4. בחומר חזרה משהיה
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / מלאכות שהיה והטמנה / הרב מאיר קאופמן / שהיה חזרה הטמנה מרחצאות בישול / שיעורים

י"ז אלול ע"א

**סימן ד**

**בחומרת חזרה יותר משהיה**

**א]היתרים שמצאנו בשהיה שיש לדון האם זה גם בחזרה**

**ב]יוכיח דגם לר"ת איכא חומרא במעשה ההחזרה**

**ג]יוכיח בדעת הרא"ש שס"ל שחמור חזרה משהיה אפילו שהחשש פחות**

**ד]בהגדרת חומר איסור חזרה משהיה**

**ה]בדין חזרה על ידי עכו"ם ובביאור דברי התרוה"ד**

**ו]בביאור שיטת המג"א**

**ז]יוכיח מהראשונים דבחזרת עכו"ם אין כאן איסור דישראל**

**ח]האם שהיה על ידי עכו"ם הוי איסורא דישראל ובביאור דברי המג"א**

**ט]ביאור שיטת החזו"א בכל הנ"ל**

**י]יוכיח מדברי הרמב"ם דקדירא חיתא אסור בחזרה**

**י"א]בדין טוח בטיט לענין חזרה**

**י"ב]בדין חזרה בפלטה חשמלית לכל הנ"ל**

**היתרים שמצאנו בשהיה שיש לדון האם זה גם בחזרה**

א]מבואר בגמ' בפ"ק דיש כמה היתרים לענין שהיה שאין בהם חשש שמא יחתה ויש להסתפק האם היתרים אלו הם גם לענין חזרה וכדלקמן ויתכן שיש לחלק בין הדברים וכדיבואר להלן

א. מבואר בגמ' דקדירא חיתא מותר להשהותה בער"ש כיון שאסוחי דעתיה מיניה וביארו הטור ור"ת בספר הישר כיון שזה לא ראוי עד למחרת אפילו אם חיתוי לכן מסיח דעתו מזה ובטור מובא עוד דכל שמניחו לצורך מחר אין חשש שיבוא לחתות דעד מחר זה וודאי יהיה מוכן ויש להסתפק האם כה"ג מתי שזה כבר מבושל שאין איסור מצד מבשל האם יהיה מותר גם חזרה

ב. מבואר בגמ' שאם טח בטיט זה עוזר ודעת רש"י וכן פסק הרמ"א להלכה שזה אפילו במקום שאין שום נזק לתבשיל אם יפתחו התנור ויש להסתפק האם זה עוזר לענין חזרה וכגון שהטיחה היתה רק על מקום האש והתבשיל מונח על גבי התנור וכן הדבר מצוי בזמנינו אם יטוח הכפתורים של הגז בטיט וכן נפק"מ בתנור שצריך להדלק על ידי חשמל ונועלו במנעול קודם הדלקתו למה דנקט החזו"א דהוי טח בטיט

ג.וכן בהא דמבואר בגמ' לקמן דמשלשלין את הפסח בתנור והגמ' מבארת דבני חבורה זריזין ולא חוששים בהם שמא יחתו ויש לעין האם זה סברא גם לענין חזרה או שזה גם לענין שהיה

ד.לדעת הרמב"ם דבגדי אין חשש חיתוי כיון שהחום החזק מזיק לו וממילא לא מחתים דאש חזקה תשרוף אותו ויש לדון האם זה גם סברא לענין חזרה

ה.בצלי מבואר בראשונים שגם לרי"ף מותר בנתבשל כמאכל בן דורסאי כיון שמזיק לו לחתות ויש לעין לענין חזרה האם מותר אמנם בפשוטו זה וודאי לא עדיף מאשר מצטמק ורע לו שאסור חזרה באינה גרו"ק

והנה הרי מבואר דחמור שהיה מחזרה לחנניה דמאכל בן דורסאי מותר להשהות ואסור להחזיר וכן לרבנן הרי במצטמק ורע לו מותר להשהות ואסור להחזיר חזינן שהחמירו בחזרה יותר משהיה וא"כ אין ללמוד מאחד לשני דיתכן שקולות דמצאנו בשהיה אינם בחזרה אמנם מצאנו שגרו"ק שעוזר בשהיה עוזר בחזרה וא"כ ה"ה בדברים אלו

והנה בפשוטו לא מיבעיא לראשונים שחזרה אסור מצד מחזי כמבשל ולכן חמור חזרה משהיה כמבואר בריטב"א ל"ו: א"כ אין מקום לכל הנידון הנ"ל דכל סברות הנ"ל זה רק סברא שיש לו שמירה מחיתוי או סיבה לא לחתות אמנם אין בזה שום סברא לענין מחזי כמבשל אמנם גם לראשונים דהאיסור מצד שמא יחתה לענין חזרה בגרו"ק ויש ראשונים אפילו לענין נתינה בתחילה באינה גרו"ק וכמו שהארכנו בסימן א' בפשוטו כיון דמצאנו דחז"ל החמירו לענין חזרה יותר משהיה א"כ יתכן שגם לענין היתרים הנ"ל אמנם יש מקום לדון בזה דבאמת אין שום חומרה בחזרה יותר משהיה וכדלקמן

דהנה ידוע דשיטת התוס' דאסור חזרה בער"ש ובטעם הדבר דשהיה מותר וחזרה אסור מבואר בר"ת בספר הישר סימן רל"ה ורל"ז וברש"י על הרי"ף ל"ח: דבשהיה שזה רותח אין סיבה שיבוא לחתות משא"כ בחזרה שזה הצטנן יש חשש שמא יבוא לחתות ולכן גם בהוריד מערב שבת יש חשש זה ובפשוטו משמע שנקט שזה מעיקר דין חזרה ולא עוד איזה תקנה דהינו שהחשש חיתוי שיש בחזרה יותר משהיה מצד שכאן זה נצטנן ויש כאן סיבה לחתות שאין בשהיה ולכן זה שייך גם בערב שבת ולפ"ז בפשוטו אין שום מקור לומר דבחזרה יש יותר חשש שיבוא לחתות אלא דבחזרה נעשה צורך שאינו בשהיה אבל דרגת החשש בשהיה בלא נתבשל כמאכל בן דורסאי ובחזרה בנתבשל כל צרכו הוא אותו דבר ולכן יש מקום לדון שכל ההיתרים דמצאנו לענין שהיה שזה סיבה שלא יחתה הם גם שיכים בחזרה וכגון טוח בטיט או קדירא חיתא שנצרך למחר שמאותו טעם שלא יחתה לבשל כי צריך למחר הוא לא יחתה לחמם כי צריך למחר וכן אם מצד שהסיח דעתו מלחתות וזה גם הטעם שנצטמק ורע לו אסור בחזרה יותר משהיה דכאן שזה נצטנן יש סיבת חיתוי אפילו במצטמק ורע לו משא"כ בשהיה ועיין שיטה לר"ן ל"ו: דביאר חומרא דחזרה משהיה וז"ל והא דבעי גרופה וקטומה דכיון שהוא נטלה מעל האש ונצטננה בנטילתו איכא למיחש לשמא יחתה כשהוא מחזירה עכ"ל ומבואר גם כטעם הנ"ל ועין תוס' ל"ח: דביארו דפינה ממיחם למיחם דכיון שזה התקרר לכן יש חשש חיתוי ועיין רא"ש ס"י שהקשה איך מותר לחמם מים כנגד המדורה הרי יש כאן חשש שמא יחתה הרי מפורש שגם לצורך חימום לבד יש חשש שמא יחתה וכן בפשוטו הדין שאסור חזרה גם במצטמק ורע לו הוא מצד שזה מתחמם ולכן יש חשש חיתוי אמנם לראשונים שיש מחזי כמבשל הטעם מצד מחזי כמבשל ובזה זה חלוק משהיה[[1]](#footnote-2)

