שיעור כז סימן רח יג-טז
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / אורח חיים / סימן רב - רל ברכות הנהנין

**שיעורי הלכה**

![](data:image/gif;base64...)![](data:image/gif;base64...)

**שיעורים מפי מו"ר**

**הגאון רבי רפאל צבי ובר שליט"א**

**..**

**הלכות ברכות**

**שיעור כז**

**~ סימן רח סעיף יג - טז ~**

# אם יוצאים יד"ח סעודת שבת בפת הבאה בכיסנין

כתב המשנ"ב (ס"ק נח) שהזכרת מעין המאורע בברכה מעין ג' אינה לעיכובא, ובשעה"צ (שם ס"ק ס) ביאר הטעם משום דאינו מחוייב באכילה זו, והוא כמו ההזכרה בר"ח דאינה לעיכובא משום שאינו מחוייב לאכול פת. ועוד כתב דאינו מעכב מכיון שיש ראשונים (שהובאו בבית יוסף) דסברו שאידין הזכרה בברכה מעין ג', וגם שבירושלמי משמע שאינו לעיכובא.

והנה הקהילות יעקב (סימן כה) חוקר האם אפשר לצאת ידי חובת סעודת שבת באכילת פת הבאה בכיסנין, וכתב שמדברי הפוסקים כאן דכתבו דהזכרת מעין המאורע אינה מעכבת, משמע שאינו יוצא ידי חובתו באכילת פת הבאה בכיסנין, ולכן חשיב כאינו מחוייב באכילה זו.

אכן בקה"י שם הביא מהמאירי בברכות (מט, א) שכתב דיש אומרים שיוצאין ידי חובת סעודה באכילת פת הבאה בכיסנין, ולדעה זו הזכרת המאורע בברכה מעין ג' היא לעיכובא. וע"ש שאף דקיי"ל שבאכילת פירות אינו יוצא אף בפירות ממין שבעה שמברכים עליהם ברכה מעין ג', מכל מקום בפת הבאה בכיסנין יתכן שיוצא ידי חובתו.

[ולעניין לצאת ידי חובת אכילת מצה מצינו ברמב"ם (פרק ו מהלכות חמץ ומצה הלכה ו) שיוצאים ידי חובה בפת שאפאה בקרקע, ואילו ברמב"ם בהלכות ברכות (פרק ג הלכה ט) מבואר שמברך על זה בורא מיני מזונות, ורק אם קובע סעודתו על כך מברך ברכת המזון, וא"כ צ"ע איך יוצא בו ידי חובת מצה, הרי מבואר ברמב"ם (חמץ ומצה פרק ו הלכה ז) שכל שמברכים עליו ברכת המזון יוצאים בו ידי חובת מצה, ופירש רעק"א (על המג"א סימן קסח ס"ק טז) בדעת הרמב"ם שכל שמברך עליו ברכת המזון בקביעות סעודה יוצא ידי חובת מצה אף אם אכל רק כזית. אכן במנח"ח (מצוה י) נקט דאין יוצאין ידי חובת אכילת מצה בפהב"כ אלא כשקבע עליו סעודה].

# שכח רצה בברכהמ"ז אחר שאכל פהב"כ ב'קידוש'

ובקה"י כתב דלפי שיטת הרמב"ם שיוצא ידי חובת מצה בכזית פת הבאה בכיסנין משום שאם יקבע עליו סעודה יברך ברכת המזון, נראה שייצא בזה ידי חובת סעודת שבת בפהב"כ, כיון שאם יקבע עליו סעודה יברך ברכת המזון. ואם כן יש לדון באופן שאכל פהב"כ בקידוש ואח"כ אוכל סעודת שבת ושכח לומר רצה בברכת המזון דיתכן שאינו צריך לחזור, דלפי אותם דיעות הרי כבר יצא ידי חובת סעודת שחרית באכילת המזונות אחר הקידוש, ואינו מחוייב בסעודה זו, וצידד שם שכיון שיש ספק אם יצא ידי חובתו לא יחזור ויברך אם שכח 'רצה'. אך מסתימת הפוסקים נראה שאינו יוצא דאל"ה היו צריכים לפרש שאם שכח 'רצה' בסעודת שבת אחרי שאכל פת כיסנין לא יחזור, וכן נראה לדינא שלא יוצאים יד"ח סעודת שבת בפת הבאה בכיסנין אף שיוצא בזה ידי חובת מצה בפסח.

