יב. בסוגיא דבעליו עמו
קטגוריות: ש_ס / לב בבא מציעא / ב_מ עניינים - הרב מאיר קאופמן / שומרים

ו' תמוז תש"ע

**נכתב שלא בצורה רצינית**

**בפטורא דבעליו עמו**

**א]ידון האם הפטור בבעל החפץ או התשלומין**

**ב]יוכיח מסוגיא דשאל מן האשה ונשאל בעלה מהו ומדין שאל מהשותפין**

**ג]בדין בעלים באמירה ובמחיבות לעבוד**

**ד]בדין רב ותלמיד וש"ץ ובמקום שעושה לצורך עצמו**

**ה]בדין אשה ששאלה ונשאל בעלה**

**ו]בדין חיוב לשמור כשלא שומר בפועל האם חשיב בבעלים**

**ז]בדין שואל שנתן משכון**

**ח]בסוגית הגמ' צ"ח: שאלה בשכירות מישך שיכי**

**ט]בהא דמק"ט לא הוי שמירה בבעלים**

**ידון האם הפטור בבעל החפץ או התשלומין**

א]בעיקר פטור בעליו עמו יש לדון במי הוא תלוי האם במי שהוא המשאיל או בבעלים של החפץ או במי שהתשלומים אליו והנה מסברא פשוטה לכאורא הוא למי שמשאיל החפץ דאם ביחד אם החפץ הוא משאיל את עצמו השואל לא מתחייב אמנם עיין בסוגין צ"ו: דבשוכר שהשאיל לאחר והיה בעליו עמו זה תלוי בר"י ורבנן דלר"י שהחיוב לבעלים הראשון א"כ לא הוי בעליו עמו ולרבנן שהחיוב לשוכר א"כ הוי בעליו עמו והנה אם נימא דזה תלוי במי שהוא המשאיל א"כ הרי השוכר הוא נותן הזכות לשואל ולכו"ע צריך להיות בעליו עמו ומדברי הגמ' מוכח שזה לא תלוי בנותן הזכות שימוש אמנם עדין יש להסתפק האם זה תלוי בבעל התשלומין או בבעל הממון והנה בפשוטו מדברי הגמ' דמבואר שזה תלוי בר"י ורבנן חזינן שזה תלוי בבעל התשלומין דהרי הבעלים על החפץ זה בעל החפץ וכל המחלוקת ר"י ורבנן למי חל חיוב התשלומין ומבואר בגמ' שבזה תלוי גם דין בעליו עמו אמנם לאחרונים שנקטו שהטעם של רבנן כפשטות הגמ' לעיל דהם קונים הפרה א"כ יתכן שזה תלוי בבעל הפרה ולרבנן השוכר חשיב בעל הפרה ולר"י הבעלים הראשונים ועיין סימן ג' מה שכתבנו בזה בדין הקנין

והנה בדברי ההגהות מימוני מפורש שגם בשואל שמסר לשואל תלוי במחלוקת ר"י ורבנן לענין בעליו עמו והנה כאן אין שום סיבה שלרבנן השומר הראשון יזכה בזה כיון שהוא חייב לשלם ובהכרח שאין כאן קנין ובהכרח שמה שהגמ' תולה ברבנן ור"י זה מצד שתלוי מי בעל התשלומין ועיין סימן ג' שהארכנו בדעת עוד ראשונים שאין כאן קנין של החפץ לרבנן ולא זה טעמם ולפ"ז בהכרח שזה תלוי בבעל התשלומין

והנה הרמ"א בסימן שמ"ו הביא מהמרדכי שזה תלוי בבעל הממון אמנם בלשון המרדכי מבואר שזה תלוי בבעל התשלומין ועיין בית מאיר בתשובותיו סימן כ"ג שנקט בשומר שמסר לשומר ושילם הראשון והוא גובה מהשני אפילו אם הוא היה בבעלים הוא פטור כיון שצריך בעליו עמו של החפץ והרי לר' יוסי אין השומר הבעלים של החפץ

