מקלקל בחבורה חבורה א_ שנאמרה
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / כללי המלאכות / הרב חיים לייב אוירבך / חבורות מלאכת מחשבת

**בס"ד חבורה שנאמרה בענין מקלקל בחבורה.**

**תמצית ד' הראשונים בסוגיין**,

**א**,ד' רש"י וכן נ' בר"מ וכ"נ בר"ח שחובל וצריך לכלבו מהני לחייב גם לר' יהודה דמקלקל בחבורה פטור כיון דהוא תיקון במק"א דמהני עכ"פ אליבא דר"י דס"ל דמלשאצל"ג חייב אמנם הראשונים הוכיחו מהסוגיא דע"כ ד' ר' יוחנן שהצריך צריך לכלבו הוא גם אליבא דר"ש דאל"כ מ"ט א"ל פוק תני לברא וממילא דע"כ ר' יהודה פליג גם בגוונא דצריך לכלבו דאל"כ במה פליגי ר"י ור"ש במקלקל בחבורה וס"ל דהא דצריך לדמו ל"ח תיקון,

ומחמת נקודה זו הוצרכו הראשונים ליישב כמה דברים **האחד** מ"ט באמת ל"מ התיקון דצריך לדמו עכ"פ אליבא דר"י דהרי לשיטתו מהני אפי' תיקון במק"א וכמבואר בגמ' לעיל דלמירמי אימתא אאינשי ביתיה חשיב תיקון לר"י אף דאינו מגוף המלאכה ובזה יש כמה דרכים בראשונים מ"ט לא חשיב תיקון לר"י **א**, ד' תו' דהוא משום דאין דרך לשרוף גדיש לצורך אפר ולחבול לצורך דם לכלב וכ"ד הרמב"ן, **ב**,ד' ר"ת דבעי' קלקול בשעת תיקון והכא הוי תיקון אחר הקלקול ,**ג**, בעה"מ בסוגיין וכ"ה ד' ר"ת בסה"י סי' ר"צ כפי שנמצא לפנינו כ' דהיכא דהתיקון הוא במקום אחר כמו הכא שהחבלה בבהמה והתיקון בדם לכו"ע לא הוי תיקון ושאני למירמא אימתא דמעשה הקריעה עצמו בו נעשה התיקון ועיין בבעה"מ שלפי"ד דבמקום אחר ל"מ אף לר"י הוצרך לחדש דהיכא דהוא דרך הנאתו מהני לכו"ע דאל"כ קשה מחובל בשרצים דתנן לק' דחייב וכן ממבעיר עצים לבשל קדירתו עי"ש,,**ד,**שי' הרשב"א בב"ק לד: דהטעם הוא משום שקלקולו רבה על תיקונו וגם הוא תיקון במקום אחר ואין זה כשי' התו' דאין דרך וכו' דלפי תו' הכל תלוי בדרך דמשו"ה שוחט מהני אף דקלקולו מרובה אמנם לד' הרשב"א אין זה תלוי בדרך אלא הא דשוחט מהני הוא משום דהוא תיקון בגופו וגם אי"ז כשי' בעה"מ דלפי"ד עיקר החיסרון הוא מה דהוא תיקון במקום אחר אפי' הוא תיקון גמור כמבואר שם בבעה"מ לענין מבעיר עצים לתבשילו דהוצרך לזה שזה דרך הנאתו עי"ש [ונ' דפליגי בזה התו' והרשב"א לשיטתייהו דהתו' לא ניחא להו לחלק בין צריך לדמו לשוחט דצריך לדמו הוי במקום אחר דהרי תו' לק' ס"ל דצריך לדמו הוי תיקון באותו מקום דהרי חשיב צל"ג כיון דהדם הוא הנפש והוא עצמו המלאכה והרשב"א לא ניח"ל לפרש כתו' דתלוי בדרך דעיקר ראיית הרשב"א שם היא הסוגיא דפסחים עג' ושם י"ל דל"ח דרך לשחוט שלא לאוכליו וע"כ תלוי בתיקון בגופו [וזה מבואר גם מד' בעה"מ שהוצרך מכח הגמ' בפסחים לומר דבתיקון בגופו מהני אפי' כל דהו ולא כ' כמו בכל שוחט שהוא דרך הנאתו ופשוט] **השני** כיון דהוכיחו דפלוגתת ר"א ור"י היא אליבא דר"ש א"כ צריך הסבר מ"ט הצריך ר"י שיהא צריך לדמו הא לר"ש מקלקל בחבורה חייב ול"ב מלאכת מחשבת ובמה פליגי ר' אבהו ור' יוחנן, וגם בזה יש כמה דרכים **א**,ד' התו' היא דפליגי דלר"א ל"ב שום תיקון ולר"י בעי' עכ"פ תיקון כל דהו דכיון דילפי' ממילה בעי' תיקון עכ"פ כמו במילה ובמילה איכא תיקון קצת מחמת שהוא תיקון דמצווה אף דלר"ש ל"ה תיקון מ"מ תיקון כ"ד יש כאן וכן היא ד' בעה"מ והרשב"א בב"ק לד' וכן היא ג"כ ד' הר"ן ,**ב**,ד' הרמב"ן דהא דבעינן לר"י צריך לדמו הוא משום דבעי' צל"ג והא דפליגי הוא אם בעי' מלאכה שאיצל"ג במקלקל בשתי אופנים או דל"ב כלל מלשאצל"ג לר"א או דכיון דחייבה תורה על קלקול א"כ גם קלקול הוי כצל"ג גם כ' שם דיתכן דלא פליגי ולכו"ע בעי' צריך לדמו , **השלישי** עוד נתקשו הראשונים אחר דהוכיחו דפליגי אליבא דר"ש א"כ איך מהני צריך לכלבו לר' יוחנן הא מלאשאצל"ג לד' ר"ש פטור עליה ואין לומר דבחבורה כיון דמקלקל חייב א"כ חייב אפילו מלאשאצל"ג דמבואר בכ"ד בש"ס לא כן והכא כיון שאי"צ להחבורה אלא לדמו ליהוי מלשאצל"ג ובזה יש ב' דרכים **א**, ד' התו' והרמב"ן היא דהוא מלאכה הצל"ג דהוי מגוף המלאכה כיון דהדם הוא הנפש נטילת הדם היא עצמה של מלאכה **ב**,וד' הר"ן דאפי' דאינה מגופה של מלאכה מ"מ אין בזה חיסרון של אצל"ג כיון שאין לזה חשיבות לגרור המלאכה כיון שהשימוש לכלב אינו שימוש חשוב וראוי לזה [ועיין במש"כ במקו"א בד' הרשב"א ב"ק לד' ולפי"ז היא עוד שיטה בזה עי"ש היטב], **עוד** דנו הראשונים בד' ר' אבהו מה מהני קלקול גרידא הא כיון דאין כאן אלא צורך קלקול יחשב כאינה צריכה לגופה וקו' זו קשה גם לד' רש"י ולא רק לפי שיטתם ובזה נאמרו ג"כ כמה דרכים **א**, תו' בסוגיין כ' דבאמת בעי' צל"ג ואיירי בגוונא שהוא חשב להביאו לכלבו אלא שלא הועיל כיון שהוא איסוה"נ, **ב**,וד' הרמב"ן במהלך הראשון ותו' בב"ק דף לד: דלר' אבהו ל"ב מלאשאצל"ג בחבורה דכיון דמקלקל חייב לא נאמר ביה דין מלאכת מחשבת כלל,**ג,** וד' הרמב"ן במהלך השני דחשיב צל"ג גם בכוונת קלקול לר"א דכיון דחייבה תורה מקלקל הרי החשיבה תורה בזה גם קלקול לצורך מלאכה וכן מוכח בד' רש"י דתי' תו' בסוגיין ל"ש דהרי גם צריך לדמו לרש"י הוי אינה צל"ג וגם ד' הרמב"ן ל"ש דהרי לרש"י לא פליגי כלל בענין צל"ג וא"כ הסוגיות דכל כתבי וסנהדרין אמאן תרמייהוכ"כ הפנ"י ב"ק לד: בד' רש"י,

