סימן ז פחות משופ
קטגוריות: ש_ס / ח מעשר שני / מעשר שני - הרב אהרן שלוש

סימן יא

בענין מע"ש פחות משוה פרוטה, ובדין חילול על מעות הראשונות

בבא מציעא דף נב: - נג:

גופא אמר חזקיה מעשר שני שאין בו שוה פרוטה אומר הוא וחומשו מחולל על מעות הראשונות לפי שאי אפשר לו לאדם לצמצם מעותיו. מיתיבי התרומה והביכורים חייבין עליהן מיתה וחומש ואסורים לזרים והן נכסי כהן ועולים באחד ומאה וטעונין רחיצת ידים והערב שמש הרי אלו בתרומה ובכורים מה שאין כן במעשר מאי מה שאין כן במעשר לאו מכלל דמעשר בטיל ברובא ואם איתא דחזקיה הוה ליה דבר שיש לו מתירין וכל דבר שיש לו מתירין אפי' באלף לא בטיל כו', דלא פריק וניתי מעשר דאית ליה ונצטרפינהו דאורייתא ודרבנן לא מצטרפי וניתי דמאי דלמא אתי לאתויי ודאי וניתי שתי פרוטות ונחלל עלייהו מעשר בפרוטה ומחצה ונחלל האי על היאך יתירא מי סברת פרוטה ומחצה תפסה שתי פרוטות לא פרוטה תפסה פרוטה וחצי פרוטה לא תפסה הדר הויא ליה דאוריית' ודרבנן ודאורייתא ודרבנן לא מצטרפי ונייתי איסר דלמא אתי לאתויי פרוטות.

ובגמ' דף נג: איתא, ת"ר אם גאל יגאל איש ממעשרו ממעשרו ולא כל מעשרו פרט למעשר שני שאין בו שוה פרוטה.

**פתיחה - שיטות הראשונים בגדר המיעוט של מע"ש פחות משו"פ**

הראשונים נחלקו בגדר המיעוט של מע"ש שאין בו שוה פרוטה, ויש ג' שיטות.

א] שיטת רש"י ותוס' (בדף נג:) שמע"ש פחות משו"פ התמעט שאינו בר פדיון דלא תופס פדיונו אבל יש בו קדושת מע"ש לגמרי.

ב] שיטת הריטב"א (החדשים) שמע"ש שאין בו שו"פ אינו חייב להעלותו לירושלים ולאוכלו כדין מע"ש וכן אינו חייב לפדותו אלא יכול להניחו עד שירקב או עד שיזדמן לו לעלות לירושלים, אבל יש בו קדושת מע"ש לשאר דיניו ואסור לאוכלו מחוץ לחומה.

ג] שיטת הראב"ד (בשיטמ"ק ובריטב"א ישנים) והתורא"ש שמע"ש פחות משו"פ אינו צריך פדיון ויכול לאוכלו מחוץ לירושלים, ועפ"ז ביאר הראב"ד דהא דאמרי' בדף נג. 'דאורייתא ודרבנן לא מצטרפי', אינו כמו שפרש"י שהטעם שהוא מדרבנן כיון שבטל ברוב, אלא כל מע"ש פחות משו"פ הוא דרבנן, אמנם כשהמעשר בא ממעשר שיש בו שו"פ הויא דאורייתא ולכך אינו מצטרף. וכן מתבאר בדברי הרמב"ם בפ"ב ה"ט.

הנה תחילה נבוא לבאר את שיטת רש"י (בענף א) ולאחמ"כ נבאר את שיטת הראב"ד והרא"ש (בענף ב) בעז"ה.

**ענף א בגדר חילול על מעות הראשונות לדעת רש"י**

**א**

**מקשה לדעת רש"י מה מועיל חילול על מעות הראשונות**

הנה שיטת רש"י (בדף נג: ד"ה פרט) שהמיעוט של פחות משו"פ הוא שאינו בר פדיון אבל לא חסר בקדושת המע"ש כלל. וז"ל 'פרט לשאין בו שוה פרוטה, שאינו בכלל גאולה ולימדך שאינה תופסת פרוטה'. וכך מבואר בתוס' שם.

וצריך לבאר לפי"ז, מה מועיל חילול על מעות הראשונות, הרי המעשר עצמו אינו בר דין פדיון כיון שהוא פחות משו"פ, ומאי נפ"מ על איזה מעות הוא מחלל[[1]](#footnote-1).

**ביאור התורא"ש שדין פרוטה הוא במעות ולא במעשר**

ויש מקום לבאר בשיטת רש"י, שהמיעוט שפחות משו"פ אינו מתחלל לא תליא במעשר שהוא פחות משו"פ אלא במעות שעליהם הוא מחלל דלא חייל פדיון על מעות פחות משו"פ, ומש"ה אם מחלל על מעות הראשונות שיש במעות שו"פ חייל החילול ולא איכפ"ל שהמעשר המתחלל הוא פחות משו"פ.

וכבר כתב סברא זו התוס' רא"ש וז"ל 'תימה מנא לן חילוק זה דמתחלל על מעות הראשונות, דפשט הפסוק משמע שהדבר תלוי במעשר אם יש במעשר שוה פרוטה מתחלל ואם לאו אינו מתחלל ואם יש בו שוה פרוטה ומחצה מתחלל על שתי פרוטות כיון דיש במעשר שוה פרוטה ויותר, ובכולה שמעתין משמע שהדבר תלוי בכסף אם הוא סלע או איסר וכבר נתפס מקצתו בקדושת מעשר יכול לחלל עליו פחות משוה פרוטה ואם בא לחלל שוה פרוטה ומחצה על שני פרוטות אמרינן לקמן דחצי פרוטה לא תפסה, מנא לן זה החילוק, וי"ל דהכי משמע ליה דרשא דקרא אם גאל יגאל איש ממעשרו כלומר פעמים כשגואל מעשרו שמקצתו נגאל ולא כולו, והיכי דמי כגון שחלל שוה פרוטה ומחצה על שתי פרוטות דפרוטה תפסה פרוטה וחצי פרוטה לא תפסה, וזה מוכיח שהכל תלוי בכסף שאם היה תלוי במעשר הרי חלל שוה פרוטה ויותר בבת אחת והיו נתפסין שתי הפרוטות בקדושת מעשר אלא ש"מ שהכל תלוי בכסף דמשום מטבע לא יהא נתפס בקדושת מעשר אם לא יתקדש ממנו פרוטה אחת אבל אם כבר קדוש מקצתו יכול לחלל עליו אפילו פחות משוה פרוטה' עכ"ל.

ואי נימא שרש"י סובר כדבריו, שהחסרון של פחות משו"פ אינו במעשר המתחלל אלא בכסף שעליו מחלל, א"כ מובן שיכול לחלל על מעות הראשונות כיון שבכסף שעליו מחלל יש בו שוה פרוטה בקדושת מע"ש. [והרא"ש אף הוסיף לבאר לנו את צורת הילפותא מהפס' לדין זה].

**מביא שהרא"ש עצמו חזר בו, אמנם הוכחתו תלויה בגירסת הגמ'**

ואמנם התורא"ש עצמו בדף נג: חזר בו, דהנה איתא בגמ' שם 'אי הכי מאי איריא אין בו שוה פרוטה אפילו יש בו נמי לא מיבעיא קאמר לא מיבעיא יש בו דקלטן ליה מחיצות אבל אין בו אימא לא קלטו ליה מחיצות קא משמע לן'. וגירסת הרא"ש שם[[2]](#footnote-2) היא כך 'לא מבעיא יש בו דאורייתא קלטו ליה מחיצות אבל אין בו דרבנן', ומבואר בגירסא זו שכל חילול מע"ש פחות משו"פ הוא מדרבנן אבל מדאורייתא אינו מתחלל כלל וכל הדין של חזקיה הוא מדרבנן.