ועיין נתה"מ סימן שמ"ו שהקשה על הא דמבואר בשו"ע שמלוה על המשכון שנתן ללוה לשמור על המשכון דינו כש"ח דלמה שלא יהיה לו פטור בעליו עמו דכיון דהמלוה חיב ללוה לשמור לו המשכון ותירץ שדין בעליו עמו זה תלוי בבעל הממון וכיון שהוא בעל הממון א"כ לא שייך כאן בעליו עמו אמנם בט"ז סימן ע"ב מבואר שדן שיהיה כאן פטור בעליו עמו וביאר הגרעק"א שטעמו מצד שס"ל שזה תלוי בבעל התשלומין אמנם בעיקר הדבר יש שנקטו שכיון שנתן לו לשמור במקומו לא חשיב שהוא משועבד לו כדי שיחשב בעליו עמו עוד יש לדון שביחס למה שהוא לא ישמור זה לא גדר שמחיבו מדין ש"ח אלא שלענין זה אין למלוה סיבת חיוב כלל כמו שלשומר אין חיוב לגבי נזק שהבעלים יעשה דאין דין שמירה מהבעלים ודו"ק

**יוכיח מסוגיא דשאל מן האשה ונשאל בעלה מהו ומדין שאל מהשותפין**

ב]והנה הגמ' מסתפקת שאל מן האשה ונשאל בעלה מהו והגמ' אומרת שאם קנין פירות כקנין הגוף א"כ הבעל הוא כבעלים וחשיב בעליו עמו ואם לא הוא לא כבעלים ולא חשיב כבעליו עמו עכת"ד הגמ' ועיין ראשונים דהקשו שלכאורא לאשה אין זכות להשאיל נכסי מלוג ללא רשות בעלה ועיין תוס' ביאור אחד שבאמת הבעל יכול להשאיל ללא רשות האשה וכוונת הגמ' שהשאיל את נכסי מלוג של האשה עוד ביארו שאין לו זכות להלות ללא רשות האשה ועיין בריטב"א שגם לפ"ז הכוונה שגם הוא השאיל ועוד שהוא עיקר המשאיל אלא שחשיב שגם היא משאילה והנה לענין התשלומין מבואר בתוס' לעיל ל"ד: דהתשלומין הפירות מגיע לאיש והגוף לאשה ולפ"ז צ"ע מה הגמ' דנה שזה תלוי בקנין פירות האם כקנין הגוף הרי התשלומין לשניהם וא"כ גם אם זה כקנין הגוף לגבי חלק האשה אין סיבה שיהיה פטור וגם אם זה לאו כקנין הגוף אבל לגבי החיוב לבעל צריך להיות פטור ולכאורא מבואר מזה שכל הדין תלוי בבעל הממון ולא בבעל התשלומין ולכן זה תלוי בדין קנין פירות כקנין הגוף ויתכן שרק כאן שהשאילה היא אחת והתשלומים מתחלקים כה"ג דנים לפי בעל הממון אבל במקום שהתשלומים לאחד ובעל הממון זה אחר הולכים לפי בעל התשלומין וצ"ע

והנה האו"ז הובא בהגהות אשרי הוכיח מסוגין דהאשה לבדה יכולה להשאיל דאל"כ אלא צריך את שניהם א"כ מה הגמ' דנה שזה יהיה שאלה בבעלים הרי זה כמו שאל מן השותפין ולכאורא כוונתו דלצד אחד בגמ' אין בזה כלל פטור שמירה בבעלים וצ"ב כוונתו דא"כ מה הגמ' אומרת שזה תלוי בקנין פירות הרי רק היא יכולה להשאיל וצ"ל שאם שניהם משאילים הגדר שלכל אחד יש חלק בממון ומשאיל את חלקו וא"כ לצד ששותפין אין דין שאלה בבעלים גם כאן לא יהיה הפטור אבל אם רק האשה משאילה א"כ הגדר שהיא יכולה להשאיל את שלו ובזה אפשר לדון שכיון שהוא נחשב הבעלים א"כ הדין בעליו עמו תלוי בו וצ"ע

ושמעתי לבאר שיתכן לדחוק שכוונתו איפכא דלצד הגמ' שיש פטור שאלה בבעלים בשותפין הסיבה לזה שדנים כל אחד כמשאיל את חלקו ולא שיש כאן דבר אם שני משאילים וא"כ מאותה סיבה גם בקנין פירות כקנין הגוף או לא אבל וודאי שלכל אחד יש משהו נפרד והוא משאיל את חלקו וביחס לזה צריך להיות פטור שאלה בבעלים

