כלים פי_ח מ_ח
קטגוריות: ש_ס / נא כלים / כלים עניינים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / כלים ב_מ

**כלים פי"ח מ"ח**

א] **תפילה ארבעה כלים,** התוס' בסוכה די"ב: והר"ש לקמן פכ"ו מ"ב הקשו מזה ע"ד רש"י דס"ל דבית קיבול העשוי למלאות לא שמי' קיבול, שהרי אין לך עשוי למלאות יותר מתפילין, ועמש"כ בזה בחי' הריטב"א שבת דנ"ב:, ונת' בזה באורך לעיל פי"ז מי"ז אות י' י"א, עיי"ש.

ב] **התיר קציצה הראשונה ותקנה,** באלי' רבה כתב להוכיח מזה דתפילין א"צ מעור אחד, מדקתני התיר ותיקנו, מכלל דתקנה היא להתפילין ומתכשרו כי עביד להו בית אחר, ובקה"י סימן י"ב הוסיף להוכיח, מדקתני התיר, ומשמע דל"ה מעור א' ממש, דא"כ הול"ל "חתך" קציצה וכו'.

אמנם הנה נחלקו בזה הפוסקים באו"ח סימן ל"ב סל"ח, אם מהני שיהיו התפילין מכמה עורות התפורין או מדובקין זל"ז, ובד' הגר"א בביאורו שם נראה שנטה להחמיר בזה, וכבר עמד בביאוה"ל שם בסתירת ד' הגר"א, ולדעת הסוברים דבעינן שיהיו התפילין מעור א' ממש, תיקשי ממשנתינו.

ובקה"י סימן י"ב הביא מס' עמודי אור סימן א' שכתב לישב, לפ"מ דתנן לקמן פכ"ו מ"ב, דכיס טמא, נפשט טהור, וה"נ יל"פ דהא דתנן הכא התיר קציצה ראשונה, לאו היינו שסילק את הבית משם, אלא היינו שפשט את קמטיו עד שנתבטל בית קיבול שלו, ולכן נטהר אותו בית, וחזר ותיקנו היינו שחזר וקימטו עד שנעשה בית א' כבתחילה, ועיי"ש בקה"י מש"כ לדון בזה.

ג] **התיר את הרביעית, טהרה מטמא מת אבל טמאה מגע טמא מת,** הר"ש והרא"ש פירשו, דכ"ז שהרביעית קיימת טמאות כולן טמא מת מכח חיבורן לרביעית, אבל כשהחליף את הרביעית פרחה מינייהו טומאת מת, ולפ"ז פשוט דמיד שהתיר את הרביעית פרחה מינייהו טומאת מת, אף קודם שחזר ותיקנה.

אך הנה בל' הרמב"ם בפיהמ"ש ובפ"ז מכלים הי"ב מבו' דלא טהרה מטמא מת אלא כשחזר ותיקן את הרביעית, עיי"ש, ולכאו' הוא מוכרח כן בד' הרמב"ם בהלכות, דעיי"ש שכתב דהא דנעשית כולה ראשון לטומאה, הוא משום שהתיר כל אחת ואחת וחזר ותיקנם כולם וכאילו זו תפילין אחרונות שנגעו בראשונות, עכ"ל, ומשמעות דבריו, דאי"ז משום שכשחיבר כל בית לתפילין נטמא מן התפילין, וכאשר כן פירש בפיהמ"ש, אלא הוא משום דכשנתחלף לתפילין אחרות, חשיב כנגיעה בתפילין הראשונות, וזה כמש"כ בחזו"א סימן כ"ג סק"א לדון בדין סדין שנעשה וילון, דנגיעה בעצמו חשבינן לי' בשעה שנעשה וילן כאילו נגע במדרס, דזה יוצא וזה נכנס חשבינן לי' כנוגעין זה בזה, עיי"ש, ובהמשך ד' הרמב"ם שם מבו', דמה"ט חייל טומאת ראשון גם על הבית הרביעית שתיקנו, דבשעה שתיקנו, ה"ה נטמא מן התפילין הראשונות, וכמש"נ בזה להלן אות ז', ולפ"ז הרי בע"כ דכ"ז שלא תיקן את הרביעית עדין הויא התפילין אב הטומאה, דאם מיד כשהתיר את הרביעית פקע ממנה טומאת אב הטומאה, א"כ היאך חייל עלי' כשתיקנה טומאת ראשון.

