ב (ב) - בדעת הרי_ף והרמב_ן בטעם פסולא דסוכה קטנה
קטגוריות: ש_ס / יח סוכה / סוכה פ_ק - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / שיעורים

יום ועש"ק במדבר כ"ג אייר תשע"ד

**א**

א] סוכה ד"ג., א"ר שמואל בר יצחק הלכה צריכה שתהא מחזקת ראשו ורובו ושולחנו, א"ל ר' אבא כמאן כב"ש, א"ל אלא כמאן וכו', בתרתי פליגי, פליגי בסוכה קטנה ופליגי בסוכה גדולה, וחסורי מיחסרא והכי קתני מי שהיה ראשו ורובו בסוכה ושולחנו בתוך הבית ב"ש אומרים לא יצא ובית הלל אומרים יצא, ושאינה מחזקת אלא כדי ראשו ורובו בלבד ב"ש פוסלין וב"ה מכשירין.

והנה לקמן ד"ז: אמר אביי, דהא דפסלי ב"ש סוכה שאינה מחזקת ראשו ורובו ושלחנו פסולה, הוא משום דדירת קבע בעינן, ולפ"ז בפשוטו הא דפליגי ב"ש וב"ה בסוכה קטנה והא דפליגי בסוכה גדולה, תרי פלוגתי נינהו, דבסוכה קטנה פליגי אם יש עלי' תורת דירה, ובסוכה גדולה פליגי בגזירה שמא ימשך אחר שלחנו, ועפי"ז כתבו הבעה"מ לקמן ד"ז: ודעימי', דאף דקי"ל כב"ש בסוכה קטנה, לא קי"ל כוותייהו בסוכה גדולה.

אך הרי"ף לקמן ד"ז: כתב, דהא דקי"ל כב"ש בסוכה קטנה, הוא משום דלא קי"ל כאביי דטעמייהו הוא משום דבעינן דירת קבע, אלא טעמייהו משום דגזרינן שמא ימשך אחר שולחנו, ועפי"ז כתב הרי"ף לקמן דכ"ח. כתב דהלכה כב"ש בתרוייהו דחד טעמא נינהו.

ב] והנה הבעה"מ שם כתב ע"ד הרי"ף, ז"ל, וקאמר הרב ז"ל דטעמייהו דב"ש משום דגזרי' שמא ימשך אחר שלחנו, הא ליתא אלא בסוכה גדולה, אבל בסוכה קטנה ודאי טעמייהו דב"ש משום דירת קבע הוא, שהרי אין לו שלחן בתוך הבית שימשך אחריו, עכ"ל.

והרמב"ן במלחמות שם כתב ע"ז, ז"ל, זו אינה תשובה, דטעמא דב"ש בסוכה קטנה נמי משום הכי הוא משום שמא יביא שולחן וימשך אחריו, וכ"ש הוא דכיון שאין לו מקום בסוכתו להניח בו שולחנו פסולה, שאם מניחו בחוצה לה ימשך אחר שולחנו, אפי' לישן ולשנן ולטייל בה או לאכול ופתו בידו פסולה שכל שאינה ראוי' לאכילה כדרכה ולכל מילי דסוכה אינה סוכה, עכ"ל.

ובפשוטו מבו' לפ"ד הרמב"ן, דהא דפסלינן בסוכה קטנה שאין מחזקת כדי ראשו ורובו ושלחנו, הוא משום הגזירה דשמא ימשך, ואף דאין לו שלחן שימשך אחריו, גזרינן שמא יביא שלחן וימשך אחריו, והא דהיא פסולה לגמרי, הוא משום דאינה ראוי' לאכילה כדרכה משום גזירת חכמים, וכל שאינה ראוי' לאכילה כדרכה, אינה סוכה.

ובביה"ל ח"ג סימן נ"ג כתב להוכיח מזה כד' המרדכי שהביא הרמ"א בסימן תר"מ, דסוכה שהוא מצטער בה בשינה, אינו יוצא בה גם באכילה, משום דבעינן תשבו כעין תדורו שיהא יכול לעשות בה כל צרכי אכילה שתי' ושינה בלא צער, ותמה ע"ד החכם צבי שהכשיר בזה, עיי"ש.

**ב**

ג] והנה בשיעורא דמחזקת ראשו ורובו ושלחנו, מבו' בפירש"י לקמן דט"ז., דהוא ז' על ז' טפחים, וכ"כ הרמב"ם בפ"ד מסוכה ה"א, והפנ"י בסוגיין עמד בזה, דכיון דשיעור ראשו ורובו הוא ו' טפחים, והטפח השביעי הוא לשלחנו, בדין דלא ניבעי להטפח השביעי אלא לאורך או רוחב הסוכה לצורך שלחנו, ומהיכ"ת נימא דצריך טפח עודף לאורך וטפח עודף לרוחב, דלאו כל אדם זוכה לב' שלחנות.

והמאמר מרדכי בסימן תרל"ד סק"א כתב לפרש בזה, דכיון דבעינן ז' מצד א', בעינן שיהא בה ז' מכל צד, כדי שיוכל האדם לישב בכל מקום,[[1]](#footnote-2) והביאו השעה"צ שם סק"א.

