ד.בדין ראית פני הבית
קטגוריות: ש_ס / ז מעשרות / מעשרות עניינים - הרב מאיר קאופמן

**בס"ד ג' חשון ס"ח**

**סימן ד**

**בדין ראית פני הבית ובדינא דמוליך לשוק**

א]דינא דר' ינאי ור' יוחנן

ב]ביאור קושית הגמ' מפועל

ג]בקושית הגמ' מקישואין ביאור שיטת הראשונים שהקושיא מע"מ למכור בשוק

ד]ביאור כוונת הר"ש מהלכי החזו"א ובכוונת הר"ש שלמסקנא ניחא

ד,ב]בביאור דברי הר"ש במכשירין

ה]שיטת תוס' והר"מ שהקושיא ממוליך לבית ובטעם שמוליך לשוק לא צריך ראיית פני הבית והאם זה דאוריתא או דרבנן ובדברים שלא עומדים להגיע לבית

ה,ב]בדין ראית פני הבית שלא מדעתו

בביאור סוגיא זו דב"מ עיין עוד סימן ה סק"ד ובביאורי המשניות פ"א מ"ז סק"ג ופרק ג מ"ח

**בדינא דר' אושעיא**

ו]בקושית רש"י דלישנא דדבר דבר גורן לא צריך ראיית פני הבית שזה דלא כדר' אושעיא

ז]דברי הראשונים בהא דקישואין משיפקסו בבית אין חסרון דר' אושעיא ובדין קישואין שהכניסן דרך גגות דעת החזו"א

ומה שיש לדון בזה

ח]שיטת הר"מ בביאור דינא דר' אושעיא

ט]שיטת הראשונים בדין הכניס לבית במוץ ומירח האם איכא חסרון דר' אושעיא ובביאור הרמב"ן שיש ראית פני הבית במקום גורן

י]בדין היה בבית ויצא ודש וזרה ונכנס האם חוזר ומתחייב לרמב"ן

י"א]ביאור דברי הרמב"ן ובפשוטו מבואר שגם ללשון שצריך ראית פני הבית עוזר מירוח בבית

י"ב]בביאור הדין מכניס דרך גג שפטור לרמב"ן

י"ג]בדינא דר"א האם מותר אכילת קבע

י"ד]סיכום הראשונים איך קיי"ל לענין הלכה במידי דבר גורן האם צריך ראית פני הבית

בדינא דראית פני הבית

**בביאור חידושו דר' ינאי**

**א]**עיין בב"מ פ"ז ע"ב אמר ר' ינאי אין הטבל מתחייב במעשר אלא בראיית פני הבית שנאמר ביערתי הקודש מן הבית ור' יוחנן אמר אפילו חצר קובעת שנאמר ואכלו בשעריך ושבעו וכו' ור' יוחנן נמי הכתיב מן הבית חצר דומיא דבית מה בית המשתמר אף חצר המשתמרת ור' ינאי נמי הכתיב בשעריך ההוא מבעי ליה דמעייל ליה דרך שער לאפוקי דרך גגות ועליות דלא

והנה זה מבואר במשניות שזה וודאי שקודם גמר מלאכה אין חיוב מעשר ואפילו אם היה ראית פני הבית וכן הוא מסקנת הגמ' בביצה להלכה ולאחר גמר מלאכה מבואר במשניות שצריך ראית פני הבית ומבואר עוד שיש דברים שמועילים במקום ראית פני הבית וסימנך **שמחת אם** והם א.שבת ב.מקח ג.חצר ד.תרומה ה.אש דהיינו בישול ו. מלח, וחידש ר' ינאי שכל אלו זה רק מדרבנן אבל מדאוריתא צריך דווקא ראית פני הבית ואפילו חצר זה רק מדרבנן ור' יוחנן ס"ל שחצר זה דאוריתא ועיין תוס' ושאר ראשונים שזה וודאי שר' ינאי מודה גם שחצר מחייב מדרבנן וכנ"ל והנה הגמ' מקשה על זה וצ"ע הרי זה משניות מפורשות ועיין חזו"א ס"ג סק"י שהם חידשו שזה גם במידי דבר גורן וללשון שכה"ג לא צריך ראית פני הבית צ"ל שעיקר החידוש של ר' ינאי שחצר לא קובע מהתורה אלא מדרבנן וה"ה שאר דברים אינם קובעים אלא מדרבנן וכוונת הגמ' להוכיח על דאוריתא ועיין לקמן

**בביאור קושית הגמ' מפועל**

**ב]**הגמ' שואלת מהבריתא דמבואר שפועל פטור ומשמע שלוקח אחר חייב ורש"י ביאר שהכוונה קודם גמר מלאכה שגם כה"ג מקח מחייב והתוס' תמהו שהרי מקח לא מחייב קודם גמר מלאכה למסקנת הסוגיא דביצה ועיין תור"פ ותרא"ש שעיקר קושיתם שהבינו שכוונת רש"י שגם באחד זה מחייב אבל אם נעמיד את רש"י על שנים לא קשה וכמו שביארו הראשונים בעצמם ועיין משנת ר' אהרן קוטלר שהאריך ליישב שיטת רש"י אמנם תוס' ושאר ראשונים ביארו שאדרבא בהכרח מדובר דוקא לאחר גמר מלאכה וכה"ג הבריתא דורשת מפסוק שפועל פטור וקושית הגמ' דמשמע שלוקח חייב והרי לא היה ראית פני הבית והגמ' עונה שהיה בחצר שיש כאן ראית פני הבית והנה צ"ע מה הצד שיהיה פטור והרי יש משניות מפורשות שגם ללא ראית פני הבית אם היא מקח או שבת או חצר או תרומה זה קובע ובהכרח שכל זה מדרבנן ובפשוטו צ"ל כמו שביאר הרמב"ן שכיון שהבריתא דורשת מפסוק לעניין פועל חזינן שזה דין דאוריתא וזהו כל קושית הגמ' ואחרי שהגמ' הוכיחה שזה נידון דרבנן דהרי הוא לוקח א"כ לא קשה כלל דהרי הפסוק אסמכתא ומדרבנן לכו"ע חייב ומה שהזכירה הגמ' תאנה שזה דרבנן באמת דוגמא זו היא לאו דווקא

אמנם הרשב"א בסוגין וכן בשו"ת תשובה שס"א ביאר שכוונת הגמ' כיון שתאנים זה דרבנן וכן הגמ' מסיקה שכל הדין לקוח זה דרבנן לכן לא מסתבר שגם רבנן גזרו אלא במקום שיש חיוב דאוריתא ולא במקום שאין חיוב מהתורה ודבריו צ"ב שהרי המשניות במעשרות לעניין מקח וכדו' מפורש שמדובר גם על תאנים שתרומתם מדרבנן ושלא היה ראית פני הבית כלל וצ"ע כוונתו

**בביאור קושית הגמ' מקישואין ובדין מוליך לשוק האם צריך ראית פני הבית**

**ג]מתיב מר זוטרא איזהו** גורנן למעשרות בקישואים ובדילועין משיפקסו ואמר רב אסי משינטל פיקס שלהן מאי לאו בשדה לא בבית אי הכי משיפקסו עד שיפקסו מיבעי ליה אי תנא עד שיפקסו ה"א עד דגמר לפיקסיהו קמ"ל משיפקסו מכי אתחיל פיקוסיהו

מתיב מר זוטרא בריה דר"נ גרנו למעשר לחייב עליו משום טבל משתגמר מלאכתן ואיזהו גמר מלאכתן מלאכת הכנסתן מאי לאו הכנסתן אפילו בשדה לא הכנסתן לבית זהו גמר מלאכתן ואיבעית אימא כי קאמר רבי ינאי בזיתים וענבים דלאו בני גורן נינהו אבל חיטין ושעורים גורן בהדיא כתיב בהו וכו' עכת"ד הגמ'

