כ - בדין הבלעה וקידור
קטגוריות: ש_ס / יג עירובין / עירובין - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / תחומין מהדו_ב

**סימן כ**

**בדין הבלעה וקידור**

**א**

א] **עירובין נ"ז ב',** אין מודדין אלא בחבל של נ' אמה לא פחות ולא יותר, ובגמ' שם תנא, לא פחות מפני שמרבה ולא יותר מפני שממעט.

**ובפשוטו** מכוון הדברים הוא, דשיערו חכמים דחבל של נ' אמה אינו נמתח ולא מתקצר, וע"כ הוא דאין מודדין אלא בחבל של נ' אמה, וכ"נ בד' המאירי והריא"ז, וכ"ה בל' הפוסקים בסימן שצ"ט.

ב] **אמנם** הנה בפירש"י שם כתב, ז"ל, מפני שמרבה, כשהחבל קצר יכול למותחו ומאריך המדה, "והתורה אמרה בחבל של נ' אמה ימדוד", עכ"ל, וצ"ב במש"כ רש"י דהתורה אמרה בחבל של נ' אמה ימדוד, הרי עיקר הא דמפרשינן בהך ברייתא הוא דהא דאין מודדין בחבל קצר מנ' אמה אי"ז גזה"כ בעלמא דבחבל של נ' אמה ימדוד, אלא הוא משום דמאריך המידה, ומהו שפירש"י דהוא משום דהתורה אמרה בחבל של נ' אמה ימדוד, ועי' בס' בירורי המידות לתלמיד הנוב"י (לא.) שכבר עמד ע"ד רש"י בזה, ועיי"ש במש"כ לדחוק בזה.

**ב**

ג] **עוד** תנן במתניתין, הי' מודד והגיע לגיא או לגדר מבליעו וחוזר למידתו, הגיע להר מבליעו וחוזר למידתו וכו', אם אינו יכול להבליעו בזו א"ר דוסתאי בר ינאי משום ר"מ שמעתי שמקדרין בהרים.

**והנה** נתחדש בזה, דאף דבגונא דאינו רחב נ' אמה משפתו לשפתו, ה"ה מבליעו ואין השיפוע מאריך כלל את המידה, מ"מ כל שהוא רחב נ' אמה וא"א להבליעו בחבל של נ' אמה, מודדין אף את השיפוע, ואך שהקילו חכמים דמקדרין, ועי"ז מתמעט מדרונו של כל ד' אמות חצי קומת אדם.

**וצ"ב** דאף דכשהוא רחב נ' אמה א"א בפועל להבליעו בחבל, מ"מ מ"ט אמרינן דבכה"ג מודדין את השיפוע, ומ"ש דאם יכול בפועל להבליעו אין מודדין את השיפוע, ואם אין יכול להבליעו מודדין את השיפוע.

ד] **ולכאו'** צ"ל בזה דאף דא"צ למדוד את השיפוע, אלא את הריחוק באויר, וע"כ כל שאינו רחב נ' אמה מבליעו, מ"מ כל שהוא רחב נ' אמה וא"א בפועל להבליעו, הרי אין בידינו למדדו אלא ע"י מדידת הקרקע, וע"כ הוא דמודדין בזה את השיפוע, אף דהוא מאריך יותר מהמידה הראוי', ויש להוסיף, דהרי הא דמבליעין ואין מודדין את השיפוע, הוא קולא שהקילו חכמים בתחומין, וכמש"נ להלן סק"ו, ובכה"ג דא"א להבליעו לא הקילו חכמים בכך.

**אך** צ"ע, שהרי הא דאין מודדין בחבל יותר מנ' אמה, הוא משום דממעט במידת התחומין, ולכאו' לפ"ז כל שאין לו אלא חבל של יותר מנ' אמה רשאי למדוד בו, דהרי לא יבא להקל עי"ז, אלא יבא להחמיר עי"ז,[[1]](#footnote-2) וא"כ אף כשא"א להבליע בחבל של נ' אמה, מ"ט אינו רשאי להבליעו בחבל של יותר מנ' אמה, דעדיף לו טפי להבליע בחבל של יותר מנ' אמה, אף דממעט מעט במידת התחום, מלמדוד ע"י קידור דממעט מידת התחום יותר.

ה] **עוד** צ"ע בזה, דמ"ט כשיש משפת ההר עד שפתו השני' נ' אמה א"א למדדו בחבל של נ' אמה, הרי הדרך להבליע את ההר הוא להעמיד כלונסאות ארוכין מכאן ומכאן ולמתוח החבל מזל"ז, וכמש"כ התוס' בד"ה אין אומרים, וכ"כ בתוס' הרא"ש במתניתין, וא"כ אף כשההר רחב יותר מנ' נ' אמה, הרי יכול להעמיד כלונסאות מצד א', ולמדוד בחבל של נ' אמה עד אמצע ההר, ולמדוד עוד משם עד צידו השני, וא"כ מ"ט בכה"ג מודדין אף את השיפוע, ול"מ למדוד את מרחק האויר ע"י חבל של נ' אמה.

