אם דם בכלל בשר
קטגוריות: ש_ס / מא חולין / חולין - הרב וורצל / אלו טריפות / יוצא מן האיסור

פסחים כב. אם דם הוי כבשר

**א. אם יש איסור נבילה בדם-**

יש לדון לענין דם אם הוא בכלל איסור נבילה, ועיין בתוס' פסחים כב. שהוכיחו מהסוגיא שם דאינו בכלל נבילה מדלא משני כשהותרה נבילה בהנאה הותר גם דמה, וכ"כ בחי' הר"ן ור"ד שם.

ונראה בפשוטו דאף דלשיטת הר"מ דגיד הנשה הוא בכלל נבילה משום אחשביה בדם לא שייך זה, שעיקר הטעם דדם אינו בכלל נבילה אינו משום שא"ר לאכילה רק הוא ענין בפנ"ע דדם לאו כבשר הוא, ומה שייך בזה אחשביה, וזה נראה ברור.

והנה בחי' הגר"ח עהש"ס-שעז הביא לדון בבישל חתיכת בשר של א"י בקדירת בשר של יהודי, וא"י אם היה שישים, וכתב דלכאו' היה נראה דכיון שהוא מין במינו ונשפך וא"י אם היה שישים אמרינן סד"ר לקולא כדקי"ל יו"ד צח-ב.

אבל דן דבחתיכה של הא"י מעורב גם דם והוי אינו מינו וספק אם יש כנגדו שישים בכל החתיכות, אלא דלכאו' דם שבשלו אינו אלא מדרבנן ויש להקל בנשפך [מיהו העיר מד' הט"ז צח-ה דבשר עוף בחלב לא הקילו, וה"נ דם שבשלו שיש לו עיקר מה"ת, אבל במקו"א נתבאר דעת הפמ"ג שלא אמר הט"ז אלא בבשר עוף בחלב ולא בשאר איסורי דרבנן, ואכ"מ].

אבל כתב הגר"ח דז"א דכל הקולא דדם שבשלו הוא כלפי איסור דם, אבל מ"מ יש לאסור אותו משום יוצא מן הטריפה, שהרי חתיכה של א"י מסתמא היא נבילה וטריפה, ואף דמבואר בתוס' פסחים שאין בדם איסור נבילה מ"מ משום יוצא מן הטריפה שפיר יש לאוסרו.

וטעם החילוק באר הגר"ח שהרי הדם נוצר מן הבשר ואיסור טריפה חייל מחיים והדם שנוצר אח"כ הוי יוצא מן הטריפה ואסור, ורק לענין נבילה שהאיסור חל לאח"מ ותו לא נוצר הדם מן הבשר נבילה בזה כתבו התוס' שאין בו איסור נבילה[[1]](#footnote-2).

ובעיקר ד' התוס' פסחים עיי"ש שנתקשו א"כ היאך דם נבילות מטמא וכתבו שהוא דין חדש ולא משום שהוא בכלל נבילות, ועיי"ש בתושנ"ץ ובחי' הר"ן ור"ד.

אבל בצל"ח פסחים שם [וכיון לו בהג' רעק"א יו"ד-יג] רצה לדון דלעולם דם יש בו איסור נבילה והוא בכלל הבשר, ומ"מ אינו בכלל כשהותרה נבילה וכו' שעיקר הראיה שהותר הוא ממה שאמרה תורה או מכור לנכרי וקאי על כלל הבהמה וגם על הגיד וע"כ שהותר, אבל בדם יכול לתתו לנכרי ע"י שיבשלנו ויפקע ממנו האיסור.

[ועיי"ש בהג' ברו"ט שהשיג ע"ז דבס"ד דדם אסור בהנאה לא יהני בישול דהוי כאפרן, ואינו מוכרח לפמש"כ במקו"א דהיכא שהותר האיסור לא דמי לאפרן שהוא יוצא מן האיסור והבאנו כן מהמנח"ב-סז ליישב קו' הכו"פ היאך אפר בב"ח אסור למ"ד אל"ס מותר, ואכ"מ].

**ב. פלוגתת הראשונים בזה-**

וכנראה בעיקרא דמילתא אם דם כבשר ויש בו איסור פליגי בזה הראשונים, עיין בתוס' סנהדרין ד. צידדו בתחילת דבריהם די"ל דדם הוי כבשר, ונתקשו בזה מסוגיא פסחים כב., עיי"ש.

ושיטת הר"מ כנראה דדם אינו בכלל הבשר, הנה בר"מ פ"ו מאכ"א ה"א כתב "דגים וחגבים אין בהם איסור דם אבל דם דגים טמאים אסור משום שהוא תמצית גופם כחלב בהמה טמאה, ודם השקצים כבשרן כמו שבארנו".

