61 במ_מ אם פוטר כל מינים
קטגוריות: ש_ס / א ברכות / ברכות - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / כיצד מברכין

אור ליום ג' י"ז כסליו תשע"ב

א] כתב החיי אדם כלל נ"ח ס"ג, ז"ל, נראה לי דאם בירך במ"מ על כל דבר יצא, דבלשון תורה הכל נקרא מזון חוץ ממים ומלח, עכ"ל, ובנשמ"א שם סק"ב הביא ד' הכס"מ בפ"ד מברכות ה"ו שכתב כן די"ל דבמ"מ פוטר תבשיל ופירות, אך בל' הכס"מ שם מ' דלא פסיקא לי' הך מילתא, עיי"ש.

ועיי"ש שתמה ע"ז ממש"א בעירובין ד"ל. דהנודר מן המזון אינו אסור אלא בה' מינים, משום דכל מילי לא מיקרי מזון, והגמ' שם מדמי דין נדרים לדין ברכה, ועיי"ש מש"כ לישב בזה באורך.

ועיקר דבריו מיוסדים על ד' התוס' בעירובין שם שכתבו, ז"ל, וא"ת והא מאן דפליג ארב ושמואל לא פליג אלא באורז ודוחן וא"כ תקשה לכולהו וכו', וי"ל דדווקא לרב ושמואל פריך דלא חשיבי אורז ודוחן אע"ג דקבעי נמי סעודתא עלייהו, א"כ סבירא להו דכל מילי לא מיקרו מזון אלא ה' מינין בלבד, אבל מאן דפליג עלייהו סבר שפיר דכל מילי איקרו מזון אך דלא תקנו במ"מ אלא הך דקבעי סעודתא עלייהו ואאורז ודוחן קבעי נמי, עכ"ל, וכיון שכתבו התוס' דלמאן דפליג על רב ושמואל ס"ל דכל מילי איקרו מזון, ע"כ אף שלא שתיקנו לברך עליהן במ"מ, מ"מ אם בירך עליהן במ"מ יצא.[[1]](#footnote-2)

ובביאוה"ל סימן קס"ז ס"י נקט לדינא כד' החיי אדם, עיי"ש וכ"כ גם בשעה"צ סימן ר"ח סקל"א ובביאוה"ל שם ס"ז.

אמנם בד' הגרע"א ז"ל בגהש"ס ברכות דל"ו: ובשו"ת ח"ה סימן י"ב מבו' דפשיטא לי', דאם בירך על שאר דברים במ"מ לא יצא, עיי"ש.

ב] ומד' כמה מקמאי נ' דיש ללמוד כד' הגרע"א ז"ל דאם בירך על שאר דברים במ"מ לא יצא.[[2]](#footnote-3)

דהנה כתב הראב"ד בהשגות בעה"מ בפ' ערבי פסחים כד:, ז"ל, אלמא לא אתו שלש ומיפטר מעין ג', וטעמא דמילתא משום דג' ברכות מדכרינן בהן מזון ופירות אינם מזון, ואע"ג וכו' דכל מילי זייני בר ממיא ומלחא, מזון מיהא לא הוו אלא חמשת המינין לבד, עכ"ל, ולהדיא בדבריו דשאר דברים לא חשיבי מזון, ומה"ט אינם נפטרים בברהמ"ז שמזכירין בה מזון.

ועד"ז מצינו בד' תוס' ר"י שירליאון ברכות דמ"א:, ז"ל, ומה שפירש בה"ג טעם דייסא וחביצא שבתוך הסעודה דברהמ"ז פוטרת, לפי שהוא מזון, אבל תאנים וענבים ל"ה מזון, לא משמע וכו', ועוד כל מילי זייני לבד ממים ושייך בהו ברכת הזן, ונהי דמזון לא שייך בהו, מיהו ברכת הארץ וברכת ירושלים דעדיפי ממעין ג' יפטרום, ומזון שנזכר בברהמ"ז שהוא בב' ברכות ראשונות הוא בשביל פת, ומ"מ מותר של ברכות יפטור התאנים וענבים כמו הדייסא, עכ"ל, וכעי"ז כתב הרא"ש שם סימן כ"ו, עיי"ש, והרי להדיא דאף דשאר מילי זייני, מ"מ לא חשיבי מזון, וע"כ לא מצינו לפטרם בברהמ"ז שמזכירין בה מזון, אלא משום דהמזון שמזכיר הוא בשביל פת.

