2 דין דר י_ב חדש וקנה בית דירה
קטגוריות: ש_ס / לג בבא בתרא / ב_ב - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / בני חצר ובני העיר

יום ועש"ק בהר י"ט אייר תשע"ב

א] ב"ב ד"ז:, כמה יהא בעיר ויהא כאנשי העיר י"ב חדש,[[1]](#footnote-2) קנה בה בית דירה הרי הוא כאנשי העיר מיד, ובגמ' שם ד"ח., ורמינהי החמרת והגמלת העוברת ממקום למקום וכו' ואם נשתהו שם ל' יום הן בסייף וממונן אבד, אמר רבא לא קשיא הא לבני מתא הא ליתובי מתא כדתניא המודר הנאה מאנשי העיר כל שנשתהא שם י"ב חדש אסור ליהנות ממנו וכו' מיושבי העיר כל שנשתהא שם ל' יום אסור ליהנות ממנו וכו',[[2]](#footnote-3) ולכל מילי מי בעינן י"ב חדש והתניא ל' יום לתמחוי ג' חדשים לקופה ו' לכסות ט' לקבורה י"ב לפסי העיר, אמר ר' אסי אמר ר' יוחנן כי תנן נמי מתניתין י"ב חדש לפסי העיר תנן.

**א**

א] בחי' הר"ן כתב, ז"ל, כמה יהא בעיר ויהא כאנשי העיר י"ב חדש, פי' ואע"פ שלא ירד להשתקע אלא לגור בלבד כיון שנשתהה שם י"ב חדש ה"ה כאנשי העיר, והכי מוכח בגמ' דפרכינן עלה מדתניא החמרת והגמלת דאינה אלא עוברת ממקום למקום וס"ד דה"ה כבני העיר, עכ"ל, וכ"כ הנמו"י, וכ""כ בתשו' ר"י בן הרא"ש סימן ס"ד ובתשו' הריב"ש סימן קל"ב וסימן תע"ה, וכ"ה פשטות ד' הריטב"א בסוגיין, אך יתכן דקאי רק על יושבי העיר, עיי"ש.

אמנם בפסקי הרי"ד כתב, ז"ל, ויש ללמוד מכאן לגיטין שאם דר בעיר י"ב חודש מאותה העיר נקרא ואותו העיר הוא כותב בגט ולא העיר שיצא ממנה, והוא שבדעתו להשתקע שם, אבל אם דעתו לחזור ה"ה נקרא מיושבי העיר וצריך להזכיר שם העיר שיצא משם וכו', עכ"ל, וכ"ה בפסקי ריא"ז ה"ה דין א', ז"ל, שהה שם י"ב חדש ודעתו להשתקע שם כמו שביאר מז"ה ה"ה כבני העיר לכל דבר, עכ"ל, וכ"נ בכפו"פ פמ"ד, ז"ל, כמה יהי' בעיר ויהי' כאנשי העיר, ל' יום לקופה, ג' חדשים לתמחוי, ו' חדשים לכסות, תשעה לקבורה וכו', ומה שאמרו כמה יהא בעיר ויהא כאנשי העיר דוקא בשדעתו לקבוע שם דירתו, עכ"ל, אך יש לדחות דאין כונתו להצריך שיהא דעתו לקבוע שם דירתו, אלא לאפוקי, דדוקא אם "דעתו" לקבוע שם דירתו, ולא אם קנה בה בית דירה, וכדמסיק שם, וכ"נ גם מד' המיוחס לר"ן סנהדרין דקי"ב., וכמו שהוכיח באבנ"ז או"ח סימן תכ"ד סק"ל, אך צ"ע דל' המיוחס לר"ן שם לא מ' כן, עיי"ש.

ב] וכן נראה מד' ראבי"ה סימן תתקכ"ט, ז"ל, כי לא מצינו בתלמוד כי אם שינה שם עירו שהוא מקום שדר שם "ודעתו להשתקע" ואפילו ל' יום כדאמרינן בפרק השותפין שרצו, ואפי' שנולד מעיר אחרת הואיל ויצא ל"ה עירו, ואם לאחר ל' יום שנתיישב או שנה ונמלך לצאת ונתיישב בעיר אחרת ודעתו להשתקע שם, אחר אחרון אני בא והוא עירו קרוי, עכ"ל, ומבו' דלא חשיב כבן העיר, אלא בשדעתו להשתקע שם.

אמנם יש לדחות בזה, דהנה הב"י באהע"ז סימן קכ"ח כתב ע"ד הראבי"ה, ז"ל, ונראה לי שאי"ז סותר למה שכתב רבינו בשם הרמ"ה שהרגיל בשני מקומות כותבים מקום עיקר דירתו והוא אותו שדר בו י"ב חודש, דשאני התם דרגיל לדור בשני המקומות הילכך לא מיקרי עיקר דירתו עד שידור בו י"ב חודש, אבל היכא שנעקר ממקומו הראשון ובא לקבוע דירתו במקום זה בל' יום סגי שהוא חשוב כבני העיר לתמחוי כדאיתא בפ"ק דבתרא, עכ"ל,[[3]](#footnote-4) ולפ"ד הב"י י"ל, דמה"ט הוא שהצריך הראבי"ה דיהא דעתו להשתקע שם, דאל"כ לא סגי במה שדר שם ל' יום אלא הוה בעינן שידור שם י"ב חדש.

וי"ל עוד בדעת הראבי"ה, דגם בדירת י"ב חדש, לא סגי, דעד כאן לא מצינו דמהני דירת י"ב חדש, אלא לחשבו כאנשי עיר זו, אך חשיב גם כאנשי העיר הראשונה דעיקר קביעותו שם ודעתו לחזור לשם, וע"כ הי' לנו לכתוב מקום דירתו העיקרי, או לכתוב לב' המקומות, ורק היכא שדעתו להשתקע במקום השני ועקר ממקומו הראשון, הוא דא"צ לכתוב את מקומו הראשון.

והנה אמנם ילה"ע על ב' הדרכים, דלפ"ז ל"ה בעינן שיהא דעתו להשתקע במקום השני, אלא אף אם דעתו להשתקע במקום אחר, מ"מ כל שעקר לגמרי ממקומו הראשון סגי בזה, ומד' ראבי"ה נראה דבעינן דיהא דעתו להשתקע במקום זה, אך י"ל דאורחא דמילתא קתני, דכל שדעתו להשתקע במקום זה, ה"ה עוקר לגמרי ממקומו הראשון.

ג] והנה לדעת הרי"ד ודעימי', קשיא ממה שהוכיחו הר"ן ודעימי' מהא דפריך עלה מדתניא החמרת והגמלת דאינה אלא עוברת ממקום למקום וס"ד דה"ה כבני העיר, ולא פרכינן אלא מהא דהתם סגי בל' יום, ועמש"כ בזה בשו"ת מהרש"ך ח"א סימן קפ"ב בתשו' מהר"י פורמון.

ונראה לישב, דהנה מד' הר"ן ודעימי' נראה דהא דפריך הגמ' מההיא דהחמרת והגמלת, הוא משום דס"ד דגם לענין עיר הנדחת לא סגי ביושבי העיר אלא בעינן שיהא מבני העיר, וזהו דפריך דהתם חזינן דכל שדר ל' יום הוי בכלל בני העיר, ואשר זהו שהוכיחו הר"ן ודעימי' מינה, דחזינן דאף שלא ירדו להשתקע שם מצינו לחשבן כבני העיר.

אך בדעת הרי"ד ודעימי' נראה דס"ל, דודאי גם בס"ד ידעינן דלענין עיר הנדחת סגי במה דהוו יושבי העיר כדכתיב בקרא, אלא דס"ד דגם לענין חיובי העיר סגי במה דהוי מיושבי העיר,[[4]](#footnote-5) וזהו דפריך דכיון דהתם חזינן דבל' יום הוי מיושבי העיר, א"כ מ"ט אינו חייב בחיובי העיר עד שידור י"ב חדש, וע"ז הוא דמשני דלחיובי העיר לא סגי במה דהוי מיושבי העיר, אלא בעינן שיהא מבני העיר, וע"כ בעינן י"ב חדש.

ולפ"ז הרי אין להוכיח מהא דמייתי מהחמרת וגמלת דאף מי שאין דעתו להשתקע ודר י"ב חדש הוי כאנשי העיר, דהאמנם לפום הס"ד דגם לחיובי העיר סגי במה דהוי מיושבי העיר, ודאי דל"ה בעינן שיהא דעתו להשתקע שם, אלא כל שנשתהה שם י"ב חדש ה"ה חייב, וכל מש"כ הרי"ד ודעימי' דבעינן דיהא דעתו להשתקע שם, הוא רק לפ"מ דמשני דאינו חייב בחיובי העיר אלא בדהוי מבני העיר, ובזה הוא דס"ל, דלא חשיב מבני העיר, אלא בשדעתו להשתקע שם, אך כל שאין דעתו להשתקע שם לא חשיב אלא מיושבי העיר, וכמש"כ הרי"ד.

