שיעור מב סימן קפב סעף ה-ו קפג א-ג
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / אורח חיים / סימן קסו עד סימן רא - ברכות

![](data:image/gif;base64...)![](data:image/gif;base64...)

**שיעורי הלכה**

**שיעורים מפי מו"ר**

**הגאון רבי רפאל צבי ובר שליט"א**

**הלכות ברכות**

**שיעור מב**

**~ סימן קפב סעי' ה - ו וסימן קפג סעי' א - ג ~**

## [סעיף ה] אם החזיר יין של כוס פגום לקנקן היין שבקנקן כשר, משום דקמא קמא בטיל.

## [סעיף ו] יכולין לתקן כוס פגום ע"י שיוסיפו מעט יין, ואפילו על ידי שיוסיפו עליו מים מיתקן.

# בביאור היתר דקמא קמא בטיל

ובמה שנתבאר בסעיף ה דאמרינן קמא קמא בטיל כבר הובא בשיעור הקודם שנחלקו בזה הב"ח והמג"א דלדעת הב"ח צריך שישפוך את היין לקנקן מעט מעט, כדי שכל מעט שהוא שופך יתבטל בתוך הכוס. אמנם דעת המג"א (ס"ק ט) דאין להחמיר בזה, ואפילו אם שופך בבת אחת אמרינן דקמא קמא בטיל, ובלבד שהיין הפגום יהיה פחות מהיין שבקנקו, כדי שלא יהיה רוב היין שבקנקן מהיין הפגום. ודעת האליה רבה (ס"ק י) להקל יותר שאפילו אם יש מעט יין מתוקן בקנקן אפשר להוסיף עליו כמה שירצה והיין מיתקן בכך. ובשעה"צ (ס"ק כה) ציין דדעת הב"ח להחמיר שצריך לשפוך מעט מעט, ודעת הא"ר להקל אפילו אם יש רק מעט יין, אך מסיק דהעיקר להלכה כדעת המג"א שהיא הדיעה האמצעית, שיכול להוסיף בשיעור שיישאר הרוב מהיין המתוקן שכבר היה בקנקן.

# בסתירת סעיפי השו"ע

והנה הב"ח והט"ז (ס"ק ו) כתבו שסעיפים אלו סותרים, שהרי בסעיף ה מבואר שצריך שיהיה קמא קמא בטיל, והיינו שביטול הפגימה ביין נעשה מדין 'ביטול ברוב', ואילו בסעיף ו מבואר שאפילו אם מוסיפין מעט יין מיתקן כל היין, דלשיטה זו העיקר מה בא אחרון לתערובת, ואף אם רוב הכוס פגום מהני. וביאר הט"ז דאף ששיטות אלו חולקות, כיון שבשעת הדחק אפשר לקדש גם על כוס פגום, דעת השו"ע שיש להקל כשתי השיטות ואפשר לתקן גם כשמוסיף עליו יין, וגם מדין ביטול ברוב. ובב"ח כתב דמשום כך ראוי להחמיר לעשות את ב' התיקונים, דהיינו שמתחילה יוסיף מעט יין לכוס, ואחר כך ישפוך את הכוס בחזרה לבקבוק, אמנם המג"א (ס"ק י) כתב שאין סתירה בין ב' הסעיפים, אלא אפשר לתקן בב' האופנים, גם שמוסיף יין לכוס, וגם שמוסיף עליו מדין קמא קמא בטיל. ובמשנ"ב (ס"ק כז) כתב דלכתחילה יוסיף מעט יין ורק אח"כ יחזיר לקנקן ומבואר שחשש לדעת הב"ח הנ"ל וכמש"כ בשעה"צ (ס"ק כד).

# הטעם שלכתחילה לא סומכים על ביטול הפגימה בהוספת יין

כתב השו"ע שאם החזיר יין של כוס פגום לקנקן היין שבקנקן כשר משום דקמא קמא בטיל. ומבואר במשנ"ב (ס"ק כז) דהוא דווקא בדיעבד אך לכתחילה אסור לעשות כן.

