מ_מ חזרת פועלים ובעה_ב - קצר
קטגוריות: ש_ס / לב בבא מציעא / פועלים - הרב יהודה אלבוים

**בס''ד**

**בגדר זכות בעה''ב בפועל**

א. האם גופו של פועל קנוי כעבד, או שאין לבעה''ב אלא שעבוד בו: תוס' וריטב''א קידושין דף י''ז א', ראב''ד פ''ד מהלכ' שלוחין ושותפין ה''ב, שו''ת הרשב''א ח''ב סי' תתע''ג, ריטב''א דף י' א', מרדכי אות שמ''ו, מחנ''א שכירות פועלים סי' א', ושלוחין סי' י''א, מל''מ פ''ב מהלכ' עבדים ה''ג, ש''ך סקכ''ה, וסקמ''ז, קצוה''ח סי' של''ג סק''י, נתה''מ סי' ר''ג סק''ז, ברכ''ש ב''מ סי' י''א, וסי' י''ב, קובץ הערות סי' נ''ג סקי''א, חזו''א סי' כ''ג סק''א, חי' ר' ראובן ב''מ סי' י''ד, וסי' ט''ו.

ב. בביאור החילוק בין פועל לעבד עברי: מל''מ שם, ש''ך שם, נתה''מ שם, חזו''א ב''ק סי' כ''ג סקי''א.

ג. האם מהני מחילת בעה''ב, או דגופו קנוי ולא מהני מחילה: המרדכי אות שמ''ו כתב בשם המהר''מ דכיון דגופו קני ל''מ מחילה, והרמ''א בסי' של''ג סעי' ח' פסק דמהני מחילה.

ד. חלה המלמד, האם דינו כע''ע וחייב בעה''ב לשלם: המרדכי הנ''ל כתב בשם המהר''מ דכיון דגופו קנוי, דינו כע''ע, ואמרינן דנסתחפה שדהו, וחייב בעה''ב לשלם, וכתב המחנ''א שכירות סי' ד', דלא דמי לחלה הבן שכתב המהר''מ דפטור בעה''ב, וכן לשאר אונסין דפטור בעה''ב, משום דלא שייך למימר בהו נסתחפה שדהו - וכתבו המחנ''א הנ''ל והנתה''מ סי' של''ד סק''ב, וכל כה''ג אע''פ שקנאו כבר, דינו כמקח טעות, ולא דמי לכל מום שנעשה אחר המקח דאין בו דין מקח טעות, משום דשאני מום במקח דאמרינן ביה מזלך גרם ונסתחפה שדהו - ותוס' בקידושין דף י''ז א' חילקו בין ע''ע לפועל 'דעבד עברי גופו קנוי לאדונו ... אבל מלמד אין גופו קנוי אלא שכר עצמו ללמוד עד הזמן וכשאינו יכול להשלים לא יטול אלא מה שהרויח'.

ה. צ''ע להך גיסא דנקנה לו הפועל כעבד עברי - אלא דיש לו זכות חזרה מדין עבדי הם - מהו ביאור הדין דישנה לשכירות מתחילה ועד סוף, ואינה משתלמת אלא לבסוף, הא כיון דקנוי לו, ומשתמש בשלו, ע''כ אין התשלום אלא על הקנין: קונטרס הספיקות כלל ז' סי' ה', קובץ הערות סי' נ''ג סק''א, וסק''י, וסקי''א, שיעורי ר' שמואל קידושין דף י''ז א' אות רל''ד - ועי' חזו''א ב''ק סי' כ''א סקל''ב שכתב 'דכבר זכה האומן בהתחלת המלאכה כל שכרו אלא שהוא בתנאי אם ישלים מלאכתו' ויש לעיין מהסוגיא בקידושין דף ס''ג א' לגבי מקדש במלוה, ומהסוגיא בע''ז דף י''ט ב' דמשמע שלא חל החיוב בהתחלה -.

ו. בגדר זכות בעה''ב בפועל, והאם חייב לעבוד בעצמו, או משועבד הוא ונכסיו שיהיה עבודה על ידו או ע''י אחר: ריטב''א במתני', מחנ''א שכירות פועלים סי' א', חזו''א ב''ק סי' כ''א סקכ''ח, וסי' כ''ג סק''א, שיעורי ר' שמואל אות של''ה, וש''מ - ועי' ש''ך ס''ק ד' וסקט''ו ונראה בדבריו דחיוב לעבוד הוי קנין דברים, משא''כ קבלן שאינו מתחייב לעבוד, הוי ככל שעה''ג לתת מין מסוים -.

**פועל יכול לחזור בו בחצי היום**

א. האם לא חל שעבוד כלל, או שחל שעבוד או קנין אלא שיכול הפועל לחזור בו - מדין גרעון כסף, או דיש לו זכות חזרה -: דף י' א', תוס' שם, תוס' ב''ק דף צ''ט א' ד''ה ואיבעית אימא, תשובות מיימוניות קנין סימן לא, רא''ש פ''ד סי' ט', שו''ת הרא''ש כלל ע''ח סי' ב', עליות דר' יונה ב''ב דף פ''ז א', מחנ''א שכירות פועלים סי' א', ש''ך סי' של''ג סק''ה, קצוה''ח סי' של''ג סק''ו, וסק''ח, נתה''מ סי' של''ג סק''ו, פתחי תשובה סק''ד, רעק''א דף מ''ח א', חזו''א ב''ק כ''א סקכ''ח, וסק''ל.

ב. האם גם כשעשו קנין, יכול הפועל לחזור בו - תוס' דף מ''ח א', רא''ש פ''ד סי' ט', רשב''א דף מ''ח א' בשם ר''י, שו''ת הרשב''א ח''ב סי' ע''ב, ריטב''א במתני', מרדכי רמז שמ''ח, הגה''א סי' ו', מחנ''א שכירות פועלים סי' ב', שותפות סי' ב', ש''ך סקי''ד, קצוה''ח סי' של''ג סק''ה, פתחי תשובה סק''ה, שיעורי ר' שמואל דף י' א'.

ג. האם פועל יכול לחזור בו כשחוזר בו מחמת שהוקרו פועלים, או כשהולך לעבוד אצל אחר: שטמ''ק דף ע''ז א' בשם הרא''ש, טור סי' של''ג וב''ח שם, פתחי תשובה סי' של''ג סק''ד.

ד. האם רק עבד חוזר בחצי היום או גם שפחה: פתחי תשובה שם.

ה. הקדים לו בעה''ב שכרו, האם יכול לחזור בו: ריטב''א במתני', מחנ''א שכירות פועלים סי' א', מל''מ פ''ט מהלכ' שכירות ה''ד, חי' ר' ראובן ב''מ סי' ט''ו.

ו. האם מדאו' יכול לחזור בו - והאם נלמד מע''ע, או דקרא דעבדי הם קאי אפועל - או דהוי תקנה דרבנן: מחנ''א אפרים שכירות פועלים סי' א', פלפולא חריפתא אות צ', סמ''ע סק''ב.

ז. האם פועל חייב לעבוד כל עוד לא חזר בו: שו''ת מהרי''ק סי' קל''ג, מסילת ישרים ריש פי''א.

ח. האם הדין שפועל שחוזר בו ידו על העליונה נלמד מקרא דעבדי הם: עי' בדברי הגמ' בדף י' א', ודף ע''ז א' ומי אמר רב הכי, רעק''א דף י' א', שו''ת חוות יאיר סי' ק''ו, חזו''א ב''ק סי' כ''ג סק''כ.

ט. האם גם כשביד בעה''ב לשכור פועלים אחרים נצרך קרא דעבדי הם - ונ''מ באופנים שלא נאמר עבדי הם כדלהלן -: הרמב''ן כתב דאע''פ שבעה''ב מתחייב בתחילת מלאכה, כשביד הפועל להשתכר כעת אינו חייב, ומשמע משום שאין דעתו להתחייב בכה''ג, וא''כ לכא' גם פועל אינו מתחייב כשביד בעה''ב לשכור פועלים, ועי' להלן בשיטת הרמב''ן.