וצ"ע דכ"ז ניחא לדעת הסוברים דהא דבעינן מחזקת ראשו ורובו ושלחנו הוא מדאורייתא, אך לדעת הרי"ף דאי"ז אלא מדרבנן משום גזירה שמא ימשך, והא דהיא פסולה לכל מילי, הוא משום דאינה ראוי' לאכילה כדרכה, הרי בדין דכל שיש בה ו' על ז' והיא ראוי' לאכילה כדרכה, תהא כשרה, והרי בדינא דהמרדכי, פשוט דכל שהיא ראוי' לאכילה ולשינה בענין א', ה"ה כשרה, ול"ב שתהא ראוי' בכל ענין, והעירוני דכ"ה להדיא בתרוה"ד סימן צ"ב דסגי במה שהיא ראוי' לשינה באלכסון, עיי"ש.[[2]](#footnote-3)

ד] והנה בביה"ל שם כתב, דלפ"ד הרי"ף דכל הא דבעינן ז' טפחים הוא משום הגזירה שמא ימשך, הדין נותן דכל שיש בסוכה עצמה ו' טפחים ויוצא ממנה פסל, תהא כשרה, שהרי עיקר שיעור הסוכה הוא ו' טפחים, וא"כ הסוכה מצ"ע כשרה, ושוב יש לה פסל וגם הוא כשר על ידה, ושוב ליכא חששא דשמא ימשך, דיש לו מקום להשלחן בתוך הפסל.

ועיי"ש שהק' ע"ז ממש"א לקמן ד"ד. דהיתה גבוהה מכ' אמה ובנה בא איצטבא, דאינה כשרה אלא בשיש באיצטבא הכשר סוכה, דהיינו ז' טפחים, ועיי"ש שכתב לישב, די"ל דדעת הרי"ף דאין כשרה חוץ לאיצטבא, וע"כ בעינן שיהא באיצטבא ז' טפחים, - ועד"ז קשיא גם ממש"א לקמן דט"ז. בחוטט בגדיש דאינה כשרה אלא אם יש שם חלל טפח במשך ז', ודעת כמה מקמאי שם דכל שיש בה כשיעור זה, כשרה כל הסוכה מדין פסל, ואפ"ה לא סגי שיהא בה חלל טפח במשך ו', אך י"ל בדעת הרי"ף דפליג וס"ל דאף כשיש בה כשיעור זה אין שאר הסוכה כשרה.

ועיי"ש שהק' עוד, ממש"א לקמן ד"ז. בסוכה העשוי' כמבוי דעושה פס ד' ומשהו ומעמידו בפחות מג' סמוך לדופן, ופירש"י דהוא כדי שיהא בדופן שיעור משך סוכה, והרי שם הסוכה בעצמה גדולה היא דיש לה ב' דפנות ארוכות וגם רחבה הרבה וע"י זה הפס נכשרת כל הסוכה, וא"כ מ"ט בעינן שיהא בדופן ז' טפחים, הרי אף אם יהא בו פחות מז' טפחים יש להכשיר, כיון דעי"ז תהא כשרה כל הסוכה, וליכא להגזירה דשמא ימשך.

ועד"ז קשיא גם ממש"א שם בסוכה העשוי' כמין גאם, דעושה לו טפח שוחק ומעמידו בפחות מג' סמוך לדופן, ופירש"י דהוא משום דמשך סוכה ז' ונמצא רובו של דופן עשוי, ואם עיקר שיעור הסוכה הוא ו' טפחים, מ"ט בעינן רוב דופן ז' עשוי, אך י"ל דדעת הרי"ף הוא כהני קמאי שפירשו דהא דבעינן לזה, אי"ז משום דבעינן רובו של דופן עשוי, אלא משום דבציר מד' לא חשיב.

עוד הקשו בזה, מהא דקי"ל דסכך פסול פוסל בסוכה קטנה שאין בה ז' על ז' בג' טפחים, ולדעת הסוברים דסכך פסול פחות מד' ישנים תחתיו, א"כ מ"ט בעינן שיהא בה ז' טפחים, הרי כל שיש בה ו' טפחים, כבר יש בה לשיעור סוכה, וכל הא דבעינן ז' טפחים הוא כ"ה דלא ניחוש שימשך אחר שלחנו, ולזה מהני אף סכך פסול.

ה] עוד הק' הביה"ל שם, ממש"א לקמן די"ט. דאויר בסוכה קטנה פחות מג' טפחים מצטרף ואין ישנים תחתיו, דאמאי הוא מצטרף להשלים השיעור, כיון דאין ישנים תחתיו, והרי אם ל"ה הסוכה מחזקת אלא ו' טפחים לחוד היתה פסולה, ומאי הרויח במה שיש בה עוד פחות מג' כיון שאין ישנים הא איכא הך חששא גופא דשמא ימשך, ובשלא לדעת ש"ר דבסוכה קטנה אין הטעם שמא ימשך רק דחסר לו השיעור דאורייתא, שפיר מצטרף האויר להשלים השיעור, אבל לדעת הרי"ף דעיקר הפסול פחות מז' הוא משום שמא ימשך, מה מהני הא דיש בה עוד אויר, כיון דאסור לאכול תחת האויר.

ו] ועיי"ש בביה"ל שכתב לדון בדעת הרי"ף, דמשום הגזירה דשמא ימשך, תיקנו שיהא משך סוכה ז' טפחים, וכל שאינה ז' טפחים ה"ה פסולה מדרבנן אף כשאין בה להחשש דשמא ימשך, וע"כ כל שאין בה ז' טפחים ה"ה פסולה, אף אם יוצא ממנה פסל, וע"כ נמי בעינן פס ד' ומשהו בסוכה העשוי' כמבוי, עיי"ש בדבריו.