**ב,עוד נחלקו הראשונים** במקור של הפלוגתא דמקלקל בחבורה **רש"י** כ' שהמקור הוא מכל חובל ומבעיר משום דצריך לדמו מהני רק לר"י כיון דהוא תיקון במקום אחר ולא לר"ש וע"כ דמקלקל חייב ולר"י ליכא ראיה כיון דצל"ד מהני **אמנם תו' והראשונים לפי שיטתם הנ"ל** דפירשו הסוגיא דצריך לדמו מהני גם לר"ש א"כ ע"כ ל"ש לפרש כד' רש"י אלו מתרי טעמי **האחד** דלפי שיטתם מוכח מהסוגיא דצריך לדמו חשיב מלאכה הצריכה לגופה דהדם הוא מעצמה של מלאכה כדלעיל וא"כ אין הדם חשיב תיקון במקום אחר אלא תיקון מגופה של מלאכה וממילא בטלה תליית רש"י שתלה התיקון דצריך לדמו בפלוגתא דמלאשאצל"ג ו**השני** דהרי לפי"ד מוכח בסוגיא דלר"י ג"כ לא מהני צריך לדמו וממילא בטלו ד' רש"י שכ' דלר"י אין ראיה מחובל ומבעיר דמקלקל חייב כיון די"ל דאיירי בצריך לדמו דהרי לפי"ד גם לר"י לא מהני הך תיקון **עוד** הק' הרמב"ן דמבעיר עצים לבשל חשיב תיקון באותו מקום וממילא דאפשר לומר דחיוב שחייבה תורה במבעיר נאמר בכה"ג וע"כ חולקים על רש"י וס"ל דל"ש להוכיח מכל חובל ומבעיר אמנם נחלקו הראשונים בזה **א**,התו' בסוגיין חלקו לגמרי על תליית רש"י מחמת כן וכ' דפלוגתא דמקלקל בחבורה קבלה היתה בידם,**ב,** אמנם הרמב"ן והר"ן והבעה"מ קיימו אותה באופ"א דבאמת אין הראיה מכל חובל ומבעיר אלא ממילה והבערת ב"כ דהתם חשיב תיקון במק"א כיון דהוא רק תיקון דמצווה וזה תלוי במשאצל"ג, אמנם נתקשו הראשונים דאי נימא דמילה הוי תיקון במקום אחר א"כ לכאורה הוי כמלאכה שאיצל"ג וא"כ ע"כ נתחדש דגם איצל"ג מהני בחבורה וא"כ מ"ט מבואר בגמ' דבעי' צל"ג בחבורה וממ"נ אי חשיב תיקון במק"א וע"כ תלוי בר"י ור"ש א"כ גם הוא איצל"ג וגם לשי' התו' קשה קו' זו דאי נימא דמילה הוי איצל"ג א"כ נילף ממילה דלא בעי' בחבורה צל"ג אלא דלהראשונים קשה יותר דממ"נ אי חשיב תיקון במק"א א"כ ליהוי מלאשאצל"ג וכנ"ל ונאמרו בזה כמה דרכים **א**,תו' לעיל קה: כ' דמילה חשיב צל"ג מחמת הצורך מצווה אע"ג דהך צורך חשיב קלקול ולא תיקון **ב**,הרמב"ן כ' דהיכא דיש לו ענין בתוצאה חשיב צל"ג אף דהוא קלקול אמנם משום חיסרון קלקול בעי' שיהא עכ"פ תיקון במ"א וזה נוגע לר"י ור"ש מסיבה אחרת אם אפשר להחשיב את התיקון במק"א או לא אבל צל"ג יש כאן **ג**,והר"ן כ' דמילה אין בה חיסרון דצל"ג דכל החיסרון הוא מה שנגרר והכא ל"ש נגרר **ד**,ובבעה"מ נ' דבאמת התחדש במילה דל"ב צל"ג ג"כ אמנם באמת צ"ע מהמבואר בגמ' דבעי' צל"ג גם בחבורה, וצ"ל בדוחק דהא מיהא בעי' כמו במילה שיהא צריך למלאכה אלא כיון שאין לו הנאה בגופה של מלאכה והוא רק סילוק נזק חשיב כאצל"ג אבל בהריגת המזיקין שאין לו ענין במלאכה כלל ואכתי צ"ע טובא בזה,

