ליבון
קטגוריות: ש_ס / מא חולין / חולין - הרב וורצל / תערובות ובב_ח / הגעלת כלים

ליבון

**א. ליבון חמור-**

קי"ל שיש שני אופני ליבון, מבואר ע"ז עו. שאם בלע דבר איסור ע"י האש ולא ע"י משקה הגעלתו צריכה ליבון חמור.

ומבואר בגמ' השיעור כדי שתשיר קליפתן, ובירושלמי איתא שיעור שמעלה ניצוצות, ועי' בפמ"ג מ"ז-תנב בסדר הגעלה דדא ודא אחת היא, וכ"ה באשכול ח"ג ובאו"ז ע"ז-רצו, ובשו"ע תנא-ד כתב שיעור דניצוצות ניתזין.

כיום אין ניצוצות ניתזים ועי' מעדני אשר-קנט הביא דעת המומחים בזה שהניצוצות הם משירפת הבליעה וכיום המתכת צפופה ואין בה הרבה בליעה אין רואים ניצוצות, ועיקר השיעור להלכה כ-400 מעלות.

עוד הביא מהר' הלפרין די"ל שיעור ניצוצות ניתזין הוא כשהמתכת משנה צבעה ומתאדמת [וזהו לשון ליבון-לבן שמשנה את צבעה], וכלשון תשובת מיימוני פ"ה מאכ"א שמחמירים ללבן עד שתתאדם המתכת.

**ב. ליבון קל-**

כתב הרמ"א שיש מקילים בליבון קל עד שיהא קש נשרף עליו מבחוץ, וקולא זו באר המ"ב סק"ל דס"ל חמץ מיקרי היתרא בלע וסגי בליבון קל להקליש את הבליעה.

אמנם דעת הגה"מ פט"ז מאכ"א בשם ר' אביגדור כ"ץ דליבון דקש נשרף מועיל גם באיסורא בלע, דמ"ש בגמ' ליבון חמור ניצוצות ניתזין היינו שיהא קש נשרף עליו מבחוץ.

אמנם להלכה הכריע הרמ"א דאנן לא סמכינן על ליבון קל אף לענין חמץ דמיקרי איסורא בלע, ונקטינן שאין בכוחו לשרוף את הבליעה, אלא בג' אופנים:

א. באופן שדינו בהגעלה אלא שא"א להגעילו מחמת שיש בו סדקים, וע"ז יהני ליבון קל.

ב. במקום שמעיקר הדין סגי בהגעלה אלא שמחמירים להצריכו ליבון בזה יש להקל בליבון קל, ובאר בפמ"ג א"א תנב-כב דמצרפים שיטת הגה"מ להקל.

ג. בהיתרא בלע כגון בב"ח, עי' שו"ע תקט-ה.

ענין ליבון קל שהוא מפליט את הבלוע כמו הגעלה אלא דמה שנבלע באופן שצריך ליבון לא סגי בהגעלה ורק בהיתרא בלע מהני להקליש את הבליעה דתו לא חייל עלה איסורא.

כמו"כ יש לו מעלה שבכוחו לשרוף את הבעין שהרי קש נשרף עליו מבחוץ ולכך לא אכפ"ל שיש בו סדקים שהבעין שבהם נשרף ע"י הליבון, וכמו שבאר המ"ב תנא-לב.

[ומה"ט בכלי חרס ל"מ ליבון קל אף בהיתרא בלע, דבכ"ח א"א לבוא מטעם פליטה שהרי אינו יוצא מידי דפיו לעולם ואף אין הבלע נקלש בו כש"כ בב"י-צג, יד יהודה צז-יג, ועי' מש"כ במקו"א בדין הגעלה בהיתרא בלע בביאור שיטת בעהע"ט בזה].

לפי המבואר הרי בכל מצב שדינו בהגעלה ויש קושי מאיזה סיבה טכנית להגעיל יש פתרון פשוט להכניס הכלי לתנור לעשות ליבון קל.

**ג. אם צריך שיהיה אב"י-**

בליבון חמור וודאי אי"צ שיהיה הכלי אב"י שהרי הבליעה נשרפת ואינה נבלעת בכלי שוב.

לכאו' ה"נ בליבון קל אי"צ להמתין עד שלא יהיה הכלי אב"י כש"כ בס' רביד הזהב תנב-ז שהרי מיד כשיוצא הבלע ע"י הליבון ישרף כמו ששורף את הבעין שעליו.

