ספיקות - אסו_מ
קטגוריות: ש_ס / לא בבא קמא / ב_ק - הרב יהודה אלבוים / ארבעה אבות

בס''ד

**ספיקות בענין אסו''מ בראש הגג**

א. הניחו אסו''מ שלו בראש הגג, או הונח אסו''מ הפקר בראש הגג וזכה בהם, האם חייב בנפלו והוזקו בו בתר דנייחי, או רק כשהוא הניח בראש הגג חייב: עי' רש''י דף מ''ח א' ד''ה ונטנפו כליו, אמר''מ סי' ל''ו סק''ה, חזו''א סי' א' סק''ב ד''ה ל''ב א'.

ב. הניח אסו''מ בראש הגג, והפקירן לפני שנפלו, האם חייב מחמת הנחתו, או''ד רק משום שממונו בראש הגג מוטל עליו לסלקו: עי' חזו''א סי' א' סק''ד.

ג. יש לעיין כיצד הדין במניח אסו''מ בראש הגג ויש מחיצה המונעת מהאסו''מ ליפול, ונפלה המחיצה ברוח שאינה מצויה, וכעת האסו''מ יכולים ליפול ברו''מ - יש לדון בהפקירן, ויש לדון בלא הפקירן -.

ד. כעין זה יש לדון על פי המבואר בתוס' בדף נ''ט ב' ד''ה לבתה, דכשיש כבר רוח שאינה מצויה דינו כרו''מ, כיצד הדין בהניח אסו''מ בראש הגג, ואינם יכולים ליפול ברו''מ, והגיע רוח שאינה מצויה, ונודע לו מכך, האם דינו כרוח מצויה, או דאזלינן בתר שעת ההנחה, וכיון שבשעת ההנחה לא היה רוח שאינה מצויה הוי כלא הניח ופטור - ויש לדון גם באש כה''ג, כשהניח אש במקום שיכול להזיק רק ברוח שאינה מצויה, האם נחשב שיצר מזיק מכיון שיכול להזיק ברוח שאינה מצויה, אלא שאינו חייב לשמור מרוח שאינה מצויה, אך כשאח''כ בא רוח שאינה מצויה חייב לשמור, או''ד דאש שיכול להזיק רק ברוח שאינה מצויה אינו נחשב מזיק -.

ה. יש לדון האם באסו''מ שנפל מראש הגג והזיק בתר דנייחי ולא אפקרינהו חייב רק מכח הצד השוה, או דלמא מכיון שעתה הוא ממונו, חייב אף בלא צד השוה מאש: עי' נחל''ד, ועי' מח' רש''י ותוס' דף מ''ח א' אמר רבא הכניס שורו לחצר וכו', ועי' אמר''מ סי' ל''ו סק''ה.

ו. המניח אסו''מ הפקר בראש הגג, והיו יכולים ליפול ברו''מ, ובא אחר והניחו ברה''ר, האם הראשון חייב או השני חייב - לכא' אם נחשב לבור בראש הגג, לא יצר השני בור, עי' חזו''א בסי' ב' סקי''ז, וסקי''ט, ודברי יחזקאל סי' נ', וז''ל הנמוק''י בדף ל' א' בשם הרמ''ה וז''ל ואי סתריה אינש מעלמא שלא ברשות ל"ש רעוע ול"ש בריא הסותר חייב והמצניע פטור ואף על גב דברעוע מצניע הוא דחייב דפושע הוא מ"מ השתא הסותר חייב דלא גרע מכורה אחר כורה דאחרון חייב -.

ז. ההופך את הגלל בתוך ג''ט פטור מחוץ לג''ט חייב, יש לעיין בהניח אסו''מ בראש הגג, ובא אחר והזיזם בתוך ג''ט, אך נפלו ברה''ר בריחוק ג''ט מהיכן שהיה נופל אילולי שנגע בהם - לכא' תלוי אם נחשב לבור בראש הגג, או רק למטה -.

ח. המניח אסו''מ בראש הגג, ובא אחר והגביה ג''ט והחזירו למקומו, האם הראשון חייב או השני חייב כדין מגביה את הגלל וכו' - עי' חזו''א סימן ב' סקי"ח -.

