6. טמהצ בדבר שדרכו ובדין בסי באמצע שבת
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / מוקצה / הרב מאיר קאופמן / שיעורים

ה' כסליו

**סימן ו'**

**א.טלטול מהצד בדבר שזה הדרך**

**א] המקור שדבר שדרכו אין זה טמה"צ והקושיות על זה**

**ב] בגדר ההיתר דטמה"צ בבסיס לדבר המותר והאסור**

**ג] הראיות דלא כנ"ל ומה שיש לדון שמשקים זה אחרת**

**ב.בשיטת הבעל המאור שאין בסיס באמצע שבת**

**ד] הקושיות על שיטת הבעל המאור וחידוש החזו"א**

**ה] האם במקום דהוי בסיס הוי טמה"צ וישוב שיטת בעה"מ לפ"ז**

**ו] הראיות שבמקום דהוא בסיס לא הוי טלטול מהצד**

**ז] בישוב הגרעק"א בסתירת דברי רש"י האם באבן על פי החבית יכול לנער**

**ח] הכרעת המ"ב בזה ודעת הגרעק"א והגר"ז**

**המקור שדבר שדרכו אין זה טמה"צ והקושיות על זה**

א]עיין שו"ע סימן שי"א ס"ה דמת במטה אפילו שאסור טלטול מהצד לצורך המת אבל לצורך החי כגון בצריך למקומו מותר להופכו ממטה למטה וצ"ע למה דוקא להופכו ממטה למטה הרי מבואר דאבן על פי החבית יכול לטלטלה למקום אחר כדי לנער וכן מעות שעל גבי הכר וא"כ כאן שיוכל לטלטלו על ידי מיטה אחת למקום אחר ומדין טלטול מהצד ובגר"ז עמד על זה והוסיף שאם אין לו אלא מטה אחת יכול לטלטלו במטה אחת למקום אחר ועיין תהילה לדוד שתמה על זה דא"כ גם במעות שעל הכר אם יש לו כמה כריות צריך לטלטלו מכר לכר ולא נתבאר כזה דבר ובהכרח שאין חיוב לעשות טלטול מהצד דרך ניעור אם נצרך לו דרך טלטול של איסור אגב היתר וא"כ צ"ע דברי השו"ע והנה בפשוטו מקור דברי השו"ע משמואל שלא התיר אלא להופכו ממטה למטה אמנם לכאורא אין זה דומה ששם שזה לצורך דבר האסור א"כ כל מה שזה נחשב טלטול מהצד כשאין מטרתו לאיסור וכמו שביאר הגרעק"א דאז הוי איסור אגב היתר אבל במקום שמטרתו לצורך מקומו בפשוטו הוי טלטול מהצד גם על ידי מטה אחת וכנ"ל

ובפשוטו מבואר מכאן דכל מה דמצאנו דטילטול על ידי דבר אחר חשיב טלטול מהצד בדבר שלא זה דרך טלטולו כגון מעות על הכר או אבן על החבית אבל במקום שזה דרך טלטולו כגון דבר בכלי שכך דרכו לא חשיב טלטול מהצד אלא כידא אריכתא ולכן במת לטלטלו על ידי המטה לא הוי טלטול מהצד כלל

אמנם צ"ע דבגמ' ריש פרק נוטל מבואר דמטלטלים תרומה טהורה אם הטמאה הרי מפורש שגם בדבר שדרכו בכך מותר כגון פירות בכלי גם מותר לטלטלם ולכאורא שם המעלה מה שיש פירות של היתר שעל ידי זה לא חל דין בסיס אבל עצם מה שמטלטל הטמאה זה מצד טלטול מהצד הרי מבואר שגם בדרכו בכך מותר טלטול מהצד

וכן צ"ע דבגמ' מ"ז. שואלת לר"ש שדבר שאין מתכוין מותר א"כ למה אסור לטלטל נר הדולק בשבת הרי אין איסור מצד שאולי יכבה והגמ' עונה מצד שזה נהיה בסיס לדבר האסור והנה הגמ' בקושיא כבר ידעה ששלהבת זה מוקצה ורק לכן יש כאן בסיס וא"כ צ"ע מה הקושיא הרי אם מתכוין להאיר במקום אחר הוי צורך דבר האסור ובהכרח שמדובר שמטלטל בצריך למקומו או דנימא שגם לצורך שימוש במוקצה הוי צורך דבר המותר אמנם הרי וודאי שהדרך לטלטל השלהבת דרך נר ובכל אופן מבואר דחשיב טלטול מהצד

עוד צ"ע דהשו"ע סימן רע"ט ס"ג הביא מהריב"ש דאם יש היתר על המנורה הוי בסיס לאיסור ולהיתר ומותר לטלטלו ובתשובת הגרעק"א נקט שמדובר שנשאר שמן ולא צריך לנער השמן מצד הפסד המוקצה ויתכן בצריך למקומו ומבואר שגם לגבי שמן שזה דרך טלטולו בנר ולא ביד בכל אופן חשיב טלטול מהצד [אמנם דבריו אינם מוכרחים דהרי כמו שאת הפתילה צריך לנער ה"ה השמן ואולי מחמת שאת השמן לא יכול לנער ממילא גם את הפתילה לא יכול לנער ללא השמן]

