יד. דעת בעלים בהשבה בגזילה ובשומרים
קטגוריות: ש_ס / לב בבא מציעא / ב_מ עניינים - הרב מאיר קאופמן / שומרים

כ' תמוז תש"ע

**בדין דעת בעלים בהשבה בגזילה ובשומר**

**א]שיטת הבעל המאור והערות הראשונים על שיטתו**

**ב]בביאור כוונת הבעל המאור בתחילתו להעמיד הבריתא בשלא לדעת**

**ג]ביאור הבעל המאור בכוונת הרי"ף וביאור הדין כלתה שמירתו**

**ד]שיטת הרמב"ן**

**ה]שיטת הרשב"א והראב"ד**

**ו]ביאור שיטת הראשונים בדין דעת**

**ז]בביאור השגת הראב"ד פ"ד מגניבה**

**ח]בסברת הגרמ"ש שצריך להחזיר שמור כמו שהיה קודם**

**ט]בביאור הסברא של אנקטינהו וכו'**

**י]בדין מנין שלא ידע שנחסר לו**

**י"א]ביאור סוגיא דב"ב פ"ז: בצלוחית ביד תינוק**

**סיכום דיני השבה**

**סוגית הגמ'**

גרסינן בב"ק קי"ח. הגונב טלה מן העדר והחזירו ומת או נגנב חייב באחריותו לא ידעו הבעלים לא בגניבתו ולא בחזירתו ומנו את הצאן ושלמה היא פטור ע"כ ובגמ' מבואר ארבע שיטות רב ס"ל שברישא זה גניבה לדעת ואז צריך דוקא דעת ולא מספיק מנין ושמואל ס"ל שבין לדעת ובין שלא לדעת מנין פוטר וצריך מנין ור' יוחנן ס"ל שלדעת מנין פוטר ושלא לדעת אפילו מנין לא צריך ור"ח ס"ל שלדעת מנין פוטר ושלא לדעת אפילו מנין לא עוזר הואיל ואנקטינהו ניגרי ברייתא ולא נתבאר דעת ר"ח האם בשלא לדעת בדבר שהוא לא רוח חיים האם צריך מנין או שגם מנין לא צריך כר"י

ובגמ' בהמשך אומרת לימא כתנאי הגונב טלה מן העדר וסלע מן הכיס למקום שגנב יחזיר דברי ר' ישמעאל ר"ע אומר צריך דעת בעלים ובתחילה הגמ' מבארת דכו"ע אית להו כר"י שאדם עשוי למשמש בכיסו בכל שעה ובסלע פליגי בדרב ושמואל דהיינו האם מנין פוטר או צריך דעת והסיבה ששם זה לדעת רש"י ותוס' ביארו בגלל ר' יצחק דהיינו כיון שהוא מנה את כיסו לכן חשיב לדעת והרשב"א ביאר שמדובר שראה שגנבו לו ,ובסיפא המחלוקת בדר"ח דהינו שטלה זה שלא לדעת ור' ישמעאל ס"ל שלא צריך כלום וכר"י ור"ע ס"ל שצריך דעת כר"ח והגמ' דוחה אמר רב זביד משמיה דרבא הכא בשומר שגנב מרשותו שיחזיר למקום שגנב קמיפלגי ר"ע סבר כלתה שמירתו ור' ישמעאל סבר לא כלתה שמירתו ע"כ והנה נאמרו בביאור סוגיא זו כמה ביאורים בראשונים ונבארם בס"ד

**שיטת הבעל המאור והערות הראשונים על שיטתו**

א]עיין בבעל המאור שכתב שכל דברי רבא זה ליישב את טלה דשם זה שלא לדעת ואפשר לומר שכיון שיש חיסרון של אנקטינהו ניגרי בריתא בזה נחלקו האם דעת השומר מועיל או שכלתה שמירתו ולא מועילה אבל ברישא חייבים לבאר שמדובר לדעת ונחלקו ברב ושמואל וכוונתו דס"ל ששומר שהגמ' אומרת כלתה שמירתו אין הכוונה שאין כאן שומר ואין כאן השבה אלא זה רק חיסרון מצד הדין דעת שצריך, עוד הוסיף לדייק הלשון שר"ע אומר שצריך דעת שלא יספיק להשיב לבית הבעלים ללא דעת או על ידי מנין אלא צריך דוקא דעת ולכן הוקשה לו ברישא דאין להעמיד בשומר שגנב מרשותו דאם מדובר שלא לדעת הבעלים [דהינו שס"ל שמה שהשומר לוקח ביחס לבעלים זה נחשב שלא לדעת] א"כ קשה הלשון שר"ע אמר שצריך דעת שמשמע שאפילו מנין לא עוזר והרי אין כזה מ"ד שבשלא לדעת יצטרכו דעת ועוד שלר"י שבדבר שאין בו רוח חיים בשלא לדעת לא צריך כלום א"כ אין שום סיבה שבשומר לא יעזור החזרה דגם אם כלתה שמירתו זה סברא שדעתו לא עוזר אבל יש כאן השבה והרי כאן לא צריך דעת כלל ולכן כתב שבהכרח מדובר שלא בשומר ולפ"ז בהכרח מדובר בסלע לדעת ולכן ר"ע ס"ל שצריך דוקא דעת ובדעת ר' ישמעאל היה אפשר לומר שס"ל שצריך מנין אלא שבמעות תמיד זה חשיב מנין אמנם נקט הבעל המאור שגם סיפא לא מדובר בשומר דומיא דרישא ונקט שמדובר בלדעת ולפ"ז מבואר דעת ר' ישמעאל שאפילו בלדעת לא צריך מנין וזה דלא כשום אמורא