סיכום נקודות המחלוקת שנחלקו הראשונים בסוגיין,

נמצא לנו ד' מחלוקות בראשונים בסוגיין בגדרי צריכה לגופה ועוד ד' מחלוקות בגדרי קלקול ותיקון, **בגדרי צריכה לגופה**, **א**, אי צריך לדמו הוי צל"ג או לא דבד' רש"י נקטו הראשונים דחשיב איצל"ג וד' שאר הראשונים דחשיב כצריכה לגופה **ב**,אי צורך מצווה הוי צריכה לגופה או לא דד' תו' קה: דחשיב צל"ג וד' רש"י שם והראשונים שם ובסוגיין דל"ח צל"ג **ג**,אי מילה הוי צל"ג או לא דד' תו' ושא"ר דחשיב צל"ג וד' בעה"מ וכ"נ שנקטו הראשונים בד' רש"י דל"ח צל"ג ,**ד**,ואם כוונת קלקול הוי צל"ג למ"ד דמקלקל חייב דד' רש"י לפי' הפנ"י וכן ד' הרמב"ן בד' ר' אבהו דחשיב צל"ג וד' תו' ושא"ר דל"ח צל"ג ועוד פליגי אם איכא למ"ד דל"ב צל"ג כלל בחבורה דלד' הרמב"ן במהלך הראשון ותו' בב"ק לד: ר"א ס"ל דאי"צ צל"ג בחבורה כלל ולד' שא"ר הוא לכו"ע אבל אין בזה נ"מ דלכאורה וודאי הלכה כר"י ,

