ט. בעניין מעמיד
קטגוריות: ש_ס / נא כלים / כלים עניינים - הרב מאיר קאופמן

בס"ד כ"א אד"ב ס"ח

**סימן ט**

**בעניין מעמיד**

א]סוגית הגמ' שבת ט"ו: וקושית התוס' שלכל הפחות יהיה ככלי זכוכית וישוב רש"י

ב]תירוץ הריב"א ומה שיש לדון בדבריו והאם יש דין כיון שטהר במקום שכ"ח טמא מצד מעמיד במתכת

ג]שיטת הרשב"ם שנחלקו האם זה סתימה טובה

ד]שיטת רש"י שנחלקו בדין טומאה ישנה וקושית תוס' וחידוש הקה"י בגדר מעמיד

ה]בביאור דברי התוספתא סוף כלים לשיטות הראשונים הנ"ל

ו]בביאור המשנה בכלים פ"ג מ"ד וביאור דברי הר"ש שם וביאור דברי החזו"א ששיך סתימה שרק מועילה לטומאה מצד מעמיד

ז]בביאור פסק הר"מ שטהור לגמרי ולעניין הלכה בזה

ח]בביאור הדין שהולכים בתר מעמיד

ט]בדין מעמיד דר' נחמיה ורבנן ובגדר הכלים לענין טבילת כלים ובדין ציפוי לטומאה וטבילת כלים ובדין כלי סעודה

י]בדין כלי שהכסף של ישראל והאומן עכו"ם ובסתימת נקב המעמיד ע"י עכו"ם

י"א]בדין אומן עכו"ם שנתן חלק מהכסף ובדין שותפות עכו"ם לטבילת כלים

י"ב]בפסק הלכה בדין מעמיד דסתימת נקב

י"ג]בדין מעמיד דר' נחמיה ורבנן ולעניין הלכה ונפק"מ להעמדת הכלי ע"י מסמרים בפנים ובחוץ ולעניין דינא

י"ד]בדין ציפוי לנוי דמבואר ברמ"א שזה לא מחיב טבילה ובדין ציפוי של צבע ממין שלא חייב טבילה כגון ציפוי טפלון האם חייב טבילה

ט"ו]המורם מהנ"ל

**ביאור הסוגיא בשבת**

א]עיין גמ' שבת ט"ו: שהגמ' אומרת למה גזרו טומאה בכלי זכוכית הואיל ותחילת בריתן מהחול שוינהו רבנן ככלי חרס והגמ' שואלת שאם כן שלא יועיל לזה טבילה במקוה והרי מבואר במשנה במקואות ואלו חוצצים בכלים הזפת והמור בכלי זכוכית והגמ' עונה כגון שניקבו והטיף לתוכן אבר [דהיינו עופרת]ור"מ היא דאמר הכל הולך אחר המעמיד דתניא כלי זכוכית שנקבו והטיף לתוכן אבר אמר רשב"ג ר"מ מטמא וחכמים מטהרים עכת"ד הגמ'

והקשו התוס' ר"ה י"ט. מה טעם דרבנן שמטהרים לגמרי הרי אפילו אם לא הולכים אחרי המעמיד אבל אחרי עיקר הכלי כן הולכים וא"כ שזה יהיה טומאה לפחות כמו כלי זכוכית ונאמרו בזה כמה תירוצים בראשונים ונבארם בס"ד

א.ע"ש שהביאו בשם רש"י שבאמת לכו"ע זה טמא מדרבנן אלא שנחלקו האם יש לזה טומאה דאוריתא ולפ"ז מה שהגמ' אומרת שיש לו טבילה אם נימא דלר"מ הולכים רק בתר המעמיד א"ש שכל טומאתו רק מצד כלי מתכות ולזה מועיל טבילה וגם אם נימא כדלקמן שהוא מודה שיש לזה טומאה גם מצד עיקר הכלי אמנם נפק"מ בדין טבילה ביחס לטומאה דאוריתא דנפק"מ האם לשרוף על זה תרומה וקדשים וכן נפק"מ אם זה יקבל טומאה כמו אב הטומאה או כמו כלי חרס שזה רק ראשון לטומאה שלגבי הדין אב הטומאה יועיל טבילה

**שיטת הריב"א ובדין כיון שטהר לעניין מעמיד בכ"ז**

ב]עוד הביאו לישב בשם הריב"א שהרי בכלי חרס יש הלכה כיון שטהר שעה אחת שוב אין לו טומאה עולמית א"כ כלי זכוכית שטומאתן מצד כ"ח לא שייך לטמאותן מצד עיקר הכלי דהרי כיון שהוא נטהר הוא לא מקבל טומאה חדשה ועיין תוס' שם שהקשו הרי ר"מ חולק על כלל זה וא"כ מה ראית הגמ' שר"מ ס"ל שהולכים אחר המעמיד אולי הוא באמת גם ס"ל שלא הולכים אחר המעמיד ורק כיון שלא סובר הכלל של כיון שטהר לכן זה טמא מדין כלי זכוכית דהינו כלי חרס

עוד הקשו התוס' הרי הגמ' מסיקה שטעם הטומאה של כלי זכוכית הואיל וכי נשברו יש להם תקנה ככלי מתכות דמו וא"כ לפ"ז הדרא קושיא לדוכתא למה לרבנן זה טהור ולכאורא נראה שכל קושיתם כי גרסו בגמ' אלא דהיינו שהגמ' חזרה בה מהטעם שזה ככלי חרס אבל למה דדחו התוס' שם גירסא זו וביארו שזה נשאר שסיבת הטומאה שזה כמו כלי חרס ורק לגבי צורת הקבלת טומאה זה כמו כלי מתכות א"כ לגבי הדין כיון שנשברו טהרו יתכן שזה נשאר שכיון שזה חומר של כלי חרס זה סיבה שיהיה טהור ועין תוס' שם שהקשו עוד שכל הדין כיון שטהר זה רק בשבר כלי ולא בנקב וע"ש מה שהיקשו עוד מהתוספתא ויבואר אי"ה לקמן

והנה מבואר מדברי התוס' שעד כמה שהולכים בתר המעמיד לא שייך לדון מצד כיון שטהר שעה אחת שוב אין לו טהרה עולמית שזה רק הלכה בטומאת כלי חרס וזה לא הלכה בטומאת כלי מתכות אמנם עיין ר"ש כלים פ"ב מ"ב שהקשה איפכא מה טעם ר"מ שמטמא הרי כיון שטהר ותירץ שזה ר"מ לשיטתו שאין כזה הלכה ומבואר שאפילו שהמעמיד הוא כלי מתכות ודין הטומאה הוא מצד כלי מתכות בכל אופן יהיה כאן הדין כיון שטהר וצ"ב הטעם

והנה בעיקר הדין כיון שטהר הסברא לכאורא שחרס הוא מין פחות ואחרי שנתקלקל לא שיך להחזירו להיות ככלי אלא הוא נשאר כשבר כלי ולפ"ז יתכן שאפילו שהולכים לפי המעמיד ודין טומאתו כמתכת אבל כיון שכל הכלי הוא ביחד אם החרס והוא לא יכול לקבל חשיבות כלי ממילא הוא טהור גם בתור כלי מתכות אמנם עיין חזו"א שדן שזה סברא מיוחדת לעניין טומאת תוך

