מראי מקומות סוגיית הדלקת נרות 1 כה
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / ענייני במה מדליקין / הרב משה יפהן / עניני זכור וכבוד שבת

**מראי מקומות סוגיית הדלקת נרות 1 כה: כג: טושו"ע סי' רסג**

**עיין במשנה כד: אין מדליקין בשמן שריפה וכו' ובגמ' כה:** רבי ישמעאל אומר עד ת"ר איזהו עשיר. [אפשר גם לראות את סוגיית הגמ' תחילת פרק איזהו מקומן עד חנוכה ואפשר גם לראות גמ' זו אח"כ שהיא נוגעת בעיקר באלו שמנים מדליקים, אלא דמתוך דברי הגמ' האלו שמבואר טעם הפסול בשמנים יש בה מקור להגדרת עיקר חובת הדלקת הנרות משום מה היא,]

**אמר רבא מתוך שריחו רע גזירה שמא יניחנו ויצא** הר"י מלוניל מפרש סברת חכמים במשנה שהתירו להדליק בעיטרן טעמם הוא משום שכל השנה רגילים להדליק בו וכבר הורגל לריחו, ההלכה היא כר"י ובי' המ"מ פ"ה ה"י דהטעם שפוסקים כמהו משום שהאמוראים בגמ' דנו בביאור שיטתו, חזינן שהם סוברים כוותיה.

**א"ל שאני אומר הדלקת נר בשבת חובה.**

**מהו המקור לזה שהדלקת נרות שבת היא חובה** ומצינו בדברי הגמ' סמך לזה מן התורה ומדברי קבלה וכמו שמבואר בגמ' להלן ותזנח משלום נפשי וכו' דזה משום שלום ביתו, ובתנחומא פרשת נח אות א' דרש מקראת לשבת עונג דזהו נר שבת במדרש בבראשית רבה פרשה יא כתוב ויברך אלוקים את יום השביעי ר"א אומר ברכו בנר, ודרשא זו הובאה בספר המנהיג ובשבלי הלקט, להלן דף לד. מובא בפי' רבינו חננאל על המשנה שאומר הדליקו את הנר על הכתוב וידעת כי שלום אהלך ופי' ר"ח דהכוונה לנר של שבת,

**עיין ברמב"ם** ברכות פי"א ה"ג ובשבת פ"ל ה"א עד ה"ה, דמבואר מדברי הרמב"ם דהדלקת הנר היא חיוב מדרבנן מדברי הרמב"ם עולה שמצוות הדלקת הנר היא משום כבוד ומשום עונג ונראה בזה בהמשך,

**בלשון הירושלמי** פ"א ה"ב כתוב הנחת הנר משום שבות ומשמע שזה חובה מדרבנן,

**באמת צריך ביאור וטעם לפי שיטת הרמב"ם** ועוד הרבה ראשונים וכדלהלן שיסוד החיוב הוא משום כבוד ועונג מדוע דווקא נר שבת קבעו חובה יותר משאר עניני הכבוד והעונג, וכלשון הגמ' שנר שבת חובה וכמו שחזינן שרק עליו מברכים, ולדעת הבה"ג דנתקן שבזה מקבלים שבת מובן יותר אלא לשיטת שאר הראשונים דלאו דווקא בזה מקבלים שבת יש לעיין מדוע דבר זה נקבע חובה יותר משאר הדברים עיין בזה.

**הפמ"ג** בפתיחה הכוללת ח"א אות יח הביא שזה דברי קבלה.

**אמנם מצינו דבר חידוש ביראים** סי' תכט דסובר דהוי הלכה למשה מסיני וכן כתוב בצלח דף לה דבר מענין מצינו בפסיקתא זוטרתא שמות פל"ה שכתב שקבלה היתה בידם מימי משה רבינו להדליק את הנר, כפשוטו לא משמע שהמכוון הוא להלכה למשה מסיני אלא תקנה מזמן משה ויל"ע בזה.