ד] ומקור ד' הרי"ד ודעימי' לזה, נראה דהוא מדינא דההולך ממקום שעושין למקום שאין עושין או ממקום שאין עושין למקום שעושין, דקי"ל דכל שדעתו לחזור למקומו נוהג כאנשי מקומו, ופשטא דמילתא דהוא אף בשדר י"ב חדש במקום השני, וכ"ה מבו' במג"א סימן תס"ח סקי"ב בשם מהרי"ל, ולא אמרינן דכיון דדר י"ב חדש במקומו השני הוי כבני העיר השני', וה"ה מחויב לנהוג בחומרי המקום השני, ובע"כ דכל שדעתו לחזור למקומו הראשון לא חשיב כבן המקום השני אף כשדר שם י"ב חדש.[[5]](#footnote-6)

ולדעת הר"ן ודעימי' דכל שדר י"ב חדש חשיב כבני העיר אף בשדעתו לחזור למקומו הראשון, תיקשי דא"כ מ"ט אינו נוהג כמנהגי המקום השני, ומצאנו שכבר עמד ע"ז בתשו' מהריב"ל ח"ג סימן א', ז"ל, ולכאורה הי' נראה דקשיא לכולהו פירושי וכו', דאמאי אמרינן במקום שנהגו דכולה תליא אם דעתו לחזור או אם אין דעתו לחזור ולא הוזכר שם זמן כלל וכו', משמע דלא תליא מילתא אלא באם דעתו לחזור או אם אין דעתו לחזור ולא הוזכר שם אם נשתהה בעיר ל' או י"ב חדש, והא ודאי לאו קושיא דהתם במילי דאיסורא דלי"ב ממונא והם דברים שבינו לבין קונו הדברים הם מסורים ללב, אבל בדברים שאינם בינו לבין קונו והם נוגעים לאחרים ואפילו כעין דנדון דידן דסבלונות או במקום הדירה בגטין וכ"ש בפסי העיר ובתמחוי ובקופה דפ"ק דבתרא, הוא דאיכא למיתלי דאם נשתהה או לא נשתהה, עכ"ל.

ובשו"ת דרכי נועם חו"מ סימן כ"א פירש לדבריו, ז"ל, ונראה שכונתו לומר דלענין איסורא שהוא דבר שבינו לבין קונו אנו מאמינים אותו דאינו משקר לעבור על איסור, אבל בממונא דברים שבינו ובין בני העיר אם באנו לתלות הדבר בדעתו אפשר שכדי ליפטר מן המסים יאמר דעתו לחזור ומשקר, לכך לא תלינן אלא בדבר הברור בנשתהה או לא נשתהה, וכל שנשתהה שם י"ב חדש אפי' יהי' דעתו לחזור חייב דמתניתין סתמא קאמר כל שדר י"ב ה"ה באנשי העיר, עכ"ל, וכ"נ מד' מהריב"ל גופי' בח"ג סימן ק"כ, עיי"ש, וצ"ל לפ"ז דגם לגבי מודר הנאה דעת הנודר על הידוע לנו, וע"כ לא תלינן לה בדעתו, וכ"ה בד' מהריב"ל בסימן ק"כ, ז"ל, ומודר הנאה אע"ג דהוי מילתא דאיסורא, אין אדם יודע מה שבלב חבירו אם ירד להשתקע או לגור שם ולא תליא מילתא אלא בששהא הזמן הנז' או כשיקנה בית דירה, וגם לגבי מקום דירה בגט צ"ל דאין כותבין את המקום שהוא דר בו באמת, אלא את המקום הידוע לבנ"א שהוא דר בו, וזה חידוש רב.

אך לכאו' אי"ז מתישב בד' הר"ן ודעימי', דבדבריהם נראה, דלס"ד דגמ' דין עיר הנדחת תלי בבני העיר, וכל שדר שם ל' יום הוי בכלל בני העיר אע"ג דדעתו לחזור, ולפ"ז הרי מוכח דגם לגבי קטלא ליכא נפ"מ במה שדעתו לחזור, ורחוק לומר דאה"נ הא דמיתתן בסיף הוא מספיקא.

ונ' דלדעתם צ"ל כמש"כ בשו"ת אבנ"ז חו"מ סימן מ"ו, ז"ל, דשם בב"ב המקום גורם החיוב וכן בנדרים המקום שהוא דר בו גורם שיקרא מכלל אנשי העיר, אבל בחומרי המקום דרק אנשי המקום ההוא קיבלו עליהם והבא לשם ממקום אחר אף שדר שם י"ב חודש ונחשב בן עיר מ"מ הוא לא קיבל עליו ולא אבותיו, וכן להיפוך בבא ממקום שקיבלו עליו החומרא הוא או אבותיו ובא למקום אחר ודר שם ונעשה בן עיר מ"מ במה תפקע מאליו החומרא שאינו תלוי במקום בעצם, רק הטעם דנתבטל אצל בן עיר זו והיכא דאין דעתו להשאר אצלם אינו בטל אצלם, עכ"ל, ועיי"ש מש"כ עוד בזה, אך האבנ"ז באו"ח סימן תכ"ד סקכ"ז צידד דבאמת כשדר שם י"ב חדש דינו כבני המקום השני, וכתב שם סק"ל דמהרי"ל שכתב דבחורים ההולכים ללמוד ב' וג' שנים חשיב כדעתו לחזור, ס"ל כדעת הסוברים דכל הא דדר י"ב חדש חשיב כבני העיר הוא רק כשאין דעתו לחזור.

ה] ויש להוסיף דמצינו שיטה חדשה בזה בתשו' גאוני מזרח ומערב סימן ל"ט הובא בשרידי אש ח"ב סימן י"א, ז"ל, ובני אפריקא שנשאו נשים בארץ ישראל ודרו בה, אם עדיין לא שהו י"ב חדש, חייבין לשמור שני ימים טובים כמקומן, שכך שנו חכמים כמה יהיו בעיר ויהיו כאנשי העיר י"ב חודש, ואם שהו י"ב חודש, מכאן ואילך אע"פ שדעתו לחזור נוהגים כאנשי ירושלים עד שחוזרין למקומן, וה"מ מאפריקא לארץ ישראל, אבל מבבל לארץ ישראל שיש בה ב' ישיבות, אם דעתו לחזור אעפ"י ששהה שנים הרבה עושה כחומרי שתיהן, אם אין דעתו לחזור עושה כארץ ישראל בין להקל בין להחמיר, עכ"ל.

ונראה בביאור דברי הגאון, דס"ל כדעת הר"ן ודעימי' דכל שדר י"ב חדש חשיב כבני העיר אף שדעתו לחזור, וע"כ כל שדר י"ב חדש בארץ ישראל הוי כבני א"י ונוהג כמנהג א"י, ומה שחילק בין הבאים מאפריקא לא"י להבאים מבבל לא"י, נראה לפרש, דהגם דכל שדר י"ב חדש במקום חשיב כבן המקום אע"פ שדעתו לחזור, מ"מ חשיב גם כבן מקומו הראשון וכמש"נ לדון לעיל סוסק"ב בדעת הראבי"ה, ובזה הוא שחילק בדין הדר בב' מקומות, דאם במקום אחד מהם אין ישיבה, ה"ה נוהג כמנהג המקום שיש בו ישיבה, ואם בב' המקומות יש ישיבה, ה"ה נוהג כחומרי שתיהן.

ו] ובעיקר דעת הרי"ד ודעימי' דלא חשיב כבני העיר אלא בשדעתו להשתקע שם, יש שפירשו דהיינו, דדינא דמתניתין דכל שדר י"ב חדשים הוי כבני העיר, הוא משום דכשדר שיעור זמן זה תלינן שדעתו להשתקע שם, וע"כ הוי כבני העיר, וע"כ תנן סתמא דכמה יהא בעיר ויהא כאנשי העיר י"ב חדש, משום דעי"ז תלינן שדעתו להשתקע שם.

ומצינו כן בתשו' מהרש"ך ח"א סימן קפ"ב בתשו' מהר"י פורמון, ז"ל, כל שדר בה י"ב חודש הרי הוא כבני העיר דמוכחא מילתא שדעתו להשתקע שם וא"כ דין הוא שיהיה כבני העיר דודאי מוכחא מלתא שדעתו להשתקע שם, עכ"ל, וכ"כ בהמש"ד, ז"ל, גם מש"כ הרב הנמוקי דמתני' איירי אפילו במי שבא לגור ולא להשתקע מדלא חילק וכו', אין ראייתו ברורה בעיני, דמצינן למימר דהיא היא, דכיון שדר בה י"ב חדש סתמיה דעתו להשתקע שם ואין דעתו לחזור, ומשו"ה מקרי בן עיר פי' בן אותה העיר שבא עתה לדור בה ודר בה י"ב חדש ולא מקרי תו בן עיר שיצא ממנה, עכ"ל, וכ"כ בהמש"ד, ז"ל, ובנדו"ד נמי נימא הכי ראי' והוכחה הנראה בעין לכל שדעתו להתישב בעיר קתני, דהיינו כל הדר בעיר י"ב חדש וכו', עכ"ל, וכ"כ בתשו' מהר"ם אלשיך סימן ס"ה, ז"ל, דכיון דטעמא דמלתא הויא משום דמספקא לן אי דעתיה להשתקע אם לאו ומשו"ה בעינן י"ב חדש דבהכי גלי דעתיה דלהשתקע קא בעי, עכ"ל, וכן נקט גם בתשו' נחלת שבעה סימן כ"ז אות ט"ז בתו"ד, ועיי"ש מש"כ דע"כ אם נהגו לא כן, מהני המנהג, ואכמ"ל.

ז] אמנם בד' הרי"ד ודעימי' אין נראה כן, דמשמעות דבריהם דאף דחזינן דדר בה י"ב חדש לא סגי בכך, ובעינן שיהא ידוע שדעתו להשתקע שם, ולא אמרינן דכל שדר בה י"ב חדש סתמא דמילתא דעתו להשתקע שם, ואף דבמתניתין תנן סתמא דכמה יהא בעיר ויהא כאנשי העיר י"ב חדש, היינו משום דמתניתין איירי במי שדעתו להשתקע בעיר (דמי שאין דעתו להשתקע ודאי אינו בכלל אנשי העיר), וע"ז תנן דכל שדר י"ב חדש הוי כאנשי העיר.