אך כמדומה דאי"ז מתישב בד' הרמב"ן במלחמות, שכתב לפ"ד הרי"ף, דהא דפליגי ב"ש וב"ה בתרתי, גדולה להודיעך כחן דב"ש, קטנה להודיעך כחן דב"ה, - ואי נימא דבדינא דסוכה קטנה נתחדש דכל שאין בה לשיעור זה ה"ה פסולה אף כשאין בה להחשש דשמא ימשך, הרי דודאי דהוצרכו ב"ש לחלוק בסוכה קטנה, להשמיע לדין זה דכל שאינה מחזקת ראשו ורובו ושלחנו ה"ה פסולה בכל ענין, ומה הוצרך הרמב"ן לפרש דהא דפליגי בקטנה הוא להודיעך כחן דב"ה.[[3]](#footnote-4)

**ג**

ז] ונראה לדון בזה, ובהקדם, דהנה בבעה"ע הל' סוכה עח: כתב בטעם הפלוגתא בשיעור משך סוכה, ז"ל, ומסתברא דשלשתן מקרא א' דרשו, בסוכות תשבו שבעת ימים, ב"ש סברי תשבו כעין תדורו ובעינן מקום ישיבה ואכילה וראשו ורובו לישובו ושלחנו לאכילה, וב"ה סברי ישיבה לחודא בעינן ובאכילה לא קפיד קרא וכו', עכ"ל.

ומבו' בד' בעה"ע, דטעמא דב"ה דמכשרי בשאין בה אלא כדי ראשו ורובו, הוא משום דסגי במה שיהא במקום הראוי לישיבה, ול"ב שיהא בה מקום הראוי לאכילה.

ח] אמנם בדעת הרמב"ן נראה דפליג ע"ז, וס"ל דהא דמדאורייתא היא כשרה אף בשאין בה אלא כדי ראשו ורובו, אי"ז משום דבאכילה לא קפיד קרא, אלא הוא משום דאף כשיש בה כדי ראשו ורובו חשיב דהוא מקום הראוי לאכילה, והיינו או משום דראוי' לאכול בה כששלחנו בחוץ, או משום דראוי לאכול בה בלא שלחן, ונת' להלן ענף ז', וע"כ היא כשרה.[[4]](#footnote-5)

ולפ"ז נראה, דאחר שגזרו חכמים שאסור לאכול בסוכה שאין בה כדי ראשו ורובו ושלחנו, משום דשמא ימשך, הרי נמצא דכל שאין בה ז' טפחים אי"ז מקום הראוי לאכילה, וממילא דהו"ל כסוכה שאינה מחזקת ראשו ורובו דפסולה, משום דבעינן מקום ישיבה ואכילה.

ט] והדברים מתפרשים לפמש"נ בסימן ב' (א) ענף ב' ללמוד מכ"ד, דשיעורא דמשך סוכה למ"ד דבעינן שתהא מחזקת ראשו ורובו ושלחנו, אי"ז שיעור בעלמא דז' טפחים, אלא עיקר השיעור שתהא מחזקת ראשו ורובו ושלחנו, ומה"ט כל שיש בה ז' טפחים וחשיב דאינה מחזקת ראשו ורובו ושלחנו ה"ה פסולה, ומאידך כל שהיא מחזקת ראשו ורובו ושלחנו, ה"ה כשרה, אף אם חשיב דלי"ב ז' טפחים, וכמו שהבאנו שם מתשו' הרמ"ז.

ונראה דה"נ הוא למ"ד דשיעור סוכה הוא שתהא מחזקת ראשו ורובו, דאי"ז שיעור בעלמא דו' טפחים, אלא עיקר השיעור הוא שתהא מחזקת ראשו ורובו ויהא בה מקום הראוי לישיבה ולאכילה, - וע"כ אחר שגזרו חכמים דכל שאין בה כדי ראשו ורובו ושלחנו, אסור לאכול בה, נמצא דאי"ז מקום הראוי לאכילה, ואין בו כשיעור סוכה.

י] ונמצא לפ"ז, דהא דמדרבנן כל שאין מחזקת כדי ראשו ורובו ושלחנו ה"ה פסולה משום שאינה ראוי' לאכילה כדרכה, אי"ז דין בפנ"ע דכל שאין הסוכה ראוי' לאכילה שתי' ושינה ה"ה פסולה, אלא הוא חד דינא עם עיקר שיעור סוכה דאורייתא, דיסודו הוא דבעינן שיהא בה מקום הראוי לישיבה ולאכילה, ואך דמדאורייתא כל שיש בה כדי ראשו ורובו הו"ל מקום הראוי לישיבה ולאכילה, ומדרבנן כל שאין בה כדי ראשו ורובו ושלחנו אי"ז מקום הראוי לאכילה, וע"כ היא פסולה, - ונמצא דמדרבנן כל שאינה מחזקת כדי ראשו ורובו ושלחנו, אין בה לשיעור סוכה דאורייתא, וע"כ היא פסולה.

יא] ועפי"ז נראה במש"כ השפ"א בסוגיין לדון בטעם הא דכל שאין בה ז' טפחים ה"ה פסולה אף לננס דבפחות מכך היא מחזקת ראשו ורובו ושלחנו וליכא למגזר שמא ימשך אחר שלחנו, ולפמש"נ נראה, דכ"ה דלמ"ד דמדאורייתא בעינן שתהא מחזקת ראשו ורובו ושלחנו משום דזהו מקום ישיבה ואכילה, משערינן לזה באדם בינוני, ושיערו חכמים שהוא ז' על ז' טפחים, ה"נ לדעת הרי"ף דאי"ז אלא מדרבנן, מ"מ כיון דהא דבעינן לשיעור זה, הוא משום דמדרבנן אינו מקום הראוי לאכילה בפחות משיעור זה, משערינן לזה באדם בינוני.

ומה"ט נראה, דסוכה שיש בה זע"ז כשרה אף לאדם גדול שאין בה כדי ראשו ורובו ושלחנו, עי' בשפ"א שם שכתב לדון בזה, דכ"ה דלמ"ד דמדאורייתא בעינן כדי ראשו ורובו ושלחנו, ה"ה כשרה כשיש בה זע"ז, אף לאדם גדול, ומשום דמשערינן באדם בינוני, ה"נ הוא לדעת הרי"ף דמדרבנן בעינן כדי ראשו ורובו ושלחנו, ומשום דמדרבנן זהו שיעור המקום הראוי לאכילה, ה"ה כשרה כשיש בה זע"ז אף לאדם גדול.