אבל בפמ"ג מ"ז תנב-ד צידד שא"א להגעיל בליבון קל בפסח שאיו בו קולא של נטל"פ וחוזר ובולע, ודבריו צ"ב דכשם ששורף את הבעין ה"נ ישרוף את הבלוע, אמנם לדינא ראיתי בשם הגריש"א החמיר בזה.

**ד. שיעור החום של ליבון קל-**

א. ברמ"א הזכיר קש נשרף עליו, ושיעורו ראיתי בקצשו"ע פויפר שהוא כמין 200-250 מעלות.

אמנם בלבוש יו"ד-קכא נראה דסגי בדיעבד בחום של יס"ב משני צידיו ואי"צ דוקא קש נשרף, וכ"ה לשון המג"א תנא-כז בשם הרא"ם, ועי' בט"ז תנא-ח דסגי ביס"ב בשני עבריו או קש נשרף עליו.

וצ"ע למה באמת עושים קש נשרף, עי' הגר"ז תנא-טז,יט,י,ע, דמדינא סגי ביס"ב מכל עבריו, אלא שמחמירים לכתחילה לעשות קש נשרף.

אבל בפמ"ג א"א תנא-כז הכריע לא כן ובעי קש נשרף דוקא, שהרי גם בהגעלה בעינן מעלה רתיחות דוקא ולא סגי ביס"ב, וכן בהג' רעק"א שם תמה על המג"א בזה, וכ"נ סתימת המ"ב תנא-לא, וכנראה דעת המג"א דליבון עדיף להפליט גם ביס"ב מאיזה טעם.

[לכאו' בגוונא שעושה ליבון קל מחמת שיש סדקים וכה"ג וצריך לשרוף את הבעין לכו"ע יצטרכו קש נשרף].

ומה שהביאו משו"ת הרא"ם-מג עיי"ש שלמד כן מתוס' ע"ז לג: דמהני ליבון שהיס"ב, אבל כבר תמה עליו בתפארת צבי יו"ד-ח דהתם איירי בכלי היין שבלעו בצונן ומאי ראיה לבליעה של חם.

אבל בתפארת צבי הביא מקור להמקילים ממרדכי ע"ז-תתס [הו"ד בב"י-תנא] ז"ל:"אבל אותם הבלועות היתר כגון של חלב שצרכים ללבנה וכו' אי"צ ליבון גדול דנשירת קליפה אלא רק עד שתהא יס"ב משני עבריה, וגם רגילים לבדוק ע"י נתינת קש עליה מבחוץ לראות אם הקש נשרף בהכי סגי דא"כ שליט הליבון מעבר לעבר אע"ג שלא תשיר קליפתו".

הרי מבואר דבהיתרא בלע דסגי בליבון קל מהני מעיקר הדין יס"ב, וצ"ב א"כ למה החמירו כ"כ להצריך קש נשרף.

[ואולי הטעם משום שנהגו להגעיל הכל במעלה רתיחה דוקא כש"כ בפמ"ג ואגרו"מ או"ח ג-נד להכי נהגו גם בליבון קל לעשות כן אבל מדינא סגי ביס"ב, ויתכן דלכך סתם המ"ב להצריך קש נשרף ולא כתב דסגי ביס"ב מכח המנהג, וצ"ע].

אמנם בתפא"צ דחה שלא היקל המרדכי אלא לענין היתרא בלע דאי"צ הגעלה גמורה וסגי ביס"ב אבל במקום שצריך הגעלה גמורה ועושה ליבון קל במקום זה ל"מ [ולפי"ז נפק"ל קולא גדולה דבהיתרא בלע אי"צ מעלה רתיחה, וצ"ע, וכבר הבאנו במקו"א ד' הגר"ז שנקט בדעת השו"ע דבהיתרא בלע אי"צ שיהיה על האש, אבל הוא נקט דמעלה רתיחה מיהת בעי, ואכ"מ].

ב. בפמ"ג מ"ז סוס"י תנב דן שיש אופנים דיהני שיעור של יס"ב, והוא בכלי שבלע משקה כשאינו עומד על האש שמא סגי בליבון קל בחום שהיס"ב ולא ניבעי קש נשרף דוקא, שהרי בזה אי"צ מעלה רתיחה, ובא"א סק"ל מסיק להקל בזה.

