פרק ב
קטגוריות: ש_ס / ו תרומות / תרומות - הרב איתמר אלשטיין

**מסכת תרומות**

**פרק שני**

**ביאורים והערות ומראי מקומות ע"ס המשניות**

**חורף פ"ג**

**ביהמ"ד 'אבן ישראל'**

**תוכן ענינים**

[האיסור לתרום מטהור על טמא - משנה א' 3](#_Toc121895844)

[ביאור הדין שצריך לתרום מן המוקף 4](#_Toc121895845)

[האיסור לתרום מטמא על טהור – משנה ב' 5](#_Toc121895846)

[תרומה מן המתקיים אפי' שהוא רע – משנה ד' 6](#_Toc121895847)

[ביאור שיטת הרמב"ן דהדין לתרום מהיפה הוי מצות עשה ול"ת בפנ"ע 7](#_Toc121895848)

[פלוגתת הראשונים בגדר הדין לתרום מהיפה 8](#_Toc121895849)

[מעלת שלם בתרומה - משנה ה' 9](#_Toc121895850)

# האיסור לתרום מטהור על טמא - משנה א'

במשנה אין תורמין מטהור על הטמא ואם תרמו תרומתן תרומה באמת אמרו וכו'.

הר"ש [וכ"ה ברע"ב ביכורים פ"ב משנה ה'] פי' דהאיסור לתרום מטהור על טמא הוי דין דרבנן משום חשש שלא יתרום מן המוקף, דהדין לתרום מהמוקף הוי דין דאורייתא, ובטהור על טמא חוששים שמחמת החשש שלא יקבל טומאה הוא יתרום שלא מן המוקף, וכ"ה בתשובות הרשב"א

אמנם ברמב"ם בפי' המשנה כתב וז"ל אמר ה' את מקדשו ממנו טול מן המקודש שבו, וכ"ה ברמב"ם [פ"ה ה"ז], משמע דהוי דין דאורייתא דלא תורמים מטמא על הטהור, והא דבעגול של דבילה תורמים היינו משום דהוי הלכה למשה מסיני, ובאמת דהר"ש מביא ירושלמי דיליף לה מקרא אלא דכתב הר"ש דהוי אסמכתא, אמנם פשטות הירושלמי הוא דהוי דין דאורייתא דהרי בירושלמי שם הביא ילפותא דבדיעבד חל התרומה, וברמב"ם בביכורים [פ"ב משנה ה'] כתב דבביכורים תורמים מטמא על טהור משום דביכורים הוי במחובר ומחובר אינו מקבל טומאה, [ועיין במקד"ד נ"ה ח' שביאר דאע"ג דמיירי במפריש פירות תלושים דכבר נטמאו מ"מ כונת הרמב"ם לומר מדוע קרא לא מיירי בביכורים], עכ"פ מדהא דהוצרך הרמב"ם לבאר מדוע בביכורים תורמים מטמא על טהור אע"ג דבביכורים ליכא דין מוקף הרי דלדעת הרמב"ם הדין לא לתרום מטמא על טהור לא הוי מדין מוקף.

ומבואר דבתרומת מעשר תורמים מהטמא על הטהור, ולדעת הר"ש את"ש בפשטות דכיון דבתרומת מעשר ליכא דין מוקף לכך יכול לתרום מהטמא על הטהור, אמנם לדעת הרמב"ם דהטעם דאין תורמים מהטמא על הטור הוא מגזה"כ צ"ל דהא דבתרומת מעשר תורמים הוי מגזה"כ וכ"מ ברמב"ם עיי"ש.

ויש לדון בהפרשת מע"ש ומעשר עני אם מותר לתרום מהטמא על הטהור, דאם הוי משום הדין מוקף א"כ במע"ש ובמעשר עני שאין בהם דין מוקף מותר לתרום מהטמא על הטהור, משא"כ לדעת הרמב"ם דהוי דין דאורייתא דלא לתרום מטמא על טהור, ובתרומת מעשר איכא גזה"כ מיוחדת להתיר א"כ י"ל דבמעשר שני ועני ליכא להך גזה"כ ואסור לתרום מטמא על טהור.

# ביאור הדין שצריך לתרום מן המוקף

ברש"י בגיטין [דף ל' ע"ב] כתב דהטעם שאסור לתרום שלא מן המוקף מפני חשש שהפירות אינם בעין, ולפי"ז לא בעינן שהפירות יהיו ביחד ממש אלא כל שרואה את הפירות סגי בהכי, ולכא' לפי"ז ליכא חילוק בין תרו"ג לתרומת מעשר, וצ"ע דהר"ש הביא דרק בתרומה גדולה צריך לתרום מן המוקף.