**ובגדרי קלקול ותיקון** יש גם כמה מחלוקות **א**,אם צריך לדמו הוי תיקון או לא דד' רש"י והר"ח והר"מ דהוי תיקון לר"י דמלשאצל"ג חייב ולד' הר"ח משמע דהוא תיקון אף לר"ש דהרי כ' כן בפשיטות אף דפ' כר"ש דמלאשאצל"ג פטור ומקלקל פטור עי"ש דלד' זהו ד' תנא דמתני' כן וד' תו' ושא"ר דל"ח תיקון ומנקודה זו מסתעפים כמה גדרי תיקון אם תלוי בדרך או בתיקון אחר הקלקול וכו' **ב**, אם צורך מצווה הוי תיקון או לא ובזה איכא ג' שיטות **א**, ד' התרוה"ד בד' רש"י דגם אליבא דר"י צורך מצווה אינו תיקון וע"כ פי' רש"י במה לי לתקן וכו' דהוא תיקוני גברא ולא כ' תיקון דמצווה והא דקריעה חשיב תיקון עיין תו' לעיל וד' הרמב"ן והר"ן ובעה"מ דתלוי בר"י ור"ש וכ"ה לד' התו' בדרך הראשונה ולד' ר"ת כ' תו' דגם אליבא דר"ש הוי תיקון, **,ג,**אם בעי' תיקון קצת אליבא דר"ש או לא דלרש"י והרמב"ן לא בעי' ולתו' תלוי בר"א ור"י ,**ד**, אם תיקון בדבר אחר ממש הוי תיקון לר"י או לא דד' רש"י דתלוי בד' ר"י ור"ש וסתימת הר"ח ותו' היה נ' דמהני כל שהוא דרך כן או בשעת הקלקול אף לר"ש אמנם אין זה מוכרח כלל דהרי צריך לדמו הוא מגוף המלאכה לתו' וכן מש"כ בלמירמא אימתא קאי לר"י אבל לר"ש אין לנו ראיה דמהני ועיין לק' מה שהבאנו ראיה מהגמ' דלר"ש לא מהני עי"ש וגם לד' הר"ח יתכן דס"ל כתו' בזה דצריך לדמו הוא תיקון בגופו ולהר"מ וודאי כן הוא דהרי חובל מטעם דש וודאי הדם הוא מגוף המלאכה וכן נ' קצת בר"מ דרק חובל דרך השחתה פטור וד' בעה"מ דזה לא מהני לכו"ע וד' הרשב"א בב"ק לד: היא דהיכא דהקלקול רבה לא מהני תיקון במק"א משא"כ היכא דהוא תיקון גמור עי"ש,

עוד איכא כאן פלוגתא כללית שיש בה נ"מ גדולה דד' רש"י והרמב"ן והר"ן ובעה"מ ועוד דמקלקל בחבורה תלוי בפלוגתא דמלשאצל"ג וד' תו' והר"ח והבה"ג דלא תלוי זה בזה וזה נ"מ גדולה להלכה דלד' רש"י וש"ר א"כ למה דקי"ל להלכה לד' רוב הראשונים דמלשאצל"ג פטור ע"כ קי"ל דמקלקל בחבורה חייב אמנם בר"ן יש בזה סתירה דבחולין יד' כ' דקי"ל דמקלקל בחבורה פטור ולד' תו' והר"ח אין זה מוכרח ואדרבא ד' הר"ח דקי"ל מלשאצל"ג פטור ומקלקל בחבורה פטור וכ"נ ד' הר"מ אמנם ד' הר"מ א"ש גם לד' רש"י והראשונים דהרי הוא פ' כר"י דמלשאצל"ג חייב ,

והנה הביאוה"ל בסי' ש"מ הביא ד' הפר"ח ביו"ד סי' קיח' שכ' שם דהפותח חותם של איגרת יש בזה חיוב חטאת ואסור גם ע"י עכו"ם והביא שהחכ"צ חלק עליו והתיר ע"י גוי [ועיין בתשו' חכ"צ שם שכ' שכשבא הפר"ח לאמסטרדם דיבר עמו בזה ושתק לו] ובתשו' שאילת יעב"ץ כ' ששמע מאביו שמותר אפי' ע"י ישראל עי"ש ועי"ש שבי' ד' החכ"צ דטעמו משום דהוא מלשאצל"ג ולכאורה מה שהסביר הביאוה"ל בדעתו הוא רק לפי הבנתו בד' החכ"צ שמותר רק ע"י עכו"ם אמנם לפי מה שהביא היעב"ץ בשמו דמותר גם ע"י ישראל ע"כ ביאור ד' החכ"צ הוא משום דהוי קלקול וכסברת הנשמ"א דבזה מצינו ד' רש"י ועוד ראשונים דשרי אף ע"י ישראל לצורך שבת [אמנם הביאור הלכה לקמן לא התיר ע"י ישראל גם במקלקל עי"ש] וצ"ע ועי"ש בשם הנשמת אדם שכ' דהכא לכו"ע פטור כיון שאת האיגרת מקלקל לגמרי ואין התיקון אלא במקום אחר הוי מקלקל לכו"ע ועי"ש בביאוה"ל מה שחילק בזה אם הכתב הוא באיגרת עצמה או שהאיגרת מונחת בתוך נייר אחר ועי"ש עוד בזה ובחזו"א סי' סא' ונידון זה נוגע ג"כ לכל פתיחת אריזות ושקיות מזון המצויות אלא שיש שם עוד צדדים ואכ"מ ,

