=ה - בהא דבעינן ד_ חוטין בציצית כשאין לו אלא מין אחד, ובעיקר מצות תכלת ולבן
קטגוריות: ש_ס / מ מנחות / מנחות - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / ציצית מהדוב

**סימן ה**

**בהא דבעינן ד' חוטין בציצית כשאין לו אלא מין אחד**

**ובעיקר מצות תכלת ולבן**

**א**

א] **מנחות ל"ח א',** התכלת אינה מעכבת את הלבן והלבן אינו מעכב את התכלת, ופירש"י, ז"ל, התכלת אינה מעכבת את הלבן, ואע"ג דמצוה לתת תכלת ב' חוטין ולבן ב' חוטין בציצית וכו', אפ"ה אי"ז מעכב את זה, ואי עביד ארבעתן תכלת או ארבעתן לבן יצא, עכ"ל.

**והתוס'** שם האריכו לדון בדין זה אף אם כשאין לו אלא מין אחד צריך ליתן ד' חוטין, או סגי בב' חוטין, ומסקנת דבריהם נראה דצריך ליתן ד' חוטין, וכתבו דמ"מ אף חוטין שאין מתקיים בהן מצות לבן מועילין להשלים למנין ד' חוטין, וע"כ אף אם הקדים תכלת ללבן חיסר מצוה דלבן, מ"מ קיים מצוה דתכלת, - ובסימן ו' נתבאר עד"ז לדעת רש"י, דאף חוטין שאינם מצבע הבגד, מועילין להשלים למנין ד' חוטין.

ב] **ובביאור** הך מילתא דאף כשאין לו אלא מין אחד צריך ליתן ד' חוטין, ומ"מ מועילין בזה אף חוטין שאין מתקיים בהן מצות תכלת ולבן, כתב בכ' הגרי"ז לקמן בע"ב דהוא משום דלעולם עיקר קיום המצוה הוא בב' חוטי לבן או בב' חוטי תכלת, והא דבעינן ד' חוטין הוא דין בפנ"ע מקרא דגדיל גדילים דהחפצא דציצית הוא בד' חוטין, ולהשלים החפצא דציצית מועילין אף חוטין שאין מתקיים בהן מצות לבן, ועיי"ש מש"כ לפ"ז.

**ויש** להעיר לפ"ז במשה"ק התוס' דמנ"ל דבעינן ב' חוטין לבן וב' חוטין תכלת, דילמא אגדילים קפיד קרא אפי' חד מהאי וג' מהאי, ואי נימא דלבן ותכלת הם כב' מצוות, ומצות לבן מתקיימת בב' חוטין, ומצות תכלת מתקיימת בב' חוטין, והא דבעינן ד' חוטין אף במין אחד, הוא דין בפנ"ע דהחפצא דציצית היא בד' חוטין, לכאו' הדין נותן דיש מנין חוטין למצות לבן ויש מנין חוטין למצות תכלת, והיאך מצינו לומר דיהא בידו ליתן ב' לבן וב' תכלת או ליתן אחד מזה וג' מזה.[[1]](#footnote-2)

**ב**

ג] **אמנם** הנה התוס' לקמן בע"ב ד"ה אלא לגרדומין כתבו דעכשיו נותנים ד' חוטין ב' משום לבן וב' "משום תכלת", וכ"כ התוס' בבכורות ל"ט ב' סוד"ה כמה חוטין דמה שאנו עושין עכשיו הוי פלגא לשם לבן ופלגא "לשם תכלת", וכ"כ היראים בסימן ת"א דמי שאין לו תכלת נותן ד' חוטי לבן במקום תכלת, וכ"ה להדיא בד' הבעה"ע בהל' ציצית שער א' סוף ח"א ובכ"ד.[[2]](#footnote-3)

**ונראה** מדבריהם, דאי"ז דין בפנ"ע דאף כשאין לו אלא מין אחד צריך ליתן ד' חוטין משום דזהו צורת הציצית, אלא הא דצריך ליתן ד' חוטין, הוא משום דנותן ב' חוטין במקום המין השני,[[3]](#footnote-4) ומבו' בדבריהם דמה"ט הוא דתלי הכשירא דגרדומין במה שנשתיירו ב' חוטין שלמים,

**אך** צ"ב בביאור הך מילתא דנותן ב' חוטין במקום תכלת, דכיון דב' חוטין אלו אינם תכלת, הרי אין מתקיים בהן מצות תכלת, ומה מהני שנותנם במקום תכלת.[[4]](#footnote-5)

ד] **ונראה** לפרש בזה, דודאי דבב' חוטין אלו שנותן במקום תכלת, אין מתקיים מצות תכלת כלל, ומש"כ התוס' ודעימייהו דנותנם במקום תכלת, היינו דבקרא דתכלת נאמר דבעינן ליתן עוד ב' חוטין, ומצותן שיהיו צבועים תכלת, ובזה הוא דאמרינן דאף דמצותן שיהיו תכלת, מ"מ אי"ז מעכב, ואף אם אין לו תכלת, צריך ליתן ב' חוטין אלו.[[5]](#footnote-6)

**ולפ"ז** נמצא דלעולם עיקר מצות ציצית היא ליתן ד' חוטין, ומצות לבן ותכלת היא דב' חוטין מצותן שיהיו לבן וב' חוטין מצותן שיהיו תכלת,[[6]](#footnote-7) וד"ז אינו מעכב, ואף אם עשה ארבעתן לבן או ארבעתן תכלת יצא, - וזהו משה"ק התוס' דדילמא אגדילים קפיד רחמנא אפי' חד מהאי וג' מהאי, והיינו משום דעיקר המצוה היא ליתן ד' חוטין, ואף שמצותן הוא שיהיו חוטין אלו מלבן ומתכלת, י"ל דה"ז מתקיים אף כשעושה חוט אחד ממין זה וג' חוטין ממין זה.

