שיעור יד סימן רה סעיף א-ג
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / אורח חיים / סימן רב - רל ברכות הנהנין

**שיעורי הלכה**

![](data:image/gif;base64...)![](data:image/gif;base64...)

**שיעורים מפי מו"ר**

**הגאון רבי רפאל צבי ובר שליט"א**

**..**

**הלכות ברכות**

**שיעור יד**

**~ סימן רה סעיף א - ג ~**

[סימן רה סעיף א] על הירקות מברך בורא פרי האדמה, ואפילו בשלם, וכן כל פירות וקטניות שטובים חיים ומבושלים, מברך עליהם לאחר בישולם כברכתם הראויה להם קודם שיבשל, אבל קרא וסילקא וכרוב וכיוצא בהם, שטובים מבושלים יותר מחיים, כשהם חיים מברך שהכל, לאחר בישולם בורא פרי האדמה. ותומי (פי' שומים) וכרתי (פי' פורט בלע"ז) כשהם חיים בורא פרי האדמה, לאחר שבישלם שהכל.

# האוכל כרוב חי

מבואר בשו"ע שהאוכל כרוב כשהוא חי מברך שהכל, משום שהדרך לאוכלו מבושל. אמנם נראה שבימינו האוכל כרוב חי צריך לברך עליו בפה"א, דהאידנא רגילים לאוכלו כשהוא חי, וכ"כ הכף החיים כאן (ס"ק ח) דעל כרוב המצוי בירושלים מברך בפה"א. ונראה שאפילו שהרגילות לאכול אותו פרוס, גם אם הוא אוכל אותו כשהוא שלם מברך עליו בפה"א.

ולעניין אכילת בצלים מבואר במשנ"ב (ס"ק ה) דמברך עליהם שהכל, כי אין הדרך לאכול אותם בפנ"ע מחמת חריפותם אלא רק עם פת, ועוד הוסיף המשנ"ב (ס"ק ו) שגם אם נתבשלו מברך עליהם שהכל משום דנשתנו לגריעותא, אמנם אם מטגנים אותם עם שמן זמן רב עד שמצטמקין וטובים ויפים לאכילה מברכים עליהם בפה"א.

[סעיף ב] על המים שבישלו בהם ירקות מברך הברכה עצמה שמברך על הירקות עצמן, אף על פי שאין בהם אלא טעם הירק. וה"מ כשבשלם בלא בשר, אבל בישלם עם בשר מברך עליו שהכל.

# דבר שדרכו בסחיטה אם מברך בפה"א על המים שהתבשלו עמו

הנה עיקר דין זה כבר נתבאר לעיל בשיעורים (על סימן רב סעיף ח), ורק נוסיף בזה משנ"ת כאן.

הנה הט"ז (ס"ק ד) הקשה שכאן פסק השו"ע שמברך בפה"א, ולעיל (סימן רב סעיף י) הביא השו"ע מחלוקת הראשונים אם מברך שהכל או בפה"א, ומשמעות לשונו שם דמספק צריך לברך שהכל, וביאר הט"ז דכאן מיירי בדבר שדרכו לבשל או לסחוט, ובזה מודה הרשב"א שמברך כמין הפרי.

ומשמע מדברי הט"ז דדבר שדרכו בסחיטה, אם בישלו מברך על מימיו בפה"א, ואפילו אם אין הדרך לבשלו. ולעיל בשיעורים נתבאר שנחלקו האחרונים כעין זה בדבר העומד לבישול האם מברך על מי סחיטתו שהכל או בפה"ע, והבאנו שהתהיל"ד דקדק מהרשב"א שדבר שעומד לבישול וסחטו מברך כברכת הפרי משום דהוי דבר שהדרך להשתמש גם במימיו. אך דעת החזו"א (סימן לג ס"ק ה ד"ה ויש) שמברך שהכל כיון שאין דרכו בסחיטה. ומלשון הט"ז כאן משמע כהתהיל"ד.

ויש להעיר בזה דהנה נראה לבאר המחלוקת הנ"ל דתלוי מה הטעם שעל מי הפרי מברך שהכל, דלדעת התהיל"ד הוא משום שלא נטעו אותו לדעת זה, ולכן באופן שנטעו גם עבור מימיו מברך כברכתו, אך לחזו"א הוא משום שהמשנה מהדרך להשתמש בו עתה אינו מברך אלא שהכל, ולכן אם נטעו בשביל לבשלו, כשהוא סוחטו הרי הוא משנה מהדרך להשתמש ומברך שהכל.