והנה לכאורא לדברי הר"ש צ"ע מה ראית הגמ' שרק ר"מ ס"ל שהולכים אחרי המעמיד אולי גם רבנן מודים ורק שס"ל לטהר בגלל כיון שטהר, ולמסקנתו שכאן שזה לא שבר כלי אין הכלל של כיון שטהר א"ש אבל למה דנקט בתחילתו צ"ב וצ"ל שגרס כהרשב"ם שבאמת הדין מעמיד הוא לא תלוי בר"מ ורבנן אלא רק הדין טומאה שם תלוי בר"מ ורבנן וכדלקמן

ג]עיין תוס' שהביאו בשם רשב"ם שנקט שהמחלוקת ר"מ ורבנן האם זה סתימה מעליתא והוי חיבור או לא ולפ"ז לכו"ע הולכים אחר המעמיד וא"ש שלרבנן טהור כיון שזה לא סתימא מעליתא

ד]וברש"י בר"ה בלשון הראשון ביאר שמדובר שהכלי זכוכית היה טמא וניקבה לטהרו וסתמו במתכת ועד כמה שהולכים לפי המעמיד א"כ זה כלי מתכות ויש כאן חזרה לטומאה הישנה ואם לא הולכים לפי המעמיד א"כ זה כלי זכוכית שאין בזה דין חזרה לטומאה ישנה ולפ"ז יתכן שמכאן ולהבא זה וודאי טמא וכל הנידון האם יש לזה טומאה למפרע וא"ש הלשון וחכמים מטהרים והכונה לגמרי ועיין תוס' שהקשו שכיון שהטומאה הישנה היתה בכלי זכוכית ושם אין דין חזרה לטומאה ישנה א"כ מה יעזור שהיום יש לזה שם כלי מתכת הרי למתכת לא היה טומאה ישנה והיה מקום לדחוק שהכונה שהמתכת היתה פעם טמאה ולכן הנידון האם יש חזרה לטומאה הישנה אמנם ברש"י מפורש שהכלי זכוכית היה טמא וניקבו כדי לטהרו ומשמע שעל זה הנידון

ועיין קה"י ר"ה סימן י"ז שחקר בגדר הדין מעמיד האם הכונה שזה מחשיב את כל הכלי ככלי מתכות וכולו צריך טבילה או שרק החלק המעמיד יש לו חשיבות כלי אבל לא כולו צריך טבילה וכתב שאם נימא כצד הראשון א"כ היום יש לזכוכית דין של מתכת וא"כ כיון שהוא היה פעם טמא יש בזה חזרה לטומאה ישנה ובדעת כל הראשונים שדחו דברי רש"י או שס"ל בגדר מעמיד שרק חלק המתכת טמא או אפילו אם הכל נחשב מתכת אמנם כיון שהטומאה הראשונה חלה על כלי זכוכית שבהם אין דין חזרה לטומאה ישנה א"כ גם ע"י שזה נהפך לכלי זכוכית לא חל על זה דין זה ועיין מה שנכתוב בזה לקמן סק"ח בגדר מעמיד

**בביאור דברי התוספתא סוף כלים**

ה]והנה מבואר בתוספתא סוף כלים לפי גירסת הר"ש שם והתוס"ר בר"ה וז"ל כוס של אבן שניקב והטיף לתוכו אבר רבי יוסי אומר משום ר' יוחנן בן נורי טמא משום כלי מתכות כוס של זכוכית שניקב והטיף לתוכן אבר רבי יוסי אומר משום ריב"נ טמא משום כלי זכוכית רשב"ג אומר יהודה בן שמוע היה מטמא משום ר"מ עכ"ל ובעטם החילוק בין רישא לסיפא ביאר התוס"ר שם שבמקום שעיקר הכלי יש לו דין טומאה לא חידשו דין מעמיד משא"כ באבן שאין לו דין טומאה כה"ג הולכים אחר המעמיד ור"מ ס"ל שתמיד הולכים אחר המעמיד והנה לפ"ז מפורש שרבנן לא מטהרים לגמרי אלא רק שאין דין מעמיד אבל טומאת כלי זכוכית ודאי שיש וזה כרש"י לעיל סק"א דכל המחלוקת האם יש טומאה דאוריתא וכן הוכיח התוס"ר שם

ועיין תוס' בר"ה שכתבו וז"ל ולא יתכן כדמוכח בתוספתא דכלים דתניא כוס של אבן שניקב והטיף לתוכו אבר ר"י משום ריב"נ אומר טמא משום כלי זכוכית רשב"ג אומר יהודה בן שמוע היה מטמא משום ר"מ, משמע בהדיא כלשון אחרון דבקונטרס ורבנן היינו ריב"נ ולא לגמרי מטהרין א"נ רבנן דהכא אית להו בכלי אבן כר"מ דמטמא ככלי מתכות והא דלא מטמאין בכלי זכוכית משום כלי מתכות כמו בכלי אבן משום דכלי אבן לית להו טהרה במקוה אוקמוה הטומאת כלי מתכות אבל כלי זכוכית שיש להם טומאה בעולם לא רצו לשנותן מטומאתן עכ"ל והנה כבר תמהו האחרונים שאם כגירסא בתוס' איך זה יתכן שכלי אבן יהיה לו טומאה כמו כלי זכוכית הרי ממ"נ אם אחרי המעמיד זה מתכת ואם אחרי עיקר הכלי אין שום סיבה לטומאה ובפשוטו צריך לגרוס כתוס"ר הנ"ל וראייתם מסיפא לעניין כלי זכוכית אלא שצ"ב אריכות לשונם בביאור רבנן מטהרים מה ס"ל לעניין כלי אבן והרי כאן לא מדובר על כלי אבן ובכ"ז וודאי שזה כדין כ"ז ובכלי אבן מפורש שטמא כמו כלי מתכות וודאי שרבנן מודים דמהיכי תיתי שיחלקו ועוד מה זה ענין ללשון רבנן מטהרים דפה וודאי הכונה מדין כלי מתכות אבל טמא מצד כלי זכוכית דלא הביאו חולק על זה ולכן הוכיחו כלשון שני ברש"י וצ"ע

ועיין בהגהות הגר"א על התוספתא שם שגרס כוס של זכוכית שניקב והטיף לתוכן אבר ר"י אומר משום ריב"נ טמא משום כלי זכוכית ורשב"ג אומר יהודה בן שמוע היה מטמא משום ר"מ וחכמים מטהרים עכ"ל ולפ"ז לא מצאנו נידון שכלי אבן זה אחרת והנה בטעם של חכמים ע"ש בז"ז או שזה כריב"נ ורק טהור מדאוריתא או שהכונה שטהור אפילו מדרבנן והנה גם לגירסא זו מבואר שיש מ"ד שמחלק שאין טומאה דאוריתא ויש טומאה דרבנן ועיין חזו"א שיתכן דהראשונים גרסו ריב"נ אומר טמא ולא נתפרש הטעם ויתכן שגם ס"ל כר"מ ורבנן מטהרים לגמרי

