כא - בדין המניח עירובו חוץ לאלפים אם איבד שביתת מקומו
קטגוריות: ש_ס / יג עירובין / עירובין - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / תחומין מהדו_ב

**סימן כא**

**בדין המניח עירובו חוץ לאלפים אם איבד שביתת מקומו**

**א**

א] **עירובין ס' א',** מי שהי' במזרח ואמר לבנו ערב לי במערב וכו', אם יש הימנו ולביתו אלפים אמה ולעירובו יותר מכאן מותר לביתו ואסור לעירובו, ופירש"י, ז"ל, מותר לביתו לדין ביתו, כלומר למנות שביתתו מביתו כאילו לא עירב, ואסור לעירובו וכו' למנות שביתתו מעירובו, דכיון דקידש עליו היום רחוק מעירובו יותר מאלפים, נמצא שאינו יכול להלך וליטלו וכו', וכיון דאינו עירוב הו"ל שביתתו בביתו שהרי בתחום ביתו הוה, ואע"ג וכו' אלמא דאמר שביתתי רחוק מאלפים ה"ז לא יזוז ממקומו, ה"מ בבא בדרך דכיון דבמקום פלוני לא יכול לקנות וכו' ובמקום רגליו לא הוה ניח"ל דליקני לי' אין לו שביתה כלל, לפיכך לא יזוז ממקומו, אבל בעומד בביתו ועירב במקום שאינו עירוב, יש לו שביתה בביתו, דמסתמא בביתו ניח"ל למיקני בשאין עירובו עירוב, כדתנן בפרק בכל מערבין גבי נתגלגל חוץ לתחום ספק מבעו"י ספק משחשיכה ה"ז חמר גמל, ולא קתני לא יזוז ממקומו, ש"מ דאם אינו עירוב יש לו שביתה בביתו, עכ"ל.[[1]](#footnote-2)

**ובטעמא** דמילתא דהעומד בביתו ועירב במקום שאינו עירוב יש לו שביתה בביתו, מבו' בל' רש"י דהוא משום דלא עקר דעתו מביתו, ודעתו שאם לא יקנה לו עירובו תהא שביתתו בביתו, וכ"כ התוס' והריטב"א לעיל מ"ט ב', והרשב"א והריטב"א לעיל נ"ב א', ובתשו' הרשב"א החדשות סימן ל"ב, וכ"נ גם בד' הרשב"א והריטב"א לעיל ל"ח א'.[[2]](#footnote-3)

ב] **אך** הנה הראב"ן בס"פ בכל מערבין כתב, ז"ל, ולא תיקשי לרב דאמר לא קנה שביתה לא במקום רגליו ולא תחת האילן, ממתניתין דנתגלגל עירובו חוץ לתחום דקתני אינו עירוב וקנה שביתה בביתו, דהתם כי לא קנה עירובו דנתגלגל הרי שובת בביתו וקנה שביתה ולא אבד שביתת ביתו אלא ע"י קניית העירוב שביתה, וכי לא קנה העירוב שביתה לא אבד שביתת ביתו, אבל הכא במקום רגליו אין לו בית ואינו מתכוין לשבות, אלא תחת האילן מתכוין לשבות, וכיון דלא סיים לא קנה שביתה, ובמקום רגליו אינו רוצה לשבות, הלכך אין לו שביתה כלל ולא יזוז מד' אמותיו, עכ"ל.

**ומשמעות** דבריו, דהא דכשהוא עומד בביתו ולא קנה שביתה במקום עירובו הוא קונה שביתה בביתו, אי"ז משום דעתו, אלא היינו משום דשביתת ביתו אינה נעקרת ממנו אלא ע"י שקונה שביתה במקום אחר, וכל שלא קנה שביתה במקום אחר הויא שביתתו בביתו, ומשא"כ כשאינו בביתו דאינו קונה שביתה במקום רגליו אלא ע"י שדעתו לשבות שם, וכל שנתכוין לשבות במקום אחר, אינו קונה שביתה במקום רגליו,[[3]](#footnote-4) וכ"נ בד' תור"פ לעיל מ"ט ב', וכ"כ הגאו"י בסוגיין ד"ה הא דאמר רש"י.

**ב**

ג] **ובעיקר** מש"כ רש"י ודעימי' דכל שהניח עירובו חוץ לאלפים מביתו קנה שביתה בביתו, מצינו בד' כמה מקמאי דפליגי ע"ז.

