ג בדין ציפוי
קטגוריות: ש_ס / נא כלים / כלים עניינים - הרב מאיר קאופמן

בס"ד כ"ט תשרי ס"ח

**סימן ג**

**בדין ציפויי הכלים**

א]שיטת הראשונים שציפוי מתכת זה סיבה לטומאה והמקור מסוגיא דחגיגה

ב]שיטת הר"מ שציפוי מתכת מפקיע סיבת טומאה גם מכלי קיבול והטעם לזה ודבריו בפירושו ובחיבורו

ג]ישוב הסוגיא בחגיגה לשיטתו

ד]ביאור הגר"ח שכל הצד לטמאות זה סברא מיוחדת במזבח וישוב כמה דברים לפ"ז

ה]ביאור סברת הגמ' דרחמנא קרייה עץ

ו]שיטת הגר"א

ז]בדין ציפוי בטומאת מדרס ובקושית התיו"ט פכ"ב

ח]סיכום השיטות ובדין ציפוי לנוי ובדין ציפוי לטבילת כלים

**א]**עיין חגיגה כ"ו ע"א ע"ב דמבואר במשנה שהשולחן מקבל טומאה והגמ' שואלת הרי זה כלי עץ העשוי לנחת והגמ' עונה שלומדים מפסוק שהוא טמא כיון שהיו מראים אותו לעולי רגלים והרמב"ם למד מכאן לכל כלי קבוע שהוא כלי העשוי לקבע אפילו שאין בו ארבעים סאה הוא לא מקבל טומאה והראב"ד ביאר שרק כאן שהגמ' סברה שאסור להזיז אותו לכן זה סיבה לא לקבל טומאה והגמ' לומדת מפסוק שכן היו מזיזים אותו ויתכן שזה ילפותא שאין איסור להזיז אותו

והגמ' שואלת ותיפוק ליה משום ציפוי דהתנן השולחן והדולבקי שנפחתו או שחיפן בשיש ושייר בהן מקום הנחת כוסות טמא ר' יהודה אומר מקום הנחת חתיכות וביאר רש"י וז"ל ואי לא לאו שלחן הוא אלמא ציפויו מבטלו אפילו להקל וכ"ש להחמיר ע"כ דהיינו שקושית הגמ' מה צריך פסוק שהוא מטלטל וזה לא עשוי לנחת הרי גם אם מצד העץ שלו הוא לא ראוי לקבל טומאה אבל הוא צריך לקבל טומאה מצד הציפוי שהוא ממתכת ובו גם עשוי לנחת מקבל טומאה והגמ' מביאה שר' יוחנן אמר שגם כלי חשוב אינו מקבל טומאה אם הוא מצופה וא"כ כאן תמיד גם הציפוי הוא סיבה לטומאה והגמ' עונה אלא שאני שולחן שהכתוב קראו עץ דהיינו שחשיבותו מצד העץ שבו וזה רק הסיבה לטומאה עכת"ד הגמ' ומבואר שגם כלי שהוא לא סיבה לקבל טומאה אם הוא מצופה בדבר שהוא סיבה לקבל טומאה זה מקבל טומאה

עוד מבואר במשנה כל הכלים שהיו במקדש טעונים טבילה חוץ ממזבח הזהב ומזבח הנחושת מפני שהן כקרקע דברי ר"א וחכמים אומרים מפני שהן מצופים ע"כ וכוונת ר"א ביאר רש"י שהכתוב קראו מזבח אדמה ולכן הוא לא מקבל טומאה והגמ' שואלת מה רבנן אומרים שזה טהור בגלל שזה מצופה אדרבא כיון שמצופים זה סיבה לטמא וביאר רש"י שאפילו שמצד המזבח זה סיבה לטהר כי הוא עשוי לנחת אבל בגלל הציפוי זה סיבה לטמאות והגמ' עונה שהכוונה וחכמים מטמאין מפני שהן מצופין ואיבעית אימא רבנן לר"א קאמרי מאי דעתך משום דמצופין מיבטל בטיל ציפויין גבייהו וביאר רש"י שכיון שרחמנא קרייה עץ א"כ אין לו סיבת קבלת טומאה אלא מצד העץ וכיון שהוא עשוי לנחת זה לא מקבל טומאה ולא צריך לטעם של מזבח אדמה

והנה מבואר משני גמרות הנ"ל שכלי שהוא לא מקבל טומאה שמצופה בדבר שהוא מקבל טומאה דינו שהוא מקבל טומאה עוד מבואר שכלי שהוא מקבל טומאה שמצופה בדבר שאינו מקבל טומאה כגון שיש אינו מקבל טומאה