והנה לפי המבואר מד' הראשונים לכאורה נ' דלד' רש"י דמבואר דגם תיקון דצריך לדמו אף דחשיב תיקון במק"א תלוי בד' ר"י ור"ש א"כ ה"נ יהא תלוי בר"י ור"ש וא"כ אם נחוש לד' הר"מ דמלשאצל"ג חייב יהא חשוב תיקון ג"כ ויהא חייב אבל לד' התו' נתבאר כבר דיש לדון אם פליגי על עיקר יסודו של רש"י דתיקון במק"א תלוי בר"י ור"ש דסתימת ד' תו' קצת משמע דלא חילקו בזה אמנם אין ראיה מדבריהם דכל מה שדנו לענין צריך לדמו הרי לשיטתם הוי מגוף המלאכה ומה שדנו בלמירמא אימתא וכו' הוא לר"י , אמנם נ' להוכיח מד' הגמ' לעיל קה: כעיקר יסודו של רש"י דהיכא דהוי תיקון במקום אחר חשיב קלקול למ"ד מלשאצל"ג פטור דהנה מבואר בגמ' שם דהא דתנן במתני' שם דקורע בחמתו פטור איירי בגוונא דעביד למירמא אימתא על אינשי ביתיה והנה במשנה שם ל' המשנה היא הקורע על מתו ובחמתו ושאר כל המקלקלים פטורים ומבואר להדיא דיסוד הפטור דקורע בחמתו הוא מדין מקלקלים וכמו קורע על מתו וכל' המשנה "ושאר" [הוספה –זה טעות שהרי לא נזכר במשנה ל' ושאר אמנם עכ"פ עיקר ההערה עדיין קיימת דכן משמע מלשון המשנה ]כל המקלקלים דמשמע דגם ברישא הפטור הוא משום מקלקל ולכאורה צ"ע דבגמ' מבואר דהפטור בקורע בחמתו הוא משום מלשאצל"ג וע"כ מבואר מזה דהיכא דהוא מלאכת קלקול ותיקונו הוא רק ע"י שנעשה לצורך תיקון דחוץ לגופה א"כ למ"ד מלשאצל"ג פטור ממילא גם חשיב קלקול ופטור גם משום קלקול וכיסודו של רש"י וממילא נ' דאין לומר דפליגי התו' בזה וגם הם מודו דתיקון במקום אחר לא מהני אלא לר"י אמנם לר"י באמת יחשב תיקון לשני טעמי התו' דלטעם דאין דרך הכא וודאי חשיב דרך ולד' ר"ת דס"ל דבעי' תיקון בשעת הקלקול ה"נ הכא הרי התיקון בשעת הקלקול , אמנם בד' הר"מ צ"ע בזה דקצת משמע מדבריו דרק דרך השחתה הוא מקלקל וממילא י"ל דכל שיש עכ"פ תיקון במק"א כבר לא הוי דרך השחתה אמנם י"ל דלא בא לאפוקי רק בכוונה להזיק דלד' הר"מ הוי מתקן משום שיכוך כעסו [והנה בפשוטו ס"ל להר"מ דקו' הגמ' בדף קה: על קורע בכעסו ומי שרי הוא רק לענין האיסור אבל וודאי חשיב מתקן ודלא כרש"י והר"ח שם וכ"כ מפרשי הר"מ אבל ברבינו פרחיה כאן כ' דלא קי"ל כגמ' זו וצ"ב המקור אבל לפי"ד יתכן דזה גופא הסברא דכל שאינו דרך השחתה אינו מקלקל וכיון שבא לשכך כעסו כבר ל"ח דרך השחתה וצ"ע], ואמנם לד' הבעהמ"א ור"ת בספר הישר כיון שהתיקון במקום אחר לא מהני אפי' לר"י אמנם באמת נ' דלד' בעהמ"א יהא הדין דחייב דהרי בעהמ"א כ' שם דהיכא דהוא דרך הנאתו חשיב תיקון לכו"ע וה"נ הכא כיון דעומדת האיגרת לשימוש זה הרי וודאי שזהו דרך שימושה לקרעה לצורך מה שבתוכה ולד' הרשב"א בב"ק לד' יהא תלוי אם הקלקול רבה על התיקון או לא כיון דזה תיקון במקום אחר אמנם לד' רש"י נ' שס"ל דגם היכא דזה הדרך תלוי זה בר"י ור"ש דהרי רש"י כ' דאפי' מבעיר עצים לקדירתו תלוי בר"י ור"ש אף דוודאי זהו דרך הנאתו וכמבואר בבעהמ"א שם וכן בחובל בשרצים נקט רש"י דתליא בר"י ור"ש כמבואר ברש"י בב"ק לד: וא"כ ה"נ יהא תלוי בזה,

