ג - סימן רנ_ג ס_ג - ס_ה
קטגוריות: שו_ע / אורח חיים / הלכות שבת - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ

## טעם התירא דנתינת קדירה ע"ג קדירה ריקנית

א] השו"ע בס"ג כתב דהמשכים בבקר וראה שהקדיחה תבשילו וירא שמא יקדיח יותר יכול להסיר ולהניח קדירה ישנה ע"פ הכירה ואז ישים הקדירה שהתבשיל בתוכה ע"ג הקדירה ריקנית, ומקור דין זה הוא מתשו' מהר"ם שהביא ההגמ"ר בפרק כירה.

ובביאור דין זה מצינו ב' דרכים, דבל' המהר"ם משמע דהתירא דקדירה ריקנית הוא משום דע"י דהקדירה סותמת את הכירה, הו"ל כגרופה וקטומה, וכ"נ בל' המ"ב בסקפ"א, וכ"ה מבו' גם בד' הגרע"א בגל' סימן רנ"ט, והאג"ט אופה סקנ"ד פירש דהיינו דכל שמכסה את הגחלים בכירה הו"ל כקטימה, דמה לי אם כיסה האש באפר דסילק דעתו מהגחלים או שסתם פיו בקדירה מלמעלה, ועד"ז כתב הבית מאיר הכא דכיון שבכונה נותן הקדירה חשיב כגריפה והוי היכר שלא יבא לחתות.

אך הנה המג"א בסקל"א כתב לדמות דינא דקדירה ריקנית לדינא דסימן שי"ח ס"ח שהותר אף נתינה בתחילה ע"ג מיחם, ובתו"ד מבו' עוד דדמי לדינא דסימן שי"ח סט"ו דמותר להניח כנגד המדורה, ומוכח מדבריו דהא דמהני קדירה ריקנית אי"ז משום דהו"ל כגרופה וקטומה, (שהרי בגרופה וקטומה לא הותר אלא חזרה ונתינה בתחילה אסורה), אלא הוא משום דהו"ל כסמיכה, (וס"ל דסמיכה בתחילה מותרת, כמבו' בדבריו בסימן רנ"ט, וכ"נ גם בדבריו בסימן שי"ח סקל"ח),[[1]](#footnote-2) ועמד ע"ז הגר"ז בקו"א סק"י, וכ"ה מבו' גם בד' החיי אדם בכלל כ' סי"א, - וכ"כ החזו"א בסימן ל"ז סק"ט דהתירא דקדירה ריקנית הוא משום דהו"ל שינוי שאין דרך בישול בכך וגם ממעט את החום הרבה, ומש"כ המהר"ם דהוא כגרופה וקטומה אינו אלא סמך בעלמא, אבל עיקרו דחשיב ועדיף מסומך.[[2]](#footnote-3)

## נתינת פח ע"ג הכירה אם מועלת לחשוב את הכירה כגרופה וקטומה

ב] למש"כ הבית מאיר והאג"ט דמכוון המהר"ם הוא דסתימת הכירה ע"י הקדירה הו"ל כגרופה וקטומה, נתחדש בזה דלדין גרופה וקטומה ל"ב מעשה בגוף האש, אלא אף ע"י סתימת קדירה ריקנית חשיב כגרופה וקטומה, (ועד"ז מצינו בד' הביאוה"ל בסעיף א' ד"ה לתן עליה שנסתפק בדעת הרמב"ם דכל שהכירה מכוסה בכיסוי ומעמידה על הכיסוי הו"ל כגרו"ק ואמרינן דכבר הסיח דעתו מלבשל).

אך החזו"א שפירש דההיתר בזה הוא מדין סמיכה, לכאו' הוא משום דס"ל דלא חשיב כגרופה וקטומה אלא ע"י מעשה בגוף האש, - ומה"ט נחלק החזו"א שם לעיל מינה ע"ד הביאוה"ל וכתב דודאי דאסור להעמיד ע"ג כיסוי הכירה, (ול"ד לקדירה ריקנית, דשאני כיסוי התנור שדרכו בכך וגם אינו ממעט את החום הרבה).

ויש מקום לדון דתליא בפלוגתת הראשונים שנתבארה בגליון מס' 1 ביסוד דינא דגרופה וקטומה, דלדעת הסוברים דהוא משום דהסיח דעתו מן התבשיל או משום דגילה בדעתו דאינו מקפיד בחמימותו, מסתבר דל"ב מעשה בגוף האש, אך אם הוא משום דסילק דעתו מחיתוי האש, י"ל דבעינן מעשה בגוף האש דמקלקלו.