בתוס' שם פליגי ע"ד רש"י וכתבו דהדין לתרום מהמוקף בתרו"ג הוי דין דאורייתא, ובתרומת מעשר הוי דין דרבנן אטו תרו"ג.

ומק' סתירה בדעת רש"י דבערובין [דף ל' ע"ב] כתב רש"י דמוקף הוי באותו כלי, ומבארים דבר"ש בביכורים [פ"ב משנה ה'] כתב דכל דברי רש"י בגיטין דמוקף הוי משום חשש שהפירות אינם בעין הוי בתרומת מעשר דהדין מוקף דרבנן, וא"כ בתרו"ג דהדין מוקף דאורייתא בעינן כלי אחד ממש, וא"כ רש"י בערובין מיירי ביסוד דין מוקף שהוא בכלי אחד ורש"י בגיטין מיירי בתרומת מעשר דאינו אלא מדרבנן והתם הוי משום חשש שהפירות אינם בעין, וכן יעויין רש"י בסוטה [דף ל'] דכתב דהדין לתרום מהמוקף הוי דין דאורייתא, והיינו דבתרו"ג הוי דין דאורייתא ובתרומת מעשר הוי דין דרבנן וכמש"נ.

והדברים מבוארים ברשב"א [שו"ת חלק א' ר"צ] דכתב דבתרו"ג דהדין מוקף דאורייתא בעינן כעין נוגע, ובתרומת מעשר דהדין מוקף הוי מדרבנן הוי רק דין דבעינן שניהם בפניו דחיישינן שמא נאבד.

# האיסור לתרום מטמא על טהור – משנה ב'

במשנה אין תורמין מן הטמא על הטהור.

בטעם האיסור לתרום מטמא על טהור פליגי הראשונים, בר"ש כתב דהוי דין דרבנן משום הפסד כהן, אבל מדאורייתא שרי, ויל"ע מדוע בכל הפרשה מטמא על טהור לא יהיה איסור מדין מפריש מהרע על היפה, ובאמת בתוס' ביבמות [יבואר לקמן בעז"ה] כתבו בחד תי' דהאיסור להפריש מהטמא על הטהור הוי מדין מהרע על היפה, אמנם בר"ש מבואר דמדאורייתא מותר להפריש מטמא על הטהור הרי דלא חשיב מהרע על היפה, וצ"ב מדוע לא חשיב מהרע על היפה, ונראה דאם נימא דהדין לא להפריש מהרע על היפה הוי דין בהפרשה, והיינו דלא הוי דין בנתינה משום הפסד כהן, אלא הוי דין בעצם ההפרשה שלא יפריש מהרע א"כ י"ל דטמא לא חשיב רע דליכא חיסרון בעצם הפירות דהוי רק חיסרון דיני ולכך ליכא איסור בהפרשת טמא משום האיסור להפריש מהרע, אולם אם נימא דהאיסור להפריש מהרע הוי דין בנתינה משום הפסד כהן הדרא קושיה לדוכתיה דלכא' גם תרומה טמאה חשיב רע דטמא שוה פחות מטהור, ולקמן בעז"ה יתבאר הצדדים באיסור להפריש מהרע על היפה, אולם י"ל דגם אם הוי דין בנתינה חלוק רע מטמא, דרע דהוי חיסרון בגוף הפירות משא"כ טמא דהוי חיסרון מחמת דין בכה"ג ליכא לדין מרע על היפה.

אלא דיל"ע דבר"ש כתב דבדיעבד תרומתו תרומה משום דבתורם רע על היפה בדיעבד תרומתו תרומה, ולכא' צ"ב דהרי בר"ש מבואר דתורם מטמא על הטהור לא חשיב מרע על היפה דכתב דמדאורייתא מותר לתרום מטמא על הטהור וכמש"נ, וא"כ איך הוכיח הר"ש מרע על היפה דבדיעבד בטמא על הטהור תרומתו תרומה, ונראה בפשטות דהר"ש כתב דהטעם דלכתחילה אינו תורם מטמא על הטהור הוי משום הפסד כהן ובכל תורם מרע על היפה איכא ג"כ הפסד כהן, וא"כ שפיר הוכיח הר"ש מרע על היפה דבטמא על הטהור בדיעבד תרומתו תרומה דחזינן דהפסד כהן אינו מעכב בחלות הפרשת התרומה.