**בגדר ההיתר דטמה"צ בבסיס לדבר המותר והאסור**

ב]ולכאורא יש לומר דבאמת חלוק בזה אם יש איסור לבד ורק שלא חל דין בסיס מאיפה דיש איסור והיתר דהנה מהא דמבואר דבבסיס לאיסור והיתר לא חל בסיס בפשוטו הביאור שכיון שיש גם היתר ממילא זה לא בסיס לדבר האסור אמנם עיין תוס' מ"ז. ובביצה כ"א. דמבואר דהגמ' לומדת שכמו שכאן זה לא עושה בסיס ה"ה בשיורי כוסות שזה דבר לא חשוב זה בטל אגב הכוס ולכן זה לא עושה בסיס וצ"ב הדמיון דכאן אין צורך לדין ביטול אלא דזה לא בסיס לאיסור לבד ומבואר שלולי שהיה נחשב שהאיסור בטל להיתר לא היה עוזר מה שיש כאן היתר יותר חשוב ורק כיון שהאיסור בטל להיתר לכן לא חל כאן דין בסיס ולכן נקטו הפוסקים דבאמת צריך שההיתר יהיה יותר חשוב

והנה בגמ' מבואר רק שלכן לא חל דין בסיס כיון שהאיסור בטל להיתר אמנם יתכן לומר עוד דגם לענין מה שמטלטל אחרי זה ההיתר אם האיסור אין זה סתם היתר של טלטול מהצד אלא הגדר שזה בטל להיתר ולכאורא כן מוכרח משיטת האור זרוע סימן פ"ו דנקט דבבסיס לאיסור ולהיתר נחלקו הסוגיות האם יש ניעור וקי"ל דאין חובת ניעור וצ"ב עד כמה שתמיד היתר טלטול המוקצה הוא מצד דין טלטול מהצד וחז"ל חייבו ניעור למה שכאן לא יחייבו ניעור ובפשוטו מבואר שכאן זה היתר יותר טוב מכל טלטול מהצד שגדר הדבר שהאיסור בטל להיתר וכן בפשוטו לשיטת התוס' דמניח על מנת לנער אסור טלטול של איסור אגב היתר וצ"ע דהרי בבסיס לאיסור ולהיתר מפורש במשנה בתחילת נוטל דאפילו במניח מותר לטלטל באינו יכול לנער ובהכרח כנ"ל שכאן שזה בטל להיתר אין כאן החומרא שאסור לטלטל מוקצה כי לא צריך להגיע להיתר של איסור אגב היתר [אמנם עיין מה שכתבנו שם לישב בדרך אחרת]

ולפ"ז א"ש מה שהקשינו לעיל דאם נימא דבדבר שדרכו בכך לא הוי טלטול מהצד כיון שזה ידא אריכתא דכאן שהאיסור בטל להיתר א"כ הטלטול מתיחס להיתר ולא לאיסור ולא איכפת לן שזה הדרך וכן בשלהבת כיון שיש בנר גם שמן שהוא לא מוקצה כמבואר בתוס' שם וברעק"א וממילא הוי בסיס לאיסור ולהיתר א"כ כאן עדיף שגם בדבר שזה הדרך מועיל טלטול מהצד וכן באופן דהריב"ש כיון דמדובר דזה בסיס לאיסור ולהיתר

**הראיות דלא כנ"ל ומה שיש לדון שמשקים זה אחרת**

ג]והנה לפ"ז בתרומה טמאה לבד גם בשכח ויהיה צריך למקומו יהיה אסור לטלטל דכאן דהדרך להחזיקו בכלי ולא חשיב טלטול מהצד והנה הרשב"א קמ"ב. הקשה למה הגמ' לא העמידה המשנה של אבן בכלי בשכח ובמטלטלו לצורך מקומו ושלכן זה לא נעשה בסיס מצד האבן וע"ש מה שתירץ וצ"ע עד כמה שזה שכח א"כ גם תרומה טמאה לבד שיהיה מותר ולמה המשנה נקטה תרומה טהורה אם הטמאה אמנם לנ"ל א"ש שכאן שהדרך לטלטל הכלי אם הפירות אם יהיה טמאה לבד יהיה אסור אמנם עיין מאירי שכתב שבאמת כה"ג מותר לטלטל וכן מבואר במג"א שי"א סק"ו [וע"ש שגם אם לא מנער כי חושש להפסד הפירות הטמאים מותר] הרי מבואר בדבריהם מפורש שגם בדבר שדרכו בכך הוי טלטול מהצד וכן מבואר בבה"ל סימן רס"ו דהביא מהדרך החיים דבשכח מעות בכיס מותר לטלטל המעות אגב הכיס מדין טלטול מהצד הרי מפורש שנקטו שגם בדבר שהדרך יש ההיתר דטלטול מהצד [ואת הראיה מהרשב"א יש לדחות שפה עיקר כוונת המשנה לחדש שמותר לטלטל לצורך הטהורה ודוחק]

