מראי מקומות בענייני כלי ראשון וכלי שני
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / מלאכות שהיה והטמנה / הרב חיים לייב אוירבך / בישול

**בענייני כלי ראשון וכלי שני ,**

**א, מב. בסוף העמוד , משנה האילפס והקדירה –משנה אין נותנין כלי ,[בלא ענין עירוי שהאריכו תו' כאן] ,תו' ד"ה לכל, בית יוסף סי' שי"ח ס"ט ,**

**ב, מ: ת"ר מביא אדם קיתון מים וכו' א"ר יצחק בר אבדימי –היכי עביד הכי , תו' ד"ה ושמע מינה , ראוי שלא להכנס בסוגיא זו לכל פרטי הסוגיא שם [וכן ענין גזירת הפשר שהאריכו הראשונים שם] מלבד ענין כלי ראשון וכלי שני וד' תו' שם ,**

**ג, ענין עירוי- תו' מב: ,**

**ד, ענין עירוב מים וחומרא דאמבטי -מב. ת"ר נותן אדם חמין לתוך צונן –משנה שם. גפ"ת וראשונים שם,**

**מראי מקומות דף מב: ,**

בחילוק בין כלי ראשון לשני ואם בישול כ"ר הוא מה"ת או לא - בד' הירושלמי בזה [ביאור דבריו] ,

עיין בירושלמי פ' כירה הלכה ד' תני ריב"נ וכו' הכל מודים בכלי שני שהוא מותר מה בין כלי ראשון לכלי שני א"ר יוסי כאן היד שולטת וכאן אין היד שולטת א"ר יונה כאן וכאן אין היד שולטת אלא עשו הרחק לכלי ראשון ולא עשו הרחק לכלי שני א"ר מנא ההן פינכא דגריסא מסייע ליה לאבא דאת מפני לה מאתר לאתר ועד כדון הוא רותח [ביאור [שביתת השבת] –הרי דגם בכלי שני הוא רותח ולפעמים היד נכוית אלא דטעמא מפני שלא עשו הרחקה בכלי שני] עכתו"ד הירושלמי[ועי"ש עוד בכל ד' הירושלמי לעיל] והביאו הרמב"ן בע"ז ע"ד והר"ן בפ' כירה כ' ע"א בדפי הרי"ף , ועיין שביתת השבת בהקדמה למלאכת מבשל שהעמיד בזה חמישה שיטות בביאור דבריהם א,הפר"ח ביו"ד סי' ס"ח ס"ל בד' ר' יונה בירושלמי דכ"ר אסור רק מדרבנן וכ"פ הש"ך ביו"ד סי' ק"ה סק"ה , ב, שי' מהרש"ל שהובא בש"ך שם דהא דעשו הרחקה לכלי ראשון היינו שאסור אפילו אין יד סולדת בו עי"ש אמנם המהרש"ל פי' דהוא רק בכלי ראשון העומד ע"ג האש ,ג,ד' מג"א סי' שי"ח שלד' הירושלמי אסור בכלי ראשון אפילו אין יד סולדת אפילו שאינו ע"ג האש , ד,שי' הגר"א בסי' שי"ח היא דהא דעשו הרחקה לכלי ראשון הוא איירי שנותן רק להפשיר ואסרו בכ"ר משום גזירת הפשר ,ה, ד' הבינת אדם בס' שערי צדק דד' הירושלמי קאי לענין היכא דאין יד נכוית דבכה"ג אין בישול מה"ת ובכ"ר אסרו כל שיד סולדת אף שאינה נכוית ובכ"ש לא אסרו בכה"ג אבל ביד נכוית אסור מן התורה אף בכלי שני ,

והנה להלכה עיין בר"ן פ' כירה הנ"ל דלד' הירושלמי אין חיוב בישול רק על האש וכל' הירושלמי שם איזהו חלוט ברור כל שהאור מהלך תחתיו אמנם ד' הבבלי מפורשת אינה כן דגם על תולדות האור חייב [עיין סוגיא דף ל"ט דגלגל חייב] וע"כ פסקו כל הפוסקים להלכה דבישול בכלי ראשון הוא חיוב מן התורה אמנם ד' האג"ט ס"ק כ"ג וכן הביא שם בשם הערוה"ש שכ' בד' הרמב"ם דס"ל כהירושלמי בזה ועי"ש בשביה"ש שהאריך לדחות דבריהם ,

בטעם החילוק בין כלי ראשון לכלי שני בד' הבבלי ,

עיין תו' לעיל דף מ: ובחוו"ד סי' צ"ב ס"ק כ"ז ,

אבל נותן הוא לתוך הקדירה, [באיסור דמיחזי כמבשל בכלי שני ],

עיין תו' לעיל דף לט. דהוא דווקא בתבלין אבל שאר מילי אסור גם בכ"ש דמיחזי כמבשל ועיין בזה באריכות בד' רעק"א במשניות פכ"ב מ"ב והו' בחי' רעק"א דף ל"ט ,

בביאור הפלוגתא דר"י ורבנן,

עיין בתו' ד"ה לכל וברעק"א כאן מה שהביא ד' פנ"י שתמה מהמשנה במעשרות פ"א משנה ז' דמבואר דפליגי אי כ"ר מבשל או לא עי"ש ,ועיין היטב בד' הגרע"א הנ"ל במשניות שהאריך עוד בד' ר"י ורבנן ,