ברש"י מצינו סתירה באיסור להפריש מטמא על הטהור, דביבמות [דף פ"ט] כתב רש"י דהטעם שלא תורמים מטמא על טהור משום פסידא דכהן, אמנם ברש"י בשבת [דף כ"ה ע"ב] כתב דהטעם הוא דילפינן מקרא דתתן לו ולא לאורו וצ"ע, וכדברי רש"י בשבת הביאו התוס' ביבמות [שם ד"ה אין] בשם הריב"ן והק' התוס' דבגמ' בפסחים [ל"ג ע"א] מבואר דקרא דתתן לו ולא לאורו מיירי רק בלא היה לו שעת הכושר ובכה"ג לא חל התרומה משום הקרא דתתן לו ולא לאורו ואיך כתב הריב"ן דמהתם ילפינן דאין מפרישים מטמא על הטהור אפי' בהיה שעת הכושר ובדיעבד חל.

ונראה לבאר דבחי' מרן רי"ז הלוי [הובא לעיל] כתב דהא דמבואר בירושלמי שא"א לתרום מזיתים על שמן משום פסידא דכהן הוי רק לאחר הקרא דדגנך דבעינן לתרום מהגמור על הגמור, דבלא"ה לא היה לכהן זכות דוקא בשמן וממילא לא היה חשיב פסידא דכהן, ורק לאחר קרא דדגנך דלכהן איכא זכות לקבל מהדבר שנגמרה מלאכתו לכך איכא פסידא דכהן, וא"כ ה"נ י"ל דבלא קרא דתתן לו ולא לאורו ליכא למיחש להפסד כהן במפריש טמא על הטהור והיינו משום דבלא קרא לא היה לכהן זכות דוקא בטהור, ורק לאחר קרא דתתן לו ולא לאורו דחזינן דלכהן איכא זכות בתרומה לאכילה ולא סגי בתרומה לאורו לכך איכא גם זכות כהן בטהור ולכך לכתחילה לא יתרום מטמא על הטהור משום הפסד כהן, ולפי"ז מיושב ג"כ משה"ק התוס' על הריב"ן דקרא מיירי בלא היה לו שעת הכושר דלא חל אפי' בדיעבד, והיינו דאע"ג דקרא מיירי בלא היה לו שעת הכושר מ"מ חזינן מקרא דלכהן איכא זכות לקבל תרומה לאכילה ולאורו הוי דרגא פחותה בנתינה לכהן, דאל"כ מדוע לא חל התרומה בלא היה לו שעת הכושר, וכיון דמצינו דיש לכהן זכות בתרומה לאכילה שפיר ילפינן דגם בהיה שעת הכושר דאע"ג דחל התרומה מ"מ לכתחילה לא יתרום.

# תרומה מן המתקיים אפי' שהוא רע – משנה ד'

במשנה כל מקום שיש כהן תורם מן היפה וכל מקום שאין כהן תורם מן המתקיים ר"י אומר לעולם הוא תורם מן היפה.

מבואר במשנה דפליגי ת"ק ור"י כשאין כהן האם עדיף לתרום מהמתקיים או עדיף לתרום מהיפה, וצ"ב דעת ת"ק איך תורם מהמתקיים אפי' שאינו מן היפה הרי הדין לתרום מהיפה הוי דין דאורייתא ואיך עובר על דין דאורייתא בשביל לתרום מהמתקיים.

בכתבי הגרי"ז [תמורה דף ד' ע"ב] הוכיח מדעת ת"ק דהדין לתרום מהיפה הוי מדין הנתינה, דהדין מתנות כהונה מחייב לתרום מהיפה, ולכך היכא דליכא כהן ואם יתרום מהרע שמתקיים יתקיים הנתינה יותר טוב מהרע תורם מהרע, וכן הוכיח מהא דכתב השו"ע דבזה"ז דליכא נתינה תורם מהרע הרי דהוי דין בנתינה.

ולדברי הגרי"ז נמצא דת"ק ור"י פליגי האם הדין לתרום מהיפה הוי דין בנתינה או דין בהפרשה וצ"ב, ובאמת י"ל דלכו"ע הוי דין בנתינה או דהוי דין בהפרשה לצורך הנתינה, והיינו דהדין הפרשה היינו להעמיד מהפירות את הממון כהן, ולכך צריך להעמיד יפה בשביל שלכהן יהיה יפה, אלא פליגי האם מתקיים חשיב גם בחינה דיפה, והיינו דבדאיכא כהן ליכא מעלה דמתקיים ובכה"ג ודאי דהיפה הוא מה שבעצם יפה, משא"כ בדליכא כהן המתקיים חשיב יפה דהוי מעלה בפירות שמעמיד פירות מתקיימים שיהיה אפשר לקיים בהם נתינה.

