כלים פכ_ז מי_ב
קטגוריות: ש_ס / נא כלים / כלים עניינים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / כלים ב_ב

**כלים פכ"ז מי"ב**

א] **שלשה על שלשה שנקרע אם נתנו על הכסא ובשרו נוגע בכסא טהור,** בחזו"א סימן ל"ג סק"א פירש דאף דגם בקרע היותר גדול אפשר לקרב הקרעים זל"ז ולישב עליהן, מ"מ כיון שהבגד על דבר קשה כמו כסא ובשר האדם דוחקו בישיבתו, נדחק הבשר תוך הסדק לעולם אם לא בסדק כ"ש באמצע שא"א לו להתרחב, וכתב דלפ"ז הוא שיעור מועט, ועיי"ש מש"כ לפרש בטעם הא דעור האסלא וחלל שלה מצטרפין.

ועיי"ש שהק' בהא דתנן לעיל פכ"ו מ"ט דעד שימעטנו מה' טפחים, ומשמע דאפי' במשהו, ואף דכשנותנו על הכסא אין בשרו נוגע בכסא, עיי"ש מש"כ בזה, וי"ל עוד כמש"נ לעיל מ"י אות ו' דכל הא דכשנקרע ואין בשרו נוגע בכסא טמא, הוא רק בשנקרע באמצעו, אך כל שנקרע בצידו אפי' מעט, כבר לא חשיב כשלשה על שלשה, כיון שאינו מחובר לכל אורך ורוחב השלשה, וע"כ ה"ה נטהר מטומאתו. ?ועיי"ש מש"נ לדון בזה?.

ב] **שלש על שלש שנמהה ממנה חוט א' או שנמצא בו קשר או ב' חוטין מתאימין טהורה,** בחזו"א סימן ל"ג סק"ב כתב, דהא דתני לה בשלש על שלש, הוא משום דשלשה על שלשה שיש בו קשר או ב' חוטין מתאימין טמא, דלא גרע מסדק שאין בשרו נכנס בו, ולפ"ז מבו' דגע"ג שנקרע טהור אף אם נותנו על הכסא ואין בשרו נוגע בכסא, וכמש"כ החזו"א שם, וכן נקט בס' הליכות אליהו פכ"ג מכלים ה"ג, עיי"ש.

אך במשנ"א נקט להיפך, דכל הא דמטהרינן בשנקרע ואין בשרו נוגע בכסא, הוא בשלשה על שלשה ולענין טומאת מדרס, אך בגע"ג אפי' קרוע מטמא,[[1]](#footnote-2) וזהו דתני דמ"מ אם נמהה וכו' ה"ז טהור, וכ"ש דשלשה על שלשה טהור בכה"ג, ולפי דבריו הא דמטהרינן בגע"ג שנמצא בו קשר או ב' חוטין מתאימין, הוא משום דגרע מנקרע, דבנקרע לא נחסר משיעורו, ומשא"כ בנמצא בו קשר או ב' חוטין מתאימין דהוי כמאן דליתא, וכמש"כ הר"ש, וחשיב דלי"ב גע"ג.

ג] **שלש על שלש שהשליכה באשפות טהורה,** התוס' בשבת דמ"ז. כתבו דהא דבגד גע"ג טמא בשאר טומאות לא תליא מילתא ביחוד, דאפי' הי' מוטל באשפה מרבינן מקרא דטמא, ובמשנ"א לעיל מי"א תמה ע"ז ממשנתינו דגע"ג שהשליכה באשפות טהורה, וכתב לישב דשאני הכא דהשליכו בידים לאשפה, אבל אם הוא מוטל מעצמו באשפה, ה"ה טמא, אף שבפועל אינו עומד לתשמיש, עיי"ש בדבריו.

ובחזו"א סימן כ"ח סק"ג כתב לפרש ד' התוס', דכונתם להא דתנן הכא דשל ארגמן ושל זהורית טמא באשפה ולר"ש אפי' מטלית חדשה, והרי דל"ב דעת בעלים להשתמש אלא סתמא חשיב בגד, והא דמטהרינן בשאר גע"ג המוטל באשפה, הוא משום דבטל מתורת בגד, אך כל שיש עליו תורת בגד, ה"ה טמא אף שאין דעת הבעלים להשתמש בו.

