בורר סעיף יג-סוף
קטגוריות: שו_ע / אורח חיים / הלכות שבת - הרב יהושע ננקינסקי

**סי"ג**

**★** לא יתן בפיו קשין וקיסמין וכו'.

עי' משנ"ב [נ] ר"ל אפי' מע"ש כדי לסנן וכו', משמע **דבשבת** נאסר ליתן את הקשין בחזקה [מדין בונה ומכה בפטיש].

**★**שאין לך מסננת גדולה מזו.

משמע דנאסר מדין משמרת או דמחזי כמשמרת [לשון הגמ'] ומיירי בעכור קצת והותר בסודרין ורק משמרת נאסר ובשביל לאסור צריך להגיע למשמרת.

ולדעת הרמב"ם שמשמרת לא הותר אף פעם צ"ל דכוונת הגמ' דהוה כלי. וע"ע מחצה"ש.

**★**עי' ר"ן דהכא לאו משמרת ממש כיון שעוברים בה שמרים [הובא במשנ"ב].

ויל"ע אי כוונתו דבפועל לא בורר הכל, או דלא חשיב **כלי ברירה** דהרי לא ברר לגמרי.

**סי"ד**

**★**מותר לערות בנחת מכלי לחברו.

למשנ"ב מיירי לאח"ז דאי לאלתר שרי דחשיב אוכל מפסולת ביד וכאן אף שמערה מכלי לכלי מכל מקום **עיקר הברירה נעשית ע"י ידיו**.

וע"ע בשעה"צ [מד] שמביא את הח"א שאוסר.

וע"ע בשעה"צ [מט].

★הט"ז לקמן [סקי"ג] מתיר הוצאת זבוב עם מעט משקה.

ובביאה"ל לעיל למד שכל הוצאת אוכל עם מעט פסולת מותר דאין כאן ברירה אלא נידון כחלוקת מאכל דשרי.

ועיין חזו"א ס-נג, דהיות ודעתו לברירה נאסר. [אפי' שמוציא מקצת אוכל, הכל נידון כהוצאת פסולת מאוכל שאסור].

ועיין במשב"ז יג שלמד דגם תערובת של אוכל ופסולת, ולא מוציא את **כל** הפסולת לפעמים שרי.

וז"ל "כל שיש חיוב חטאת אסור עכ"פ מדרבנן כה"ג, **וכל היכא דאין בורר הכל לית חיוב חטאת אז כשמניח מקצת ל"ג כמו שופך מכלי** לכלי וכדומה עמ"א טו".

הרי דלמד דין דידן **דמותר כ"ז שלא מגיע לניצוצות** מפני **דלא בורר לגמרי** והיות וכאן אין אין חיוב חטאת **שרי גם מדרבנן**, וצ"ב למה אין כאן חיוב חטאת [במוציא את הכל].

ובחזו"א [נג ד"ה טז] למד דאין שם תערובת על היין העליון, וכל התערובת בסוף החבית סמוך לשמרים. ולכן כ"ז שלא מגיע לניצוצות אין כאן ברירה כלל, ושרי. וכשמגיע לניצוצות חשיב תערובת ואסור.

★עיין מג"א ס"ק טו ובא"א טו.

וכתב שם "ולפ"ז **אסור** **לשפוך מכוס זבובים עם מעט משקה** דניכר ונראה בורר עט"ז וכו'". משמע דס"ל דהמג"א פליג על הט"ז.

ובמ"ב אצלנו מביא את המג"א ולקמן [ס"א ס"א] מביא את הט"ז, ע"כ דלמד במג"א דלא כפמ"ג ולא דפליג המג"א על הט"ז.

ומבאר את סעיף יד כלעיל שאין כאן תערובת כ"ז שלא מגיע לניצוצות, וכנ"ל.

**סט"ו**

★מתני "ונותנין ביצה במסננת של חרדל" ובגמ' תני יעקב קרחה לפי שאין עושין אותה אלא לגוון". [שבת קלט:]

**יש דס"ל** **דחלמון וחלבון חשיבי מין אחד** וא"כ לכאורה עיקר הטעם שמותר לברור דאין בורר מין אחד.

וגם אם כונתו לאכול את החלמון או החלבון שרי לברור **במין אחד.** [ועיין לעיל במג"א סק"ה שמביא דלח יש בורר במין אחד, צ"ל דכל הטעם דלח חמיר היות ומתערבים היטב משא"כ חלמון וחלבון לא מתערבי היטב, ואין להם מעלת לח וחוזר לכלל הרגיל דאין בורר במין אחד [עפ"י מחצה"ש].

