פרק ג
קטגוריות: ש_ס / נא כלים / כלים עניינים - הרב מאיר קאופמן

בס"ד ח' אלול ס"ח

**פרק ג'**

**משנה א**

**בביאור הדין העשוי לכך ולכך מטילין אותו לחומרא**

א]מבואר במשנה העשוי לכך ולכך מטילין אותו לחומרא כזיתים ועיין ר"ש שהכונה שלעניין טומאה זה מקבל טומאה עד נקב כזיתים ולעניין להציל בתוך תוכו או צ"פ כל שיש לו נקב כונס משקה הוא לא מציל ועיין ר"ש שביאר שמדובר שזה עומד לבשר אם משקין וגם כה"ג מטילין לחומרא והיה מקום לומר לפ"ז שאם זה עומד לאוכלין לבד ולמשקין לבד א"כ כל שאין בו נקב כזית הוא עדין עומד לשימוש אמנם עיין במשנה הבאה לגבי חבית שעומדת לשימוש בגרוגרות בלבד ונקט שגם בזה רק לחומרא זה כגרוגרות ע"ש וצ"ל שסתימת המשנה שמדברת בכל המקרים

ועיין תוס' בשבת שנראה שביארו שזה עומד לשימוש של כל אחד בנפרד ונקטו באמת שמעיקר הדין שיעורו בזתים כי זה עומד גם לשימוש זה ורק שיש גזירה דרבנן אטו כלי שעומד למשקה שהוא לחומרא ככלי של משקין

ובתוס' בזבחים רצו לומר שבכלי שעומד לשניהם יחד שיעורו בשורש קטן מדאוריתא ורק מדרבנן שיעורו לחומרא בזתים ע"ש

ובעיקר הדין לחומרא שביארו תוס' שזה מצד גזירה דרבנן ולפ"ז היה מקום לומר שבמקום שיהיה ממ"נ זה לא יטמא אמנם עיין קה"י שכתב שהיה מקום לבאר שאם זה עומד לשימוש כל אחד בנפרד א"כ אפילו שיש לזה שם כלי אבל כיון שיש לזה תורת פתח לעניין משקים וזה עמד למשקין זה עצמו סיבה שהטומאה יכולה לעבור דרך שם וכמו שמצאנו שיטת הר"מ שכלי עץ אפילו ששיעורם ברמונים בכל אופן לעניין צמיד פתיל שיעורו בזתים ובהכרח כי כבר פתח זה נקרא וע"ש מה שהביא בענין זה

**בביאור דברי הר"ש שלענין תוך תוכו אינו מציל שזה כאוכלין שגיבלן בטיט והחילוק בין זה לצ"פ**

ב]והנה עיין ר"ש שביאר לעניין תוך תוכו שזה לא מציל מצד שזה כמו אוכלין שגיבלן בטיט ואם יש לזה עדין תורת כלי וודאי לא שייך לומר כך והנה צ"ע הרי מבואר שבנקב זה עד רובו מועיל סתימה שיציל בצ"פ חזינן שזה לא גדר של אוכלין שגיבלן בטיט וכמו שביארו תוס' בשבת וצ"ל שמעיקר הדין כל שאין לו קבלת טומאה הרי הוא כאוכלין שגיבלן בטיט ורק לעניין צ"פ נתחדש שמספיק גם כלי גרוע ורק בנפחת רובו חשיב כאוכלין שגיבלן בטיט אלא שצ"ב למה הוצרך הר"ש לבאר גדר אחר מצ"פ והנה לכאורא לענין צ"פ מובן שנקב הטומאה עוברת דרכו אבל לעניין תוך תוכו שהגדר שזה לא בפנים מה איכפת לן שיש נקב אבל כל שיש כאן כלי אין זה בתוכו ועיין חידושי הגר"ח מה שביאר בזה ולכן הוצרך הר"ש לומר שכאן באמת זה רק מצד שאין לזה שם כלי והוי כאוכלין שגיבלן בטיט והנה לדעת הרמב"ם שבכלי עץ אפילו שהוא עדיין מקבל טומאה בכל אופן אם יש נקב של זית הוא לא חשיב תוך תוכו בהכרח שגם אם זה לא כאוכלין שגיבלן בטיט זה לא מציל אמנם התו"כ הנ"ל לא הובא בר"ש ואולי לא גרס אותו וצ"ע

