מוקצה טז
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / אורח חיים / סימן שח עד שי - מוקצה

##### הלכות

##### **מוקצה**

##### או"ח סימן שח סעי' לא

##### שיעור טז

# **שיעורי הלכה**

### שיעורים על סדר השו"ע

### מפי מו"ר הגאון

### רבי **רפאל צבי ובר** שליט"א

### [סעיף לא] בשר חי, אפילו תפל שאינו מלוח כלל, מותר לטלטלו משום דחזי לאומצא, וכו'.

וביאר המשנ"ב (ס"ק קכה) היינו שיש בני אדם שדעתם יפה וכוססין בשר חי [שאין איסור באכילתו משום דם אחר שהודח שאוכלו כשהוא חי כמש"כ ביורה דעה סימן סז].

## ההיתר להדיח בשבת

ומשמע במשנ"ב שמותר להדיח את הבשר מדם אפילו בשבת עצמה, ואין לחוש בזה משום תקון מנא [ודוחק לומר דכוונתו כשהדיחה קודם השבת], וכן מבואר במשנ"ב לקמן (סימן שכא ס"ק כא) דמותר להדיח בשר חי מהדם שעליו, ואין זה מקרי תיקון, שאין התיקון בגוף הבשר, אלא שמדיחו משום דם בעין שעליו.

והנה מבואר במשנ"ב לקמן (סימן שכג סוף ס"ק לז) דסכין טרפה, שרוצה לחתוך בה לחם וכדומה בצונן דקיימא לן דבעי הדחה, דהיינו שפשוף היטב ולא סגי בהדחה בעלמא, אין לעשות כן בשבת, דהוי כמתקן, ומשמע שכיון שמתקן את הכלי ומתירו בשימוש הוי כמתקן ואסור, ויל"ע מ"ש מבשר שהתירו להדיח ואף שבהדחת הבשר הוא מתיר את הבשר באכילה, ואולי יש לחלק דדוקא תיקון כלי נאסר, אך תיקוני אוכלין שאינו נחשב כתיקון שיש בו ממש שרי.

ועוד נראה לחלק דדוקא סכין דבעי שפשוף נראה כמתקן, כיון שעושה פעולה משמעותית בסכין כדי להכשירו, אך בדבר שצריך רק הדחה בעלמא אין בפעולה זו חשיבות ולא חשיב כמתקן, וכן משמע בלשון המשנ"ב שם דמשום כך התיר להדיח את הכוס ששתה בו הגוי יין, ואין בדבר משום מתקן מנא, כיון דגוף הכלי היתר ורק היין שעליו אוסרו, ואינו אלא כמסיר ממנו הדבר המאוס דשרי.

ועולה למעשה דמותר להדיח בשר וכן כוס או סכין מדבר האסור שעליו, אך בדבר שצריך שפשוף בכדי להכשירו, אסור משום מתקן מנא.

## איסור בורר בהדחה

אמנם יש לעיין מדוע אין בהדחת הדם משום בורר שהרי הוא בורר את הדם מתוך הבשר, ובחוט שני (ח"ב פרק כה ס"ק ו אות ה) תירץ דלח המונח על יבש אין בו משום בורר דלא חשיב תערובת, ועוד תירץ דכיון שנשאר דם גם בתוך הבשר הרי הוא בורר דם מדם, וכל ההבדל הוא דהדם היוצא הוא דם האסור והדם הבלוע באיברים אינו נאסר, ואפשר דלא חשיבו כשני מינים משום כך.

והנה מה שכתב בתירוצו השני דמשום האיסור לא חשיב ב' מינים מצינו כעין זה במגן אברהם (סימן תק ס"ק יב) לגבי ניקור חֵלֶב משומן שכתב שאין בזה משום בורר, כיון ששני החלקים הינם אותו מין, ואף שהאחד אסור באכילה והשני מותר, לא חשיבו ב' מינים משום כך, אמנם מצינו באחרונים (שביתת שבת מלאכת בורר סעיף י, וכ"כ באיל משולש פרק ג הערה לה בשם הגר"נ קרליץ) שכתבו שיש בדבר זה משום איסור בורר מדרבנן, ולפי"ז א"א ליישב שמשום כך התירו לכתחילה להדיח את הבשר.

