שיעור לה סימן קעח ב-ד
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / אורח חיים / סימן קסו עד סימן רא - ברכות

![](data:image/gif;base64...)![](data:image/gif;base64...)

**שיעורי הלכה**

**שיעורים מפי מו"ר**

**הגאון רבי רפאל צבי ובר שליט"א**

**הלכות ברכות**

**שיעור לה**

**~ סימן קעח סעי' ב- ד ~**

[סימן קעח סעיף ב] הגה: מ"מ לכתחלה לא יעקר ממקומו בלא ברכה, דחיישינן שמא ישכח מלחזור ולאכול. מיהו לצורך מצוה עוברת, כגון שהגיע זמן תפלה מותר.

### האיסור לצאת קודם שמברך במקום מצוה

וכתב המשנ"ב (ס"ק לו) דאף שמעיקר הדין לדעת הרמ"א בדבר שאינו טעון ברכה במקומו אין חייב לברך קודם שיוצא שהרי יכול לברך אפילו שלא במקומו, מכל מקום נכון ליזהר שלא לצאת עד שיברך ברכה אחרונה. ובביאור הלכה ביאר דברי הרמ"א על פי דעת הבעל המאור דס"ל שמה שמבואר בסוגיא שבדבר הטעון ברכה במקומו יכול לצאת ממקומו, היינו רק כשהוא יוצא לצורך מצוה, ולכן כשיוצא שלא לצורך מצוה, צריך לברך קודם שייצא.

ויש להעיר דלדעת הבעל המאור שהסוגיא מדברת דווקא בדברים הטעונים ברכה במקומם, ובזה יש היתר לצאת רק לצורך מצוה, א"כ יוצא שבדברים שאינם טעונים ברכה במקומם צריך לברך קודם שיוצא, אף כשהוא יוצא לצורך מצוה [וקצ"ע שהמשנ"ב סתם בזה שלצורך מצוה מותר לצאת ולא חילק בין דבר הטעון ברכה במקומו לדבר שאינו טעון ברכה במקומו].

### היוצא לזמן קצר אין לחוש שמא ישכח

כתב המשנ"ב (ס"ק לד) שכל מה שחשש שמא ישכח היינו כשיוצא לזמן מרובה, אך כשיוצא ע"מ לחזור לאלתר לא חששו לחייבו לברך מיד ברכה אחרונה. והוא על פי התוס' בחולין (פו, ב ד"ה אסור) שביוצא לזמן קצר אין לחוש שמא ישכח. אכן נראה שבדברים שאינם טעונים ברכה במקומם אף שכשיוצא לזמן קצר אין לחוש שמא ישכח, מכל מקום אסור לו לצאת לכתחילה שהרי ביציאתו הוא מתחייב לברך ברכה אחרונה על מה שאכל קודם שיצא, ואם ממשיך לאכול יצטרך לברך ברכה לפניה, והרי הוא גורם לעצמו ברכה שאינה צריכה.

והנה כבר התבאר דדעת המשנ"ב (ס"ק ז) שאף לדעת השו"ע יש לחוש שלא לצאת לכתחילה קודם שיברך מחשש שמא ישכח, והנה לפי מה שנתבאר שביוצא לזמן מועט אין לחוש שמא ישכח מלברך, א"כ י"ל שבדבר שטעון ברכה במקומו ואין לחוש שישכח מלברך, בזה לא יהיה איסור לצאת לפתח ביתו שהרי הוא יכול לברך גם כשהוא חוזר [אמנם לדעת הרמ"א כל שיוצא לפתח הבית וחוזר למקומו אין בזה משום שינוי מקום, וממילא אינו צריך לחזור ולברך].

### החיוב לברך במקומו כשהולך לאכול במקום אחר

מבואר ברמ"א שלכתחילה לא יעקור ממקומו בלא ברכה דחיישינן שמא ישכח מלחזור ולברך, וכתב המג"א (ס"ק ח) דלפי זה נראה שאם הזמינו אותו לאכול במקום אחר, מותר לו לצאת ממקומו, דבזה אין לחוש שישכח לברך שהרי הוא הולך לאכול שם, ושכן המנהג. אמנם הביא דהב"ח כתב דמותר לו לצאת ממקומו רק אם היה דעתו לכך בברכת המוציא. והיינו שלדעת הב"ח אם מזמינים אותו לאכול בלא שידע על כך בשעת הברכה אסור לצאת אף שהוא הולך בשביל לאכול עמם בסעודה, ואין לחוש שישכח לברך, וטעמו נראה דיש דין לכתחילה לברך דווקא במקומו אף כשאין לחוש שמא ישכח. [ומה שיכול לברך במקום אחר באופן שהיה דעתו לעבור למקום אחר הוא משום שמלכתחילה ב' המקומות מוגדרים כ'מקום אכילתו']. ובמשנ"ב (ס"ק לג) נראה שחשש לדעת הב"ח שגם כשמזמינים אותו לאכול במקום אחר לכתחילה יברך במקומו.

