נג - סימן שכ_א ס_ח - סי_ב
קטגוריות: שו_ע / אורח חיים / הלכות שבת - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ

## חיתוך לחתיכות גדולות אם יש בו משום טחינה

א] בד' השו"ע בס"ט ובסי"ב מבו' דליכא בחיתוך משום טוחן אלא כשחותך לחתיכות דקות, וכ"כ בפירש"י בשבת ע"ד ב' והרמב"ם בפכ"א משבת הי"ח ובתשו' הרשב"א ח"ד סימן ע"ה, וכ"כ התוס' בשבת קי"ד ב' (ד"ה אלא לקניבת ירק) דכל שעושה חתיכות גדולות ל"ה בכלל טוחן, וכ"כ האו"ז בסימן ס', - אך בס' הבתים שערי המלאכות שער י' כתב די"א דחייב אפי' בחתיכות גסות, (ועיי"ש שכתב דכן נראה דעת הרמב"ם, וצ"ע).

ב] ובשבת שם אמרו דמאן דסלית סילתי חייב משום טוחן, ובפירש"י שם כתב דחותך עצים דקים להבעיר האש, וכ"כ התורי"ד בביצה ל"א ב' דבקיעת עצים אינה מלאכה, דרק כשעושה קיסמין דקין כדי להאחיז בהן את האור חייב משום טוחן, וכ"כ הראבי"ה בסימן תשע"ד.

אך בפי' הר"י מלוניל בשבת שם כתב דסלית סילתי היינו כשמבקיע עצים גסים לעשות מאחת שתים ושלש, וכ"כ בס' המאורות שם, ומשמע דאף דהחתיכות אינם דקות חייב משום טוחן, וכ"ה מבו' בד' הרשב"א והר"ן בביצה ל"א א' והרא"ש שם סימן ד' והרשב"א בעבוה"ק בית מועד שער ב' פ"ו דכל ביקוע עצים לצורך הסקה יש בו משום טוחן, וכ"כ השבה"ל בסימן רמ"ט בשם הר"א מטול, וכ"נ בד' הרמב"ן במלחמות בביצה ר"פ אין צדין, וצ"ב דמ"ש מפריס סילקא דאינו חייב אלא כשמחתכו הדק, (וכמש"כ כן הר"י מלוניל והמאורות שם, וכ"כ הרשב"א בעבוה"ק שער א' פ"ז).

ג] ואמנם הנה בד' רבינו מנוח בפ"א משביתת עשור ה"ג משמע דכל הא דליכא משום טוחן בחתיכות גסות הוא רק בדבר הראוי גם בלא החיתוך, אך בדבר שאינו ראוי אלא ע"י החיתוך אף אם חותכו לחתיכות גסות חייב משום טוחן, ולפ"ז י"ל דזהו שכתבו הר"י מלוניל והמאורות דכשמבקיע עצים גסים לב' וג' חלקים חייב משום טוחן, דכיון דאין העצים ראויין להבעירם אלא ע"י החיתוך, חייב אף בחתיכות גסות, - אך בד' הרשב"א בביצה ודעימיה מבו' דאף המבקע עצים הראויין להסקה בלא ביקוע חייב משום טוחן ואף כשמבקע לחתיכות גסות, עיי"ש.

והמנחת שלמה בח"א סימן צ"א אות י"ג כתב דבביקוע עצים כל שחותך את העצים עד שראויים לתפקידם חשיב כטוחן, והא דבאוכלין אינו חייב אלא כשחותך דק דק הוא משום דאל"כ עדיין הם צריכים לשינים הטוחנות אותם, ומשא"כ בעצים שראויים לתפקידם בלא שום טחינה, (ועמש"כ בס' שלחן שלמה סימן שכ"א אות י"ג לפ"ז).

ד] ויש להוסיף דגם במש"כ בפירש"י דהחותך עצים דקים להבעיר האש חייב, הק' האו"ז בסימן ס' שהרי אין טחינה אלא כשחותך דק דק ואין דרך לטחון כ"כ הדק לצורך האש, ובדעת רש"י ודעימיה יש להסתפק אם ס"ל דחיוב טוחן הוא אף בחתיכות שאינם דקות כ"כ, (והאו"ז שתמה ע"ז הוא לטעמיה שם שכתב דאינו חייב אלא על חיתוך דק דק שהוא כעין כתישה, וע"כ פשיטא ליה דחיתוך עצים דקים אינו בכלל טוחן), או דס"ל דשיעור טחינה תליא בכל מין לפי ענינו, ובאוכלין לא חשיב כחתיכות קטנות אלא כשחותך דק דק, ובעצים חשיב כחתיכות קטנות אף כשאי"ז כ"כ דק, וצ"ע.

