10 מי פירות ט - בדעת הראב_ד
קטגוריות: ש_ס / א ברכות / ברכות - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / קונטרס בדין מי פירות

יום ועש"ק יו"ט ראשון דסוכות תשפ"ד

**א**

א] ברכות ל"ח א', ואמר מר ב"ר אשי האי דובשא דתמרי מברכין עלוי' שהכל נהי' בדברו מ"ט זיעה בעלמא הוא, כמאן כי האי תנא דתנן דבש תמרים ויין תפוחים וחומץ סתוניות ושאר מי פירות של תרומה ר"א מחייב קרן וחומש ור' יהושע פוטר.

ובחי' הרשב"א שם כתב, ז"ל, והראב"ד ז"ל פירש דטעמא דר' יהושע משום דקסבר דגמרינן תרומה מבכורים וכו' ואוקי באתרה וכו' והדר גמיר ביכורים מתרומה, והק' הוא ז"ל אי הכי טעמא דרבי יהושע לאו משום זיעה הוא כמר ב"ר אשי אלא מה"ט ואפילו כתשן והוציא מהן משקין, ודחק ותירץ הוא ז"ל דאפשר דמר ב"ר אשי סבר לה כותי' בהיכא דהוי זיעה אבל היכא דכתשן לא דעיקר הוי ולא גרע ממיא דסילקא, והק' עוד א"כ אפי' כר"א דע"כ לא פליג ר"א אלא בפירות ועשאן משקה אבל משקין שזבו זיעה בעלמא נינהו ולא משלם חומש, ותירץ דאיכא למימר דמילתא דפשיטא לי' קאמר דכר' יהושע ודאי אבל כר"א ספק אלו הן דברי הרב ז"ל, עכ"ל.

והרשב"א תמה טובא ע"ז, ז"ל, חדא דא"כ היכי תליא כלל הא דמר ב"ר אשי בהא דר' יהושע, דההיא דר' יהושע תלי בגזיה"כ ואע"ג דהוי משקה גמור, ודמר ב"ר אשי הוי משום דלא חשיב לי' משקה אלא זיעה, ועוד דא"כ מאי דקאמר מרנא דמר ב"ר אשי סבר לה כותי' בהיכא דהוי זיעה אבל היכא דכתשן לא, אטו מי פליג מר ב"ר אשי אההיא דר' יהושע דתלי טעמי' בגזיה"כ וגמר לה מבכורים, ואנן דקיי"ל דמיא דכולהו שלקי ככולה שלקי מי מפקינן הא דר' יהושע לבר מהלכתא, ואי שלקו להו לתמרי ונפיק מינייהו דובשא דרך בשול מי מברכינן עלי' בפה"ע, עכ"ל.

ב] אמנם הנה בפי' הרשב"ץ כתב בשם הראב"ד דמודה מר ב"ר אשי דלענין ערלה אין חייבין על על היוצא מן הזיתים ומן הענבים, ואך דס"ל דגזה"כ הוא לענין ערלה, אך לענין ברכה מברכין על כל מי פירות את ברכת הפרי, ורק בדבש הזב מאליו מברכין עליו שהכל.

ובזה מתישב משה"ק הרשב"א דאטו פליג מר ב"ר אשי אההיא דר' יהושע, וגם דדינא דמי שלקות הוא דלא כר' יהושע, ולפ"ד הרשב"ץ ניחא דאף דלענין ערלה קי"ל כר' יהושע דאין חייבין על שאר מי פירות, מ"מ לענין ברכה מברכין עליהן את ברכת הפרי.

ג] אך אכתי קשיא קו' הרשב"א, דאם ל"ד דין ברכה לדין תרומה וערלה, ואף שנתמעטו כל מי פירות מקרא, מ"מ מברכין עליהן את ברכת הפרי, ורק בדבש היוצא מאליו דהוי זיעה בעלמא אין מברכין עליו את ברכת הפרי, א"כ מה תלינן כלל להא דמר ב"ר אשי בדר' יהושע, הרי תרי מילי נינהו דלא שייכי כלל זל"ז, ובד' הראב"ד מפורש דכר' יהושע ודאי אתיא הא דמר ב"ר אשי.

