17 מקו_פ דלמעלה מי_, ובדין כרמלית בכלים
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / הוצאה / הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / הוצאה מהדו_ב / חבורות

א] בדין מוציא משוי למעלה מי' פליגי רבוותא, ובד' רש"י מבו' בפשוטו דמעביר חייב אף כשהניח בכותל למעלה מי', וכ"כ הרי"ד והריא"ז, וצ"ב, דא"כ מהו שאמרו לעיל ז' א' דאין רה"ר למעלה מי', הרי במעביר יש רה"ר גם למעלה מי'.

גם יש להעיר דמ"ט הקילו בכרמלית דלא יהא איסור למעלה מי', ופירש"י דאם קלט מן האויר למעלה מי' או מכותל מותר להוציאו, הרי במעביר יש רה"ר למעלה מי', וה"נ בכרמלית, - וגם אי נימא בד' רש"י דל"מ כשנח ע"ג כותל, אכתי צ"ע, שהרי מד' רש"י בקולט מן האויר למעלה מי', מבו' דאם הוי למטה מי' הוה אסרינן לה אף שלא נח, והרי דאסרו הכנסה מכרמלית לרה"י אף כשלא נח בכרמלית, וא"כ אף למעלה מי' יהא אסור, דהו"ל כמעביר למעלה מי' ברה"ר דאסור, אך י"ל דכל הא דאסרינן במכניס מרה"ר לרה"י דרך למעלה מי', הוא משום דהעקירה היא ברה"ר גמור, אך כל שבאנו לאסור בלא עקירה, אין לאסור אלא למטה מי', דאל"כ לא חשיב כלל כלקח מרה"ר.

ב] והנה הרשב"א כתב דדינא דאיגודו במקו"פ למעלה מי' הוא רק כשהוא אוכל כל הרשות, ולכאו' הטעם דשאני מכח איגודו ברשות אחרת, הוא משום דהכא הוי הנחתו למטה מי', ורק שהחפץ עצמו בולט למעלה מי'.

אך אי"ז מתישב במש"כ התוס' דלמ"ד דקלוטה כמי שהונחה, הי' לנו לחייב בזורק כוורת מרה"י לרה"ר, ולא פטרינן מכח הא דאיגודו למעלה מי', והתם אין הנחת כל הכוורת על שולי', שהרי היא באויר.

וביותר צ"ע במש"כ הרשב"א דהא דלא מייתינן מהא דהארון והמזבחות ודאי היו בולטים למעלה מי', כמו שפירש כן רבינו פרחי', הוא משום דאינו אוכל כל הרשות, וצ"ע דהתם הרי הנחתם היא על כתיפו שהוא למעלה מי', וא"כ מ"ט לא חשיב כאיגודו ברשות אחרת.

וביותר צ"ע, דהנה בגונא דלא חשיב כאיגודו במקו"פ, משום דאינו אוכל כל הרשות, מבו' בד' הרשב"א דמצינו לחייב גם על החלק שלמעלה מי', דאל"כ הרי מזה שמעינן דיש הוצאה למעלה מי', דגם הוצאת ראש הארון והמזבחות היתה במשא בני קהת, וכ"ה מבו' בד' הרשב"א בדין עמוד לדעת הרמב"ן, דהתם הרי כל החפץ נמצא במקו"פ, ורק הנחתו היא ברה"י, וצ"ב.

ג] עוד ילה"ע במש"כ התוס' הרא"ש בעירובין ל"ג א' דמוציא משוי למעלה מי' ונח עליו למעלה מי' חייב, משום דחשיב כמונח למטה במקום רגליו, ומשמעות דבריו דהא דחייב בכה"ג הוא מסברא, ואי"ז נלמד מההיא דמשא בני קהת, - וגם הריטב"א בסוגיין כתב דעל כתיפו מסברא הוא חייב, ול"ב למילפה ממשא בני קהת.

וצ"ע דהרי כשידו ברשות אחרת, לא אמרינן דחשיב כמונח ברשות שגופו שם מכח הא דהוי כמונח במקום רגליו, וא"כ מ"ט במקו"פ דלמעלה מי' מחייבינן מכח זה.

ד] והנה בד' הרמב"ם דקדק החת"ס ח' א' דאביי ס"ל דאיגודו למקו"פ אינו פוטר כלל, וע"כ לא הביא לדינא דקרומיות של קנה, אלא הביא להך דינא בזרק קנה או רומח, וזה דלא כמש"כ רש"י ותוס' דלא פליג אביי אלא בקרומיות, - וצ"ע דמ"ש מכל איגודו לרשות אחרת דפוטר, אך י"ל דס"ל דאינו פוטר רק כשהוא אגוד לרשות הראשונה ולא יצא לגמרי ממקומו, וכמבו' בירושלמי בפ' המצניע דקמ"ל רבותא דאף בכה"ג דהוציא לגמרי והוא אגוד לרה"י אחרת, פטור, והרי דיש לחלק בזה.

ה] ונראה דהביאור בזה הוא, דאף דאין רה"ר למעלה מי', הרי מ"מ אי"ז מקום לעצמו, שהרי אין לו קרקע אלא הוי זה אויר דהרה"ר דלמטה, וע"כ כל דחשבינן דהנמצא באויר מתייחס לקרקע הרשות, ל"ש בזה דינא דאגד כלל, ודינא דאיגודו במקו"פ הוא כמש"כ התוס' הרא"ש בעירובין דלא חשבינן לה כמונח ברשות, דהואיל והנמצא באויר אינו מתייחס לרשות, הרי דאף אם ראשו נמצא באויר אין חלק זה מתייחס לרשות, ואחר דחלק זה אינו מתייחס לרשות, הדר דינא דחשיב כאיגודו ברשות אחרת, אך כל דחשבינן לה כמונח למטה, ליכא לדין אגד כלל.

ולפ"ז י"ל דמה"ט כל ששולי הכוורת ושולי הארון והמזבחות הם בתוך י', הרי דמכח זה מתייחסים כולם לרשות, וע"כ כל דלי"ב לדין אגד דאין אוכל כל הרשות, שפיר חשיב כהנחה דכל הכלי ברשות.

ו] ועיקר הדברים מתישבים טפי למש"נ במק"א די"ל דהא דאין רה"ר למעלה מי', היינו דלעולם עיקר הרשות היא בקרקע, ועד י' טפחים הוי מקום א' עם הקרקע והמונח בו כמונח בקרקע, ולמעלה מי' אינו כמונח בקרקע, ויש לפרש בזה לישנא דמתניתין דעד י"ט כזורק בארץ ולמעלה מי"ט כזורק באויר, (אך בפירש"י מבו' שפירש בע"א), ונמצא דליכא כלל חילוק מקומות בגוף הרשות, וכל החילוק שבין תוך י' ללמעלה מי' הוא אם ה"ז מתייחס לקרקע.