?בעיקר הדברים צ"ע, דאם אכן זה יוצא וזה נכנס חשיב כנגיעה, א"כ מ"ט בסדין שעשאו וילון בעינן לדין מגע בית הסתרים, ותליא בפלוגתא דתנאי, וגם תליא בדין שבע לה טומאה, ומ"ט לא אמרינן דזה יוצא וזה נכנס חשיב כנגיעה, וצע"ג.

ונ' דהדבר חלוק, דהתם שנטהר מן המדרס, משום שכבר אינו מדרס, א"כ הרי ברגע שנעשה וילון חשיב דכלל ליכא לכח הכלי המטמא, וע"כ בעינן שיטמא בעודו סדין ותליא בדין טומאת בית הסתרים, אך הכא דעדין מדרס הוא, וכל טהרתו הוא משום שנעשה כלי אחר, הרי דחילוף מכלי לכלי חשיב כמגע, ועדין צ"ב, ודו"ק.

ובעיקר הענין יש מקום לפרש עוד, דכיון דכל הטהרה היא משום ההתחלפות, אי"ז מועיל אלא שלא יהא את טומאת הכלי הראשון, אך לא גרע מכלי אחר שנגע בו, ולפ"ז ל"ק כלל מההיא דסדין שעשאו וילון, דהתם אין הטהרה משום ההתחלפות, ודו"ק היטב.

אך ילה"ע על עיקר הדברים, מדינא דניקב כמוציא רמון וסתמו וכו', דאמרינן בשבת דקי"ב: דטהור, ופסקה הרמב"ם, ולהנ"ל הרי לכאו' הי' בדין, דאם הי' הכלי אב הטומאה, לא יטהר לגמרי, אלא יהא ראשון לטומאה, וזה לא מצינו, וצע"ג.

?עי' היטב בד' ראבי"ה סימן תתקפ"ו, ולא זכיתי לעמוד על הדברים, אך לכאו' מפורש בדבריו דהא דטמא מגע מדרס, אי"ז משום שנגע בעצמו, ואינו ברור בכל דבריו אם הוא משום דבשעת פרישתו קיבל טומאה מאביו, או הוא משום דכשבאו לו פנים חדשות נחית חד דרגא, גם מבו' לכאו' בדבריו דפנים חדשות הוא דבר המטהר, ואף דעדין כלי הוא, וכד' רבינו משולם, וזהו שכתב דמן הדין הי' שישאר טומאה על ג' הראשונות גם כשהתיר הרביעית, אלא דאיכא דין בפנ"ע דפנים חדשות, עיי"ש ומתבאר טפי לפ"ז ענין ירידתו ממדרס למגע מדרס, ועדין הדברים צ"ע וביאור רב, וצ"ע?

ד] ולכאו' צ"ל דהרמב"ם אזיל לטעמי', שכתב שם בדין סנדל דנפסקה שני' ותיקנה ה"ה טהור מן המדרס, שהרי נעשו לו אזנים חדשות, ונת' לעיל מ"ו אות ה' בדעתו, דכל הא דמטהרינן לי' הוא רק משום נעשו לו ב' אזנים חדשות, אך קודם שתיקן האזן השני' ה"ה בטומאתו, והיינו משום דס"ל דהא דמטהרינן בנפסקה שני' ותיקנה, הוא משום דפנים חדשות באו לכאן והו"ל ככלי חדש וכד' רבינו משולם, וס"ל דלא חשבינן לי' ככלי חדש אלא בשתיקן את השני', עיי"ש, ולפ"ז י"ל דה"נ הוא בתפילין, דכל הא דמטהרינן בשהתיר את כולם הוא משום דהו"ל פנים חדשות, וע"כ אי"ז טהור אלא בשחזר ותיקן את הרביעית, דע"י שהתיר כל הבתים וחזר ותיקנם, חשיב כתפילין אחרות.