וממה שדימה זה לחלב טמאה מבואר דעתו שאין בו אלא איסור יוצא מן הטמא ואין לוקה עליו [ומש"כ בשקצים שהוא כבשרן גם מבואר כריתות כא. שלוקה עליהם בכזית שאני שקצים שאין דמן חלוק מבשרן וה"ה כחלק מן הבשר].

ואזיל הר"מ לשיטתו בזה, דהנה שיטת הר"מ פ"ב מאכ"א ה"ג דבשר אדם אסור בעשה, מקרא דוזאת החיה אשר תאכלו ולא אדם.

[וע"ע במלבי"ם ויקרא יא-ד מש"כ לפרש שיטת הר"מ שהוא באיסור בשר שנאסר לאדם הראשון ולא מצאנו שהותר לו בשר אדם].

והק' עליו הרמב"ן כתובות ס. בתרתי [עיי"ש בר"ן], חדא למה לא יהיה איסור בדם משום יוצא מן האיסור והרי הוא יוצא מהבשר, וע"ז תי' המ"מ דס"ל להר"מ דאין איסור יוצא באיסור עשה רק באיסורי מלקות.

וכבר דקדק כן בפר"ח סי' פא מלשון הר"מ רפ"ג מאכ"א דדוקא במאכל שלוקין עליו יש בו איסור יוצא[[2]](#footnote-3).

[וטעם הדבר עי' צפנ"פ מהד' דוינסק ב-ט דאיסור עשה אינו איסור בעצם רק דומה למצות עשה שתחילתו דין אגברא, ועפי"ז באר הטעם דנשא חייבי עשה לא חשיב מק'"ט, וכן יבם שבא על חיי"ע לשיטת הר"מ קנאה[[3]](#footnote-4), וכן באר בשערי חיים מש"כ התוס' יבמות יא. דלא שייך טומאה כעריות באיסור עשה רק בלאו].

אבל עוד הק' הרמב"ן אם יש איסור בבשר האדם ה"נ דם הוא חלק מהבשר וייאסר?

והנה שיטת הרמב"ן משמע דדם הוי כחלק מהבשר, וכדעת התוס' סנהדרין.

אבל שיטת הר"מ מתבארת היטיב עפ"י שיטתו שאיסור דם בטמאים אינו כבשר רק מטעם יוצא, וכיון שאין יוצא באיסורי עשה שפיר לק"מ.

ושו"ר באבי"ע פ"ט מלכים האריך בזה בשיטת הר"מ ככל מש"כ ועיי"ש מה שהביא מגמ' חולין קיג: דדם לאו בכלל גדי לענין בב"ח, אבל כבר מצאנו בפר"ח סי' פא דשליא הוי בכלל איסורין ומ"מ אינה בכלל גדי לענין בב"ח.

ועיין באבי"ע שם שהוכיח שאין בדם איסור אבמה"ח, מדפליגי תנאי סנהדרין נט. אם ב"נ מוזהר על דם מן החי, ותיפו"ל שאסור משום אבמה"ח שהרי הדם בכלל הבשר, ומבואר מזה דאין דם בכלל הבשר לענין איסור אבמה"ח לכה"פ.

וכתב דלדעת התוס' צ"ל דאה"נ מודו כו"ע שייאסר משום אבמה"ח ורק פליגי אם יש בו איסור גם משום דם, ונפק"מ בשגג באיסור במה"ח והזיד באיסור דם [דלשיטת הר"מ ב"נ אינו נהרג בשוגג] וע"ז פליגי אם יש לחייבו משום דם, והוסיף שהר"מ כתב דב"נ מותר בדם מן החי מבואר דאף לכתחילה שרי ליה וכשיטתו אזיל שאין הדם כבשר, ודוחק גדול.

1. עוד דן בשרידי אש יו"ד-לב לאסור בדם היוצא מן החי עפמש"כ בחת"ס יו"ד ע,קו משום שהדם יש בו איסור מתורת יוצא מן החי וכדאמרינן גבי חלב דחידוש הוא ודוקא בחלב גלי קרא אבל בדם לא מצאנו גילוי להתיר.

   [בעיקר הדבר דדם מיקרי יוצא, עיין בשרידי אש יו"ד-לב מה שהביא מדברי יוסף שחולק ע"ז, עיי"ש טעמו.