והנה לנ"ל בר"ש שזה מדין אוכלין שגיבלן בטיט בהכרח דלא כקה"י הנ"ל שאפילו אם זה כלי זה לא מציל אלא כתוס' בשבת שזה רק גזירה דרבנן ודו"ק

**בהא דבנקב אין טומאה מצד גסטרא**

ג]מבואר במשנתינו ששיעור נקב לטמא הוא לאוכלין בכזית ולמשקין בכונס משקה והראשונים הקשו הרי למה שזה לא יהיה טמא משום גיסטרא ודעת רש"י בשבת צ"ו: ותוס' בחולין נ"ה. דגיסטרא צריך יחוד וללא זה הוא טהור ועיין חידושי הגר"א במשנתינו שכתב שלא מצאנו בכל כלים כלי שאין לו תורת כלי ומועיל לו יחוד והגר"א ביאר שניקב בתחתיתו בצורה שלא ראוי לגיסטרא ותוס' בשבת תירצו שרק אם זה נהיה שבר גמור מיחדים לגיסטרא ולא אם זה כלי אם נקב והרמב"ן בחולין תירץ שהדין גיסטרא הוא רק לעניין טומאה שמכאן ולהבא אבל הטומאה הקודמת פוקעת ועיין לעיל פ"ב מ"ב סק"ג מה שביארנו בדבריו והנה צ"ע אם זה מטמא מכאן ולהבא א"כ למה שזה לא יציל בצמיד פתיל או לעניין תוך תוכו ולכאורא צ"ל שמעל הנקב וודאי שאין על זה שם כלי ועל זה הנידון כאן

**בביאור המשנה שחבית שיעורו בגרוגרות וישוב רש"י בשבת**

ד]עיין ר"ש שנקט שמשנה א' שסתמה ששיעור נקב הוא בזיתים זה כר"מ דמשמע שמדובר בכל הכלים אמנם הרמב"ם פסק שסתם כלי שיעורו בזיתים ולעניין משנתינו פסק כר"מ שחבית שיעורה בזיתים וביאר החזו"א שס"ל שחבית זה צורה של כלי שהיה ידוע בזמנם שעומדת יותר לשימוש גרוגרות ולכן גם אם לא ראויה לזיתים יש לה שם כלי

והנה מבואר בגמ' בשבת לביאור רש"י שנחלקו אמוראים האם מועיל ליחד כלי לרימונים שכה"ג כל שאין נקב שמוציא רמונים הוא טמא ושיטת רש"י שם שגם כלי שלם ללא נקב אם יחדו מתחילתו לרמונים לא ניטהר אלא במוציא רמונים אמנם הר"ש כאן חולק וס"ל שרק אם הוא ניקב כמוציא זית כה"ג אפשר ליחדו לרימונים וצ"ל שזה וודאי שכלי שלם מצד עצמו עומד לכל השימושים ורק עד כמה שהוא ראוי רק לרימונים שייך ליחדו לרימונים

והנה במשנה ב' שנחלקו לענין חבית שר"ש אומר בגרוגרות ור"י אומר באגוזים ור"מ ס"ל בזיתים בפשוטו אגוזים זה פחות מגרוגרות כמו שזיתים זה יותר קטן מכולם והנה הר"ש ביאר שסתם חבית זה לגרוגרות ומשמע שמדובר ביחדוה לגרוגרות ובכל אופן מבואר שר"י ס"ל ששיעורה באגוזים וקשה מכאן על שיטת רש"י והנה הגר"א ביאר שאגוזים זה יותר מגרוגרות וא"כ יתכן שאדרבא זה דעת ר"י שמועיל יחוד וס"ל שסתם חבית מיוחדת גם לאגוזים ולכן כתב רש"י שה"ה אם ייחד לרימונים אמנם בפשוטו א"כ לכאורא מבואר שלא מועיל יחוד על יותר משיעור אגוזים

וביאר החזו"א שבאמת במשנתינו מדובר בסתם כלי שלא יחדו אותו לדבר מסוים ורק מצד צורתו נחלקו תנאים האם הוא עומד יותר לשיעור גדול וכנ"ל ברמב"ם אבל אם הוא ייחד אותו לרבא יהיה טמא עד רימונים וכמבואר בגמ' בשבת

