30. בדין בלילה רכה לגבי חלה ברכה וקביעות סעודה
קטגוריות: ש_ס / א ברכות / ברכות - הרב מאיר קאופמן / כיצד מברכין / שיעורים

ר"ח כסליו ע"ה

**סימן ל'**

**בדין בלילה רכה לחלה ולברכה ולמצה**

א]**ביאור המשנה תחילתה סופגנים לר"ת ולרמב"ן**

**ב]בדין בלילה רכה לרמב"ן והר"ש**

**ג]שיטות הראשונים בדין טורקנים וטריתא**

**ד]בביאור השיטות שיש פטור מחלה אבל חשיב לחם למצה**

**ה]בדין חלוט**

**ביאור המשנה תחילתה סופגנים לר"ת ולרמב"ן**

א] מבואר במשנה חלה פ"א מ"ה עיסה שתחילת סופגנים וסופו סופגנים פטורה מהחלה תחילתה עיסה וסופו סופגנים תחילתו סופגנים וסופו עיסה פטורה מהחלה ודעת ר"ת שסופגנים זה בלילה רכה ולפ"ז כוונת המשנה שאם זה רכה וכן זה נאפה בצורה של סופגנים דהינו בחמה או במים זה פטור מהחלה ואם תחילתו עיסה שזה עבה אפילו אם גמרו דרך בישול וכן אם תחילתו רכה אבל גמרו את זה דרך אפיה זה חייב בחלה עכ"ד ולפ"ז מבואר שעיסה רכה חייבת בחלה אמנם לא חל החיוב אלא באפיה ובפשוטו הביאור כמבואר בראש יוסף ובפמ"ג מ"ז ט"ז שיש שני מחיבים יש מחיב של גלגול וזה רק שייך בעיסה עבה ויש מחיב של לחם וזה חל רק בשעת אפיה ובבלילה רכה שאין בזה גלגול חל חיוב רק על ידי אפיה וצ"ל שבדבר שיש בו גלגול אין חיוב אלא מצד הגלגול ולכן אם היה אז סיבת פטור זה פטור אמנם עיין בסימן הקודם דביארנו דבפשטות עיקר סברת ר"ת שחל השם לחם בשעת הגלגול ולפ"ז הביאור שיש מחייב אחד השם לחם רק בעיסה עבה השם לחם חל בשעת הגלגול ובעיסה רכה השם לחם חל בשעת האפיה

אמנם הרמב"ן חלק על ר"ת ונקט שגם עיסה עבה לא חל עליה חיוב עד כמה שדעתו לבשלה וביאר המשנה שמדובר בעיסה עבה וכלשון המשנה עיסה וכל נידון המשנה מה היה דעתו דהינו שתחילתו סופגנים וסופו סופגנים הכוונה שמתחילה ועד סוף היה דעתו לאפותה בצורה שזה לא לחם ולכן זה פטור מחלה ואם תחילתו עיסה הכונה שהיה דעתו לאפותה כדרך עיסה או אפילו אם בתחילה לא היה דעתו לאפותה כדרך עיסה אבל לבסוף אפאה בדרך עיסה זה חייב בחלה

[והנה לפ"ז התחדש שעיסה שהיתה עיסה בזמן גלגולה ולא חל עליה חיוב בכל אופן אם אחרי זה משנה דעתו חל על זה חיוב וכן ביאר הר"ש בסוגין שבלחם העשוי לכותח בעשאו כעבין חייב מצד שמא יחזור בו ועיקר הדבר ששיך בפטורי מחשבה שיחזור וזה יתחיב מבואר בירושלמי לגבי עיסת הכלבים דיש מ"ד שאם זה עיסה רגילה זה חייב גזירה שמא יחזור בו וכן לגבי על מנת לחלק מבואר בראב"ד דאם חוזר בו ולא מחלק זה מתחיב וס"ל שלכן תמיד על מנת לחלק חייב שמא יחזור בו ועיין רמב"ן שהקשה על זה דהרי מבואר במשנה שעיסה שהיתה הקדש או של גוי בזמן הגלגול ואחרי זה פדו אותה נשארה בפטורה כיון שבשעת חובתה היתה פטורה וא"כ למה כאן זה חוזר ומתחייב והנה בפסקי הרשב"א על חלה פ"א ובמאירי בפסחים מבואר שעד כמה שחוזר בו חל חיוב למפרע וכן מבואר בפשוטו בירושלמי שאם לוקחת חלה קטנה צריכה להפריש מזה שמא תמלך על הכל וצ"ע אבל גם אם תמלך הרי עכשיו היא עדין לא חייבת ובפשוטו מבואר שאם תמלך בה יחול החיוב למפרע ובפשוטו מבואר שכיון שממחשבה אדם לפעמים חוזר בו לכן כל שחזר בו בסוף דנים שמראש חשיב שלא היה דעתו לזה משא"כ בהקדש דבמציאות זה הקדש אלא שצ"ע א"כ למה במקרה הפוך שחשב לאפות וחזר בו לא נדון שמה שחושב בסוף זה הקובע וצ"ל שכל שחוזר בו חשיב שאין כאן מחשבה מוחלטת וממילא חזר כדבר שלאדם יש מחשבת פטור אבל יש לו צד שימלך דמבואר שזה חייב בתורת ודאי כמבואר בדין נחתום שעושה על מנת לחלק