והנה עיין תוס' בשבת שהקשו על הגמ' בשבת שאומרת שנחלקו ר"מ ורבנן האם טמא משום מעמיד אולי מחלוקתם האם זה סתימא מעליתא אבל לכו"ע זה רק טומאה משום כלי זכוכית ותירצו או שהיה פשוט לה לגמ' שזה סתימא מעליתא וא"כ בהכרח הנידון מצד טומאה דאוריתא של מתכות או כרשב"ם וכנ"ל אמנם מבואר שם בדבריהם שלא הביאו התוספתא אבל לכאורא לאחר התוספתא באמת לא קשה כלל כי הרי מפורש שלכו"ע טמא משום כלי זכוכית וכל המחלוקת האם יש טומאה של מתכת ובהכרח שזה סתימא מעליתא ונחלקו בדין מעמיד [ועיין תוס' ר"ה שהביאו התוספתא והקשו קושיא הנ"ל והחזו"א תמה בזה אמנם קושיתם שם וודאי לרשב"ם שדבריו הם נגד התוספתא]

**בביאור המשנה בכלים פ"ל ובביאור כונת הר"ש שם**

ו]והנה ע"ש במשנה כלים פ"ל מ"ד ניקב ועשאו בין בבעץ [דהיינו אבר] ובין בזפת טהור רבי יוסי אומר בבעץ טמא ובזפת טהור ע"כ והנה לעניין סתימה בזפת שם וודאי שכל הנידון האם יש טומאה דרבנן של כלי זכוכית דכלי של זפת אינו מקבל טומאה ובהכרח שת"ק שמטהר זה גם מטומאה דרבנן ודומיא דהכי גם בבעץ וזה נגד דברי התוס' בשבת שנקטו שלכו"ע זה סתימא מעליתא ובכל דבריהם שדנו האם יש טומאה דרבנן של כלי זכוכית או לא,לא הזכירו שיש תנא במשנה שטהור לגמרי אלא שאולי יש תנא בתוספתא שחולק לגירסתינו ועיין חזו"א סי' ג מה שדחק וצע"ג

והנה עיין ר"ש שם שכתב וז"ל בעץ אבר וחשיב סתימא מעליתא לר' יוסי ויש מפרשים משום דהולך אחר המעמיד וכו' ומתוך התוספתא משמע דטעם זה עיקר מדקתני נמי הכי גבי כלי אבן עכ"ל והנה לכאורא בביאור הראשון סבר שלכו"ע לא הולכים אחר המעמיד ולת"ק גם בזפת וגם בבעץ זה לא סתימא מעליתא ולכן זה טהור ור"י חולק שבבעץ זה סתימה מעליתא ולכן טמא משום כלי זכוכית ובפירוש השני ביאר שלר"י טמא משום מעמיד וזה טומאה של כלי מתכות ולכאורא כוונתו שת"ק מטהר בשני המקרים דתמיד זה לא סתימא מעליתא דהרי גם טומאה דרבנן אין וכנ"ל ור"י חולק שבבעץ זה סתימא מעליתא וס"ל גם שהולכים בתר המעמיד ולכן זה טומאה דאוריתא ובפשוטו יתכן שגם ת"ק ס"ל שהולכים בתר המעמיד אלא שס"ל שזה לא סתימא מעלייתא

והנה צ"ב מה הביא מהתוספתא הרי שם כל ר"י זה רק בכלי אבן אבל בכלי זכוכית מפורש שר"י בשם ריב"נ מטמא רק כמו כלי זכוכית ועיין חזו"א שביאר שכונת הר"ש שמסתבר שאותו דבר שריב"נ אמר בכלי אבן כך צ"ל בכלי זכוכית וממילא צריך לגרוס גם בסיפא טמא משום כלי מתכות וזה כר"מ והתנא מביא שני תנאים שהולכים לפי המעמיד ולפ"ז לא קשה על הראשונים לעיל מהתוספתא וצ"ע בכ"ז

והנה משמעות הר"ש קצת ששינה שטעם ר"י לא מצד שזה סתימה טובה אלא שהולכים בתר המעמיד ולכאורא אינו מובן שוודאי צ"ל שזה סתימה טובה אלא שמוסיף גם שהולכים בתר המעמיד וצריך לדחוק שזה כוונתו

אמנם עיין חזו"א סימן ג סק"ז שיצא לדון שאפשר לחלק שזה לא סתימה מעלייתא לתת לזה שם כלי זכוכית אבל עד כמה שהולכים לפי המעמיד והנידון לגבי השם כלי מתכת לעניין זה הוא סתימא מעליתא ולפ"ז כונת הר"ש כפשוטו שת"ק ס"ל שלא הולכים אחרי המעמיד ולכן זה לא סתימא מעליתא ור"י ס"ל שהולכים בתר המעמיד ולכן זה לא חיסרון או אפש"ל שת"ק ס"ל שזה לא סתימה טובה גם לעניין לתת לזה שם כלי מתכות עכ"ד והנה הסברא בזה צ"ב ואולי אפש"ל שלגבי הזכוכית שם זה לא יקבל שם כלי אלא עד כמה שהסתימה תהית כחלק ממנה דהרי אין לו טומאה אלא אם זה כלי קיבול משא"כ כלי מתכות שלא צריך כלי קיבול רק שזה ישמש לגבי זה גם סתימה שלא הופך להיות חלק ממנו הוא יכול לגרום שהמתכת הוא משמש ועיין לקמן בזה בשם החזו"א וצ"ע בזה

**בביאור פסק הר"מ שטהור לגמרי ובדעתו לעניין מעמיד**

ז]עיין לעיל שהבאינו את קושית התוס' לעיל שאפילו שרבנן לא הולכים בתר המעמיד אבל שיטמאו ככלי זכוכית ונקטו שבאמת המחלוקת הוא על דאוריתא אמנם הרמב"ם העתיק המשנה פ"ל ומשמע שטהור לגמרי וצ"ב הטעם ועיין קה"י שבת סימן י"ב שיצא לדון שכל כלי משני מינים עד כמה שכל הקבלת טומאה מכח צירוף שניהם כיון שאין טומאתן שווה זה לא מצטרף אלא דעדיין יש לדון כיון שלמעשה הוא נעשה לשימוש א"כ זה לא גרע משני חלקים שמשמשים ביחד שכל אחד מהם יש לו קבלת טומאה כגון שני תופים וע"ש שהביא עוד דוגמאות לזה ולפ"ז כתב שלעניין כ"ז שצריך שיהיה כלי קיבול א"כ לא שייך לדון שזה כלי ללא הסתימה דהרי הוא לבד לא יכול לקבל משא"כ לעניין כלי מתכות שלא צריך שיהיה מקבל אלא כל שזה עומד לשימוש הוא סיבה לקבלת טומאה ממילא עד כמה שהולכים בתר המעמיד ויש לו חשיבות שמשתמשים בו הוא טמא ובזה א"ש שעד כמה שלא הולכים בתר מעמיד והנידון לטמאות מחמת הכ"ז א"כ חשיב שאין כאן כלי העשוי לקבלה עכ"ד

