מצוא חפצך ח שז ז-י
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / אורח חיים / סימן שו ושז - דינים התלוים בדיבור

**שיעורי הלכה**

### שיעורים על סדר השו"ע

### מפי מו"ר הגאון

### רבי רפאל צבי ובר שליט"א

הלכות 'ממצוא חפצך'

##### **או"ח סימן שז סעי' ז - י**

##### **שיעור ח**

**[סעיף ז] מותר לומר לחבירו הנראה בעיניך שתוכל לעמוד עמי לערב, אף על פי שמתוך כך מבין שצריך לו לערב לשוכרו, אבל לא יאמר לו היה נכון עמי לערב.**

## מתי מותר לשכור פועלים ברמז

כתב המשנ"ב (ס"ק כט) טעם ההיתר דכיון שאינו מפרש בהדיא רק בדרך רמז הוי ליה כמו הרהור, אמנם אסור לומר לו היה נכון עמי דזהו דיבור ממש. ומדברי המשנ"ב מבואר דאף כשלא הזכיר בפירוש לשם מה הוא רוצה שיבוא אליו, מכל מקום כיון שהשומעים מבינים בבירור שמה שהוא אומר היה נכון עמי היינו כדי לשוכרו הרי זה אסור.

ויש לעיין מאי שנא ממה שמצינו בסמוך בסעיף ח שמותר לומר לכרך פלוני אני הולך למחר, כיון שיכול ללכת ע"י בורגנין, ומבואר דאף שמסתבר שילך בלא בורגנין, כיון שיכול ללכת ע"י בורגנין לא חשיב דיבור של איסור, ומדוע כאן נאסר לומר היה נכון עמי לערב משום דמוכח דבריו שרוצה לשוכרו באיסור, אף שיש אפשרות שיעשה כן בהיתר. ויש ליישב ע"פ מה שנתבאר בשיעורים לעיל (שיעור א) בשם הבית יוסף לעיל (סימן רסג), וכמבואר גם בשו"ע הרב (סימן שז סעיף טו) דיסוד ההיתר לומר שילך כשיכול לילך ע"י בורגנין, הוא משום שההליכה אינה מעשה איסור בעצם, שהרי אם יש מחיצות מותר ללכת, ולכן לא נחשב שאמר לו לעשות מעשה איסור, אך כשאומר לו היה עמי לערב, ומפרשים דבריו בסתמא שיעשה כן באיסור, חשיב דיבור של איסור [וראה עוד בסמוך בדין דבורגנין].

**[סעיף ט] מותר להחשיך לתלוש פירות ועשבים מגנתו וחורבתו שבתוך התחום, ולא אסרו להחשיך אלא בסוף התחום משום דמינכרא מלתא.**

ובמשנ"ב (ס"ק לט) כתב דההיתר הוא רק אם לא מינכרא מילתא, אך כשעומד לצד הגינה הרי מינכר מילתא שעומד שם כי רוצה לעשות בה דבר במוצאי שבת.

## הטעם שמחשיך על התחום אינו אסור משום הכנה

ויש לדון מדוע אין איסור להחשיך בתוך התחום, משום איסור 'הכנה', שהרי עושה פעולה זו לצורך חול, וכמו שמצינו בשבת (קיח, א) שאין מדיחין כלים בשבת אם אין בהם צורך בשבת עצמה, והכא נמי הרי הוא הולך ומחשיך בסמוך לחורבתו לצורך חול. ונראה שמעשה כזה שאינו גמור, ולא ניכר שהוא עושה כך לצורך חול, אין בזה משום איסור הכנה. ונראה להביא ראיה לדבר ממשנה בביצה (מ, א) מי שזימן אורחים לא יוליכו בידם מנות, אלא אם כן זכה להם מנותיהם מערב יום טוב, ופירש רש"י שם שמוליכים בידם מנות לצורך סעודת הלילה, הרי מבואר שאף שהם לוקחים עמהם מנות לצורך סעודת הלילה אין בדבר משום איסור הכנה, והטעם כנ"ל דכל שלא ניכר שעושה כן לצורך חול, אין בו משום איסור הכנה. וכעין זה מצינו במשנ"ב לקמן (סימן תרסז ס"ק ה) שיש להקל להביא יין מיום טוב לחבירו, אם הוא מביאו בעוד היום גדול, דלא מוכחא מילתא שעושה כן לצורך חול כיון שאפשר שעדיין צריך לכך באותו היום [אכן ע"ש במשנ"ב שי"ל דאין להקל בזה אלא לצורך מצוה או בשעת הדחק וצ"ע]. ומכל מקום נראה דהליכה ודאי שרי, כיון שאינו עושה כלל מעשה לצורך חול.

