שיעורי תערובת סה1
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / יורה דעה / תערובת / קמא

שיעורי תערובת – סה

**ממו"ר הגאון רבי צבי ובר שליט"א**

יו"ד סי' קט, א

# האיסור בבת אחת בדברים שאינם נאכלים

**[המשך ס"א] אבל לא יאכל שלשתן יחד.** והיא דעת הרשב"א שכל שנתבטל איסור בהיתר יבש ביבש לא יאכלם יחד בבת אחת. ובחזון איש (יו"ד סי' לו סק"ה) הקשה מהמשנה בערלה (פ"ג מ"ב) הצובע מלא הסיט בקליפי ערלה וארגו בבגד ואין ידוע איזה הוא, חכמים אומרים יעלה באחד ומאתיים. וקשה לדעת הרשב"א שאסור לאכלן יחד, א"כ איך הוא לובש את הבגד, ה"ז כאוכל כל התערובת בבת אחת ונשאר בקושיא.

**ולכאורה** יש מקום לחלק, שכל מה שהחמיר הרשב"א שלא לאכלם בבת אחת, זה דווקא בדברים הנאכלים שיש בהם איסור משום נתינת טעם, ולכך אסור מין במינו בב"א שהוא כלח בלח, ושייך גזירה אטו מין בשא"מ שיבא לידי נו"ט, אבל בדברים שאינם נאכלים שלא שייך בהם נו"ט, א"כ מותר לאכלם יחד.

**והנה** הפרי מגדים בפתיחה (ח"ג פ"ג) הביא דברי המג"א (סי' תצח ס"ק כח) לעניין מסיק עצים ביו"ט, שאם הניחם ע"ג אפר של אתמול, מתערב האפר של יו"ט באפר של ערב יו"ט ובטל ברוב, ואף שהוא כלח בלח כמו קמח בקמח הואיל ועיקר איסורו מדבריהם בטל [והוא חידוש שס"ל למג"א שאף מוקצה הוי כדבר שאין לו עיקר מהתורה ובטל ברוב, ואנן לא מצינו אלא דברים אחדים שדינם שבטלים ברוב]. וכתב הפמ"ג להקשות על מה שכתב המג"א שכיון שהוא לח בלח היה ראוי שלא יתבטל ברוב, שהרי מה"ת ברובא בטל בלח, ומדרבנן אטו אינו מינו, וזה שייך באיסור נותן טעם, משא"כ באיסור מוקצה שלא הלכו בו אחר נותן טעם.

**וסברא** זו מצינו כבר בחידושי הרשב"א (יבמות פב. ד"ה ואיכא למידק) שהביא קושיית הרמב"ן גבי מים שאובים איך הם בטלים ברוב, ותירץ שהוא דבר שאין לו עיקר מהתורה ולכך בטל ברוב. אבל הרשב"א כתב ליישב שלעניין מקוה כיון דלאו איסורי אכילה הוא בטל ברוב כדין כל האיסורים דלאו בני אכילה שבטלים ברוב, שלא הלכו בשיעורין אלא בנותני טעם.

**מיהו** הפמ"ג שם בסוף דבריו (ד"ה שוב ראיתי) כתב ליישב דברי המג"א, דכיון שדעת הרשב"א שאף בנתבטל אסור לאכול כולם יחד, א"כ כל שהוא לח בלח ונתערב האפר יפה הוי כמו שנשתמש כולם יחד [ומה שכתב שמתערבים יחד אינו ברור שאף קמח בקמח כבר נתבאר לעיל שהיד יהודה כתב שבלא שיערב בידים דבר הנראה לעניים הוא שאין הקמח נבלל יפה].

**ומבואר** מכל זה שאף שיש לחלק בין דברים הנאכלים שיש בהם גזירה אטו אינו מינו, לדברים שאינם נאכלים שלא שייך בהם גזירה, מ"מ דעת הפמ"ג כדברי החזו"א שלעניין האיסור לאכלן בבת אחת יש לאסור אף בדברים שלא שייך בהם משום נו"ט.

**ובאמת** בטעם הדבר למה אסר הרשב"א לאכלן כולם בבת אחת מצינו ב' ביאורים, שהפרי מגדים (פתיחה ח"ג פ"ה ד"ה ואחר העיון) כתב לבאר על פי המנחת כהן, דס"ל שלדברי הרשב"א שאסור לאכול האיסור וההיתר יחד אף לאחר הביטול, הטעם שלח בלח מין במינו אסור עד ששים אינו גזירה אטו שאינו מינו, אלא הוא משום שכל לח בלח הוי כמו שאוכלם כולם יחד, רש שאם יש ששים בטל הוא מעוצם מיעוטו, ולפי"ז עיקר האיסור הוא שלא לאכול הכל בבת אחת, ומזה נגזר גם האיסור בכל לח בלח מין במינו [ולפי זה ודאי קושיית החזו"א במקומה, שכל שהוא בבת אחת אסור ואף כשאין בו נו"ט אלא שמ"מ עולה מדברי המנח"כ שכל שיש ששים בטל מעוצם מיעוטו, וא"כ יש ליישב אמאי מותר ללבוש הבגד כיון שיש בו בהערלה פחות מאחד ממאתיים, והוא ברור שאף החזו"א מודה לדין שבטל מעוצם מיעוטו דאל"כ אמאי לא הקשה מכל ביטול בששים בלח בלח].