והנה בשו"ע (סעיף ד) כתב שאם אכל פת במקום אחד וחזר ואכל במקום אחר, אינו מברך ברכת המזון אלא במקום השני, וכתב שם המשנ"ב (ס"ק מ) דאף דלדעת השו"ע לכתחילה אסור לו לאכול במקום השני עד שיברך ברכת המזון על אכילתו במקום הראשון, ויברך המוציא על אכילתו השניה, ועל כרחך מיירי הכא בדיעבד כשכבר אכל במקום השני. ולדעת הרמ"א אם כבר עקר מותר לו לכתחילה לאכול במקומו השני ואם היה דעתו לעקור יכול אף שרי מתחילה ללכת למקום אחר.

אך קשה דלפי דברי הב"ח שיש דין דלעולם צריך לברך דווקא במקומו, איך כתב המשנ"ב שלדעת הרמ"א יכול לכתחילה להמשיך ולאכול במקום האחר, הרי לדעת הב"ח הוא צריך לברך דווקא במקומו, [ואין לחלק דכל דינא דהב"ח הוא רק קודם שיצא ממקומו, אך אחר שיצא ממקומו יכול לברך בכל מקום שירצה, דמנא לן לחלק בזה, ומסברא כל שטעון ברכה במקומו חייב לברך דווקא במקום שאכל בתחילה]. ויתכן שכאן מיירי באופן שעל פי דין הוא אינו צריך לחזור ולברך במקומו אף בדבר הטעון ברכה במקומו, וכגון שיצא בשוגג וכמו שמבואר בסימן קפד שלדעת הרמב"ם אם יצא בשוגג לא הצריכו אותו לחזור, ואף שהרא"ש חלק על דברי הרמב"ם כמבואר שם, ע"ש במשנ"ב (שם ס"ק כז) שכתב שיש להקל בשעת הדחק [ויש בזה חידוש שאף בדינא דהב"ח יש חילוקי דינים אלו שאם יצא בשוגג א"צ לחזור].

### ההולך למקום אחר אם צריך לברך על מה שאוכל שם

כתב הביאור הלכה (ד"ה ואכל) לגבי מי שאכל פת והלך למקום האחר, דלדידן דקיי"ל כרב חסדא שאינו צריך לברך על הפת במקום האחר, כיון שצריך לחזור לביתו, א"כ ה"ה שאם הוא רק שותה מים דא"צ לברך עליהם, דכיון שהוא צריך לחזור למקומו הראשון הרי הוא כמו בתוך סעודתו שאינו מברך על המים.

אכן במשנ"ב (ס"ק לא) כתב לגבי דינא דהניח מקצת חברים, דכל זה מהני רק לגבי הברכה במקומו שכשהוא חוזר יכול להמשיך בסעודתו, אבל אם הוא אוכל או שותה במקום אחר צריך ברכה בתחילה. ולכאורה צ"ע שהרי גם בזה יש את אותו הטעם דכיון שהטעם שמועיל הניח מקצת חברים הוא משום שנחשב שהוא עדיין בתוך סעודתו א"כ צריך להיות שיהיה פטור מלברך במקום שהולך לשם [וביותר צ"ע דהמקור לב' הלכות אלו הוא מהמג"א כאן].

ונראה לבאר שבאמת אין חילוק בין הניח מקצת חברים לדבר הטעון ברכה במקומו, אלא שהדין הראשון שכתב הביאור הלכה שאינו צריך לחזור ולברך היינו באופן שבדעתו לחזור למקומו ולכן אף במקום האחר הוא אינו צריך לברך כי הוא באמצע סעודתו, ובאמת כן הדין גם בהניח מקצת חברים ודעתו לחזור ולהמשיך סעודתו עמהם שבמקום שהולך שם א"צ לברך על מה שאוכל או שותה שם, ומש"כ המשנ"ב שצריך לברך על מה שרוצה לאכול ולשתות מיירי כשהולך ממקומו ואין בדעתו לחזור ולאכול במקומו הראשון, דאז הוא צריך לברך שהרי הוא כבר גמר את סעודתו שם [וכן משמע מהמג"א שם (ס"ק ז) שהביא הוכחה לדבריו מהגמרא (פסחים קא, א) מרבנן ששמעו קידוש בבית הכנסת והיו צריכים לברך שנית על יין שבביתם אף על פי שהניחו שם אורחים שאכלו שם, והיינו שהניח מקצת חברים והלך לביתו ואין בדעתו לחזור לשם, ולכן היו צריכים לחזור ולברך בביתם].

## [סעיף ד] אם אכל פת במקום אחד וחזר ואכל במקום אחר, אינו מברך ברכת המזון אלא במקום השני, כמו שנהגו הולכי דרכים שאוכלים דרך הילוכם ויושבים ומברכין במקום סיום אכילתם.