אמנם עיין ברמב"ן שתירץ שהתם מחוסר מעשה אבל הכא מעשה שבסוף מוציא מידי מחשבה ופשטות לשונו ששם צריך מעשה לשנות המצב הקודם וכן לא צריך מעשה והנה אם כונתו כרשב"א א"כ לכאורא עיקר התירוץ ששם לא שיך לעקור למפרע שזה לא הקדש משא"כ כאן שייך לדון שלמפרע שזה לא עומד לאפות ומשמע קצת מלשון הרמב"ן דנקט שבאמת זה לא נעקר למפרע אלא זה סברא בעצם הפטור דמצב שכדי לשנותו צריך מעשה חל כאן פטור מוחלט אבל פטור שהוא רק מצד מחשבה אין זה פטור מוחלט ואפשר לשנותו ולפ"ז א"ש למה אם בתחילה חל חיוב זה לא נפטר דבאמת אין המחשבה נעקרת למפרע כלל והנה בלשון הרמב"ן מבואר שהמעשה מוציא מידי מחשבה ומשמע שרק על ידי האפיה נפקע הפטור אבל אם רק חשב לאפות ובסוף חזר בו ולא אפה באמת זה לא התחייב ויתכן יותר שגם אם לא יחזור בו אלא כל זמן שעדין לא אפה זה במצב של פטור וכן כתב בראש יוסף והנה בירושלמי מבואר שבנטלה חררה יש גזירה וצריכה להפריש ומבואר כאן חידוש שאפילו שעדין לא חל חיובו ורק שיש גזירה שמא תחזור בה מהכל ואז תאכל ללא להפריש בכל אופן מועיל מה שמפריש עכשיו ועיין חידושי הגר"ח שהאריך בביאור דבר זה]

**בדין בלילה רכה לרמב"ן והר"ש**

ב] והנה לביאור הרמב"ן דמתניתין איירי בעיסה עבה א"כ אין לנו שום מקור דעיסה רכה זה סיבה שיחול חיוב באפיה ויש מקום לדון שחיוב חלה חל רק בשעת גלגול וכיון שחידש ר"ת שעיסה רכה לא חשיב גלגול ממילא כה"ג לא יחול חיוב כלל ויש גם מקום לדון שבאמת גם עיסה רכה חשיב גלגול ובאמת כל שדעתו לאפותה חל חיוב בגלגול ולא רק באפיה כשיטת ר"ת אמנם נפק"מ שבמקום שזה ממש כעין מים ששם לכאורא ודאי לא שיך לדון שזה עיסה ובזה אם נימא שאין חיוב של אפיה בזה יהיה פטור לגמרי ועיין בפסחים במאירי ובחידושי רבינו דוד שכתבו שהרמב"ן חלק על ר"ת שעיסה רכה שזה לא גלגול אינה מתחיבת כלל והנה פשטות לשונם שבאמת בבלילה רכה של ר"ת לא חל חיוב כלל אמנם יתכן שבאמת לשיטתם יסברו שבדוגמאות של ר"ת זה חשיב עיסה וחייב משעת הגלגול ורק שנפק"מ בדרגא של רכה גמור שבזה לא שייך לדון שזה גלגול שיהיה פטור לגמרי והדבר מבואר במאירי שם שכתב שחלת המשרת זה ודאי קצת עבה רק לר"ת דינו כרכה ולרמב"ן חשיב כעבה שחל חיוב בגלגול ע"ש וכן מבואר במהר"ם חלאוה שהקשה על ר"ת שאם אין גלגול זה ודאי לא מתחיב אמנם מאידך כתב שבין בלילה רכה ובין בלילה עבה חל חיוב בשעת גלגול ועיין רבינו ירוחם [נתיב כ"א ח"ג עמוד קע"ז טור ד'] שכתב וז"ל ולפי רבינו שמשון והרמב"ן אין הדבר תלוי ברכה או עבה אלא בדעתו שבסופגנים שסופו מוכיח על תחילתו וכו' עכ"ל ומבואר שגם רכה חייב אבל לא בשעת אפיה אלא בשעת גלגול ועיין ראש יוסף שכתב שברמב"ם ביאר כרמב"ן שהדבר תלוי בדעתו ולא הזכיר כלל חילוק בין עיסה עכב לרכה ובהכרח שלשיטתו תמיד חל חיוב בשעת גלגול אמנם לפ"ז לכאורא ודאי שבמקום שזה מאוד רך שלא שיך לדון שזה עיסה יהיה פטור ובאמת שלשון הרמב"ם שמבאר טורקנים ביאר שזה עיסה גמורה