וכ"נ גם בד' הרשב"א בברכות דמ"א:, עיי"ש שכתב דפהה"כ ותמרים נפטרין בברהמ"ז, משום דאף הם הוו מזון, אך שאר דברים אינם נפטרין בברהמ"ז, והרי דשאר דברים ל"ה מזון, וע"כ אינם נפטרין בברהמ"ז, וכעי"ז כתב בחי' הרא"ה שם, וכ"נ גם בד' ההשלמה והמאירי ועוד מקמאי בברכות יב., דהא דשאר מילי אין נפטרין בברהמ"ז הוא משום שאינם מזון, עיי"ש.

והנה לפ"ד כל הני קמאי דשאר מילי ל"מ ליפטר בברהמ"ז משום דמזכירין בה מזון והם אינם מזון, הרי כ"ש דאינם נפטרים בברכת במ"מ, שעיקרה היא ברכה על מזון.

ולמש"כ החיי אדם דכל מילי חשיבי מזון, צ"ל דהא דשאר מילי אין נפטרין בברהמ"ז, הוא משום דרק בדברים שדרך לזון בהן הי' בדין לברך עליהן ג' ברכות, וע"כ רק בדברים אלו מהני ברהמ"ז בדיעבד, וזה ע"ד מש"כ בחי' הרשב"א שם בדין יין, ושו"ר שכ"ה מבו' בדבריו בכלל נ' ס"י וסי"א, עיי"ש.

עוד ראיתי להעיר בזה מד' החינוך במ' ת"ל, שכתב דחיוב ברהמ"ז מדאורייתא הוא רק על אכילת שביעת מזון, ולא על שאר מינים אע"פ שהן מז' המינים כגון רמונים וענבים ותאנים לחים וזיתים, מכיון דלא זייני, כי התורה לא תחייב אלא על מזון וכו', עכ"ל, והרי להדיא דשאר מילי לא חשיבי מזון כלל.

ג] וגם בעיקר מש"כ הנשמ"א עפי"ד התוס' בעירובין, דלמ"ד דמברכין על אורז במ"מ, ס"ל דכל מילי איקרו מזון, והא דאי מברכין במ"מ על שאר דברים הוא משום דלא קבעי סעודתא עלייהו, הנה בד' כמה מקמאי מבו' להדיא לא כן.

דהנה ז"ל תר"י בפ' כיצד מברכין כו., דכיון שאין הלכה כריב"נ דאמר אורז מין דגן הוא ואפ"ה אמרי' דמברך עליה בורא מיני מזונות "מפני שהוא מזון", בדוחן או כשאר דברים "שאנו רואין שהם מזון" כגון המין שקורין פניצ"ו בלע"ז מברך עליהם ג"כ במ"מ וכו', עכ"ל, והרי דהא דשאני אורז ודוחן משאר דברים, הוא משום דאורז ודוחן הם מזון ושאר דברים אינם מזון.

וכ"ה גם בד' הרא"ש שם סימן ח', ז"ל, הלכך על אורז וכו' מברכין עליו תחילה במ"מ וכו' כיון שזה נקרא מזון כי הוא משביע וסועד הלב וכו', אבל רבנן לחם לא חשיב לי' אבל מזון חשיב לי' וכו' אבל העושה פת או תבשיל ממיני קטניות ליתא בכלל מזון ומברך עליו שהכל וכו', עכ"ל, וכעי"ז כתב הטור בסימן ר"ח, והרי דהא דשאני אורז ודוחן מפת ותבשיל דקטנית, הוא משום דאורז ודוחן נראים מזון, ופת ותבשיל דקטנית אינם בכלל מזון.

וכ"ה מבו' גם בד' ספר המאורות בר"פ בכל מערבין, ז"ל, אבל מזון לא מיקרי אלא ה' המינים בלבד כדאמרינן אין מברכין במ"מ אלא על חמשת המינים בלבד, מיהו באורז נמי מברכין במ"מ, עכ"ל, והרי דהא דגם לפ"מ דקי"ל דמברכין על אורז במ"מ, מ"מ הא דאין מברכין במ"מ על שאר מינים הוא משום דלא מיקרו מזון.