## טחינה לאלתר

ה] בתשו' הרשב"א ח"ד סימן ע"ה כתב דהא דפרים סילקא חייב משום טוחן הוא כשמחתכו דק דק כדי לאכלו למחר או אפי' לבו ביום ולא אחר שעה, אבל כשמחתכו כדי לאוכלו מיד מותר שלא אסרו על אדם לאכול מאכלו חתיכות גדולות או קטנות, ודמי להא דמותר לברור אוכל מתוך פסולת לאלתר משום דהוא כדרך שדרכן של בנ"א לאכול, אף שיש באותו צד בעצמו חיוב חטאת כשמניח לאחר זמן, וכתב לפ"ז דמותר לפרר לחם ליתנו לפני התרנגולים להאכילם לאלתר, וכ"כ הרשב"א בעבוה"ק שער א' פ"ז דהפורס ירקות דק דק לאכול לאלתר או לבשל לאלתר ביו"ט מותר ואם להניח לבו ביום אסור, והיינו משום דס"ל דלא הותרה מלאכת טחינה ביו"ט, וע"כ לא הותר אלא כשעושה כן כדי לאכול או לבשל לאלתר משום דטחינה לאלתר מותרת, והב"י בסי"ב כתב דמשמע דליכא דפליג עליה דהרשב"א בהא דהא שפיר מייתי ראיה מההיא דהבורר.

אך החזו"א בסימן נ"ז (ד"ה ובעיקר דינו) כתב דמד' הרשב"ם ועוד מרבוותא שלא התירו לפרר לחם אלא משום דאין טוחן אחר טוחן מבו' דפליגי ע"ד הרשב"א וס"ל דאיסור חיתוך ירק הוא אף סמוך לסעודה, (דלא לישתמיט שלא יהיו מפרשים הדבר), והוכיח כן גם מד' התרוה"ד בסימן נ"ו, וכ"כ בתשו' חזו"א סימן ס"ה וסימן ס"ח, ובסימן ס"ח הוכיח כן גם מפירש"י בשבת קכ"ח א' (ד"ה שלא יקטום בכלי) ומד' הרמב"ם בפכ"א משבת הי"ג והי"ח.

ו] והרמ"א בסי"ב כתב לדינא להתיר לתוך ירק דק דק כדי לאכול לאלתר, אך בד' הב"י שם מבו' שלא סמך להתיר אלא כשחותך לחתיכות גדולות, וכ"נ בדבריו בשו"ע שם שסתם לאסור בחיתוך ירק דק דק, (וכ"כ בתשו' חזו"א סימן ס"ה וסימן ס"ט בדעת השו"ע).

והמ"ב בסקמ"ה כתב דנכון להתנהג כמש"כ הב"י ולחתוך חתיכות גדולות, וכ"כ המ"ב בסקמ"א דטוב ליזהר בזה, - אך בסקל"ג ובסימן שכ"ד סקט"ו וסקכ"א וסקכ"ג כתב לדינא להתיר לחתוך בשר חי או דלועין לפני העופות שיאכלו מיד, וצ"ע.

## אם דינא דהרשב"א תליא בדין ברירת פסולת מתוך אוכל לאלתר

ז] האג"ט טוחן סקכ"ג אות ד' כתב לדון דהרשב"א דהתיר טחינה לאלתר הוא לטעמיה דס"ל דהתירא דלאלתר הוא אף כשבורר פסולת מתוך אוכל, דלדעת ש"ר דלא הותר לברור פסולת מתוך אוכל לאלתר י"ל דטחינה דמיא לברירת פסולת דאסורה אף לאלתר, אך כתב דמד' הר"ן בשבת ע"ד ב' שהביא לד' הרשב"א מבו' דאף דס"ל דיש להתיר בזה אף דאיהו ס"ל דאסור לברור פסולת לאלתר, ועיי"ש (באותיות ד' - ו') במש"כ לפרש הטעם בזה בכמה אנפי.

