עירוב חצרות
קטגוריות: ש_ס / יג עירובין / עירובין - הרב אי_ש סטפנסקי

**דין בית הכנסת**

כתב המגן אברהם (סי' שסו סק"י) בשם המהרי"ל, דאסור לטלטל בתוך בית הכנסת כלים שלא שבתו בתוכה. והוכיח מכאן האבן העוזר (סי' שסו) דאם נכרי הביא משקין לתוך ביתו של ישראל, אסור לישראל לטלטל את המשקין בתוך ביתו ד' אמות, כיון שלא שבתו המשקין בביתו.

ובמגן אברהם כתב לחלוק על המהרי"ל, דבית הכנסת דינו כחצר של רבים, ואין צריך עירוב כדי לטלטל שם. וכן כתב המשנה ברורה (שם סק"ל): ולפי"ז שאין בית הכנסת נחשב לבית דירה, חשבינן ליה רק כחצר השותפין, ומותר לטלטל ממנה לחצר אחרת בלי ע"ח, דכל החצרות רשות אחת. כלומר, דלפי המהרי"ל דין בית הכנסת כבית שצריך ע"ח, ולפי המג"א דין בית הכנסת כחצר של רבים, דמותר לטלטל בכל החצרות. אך כלים ששבתו בבית ודאי אסור לטלטלן בבית הכנסת.

אמנם הבית מאיר (סי' שמו) הביא מכתב מרעק"א שכתב לגבי מילת תינוק, דהעכו"ם מוציא אותו מהבית ומכניס אותו לבית הכנסת, דאכתי צריך להזהר שלא לטלטל את התינוק ד' אמות בתוך בית הכנסת, וכפי שכתב המהרי"ל. ואפילו לפי המגן אברהם דשרי, מכל מקום כאשר מלין בבית של אחר צריך להזהר שלא לטלטלו ד' אמות. ומבואר דהבין בדברי המג"א דמותר לטלטל בבית הכנסת אפילו כלי ששבת בבית, דבית הכנסת גרע מחצר של רבים דאין זה מקום דירה כלל, ואפילו כלי הבית שרי, ודלא כהמשנה ברורה הנ"ל, וכן מבואר בבית מאיר, וכדלהלן, וצ"ע.

**דין בית של יחיד**

ובעיקר מה שנקטו האבן העוזר ורעק"א דאסור לטלטל בתוך בית של יחיד כלים שלא שבתו בתוכו, הבית מאיר תמה ע"ז, דלא שמענו מי שיאמר כן. דמה שהביא האבן העוזר שם בשם הרשב"א בעבודת הקודש שאסר, הרשב"א איירי בחצר שאינה מעורבת, דס"ל שחכמים נתנו לחצר דין רה"ר ואסור לטלטל שם כלי הבית ד' אמות, אך בתוך בית של יחיד מנ"ל.

וכתב, דעד כאן לא דנו הפוסקים בבית הכנסת אלא האם הוי כחצר של רבים ולגבי כלים ששבתו בבית, אך בבית של יחיד פשיטא דשרי. ומבואר בדבריו דלפי המהרי"ל דין בית הכנסת כחצר של רבים, ולפי המגן אברהם אין זה מקום דירה כלל ואפילו כלים ששבתו בבית שרי, [וכהבנת רעק"א ולא כהבנת המשנה ברורה]. ומש"כ המהרי"ל דאין מותר לטלטל אלא כלים ששבתו בתוכן כונתו לאפוקי כלים ששבתו בבית, אך כלי חצר שרי.

וכן פסק הביאור הלכה (שעב ס"א ד"ה שמא) דבית של יחיד שרי.

**דין חצר שאינה מעורבת**

רש"י בשבת קל ע"ב ותוס' בעירובין צא ע"ב נקטו דכל האיסור הוא להוציא כלי הבית לחצר, או מחצר לחצר, אך בתוך החצר עצמה בין שיצאו בהיתר (בכומתא וסודרא) בין שיצאו באיסור מותר לטלטלם בתוך החצר. אך הרשב"א בעבודת הקודש אסר לטלטל ד' אמות בחצר שאינה מעורבת, דחכמים עשו חצר שאינה מעורבת כרה"ר. ובביאור הלכה שם דייק מהרמב"ם כהרשב"א. והחזון איש נקט להלכה להתיר.