ולכאורא צ"ע למה העמיד סיפא בלדעת ולפ"ז ר' ישמעאל דלא כמאן למה שלא נעמיד סיפא בשלא לדעת ור"ע אומר שצריך דעת כיון שאנקטינהו ניגרי בריתא וצ"ל שא"כ בדעת ר' ישמעאל מוכח שבשלא לדעת אפילו דעת לא צריך ולא מצאנו שר"ע חולק על זה אלא בגלל ניגרי בריתא וא"כ המשנה בב"מ דמבואר בחבית שלא עוזר להחזיר זה דלא כמאן דשם זה לא בעלי חיים והבעל המאור הרי נקט שבשומר זה נחשב שלא לדעת כמבואר בדבריו ולכן הכריח שכל הבריתא מדובר בלדעת ולא מצאנו בדבריהם בשלא לדעת ורק דבסיפא דמתניתין בב"ק מוכח שבשלא לדעת עוזר מנין וכדעת רב אלא שצ"ב לשון הגמ' שאם זה כר"ע הרי צריך דעת הרי פה מדובר בשלא לדעת ולדעת הבעל המאור אין לנו הכרח שבשלא לדעת צריך מנין ומנ"ל לגמ' ליחס הדברים לר"ע ואלי הוא מכרח דאם לדעת צריך דוקא דעת א"כ וודאי שבשלא לדעת צריך לפחות מנין וצ"ע

והנה הקשה הבעל המאור עוד דלשון הגמ' בב"מ דר"ע ס"ל צריך דעת ולמד שהכוונה שגם אם מחזיר לבית בעל הבית צריך דעת ולא עוזר מנין והקשה הרי כאן זה בשלא לדעת ומספיק מנין ותירץ שכיון שזה דבר שעומד בנפרד לא שייך בזה מנין ואין צורה להחזיר אלא במנין [ועיין רמב"ן שהקשה עליו דכיון שרואה חבית זו ועד עכשיו הרי לא יודע שהיה פה חבית א"כ זה כמו מנין שרואה שנוסף לו דבר וצ"ע]

והנה ר' יוחנן אומר שלדעת מנין פוטר ושלא לדעת אפילו מנין לא צריך והנה ר' יוחנן עצמו אמר הרי שהלכה כר"ע והרי בר"ע עצמו מבואר שבשלא לדעת צריך מנין ובלדעת צריך דעת וכתב שמה שר' יוחנן ביאר המשנה זה לפי ר' ישמעאל אבל הוא באמת ס"ל כר"ע עכ"ד והקשה הרמב"ן למה לא העמיד המשנה כר"ע וכשיטתו ושלדעת צריך דעת ושלא לדעת מנין פוטר ועיין תוס"ר שכתב ליישב שכיון שר"ע ס"ל שרישא זה ר' ישמעאל וסיפא ר"ע א"כ אם נימא שהמשנה בזה ר"ע יוצא שרבי חזר בו פעמים ובתחילה סבר כר"ע וסתם כמהו ואחרי זה סתם כר' ישמעאל ואחרי זה חזר וסתם כר"ע לכן רצה לבאר שהמשנה בב"ק גם כר"י ובסוף חזר בו וס"ל כר"ע עוד שמעתי לבאר דהבעל המאור הקשה למה ר' יוחנן לא פסק כר' ישמעאל הרי יש סתם משנה כמהו בב"ק ותירץ שזה סתם ואחרי זה מחלוקת ולפ"ז שמעתי דיש דעות בראשונים שכה"ג זה לא רק כלל שאין הלכה כסתם ואפשר להכריע איך שרוצים אלא זה כלל שהלכה לא כמו הסתם אלא כהחולק ולפ"ז אם המשנה היה כר"ע היו צריכים בהכרח להכריע כר' ישמעאל ולכן העדיף להעמיד המשנה כר"י ובדעת הרמב"ן מוכח שס"ל שכה"ג אין שום כלל ולכן הוקשה לו כנ"ל