## אם דינא דהרשב"א תליא בדין דישה ולישה לאלתר

ח] אך לכאו' יש לדון מטעם אחר בדינא דהרשב"א, דהנה בתשו' הרשב"א שם בסו"ד מבו' דאף במלאכת דש ומלאכת לש שרי כשעושה כן לאלתר, עיי"ש, והרי דס"ל דהתירא דלאלתר אי"ז היתר מסוים במלאכת בורר, אלא ה"נ הוא בשאר מלאכות תיקון האוכל, וע"כ הוא דס"ל דאף טחינה לאלתר מותרת, (וכמו שדימה הרשב"א שם התירא דטחינה לאלתר להתירא דדישה ולישה לאלתר), אך לפי המבו' בד' השו"ע והרמ"א בסימן שי"ט ס"ו והפוסקים בכ"ד דדישה לאלתר אסורה, וכ"כ המג"א בסימן שכ"א סקכ"ד והמ"ב שם סקס"ו דלישה לאלתר אסורה, והרי דהתירא דלאלתר הוא היתר מסוים במלאכת בורר, מהיכ"ת נימא דגם במלאכת טוחן איכא להתירא דלאלתר, וצ"ע.

## טעם התירא דטחינה לאלתר

ט] השה"ג בשבת פ"ז תמה ע"ד הרשב"א דכיון דהאיסור הוא משום טוחן מה לי טוחן לבו ביום או לאלתר או למחר וכי כל המלאכות כולן שרי לעשותן בדצריך לאותה מלאכה לאלתר, ול"ד לברירה דמותרת כשרוצה לאכול לאלתר דהתם הוא משום דבכה"ג שהתירו ל"ה ברירה, ועוד דבטוחן לא מצינו שהתירו, ועמש"כ בזה האג"ט טוחן סקכ"ג אות ב' בטעמא דהרשב"א, - ובתשו' חז"א סימן ע' סק"ב כתב בטעמא דהרשב"א דכיון שאין האכילה אלא פתים פתים ואין מדת הדר"א לנשוך מהככר א"כ הלא החתיכה הוא ענין האכילה ולפיכך אין ההבדל בין חתיכות גדולות לקטנות מכריע שם מלאכה אלא הכל אופי של אכילה, ועד"ז כתב באו"ח סימן ס"א סק"א דאכילה התמידית היא דרך ברירה ודרך טחינה ולא חייל עליה שם עובדא ועמל מלאכה, והלכך אף במכין סמוך לסעודה לאו טוחן ולאו בורר הוא אלא נטפל לאכילתו, - ויש להעיר דבד' הרשב"א שם בסו"ד מבו' דהתירא דלאלתר הוא גם במלאכת דישה ומכה בפטיש, ובזה לכאו' ליכא לטעם זה, וצ"ע.

## אם הותר אף טחינה גמורה לאלתר

י] המשכנות יעקב בסימן קי"ד הק' ע"ד הרשב"א מהא דתניא בתוספתא בשבת פט"ו הי"ג דאין מרסקין דבלה וגרוגרות וחרובין לפני זקנים בשבת, ומדתני לפני זקנים משמע דהוא לאלתר,[[1]](#footnote-2) (ובד' הרשב"א בשבת קמ"א א' מבו' להדיא דהאיסור בזה הוא משום טוחן, וזה דלא כמש"כ השביתת השבת טוחן סוסקי"ב בדעתו).

והחזו"א בסימן נ"ז (ד"ה ואמנם כשחותכו) הוכיח מזה דלא התיר הרשב"א רק חיתוך דק דק, דכיון דעיקר החיתוך הוא דרך אכילה, אין חילוק בין חתיכות קטנות וגדולות והכל מיקרי דרך אכילה, והא דתני בתוספתא דאין מרסקין היינו כתישה דהיא כמעשה טחינה ממש ואי"ז דרך אכילה אלא תיקון המאכל על צורה אחרת, ואין אכילתו מיד פועלת כאן כלום, ועד"ז כתב בתשו' חזו"א סימן ע' סק"ב, (ועמש"כ שם סימן ס"ו קצת בע"א).

אך בד' המ"ב בסקכ"ו מבו' להדיא דאף דיכת מלח מותרת לאלתר (כשאי"ז בכלי המיוחד לטחינה), וכ"ה משמעות ד' הגר"א שם ס"י דאף שחיקת פלפלין מותרת לאלתר, וכ"ה משמעות ד' הריב"ש בסימן קפ"ד, וכן הוכיח האג"ט טוחן סק"ל אות ה' ממש"כ הריב"ש שם דלדעת הרשב"א מותר לגרור גבינה לאלתר, (אך בתשו' חזו"א שם כתב ע"ז דאי"ז מוכרע דגרירה הוא חיתוך ולא טחינה וביחוד בגבינה), וצ"ע.