**ב**

ד] ונראה די"ל בזה, דהנה בעיקר מש"כ הראב"ד דאף דלענין ערלה ילפינן מקרא דאין חייבין על כל מי פירות, מ"מ מברכין עליהן את ברכת הפרי, משמע בד' הרשב"ץ דהיינו משום דגזה"כ הוא לענין ערלה, ואי"ז ענין לגבי ברכה.

אך נראה דיש ליתן טעם בזה, למש"נ בסימן א' בדעת התוס' ודעימייהו דהא דאין חייבין על כל מי פירות הוא משום דנשתנה הפרי מברייתו, וי"ל דע"כ כ"ז הוא לענין איסורים דחייל האיסור על הפרי בצורתו וכל דאישתני והוי כדבר אחר ליכא עלי' איסורא, אך לענין ברכה ליכא נפ"מ במה דאישתני, ואף דאישתני מברכין עליו את ברכתו, וכל הא דאין מברכין עליו את ברכתו הוא רק במשקה הזב מאליו דלא חשיב כגוף הפרי שנשתנה אלא כזיעה בעלמא.

ה] ולפ"ז נראה בביאור הא דתלינן להא דמר ב"ר אשי בהא דר' יהושע, דהיינו משום דכל הא דחשבינן להמי פירות כפרי שנשתנה מברייתו, הוא רק משום דהמי פירות בפנ"ע אין עליהן תורת פרי וכל תורת פרי שעליהן היא בתורת חלק מן הפרי, וע"כ כל שיצאו מן הפרי והוו משקה, חשיבי כפרי שנשתנה מבריתו, אך אילו הי' על המי פירות תורת פרי מצ"ע, היו חייבין עליהן גם כשיצאו מן הפרי, דלא חשיבי כלל כפרי שנשתנה מברייתו, שהרי הא דיש עליהן תורת פרי אי"ז מכח שהם מכלל עיקר הפרי דנימא דנשתנה הפרי מברייתו, אלא משום דיש עליהן מצ"ע תורת פרי.

ונמצא לפ"ז דמהא דפטר ר' יהושע בשאר מי פירות יש ללמוד דס"ל דאין על המי פירות מצ"ע תורת פרי, וכל תורת פרי שעליהן הוא בתורת חלק מן הפרי.

ולפ"ז נראה דזהו מה שאמרו דאתיא הא דמר ב"ר אשי כר' יהושע, והיינו דכל הא דאין מברכין על דבש הזב מעצמו את ברכת הפרי, הוא משום דאין על הדבש תורת פרי מצ"ע, וכל תורת פרי שעליו הוא משום דהוי כהפרי עצמו שנימוח, ודבש הזב מאליו הוי זיעה בעלמא ואינו מכלל עיקר הפרי, אך אם הי' על הדבש תורת פרי מצ"ע, הרי דאף דבש הזב מאליו הי' עליו תורת פרי, - וע"כ כל הא דאמר מר ב"ר אשי דדבש הזב מאליו מברכין עליו שהכל, הוא כר' יהושע דאין על הדבש תורת פרי מצ"ע.

ו] ובביאור מש"כ הראב"ד די"ל דמודה ר"א בדבש הזב מאליו דהוי זיעה בעלמא ואינו משלם חומש, נראה דהיינו משום די"ל דהא דמחייב ר"א בשאר מי פירות אי"ז משום דיש עליהן תורת פרי מצ"ע, אלא הוא משום דהוו כחלק מן הפרי שנימוח, וס"ל דאף שנשתנה הפרי מברייתו לא פקע מיני' תורת פרי, וכמש"נ כן בסימן ד' בדעת הרא"ה, ולפ"ז י"ל דמודה ר"א דדבש הזב מאליו דאינו מכלל עיקר הפרי והוי זיעה בעלמא אינו חייב עליו קרן וחומש, אלא דבד' ר"א לא נתפרש הך מילתא, די"ל דטעמא דר"א הוא משום דיש על המי פירות תורת פרי מצ"ע, (וכמש"נ בסימן ה' בדעת ההג"א ובסימן י' בדעת רש"י), וע"כ תלינן להא דמר ב"ר אשי בדר' יהושע, דכר' יהושע ודאי אתיא.