[אמנם בעיקר הדין שחזרה מער"ש אסורה מעיקר הדין יתכן שוודאי החשש חיתוי הוא מצד מעשה ההחזרה אלא שגם מעשה החזרה מער"ש הוא סיבה לחתות ועיין סימן ב' סק"ב מה שביארנו בזה]

**יוכיח דגם לר"ת איכא חומרא במעשה ההחזרה**

ב]אמנם יש מקום לומר דזה וודאי דבחזרה איכא חומרא בעצם מעשה ההחזרה שזה סיבה שיבוא לחתות בזמן ההחזרה אלא שיסוד הסיבה שיבוא לחתות מצד שזה צריך חימום ובזה החשש הוא כמו שהיה אלא שכיון שיש כאן חשש חיתוי ממילא כשעושה מעשה חזרה יש בזה וודאי יותר חשש חיתוי ובזה הוא חמור משהיה ולפ"ז וודאי שלענין חזרה בער"ש יש רק את החשש חיתוי שבעצם המצב של החזרה ובזה באמת זה כמו הדרגא בשהיה אמנם את החלק שזה חמור משהיה מצד המעשה חזרה בזה וודאי שלא שייך בער"ש ולפ"ז בכל ההיתרים דמצאנו בגמ' לענין שהיה זה יהיה גם לענין חזרה בער"ש [כגון קדירא חיתא, וטוח בטיט, ובני חבורה זריזים,] אבל לא לענין חזרה בשבת ויתכן דהמקור שחמור חזרה משהיה מעצם הדבר שכל ההיתרים דמצאנו בגמ' הנ"ל בסק"א מבואר בגמ' רק לענין שהיה ולא לענין חזרה וכן יתכן שהמקור מהדין תוכו שאסור בחזרה ואפילו כי יש כאן יותר חשש אבל כל זה שייך אם באמת יש איסור מיוחד מצד עצם החזרה אבל אם זה רק מצד המצב שזה מתחמם אין סברא להחמיר מה שבמקרה הוא ליד הקדירה ודו"ק והנה מצאנו כמה דברים שחמור חזרה משהיה ובהכרח כנ"ל וכדלקמן

א.הגמ' דנה שכח ושהה האם יש קנס של מעשה שבת ומשמע שבחזרה וודאי קונסים כמבואר ברמ"א ומשמע שיש איסור בעצם מעשה ההחזרה והארכנו בזה בסימן ז'

ב.מבואר ברמ"א סימן שי"ח דמותר לתת לעכו"ם לבשל בשבת לצורך חולה ומבואר מזה שהותר איסור שהיה לצורך חולה כיון שאין בו מעשה וכן מבואר בגמ' ל"ז: שר' יהודה השהו לו וביארו הראשונים שהוא היה חולה ובכל אופן לא הוזכר בשום מקום להתיר איסור חזרה לצורך חולה ועד כמה שחזרה אסור רק מצד המצב לכאורא כמו ששהיה מותר גם חזרה צריך להיות מותר ולראשונים שזה מצד מחזי כמבשל א"כ ודאי א"ש שזה לא הותר לצורך חולה אמנם לר"ת הנ"ל צ"ב החילוק ובפשוטו מוכח כנ"ל שוודאי שיש חומרא במעשה החזרה ולפ"ז באיסור חזרה דער"ש יההי מותר לצורך חולה גם על ידי ישראל

ג.והנה עיין רש"י ל"ה: דכתב שמדביק פת בתנור שיספיק לקרמו פניה עד חשיכה ומיד אחרי שהדביק מקבל שבת אפילו שזה עדין לא קרם ומבואר מדברי רש"י שאין איסור שהיה על הזמן של קבלת שבת ודברי רש"י הובאו בר"ן שם ובמ"מ ועיין מג"א סקכ"ו שהביא דבריהם להלכה שאין איסור שהיה בזמן קבלת שבת [והנה בפשוטו מדברי הרמ"א מבואר שפסק לא כך וזה על פי ביאור הר"ן י: בסוגיא דמבואר שהקבלת שבת היה לאחר שהפת קרמו פניה אמנם עיין ביאור הגר"א שזה מצד דבקבלת שבת הוי כשבת עצמה אבל באמת לענין ביה"ש לא גזרו על חשש חיתוי וכדעת המג"א] אמנם בפשוטו שיש איסור חזרה באדם שקיבל על עצמו שבת וכן מוכח מהמג"א עצמו שרק התיר שם חזרה בער"ש קודם קבלת שבת ולא לאחר שקיבל שבת ובהכרח כנ"ל שיש איסור בעצם מעשה החזרה ומטעמים הנ"ל

והנה בפשוטו מוכח מגמ' זו שגם איסור חזרה בער"ש מותר דהרי מיד לאחר הדבקת הפת בתנור קיבל על עצמו שבת ועיין מחצית השקל סקכ"ו שהביא ראיה זו וצ"ע מאי שנא מהא דלאחר קבלת שבת אסור חזרה אמנם לנ"ל א"ש דרק החומרא של מעשה החזרה שבזה חמור חזרה משהיה אסור בזמן תוספת שבת

ובזה מבואר דברי המג"א שם שכתב שוודאי מותר חזרה קודם קבלת שבת כמו שמותר שהיה וצ"ע הרי חזרה אסור לאחר קבלת שבת וכאן זה איסור חזרה [וכמדומה שהא"ר הקשה כן] ולנ"ל א"ש שמצד החשש חיתוי של המצב לא גזרו בחזרה כמו בשהיה ורק מצד עשית המעשה וזה לא שיך בדין חזרה של ערב שבת