**ב]**אמנם עיין רמב"ם פ"ד מכלים ה"ד וז"ל חפויי מיטה טהורים וכן כל החיפויים בין שהיו של עץ או של עצם או של עור או של מתכת טהורין שנאמר אשר יעשה מלאכה בהם פרט לחפויי הכלים וכן כל כלי עץ או עצם שיש בהן בית קיבול שצפה אותן במתכת טהורין ואינם מקבלים טומאה מאחר שציפן ביטלן והציפוי עצמו טהור כמו שביארנו עכ"ל

ומבואר בדברי הר"מ א.שכלי שהוא לא סיבה לקבלת טומאה אין הציפוי סיבה לקבלת טומאה ב. שגם כלי שהוא סיבה לקבל טומאה אינו מקבל טומאה אפילו אם הוא מצופה בדבר המקבל טומאה והנה פשטות לשון הר"מ שמה שהציפוי עצמו זה לא סיבה לקבל טומאה הוא מצד הפסוק שצריך שיעשו בהם מלאכה וזה לא נחשב שעושים אם הציפוי את המלאכה ומה שהכלי לא מקבל טומאה שהציפוי מבטל את חשיבות הכלי דהיינו שהוא גם מחשיב שאין שימוש בכלי

והנה הרמב"ם פי"א מכלים הי"א כתב וז"ל וכל הכלים היו טעונים טבילה והערב שמש חוץ ממזבח הזהב ומזבח הנחושת מפני שציפוייהן כבטילים לגביהן עכ"ל והנה בפשוטו כוונתו לבאר למה הציפוי לא מקבל טומאה וביאר כי הוא בטל לכלי וצ"ב הרי בהלכות כלים כתב שהטעם הוא מקרא והסברא של בטל כתב על הכלי בעצמו

ועיין אבן האזל הלכות ביאת מקדש פ"א הי"ח שביאר שמה שכתב הר"מ כמו שביארנו הכוונה להלכות מטמאי משכב ומושב ולא לתחילת ההלכה דהיינו שגדר הפסוק מצד שזה בטל לכלי ומה שכתב הר"מ על כלי קיבול מצופה שטהור כי בטלן הכוונה כי אין עושין מלאכה בו עצמו ולא שהוא בטל לציפוי עכ"ד וזהו מאוד דוחק שהר"מ בתחילת ההלכה לא ביאר למה הציפוי טהור אלא הביא פסוק ורק בסוף ההלכה ביאר הטעם של הפסוק כמו במשכב ומושב

ובפשוטו צ"ל כנ"ל אלא שהרמב"ם ביאר בהלכות משכב הטעם שהציפוי לא סיבה לקבל טומאה ומה שכתב כאן שהכלי בטל אין זה אותו כוונה של בטל כמו שם דהרי או שהכלי בטל לציפוי או הפוך אלא הכוונה שבטל שבמציאות לא משתמשים על ידו אלא על ידי ציפויו וכדלקמן מפיה"מ ויתכן שזה וודאי שגם הדין שכלי קיבול לא מקבל טומאה זה מהפסוק ולא מסברא אלא שהר"מ ביאר טעם הפסוק ועל הדין שהציפוי לא מקבל טומאה לא הוצרך לבאר שזה פשוט ששימוש של ציפוי אין לו חשיבות של שימוש הכלי ורק על הכלי עצמו הוצרך הר"מ לומר טעם ודו"ק

והנה עיין רמב"ם בפיה"מ פי"א מ"ד וז"ל לפי שכלי עץ אם היו מצופים בכלי מתכות אינו מקבלים טומאה ואפילו היה להם בית קיבול כמו שנתבאר בסוף חגיגה במה שאמרו חכמים שמזבח הזהב והנחושת אינם מקבלים טומאה ונתנו טעם בזה מפני שהן מצופין והמקור לזה אמרו יתעלה כל כלי אשר יעשה מלאכה בהם ואמרו בספרא יכול שאני מרבה את חיפויי הכלים תלמוד לומר בהם פרט לחיפויי הכלים כלומר כי אותו הכלי אין המלאכה נעשית בו בגופו אלא באמצעות החיפוי אשר עליו וה' לא טימא מן הכלים אלא אשר יעשה מלאכה בהם, בהם בעצמם וזהו ענין אמרם בחגיגה שאם חיפה אותם כבר ביטל אותם עכ"ל והנה פשטות לשון הר"מ שדורשים מהפסוק את הדין שהכלי לא מקבל טומאה וביאר הטעם שלא משתמשים בו וביאר שזה גם כוונת הגמ' שכבר ביטל אותם דהיינו את הכלי משימוש עצמי והנה הר"מ פה לא טרח לבאר שהציפוי עצמו לא נטמא ונראה שזה גם לומדים מהפסוק אלא שהטעם פשוט ולא הוצרך לבאר ולפ"ז אין כאן סתירה בחלק זה מחיבורו מה לומדים מהפסוק דוודאי ששניהם לומדים מהפסוק והנה שינה הר"מ מדבריו ביד החזקה ששם ביאר שהסברא של הגמ' שזה בטל הכוונה שלכן הציפוי הוא לא סיבה לטומאה וכאן ביאר שכוונת הגמ' שלכן הכלי עצמו הוא לא סיבה לטומאה