י. האם דרשת עבדי הם וכו' נאמר גם בקבלן: ברש''י דף ע''ז א' ד''ה יד פועל, וד''ה שאני ליה, מבואר שנח' בזה רבנן ור' דוסא, עי' תוס' דף מ''ח א' ד''ה והא בעי ושאר ראשונים שם, רעק''א דף ע''ו א', אבן האזל פי''ג, הלכ' מכירה הי''ח, ערוך השולחן סי' של''ג סעי' ו'.

**מצינו כמה נ''מ בין הסוברים דלא חל קנין בפועל כלל, לבין הסוברים דחל קנין אלא דיכול לחזור בו.**

א. הקצוה''ח סי' של''ג סק''ו כתב דאם חוזר בו מדין גרעון כסף, כשהוזלו הפועלים די בגרעון כסף כפי שיעור הנשאר לשכור פועל אחר.

ב. הנתה''מ שם כתב נ''מ אם הבעה''ב יכול לחזור בו, דאם העבד לא השתעבד, גם בעה''ב אינו משתעבד, משא''כ אם חל שעבוד, אף הבעה''ב משתעבד, אלא שהתורה נתנה כח חזרה לפועל.

ג. הקצוה''ח והנתה''מ שם כתבו דאם הוא מדין גרעון כסף, צריך לתת לבעה''ב כסף - אם כבר שילם לו בעה''ב - ואם אין לו כסף אינו יכול לחזור בו.

ד. כתב המחנ''א שותפות סי' ב': אפשר דס"ל דהא דפועל יכול לחזור ואף על גב דהתחלת מלאכה עביד קנין היינו בפועל שהשכיר עצמו בשכר דה"ז מגרע משכרו וחוזר כמו ע"ע דמגרע מפדיונו ויוצא, אבל אם הקנה עצמו לחברו **בלא שכר** דאז ליכא למימר שמגרע מפדיונו וחוזר אינו יכול לחזור בו.

ה. נ''מ כשחוזר בו מחמת שרוצה להשתכר אצל אחר ביוקר, עי' פתחי תשובה סי' של''ג סק''ד.

ו. כתב רעק''א בדף ע''ו א' 'ושרש דבר האבד נראה דהוא אם בחזרתו מפסיד לא שרי ליה רבנן לחזור' ולכא' ולשיטות שלא חל קנין כלל בפועל, לכא' אף בדבר האבד א''צ לעבוד כמו''כ הש''ך בסקט''ו - ויש לדחות דבדבר האבד התחייב מדין ערב לעבוד -.

ז. כתב הנצי''ב במרומי שדה קידושין י''ז א': נראה דלא הורו הכי אלא במלמדים שאינם יכולים לחזור משום דהוי כדבר האבד ... דכיון שאינו יכול לחזור ממילא כשחלה נסתחפה שדהו של בעל הבית, משא"כ פועל שיכול לחזור בו, ממילא **אינו של הבעל הבית כלל אלא בשעה שעובד**, וממילא כשחלה אין לו על הבעה"ב כלל.

**אופנים שלא נאמר בהם עבדי הם וכו'**

א. כשחוזר מחמת יוקר: טור בשם ר''י, פתחי תשובה סק''ד - ועי''ש בפתחי תשובה דלא רק שידו על התחתונה, אלא אינו יכול לחזור בו, ועי' סמ''ע סקט''ז, וחזו''א ב''ק סי' כ''ג סק''כ -.

ב. כשנשתעבדו להדדי כתב הראב''ד בפ''ד מהלכ' שותפין ה''ב דאין יכולים לחזור בהם, וביאר הש''ך בסקי''ג דכיון דמשתעבדי אהדדי לא שייך לו' עבדים.

ג. כשיכול לעבוד מתי שירצה, עי' הגהות מימוניות פ''ט מהלכ' שכירות אות ה', וסמ''ע סקט''ז, וז''ל הפרישה דיכול לחזור בו מדין עבדי הם באופן 'משועבד כל היום לעשות מלאכתו בלי ביטול כעבד' - ונ''מ לפועל שיכול לעבוד מתי שירצה, ונ''מ לקבלן שהתחייב להביא את התוצאה בזמן קצר, שאינו יכול לנוח כלל, ולסברת רש''י בדף ע''ז א' קבלן בכ''ג אינו בכלל עבדי הם -.

ד. כשקיבל מעות - ואין לו מעות להחזיר - ריטב''א במתני', ובב''ב דף פ''ז א', מחנ''א שכירות פועלים סי' א'.

ה. ע''י קנין - ריטב''א במתני', ובשו''ת הריטב''א סי' קי''ז מבואר דהוא מדין מתנה עמשכ''ב בדבר שבממון דתנאו קיים.

ו. עי' קצוה''ח סי' ק''צ סק''ה דאפוטרופוס אינו יכול לחזור בו כיון דהוי מצוה הו''ל עבד ד'.

ז. כתב רעק''א בדף ע''ו א' ושרש דבר האבד נראה דהוא אם בחזרתו מפסיד לא שרי ליה רבנן לחזור - וצ''ב הרי דבר האבד הוא אף לפני שהתחילו במלאכה, וצ''ל דבדבר האבד משתעבד מדין ערב כמבואר בדברי רעק''א, וא''כ י''ל דמשתעבד לעבוד, ומדין עבדי הם היה יכול לחזור אף בכה''ג, אלא שלא שרי ליה רבנן לחזור -.

**האם קבלן חייב לעבוד - וכן יש לדון האם פועל חייב לעבוד באופנים שלא נאמר בהם עבדי הם -**

א. בתוס' דף י' א', ובנמוק''י ד''ה קמ''ל דאמרי ליה, ובהגה''א סי' ו' מבואר דאינו חייב לעבוד, וכן פסק הש''ך בסק''ד, ועי''ש בסק''ז, י''א, י''ד, ל''ד - והנתה''מ סי' קפ''א סק''ה, וסי' של''ג סק''י פסק כהש''ך - וכן נראה ברמב''ם פ''ט משכירות ה''ד, ועי' רשב''א דף מ''ח א' בשם ר''י דיכול לחזור בו אפי' עשו קנין מדין גרעון כסף, ועי' נובי"ק חו"מ סימן ל' דכתב בתו"ד, ז"ל, מיהו גם קבלן יכול לחזור ואין חילוק בין פועל לקבלן אלא שפועל ידו על העליונה וקבלן ידו על התחתונה, ומאידך בשו''ת הרא''ש כלל ק''ד סי' ב', ובשו''ת התשב''ץ ח''א סי' ס''ד, ובשו''ת מהרי''ק סי' קל''ג, מבואר דחייב לעבוד, וכן נראה בדברי רש''י דף ע''ז א' ד''ה יד פועל - משמע בדבריו דלר' דוסא אין יכול לחזור בו - וכ''כ הב''י בבדק הבית דמבואר ברש''י דמטען אף בדבר שאינו אבד עי''ש, וכן נראה בדברי הר''ן דף ע''ז א' סוף ד''ה שם אמר רב, ועי' מחנ''א שכירות פועלים סי' ה', וסי' ו', קצוה''ח סקי''ב, וכן מבואר בדברי הבית מאיר אבה''ע סי' קנ''ד בסדר הגט דפועל בדבר האבד מחוייב לעבוד ואם חוזר בו הוא שלא כדין, ובקבלן אף בדבר שאינו אבד אינו יכול לחזור בו עי''ש.

ב. לשיטת התוס' דאין קבלן חייב לעבוד, האם גם כשעשו קנין אין חייב לעבוד: עי' מחנ''א שכירות פועלים סי' ו', ויש לעיין אם כוונתו דאף בקבלן שייכא דרשא דעבדי הם, ועי' תוס' דף מ''ח א' וצ''ע.

ג. האם בקבלן שוכר עליו או מטעהו גם בדבר שאינו אבד: שו''ת הרא''ש שם, ט''ז סי' של''ג על דברי הטור סעי' ד', נתה''מ סק''י.

ד. האם לדעת הרא''ש מטעהו אף קודם תחילת מלאכה: ש''ך סקכ''ט, קצוה''ח סקי''א.