אך הדברים צ"ב רב, דהאמנם בסנדל יש להבין דאף שהתיר את האזן השני', עדין הוא בטומאתו, שהרי הסנדל עצמו שנטמא מדרס עדיין קיים, אך בתפילין שהתיר את כל הד' הבתים, הרי נמצא שכבר אין קיים כלום מן התפילין שנטמאו מתחילה בטומאת אב הטומאה, וא"כ היאך יהא עליהן טומאה זו, ואולי י"ל דמ"מ כיון שהתיתורא קיימת, חשיב שעדין עיקר התפילין קיים, וזה ניחא למש"כ בקה"י סימן י"ב דתורת כלי קיבול שעל בתי התפילין הוא מכח התיתורא, וצ"ע בזה.

ה] **התיר את השלישית טהורה שהרביעית במגע ואין מגע עושה מגע,** הר"ש והרא"ש פירשו, דהוא משום שהרביעית כשהוחלפה אין בגופה טומאה כלל, שאינה נטמאת מן השלש, דאין מגע עושה מגע, וכל טומאתה היא משום שמחוברת לג' הטמאות מגע, וע"כ כשחזר והחליף השלש פעם שני' טהרו כולן, ומבו' בד' הרא"ש דזהו דתנן שהרביעית במגע ואין מגע עושה מגע, ואתי לפרושי דהא דאין בגוף הרביעית טומאה, הוא משום שכשתיקנו אותה לא נגעה אלא בג' הטמאות מגע, ואין מגע עושה מגע.

ו] אמנם הנה ז"ל הרמב"ם פ"ז מכלים הי"ב, חזר והתיר את הראשונה פעם שנייה ותיקנה ה"ה ראשון כשהיתה וכן אם התיר את השני' ואת השלישית, חזר והתיר אף הרביעית ותיקנה הרי כולה טהורה שאין הראשון מטמא כלים מפני שהוא ולד, עכ"ל, ומבו' דאף שהתיר את הראשונה והשני' והשלישית, עדין היא טמאה טומאת מגע, ורק כשהתיר את הרביעית ותיקנה ה"ה טהורה, וכבר תמה בקרי"ס שם, שהרי להדיא תנן דאם התיר את השלישית טהורה, עיי"ש בדבריו, ועי' במי"ט מש"כ בזה, ובתו"ח כתב דבע"כ דגיר' אחרת היתה להרמב"ם במשנתינו.

ואמנם צ"ב טעמא דמילתא, דמ"ט לא מטהרינן כשהתיר את הראשונה והשני' והשלישית, הרי הרביעית אין טומאה בגופה כלל, שהרי לא נגעה אלא בג' הבתים שהיו טמאין מגע, ואין מגע עושה מגע, וכמש"כ הר"ש והרא"ש.

ז] ואמנם ביאור ד' הרמב"ם נלמד ממש"כ שם לעיל מינה, ז"ל, ואם וכו' והתיר אף הרביעית ותיקנה נעשית כולה ראשון לטומאה, שהרי התיר כל אחת ואחת וחזר ותיקנם כולם וכאילו זו תפילין אחרונות שנגעו בראשונות, עכ"ל, וכבר נת' לעיל אות ג' דמשמעות דבריו, דאי"ז משום שכשחיבר כל בית לתפילין נטמא מן התפילין, אלא הוא משום דכשנתחלף לתפילין אחרות, חשיב כנגיעה בתפילין הראשונות, וע"כ ס"ל דחייל על כל התפילין טומאת מגע, וע"כ כ"ז שלא התיר את הרביעית ותיקנה, עדין ה"ה טמאה טומאת מגע, ורק כשהתיר את הרביעית ותיקנה, ה"ה טהורה, משום שפנים חדשות באו לכאן, והא דתנן שאין המגע עושה מגע, היינו דמה"ט אין התפילין החדשות נטמאות מן התפילין הישנות בשעת ההחלפה מזה לזה.

ח] והרמב"ם בפיהמ"ש כתב, דאם התיר את השלישית והתירה, אינה מתטמאת בשביל הרביעית, לפי שהרביעית כבר נהייתה ולד טומאה וולד טומאה אינו מטמא כלים וכו', ומבו' בדבריו, דאף שהתיר את השלישית, עדין הרביעית טמאה מגע, ואך שאינה מטמאה את ג' הבתים, משום דולד טומאה אינו מטמא כלים, וזהו דתנן דאין מגע עושה מגע.