ט. יש לעיין כיצד הדין באסו''מ שנפל מראש הגג ברוח שאינה מצויה, ולא הפקירן והיה לו פנאי לסלק, ואח''כ הפקירן: הדברי משפט בסי' תי''א כתב דחייב - ועי' דברי משפט בסי' תט''ז שכתב דממונו בלא כריה אינו מחייב לסלק, ואינו חייב בלא כרייה, ולכא' מבואר בדבריו דכרייה באונס הוא כרייה המחייבת, אלא דאין בו עשאו הכתוב וכו', ולכן כל שלא הפקירן חייב לסלק דהוי גם ממונו ויש גם כרייה, וכיון שחייב לסלק ולא סילק, הרי זה פשיעת כרייה, ומחמת זה יש גם עשאן הכתוב וכו', ורק כשאין כלל כרייה אין דין לסלק, ולכן בור בלא כרייה אינו חייב -.

י. דעת הסמ''ע דכל שהונח אסו''מ שלו ברה''ר והיה לו פנאי לסלק חייב אף כשאח''כ הפקירן משום דע''י דהו''ל לסלוקי ולא סלקי כמאן דכריה דמי, כיצד הדין בהניח אחר אסו''מ שלו בראש הגג, והיו יכולים ליפול ברוח מצויה, ואחר שהיה לו פנאי לסלק הפקירן לפני שנפלו מראש הגג - לכא' אם נחשב בור למעלה, ע''י דהו''ל לסלוקי הו''ל ככורה בור, ויהיה חייב אף אחר שהפקירן מדין עשאן הכתוב וכו', משא''כ אם אינו אלא בור למטה רק כשהפקירן אחר שנפלו והיה לו פנאי לסלק חייב -.

יא. לדעת התוס' דכשאחר הניח אסו''מ שלו ברה''ר חייב בעל האסו''מ, כיצד הדין בהניח אחר אסו''מ שלו בראש הגג, ונפלו לרה''ר ולא היה לו פנאי לסלק אחר שנפלו, אך היה לו פנאי לסלק לפני שנפלו - לכא' אם נחשב בור למעלה התחייב לסלקן וחייב, משא''כ אם אינו אלא בור למטה, לא היה מוטל עליו לסלק את האס''ו מראש הגג, אלא רק אחר שנפלו -.

יב. יש לדון בהניח אסו''מ שאינו שלו בראש הגג, ויכול ליפול רק ברוח שאינה מצויה, ונפלה ברוח שאינה מצויה ובידו לשמור - עי' דף כ''ח ב' ודף כ''ט א', ויש לדון אי נימא דהוי בור למעלה, אם נחשב בור רק כשיכול ליפול ברוח מצויה, או אף כשיכול ליפול ברוח שאינה מצויה, ופטור ברוח שאינה מצויה רק מדין אונס, וא''כ כשיכול אח''כ לשמור חייב, דהרי כרה בור ועשאן הכתוב וכו', משא''כ אם אינו בור אלא למטה, יש לדון דלא נאמר עשאן וכו' בכריית בור באונס, ויש לדון לאידך גיסא דאם נחשב ככרית בור למטה, הרי כרה בור בגרמא וחייב היכא שהיה בידו לשמור, משא''כ אם נחשב בור למעלה י''ל דאין נחשב מזיק היכא דאינו יכול להזיק ברוח מצויה, אי נימא דפטור צ''ב מאי שנא ממדליק אש במקום גדור, ונפלה הגדר שלא מחמת דליקה דחייב אם היה יכול אח''כ לשמור כמבואר בדף כ''ג א' - עי' באריכות אמר''מ סי' כ''ט -.