והנה הגמ' שמסתפקת בשאל מהשותפין ונשאל לו אחד מהם מהו לגירסתינו כל הנידון האם על החלק של הבעלים הוא נפטר אבל וודאי שלמי שהוא לא בבעלים הוא לא נפטר אמנם עיין נימוק"י שכתב לדון ממשמעות הרמב"ם לא כך ושמעתי לדון דהניחא אם זה תלוי במי שבעל הממון א"כ יתכן שבבעלות משותפת יש כאן בעלות שניהם על כל החפץ וחשיב שאלה בעלים אבל אם זה תלוי בבעל התשלומין הרי התשלומים הם וודאי חצי לכל אחד ואין סיבה שיחול פטור לגבי כולם וצ"ע

**בדין בעלים באמירה ובמחיבות לעבוד**

ג]מבואר בגמ' שבעל ששואל מאשתו זה שאלה בבעלים ועיין רשב"א כיון שמשועבדת לו כל הזמן וצ"ב וכי יש לו זכות להעירה באמצע הלילה לכל מטרה שירצה עוד צ"ב במקרה שנסעה לשבוע מרצונו א"כ עכשיו היא לא משועבדת לו כלום עוד יש לעין במרדה בבעלה ולא שומעת לו האם גם הדין כן ובגמ' משמע שתמיד חשיב בבעלים וצ"ב עומק סברת הגמ'

והנה מבואר מכאן שכדי שיחשב בעליו עמו לא צריך שבפועל הוא עובד לו אלא עצם זה שמשועבד לו זה מספיק ועיין בגמ' לענין שתלא וספר מתא שיש פטור בעליו עמו ודעת הרבה ראשונים שזה גם בזמן שהוא לא עובד והטעם שיש כאן פטור כיון שהוא משועבד לעבוד אמנם צ"ב דעת החולקים והנה ברש"י מבואר שזה רק למי שעובד עכשיו ובזמן שעובד וצ"ב א"כ מה החידוש הרי זה ממש בעליו עמו [ועיין ריב"ש ובריטב"א הישן בשם הראב"ד ] ולכאורא עיקר הסברא שכיון שהוא משועבד לכלל בני העיר ויכול לומר לכל אחד שלא יעבוד לו אלא לשני א"כ מצב זה שחייב לעבוד לאחד מבני העיר זה לא סיבה של שאלה בבעלים ורק למי שבפועל עובד לו ולכן היה הו"א שאין כאן שאלה בבעלים כלל כיון שעובד בתור התחיבותו לכללות בני העיר ולא למישהו מסוים קמ"ל שזה כן נחשב שאלה בבעלים וא"ש שזה לא דומה לאשה שחייבת לעבוד לבעלה כשהוא מבקש

והנה בתחילת פירקין מבואר שהגמ' שואלת שפרה במשיכה ובעלים באמירה ומבואר שעל ידי אמירתו חשיב שאלה כבעלים ועיין או"ז הובא בהגהות אשר"י שהוכיח מזה שעל ידי דיבור חל שיעבוד לעבוד ולמד מכאן שאם יהיה הפסד יש כאן ההלכה של שוכר עליהן או מטען וכן הוא בחידושי הראב"ד בשטמ"ק אלא שהוא דן שעל ידי תערומת לא חל חיוב לעבוד אלא כדין תערומת ושזה מספיק או שמדובר שהתחילו ללכת שזה כמו תחילת עבודה וכן עיין ח' הראב"ד ב"ק ע"ט. שכתב שלגמ' היה צד ששאלת פרה חל בדיבור כמו ששאלת הבעלים מבואר בסוגין שזה חל בדיבור עכ"ד ומבואר כאן שזה חל בדיבור

והנה בתוס' בסוגין מבואר שצריך שיזמין את עצמו לכך ולכאורא הכוונה שהסיבה שיש כאן שאלה בבעלים לא כי התחייב אלא המציאות שהעמיד עצמו לשימושו זה עצמו חשיב שהוא מושאל לו ועובד לו ולא מצד שחל עליו חיוב לעבוד ועיין ש"ך שדייק מתוס' בב"ב שמספיק אמירה בעלמא גם ללא שיתחיל לעבוד אמנם יתכן שזה לא מצד שחל חיוב לעבוד אלא שזה עצמו שאומר שיעבוד לו ומוכן לעבוד לו מיד והעמיד את עצמו לחברו זה עצמו נחשב שהוא שאול לו ודו"ק