ה] **והנה** לפ"ז הי' מקום לדון, דכיון דמצות לבן ומצות תכלת אין מעכבין, הרי דאף אם לא יתקיים בכל החוטין מצות לבן או מצות תכלת, ג"כ יצא יד"ח, דנתקיים בזה עיקר מצות ציצית שהיא ליתן ד' חוטין, ואף שלא נתקיים בזה מצות לבן ומצות תכלת, אי"ז מעכב.

**אך** הנה זה נסתר מהא דתנן דהתכלת אינה מעכבת את הלבן והלבן אינו מעכב את התכלת, ולהדיא דה"ז מעכב שיהא או לבן או תכלת, אלא דמין אחד אינו מעכב את חבירו, דאי נימא דאף אם ליכא לא תכלת ולא לבן יצא יד"ח, הול"ל דהתכלת והלבן אין מעכבין את הציצית, ומהא דתנן דהתכלת אינה מעכבת את הלבן מבו' דהכשר הציצית הוא כשיש בו ממין אחד, וקמ"ל דאין המין השני מעכבו, וכ"ה מבו' גם ממש"כ התוס' דכל הא דכשחיסר מצוה דלבן יצא יד"ח, הוא משום דלהכשיר תכלת מועילין אף חוטין אלו, ומבו' דכל הא דמכשרינן בכה"ג הוא רק משום דהתכלת היא כדינה.[[7]](#footnote-8)

**ובטעמא** דמילתא נראה, דהרי הא דאין התכלת והלבן מעכבין זא"ז, ילפינן לה מדכתיב וראיתם אותו כל חד וחד לחודי' משמע, והרי דבלא הך קרא הו"א דהן מעכבין זא"ז, ומהך קרא ילפינן דסגי בחד מינייהו ואין מעכבין זא"ז, אך עכ"פ בעינן חד מינייהו, וכל דליכא לא לבן ולא תכלת ליכא הכשר לציצית זו, דאף דאינם מעכבין זא"ז, מ"מ ה"ז מעכב בהכשר הציצית שיתקיים בה או מצות לבן או מצות תכלת.

ו] **ובביאור** מש"כ התוס' דאף אם כשהקדים תכלת ללבן חיסר מצות לבן, מ"מ מועילין חוטין אלו להשלים למנין ד' חוטין, נראה דהוא משום דכ"ה דאם נתן ד' חוטי לבן יצא, אף דמצות לבן היא רק בב' חוטין, ה"נ מהני אף אם החוטין הנוספים אין מתקיים בהן מצות לבן כלל, שהרי בלא"ה אין מתקיים בב' חוטין אלו מצותן, שמצותן הוא שיהיו תכלת, וכיון דאי"ז מעכב שתתקיים בהן מצותן, ליכא נפ"מ אם מתקיים בהן דין לבן, - וה"נ הוא גם בהא דחוטין צבועין מועילין להשלים למנין ד' חוטין, דהוא משום דכל שמתקיים בב' חוטין מצות לבן או מצות תכלת, אי"ז מעכב שיתקיים אף בב' חוטין הנוספים מצותן, כ"ה דאם נתן ד' חוטי לבן או ד' חוטי תכלת יצא, אף שעיקר מצות לבן או תכלת אינה מתקיימת אלא בב' חוטין.

**ג**

ז] **ויש** לדון כמה נפ"מ בזה, חדא, הוא לדעת רש"י ותוס' ודעימייהו שנותנין ב' חוטי לבן וב' חוטי תכלת, ויש להסתפק בגונא דאין לו אלא חוט אחד תכלת, אם יש לו ליתנו, או דא"צ ליתנו משום דחוט אחד בפנ"ע לאו מידי הוא.[[8]](#footnote-9)

**ונראה** דזה תליא במש"נ, דאי נימא כמש"כ הגרי"ז דמצות לבן ומצות תכלת הם כב' מצוות, וקיום מצות לבן היא במה שנותן ב' חוטי לבן, וקיום מצות תכלת היא במה שנותן ב' חוטי תכלת, ומלבד זה איכא דין נוסף דבעינן שיהיו בציצית ד' חוטין, ודאי מסתברא מילתא דכל שלא נתן אלא חוט אחד תכלת לאו מידי הוא, - אך אי נימא דעיקר המצוה היא חדא מצוה ליתן ד' חוטין, וב' חוטין מצותן שיהיו לבן וב' חוטין מצותן שיהיו תכלת, מסתבר טפי דאף אם אין בידו לקיים מצות ב' החוטין שיהיו תכלת, מ"מ יש לו לעשות חוט אחד תכלת.

