32. בביאור מחלוקת הרמבן ובעהמ בחובל ובורר ובגוזז
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / מלאכות שהיה והטמנה / הרב מאיר קאופמן / שיעורים

פ' תצוה

**בביאור דברי הרמב"ן והבעל המאור בדינא דמשאצל"ג בחובל ובבורר**

**ביאור כונת הרמב"ן דצריך לדם הוי צל"ג וכן גוזז**

א]עיין רמב"ן בתוך דבריו שהקשה למה חובל וצריך לכלבו הוי מלאכה לר"ש מה זה שונה מחופר גומא ואין צריך אלא לעפרה דמבואר בגמ' דזה סיבה לפטור לר"ש וכתב וז"ל **לא תטעה בזה שהחבלה בכאן היא הדם בעצמו שהוא צריך לו וכבר דימיתי זה לגוזז ונוטל שערו וצפורניו דבין לתקן גופו וליפות עצמו ובין לצורך השער והגיזה כולן מלאכה הצריכה לגופה היא מפני שהכל דבר אחד והנטילה היא עצמה המלאכה משא"כ בחופר גומא שהבנין בקרקע הוא והא הנקרא מלאכה עכ"ל** דהינו דהרמב"ן חילק דהעפר אינו חלק מגופה של מלאכה משא"כ הדם והשער וצ"ב כוונת הרמב"ן לחלק בין חופר גומא לגוזז וחובל הרי בשלשתם יש כאן מעשה הפרדה בין שני דברים

ועיין בהגהות הגרא"ז דנראה דהבין דבבונה אין המלאכה עשית מעשה הפרדה בין החול לבור דהרי רק במקרה קרה שזה צורת הבניה א"כ אין הדבר הניטל מהקרקע חשיב גופה של מלאכה משא"כ מלאכה שתמיד צורתה הפרדה בין שני דברים בזה הדבר הניטל חשיב גופה של מלאכה והוי צריכה לגופה ולפ"ז אם היה אב מיוחד של חפירת בור ששם הצורה תמיד לקיחת העפר מהבור גם אם היה לוקח לצורך הבור זה היה נחשב צל"ג[[1]](#footnote-2) [וכן נראה קצת בחידושי הראב"ד בב"ק ל"ה. ע"ש לענין חובל וצריך לכלבו שכתב שזה מקלקל וכמו בחופר גומא ואין צריך אלא לעפרה אמנם הוי צל"ג ובזה כתב לחלק ביניהם ומשמע מצד סברא הנ"ל ועיין חידושי הרא"ה בב"ק ל"ה שגם קצת משמע כך]

וע"ש בהגהות הגרא"ז שהקשה שא"כ קוצר ואין צריך לעצים שיתחייב מצד קוצר דהרי תמיד המלאכה להפריד מהקרקע הדבר שגדל וכה"ג גם אם יש תועלת בקרקע הוי צל"ג ועיין קה"י שהביא להקשות שבדש שתמיד זה ההפרדה של דבר מקליפתו גם אם יעשה לצורך הקליפה זה יחשב צריכה לגופה וודאי דאינו כן וגם מסברא הדבר מאד מחודש שכיון שגוף המלאכה זה הבור שנוצר או הפרי התלוש או השער הנגזז ולזה אין לו צורך א"כ אין לך אינה צריכה לגופה גדול מזה ועוד דלכאורא בשער וצפרנים לא חשיב שנעשה כאן מלאכה מצד שיש לו שערות דהרי אין לזה חשיבות כלל ואין לו בזה צורך כלל