ועיין טור שהביא מהרמ"ה שכל הדין של אמירה שהוא נשאל לא לדבר מסוים אבל אם הוא נשאל לדבר מסוים לא חשיב שאלה בבעלים ומשמע אפילו שיכול כל רגע לבקש ממנו וביארו האחרונים שכה"ג עצם ההליכה היא לא מכלל השאלה משא"כ בדבר לא מסוים א"כ כל ההתעסקות סביב זה היא בכלל מה שהוא מושאל לבעלים אמנם צ"ב שלכאורא עד כמה שלא השאיל עצמו לעבודה מסוימת א"כ לא שייך שמזמין עצמו אלא שעצם זה שהעמיד עצמו לחברו למלאכה זה סיבה לשאלה בבעלים וצ"ע שבטור משמע שגם לרמ"ה צריך שיכין את עצמו

**בדין רב ותלמיד וש"ץ ובמקום שעושה לצורך עצמו**

ד]מבואר בגמ' שברב ותלמידיו תלוי מי יכול להחליף המסכת ועיין רא"ש שאם אף אחד לא יכול להחליף לא חשיב שמירה בבעלים לענין אף אחד מהם ולכאורא דברי הגמ' צ"ב הרי זה וודאי שחשיב שכל אחד עושה מלאכה לשני הרב בזה שמלמדם והתלמידים בזה ששומעים לו וא"כ למה החלפת המסכת קובע ובפשוטו שזה מראה מי עיקר העושה לשני אבל לכאורא אם שניהם לא יכולים להחליף א"כ שניהם עושים אחד לשני שווה בשווה וא"כ לכאורא שניהם צריכים להיות שאלה בבעלים

ועיין מקור חיים סימן תכ"ט שביאר שבאמת עד כמה שאדם עושה דבר במטרה שווה לעצמו ולחברו כיון שגם בשביל עצמו לבד הוא עושה את זה לא הוי שאלה בבעלים ולכן כאן עד כמה שאין עדיפות של אחד לשני כיון שכל אחד עושה הכל גם לצורך עצמו לכן זה לא שאלה בבעלים וע"ש שכתב שכל זה כי הוא עושה בחינם אבל אם אדם מלמד בשכר וודאי חשיב שעושה בשביל חברו

והנה הב"י סימן שמ"ו הביא מהתשב"ץ דחזן חשיב שאול לקהל וכן הקהל חשיב שאול לו כיון שלא יכולים להישמט אחד מהשני ועיין נתה"מ שביאר שזה הולך על זמן התפילה והנה צ"ב עד כמה שזה כמו רב ותלמידים א"כ לכאורא פה זה כמו הרא"ש שכיון שאף אחד לא יכול לשנות לא הוי שאלה בבעלים [ואולי התשב"ץ חולק על הרא"ש אמנם כל הפוסקים העתיקוהו] ויתכן שחזן כל תפילתו לצורך הציבור ורק שעד כמה שמתפלל רוצה שישמעו אותו ואין זה דומה לרב שמעונין בעצם זה שמלמד תורה אלא שצ"ב למה הם נחשבים שאולים בבעלים הרי הם רוצים להתפלל וצ"ל שיש חלקים שאין להם שום ענין וגם לזה הם משועבדים לו וצ"ב ובנתה"מ משמע שביאר שכאן שזה בשכר לכן אפילו שלא יכולים לשנות חשיב בבעלים וצ"ע שכל זה סברא כלפי החזן אבל לא כלפי הציבור דמבואר בב"י שגם הם שאולים לו ויתכן שאפילו שיש לו צורך לעצמו אבל למעשה השתעבד שגם עד כמה שעכשיו כבר לא ירצה הוא יצטרך לשמוע את חברו כה"ג וודאי הוי שאלה בבעלים ורק בתלמידים שהרי אם רבא לא ירצה ללמד תורה הוא לא חייב וכן אם הם לא ירצו לבוא לשיעור גם לא חייבים וא"כ תמיד נחשב שעושים מצד רצונם לעצמם וא"ש הכל ועיין לקמן שהוכחנו סברא זו משמור לי ואשמור לך

והנה עיין לעיל שרש"י ס"ל שהשאיליני והשאילך זה לא שאלה בבעלים וביאר הנתה"מ כיון ששומר בשביל עצמו דהיינו שמצד שימושו זה מחייבו לשמור ולא חשיב שעושה בשביל השני ושמעתי שבשו"ת מהר"ם חלאווה סימן קל"ו מבואר שמשאיל שלוקח משכון אפילו שהוא שומר עליו לא חשיב שאלה בבעלים שחשיב ששומר לעצמו דהינו כיון שאין לו זכות לקחת ללא לשמור ודימה לדין אשאיליני ואשאילך וכל זה על דרך סברות הנ"ל ברב ותלמידים וכן עיין בגמ' שעזר לו להרים המשא כדי לראות כמה משקל יש או בשביל שהבהמה לא תפסד אפילו שמטרתו לחברו אבל הוא עושה את זה מצד צורך עצמו