והנה בקושית הגמ' מקישואין ודילועין צ"ב דהנה מבואר שם בסיפא דהמשנה שירק הנאגד משיאגוד וכו' בד"א במוליך לשוק אבל במוליך לביתו אוכל מהן ארעי עד שהוא מגיע לביתו והנה בפשוטו דבר זה הולך על כל המשנה והקשו הרא"ש שם וכן הריטב"א ותור"פ בסוגין א"כ איך הגמ' מעמידה שיפקסו בבית הרי כתוב מפורש שבמוליך לשוק לא צריך ראית פני הבית ותירצו שצ"ל שהיה בית בשדה במקום הגורן והביאור שיסוד החילוק במשנה הוא מצד גמר מלאכה שדבר שעומד להגיע לבית גמר מלאכתו כשיגיע לבית ודבר שעומד להגיע לשוק מה שעומד להגיע לשוק זה מספיק שיחשב שזה נגמר אלא שר' ינאי חידש שיש גזה"כ שצריך ראית פני הבית אם כן גם אם לא חסר בגמר מלאכה כגון שזה לשוק אבל שיצטרכו ראית פני הבית וע"ז הגמ' עונה שהיה שם בית אבל זה עוזר רק ביחס לגזה"כ אבל ביחס לגמר מלאכה שנעשה ע"י זה דבר שעומד להגיע לבית אין זה גמר ע"י בית שבשדה ועיין ריטב"א שביאר בזה יותר והנה לפ"ז הקושיא מהדין במוליך לשוק ומבואר שזה לא מצד שזה כמו מקח דא"כ לא קשה כלל קושית הגמ' דזה בכלל הדין שמדרבנן מקח קובע אלא שזה סברא שפה לא צריך ראית פני הבית וכנ"ל ועיין לקמן סק"ה

**ביאור כוונת הר"ש**

**ד]** והנה עיין ר"ש שם וז"ל ומיהו קשה היכי מיתוקמא מתני' בבית הא קתני סיפא בד"א במוליך בשוק אבל במוליך לביתו אוכל ארעי עד שיגיע לביתו אלמא מוליך לשוק מחייב בירק משיאגד ללא ראית פני הבית ולמאי דמסיק התם דלא אמרו אלא בזיתים וענבים ניחא עכ"ל והנה בפשוטו כוונתו כנ"ל שהבין שגם ברישא כוונת המשנה לחלק בין מוליך לביתו למוליך בשוק וקושית הגמ' ממוליך לשוק והקשה איך אפשר להעמיד שזה היה בבית אמנם בהכרח צ"ל כראשונים לעיל וכן ביאר החזו"א שביעית ס"א סק"כ וכן במשנת ר"א ס' י"ג

והנה סיים הר"ש שללשון שר' ינאי דיבר רק בדבר שהוא לא בר גורן ניחא ובפשוטו הכוונה וכן ביאר החזו"א שם שהדוגמאות של המשנה זה בר גורן ולכן לא קשה מכאן כלל שפה באמת לא צריך ראית פני הבית ולפ"ז מבואר שגם באלו שהם בר גורן אם זה עומד להגיע לבית לא צריך ראית פני הגורן ועיין חזו"א מעשרות ס"ג סקי"ב שהקשה שכל הראשונים שהקשו שדינא דר' הושעיא דמכניס תבואה לבית במוץ מותר לבהמה זה דלא כלשון שבמידי דבר גורן לא צריך ראית פני הבית דהרי תבואה זה בר גורן ואם כנ"ל הרי מבואר בר"ש שגם במידי דבר גורן אבל אם רוצה להביאו לבית צריך ראית פני הבית ואין מקום לקושית הראשונים

ולכאורא קושיתו צ"ע דלכאורא כל הסברא שאם היה ראית פני הבית במוץ זה לא עוזר אם עכשיו אין את המוץ זה רק כלפי הגזה"כ שצריך ראית פני הבית שכה"ג צריך כדרך אבל עד כמה שזה רק מצד הגמר מלאכה שבזה לכאורא וודאי לא משנה הסדר ולכן הוקשה לראשונים שר' אושעיא בהכרח ס"ל שצריך מצד גזה"כ ראית פני הבית ובזה יש תנאים איך מתקיים הראית פני הבית

ועיין חזו"א שם שמכח זה ביאר שהר"ש וודאי הבין שכוונת הגמ' לשאול מצד שהבינה שברישא אין חילוק אם חושב להביא לבית או לשוק והר"ש רק שאל שהגמ' תגיד שהסיפא הולכת על כל המשנה וממילא לא יקשה על זה כלל דבאמת מבואר במשנה שצריך ראית פני הבית אבל ממוליך לשוק הגמ' לא התכוונה לשאול כלל וכדלקמן ולפ"ז מה שכתב שלמסקנא ניחא הכוונה שאפשר להעמיד כמו שסברא הגמ' שפה אין הבדל אם זה ע"מ להוליך לשוק או לא והטעם דזה בר גורן ובזה תמיד לא צריך ראית פני הבית עכת"ד

והנה אין זה במשמעות דברי הר"ש כלל דהרי כתב ומיהו קשה היכי מיתוקמא וכו' הרי מפורש שקושיתו איך הגמ' יכלה לענות כך ולא שרק בדרך דימיון ושהגמ' תעמיד ועוד דכתב שם מפורש שהטעם שמפקסים כדי להוליך בשוק חזינן שזה פשטא דהמשנה ומזה הגמ' שאלה ועיין ביאורי סוגיות שהביא עוד דהר"ש במכשירים כתב לעניין מצא פירות בשוק במקום שרובם מוליכים לשוק שזה חייב שהכוונה שלפני זה מכניסים את זה לבית חזינן מפורש שלמד את הגמ' שגם במוליך לשוק צריך ראית פני הבית וכמבואר ברא"ש וריטב"א ותור"פ

והנה עיין חזו"א שם שהקשה איך יתכן שגם בדבר שהוא בר גורן צריך ראית פני הבית במוליך לבית ושזהו כוונת הר"ש שלמסקנא ניחא והרי התורה תלתה בגורן ויש לדחוק שהכוונה שאין פה עוד דין נוסף אבל מצד הגמר מלאכה זה נלמד מהדין גורן

ועיין ביאורי סוגיות שהאריך ורצה לדחוק שעד כמה שיש הבדל אם זה בר גורן או לא א"כ בהכרח שהדין ראית פני הבית הוא מצד גמר מלאכה ולא מצד גזה"כ ולפ"ז וודאי לא קשה מאלו שרוצים להוליך לשוק דשם זה כמו דבר שהוא בר גורן שלא צריך ראית פני הבית והדברים קצת סתומים בלשון הר"ש

**בביאור דברי הר"ש במכשירין**

**ד,ב]** והנה מבואר במשנה במכשירין פ"ב מ"י המוצא פירות בדרך אם רוב מכניסין לבתיהם פטור למכור בשוק חייב ועיין ר"ש וכן ברא"ש שהכוונה שאם הרוב מכניסים לבית א"כ מסתבר שזה בדרך לבית ולכן זה עדיין פטור ואם הרוב מכניסים לשוק א"כ הדרך שמכניסים את זה קודם לבית ולכן זה כבר התחייב והנה זה כשיטתם שכוונת הגמ' שגם במוליך לשוק צריך קודם שיהיה ראית פני הבית וכן הוא בחזו"א שביעית סימן א סק"ל בסופו אלא שכתב שלר"ש זה דוקא בדבר שהוא לא בר גורן וכביאורו קודם חזרתו וכנ"ל

אמנם עיין בר"ש כת"י רב"א שזהו מהדורא מאוחרת של הר"ש וז"ל חייב דמן הבית מביאין אותו וחייב א"נ כדתנן פ"ק דמעשרות גבי גורנן למעשרות דמחלק בין מוליך בשוק למוליך לביתו עכ"ל והנה זה וודאי שלא שכח את המשנה בביאור הראשון וגם לא חזר בו מהביאור הראשון אלא לכאורא כוונתו דבביאור הראשון רצה להעמיד במידי דלאו בר גורן ובביאור השני העמיד במידי דבר גורן שבזה מבואר בגמ' למסקנא שבמוליך לשוק לא צריך ראית פני הבית ולפ"ז מפורש דעתו שגם ללשון השני שבמידי דבר גורן לא צריך ראית פני הבית זה רק במוליך לשוק ולא במוליך בביתו