### דין הולכי דרכים במשנה מביתו לחוץ

וכתב המשנ"ב (ס"ק מב) שאם התחיל לאכול בבית ואז הלך לדרך צריך לחזור ולברך ולא מהני מה שהיה דעתו לילך למקום אחר, דלא מהניא דעתו במשנה את מקומו מבית לבית. ומשמע מדברי המשנ"ב שכל היכא שהולך ממקום למקום תוך כדי אכילתו, צריך לחזור ולברך מתחילה בכל מקום שהולך. וכן הביא באורחות רבינו (חלק ג עמוד רכ) שהגרח"ק שמע מהחזו"א דהוי עובדא שילד מצץ סוכריה בפה ויצא מהבית לחוץ, והורה לו החזו"א שכשיוצא מהבית יצטרך לחזור ולברך על הסוכריה, ואם יחזור אחר כך יצטרך לברך שוב, אפילו מאה פעמים. וביאורו כנ"ל דכל דינא דהשו"ע שבהולכי דרכים אין דין של שינוי מקום היינו רק במשנה ממקום למקום מחוץ לבית, אך המשנה מקום ויוצא מביתו לחוץ לעולם הוי שינוי מקום.

אמנם האגרות משה (חלק ב סימן נז) כתב שכל כוונת המשנ"ב דהוי שינוי מקום היינו רק באופן שבירך ועדיין היה צריך להיות בביתו, אך אם כבר עמד לצאת מביתו ובירך על המאכל ויצא הרי זה כהולכי דרכים ואינו צריך לחזור ולברך אחר שייצא מביתו.

ומדברי השעה"צ (ס"ק לח) נראה לדקדק כדברי האורחות רבינו הנ"ל דהיוצא מביתו לחוץ אין את ההיתר של הולכי דרכים, שהביא שם שהחיי אדם נסתפק אם בהולך מהארץ לעגלה חשיב כמו מבית לבית דלא מהני דעתו, ומסיק השעה"צ שאין להחמיר בזה כל כך. ומדברי החיי אדם משמע שאף שכשהוא הולך מבית לעגלה אין את ההיתר של הולכי דרכים וצריך שיהיה דעתו לילך ממקום למקום [ונראה דגם השעה"צ שהכריע להקל בזה הוא רק משום שהעגלה לא נחשבת כבית, אלא הרי הוא כמו שעודנו בדרך, אך המשנה מבית לחוץ לא מהניא דעתו].

### דין שינוי מקום באכילת סוכריה

אמנם יש שכתבו שהאוכל סוכריה וכדו' שהיא כל הזמן בתוך פיו, אין כלל דין דשינוי מקום [והוא דלא כמעשה דהחזו"א הנ"ל], והביאו לדקדק כן מלשון המשנ"ב (ס"ק לט) שכתב שאפילו אם היה בידו פרי והולך ואוכל יש דין שינוי מקום משום שכל פתיתה ופתיתה זה אכילה אחרת. ודקדק הגרש"ז (קובץ ישורון חלק טו עמוד קסד) שהאוכל סוכריה הכל נחשב אכילה אחת וא"כ אין בו דין שינוי מקום, דרק מחמת הסברא שכל פתיתה ופתיתה הוי דבר אחר שייך לדון שינוי מקום, אך האוכל סוכריה וכדומה שעושה מעשה אכילה אחד ארוך לא הוי שינוי מקום באמצע אכילתו. ולפי זה לא צריך דין אוכלי דרכים.

**הדינים העולים:**

1. אכל דברים הטעונים ברכה במקומם מותר לו לצאת לדבר מצוה, אך בדברים שאינם טעונים ברכה במקומם אסור לו לצאת אפילו לצורך כך.
2. היוצא לפתח הבית לזמן קצר אין לחוש שמא ישכח אם דברים שאינם טעונים ברכה במקומם לא יצא דגורם ברכה שאינה צריכה.
3. המג"א כתב שאם הזמינו למקום אחר לאכול אינו שינוי מקום כי אין לחוש שישכח, אך לדעת הב"ח אפילו בזה צריך לברך דווקא במקום שאכל אא"כ היה דעתו בשעת הברכה לאכול בשני המקומות.
4. ההולך מביתו למקום אחר והניח מקצת חברים או לדידן בדבר הטעון ברכה במקומו, ודעתו לחזור ולהמשיך סעודתו, אינו צריך לברך על אוכל ושתיה שאוכל במקום השני, ואם אין דעתו לחזור צריך לחזור ולברך.
5. בהולכי דרכים אין דין שינוי מקום. ונראה שאם יוצא מביתו לחוץ הוי שינוי מקום לכו"ע אף בהולכי דרכים, אך האג"מ כתב שיש דין הולכי דרכים ואינו חוזר ומברך בשינוי מקום.
6. י"א שהיוצא עם סוכריה בפיו אין דין שינוי מקום כי הכל אכילה אחת.