וראיתי למי שכתב שלפ"ז אדם שנוסע למקום מסוים ועושה טובה לעוד מישהו דלא חשיב שאלה בבעלים כיון שעושה את כל הפעולה לצורך עצמו ושמעתי דזה אינו מוכרח דיתכן שכאן כיון שמצד מטרתו להגיע למקום פלוני זה לא סיבה כלל לקחת עוד מישהו וחלק זה הוא רק לצורך חברו אמנם אין כאן שום מאמץ נוסף בשבילו ואין זה דומה לרב שתועלתו בזה עצמו שמלמד לתלמידים וצ"ע

ולכאורא יש לעיין בשותפין דמבואר בגמ' שכל אחד נהיה שאול לחברו כיון ששומר על השותפות הרי באופן שזה חפץ אחד כמו בהמה א"כ הוא שומר בשביל עצמו וממילא יש כאן שמירה לחברו ולא עושה את זה לצורך חברו ולמה הוי שמירה בבעלים ויתכן שהרי עד כמה שעושה רק לעצמו אין לו סיבה להיות שומר ואם עכשיו יחליט שלא רוצה לעשות ולא איכפת לו מעצמו לא צריך לשמור ועכשיו הוא התחייב לשמור וכה"ג תמיד חשיב שעושה לצורך חברו ולפ"ז מסתבר שבאופן הנ"ל חשיב שאלה בבעלים

לכאורא יש לעיין ברב שהוסיף לישיבתו עוד תלמיד ואין לו תועלת נוסף בלימוד בזה האם גם כה"ג אם הרב לא יכול לשנות חשיב שהוא לא שאלה בבעלים

**בדין אשה ששאלה ונשאל בעלה**

ה]הגמ' מסתפקת באשה ששאלה ונשאל בעלה מהו והגמ' תולה בקנין פירות כקנין הגוף והנה בפסקי ריא"ז ביאר שמדובר ששאלה חפץ והדין שמשכירים את זה ובדמים ילקח קרקע והוא אוכל פירות ולפ"ז א"ש נידון הגמ' שאם קנין פירות כקנין הגוף חשיב שהשאלה היא לו ואם לאו כקנין הגוף חשיב שזה בשבילה אמנם עיין רש"י שביאר ששאלה קרקע לצורך נכסי מלוג וצ"ע מי נחשב השואל בדיני התורה ולכאורא עד כמה שהיא השואלת א"כ ודאי שצריך לדון עמה ואם הוא נחשב שואל כיון שהוא זה שעובד בקרקע וזה שאלה לצורכו א"כ הוא השואל ומה פתאום שלפי הגדרת הקרקע יחשב מי השואל וצ"ב

**בדין חיוב לשמור כשלא שומר בפועל האם חשיב בבעלים**

ו]עיין ט"ז סוף סימן רצ"א שכתב באחד שנתן חפץ לחברו שימכור בחנותו וקצוץ לו שכר על זה ואחרי זה הלך המקבל בעל החנות ונגנב החפץ והוא טוען שאמר לבעל החפץ לשמור וכתב הט"ז דגם לדבריו נותן החפץ פטור מצד שמירה בבעלים שכיון שהוא ש"ש שלו והוא רק קיבל על עצמו ש"ח א"כ הראשון נשאר משועבד והוי שמירה בבעלים אמנם עיין נתה"מ סימן ש"ה סק"ג שהביא מהש"ך דמבואר דכה"ג לא הוי שמירה בבעלים וע"ש שכתב לבאר או מצד שזה תלוי בבעל הממון ופה הרי הוא עצמו בעל הממון וממילא לא שייך שיחשב בעליו עמו כי הוא אם עצמו עוד כתב לדון שכיון שבפועל הוא לא משמר כי הרי הוא נתן לבעל החפץ לשמור א"כ לא הוי בעליו עמו ובפשוטו מבואר שאפילו אם חייב לשמור אבל אם כרגע לא שומר אלא קיים את דינו בצורה אחרת לא הוי בעליו עמו וצ"ל שזה לא דומה לאשה שנחשבת משועבדת כל הזמן דשם באמת עומדת כל רגע שאם יבקש ממנה דבר היא תעשה ועיין במגיה דהביא מהאמרי בינה הלואה סימן ס"ט שדן שכל שהוא משועבד להיות יושב ומשמר אפילו אם לא עושה את זה חשיב בבעלים