א], בדברי הר"ן שהובאו לעיל שכ' דד' הבבלי אינה כד' הירושלמי ולד' הבבלי איכא בישול דאורייתא אף שלא ע"ג האור לכאורה מקורו הוא גם ממה דמבואר בדף ל"ט דגלגול ביצה בצד מיחם חייב חטאת ומבואר דעל תולדות האור חייב וכן מוכח מהא דגזרי' תולדות חמה אטו תולדות האור ועוד מוכח מהא דאיתא בדף קמה: דבקולייס האיספנין אם הדיח חייב חטאת וחזינן דאיכא חיוב בישול גם שלא ע"ג האור, אמנם יש לדון בזה דיש להסתפק מ"ט ס"ל להירושלמי דבעי' דווקא אור מהלך תחתיו אם הוא משום דס"ל דתולדות האור לא נאסר רק אור עצמו או משום דכלי ראשון אינו מבשל לגמרי ואינו מבושל הדבר לגמרי ולכאורה בד' הירושלמי יש קצת סתירה בזה דעי"ש בירושלמי שספיקם היה גם לענין בשר בחלב וגם בזה אינו בישול מן התורה רק בע"ג האש ומבואר דתליא בפעולת הבישול דלענין בשר בחלב אי"צ לכאורה שהדבר יתבשל לגמרי כן הוכיח בקרן אורה לעיל דף מ: אמנם מאידך מהמשך ד' הירושלמי שדימה זה להא דאמרי' לענין חלה דאין לך חלוט ברור לפטור מחלה אלא באור מהלך תחתיו מבואר דהוא חיסרון בבישול דאינו מפקיע שם לחם כיון דאינו בישול גמור, והנה בקרן אורה לעיל מ: כבר נסתפק בזה וכ' לפי זה לדון בראיות דלעיל מהירושלמי [ולפי שאינו מצוי כ"כ אעתיק לשונו וז"ל והנה לא מצינו מפורש בש"ס דילן דבכלי ראשון הוי בישול דאורייתא, וכבר העיר בזה בעל קרבן העדה בירושלמי (בשירי קרבן כ"ה ע"ב) מהא דאמרינן (שבת ל"ח ב') גלגל בצד המיחם חייב חטאת, וכן בהדחת קולית האספנין (שם ל"ט ע"א) אם הדיח חייב חטאת. והנה בהך מילתא דאיתמר בירושלמי דאין בישול מן התורה אלא כשהאור מהלך תחתיו איכא למימר בה תרי טעמא, או משום דתולדות האור אינן כאור מן התורה, ועיקר בישול האמור בתורה הוא על ידי האור ממש, ולפי זה נראה מש"ס דילן דלא כשיטת הירושלמי מהא דדג מליח וקולית האספנין, וכן מדגזרינן תולדות חמה אטו תולדות האור, שמע מינה דבתולדות האור איכא איסורא דאורייתא. אבל אם נאמר דהא דלא מיקרי בישול מן התורה בכלי ראשון הוא משום דאין בו כח לבשל כל צרכו, ואם כן אין ראיה מדג מלוח, דהתם היינו גמר מלאכתו. והנה שיטת הירושלמי הוא ודאי מחמת דתולדות האור לא חשיב בישול, מדקאמר דלענין בשר בחלב נמי לא הוי בישול, ואי משום דאין בו כח לבשל כל צרכו הא בבשר בחלב לא בעינן שיעורא, ובש"ס דילן משמע להדיא דלענין בשר בחלב בכלי ראשון הוי בישול מן התורה, בחולין ריש פרק כל הבשר (ק"ד ב') דאמרינן התם גזירה שמא יעלה באלפס ראשון ע"ש. וא"כ לענין שבת נמי הוי תולדות האור דאורייתא.],

ב]והנה ברמב"ן בע"ז דף ע"ד נ' שם דס"ל באמת דהבבלי ג"כ לא פליג בזה על הירושלמי ומודה בזה דהוא רק דרבנן עי"ש היטב מה שהביא ג"כ מהבבלי דף מב: ומבואר דס"ל דגם הבבלי מודה בזה ובאמת המעיין שם ברמב"ן יראה דס"ל דעיקר הסברא היא משום דכלי ראשון שאינו ע"ג האש אין בכוחו לבשל בישול גמור שהרי הביא לזה מקור מהא דבבלי איתא דמלח אינו מתבשל רק ע"ג האש וחזינן דדברים קשים אינם מתבשלים כלל רק ע"ג האש וע"כ מסתבר דגם תבלין ושאר מילי אינו בישול גמור מדאורייתא רק מדרבנן אלא דבאלו שאינם מתבשלים כלל התירו גם לכתחילה עי"ש ומבואר דעיקר הסברא היא משום דאינו בישול גמור [] וא"כ לדידיה לא קשיא מקלי הבישול דהם באמת גמר מלאכתן בזה כמ"כ הקר"א הנ"ל וכן לענין גלגול ביצה בצד מיחם צ"ל דביצה קלה להתבשל וזהו גמר מלאכתה [ואמנם לענין קלי הבישול מבואר ברש"י דף קלט: דביצה אינה מתבשלת בכלי שני אמנם פשוט דלהרמב"ן כמו דאיכא קלי בישול דמתבשלים אף בעירוי מכלי שני ובהדחה בעלמא וודאי איכא גם מילי דאף דלענין כ"ש אינו בישול מ"מ בכלי ראשון הוי בישול גמור וארבא לפי"ז אפשר לפרש דזהו גופא נידון הגמ' בדף ל"ט וזהו שהביאו ראיה מקולייס האיספנין דאיכא מילי דהוא בישול גמור וגמר מלאכה בכלי שני א"כ ה"ה בכלי ראשון אף דבעלמא הוא דרבנן מ"מ לענין מה דחשיב גמר מלאכה בכלי ראשון מהני נמי בכלי ראשון לחייב חטאת ועי"ש בראשונים ובמיוחס לר"ן] ואמנם אכתי יש להעיר קצת מהא דגזרו תולדות חמה אטו תולדות האור ומשמע דכל מיל אסור בתולדות האור וצ"ע, ואמנם ד' כל הפוסקים כהר"ן דהבבלי פליג בזה על הירושלמי [ועיין תו' לעיל מ:],

[ובעיקר הסברא שאינו בישול גמור יל"ע אם הכוונה שאינו מגיע לבן דרוסאי וזה צ"ב דממ"נ אם חזינן שלא הגיע לבן דרוסאי בלא"ה אינו מן התורה ובשלמא בד' הגמ' לענין בישרא דתורא י"ל דוודאי אינו מגיע לבן דרוסאי אבל מ"מ איכא גם איסור דרבנן כל שהתחיל להתבשל אף שלא הגיע לבן דרוסאי וזהו שאמרו חז"ל דבישרא דתורא כלל אין לו בישול שם אבל הכא שהנידון אם הוא מדאורייתא צ"ב באיזה אופן איירי וע"כ שחזינן שנתבשל כמאב"ד וא"כ מ"ט אינו בישול גמור ודוחק לומר שהנידון הוא היכא דאין ידוע לנו אם הגיע לב"ד או לא וכנראה שבסתמא אינו מגיע למאב"ד אמנם איירי בכה"ג שבמקרה זה הגיע לבן דרוסאי דאל"כ בלא"ה אינו בישול מן התורה אלא דכיון דבד"כ אינו מגיע בכלי ראשון שאינו על האש לבן דרוסאי ע"כ אין זה חשיב מקום בישול גמור וע"כ אינו רק דרבנן ועוד יש לדון דאפילו אם לעולם מגיע לבן דרוסאי מ"מ כיון דאינו יכול להגיע שם למבושל כל צרכו חשיב שאינו מקום בישול גמור וצ"ע איך משערים בזה אם יכול להביא לבישול או לא האם משערים בכלי ראשון דעלמא שמצטנן לאחר קצת זמן ורוב הדברים אינו יכול להביא לבן דרוסאי כיון שאין לו שיעור זמן מספיק לבשלו חצי בישולו או דמשערים לפי איך היה אם היה מניח שם במים והיו נשארים חמים לאורך זמן כגון ע"י החלפת המים או שישמר חומו באופן אחר שלא יצטנן האם היה יכול להתבשל בלי אש או לא ואין דנים מה שבפועל המים של הכלי ראשון מצטננים לאחר קצת זמן ועיין היטב תו' לעיל מ: ,]