וצ"ב בתרתי, חדא, דלמש"כ הרמב"ם לעיל מינה דהא דבהתיר את הרביעית טמאה מגע ט"מ, הוא משום שכל קציצה מהן נטמאה בשעת חיבורה לשאר שהיו אב, הרי בדין דהרביעית שנתחברה כשכבר ל"ה על התפילין טומאת אב, אין עלי' טומאה בגופה כלל, וכל טומאתה הוא משום שמחוברת לג' הבתים הטמאות, וא"כ הרי דכשהתיר את ג' הבתים, בדין שתטהר אף הרביעית מטומאתה, ועוד, דאם אכן הרביעית עצמה טמאה מגע ט"מ, א"כ מ"ט אין ג' הבתים טמאין מדינא דהמחובר לטמא טמא, וצע"ג.

?העירוני דלדעת הרמב"ם דחרב ה"ה כחלל בכלי שטף, מ"ט אינו התפילין מטמאין מדינא דחרב ה"ה כחלל, ועמש"נ לעיל מ"ז לגבי מטה, והכא ל"ש כן, וצ"ל דאיירי בשלא נגע במת, ועמש"נ לעיל שם?.

ז"ל ראבי"ה סימן תתקפ"ו, בפרק כ"ו דכלים (מ"ד) ומייתי לה בפרק אלו קשרים (קיב ע"ב) סנדל שנפסקה אחת מאזניו ותיקנה טמאה מדרס. פירש"י ה"ה אף על גב דלא תיקנה טמאה מדרס אלא משום סיפא נקט לה דקתני נפסקה שניה ותיקנה טהרה מן המדרס ואשמעינן אף על גב דתיקן כבר הראשונה פנים חדשות באו לכאן וטהרה מן המדרס.

נ"ל נמי דלענין זה דווקא נקט תקנה, משום דקתני אבל טמאה מגע מדרס דפנים חדשות באו לכאן ואם לא תיקנה קודם שנפסקה שנייה טהור אף ממגע מדרס. ותרווייהו איתנהו דפנים חדשות לא מהני אלא לבטל טומאה שהיא ראוי[ה] לטמא עד עתה דהיינו מדרס, אבל מגע מדרס טמא עדיין דתורת מנעל עליו. ורבי' שפי' דבטל ממנו תורת מנעל והא דטמא מגע מדרס משום דכלי הוא והרי נגע בעצמו, אין לשנות כפתרו' ולתלות בו שכלי הוא ולא מנעל משום דחזי לאישתמושי ביה תשמיש אחרינא, דלפתרון זה הלא זה ייחדו לכך וייחוד בעינן כדאמרינן בשלהי פרק המצניע אלא תורת מנעל עליו. וכן משמע מלשונו שפירש דעדיין כלי הוא וחזי למילתיה ופנים חדשות מהני לבטל הטומאה הראשון שעליו שהיא ישנה, ומיהו טומאה חדשה יש לו דהוה ליה כנוגע במדרס. ואם לא תיקן הראשון עד שלא נפסקה שנייה טהר אף ממגע מדרס כיון שלא היה לו שום אוזן דאז בטל ממנו שם מנעל ולתשמיש אחרינא לא נתייחד. והכי תני בהדיא בסיפא בפרק כ"ו דכלים (מ"ד) לא הספיק לתקן את הראשונה עד שנפסקה שנייה נפסק עקיבו נוטל חוטמו או שנחלק לשנים טהור.

וכללו של דבר כל מקום שבטל ממנו שם הראשון ומכל מקום עוד תורת כלי עליו, טהר מן המדרס וטמא מגע מדרס. כדתנן בפרק כ"ז דכלים (מ"ט) ומייתי לה בפרק הקומץ רבה (כד ע"א) סדין שהוא טמא מדרס ועשאו וילון טהר מן המדרס אבל טמא מגע מדרס. ודכוות' שנינו (שם מ"י) גבי שלשה על שלשה שנחלקו. ור' יוסי פליג אתרווייהו וקאמר באיזה מדרס נגע זה אלא שאם נגע (בנחת) [בו הזב] טמא מגע זב, ורבנן סבירא להו בשעת פרישתו מאביו קיבל טומאה כדאיתא בפרק המקשה (עב ע"ב). והטעם שכשעשאו וילון אינו מייחד עוד למושב ומיהו תורת כלי יש לו. וכן שלשה על שלשה כשנחלקין יש משלש על שלש לטמא מת הילכך משנחלק יש משלש על שלש ויותר.