ח] **ועד"ז** יש לדון בגונא שיש לו חוטי תכלת למקצת מכנפות הטלית, אם יש לו ליתנם, או דכיון דד' ציציות מעכבות זא"ז לאו מידי הוא.

**וג"ז** תליא במש"נ, דאי נימא דמצות לבן הוא מצוה בפנ"ע ליתן ב' חוטי לבן, ומצות תכלת היא מצוה בפנ"ע ליתן ב' חוטי תכלת, מסתבר דגם ע"ז אמרינן דד' ציציות מעכבות זא"ז, וכל שלא עשה ב' חוטי תכלת בד' כנפות, לאו מידי הוא, - אך אי נימא דעיקר המצוה היא ליתן ד' חוטין, וב' חוטין מצותן שיהיו תכלת וב' חוטין מצותן שיהיו לבן, מסתברא מילתא דעל מצות תכלת לא נימא דד' ציציות מעכבות זא"ז, וכל שיתן ב' חוטין תכלת בכנף אחד, קיים מצות תכלת דחוטין אלו.[[9]](#footnote-10)

ט] **עוד** יש לדון בזה, בגונא שהטיל בב' כנפות ד' חוטי לבן ובב' כנפות ד' חוטי תכלת, דלמש"כ הגרי"ז דמצות לבן ומצות תכלת הם כב' מצוות חלוקות, דמצות לבן היא ליתן ב' חוטי לבן ומצות תכלת היא ליתן ב' חוטי תכלת, מסתברא מילתא דבכה"ג לא יצא יד"ח ציצית כלל, דלא קיים לא מצות לבן ולא מצות תכלת, - אך אי נימא כמש"נ דעיקר המצוה היא ליתן ד' חוטין, מסתברא מילתא דשפיר קיים בכה"ג לעיקר מצות ציצית, ואף דה"ז מעכב שיתקיים בציצית מצות לבן או מצות תכלת, מ"מ שפיר מהני שיתקיים בב' כנפות מצות לבן ובב' כנפות מצות תכלת.

**ד**

י] **והנה** השאג"א בסו"ס ל"ב הק', לדעת הר"ש מדרוי"ש דאסור ללבוש בגד כשא"א להטיל בו ציצית, דא"כ מ"ט אם אין לו תכלת מטיל לבן, וגם בזה"ז שאין לנו תכלת מטילין אנו לבן לחוד, הרי הוא עובר בכך על מצות תכלת.

**והקדושת** יו"ט בסימן ל"ה ד"ה ואמנם באמת כתב לישב דמצות תכלת אינה אלא למצוה מן המובחר, ואף אם עשה ד' חוטין מלבן יצא יד"ח ציצית, וע"כ שפיר מותר ללבוש טלית שאין בה תכלת, דאינו מבטל מ"ע כלל, דאף שמצוה עליו לעשות ב' חוטין מתכלת, מ"מ כל שא"א לו לעשותן אינו עובר איסור.

יא] **והך** מילתא דמצות תכלת אינה אלא למצוה מן המובחר, כתב הקדושת יו"ט שם לדקדק כן ממש"כ בפירש"י במתניתין דאם עשה ארבעתן תכלת או ארבעתן לבן "יצא", דמשמע דיצא לגמרי ידי מצות ציצית באחד מהן ולא חיסר כלום,[[10]](#footnote-11) וכ"ה גם בחי' המיוחסים להרשב"א בסוגיין, וכתב שם טפי מהכי, דאף אם ליכא אלא חדא קיים מצוה מן המובחר, אלא דמצוה טפי לעשותו משניהם,[[11]](#footnote-12) וכ"ה גם בד' הר"א ב"ר עזריאל בס' ערוגת הבושם ח"ג סימן ע"א, עיי"ש.[[12]](#footnote-13)

**ומצינו** מקור נאמן לזה בד' התוס' לקמן מ' א' שכתבו בדעת ב"ש דלא הותר איסור כלאים בציצית משום דאפשר לקיים שניהם, והיינו משום דאפשר בלבן, כאשר כ"ה מבו' ממש"כ שם בסו"ד דלמ"ד דהתכלת מעכבת את הלבן ל"ה כאפשר לקיים שניהם, ומבו' דמצות תכלת בפנ"ע אינה דוחה ל"ת, ואי נימא דמצות תכלת הויא מ"ע גמורה בפנ"ע, מ"ט אינה דוחה ל"ת, ובע"כ דמצות תכלת אינה מצוה בפנ"ע, אלא הוא מכלל עיקר מצות ציצית, דלמצוה מן המובחר בעינן חוטי תכלת, וע"כ אי"ז דוחה ל"ת.[[13]](#footnote-14)