אכן עדיין יש לדון באופן שאכל ב'קידוש' מין מזונות שאין בו את כל הג' תנאים של פת הבאה בכיסנין (שנתבאר בסימן קסח באורך), ונתבאר שם שיש שסברו שפהב"כ היא פת ממולאת וי"א שהוא דבר פריך וי"א שהוא פת שנילושה במי פירות, ולפי הדיעות שממולא הוא פהב"כ כל פת שאינה ממולאת חשיב פת גמורה, וכן לפי השיטות שפהב"כ הוא נילוש במי פירות, אם לא נילוש במי פירות הוי פת גמורה, וממילא כל שאכל מין מזונות שאין בו את שלשת התנאים הנ"ל יש לחוש שהוא פת גמורה, ואף שמספק מברך עליה במ"מ, הרי על הצד שהוא אכל פת גמורה הוא כבר קיים את החיוב סעודה וממילא אם שכח רצה בסעודה מספק לא יחזור וצ"ע [ואם אוכל 'קוגל אטריות' יתכן שיש להקל טפי משום דיתכן שאין לו דין פת הבאה בכיסנין וחשיב רק תבשיל בעלמא ואכמ"ל].

# אכל כזית מז' מינים וחצי זית מפירות אחרים וחצי זית מפרי האדמה

יש לדון באופן שאוכל שיעור כזית מפירות ממין שבעה ואוכל עוד חצי כזית תפוח, וחצי כזית פרי האדמה, ומעתה אם יברך בתחילה ברכה מעין ג' הרי הוא פוטר את החצי כזית תפוח, וממילא לא יברך ברכה אחרונה על החצי כזית של פרי האדמה, אך י"ל שבכה"ג עדיף שיקדים את הברכת בורא נפשות כדי שיוכל לברך ברכה אחרונה על החצי כזית של פרי האדמה [ולכאורה שייך ספק זה גם באופן שאוכל יותר מכזית מהתפוח, ויתכן שכשאוכל חצי כזית יותר מסתבר שיצטרף התפוח לפרי האדמה, ויצטרך לברך בורא נפשות תחילה וכמשי"ת בסמוך].

ובשם הגראי"ל שטיינמן הביאו (עי' בהערות דרשו הערה 62) דיקדים ברכת מעין ג' כיון שהיא קודמת בסדר הקדימה, וממילא לא יברכו בורא נפשות.

אמנם לפי מה שנתבאר (בשיעור הקודם) דהמשנ"ב (ס"ק סד) כתב לעניין מי שחותם ברכת היין בנוסח 'על הפירות' דנחלקו הפוסקים האם הוא פוטר גם שאר פירות כגון תפוחים, דכתב שיקדים ויברך בתחילה 'בורא נפשות', כדי לצאת מכלל הספק שמא הוא נפטר בברכת התפוחים. ומבואר דבמקום ספק יש להקדים ולברך בורא נפשות, וה"נ בעניין זה נראה דעדיף שיקדים ברכת בורא נפשות כדי שיוכל לברך גם על חצי כזית פרי האדמה. ולדינא ודאי יש לנהוג כן שהרי יש ספיקות מהו שיעור כזית, וממילא כל שיש חצי כזית יש להסתפק שמא יש בו שיעור כזית, ועל כן יש להקדים ולברך 'בורא נפשות' על חצי כזית התפוח וחצי כזית פרי האדמה.

[סעיף יד] שתה יין וברך בפה"ג ואכל ענבים, צריך לברך עליהם בורא פרי העץ. וכן בברכה אחרונה צריך להזכיר על העץ ועל פרי העץ.

[סעיף טו] אם בדיעבד בירך על הענבים בפה"ג או אחריהם על הגפן יצא.

# המברך בפה"ג על יין אם פוטר פירות העץ

וכתב המשנ"ב (ס"ק סט) דהוא הדין שאם בירך בפה"ג על היין ונתכוין להדיא לפטור גם את הענבים דיצא ידי חובתו. ואף שלעיל (בסעיף יד) נתבאר שהמברך בפה"ג על יין אינו פוטר את הענבים, התם מיירי שלא נתכוין לכך, אך אם כיון בהדיא הוא פוטר אף את הענבים. ומשמעות המשנ"ב דכן הדין גם לעניין ברכה אחרונה שאם מכוין להדיא הוא פוטר גם את הענבים ובסתמא אינו פוטר עד שיברך על הארץ ועל הפירות.

וציין המשנ"ב דכעין זה נתבאר לעיל (סימן רו ס"ק ח) לגבי האוכל פרי שברכתו בורא פרי האדמה, והוא מכווין בברכתו לפטור גם את פרי העץ, דאם כיון להדיא פוטר בדיעבד גם את פרי העץ. וע"ש שהביא מהשערי תשובה די"א שאפילו אם התכוין להדיא לפטור לא מהני, מכל מקום מסיק המשנ"ב דמספק כל שכיון להדיא לפטור בברכת בפה"א גם את פרי העץ אינו צריך לחזור ולברך.