**ועד"ז** צ"ע גם בגיא שיש משפתו לשפתו נ' אמה או יותר, דא"א להבליעו וע"כ מודדין אף את השיפוע, דמ"ט ל"מ להעמיד בתוכו כלונסאות, ולמדוד בחבל של נ' אמה משפתו אחת עד אמצעיתו, ולשוב ולמדוד מאמצעיתו לשפתו השני,[[2]](#footnote-3) ובתו"ד הריטב"א מבו' דהוא משום דבעינן שיבליענו במדה אחת, וזה צריך פירוש.

ו] **וביותר** צ"ע בזה, במש"כ הקר"א לקמן בסוגיין לצדד, דמה שאמרו דאין מקדרין לא בעגלה ערופה ולא בערי מקלט מפני שהן של תורה, היינו דוקא בקידור שמודד אלא דמיקל במדידה, אבל הבלעה היכא דיכול להבליעו, או היכא דדינו באומד בעלמא, אפי' בשל תורה עבדינן כן, אך בד' התוס' בד"ה אבל מתלקט, מבו' דגם דין הבלעה הוא קולא שהקילו חכמים בתחומין, ובערי מקלט אין מבליעין, וכ"נ בל' רש"י בד"ה מפני שמדידתן, - וצ"ב דהרי הבלעה ואומד הוא קולא טפי דאין מודדין כלל את השיפוע, ובקידור מודדין מעט גם את השיפוע, והיאך נימא דהבלעה ואומד מהני אף בשל תורה, וקידור אין מועיל בשל תורה.

**ג**

ז] **והנה** לקמן בסוגיין תניא דאם הגיע לכותל אין אומרים יקוב הכותל אלא אומדו והולך לו, ופרכינן עלה מהא דתנן דמבליעו וחוזר למידתו, ומשני התם ניחא תשמישתא הכא לא ניחא תשמישתא, ופירש"י, ז"ל, בדניחא תשמישתא, נוח להילוך קצת כגון מתלקט י' מתוך ד' התם קתני מבליעו אם יכול ואם לאו מקדר, הכא בכותל זקוף יותר מדאי דכיון דלא חזי להילוך אין גובה שיפועו עולה למידת התחום, עכ"ל.

**ומבו'** בד' רש"י דהא דאומדו והולך לו בדלא ניחא תשמישתי', הוא אף בגונא דאין יכול להבליעו, דאף דאם ניחא תשמישתי' מקדר, מ"מ כל דלא ניחא תשמישתי' אומדו והולך לו, וכ"ה מבו' גם בדבריו לקמן בסוגיין בד"ה מתני לקולא.

**אמנם** הנה הרא"ש בסימן ו' כתב, ז"ל, ונראה דדוקא לענין הבלעה בכותל התירו ע"י אומד משום דיש טורח לעלות, אבל אם ל"ה יכול להבליעו בחבל של נ' וצריך לקדר, לא התירו באומד, כיון דאין בו טורח יותר לקדר בכותל מבגיא, עכ"ל.

**וטעם** הפלוגתא בזה מבו' בדבריהם, דדעת רש"י דהא דבדלא ניחא תשמישתי' א"צ להבליע, הוא משום דעיקר דין הבלעה וקידור מיוסד ע"ז דמן הדין עולה שיפועו למידת התחום, והקילו בכך ע"י הבלעה וקידור, ובזה הוא דאמרינן דכ"ז הוא בדניחא תשמישתי', אך כל דלא ניחא תשמישתי' ולא חזי להילוך מן הדין אין שיפועו עולה למידת התחום, וע"כ א"צ לא להבליע ולא לקדר, - אך דעת הרא"ש היא דהא דבדלא ניחא תשמישתי' א"צ להבליע, הוא משום דבכה"ג הוא טורח להבליע, וכ"כ גם התוס' בד"ה אין אומרים, וע"כ כ"ז הוא בגונא דיכול להבליע, דכל דלא ניחא תשמישתי' לא הטריחוהו להבליע, אך כל שאינו יכול להבליע ומדידתו היא ע"י קידור, ליכא נפ"מ אם ניחא תשמישתי' או לא ניחא תשמישתי'.[[3]](#footnote-4)

ח] **ולכאו'** נפ"מ עוד בזה, דהנה התוס' כתבו דדוקא גבי כותל והר הקילו היכא דלא ניחא תשמישו דאומדין, משום שצריך לעלות על גביו כשרוצה להבליע וטריחא דמילתא טובא, אבל גבי גיא לעולם מבליע אע"ג דלא ניחא תשמישתא, משום דאין טורח להבליע כולי האי, וכ"כ הרא"ש שם.

