כלים פי_ג מ_ח
קטגוריות: ש_ס / נא כלים / כלים עניינים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / כלים ב_מ

**כלים פי"ג מ"ח**

א] **מסרק של פשתן,** הרמב"ם פירש דהוא מחטים של ברזל הנעוצים בעץ, וכ"ה בפירש"י יבמות דמ"ג., ובמשנ"א עמד בזה דבכה"ג מ"ט הוא מקב"ט לדעת רבנן דאזלינן בתר המעמיד, עיי"ש, ואמנם למש"נ לעיל מ"ו אות ט' בדעת הרמב"ם דלא בכל גווני אזלינן בתר המעמיד, והיכא דלא חשיב המעמיד אזלינן בתר עושה המלאכה, ניחא.

ב] **ונשתיירו בו ב' טמא,** ובסיפא במסרק של צמר תנן דאם נשתיירו בו ג' טמא, ובד' הרמב"ם פי"א מכלים ה"ג וה"ד מבו' דחלוק בזה מסרק של פשתן ממסרק של צמר, דבשל פשתן סגי שישתיירו בו ב' ובשל צמר בעינן שישתיירו בו ג', ובפשוטו הטעם בזה, משום דשל פשתן עושה מעין מלאכתו אף בב' שינים ושל צמר אינו עושה מעין מלאכתו אלא בג' שינים.

אמנם הנה כתב הרמב"ם שם, ז"ל, היתה החיצונה אחת מן השלשה טהור לפי שאינו יכול לסרוק בו פשתן, עכ"ל, והרי דכל שלא נשתיירו ג' שינים אי"ז ראוי אף לסרוק בו פשתן, ולפ"ז צ"ע דמ"ט בשל פשתן סגי בשנשתיירו בו ב' שינים, הרי כבר אינו עושה מעין מלאכתו, ועיי"ש במרכה"מ שכתב בזה, דכל שתחילתו של פשתן אם נשתיירו בו ב' חזי ע"י הדחק וחשיב מעין מלאכתן, משא"כ במסרק של צמר כל שאינו ראוי לפשתן אלא ע"י הדחק, לא מיקרי מעין מלאכתן, אא"כ נשתיירו בו ג' במקום א' דחזי לפשתן שלא ע"י הדחק, עכ"ד, ועיקר הך מילתא דשל פשתן שנשתיירו בו ב' אינו ראוי לסרוק בו אלא ע"י הדחק, כ"ה במאירי ביבמות דמ"ג..

ג] אך בהגה' הגר"א מבו', דשוה בזה דין מסרק של פשתן למסרק של צמר, והא דתנן בשל פשתן דנשתיירו בו ב' טמא, הוא בגוייתא, וכמש"א ביבמות שם, דבגוייתא סגי בשנשתיירו בו ב', וכן נקט החזו"א סימן י"ז סק"ו, עיי"ש.

ד] בערול"נ יבמות שם כתב, דמדלא תני נשתיירו ב' במקום א' כ"ה דקתני בשל צמר שנשתיירו ג' במקום א', מ' דאף אם הם רחוקות זמ"ז טמא, אך צ"ע שלא יהי' להדבר שיעור, וכי ס"ד כשרחוקים הב' הרבה זמ"ז שיהיו ראוין עדיין למלאכתן, עכ"ד, ובתפא"י נקט דבאמת הוא כן דאף אם נשתיירו ב' רחוקים הרבה זמ"ז עדין הוא ראוי למלאכתו, עיי"ש.

אמנם הנה בהגה' הגר"א כתב דגם ברישא אינו טמא בשניטל א' מבינתים וכדתניא להדיא בתוספתא, ולפ"ז הרי מבו' דאינו טמא אלא בשנשתיירו בו ב' במקום א', וכ"ה במאירי ביבמות שם.

ה] **וכולן א' א' בפנ"ע טמאות,** הר"ש והרא"ש פירשו דהוא משום דחזיא לכתוב על הפנקס, וכ"ה בתוספתא דר"ש מטמא מפני שהוא כותב בה, אך בפירש"י יבמות דמ"ג. פירש דטומאתה הוא משום שראויה לנר או למיתוח, ובד' המאירי ביבמות שם מבו' דהיא חזיא לכתוב בה וגם חזיא לנר או למיתוח, עיי"ש, ועי' במי"ט מש"כ בזה.

ו] הר"ש והרא"ש הביאו להא דפריך ביבמות שם אהא דתנן דא' א' בפנ"ע טמאות אע"ג דלא התקינה, מהא דתנן בסיפא דרק אם התקינה לנר או למיתוח טמאה, ומשני אביי דהא בקתייהו הא בלא קתייהו, ור"פ משני דהא בקטינתא הא באלימתא, ועיי"ש במאירי שפירשה, דמסרק של פשתן מן הסתם שיניו גסות ושל צמר מן הסתם שיניו דקות, וכ"ה בקר"א שם.

והרמב"ם בפי"א מכלים ה"ג פסק כשנויא דר"פ, ובכס"מ שם תמה, דמ"ט כתב לשנויא דר"פ ושבק שנויא דסתם גמ', וכבר כתבו האחרונים דלגיר' דילן דשנויא קמא אביי קאמר לה, ניחא, ומל' הר"ש והרא"ש מ' דגרסי כגיר' הכס"מ דשנויא קמא הוא שנויא דסתם גמ', ועי' עוד במרכה"מ שם ובמי"ט מש"כ בזה.