ולפ"ז הדרא קושיא ממת למה שלא יהיה מותר לטלטלו במטה אחת אמנם עדין יתכן לומר שדבר שאין הדרך ליטלו אלא בכלי ולא ביד כלל כה"ג גרע ולא הוי טלטול מהצד ולכן בפירות שדרך לקיחתם גם ביד לכן עדיין הוי טלטול מהצד משא"כ מת שאין דרך נטילתו אלא במטה לכן גרע ולא הוי טלטול מהצד

והנה מבואר בשו"ע סימן של"ה דבגיגית המנטפת יין מוקצה אסור להניח כלי מתחת כיון שזה ביטול כלי מהיכנו ועיין בגליון הגרעק"א שהקשה למה חשיב ביטול כלי מהיכנו הרי יכול לנער היין לתוך החבית כל פעם שמתמלא וכוונתו מדין טלטול מהצד לצורך למלאת בכלי עוד הפעם [וצ"ל שס"ל שגם הפסד המוקצה זה סיבה לא לנער] ולנ"ל מיושב שפיר דמשקין דאין דרך נטילתם אלא בכלי לא הוי טלטול מהצד

וכן עיין בדמאי דהובא ירושלמי דבמעשר היין דבכוס יש כאן נידון של טלטול מוקצה דהינו תרומה טמאה אם הכוס ורק כיון שנשאר גם היתר לכן יכול לטלטל והקשה הגרעק"א שהרי זה טלטול מהצד ובהכרח מה שמטלטל כי יש לו צורך לצורך מקומו ולנ"ל א"ש דמשקין שדרכם להיות בכוס לא הוי טלטול מהצד ומדברי הגרעק"א חזינן דבכל אופנים אלו חשיב טלטול מהצד אפילו שזה הדרך ואי אפשר בצורה אחרת

והנה לענין משקים היה מקום לומר עוד סברא דלא הוי טלטול מהצד שכיון שאין שום צורה להחזיקם אלא בכלי א"כ הכלי בטל לגבי המשקה וכמו שכתב הבה"ל שלכן בגדי המת לא הוי ככר ותינוק כיון שהם בטלים לגביו וכאן עדיף טפי שהרי אי אפשר לטלטל משקים אלא בכלי

אמנם לכאורא מצאנו מפורש שגם במשקים חשיב טלטול מהצד דהנה הקשה הרשב"א קנ"ד: על הבעל המאור שביטול לשעה לא הוי ביטול כלי מהיכנו מה הגמ' שואלת מדלף שתעמיד שמדובר שמתכונן לשפוך הדלף והנה לכאורא וודאי אין כוונתו לשפוך במקום דהרי הטעם שקיבל הדלף כי לא רוצה שהבית יהיה מלוכלך אלא וודאי כוונתו שישפוך הדלף בחוץ כשיתמלא והוי טלטול מהצד לצורך דבר המותר כגון בצריך הכלי להשתמש בו הרי מבואר שאפשר לטלטל הדלף בכלי ומצד טלטול מהצד אפילו שדרכו בכך וזה מים שאין צורה אחרת לטלטלם וכן העירוני דבתוס' ביצה ל"ו: לענין דלף כתבו שאסור לטלטל הכלי מצד שהוא נעשה בסיס ומשמש שללא זה הוי טלטול מהצד ומותר וצ"ע בזה

ועיין סימן ג' סק"ח שכתבנו לדון דבפשוטו נחלקו הראשונים בגדר החילוק בין לצורך דבר המותר או צורך דבר האסור האם שלצורך דבר האסור זה לא מוגדר כטלטול מהצד או שצריך צורך שבת וכה"ג זה לא צורך שבת ויש מקום גדול לומר שזה תלוי בנ"ל שאם גם לצורך דבר האסור חשיב טלטול מהצד א"כ בהכרח שכל שאין כאן טלטול ישר זה יותר קל א"כ זה סברא גם בדבר שכך דרכו אמנם לשיטות שכה"ג זה לא טלטול מהצד א"כ וודאי מסתבר שדבר שכך דרכו או שלכל הפחות אי אפשר אחרת וודאי שאין לזה שם טלטול מהצד לצורך דבר המותר אלא חשיב עיסוק במוקצה בעצמו ולפ"ז יתכן שכל הראשונים הנ"ל ס"ל שזה גדר של היתר לצורך שבת אמנם למאי דקי"ל כרא"ש בדין טלטול מגופו ולדבריו מוכח שהגדר שכה"ג זה לא טלטול מהצד א"כ יתכן שבאמת אסור וכסברא הנ"ל. והוא דבר נכון מסברא