ומזה הוכיח הרא"ש שהחסרון בפחות משו"פ אינו רק במעות אלא גם בפירות ומש"ה מדאורייתא לא מועיל החילול על מעות הראשונות, אמנם כתב הרא"ש שמאידך מוכח בגמ' שיש חסרון גם במעות מהא דא"א לחלל פרוטה וחצי על שתי פרוטות ובהכרח שיש שתי חסרונות. וביאר הרא"ש שההכרח של הגמ' לומר שיש חסרון גם בפירות ולא רק במעות, דאם היה אפשר לחלל פירות פחות משו"פ א"כ אין סברא שלא יוכל לחלל על מעות ששוים פחות משו"פ וכל הטעם שא"א לחלל על מעות פחות משו"פ הוא משום שא"א לחלל פירות שהם פחות משו"פ, ועי' ביאור סברא זו בהערה[[3]](#footnote-3), ועוד שאין מקרא יוצא מידי פשוטו ובהכרח שיש חסרון גם בפירות עכת"ד.

אכן עדיין יש מקום לומר שרש"י סובר שכל החסרון של פחות משו"פ הוא במעות ולא בפירות ולכך מועיל החילול על מעות הראשונות, משום שלדעת רש"י אין הוכחה מגמ' זו שהחסרון בפירות, כיון שרש"י לא גרס בגמ' שפחות משו"פ הוא דרבנן. וא"כ עדיין יש לקיים תירוץ זה לדעת רש"י שהטעם שמועיל החילול על מעות הראשונות הוא כיון שהחסרון בפחות משו"פ רק במעות כמו שסבר הרא"ש בהו"א.

**ב**

**מדקדק מדברי רש"י והרמב"ן שהמיעוט של פחות משו"פ הוא בפירות ולא בכסף**

אמנם יש לדייק מדברי רש"י שהמיעוט של פחות משו"פ תלוי בפירות ואינו דין במעות, מדכתב בביאור הדרשא (בדף נג:) 'פרט לשאין בו שוה פרוטה. שאינו בכלל גאולה ולימדך שאינה תופסת פרוטה', משמע מדבריו שהדרשא כפשוטו שפחות משו"פ אינו מתחלל והחסרון בפירות, שהרי כבר כתב הרא"ש שפשט הפסוק משמע שהחסרון של פחות משו"פ הוא במעשר שאין בו שו"פ, וא"כ אף שהרא"ש ביאר את דרשת הפס' שהחסרון בכסף [העתקנו לעיל דבריו], מ"מ רש"י לא ביאר כך צורת הילפותא אלא שדרשינן כפשוטו למעט פחות משו"פ.[[4]](#footnote-4) ועוד שהרא"ש עצמו כתב כשחזר בו שאין מקרא יוצא מידי פשוטו ומסתמא רש"י לא חולק ע"ז.

וכן יש להוכיח מדברי הרמב"ן, דהנה הרמב"ן כתב וז"ל 'דחזקיה מילי טובא קמ"ל שאין דרך אדם לצמצם מעותיו כו' ושמעשר חצי פרוטה מצטרף ואפילו על מה שנתחלל, אבל אנן קס"ד שכל מעשר שאין בו שו"פ בשעת הפרשה אינו מתחלל לעולם א"נ עד שיהא ראוי לבילה ולצרוף ממש' עכ"ל, מבואר בדבריו שלולי דינא דחזקיה לא היה אפשר לחלל פחות משו"פ אפי' שמצרפו לפחות משו"פ אחר[[5]](#footnote-5), ואי נימא שהחסרון בפחות משו"פ אינו במעשר אלא בכסף, א"כ מדוע א"א לצרף שתי חצאי פרוטות הרי החילול חל על כסף שיש בו שו"פ, אולם אי נימא שהחסרון בפירות יש לבאר דתליא זב"ז משום שגם הדין של חזקי' שאפשר לחלל על מעות הראשונות הוא כדין צירוף שתי חצאי פרוטות ויתבאר ד"ז לקמן בעז"ה.

[והיה מקום לדחות הוכחה זו, דהא גופא חדית לן חזקיה שהחסרון בפחות משו"פ הוא בכסף ולכך אפשר לחלל על מעות הראשונות ומה"ט נמי אפשר לצרף שתי חצאי פרוטות, אבל לולי חזקיה קס"ד שהחסרון של פחות משו"פ הוא במעשר ומש"ה א"א לחלל על מעות הראשונות ומה"ט נמי לא היה אפשר לצרף שתי חצאי פרוטות כיון שכל פחות משו"פ אין בה דין להתחלל. אולם פשטות דברי הרמב"ן לא משמע הכי, מדכתב שחזקיה חידש שאפשר לצרף אפי' על מעות הראשונות, ואם החידוש של חזקיה הוא שהחסרון בכסף א"כ אין חידוש במעות הראשונות טפי משתי חצאי פרוטות. וגם בעיקר הדבר יל"ע דאף אם לולי דינא דחזקיה החסרון של פחות משו"פ היה בפירות עדיין אינו מוכרח שא"א לצרף שתי חצאי פרוטות דכיון שמצרפם יש כאן חילול של פרוטה שלימה ומנ"ל לרמב"ן שהגמ' סברה שא"א לצרפם ודוק].

וכך מבואר בהדיא בדברי הריטב"א, דהנה התוס' הקשו איך אפשר לחלל מע"ש על פרוטות הרי לעולם נשאר מקצת שהוא פחות משו"פ ואינו נתפס ע"ש, ותרצו הרמב"ן והריטב"א דהא דאמרי' בגמ' שפרוטה ומחצה לא תפסו שתי פרוטות הוא משום שמקפיד שלא יתקדש כל הפרוטה השניה בשביל שיוכל לחלל עליו אח"כ פחות משו"פ אבל אם ירצה ששתי הפרוטות יתפסו בקדושה נתפסו שתיהם בקדושה לגמרי. והוסיף הריטב"א שכל זה כשמחלל פרוטה ומחצה על שתי פרוטות אבל אם מחלל חצי פרוטה על פרוטה לא תפסה את הפרוטה, מבואר בזה שהחסרון של פחות משו"פ הוא בפירות וז"ב[[6]](#footnote-6).

[ועוד יש לדייק שהחסרון בפירות, דהנה בגמ' דף נג. אמרינן שאם מחלל פרוטה ומחצה על שתי פרוטות 'פרוטה תפסה פרוטה וחצי פרוטה לא תפסה'. ויל"ע האם דין זה נלמד ממה שהברייתא מיעטה מע"ש שאין בו שו"פ, או דלמא זהו דין בפ"ע שא"א לחלל על חצי פרוטה, וכל הדין של הברייתא ניצרך באופן שמחלל חצי פרוטה על פרוטה ומתכוין שיחול הקדושה על כל הפרוטה. ולכאו' משמע מסתימת הגמ' דפשיטא לן מסברא שא"א לחלל פרוטה וחצי על שתי פרוטות ואינו מהילפותא שהתחדשה בברייתא שאין חילול על פחות משו"פ [וכ"מ ברש"י שכתב בברייתא 'ולימדך שאינה תופסת פרוטה' ומשמע שהמיעוט ניצרך כשפודה על פרוטה עי' לקמן באות יא].

ולכאו' הביאור בזה, שהדין של הברייתא שא"א לחלל חצי פרוטה על פרוטה שלימה הוא חסרון בפירות פחות משו"פ ולא במעות ולזה בעינן דרשא למעוטי חצי פרוטה, אבל כשמחלל פרוטה וחצי על שתי פרוטות שאין חסרון בפירות אזי אינו בכלל המיעוט של הברייתא, אבל כיון שהוא מחלל שיחול רק על חצי פרוטה פשיטא לן מסברא שאינו מתחלל דיש חסרון נוסף במעות פחות משו"פ[[7]](#footnote-7), כך משמע בפשטות. ואי נימא הכי, מבואר מזה שהמיעוט של פחות משו"פ הוא בפירות כמש"כ. אכן התו"ר נקט שאי"ז דיוק].

