999 שילה לדעת ר_ש
קטגוריות: ש_ס / לט זבחים / זבחים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים

אור ליום ועש"ק תזריע ב' ניסן תשס"ג

א] זבחים דקי"ט., רשב"י אומר זו וזו ירושלים וכו', בשלמא למ"ד זו וזו ירושלים, אבל שילה הוי שריא במות וכו', ע"כ.

והנה הקר"א לעיל דקי"ז נקט בפשיטות, דכיון דס"ל לר"ש דבשילה הי' היתר במות, א"כ ממילא דאף לא הי' קרב בשילה, לדעת ר"ש דלעיל דקי"ז., רק קרבן הנידר ונידב, או חובות שקבוע להן זמן, ולמש"א בגמ' לעיל דקי"ח., אף חובות שקבוע להן זמן לא קרבו רק בקרבנות דאיתנייהו גם ביחיד, כיון דאף שילה הוי זמן הבמות, וגם בזה נתמעט שאין מקריבין רק קרבן הנידר ונידב וחובות שקבוע להן זמן.[[1]](#footnote-2)

והק' הקר"א, דא"כ נמצא שלדעת ר"ש לא קרבו קיני זבות בשילה, וק' ממה שאמרו בבני עלי שהיו משהים את קיני הנשים.

עוד יש להקשות, ממקרא ערוך בריש שמואל, דפנינה היתה אוכלת בקדשים, ותיקשי דהיאך אכלה בקדשים, הרי הויא מחוסרת כפרה, דלא מציא להקריב קרבן יולדת, אך יש לדחות, דשמא ילדה דרך דופן, ולא היתה טמאה לידה, אך העירוני דזה טעות, דהרי דעת ר"ש דיוצא דופן אמו טמאה לידה, גם בלא"ה ילה"ק לדעת הרמב"ם בדין ימי זיבה, דלדעתו כמעט לא משכח"ל שלא תהא אשה זבה, (וכמש"כ כן הרמב"ם גופי' בשו"ת סי' תמ"ט, ז"ל, שא"א לכל אשה שבעולם שלא יהי' לה ימי ספירה ואפילו על דין תורה, עכ"ל), וא"כ היאך אכלו פנינה וחנה בקדשים, דהיאך הביאו קיני זיבתן, וצע"ג בזה.

וע' טו"א מגילה ד"ט:, דפשיט"ל דלדעת ר"ש לא קרבו בשילה חובות יחיד, ולא הי' קרב מעשר בהמה, וכתב דלפ"ז אף הי' מע"ש נאכל בכל ערי ישראל, וכמש"א בגמ' לעיל, דאיתקש מעשר דגן למעשר בהמה, והק' לפ"ז אסוגית הגמ' במגילה שם, עיי"ש בדבריו.

עוד צ"ע בזה, משה"ק בהגהות רד"ל לעיל דקי"ז., דלר"ש דס"ל דבשילה נמי הותרו הבמות, אטו לית לי' הא דבשילה נאכלין קדשים בכל הרואה, דדרשי' לה מכמה דרשי, והביא דבטו"א מגילה ד"ט:, פשיט"ל דאף לר"ש איכא לדינא דכל הרואה, וצ"ע דכיון דס"ל דאף בשילה הותרו הבמות וקרבין קק"ל בכל ערי ישראל, א"כ הרי ה"נ הן נאכלין בכל ערי ישראל, והיכי משכח"ל בזה לדינא דכל הרואה, ועיי"ש מש"כ בזה, וע' גם באו"ש ריש הלכות ביהב"ח בזה.

אמנם הנה בתוספתא במכילתין פי"ג תניא דלר"ש אף בגלגל ונו"ג קק"ל נאכלין בכל הרואה, וע' ברד"ל ובאו"ש שם, והובאו דבריהם בדברינו בדין מקום אכילת קק"ל הקריבין בבמה גדולה בזמן היתר הבמות סק"א, ואי לא משבשתא התוספתא, הרי כיון דאף בגלגל ונו"ג הי' דין כל הרואה, הרי דה"נ ניחא שפיר דאיכא דין כל הרואה בשילה, וז"פ.

ב] ונ' לדון בזה, דהגם דס"ל לר"ש דאף בשילה הי' היתר במות, מ"מ מודה דהיו קריבין במשכן שילה כל הקרבנות, ולא הי' דין שילה כדין גלגל ונו"ג שלא קרבו שם רק נידר ונידב וחובות ציבור הקבוע להן זמן.

ונ' ללמוד כן מגמ' ערוכה לעיל דקי"ד., דאמרו שם מ"ט דר"ש, אמר ר"ל דאמר קרא לא תעשון וכו', וגלגל לגבי שילה מחוס"ז הוא וקאמר להו משה לישראל לא תעשון וכו', רנב"י אמר פנים דגלגל לגבי שילה כחוץ דמי, ע"כ, ומפורש להדיא בד' הגמ' דאף לדעת ר"ש היו החובות קריבין בשילה, ומכח זה הוא דאסורין ליקרב בגלגל, כיון דראויין לבא לאחר זמן בשילה, וזה להדיא כמש"נ, דמודה ר"ש דהיו קריבין בשילה כל הקרבנות.

