74. ביאור מחלוקת הטור הרשבא
קטגוריות: ש_ס / מא חולין / חולין - הרב מאיר קאופמן / תערובות / רוב

כ"ו אלול ע"ז

# בביאור מחלוקת הטור והרשב"א סימן ק"י

### ביאור הט"ז והשערי יושר בדעת הטור

א] עיין טור סימן ק"י ס"ה שהביא מהרשב"א שאם לקחו מהמקולין בשר אפילו חתיכה הראויה להתכבד ורק אחרי זה נודע שהיה טריפה במקולין חשיב שהספק נולד לאחר שפירש ואמרינן כל דפריש מרובא פריש והוסיף הרשב"א שמה שפירש אחרי זה אם זה חתיכה הראויה להתכבד זה אסור כיון שאין לה ביטול אמנם חתיכה שאינה ראויה להתכבד מותרת אמנם כיון שיש אנשים שידמו להתיר גם הראויה להתכבד ולכן ראוי להחמיר בזה ותמה עליו הטור שכיון שכל קבוע כמחצה על מחצה א"כ אין להתיר גם את החתיכות שאינם ראוים להתכבד והביא שכן כתב הרא"ש שכל מה שפרש לאחר שנודע הספק הם אסורים ועיין ב"י שתמה על הטור דמה ענין קבוע לכאן הרי כל שזה אינו ראוי להתכבד א"כ יש כאן ביטול ברוב וכמו שבכל ביטול ברוב אין חסרון של קבוע ה"ה כאן אין חיסרון של קבוע

ועיין ט"ז סק"ה שכתב שכיון שכאן יש מאותה בהמה עדין חתיכות שאינם ראויות להתכבד שהם אסורות לא שייך לומר שחלק מותר וחלק אסור והנה בפשטות משמע שלא שיך ביטול ברוב על חלק מדבר ועיין פר"ח שתמה מהמשנה שחתיכת איסור שנפלה בתבשיל שהחתיכה נשארת באיסורה ומה שנימוח מותר אמנם לכאורא יש לחלק בין תערובת של לח לתערובת של יבש שיסודו מצד תליה על כל חתיכה שזה היתר והרי אם יתברר שחתיכה זו היא האיסור באמת זה יהיה אסור ולכן כאן זה נראה כאילו מבורר הדבר אמנם בפשוטו הדבר מחודש שכל ביטול ברוב של חתיכת איסור אם חלק מהנבילה עדין קים לא יחול ביטול ובפשוטו כיון שכאן זה היתר נהפך לאיסור אין בזה כלל תרתי דסתרי ואין זה דומה כלל לנידון של חצי בהמה שפירשה ששם יסוד ההיתר מצד תליה שזה לא נבילה

אמנם הנה הט"ז הוכיח את דבריו מלשון הטושו"ע לעיל ק"א ס"ז שחתיכה שאינה ראויה להתכבד שנתערבה ונחתכה חתיכה אחת מותרת ממ"נ דאם היא האסורה א"כ אין כאן חתיכה של איסור ואם היא המותרת אין סבה לאוסרה ומבואר שאם יש שני חתיכות של איסור שאין הממ"נ זה אסור ועיין יד יהודה לעיל ק"א ט"ז ובסימן ס"ט סקס"א בד"ה עוד ראיתי [עמוד ע"ד] [וכן הוא בחוו"ד] שביאר הסברא שצריך ממ"נ מצד שכיון ששאר החתיכות בין כה נשארות באיסורם כה"ג זה לא סיבה לבטל דהיינו שכיון שההנהגה בהם היא שהם אסורות הם לא יכולים לבטל ועיין ק"י סקכ"ה שכתב שכיון שביחס לשאר החתיכות היא לא מתבטלת מצד שהיא קבוע והם נחשבים כמחצה על מחצה ממילא איך זה יכול להחשב כרוב ביחס לחתיכה נפרדת אמנם כתב שלפי שני ביאורים אלו אם יש כמה חתיכות שאינם ראיות להתבטל ויש חתיכה מכל בהמה שלא צריך את הראוית להתכבד כדי לבטל כה"ג וודאי יחול ביטול והנה אין זה במשמעות לשון הט"ז שהדגיש כיון שזה מאותה בהמה

