שיעור ז קסז ט
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / אורח חיים / סימן קסו עד סימן רא - ברכות

![](data:image/gif;base64...)![](data:image/gif;base64...)

**שיעורי הלכה**

**שיעורים מפי מו"ר**

**הגאון רבי רפאל צבי ובר שליט"א**

**הלכות ברכות**

**שיעור ז**

**~ סימן קסז סעיף ט ~**

## [סעיף ט] אם הוא מסופק אם בירך המוציא אם לאו, אינו חוזר ומברך.

### המסופק אם בירך ישמע ברכה מחבירו

וביאר המשנ"ב (ס"ק מט) שמספק א"צ לברך דספק דרבנן לקולא, ומטעם זה אפילו אם ירצה להחמיר ולברך ג"כ אינו רשאי משום ברכה שאינה צריכה. והוסיף שם דמכל מקום אם נזדמן לפניו במסיבתו אחד שרוצה לאכול פת נכון שיוציאנו בברכת המוציא.

ובמש"כ המשנ"ב שאם נזדמן לו חבירו שרוצה לאכול פת אז יוציאנו בברכת המוציא צ"ע מדוע לא כתב המשנ"ב דה"ה שבדיעבד יכול חבירו להוציאו ידי חובה אף כשהוא מברך 'בורא מיני מזונות' או אפילו 'שהכל נהיה בדברו', דכיון שברכות אלו מועילות בדיעבד לפת עדיף שיעשה כן לצאת מספק ברכות. וצ"ע.

[ואולי י"ל דכיון דקיי"ל שברכת 'בורא מיני מזונות' פוטרת ברכת 'המוציא' רק באופן שטעה ובירך כן על הפת, אך אם בירך במ"מ על דבר שברכתו 'מזונות' והתכוין בברכתו לפטור גם את הפת, לא מועילה ברכתו בדיעבד לפטור את הפת, וא"כ יש לדון שאם ישמע מחבירו ברכת במ"מ לא תועיל ברכתו, שהרי הברכה חלה על אכילת בורא מיני מזונות של המברך ועדיין צ"ע. אך עדיין צ"ע מדוע לא מועיל שישמע מחבירו ברכת 'שהכל נהיה בדברו', דבברכת 'שהכל' אף אם בירך על דבר שברכתו שהכל וכיון בברכתו לפטור את הפת, שפיר נפטר בברכתו, וכדמצינו במשנ"ב לגבי מי שבירך על דבר שברכתו בפה"א ונתכוין לפטור דבר שברכתו העץ דיש אומרים שיוצא יד"ח בברכתו וצ"ע].

אמנם פשוט דהוא עצמו אינו יכול לקחת דבר שברכתו 'שהכל' ולברך עליו, כי על הצד שבאמת הוא כבר בירך המוציא על הפת הרי הוא מפסיק בברכת שהכל בין הברכה לאכילה ונמצא ברכת המוציא לבטלה. אכן אי נימא דהכא מיירי בשכבר התחיל לאכול, [עיין בזה לקמן בסמוך] שאז אין לחוש שברכת שהכל תיחשב הפסק אפשר שיוכל לברך שהכל בעצמו.

### ספק אם בירך אי יכול להמשיך לאכול

ובעיקר דברי המשנ"ב כאן מבואר שאם נסתפק אם בירך יכול להמשיך לאכול, ואינו צריך להחמיר ולהימנע מאכילת המאכל. ויש לדון אם כוונת השו"ע כאן באופן שכבר אכל מן הפת ועתה מסתפק אם בירך בתחילת האכילה, או דמיירי קודם שבא לאכול ונסתפק האם בירך. והנה אם מיירי באופן שעדיין לא אכל אתי שפיר שהתירו לו לאכול כי יש לחוש גם שברכתו תהיה לבטלה, אך אם כבר אכל הרי יש חידוש גדול יותר בדברי המשנ"ב שמותר להמשיך ולאכול אפילו שבלא"ה ברכתו לא תיחשב כברכה לבטלה שהרי הוא כבר אכל [וראה בהגהות רעק"א המובא לקמן דמשמע שכאן הספק הוא באופן שעדיין לא אכל].

והנה מצינו במשנ"ב בסימן רו (ס"ק י) שהביא שם פלוגתת האחרונים במי שהיו לפניו פרי האדמה ופרי העץ, ובירך ברכת בפה"א ונתכוין בברכתו לפטור אף את פרי העץ די"א שיצא ידי חובתו ויש חולקים, וכתב שם המשנ"ב שמספק לא יברך בפה"ע דספק ברכות להקל. אך הוסיף שם שיותר טוב שיסיח דעתו להיות נמלך מלאכול את פרי העץ, ואחר שיעבור זמן יחזור ויברך עליו. ומבואר בדברי המשנ"ב דאף שקיי"ל שספק ברכות להקל, עדיף שלא ימשיך ויאכל כדי שלא יכנס לספק שמא הוא אוכל בלא ברכה.