**ד**

יב] ולפ"ז מתישב היטב הא דבעינן שיהא בה ז' על ז', ולא סגי במה דיש בה ז' על ו', אף דכה"ג היא ראוי' לאכול בה כדרכה, דכ"ה דלמ"ד דמדאורייתא בעינן כדי ראשו ורובו ושלחנו בעינן שיהא בה ז' על ז', כדי שיוכל לישב ולאכול בה בכל מקום, ובלא"ה אין תורת דירה דסוכה עלי', הרי דה"נ למ"ד דל"ב כדי ראשו ורובו ושלחנו אלא מדרבנן, כיון דהוא משום דכל שאין בה כדי ראשו ורובו ושלחנו אי"ז מקום הראוי לאכילה, והוי זה דומיא דהא דלאידך מ"ד בעינן מדאורייתא שיהא בה כדי ראשו ורובו ושלחנו, בעינן שיהא בה ז' על ז' כדי שיוכל לישב ולאכול בה בכל מקום, ובלא"ה אין תורת דירת סוכה עלי', וז"ב.

יג] וניחא לפ"ז גם הא דכל שאין בה ז' טפחים ויוצא ממנה פסל, ה"ה פסולה, אף דאם תהא כשרה, יהא אף הפסל היוצא ממנה כשר, וליכא בזה להגזירה דשמא ימשך, - והיינו משום דכ"ה דלמ"ד דשיעור סוכה דאורייתא הוא כדי ראשו ורובו ושלחנו, בעינן שיהא בעיקר הסוכה כשיעור זה, ולא סגי במה שיהא בה שיעור זה בצירוף הפסל, ה"נ הוא למ"ד דל"ב כדי ראשו ורובו ושלחנו אלא מדרבנן, כיון דהוא משום דמדרבנן מקום שאין בו ז' על ז' אינו מקום אכילה, ולי"ב לשיעור דירה דסוכה, בעינן שיהא שיעור מקום זה בעיקר הסוכה, ולא סגי במה שיש בה שיעור זה בצירוף הפסל.[[5]](#footnote-6)

וניחא נמי הא דסכך פסול פוסל בג"ט בסוכה קטנה שאין בה ז' טפחים, ולא סגי במה שיש בה ו' טפחים, אף דישנים תחת הסכך הפסול וליכא בזה להגזירה דשמא ימשך, דכ"ה דלמ"ד דשיעור סוכה דאורייתא הוא כדי ראשו ורובו ושלחנו, כל שאין בה כשיעור זה ואינה ראוי' בפנ"ע לדירה דאכילה, הויא כסוכה קטנה וסכך פסול פוסל בה בג"ט, אף דישנים תחת הסכך הפסול ויכול להניח שלחנו שם, ה"נ למ"ד דשיעור סוכה דרבנן הוא כדי ראשו ורובו ושלחנו, כל שאין בה כשיעור זה ואינה ראוי' בפנ"ע לדירה דאכילה, הויא כסוכה קטנה וסכך פסול פוסל בה בג"ט.

**ה**

יד] ובזה מתישב גם משה"ק הביה"ל מהא דאויר מצטרף לשיעור סוכה אף דאין ישנים תחתיו ואכתי איכא להגזירה דשמא ימשך, דכי היכי דמצטרף האויר להכשר סוכה דכדי ראשו ורובו, אף דאין ישנים תחת האויר, ובפועל א"א לישב בה ראשו ורובו, ה"נ הוא מצטרף להכשר סוכה דכדי ראשו ורובו ושלחנו, אף דבפועל א"א לישב בה.

ואמנם דאכתי תיקשי דמ"ש היכא דא"א לאכול בה משום דאין ישנים תחת האויר, דה"ה כשרה, מהא דהיכא דא"א לאכול בה משום גזירת חכמים דשמא ימשך דה"ה פסולה.

טו] ונראה דזה מתישב היטב לפמש"נ בסימן ב' (א) סק"ז, דהא דהאויר מצטרף להכשר סוכה, אף דבפועל א"א לישב בה, הוא משום דכל עיקר הא דבעינן שתהא מחזקת ראשו ורובו ושלחנו, הוי זה דין במשך הסוכה, דבעינן דיהא במשך הסוכה כשיעור דירה הראוי' לאכילה, וכל דיש במשך הסוכה כדי ראשו ורובו ושלחנו, הגם דמטעם אחר אינה ראוי' לדור בה ראשו ורובו ושלחנו, ה"ה כשרה, ועמש"נ להלן סק"כ להוכיח ליסוד הדברים דל"ב אלא שיהא במשך הסוכה כדי ראשו ורובו, עיי"ש.

ולפ"ז הרי דכ"ז הוא באויר, דיש במשך הסוכה כדי ראשו ורובו ושלחנו, ומטעם אחר אינה ראוי' לכך, אך בהא דאסרו חכמים לאכול בסוכה קטנה מגזירה שמא ימשך, הרי נמצא דאין במשך הסוכה כדי דירה הראוי' לאכילה, וע"כ היא פסולה.

טז] והנה עיי"ש שנת' די"ל עוד בזה, דהא דהאויר מצטרף להכשר סוכה אף דבפועל אין ישנים תחתיו, הוא משום דבהא דבעינן שתהא מחזקת ראשו ורובו ושלחנו, סגי במה שהיא ראוי' לדירה בעלמא דראשו ורובו ושלחנו, דבכה"ג יש עלי' תורת דירה, ול"ב שתהא ראוי' לצאת בדיורים אלו יד"ח סוכה.