## טלטול בשר בזמנינו

כתב המשנ"ב (שם) דמהמגן אברהם מבואר דדוקא במין הרך כגון יונה ובר אווזא, אבל בשר בהמה אינו חזי לכוס ואסור לטלטלו, אבל בט"ז פוסק דאפילו בשר בהמה תפל מותר לטלטלו, ונתבאר לעיל (בשיעור הקודם) מחלוקתם האם בעינן שיהיה הבשר עומד לאכילת כלבים או שסגי בכך שזה ראוי להם. והנה המשנ"ב הכריע דבמקום הדחק יש לסמוך על דעת הט"ז דאפילו בשר תפל מותר בטלטול, וכבר ביארנו בשיעור הקודם שפסק כן רק בצירוף שיטת הגר"א שכתב שכל בשר ראוי לאכילה באומצא.

ויש לדון בזמנינו שאין בני אדם שמשתמשים בבשר לאומצא האם מותר לטלטל בשר תפל, ובחוט שני (פרק סג ס"ק א) כתב דלפי המבואר במשנ"ב שיש להקל כדעת הט"ז דסגי בכך שהבשר ראוי לאכילה, ואפילו שאין הדרך לאכול מזה אין עליו שם מוקצה, א"כ הוא הדין בזמנינו דאף שהדרך שלא משתמשים בבשר לאומצא מותר לטלטלו, כיון שבעצם זה ראוי לכך ורק האנשים מפונקים ולא אוכלים מזה, וגם כיום אם יש צורך אז אוכלים מזה.

ודבריו צ"ב דאדרבה נתבאר בשיעור הקודם שהמשנ"ב נטה כדעת המג"א דבעינן שיעמוד הדבר לבהמה ולא סגי במה שזה ראוי לה, ורק בצירוף שיטת הגר"א דכל בשר חי לאומצא, סמך על המקילין, וא"כ אם הדבר אינו עומד לבהמה, ובזמנינו גם אינו עומד לאומצא יש לאסור בטלטול אף אם ראוי לכלבים.

והנה שאלה זו מצויה כשיש מקפיא שהפסיק לעבוד ובתוכו יש בשר קפוא, האם מותר לטלטל את הבשר למקפיא אחר, ולפי מה שנתבאר נראה דלכתחילה יש להחמיר שלא לטלטלו, אמנם בדיעבד בשעת הדחק נראה שלא נתברר בפוסקים אם יש להחמיר בדיעבד וישאל שאלת חכם.

### [סעיף לב] דג מלוח מותר לטלטלו, ושאינו מלוח, אסור מפני שאינו ראוי.

## דג שמת באקווריום

בשו"ת שבט הלוי (ח"א סימן סב) דן האם מותר לטלטל דג שמת באקווריום, באופן שאם לא יוציאו משם יגרום הדבר להפסד, משום שימותו שאר הדגים שבאקווריום, וכתב שם שיש להקל בזה כיון שיש שיטות בראשונים שסוברים דדג תפל אף שאינו חזי לאומצא מותר בטלטול משום דראוי לכלבים, ואף שבשו"ע פסק דדג שאינו מלוח אסור בטלטול, יש להקל במקום הפסד כדעת הראשונים דדג תפל מותר בטלטול.

ובמקום אחר (ח"ג סימן כט אות ד) ביאר את דבריו דהנה הקשו התוס' בשבת (קכח, א ד"ה דג תפל) מדוע אסור לטלטל בשר תפל אליבא דר"ש, ותירצו דאינו ראוי לכלבים, ועוד תירצו דאף אם ראוי לכלבים כיון ששהדג מיועד לאדם הרי אינו עומד עוד לבהמה, והיינו דלתירוץ השני בתוס' מוכח דדג תפל ראוי לאכילת אדם ומותר בטלטול. עוד הוסיף וצירף את שיטת הבית מאיר (שלד סעיף ב) דס"ל דבמקום הפסד התירו טלטול מוקצה, דהא מצינו שהתירו לטלטל מעות ושאר דברים המוקצים כדי להצילם מפני הדליקה. ואף שמשמע בשו"ע (שם) דכל ההיתר הוא רק משום דאדם בהול על ממונו, אך בלאו הכי אסור לטלטל מוקצה אפילו שחושש משום מוקצה, ולכן כתב שם שאף אם חושש שירד גשם על סחורה ויתקלקל אסור לטלטל מוקצה משום כך, דלא התירו מוקצה משום פסידא, מכל מקום היקל הבית מאיר והוכיח כדבריו מהא דמבואר בשו"ע לעיל (סימן רסו סעיף ט) דמותר לפרוק מן הבהמה בנחת משום הפסד מרובה, אלמא דהתירו לטלטל מוקצה משום פסידא [אמנם בשבט הלוי שם דחה ראייתו דההיתר לפרוק הוא משום צער בעלי חיים כמפורש שם בשו"ע].