ועיין שערי יושר ש"ג פ"א שביאר לשיטתו שהגדר של קבוע שהמיעוט מחליש את כח הרוב א"כ במקרה שנשארו גם חתיכות הראויות להתכבד א"כ הרוב היתר מאבד את חשיבותו כרוב וממילא אין סיבה שיחול ביטול ברוב על החתיכה שאינה חשובה דהרי אין כאן רוב ובפשוטו לפ"ז הוא גם סברא אם יש עוד חתיכות שאינם ראויות להתכבד שמותרות שהכל נחשב כחצי חצי וע"ש שביאר שגם הרשב"א שחולק זה מצד שכיון שמדאוריתא זה בטל ורק הנידון מדרבנן לגבי זה כל שהדבר שעליו דנים הוא לא קבוע כלפיו לא דנים שהרוב איבד את חשיבותו וצ"ע מנ"ל לרשב"א חידוש זה אמנם בפשוטו כבר הארכנו בשיעורים הקודמים שכל רבותינו נקטו שכל מה שהרוב איבד את חשיבותו זה רק ביחס למיעוט הקבוע אבל ביחס לחתיכת בשר שלא קבועה תמיד יש הכרעה של רוב

### ביאור הב"ח והבית מאיר בדעת הטור

ב] ועיין ב"ח בס"ז שכתב לבאר שהטור הבין שכוונת הרשב"א שמדובר ששחטו כמה בהמות וכל חנות קיבלה בהמה אחת והתערבו המעיים ולא יודעים לאיפה שייך כל מעיים וממילא לא יודעים איזה חנות היא הבהמה טריפה וכה"ג חשיב קבוע ולא שייך לומר כאן כל דפריש מרובה פריש כיון שזה קבוע ולכן כתב הטור דמה שפירש לפני שנודע יש בזה כל דפריש אמנם לאחר שנודע חשיב כל החנות קבוע והנה לא ביאר לנו הב"ח למה אין כאן ביטול ברוב ועיין פר"ח דביאר שמאותו טעם דכה"ג חשיב קבוע זה גם סיבה שלא יתבטל וכסברת הראשונים שדנו שכל קבוע זה סיבה שלא יחול ביטול ברוב ולכן עד כמה שלא נודע הספק עד אחר שזה פירש הוא מותר ככל נולד הספק שלא במקום הקביעות והנה פשטות האחרונים משמע שזה נידון דאוריתא וכמו שדייק השפ"ד מהש"ך אמנם בפרישה סקט"ז כתב שזה רק כמו דבר חשוב שמדרבנן לא בטל דחשוב קבוע כך כאן איסור שעומד לעצמו חשיב דבר חשוב שהוא לא מתבטל וכן לא שייך כאן כל דפריש אמנם צ"ע מהיכי תיתי להמציא איסור דרבנן

והנה לפ"ז יוצא שכל תערובת שהיא לא באותו מקום לא חל ביטול דתמיד כיון שכל דבר עומד לעצמו יש לו חשיבות של קבוע ולא חל ביטול מדאוריתא או מדרבנן וכן הוא בשו"ת הגר"ז בסוף הספר סימן י"ח שהדין המבואר בסימן קי"א ששני קדרות לא מצטרף לביטול ברוב הוא מצד דין האחרונים כאן שחשיב קבוע ועיין כו"פ ופר"ח שתמהו על זה מהיכי תיתי להמציא שזה נחשב קבוע עוד הקשה הפר"ח הרי שיטת תוס' שכל קבוע שאינו ניכר אין לו דין קבוע וא"כ כאן שלא ניכר איפה האיסור אין לזה דין קבוע וממילא ודאי שיחול ביטול ועיין גר"ז שם שכתב שבאמת לתוס' ודאי של ביטול גם אם זה בשני מקומות אבל קי"ל כרמב"ן שגם קבוע שאינו ניכר חשיב קבוע ע"ש וע"ש שכתב שגם אם נימא שאותו מין לא חשיב קבוע אבל בתערובת של שני מינים בזה כיון שכל אחד ניכר לעצמו מצד מציאותו בזה ודאי חשיב קבוע ולכן לא יחול ביטול לשיטות שאין דין קבוע שהאיסור ניכר ע"ש

