מראי מקומות  קב 2
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / מלאכות שהיה והטמנה / הרב משה יפהן / חובל ופרק הבונה

**מראי מקומות קב: 2 מלאכת בונה, ומכה בפטיש.**

**הנה יש לעיין במלאכת מכה בפטיש**. מה הוא הנחשב אב ומה הוא הנחשב תולדה. עיין רמב"ם פ"י ה"ט"ז עד הי"ח. [ודבר זה שייך להמשך הסוגיא מחלוקת רב ושמואל. ובעז"ה נראה בהרחבה שם.]

עיין לעיל עה: בדברי הגמ' שם. והמסתת את האבן חייב משום מכה בפטיש וכו'. וברש"י ובתוס' שם. ועיין לעיל עג. רש"י ד"ה מכה בפטיש שביאר שיסוד מכה בפטיש הוא גמר מלאכה. הנה יש לדון בגדר מכה בפטיש האם יסודו הוא דכל השלמת גוף המלאכה היא מכה בפטיש. או רק דבר נוסף שעושים לאחר השלמת גוף המלאכה, כדי להכשירו לשימוש הוא מכה בפטיש למשל בכלי דלאחר שנשלמה צורת הכלי הוא נותן לו מכה כדי לישרו וזה דבר נוסף וכן ציור על גוף הכלי שהוא דבר נוסף לצורת הכלי כדי להכשירו לשימוש אבל עצם גמר צורת הכלי לא יחשב מכה בפטיש.

**המאירי להלן קד. דן**, על המבואר שם בגמ' דכותב אות אחת והשלים לספר חייב משום כותב וכנ"ל אורג חוט אחד והשלים לבגד חייב משום אורג, והביא שם בשם חכמי הדורות שהקשו מדוע לא חייב משום מכה בפטיש. עיי"ש שתי' דיסוד מכה בפטיש הוא הוא כשעושה גמר בדבר שנשלמה בו כבר המלאכה אבל השלמת גוף המלאכה עצמה אינו מכה בפטיש דאם לא כן כל קוצר וכיו"ב היה צריך להתחייב בו משום גמר מלאכה. אמנם עיין רש"י לעיל מז. ד"ה חייב חטאת. ועיין רש"י ביצה יא: ועיין לעיל רש"י עד: ד"ה תנור חייב שמונה. דמבואר שם בדברי רש"י דבדבר שמאליה נגמרה מלאכתו בתנור אין בזה משום מכה בפטיש ועיין במנח"ח. מוסך השבת אופה שעמד בדברי רש"י אלו. והוא ביאר דמכה בפטיש נאמרה הלכה שבעינן עשייה בידים ולא כאפיה ובישול. אמנם יש להבין דברי רש"י באופן אחר. והנה יש לדון דאם רש"י שם מסכים אם יסודו של המאירי אז מדוע לא תירץ פשוט ששם עשיית הכלי נעשית על ידי התנור. ויש לדון דשם איירי בשלב הסופי שלאחר קישוי הכלי הוא נעשה מחוסם על ידי חום האש. ובזה כוונת רש"י דדבר זה נעשה מאליו ועיין בזה.

עיין במאירי קד. ומבואר מדבריו דיסוד מכה בפטיש המובא במשנתינו המכוון הוא שכבר האבן מובדלת לגמרי מהסלע והמכה רק מוציאה אותה ממקומה. אמנם ברש"י במשנה מבואר דהיא מובדלת קצת וע"י ההכאה היא מתפרקת ונופלת ומשמע שהפירוק עצמו שנעשה על ידי המכה הוא נחשב גם מכה בפטיש. ובפשוטו נידון זה תלוי האם גמר המלאכה עצמה נחשב מכה בפטיש ויל"ע בזה. והנה אם נדון דרש"י פליג על המאירי יל"ע אם כן מדוע באמת כל קוצר לא יתחייב משום מכה בפטיש. וכן בכל המלאכות וכקושית חכמי הדורות. ומצינו נידון באחרונים [ עיין בלח"מ, ובמרכבת המשנה פ"י הי"ד.] האם שייך להתחייב משום שני מלאכות על תוצאה אחת. ומה שמצינו שזומר וצריך לעצים חייב שניים משום ששם יש שני תוצאות. ובדברי התוס' לעיל עה: ד"ה והמסתת מבואר ששייך. עוד מצינו נידון באחרונים האם שייך להתחייב משום מכה בפטיש באופן שמתחייב משום אב אחר. ויל"ע בכל זה. עוד חי' האו"ש בפ"ח הט"ו משבת שבאופן שניתן לשייך את המלאכה לאב ולתולדה משייכיים אותה רק לאב וכאן הרי הוי רק תולדה דמכה בפטיש. ועיין בירושלמי כלל גדולה ה"ב דף נא. מדפי הירושלמי.

**כל שהוא למאי חזיא**. וכו' אלא שכן עני עושה לפטפוטי קדירה. וכו'. יש לעיין לפי המבואר דאין בנין בכלים. ועיין ריטב"א ד"ה עייל שופתא. דהוכיח מכאן כשי' התוס' דבנין גמור יש בכלים. אמנם לשי' רש"י דבכל גווני אין בנין בכלים. צ"ע. ועיין במאירי בפיה"מ דביאר ע"פ הירושלמי דהקרשים שמחוברים לאדנים נחשבים כקרקע. ובכירה שייך לדון נמי שמחוברת לקרקע.