והנה מבואר בגמ' בב"ק צ"ד. הרי שגנב סאה חטים טחנה לשה ואפאה והפריש ממנה חלה אין זה מברך אלא מנאץ והקשו התוס' [שם ובבכורות כ"ז. וסנהדרין ו:] למה צריך ואפאה וכתבו שמדובר בבלילה רכה שבזה לא חל החיוב אלא בשעת האפיה וכן עיין בגמ' בב"מ פ"ט. שפועל לא אוכל בדבר שנגמרה מלאכתו לחלה ולשון הגמ' כגון הלש והאופה וביארו תוס' שם שמדובר בבלילה רכה שאז החיוב חל רק בשעת אפיה ועיין ספר התרומה סימן פ"ה שהביא תוספתא שספינה שבאה לארץ שאם קרמו פניה בתנור קודם שבאה לארץ ישראל היא פטורה ואם לא חיבת וע"ש שהקשה הרי עיסה זה תלוי בגלגול וביאר שמדובר בבלילה רכה שזה תלוי בקרימת פנים דהינו חלות שם לחם והנה יש לדחוק שתוס' בכל המקומות ס"ל כר"ת אמנם עיין ריטב"א בב"מ שגם כתב כן אע"ג דלא ס"ל כר"ת ובאמת שהראשונים הנ"ל הביאו ראיה ליסוד זה מלשון הגמ' לגבי סופגנים וכו' שעשאן בחמה פטור ובאלפס חייב דמשמע שזה תלוי בעשיה בפועל ולא בגלגול וכן עיין שו"ע ס"ב ובש"ך שם דמפורש שפסק שבלילה רכה החיוב חל רק בשעת אפיה וזה לא כמו עבה שחל בשעת גלגול ועיין ביאור הגר"א שציין לביאור ר"ת אמנם השו"ע הרי פסק כר"ש ובכל אופן כתב כן ובפשוטו זה מצד שאפילו שביארו המשנה כרמב"ן אבל עדין מסברא ס"ל שבלילה רכה שלא יכול חויב בגלגול יחול באפיה ויתכן שהמקור ממקומות אחרים וכנ"ל

אמנם לכאורא המדקדק יראה שהר"ש והרא"ש לא חזרו בהם מפשט המשנה כר"ת שסופגנים זה בלילה רכה דהם בביאור המשנה ביארו שזה רכה ולא הזכירו כלל שזה תלוי בר"ת ומחלוקתו וביותר דהרא"ש פ"ו סי"א לגבי טורקנים שרש"י ביאר שזה בלילה רכה כתב להוכיח שגם רכה חל מהמשנה של תחילתו סופגנים וסופו עיסה וצ"ע הרי לדעת הר"ש אין ראיה והרי בפשוטו הכרעת הרא"ש כר"ש אלא האמת כנ"ל שביאור המשנה נשאר כר"ת שסופגנים זה בלילתו רכה וכמשמעות הגמ' הסופגנים שזה תלוי איך עשה בסוף ולא שזה תלוי מה היה דעתו בתחילה ורק שלשון המשנה תחילתו עיסה וסופו סופגנים חייב בזה העמיד הר"ש אוקימתא דמראש חשב לעשותו עיסה דאל"כ יחול פטור וכן הוא הדרך אבל הסיפא דתחילתו סופגנים בזה לא משנה מה היה דעתו מראש ולא חל חיוב אלא על ידי שבסוף אופה ואין כוונת המשנה על ידי מחשבה וא"ש פסק השו"ע דרכה חל חיוב באפיה אפילו למאי דפסק כר"ש