אמנם עיין בבית מאיר באריכות שגם תמה מהיכי תיתי להמציא דין קבוע חדש אמנם כתב שכיון שמבואר בסימן קי"א ששני קדרות בשני מקומות לא מצטרף חזינן שביטול ברוב זה רק אם יש כאן תערובת במקום אחד א"כ בכל תערובת חנוית כנ"ל לא יחול ביטול ולגבי כל דפריש האריך שלכל הראשונים שגם קבוע שאינו ניכר כל שזה לא בטל חשיב קבוע א"כ גם לא שייך כאן כל דפריש וע"ש שהוסיף שיתכן שגם בשני קדרות באותו חדר יתכן שכל מה שמצטרף זה רק מדרבנן אבל בתערובת דאוריתא זה לא מצטרף אמנם כתב שלדעת הרמב"ם בפשוטו כל שזה באותו חדר לא צריך להגיע לעומד להתערב וממילא זה מועיל גם בדאוריתא ע"ש [ועיין בינת אדם אות ג' בסופו שגם תמה על הפר"ח שגם אם זה לא קבוע אבל לא יכול לחול ביטול בשתי מקומות] אמנם בעיקר דבריהם עיין סימן קי"א שהארכנו דדעת הפמ"ג והחזו"א והיד יהודה והחוות דעת ועוד אחרונים שכל הדין שם זה רק בדין ביטול של מאה אבל בדין ביטול של רוב ודאי שאין דין שיהיה במקום אחד וממילא מצד זה ודאי שאין לדון כאן שלא יתבטל וממילא יחשב קבוע וביותר מהא דמבואר ששני קדרות של אדם אחד מצטרף לגבי מאה מבואר שאין חסרון של קבוע ודלא כאחרונים לעיל אם לא דנימא שיש כאן קולא שעומד להתערב לגבי השיעור מאה שלא יחשב קבוע וכל זה חידוש

### ביאור הגרש"ש והגרא"ז בהא דלא מועיל כאן ביטול

ג] והנה מדברי כולם נלמד שבאופן ששחטו בהמות וכל בהמה ניכרת לעצמה רק שנמצא שאחד מהמעיים טריפה ולא יודעים מאיזה שיך לדון דין ביטול ברוב או הלך אחר הרוב רק שיש כאן נידון שאולי חשיב קבוע ולכן לא חל ביטול או אולי כיון שזה בשני מקומות לא חל ביטול ולפ"ז הוא סברא בכל תערובת אמנם עיין שערי יושר ש"ג פ"ה ובאבן האזל פ"ד מאיסורי מזבח שכתבו לחדש שכה"ג לא שייך כלל ביטול ברוב ויסוד סברתם שכל המושג ביטול ברוב זה רק במקום שסיבת הספק על הבהמה זה מחמת התערובת אבל במקום שסיבת הספק לא מחמת התערובת אלא כל אחד יש לו סיבת ספק מצד עצמו רק שנודע לנו שרק אחד מהם אסור כה"ג לא שיך ביטול ברוב ובפשוטו הביאור שכל יסוד דין ביטול ברוב שכיון שמחמת המיעוט האיסור נוהגים דינים בהיתר לכן הוא מתבטל אבל במקום שהספק על כל אחד מצד עצמו א"כ יוצא שלא האיסור שכאן גורם להסתפק על ההיתר בזה לא שייך ביטול ולפ"ז באופן הנ"ל שנתערבו המעיים ולכן יש ספק על כל אחד הנה גם אם עכשיו לא היה כאן רק בהמה אחת ונשאר השלשה מעיים כה"ג גם היה ספק על בהמה זו האם היא טריפה ולא היה שייך כאן ביטול ברוב א"כ גם אם עכשיו במקרה יש כאן שלשה בהמות ויודעים שרק אחת טריפה לא שייך ביטול ברוב וע"ש שכתבו עוד אופן כגון שיש שלש סכינים אחד פגום ושתים לא פגומים ושחטו אם אחד מהם בהמה אחת ולא יודעים אם איזה סכין ודאי שזה יהיה אסור [וגם לא יהיה שייך כל דפריש דהרי הסכינים קבועים] א"כ ה"ה אם ישחטו אם כל אחד בהמה ויודעים שרק אחד נבילה לא יהיה שייך ביטול ברוב ומסברא הנ"ל