ג] ונפ"מ רבתא בזה לדינא הוא בדין כיסוי הפח שע"ג הכירה אם מהני להתיר להשהות ולהחזיר על גביו, דאם התירא דקדירה ריקנית הוא משום דהו"ל כגרופה וקטומה ול"ב מעשה בגוף האש, הדין נותן דה"נ מהני כיסוי הפח לחשוב את האש כגרופה וקטומה, ואף דאי"ז ממעט את החום הרבה הרי לדין קטימה סגי בקטימה כ"ש, - אך אם התירא דקדירה ריקנית הוא משום דהו"ל כסמיכה, הרי דבכיסוי הפח שאינו ממעט את החום הרבה ל"מ להתיר, וכמש"כ החזו"א בסימן ל"ז סקי"א ובתשו' חזו"א סימן מ"א וסימן מ"ב, וכ"כ בתשו' שלמת חיים או"ח סימן רל"ד.

ומצאנו מקור נאמן להתיר בזה בד' הרשב"א בשבת מ"ז ב' שכתב דכל דהקופה מפסקת בינו ובין הקדירה הו"ל כקטימה ועדיף מינה, והרי דאף דאי"ז מעשה קטימה בגוף האש מ"מ חשיב כקטימה, ולפ"ז ה"נ נתינת פח ע"ג הכירה הוי כקטימה דדמי ממש לקופה שע"ג הגפת.

ד] אמנם יש מקום לדון בזה, דהנה בתשו' חזו"א שם הוכיח לאסור ליתן ע"ג כיסוי פח שעל הכירה, ממש"כ בפירש"י בשבת ל"ז א' (ד"ה גבה) דאסור ליתן ע"ג כיסוי הכירה, וכ"כ הטור הכא, והפסק טס ברזל דק לא עדיף מכיסוי הכירה וגרע ממנו.

אך לדעת הסוברים דהתירא דקדירה ריקנית הוא משום דהו"ל כגרופה וקטומה, צ"ע דמ"ש מנתינה ע"ג כיסוי הכירה דאסורה, והאג"ט אופה סקנ"ד כתב לישב דהוא משום דהתם מכסה כדי שיוכל להשים הקדירה עליה ואין מזה ראיה שמסלק דעתו מהגחלים, (והבית מאיר כתב טעם אחר בזה, עיי"ש, ועמש"כ בתשו' אג"מ או"ח ח"א סימן צ"ג).

ולפ"ז יש מקום לדון בגונא שנותן כמה קדירות ע"ג הפח, דבכה"ג נמצא דהוא צריך לנתינת הפח כדי שיהא בידו ליתן כמה קדירות ע"ג אש אחת ולא יצטרך להשאיר כמה להבות שידלקו כל השבת, (ויש רבים שנותנים הפח ע"ג האש גם ביו"ט דליכא לאיסור שהיה וחזרה, כדי שיהא בידם ליתן כמה קדירות), ואין מזה ראיה שמסלק דעתו מלחתות, וצ"ע.[[3]](#footnote-4)

## נתינה ע"ג תנור כשהמעזיבה מפסקת

ה] המג"א בסקל"א כתב דלפ"מ שהתיר השו"ע ליתן ע"ג קדירה ריקנית, י"ל דע"ג תנורים שלנו שרי ליתן אפי' האש בתוך התנור, כיון שיש מעזיבה המפסיק בין האש, והבית מאיר תמה ע"ז, דהרי כה"ג דמי לנתינה ע"ג כיסוי הכירה דאסורה, ול"ד לקדירה ריקנית שנותנה בכונה והויא היכר שלא יבא לחתות, והאג"ט אופה סקנ"ד תמה בע"א דכל הא דקדירה ריקנית הו"ל כגרופה וקטומה הוא משום דהכירה אינה מגולה אלא למעלה וכל שסתמו בקדירה הו"ל כקטימה, אך בנתינה ע"ג התנור דאין האש קטומה כלל, אין להתיר.

ובדעת המג"א פשוט דאזיל לטעמיה דס"ל דהתירא דקדירה ריקנית הוא משום דהו"ל כסמיכה, (וכמש"נ לעיל בדעתו), וע"כ ס"ל דה"נ מותר ליתן ע"ג מעזיבת התנור, וזה כמש"כ החזו"א בסימן ל"ז סקכ"א (ד"ה ולהאמור) דע"ג התנור אין דרך לבשל וחומה מועט מפני עובי הכיפה וחשיב כנותן נגד המדורה, (ול"ד לנתינה ע"ג כיסוי הכירה, שהכיסוי דק והחום עובר בעדו ודרך לבשל גם על הכיסוי).