ד] ובעיקר הא דמטהרינן בגע"ג שהשליכה לאשפה, צ"ע, שהרי כל הכלים אינם עולין מטומאתן אלא בשינוי מעשה, וכדתנן לעיל פכ"ה מ"ט, ועמש"כ בזה במקד"ד סימן נ"ג סק"א ובחזו"א סימן ל"ב סקט"ו, ונת' לעיל מי"א אות א', - ובמקד"ד שם כתב לפרש עוד, דהוא משום דכשזרקו לאשפה נעשה סמרטוט וסמרטוט שיעורו בשלשה על שלשה, כדאמרינן בשבת דכ"ט. בקולי מטלניות דשיעורן בשלשה על שלשה, ?ועמש"נ בזה להלן פכ"ח מ"ב בפלוגתת הראשונים בזה?, ועיי"ש שכתב דמה"ט בשלשה על שלשה ל"מ השלכה לאשפה, דאף סמרטוט שיעורו בשלשה על שלשה, דומיא דעבין ורכין דשיעורן בשלשה על שלשה, ועיי"ש שפירש דזהו דפליגי תנאי בדין של ארגמן ושל זהורית טובה, דת"ק ס"ל דכיון דהם מינים חשובין, אינם נעשין כסמרטוט ע"י השלכה לאשפה, וע"כ אין ההשלכה מטהרתן מטומאתן, עכ"ד.

ה] **ושל זהורית טובה,** הרמב"ם בפיהמ"ש כתב דהוא של משי, ובמשנ"א וסד"ט תמהו ע"ז, שהרי דעת הרמב"ם בפכ"ב מכלים ה"א, דבגדים של שאר מינין אין מקב"ט אא"כ הי' בהן גע"ג טפחים, וא"כ מ"ט גע"ג של משי טמא, וצ"ל דהרמב"ם בפיהמ"ש אזיל כדעת הר"ש והרא"ש דשיעור גע"ג אצבעות לטומאת מת הוא גם בשאר מינים, וכמש"כ בדעתם במי נפתוח פרפר ל"ו אות ג' ובשו"ת באר יצחק חו"מ סימן ה' ונת' לעיל מ"א אות כ"ז, ולפ"מ שחזר בו בהלכותיו וס"ל דבגדים של שאר מינים אינם מקב"ט אא"כ הי' בהן גע"ג טפחים, בע"כ דשל זהורית הוא של צמר או פשתים.

ו] **ר"ש אומר כולן טהורין לא הוזכרו אלא מפני השבת אבידה,** הר"ש והרא"ש פירשו דהיינו דאם מצאן באשפה לא אמרינן מדעת השליכן ובעי הכרזה, ומשא"כ בשאר בגדים דאם מצאן באשפה תלינן שהשליכן הבעלים שם מדעת ול"ב הכרזה, והרמב"ם כתב דבשאר בגדים אם מצאן באשפה אינו חייב להכריז עליהן לפני שאינו חשוב, וצ"ב, ושמא כונתו כד' הר"ש והרא"ש, - ובחי' הר"א מגריידיץ עמד ע"ז דבגמ' ב"מ ובחו"מ סו"ס ר"ס לא מצאנו דאף בדבר שיש בו סימן שנמצא באשפה, א"צ להכריז אם אינו חשוב, אך באמת לכאו' פשיטא דהוא כן, דאם מצא באשפה דברים שדרך להשליכן שם, אין לנו לחוש שנפלו שם שלא מדעת הבעלים, ואינו חייב להכריז, ומרוב פשיטותו לא הוצרכו הפוסקים לפרשו.

1. ומה שהוכיח כן מד' הר"ש לקמן פכ"ח מ"ח, לכאו' לפמש"כ החזו"א סימן ל"ג סק"ג אין ראי' מזה, - ומה שדקדק הסד"ט כן מל' הרמב"ם בפכ"ב מכלים הכ"ד דאין טהרתו אלא מטומאת מדרס, לכאו' אי"ז דקדוק, דהרמב"ם איירי בנשתייר בו גע"ג שלא נקרע, ובכה"ג ודאי הוא טמא טמא מת. [↑](#footnote-ref-2)