אמנם הרי מבואר מפורש שכל זה אם יש בחנות אחת הטריפה ולא יודעים באיזה אבל אם התערבו כל החתיכות כה"ג ודאי שחל ביטול אם זה אינו ראוי להתכבד ועין אבן האזל שביאר שזה ודאי שבמקום שנוצר גם תערובת חתיכות דהינו שהרי היום גם אם היתי יודע איזה בהמה היא טריפה עדין יש כאן תערובת ממילא חל ביטול אמנם במקום שמכירים כל אחד ועומד לעצמו וכל מה שלא יודעים מי הטריפה כה"ג לא חל ביטול [והנה מסברא היה מקום לומר שגם כה"ג לא חל ביטול אמנם זה מבואר שחל ביטול]

ומקור לסברא זו דהנה מבואר בגמ' בפסחים פ"ח: שחמשה שנתערבו עורות פסחיהם ומצאו מום באחד מהם דהדין דכולם יצאו לבית השריפה ומבואר בגמ' שאם זה נמצא קודם הזריקה חשיב כל החמשה פסחים כאינם ראוים לאכילה וחייבים פסח שני והקשה החוו"ד ק"א סק"ה למה שלא יהיה כאן ביטול ברוב לראשונים שבהמה שלמה לא נחשב חתיכה הראויה להתכבד א"כ לאחר ההפשט יש כאן סיבה לביטול ואין על זה איסור של בעל מום וממילא כולם יכולים לאכול את פסחיהם ואפילו אם אחד מהם לא יוצא חובתו אבל למה זה נחשב שכולם אינם ראוים לאכילת הקרבן וכתב שמוכח כראשונים שגם בהמה שלמה הוי חהר"ל

והנה מבואר בגמ' שם עוד שהחמשה הנ"ל לא יכולים להביא פסח שני ויעשו תנאי שמי שחיב ק"פ זה פסח ומי שיצא חובתו זה שלמים כיון שהרי בשלמים החזה ושוק נאכל לכהנים ובפסח זה דוקא לבעלים וא"כ החזה ושוק של כל הבהמות יאסר באכילה ועיין חוו"ד שם שהביא להקשות מהפלתי שלמה שלא נימא שיש כאן ביטול ברוב דהרי ארבע קרבנות מותר לכהן לאכול ורק אחד לא ועיין חוו"ד שכתב לישב לנ"ל שכאן הספק על כל אחד לא מחמת התערובת דהרי גם אם רק אחד מהם יביא קרבן על תנאי יהיה ספק ורק שאם כולם מקריבים יודעים שרק אחד מהם הוא פסח אבל זה ספק שלא מחמת התערובת ולכן לא שייך כאן ביטול ברוב עכ"ד והנה בדבריו מבואר שזה לא מישב הקושיא הראשונה ועיין שערי יושר שתמה שלכאורא זה גם מישב הקושיא הראשונה שגם לגבי הקרבנות שלא יודעים מי הפסול זה ספק שלא מחמת התערובת ועיין אבן האזל מה שביאר בזה]