ובקיצשו"ע (פויפר) עמ' קכו דחה דבריו דהא דבעינן קש נשרף הוא חום יותר מכלי המעלה רתיחה [שהוא כמאה מעלות], וע"כ דליבון גרע וצריך חום יותר גבוה א"כ יתכן דלעולם אף בבלע כשאינו על האש בעי דוקא ליבון בשיעור שקש נשרף עליו שזה מושג ליבון.

ואמנם טענתו נכונה אבל בלשון הפוסקים שהבאנו לעיל נקטו הטעם דלא סגי ביס"ב משום דין דמעלה רתיחה, משמע כפמ"ג דבאופן שאי"צ מעלה רתיחה וסגי ביס"ב ה"נ לענין ליבון סגי בזה.

**ה. אם ליבון מפליט או שורף ודין ליבון בשיעור חום שנשתמש בו-**

כתב אגרו"מ יו"ד א-ס ומקראי קודש פסח ח"א פ-ז דכל שבלע איסור בעינן מעלה ניצוצות אף אם נשתמש ע"י האש בחום נמוך יותר, ולא יועיל כאן טענת כבכ"פ.

והטעם כתבו משום דליבון אינו מתורת פליטת הבלוע רק ששורף ומכלה את הבלע ודוקא בחום שיש בו ניצוצות ולא שייך בו כלל ענין כבולעו כך פולטו.

וראיה לזה מדין כלי חרס דמהני ביה ליבון [כמבואר פסחים ל: אי לאו משום דחייס עליה] אף שאינו יוצא מידי דפיו לעולם, ע"כ אינו מטעם פליטה רק שהוא שורף את הבלע.

מיהו במנח"י ח"ג סו-ג, ח"ד יב-א הביא חולקים בדין זה והוא מערוגת הבושם-קיט דעתו דאף ליבון מפליט הבלוע, ואף בכלי חרס שאינו יוצא מידי דפיו לעולם מ"מ ע"י ליבון עדיף ושפיר יוצא.

וע"ע בלשון המ"ב תנא-כז:"אינו נפלט מהם ג"כ ע"י הגעלה במים רותחין אלא ע"י חום האש דכבולעו כך פולטו", אבל כבר כתב באגרו"מ שאין כוונתו אלא לומר שא"א להפליט ע"י הגעלה אבל ליבון אינו מתורת כבולעו כך פולטו.

ובמקו"א הבאנו דעת הרא"ה שהובאה בש"ך וט"ז קכא-ז דכל שנבלע במקצת כלי מהני הגעלה באותו מקצת לחוד משום כבכ"פ ומפליט מכל הכלי, אבל כ"ז בהגעלה שהיא מפליטה את הבלוע אבל ליבון ששורף את הבלוע אינו מועיל במקצת הכלי להוציא הבליעה מכולו.

אמנם הרשב"א שם נקט דל"מ הגעלה למקצת כלי, ומה דמבואר פסחים ל: דמהני ליבון הסכין והגעלת הקת הוא משום דליבון במקצת הכלי מועיל להקליש עכ"פ את הבלע מכל הכלי ושוב מהני ההגעלה.

והנה דעת הרא"ה מבואר כהאחרונים שאינו מטעם פליטה, וכתב במנח"י דברשב"א חזינן איפכא דליבון יש בכוחו להפליט.

אבל אינו מוכח כ"כ דהא כתב הרשב"א דל"מ לגמרי רק להקליש את הבלע, וי"ל דליבון ל"מ להפליט לגמרי את הבלע רק להקלישו או לשורפו.

[עוד הביא מהמג"א תנא-כד דמהני ליבון במקצת כלי אבל התם הוא רק כדי להשתמש באותו מקצת כש"כ המג"א שם בדעת הרמ"א].

אמנם בט"ז סי' קכא דקדק בלשון הטור דאף ליבון מהני במקצת הכלי וע"י מפליט מכל הכלי, ומשמע דנקט שיש כח בליבון להפליט, וביד יהודה סט-סו,צב-לו, הביא שכ"ה במרדכי ע"ז-תתס דליבון ג"כ מפליט מכולו.

**ו. דין הגעלת תנור עפי"ז-**

והנפק"מ מכ"ז הוא בהכשר תנור.