וכן הא דהוכיח הגרי"ז מהשו"ע [של"א נ"ב] דכתב דבזה"ז אין דין לתרום מהיפה הרי דהוי מדין הנתינה ולכך בזה"ז ליכא דין לתרום מהיפה, בביאור הגר"א שם כתב וז"ל דכל מה שתורם הוי מהרע ועיין תוס' יבמות פ"ט ע"א ד"ה אין ועוד אר"י[[1]](#footnote-1), מבואר בביאור הגר"א דהטעם דבזה"ז מותרל תרום מהרע משום דבין כך חשיב רע והיינו דכיון דהוא טמא ואזיל לאיבוד חשיב רע ואין נפק"מ ביופי, אמנם יל"ע דאם הוי דין בהפרשה מדוע חשיב רע מה שהוא טמא, וצ"ל דהמעלה דפירות יפים הוא רק כשאפשר להשתמש בהם אבל כשהם טמאים ודינם לאיבוד ליכא מעלה ביפה.

# ביאור שיטת הרמב"ן דהדין לתרום מהיפה הוי מצות עשה ול"ת בפנ"ע

הרמב"ן [בהשגות בספר המצות] כתב [במצוה ט'] דאיכא מצוה להפריש מהיפה או מהשוה ולא מהרע על היפה, והוכיח דהוי מצוה בפנ"ע א' מהא דבגמ' תמורה [דף ה' ע"א] מבואר דהגמ' דנה לומר דבמפריש מהרע על היפה לא יהיה תרומה משום הדין דאי עביד לא מהני, ועוד כתב וז"ל והרי זה דבר ברור כי והרמותם ממנו תרומת ה' מכל חלבו היא צוואה לתרום מן היפה לא מן הרע, א"כ הוא ודאי ממצוה באה בחשבון המצות, ואל תאמר שהיא נמנית אחת עם מצות הפרשת התרומה אשר היא ראשית דגנך וכו' לפי שהתורם מן הרע על היפה כיון שתרומתו תרומה כבר קיים ראשית דגנך וכו' אבל עבר ע"ז העשה האחר שנצטוה להרים חלבו ממנו וזה דבר ברור לא יעלם מכל מתבונן.

והא דהוכיח הרמב"ן דהוי מצוה בפנ"ע מהא דסק"ד שיהיה בזה דין דאי עביד לא מהני צ"ל דסובר הרמב"ן דהדין אי עביד לא מהני ליכא בפרטי המצוה ורק במצוה או איסור בפנ"ע איכא לדין דאי עביד לא מהני.

אלא הא דהוכיח הרמב"ן דהוי מ"ע בפנ"ע מהא דאם הפריש מהרע חל ההפרשה וקיים את המצוה צ"ב דילמא אע"ג דבמפריש מהרע קיים את המצוה מ"מ איכא דין לכתחילה לתרום מהיפה, וכעין דמצינו בקרבנות דאיכא דין לכתחילה להביא מהיפה מהמובחר שבקרבנות ולא הוי מצוה בפנ"ע.

עוד יל"ע דאיכא דין לתרום מהמוקף [ונתבאר לעיל דבתרו"ג לכו"ע הוי דאורייתא] ולא מצאנו דהוי מצוה בפנ"ע, וכן איכא דין לתרום מהגמור על הגמור ומ"מ במפריש משאינו גמור על הגמור בדיעבד תרומתו תרומה ולא הוי מצוה בפנ"ע.

