זבים פ_א מ_ג
קטגוריות: ש_ס / נח זבים / זבים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ

**זבים פ"א מ"ג**

א] **ראה אחת היום וב' למחר וכו' ג' לג' ימים וכו' ה"ז זב גמור,** בב"ק כ"ד א' ילפינן מדכתיב וזאת תהי' טומאתו בזובו דתלה הכתוב את הזב בראיות ואת הזבה בימים, ופרכינן דממאי דהאי וזאת למעוטי זבה מראיות אימא למעוטי זב מימים, ומשני דאמר קרא והזב את זובו לזכר ולנקבה מקיש זכר לנקבה מה נקבה בימים אף זכר בימים.

והנה בל' הרמב"ם והרא"ש במשנתינו מבו', דהא דזב נטמא בג' ראיות ביום א' והא דהוא נטמא בג' ראיות בג' ימים, הוי זה חד דינא, וכן נראה בד' הרמב"ם פ"ב ממחו"כ ה"ז, ז"ל, אחד הרואה ב' ראיות או ג' בשעה אחת זא"ז או שראה ראי' בכל יום זא"ז ה"ז זב, לפי שתלה הכתוב את הזבה בימים וכו' והזב לא תלה אותו בימים, עכ"ל, וכ"ה מבו' גם בד' המאירי בשבת ל"ד ב'.

ומבו' לפ"ז דהא דילפינן מהקישא דזכר לנקבה דמה נקבה בימים אף זכר בימים, לא נלמד מזה אופן אחר לטומאת זב ע"י ג' ימים, אלא נלמד מזה דל"ב בזב שיהיו כל ראיותיו ביום א', אלא ה"ה מצטרפין אף בכמה ימים.

ב] אמנם הנה בפירש"י שבת ל"ד ב' פירש בטעם הא דזב שראה ראי' אחת בב' ימים חשיב זה כב' ראיות, ז"ל, זיבה דזב מטמא בימים ובראיות וכו' בין שראה אחת בב' ימים כגון ביה"ש, חשיב לי' כב' ראיות משום ימים, דילפינן מלזכר ולנקבה מה נקבה בימים אף זכר בימים וכו', עכ"ל, ומבו' בדבריו דהא דכשראה ראי' אחת בב' ימים חשיבי כב' ראיות, אי"ז משום דהימים מחלקים הראיות, וכמש"כ הרמב"ם והר"ש לקמן מ"ו והרמב"ם בפ"ב ממחו"כ הי"ב, אלא הוא משום דזב מטמא בימים, וע"כ כל דהויא הראי' בב' ימים, דינה הוא כב' ראיות.

וכד' רש"י נראה בד' תור"פ בב"ק שם, שפירש למש"א דילמא למעוטי זב מימים, דהיינו שאם ראה ב' ראיות ב' ימים כגון בביה"ש אינו טמא, עכ"ל, והיינו דס"ל דלהא דזב נטמא בג' ראיות בג' ימים ל"ב קרא לרבויי, דהרי לא כתיב בקרא דטומאת זב הויא בג' ראיות ביום א', ומהיכ"ת נימא דרק אם הוו הראיות ביום א' הוי זב ולא אם הוו בג' ימים, וכל הא דבעינן לרבויי זב בימים, הוא בגונא דראה ב' ראיות בג' ימים, דבזה ליכא למיתי עלה משום טומאת ראיות, שהרי לא ראה אלא ב' ראיות, וכל הא דבכה"ג הוי זב גמור הוא משום טומאת ימים, והך דינא ילפינן מזבה דכ"ה דזבה תלוי' טומאתה בימים, ה"נ בזב איכא טומאה דימים, וכל דהוו ראיותיו בג' ימים, הוי זב גמור.[[1]](#footnote-2)

ג] ובדעת הרמב"ם ודעימי' דס"ל דלא נתחדש בזב טומאת ימים כלל, ועיקר דינו הוא דהוא נעשה זב גמור בג' ראיות בין אם הוו ביום א' ובין אם הוו בג' ימים, והא דראי' אחת בב' ימים חשיבי כב' ראיות, הוא משום דהימים מחלקים הראיות, וכנ"ל, צ"ל דמפרשי לסוגיא דב"ק כמש"כ בשטמ"ק שם מתוס' הרא"ש, דס"ד דזב אינו נטמא אלא בג' ראיות ביום א', עיי"ש, ובשם ר"ת פירש דהוא משום דלא ילפינן ריחק ראיותיו מקירב ראיותיו, וזהו דילפינן מהקישא דזכר לנקבה, דל"ב שיהיו ראיות הזב ביום א', אלא ה"ה מצטרפין אף בכמה ימים, ועי' להלן מ"ו אות ד' מש"נ עוד בדעתם.