אמנם באמת יש לדון בזה גם לד' רש"י מתרי טעמי האחד ממה דמבואר בגמ' בשבת עג' דבחופר גומא ואי"צ אלא לעפרה דחשיב מקלקל אפי' לר"י וצ"ב הא הוי תיקון במק"א וא"כ מ"ט לר"י לא מהני וכבר הק' כן הראב"ד בב"ק לד: על ד' רש"י עי"ש ועיין בזה תו' רי"ד בסוגיין ומאירי בשם חכמי ההר, ולכאורה מבואר מזה דשאני חופר גומא דכיון דהמלאכה היא בגומא והתיקון הוא בדם גרע וחשיב קלקול אפילו לר"י דחשיב לגמרי תיקון במקום אחר ומשא"כ צריך לדמו ל"ח לגמרי מקום אחר ומעתה יש לומר דה"נ לענין פתיחת איגרת חשיב כחופר גומא ואי"צ אלא לעפרה דמבואר דחשיב קלקול כיון דהוא במקום אחר לגמרי וכן ראיתי בתשובות זרע אמת שהובא בשערי תשובה סי' ש"מ אמנם לא העתיק שם דבריו אבל ראיתי שהעתיקו כ' דבריו וכ' שם להדיא דההיתר משום חופר גומא עי"ש וכבר רמז לזה בביאוה"ל שם עי"ש ובאמת בעיקר יסוד הדבר דזהו יסוד הדין דחופר גומא דהוא משום דאין התיקון כלל מגופה מאוד נ' כן מד' בעהמ"א בסוגיין שכ' לבאר דהא דמהני צריך לדמו להחשב תיקון קצת אף דהוא במקום אחר הוא משום דעכ"פ מגופה הוא וכ' שם דל"ד לחופר גומא דהתם לא יחשב אפילו תיקון קצת מדברי בעהמ"א נ' דפשיט"ל דחופר גומא ל"ח אפי' תיקון קצת וצ"ע מנ"ל הא התם דל"א בחבורה ל"מ גם תיקון קצת לכו"ע ועיין תו' ב"ק לד: ופנ"י שם שנ' לפי"ד דאף חופר גומא יחשב תיקון קצת עי"ש היטב ונ' ענין זה בקושיות עי"ש כיון דאינו מגופה כלל ומבואר דפי' יסוד הדין דחופר גומא דהוא משום דהתיקון במקום אחר לגמרי, אמנם באמת יש בזה חידוש קצת לד' רש"י בסוגיין דהרי לפי יסודו של רש"י דכל מה דמהני להחשב צורך המלאכה לענין צל"ג מהני נמי לענין תיקון המלאכה דהרי תלה זה בדינא דמלשצל"ג וא"כ כיון דוודאי לגבי צל"ג מהני נמי הצורך של מקום אחר לגמרי א"כ יהני נמי לענין תיקון וממ"נ אם איכא מידי דמהני לענין צורך ולא מהני לענין דיחשב תיקון א"כ מנ"ל לדמותם להדדי והבעהמ"א לא חילקם אלא לענין תיקון קצת ולא לעיקר גדר תיקון וקלקול ,

