השקפה
קטגוריות: כללי / דור המלקטים עניינים כלליים / כללי / ביחד עם אבי מורי

*פרשת וירא* ***פרק כא פסוק א***

***וַיקֹוָק פָּקַד אֶת שָׂרָה כַּאֲשֶׁר אָמָר וַיַּעַשׂ יְקֹוָק לְשָׂרָה כַּאֲשֶׁר דִּבֵּר:***

*רש"י* ***בראשית פרק כא פסוק א***

***(א) וה' פקד את שרה וגו' - סמך פרשה זו לכאן ללמדך שכל המבקש רחמים על חבירו והוא צריך לאותו דבר הוא נענה תחילה, שנאמר (לעיל כ יז) ויתפלל וגו' וסמיך ליה וה' פקד את שרה שפקד כבר קודם שרפא את אבימלך:***

***פקד את שרה כאשר אמר - בהריון:***

***כאשר דבר - בלידה. והיכן היא אמירה והיכן הוא דבור, אמירה (לעיל יז יט) ויאמר אלהים אבל שרה אשתך וגו', דבור (שם טו א) היה דבר ה' אל אברם, בברית בין הבתרים, ושם נאמר (שם ד) לא יירשך זה וגו', והביא היורש משרה:***

***ויעש ה' לשרה כאשר דבר - לאברהם:***

***![](data:image/x-wmf;base64...)בשנת 1476 –*** Soncino 1487; and Zamora 1492

***![](data:image/x-wmf;base64...)***

Ramban Elucidated - Artscroll

Rashi maintains that the root ***פקד*** means to do [*something for someone*], so that the phase ***ויעש ה' לשרה כאשר דבר*** is an exact repetition of phase ***וה' פקד את שרה כאשר אמר***. He is therefore forced to account for the seeming redundancy by asserting that the two statements refer to two different events, i.e., conception and birth.

Ramban, however, holds that ***פקד*** means to remember, as he proves from the Talmud, so the problem, of redundancy no longer exists. Both halves of the verse can be referring to Sarah's conceiving and giving birth; the first half refers to God's turning His attention to her plight, and the second to the actual conception and birth.

*רמב"ן* ***בראשית פרק כא פסוק א***

***(א) וה' פקד את שרה - כאשר אמר, בהריון. כאשר דבר, בלידה, לשון רש"י. ואין "פקידה" אלא לשון זכירה והשגחה על הנפקד, כגון פקוד יפקוד אלהים אתכם (להלן נ כה), פקוד פקדתי אתכם ואת העשוי לכם (שמות ג טז), ויפקוד שמשון את אשתו בגדי עזים (שופטים טו א). אף כאן וה' פקד את שרה, זכר את שרה ועשה לה כאשר דבר. וכן הלשון בכל העקרות היולדות, ברחל ויזכור אלהים את רחל (להלן ל כב), ובחנה ויזכרה (אלהים) [ה'] (ש"א א יט), וכך אמרו פקדונות הרי הן כזכרונות (ר"ה לב ב):***

*מזרחי* ***(רא"ם) בראשית פרק כא פסוק א***

***כאשר אמר בהריון. כאשר דבר בלידה. פירש הפקידה בהריון והעשייה בלידה לפי סדר העניינים, כי בתחלה פקד ההריון ואחר כך הלידה. ומה שטען הרמב"ן ז"ל: "ואין לשון פקידה אלא לשון זכירה והשגחה על הנפקד" אינה טענה, כי הרב ז"ל לא פירש "פקד" מלשון הריון, אלא שזכר אותה בהריון וזכירתו זו היא השגחתו שהשגיח עליה ונתן לה כח על ההריון, ונשאר "ויעש ה' לשרה כאשר דבר" על הלידה. לא שזכירתה הוא ש"עשה לה כאשר דבר", כמו שפירש הרמב"ן ז"ל, דאם כן הוה ליה למיכתב: וה' פקד את שרה ויעש ה' לשרה כאשר דבר, מהו "כאשר אמר" ומהו "כאשר דבר".***