**דהנה** השאילתות בסימן מ"ח כתב, ז"ל, ואי אותבי' לעירובי' לבר מתחומיה, כיון דמרחק מעירובי' טפי מאלפים אמה, הו"ל כמי שיצא חוץ לתחום אלפים אמה, ותנן אפילו אמה אחת לא יכנס ואין לו אלא ד' אמות, ואי אותבי' בסוף אלפים אמה וקאים ביתי' בהך גיסא דמתא ודכי משח לי' מר למתא במשחתא מעירובי' ולביתי' נפיש מאלפים אמה וכו', ואי לא מתא גופה יהבינן לי' במדידה והוא נפיק לי' לבר מתחומה ואין לו אלא ד' אמות, עכ"ל, ולהדיא בדבריו דכל שהניח עירובו בריחוק אלפים אמה מביתו, אינו קונה שביתה בביתו, ואין לו אלא ד' אמות.

**וכ"כ** הראב"ן לעיל במכילתין, ז"ל, ואם יש מביתו שלן שם בעיר עד עירובו יותר מאלפים אמה אחת, לא יצא מביתו "שהרי איבד שביתת העיר", ולעירובו לא מצי אזיל שהרי הוא חוץ לתחום עירובו אמה אחת, ותנן מי שיצא חוץ לתחום עירובו אמה אחת לא יכנס, עכ"ל, וכ"כ הראב"ן גם בס"פ בכל מערבין, והבאנו לדבריו להלן סק"ט, וכ"כ המ"מ בפ"ו מעירובין ה"ה בשם הרשב"א בעבוה"ק בארוך, דכל שנתן את עירובו חוץ לאלפים מעירו לא יזוז ממקומו, שהרי הוא חוץ לתחום עירובו.[[4]](#footnote-5)

ד] **ובפשוטו** נראה בביאור הפלוגתא בזה, דהנה בל' השאילתות והראב"ן משמע להדיא, דהא דלא יזוז ממקומו, אי"ז משום דבמקום עירובו לא מצי קני שביתה וממקומו עקר דעתו וע"כ אין לו שביתה כלל, אלא הוא משום דקונה שביתה במקום עירובו אף שהוא רחוק מעירובו יותר מאלפים, וכיון שקנה שם שביתה והוא חוץ לתחום מקום זה, הוי כיוצא חוץ לתחום ואין לו אלא ד' אמות, וכ"נ בל' הראב"ד בפ"ז מעירובין ה"ג, ז"ל, אם יש בין המקום שהוא עומד משחשכה ומקום שנתכוין לשבות בו יותר מאלפים אמה, הרי הוא כמי שיצא חוץ לתחום ואין לו אלא ארבע אמות במקומו, ועמש"נ להלן ענף ז' בדעתו.

**ולפ"ז** פשוט דע"כ אין מקום לחלק כלל כד' רש"י ודעימי' דשביתת ביתו שאני, דכ"ז לא שייך אלא אם הא דאמרינן דכשאמר שביתתי חוץ לאלפים לא יזוז ממקומו, הוא משום דעקר דעתו ממקומו, אך לעולם אינו קונה שביתה במקום שאמר, כיון שהוא רחוק ממנו יותר מאלפים, ובזה שפיר יש לחלק דאף דבבא בדרך ונתכוין לקנות שביתה במקום אחר עקר דעתו ממקומו ואינו קונה בו שביתה, מ"מ שביתת ביתו שאני, - אך לדעת השאילתות והראב"ן דהא דלא יזוז ממקומו הוא משום דקנה שביתה במקום שאמר שביתתי בו וע"כ הו"ל כיוצא חוץ לתחום שאין לו אלא ד' אמות, אין מקום לחלק כלל בין בא בדרך לבין שביתת ביתו.[[5]](#footnote-6)

ה] **אך** הנה הראבי"ה בסימן שצ"ז כתב, ומד' האו"ז בסימן קס"ו נראה שהם דברי רשב"ט, ז"ל, מצאתי בשאילתות וכו' מאן דאותבי' לעירובי' לבר מתחומי' כיון דמרחק מן עירובי' טפי מן אלפים אמה הו"ל כמי שיצא חוץ לתחום, ואין לו אלא ד' אמות, ונראה לי דסברת רב אחאי מהאי פירוקא דפריק שמואל כגון דאיכא ממקום רגליו עד עיקרו תרי אלפי וד' אמות וכו', וקאמרינן וכו' דבמקום רגליו לא אבה לקנות "ובמקום שרצה לו אינו ראוי לו, הלכך אין לו שביתה", ונותן עירובו חוץ לתחום היינו בכיו"ב, ומסתייעא מתוספתא דעירובין וכו' ש"מ מהא מתניתא בהדיא דמי שנתכוון לשבות במקום שאין ראוי לו שאין לו אלא ד' אמות וכו', עכ"ל, ומבו' בדבריו דמודה השאילתות דאין עירובו קונה לו, והא דאין לו אלא ד' אמות, הוא משום דבמקום עירובו ל"מ לקנות שביתה, ובביתו לא רצה לקנות, וכ"כ האו"ז בסימן קס"ו בשם רשב"ט, וכ"ה מבו' בפי' ריו"נ ובמאירי במשנתינו.