ובבית מאיר שם הוכיח לאסור מהא דאמרינן בעירובין עו ע"ב דכותל שבין שתי חצרות שאין בו רוחב ד' טפחים וגבוה י' טפחים, לדעת רב אסור לטלטל על גבו אפילו כמלא נימא, ולדעת ר' יוחנן מותר אפילו לעלות ולהוריד מהחצרות לכותל. וסברת ר' יוחנן משום דע"ג הכותל חשיב כמקום פטור שאין בו איסור הוצאה ואיסור טלטול, אך לרב החמירו במקום פטור בעירובי חצרות. ועכ"פ דין הכותל כדין חצר שלא עירבו, ומבואר דאסור לטלטל בחצר שלא עירבו אפילו כמלא נימא.

וביותר הוכיח מהריטב"א שם דטעם האיסור הוא משום שבכל פורתא הוה ליה כמי שמוציא מחצר לחצר. ומיירי בעירבו החצרות עם הבתים ורב לטעמיה דגזר בעירבו שאסור להוציא אפילו כלי החצר. וטעם זה שייך בכל חצר שאינה מעורבת, דבכל נימא חשיב כמוציא מרשות לרשות. ועוד הביא מרבינו יהונתן, דאע"ג דברה"ר האיסור לטלטל הוא דוקא בד' אמות, הכא אסור אפילו כמלא נימא, לפי ששתי רשויות שולטות בכותל, והוי כמוציא מרשות לרשות. [וכתב, דברחב ד' טפחים מותר לטלטל על הכותל לפי שאין הרשויות שולטות שם, והוי כחצר שאין לה בעלים, והוסיף הב"מ דלא ניחא שם תשמשתיה ולכן אינם שולטים שם].

והקשה הבית מאיר מהגמ' הנ"ל על רש"י ותוס' שמתירים לטלטל בכל החצר. וכן הקשה על הרשב"א שאוסר לטלטל רק ד' אמות, ואילו בגמ' מבואר דאפילו כמלא נימא אסור. וכתב דאפשר שהרשב"א פליג על הריטב"א וס"ל דהאיסור אינו משום מוציא מרשות לרשות אלא משום דחשיב כרה"ר, ולכן רק בד' אמות אסור, והא דאיתא בגמ' כמלא נימא אפשר דזה לאו דוקא, והאיסור הוא רק בד' אמות. אך עכ"פ לדעת רש"י ותוס' ודאי קשה.

וכן הקשה בחי' רעק"א שבת שם על רש"י שהתיר לטלטל בכל החצר: תמוה לי, הא בגדיו ששבתו בתוך הבית אסורים לטלטל ברשות אחר, דהא ביצאו לחצר בכומתא וסודרא מבואר להדיא דאסור להוציאן לחצר אחרת דהוי כמוציא מביתו לחצר חבירו, וא"כ ה"נ במכ"ש דאסורים לטלטל בחצירו שלא ע"י עירוב. וכמו שכתב להדיא הריטב"א בעירובין עו ע"ב דמהאי טעמא אמרינן שם אין בו ד' רשות שניהם שולטות בו ולא יזיזנו ממקומו.

ובחזון איש (סי' קד ס"ק כא) ביאר שיטתו של רעק"א, דבחצר השותפין שאינה מעורבת יש לחשוב כל מה שמזיז את החפץ ממקום למקום כמוציא מרשות לרשות, שהרי עוקר מקום שהוא רשותו ומכניס למקום שהוא רשות חבירו, דגם מה שהוציא מחלקו הכניס לחלק חבירו. וכתב ליישב שיטת רש"י ותוס' שהתירו לטלטל בכל החצר, דדוקא בכותל שבין שתי חצרות שרשות שניהם שולטת בו שייך לדון כמוציא מרשות לרשות, כיון שכולו של זה וכולו של זה, אך בחצר מעורבת הוי רה"י של שני שותפין ובזה לא שייך לומר דהוי כמוציא מרשות לרשות. שאל"כ נימא דבית של שותפין אסור לטלטל בו דהוי כמוציא מבית לבית.

ובדעת רעק"א י"ל דלא דמי לבית של שותפין, דהתם אין לכל אחד רשות בפ"ע, והוי רשות אחת של שותפין, אך בחצר שאינה מעורבת הרי כל אחד דר בביתו, ורק בחצר הם שותפין, וס"ל לרעק"א דדמי לכותל שבין ב' חצרות.