אמנם עיין קה"י ר"ה סימן י"ז שסתר דבר זה ממשנה מפורשת שכלי חרס שסתמו בזפת אפילו שזפת זה לא מין חרס אלא עץ ובפשוטו אינו בר קבלת טומאה כלל בכל אופן החבית טמאה ובהכרח שאם יש עיקר הכלי ומין אחר שמשלים הכלי הוא מצטרף לטמאות וא"ש קושית הראשונים

ובישוב דעת הר"מ בהכרח צ"ל כמו שהבאינו לעיל מהר"ש שרבנן ס"ל שזה לא סתימה טובה אלא שצ"ב א"כ מנ"ל לגמ' שרבנן חולקים על דין מעמיד ויתכן או כגירסת הרשב"ם שלכו"ע הולכים בתר מעמיד או שהגמ' סמכה על הבריתא שאיכא רבנן שמטמאים מצד כלי זכוכית ולא מצד כלי מתכות

והנה עיין ראשונים שנקטו שלרב אשי שטומאת כלי זכוכית מצד שזה כמו כ"ח ואין לו טהרה במקוה א"כ בהכרח להעמיד המשנה במקואות שיש חציצה בכלי זכוכית כר"מ שהולכים בתר המעמיד ולפ"ז נקטו שאיכא סתם משנה שהולכים אחר מעמיד וכן נקט הגר"א סימן ק"כ בדעת הר"מ אמנם הר"מ פ"ג ממקואות ה"א השמיט הדין של כלי זכוכית והעתיק דין המשנה בכלים אחרים וצ"ב הטעם אמנם לנ"ל הטעם פשוט דהרי יש סתם משנה שזה לא חיבור מעליתא ופסק כמשנה זו שהיא במקומה וא"ש שלא העתיק גם לעניין טבילת כלים ולפ"ז לעניין עצם הנידון האם הולכים בתר מעמיד יתכן שקי"ל שהולכים בתר מעמיד דאיכא הרי סתם משנה כזו במקואות ודו"ק אמנם אם נימא כנ"ל מהחזו"א דעד כמה שהולכים בתר מעמיד זה סתימא מעליתא א"כ מהמשנה בכלים מוכח גם שלא הולכים בתר מעמיד ודו"ק אמנם דבריו מחודשים וכנ"ל

והנה הטור ושו"ע סימן ר"ב העתיקו המשנה גם לעניין כלי זכוכית ובהכרח שנקטו שקי"ל שזה סתימה מעליתא ודבר זה צ"ע הרי יש סתם משנה כרבנן שזה לא סתימה ואין סיבה להעדיף לפסוק כסתם משנה במקואות דאדרבא המשנה בכלים היא במקומה וצ"ע

**בביאור הדין שהולכים לפי המעמיד**

ח]בביאור סברת ר"מ שהולכים לפי המעמיד צ"ע וכי עיקר הכלי הוא פחות מהמעמיד ועיין קה"י בר"ה שהביא מהמרכה"מ שכיון שזה משלים הכלי והוא בא אחרון ובלעדיו לא היה כאן כלי לכן הוא נחשב עיקר הכלי ועיין קש"ק בשבת וכן בע"ז שהביא כן בשם ספר יחוסי תנאים ואמוראים אמנם בחזו"א סימן ג סק"ה נקט שזה וודאי שיש לזה טומאה גם כמו עיקר הכלי שזה לא גרע מהמעמיד וכל דברי ר"מ שגם אפשר להחשיב את הכלי לפי המעמיד

והנה בעיקר הדין של כלי שניקב וסתמו בחומר אחר כתב לבאר שבדין טומאה של עיקר הכלי אפשר לבאר בשני אופנים או אפילו אם ננקוט שכלי אם נקב ויש לו דבר לסתום הנקב הוא טהור אבל כאן שזה מחובר אליו הוא נטפל אליו וחשיב שיש כאן כל הכלי כמין של עיקר הכלי עוד כתב לבאר שמסתבר שגם אם זה היה דבר נפרד הכלי היה טמא וכאן זה לא גרע ע"י שהוא מחובר אליו

ולעניין דברי ר"מ שמטמא משום מעמיד בתחילה כתב שזה רק מצד שאם המתכת היה בנפרד והיה עומד לסתום היה לו תורת כלי ברזל וממילא עכשיו שזה מחובר כל הכלי נטפל אליו אבל אם לא היה לו שם כלי רק כשהוא מחובר א"כ כה"ג לא שיך לדון שכל הכלי נחשב על פיו אמנם ע"ש שהוכיח ממשניות לא כך אלא שכה"ג שהוא לא מעיקר הכלי זה לא היה מקבל טומאה אם הוא לא היה מחובר ולכן ביאר שרק כאן שהוא משמש כחלק מכלי וחשיב שהו מעיקר הכלי לכן כל הכלי נטפל אליו להיחשב ככלי מתכת עכ"ד

**בעניין מעמיד וכלי שעשוי משני מינים לעניין טבילת כלים**

ט]עיין בגמ' ע"ז ע"ה: בכלי חרס מצופה במתכת דאיכא מאן דאמר שפטור מטבילת כלים מצד שעיקר הכלי הוא חרס ואיכא מאן דאמר שהוא חייב וכן הגמ' פוסקת והנה עיין ר"ן שהביא דעה בראשונים שדוקא אם זה מצופה בשני הצדדים וכן ביאר הגר"א בכונת הרמ"א סימן ק"כ ס"א אמנם בס"ז סתר משנתו וכן כל הפוסקים לא העתיקו צד זה להלכה

ועיין תוס' שם וברא"ש וכן כמעט בכל הראשונים שביארו שאם זה מצופה בפנים במתכת זה חייב טבילה. ובמצופה מבחוץ כגון חשוקים מכסף שמחזיקים את העץ שבפנים דנו הראשונים שאם קי"ל כרבנן שחולקים על ר' נחמיה וס"ל שטבעת של מתכת וחותמה של אלמוג טמאה כי הולכים לפי המעמיד וחשיב של מתכת ה"ה כאן חשיב של מתכת וצריך טבילה וכן הוא דעת מהר"מ הובא במרדכי וכן פסק הר"מ אמנם עיין רא"ש דיתכן שקי"ל כר' נחמיה שלא הולכים בתר המעמיד אלא בתר עיקר הכלי וממילא כאן שעיקר הכלי של עץ לא צריך טבילה ועוד הוסיף הרא"ש ובעוד ראשונים שכיון שרק כלי סעודה אמורים בפרשה א"כ כאן שהמתכת לא נוגע באוכל לא חשיב שזה כלי סעודה עכ"ד

והנה מבואר מדברי הרא"ש שזה וודאי שאם בפנים זה מתכת ויש חשוקים של עץ בחוץ זה צריך טבילה וצ"ע עד כמה שקי"ל שהולכים בתר המעמיד א"כ כאן שהמעמיד הוא מעץ א"כ שזה יהיה פטור מטבילת כלים דחשיב שהוא כלי עץ ובאמת דהב"י דן כך בדעת הסמ"ק [ועיין בסמ"ק בפנים דמפורש דלא כב"י אלא שאם מתכת בפנים ודאי צריך טבילה בברכה ומתכת בחוץ כתב שיש אומרים לטבול כי הולכים אחר מעמיד וע"ז כתב לטבול ללא ברכה ע"ש] אמנם ברא"ש מפורש לא כך וכן נקטו הפוסקים שכה"ג שמבפנים זה מתכת וודאי צריך טבילה

