שיעורי תערובת ח
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / יורה דעה / תערובת / קמא

שיעורי תערובת – ח

**ממו"ר הגאון רבי צבי ובר שליט"א**

יו"ד סי' צט, א

**עצמות אמאי מצטרפים לבטל את האיסור**

**[ס"א] חתיכת נבילה שיש בה בשר ועצמות ונפלה לקדירת היתר עצמות האיסור מצטרפים עם ההיתר לבטל האיסור ואין צריך לומר שעצמות ההיתר מצטרפים עם ההיתר.** ואע"פ שעצמות נבילה אסורים באכילה עכ"פ מדרבנן כמבואר ברמב"ם (מאכ"א פ"ד הי"ח), מ"מ מצטרפים להיתר. והקשה הפר"ח (סק"א) איך שייך שהעצמות יצטרפו להיתר, והא העצמות אינם נותנים טעם, וא"כ אם בלא העצמות היה חמישים ותשע היתר כנגד האיסור, אף שיש כאן עצמות לא נשתנה שיעור ההיתר, שהרי לא נשתנה יחס האיסור וההיתר, דהעצמות אינם נותנים טעם, ורק שנתפשט הטעם גם בעצמות, ואין זה סיבה להתיר, שהרי גם ההיתר נבלע בעצמות באותו שיעור כמו האיסור.

ומצינו ג' דרכים בזה:

**א.** הפרישה (סק"ב) כתב שאפילו אם נאמר שאין לחלוחית בעצמות, מ"מ מצטרפים להיתר, משום שהאיסור שנכנס בהם אינו יוצא, כיון שהוא איסור משהו, ומבואר בתוס' בחולין (ק. ד"ה כשקדם) דכל שהוא משהו אינו יוצא, ונמצא שבתוך התערובת נתמעט שיעור האיסור, דאף שגם ההיתר נכנס לעצמות מ"מ ההיתר אח"כ יוצא כיון דאינו משהו [ולפי"ז יהיו העצמות אסורים, שהרי בהם נשאר טעם איסור שאין כנגדו ששים היתר].

**אמנם** כתב היד יהודה (סק"א) שהוא דבר שלא יעלה על הדעת לומר שאיסור משהו אינו יוצא [ובדברי התוס' בחולין שם כתב לבאר בדרך אחר], וכאן יותר קשה דהא האיסור וההיתר שניהם מאותו מין, ונמצא שיש כאן בשר נבילה ובשר כשירה, ואיך שייך לומר דמחמת שהנבילה היא משהו אינה יוצאת אע"פ שהיא ממש אותו מין כבשר הכשירה, וכי משום שטעם הנבילה הוא איסור יודעת שלא לצאת מהעצמות, והדבר הוא פלא. עוד הקשה היד יהודה, שבט"ז (או"ח סי' תסז סקי"ז) מבואר שמכלים יוצא גם משהו, וכיון שאין טעם בעצמות הרי הם כמו כלים, וא"כ אף להתוס' כאן יצא הטעם [אף שהפמ"ג כתב מהט"ז שאף בכלים אין יוצא הטעם, היד יהודה פליג עליו, וכן מבואר במשנ"ב (תסז סקי"ז) בשם א"ר שמכלים יוצא אף משהו].

**ובפמ"ג** כתב להק' על תירוץ זה, שאם העצמות מצטרפים להיתר מחמת שטעם האיסור נכנס בהם ואינו יוצא, א"כ אמאי גוף הקדירה אינו מצטרף, דנימא גם גבי הכלי שהאיסור נכנס בהם ואינו יוצא. והביא שהפרישה תי' דבכלי חוששים שהוא שבע מלבלוע, וא"כ אין אנו יודעים בודאי שנבלע המשהו בקדירה, ואף שבקדירה חדשה לא שייך טעם זה, מ"מ אינה מצטרפת לבטל משום לא פלוג.

**והפרי** תואר (סק"א) כתב ליישב שיש חילוק בין עצמות לכלי, כיון שהעצמות הם בתוך התבשיל ומוקפים בתבשיל מכל צד, ועל כן הרוטב מתפשט בהם בשוה, אבל הכלי כיון שבחוץ הוא מגולה אין הטעם מתפשט בשוה, ועל כן אין לצרפו לבטל כיון דלא ידעי' כמה נבלע בו.

**ונפק"מ** בין הטעמים, אם יש חרס בתוך הכלי אם הוא מצטרף, וכן נפק"מ בכלי אחֵר כגון כפית שנפלה בתוך הקדירה. דלפרי תואר כיון שהוא בתוך התבשיל מצטרף לשיעור ששים, אבל לפרישה כל כלי אינו מצטרף. וכן נפק"מ בהדחת כלים, דמבואר בסי' צה (ס"ג) שאם הדיח כלים בשריים וחלביים יחד, אם יש ששים שרי [ואם אין קיי"ל לאסור], דלהפרי תואר אף בכלים מצטרפים לששים, אבל לפרישה צריך שיהיה ששים במים בלא הכלים.