**שיטת הגר"א בביאור הגמ' בשבת שהנקב כרמונים**

ה]ובעיקר המבואר בגמ' בשבת שיש שיעור כלי עד נקב כרמונים וביארו הנ"ל שזה ביחדו עיין חידושי הגר"א כאן שחלק על זה שאין מושג של יחוד אלא דמבואר לקמן שכל כלי בעלי בתים שיעורו כרמונים ונחלקו האמוראים האם זה גם על כלי חרס ושהשיעור זיתים נאמר על אומן או שמדובר שם בכלי עץ אבל כלי חרס תמיד שיעורו בזיתים

**האם כלי שמיוחד לזרעונים שיעורו בזתים**

ו]עיין חזו"א ה' י' שנקט שלעניין כלי לאוכלים ששיעורו בזתים גם אם ייחד אותו לשימוש של דבר יותר קטן זה יקבל טומאה כל שלא יהיה נקב כזיתים והקשה על זה ממשנתינו שר"ש אומר שלשתם בזירעונים דהינו שכלים אלו לא עומדים רק למשקים אלא גם לזרעונים וא"כ שיהיה שיעורם בזיתים וע"ש שתירץ שכיון שבעיקרו הוא עומד למשקים כה"ג אין דרך להשתמש בהם לדברים אחרים אלא בזרעונים

ז]**נר שניטל פיו טהור:** עיין חזו"א שהקשה למה שלא יטמא מדין גיסטרא לראשונים שלא צריך יחוד וע"ש שצריך לדחוק שהיה לו נקב כמוציא משקה בתחתיתו ועיין לעיל סק"ג

ח]עיין גמ' חולין ק"ח. דאיכא שני מימרות של רבא א. שאין נוטלין לידים אלא בכלי המחזיק רביעית ב. שכלי שניקב בכונס משקה אין נוטלין ממנו לידים ועיין ב"י ס' קנ"ט שהביא מהסמ"ג והסמ"ק שזה ודאי שצריך שיחזיק רביעית מהנקב ולמטה אפילו אם זה רק מוציא משקה וזה וודאי שאי אפשר ליטול אלא דרך הנקב וגם בזה מבואר שאם זה כונס משקה אין נוטלין מזה והוסיף שכל זה בכלי שעומד למשקין אבל בכלי שעומד לזתים שיעורו בזתים אבל אפשר ליטול רק מהנקב עכ"ד ובפשוטו כונתו שיש כאן נידון אחד המימרא הראשונה של רבא שהכלי יחזיק רביעית ובזה ס"ל שגם אם יש נקב רקר כמוציא משקה חשיב שלא מחזיק רביעית וחוץ מזה צריך שיהיה עליו תורת כלי ואם הוא עומד למשקים וניקב בכונס משקה אין עליו תורת כלי ואי אפשר ליטול ממנו הידים ואם הוא עומד לאוכלים שיעורו בזיתים לבטל ממנו שם כלי

והנה לפ"ז מבואר שכלי שניקב ככונס משקה אפילו אם הוא מחזיק רביעית מהנקב ולמטה חשיב שאין לו שם כלי וכן הוא בחידושי הגר"א במתניתין אלא שנקט שעדין טמא מצד גיסטרא מהנקב ולמטה וצ"ע א"כ למה הסמ"ג והסמ"ק לא הכשירו ליטול מזה לידים מדין גיסטרא ויתכן שס"ל שזה רק נתחדש לעניין טומאה אבל לעניין נט"י זה לא עוזר או שס"ל שגיסטרא צריך יחוד ופה לא היה יחוד או שס"ל כתוס' בשבת שבכלי שלם אם נקב אין לו דין גיסטרא כי אנשים לא משתמשים אם זה לגיסטרא אלא שהם דיברו כשצריך להטותו על צידו כדי להשתמש עמו וכאן אפשר כמו שהוא אמנם יתכן שכיון שלא שמים לב עד כמה אפשר למלאות לכן לא משתמשים בו

והנה לא חילקו אם זה כלי של חרס או כלי עץ ולכאורא אם זה כלי עץ תמיד שיעורו בזיתים אמנם עיין תוס' שסתימת הגמ' שתמיד שיעורו בכונס משקה דהינו דפה גדרי הכלי לפי כלי חרס