הנה בהגעלת תנור יש לדון מכמה פרטים[[1]](#footnote-2), וראשית יש לדון באופן שנבלע בתנור ישירות ע"י פירורין או חתיכה שנגעה בפדנות התנור דבזה צריך ליבון חמור.

ואמנם אין חומו של התנור מגיע בד"כ לכדי ניצוצות ניתזין, רק יכול לחממו כשיעור המירבי שנשתמש בו.

והרי לדעת האגרו"מ ומקראי קודש וסייעתם [ושכ"נ ברא"ה] דליבון שורף את הבלע ואינו מטעם הגעלה הרי ל"ש בו כבכ"פ וכל שא"א לחממו כשיעור שניתז ניצוצות א"א ללבנו.

אבל לדעת הסוברים דליבון נמי מטעם הגעלה הוא ולא משום שריפת הבלוע, דן במנח"י שיכול להכשיר תנור מבליעת איסור במידת החום המירבית שנשתמש בו שהרי כבולעו כך פולטו[[2]](#footnote-3).

אבל כנראה בב"י מבואר להדיא לאסור, עי' בטור הביא פלוגתא גבי כיסוי חררה אם צריך ליבון, ובב"י הביא מרי"ו שאי"צ ליבון וסגי במה שיחמם אותו כפי מידת חומו כל השנה, וכתב בב"י דכ"ז רק אי חמץ מיקרי היתרא בלע אבל אם איסורא בלע מיקרי ל"מ ליבון.

הרי מבואר להדיא דבבליעת איסור לא סגי בליבון כה"ג בשיעור החום שמשתמש בו רק צריך ליבון חמור, ולפי"ז למאי דמחמרינן דחמץ נמי מיקרי איסורא בלע ל"מ ליבון כי האי.

**ז. לענין היתרא בלע-**

אמנם לכאו' לכו"ע לענין בב"ח דהיתרא בלע מועיל להפעיל את התנור בכדי חום המירבי שנשתמש בו כדין ליבון קל, וכמבואר בשו"ע או"ח-תקט שמותר לעשות ליבון זה ביו"ט כיון שאי"צ ליבון חמור[[3]](#footnote-4).

ועי' ברמ"א קח-ג מרדה ל"מ בה הגעלה, וכתב בפמ"ג שפ"ד קח-כ ז"ל:"ואף מבב"ח לא מהני הגעלה, ואף יחממנו בתנור שיהא יס"ב ל"מ ולא אמרינן כבכ"פ".

מש"כ דל"מ הגעלה לכאו' כוונתו דאף שהוא בב"ח ומהני ליבון קל מ"מ ע"י הגעלה אינו יוצא דיסוד הגעלה משום כבכ"פ והיכא שנבלע שלא ע"י משקה לא יצא ע"י הגעלה רק ע"י האש, וזה חידוש מסתבר.

אבל מש"כ אח"כ דאף אם יחממנו בתנור שיהא יס"ב ל"מ אינו ברור כ"כ, דלכאו' דבריו קיימי גם בב"ח שפתח בו, א"כ למה ל"מ ליבון קל, ואולי כוונתו דל"מ ליבון בשיעור יס"ב דלא חשיב ליבון קל אלא בקש נשרף ואף אם נשתמש בשיעור יס"ב לחוד.

אבל בבדה"ש ביאורים קח-ג באר כוונתו דקאי באיסור הבלוע, וע"ז כתב דל"מ הגעלה ע"י חימומו בשיעור חום התנור דל"ש כבכ"פ בליבון, ולפי"ז הוא ממש כד' האגרו"מ ומקראי קודש דל"מ בתנור אלא ליבון חמור לחוד [ולפי"ז ע"כ ד' הפמ"ג רק באיסור ולא גבי בב"ח דבזה מבואר להדיא בשו"ע-תקט דמהני ליבון קל].

והוסיף בבדה"ש דכ"ה משמעות לשון השו"ע קח-ג שם גבי מרדה דל"מ ליבון ע"י חימום התנור בשיעור רגילות השימוש, רק ליבון חמור דוקא.

אבל הביא שם דעת תשובת מיימוני מאכ"א סי' ה' דס"ל דמהני חימום כפי חום המירבי שנשתמש בו ואי"צ ליבון חמור דוקא, מיהו שם קאי דוקא גבי בב"ח וצירף לזה דבב"ח היתרא בלע הוא, והביא שכן נהגו כמה ראשונים וכן הרגילות לנהוג, אבל יש שהחמירו בזה.