ד] ויש להוכיח כן גם מד' המאירי בברכות דל"ה: שכתב דהנודר מן המזון אסור אף באורז, וכן בדוחן לדעת הסוברים דחשיב כמזון, והנה לפ"ד התוס', הרי בדין דלפ"מ דקי"ל דמברכין על אורז ודוחן במ"מ, והיינו משום דכל מילי איקרו מזון, יהא הנודר מן המזון אסור בכל מילי, ואי נימא דאינו אסור בכל מילי משום דבל' בנ"א לא מיקרו מזון, וכמש"כ בביאור הגר"א, אין לאסרו גם באורז ודוחן, ובע"כ מד' המאירי דפליג ע"ד התוס' וס"ל דהא דאין מברכין במ"מ על שאר מילי, הוא משום דלא איקרו מזון אלא ה' מיני דגן ואורז ודוחן.

וכן נ' גם מד' רבים מהאחרונים שעמדו במש"כ הטוש"ע דהנודר מן המזון אינו אסור אלא בה' מיני דגן, וכ"ה גם בד' הרמב"ם בפיהמ"ש פ"ג דעירובין וריו"נ בעירובין שם והר"ן נדרים דנ"ה:, דמ"ט אינו אסור אף באורז ודוחן, ולא עמדו דמ"ט אינו אסור גם בשאר מילי, שהרי לפ"ד התוס' בעירובין אף שאר מילי חשיבי מזון, ולא עדיפי אורז ודוחן על שאר מילי, והרי דס"ל דרק אורז ודוחן חשיבי כמזון, אך שאר מילי לא חשיבי כמזון.

ה] ובאמת גם בד' התוס' בעירובין גופייהו אין הדבר מוכרע, די"ל דלפי האמת מודו התוס' דגם למ"ד דמברכין במ"מ על אורז ודוחן, הא דאין מברכין במ"מ על שאר מינים הוא משום דלא חשיבי כמזון, ומש"כ התוס' דשאר מילי שפיר איקרו מזון וכו', היינו דמה"ט ל"ה מצי למיפרך על הך מ"ד, משום דמצינו למימר דלדידי' כל מילי איקרו מזון, אך לפ"מ דמשני דמתניתין איירי באומר כל הזן עלי, אין מקור לומר דלהך מ"ד כל מילי איקרו מזון, ושפיר י"ל כפשטות הדברים, דהא דאין מברכין במ"מ אלא על ה' מיני דגן ועל אורז ודוחן, הוא משום דשאר מילי לא איקרו מזון, ומצאתי בגאו"י בעירובין שם שנקט כן, עיי"ש.

ו] אמנם באמת אכתי יש מקום לדון בזה, דהנה בנשמ"א שם הביא מש"א בירושלמי עירובין פ"ג ה"א ונזיר פ"ו ה"ט, ר"ח בר בא אמר ר' יוחנן, אכל חליטא ואמר לא טעמית מזון בהדין יומא והתנן הנודר מן המזון מותר במים ובמלח, פתר לה כר' יאשי' דאמר הלכו בנדרים אחר לשון התורה, מניין שכל הדברים קרויין מזון אמר רבי אחא בר עולא ועשר אתונות נושאות בר ולחם ומזון וגו' מה תלמוד לומר ומזון אלא מיכן שכל הדברים קרויין מזון.

והנה בהך מילתא דאמרינן בירושלמי דבל' תורה כל מילי איקרו מזון, לא מצינו מקור בתלמודין לא כן, ולפ"ז י"ל דע"כ אם בירך עליהן במ"מ יצא, כיון דבל' תורה הם קרויים מזון.

וד"ז אינו נסתר מד' כל הני קמאי שהבאנו לעיל סק"ג וסק"ד שנקטו דאורז ודוחן חשיבי מזון ושאר מילי לא חשיבי מזון, די"ל דכ"ז הוא בל' בנ"א, אך בל' תורה אף שאר מילי חשיבי כמזון, וע"כ י"ל דאם בירך עליהן במ"מ יצא.

