תחומין פרק ד 2
קטגוריות: ש_ס / יג עירובין / עירובין - הרב יהושע  ננקנסקי

**יש תחומין מעל עשרה**

**מג.-מג:**

**נצרך ללמוד את הסוגיא בדף מג וכן בדף מה: מ"אמר מר" עד דף מו**

★יש תחומין מעל עשרה או לא

ברש"י משמע שהנידון האם חשיב דרך הילוך, וברחב ד' "הילוך מעליא הוא".

וע"ע במשנ"ב [תד-א].

ועי' בגאו"י שברה"י אין ספק וודאי יש תחומין מעל עשרה, דרה"י עולה עד לרקיע, וכאן דמליא דמי.

★לצד דאין תחומין מעל י' [אפי' ששבת בקרקע] מותר לו לצאת מעל י' כמה שיוצא, רק שירד יהיה לו רק ד' אמות [דבאמצע שבת מקבלים רק ד"א].

וכעי"ז בתוס' [מה: ד"ה "ליקנו"] גבי מים שקנו שביתה באוקינוס ויצאו מעל י' כשירדו יש להם ד"א.

ועי"ש בתוס' הרא"ש ובמאירי בתירוץ אחד שכן קונים אלפיים אמה באמצע שבת, וצ"ע.

ועי' בחזו"א [קי יח ד"ה "מג."] שדן לדעת תוס' **האם מותר לו לרדת בשבת מעל י' לקרקע**.

★כשהיה בכניסת השבת מעל י' [לצד דאין תחומין] ובביה"ש לא קנה שביתה ואח"כ באמצע שבת ירד לתוך י' כעי"ז בספינה מעל י' בזמן ביה"ש, ואח"כ נכנס לתוך י' עי' רמב"ן ורשב"א מה:.

★רוחב ארבעה לא תיבעי לך

לרש"י מיירי בעמוד שיוצא מתוך התחום, ובשו"ע מבואר דמיירי במדלג מעמוד לעמוד.

★בעמוד שאינו רחב ד' [שבזה הספק של הגמ'] עי' שעה"צ [ג].

★בספינה שיש בין תחתית הספינה לקרקע הים עשרה פשוט שנחשב מעל י'.

וכשיש במים עשרה והספינה שוקעת בתוך עשרה, עי' סי' רמח בב"ח שם ובשו"ע [ס"ב] ובנו"כ [שם].

★מים גבוהים עשרה שנקרשו [נהר שקפא] להלך ע"ג עי' רעק"א [מהדורא תנינא ב].

★מהלך בקרון עי' ריטב"א [מג: ד"ה "האי תנא"].

וע"ע בב"י [סו"ס רסו] ובמג"א [רסו ז] ובגר"ז [תד א].

★גבי נסיעה ברכבת עי' חת"ס [ח"ו צח] ובביאה"ל [תד].

★במהלכת ברקק

עי' רש"י הכא ובשבת [ק:], ועי"ש בתוד"ה "גמירי".

וע"ע במג"א [רסח ז].

וע"ע בר"ן בשם הראב"ד דמיירי "במים עכורים כטיט הנירוק" **ונידונים כקרקע** [ומיירי שגבוהים י' מקרקע הים].

★עי' רשב"א בסוגיין דהקשה אמאי ספינה קונה שביתה אי יש תחומין מעל י', הרי היא ניידת, ומבואר לקמן [מו.] "דמים בעבים לא קנו שביתה משום דמינד ניידי" ועי' מה שתירץ, וכעי"ז ברמב"ן.

וע"ע בר"ן שבמקום הראוי לשביתה אע"פ שלא קנה שביתה לא יצא ממקומו, וחילק בין זה לישן.

וע"ע במאירי בסוגיין.

וע"ע בביאה"ל [תד ד"ה ממקום].

★עי' פמ"ג [רצה א"א א] בענין תחומין באליהו הנביא.

ויל"ע בתוס' [מה: ד"ה לימא].

★הראשונים הכריעו לדינא דספק דרבנן לקולא [רשב"א, רמב"ן, ריטב"א].

ובחידושי הרשב"א חילק שאם שבת מתחת עשר דקנה שביתה לא יצא במעל עשרה אפילו שספק דרבנן לקולא הואיל ויש לו **חזקת ביתו.**

ובשו"ע סתם ומשמע גם בקנה שביתה ספיקא לקולא ושרי לצאת ע"י עשר.

וברמ"א הוסיף שבי"ב מיל מחמירים בספיקות.

וע"ע בביאה"ל גבי י"ב מיל בכלים ובהמה, וי"ב מיל מע"ג הים.

וא"כ לטוס במטוס פחות מי"ב מיל יש להקל, וביותר מי"ב מיל לחומרא, כל הנ"ל מצד תחומין לחוד, רק יש לדון מצד הדין שאין מפליגין בספינה בע"ש.

**מעשה** [ששמעתי מהגר"ש קרביץ שליט"א] שהרה"ח ר' אלעזר דוד פרידמן זצ"ל היה בצעירותו רב קהילה באוסטרליה, ופעם אחת נצרך לטוס במוצ"ש מהעיר מנילה [בירת הפיליפינים] לאוסטרליה, בשעת היציאה היה מוצ"ש וגם כשינחת זה יהיה במוצ"ש, רק בדרכו טס מעל מקום ששם שבת, וטס שם י"ב מיל מעל הים, ושאל את הקה"י האם מותר והתיר לו היות וכל החומרא של י"ב מיל זה רק בקרקע ולא ע"ג ים.

וכשהגר"י ברטלר זצ"ל שמע ע"כ טען שיש לאסור משום שהטיסה עוברת מעל האי "מלויל" ששם שבת וזה קרקע [וא"כ עובר י"ב מיל מעל מקום ששם שבת], וכששמע זאת הקה"י חזר בו ואסר, ואח"כ טען שיש להסתפק באיסור זה.

ויש להסתפק בדבריו שרצה להתיר, האם כוונתו כדברי הביאה"ל שדן כיצד קונה שביתה בספינה הניידת וא"כ ה"נ כנ"ל [ונצטרך לחלק בין הביאה"ל לכאן].

או דכוונתו שהיות והשבת נכנסה אצלו באמצע שבת ולא שבת ביה"ש מעל האי הנ"ל, אלא התחיל במוצ"ש, ובאמצע נהיה אצלו שבת, ושוב חזר למוצ"ש, אולי זה סיבה לא לקנות שביתה, ויל"ע.