העולה מהנ"ל דלגבי עיסה רכה מצאנו מחלוקת ראשונים דדעת ר"ת ועוד הרבה ראשונים שכה"ג לא חשיב גלגול אמנם עצם האפיה יכולה לחול חיוב אמנם מצאנו ראשונים [מאירי רבינו דוד מהר"ם חלאוה וכן פשטות לשון הרמב"ם כמבואר בראש יוסף] דפליגי וס"ל שאם אין גלגול האפיה לא מחיבת אמנם בפשוטו לדעתם גם דוגמאות דלר"ת חשיבי רכה לדעתם חשיב גלגול וחל חיוב בשעת הגלגול [ויש בזה כמה נפק"מ א. האם עיסה רכה לגמרי שיך שיחול בזה חיוב דבזה ודאי לא שיך לדון שזה גלגול ב. וכן נפק"מ ברכה בדרגא אמצעית האם בעשה על דעת אפיה ובסוף בישל האם זה חייב או לא וכן נפק"מ האם יחול בזה הפטורים כגון של על מנת לחל או הקדש] ולכאורא מסברא יש מקום גדול לדון שדבר זה תלוי בהגדרת החיוב של עיסה בחלה דדעת הרמב"ן שבאמת זה לא לחם כלל רק שנתחדש שעיסה זה מחייב בחלה דהינו הגלגול א"כ אין שום מקור שגם לחם זה סיבה להחיל חיוב דדבר זה חידוש לומר שיש שני חיובים ועוד שא"כ קשה שפטורי עיסה עדין יחזרו ויתחיבו בשעת אפיה [וכמו שהקשה השפת אמת פסחים ל"ז] וכן עד כמה שלא צריך שם לחם גם עיסה רכה שיך לדון שזה גלגול כל שזה דבר דבוק ולא נוזלי ממש משא"כ אם נימא שיסוד החיוב של עיסה מצד שזה חשיב לחם וכמו שהארכנו בסימן הקודם ממילא זה סברא שרכה זה לא לחם אלא עיסה עבה שזה כעין לחם וכן גם דבר שזה לא גלגול האפיה מחיבת דכיון דהמחיב זה השם לחם א"כ עיסה רכה שאין לה שם לחם בגלגול רק באפיה יחול עליה חיוב באפיה דבאמת אין כאן שני מחיבים אלא רק מחיב אחד השם לחם שבזה

**שיטות הראשונים בדין טורקנים וטריתא**

ג]והנה עיין סוגין בדין טורקנים וטריתא ונאמרו בזה כמה שיטות בראשונים ויש בהם שיכות לנידון הנ"ל ונבאר הדברים בס"ד

א. עיין רא"ש שגרס דטורקנים חייב בחלה ומבואר בגמ' שזה כובא דארעא וטריתא פטור מהחלה ומבואר בגמ' בהמשך שכובא דארעא זה גובלא בעלמא ולכן ברכתו מזונות אבל אם קובע על זה סעודה ברכתו המוציא ואדם יוצא בה ידי חובתו בפסח ועיין ברא"ש דביאר שטורקנים וטריתא זה אותו דבר שזה בלילה רכה מאוד רק שטורקנים אופים את זה בצורה שזה דבר עבה דהינו שזה צורה של לחם וטריתא אופים את זה בצורה דקה מאוד שאין לזה צורה של לחם דהינו שחשיב שאין לזה תוריתא דנהמא ולכן זה לא מתחיב בחלה על ידי האפיה והנה בפשוטו לפ"ז כל המושג של קביעות סעודה ושיוציאם במצה מצאנו את זה רק בטורקנים שבאמת זה חייב בחלה רק שזה מזונות כדין פת הבאה בכסנים אבל דבר שהוא לא חייב בחלה כי אין לו שם לחם בזה ודאי גם לא יעזור קביעות סעודה וכן מפורש בביאור הגר"א סט"ו ומקורו בב"י שם וכן הוא בריב"ש סימן כ"ח אמנם בראשונים כאן ובפסחים מבואר שנקטו שקביעות סעודה עוזר גם בדבר שפטור מחלה והנה מבואר לביאור זה שבלילה רכה מתחיב בחלה בשעת אפיה של שזה תואר לחם וכמו שהארכנו לעיל