והנה מבואר מדברי המג"א סימן רנ"ג סקכ"ז שאפילו שס"ל דבדין חזרה בער"ש אסור גם בדבר לא מבושל ודלא כרא"ש בכל אופן יש את ההיתר של קדירא חיתא ועיין בגר"ז בקו"א סק"ח דכתב דמבואר בדברי המג"א שאיסור נתינה בתחילה זה רק מצד חשש חיתוי ולכן גם לענין איסור חזרה יש את ההיתר אבל אם זה מצד מחזי כמבשל וודאי שלענין חזרה אין את ההיתר של קדירא חיתא עכ"ד ומבואר מדברי המג"א שגם לענין חזרה יש את ההיתר של קדירא חיתא אמנם עיין הגהות מרדכי פ. דכתב דבקדירא חיתא צריך להחזיר בזמן שזה יכול להרתיח קודם שבת דהינו שנקט שאסור קדירא חיתא בדין חזרה והנה בפשוטו נחלקו בנ"ל האם יש היתר קדירא חיתא בחזרה אמנם הדבר צ"ע דסתימת הדברים שלא מועיל חזרה בקדירא חיתא שלא הוזכר בפוסקים אלא על שהיה וברמב"ם מפורש שאסור וכדלקמן

אמנם לנ"ל דבכל חזרה איכא שני נידונים מצד המצב ומצד מעשה החזרה א"כ יתכן שמצד המצב בזה אין שום חומר בשהיה מחזרה וודאי שיש בזה ההיתר של קדירא חיתא ורק מצד המעשה חזרה בזה אין ההיתר דקדירא חיתא וכמשמעות הגמ' אמנם הדין חזרה בער"ש הוא רק מצד האיסר שמחמת המצב ולא מחמת המעשה חזרה שבזה, שזה וודאי לא שיך בערב שבת ורק בזה התיר המ"א קדירא חיתא ולפ"ז גם בבני חבורה זריזין יותר הדין חזרה בער"ש ולא הדין חזרה בשבת ובדעת המרדכי שחולק יתכן שמודה ליסוד הדברים אלא שס"ל שכיון שגזרו על חזרה בער"ש גזרו אם כל גדרים ולא רק על חצי מהדינים

ד.והנה מבואר בר"ת בספר הישר שהדין שאסור לתת בתוכו מותר בער"ש וכן מדויק בטור וצ"ע הטעם הרי כיון שיש לזה חומר של חזרה באינה גרו"ק א"כ צריך להיות אסור אמנם לנ"ל א"ש שזה רק מצד החומרא של מעשה החזרה וזה מותר בער"ש אמנם למרדכי מסתבר שכה"ג באמת יהיה אסור ועיין סימן ג' מה שכתבנו לישב בזה עוד

**יוכיח בדעת הרא"ש שס"ל שחמור חזרה משהיה אפילו שהחשש פחות**

ג]והנה הרי להלכה קי"ל שאין איסור חזרה בער"ש ובפשוטו א"כ מוכח שאין החומרא בחזרה מצד ההצטננות ובפשוטו צ"ל דהחומרא מצד שעצם זה שמתעסק להחזיר על האש זה סיבה לחתות ובשהיה לא היה התעסקות בשבת ולכן חזרה בער"ש אין חשש חיתוי דלא התעסק בשבת להחזיר על האש

אמנם אין זה מוכרח דיתכן דהטעם מצד שכיון שמניח הקדירה בזמן שיכול לחתות ולדאוג שהקדירה תגיע לחמימותה לכן זה סיבה שכאן אין איסור חזרה ולכאורא כן הוא מוכרח בדעת הרא"ש שס"ל שאסור חזרה בער"ש רק מצד גזירה אטו שבת ובכל אופן מבואר בדבריו שהאיסור לפי זמן שאם זה היה קר זה היה מתחמם ומשמע שזהו הזמן של איסור חזרה תמיד ולכן רק על זמן זה גזרו אטו שבת ובהכרח שמה שאין האיסור מעיקר הדין מצד שבמחזיר בער"ש אין חשש כלל וכנ"ל והארכנו בזה במקום אחר

אמנם לכאורא נראה להוכיח בדברי הרא"ש דס"ל דיש בחזרה יותר חשש חיתוי מאשר בשהיה דלענין סמיכה ביאר הרא"ש את הוכחת הרי"ף דהלכה כרבנן מהא דהגמ' מוכיחה משהיה דמותר בסמיכה ה"ה לענין חזרה והרי החמירו בחזרה יותר משהיה וכתב וז"ל ומה שאמר דמר' יהודה לענין שהיה ילפינן לחזרה הא ליתא דוודאי חמורה משהיה **אפילו לרבנן דפליגי עליה דחנניה** דהא לענין שהיה לא שנא על גבה לא שנא על תוכו ולענין חזרה אסור בתוכה ע"ש הרי מבואר מלשונו דלחנניה שחמורה חזרה משהיה וודאי קשה דמיון הגמ' אלא אפילו לרבנן שהדינים שוים, ולכאורא כוונתו לתנא דמתניתין אבל יש חומרא בתוכו ומבואר דלא כנ"ל דכל חומרא דחזרה מצד שיש סיבת חיתוי דאין בשהיה, דא"כ לענין סמיכה אין שום סברא לחלק דהרי זה אותו חשש חיתוי כמו בלא נתבשל כמאכל בן דורסאי לחנניה או בלא נתבשל כל צרכו לרבנן אלא בהכרח דאפילו אם החשש חיתוי דבחזרה הוא מצד ההצטננות אבל בשהיה הרי יש גם חשש שיצטנן ולא חששו לזה ובהכרח דבחזרה חששו לחיתוי יותר מאשר בשהיה

**בהגדרת חומר איסור חזרה משהיה**

ד] ומעתה עלינו לברר למה חששו לחיתוי בחזרה יותר משהיה ועיין אגלי טל שתמה בזה ולכאורא יש לבאר בכמה אופנים ויש בזה כמה נפק"מ וכדלקמן

א. בפשוטו היה מקום לבאר שכיון שמתעסק להחזיר לאש א"כ יש חשש שבזמן ההתעסקות יבוא לחתות דמה שמתעסק זה יוצר סיבת חיתוי יותר מאשר שזה סתם על האש ובפשוטו היה מקום לומר שכה"ג החשש חיתוי הוא גם לעצם הבישול אמנם מהרא"ש של חזרה בער"ש מוכח שהחשש חיתוי הוא מצד החימום ולא מצד הבישול ולכן השיעור לפי הזמן שזה יכול להתחמם ולפ"ז במניח קודם שהוסק התנור אין בזה חשש איסור וכדלקמן אמנם בדבריו מוכח שהחשש חיתוי לא רק בזמן מעשה ההחזרה