והנה אמנם בסוגיין תניא עוד, דר"ש אומר מנוחה זו ירושלים נחלה זו שילה, וזה דלא כהך ברייתא דרשב"י אומר דזו וזו ירושלים, ובפשוטו צ"ל דתרי תנאי ואליבא דר"ש, וא"כ י"ל דהסוגיא לעיל דקי"ד. אתיא כהך תנא דאמר משמי' דר"ש דלא הי' בשילה היתר במות, אך הנה הטו"א במגילה ד"ט:, כתב דודאי נוסחא משובשת היא בהך ברייתא, דדאי גרסי' התם ר"ש, הו"ל להגמ' למיפרך הני תרי ברייתות אהדדי, ולשנויי דתרי תנאי ואליבא דר"ש, וכדרך הגמ' בכל מקום, ולפ"ז שוב יש להוכיח מד' הגמ' לעיל דקי"ד., דאף לר"ש היו מקריבין חובות בשילה.

[והנה לכאו' יש מקום לדחות, דמה שנקטה הגמ' שם דגלגל לגבי שילה מחוס"ז נינהו, וגלגל לגבי שילה כחוץ דמי, היינו לדידן דבשילה לא הי' היתר במות, אך אה"נ לדעת ר"ש גופי' הול"ל דגלגל לגבי ירושלים מחוס"ז נינהו וגלגל לגבי ירושלים כחוץ דמי, אך זה דחוק, וגם יש לפקפק קצת בזה, דהנה עיי"ש בקר"א ורש"ש שהקשו, היאך מצינו לחייב בגלגל משום הא דראוי לבא לאח"ז בשילה, הרי עד בנין שילה כבר יפסלו להקרבה, משום פסול זקן ומשום עברה שנתן, ואי"ז ראוי לאח"ז, וכ' הקר"א דצ"ל דלא הי' זמן קבוע לכיבוש וחלוקה, והיו ראויים לבא לשילה מיד, עכ"ד, והנה אי נימא דלדעת ר"ש גופי' לא היו ראויין החובות ליקרב בשילה, ואינן ראויין ליקרב עד שיבואו לירושלים, לכאו' הדק"ל, דעד שיבואו לירושלים כבר יהיו פסולין להקרבה, ויל"ע אם גם ע"ז י"ל כתי' הקר"א, וצ"ע עוד בזה].

שו"ר דיש ללמוד כן ממשנה ערוכה במנחות דמ"ה:, דאמר ר"ש וכו' משבאו לארץ קרבו אלו ואלו, ומ' להדיא דקרבו כבשי עצרת בשילה, והרי כתבו רש"י ותוס' לעיל דקי"ח. דלר"ש אין כבשי עצרת קרבין בבמה גדולה, והרי להדיא דמודה ר"ש דקרבו במשכן שילה כל הקרבנות, אך אי נימא דתרי תנאי ואליבא דר"ש, אין להוכיח משם.

ואי נימא הכי, מתישב היטב קו' הקר"א, כיון דאף לדעת ר"ש היו הנשים מקריבות את קיניהן בשילה, וניחא שפיר הא דהיתה פנינה אוכלת בקדשים, דשפיר הי' בידה להביא קרבנותי' וליטהר מטומאת יולדת, ומתישב גם קו' הטו"א, דכיון שמודה ר"ש שהי' קרב מעשר בהמה בשילה, ממילא נמצא דאף לא הי' נאכל מע"ש רק בשילה.

ג] ונ' לבאר הטעם בזה, דהנה הא דבגלגל ונו"ג לא הקריבו חובות יחיד אף בבמת ציבור, ואף שלההקרבה בבמת ציבור בפשוטו ל"ב להיתר הבמות, וא"כ מ"ט אין מקריבין שם כל הקרבנות, בפשוטו יל"פ דהיינו משום דבכלל היתר הבמות, נכלל גם איסור הקרבת חובות יחיד, ואיסור זה ל"ה במסוים על הקרבה בבמות, אלא הוי על הקרבה בזמן היתר הבמות, וע"כ אין מקריבין הנך קרבנות אף בבמת ציבור.

אך יש לפרש באופ"א, דהא שאף בבמת ציבור אין מקריבין חובות יחיד, הוא משום דאף במת ציבור שבגלגל ובנו"ג לא הי' בה תורת אהל מועד גמור, ונמי חשיבא הקרבה דבמה,[[2]](#footnote-3) וע"כ הוא דלא הותר בה הקרבת חובות יחיד, וכ"נ להדיא בל' רש"י סוטה דט"ו: וכדלהלן.

