יח - בדין תולמ_ה כשעשה את הציצית הרביעית בהכשר
קטגוריות: ש_ס / מ מנחות / מנחות - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / ציצית מהדוב

**סימן יח**

**בדין תולמ"ה כשעשה את הציצית הרביעית בהכשר**

**א**

א] **סוכה י"א א',** דרב עמרם חסידא רמא תכלתא וכו' תלאן ולא פסק ראשי חוטין שלהן וכו', א"ל הכי אמר רב מפסקן והן כשרין, אלמא פסיקתן זו היא עשייתן.

**ופירש"י,** ז"ל, תלאן לציציות בכנפות הטלית וכו', ופוסק ראשין שלהן ונעשין ח' חוטין, ורב עמרם שכח ולא פסקן "עד שעשה כל הגדילים וקשריהם", ונמצאת עשוין בפסול, דאין בה אלא חוט אחד, עכ"ל.

**והב"י** בסימן י"א סי"ג כתב דכל שכרך חוליא וקשר אחרי' ופסק אח"כ פסולה, ואע"פ שעדיין לא גמר הכריכות והקשרים משום דבהכי מתכשר חשיב שפיר מן העשוי, - ועיי"ש שכתב דמש"כ בפירש"י דשכח ולא פסקן עד שעשה כל הגדילים וקשריהם, הוא לומר דאפ"ה מכשר רב, אבל לשמואל כיון שעשה שיעור הכשר ציצית דהיינו חוליא אחת וקשר אחד, כי פסיק להו בתר הכי הוי מן העשוי.

ב] **והשפ"א** בסוגיין בסו"ד כתב דיש לפרש דמש"כ רש"י כל הגדילים וקשריהם ל' רבים, י"ל דהיינו שעשה קשרי כל ד' הציציות, ואפי' לא עשה אלא קשר אחד בכל כנף פסולה.

**ולא** נתפרש בדבריו, דמ"ט הוצרך רש"י להעמידה בכה"ג דכבר עשה קשרי כל ד' הציציות, ובכה"ג מיפסלי כל הציציות, אם לא אמרינן דפסיקתן זו היא עשייתן, הרי אף אם לא עשה אלא קשר דציצית אחת יש לפסול לציצית זו משום תולמ"ה.

**ב**

ג] **וי"ל** בדעת רש"י, דהנה מצאתי בעזה"י דבר חדש בתשו' חכמי צרפת ואשכנז סימן ע"ח בתשו' ה"ר שמחה וה"ר שמואל, ז"ל, וגם מהאי דאמר בפ"ק דסוכה תלאן ולא פסק ראשי חוטין שלהן פסולין וכו', נראה דלא פסיל אלא ציצית רביעי אם קשר ולא פסק ראשי חוטין שלו ואח"כ פסק, כ"ש אם קשר ולא פסק ארבעתן, אבל אם פסק ראשי חוטין של ג' ציציות קודם שקשר ציצית רביעית דלא גמר עשייתו בפסול, אפי' שמואל מודה דלא מיפסל משום תולמ"ה, עכ"ל, ועיי"ש שכתבו כן גם לענין מיעוט ענבי ההדס, דאם אגד ב' מינים והיו בהדס ענפים מרובים ומיעטן קודם שאגד מין שלישי עמהן, מסתבר לרבי דהוי כשר ולא מיפסל משום תולמ"ה.

**ולפ"ז** י"ל, דמה"ט הוא שהוצרך רש"י לפרשה כשעשה קשרי כל הד' ציציות, דכל שלא עשה אלא קשרי ציצית אחת, כיון דעושה אח"כ את שאר הציציות בהכשר, לא מיפסל משום תולמ"ה, ורק כשכבר עשה קשרי כל הד' ציציות, הוא דיש לפסול משום תולמ"ה.

ד] **אמנם** הנה בד' הפוסקים בסימן י"א ובכ"ד מבו' דפשיטא להו דכל שעשה ציצית אחת בפסול ה"ז פסול משום תולמ"ה, אף שעשה אח"כ את שאר הציציות בהכשר.