## טוחן אחר טוחן

יא] היראים בסימן ער"ד כתב בשם הרשב"ם דמותר לפרר לחם דמאחר שנטחן כבר לא מצינו טוחן אחר טוחן, והביאוהו הסמ"ג לאוין ס"ה והסמ"ק בסימן רפ"ב ועוד מקמאי, וכ"כ הארחות חיים בהל' שבת סל"ז בשם רבינו פרץ, וכ"כ הרמ"א בס"ח ובסימן תק"ד ס"ג.

אך השיטה להר"נ בשבת ע"ד ב' כתב דיש מחמירין לאסור לפרר פת לתינוק, ומבו' דס"ל דיש טוחן אחר טוחן, וכ"ה מבו' בד' הרשב"א בתשו' ח"ד סימן ע"ה דלא התיר לפרר לחם לפני התרנגולים אלא להאכילם לאלתר אך להאכילם לאחר זמן אסור משום טוחן, וכ"ה מבו' גם בד' הריטב"א והשיטה להר"נ בשם הרא"ה בשבת ע"ד ב' והתורי"ד שם קכ"ח ב' והרמ"ך בפ"ז משבת ה"ה ורי"ו בנתיב י"ב חלק ח' שלא התירו לפרר לחם אלא משום דאין טחינה בדבר הראוי לאכלו, והחיי אדם בכלל י"ז ס"ד ובנשמ"א שם סק"ג כתב לחוש לדעתם.[[2]](#footnote-3)

## טעם הא דאין טוחן אחר טוחן

יב] בטעם הא דאין טוחן אחר טוחן נחלקו האחרונים, דהטל אורות במלאכת טוחן כתב דהוא משום דחיבורי אדם אינו חיבור, וכ"כ החזו"א בסימן נ"ז ד"ה ענין, (וכתב דאי"ז ענין לדינא דאין בישול אחר בישול), ועד"ז כתב הפמ"ג באש"א סקי"ב ובמש"ז סק"י דאין טוחן אלא בדבר שהיה בתולדה גוף אחד,[[3]](#footnote-4) - אך בד' הגר"א בסי"ב מבו' דהוא חד דינא עם הא דאין בישול אחר בישול, (והביא להא דתניא בתוספתא בשבת ספט"ו דמוללין את המלול וכו' וה"ה לשאר מלאכות כמ"ש שם, והיינו הא דתניא התם דאופין את האפוי ומבשלין את המבושל(, וכ"כ השביתת השבת בכללי טוחן סק"ז,[[4]](#footnote-5) ועמש"כ האג"ט טוחן סקכ"א לפרש בזה בע"א.

## טחינה בחרס ובמתכת

יג] בירושלמי בפ' כלל גדול אמרו דהדין דשחק מלח חסף פלפלין חייב משום טוחן, (כן גירסת השבה"ל בסימן צ"ב, ועד"ז הוא גירסת הר"ח בשבת ע"ד ב' והראבי"ה בסימן רכ"ג), וכתבו המפרשים דחסף הוא חרס (כדכתיב בדניאל פ"ב פל"ג), ומבו' דהשוחק חרס חייב משום טוחן, והאג"ט טוחן סקכ"א עמד בזה דכיון דחרס נעשה ע"י טחינת הרגבים תחילה (כמש"כ בפירש"י בשבת ע"ד ב') מ"ט הוא חייב על טחינתו משום טוחן, הרי אין טוחן אחר טוחן.

ואמנם למש"כ הגר"א דהא דאין טוחן אחר טוחן הוא דומיא דהא דאין בישול אחר בישול, י"ל דמה"ט הוא דיש טחינה בחרס משום דכשנתקשה החרס בטלה הטחינה הראשונה ובכה"ג יש טוחן אחר טוחן, ודמי להא דהמתיך את המתכת שהותך והוקשה חייב משום מבשל, ולא אמרינן דאין בישול אחר בישול, משום דבטל הבישול הראשון, (וכ"כ השביתת השבת בכללי מלאכת טוחן סק"ז), - אך למש"כ הטל אורות ודעימיה דהא דאין טוחן אחר טוחן הוא משום דהוי חיבורי אדם, הדין נותן דאין חייבין על טחינת חרס, וכ"כ הפמ"ג במש"ז בסק"י דהטוחן לבינה אינו חייב משום טוחן כיון דנשרפה בכבשן ואינו בתולדה, ולדעתם צ"ל כד' הרוקח בסימן ס"ד והאו"ז בסימן ס' והמגד"ע בפ"ט משבת דל"ג לה בירושלמי, וצ"ע.