ולכאורא מבואר בזה עוד שנקט לעיקר כלשון השני וצ"ע הרי זה סותר לר' אושעיא ולומר כתירוץ הרמב"ן סק"ו דאם ממרח בבית חייב[צ"ל פטור] זה אינו כדהבאינו לקמן שהר"ש במשנתינו כתב מפורש שגם אם ממרח בבית חייב ובהכרח צ"ל שס"ל כקושית החזו"א לעיל שעד כמה שרוצה להביא לבית דמבואר בר"ש שצריך ראית פני הבית כה"ג יש את דינו של ר' אושעיא ולכן לא הוזכר בשום מקום את קושית רש"י ודו"ק

ויוצא כאן עוד נפק"מ גדולה מהו בר גורן דדעת הר"ש שכל הדוגמאות במשנה כגון ירק קישואין אבטיח זה בר גורן ודעת תוס' זה הפוך דירק הוא וודאי לאו בר גורן ולעניין קישואים ואבטיחים צידדו שזה בר גורן ודו"ק

**שיטת תוס' והר"מ בביאור קושית הגמ' ודעתם בדין מוליך לשוק**

**ה]**והנה עיין שם תוד"ה מאי שהקשו מה הגמ' שואלת מהמשנה של הקישואין וכו' אולי שם זה חייב מדרבנן ותירצו שזה וודאי שרבנן לא גזרו שגם ללא ראית פני הבית יתחייב[[1]](#footnote-2) והקשו מה הגמ' שואלת על ר' ינאי שהגמ' תשאל דהרי מבואר במשנה שצריך ראית פני הבית ופה מבואר שלא צריך ותירצו או שהגמ' באמת יכלה לשאול או שקישואין יתכן שזה בני גורן ולכן ללא ר' ינאי לא קשה דכאן לא צריך ראית פני הבית ורק לר' ינאי שס"ל שגם כה"ג צריך ראית פני הבית קשה ובאמת ללשון שמידי דבר גורן לא צריך ראית פני הבית מיושב קושית הגמ' עכת"ד

והנה אם נימא שקושית הגמ' כנ"ל מהראשונים מהדין מוליך לשוק א"כ אין מקום לקושית התוס' שהמשנה שאומרת שצריך ראית פני הבית מדברת במוליך לבית וקושית הגמ' ממוליך לשוק אלא מוכח שס"ל לתוס' שממוליך לשוק לא קשה כלל וכל הקושיא שהבינה הגמ' שמדובר גם במוליך לביתו וגם שם מבואר שפיקוס מחייב[[2]](#footnote-3) והגמ' דוחה שבמקרה שהוא מוליך לביתו זה לא מתחייב אלא בראיית פני הבית

ועיין חזו"א מעשרות ס"ג סקי"א שהאריך לבאר כן גם בדעת הר"מ שפסק כלישנא קמא והעתיק על כל הפרק את החילוק אם דעתו להוליך לשוק או לביתו ואת דין הגמ' שמועיל שהתחיל לפקס העתיק במוליך לביתו ועושה הגמר מלאכה בבית וחזינן כנ"ל שקושית הגמ' ממוליך לביתו וע"ז תירצה שבאמת כה"ג דווקא בבית ויש חידוש שמועיל להתחיל[[3]](#footnote-4)

ועיין תוס' בע"ז מ"א ע"ב ד"ה ומכניסה וז"ל אבל אם ראה פני הבית בדיגון או אף במירוח הכרי או בשדה ואין דעתו להביאו לבית נקבע הוא למעשר וכו' עכ"ל הרי מפורש שדיברו כלשון שגם דגן צריך ראית פני הבית ובכל אופן כתבו שאם אין דעתו להביא לבית לא צריך ראית פני הבית ועיין לקמן נ"ו ע"א דגם דעתם דהלכה כלישנא קמא ובפשוטו לפ"ז דיברו

והנה באמת צ"ב למה אם דעתו להוליכו לשוק לא צריך ראית פני הבית עד כמה שילפינן מקרא שצריך ראית פני הבית ועיין ברכת ישראל פ"א ה"ה אות ל שהביא מהרי"ק פ"ג ה"א שכתב וז"ל וכשמוליך לשוק המקח קובע עכ"ל ומבואר שזה בכלל הדין דרבנן שמקח קובע שגם מה שזה עומד למקח הוא קובע וכן הוא ברש"ס פ"ב אמתני' דהיה מעלה וע"ש שהביא כן מהחכמת אדם פ"ג סק"ה וכן משמע מדברי הרע"ב שכתב וז"ל במוליך למכור לשוק דלאו בדעתו הדבר תלוי שמא ימצא לקוחות ויהיו הפירות טבולים שהמקח קובע למעשר עכ"ל הרי מבואר שזה קשור לדין קביעות מקח ובזה א"ש שהגמ' לא שאלה מזה דכאן זה מדרבנן מהדין מקח

אמנם מדברי הראשונים משמע שזה לא מדין מקח א, עיין תוס' בע"ז הובא לעיל שלא כתבו כלל אם דעתו למכור אלא אם אין דעתו להביא לביתו ומשמע שגם אם יהיה דעתו לאכול ללא להביא לביתו הוא יהיה חייב

ועיין ביאור הגר"א יור"ד של"א אות קס"ד שביאר שם הגירסא בר"מ שפועלים לא אוכלים לאחר גמר מלאכה אפילו ללא קציצה כי אצלם זה לא עומד להגיע לבית וזה כמו מוליך לשוק ומבואר שזה סברא בעצם אלא שדבריו שם צ"ע דאין כאן מה שיחלק וכמבואר פ"ב מ"א וכבר הקשה כן החזו"א ומבואר מדברי הגר"א שיותר קל לחלק לעניין ראית פני הבית מלעניין גמר מלאכה ועיין סימן ה סק"ו ז

ועיין רמב"ם פ"ד ממעשר ה"ב וז"ל יראה לי שאין לוקין מן התורה על אכילת הטבל עד שיקבע בכניסתו לבית כמו שביארנו מפי השמועה אבל אם נקבע בשאר הששה דברים שמנינו אין לוקין עליו אלא מכת מרדות מדבריהם וכן האוכל מפירות שדעתו להוליכו לשוק אחר שנגמרה מלאכתן אינו לוקה אלא מכת מרדות כמו שביארנו שאין הגומר למכור חייב במעשר אלא מדבריהם עכ"ל

ועיין חזו"א ס"ה סק"ז שדייק מדברי הר"מ שרק מצד פטור לוקח זה פטור אבל אל"כ זה חייב מדאוריתא אפילו שלא היה ראית פני הבית ובהכרח שזה לא מצד מקח דהרי מקח כבר כתב הר"מ שזה רק מדרבנן וע"ש שכתב שלפ"ז אם ילקט לא ע"מ להכניס לבית אלא לאכול בשדה כה"ג זה יתחייב מהתורה והיה מקום לומר שכיון שלעניין לאכול הדרך תמיד להכניס לבית לכן אין חיוב אף פעם אמנם עיין לשון התוס' בע"ז שהבאינו לעיל שכתבו שכל שאין דעתו להכניס לבית זה מתחייב מיד ומשמע כנ"ל

ובביאור הדבר צ"ל שכל מה שהצריכה התורה ראית פני הבית זה מצד שהחשיבה התורה שבזה נגמר מלאכתו וכל זה שייך אם זה עומד להכניס לבית ולא אם זה לא עומד להכניס לבית ועיין מקד"ד סנ"ו סק"ג ובקה"י סי"ז