ועיין מחנה אפריים שומרים ל"ח שכתב ששומר חינם שבזמן שמירתו השאיל חפץ לא חשיב שמירה בבעלים כיון שעכשיו לא עושה שמירה אלא החפץ שמור לא הוי שמירה בבעלים ורק ש"ש שצריך להיות יושב ומשמר הוי שמירה בבעלים כי חייב עכשיו לשמור ומשמע שגם עם עכשיו בפועל לא שומר הוי בבעלים כיון שחייב לשמור וצ"ע ובעיקר דבריו יש לדון שכיון שאם השמירה תתקלקל הוא מיד ילך לשמור ועומד לכך בה עצמו חשיב שמירה בבעלים כמו שאמר לחברו שאני יעשה לך מה שתרצה שביאר הרמ"ה שהוי שמירה בעלים

**בדין שואל שנתן משכון**

ז]עיין נתה"מ סימן ש"ה סק"ג שהביא מהתומים דאם אדם משאיל חפץ ורוצה משכון הוי שאלה בבעלים כיון שהוא צריך לשמור אמנם עיין שו"ת מהר"מ חלאוה סימן קל"ו דכיון ששומר לצורך עצמו כי רוצה משכון לא הוי שאלה בבעלים אמנם מבואר שם שזה כסברת רש"י דהשאיליני ואשאילך לא הוי שמירה בבעלים ולפ"ז למאי דנקיטנן דהוי שמירה בבעלים ה"ה כה"ג פטור ולפ"ז כל גמ"ח שלוקח ציק פיקדון אם זה בשעת זכית המקח הוי שמירה בבעלים אלא שאם יש התחיבות בשטר לקיחה חל כאן מדין קנין שטר

**בסוגית הגמ' צ"ח: שאלה בשכירות מישך שיכי**

ח]עיין סוגית הגמ' צ"ח: דהגמ' דנה בשאלה בבעלים ושכרה שלא בבעלים האם הוי בבעלים או לא ועיין תוס' שמשמע דאם שניהם שכירות וודאי שהדין דהוי בבעלים אפילו שהשכירות השני זה לא בבעלים ועיין ריטב"א וכן מדויק ברמב"ן שזה רק אם השכיר בתוך זמן השאלה ולא אחרי וצ"ע הרי הדין שכל זמן שלא החזיר לבעלים הוא עדיין ש"ש ולגבי זה וודאי דהוי בבעלים וא"כ למה אם ישכיר עכשיו זה לא יהיה בבעלים ולכאורא משמע ששומר סתם שממשיך לשמור כה"ג ודאי שכל דבר זה דבר נפרד וכל הסברא בשואל או שוכר שיש לו שימושים שכה"ג שייך לדון שזה המשך השכירות או השאלה הקודמת והפטור בבעלים ימשיך על זה וצ"ע ועיין לשון הסמ"ע שכתב על השו"ע ואחרי זמן השאלה ומשמע קצת שכוונתו דלא כריטב"א הנ"ל וצ"ע

עיין רש"י שביאר ספק הגמ' בשכירות שאלה שכירות זה על הצד שהשאלה לא הוי בבעלים ועיין תוס' שהקשו אם באמצע לא חשיב בבעלים איך יחזור ואחרי זה זה יחשב בבעלים ועיין רש"ש שכתב שמלשון רש"י משמע דכל ספק הגמ' לענין האונסים אבל לענין גניבה ואבידה שבזה יש בשוכר ושואל אותו דבר וודאי יש פטור בעלים ולפ"ז א"ש שאין כאן מצב באמצע שאין בו פטור בעלים שלגבי זה יש לו פטור בעלים