ב. אמנם עיין רשב"א שהביא את ביאור רש"י בטורקנים שזה בלילה רכה מאוד ותמה על זה דא"כ מה החילוק בין זה לטריתא והביא בשם רב האי גאון שטורקנים זה אפיה על גבי קרקע התנור וזה רך אבל זה לא נשפך וזה חייב מצד שזה חשיב ראשית עריסותיכם וביאר הרשב"א שטריתא זה רכה ממש ולכן זה לא חייב בחלה ומבואר בלשונו שכל החיוב בטורקנים רק מצד שחשיב עריסותיכם דהינו שחל חיוב בשעת הגלגול ובאמת אם לא היה חל חיוב בשעת הגלגול לא היה חיוב כלל וזה כשיטת הרמב"ן הובא לעיל שאין חיוב אלא מצד הגלגול ושרכה ממש לא חשיב גלגול והנה לפ"ז שטריתא החיסרון כי אין בזה גלגול היה מקום לומר שזה רק חיסרון לגבי חלה וכדביארנו לעיל שהמחייב זה גלגול ואין כאן גלגול אבל לגבי קביעות סעודה או לגבי מצה אין בזה חיסרון דהינו שזה חשיב לחם אמנם עיין גמ' מ"ב. דהגמ' אומרת שלחמניות זה מזונות ואם קביעות סעודה זה המוציא ורש"י ביאר שזה עיסה מתובלת בתבלין ותוס' חולקים ומבארים שזה עיסה רכה מאוד שקוראים לזה ניליש וכתב הרשב"א שזה לא נכון דהרי עיסתם רכה וכונתו שבעיסה רכה דמבואר בגמ' שזה פטור בחלה זה גם על ידי קביעות סעודה דזה לא חשיב לחם ולכאורא לנ"ל זה לא חייב בחלה כיון שאין כאן גלגול אבל עדין חשיב לחם כל שזה נאפה כדרכו וצ"ל שהדין גלגול זה גילוי ששם לחם זה רק דבר שנעשה על ידי עיסה שיש בה גלגול דהינו שהתורה כתבה גלגול והתורה כתבה לחם ומזה נלמד שכל שאין בזה גלגול לא חשיב לחם

ג. עיין ריטב"א שגם ביאר שטורקנים זה בלילתו רכה אמנם הביא גירסא שחייב וביאר שלא צריך גלגול ובפשוטו הכונה כרא"ש שחל חיוב בשעת אפיה אמנם הביא גירסא שגורסים שזה פטור וביאר שיש תנאי של גלגול ועיסה זו לא חשיב גלגול וממילא היא פטורה לגמרי אמנם גם לגירסא זו מבואר בהמשך הגמ' שעל ידי קביעות סעודה ברכתו המוציא וכן יוצאים בזה ידי מצה דהינו שכל הסברא שזה פטור מחלה כיון שאין כאן גלגול אמנם אין זה סברא שלא יחשב לחם לגבי שבקביעות סעודה ברכתו המוציא וכן שיצאו בו ידי מצה [ועיין או"ז שגם ביאר הגמ' של קביעות סועדה ומצה על טורקנין אמנם נקט שרב יוסף ושאר האמוראים חולקים על הגמ' לעיל וס"ל שזה פטור מחלה ורק לכן זה מזונות דהינו שבדין זה כריטב"א אמנם בגירסא זה כגרסתינו ועיין מאירי פסחים ל"ז: שכתב על דרך הרא"ה לקמן שמר זוטרא ורב אשי חולקים על רב יוסף וס"ל שטורקנים זה המוציא ובזה מיושב הטור שפיר ללא דוחק]

ד. עיין רבינו יונה וכן הוא ברא"ה דמבואר שמה שרב יוסף אמר שזה גובלא בעלמא זה הטוריתא שהגמ' לעיל אמרה שזה פטור מחלה והרא"ה נקט שרב יוסף ס"ל שזה פטור מחלה אמנם רב אשי ס"ל שזה לחם וברכתו המוציא וכן מר זוטרא כונתו שזה לחם גמור והוכיח דבר זה מהא דאדם קובע על זה סעודה אבל באמת תמיד ברכתו המוציא אמנם בתר"י מבואר שלגירסא בגמ' שטריתא פטור הכל א"ש שמדובר באותו מקרה ואדרבא נקט שפשטות הגמ' שרב יוסף אומר שזה גובלא בעלמא משמע שזה פטור מחלה דאל"כ מה טענתו על אביי שהסתפק בזה ולפ"ז אביי לעיל זה לאחר ששמע את דבריו מרב יוסף ולפ"ז מבואר בגמ' כנ"ל מהריטב"א שזה לא חייב בחלה והטעם כי זה גובלא בעלמא ובכל אופן על ידי קביעות סעודה זה המוציא וכן יוצאים בזה חובת מצה וכביאור זה מפורש בראבי"ה סימן ק"ד ע"ש [ועין קו"א לגר"ז סק"ו שרימז לכל הנ"ל] [ועיין ב"ח שביאר כן בדעת הטור]