ומעתה אי נימא כמו שהוכחנו שלפי רש"י והרמב"ן החסרון בפחות משו"פ הוא במעשר ולא במעות, א"כ צריך לבאר מה מועיל החילול על מעות הראשונות וצ"ב.

**ג**

**תמיהה גדולה למ"ד אין בחומשו**

והתימה הרבתא הוא למ"ד דמעשר שאין בחומשו שו"פ אינו מתחלל, מה מועיל חילול על מעות הראשונות, דהנה בגמ' דף נג: איתא 'איתמר רב אמי אמר אין בו רב אסי אמר אין בחומשו רבי יוחנן אמר אין בו רבי שמעון בן לקיש אמר אין בחומשו'. ויש להסתפק לדעת ר"ל שהמיעוט של פחות משו"פ נאמר על מעשר שאין בחומשו שו"פ, האם אפשר לחלל מעשר שיש בחומשו שו"פ על פרוטה אחת, או דבעינן שגם בכסף שעליו מחלל יהיה שיעור שיש בחומשו שו"פ.

ומצאנו שנחלקו בזה התוס' בגיטין והתוס' בר"ה, שהתוס' בגיטין (דף סה.) כתבו וז"ל 'ולמאן דאמר בהזהב דבעינן [אף] בחומשה שוה פרוטה יחלל שוה מנה על חמש פרוטות', מבואר בדבריהם שצריך שגם בכסף שעליו מחלל יהיה שיעור שיש בחומשו שו"פ. אך התוס' בר"ה (דף לא:) כתבו וז"ל 'והלא על שוה פרוטה יכול לחלל הכל קרן וחומש', מבואר בדבריהם דאף דקיי"ל שמעשר שאין בחומשו שו"פ אינו מתחלל לא בעינן שבכסף שעליו מחלל יהיה שווי חמש פרוטות אלא זהו דין במעשר המתחלל שיהיה בחומשו שו"פ, וכך משמע בתוס' בב"מ דף נד.[[8]](#footnote-8)

ומעתה תמוה טובא, לשיטת התוס' בר"ה, שסוברים ששיעור 'חומש שו"פ' הוא דין במעשר ולא בכסף, א"כ היאך אפשר לחלל מעשר שאין בחומשו שו"פ על מעות הראשונות הרי אין במעשר שווי שבחומשו שו"פ ומה מועיל שיש בכסף שיעור שבחומשו שו"פ. ויוצא דבר מוזר שמחדא יכול לחלל חמש פרוטות על פרוטה אחת ומאידך יכול לחלל פרוטה אחת על מעות הראשונות, ואינו מובן דממ"נ אם הדין חמש פרוטות הוא בכסף איך יכול לחלל על פרוטה אחת ואם הוא במעשר היאך יכול לחלל על מעות הראשונות וצ"ב.

**ד**

**ביאור החזו"א בגדר חילול על מעות הראשונות שמצטרף עם החילול הראשון**

ובחזו"א (דמאי סי' ג ס"ק ט"ז) ביאר שהגדר בחילול על מעות הראשונות הוא שמצטרף החילול שעושה בפחות משו"פ עם החילול הראשון שעשה על המעות הראשונות, ולכך אף שמעשר זה הוא פחות משו"פ חשיב חילול של שוה פרוטה כיון שמצטרף לחילול הראשון, וז"ל 'דכיון דמחלל על מטבע אחת חשיב כמחלל הראשונות ושל עכשיו בבת אחת'. [ובביאור בדבריו עי' לקמן].

**מוכיח כסברת החזו"א מדברי הרמב"ן והרמב"ם**

ויש להוכיח יסוד זה מדברי הרמב"ן הנ"ל שכתב 'ולא נהירא דחזקיה מילי טובא קמ"ל שאין דרך אדם לצמצם מעותיו כו' ושמעשר חצי פרוטה מצטרף ואפילו על מה שנתחלל, אבל אנן קס"ד שכל מעשר שאין בו שו"פ בשעת הפרשה אינו מתחלל לעולם א"נ עד שיהא ראוי לבילה ולצרוף ממש' עכ"ל, מבואר בדבריו שלולי החידוש של חזקיה לא היה אפשר לחלל חצי פרוטה אף שמצרפו לחצי פרוטה נוספת, וצ"ב מה השייכות של צירוף שתי חצאי פרוטות לדינא דחזקיה שאפשר לחלל על מעות הראשונות ומ"ט תליא בחידוש של חזקיה.

ואשר מבואר בזה לכאו', שהגדר בחילול על מעות הראשונות הוא שהחילול של פחות משו"פ מצטרף לחילול הראשון, ומש"ה תליא זב"ז, דלולי דברי חזקיה הו"א שא"א לצרף חילול של שתי חצאי פרוטות דהחילולים אינם מצטרפים זל"ז ומה"ט א"א לחלל על מעות הראשונות, וחזקיה חידש שאפשר לצרף חילול של שתי חצאי פרוטות וממילא אפשר לצרפו אף למעות הראשונות דהחילול על מעות הראשונות הוא ג"כ גדר של צירוף חילולים. וכך משמע מלשונו של הרמב"ן שכ' 'ושמעשר חצי פרוטה מצטרף ואפילו על מה שנתחלל' ומשמע שגם על מה שנתחלל הוא מדין צירוף.

וכן מוכרח יסוד זה בדברי הרמב"ם, דהנה כתב הרמב"ם (בפ"ה ממע"ש ה"ד), וז"ל 'מעשר שני שאין בחומשו שוה פרוטה אינו מוסיף עליו חומש', מבואר בדבריו שאפשר לחלל מע"ש שאין בחומשו שו"פ אלא שהתחדש בפס' שאין חיוב חומש כשאין בחומשו שו"פ, ויש לתמוה דא"כ מ"ט חזקיה קאמר 'אומר הוא וחומשו' הרי אין דין חומש כלל במעשר זה [והרמב"ם נקט שתי הלכות אלו בסמוך שבפ"ד ה"ד כתב שאין דין חומש במעשר שאין בחומשו שו"פ, ובהלכה ה' כ' שיכול לחלל על מעות הראשונות ולומר הוא וחומשו מחולל על מעות הראשונות] וכבר עמדו ע"ז הריטב"א והרש"ש, וכן המהר"י קורקוס עיי"ש.

וביאר הזכרו"ש (סי' ח) עפ"ד החזו"א, שכשמחלל על מעות הראשונות חשיב שחילול זה מצטרף לחילול הראשון, וא"כ הויא חילול שיש בחומשו שוה פרוטה, ולכך בחילול על מעות הראשונות חייל חיוב חומש בצירוף עם החילול הראשון.

**מיישב לפי"ז למ"ד אין בחומשו שו"פ**

ובזה מתבאר היטב מה שתמהנו למ"ד אין בחומשו שו"פ היאך מועיל החילול על המעות הראשונות, דלפי דברי החזו"א לק"מ, דכשמחלל על מעות הראשונות חשיב מעשה חילול שיש בחומשו שוה פרוטה כיון שחילול זה מצטרף לחילול הראשון והויא מעשה חילול אריכתא.

ומש"ה אי"ז תימה שיכול לחלל חמש פרוטות על פרוטה אחת ומאידך יכול לחלל פרוטה אחת על מעות הראשונות, משום שכאשר הוא מחלל על מעות הראשונות חשיב כמו חילול של חמש פרוטות כמשנ"ת.

**ה**

**מקשה בסברא ע"ד החזו"א**

אולם דברי החזו"א צריכים ביאור רב, דהיאך מצטרף חילול זה לחילול הקודם הרי כבר נגמר החילול הראשון ומה השייכות בין החילולים.