והנה אף דמעיקר דברי רב דאסר לטלטל בכותל שאין בו ד' כמלא נימא אין ראיה לאסור לטלטל בחצר שאינה מעורבת, וכמש"כ החזון איש, מכל מקום בריטב"א שפיר יש להוכיח כן. דכתב הריטב"א דרב דאסר לטלטל על הכותל כמלא נימא אזיל לטעמיה דאסר בעירבו אף כלי החצר. דליכא למימר דאיירי בכלי הבית שהגיעו לראש הכותל, דאם כן אפילו כותל שיש בו ד' נמי אסור, אלא ודאי איירי בכלי החצר ובעירבו ורב לטעמיה. ומבואר להדיא דכלי הבית אסורים בכותל שיש בו ד' כמלא נימא, וכותל שיש בו ד' הוי ככל חצר שאינה מעורבת.

אך החזון איש שם הקשה ע"ז, דאי ס"ל לאסור בטלטול כמלא נימא בכל חצר שאינה מעורבת, מה הועיל בזה דאיירי בעירבו ובכלי החצר, אכתי קשה מדוע ביש בו ד' שרי לטלטל, הא כמו שכלי הבית אסורים בטלטול כמלא נימא כך כלי החצר אסורים.

ותירץ ע"ז רא"ג עפ"י מש"כ החזון איש עצמו (סי' צו ס"ק טו), דהקשה שם מדוע אסר רב להזיז כמלא נימא, הא איירי הכא בכלי החצר דמותרים לטלטל מחצר לחצר, ואם משום גזירת עירבו, הא בראש הכותל לא שכיחי מאני דבתים, דאסור להעלות אותם מהחצר לראש הכותל. ותירץ, דכיון שאין בו ד' הרי הוא בטל לחצר, וכל דיני החצר חלים גם בראש הכותל, ואע"ג דליכא לטעם הגזירה מכל מקום אסור. ולפי"ז ניחא בפשיטות דברי הריטב"א, דאי איירי בכלי הבית אין מקום לחלק בין יש בו ד' לאין בו ד', שהרי בכל חצר שאינה מעורבת אסור לטלטל כמלא נימא, אך אי איירי בכלי החצר ומשום גזירת עירבו שפיר יש לחלק, דאם יש בו ד' כיון דלא שייך שם גזירת עירבו שרי, ואם אין בו ד' הרי הוא טפל לחצר ואסור.

[נמצאו ג' דרכים בביאור החילוק בין יש בו ד' לאין בו ד', לפי החזון איש בסי' קד, באין בו ד' כיון ששתי רשויות שולטות בו והוי כולו של זה וכולו של זה הוי כמוציא מרשות לרשות, וביש בו ד' הוי ככל חצר שאינה מעורבת שאין בה איסור טלטול, דהוי כרשות השותפין.

לפי החזון איש בסי' צו איירי בכלי החצר, ביש בו ד' ליכא לגזירת עירבו ובאין בו ד' הכותל טפל לחצר ושייך בו גזירת עירבו.

לפי הבית מאיר בשם רבינו יהונתן, ביש בו ד' לא ניחא תשמשתיה והוי כחצר שאין לה בעלים, ובאין בו ד' שתי הרשויות שולטות שם והוי כמוציא מחצר לחצר].

עוד הקשה החזון איש על הריטב"א, דלקמן צב ע"א מקשינן לר' יוחנן מדוע אסור להוריד מכותל שיש בו ד' למטן, הא כלי החצר שרי. ומשני, מאי למטן לבתים. ואי מתני' איירי בכלי הבתים שעל הכותל הא ודאי אף לר' יוחנן אסור להורידן למטן, דכלי הבתים שיצאו לחצר אחרת אסור להחזירן לחצרו, ואיך היה לריטב"א צד דמתני' איירי בהכי, ועל כרחיך טעות סופר הוא בריטב"א.

אמנם התוס' רא"ש כתב בהא דאסר רב להזיז כמלא נימא דאיירי בעירבו לגבי כלי החצר או בכלי הבתים, ומשמע דאף מתני' בכותל שיש בו ד' איירי בהכי, דהא רב קאי על המשנה. ואם כן מוכח דמותר לטלטל כלי הבתים בחצר שאינה מעורבת, [אא"כ נימא כרבינו יהונתן דכותל שיש בו ד' חשיב כחצר שאין לה בעלים דלא ניחא תשמשתיה, ולכן מותר לטלטל שם אע"ג דבכל חצר אסור]. אך קושיית החזון איש מהגמ' שם יקשה, מדוע לא משני דאסור להוריד למטה בכלי הבתים. ואולי עדיפא ליה לשנויי מאי למטן לבתים מאשר לומר דאיירי רק בכלי הבתים שהגיעו לראש הכותל.