והנה עדין קשה אפילו שכה"ג לא שיך ביטול אבל למה שלא נימא כל דפריש והנה אם נימא שקבוע שאינו ניכר זה גם קבוע וכל שיש סיבה שהוא לא מתבטל ממילא זה קבוע א"כ א"ש אבל לתוס' שיש תנאי של ניכר וכאן הרי לא ניכר האיסור א"כ למה שלא יהיה כל דפריש ועיין אבן האזל שכתב שסברא הנ"ל זה גם שלא יהיה כל דפריש דהרי גם אם היה רק כבש אחד היה אותו ספק א"כ היום שיש כמה כבשים אין סברא שעל ידי שניקח אחד שנימא שזה מהרוב דעל ידי שיש כאן ריבוי זה לא גורם עוד שום צד היתר ויש מקום לומר שאפילו אם לגבי ביטול אין סברתו נכונה אבל לגבי הלך אחר הרוב זה ודאי נכון

ועיין שערי יושר שנקט שזה לא סברא לגבי הלך אחר הרוב וביאר שכיון שמצד רוב זה סיבה להתיר את כולם לא שייך כאן רוב דזה תרתי דסתרי וכמבואר בכל הראשונים שגם כשפקע הקבוע כגון שזה נידי צריך עדין פרישה אמנם עדין צ"ע שנעשה פרישה ויותרו כולם אמנם הרי שנים האחרונים יהיו אסורים וזה עצמו סיבה שלא לשחוט הקרבן אמנם בנמצא יבלת עדין צ"ע שיחשב ראוי לאכילה כי כל אחד יכול לעשות כל דפריש עד שתים האחרונים ובפשוטו זה השערי יושר לשיטתו שכל שניכר כל בהמה קודם הפרישה לא חשיב פרישה דאין כאן ספק חדש וכיון שביחס לספק הראשון אין רוב גם עכשיו אין רוב אמנם למה שנתבאר בשיעורים הקודמים שגם בניכר הבהמה שיך להתירה מצד רוב כל שהיא שלא במקום התערובת א"כ צ"ע למה שכאן לא יועיל פרישה וכנ"ל אמנם החזו"א במכתבים ח"ח סימן קמ"ב כתב שכל שלפני הפרישה לא ידעים מי האיסור גם אם זה פורש הרי לא נוצר ספק חדש וכל שזה מועיל מצד שכיון שהכל זה מדרבנן כאילו זה קבוע ממילא דנים כאילו רק עכשיו נולד הספק וממילא כאן שזה נידון דאוריתא לא שייך סברא זו

ועיין בית מאיר סימן ק"י בד"ה ודע שכתב שאם נימא שכל שזה לא תערובת לא שיך ביטול וכנ"ל סק"ב דהוי קבוע או מצד שכל שהוא עומד לעצמו זה לא תערובת א"כ מצד זה אין סיבה שיחול ביטול דכל כבש עומד לעצמו ע"ש

והנה בעיקר הנידון הנ"ל עיין בית אפרים סימן ע' שכתב שלפ"ז באופן דהש"ך סימן ק"ה סק"ל שיש שלש חתיכות ונגע חתיכה אחת של חלב באחת ולא יודעים במי לא שיך ביטול דהספק לא מחמת התערובת אלא שזה ספק במי נגע ועיין שפ"ד על הש"ך שם בד"ה ודע שהביא כן מהכנסת הגדולה אמנם עיין יד יהודה ס"ט סקס"ג בד"ה ועיין ובד"ה ומה שנ"ל שכתב שכאן ודאי חשיב שהספק מחמת התערבות שהרי אם היה חתיכה אחת היו יודעים ודאי שהיא זו שנבלע בה ולא היה ספק וכל הספק מחמת שיש כמה וזה נחשב מחמת התערובת וכן משמע שכונת השפ"ד שם לחלק