**ג]**והנה כבר השיג עליו הראב"ד דבגמ' בפשוטו מבואר איפכא שגם כלי שהוא לא סיבה לקבל טומאה וציפויו הא סיבה לקבל טומאה בכל אופן הוא מקבל טומאה וכנ"ל סק"א מרש"י

והנה בקושיא מהגמ' לעניין מזבח עיין כס"מ בשם המהר"י קורקוס שבאמת זהו עצמו נידון הגמ' דבתחילה סברה הגמ' שציפוי זה סיבה לקבלת טומאה ולכן שאלה מה הטעם של רבנן אמנם בלשון השני כוונת הגמ' שרבנן אמרו לר"א מה דעתך שציפוי זה סיבה לטמאות ואפילו אם הכלי זה לא סיבה לטמאות בכל אופן בגלל הציפוי זה סיבה לטומאה הרי הציפוי זה לא סיבה לטומאה כי הוא לא בטל לכלי ולפ"ז לכאורא עצם הדין שהכלי לא מקבל טומאה כשהוא מצופה זה לא הנידון כאן דמצד זה הרי הוא עשוי לנחת ושני הלשונות של הגמ' זה לעניין האם הציפוי הוא סיבה לטומאה והנה לכאורא זה כמבואר בחיבורו שהביא בהלכות מטמאי משכב ומושב שהטעם שאין טומאה מחמת הציפוי כי הוא בטל לכלי

והקשה המשנה למלך שם למה הגמ' לא ביארה את המשנה כפשוטו שרבנן אומרים למה הכלי לא מקבל טומאה מחמת שהוא מצופה וכלי מצופה לא מקבל טומאה וכשיטת הר"מ וביאר שהרי ר"א עצמו שטימא זה לא מחמת הכלי אלא מחמת הציפוי דהרי הכלי עצמו הוא עשוי לנחת א"כ רבנן אין שום סיבה שידונו על הכלי שאין על זה נידון ובהכרח שהנידון לעניין הציפוי ועל זה הנידון של הגמ' וכנ"ל

והנה כל זה דלא כמשמעות דבריו בפיה"מ שהדין שגם כלי קיבול לא מקבל טומאה כשהוא מצופה מבואר במשנה דהרי כאן אין נידון לטמא אלא מחמת הציפוי ובאמת שדבריו בפירושו הם נגד הגמ' וצ"ע

ובקושיא מהגמ' ששואלת ותיפוק ליה משום ציפוי עיין כס"מ או שבאמת הביאור כרש"י שמצד זה הוא צריך לקבל טומאה וזה כלשון הראשון לקמן שלרבנן ציפוי זה סיבה לקבל טומאה וזהו קצת דוחק או שאדרבא כוונת הגמ' לשאול מה עוזר שהיו מרימים אותו להראות לעולי רגלים שלכן זה לא עשוי לנחת הרי זה מצופה והוא לא סיבה לקבל טומאה ואין להקשות על זה דללשון אחד לקמן ציפוי זה סיבה לקבל טומאה דשם זה מצד הציפוי אבל כאן שהגמ' דנה שזה יקבל טומאה מחמת העץ על זה לכל הלשונות אין זה סיבה לקבל טומאה

אלא שצ"ב מה הגמ' מוכיחה מהמשנה של ציפן בשיש שלא מקבל טומאה הרי אולי דווקא שם כי הציפוי הוא לא בר קבלת טומאה אמנם הביאור כנ"ל דהגמ' פה לא דנה כלל שזה יקבל טומאה מחמת הציפוי אלא מחמת עצמו ועל זה וודאי שיש ראיה ודו"ק אלא שהיה מקום לומר שרק אם שניהם בר קבלת טומאה זה מקבל טומאה וכדלקמן סק"ו ולפ"ז אין מקום לקושית הג"מ וצ"ל שס"ל לגמ' שאין סברא לדון את שניהם ככלי אחד וצ"ע