ה. האם לדעת הרא''ש מטעהו אף כשמצוי לשכור פועלים אחרים: ש''ך סק''ל, קצוה''ח סקי''ב.

ו. קבלן שחייב לעבוד, ואינו רוצה לעבוד ושכר אחרים ביוקר, האם חייב הקבלן לשלם: פתחי תשובה סק''ב.

ז. עי' ר''ן דף ע''ז א' סוד''ה שם אמר רב, דנראה בדבריו דאין קבלן יכול לחזור בו, אא''כ לא התקיירו הפועלים, ומצויים פועלים, ובדברי הרא''ש הנ''ל מבואר דאף בכה''ג אין יכול לחזור בו.

ח. קבלן שחזר בו בחצי היום, האם חייב לשלם את שכרו מיד, או חייב רק כשיגמר המלאכה ע''י אחר: כתב המחנ''א שכירות פועלים סי' ה' דכיון דאינה משתלמת אלא לבסוף אינו חייב אלא כשהושלם ע''י אחר, ולפי''ז כשלא הושלם ע''י אחר כלל אינו חייב לו כלום, ועל פי זה יישבו את דברי רש''י במו''ק דף י''א ב' ד''ה ואם, ובע''ז דף ס''ב א' ד''ה וברייתא, דמשמע בדבריו דקבלן שחזר בו מפסיד את כל שכרו - ועי' הגהות מימוניות בפ''ה מהלכ' אבל הי''א -.

ט. ברש''י דף ע''ז א' ד''ה יד פועל, מבואר דלרבנן דרשת עבדי הם קאי נמי אקבלן, ומש''כ רש''י בד''ה שאני ליה הוא רק לר' דוסא, ועי' רעק''א דף ע''ו א' שכתב 'בודאי לא פליגי אם בקבלן שייך כי לי בנ"י עבדים', ועי' אבן האזל פי''ג, הלכ' מכירה הי''ח דייק מדברי הרמב''ם דלכו''ע אף בקבלן נאמר עבדי הם עי''ש, וכ''כ הערוך השולחן סעי' ו'.

י. תוס' בדף י' הוכיחו מלשון ידו על התחתונה דיכול לחזור בו, אלא שידו וכו', ולשיטת הרא''ש והריב''ש שאינו יכול לחזור בו עי' מחנ''א שכירות פועלים סוף סי' ד, וסי' ה' בביאור לשון ידו על התחתונה, עוד י''ל דהוכיחו תוס' כן מהא דכתוב בברייתא מטען רק בדבר האבד.

יא. עיין שו''ת הרא''ש כלל ע''ח סי' ב' דאין כופים בעל חוב לעבוד לפרוע חובו משום דדרשינן ונמכר בגניבתו ולא בפרעון חובו, ועל פי זה י'ל דכיון שקבלן התחייב להביא תוצאה, ולא התחייב לעבוד, א''כ אע''פ שחייב להביא תוצאה, אין כופין אותו לעבוד עבור זה, כשם שאין כופים בע''ח לעובד לפרוע את חובו, ורק פועל באופן שאינו יכל לחזור בו שהתחייב לעבוד, לא שייך לומר שאין כופין אותו מכח ונמכר בגניבתו וכו' מכיון שחיובו לעבוד ואינו רק היכי תמצא לפרוע את חובו.

**בדין ידו על העליונה, וידו על התחתונה**

א. פועל שחזר בו דידו על העליונה, כיצד הדין בהוזלו פועלים, האם נוטל כפי שעבד, או יטול כל מה שקצץ עמו בעה''ב מלבד מה שנצרך לשכור בהשלמתה: טור, ש''ך סקי''ט, קצוה''ח סק''ח, נתה''מ סק''ו.

ב. קבלן שחזר בו דידו על התחתונה לדעת ר' דוסא, והוזלו פועלים, האם נוטל כפי שקצץ עמו בעה''ב, או קנסו דנוטל כזולא דהשתא: ש''ך סקכ''ב, חזו''א ב''ק סי' כ''ג סקכ''א.

ג. בעה''ב שחזר בו דידו על התחתונה, או פועלים שחזרו בהם דידם על העליונה, והוקרו פועלים, האם נוטלים הפועלים כפי מה שעבדו, או כפי מה שהוקרו הפועלים: תוס', שטמ''ק מתוס' שאנ''ץ.

ד. בעה''ב שחזר בו דידו על התחתונה, והוזלו פועלים, האם משלם לפועלים רק כפי שעבדו, או חייב לשלם להם כל מה שפסק מלבד מה שנצרך בהשלמתה: רש''י ותוס', ריטב''א, שטמ''ק מתוס' ר''פ, ותוס' שאנ''ץ, ועי' בדברי הרא''ש דכתב דנח' בזה ר' דוסא ורבנן.

ה. האם רבנן נח' על ר' דוסא גם כשבעה''ב חזר בו: רש''י ד''ה היה יפה, רא''ש, ריטב''א, מהרש''א דף ע''ז א', ועי' מחנ''א שכירות פועלים סי' ד' מש''כ בדברי הרא''ש, ועי' רעק''א בדף ע''ו א', וביתרון האור על המשניות.

ו. אי נימא דרבנן נח' גם בחזר בו בעה''ב, וס''ל דאין ידו על התחתונה, כיצד הדין בהוקרו פועלים, האם ישלם סלע כפי שקצץ עמם - דהיינו חצי ממה שקצץ עמם - או ישלם פחות ממה שקצץ, ויהיה דין הפועל כדין פועל שחזר בו ששמין להן מה שעתיד לעשות, עי' רבינו פרץ, וריטב''א בשם ר''י, ועי' רש''י ד ע''ו ב' ד''ה במה דברים אמורים, דהיכא וכו'.

ז. ידו על התחתונה האם הוא דין או קנס, ברש''י דף ע''ז ב' ד''ה נותן, ובר''ן דף ע''ז א' סוד''ה שם אמר רב, מבואר דהוא קנס, ועי' רעק''א דף י' א', ובריטב''א דף ע''ו א' מבואר דבחזר בו בעה''ב ידו על התחתונה מדין דבר האבד, ולדעת הריטב''א דבר האבד הוא מדינא, וא''כ אף ידו על התחתונה הוא משום שדעתו לשעבד את שכרו בכדי לשכור פועל, ועי' מהרש''א קידושין דף י''ז א' דמנכה משכרו משום דלא גרע מחבילה בידו, ולכא' דבר זה תלוי אם בחבילה בידו הוא משום דדעת הפועל להקנות לו מהחבילה להשלמת המלאכה, או כל שבידו מנכסי הפועל בידו לעכבו אצלו, ועי' חזו''א חו''מ ליקוטים סי' כ' לדף י', ועי' דרישה סק''ג שכתב '**תקנו חז"ל** באם הפועל חוזר בדבר כזה יהא מוקנה להבעל הבית ממנו כפל השכירות שהיה לו ליתן לפועל אם גמר מלאכתו'.

ח. במה נח' רבנן ור' דוסא: רש''י דף ע''ז א' ד''ה יד פועל - מבואר ברש''י דלרבנן נאמר עבדי הם גם בקבלן, דהרי הברייתא בקבלן איירי - מחנ''א שכירות פועלים סי' ו', רעק''א דף ע''ו א', אבן האזל פי''ג מהלכ' מכירה הי''ט, שיעורי ר' שמואל אות רל''ט.

ט. לר' דוסא דיד פועל על התחתונה, האם הוא גם כשלא התחיל בגופו של מלאכה: ריטב''א דף ע''ז ב'.

י. לר' דוסא דפועל שחזר בו ידו על התחתונה, האם מנכה משכרו רק כשהוקרו הפועלים, או גם כשאינו מוצא לשכור אלא ביוקר: רש''י ד''ה אבל, ריטב''א, שטמ''ק דף ע''ח א' מתוס' ר''פ, רעק''א במשניות.

יא. האם יד פועל על התחתונה לר' דוסא רק כשהוקרו פועלים, או אף כשנשכרו הפועלים מעיקרא בזול: עי' רמב''ם פ''ט מהלכ' שכירות ה''ד, חזו''א ב''ק סי' כ''ג סקל''א.