ושמעתי לבאר עוד דעד כמה שר' יוחנן העמיד המשנה כר' ישמעל בהכרח מדובר בטלה שלא לדעת דהרי בלדעת צריך מנין ולפ"ז לר"ע מוכח שבשלא לדעת צריך דעת דהרי הסיפא זה שלא לדעת ובכל אופן ר"ע אומר שצריך דעת וכמו שברישא הכוונה דעת גמורה ולא מנין דהרי בזה חולק על ר"י כך בסיפא ולפ"ז לא יכל להעמיד המשנה כר"ע דא"כ גם בשלא לדעת לא עוזר מנין ובהכרח כל מה שכתב הבעל המאור שהבריתא מדובר בלדעת גם בטלה הוא רק לדעת רב ונקט לפסוק הלכה כמותו דלדבריו המשנה כהילכתא וצ"ע בזה

והנה צ"ב כיון שכשהגמ' דוחה שהבריתא זה בשומר שגנב ברשותו וביאר הבעל המאור שזה רק בסיפא א"כ אולי כך קי"ל להלכה דהינו שברישא שזה סתם גניבה מדעת צריך דעת וכר"ע ובשלא לדעת בבעלי חיים צריך דעת מצד ר"ח ובסלע שזה לא בעלי חיים צריך מנין והמשנה בב"ק כר"ע וכר"ח וצ"ל שהוקשה לו הלשון של הבריתא צריך דעת דא"כ יספיק מנין אמנם דבר זה קשה על הגמ' ואין בידינו לדחות מהלך בגמ' וצ"ע

ושמעתי לבאר דהנה למהלך זה של הגמ' בהכרח מה שר"ח אמר שלדעת מנין פוטר זה כר' ישמעאל דלר"ע צריך דעת ולא יכול להעמיד המשנה כר"ע דלדבריו לדעת צריך דעת ושלא לדעת גם מנין לא עוזר מצד נגרי ביתא וא"כ במה נעמיד הדין מנין של המשנה ובהכרח שזה כר"י ולפ"ז א"ש שלא רצה לפסוק כר"ח דא"כ המשנה בב"ק דלא כהילכתא

ועין רמב"ן שהקשה לדבריו שמדובר בבריתא לא בשומר א"כ מה הגמ' אומרת שהמשנה בב"מ שלא עוזר להחזיר זה מצד שס"ל כר"ע הרי מנ"ל שס"ל לר"ע שכלתה שמירתו אולי ס"ל שלא כלתה שמירתו וא"כ יש כאן השבה לדעת עכ"ד ולכאורא לשיטת הבעל המאור שגם אם לא כלתה שמירתו זה לא נחשב דעת אלא ביחס לניגרא בריתא ולא ביחס לדין השבה א"כ לא קשה כלל דכיון דר"ע ס"ל שלא לדעת צריך לכל הפחות מנין א"כ גם ללא כלתה שמירתו אין כאן השבה

עיין רמב"ן שהקשה עוד על הבעל המאור שלדבריו שמואל דלא כמאן דהרי לדבריו אין להעמיד הסיפא בשומר דהרי לא ס"ל כר"ח וגם אין לומר דבזה ר' ישמעאל חולק דלא כר"ח דעדיין אם ס"ל שצריך מנין בשומר זה לא יעזור אלא בהכרח שר' ישמעאל ס"ל שלא צריך כלום ור"ע ס"ל שצריך דוקא דעת וא"כ הוא דלא כמאן

עיין רשב"א שהקשה על הבעל המאור שביאר שהסברא של כלתה שמירתו שזה רק סברא ביחס לשלא לדעת לענין נגרי בריתא ולא שאין כאן השבה כלל לר"ע א"כ מה שייך בשומר חיסרון של ניגרא בריתא הרי בין כה היא הולכת אם הרועה במדבר והורגלה לצאת שלא אם הבהמות של הבעלים וע"ש שכתב לדון שהגזלן הרגילה ללכת לבד ברגע שהחליט לגנוב אותה

**בביאור כוונת הבעל המאור בתחילתו להעמיד הבריתא בשלא לדעת**

ב]והנה עיין בבעל המאור בתחילתו שדן לבאר את כל הברייתא בשומר ונראה כוונתו שגם הרישא מדובר בשומר ומדובר שלא לדעת ור"ע ס"ל שהוא מפסיק להיות שומר ואין כאן השבה כלל ומה שנקט שצריך דעת בעלים עיקר הכוונה שצריך להחזיר לבעלים אבל באמת מספיק מנין וזה גם עיקר כוונתו לחלוק ברישא ור' ישמעאל ס"ל שלא כלתה שמירתו וא"כ יש כאן השבה אמנם הרי צריך מנין וצ"ל שהמנין של השומר עוזר אמנם ע"ש בעל המאור שדחה שזה וודאי שדעת שומר לא עוזר לענין השבה ולכן גם המנין שלו לא יכול לעזור וכל מה שהגמ' אומרת שעוזר דעת של השומר לר' ישמעאל זה ביחס לדין נגרי בריתא אבל עד כמה שבכל שלא לדעת צריך מנין לא יעזור המנין של השומר והוסיף דאם נימא שזה יעזור הוא רק אם נדון כאילו הוא לא היה גנב מעולם א"כ למה ר' ישמעאל אומר שצריך להחזיר דוקא למקומו אפילו אם הוא יחזיר למקום שהוא לא רוצה שיהיה אין סיבה שזה לא יהיה השבה כיון שזה כאילו שהוא לא היה גנב מעולם דמי ועיין השגות הראב"ד שכתב שבאמת עכשיו הוא גנב ולכן כל שלא יחזיר למקום שהבעלים רוצה אין כאן השבה אלא שברגע שמחזיר למקום שהבעלים רוצים עכשיו הוא חוזר להיות שומר וממילא המנין של השומר עוזר