**ח. נבלע בתנור ע"י זיעה-**

כל הנידון בתנור הוא רק באופן שנבלע בתנור ישירות אבל אם נבלע ע"י זיעה או משקה יל"ע אם צריך ליבון או דחשיב נבלע ע"י משקה.

כתב הטור תנא-טו:"כיסוי של ברזל שמשימים אותו על החררה שנאפית על הכירה י"א שאפי' הגעלה אי"צ כיון שאינו עשוי אלא לכסות ואין החררה נוגעת בו, ונ"ל שצריך ליבון כי ברוב פעמים נוגעת בו ועוד שהוא מזיע מהלך החררה שתחתיו".

ועיין בשו"ע תנא-טו שפסק שצריכה ליבון, ובמג"א סק"ל העתיק שני טעמי הטור, וכ"נ בב"ח שם דכיון שנבלע ע"י זיעה בעי ליבון.

[ומבואר בזה דזיעת אוכלין חשיב זיעה, פמ"ג, ונתבאר עוד במקו"א].

אבל במ"ב סקפ"ה [ומקורו בלבוש ובחיי"א] כתב שצריך ליבון משום שנוגעת ולא הזכיר הזיעה.

וכתב בדרכ"ת יו"ד קכא-נג טעמם משום דנבלע ע"י זיעה אי"צ ליבון דלא חשיב כנבלע ע"י האור, רק כנבלע ע"י משקה חשיב ויוצא ע"י הגעלה.

ואף שהטור הזכיר טעם זיעה כתב ביד יוסף בשם רביד הזהב דלא הזכיר זה אלא כלפי הי"א שלא הצריכו אפי' הגעלה, והטור חלק ע"ז משני טעמים חדא דאפי' ליבון צריך משום שנוגע ועוד דלכה"פ ניבעי הגעלה משום זיעה.

וזה דלא כדעת המג"א שהעתיק ד' הטור גם ע"ד השו"ע שהזכיר שצריך ליבון, משמע דעת המג"א דאף נבלע ע"י זיעה בעי ליבון ולא חשיב נבלע ע"י משקה.

ונפק"מ מכ"ז לתנור של ימינו שנבלע ע"י זיעה אם צריך ליבון חמור דוקא שניצוצות יוצאים ממנו או דסגי בהגעלה וליבון קל, דלפי"ד המ"ב נראה דנבלע ע"י זיעה אי"צ ליבון חמור דוקא וסגי בהגעלה ה"נ סגי בחימום התנור לחום של קש נשרף.

[ויל"ע אם מועיל להגעיל כלי שצריך הגעלה בתנור להגעילו ע"י חום של קש נשרף, או דדוקא בתנור עצמו שבלע ע"י זיעה מהני.

ויל"ד דאף אי נימא דא"א להגעיל ע"י זיעה (שנחלקו בו האחרונים כשי"ת לקמן) מ"מ הכא מצ"ע יוצא ע"י ליבון בחום של קש נשרף ולא מטעם הגעלה של הזיעה אתינן עלה, וצל"ע].

עפי"ז כתב בהליכות שלמה הל' פסח פ"ג דאי"צ ליבון כלל רק הגעלה ואף באיסורא בלע, ובזה וודאי סגי מה שמחממו לחום הרגיל שבו ומדינא סגי אף בליבון קל שקש נשרף בו.

מיהו ג"ז לאו מילתא דפשיטא הוא, עי' בפמ"ג שפ"ד עו-כג שנסתפק בנבלע בתנור ע"י מעט משקה של איסור אי חשיב בלוע ע"י האור וטעון ליבון, ועפי"ז כתב בחוט שני הל' פסח להחמיר בתנור שנבלע בו איסור [כגון הפרשת חלה] ע"י זיעה שלא להגעילו אלא ע"י ליבון חמור, אמנם מסיק להקל ע"י כמה צירופים].

**ט. הגעלה ע"י זיעה-**

ואגב דאיירינן בדין תנור שבלע ע"י זיעה, יל"ע אם מהני הגעלה בזיעה.

עיין מהרש"ם א-צב שאם בלע מכ"ר ל"מ הגעלה בזיעה כיון שאינו ברור שיש מושג של זיעה לכל הראשונים, עי' מש"כ בענין זיעה, וגם מה"ת דסומכים על זיעה לקולא ג"כ להפליט הבלוע, עי' מש"כ שם.