*מלבי"ם* ***בראשית פרק כא פסוק א***

***וה' פקד את שרה. כבר בארתי באילת השחר שבמקום שיקדים השם אל הפעל יורה שהיה הדבר קודם לכן. ור"ל שעוד קודם שלקחה אבימלך כבר נתעברה מאברהם, וזה כדעת ר' חמא במד' שילדה לשבעה מקוטעין, כי ע"כ בעת שלקחה אבימלך לא נכר עוברה, ואם ילדה לתשעה יאמרו שמאבימלך נתעברה וילדה לז' מקוטעין, ומ"ד שילדה לתשעה ס"ל שה' פקד את שרה אחר מעשה דאבימלך, ומעשה דאבימלך היה עשרה או י"א חדשים קודם לדתה, וידעו ג"כ שלא נתעברה מאבימלך. ומה שהקדים השם אל הפעל בא להורות קשור המעשה, שע"י שהתפלל על אבימלך ה' פקד את שרה, כענין מ"ש המתפלל על חברו והוא צריך לאותו דבר הוא נענה תחלה. וה' פקד, יש הבדל בין אמירה ובין דבור כמ"ש באורך בס' התו"ה (ויקרא סי' ג') שהדבור יציין גם פירוש הדברים, ויש הבדל בין זכר ובין פקד, שהפקודה היא תמיד לעשות לו איזה דבר, ותחלה אמר ה' בפ' לך, אבל שרה אשתך יולדת לך בן, וזה קרא אמירה, וזה נתקיים בעת שפקדה ליתן לה הריון, ואח"כ דבר ופירש ע"י המלאך וגבל את הזמן למועד אשוב אליך, שיהיה בפסח בשנה הבאה, ועז"א ויעש ה' לשרה כאשר דבר:***

*רש"ר הירש* ***בראשית פרק כא***

***(א) פקד - כפי שכבר העירונו - קרוב ל"בגד": להלביש דבר, בעיני הרוח, את "בגדי" תכונותיו, נסיבותיו ויחסיו; לדמות אותו לעצמו על כל התיחסויותיו. מכאן גם באופן ממשי: להעמיד אדם בעמדת - יחסים ידועה, להכניסו לעמדה חדשה, "להפקיד" בידו משרה ויפוי - כח. - ביחס להשגחת הבורא, כמו במקום זה, מציין "פקד" פעולת התערבות מסוימת, שתכליתה - עיצוב מתאים של נסיבות חיי אדם אחד או אומה אחת:***

***כאשר אמר - עי' לעיל א, כב. אמירה - הבטחה זו, הנזכרת כאן, היא כנראה האמורה לעיל יז, טו ועי' בפירושנו שם. עם ה"אמירה" כבר נעשתה ה"פקידה", וכבר נתברכה שרה בברכת ההריון. עתה קיים ה' לגביה על - ידי לידתו של יצחק, כאשר דבר, דבר אשר הכריז עליו כמאורע שעתיד להתקיים.***

*פרשת וישלח* ***פרק לב פסוק כה***

***וַיִּוָּתֵר יַעֲקֹב לְבַדּוֹ וַיֵּאָבֵק אִישׁ עִמּוֹ עַד עֲלוֹת הַשָּׁחַר:***

*רש"י* ***בראשית פרק לב פסוק כה***

***(כה) ויותר יעקב - שכח פכים קטנים וחזר עליהם:***

*חולין* ***דף צא עמוד א***

***ויותר יעקב לבדו - אמר רבי אלעזר: שנשתייר על פכין קטנים, מכאן לצדיקים שחביב עליהם ממונם יותר מגופם וכל כך למה - לפי שאין פושטין ידיהן בגזל***

*רש"י* ***מסכת חולין דף צא עמוד א***

***שנשתייר על פכים קטנים - דכל כלים החשובים ומקנה כבר העבירן את נחל יבק כדכתיב לעיל מיניה ויעבר את כל אשר לו והוא נשאר על פכין קטנים שלא הספיק להעביר וחשכה לו.***

*מהרש"א* ***חידושי אגדות מסכת חולין דף צא עמוד א***

***על פכים כו'. עיין פרש"י ופירוש לפירושו דמדכתיב כבר שהעביר כל אשר לו ע"כ מה שחזר שוב ונשאר שם לא היה אלא בשביל דבר מה שלא היה נחשב לכלום והם הפחותים שבכלים כדתנן פי"ב דנגעים על מה חסה תורה על כלי חרסו ועל פכו כו' על ממונו הבזוי כו' ולזה אמרו מכאן לצדיקים שחביב עליהן ממונם הבזוי כ"כ לפי שאין פושטים כו' וכדרך שאמרו ת"ח מדקדקין על פחות משוה פרוטה אך מה שפרש"י בסוף דבריו שלא הספיק להעבירם וחשכם לו הוא מגומגם דכבר כתוב והוא לן בלילה וגו' ויקם בלילה ויקח וגו' דמשמע דכל זה נעשה בלילה ודו"ק ורש"י פי' בחומש ששכח פכים קטנים והוא ע"פ ב"ר ועיין ברא"ם שם:***

*במדבר* ***פרק א***

***(א) וַיְדַבֵּר יְקֹוָק אֶל מֹשֶׁה בְּמִדְבַּר סִינַי בְּאֹהֶל מוֹעֵד בְּאֶחָד לַחֹדֶשׁ הַשֵּׁנִי בַּשָּׁנָה הַשֵּׁנִית לְצֵאתָם מֵאֶרֶץ מִצְרַיִם לֵאמֹר:***