**אבל** בשערי יושר (ש"ג פ"ט) הביא דברי הפרי מגדים וכתב שודאי אין זה הביאור ברשב"א, אלא אדרבה עיקר האיסור הוא שגזרו לח בלח מין במינו אטו שאינו מינו, רק שהרשב"א אסר לאכול בבת אחת אפילו יבש ביבש כיון שבזה נעשה כמו לח בלח. וכן מבואר בלשון הרשב"א (תוה"ב ב"ד ש"א יז.). וכן ביאר היד יהודה בדעת הרשב"א. ולפי זה נראה ברור שדוקא בדברים הנאכלים ששייך לגזור אטו מין בשאינו מינו לכך אסור לאכלן בב"א, אבל בדברים שאינם נאכלים לא שייך כלל האיסור בב"א שהרי אינו אלא מחמת הגזירה אטו שא"מ וא"כ לא קשה קושיית החזו"א מהמשנה בערלה.

**ועיי"ש** בשערי יושר שנתקשה בדברי הגר"א (ס"ק ה) שביאר דינו של הרשב"א שלא לאכלן יחד שהוא כדין שני שבילין, ומשמע שהוא דין גמור ולא מחמת גזירת לח בלח. מיהו בלא"ה דברי הגר"א מוקשים, שהרי הרשב"א כתב להדיא שכל דינו מדרבנן, ואילו לדברי הגר"א הרי הוא דין תורה ככל דין שני שבילין. ובשערי יושר שם נדחק שאן כוונת הגר"א אלא לדמיון בעלמא.

# מנהג המהר"ם להשליך אחד

**ויש מי שאוסר לאכלם אדם אחד אפילו זה אחר זה. הגה: וכן יש לנהוג לכתחילה. ויש מחמירים להשליך אחד או ליתן לגוי ואינו אלא חומרא בעלמא.** ולעניין חומרא זו להשליך אחד כתב המהרש"ל (יש"ש חולין פ"ז סי' מז) וז"ל אבל איני יודע מה חסידות יש בדבר, מאחר שהתורה התירה ואף החכמים, אם לא שנאמר שהוא משום גנאי לאדם גדול כמותו לאכול דבר איסור [ופשוט לפי זה שאחר שהשליך אחד ודאי אפילו מידת חסידות אין כאן ושרי לכתחילה לאכול התערובת].

# יבש ביבש מין בשאינו מינו

**וכתב** הרמ"א **וכל זה כשנתערב במינו, אבל שלא במינו ואינו מכירו אפילו יבש ביבש צריך ששים.** ומצינו כמה דרכים איך שייך שיהא תערובת יבש ביבש מין בשאינו מינו. כמבואר בש"ך (ס"ק ח) שהביא מהטור בשם סה"ת כגון שנפרך לחתיכות קטנות עד שאין ניכר בין זה לזה [ומבואר מזה שאף כשנפרך לחתיכות קטנות חשיב כיבש ביבש ואם נימא כדברי היד יהודה (הובא לעיל שיעור סג) שלדעת הרשב"א שאסור לאכלן יחד יש לאסור אף תערובת חתיכות קטנות כיון שודאי אוכל מהאיסור, נצטרך לומר שכאן מיירי כשאינו אוכל הרבה מהם ולכן אין זה ודאי שאוכל האיסור].

**והש"ך** כתב 'ונ"ל שמשכחת לה נמי כגון שיש כאן ב' או ג' מינים ונודע שאחד מהן אסור ואינו ידוע איזה מהן כגון ששחט כמה מינים וידוע שאחד מהן נשחט שלא כהוגן ואינו ידוע איזהו'. וכתב בדגול מרבבה שלדעת הב"ח והאחרונים בפירוש דברי הטור [הובא בש"ך סי' קי ס"ק יד] מקרי זה קבוע, וכל קבוע כמחצה על מחצה דמי ולא בטיל. והיינו שסובר הדגמ"ר שכל שאין הספק בתערובת חתיכות רק במה אירע מאורע האוסר חשיב קבוע.

**והחזו"א** (לז, כא) כתב שדברי הב"ח והדגמ"ר נסתרים מכמה מקומות בש"ס, וכמו שמצינו בשלח שליח לקדש את האשה שכתבו התוספות שאין זה נחשב קבוע אע"פ שהנשים אינם מעורבות והספק במאורע, ועל כן כתב שאין כוונת הדגול מרבבה לחלוק על הש"ך, אלא רק להעיר שלדברי הב"ח הוי קבוע. וכן מבואר ברע"א (ביצה י.) גבי מת בבית ולו פתחים הרבה ואין יודעים מהיכן יצא, שכל הפתחים טמאים, ואם היו כלים בפתחים כולם נטמאו. והקשה רע"א שכיון שודאי לא יצא המת אלא מפתח אחד, היה לנו לבטל הכלים הטמאים בשאר כלים הטהורים, ומבואר שאף שהוא שאלה על המאורע לא מיקרי קבוע ושייך לבטל הכלים ברוב.