ועיין בפר"ח קכא-טו ופמ"ג מ"ז צד-א ד"ה ודע שאם נבלע ע"י זיעה מהני הגעלה בזיעה [ומזה למד הפמ"ג שאם תחב כף לכלי שיש בו זיעה הרי אף שלא נכנס כל הכלי לתבשיל מ"מ צריך לשער כנגד כל הכלי שיש לחוש שהזיעה הפליטה ממנו], ובמהרש"ם כתב שג"ז אינו מוסכם לכו"ע, עיי"ש, ועיין חוו"ד צב-כו דעתו שאין הזיעה יכולה להפליט כלל רק להבליע[[4]](#footnote-5) [וזה דלא כהפמ"ג הנ"ל ומזה יחלוק גם על דינו של הפמ"ג], וביד יהודה צד-ב הביא מד' הרמ"א צב-ז דמשמע להדיא שיש בכוחה של זיעה להפליט דמה"ט אם נפל על הכיסוי אסר את המאכל שפלט ע"י הזיעה, וכ"נ להדיא ברמ"א קח-א שאם צולה בזא"ז לא נאסר אלא אם הזיע התנור משניהם, מבואר שיש בכח הזיעה להפליט הבלוע, וזה כד' הפמ"ג.

וע"ע ביד יהודה צב-נא מה שהוכיח מסוגיא קח: לדעת הרא"ה דבכיסה את הקדירה הכל מתפשט ע"י הזיעה, מבואר שזיעה מפלטת שמיד כשנפלה הטיפה על החתיכה נבלעה בה ואח"כ כשכיסה נפלט מכח הזיעה, עיי"ש באורך, ואמנם יל"ד דלא מיבעיא לדעת החמודי דניאל שאינו נבלע מיד אלא אף לחולקים הרי מהא דמהני ניער וכיסה דלא נימא חנ"נ מבואר שאינו נבלע עדיין בליעה גמורה כש"כ החזו"א וי"ל דדוקא בכה"ג יוצא בזיעה.

ועי' אחיעזר ד-ט מש"כ לענין הגעלה בזיעה להלכה.

**יא. בלע מתולדת אש אי בעי ליבון-**

בשע"ת תנא-ג כתב דוודאי כל היכא שנתלבן ע"י האש לגמרי ואח"כ נתן עליו איזה חתיכת איסור צריך ליבון דכיון שהוא מלובן כ"כ הרי הוא כאש ממש וחשיב בלע ע"י האור.

אבל דן היכא שלא נתלבן ממש רק הגיע לחום שהיס"ב, עיי"ש מה שרצה להוכיח מקדירות ומש"כ לדחות, והביא מפסחים ל: דתנור גרוף שטחו באליה אין אופין בו עד שיסיק את התנור, משמע דאף שבלע ע"י תולדות האור לחוד שכבר אין בו אש ממש לא סגי בהגעלה אלא שכתב שאי"ז כ"כ הכרח.

ועיי"ש שמבואר בדבריו לדון בזה משני טעמים:

חדא דתולדת האש נמי מיקרי ע"י האש.

ועוד דאף אי לא חשיב ע"י האש מ"מ לא סגי בהגעלה משום דלא שייך בו ענין כבולעו כך פולטו ורק ע"י ליבון קל מהני [אבל אי"צ ליבון חמור לטעם זה].

וע"ע בפמ"ג א"א תנא-כא שנקט דכיסוי חררה צריך ליבון ואף אם התנור גרוף וקטום ונמצא שלא בלע אלא מתולדות האש מ"מ מיקרי שבלע ע"י האש וצריך ליבון, וכתב שהוא פשוט, ולפי"ד כנראה צריך ליבון חמור, ומיהו יתכן דאיירי דוקא בחום של ליבון שמתאדם ולא בחום של יס"ב לחוד.

וע"ע בפמ"ג מ"ז תנא-ה ואמנם דבר שבלע ע"י האש כל שהוסר התבשיל מאש תו אין למה שבלע ממנו דין ליבון, ולא עיינתי בכ"ז.