אלא וודאי ביאור דברי הרמב"ן כמו שביאר הקה"י סימן מ"ו... שאין כונתו לחלק בגדרי צריכה לגופה אלא כוונתו לחלק בגדרי המלאכה דבחופר גומא כיון שהמלאכה זה יצירת הבור ואין לו צורך בבור ממילא לכן הוי אינה צריכה לגופה משא"כ בגוזז אין המלאכה נטילת שער [שא"כ הוי אצל"ג דאין לו צורך ביצירת השער] אלא המלאכה היא הפרדת שער מהגוף וכיון שזה שם המלאכה דהינו מה ששני דברים אלו נהיו נפרדים א"כ שניהם נחשבים גוף היצירה שנאסרה וכל שיש לו תועלת באחד מהם הוי צריכה לגופה דיש לו צורך בגוף היצירה שנוצרה כאן וכן בנטילת נשמה אין המלאכה מה שהגוף הוא ללא נשמה אלא המלאכה היא הפרדת הגוף מהנשמה ולכן כל שיש לו תועלת באחד מהם הוי צריכה לגופה ובזה א"ש מה שהקשה מקוצר ואין צריך לעצים דשם אין שם המלאכה הפרדת הקרקע מהפרי אלא יצירת פרי תלוש ולכן כל שאין לו ענין בדבר זה שיהיה פרי תלוש הוי אצל"ג ודבר זה מבואר מהגמ' שקוצר ואין צריך לעצים אפילו לר"י לא הוי מלאכה דכיון שכל המלאכה זה יצירת הפרי תלוש א"כ כל שאינו עומד לכך לא נחשב שנוצר דבר זה וכן א"ש הקושיא מדש ששם ודאי שהיצירה היא לגלות הפרי מקליפתו וכל שאין לו צורך ביצירה זו אין כאן מלאכה

**ביאור שיטת תוס' לענין גוזז**

ב]והנה עיין תוס' צ"ג: שכתבו דהמשנה דגוזז צפורניו ושערו או ציצין שפירשו רובן זה כר"י דמשאצל"ג חייב עליה דהיינו שחלקו על הרמב"ן ויש לעיין האם זה מצד שחלקו בהגדר המלאכה ונקטו שהמלאכה זה יצירת שער דומיא דמשכן שהמלאכה היתה לצורך הצמר או שגם הם מודים דגדר המלאכה זה הפרדת השער מהגוף אלא שס"ל שגם כה"ג הוי משאצל"ג וזה כשיטתם דצריך שהמטרה של המלאכה תעשה כמו במשכן ולכן אפילו שהמלאכה זה ההפרדה ויש לו צורך ביצירה שנעשתה אבל צריך שיהיה דומיא דמלאכת המשכן ושם זה היה לצורך השער וכאן לא עושה לצורך השער ולכאורא נראה ברור שהם מודים בגדר המלאכה לרמב"ן דאל"כ גם לר"י לא היה כאן מלאכה דכיון דהשער והצפרנים זה דבר שאין לו שום חשיבות וודאי שאין זה מלאכה וכמו בקוצר עצים כל שאין העצים עומדים לשימוש אין לזה שם מלאכה וודאי וכ"ש כאן ועיין גמ' מכות דמבואר דשיעור גוזז זה שני שערות ומבואר בגמ' דבנוטל לבנות מתוך שחורות חייב באחד ועיין תוס' שזה דלא כר"י ומבואר שמתחילת הסוגיא לא הוכיחו דיתכן שצריך לשערות ורק כאן שמצד השערות זה רק שערה אחת לכן הקשו שלר"ש אין כאן שיעור משא"כ לר"י ניחא דאפשר לחייב על תיקון הגוף הרי מפורש שזה החפצא של היצירה האסורה ואין לומר שגם דבר אחר יועיל לשיעור דא"כ גם לר"ש זה כך אלא וודאי שגדר המלאכה זה ההפרדה ולכן גם תיקון לדבר אחד יש כאן מלאכה רק לר"ש יש כה"ג חיסרון של אינה צריכה לגופה [ויש בזה נפק"מ כגון בגזז להשתמש בשערות וליפוי הגוף ונתברר שהשערות אסורות כגון שער נזיר שכה"ג גם לר"ש יתחייב וז"ב]

והנה עיין ריב"ש סימן שצ"ד שגם כתב שחייבים בגוזז בין לצורך השער ובין לצורך הגוף ובטעם הדבר ביאר כלשון הרמב"ן כיון שצריך את הנטילה אמנם אחרי זה דן מה זה שונה מפשיט ששם אין זה מלאכה אלא אם זה נעשה לצורך העור וכתב שכאן גם במשכן היו גוזזים גם לצורך העור כגון בעורות אלים מאדמים וגם לצורך הצמר והנה לנ"ל צ"ב קושיתו הרי שם המלאכה זה יצירת העור וכאן זה ההפרדה ומה צריך להגיע לסברות חדשות וצ"ל שהוקשה לו זה עצמו למה במפשיט הגדר זה יצירת העור לשימוש ובגוזז זה ההפרדה ביניהם ולזה כתב שכיון שבמשכן היה לצורך שני המטרות לכן קים להו לחז"ל שזה גדר המלאכה אבל הרמב"ן לא הביא חלק זה ויתכן שהרי גדרי המלאכה נקבע לפי הבנת חז"ל והם הבינו שכאן זה עצמו חשיבות היצירה