**והנה** בחוו"ד (סי' קא סק"ה) הקשה בחמישה שנתערבו עורות פסחיהם ומצאו מום באחד מהעורות, ואין ידוע איזה בהמה היא בעלת מום (פסחים פח:), שאמרו בגמרא שאם נתערבו קודם זריקה אין זורקים את הדם כיון שלא חזי לאכילה, והקשה אמאי לא יאכלם והרי יש בזה ביטול ברוב, ומזה כתב להוכיח דהוי חתיכה הראויה להתכבד אף בבהמה שלימה [עיי"ש]. ובשערי יושר (ח"ג פ"ה) כתב שאין זה קושיא, שהרי כל בהמה בפני עצמה היא בספק, שאף אם לא היו חמישה בהמות היה ספק על כל בהמה ובהמה אם היא בעלת מום, וכמו שכתב החוו"ד עצמו (שם) ליישב קושיית הכו"פ בהמשך הגמרא (שם) שאמרו שאינו יכול להקריב בפסח שני, שלמים, כיון שאחד מהם הוא פסח ואין הכהן יכול לאכול החזה והשוק, והקשה הפלתי למה לא יאכל הכהן והרי החזה והשוק של הפסח בטל ברוב, ותירץ החוו"ד שלא שייך בזה ביטול ברוב דאף בלא התערובת היה ספק ובזה אין דין שבטל ברוב.

**ובביאור** דברי החוו"ד שעל קושיית הכרתי תירץ כן ואעפ"כ הקשה מחמישה שנתערבו עורות פסחיהם, נראה דס"ל שבחמישה עורות כיון שנוצר הספק כשהיו כבר הבהמות בתערובת שייך ביטול ברוב, וכדמצינו לעניין טריפות הכבד שאם נתערבו שלש זיתים משלש בהמות אחת שנחסר לה במקום מרה ואחת במקום כליות ואחת במקום הטרפש, נמצא ששני בהמות כשרות ואחת טריפה [שהוא ספק היכן הוא המקום שנעשית הבהמה טריפה], ובפמ"ג (בפתיחה ח"א פ"א בחקירה הראשונה) כתב שאינו בטל כיון שכבר נאסרו הבהמות כל אחת בפני עצמה, ולכך כשבתחילה היה ספק על כל בהמה בפני עצמה וכבר נאסרה הבהמה שוב אין להכשירה מחמת ביטול ברוב, כיון שהספק אינו שייך לתערובת, אבל אם בשעה שנולד הספק כבר היו הבהמות בתערובת שייך שפיר לבטלן ברוב [וראיה לזה מהא שבחלב שאין יודעים היכן נגע מתירים הכל ברוב (כמבואר בסי' קה ס"ט)]. והטעם לפמ"ג עפ"י הרשב"א בתוה"ב (ב"ד ש"א כד.) שכל הדין ביטול משום שכלפי שהאיסור מכניסו בספק מתעורר הוא לבטלו, אבל כל שהוא בספק גם בלא האיסור אין ביטול.

**וכמו"כ** מצינו ברשב"א בתשובה (מיוחסות סי' קפא מובא בב"י סו"ס קי) בשאלה שהייתה בג' בהמות ששחטום ומיד לאחר השחיטה לקחום הגויים, ולא נשאר ביד הישראל אלא שלש ריאות וחצי בהמה, ואח"כ מצאו טריפה באחת מהריאות, ואין ידוע איזה בהמה טריפה, אם מותר לאכול מאותה חצי בהמה שביד הישראל. והשיב הרשב"א שאם העלום אחד אחד ולא נתערבו הבהמות אינו בטל, אבל אם היו מעורבות ורק אח"כ לקחום הגויים בטלים ברוב [ועדיין צ"ע למה החמיר בלא נתערבו, שהרי שם לא נאסרו קודם התערובת, אבל עכ"פ אף תערובת להיתר אין שם ולכן החמיר באופן שלא נתערבו קודם לכן].

**ודין** זה מצוי במקום שיש ג' שוחטים, ואחד מהשוחטים בדק סכינו ומצא שהסכין פגומה, אם יש להכשיר כל העופות ששחט מעת בדיקתו הקודמת, או דנימא שבטלים העופות ברוב הכשרים [שהרי העופות ששחטו שני השוחטים האחרים הם עופות כשרים]. ולדעת השערי יושר לא שייך בזה ביטול ברוב, אבל אם נימא שכל שנולד הספק כשהיו בתערובת אמרינן ביטול ברוב, אף כשהספק שייך על כל אחד בפני עצמו כמבואר בחוו"ד, א"כ אף בזה יש להכשיר [מיהו זה דוקא לגבי העופות שיש בהם נוצות שאינם חהר"ל, ואם נודע הספק אחר שירדו הנוצות יהיה תלוי במחלוקת אם יש ביטול קודם שנודע התערובת].