ובביאור דברי המשנ"ב שלכתחילה אין לעשות כן לכאורה נראה שהוא משום שחשש לדעת הט"ז והב"ח (הנ"ל) דס"ל ששני הסעיפים סתרי אהדדי, ולכן יש לחוש לכתחילה שלא לסמוך רק על תיקון זה. וכן מבואר מדברי השעה"צ (ס"ק כד) שכתב שלכתחילה גם לא יסמוך על התיקון שמוסיף יין מהקנקן, משום שיש לחוש לדעת הב"ח ע"ש. ובשם הגרש"ז הביאו (בשש"כ פרק מז הערה עה) שהטעם שאין לסמוך על היתר זה לכתחילה הוא משום שאין מבטלין איסור לכתחילה.

והנה מדברי המג"א משמע עוד טעם שלא לסמוך לכתחילה על התיקון שמוסיף יין מהקנקן, משום שיטת רש"י המבוארת ברמ"א לקמן (סימן קפג סעיף ב) שצריך להוציא את היין מן החבית לשם ברכה, ולכן אף אם הוא יתקן את היין שבכוס הרי הוא אינו מוציא את היין מהחבית לשם ברכה. וכן מדוקדק בדבריו שכתב וז"ל 'ולכן נוהגים להוסיף עליו מעט מהקנקן ובזה מתוקן ואח"כ שופכין אותו להקנקן ואח"כ מוציאין אותו מהקנקן לשם ברכה' וכן ציין לסימן קפג סעיף ב בהגהה, ומשמע להדיא שהוא משום שמוציא את היין שלא לשם ברכה. והיינו שדין זה אינו בדווקא בהוצאת היין מן ה'חבית', אלא גם כששופך את היין מהקנקן צריך לשפוך לכוס לשם ברכה.

[ואגב יש להעיר שמדברי הרמ"א האלו שכתב שצריך להוציא את היין מהקנקן לשם ברכה מבואר שיש ענין לשפוך לכוס רק בשביל הברכה, וכמו כן נראה שצריך למזוג את הכוס בסמיכות לברכה ולא ישהה היין בכלי. וגדר הזמן של 'סמוך' צ"ע ויש להסמיך כמה שיכול].

# אם צריך לתקן דווקא בשיעור רביעית

בב"ח (סוף סעיף א) כתב דמה שמבואר בשו"ע שיכול להוסיף יין ובזה לתקן את פגימת הכוס, היינו דווקא כשמוסיף בכוס שיעור רביעית, והביאו באליה רבה כאן (ס"ק יג). אך המשנ"ב השמיט דעה זו. ונראה הטעם משום דמוכח מדברי המג"א (סימן רעא ס"ק כד) שא"צ לשפוך דווקא מכוס שיש בה רביעית דהנה נתבאר שם בשו"ע שאם אין לו אלא כוס אחד יברך עליה ואחר כך ישפוך את היין לכוס אחר ויטעם מהכוס השני כדי שלא יפגום, ובמג"א שם כתב שישפוך מהיין לכוס שניה, ואז ישתה מהכוס שבירך עליה ולמחר יתקנה מהיין ששפך לכוס השניה [וכבר נתבארו שיטות אלו לעיל], והכא הרי ודאי אין בכוס השניה שיעור רביעית [שהרי מבואר שם שאין לו אלא שיעור כוס אחת], ומכל מקום מהני לתקן את היין שבכוס אפילו שהוא מעט יין ופחות מרביעית.

# לתקן את היין בשאר משקין

כתב המשנ"ב (ס"ק ל) דאפשר לתקן את הכוס גם בשאר משקין, וציין מקור לדבריו מהאליה רבה, ובאמת כבר כתב כן להדיא במג"א (ס"ק יא), אלא שהמג"א לא ברירא ליה דין זה דציין לדברי השו"ע לקמן (סימן רצו סעיף ב), דשם מבואר ברמ"א דיותר טוב לברך על כוס של יין פגום מעל שכר ע"ש, ולכאורה צ"ע דבכהאי גוונא שיש לו שכר מדוע שלא יתקן את היין ע"י שיוסיף עליו שכר, וכתב המג"א דצ"ל ששם מיירי באופן שאם יוסיף עליו שכר יש לחוש שיקלקל את היין. ומשמע שמכח קושיא זו לא ברירא למג"א דין זה, ולכן דקדק המשנ"ב והביאו בשם א"ר. ועכ"פ נראה דגם לדעת המשנ"ב אם המשקה מקלקל את היין אין לתקנו במשקה כזה.