**ולכאו'** כ"ז הוא להתוס' והרא"ש לטעמייהו דהא דבדלא ניחא תשמישתי' אומדו והולך לו, הוא משום דבכה"ג הוא טורח להבליע, וע"כ כ"ז הוא בכותל והר, אך בגיא דאין טורח להבליע כולי האי, אף אם לא ניחא תשמישתי' צריך להבליע, אך לרש"י לטעמי' דהא דבדלא ניחא תשמישתי' אומדו והולך לו הוא משום דבכה"ג מן הדין אין שיפועו עולה למידת התחום, הרי דאין לחלק בזה בין כותל והר לגיא, ואף בגיא דלא ניחא תשמישתי' אומדו והולך לו.

**אך** הנה לכאו' מלישנא דברייתא מוכח כדעת התוס' והרא"ש, דהרי ברישא איירי הברייתא בגיא, ומהא דתני להך דינא דאומדו והולך לו בהגיע לכותל, ולא תני לה בגיא דאיירי בי' ברישא, נראה להדיא דבגיא אין הדין כן, וזה דלא כמש"נ בדעת רש"י.

ט] **עוד** צ"ע בזה בדעת רש"י, דלכאו' ה"ט דבדלא ניחא תשמישי' אין גובה שיפועו עולה למידת התחום, אינו טעם אלא לענין קידור, דאין מחשבין את הריבוי שע"י השיפוע, אך מה טעם יש בזה דלא נעביד בזה הבלעה וסגי באומד בעלמא, הרי אף בהבלעה אין מחשבין את הריבוי שע"י השיפוע, והא דבעינן הבלעה ולא סגי באומד, הוא משום דכ"ה דין מדידת התחומין ע"י חבל של נ' אמה, ומ"ט בכה"ג דלא ניחא תשמישתי' א"צ למדוד בחבל של נ' אמה, וסגי באומד בעלמא.

י] **ובדעת** הרא"ש דהא דבדלא ניחא תשמישתי' סגי באומד בעלמא הוא רק היכא דיכול להבליע, צ"ב, דכיון דהקילו חכמים דבכה"ג א"צ להבליע ע"י חבל של נ' אמה, אלא אומדו באומד בעלמא, מה נפ"מ אם יש בידו להבליע או אין בידו להבליע, והיינו דהרי הא דכשהוא רחב מנ' אמה מקדרין, הוא משום דבכה"ג בפועל אין בידו למדדו בהבלעה, אך היכא דלא ניחא תשמישתי' דהקילו חכמים דא"צ למדדו בהבלעה וסגי באומד בעלמא, מ"ט לא סגי בכך אף כשהוא רחב מנ' אמה.[[4]](#footnote-5)

**ד**

יא] **ונראה** לפרש בזה, דהנה בפשוטו הי' נראה, דדין המדידה דתחומין אי"ז אלא גילוי מילתא בעלמא לידע עד היכן הם האלפים אמה דהתחום, דהרי אף בלא מדידה מותר לו לילך ממקומו עד אלפים אמה, והדרך לידע היכן כלים האלפים אמה הוא ע"י המדידה.

**אך** נראה דאי"ז כן, אלא דין המדידה דתחומין הוא דמידת התחום נקבעת לפי המדידה, דתחום העיר הוא המקום דע"י המדידה הוא תוך אלפים אמה לעיר.

**וכ"נ** מהא דאין מודדין אלא בחבל ולא בשלשלאות של ברזל, אף דאין לך יפה למדידה יותר משלשלאות של ברזל, ובירושלמי אמרו דאין לך מדידה של אמת אלא שלשלת, ואם עיקר דין המדידה הוא לגילוי מילתא בעלמא, מ"ט לא ימדוד בשלשלאות של ברזל דעי"ז יתברר מידת התחום בדקדוק טפי, ובע"כ דדין המדידה הוא דמידת התחום נקבעת לפי המדידה, וזהו שנלמד מקרא דצורת מדידה היא ע"י חבל, ועפי"ז נקבעת מידת התחום,[[5]](#footnote-6) ואם ימדוד בשלשלאות של ברזל ימעט ממידת התחום הראוי ע"פ המדידה בחבל.[[6]](#footnote-7)

יב] **ונראה** דזהו יסוד הדין דמודדין בחבל של נ' אמה, דאי"ז משום דחבל של נ' אמה אינו נמתח, אלא אף דפעמים דגם חבל של נ' אמה נמתח, מ"מ זהו צורת המדידה הראוי', וכל דהוי בתוך אלפים אמה ע"י מדידה זו, ה"ז בתוך התחום.[[7]](#footnote-8)