**ב.** הט"ז (סק"א) כתב שיש בעצמות לחלוחית לבטל את האיסור, ומחמת זה מצטרפים לבטל את האיסור כי הטעם שבהם מבלבל את טעם האיסור. והקשה הפמ"ג מסי' פ"ו (ס"ה ברמ"א) דמבואר שאף קליפי הביצים מצטרפים אע"פ שאין להם טעם, ואם הביאור שהעצמות מצטרפים הוא מחמת שיש בהם לחלוחית, א"כ קליפות שאין בהם לחלוחית לא היה להם להצטרף.

**ג.** היד יהודה (סק"א) כתב לבאר שבאמת אין בעצמות לחלוחית לבטל, ומ"מ מותר כל שהאיסור מתפשט בששים כמותו דנחלש הטעם, ומחמת זה אף עצמות יכולים להצטרף, דהא הטעם של האיסור נתן טעם בכל ההיתר שלפניו ואף העצמות קיבלו טעם ממנו, ועל כן כשיש ששים אפילו רק בצירוף העצמות, מותר התבשיל. אמנם העצמות עצמם יהיו אסורות, דהא הטעם שקיבלו מהאיסור לא נתבטל, היות ואין להם לחלוחית וא"כ בתוך העצמות היחס בין האיסור וההיתר הוא אחד לחמישים ותשע. ונפק"מ אם יפלו העצמות אח"כ לקדירה אחרת, שהם אוסרים עד שיהיה ששים בתבשיל כנגד האיסור הבלוע בעצם [שהוא לפי חשבון כמה היתר היה כנגד האיסור בקדירה הראשונה].

**חידוש היד יהודה שכשנפל איסור לח אין מצטרפים העצמות**

**הקשה** היד יהודה (סק"א ד"ה אך) איך שייך שיצרפו את העצמות להיתר, והא העצמות אינם בולעים בשיעור שווה כמו התבשיל שהוא רוטב, וא"כ אמאי מהני ששים. איברא דעיקר הקושיא כבר הקשה הפמ"ג (כאן) גבי כל רוטב איסור שנפל לרוטב עם חתיכות, איך מצרפים החתיכות לששים, הא אין הטעם מתפשט בשווה, וכ' ליישב דחכמים ידעו שהכל נבלע בשווה, אמנם העצמות שלא נתפרש בשום מקום שהם מצטרפים [שמה שאמרו בחולין צח: שמצרפים העצמות, י"ל דהיינו דוקא שעצמות ההיתר מבטלים את הלחלוחית שבעצמות האיסור, אבל לא לבטל את לחלוחית הבשר האסור], י"ל שאינם מצטרפים כיון שאין ההתפשטות בשווה. וכתב לחדש שבאמת אין מצרפים את העצמות אלא במקום שנפלה חתיכת איסור, אבל אם נפל רוטב אין מצרפים העצמות לבטל. אמנם כתב הבדי השולחן (ביאורים ד"ה בשר ועצמות) שמסתימת הפוסקים נראה דלא נקטו כן.

**אמאי צריך ס' ולא סגי בנ"ט ובצירוף חתיכת האיסור יהיה ס'**

**כתב** הפמ"ג (מ"ז ריש סק"א) לדון אמאי צריך בכל מקום ששים כנגד האיסור ולא סגי בחמישים ותשע, והא טעם האיסור מתפשט אף באיסור עצמו, וא"כ בצירוף עם חתיכת האיסור יש כאן ששים. וכתב ליישב שאחר שנכנס לאיסור חוזר ויוצא, וצ"ב מה מהני והא כל מה שיוצא חוזר אח"כ ונכנס, וא"כ שוב יש כאן התפשטות בששים. והיד יהודה (סק"א ד"ה ומה) כתב ליישב, שבאמת צריך התפשטות בששים ואחד, וזהו שאמרו חכמים שצריך ששים חוץ מחתיכת האיסור. אלא דקשה על זה שא"כ כשנפל איסור לח היה צריך ששים ואחד, וכתב היד יהודה שאף בלח יש לומר כן שהטעם חוזר ומתפשט בלח, כמו דאמרי' בחתיכה [וה"נ י"ל שכפית בלועה שהטעם חוזר ונבלע בכלי כמו בשאר המקומות].