**ביאור השיטות דאין בסיס באמצע שבת**

**הקושיות על שיטת הבעל המאור וחידוש החזו"א**

ד]מבואר בגמ' קנ"ד: דבשליפי זוטרי שיכול לנערן אין ביטול כלי מהיכנו ומבואר שיכול לנער ועיין בעל המאור שהקשה הרי זה נהיה בסיס ולא יכול לנער ותירץ או שכיון שזה על מנת לנער לא חל בסיס ואפילו אם זה בערב שבת או שלא חל בסיס באמצע שבת וכן בתחילת פרק כל הכלים כתב שמה שמת במטה יכול להפוך המטה ואין היא בסיס דבמת בשבת אין בסיס באמצע שבת ועיין אור זרוע סימן פ"ו שכתב שבעצמות וקליפין אין בסיס כיון שהניח באמצע שבת [ועיין חידושי הרא"ה ביצה כ"א: ובשטמ"ק שם דמבואר שנקטו שלא חל בסיס באמצע שבת] והובאה שיטה זו במ"א ברס"ה סק"ב וברס"ו סקי"א ובש"ח סק"נ ובפשוטו הכריע כמותו וכן נקט הבה"ל בדעת המג"א סימן ש"י וכן נקט הגר"ז להלכה

והנה בפשוטו קשה על זה מכמה דוכתי א. דהגמ' בביצה כ"א: דנה ששיורי כוסות של עכו"ם שזה איסורי הנאה אסור לטלטל הכלי עימם ובפשוטו כי זה נעשה בסיס וצ"ע הרי לא חל בסיס באמצע שבת ועיין בשטמ"ק שכתב שכיון שזה עומד ליין זה נעשה בסיס גם באמצע שבת והרא"ה הוסיף שאפילו אם זה לא עומד ליין של איסורי הנאה אבל כיון שזה הגיע לכלי כשזה עדין לא איסור ממילא חל על זה שם בסיס ובפשוטו כל זה אם החיסרון שהיחוד והטפלות למוקצה לא חל בשבת אבל אם החיסרון שלא חל הקצאה בשבת לכאורא מה זה משנה אם זה עומד לכך או לא וצ"ל שכל החיסרון של מוקצה באמצע שבת דבר שזה מצד הגברא ולא דבר שמצד עצם החפצא

ב.הגמ' מ"ד: אומרת מטה שלא יחדה למעות יש עליה מעות אסור לטלטלה אין עליה מעות מותר לטלטלה והוא שלא היה עליה בין השמשות הרי מבואר שגם בלא היה עליה בין השמשות חל דין בסיס ולכן אסור לטלטלה אמנם יש ראשונים שכתבו לדחות שהכוונה שאסור לטלטלה ללא לנער כדין כל טלטול מהצד [ובפשוטו הוי הפסד המוקצה וקצת משמע שכה"ג לא חשיב הפסד]

ג.המ"א הכריע בפשוטו בסימן שי"א סק"ו שאין חובת ניעור במקום שיהיה לו הפסד המוקצה ועיין תהלה לדוד סוף סימן ש"י שהקשה שא"כ למה להניח כלי תחת השמן הוי ביטול כלי מהיכנו הרי מותר לו לטלטל הכלי אם השמן לאיפה שירצה עד כמה שירצה להשתמש אם הכלי לדבר היתר כיון שזה טלטול מהצד והרי לא חל דין בסיס באמצע השבת וכתב שבהכרח או שחל בסיס באמצע השבת או שהפסד המוקצה זה לא סיבה אמנם צ"ע דעת המג"א שבשניהם נקט להקל והיה מקום לדחוק שכל שלא יכול לטלטלו אם תכולתו לצורך מה שבפנים זה גם ביטול כלי מהיכנו אמנם הלשון בכל מקום שהביטול הוא מה שאי אפשר לטלטלו וגם אם בכמ"ה זה מצד מניעת השימוש אבל מה נחשב מניעה מה שאי אפשר לטלטל הכלי אם תכולה של היתר בפנים [ועיין סימן ה' סק"ו מה שכתבנו בזה]

ד.עוד צ"ע מה שהקשה הגרעק"א הובא לעיל דמבואר בשו"ע של"ה שכלי שמנטף יין מוקצה אסור להניח כלי מתחתיו לקבל היין מצד ביטול כלי מהיכנו הרי יכול לקבל ולנער כל פעם בתוך החבית והרי בסיס לא חל באמצע שבת ומותר לו לעשות טלטול מהצד כדי להשתמש בכלי ופה לא יכול לנער כי יפסיד את המוקצה [והנה שני קושיות אלו אם נימא שבמשקין לא הוי טלטול מהצד א"ש דכאן לא יכול לטלטל הכלי אם השמן כדי לשופכו במקום אחר או כדי להשתמש אם הכלי לדבר אחר דהוי טלטול להדיא אמנם למה דהוכחנו מהרשב"א דלא כסברא הנ"ל צ"ע]