ונ' דיש להוכיח כן, דהנה בד' הרי"ד והריא"ז מבו' להדיא דאף הבא להשתקע לא חשיב כבני העיר אלא בשדר שם י"ב חדש, והנה אי נימא דכל שדר י"ב חדש גלי דעתי' דלהשתקע קא בעי, א"כ הרי אין לנו מקור לומר דאף הבא להשתקע לא חשיב כבני העיר אלא בשדר י"ב חדש, דהרי הא דתנן דבעינן דירת י"ב חדש, הוא להוכיח שדעתו להשתקע, ומהיכ"ת נימא דגם במי שידוע לנו שבא להשתקע בעינן שידור י"ב חדש, ואדרבה מסתברא מילתא דכ"ה דכשדר י"ב חדש חשיב כאנשי העיר משום דידעינן שבא להשתקע שם, ה"נ הוא בכל גוונא דידעינן דבא להשתקע, ובע"כ מד' הרי"ד והריא"ז דמפרשי דהא דתנן דכמה ידור בעיר ויהא כאנשי העיר י"ב חדש, איירי בשידוע לנו שבא להשתקע, ובזה תנן דכל שדר י"ב חדש הוי כבני העיר.

וגם בעיקר דרך זו, דהא דבעינן דירת י"ב חדש הוא להוכיח שדעתו להשתקע, ילה"ע דלפ"ז נמצא דאי"ז דומיא דהא דל' יום לתמחוי וג' חדשים לקופה וכו', דהוו שיעורי זמן דעי"ז חשיב כבני העיר לענין דברים אלו, ובפשוטו מ' דה"נ הא די"ב חדשים לפסי העיר הוא שיעור זמן דעי"ז חשיב כבני העיר לגמרי.

ח] ונ' דיש להוכיח כן עוד, דהנה בד' הכפו"פ שהבאנו לעיל סק"א מבו', דגם הא דל' יום לקופה וג' חדשים לתמחוי וכו', הוא רק בשדעתו להשתקע שם.

ובביאור הדברים נראה, דהנה הא דל' יום לתמחוי וי"א לקופה, הרי אי"ז משום דלענין תמחוי סגי במה דהוי מיושבי העיר, אלא היינו דהגם דלכל חיובי העיר בעינן שיהא מבני העיר, ול"ה כבני העיר לגמרי עד שידור י"ב חדש, מ"מ כל שדר ל' יום כבר הוי בכלל בני העיר במקצת וסגי בזה לחיוב תמחוי, וכל שדר ג' חדשים דהוי טפי בכלל בני העיר סגי בזה לחיוב קופה וכה"ג הוא בהא דו' חדשים לכסות וט' חדשים לקבורה.

ואשר ע"כ, כ"ה דהא דהדר י"ב חדש חשיב כבני העיר הוא רק משום דדעתו להשתקע שם, אך בלא זה ל"ה בכלל בני העיר, הרי ה"נ הא דבל' יום חשיב כבני העיר לתמחוי ובג' חדשים חשיב כבני העיר לקופה וכו', הוא רק בשדעתו להשתקע שם.

אמנם בד' הריא"ז שהבאנו לעיל סק"א נראה להדיא, דבכל מילי דצדקה דל"ב שידור י"ב חדש, גם ל"ב שיהא דעתו להשתקע שם, עיי"ש, ונ' בטעמו, דכיון דלענין הני מילי סגי במה דהוי במקצת בכלל בני העיר, גם ל"ב שיהא דעתו להשתקע שם, דאף מי שאין דעתו להשתקע בעיר הוי במקצת בכלל בני העיר, ואכתי צ"ע.

והנה לפ"ז נראה, דכ"ה דבהא דתניא ל' יום לתמחוי ג' חדשים לקופה וכו', לא סגי בזה לחוד, אלא בעינן שיהא ידוע שדעתו להשתקע בעיר, דהרי דירת ל' יום וג' חדשים ל"ה הוכחה דדעתו להשתקע, ה"נ בהא דתניא י"ב חדש לפסי העיר, לא סגי בזה לחוד, אלא בעינן שיהא ידוע שדעתו להשתקע, ולא אמרינן דדירת י"ב חדש היא הוכחה דדעתו להשתקע בעיר.

**ב**

ט] בהא דאם קנה בה בית דירה ה"ה כאנשי העיר מיד, כתב הרמ"ה, ז"ל, והאי קנה בה בית דירה דאמרינן דוקא בלוקח, אבל נפל לו בירושה כיון דממילא קא אתיא ולאו איהו טרח בהדה לאו כאנשי העיר דמי, דאכתי לא גלי אדעתי' דניח"ל למידר בהדייהו וכו', עכ"ל, וכ"כ הריטב"א, ומבו' בדבריהם, דהא דקנה בה בית דירה ה"ה כאנשי העיר, הוא משום דהוי זה גילוי דעת דדעתו לדור בעיר, וע"כ הוי עי"ז מאנשי העיר, וכ"ה מבו' בד' המרדכי סימן תע"ז ובתשו' ר"י בן הרא"ש סימן ס"ד ובתשו' הר"ן סימן י' ובתשו' הריב"ש סימן רי"ד וסימן תע"ה, עיי"ש.

והנה בפשוטו הדין נותן לפ"ז, דאף אם לא קנה בית דירה, מ"מ אם ידוע שדעתו להשתקע בעיר הוי כבני העיר, וכ"ה במרדכי סימן תע"ז, ז"ל, כתב רבינו ברוך בספר החכמה, דמיירי דווקא דומיא דחמרת וגמלת העוברת ממקום למקום ונשתהה שם, אבל אדם הבא לדור שם ולהשתקע שם הוי כקונה בית דירה שם, דתנן בי' הרי הוא כאנשי העיר מיד, עכ"ל, וכ"כ בתשו' ר"י בן הרא"ש סימן ס"ד בשם קצת מפרשים, וכ"כ הרמ"א בסימן קס"ג ס"ב. [[6]](#footnote-7)

אמנם הנה בחי' הר"ן בסוגיין כתב, ז"ל, כל ששהה שם י"ב חדש אסור ליהנות ממנו פחות מכאן מותר ליהנות ממנו, מהא שמעינן דכל שאין לו בית דירה אע"פ שירד להשתקע לא מיקרי בן עיר עד שידור שם י"ב חדש, דסתמא קתני פחות מכאן מותר ליהנות ממנו, עכ"ל, וכ"כ הנימו"י, אך לא נתפרש בדבריהם דמ"ש מקנה בה בית דירה דהוי מאנשי העיר משום דידעינן עי"ז דדעתו להשתקע בעיר.

ונתפרש הטעם בזה בד' הריב"ש בסימן קל"ב, ז"ל, אבל כשלא שהה שם י"ב חדש אפי' בא שם להשתקע אינו כאנשי העיר "דדילמא לא מיתדר לי'", אא"כ קנה בה בית דירה דאז גלה דעתו שרצונו להשתקע שם עכ"פ, עכ"ל.

ונמצא לפ"ז, דלעולם ביסוד הדין סגי במה שקבע דירתו בעיר אף שלא קנה בה בית דירה, ואך דכל שלא קנה בה בית דירה לא חשבינן לי' כקבע דירתו בעיר, דאף אף אם דעתו להשתקע בה דילמא לא מיתדר לי'.

ובזה מתבאר מש"כ הריב"ש בסימן תע"ה, ז"ל, דמאי דאמרי' במתניתין כמה יהיה בעיר ויהי' כאנשי העיר י"ב חדש, היינו דוקא במי שלא ידענו אם יתעכב לדור בעיר אם לא וכו', אבל כל שנתחייב מתחלה לדור כאן י"ב חדש הרי הוא כאנשי העיר מיד, דומיא דמאי דאמרינן במתניתין ואם קנה בית דירה ה"ה כאנשי העיר מיד דמסתמא דעתו להשתקע בכאן, עכ"ל, ולכאו' זה דלא כמש"כ הריב"ש בסימן קל"ב דכל שלא קנה בה בית דירה ל"ה כאנשי העיר אף אם דעתו להשתקע שם, ובאמת בדרכי משה סימן קס"ג נראה שלמד מד' הריב"ש אלו דסגי במה שדעתו להשתקע אף בשלא קנה בית דירה, עיי"ש, וכ"ה בשו"ת מהר"ם אלשיך סימן ס"ה.

ואמנם הדבר פשוט דלא סתר זל"ז, דכל מש"כ הריב"ש בסימן קל"ב דלא סגי במה שדעתו להשתקע, הוא רק משום דדילמא לא מיתדר לי', ולא גמר בדעתו לדור שם על כל פנים, אך כל שנתחייב לדור שם י"ב חדש, דמי לקנה בה בית דירה דהוי מאנשי העיר מיד, וז"פ, ושוב מצאתי שכבר כתב כן במכתב מאליהו ש"ג פי"א לג. עיי"ש, ועי' גם בשו"ת הרמ"ז סימן נ"ד דמבו' כן בדבריו, ועי' גם בשו"ת אדמת קודש חו"מ סימן ס"ב שצידד כן.

ועד"ז מתפרש גם מש"כ בתשו' הר"ן סימן י', ז"ל, שאנו רואין שכל שעושה מעשה מוכיח שהוא רוצה להתיישב באותה העיר נקרא לאלתר מבני העיר אע"פ שלא שהה לשם כדתנן אם קנה שם בית דירה הרי הוא כאנשי העיר מיד, אף כאן אפשר לומר שהנשואין מוכיחין שהוא רוצה לקבוע שם דירה והרי הוא כאנשי העיר מיד, עכ"ל, והיינו דהגם דכל שלא קנה בה בית דירה ל"ה כאנשי העיר אף אם דעתו להשתקע שם, מ"מ היכא שעשה מעשה מוכיח שדעתו לדור שם על כל פנים, הו"ל כאנשי העיר.