ובשיעורים לעיל נתבאר דבזה יש לבאר מה שנחלקו האחרונים (הובא במשנ"ב סימן רב ס"ק סב) לעניין פירות מיובשים שמבשלים אותם דדעת המג"א שמברך עליהם שהכל דלא נטעי אדעתיה דהכי, שהרי על פי רוב אין מבשלים את אותו הפרי, אך הט"ז נקט דמברך עליהם בפה"ע, משום שהדרך לבשל פירות מיובשים, וכיון שנתייבשו הרי דרכם בכך. ונראה דלמג"א תלי אם נטעו אדעתיה דהכי, וכיון שאין נוטעים את הפרי למטרת בישולו מברך עליו שהכל, אך לט"ז תלי אם הוא אוכל שלא כדרך, והכא כיון שייבשו את הפרי הרי הדרך לאוכלו כשהוא מבושל.

אמנם לפי זה יוצא סתירה בדברי הט"ז דלפי מש"כ בסימן רה נראה כדעת התהילה לדוד, ולפי מה שנתבאר דבפירות מיובשים סבר הט"ז שיש לברך בפה"ע, משמע כדעת החזו"א דתלי אם הוא אוכל כדרך או לא וצ"ב. ובאמת בלא"ה תמוה לפרש כן דהחזו"א לא פירש דדבריו תלויים במחלוקת הפוסקים לעניין פירות שנתייבשו.

# האוכל מי הפירות אחר שנתרסקו הפירות

כתב המשנ"ב (ס"ק י) דכל מה דאמרינן שעל מי שריית הפירות מברך כברכתן היינו דווקא כששלקן כדי לאכול גם את הירקות, אך אם בישל את הירקות או שראן לצורך מימיהן לבד אין מברך עליהם אלא שהכל. ויוצא דאינו מברך בפה"א אלא באופן שגם הירק עצמו עומד לאכילה.

והנה האחרונים (עי' בהערות דרשו הערה 15) הסתפקו באופן שריסק את הירק אחר שהתבשל עם המים עד שאיבדו ברכתם [וכמבואר בשו"ע לעיל סימן רב סעיף ז שאם התרסק לגמרי מברך עליו שהכל], האם בכה"ג ימשיך לברך על המים בפה"א שהרי המים התבשלו עם הירק בעודו שלם, או דבכה"ג כיון שעל הירק עצמו מברך שהכל, לא יהיו המים טובים יותר ממנו, וגם על המים צריך לברך שהכל.

ולדינא מסתבר שהמים נשארו בברכתם, דכיון שקיבלו את ברכת בפה"א, שוב אין חוזרים לברך עליהם שהכל, דאי לאו הכי יוצא שאם תוך כדי שהוא אוכל את המים שנתבשלו עם הירק יטחנו את הירק יצטרך לחזור ולברך שהכל כדי להמשיך באכילתו. אמנם נראה שבאופן שטוחנים את המים יחד עם הירקות מברך על כל התערובת שהכל.

# מרק שהתבשל עם אטריות

כתב המשנ"ב (ס"ק יא) שאם בישל לביבות במים, וכגון שבישל אטריות או קניידלך והוא רוצה לשתות את מי המרק בלבד, הרי זה ספק אם מברך עליהם בורא מיני מזונות כהלביבות או שהכל, ועל כן יקח מעט מהלביבות ויברך עליהם במ"מ, ויברך על דבר אחר שברכתו שהכל, ויאכל מהם בשיעור שיתחייב בברכת על המחיה ובורא נפשות.

ובמג"א (ס"ק ו) מבואר צדדי הספק דתליא במחלוקת הרמב"ם והרא"ש, דלדעת הרמב"ם כל החשיבות של מי השלקות הוא רק אם בישל בשביל לשתות אותם, ובמי הלביבות כיון שאין הדרך לשתות אותם מברך שהכל, אך לדעת הרא"ש כל שנתבשלו המים עם האטריות הרי הם מקבלים את הטעם של האטריות, ומברך עליהם בורא מיני מזונות.