## טחינה בגבינה

יד] בתשו' הריב"ש סימן קפ"ד כתב דאסור לגרור גבינה משום איסור טוחן, וכ"ה מבו' בד' המג"א בסקי"ב, והפמ"ג באש"א שם ובמש"ז סימן תק"ד סק"א עמד בזה דהרי אין הגבינה מקובצת בתולדה ומ"ט יש בזה משום טוחן, (ובד' השואל שהביא הריב"ש שם מפורש דאף אם מותר לפרר לחם דאין טוחן אחר טוחן מ"מ בגרירת הגבינה ליכא לה"ט),[[5]](#footnote-6) - ולכאו' דבריו הם לטעמיה דהא דאין טוחן אחר טוחן הוא משום דאין טוחן אלא בדבר שהיה בתולדה גוף אחד, אך למש"כ הטל אורות והחזו"א דהוא משום דהוי חיבורי אדם יש מקום לומר דבגבינה חשיב כחיבור בידי שמים, דכל חלב שמשהים אותו נעשה לגבינה אף בלא מעשה אדם, וע"כ יש בזה משום טוחן, - ולמש"כ הגר"א דהא דאין טוחן אחר טוחן הוא ע"ד הא דאין בישול אחר בישול, ונתבאר דלפ"ז י"ל דכל שבטלה הטחינה הראשונה יש טוחן אחר טוחן, י"ל דה"נ בגבינה נתבטלה הטחינה הראשונה לגמרי וע"כ יש בזה משום טוחן.

## טחינה בטיט

טו] בהגה' ר"פ לסמ"ק סימן רפ"ב אות ט"ו כתב דאסור להסיר טיט יבש מן הבגד משום טוחן, וכ"כ הטושו"ע בסימן ש"ב ס"ז, ובגל' הגרע"א שם הק' דכיון דמתחילה היה מפורר ונדבק ע"י יבשות הרי אין טחינה אחר טחינה, (ויש להוסיף דאין לומר דר"פ לא ס"ל להך דינא דאין טוחן אחר טוחן, שהרי הארחות חיים כתב בשמו דמה"ט אין טחינה במלח דק שנתחבר ואין טחינה בפת, - אך למש"כ הטל אורות דהא דאין טוחן אחר טוחן הוא משום דאין חיבורי אדם חיבור, י"ל דבטיט שאינו נעשה בידי אדם איכא משום טוחן, וכ"כ הטל אורות שם, - ולמש"כ הגר"א דהא דאין טוחן אחר טוחן הוא ע"ד הא דאין בישול אחר בישול, י"ל כמש"כ השביתת השבת טוחן סקל"ג דבטיט שנתחבר בטלה הטחינה הראשונה וע"כ יש בו משום טוחן.

## טוחן אחר טוחן שלא באוכלין

טז] הרמ"א בסימן תק"ד ס"ג כתב דאין טחינה באוכלין שהיו טחונין תחילה, והטל אורות במלאכת טוחן כתב לדקדק מדבריו דכל הא דאין טוחן אחר טוחן הוא באוכלין, וכתב דלפ"ז י"ל דמה"ט הוא דאיכא טחינה בטיט ולא אמרינן דאין טוחן אחר טוחן, וכן רמז לזה בגל' הגרע"א בסימן תק"ד שם, - ובזה מתישב גם הא דיש טחינה בחרס ולא אמרינן דאין טוחן אחר טוחן.

אך בעיקר הדברים צ"ב דאם דינא הוא דאין טוחן אחר טוחן מ"ט הוא רק באוכלין, ומ"ש שאר דברים דיש בהן טוחן אחר טוחן,[[6]](#footnote-7) וצ"ע.

## טוחן אחר טוחן בכלי המיוחד לכך

יז] בד' הרמ"א בסימן תק"ד ס"ג מבו' דמצות דטחינתם מותרת משום דאין טוחן אחר טוחן, מותר לטוחנם אף בכלי המיוחד לכך, וכ"ה בד' העולת שבת הכא סק"ט דלא נאסר לכתוש מלח שהיה דק מתחילה ונתבשל במכתשת, אלא משו מראית העין, אך בלא"ה היה מותר לכתשו אף בכלי המיוחד משום דאין טוחן אחר טוחן, - אך הפמ"ג במש"ז סק"י כתב בתו"ד דאסור לטחון מצה ברי"ב אייז"ן משום עובדין דחול, וכ"ה מבו' גם בדבריו באש"א סקי"ב דאף דבר שאינו מקובץ בתולדה ולי"ב משום טוחן אסור לטוחנו בכלי המיוחד, וכ"כ הביאוה"ל בסי"ב (ד"ה לפרר לחם), וצ"ע.[[7]](#footnote-8)