והנה בדברי הר"מ מבואר שזה סברא דאוריתא אמנם בדעת תוס' יתכן שזה רק מדרבנן שכמו שרבנן חייבו במקח וכדו' שהוא דבר שיש בו קביעות ה"ה בדעתו להוליך בשוק אבל מדאוריתא צריך דווקא ראית פני הבית ועיין סימן ה סק"ד שהארכנו להוכיח שכן הוא פשטות הגמ' ששואלת מפועל ושכן מוכח מהראשונים ע"ש

והנה עיין עירובין ל"ב ע"א גירסת הר"ח שם וז"ל האומר צא ולקוט תאנים מתאנתי אוכלן ארעי ומעשרן דמאי מלא לך כלכלה זו אוכל מהן ארעי ומעשרן וודאי עכ"ל והחילוק דברישא שזה כמות גדולה א"כ מסתמא לא יאכל הכל ארעי לכן חייב הנותן לעשר וחוששים שהוא עישר משא"כ בסיפא שזה כמות קטנה א"כ תולה שיאכל את זה ארעי והנה כאן זה גמר מלאכה דהרי מילא את הכלי ואין דעתו להוליך לבית וא"כ צ"ע איך מותר לאכול ולמה זה לא כמו מוליך לשוק ומוכח מהר"ח או שס"ל שזה מדין מקח ופה זה לא שייך או שס"ל כראשונים שגם מוליך לשוק צריך ראית פני הבית וכנ"ל סק"ג-ד או כר"ש שדבר שהוא לא בר גורן צריך ראית פני הבית ואולי ס"ל שתאנים זה לא בר גורן וכל זה לגירסתו אבל לגירסתינו אין ראיה וכמו שביאר החזו"א דמאי ס"ז סקי"ז

והנה מבואר פ"ב מ"א דבעה"ב שהיה עובר אם פירות בשוק שנגמרה מלאכתם ונותן לאנשים יכולים לאכול ארעי ועיין חזו"א דמאי סימן ז סקי"ז שהקשה שכיון שלוקח עיניו במקחו וזה מתחלק משאר התבואה א"כ כאן שלא מתכונן להביא את זה לבית למה שלא יתחייב ועיין סימן ה סק"ז שהארכנו בזה אמנם אם זה רק מדין מקח א"כ כאן שאין מקח אע"ג שזה לא עומד להגיע לבית זה לא מתחייב וע"ש עוד סק"ח מה שהקשינו

ועיין קש"ק בע"ז מ"א ע"ב לעניין הנידון האם בר' אושעיא מותר אכילת ארעי והביא מתוס' ר"י להוכיח מהגמ' בביצה במכניס מלילות שאסור קבע וכתב ואין לומר שזה בית שלא מחייב דא"כ גם אם עשה מלילות פטור וצ"ע הרי הוא רוצה לאכול שם וזה לא עומד להגיע למקום אחר ופה מסתבר שאם לקח ועשה גמר מלאכה נפרדת זה וודאי מחלק את זה משאר התבואה וצ"ע

ועיין לשון הרשב"א פ"ט ע"ב שספיתא מחייב מדאוריתא וצ"ע הרי אין ראית פני הבית וצ"ל כה"ג שרוצה לאכול בשדה וע"ש שגם מקח כה"ג דאוריתא וצ"ע

ועיין פ"ג מ"ד סק"א מה שכתבנו לדון בזה ועיין ס"ה סק"ו ובפ"ג מ"ח סק"א מש"כ שם ועיין פ"ד מ"א סק"ב ובמשנה ג' סק"א ובמ"ד סק"א ובמ"ה סק"א ע"ש

**בדין ראית פני הבית שלא מדעתו**

ה,ב]מבואר בירושלמי שכל הששה דברים קובעים אפילו שלא מדעתו כגון שחברו עשה את זה והובא ברמב"ם פ"ג ה"ז ועיין חזו"א ס"ו סק"א שהקשה מהא דמבואר בירושלמי שאם הכניס בטעות לבית או שתינוקות הכניסו מוציאן ויכול לאכול ולא חשיב ראיית פני הבית וקשה עד כמה שלא צריך דעתו אלא עצם המציאות א"כ מה איכפת לי שהוא הכניס שלא מדעת וע"ש שחילק שאם זה פירות לאחר גמר מלאכה ורק חסרים ראית פני הבית כה"ג גם שלא מדעתו זה קובע משא"כ אם זה במצב שגם חשיב שחסר גמר מלאכה כגון בלוקט מהתאנה שניים שהחצר עושה את הגמר מלאכה פה לא יעזור מישהו אחר ע"ש

ולכאורא היה אפש"ל שכל הדין שלא מדעתו הכוונה וזה ישאר כך כגון בישול או שהכניסו והוא לאחר מעשה מסכים אם זה וכגון מירוח כרי שלא מדעתו אבל אם לא מסכים ומתכונן להוציא החוצה פה זה וודאי לא יעזור וצ"ע ועיין דרך אמונה פ"ג ממעשר ה"ה ביה"ל ד"ה אם שהאריך בזה

**בדינא דר' אושעיא**

**בקושית רש"י דדינא דר"א לא א"ש אם הלשון השני**

**ו]**עיין לעיל דבגמ' הובא שני לשונות האם במידי דבר גורן צריך ראיית פני הבית ועיין ראב"ד וכן הוא ברמב"ן ועוד ראשונים שה"ה יין ושמן שזה בר יקב אין צריך ראיית פני הבית אלא ע"י שזה היה ביקב הוא מתחייב

והנה הגמ' בברכות ל"א ע"א וכן בפסחים ט ע"א ובעוד דוכתי מביאה מימרא דר' אושעיא שמערים אדם על תבואתו ומכניסה במוץ שלה כדי שתהא בהמתו אוכלת ופטורה מן המעשר ויסוד הפטור שזה חשיב שלא היה ראיית פני הבית וחזינן שגם בתבואה יש דין ראיית פני הבית ועיין רש"י שמכח זה כתב שבאמת זה דלא כלשון השני ובפשוטו כיון שמבואר בגמ' בברכות שהדין של ר' אושעיא זה הלכה פסוקה בהכרח שקיי"ל כלישנא קמא שבכל דבר צריך ראית פני הבית

אמנם עיין רמב"ן ר"ן וריטב"א בב"מ וכן הוא ברא"ה בברכות שם שביארו שאם דש וזרה ולא עשה גורן כה"ג הרי גם במידי דבר גורן אינו חייב אמנם אם יכנסו לבית זה יתחייב שזה יעזור במקום גורן ועל זה ר' אושעיא אמר שאם הכניס לבית במוץ ודש וזרה ולא עשה גורן כה"ג זה לא נחשב שהיה ראית פני הבית ועיין ר"ן שהוסיף שגם אם ימרח אחרי זה זה לא יתחייב דהמירוח צריך להיות תמיד סמוך לדישה והזריה וכן מוכח מהרמב"ן שכתב שכה"ג שעשה בבית זה לא יכול להתחייב לעולם ואם נימא שעוזר מירוח לא סמוך א"כ עדיין הרי יכול למרח אלא בהכרח אם לא מירחו מיד זה לא כדעבדי אנשי וזה לא מתחייב והנה בלשון הרמב"ן הוזכר שזה רק אם עשה קצת אמנם בלשונות הראשונים לא הוזכר כלל דבר זה אלא כל שעשה בבית ולא מירח זה לא מתחייב ונראה שכוונת הרמב"ן שכל שעושה הרבה תמיד זה כמו מירוח וצ"ב

ועיין רמב"ם פ"ג ה"ו וז"ל מותר להערים על התבואה להכניסה במוץ שלה כדי שתהיה בהמתו אוכלת ופטורה מן המעשר וזורה מעט מעט אחר שהכניס לבית ופטור לעולם מן התרומות ומן המעשרות שהרי אינו מתחיל לגמור הכל עכ"ל ועיין רמב"ן שזה כדבריו דהיינו שכוונת הר"מ שאם לא עושה מירוח אין זה מתחייב ע"י שזה בבית והנה בר"מ מבואר גם דווקא מעט אמנם לשיטתו שאם הכניס לבית והתחיל לגמור זה מספיק א"כ א"ש שדווקא מעט דאל"כ רואים את זה כהתחלת גמר שזה מחייב אפילו אם למעשה אין דעתו לעשות מירוח ועיין לקמן בביאור שיטתו