ו] המג"א הוכיח לאסור בזה מד' המהר"ם מרוטנבורג בתשב"ץ קטן סימן כ"ז שלא התיר אלא כשיש דפין ע"ג התנור, ויש להעיר דלכאו' י"ל דהמהר"ם לטעמיה אזיל דס"ל בתשובתו שהביא ההגמ"ר בפרק כירה דתנורים שלנו דינם כתנור, ועיי"ש שכתב דמה"ט אסור ליתן על גביו דכיון דאסור לסמוך לתנור כ"ש דאסור ליתן על גביו דסליק הבליה מלעיל טפי, וע"כ הוא דלא התיר אלא כשנתן דף להפסיק, אך לפ"מ דקי"ל דתנורים שלנו דינם ככירה, שפיר יש מקום להתיר ליתן ע"ג מעזיבת התנור דהוי כסמיכה לתנור זה דמותרת.

## חזרה כשנצטנן לגמרי

ז] הרמ"א בסעיף ה' כתב בדין חזרה לתוך התנור דלא הותר אלא כשלא נצטנן לגמרי, והמג"א בסקל"ו כתב דהיינו אף בדבר יבש דאין בו משום בישול, והוא משום דכל שנצטנן הו"ל כמניח לכירה לכתחילה בשבת דאסור דלא התירו אלא חזרה, וכ"כ הגר"ז בסקי"ח, וכ"כ המ"ב בסקס"ח ובשעה"צ בסימן שי"ח סקמ"ו, - אך הביאוה"ל (בד"ה ובלבד) הוכיח מד' הרמ"א והגר"א דאף אם נצטנן לגמרי חשיב כחזרה, (ולא אסרו בזה אלא בגונא שיש לאסור משום בישול), וכ"כ המ"ב בסקצ"א והחזו"א בסימן ל"ז סוסק"י.

והב"י (בד"ה ומ"ש רבינו כ"ז שהיא רותחת) כתב דהא דלא הותר להחזיר אלא כשהיא רותחת הוא משום דכל שנצטנן התבשיל הוי כמבשל, ומבו' דלא אסרו בזה אלא משום בישול ולא משום שבטלה השהיה הראשונה, - אך לכאו' אין ללמוד כן מדבריו, שהרי דברי הב"י קיימי כשלא נצטנן לגמרי, אלא שאינה רותחת ואין היד סולדת בו, (דלדעתו בכה"ג איכא איסור בישול בדבר לח), ובכה"ג לא בטלה השהיה הראשונה, אך כל שנצטנן לגמרי, (דבזה קיימי דברי הרמ"א, שהרי לדעתו אין בישול אחר בישול בדבר לח אלא כשנצטנן לגמרי), י"ל דבטלה השהיה הראשונה והו"ל כנתינה בתחילה.

ח] הריטב"א בשבת ל"ח ב' כתב דמוכחא סוגיין דבעינן שיחזירנה קודם שתצטנן לגמרי דלא ליחזי כמבשל, (וכ"כ הריטב"א שם מ' ב', וכ"נ בד' השיטה להר"נ שם בשם הרא"ה), והוא כד' המג"א דכל שנצטנן לגמרי אסור להחזיר.

אך י"ל דלדינא לא קי"ל הכי, דהנה בעיקר מש"כ הריטב"א דכך מוכחא סוגיין לא נתפרש בדבריו מהיכן מוכח כן, ולכאו' צ"ל דהוא ממה שאמרו שם דבעי רב אשי פינה ממיחם למיחם מהו, וכנראה דפירש הריטב"א דהצד לאסור בזה הוא משום שנצטננו החמין מעט וע"כ מיחזי טפי כמבשל, ומזה הוא שלמד דכל שנצטננה הקדירה לגמרי ודאי דאסור להחזירה משום דמיחזי כמבשל, (דעד כאן לא מיבע"ל לרב אשי אלא בפינה ממיחם למיחם שלא נצטנן לגמרי, אך כל שנצטנן לגמרי פשיטא ליה דאסור להחזירה).

ולפ"ז הרי דכ"ז הוא אם טעם האיבעיא בפינה ממיחם למיחם הוא משום דנצטנן מעט, (וכמו שפירשו כן התוס' שם), אך לדעת ש"ר שם דטעם האיבעיא בפינה ממיחם למיחם הוא משום דכל שהעביר למיחם אחר הוי כנתינה בתחילה, או משום דחשיב כהניח ע"ג קרקע, אין ללמוד מהתם דאם נצטנן לגמרי אסור להחזיר.

ט] בד' המג"א מבו' דאף לפ"מ שפסק הרמ"א כדעת הר"ן דכל שנטלו בשבת מותר להחזירו אף אם לא נתקיימו תנאי חזרה, מ"מ כל שנצטנן לגמרי אסור להחזירו, והטעם בזה הוא משום דכל הא דכשנטלו בשבת ל"ב תנאי חזרה, הוא משום דאף בשלא נתקיימו תנאי חזרה חזינן לה כהמשך השהיה הקודמת, אך כל שנצטנן לגמרי חזינן לה כנתינה בתחילה ואסור.