יג. לשיטת רש''י בדף מ''ח א' - כפי שפירשו בדעתו הרבה אחרונים - דאין חיוב על בור ברשותו היכא דלא היה פשיעה בשעת הכריה, ושור שחפר בור בחצירו סמוך לרה''ר פטור, ורק בהטיל שורו גלגלים שהיה מוטל עליו לשמור שלא יהפכו הגללים לבור, שיש פשיעה בעצם היצריה של הבור חייב, יש לעיין היאך הדין בהניחו אסו''מ שלו בראש הגג והיה לו פנאי לסלק, האם נחשב שנעשה בור בפשיעתו, או''ד שהיה על האסו''מ שם בור בראש הגג, ולא נוצר הבור בפשיעתו.

יד. המצניע קוצותיו בכותל ברי של הפקר, ואחרי הרבה שנים נעשה רעוע ונפל הכותל, האם נידון כמניח אסו''מ בראש הגג ונפל ברו''מ, מכיון שידוע שאחרי הרבה שנים יפול הכותל וא''כ הוי כרוח מצויה - י''ל דרק כשעשה בידים את הבור חייב, אך אם כשהניח את האסו''מ לא היה יכול האסו''מ ליפול ברוח מצויה, אע''פ שידוע שלאחר זמן יהיה רוח מצויה שיפילנו פטור, מכיון שנעשה בור רק משעה שיכול ליפול ברוח מצויה, אך אם כל אסו''מ אינו בור בראש הגג אלא רק אחר שנפל א''א לומר כן וצ''ע -

טו. יש לחקור היכא דהדליק אש במקום שאין אפשרות לאש להזיק, ובא אדם אחר והניח את האש במקום שיכול להזיק, האם מוטל על המדליק את האש לשמור על אשו, דומיא דמש''כ התוס' בדף כ''ט א' דהיכא דהניח אחר את אסו''מ שלו ברה''ר דעל בעל האסו''מ מוטל לסלקו, ה''ה כאן היוצר את האש נחשב בעל המזיק ועליו לסלקו, או''ד דכיון שהדליק אש במקום שאינו יכול להזיק אין נחשב שיצר מזיק - עי' אמר''מ סי' כ''ט, ולכא' תלוי בביאור הילפותא מאש לאסו''מ, דאי ילפינן מאש דיש על האסו''מ שם מזיק ע''י שיכול להזיק ברוח מצויה, ע''כ דאין שם מזיק על אש כשאינו יכול להזיק, משא''כ אם ילפינן דחייב על יצירת המזיק ברה''ר, יתכן שיש על אש שם מזיק אף כשאינו יכול להזיק, מכיון שיש בו כח מזיק, ולא דמי לאסו''מ שאין לו כח להזיק, וכל השם מזיק שבו הוא התקלה, ואינו נחשב תקלה כשאינו במקום שנתקלים בו - את''ל דפטור יש לדון באופן שהיה ביד האש להזיק בכיון אחד, האם יהיה חייב כשהוליכו אדם למקום אחר.

טז. הרא''ה בדף ס', והנחל''ד בדף י''ט ב', ור' יונה והרשב''א בב''ב דף כ''ו א' כתבו דאין חייב מדין אש על מה שהרוח מזיק, ולא התחדש דחייב אלא היכא דהרוח הוליכה את האש, והאש מזיקה, ובאסו''מ חייב רק היכא דהרוח הסיטה את האסו''מ, והאסו''מ נופלים מכח כובד דידיהו, ויש לעיין היכא דהרוח הפילה את האסו''מ דאינו חייב מדין אש בהזק שנעשה בהדי דאזלי, האם יתחייב בתר דנייחי מדין בור - בכה''ג אפילו אשו לא יצר את הבור, ואפילו אי נימא דלא דרשינן איש בור ולא אש בור היכא דהאש נהפך לבור, אכתי יש לדון היכא דאין האסו''מ יכולים להזיק מכח עצמם אלא רק מכח הרוח, דאין כאן כלל אש -.

יז. לשיטת הרא''ה הנ''ל וסיע', יש לדון האם יתחייב כשהזיקו האסו''מ בהדי דאזלי מדין בור, די''ל דלא אמרו הראשונים הנ''ל אלא דאינו חייב על כלים מדין אש, אך בבור שכתב הברכ''ש דסגי בגרם כריה, א''כ גרם לרוח שתהפך למזיק, ויתחייב על הרוח מדין בור, היכא שהרוח הזיקה ע''י האסו''מ אדם, או שור - ובשר אפילו בהרג את השור -.