**ביאור הראשונים בהא דמועיל פיקוס בבית ובדין קישואים שהכניסן דרך גגות**

**ז]**והנה בפשוטו יסוד החיסרון בר' אושעיא דמחמתו זה לא נחשב ראית פני הבית כיון שצריך גמר ורק אח"ז שזה יכנס לבית אבל אם זה בבית קודם אין לזה שם ראית פני הבית וכן מבואר ברש"י פסחים וז"ל אימור עביד כדר' אושעיא שהכניסה לבית במוץ שלה ואחר כך דש וממרח וחובת טבל חלה בראיית פני הבית בב"מ וזה בראיית פני הבית לא נגמרה מלאכתן לחול עליו שם טבל וכשגמר מלאכתן כבר בתוך הבית ואין אלו פני הבית אלא כשנכנס דרך פתחים עכ"ל דהיינו שיסוד הדין הוא הכניסה ולא ההימצאות

והקשו הראשונים לפ"ז מה הגמ' אומרת שהקישואין שחייבים משיפקסו הכוונה בבית א"כ אין כאן ראיית פני הבית דהרי אחרי הפיקוס אין כאן כניסה לבית דזה בבית ועיין תוס' בסוגין וכן הוא בתוס"ר ובתוס' בע"ז נ"ו ע"א ד"ה ואע"פ שדווקא דבר שהדרך לגמור ואח"ז להכניס לבית כה"ג יש חסרון שקודם מכניס לבית ואח"ז גומר אבל דבר שהדרך שקודם מכניסים לבית ושם גומרים כה"ג מתקיים הדין ראיית פני הבית גם כה"ג וכוונתם לכאורא שכה"ג לא איכפת לן שהראית פני הבית נעשה קודם הגמר דהיינו דיש תנאי של ראית פני הבית ובמקום שהדרך שהוא לאחר גמר מלאכה זה צריך להיות אחרי ובמקום שהדרך שזה קודם גמר מלאכה הוא יכול להיות קודם אבל זה וודאי שהכניסה זה הראית פני הבית וכמו שדייק רש"י מהדין שאם נכנס דרך גג זה פטור וכן הוא בלשון תוס' בב"מ ועין תוס"ר שהוכיח זה מהדין של תאנה העומדת בחצר שהראית פני הבית הוא קודם הגמר והנה כאן אין כניסה וצ"ל שזה עצמו שתולשים אותו זה כמו הכניסה וכוונתו להוכיח שכל דבר לפי ענינו

אמנם נראה יותר דיסוד הדין שהגמר הוא יחד אם זה שהוא בבית אלא שזה צריך להיות בבית דרך כניסה ובדבר שהדרך שגומרים חוץ לבית צריך שהכניסה יהיה כשזה גמור ובדבר שהדרך להכניס לא גמור לא איכפת לי שמעשה הכניסה נעשה כשהוא לא גמור ובזה א"ש בתאנה שגדלה בחצר שכה"ג שהדרך שאין כניסה לא איכפת לן דיסוד הדין מה שזה בבית

ולפ"ז גם בקישואין אם יכנס דרך גגות זה לא יתחייב אם גמר אחרי זה וא"ש גם שיטת הר"מ לקמן סק"ח שגם תבואה אם הכניס במוץ ועשה גורן זה מתחייב והקשה החזו"א א"כ מהו הדין של דרך גג ולנ"ל א"ש שצריך שזה יהיה בבית דרך כניסה

אמנם עיין חזו"א שביעית סקי"ח שביאר הדברים בדרך אחרת שכל מה שצריך כניסה דרך פתח אם זה נגמר קודם הכניסה לבית אבל אם הגמר נעשה בבית וזה הדרך לא צריך כניסה כלל ולפ"ז תבואה במוץ או קישואין לא איכפת לן שזה דרך גג וזהו דוחק דבפשוטו הדין דרך גג זה קודם דישה אמנם אם כנ"ל הכל א"ש וצ"ע

ועיין חזו"א ס"ו סק"א שנסתפק בהכניסו דבר לבית שלא מדעתו שזה לא נחשב ראית פני הבית ואח"ז חוזר בו האם יש כאן חיסרון של ראית פני הבית כי בכניסה זה היה שלא מרצונו ולנ"ל שהכניסה זה רק תנאי וזה לא מעצם המחייב יש מקום גדול לומר שזה יועיל וצ"ע עוד יש מקום לדון שזה למפרע עיין פ"ג מ"א סק"ד משכ"ב

ובר"ש במעשרות פ"א מ"ה וכן בתור"פ בב"מ תירצו שתבואה במוץ שלה שהיא מכוסה כה"ג עצם הכניסה אין זה ראית פני הבית משא"כ קישואין שרק חסר פיקוס א"כ איו לו קליפה וחשיב ראית פני הבית ולפ"ז אם יעשה דישה בחוץ ורק את העימור יעשה בפנים יחשב שהיה כאן ראית פני הבית וכן הוא בלשונו בפאה פ"א מ"ו ע"ש ולפ"ז אין דין שיהיה קודם גמר ואח"ז ראית פני הבית אלא שצריך שבכניסה הראשונה לבית יתקיים הדין ראית פני הבית

ולכאורא צ"ע מהא דמבואר בגמ' ביצה י"ג ע"א דהמכניס שבולין לאוכלן מלילות לחד מ"ד זה מתחייב ע"י שמוללן אע"ג שהכניסה היתה אם המוץ ובהכרח שכך הדרך וכה"ג לא איכפת לן הכניסה וכתירוץ הראשונים וצ"ע

**שיטת הר"מ בביאור דינו דר' אושעיא**

**ח]**והנה הרמב"ם פסק כלישנא דגם דבר שהוא בר גורן צריך ראית פני הבית ובכל אופן כתב מפורש בפ"ג ה"ד וה"ו דגם תבואה אם הכניסה לבית ועשה שם את הגמר מלאכה זה חייב וחידש עוד שגם אם רק התחיל לגמור זה מתחייב אפילו אם עדיין לא גמר ומקורו מהגמ' של קישואין ולא ס"ל את חילוקי הראשונים הנ"ל דהיינו שס"ל שלא משנה באיזה צורה זה נכנס אלא בכל צורה שזה נכנס מתקיים דין ראית פני הבית ורק אם הכניס דרך גגות פסק בפ"ד ה"א שזה פטור דכה"ג חשיב שלא היה ראיית פני הבית והא דבהמתו אוכלת ביאר שזורה מעט והכוונה לכאורא כנ"ל סק"ו שאין כאן גמר מלאכה ולכן אפילו שהיה כאן ראית פני הבית זה פטור דלא היה גמר מלאכה והנה ברמב"ן מבואר שגם אם לא עשה מירוח אבל אם דש בחוץ והכניס כה"ג הראית פני הבית מחייב ובדברי הר"מ לא הוזכר חידוש זה ויתכן שס"ל שאין כזה מושג שראית פני הבית זה עוזר במקום מירוח ומה שהוזכר שעושה בפנים ההוה נקט ודו"ק

ועיין לעיל סק"ז בביאור שיטתו בדין הכנסה של תבואה דרך גגות

**בדין מירוח בבית ללשון שצריך ראית פני הבית**

**ט]**והנה בדברי הרמב"ן ושאר ראשונים שהובא לעיל סק"ו שביארו שכוונת ר' אושעיא כגון שלא עשה גורן וכה"ג ראית פני הבית עוזר אבל אם עשה דש וזרה בבית זה לא מתחייב דהיינו שלא עוזר הראית פני הבית בתור מוץ ובפשוטו לפ"ז מה שבקישואין עוזר פיקוס בבית צ"ל כנ"ל מהראשונים ולפ"ז מה שכתבו שעוזר אם הכניס ודש וזרה בבית ומירח זה רק ללשון שמידי דבר גורן לא צריך ראית פני הבית אבל ללשון שמידי דבר גורן צריך ראית פני הבית זה לא מתחייב וכן נקט החזו"א סקי"ג