אך בל' הר"ן מ' טפי לפרש בע"א, דהא דלא סגי במה שדעתו להשתקע בעיר, הוא משום דלא חשיב כקביעות דירה בעיר, אלא בשעשה מעשה המוכיח שדעתו לקבוע דירתו שם, אך כל שלא עשה מעשה המוכיח כן, הגם דאנן ידעינן שדעתו לקבוע דירתו, לא חשיב כקביעות דירה בעיר, וע"כ אם היו הנישואין מוכיחין שהוא רוצה לקבוע שם דירה, ונמצא דאיכא מעשה מוכיח שדעתו לקבוע דירתו שם, הי' חשוב מאנשי העיר, וצ"ע בזה.

וכ"ה מבו' גם בד' מהרי"ק שורש י"ז, ז"ל, ולא מבעיא לדברי רבי ברוך בספר החכמה דלדידי' אפי' בבא אל עיר נושבת כדי להשתקע כופין אותו בני העיר לתת עמהם מיד אלא אפילו לדברי התשובה שהביא המרדכי לאחר מכאן דס"ל דאין כופין אלא א"כ קנה שם בית דירה וכו', ועוד שהרי הדעת מכרעת דאע"ג שפסק באותו תשובה וכו', מ"מ מודה היכא דעביד מילי דקביעותא ממש כגון להוציא חוקים מהעיר כאשר עשיתם דמועיל כמו קנה שם בית דירה דחזקה דאין אדם עושה מעותיו אנפרות, עכ"ל, וזה מתפרש כנ"ל.

י] והנה בגמ' לא נתפרש להדיא הדין לענין נדרים, בנודר מבני העיר, אם ה"ה אסור במי שקנה בה בית דירה ועדיין לא דר י"ב חדש.

והנה מל' הר"ן בסוגיין שכתב, ז"ל, פחות מכאן מותר ליהנות ממנו, מהא שמעינן "דכל שאין לו בית דירה", אע"פ שירד להשתקע לא מיקרי בן עיר עד שידור שם י"ב חדש, דסתמא קתני פחות מכאן מותר ליהנות ממנו, עכ"ל, מבו' להדיא דאם יש לו בית דירה, אסור ליהנות ממנו.

וכ"ה מבו' גם ממה שהוכיחו הר"ן והנימו"י, דמדקתני סתמא פחות מכאן מותר ליהנות ממנו, ש"מ דכל שלא דר י"ב חדש ל"ה כבני העיר אף אם ירד להשתקע, והנה משמעות דבריהם דהך דינא הוא גם לגבי חיובי בני העיר, דאף אם ירד להשתקע אינו חייב אלא בשדר שם י"ב חדש, והנה אי נימא דהא דקנה בה בית דירה ה"ה כאנשי העיר, הוא דין מסוים לענין חיובי בני העיר, אך לגבי נדרים לא סגי בזה, הרי דה"נ י"ל דאף דלענין נדרים לא חשבינן למי שדעתו להשתקע בעיר כבני העיר, מ"מ ה"ה חייב בחיובי בני העיר, וממה שלמדו הר"ן והנימו"י זמ"ז מבו' דפשיטא להו דשוה דין נדרים לדין חיובי בני העיר, וכל שקנה בה בית דירה הוי כאנשי העיר גם לענין נדרים, וז"ב.[[7]](#footnote-8)

ומצינו הדברים מפורשים בד' הריטב"א והנימו"י בספ"ג דנדרים, דכל דקנה בה בית דירה הו"ל כבני העיר לענין נדרים, וכ"ה מבו' גם בד' ההגמי"י פ"ט מנדרים הי"ז, עיי"ש. - וכ"ה מבו' גם בפסקי רי"ד בסוגיין ובפסקי ריא"ז פ' המגרש ה"ג דין ט' לענין גט, דכל שקנה בה בית דירה כותבין עיר זו, עיי"ש.

יא] אמנם הנה ז"ל הרמ"ה שהובא בחי' מכת"י גיטין דל"ד:, אבל קניית בית דירה מספקא לן בין לענין גט בין לענין נדרים אי מהניא למהוי כבני מאתא כמה דמהניא לפסי העיר מדלא תני לי' לענין נדרים, ש"מ לפסי העיר הוא דמהניא אבל לנדרים לא וה"ה לגיטין, עכ"ל.[[8]](#footnote-9)

ולא נתפרש בד' הרמ"ה טעם הספק, דלכאו' כיון דחזינן דלענין חיובי בני העיר אמרינן דכל שקנה בה בית דירה הוי כאנשי העיר, והרי דכל שדעתו לקבוע דירתו בעיר חשיב כאנשי העיר, ה"נ בדין דלענין גט ולענין נדרים יהא חשוב כבני המקום, ומ"ט נימא דלענין גט ונדרים לא סגי בזה.

ומצאנו בב"י אהע"ז סימן קכ"ח שפירש הטעם בזה, ז"ל, ואפשר דאע"ג דתנן קנה בית דירה חשוב כאנשי העיר מיד, איכא למימר דהיינו לשאת בעול עם אנשי העיר "מפני שהמס מוטל על הבית" אבל לא יחשב מפני כך שזו עיר דירתו לענין גט, דהא כמה אנשים יש להם בתים שלא במקום דירתם, עכ"ל.

ונראה בביאורו, דל"מ הא דגילה בדעתו דדעתו לדור בעיר לחשבו מאנשי העיר, ורק לענין חיובי בני העיר הוא דמחייבנן לי' מכח דיש לו בית בעיר, דהגם דמי שיש לו בית בעיר אחרת אינו חייב בחיובי העיר וכדתניא בתוספתא, מ"מ כל שדעתו לדור בו ה"ה חייב בחיובי העיר, ויל"פ הטעם בזה, דהגם דקודם י"ב חדש אינו חייב בצרכי העיר אף שהוא נהנה מהן, (ונת' הטעם בזה ב?), מ"מ כל שיש לו בית בעיר, ה"ה חייב בצרכי העיר שהוא נהנה מהן וכדתניא בתוספתא, וע"כ כל שקבע דירתו בעיר והוא נהנה מכל צרכי העיר, ה"ה חייב בכולן.[[9]](#footnote-10)

אך קשיא ע"ז מהא דתניא לקמן די"א., רשב"ג אומר אם קנה בה קרקע כ"ש ה"ה כאנשי העיר, ומבו' בגמ' שם דלהך ברייתא היינו אף בשקנה קרקע כ"ש דאינה ראוי' לבית דירה, והנה הרי בכה"ג דקנה קרקע כ"ש הרי אין לחייבו בחיובי בני העיר מכח קרקע זו דאינה ראוי' לדירה, וגם בקנה קרקע הראוי' לבית דירה לכאו' א"א לחייבו מחמתה בחיובי בני העיר, והא דהוי כאנשי העיר, בע"כ דהוא משום דכל דקנה קרקע בעיר הוי זה גילוי דעת שדעתו להשתקע בעיר, וחשיב כבן העיר, ולפ"ז הרי מסתברא מילתא דה"נ לתנא דמתניתין דאם קנה בה בית דירה ה"ה כאנשי העיר, אי"ז דין מסוים לענין חיובי בני העיר דה"ה חייב בהן מכח הבית, אלא היינו משום דחשיב כבן העיר, וצ"ע בזה.

**ג**

יב] כתב הרמ"א בסימן קס"ג ס"ב, ז"ל, וי"א דבעינן קנה דוקא להשתקע, וי"א אפי' לגור, עכ"ל.

ובחזו"א סימן ד' סקכ"א כתב ע"ז, ז"ל, דברי הרמ"א ז"ל צ"ע מאן י"א, ולכאו' לא מצינו מי שיאמר דל"מ קנה בית דירה בסתם, ולא נחלקו ר"ב והמרדכי אלא בלא קנה ודעתו להשתקע, אבל קנה בית דירה ודר בעיר ואצ"ל בדר באותו בית הרי הוא כאנשי העיר ואף אם הולך בחמרת וגמלת, ולא מצינו מי שחולק בזה, עכ"ל.

יג] אמנם הנה בביאור הגר"א שם פירש לד' הרמ"א, ז"ל, וי"א דבעינן כו' דוקא כו', דמדייק קנה דוקא ולא שכירות וצ"ל הטעם דקנה דעתו להשתקע שם משא"כ בשכירות. - וי"א אפי' לגור, הוא סברא הראשונה דקנה ל"ד ואפי' לגור, מדפריך שם ח' א' ורמינהו החמרת והגמלת כו' ולא הוקשה להם רק על י"ב חודש אע"ג דשם עוברת ממקום למקום וכן בתירוצם הא לבני מתא כו', עכ"ל.

ומבו' בד' הגר"א, דפלוגתא זו אם מהני קנה בית דירה שלא ע"מ להשתקע, היא פלוגתת הראשונים אם מהני שכר בה בית דירה, וכ"נ בד' הדרכי משה הארוך, עיי"ש, והיינו דטעם המרדכי דס"ל דל"מ שכר בה בית דירה, הוא משום דליכא גילוי דעת בזה דדעתו להשתקע, וע"כ לדידי' גם אם קנה בה בית דירה ל"מ אם אין דעתו להשתקע.

ומבו' לפ"ז מד' הרמ"א, דגם לדעת הסוברים דמהני קנה בית דירה אף אם אין דעתו להשתקע אלא לגור, היינו רק בשדעתו לגור י"ב חדש, דומיא דשכר בה בית דירה דל"מ אלא בששכר לי"ב חדש, משום דדעתו לגור בה י"ב חדש, אך אם אין דעתו לגור י"ב חדש, לכו"ע ל"ה כאנשי העיר.