**שם.** יש לעיין במכוון בדברי הגמ' האם המכוון הוא דבניה בכ"ש הוא רק בדברים שמצינו במשכן בכל שהו וכן שיש מי שעושה אותם בכל שהוא. אבל בדברים שלא מצינו לא במשכן ולא במי שעושה אותם לא יהא בזה חיוב וקצת משמע כן בגמ' מזה שהגמ' שינתה בכל פעם את הציור מה המחייב כיום של בניה בכ"ש. לפי מה שהיה במשכן. אמנם באמת הפשטות במשנה שהביאה שהבונה חייב בכל שהוא לא נראה כן. ויותר נראה דהגמ' רק העמידה מקרה של בדדמי אמנם אם מצינו שבנין הוא בכל שהוא אז ברוב המקרים בנייה יהיה חייב בכל שהוא ולא רק באותו אופן שהיה במשכן הוא שכך נוהגים לעשות. ויל"ע בזה.

**שכן עני עושה פטפוטי כירה קטנה**. יש לעיין בדין מכה בפטיש האם חייב רק על הפעולה האחרונה כגון כאן יהיה חייב רק על עשיית הרגל האחרון או דכל הפעולה של גמר נחשבת מכה בפטיש. וכנ"ל יש לדון במי שמצייר על גבי כלי האם כל הציור הוא גמר מלאכה, והאם חייב על כל קו וקו או דאינו מתחייב רק על הכל כאחד או דאינו חייב אלא רק בגמר הציור. ויל"ע בזה.

**אמר שמואל המצדד את האבן חייב.** עיין תוד"ה ה"ג. דהעמיד שחייב משום בונה ועיין בר"ח שפי' שחייב משום מכה בפטיש. ועיין ברמב"ם וכן גרס המאירי. והריטב"א. אמנם עיין רש"י ד"ה המצדד דנראה כהתוס'. ועיי"ש בכס"מ. ועיין שפת אמת. וצ"ב סברת הראשונים שביארו דהחיוב הוא משום מכה בפטיש. הרי עה: איתא דחיוב מכה בפטיש הוא על גמר מלאכה וכאן הוי רק תחילת מלאכה. **אחד נותן את האבן ואחד נותן את הטיט וכו'.** ופירש"י דהנותן את האבן פטור האבנ"ז או"ח סי' רי"ד דן האם אסור מדרבנן. ולטיעמיך אימא סיפא רבי יוסי אומר. התוס' מחקו הגי' . וכן בהגהות הגר"א מחק גי' זו וכנ"ל נקט המגיד משנה בדעת הרמב"ם פ"י הי"ב. אמנם רש"י ד"ה עילאה גרס רבי יוסי אומר. וכן גרסו התורא"ש והרמב"ן. ועיי"ש מה שפי' ועיין ריטב"א ורשב"א. **מסתת משום מאי מחייב וכו'.** יש לעיין במחלוקת רב ושמואל האם רק סבר שהוא חייב דווקא משום בונה ולשמואל הוא חייב דווקא משום מכה בפטיש. או דרב מודה לשמואל או דשמואל מודה לרב. וצ"ב מדוע באמת לרב באופנים אלו לא יתחייב משום מכה בפטיש. ולשמואל מדוע באופנים אלו לא יתחייב משום בונה. עיין פי' ר"ח דמבואר דלרב חייב רק משום בונה ולשמואל חייב רק משום מכה בפטיש.[ ועיין היטב בלשונו של הר"ח שמבואר מדבריו דעד כמה דהיה חייב משום בונה אפילו לשמואל לא היה חייב משום מכה בפטיש.] ועיין ביראים מצווה רע"ד הובא בהגהות מימוניות. פ"י אות מ'. דסבר דלרב באופן שעייל שותפנא במרא. אינו חייב משום בונה משום שאין בנין בכלים אלא עיקר כוונת רב לומר דלא שייך לחייבו משום מכה בפטיש. משום שזה גמר עשיית הדבר. ועיין בלח"מ פ"י משבת הי"ד דכתב דרב מחייב בין משום בונה ובין משום מכה בפטיש. וכן כתב המנח"ח בונה אות ד' וכן כתב הגר"א בשנות אליהו. דלרב חייב אף משום בונה. ודייק מלשון הגמ' דקאמר אבל בהך אימא מודי ליה לשמואל ולא קאמר אבל בהך אימא פטור. ועיין חזו"א סי' נ"א ס"ק י"ד. עיין רמב"ם דלגבי עייל שופתנא בקופינא דמרא פסק דחייב משום בונה. ובמסתת פסק דחייב משום מכב"פ. ועיי"ש הגהות מיימוניות. ובנקב בלול. יש סתירה ברמב"ם. עיין פ"י הי"ד. ובהט"ז ובפכ"ג ה"א. ועיין בלח"מ ועיין בספר הליקוטים הי"ד מה שהביאו מספר מיים חיים. ועיין מנח"ח.