וביותר הקשה המנחת שלמה, באופן שאדם אחד עשה את החילול הראשון ואדם אחר מחלל עליו פחות משו"פ היאך אפשר לצרף את החילולים הרי אין שייכות בין שתי חילולים אלו. והביא שבספר ראשי בשמים (סי' יב אות יז) כתב שחזקיה מיירי דווקא כשאדם זה חילל את החילול הראשון על המעות הראשונות, והשיג עליו ע"ש.

**ו**

**מקשה שבדברי הגמ' משמע שיש חידוש בחילול על מעות הראשונות וצ"ב**

ולבאר את הדברים נראה להקדים, דהנה בגמ' איתא 'מיתיבי מעשר שני שאין בו שוה פרוטה דיו שיאמר הוא וחומשו מחולל על מעות הראשונות[[9]](#footnote-9), בשלמא למאן דאמר אין בחומשו היינו דקתני דיו דאע''ג דבדידיה אית ביה כיון דבחומשיה ליכא שפיר אלא למ''ד אין בו מאי דיו קשיא'. ופרש"י 'דיו שיאמר כו', כדחזקיה ולא אמרינן ימתין עד שיעלנו לירושלים או ימתין עד שיצרפנו עם אחר דכיון דבחומשיה ליכא פרוטה לא קחשיב ודיו בכך. אלא למ''ד אין בו מאי דיו, מאי רבותיה דאיצטריך למתני דיו ליתני אומר הוא וחומשו כו'.

וצריך ביאור בדברי הגמ', דמשמע שיש חידוש שאפשר לחלל על מעות הראשונות ולהכי מקשינן דבשלמא למ"ד 'אין בחומשו' ניחא החידוש שאפשר לחלל על מעות הראשונות ודיו בכך אלא למ"ד 'אין בו' הוא פשיטא, וכך מבואר בדברי רש"י שכתב 'דכיון דבחומשיה ליכא פרוטה **לא קחשיב ודיו בכך**', ואינו מובן מהו הגריעותא שיש בחילול על מעות הראשונות שצריך שהמעשר לא יהיה חשוב בשביל שיוכל לחלל עליהם וצ"ע.

ואין לומר, שאין כוונת הגמ' שיש חידוש בעצם החילול על מעות הראשונות, אלא שהתחדש עצם המושג חילול על מעות הראשונות ואינו צריך להמתין עד שיעלנו לירושלים כדביאר רש"י, ולכך נחשב דיו. דא"כ אף למ"ד 'אין בו' אפשר לומר חידוש זה שלא נימא שימתין עד שיצרפנו עם אחר או שיעלנו לירושלים, ובהכרח שכונת דברי הגמ' שיש חידוש בעצם חילול זה שמועיל על מעות הראשונות ואינו צריך לצרפנו עם אחר, ומש"ה החידוש רק למ"ד 'אין בחומשו' אבל למ"ד 'אין בו' שכל קדושת המע"ש היא על פחות משו"פ ליכא חידוש זה, וכך משמע בדברי רש"י הנ"ל שכתב שכיון שבחומשו אין שו"פ 'לא קחשיב' ודיו בכך, וצ"ב.

והיה אפשר לומר בדוחק, דמסתמא מיירי שבמעות הראשונות יש פחות משו"פ, דמשום שא"א לצמצם מעותיו הוא מחלל על מעט יותר אבל אין בזה שיעור גדול אלא פחות משו"פ, וא"כ י"ל שלמ"ד 'אין בחומשו' יש חידוש שאינו צריך להמתין אלא יכול לחלל על פחות משוויו כדשמואל שמע"ש שוה מנה שחיללו על שו"פ בדיעבד מחולל והכא יכול לכתחילה לחללו ואי"צ להמתין, אבל למ"ד 'אין בו' פשיטא שיכול לחלל כיון שהמע"ש ג"כ רק פחות משו"פ וצל"ע.

**מוכיח מדברי הרמב"ם כיסוד זה שחילול על מעות הראשונות הוא חילול גריעא**

ויש להוכיח מדברי הרמב"ם כיסוד זה שיש חידוש שאפשר לחלל על מעות הראשונות, דהנה כתב הרמב"ם (בפ"ה ממע"ש ה"ד), וז"ל 'מעשר שני שאין בחומשו שוה פרוטה אינו מוסיף עליו חומש', ומבואר שהרמב"ם נקט שאפשר לחלל מע"ש שאין בחומשו שו"פ אלא שהתחדש בפס' שאין חיוב חומש כשאין בחומשו שו"פ. ולכאו' צ"ע דבגמ' מפורש שלולי דינא דחזקיה לא היה אפשר לחלל מע"ש שאין בו שו"פ ולא שהיה רק חסרון של חומש[[10]](#footnote-10), ובהכרח לומר שהרמב"ם נקט שחלוק גדר המיעוט לפי מ"ד 'אין בו' מהגדר שלמ"ד 'אין בחומשו', שלמ"ד 'אין בו' גדר המיעוט הוא שא"א לחלל מע"ש שאין בו שו"פ, אבל למ"ד אין בחומשו שו"פ אין סברא למעטו מפדיון לגמרי אלא שהתחדש שאין בו חיוב חומש. (וסברא זו מבוארת בדברי התוס' שהקשו למ"ד אין בחומשו מה הסברא למעט לגמרי מפדיון, והרמב"ם נקט מחמת קושיא זו שאה"נ זהו גדר המיעוט להך מ"ד).

אמנם צ"ע, דא"כ למ"ד אין בחומשו מה צריך לדינא דחזקיה הרי אפשר לחלל שפיר ולא להוסיף חומש, ואטו חזקיה בא להחמיר שיחלל על מעות הראשונות בשביל להוסיף חומש. [ועי' ברש"ש בסוגיין שצידד לומר שהרמב"ם סובר שאף למ"ד 'אין בחומשו' מודה שא"א לחלל כלל כשאין בו שו"פ ולפי"ז ניחא דבעינן לדינא דחזקיה כשאין בו שו"פ, אמנם הרש"ש דחה ביאור זה מהסוגיא בדף נה. ע"ש].

ונראה לומר בדע' הרמב"ם, שחזקיה חידש שאפשר לחלל על מעות הראשונות ולא צריך לחלל על מעות אחרים, וזה עצמו חידוש שאפשר לחלל על מעות הראשונות שהוא חילול גריעא כמו שהוכחנו מסוגיית הגמ'.

וכך משמע בדברי הרמב"ם (שם) שכתב וז"ל 'הפודה מעשר שני והיה לו מעשר שני אחר שלא נפדה אם אין בחומשו שוה פרוטה דיו שיאמר הוא וחומשו מחולל על מעות הראשונות לפי שאי אפשר לאדם לצמצם את מעותיו', משמעות דברי הרמב"ם שאין חיוב לחלל על מעות הראשונות אלא שמי שהיו לו כבר מעות הראשונות דיו שיחלל על מעות הראשונות וכמשנ"ת. אכן צ"ב כנ"ל מהו החידוש בזה.

**ז**

**מדקדק בדברי רש"י שבחילול על מעות הראשונות נתפס כל הדינר**

והנה רש"י בדף נג. כתב וז"ל 'ואם באת לומר דחזקיה נמי היכי משכחת שיש עודף על ידי מי נתפס, משכחת ליה במחלל מעשר בסלע שלם או בשקל או באיסר שאפי' לא היה המעשר שווה אלא שלש פרוטות נתפס כל האיסר', ודבריו צ"ב מה כוונתו במש"כ 'נתפס כל האיסר' הרי כל דינא דחזקיה יסודו שאינו נתפס כל המטבע ולכך יכול לחלל עליו עוד מעשר שהוא פחות משו"פ, ואם חל קדושה על כל האיסר היאך יכול לחלל עליו עוד מעות, ומהו המכוון בדבריו שנתפס כל האיסר.