**ג**

ו] **והנה** קשיא ע"ד השאילתות ודעימי' ממתניתין דילן וממתניתין דנתגלגל עירובו חוץ לתחום, אשר מזה הוכיחו רש"י וש"ר דאף דנתכוין לקנות שביתה במקום אחר, מ"מ כל שהוא חוץ לאלפים ואינו קונה שביתה שם, לא איבד שביתת ביתו.

**והראבי"ה** שם כתב לישב, וכ"כ האו"ז שם בשם רשב"ט, ז"ל, והא דתנן בפרק בכל מערבין נתגלגל חוץ לתחום מבעו"י אינו עירוב, ולא קתני לא יזוז ממקומו, משום שנתכוון למקום הראוי לו ואונס הוא, הלכך יש לו דין שביתה, וכיון דאינו יכול לקנות במקום שנתכוון קנה שביתה בביתו, והא דתנן וכו' מותר לביתו ואסור לעירובו, פירוש שקנה שביתה לביתו ויש לו מביתו אלפים אמה לכל רוח, ואע"ג שעירובו נתן חוץ לתחומו, התם נמי משום שנתכוון למקום הראוי לו, ושליחו הוא שעוותו שנתנו חוץ לתחומו, ואמרינן בסוף הדר וכו' ה"נ לתקוני שדרתיך ולא לעוותי, תדע מדקתני ואמר לבנו לערב במערב, דבשליח מיירי, אבל עירב הוא גופי' אסור לביתו ואסור לעירובו ואין לו אלא ד' אמות וכו', וכן יעמדו דברי רב אחאי ועיקר, עכ"ל.

**ועד"ז** כתב בפי' ריו"נ במשנתינו, ז"ל, ואסור לעירובו וכו', דכיון דכי קדש עליו היום הי' רחוק מעירובו יותר מאלפים שאינו יכול להלך שם ולאכלו נמצא שאין עירוב זה מועיל לו אלא הוא מזיק לו, וכיון שכן יותר רוצה בביתו מבעירובו שעירב לו בנו, ואע"פ ששנינו בפ' מי שהוציאוהו וכו' לא יזוז ממקומו, ל"ד דמי התם בבא בדרך מיירי, וכיון דבמקום פלוני ל"ה יכול לקנות שביתה שהרי רחוק מאלפים הי' ובמקום רגליו לא ניח"ל דליקני אין לו שביתה כלל שהרי הוא פשע בעצמו וכו', אבל האי ששלח ע"י שליח הי' לו לשליח לדקדק בשליחותו וכו' וכיון שלא דקדק יכול לומר האב לתקוני שדרתיך ולא לעוותי וקנה שביתה בביתו וה"ה כאילו לא עירבו עליו כלל, וכדתנן בפ' בכל מערבין גבי נתגלגל וכו', ש"מ דכשאינו פושע בדבר יש לו שביתה בביתו, עכ"ל.[[6]](#footnote-7)

ז] **והנה** נראה פשוט דמש"כ לישב למתניתין דנתגלגל חוץ לתחום, דשאני התם שנתכוון למקום הראוי ואונס הוא וכו', הוא מתישב רק לטעמייהו, דלא מצי לקנות שביתה בריחוק יותר מאלפים, ואך דס"ל דאפ"ה לא קנה שביתה במקומו כיון שעקר דעתו ממנו, ובזה יש לחלק דכל שנתכוין למקום הראוי ואונס הוא אינו מאבד דין שביתתו.

**אך** לפשטות דברי השאילתות וד' הראב"ן דס"ל דמצי לנקות שביתה אף שהוא רחוק יותר מאלפים וע"כ הו"ל כיצא חוץ לתחום שאין לו אלא ד' אמות, אין מקום כלל לחלק בין היכא דפשע בכך להיכא דלא פשע.