יב. עי' פרישה סק''ב דכתב דאפי' בבאתה חבילה לידו אין שוכר עליהן בדבר שאינו אבד אלא כדרך הבע"ה השוכרים בדבר שאינו אבוד והיינו דמוסיפין קצת לפועלים שנתייקרו כדי לגמור מלאכתן מיד אך אם נתייקרו טובא ונראה להן דלאחר זמן יוזלו הפועלים ממתינין עד שיוזלו, ולכא' כ''ש שהדין כן לר' דוסא דפועל שחזר בו ידו על התותונה, שאין מנכה משכרו כשהתייקר טובא ונראה שאחר זמן יוזלו.

**בדין בעה''ב שחזר בו**

א. כשיכולים הפועלים להשתכר אחר שחזר בו בעה''ב: דעת הרמב''ן דאין אפי' תרעומת, ובתוס' מבואר דהיכא שיכלו להשתכר מאמש יש תרעומת.

ב. כשהיו יכולים להשתכר מאמש, וכעת אינם יכולים להשתכר, ולא הלכו: תוס' חייבו מדינא דגרמי, והראשונים חייבו מדין דבר האבד, ובתוס' רא''ש נראה שאינו חייב מדין דבר האבד, אלא רק לר''מ דדאין דינא דגרמי חייב, וברש''י מבואר דבלא הלכו פטור משום שאין כאן אלא דברים, וכתב הרמב''ן שלדבריו אף כשאין יכולים להשתכר פטור, אלא דהרמב''ן העמיד את דברי רש''י בלא יכלו להשתכר מאמש ולכן פטור.

ג. כשלא היו יכולים להשתכר, וכעת אינם יכולים להשתכר, והלכו: הרמב''ן ושאר הראשונים העמידו את הברייתא בכה''ג, דמשלם כפועל בטל, ובדברי התוס' נח' המחנ''א בהלכ' שכירות פועלים סי' ד', והקצוה''ח סי' ב' אם תחילת מלאכה הוא קנין בפועלים.

ד. באופן הנ''ל ולא הלכו: שיטת הרא''ש דאפי' אין תרעומת, והרמב''ן כתב דיש להם עליו תרעומת, ובביאור סברת הרמב''ן כתב הריטב''א ג' דרכים עי''ש.

ה. חזר בעה''ב אחר שהלכו ויכול הפועל להשתכר, אלא שהוזלו הפועלים: ברמב''ן ושאר הראשונים מבואר דחייב לשלם את ההפרש משום שהתחייב בכך בתחילת מלאכה, אולם הרא''ש כתב דרבנן לית להו ידו על התחתונה ופטור, וצ''ע הא הרא''ש מודה דבתחילת מלאכה חייב, וכתב המחנ''א שכירות פועלים סי' ד' דמוכח ברא''ש דאין תחילת מלאכה קנין, אלא קנס הוא, וקנסו רק כשאין יכול להשתכר, ולא כשהוזלו פועלים, ורעק''א בדף ע''ו א' כתב בדעת הרא''ש דנח' רבנן ור''ד אם תחילת מלאכה הוא קנין - בקבלן - ולכן הבעה''ב פטור, אך לר' דוסא חייב מדינא משום דתחילת מלאכה הוי קנין.

ו. בעה''ב שחזר בו אחר תחילת מלאכה - בקבלן**:** עי' בעה''מ, וביתרון האור במשנה ב' כתב דבקבלן אין תחילת מלאכה קנין, ואין חייב בעה''ב לשלם כשחזר בו על מה שלא עשה, ועי' מחנ''א שכירות פועלים סי' ד' וסי' ה' דהעלה צד דאין תחילת מלאכה בקבלן, וא''כ גם לפי דבריו כל דברי הברייתא דבעה''ב שחזר בו משלם כפועל, אינו אלא בפועל ולא בקבלן, וכן כל דברי הגמ' בסוף העמוד ובתחילת דף ע''ז א' אינם אלא בפועל ולא בקבלן.

ז. האם כשיכול הקבלן להשתכר פטור כמו בפועל, או דקבלן שאני: מרדכי סוף רמז שמ''ב ובביאור דבריו בדרישה סק''ב, נתה''מ סק''ז.

**תחילת מלאכה**

א. האם תחילת מלאכה הוא קנין בפועלים: ראשונים בסוגיין, ריטב''א קידושין דף מ''ז א', מחנ''א שכירות פועלים סי' ד' וסי' ה', רעק''א דף' ע''ו א'.

ב. האם תוס' והרא''ש ס''ל מקנין דתחילת מלאכה: נח' בזה המחנ''א שכירות פועלים סי' ד', והקצוה''ח סק''ב, ועי' תוס' דף ע''ט א' ד''ה אלא, דחייב את שכרו אף באונס, ואף בלא קנין, ובאונס א''א לומר דחייב מדינא דגרמי, ועי' בדברי הרא''ש דכתב כתוס' ואח''כ כתב דתחילת מלאכה נמי מחייב - וצ''ל דס''ל דמהא דסתמא הברייתא ע''כ איירי אף בכה''ג שלא יכלו להשתכר מאמש, אך קשה על זה ממש''כ הרא''ש דבכה''ג אין אפי' תרעומת כשכעת יכולים להשתכר, וא''כ הברייתא איירי רק כשיכלו להשתכר מאמש, וא''כ צ''ע מנ''ל דתחילת מלאכה הוא קנין, וכן צ''ע מנלן בתחילת מלאכה אע''פ שלא יכל הפועל להשתכר מאמש - אלא דהתוס' כתבו 'הוה מצי לפלוגי אף בלא הלכו ... אלא אורחא דמילתא נקט ...'ואי נימא דתחילת מלאכה הוא קנין, לכן נקטה הברייתא הלכו לחייב אף בלא יכלו להשתכר מאמש, והרא''ש לשיטתו לא כתב כן, ועי' מחנ''א שכירות פועלים סי' ד' דהרא''ש לא פירש את הברייתא מדין תחילת מלאכה, משום דס''ל דאין תחילת מלאכה קנין, ואינו חייב אלא משום קנס, וקנס לא שייך במצא שדהו לחה אע''פ שפשע, ולא כתב הרא''ש דחייב אלא בחזר בו סתם - ורעק''א דף ע''ו א' נקט בדברי הרא''ש דתחילת מלאכה הוי קנין - ובדברי הרא''ש בשו''ת סי' ק''ד כלל ב' לכא' מבואר דתחילת מלאכה הוי קנין.

ג. האם תחילת מלאכה הוא קנין גם בקבלן, או רק בפועל: בשו''ת הרא''ש כלל ק''ד סי' ב' ובריב''ש סי' תע''ו, ובנמוק''י ד''ה ואימר בעה''ב מפורש דאף בקבלן הוי קנין, ועי' מחנ''א שכירות פועלים סי' ד, וסי' ה', רעק''א דף ע''ו א'.

ד. לשיטות שתחילת מלאכה הוא קנין גם בקבלן, כיצד יתפרשו דברי הגמ' בדף ע''ז א' ואימר בעה''ב: עי' נמוק''י ד''ה ואימר בעה''ב, וד''ה קמ''ל דאמרי ליה, שפירש בג' אופנים, ועי' שטמ''ק מהתוס' רא''ש, מהרש''ל ומהרש''א ומהר''ם שי''ף על דברי רש''י שם.

ה. לשיטות שתחילת מלאכה הוי קנין, האם הוי קנין רק לחייב את בעה''ב, או אף לחייב את הפועל: רמב''ן ורשב''א ב''ב דף ט' א' - וכן לכא' מוכח מדין יד פועל כיד בעה''ב, שחל לכא' בתחילת מלאכה, ואכתי אין מוכח שמתחייב לעבוד אלא רק דידו כיד בעה''ב - ריטב''א דף ע''ו ב', ריב''ש סי' תע''ו, ובדברי הש''ך - ס''ק ד', ז', י''א, י''ד, ל''ד - נראה דתחילת מלאכה הוא קנין רק לחייב את בעה''ב ולא לחייב את הפועל, ובביאור החילוק עי' שיעורי ר' שמואל בסוגיין.