וד"ז יש ללמוד ממש"א בגמ' לעיל דקי"ד:, דגלגל לגבי שילה כי חוץ דמי, עיי"ש, ואם הא דאין קרבין חובות בגלגל הוי זה גזה"כ דבזמן היתר הבמות אין מקריבין חובות יחיד אף באהל מועד, א"כ מה טעם יש לחשבו כחוץ, ובע"כ מוכח מזה, דהא דאין מקריבין חובות יחיד בגלגל, הוא משום שאי"ז אהל מועד גמור, ותורת במה עלה, ואשר ע"כ שפיר יש לחשבו כחוץ לענין חובות יחיד שלא הותרו שם.

אך אכתי י"ל, דהא דאין על במת ציבור שבגלגל ובנו"ג תורת אהל מועד גמור, הוי זה מכח דהותרו הבמות, ובכלל דין היתר הבמות הוא דבזמן זה ליכא אהל מועד גמור, וליכא אלא במה גדולה ובמה קטנה, ולכאו' ללמוד כן מד' תוס' לעיל דס"א., שכתבו להקשות ע"ד הרר"ח דלר' ישמעאל לא הותרו הבמות בנו"ג, והק' ע"ז התוס' מהא דקרי לי' בפסוק במה, ומבו' מד' התוס' דהא דבמת ציבור שבנו"ג הוה חשיבא במה, הוא מכח שהי' זה זמן היתר במות, וע"כ אי נימא דלא הותרו הבמות בנו"ג, לי"ל תורת במה, אלא הוי אהל מועד גמור, ולפ"ז לכאו' נמצא כד' רבותינו האחרונים שנקטו דלר"ש דהותרו הבמות בשילה, הרי שאף במשכן שילה לא היו קריבין חובות יחיד, דכיון שהותרו הבמות, ממילא דאף למשכן שילה הי' שם במה, וצ"ע בזה.

אך אולי יל"פ ד' התוס', שפירשו דלדעת הרר"ח הא דלא הותרו הבמות בנו"ג, הוא מכח משכן נוב וגבעון עצמו, וע"כ לדידי' בע"כ דאין ע"ז תורת במה, דאם הי' ע"ז תורת במה לא הי' נאסר מכחו במת יחיד, וזהו שהקשו מהא דקרי לי' בקרא במה.

והנה בטעם הא דלא הי' על הבמת ציבור שבגלגל ונו"ג תורת אהל מועד גמור, נ' לפרש, דהנה בהדין שהותרו הבמות בזמן גלגל ונו"ג, ידועים ד' הירושלמי פ"ק דמגילה הי"ב, דזה סימן כ"ז שהארון בפנים במות אסורות יצא הבמות מותרות, ובפשוטו מבו' מד' הירושלמי דהיתר הבמות בגלגל ובנו"ג, הי' משום הא שלא הי' שם ארון, וכ"ה באורך במאירי מגילה ד"ט:, ואכמ"ל בזה, וע' בזה בס' בד קודש ח"ה סי' ע"א.

אמנם הנה לדעת ר"ש דס"ל דאף בשילה הי' היתר במות, הרי בע"כ דהיתר הבמות ל"ה מכח מה שאין שם ארון, שהרי בשילה הי' שם ארון ואפ"ה הותרו הבמות, וז"פ.

אך מ"מ נראה, דאף לדעת ר"ש י"ל, דהא דלא הי' על במת ציבור שבגלגל ובנו"ג תורת אהל מועד גמור, הוא מכח שלא הי' שם ארון, וז"ל התוספתא במכילתין פי"ג ה"ח, איזו היא במה גדולה בשעת היתר הבמות, אוהל מועד נטוי כדרכו ואין הארון נתון שם וכו', ונ' כן מד' התוספתא, דמה דאיכא ע"ז שם במה גדולה, ולא חשיב אהל מועד גמור, הוא משום שאין הארון נתון שם.

ובפירש"י סוטה דט"ו: ז"ל, ונוב וגבעון אין משקין בהן סוטות, דהא במה הואי ולא הי' שם ארון אלא מזבח הנחושת לבדו, ולא קרבה בהן מנחת סוטה ולא שום חובת יחיד שאין לה זמן קבוע וכו', עכ"ל, וזה להדיא כמש"נ, דהא דלא קרבו חובות בבמה גדולה, הוא משום דאיכא ע"ז תורת במה מכח מה שלא הי' שם ארון, וכמש"נ.

[ובתו"י יומא דמ"ד. כ' דהא דאיצטריך קרא לרבות נוב וגבעון, הוא משום דרחמנא אמר משכן ממש שיהא עומד בקדושתו כמשפטו, שיהא הארון בבית קדשי הקדשים, ובנו"ג לא הי' הארון אלא בקרית יערים, וכ"ה בתוס' הרא"ש סוטה דט"ז., וזה להדיא כמש"נ].

