בענין אמירה לגוי בחול המועד
קטגוריות: ש_ס / כב מועד קטן / חול המועד - הרב מאיר ויליג

סימן א

אמירה לעכו"ם בחול המועד

אמירה לעכו"ם בשבת ויו"ט

בשבת ויו"ט גזרו חז"ל שלש איסורים בנוגע למלאכת עכו"ם.

א- אסרו לצוות לעכו"ם בערב שבת לעשות מלאכה בשבת. והיינו משום דעי"ז שעושה מלאכה בשבת עבור ישראל בצווי הישראל, הוי כעין שלוחו של ישראל לעשות מלאכה בשבת.

ב- אסור ג"כ לצוות לעכו"ם בשבת לעשות מלאכה בשבילו לאחר השבת. ואע"פ שטעם הנ"ל לא שייך, שהרי כיון שבפועל אינו עושה המלאכה לאחר המועד, לא שייך לאסור מטעם שליחות, מ"מ עצם הצווי שמצוה העכו"ם לעשות מלאכה אסור משום "ודבר דבר", שלא ידבר בשבת בענייני מלאכה של חול.

ג- כל מלאכה שעושה העכו"ם בשבת בשביל ישראל, אסור לישראל ליהנות ממנו, אע"פ שלא נעשה בשליחות הישראל בכלל.

איזה דברים גזרו גם בחול המועד

והנה, איתא בגמ' בדף יב. "תנו רבנן מקבלין קיבולת במועד לעשותה לאחר המועד. ובמועד אסור. כללו של דבר כל שהוא עושה אומר לנכרי ועושה, וכל שאינו עושה אינו אומר לנכרי ועושה."

ופי' רש"י שם דהיינו שנותן מלאכה לנכרי לעשות לאחר המועד, אבל אסור לנכרי לעשות מלאכה עבור ישראל במועד עצמו.

ומבואר בהדיא דהאיסור לצוות לעכו"ם לעשות מלאכה לאחר המועד, שבשבת אסור מטעם "ודבר דבר", לא שייך בחול המועד.

והיינו לכאורה משום דאין האיסור דיבור אלא איסור דרבנן מדברי קבלה, וממילא הקילו בזה בחול המועד אפי' שלא לצורך המועד.

אמנם האיסור מלאכה בחול המועד כשהעכו"ם עושהו בשליחות ישראל, גזרו אפי' בחול המועד.

דין קבלנות בשבת וחול המועד

איתא בגמ' בדף יב. "אמר שמואל מקבלי קיבולת בתוך התחום אסור, חוץ לתחום מותר.

אמר רב פפא ואפי' חוץ לתחום לא אמרן אלא דליכא מתא דמקרבא להתם, אבל איכא מתא דמקרבא להתם אסור.

אמר רב משרשיא וכי ליכא מתא דמקרבא להתם נמי לא אמרן אלא בשבתות ובימים טובים, דלא שכיחי אינשי דאזלי להתם, אבל בחולו של מועד דשכיחי אינשי דאזלי ואתו להתם, אסור."

ומבואר דמעיקר הדין אין כאן איסור מצד שעושה העכו"ם מלאכה בשליחות ישראל, שהרי מחוץ לתחום מותר.

אלא כל האיסור הוא משום מראית העין, שיאמרו שעושה מלאכה בשבת בצווי ישראל.

והקשו הראשונים דאיתא במתני' בשבת דף יז: "בית שמאי אומרים אין נותנין עורות לעבדן, ולא כלים לכובס נכרי אלא כדי שיעשו מבעוד יום. ובכולן בית הלל מתירין עם השמש."

ומבואר דעד כמה שאין העכו"ם מצווה לעשות המלאכה דוקא בשבת, אע"פ שמחליט מעצמו לעשות המלאכה של ישראל בשבת, מותר.

וזה דלא כשמואל שאמר דמקבלי קיבולת בתוך התחום אסור מטעם מראית העין, וכנ"ל.

וכתב הר"י ורא"ש ורוב הראשונים דיש לחלק בין מלאכת קרקע שהוא בפרהסיא ויש לאסור מטעם שיאמרו שהעכו"ם עושה מלאכה בצווי ישראל בשבת. ובין מלאכת כיבוס בבית העכו"ם שהוא בגדר צינעא, ואין חשש שמא יאמרו שעושה מלאכת ישראל בשליחותו בשבת.