ובד' החזו"א שתמה ע"ד הרמ"א, יש להסתפק אם הוא משום דס"ל דכל דקנה בית דירה הוי מאנשי העיר אף אם באמת אין דעתו להשתקע שם ואין דעתו לדור י"ב חדש, אך זה שלא כד' הראשונים דהא דמהני בקנה בה בית דירה הוא משום דגלי דעתי' דדעתו להשתקע שם, וכמו שהבאנו לעיל סק"ט, וגם דנו אם ללמוד מזה דה"נ בשכר בית לי"ב חדש, וכמש"נ להלן בענף ד', או הוא משום דס"ל דהגם דכל הא דמהני כשקנה בה בית דירה הוא משום דאמרינן דגלי דעתי' דדעתו להשתקע בעיר, ואם אכן אין דעתו לכך ל"ה כאנשי העיר, מ"מ אנן לא מהימנינן לי' דאין דעתו להשתקע בעיר, אלא אדרבה אמרינן דכיון דקנה בה בית דירה ודאי דעתו להשתקע בה, וצ"ע.

יד] ובעיקר הדין, יש להוסיף מש"כ בפסקי רי"ד בסוגיין, ז"ל, ואם קנה בה בית דירה כבר הוא מזו העיר והוא שדעתו לדור שם, אבל אם אין דעתו לדור שם אלא להשכירו, אע"פ שנותן לפסי העיר, אינו נותן לצדקה ואינו נקרא מאותה העיר לגיטין, עכ"ל, וכ"כ בפסקי ריא"ז ה"ה דין ב', ז"ל, ואם קנה בה בית דירה ה"ה כבני העיר מיד לכל דבר, והוא שדעתו לדור בה, אבל אם קנאה להשכירה לא, כמו שביאר מז"ה, עכ"ל, ומשמעות דבריהם, דאף שהוא דר עכשיו בעיר, מ"מ כל שאין דעתו להשתקע בבית אלא להשכירו, לא חשיב כאנשי העיר.[[10]](#footnote-11)

ובאמת דלהרי"ד והריא"ז לטעמייהו הוא מסתבר כן, שהרי לדעתם מתניתין דקתני כמה יהא בעיר ויהא כאנשי העיר י"ב חדש, איירי בדידעינן דדעתו להשתקע בעיר, שהרי לדעתם ל"מ דירת י"ב חדש אלא במי דידעינן דדעתו להשתקע בעיר, וא"כ הרי דה"נ הא דקתני קנה בה בית דירה ה"ה כאנשי העיר מיד, איירי בדידעינן דדעתו להשתקע בעיר, ואף דדעתו להשתקע לא חשיב כאנשי העיר אלא בשדר בה י"ב חדש או בשקנה בה בית דירה.

**ד**

טו] כתב הריב"ש סימן קל"ב, ז"ל, גם כתבו קצת מפרשים ז"ל דכל ששכר בית דירה לי"ב חדש הרי הוא כאלו קנה שם, עכ"ל, וכ"כ הריב"ש בסימן תע"ה, ז"ל, אבל כל שנתחייב מתחלה לדור כאן, י"ב חדש, הרי הוא כאנשי העיר מיד דומיא דמאי דאמרינן במתניתין ואם קנה בית דירה, הרי הוא כאנשי העיר מיד דמסתמא דעתו להשתקע בכאן, וכבר כתבו קצת מן האחרונים ז"ל דל"ד קנה בה בית דירה דה"ה אם שכר בה בית דירה כל ששכרה לי"ב חדש דמיד הוא כאנשי העיר, עכ"ל, וכ"ה מבו' בד' מהר"ם ד"פ סימן תתקצ"ה, הבאנו דבריו להלן סקי"ח.

אמנם הנה במרדכי סימן תס"ד כתב, ז"ל, ואפילו שכר בית אין לדמותה לקונה בה בית דירה, שהקנין מוכיח שדעתו להשתקע, אבל בשכירות בית אולי אין דעתו להשתקע ואין לחייבו, וגם התלמוד מוכיח כן דלא מחייבינן לי' בתוך י"ב חדש אלא למילי דצדקה ולפייסי העיר לא מחייבינן עד י"ב חדש ומסתמא תוך י"ב חדש שכר בית ואפ"ה ליכא חיובא, עכ"ל, ובדרכי משה סימן קס"ג ובהגהות הרמ"א שם ס"ב נקט דהמרדכי פליג ע"ד הריב"ש וס"ל דאף אם שכר דירה לי"ב חדש ל"ה כאנשי העיר, עיי"ש.

טז] והנה בטעמא דהריב"ש דכל ששכר דירה לי"ב חדש חשיב כבן העיר, פשוט דהוא מיוסד ע"ז דכל שדר בה י"ב חדש ה"ה כאנשי העיר, וע"כ אף כשעדיין לא דר י"ב חדש, מ"מ כל ששכר בה בית דירה לי"ב חדש, דמוכחא מילתא דדעתו לדור בעיר י"ב חדש, הוי כאנשי העיר, דכ"ה דבקנה בית דירה חשיב כאנשי העיר משום דגלי דעתי' דדעתו להשתקע בעיר, ה"נ כששכר דירה לי"ב חדש הוי כאנשי העיר משום דגלי דעתי' דדעתו לדור בה י"ב חדש, אשר זה מועיל לחשבו כאנשי העיר.

ובטעמא דהמרדכי דל"מ שכר בה בית דירה לי"ב חדש, אף דבפשוטו מוכחא מילתא דדעתו לדור בה י"ב חדש, כמדומה דמצינו ב' דרכים, דהנה בביאור הגר"א שם סק"כ כתב, ז"ל, וצ"ל הטעם דקנה דעתו להשתקע שם משא"כ בשכירות, ושם סקכ"א כתב, ז"ל, וי"א אפי' לגור, הוא סברא הראשונה דקנה ל"ד ואפי' לגור, מדפריך שם ח' א' ורמינהו החמרת והגמלת כו' ולא הוקשה להם רק על י"ב חודש אע"ג דשם עוברת ממקום למקום וכן בתירוצם הא לבני מתא כו', עכ"ל.

ומבו' בד' הגר"א, דבהא מילתא מודו כו"ע, דכל דגלי דעתי' דדעתו לדור בה כשיעור החושבו כבן העיר, חשבינן לי' מיד כבן העיר, וטעם הסוברים דל"מ שכירות לי"ב חדש, הוא משום דס"ל דאף כשדר י"ב חדש לא חשיב כבני העיר כשאין דעתו להשתקע שם, וכדעת הרי"ד והריא"ז ודעימייהו, וע"כ ממילא דכל ששכר בית דירה לי"ב חדש ל"מ זה לחשבו כבני העיר, דהגם דגלי דעתי' דדעתו לדור בה י"ב חדש, מ"מ כיון דלא גלי דעתי' דדעתו להשתקע שם, ל"מ דירת י"בחדש לחשבו כבן העיר.

יז] אך מד' מהריב"ל ח"ג סימן צ"ה למדנו לפרש טעם אחר בזה, עיי"ש שכתב בתו"ד, ז"ל, דאפילו דנימא דמאי דקאמר דאצטריך י"ב חדש, היינו היכא דלא גלה דעתו שירד להשתקע אבל אם גלה דעתו שירד להשתקע א"צ י"ב חדש, אפ"ה בנידו"ד אפשר להחמיר, דשאני התם דאפילו לא ישב שנה אחת גלה דעתו שירד להשתקע, אבל הכא אע"פ שנתחייב לשנה אחת לא גלה דעתו שירד להשתקע, וטפי עדיף היכא דישב שנה ולא גלה דעתו שירד להשתקע, או שגלה דעתו שירד להשתקע ולא ישב שנה, מנידו"ד שלא גלה דעתו שירד להשתקע ולא ישב שנה אחת אע"ג שנתחייב לשבת שנה אחת, עכ"ל.

ולמדנו מדבריו, דיש מקום לומר, דאף דמי שדר י"ב חדש חשיב כבן העיר אף דאין דעתו להשתקע בעיר, ומאידך מי שדעתו להשתקע בעיר חשיב כבן העיר אף קודם י"ב חדש, מ"מ מי שאין דעתו להשתקע בעיר אלא לדור בה י"ב חדש, לא חשיב כבן העיר.

ובטעמא דמילתא נראה, דהא דמי דדעתו להשתקע בעיר חשיב כבן העיר, אי"ז משום דהוא נידון ע"ש סופו, אלא הוא משום דהדר בעיר דירה קבועה חשיב כבן העיר מיד, וי"ל דכ"ז הוא בשדירתו קבועה לגמרי בעיר, אך כל שדעתו לדור י"ב חדש ולצאת מן העיר, אשר נמצא דאין דירתו קבועה בעיר, הרי דהגם דאם דר י"ב חדש ה"ז חושבו כבן העיר, מ"מ ל"מ הא דדעתו לדור י"ב חדש לחשבו כבן העיר, ודו"ק.

יח] וטעם אחר בזה למדנו מד' מהר"י וייל סימן ל"ו, ז"ל, ומ"ש ראובן שבעת ההיא לא היה דעתו לתקוע שם דירתו רק כוונתו היתה להשתדל לישאר בשפירא טענתיה לאו טענה דהא הוכיח סופו על תחילתו שבא לגור שמה וכו', ועוד כיון ששכר בית לשם "ושלח לשם מטלטליו" מוכח טובא שדעתו היה מתחילה להשתקע שם, עכ"ל, ובכנה"ג סימן קס"ג הגב"י ל"ז כתב דמש"כ מהרי"ו דשלח לשם מטלטליו, בדוקא הוא, דרק מה"ט הוא דמוכחא מילתא דדעתו להשתקע שם, ועיי"ש שכתב דהיינו רק במטלטלין דקביעותא.

ונ' מדבריו, דהטעם דלא יועיל שכירות, הוא משום דבשכירות לא מוכחא מילתא כ"כ דדעתו לדור שם י"ב חדש, וי"ל דשכר דירה על הספק, וע"כ כתב דאם מוכחא מילתא דדעתו לדור שם, ודאי דחשיב כבני העיר.