ג]ועי"ש עוד בד' הרמב"ן חידוש גדול שכ' שם וז"ל ונראה שלא הוזכרו אלא בדבר הנאכל כמות שהוא חי כגון תבלין ומלח וכיוצא בהן, אבל דבר שאין נאכל כמות שהוא חי אין בו כלל משום בישול אלא באור מהלך תחתיו [זהו הגירסא ברמב"ן החדשים אבל ברמב"ן של הגרא"ז כ' איפכא דבנאכל כמות שהוא חי אין בישול וצ"ע] עכ"ד וכנראה סברתו דדבר הנאכל כמו שהוא חי אי"צ בישול כ"כ וע"כ סגי בכ"ר משא"כ מידי דאינו נאכל כמות שהוא חי וצ"ע טובא דלפי"ד נ' דמותר ליתן בכ"ר כל דבר שאינו נאכל כמות שהוא חי ומשנה שנינו כל שלא בא בחמין אסור לשרותו בחמין ודוחק דכל המשנה איירי רק בנאכל חי [ותרנגולתא דר"א י"ל דנאכלת ע"י הדחק כשהיא חיה עיין רש"י שם במשנה] ולא מצינו לו חבר לרמב"ן בדבר זה ואולי אין כוונתו דמותר רק דבכה"ג וודאי הוא דרבנן אבל אין משמע שם כן וגם לפי"ז צ"ל דביצה בצד מיחם דאסור הוא משום דחשיב כנאכל חי כיון דנאכל בדוחק או דעכ"פ מידי דבישולו קל אפילו אינו נאכל חי מתבשל ,

ד]והנה גם לדידן מצינו בראשונים דכלי ראשון שלא ע"ג האש אינו מבשל לגמרי אלא כמאב"ד דעיין במגיד משנה ע"ד הר"מ דמחייב בבישול עד שיבושל כל צרכו וכ' שם דמקורו הוא מהא דתרנגולתא דר"א דפי' שהוא בשר מלוח ביותר וכ' שם דהיינו משום דשאר מילי אינם מתבשלים כל צרכם בכלי ראשון שלא ע"ג האש ועי"ש גם ברמ"ך דנראה דעכ"פ כמאכל ב"ד וודאי מתבשלים וע"כ מדהעמידה הגמ' בתרנגולתא דר"א הוכיח שם ד' הר"מ דיש חיוב עד בישול כל צרכו ומבואר דרק תרנגולת מלוחה ביותר מתבשלת לגמרי, והנה הב"י כ' לפרש ד' הר"מ דהיכא דשרה בחמין בכלי ראשון מע"ש שוב מותר לשרותו בשבת ואפילו שאינו מתבשל בכלי ראשון עי"ש והאחרונים פליגי בזה עיין במשנ"ב בזה והיינו משום דוודאי אכתי צריך בישול יותר ומבואר דוודאי אינו מתבשל ע"י ביאה בחמין בכ"ר ועיין בשעה"צ שמבואר שאף לד' הראשונים דליכא בישול אחר מאב"ד מ"מ אסור אח"כ דגם אינו מתבשל כמאב"ד בפנים החתיכה [ואמנם ברמ"ך הנ"ל נ' דכל החתיכה מתבשלת כמאב"ד ומותר לשרותו אח"כ להשיטות דאחר מאב"ד ליכא עוד בישול עי"ש ] ולפי"ז הא דחייב משום בישול הוא רק משום דעכ"פ בחלק החיצוני של החתיכה עכ"פ כדי קליפה מתבשל לכה"פ כמאב"ד ולכן מתחייב אמנם באמת נ' להוכיח דע"כ איכא בחלק החיצוני ג"כ בישול כל צרכו ולא רק מאב"ד דהנה קי"ל במנחות נ"ז דבמאב"ד בעי' שיהא מתרי צדדים ומאב"ד מצד אחד פטור ולכאורה נ' פשוט דהא דבעי' מתרי צדדים היינו שכל החתיכה תהא מבושלת בשתי צדדיה וכולל וודאי גם תוכה אבל כל שתוכה אינו מתבשל אף דהחלק החיצוני מתבשל משני צידיה אין זה מתרי צדדים אלא כמו מצד אחד [עי"ש בקרית ספר על הר"מ ובאור גדול על המשניות ובאבהא"ז פכ"ב בטעמא דבעי' מתרי צדדים ] וא"כ ע"כ צ"ל דהחלק החיצוני מתבשל כל צרכו וצ"ע [ונ"מ גדולה לדינא בזה דנמצא לפי"ז דהנותן דבר בכלי ראשון אף דקי"ל דאינו יכול לשרותו עוד בכלי ראשון מ"מ מותר לערות עליו מכלי ראשון כיון דעירוי אינו מבשל רק כדי קליפה החיצונה א"כ אף לשי' הר"מ והשו"ע דיש חיוב בישול עד כ"צ מ"מ הכא כבר נתבשל כ"צ וכן לענין השורה דבר דק שאינו יותר מכדי קליפה יהא מותר אח"כ גם לשרותו בכלי ראשון וצ"ע לדינא בזה ],

בביאור הפלוגתא דר"י ורבנן ,

א] הנה מסקנת סוגיין דר"י פליג אף בכ"ר ומתיר לתת לאילפס וקדירה מרותחין חוץ מדבר שיש בו חומץ וציר ועיין בתו' בסוגיין דר"י ורבנן פליגי רק בתבלין אבל שאר מילי לכו"ע מתבשל בכלי ראשון והכרחם מבואר בפנ"י ועוד דהוא מהא דלא פליג ר"י במתני' לעיל לענין מיחם שפינהו, ועיין רעק"א במשניות פכ"ב מ"ב שביאר בזה בתרי דרכים הא דפליג ר"י רק בתבלין ולא בשאר מילי או מטעם סברת תו' בדף ל"ט דאפילו כ"ש אסור משום מיחזי כמבשל וממילא דל"ג כ"ר שלא ע"ג האש דוודאי עכ"פ דינו ככ"ש וע"כ אף לר"י אסור בכל מילי ותבלין שאני כמש"כ תו' שם דהיכא דבא למתק קיל שאינו נ' כ"כ כמבשל או כפי הנראה פשטות ד' תו' הכא דתבלין הוא קשה יותר להתבשל וע"כ ס"ל לר"י דאינו בישול בכ"ר שלא ע"ג האש ולפי"ז דן שם לומר דאדרבא גם לרבנן הא דכ"ר מבשל תבלין הוא רק מדרבנן [ולפי"ז דן ליישב באופ"א הא דמצינו דתבלין מותר בכ"ש דאינו משום סברת תו' לעיל דהיכא דלמתק לא מיחזי כמבשל אלא דכיון דהוא רק בישול מדרבנן הקילו בכ"ש עי"ש],