ב. היה מקום לומר שעצם זה שהתעסק בשבת לדאוג לתבשיל זה עצמו סיבה לחשש חיתוי דבשהיה שלא היה מצידו שום התעסקות בשבת ההתעסקות בערב שבת שהוא זמן היתר הוא לא סיבה לבוא לחתות בשבת אמנם אם התעסק בשבת בתבשיל זה עצמו סיבה יותר שיבוא לחתות ובפשוטו גם אם כנ"ל אבל כיון שזה מחמת ההתעסקות ולא מצד עצם המצב א"כ זה רק סברא ביחס למי שהתעסק ולפ"ז בפשוטו במניח קודם שנדלק התנור כגון על ידי שעון גם אסור אמנם בעכו"ם שמחזיר אין כאן איסור על הישראל

ג. ויש מקום לומר שעצם המצב הוא סיבת החשש אלא שמתי המצב הוא סיבה לחיתוי כשהוא מחמת מעשה התעסקות שנעשה בשבת שכיון שהתעסקו בתבשיל בשבת לחממו זה עצמו יוצר סיבה לדאוג לחמימותו או לבישולו ולא דוקא למי שנתעסק בו ולפ"ז גם בעכו"ם שמדליק יש איסור על הישראל

ד.ויש מקום לומר שעצם זה שהתבשיל מגיע לאש בשבת אפילו שלא נעשה שום מעשה מיוחד בשבת זה עצמו סיבה יותר שיבאו לחתות מאשר אם זה כבר מונח על האש מערב שבת ורק מתחמם בשבת ולפ"ז גם אם הניח הקדירה על התנור מערב שבת וזה נדלק אם שעון שבת בשבת יש בזה איסור חזרה [ובזה יש מקום לחלק בין האיסור חזרה בגרו"ק שזה מחמת מעשה ההתעסקות לאיסור חזרה באינה גרו"ק שזה מחמת עצם המצב והחזו"א בתחילה נקט שזה רק באינה גרו"ק ובמסקנתו נקט שתמיד זה הגדר] ועיין פמ"ג רנ"ג סק"א דמבואר שנקט שגם במניח על התנור קודם שבת שידלק בשבת יש בזה איסור חזרה ע"ש

ה. ויש מקום לחדש שבאמת מצד החשש חיתוי אין הבדל בין שהיה לחזרה אלא דהחומרא בחזרה הוא דלענין עשית מעשה בשבת החמירו חז"ל לחשוש על מצבים אפילו יותר רחוקים ולפ"ז כל ההבדל דבשהיה לא עשה שום מעשה בשבת ובחזרה עושה מעשה בשבת ועיין חזו"א סימן ל"ח סק"ב דכתב לענין תנור שצריך להידלק בשבת והוא טח בטיט שמותר לתת בו בערב שבת אבל אסור לתת בו בשבת דלא מצאנו היתר של טח בטיט אלא על ער"ש עכת"ד והנה בדבריו מבואר שזה לא הסברא בכל חומרת חזרה אלא רק לענין היתרים שמצאנו כגון טח בטיט אבל היה מקום לומר שזה עצמו הסברא להחמיר בחזרה יותר משהיה ודו"ק בזה ובפשוטו לפ"ז כל החומרא הוא בהנחת הדבר על האש דהינו בעצם המעשה

ו. ויש מקום לומר דאפילו דזה וודאי דסיבת האיסור בחזרה הוא המצב של החימום וכדלעיל מר"ת בכל אופן כיון שהמציאות של חזרה זה רק שייך בשבת לכן גדר האיסור הוא במעשה החזרה ולא המצב שזה מוחזר על האש כמו שהיה וזה עצמו החילוק ששהיה שזה בערב שבת לא שיך לאסור את עצם המעשה משא"כ בחזרה שזה בשבת אפשר לאסור את עצם המעשה

[ז. ויש גם את שיטת ר"ת לעיל שאסר חזרה בער"ש דבפשוטו עצם המצב הוא סיבת האיסור בחזרה כמו שהיה ואין איסור מיוחד מצד עצם מעשה החזרה אמנם יתכן שגם לדעתו יש חומרא מיוחדת בעצם מעשה החזרה ושלכן בתוכו אסור אפילו בגרו"ק אלא שמצד זה אין סיבה לאסור מער"ש אלא שס"ל שבכל חזרה יש גם את עצם המצב וכמו דביארנו לעיל]

והנה נפק"מ בהחזיר באיסור האם צריך להוריד [ולשיטות שזה מצד מחזי כמבשל וודאי צריך להוריד שכל המשך ההתחממות זה הבישול האסור ועיין סימן א' שהוכחנו שאין האיסור רק רגע ההנחה] דאם כל החשש חיתוי הוא מצד רגע ההחזרה א"כ לאחר שעבר האיסור לא יועיל שיוריד אמנם אם הסברא שכיון שנתעסק בזה לכן זה סיבה לחשש חיתוי א"כ צריך להוריד וכמו שנקט החזו"א ל"ז כ"ו אמנם למבואר בר"ת לאחר שזה נתחמם כבר אין זה אלא בגדר שהיה [אמנם לענין הקנס של מעשה שבת אם זה מתבשל מבואר שאסור ודבר זה אפילו אם מצב זה אין בו איסור אבל כיון שזה הגיע מחמת שעשו איסור זה מספיק סיבה לאסור וצ"ע]

**בדין חזרה על ידי עכו"ם ובביאור דברי התרוה"ד**

ה]והנה ידוע מה שדנו האחרונים איך לדון חזרה על ידי עכו"ם דהבה"ל הביא מהפמ"ג והברכי יוסף שמותר אמירה לעכו"ם להחזיר בשבת במקום מצוה מצד ההיתר של שבות דשבות וכן הביא הבה"ל בשם הגר"א בסעיף א' שכתב שאם גוי החזיר בשבת זה בחומר של ישראל בשוגג כיון דבעלמא חזינן שחומר אמירה לעכו"ם זה כמו ישראל בשוגג ומשמע שלא חשיב איסורא דישראל והחזו"א חלק על זה וכתב דבכל חזרה חשיב איסורא דישראל כמו שהיה מצד שמא יחתה ובפשוטו דבר זה תלוי בנ"ל דאם החשש חיתוי בחזרה מצד ההתעסקות שבחזרה אפילו אם זה לא בזמן ההתעסקות וכצד א' וב' אין כאן סיבה לאסור [אמנם החזו"א סקכ"א דן שכל שזה על ידי גרמתו חשיב כמו החזרתו הוא עצמו] משא"כ אם כשיש התעסקות בשבת אסור מצד עצם המצב א"כ צריך להיחשב מעשה דישראל וכ"ש לצד שכל שזה מגיע לאש בשבת זה סיבה לחשש חיתוי וכן הוא בפשוטו וודאי לשיטת ר"ת