# אם על המחיה פוטר יין ותמרים בנתכוין ובסתמא

הבאר היטב (ס"ק כג) הביא מהעטרת זקנים שאם בירך 'על המחיה' על תמרים או על יין יצא בדיעבד, וכמו שמצינו (לקמן סעיף יז) דברכת המזון פוטרת בדיעבד יין ותמרים כי הם מזינים. ובא"ר (ס"ק כו) כתב דכן מבואר ברש"י על הרי"ף בברכות (ו, א) דפירש מה שמבואר בגמרא דברכת הפת פוטרת תמרים היינו ברכת על המחיה.

והנה יש לדון באופן שאכל מיני מזונות ואכל גם תמרים ושתה יין, ובברכה מעין ג' שכח והזכיר רק 'על המחיה' ושכח להזכיר 'על הגפן' ו'על הפירות' האם יצא ידי חובתו. ומבואר בכף החיים (ס"ק עו) שיצא בדיעבד, שהרי בדיעבד אם בירך על המחיה על יין או על תמרים יצא ידי חובתו. וכן הביאו (דרשו הערה 76) בשם הגרי"ש אלישיב והגר"ח קנייבסקי שאם טועה ובירך רק 'על המחיה' יצא בדיעבד ידי חובתו גם על אכילת התמרים ושתיית היין.

ודבריהם צע"ג שהרי כבר נתבאר מהמשנ"ב, וכן מבואר בשאר האחרונים, דכל מה שמועילה ברכה לפטור בדיעבד היינו רק כשמכוין לפטור, וכמו שנתבאר דהמברך בפה"א בסתמא ודאי אינו פוטר את פירות העץ.

ונראה דגם לעניין ברכת על המחיה דפוטר את התמרים דווקא אם נתכוין לכך, אך בלא"ה אינו פוטר. וכן מפורש בביאור הגר"א לעיל (סימן קעד סעיף ו) דביאר שם מש"כ השו"ע דיין שבתוך המזון נפטר בברכהמ"ז משום שהוא בא מחמת הסעודה, ודקדק שם הגר"א דהיין נפטר בברכת המזון רק משום שהוא בא מחמת הסעודה, ובלא"ה הוא לא נפטר בברכת המזון, אע"ג דקיי"ל (לקמן סעיף יז) שאם בירך ברכת המזון על היין יצא ידי חובתו, משום דברכת המזון פוטרת את היין דווקא אם הוא מכוין לכך, ובביאור הגר"א שם מיישב בזה את קושיית הרשב"א ע"ש. ומבואר להדיא דמה שמועיל ברכת המזון על היין הוא רק אם מברך רק על היין או שנתכוין להדיא לפוטרו.

אכן באמת בחזו"א (סימן לד ס"ק ז) כתב שיש לחלק בין ברכה ראשונה לברכה אחרונה, דברכה ראשונה מתייחסת יותר לטעימה הראשונה, משא"כ ברכה אחרונה ע"ש, ומשמע שבברכה אחרונה אפילו אם מברך בסתמא הוא פוטר הכל, אכן יתכן דגם החזו"א מודה למסקנא שגם בברכה אחרונה צריך שיכווין בהדיא לפטור הכל ודוק].

אמנם לדינא נראה שאם שכח ובירך רק 'על המחיה' אינו פוטר אלא את מיני הדגן שאכל, אך על התמרים והיין שהוא לא התכוין להדיא לפוטרם, בסתמא אינם נפטרים וצריך לברך עליהם בפני עצמם.

[סעיף טז] שתה יין ומים, אין לו לברך על המים בורא נפשות, שברכת היין פוטרתן כשם שבברכה ראשונה יין פוטר כל מיני משקים.

# יין פוטר שאר משקין כשדעתו על זה

וכתב המשנ"ב (ס"ק עב) דכל זה מיירי בקבע סעודתו או שהיו המים לפניו, אך אם לא קבע ולא היו המשקין לפניו בשעת הברכה אז צריך לברך על המשקין לפניהם ולאחריהם. ומבואר דרק אם התכוין לשתות עוד משקין הם נפטרים בברכת היין, והיינו דגם הטפל צריך ברכה, אלא שהוא נפטר בברכה על העיקר, ולכן צריך לכוין לפוטרו.

וכעין זה מצינו בדין עיקר וטפל באוכלין שאם אכל העיקר ולא היה בדעתו לאכול גם את הטפל לא נפטר הטפל בברכתו, וכן מבואר בתוס' בברכות (מד, א ד"ה באוכלי) שאם אכל פירות גינוסר ואחר כך אכל מליח ולא היה דעתו בשעת אכילת הפירות שיחלש לבו מחמת המתיקות ויאכל את המליח, אינו פוטר אותו, ואף שהוא נחשב כ'טפל' לפירות אם אין דעתו לפוטרו אינו פוטר.