יב] **ובד'** הקדושת יו"ט שם מבו', דלפ"מ שדנו התוס' בתחילת דבריהם דאם אין לו אלא מין אחד אינו נותן אלא ב' חוטין, והיינו דמצות לבן היא בנתינת ב' חוטי לבן ומצות תכלת היא בנתינת ב' חוטי תכלת, לכאו' ודאי דמצות תכלת היא מ"ע גמורה, וכל שלא נתן ב' חוטי תכלת ביטל מ"ע, שהרי לא קיים אלא מצות ב' חוטי הלבן, ולא קיים את מצות ב' חוטי התכלת, - וכל הך מילתא דמצות תכלת אינה אלא למצוה מן המובחר, הוא רק לפ"מ שהוכיחו התוס' דגם כשאין לו אלא מין אחד נותן ד' חוטין, דלפ"ז י"ל דכיון דעיקר מצות ציצית היא ליתן ד' חוטין, הרי שמצוה זו מתקיימת בין בלבן ובין בתכלת, אלא דלמצוה מן המובחר בעינן ב' חוטי תכלת.[[14]](#footnote-15)

**ואמנם** זה מתישב רק למש"נ דעיקר מצות ציצית היא ליתן ד' חוטין, וב' חוטין מצותן שיהיו לבן וב' חוטין מצותן שיהיו תכלת, דלפ"ז י"ל דאי"ז אלא למצוה מן המובחר, וגם בלא"ה יצא יד"ח ציצית, ודמי לדין הקדמת לבן לתכלת, דהוא למצוה בעלמא, ואינו מעכב בקיום מצות ציצית, - אך אי נימא כמש"כ הגרי"ז דמצות לבן ומצות תכלת הוו כב' מצוות ומצות לבן היא בנתינת ב' חוטי לבן ומצות תכלת היא בנתינת ב' חוטי תכלת, והא דכשאין לו אלא מין אחד נותן ד' חוטין, הוא רק משום דהחפצא דציצית הוא בד' חוטין, אך קיום המצוה הוא בב' חוטין, ודאי דאם נתן ד' חוטי לבן ביטל מ"ע, שהרי לא קיים מצות ציצית בכל הד' חוטין, ואין המצוה אלא בב' חוטין, (וב' החוטין הנוספים הוא משום דבעינן גדיל גדילים).

**ה**

יג] **ובעיקר** הך מילתא דמצות תכלת אינה אלא למצוה מן המובחר, יש שפירשו דהיינו דאי"ז חובה גמורה אלא רשות.

**אך** לכאו' אי"ז מתישב, שהרי אמרו ביבמות צ' ב' דהא דפטרו סדין מן הציצית הוי עקירת דבר מה"ת, ולדעת רש"י ודעימי' לא פטרו סדין אלא מן התכלת, ואפ"ה חשבינן לה כעקירת דבר מה"ת, ואם אי"ז חובה אלא רשות, מ"ט חשיב כעקירת דבר מה"ת.[[15]](#footnote-16)

**עוד** יש להעיר ממה שאמרו לקמן מ"ג ב' דגדול עונשו של לבן יותר מעונשו של תכלת, והרי דמי שאינו מטיל תכלת בבגדו נענש, וכ"כ התוס' לקמן מ' א' ד"ה סדין בציצית שהי' המלאך מקפיד מציצית מן המובחר, וע"ז אמרו לקמן מ"א א' דענשינן ע"ז, וכ"ה מבו' בב"מ ס"א ב' דעתיד ליפרע ממי שתולה קלא אילן בבגדו ואומר תכלת הוא, ודעת התוס' שם דהוא משום ביטול מצות תכלת, ואיצטריך לעבור עליו משעת תלי'.

יד] **ובע"כ** מזה, דלעולם מצות תכלת היא חובה גמורה לעשות תכלת בציצית, אלא שאי"ז מעכב כלל בקיום מצות ציצית,[[16]](#footnote-17) ודמי לדין הקדמת לבן לתכלת, דאי"ז מעכב, ומ"מ ה"ז חובה לעשות כן ולהקדים לבן לתכלת, וכ"כ הגרי"פ בעשין ז' ד"ה ומעתה א"כ קושייתנו דאע"ג דלכתחילה חייבה תורה להטיל תכלת, מ"מ בדיעבד אין חסרון התכלת מעכב במצוה כלום, ומקיים בלבן לחוד כל העשה כולה כמו עם התכלת ממש.

**ושו"ר** מש"כ הר"א ב"ר עזריאל בס' ערוגת הבושם ח"ג סימן ע"א, ז"ל, ונ"ל שב' מינין כנגד מין אחד יותר מצוה מן המובחר ממין כנף כנגד שני מינין כשאין בהן מין כנף, דעל ב' מינין נאמר לשון ציוי ונתנו על ציצית הכנף פתיל תכלת וכאלו נאמר יתנו שניהם, ומשו"ה אי לא וראיתם אותו דדרשינן מיני' האי לחודי' והאי לחודי' הוו מעכבי אהדדי, ומה"ט נמי מי שהיו לו ב' מינין ול"ה רוצה לעשות כי אם ממין אחד מכין אותו עד שתצא נפשו כדין כל מ"ע, עכ"ל.