והנה המג"א בסימן רע"ח ביאר דין משאצל"ג כתוס' אמנם בסימן ש"ג סקכ"א לענין גוזז הביא את סברת הריב"ש לחלוק על תוס' כיון שבמשכן היו עושים גם לצורך הצמר ולנ"ל אין זה ממש סברת הריב"ש אלא שמצד המציאות שביאר ממילא לתוס' זה סברא שכאן לא משנה לצורך מה הוא עושה דבשניהם זה לצורך מה שהיה במשכן [והנה עיין במקום אחר דהבאינו לדון דכוונת תוס' שהצורך שהיה במשכן מגדיר מה המלאכה וממילא כל שלא עושה לצורך זה החיסרון שחשיב שלא צריך למלאכה כחופר גומא ואין צריך אלא לעפרה ובפשוטו זה נסתר מדברי המג"א הנ"ל דלא שייך לומר שבמלאכת גוזז יש שני מלאכות אחד יצירת שער ואחד יצירת גוף ללא שער אלא בהכרח כמו שביארנו שם ששם המלאכה הוא הגזיזה אלא שהצורך נכנס לעצם המלאכה או שזה תנאי בעלמא ע"ש]

והנה עיין תוס' ק"ו. שהקשו למה צריך לדם זה לא משאצל"ג מה זה שונה מחופר גומא ותירצו כי הדם זה הנפש ולנ"ל יתכן כוונתם להקשות דאפילו אם המלאכה זה ההפרדה אבל כאן התיקון לא כמו במשכן וזה תירצו שכאן הדם הוא הנפש א"כ יש לזה המעלה כמו גוף הבהמה ועדין צ"ב בכוונתם

**בדין תלישת נוצה לצורך שחיטה ובביאור מחלוקת בעה"מ ורמב"ן בגדר אצל"ג ולענין מלאכת בורר**

ג]והנה עיין בה"ל סימן ש"מ ס"א דהביא מהרמב"ן דאם גוזזים נוצה מעוף לצורך שחיטתו הוי אצל"ג וכתב הבה"ל שזה גם לשיטתו שהמלאכה היא ההפרדה דכאן אין תיקון בגוף הדבר ולמד מזה לאשה ששכחה לקצוץ צפורן לצורך טבילה דהוי אצל"ג ומותר על ידי עכו"ם ולכאורא צ"ע לנ"ל שהמלאכה היא ההפרדה של שניהם א"כ כאן שיש לו צורך בהפרדה א"כ כמו שלר"י חשיב מלאכה כי יש לו צורך בדבר שנעשה א"כ גם לר"ש יש לו צורך בדבר שנעשה וכאן הרי הצורך בדבר שנעשה דהרי התועלת היא בגוף התרנגול דיהיה אפשר לשוחטו בקלות והניחא לתוס' שצריך מטרה כמו במשכן יתכן לדון שכאן זה לא דומה שחשיב שאין כאן צורך כמו במשכן אבל לרמב"ן קשה ובפשוטו צ"ל שכיון שיש תנאי שהתועלת תהיה בגופה של מלאכה וכה"ג חשיב שאין שבח בגוף העוף וכל התועלת לגבי הפעולה שהוא רוצה לעשות כה"ג חשיב תיקון שמחוץ לגופה של מלאכה אמנם יתכן לבאר בזה ביאור אחר וכדלקמן