ולכאורה היה אפשר לומר דדוקא שם שאין חשש של ברכה לבטלה [שהרי אוכל מן פרי האדמה] אמרינן שימלך ולא יאכל ליכנס לספק ברכות, והכא צ"ל דמיירי באופן שעדיין לא אכל ולכן אמרינן לו שעדיף שיכנס לספק ברכות כיון שבלא"ה תהיה ברכתו לבטלה.

אמנם מצינו במשנ"ב לקמן (סימן רג ס"ק ג) לגבי ספק בברכה של פירות אדומים שקורין פאזימקע"ס הגדילים בגינות שהביא מהחיי אדם דנכון לכתחלה שיברך עליהן בפה"א, אך אם בדיעבד בירך עליהם בפה"ע יאכל מהם רק מעט כדי שלא תתבטל הברכה ולא יותר. ומוכח דאף במקום שכבר אכל אמרינן שלא יאכל כי אם מעט ולא יותר כדי שלא תתבטל הברכה, והכא משמע שיכול לאכול מן הפת אפילו הרבה פת, ולא חיישינן שמא הוא אוכל בלא ברכה ונהנה מהעוה"ז בלא ברכה.

וכעין זה מצינו בסוף סימן רט (סעיף ג) שפסק השו"ע שכל הברכות אם נסתפק אם בירך אינו מברך לא בתחילה ולא בסוף דספק דרבנן לקולא, ולא מצינו שם שחשש שלא ימשיך ויאכל עוד.

ונראה לומר בזה דבאמת כל ספק ברכות להקל משום דהוי כמו כל ספק דרבנן לקולא, וכיון שההכרעה היא שמספק יש להקל הרי מדינא הוא יכול להמשיך ולאכול. אלא דכבר כתבו האחרונים [מנחת יעקב (בקונטרס הספיקות המחודשים סימן יג)] דקיי"ל שכל ספק דרבנן כשאפשר להחמיר בו בקל צריך להחמיר, ולכן אף דקיי"ל שספק ברכות להקל, אם יכול להחמיר בקל צריך להחמיר. [וכן מבואר מריהטת דברי המשנ"ב בכמה וכמה מקומות, דאף בדברים האסורים מספק שאיסורם הוא רק מדרבנן החמיר המשנ"ב כשאפשר בקל]. ולפי"ז נראה שכאן שהספק הוא לגבי אכילת פת, שזה עיקר סעודתו של אדם, לא אמרו לו להחמיר ולהימנע מלאכול פת, אך מה שהחמיר המשנ"ב שטוב לימלך מלאכול פרי העץ, וכן לגבי אותם פירות אדומים שיש ספק בברכתם, כיון שאפשר בקל להימנע מלאכול אותם, אמרינן שאם יכול להחמיר בקל ולא להיכנס לספק דרבנן שהוא אוכל אותם בלא ברכה צריך להחמיר.

ועל כן נראה שאם נסתפק אם בירך על הפת או כל דבר שהוא עיקר אכילתו, יכול להמשיך ולאכול ולסמוך אדינא דספק ברכות להקל, אך אם הספק הוא על מאכל שאינו עיקר אכילתו ויכול בקל להימנע מלאוכלו, אם אין חשש ברכה לבטלה יש להחמיר שלא לאכול שהרי יכול להחמיר בקל.

### ספק ברכות להקל בברכת הנהנין

ובעיקר דינא דספק ברכות להקל יש לעיין מדוע לא חשו להא דאסור ליהנות מהעולם הזה בלא ברכה, ובאמת בהגהות הרעק"א לקמן (סימן רט סעיף ג) הביא דברי המהרש"א בפסחים (קב, א) שדקדק מהרשב"ם (שם) דס"ל שבברכות הנהנין אמרינן דמספק צריך לחזור ולברך כי אסור ליהנות מהעולם הזה בלא ברכה. אך הביא שם דדעת שאר הראשונים דאפילו בברכת הנהנין אמרינן דספק ברכות להקל ויכול לאכול בלא ברכה. וצ"ל דכיון שנפסק לגביו דספק ברכות להקל לא חשיב נהנה מהעוה"ז בלא ברכה.

והנה הרעק"א (שם) כתב שלדעת הרשב"ם דבספק ברכת הנהנין צריך לחזור ולברך, וטעמו דכיון שעדיין לא אכל מן הפת, יש לחוש שעל הצד שהוא כבר בירך תהיה ברכתו לבטלה, והשתא כיון דלאכול בלא ברכה אי אפשר לדעתו, אז יכול לברך ולאכול כיון שממילא תהיה לו ספק ברכה לבטלה, דעל הצד שכבר בירך ברכתו השניה לבטלה, ועל הצד שלא בירך ברכתו טובה, ואם לא יאכל הוי ג"כ ספק שעל הצד שכבר בירך הרי ברכתו הראשונה לבטלה, וכיון שממילא יהיה לו ספק ברכה לבטלה יכול לברך ולאכול.