**ג**

ה] **ובביאור** הנידון בזה נראה, דהנה בתשו' חכמי צרפת ואשכנז שם לעיל מינה כתבו, ז"ל, אבל טלית בת ד' כנפות שתיקן בה ג' ציציות, אפי' לאחר זמן יתלה בה הציצית רביעית וכשר, דהא בשעת עשיית אותן ג' היא היתה בת חיובא, והוי כמו שמתקנים האחד ואח"כ השני וכו', אבל לולב למ"ד צריך אגד אם אגד ב' מינים וחזר ודץ בינתים מין שלישי, אפי' אמרינן ילפינן לולב מסוכה כשר, דדמי לטלית שמטיל בה ד' ציציות בזאזח"ז, ולא פסלינן ג' הראשונות אע"ג דארבעתן מצוה אחת, כמו ד' מינים שבלולב, דגבי ציצית טלית בת חיובא וארבעתן מצוה, ולא נגמרה עשייתה עד שיטיל ארבעתה, והוי כסוכה שלא סיכך בה שיעור שיחזור וישלים, גבי לולב נמי לא חשיב לי' אגד בפחות מג' מינים, עכ"ל.[[1]](#footnote-2)

**והנה** בטעם הא דכשמטיל ד' ציציות בזאח"ז וכשמסכך את הסוכה בזאח"ז לי"ב משום תולמ"ה, יש לפרש בכמה גווני, דבפשוטו הי' נראה דהוא משום דבכה"ג לא חשיב כלל דהוי העשי' בפסול, דאף בשעה דליכא אלא ציצית אחת, וליכא סיכוך דצממ"ח, אין ציצית וסיכוך אלו פסולין, אלא דלא סגי בהו להכשיר,[[2]](#footnote-3) וע"כ לי"ב משום תולמ"ה.[[3]](#footnote-4)

**ובד'** הלבוש בסימן תרכ"ו ס"ג משמע דהא דמכשרינן בכל סיכוך, אף שבתחילתו ליכא צממ"ח, הוא משום דמצרפינן לכל מעשה הסיכוך יחד והוי מעשה מעליא, ועיי"ש שכתב לדמות לזה דה"נ הוא במסכך תחת הגג ואח"כ הסיר את הגג, וכתב דיש לחלק דשאני הכא שהוא מתעסק בעשיית הצל והרי הוא עושה סוכה ממש במה שעושה הצל וא"א לעשותה בענין אחר.

**והביכורי** יעקב בתוספת ביכורים בסו"ס תרכ"ט כתב לפרש הטעם בזה, דהוא משום דכ"ז שעוסק בסכך ועושה בו מעשה להכשירו, ל"ש פסולא דתולמ"ה, דרק כשבא להכשיר הסכך בלא שעושה בו שום מעשה הוי תולמ"ה, ודמי להא דקציצתן זו היא עשייתן, ואף לפ"מ דקי"ל דלא אמרינן קציציתן זו היא עשייתן, היינו משום דה"ז תיקון מועט, וכמו שפירש"י בסוכה י"א א', אך כשעושה מעשה גמור שפיר מהני, ועד"ז מצינו בד' היד אפרים בסימן י"ב, עיי"ש.

ו] **אמנם** הנה האבנ"ז בסימן ט' סק"ו ובסימן תס"ו סק"ו כתב לפרש בזה קצת בע"א, דהוא משום דלעולם בתחילת עשיית הציצית הוי זה בפסול, כיון שחסר גמרם, וכך הוא מצותם, ובע"כ דלא הקפידה תורה אלא על גמר עשייתם שיהא בכשרות, עיי"ש.