ועיין חזו"א מ"ז ח' שכתב דבהכרח לחלק דגם לבעל המאור רק לנער מותר אבל לטלטל אם הכלי למקום אחר אסור והנה מדבריו משמע שהסברא לחלק על דרך תוס' קכ"ג. שכיון שהוא יצר את המצב שיהיה כאן היתר של טלטול איסור אגב היתר גרע אמנם בפשוטו הבעל המאור לא ס"ל כן דהרי הקשה סתירה מהא דמבואר בגמ' שאסור טלטול מהצד מהמשניות שמבואר שאבן על פי החבית מותר ולא תירץ ששם זה שוכח ומבואר דלא ס"ל כן וכן מבואר בלשונו קכ"ה: לענין אבן שעל פי החבית שאם זה משמש לחבית אפילו שזה מוקצה אבל זה לא עושה בסיס וזה כמו שוכח ומשמע שהכל מותר גם לטלטל למקום אחר ולנער שם ומבואר שלא ס"ל סברא זו וביותר דלבעל המאור דלא ס"ל הסברא לחלק בין לדבר האסור או המותר אין מקום לכל הנ"ל וכן הראשונים סתמו דלא כסברא זו ולא כתבו חילוק זה ועיין רשב"א ושאר ראשונים שהקשו בדלף שזה ביטול לשעה וכוונתו שמטלטל כדי לנער בחוץ ומבואר שגם זה מותר ואם שם זה כמו עצמות וקליפין כי קרה לו מקרה א"כ גם בשמן זה כך והדרא קושיא לדוכתא

**האם במקום דהוי בסיס הוי טמה"צ וישוב שיטת בעה"מ לפ"ז**

ה]ובפשוטו יש לבאר בזה בדרך אחרת דהנה יש להסתפק במקום שהכלי נעשה בסיס ויש לאדם צורך לטלטל הבסיס בהיתר כגון לצורך חולה אם נימא שמותר או לצורך הצלת ס"ת שהתירו טלטול מוקצה האם מה שמטלטל המוקצה זה כשאר דיני טלטול מהצד ואם זה יהיה לצורך דבר המותר ולא יכול לנער מותר או שלא ועיין גר"ז בקו"א רנ"ט ג' דמשמע מדבריו דבמקום שזה נהיה בסיס זה מפקיע מהשם טלטול מהצד והסברא בזה דיסוד דין בסיס שזה נטפל למוקצה ולכן חל על זה הדינים של המוקצה וא"כ מאותו טעם שזה סיבה להחיל על זה דין מוקצה זה גם סיבה להחשיבו כיד המוקצה וממילא אין כאן דין טלטול מהצד שיסוד ההיתר מה שמטלטלו דרך דבר אחר ולפ"ז אם מטלטל בסיס אם המוקצה שמעליו אפילו אם זה לצורך דבר המותר יש כאן איסור לא רק מצד הבסיס אלא גם מצד המוקצה שמעליו דלא חשיב טלטול מהצד כלל ובפשוטו דבר זה מבואר בגמ' קי"ז. דאם רוצה להביא תיק אם מעות להציל ס"ת חייב לנער המעות וצ"ע אם נימא שאין דין לנער במקום שיש לו הפסד המוקצה הרי בפשוטו מה שמנער המעות יש לו מזה הפסד ולכן לא רוצה לנער וא"כ שיהיה מותר כדין טלטול מהצד אלא בהכרח שכיון שמדובר שהכלי בסיס כמבואר בתוס' שם ממילא אין זה טלטול מהצד אלא חשיב טלטול להדיא וכיון שאין צורך בטלטול המעות לצורך ס"ת ממילא חייב לנער [אמנם בשיטה לר"ן העמיד בשוכח ע"ש ובפשוטו לפ"ז מוכח שהפסד המוקצה זה סיבה לנער]

והנה בהא דלא חל בסיס באמצע שבת צ"ב בטעם הדבר והיה מקום לומר שזה סברא שלא חל הטפלה אלא א"כ מטפיל הכלי למוקצה לכל השבת וזה כמו שאם דעתו לנער חסר בהטפלה ה"ה בסוף השבת זה לא מעשה הטפלה שמספיק לאסור אמנם צ"ע דדבר זה לא מוכרח מסברא והרי הבעל המאור שאוחז כר"ת אין לו מקור לכזה חידוש שאת כל הגמ' אפשר לבאר כי דעתו לנער ובפשוטו מבואר שזה חסרון מצד ההקצאה של הדבר וכן מבואר במג"א ש"י סק"ג שציין לדין שאין מוקצה לחצי שבת ומבואר שהחיסרון הוא בחלות בסיס ולכן אפילו שאין לזה מקור אבל ס"ל מסברא שזה כמו שאר דיני מוקצה שלא חל הקצאה מצד הבן אדם באמצע שבת והנה לפ"ז לא חסר במציאות מה שמצידו הטפיל הכלי למוקצה אלא שזה לא סיבה שיחול דין מוקצה על הכלי אמנם לגבי שזה יהיה יד הכלי ולא יחול כאן היתר טלטול מהצד אלא זה כידא אריכתא מסתבר וודאי שזה כן חל בשבת ולפ"ז א"ש אפילו אם אין בסיס באמצע שבת אבל לטלטל הכלי אם המוקצה למקום אחר יאסר דזה לא הוי טלטול מהצד אמנם כל זה רק סברא לענין בסיס באמצע שבת אבל במניח בערב שבת על מנת לנער או במקום שהמוקצה משמש ההיתר שכה"ג אין זה טפל אליו כלל כמו שזה סברא שלא נהיה בסיס זה גם סברא שאינו נעשה יד שלו והוי עדין טלטול מהצד רגיל, אמנם כל זה סברא על לטלטלו למקום אחר אבל לגבי ניעור שעכשיו אדרבא מתעסק להפריד הכלי ממה שעליו וזה כל פעולתו בזה וודאי לא שייך לומר שזה יד של המוקצה ולכן כיון שלא חל דין בסיס באמצע שבת מותר לנער ובזה א"ש כל הדוגמאות הנ"ל דשם הרי הנידון לטלטל המוקצה אם הכלי למקום אחר ובזה גם לבעל המאור אסור דזה לא הוי טלטול מהצד [ובלשון אחר יש לומר שבאמת זה נהיה בסיס אלא שברגע שמנער מפסיק ההטפלה דהרי אין מוקצה לחצי שבת וממילא יכול לנער]