אמנם הדבר צ"ע עד כמה שבאונסים הוא חייב א"כ בכלל זה יש חיוב גניבה ואבידה וא"כ לא שייך שיהיה לגבי גניבה ואבידה פטור בעלים אמנם עיין תלמיד הרשב"א צ"ו: שכתב שכל הגמ' שמשעת משיכה נשתעבדו הנכסים זה רק לענין שואל ולא לענין ש"ש וש"ח ולכאורא הסברא ששם החיוב על הנזק שקרה שנעשה בפשיעתו שלא שמר ממילא רק אז חל החיוב משא"כ החיוב אונסים דשואל שזה רק מחמת השתעבדות של חיוב אחריות גרידא והוסיף שגם גניבה ואבידה בש"ש וש"ש זה רק משעת אונסים וצ"ע הרי תמיד זה בכלל אונס ושיהיה שיעבוד נכסים בתור אונס שבזה ויתכן שעד כמה שיש על זה חיוב אחריות לא שייך לחייב מצד מזיק שבזה ולכן כיון שבזה הוא כמו כל השומרים שחייב מצד מזיק שבזה בהכרח שעל זה אין חיוב מצד האחריות שבדבר וצ"ע

אמנם יתכן שגם רש"י מודה שבפועל חייב על הכל מצד הדין אונסין אבל ביחס לחיוב גניבה ואבידה הרגיל יש פטור בבעלים ויתכן דנפק"מ אם יתיקר שכה"ג אין לחייב אלא מצד שלא חל חיוב אלא עכשיו ולא מצד הדין אונסים ובזה גם מיושב קושית תוס' ועיין שיעורי רבינו חיים הלוי

עוד משמע קצת ברש"י שרק לצד הגמ' דשכירות אחרי שאלה אין פטור בעליו עמו צריך קנין חדש אבל לצד שיש פטור בעליו עמו אז גם לא צריך קנין חדש וצ"ב הסברא ועוד צ"ב שהרי משמע בגמ' ששכירות ושכירות וודאי שיש פטור בעליו עמו ולנ"ל כה"ג וודאי לא צריך מעשה קנין חדש

והנה עיין תוס' שהקשו דהגמ' לעיל מבואר שאם היה שכירות או שאלה שלא בבעלים ואחרי זה נשאה זה נעשה מכאן ולהבא בבעלים ולא אומרים שזה ממשיך כמו בהתחלה ותירצו שתמיד אמרינן לקולא והנה בגמ' שם מבואר שגם לגבי הזמן שלא היה בבעלים ולכאורא יש לו הזכות שימוש מצד השכירות הראשונה דלא שייך לקבל עוד הפעם זכות זו בכל אופן פטור וכן כתב הט"ז סימן רצ"א ס"ח הובא בנתה"מ ס' רצ"א סק"ל דאם שכר סוס לחודש ואחרי זה שכר את כל הסוסים שלו לחדשיים בבעלים זה הופך גם את השכירות של החודש הראשון לשכירות בבעלים ועיין שמעתתא דשומרים דהביא דיש חולקים על זה

**בהא דמק"ט לא הוי שמירה בבעלים**

ט]עיין לעיל סימן ט' לענין מקח טעות דהבאינו דדעת הראב"ד דשניהם ש"ש מצד דתפיס את המקח לצורך הדמים וכן הפוך ויש ראשונים שהוא ש"ח וצ"ע דבפשוטו במקח טעות הרי לא זכה במעות וא"כ יש לו דין שומר עליהם וא"כ למה לא הוי שמירה בבעלים דכל אחד צריך לשמור על החפץ של חברו ולא משמע שמדובר ששילם קודם זכית החפץ או שלקח המקח קודם התשלומין דהיה צריך להיות מוזכר דבר זה ולכאורא יש מקום לומר שכיון שכל אחד למעשה לא חושש למקח טעות אלא שומר החפץ לעצמו כה"ג לא חשיב שמירה בבעלים ואפילו אם אחרי זה התברר שזה היה מק"ט אבל עיקר מה ששמר החפץ זה היה לעצמו וכמו שכתבנו לעיל לענין רב ותלמיד שלכן לא הוי שמירה בבעלים

דיני שמירה בבעלים

א]מבואר בתורה דשואל בבעלים פטור ומבואר בגמ' שזה גם בשאר שומרים ולענין פשיעה נחלקו אמוראים וקי"ל שפטור

ב]מבואר בגמ' שכל דבר שהאשה נותנת לבעלה חשיב בבעלים מצד שמשועבדת לו אפילו שבפועל לא עובדת לו

ג]מבואר בגמ' שאם נשאל באמירה זה מספיק סיבה להיות שאלה בבעלים ויש שביארו כי חל שיעבוד ויש שביארו כי בפועל מעמיד את עצמו ויש שס"ל שזה רק אם מזמין עצמו לעשות ולא שסתם אמר וכן פסק השו"ע והש"ך פסק שמספיק אמירה וצ"ע