ולפ"ז הרי דבשילה שהי' הארון נתון שם, הי' לזה תורת אהל מועד גמור, וע"כ שפיר היו מקריבין שם כל הקרבנות, דהרי מה שבזמן היתר הבמות אין מקריבין אף בבמת ציבור כל הקרבנות, אי"ז מכח דין היתר הבמות, אלא היינו משום דאף הבמת ציבור לא הויא אהל מועד גמור, כיון שאין הארון נתון שם, ואשר ע"כ בשילה שהי' הארון נתון שם, והי' לזה תורת אהל מועד גמור, שפיר היו מקריבין שם כל הקרבנות, וז"ב.

ד] ולפ"ז נ', דמה"ט שפיר הי' שייך בשילה דינא דכל הרואה, אף לדעת ר"ש דהותרו הבמות, דאף אי נימא דבזמן היתר הבמות היו נאכלין קק"ל בכל ערי ישראל, אף הנך קדשים שהוקרבו בבמה גדולה, ואף הנך שאין קריבין רק בבמה גדולה, עמש"נ בזה בדברינו בדין מקום אכילת קק"ל הקריבין בבמה גדולה בזמן היתר הבמות, והוכחנו שם דפליגי בזה הראשונים, י"ל דהיינו רק משום דאף הקדשים שהוקרבו בבמה גדולה, איכא ע"ז שם הקרבת במה, כיון דאף במה גדולה לא הויא אהל מועד גמור, וע"כ הויא מחיצת אכילתן כמחיצת אכילת קדשי במה, אך משא"כ בשילה, דאף לדעת ר"ש שהותרו הבמות, מ"מ הי' למשכן שילה תורת אהל מועד גמור, הרי די"ל דקדשים שהוקרבו שם, אין נאכלין רק בשילה.

וזה ניחא טפי בחובות שאין קריבין בבמה גדולה, וקריבין בשילה רק מכח הא דתורת אהל מועד גמור עלי', והיינו שלמי נזיר, וכן מעשר בהמה דלא הי' קרב אף בבמה גדולה, לדעת ר"ש גופי', וכן לדעת רבנן, דהרי רק לר' יהודה קרבו חובות יחיד בבמה גדולה, וע' כן בתוס' בדקי"ט. ד"ה הא מני, וכן שלמי חגיגה להסוברים שלא קרב אף בבמה גדולה, ונת' בזה בדברינו בדין מקום אכילת קק"ל הקריבין בבמה גדולה סק"ה.

וי"ל עוד, דאף אי נימא דקק"ל הקריבין בשילה נאכלין בכל ערי ישראל, ודלא כמש"נ, מ"מ שפיר משכח"ל לדינא דכל הרואה בשילה, וזה לפמש"נ לעיל סק"ב, דאף לדעת ר"ש לא הי' נאכל מע"ש בזמן שילה בכל ערי ישראל, והיו מעלין אותו לשילה, ובפשוטו הי' דינו שנאכל בכל הרואה דשילה, וע' כן בקר"א לעיל, שכתב דלדעת ר' יהודה דאף בזמן נו"ג אין מע"ש נאכל בכל ערי ישראל, אלא נאכל רק בנו"ג, הוי דינו דנאכל בכל הרואה, ושפיר משכח"ל דינא דכל הרואה בשילה אף לדעת ר"ש, וז"פ.

ה] ולפ"ז נ' לדון עוד, דאף לדעת ר"ש דהותרו הבמות בזמן שילה, מ"מ אילו הקריב בבמה קרבנות שלא הותרו ליקרב בבמה, י"ל דהי' חייב משום שחוטי חוץ, ול"ד לזמן גלגל ונו"ג, דאף אילו הקריב בבמה קרבנות שלא הותרו ליקרב בבמה, לא הי' חייב משום שחוטי חוץ, וכמבו' כן בגמ' לעיל דקי"ד:, דזובח פסח בבמת יחיד אינו חייב כרת, הגם שלא הותר להקריבו בבמת יחיד.

וכ"ה גם בתוס' לקמן דקי"ט: ד"ה הקדישן, דאף בהקריב בחוץ קרבנות ציבור שאין קריבין בבמה קטנה פטור מכלום, וכ"כ בתשו' הר"א בן הרמב"ם שבס' מעשה נסים סי' ב' וברכת אברהם סי' ו', וכן נ' בפירש"י בדקי"ד., דמקריב חובות בבמת יחיד, אינו אלא בל"ת, אך בזה יל"פ שהטעם הוא משום שאינם ראויין ליקרב אף בבמה גדולה, וע"כ לי"ב חיוב שחו"ח, דאינן ראויין לפתח אהל מועד, אך דעת הר"ד הבבלי בס' מעשה נסים וברכת אברהם שם, דבכה"ג חייב משום שחו"ח, וית' עוד להלן בעזה"י.