ב]והנה הפנ"י דף מב. הקשה ע"ד התו' מהא דמפורש במשנה במעשרות פ"א מ"ז דמבואר שם להדיא דר' יהודה מתיר לתת שמן לאילפס וקדירה כשהן מרותחין חוץ מדבר שיש בו חומץ וציר ולית בזה משום בישול שקובע למעשרות והרי שמן קל יותר להתבשל משאר מילי כמבואר בגמ' לעיל דאיכא למ"ד דהפשרו זהו בישולו ומ"מ מתיר ר"י אפילו בכ"ר כ"ש שאר מילי, ויש בזה כמה דרכים באחרונים ,א,עיין בתפא"י בבועז כאן וכן רמז לזה ברעק"א שם דלפי דרכו דהא דפליג ר"י רק בתבלין הוא דדווקא תבלין דלמתק שרי משום דלא גרע מכלי שני דאסור שאר מילי חוץ מתבלין דא"כ י"ל דשמן נמי בא לתת טעם והוי כתבלין לענין זה דמותר בכלי שני ובאמת כן מוכח להדיא בגמ' לעיל דף מ: דמותר להניח שמן בכלי שני ואין בזה משום מיחזי כמבשל עי"ש ב, וע"ע שם בתפא"י שדן ליישב ולחלק בין גדר בישול למעשרות דבעי' בישול גמור יותר וע"כ ס"ל לר"י דאינו מבשל ועיין בזה גם בקרן אורה לעיל מ:[עי"ש בקר"א שהוכיח כן דלמ"ד שמן אין בו משום בישול מ"מ אסרה סתמא דמתני' במעשרות בכ"ר וכן למ"ד הפשרו זהו בישולו קשה א"כ מ"ט מותר לת"ק בכלי שני לשי' הראשונים שם דלמ"ד הפשרו זהו בישולו אסור בכלי שני עי"ש ברשב"א וע"כ דשאני בישול דשבת מבישול דמעשרות עי"ש] אמנם עיין בפנ"י כאן שדחה זה עי"ש ,ג, הפנ"י בסוגיין כ' לחדש דר"י שם במשנה לא קאי על אילפס וקדירה אלא על מה דתנן שם דלחמיטה וקערה שרי משום דהוא כלי שני וע"ז קאי ר"י דדבר שיש בו חומץ וציר אסור עי"ש ,

ג]והנה יש להקשות עוד על ד' תו' הנ"ל מהגמ' פסחים מ: דמבואר שם דלר"י אין קמח מתבשל רק בדבר שיש בו חומץ וציר ומבואר דגם בקמח פליג ר"י ולא רק בתבלין עי"ש [ועי"ש ברבינו דוד דמבואר להדיא דס"ל דכל מילי לא מתבשל בכלי ראשון] אמנם עיין לק' בהמשך הדברים מה דיש ליישב בזה,

ד]והנה בגמ' פסחים מ: דנו שם בגמ' לענין מלילת קמח בקדירה בפסח דפליגי שם תנאי אם היתר מלילת קמח הוא רק היכא דנותן הקמח ואח"כ חומץ או דגם היכא דהיה החומץ בקדירה ותלו שם זה בפלוגתא דר"י ורבנן דמתני' דלר"י דבר שיש בו חומץ מבשל והיינו דאף דמעורב כבר בקדירה חומץ מקודם מ"מ מהני לבשל משא"כ לת"ק עי"ש והנה רש"י פירש שם ד' ר"י דמתני' דאיירי בכלי שני ומ"מ ביש חומץ וציר מבשל עי"ש וכבר תמהו בזה הרבה אחרונים דזה סותר מסקנת הסוגיא דידן וכמו שהוכיחה הגמ' מברייתא דר"י איירי בכלי ראשון ולא בכלי שני וזה תימא גדולה ,

והיעב"ץ בהגהות היעב"ץ בפסחים שם וכ"ה בשו"ת שאילת יעב"ץ ח"ב סי' ק"ד כ' ליישב הקושיא דבאמת מתוך הסוגיא שם גופה מבואר דאיירי בכלי שני משום דאי איירי בכלי ראשון א"כ למאי בעי' כלל חומץ הא כיון דהוי בישול גמור מונע החימוץ ומ"ט בעי' חומץ וע"כ דאיירי שם בכלי שני שמצ"ע אינו מבשל וע"כ בעי' דווקא חומץ אלא דפליגי אי בעי' דווקא חומץ אח"כ או דאפילו מעורב כבר בקדירה מהני וע"כ פי' רש"י דע"כ ס"ל לסוגיא שם דר"י איירי בכלי שני ג"כ וגם בזה אם מניח חומץ וציר מבשל ובזה אף ת"ק מודה דחומץ וציר מהני גם בכלי שני אלא דס"ל דלא מהני היכא דמעורב בתחילה, וכ' שם דצ"ל לפי"ז דלא סותר הסוגיא בשבת דר"י אייירי בכלי ראשון דכוונת הדברים היא דעיקר הפלוגתא בינייהו הוא לענין אם כ"ר מבשל או לא אלא דבמה דס"ל לר"י דאף דכ"ר אינו מבשל מ"מ בחומץ וציר מבשל פשיטא ליה לגמ' דהוא גם בכלי שני, אבל לכאורה אכתי צ"ע מנ"ל לגמ' דחומץ וציר מהני גם בכ"ש , ואמנם לכאורה נ' דלפמ"ש הפנ"י בדף מ"ב ליישב ד' תו' שם דר"י פליג רק בתבלין וכדמוכח ג"כ מהא דלא פליג ר"י במיחם והקשה עליו הפנ"י ממתני' דמעשרות דאף בשמן ס"ל לר"י דאינו בישול ועיין לעיל שהבאנו דבריו דס"ל דר"י במשנה שם קאי אהא דמבואר שם דלחמיטה וקערה אינו קובע משום דכ"ש אינו מבשל וע"ז קאי ד' ר"י דלכל הוא נותן חוץ מדבר שיש בו חומץ וציר עי"ש, והנה לפי דבריו מפורש לנו במשנה דחומץ וציר מהני נמי בכלי שני שיבשל והוא מקור גדול להסוגיא בפסחים הנ"ל שו"ר שהפנ"י בפסחים שם עמד בראיה זו ממעשרות עי"ש,