ד]מבואר בגמ' שפועל שמושכר לבני העיר חשיב שאלה בבעלים ויש ראשונים שזה דוקא בזמן העבודה ויש שחולקים ויש ראשונים שזה רק למי שעובד אצלו ויש שס"ל שזה לכל בני העיר והשו"ע העתיק את שני הדיעות

ה]מבואר בגמ' שאם עוזר לשואל לצורך פרתו זה לא שמירה בבעלים אפילו שחברו נהנה

ו]מבואר בגמ' שרב ותלמיד אם הרב יכול לשנות הפרק הנלמד נחשב שהם שאולים לו ואם הפוך נחשב שהוא שאול להם וכתב הרא"ש שאם אף אחד לא יכול לשנות לא נחשב שאף אחד שאול וצ"ל הסברא כיון שכל אחד עושה לצורך עצמו ועיין מקו"ח שבעושה בעד ממון זה לא שייך וכתבנו לדון שכל שהתחייב שאפילו אם לא ירצה לצורך עצמו וודאי חשיב בבעלים

ז]מבואר בגמ' שדין בעלים זה לא תלוי במי שמשאיל אלא שנחלקו האחרונים האם זה תלוי בבעל הממון או למי שאליו התשלומין ויש ראיות בגמ' לכאן ולכאן וצ"ע

ח]האחרונים נקטו שאדם שהוא חייב לשמור לחברו אפילו אם עכשיו הוא לא שומר חשיב שמירה בבעלים ולענין ש"ח שעשה שמירתו שלא צריך עכשיו לעשות פעולה בפועל נקט המחנ"א שזה לא שמירה בבעלים וצ"ע

ט]דעת רש"י שהשאיליני ואשאילך לא הוי שמירה בבעלים והטור הביא חולקים והשו"ע הביא שני הדיעות ועיין מהר"מ חלאוה דנפק"מ במשאיל לחברו שבקש משכון שהוא צריך לשמור על זה האם הוי בבעלים

י]הגמ' מסתפקת שאלה לרבעה או ליראות בה או פחות מש"פ או שתי פרות שביחד זה ש"ף האם הוי שואל ולרמב"ם הספק האם יש כאן פטור בעלים ועיין ריטב"א שבכל האופנים הוא ש"ש אבל ברא"ש כתב שאם יש לו הנאת ש"פ הוא ש"ש

י"א]הגמ' מסתפקת שותפין ששאלו או שאל מהשותפין האם יש פטור בעלים ולגירסתינו הספק רק על חלק הבעלים אמנם ברמב"ם משמע שהספק על הכל

י"ב]הגמ' דנה האם על ידי שלוחו חשיב בבעלים ודעת תוס' שזה רק בנשאל הוא עצמו ושלח את שלוחו אבל אם מלכתחילה אמר שישלח מישהו אחר או את עבדו זה וודאי לא שמירה בבעלים וברמב"ם מבואר לא כך ולענין הלכה לרא"ש הוא ספק והרי"ף פסקשלא הוי בבעלים אמנם לענין עבד הגמ' מסתפקת כי יד עבד כיד רבו ומסיקה שהוי כיד רבו

י"ג]שאל שלא בבעלים ואחרי זה חזר ושאל בבעלים פטור וכן הפוך ובפשוטו זה גם על הזמן שכבר היה שאלה שלא בבעלים וכן בשכירות ובריטב"א מבואר שכל זה בזמן שיש לו זכות השימוש והשאלה אבל לאחר הזמן אפילו שהוא שומר אין את דין זה ובסמ"ע מבואר לא כך והגמ' מסתפקת בשאלה בבעלים וחזר ושכרה שלא בבעלים או איפכא וכן בשכרה בבעלים ושאלה שלא בעלים ןחזרה ושכרה וכן הגמ' מסתפקת בשאלה בבעלים ושכרה ושאלה

י"ד] ברש"י משמע שלגבי מה ששוה וודאי פטור וכל ספק הגמ' בשכירות ושלה על חלק השאלה הנוסף

ט"ו]ברש"י משמע שבספק הגמ' תלוי האם צריך עוד מעשה קנין

ט"ז]המחנ"א כתב לחדש שאפילו אם שליח לא חשיב בעליו עמו אבל פועל הוי בעליו עמו והגרעק"א פקפק בזה