והנה הבעל המאור כתב דמילה הוי אצל"ג כיון שהמטרה לסלק את הערלה וכתב הרמב"ן שאינו כן כיון שאדם צריך שהתינוק יהיה מהול וכתב שלשה דוגמאות שזה סילוק דבר ובכל אופן הוי צל"ג א. גוזז לצורך יפוי הגוף ולא השער ב. זורה ובורר ג. אקופי גלימי שאין לו ענין בדבר שהוציא אלא ביפוי הבגד ולכאורא מבואר שדן שכל שעושה מעשה סילוק של דבר מסוים דנין שמעשה המלאכה הוא בדבר זה וממילא הוי אצל"ג כיון שהתועלת היא לא בדבר זה ולזה הביא ראיות שגם כה"ג הוי צל"ג ואפשר לבאר בטעם הדבר או שלא דנים כלל במה החפץ שנעשה המלאכה אלא ביצירה שנוצרה וכאן יש יצירה חיובית שהבגד מתוקן וכן בבורר וזורה שהאוכל מתוקן שהוא ללא פסולת וכן באקופי גלימי שחשיב שהבגד נהיה מתוקן אמנם בפשוטו כן צריך שהמעשה מלאכה יעשה במקום של התועלת אלא בפשוטו כונתו שכה"ג דנים את מעשה ההפרדה כעשיה בדבר שנשאר שעשה בו מעשה להפריד ממנו את פסולתו ועל ידי זה הוא נהיה מתוקן [ובלשון אחר אפש"ל דבתחילה דן שדנים שהעשיה היא בדבר שהוציאו אותו וזה המציאות שיצר רק שממילא הדבר שנשאר הוא מתוקן ולזה חידש שכה"ג דנים שהעשיה נעשית באוכל שהוציאו ממנו את הפסולת וממילא התיקון הוא בגופה של מלאכה] והנה לפ"ז הרמב"ן כאן לא דן כלל מה גדר המלאכה האם ההפרדה או תיקון הדבר וכדחזינן שהביא מאקופי גלימי אלא שנידונו איך להגדיר עשיה של סילוק האם העשיה מתיחסת לדבר שהוציא או לדבר שהוצא ממנו ורק בהמשך דן שגוזז זה מלאכת הפרדה ובאמת שם לא הביא מאקופי גלימי וכן לא הביא מבורר וזורה ומשמע קצת שלמד ששם המלאכה היא תיקון האוכל ולא ההפרדה אמנם יתכן שכיון שאין לו ראיה מה הגדר שם לכן לא הביא מזה כלל אבל באמת גדר המלאכה היא הפרדת האוכל מהפסולת

והנה בדעת הבעל המאור שנקט שבורר וזורה הוי אצל"ג אין לבאר שכל שהתועלת זה סילוק נזק הוי אצל"ג דא"כ למה מרקד לא כתב שזה צל"ג אלא כוונתו על דרך הנ"ל שכיון שהעשיה היא בפסולת חשיב שהיצירה היא הפרדת הפסולת וממילא האוכל מתוקן וזה אצל"ג אלא שצ"ב מה שהקשה הרמב"ן מאקופי גלימי וכן מחופר גומא לצורך הבור דודאי חשיב צל"ג אפילו שהמעשה הוא בחול ובפשוטו מקובל ללמוד דכל דברי הבעל המאור במקום שהמלאכה היא ההפרדה בזה חשיב שגדר המלאכה הדבר שמוציאים אותו דהינו שמה החפצא של המעשה מלאכה הוא הוצאת הדבר המעורב אלא שזה נעשה לצורך תיקון משא"כ באקופי גלימי או חופר בור שהמלאכה זה יצירת הבגד או הבור בזה וודאי שחשיב שהמעשה מלאכה זה בבגד הנתקן והוי צל"ג ולפ"ז בגוזז באמת יסבור כתוס' שכל שהתיקון בגוף הוי אצל"ג אמנם מסברא הדבר לא מסתבר דבורר שהתועלת לא לצורך הפסולת אלא לצורך האוכל שהגדר של המלאכה הוא הוצאת הדבר הנברר וודאי היה מסתבר להגדיר שזה תיקון האוכל כמו בחופר גומא

אמנם היה מקום לומר שסברת הבעל המאור על דרך שהבינו הרמב"ן שהנידון מצד המעשה אמנם הביאור דדנים מצד העשיה שלפנינו לא קשור מהו היצירה שהתורה עשתה איך המעשה מתפרש ובזה חידש הבעל המאור שכל שאדם מפריד דבר מדבר מעשהו מצד עצמו מתפרש שעשה מעשה ברירת הדבר הנברר וכיון שהיצירה זה לא בדבר זה, ממילא הוי אצל"ג אמנם כל זה במקום שהדבר הנברר הוא לא מקולקל, דאם הוא מקולקל אז ההגדרה של המעשה זה מעשה תיקון בחפץ הנברר וודאי זה היה צל"ג ובזה א"ש שלכן ערלה כיון שזה לא בגד קלקול לכן זה מוגדר כמעשה בערלה ובבורר אפש"ל או כי זה לא קלקול או כי זה שני חפצים בזה וודאי המעשה מוגדר בכזה צורה אמנם לשון הבעל המאור כי זה סילוק מזיק ובזה א"ש שמרקד וודאי הוי צל"ג דכאן המעשה מלאכה מתיחס למה שבורר