ח] **ובאמת** מצינו כן בד' הראב"ן דלא ס"ל לחלק כן, דהנה הראב"ן בס"פ בכל מערבין הק' ממתניתין דנתגלגל עירובו, על דעת רב לעיל מ"ט ב' דכל שאמר שביתתי תחת האילן לא קנה שביתה אף במקום רגליו, ז"ל, ולא תיקשי לרב דאמר לא קנה שביתה לא במקום רגליו ולא תחת האילן, ממתניתין דנתגלגל עירובו חוץ לתחום דקתני אינו עירוב וקנה שביתה בביתו, דהתם כי לא קנה שביתה דנתגלגל הרי שובת בביתו וקנה שביתה ולא אבד שביתת ביתו אלא ע"י קניית העירוב שביתה, וכי לא קנה העירוב שביתה לא אבד שביתת ביתו, אבל הכא במקום העירוב אין לו בית ואינו מתכוין לשבות אלא תחת האילן מתכוין לשבות, וכיון דלא סיים לא קנה שביתה, ובמקום רגליו אינו רוצה לשבות, הלכך אין לו שביתה כלל ולא יזוז מד' אמותיו, עכ"ל.

**והנה** אי נימא כד' הראבי"ה ודעימי' דהא דנתגלגל חוץ לתחום קנה שביתה במקומו, ול"ד להניח עירובו חוץ לאלפים דאין לו אלא ד' אמות, הוא משום דבנתגלגל עירובו הוי אנוס ואינו פושע, א"כ הרי מה"ט גם ל"ק מינה ע"ד רב דבאמר שביתתי תחת האילן לא יזוז ממקומו, - וממשה"ק הראב"ן כן, מוכח כמש"נ דס"ל דאין לחלק בין היכא דהוא פושע להיכא דהוא אנוס, ולמש"נ אזיל הראב"ן לטעמי' דס"ל דהא דאין לו אלא ד' אמות, הוא משום דקנה שביתה במקום הרחוק והו"ל כיוצא חוץ לתחום, וע"כ אין מקום לחלק בין פושע לאנוס.

**ד**

ט] **ואמנם** הנה צ"ע רב בד' הראב"ן, שהרי איהו גופי' ס"ל לעיל במכילתין דאף מי שעומד בביתו והניח עירובו חוץ לאלפים לא יזוז ממקומו, והרי דלא ס"ל לחלק בין שביתת מקום רגליו לשביתת ביתו וכמו שחילקו רש"י וש"ר, וזה סותר לדבריו בס"פ בכל מערבין שחילק ביניהם ודעתו דאין מאבד שביתת ביתו היכא שלא קנה שביתה במקום אחר.

**אך** הישוב לזה מבו' בתחילת דבריו בס"פ בכל מערבין, ז"ל, והנותן את עירובו בסוף אלפים ונתגלגל העירוב חוץ לתחום ד' אמות וכו' אינו עירוב ולא אבד שביתת ביתו וכו', דכיון דלא קנה לו עירוב שביתה במקום שבורר לא אבד שביתת ביתו, אבל נתן עירוב במקום שבורר חוץ לאלפים אמה מביתו, כיון שבורר שם שביתה קנה לו עירובו שם שביתה ואבד שביתת ביתו והרי הוא רחוק מביתו שהוא מקום עירובו יותר מאלפים אמה ולא יזוז ממקומו, דהו"ל כמו היוצא חוץ לתחום ואין לו אלא ד' אמות, עכ"ל.

**ומבו'** בדבריו דלעולם כל היכא שלא קנה שביתה במקום עירובו לא איבד שביתת ביתו, ומה"ט הוא דבנתגלגל עירובו חוץ לתחום יש לו את תחום ביתו, והא דהמניח עירוב חוץ לאלפים אין לו אלא ד' אמות, הוא משום דעירובו קונה לו חוץ לאלפים והו"ל כיוצא חוץ לתחום שאין לו אלא ד' אמות, ובזה אין מקום כלל לחלק בין שביתת מקום רגליו לשביתת ביתו, וכמש"נ לעיל סק"ד.

י] **ובד'** הראב"ן מבו' דזהו טעם הא דכל שנתגלגל עירובו חוץ לתחום יש לו שביתת ביתו, ול"ד למניח עירובו חוץ לאלפים דס"ל דאין לו אלא ד' אמות, דשאני מניח עירובו חוץ לאלפים דקנה לו עירובו אף שהוא חוץ לאלפים, וע"כ הו"ל כיוצא חוץ לתחום ואין לו אלא ד' אמות, אך בנתגלגל עירובו חוץ לתחום דאין עירובו קונה לו, לא איבד שביתת ביתו.

**והאמנם** דהך מילתא גופא צ"ע, דכיון דעירובו קונה לו אף כשהניחו חוץ לאלפים אמה, א"כ מ"ט כשנתגלגל עירובו חוץ לתחום אין עירובו קונה לו.

