9 ספק טריפה - רשימות
קטגוריות: ש_ס / מא חולין / חולין - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / טריפות

א] בדין ספק טריפה, דעת רבינו יונה ודעימי' דאסרינן מספק, ועי' היטב בד' הרשב"א בדמ"ו: דהוא דוקא היכא דאיכא ריעותא, ומבו' שם דלאו היינו משום דהיכא דאיכא ריעותא איכא יותר חשש שנטרפה, אלא אף בדדרגת החשש שוה, חלוק הוא הדין אם איכא ריעותא או ליכא ריעותא, עיי"ש בדבריו לגבי שיגרונא.

ונ' לדעתם, דמ"ד דאין חוששין לספק דרוסה, הוא משום דס"ל דזה לא חשיב ריעותא, וכ"ה מבו' להדיא בל' הרשב"א דמ"ח., עיי"ש, ומבו' בדבריו, דהא דמודה עולא בשוחט בסכין ונמצאת פגומה, היינו דהתם איכא ריעותא, והיינו דהואיל והמחט פגומה לפנינו, ואם היתה פגומה בשעת השחיטה, פסולה השחיטה, הוי זה כריעותא לפנינו.

וצ"ל, דמש"כ הרמב"ן והרשב"א בדמ"ח., דגם בריאה הסמוכה לדופן מכשיר עולא מה"ט, הגם דהתם ודאי ניקב או הדופן או הריאה, הוא משום דלדעת עולא ג"ז לא חשיב ריעותא, דרק אם נשבר ספק קודם שחיטה ספק אחר שחיטה הוי זה ריעותא, כיון שודאי נשבר ואין ידוע מתי, אך אם ספק אם ניקבה הריאה כלל, ל"ה זה ריעותא, ודו"ק.

אך דעת התוס' ודעימייהו דספק טריפה לקולא.

ובתשו' לחכמי צרפת ואשכנז סימן א', חילקו דבבא זאב ונטל בני מעים, כיון דליכא ריעותא מחיים, אזלי' לקולא, ומשא"כ בספק דרוסה, דבחיי' קיימא בחזקת איסור, עיי"ש, ומבו' בדבריהם דמפרשי דהא שנשחטה בחזקת היתר עומדת, הוא משום שהחזקנוה בהיתר אחר שחיטה, וזה ל"ש היכא שנולדה הריעותא מחיים, והתוס' דחו לחילוק זה מסוגיא דיבמות, אך הרמ"א סימן נ' ס"א כתב לחלק כן, ועי' ש"ך שם סק"ג.

ועי' ברש"י ביצה דכ"ה. שפירש כן להדיא להא דנשחטה בחזקת היתר, ז"ל, ומשנשחטה כראוי הרי היא בחזקת היתר, דסתם בהמות אינן טרפות, ואם נמצא בה נקב וכו' ויש לתלותו לאחר שחיטה ולהכשיר ובקודם שחיטה ולאסור, העמידנה על חזקתה "שהיתה בה קודם שנמצא בה ספק זה", ומותרת, עכ"ל, והרי להדיא דהא דבחזקת היתר עומדת, אי"ז משום דכשנולדה ל"ה טריפה, אלא משום דאחר שחיטה קודם שנולד בה הספק, החזקנוה בהיתר, משום דסתם בהמות אינם טריפות.

ועד"ז מצינו גם בפירש"י ריש נדה, ז"ל, העמד אשה על חזקתה, שהרי מספק אתה בא לטמאותה לענין טהרות דקודם ראי', ספק הוה לה דם מקודם לכן ספק לא הוה, הלכך העמד אשה על חזקתה שהיתה "קודם ראי' כשנתעסקה בטהרות אלו", עכ"ל, ונ' ללמוד מד' רש"י, דהא דמהני חזקה דמעיקרא אף היכא דהרי חסר לפניך, הוא רק משום דקודם שנולד הספק החזקנו כפי החזקה דמעיקרא, ומוקמי' על חזקה זו שהחזקנו, אך אלמלי זה, ל"ה עדיפא חזקה דמעיקרא מחזקה דהשתא.

ויש להוסיף עוד, דגדולה מזו מצינו בפירש"י כתובות דכ"ו:, ז"ל, ואי קשיא תרי ותרי נינהו, אוקי תרי לבהדי תרי ואוקמינן אחזקי' קמייתא דאסקיניה ע"פ עד הראשון שהוא נאמן וכו', עכ"ל, אך ש"ר שם חלקו ע"ז.

בהא דבמיעוט המצוי צריך בדיקה, ילה"ע דא"כ מ"ט דעולא דמכשר בישב קוץ בוושט אף בלא בדיקה, והרי מהא דאסרינן למאן דחייש לספק דרוסה, ש"מ דהוא קרוב לאיסור טפי, וא"כ מ"ט לא מצריך עולא עכ"פ בדיקה לכתחילה, דלא גרע ממיעוט המצוי דצריך בדיקה, ועד"ז קשיא גם למאן דמכשיר בספק דרוסה, דמ"ט ל"ב בדיקה לכתחילה.