**ואשר** זהו מש"כ רש"י דהא דאין מודדין בחבל קצר מנ' אמה מפני שמרבה, דיכול למותחו ומאריך המדה, הוא משום שהתורה אמרה בחבל של נ' אמה ימדוד, דהרי אף בחבל של נ' אמה יכול למותחו, ואפ"ה מודדין בו, וא"כ מ"ט אינו מודד בחבל קצר מנ' אמה, - וע"ז הוא שפירש"י דהוא משום דדין המדידה הוא ע"י חבל של נ' אמה, ואך שבאנו לדון דליכא נפ"מ אם מודד בחבל של נ' אמה או בחבל קצר ממנו, וע"ז הוא דאמרינן דבחבל קצר מנ' אמה יש לחוש טפי שימתחנו ויאריך המידה, וע"כ אין מתקיים בזה דין המדידה.

**ה**

יג] **ולפ"ז** נראה, דגדר הא דבגיא וכותל שיכול להבליעו מבליעו ואין מדרונו עולה למידת התחום, היינו דכל דיכול למדוד בלא לדון כלל את הגיא והכותל, ליכא דין מדידה על מדרון הגיא והכותל, אלא דנים אותם כקרקע ישרה, וע"כ הוא דאין מדרונם עולה למידת התחום.[[8]](#footnote-9)

**ולפ"ז** נראה, דמה"ט הוא דאם יכול להבליעו בחבל של נ' אמה מבליעו, ואם אינו יכול להבליעו מקדר, דאי"ז משום דכשהוא יותר מנ' אמה א"א לו בפועל למדוד ע"י חבל, שהרי שפיר יש בידו למדוד ע"י חבל יותר מנ' אמה, וגם יש בידו למדוד בחבל של נ' אמה עד אמצע ההר והגיא, אלא היינו דכיון דעיקר דין המדידה הוא ע"י חבל של נ' אמה, הרי דדוקא היכא דאפשר למדוד בחבל של נ' אמה בלא לדון את הגיא והכותל, הוא דליכא על מדרונם דין מדידה, אך כל דא"א למדוד בחבל של נ' אמה בלא לדון את הגיא והכותל, נקבע דין המדידה על הגיא והכותל עצמם, ומכח זה איכא על מדרונם דין מדידה, ותו אינו רשאי להבליע אותם,[[9]](#footnote-10) וזהו מש"כ הריטב"א דבעינן שיבליענו במידה אחת, והיינו דכל הא דנתחדש דין הבלעה דעי"ז אנו דנים את הגיא כקרקע שוה, הוא רק כשה"ז נכלל במדה אחת.[[10]](#footnote-11)

יד] **ובזה** מתפרש מש"כ הקר"א דדין הבלעה הוא אף בשל תורה, ודין קידור הוא רק במדידת תחומין דרבנן, והיינו משום דשאני היכא דאפשר להבליע דליכא דין מדידה כלל על מדרון הגיא והכותל, ומשא"כ היכא דא"א להבליע דאיכא דין מדידה על מדרון הגיא והכותל, הרי דהא דמהני למדוד ע"י קידור, אף דעי"ז מתמעט המדרון של כל ד' אמות חצי קומת אדם, הוא קולא שהקילו חכמים בתחומין דרבנן, ובשל תורה אין מקדרין.

טו] **ובזה** מתפרש מש"כ הרא"ש בדין כותל דלא ניחא תשמישתי' דאם יכול להבליע סגי באומד בעלמא, ואם אין יכול להבליע צריך לקדר, אשר צ"ע דכיון שהקילו חכמים דא"צ להבליע וסגי באומד, מאי נפ"מ בין היכא דיכול להבליע להיכא דאין יכול להבליע, ולמש"נ נראה דהיינו, דאף שהקילו חכמים דסגי באומד בעלמא, מ"מ קביעת הך מילתא אם יש דין מדידה על המדרון, תליא אם יכול להבליע, דכל דיכול להבליע ליכא דין מדידה על המדרון, וכל דאינו יכול להבליע איכא דין מדידה על המדרון, וזה ע"ד מש"נ לעיל סקי"ג בהערה מד' הרשב"א, דאף אם הקילו להבליע בחבל של יותר מנ' אמה, מ"מ קביעת הך מילתא אם יש דין מדידה על המדרון, תליא אם יכול להבליע במקום אחר בחבל של נ' אמה.

**ו**

טז] **ולפ"ז** נראה לפרש דעת רש"י דהא דהיכא דלא ניחא תשמישתי' סגי באומד בעלמא, הוא משום דבכה"ג דלא חזי להילוך אין גובה שיפועו עולה למידת התחום, אשר צ"ע דמה טעם יש בזה דלא נעביד הבלעה וסגי באומד בעלמא, הרי גם בהבלעה אין מחשבין את הריבוי שע"י השיפוע.