**ה**

יא] **ונראה** די"ל בזה, דהנה בעיקר דינא דנתגלגל עירובו חוץ לתחום, יש להסתפק אם הי' עירובו קונה לו, אם הי' קונה שביתה במקום שהניח עירובו תחילה, או הי' קונה במקום שנתגלגל העירוב לשם.

**ומצאנו** שנחלקו בזה הראשונים, דהנה בד' התוס' לעיל שם משמע דאם הי' עירובו עירוב הי' קונה שביתה במקום שהניח שם את עירובו מתחילה, דבמקום זה נתכוין לשבות, וזהו שהק' דמ"ט אינו קונה שם שביתה, אע"ג דבביה"ש מצי למישקלי' "ואתויי",[[7]](#footnote-8) וכ"ה מבו' בד' הרשב"א והריטב"א והר"ן שם ובדבריהם לעיל ל"ב ב'.

**אך** בד' התוס' הרא"ש לעיל שם משמע, דאם הי' קונה שביתה כשנתגלגל חוץ לתחום, הי' קונה שביתה במקום שנתגלגל עירובו שם, עיי"ש, וכ"ה משמעות פירש"י לעיל שם ד"ה נתגלגל,[[8]](#footnote-9) - וכ"כ בחי' המהר"ל לעיל שם בדין נתגלגל עירובו בתוך התחום דהוא קונה שביתה במקום שנתגלגל, ופירש דהוא משום דל"ה דעתו לשבות במקום מסוים, אלא הי' דעתו לשבות במקום עירובו, ועד"ז כתב הערוה"ש בסימן ת"ט סוס"ה.[[9]](#footnote-10)

יב] **והנה** אי נימא דהנידון בנתגלגל עירובו הוא לקנות שביתה במקום שנתגלגל, משום שדעתו מתחילה היתה לקנות שביתה במקום שהעירוב שם, ניחא דע"כ הוא דאם נתגלגל חוץ לתחום אין עירובו עירוב, ול"ה ככל המניח עירובו חוץ לאלפים דלדעת השאילתות וראב"ן הוא קונה שביתה במקום עירובו, דהגם דמצי חייל עירוב חוץ לאלפים ממקומו, מ"מ היכא שנתגלגל עירובו לשם אינו קונה שם שביתה, דודאי אין דעתו לקנות שביתה במקום שנתגלגל לשם אשר עי"ז יהא דינו שלא יזוז ממקומו, ול"ד למי שהניחו חוץ לאלפים שהי' דעתו לקנות שביתה במקום זה.

**אך** אי נימא דהנידון בנתגלגל עירובו הוא לקנות שביתה במקום שהניחו מתחילה, הרי לכאו' הא דאם נתגלגל חוץ לאלפים אינו עירוב, הוא משום דל"מ חייל עירוב אם הוא חוץ לתחום עירובו, וזה שלא כד' השאילתות והראב"ן דס"ל דאם הניח עירובו חוץ לאלפים ממקום עמידתו הוי עירובו עירוב, ולכאו' כ"ש הוא, דכיון דאף כשבא לקנות שביתה בתוך אלפים למקום עמידתו מ"מ כיון שהעירוב הוא חוץ לאלפים ל"מ קני שביתה, כ"ש דל"מ לקנות שביתה חוץ לאלפים ע"י עירוב המונח שם.

יג] **ואמנם** הנה בל' הראב"ן משמע להדיא דהנידון בנתגלגל עירובו הוא לקנות שביתה במקום שהניחו מתחילה, וכמש"כ דכיון שלא קנה לו עירובו שביתה "במקום שבורר" וכו', ולפ"ז צ"ע דמ"ט באמת אין עירובו קונה לו שביתה בכה"ג, ומ"ש מהיכא שהניח עירובו חוץ לאלפים דקונה לו עירובו שביתה שם.

**ונראה** די"ל בזה, דאדרבה כיון דבנתגלגל עירובו הוי הנידון לקנות שביתה במקום שהניחו מתחילה, דזהו המקום שברר לו, הרי דבעינן בזה לדין "הואיל" ומצי מייתי לי' לעירובו למקום שביתתו, וע"כ הוא דכל שהעירוב חוץ לאלפים ולא מצי מייתי לי' למקום שביתתו אינו עירוב, ומשא"כ בהניח העירוב חוץ לאלפים שהעירוב הוא במקום שקונה שביתה ול"ב לדין הואיל, שפיר קונה העירוב אף דהוא חוץ לאלפים שלו ול"מ לבא וליטלו.