ו. האם הילוך הוי תחילת מלאכה גם בקבלן: בדברי הטור מבואר דהלכו הוי תחילת מלאכה גם בקבלן, ועי' אבני נזר סי' נ''ב מחודש ד'.

ז. שכיר שקיבל על עצמו עשיית המלאכה, האם הוי כתחילת מלאכה: דרישה סוף סק''ב, ועי' פ''ח אות ו'.

ח. בגדר קנין תחילת מלאכה: מחנ''א שכירות פועלים סי' ד', ביאור הגר''א סקל''ו, חזו''א חו''מ ליקוטים סי' כ' לדף י'.

ט. האם מהני תחילת מלאכה בפועל העושה בחנם: קצוה''ח סי' ש''ז סק''א לגבי שומר חנם, ביאור הגר''א סקל''ו.

**דינא דגרמי בגורם שלא השתכרו הפועלים**

א. בדברי התוס' דף ע''ו ב': מחנ''א גזילה סי' י''א, שכירות י''ח, קצוה''ח סי' של''ג סק''ב, סק''ג, נתה''מ סק''ג, חזו''א ב''ק סי' כ''ב סק''א.

ב. האם יש חיוב מדינא דגרמי במניעת רווח: מחנ''א הנ''ל, ובהלכ' ריבית סי' מ''א, סמ''ע סי' של''ג סק''ח, קצוה''ח ונתה''מ הנ''ל.

ג. תוס' כתבו דנחשב גרמי, ויש שחולקים וס''ל דאינו אלא גרמא: רעק''א דף ע''ט ד''ה בסמ''ע סק''ח 'עיין בשיטה מקובצת דנראה דס"ל דלא הוי כלל גרמי רק גרמא כיון שאין בגוף הניזק'.

ד. יש לעיין מדוע בשלים עבידתא בפלגא דיומא אינו יכול להביא לו מלאכה קשה יותר, דאע''פ שאינו חייב לעבוד בעבודה קשה יותר, אפילו הכי מכיון שיכול לעבוד, לא גרם לו הפסד ממון - ובפרט אם מוכן לעבוד בעובדה קשה יותר בתוספת שכר, א''כ אפי' אם לא יוסיף לו על שכרו מכיון שיכול לעבוד לכא' אין נחשב שהפסידו -.

**נ''מ בין חיוב בעה''ב מדינא דגרמי, לחיוב מדין תחילת מלאכה.**

א. הראשונים כתבו שמדין תחילת מלאכה חייב אע''פ שלא היו יכולים להשתכר מאמש.

ב. עי' רעק''א דף ע''ו א', כששכרן בד', ומיעוט נשכרין בג', דמדינא גרמי אינו חייב יותר מג'.

ג. רעק''א שם, בהוזלו פועלים א''א לחייב מדינא דגרמי, וביתרון האור על המשניות כתב דאפשר לחייב מדינא דגרמי, ורעק''א הוכיח כדבריו מדברי הרא''ש דהרא''ש העמיד את הברייתא ביכלו להשתכר מאמש, ואפי' הכי כתב דבחזר בו בעה''ב והוזלו פועלים לרבנן דלית להו דין ידו על התחתונה אין צריך לשלם להם בעה''ב יותר ממה שעבדו, ועי' מחנ''א שכירות פועלים סי' ד' דביאר מדוע מדין תחילת מלאכה אינו מחוייב, ורעק''א בדף ע''ו א' ביאר באופן אחר.

ד. הקצוה''ח כתב דכוונת התוס' שחייב מדין שבת, ולפי''ז גם לא שייך לחייב בהוזלו פועלים, שהרי חיוב שבת אינו חיוב על הפסד המעות, אלא על מה שחבל בו ומנע ממנו יכולת לעבוד, ויש לעיין כיצד הדין במוצאים מלאכה קלה ששכרה בפחות - עי' קצוה''ח סק''ד -.

ה. הקצוה''ח כתב דכיון שחיובו רק מדין שבת, אין חייב אלא באדם, אך בגרם שלא יוכל להשכיר בהמתו וכד' אין חייב.

ו. החזו''א ב''ק סי' כ''ג סקל''ו כתב נ''מ אם עובר בבל תלין, ואם יכול לשלם בשוה כסף, וכן מדינא דגרמי אין חיוב על יורשיו.

ז. לשיטות שאין תחילת מלאכה קנין, וכל חיובו של בעה''ב אינו אלא מדינא דגרמי, א''כ ה''ה שאין הפועל חייב לעבוד אף בדבר האבד כמוש''כ הש''ך בסקט''ו, משא''כ לשיטות דהוי קנין כתב רעק''א בדף ע''ו א' דבדבר האבד לא שרי ליה רבנן לחזור.

**כפועל בטל**

א. עי' בחידושו של הקצוה''ח סי' שט''ז א', ועי' אולם המשפט סי' של''ג שהקשה עליו.

ב. עי' נתה''מ סי' של''ד סק''ב שכתב בשם הש''ך דבשכירות חפצים אפילו כפועל בטל אינו מנכה לו מטעם דשכירות ליומא ממכר הוא, ולכא' כל זה רק אי נימא דפועל אינו קנוי לבעה''ב כע''ע.

ג. עי' ט''ז סי' של''ג סעי' א' בשם הראשונים דכפועל בטל הוא חצי שכרו.

ד. יש לעיין לדברי התוס' דחייב מדינא דגרמי, מדוע חייב רק כפועל בטל, הרי אילולי ששכרו היה משתכר יותר.

**דבר האבד**

א. האם נחשב דבר האבד אף במקום שלא היה מוצא פועלים אחרים מעיקרא: רשב''א, נמוק''י, הגהות אשרי סי' ב', ב''י בשם תלמיד הרשב''א בשם הרמב''ן, מחנ''א שכירות פועלים סי' ו', ש''ך סקכ''ח, נתה''מ סקי''ד, ועי' קושיית רעק''א - בדף ע''ט א' ד''ה בסמ''ע סק''ח - על דברי ההגה''א.

ב. האם בדבר האבד אינו יכול לחזור בו וחייב לעבוד, או שיכול לחזור בו אלא שידו על התחתונה: רי''ף, רמב''ם פ''ט מהלכ' שכירות ה''ד, רא''ש סי' ו', ר''ן דף ע''ז א' סוד''ה שם אמר רב, הגה''א סי' ו', שו''ת התשב''ץ ח''א סי' ס''ד, שו''ת מהרי''ק סי' קל''ג, מהרי''ט יו''ד סי' נ' וסי' נ''א, דרישה סק''ג, ש''ך סי' של''ג סק''ד, וסקט''ו, וס''ק ל''ד, שו''ת ושב הכהן סי' י''ג, רעק''א דף ע''ו א', חזו''א ב''ק סי' כ''ג סק''ט.

ג. להך גיסא דאינו יכול לחזור בו, צ''ע הא דרשינן עבדי הם וכו': פלפולא חריפתא אות צ', רעק''א דף ע''ו א'.

ד. האם שוכר עליהן או מטען בדבר האבד אף לפני שהתחילו במלאכה: רש''י דף ע''ח א' ד''ה עד - ורעק''א במשניות בשיטתו - ראשונים בסוגיין, רא''ש בשם הראב''ד, מחנ''א שכירות פועלים סי' ז', ש''ך סקכ''ט, קצוה''ח סי' של''ג סק''ב, וסקי''א.

ה. בביאור שיטת הראשונים דאיכא דינא דדבר האבד אף בלא קנין: הראשונים כתבו שאין כאן דרך לקנין, ובביאור הדבר עי' ריטב''א דף ע''ג ב' ד''ה האי מאן, ורעק''א בדף ע''ו א' סוף ד''ה ושרש, ובנתה''מ סי' של''ג סק''ג כתב דדין דבר האבד תקנת חכמים הוא, ולשון המהרי''ק שורש קל''ג 'שאפילו פועל בדבר האבד שאין יכול לחזור בו כשהוא חוזר בו ורוצה להפקיע שכירתו שלא כדין דין הוא שיהא הלה שוכר עליהן או מטען מדינא או **מקנסא**'.