והנה ידוע נידון התרוה"ד האם מותר לומר לעכו"ם שיניח דבר לח שנצטנן על התנור קודם שזה נדלק והעכו"ם מדליק לצורך חולה שמותר בשבת וכתב שכיון שעיקר מטרת הדלקתו כדי לחמם הבית והחימום זה בגדר דבר שאינו מתכוין לכן אין בזה איסור אבל הישראל וודאי אסור לעשות כזה דבר דהרי קי"ל לענין איסור בישול דאחד נותן את המים ואחד נותן את האור זה אסור והנה בפשוטו מבואר מדברי התרוה"ד שאין כאן שום איסור מצד שחז"ל אסרו נתינה בתחילה בשבת אפילו בגרו"ק כ"ש כאן שזה אינה גרו"ק וכן משמע בדבריו שהישראל עצמו יכול להחזיר לפני היסק התנור ללא איסור בישול ולא אסר מצד איסור חזרה ולכאורא הניחא אם האיסור בחזרה מצד עצם המעשה וכצד א' א"כ חשיב שאין כאן מעשה חזרה דבזמן שהניחו על התנור אין כאן עדין תנור ומצד ההדלקה הישראל לא מדליק ומצד העכו"ם זה דבר שאינו מתכוין שחשיב שלא עשה שום מעשה ועיין חזו"א ל"ז כ"א שכתב לדון דכיון דמדובר שמניחים על גבי התנור חשיב כנגד המדורה שאין כאן מקום לדון מצד איסור חזרה ורק מצד איסור בישול אמנם בדעת הרמ"א שהעתיק הדברים זה לא יתכן דמבואר בדבריו בכל הסימן שס"ל שיש בזה איסור גמור ולא חשיב כנגד המדורה

וע"ש בחזו"א שכתב לבאר עוד שזה חשיב כמו הנחה בערב שבת וכוונתו כמהלך לעיל אות ג' שכל שהיה התעסקות בשבת זה סיבה לחתות אמנם באמת אם ההנחה על הכירה תהיה קודם שבת אפילו אם תידלק האש בשבת לא יהיה כאן חזרה כי לא היה התעסקות בשבת ולפ"ז הוסיף שלהניח על כירה שאין בה אש אין זה נחשב התעסקות בשבת כלל וממילא מצד עצם המצב אין איסור דזה כמו שהיה בערב שבת וע"ש בד"ה והנה שכתב דלפ"ז יש מקום לומר שהמניח על תנור שצריך להידלק על ידי שעון שבת יהיה אסור דרק מקום שמחוסר מעשה בן דעת דנים שאין כאן התעסקות בשבת אבל שעון שבת שמכוון להידלק כן דנים את מעשה ההנחה כמעשה התעסקות שיהיה כאן איסור כי עשה מעשה בשבת

והנה אין להקשות דיאסר להניח קודם הדלקת התנור מצד גרם בישול דהרמ"א פסק להחמיר כמרדכי שבשבת אסור וצ"ל שכאן שזה נעשה על ידי מעשה אדם שהוא בעל בחירה לא רואים את הנתינה על התנור כגרם בישול אלא כמחוסר מעשה

**בביאור שיטת המג"א**

ו] והנה הרמ"א לאחר הביאו את דין התרוה"ד כתב שאם הקדירות עוד לא נצטננו לגמרי שאין איסור מצד בישול אפשר להעמיד הקדירות אצל תנור בית החורף כיון שזה סמיכה ויש כאן את היתר הר"ן שבשבת לא צריך תנאי חזרה ועיין מג"א סקמ"ג שכתב לדייק מדבריו מהא דלא כתב שכה"ג הישראל יכול להניח קודם היסק אפילו על התנור שס"ל שגם כה"ג יש איסור לישראל מצד שמא יחתה כשידלק התנור והנה היה מקום לדון דלא משמע שבא לחלוק על התרוה"ד אלא שדיבר על אופן שהתנור כבר דלוק מקודם וזהו דעת החזו"א הנ"ל אמנם המג"א נקט כנ"ל שאסור לישראל לתת קודם היסק התנור מצד איסור חזרה

והנה זה וודאי מבואר מדברי המג"א שנקט שאין החשש חיתוי בחזרה רק במעשה ההחזרה וכצד א' דא"כ במניח קודם ההיסק שעכשיו אין חשש חיתוי אין שום סיבה לאסור אלא וודאי דס"ל דעצם ההתעסקות זה סיבה לחשש שמא יחתה אמנם מאידך מהא דבהחזיר העכו"ם אין לישראל איסור מבואר דס"ל שזה רק חשש חיתוי על המחזיר ולכן בהחזיר עכו"ם אין שום איסור דישראל אלא שעדין צ"ב עד כמה שכה"ג בישראל אסור עצם הנחה על הכירה שתידלק מצד שמא יחתה למה בעכו"ם אין איסור לומר לו שיעשה את זה או בעשה דבר זה לצורך הישראל צריך להיות אסור מצד מעשה שבת והיה מקום לומר דבדבר שהאיסור מצד חיתוי אין איסור של אמירה לעכו"ם כלל אמנם זה וודאי אינו וכמו שהוכיח הגר"ז בקו"א סקי"א מהא דמבואר בכל הראשונים שזה וודאי שאסור לומר לעכו"ם לעשות מעשה חזרה בשבת ושאם עשה ולא היה אפשר לאכול קודם זה יאסר מדין מעשה שבת שנעשה על ידי עכו"ם לצורך ישראל וכן הוא בלשון הרמ"א שכל דבר שאסור לישראל לעשות אסור לומר לעכו"ם לעשות

ועיין בגר"ז קו"א סקי"א שכתב לחדש שלאחר שחז"ל אסרו נתנו לזה תוקף בישול וממילא אסור על ידי עכו"ם וצ"ל כוונתו וממילא מה שכתב המג"א שגם קודם אסור הכוונה שכיון שיש כאן שמא יחתה נתנו לזה תוקף בישול שאסור אפילו לתת כדין אחד נותן את המים ואחד נותן את האור ומצד זה אין לאסור לעכו"ם שכל שהוא עצמו אחרי זה מדליק האש ודאי שכל האיסור מחמת ההדלקה ואם אז יש היתר זה לא יאסר עכשיו עוד יתכן דהרי במניח וידלק אחרי זה על ידי שעון שבת מבואר בחזו"א ל"ח ב' שאין איסור מצד אחד נותן את המים דהינו שזה רק הלכה בצירוף שני עשיות וא"כ כאן שהדלקה אחרי זה זה אינו מתכוין חשיב לענין אמירה לעכו"ם שכאילו זה נעשה מאליו וממילא אין סיבה לאסור