וברא"ש ובטור ס"ל שבנקב כמוציא משקה אפשר ליטול ידים אפילו מלמעלה דהינו שזה לא מחסר במקבל רביעית אמנם ס"ל שגם כלי של זיתים דנים בכונס משקה ובפשוטו הביאור שכאן שזה דין נט"י צריך תורת כלי למשקין וכמו שמצאנו לענין מי חטאת ושאובין שתלוי בנקב של רביעית אמנם כתבו שגם אם יש נקב ככונס משקה אפשר ליטול מהנקב ולכאורא טעמם אפש"ל או שס"ל שהשיעור של כונס משקה זה דוקא שמעל הנקב זה לא כלי אבל אם מחזיק רביעית מתחת לנקב שם זה כלי או יתכן שס"ל שיש לזה תורת גיסטרא וממילא לנט"י כשר מדין גיסטרא

והנה הרשב"א כתב שאם יש נקב ככונס משקה תמיד צריך שיהיה רביעית מתחת לנקב ואם יש רביעית מתחת לנקב כה"ג אם זה כלי של משקין לא נוטלים ממנו לידים ואם זה כלי של אוכלין נוטלין ממנו לידים ואפילו מלמעלה דהינו שס"ל שכדי שיחשב שזה מקבל רביעית צריך שלא יהיה נקב כונס משקה מתחת לרביעית וזה על דרך הסמ"ק אלא שס"ל שזה לא תלוי במוציא משקה אלא בכונס משקה וכן ס"ל שעד כמה שמחזיק רביעית אפשר ליטול גם מלמעלה ועוד ס"ל שצריך שיהיה לזה שם כלי ולכן אם זה של משקין אין נוטלין ממנו לידים וצ"ע כנ"ל למה שזה לא יהיה אפשר ליטול מדין גיסטרא וצ"ל כנ"ל בדעת הסמ"ק

וברמב"ם לא העתיק כלל שיש שיעור לנט"י בכונס משקה אלא כתב שכל כלי שהוא מקבל טומאה נוטלים ממנו לידים ואם לא מקבל טומאה לא נוטלים ממנו לידים דהינו שס"ל שהגמ' דיברה על כלי של משקים מחרס אבל בשאר כלים השיעור תמיד כדין טומאת כלים והנה בפשוטו לא הזכיר שצריך שיקבל רביעית מהנקב ולמטה ואם לא חשיב שהוא לא מקבל רביעית וכן בפשוטו משמע שגם דבר שיש לו טומאת גיסטרא זה כשר לנט"י ועיין ב"י שהאריך בשיטתו

**משנה ג**

**בביאור כונת המשנה שבטל שם כלי מעליו**

א]המשנה אומרת שגיסטרא שהיה בו נקב ונסתם זה לא עוזר מפני שבטל שם כלי מעליו והר"ש ביאר שהכונה שכיון שגם קודם שניקב לא היה לו שם כלי א"כ בזה נאמר הלכה כיון שטהר שעה אחת אין לו טומאה עולמית אמנם הרמב"ם ביאר שהכונה שכיון שבזמן שהיה הנקב הוא התבטל לגמרי משם כלי לכן לא חוזר עליו טומאה משא"כ ברישא אפילו שזה היה טהור אבל גם בשעת הנקב לא התבטל ממנו שם כלי

וצ"ב למה הר"ש לא ביאר כר"מ דהרי ברישא ביאר שהכנה שלא בטל שגם בזמן הנקב לא בטל א"כ היה ראוי לבאר גם בסיפא כך וצ"ל שס"ל שעד כמה שללא הנקב היה לזה שם כלי א"כ ע"י הנקב לא היה מתבטל ממנו שם זה כיון שזה הרי עדין ראוי לגיסטרא של אוכלים וכמו שלכן כלי אפילו אם יש לו נקב גדול שלא מועיל לו יחוד בכל אופן ס"ל לר"ש שחשיב שיש לו שם כלי ורק כיון שס"ל שגיסטרא זה סוג שימוש שאין לו שם כלי לכן הוא לא חוזר לטומאתו וצ"ע