ו. בגדר דין מטען: לשיטות שחייב לעבוד בדבר האבד ניחא, אך לחולקים צ''ב מדוע מטען, עי' לעיל די''א דדין שוכר עליהן או מטען הוא תקנא דרבנן, ועי' דבר אברהם ח''ג סי' כ''א, ולדעת הריטב''א דשוכר עליהן הוא משום שהתחייב לשלם מדיו ערב, צ''ל דהתחייב מדין ערב גם לעבוד, ולכן אף מטען הוא מדינא.

ז. העושה בחנם, האם יכול לחזור בו בדבר האבד: מחנ''א שכירות פועלים סי' ו', רמ''א סי' של''ג סעי' ה' ונו''כ שם.

ח. ההגה''א הקשה מדוע פועלים שחזרו בהם בדבר האבד שוכר עליהן רק כדי שכרן, בשלמא בחלילין וכד' שאין נזק, אך בהיתה פשתנו שרוי יהיה חייב מדינא דגרמי וממילא יכול לשכור אף ביותר מכדי שכרן, ותי' דאיירי בלא יכל בעה''ב לשכור מאמש, ולשיטת הרשב''א שאינו נחשב דבר האבד בכה''ג כתב רעק''א דף ע''ט א' ד''ה בסמ''ע סק''ח, דע''כ ס''ל דאינו גרמי אלא רק גרמא 'כיון שאין בגוף הניזק' והמחנ''א שכירות פועלים סי' ז' כתב דאינו אלא גרמא וז''ל 'אבל בחזרת פועלים אין ההיזק נעשה מיד אלא אח"כ והוי גרמא בנזקין', והנתה''מ בסקי''ד כתב דרק בחלילין שוכר עליהן עד כדי שכרן, אך בפשתן שוכר אף ביותר משום שיש בו חיוב מדינא דגרמי - ומבואר בדבריהם דאע''פ שעדיין לא הזיקו, יכול לשכור ולמנוע את ההזק, וחייבים הם לשלם על כך אע''פ שלא הזיקו, וצ''ע.

ט. יש לעיין האם פועל שחוזר בו בדבר האבד ידו על התחתונה, נ''מ כשעבד רוב היום ויש בשכר שחייב לו יותר מכפל שכרו, דבקבלן שחזר בו מנכה את כל שכרו אף יותר מכפל שכרו, ולשון הטור הוא דבדבר האבד ידו על התחתונה עי''ש - אי נימא דקבלן ידו על התחתונה משום שאינו יכול לחזור בו, א''כ לשיטת שפועל יכול לחזור בו אף בדבר האבד, אלא דאם חזר בו שוכר וכו' י''ל דלא יהיה ידו על התחתונה -.

י. יש לדון באופן ששכר פועל לעשות את כל מה שיבקש ממנו, ואחר ששכרו התחדש דבר האבד, האם דינו כדבר האבד, או רק כששכר לדבר האבד אמרו שוכר עליהן או מטען, מכיון שאילו לא היה נשכר לו, היה שוכר פועל אחר, וע''י שנשכר לו גרם לו הפסד, משא''כ אם בשעה שנשכר עדיין לא היה דבר האבד, עי' רעק''א בשו''ע סי' קפ''א סעי' ג' ובפתחי תשובה שם שציינו לשו''ת שב הכהן סי' י''ג שכתב דאין דין דבר האבד בכה''ג.

יא. יש לדון בדבר האבד והוקרו פועלים, האם דינו כדבר האבד ואף בפועל שוכר עליו, או''ד דכיון דמצויים פועלים לשכור כפי השכר בשוק אין על זה שם דבר האבד, וממילא פועל יכול לחזור בו וידו על העליונה, ואף בקבלן רק מנכה משכרו אך אין שוכר עליו, ויש מקום לומר דאף אי נימא דאין יוקר נחשב דבר האבד, אפילו הכי בדבר האבד, לא נפקע ממנו שם דבר האבד כשאין מצויים פועלים לשכור כפי דמים ששכרן - ובפרט אי נימא דאין דעת פועל וקבלן להתחייב לעבוד בדבר שאינו אבד, אך בדבר האבד דעתם להתחייב לעבוד, ורק על צד שלא יהיה שום הפסד כלל דעתם שיוכלו לחזור בהם -.

**כשלא מצא בעה''ב פועלים אחרים, וניזוק הפשתן, האם חייב הפועל בתשלום הנזק.**

א. הרמ''א בסעי' ו' הביא מהתרוה''ד שחייב בתשלומי הפשתן, הקצוה''ח סק''ג נקט בדברי הנמוק''י דפטור - וכ''כ הגר''א סק''מ - משום דהפועלים רק התחייבו לעבוד ולא לשלם, ולא דמי לבעה''ב שהתחייב לשלם, ועי' בדברי הר''ן.

ב. הש''ך - סקל''א, וסקל''ט - נקט בדעת הנמוק''י דרק כשהיה בעה''ב יכול לשכור פועלים אחרים ולא שכר פטור, אך כשלא היה יכול לשכור חייב מדינא דגרמי - דהרי קאי על דברי הרמ''א דחייב את הכל ולא רק כדי שכרן - וכן הוא בשטמ''ק דף ע''ו ב' בשם שיטה, ולא דמי לזרק חץ ויכל הניזק למנוע את החץ דחייב המזיק, משום שכאן כל ההזק הוא במה שמנע ממנו לשכור פועלים אחרים, וכשיכול כעת לשכור פועלים הרי לא מנע ממנו לשכור פועלים, ולא הזיקו כלל -.

ג. בדברי הריטב''א במתני' נראה דאף כשיכל בעה''ב לשכור פועלים ולא שכר חייבים הפועלים, עד כדי שכרן - ומדכתב עד כדי שכרן ע''כ הוא מדין דבר האבד ולןא מדינא דגרמי, ויש לומר דאיירי בגוונא דיגח בעה''ב לשכור פועלים ולכן לא שייך כאן דינא דגרמי - ובשיטה הנ''ל מספ''ל בזה.

ד. המחנ''א שכירות פועלים סי' ז' כתב דדעת הרמב''ן דפטור, משום דאינו גרמי אלא גרמא, ולא דמי לחזרת בעה''ב דהוי גרמי.

ה. עי' בספקו של רעק''א - בדף ע''ט א' ד''ה נסתפקתי -.

ו. בשכר הפועלים ב', שיכול לשכור ביוקר בד', כשכל הפשתן שוה רק ג', לשיטות שהפועלים חייבים על איבוד הפשתן, לכא' אינו יכול לשכור בד', אלא יאבד הפשתן וישלמו רק א' - שהרי מנכין את השכר שהיה משלם אילו עבדו - משא''כ לשיטות שהפועלים פטורים לכא' רשאי לשכור בד' ויקח מהפועלים ב'.

ז. לשיטות שחייבים הפועלים לשלם כשאבד הפשתן, מה הדין במניעת רוח: חזו''א ב''ק סי' כ''ג סקכ''ב.

**האם יש דין דבר האבד רק בחזרת פועלים או גם בחזרת בעה''ב**

א. הראשונים בסוגיין כתבו 'דכי היכי דפועלים מחייבי ליה לבעה"ב בדבר האבד ה"נ בעה"ב מיחייב להו לפועלים'.

ב. הקצוה''ח סק''ב וסק''ג הביא שיטת המהר''מ שאין בחזרת בעה''ב דין דבר האבד, וביאר בתרי אנפי החילוק בין חזרת בעה''ב לחזרת פועלים, ועי' חזו''א ב''ק סי' כ''ב סק''א דאין חיוב מדין ערב אלא על הפסד, ולא על מניעת רוח.

ג. בדברי התוס' שלא הזכירו דבר האבד בחזרת בעה''ב, יש לדון אם הוא משום דס''ל דאין בו דבר האבד, או''ד משום דלא רצו להקשות מדין שאינו מפורש, ובתו''ר מבואר דרק לר''מ חייב, ומבואר דאינו חייב מדין דבר האבד, ויש לפרש בתרי אנפי, י''ל דס''ל כהמהר''מ הנ''ל, וי''ל דס''ל דדין דבר באבד הוא רק אחר תחילת מלאכה.