**הראיות שבמקום דהוא בסיס לא הוי טלטול מהצד**

ו] והנה יש להוכיח מכמה מקומות דבדין בסיס מבואר שזה גם לא טלטול מהצד

א. עיין רשב"א ביצה ב. דכתב דבעצמות וקליפין לא צריך לנער כיון שזה לא דבר חשוב אין כאן בסיס כלל וצ"ב כוונתו אפילו שזה לא בסיס אבל למעשה מטלטל המוקצה וא"כ מצד זה יהיה חיוב לנער והרי גם באבן שלא חל דין בסיס יש דין ניעור ובהכרח שנקט שגם בשוכח אבל בכל אופן הוי קצת יד של הכלי ולכן עד כמה שאפשר לנער צריך לנער אבל בדבר שאין בו תורת בסיס כלל שלא רואים הכלי כלל כיד של המוקצה אין כאן ענין לנער

ב. ועיין מג"א ש"ח סק"נ שביאר הא דאין חיוב לנער בעצמות וקליפין כיון שלא הניח את זה בתור בסיס כלל אלא בתור להעבירו למקום אחר והקשה המחצית השקל דהרי זה רק סברא שלא יחול בסיס אבל מה זה קשור לחובת ניעור ומבואר מזה כנ"ל שכל הדין לנער כיון שיש כאן קצת טפילות של בסיס אבל במקום שאין בזה שום טפילות של בסיס אין כאן יד של המוקצה כלל ולכן לא צריך לנער ומבואר שבדין בסיס יש הפקעה מהשם טלטול מהצד. ביאור זה מבואר בהגהות מקור חיים לבעל הנתה"מ

ג. עיין שיטת התוס' רי"ד קמ"ב. דנקט שגם בסיס לדבר המותר והאסור חל דין בסיס והעמיד המשנה של כלכלה והאבן בתוכה בשוכח וצ"ע א"כ מה קושית הגמ' ולהוי בסיס וביאר שהכוונה שצריך לנער האבן וצ"ע מה זה ענין לדין בסיס וכן שיטת ר"ת הובא ברשב"א מ"ז. דאבן אין לה חשיבות זה לא סיבה לעשות בסיס והקשה הגרעק"א מלשון הגמ' ששואלת ולהוי בסיס לאבן ובהכרח שיבאר כרי"ד הנ"ל שהכוונה שיצטרך לנער וצ"ע כנ"ל מה זה ענין לדין בסיס אמנם לנ"ל א"ש שהדין טפילות שהוא הסיבה לבסיס זה עצמו גם הסיבה לדין ניעור שזה כמו יד של המוקצה

ד.עיין ראבי"ה הובא בשלט"ג במתניתין דמטלטלין נר חדש [כ"א. מדפי הרי"ף אות א'] דנר שהדליקו בו ונאסר מצד בסיס לאחר שכבה הנר מותר לטלטלו לצורך גופו ומקומו דהינו שגם במוקצה של בסיס מותר לצורך גו"מ שזה כמו כלי שמלאכתו לאיסור וצ"ע א"כ למה בזמן שזה דולק אסור לטלטל הרי בגמ' מבואר שכל האיסור מצד בסיס ואם בסיס לא אוסר לצורך גופו ומקומו למה בזמן שהנר דולק זה אחרת אם נימא שאיסור בסיס הוא מצד הקצאה אמנם לנ"ל א"ש דאחרי שיש דין בסיס חוץ מהאיסור בסיס יש גם הפקעה מהמציאות של טלטול מהצד ולכן כל זמן שהנר דולק וודאי אסור **ואין זה מוכרח**