אמנם עיין ריטב"א שהביא את קושית התוס' מה שונה ר' אושעיא מקישואין והביא את תירוץ התוס' ואח"ז כתב וז"ל אבל מורי בשם הרמב"ן פירש דההיא דר' אושעיא בשהכניס תבואתו בשבלים וחזר ודיגן ולא העמיד כרי ולא מירח שאלו חזר ומרח מיחייב שכן אמרו בירושלמי מירחן ואפילו בראש גגו עכ"ל הרי מפורש שגם ללשון זה אם מירח בבית זה עוזר ומתקיים הדין ראית פני הבית בזה אלא שצ"ב מה זה שונה מדש וזרה מעט שאז זה לא עוזר אם עשה בבית ורק אם עשה חוץ לבית והכניס זה עוזר ונראה שביחס לגזה"כ של ראית פני הבית בזה ס"ל לרמב"ן שזה לא משנה באיזה שלב זה נעשה ויתכן שעצם ההימצאות בית זה מועיל ורק ביחס לגמר מלאכה שנעשה ע"י ראית פני הבית פה זה דווקא כה"ג שהיה הראיה לאחר שזה עומד לגמר ולכן אם יעשה כרי בבית שכאן לא חסר בגמר מלאכה כה"ג חשיב ראית פני הבית עצם זה שהוא בבית ודו"ק

והנה צ"ב מהיכי תיתי שגם אם לא עשה מירוח אלא הכניסו לביתו זה מועיל במקום מירוח והיה מקום לומר שכיון שמצאנו שבדבר שהוא לא בר גורן נתחדש שהמחייב שלו חל ע"י ההכנסה לבית א"כ גם דבר שהוא בר גורן חל עליו חיוב ע"י ראיית פני הבית גם ללא עשית הגורן אמנם לנ"ל זה לא יתכן דהרי בדין ראית פני הבית מבואר בריטב"א שמועיל גם אם עשה את המירוח בבית וא"כ גם כאן צריך לעזור אם עשה מעט בתוך הבית אלא בהכרח שדבר זה הוא מסברא שההכנסה לבית יש בה עשית גמר של בדבר וזה מועיל במקום גורן וכנ"ל[[4]](#footnote-5)

**בהיה בבית במוץ ויצא ודש בחוץ ללא גורן וחזר לבית דעת הרמב"ן בזה**

**י]**והנה שיטת הרמב"ן שאם הכניס התבואה במוץ והוציאה יכול לעשות גורן וזה יתחייב ולמבואר לעיל ה"ה אם יעשה גורן בבית ויש לדון אם הכניס לבית והוציא ודש וזרה מעט האם זה יחזור ויתחייב דהרי אם ידוש מעט בבית ויחזור ויוציא זה וודאי לא יחייב כמבואר ברמב"ן שזה דינו של ר' אושעיא ולכאורא תליא בנ"ל דאם דין הרמב"ן הוא מחמת הדין ראית פני הבית שנתחדש בתורה א"כ יתכן שכיון שזה כבר נעשה בפטור זה לא חוזר ומתחייב אמנם אם זה רק צורה של גמר כמו גורן א"כ רק אם כבר היה בבית בצורה ללא גורן אין שום תוספת שיוציא ויחזיר אבל כאן שעשה דשה וזריה בחוץ ועכשיו אם יעשה גורן זה יתחייב ה"ה אם יכניס לבית

אמנם הרי שיטת הרמב"ן שאם הכניס לבית ועשה גורן זה מתחייב אפילו אם צריך ראית פני הבית חזינן שגם אם הראיית פני הבית בתחילה לא חייב זה יכול לחייב וא"כ אין סיבה שכאן זה יהיה אחרת אמנם יש לחלק שיסוד הדין שראית פני הבית והגמר יהיה יחד ולא משנה מה הסדר אבל אם יכניס ויוציא ויגמור ללשון שצריך ראית פני הבית לא יעזור אם יחזור ויכניס אמנם בדברי השטמ"ק במנחות מבואר לא כך אמנם זה לשיטתם שפסקו כלישנא קמא אבל לרמב"ן אין לזה הכרח ולא מצאנו בדבריו חידוש זה ועיין לקמן

והנה כתב הרמב"ן וז"ל הילכך אם הכניס במוץ שלה וזרה ולא מירח ולא העמיד ערימה פטור לעולם והיינו דר' אושעיא ואע"פ שהוציאן והכניסם אין מחייבין בראיה שניה וכן לדברי ר"ש ז"ל ומיהו אם במוץ שלהן הוציאן ועשאן גורן חייבים **אבל בראיית פני הבית אין מתחייבין שכבר נפטרו** עכ"ל והנה פשטות לשונו שבמקרה שזה היה בבית ויצא אפילו שעשה דישה וזריה בחוץ אין זה מתחייב אלא ע"י גורן ולא ע"י ראיית פני הבית וזה דלא כמו שכתבנו אמנם עיין בדבריו בע"ז מ"א ע"ב מפורש שכה"ג זה יתחייב ואולי אפשר לדחוק לשונו כאן על מקרה שעשה הדישה בבית וכנ"ל אמנם לשונו שכבר נפטרו משמע שזה לא חסרון במעשה הגמר אלא שכיון שבתחילה זה לא חייב זה לא מחייב וכביאור הראשון וצ"ע

**ביאור דברי הרמב"ן**

**י"א]**והנה נראה דכן מפורש גם בדברי הרמב"ן ונבאר דבריו שם דהביא את קושית רש"י דבדינא דר' אושעיא חזינן דגם במידי דבר גורן צריך ראיית פני הבית ורש"י נקט דבאמת פליגי והקשה על זה דהגמ' בברכות אומרת שזה הלכה פסוקה דהיינו שאין בזה מחלוקת ולכן דן הרמב"ן שחיסרון דר' אושעיא זה חיסרון אחר ובתחילה דן שהחיסרון שלא עשו מירוח ודחה דא"כ מה הערמה בזה שהכניס לבית במוץ

ולכן כתב הרמב"ן לדון שאולי החיסרון בדינא דר' אושעיא שלא מועיל מירוח תוך הבית ולכן גם ללשון שבמידי דבר גורן לא צריך ראיית פני הבית בכל אופן יש כאן חיסרון שאין לזה שם של גמר מלאכה ועל זה כתב להוכיח מהירושלמי שמועיל מירוח בבית דתנן התבואה משימרח ואם אינו ממרח משיעמיד ערמה ובירושלמי מבואר גבי צימוקים שגם על זה מבואר במשנה שהזמן משיעמיד ערמה שהכוונה אפילו אם מעמיד ערמה בראש גגו "למדנו שאף בבית יש להם קביעות לעניין מעשרות" עכ"ד[[5]](#footnote-6) ובפשוטו כוונתו להוכיח שכמו שבענבים מבואר שעוזר גמר מלאכה בבית ה"ה בתבואה וכן הוא בריטב"א ובר"ן וצ"ב למה לא הביא ראיה מהדין של קישואין שהגמ' אומרת משיפקסו בבית ואם ס"ל כחילוק הראשונים לעיל או שזה תלוי בדרך או שרק תבואה שיש לזה קליפה א"כ לא הוכיח כלום ובאמת הריטב"א הוכיח מקישואין ובפשוטו צ"ל שהיה אפשר לדחוק כמבואר בתור"פ שהוא מפקס בשדה ואח"ז מכניס לבית שבשדה אמנם בירושלמי מפורש שהגמר מלאכה עצמו הוא בבית והיה אפשר לדחוק שכוונתו שכמו שבסיפא הכוונה בראש גגו ה"ה לעניין תבואה ולכן באמת הביא את הרישא אמנם אין זה מסתבר דעד כמה שיש סברא לחלק מצד הרגילות או שיש קליפה א"כ מה ראיה הרי זה עצמו סיבה לחלק ועוד דהריטב"א והר"ן בכלל לא הביאו את הרישא חזינן שהבינו שהראיה מהדין של ענבים עצמם וז"ב[[6]](#footnote-7)

