גדר תשלומין
קטגוריות: ש_ס / כג חגיגה / חגיגה - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ

אור ליום ד' ט' ניסן תשס"ד

חגיגה ד"ט. ומאי תשלומין, ר' יוחנן אמר תשלומין לראשון, ור' אושעיא אמר תשלומין זה לזה, מאי בינייהו א"ר זירא חיגר ביום ראשון ונתפשט ביום שני איכא בינייהו, ר' יוחנן אמר תשלומין לראשון כיון דלא חזי בראשון לא חזי בשני, ור' אושעיא אמר תשלומין זל"ז אע"ג דלא חזי בראשון חזי בשני, ומי א"ר יוחנן הכי, והאמר חזקי' נטמא ביום מביא בלילה אינו מביא ור' יוחנן אמר אף בלילה נמי מביא, א"ר ירמי' שאני טומאה דיש לה תשלומין בפסח שני, מתקיף לה ר"פ הניחא למ"ד פסח שני תשלומין דראשון הוא אלא למ"ד שני רגל בפנ"ע הוא מאי איכא למימר, אלא אמר ר"פ קסבר ר' יוחנן לילה אינו מחוס"ז, ומי א"ר יוחנן הכי, והא"ר יוחנן ראה א' בלילה וב' ביום מביא ב' בלילה וא' ביום אינו מביא, ואי ס"ד קסבר ר' יוחנן לילה אינו מחוס"ז אפי' ב' בלילה וא' ביום מביא, כי קא"ר יוחנן לד' האומר לילה מחוס"ז וכו'.

א] בביאור דעת ר' אושעיא דתשלומין זל"ז, כמדומה שנחלקו בזה הראשונים, דהנה בפירש"י פירש, ז"ל, אין לך יום בהם שאין חובתו תלוי' בו בעצמו למי שלא נראה בימים שלפניו יום ראשון שהוא נראה להביא עיקר לדידי' וימים שלאחריו תשלומין לו, עכ"ל.

ומבו' מד' רש"י, דאף למ"ד דתשלומין זל"ז חייל החיוב בהיום הראשון שנראה בו להביא ושאר הימים הוו תשלומין דידי', וכבר עמד בזה הרש"ש בסוגיין ולעיל ד"ז:, וכנר' למד כן רש"י מלישנא דתשלומין זה לזה, דנ' מזה דאף להך מ"ד הוו שאר הימים מדין תשלומין, וע"כ פירש"י דהך מ"ד ס"ל דלא הוו רק תשלומין דראשון, אלא הוו תשלומין דהיום הראשון שנראה בו להביא.

ובפירש"י לעיל ד"ז: פירש דטעמא דב"ה דעולת ראי' ושלמי חגיגה קריבין ביו"ט, הוא משום דאע"ג דיש להן תשלומין עיקר מצותן ביום ראשון דכתיב וחגותם אותו ביום ראשון משמע, עכ"ל, וצ"ב דלכאו' כל טעם זה ניחא רק למ"ד דכולן תשלומין דראשון, וכבר כתב הרש"ש שם דרש"י לטעמי' אזיל דס"ל דגם למ"ד דכולן תשלומין זל"ז הוי היום הראשון שנראה להביא בו עיקר ושאר הימים הוו תשלומין דידי'.