ה] והנה הרמ"א בסי' ס"ט סעיף ט' כ' להדיא בשם או"ה הארוך דכלי שני שיש בו מלח וציר מבשל עי"ש, ובראשונים שם הנ"ל [עיין בב"י שהביאם] נ' שדנו כן מסברא ולא מכח הסו' בפסחים הנ"ל ולפי"ז יתכן דהוא רק לענין בליעה ופליטה ולא לגבי בישול וכ"מ שם במרדכי אמנם עי"ש בביאור הגר"א שהביא לזה מקור מהגמ' בפסחים הנ"ל והתם הוא לענין בישול אמנם כ' דהוא ד' ר"י אבל רבנן פליגי עליה ועי"ש דנ' כוונתו לחלוק על ד' הרמ"א הנ"ל כיון דרבנן פליגי בזה אמנם עיין חוו"ד בביאורים שם דכ' דהיכא דכבר מעורב בתבשיל החומץ וציר בזה פליגי רבנן וכמבואר בפסחים אבל היכא דעכשיו מערבו בזה גם רבנן מודו וכמו לגבי קמח דחומץ שנותן אח"כ מבשלו ומונעו מחימוץ אפילו בכלי שני [וכוונתו כד' רש"י וביאור היעב"ץ הנ"ל דהסוגיא שם ע"כ איירי בכ"ש] ועי"ש שכ' דבכה"ג כלי שני מבשל וכמו דמבשל בקלי הבישול ומבואר דס"ל לחוו"ד דבכה"ג הוי בישול גמור גם בכלי שני ועי"ש שכ' דלאו דווקא חומץ וציר אלא ה"ה שאר דברים חריפים ובאמת כדבריו מפורש בירושלמי כאן דלדברי ר' יהודה מלח הרי הוא כציר ויין הרי הוא כחומץ עי"ש [והוא חידוש יותר דאפילו יין חשיב לענין זה כדבר חריף כחומץ וציר] וד' החוו"ד אלו הובאו להלכה בחכמת אדם כלל נ"ט עי"ש,[ושו"ר ככל ד' היעב"ץ וככל ד' החוו"ד בפלתי סי' ס"ט שם שכ' כן באריכות והסיק ג"כ כד' החוו"ד עי"ש אמנם ראיתי ביד יהודה שם שפקפק בכ"ז עי"ש דחומרת הרמ"א הוא רק לענין בליעה ופליטה ודלא כהפוסקים הנ"ל ומה שהביא להוכיח כדבריו מתו' בפסחים דף מ"א צ"ב דלכאורה לכו"ע הא דר' יוסי בגמ' שם דחומץ צומתן הוא מחמת החומץ לבדו וכל ד' הפוסקים הנ"ל הוא רק באוקימתא דתלוי בפלוגתא דר"י ורבנן ] והוא חומרא גדולה להלכה דהיכא דמניח מלח או יין או שאר דבר חריף בקערה אף בכלי שני מבשל בישול גמור [ומצוי הוא לענין מלח במרק ולימון בכוס תה] וצ"ע לדינא, ושוב ראיתי עוד בפמ"ג סי' שי"ח א"א אות ל' שדן מתחילה דחומרת הרמ"א בסי' ס"ט הנ"ל היא רק בבליעה ופליטה אמנם הסיק שם די"ל דהוא גם לגבי בישול עי"ש מה שדייק בזה מד' הרא"ש בסוגיין דכ' דבנמלח מחדש "והודח" נמי אסור בכלי ראשון משום הלחלוחית דכוונתו דבלא הודח אסור גם בכלי שני כיון דהיכא דיש מלח גם כלי שני מבשל הלחלוחית עי"ש ,

בביאור ד' המשנה לעיל אבל הוא נותן לתוכו או "לתוך הכוס" כדי להפשירן ,

עיין בראשונים שנתקשו בהא דתנן לתוך הכוס כדי להפשירן דמשמע דכדי לחממן אסור הא לעולם כוס הוא כלי שני ואינו מבשל ועיין ברע"ב דכ' דהך משנה ס"ל דכלי שני מבשל [ומשנה דידן דנותן לתוך הקערה ס"ל ע"כ דכלי שני אינו מבשל] וזה חידוש דסתמא דמתני' סותרת עצמה באותו הפרק אמנם עיין ברעק"א פכ"ב דכ' ליישב ע"פ ד' תו' דף ל"ט דגם בכ"ש אסור משום מיחזי כמבשל בכל מילי חוץ מתבלין דלמתק וא"כ גם בכ"ש אסור לחממן [אמנם צ"ע דבסו' דף מב. מבואר דמים מותר בכ"ש וע"כ כד' התו"ש והפמ"ג שיובאו לק'] אבל באמת כבר הביא הגרע"א דכבר הקשו זאת בר"ן [על הרי"ף דף כ. ד"ה ובכלי שני] וברשב"א וכתבו דל"ד כדי להפשירן אלא כוונת המשנה דלעולם הוא רק הפשר עי"ש או דאגב מיחם נקט לה אבל עיין בריטב"א שם על המשנה שכ' דרך חדשה דאיירי בכוס שהיה על האש והוא כלי ראשון גמור והא דנקט דווקא כוס כ' שם לחדש דבכוס כיון דעשוי לשתות ואי"צ שיוחמו כ"כ יכול להניח אף היכא דיכול ליתן מים להפשר אף דיכול במקום זה לבא לידי י"ס בו וליכא גזירת הפשר עי"ש ,