   ובאמת ד"ז צריך ראיה דבפשוטו לא חשיב יוצא רק הוא עצמו חלק מן הבהמה ולא דמי לחלב שנוצר מכח הדם שבה, ועיין נאו"י ז-ה ד"ה אכן שכבר עמד בזה אבל הביא שיסוד הדבר מבואר ברמב"ן כתובות ס. שהק' על הר"מ שאסר בשר אדם דא"כ אף דמו ייאסר מתורת יוצא, וכן מבואר בר"מ פ"ו מאכ"א דדם דגים טמאים אסור משום יוצא].

   מיהו כתב בחת"ס דוודאי אבמה"ח ממש וודאי אין בו כמבואר סנהדרין נט. פלוגתא דתנאי אם נאסר דם מן החי לב"נ, רק יש לדון משום איסור יוצא ולב"נ לא נאסר יוצא וכש"כ במקו"א במכמה אחרונים בסוגיא בכורות ו: וכ"כ עמו"א-נא כפי שיטת הר"מ דיוצא הוא איסור חדש ולאו שמא דאבוה עליה, מיהו בחת"ס יו"ד-יט נקט שאיסור יוצא נאסר גם לב"נ, ואכ"מ.

   וע"ע בתור"פ סנהדרין נט. מש"כ בענין זה.

   ובשרידי אש כתב לתלות זה בפלוגתת הפוסקים בדין מי חלב שיש ראשונים שהתירו כמו בחלב עצמו ובאר הש"ך פא-יב דעתם דלבתר דגלי לן קרא דחלב שרי למדנו מזה שלא נאסר אלא אבר או בשר שהוא גופו של החי ולא מי חלב, ולפי"ז ה"נ בדם מסתבר שאין בו איסור יוצא מן החי.

   ושו"ר גם בעמו"א-נא שאסר דם מן החי שבשלו משום יוצא מן החי, אלא שדן בזה שאינו אוסר תערובתו עפמש"כ בנוב"י שאין דין טכע"ק באיסור שאין בו מלקות וא"כ אין טכע"ק מאיסור יוצא.

   אבל לא הבנתי כל הנידון בזה שהרי מדעת הראשונים דס"ל דם שבשלו אין בו איסור תורה (עי' פמ"ג ופר"ח בפתיחה לסי' סט שכ"ה דעת רו"ר עפ"י הסוגיא מנחות כא., עתוס' קיא., מלבד רש"י קט.,קכ., והר"מ פ"ט מאכ"א כש"כ בב"י-פז) מוכרח שאין לאסור דם משום יוצא מן החי.

   ובאמת ברשב"א קיא. הביא דעת בעהע"ט דדם שבשלו יש בו איסור תורה אלא שאין לוקין עליו כמו ח"ש, ויש שבארו כוונתו משום יוצא מן החי כנ"ל, אבל רו"ר נקטו שהוא רק מדרבנן.

   וכנראה ס"ל לחלק דדוקא אם יצא בעוד הבהמה חיה נאסר אבל אם יצא אחר שמתה לא ובזה יש היתר דם שבשלו, וצ"ע שהרי גם הדם שיצא אחר מיתה הוא נוצר בעודה חיה.

   ואולי ס"ל למ"ד לאו לאברים עומדת הרי מה שיש בו יוצא כתב בקוה"ע-נט שדינו כדין אביו שכשיפרוש מן החי ייאסר, אבל אם יפרוש לאח"מ אין בו איסור.

   ועי' באחיעזר יו"ד-ט דדם שבשלו אין בו איסור תורה היינו דוקא בדם שיצא אחר מיתה אבל דם הנפש אסור מדאורייתא אפי' בבשלו משום יוצא מן החי [ויל"ע ביצא אחר שחיטה כשרה דלכאו' הויא כמתה].

   ע"ע בפמ"ג פתיחה להל' מליחה דדם נבילה הוי כיוצא מן האיסור, ובנאו"י סוס"י ז' תמה ע"ז שהרי לא נוצר אחר שמתה רק מחיים, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-2)
2. ועיין בפמ"ג מ"ז פא-א דלאו כללא הוא רק באדם דוקא, עיי"ש טעמו.

   וע"ע בשו"ע פא-א ובש"ך סק"ג דמי רגלים של אדם מותרים ובבאר היטיב ופר"ח כתבו הטעם עפי"ד המ"מ שאין איסור יוצא בבשר אדם שאין איסורו אלא בעשה, וזה ניחא לפי מש"כ הש"ך עט-ג להלכה כהנך שיטות אבל לשיטת הסוברים שיש בו לאו צ"ע. [↑](#footnote-ref-3)
3. אמנפ בנוב"י בסוה"ס באר משום מאי חזית איפכא, ואכ"מ. [↑](#footnote-ref-4)