ד] והנה לדעת רש"י ודעימי' דהא דזב נטמא בראיות והא דנטמא בימים ב' דינים הם, צ"ב בהא דתנן דראה א' היום וב' למחר או ב' היום וא' למחר ה"ז זב גמור, ולכאו' הרי בכה"ג לא מצינו למיתי עלה לא מדין טומאת זב דראיות כיון דלא הוו כל הראיות ביום א', ולא מדין טומאת זב דימים כיון דל"ה ג' הראיות בג' ימים.

ובפשוטו י"ל בזה לפ"ד תור"פ הנז', דגם אלמלי דמרבינן בזב טומאת ימים, הי' נעשה זב בג' ראיות בג' ימים, דבטומאת ראיות ל"ב שיהיו כל הראיות ביום א', וכל הא דבעינן לרבויי זב בימים הוא בגונא דראה ראי' אחת בב' ימים, ואשר ע"כ כל שראה ג' ראיות בב' ימים, ה"ה נעשה זב גמור מדין טומאת זב דראיות, ול"ב בזה לטומאת ימים כלל.

ה] אך הנה מלבד דלא נתישב בזה ד' רש"י, שנת' לעיל אות ב' בהערה בדעתו דפליג בזה ע"ד תור"פ וס"ל דבג' ראיות בג' ימים ליכא למיתי עלה אלא מדין זב דימים, - גם הנה לפ"ז הדין נותן, דאם ראה ראי' אחת היום ואחת בביה"ש, הרי דאף אם הראי' השני' היתה מקצתה ביום ומקצתה בלילה, לא יהא זב גמור, שהרי בכה"ג כל מה דחשיבא הראי' השני' כב' ראיות, הוא רק מדין זב דימים, ומדין זב דימים אינו נעשה זב גמור אלא בדהוו ג' הראיות בג' ימים, ולהדיא תנן לקמן מ"ו דאף בכה"ג הוי זב גמור.

ובע"כ מזה, דאף דטומאת זב בראיות וטומאת זב בימים הוו ב' גווני, מ"מ שפיר מצטרפין הן זע"ז, וכל דבצירוף דין ראיות ודין ימים אית לן ג' ראיות, ה"ה נעשה זב גמור, וכ"כ בס' נר שמואל ח"א סימן ל"ד, ועמש"נ עוד בזה להלן מ"ו אות ח'.

ו] הרמב"ם בפיהמ"ש כתב דכ"ז שתהי' הפסקה בין ראי' וראי' יום שלם, אינן מצטרפות אחת לשני' לא לענין הטומאה ולא לענין הקרבן, כמו שביארנו לדעת ב"ה, ומ' בדבריו דלדעת ב"ש מצטרפי ב' ראיות לטומאה אף שהי' ביניהם הפסק יום שלם, וכ"ה מבו' בד' הרע"ב, ועמש"נ בזה לעיל מ"א אות כ"ז.

1. אמנם בד' רש"י בשבת שם משמע בהך מילתא שלא כד' תור"פ, אלא גם הא דנטמא הזב בג' ראיות בג' ימים, הוא רק משום תורת זב דימים, וזה במש"כ שם בד"ה ספק, ז"ל, דזב בעל ב' ראיות "או ב' ימים" כל תורת טומאת זבין עליו וכו', וזה וכו' ספק יום א' הוא וטמא בב' ראיות, או ב' ימים רצופין הן "וטמא נמי בתורת ימים", ספק ב' ימים שאין רצופין הן וטהור וכו' דלאו ב' ראיות "ביום אחד" איכא ולא "ב' ימים רצופין" איכא וכו', או שניהם מן היום דהו"ל "ב' ימים רצופין" וכן אם שניהם מן הלילה הו"ל נמי "ב' ימים רצופין" או שמא אם הראשון מן הלילה והשני מן היום "הו"ל נמי ב' ראיות ביום א' וכו', עכ"ל, ונ' להדיא בכל דבריו, דזב בעל ב' ראיות הוא רק בב' ראיות ביום א', והא דנטמא הזב בב' ראיות בב' ימים רצופין, הוא רק משום מתורת ימים, וזהו שפירש דע"כ בראה בימים שאינם רצופין אינו טמא, דל"ה זב דראיות כיון דל"ה הראיות ביום א', וגם ל"ה זב דימים משום דל"ה ימים רצופין. [↑](#footnote-ref-2)