**ו**

יד] **ובמש"כ** הראבי"ה לישב למתניתין דילן, דהא דלא איבד שביתת ביתו הוא משום דאמרינן דלתקוני שדרתיך ולא לעוותי, צ"ב, דלכאו' זה ניחא לדעת הסוברים דהא דכשהניח עירובו חוץ לאלפים לא יזוז ממקומו, הוא משום שקנה שביתה במקום עירובו והוי כיוצא חוץ לתחום, אשר בזה י"ל דכל דשלח אחר לערב ועירב לו חוץ לאלפים לא חייל עירוב זה, וע"כ קונה שביתה בביתו, שהרי לעולם כל דלא קנה שביתה במקום עירובו קנה שביתה בביתו, והא דהמניח עירובו חוץ לאלפים לא יזוז ממקומו הוא משום דקנה שביתה במקום עירובו, אך משא"כ בשלח אחר לערב דלא שדרי' לעוותי, לא קנה שביתה במקום עירובו, וממילא דקני שביתה בביתו, אך לדעת הראבי"ה גופי' דהא דלא יזוז ממקומו הוא משום שעקר דעתו מביתו, א"כ מה מהני הא דלא שדרי' לעוותי, הרי מ"מ עקר דעתו מביתו, והיאך יקנה שביתה בביתו.

**ובד'** ריו"נ נראה לפרש בזה, דכל הא דכשלא קנה שביתה במקום עירובו איבד שביתת מקומו, הוא רק היכא דהוי פושע, אך כל שאינו פושע לא איבד שביתת מקומו, ומה"ט הוא דבנתגלגל עירובו חוץ לתחום לא איבד שביתת מקומו, כיון דאינו פושע, וע"כ הוא דבמשנתינו קנה שביתה בביתו, דכיון דלא שדרי' לעוותי ל"ה פושע, שהוא נתכוין לערב במקום הראוי, וע"כ אף שעקר דעתו ממקומו לא איבד שביתת מקומו, דדמי לנתגלגל חוץ לתחום דאף דעקר דעתו ממקומו לא איבד שביתת מקומו כיון דאינו פושע.

טו] **אך** באמת בלא"ה ניחא, שהרי הדבר פשוט דכל הא דעקר דעתו משביתת מקומו, הוא רק היכא שהניח הוא או שלוחו עירוב במקום אחר, אך אם לא הניח השליח כלל עירוב במקום אחר, הרי דהגם דהוא שלחו להניח עירוב והי' סבור שעשה השליח שליחותו, מ"מ כה"ג לא עקר דעתו ממקומו, והיינו משום דהא דעקר דעתו ממקומו חייל ע"י זה שהונח עליו עירוב אחר, דזה מפקיעו משביתה במקומו, ואשר ע"כ ה"נ אם מצי אמר לתקוני שדרתיך ולא לעוותי, וה"ז כאילו לא הניח השליח עליו עירוב, הדר דינא דלא איבד את שביתת מקומו.

**ז**

טז] **הראב"ד** בפ"ז מעירובין ה"ג כתב, ז"ל, אם יש בין המקום שהוא עומד משחשכה ומקום שנתכוין לשבות בו יותר מאלפים אמה, הרי הוא כמי שיצא חוץ לתחום ואין לו אלא ארבע אמות במקומו, עכ"ל, ולכאו' הוא כמשמעות ד' השאילתות והראב"ן דמצי לקנות שביתה חוץ לאלפים ממקומו, וע"כ הוא דכל שנתכוין לשבות במקום שהוא חוץ לאלפים אמה, קנה שם שביתה, והו"ל כיוצא חוץ לתחום שאין לו אלא ד' אמות.[[10]](#footnote-11)

**אך** יש להעיר ע"ז ממש"כ הרמב"ם שם פ"ו ה"ה, ז"ל, נתן עירובו חוץ לתחום אינו עירוב, עכ"ל, וממה שלא השיג ע"ז הראב"ד משמע דמודה להך דינא דאין עירובו קונה לו כשהוא חוץ לתחומו, וזה שלא כדבריו הכא דשפיר הוא קונה שביתה אף חוץ לאלפים אמה.

יז] **ובפשוטו** נראה בדעתו, דכל הא דס"ל דהוא קונה שביתה חוץ לאלפים, הוא רק כשאמר שביתתי במקום פלוני, אך עירובו אינו קונה לו כשהוא חוץ לאלפים, והטעם בזה הוא למש"כ בפירש"י במשנתינו ולעיל ל"ה א' דהא דאין עירובו קונה לו כשהוא חוץ לאלפים, הוא משום דאינו יכול ליטלו, והיינו רק כשבא לקנות שביתה ע"י עירובו, אך כל שאמר שביתתי במקום פלוני דליכא לה"ט, שפיר הוא קונה שביתה אף חוץ לאלפים אמה.