והנה לדעת הרא"ש שכאן רק כשבפנים מתכת הכלי חייב טבילה היה מקום לומר שכאן זה גדרים אחרים שכיון שכלי סעודה אמורים בפרשה א"כ כלי שצורת שימושו שהמתכת נוגע באוכל הוא הדוגמא שעליו דיברה התורה שחייב טבילה וכלי שאין המתכת נוגע באוכל הוא פטור מטבילה[[1]](#footnote-2) ועיין ביאור הגר"א סימן ק"כ שנקט לעיקר כדעת הר"מ שכלי מצופה אין הציפוי סיבה לקבל טומאה כגון פשוטי כלי עץ מצופה במתכת ובכל אופן לעניין טבילת כלים זה חייב וע"ש שביאר כי כלי סעודה אמורים פרשה[אמנם עיין ר"ש בכלים כת"י פי"א מ"ד שדימה הדברים ע"ש] ולפ"ז היה מסתבר שכל שהוא כלי סעודה גדר הדברים שהכל חייב כי לא הקובע אם יש לו שם כלי מתכות בדיני התורה

אמנם עיין רמ"א סעיף ז שאם כלי מעץ ויש בו חלקי ברזל שגם ללא חלקים אלו הכלי משמש שבגדרי טומאה זה לא סיבה לטומאה גם כאן זה לא יצטרך טבילה וחזינן שכן מדמים הגדרים וכן עיין סעיף א דציפוי מתכת שהוא רק לנוי לא צריך טבילה אם ברכה דהינו שיש מקום לדון שכיון שבהלכות כלים זה לא קובע שם כלי מתכות לכן גם כאן לא צריך טבילה חזינן שכן צריך שיהיה לזה שם כלי מתכת לפי דיני כלים וצ"ע מ"ש ממעמיד מעץ אמנם כל זה לדברי הרא"ש אבל לדעת המהר"מ שדן שגם אם אין המתכת נוגע באוכל חשיב כלי סעודה כלי מתכות צ"ע למה הפוך זה צריך טבילה

והנה בפשוטו דעת מהר"מ שאפילו שהאופן שהתורה דיברה עליו זה אופן שצריך הגעלה ובהכרח שהמתכת נוגע באוכל אבל הילפותא שכלי סעודה מתכת צריך טבילה ולכן גם אם המתכת לא נוגע באוכל חשיב שיש כאן כלי מתכת שמשמש לסעודה ואין דין שזה יגע באוכל אמנם עיין קה"י שיצא לדון שכיון שהגדר של מעמיד שכאילו הכל נחשב כלי מתכות א"כ חשיב שהעץ הנוגע באוכל הוא עצמו יש לו חשיבות של מתכות והנה אין דבריו מוכרחים דגם אם גדר מעמיד הוא כדבריו אבל עד כמה שצריך בצורה שהתורה דיברה א"כ צריך מציאות של מתכת שצריך הגעלה ולא שיש לו דין מתכת ועיין לקמן בהוספה

והנה לפ"ז לכאורא א"ש הקושיא הנ"ל שזה וודאי כאן זה גדר כלי אחר ולא לפי קבלת טומאה ולכן אם בפנים זה מתכת וודאי הכל צריך טבילה אלא שעד כמה שיש כאן מעמיד של מתכת כיון שחשיב כאילו כל הכלי מתכת רק לכן זה צריך טבילה ודבר זה לפלפולא וצ"ע בכ"ז

**כ"ג ניסן ס"ח**

[**הוספה:**ויותר נראה דכונת הרא"ש שלעניין טבילת כלים דנים את החלק שהוא עצמו משמש את האוכל שהוא החייב טבילה ואין זה כמו לעניין טומאה שדנים את כללות הכלי שצריך לדון מה שמו אלא כאן רק חלק זה הוא המחיב טבילה ולכן עליו צריך לדון ואם הוא מתכת זה מחייב טבילה וזה גם סברת הגר"א שגם אם בעלמא כלי מצופה זה לא סיבה לקבלת טומאה כי כל הטומאה חלה על כללות הכלי משא"כ כאן שהדין חל על החלק המשמש את האוכל והוא נידון לעצמו ובזה א"ש שעד כמה שחלק זה גם בתור הוא לבד אין לו שם כלי כגון שזה לנוי לא שייך לחייב טבילה

ובזה א"ש מה שהקשה הקה"י שאם הגדר שבמעמיד כל הכלי צריך טבילה א"כ גם במתכת בחוץ יתחיב טבילה כיון שזה כאילו הכל מתכת שכל זה שייך אם הדין טבילה תלוי בכל הכלי אבל אם כל הדין טבילה הוא רק על החלק שמשמש ממש את האוכל וכל שהוא משני חלקים רק חלק זה חייב טבילה א"כ חלק זה לבדו אין שום סיבה לדונו ככלי מתכת ודו"ק

והנה לשיטות שכאן מעמיד מחייב ובפרט אם זה גם סיבה לפטור חזינן דלא כיסוד הנ"ל אלא שהדין טבילה הוא ככל הכלים וחל על כולו ורק צריך שיהיה לזה שם כלי סעודה ועיין סימן ה שכתבנו לדון שלעניין כלי פרקים שלעניין טומאה כולו מקבל טומאה גם כאן זה כלי אחד ויצטרכו לטבול את כולו וכתבנו לדון שכיון שכלי סעודה אמורים בפרשה א"כ כאן החיוב חל רק על החלק שהוא עצמו משמש לסעודה ולנ"ל זה ממש סברת הרא"ש שכך קי"ל לעיקר הדין אמנם לדעת המהר"מ אינו כן ודו"ק]

והנה בפשוטו הגדר שרק החלק של המתכת צריך טבילה ומה שצריך לטבול כל הכלי עיין קה"י שביאר שיש הלכה במעשה טבילה שלא שייך מעשה טבילה על חצי כלי ועיין לעיל סימן ה שהארכנו ביסוד זה אמנם מצאתי באיסור והיתר לרבינו יונה שער נ"ח דין ע"ז שכתב וז"ל ואפילו כלי עץ שניקב והטיל בו טלאי של מתכת צריך להטבילו דהכל הולך אחר המעמיד ונחשב ככולו מתכת ואף על פי שאין מטבילו אלא מחמת הטלאי מכל מקום צריך שיכסה את כל הכלי ולא סגי שיכסה רק הטלאי לבדו דאף העץ נחשב כמתכת דבטיל הוא לגבי כיון שהוא מעמידו עכ"ל ומבואר כקה"י שכל הכלי חשיב כלי ברזל ומבואר עוד שרק לכן צריך לטבול הכל וצ"ע