אמנם נראה, דלפמש"כ בטוש"ע דהנודר מן המזון אינו אסור אלא בה' מיני דגן, אשר לפ"ז בע"כ דבל' בנ"א אף אורז ודוחן לא מיקרו מזון, וכמש"כ בביאור הגר"א, וא"כ מש"כ הטור דהא דמברכין על אורז במ"מ הוא משום דחשיב מזון, היינו דבל' תורה הוא חשוב כמזון, ושאר מילי לא חשיבי כמזון אף בל' תורה, וצ"ע בזה, די"ל דגם לפ"ד הטור לא מצינו אלא דאורז ודוחן חשיבי מזון טפי משאר מילי, וע"כ מברכין עליהן במ"מ, אך י"ל דמ"מ שאר מילי נמי איקרו מזון בל' תורה וכדאמרינן בירושלמי, וע"כ אם בירך עליהן במ"מ י"ל דיצא.

ויש לדון עוד בזה, דהנה בפירש"י בראשית מ"ה כ"ג פירש לקרא דבר ולחם ומזון, דמזון הוא לפתן, ויתכן לפ"ז דרק לפתן הוא דחשיב כמזון, כיון שהוא עשוי להיות מכלל הסעודה, וזה ע"ד מש"כ הטור בסימן ר"ח לדון דאם אכל מיני לפתן ואכל עמו מה' המינים א"צ לברך על הלפתן דברכת על המחי' פוטרתו דאף הוא זיין, ואמנם י"ל דנידון הטור הוא על כל דברים חוץ ממים ומלח, אך לכאו' משמעות דבריו דלא דן אלא על לפתן, ולפ"ז אף אי נימא דברכת במ"מ פוטרת אף שאר דברים משום דאיקרו מזון בל' תורה, היינו רק מיני לפתן, וזה ע"ד מה שהבאנו לעיל סק"א בהערה מד' המיוחס לריטב"א, וצ"ע בזה, וגם לכאו' אי"ז כד' הירושלמי דילפינן מהך קרא ד"כל דברים" קרויין מזון.

ועי' עוד בפי' התפילות לר"י ב"ר יקר, שנקט דמזון דכתיב בקרא דבר ולחם ומזון, קאי על תבשיל של ה' המינים, עיי"ש.

ז] אך מד' הני קמאי שהבאנו לעיל סק"ב שכתבו דשאר מילי אינם נפטרין בברהמ"ז משום שמזכירין בה מזון, מבו' חד מתרתי, או דס"ל דלתלמודין אף בל' תורה אין שאר דברים נקראין מזון, או דס"ל דלא סגי במה שבל' תורה הם נקראין מזון, דבברכות לא אזלינן בתר ל' תורה, ולפ"ז ה"נ אינם נפטרין בברכת במ"מ, וכמש"נ.

1. וכעין ד' התוס' מצאתי בד' המיוחס לריטב"א ברכות דמ"ב., ז"ל, וה"ה לפת דוחן ובשר וגבינה וביצים ודגים ותבשיל וכל דברים המיוחדין למזון, אע"פ שאין מברכין עליהן במ"מ לפי שאין אדם קובע סעודתו עליהן, עכ"ל, ואך שבדבריו נראה דכ"ז הוא בדברים המיוחדים למזון, אך דברים שאינם מיוחדים למזון לא חשיבי כלל כמזון, אך אינו מוכרח, די"ל דאף דכל מילי חשיבי כמזון, מ"מ כיון שאינם מיוחדים למזון ע"כ ניחא דלא תיקנו לברך עליהן במ"מ, ורק בדברים המיוחדים למזון, הוצרך המיוחס לריטב"א לפרש דהא דאין מברכין עליהן במ"מ הוא משום שאין אדם קובע סעודתו עליהן. [↑](#footnote-ref-2)
2. ובנשמ"א שם ובביאוה"ל סימן קס"ז כתבו שכן כתב הדרישה בסימן קס"ח, אך לו"ד הי' נראה דכוונת הפרישה דברכת במ"מ כוללת כל דברים הנעשים מה' מיני דגן, דומיא דברכת שהכל שכוללת כל מילי, וכ"נ מד' האלי' רבה בסימן קס"ח שדימה ד' הדרישה לד' הט"ז שם סק"ו, והט"ז שם כתב, ז"ל, דודאי ברכת במ"מ פוטר הכל אפילו עיסה דהא זיין, אלא שמפני חשיבות הפת קבעו עליו המוציא וג' ברכות וכו', עכ"ל, ונ' מזה דדבריו קיימי רק על פת, ולא על כל מילי, ועי' גם בפמ"ג במש"ז שם שכתב ע"ד הט"ז דכעי"ז כתב הדרישה, וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-3)