ונ' מקור גדול לזה, מהא דתניא בתוספתא במכילתין פי"ג ה"ד, ד' כללות הורה ר"ש בקדשים וכו', ואיזה שהקדישו בשעת היתר ושחיטתו בזמן איסור וכו', בגלגל ובאו לשילה יקרבו בשילה וכו', איזהו שהקדישו בשעת איסור ושחיטתו בזמן היתר וכו', בשילה ובאו לנו"ג יקרבו בנו"ג וכו', ע"כ, ומבו' דאף לדעת ר"ש הי' בשילה איסור במות, ולכאו' זה סותר לברייתא דילן דלר"ש הותרו הבמות בשילה, אך אי נימא דאף שהותרו הבמות, מ"מ בהנך קרבנות שלא הותרו, הי' חייב משום שחו"ח, שפיר יל"פ כן ד' התוספתא, דקאי על הנך קרבנות.

אך אי"ז מתישב למש"נ לקמן בהערה בדעת רש"י בריש פירקין, דבקדשים שלא הותרו ליקרב במה, יהא חייב עליהם משום שחו"ח היכא שהוקדשו בזמן איסור הבמות, ואי נימא הכי הרי בע"כ להעמיד ד' התוספתא בקדשים שהותרו ליקרב בבמה, וצ"ע בזה.

והטעם בזה, דהנה בהא דבזמן היתר הבמות, אין חייבין משום שחו"ח אף על קרבנות שלא הותרה הקרבתן בבמה, יל"פ בתרי גווני, הא', דבכלל היתר הבמות נאמר דבזמן זה ליכא לאיסורא דשחו"ח, ורק מכח זה, הוא דהותרה הקרבות קרבנות יחיד הנידרין ונידבין בבמת יחיד, וע"כ אף קרבנות שלא הותרו בבמה, מ"מ לי"ב משום שחו"ח, והב', דלעולם לא הותר איסורא דשחו"ח בזמן היתר הבמות, והא דאין חייבין משום שחו"ח אף על קרבנות שלא הותרו בבמה, הוא משום שאינן ראויין עתה לפתח אהל מועד, שאינן ראויין ליקרב עד שיבנה ביהמ"ק, והא שפטור בחוץ אף על הנך קרבנות הקריבין בבמה גדולה, י"ל דהוא משום דלא חייבה תורה משום שחו"ח, רק על הראוי לבא לפתח אהל מועד, ולא על הראוי לבא לבמה גדולה, וי"ל עוד, דהא דפטור אף על קדשים הקריבין בבמה גדולה, הוא לפמש"נ לעיל, דאף במה גדולה לי"ל תורת אהל מועד גמור, ונמי חשיבא הקרבה דבמה, ולפ"ז י"ל, דכיון דהנך קרבנות אית להו דין הקרבה דבמה, ע"כ אף אין חייבין עליהן בבמת יחיד.

והנה דעת הר"ד הבבלי, בס' מעשה נסים סי' ב' וברכת אברהם סי' ו', דאף בזמן היתר הבמות, אם הקריב קרבנות ציבור בבמת יחיד חייב כרת, ופי' דמש"א דהזובח פסח בבמת יחיד בזמן איסור הבמות הוי בל"ת, ואינו חייב כרת, איירי בששחטו שלא לשמו דראוי לשלמים, וע"כ הוא דאינו חייב עליו משום שחו"ח, ופי' כן בד' הירושלמי במגילה פ"ק הי"א, עיי"ש, והיינו שדעתו דכלל ליכא היתר לאיסור שחו"ח בזמן היתר הבמות, ורק הנך קדשים שהותרו להקרבה, הוא דלי"ב משום שחו"ח, אך הנך קדשים שלא הותרו להקרבה בבמת יחיד, אית בהו משום שחו"ח, והאמנם דעל הנך קרבנות שאין קריבין אף בבמה גדולה, ודאי אין לחייב משום שחו"ח, כיון שאינם ראויין עתה לפתח אה"מ, אך קרבנות ציבור הקריבין בבמה גדולה, חשיבי ראויין לפתח אהל מועד, ואם שחטן בחוץ חייב עליהם משום שחו"ח, וע' בפי' הגרי"פ לרס"ג ל"ת רע"ד, שהאריך בביאור שיטת ר"ד הבבלי, וסמך דבריו מכ"ד.

אך לדעת הר"א בן הרמב"ם בתשובתו להר"ד הבבלי שם, שכתב דודאי ליכא כלל איסור שחו"ח בזמן היתר הבמות, וכ"ה דעת התוס' לקמן, וכמש"נ לעיל, הרי יש להסתפק בהטעם דפליגי על ד' הר"ד הבבלי, אם הוא משום דס"ל דבכלל היתר הבמות נאמר דבזמן זה ליכא כלל לאיסור שחו"ח, או דהיינו משום דאינן ראויין לבא לפתח אה"מ, ואף קרבנות ציבור הראויין ליקרב בבמה גדולה, לא חשיבי כראויין לבא לפתח אה"מ.

