מראה מקומות לו לז
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / מלאכות שהיה והטמנה / הרב משה יפהן / שהייה חזרה ובישול ומעשה שבת

**מראה מקומות לו:- לז. 2**

**ב"ש אומרים חמין אבל לא תבשיל**. הנה יש לעיין מהו טעמם של בית שמאי דחילקו בין חמין לתבשיל ועיין ברש"י שכתב ב' טעמים או משום דיש חשש שמא מכל מקום יבוא לחתויי ולעיל ציינו את הריטב"א שדייק מדברי רש"י דגריפה אין הביאור סילוק כל הגחלים אלא רק את הגחלים הבוערות ולכן כתב רש"י גחלים שמשמע הגחלים הבוערות. ולפי"ז אתי שפיר דיש חשש שיבוא לחתות את הגחלים. ועוד כתב רש"י משום דמיחזי כמבשל שנתקיימה מחשבתו. ובביאור סברתו בפי' השני עיין במהר"ם ופנ"י ובחידושי הב"ח ובחת"ס. ועיין חי' הר"ן דכתב דב"ש גזרו גרוף אטו אינו גרוף. והמהר"ם פירש דזה נמי כוונת רש"י. ועיין פנ"י. ובר"י מלוניל פי' דבקטומה חששו בית שמאי בתבשיל משום רצונו וגזרו גרופה אטו קטומה א"נ חששו שיכניס לכירה אותם גחלים שהוציא מחוץ לכירה. וכפי' הראשון נקט רבי פרחיה וכפי' השני נקט השיטה להר"ן. **שם.** ישלעיין, לשיטת בית שמאי האם בקש וגבבא הותר גם תבשיל או דלמא דלעולם ההתר לשיטתם הוא חמין ולא תבשיל. עיין חת"ס.

**רש"י ד"ה בית שמאי.וכו' לאחר שגרפה וכו'.** מלשונו של רש"י מבואר דהוא העמיד את המשנה כלשנה דלשהות תנן הגם שפסק כחנניה מכל מקום העמיד את המשנה כפשט הפשוט שבמשנה משום שחנניה הוא חידוש שהרי חיסורי מחסרי והכי קתני. **ב"ש אומרים נוטלין אבל לא מחזירין.** יש לעיין, מהו טעמם של בית שמאי שאסרו חזרה. ורש"י כתב לא מחזירין משום שמיחזי כמבשל. והביאור הוא לכאורה דכיוון דלמעשה זה נתינה חדשה שתכליתה היא חימום האוכל זה נראה כמעשה בישול בשבת. והרואה אינו תולה שכבר בושל כל צרכו או שאינו מחלק בדבר. אמנם עיין באו"ש פ"ג משבת דרצה לומר ביאור אחר דהחשש שמתוך שיחזיר המבושל כל צרכו יחזיר גם את שאינו מבושל כל צרכו. וכן רצה לדייק שם מלשון הרמב"ם. וכדעת רש"י נקטו רוב ראשונים עיין ר"ן וריטב"א כאן, וברשב"א מ: ד"ה מביא אדם. אמנם ר"ת בספר הישר וכן בתוס' להלן לח: ד"ה פינה בשם ר"ת מבואר דכיוון שנוטל מהכירה יש חשש שהקדירה תצטנן ויבוא לחתות בגחלים. ועיין במשנ"ב רנ"ג לז ובשעה"צ אות לז שם. ועיין אגלי טל אופה מח ג.

**ב"ה אומרין אף מחזירין.** יש לעיין**,** האם מחזירין דווקא בעוד זה רותח אם גם כשנצטנן עיין לשון הטור סי' רנג ובב"ח שם אות יג ועיין במג"א סקי"ט.

**תוד"ה חמין ותבשיל.** בגמרא מבואר שחילוק זה לכו"ע הוא לגבי שהייה אלא דנחלקו הלישנות האם שהייה היא דווקא בגרוף וקטום או אפילו באינו גרוף וקטום. ומבואר מדברי התוספות דההתר הוא אפילו אם מבושל רק כשיעור מאב"ד. ולכאורה לפי"ז אין זה רק לגבי שהייה אלא גם לגבי חזרה דהיא הותרה כמו שהייה לבית הלל. ללישנא קמא וללישנא בתרא על כל פנים היכן דהוא גרוף וקטום. יהא מבואר דגם לגבי חזרה התירו להחזיר היכן שהוא מבושל כשיעור מאב"ד. ודלא כהמדויק משיטת הרמב"ם פ"ג ה"י עיין שם מ"מ וכס"מ. והרמב"ם לשיטתו דכל שלא נתבשל כל צרכו הוא מבשל מדאוריתא. ועיין פנ"י. ועיין לעיל רש"י לד.ד"ה גזרה. ויש לעיין על התוספות דלכאורה הם סותרים משנתם להלן לט. ד"ה כל שמשמע שאם נתבשל כל צרכו אין בזה יותר בישול. ועיין בביאור הלכה סי' שיח סעיף ד' ד"ה אפילו.