והנה בדברי הראב"ד לא הוזכר מפורש שדעת השומר יכול לעזור גם כדין דעת גמורה דהיינו במקום שהיה גניבה לדעת שצריך דעת אמנם עיין רמב"ן שכתב מפורש שם במלחמות דעד כמה שהוא חוזר להיות שומר ממילא יש כאן דעת בעלים גמורה שידו כידו ע"ש וכן מוכח לכאורא מרש"י שביאר החזירו לעדר במדבר שמדובר ברועה ועיין חידושי הגרמ"ש שבפשוטו זה לא הבעלים עצמו אלא שומר של הבעלים והגמ' דוחה ברקועתא ודן רש"י שזה כמו לדעת ומבואר שגם בשומר עד כמה שלא כלתה שמירתו חשיב שיש כאן הדין השבה לדעת ודלא כבעל המאור

**ביאור הבעל המאור בכוונת הרי"ף וביאור הדין כלתה שמירתו**

ג]והנה הרי"ף פסק כר' יוחנן דלדעת מנין פוטר ובשלא לדעת לא צריך מנין ורק בבעלי חיים כיון שאנקטינהו ניגרי ברייתא דהינו שהעמיד המשנה כר"ח ובמשנה בב"מ גם פסק כר"ע ששומר שגנב צריך דעת ולא עוזר גם אם החזיר למקומו ועיין בעל המאור שכתב שבהכרח שביאר שכוונת הגמ' שגם הרישא מדובר בשומר שגנב מרשותו דהינו בסלע וע"ש שהקשה עד כמה שקי"ל שלא צריך דעת א"כ מה איכפת לן שכלתה שמירתו הרי זה גניבה שלא לדעת ולא צריך דעת וכתב שבהכרח צריך לבאר שעד כמה שכלתה שמירתו זה לא רק סברא שחסר בלדעת אלא שאין כאן השבה כלל אמנם הקשה על זה א. דמה ר"ע אומר צריך דעת בעלים הרי מספיק שיהיה מנין של הבעלים דהרי כאן זה שלא לדעת ב. דהגמ' בב"מ ל. אומרת הכל צריכים דעת חוץ מהשבת אבידה ולדעת הרי"ף שפסק כר"י צריך לומר גם חוץ מגזלן עכ"ד

והנה בעיקר מה דנקט הבעל המאור שגם אם כלתה שמירתו אין הכוונה שהוא לא שומר כלל אלא שיש כאן חיסרון בדין דעת ולפ"ז הקשה למה בחבית לא מועיל השבה אצל השומר כיון שלא צריך דעת עיין שלטי הגבורים שכתב ליישב שגניבה מרשות השומר חשיב גניבה לדעת כיון שבזמן הגניבה הוא היה שומר ולפ"ז כיון שכלתה שמירתו והרי בגניבה לדעת צריך מנין וזה לא יכול להתקיים אצל השומר

ובפסקי הרי"ד גם נקט כנ"ל שכל חיסרון הסוגיא רק מחמת שאין כאן דעת בשומר ולפ"ז הוקשה לו אם נימא שבשלא לדעת לא צריך דעת אין חיסרון של כלתה שמירתו ומכח זה כתב שבאמת הלכה כר' ישמעאל שאם החזירה למקומה זה עוזר ולא קי"ל כר"ע וע"ש מה שביאר בכוונת הגמ' שהלכה כר"ע על דבר אחר ובאמת שגם בסמ"ג הביא בשם ר"י שכיון שכל האמוראים העמידו המשנה כר"י מכלל שכך קי"ל

וברש"י גם מבואר שהמחלוקת בחבית האם יש הלכה בגנב שצריך דעת בהשבה או לא ומשמע שהבריתא של טלה מהעדר לא מדובר בשמר כלל אלא בגונב מהבעלים ונחלקו האם צריך דעת בעלים והנה יתכן שכל מחלוקתם בלדעת וס"ל שכאן זה גניבה לדעת וכשלטה"ג אמנם יתכן שס"ל שבטלה זה שלא לדעת וגם שם נחלקו ועיין רש"י בב"ק שכתב שגניבה של השומר זה נחשב שלא לדעת אמנם יתכן שרק כתב את זה לענין נגרי בריתא אמנם ע"ש לגבי רועה שדן מפורש שזה כמו לדעת ויתכן שגניבה של מישהו אחר שאני. והנה רש"י לא הזכיר כלל נידון של כלתה שמירתו ויתכן שעד כמה שצריך דעת ס"ל ששומר זה לא הבעלים אמנם יתכן שלכו"ע כלתה שמירתו והמחלוקת בזה עצמו האם צריך דעת והנה בפשוטו רש"י ס"ל דלא כסוגיא בב"ק שהנידון על נגרי בריתא אלא שזה נידון כללי האם צריך דעת