ואמנם לכאו' למש"נ בביאור ד' הרמב"ן מוכח לא כן, דלפ"ז הי' בדין דאף אחר שגזרו חכמים בסוכה קטנה שאסור לאכול בה, לא חשיב דאין בה מקום הראוי לאכילה, שהרי מקום זה ראוי לדירה בעלמא דאכילה, ואך שאינו ראוי לצאת בו יד"ח סוכה.

אך אי נימא דהא דגזרו חכמים שמא ימשך, אי"ז גזירה בעלמא, אלא גדר הגזירה הוא דישיבה כששלחנו בחוץ לא חשיבא כלל כישיבה בסוכה, וכאשר כן דקדקו ממש"כ הרמב"ם דכאילו לא אכל בסוכה, יש מקום לומר דע"כ מכח גזירה זו חשיב דאין הסוכה ראוי' לדירת אכילה כלל, דאף שהיא ראוי' לאכילה כששלחנו בחוץ או בלא שלחן, הרי מדרבנן אין אכילה זו חשובה כאכילה בסוכה.

**ו**

יז] והנה למש"נ נמצא, דדינא דהרי"ף דסוכה קטנה פסולה לכל מילי, אי"ז חד דינא עם דינא דהמרדכי דסוכה שאינה ראוי' לאכילה שתי' ושינה אינו יוצא בה, דדינא דהרי"ף הוא משום דאין בה שיעור סוכה, דשיעורה הוא מקום הראוי לישיבה ולאכילה, אך דינא דהמרדכי הוא דאף דיש בה לשיעור סוכה, מ"מ הוא דין בפנ"ע, דכל שאינו יכול לדור בה באכילה שתי' ושינה אי"ז כעין תדורו.

יח] ונפ"מ רבות בדבר, חדא, הוא מש"נ לעיל סק"ג דבדינא דהמרדכי סגי במה שהיא ראוי' לאכילה ולשינה בענין א', ה"ה כשרה, ול"ב שתהא ראוי' בכל ענין, וכאשר כ"ה מבו' בד' התרוה"ד דסגי במה שהיא ראוי' לשינה באלכסון, אך בדינא דסוכה קטנה להרי"ף, לא סגי במה שהיא ראוי' לאכילה בענין א', אלא בעינן שיהא בה ז' על ז', כדי שתהא ראוי' לאכילה בכל מקום שבה.

עוד נפ"מ בזה, דבדינא דהרי"ף מבו' בפשוטו בד' הרמב"ן, דאף דהיא ראוי' לאכילה ופתו בידו, מ"מ כיון שאינה ראוי' לאכילה כדרכה ה"ה פסולה, משום דהצריכה תורה שיהא בסוכה מקום הראוי לדירה כדרכה, אך בדינא דהמרדכי בפשוטו אף אם אינה ראוי' אלא לאכילה דפתו בידו וכיו"ב, ה"ה כשרה.

עוד נפ"מ בזה, דבדינא דהמרדכי כתב השעה"צ בסימן תר"מ סקמ"א בשם הנהר שלום והפמ"ג, דאף אם היא ראוי' לסתם בנ"א לשינה, מ"מ אדם שהוא מצטער בשינה שם, אינו יוצא בה אף באכילה, ועיי"ש בשעה"צ שפקפק בזה, ובדינא דהרי"ף נת' לעיל דודאי דסוכה שיש בה זע"ז כשרה אף לאדם גדול, שאינה מחזקת כדי ראשו ורובו ושלחנו, דמשערינן לשיעור מקום דירה באדם בינוני, - והאמנם די"ל, דמ"מ יש לפסלה לאדם גדול משום דינא דהמרדכי, אך נראה, דכלל אין לפסול בסוכה קטנה משום דינא דהמרדכי, שהרי היא ראוי' לו לאכילה ופתו בידו, או לידחק בה ולאכול.

ומאידך יל"ד דבדינא דהמרדכי, כל שהוא אינו מצטער בה בשינה, אף אם רוב בנ"א מצטערים בה, ה"ה יוצא בה יד"ח, כיון שהיא ראוי' לו אף לשינה, ובדינא דהרי"ף הרי כל שאין בה ז' טפחים ה"ה פסולה אף לאדם ננס שהיא ראוי' לו לאכילה כדרכה, משום דאי"ז מקום הראוי לאכילה כדרכה לאדם בינוני.

והעירוני דנפ"מ עוד בזה, דבדינא דהמרדכי מ' דכל שעשאה מתחילה במקום הראוי לשינה, ואח"כ נתחדש דבר המצערו, יוצא בה יד"ח, ועמש"נ בהערה בביאור הטעם בזה, אך בדינא דהרי"ף, ודאי דאף שעשה סוכה ז' טפחים, ואח"כ נתחדש דבר הממעטה משיעורה, דה"ה פסולה.[[6]](#footnote-7)

**ז**

יט] בעיקר המבו' בד' הרמב"ן, דמדאורייתא סוכה קטנה כשרה וחשיב שהיא ראוי' לדירת אכילה אף שאין בה שלחן, יש להסתפק אם הוא משום שראוי לאכול בה ושלחנו בחוץ, או הוא משום שראוי לאכול בה בלא שלחן.

והנה לעיל סק"ג וסקי"ב נת' דהא דסוכה שיש בה ו' על ז' פסולה, אף שראוי לישב בה ראשו ורובו ושלחנו לארכה, הוא משום דאין תורת דירה עלי' אלא כשהיא ראוי' לישב ולאכול בה בכל מקום, - ולכאו' לפ"ז יש להוכיח דהא דמדאורייתא סוכה קטנה שיש בה וע"ו כשרה, הוא משום דראוי לאכול בה בלא שלחן, דא"א לנו להכשירה מכח הא שהוא ראוי לאכול ושלחנו בחוץ, שהרי א"א לו לאכול ושלחנו בחוץ רק אם ישב כנגד מקום הפתח, ולא חשיבא הסוכה כדירת אכילה, אלא אם אפשר לו לישב ולאכול בה בכל מקום, ויש להוסיף, דאיכא גונא שהפתח קטן, וא"א לו לישב בפנים ולאכול ושלחנו בחוץ, ואפ"ה היא כשרה.

