סימני דגים
קטגוריות: ש_ס / מא חולין / חולין - הרב וורצל / אלו טריפות / סימני טהרה

חולין סו: סימני דגים

א. סו: כל שיש לו קשקשת יש לו סנפיר ויש שיש לו סנפיר ואין לו קשקשת, ומקשי א"כ למה נאמר סנפיר כלל ומשני להגדיל תורה ולהאדיר.

במעדני יו"ט על הרא"ש סי' סח אות ד' הביא שהביא לו ר' אהרן רופא שמצא מין חגב שיש לו קשקשת ואין לו סנפיר רק רגלים והוא סם המות, וע"ז תיקשי בממ"נ אם הרגלים ל"ח כסנפיר והוא דג טמא הרי הוא סותר כללא דסוגיין, ואם נחשב כסנפיר וטהור תיקשי איך מסרה תורה כלל שיביא לידי מכשול.

במע"מ תי' לאותו רופא דשמא המין הורכב אחר קבלת חז"ל [ועיי"ש מש"כ לתרץ באופן נוסף], אבל בפר"ח פג-ד השיג ע"ז דא"א שיורכב מין שיסתור לקבלת חז"ל וע"כ מין טהור הוא ורגליו חשיבי סנפיר ועיי"ש שיישב קו' הרופא מדרכי נועם.

ובתב"ש הליץ ע"ז דבאמת אותו דג טהור הוא שיש לו רגלים וחשיבי כסנפיר, אלא דתיקשי היאך נתנה תורה מכשול ע"ז מהני תי' המע"מ דמין זה הורכב אחר קבלת חז"ל ועל סכנה דלעתיד לא חששו.

בזית רענן על הילקוט פרשת שמיני [לבעל מג"א] רצה לבאר באופן מחודש, וזה עפי"מ שנתקשה בתי' הגמ' להגדיל תורה ולהאדיר שלא מצאנו תי' זה בשום מקום ואיזה הגדלת תורה יש כאן הרי נדע מה טמא ומה טהור גם בלא הסנפיר.

וכתב דקו' הגמ' ל"ל סימן דסנפיר והרי בלא"ה לא יאכלו אותו שהוא סם המות, ותי' הגמ' להגדיל תורה ולהאדיר היינו דמ"מ כתבתו תורה לתת שכר ע"ז שנמנע לא משום שהוא ממית אלא משום האיסור.

אבל מ"מ צ"ע שלא נתיישב בזה כ"כ הכלל שקבעו לנו חז"ל כל שיש לו קשקשת יש לו סנפיר, וכבר העיר כעי"ז בלב אריה.

וכתב בלב אריה דדעת המג"א הוא כד' הכו"פ פג-ג דהאי כללא על הרוב הוא נאמר ובאמת שייך שיהיה קשקשין בלא סנפיר, אלא שכבר הק' הפמ"ג מ"ז פג-ב דא"כ מאי מקשי בסוגיין למה כתבה תורה סנפיר, ולפי ד' המג"א מתיישב היטיב דבאמת סם המות הוא ואי"צ לכללא דסנפיר [וע"ע בחי' כנסת יחזאל סוף נדה שכתב דקשקשת בלא סנפיר אסור והוא כד' הכו"פ].

עוד הק' הפמ"ג ע"ד הכו"פ ממש"כ הפרישה שאם אין לו סנפיר ויש לו קשקשת תולה שהיה לו ונשר בעלייתו ואם יש מיעוט שאין להם סנפיר מה"ת לתלות בדבר רחוק שנשר בעלייתו, עיי"ש, ועוד הוכיח כן מד' המע"מ דלא היה ניח"ל לומר כן.

ב. ובעיקר קו' המג"א בזי"ר מהו להגדיל תורה להאדיר כתב בלב אריה דסימני טהרה אינם בגדר סימן על המין שהוא מין טהור מצ"ע, אלא שהם עצמם מגדירים את המין כמין טהור.

וכתב דלפי"ז י"ל דשפיר מיקרי להגדיל תורה ולהאדיר, כיון דהשתא יש בדג זה שתי סיבות להכשר והכשרות היא ג"כ מכח הסנפיר, וכדבריו מבואר להדיא בריטב"א נדה נא: ז"ל:"דלסמוך וודאי בקשקשת סגי לן ומיהא כתב רחמנא סנפיר דלא סגי דלא להוי התם כיון שיש שם קשקשת, ואולי גם הוא גורם טהרתו", אבל במאירי שם פי' דהודיעה לנו התורה בזה דכל שיש לו קשקשת יש לו סנפיר [וצ"ע היאך למדנו זה מהתורה], וע"ע בתוס' סו: ונמו"י ע"ז לט. מש"כ ולא פי' כהריטב"א, ועוד נתבאר בגדרי סימני טהרה במקו"א.

[אמנם ילה"ע בזה דלפי"ז יש מקום לדון שאם יצליחו לשנות את המין בצורה גנטית לעשותו עם סימני טהרה יתכן שיותר הדג.

וזה פשוט שאם יעשו שיבוט של קשקשת לחוד לא סגי וצריך גם לעשות סנפיר, ולפי"ז לא יהיה מקום לקו' הגמ' כיון דכל שיש לו קשקשת יש לו סנפיר ל"ל דכתב רחמנא סנפיר והרי נפק"מ לשיבוט דלא סגי בקשקשת בלא סנפיר.

ולפי"ז יש מקום לתרץ קו' הגמ' דהאידנא שיש לנו שיבוט של דגים אתי שפיר למה הוצרכה התורה לכתוב סנפיר, אבל הגמ' לא תי' כן, ואולי מותר לומר שהוא מטעם שלא היה בזמנם דבר זה לא תי' כן, או משום שהתורה ניתנה לכל דור וא"א שיהיה תי' שמתאים רק לדורינו].

ג. אמנם בעיקר קו' המע"מ כתב בערוה"ש-פג ה-יב יסוד גדול וכבר דן כזה במע"מ, דמה דפשיטא להו לכל הנך פוסקים דכל אשר במים הותר בסנפיר וקשקשת אינו כן, ודוקא דגים הותרו.

וזה עפ"י לשון הר"מ מאכ"א ב-יב ששני לאוים שונים יש בחיות המים, איסור על דגים טמאים ועוד איסור על שרץ המים, ובשרץ המים ל"ש בו היתר של סימנין כלל, ורק בבריות שיש להם צורת דג מהני סימנין, עיי"ש שהאריך ליישב הפסוקים עפי"ז [ובדעת הר"מ עמד כבר בפר"ח פג-ד ודחאו מהלכה, ועי' בפמ"ג מ"ז סק"ב שגם הר"מ מודה להתיר, וכ"נ בליקוטי הלכות חולין קכז. עין משפט-לא, ובמער"ק על הר"מ].

ועפי"ז תי' בקל קו' המע"מ וכו"פ דגם האי כללא של הגמ' כל שיש בו קשקשת וכו' אינו אלא בדגים.

מיהו יסודו של ערוה"ש כנראה לדעת רו"ר אינו כן, עי' בפר"ח שם, וע"ע כו"פ פג-ג שכל חיות הים בכלל דגים וניתרים בסימנים, וכ"כ בפמ"ג שפ"ד פג-ג.

וע"ע ע"ז לט. חמרא דימא שרי, וע"ע קידושין מא. רבא מלח שיבוטא והוא עז שבים כמבואר ב"ק נה., וע"ע בתו"כ שמיני ג-ד,ז.

וכ"כ במחזיק ברכה פג-ט להוכיח מכמה ראשונים.