וצ"ב הא דאמרינן בגמ', "דאין עושין אותה אלא לגוון" אמאי בעינן להאי טעמא תיפו"ל דזה מין אחד.

ועיין רשב"א [קלט:] וז"ל "והיינו דאמרינן התם **דלא מחזי כבורר,** דאין כאן פסולת שהכל ראוי הוא אלא שהוא רוצה לערב החלמון לבד עם החרדל לגוון". [נראה דר"ל דחשיב מין אחד ובעינן לטעם דאינו אלא לגוון דלא מחזי כבורר וצ"ע].

ועיין במג"א דהיה הו"א דהוצאת החלמון מתוך החלבון "תחשב אוכל מתוך פסולת" דהחלבון נחשב פסולת קמ"ל דלא, מפני שהחלמון לא חשיב אוכל וכמו שיתבאר דגוון חשיב דבר צדדי ואינו חשוב.

ועיין שם בלבו"ש דביאר הא דחשיב פסולת יותר מהחלמון, "דהחלמון נתערב עם החרדל וראוי לאכול, משא"כ החלבון נשאר למעלה ואינו ראוי לאכילה חי"**.**

**וזה חידוש.** דבעצם שניהם לא ראויים לאכילה חי, ובבישול שניהם ראוים, אבל כרגע זה נתערב וראוי וזה לא, וכלפי **מצב זה** נידון אוכל מפסולת.

ועיין במ"ב סקנ"ח שמביא סוברים דנחשב מין אחד **ומסיים ונכון להחמיר.**

**ויש דס"ל** דבעצם זה שני מינים, ואם מפריד לצורך אכילת חלמון או חלבון נאסר, מדין הפרדת שני מינים, ונאמר כאן חידוש גדול דלמרות שמפריד שני מינים בכ"ז שרי היות ואין מטרתו מטרת אכילה, אלא מטרת גון כה"ג שמקבל בהפרדתו **דבר צדדי וטפל** לא נחשב שקיבל תוצאה חשובה בבריתו [מסתמא רק בדברי מאכל מטרת צביעה לא חשיבה קבלת דבר, אבל בדברים אחרים י"ל שאם מקבל תוצאה של צבע חשיב ואסור].

ועיין בביאה"ל לעיל, שהפמ"ג מוכיח מזה דאין איסור הפרדת שני מינים, דאחרת איה"נ לא חשיב שקיבל תוצאה היות ובסה"כ קיבל גוון, אבל הרי נוצר כאן הפרדת שני מינים, ע"כ דאין איסור הפרדה.

ובביא"ה חלק וס"ל דיש איסור הפרדה ושאני הכא דמשליך את החלבון ואינו חשוב, ולפ"ז אם שומר את החלבון לאח"ז, לביאו"ה אסור.

**יל"ע** בכל דבר מה מוגדר דבר צדדי, וכגון אגוזים ושקדים מעורבים שיש איסור הפרדת שני מיני אוכלים, ובוררם בשביל משחק האם שרי כמו לגון, או דאסור [ומיירי במשליכים אח"כ דאם שומרם בפנ"ע, יאסר מדין הפרדה אפי' שמטרתו מוגדרת לגון וכנ"ל].

★יש להסתפק האם **בביצה מבושלת** שהכל עומד לאוכל, חלבון וחלמון חשיבי שני מינים, או דכל מה דס"ל דנידונים כשני מינים זה רק ביצה חיה דכל אחד עומד לדבר אחר משא"כ אכילה הכל חד.

★מה דשרי לגוון, ולא נאסר מצד **צובע** משום "דאין צביעה באוכלים" ויל"ע לדעת האוסרים צביעה באוכלים, עיין נשמת-אדם כב-ג.

★עיין ט"ז גבי בורר לא בדברי מאכל שמתחילה היקל בזה והוכיח מרש"י ששייך בורר גם בשאר דברים. ועיין או"ש פ"ח הי"א.

★בורר בדבר "שלא גידולי קרקע" מצינו בתרה"ד דשייך בורר גבי דגים וכן מצינו גבי מים [וברע"א קמא כ נקט שמים לא נחשבים גדו"ק].

ועי"ש ברע"א גבי "זורה אם בעינן גדו"ק" ולכאורה בורר וזורה זה ענין אחד.

וע"ע במשב"ז שכא-י שמוכיח מדגים הנ"ל שיש בורר לא בגוד"ק.

**כיצד יברור זבוב שנפל לכוס**

**א.** **מהרי"ט צהלון** שו"ת ר"ג מחדש שכלל **אין ברירה** **ביד בלח** [לח בוררים במשמרת לא ביד], ולכן מותר להוציא את הצרעה בפנ"ע דאין דרך מלאכה בכך, ועדיף משינוי שנאסר עכ"פ מדרבנן והכא שרי וז"ל.