**~ סימן קפג ~**

## [סעיף א] כוס של ברכה טעון הדחה מבפנים ושטיפה מבחוץ, ואם הוא נקי ואין בו שיורי כוסות אין צריך.

# הדחת הכוס בשיורי מצוה

הנה עיקר דין הדחה הוא לסלק את שיורי הפת, אך כתב המשנ"ב (ס"ק ג) שטוב להדיח את הכוס אפילו כשאין בו שיורי פת, אם לא שהוא נקי וצח.

והנה מצינו במשנ"ב לקמן (סימן תעג ס"ק סח) שא"צ לשטוף ולהדיח את הכוס בין שתיית כוס ראשון למזיגת הכוס השני בליל הסדר, כי שיורי הכוס הראשון נחשבים כשיורי מצוה, אמנם בסימן תעט (ס"ק א) כתב שקודם שמוזג כוס שלישי צריך להדיח את הכוס, ונראה הטעם דאף שאין לחוש לשיורי מצוה, מכל מקום בכוס שלישי יש לחוש שנפל לתוך כוסו חתיכות של מצה, ולכן בזה יש להדיח.

והשתא יש לדון באופן שאחד מקדש על הכוס ואחר כך בא חבירו לקדש על אותה כוס אם צריך לעשות הדחה ביניהם, דלכאורה יש לומר שאין צריך הדחה משום דהוי כשיורי מצוה, אך נראה דבזה לכתחילה צריך להדיח כי יש מיאוס בכך שישתה ממה ששתה חבירו. אכן אם האחר שבא לשתות הוא בן משפחתו של הראשון יש מקום להקל שאינו מאוס, וא"כ אין צריך הדחה שהרי הוא כשיורי מצוה.

## [סעיף ב] יתן היין לתוכו חי עד שמגיע לברכת הארץ ואז מוזגו להודיע שבח הארץ. **הגה: וי"א דאם היין אינו חזק א"צ למוזגו וכן נוהגין באלו הארצות.**

ומבואר במשנ"ב (ס"ק ו) דלדעת הבית יוסף צריך למזוג אפילו בימינו שהיין לא כל כך חזק. וביאר הבית יוסף שהוא על פי הקבלה, אמנם הרמ"א היקל בזה. ומנהג הספרדים למזוג את היין אפילו ביינות של ימינו. ומה שכתב השו"ע שנהגו למזוג בברכת הארץ, המנהג שלא לעשות כן כדי שיהיה הכוס מלא לגמרי כבר בשעת הברכה.

## [סעיף ג] צריך לחזור אחר כוס שלם.

# מה מדיני הכוס הם לעיכובא

וכתב המשנ"ב (ס"ק י) דמלשון השו"ע משמע דדין זה אינו לעיכובא

ומקור דין זה שצריך שיהיה הכוס שלם הוא מהגמרא בברכות (נא, א) דאמר רבי יוחנן אנו אין לנו אלא ארבעה [דברים שנהגו לעשות בכוס] הדחה, שטיפה, חי, ומלא. ופירשו שם התוס' (נ, ב ד"ה מודים) דכוס חי היינו שיהיה הכוס שלם.