אמנם נראה דאין להקל בזה למעשה כיון דקיי"ל בשו"ע דדג תפל אינו ראוי לכלבים, וגם סתימת השו"ע דלא כדברי הבית מאיר דאין להקל לטלטל מוקצה במקום פסידא, ולכן נראה שאסור לטלטל את הדג המת אפילו אם יגרם לו הפסד ע"י כך.

### [סעיף לד] כל דבר מטונף, כגון רעי וקיא וצואה, בין של אדם בין של תרנגולים וכיוצא בהם, אם היו בחצר שיושבים בה, מותר להוציאם לאשפה או לבית הכסא, ואפי' בלא כלי, ואם היו בחצר שאינו דר שם, אסור להוציאם. ואם ירא מפני התינוק שלא יתלכלך בה, מותר לכפות עליה כלי.

## בגדר גרף של רעי

מבואר בשו"ע דאף שקיי"ל דצואת אדם מוקצית היא מותר לטלטלה משום גרף של רעי.

ולכאורה דין זה הוא באופן שהדבר מאוס ביותר כמו צואה, אמנם מצינו בכמה מקומות דאפילו דברים שאינם מאוסים כל כך חשיבו כגרף של רעי, דהנה כתב המשנ"ב לעיל (ס"ק קטו) דפירורים המונחים על השולחן מותר להעבירן בידים דהוי ליה כגרף של רעי, וכן מצינו בביאור הלכה לקמן (סימן תרלח סעיף ב ד"ה וביו"ט) דאותם קיסמי הסכך שנופלים על השולחן מותר לסלקם דהוי ליה כגרף של רעי. ומבואר דאף דברים שאינם מאוסים כ"כ, אם מאוס עליו מותר לטלטלו מדין גרף של רעי. [ובמשנ"ב (ס"ק קל) כתב דעכבר הנמצא בבית מותר להוציאו בידיים משום גרף של רעי, ונראה דה"ה עכבר חי דמותר לטלטלו, ואורחא דמילתא נקט.]

## המקום שמונח בו הגרף

כתב הרמב"ם בפירוש המשניות (שבת פרק טז משנה ז) *'העיקר אצלנו כי כל צואה או לכלוך שתהיה בבית ישיבתו של אדם שמותר להוציאה בשבת, לפי שהוא גרף של רעי כו', אבל כל מה שאמר בכאן בצואה של תרנגולים כשתהיה בבית הבשול והמלאכה יש לכוף עליה כלי'*. ומבואר דגרף של רעי שנמצא בבית הבישול לא הותר בטלטול מדין גרף של רעי, וכן כתב השעה"צ (ס"ק קו) לגבי עכבר מת שהתירו לטלטלו משום גרף של רעי, דהיינו דווקא אם הוא במקום שמאוס בעיניו.

ומטעם זה יש שהחמירו שלא לטלטל גרף של רעי מבית הבשול דהיינו המטבח, משום דמבואר ברמב"ם דמקום זה לא חשיב בית ישיבתו של האדם. אמנם נראה שבזמנינו שהמטבח הוא בתוך הבית והדרך שנמצאים שם בכל זמן מותר להוציא משם גרף של רעי בשבת. אכן אם הוא יוצא עכשיו מביתו ואינו עשוי לחזור לביתו עד לאחר השבת, אין להתיר לטלטל גרף של רעי כיון שאינו נמאס מזה.

## היתר טלטול גרף של רעי, הותרה או דחויה

יש לדון אם ההיתר לטלטל גרף של רעי הוי הותרה או דחויה, והנפקא מיניה כגון שכבתה האש בשבת ויש ריח של גז בבית, ורוצה לסגור את ברז הגז המוקצה דמותר לסוגרו, משום גרף של רעי [אמנם אם יש חשש סכנה מותר אף בלא טעם זה], ובאופן שהיו דלוקים שני מבערים, שיש אפשרות לסגור את הברז הראשי או לסגור כל ברז בנפרד, שאם ההיתר הוא משום דחויה מחוייב הוא לסגור את הברז הראשי כדי למעט בטלטול מוקצה, אך אם זה הותרה יכול לסגור כל מבער בנפרד.