**[סעיף י] מותר לומר לחבירו שמור לי פירות שבתחומך ואני אשמור פירותיך שבתחומי.**

## טעם ההיתר בשמור לי ואשמור לך

כך לשון הגמרא בשבת (קנא, א), וברשב"א שם כתב דמהא שמעינן שישראל שקיבל עליו שבת קודם שחשיכה, מותר לו לומר לישראל חבירו לעשות לו מלאכה, הואיל והיא נעשית בהיתר לעושה אותה, ודמי לשמור לי ואשמור לך דאף על פי שאינו יכול לילך שם, כיון שלחבירו מותר לשמרן אין באמירתו כלום. ובחידושי הר"ן (שם וכן בחידושיו על הרי"ף סד, ב מדפי הרי"ף) חלק על דברי הרשב"א דשאני הכא שיכול ע"י בורגנין. ומבואר שנחלקו הראשונים בביאור דינא דשמור לי ואשמור לך, דלדעת הרשב"א הטעם הוא משום שלחבירו אין איסור בדבר, משום שהוא שומר בתוך תחומו, ולדעת הר"ן ההיתר הוא משום שהוא יכול ללכת בעצמו ע"י בורגנין.

ובלבושי שרד לעיל (סימן רסג ס"ק לט) כתב דאין לפרש דין זה דשמור לי ואשמור לך, דהטעם הוא משום שאפשר ע"י בורגנין, משום דזה לא מצינו אלא כשאומר שילך למחר, משום דאפשר שלמחר יהיה לו בורגנין, אך כאן כשאומר לו לשמור פירותיו בשבת עצמה, לא שייך היתר זה כי אינו יכול לעשות בורגנין בשבת.

אכן בט"ז שם (ס"ק ג) ביאר את ההיתר של בורגנין דאין איסורו שוה לכל, משום שאם יעשה בורגנין לא יהיה איסור, ואינו איסור מוחלט. ולפי זה אף אם אומר לו לשמור בתחומו הרי זה כמו ההיתר של בורגנין, דכיון שלחבירו שרי אין איסור בדבר.

## אי שרי לבן חו"ל לומר לבן ארץ ישראל לעשות מלאכה ביו"ט שני

ויש נפק"מ בפלוגתא זו אם מותר לבן חוץ לארץ ביו"ט שני, לומר לחבירו שהוא בן ארץ ישראל שיעשה בשבילו מלאכה, דלדעת הט"ז מותר לומר לחבירו שיעשה עבורו את המלאכה, כיון שהאיסור אינו שוה בכל, ולחבירו מותר לעשות את המלאכה, אך להמבואר בלבושי שרד אין להתיר משום בורגנין, כיון שאינו יכול לעשות את אותה המלאכה בהיתר [אכן עדיין יתכן שיש להקל בזה מטעם דין דשמור לי פירות שבתחומך, דאלמא שרי לשלוח את חבירו לעשות מלאכה אם חבירו מותר בעשיית אותה המלאכה. אמנם עדיין יל"ע מאי שנא מאמירה לעכו"ם שאסרו ביו"ט שני (כמבואר בסימן תצו שהתירו רק במקום חולי ע"ש), ואילו לומר לישראל חבירו שהוא בן ארץ ישראל שרי. ואולי י"ל ע"פ מה שנתבאר בשיעורים על הלכות הבדלה (על רחצ סעיף ה) דגוי שהדליק את הנר ביום הכיפורים לא חשיב 'נר ששבת', ואילו אם הדליקו לצורך חולה שיש בו סכנה מיקרי נר ששבת, ומבואר שם שגוי שעושה מלאכה בשבת חשיב 'מלאכת שבת', ואף שאינו מצווה על שמירת שבת חשיב כנר שנעשה בו מלאכת שבת, ויש ליישב שלכן אסור לומר לגוי לעשות מלאכה, אך אם אומר לבן ארץ ישראל חשיב שאינו מלאכת יום טוב כלל. ומ"מ עדיין צ"ע למעשה].

[ויש לעיין בזה בדברי הגר"א לעיל (סימן רסג סעיף יז) דמבואר שם ברמ"א שמי שקיבל שבת וחבירו עדיין לא קיבל, דמותר לומר לחבירו לעשות מלאכה, וכן לגבי מוצאי שבת כתב הרמ"א שם שאם חבירו כבר הוציא את השבת מותר לו לומר לחבירו שיעשה עבורו מלאכה. ובביאור הגר"א שם כתב שמקור ההיתר לומר לחבירו לעשות מלאכה בערב שבת הוא מהגמרא בשבת (קנא, א) דאומר לחבירו לשמור פירות שבתחומו, והיינו דכיון דלחבירו אין איסור בזה שרי, אך על הדין השני שבמוצאי שבת מותר לומר לחבירו לעשות מלאכה, הביא שנלמד מהגמ' לעיל מיניה (שבת קנ, ב) דשרי לומר לחבירו לכרך פלוני אי הולך למחר שאם יש בורגנין יכול ללכת, וה"נ שרי לומר לחבירו כי יכול לומר להבדיל מיד.

ודבריו צ"ע שהרי מבואר בלבושי שרד שההיתר ע"י בורגנין הוא משום שאם יעשה בורגנין יוכל ללכת למחר בהיתר, אך כאן הרי עושה את המלאכה קודם שהבדיל והוציא את השבת, ועוד קשה מדוע שינה מהטעם שכתב הרשב"א להדיא שהוא כשמור לי ואשמור לך.]