**ד]**והנה עדיין צ"ע דלפ"ז עצם הדין דציפוי לא מקבל טומאה הוא שני לשונות בגמ' והרי הר"מ בפירושו ביאר שזה כוונת המשנה בפי"א מ"ד ואם כן מה נידון הגמ' כאן ועיין ח' הגר"ח סטענציל [הישנים בעניין כלים המצופין עמוד קצ"ט הושמט בחדשים] שיש סברא לומר שכאן לא שייך הסברא שהציפוי לא מקבל טומאה כיון שכך דין המזבח שיהיה עץ מצופה במתכת א"כ אין הוא בטל דהיינו שרק ציפוי ליופי וכדו' שהוא לא נצרך לעצם שימוש הכלי שייך לומר שהוא בטל אבל במקום שהוא נצרך לעצם שימוש הכלי אין זה קשור לדין ציפוי וכאן שיש דין שיהיה מצופה חשיב שהוא נצרך לעצם הכלי[[1]](#footnote-2) ולפ"ז בלשון השני שהגמ' אומרת ביטולי וכו' הכוונה על דרך רש"י שכיון שהתורה קראה לזה עץ א"כ חזינן שזה לא מעצם הכלי אלא דינו בתור ציפוי והדרינן שציפוי לא מקבל טומאה

ובזה א"ש שלעניין הטעם שהציפוי לא מקבל טומאה בר"מ בהלכות כלים הביא פסוק ולא ביאר הטעם ורק בהלכות משכב הוצרך לבאר לענין מזבח ולנ"ל א"ש שכאן מסברא אין לזה תורת ציפוי אלא הוא מגוף הכלי וכן הוא ללשון אחד בגמ' ולכן הוצרך הר"מ לבאר שגם כאן הוא רק ציפוי שאפשר לראות אותו כבטל ודו"ק

והנה הבאינו לעיל ביאור אחד בכס"מ שכוונת הגמ' תיפו"ל משום ציפוי הכוונה שלכן הוא יקבל טומאה והקשינו שזה כלשון אחד בגמ' ולנ"ל לא קשה שגם הלשון השני בגמ' שכאן אין טומאה לציפוי זה מצד תירוץ הגמ' שהכתוב קראו עץ

**ה]**בעיקר סברת הגמ' הכתוב קראו עץ ושלכן השולחן מקבל טומאה הקשה האבן האזל הנ"ל מה סברא היא זו הרי החיסרון שאין השימוש בו אלא ע"י ציפויו א"כ גם כאן זה שייך ואולי יש מקום לומר דכאן שהתורה קראתו עץ זה סברא שהשימוש של המזבח מתיחס לעץ ואין זה דומה לתמיד שזה לפי המציאות משא"כ כאן שזה נקבע לפי הדין הנצרך

**ו]**עיין ביאור הגר"א יור"ד סק"כ סקט"ז שנקט שציפוי זה לא סיבה לטמאות אמנם זה דוקא אם הוא פשוטי כלי עץ אבל אם זה כלי קיבול זה וודאי טמא והנה זה וודאי שכלי קיבול מצופה שיש טהור וכמבואר במשנה בכלים וכוונתו שרק אם שניהם זה סיבה לקבלת טומאה דנים את הכל ככלי אחד והוא טמא ובאמת זה יהיה לכאורא כקולות של שניהם והנה לפ"ז חייבים לבאר את קושית הגמ' ותיפו"ל משום ציפוי לא שלכן זה יהיה טהור דהרי כה"ג ששניהם סיבה לקבל טומאה אין זה סיבה לטהר אלא הכוונה שהגמ' כאן סברא כלשון הראשון שציפוי לבד זה סיבה לקבל טומאה והנה לפ"ז הגמ' כאן היה פשוט לה לטמא מכ"ש מציפוי שהוא מטהר וצ"ל שללשון השני לא ס"ל מהק"ו והוא דוחק אמנם אם נימא כגר"ח לעיל א"כ יתכן שכל נידון הגמ' דוקא כאן כי זה ציפוי אם חשיבות מיוחדת ודו"ק

וע"ש שהקשה על הר"מ שהרי בלשון הראשון רואים שציפוי הוא סברא לטמאות ולא מסתבר שללשון השני זה סברא להקל וצ"ב כוונתו שאדרבא זה וודאי שמצד הכלי עצמו זה לא סיבה לקבל טומאה וכל הנידון האם מצד עצמו יש לו חשיבות של כלי