**עצמות דומים לכלי או לאוכל ונפק"מ אם מצרפים העצמות במליחה**

**הפתחי** תשובה (סק"א) הביא מחלו' אחרונים גבי מליחה אם מצטרפים העצמות לשיעור ששים, וכגון אם מלחו עוף טרף עם עופות כשרים ויש ששים בעופות כנגד העוף הטרף רק בצירוף העצמות. דהנה מבואר בסי' צח (ס"ד ברמ"א) דכלים אינם בולעים במליחה, ואם נדמה עצמות לכלים א"כ אין העצמות מצטרפים לששים כיון שאינם בולעים ע"י מליחה, וכתב הפ"ת שהוא ספק ולכן אם הוא איסור כחוש שמן הדין אוסר רק כדי קליפה ורק משום חומרא דאין בקיאים מהו דבר שמן החמירו להצריך ששים, א"כ יש לסמוך ולצרף העצמות, אבל באיסור שמן שהאיסור מפעפע עד ששים יש להחמיר שלא לצרף העצמות, שיש לחשוש שהעצמות אינם בולעים.

**אמאי לא נאסרו העצמות משום איסור דבוק**

**ומקור** נידון זה הוא מהב"ח (ד"ה ויש להקשות) דכתב להקשות אמאי מצטרפים עצמות האיסור לבטל את האיסור, והרי יש לאסור העצמות משום שהם דבוקים לאיסור, והאיסור מתפשט בתחילה שם קודם שיצא מהחתיכה, ונאסרו העצמות, וא"כ אדרבה צריך שיהיה בהיתר ששים אף כנגד העצמות. והט"ז (סק"א) כתב ליישב שאף שאנו מחמירים גבי כלים שנעשים בעצמם חנ"נ [לשיטתו לעיל], זה דוקא בכלי חרס אבל עצמות אפשר בהגעלה וע"כ אינם נעשים חנ"נ. והכו"פ (סק"ב) הקשה איך שייך להגעיל את העצמות כיון שיש בהם לחלוחית. ומבואר שדעת הט"ז לדמות העצמות לכלים ממש, והכרתי ס"ל שאינו ככלי [ואין דעת הט"ז שאין כלל לחלוחית בעצמות, כמשנ"ת לעיל שהט"ז ס"ל שיש בעצמות לחלוחית ומחמת זה מצטרפים להיתר, אלא דס"ל שאין כ"כ לחלוחית ודמי יותר לכלי מלאוכל].

**אם מהני הגעלה לעצמות שנאסרו**

**והנה** עולה מזה נפק"מ גם במקום שלא היה ששים ונאסר הכל, אם שייך להתיר את העצמות שהיו בתוך התבשיל ע"י הגעלה. והיד יהודה (סק"ז) כתב להסכים עם הט"ז להתיר העצמות ע"י הגעלה, דכל הטעם שאין מועיל הגעלה אם אין העצמות ככלי, הוא משום שאין הגעלה באוכלים, והביא שדעת הרבה ראשונים שיש הגעלה באוכלים, ובהיתר כתב המג"א [סי' תמז סקל"ח לסמוך שיש הגעלה באוכלים [שהיקל שם בבישול קודם פסח בזיתים שבלוע בהם חמץ שחשיב היתרא בלע, וסמך ע"ז לעניין בל יראה ובל ימצא. וכן מבואר במהר"ם מובא בש"ך סי' צד סקכ"ג ובט"ז סי' צו סק"ה], וא"כ כאן בעצמות יש להקל שמהני הגעלה. ועוד כתב שאף לדעת הרשב"א יש לומר שבמקום שיש רק קצת לחלוחית לא נסרך הטעם כ"כ.

**עוד נפק"מ אם עצמות דינם ככלי או כאוכל**

**ויש** עוד נפק"מ שהנה באוכלים קיי"ל שאין בלוע יוצא בלא רוטב, אבל מכלים לאוכל יוצא הבלוע בלא רוטב, וא"כ יש לדון גם בזה אם עצמות דומים לכלים או לאוכלים. וכן להיפך דקיי"ל שבבלוע שמן יוצא מאוכל לאוכל בלא רוטב, אבל מכלי לכלי אין יוצא וא"כ יל"ד גבי העצם, כשבלוע בה איסור שמן אם תבליע בכלי וכתב היד יהודה (שם) שמעצם לאוכל צריך לחשוש שאינו כאוכל אלא ככלי ואוסר את האוכל אף בלא רוטב אף שהאיסור שבו בלוע, אבל מעצם לכלי אחר אי"צ לחשוש אף שבלוע בעצם דבר שמן.

**● השיעור נמסר בימי שישי בשכונת נוה יעקב ירושלים ● ניתן לשמוע בקול הלשון טל: [PHONE_REMOVED] קוד 1-3-2-2-1 ובשידור חי יום ו' בשעה 12:30 ●**

**● נכתב ע"י א. ה. והיה לעיני מו"ר שליט"א ●**