**שיטת הרמב"ן**

ד]והנה עיין רמב"ן שם שנקט בישוב דעת הרי"ף כנ"ל שלר"ע הוא לא שומר כלל והחיסרון לא מצד חסרון דעת אלא מצד השבה ובמה שהקשה הבעל המאור למה ר"ע אומר צריך דעת בעלים ולא אומר מנין ע"ש שבתחילה כתב שעיקר כוונת רע"ק שהחזרה לרשות השומר זה לא השבה אלא אם דעת הבעלים דהיינו שמגלה שרוצה שיהיה שומר וממילא זה השבה אבל הוא לא דיבר כלל מענין השבה לבית הבעלים אמנם הוסיף ליישב שכל הנידון שגונב שלא לדעת לא צריך דעת או שמנין יעזור זה רק אם מחזיר לאותו רשות ממון שהוא נטל אבל אם נטל מבית השומר ורוצה להחזיר לבעלים כה"ג וודאי צריך בעלים ודן שם עוד שגם בגנב מרשות הבעלים צריך להחזיר לאותו מקום ולא למקום אחר והוכיח מזה שהגמ' רצתה לבאר בתחילה שהמחלוקת ר"ע ור"י בגונב מרשות בעלים האם צריך מנין או לא וצ"ע למה ר' ישמעאל אומר למקום שגנב יחזיר ומשמע שעד כמה שזה לא ברשות ממון שרצה וודאי שזה לא יעזור אמנם כתב שיתכן שכל שזה אצל אותו רשות ממון זה עוזר אבל אם גנב מבית שומר וודאי לא יעזור להחזיר לבעלים אלא מדעת גמורה

וע"ש שכתב להוכיח עוד יסוד זה שהרי בשומר מפורש שהכל צריכים דעת בעלים דהיינו שגם מנין לא יעזור והרי כל הדין בשומר נלמד מגזלן דהרי מבואר בגמ' בב"ב שאם לקח מיד התינוק אם הוא רק שואל יכול להחזיר למקום הזה ואם הוא גזלן צריך להחזיר ליד הבעלים ומבואר ששומר יותר קל מגזלן וא"כ וודאי שהדין המבואר בשומר יש גם בגזלן וע"ש שכתב לפ"ז לבאר הדין של ר"א שהכל צריך דעת חוץ מהשבת אבידה שזה הולך גם על גזלן והכוונה כגון שגנב בעלי חיים או כגון שגנב מבית השומר שכה"ג אם רוצה להחזיר לבית הבעלים לא יכול אלא מדעתם וזה הדוגמא שדומה לשומר ע"ש

**שיטת הרשב"א והראב"ד**

ה]וברשב"א והראב"ד כתבו לישב קושית הבעל המאור דבחזרה לבעלים יספיק מנין דהרי מדובר בשומר ושומר צריך דעת וכל שלא נסתלקו משמירתן נשאר על הגנב עדיין דין שליחות יד והנה לפ"ז מבואר שיש בשומר דין שאין בגנב ובאמת הדין שהכל צריכים דעת לא מדובר כלל על גנב ומבואר עוד שכל שלא השיב את דין שמירתו אפילו שביחס לדיני גנב יש כאן השבה עדין הוא חייב מדין שליחות יד וצ"ב גדר הדברים והנה לדבריהם אחד שיגנוב מבית השומר יוכל להחזיר לבעלים ללא דעת אם זה היה גניבה שלא לדעת ואין חיסרון מה שזה ברשות שלא רצה וכדחזינן שגם הבעל המאור נקט כן ודלא כחידושו של הרמב"ן

**ביאור שיטת הראשונים בדין דעת**

ו]עיין רשב"א בב"ק שהקשה למה צריך דעת או מנין ולא אמרינן שכל שהחזיר למקום שנטל כבר קיים והשיב את הגזילה אשר גזל וע"ש שביאר שיסוד הדין שיצא מהחשד שחשדו בו ולכן אם זה לדעת כיון שחושדים במישהו מסוים הוא צריך להחזיר לדעת שירד החשד ולא מספיק להשיב שלא לדעת על ידי מנין דלפעמים החשד לא ירד דיחשוב שזה החזרה של דבר אחר ובשלא לדעת שלא נודע מי גנבו א"כ אין כאן אלא חשד כללי שמישהו גנב וכל הידיעה דרך זה שמנה וראה חסר וא"כ כל שנוסף לו על ידי מנין אין כאן שום חשד עכ"ד והנה לפי דבריו עד כמה שלא היה ידיעה אפילו אם מנין לכו"ע יכול להחזיר שלא לדעת כלל וכן ידיעה על ידי מנין זה וודאי שמספיק החזרה על ידי מנין ולא צריך יותר מזה והנה לדבריו בשומר שהבעלים לא יודע מכלום לא שייך לבאר שהחיסרון מצד דין דעת וכמו שביאר רש"י שכה"ג לא צריך דעת כלל ובהכרח צריך לבאר כמו שהאריך שם שזה סברא שהוא לא שומר ואין כאן השבה כלל וכן הוכרח לבאר שלא יעזור שיחזיר לבעלים על ידי מנין וכדו' רק מצד שהוא עדין שומר ולא ביאר כרמב"ן שזה מדיני השבה דמצד דיני גניבה לא ס"ל שיש דינים מצד ההשבה אלא כל שזה חזר לרשות הבעלים קיים השבתו