והרשב"א בדמ"ו: נחלק ע"ד הרמב"ם, וכתב דבסירכא תלוי' ל"ב בדיקה, דלא חשיב זה כריעותא, ומבו' בדבריו שם דלאו היינו דדרגת הספק פחותה מבריעותות אחרות, אלא דכיון דיתכן דאי"ז כלל מחמת נקב, אי"ז ריעותא, וא"צ בדיקה, וצ"ע דמ"מ ניבעי בדיקה לכתחילה.

ובאמת יש ללמוד מד' הראשונים דס"ל דבכה"ג ל"ש כלל לומר דצריך בדיקה לכתחילה ואי"ז מעכב, שהרי הרשב"א והר"ן כתבו ע"ד רש"י דבהמסס אסור אף בניקב מצד א', דאין לומר דהיינו שה"ז אסור בלא בדיקה, שהרי גם בבית הכוסות בעי בדיקה, כדחזינן מהא דהפכה רבי, וצ"ע דדילמא בבית הכוסות א"צ בדיקה אלא לכתחילה, דומיא דמיעוט המצוי, וע"כ הפכה רבי, ואילו בהמסס ה"ז מעכב, ובע"כ דפשיטא להו דא"א שיהא צריך בדיקה לכתחילה ולא יעכב זה בדיעבד.

ונ' דהחילוק בזה הוא, דהיכא דמצד טבע העולם יש מיעוט המצוי, שפיר יש לחוש לכך להצריך בדיקה לכתחילה, אך היכא דבאנו לחוש מחמת ריעותא, הרי דממ"נ אם ריעותא זו ריעותא היא, ה"ז אסור כ"ז שלא בדק, ואם ריעותא זו לאו ריעותא הוא, אין לנו להסתפק בכך כלל.

ויל"פ עוד עד"ז, שהרי באמת רוב בהמות אינם טריפות, והא דצריך לבדוק אחר מיעוט המצוי, הוא משום דהכרעת הרוב לאו הכרעה מעליא הוא שהרי יש מיעוט המצוי, אך כל שהכרעת הרוב הכרעה מעליא היא, הרי דכל דליכא ריעותא גמורה המוציאה בהמה זו מהרוב, תו הכרעת הרוב קיימת, וא"צ לבדוק לכתחילה.

ועד"ז מצאנו לדעת התוס' דחזקה שלא נתבררה בשעתה ל"מ, ומבו' בדבריהם דאף ל"מ חזקה הבאה מכח רוב, וצ"ע דא"כ מ"ט ס"ל להתיר בספק טריפה, אי נימא דדעתם להתיר אף במין טריפה שיתכן שיהא מתחילת ברייתה, ונ' דהוא מכח הא דרוב בהמות אינם טריפות, דמכח זה אמרינן דאף בהמה זו לא נטרפה, ורק אם ידוע שנטרפה ואין ידוע מתי נטרפה, הוא דל"מ בה הכרעת הרוב, שהרי יצאה מרוב הבהמות שאינם טריפות, ובדעת הראשונים דמהני חזקה הבאה מכח רוב, מבו' בל' הרא"ש דעיקרו הוא משום הכרעת רוב, ובהגהת ר"פ לסמ"ק מבו' דהיינו, דמחזקה למדנו דאף שחזינן שנשתנה יש לנו לאחר השינוי ולאוקמה אחזקתה כ"ז דלא ידעינן שנשתנה, וה"נ בבהמה שנטרפה, יש לנו להעמידה בכלל הרוב כ"ז שלא נתברר לנו שיצאה מכלל הרוב, עייש"ה, ושו"ר בחי' הגרע"א בדמ"ג: שכתב לישב ד' התוס' דחלוק היכא שודאי נטרפה וספק אימתי נטרפה מהיכא דספק אם נטרפה, אך ביאר הטעם בזה בע"א, עייש"ה.

אך בד' האחרונים במקומות רבים מצינו דהצריכו בדיקה לכתחילה בגווני כיו"ב, וגם במחט שנמצא בעובי בית הכוסות, פירשו הב"ח והש"ך בדעת הסמ"ק דצריך בדיקה לכתחילה בצד השני, והש"ך שם נקט דצריך בדיקה לכתחילה לראות אם יש קורט דם, וצ"ע היאך זה מתישב עם ד' הרשב"א והר"ן דמוכח מדבריהם דפשיטא להו דכל דאי"ז אסור בלא בדיקה, ל"ש להצריך בדיקה לכתחילה.

וילה"ע גם מד' הר"ן, שכתב במה שדנו אם חוששין לבית הרחם משום ריסוק אברים, דהיינו דניבעי בדיקה מדין מיעוט המצוי דומיא דריאה, ולכאו' התם דמי למחט דמבו' בד' הר"ן שא"א לומר דבעי בדיקה לכתחילה, אך י"ל דהתם שאני דהספק על מעשה זה אם הטריף או לא, ומשא"כ במחט שאין המעשה לפנינו כלל, וצ"ע.

בדין ספק דהכחשה, עי' ש"ל וט"ז סו"ס ל"ט, ועי' פר"ח שם, ובסימן כ"ט, ובית מאיר בסימן ל"ט שם.