**בא"ד דהא כי מוקי מתני' וכו' ודילמא מתני אפי' כרבנן ומתני' בחמין ותבשיל וכו'**. וצ"ע איך יתכן לומר כן הרי שיטת התוספות להלן דרבי יהודה ורבי מאיר דפליגי על חנניה סוברין דלא ניתן להשהות כשאינה גרופה וקטומה אפילו במתבשל כל צרכו ואפילו בנתבשל ורע לו כפשטות הברייתא להלן דמשהין בקטומה ואין משהין כלל בשאינה קטומה. ועיין תורא"ש, ועין מהר"ם וחי' חת"ס. ועיין חי' רע"א. **בא"ד ואור"י דוודאי תבשיל וכו'** עיין רשב"א דפליג על התוס' וסובר דגם בחמין בית שמאי לא התירו אלא במבושל כל צרכו ודקדק כן הרשב"א בדברי רש"י ועיין להלן ברש"י לז: ד"ה מותר. עיין פנ"י שרצה לחדש דהאיסור לב"ש הוא על פי שיטתם לעיל יז:- יח: דאסור להתחיל מלאכה בע"ש ע"מ שתגמר בשבת. ועיין שפת אמת ד"ה איבעיא להו. ובר"ן ד"ה בית שמאי.

**שם.**כמו שהבאנו לעיל הרשב"א דן דבגרופה וקטומה מועילה שהייה אפילו בשיעור של פחות ממאב"ד. ועיין בשו"ע רנג א שפסק כן בשיטת היש אומרים. ועיין הגהות רע"א שם ד"ה ולא הגיע, ובביאור הלכה ד"ה אלא, ובחזו"א לז, כב ד"ה בבה"ל ד"ה אלא.

**תוד"ה וב"ה**. ולשון נוטלין נמי משמע וכו' עיין במהרש"א שעמד על דברי התוספות דהרי להלן נתבאר דלשון זה נאמרה משום מחזירין. **בא"ד ולמאן דאסר** להחזיר אסר אפי' בחול לב"ה כשאינה גרופה ולב"ש אפי' בגרופה. עיין תו"י שהם ציינו לדברי רש"י להלן לח: דביארו אחרת את הדיוק מחזירין בשבת הכוונה שההתר של חזרה נאמר גם בשבת ביום ולא רק בשבת בלילה עיי"ש בדבריהם ולפי"ז אין מקור לחידושו של תוספות דאיסור חזרה נאמר גם בע"ש ועיין בב"י סי' רנג שרצה לומר שכן דעת הרי"ף והרמב"ם פ"ג ה"י דלא כתבו איסור חזרה בע"ש. . ובבעל המאור והרמב"ן שם פי' דהכוונה היא דמחזירין אפילו משתחשך ולא רק בבין השמשות אמנם חול לא נאמר איסור חזרה.  **שם.** והנה יש לעיין דמאי נפק"מ באיסור חזרה בחול הרי תיפוק ליה דנאסר משום שהייה. ויש לדון, האם המכוון הוא לחנניה דשהייה הותרה אם אינו גרוף וקטום ולפי"ז הותר ליתן על האש בתחילה אבל אם כבר היה על האש והוא מחזיר זה נאסר. ולכאורה יש לעיין דדבר זה אינו מסתבר דנאסרה החזרה יותר מאשר נתינה בתחילה. או דלמא יש לדון דבוודאי התנאים של תוספות שבעינן שיוכל לרתוח מבעוד יום וכו'. בוודאי נאמרו שנאסרה שם נתינה מתחילה אם אינו יכול לרתוח מבעוד יום, וזה נאסר לכו"ע בנתינה בתחילה בזמן הזה והחידוש הוא דלמאן דשרי חזרה אז הגם שנאסרה הנתינה מ"מ הותרה חזרה בשעה זו. ולמאן דאסר נאסר אפילו חזרה אבל בוודאי נאסרה גם נתינה מתחילה בשעה זו. שם. עיין בר"ן שפירש שאיסור חזרה בע"ש היא דווקא בית שמאי לשיטתם דאסרו מלאכה שהתחילה מע"ש שתגמר בשבת. ועיין ברא"ש סימן ב' . ועיין בקרבן נתנאל אות ל' ועיין בביאור הגר"א רנג אות נ' מה שחידש להקל בחזרה של ערב שבת. ועיין משנ"ב סקע"ב. ועיין תורא"ש.

**בא"ד והוה ליה למימר** אא"כ גרף וקטם עיין גליון הש"ס.ועיין רש"ש. **בא"ד** **וקשה לרשב"א וכו' ואור"י.** עיין להלן מג: תוד"ה ופורסין. **לעולם אימא לך להחזיר תנן וחסורי מחסרי והכי קתני וכו'** יש לעיין לדעת בית שמאי מה הדין בגרופה וקטומה. אי שרו להשהות אפי' תבשיל. ועיין רש"י להלן ד"ה קשיא לבית שמאי. ועיין לעיל ריש לח: דשרו בית שמאי קדירה בשבת ועיין ברש"י שם ובתוד"ה בשיל. **לא שנו אלא על גבה אבל לתוכה אסור**. עיין בב"י סימן רנג' ד"ה ומ"ש ודוקא על גבה. ועיי"ש בב"ח ועיין במשנ"ב רנג נז ובשעה"צ נב. **ת"ש שני כירות המתאימות** **וכו'.**  פשטות דברי הברייתא היא דלכו"ע אין משהין בכירה שאינה גרו"ק כלל ואפי' במצטמק ורע לו. וכן משמע מרש"י ד"ה ואי וכן נקטו התוספות ד"ה אא"ב. אמנם עיין ברשב"א שנקט דלר"י משהין באינה גרופה מצמק ורע לו עיי"ש.