והנה עיין חידושי הגר"ח שחקר בדין גיסטרא שנתחדש לדעת הר"מ רק בכלי חרס האםגדר הדברים שלא צריך צורת כלי או שחשיב צורת כלי וע"ש שנקט שלא צריך צורת כלי ולפ"ז צ"ע ביאור הר"מ שע"י הנקב בטל שם כלי מעליו והרי לשברים אין שם כלי כלל וצ"ע

**בהא דהר"ש לא הוכיח יסודו מהמשנה**

ב]הר"ש ביאר שיסוד ההבדל בין הרישא לסיפא האם היה לו שם כלי או לא ובפשוטו מבואר כאן יסודו שגם אם היה נקב שמטהר כיון שהיה לזה שם כלי אין בזה דין כיון שטהר וצ"ע שלעיל פ"ב לא הביא ראיה ממשנתינו אלא בכת"י רב"א אמנם מדויק כאן בר"ש שהיה אפשר לבאר במשנה שהיה נקב שלא מטהר כלל את הכלי מטומאתו וסתמו ואח"ז כשהוא נשבר אין לו תורת גיסטרא אלא בגלל סתימת הנקב ורק מהתוספתא הוכיח שדין זה של כיון שטהר נאמר רק בשבר. ופשוט

**משנה ד**

**האם טפילה בגללים קשור לדין מעמיד**

א]מבואר במשנה שחבית שניקבה וטפלה בגללים אפילו שללא הגללים הכלי אין לו קיום חשיב כ"ח לעניין קבלת טומאה ועיין משנה אחרונה שלכאורא זה תלוי במחלוקת ר"נ ורבנן לענין מעמיד בטבעת של עץ וחותמה של אלמוג וכדבריו מבואר בפשוטו בראשונים שנקטו לעניין מסמרים מברזל שזה מחיב טבילה ומצד מעמיד וכר"נ אלא שצ"ע שא"כ יש סתם משנה כרבנן אמנם כמדומה שבחת"ס וחזו"א מבואר שכה"ג זה לא קשור לדין מעמיד וצ"ע

**בהא דבטפילה וכו' לא חשיב בטל וכו'**

ב]לשון המשנה אע"פ שהוא נוטל וכו' כיון שלא בטל שם כלי מעליו ועיין ר"ש כת"י ורע"ב שמדובר באופן המבואר לקמן פ"ד מ"ב שזהלא מקבל טומאה ובכל אופן חשיב שלא בטל שם כלי מעליו וזה לשיטתו שהבטל שם כלי לא קשור לדין טומאה וטהרה אמנם לראשונים שכל שהוא היה במצב שלא מועיל יחוד חשיב בטל שם כלי צ"ל כמו שביאר החזו"א שהוא תיקן קודם שזה נחלש ואחרי זה נהיה מצב שללא הגללים זה לא מחזיק

ג]מבואר במשנה שאם טפל גללים על החלקים השבורים או שהדביקם זה לא מועיל כיון שבטל שם כלי והנה בשאר כלים כה"ג שמדביק חלקים כגון בעץ בפשוטו וודאי חשיב כלי עץ ורק כאן צריך שצורת הכלי דרך היסק כבשן ולא דרך דברים אחרים

והנה המשנה כאן וכן במשנה הקודמת נקטה הלשון טהור מפני שבטל שם כלי מעליו אמנם ברמב"ם חילקם לשנים דבמשנה הקודמת הוסיף שכלי חרס שטהר שעה אחת שוב אין לו טהרה עולמית ובמשנתינו לא הזכיר זאת ועין חידושי הגר"ח מה שביאר בזה ובפשוטו החילוק פשוט שבמשנתינו אין לו סיבה היום לשם כלי חרס דחרס שנעשה כלי ע"י הדבקה הוא לא כלי חרס משא"כ חרס שניקב וסתמוהו הרי מקבל טומאה חזינן שזה לא מחסר בשם של כלי חרס ולכן רק כאן מצד שיש הלכה של כיון שטהר זה לא יכול לחזור לשירים של כלי ושזה יקבל טומאה אלא שזה נשאר בטהרתו וכמדומה שהחזו"א ה' י"ג נסתפק בזה האם משנתינו קשור לדין כלי חרס שטהר