**ועיי"ש** בסימן תס"ו סק"ז שכתב לפ"ז, דבסוכה אם סיכך פחות מכדי הכשר סוכה כשהי' מחובר וקצצו ואח"כ גמר עשייתו בהכשר כשר, וכן אם הי' תחילה חממ"צ מצילתה כשהי' מחובר ואחר כך קצצו וגמר עשייתו כשר, והיינו משום דבהא דבעינן שתהא עשיית הסיכוך בהכשר, סגי בהא דגמר עשייתו הוא בהכשר, שהרי לעולם תחילת עשייתו אינה בהכשר.[[4]](#footnote-5)

ז] **ולפ"ז** הרי דזהו מש"כ בתשו' חכמי צרפת דאם פסק ראשי חוטין של ג' ציציות קודם שקשר ציצית רביעית כשר, והיינו משום דעשיית הציצית הרביעית היא גמר העשי' של הציציות דהבגד, וכיון דהוי גמר העשי' בהכשר, שפיר דמי.

ח] **ויש** להוסיף, והוא נלמד מתו"ד האבנ"ז שם, דהרי לדעת רב דקציצתן ופסיקתן זו היא עשייתן, חזינן דכל דגמר עשיית הסיכוך והציצית היא בהכשר, סגי בהכי לקיום דין העשי', - ואף לדעת שמואל דפליג, י"ל דכ"ז הוא משום דהקציצה והפסיקה אינה מכלל העשי' דהסיכוך והציצית, אך הטלת הציצית הרביעית והשלמת הסיכוך דהם מכלל העשי' דהציצית, שפיר סגי בהו לקיום דין העשי'.

**ד**

ט] **ובד'** הפוסקים שנקטו דכל שעשה ציצית אחת בפסול הו"ל תולמ"ה, אף שעשה אח"כ את שאר הציציות בהכשר, בפשוטו הי' נראה דהוא משום דפליגי ביסוד הדברים, וס"ל דכיון דהעשי' דציצית זו היא בפסול, ל"מ מה שעשיית שאר הציציות הנצרכות להכשר הטלית הם בהכשר, ואף לדעת רב דקציצתן ופסיקתן זו היא עשייתן, היינו משום דהוי זה מעשה בסכך זה ובציצית זו, וה"נ בסוכה לא יועיל דגמר הסיכוך הוא בהכשר, דמ"מ הסיכוך שנעשה בפסול פסול משום תולמ"ה, דכל מקצת מן הסיכוך נידון לעצמו.

**אך** בד' האבנ"ז מבו' דמחלק ביניהם, וזה כמש"כ האבנ"ז שם סק"ד דבציצית הוי כל ציצית עשי' בפנ"ע, אלא שמעכבין זא"ז, וע"כ ל"מ מה שעשה את שאר הציציות בהכשר, ומשא"כ בסיכוך דהוי כל הסיכוך עשי' אחת, וע"כ כל שהשלים את הסיכוך בהכשר שפיר דמי.

י] **ואמנם** ד"ז תליא במש"נ בסימן ב' לדון בהא דד' ציציות מעכבין זא"ז, אם היינו דאף דכל ציצית היא חפצא דמצוה בפנ"ע, מ"מ קיום המצוה הוא בכל הד' ציציות, או היינו דכל ד' ציציות הוו חד חפצא דמצוה, וציצית אחת בפנ"ע לאו כלום הוא, ודמי לד' חוטין שבציצית דודאי דהם חד חפצא דמצוה, וחוט אחד בפנ"ע לאו כלום הוא.

**והיינו** דאמנם אי נימא דכל ציצית היא חפצא דמצוה בפנ"ע, ע"כ כל שעשה ציצית אחת בפסול, לא יועיל מה שעושה אח"כ את שאר הציציות בהכשר, דאכתי ציצית זו פסולה משום תולמ"ה, - אך אי נימא דכל ד' ציציות הוו חד חפצא דמצוה וציצית אחת בפנ"ע לאו כלום היא, שפיר י"ל דאף אם עשה ציצית אחת בפסול, מ"מ כיון דציצית אחת בפנ"ע לאו כלום היא, נמצא דכשעשה אח"כ את שאר הציציות בהכשר, השלים את עשיית הציצית בהכשר, וסגי בהכי להכשיר.[[5]](#footnote-6)

**ולפ"ז** נמצא, דמד' חכמי צרפת שכתבו להכשיר בכה"ג, יש ללמוד דס"ל דכל הד' ציציות הוו חד חפצא דמצוה, וציצית אחת בפנ"ע לאו מידי הוא, ומה"ט הוא דס"ל דכל שעשה את הציצית האחרונה בהכשר, ה"ז מועיל להכשיר לכל הציציות.