וכל דוחק של המפרשים כלי הוא ולא מנעל, משום דסבירא להו אם שם מנעל עליו אמאי טהר מן המדרס. והא לא קשיא דהא מפרש תלמודא טעמא משום דפנים חדשות באו לכאן. והילכות טומאה הלכה למשה מסיני וכ"ש דהך טעמא דמסתבר הוא. וכן שנינו בפרק י"ח דכלים (מ"ו) מטה שהיא טמאה נשברה ארוכה ותיקנה טמאה מדרס נשברה שנייה ותיקנה טהרה מן המדרס אבל טמאה מגע מדרס לא הספיק לתקן את הראשון עד שנשברה שנייה טהורה. וכמו שדין מדרס ומגע מדרס כן דין טומאת שבעה וטומאת ערב. דתנן בסמוך לההיא (מ"ז) כרע שהיתה טמאה מדרס וכו' עד היתה טמאה טומאת שבעה וחברה למטה כולה טמאה טומאת שבעה פרשה היא טמאה טומאת ז' והמטה טמאה טומאת ערב היתה טמאה טומאת ערב וכו' פירשה היא טמאה טומאת ערב והמטה טהורה וכן השן של מעדר.

ואבא מרי פירש דאם נפסקה חיצונה אף על פי שפנימית קיימת טהר אפילו ממגע מדרס לר' יהודה. והוכיח דבריו דאם היה טמא מדרס אמאי אמרינן באלו קשרים (שם ע"א) דלענין שבת לא הוי מנא. ושרא ליה מריה דלדבריו אדמקשי ליה (שם ע"ב) לפלוג וליתני בדידיה וכו' הוה ליה לאקשויי מסיפא דקתני נפסקה שנייה וכו' והיינו חיצונה וקתני טומאת מגע מת. ועוד מדפריך ליה הלכה כסתם משנה דהיא דלא כר' יהודה, ש"מ דכרבנן דפליגי אדר' יהודה אתיא, וא"כ טמא דקאמרי רבנן בברייתא דלעיל בסנדל שנפסק אחת מאזניו ואחת מתריסיותיו, טמא מדרס קאמרי, וא"כ ר' יהודה דפליג בחיצונה ואמר טהור, טהור ממדרס קאמר דומיא דהך משנה דכלים דמוקמי' כר' יהודה בסנדל שיש לו ארבע שכשינטלו שתי אזנים החיצונות אכתי טמא מגע מדרס. ובההיא ברייתא סתם לפרש טמא וטהור. ומיהו הא דקתני בברייתא שתי אזניו טהור, הוא על שני דרכים, אם נתקנה הראשונה קודם פיסוק השנייה טהור רק ממדרס ואם לא נתקנה הראשונה קודם פיסוק השנייה טהור אף ממגע מדרס כדפרישית לעיל.