ור"ת לא חילק בזה, וס"ל דאפי' מלאכת קרקע מותרת. והא דאסרי' הכא בתוך התחום, היינו רק באבל. וכדאיתא בגמ' לעיל בדף יא: דיש דברים המותרים במועד שאסורים בימי אבלו. וכ"ש בחול המועד אין איסור קבלנות לפי"ז.

והא דאיתא בגמ' לחלק בין שבתות ויו"ט וחול המועד, היינו באבל, דבשבת מותר מחוץ לתחום בשבת כיון דלא שכיחי אנשים התם, משא"כ בחול המועד, אע"פ שלא שכיחי כ"כ שאנשים הולכים בדרך[[1]](#footnote-1) אכתי אסור.

ולהלכה נפסק כאן בשו"ע סי' תקמ"ג ס"ב "אינו יהודי שקיבל מערב יו"ט לבנות ביתו של ישראל בקבלנות, אסור להניח לעשות בחול המועד אע"פ שהוא חוץ לתחום. אבל אם נתן לו מלאכה בתלוש קודם המועד בקבלנות לעשותה בתוך ביתו של אינו יהודי, מותר."

והיינו כדעת התוס' ורא"ש הנ"ל, ודלא כדעת ר"ת המקיל בזה.

אמנם יש צדדים להקל בזה למעשה כמבואר בסי' רמ"ד באריכות. ואין כאן המקום להאריך בסוגיא זו דעיקרא מהלכות שבת, אע"פ שהסוגיא כאן במועד קטן הוא מקור האיסור בתוך התחום, לדעת האוסרים.

ואין חילוק בין שבת לחול המועד לענין זה, אלא אדרבה, חול המועד חמור טפי, שהרי גם מחוץ לתחום אסור, כיון שאין איסור תחומין בחול המועד.

מלאכה שיסודה משום טירחא, אם אסור ע"י עכו"ם

כתב הפמ"ג בסי' תקמ"ג [א"א סק"א] דלכאורה רק מה שאסור מטעם מלאכה אסור לעשות ע"י עכו"ם, אבל פרקמטיא, דהיינו מקח וממכר, דאינו אסור אלא משום טירחא[[2]](#footnote-2), לא שייך לאסור ע"י עכו"ם כיון שלמעשה אין היהודה עצמו טורח בזה, ומצד עצם המלאכה אין איסור בכלל.

ולכאורה לדבריו היה מקום לומר דגם מותר לעשות מלאכה ע"י עכו"ם לצורך דבר האבד אפי' במקום שיש בו טירחא יתירא. שהרי מצד עצם המלאכה יש כאן היתר של דבר האבד, ורק הטירחא הוא סיבת האיסור, וכיון שהעכו"ם טורח אין בזה איסור.

ובאמת מצאנו כעין סברא זו בכמה ראשונים לענין אבלות. וז"ל הרא"ש [פ"ב ס"ד] "בימי אבלו כיון שנעשה לו ע"י אחרים אין חילוק בין טורח מועט ובין טורח מרובה דכיון דדבר האבד הוא הכל מותר דבחול המועד מסרו הכתוב לחכמים וראוי לאסור בטורח מרובה משום כבוד המועד, אבל באבל בנעשית ע"י אחרים מאי איכפת לן בטרחא דאחרים."

אמנם ציין הפמ"ג הנ"ל למש"כ הטור בסי' זה "כל מלאכה או דבר שאסור לעשותו אסור לומר לעו"ג לעשותו."

ומדייק הב"ח מלשונו דאפי' אם אינו מלאכה, אלא אסור מטעם אחר, כגון טירחא, אסור לעשותו ע"י עכו"ם.

וכך הכריע הביה"ל בסי' תקל"ט ריש סעי' א' ד"ה בין לקנות דאפי' מקח וממכר אסור ע"י עכו"ם.

וצ"ל דאינו דומה מלאכת ישראל ע"י עכו"ם דכל הסיבה שמותר לעכו"ם לעשות המלאכה הוא משום דאינו חייב במצוות. משא"כ באבל מי שעושה מלאכה הוי בר חיובא, אלא שמותר מטעם שבעצם אין סיבת האיסור שייך אליו.

איסור הנאה ממלאכת עכו"ם בחול המועד

בשבת ויו"ט, גם במקום שאין איסור מצד אמירה לעכו"ם, כל שהגוי עשה מלאכה לצורך הישראל אסור ליהנות ממנו.

