חבורה כט ל
קטגוריות: ש_ס / מ מנחות / סת_ם - הרב משה יפהן / חבורות

חבורה כט: ל.

בפשוטו עולה מדברי הגמרא להלכה דיתרות תמיד ניתן לתקן ובחסירות זהו תלוי דאם יש ארבעה בכל דף ודף אחד יש בו שלשה ניתן לתקן אמנם אם כל הדפים זה ארבעה זה פסול ומבואר בגמרא דיש תנאי דיהיה כתוב רובא דסיפרא שפיר ובפשוטו המכוון הוא דרוב אותיות הספר יהיו כהלכתן. ויש לעיין איך מחלקים את המיעוט דהאם יריעה שכולה טעות תתוקן משום שרוב שאר הספר הוא כשר ומהו השיעור של טעות שיהיה בדף ועדיין יתוקן. וכן נראה מדברי הרמב"ם שכך הוא ביאר את דברי הגמרא.

והנה יש לעיין מהו גדר הדין שדף אחת מצלת.מדוע שדף אחד תציל ספר שלם

והוא דכתיב רוביה דספרא שפיר, ועיין בש"מ אות כ' שהוסיף בדברי רש"י שפי' דהיינו שרוב כל דף ודף כתוב בלא טעות שאין יותר משמנה או ששה טעיות בכל דף, וצ"ב מש"כ שאין יותר מששה או שמונה הא בגמ' קאמר דהשיעור הוא דכתיב רובא דספרא שפיר. ויל"ע בכוונת השיטה מה המכוון דרוב הדף יש בו טעויות הרי שש או שמונה זהו מיעוט הדף ולא רוב הדף. ונראה דהמכוון הוא דברוב הדפין יש טעויות והנה אם יש כבר שש או שמונה זהו כבר נחשב דף של טעות ויש לעיין מהו גדר הדבר. ונראה לבאר דהנה מצינו ג' גדרים א' ספר תורה משובש שאותו אין דין להציל וב' יש ס"ת אם טעויות אבל אין לו שם שיבוש והנה אם יש טעות בכל דף אמנם יש דף אחד שאין בו טעויות אז כבר חל בזה שם ס"ת שיש בו טעויות וממילא אינו טעון גניזה אמנם זה בתנאי שאין רוב דפיו אם טעויות של שש או שמונה שבאופן זה הדף נחשב משובש והנה מארבע עד שש נראה שאין הדף משובש אלא שכשכל הספר תורה יש בו ארבע טעויות ואין דף שאין בו טעות זה כבר שיבוש אפילו שכל דף בפני עצמו אינו נחשב משובש אמנם אם יש שש או שמונה טעויות הדף בפני עצמו נחשב משובש וכדי להגדיר את הספר תורה כמשובש צריך שרוב דפיו יהיו משובשים שיש בהם יותר משש או שמונה טעויות. והנה מאד מסתבר דגם באופן שרוב דפיו אין בהם שש או שמונה מכל מקום הדפים שיש בהם שש ושמונה יגנזו ויכתבו אחרים במקומם או שמא כיוון שהם מיעוט על כל פנים מצילים אותם. ולפי"ז יוצא דיסוד גדר דף אחד דאם זה לא כולו ממש אז עדיין אין לו שם משובש כיוון שארבע אין לזה הגדרה של שיבוש אלא באמת מה שכולו למעשה משובש זה עצמו שנותן לזה שם משובש ואם חסר אפילו דף אחד אז כבר אין זה כולו ולית ליה שם משובש.

שלש יתקן ארבע יגנז, ויל"ע אם הא דקאמר ארבע יגנז היינו דלכתחילה אסור לתקנו, אבל אם תקנו מיתכשר בהכי, או דאף אם עבר ותקן נפסל בכך, דהנה מבואר בפוסקים דיסוד הפסול הוא דהנה עיקר התיקון הוא ע"י התלייה שתולה את האותיות. וחסר בצורת זה קלי ואנוהו וממילא יגנז אמנם אפשר דאין זה פסול בס"ת אלא דאין כותבין באופן זה ס"ת אמנם אם כן תיקן אפשר שהוא כבר כשר.