**ח**

**מחלק שאף שאפשר לחלל על מעות הראשונות מ"מ א"א לחלל מעות על פירות הראשונות**

והנראה בזה, דהנה יש לדון האם אפשר לחלל מעות מע"ש פחות משו"פ על 'פירות הראשונות' כמו שאפשר לחלל פירות מע"ש על מעות הראשונות, כגון שקנה פירות בכסף מע"ש בפחות מהשווי של הפירות ועתה רוצה לחלל מעות מע"ש נוספים שהם פחות משו"פ על פירות אלו, האם יוכל לחלל עליהם כמו שאפשר לחלל על מעות הראשונות, או דלמא רק במעות הראשונות אפשר לחלל ולא על פירות הראשונות.

וסברת החילוק בין מעות לפירות הוא, דהנה בפירות אפשר לסיים מקום מסויים בפירות שיחול עליו קדושת מע"ש, ובאופן זה מסתבר שלא יוכל לחלל על פירות אלו מעות נוספות משום שאין שייכות בין החילול הראשון לחילול זה דכל חילול חל במקום אחר בפירות, וא"כ י"ל שאף באופן שאינו מסיים מקום שמחיל עליו את הקדושת מע"ש והקדושה חלה בחצי מהפירות שאינו במקום מסויים מ"מ כשמחלל מעות נוספים על פירות אלו אין שייכות בין החילול הראשון לחילול זה דכל קדושה חלה בחלק אחר מהפירות ורק שאינו מקום מסויים.

משא"כ במעות לא שייך להחיל קדושה על חלק מהמעות דצריך לחלל על מטבע וחצי מטבע אינו כלום והוי כאסימון, ובהכרח שהקדושה חלה על כל המטבע, ורק שכל הדין קדושה של המטבע הוא לקיים בו דין האכילה בירושלים בשווי של חציו, ומש"ה יכול להוסיף ולחלל על שאר המטבע דהויא תוספת קדושה על המטבע הזו שחל עליה קדושה לקיים את אכילת כולה בירושלים. והדברים צ"ב.

**מבאר שגדר חילול על חצי מהמעות הוא שהקדושה נתפסת על כל המטבע לקיים בו דין אכילה של חציו**

והביאור בזה הוא, דהנה המושג קדושת מע"ש הוא שעומד להיאכל בירושלים, וכשמחלל על מטבע פחות משוויו לא שייך לומר שחל קדושה רק על חציו שיאכל בירושלים, כיון שהמטבע עצמו אינו עומד להיאכל בירושלים וכל קדושתו היא שעומד לקנות בו צרכי אכילה ומש"ה א"א שיחול קדושה על חציו דחצי מטבע אינו מטבע והוי כאסימון, ובהכרח שהקדושה חלה על כל המטבע, וגדר הקדושה על כולו הוא, שכולו מיועד לקיים בו דין אכילה בחצי משוויו, ומש"ה יכול להוסיף על קדושתו שקיום דינו יהיה לאכול את כולו בירושלים, משא"כ בפירות שמקיים בהם עצמם את דין האכילה אזי יכול לחול דין בחלק מסויים מהם שיצטרך לאוכלו בירושלים ואין דין בכולו, ואף באופן שאינו מסיים מקום חל דין על חציו שאינו מסויים, וא"כ מסתבר שלא יוכל להוסיף ע"ז עוד מעות פחו"ת משו"פ במקום אחר דאין שייכות בין החילולים.

**עפ"ז יובנו דברי רש"י שכתב שהחילול נתפס על כל האיסר**

וזה המכוון בדברי רש"י הנז' שכתב ש'נתפס כל האיסר', דכל האיסר קדוש לקיים בו דין אכילה בחציו, ואי"ז סתירה לדברי חזקיה שאפשר לחלל עליו מעות נוספים דכל קדושת המטבע היא לקיים דין אכילה בירושלים כפי השווי שחילל עליו ויכול להוסיף על קדושתו שדין הקדושה יהיה לאכול את כולו בירושלים.

**ט**

**מבאר לפי"ז את עומק דברי החזו"א שהחילולים מצטרפים**

ואשר לפי"ז נמצא, שכשמחלל על מעות הראשונות אינו חלות חילול חדש אלא זהו תוספת לחילול הראשון, דכבר חל על כל המעות קדושה לקיים דין אכילה בחצי משוויו בירושלים והוא מוסיף על דין קדושתו לקיים את דין האכילה בכולו.

ובזה יתבאר לן יסוד דברי החזו"א שהחילולים מצטרפים, דהשייכות בין החילולים היא בעצם קדושת המעות דהויא קדושה חדא של המעות שיש בהם דין אכילה אחד בירושלים, והחילול השני אינו מעשה חילול חדש אלא תוספת דין על הקדושה שכבר חלה על המעות, שמוסיף בחילול השני שקיום דין הקדושה יהיה שכולו יאכל בירושלים, ובזה הויא חילול אחד, ששתי החילולים החילו אותו דין על המעות. ונמצא שאין השייכות בין 'מעשי החילולים' דהויא המשך מעשה החילול הראשון דבאמת אין סברא שיחשב המשך לחילול הראשון, אלא השייכות היא בעצם קדושת המעות שלא התווספה קדושה חדשה על המעות כמשנ"ת.

ולפי"ז לא קשיא משה"ק המנח"ש שבאופן שאדם אחר עשה את החילול הראשון אין צירוף בין החילולים, דלדברינו הצירוף הוא בעצם קדושת המעות ולא במעשי החילול. אמנם לכאו' בדברי החזו"א לא משמע שכונתו לזה וצל"ע.

וזהו הביאור נמי לפי המ"ד שא"א לחלל מע"ש שאין בחומשו שו"פ, ואפ"ה יכול לחלל על מעות הראשונות, ומשום שבחילול על מעות הראשונות לא הויא חילול חדש של דבר שאין בחומשו שו"פ אלא המשך החילול הראשון וכמש"כ החזו"א. ומה"ט נמי מוסיף חומש אף להרמב"ם שבאין בחומשו שו"פ פטור מחומש וכדביאר הגרש"ר כנ"ל.

**מבאר את הדברים בנוסח אחר**

ונראה דיש מקום לומר בנוסח אחר מהחזו"א בהא דמהני חילול על מעות הראשונות, דאף אם החילולים לא מצטרפים מ"מ מועיל החילול על המעות הראשונות, ומשום די"ל שיסוד החסרון בחילול של פחות משו"פ הוא שאין בכחו להחיל קדושה על הפירות, אבל בחילול על המעות הראשונות שכבר חיילא קדושה על הפירות, ובכה"ג כל הדין חילול הוא להוסיף על קדושתו, מש"ה בזה גם פחות משו"פ בכחו להחיל על המעות דין זה.

אמנם ביאור זה מתיישב רק למ"ד 'אין בו', אבל למ"ד 'אין בחומשו', לכאו' צ"ל שמתייחסים לכל החילולים כדבר אחד ולכך חשיב שיש בחומשו שו"פ, ומה"ט נמי להרמב"ם מתחייב עי"ז בחומש, ולכך צ"ל כנוסח א.