**ה**

יא] **ואמנם** הנה בעיקר מש"כ חכמי צרפת להכשיר בכה"ג שעשה את הציצית הרביעית בהכשר, יש לתמוה מהא דקי"ל בהטיל לבעלת ג' והשלימה לד' דפסול משום תולמ"ה, והרי דאף דעשיית הציצית הרביעית היתה בהכשר, אחר שהשלימה לד', מ"מ ה"ז פסול משום תולמ"ה.

יב] **ונראה** דצ"ל בזה, דהא דסגי בעשיית הציצית הרביעית בהכשר, לאו היינו דלדין תולמ"ה סגי בגמר העשי' בפנ"ע, אלא היינו דבכה"ג איכא הכשר על כל העשי', דכיון דבגמר העשי' יש הכשר על הציצית, חשיב כעשי' בהכשר, שהרי לעולם אין ההכשר אלא בגמר העשי'.

**ואשר** ע"כ כ"ז הוא בתלאן ואח"כ פסק ראשי חוטין שלהן וכיו"ב, דהא דהוי בכלל תולמ"ה, הוא משום דאין העשי' בהכשר, ובזה הוא דמהני הא דגמר העשי' היא בהכשר, דחשיבא כל העשי' כעשי' בהכשר, ול"ה כלל בכלל תולמ"ה, - אך בהטיל לבעלת ג' דהא דהו"ל בכלל תולמ"ה הוא משום דהוי העשי' בטלית פטורה, ל"מ מידי הא דהטלת הציצית הרביעית דהיא גמר העשי' הויא בטלית חייבת, דמ"מ ליכא הכשר הטלת ג' הציציות שהיתה בטלית פטורה אין עלי' הכשר.

יג] **וע"ד** יסוד הדברים נתבאר במק"א בישוב מש"כ התוס' במנחות מ"ב ב' בשם רש"י דהא דעשאה מן הקוצים ומן הגרדין פסולה הוא משום תולמ"ה, משום דעשיית הקוצים והגרדין לא חשיבא כעשי' כלל, והתוס' שם הק' ע"ז דהרי לרב פסיקתן זו היא עשייתן, וכ"ש בעשאן מן הקוצים ומן הגרדין דמה שעושה אח"כ הו"ל עשי', וכן עמדו בזה התוס' בסוכה י"א א' (ד"ה פסיקתן זו היא עשייתן).[[6]](#footnote-7)

**ובדעת** רש"י י"ל, למש"כ בפירש"י בסוכה י"א א' סוד"ה אכשורי מכשר, ז"ל, אבל זה שקיצצן זהו מעשה שלה "שנגמר בהכשר", עכ"ל, ומשמעות הדברים דהא דקציצתן זו היא עשייתן, לאו היינו דהקציצה הויא עשי' בפנ"ע, ואי"ז מועיל להכשיר אלא בצירוף מעשה הסיכוך דמעיקרא, ומהני הא דקציצתן היא גמר עשייתן, דכיון דנגמר מעשה הסיכוך בהכשר, חשיב דהויא כל העשי' בהכשר,[[7]](#footnote-8) - ומשא"כ בעשאן מן הקוצין דהתלי' בבגד ל"ה עשי' כלל, משום דלא חשיב זה כלל כעשיית ציצית, או משום דאי"ז לשמה, לא מצינו להכשיר מכח המשך העשי' בפנ"ע, ועד"ז כתב הטה"ק במנחות שם.[[8]](#footnote-9)