והנה התוס' בסוגיין כתבו דההיא דלקמן דילפי' תשלומין לחד השבועות מחד המצות כל ז', לא מסתבר למימר תשלומין זל"ז כיון דחול גמור הוא, עכ"ל, וצ"ב דא"כ היאך ילפי' לה מחג המצות, הרי בחג המצות חיוב שאר הימים אינו מדין תשלומין אלא הוי חיוב עצמי דכל הימים, וא"כ היאך נילף מינה לחג השבועות שיהא בו דין תשלומין, הרי לא מצינו דין זה בחג המצות, אך לדעת רש"י נ' דא"ש היטב, שהרי אף בחג המצות איכא דין תשלומין, וכל שנראה להביא ביום הראשון הוו שאר הימים תשלומין להיום הראשון, ואך דבחג המצות איכא דין נוסף דאף היכא שלא נראה בראשון ואכתי לא חייל עלי' חיובא בראשון מצי חייל עלי' חיובא בשני, והך דינא לא ילפי' לחג השבועות, כיון דל"ש שיחול חיוב בימים אלו שהם חול, אך עיקר דין תשלומין שכל שנתחייב בראשון ולא הביא איכא דין תשלומין בשאר הימים, שפיר ילפי' בזה חג השבועות מחג המצות, וא"ש היטב.

אמנם מד' התוס' נ' דפליגי ע"ד רש"י בזה, דהנה התוס' בד"ה כיון נסתפקו בדין מי שהי' פשוט בראשון וחגר בשני, עיי"ש בדבריהם בגי' דילן ובגי' הב"ח, וע' מהרש"א ושפ"א, ועכ"פ מבו' בדבריהם דיש מקום לתלות דין זה בפלוגתת ר' יוחנן ור' אושעיא, דלר' יוחנן כיון דהוו תשלומין דראשון, הרי דכל שהי' פשוט בראשון וכבר נתחייב תו אף שנעשה חגר לא פקע חיובי' מיני', ולר' אושעיא דתשלומין זל"ז כל שנעשה חגר ביום השני לא מחייב.

והנה לדעת רש"י, הרי לכאו' פשוט דאין מקום לחלק כן כלל, שהרי אף לדעת ר' אושעיא כל שנראה בראשון הוו שאר הימים תשלומין דראשון, וכל מה דפליג עם ר' יוחנן הוא בהא דס"ל לר' יוחנן דכל דלא חייל עלי' חיובא בראשון לא מחייב וע"ז פליג ר' אושעיא וס"ל דאף בשאר הימים מצי חייל חיובא, וא"כ אי לדעת ר' יוחנן יש לחייבו בכה"ג דהי' פשוט בראשון וחיגר בשני, ומשום שכבר נתחייב בראשון, הרי דה"נ לדעת ר' אושעיא הי' לנו לחייבו, ואי"ז שייך כלל לפלוגתייהו.

ואשר מבו' מד' התוס' דפליגי בזה על ד' רש"י, וס"ל דלדעת ר' אושעיא ליכא כלל דין תשלומין, אלא כל יום הוי חיובו מכח יום זה עצמו, וע"כ י"ל שלדעתו אם הי' פשוט בראשון וחגר בשני, הרי שהגם דכבר חייל עלי' חיובא בראשון, מ"מ בשני ל"מ חייל עלי' חיובא ומיפטר, וז"ב בדעת התוס', וצ"ב לדעת התוס' לישנא דתשלומין זה לזה, שהרי לדעתם ליכא כלל דין תשלומין, והו"ל לר' אושעיא למימר שאינם תשלומין דראשון אלא חיובן מכח עצמן.

ובדברי רש"י בערכין ד"ב:, נ' דמפרש דעת ר' אושעיא בדרך אחרת, ז"ל שם, הניחא למ"ד בפ"ק דחגיגה דהא דקתני התם חוגג והולך את כל הרגל משום דכל שבעת הימים תשלומין זל"ז שני לראשון ושלישי לשני, אלמא כל חד וחד חשיב באפי נפשי' דהא אית להו תשלומין, ואיכא למימר דמאן דלא חזי בראשון וחזי בשני חייב, עכ"ל.

והנה צ"ב ל' רש"י, ד"איכא למימר" דמאן דלא חזי בראשון וחזי בשני חייב, דלכאו' הרי זהו עיקר דינו דר' אושעיא, דאין שאר הימים תשלומין דיום הראשון, וע"כ ודאי דלדידי' אף מאן דלא חזי בראשון מתחייב אם חזי בשני, אך בד' רש"י מבו' דאי"ז עיקר דינו דר' אושעיא, ואך דלר' אושעיא איכא למימר הכי כיון דס"ל דכל חד וחד חשיב באפי נפשי', וכ"ז צ"ב רב.

