ה (ג) - בד_ הרא_ש בטעם פטורא דשו_ר ברה_ר
קטגוריות: ש_ס / לא בבא קמא / ב_ק - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / שיעורים בעניני קרן שן ורגל בור ואש

יום ב' ט' כסליו תשע"ה

**א**

א] כתב הרי"ף ברפ"ק דב"ק, ז"ל, ושן ורגל פטורין ברה"ר דאורחי' הוא, וכ"כ הר"ח שם ד"ה., והרא"ש שם סימן א' כתב ע"ז, ז"ל, תמי' לי מה הוצרך לפרש טעמא דפטירי משום דאורחייהו הוא, הא קרא כתיב ובער בשדה אחר ודרשינן ולא ברה"ר, ואפשר שבא לפרש טעם הפסוק למה פטרתו תורה ברה"ר לפי שדרכו לילך ברה"ר וא"א שילכו הבעלים אחריהן תמיד, אבל קרן חייבת ברה"ר וכו'.

והפלפולא חריפתא בסימן י"ז הק', דא"כ מ"ט פטרינן בחצר שאינה של שניהם, הרי התם ל"ש ה"ט דאורחי' הוא, כיון דאין לו רשות להלך שם,[[1]](#footnote-2) - ובפ"ב סימן ט' כתב לישב, דלעולם בעינן וביער בשדה אחר והיינו דניזק ואהא לא קאמר הרי"ף טעמא, ומש"כ הרי"ף לטעמא דאורחי', הוא לפרש להא דפטרינן ברה"ר, דלא תיקשי דכיון דרה"ר רשות לכל הוא ליהוי גבי נזיקין כשדה אחר דהרי יש רשות לניזק ברה"ר דרשות לכל הוא, וכן נמי ברשות לשניהם, וקאמר כיון דאורחייהו להלך ברה"ר להכי פטרתו התורה ברה"ר וכן ברשות דשניהם וכו', עכ"ד.

ואמנם צ"ע בזה, דהרי הא דשו"ר פטורין ברה"ר ילפינן לה מדכתיב וביער בשדה אחר, ואם מצינו לחשוב לרה"ר כשדה אחר, וע"כ הוצרך הרי"ף לטעמא דאורחי', א"כ היאך ילפינן מקרא לפטרם, ולכאו' בעכצ"ל דלעולם אף רה"ר לא חשיבא כשדה אחר, וע"כ ממעטינן לה מקרא דשדה אחר, ואך דכיון דיש גם להניזק רשות ברה"ר, מסתברא מילתא דהא דפטרתו תורה הוא רק משום דאורחי' הוא, וזה צ"ב.

עוד צ"ע בזה ממש"א לקמן דמ"ח. דשלא ברשות הו"ל שן ברה"ר ושן ברה"ר פטורה, והיינו משום דהו"ל חצר שאינה של שניהם, והרי דקרינן לחצר שאינה של שניהם רה"ר, ומ' להדיא מזה דפטורא דחצר שאינה של שניהם ופטורא דרה"ר חד דינא הוא.

ב] עוד צ"ע בזה במש"א לקמן די"ד., דדעת ר' זירא דחצר המיוחדת לשניהם לפירות ולא לשוורים, לא קרינן בה שדה אחר ופטור בה על שו"ר, ואם הא דשו"ר ברה"ר פטור הוא משום דיש לו רשות להלך שם ואורחי' הוא, ל"ה לנו לפטרו בכה"ג דהיא מיוחדת לפירות ולא לשוורים ואין לו רשות להלך שם, ובקובץ ביאורים אות י"א כתב דבאמת פליגי ר"ז ואביי בטעם פטורא דרה"ר, וד' הרי"ף הם לפ"מ דקי"ל כאביי, וצ"ע.

עוד צ"ע בזה, במש"א לקמן שם דחצר המיוחדת לחד לפירות ולזה ולזה לשוורים הויא חצר הניזק לגבי שן, כ"ה גיר' הרי"ף והרא"ש שם, ואם הא דשו"ר פטורין ברה"ר הוא משום דאורחייהו, והא דחייבין ברשות הניזק הוא משום דאין לו רשות להלך שם ול"ה אורחי', א"כ מ"ט מחייבינן במיוחדת לחד לפירות ולזה ולזה לשוורים, הרי כיון שיש לו רשות להכניס שורו שם, הי' לנו לפטרו מכח ה"ט דהוי אורחי', ועי' בחי' רמ"ש לקמן די"ט. שעמד בכעי"ז, וי"ל למש"כ הנימו"י שם, דאף דהיא מיוחדת לזה ולזה לשוורים, מ"מ בעוד שפירותיו של זה בתוכה אין חבירו רשאי לתת בה שוורים.