כלי שני שיד נכוית בו,

החיי אדם בכלל כ' ס"ד והאריך בזה בס' שערי צדק וכן הוא בחכמ"א כלל נ"ט חידש דכלי שני שהיד נכוית בו מבשל ומקורו הוא מד' הר"מ פ"ג ממעשר הלכה ט"ו שכ' וז"ל השמן משירד לעוקה אף על פי שירד נוטל מן העקל וכו', ונותן לתוך התמחוי לתוך התבשיל, ואף על פי שהוא חם, מפני שאינו מתבשל בכ"ש, ואם היה חם ביותר כדי שיכוה את היד לא יתן לתוכו, מפני שהוא מתבשל עכ"ד ועי"ש שכן פירש ד' הירושלמי שם במעשרות דיד נכוית אינו השיעור של יד סולדת [דלא כמו שנ' בשאר מפרשי הירושלמי דהוא שיעור אחד וע"ע רשב"א שבת דף מ: מה שפי' ד' הירושלמי] ובשיעור זה אסור אפילו בכלי שני ועיין חזו"א מעשרות סי' ד' ס"ק י"ח שהאריך להוכיח פי' זה בירושלמי עי"ש אמנם באמת בר"מ הל' שבת פכ"ב הלכה ו' כ' וז"ל ואם צק התבשיל מקדרה לקערה "אף על פי שהוא רותח" בקערה מותר לו ליתן לתוך הקערה תבלין שכלי שני אינו מבשל עכ"ל ומשמעות דבריו נ' להדיא דאפילו רותח ממש שרי וקצת יש לדחות דאולי תבלין קשה להתבשל יותר משמן דאיירי ביה הר"מ לענין מעשר דשמן הרי איכא למ"ד דהפשרו זהו בישולו [וד' התו' היא עוד דתבלין קשה ג"כ משאר מילי כמבואר בתו' בד' ר' יהודה]אמנם סתימת הר"מ אינה נראית דהוא דין מיוחד בתבלין[וע"ע ב"י יו"ד ריש סי' ק"ה שמבואר דאפילו כלי שני שמעלה רתיחות אינו מבשל עי"ש] ועיין רדב"ז על הר"מ שם בהל' מעשר שדעתו שם דחלוק הבישול דקביעות מעשר משאר מילי [עיין לעיל בזה ] ולפי"ז א"ש סתירת ד' הר"מ ועיין חזו"א שם במעשרות שג"כ הכריע דלענין שבת לא מצינו בפוסקים חילוק זה ואין להחמיר בזה מעיקר הדין עי"ש אמנם המ"ב סי' שי"ח ס"ק מ"ח הביא ד' החיי אדם להלכה,

כלי שני שנמשכים מימיו מכלי שע"ג האש ,

בסוגיא בדף מ: מבואר שם לענין אמבטי הנמשכת מן המעיין דיש לו דין כלי ראשון עי"ש וכ' שם רש"י וז"ל דהך אמבטי שהחמין נמשכין לה מן המעיין חשיב לה ככלי ראשון שנרתחו בו, שאף על פי שהעבירו מעל האור מבשל, כדתנן לקמן (מב, א) האילפס והקדירה שהעבירן מרותחין לא יתן לתוכן תבלין.עכ"ד ולכאורה שורש הסברא בזה הוא דאף דיש בזה את עיקר הטעם להיות ככלי שני דהרי יש דפנות מצננות מ"מ כיון דמקבל מימיו ממים שע"ג האש יש לו ג"כ כח האש ומים שיש בהם כח האש לא מהנו דפנותיו לצננו וכן מבואר הסברא בד' התרוה"ד סי' קפ"א בסוף דבריו [וקצת צ"ב אכתי ד' רש"י שכ' דהו"ל ככ"ר שהעבירו מן האש וממ"נ כיון שחשבי' לזה כמים שיש להם עדיין כח האש ליהוי ככ"ר שע"ג האש [ונ"מ לבישרא דתורא ומלח ] וצ"ל דמ"מ אינם ממש ע"ג האש וע"כ הוי ככ"ר שהעבירו מן האש ] והנה לכאורה לפי"ז לכאורה כל סברא זו שייכא כ"ז שעדיין מקבל מימיו ללא הפסק מן המעיין דבכה"ג הוא אכתי מחובר כל הזמן להאש אבל היכא דכבר נפסק הקילוח לאמבטי יהא דינו ככלי שני וכן נראה להדיא בד' התרוה"ד הנ"ל עי"ש בכל דבריו דעיקר הסברא כיון שעדיין לא נפסק החיבור עי"ש היטב אמנם עיין בפמ"ג שי"ח א"א ס"ק ל"ג שכ' להדיא דגם בנפסק החיבור למעיין נמי דינו ככלי ראשון [ונ' קצת מדבריו שהוכחתו היתה מהא דכ' רש"י דהוי כהעבירו מע"ג האש ודלא כמש"כ לעיל] וצ"ב הסברא בזה [ויש לדון בזה לבאר הסברא דכיון דבשעה שנגעו בדפנות היה להמים כח האש א"כ י"ל דממילא הדפנות עצמם נעשו דפנות מחממות כיון דחימומם מכח מים שיש להם כח אש הו"ל כאילו הם עצמם עמדו ע"ג האש עוד יש לדון דכיון דבשעה שבאו לכלי שני לא נעשו ככלי שני והיו חשובים בכלי זה ככלי ראשון שוב לעולם נשאר דינם ככלי ראשון בכלי זה וצ"ב] והנה בס' טעמא דקרא הביא הנהגת החזו"א שחשש בכל כוס שעירה לתוכה מן המיחם שע"ג האש שהוא כאמבטי הנ"ל ואף אחר שנפסק הקילוח אכתי הוא ככלי ראשון וזה כדעת הפמ"ג הנ"ל דגם בנפסק הקילוח הוי ככלי ראשון אמנם כבר כתבנו דמד' התרוה"ד הנ"ל מבואר לא כן אמנם יש לכאורה להזהר דעכ"פ כל זמן שלא נפסק הקילוח שלא להכניס כלום לכלי זה אף היכא דאין מערה עליו ממש ואין בזה משום עירוי מ"מ באותו שעה עדיין כלי ראשון הוא [עוד יש לדון בד' חזו"א הנ"ל גם לד' הפמ"ג די"ל דהוא רק בגוונא דהוא מחובר ממש כגוונא דאמבטי בגמ' שהיה לו חיבור למעיין אבל בגוונא דכוס הנ"ל דאין לו חיבור רק ע"י הניצוק של המים יתכן דאין זה חיבור גמור ואין לו דין אמבטי ולפי"ז אף באותה שעה שמערה יכול להניח בכלי אם אינו מערה עליו ממש], וע"ע בר"מ פכ"ב ה"ה דנ' שפירש עיקר הסוגיא כאן דאמבטי שהוא כלי שני ודלא כרש"י ואסור משום שמחממו הרבה עי"ש וכעין הסו' לק' דף מב. [וקצ"ב לפי"ז הלשון שאמר לו תן בכלי שני וצ"ל שאין הכוונה לכלי שני כפשוטו דגם האמבטי הוא כלי שני [אלא דמ"מ אסור משום שמחממו הרבה] אלא הכוונה שיתן בכלי אחר אמנם מה שאמרי' בגמ' דש"מ כלי שני אינו מבשל אף דהכא הוא כלי שלישי צ"ל משום דליכא נ"מ בין שלישי לשני ועדיין צע"ק]