ולפ"ז יש מקום לדון שגם בבורר עד כמה שהפסולת לא יהיה בגדר שזה מקלקל האוכל באמת יהיה כאן חיסרון של משאצל"ג ורק במקום שהתערובת מוגדרת כקלקול של האוכל הוי צל"ג אמנם כל זה בהוצאת הפסולת אבל אם יוציא האוכל הוי צל"ג דאדרבא כאן היצירה מתיחסת לדבר שהוציא והרי בו נעשה התיקון והתועלת

והנה עיין בה"ל סימן שי"ד שהביא להקשות מהישועות יעקב שכל בורר זה משאצל"ג כיון שכל התועלת שלו זה מה שהפסולת לא בתוך האוכל ולא מה שזה בחוץ ותירץ שזה כמו אוכל מקולקל וחזר והקשה א"כ בשני מיני אוכלים שאין זה בגדר מקולקל צריך להיות מותר וכתב הבה"ל שגם שני מיני אוכלים הגדר שהאוכל מקולקל כיון שהמין השני מפריע לו אמנם לגבי תערובת שכבות נקט ששם זה ודאי לא מקולקל ואם לוקח את מה שמפריע הוי אצל"ג והנה לתוס' שהכונה משאצל"ג שזה לא כמו במשכן א"כ כאן שבמשכן זה היה המלאכה לא שייך לשאול שזה משאצל"ג אמנם כוונתו כדרך הראשונים שצריך שיהיה לו צורך במלאכה ועד כמה שזה רק סילוק נזק חשיב שאין לו תועלת בגופה של מלאכה ולפ"ז כתב לחלק שאם הדבר חשיב מקולקל א"כ יש כאן תועלת חיובית ואם הדבר אינו מקולקל אין כאן תועלת חיובית אלא שא"כ צ"ע מה זה משנה במה עושה את המלאכה הרי תמיד התועלת זה סילוק נזק ובפשוטו אין זה דומה לבעל המאור שחילק בין בורר למרקד דשם הכונה שס"ל שגדר המלאכה זה מה שהוציא ולכן אם הוא הדבר שנתקן הוי צל"ג ואם לא הוי אצל"ג אמנם אם כן גם אם האוכל מקולקל חשיב אצל"ג דזה גדר המלאכה וכנ"ל אמנם לנ"ל א"ש דכל סברת הבעל המאור לא בתור הגדר המלאכה אלא בתור הגדרת המעשה שלו והבעל המאור נקט שזה לא חשיב מקולקל וממילא הגדרת המעשה שלו זה מה שמוציא וממילא זה תמיד אצל"ג והבה"ל נקט לחלק שיש מקרה שזה מקולקל ובזה גדר המעשה שנעשה באוכל שנהיה מתוקן ובמקום שאין זה מקולקל גדר המעשה שהדבר שהוצא הופרד וממילא יש בזה חיסרון של משאצל"ג ודו"ק בזה

והנה בפשוטו הרמב"ן חולק על הבעל המאור שבכל מקרה חשיב שבהפרדה המעשה נעשה בשניהם ולפ"ז יש לדון שכל מה שהרמב"ן חלק על הבעל המאור זה רק במקום ששיך לדון שנעשה כאן תיקון חיובי בגוף הדבר ושהיה כאן קלקול שנתקן כה"ג שיך לדון שהעשיה היא באוכל לברור ממנו הפסולת אבל במקום שאין כאן תיקון בגוף הדבר וגם כשהפסולת היה שם הדבר לא היה בגדר מקולקל בזה גם הוא מודה שדנים שהעשיה בדבר הנברר וממילא נתקן הדבר הנשאר ולפ"ז א"ש הדין של גוזז נוצה שכיון שכאן אין שום תיקון ביחס לגוף הדבר רק ביחס לצורך האדם זה לא מספיק להגדיר שזה מעשה בעוף אלא כה"ג נשאר שהעשיה היא בנוצות וממילא הוי משאצל"ג