**מביא שהחזו"א בתשובה עמד על יסוד הסברא שכתבנו**

שוב ראיתי[[11]](#footnote-11) שהביאו משו"ת משפט כהן (לראי"ה קוק סי' נ"ג נ"ד) בשם החזו"א שביאר את מנהג העולם שאין מחללים מעות פחות משו"פ על מטבע שכבר חיללו עליו פירות פחות משוויו, משום שדינא דחזקיה הוא רק כשחילל על מעות בסתמא אלא שמשום שא"א לצמצם נשאר בהכרח מקום במעות דבכה"ג יכול להוסיף ולחלל עליו פחות משו"פ, אבל באופן שמחלל מעיקרא על חלק מהמעות אינו יכול לחלל על העודף, משום שדעתו שהפרוטה שמחלל בהתחלה תהיה מצומצמת ומה שנשאר במטבע הוא כמו מטבע בפני עצמה ע"ש. ואח"כ חזר החזו"א מכח קושיית הגמ' וניתי איסר ויחלל עליו פרוטה ומחצה ע"ש. ויסוד סברת החזו"א היא כמו הסברא שכתבנו ב"ה.

**י**

**עפ"ז יתבארו דברי רש"י והרמב"ם שחילול על מעות הראשונות הוא חילול גריעא**

ולהאמור יתבאר לן מה שהוכחנו [באות ו] מדברי רש"י והרמב"ם שחילול על מעות הראשונות הוא גריעא ויש חידוש שאפשר לחלל עליהם, דהטעם בזה הוא משום שבחילול זה אינו מתפיס קדושה חדשה על הפירות והוא רק מוסיף דין אכילה על הקדושה הראשונה ונמצא שהוא מחלל את הקדושה של הפירות באופן שלא מעמיד תחתיהם קדושה חדשה אחרת, ומש"ה היה הו"א שאי"ז חילול מעליא אלא צריך להעמיד מעות שעדיין אינם קדושים ולהתפיסם בקדושת המע"ש.

**יא**

**מיישב לפי"ז את דברי רש"י שהמיעוט נצרך רק כשמחלל פחות משו"פ על פרוטה**

והנה הקשו האחרונים (חי' הגרי"ז בבכורות דף ל. והתו"ז פ"ד מ"ד) לפי"ד הגר"ח (בפ"ח ממע"ש ה"ז), שפדיון מע"ש חל ע"י מעשה קנין של כסף והוכיח כן מהסוגיא בקידושין דף ה.[[12]](#footnote-12), א"כ מדוע צריך פס' למעט פחות משו"פ שאינו בר פדיון, תיפוק ליה שאין מע"ק בפחות מפרוטה, וכמו"כ הקשו מאי מהניא חילול על מעות הראשונות הא ליכא פרוטה למע"ק.[[13]](#footnote-13) [ועי' קוב"ש ח"ב סי' כ אות ג שכתב 'והצעתי קושיא זו לפני כ"ק מו"ר חיים הלוי זצ"ל והשיב לי בקצרה דאין ראיה מהקדש למעש"ש' עכ"ל, וע"ש מה שביאר ולא הבנתי דבריו שהרי הגר"ח כ' שגם במע"ש מהני מדין קנין כסף ועי' מש"כ בסי' ?].

אכן באמת בחידושי ר' ראובן ובמנח"ש כתבו שאדרבה בזה יתבארו דברי רש"י, שכתב וז"ל 'פרט לשאין בו שוה פרוטה, שאינו בכלל גאולה ולימדך שאינה תופסת פרוטה', וצ"ב מדוע ביאר רש"י שהמיעוט שא"א לפדות פחות משו"פ על 'פרוטה' ולא כתב דמיירי שפודה על פחות משו"פ שגם לזה צריך פס' למעטו, ובארו ר' ראובן בשם גדול אחד והמנח"ש שמה שא"א לפדות פחות משו"פ על פחות משו"פ לא צריך פס' דבזה ליכא מע"ק של כסף ופשיטא שלא מועיל הפדיון, ולכך הוצרך רש"י לומר שהמיעוט מיירי כשפודה פחות משו"פ על פרוטה דאיכא מע"ק בפרוטה ולזה צריך פס' למעטו, ואדרבה מדברי רש"י מתבאר כדברי הגר"ח שצריך מע"ק בפדיון ולכך ל"צ קרא למעוטי כשפודה על פחות משו"פ.

אמנם דבריהם צ"ב מה מועיל שפודה פחות משו"פ על פרוטה הרי סו"ס הוא מחלל את הקדושה רק על חצי מהפרוטה ומאי נפ"מ באיזה מטבע עושה את המעשה פדיון.

עוד הקשה בחי' ר' ראובן על ביאור זה, דא"כ היאך אפשר לפדות על מעות הראשונות הא ליכא בזה מע"ק בפרוטה כיון שמחלל רק חצי פרוטה, וכמשה"ק הגרי"ז.

ולדברינו מיושב היטב הקושיא הראשונה, שאף שמחיל את הקדושה רק על חצי פרוטה מ"מ חשיב שכל הפרוטה נתפסת בקדושת מע"ש לקיים בה דין של חצי פרוטה מע"ש ולכך חשיב שעושה מע"ק בפרוטה.

ולפי"ז יש מקום ליישב גם את הקושיא מהא דמהני חילול על מעות הראשונות, די"ל שבחילול על מעות הראשונות ל"צ מעשה קנין נוסף, ומשום דהא דבעינן מע"ק בחילול היינו להחיל על המעשר קדושת מע"ש אבל במעות הראשונות שכבר חל דין על כל הפירות להעלותם לירושלים וכל הדין חילול הוא להוסיף באותה קדושה שווי נוסף יתכן של"צ בזה מע"ק ועיין.

אכן בעצם דברי רש"י אפשר לבאר בפשיטות, שא"א לחלל על פחות משו"פ משום דהוי כמחלל על אסימון כדאיתא בירושלמי וכן פסק הרמב"ם, ולכך הוצרך רש"י לפרש שמחלל על פרוטה, וכך ביאר המנ"ח (מצוה תע"ג אות ז) בדברי רש"י וכ"כ הגר"ר והמנח"ש.

?שייך לעיל אולי בהערה

וכך מוכח מהרמב"ם שכ' שאין מחללים על חצי פרוטה דהוי כאסימון, ומקורו מהירושלמי, וצריך ביאור דתיפוק ליה דאין מחללים חצי פרוטה, ובארו המהר"י קורקוס והכס"מ דמיירי שיש לו מע"ש ששוה פרוטה והוא מחלל אותו על כמה מטבעות של פחות משו"פ ולכך הוצרך הרמב"ם לטעמא דהוי כאסימון. אמנם עדיין קשיא מדברי הגמ' בדף נג. דא"א לחלל פרוטה וחצי על שתי פרוטות ומבואר שיש גם דין בכסף שעליו מחלל וא"כ מדוע בעינן לטעמא דהוי כאסימון.

ולכאו' צ"ל

ולפי"ז מתבאר

**ענף ב - בביאור שיטת הראב"ד והרא"ש בדין מע"ש שאין בו שו"פ**

**א**

**ביאור החזו"א בדברי הראב"ד שבפחות משו"פ יש קדושה לגבי טומאה ואנינות**

הנה הראב"ד כתב שמע"ש פחות משו"פ אינו צריך פדיון ויכול לאוכלו חוץ לחומה.[[14]](#footnote-14) ובפשטות כוונתו שאין קדושה כלל על מע"ש פחות משו"פ ומש"ה יכול לאוכלו חוץ לירושלים.

והקשו החזו"א (דמאי סי ג סקי"ג) והמנח"ש (סי' ס"ז סק"ג), שהרי בפשטות הראב"ד מודה שיש דין טבל בפירות שהמעשר שלהם פחות משו"פ, וא"כ היאך הטבל ניתר בהפרשה זו הרי לא חל קדושת מע"ש כלל על מה שהפריש ואינו פוטר את הטבל.

ולכך בארו בדעת הראב"ד שאע"פ שפחות משו"פ אי"צ פדיון ומותר לאכלו חוץ לירושלים מ"מ חל עליו שאר דיני מע"ש כגון לגבי אנינות וטומאה, ומש"ה מועיל ההפרשה והותר הטבל כיון שיש דין מע"ש על הפירות שמפריש.