**בביאור השיטות שיש פטור מחלה אבל חשיב לחם למצה**

ד] והנה רבינו יונה הרי ביאר המשנה כר"ת דהינו שעיסה עבה חל חיוב אפילו אם מבשל ולפ"ז מוכרח שעיסה רכה חל חיוב באפיה דהינו שנקט שיש מחייב של השם לחם וא"כ לכאורא למה טריתא פטור מצד שאין כאן גלגול כמו שביאר שם הרי שיחול חיוב באפיה ועיין מג"א סקמ"א שכתב שטריתא אפילו שפטור מחלה אבל מועיל קביעות סעודה ומשמעות דבריו שזה פטור מצד שאין כאן גלגול אבל קביעות סעודה עוזר והקשה הפמ"ג הרי תמיד רכה חל באפיה ולמה שכאן לא יחול ולכאורא מבואר מזה דיש כאן מקום לדון דכיון דדרך לחם זה על ידי גלגול העיסה ממילא כל שזה נעשה על יד לחם שלא היה בו גלגול יש כאן חיסרון לא מצד התנאי של גלגול שנצרך בחלה אלא מצד השם לחם והנה הרי לגירסת רבינו יונה הרי מבואר שבתור מצה זה מועיל והנה אם היה כאן חיסרון מיוחד בדין חלה כמבואר בריטב"א א"ש אבל לנ"ל שיש כאן חיסרון בדין לחם א"כ לכאורא למה שחיסרון זה לא יהיה במצה ולכאורא מבואר שלחלה צריך לחם יותר חשוב מאשר לענין מצה ועיין סימן תנ"ד דמבואר שיטת רש"י שעיסה שעשויה מסובין יוצאים בה ידי מצה ועיין ב"י שם שהקשה הרי מבואר במשנה שזה פטור מחלה ועיין פר"ח שכתב שלחלה צריך לחם יותר חשוב והוכיח מסוגין לגירסא שטורקנין פטור מחלה אבל יוצאים בזה לחובת מצה ועיין ביאור הגר"א סימן שכ"ט סק"א שביאר על חלוט שזה פטור מחלה ובכל אופן צריך מיעוט למצה כי זה לא לחם עוני מצד שלחלה יש מיעוט מיוחד

והנה בהא דמבואר בגמ' שיוצאים ידי חובת מצה בטורקנים בפשוטו מבואר שגם דבר שברכתו מזונות כשר למצה אמנם עיין מג"א סקט"ו שנקט שדבר שזה פת הבאה בכיסנין שברכתו מזונות לא יוצאין בזה חובת ידי מצה והוכיח דבר זה מהגמ' ל"ז: שמוכיחה מזה שיוצאים חובת מצה שברכתו המוציא ועיין מאמר מרדכי סקכ"ט שביאר לשיטתו שהדין שיוצא חובת מצה זה רק בקבע עליו סעודה ולכן צריך מיעוט על מצה עשירה וכן הוא בב"ח וכן משמעות המ"ב סימן תס"א שער הציון י"ג וכן הוא באו"ז דנקט שהגמ' של מצה זה למ"ד שזה לא חייב בחלה וכנ"ל וכתב שיוצא חובת מצה רק בקובע על זה ולפ"ז יתכן שיסוד החילוק בין מצה לחלה שלגבי מצה שקובע סעודה ובזה מחשיבו לכן חל על זה שם מצה משא"כ בחלה שצריך חשיבות מצה החפצא ולא קושר לאכילה ועיין ריב"ן ל"ח. דנראה שביאר הגמ' על טריתא וכתב שבאופן שמראש עשה על דעת לקבוע סעודה זה חייב בחלה