והחזו"א (סימן כז ס"ק ט) מוכיח מדברי התוס' בברכות הנ"ל דסברת דין עיקר וטפל, אינו משום שהטפל אינו טעון ברכה, אלא שהטפל נפטר בברכת העיקר, ולכן כל שלא היה בדעתו בשעת הברכה לפטור את הטפל הוא לא נפטר בברכת העיקר. ובזה מבואר גם לעניין יין הפוטר שאר משקים שבעינן שתהיה דעתו בשעת הברכה לפטור את שאר המשקין או שיהיו המשקין לפניו בשעת הברכה.

והנה במשנ"ב בהמשך דבריו (בס"ק עב) כתב דאם הביאו לו שאר משקין אחר שנמלך והסיח דעתו משתיית היין צריך לברך ברכה ראשונה על המשקין, והיינו אף אם היה דעתו לשתות שאר משקין כיון שהסיח דעתו משתיית היין צריך לברך על שאר המשקין.

אך יש להקשות ממש"כ השעה"צ (סימן תעט ס"ק ד) לעניין מי ששתה שאר משקים אחרי כוס שלישית בליל הסדר דא"צ לברך עליהם, ואף שהסיח דעתו משתיית יין, שהרי אסור לשתות יין בין כוס שלישית לרביעית, ומשמע שאף שאסור בשתיית יין מכל מקום המים נפטרים משום עיקר וטפל.

# שתה יין כמלא לוגמיו אם פוטר שאר משקין

והנה מבואר דבאופן ששתה יין בשיעור של כמלא לוגמיו דהוא פוטר את שאר המשקים מברכה שלפניה. ולעניין ברכה שלאחריה כתב השעה"צ (ס"ק ע) דאם שתה פחות משיעור רביעית יש לעיין בדבר איך יעשה לענין ברכה אחרונה דמשקין, דכיון שיש דעות שסוברין דאפילו על רוב רביעית צריך לברך מעין שלש, ממילא לא יוכל לברך בורא נפשות רבות על המשקין, דכי משום שאין אנו יודעין לברר ההלכה יחוייב על ידי זה לברך בורא נפשות רבות, ונשאר בצריך עיון.

ויל"ע בדברי השעה"צ הללו דלפי מה שנתבאר דטפל טעון ברכה ורק נפטר בברכת העיקר א"כ מדוע שלא יברך אחר המשקין דכיון שאינו מברך ברכה מעין ג' אין ברכה אחרונה שפוטרת את המשקין. ועל כרחך צ"ל דמה שיין פוטר שאר משקין היינו שבכה"ג המים אינם טעונים ברכה בפני עצמה, אלא ברכת המים היא ברכה מעין ג', ולכך על הצד שחייב בברכה מעין ג' המים אינם טעונים ברכה בפני עצמם, אלא צריך לכוללם בברכת מעין ג' וכיון שאינו מברך ברכה מעין ג' לא יוכל לברך על המים בורא נפשות בפני עצמם.

הדינים העולים:

1. י"א שיוצאים ידי חובת סעודת שבת בפהב"כ, ולדבריהם אם אכל פהב"כ ב'קידוש' ואחר כך אוכל סעודת שבת ושכח רצה בברכהמ"ז אינו חוזר.
2. אמנם מסתימת הפוסקים נראה שאם שכח רצה חוזר, משום שאין יוצאים בפהב"כ.
3. ועדיין יש לדון דכל שהוא ספק אם נחשב כפהב"כ או פת גמורה [דאין בו את הג' תנאים שבסימן קסח], יש ספק שאולי הוא יצא ידי חובת סעודת סעודה ואם שכח 'רצה' א"צ לחזור.
4. אכל כזית מז' מינים וחצי זית תפוח וחצי זית פרי האדמה י"א שיברך בתחילה ברכה מעין ג' ולא יברך בורא נפשות, וי"א שיברך בורא נפשות בתחילה ואח"כ ברכה מעין ג'.
5. המברך בפה"ג על היין פוטר את הענבים אם נתכוין לכך בהדיא.
6. אם בירך על המחיה וכיון לפטור תמרים ויין פוטר, ואם שכח שאכל תמרים ובירך על המחיה ולא כיון להדיא לפטור את היין י"א שיצא יד"ח, אך נראה שאם לא כיון לכך אינו פוטר.
7. יין פוטר שאר משקים גם מברכה אחרונה רק כשדעתו לפטור את שאר המשקין או שהיו המשקים לפניו.
8. שתה יין כמלא לוגמיו דמספק אינו מברך ברכה אחרונה כתב המשנ"ב שמספק אינו מברך בורא נפשות על שאר המשקין.