[ונראה להוסיף בזה, דלכאו' צ"ב בחילוק זה, דהא מסתברא שעיקר דין מע"ש הוא שעומד להיאכל בירושלים ושאר דיני המע"ש הם בתוצאה מזה שפירות אלו קדושים שעומדים ליאכל בירושלים, וא"כ עד כמה שפחות משו"פ אין בו דין אכילה בירושלים לא שייך ביה דינים של טומאה ואנינות בלא עיקר מהות מע"ש. ויתכן לומר, שאע"פ שמע"ש פחות משו"פ מותר באכילה חוץ לירושלים ואינו מחוייב ליאכל בירושלים, מ"מ יש בו מצוה קיומית לאוכלו בירושלים ורק שיש בו קולא שאין איסור חוץ לחומה, ומש"ה שפיר שייכי ביה דיני טומאה ואנינות].

**מדקדק מדברי הראב"ד כביאור החזו"א**

ויש לדייק כדבריהם ממש"כ הראב"ד בדף נג:, וז"ל 'ואם יפדה אותו אין לו חומש מן התורה' משמע מדבריו שיש לו פדיון מה"ת אלא שפטור מחומש, וצ"ב שהרי להראב"ד אין קדושה על פחות משו"פ כלל ומה שייך בזה פדיון, וביותר ילה"ק דלכאו' הראב"ד סתר משנתו דבדף נג ע"א כתב דהא דאמרי' 'דאורייתא ודרבנן לא מצטרפי' היינו שמעשר פחות משו"פ הפדיון שלו מדרבנן. אולם לפי"ד החזו"א ניחא, שמדאורייתא חל הפדיון על פחות משו"פ לגבי להתירו בטומאה ואנינות, ומש"ה כתב הראב"ד שאם פדה פחות משו"פ פטור מחומש מן התורה אבל אין חסרון בעצם הפדיון, ומש"כ הראב"ד בע"א שלא חל הפדיון מה"ת היינו לגבי לצרפו עם חצי פרוטה שיש בה דין פדיון גם להתירו באכילה [משום שבא מפרוטה שלימה] ולכך אינו מצטרף עם חצי פרוטה שאין בה דין פדיון לגבי אכילה חוץ לחומה אלא לגבי טומאה ואנינות.

**קושיית המנחת שלמה על מהלך זה**

אמנם הקשה המנח"ש, מהא דמקשינן בגמ' 'וניתי דמאי', ואי נימא שמדאורייתא יש קדושה בפחות משו"פ לגבי טומאה ואנינות א"כ איך יצטרף עם הדמאי להפקיע את הדין טומאה ואנינות שחלים בו מדאורייתא. וכתב שי"ל בדוחק שכוונת הגמ' להקשות שיצרפנו עם דמאי לגבי לאוכלו חוץ לחומה אף מדרבנן אבל באמת גם לאחר החילול אסור באנינות וטומאה וצ"ע.

**ב**

**מוכיח מדברי הראב"ד שאם אין במעשר שו"פ לא חייל דין טבל**

אכן בעיקר הדין שנקטו בפשיטות החזו"א והמנח"ש שלפי הראב"ד חל דין טבל על פירות שהמעשר שלהם הוא פחות משו"פ, נראה שבדברי הראב"ד מתבאר להדיא ההיפך מזה, שהקשה מהגמ' במכות דף יט: לגבי תאנה שהפריש ממנה מעשרות שאם אכל את המע"ש חוץ לחומה לוקה והרי אין במעשר של תאנה אחת שו"פ ומ"ט לוקה עליו, ותירץ הראב"ד דמיירי שתאנה זו באה מטבלים הרבה שיש בהם שו"פ עכ"ד. מבואר בדבריו שאע"פ שבשעת ההפרשה לא היה במעשר שו"פ מ"מ כיון שהתאנה בעודה טבל הייתה עם הרבה טבלים שהיה בהם עשירית שו"פ חייל בה דין טבל, ומה שאמרו מע"ש שאין בו שו"פ היינו שאין בטבל שיעור שיהיה במעשרו שו"פ. ולפי"ז אם היה לו הרבה טבל והפריש מקצתו שהמעשר שלו פחות משו"פ הויא דאורייתא עש"ה[[15]](#footnote-15).

ולפי"ז מתבאר בפשיטות שיטת הראב"ד, ואי"צ לחדש כמש"כ החזו"א והמנח"ש שהראב"ד מודה שיש דין קדושה לגבי טומאה ואנינות, דבאמת בפחות משו"פ לא חל דין טבל על הפירות מתחילה כלל וההפרשה לא הוצרכה לתיקון הטבל.

ובזה זכינו ליישב את קושיית המנח"ש הנ"ל מקושיית הגמ' 'וניתי דמאי' דלדברינו אף בפחות משו"פ אין ההפרשה מועילה מה"ת לגבי טומאה ואנינות ושפיר מצטרף עם דמאי.

**ג**

**מבאר בשיטת הרא"ש ע"פ הנ"ל**

והנה התורא"ש כתב שחילול מע"ש פחות משו"פ מועיל רק מדרבנן [ודבריו יובאו לקמן בארוכה]. וצ"ב היאך מועיל החילול מדרבנן על פירות שקדושתם מה"ת[[16]](#footnote-16), ובהכרח לומר (וכ"כ החזו"א) שהרא"ש קאי בשיטת הראב"ד שאין קדושת מע"ש על פחות משו"פ ומש"ה אין לו דין חילול מה"ת.

אמנם כתב עוד החזו"א, שגם לפי הרא"ש מוכרח לומר שחלה קדושה על מעשר זה לגבי טומאה ואנינות דאל"כ תקשי היאך פוטר את הטבל כנ"ל.

והקשה המנח"ש היאך אפשר לומר בדעת הרא"ש דאית ביה קדושה לגבי טומאה ואנינות, הרי הרא"ש כתב שהפדיון על מעות הראשונות הוא מדרבנן ומבואר שאי"צ פדיון כלל מה"ת וע"ש. ומעתה הדרא קושיא לדוכתא היאך ההפרשה של פחות משו"פ פוטרת את הטבל.

ולדברינו א"ש, די"ל שהרא"ש קאי נמי בשיטת הראב"ד שאין דין טבל על פירות שהמעשר שלהם פחות משו"פ, ואשר לפי"ז אפ"ל שאין קדושה כלל על פחות משו"פ וההפרשה אינה צריכה לפטור את הטבל, ומש"ה כתב הרא"ש שהפדיון רק מדרבנן. [אך העירוני שבדברי הרא"ש יותר דחוק לומר כך, דהרא"ש סתם ולא הזכיר כלל שאין קדושה אלא כתב שאין פדיון, ונהי דמוכרח לומר שמותר לאוכלו חוץ לחומה אבל לא משמע שאין כלל דין מעשר בזה וצל"ע].

**ד**

**הערה בשיטת הריטב"א**

והנה הבאנו ששיטת הריטב"א שמע"ש פחות משו"פ יש בו קדושה ואסור לאוכלו חוץ לחומה אבל אין חיוב להעלותו לירושלים ויכול להניחו עד שירקב[[17]](#footnote-17).

וצריך ביאור מהו הטעם בזה שאינו חייב לפדותו ולהעלותו לירושלים, הרי אפשר לחלל פחות משו"פ על מעות הראשונות ומדוע אינו חייב לפדותו על מעות הראשונות, ובשלמא לדעת הראב"ד כיון שא"א לחלל מע"ש כלל אין איסור לאוכלו חוץ לחומה כדביאר הראב"ד שמעשר שא"א לקיים בו דין 'וצרת הכסף' אין בו איסור אכילה חוץ לחומה, אבל לשיטת הריטב"א שאפשר לפדותו חוץ לחומה על מעות הראשונות מדוע לא נימא דחייל חיוב לפדותו על מעות הראשונות וצ"ב.