דהנה יעויין בגמ' לקמן דהא דארבע יגנז הוא משום דמחזי כמנומר ולהכי לא שייך האי דינא אלא בחסירות ולא ביתירות, ויל"ע אם דין זה דמחזי כמנומר הוא פוסל.ועיין בזה בגמ' גיטין דף נ"ד ב' ההוא דאתא לקמיה דרבי אמי וכו' אבל דכולי ספר תורה לא משום דמיחזי כמנומר, ומבואר כאן לכאו' מדברי הגמ' דמיחזי כמנומר זה פסול ומשו"ה הפסיד שכרו, ואטו נימא דאף דאם תקנו כשר אפ"ה כיון דאסור לתקנו סיבה הוא להפסיד שכרו. אמנם באמת נראה דהכא בסוגיין קשה ללמוד דמחזי כמנומר הוא פסלות, דהא מבואר בגמ' דאם יש בו דף אחד שלמה מצלת על כולם, ואי נימא דמיחזי כמנומר הוא פסול מה מהני דף אחת שלימה, ועיין בביה"ל בקונטרס על סת"ם שכתב ג"כ דמיחזי כמנומר אינו פוסל, וביאר שם דהא דדף אחת מצלת ענינו דהותר לתקן את שאר הספר כדי לא לגנוז דף שלם מתוקן, והגרי"ד הקשה ע"ז דיש עצה ליקח את אותו הדף המתוקן ולחברו בספר תורה אחר, ואף דאין עושין יריעה פחות מבת ג' דפין אפ"ה אין זה אלא לכתחילה וכמש"כ הרמב"ם פ"י מהלכות ס"ת ה"א, ועוד דבסוף הס"ת עושין יריעה של דף אחד כמבואר בגמ' בסמוך, והא דין זה דדף אחת שלמה מצלת הוא גם היכא דהדף האחרון שלם, ושם ליכא לטעמו של הביה"ל דהא מצי לחברה בספר אחר. והנה הבית הלוי הוא לא כדברינו אלא לדידיה זהו דין הצלה. והנה לדרכינו אין ראיה דשייך להבין דמחיזי כמנומר הוא פוסל ומכל מקום בדף אחד לא חל בזה הפסלות דמחיזי כמנומר משום שהפסול הוא שחל בתורה שם ספר משובש. אמנם אם יש דף אחד זהו מציל ואין זה פסול בכל דף אמנם לפי הבית הלוי שזהו דין מציל ודנים כל דף בפנ"ע אם כן לא יתכן שזהו פסול דאז הדף הכשרה לא יכלה לעשות הצלה.

והנה יש לעיין במה שדנה הגמרא דאם יש בו שלשה טעותים האם זהו מציל דהנה כדי שלא יחשב משובש בכולו זהו רק באופן שלית ביה טעותים כלל או אפילו באופן שיש טעותים כל שיש פחות משלושה זהו מציל והנה הגמרא הכריעה דמציל אמנם עדיין יש לעיין האם זהו מציל כיוון שיכול לתקן או דהכוונה שיתקן ואז יציל ובלשון רש"י משמע שיתקן ואז יציל דבאמת יסוד המציל הוא מה שיש כאן דף כשר בלא טעותים אלא דפחות מארבעה הדף עצמו צריך הצלה וממילא לאחר שהצילו דף זה נחשב שהספר אינו משובש אלא טעות ואת זה מתקבנים וזהו הגדרה בספר.

והנה בהא דאמרינן ארבע יגנז יל"ע מה הדין היכא דנפלה לו טעות בדף ותקן ואח"כ נפלה עוד טעות ותקן, וטעות שלישית ותקן, ואח"כ נפלה טעות רביעית האם יכול לתקן, דדלמא הא דאמרינן ארבע יגנז היינו שנפלו לו ארבע טעויות בבת אחת אבל אם נפלו לו ד' טעיות זו אחר תיקונה של זו מצי לתקן ובפשוטו הסברא היא לא במעשה התיקון אלא דנראה כמנומר ובזה לכוארה ליכא נפק"מ, בשו"ת הריב"ש סימן ז' הביא את דברי הרשב"א בתשובה דהא דאמרינן ארבע יגנז היינו עד שיתקן, אבל תיקון מהני שיגרוד את כל התיבה ויחזור ויכתוב על הגרד את התיבה בשלימותה,. ונחלק עליו הריב"ש עיי"ש.ומבואר דפליגי הרשב"א והריב"ש בהא דאמרינן ארבע יגנז, מה הדין היכא דעבר ותיקן, דשיטת הרשב"א דכשר, ושיטת הריב"ש דפסול, וצ"ע לשיטת הריב"ש כמו שהקשינו לעיל אמאי דף אחת מצלת כיון דמחזי כמנומר הוא פסול, וכן אמאי בעינן שיהיה דף אחת שלמה מעיקרא ולא מהני מה שמתקן אח"כ, צ"ע.