כ] אך נראה דיש לדחות לזה, דהנה באמת עד"ז ילה"ע גם בשיעור סוכה וע"ו שהוא כדי ראשו ורובו, ובפשוטו מבו' דאין בוע"ו כדי כל גופו, אלא כדי ראשו ורובו, ועמד ע"ז הערול"נ לקמן די"ח., והא דסגי בזה לתורת דירה דסוכה, הוא משום דבידו לישב ראשו ורובו בפנים ומיעוטו בחוץ,[[7]](#footnote-8) ותיקשי דמ"ט היא כשרה, אף שאין בידו לישב בכל מקום, שהרי כשהוא יושב שלא כנגד הפתח, א"א לו להוציא מיעוטו לחוץ.

ונראה הביאור בזה, לפמש"נ לעיל סקט"ו, דעיקר דינא דמחזקת ראשו ורובו ומחזקת ראשו ורובו ושלחנו, הוי זה שיעור במשך הסוכה, שיהא בה כשיעור זה, וכל שיש בה כשיעור זה, אף אם מטעם אחר אינה ראוי' לישב בה ה"ה כשרה.

ולפ"ז נראה, דע"כ כיון דלתורת דירה דסוכה סגי במה שיש במשכה כדי ראשו ורובו, הרי דכל שיש במשכה כשיעור זה חשיב שהיא ראוי' לישב בה בכל מקום, וע"כ אף אם בפועל א"א לו לישב בה, דא"א לו להוציא מיעוטו לחוץ משום הדפנות, ה"ה כשרה, דכיון שלא הצריכה תורה שיהא במשך הסוכה מקום לכולו, וסגי במה שיש בה מקום לראשו ורובו, הרי דהגם דאם בפועל אינה מחזקת ראשו רובו ה"ה פסולה, מ"מ אם היא מחזקת ראשו ורובו ואך דאין בידו לישב בה משום דל"מ להוציא מיעוטו לחוץ, ה"ה כשרה.

ולפ"ז שפיר י"ל דהא דסוכה קטנה חשיבא כדירה הראוי' לאכילה, הוא משום דיכול לאכול בה ושלחנו בחוץ, ואפ"ה היא כשרה אף אם בפועל א"א לו לישב בכל מקום שבסוכה ושלחנו בחוץ, וז"ב.

כא] ואמנם נראה דהדבר תלוי בביאור עיקר ד' הרמב"ן שכתב, ז"ל, דטעמא דב"ש בסוכה קטנה נמי משו"ה הוא משום שמא יביא שולחן וימשך אחריו וכו', אפי' לישן ולשנן ולטייל בה או לאכול ופתו בידו פסולה, שכל שאינה ראויה לאכילה כדרכה ולכל מילי דסוכה אינה סוכה, עכ"ל, וכבר עמדו בזה, דבריש דבריו נראה, דהא דל"מ לאכול בה בלא שלחן, הוא מגזירה שמא יביא שלחן וימשך אחריו, ובסו"ד מבו' דהא דל"מ לאכול ופתו בידו, הוא משום דאינה ראוי' לאכילה כדרכה.

ויש שפירשו בזה, דמש"כ הרמב"ן בתחילת דבריו "שמא" יביא שלחן וימשך אחריו, ל"ד הוא, וכונתו דאף סוכה קטנה אינה ראוי' לאכול בה עם שלחן בחוץ, שמא ימשך אחריו, והא דאינה ראוי' לאכול בה בלא שלחן, הוא משום דכל שאינה ראוי' לאכילה כדרכה, אף ל"מ לאכול בה ופתו בידו, - ולדרך זו מבו' להדיא בד' הרמב"ן, דכל הא דסוכה קטנה כשרה מדאורייתא, הוא משום דיכול לאכול בה אכילה כדרכה ושלחנו בחוץ, וע"כ כיון דמכח הגזירה דשמא ימשך אינו יכול לאכול בה ושלחנו בחוץ, ה"ה פסולה.

כב] אך יש שפירשו בזה בע"א, דמש"כ הרמב"ן דשמא יביא שלחן וימשך אחריו, היינו כשבא לאכול אכילה כדרכה בלא שלחן, שהוא יושב ומניח כלי האכילה על רגליו, דבזה יש לחוש שיביא שלחן וימשך אחריו, אך כל שבא לאכול אכילה דפתו בידו, שאוכל בלא כלי אכילה, ואין אכילה זו זקוקה לשלחן כלל, אין לחוש שיביא שלחן וימשך אחריו, ואך דכיון שאינה ראוי' לאכילה כדרכה, ה"ה פסולה.

ולדרך זו נראה דיש ללמוד מד' הרמב"ן, דכל הא דסוכה קטנה כשרה מדאורייתא, הוא רק משום דראוי לאכול בה בלא שלחן, דאי נימא דיש להכשירה גם משום דראוי לאכול ושלחנו בחוץ, מ"ט הוצרך הרמב"ן לחדש דגם כשאוכל בלא שלחן יש לגזור שמא יביא שלחן וימשך אחריו, ונחלק בזה ע"ד בעה"מ דס"ל דליכא בזה להגזירה דשמא ימשך, הול"ל דכיון דל"מ לאכול ושלחנו בחוץ, חשיב דאינה ראוי' לאכילה כדרכה, דודאי דיש מקום לומר דאכילה בלא שלחן לא חשיבא כאכילה כדרכה, ודמיא לאכילה ופתו בידו, דל"מ לחשוב הסוכה כראוי' לאכילה, וע"כ היא פסולה, - ובע"כ דפשיטא לי' להרמב"ן, דהא דסוכה קטנה כשרה מדאורייתא, אי"ז משום שראוי לאכול בה ושלחנו בחוץ, אלא משום שראוי לאכול בה בלא שלחן, וע"כ הוצרך לפרש דהא דמדרבנן היא פסולה ול"מ לאכול בה בלא שלחן, הוא מגזירה דשמא יביא שלחן וימשך אחריו.