**חצר של רבים שעירבו**

בחי' רעק"א שם הקשה על הריטב"א שאסר לטלטל בחצר שאינה מעורבת כמלא נימא, מהא דאמרינן בעירובין פז ע"ב דהא דהתיר ר' יוחנן להעלות מהחצר לכותל שאין בו ד', הוא הדין מותר להחליף ולהוריד בחצר השניה, דברשויות דרבנן לא אסרו לאחלופי במקום פטור. והנה ר' יוחנן איירי בכלי הבתים, וכמש"כ התוס' כאן, ולפי הריטב"א איך מותר לאחלופי, הא אפילו אם הגיעו כלי הבתים לחצר השניה בכומתא וסודרא אסור להזיזם כמלא נימא, ומה יועיל שהכלים נחו בראש הכותל. אמנם להרשב"א דאסר רק ד' אמות ניחא, דאיירי לאחלופי בתוך ד' אמות.

ובחזון איש שם כתב דלא ידענא כונתו, דהא משם אין ראיה רק דאסור לטלטל מחצר לחצר כלים ששבתו בבית, וע"ז אין צריך ראיה. וכן כתב הביאור הלכה סי' שעב, דדוקא מרשות לרשות אסרו חכמים, אך בתוך הרשות לא גזרו חכמים לעשותה כרה"ר, ולכן אין ראיה מהגמ' שם. ונראה מדבריהם שהם הבינו שרעק"א בא להוכיח מהגמ' שם דאסור לטלטל בתוך חצר שאינה מעורבת מהא דאסור לטלטל מחצר לחצר. ולפי מש"כ אין זה כונתו כלל, אלא רעק"א בא להוכיח דלא כהריטב"א דאסר לטלטל בחצר שאינה מעורבת כמלא נימא מהגמ' שם שמתירה לטלטל כלי הבית בחצר אחרת.

ובבית מאיר דחה ראייתו, דהתם איירי בעירבו החצרות עם הבתים, והשתא כל החצר נחשבת כחצר של אדם אחד, ובכה"ג מודה הריטב"א דמותר לטלטל, דהא כל האיסור כמלא נימא הוא משום שמוציא מחצר לחצר, וזה לא שייך כלל בבית או חצר של אדם אחד.

אמנם רעק"א אזיל לשיטתו דהביא מהאבן העוזר שאסר אפילו בבית של אדם אחד, ועל כרחיך צ"ל דרעק"א הבין בריטב"א שאסור לטלטל כמלא נימא משום שהוא עושה הוצאה מחודשת מהבית בכל נימא, ואע"ג שלא הוציא לרשות אחרת. ולכן הוא הבין שלפי הריטב"א יש לאסור כמלא נימא גם בחצר מעורבת. וליישב דעת הריטב"א מהגמ' שם על כרחיך צ"ל כהבית מאיר דהאיסור הוא משום מוציא מחצר לחצר, וזה לא שייך בעירבו.

דינים העולים: בחצר שאינה מעורבת יש ג' שיטות, דעת רש"י ותוס' דמותר בכל החצר, דעת הרשב"א דאסור ד' אמות, ודעת הריטב"א דאסור כמלא נימא. וכל זה בחצר שאינה מעורבת, אך בחצר מעורבת או בחצר או בית של יחיד, דעת האבן העוזר ורעק"א דאסור ד' אמות, ודעת הבית מאיר דשרי.

ולגבי בית הכנסת לפי המשנה ברורה להמהרי"ל הוי כבית של יחיד ולמגן אברהם הוי כחצר של רבים, ומותר לטלטל שם כלי החצר. ולפי הרעק"א והבית מאיר, למהרי"ל הוי כחצר של רבים ולמגן אברהם הוי כחצר שאין לה בעלים.