והנה עיקר סברת רש"י בזה לדמותם לכאורה צ"ב דהא בפשוטו היה נ' דהא דלר"י אי"צ צל"ג הוא משום דלא בעי' מחשבה לתכלית המלאכה אלא הכל תלוי בעצם מעשה המלאכה שזה מחייב וכעין דס"ל לענין אינו מתכוין דחייב דסו"ס נעשה המלאכה וא"כ לכאורה אדרבא מסתבר דלר"י יהא תלוי הכל במלאכה עצמה ולא יהני תיקון במק"א כלל אמנם נ' ביאורה ע"פ ד' רש"י לעיל דף לא: דכ' שם בד' ר' יהודה וז"ל בד"ה לעולם כר' יהודה ס"ל דמשום אין צריכה לגופה לא מיפטר "הואיל וצריכה לדבר אחר" מלאכת מחשבת הוא עכ"ל ונ' להדיא מד' רש"י דאין עיקר טעמו של ר"י משום דאי"צ שיחשב על תכלית למלאכה אלא עיקר סברתו היא דצורך דבר אחר נמי חשיב צורך לענין המלאכה ולפי"ז נמצא דהיכא דעשה מלאכה שלא לצורך כלל גם לר"י פטור וכן מבואר במרכה"מ פ"א משבת עי"ש וקצ"ע מהמבו' בגמ' סנהדרין פד: דאף היכא דנעשה המלאכה שלא במתכוין חייב למ"ד דמלשאצל"ג חייב אף דאין לו שם צורך כלל בחבורה אמנם אינו מוכרח די"ל דכיון דצריך עכ"פ להוצאת הקוץ ובהכרח שתיעשה חבורה אין זה חשיב כשלא לצורך[שו"ר דבמרכה"מ שם כבר עמד בזה דכל פסי"ר הוי שלא לצורך כלל ועי"ש מש"כ בזה אמנם עי"ש בהמשך דבריו שכ' גם סברתינו הנ"ל] ועיין בקושיות שנ' דיתכן דבכה"ג חשיב אפילו תיקון קצת עי"ש,וממילא א"ש דמיונו של רש"י דאם לר"י מהני צורך ותכלית שלא מגוף המלאכה להחשיבו כמלאכת מחשבת ה"נ יהני תיקון מחוץ למלאכה לזה אמנם עכ"פ לכאורה בעי' אותם גדרים דמה דחשיב צורך לענין צריכות המלאכה ה"נ יחשב לגבי תיקון דיהני לגוף המלאכה וצ"ע

ונ' לבאר ד' רש"י בזה באופ"א דאין הטעם לד' רש"י משום דהוי מקום אחר לגמרי דל"ש לגוף המלאכה כלל אלא עיקר הסברא בזה הוא סברא פשוטה דכל מה דיש מקום לדון בהא דצריך לדמו שיהא חשיב תיקון אע"פ שמקלקל בבהמה הוא משום דכיון דקלקול זה הוא מביא התיקון חשיב הוא תיקון עכ"פ לר"י דהרי הכא א"י להוציא דם אא"כ עשה חבורה וא"י להוציא אפר אלא ע"י שריפה אבל בחופר גומא וכן בהוצאת הקוץ בסנהדרין דמבואר דהוא קלקול לכו"ע הוא איפכא שאין הקלקול מביא התיקון אלא אדרבא התיקון מביא הקלקול דהרי אין החבורה מביאה להוצאת הקוץ שהיא התיקון ואין עשיית הגומא מביאה את הוצאת העפר אלא אדרבא התיקון שהוא הוצאת הקוץ וכן לקיחת העפר הוא המביא הקלקול וא"כ פשוט דכל מה דשייך להחשיב קלקול לתיקון משום תיקון במקום אחר הוא רק היכא דהקלקול הביא התיקון דמשום זה אפשר להחשיבו כתיקון אבל הכא שאינו מביא התיקון א"א להחשיבו כתיקון בשום פנים ולפי"ז נראה פשוט דקריעת האיגרת וכדומה ל"ד כלל לחופר גומא דהכא הרי ג"כ ע"י קלקול החותם בא התיקון של קריאת הכתב וממילא דעכ"פ לד' ר"י יהא חשוב תיקון לד' רש"י וצ"ע בזה ,

אמנם יש להעיר בזה עוד הערה גדולה דהנה לד' רש"י הכא לכאורה נמצא דעכ"פ לר"י הוי תיקון וכמוש"נ וצ"ע טובא דרש"י לק' בהא דשובר אדם חבית ליטול ממנה גרוגרות כ' דההיתר הוא משום דהוא מקלקל והרי וודאי דהמשנה שם וההיתר דחבית הוא גם לר"י וצ"ע דהא לפי"ד רש"י הכא הרי לד' ר"י חשיב תיקון כל שיש תיקון במקום אחר וצ"ע,