ז] **ושל צמר שניטלו שיניו וא' מבינתים טהור וכו',** ביבמות דמ"ג. מדייקינן מינה דכל שנשתיירו בו ב' במקום א' טמא, ופריך עלה מהא דתנן דאם נשתיירו בו ג' במקום א' טמא הא ב' טהור, ומשני הא בגוייתא והא בברייתא, ועיי"ש בפירש"י ב' פירושים בזה, והובאו בר"ש וברא"ש, ובחזו"א סימן י"ז סק"ו כתב דלפי' בתרא משמע דאינו טמא אלא בשנשתיירו בו ג' בברייתא וב' בברייתא שהן ה' בין כולן, אך הנה הרמב"ם בפי"א מכלים ה"ג כתב דמסרק של צמר שניטלו שיניו אם נשתייר בו ג' במקום א' טמא, ולא חילק בין גוייתא לברייתא, ועמד ע"ז בכס"מ שם.

ח] עוד עמד הכס"מ שם, בעיקר מה שהביא הרמב"ם שם לדינא דמשנתינו, שהרי ביבמות שם אמרינן דזו אינה משנה, ואמנם המאירי ביבמות שם אחר שפירש למשנתינו כתב, ז"ל, ולמדת שמשנה זו הלכה היא אע"פ שנאמר בה בסוגיא זו שאינה הלכה, עכ"ל, וצ"ב.

ט] והנה בהגה' הגר"א פירש דהא דמסיימי בה זו דברי ר"ש קאי על הא דתנן דכולן אחת אחת בפנ"ע טמאות, אשר הוא דעת ר"ש ופליגי רבנן עלי' וס"ל דאי"ז טמא אלא בשהתקינה להיות כותב בה, וכדתניא בתוספתא, אך בשאר דיני דמתניתין לא פליגי רבנן, ולפ"ז ניחא מה שהביא הרמב"ם למשנתינו, וכ"כ החזו"א סימן י"ז סק"ו.

וצ"ל לפ"ז דאף דאין מקור ממשנתינו להא דמפליג בין קטינתא לאלימתא, מ"מ ס"ל להרמב"ם דקי"ל הכי, ובמי"ט ובחזו"א שם כתבו דהוא משום דדמי למחט של סקאים שניטל חררה דתנן לעיל מ"ה דטמאה, וכ"ה במאירי יבמות שם, אך עכ"פ מתישב בזה מה שלא הביא הרמב"ם לשנויא דאביי דהא בקתייהו והא דלא בקתייהו, דאין מקור לזה ממשנתינו, וכ"ה במי"ט.

ט] והקר"א ביבמות שם כתב בדעת הרמב"ם, דב' הקושיות מתישבות זב"ז, דמפרש הרמב"ם דמש"א שם דזו דברי ר"ש, לא קאי אכולה מתניתין, דא"כ הו"ל לפרושי כמה צריך שישתייר או דל"מ שיורא כלל, אלא קאי על הא דקמפליג בין גוייתא לברייתא, דבגוייתא סגי בשנשתיירו ב', דע"ז הוא דפליגי רבנן וס"ל דכל גוונא בעינן שישתיירו ג', וזהו שכתב הרמב"ם דאם נשתיירו ג' טמא, ולא חילק דבגוייתא סגי בשנשתיירו בו ב', משום דקי"ל כרבנן דאף בגוייתא בעינן שישתיירו בו ג', עכ"ד, וכעי"ז כתבו הערול"נ שם והחזו"נ והמי"ט כאן, ועי' עוד במרכה"מ שם ובחס"ד מש"כ בזה בע"א.

י] ובאבי עזרי שם כתב בדעת הרמב"ם, דמפרש דבכל אופן בעינן ג' אבל ב' טהור משום דלא חזי כבר למלאכתו הראשונה, ולכך לא תני ברישא דאם נשתיירו ב' במקום א' טמא, כדתני בסיפא דנשתיירו ג' במקום א' טמא, והא דתני ברישא שניטלו שיניו א' מבינתים טהור, אתא לאשמועינן דיש בזה טהרה מטעם אחר, מלבד מה דלא חזי למלאכתו, והוא משום שנפסדה צורת הכלי לגמרי, וכמבו' בד' הרמב"ם פי"ח מכלים ה"י דאף בשראויים השברים לתשמיש, מ"מ כל שנפסדה צורת הכלי אינם מקבלין טומאה, ואך דהגמ' פריך מפשט ל' המשנה דקשיא רישא לסיפא, ומשני דרישא איירי בגוייתא ולענין צורת הכלי, וסיפא איירי בברייתא ולענין אם ראוי לתשמישו הראשון, והם היו בקיאין במסרק שלהן דבברייתא לא נפסדה צורת המסרק בשניטל א' מבינתים, אבל מ"מ בכל אופן אם נשתייר רק ב' טהור משום דלא חזי למלאכתו הראשונה, ואך דנפ"מ בהך דינא דכל שניטלו א' מבינתים טהור, דבגונא שלא נפסד צורת הכלי, ואך דה"ז טהור משום דלא חזי למלאכתו, הרי דכל שיחבר לה שן אחרת אף ע"י דבר שאינו מקב"ט, מ"מ כיון דחזי למלאכתו ה"ז מקב"ט, ומשא"כ בגונא שנפסד צורת הכלי ובטל שם כלי מעלי', ל"מ אם יחבר לה שן אחרת ע"י דבר שאינו מקב"ט, עיי"ש שביאר לזה באורך, ומה שלא הביא הרמב"ם לדין זה, הוא משום דהרמב"ם לא הביא בכל ההלכות אלא את שיעורי השבירה שאין הכלי ראוי למלאכתו, אבל לענין דינא דנפסדה צורת הכלי כתב סתם דכל כלי שנשבר ונפסד צורתו טהור, משום דאין ע"ז שיעורים אלא הכל תלוי בדעת בנ"א, וע"כ לא הביא הרמב"ם להך דינא דאם ניטל א' מבינתים טהור משום דנפסד צורת הכלי, עכ"ד, והדברים מחודשים.