ולכאו' יש לפשוט ספק זה, ממש"א ר"ל לעיל דקי"ד., דטעמא דר"ש דס"ל דמחוס"ז בחוץ הוי בל"ת, הוא משום דיליף לה מדכתיב לא תעשון וכו' וגלגל לגבי שילה מחוס"ז הוא, וקאמר להו משה לא תעשון, ולכאו' מבו' מזה דאף בזמן גלגל שייך איסור שחו"ח, ואך דכיון דאי"ז ראוי עתה לפתח אה"מ, ע"כ הוא דליכא בזה לאיסורא דשחו"ח, וע"כ לדעת ר"ש דס"ל דמחוס"ז בחוץ בל"ת, הוי בל"ת אף בגלגל שהותרו הבמות.

אך יל"ד שאין להוכיח מזה, שכבר נת' בדברינו בדין איסורי במה, בגדר איסורא דשחיטת מחוס"ז בחוץ, דלדעת ר"ל לפ"מ שפירשו ר' ירמי' ור' זירא, מבו' בתוס' דהוי זה איסור דשחיטת מחוס"ז, ואף בפנים איכא לאיסור זה, ולפ"ז הרי כיון דלר"ל אין איסורא דמחוס"ז בחוץ מכלל איסור שחו"ח, אלא הוי זה איסור שחיטת מחוס"ז, ע"כ אין להביא מזה דשייך איסור שחו"ח בזמן היתר הבמות, וז"פ.

אמנם אכתי יש להוכיח, לדעת רנב"י שם, דמפרש בדברי ר"ל, דפנים דגלגל לגבי שילה כחוץ דמי, ולדידי' הרי הא דאסר רחמנא הקרבת חובות בשילה, אי"ז משום איסור מחוס"ז, אלא משום איסור חוץ, וכמו שפירש"י שם, והרי דשייך איסור חוץ אף בזמן היתר הבמות.

אך אי נפרש כמש"נ בדברינו שם לדון לפרש, דאף לדעת רנב"י, הא דאסר רחמנא להקריב חובות בשילה, אי"ז איסור חוץ, אלא הוי זה איסור במה, והיינו דבפרשת במה נאמר גם איסור הקרבה בבמה לקרבנות שאין דינן ליקרב בבמה, וה"נ נאסר להקריב בבמה אף קרבנות שאין ראויין עתה לפתח אה"מ, הרי ממילא דאין להוכיח משם דשייך איסור חוץ בזמן היתר הבמות, אך למש"נ שם להוכיח, דלדעת רנב"י הוי איסורא דשחיטת מחוס"ז בחוץ מכלל איסור שחו"ח, הרי דשפיר יש להוכיח מזה, דאף בזמן היתר הבמות איכא לאיסור שחו"ח.

ונ' דיש להוכיח עוד, ממש"א רבה לעיל דקי"ד: דטעמי' דר"ש דס"ל דשוחט מחוס"ז בחוץ הוי בלאו, הוא כדתניא ר"ש אומר מנין לזובח את הפסח בבמת יחיד בשעת היתר הבמות שהוא בל"ת, ת"ל לא תוכל לזבוח את הפסח, יכול אף בזמן היתר הבמות כן, ת"ל באחד שעריך וכו', אימת אי נימא אחר חצות כרת נמי מיחייב, אלא לאו קודם חצות וכו', ע"כ.

ולכאו' מהא דס"ד דיכול אף בשעת היתר הבמות כן, יש ללמוד דהא דבשעת היתר הבמות ליכא לאיסורא דשחו"ח, היינו רק משום דבזמן היתר הבמות אי"ז ראוי לפתח אה"מ, וע"כ הוא דלי"ב לאיסורא דשחו"ח, וע"כ לדעת ר"ש דאף קרבנות הראויין לאח"ז אית בהו לאיסורא דשחו"ח, שפיר ס"ד דיהא אסור אף בזמן היתר הבמות, וכ"ה להדיא בפירש"י פסחים דצ"א. ד"ה יכול, ז"ל, אף בשעת היתר הבמות כן יהא בל"ת זה, דהא לא הותרה במת יחיד אלא בדבר הנידר ונידב, ולהוי האי לגבי' כשעת איסור, עכ"ל, ולהדיא בד' רש"י, דכל התירא דבמה הוי רק לדבר הנידר ונידב, ולגבי שאר קרבנות שלא הותר במה, קיימא באיסורא, וז"ב.[[3]](#footnote-4)

אך יל"ד, דאחר דיליף ר"ש מקרא דבשעת היתר הבמות אין אסור, י"ל דנילף מינה דליכא כלל לאיסורא דשחו"ח בזמן היתר הבמות, אך נ' שאי"ז כן, דלא גלי קרא להתירא, רק באיסורא דשחו"ח בדבר שאין ראוי עכשיו, אך איסורא דשחו"ח בדבר הראוי לבא עתה לפתח אה"מ דהוי בכרת, הוי ביסודו גם בזמן היתר הבמות, ואך דלא משכח"ל לאיסור זה, כיון דאין הקרבנות ראויין עתה לפתח אה"מ, וכדלעיל.