אמנם עיין רש"י בסוגיא שם וכן בתוס' שנקטו שאם יודע על ידי מנין שגנבו לו כה"ג חשיב גניבה לדעת שצריך דעת וכן מבואר ברש"י בסוגין שגניבה של השומר יש חיסרון בהשבה מצד דין דעת ולא מצד שהוא לא שומר ובאמת שרש"י שם בגמ' ביאר שלרב מה שגניבה לדעת צריך דעת דכיון דהבעלים ידעו הוי גזילה גמורה ובעינן השבה מעלייתא חזינן שיש גניבה יותר אלימא שצריכה השבה יותר אלימה וצ"ע וברשב"א הביא בשם הראב"ד שמה שצריך דעת ולא עוזר מנין שזה קנס שהגנב יודה שגנב ועיין רשב"א שתמה על זה א"כ למה זה דוקא בלדעת ועוד מה עוזר ברקועתא ובסמ"ע סימן שנ"ה ביאר שצריך דעת כדי שימור על זה כמו ששמר בתחילה והדבר קשה דא"כ כל שמניחו בעדרו ולא שם לב שהוסיפו לו הרי ישמור על זה ככלל העדר וצ"ע

והנה יש לדון בגנב לדעת ומת האם לבנו צריך להחזיר לדעת או מספיק שלא לדעת ולכאורא לרשב"א לא יצטרכו דעת ולרש"י שזה גניבה מעליא ממילא אפילו שביחס לבן אם יחזיר לו אין כאן סוג חיסרון מעליא אבל כבר חל חיוב השבה מעליא וצ"ע

**בביאור השגת הראב"ד פ"ד מגניבה**

ז]עיין רמב"ם פ"ד מגניבה ה"י שכתב שבשומר שגנב הרי זה חייב באחריותו עד שיודיע הבעלים שהרי כלתה שמירתו וכאילו לא החזיר כלום עד שיודיע לבעליו וכתב הראב"ד א"א או שיחזיר הכיס לבעליו וימנה מעותיו עכ"ל ומבואר שאם יחזיר לו הכיס אם המעות והבעלים לא ימנה זה לא יועיל וצ"ב הטעם הרי היה פה גניבה שלא לדעת שלא צריך מנין ומבואר דעתו כשלטי הגבורים שחשיב גניבה לדעת שצריך מנין כיון שבזמן הגניבה הוא היה שומר והדברים מחודשים שיש כאן גניבה מעליא הרי הבעלים לא יודע שנחסר לו וצ"ע א"כ מנ"ל שכלתה שמירתו שהוא לא שומר כלל אולי זה מצד שחסר כאן מנין וכדעת השלטי גבורים וצ"ע ועיין חידושי רבינו מאיר שמחה על הש"ס שהאריך בזה

**בסברת הגרמ"ש שצריך להחזיר שמור כמו שהיה קודם**

ח]עיין חידושי הגרמ"ש שדן שכל מה ששלא לדעת לא צריך דעת רק אם מחזיר לתוך כיס שיש בו כסף שהוא שומר עליו אבל אם מחזיר בצורה שלא ידע שהוא יצטרך לשמור על זה כה"ג וודאי לא הוי השבה ולכאורא יסוד דבריו מבואר ברש"י ל"א. שביאר שכל השומרים צריכים דעת שכיון שלא ידע לא נזהר בה והאכילה עכ"ל ולכאורא הוא דוגמה וה"ה כל שזה במצב שזה לא עומד תחת שמירתו כמו אם היה יודע שזה אצלו וע"ש שהקשה מהרי"ף ושו"ע דמבואר דאם החזיר לכיס שלא יצא שמדובר שלא היה בזה מעות ולא ספר וכל זה בלדעת אבל שלא לדעת מבואר שזה עוזר אפילו שלא חושב לשמור על זה וכתב שאולי שומר את הכיס עצמו וממילא עד כמה שיש כאן מעות יש על זה שמירה והנה לדעת הבעל המאור ר' ישמעאל ס"ל שגם בלדעת לא צריך דעת וצ"ע הרי הוא לא שומר על זה ויתכן שוודאי מדובר שהניח במקום שעומד לשמור על זה כגון בין בהמותיו וכדו' וז"ב