טו] **עוד** יש להוסיף בזה, דהך מילתא דמצות תכלת אינה אלא למצוה מן המובחר, לכאו' הוא שנוי בפלוגתא, דאי"ז מתישב אלא למש"כ התוס' לקמן בע"ב ד"ה אלא לגרדומין דכיון דאף כשאין לו אלא לבן נותן ד' חוטין, הוו חד מצוה, אך למש"כ הרא"ש בסימן ז' דלרבנן הוו לבן ותכלת כב' מצוות, ודאי דתכלת הוי מ"ע גמורה, והמבטל ביטל מ"ע, וכמש"כ כן הקדושת יו"ט בסו"ס ל"ז.[[17]](#footnote-18)

**ומצינו** כן גם בד' הרמב"ן במלחמות בשבת כ"ה ב', ז"ל, והאי דקאמר לי' מציצית משום דעיקר מצוה בתכלת, והמקיים לבן בלא תכלת אין כאן מצוה שלימה אלא אחת מן השנים, עכ"ל, ומשמע להדיא מדבריו דהו"ל כביטול מצוה, ואזיל לטעמי' בהשגות לסהמ"צ שורש י"א דס"ל דתכלת ולבן הוו כב' מצוות, והא דאינם נמנין לב' מצוות הוא משום דהם ענין אחד, ואי נימא דמצות תכלת אינה אלא מפרטי מצות ציצית, ודומיא דמצות הקדמת לבן לתכלת, ודאי דאין למנותו למצוה בפנ"ע.

**ו**

טז] **עוד** יש להוסיף בזה, דהנה לקמן מ"א ב' תניא בדין טלית שכולה תכלת, דאף דקלא אילן לא יביא מ"מ אם הביא כשר, ומפרשינן לה בטלית בת ד', ופירש"י דהיינו דבטלית בת ד' חוטין ב' תכלת וב' קלא אילן, כשר בדיעבד, אך בטלית בת ח' חוטין ד' תכלת וד' קלא אילן פסול, דכיון דמלבד הקלא אילן יש בה חוטין כל צרכה חיישינן שמא יצטרך לטלית אחרת ויקח את חוטי התכלת מכאן וכו', ועד"ז פירש הבעה"ע בהל' ציצית שער ב' ח"ב עד:.

**והעולת** שלמה לקמן שם תמה בזה, דאף בטלית בת ד', הרי לפ"מ שסבור דכל החוטין הם תכלת, יש לחוש שיטול מטלית זו ב' חוטין, כדי ליתן חוטי לבן במקומם ולקיים מצות לבן ותכלת, וכן הק' החזו"א בסימן ג' סקכ"ד (ד"ה מ"א ב'), - ועיי"ש שכתב דכיון דאין הלבן מעכב את התכלת ואם עשה כולם תכלת יצא, תו אף כשנזדמן לו אח"כ חוטי לבן א"צ להסיר התכלת.

**וזה** מקור נאמן למש"נ בדעת רש"י ודעימי' דמצות תכלת ולבן דמיא למצות הקדמת לבן לתכלת, דהוא למצוה בעלמא ואינו מעכב בקיום מצות ציצית, וע"כ כ"ה דבמצות קדימת לבן לתכלת, כתב בפירש"י בסוגיין דאם הקדים תכלת ללבן אי"ז מעכב וא"צ לפסוק התכלת אלא יתן הלבן אחריו, והיינו דמצות הקדמת לבן לתכלת היא בעשיית הציצית, וכל שכבר הטיל התכלת, א"צ לפסקו כדי להקדים הלבן, הוא הוא בעיקר מצות לבן ותכלת, דעיקר המצוה היא בעשיית הציצית לעשות לבן ותכלת, וכיון דאי"ז מעכב ואם עשה לבן או תכלת יצא, א"צ להתיר חוטין אלו ולעשות לבן ותכלת.

יז] **אמנם** יש להעיר בזה, דהבעה"ע גופי' כתב בשער א' ח"א סז. דהיכא דאיגרדם תכלת וקאי לבן בעי להכשר גרדומין אף לרבנן דאין התכלת מעכב את הלבן, דאלמלי דינא דגרדומין, אף דאין מעכבין זא"ז, מ"מ לא נתקיים מצות תכלת וצריך להטיל ציצית אחרת, ומבו' דאף אחר העשי' צריך לעשות ציצית אחרת כדי לקיים מצות תכלת ולבן, וצ"ע בזה.[[18]](#footnote-19)

יח] **עוד** העירוני בזה, ממה שאמרו לקמן מ"ג ב' דקשה עונשו של לבן מעונשו של תכלת, משום דהוא מצוי טפי, ובפירש"י שם מבו' כמש"כ המהרש"א דעונשו של לבן היינו במי שאינו מטיל ציצית כלל, ואף לגירסת השטמ"ק שם בפירש"י משמע כן, ואי נימא דתכלת אינו אלא מצוה מן המובחר, הרי ודאי דקשה עונשו של המבטל מצות ציצית לגמרי, ממי שאינו מבטל אלא מצוה מן המובחר, ול"ב להא דלבן מצוי טפי, - וביותר קשיא אי נימא דמצות תכלת אינה אלא בשעת העשי', ומי שלא הטיל תכלת בבגדו, מותר לכתחילה ללבוש את הבגד, וא"כ ודאי דקשה עונשו של לבן מעונשו של תכלת.[[19]](#footnote-20)

**אך** הנה המהרש"א שם כתב דיש לפרש דעונשו של לבן הוא מי שמטיל ד' חוטי תכלת ואינו מטיל לבן, ולפ"ז ניחא.

?מעיקר מה שאמרו דמיגו דתכלת פטר לבן נמי פטר, נראה טפי דתכלת ולבן הם כמצוה אחת, - ובזה מתפרש גם הא דל"מ המיגו אלא בדאיכא חוטי תכלת, וכמבו' בל' הערוגה"ב דהוא משום דרק המצוה כהלכתה מועלת לדחות.