אמנם לולי דבריו היה מקום לומר שחז"ל אסרו את מעשה החזרה וממילא גם על ידי עכו"ם אסור אלא דבנותן קודם הדלקת התנור איסור זה לא שייך בעכו"ם שהרי זה מיתלא וקאי בהדלקה אחרי זה וזה וודאי עדיף מדבר שאינו מתכוין שמותר בעכו"ם עוד יתכן שלא שייך בעכו"ם לאסור את המצב וכל שמניח קודם ההיסק האיסור הוא המצב אחרי זה מצד שמא יחתה ואיסור כזה לא שייך בעכו"ם וזה עדיף מאינו מתכוין

אמנם מה שצ"ע בזה דהגר"א ביאר שפס"ר בעכו"ם אסור וביאר כוונת הרמ"א שזה לא הצטנן ולפ"ז מה שאסר הרמ"א לתת על התנור קודם היסק בהכרח זה מצד איסור חזרה וכמ"א שס"ל שיש בזה איסור ובכל אופן על ידי עכו"ם מותר וזה וודאי צ"ע דעד כמה שאין קולא בעכו"ם מה שאין בישראל א"כ למה בנתינת העכו"ם אין איסור וצ"ע וכבר הקשה כן הט"ז

ובעיקר האיסור חזרה קודם שהוסק התנור לכאורא לראשונים שזה מצד מחזי כמבשל א"כ אין סיבה לאסור דהרי לא מצאנו דין אחד נותן את המים אלא באיסור דאוריתא ולא באיסור דרבנן וכן לשונו של התרוה"ד שם רק באיסור דאוריתא אמנם עיין מג"א סימן ש"כ לענין נולד שנקט שדין זה נוהג בכל האיסורים וצ"ע

**יוכיח מהראשונים דבחזרת עכו"ם אין כאן איסור דישראל**

ז] והנה בעיקר הנידון הנ"ל איך לדון מעשה עכו"ם בחזרה האם זה מעשה דישראל או איסור דאמירה לעכו"ם דמדברי המג"א הנ"ל מוכח שזה רק איסורא דאמירה לעכו"ם וכנ"ל והבאינו דהחזו"א פליג על זה וביאר כוונת הרמ"א בדרך אחרת לכאורא הדבר מפורש בראשונים כדברי האחרונים שאין זה איסורא דישראל א. עיין ב"י שהביא מההגהות מרדכי והגהות מימוני וסה"ת וסמ"ג וסמ"ק שכתבו שהמנהג שכיש חתונה ומניחים בער"ש היורה על האש שאם זה מצטנן העכו"ם מדליקים אש תחתיה וכל שזה לא היה קר שזה לא היה ראוי לאכילה שאין כאן איסור מצד מעשה עכו"ם לצורך ישראל אין בזה איסור [והנה מבואר מדבריהם לכאורא שאין דין מחאה בעכו"ם שעושה בבית הישראל בדבר שאין כאן הנאה שנאסרת מצד מעשה שבת ועיין מג"א דאם באמת זה היה צונן צריך למחות בהם] ולכאורא לשיטת החזו"א כה"ג הוי איסורא דישראל וודאי היו צריכים למחות בהם ואין לומר שזה היה נעשה ללא ידיעתם דמבואר שזה היה המנהג תמיד ב. עיין בדרכי משה שהביא מהאו"ז גם שהמנהג כך שמדליקים אש ליד ומשמע כדרך בישול רגיל או שנותנים על התנור והוסיף שאין מוחה בהם ורק שראוי במקום שלא שכיחי רבנן שלא לעשות כן ומבואר שזה לא היה מצב שנעשה נגד רצונם ושלא מדעתם ובכל אופן זה מותר ומבואר מכל זה שהאיסור בחזרה במחזיר עכו"ם זה איסורא דעכו"ם ולא דישראל וז"ב [ אמנם עדין יתכן כמו שדן החזו"א סקכ"א שכל שזה נעשה בגרמתו דישראל כגון שצוה לעכו"ם זה כמו מעשה חזרה דידיה ובזה לא מצאנו שום ראיה דלא כמותו חוץ מהתרוה"ד להבנת המג"א]

אמנם לכאורא כל זה דלא כר"ת דיש איסור חזרה בער"ש דלדבריו הרי ביארנו שהאיסור זה המצב ולכן גם במחזיר בערב שבת יש איסור וזה כמו שהיה כמבואר בדבריו והצ"ע שבזה דהדרכי משה הביא שגם ר"ת עצמו נהג כך והיה אוכל מזה ומשמע שגם הוא ס"ל שאין בזה איסור ויש שרצו לבאר ששם מדובר שאחריות כל העסק של התבשילים היה על העבדים ולכן רק כה"ג אין זה איסורא דישראל דבאמת מסתבר דהאיסור שהיה הוא על מי שאחראי על הטיפול בקדירה אמנם כל זה מאוד דוחק להעמיד מנהג קבוע שהיה שם ותמיד זה היה בכזה אופן וסתימת דבריהם לא משמע כן

ויותר נראה כמו שביאר הגר"ז בקו"א י"א שחז"ל לא הטילו את האיסור של שמא יחתה אלא על המחזיר על האש ולא על הבעלים של הדבר וכל שעכו"ם החזירו חשיב רק מצד איסור דאמירה לעכו"ם והיה מקום לומר שאם עושה על פי ציויו חמיר אמנם בתרוה"ד מבואר שמותר אפילו לומר לו להניח קודם ההיסק והנה לפ"ז אפש"ל באמת כצד ד' שכל שהדבר מגיע לאש בשבת יש בזה חשש חיתוי אלא שכל החשש הוא על מי שגרם שזה יגע לאש בשבת וכן מבואר בפמ"ג שאפילו שנקט להתיר אמירה לעכו"ם לצורך מצוה וכדין שבות דשבות בכל אופן הקשה בסקמ"א דבנותן על התנור קודם שבת וזה נכבה והעכו"ם מדליק בבוקר יהיה כאן איסור על הישראל מצד חזרה עכת"ד ומבואר שנקט שגם ללא שום מעשה בשבת יש כאן איסור על מיש הניח בערב שבת ובהכרח כנ"ל

**האם שהיה על ידי עכו"ם הוי איסורא דישראל ובביאור דברי המג"א**

ח]והנה בפשוטו כל זה לענין חזרה שתמיד זה נעשה בשבת אמנם לענין שהיה מסתבר וודאי שכיון שכל האיסור שנעשה מערב שבת האיסור הוא המצב ואם עכו"ם ישהה חשיב איסורא דישראל אמנם לנ"ל אין זה מוכרח דיתכן דגם איסור שהיה הטילו רק על מי שעשה את ההשהיה על האש ואם עכו"ם ישהה לישראל זה יאסר מצד שעשה איסור שהיה לישראל אמנם עיין לעיל שכתבנו לדון דיתכן שכאן שזה איסור בלי מעשה לא שייך לאסור מצד מעשה עכו"ם ונפק"מ בעכו"ם שהשהה בביתו לצורך הישראל האם זה יאסר על הישראל אמנם בלשון הרמ"א מבואר שכל האיסורים דבסימן זה נוהג בעכו"ם ומשמע שגם איסור שהיה ודו"ק