ולכאורא מהא דהראשונים דנו דין מעמיד גם לגבי אם העכו"ם עשה רק את המעמיד חזינן שזה לא סברא כאילו הכל מין מתכת דא"כ מה זה שייך להיחשב שהכל עכו"ם אלא מוכח שזה סברא שחלק זה הוא עיקר הכלי ומה שצריך לטבול הכל בהכרח כקה"י הנ"ל

והנה לעניין הלכה השו"ע הט"ז הפר"ח והגר"א נקטו שקי"ל כרא"ש שהקובע הוא הבפנים אמנם הש"ך והחכמ"א החמירו כשיטות שהולכים בתר מעמיד ואם יש חשוקים של מתכת מבחוץ צריך טבילה והוסיפו עוד שכה"ג שבחוץ זה עץ לטבול ללא ברכה וצ"ע שאין כזו שיטה בראשונים אע"ג שהסברא צ"ע וכנ"ל

ולכאורא היה מקום לדון לפסוק לברך א.דאולי הלכה שלא הולכים בתר מעמיד ב.אולי כאן הקובע תמיד הבפנים כדעת הרא"ש ג.כנ"ל שעד כמה שהבפנים ממתכת וודאי צריך טבילה לכו"ע וצ"ע

**בענין אומן עכו"ם והכסף של ישראל**

י]עיין טור ושאר ראשונים לעניין אומן עכו"ם העושה כלי מכסף של ישראל ובפשוטו מתבאר שיש שכתבו שאפילו אם אומן קונה בשבח כלי אבל כאן אין שם העכו"ם על הכלי ולכן לא צריך טבילה ולפ"ז ה"ה אם יהיה נקב אפילו שלא מחזיק רביעית ממנו ולמטה והעכו"ם תיקנו אפילו אם הולכים בתר מעמיד כה"ג זה פטור מטבילה ויש ראשונים שחולקים על סברא זו ומחיבים בשני המקרים במקרה הראשון שהעכו"ם עשה את כל הכלי כיון שאומן קונה בשבח כלי ובמקרה שסתם אפילו אם זה ממתכת של הישראל אבל אומן קונה בשבח כלי וא"כ יש לו בשבח של המעמיד וחשיב כלי עכו"ם ועיין בחידושי אנשי שם על המרדכי שהביא מהגהות סמ"ק סימן קצ"ט לחלק שעד כמה שדנים מצד אומן קונה שבח כלי זה לא סיבה לחייב מצד לפי שאין עיקר הכלי של האומן אבל אם היה נקב והעכו"ם סתם אם כסף שלו כיון שהולכים בתר המעמיד זה חייב טבילה דהינו שלא ס"ל הסברא שלא היה שם העכו"ם על הכלי אלא זה רק סברא באומן קונה שבח כלי שלא חשיב שיש לו קנין בעיקר הכלי וביותר ביאור עיין איסור והיתר שער נ"ח דין ע"ז וז"ל וכך כתב רבינו שמחה דאומן קונה דוקא שבח כלי ולא בכלי עצמו דהכלי שווה דינר והבעה"ב לא נתן בו אלא פשוט וראיה דאילו רצה האומן להחזיק לעצמו לא היה רשאי הלכך אין שם כנעני עליו עכ"ל ועיין קצוה"ח סי' ש"ו סק"ד שהאריך בזה

ולעניין הלכה בש"ך והפר"ח והגר"א נראה שנקטו שכל שיש חלק מהכלי של העכו"ם צריך טבילה ורק כיון שקי"ל שאין אומן קונה בשבח כלי לא צריך טבילה ולפ"ז הוא כהריצב"א אבל אם יהיה נקב וסתמו משלו כה"ג כיון שהולכים בתר מעמיד יצטרכו טבילה בברכה אמנם הט"ז חשש לסברא שאין שם העכו"ם עליו ולכן כתב שגם כה"ג יטבול ללא ברכה וכנ"ל

**באומן שנתן חלק מהכסף ובדין שותפות עכו"ם**

י"א]והנה בפשוטו גם אם אומן קונה בשבח כלי הרי וודאי שלא כל הכלי נהיה שלו אלא רק הוא זוכה כשיעור השבח ולפ"ז צ"ב מה דנו הראשונים שאם אומן קונה בשבח כלי יצטרכו טבילה באומן עכו"ם הרי הוא לא זכה בכל הכלי ועיין פר"ח הובא בגר"א סקכ"ח שהוכיח מזה שגם דבר שרק היה בשותפות עכו"ם ועבר לישראל חייב טבילה והנה צ"ב לפ"ז למה הוצרכו הראשונים כשהעכו"ם סתם הנקב בכלי לחייב טבילה מצד שהולכים בתר מעמיד אפילו אם לא הולכים בתר מעמיד אבל כיון שיש לו שותפות בכלי וזה עובר מידו לידי ישראל זה מחייב בטבילה וצ"ל שזה וודאי שגם שותפות עכו"ם שמחייב זה רק אם יש לו חלק בכלי שבהלכות טומאה זה היה סיבה לקבלת טומאה ולכן אם לא הולכים בתר מעמיד כיון שכה"ג לא חשיב כלי מתכות זה לא יחשב כלי עכו"ם והנה לפ"ז אם יעשו מלכתחילה כלי ישראל ועכו"ם מכסף של שניהם כל שהרוב יהיה של הישראל זה יהיה פטור וכמו לענין טומאה דמבואר פי"א מכלים מ"ד שהולכים לפי הרוב ה"ה כאן ועיין חזו"א סימן ג סק"ה שדימה גם לצירוף מתכת אם זכוכית ע"ש וכן נקט הט"ז סקי"ב אמנם הגר"א והפר"ח נקטו שכל שיש קצת מהכסף של העכו"ם זה חייב טבילה וצ"ע הטעם ומ"ש מסתימה שרק מצד מעמיד חייב

אמנם הרי הגר"א ציין המקור ששותפות עכו"ם עוזר מדין אומן קונה שבח כלי ודוחק שם להעמיד ששכרו כרוב הכלי וודאי משמע שגם אם זה מיעוט זה כך והיה מקום לדון שיש שני סוגי שותפות דיש מקום שכל אחד הביא חלק מהחומר וכה"ג זה כמו תערובת מתכת ועץ שהולכים לפי הרוב או לפי מעמיד אמנם יש מקום שמלכתחילה קונים את זה בתור שניהם שחשיב שהכל של שניהם וכה"ג כל שהעכו"ם הוא גם שותף יש לו בזה חלק מהבעלות וזה סיבה לחיוב טבילה והנה בדין אומן קונה וכו' אין זה חלק שהחומר שלו אלא שנהיה שותף בבעלות החפץ ולפ"ז יורד ראית הגר"א לחיב בשותפות עכו"ם במיעוט מהחומר ולדבריו צ"ב מהא דהראשונים דנו לחיב מצד מעמיד ולא סתם שיש לו חלק מהכלי

ולכאורא צ"ל שאיפה שניכר מה חלקו של העכו"ם א"כ הוא לא נחשב שותף בכל הכלי כה"ג זה תלוי בדין מעמיד אמנם כל שלא ניכר מה חלקו בדיני חו"מ חשיב שהוא שותף בהכל ולא שיש לו את חלקו שהביא ולא יודעים איפה זה וכה"ג ס"ל לגר"א שתמיד חייב וכדין אומן קונה וכו' אפילו שיש לו רק מיעוט ודו"ק