1. ואמנם הי' מקום לדון, דלעולם עיקר מצות לבן ומצות תכלת היא בחוט אחד, וכל הא דבעינן ד' חוטין הוא מדינא דגדילים, וע"כ שפיר מצי ליתן ב' לבן וב' תכלת, או ליתן א' מזה וג' מזה, והוי קיום מצות לבן ומצות תכלת בחוט אחד, - אך זה נסתר ממש"כ התוס' לישב דכיון דתרי מיני בעא רחמנא סברא הוא שיהיו שוין, והרי דאם הי' מהני ליתן אחד מזה וג' מזה, הי' מתקיים מצות לבן או תכלת בכל הג' חוטין, דאם אין מצותן מתקיימת אלא בחוט אחד, הרי שפיר הם שוין זל"ז. [↑](#footnote-ref-2)
2. והבעה"ע שם כתב לחדש לפ"ז, ז"ל, ועוד לבן ל"ה אלא ב' חוטין ואנן דלית לן תכלת מ"ט רמינן ד' בב' סגי, אלא מדרמי ד' שנים הם במקום לבן ושנים במקום תכלת, הלכך הני דתכלת עבדו מצמר ולא מחסיר מיני' אלא צבעא, והיינו דקאמר אין לו תכלת מטיל חוטי צמר לבן במקומו וכו', עכ"ל, והיינו דכיון דב' חוטין הם במקום חוטי התכלת, ע"כ אף דצבע התכלת אינו מעכב, מ"מ מינו מעכב, וע"כ ל"מ אלא כשהם צמר. [↑](#footnote-ref-3)
3. ולהיראים לטעמי' הוא מוכח כן, שהרי דעתו שם דהא דכתיב בקרא גדיל גדילים דדרשינן מיני' ד', קאי על הלבן לחודי' שיהא בו ד' חוטין אחר שכופלן, והא דבעינן עוד ד' חוטין לתכלת הוא מדכתיב ונתנו על ציצית הכנף פתיל תכלת, עיי"ש, - ולפ"ז הרי ליכא מקור מקרא דהיכא דאין לו אלא לבן נותן ח' חוטין, דמש"כ התוס' דילפינן לה מדכתיב גדיל גדילים, הוא לטעמייהו דגדיל גדילים דדרשינן מיני' ד' הוא ד' חוטין שלמים, ובע"כ דמסברא הוא כן, דאין התכלת מעכב, ואף כשאין לו תכלת נותן ד' חוטי לבן במקום תכלת, וכ"נ גם בד' התוס' בבכורות דהא דכשאין לו אלא מין אחד נותן ד' חוטין, הוא מסברא דצריך ליתן ב' חוטין לשם תכלת, ולא ילפינן לה מקרא. [↑](#footnote-ref-4)
4. ואף למש"כ הבעה"ע דל"מ אלא כשנותן חוטי צמר, דלא מחסר מיני' אלא צבעא, הרי מ"מ כיון דחסר מיני' צבעא, אין מתקיים בזה מצות תכלת. [↑](#footnote-ref-5)
5. ועד"ז הוא גם בהא דכשאין לו אלא תכלת נותן ד' חוטין, דבקרא דלבן נאמר דבעינן ליתן ב' חוטין, ומצותן שיהיו לבן, ומ"מ אף כשאין לו לבן, אי"ז מעכב, וצריך ליתן ב' חוטין אלו. [↑](#footnote-ref-6)
6. וכ"נ ממש"כ בפירש"י לקמן מ"א ב' דבטלית שכולה תכלת לא יטיל בה חוטי קלא אילן, משום דבעינן ב' מינים, והנה הרי חוטי קלא אילן אלו מתקיים בהו מצות לבן, שהרי אם אין לו תכלת, ודאי דיכול להטיל חוטי קלא אילן ויתקיים בהן מצות לבן, אלא דכל שיש לו תכלת, הרי דלקיום מצות תכלת ולבן יחד בעינן שיהיו ב' מינים, - ואי נימא דמצות לבן ומצות תכלת הוו כב' מצוות, הרי דכיון דבקלא אילן מתקיים מצות לבן, מ"ט נימא דמכח הא דהטיל גם חוטי תכלת, לא יתקיים בחוטי הקלא אילן מצות לבן, - ובע"כ דהוא חד מצוה דד' חוטין, ומצותן הוא שיהיו ב' לבן וב' תכלת, ונלמד מזה דמצותן שיהיו מב' מינים, וכל שאינם מב' מינים לא קיים למצות ב' מינים, ולא נתבטל בזה מצות לבן לחודי' ומצות תכלת לחודי', אלא להמצוה שיהיו מב' מינים. [↑](#footnote-ref-7)