אך למש"נ בדברי הריטב"א דמקור דבריו לאסור כשנצטנן לגמרי הוא משום דדמי לפינה ממיחם למיחם דמיבע"ל לאסור בזה, הרי דכ"ז הוא היכא דבעינן לתנאי חזרה, אך כל שנטלו בשבת דל"ב לתנאי חזרה ואף אם פינה ממיחם למיחם שרי להחזירו, ה"נ שרי אף אם נצטנן לגמרי.[[4]](#footnote-5)

י] לדעת הריטב"א והמג"א דכל שנצטננה הקדירה לגמרי אסור להחזירה דחשיב כנתינה בתחילה יש להסתפק אם ה"נ יש לאסור להחזיר בגונא שנטל את הקדירה בתחילת השבת קודם שנתחממה, או דכל מה שאסרו כשנצטנן לגמרי הוא כששהה שיעור זמן הראוי להצטנן בו דבכה"ג בטלה שהיה הראשונה והוי כנתינה בתחילה, אך כל שלא שהה שיעור זמן הראוי להצטנן, אף דהקדירה צוננת, לא חזינן לה כנתינה בתחילה, וצ"ע.

חזרה ונתינה בתחילה ע"ג התנור קודם היסק

יא] המג"א בסקמ"ג כתב דאף כשמחזיר על התנור קודם היסק יש בזה לאיסור חזרה דחיישינן שמא יחתה בגחלים, ולכאו' דין זה תליא בפלוגתת רבוותא בטעם איסור חזרה (שנתבארה בגליון מס' 2), ודברי המג"א שאסר בזה הם הם לטעמיה דס"ל דאיסור חזרה הוא משום דחיישינן שמא יחתה אך לדעת הסוברים דאיסור חזרה הוא משום דמיחזי כמבשל אין לאסור כשנותן קודם היסק דלא חשיב כמבשל, (שהרי אף בדבר שלא נתבשל כלל ונותנו קודם היסק אינו אסור בכה"ג אלא מדרבנן, דאחד נותן את הקדירה ואחד נותן את האש הראשון פטור אבל אסור, ולא מצינו שאסרו בזה חזרה שאינה אלא מיחזי כמבשל), וגם דין נתינה בתחילה ע"ג כירה גרופה וקטומה קודם היסק תליא בפלוגתת רבוותא בטעם איסורו אם הוא משום שמא יחתה או משום דמיחזי כמבשל.

1. אך קשיא טובא שהרי השו"ע הכא כתב דכשנותן ע"ג קדירה ריקנית יזהר שלא ישים קדירתו ע"ג קרקע, (והוא מד' ההגמ"ר שם), ומפורש דאסור ליתן בתחילה ע"ג קדירה ריקנית ולא הותר אלא להחזיר, וע"כ לא הותר אלא כפי תנאי חזרה, ועמד ע"ז הגר"ז בקו"א סק"י, ועיי"ש במש"כ לישב. [↑](#footnote-ref-2)
2. ובתשו' חזו"א סו"ס מ"א הוסיף לפרש דמפני שגרו"ק הוא אבי של כל המותרים, משמשים בלשון זה בהפסקת קדירה ריקנית, כיון שהקדירה סותמת הכל ואין קשר לקדירה עליונה עם האש אלא כל החום עובר דרך אויר הקדירה התחתונה וכו', והפסק בכולו נלמד בק"ו מגרופה וקטומה, וזהו בכלל היתר גרופה וקטומה מפני צורתה של הבישול שנפגמה. [↑](#footnote-ref-3)
3. אך באמת גם בגוונא דהמהר"ם הוא צריך ליתן את הקדירה הריקנית ע"ג האש כדי שלא יקדיח תבשילו, ואפ"ה שרי, - אך י"ל דזה אינו טעם לאסור, דמ"מ כיון שהוא נותן את הקדירה הריקנית כדי למעט את חום האש, הו"ל כגרופה וקטומה. [↑](#footnote-ref-4)
4. האג"ט אופה אופה סק"נ אות ג' הוכיח מד' הר"ן בשבת מ' ב' דלפ"מ דס"ל דכל שנטלו מן הכירה בשבת שרי להחזירו אף בשלא נתקיימו תנאי חזרה, היינו אפי' אם נצטנן לגמרי, והוא שלא כד' המג"א, - ולמש"נ אין מקור מד' הר"ן דפליג לדינא ע"ד הריטב"א, שהרי כל מה שאסר הריטב"א כשנצטנן לגמרי הוא היכא דבעינן לתנאי חזרה, אך כל שנטלו בשבת דלדעת הר"ן ל"ב בזה תנאי חזררה, שרי להחזיר אף אם נצטנן לגמרי. [↑](#footnote-ref-5)