**ויש** לפרש עוד הטעם בזה, למש"כ התוס' לעיל ל"ה א' דהא דל"מ בנתגלגל חוץ לתחום, הוא משום שאם הי' קונה שם שביתה הי' עומד עתה חוץ לתחום ואין לו אלא ד' אמות הלכך תיקנו רבנן שלא יהא עירוב אלא כשהוא חוץ לתחום, ולפ"ז י"ל דכל הך תקנה הויא רק בעירוב בפת דקי"ל שהוא קולא דרבנן שלא יצא ויערב ברגליו, ולא בעירוב ברגל שהוא עיקר עירוב, ושביתתי במקום פלוני דמי בזה לעירוב ברגל, כמש"כ הרשב"א לקמן ס"א ב', - וי"ל עוד עד"ז, דכיון דלא אמרו לערב בפת אלא להקל, ע"כ בכה"ג שלא יהא זה קולא אלא חומרא שיהא כיוצא חוץ לתחום, תיקנו חכמים שלא יועיל עירוב בפת.

1. ובעיקר מה שנקטו רש"י וש"ר ע"פ הסוגיא דלעיל דכל שהי' דעתו לקנות שביתה במקום אחר איבד שביתת מקומו, הנה התורי"ד לעיל מ"ט ב' פליג ע"ז, ופירש לסוגיית הגמ' שם בע"א, וכ"ה גם בפסקיו לעיל נ' ב', עיי"ש, וכ"כ הגר"א בסימן ת"ט ס"א והגאו"י לעיל נ' ב' בדעת הרמב"ם, וכ"נ בד' הר"י בן חכמון לעיל שם שנקט דהרמב"ם פסק כדעת רב, ואכמ"ל. [↑](#footnote-ref-2)
2. והחזו"א בסימן ק"ט סקט"ז כתב ללמוד מזה, דאם הי' דעתו להדיא לעקור שביתתו מביתו אינו קונה שביתה שם ואין לו אלא ד' אמות. [↑](#footnote-ref-3)
3. והיינו דבבא בדרך דכל הא דהוא קונה שביתה במקומו, הוא מדינא ד"עירוב ברגליו", וכמבו' בסוגיית הגמ' לעיל נ"א ב', ונת' במק"א, הרי דכל שדעתו לקנות שביתה במקום אחר, ואין דעתו לערב ברגליו במקומו, אינו קונה שביתה שם, ומשא"כ במי שעומד בביתו דמקומו הוא שם, ואי"ז מדין עירוב, הרי דכל שלא קנה שביתה במקום אחר, ממילא הויא שביתתו בביתו. [↑](#footnote-ref-4)
4. וכתב המ"מ שם דהוא דלא כמש"כ הרשב"א בחידושיו דבכה"ג יש לו שביתת ביתו, ויש להוסיף דכ"ה גם בתשו' הרשב"א החדשות סימן ל"ב. [↑](#footnote-ref-5)
5. ובזה נתישב סתירת דברי הראב"ן למש"כ בס"פ בכל מערבין לחלק בין שביתת מקום רגליו לשביתת ביתו, וכמש"נ להלן סק"ט. [↑](#footnote-ref-6)
6. וכ"ה מבו' גם בדבריו לעיל מ"ט ב' שפירש במה שאמרו התם דאפי' לתחתיו של אילן לא מצי אזיל, דהוא משום דהי' לו לברר ד' אמות שרצה לשבות ולא בירר אותם, ודימה ד"ז לישן דאין לו אלא ד' אמות, משום שהי' לו לתת אל לבו שמא יחשיך לו, (וכאשר כ"ה גם בדבריו לעיל מ"ה א', עיי"ש), והרי דהא דלא קנה שביתה במקומו הוא משום דקנסינן לי' משום שהי' לו לברר שביתתו, וכאשר כ"ה להדיא בדבריו לעיל מ"ה א' דהוא קנס.