**ולמש"נ** נראה, דלעולם הא דלא עבדינן הבלעה וסגי באומד בעלמא, הוא משום דבכותל הוא טורח להבליע ע"י כלונסאות, וע"כ הקילו חכמים למדדו באומד בעלמא, וע"ד מש"כ התוס' והרא"ש, - ואך דהא דהיכא דניחא תשמישתי' מבליע והיכא דלא ניחא תשמישתי' אינו מבליע, אי"ז כמש"כ התוס' והרא"ש דהוא משום דהיכא דלא ניחא תשמישתי' הוא טורח טפי להבליע, אלא הוא משום דהיכא דניחא תשמישתי' דמן הדין עולה גובה שיפועו למידת התחום, ואך דנתחדש דכל דיכול להבליע בלא לדון את מדרון הכותל, ליכא דין מדידה על מדרונם, ע"כ לא סגי באומד בעלמא, שהרי כל הא דליכא דין מדידה על המדרון, הוא רק מכח ההבלעה, ואם יבא למדוד באומד בעלמא, הדר דינא דאיכא דין מדידה על המדרון,[[11]](#footnote-12) אך כל דלא ניחא תשמישתי' וליכא דין מדידה על השיפוע, וא"צ בזה לכח ההבלעה המפקיע דלא יהא דין מדידה על השיפוע, הקילו חכמים למדוד את שטח האויר באומד בעלמא.

יז] **ולפ"ז** נמצא דאף לדעת רש"י כל מה שהקילו חכמים למדוד באומד בעלמא, הוא רק בכותל, דא"א לו למדוד כדין המדידה ע"י חבל אלא בטורח מרובה, אך בגיא דאפשר לו למדוד כדין המדידה ע"י חבל בלא טורח, לא הקילו חכמים בכך, - וזהו דתני להך דינא דאומדו והולך לו בכותל, ולא תני לה בגיא.

**ז**

יח] **בעיקר** מש"נ בגדר דין הבלעה, הנה שו"ר בביאורים לחי' המאירי אות י' ובס' קרית אריאל פ"ח הערה ל"ג שכבר עמדו לפרש עד"ז, ועיי"ש שכתבו עפי"ז, דל"מ הבלעה מן הצד אלא כשיש מקום שאין הגיא רחב נ' אמה, אך כל שהגיא רחב נ' אמה בכל ארכו, א"א להבליע מן הצד במקום דליכא גיא כלל.

**ובזה** מתפרש מש"כ התוס' לקמן נ"ח ב' סוד"ה אין מודדין והרא"ש בסימן ז' דהא דאין מודדין בצידי העיר, הוא משום דפעמים שיש כנגד העיר הרים וגאיות שצריך לקדר, ותמהו הגאו"י שם והגרע"א בסימן שצ"ט ס"ד בד"י, שהרי דינא הוא דמצי להבליע מן הצד, וכן תמהו ע"ד השו"ע שם, ולהנ"ל ניחא, - ובזה מתפרש גם דינא דגיא מעוקם דל"מ לעמוד בצידי התחום ולהבליעו, ולא משמע דאיירי כשהוא רחב יותר מאלפים לכל צד, וע"כ א"א להבליעו בתוך התחום, ולהדיא מבו' בד' התוס' (בד"ה ואם אין יכול) דלא איירי בכה"ג.

יט] **שו"ר** בספר בירורי המידות לתלמיד הנוב"י לה., שעמד ע"ד השו"ע בסימן שצ"ט ס"ד וע"ד התוס' והרא"ש, ועיי"ש שכתב, ז"ל, ודוחק לומר דהא דקתני שמבליע שלא כנגד העיר הוא דווקא כשלא כנגד העיר הוא ג״כ גיא רק שכנגד העיר לא יכול להבליעו ושלא כנגד העיר יכול להבליעו אז מבליעו שלא כנגד העיר, אבל אם שלא כנגד העיר הוא מישור ואין שם שים גיא והר כלל אז לא אמרינן דילך שם למדוד, דזהו דוחק דמה סברא יש לנו לחלק בזה, ועוד נ״ל להוכיח דגם בכה"ג הולך למקום המישור שהוא שלא כנגד העיר ומודד שם וצופה וחוזר למדתו כנגד העיר, דהנה התוס' כתבו בד״ה ואם אין יכול להבליעו וז"ל, פי׳ אא״כ יצא חוץ לתחום או שהי' גיא מעוקם כדקתני בברייתא בגמ', עכ"ל, וקשה למה צריכין התוס' לדחוק ולפרש דמיירי כנ״ל ולמה לא מפרש כפשוטו דהגיא אינו מתקצר כלל כגון שהוא מרובע ושלא כנגד העיר הוא מישור ולכן צריך לקדר, אלא עכצ"ל דגם בכה״ג מודדין במקום המישור,[[12]](#footnote-13) וכן איתא בתוספתא בהדיא וז"ל, הי׳ לפנינו הר ומישור מודד את המישור ונשכר ומניח את ההר, עכ״ל,[[13]](#footnote-14) וא׳׳כ הדק"ל איך אמרינן לדברי ר״ת דצריך דווקא למדוד נגד העיר ולקדר שם, עכ"ל.