## טחינה בירק המחותך דק דק

יח] האג"ט טוחן סקט"ו נסתפק בירק שהיה מחותך דק דק וכתשו בשבת אם חייב, או דכיון דחתיכתו חשיבא כטחינה דמי לדבר שנתבשל כמאב"ד דאין חייבין על בישולו,[[8]](#footnote-9) ועיי"ש שכתב לפ"ז דהכותש סממנין במכתשת ובא אחר וחזר וכתשו עד שיהא דקה מן הדקה פטור, ועמש"כ בזה השביתת השבת טוחן סק"י, - ובס' שלחן שלמה סימן שכ"א אות י"א כתב דודאי דיש לחייב בזה, כיון דחלק זה שהוא טוחן עכשיו מעולם לא נטחן, ול"ד לדבר שנתבשל כמאב"ד דכיון דד"ז כבר נתבשל אין חייבין על בישולו, ומשא"כ הכא דחלק זה לא נטחן עדיין כלל.

1. אך בד' הרמ"א בסי"ב משמע שפירש לדינא דאין מרסקין לפני זקנים דהוא בחותך ומניח, עיי"ש, ועמש"כ ע"ז החזו"א בסימן נ"ז ד"ה אבל יתכן. [↑](#footnote-ref-2)
2. וכ"נ מסתימת דברי השו"ע בס"ח שכתב דיש איסור טחינה במלח, ולא כתב דהוא רק במלח של סלעים שאינו המלח המצוי, ומשמע דס"ל לדינא דיש טוחן אחר טוחן. [↑](#footnote-ref-3)
3. ואך דבד' הפמ"ג משמע דכל שאין חיבורו בתולדה אף אם נתחבר בידי שמים לי"ב משום טוחן, ובד' הטל אורות מבו' דרק כשחיבורו בידי אדם לי"ב משום טוחן, וכ"כ החזו"א. [↑](#footnote-ref-4)
4. ואמנם גם לדרך זו לא תלי בדוקא במה שנעשה בו מעשה טחינה, שהרי אין טחינה במלח שהיה דק מתחילתו ואח"כ נתחבר, כמש"כ הארחות חיים בשם ר"פ וכ"כ הרמ"א בס"ח, אלא כל שכבר היה בו להתיקון דטחינה אף אם היה כן מתולדתו יש בזה לדינא דאין טוחן אחר טוחן. [↑](#footnote-ref-5)
5. וי"ל דס"ל דכל הא דאין טוחן אחר טוחן הוא רק בדבר שנעשה בו מעשה טחינה, ומשא"כ בגבינה דלא נעשה בה מעשה טחינה מעולם [↑](#footnote-ref-6)
6. ושמא מודה הרמ"א דלדעת הסוברים דאין טוחן אחר טוחן הוא אף שלא באוכלין, אלא שלא סמך להתיר בזה אלא בצירוף דעת הסוברים דאין טחינה באוכלין. [↑](#footnote-ref-7)
7. הגרש"ז זצ"ל בשש"כ פ"ו סקכ"ג כתב לאסור ירקות שנתמעכו ע"י הבישול בכלי המיוחד משום עובדין דחול, ולכאו' אי נימא דבדבר דאין טחינתו חשובה כטחינה משום דאין טוחן אחר טוחן מותר לטוחנו בכלי המיוחד, ה"נ יש להתיר כן בירקות שנתמעכו ע"י הבישול דאין טחינתם חשובה כטחינה. [↑](#footnote-ref-8)
8. האג"ט שם לא אתי עלה מכח מש"כ הראשונים דאין טוחן אחר טוחן, דלפי דבריו שם סקכ"א הוא מטעמא אחרינא, וכ"ה גם למש"כ הטל אורות ודעימיה דהא דאין טוחן אחר טוחן, הוא משום דחיבור בידי אדם ל"ה חיבור, או משום דאין טוחן אלא בחיבור שהוא בתולדה, - אך למש"כ הגר"א דהא דאין טוחן אחר טוחן הוא דומיא דהא דאין בישול אחר בישול, יש לדון בהך גוונא מכח הא דאין טוחן אחר טוחן. [↑](#footnote-ref-9)