וז"ל המשנה בשבת דף קכב. "נכרי שהדליק את הנר משתמש לאורו ישראל. ואם בשביל ישראל אסור. מילא מים להשקות בהמתו משקה אחריו ישראל. ואם בשביל ישראל אסור. עשה נכרי כבש לירד בו יורד אחריו ישראל, ואם בשביל ישראל אסור."

ונפק"מ שגם אם הגוי עושה מלאכה מעצמו לצורך הישראל, אסור לישראל ליהנות מהמלאכה בשבת.

וצ"ע אם גם בחול המועד גזרו חז"ל איסור הנאה ממעשה עכו"ם.

ובאמת בשאר איסורי תורה, אע"פ שאמירה לעכו"ם אסור, אפ"ה אין איסור ליהנות מאיסור שעשה עכו"ם בשביל ישראל.[[3]](#footnote-3)

וא"כ היה מקום לומר דגם בחול המועד הקל הדין כן.

אמנם כמו שאסרו חז"ל הנאה ממלאכת עכו"ם ביו"ט, אע"פ שאין בו אלא לאו ועשה, כדי להשוות שבת ויו"ט, יתכן דגם בחול המועד גזרו. וצ"ע

ומסתימת הפוסקים שלא הביאו איסור זה משמע דאין בזה איסור.[[4]](#footnote-4) וצ"ע לדינא

שכירות פועלים נכרים במועד כשהמחיר יעלה אח"כ

יל"ע אם מחיר הפועלים יעלה לאחר המועד, אם מותר לשכור הפועלים במועד מטעם דבר האבד, שהרי אחר המועד יצטרך לשלם יותר כסף.

ועי' בחיי אדם [כלל קו סי"ב] שכתב "נראה לי דאסור לשכור פועלים נכרים לעשות לו במועד. אף על פי שאם לא ישכור עכשיו, יצטרך לשלם ביוקר גדול לאחר המועד, אף על פי כן אסור."[[5]](#footnote-5)

וביאר שם בנשמת אדם "אף על גב דלכאורה היא כדבר האבד, נ"ל דדוקא כשיהיה לו היזק ממה שיש בידו כבר אבל מה שעדיין אינו בידו לא מקרי היזק."[[6]](#footnote-6)

ולכאורה צ"ב למה לא חשיב היזק ממה שיש בידו, שהרי לאחר המועד יצטרך לשלם יותר כסף שיש לו עכשיו בשביל העבודה, ונמצא שמפסיד כסף מכיסו ממש?

ומבואר דכיון שאחר המועד לא יוזק, אלא יקנה המוצר ביוקר, אין זה היזק. אלא דאם ישכיר פועלים במועד ירויח ויקבל מחיר טוב, וזה אינו דבר האבד, אלא הרווחה.

1. כ"כ התוס' הרא"ש בדף יב.. [↑](#footnote-ref-1)
2. באמת זה תלוי במחלוקת הראשונים, דדעת הנמוק"י הוא שהאיסור פרקמטיא בחול המועד הוא כמו שאסור בשבת, גזירה שמא יכתוב, ודעת התוס' ורא"ש הוא שאסור משום טירחא.

   והספק של הפמ"ג הוא ע"פ דעת התוס' ורא"ש הנ"ל, שהביא המג"א בסי' תקל"ט סק"א. [↑](#footnote-ref-2)
3. וכמבואר ברא"ש בע"ז דף מג:, ובריטב"א בר"ה דף כד:. [↑](#footnote-ref-3)
4. רק בקיצור ש"ע ילקוט יוסף סי' תקמ"ג הובא בהדיא דמותר ליהנות ממלאכת עכו"ם שעשה לצורך ישראל. ולא הביא ראיה לדבריו. [↑](#footnote-ref-4)
5. ועי' במשנה ברורה בסי' תקמ"ג סק"ב שהביא דברי החיי אדם הנ"ל להלכה. [↑](#footnote-ref-5)
6. ומבואר מדברי הנשמת אדם שם דדוקא במלאכה האסורה מדאורייתא בשבת אמרי' כן. אבל בפרקמטיא שאסור מדרבנן בשבת, בזה אמרי' דמותר בחול המועד, וכמו שיתבאר במקום אחר. [↑](#footnote-ref-6)