ואמנם בעיקר ד' מהרי"ו לא ברירא לי' כעת, דלכאו' נראה מדבריו דאיירי בגוונא דעדיין לא בא לדור בעיר, אלא שכר שם בית דירה, ובכה"ג לכאו' אין לנו לחשבו כאנשי העיר, אף אם דעתו לבא לדור בעיר, כמו שהביאו הראשונים מתוספתא, דמי שיש לו חצר בעיר אחרת אין משעבדין אותו על הכל.

ואמנם באמת מצינו כן גם בד' מהר"ם ד"פ תתקצ"ה, ז"ל, ואם יתברר הדבר ששכרה שם בית מעיקרא יראה לי דלענין מס חייבת כדתניא ואם קנה שם בית דירה הרי הוא כאנשי העיר מיד, עכ"ל, והנ הרי דבריו שם קיימי בששכרה קודם שדרה בעיר, ומבו' דג"ז מועיל לחשבה כאנשי העיר, וצ"ל דכיון דדעתו לבא לדור בעיר, ה"ה חייב בחיובי העיר, ול"ד לדינא דהתוספתא דאין דעתו לדור בעיר, ולכאו' זה מתישב טפי למש"נ לעיל סקי"ב עפי"ד הב"י דיל"פ דהא דמהני קנה בה בית דירה, לאו היינו דעי"ז חשיב כאנשי העיר, אלא הוא דין בפנ"ע לענין חיובי העיר, דבכה"ג הוא חייב מכח ביתו, עיי"ש, וצ"ע בזה.

יט] והנה כתב החיד"א בשו"ת יוסף אומץ סימן ל', בדין שוכר בית לל' יום אם הוא חייב במזוזה מיד, ז"ל, עוד יש להביא ראי' ממ"ש הריב"ש וכו' אבל כל שנתחייב מתחילה לדור כאן י"ב חדש הרי הוא כאנשי העיר מיד דומיא דמאי דאמרינן במתני' ואם קנה בה בית דירה הרי הוא כאנשי העיר מיד וכו', דה"ה אם שכר בה בית דירה כל ששכרה לי"ב חדש דמיד הוא כאנשי העיר עכ"ל, עיניך הרואות דאף במקום דבעינן י"ב חדש אם ידענו שהוא מתעכב י"ב חדש הרי הוא כאנשי העיר מיד. וה"ה בנ"ד שידענו דקבע דירתו לשנה או שנים חייב במזוזה מיד כיון דזה מועיל כאלו כבר היה י"ב חדש בעיר ודינו כאנשי העיר, ובפירוש כתב הריב"ש משם האחרונים דשכר בית לי"ב חדש הו"ל כקנה בה בית דירה והוא כאנשי העיר מיד והוא הדין בנ"ד ומכ"ש דיועיל לדבר דסגי בשלשים יום וחייב במזוזה מיד, איברא דהמרדכי פרק קמא דבתרא סימן תע"ז כתב וז"ל ואפילו שכר בית אין לדמותה לקנה בה בית דירה שהקנין מוכיח שדעתו להשתקע אבל בשכירות בית אולי אין דעתו להשתקע ואין לחייבו וכו', הרי דכתב דשכירות בית לא מהני ובעי י"ב חדש. ולפום ריהטא נראה דפליג על הריב"ש והאחרונים פליגי בזה כמ"ש הרב כנה"ג ח"מ סימן קס"ג וכו', עכ"ל.

והנה לפ"ד הגר"א, הרי אין לתלות לדין זה בפלוגתת הריב"ש והמרדכי, דהרי הא דלדעת המרדכי ל"מ שכר בה בית דירה, הוא משום דאף כשדר בה י"ב חדש לא חשיב כאנשי העיר אלא בשדעתו להשתקע שם, אך לעולם מודה המרדכי להך מילתא דכל ששכר לי"ב חדש דינו כמי שדר בה י"ב חדש, וא"כ אם מדמינן דינא דמזוזה לדינא דהכא, הרי הדין נותן דגם לדעת המרדכי ה"ה חייב במזוזה מיד, ומד' החיד"א מבו' דפירש טעמא דהמרדכי כד' מהריב"ל, דס"ל דאף שדעתו לדור י"ב חדש, לא חשבינן לי' כמי שכבר דר י"ב חדש, או כד' מהרי"ו דבשכירות לא מוכחא מילתא דדעתו לדור שם כל הזמן ששכר, וע"כ ס"ל דה"נ לגבי מזוזה אין לחייבו בכה"ג ששכר דירה לל' יום, וז"פ.

כ] ובעיקר ד' הרמ"א בזה, דהמרדכי נחלק על הריב"ש, הנה בשו"ת יוסף אומץ שם הביא מכנה"ג סימן קס"ג הגב"י אות מ"ז, ז"ל, אע"ג דבשכר סתם איכא פלוגתא, צ"ע שם מאן פליג וס"ל דאף שכירות סתם מהניא, כל ששכרה לי"ב חדש מודו דהוי כקנה בית דירה וכן מוכח מדברי משא למלך עכ"ל, והיינו דמד' המרדכי אינו מוכרח דאף אם שכר להדיא לי"ב חדש ל"מ, די"ל דהמרדכי איירי בששכר סתמא, דלי"ב גילוי דעת דדעתו לדור שם י"ב חדש, אך כל ששכר להדיא לי"ב חדש, י"ל דמודה המרדכי דחשיב כבן העיר, כיון דגלי דעתי' דדעתו לדור בעיר י"ב חדש, ועי' גם בחזו"א סימן ד' סקכ"א שעמד בזה ע"ד הרמ"א, וצ"ע בזה.

ואמנם בד' מהר"י וייל שהבאנו לעיל סקי"ח מבו' לכאו' כן, דאף דאיירי שם בששכר דירה לד' שנים, מ"מ ס"ל דאם לא שלח לשם מטלטליו לא חשיב כבן העיר, אך יתכן דד' מהרי"ו הם רק כשעדיין לא דר בעיר, וכמש"נ לעיל סקי"ח, וצ"ע בזה.

**ה**

כא] בתשו' מהרש"ך ח"ב סימן כ"ז כתב, ז"ל, דלכאו' איכא למידק שכפי השיטה הנהוגה בגמ' יראה, דמאן דמקשה ורמי מעיקרא ההיא דומיא דהחמרת והגמלת וכו', איהו הוא דהדר פריך ורמי וקאמר ולכל מילי מי בעינן שנים עשר חדש והתניא וכו', וקשה דכיון דהך סתמא דגמרא חד הוא אמאי לא מקשה ורמי מעיקרא מההיא דתניא ל' יום לתמחוי וכו', ומאי דמשני ר' יוחנן לפרוקי ההיא רומיא דברייתא דל' לתמחוי סגי נמי לשנויי ההיא דחמרת וגמלת, דמאי דקתני בההיא דחמרת וגמלת דאם נשתהו שם ל' יום הם בסייף ממונם אבד, היינו לענין דינא דעיר הנדחת, ומאי דקתני במתני' י"ב חדש הוי לענין פסי העיר, ול"ה מצטריך ליה לאקשויי מחמרת, כיון שהתירוץ הוא מבואר ממאי דמשני רבי יוחנן אאידך רומיא, ולכן יראה שצריך לדחוק ולומר דהוו תרי מקשים. והנה המקשה הראשון שהקשה מההיא דחמרת הקשה כך וכו', ואיברא דהו"מ לשנויי שנויא אחריתי דלענין עיר הנדחת לדון כדינם סגי בנשתהה ל' יום ליחשב כאנשי העיר, אבל לשאר חיובי מתא בעינן שישהה י"ב חדש כדקתני במתניתין, אבל המתרץ קושטא דמלתא בעא לשנויי וכו', עכ"ל.

ולכאו' יש מקום לפרש עוד בזה, דהא דקמפלגינן דל' יום לתמחוי ג' חדשים לקופה וי"ב חדשים לפסי העיר, היינו דלעולם ל"ה בכלל בני העיר אלא בשדר שם י"ב חדשים, ואך דלענין חיובי צדקה מחייבינן לי' אף דל"ה בכלל בני העיר לגמרי, ואשר ע"כ שפיר פרכינן מעיקרא מהא דלענין עיר הנדחת סגי בל' יום, דכיון דקיימינן לענין דינא דאורייתא דעיר הנדחת, הרי דמהא דסגי בל' יום, ש"מ דכל שדר בעיר ל' יום הוי בכלל בני העיר לגמרי, וא"כ בדין דיתחייב גם בפסי העיר, ול"ה מצי לשנויי דשאני דין עיר הנדחת מדין חיובי בני העיר, דכיון דחזינן דכשדר ל' יום הוי בכלל בני העיר, אין לנו לפטרו מחיובי בני העיר, דמהא דל' יום לתמחוי וכו' לא למדנו דאף דהוי בן העיר אינו חייב בכל חיובי העיר, אלא למדנו להיפך דאף מי שאינו בן העיר לגמרי, ה"ה חייב בחיובי צדקה, וע"ז משני דהא לבני מתא הא ליתובי מתא, ודלא חשיב כבני העיר אלא בשדר שם י"ב חדשים, וכדתניא הכי לענין מודר הנאה דכל שלא דר י"ב חדש ל"ה בכלל בני העיר.[[11]](#footnote-12)

כב] עוד מצינו בענין זה בתשו' הר"א מזרחי סימן ס"ז, ז"ל, ואע"פ ששנינו בפ' השותפין כמה ישהא בעיר ויהיה כאנשי העיר י"ב חדש וכו' אלמא לא מקרי עיר דירתו אלא כששהא שם י"ב חדש וכו', מיהו כבר פרשה רבי יוחנן לההיא מתניתין דלא קא מיירי אלא לפסי העיר בלבד, אבל לשאר מילי אם שהא שם ל' יום ה"ה כאנשי העיר, וכ"כ המרדכי משם ראבי"ה בפרק השולח, ז"ל מקום הדירה אין לכתוב אלא אם כן נתישב בעיר ל' יום כדמפרש בפרק השותפין וכו', ואע"פ שהטור חולק בזה וכו', מ"מ דברי ראבי"ה הם עיקר וכו', וה"נ משמע מסוגיא דתלמודא שהרי מעקרא כי הוא פריך מבריתא דהחמרת והגמלת תירץ רבא הא לבני מתא הא ליתבי מתא, ופירש רשב"ם ז"ל מתניתין דקתני י"ב חדש מיירי לבני מתא פירש להיות כאנשי העיר לשאת עמהם בעולי העיר ומקמי הכי לא יהיב מידי עם בני העיר וכו', וכי הדר פריך מבריתא דל' יום לקופה וכו' דהשתא ליכא לתרוצי מתניתין דקתני י"ב חדש לכל מילי כדשני רבא מעיקרא, אתא ר' יוחנן ותרץ כי תנן נמי מתניתין י"ב חדש לפסי העיר תנן ולא לכל מילי אלמא י"ב חדש דקתני במתניתין לאו לכל מילי קתני ש"מ, עכ"ל.