באיסור מיחזי כמבשל בכלי שני ,

א]הנה התו' בדף ל"ט וכ"ה בתו' זבחים דף צ"ו ובתו' פסחים מ: כ' דלד' דס"ל דעירוי ככלי ראשון ע"כ צ"ל דמה דתנן דכל שלא בא בחמין בע"ש אין שורין אותו בשבת אבל מדיחין דע"כ איירי בעירוי מכלי שני ומ"מ משמע דאין שורין אפילו בכלי שני וכ' תו' לחדש דאסור לשרות גם בכלי שני דמיחזי כמבשל הואיל והמים חמין ושאני תבלין דשרי שבא למתק הקדירה ובתי' שני כ' שם דבאמת מותר בכלי שני והא דנקט מדיחין הוא איידי הסיפא דקולייס דבזה אסור אף בעירוי מכלי שני ,

ונמצא דיש לנו ב' דרכים בתו' אם אסור כל מילי משום מיחזי כמבשל או לא ועיין גם בר"ן שהביא ב' תירוצי התו' אמנם הריטב"א בדף ל"ט הביא רק התי' השני והרשב"א שם כ' לפרש דכוונת המשנה מדיחין היינו דמערין המים לתוך כלי שני ואח"כ אפשר לשרות בכלי שני ומבואר דלא סבירא להו איסור זה וע"ע במאירי ורבינו יהונתן וחי' המיוחסים לר"ן בדף קמה: מה שביארו החילוק בין שריה להדחה ולדבריהם ג"כ אין כלל מקור לחידוש התו' , ואמנם גם לד' התו' בתי' הראשון אין הכרח לזה רק להשיטות דעירוי ככלי ראשון כמבואר בתו' ,

ב]והנה לד' תו' בתי' הראשון דיש איסור דרבנן בכל כלי שני כ' תו' דהא דמבואר להדיא במשנה דשרי ליתן תבלין היינו משום דבא למתק התבשיל ובכה"ג שרי ואין בזה מיחזי כמבשל ולכאורה שורש הסברא היא דכל שבא ליתן טעם ניכר הדבר שאין צורך לו בבישול התבלין ואין המים כבאים לבשל התבלין אלא אדרבא התבלין בא למתק המים וה"ה מלח המבואר בגמ' דלחד מ"ד שרי הוא משום דהוי כתבלין ועיין במג"א אות ט"ו דמבואר דגם בצל מותר דהוי כתבלין דכל שעיקרו בא ליתן טעם בקדירה הוי כתבלין אמנם ראיתי באור זרוע ח"ב סי' ס"ב שכ' וז"ל ופר"ת דהכא אסור משום דמיחזי כעין בישול ודילמ' אתי למיעבד אף בכלי ראשון אבל גבי תבלין אין נראה בישול אלא משום מתוקי טעמא דפעמים רגילין ליתן תבלין בתבשיל צונן למתקו וליתן בו ריח טוב עכ"ל ונ' ממנו עיקר הסברא משום דאי"צ לבישול התבלין כלל דיכול ליתן טעם גם בצונן [וכן משמע קצת בל' התו' בפסחים מ: דכ' דדווקא מידי דבר בישול עי"ש] אמנם מד' המג"א הנ"ל לענין בצל שהוא כתבלין לכאורה אין משמע כן דהרי בצל אינו נותן טעם בצונן רק ע"י בישולו ול"ד למלח ושאר תבלינים שלפעמים ניתנים בצונן וצ"ע בזה [ועיין בט"ז ס"ק ח' דנראה דבצל אינו כתבלין [ובפמ"ג כ' דהוא פלוגתא עם המ"א] אמנם שם איירי מדין קלי הבישול עי"ש ולכאורה אינו סותר ד' מג"א וכ"כ השעה"צ אות ס"ט] , ועיין עוד רעק"א במשניות שדן לומר טעם אחר בהא דבתבלין ליכא איסור בכלי שני שהוא משום דאף בכלי ראשון בישולו הוא רק מדרבנן ע"כ לא החמירו בכלי שני עי"ש]

ג] והנה בגמ' בדף מב. מבואר דמותר ליתן מים בכלי שני [אמנם עיין רעק"א במשניות שדן לומר דבאמת אסור ליתן מים בכלי שני וביאר בזה הא דתנן לעיל דנותן לתוכו או לתוך הכוס כדי להפשירן ומבואר דכדי שיוחמו אסור אף דכוס הוא כלי שני עי"ש וצ"ב מהסו' דדף מ"ב] וכן מבואר בר"ן ובתו' דף מ"ב דהא דתנן דנותן לתוך הכוס כדי להפשירן הוא אף בצונן מועט שמתחמם כיון דכלי שני אינו מבשל לעולם הוי כהפשר עי"ש ויש בזה ב' דרכים באחרונים א, עיין רעק"א שהביא ד' התו"ש שכ' הטעם בהא דכוס דכיון שהוא לשתיה נראה כנותן הצונן כדי לצנן החמים ולא כדי לבשלם [וצ"ב דבריו דהרי קי"ל בדף מ"ב דספל אינו כאמבטי ויש לו דין כ"ש ואף דהוא לרחיצה וצ"ל דגם ברחיצה אף דמבואר בגמ' דאינו כשתיה וניחא ליה שיחמו הרבה לרחיצה מ"מ כשנותן מים לא מיחזי כמבשל אלא שמצנן המים],ב,בפמ"ג א"א ס"ק ל"ב וכן בס"ק ל"ד כ' דמים כיון שמתערבים ליכא בזה משום מיחזי כמבשל ,ועיין במשנ"ב שהביא בשם האחרונים להקל ליתן חלב שנצטנן בתוך כלי שני רותח [ולכאורה כוונתו להקל בזה ג' קולות האחד דל"ד ליה כקלי הבשול דאסור בכ"ש והשני דאפילו יד נכוית שרי והשלישי דליכא בזה מיחזי כמבשל] ומשמע קצת דשייך מיחזי כמבשל בחלב אף דמתערב וי"ל דשאני חלב שאף אחר שנתערב ניכר שיש כאן מים וחלב אמנם יתכן שכוונתו לשאר הקולות אבל מיחזי כמבשל בלא"ה ליכא אמנם מסתבר דאין בו הסברא דתבלין דבא ליתן טעם דשאני תבלין דעיקרו לטעם אבל הכא שותים חלב גם בפ"ע וכן ל"ש בזה הסברא דנראה כמצנן המים דלכאורה כיון שנותן חלב נראה כצריך ג"כ לשתיית החלב ולא בא רק לצנן,