7. וכ"ה מבו' מדעת הסוברים דכל שעשה חוטי הלבן שלא מצבע הבגד ל"מ, ומשמע דה"ז פסול ולא יצא יד"ח ציצית כלל, והרי דאף דחוטין אלו מועילין לקיום עיקר מצות ציצית בד' חוטין, וכאשר כ"ה מבו' מהא דפריך לקמן מ' א' דלא יהא אלא לבן, וכמש"נ לעיל סק"ב, מ"מ כיון שאין מתקיים בהן מצות לבן, ה"ז פסול. [↑](#footnote-ref-8)
8. והי' מקום לדון דאדרבה ה"ז מגרע אם יתן אותו, דכיון דאין מתקיים בחוט זה מצות תכלת, שהיא בב' חוטין, יש לו ליתן ד' חוטי לבן, ועוד, שהרי בעינן שיהיו החוטין מצבע הבגד, - אך בפשוטו נראה, דודאי דהוא רשאי ליתנו, דאף אם אין מתקיים בו מצות תכלת, מ"מ א"צ שיתקיים בו מצות לבן, וכמש"כ התוס' דאף חוטין שאין מתקיים בהן מצות לבן מועילין להשלים למנין ד' חוטין, וע"כ גם לא איכפת לן שאינו מצבע הבגד, שהרי בהחוטין הנוספים ל"ב שיהיו מצבע הבגד, וכמבו' מהא דפריך לקמן מ' א' דלא יהא אלא לבן, וכמש"נ לעיל סק"ב. [↑](#footnote-ref-9)
9. וארווחנא בזה, דהנה האחרונים הק' במה שאמרו לעיל ל"ז ב' בפלוגתא דת"ק ור' ישמעאל אם ד' ציציות מצוה אחת או ד' מצוות, דמאי בינייהו, דמ"ט לא אמרו דאיכא בינייהו כשאין לו אלא ג' ציציות אם יש לו להטילם בטלית, ורבים הוכיחו מזה כדעת הר"ש מדרוי"ש דאסור ללבוש בגד כשא"א להטיל בו ציצית, וע"כ אף לר' ישמעאל הוא אסור ללבוש הבגד בכה"ג, וליכא נפ"מ בהא דאין מעכבין זא"ז, - ויש להעיר, דהרי מודה הר"ש מדרוי"ש דאם יש לו לבן ואין לו תכלת מותר ללבוש את הבגד, כדתניא דאם אין לו תכלת מטיל לבן, וכן אנו עושים בזה"ז, וא"כ הרי אכתי נפ"מ כשיש לו חוטי לבן, ואין לו חוטי תכלת אלא לג' כנפות, דלת"ק א"צ להטילם, ולר' ישמעאל צריך להטילם, - ולמש"נ ניחא, דאף לרבנן דד' ציציות מצוה אחת ומעכבין זא"ז, מ"מ כל שיש לו ד' ציציות, אינם מעכבין זא"ז בקיום מצות תכלת, וע"כ אף לת"ק הוא צריך בכה"ג להטיל את חוטי התכלת. [↑](#footnote-ref-10)
10. וכן הביאו גם מד' התוס' לקמן מ' א' ד"ה סדין דבלא תכלת אי"ז ציצית מן המובחר, ומד' התוס' לקמן מ"א ב' ד"ה ואם הביא דלרבנן דאין הלבן מעכב את התכלת מצי למיתני דאם הביא כשר, אף דאין מתקיים בזה מצות לבן. [↑](#footnote-ref-11)
11. ועי' עוד בדבריו לקמן מ"א א' שפירש דלהס"ד דחייבת ליקח טלית ולהתכסות בה הא דא"ל רב קטינא למלאך ענשיתו אעשה, הוא משום שהי' בה ציצית של מינו ול"ה בה תכלת, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-12)
12. וכ"נ גם ממש"כ הרמב"ם בפ"א מציצית ה"ה, ז"ל, והלובש טלית שיש בה לבן או תכלת או שניהם כאחד הרי קיים מצות עשה אחת, עכ"ל, ומשמע דאף כשאין בה אלא לבן או תכלת, קיים אותה מ"ע שקיים כשיש בה שניהם כאחד, ועמד ע"ז הערוה"ש בסימן ט' סי"ט, והגרי"פ עשין ז' ד"ה ומעתה א"כ קושייתנו. [↑](#footnote-ref-13)
13. ובדעת ב"ה דס"ל דהותר כלאים בציצית ולא חשיב כאפשר לקיים שניהם, יש להסתפק אם הוא משום דס"ל דמצות תכלת בפנ"ע דוחה, אך דאי"ז מצוה בפנ"ע, או היינו דלעולם עיקר מצות ציצית דוחה, ולא חשבינן לה כאפשר לקיים שניהם, כיון שמצותו לעשות החוטין תכלת, וכמש"כ הקדושת יו"ט בסו"ס ל"ה.