1. ובריטב"א נקט מכח קושיא זו שרש"י סובר שחילול על מעות הראשונות הוא מדרבנן, והקשה היאך מועיל חילול דרבנן להפקיע את הקדושה שהיא מדאורייתא.

   אמנם נראה שאין לומר שרש"י סבר שרבנן חדשו הפקעה על הדאורייתא ע"י שמחלל על המעות הראשונות, דיש לדייק מדברי רש"י היא שדינא דחזקיה הוא מדאורייתא, דהנה אמרינן בדף נג: שיש חידוש במע"ש פחות משו"פ שיש בו דין קליטת מחיצות, ופרש"י וז"ל 'לא מבעיא יש בו. דכיון דבר פדייה הוא חיילא עליו קליטת מחיצות דרבנן ולא מיפרוק תו אבל אין בו אימא בכה''ג לא לגזור רבנן קליטת מחיצות לפדייה דמילתא דלא שכיח היא לחללו על מעות הראשונות וניעבד ליה כדחזקיה קמ''ל', מבואר בדברי רש"י, שלא פירש שהחידוש שיש קליטת מחיצות בפחות משו"פ משום שהדין פדיה בהם אינו אלא מדרבנן אלא כל החידוש הוא רק משום שלא שכיח החילול ודוק. [↑](#footnote-ref-1)
2. וכך גרס הריטב"א ומזה הוכיח בדף נב: שמה"ת אינו חייב להעלות לירושלים ע"ש. [↑](#footnote-ref-2)
3. נראה ביאור סברא זו שהקדושה של מעות אינה קדושה עצמית דאין שימוש של מע"ש במעות וכל קדושתו בתורת דבר שעומד להתחלל על פירות, ומש"ה עד כמה שא"א לחלל את הכסף על פירות נוספים א"כ אין תכלית בקדושה זו כלל ומש"ה לא חלה הקדושה על מעות פחות משו"פ. אמנם עי' במנח"ש (סי' ס"ז אות ג בהערה) שכתב שיש שתי גירסאות בד' התורא"ש ע"ש. [↑](#footnote-ref-3)
4. וכן יש לדייק מלשונו שכתב 'שאינו בכלל גאולה' דמשמע שהמעשר עצמו אינו בכלל גאולה. אמנם אי"ז מוכרח, די"ל שכוונתו 'שאינו בכלל גאולה' שזה הדין שהתמעט מ'אם גאול יגאל' שפחות משו"פ אינו בכלל דין גאולה, והגדר בזה 'לימדך שאינה תופסת פרוטה' ובזה החסרון בכסף, אבל הדין שאינו בכלל גאולה אינו גדר אלא צורת הדרשא שהתמעט מהפס' שפחות משו"פ אינו בכלל גאולה. [↑](#footnote-ref-4)
5. ובעצם דברי הרמב"ן שלולי דינא דחזקיה אינו יכול לחלל פחות משו"פ אף כשמצרפנו עם אחר, יש לדעת שרש"י חולק ע"ז, שכתב בע"ב (בד"ה דיו בכך) וזה לשונו 'כדחזקיה ולא אמרינן ימתין עד שיעלנו לירושלים או ימתין עד שיצרפנו עם אחר דכיון דבחומשיה ליכא פרוטה לא קחשיב ודיו בכך', מבואר בדבריו שלולי חזקיה היה יכול לצרפו עם אחר. [↑](#footnote-ref-5)
6. ובאמת לפי הריטב"א גופיה שהמיעוט של פחות משו"פ הוא שפטור מלהעלותו לירושלים א"כ מסתבר בודאי שיש גריעותא בפירות פחות משו"פ ולכך פטור מלהעלותם ואינו חסרון במעות. [↑](#footnote-ref-6)
7. ועי' באחרונים שבארו גדר ד"ז ע"פ דברי רש"י בגיטין דף יב: שכתב שהקדש אינו חל על פחות מפרוטה והתם לא הוי חסרון במע"ק דיש לו קנין של עבד למעשי ידיו אלא שבעצם הקדש לא חל על פחות משו"פ, וצל"ב מאי גרע מכל קנין ממון. [↑](#footnote-ref-7)
8. והנה בפשוטו יסוד מחלוקתם, שהתוס' בגיטין סברי שהשיעור שיהיה בחומשו שו"פ אינו דין רק במעשר אלא זהו שיעור בכסף שעליו מחלל שיהיה בחומשו שו"פ, והתוס' בר"ה סברי שזהו שיעור רק במעשר שיהיה בחומשו שו"פ ולא בכסף.

   אמנם נראה לומר, שגם לפי התוס' בגיטין דין חומש אינו במעות שעליו הוא מחלל אלא הוא דין במעשה החילול שצריך ליתן חמישית מהחילול למעשר ובזה צריך שיהיה שו"פ, והראיה לזה היא מהא דאפשר לחלל על כמה פרוטות נפרדות כדאיתא במשניות.

   ועצם סברא זו כתב הקה"י שחומש אינו חמישית מהפירות אלא חמישית מהמעשה חילול שעושה, והוכיח זאת מהא דאפשר לחלל שוה מנה על שו"פ, ואי נימא שדין חומש הוא בחמישית מהשווי של הפירות א"כ היאך הוא מפקיע את חיובו ליתן חמישית מהפירות, הרי זהו כמו אדם שחייב למע"ש חוב ממון דלא שייך לומר ע"ז אין אונאה למעשר, וה"נ החומש הוא חיוב למע"ש, ומוכח שהחיוב חומש הוא חמישית מהחילול ולכך אינו חייב אלא כפי מה שמחלל ואכמ"ל. [↑](#footnote-ref-8)
9. עי' רשב"א דף נג. שתמה מ"ט לא סייעו לחזקיה מברייתא זו. ועיין ברמב"ן בתורת האדם שכתב שמצינו הרבה בגמ' שיכול להביא ברייתא דתניא כוותיה ולא אמרו כן והביא ראיה מסוגיין. [↑](#footnote-ref-9)
10. דהא מקשינן על חזקיה דהוי דבר שיש לו מתירין ומבואר שלולי דינא דחזקיה א"א לפדותו כלל ואין לו מתירין. [↑](#footnote-ref-10)
11. בספר זהב התרומה עמוד שס"ט. [↑](#footnote-ref-11)
12. ועי' מש"כ בדבריו בסימן ?. [↑](#footnote-ref-12)
13. והתו"ז (בפ"ד מ"ד) הביא שאדרבה הגר"ח ביאר שזהו קושיית הירושלמי בפ"ד ה"ב והוכיח מקושיית הירושלמי שחילול הוא מדין קנין. [↑](#footnote-ref-13)
14. ומה שצריך לחלל על מעות הראשונות, לכאו' צ"ל שאי"ז רק משום שמדרבנן אית ביה קדושה דא"כ היה סגי לחלל על פרוטה, אלא כמש"כ הרא"ש שיש דין נוסף שא"א לחלל על כסף שאין בו שו"פ כדלקמן. [↑](#footnote-ref-14)
15. ומבואר בזה חידוש שעד כמה שאין במעשר שו"פ לא חל דין טבל, והביאור בזה שכל דין טבל הוא שעומד להפרשה ועד כמה שהוא טבול למעשר שאין בו שו"פ שאין בו קדושת מעשר לא חל ביה דין טבל כלל. [↑](#footnote-ref-15)
16. וכעי"ז הקשה הריטב"א על שיטת רש"י, כמו שהבאנו בהערה לעיל. [↑](#footnote-ref-16)
17. מבואר בדברי הריטב"א האלו, שבכל מע"ש יש חיוב מה"ת להעלותו לירושלים לקיים בו מצות אכילה, ועי' בריטב"א במכות דף יט: ויש להאריך בזה ואכ"מ. [↑](#footnote-ref-17)