והנה הגמ' אומרת הכל צריכים דעת חוץ מהשבת אבידה ועיין תוס' קי"ח. שהקשו למ"ד ששלא לדעת לא צריך דעת א"כ זה לא הלכה מיוחדת בהשבת אבידה ותירצו שמדובר גם במקרה שיודע שנאבד לו שכה"ג חשיב לדעת וצ"ע הרי בהשבת אבידה עוזר להחזיר למקום המשתמר וכאן צריך שזה יהיה במצב שמירה אם שאר ממונו וכה"ג שהחזיר לחצר המשתמרת שהוא בממונו לא מסתפק בשימור זה לכאורא בשומר זה לא יעזור וכן בגזלן ובהשבת אבידה כן וצ"ע ויתכן שכיון שמדובר שם בבהמה ובזה על פי רוב עד כמה שזה משתמר זה צורת החזרה ואינו מוכרח וצ"ע

**בביאור הסברא של אנקטינהו וכו'**

ט]בגמ' מבואר סברא שאנקטינהו נגרי ברייתא לכן אין כאן השבה עיין חידושי הגרמ"ש שדן שאולי זה רק סברא שאין כאן השבה ביחס לאם תברח אבל אם תמות זה לא כך והוכיח לא כך ובהכרח שזה סברא שכה"ג לא חל השבה ולכאורא מסתברא שבכל אופנים אלו הקניני גזילה פקעו ואם הוא יקדיש יחול ההקדש ולא הוי אינו ברשותו וכן אם יהיה שינוי הגנב לא יזכה בזה

**בדין מנין שלא ידע שנחסר לו**

י]עיין ברש"י דמבואר דאם לא ידע כמה כסף היה לו בכיסו מקודם אפילו שספר לא חשיב מנין לענין השבה ומבואר כאן חידוש שאפילו שיודע ברור שממון זה בבעלותו ושיש לו את זה אבל כל שאין לו ידיעה שמה שנחסר לו חזר אין זה השבה מעליתא ולדעת הרי"ף אין לנו מקור לחידוש זה

**ביאור סוגיא דב"ב פ"ז: בצלוחית ביד תינוק**

י"א]עיין בגמ' בב"ב פ"ז: בשולח את בנו וצלוחית בידו ומדד לו באיסר שמן דדעת רבנן שחייב על הצלוחית ודעת ר' יהודה שפטור והגמ' בתחילה מבארת שמחלוקתם בלוקח כלי על מנת לבקרו דשמואל אומר שנאנס בידו חייב וכך אירי במשנה ששלח לו שיבדוק האם רוצה הצלוחית וזה כרבנן ור"י חולק והגמ' דוחה דמדובר דלקחו למדוד בו לאחרים ולרבנן שואל שלא מדעת גזלן וממילא לא עוזר להשיב ליד הקטן ולר"י שואל הוי וממילא מועיל להחזיר ליד הקטן

והנה הטעם שלמסקנת הגמ' לא מועיל להחזיר ליד הקטן עיין רשב"ם שביאר כיון שהוא גזלן ומבואר בסוף בב"ק שצריך דעת בעלים ולכאורא ס"ל שגם בשלא לדעת צריך דעת ובתוס' הקשו דהרי קי"ל ששלא לדעת צריך דעת כר"י ותירצו שדוקא שם כי מחזירה למקום המשתמר אבל כאן שמוסרה לתינוק זה איבוד בידים וברמב"ן כתב דבעינן השבה ליד בעלים ולכאורא כוונתו שיד הבן זה לא יד הבעלים ואין סיבה שיעזור השבה למקום זה ונפק"מ לכאורא בלקח מיד בן גדול דלתוס' יהיה כאן השבה לידים שלו ולרמב"ן אין זה השבה ועיין שו"ע סימן שס"ג ס"ה שהובא מהרמב"ם שגם ליד עבד זה לא עוזר להחזיר ועיין מ"מ שזה כמו קטן ומשמע כי זה לא משתמר לבעלים אמנם לכאורא גם לרמב"ן בבן גדול עד כמה שדינו כשומר ולקח משם וודאי יעזור להחזיר לידו וכמבואר לעיל שרק כיון שכלתה שמירתו לא מועיל להשיב ליד שומר

והנה צ"ב למה עד כמה ששואל שלא מדעת הוא שואל כן מועיל להחזיר לידי הקטן ובפסקי הרי"ד ביאר שלמאן דאמר שואל הכוונה שהוא לא גזלן אבל אין עליו חיובו אונסים ולכאורא ה"ה שאר חיובי שומרים ולכן אין עליו גם חיוב השבה ואין פה את ההלכה שלכל השומרים צריכים דעת אמנם הראשונים כולם ביארו בכל מקום שיש עליו חיוב שואל וא"כ צ"ב למה להחזרה זו לא צריך דעת וכן למה מועיל להחזיר למקום שאינו משתמר ועיין תוס' פ"ז: שזה סברא מיוחדת בשואל שלא מדעת ולכאורא הסברא כמבואר ברבינו יונה שכיון שכלתה שמירתו דהינו שכל חיובו עד כמה שהוא שואל ומלכתחילה הוא לא שואל רק כל זמן שעומד לשימושו וכל שהחזיר למקום שלקח לא צריך כאן לדין השבה אלא זה כמו שאלה לזמן אמנם ברמב"ן מבואר שזה גם סברא בשואל מדעת כל שדינו כשואל שמועיל השבה ליד הקטן אם לקח משם וצ"ל שבדין השבה של שומרים זה יותר קל מגזלן ומספיק השבה למקום שלקח ועיין מלחמות שכבר הוכיח מכן שדין ההשבה הוא יותר קל