[וע"ע ביבי"א ח"ו יו"ד-י שדן להתיר כלים שנמשחו בשומן איסור אף לפמש"כ הרמ"ע מפאנו להצריך ליבון כיון שבלע ישירות מהאיסור ולא ע"י אמצעי מ"מ כיון שמושחים את הכלים כשאין הכלי על האש כבר לא חשיב בליעה ע"י האור ולעולם אי"צ ליבון רק הגעלה, אבל מד' הפוסקים הנ"ל מבואר לאסור].

ובעיקר הדין של תנור עוד יש לדון דל"מ ליבון בתנור מצד שהיסקו מבחוץ, ונתבאר במקו"א, ואכ"מ.

**יב. ליבון קל בכלי חרס להסיר הבעין-**

עי' בשו"ע צז-ב תנור שטחו באליה אין היתר לאפות בו פת עד שילבנו ליבון חמור.

צ"ע למה ל"מ ליבון קל הרי הוא שורף את הבעין וטעם הבלוע בתנור זה אינו אוסר את הפת?

בפמ"ג פי' דאה"נ לענין האיסור של הפת מועיל גם ליבון קל שאין כאן בעין, אבל הכא איירי ברוצה לאכול את הפת עם חלב ואם לא ישרוף את הבלוע הרי לכתחילה אין לגרום נ"ט בר נ"ט.

אבל ביד יהודה כתב שיש חומרא מיוחדת בכלי חרס דל"מ ליבון אף להסיר את הבעין.

והטעם כתב דכיון דקינוח ל"מ כש"כ הפוסקים סי' צז דמה"ט לא סגי בקינוח [שא"א לתנור להתקנח יפה שיש בו סדקים כש"כ הט"ז סי' צז או משום שאין היד שולטת בו כ"כ לנקות כלי חרס שצריך ניקוי היטיב אבל במתכת מהני כש"כ בט"ז צה-ז] ה"נ החמירו שלא יועיל ליבון קל שמא יבואו להתיר ע"י ליבון.

ועוד טעם כתב דכשם דל"מ קינוח משום סדקים ה"נ ל"מ ליבון קל שאין בכוחו לעבור את הסדקים דכיון שהבעין מכוסה ע"י החרס הוי כמו בלוע שאין בכוחו לשרוף.

1. עי' מש"כ במקו"א שכמ"פ חששו לזה משום היסקו מבחוץ. [↑](#footnote-ref-2)
2. לכאו' לא יצטרכו גם שיעור מידת חום המירבית שנשתמש בו, אלא כל שלא נשתמש כשיעור ליבון חמור יכול לעשות גם ליבון קל, שהרי כעי"ז נתבאר במקו"א לענין הגעלה דעת הגרשז"א גבי סיר לחץ שאי"צ אותו טמפ' שנשתמש בו העיקר שיהיה בשיעור הנצרך לפעולת הגעלה שאין דין כבכ"פ לענין מידת החום כש"כ שם, עי' מש"כ לענין אופני ההגעלה ודין כבכ"פ.

   ועי' בפמ"ג שפ"ד קח-כ כתב דל"מ ליבון קל לענין בב"ח אם עושה בשיעור יס"ב כיון דלא שייך בו כבכ"פ בליבון, אמנם לשיטת האגרו"מ דמהני מטעם כבכ"פ לכאו' שפיר יהני. [↑](#footnote-ref-3)
3. אלא שיש לאסור בזה מכח המנהג שכתב המג"א שאין להגעיל כלי חלבי לבשרי, אמנם נתבאר במקו"א דאף המג"א עצמו התיר בתנור ונתבארו כמה טעמים להקל ועיקרו דשעה"ד הוא להצריך שתי תנורים לפי"ז בזה"ז שבקל יש תנור דו תאי יש להחמיר.

   גם נתבאר במקו"א להסתפק בעיקר הקולא של המג"א שמא הוא דוקא בהגעלה מידי פעם, אבל בשימוש בקביעות צ"ע שהוא ממש דינא דגמ' ח: דחיישינן שמא ישכח להכשירו, עי' מש"כ בדין הגעלה מבשר לחלב, ונתבאר במקו"א, ועי' במנח"י ח"ה כ-יד היקל בכ"ז ונראה מדבריו שגם בקביעות שרי. [↑](#footnote-ref-4)
4. וכעי"ז באו"ה נח-מא דעירוי ל"מ להגעיל בו אף בנבלע ע"י עירוי שאינו מפליט רק מבליע. [↑](#footnote-ref-5)