והנה המג"א כתב שמותר גם להגיד לעכו"ם להניח מים לא מבושלים בתוך הכלי שבתנור כיון דהוי אינו מתכוין שכוונתו שלא יבקע הקדירה וכתב שאפשר גם להשתמש בזה וצ"ע למה אין כאן איסור שהיה דישראל ועיין בגר"ז שכתב לדחוק שלא מתכונן להשתמש לצורך הדחת כלים ואין זה במשמעות לשונו כלל ועוד דקודם ההיסק כתב הגר"ז מפורש שמותר אפילו אם חושב להשתמש לכלים וזה וודאי צ"ע ובהכרח שס"ל שגם בשהיה האיסור על המשהה וכל שעכו"ם עושה האיסור עליו ואם בדיני התורה לא חשיב שזה השהיתו כיון שמטרתו לא לבישול אין כאן סיבה לאסור ועיין תהילה לדוד סקכ"א כ"ב [ועיין פמ"ג סקמ"א שהקשה רק בהניחה ישראל בערב שבת והעכו"ם מדליק בשבת שכה"ג כיון שזה מצטנן יש כאן איסור שהיה דישראל]

עוד כתב המג"א דאסור לישראל לתת המים שנצרכים לרחיצה קודם היסק התנור מחמת שזה פס"ר ועיין שער הציון שהקשה למה לא ביאר מצד האיסור של אחד נותן את האור ושמעתי לבאר דהנה הרי גרם כיבוי מותר ועיין חזו"א דה"ה גרם בישול וממילא כאן שזה אסור זה סברא מיוחדת שמצטרף מעשה העכו"ם אחרי זה אם הראשון ולזה היה מקום לדון דחשיב שזה נעשה ללא מעשה דהרי העכו"ם הוא אינו מתכוין ולזה כתב שלגבי הישראל גם פס"ר זה סיבה לאסור

והנה צ"ב עוד למה לא אסר מצד איסור שהיה או חזרה דהרי נקט לאסור בנותן קודם שידליק העכו"ם וכתב הגר"ז קו"א י"א שאיסור זה דקודם ההיסק לא ברירא ליה וכן הרי יש צד שלצורך הדחה אין חשש שמא יחתה ולכן העדיף לאסור מצד איסור בישול שבזה

**ביאור שיטת החזו"א בכל הנ"ל**

ט]החזו"א סימן ל"ז סקכ"א נקט שהאיסור על ידי חזרת עכו"ם הוא איסורא דישראל אמנם מבואר שם בכל דבריו שלא כתב לאסור אלא בהניח בשבת על גבי תנור שצריך להידלק אלא שדן בנתן קודם הדלקת העכו"ם האם זה כמו חזרה דערב שבת או כמו שבת וכתב שגם אם בעכו"ם מותר אבל בחשמל שצריך להידלק חשיב כמצב קיים וההנחה על התנור קודם הוי התעסקות בשבת שזה סיבה שאחרי זה יהיה מוטל עליו השמא יחתה

ובסימן ל"ח סק"ב ד"ה כשיש, דן בתנור שצריך להידלק בשבת שאסור להניח עליו בשבת קודם שידלק מצד חזרה ובלא בישל כמאכל ב"ד אסור אפילו אם הניח קודם שבת אמנם בד"ה הלכך בתחילה דן שגם בהניח קודם שבת אסור אם ידלק בשבת אבל רק אם זה כאינה גרו"ק אבל בגרו"ק וודאי צריך את המעשה בשבת[[2]](#footnote-3) ואחרי זה החליט שגם בגרו"ק יש האיסור בנתן קודם שבת ולכן הוסיף התיבה והחזיר שרק לענין חזרה יש נפק"מ אם זה גרו"ק או לא אבל אם הניח בערב שבת בכל אופן זה אסור [והמילה להחזיר זה תיקון מאוחר כמו שהביא מספר מבוא שערים מהגר"י ברטלר ותוקן בצורה מטעה כאילו כל נידון החזו"א רק בחזרה בשבת ]

**יוכיח מדברי הרמב"ם דקדירא חיתא אסור בחזרה**

י]והנה בעיקר הנידונים הנ"ל סק"א הנה לענין קדירא חיתא בחזרה עיין לשון הרמב"ם שלאחר שהביא היתר דשהיה במצטמק ורע לו ובקדירא חיתא ובשדא ביה גרמא כתב שכל זה בשהיה אבל בחזרה וודאי אסור ומבואר שנקט לאיסור והנה יתכן דדעת הרמב"ם זה אסור מצד שמא יחתה אמנם פשטות לשונו בתחילתו ובסופו זה מצד שמא יחתה ויש לדחוק אמנם כתב הרמב"ם בהי"א שאסור להוציא מקדירה על האש שזה מגיס והוא כמבשל ובביאור כוונתו המ"מ כתב שזה רק קודם שזה מבושל אמנם מבואר בדבריו שלהגיס ממש על האש אסור מדרבנן אפילו שזה מבושל וכן מבואר בריטב"א י"ח: אמנם החזו"א כתב שסתימת הדברים משמע שאפילו אחרי שזה התבשל אסור להוציא בכף וכתב שדעתו ככל בו שיש איסור מגיס מדאוריתא גם לאחר שזה נתבשל

אמנם עיין או"ש דמהא דהרמב"ם כתב את זה כאן באמצע ההלכות משמע שס"ל שאיסור חזרה זה מצד מחזי כמבשל וממילא לפ"ז לכאורא הכוונה שלהגיס ממש אסור מצד מחזי כמבשל וה"ה להוציא ולא מצד שמא יחתה אלא שגם זה בכלל המחזי כמבשל וצ"ע המקור לאיסור זה[ואולי הוא נלמד מכל איסור חזרה בשבת] אמנם מבואר בדעת הרמב"ם שהאיסור חזרה מצד מחזי כמבשל ויתכן רק בגרו"ק ולפ"ז אין להביא ראיה מדבריו לשיטות שהאיסור מצד שמא יחתה