    ושו"ר בד' הר"א ב"ר עזריאל בס' ערוגת הבושם ח"ג סימן ע"א בתו"ד, ז"ל, דמינו כנגד תכלת לאו כלום הוא, וה"נ אמרינן בפ"ב דיבמות אליבא דר"ל חליצה במקום יבום לא כלום היא, ומשו"ה אין להקשות לר"ל למה התירה תורה כלאים בציצית הלא אפשר במינו, אלא היינו טעמא דמינו במקום תכלת לאו כלום היא, עכ"ל, ועד"ז כתב בתשו' ופסקים לחכמי אשכנז סימן ע"ו, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-14)
14. ובד' הקדושת יו"ט בסו"ס ל"ז מבו' דזה בכלל מש"כ התוס' לקמן בע"ב בד"ה אלא לגרדומין דאם כשאין לו אלא מין אחד נותן ב' חוטין הוו לבן ותכלת ב' מצוות, ואם כשאין לו אלא מין אחד נותן ד' חוטין הוו לבן ותכלת מצוה אחת, - דאם אינו נותן ממין אחד אלא ב' חוטין, הרי דחד מצוה היא ליתן ב' בחוטי לבן וחד מצוה היא ליתן ב' חוטי תכלת, והוו ב' מצוות, אך אם נותן ד' חוטין אף ממין אחד, היינו דהוי זה מצוה אחת ליתן ד' חוטין, אלא דבכלל המצוה הוא שיהיו ב' חוטין מהן לבן וב' חוטין מהן תכלת. [↑](#footnote-ref-15)
15. וכבר עמד ע"ז הערוה"ש בסימן ט' סי"ט, ז"ל, לשיטה ראשונה ק"ל טובא למה חשבה הגמרא שם סדין בציצת בעקירת דבר מה"ת, דכיון דעושה ציצת של פשתן הא מקיים המצוה, שהרי להדיא כתב הרמב"ם בפ"א ה"ה דהלובש טלית שיש בה לבן או תכלת או שניהם כאחד הרי קיים מ"ע, עכ"ל, וכיון שמטיל לבן של פשתן הרי קיים מ"ע ואין כאן עקירת דבר מה"ת כלל, והניח לזה בצע"ג, ובאמת בד' המכריע בסימן פ"ח משמע קצת דכל הא דבסדין בציצית חשבינן לה כעקירת דבר מה"ת, הוא משום שפטרוהו אף מלבן, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-16)
16. ומש"כ הקדושת יו"ט דמה"ט כשאין לו תכלת מטיל לבן לחודי', אף לדעת הר"ש מדרוי"ש דאסור ללבוש בגד כשא"א להטיל בו ציצית, היינו דכיון דמצות ציצית מתקיימת לגמרי אף בלבן לחוד, אלא דמוטל עליו לעשות תכלת, הרי דכ"ז הוא כשאפשר לו, אך כל שא"א לו, רשאי לעשות הציצית מלבן, ודמי לדין הקדמת לבן לתכלת, דודאי דמסתברא מילתא דמי שא"א לו להקדים לבן לתכלת, מותר ללבוש ציצית ולהקדים תכלת ללבן, ולא נימא דאסור ללבוש הציצית כדי שלא לבטל מצות הקדמת לבן לתכלת. [↑](#footnote-ref-17)
17. אך לכאו' אין הדבר מוכרע, דהרי הרא"ש כתב לפ"ז דכל הא דמהני באיגרדום לבן וקאי תכלת הוא רק לדעת רבי, אך לדעת רבנן ל"מ, ומכח זה אף כשעשה ד' חוטי לבן ונפסקו ב' חוטין ל"מ, - ובפשוטו מבו' מזה דאף היכא דאין לו אלא מין אחד דנותן ד' חוטין הו"ל כב' מצוות, אלא שהן מעכבין זא"ז, - ולפ"ז י"ל דאף דמצות ב' חוטי תכלת הוי מ"ע גמורה, מ"מ הנותן ב' חוטי לבן במקום תכלת אינו מבטל מ"ע, שהרי עיקר המצוה מתקיימת אף בב' חוטי לבן, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-18)
18. ואמנם י"ל דהתם שאני, דאין לו אלא ב' חוטין, ולקיום דין זה דבעינן ב' חוטין במקום תכלת, צריך לעשות ציצית אחרת, ומשא"כ הכא דאיכא ד' חוטין, אלא דסבור שכולן תכלת, א"צ לעשות ציצית אחרת לקיים מצות לבן, - אך צ"ע, דאם חלוק הוא דבעינן שיהיו ד' חוטין, מהא דבעינן שיהיו ב' מהם לבן וב' מהם תכלת, א"כ מנ"ל להבעה"ע שם דלרבנן דאין התכלת מעכב את הלבן, אף אין מעכב שיהיו ד' חוטין, וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-19)
19. אמנם הנה בד' הטור בסימן כ"ד משמע דהא דקשה עונשו של לבן מעונשו של תכלת קאי על מי שאינו לוקח בגד של ד' כנפות, דבזמן שהתכלת מצוי אינו נענש כ"כ, דלא לקח הטלית משום דאין התכלת מצוי, ובזה"ז הוא נענש טפי, ולפ"ז ניחא. [↑](#footnote-ref-20)