ובכתבי הגרי"ז [תמורה דף ד' ע"ב] כתב דהרמב"ן לשיטתו דמצות תרומה ומצות נתינה הוי ב' מצות וכ"א הוי מצוה בפנ"ע, והדין לתרום מהיפה הוי מדין הנתינה והיינו מדין המתנות כהונה, [והוכיח מהא דכשאין כהן תורם מהמתקיים ואיך עובר על הדין דאורייתא לתרום מהיפה, אלא בהכרח דכיון שהדין מהיפה הוי מדיני הנתינה כשאין כהן וצריך לקיים את דין הנתינה מפריש מהמתקיים, ועוד הוכיח הא דכתב השו"ע דבזה"ז דליכא נתינה אין דין לתרום מהיפה], וא"כ לדעת הרמב"ן מצות ההפרשה אינו מדיני המתנות כהונה דזה הוי מצוה בפנ"ע של נתינה לכהן, אלא הוי מצוה בפנ"ע דתיקון הכרי, והדין להפריש מהיפה אינו מדיני ההפרשה אלא מדיני הנתינה, ולכך כתב הרמב"ן דבהכרח דהוי מ"ע בפנ"ע, דאם הדין להפריש מהיפה הוי מדיני ההפרשה שפיר הוי בכלל מצות ההפרשה, ומכיון דלא הוי מדין ההפרשה אלא מדין הנתינה ונתחייב בזמן ההפרשה להפריש מהיפה בהכרח דהוי מצוה בפנ"ע, וכתב שם דהרמב"ם לשיטתו דליכא ב' מצות והכל מצוה אחת דהפרשה ונתינה לכך סובר דהדין לתרום מהיפה לא הוי מצוה בפנ"ע, והיינו דלדעת הרמב"ם הוי מצוה אחת להעמיד את הממון כהן וליתן לכהן ולכך מדיני הך מצוה הוא להעמיד ולתת את היפה.

ולפי"ז מיושב שפיר דהדין להפריש מהמוקף ומהגמור אינו מצוה בפנ"ע כיון דהוי מדיני ההפרשה והוי פרטים במצות ההפרשה ולכך אינו נמנה למצוה בפנ"ע, משא"כ הדין לתרום מהיפה דהוי מדיני הנתינה ונתחייב כבר בהפרשה לכך הוי מצוה בפנ"ע.

ובנוס"א שם כתב דהדין לתרום מהגמור ומהמוקף הוי דין בהפרשה ולכך לא הוי מצוה בפנ"ע דהוי מדיני ההפרשה, משא"כ הדין להפריש מהיפה לא הוי מדיני ההפרשה אלא מדיני התרומה דבעינן תרומה יפה, וכיון דמצות הפרשה הוי בשביל תיקון הכרי ומתקיים גם מהרע בהכרח דהדין מיפה הוי מצוה בפנ"ע, וכתב דלפי"ז א"צ לומר דהדין מהיפה הוי מדין הנתינה דגם אם הוי דין בפנ"ע מ"מ לא הוי מדיני ההפרשה דהוא רק בשביל תיקון הכרי וא"כ הדין מהיפה הוי מצוה בפנ"ע דבעינן תרומה יפה.

# פלוגתת הראשונים בגדר הדין לתרום מהיפה

ברמב"ם [פ"ה ה"א] כתב אין תורמין אלא מן היפה שנאמר וכו', ובהל' מעשר [פ"א הי"ג] אין מעשרין אלא מן המובחר שנאמר וכו', מבואר ברמב"ם דהדין לתרום מן היפה אינו דין שלא לתרום מהרע על היפה אלא הוי דין בעצם לתרום מהיפה, וכ"ה בהמשך דברי הרמב"ם תורם תאנים על הגרוגרות משמע דהוי דין בעצם לתרום תאנים על הגרוגרות ואינו תורם מהגרוגרות על הגרוגרות[[2]](#footnote-2), והגדר לדעת הרמב"ם הוא כמו הדין בקרבנות וכדו' דאיכא דין להביא מהיפה, ה"נ בתרומה איכא דין להעמיד תרומה יפה, אמנם בר"ש [פ"ד משנה ד'] כתב וז"ל דרובא דעלמא תורמים מהיפות על היפות ומהרעות על הרעות, הרי דליכא איסור לתרום מהרעות על הרעות, וכ"ה בריטב"א קדושין [מ"א ע"א] ובדרך אמונה [פרק ה' סק"י] הביא את כל הראשונים דמבואר בדבריהם דבשוין מותר לתרום, וכ"כ ברמב"ן בסהמ"צ לתרום מהיפה או מהשוין, ונקט שם לדבר פשוט דליכא דין לתרום מהיפה אלא שכל הדין הוא לא לתרום מהרע, אמנם משמעות הרמב"ם הוא דאיכא דין לתרום מהיפה.