**ב**

ג] ונראה הביאור בזה, דהגם דעיקר פטורא דרה"ר הוא משום דדרכו לילך ברה"ר וא"א שילכו הבעלים אחריהן תמיד, מ"מ מכח זה הי' לנו לפטור גם כשנכנסו לחצר הניזק והזיקו, דכיון דא"א לו להלך אחריהן תמיד ברה"ר, גם א"א לו לשמרם שלא יכנסו לחצר הניזק,[[2]](#footnote-3) דהאמנם אלמלי הא דדרכו לילך ברה"ר, הי' בידו לגדור בעדם שלא יצאו כלל מרשותו, אך כיון דדרכם לילך ברה"ר ולא נתחייב להניחם ברשותו, הרי דכיון דא"א להלך אחריהן תמיד, ממילא דא"א לו לשמרם שלא יכנסו לחצר הניזק, והא דאם הזיקו בחצר הניזק ה"ה חייב, הוא משום דכל הא דפטרתו התורה משום דא"א לו להלך אחריהן תמיד, הוא רק בהיזק דרה"ר, אך בהיזק דשדה אחר, לא פטרינן לי' מכח זה.

ובפשוטו הי' נראה הביאור בזה, דעיקר הך מילתא דפטרתו תורה משום דא"א לו להלך אחריהן תמיד, י"ל דהיינו דמה"ט אמרינן בזה דעל הניזק להרחיק את עצמו ולא להניח את פירותיו ברה"ר, ואם לא הרחיק את עצמו, הרי שבא ההיזק בפשיעתו, ואין המזיק חייב ע"ז, וע"כ כ"ז הוא כשפירותיו ברה"ר, דבכה"ג נתחדש דאין לו זכות להניח פירותיו שם ולתבוע מהמזיק לשמור את בהמתו, אך כל שפירותיו הם ברשות המיוחדת לו, אלימא זכותו טפי, ויש לו זכות להניח פירותיו שם ולתבוע מהמזיק לשמור את בהמתו, - והיינו דזה עיקר מה שנתחדש בקרא דשדה אחר, דבשדה אחר יש לו זכות להשתמש בה ולתבוע מהמזיק לשמור, וברה"ר אין לו לזכות זו, ואך שפירש הרי"ף דהא דברה"ר אין לו לזכות זו, הוא משום דא"א להמזיק להלך אחר בהמתו תמיד.

ד] ולפ"ז ניחא הא דפטרינן בחצר שאינה של שניהם משום דהו"ל כרה"ר, אף דאין לו זכות ליכנס לשם, שהרי באמת אף דאין לו רשות ליכנס לשם, שייך בזה פטורא דאורחי', דכיון דא"א לו להלך אחרי' תמיד ברה"ר, גם א"א לו למנעה שלא תיכנס לחצר הניזק, וכל הא דבחצר הניזק ה"ה חייב, הוא משום דבהיזק דשדה אחר ל"מ פטורא דאורחי', כיון דאלימא זכות הניזק טפי ויש לו זכות להניח פירותיו שם ולתבוע מהמזיק לשמור, אך בחצר שאינה של שניהם דאי"ז שדה אחר, שפיר יש לפטור את המזיק משום דדרך הבהמה לילך ברה"ר וא"א לו להלך אחרי' תמיד ולשמרה שלא תיכנס לחצר ותזיק.

וניחא נמי הא דפטר ר' זירא בחצר המיוחדת לשניהם לפירות ולא לשוורים אף דאין לו רשות ליכנס שם, כיון דשפיר שייך פטורא דאורחי' אף במקום דאין לו רשות ליכנס לשם, וכנ"ל, ורק בחצר הניזק הוא דמחייבינן ול"מ בזה פטורא דאורחי', אך בשדה זו דלא חשיבא כשדה אחר, שפיר יש לפטרו משום דדרך הבהמה להלך ברה"ר וא"א לו להלך אחרי' תמיד ולשמרה שלא תיכנס לחצר זו.

ה] ובזה מתישב גם הא דבחצר המיוחדת לא' לפירות ולזה ולזה לשוורים ה"ה חייב, אף דיש לו רשות ליכנס שם ושייך בזה פטורא דאורחי', שהרי בלא"ה בכל חצר הניזק הי' לנו לפטרו מכח הא דאורחי' הוא לילך ברה"ר, וא"א לו להלך אחרי' תמיד ולשמרה שלא תיכנס לחצר הניזק, ואפ"ה מחייבינן לי' משום דבשדה אחר אלימא זכות הניזק טפי ול"מ בזה פטורא דאורחי', וע"כ ה"נ בחצר המיוחדת לא' לפירות ולזה ולזה לשוורים, כיון דחשיבא כשדה אחר, ה"ה חייב בה על שו"ר, אף דאורחי' הוא.