עוד יש לדון דהנה בלשון הרמב"ם מבואר שהטעם שמותר קדירא חיתא מצד שהסיח דעתו מהתבשיל דהינו לא שהסיח דעתו מלחתות או שאין מה לחתות אלא שהסיח דעתו מהתבשיל וממילא וודאי מסתבר שכל שמחזיר ומתעסק בו לא שיך לומר הסיח דעתו מהתבשיל אמנם אין זה מוכרח דהרי כתב לשון זה גם על גרופה וקטומה וצ"ע

עוד שמעתי לדון דבתו"י ל"ח: כתב דמתניתין משמע שאסור קדירא חיתא זה לרבנן אבל לחנניא מותר ובפשוטו כוונתו דמשמע במשנה שבכל מקרה אסור ולפ"ז מבואר שגם אם המשנה כחנניא מבואר שחזרה אסור ובאמת שכן מסתבר שזה כמו מצטמק ורע לו שאסור חזרה אמנם יתכן שכוונת התו"י בשיל ולא בשיל כמו שדנו בתוס' ובתוס"ר

**בדין טוח בטיט לענין חזרה**

י"א]ובעיקר הנידון האם יש היתר טוח בטיט בחזרה הנה הגרעק"א סימן רנ"ז נקט שמותר הטמנה במקום שזה טוח בטיט וגם המהרש"ל שאסר רק אסר מחמת שבדין שגזרו על כל דבר אטו מוסיף הבל וודאי כלול גם שלא יעזור טוח בטיט ומבואר שללא טענה זו יש ללמוד מהיתר שהיה לחזרה אפילו שהטמנה הרבה יותר חמור ומבואר שלגבי מונע חיצוני אין סברא לחלק אמנם עדיין לסברת החזו"א דהובא לעיל דלגבי מעשה של שבת החמירו יותר א"כ יתכן שכל דברי המהרש"ל בערב שבת אבל בשבת וודאי אסור וה"ה לחזרה בסוגין ומצאתי באגלי טל סקנ"ד דפשיטא ליה דטוח בטיט עוזר גם לאיסור חזרה בשבת

**בדין חזרה בפלטה חשמלית לכל הנ"ל**

י"ב]והנה לאחר כל הנ"ל לענין נתינה בשבת על פלטה חשמלית לכאורא הדינים כדלקמן

א.אם מניח קודם שהודלק ועומד להידלק אם שעון שבת לכאורא וודאי צריך להחמיר למבואר במג"א והגר"א והט"ז שיש איסור נתינה קודם היסק התנור וכן הוא הכרעת המ"ב ובפרט דהחזו"א כתב שגם אם שם מותר כי זה מחוסר מעשה בן דעת אבל כאן זה וודאי אסור

ב.אם מניח קודם היסק התנור ועומד להידלק על ידי מעשה עכו"ם לכתחילה וודאי אסור וכדעת המג"א והגר"א אמנם לכאורא בדיעבד אין לאסור מצד פשטות דברי התרוה"ד והבנת החזו"א בכוונת הרמ"א

ג.עכו"ם שעושה על דעת עצמו איסור חזרה דעת החזו"א שזה מעשה דישראל אמנם מדברי הראשונים מבואר שזה מעשה עכו"ם וכל דבהלכות מעשה עכו"ם אין זה נאסר בהנאה וכן אין איסור מחאה מותר

ד.ישראל שאמר לעכו"ם להחזיר זה וודאי שיש כאן איסור אמירה לעכו"ם אמנם דעת החזו"א שכיון שעשה על פי ציוויו חשיב כמו מעשה דישראל אמנם במג"א והגר"א והמ"ב מבואר שאין זה איסורא דישראל ולכאורא מעיקר הדין אפשר להקל בזה ונפק"מ לשבות דשבות במקום מצוה

ה.עכו"ם שמדליק התנור לצורך חימום ויש שם גם חזרה דעת התרוה"ד להתיר כי זה אינו מתכוין אפילו שזה פס"ר ודעת הגר"א והט"ז שיש כאן איסור מעשה שבת על ידי עכו"ם והשער הציון כתב שאין למחות בזה ומשמע שיש מקום להחמיר

ו.לומר לעכו"ם שיניח קודם היסק התנור מבואר שמותר אמנם יתכן שזה רק במקום שההיסק זה מעשה דעכו"ם אבל אם זה שעון שבת יתכן שחמיר וחשיב אמירה לעכו"ם באיסור חזרה למה דנקטו האחרונים דבישראל אסור קודם היסק התנור וכמו שביארנו ע"ש

ז.להניח קודם שבת על תנור שידלק בשבת על ידי שעון שבת החזו"א בתחילתו נקט להיתר ובפשוטו סוף דעתו היתה לאיסור וכן נראה בפמ"ג אמנם במג"א מבואר שמותר ובפשוטו אין מקור נאמן לאסור ואפשר להקל בזה

**יש לדון שפלטה זה כמו טוח בטיט וממילא אין איסור מצד שמא יחתה כלל וגם לחזו"א שזה לא היתר על שבת כאן שאין שום אפשרות זה עדיף ועיין מה שכתבנו בזה בסימן ה' דלענין חזרה בשבת שאסור גם בגרו"ק צריך להחמיר בזה ולענין בדיעבד צ"ע**

1. והנה הראשונים דנו מה החילוק בין שהיה שמותר דברים מסוימים וחזרה אסור הכל ונאמרו שלשה ביאורים בראשונים עיין ריש במה טומנין תוס' ביארו כי הטמנה שזה מוטמן מכל הכיוונים חיתוי מועט מועיל משא"כ שהיה שזה מגולה מלמעלה צריך חיתוי יותר גדול ולכן כאן החשש תמיד פחות וצריך יותר סיבה לחתות ובריטב"א וספר התרומה ביארו דבהטמנה שגילה דעתו שהטמין מכל הצדדים מראה שאיכפת לו מהחמימות ולכן יותר חוששים אמנם עיין רא"ש וברשב"א הובא במ"ב סימן רנ"ז סקל"ג שביארו ששהיה זה לצורך הלילה א"כ מסתמא זה עומד בחמימותו וכל החשש חיתוי לצורך בישול משא"כ הטמנה שזה לצורך מחר יש גם חשש שזה התקרר והוא יחתה כדי שזה יתחמם ובזה יש תמיד חשש חיתוי ומבואר כסברא הנ"ל דבשהיה אין חשש מצד שזה התקרר ולפ"ז בחזרה שזה מתקרר וודאי יתכן שהביאור כנ"ל [↑](#footnote-ref-2)
2. ועל פי זה יש לבאר את הרא"ש שיש דין חזרה בער"ש רק באינה גרו"ק ולא בגרו"ק דבאינה גרו"ק שיש חשש שמא יחתה מחמת המצב לכן אסור משא"כ בגרו"ק שזה רק מצד מעשה החזרה וכמבואר בתוס' שבת סקמ"ג א"כ בער"ש זה לא שייך [↑](#footnote-ref-3)