**שוכר עליהן - עד כדי שכרן**

א. בביאור עד כדי שכרן: עי' לשון רש''י במתני', ועי' בדף ע''ח א' מח' רש''י ור''פ עם הרא''ש - ועי' ב''י דכתב שלא נח' רש''י והראשונים, ועי' לח''מ פ''ט משכירות ה''ד, ועי' פ''ח אות ת' - ושאר הראשונים בדף ע''ו נקטו ששוכר עליהן בכפל משכרן, ובביאור הסברא בשיעור זה עי' בדברי הריטב''א במתני', ועי' סמ''ע סקכ''ה, וש''ך סקל''ב, חזו''א ב''ק סי' כ''ג סקכ''ד.

ב. לדעת רש''י האם שוכר עליהן כשכבר נתן להם את שכרן: רא''ש, ופ''ח אות ת'.

ג. לדעת רש''י צ''ב מה החילוק בין דבר האבד, לדבר שאינו אבד לדעת ר' דוסא דיד פועל על התחתונה, עי' רש''י דף ע''ו ב' ד''ה אבל וד''ה שוכר, עי' תוס' ר''פ, ופלפולא חריפתא אות ת', ודרישה אות ג', ורעק''א במשניות, ועי' עוד נ''מ בפרישה סק''ב דבדבר שאינו אבד אין שוכר עלייהן כשהתייקרו פועלים טובא ודרך בני אדם להמתין שיוזלו הפועלים, וא''כ בדרב שאינו אבד אף לא ינכה משכרן בכה''ג, משא''כ בדבר האבד.

ד. כתב התפארת שמואל דלדעת רש''י משכ''ל שוכר עליהן יותר מכפל משכרן באופן שעבדו יותר מחצי מהעבודה, משא''כ לשאר הראשונים אין שוכר אלא בכפל משכרן - וס''ל דידו על התחתונה אינו אלא בהוקרו הפועלים, ולא כשאינו מוצא אלא ביוקר, ועי' סמ''ע סקכ''ז -.

ד. לדעת שאר הראשונים האם משלם מכיסו עד כדי שכרו גם כשניזוק הפשתן: רמב''ן, ריטב''א במתני', ר''ן דף ע''ו ב', נמוק''י ד''ה עד ארבעים, ש''ך סקל''ט.

ה. לדעת שאר הראשונים כששכרן בב', ועבדו חצי מהעבודה, האם בכדי לגמור את העבודה שוכר עליהן בב' שהוא כפול משכר חצי העבודה, ויוציאו מכיסם א', או דלמא דשוכר עליהן בד' וישלמו ב' ויפסידו גם ממה שעבדו א': עי' סמ''ע סקכ''ה וסקכ''ז.

ה. האם עד כדי שכרן הוא רק בדבר שאינו הזק של ממון כפרייפרין וכד', אך בהזק שוכר אף ביותר מכדי שכרן, הגה''א סי' ב', נתה''מ סקי''ד.

ו. שוכר עליהן, האם הוא מדינא או תקנה דרבנן: ריטב''א דף ע''ג ב' ד''ה סוף ד''ה האי מאן, דף ע''ח א', נתה''מ סק''ג, חזו''א ב''ק סי' כ''א סקכ''ח, ועי' קצוה''ח דבחלילין וכו' שוכר עליהן מפני כבוד המת, וז''ל המהרי''ק בשורש קל''ג 'דין הוא שיהא הלה שוכר עליהן או מטען מדינא או מקנסא'.

ז. כשפועל או קבלן חייבים לעבוד, האם זה סיבה ששוכר עליהן מדינא לקיים את חיובם לעבוד: הפתחי תשובה סוף סק''ב כתב שנח' בזה הש''ך ורעק''א, ולכא' מדברי הרא''ש בשו''ת שקבלן חייב לעבוד, ומטעהו אף כשמצוי פועלים, ע''כ מה שהתחדש בדבר האבד הוא שאף שוכר עליהן, וא''כ מבואר בדבריו דכשאינו דבר האבדאין שוכר עליו אע''פ שחייב לעבוד, ושורש המח' בין הש''ך ורעק''א לכא' הוא האם כוונתו להתחייב לעבוד, או כוונתו לשעבד את עצמו ונכסיו שיהיה לבעה''ב פעולות, דהוי כהמתחייב כור חיטים דיורדים לנכסיו ככל חוב, משא''כ אם התחייב רק לעבוד, א''א לגבות ממנו מעות.

ז. הריטב''א כתב דדין ידו על התחתונה בקבלן שחזר בו לר' דוסא הוא 'דהוה ליה מעין דבר האבד שאין אדם רוצה שתהא מלאכתו מותחלת אף על פי שהוא יכול להמתין' ולדברי הריטב''א דהחיוב בדבר האבד הוא מדין ערב, צ''ל דכאן שאינו אלא כעין דבר האבד אין דעתו להתחייב לשלם, אלא רק לנכות משכרו, וכן אינו כדבר האבד שדעתו להתחייב אף בכדי לשכור פועל ביוקר גדול, אלא דעתו כאן רק לנכות משכרו בכדי לשכור פועל כהשער שהתייקרו פועלים, אך לא יותר מהשער.

**יוקרא וזולא, האם נחשב דבר האבד.**

א. כתב הרמב''ן 'והני מילי בדבר האבד אבל אם הוקרו פועלים אפילו התחילו במלאכה אינו שוכר עליהן אלא ממה שעשו בקבלנות וכר' דוסא, אבל לשלם מכיסם לא נתחייבו כיון שאינו דבר האבד' מבואר בדבריו שאין שם דבר האבד כשמצויין פועלים, אע''פ שהוקרו וכן נראה ברש''י דף ע''ז ב' ד''ה אבל בדבר - אך י''ל דכוונתו לומר דהוקרו פועלים אינו דבר האבד, משום שבידו להמתין עד שיוזלו הפועלים, ולא איירי הרמב''ן בדבר האבד, וז''ל הר''ן ודוקא בדבר האבד אבל בדבר שאינו אבד אם הוקרו פועלים אפי' התחילו במלאכה אינו שוכר עליהם -.

ב. בדברי הרמב''ם והטור נראה דבדבר האבד ומצוי פועלים לשכור והוקרו פועלים אינו דבר האבד, מדכתבו דהדין בציור זה דפועל נוטל מה שעבד, ובקבלן ידו על התחתונה, וא''כ איירי בהוקרו פועלים, ואפילו הכי יד הפועל על העליונה, וז''ל הפרישה 'אף אם נתייקרו הפועלים יד הפועל על העליונה כיון דעל כל פנים נמצאים לפנינו פועלים אחרים לגמור מלאכתו ותו לא הוי ליה דבר האבוד על ידי חזרתו ומשום הכי ניתן לפועל זה רשות לחזור וידו על העליונה' ועי' סמ''ע סקי''ז, וסקכ''ז וסקכ''ט, וכך נטק המחנ''א שכירות פועלים סי' ז' בדעת הרמב''ם והטור, דאין יוקרא נחשב דבר האבד, וכ''כ הש''ך סקכ''א - אך החזו''א ב''ק סי' כ''ג סק''ל נקט בדברי הטור והרמב''ם דהוי דבר האבד בכה''ג, וממילא דין פועל וקבלן שוים - וכן מבואר בשטמ''ק דף ע''ו ב' בשם שיטה.

ג. בדברי הריטב''א במתני' נראה דיוקרא הוי דבר האבד, מדכתב דאינו דבר האבד בחזרו פועלים כשיכול לשכור **בשכרן של אלו**, ובדף ע''ו א' כתב להדיא דבהוזלו פועלים חייב בעה''ב מדין דבר האבד, וצ''ב א''כ מדוע כל חזרת פועלים אינו דבר האבד בהוקרו פועלים, ומדוע רק ידם על התחתונה ואין שוכר עליהן, ומדוע רבנן נח' על ר' דוסא, הא כתב הריטב''א דמודו רבנן בדבר האבד, וצ''ל דנח' רבנן ור''ד ביכול להמתין עד שיוזלו הפועלים, וכמבואר בברייתא דדין דבר האבד אינו אלא כשאין מצוי פועלים היום, וכה''ג כשאינו דבר האבד אמרינן דימתין למחר כמבואר בגמ' דרק בדבר האבד חייב כשאין מצויים פועלים היום, וא''כ י''ל דה''ה כשהוקרו פועלים אמרינן דימתין עד שיזולו -.