**בביאור החילוק בין מגע לאויר ובדין יד חלולה**

ד]**היה בה חרס מחזיק רביעית כולה מטמא במגע וכנגדו מטמא באויר:** הר"ש והרא"ש ביארו מצד דין יד דהינו שבאמת החלק העליון אין לו תורת כלי חרס אלא תורת יד כ"ח ובפשוטו זה רק מוציא טומאה ולא מכניס טומאה כיון שאין לו תורת אויר והנה פשטות לשון הרשב"א חולין קי"ז: שיד כ"ח אפילו אם הוא מאבן אם יש לו תוך הוא מקבל טומאה ולכאורא זה נסתר ממשנתינו דא"כ למה שזה לא יכניס טומאה מדין יד ואם נימא שכה"ג אין זה קשור ליד אלא שזה מעיקר הכלי וכיון שאין לו תוך אין לו טומאה א"כ למה זה מוציא טומאה במגע וצ"ע

וברמב"ם ביאר בפשוטו שמדובר לעניין להכניס טומאה ולעניין טומאת מגע זה מכניס טומאה בכולו ולעניין טומאת אויר זה מכניס טומאה רק בחרס שמחזיק רביעית ועיין חזו"א שתמה שעד כמה שזה לא תוך א"כ איך זה מקבל טומאה אמנם כבר הבאינו דמצאנו בראשונים דוגמאות כנ"ל ויתכן שמקום זה הוא לא בכלל גב אבל גם אין לו חשיבות תוך אמנם בפשוטו דעת הר"מ שרק דרך תוכו מקבל טומאה עיין סימן י' שהארכנו בזה וצ"ע ויש שביארו שכונת הר"מ לחלק במקרה שהטומאה נגע בחרס של הרביעית שכה"ג הכל נטמא משא"כ אם זה היה באוירו רק מקום זה נטמא וזה כמו כל הדוגמאות שם בר"מ אמנם מסברא הדבר צ"ע ולביאור הר"מ לא קשה על הרשב"א לעיל שפה זה באמת לא יד ובכל אופן יש טומאת מגע

**משנה ה-ו**

א]מבואר במשנתינו לענין טפילה שעד כמה שזה נצרך לכלי הוא גורם טומאה לכלי ולכאורא כי הוא עצמו מכלל הכלי אמנם עיין ברמב"ם שכתב שזה מצד דין ידות ומשמע שזה לא נהיה מעיקר הכלי ולכאורא נפק"מ אם הציפוי קצת מעל הכלי ונכנס שרץ בתוכו שעד כמה שזה רק יד א"כ זה תלוי בנידון האם תוך של היד מק"ט משא"כ אם זה חלק מהכלי אמנם יתכן באמת שכאן מוכח שגדר יד בכלים שזה חלק מהכלי וכמו שנקט החזון יחזקאל וא"כ פה שהוא משמש וודאי יקבל טומאה וצ"ע

ובעיקר מחלוקתם בפשוטו שזה נצרך שהכלי לא יתרועע אבל עכשיו אין זה משמש הכלי וזהו חידוש שכה"ג זה לא חשיב יד של הכלי

ב]עיין ר"ש שהוקשה לו בכ"ח מה נפק"מ בטפילה הרי הוא מקבל טומאה מתוכו וא"כ תמיד זה בתוך וכתב נפק"מ לעניין להוציא טומאה שזה גם מגבו או לעניין טומאת משקין ומבואר שס"ל כדעת הר"מ שכ"ח מקבל טומאת משקין מגבו וכן דייק החזו"א וצ"ע שלר"מ יש מקור מהמשנה לעיל פ"ב אבל הר"ש שם שלא ביאר כר"מ מהיכי תיתי לומר כך ועיין לקמן פ"ז מ"א ד"ה אין לו דגם משמע שס"ל כר"מ