אמנם בדעת הטור דנקט דלענין מקום דירה בגט בעינן שידור י"ב חדשים, והוא מד' הרמ"ה, וכ"ה גם בפסקי רי"ד בסוגיין ובפסקי ריא"ז פ' המגרש ה"ג דין ט', נראה דהוא כמש"נ, דהא דמשני ר' יוחנן דכי תנן נמי מתניתין י"ב חדש לפסי העיר תנן, לאו היינו דלעולם הוי בכלל אנשי העיר קודם י"ב חדש, ואך דמ"מ אינו חייב בפסי העיר עד שידור י"ב חדש, אלא הוא להיפך, דלעולם ל"ה בכלל אנשי העיר קודם י"ב חדש, וכדחזינן דהמודר הנאה מבני העיר אינו אסור אלא במי שדר י"ב חדש, ואך דלענין תמחוי וקופה וכו' מחייבינן אף למי שאינו בכלל אנשי העיר לגמרי.

ואשר ע"כ נקטו הרמ"ה ודעימי' בפשיטות, דלענין גט לא חשיב כבן מקום זה, אלא בשדר שם י"ב חדש, דומיא דאין המודר הנאה מבני העיר אסור אלא במי שדר שם י"ב חדש, ואין חייב בפסי העיר אלא מי שדר בעיר י"ב חדש, וז"ב.

ובדעת הראבי"ה דס"ל דכל שדר בעיר ל' יום פליג וס"ל דאם דר בעיר ל' יום כותבין למקום זה בגט, נראה די"ל דלא פליג ביסוד הדברים ע"ד ש"ר, אלא דס"ל דכיון שעקר דירתו ממקומו הראשון, שהרי דעתו להשתקע בעיר זו וכמש"כ ראבי"ה, ע"כ אף דגם עיר זו אינה מקומו לגמרי, מ"מ כיון דהוי בן מקום זה במקצת, כותבין למקום זה בגט, וכמש"נ כן לעיל סק"ב ובהערה שם.

וי"ל עוד, דס"ל להראבי"ה דלענין מקום דירה דגט, ל"ב שיהא מבני עיר זו, וסגי במה דהוי מיושבי העיר, וע"כ כל שדר שם ל' יום דהוי מיושבי העיר, כותבין למקום זה בגט, ושו"ר כן במכתב מאליהו ש"ג פי"א, עיי"ש, ואך דצ"ע לפ"ז במה שהצריך הראבי"ה שיהא דעתו להשתקע שם, והרי לענין יושבי העיר ודאי ל"ב שהיא דעתו להשתקע שם, כדחזינן דחמרת וגמלת שנשתהו ל' יום חשיבי כיושבי העיר, אך י"ל בזה כמש"נ לעיל סק"ב, עיי"ש, וצ"ע עוד בזה.

שוב מצאתי בעזה"י במכתב מאליהו ש"ג פי"א לב. שכבר עמד ע"ד המהרש"ך והר"א מזרחי וכעין מש"נ, ואך דבדבריו שם מבואר דהא דל' יום לתמחוי וכו', הוא משום דלענין תמחוי סגי במה דהוי מיושבי העיר, וע"כ כתב דל"מ לשנויי על הא דפריך מעיר הנדחת דכי תנן במתניתין לענין פסי העיר, שהרי לענין כל מילי לא חשיב מאנשי העיר עד שידור י"ב חדש, ואך דלענין תמחוי ה"ה חייב מכח דהוי מיושבי העיר, ולא נתפרש לן לפ"ז דמ"ט לקופה בעינן ג' חדשים וכו', ומזה נראה דגם לענין הני מילי בעינן שיהא מבני העיר, ואך דנתחדש דסגי במה דהוי במקצת בכלל בני העיר, ובזה הוא דקמפלגינן דל' יום לתמחוי וג' חדשים לקופה וכו', וכמש"נ, ובזה מתישב מה שתמה המכתב מאליהו שם (לב:) עמש"כ הב"י (הבאנו דבריו לעיל סק"ב), דהרמ"ה וראבי"ה לא פליגי, ודו"ק.

1. נתחדש בדין זה תרתי, חדא דאף שאין דעתו להשתקע בעיר ה"ה חייב בכל צרכי העיר לדעת רוב קמאי שנת' בענף א', ואף בבנין חומה ובכל בנינים שהם דברים של קבע, ומאידך נתחדש דכל שלא דר י"ב חדש אינו חייב אף בדברים שעושין כן בכל יום, כמש"כ הרמב"ם והשו"ע דא"צ לשלם לשומרי העיר, וצ"ע מש"כ באג"מ חו"מ ח"א סו"ס מ'.

   והנה לא נתפרש במתניתין ובדברי רבותינו דין כמה ידור בחצר ויהא כאנשי החצר, וש להסתפק אם גם בזה תלי בשדר זמן מסוים, ואולי התם אין השיעור י"ב חדש, או דבבני החצר לא תלי כלל בשיעורי זמן, וכמדומה שבספרי הזמן כתבו, דה"ה חייב בצרכים השוטפים ואינו חייב בצרכים הקבועים, ולהנ"ל אי נדמה דין בני החצר לדין בני העיר, לכאו' אין הדין כן, ואולי יש לחלק בין צרכי שמירה לשאר הצרכים השוטפים, ועי', וצ"ע בזה לדינא. [↑](#footnote-ref-2)
2. בחי' הריטב"א כתב, דהאומר דרי העיר דינו כיושבי העיר, אך הרשב"א בתשו' המיוחסות סימן רס"ז כתב דאין דינו לא כיושבי העיר ולא כבני העיר, אלא תלי במקום קביעות דירתו, דאם קבע שם דירתו חשיב כדרי העיר אף בששהה שם יום א', ואם לא קבע שם דירתו לא חשיב כדרי העיר אף בששהה שם י"ב חדש, ומבו' בדבריו דהוא משום דכ"ה ל' בנ"א, עיי"ש.

   ובמכתב מאליהו ש"ג פי"א לג. כתב לפ"ז לפרש טעם הסוברים דכל שדעתו להשתקע במקום זה, כותבין למקום זה בגט, אף שלא דר שם ל' יום, דהוא משום דס"ל דבגט תלי במקום "דירה", וע"כ כל שדעתו להשתקע שם דחשיב כדרי המקום, כותבין למקום זה, דגם לענין גט אזלינן בתר ל' בנ"א, עיי"ש בדבריו. [↑](#footnote-ref-3)
3. ולכאו' הדברים מוכרחים כן, שהרי בדירת ל' יום לא סגי לחשבו כבני העיר, אלא לענין חיוב תמחוי או קופה, ועמש"נ להלן סקכ"א, וא"כ הרי בע"כ דמש"כ הראבי"ה דחשיב מקום זה כעירו, הוא רק בדעקר ממקומו הראשון, דכיון דאין לו מקום דירה אחר, כותבין למקום דירה זה, אף דאינו בן עיר זו לגמרי.