ד. וכן נראה בדברי הנמוק''י דף מ''ו ב' ד''ה בדבר, ובדף מ''ז ב' בשם הרמב''ן, ועי' חזו''א ב''ק סי' כ''ג סק''ל דכתב שכן מפורש ברא''ש.

ה. מבואר בריטב''א דכשחזר בו בעה''ב רבנן מודו לר' דוסא, דהרי מודו רבנן בדבר האבד, וברא''ש מבואר דאף בזה נח' רבנן - וכ''נ ברש''י דף ע''ו ב' ד''ה היה יפה, ודף ע''ז א' ד''ה מהו דתימא, הואיל ואמר וכו', ועי' מהרש''א שם, ובדף ע''ו א' בד"ה השוכר - וצ''ע אף אי נימא דאינו נחשב דבר האבד, אמאי אינו חייב מדין תחילת מלאכה, וכתב המחנ''א שכירות פועלים סי' ד' דס''ל להרא''ש דאין תחילת מלאכה קנין, ולכן אין מפסיד מידי בחזר בו בעה''ב, ורק כשאינם יכולים להשתכר כלל קנסוהו רבנן לשלם, אך בהוזלו לא קנסוהו - ורעק''א בדף ע''ו א' כתב בדברי הרא''ש דרבנן ס''ל דתחילת מלאכה אינו קנין - עכ''פ מבואר ברא''ש דאינו דבר האבד, דהרי הרא''ש כתב דיש חיוב בדבר האבד אף בלא תחילת מלאכה, וכן מבואר בדברי הר''י שהביא השטמ''ק דאין בעה''ב צריך לשלם מה שהפסידו הפועלים, כשחזר בו והוזלו הפועלים.

ו. עי' רעק''א דף ע''ו א' דא''א לחייב את בעה''ב מדינא דגרמי בחזר בו והוזלו הפועלים - אולי משום דכמו כן היה יכול להתייקר, ולכן אין שם מזיק על מעשיו, ואין זכות למונעו ממעשה זה - ועי''ש מש''כ לענין דין דבר האבד בהוזלו הפועלים.

ז. יש לדון להך גיסא דאין יוקרא דבר האבד, כיצד הדין בדבר האבד ואין מוצא פועלים אף לפי מה שהוקרו, אלא רק ביוקר דשוכר עליהן, האם הפועלים משלמים את כל ההפרש בין מה ששכרן למה ששכר בעה''ב, או משלמים רק את השיעור שבין שכר הפועלים שהוקרו, למה ששכר בעה''ב.

ח. בדברי הסמ''ע סקכ''ז וסקכ''ח מבואר דאפי' אם יכול למצוא פועלים להשלים את המלאכה בכל השכר שקצץ עם הפועלים אינו נחשב דבר האבד, ותמה עליו בחזו''א ב''ק סי' כ''ג סק''ל.

ט. לפי הנ''ל נח' הראשונים האם בדבר האבד יש הבדל בין פועל לקבלן, לשיטות שיוקרא הוי דבר האבד אין הבדל בין פועל לקבלן, ולשיטות שאינו דבר האבד באופן שהוקרו הפועלים בקבלן ידו על התחתונה משא''כ בפועל מקבל את כל מה שעבד, וכן יהיה נ''מ במח' הראשונים באופן שלא עבד או עבד מעט אם משלם הפועל מכיסו או דאינו אלא מנכה משכרו של הקבלן.

**באתה חבילה לידו**

א. כתב הרמב''ן 'ומיהו אם נתנו לבעה"ב כלי אומנותן אף על פי שלא התחילו במלאכה שוכר עליהן בדמי שכירות של אותה שעה מדמי החבילה, שמשעה שנתנו לבעה"ב כלי אומנותן קנו זה מזה ושוב אינן יכולין לחזור בהן, הילכך אפי' הוזילו גביה או שהוקרה מלאכה שוכר עליהן בשוויין של פועלים שמשיכה זו קונה להם'.

ב. כתב הרשב''א 'וסבור הייתי לומר דאפילו בדבר שאינו אבד כל שבאת חבילה לידו משתלם ממנה עד כדי שכירות של אותה שעה ואפילו נתייקרה בין שכירות לחזרה או אפילו אוזילו פועלים גביה מעיקרא ואימור פועלים שוכר עליהם ומשתלם מדמי החבילה ובלבד שלא יתייקר בה אלא יטרח וישכור כדרך שנשכרים רוב הפועלים לפי שאינו צריך למהר ולשכור שהרי אין מלאכתו נאבדת מה שאין כן בדבר האבד שאי אפשר לו להמתין עד שיטרח וישכור אלא שוכר מיד ואף על פי שמחמת ניחוצו צריך להתייקר. וכן נראה גם מדברי הרמב"ן ז"ל'.

ג. כתב הב''י 'כתבו תלמידי הרשב"א דכל שבאת חבילה לידו שוכר עליהם מדמי חבילה אפילו בדבר שאינו אבד **ואפילו לא התחיל במלאכה** דמשבאת חבילה לידו זכה בעל הבית בשכירותו ... וליכא בין דבר האבד לשאינו אבד למי שפירש חבילה כלי אומנות אלא דבדבר האבד יכול לשכור פועלים בדמי כל החבילה ואפילו שוה כמה אם אינו מוצא בפחות מכדי דמיהן כדי שלא יפסיד וכשאינו אבד יש לו להמתין עד שימצא פועלים בזול ושוכר עליהם מדמי החבילה ואחר כך פירשו דבזול דקאמרינן היינו בנוהג שבעולם ולא אתו למעוטי אלא שלא יוסיף על שכר הראוי להם עכ"ל,

ד. ועי' ב''ח דכתב דהטור לא ס''ל הכי, ואין מועיל באתה חבילה לידו אלא רק בדבר האבד.

ה. הרמ''א פסק כדברי הראשונים הנ''ל, וכתב הש''ך סק''ה דנראה דהרבה ראשונים חולקים על דין זה, ולא מהני באתה חבילה לידו מתרי טעמי, משום דאין כוונת הפועל לשעבד את כלי מלאכתו, ועוד משום דמנה אין כאן משכון אין כאן, ועי' הריטב''א בדף ע''ח א' שכתב 'ועוד דהכא לאו בתורת משכון יהבי ליה אלא שהקנו לו בגופה של חבילה כדי דמיה מעכשו אם יחזרו בהם בדבר האבד, ועל דעת כן משך בעה"ב את החבילה'.

ו. כתב הטור 'אינו צריך לשלם לו מכיסו כלום ... **כיון שאינו תופש משלו'** וכתב הפרישה 'משמע כל היכא דתפיס מהני ואפילו לא תפיס כלי מלאכת אומנתו אלא ממון אחר ואין נפקא מינה בכלי אומנתו אלא דוקא בשלא התחיל במלאכה דאז הוה משיכתן כאילו התחילו' וכ''כ הסמ''ע 'ומזה שכתב כיון שאינו תופס משלו, יש ללמוד הא אם תפס הבע"ה משל קבלן אפילו דבר שאינו מכלי אומנותו, יכול לשכור עליו מאותה תפיסה באופן שיוגמר מלאכתו כפי תנאו' והב''ח פירש את דברי הטור באופן אחר ולדבריו אין מקור שמועיל תפיסת ממון אחר, ועי' ש''ך סקל''ד, והתרוה''ד סי' שכ''ט כתב 'ואפילו יש ביד בעה"ב משל השכיר כלים או בגדים או שאר ממון אינו שוכר עליו, ודווקא כשבא חבילתו לידו כדפרש"י או כדפירש ר"ח ע"ש', ובסברת הסוברים דכל שתופס משלו שוכר עליו תמה החזו''א ב''ק סי כ''ג סקל''ד דלמה יגבה, וכתב דע''כ תקנת חכמים הוא עי''ש.;