חידושי [הנכתב בשם] רשב"א במנחות מבאר מהיכן מוכח מהברייתא חידוש זה דהוא דכתיבא רובא דספרא שפיר. משום דדף אחת שיש בה שלושה טעויות פשיטא שמצלת דהרי מבואר דהפסול הוא רק אם יש בה ד' בכל דף ודף וממילא בהכרח דהדין הצלה הוא אפילו על יותר מזה שאפילו אם יותר נפסל כל שרובא דספרא שפיר מציל.

שם. הבאנו לעיל את דברי הגמ' במגילה דף ט' א' דמקרא שכתבו תרגום פסול, והבאנו את דברי התו' שם שהקשו אמאי גרע מחסר, דהא בחסר לא מיפסיל אלא בחסר יריעה שלמה, ועיי"ש בריטב"א שכתב בזה פירוש מחודש וז"ל ותרגום שכתבו מקרא במגילה פרישנא כו' והנה בהא דאמר רב ס"ת שיש בו שתי טעיות יתקן שלש יגנז, ואמרינן דתניא תיובתיה שלש יתקן ארבע יגנז, נראה דלפי"ד הריטב"א מבואר בברייתא בתרתי דלא כרב, א' דלרב שתי טעויות יתקן, ובברייתא מבואר דדוקא שלש יתקן, אבל שתים א"צ לתקן, ב' דלרב שלש יגנז, ובברייתא מבואר דשלש יתקן. ועיין בירושלמי במגילה פ"א ה"ט [וכ"ה בירושלמי שבת] דמייתי להך ברייתא בשינוי לשון תני ספר תורה שיש בו שתים ושלש טעיות בכל דף ודף מתקנו וקורא בו ארבע אין קורא בו, ומבואר כאן בברייתא דאף בשתי טעיות צריך לתקן, ודלא כהריטב"א, ועיין עוד במסכת סופרים פ"ג ה"ט ספר שיש בו טעות אל יקרא בו וכמה יהא אחד בדף דברי רבי יהודה רשב"ג אומר אפילו שלשה בדף אל יקרא בו, וצ"ע מאי אפילו דקאמר רשב"ג, ועיין בגאון שמגיה אפילו אחד בשלשה דפין אל יקרא בו, ולכאו' נראה מדברי ר"י דעד שיהא בו טעות בדף יכול לקרוא בו בלא תיקון, ודלא כשיטת כל הראשונים דלא פסקו כהריטב"א והצריכו תיקון אף בטעות אחת, ועיי"ש בנחלת יעקב שמגיה אחרת באופן שלא יהיה משם סתירה לסוגיין.

והנה בריטב"א מבואר דטעות נחשב מילה ולא אות והנה יש לעיין לדידן איך מתייחסים לכל טעות האם כל תלייה היא טעות או כל אות היא טעות. והנה בשתי אותיות במילה אחת שצריך לעשות שתי תליות זה כטעות אחת או כשתיים.

הטור סימן רע"ט מביא שאלה שנשאלה לאביו הרא"ש האם למחוק שלוש שיטין ולכתוב במקומם שתיים ויהא כתוב מה ששכח והראש טען שמחיזי כמנומר וטוב לסלק היריעה ומשמע שבדיעבד זה כשר.

תוד"ה אבל יתירות יש טועים כו', עיין בנימוקי יוסף [דף ד' א' מדפי הרי"ף] דס"ל כשיטה זו דביתרות לא מיפסיל הספר, ועיין במרדכי סימן תתקנ"ד שכתב כתו' דביתור אות אחת מיפסיל, והביא ע"ז את דברי הגמ' בעירובין י"ג א' ובסוטה כ', ועיי"ש בפרש"י בעירובין שפי' ז"ל וידבר ה' אם תוסיף אות אחת ותכתוב וידברו נמצאת מחריב, ובתו' כ' כגון בראשית ברא ויכתוב בראו, וצ"ל דהמרדכי ס"ל דלא באו אלא לפרש את לשון הגמ' דנמצאת מחריב את כל העולם כולו, אבל לענין עיקר הדין דיתור אות פוסלת ליכא חילוק בין אות לאות, דהא לענין מחסר אות אחת נמי פרש"י שם כגון ה' אלוקים אמת דאם מחסר אל"ף הרי אתה מחריב, והרי לענין חסר ליכא נפקותא איזה אות מחסר, ובע"כ דלא בא אלא לפרש לישנא דאתה מחריב כו'.