"דאין דרך משמרת בכך דהא בלח שייך משמר וביבש בורר, **אבל אין בורר בלח ואין משמר ביבש** וה"ז שמסר את הצרעה מהיין הלח אין דרך ברירה בלח אלא שימור וכו'.

וכן אני אומר שאם היתה מסננת תלויה והיו לו פירות בעפר דק והניחן תוך המשמרת שילך האבק דרך שם וישארו הפירות מנוקים מותר דאין דרך משמר ביבש וכו', הלא אין דרך ברירה בכך להסיר **בידו מהלח צרעה או ד"א** אלא ברירה או שימור בלח הוא שיניח הלח לתוך כלי" וכו'.

**ב.** מהר"י אבולעפיא ס"ל **בשעת אכילה ממש** מותר לברור גם פסולת מאוכל ולכן מותר להסיר הצרעה בפנ"ע.

והקשה המהריט"ץ לדבריו אמאי הוצרך הרא"ש להתיר ברירה במפה מצד פיו תיפו"ל דשעת אכילה שרי [ומקושיא זו הביאה"ל לעיל הוציא דאין היתר של שעת אכילה].

וי"ל **דכלי שאני** והכא במפה הוי ככלי ולכן אין היתר של שעת אכילה לכן הוצרך הרא"ש לסברא של פיו.

**ג.** בבאר היטב ס"ק ב הובאה סברת המהריט"ץ באופן אחר וז"ל "דלא שייך ברירה אלא מה שצריך לפשפש ולברור, אבל דבר שצף למעלה **כבר ברור** הוא והי ליה כמשחיל בניתא מחלבא דאין זה בורר וכו'.

דהיינו התיר להוציא הצרעה מפני **שחסר בשם תערובת**, דנפרד וניכר בפנ"ע, ולפ"ז מותר גם לצורך לאח"ז, וכעין הבנת החזו"א בט"ז שהזבוב לא מעורב בכל הכוס.

רק החזו"א ס"ל דיש כאן תערובת בין סנפיריו, ולכן הצריך להוציאו עם המים שסביבתו [וא"כ לא ברר כלום, שהוציא את כל התערובת].

**ד.** לט"ז יוציא עם מעט משקה, ולהבנת המ"ב כל פעם שמוציא הפסולת מעורב עדיין לא ברר רק חילק תערובת [למרות שהנשאר נשאר ברור בפנ"ע בכ"זחסר **בפעולת הברירה** רק יש תוצאה של ברירה וע"ז לא חייב].

**ה.** מה שהובא בשם ה"אמרי אמת" שביד אחת יכניס כף מתחת לזבוב ובידו השניה יאחז את הכוס וכרגע עדיין לא ברר כלום, ואח"כ ימשוך את האוכל מהפסולת דהיינו ימשוך את ידו שאוחזת בכוס ומוציא את הכוס מהזבוב [לא את הזבוב מהכוס] וד"ז תלוי בדברי החזו"א גבי גרעינים.

**ו.** הרב בסידורו והאג"ט בורר ס"ק ג. ס"ל דכה"ג שאוחז את האוכל והפסולת **ומשליך הפסולת ונשאר בידו האוכל** חשיב אוכל מפסולת ושרי, [למרות שבפועל מוציא את הפסולת בכ"ז נחשב אוכל].

וז"ל הרב בסידורו "שלא לסמוך על היתר הנהוג באם נפל זבוב או שאר פסולת לכוס או לקערה להוציא ע"י כף ולשאור קצת משקה עמו כו' **כי יש בזה חשש חיוב חטאת** ואיסור סקילה ח"ו ואין תקנה לשפוך מהכוס עד שיצא הפסולת מתוכו ולא ינפח עליו ברוח פיו עד שיצא.

אבל מותר לנפח עליו להקריבו לדופן הכוס ואז יטהו וישפוך ממנו עד שיפול הפסולת מתוכו, שכיון שנפילת הפסולת לחוץ הוא על ידי שאוחז בידו הכוס עם המשקה שבתוכו ומטהו בידו הרי זה נקרא בורר אוכל מתוך פסולת ומותר כדי לשתות מיד וכו'.

וכן באג"ט בורר ס"ג "הבורר בכלי העשוי נקבים נקבים שהאוכל והפסולת מונחים בהכלי שבידו, אם האוכל דק מהפסולת והאוכל יורד למטה והפסולת נשאר בהכלי שבידו נחשב כבורר פסולת מתוך אוכל, ואם הפסולת דק מהאוכל והפסולת נופל למטה והאוכל נשאר בהכלי שבידו הרי זה נחשב כבורר אוכל מתוך פסולת לפיכך זבוב שנפל לכוס מותר לאחוז הכוס בידו ולנטותו עד שיפול הזבוב מהכוס ואע"פ שלא ישפוך מהמשקה עמו ובלבד כשדעתו לשתות הכוס לאלתר וכו'.