**משנה ז**

**בביאור כונת המשנה לעניין כלי זפת**

א]**וכן היה אומר בכלי זפת:** הר"ש ביאר שהכונה כלי מזופת והמשנה מסבירה שאם זה מקבל חמין זה לא חיבור ואם זה עשוי ליין זה חיבור ולפ"ז הוכן הכונה אותו חילוק לעניין חמין אמנם הרמב"ם ביאר שכונת המשנה שכלי זפת לא מקבל טומאה אפילו שהוא יוצא מהעץ כיון שהוא לא מקבל חמין כצונן ולפ"ז ההמשך וכן כלי נחושת אינו ענין לזה אלא הוא דין חדש והרמב"ם ביאר שאין החילוק בין אם זה לחמין או ליין אלא החילוק שלגבי שאר דברים אין צורך בו ולכן זה לא חיבור ולעניין יין יש צורך בו ולכן זה חיבור ועיין א"ר שביאר בסיפא כרמב"ם ולפ"ז לכאורא בהכרח שגם את הוכן כלי זפת ביאר כך דאל"כ במה זה וכן הרי בסיפא זה לא קשור לחמין אלא אם זה צורך הכלי או לא

והנה בעיקר דברי הר"מ דמבואר שזפת אם היה מחזיק חמין היה מקבל טומאה מצד כלי עץ חזינן שס"ל שכל דבר שגודל מהאדמה חשיב כלי עץ ובאמת ס"ל שמפץ גם מקבל טומאה מצד כלי עץ וכנ"ל ורק שצריך שיהיה דבר המתקיים כמבואר בדבריו לענין דלעת שזה לא מקבל טומאה כי זה לא דבר המתקיים אמנם עיין תוס' בשבת שנקטו שעץ זה רק דבר קשה ולכן נקטו שמפץ שזה מדברים רכים אין לזה קבלת טמאה אלא טומאת מדרס וכן לעניין סנדל מקש נקטו שמדאורייתא זה לא מקבל טומאה כי הוא רך וכן כופת שאור שיחדה לישיבה נקטו שאין לזה אלא טומאת מדרס ולא טומאת מת ולרמב"ם יתכן שיש לזה דין כלי עץ כי זה גודל מהקרקע וא"ש שהר"ש כאן לא ביאר כהרמב"ם דזפת שהוא רך אין לו דין כלי עץ

והנה צ"ב מ"ש שלעניין שיהיה כלי צריך שיקבל חמין וצונן ולעניין סתימה אם הכלי לא עומד לחמין לא איכפת לן שזה לא מקבל צונן וביאר הגר"ח על הש"ס דבכלי לקבלת טומאה צריך שני דברים א.שיהיה לו שם כלי ב.שיהיה לו שם כלי תשמיש ודבר זה מבואר בר"ש לעיל לגבי כיון שטהר שעה אחת שכתב שנקב לא בטל שם כלי מעליו משא"כ שבר ומבואר כנ"ל שאפילו שזה לא ראוי לקבל ואין לו דין ראוי לתשמיש אבל יש לו שם כלי ולפ"ז ביאר גם כאן שלעניין שיהיה לו שם כלי צריך שיקבל חמין וצונן משא"כ במקום שיש לו שם כלי ורק חסר לו בתשמיש של קבלה כה"ג מספיק גם שימוש של צונן

ב]מבואר במשנתינו שכלי של יין שמצופה זפת כיון שהזפת נצרך הוא חיבור ולכאורא צ"ע דהרי כלי שמצופה במין שלא מקבל טומאה לכו"ע הוא לא מקבל טומאה והארכנו בזה בסימן ג' ע"ש א"כ כיון שזפת זה מין שלא מקבל טומאה א"כ למה שזה יקבל טומאה וכאן הציפוי נצרך לעצם שימוש הכלי וגםלדעת הר"מ שזפת זה כלי עץ הרי דעתו שכל כלי מצופה אפילו במין המקבל טומאה אינו מקבל טומאה וצ"ב

**משנה ח**

א]מבואר במשנה שמשפך שסתמו ר"ע מחלק בין עץ לחרס וצ"ב החילוק וביאר הרא"ש שבעץ שזה מינו זה מתחבר טוב משא"כ בחרס אמנם קשה מה זה שונה מחבית של חרס דמבואר שאם סתמו בזפת זה כן חיבור וכתב לחלק ששם שזה שבר א"כ זה אם חריצים ולכן הזפת מתחבר יותר טוב משא"כ כאן שכך זה עשוי מתחילתו אין זה מתחבר טוב אלא במינו ובחידושי הגר"א כתב שגם אם לא נחלק במציאות בין משפך לחבית אבל יתכן שהחילוק שמשפך שזה כלי לפני זה ורוצים לשנותו לכלי אחר כה"ג צריך חיבור גמור משא"כ חבית שללא הסתימה זה כלום כה"ג גם חיבור כזה יכול ליצור תורת כלי וברע"ב ביאר שהחיסרון שזה עומד להיפתח משך הזמן ובעץ שזה חיבור חזק זה לא סיבה כרגע לא לדוני ככלי קיבול משא"כ בחרס שזה לא חיבור חזק ולא קשה מחבית ששם זה לא עומד להיפתח