1. אך יתכן דאינו רשאי למדוד כן, כיון דיבא להקל עי"ז דאם יצא חוץ לתחום לפי מדידתו, יהא לו ד' אמות, אף דלפי המדידה האמיתית עדיין הוא בתוך תחומו ואסור לו לצאת מתחומו פסיעה אחת, וכמש"כ עד"ז התו"ש בסימן שצ"ט סוסק"ו, ויש לפרש כן במש"כ הרשב"א (בד"ה מדקתני) בתי' קמא, דאין מודדין בחבל של יותר מנ' אמה, ומבו' דאסור למדוד בחבל זה, - ועי' בס' בירורי המידות לתלמיד הנוב"י לא. דמסיק לאסור למדוד בחבל יותר מנ' אמה מטעם אחר, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-2)
2. ובל' התוס' בסוד"ה ובלבד, מבו' דהוא משום דכל שהגיא רחב יותר מנ' אמה אמרו חכמים שאין חבל מועיל שם אפי' ע"י כלונסאות, וצ"ב. [↑](#footnote-ref-3)
3. והנה התוס' לקמן בסוגיין בד"ה אבל מתלקט כתבו, ז"ל, והשתא איכא ד' דינים בכותל והר וכו', ואם מתלקט י' מתוך ד' מבליע ואם אין יכול להבליע מקדר, ואי לא ניחא תשמישי' אומדו והולך לו, עכ"ל, ומשמעות דבריהם דהא דבדלא ניחא תשמישתי' אומדו והולך לו, הוא אף בגונא דאין יכול להבליע ומדידתו היא ע"י קידור, וכדעת רש"י, וזה דלא כמש"נ, דלמש"כ התוס' דהא דאומדו והולך לו הוא משום דטורח הוא להבליע, דלפ"ז אי"ז טעם שלא להצריך קידור, וכמש"כ הרא"ש, ועוד יש להעיר, דהתוס' שם כתבו דבגיא אין חילוק בין ניחא תשמישי' ללא ניחא תשמישי', ומבו' דבגיא דאינו יכול להבליע, צריך לקדר, אף דלא ניחא תשמישי', ובדין קידור מ"ט יהא חלוק דין גיא מדין כותל והר, (דהטעם שכתבו התוס' לחלק ביניהם, הוא רק בדין הבלעה, ולא בדין קידור).