ובטעמא דמילתא דאין להכשירה מכח מה שראוי לאכול בה ושלחנו בחוץ, נראה דהוא משום דאם בעינן לשלחנו לצורך האכילה, בעינן שיהא מקום לשלחנו בתוך הדירה, וכאשר כ"ה לדעת בעה"ע דאם קפיד קרא אאכילה, בעינן שיהא בה כדי ראשו ורובו ושלחנו, ול"מ מה שבידו להניח שלחנו מחוץ לסוכה, - גם י"ל כמש"נ לעיל סקי"ט דא"א להכשיר מכח מה שבידו להניח שלחנו בחוץ, דחשיב שאין ראוי לישב ולאכול בה בכל מקום.

1. וצריך להוסיף, דגם לא סגי שיהא בה ז' על ז' חסר טפח על טפח בקרן, הגם דבכה"ג ראוי לישב בה עם שלחנו בארכה וברחבה, והיינו משום דכיון דהכשרה הוא מכח כל הז' טפחים, בעינן שיהא ראוי לישב בה בכל מקום ומקום ממנה, - ועפי"ז יש לדון במש"כ בשו"ת הרמ"ז סימן ל' לצדד להכשיר להכשיר סוכה שיש בה ו' על ו', ויש דופן שעביו טפח, דכיון דהא דבעינן זע"ז, הוא משום דבעינן שתהא מחזקת ראשו ורובו ושלחנו, מה לי אם השלחן יהא מונח על הקרקע או תלוי באויר או קבוע בכותל, עכ"ד, ולהנ"ל י"ל, דכיון דבעינן שתהא ראוי לישב בכל מקום ומקום ממנה, ה"ה פסולה, - ובזה י"ל סתימת הפוסקים דהא דנוי סוכה ממעטין ברחבה, הוא אף בשהם פרוסים למטה, ואף שבידו להעמיד עליהן שלחן, ובשו"ת הרמ"ז שם כתב להכשיר בכה"ג, עיי"ש, ודו"ק. [↑](#footnote-ref-2)
2. ובחזו"א סימן ק"נ סק"ב רמז לפרש כן בד' הרא"ש שתמה ע"ד הרי"ף דמשמע דסוכה קטנה פסולה אף אם הכניס שלחנו לתוכה, והיינו כשיש בה ו' על ז' והכניס שלחנו בריוח, עיי"ש, - ושם סק"ג כתב לפרש ד' הרי"ף דהיא פסולה מה"ת כיון דהוא עלול לימשך אחר שלחנו לאו דירה היא, וכתב דאף אם היא ו' על ז', פעמים שיהפך ישיבתו וישכח סוכתו וימשך אחר שלחנו, עכ"ד, וצ"ע אם י"ל כן גם אי נימא כפשטות ד' הרי"ף והרמב"ן דאין פסולה אלא מדרבנן מגזירה שמא ימשך. [↑](#footnote-ref-3)
3. ומד' הרמב"ן אלו נראה דיש להוכיח גם דלא כהמפרשים דאין מכוון הרי"ף והרמב"ן לגזירה דרבנן שמא ימשך, אלא הוי זה פסולא דאורייתא שאינה ראוי' לקבוע בה אכילה כדרכה שמא ימשך, דלפ"ז ודאי דהוצרכו ב"ש לאשמועינן להך מילתא דסוכה קטנה פסולה מעיקר הדין, ומה הוצרך הרמב"ן לפרש דהא דפליגי בקטנה הוא להודיעך כחן דב"ה.

   שו"ר בחזו"א סימן ק"נ סק"ג שהרגיש בכעי"ז, ז"ל, ומה שהוצרכו לפלוגי בגדולה ובקטנה לדעת הרמב"ן בדעת הרי"ף הוצרך להשמיענו בקטנה דפסולה לגמרי, והרמב"ן כתב דלרבותא דב"ה היא דאף שאין יכול להביא השלחן אצלו מ"מ לא גזרינן, ומ' מדבריו ז"ל דאי"ז רבותא כלל מה שסוכה פסולה היא לגמרי, עכ"ל, אך לכאו' זה ניחא רק אי נימא דפסולה הוא מדרבנן, אך למש"כ החזו"א גופי' שם דפסולה הוא מדאורייתא, ודאי דהו"ל רבותא, וצ"ע בזה.