אמנם הוסיף המשנ"ב (שם) דהספק הנ"ל הוא רק באופן שאכל רק את המים אבל אם הוא אוכל גם את האטריות מברך על הכל במ"מ מדין עיקר וטפל דהמים נטפלים לאטריות שהם העיקר [ואף אם עלה לו בכף רק מים, מכל מקום חשיב כטפל כי באותה אכילה הוא אוכל גם את האטריות, ולכן מברך רק על האטריות ופוטר את המים שהם נטפלים לו]. אכן כתב המשנ"ב דאם בישל במים רק מעט לביבות לא אמרינן שהמים נטפלים לאטריות, דעיקר כוונת תבשילו הוא בשביל המים, ועל כן צריך לברך בורא מיני מזונות על האטריות ושהכל על המים [ולא אמרינן שיברך בורא מיני מזונות מדין דכל שיש בו מין דגן מברך במ"מ, משום דבמעט מיני דגן לא אמרינן דין כל שיש בו, וכמו שנתבאר בשיעור הקודם דכשנתן מעט דגן אפילו אם נותן מעט טעם א"צ לברך במ"מ].

# האוכל מרק עם שקדי מרק

ונראה דכן הדין גם לעניין מי שאוכל מרק עם שקדי מרק, דכל שהוא נותן כמות גדולה של שקדי מרק בתוך המרק, והוא אוכלו עם המים, יש לברך על השקדי מרק במ"מ ופוטר בזה את המים של המרק [ואפילו שלא נתבשלו יחד, מכל מקום נחשבים השקדי מרק והמרק כדבר אחד, שהרי לזה הוא נועד, ומברך על העיקר ופוטר את הטפל]. ואפילו אם יש במרק ירקות הם נטפלים לשקדי מרק ומברך על הכל בורא מיני מזונות.

אמנם אם הוא שם רק מעט שקדי מרק בתוך המרק לא אמרינן שנטפלים המים והירקות לשקדי מרק, וצריך לברך על המרק בפנ"ע ועל השקדי מרק בפנ"ע.

# מרק עם בשר או עם אבקת מרק

מבואר בשו"ע דכל זה כשמבשלם בלא בשר, אך אם מבשלם עם בשר מברך עליו שהכל. וביאר המשנ"ב (ס"ק יג) דאף שבמרק שהתבשל עם ירקות אמרינן שמה שהמים מקבלים את טעם הירק הוא העיקר, אם נתבשל עם בשר יש חשיבות למים שקיבלו את טעם הבשר, ומברך עליהם שהכל. [ויתכן שאם שמו רק חתיכה קטנה של בשר אינו מברך על זה שהכל].

ואם נותן במים 'אבקת מרק' נראה שאם הוא נותן כמות גדולה הנותנת טעם חשוב במרק יש לברך על המים שהכל, דאינם בטלים לירקות כי הטעם של האבקת מרק חשוב יותר, אך אם נותן רק מעט אבקת מרק שיהיה כתבלין, המים בטלים לירקות, וכעין מש"כ המשנ"ב (ס"ק יב) לעניין בישול בחומץ.

**הדינים העולים:**

1. האוכל כרוב המצוי בזמנינו מברך עליו בפה"א אף אם אוכלו כשהוא שלם.
2. דבר שדרכו בסחיטה נחלקו האחרונים אם מברך בפה"א אם נתבשל.
3. על מים שהתבשלו עם ירקות מברך בפה"א, ונראה דכן הדין אפילו אם כבר התרסקו הירקות ואיבדו צורתן.
4. על מרק שהתבשל עם אטריות יש ספק אם מברך שהכל או במ"מ, ואם אוכלו עם האטריות מברך על הכל במ"מ מדין עיקר וטפל, ואם יש רק מעט אטריות מברך עליהם במ"מ ועל המים שהכל דאינם בטלים לאטריות.
5. וכן הדין באוכל מרק עם שקדי מרק שאם יש כמות גדולה של שקדי מרק מברך עליהם במ"מ ופוטר את המים, ואם יש כמות קטנה מברך עליהם במ"מ ועל המים בפנ"ע.
6. אם יש בשר בתבשיל מברך על המים שהכל.
7. ואם נתן אבקת מרק במרק ירקות בכמות ניכרת מברך על המים שהכל, אך אם נתן רק מעט לטעם מברך בפה"א כברכת מי הירקות.