ונ' בביאור ד' רש"י בערכין, דהנה מד' רש"י שם מבו' דמפרש מש"א ר' אושעיא כולן תשלומין זל"ז, דלא כמו שפירש בסוגיין דכולן הוו תשלומין להיום שנראה בו, ודלא כדעת התוס' בסוגיין דכל יום ויום הוי חיובו מכח עצמו, אלא מפרשה רש"י כפשטא דלישנא, דכל יום ויום הוי תשלומין להיום הקודם לו, והיינו דכל שלא הביא ביום הראשון חייב להביא ביום השני בתשלומין לראשון, וכל שלא הביא אף בשני חייב להביא בשלישי בתשלומין ליום השני, ובזה הוא דפליג על ר' יוחנן, דלר' יוחנן כל הז' ימים הוו תשלומין ליום הראשון, ואילו לר' אושעיא כל יום הוי תשלומין לשלפניו, והיינו משום דכל שלא הביא בראשון, נקבע חיובו ליום השני מכח דין תשלומין דראשון, (ונ' שגדר הדין הוא שניתק החיוב מהיום הראשון ונקבע על יום השני), וע"כ כל שלא הביא אף בשני הוי השלישי תשלומין דשני, וזהו לישנא דתשלומין זל"ז, דכל יום ויום הוי תשלומין להיום הקודם לו.

ונ' דזהו מה שפירש"י דלר' אושעיא איכא למימר דמאן דלא חזי בראשון וחזי בשני חייב, שהרי באמת אי"ז מוכרח כלל מדר' אושעיא, שהרי אף ר' אושעיא מודה דשני תשלומין דראשון הוא, וא"כ הרי שפיר י"ל דכל דלא חזי בראשון אף אינו חייב בשני, ואך דאיכא למימר דכיון דלר' אושעיא מכח דין תשלומין דראשון נקבע החיוב לשני, אשר מה"ט חשבי' לשלישי דהוי תשלומין דשני, כיון שכבר נקבע החיוב לשני, וחזי' דחשיב השני באפי נפשי', ע"כ י"ל דאף מי דלא חייל עלי' כלל חיובא בראשון נמי מצי חייל עלי' חיובא בשני, והיינו שלדעת ר' יוחנן דכולן תשלומין דראשון, הרי לא מצינו כלל דמצי חייל חיובא בשני, וע"כ לדעתו ודאי דמאן דלא חזי בראשון וחזי בשני פטור, אך משא"כ לדעת ר' אושעיא דמכח דין תשלומין דראשון ניתק החיוב מהראשון ונקבע השני בחיוב, וחזינן דמצי חייל חיובא בשני, הרי די"ל דגם בלא דין תשלומין מצי חייל חיובא בשני, (ואך דהיכא דכבר חייל חיובא בראשון, הרי דכל מה דחייל חיובא בשני הוי מדין תשלומין, והיינו משום דל"מ חייל חיוב ב' פעמים, וע"כ ל"מ חייל חיובא בשני רק מדין תשלומין, אך משא"כ היכא דלא חייל חיובא בראשון, מצי חייל חיובא בשני אף בלא דין תשלומין, ודו"ק), ומבו' היטב פירש"י בערכין.

ועכ"פ עולה לן בזה ג' שיטות בביאור דינא דר' אושעיא דתשלומין זל"ז, הא', היא שיטת רש"י בסוגיין דהוו כל הימים תשלומין להיום הראשון שנראה בו, הב', היא שיטת התוס' בסוגיין דכל יום ויום חיובו מכח עצמו וליכא כלל דין תשלומין, הג', היא שיטת רש"י בערכין דכל יום ויום הוי תשלומין להיום הקודם לו.