והנה בגמרא שם מבואר שיש עשרה דברים בכוס טעון הדחה, ושטיפה, חי, ומלא, עיטור, ועיטוף, נוטלו בשתי ידיו, ונותנו בימין, ומגביהו מן הקרקע טפח, ונותן עיניו בו ע"ש, וביארו הראשונים [רשב"א וריטב"א] דכוונת רבי יוחנן שאותם ד' דברים [היינו הדחה שטיפה חי ומלא] הם לעיכובא, אך שאר הדברים מהעשרה דברים אינם אלא למצוה מן המובחר. ומתבאר מדברי הראשונים שהדחה שטיפה מלא וחי הם דינים שנאמרו לעיכובא, וצ"ב שהמשנ"ב כתב שדין כוס שלם [שהוא פירוש התוס' לדין 'חי' שאמר רבי יוחנן] אינו מעכב. ואפשר שבדבר זה כיון שנחלקו הראשונים בביאור דין חי כמבואר בתוס' שם ובשאר הראשונים לכן כתב המשנ"ב להקל בדיעבד.

אלא דעדיין צ"ב דבמשנ"ב (ס"ק ט) מבואר שאף הדין שנתבאר לעיל (סעיף ב) שצריך שיהיה כוס היין מלא הוא רק דין למצוה לכתחילה ואינו מעכב, ןצ"ע דדין זה הוא מהדברים שאמר רבי יוחנן, ומשמע בראשונים שהוא לעיכובא. ושו"ר שבביאור הגר"א ביאר דכוונת רבי יוחנן שד' דינים אלו לעיכובא, היינו שצריך להקפיד עליהם יותר, אך אין הכוונה שאינו יוצא ידי חובתו בכוס שאינו מלא או שאינו חי. ודוק.

# דין כלי שאינו שלם

במשנ"ב (ס"ק יא) הביא דלכתחילה יש להקפיד בנסדק אפילו בלא חסרון כלל. והוסיף שאף באופן שהכלי עצמו שלם ונשבר רק בסיסו גם כן יש להקפיד. ולענין כיסוי כלים כתב המשנ"ב שאף שלא נעשו לקבלה אין להקפיד אם אין לו אחר. והנה כתב השעה"צ (ס"ק יג) דאם הכלי אינו יכול לעמוד על בסיסו דאפשר שמעכב אפילו בדיעבד, שהרי אינו יכול להחזיק רביעית, ורק לגבי כיסוי כלים הקילו דאף שאין עליו שם כלי הרי הוא כונס רביעית, אך כלי שאינו עומד על בסיסו הרי הוא אינו כונס רביעית.. ובשבט הלוי (חלק ט סימן מא) תמה מנא ליה למשנ"ב שיש דין שיהיה הכוס כונס רביעית כיון שאפילו כיסוי כלים מהני בדיעבד.

ונראה שיש ב' דינים בכלי הא' שיהיה כלי שלם, והב' שיהיה כונס רביעית, ומצינו כעין זה לגבי נטילת ידיים לעיל (סימן קנט בשעה"צ ס"ק ו) שדעת הסמ"ק שאם יש בכלי נקב שהוא רק כמוציא משקה, אם הוא למעלה משיעור רביעית הכלי כשר כיון שאין על זה שם 'נקב', כיון שאין שם ככונס משקה, אך אם חור זה הוא למטה משיעור רביעית הכלי פסול כיון שאינו כונס משקה. ומבואר שם שיש ב' דינים בכלי שיהיה עליו שלם כלי, ושיהיה כונס משקה. ומעתה יש לבאר ספיקו של השעה"צ דנסתפק שאף שאין דין כלי לקידוש בדיעבד [שהרי הכשירו אף כיסוי כלים], מכל מקום אפשר שיש את הדין שיהיה 'כונס רביעית'.