   אך באמת גם הרא"ש בסימן ו' ובתוס' הרא"ש כתב כד' התוס', אף דלהדיא כתב דדין קידור הוא אף בדלא ניחא תשמישי', ובע"כ מתפרשים דבריו דמש"כ דאם לא ניחא תשמישי' אומדו והולך לו, הוא רק בגונא דיכול להבליע, ונראה דגם דברי התוס' מתפרשים כן, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-4)
4. ושמא י"ל בזה, דכל מה שהקילו חכמים בדלא ניחא תשמישתי' דסגי באומד בעלמא, הוא בגונא דאם לא יקילו לו בכך יטרח להבליע, וע"כ כ"ז הוא כשאינו רחב נ' אמה, אך כל שהוא רחב יותר מנ' אמה, דבלא"ה א"א לו להבליע, אין לחלק בין היכא דניחא תשמישתי' להיכא דלא ניחא תשמישתי'. [↑](#footnote-ref-5)
5. ויש להוסיף, דהנה בירושלמי בפירקין אמרו דאם הי' ממנו לנחל ע"ה אמה, חד אמר מודד בחבל של חמשים אמה וחוזר לאחוריו כ"ה אמה, והובא בשו"ע סימן שצ"ט ס"ב, - והנה הא דחוזר לאחוריו כ"ה אמה הרי אי"ז ע"י מדידה בחבל, ובע"כ דהוא ע"י אומד, או ע"י פסיעות, והמחה"ש בסימן שצ"ט סק"א כתב דהוא ע"י פסיעות, וצ"ע דכיון דבלא"ה הוא צריך למדוד כ"ה אמה באומד או בפסיעות, מ"ט לא אמרינן דימדוד נ' אמה, ואת הכ"ה אמה שבינו לבין הנחל ימדוד באומד או בפסיעות, ולפלא שלא עמדו בזה, - ובע"כ דדינא הוא דמדידת התחום עצמו תהא בחבל של נ' אמה, ומשא"כ כשחוזר כ"ה אמה, דאי"ז מדידת התחום עצמו, אלא הוא קובע בכך מהיכן למדוד, שפיר מצי לשער לזה ע"י אומד או ע"י פסיעות, אך אכתי צ"ע, דלכאו' בכה"ג חשיב דמדידת התחום עצמו נעשית ע"י אומד או פסיעות, כיון שלא נתברר הא דיש ממנו לנחל ע"ה אמה ע"י מדידה בחבל בפנ"ע, אלא בצירוף המדידה באומד או בפסיעות, וי"ל. [↑](#footnote-ref-6)
6. ועד"ז מתפרש מה שאמרו לעיל מ"ב א' דהי' מהלך ואינו יודע תחום שבת מהלך אלפים פסיעות בינוניות "וזו היא תחום שבת", והיינו דבכה"ג דא"א לו למדוד כראוי, הקילו חכמים לקבוע את מידת התחום ע"י מדידה זו דאלפים פסיעות בינוניות, וזה הוא תחומו, - וע"כ אף דודאי דא"א לדקדק במדידה זו כראוי, ויתכן שיש בזה יותר מאלפים אמה, מ"מ כיון דזוהי צורת המדידה הראוי', הרי דזהו תחומו. [↑](#footnote-ref-7)
7. ושו"ר בס' מתנת חינם לפרש בזה קצת בע"א, דדינא דנ' אמה אינו דין בחבל, למדוד בחבל של נ' אמה, אלא הוא דין במקום הנמדד, דהמדידה היא על מקום נ' אמה, וע"כ הוא דמודדין אותו בחבל של נ' אמה, דזהו האופן למדוד מקום נ' אמה, ומקור לזה ממה שאמרו בירושלמי והובא בטור סימן שצ"ט דכשיש ממנו לנחל ע"ה אמה, חד אמר מודד בחבל של נ' אמה והשאר מודד בחבל של ד' אמה, וצ"ב דאף דבכה"ג א"א למדוד בחבל של נ' אמה, מ"מ מ"ט הוא מודד בחבל של ד' אמה, ואינו מודד בחבל של כ"ה אמה, דהוא קרוב טפי למדידה דחבל של נ' אמה, ובע"כ דהא דמודדין בחבל של נ' אמה, הוא משום דדין המדידה הוא על מקום נ' אמה, ובזה הוא דאמרינן דבכה"ג דא"א למדוד מקום נ' אמה, הוי דין המדידה למדוד מקום דד' אמות, דזהו שיעור מקום, (ולחד תנא בירושלמי שם לעיל מינה לעולם מודדין בחבל של ד' אמות), וע"כ מודדין אותו בחבל של ד' אמות. [↑](#footnote-ref-8)
8. וכ"נ ממה שאמרו בירושלמי בפירקין, דהי' הנחל צר מלמעלה ורחב מלמטה עד נ' אמה אתה רואה אותו כאילו מלא עפר וצרורות וכו', והרי דיסוד דין הבלעה הוא דעי"ז דנים אותו כאילו הוא קרקע שוה, וליכא דין מדידה על המדרון. [↑](#footnote-ref-9)
9. וזה מתפרש טפי למש"נ לעיל סקי"ב בהערה דגדר הא דמודדין בחבל של נ' אמה, הוא דהמקום הנמדד הוא נ' אמה, וע"כ בזה הוא דאמרינן דרק כשמובלעין הגיא והכותל בתוך מקום אחד, הוא דדנים אותם כקרקע ישרה. [↑](#footnote-ref-10)
10. ויש ללמוד כן ממש"כ הרשב"א בסוגיין, ז"ל, מדקתני חוזר למדתו מכלל דאם אין יכול להבליעו הולך למקום שיכול להבליעו. וא"ת כיון דסו"ס אין שיפועו ומדרונו עולה לו בחשבון כלל למה הוא הולך למקום אחר וצופה וטורח ומכוון כדי לחזור למדתו יבליענו כאן, י"ל משום דא"א לפי שאין מודדין בחבל גדול מנ' כדי שלא יקצר בתחומין וכו', ועוד דגזרינן שמא יאמרו דמודדין בחבל יתר על נ', וא"נ גזירה משום הרואין שמא יאמרו דכל גיא מבליעין דאינן יודעין שזה שמבליעין כאן משום שיכול להבליעו במקום אחר הוא כיון דלא חזי לי' דאזיל במקום אחר וסבור שאע"פ שהגיא רחב יתר מחמשים כנגד כל תחומו אפ"ה מבליעו, עכ"ל, וצ"ע דלפ"מ שהק' דאף כשאין יכול להבליעו בחבל של נ', יבליעו כאן בחבל יותר מנ', א"כ מ"ט באמת אין מבליעין אלא כשיכול להבליעו במקום אחר בחבל של נ', והרי בלא"ה אינו הולך למקום אחר להבליעו בחבל של נ', אלא מבליעו כאן בחבל של יותר מנ'.