וז"ל פי' המיוחס להר"ח לעיל דקי"ד:, דאי אקריב בגלגל בפנים חובות, הו"ל כשחוטי חוץ, וחיוב ליכא דהא ליכא לפני משכן ד' וכו', עכ"ל, ומפורש להדיא בדבריו, דאף בזמן היתר הבמות לא הותר איסור שחו"ח, ואך דכיון שאינו ראוי לפתח אה"מ, ע"כ הוא דאינו חייב משום שחו"ח, וזה להדיא כמש"נ.

ולפ"ז נראה, דע"כ שפיר י"ל, דאף לדעת ר"ש דהותרו הבמות בשילה, מ"מ אם שחט בחוץ קרבנות שלא הותרו להקריבן בבמת יחיד, יהא חייב משום שחו"ח, דכיון שנת' דהא דבזמן היתר הבמות ליכא משום שחו"ח, הוא משום שאינן ראויין עתה לפתח אה"מ, והא דאין חייב עכ"פ בהנך קרבנות הראויין ליקרב בבמה גדולה, הוא משום דלא חייבה תורה רק על הראויין לבא לפתח אה"מ, ולא על הראויין לבא לבמה גדולה, הרי ממילא דבזמן שילה שפיר יש לחייב משום שחו"ח בקרבנות שלא הותרו בבמה, דשפיר חשיבי ראויין לבא לפתח אה"מ, שהרי כבר נת' דאף לדעת ר"ש הי' לשילה תורת אה"מ גמור, ול"ה ע"ז תורת במה גדולה, וע"כ ודאי דחשיבי כל הקדשים ראויין לבא לפתח אה"מ וחייב עליהם בחוץ, אך אם הא דבזמן היתר הבמות ליכא חיוב שחו"ח הוי משום דבכלל היתר הבמות נכלל דבזמן זה ליכא לאיסור שחו"ח, הרי ודאי דאף בשילה שהותרו הבמות, ל"ש כלל איסור שחו"ח.

[ופרט זה שנתבאר, דאיכא לשילה תורת אה"מ כלפי דינא דראוי לבא לפתח אהל מועד, יש ללמוד כן מד' רנב"י לעיל דקי"ד:, דמפרש דהלאו דהקרבה בגלגל לחובות הראויין ליקרב בשילה, הוי משום דגלגל לגבי שילה כחוץ דמי, ונת' לעיל דהיינו אף לר"ש לטעמי' דס"ל דהותרו הבמות בשילה, דמ"מ היו מקריבין חובות בשילה, ואי נפרש דלדעת רנב"י הוי איסורא דהקרבת מחוס"ז בחוץ מכלל איסור שחו"ח, עמש"נ בזה בדברינו בדין איסורי במה להוכיח כן, א"כ הרי מבו' להדיא דיש לאסור באיסור שחו"ח מכח מה שה"ז ראוי לבא לפתח אה"מ בשילה, אך אי נפרש דאיסורא דהקרבת מחוס"ז בחוץ, הוי מכלל איסורי במה, אין להוכיח משם, וז"פ].

אך בעיקר מש"נ, דהא דאין חייבין בזמן היתר הבמות משום שחו"ח, אף בקרבנות שלא הותרו ליקרב בבמה, הוא משום שאינן ראויין לבא לפתח אה"מ, יש להעיר בזה מד' המאירי בפסחים דצ"א. שכתב דהשוחט את הפסח בבמת יחיד חייב כרת, ולכאו' נ' דזה אינו מתישב, רק אי נימא דהא דאין חייב כרת בששוחט בבמה קרבנות שלא הותרו ליקרב בה, הוא משום דבכלל היתר הבמות נאמר גם דלי"ב איסור דחוץ, וע"כ שפיר י"ל דבפסח דכתיב בקרא לא תוכל וגו', אהדרי' קרא לאיסורא קמא ואית בי' כרת, וחשיב שפיר ראוי לפתח אה"מ, כיון שראוי ליקרב עכשיו בבמה גדולה, אך אי נימא דהא דאין חייב בחוץ על קרבנות הקריבין בבמה גדולה, הוא משום דאינן ראויין לפתח אה"מ, דהגם דראויין לבמה גדולה, מ"מ לא חשיבי ראויין לפתח אה"מ, א"כ הרי אין טעם כלל לומר דבפסח דאסרה תורה בלאו להקריבו בבמת יחיד, יהא בזה כרת, דהרי אי"ז ראוי לפתח אה"מ, ומ"ט יהא בזה כרת, וזה דלא כמש"נ בד' רש"י, וצ"ע בזה.