ולהאמור יש ג' סיבות לאסור בטלטול: א, דבכל נימא הוא מוציא מרשות לרשות, ב, דבכל נימא הוא עושה הוצאה מחודשת, ג, דעשו את החצר כרה"ר. ונפק"מ דמצד הוצאה מרשות לרשות או מצד רה"ר יש לאסור רק בחצר של שותפין שאינה מעורבת, אך מצד הוצאה מחודשת יש לאסור אפילו בבית של יחיד וחצר מעורבת. ועוד נפק"מ דמצד הוצאה מרשות לרשות או הוצאה מחודשת יש לאסור כמלא נימא, אך מצד דעשאוהו כרה"ר יש לאסור רק ד' אמות כרה"ר. [האבן העוזר ורעק"א נקטו דהוי הוצאה מחודשת ואפילו בבית של יחיד אסור, ומכל מקום נקטו דרק ד' אמות אסור, וצ"ל דלא חשיב הוצאה מחודשת אלא בד' אמות, דזה שיעור הוצאה ברה"ר].

ורא"ג הקשה לשיטת הריטב"א דאסר להזיז כמלא נימא בחצר שאינה מעורבת, מהא דאמרינן לקמן צא ע"א דמשכח"ל הוצאה מבית לחצר בהיתר על ידי כומתא וסודרא, ולכאורה אם אסור להזיז כמלא נימא הרי אינו יכול לפשוט את הבגדים, דמיד כשאינו נחשב לבוש יש כאן הזזה כמלא נימא, וצ"ע.

**ספיקו של הגאון יעקב**

כתבו התוס' צא ע"א, דגשמים שנקלטו בגגו של חבירו אסור להעבירם לגגו ולהכניסם לביתו, דאף דר' שמעון מתיר לטלטל מגג לגג מכל מקום להכניס לביתו אסור, כמו דאסור להוציא כלי הבית לחצר של חבירו, אע"פ שכלי החצר מותר לטלטל מחצר לחצר.

ונסתפק הגאון יעקב בריש כל גגות מה הדין בכלי הבית שיצאו לחצר אחרת שאינה מעורבת עמה בכומתא וסודרא, האם מותר להכניס לאחר מכן לבית של אותה חצר או לא. דאע"פ שאסור להוציא לחצר אחרת, לפי שיש כאן הוצאה מחודשת, מכל מקום לבית של אותה חצר י"ל דשרי, דרשות אחת הן ואין כאן הוצאה מחודשת.

ואע"פ שכלי החצר שיצאו לחצר אחרת אסור להכניסם לבית, וכמש"כ התוס' שהובא לעיל, מכל מקום כלי הבית י"ל דשרי. ובביאור החילוק י"ל דכלי החצר שיצאו לחצר אחרת כיון דכל החצרות רשות אחת לא חשיב שיצאו מהחצר ששבתו בה, ועכשיו שמכניס לבית הרי הוא מכניס מחצר לבית, אך כלי הבית שיצאו לחצר אחרת הרי הם כבר יצאו מרשות ששבתו בה, ואע"פ שאסור להוציא לחצר אחרת מכל מקום החצר והבית רשות אחת הן, ואין כאן הוצאה מחודשת.

**שתי חצרות של אדם אחד**

יל"ע מדוע אי אפשר לערב שתי חצרות שיש ביניהם מחיצה י' טפחים בלא חלון, האם זה משום שאי אפשר לקשר בין ב' חצרות בלא חלון, או שמא אפילו אם יחשבו למקום אחד מכל מקום הא יש מחיצה ביניהם, והוו ב' חצרות מחמת המחיצה.

ונפק"מ בב' חצרות של אדם אחד שיש מחיצה גמורה בין החצרות, האם מותר להעביר מחצר לחצר כלי הבית של אחד מהחצרות, דהכא אין צריך עירוב שהרי הם של אדם אחד, ומאידך יש מחיצה בין החצרות.

והנה המשנה ברורה (שעב ס"ק יט) כתב, דהא דמותר לטלטל מקרפף לקרפף תוך ד"א היינו בכלים ששבתו בחצר, אך כלים ששבתו בבית והובאו לקרפף אסור להוציאן לקרפף אחר, [דלא גרע מחצר לחצר]. וכתב בשער הציון סק"ט, דכל זה בקרפף של אדם אחר, אך אם ב' הקרפפות של אדם אחד לדעת הרמב"ם ודאי שרי, דהא אפילו מהבית לקרפף שלו שרי, ואפילו לדעת רש"י דאסר להוציא מבית לקרפף שלו, מכל מקום היכא דכבר מונח בקרפף יתכן דמותר לטלטל בתוך ד"א לקרפף אחר שלו, וכל האיסור לרש"י הוא מחצר לקרפף, והניח בצ"ע.