ד] ובגמ' לעיל דף מ: מבואר דמותר ליתן פך שמן בכלי שני וצ"ב מ"ט ליכא מיחזי כמבשל והתם ל"ש סברות הנ"ל דל"ש בזה ענין תבלין למתק כיון שהוא מקום רחיצה וגם הוא בתוך הפך וגם ל"ש ד' התו"ש דלצנן המים דהרי הוא בתוך פך ואין המים מצטננים וגם ל"ש ד' הפמ"ג דמתערב דהתם שהוא בתוך הפך אינו מתערב וע"כ צ"ל סברא אחרת דכיון דמפסיק כלי [הפך] לא מיחזי כמבשל וכ"כ להדיא במהרש"א בדף ל"ט ועיין תו' מב. בזה,

ה] והנה במש"כ התו' דאף דבכלי שני אין שורין משום דמיחזי כמבשל מ"מ שרי לערות עליו מכלי שני ואין בזה משום מיחזי כמבשל יל"ע האם עיקר החילוק הוא משום דבדרך עירוי אינו מיחזי כמבשל או כוונתם דאיסור זה הוא רק בכלי שני אבל עירוי מכלי שני אף דהוא לכאורה ככלי שני להדיעות דעירוי מכלי ראשון כראשון מ"מ כיון דעכ"פ נחית דרגא אין בזה משום מיחזי כמבשל ולפי"ז כ"ש דבכלי שלישי ליכא מיחזי כמבשל אמנם יותר נ' הכוונה כדרך הראשונה דהרי ל' התו' וש"ר הוא דהואיל והמים חמין מיחזי כמבשל וזה הרי איכא גם בכלי שלישי וע"כ דשאני דרך עירוי [גם עיקר הסברא דנחית דרגא צ"ב שהרי סו"ס עירוי הוי ככלי שני להנך שיטות ובפרט אי נימא דעיקר הסברא דעירוי אינו מבשל הוא משום דבעי' דפנות מחממות וליכא הרי דכ"ז ל"ש כלל בכלי שני דגם בתוכו איכא דפנות מצננות וא"כ בעירוי אינו נחית דרגא והרי משמע להדיא דיש חידוש מיוחד בקולייס האיספנין דמתבשל דרך הדחה בלא שרייה ואין עיקר החידוש במה שהוא ככלי שלישי אלא דהדחה בעלמא הוי ג"כ גמר מלאכה וא"כ כמו"כ לענין מיחזי כמבשל הדחה בעלמא גרע ] ולפי"ז י"ל דגם בכלי שלישי אסור [ועיין ס' ארחות שבת שלא הבינו כנ"ל וצ"ע] אמנם עיין משנה ברורה ס"ק מ"ו דמבואר דלד' הפמ"ג כלי שלישי שרי בזה אמנם בד' הפמ"ג ס"ק ל"ה שהיקל בכלי שלישי עי"ש לכאורה אין ראיה לזה די"ל דאיירי רק בעלי תה וכדומה כמש"כ שם הפמ"ג דבזה ליכא משום מיחזי כיון דהוי כתבלין [וכל נידונו שם הוא רק משום קלי הבישול דבזה הקיל בכלי שלישי עי"ש] וצ"ע עוד בזה,

ו]והנה לענין ההלכה בזה כבר הובא לעיל דהן אמנם זוהי ד' התו' בתי' אחד אבל ד' הרבה ראשונים אינה כן עי"ש שבריטב"א ורשב"א ורבינו יהונתן ומיוחס לר"ן ומאירי נ' לא כן ועיין ג"כ בפמ"ג שהוכיח כן מד' הטור[וכ"מ מד' היראים שהחמיר בכ"ש רק משום קלי הבישול] שכ' לענין פת שיש מתירין בכלי שני והיינו דס"ל דיש בישול אחר אפיה וע"כ אסור בכ"ר ומ"מ בכלי שני מותר ול"א דמיחזי כמבשל וכן מבואר בשו"ע סעיף ה' ברמ"א שם ועיין מג"א שם אות י"ט שכ' דמ"מ אינו להלכה דקי"ל כתו' בתי' הראשון דיש איסור מיחזי כמבשל ועיין פמ"ג שם בביאור דעתו וכן פסק המשנ"ב בס"ק ל"ד וכ"ד הגר"ז [וקצ"ע על המשנ"ב שבסעיף ה' לא העיר דמש"כ רמ"א שם דבכ"ש מותר אינו להלכה וכמש"כ מ"א שם ואולי ס"ל בד' רמ"א דרק הכא דיש צד דאין בישול אחר אפיה הקיל לענין כלי שני וכמו שהביא לק' המשנ"ב מד' אחרונים להקל בלח שנצטנן בכ"ש והיינו דכיון איסורו אינו ברור כ"כ הקילו היכא דיש בזה פלוגתא וצ"ע בזה] אמנם עיין בספר אגלי טל שנ' דלא פסק ד' תו' להלכה כלל וצ"ע ,

בעזהשי"ת מתחילים בעזהשי"ת הסוגיא דעירוב מים ,

דף מב. ת"ר נותן אדם חמין עד המשנה שם,

בטעם החילוק בין חמין לתוך צונן לצונן לתוך חמין ,

עיין שי' רש"י שם דהוא משום דתתאי גבר ועיין תו' מה שהקשו בזה ועל קו' הראשונה עיין תו' רי"ד כאן ומה שהקשו עוד שם מכדי קליפה עיין תו' פסחים מ: ובחזו"א יור"ד סי' ט, ועי"ש דעת התו' בזה ועיין תו' רא"ש ותו' רי"ד בזה ובמ"ב ס"ק פ"ג ובשעה"צ שם ובשביתת השבת ס"ק ע"ז בשם היראים שצריך לשפוך בבת אחת, , ועיין עוד תו' פסחים מ: [ועיין מהרש"א שם] וע"ע בטור וע"ע בד' הרשב"א והר"ן בסוגיין,

בטעם חומרת אמבטי ,

יש כמה ביאורים א, עיין תו' כאן , ב, רשב"א בסוגיין , ג, ר"ן בסוגיין ,ד, תו' פסחים מ: [ובביאור שיטתם עיין בית מאיר סי' שי"ח וחזו"א יור"ד סי' ט' ] ,ה, שי' הרמב"ם ועי"ש כמה ביאורים בדעתו עיין בכס"מ שם ובט"ז כאן ובביאור הגר"א כאן,

ועיין עוד במ"ב סק"מח בשם החיי אדם וחזו"א נ"ב י"ט ופמ"ג משב"ז סק"יח ,

בהבדל בין כ"ר לכלי שני ,

עיין תו' דף מ: ובחוו"ד סי' צ"ב ס"ק כ"ז ובעיקר קו' שם לרב מ"ט כ"ר מבשל עיין תו' רא"ש מב. ובתו' רי"ד דף מ"א ,