ה.עיין סימן רע"ט ס"ה דכתב השו"ע נר שהדליקו בשבת לחיה ולחולה וילדה החיה ונתרפא החולה מותר לטלטלו אם כבה ומבואר שאם לא כבה אסור לטלטלו וצ"ע הטעם כיון שלא חל עליו דין מוקצה דבסיס בתחילת השבת דהרי היה אפשר לטלטלו א"כ גם כשהוא דולק אם לא יטלטלו לצורך הנר אלא לצורך מקומו למה שיהיה אסור והרי כמו בכבה הנידון לטלטלו לצורך מקומו דהרי זה כלי שמלאכתו לאיסור ומשמע דומיא דהכי בזמן שהוא דולק אלא בהכרח כנ"ל שכיון שיחדו לשלהבת אפילו אם לא חל חלות דין בסיס בכל אופן וודאי שזה יד של השלהבת שלא הוי טלטול מהצד. **וכל ראיה זו אם גדר בסיס זה מדין הקצאה אבל אם זה מדין טפילות לא קשה כלל**

ו.עיין ט"ז סימן רע"ט סק"ב שהאריך דבמניח נר על מנת ליטלו לאחר שיכבה חשיב כמניח על מנת לנער שלא חל דין בסיס לר"ת והאריכו האחרונים לבאר מה זה שונה מכל בסיס של נר שכן חל דין בסיס אמנם מפורש בדבריו שכל ההיתר שהתיר לצורך גופו ומקומו זה רק בכבה אבל כל זמן שזה דולק וודאי אסור ועיין בית מאיר סימן ש"ט ובמאמר מרדכי ס' רע"ט שתמהו על זה דעד כמה שזה בסיס בתחילת שבת א"כ שיהיה על זה מיגו דאיתקצאי ובפשוטו הביאור בט"ז שס"ל שמה שזה לא לכל השבת זה חיסרון בהקצאה אבל מצד הטפילות אין שום חיסרון וס"ל שכל שבטפילות לא חסר אין בזה טלטול מהצד וכנ"ל ולכן כל זמן שזה דולק אסור לטלטלו מצד שזה לא טלטול מהצד אמנם החלות מוקצה של בסיס לא חל על זה וממילא אין כאן מיגו דאיתקצאי

**בישוב הגרעק"א בסתירת דברי רש"י האם באבן על פי החבית יכול לנער**

ז]והנה הגמ' קכ"ה: אומרת תנן התם אבן שעל פי החבית מטה על צידה והיא נופלת אמר רבב"ח אמר ר' יוחנן לא שנו אלא בשוכח אבל מניח נעשה בסיס לדבר האסור ופירש רש"י לא שנו שמותר להגביה החבית למקום אחר ולנערה רק בשוכח ומבואר מדברי רש"י שבמניח אין איסור לנער ורק בסיפא שמגביה למקום אחר בזה יש איסור והקשה הגרעק"א דרש"י סותר דברי עצמו דלקמן קמ"ב: כתב על אותה מימרא דבמניח הבסיס נעשה מוקצה וגם לנער אסור וגם באמת צ"ב דעד כמה דמבואר בסוגין שזה נעשה בסיס למה שיהיה מותר לנער וכתב הגרעק"א לישב על פי דברי תוס' קכ"ג. דנקטו דמניח על מנת לנער אפילו שלא נעשה בסיס אבל אין היתר אלא טלטול מהצד ולא לטלטל איסור אגב היתר ולפ"ז כתב שה"ה בסברת הבעל המאור דאם המוקצה משמש להיתר לא חל על זה שם בסיס אבל לטלטל למקום אחר אסור ולכן בדף קכ"ה דמדובר במניח האבן שתשמש החבית לכן חלות שם בסיס לא חל ורק שלהגביה ולטלטל אסור משא"כ בקמ"ב: דמדובר בסתם אבן ולא בעל דעת כיסוי כה"ג חל דין בסיס ואסור גם לנער עכ"ד

ודבריו צ"ע דהרי לשון הגמ' קכ"ה: נעשה בסיס לדבר האסור ולדברי הגרעק"א זה רק חיסרון שפה לא נאמר ההיתר של איסור אגב היתר אמנם לנ"ל א"ש דהרי בכל בסיס מונח שאין זה טלטול מהצד א"כ כאן שכיון שזה לא שכח שלא נאמר ההיתר של איסור אגב היתר סיבת האיסור כי ההיתר הוא כיד של האיסור ולכן חשיב טלטול מוקצה וכמבואר ברשב"א וראשונים לעיל דהחובת ניעור מחמת שגם במקום שלא חל דין בסיס זה עדין קצת יש של המוקצה ולתוס' שתמיד כה"ג רק מצד טפילות חל היתר וכאן שרבנן לא הסכימו להתיר מצד שהאיסור בטל להיתר ממילא סיבת האסור כי זה בסיס דהינו שזה יד של המוקצה