# דין כוס חד פעמית

ולעניין ברכה על היין בכלי חד פעמי [וה"ה לעניין לעשות קידוש על כוס חד פעמי] נחלקו האחרונים, דבמנחת יצחק (חלק י סימן כג) כתב שלא להשתמש בכלי חד פעמי לקידוש, והוא ע"פ המבואר ברמב"ם (פרק ב כלים הלכה א) שהעושה כלים מן הלפת והאתרוג והדלעת היבשים שחקקן למוד בהן וכל כיוצא בהן, הרי הן טהורין לפי שא"א שיעמדו אלא זמן מועט [וכן הביא ממש"כ בפרק ה (הלכה ז) שהקרן שהוא משתמש בה וזורקה שאינה מקבלת טומאה כי אין עליה שם כלי], ומבואר שכלי שנועד לשימוש חד פעמי ואח"כ זורקו אין עליו שם כלי לעניין טומאת כלים, והוא הדין שאינו מקבל טומאה כיון שיש עליו שם כלי. וכן אין לעשות קידוש ואין לברך ברכת המזון בכוס חד פעמית משום שאין עליה שם כלי. [וע"ש שצידד דאם יחליט להשתמש בו כמה פעמים נוספות יש להקל, משום שבזה נעשה ככלי העומד לשימוש חוזר שיש עליו שם כלי. וכעי"ז כתב החוט שני (חלק ד עמוד צה) שאפשר לקדש על כוס ח"פ דכיון שבזמנינו הכוסות עשויות מפלסטיק ואפשר להשתמש בהם כמה פעמים לפני זריקתן, יש עליהם שם כלי, וכך כתב בשש"כ (פרק מז הערה נא) בשם הגרשז"א].

ובאגרות משה (יו"ד חלק ג סימן כג) כתב גם כן כדבריו לעניין טבילת כלים דא"צ להטביל כלים חד פעמיים כיון שאין עליו שם כלי וכמבואר ברמב"ם הנ"ל דכלי שמתמש בו וזורקו לא חשיב כלי, ולכן יש להקל שאינו צריך להטבילו. אכן שמענו בשם הגריש"א שהורה לטבול כלים חד פעמיים דהחמיר שיש עליהם שם כלי [ולדעת החוט שני (הנ"ל) יש להטבילם כיון שבזמנינו הכוסות עשויות מחומר שאפשר להשתמש בו כמה פעמים].

אכן לעניין ברכה על הכוס בקידוש ובברכת המזון כתב האגרות משה (חלק ג סימן לט) דאולי יש להקל ולברך אף על כוס חד פעמי, ונראה כוונתו דאף שאין על הכלי החד פעמי 'שם כלי', מכל מקום לגבי קידוש הוא כשר כיון שא"צ 'שם כלי' אלא רק צריך שיהיה כונס משקה. ודבריו מסתברים שהרי כתב המשנ"ב שבדיעבד אפשר להקל שאף כיסוי כלים מהני, ואף שאין עליו שם כלי, וה"ה שכלי ח"פ אף שאין עליו שם כלי יכול לקדש בו בדיעבד.

**הדינים העולים:**

1. יכול לתקן את היין ע"י שיוסיף עליו יין מתוקן, או שישפכנו לקנקן מלא יין. ומסקנת המשנ"ב שלכתחילה יש לעשות את ב' התיקונים.
2. הטעם שלכתחילה לא יסמוך על ביטול היין מדין דקמא קמא בטיל י"א משום שחשו לדעת הב"ח שאינו מבטל וי"א משום אין מבטלין איסור לכתחילה. ועל ההיתר של הוספת היין אין לסמוך משום דצריך להוציא את היין לשם ברכה.
3. י"א שצריך לתקן דווקא ע"י שפיכת רביעית ולהלכה יש להקל.
4. אפשר לתקן את היין אפילו בשאר משקין. ובלבד שלא יקלקלו היין.
5. לכתחילה יש להדיח את הכלי אף אם אין בו שיורי פת. ובשיורי מצוה יש להקל.
6. יל"ע אם צריך להדיח אחר ששתה אחד מבני המשפחה או דהוי כשיורי מצוה דא"צ הדחה.
7. במשנ"ב מבואר שדין מלא וכן שיהיה הכוס שלם הוא אינו לעיכובא.
8. צריך שיהיה הכלי שלם לכתחילה ושיכנוס רביעית. ובדיעבד לא מעכב ואם אינו כונס רביעית הסתפק השעה"צ.
9. לכתחילה לא יקדש על כוס חד פעמי, ובדיעבד יש להקל דאין דין כלי אלא רק שיכנוס רביעית וכמו שהקילו בכיסוי כלים. וכן כתב האגרו"מ שיש להקל שא"צ טבילת כלים דאין עליו שם כלי אך הגרי"ש החמיר.