אמנם גם אם נימא כסברא הנ"ל אמנם לט"ז שחשש לשיטות הראשונים שאם אין שם העכו"ם עליו זה לא חייב א"כ גם כאן אם יש לו רק מיעוט זה נחשב אין שם העכו"ם עליו

והנה הרמ"א הביא מהאיסור והיתר דאם ישראל עשה כלי מכסף של עכו"ם על הצד שאומן קונה בשבח כלי זה זה פטור מטבילה והקשו הפר"ח והגר"א הנ"ל הרי הוא לא זוכה בהכל אלא הוא רק שותף וא"כ נשאר שזה היה בשותפות עכו"ם ולמה שזה לא יצטרך טבילה ומכח זה חלקו על פסק הרמ"א ובפשוטו מבואר ברמ"א שהבעלות של אומן קונה בשבח כלי זה סוג בעלות שחשיב בעלים על כל החפץ וזהו הטעם לחייב ועיין קצוה"ח סימן ש"ו סק"ד ובהערות שם שיש אחרונים שנקטו שכל הכלי נהיה של האומן ולפ"ז משמע איפכא ששותפות עכו"ם זה לא סיבה לטבילה אמנם עיין רמ"א שהוסיף שאם העכו"ם עשה הכלי והוסיף קצת מהכסף כה"ג אפילו אם אין אומן קונה שבח כלי זה חייב טבילה והנה כה"ג הוא לא נתן אלא חלק ומבואר שגם שותפות זה סיבה לטבילה אמנם ע"ש שגם איפכא אם ישראל עושה את זה ויש לו חלק מהכלי זה פטור מטבילה אע"ג שיש כאן חלק של העכו"ם והגר"א תמה על זה ועיין פרי תואר שביאר שאם הוא אומן ונתן חלק זה כמו שהוא נתן את רוב הכלי וכנ"ל שהקובע רוב הכלי אמנם ע"ש שגם הוא פיקפק על הכרעת הרמ"א בזה ובפרט שדעת הרא"ש שאומן קונה בשבח כלי זה לא קובע מחמת שאין שם העכו"ם על זה

והנה מבואר בשו"ע סימן ק"כ מהראשונים דכלי שהיה של העכו"ם והישראל קנה ממנו חצי לא עוזר לטובלו מצד טובל ושרץ בידו דעדיין יש בו בעלות עכו"ם ושמעתי לדון דאם נימא דשותפות עכו"ם לא חייב טבילה א"כ המצב הנשאר הוא לא סיבה לטבילה ואין כאן טובל ושרץ בידו אלא מוכרח שגם שותפות עכו"ם זה סיבה לטבול אמנם סתם שותפות זה חצי חצי אבל יתכן שאם הישראל יקנה רוב יוכל לטובלו וכ"ז לדעת הט"ז הנ"ל אבל לדעת הגר"א תמיד זה עדין פטור מטבילה וכנ"ל ואם נימא כנ"ל לחלק בין שכל אחד הביא חצי מהחומר לשותפות רגילה א"כ כה"ג גם לדעת הט"ז לא יצטרכו טבילה וצ"ע בזה

ועיין מה שכתבנו בזה בעניני שכירות בסוגיא דאומן קונה שבח כלי

**בפסק הלכה לענין סתימת נקב ע"י עכו"ם**

י"ב]עיין פר"ח דבהיה נקב בכלי והעכו"ם תיקנו מכסף שלו כה"ג כיון שזה מעמיד והכסף משלו צריך לטבול בברכה וזה כשיטתו שפסק שאין חיסרון שאין שם העכו"ם עליו אבל לט"ז שפסק להחמיר כתוס' א"כ כה"ג לא מברכים וכן הוא בפרי תואר

והנה סתימת כל הראשונים שהלכה כר"מ שהולכים בתר מעמיד בנקב [ועיין ביאור הגר"א שביאר שאין זה ענין למחלוקת ר' נחמיה ורבנן דשם זה מעמיד את הכלי מבחוץ והוא עניין אחר] ולא הזכירו שהר"מ הרי השמיט במשנה הדין זכוכית ומשמע כנ"ל סק"ז שגם לר"מ הולכים בתר מעמיד ורק פסק שמתכת בזכוכית זה לא סתימא מעליתא

אמנם עיין גר"א שדן לפסוק שגם לרב אשי מועיל טבילה במקוה ולפ"ז אין מקור לפסוק כר"מ וכן עיין מאירי בשם חידושי הראב"ד שרב אשי שחיב כלי זכוכית מצד שהואיל ונשברו חזר בו מסברתו בשבת ולפ"ז קי"ל בטעם טומאת כלי זכוכית הואיל וכי נשברו וכו' ולפ"ז מועיל להם טבילה במקוה ואין מקור לפסוק כר"מ ולכאורא בצירוף כל הנ"ל יש מקום במעמיד לטבול ללא ברכה וצ"ע

**בדין מעמיד דר' נחמיה ורבנן ובחיבור מסמרים**

י"ג]וברמ"א שם משמע שאם חיבר הכלי אם מסמרים אם זה בפנים שזה נוגע באוכל צריך טבילה ועיין גר"א שזה סוג מעמיד של ר' נחמיה וקי"ל כרבנן שהולכים בתר המעמיד וכדכתב הרמב"ם והנה כאן זה נוגע באוכל אמנם הביאור שללא דין מעמיד כיון שעיקר הכלי הוא לא ממתכת אין לזה שם כלי מתכת ורק מצד הדין מעמיד והנה לכאורא לפ"ז לדעת הט"ז שצריך לחוש גם אם המעמיד נמצא בחוץ א"כ ה"ה כלי אם מסמרים שלא נגע באוכל יתחייב טבילה וכן הוא בערוך השולחן אמנם הרי דעת הרא"ש שהלכה כר' נחמיה שלא הולכים לפי המעמיד וא"כ אין זה צריך טבילה ויש לצרף זה לפטור מטבילה ובפשוטו גם אם המסמרים בפנים אין לטבול אם ברכה לחוש לשיטת הרא"ש ועיין חלקת בנימין בביאורים שהביא עוד מהחת"ס והחזו"א שלכאורא מסמרים זה לא סוג מעמיד שהוא קובע את הכלי שבזה נחלקו ר"נ ורבנן וצ"ע בכ"ז

ועיין במרדכי שאפילו שחייב ע"י מעמיד של סתימה אבל אם מעמיד הכלי ע"י חוטי מתכת זה לא מחייב והכונה שכאן אין זה ענין למעמיד דר"מ שקי"ל כמותו אמנם צ"ב למה שלא יחיב מדין מעמיד של רבנן דר' נחמיה ומשמע לכאורא דדעתו כרא"ש שקי"ל כר' נחמיה שלא הולכים בתר מעמיד