## הטעם שלא נחשב כשכר שבת

והנה במשנ"ב (ס"ק מא) ביאר את החידוש בסעיף זה דקמ"ל שאם אומר שמור לי ושמור לך אינו נחשב כשוכרו. ואף שנתבאר (לעיל סימן שו סעיף ג) שאסור לשכור פועלים בשבת משום שכר שבת, הכא אין איסור בדבר.

ובטעם הדבר שאינו נחשב כשכיר שבת מצינו כמה דרכים, דהנה לשון הרמב"ם (פרק כד הלכה ח) 'ולמה הוא מותר, מפני שלא נאסר אלא להקנות לעצמו חפצים שאינן עתה מצויים או להשתכר ולהרויח ולהטפל בהנאה שתבוא לידו, אבל לשמור ממונו שכבר בא לידו עד שיעמוד כמות שהוא מותר הא למה זה דומה לנועל ביתו מפני הגנבים', והיינו שאין איסור שכר שבת אלא באופן שהבעלים מרויח מפעולתו של הפועל, אך כאן לא מרויח הבעלים אלא משמר את לחבירו וחבירו חוזר ושומר עבורו.

אמנם הרעק"א ציין לדברי התוס' בעירובין (מג, א ד"ה הלכה) שכתבו דשמור לי ואשמור לך מותר משום דאין איסור בדסייר לארעא, והיינו שאין איסור לשמור על הפירות, כיון שאינו עושה מעשה גמור. וברעק"א תמה על דברי התוס' שהרי מקור האיסור של שכר שבת במסכת בבא מציעא (נח, א) מיירי בשומר זרעים, ומבואר דאף פעולה כזו אסורה משום שכר שבת, ובאור שמח (על הרמב"ם שם) תירץ דכל האיסור בשכר שבת הוא באופן שמתחייב לשמור באחריות, כיון שנחשב שעושה מעשה דעליו לקדם ברועים ובמקלות, אך בשמור לי ואשמור לך דהוי שמירה בבעלים (כמבואר בבא מציעא פא, א), הרי האו אינו מתחייב לקדם ברועים ובמקלות ולכן מותר לומר כן בשבת כי אינו שומר ע"י מעשה.

## החלפת תורנויות משבת לחול

ועולה שנחלקו הראשונים בטעם ההיתר של שמור לי ואשמור לך, דלדעת הרמב"ם ההיתר הוא משום שאינו מרויח במעשה של השומר, ולדעת התוס' הוא משום ששמירה אינה נחשבת למעשה גמור. ויש נפק"מ בין השיטות הנ"ל בתורנות שעושים בבתי חולים או במטבח וכדומה, ואחד מן העובדים שהתורנות שלו יוצאת בשבת רוצה להחליף עם חבירו ולעבוד במקום חבירו בחול, דלדעת התוס' יתכן שאסור כיון שמרויח בשכר פעולתו בשבת שאינו צריך לעבוד בחול, אך לדעת הרמב"ם, וכמו שפסק המשנ"ב, כיון שאינו מרויח במעשה זה, שהרי יצטרך לעבוד בחול שרי.

ונראה מקור נוסף להתיר להחליף תורנויות ממה שמצינו ברמ"א (סימן רמו סעיף א) שמותר להשאיל כלי לאינו יהודי בערב שבת, ואף שמתנה שהאינו יהודי ישאיל לו בחזרה, ולא אמרינן דהרי זה כשכירות, וביאר המשנ"ב (שם ס"ק ה) דאין בזה משום שכר שבת כיון שאינו אומר כן בלשון שכירות, ומבואר שכשאינו אומר להדיא שנותן לו כדי שהוא ישמור עבורו אין בזה משום שכר שבת, אך אם אומר שמחליף עמו על מנת שישמור בחול במקומו יש לאסור. אכן לפי המבואר בביאור הלכה שם מההגהות מיימונית, שההיתר הוא מטעם שאין לו רווח כשרק מחליף את החםצים, א"כ נראה דהכא מותר להחליף את התורנויות כיון שאין לו ריוח מכך.

**הדינים העולים:**

1. מותר לרמז לחבירו שרוצה לשוכרו, אך אם השומעים מבינים בבירור שדיבורו הוא בשביל לשכור אסור.
2. מותר להחשיך לתלוש פירות מגינתו, ואין איסור אלא שמחשיך בסוף התחום דהוא ניכר. ואף משום איסור הכנה נראה שאין לאסור כשלא עושה מעשה אלא רק הליכה.
3. נחלקו הראשונים בטעם ההיתר לומר שמור לי ואשמור לך, לרשב"א דאין איסור לומר כן שלחבירו מותר, ולר"ן משום שאפשר ללכת ע"י בורגנין.
4. הטעם שאין בשמור לי ואשמור לך משום שכר שבת להרמב"ם משום שאינו מרויח, ולתוס' כי אינו עושה מעשה.
5. נראה שיש להתיר להחליף תורנות שבת בתורנות ביום אחר.

**ניתן להאזין לשיעור בקול הלשון [PHONE_REMOVED] בשידור חי ולאחר השיעור במאגר השיעורים יש להקיש 1-3-2-1-13.**