והנה מבואר בגמ' בתמורה שאם החליפו עשר כבשים בעד תשע כבשים וכלב כולם אסורים אם אין ברירה מצד מחיר כלב והקשו האחרונים למה שלא יהיה ביטול ברוב שהרי יש כאן אחד אסור שהוא נגד והשאר מותרים וכן בכל מחיל תרומה על לוג שאני עתיד להפריש לשיטות שאין ברירה ויש כאן תערובת למה שזה לא יתבטל והמבי"ט נקט שזה מתבטל ורק מדרבנן זה אסור כדין דבר חשוב והאמרי בינה סימן י"ח כתב שליסוד הנ"ל זה מיושב שכאן יש ספק על כל אחד מצד עצמו אולי הוא נגדו ולא מחמת התערובת וכן עיין שערי יושר ש"ג פכ"ב לגבי מקדש אחת מבנותיו למה שלא יחול ביטול וביאר מצד הנ"ל אמנם כתב היד יהודה שכאן זה כן נחשב מחמת התערובת שהרי אם היה רק כבש אחד הוא ודאי זה שהיה נגד הכלב ורק כיון שיש כמה יש כאן ספק וע"ש מה שכתב שכה"ג שחל חלות ספק על כולם אין סיבה לביטול והאריך בזה הגרש"ש שם

### הראיות דלא כיסוד הנ"ל

ד] והנה בעיקר היסוד הנ"ל יש לדון מכמה דוכתי דלא כנ"ל א. עיין ש"ך סימן ק"ט שכתב שמשכחת ליה תערובת של יבש מין בשאינו מינו כגון שיש כבש עז ושור ויודעים שאחד מהם נשחט שלא כדין ובפשוטו הביאור על ידי שנתערבו המעים או שהיו שלשה סכינים ואחד פגום והנה הדגול מרבבה והגר"ז הקשו שלכאורא יש כאן החיסרון שזה קבוע כיון שכל אחד ניכר לעצמו וצ"ל שס"ל לש"ך שרק בעומדים בנפרד שייך סברא זו ולא במעורבים חתיכות בכלי אחד אמנם כתב השערי יושר שלשיטתו כה"ג אין כאן ספק מחמת תערובת הגופים שלא יודעים מי הוא הגוף האיסור כיון שכל גוף ניכר אלא יש כאן על כל אחד ספק אולי הוא האיסור [אמנם צ"ע דהפמ"ג הרי ס"ל מהיסוד הנ"ל והעתיק את דברי הש"ך בכמה דוכתי ויתכן שאירי באופן שבאחד מהם דרס ובשעת מעשה שם לב ואחרי זה שכח באיזה בהמה זה היה וכה"ג זה מחמת התערובת]

ב. עיין יד יהודה סימן ע"א סקי"א בד"ה שהביא מר"ת בספר הישר שאם יש תשע חניות ולקח חתיכה מכל חנות ולא שם לב כל חתיכה מאיפה לקח כך שכל חתיכה בזמן יציאתה חשיב שנלד הספק במקום הקביעות ועכשיו יש בידו כמה חתיכות ויודע שרק אחד אסור לא שייך בזה ביטול ברוב וביאר הנ"ל שזה מצד היסוד הנ"ל שכיון שכל אחד יש עליו ספק שלא מחמת התערובת שהרי גם אם הוא היה לבד היה עליו ספק כה"ג לא שייך ביטול ברוב אמנם בלשונו מבואר שסברתו מצד קבוע וכתב שאם זה רק קבוע מדרבנן דהינו אינו ראוי להתכבד זה בטל כה"ג דהיינו שס"ל שקבוע מבטל דין ביטול רק תמיד כיון שזה מצד שזה צריך להתבטל ממילא זה לא קבוע אבל כאן שהרי זה קבוע שהספק נולד במקום הקביעות ושם הרי זה היה ניכר ממילא אין סיבה לביטול ומבואר שמצד הלכות ביטול יש כאן סיבת ביטול אפילו שהספק לא מחמת התערובת אמנם יתכן שכאן זה נחשב שנוצר גם תערובת חתיכות [אמנם בעיקר דברי ר"ת הנ"ל עיין שפ"ד י"ד ט"ז ובחזו"א ל"ז י"ב שנקטו שזה בטל ועיין ד יהודה ק"י סקי"ג]