    ומבו' להדיא מד' הרשב"א, דהא דכשאינו יכול להבליעו בחבל של נ' אמה מקדרין, אי"ז משום דבפועל אין בידו להבליעו, שהרי נקט בקושייתו דשפיר שייך להבליע אף ע"י חבל של יותר מנ' אמה, אלא היינו משום דרק היכא דאפשר לו למדוד כדין המדידה בחבל של נ' אמה בלא לדון את הגיא והכותל, ליכא דין מדידה על מדרונם, אך כל דא"א לו למדוד בחבל של נ' אמה בלא לדון את הגיא והכותל, איכא דין מדידה על מדרונם, וע"כ ל"מ להבליעם בחבל של יותר מנ' אמה, ואף לפ"מ שנקט הרשב"א בקושייתו, דבכה"ג א"צ לטרוח לילך למקום אחר ולמדוד אלא יכול להבליע כאן בחבל של יותר מנ' אמה, מ"מ עיקר דין מדידת המדרון, נקבע לפי מדידה כדינה בחבל של נ' אמה. [↑](#footnote-ref-11)
11. ולפמש"נ נמצא דזהו יסוד פלוגתת רש"י והרא"ש, דהרא"ש ס"ל כמש"נ לעיל סקט"ו בדעתו דכל דאפשר להבליע ליכא דין מדידה על המדרון, אף אם בפועל אינו מבליע אלא מודדו באומד בעלמא, ועד"ז נתבאר לעיל סקי"ג בהערה בדעת הרשב"א, דכל דאפשר להבליע בחבל של נ' אמה ליכא דין מדידה על המדרון, אף אם בפועל מבליע בחבל של יותר מנ' אמה, וע"כ ס"ל דמכח הא דבלא ניחא תשמישתי' הוי טורח להבליע, הקילו למדוד באומד בעלמא, ולא אמרינן דכל שאינו מבליע אלא מודד באומד, הדר איכא דין מדידה על המדרון, אך רש"י ס"ל דכל הא דליכא דין מדידה על המדרון, הוא רק כשמבליע בפועל, וע"כ ס"ל דאף דבכותל הוי טורח להבליע, מ"מ לא הקילו דסגי באומד בעלמא אלא היכא דמן הדין אין השיפוע עולה לחשבון, וכמש"נ. [↑](#footnote-ref-12)
12. צ"ע דאם אכן אף בכה"ג מודדין במקום המישור, א"כ מ"ט בגיא מעוקם אין מודדין במקום המישור, ומה לי שהגיע מתעקם לרוח אחרת, והרי בד' התוס' אלו מבו' דדינא דגיא מעוקם הוא אף כשאין הגיא יוצא בצדדים מחוץ לתחום, (וזהו שכתבו דאיכא תרי גווני דאינו יכול להבליעו), - ולכאו' בע"כ מזה דלעולם א"א למדוד במקום המישור, ומה שהוצרכו התוס' להעמידה בגיא מעוקם, הוא משום דאורחא דמילתא היא דהגיא מתקצר בסופו, ואין מצוי כלל גיא מרובע דבסופו יש ברחבו נ' אמה, וע"כ לא משכח"ל דא"א להבליע את הגיא, אלא כשהוא יוצא חוץ לתחום, או כשהוא מתעקם. [↑](#footnote-ref-13)
13. לכאו' יש לדחות, דדברי התוספתא קיימי כשיש כנגד העיר הר ומישור, ובכה"ג באמת מודד את המישור ומניח את ההר, והיינו משום דבכה"ג ל"ב למיתי עלה מדין הבלעה, אלא הוא משום דמצי למדוד כנגד העיר במקום המישור, דמה"ט אף אם יש כנגד העיר גיא או הר המתלקט י' מתוך ו' דדינו הוא דמדרונו עולה לחשבון, מ"מ אם יש כנגד העיר גם מישור, מצי למדוד שם, וכאשר כ"ה מבו' בד' הרא"ש בסימן ז', (ועד"ז מבו' בד' התוס' לקמן נ"ח ב' סוד"ה אין מודדין), ורק בגונא דליכא מישור כנגד העיר אלא מן הצד, דעיקר דין המדידה הוא כנגד העיר, דמה"ט אם כנגד העיר הוא מתלקט י' מתוך ו', עולה מדרונו לחשבון, ול"מ הא דשלא כנגד העיר הוא מישור, ואך שבאנו לדון מכח דינא דהבלעה, הרי דבזה י"ל דל"ש הבלעה אלא במקום דאיכא גיא, - והך מילתא דדברי התוספתא קיימי כשיש כנגד העיר הר ומישור, ובכה"ג איכא דין בפנ"ע דמודד את המישור ומניח את ההר, אף אם ליכא דין הבלעה על ההר, הוא מבו' בד' הביאוה"ל סימן שצ"ט ס"ח, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-14)