ובעיקר ראיית המג"א מהגמ' עיין רעק"א ועוד הרבה אחרונים שדנו שהגמ' רק דנה שאם אין לזה שם לחם ולכן ברכתו מזונות ממילא זה סברא גם לגבי מצה משא"כ פת הבאה בכיסנין או טורקנין שזה לא חיסרון בשם לחם בזה יוצאים חובת מצה גם בדבר שזה מזונות ע"ש ובמנח"ח מצוה י' סק"ה נקט שכל דבר שהוא לחם ומועיל קביעות סעודה ממילא מה שיוצא בזה חובת מצה זה סיבה שיחשב קביעות סעודה ע"ש דהינו שמודה למג"א שלמצה צריך המוציא רק שהמצוה גורמת שתמיד הוי כקביעות

והנה הטור כתב דטורקנין זה המוציא ויוצאים בזה ידי חובה מצה ובטריתא כתב שזה מזונות ואם קבע סעודה זה המוציא ושם לא הזכיר שיוצאים חובת מצה ועיין ב"ח שנקט שהטור ס"ל כגירסת הרי"ף שהגמ' זה על טריתא וממילא טורקנים זה המוציא כפשטות הירושלמי ומה שכתב הדין של מצה על טורקנים כי מזה נלמד לטריתא בקבע סעודה ע"ש והסכים עמו המג"א דטוריתא מועיל קביעות סעודה אמנם יתכן שס"ל שגם מצה זה לא מועיל רק שדין קביעות סעודה זה גם בדבר שהוא לא לחם וכמבואר כאן בהרבה ראשונים ובמה שהטור כתב טורקנים המוציא עיין לעיל שהבאינו מהמאירי בפסחים שביאר שמר זוטרא ורב אשי חולקים]

**בדין חלוט**

ה]הגמ' בפסחים ל"ו: אומרת שחלוט זה לא טוב למצה מצד שזה לא לחם עוני ובגמ' ל"ז. מבואר שזה לא לחם כלל ובגמ' יבמות מ. מבואר שבהדר אפיה בתנור זה לחם עוני ואדם יוצא בה ידי חובתו והקשו הראשונים בסתירת שלשת הגמ' הנ"ל ובבעל המאור ביאר שכונת הגמ' ל"ו: שחלוט זה לא לחם ולפ"ז הגמ' ל"ו: זה אותו חסרון של ל"ז. ואם חזר ואפאו בתנור זה לחם עוני כמבואר ביבמות ועיין בתוס"ר ובעוד ראשונים שהביאו מר"ת שהגמ' שזה לחם עשיר מדובר בעבה והגמ' שזה לא לחם מדובר ברכה ובשניהם כל זה בלא הדר אפיה בתנור אבל בהדר אפיה בתנור זה נחשב לחם אמנם תוס' בסוגין נקטו שרק ברכה שזה לא לחם כלל על ידי באפיה עוזר האפיה בתנור אבל בבלילה עבה שזה כבר נהיה לחם על ידי החליטה בזה לא עוזר הדר אפיה בתנור וכן הוא בפסקי הרא"ש ועיין תוס"ר ובתוס' שאנץ דמבואר שהטעם שנקטו שבעבה לא מועיל מה שחוזר ואופה את זה בתנור כיון שלשון הגמ' ביבמות אע"ג דהדר אפיה בתנור לחם קרינן ביה ומבואר בלשון הגמ' שלפני האפיה זה לא לחם כלל ובהכרח שמדובר ברכה דהרי בעבה לדעת ר"ת יש לזה שם לחם כבר קודם והנה עיין בית מאיר סימן תנ"ד ובפר"ח שם שכתבו שלכאורא כל המקור לחלק בין רכה לעבה זה רק לר"ת שבעבה זה כבר לחם אבל לר"ש שגם בעבה זה לא לחם אפשר לבאר הגמ' גם בעבה ולפ"ז צ"ע על הטור והרא"ש שפסקו שמדובר דוקא ברכה אחרי שלהלכה אין בזה שום סברא

ועיין בעל המאור שהביא מרבינו אפרים וכן הביא הרא"ש מרב האי שישב הגמ' ביבמות שזה כשר לגמ' כאן שזה לא לחם עוני דפה מדובר בחלטיה בדבש ושם מדובר בחלטיה במים וכתב על זה הרא"ש אבל שהגמ' שזה לא לחם מדובר ברכה דהרי בעבה זה לחם גם ללא אפיה אמנם כל זה לר"ת אבל לר"ש אפשר להעמיד את כל הגמ' בין בעבה בין ברכה