**בדין ציפוי לנוי ובדין ציפוי טפלון**

י"ד]עיין רמ"א סעיף א שגם ציפוי בפנים לטבול בלי ברכה ועיין סמ"ק וכן הוא שם בט"ז שזה מצד שזה ציפוי רק לנוי והנה בפשוטו מבואר בסוגיא דחגיגה דכלי עץ שהוא לא סיבה לקבל טומאה דמצופה זהב הוא טמא מצד כלי מתכות ושם אירי בכלי המקדש שלכאורא היו מצופים לנוי וכן הוא בר"ש כת"י פי"א מ"ד שכלי מצופה מתכת לנוי מקבל טומאת כלי מתכות וצ"ע א"כ למה כאן זה לא סיבה לשם כלי מתכות אמנם עיין חזו"א כלים סימן י"ד סק"ח שנקט שלנוי זה לא סיבה לקבל טומאה ויתכן שזה גם שיטת הסמ"ק הנ"ל והנה צ"ב למה נקט לטבול בלי ברכה הרי עד כמה שכה"ג זה לא סיבה להיקרא שם כלי מתכות למה שיצטרך טבילה ויתכן שחששו שזה גם ישמש לעצם הכלי כגון שזה לא יבלע דכה"ג זה כן נחשב מעיקר שימושי הכלי ולכן זה סיבה לחייב טבילה אחרי זה מצאתי בנוב"י חאו"ח סימן א שכתב שציפוי לנוי זה לא סיבה לטומאה ובביהמ"ק זה היה מגוף הכלי והוכיח זה מהסמ"ק וביאר שהטעם שצריך לטבול שכיון שלמעשה השימוש בתוכו חשיב שזה כלי תשמיש ואולי יש לדון דגם אם בעלמא ציפוי הוא סיבה לקבלת טומאה גם אם זה לנוי אבל כאן שצריך כלי סעודה אין לו שם כלי סעודה ולא מסתבר וצ"ע בזה

והנה יש לדון כה"ג אם הכלי ממתכת ויש לו ציפוי בצורה של צבע מדבר שלא חייב טבילה האם יהיה פטור מטבילה דהרי כתבו הראשונים שהולכים לפי פנים הכלי והיה מקום לדון דגם בציפוי לנוי כה"ג לא יצטרכו טבילה ונפק"מ בזה לציפוי המכונה טפלון אמנם מסתבר שכל סברת הראשונים עד כמה שהחלק הפנים הוא מקבל לעצמו לכן דנים את החוץ כדבר נפרד וזה נחשב שזה לא כלי סעודה אבל עד כמה שאין לו שום עמידה אלא בתור צביעה לכלי כה"ג וודאי שהכלי עצמו נחשב כלי סעודה וצריך טבילה ועיין פ"ג מ"ה דמבואר דציפוי של זפת בחבית יין זה מקבל טומה וע"ש שהקשינו הרי זה ציפוי בדבר שאינו מקבל טומאה ויתכן שהביאור כיון שאין הוא ראוי להיות הכלי ורק בתור טפל לכלי לא חשיב ציפוי וכנ"ל וצ"ע

ט"ו]

**המורם מהנ"ל**

א)כלי מזכוכית שניקב וסתמו אותו במתכת בפשוטו נחלקו תנאים האם נחשב ככלי מתכת ויש תנא שזה לכל הפחות ככלי זכוכית ויש תנא שטהור לגמרי ובפשוטו כי זה לא סתימה טובה ולהלכה הר"מ פסק שזה לא סתימה טובה אמנם השו"ע פסק שזה סתימה טובה ולעניין מעמיד הראשונים פסקו שהולכים אחר המעמיד ולביאור החזו"א הר"מ חולק על זה וכן דעת הראב"ד והגר"א שאין הלכה כר"מ וכל זה לענין טומאה ולעניין עכו"ם שסתם כלי של ישראל מצטרף שאין שם העכו"ם עליו ומסתבר לטבול ללא ברכה וצ"ע האם סברא זו שיכת אם כל הכלי של העכו"ם ורק סתימה של מתכת

ב)בפשוטו גם אם הולכים לפי המעמיד הכונה גם לפי המעמיד אבל גם לפי עיקר הכלי וכן נקט החזו"א ויש לשונות בראשונים שרק לפי זה כי הוא אחרון

ג)שני מינים מצטרפים ליצור כלי אפילו שאין טומאתן שוה

ד)רש"י בלשון אחד נקט ששיך חזרה לטומאה הישנה במעמיד ממתכת והראשונים חלקו

ה)בגדר דין מעמיד לשון האיסור והיתר הארוך שכאילו הכל מתכת והקה"י נקט שתוס' חולקים על זה ולכאורא כן מוכח מהראשונים

ו)נחלקו ר' נחמיה ורבנן במעמיד של טבעת וחותם האם הולכים לפי המעמיד או עושה המלאכה והרמב"ם פסק שהולכים לפי המעמיד והרא"ש והמרדכי נקטו שהולכם לפי הכלי ולכאורא יש לטבול כה"ג שיש מסמרים בפנים שנוגעים באוכל ללא ברכה ועצם הדבר שמסמרים תלוי בנ"ל לא ברירא

ז)אם הם רק מבחוץ אפשר להקל לא לטבול דהרי מעיקר הדין הקובע רק הבפנים

ח)מתכת של ישראל ואומן עכו"ם יש ראשונים שנקטו שאם אומן קונה בשבח כלי זה חייב טבילה ויש שנקטו שפטור או כי אין שם העכו"ם עליו והט"ז חשש לדעה זו ויש שפטרו כי אומן זה לא קנין בגוף הכלי והגר"א נקט שהסברא לפטור רק כי אין אומן קונה בשבח כלי

ט)אומן ישראל והכסף של עכו"ם הפר"ח והגר"א נקטו שלכו"ע חייב והרמ"א נקט שאם אומן מחייב זה גם פוטר

י)אומן עכו"ם וגם חלק מהכסף שלו חייב טבילה לכו"ע והט"ז פטר אם אין חצי שלו דאין שם העכו"ם עליו

י"א)אומן ישראל וחלק מהכסף שלו הרמ"א פטר והפר"ח והגר"א חייבו ולכאורא יש לטבול ללא ברכה

י"ב)שותפות עכו"ם הגר"א נקט שתמיד חייב והט"ז נקט שרק אם רוב המתכת שלו ויתכן שכל זה בשותפות שכל אחד נתן חלק מהחומר אבל שותפות של קניה יחד תמיד חייב וצ"ע(סקי"א)

י"ג)ציפוי לנוי ממתכת הסמ"ק פטר ויש לדון שלדעת הר"ש חייב (סקי"ד)

י"ד)ציפוי ממין שלא צריך טבילה וזה רק בתור צבע כגון טפלון מסתבר שזה לא פוטר מטבילה (סקי"ד)

ט"ו)כלי שמתכת בפנים משמעות הראשונים שלכו"ע חייב ויש שנקטו שאם הולכים לפי המעמיד פטור

ט"ז)כלי עץ שהמעמידים מבחוץ מתכת יש שנקטו שאם הולכים לפי המעמיד חייב והרא"ש פטר כי זה לא נחשב כלי סעודה

1. בלשון אחר אפש"ל שזה וודאי מה שהתורה דיברה שזה מצופה מבפנים ואו שזה מצד שכלי סעודה זה אחרת או שלא הולכים לפי מעמיד [↑](#footnote-ref-2)