ולכאורה מבואר מזה דגם לד' רש"י חלוק צריך לדמו שהוא שייך לעצם המלאכה לחבית וגרוגרות דהגרוגרות דהוו תרי מילי לגמרי ואמנם לפמש"נ לעיל בד' רש"י לכאורה הוא חידוש לומר כן דהרי לד' רש"י כל דמהני צורך המלאכה ממקום אחר ה"ה דיהני לעניין דיחשב תיקון כמוש"נ לעיל אמנם לפמש"נ במק"א בד' רש"י דס"ל דבאמת תיקון דצריך לדמו הוי צל"ג דהדם הוי ממש מגוף המלאכה והא דחשיב תיקון במקום אחר הוא משום דגם בהדם עצמו א"א לדונו כתיקון דאין לו תיקון בגופו במה שהוא יכול להאכל לכלב כיון דאדרבא הוא קלקול שלו דיצא מגוף הבהמה ואין אכילת כלב מחשיבתו לתיקון והא דחשיב תיקון במקום אחר הוא משום דחשיב תיקון כלפי הגברא שמייעדו לאכילת כלב וכל' רש"י שמתקן הוא אצל הכלב א"כ י"ל דדוקא הכא מהני עכ"פ לר"י כיון דאחר דנחשיבנו תיקון מחמת ייעוד זה שוב חשיב תיקון בדם עצמו והוא מכלל המלאכה אבל היכא דכל תיקונו הוא בדבר אחר לגמרי בזה לא מהני גם לר"י וצ"ע ,

אמנם בגוף הקושיה העירוני עוד סברא נכונה בזה די"ל דכל מה דחשיב תיקון במק"א הוא רק היכא דע"י הקלקול נוצר התיקון אבל בגרוגרות י"ל דאינו אלא כמסלק מניעה שהיתה לאכילת הגרוגרות וממילא דלשבירת החבית יש שם קלקול ולפי"ז נמצא דגם לענין איגרת וכדו' א"ש היטב סברת הנשמ"א דהוי קלקול גמור אפילו לר"י ולא שייך זה לסוגיין דכ' רש"י דתלוי בר"י ור"ש דהכא דווקא חשיב תיקון משום דכיון דדם חיבורי מחבר בהגוף ממילא אינו כסילוק מניעה אלא כמו דנעשה הכשר הדם על ידי החבורה משא"כ באיגרת וכדו' אינו אלא סילוק מניעה ואין לזה שם תיקון,

עוד יש לדון דגוף הקושיה לא קשיא כלל די"ל דכוונת רש"י שם היא דכיון דהדרך הוא לפתוח החבית כדרכה והוא שוברה א"כ הוי קלקול דכיון דכדי להגיע לגרוגרות אי"צ לשבור החבית א"כ פשוט דשבירת החבית הויא קלקול גמור ומה דמבואר במשנה ובגמ' ביצה לא: בדינא דבית שנפחת דבית סגור שפירות בתוכו איכא איסורא דאורייתא לסותרו עי"ש צ"ל דאיירי בגוונא שזהו דרכו לסתרו ואין פותחים בו פתח וכדו' וצ"ע ועוד יל"ע בזה בסו' דעירובין לד: כלפי שבירת המגדל לאכול העירוב שבתוכו שו"ר בביאוה"ל סי' שצ"ד שדן בהך סוגיא ודימה זאת לסוגיין עי"ש,

עוד יש לדון בכל ענין זה מד' רש"י בדף לא: לענין סותר ע"מ לבנות שלא במקומו שהביא הביאוה"ל שם והוכיח מדבריו דלפי"ד רש"י יהא חייב לר"י גם באיגרת עי"ש ובעזהש"ית יתבאר זה במקומו,

[עיין בל' הר"מ לענין חופר גומא שכוונתו לקלקל וצ"ע שי' בזה ]

בד' רש"י הראשונים הק' דכיון דמילה וצריך לדמו הוי איצל"ג מה מהני דמקלקל חייב הא עכ"פ הוי מלאכה שאצל"ג והיינו דהראשונים ס"ל דכיון שהוא קלקול א"כ חשיב איצל"ג וצ"ע מ"ט לא הק' הראשונים מייניה וביה דאם נתחדש דאיצל"ג מהני א"כ כבר אין ראיה דמקלקל חייב דיש כאן תיקון במק"א וצ"ל דאף אם נתחדש דבחבורה ליכא דין מלשאצל"ג אכתי י"ל דתלוי בדין מלאשצל"ג בעלמא וכן מוכח ברמב"ן וכן מבואר בבעה"מ ושורש הסברא דאחר דהוי מלשאצל"ג שוב יש בו חיסרון קלקול הוא מבואר בסו' לעיל [ובר"ח ובר"מ י"ל דמהני תיקון במק"א גם אליבא דר"ש וכן נ' בר"ח דהרי פשיטא ליה דמהני התיקון דצריך לכלבו אף דס"ל להלכה דמלשאצל"ג פטור ומ"מ פשיט"ל שהוא תיקון וע"כ דהוא תיקון לכו"ע אמנם ג"ז אינו ראיה די"ל דס"ל דצריך לדמו הוי צל"ג והוי תיקון באותו מקום וגם בשי' הר"מ נ"פ דלד' הר"מ דחובל משום דש א"כ פשיטא דהתיקון בדם ל"ח מקום אחר ]