ועיין רמב"ן שכתב שיש שני סוגי חליטה יש מקום שמתחילים לתקן העיסה על ידי חליטה וזה דרך הענים וגומרים באפיה וזה לחם עוני ויש מקומות שחולטים כדרך העשירים שרק מלבנים בקמח ולא נהיה עיסה כלל ואחרי זה אופים את זה ובזה יש פסול מצה עשירה וחלוט שזה לא לחם מדובר שגמרו לאפות על ידי חליטה עד שאין חוטין נמשכין ובזה אפילו אם יאפה אחרי זה בתנור זה לא יקבל שם לחם שכל שזה כבר מבושל זה לא חוזר ונהיה אפוי עכ"ד דהינו שחידש לנו הרמב"ן חידוש שאין אפיה אחר בישול והנה המ"ב סי"ד ומקורו בגר"ז וכן בחזו"א כ"ו ט' נקטו פשוט לא כך שכל חליטה שחזרו ואפו לכו"ע זה נהיה אפוי וברכתו המוציא ולכאורא זה דלא כרמב"ן ועיין מאירי שכתב מפורש דלא כרמב"ן

אמנם לכאורא יש להוכיח דלא כרמב"ן מהתוס"ר הנ"ל שכתבו שהגמ' ביבמות בהכרח שזה ברכה דבעבה זה כבר לחם קודם חזינן שמדובר שכבר היה חליטה גמורה שהכשירה הדבר ובכל אופן שיך לחזור ולהכשיר על ידי תנור ורק שבעבה כיון שהיה שם לחם נקטו שזה לא עוזר אבל ברכה או לדידן שלא הוי לחם יעזור אפיה בתנור וכאחרונים הנ"ל [ובאמת שעיקר דבריהם שדנו שהגמ' בפסחים זה לא לחם ובזה אם יאפו זה לחם וודאי משמע שזה חלוט עד שזה עומד לשימוש] עוד יש להוכיח מדברי היראים שהובא סימן שי"ח שאסור בשבת אפיה אחרי בישול ולמד דבר זה מהגמ' ביבמות שהוי לחם עוני והראבי"ה חלק עליו דתוספת זה לא סיבה לאסור בשבת והנה שם ודאי מדובר בהוה בדבר מתוקן לגמרי ומבואר שגם בכה"ג חשיב אפיה

והנה ידוע הנידון לגבי קוגל אטריות האם יש בו קביעות סעודה וצורת עשיתו שבתחילה עושים עיסה ומיבשים אותה ואחרי זה מבשלים אם מים ואחרי זה מוריקים המים ומבשלים בתנור או אלפס אם שמן ובפשוטו אין כמות שיחשב מטוגן או מבושל אלא זה כגדר אפיה ודנו פוסקי זמנינו שיש כאן אפיה אחר בישול והנה לרמב"ן הנ"ל זה לא סיבה להחשב אפוי אמנם הוכחנו מהראשונים ומההלכה לא כך אמנם יש שדנו שעדין ניכר שזה אטריות ויש כאן החיסרון שזה לא נחשב תוריתא דנהמא עוד יש שדנו שאופים את זה רק קצת בצורה שה לא משנה את מציאותו ובזה ודאי שזה לא מקבל שם אפיה וצ"ע בזה

עוד דנו בזה לגבי חלה והנה המנהג להפריש בבית החרושת כיון שחוששים לר"ת שכל עיסה עבה גם אם מבשלים זה חייב בחלה אמנם יש שדנו שלר"ש זה לא עוזר והנה יש לדון שזה על דעת לבשל ואחרי זה לאפות וממילא זה התחיב אמנם יש שדנו שכיון שהרוב לא עומד לאפיה א"כ בתחילתו זה עומד לבישול ורק אחרי זה כשמתחרט לאפות זה נהיה חייב אמנם יתכן שכל שיש צד שזה לאפיה זה מחיב את הכל וכדין נחתום שיש צד שלא יחלק אמנם גם אם נימא לא כך אמנם כבר הבאינו מהראשונים שזה מתחיב למפרע ואל"כ היה חל פטור וגם לרמב"ן שזה לא מתחיב למפרע אבל בפשוטו ודאי שהיה אפשר להפריש קודם כמבואר בירושלמי אם לא דנימא שכיון שרוב עומד לבישול ממילא מה שהפרישו ממנו דנים שהוא גם הלך לבישול ולכן לא מועיל להפריש ממנו וצ"ע