ועיין חידושי הגר"ח על הש"ס שביאר בזה דהנה כלי שנוצר משני מינים ואחד מהם לא מקבל טומאה אפילו שלמעשה היום יש פה כלי שלם אבל כל שללא החלק הנוסף לא היה כאן שם כלי זה לא מקבל טומאה וע"ש שהוכיח דבר זה מהר"מ שספסל שאחד מרגליו מאבן שזה לא מק"ט וראיתו צ"ע שמדובר שגם הספסל מאבן כמבואר בר"מ ולכן אם זה רק רגל אחד שזה חלק טפל בספסל זה לא סיבה לקבלת טומאה אמנם בפשוטו יסוד זה מוכח מכמה דוכתי [עיין פכ"ח בניטל חוט אחד מהשיעור שזה קיבל טומאה וע"ש מה שכתבנו בזה] ולפ"ז יש לדון בכלי שעשוי משני מינים המקבלים טומאה אבל במצב שאם אחד מהם היה אינו מקבל טומאה האם זה מצטרף וע"ש שנקט שאם יש להם דין טומאה שווה זה מצטרף ואם לא זה לא מצטרף ולפ"ז ביאר שחרס ועץ זה לא מצטרף דאין להם טומאה שווה דכלי חרס מטמא באויר וכלי עץ במגע ובפשוטו נקט שאין טומאת מגע בכ"ח והארכנו בזה במקום אחר וע"ש מה שביאר למה לעניין היסט זה לא חשיב אותו טומאת היסט ולולי דבריו היה מסתבר כיון שכל כלי יש לזה דין טומאה אחר זה לא יצטרף כלל ולפ"ז ביאר שמשפך ללא הסתימה אין לזה שם כלי כלל וכל השם כלי נהיה רק ע"י הסתימה ולכן אם זה זפת בעץ שזה אותו מין ששיטת הר"מ שזה מין עץ זה יכול להצטרף לקבלת טומאה משא"כ בחרס כיון שהשם כלי נהיה ע"י שני מינים שאין דיניהם שווים לכן זה לא מצטרף ובזה א"ש הטעם שבחבית זה כן עוזר דשם יש לזה שם כלי וכה"ג לא איכפת לן אפילו אם זה ממין שלא מקבל טומאה

והנה צ"ע עד כמה שננקוט שמשפך אין לו שם כלי ללא הסתימה ולא רק שחסר בתשמישו ולכן זה חלוק מחבית שאפשר לסתמה בזפת א"כ הרי מבואר במשנה הקודמת שזפת לא יכול ליצור שם כלי כיון שלא מקבל את החמין וצונן וא"כ עד כמה שכאן חשיב שאין לו שם כלי כלל זה לא יכול לתת לו שם כלי ובדוחק צ"ל שמשפך יש לו שם כלי וחסר לו רק בשם כלי קיבול ולעניין החיסרון של חמין וצונן זה רק אם אין לו שם כלי כלל משא"כ לעניין שזה צריך להיות ממין המקבל טומאה זה גם לעניין השם כלי קיבול

והנה עיקר הדברים לומר שמשפך חשיב שאין לו שם כלי צ"ע דהרי מבואר לעיל פ"ב דמשפך של מוכר חשיב כלי קיבול כי אדם נותן את אצבעו למדוד בזה ועד כמה שאין לו שם כלי כלל ללא הסתימה א"כ ע"י היד זה לא יכול לקבל שם כלי קיבול וזה לא עדיף מזפת אמנם יתכן ששם זה מחלוקת תנאים ובאמת למטמא שם זה כר"א במשנתינו ור"ע המטהר ס"ל גם שם שסיבת הטומאה רק בגלל שמטהו על צידו וצ"ע