והנה ענבים הרי זה לאו בר גורן כמבואר בגמ' וא"כ כאן לכאורא לכו"ע צריך ראית פני הבית וצ"ע שא"כ וודאי יש חסרון של מכניסה במוץ ומוכרח בפשוטו מדברי הרמב"ן כריטב"א לעיל שס"ל שגם ללשון שבבר גורן צריך ראיית פני הבית מועיל אם הכניס במוץ ועשה גורן בבית ולא ס"ל כחילוקי הראשונים

אמנם אפשר לדחוק שהרמב"ן דן הרי שגם ללשון שלא צריך ראיית פני הבית אבל מירוח בבית גרע ובהכרח שיש הלכה שהגמר יעשה קודם הבית וכלפי דין זה ס"ל לרמב"ן שאין לחלק בין המיקרים אבל עד כמה שזה לא סתם הלכה בדין גמר אלא זה מדיני ראיית פני הבית בזה ס"ל שיש מקום לחילוקי הראשונים לעיל .ועיין

**בביאור הפטור במכניס דרך גג לרמב"ן**

**י"ב]**והנה לשון הגמ' במנחות ס"ז ע"ב שיש אופן לפטור את התבואה או כר' אושעיא א"נ דעייל לה דרך גגות ובפשוטו זה אותו מקרה דהיינו בתבואה ועיין חזו"א ס"ג סק"ט דמבואר כלישנא קמא שגם תבואה צריך ראית פני הבית וע"ש שצריך לדחוק שהכוונה שאם גם בתבואה צריך ראיית פני הבית אמנם תמה דהגמ' בברכות מביאה הדין של דרך גגות כהלכה פסוקה וכתב שצ"ל דשם מדובר על זיתים וענבים שצריך ראיית פני הבית והנה אם כנ"ל א"כ גם ללשון שצריך תמיד ראית פני הבית או בדברים שצריך ראית פני הבית אבל עוזר אם עושה גורן בבית וא"כ מה החיסרון שנכנס דרך הגג ובהכרח צ"ל שכוונת הגמ' שאם דש בחוץ מעט ולא עשה גורן שכה"ג ס"ל לרמב"ן שזה מתחייב ע"י ראית פני הבית אבל אם זה נכנס דרך גג זה פטור ועיין לקמן סקי"ד

**בדינא דר"א האם מותר אכילת קבע**

**י"ג]**בעיקר דינו של ר' אושעיא דמבואר בלשונו כדי שתהא בהמה אוכלת ופטורה מהמעשר שיטת רש"י בפסחים ועוד כמה דוכתי שזה רק עושה שזה כבר לא נאסר באכילת ארעי אבל באכילת קבע זה נשאר אסור כמו מקודם וכן שיטת תוס' בכמה דוכתי ולכן נקטו בהמתו שאכילתה תמיד נחשבת ארעי והא דמבואר בגמ' בפסחים דחבר שמת זה לא וודאי שפירותיו חיבים כי אולי עשה כדר' אושעיא אע"ג שא"כ זה עדיין אסור לאדם בקבע אבל איסור זה הוא רק דרבנן ולגבי זה אפשר לסמוך על חזקת חבר והראב"ד כתב שמדובר במאכל שעיקרו לבהמה אמנם צ"ל שזה ראוי לאדם וכגון שעורים דאל"כ זה פטור ממעשר

אמנם תוס' במנחות ס"ז ע"ב ובשטמ"ק שם הביאו בשם רבינו אפריים וכן הביא הרמב"ן בשמו וכן הרשב"א בשו"ת ס' שס"א והסכימו עמו שזה מותר גם לאכילת אדם שכיון שזה לא יכול להגיע לידי חיוב מדאוריתא כה"ג רבנן לא גזרו על אכילת קבע והוכיחו כן מפשטות הסוגיא במנחות ע"ש והא דהלשון לבהמתו או שרק אם כוונתו לבהמה התירו לעשות כן או שההוה נקט שאדם מתבייש לעשות דבר שניכר שהוא רוצה לפטור ולכן אומר שזה לבהמתו עיין ברמב"ן. ועיין רמב"ם וסתימת לשונו וכן הוא במהרי"ק שס"ל כנ"ל

והקשו על זה מהגמ' בביצה י"ג ע"א דמבואר המכניס שבלין לעשות מהן עיסה אוכל מהן ארעי ופטור וכו' עכ"ל ומבואר שאסור אכילת קבע ותירצו ברמב"ן ובשטמ"ק שם ובתור"פ בפסחים ט ע"א שכאן זה עדיין יכול להגיע לידי חיוב אם יוציא החוצה במוץ ויעשה בזה דישה וזריה וגורן וללשון שצריך ראית פני הבית הוא יכניס לבית דכה"ג זה יתחיב ורק אם יעשה דישה וזריה בבית שזה כבר לא יכול להתחייב ע"י שיוציא ויכניס שאין כאן שום הוספה לכן זה מותר גם אכילת קבע

אמנם שיטת התוס' במנחות וכן הביא הרמב"ן בשם רשב"ם דאם זה היה בבית במוץ והוציא זה לא יכול לחזור ולהתחייב ולפ"ז בהכרח ס"ל כשיטת רש"י שאין היתר לאוכלו קבע

**בפסק הלכה לעניין מידי דבר גורן האם צריך ראית פני הבית**

**י"ד]** עיין לעיל דהובא דבגמ' יש שני לשונות האם דבר שהוא בר גורן צריך ראית פני הבית והנה לעניין הילכתא בפשוטו קי"ל כלישנא בתרא וכן הוא ברמב"ן ור"ן וריטב"א וראב"ד ועיין לעיל ס"ק ד,ב שלכאורא כן מבואר דעת הר"ש אלא שלשיטתו במוליך לביתו תמיד צריך ראית פני הבית וא"כ לדינא הוא כמקילים וזה לשיטתם שישבו את דינו של ר' אושעיא אם הלשון השני אמנם לשיטת רש"י שזה סתירה א"כ הרי הגמ' בברכות אומרת שזה הלכה פסוקה דינו דר' אושעיא ובהכרח קיי"ל כלשון הראשון וכן מבואר דפשיטא להו לתוס' בע"ז נ"ו ע"א ולדעת הרשב"ם לעיל סקי"ב שלא ס"ל תירוצו של הרמב"ן בהכרח שקיי"ל כלשון הראשון וכן מבואר ברשב"א בתשובתיו שנקט לעיקר כלשון הראשון וכן הביאו הראשונים בלשונם בשם רבינו אפרים

אמנם הרמב"ם פסק כלישנא קמא וצ"ב הטעם ואין לומר כרש"י מצד דינא דר' אושעיא דכבר הובא לעיל שהוא ביאר שלא היה גמר מלאכה וא"כ אין זה עניין לדין ראית פני הבית וצ"ל שמקורו מהגמ' שדרך גגות ועליות פטור ובפשוטו מדובר על תבואה שזה בר גורן וחזינו שגם בזה צריך ראיית פני הבית

ובפשוטו לעניין דינא צריך לנקוט שהוא ספק ואולי בשעת הדחק במוליך לביתו אפשר להקל כיון שכן הוא דעת רוב הראשונים

**דיני ראית פני הבית**

א]מדאוריתא טבל לא מתחייב ע"י גמר מלאכה בלבד ודעת ר' יוחנן שמספיק ראית פני החצר ודעת ר' ינאי שצריך דווקא ראית פני הבית ולהלכה בדעת הר"מ הכס"מ נקט שפסק כר' ינאי והגר"א והחזו"א נקטו שפסק כר' יוחנן (גמ' בב"מ)