**ג**

ו] אמנם לכאו' עיקר הדברים אינם מתישבים עם מש"כ הרא"ש שם ע"ד הרי"ף, ז"ל, ונפ"מ מטעם זה שאם הי' עץ ארוך מונח מקצתו ברה"ר ומקצתו ברה"י ודרסה עליו ברה"ר ושברה ברה"י כלים כיון שדרכה לילך ולדרוס עליו פטורין, עכ"ל.

והנה אי נימא דהא דשו"ר חייב בחצר הניזק, אי"ז משום דלא שייך בזה עיקר פטורא דאורחי', כיון דאין לו רשות להלך שם ול"ה זה אורחי', אלא אף דשייך בזה פטורא דאורחי' ה"ה חייב, דל"מ פטורא דאורחי' אלא כלפי פירות דברה"ר, דליכא להניזק זכות להניח פירותיו שם ולתבוע מהמזיק לשמור את בהמתו, ולא כלפי פירות דבחצר הניזק, דבזה אלימא זכותו טפי, ויש לו זכות להניח פירותיו שם ולתבוע מהמזיק לשמור את בהמתו, א"כ ל"ה לנו לפטרו בעץ ארוך וכו', דאף דהעץ מונח ברה"ר והיא מהלכת כדרכה ברה"ר ומזקת, מ"מ כיון דהיא מזקת פירות דברשות הניזק, הרי כלפי פירות אלו ל"מ כלל פטורא דאורחי'.

ז] ואשר ע"כ נראה לפרש בע"א קצת, דאף דודאי דאף בשדה אחר הי' שייך פטורא דאורחי', וע"כ שפיר פטרינן בחצר שאינה של שניהם, או בחצר המיוחדת לשניהם לפירות ולא לשוורים לר' זירא, מ"מ הא דל"מ פטורא דאורחי' בהיזק דשדה אחר, אי"ז משום דאלימא זכות הניזק בהנחת הפירות שם וכו', אלא הוא משום דל"מ פטורא דאורחי', אלא כלפי מעשה היזק הנעשה ברה"ר, אך על מעשה היזק הנעשה בשדה אחר, דע"ז יש להניזק תביעה טפי דאל תבא לרשותי ותזיקני, ל"מ פטורא דאורחי', - וע"כ בעץ ארוך וכו', דנעשה מעשה ההיזק ברה"ר, שפיר מהני בזה פטורא דאורחי', וזהו מש"כ האחרונים לישב להא דמחייבינן בהתיזה ברה"ר והזיקה ברה"י, דהוא משום דהתם הצרור הוא המזיק ונכנס המזיק לחצר הניזק, והיינו דכל הא דפטרינן הוא רק כשמעשה ההיזק נעשה ברה"ר.

ואמנם מבו' בד' הרא"ש דכ"ז הוא משום דפטורא דרה"ר הוא מכח ה"ט דאורחי', דאם הוי זה גזה"כ בעלמא לפטור ברה"ר, יש לנו לילך אחר המקום שנעשה בו הנזק, וע"כ בעץ ארוך וכו' דנעשה הנזק בפירות שבחצר הניזק, ה"ה חייב, ורק משום דהפטור הוא משום דאורחי', הרי דבזה יש לנו לומר דכיון דפטרתו תורה מלשמור על בהמתו שלא תעשה מעשה היזק ברה"ר, אין לנו לחלק בין אם מעשה היזק זה הזיק ברה"ר או הזיק בחצר הניזק, ואכתי צ"ע בזה.

1. ובאמת הרא"ש שם הביא דבירושלמי פליגי בזה, ואיכא מ"ד דבחצר שאינה של שניהם חייב משום דאין לו רשות להלך, אך בתלמודין אמרינן דבחצר שאינה של שניהם פטור והכי קי"ל. [↑](#footnote-ref-2)
2. וזה מתישב טפי להרא"ש לטעמי' דס"ל דגם בקרן הי' מקום לפטור מכח ה"ט דא"א לו להלך אחרי' תמיד, ושלא כד' הרמב"ם במו"נ ח"ג פ"מ שכתב דנזקי קרן ביד הבעלים לשמרם בכל מקום, והיינו משום דאף דא"א לו לאחזה ממש ולמנעה מהזיקות דשו"ר שהיא מזקת דרך הילוכה, מ"מ בידו לילך בסמוך לבהמתו, דאם תבא לעשות מעשה משונה, יהא בידו למנעה, אך הרא"ש ס"ל דא"א לו לילך תמיד אף בסמוך לה, וממילא דאף א"א לו לשמרה שלא תיכנס לחצר הניזק, אך לדעת הרמב"ם נראה, דכ"ה דבידו לשמרה שלא תזיק נזקי קרן, ה"נ בידו לשמרה שלא תיכנס לחצר הניזק. [↑](#footnote-ref-3)