והנה בגדר הדין דלתרום מהיפה ולא מהרע איכא ג' צדדים, או דהוי דין בהפרשה להפריש מהיפה ולא מהרע, או דהוי מדיני הנתינה דהזכות מתנות כהונה הוי מהיפה, וצד ג' דהוי דין בתרומה דבעינן תרומה יפה דבשם הגר"ח כתבו ליישב קושית התוס' מדוע לא נימא דאע"ג דלא יחול תרומה מהרע על היפה עובר על מימרא דרחמנא דליכא איסור לתרום מהרע ואם אח"כ יתרום מהיפה ויחול מהיפה לא עבר איסור דהעיקר הוא שיהיה תרומה מהיפה, וא"כ אם לא חל מהרע ואח"כ יפריש מהיפה לא עבר כלל איסור[[3]](#footnote-3), ונראה דלכל הג' צדדים יש לדון האם הדין הוא להפריש מהיפה או דילמא כל הדין הוא לא לתרום מהרע.

# מעלת שלם בתרומה - משנה ה'

במשנה תורמין בצל קטן שלם ולא חצי בצל גדול ר"י אומר לא כי אלא חצי בצל גדול.

בר"ש וברא"ש כתבו דחצי בצל גדול הוי יפה וטוב לאכילה ובצל קטן שלם הוא מתקיים ופליגי לשיטתם אם עדיף מתקיים או עדיף יפה, ולפי"ז מיירי רק במקום שליכא כהן, אמנם ברמב"ם בפי' המשנה כתב וז"ל לדעת ת"ק הוא עדיף וחשוב בין במקום שיש כהן כי הוא אצלו יפה, בין במקום שאין כהן כי הוא מתקיים, מבואר ברמב"ם דהמעלה של בצל קטן ושלם אינו רק משום שהוא מתקיים אלא כי הוא יפה, והיינו דגם יפה הוי מעלה וחשיבות וחשיב מהיפה, ולפמש"נ לעיל דהדין מתקיים אינו דין נוסף אלא דמתקיים חשיב יפה אתי שפיר היטב דת"ק לשיטתו דמתקיים הוי עדיפות דיפה וכן שלם הוי עדיפות וחשיב דיפה.

אלא דצ"ב מדוע הוצרך הרמב"ם לומר דבמקום שאין כהן איכא דיפות לשלם משום מתקיים תיפו"ל משום שהוא יפה כש"כ הרמב"ם, מבואר דבדליכא כהן ליכא מעלה ליפה דשלם.

ובגמ' ברכות [דף ל"ט ע"ב] הוכיחה הגמ' מהמשנה דפליגי אם חשוב עדיף או שלם עדיף, ודוחה הגמ' היכא דאיכא כהן כו"ע לא פליגי דחשוב עדיף כי פליגי דליכא כהן דתנן וכו', מבואר בגמ' בסק"ד דשלם עדיף לא משום מתקיים אלא משום חשיבות דשלם וכמבואר ברמב"ם, אלא דיל"ע למסקנא האם הגמ' דוחה לגמרי אלא דדחיית הגמ' דחשוב והיינו גדול עדיף ובליכא כהן פליגי במעלת מתקיים אבל נשאר דאיכא מעלה בתרומה דחשוב או גדול, וא"כ מבואר כמש"נ דגם מעלה חיצונית כגדול או שלם הוי מעלה בתרומה, וא"כ י"ל דגם מעלת מתקיים הוי דעי"ז חשיב מן היפה, וכ"מ בקרית ספר עיי"ש.

1. וכונתו דבתוס' שם כתבו דהדין לא לתרום מהטמא משום דטמא חשיב מהרע על היפה, א"כ מבואר דפירות טמאים הוי רע וא"כ אין נפק"מ במה שהם גם רעים ממש. [↑](#footnote-ref-1)
2. אלא דיש להעיר הרי כשאין לו יפה לפניו ויש לו רק רע ודאי שתורם מהרע על הרע, וא"כ גם כשיש לו יפות ורעות ותורם מהרע על הרע מדוע חייב להפריש מהיפה הרי הוי ב' הפרשות נפרדות וכשתורם מהרע מדוע חייב להעמיד מהיפה, וצ"ל דכיון שיש לו גם יפה ועומד להפרשה חייב להפריש מהיפה על הרע. [↑](#footnote-ref-2)
3. ויעויין ברשב"ם בב"ב [דף פ"ד ע"ב] דכתב לבאר ראית הגמ' שבתורם מהרע על היפה תרומתו תרומה, שאם אין תרומתו תרומה א"כ מה בכך שתרם מהרע על היפה הרי לא עשה ולא כלום, שהרי יחזור ויתרום כדין ולמה יש כאן נשיאת עוון. [↑](#footnote-ref-3)