ג. עיין תשובות הרא"ש כלל כ' תשובה י"ז שדן באופן הנ"ל שלא יודעים מי הטריפה וכתב שכיון שכבש שלם זה נחשב חתיכה הראויה להתכבד לכן זה לא בטל ומבואר שללא זה הוא בטל והנה מבואר בדבריו שם שהתיר מצד שבאופן שם לא חשיב סיבה להסתפק שהיה שם טריפה והשו"ע התיר מצד זה וצ"ע שהרי השו"ע פסק שכבש שלם זה אינו ראוי להתכבד א"כ מה צריך לסברת הרא"ש וכתב השערי יושר ש"ג סוף פ"ה דבהכרח שפסק דלא כרא"ש אלא שכה"ג לא שייך ביטול ודבר זה תמוה שדחה רא"ש ללא לדון בזה ובפשוטו הביאו כדי ללמוד את עיקר הדין שכה"ג לא חשיב ספק ובאמת בכל הפוסקים כאן שדנו רק מצד סברות בקבוע וכדו' מבואר שס"ל ששיך ביטול בכה"ג אם לא דנימא שמדובר לאחר הפשט הבהמה שלא מכירים כל בהמה מה היא וכה"ג גם אם היו יודעים בתחילה באיזה בהמה היתה טריפה היה כאן תערובת אמנם ודאי שסתימת דבריהם לא משמע כך

ד. עיין גמ' ביצה י. שיש הלכה שסוף טומאה לצאת וכיון שלא יודעים באיזה פתח המת יצא ואין ברירה ממילא כל כלי שמונח בפתח הוא טמא ונקט רעק"א שזה רק מספק והקשה א"כ אם יש כלים בכמה פתחים צריך להיות בזה ביטול ברוב ומבואר שפשיטא להי שכה"ג אפילו שגם א היה רק בפתח אחד היה ספק ועל ידי שזה בכמה פתחים לא נצר עוד צד ספק על הכלי בכל אופן שייך ביטול ברוב ועיין שערי יושר פכ"ב שדן שכאן זה חלות ספק לא שייך ביטול כלל

### בביאור תשובות הרשב"א

ה] והנה עיין בשו"ת המיוסות סימן קפ"ב שדן באופן הנ"ל שהיו שלשה כבשים ונמצא אחד מהם טריפה וכתב שאם התערבו למטה זה בטל ברוב אבל אם העלום למגדל אחד אחד כה"ג לא שייך ביטול וצ"ב הטעם והבית מאיר ביאר כשיטתו שכל שלא נתערבו לגמרי אלא נשארו כל אחד לעצמו לא שייך ביטול ועל דרך זה הוא בבינת אדם אות י"ב והשערי יושר והגרא"ז ביארו כשיטתם שכל שמכירים כל כבש מיהו לא שייך ביטול ורק אם חתכו אותם ועכשיו כבר לא מכירים מי זה כל כבש כה"ג חל ביטול דהינו שכל שיש גם ספק מצד הגופים כל גוף מי זה יש כאן סיבה לביטול

אמנם עיין חוות דעת ק"י סק"ה שביאר שכונתו שאם ידעו עדין כל ריאה למי היא שייכת ורק לאחר שהעלו הכל למעלה וחתכן לחתיכה הראויה להתכבד קרה התערובת של המעיים א"כ ודאי שלא שיך לדון שהיה פרישה בתחילה כי עדין לא היה כאן ספק כלל ועכשיו שנוצר הספק כל התערובת במקומה זה מקום קביעתה וחשיב קבוע וכיון שזה ראויה להתכבד זה לא בטל ועיין בינת אדם י"א שחלק עליו שלמה שלא יחול פרישה גם כשהדבר ניכר דאם לא נרצה לבדוק מדאוריתא יש כאן כל דפריש דפרש ההיתר אמנם כונת החוו"ד שכה"ג לא שיך לומר שחל היתר וממילא כל שזה יחוזר להיות קבוע זה ודאי יאסר והבינת אדם הקשה מהרא"ה שלא ידעו איזה חנות טריפה אמנם שם הביאור שהחתיכה שפרשה נקבעה במקום אחר ואין בה דין קבוע וממילא עומדת בהיתרה ואין זה דומה לכאן שזה תערובת חנויות