ובגמרא דידן לא איתפרש לאחר שנפסקה שנייה ואם חזר שוב ותיקן השנייה ושוב הראשון מה דינו. או אם חזר שנית ותיקן את הראשונה ושוב השנייה מה דינם. ונ"ל אבי העזרי דגמרינן להך דינא מדתנן בפרק י"ח דכלים (מ"ח) תפילה ארבעה כלים, פירוש ד' כלים אף על פי שהן תשמיש אחד, התיר קציצה ראשונה ותיקנה אכתי טמאה טומאת מת, פירוש דלמדרס לא חזי. קציצה, בית אחד מתפילין. והראשונה קדש לי וכן שנייה והיה כי יביאך וכן שלישית שמע, אכתי טמאה טומאת מת אב הטומאה. התיר את הרביעית, דהיינו בית והיה אם שמוע, טהורה מטומאת מת אבל טמא מגע מת, משום שנוגעת לשלישית. חזר לראשונה עוד והתירה אחר התיקון ושוב חזר ותיקנה, אכתי טמאה מגע טמא מת שנוגעת בשנייה בשעת פרישתה. וכן השניה דוהיה נוגעת בשלישית דהיינו שמע. התיר שלישית דהיינו שמע ותיקנה שנית טהורה שהרביעית במגע ואין מגע עושה מגע. פירש רבינו יצחק בן רבינו מלכי צדק מפני שאינה נוגעת הרביעית בשני צדדיה בטמא מת אלא בטמא מגע מת. ולא ידענא מאי קאמר היכי מצינו שצריך ליגע בטומאה משני צדדין. ועוד בשאר בתים נמי נימא הכי כשהתירן. ועוד מה נשתנה כשהתיר השלישית בעוד עליה טומאת מת שטמאה טומאת מת עד שיתיר הרביעית וגבי מגע טמא מת כשיתיר טהור מיד בשלישית. ועוד יש תשובות חבילות.

ונ"ל דהיינו טעמא דכשבאים פנים חדשות בהתרת הרביעית מחתינן ליה חד דרגא מטומאת מדרס לטומאת מגע או מטומאת שבעה לטומאת ערב או מטומאת ערב לטהרה גמורה. נמצא שהרביעית היא הגורמת לטומאת מגע טמא מת לכולהו והילכך כשהתיר ג' בתים בעוד שעליהם טומאת מת אכתי ליכא פנים חדשות ונשארים עדיין בטומאתם הראשונה. שטומאת הראשונה והשנייה והשלישית לא מחמת הרביעית היא. דאפילו בהתרת הד' היה להם להיות עדיין טמאים טמא מת אלא דפנים חדשות באו לכאן. ומיהו מטומאת מת לא פליט כמו לגבי סנדל דבמקצת איכא עלייהו תורת כלי אף על פי שהתירן. אבל בשחזר פעם שנית והתיר לראשונה ושנייה ותיקנם אכתי לא באו פנים חדשות אחרי פנים חדשות הראשונות דטומאת מת שהרי ישאר שלישית הטמאה לכל הפחות טומאת מגע טמא מת אלא שמחמת הרביעית שאף טומאת מת עליהן ובכלל טומאת מגע טמא מת אלא שמחמת הרביעית פקע מהם טומאת מת ונשאר על כולם טומאת מגע מת. אבל כשחזר והתיר פעם שנית השלישית טהורה אף ממגע טמא מת דהשתא נמי פנים חדשות באו לכאן. ואף על גב דהרביעית קיימת איהי לא שייכא בהדייהו כדמסיים ואזיל שהרביעית במגע, פי' שם טומאת מגע טמא מת עליה שעל ידי הרביעית באו פנים חדשות ופקעה טומאתם מטומאת מת למגע טמא מת. אבל הראשונה ושנייה ושלישית שם טומא' טמא מת עליהן שלא מכח הרביעית הילכך בהתרת שלישית באו פנים חדשות ומחתינן להו ממגע ובאו השלשה לכלל טהרה, והרביעית קיימא בטומאת מגע טמא מת ומן הרביעי לא יקבלו טומאה בשעת התרת השלישית כדמסיים דאין מגע בטמא מגע, כלומר אין כלי שהוא ראשון לטומאה מטמא כלי דאין אדם וכלים מקבלין טומאה אלא מאב הטומאה. ומה שתחילת טמאה טומאת מגע, משום דהוי כנוגע בעצמו או במדרס או בטמא מת שהוא אב הטומאה בשעת פרישתו, כדאמרינן בפרק בהמה המקשה (עב ע"ב) אבל שלש על שלש הבאות מבגד גדול בשעת פרישתו מאביו קיבל טומאה ובשלשה על שלשה נחלקו.