***(ב) שְׂאוּ אֶת רֹאשׁ כָּל עֲדַת בְּנֵי יִשְׂרָאֵל לְמִשְׁפְּחֹתָם לְבֵית אֲבֹתָם בְּמִסְפַּר שֵׁמוֹת כָּל זָכָר לְגֻלְגְּלֹתָם:***

*רש"י* ***במדבר פרק א פסוק א***

***(א) וידבר. במדבר סיני באחד לחדש - וגו' מתוך חיבתן לפניו מונה אותם כל שעה, כשיצאו ממצרים מנאן, וכשנפלו בעגל מנאן לידע מנין הנותרים. כשבא להשרות שכינתו עליהן מנאן. באחד בניסן הוקם המשכן, ובאחד באייר מנאם:***

*ראש השנה* ***דף לב עמוד ב***

***אין מזכירין זכרון של יחיד ואפילו לטובה, כגון +תהלים קו+ זכרני ה' ברצון עמך, וכגון +נחמיה ה+ זכרה לי אלהי לטובה. פקדונות הרי הן כזכרונות, כגון +בראשית כא+ וה' פקד את שרה, וכגון +שמות ג+ פקוד פקדתי אתכם, דברי רבי יוסי. רבי יהודה אומר: אינן כזכרונות. ולרבי יוסי, נהי נמי דפקדונות הרי הן כזכרונות - וה' פקד את שרה, פקדון דיחיד הוא! - כיון דאתו רבים מינה - כרבים דמיא. +תהלים כד+ שאו שערים ראשיכם והנשאו פתחי עולם ויבוא מלך הכבוד. מי (הוא) זה מלך הכבוד ה' עזוז וגבור ה' גבור מלחמה. שאו שערים ראשיכם ושאו פתחי עולם ויבא מלך הכבוד מי הוא זה מלך הכבוד ה' צבאות הוא מלך הכבוד סלה. ראשונה - שתים, שניה - שלש, דברי רבי יוסי. רבי יהודה אומר: ראשונה - אחת, שניה - שתים. +תהלים מז+ זמרו אלהים זמרו זמרו למלכנו זמרו כי מלך כל הארץ אלהים - שתים, דברי רבי יוסי. רבי יהודה אומר: אחת. ושוין +תהלים מז+ במלך אלהים על גוים אלהים ישב על כסא קדשו שהיא אחת. זכרון שיש בו תרועה, כגון +ויקרא כג+ שבתון זכרון תרועה מקרא קדש - אומרה עם הזכרונות ואומרה עם השופרות, דברי רבי יוסי. רבי יהודה אומר: אינו אומרה אלא עם הזכרונות [בלבד]. מלכות שיש עמו תרועה, כגון +במדבר כג+ ה' אלהיו עמו ותרועת מלך בו - אומרה עם המלכיות ואומרה עם השופרות, דברי רבי יוסי. רבי יהודה אומר: אינו אומרה אלא עם המלכיות בלבד. תרועה שאין עמה לא כלום, כגון +במדבר כט+ יום תרועה יהיה לכם - אומרה עם השופרות, דברי רבי יוסי. רבי יהודה אומר: אינו אומרה כל עיקר***

*מהרש"א* ***חידושי אגדות מסכת ראש השנה דף לב עמוד ב***

***ר"י אומר אינן כזכרונות כו' יש לדקדק מ"ט דר"י אי משום דבעינן כדכתיב לשון זכרון הא גבי מלכיות דדרשינן ליה מאני ה' אלהיכם לא הוה ממש כדכתיב וי"ל אף שלשון זכירה ופקידה נאמרו בחד לישנא וענין משמעות אחד מ"מ הם משתנים קצת שמלת פקידה הונח בפקידות ענין מה בזמן מה כמו וביום פקדי וגו' ומה תעשו ליום פקודה וגו' והרבה כמוהו שפירוש כולם על ענין השמור ופקוד לזמן מה אבל מלת זכירה בדבר שיזכור תמיד בלי שיקבע לו זמן כמו וזה זכרי לדור דור וגו' לזכרון לפני ה' תמיד וגו' זכור ואל תשכח וגו' ולזה א"ר יהודה אין לנו לומר בתפלת ר"ה כ"א זכרונות כלשון המקרא זכירה כדי שיעלה זכרונותינו לטובה ולרצון לפני ה' תמיד כדאמרינן (לעיל טז.) זכרונות שיעלה (זכרונותינו) [זכרוניכם] לטובה וק"ל***

***שרשים - פקד***