ונראה דיש להוכיח ממה שהבאנו בשיעורים הקודמים (שיעור יד) לגבי גרף של רעי שאפשר לטלטלו מן הצד דמחוייב לטלטלו מן הצד ואין היתר לטלטלו כדרכו אף דהוי גרף של רעי, ומוכח מכאן דההיתר של גרף של רעי הוא בתורת דחויה, ולכן כשאפשר בעניין אחר מחוייב לטלטלו מן הצד, וא"כ ה"ה שיש לסגור בדווקא את הברז הראשי של הגז כדי למעט ככל האפשר בטלטול המוקצה.

[סעיף לה] אף על פי שמותר להוציא גרף של רעי ועביט של מי רגלים, אסור להחזירם, אא"כ נתן לתוכם מים.

וביאר המשנ"ב (ס"ק קלו) דאף דקיי"ל (סימן שי סעיף א) דמוקצה מחמת מיאוס מותר, היכא דמאיס טפי החמירו להחשיבו כמוקצה.

והנה במש"כ השו"ע שאם נתן לתוכו מים התירו לטלטל את הגרף, הקשה החזו"א (סימן מח ס"ק י) דהא לא מצינו שהתירו לטלטל אגב ככר או תינוק או שאר דבר היתר אלא רק לגבי מת ואיך התירו כאן לטלטל אגב המים את הגרף המוקצה, ותירץ דכיון שהגרף אינו מתבטל מתורת כלי מחמת הטינוף ואינו בכלל גזירת מוקצה הראשונה, אלא גזירה מאוחרת היא ולכן התירו לטלטלו אגב המים.

ובמשנ"ב (ס"ק קלח) הביא פלוגתת האחרונים האם ההיתר לטלטלו הוא רק לצורך שימושו כדי להוציא על ידו צואה או מי רגליים או שהתירו תמיד להחזירו, אמנם בחזו"א (שם) נראה שנוטה שאין היתר להחזירו אלא לצורך, ואף אם יש חשש שמא יגנב יש להקל, וכך נראה הכרעת המשנ"ב בשם האליה רבה.

## גרף העשוי ממתכת או מפלסטיק

ודין זה של גרף של רעי מיירי בגרף העשוי מחרס כמבואר במשנ"ב (ס"ק קלו), והוסיף המשנ"ב דה"ה בכלי העשוי מעץ. אמנם לגבי כלי מתכות ציין לסימן פז (סעיף א) דמבואר שם שגרף העשוי ממתכת ושטפו אותו היטב אין עליו שם גרף של רעי. ובחזו"א (שם) כתב שלפי"ז יש להקל לטלטל כלי מתכת אף שאינו שטוף, דכיון דמהני ליה רחיצה חשיב כלי.

ולעניין כלי העשוי מפלסטיק [וכעין שמצוי בסיר לילה של ילדים] ישנם סתירות בדעת הגרי"ש אלישיב האם פלסטיק בולע ריח רע, ונראה להלכה שאם הוא עשוי מפלסטיק קשיח, והוא שטוף היטב אין עליו שם גרף של רעי, משום דדמי לכלי מתכת.

***הדינים העולים:***

1. **מותר להדיח בשר מהדם שעליו, אך סכין שצריך שפשוף להכשירו אסור דנראה כמתקן.**
2. **הטעם שאין בהדחה משום בורר דהוי בורר לח מיבש, ועוד דנשאר דם בלוע בבשר, אך הטעם השני צ"ב דסו"ס הוא בורר איסור מהיתר וי"א שהוא אסור מדרבנן.**
3. **החוט שני כתב להקל לטלטל בשר בזמנינו אף שלא רגילים להשתמש בו לאומצא, ויש חולקים, ובשעת הדחק יעשה שאלת חכם.**
4. **השבט הלוי היקל לטלטל דג מת מתוך האקוריום, אמנם נראה להחמיר בזה.**
5. **דין גרף של רעי הוא אף בדבר שאינו מאוס ביותר כמו שנתבאר.**
6. **בזמנינו אף אם מונח הגרף במטבח וכדו' מותר בטלטול.**
7. **היתר גרף של רעי הוא בגדר 'דחויה', ויש למעט כשאפשר.**
8. **גרף העשוי ממתכת יש להקל לטלטלו אפילו כשאינו שטוף, ונראה דה"ה כשעשוי מפלסטיק קשיח.**