   ויש להוסיף בזה, דהגם דבמי שעקר ממקום דירתו לגמרי ועדיין לא קבע דירתו במקום אחר, כותבין את מקום דירתו הראשון, כמבו' כן מד' הראשונים בכ"ד, ועי' מכתב מאליהו ש"ג סוף פי"א שהוכיח כן מד' הפוסקים, והביא מד' מהרח"ש שנסתפק בזה, מ"מ כל שיש לו מקום דירה אחר, הגם דלא חשיב כבן מקום זה לגמרי, כותבין למקום זה. [↑](#footnote-ref-4)
4. ואף דתנן כמה יהא בעיר ויהא "כאנשי העיר", לאו היינו דע"י שדר י"ב חדש הוי מאנשי העיר, אלא היינו דכל שדר י"ב חדש דינו כדין אנשי העיר דהוא חייב בצרכי העיר, - וכאשר כן מצינו בל' הראשונים שכתבו דמי שיש לו חצר בעיר אחרת חשיב כאנשי העיר לענין בורות שיחין ומערות, והתם המכווון הוא דאף דאינו מאנשי העיר, מ"מ דינו כאנשי העיר להשתתף בצרכים אלו, וה"נ יל"פ גם בלישנא דמתניתין - ועי' עוד להלן סקי"א שנת' בדעת הרמ"ה דנסתפק דשמא הא דקנה בה בית דירה ה"ה כאנשי העיר, היינו דהגם דל"ה מאנשי העיר, מ"מ ה"ה חייב להשתתף בצרכי העיר משום דירתו, עיי"ש, וכ"ה במכתב מאליהו ש"ג פי"א ד"ה ובזה מתישב, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-5)
5. ואמנם דקשיא לאידך גיסא, דלדעת הסוברים דאף אם דעתו להשתקע לא חשיב כאנשי העיר אלא בשדר שם י"ב חדש, ונת' להלן ענף ב', א"כ מ"ט אם אין דעתו לחזור ה"ה נוהג מיד כמנהג המקום שבא לשם, אך בזה נראה די"ל, דלחייב במנהג המקום שהלך שם, סגי במה שהוא דר שם, אף אם לא חשיב כאנשי העיר, ורק אם דעתו לחזור למקומו הראשון דחשיב כבן המקום הראשון, הוא דאינו מתחייב במנהגי המקום השני, אך כל שעקר דירתו ממקומו הראשון, ה"ה מתחייב במנהגי המקום השני אף אם לא חשיב כאחד מבני המקום. [↑](#footnote-ref-6)
6. והנה ז"ל הרמ"א שם, ודוקא בסתם אבל אם ידענו שרוצה לקבוע בעיר מיד הוי כאנשי העיר, ובחזו"א ב"ב סימן ד' סקכ"א כתב ע"ז, ז"ל, מיהו עיקר דברי הרמ"א צ"ע, דלא נחלקו דוקא בידענו שרוצה לקבוע, אלא נחלקו אף בסתם, דלדעת ר"ב לא נאמר יב"ח אלא בנודד אבל בן אדם שדרכו לקבוע אף בסתם הוי כדעתו לקבוע, מיהו הריב"ש והנ"י והמרדכי סברי דאף בדעתו להשתקע בעינן יב"ח וכו', עכ"ל, וצ"ע מהיכן פשיטא לי' להחזו"א ד"ז, ולכאו' משמעות ל' רבינו ברוך דרק כשדעתו להשתקע שם חשיב כאנשי העיר, וכ"ה מפורש בד' הר"י בן הרא"ש, וכ"נ גם בל' התרוה"ד סימן שמ"ב ומהרי"ו סימן ק"ו. [↑](#footnote-ref-7)
7. אמנם בתשו' מהריב"ל ח"ג סימן ק"כ נקט לעיקר במכוון ד' הנימו"י דאין כונתו ללמוד מנדרים דלכל מילי ל"ה בכלל בני העיר קודם י"ב חדש אף אם דעתו להשתקע, אלא כונתו לחלק בין דין נדרים לדין חיובי בני העיר, דלענין נדרים ל"מ מה שדעתו להשתקע ואף אם קנה בה בית דירה ל"מ, עיי"ש, אך בד' הר"ן לפנינו מבו' לא כן, אלא אף לענין נדרים מהני כשקנה בה בית דירה, וכ"ה מפורש בד' הנימו"י בנדרים ספ"ג וכדלהלן, והעירוני שכן נראה גם בל' הנימו"י בסוגיין שכתב, ז"ל, ש"מ שאין הענין תלוי בין אם ירד להשתקע או לגור אלא בזמן שאם עמד י"ב חדש הוי כאנשי העיר ממש ואי לא לא "אלא למילי דאמרינן בסמוך", עכ"ל, והרי דרק לענין תמחוי וכו' לא תלי בזמן י"ב חדש, אך לענין פסי העיר ל"ה כאנשי העיר אלא בשדר שם י"ב חדש אף אם ירד להשתקע.

   ושמא יל"פ לד' המהריב"ל, דפירש בד' הנימו"י, דמהא דלא תני דאף קודם י"ב פעמים שהוא אסור בו בשדעתו להשתקע או בשקנה בה בית דירה, ש"מ דלעולם אינו אסור קודם י"ב חדש, ומזה למד הנימו"י דגם לגבי חיובי בני העיר לא חשיב כבני העיר קודם י"ב חדש, אף אם דעתו להשתקע שם, והא דלגבי חיובי בני העיר ה"ה מתחייב כשקנה בה בית דירה, היינו דהחיוב הוי מכח הבית, וכד' הב"י שהבאנו להלן סקי"ב, אך לעולם אף כשקנה בה בית דירה לא חשיב כבן העיר, וכדחזינן דאין המודר הנאה אסור בו, ועי' בד' מהריב"ל ח"ג סימן צ"ה דמבו' בדבריו דפשיטא לי' דד' הנימו"י אלו קיימי גם לגבי חיובי בני העיר, עיי"ש, ולכאו' דבריו סותרים זא"ז, ולהנ"ל ניחא, ודו"ק. [↑](#footnote-ref-8)
8. והנה הב"י באהע"ז סימן קכ"ח כתב ע"ד הרמ"ה, ז"ל, ולא ידענא אמאי פשיטא ליה טפי דכששהה בעיר י"ב חודש נחשב כאנשי העיר ליקרא מקום דירה טפי משקנה בית דירה דהא בקנה בית דירה נמי תנן דהוי כאנשי העיר מיד, עכ"ל, אך בד' הרמ"ה לפנינו מבו' דטעם ספיקו הוא מהא דלגבי נדרים לא נתפרש דאם קנה בה בית דירה הוי בכלל בני העיר, וכיון לזה מדעתו במכתב מאליהו ש"ג פי"א לב:. [↑](#footnote-ref-9)
9. ונראה דיש ללמוד כן גם מד' התרוה"ד סימן שמ"ב, ז"ל, ומי שבא לעיר לגור שם, אם דעתו להשתקע חייב לתת מס מיד אם נולד המס אחרי בואו כדכתב במרדכי פ"ק דב"ב בשם ס' החכמה, והטעם "כיון ששכר שם בית או חדר לדור בו" הוי כקונה בית דירה דתנן דמחייבים אותו מיד "דשכירות ליומא ממכר הוא", עכ"ל, והדברים צ"ב, דכיון דחיובו הוא משום דדעתו להשתקע בעיר ומכח זה חשיב כבני העיר, א"כ מ"ט בעינן להא דשכר שם בית או חדר ודשכירות ליומא ממכר הוא.

   ונ' בביאורו, דס"ל להתרוה"ד דאף בקנה בה בית דירה דחייב משום שדעתו להשתקע בעיר, לאו היינו דחשיב כבן העיר, אלא היינו דהגם דאינו כבן העיר, מ"מ כל שדעתו לדור בעיר מחייבינן לי' בצרכי העיר מכח ביתו שבעיר, וע"כ אם אין לו בית בעיר, אינו חייב בצרכי העיר אף אם דעתו להשתקע שם, וזהו שכתב התרוה"ד דאם שכר שם בית או חדר לדור בו, מחייבינן לי' בצרכי העיר מכח בית זה, דחשיב כביתו להתחייב עליו, דשכירות ליומא ממכר הוא.

   ויל"פ עד"ז גם בד' מהר"ם מר"ב בתשובה ד"ל סימן קל"ד, ז"ל, מיהו אם שכר בית קודם שאלת המס חייב, דקי"ל בפ' הזהב שכירות דיומא מכירה הוא, וקי"ל וכו' ואם קנה שם בית לדירה ה"ה כאנשי העיר מיד, עכ"ל, אך בדבריו יל"פ בע"א, דהוצרך להא דשכירות ליומא מכירה הוא, דמה"ט ה"ז נכלל בלישנא דמתניתין ד"קנה" בה בית דירה, אך לעולם עיקר חיובו הוא משום דעי"ז ידעינן דדעתו להשתקע שם, ולא מכח דיש לו בית שם, וכ"ה מבו' בביאור הגר"א חו"מ סימן קס"ג סקי"ט, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-10)
10. והנה אמנם הרי"ד כתב דהוא נותן לפסי העיר, ובד' הריא"ז נראה לא כן, ובטעמא דהרי"ד נראה דהוא ע"ד שכתב המאירי דכל דיש לו בית דירה והוא משכירו לאחר, ה"ה חייב בכל חיובי העיר. [↑](#footnote-ref-11)
11. ולפ"ז נראה, דכל שדר י"ב חדש, ודאי דהוא חייב בכל חיובי בני העיר, אך בשו"ת מהר"ם אלשיך סימן ס"ה צידד שאינו חייב במיסים אף כשדר י"ב חדש, עיי"ש, ואמנם בד' הראשונים מ' דמש"כ דמיסים תלי בי"ב חדש, הוא לאפוקי דלא נימא דחייב אף קודם י"ב חדש, עי' בדבריהם.

    ועיקר ד' מהר"ם אלשיך צ"ב, דאם אכן אינו חייב במיסים אף בשדר י"ב חדש, א"כ אימתי הוא חייב, ומה עדיפי בני העיר שהיו בעיר מתחילה דחייבין במיסים מהנוספים עליהן דאינם חייבין במיסים, וצ"ל דכונתו במי שלא בא להשתקע בעיר, די"ל דלענין מיסים אין חייבין אלא בני העיר הקבועים שם, ולא סגי במה שדר שם י"ב חדש, ודו"ק.

    ועד"ז שמעתי לפרש בד' הנימו"י לקמן דנ"ה. שכתב, ז"ל, אמר המחבר נראה לי דהא דאמרינן י"ב לפסי העיר וכדפירשנו דה"ה למסין ותשחורות, היינו כשאין להם מס קבוע ושמא מתרבה המס בשביל זה כיון שיושב בעיר ועושה בו אוושא, עכ"ל, ובדרכי משה סימן קס"ג כתב דש"ר פליגי ע"ז, וצ"ב לדעת הנימו"י דמ"ט עדיף מכל בני העיר שחייבין במיסים, ועי' בחזו"א סימן ה' סק"ה מש"כ בזה, ולהנ"ל י"ל דד' הנימו"י הם במי שלא בא להשתקע בעיר, ואיהו אינו חייב במיסים בדידעינן דלא הרבו בשבילו, אף שדר בעיר י"ב חדש. [↑](#footnote-ref-12)