1. אך הראב"ד בפ"ד מממרים ה"ג כתב דכל שאגד' ב' מינים יחד ואח"כ נתן המין השלישי בתוך האגד, מיפסל משום תולמ"ה, והביאו הר"ן בסנהדרין פ"ח ב', - ועמש"כ האבנ"ז בסימן ט' סק"ו ובסימן תס"ו סק"ו בדעתו בטעם הא דל"ד לכל עשיית ציצית וסיכוך דכשר, אף דאין ההכשר אלא בסוף העשי', - ועמש"נ בזה עוד להלן בהערה [↑](#footnote-ref-2)
2. וי"ל בזה, מש"כ הראב"ד בפ"ד מממרים ה"ג דכל שאגד ב' מינים יחד ואח"כ נתן המין השלישי בתוך האגד מיפסל משום תולמ"ה, ול"ד לכל עשיית ציצית וסוכה דכשרה אף דהוי בזאח"ז, ועמש"נ בזה לעיל בהערה, והיינו משום דבעשיית ציצית וסוכה ליכא פסול בתחילת העשי', אלא דלא סגי בה להכשיר, ומשא"כ באגד, דהוי זה חד מעשה דאגד, הרי דכל שנעשה בזמן דאין כל המינים בתוכו, חשיב דנעשה בפסול, אך אי"ז מתישב היטב, דבפשוטו דין אגד, אינו דין בפנ"ע שיהא אגד, אלא הוא דין בהכשר המינים דבעינן שיהיו אגודים יחד, וע"כ הדין נותן דכשאגד ב' מינים, אי"ז חשוב כאגד בפסול, אלא דלא סגי בזה להכשיר. [↑](#footnote-ref-3)
3. ועפי"ז יש לדון במש"כ בס' פתחי תשובה בסימן י"א דלכתחילה יש לתחוב כל הד' חוטין יחד בטלית, דאם תוחב תחילה חוט אחד, הו"ל כתולמ"ה, ועיי"ש שהוכיח מסוגיית הגמ' בר"פ התכלת דבדיעבד ה"ז כשר, ולהנ"ל י"ל דכה"ג ל"ה כלל כתולמ"ה, דחוט אחד בפנ"ע אינו פסול, אלא דלא סגי בו להכשיר, - ול"ד לתלאן ואח"כ פסק ראשי חוטין שלהן דפסול משום דאי"ז אלא חוט אחד, דכיון דכשפסק ראשי החוטין באנו לחשבן כד' חוטין, הרי דכיון דבשעת העשי' ל"ה אלא חוט אחד, הו"ל כעשי' בפסול כלפי ד' חוטין. [↑](#footnote-ref-4)
4. אך לפ"ד הלבוש בטעם הא דמכשרינן בכל סיכוך אף שבתחילתו הוי חממ"צ, דהוא משום דמעשה הסיכוך כולו הוי מעשה מעליא, נראה דאין להכשיר בכה"ג שהי' תחילת הסיכוך בפסול, - וגם למש"כ הביכורי יעקב בטעם הא דמכשרינן דהוא משום דכל שעושה מעשה להכשיר ליכא לפסולא דתולמ"ה, י"ל דכ"ז הוא היכא שבאנו לפסול משום הא דבתחילת עשיית הסיכוך עדיין לי"ב הכשר, משום דליכא זע"ז ואין צממ"ח, ובזה הוא דאמרינן דכיון דהשלמת השיעור והשלמת הסיכוך לצממ"ח הוא ע"י מעשה, שפיר דמי, אך כל שהי' פסול אחר בעשייתה, דפסול זה לא הוכשר ע"י מעשה, הרי דאף דגמר את עשיית הסוכה ע"י מעשה, מ"מ כיון דהכשר הפסול ל"ה ע"י מעשה, הו"ל בכלל תולמ"ה. [↑](#footnote-ref-5)
5. ומצינו כן בד' הב"י בסימן י' ס"ו בשם המהר"י אבוהב בביאור ב' הלשונות שבפירש"י בדין הטיל למוטלת, ובמש"כ הב"י שם לפרש בע"א, ומד' שניהם נלמד דאיכא גווני דעשיית הציצית הרביעית בהכשר מועלת שלא יהא בזה לפסולא דתולמ"ה, - והיינו משום דכל הד' ציציות הוו חד חפצא דמצוה, וכנ"ל. [↑](#footnote-ref-6)