   והמרומי שדה בסוגיין כתב לפרש בזה מש"כ ריו"נ לעיל מ"ה א' בדין מי שישב בדרך וה"ה סמוך לעיר דהא דלר' יהודה יכנס הוא אף כשאמר שביתתי במקומי, והרשב"א וש"ר שם כתבו בשם הראב"ד דאם אמר שביתתי במקומו מודה ר' יהודה דאין לו שביתת עירו, דלא עדיף מהא דכשאמר שביתתי תחת האילן אינו קונה שביתה במקומו, אך ריו"נ לטעמי' אזיל, דס"ל דהא דכשאמר שביתתי תחת האילן אינו קונה שביתה במקומו הוא משום קנס, אך התם דטעה ול"ה יודע שהוא בתחום העיר, ליכא למיקנסי', וע"כ הוא קונה שביתה בעיר. [↑](#footnote-ref-7)
7. אך הבית מאיר בסימן שס"ה ס"ח פירש בתי' התוס', דלא דנו כלל דיקנה שביתה במקום שהניח את עירובו, אלא במקום שנתגלגל לשם, ועיי"ש שתמה ע"ז דכיון שיכול לילך ולהביאו למקום שהניחו למה לא יקנה השביתה במקום שהניח, כמו בהניחו באילן למטה מי' ונתכוין לשבות בעיקרו דקנה שביתה בעיקרו, וי"ל כמש"כ המהר"ל לעיל שם דהתם ל"ה דעתו לקנות שביתה במקום מסוים, אלא במקום שעירובו בו. [↑](#footnote-ref-8)
8. וזה ממש"כ שם דהא דאינו עירוב הוא דממ"נ כל היכא דקנה שביתה או בביתו או בעירובו ל"מ למיזל ולמשקלי', ואם הנידון הוא שיקנה שביתה במקום שהניחו מתחילה, הרי אם יקנה שביתה שם שפיר מצי למיזל ולמישקלי, ובע"כ דהנידון הוא שיקנה שביתה במקום שנתגלגל לשם, וזהו שכתב רש"י דאם יקנה שביתה שם ל"מ למיזל ולמישקלי'. [↑](#footnote-ref-9)
9. וי"ל דאף התוס' ודעימייהו מודו דבנתגלגל עירובו תוך התחום הוא קונה שביתה במקום שנתגלגל, וכל מה שנקטו דיש לו לקנות שביתה במקום שהניח עירובו מתחילה, הוא רק בנתגלגל חוץ לתחום, דכיון דא"א שיקנה שביתה במקום שנתגלגל שם, אמרינן דדעתו לקנות שביתה במקום שהניח עירובו מתחילה, אך כשנתגלגל תוך התחום, הוא קונה שביתה במקום שנתגלגל, אך החזו"א בסימן ק"ט סק"ו נקט דלא כן, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-10)
10. והנה הראב"ד שם קאי על מש"כ הרמב"ם, ז"ל, אבל אם ל"ה רחוק ולא עני, או שלא נשאר מן היום כדי שיגיע אפילו רץ בכל כחו, או שהי' בין המקום שנתכוין לשבות בו ובין המקום שהוא עומד בו כשחשכה יתר מאלפים אמה, או שלא כיון המקום שקנה בו שביתה, ה"ז זה לא קנה שביתה ברחוק מקום, ואין לו אלא אלפים אמה לכל רוח ממקום שהוא עומד בו כשחשכה, עכ"ל, והראב"ד לא השיג אלא על גוונא שיש בין המקום וכו' יותר מאלפים אמה, אך על אידך גווני לא השיג, וצ"ב הטעם בזה, ובגוונא שלא כיון המקום שקנה בו שביתה, ניחא הא דלא השיג הכא, שהרי מבו' בדבריו שם ה"ה שדעתו דקי"ל כשמואל דקנה תחת האילן.

    ובפשוטו נראה, דהרי בל' הראב"ד מבו' דהא דלא יזוז ממקומו, אי"ז משום דעקר דעתו ממקומו, אלא הוא משום דקנה שביתה במקום שאמר וע"כ הו"ל כיוצא חוץ לתחום שאין לו אלא ד' אמות, וע"כ בשאר גווני דל"מ מה שאמר שביתתי במקום פלוני, כעשיר או בגונא שאינו יכול להגיע למקום זה עד חשיכה, ולא קנה שביתה במקום זה, שפיר הוא קונה שביתה במקום עירובו.

    אך באמת בלא"ה ניחא, שכבר נת' להלן סקט"ו דכל הא שמאבד שביתת מקומו, הוא רק בשהניח עירוב במקום אחר, אך אם באמת לא הניח עירוב במקום אחר, הרי שהגם שהוא מחשב שהניח עירוב במקום אחר לא אבד שביתת מקומו, ואשר ע"כ ה"נ בגווני דל"מ אמר שביתתי במקום פלוני, כעשיר או בגונא שאינו יכול להגיע למקום זה עד חשיכה, ולא חייל מידי ע"י אמירתו, לא איבד שביתת מקומו, ומשא"כ בשהי' ראוי לקנות שם שביתה, ואך דכשחשיכה הי' בין המקום שהוא עומד לבין מקום שנתכוין לשבות בו יותר מאלפים אמה, בכה"ג הוא דאיבד שביתת מקומו. [↑](#footnote-ref-11)