וכיוצא בזה מצינו בתוספתא (כלים ב"מ פ"ח ה"ב) ורבינו הביאה בפירוש המשניות שלו. תניא מיטה שפירש ממנה אבר אחד ונתנו בזויות והחליפו וכן בשני וכן בשלישי וכן ברביעי וכן בחמישי וכן בשישי וכן בשביעי עדיין טמאה ואם החליף את השמיני טהורה מן המדרס אבל טמאה מגע מדרס חזר לאחוריו ונתנו בזויות והחליפו וכן בב' וכן בג' וכן בד' וכן בה' וכן בו' וכן בז' עדיין טמאין טומאת מגע מדרס ואם החליפו את הח' טהורה בד"א בזמן שהתחיל מן האחרון אבל אם התחיל מן הראשון אף על פי שלא החליף את השמיני טהורה. פירוש, ח' (איברה) [אברים] שבמיטה כד' בתים שבתפילין, נמצא אבר שלישי (בבית) [כבית] שלישי טמא מדרס ושמיני (בבית) [כבית] הרביעי. טהור וכו' מן המדרס וטמא עדיין מגע מדרס, דבאו פנים חדשות. חזר לאחוריו, פירוש היינו שביעי הסמוך לזה השמיני שטהר מן המדרס, טהר מן המדרס וטמא עדיין מגע מדרס שנוגע בשישי וכן השישי טהר מן המדרס וטמא מגע מדרס דנגע בחמישי וכן החמישי דנגע ברביעי וכן הרביעי דנגע בשלישי וכן השלישי דנוגע בשני וכן בשני שהוא שביעי טהר מן המדרס וטמא מגע מדרס דנוגע בראשון שהוא שמיני. ואם החליף את השמיני טהורה שכולה במגע ואין מגע עושה מגע. בד"א בזמן שהתחיל מן האחרון, כדפרישית, אבל כשהתחיל להחליף בפעם ראשונה, אחר שהחליף (מן) השמיני וטהר מן המדרס וטמא מגע מדרס חזר לראשון, אעפ"י שלא החליף השמיני טהורה ולאלתר כשהחליף השביעי (טהורה) שכולו מגע וכן השמיני במגע ואין מגע עושה מגע. כך פירש רבינו מסימפון.

ואני אומר דלאו מטעמיה משום דנוגע כל חד בחבריה, אלא כדפרי' לעיל דחשבינן ליה כאלו טומאה מדנפשיה בשעת פרישה. וכן מצאתי שוב שפר"ש בפרק אלו קשרים (קיב ע"ב ד"ה אבל טמא) גבי סנדל. וכדפרישית לעיל לגבי ד' בתים כן צריך לפרש לגבי מיטה שכשהחליף השמיני אז באו פנים חדשות ולא קודם לכן. הילכך כשהתחיל שנית כמו בראשונה סדרו להחליף, מיד כשהחליף השביעי טהור כדפרישית טעמא גבי בית שלישי כשהתיר פעם שנית השלישית. אבל כשחזר לאחוריו לא טהר לגמרי עד שיחליף השמיני שהוא ראשון כפי סדר הראשון מפני שלא באו פנים חדשות עד שיתיר כולן שבו הסיום כשחזר לאחוריו. וטעמא כדפרישית לעיל שהרי מחמת זה הראשון לא נשתנית הטומאה כלל בראשונה שאע"פ שהוא עתה אחרון כשחזר לאחוריו, מכל מקום בסדר הראשון היה ראשון ולא באו על ידיו ולא על ידי הסמוך לו פנים חדשות. הילכך אינהו הוו הנך אחריני, הילכך לא באו פנים חדשות אחרי חדשות הראשונות עד שיחליף כולן. כך נראה בעיני פתרונו.

ולפי הדרך הזו למדנו שאם אחרי שנפסקו בראשונה שתי אזניו ותיקנם חזר שנית ופיסק הראשונה ותקנ', טהרה הסנדל לגמרי אף ממגע מדרס אפילו לא נפסקה שנייה. ואם חזר לאחוריו ופיסק השנייה ותיקנה שנית לא טהר ממגע מדרס עד שיפסוק גם הראשון לפי מה שפירשתי חיצונה טהורה ממדרס ולא ממגע מדרס. אבל אם נפרש לר' יהודה חיצונה טהורה לגמרי, א"כ לא שנא, דאפילו בחזר לאחוריו טהר לגמרי בשנייה לבדה. ואם הוא סנדל שיש לו ד' אזנים יש לפרש נמי על הדרך הלזו. פירשתי הנראה לי והצור ידריכני בדרך הישרה. אבי העזרי.