והנה במהלך הראשון של הגמ' הרי מבואר שאם כשמואל שהוא שואל הוא חייב ולא יכול להחזיר ליד הקטן וצ"ב מה זה שונה מהגמ' לקמן שאם הוא רק שואל מועיל השבה ליד הקטן ועיין תוס' שביארו ששם שהוא שואל שלא מדעת לכן מועיל להשיב למקום שנטל משא"כ כאן שהוא שואל מדעת צריך להחזיר ליד הבעלים אמנם הרמב"ן ביאר שרק מצד שדינו של שמואל מצד שהוא לוקח לכן זה כמו גזלן אבל אם הוא היה כשואל אפילו שזה מדעת היה מועיל השבה למקום שלקח וע"ש שבזה ביאר את ר' יהודה שאפילו שהוא לא שואל אבל ש"ש הוא נחשב ובכל אופן מועיל השבה ליד בנו ולכאורא לדעת תוס' שבלדעת צריך השבה ליד בעלים א"כ למה אם הוא ש"ש זה אחרת ויתכן על פי המבואר בריטב"א ששואל יש לו חיוב להחזיר ליד בעלים ועד אז הוא ש"ח משא"כ שאר שומרים וצ"ב אחר כך מצאתי בחידושי הגרנ"ט סימן קפ"ז שהביא קושיא זו מהדברי חיים וע"ש מה שיישב

**סיכום דיני השבה**

א]גנב לדעת הבעל המאור פסק שצריך דעת אמנם רוב הראשונים פסקו שמספיק מנין ויש שפסקו כר' ישמעאל ונקטו שדעתו שלא צריך דעת

ב]גנב שלא לדעת בדבר שאין בו רוח חיים רוב הראשונים פסקו שלא צריך דעת והבעל המאור פסק שצריך מנין

ג]גנב טלה מן העדר שלא לדעת הבעל המאור פסק שצריך מנין והרי"ף פסק שצריך דעת מצד שאנקטינהו ניגרי ברייתא וכן קי"ל

ד]אם נודע לבעלים על יד שמנה וראה שחסר הרשב"א נקט שזה כמו שלא לדעת וברש"י מבואר שזה כמו לדעת

ה]שומר שגנב מרשותו רוב הראשונים פסקו שכלתה שמירתו וצריך דעת בעלים שיודע שגנב והוא מחזיר וכן נפסק בשו"ע אמנם יש שפסקו כר"י שברגע שמחזיר למקום שהבעלים רוצה שזה יהיה הוי השבה

ו]שומר ששלח יד ורוצה להחזיר לבעלים הרמב"ן נקט שצריך דעת גמורה מחמת שמשיב למקום אחר מאיפה שלקח הרשב"א כתב שבהשבה של שומר יש דין דעת וממילא כל שלא חל השבה ביחס לדין שומר הוא נשאר עדין בדין שליחות יד והבעל המאור נקט שאם שלא לדעת לא צריך דעת יכול להחזיר לרשות הבעלים שלא לדעתו

ז]גנב מהשומר והחזיר לשומר בפשוטו מתקיים בזה דין השבה לדעת בעלים

ח]גנב שלא לדעת מהבעלים והחזיר למקום אחר מאיפה שהבעלים הניח בבעל המאור והרשב"א מבואר שאין בזה חיסרון והרמב"ן נסתפק בזה

ט]בחידושי הגרמ"ש יצא לדון שכל מה שבשלא לדעת עוזר דעת רק אם מחזיר למקום שהוא ישמור על זה לפי רצונו לשמור על כספו ולא סתם שזה מקום המשתמר

י]כל השומרים צריכים דעת בהשבה חוץ מהשבת אבידה שמספיק שמחזיר לרשות בעלים במקום המשתמר וגם אם ידע שזה נאבד ממנו

י"א]שואל שלא מדעת באופן שהוא לא גנב מועיל להחזיר למקום שהוא לקח ואפילו אם לקח מיד קטן

י"ב]שואל מקטן מועיל להחזיר לידו שזה מקום שלקח [רמב"ן ב"ב נ"ב]

י"ג]גנב מדעת ומת הנגנב לדעת רש"י צריך דעת ולדעת הרשב"א לכאורא לא צריך

י"ד]גנב שלא לדעת מועיל להחזיר למקום שלקח אפילו אם זה לא ברשות הבעלים כמבואר בגמ' בעדר שבמדבר

ט"ו]מסתבר שגם אם החזיר שלא לדעת אבל חשיב ברשות הבעלים ואין לגנב כבר קניני גזילה לענין שיקנה בשינוי וכדו'