והנה פשטות דברי המג"א סימן שכ"ט שהמוציא תינוק שלא ישרף הוי צל"ג והקשה התו"ש שהרי אין לו צורך רק שלא ינזק ובפשוטו מבואר במג"א כדברי הבה"ל ולנ"ל הביאור לא מצד גדר המלאכה בהוצאה אלא שהגדרת הוצאת מת לרשות מסוימת היא שיצר שהמת יהיה ברשות הנ"ל ובמציאות זה אין לו ענין אלא רק שזה לא במקום הקודם ולכן אם יוציא המת כדי לשומרו במקום אחר כה"ג הרי הגדרת פעולתו שהוציא את המת לרה"ר והרי זה מה שרוצה וצ"ע בכל זה

והנה בעיקר דברי הרמב"ן שהמלאכה היא הפרדת הדם מהגוף ולכן מועיל שיש תיקון בשניהם עיין תוס' כתובות ה: דמבואר דמועיל בין אם התיקון בגוף שאין בו הדם כגון במציצה של מילה ובין לצורך הדם אמנם מבואר בתוס' שם שאם מוציא לצורך שהגוף לא יתלכלך חשיב אצל"ג ועיין רש"ש שתמה הרי זה צורך הגוף וצ"ל שזה רק סילוק נזק אמנם צ"ע אם זה שייך לרמב"ן ולנ"ל יתכן שכה"ג שאין כאן גדר קלקול זה חשיב מעשה בדם והרמב"ן מודה לבעל המאור וכנ"ל

והנה בהא דמבואר בגמ' שבמילה יש איסור חובל צ"ב הרי אין לו ענין בדם שיהיה בחוץ ויש שביארו שיש מצוה שיצא דם עיין רש"י קל"ד אמנם הדבר חידוש שמצד ענין זה הוי מלאכה והיה מקום לבאר מצד הריגת הערלה ועיין בעל המאור שדם מצד הריגת הערלה וכתב שזה מקלקל ומצד תיקון הגוף כתב שזה סילוק וברמב"ן כתב מפורש שהמלאכה זה מצד תיקון הגוף וצ"ל שכיון שהערלה יש בה דם וזה חלק מהנטילה ממילא חשיב שיש כאן מצוה בהפרדת דבר זה מהגוף ויתכן לבאר עוד שדנים שהגוף זה הנשמה של הערלה וכיון שיש תיקון בנשמה זה מועיל כמו שבעלמא מועיל שיש תיקון בדם ושמעתי לבאר בזה דברי המג"א שהוצאת שן הוי מלאכה דאוריתא מצד שהגוף זה נשמת השן וחשיב שיש תיקון בגוף מה שאין בו את השן ודו"ק בזה

והנה עיין רשב"א ב"ק ל"ד: שביאר שצריך לכלבו הוי קלקול אפילו שיש תיקון כיון שהקלקול רבה על התיקון והקשה מהגמ' פסחים ע"ג. ששואלת שוחט שלא לשמה מה תיקן והגמ' עונה להוציא מידי אבר מן החי והרי זה קלקולו יותר על תיקונו וכתב שאם בגוף הדבר שנעשה המלאכה יש תיקון חיבים תמיד משא"כ כאן שזה מחוץ לגופה של מלאכה וצ"ע דאם המלאכה זה ההפרדה א"כ הדם זה גופה של מלאכה כמו הגוף בעצמו ומשמע קצת כראב"ד לעיל שזה רק סברא המעשה המלאכה אבל לא בגוף היצירה וצ"ע

1. והנה ידוע להקשות לשיטות שאין בישול אחר בישול בלח דהינו שהדין בישול זה לא חימום המים א"כ למה במחמם מים לרחיצה יש בזה בישול ולא הוי משאצל"ג דהרי בתוכן המלאכה שזה בישול המים אין לו שום ענין אלא בחימום [ועיין סוגיא דבישול מה שכתבנו לדון שודאי שחימום המים הוי בישול ורק בדבר שכבר מבושל לא שיך לחייב על החימום דיש בזה חיסרון דאין בישול אחר בישול ולפ"ז א"ש] ולנ"ל שכל שמהמעשה זה מוכרח לקורא חשיב צל"ג א"כ גם כאן מפועלת בישול המים מוכרח תמיד לבוא חימום חשיב צל"ג וצ"ע וכן מבואר בראשונים שיש גזירת הפשר שמא ישאיר עד שזה יתבשל וצ"ע עד כמה שהיה דעתו להוריד הוי אצל"ג ולנ"ל כיון שיש כאן ודאי מעשה ורצון למעשה שמכריח התוצאה הוי צל"ג וכל זה מחודש [↑](#footnote-ref-2)