[אך צ"ע קצת מה מרויח במה שמברך ואוכל הרי על הצד שכבר בירך הרי ברכתו הראשונה ממילא תהיה לבטלה, דאף שעכשיו הוא מברך ואוכל הרי הוא מפסיק בין ברכה לאכילה, ואפש"ל דכיון שבלא הברכה אסור לו לאכול, הברכה אינה נחשבת להפסק, דהוי כאומר 'גביל לתורי' דלא הוי הפסק כיון שיש בזה צורך סעודה].

### באופן שיש ספק ברכות אם יכול לברך 'בריך רחמנא'

והנה בכל ספק ברכות דקיי"ל שספיקו לקולא ואינו חוזר ומברך, כתב הפני יהושע בברכות (יב, א) שיכול לברך 'בריך רחמנא דיהיב האי פיתא', וכמבואר בהמשך סימן זה (סעיף י) דבזה יצא ידי חובתו, וכ"כ הערוך השולחן (סימן רב סעיף ג). אכן מסתימת כל הפוסקים לא משמע כן, דלא כתבו בכל ספק שיברך בריך רחמנא וכו', ונראה דסברו שיש לחוש דהוי ברכה לבטלה אף אם מברך בלשון 'בריך רחמנא'.

ובטעם הדבר שזה נחשב כברכה לבטלה, כתב בשו"ת הרעק"א (תשובה כה) ששם ה' אף של לשון לעז יש לו קדושה, והביא שם מדברי הרמב"ם (פרק ב משבועות הלכה ב) שהנשבע בשם של לע"ז לבטלה עובר בלאו דלא תשא, והיינו דאף לשם של לעז יש קדושה, ומשום כך אף המברך בשם של לעז חשיב ברכה לבטלה.

[אמנם באמת נחלקו בזה הפוסקים דדעת הש"ך (יורה דעה סימן קעט ס"ק יא) דשם של לעז שרי למחוק, אך בגיליון מהרש"א שם הביא מהחו"י דאסור למוחקו, ובמשנ"ב (סימן פה ס"ק י) פסק כדעת הש"ך שמותר למוחקו, וא"כ יוצא שאין קדושה על שם של לעז, וממילא אין איסור להזכירו בברכה של 'בריך רחמנא', אכן ע"ש במשנ"ב דמכל מקום אסור להזכיר אפילו שם של לעז במקומות המטונפין, ומשמע שיש לזה קצת קדושה, ולכך יש בזה גם משום הזכרת שם לבטלה בברכתו כמבואר במשנ"ב שם].

עוד נראה טעם אחר דאף אי נימא שאין קדושה בשם של לעז, מכל מקום אם מברך ברכה עם שם לעז נחשבת ברכתו לבטלה, כיון שיש על זה 'שם ברכה', וכן מבואר בחוות דעת (יו"ד סימן קי בבית הספק ס"ק כ), וכך משמע בשעה"צ לקמן (סימן ריט ס"ק טו) בשם הפמ"ג שיש בזה משום ברכה לבטלה. ולכן ההוראה למעשה שלא לברך מספק בריך רחמנא וכו' כי יש לחוש לברכה לבטלה.

### ספק בברכה אם יכול לומר ויברך דוד וכו'

עוד מצינו בפתחי תשובה (יורה דעה סימן שכח ס"ק א) הביא מספר פרי תבואה לגבי דבר שיש ספק אם חייב בברכה, שאם רוצה להחמיר להפריש יאמר דרך תפלה פסוקים של 'ויברך דוד בא"י אלקי ישראל כו' לך ה' הממלכה' דאית ביה שם ומלכות, ולסיים אח"כ ברוך אשר צונו להפריש חלה, דבכה"ג ליכא חשש ברכה לבטלה. אכן סתימת הפוסקים שאין עצה לספק ברכות, ואולי הטעם על פי הנ"ל שכיון שעושה כן לשם ברכה חשיב כברכה לבטלה. ולכן נראה לדינא שאין לברך כן אף במקום ספק וכ"כ בדרך אמונה (בכורים פרק ה בציון ההלכה ס"ק קסב).

**הדינים העולים:**

1. המסופק אם בירך ברכת המוציא יכול לאכול מספק בלא ברכה דסב"ל.
2. ואם יכול ישמע מחבירו ברכת המוציא. ויל"ע אם יועיל שישמע ברכת שהכל או מזונות דמהני בדיעבד לפת.
3. מספק יכול להמשיך ולאכול פת, אך לגבי פירות שיש ספק בברכתם עדיף שימלך מלאוכלם, ואם יש ספק ברכה לבטלה יאכל מעט ויפסיק. והטעם הוא דכל ספק שיכול להחמיר בקל יחמיר, ובפת שהיא עיקר אכילתו לא החמירו.
4. לדעת הרשב"ם כשיש ספק אם בירך על הפת יחזור ויברך, כיון שאסור ליהנות מהעוה"ז בלא ברכה, וחייב לברך קודם שיאכל ובוודאי שתהיה ברכה אחת לבטלה.
5. כשיש ספק בברכות לא יאמר 'בריך רחמנא' או 'ויברך דוד' לצאת יד"ח מספק דיש לחוש דחשיב ברכה לבטלה.