ודברי הרב בסידורו דלא כמו שכתב הגר"ז בשוע"ה שיט-כד.

ומה שכתב בסידור שאם מוציא הזבוב עם מעט משקה חשש מחטאת לכאורה כונתו כסברת החזו"א שאם מתכון לברירה והוצאת הפסולת לא מהני מה שמוציא מעט משקה וכל זה מוגדר ברירת והוצאת פסולת. [דלא כהבנה הפשוטה בדברי הט"ז].

ומה דס"ל דכה"ג חשיב אוכל מפסולת דלא כפשטות דברי המג"א וכן הוא במ"ב סקנ"ה שכשאוחז בכוס ומוציא הפסולת ונשאר בידו האוכל חשיב כפסולת מתוך אוכל, לא כאוכל מתוך פסולת.

**נמצאנו למדים שלטעם א, ב, ג, ד מותר להוציא גם לאח"ז, לטעם ה, ו מותר רק לאלתר.**

ולענין גרעיני לימון [וכדו'] שנפלו לתוך מאכל י"ל דאסור להוציאם אפי' עם מעט אוכל, דכל דברי המ"ב שסמך על הט"ז מיירי בצירוף הסברא שכלל לא חשיב תערובת משא"כ הכא הוה תערובת גמורה [שש"כ פ"ה ה"ה].

**סי"ז**

★בענין מחבץ וז"ל החזו"א [נו-ו] "ומשום דנפרש העב מן הצלול חייב משום בורר, ופעולה זו נעשה בסגולות שונות ובכל אופן שיעשה חייב משום מחבץ וכו'.

★בכל מחבץ חייב אפי' דזה מין אחד היות והם **דברים לחים** עיין מג"א סק"ה.

ועדיין צ"ב מ"ש מקמחים ושמרים שראויין לשתותם דשרי ולא אמרינן דלח חייב אפי' במין אחד.

★המ"ב מביא ח"א "ומכלל זה המעמיד חלב במקום חם כדי שתעשה גבינה", יל"ע אם כבר נמצא במקום חם רק מגביר ומחזק את החום ועי"ז מזדרז החיבוץ האם חייב ע"ז.

★עיין במ"ב ס"ק סב שנאסר הורדת השומן אפי' אם רוצה לאוכלו לאלתר מפני **שלוקחו בכף וחשיב בורר בכלי,** יל"ע מ"ש מכל חיתוך וקילוף בסכין דשרי ואינו נחשב כלי ברירה והכא שאני וי"ל.

**סי"ח**

★וז"ל הרמ"א "הרוקק ברוח בשבת והרוח מפזר הרק חייב משום זורה" ועיין מ"ב "ולא ראינו מי שחושש לזה כיון דאין מתכון לכך וכו'".

ועיין מג"א [תמו-ב] גבי המוצא חמץ ביו"ט "אבל לזרות לרוח אפשר דהוי מלאכה דאוריתא כמ"ש ס"ס שי"ט" ועי"ש במ"ב תמו-ו שמתיר לפררו ולזרוק לרוח ועי"ש בשעה"צ שמציין לגר"ז המתיר.

וז"ל הגר"ז [תמו-ה], וכן יכול מן התורה לפרר ולזכות לרוח ולא אמרו שהזורה הוא מאבות מלאכות אלא בזורה תבואה כדי להפריש ממנה את המוץ שהוא בורר וכו'.

ובקו"א סק"ו בסופו דלגמרא דידן בורר וזורה חד הוא בעינן ברירה עי"ש.

ויל"ע דבמ"ב אצלנו מתיר מפני דאינו מתכוון לכך וזה לא שייך התם.

★עיין ביאו"ה וד"ז נפק"מ למנער מפה שעליה פרורים, ושם זה גדו"ק וכן יש לדין במכשיר אדים קרים ששם כן מעונין בפיזור אבל זה מים.

★עיין באחרוני זמננו שדנו לענין ספרי [מצד זורה] א. מפני שאינו גדו"ק [תלוי בכל דבר מה יש בתוכו ואולי אם עיקרו אינו גדו"ק גם אם יוסיפו לתוך המים מעט דברים גדו"ק שפיר דמי].

**ב.** אם הפיזור נוצר ע"י גז אינו דומה לזורה דהתם רוח מסעיתו וי"ל בזה.