**שם. והנה בגדרי החיוב** עיין רש"י ד"ה חובה שמבואר שהדלקת הנר היא משום כבוד שבת ומבואר שהטעם שחוששין שמא יצא ומשו"ה אסרו להדליק בעיטרן הוא משום שהכבוד שבת הוא לאכול סעודה במקום אור וממילא תקנו את זה חובה כדי שהסעודה תהיה במקום אור ואם יניח את זה ויצא לא יתקיים דין הסעודה במקום אור ומבואר ברש"י דזה גדר החובה הכבוד שבת שתהיה הסעודה במקום אור, כדי שתהא סעודה חשובה,

אמנם בתו"ס ד"ה הדלקת נר נראה דפליג על זה וסובר דבי' דברי הגמ' הדלקת נר שבת חובה הפי' לא על עצם החיוב אלא זה תוספת בחיוב שתהיה במקום סעודה משום עונג שבת, ודלא כרש"י שהפי' בגמ' הוא על עצם החיוב ותוס' טוען דאת עצם החיוב יודעים מהמשנה להלן שמבואר שנשים מתות בשעת לדתן על שאינן זהירות בהדלקת הנר וילפינן מזה דזה חובה דאם לא כן לא היו מתות משו"כ ובדעת רש"י אפשר לפרש דמתות משום שאינן זהירות להדליק לפני שחשכה ופעמים שמדליקות לאחר השקיעה, ויש שהבינו בדדעת רש" שכוונתו כתוס' ויל"ע בזה.

**ועיין היטב בתורא"ש** ועיין מהר"ם,

**ועיין בבית הלוי ח"א סי' יא ובקהילות יעקב סי' כ'** דבי' בדעת התוס' דהחיוב הוא משום כבוד שבת והדין מקום סעודה הוא משום עונג שבת.

**אמנם עיין בתוד"ה חובה** דמבואר בדבריהם כשדנו לדבי ברכה דיסוד החיוב הוא ממצות עונג שבת,

**והנה יש כאן סתירה קצת בדברי התוס'** דהתוס' שאלו מהלשון חובה והנה בתוס' לעיל מבואר דהחובה קאי על מקום סעודה אבל יתכן דעצם החיוב הדלקה הוא מצווה ומזה משמע קצת שהתוס' כאן הוא דלא כהתוס' לעיל אלא כהתוס' רא"ש דהבין דאיירי על עצם החיוב ולא על מקום הסעודה ובאמת לפי התוס' לעיל ד"ה הדלקה אין כלל מה להקשות ויל"ע בזה.

**והנה יש לדון במה חלק אביי** שלא סבר שנר שבת הוא חובה ויתכן לדון לדעת התוס' דהוא סבר דאין חיוב דווקא במקום סעודה ובתורא"ש מבואר דסבר דלא הוי חובה גמורה,

**ובספר המנהיג** עמוד יז אות קמו בי' דאביי סבר דהוי חיוב הדלקת הנר רק משום שלום ביתו ולא משום סעודה ורבא חידש דהוא חובה גמורה.

**והנה יש לעיין דהרי ברמב"ם הלכות יוה"כ פ"ג ה"י** כתב דגם בשבת שחל ביוה"כ צריך להדליק בכל מקום שהדלקת נר שבת חובה ומשמע דווקא לפי רבא ואפילו אם אין סעודה, ויש כאן ב' צ"ע איך זה מתאים אם דברי הראשונים דהיסוד של החובה הוא במקום סעודה ויתכן דהם יחלקו על הרמב"ם ויסברו שאין חובת הדלקה בכהא"ג אמנם יתכן דהמחלוקת הוא רק בטעם אבל למעשה כהיום הזה יש כבר חובה להדליק נר,

**עיין סוגיית בגמרא כא** תחילת פרק במה מדליקין, ושם מבואר שהטעם שאסרו חכמים להדליק את הנר בשמנים פסולים הוא מפני שאין נמשכין אחר הפתילה ורש"י ד"ה שאין פירש שחוששין שמא יטה ובתוספות ישנים שם ד"ה וא"ת מובא בשם ריב"ן שחוששין שמא יכבה ולא יהיה לו שלום בית אולם ברמב"ם בפירוש המשנה פ"ב מ"א כתב שחוששין שיהא אור הנר חלוש וחשוך ויניחנו ויצא וכמו שאמר רבא בטעם שאסור להדליק בעיטרן מפני שיניחנו ויצא ויבטל את המצוה להדליק נר במקום הסעודה. והאחרונים הקשו על דבריו מה שייך לחשוש שיצא מפני שהאור חשוך וחלוש הרי בחוץ גם כן חשוך ומה יועיל לו לצאת. ואפשר לדחוק שייצא לבית אחר אבל אין זה במשמע וגם מה אכפת לן בזה, ואפשר דחזינן מכאן דהוא סובר דמצוות נר שבת זה שהוא יהנה מהנר ויתענג על הנר ולא רק שידליק נר,

**הקהלות יעקב סי' יט** בי' שהרמב"ם פירש את דברי הגמרא באופן אחר מהראשונים שודאי אין חשש שיצא למקום חשוך אלא החשש הוא שיצא למקום אחר שיש אור חזק אלא שרבא סבר שיש מצוה לעשות מעשה הדלקה בנר שבת ולא די בכך שיש נר דלוק בשבת והמצוה היא להדליק הדלקה הראויה לאכול לפני הנר.

