואין הטעם משום דבעינן מעשה בקיום המצוה, שהרי לעולם המצוה מתקיימת רק כשאדם נכנס לדור שם ולא בקביעת המזוזה, וגם לא מצינו דין 'עשיה' בקיום המצוה [וכגון ישב תחת המיטה בסוכה וניטלה המיטה. וכן הניח תפלין על דבר החוצץ ואח"כ הסירו וכד'], אלא משום דבעינן 'עשיית מזוזה' [אולי נלמד כתיבת מזוזה במה מצינו מעשיית ציצת], וכיון שאין נחשבת 'עשיית מזוזה' אלא בקביעתה כאמור, הלכך כל שנקבע בבית בלא מעשה בגופה פסול. משא"כ בתפלין לא נאמר דין זה של עשיית תפלין רק קשירתם על הגוף (ע' מנח"ש תנינא א) שהוא מעשה קיום המצוה.

   ב. באופן אחר יש לפרש שינוי לשון הכתוב לפרש"י והרמב"ם (וזה א"ש אף להראבי"ה שסובר גם בתפלין הפרשיות כולן סתומות, שיש בהן דין כתיבה מחודש), שהרי מ'כתיבה' למדו שצריכה שרטוט, משא"כ בתפלין שא"צ שרטוט לכך לא נאמר בהן 'כתיבה'. [↑](#footnote-ref-10)
10. ומ"מ לדידן מטמאה את הידים גם באופן זה שפרשיותיה סתומות, כי סו"ס מכתבי הקדש היא. [↑](#footnote-ref-11)
11. צ"ע בר"ן ר"פ כל כתבי בשם הראב"ד דשאר כתבי הקדש נכתבים גפטית לגפטיים, קל וחומר ממגילה שכתוב בה 'ככתבם וכלשונם', ולכאו' האי ק"ו שייך גם בתורה ואף לענין קריאתה בביהכ"נ. וכן משמע מתוך דברי הבאה"ל שלד,יב. [↑](#footnote-ref-12)
12. תדע, דהא 'דברי שלום ואמת' – כאמתה של תורה, נאמר בכתיבת הספרים ובשליחתם ע"י אסתר ומרדכי בטרם נעשתה מכתבי הקדש, ומשמע שגם אז היתה צריכה שרטוט. הערת רמ"י: האם גם אז ניתנה להידרש. [↑](#footnote-ref-13)
13. ואף דלכתחילה ודאי צריכה שרטוט דמ"מ כותב דברי תורה שבכתב ועשוי ללמוד בה, מ"מ הו"א שאם לא שרטט תוכשר מיהת בתורת מגילה לקרוא בה. [↑](#footnote-ref-14)
14. בתירוץ הראשון שברמב"ן מבואר שגם בלא הלכה מיוחדת במזוזה הייתי יודע שרטוט אף במזוזה ובתפלין משום דלא גרעי משאר ספרים, ומאי דאצטריך הלכתא היינו רק למעט תפלין. וזה שלא כפי הסברא האמורה. ובתירוץ השני מבואר שטעם זה דאינה עשויה ללימוד, יש לו מקום אף בלא שנאמר שיש דין 'כתיבה' מיוחד במזוזה, שהרי אף בתפלין כתב הרמב"ן כן.

    ומאי דמצרכינן לומר שיש במזוזה דין 'כתיבה' מיוחד, הוא רק לפי ההנחה שדין כללי הוא בכל כתיבת תורה, אף בכתיבה שאינה של לימוד. אך אם כן עדיין תקשי דמ"מ ליבעי שרטוט מצד הך דינא דכתיבת תורה. וי"ל דאה"נ אלא דמ"מ לא תיפסל המזוזה בלא שירטוט כי מדיני כתיבה של מזוזה מיהת א"צ שרטוט, להכי אצטריך הלכתא.

    ויתכן לפי"ז שאף הכותב שתי תיבות בשורה במזוזה (ע' מנחות לא: ובפרש"י דכשרה) צריך שרטוט, כי הלכה היא במזוזה שצריכה שרטוט, ולא משום ההלכה הכללית של כתיבת תורה, שזה אין בשתי תיבות וכדלעיל. [↑](#footnote-ref-15)
15. ולפי"ז נראה שאפילו אם מצד דין 'כתיבה' א"צ שרטוט כשכתובה בלשון אחרת (ע' באה"ל תרצ,ט מהריטב"א שאין צריך מוקף גויל. וי"ל), מצד דין 'ספר' צריך. [↑](#footnote-ref-16)
16. וע"ע בסוף שיעור קנא. [↑](#footnote-ref-17)