6. ואמנם הנה בפירש"י שלפנינו במנחות מ' ב' ד"ה תולמ"ה מבו' דהפסול בזה הוא משום דהויא תליית החוטין שלא לשמה, ואך דאין לפסול בזה אלא מכח דינא דתולמ"ה, ודלא כמו שנקטו התוס' במנחות ובסוכה שם דכל דהוי התלי' שלא לשמה ל"ב בזה לפסולא דתולמ"ה, וע"כ ל"מ בזה הא דגמר העשי' היא בהכשר, וכ"ה מבו' גם בד' הר"ן בגיטין מ"ה א', והמאירי בסוכה ט' א', - והיינו דהגם שתלאן שלא לשמה, מ"מ כל שהוא גומר עשייתן לשמה, ה"ז מועיל לאשוויי להו לשמה, ואך דכיון דתחילת עשייתן היתה שלא כהלכתה, הו"ל תולמ"ה, וכ"כ העמק ברכה ציצית אות ז', וזה ע"ד מה שמצינו בסוכה י"ב א' דכל שהניח הסכך לייבש הוי פסולו משום תולמ"ה, ונתבאר במק"א. [↑](#footnote-ref-7)
7. ואמנם הנה בפירש"י שם מבו' דגם בחוטט בגדיש הו"מ להכשיר אם הי' בזה לדינא דחטיטתן זו היא עשייתן, ואך דשאני החטיטה שאינה מעשה בגוף הסכך, אף דפסולא דחוטט בגדיש אינו משום שהעשי' הראשונה היתה בפסול, אלא משום דחשיב דל"ה בזה עשי' כלל, ונעשה הסכך מאליו, וכאשר כ"ה מבו' בפירש"י שם י"ב א' (ד"ה חדא הא) וט"ז א' (ד"ה אלא שאין שם), אך בתשו' רש"י סימן פ"ג לא משמע כן, עיי"ש, - אך י"ל דאף דמעשה עימור הגדיש בפנ"ע לא חשיב כמעשה עשיית סיכוך, כיון דליכא חלל טפח וליכא ע"ז תורת סכך, מ"מ אם הוה אמרינן דחטיטתן זו היא גמר עשייתן, ומעשה העימור והחטיטה הוו כמעשה אריכא דסיכוך, שפיר הי' זה מעשה מעליא, דכיון דע"י המעשה כולו איכא סכך מעליא, שפיר חשיב כל המעשה כמעשה סיכוך. [↑](#footnote-ref-8)
8. אך י"ל בזה בע"א קצת, וזה ע"ד מש"נ לעיל סק"ו בהערה, דכל הא דפסיקתן זו היא עשייתן, הוא היכא דכל הגריעותא בעשייתן הראשונה הוא משום שהיו החוטין מחוברין, ובזה הוא דאמרינן דכל שמכשירן מפסול זה ע"י מעשה, מתקיים בזה דין העשי', והיינו דעיקר העשי' מתקיימת בעשייתן הראשונה, וכלפי הגריעותא דבעשייתן הראשונה דהחוטין מחוברין, איכא עשי' אחרינא המועלת להכשיר, - אך בעשאה מן הקוצין ומן הגרדין דהגריעותא היא משום דאי"ז עשי' כלל, או משום דאי"ז עשי' לשמה, ל"מ הא דגומר את עשיית הציצית ע"י מעשה, דאכתי כיון דתליית החוטין בבגד ל"ה ע"י מעשה, הו"ל בכלל תולמ"ה, ול"ד לתלאן ואח"כ פסקן, דכל עשיית הציצית הויא ע"י מעשה, דתליית החוטין וקשירתם הויא ע"י מעשה, וגם הכשר הפסול דהחוטין מחוברין הוי ע"י מעשה. [↑](#footnote-ref-9)