   ואמנם ממש"כ הר"ן לקמן די"ט. דכל דרובה צממ"ח ומיעוטה חממ"צ לא מכשרינן לאותו המיעוט, אלא כשאין בו זע"ז, מבו' דס"ל דכל שאין בו זע"ז ה"ה פסול מדאורייתא אף לדעת הרי"ף, דאל"כ הו"ל להר"ן לפרש דלדעת הרי"ף יש לפסול כל שיש בה וע"ו, - וכ"ה מבו' גם ממש"כ בפסקי ריא"ז בפירקין, דסוכה ע"ג סוכה ואין בסוכה העליונה כשרה, לא חשיבא הסוכה התחתונה כסוכה תחת סוכה, ואף דהריא"ז גופי' ס"ל כדעת הרי"ף דגם בסוכה גדולה קי"ל כב"ש, וצ"ע בכ"ז. [↑](#footnote-ref-4)
4. וכ"ה מבו' גם ממש"כ הריטב"א בסוגיין ולקמן ד"ז: והר"ן לקמן דכ"ח. די"ל דהא דמפרש אביי דטעמא דב"ש הוא משום דדירת קבע בעינן, היינו דירת קבע שאין לחוש שימשך ממנה אחר שלחנו, ומבו' לפ"ז דלתורת דירה דסוכה בעינן שתהא ראוי' לאכילה, וכל שאינה ראוי' לקביעות דאכילה, ה"ה פסולה, - והנה הרי אף ב"ה דפליגי הוא רק משום דלא ס"ל להא דשמא ימשך, אך מודו ב"ה דבעינן דירה הראוי' לאכילה, ובע"כ דאף כשאין בסוכה אלא וע"ו חשיבא כראוי' לאכילה, והיינו או משום דראוי לאכול בה ושלחנו בחוץ, או משום שראוי לאכול בה בלא שלחן. [↑](#footnote-ref-5)
5. ועפי"ז יש מקום לדון במש"כ הגרע"א לקמן בסופ"ב, בדין סוכה קטנה שאין בה אלא ו' טפחים הסמוכה לסוכה גדולה, והוא יושב בקטנה ומניח שלחנו בגדולה, דלדעת הרי"ף ה"ה יוצא יד"ח, ומד' המג"א בסימן תרל"ד סק"א שכתב בסתמא דקרן זוית שאין בה ז' טפחים פסולה, ולא כתב דלדעת הרי"ף היא כשרה כל שיש בה ו' טפחים, נ' דלא ס"ל כד' הגרע"א, - ולמש"נ יש מקום לדון בטעמא דהמג"א, דכיון דהסוכה הקטנה עצמה אין בה מקום הראוי לאכילה, ל"מ מה שהיא ראוי' לאכילה מכח הסוכה הגדולה שבצידה, - ואמנם י"ל, דכיון דבכה"ג שיש סוכה גדולה בצידה, לא גזרו חכמים דשמא ימשך, נמצא דבכה"ג ראוי' הסוכה הקטנה בפנ"ע לאכילה, וע"כ היא כשרה, ויש מקום לחלק בין הך גונא, לגונא דיש בה ו' טפחים ויוצא ממנה פסל, וצ"ע בזה.

   ולמש"נ להלן סקכ"ב לדון דכל הא דמדאורייתא סוכה קטנה כשרה, הוא משום שראוי לאכול בה בלא שלחן, אך ל"מ מה שראוי לאכול בה כששלחנו בחוץ, יש מקום לדון עוד בד' הגרע"א, די"ל דאף בסוכה קטנה הסמוכה לסוכה גדולה, אסור לאכול בה בלא שלחן, דאף אי נימא דבכה"ג ל"ש הגזירה דשמא יביא שלחן וימשך אחריו, דאם יביא שלחן יביאנו למקום הסוכה הגדולה, (והיינו בגונא דאין לה פתח אחר), מ"מ מסתבר דלא פלוג רבנן, וע"כ ל"ה מקום הראוי לאכילה, וה"ה פסולה, ודו"ק. [↑](#footnote-ref-6)
6. ושמעתי מהגרא"א להעיר עוד עד"ז, דהנה כתבו הפוסקים דהא דבמקומות הקרים דהוי מצטער לישן בסוכה, יוצא בה יד"ח אכילה, הוא משום דא"א בע"א, ויל"פ דהיינו, דדינא דהמרדכי הוא דבעינן שתהא הסוכה ראוי' לכל דיורי הסוכה, ובגונא דא"א בע"א ואין מוטל עליו כלל לישן בסוכה, סגי במה שהסוכה ראוי' לדיורי אכילה, ומשא"כ בגונא דהמרדכי דהוא מצטער בשינה בסוכה זו, ומוטל עליו לעשות סוכה אחרת לשינה, נמצא דסוכה זו אינה ראוי' לכל הדיורים שמוטל עליו לדור בסוכה, וע"כ אינו יוצא בה יד"ח, ובזה מתפרש גם הא דאם עשה הסוכה מתחילה במקום שאינו מצטער בשינה, ואח"כ נעשה מצטער, יוצא בה יד"ח באכילה, דבכה"ג הויא סוכה זו דירתו הגמורה, ואך דגם מדירתו הוא יוצא במקום צער, (ואיירי בכה"ג דמכח דינא דמצטער אין מוטל עליו עכשיו לעשות סוכה אחרת לשינה, וחשיב שפיר דסוכה זו היא דירתו לכל מה שמוטל עליו מכח מצות סוכה), - ובדינא דהרי"ף, ודאי דאף אם משכחת גוונא דא"א כלל לאכול בסוכה, ה"ה פסולה כשאין בה זע"ז, דתהא פסולה, עכ"ד. [↑](#footnote-ref-7)
7. אמנם באמת צ"ע בזה, שהרי בכ"ד מבו' דשיעור האדם כולו הוא אמה, ומ"ט א"א לישב בו' טפחים אלא ראשו ורובו, - ומצאתי בפי' רבינו מנוח פ"ה מסוכה הט"ו, ז"ל, ומאי דאמרינן בירושלמי כמה שלחנו טפח, הוא לחשבון גברא באמתא יתיב והם ו' טפחים ונמצא שרוחב השלחן טפח, מיהו לא דק דודאי רוחב השלחן הוי ג' טפחים, דכי אמרינן גברא באמתא יתיב ה"מ ראשו וכל גופו אבל ראשו ורובו דהיינו ב' חלקי גופו ל"ה אלא ב' חלקי אמה דהיינו ד' טפחים ונשתיירו לאורך השלחן ז' טפחים ולרחבו ג' טפחים, עכ"ל, ולכאו' לפי דבריו נמצא, דלדעת ב"ה דמחזקת ראשו ורובו כשרה, סגי בד' טפחים, אך בד' ש"ר מבו' לא כן, וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-8)