**תוד"ה חובה** התוס' פי' שני טעמים מדוע אין מברכים על הדלקת הנר אמנם עיין במרדכי סי' רצד בשם רבינו משולם שכתב טעם נוסף מדוע לא היו מברכים ובביאור המחלוקת עיין בבית הלוי ח"א סי' יא ובקהילות יעקב סי' יט.

**בא"ד ועוד נראה לר"ת** שאם היה נר מודלק, וכן דייק הפנ"י מדמברכים להדליק ש"מ הדלקה עושה מצווה וכתב בחי' רע"א דהיינו דווקא אם היה דולק סתם אמנם אם הודלק בעוד היום גדול לכבוד שבת אינו צריך לכבותו ולחזור ולהדליקו, ועיין בביאור הלכה סי' רס"ג ד"ה מבעוד שכתב דמסתבר טעמיה ודלא כדרך החיים.

**ד"ה מפני שריחו רע** הרמב"ן כתב דנפט מסריח רק כשמנענים בו ועיין ביאור הלכה סי' רס"ד ד"ה בעטרן,

**עיין דברי הגמ' כג:** נר ביתו וקידוש היום וכו' עיין בר"ן שהקשה איך יתכן דמשום שלום ביתו דוחים קידוש היום דאורייתא עיין מה שתי' שאפשר לקדש על הפת, ועולה שנחלקו הראשונים האם קידוש על הפת דאורייתא או דמספיק קידוש בתפילה כמבואר בפסחים קו תודה זכרהו וכן פסק הרמב"ם שבת פכ"ט ה"ו

**אמר רב הונא הרגיל בנר** וכו' עיין שם בראשונים אם קאי על שבת או על חנוכה או על שניהם,

**דביתהו דרב יוסף הוה מאחרת ומדלקת וכו'** הקשה חי' מהריט הרי תוספת שבת דאורייתא עיין שם מה שתי'

**סברה לאקדומה וכו'** אמר לה ההוא סבא וכו'. מפי' רש"י משמע דאיירי בנר שבת וכן מבואר בתוס' כה: סוד"ה חובה וברמב"ם מבואר דקאי על חנוכה, עין ביאור הלכה סי' רסד הלכה ד' ד"ה בעוד יום

**ועיין היטב כל סוגיית הגמ' בברכות כז. כז:** דרב צלי של שבת בערב שבת עיין שם בגפ"ת ובראשונים שם.

**בגדרי החיוב של הדלקת הנר.** הובא לעיל שמדברי רש"י כה ד"ה חובה מבואר שטעם מצות הדלקת נר במקום סעודה הוא משום כבוד שבת ובתוספות שם ד"ה הדלקת מבואר שהטעם הוא משום עונג שבת וצריך לבר מה דעת שאר ראשונים בענין זה וגם בדעת רש"י ותוספות צריך לבאר מה שמצינו בגמרא כג טעם נו סף למצות הדלקת הנר והוא משום שלום ביתו ולכן אמרו שם שנר שבת עדיף מנר חנוכה משום שלום ביתו ומתבאר שישנם כמה טעמים למצות הדלקת נר בשבת וצריך לבר האם כל הטעמים קשורים זה בזה או שהם טעמים נפרדים והאם כל הטעמים הם סיבה לחיוב אחד או שיש כמה גדרים וחיובים במצוה זו, ברמב"ם שבת פ"ה ה"א פ"ל ה"ה מבואר שהדלקת נר שבת היא בכל עונג שבת וגם בכל כבוד שבת ועיין בערוך השלחן סי' רס"ג ס"ב מה שבי' בדבריו ובתוספת שבת רס"ג ס"א בי' להפך עיי"ש **ועיין היטב בדברי הגרי"ז הובאה בגר"ח בסטנסעל סי' יא עיין שם היטב** ועיין בביאור הגר"א סי' תקכ"ט ס"א שביאר החילוק בין כבוד לבין עונג. ועיין שלמי יוסף ח"א סי' צה. **ועיין ברא"ש פ"ב סי' יח** ובמאירי כה: ד"ה הדלקת דהזכירו רק את הטעם של עונג ועיין עוד בקהילות יעקב סי' כ' מה שדן בזה.