והנה פשוט דהספק הוא בב' קרפפות של אדם אחד שיש ביניהם מחיצה גמורה, דאל"ה הרי זה קרפף אחד ומה מחלק ביניהם, ומשמע דבחצרות בכה"ג ודאי שרי, ומבואר אם כן דב' חצרות של אדם אחד שיש ביניהם מחיצה מותר לטלטל מחצר לחצר כלי הבית. ורק לגבי קרפף נסתפק המשנה ברורה, דכיון שאסור להוציא כלי הבית לקרפף, כל קרפף נחשב להוצאה מחודשת. [ויל"ע בכלי הבית של אדם אחר שהגיעו לחצר בכומתא וסודרא, האם מותר להוציאן לחצר אחרת של אותו אדם, דלכאורה הכא דמי לספיקו של המשנה ברורה, ואולי יש לחלק ביניהם, וצ"ע]. ונמצא דיסוד הדין שאי אפשר לערב ב' חצרות שאין ביניהם חלון הוא רק משום שאי אפשר לקשר ביניהם, אך אילו היו יכולים להחשב אחד אף שיש מחיצה ביניהם מותר לטלטל מחצר לחצר. [ומסתבר דהוא הדין בחמשה בני אדם שיש להם בית בחצר אחת ובית בחצר השניה ויש מחיצה גמורה ביניהם, דאם עירבו ב' החצרות שוב מותר לטלטל מחצר לחצר, דהוי כאדם אחד שיש לו ב' חצרות].

**חצר אחת של ב' בני אדם**

וכן יש לעיין להיפך, ב' חצרות שאין מחיצה ביניהם כלל ומכל מקום כל אחד משתמש בשלו ואין שייכות ביניהם, האם חשיבי כב' חצרות או כחצר אחת. [בלא עירבו ביניהם אסור לטלטל כלי הבתים בב' החצרות מדין פרוץ למקום האסור, ומכל מקום נפק"מ בכלי הבתים שיצאו לחצר בכומתא וסודרא, לדעת רש"י ותוס' דמותר לטלטל בכל החצר, האם מותר לטלטל בשתיהן או רק באותו חצר. וכן להרשב"א האם מותר להעביר מחצר לחצר פחות מד' אמות].

ויש להוכיח מרש"י צג ע"ב ד"ה רב אמר דחשיבי כב' רשויות, דכתב לגבי כותל חצר שנפל בשבת, דשתיהן אסורות מדין פרוץ למקום האסור לו, כיון דאסור לטלטל מאחת לחברתה שהרי לא עירבו ביניהם. ולכאורה השתא הוי רשות אחת גדולה שלא עירבו ביניהם, ומה שייך לדון כאן פרוץ למקום האסור לו. ומבואר דאף לאחר שנפל הכותל הם נשארו ב' חצרות, והאיסור לטלטל בחצר הוא מדין פרוץ למקום האסור, אך בלא"ה אין כאן הוספת דיורין לאסור.

וכן מוכח מתוס' עז ע"א ד"ה כותל, דהקשו לגבי כותל שבין ב' חצרות שמצד אחד גבוה י' ומצד שני אינו גבוה י', ולדעת ר' חסדא דאינם מצטרפין הא אין מטלטלין בעליונה אלא בד' שהרי היא פרוצה למקום האסור לה, ותירצו דאה"נ איירי לטלטל בתוך ד'. ואם נאמר דכאשר אין מחיצה י' בין החצרות הוו חצר אחת, הרי כלפי העליונה הכל חצר אחת, ואין זה כותל שבין ב' חצרות אלא כותל שבאמצע החצר שאינו גבוה י', ולמה לי לדין המיוחד דנותנין אותו לזה שבנחת, תיפו"ל דכלפיו הכותל באמצע החצר. ומשמע דגם בכותל פחות מי' חשיבי כב' חצרות.

והשתא צ"ע טובא על שיטת רש"י בכמה דוכתי (ח ע"א ועוד) דכותל חצר שנפרץ אסור מדין הוספת דיורין, איזה הוספת דיורין יש כאן, הרי הם ממשיכים לדור כל אחד בחצירו, וכן תמה רעק"א על רש"י.