1. וע' בפי' המיוחס לר"ח לעיל דק"ז:, שכתב דשילה הוי במה גדולה, והביא ע"ז למתני' דמה בין במה קטנה לבמה גדולה, ונ' דעתו דלא קרבו חובות בשילה, ובהערות לס' כנסת הראשונים כתב דהר"ח אזיל כדעת ר"ש דהותרו הבמות בזמן שילה. [↑](#footnote-ref-2)
2. ובפירש"י לעיל דס"א:, ז"ל, נוב וגבעון חד חשיב להו דשניהם במה ואינן קדושים, עכ"ל, ובתוס' סוטה דט"ז. ד"ה לרבות, כתבו דהא דאיצטריך קרא התם לרבות נוב וגבעון, הוא משום דבמה הוו, והמאירי בסוטה דט"ז. דן שאין חייבין משום טומאה בנו"ג, ובשטמ"ק לעיל דט"ז: אות ב' נקט שאונן כשר אף בבמת ציבור, ודלא כדעת התוס' לעיל דט"ז. שאינו כשר רק בבמת יחיד, ובפי' הר"ש לתו"כ אחרי פר' ז' כתב שאין קרבנות יוהכ"פ קריבין בבמה גדולה, ומבו' מכ"ז, דאף במת ציבור שבנו"ג, לא הי' לה תורת אהל מועד גמור, אלא הויא במה. [↑](#footnote-ref-3)
3. אמנם ילה"ע בזה במה שפירש"י במתניתין לעיל דקי"ב:, דהקדישן בשעת איסור במות והקריבן בשעת היתר, ליכא לאו וכרת, דאזהרה ועונש בשעת הקרבה כתיבי והרי הותרו הבמות, עכ"ל, ונ' מדבריו דהא דליכא חיובא דשחו"ח בזמן היתר הבמות, הוי זה בכלל דין היתר הבמות, וזה דלא כמש"נ דאי"ז בכלל היתר הבמות, והא דאינו חייב הוא משום שאינו ראוי לפתח אה"מ, והגם דלגבי קדשים שהותרו להקריבן בבמה, ודאי דאיכא נמי להך טעמא שהותרו הבמות, וא"כ י"ל דרש"י עדיפא מינה קאמר, אך אכתי צ"ע, דטעם זה שכתב רש"י ל"מ לפטרו אם הקריב קדשים שלא הותרה הקרבתן בבמה, וא"כ הי' לרש"י לפרש הטעם דאי"ז ראוי לפתח אה"מ, דמה"ט פטור אף בקדשים שלא הותרו בבמה.

   ואולי י"ל, דס"ל לרש"י דבקדשים שהקדישן בשעת איסור הבמות והקריבן בשעת היתר, אין לפטרו משום ה"ט דאי"ז ראוי לפתח אה"מ, ואינו פטור רק משום שהותרו הבמות, (ואה"נ אם בקדשים שלא הותרו להקריבן בבמה, יהא חייב עליהם בחוץ בכה"ג, והטעם בזה הוא לפמש"א לעיל דקי"ד. דברובע ונרבע דאקדשינהו והדר נרבעו, אין לפטור משום דינא דראוי לפתח אה"מ, כיון שכבר היו ראויין מתחילה, וממעטי' להו מקרא דלפני משכן ד', ויל"ד ולומר דבאמת ב' דינים הם, דדינא דבעי' ראוי לפתח אה"מ, הוא כמו שפירש"י במתניתין בריש פירקין, דאהכי קפיד קרא לענשו על שלא הביאו, אך ברובע ונרבע שכבר היו ראויין מתחילה, ליכא למיפטר משום ה"ט, שהרי שפיר ראוי לענשו על שלא הביאו מתחילה, ואך דמקרא דלפני משכן ד' נלמד דין נוסף, דאף היכא שראוי לענשו על מה שלא הביאו מתחילה, מ"מ ליכא חיוב חוץ בקדשים שאין ראויין ליקרב.

   ולפ"ז י"ל, דבהקדישם בשעת איסור והקריבן בשעת היתר, שפיר שייך חיובא דשחו"ח, דדינא דבעי' ראוי לפתח אה"מ ל"ש בזה, כיון שהי' ראוי ליקרב באהל מועד בשעת ההקדש, ודינא דלפני משכן ד' נמי ל"ש בזה, שהרי הוי זה קרבן הראוי ליקרב, ולי"ב פסול וחיסרון כלל, ואך דליכא ביהמ"ק, וזה ל"ה גריעותא בדינא דלפני משכן ד', דהוי זה דין בהקרבן, שיהא קרבן כשר, ואשר ע"כ שפיר שייך בזה חיובא דשחו"ח, ורק שכיון שהותרו הבמות ליכא בזה לחיוב שחו"ח, אך אה"נ בקדשים שלא הותרו ליקרב בבמה, יהא חייב בכה"ג משום שחו"ח, וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-4)