ב]בגמ' מובא שני לשונות האם דין זה הוא רק בדבר שהוא לאו בר גורן כגון זיתים וענבים או שהוא גם בתבואה ולהלכה דעת הראב"ד רמב"ן וריטב"א ורא"ה ור"ן ור"ש שקיי"ל שרק במידי דלאו בר גורן צריך ראית פני הבית ודעת תוס' ורש"י ורשב"ם ורשב"א ורמב"ם ורבינו אפריים והרא"ש שקיי"ל שתמיד צריך ראית פני הבית אמנם לדעת הר"ש אם דעתו להוליך לבית תמיד צריך ראית פני הבית וא"כ לדינא דעתו כדעה הראשונה וצ"ע אם יש להקל בשעת הדחק

ג]מהו מידי דלאו בר גורן מבואר בגמ' זיתים וענבים, ותוס' נסתפקו לעניין קישואין ודילועין. וירק מבואר בתוס' שזה וודאי שהוא לא בר גורן ולדעת הר"ש לקמן בהכרח שהוא בר גורן וכן בשאר דוגמאות של המשנה

ד]מבואר במשנה שירק הנאגד אם דעתו להביא לבית לא מתחייב עד שיראה פני הבית ואם דעתו להוליך לשוק מתחייב מיד ודעת ר"ש רא"ש ר"פ וריטב"א שללשון שכל דבר צריך ראית פני הבית ה"ה כאן במוליך לשוק צריך קודם ראית פני הבית בשדה וזה לא עוזר אם דעתו להביא לבית אמנם דעת תוס' בע"ז ובב"מ והרמב"ם שבדעתו להוליך לשוק לא צריך ראית פני הבית וברמב"ם מבואר שללא פטור לקוח זה סברא דאוריתא ובדעת תוס' יתכן שזה מדרבנן וכן הוא פשטות הגמ' בב"מ ולכאורא הוא ספיקא דדינא לגבי מידי דלאו בר גורן

ה]ללשון שמידי דבר גורן לא צריך ראית פני הבית דעת הרמב"ם והתוס' והראב"ד שזה גם אם דעתו להוליך לבית ובדעת הר"ש יותר משמע שצריך ראית פני הבית ובפשוטו כן הוא לריטב"א ור"פ והרא"ש לעיל ואינו מוכרח ולדינא עיין לעיל אות ב'

ו]משמעות תוס' בע"ז שלא דוקא בדעתו להוליך לשוק אלא כל שאין דעתו להוליך לבית לא צריך ראית פני הבית וכן נקט החזו"א מסברא (סק"ה)

ז]באה דמוליך לשוק לא צריך ראית פני הבית יש אחרונים שביארו שזה כמו מקח ולפ"ז הוא רק דרבנן אמנם בראשונים מוכח שזה סברא שזה כמו גמור ובר"מ מבואר שזה סברא דאוריתא שלא צריך ראית פני הבית ובדעת תוס' יתכן שזה סברא דרבנן כמו שבת מקח ותרומה (סק"ה)

ח]בדינא דמוליך לשוק מבואר בירושלמי שזה דוקא אם זה מצב שאם יבוא לוקח כאן ויקנה יסכים למכור לו אבל אם לא זה לא חייב אלא כשמגיע לשוק (ר"ש משנה ה' בשם הירושלמי וכן הוא במשנה פ"ב)

**לעניין דינא בכל הנ"ל יש כאן הרבה צדדים וככל הנ"ל אמנם זה ברור שמידי דלאו בר גורן ודעתו להוליך לבית אינו חייב עד שיבאינו לביתו ובכלל זה הוא זיתים וענבים ואופן המשנה של כלכלה יש שביארו על ירק ויש על שאר פירות וצ"ע**

**בדינא דר' אושעיא**

א]מבואר בגמ' דמכניס אדם תבואה במוץ ובהמתו אוכלת ללא מעשר ובטעם הדבר בר"מ מבואר שהחיסרון שלא עשו מירוח וזה קודם גמר מלאכה ואין שום מעלה שזה בבית אמנם כל הראשונים נקטו שהטעם כי יש כאן חיסרון של ראית פני הבית ויש בזה שלשה ביאורים בראשונים דעת רש"י ועוד הרבה ראשונים שזה כהלשון שגם בר גורן צריך ראית פני הבית דעת הרמב"ן רן ריטב"א רא"ה שמדובר שדש וזרה קצת ללא עשית גורן וכה"ג מתחייב ע"י ראית פני הבית ובמוץ אין זה ראית פני הבית ודעת הר"ש שבדעתו להכניס לבית תמיד צריך ראית פני הבית וכנ"ל

ב]דעת הר"ש ותור"פ שיסוד החיסרון שבזמן הכניסה לבית זה מכוסה ואין כאן ראית פני הבית ודעת תוס' שהחיסרון דכאן הדרך של הבית לאחר גמר מלאכה ונפק"מ א.לדבר שהדרך לגמור בבית ויש לו קליפה ב.דבר שהדרך לגמור בשדה ואין לו קליפה וכמדומה שסתימת הראשונים כתוס'

ג]דעת הריטב"א וכן דיקנו קצת ברמב"ן שאם עושה גורן גמור אין חסרון שהכניס לבית במוץ ורק במקרה שלא עושה גורן על זה לא עוזר בהכניס במוץ וגם בדבר שהוא לא בר גורן או ללשון שתמיד צריך ראית פני הבית

ד]בהכניס במוץ ודש וזרה בבית במקרה שמדובר במימרא דר"א כל אחד כביאורו דעת רש"י תוס' רשב"ם שמותר רק ארעי או לבהמה ולא לאדם ודעת רמב"ן רבינו אפריים רשב"א וכן סתימת הר"מ שמותר גם לאדם אכילת קבע ויש צד שמותר לכתחילה לעשות כך ויש שכתבו שזה רק אם עושה לצורך בהמה

ה]הכניס במוץ והוציא במוץ ודש וזרה דעת תוס' במנחות ורשב"ם שזה לא חוזר ומתחיב ולפ"ז מוכח שאסור אכילת קבע ודעת הרבינו אפריים ורמב"ן ורשב"א שזה מתחייב אלא שללשון הראשון מבואר בראשונים רק אם חוזר ומכניס לבית וברמב"ן מדבר ללשון השני ע"י גורן בשדה אבל ע"י בית ללשון הראשון בפשוטו זה סתירה בחידושיו וצ"ע

ו]קישואין שהכניס דרך גג וגמר מלאכתן בבית לדעת בתוס' שכאן שכך הדרך לא איכפת לן שהיה גמר מלאכה בבית החזו"א נקט שזה יתחייב ועיין סק"ז שיש לדון שיהיה פטור

1. וצ"ב כיון שמצד עיקר דברי ר' ינאי אין קושיא ורק מכח שמצאנו במקומות אחרים שלא גזרו א"כ מה עניין לשאול על ר' ינאי [↑](#footnote-ref-2)
2. ובאמת צ"ב למה לא הבינה הגמ' שהבמה דברים אמורים הולך על הכל וכמו שהקשו הראשונים ועיין חזו"א שביאר שהרי יש עוד כמה דוגמאות במשנה אח"ז ולמה דווקא כאן בסוף המשנה כתוב הבד"א ולכן סברא הגמ' שזה הולך רק על ירק [↑](#footnote-ref-3)
3. אמנם עיין בפיה"מ במכשירין פ"ב מ"י שביאר כרא"ש לעיל אמנם בחיבורו חזר בו וזה לשיטתו וכנ"ל ודו"ק [↑](#footnote-ref-4)
4. אמנם הדברים מחודשים שהרמב"ן חידש כאן דין חדש ועוד לשונו הובא לקמן שכבר נפטר משמע שיש כאן איזה דין מחייב שחל על זה פטור וצ"ע בכל זה [↑](#footnote-ref-5)
5. והנה בגג אין לזה דין בית כלפי דין ראית פני הבית אמנם כוונתו להוכיח שלא צריך דווקא שדה [↑](#footnote-ref-6)
6. ועיין ראב"ד בהשגותיו על הר"מ שנקט שזה מחלוקת תנאים האם עוזר בראש גגו עיין פ"א מ"ו מש"כ שם [↑](#footnote-ref-7)