ז]עיין פכ"ב דכלים מ"ד כסא של כלה שניטלו חיפויו ב"ש מטמאין וב"ה מטהרין ועיין רמב"ם שביאר שהכוונה כפשוטו חיפוי על הכסא ועיין תויו"ט שהקשה שהרי שיטת הר"מ שדבר מצופה לא מקבל טומאה ועיין רש"ש שדן שלעניין טומאת מדרס גם דבר מצופה מקבל טומאה ולא ביאר טעמו והנה אם נימא שאין דין כלי לעניין מדרס ושיסוד טהרת כלי מצופה שחסר בשם כלי א"כ וודאי א"ש שכאן שלא צריך שם כלי אין סיבה שזה לא יטמא אמנם עיין חזו"א סכ"ו סקי"ג שדן עוד שהרי יש ריבוי בתו"כ שכל דבר מקבל טומאה חוץ ממין שמקבל טומאה א"כ כאן שזה מינים שמקבלים טומאה ולא התמעטו ממילא וודאי שיש טומאת מדרס והתיו"ט תירץ שמדובר שזה לא מכסה את כל הכסא עוד יש שדנו שאם זה מצופה מאותו מין אין טהרת ציפוי עיין ספר המפתח ולפ"ז אולי מדובר שזה אותו מין ודוחק

**כ"ג ניסן ס"ח**

ח]העולה מהנ"ל לעניין ציפוי דדעת הר"ש והרא"ש ורש"י שאם זה ממתכת זה סיבה לקבלת טומאה ודעת הר"מ שזה סיבה להפקעת טומאה ודעת הגר"א שאם שניהם בר קבלת טומאה זה מקבל טומאה ואם לא זה לא מקבל טומאה והנה לעניין טבילת כלים מבואר בגמ' סוף ע"ז במצופה כסף דנחלקו אמוראים האם זה חייב טבילה ולהלכה זה חייב טבילה והקשה הגר"א הנ"ל הרי לענין טומאה זה לא סיבה לקבלת טומאה לשיטתו הנ"ל ותירץ שלעניין טבילת כלים כלי סעודה אמורים בפרשה ועיין סימן ט סק"ט שביארנו ששם הדין טבילה הוא רק על מה שמשמש לאוכל ממש ורק עליו לבד דנים ולא על כל כללות הכלי אמנם ע"ש שיש ראשונים שחולקים ולפ"ז בהכרח שיש דין טומאה על ציפוי וכרש"י והראשונים הנ"ל ובאמת דבר"ש פי"א מכלים ביאר דבמצופה מתכת טמאה אין חזרה לטומאה ישנה ובמהדורא קמא ביאר כי זה לנוי אמנם בכת"י שם ביאר דזה קולא בטומאה ישנה אבל בעלמא זה סיבה לטומאה ומשמע גם אם זה לנוי [ועיין רמ"א יור"ד ק"כ שלנוי לא צריך לטבול וזה דלא כר"ש הנ"ל ועיין נוב"י או"ח סימן א] והוסיף וז"ל וצריך לדקדק בשלהי ע"ז גבי קוניא דפליגי רב אחא ורבינא גבי טבילה דחד אמר כתחילתו וחד אמר כסופו שהן כלי חרס המצופים בעופרת דלא תקשי הנך מתניתין לא למר ולא למר עכ"ל ולכאורא כונתו שאם זה מצד דמעיקר הדין הולכים לפי העיקר א"כ קשה למאן דאמר שחייב ואם מעיקר הדין הולכים לפי הציפוי קשה למאן דפוטר ומבואר שלא ס"ל כגר"א שטבילת כלים זה אחרת ודו"ק **וע"ש סימן ט מה שכתבנו בזה**

1. ועיין משנה אחרונה פכ"ב מכלים שגם נקט שציפוי שהוא לא לנוי אלא לעצם השימוש אין לו טהרת ציפוי ע"ש אמנם עיין נוב"י תשובה א שנקט איפכא שציפוי לנוי אין בו טהרת ציפוי אלא רק מה שלעצם השימוש ובביהמ"ק זה היה לעצם השימוש ועיין יור"ד סימן ק"כ ס"א דמבואר שציפוי לנוי זה לא מצריך טבילה ולראשונים שציפוי מחייב והמקור מביהמ"ק בהכרח לחלק ששם זה לא לנוי ועיין ר"ש פי"א מ"ד בכת"י שנקט שציפוי לנוי מחייב ועיין מה שכתבנו סימן ט סקי"ד אמנם בעיקר כונת הגר"ח יתכן שגם ציפוי שנצרך לעצם השימוש אבל כל שימושו בתור טפל לעיקר השימוש משא"כ כאן שהחפצא של השולחן מורכב משניהם וצ"ע [↑](#footnote-ref-2)