יח. יש לדון כיצד הדין כשהניח אסו''מ בראש הגג, ואינם יכולים להזיק בהדי דאזלי, אלא רק בתר דנייחי - אי נימא דחייב משום שחייב לשמור על אשו שלא יהפך לבור, כאן שאינו אשו יהיה פטור -.

יט. יש לדון בהניח אסו''מ בראש הגג, בגג עקום שיפול האסו''מ מאליו בלא סיוע הרוח, האם בכה''ג א''צ לילפותא מאש ונ''מ לחייבו בטמון לדעת יש מן הגדולים - בדברי הגמ' נראה דרק משום דכח אחר מעורב בו נצרך ילפותא מאש, אך אי נימא כפי שנראה בדברי הברכ''ש דילפינן מאש דדי בכריה בגרמא, היכא דנופל מאליו באופן שאינו נחשב כוחו, אין כאן אלא כריה בגרמא, אלא די''ל דבכה''ג לכו''ע נחשב כריית בור בראש הגג -.

כ. המהרי''ל דיסקין כתב דיש ירושה על בור ברה''ר, ויש לעיין האם יש ירושה כשאביו הניח אסו''מ בראש הגג והפקירו ומת, ולכא' אם הוי בור בראש הגג א''כ אמרינן עשאן הכתוב וכו' ויהיה ירושה על האסו''מ בראש הגג, משא''כ אם הוי בור רק אחרי שנפל, לא אמרינן עשאן הכתוב אלא אחר שנפל.

כא. יש לדון כיצד הדין במוציא שורו או אפי' שור הפקר לרה''ר, ורבץ השור והוזקו בו - לכא' יתחייב משום שהוצאת השור לרה''ר, הוי כמניח אסו''מ בראש הגג שנפל ברוח מצויה והוזקו בו, כמו כן המוציא שורו, הרי מניחו במקום שילך ויהפך לבור, עי' חזו''א סי' א' סק''ה, אלא שיש לדון שברגע שפתח את הדלת הוי כאסו''מ המונח בראש הגג, ואין ההוצאה אלא כמזיזו ממקום למקום בראש הגג, ורק אם יוציאו מעל הגדר יתחייב, ודו''ק - דומיא דבידקא דמיא בכח שני, דאינו חייב על מה שהכח הראשון יצר בור, והוי כיוצר בור או אש ע''י כוחו, משום שברגע פתיחת הבידקא נעשה מזיק, ונעשה רק בגרמא, ולא נעשה מזיק אח''כ ע''י הבידקא -.

כב. יש לדון במונח עץ ארוך שאין הרוח מניעתו ובא אחר וחתכו לרסיסים והשתא הרוח תשאם ומזקי אינשי, האם נחשב כאסו''מ שהניחם בראש גגו - כתב החזו''א בסי' ב' סק''ד דפטור משום דהכא כיון **דלא נגע** ברסיסים אינו אלא גרמא', ולכא' צ''ע מדברי התוס' בדף ק' א' שכתבו שדיין שפסק וע''י הפסק קם דינא הוי מזיק בידים אע''ג דלא נגע בדבר הניזוק, וצ''ל דשאני התם דפעל ועשה ע''י דיבורו בדבר הניזוק, משא''כ בהנך דלא עשה אלא במקום אחד, וממילא נעשה הדבר במקום אחר למזיק -.

כג. יש לדון לר' יוחנן דאשו משום חציו, לשיטת התוס' בסנהדרין דף ע''ז א' דאף באסו''מ בראש הגג הו''ל חציו - והר''ן שם נח', וכ''כ בחרח''ה הלכ' שכנים בדעת הרמב''ם - האם נחשב ככורה בור בידים, וממילא א''צ לילפותא מאש, ונ''מ שיתחייב בטמון אף לדעת יש מן הגדולים - עי' רעק''א, חזו''א סי' ג' סק''א ד''ה ה' ב' -.