ויש שרצו לומר יותר דבאמת לרש"י אין ההסבר על דרך תוס' וכמו שביאר הגרעק"א אלא דהדין דבאיסור שמשמש לההיתר לא נהיה בסיס זה רק סברא לגבי הדין של חלות המוקצה שלו שזה מצד טפילות אבל הדין שזה יד המוקצה ולא הוי טלטול מהצד זה גם כה"ג והסברא בזה או שכיון שהמוקצה בטל להיתר וזה נחשב כדבר אחד ממילא כל טלטול על ידי חלק ממנו חשיב טלטול להדיא עוד יתכן שכיון שבמציאות קבעו שמקומו של המוקצה על ההיתר זה מספיק שיחשב ידו אפילו שזה לא סיבה למוקצה אמנם דבר זה חידוש לומר שהדין שמפקיע טלטול מהצד זה גם סוג טפילות שלא סיבה לדין מוקצה וצ"ע

והנה החזו"א הקשה על הבעל המאור דהגמ' מ"ה: דנה קינה של תרנגול שנולד שם ביצה האם זה כמניח ובפשוטו הספק האם זה נהיה בסיס והקשה החזו"א הרי לדעת הבעל המאור אין בסיס באמצע שבת וא"כ מה יעזור שזה כמניח וע"ש שתירץ שבדבר שמיוחד לזה חל בסיס גם באמצע שבת ועיין לעיל מה שיש לדון בזה והנה לכאורא יש לישב לנ"ל שכל דברי הבעל המאור רק שמותר לנער אבל לא לטלטל הביצה אם הכלי למקום אחר ונידון הגמ' לגבי לטלטל הכלי למקום אחר וכמו שישב החזו"א וצ"ל שכונתו שכה"ג זה רק חיסרון מצד שמטלטל הביצה וספק הגמ' שיש כאן ספק ביחס לקינה עצמה אמנם לנ"ל שיש כאן חלות בסיס שזה יד של המוקצה א"כ הספק של הגמ' באמת בהגדרה של הקינה של התרנגול ועדיין צ"ע

**הכרעת המ"ב בזה ודעת הגרעק"א והגר"ז**

ח]והנה לענין הלכה המ"ב בסימן רס"ו סקכ"ו ביאר שבשליפי זוטרי אין בסיס כיון שלא חל בסיס באמצע שבת [אמנם יתכן שכאן לכל השיטותלא חל בסיס כי אין לו ענין שזה יהיה מונח שם ובהכרח צ"ל לישב למה בשליפי זוטרי זה לא בסיס ויש כאן ביטול כלי מהיכנו] וכן בבה"ל סימן ש"י ד"ה מטה הביא שהמג"א הכריע שאין בסיס באמצע שבת אמנם בסימן ש"י סקל"ז הביא את דברי הט"ז שאם מונח בשבת איסור על ההיתר אסור לטלטלו אלא א"כ יניחו עליו דבר היתר ומבואר לכאורא שחל בסיס באמצע שבת וצ"ע סתירת דבריו אמנם לנ"ל שזה וודאי שאסור לטלטלו למקום אחר א"ש דבסימן ש"י מדבר לטלטל אם המוקצה למקום אחר ולא לענין האם מותר לנער המוקצה אמנם עיין סימן רע"ז סקי"ט שכתב ששולחן שהיה בסיס לאיסור ולהיתר בבין השמשות על ידי הלחם מותר לטלטלו לצורך גופו ומקומו ומשמע גם אם עכשיו אין עליו היתר וצ"ע לנ"ל שכה"ג רק ניעור מותר אבל טלטול אסור וכאן לכאורא זה כמו מניח בשבת שרק לכן לא חל בסיס באמצע שבת [אמנם יתכן שכאן שלר"ת כיון שדעתו לנער לא חל בסיס בזה וודאי צירף השיטות שלא חל בסיס באמצע שבת והרי שם דיבר במנהג שמורידים המנורה על ידי עכו"ם מהשולחן.וז"ב]

וכן מדברי הגרעק"א לעיל במה שהקשה על המג"א סימן שכ"ה מבואר שנקט שגם טלטול מותר וכן מבואר בגר"ז סימן ש"י לענין מטה שיש עליה מעות שאם לא יכול לנער מותר לטלטלה כי אין בסיס באמצע שבת ובאמת שגם בדברי המג"א סקנ"ב על מסלק את הטבלה ומנערה שביאר שזה לא בסיס מצד תוס' והמאור בפשוטו כוונתו לבעל המאור של בסיס באמצע שבת אם לא שנדחוק שכוונתו שהבעל המאור גם הביא את התוס' שדעתו לנער ופה שזה בשבת לכו"ע עוזר וכל זה דוחק וצ"ע בכל **ז**ה

ולדינא היה נראה שכיון שלרוב הראשונים יש בסיס באמצע שבת בזה אפילו אם נבוא להקל זה רק לנער ולא לטלטל אמנם לענין שהמוקצה משמש ההיתר בזה לכאורא לא צריכים להחמיר דטלטול אסור ויתכן שגם לענין שיטת ר"ת דבמניח על מנת לנער לא חל בסיס וצ"ע