מראי_מקומות_שח_ו-ז-ח
קטגוריות: שו_ע / אורח חיים / הלכות שבת - הרב יהושע ננקינסקי

**סימן שח ו-ז-ח**

בעז"ה המבחן יתקיים ביום חמישי ג' טבת על טוש"ע ב"י ומ"ב שח א-ח [כולל ח]

★שברי כלים הם מוקצה מחמת גופו [באינם ראויים לשימוש].

ובאם ראויים עדיין לתשמיש לא פקע מהם שם כלי ושרי, כגון, שברי עריבה לכסות בה החבית".

יל"ע בזמנינו שלא משתמשים בכאלה שברים לכאורה הם מוקצה.

ואולי נמדד לפי כ"א ואחד האם הבעה"ב משתמש בכה"ג או לא.

★עיין פמ"ג [משב"ז טז] שמסתפק בכשמל"א שנשבר, ושבריו ראויים עדיין למלאכת היתר האם דינו ככשמל"א "דלא עדיף מכלי דאתא מחמתיה" או דלמא דינו ככשמל"ה.

ומביא שהא"ר ס"ל דדינו ככשמל"א.

והביאה"ל מיירי ב"שברי ערבה" דלכאורה דינה כשמל"א ובשבריה כתב הביאה"ל שמותר גם "מחמה לצל" עי"ש.

ואולי מיירי גם ששבריו עומדים למלאכת איסור ולכן דינם ככשמל"א.

וכל חידוש הביאה"ל דהיה הו"א דכל היתר שברי כלים, רק בדבר שהיה כלי גמור ועכשיו הוא ראוי במקצת בכ"ז לא פקע ממנו שם כלי.

אבל כשמל"א שהוא לא כלי טלטול גמור, אולי בו לא נאמר דין שברי כלים לכן חידש הביאה"ל דגם לו יש היתר שברי כלים.

★"אבל אם אינם ראויים לשום מלאכה לא" ולכן שקית חלב שנתרוקנה דינה כמוקצה מחמת גופו.

★"ואם נשברו במקום שיכולים להזיק וכו' מותר לטלטל השברים כדי לפנותן שלא יזקו בהם" ולקמן סי"ח יתבארו החילוקים בין היזק דרבים להיזק דיחיד. ויל"ע מה הגדרת רבים.

★יש להסתפק האם מותר לטלטל **נזק** **רוחני** כגון שמונח עיתון חילוני שדינו כמוקצה ויש חשש שרח"ל יכשלו בקריאתו האם מותר לטלטלו למנוע נזק רוחני.

ובשם הגריא"ל שליט"א שודאי שרי דאם הותר מוקצה למנוע נזק בגוף ודאי מותר למנוע נזק בנפש.

ויל"ע במ"ב [רנד-לט] דאסור לאחר להוציא פת שחבירו הדביק בתנור משום איסור **מוקצה**.

**ס"ז**

במ"ב [ס"ק לב] דזורקה **בשבת** לאשפה שרי לטלטלה.

ולפ"ז כלים ח"פ שנזרקו בשבת ועדיין שייך בהם שימוש לא הוי מוקצה.

ויש דס"ל דבטל מהם שם כלי היות **ועומד לזריקה**.

ובאם אין להם שימוש ודאי הוי מוקצה מחמת גופו.

יל"ע כלים ח"פ מלוכלכין ששייך לרוחצם ולהשתמש בהם שנית, אבל אין דרך לעשות כן מה דינם האם חשיבי כלי או מוקצה מחמת גופו.

★כ"ז מיירי בשבר כלי, כלי שלם שזרקו לאשפה מבעו"י לא בטל ממנו שם כלי דבטלה דעתו אצל כל אדם [משנ"ב לקמן סקנ"א וביאו"ה הכא].

ולכאורה כלים שלמים שדרך בזמנינו לזרוק לאשפה כגון בקבוקים שהתרוקנו וכדו' יל"ע דל"ש בטלה דעתו אצל כל אדם.

★דנשבר מבעו"י וזרקו מבעו"י לאשפה חל ע"ז שם מוקצה, עיין חזו"א [מג-ב] וז"ל "ולא דמי לשברי כלים שזרקן לאשפה דאפי' **חזר ולקחן הוא עצמו הן אסורין וכו'.**

★עיין רע"א גבי ספק נזרק בשבת או בחול ומ"מ צ"ע אם מהני חזקה דבשיל"מ וכו'", דס"ל לרע"א דבר שיל"מ לא בטל לא נאמר רק באכילה אלא גם בטלטול.

דלא כצל"ח דס"ל דנאמר רק באכילה, דאכילה אוכלו פ"א בזה אמרינן עד שתאכלנו באיסור תאכלנו בהיתר, אבל טלטול ברצוני להשתמש גם היום וגם מחר ול"ש עד שתאכלנו, וברע"א דידן דלא כצל"ח.

ובביאה"ל מביא ס"ס להקל וגם זה תלוי אם אמרינן ס"ס דבישל"מ.

★עיין מ"ב שמביא מחלוקת גבי נר שעוה אי חשיב כשמל"א או דכלל לא חשיב כלי.

ובשעה"צ לעיל[ רמט-ד] נקט דהוה כשמל"א.

★אבל דבר שאין לו שם כלי נאסר בטלטול.

יל"ע מה **קובע שם כלי** האם שימוש חוזר, דהיינו דבר שאפשר להשתמש בו שנית רק אז חשיב כלי ולפ"ז גפרורים לא חשיבי כשמל"א אלא מוקצה מחמת גופו.

או כל דבר שלא יתכלה למרות שאין לו שימוש חוזר ולפ"ז גפרורים דינם ככשמל"א.

★**יל"ע סבון מה דינו** האם הוי ככשמל"א היות ונאסר להשתמש בו**.**

או **דאינו כלי** ודינו כמוקצה מחמת גופו.

**ס"ח**

מקור האי דינא מתני' וגמ' קכב:

★במשנה "שאינן דומין לדלתות הבית לפי שאינן מן המוכן".

עיין רש"י ד"ה "ואע"פ שנתפרקו", לפי שדלתות הבית אינן מן המוכן לטלטל **שאינן כלי**". וכו'.

וברמב"ם [כה-ו] "דלתות הבית **אע"פ שהם כלים** לא הוכנו לטלטל" וכו'.

וע"ע ביאה"ל[ס"י ד"ה אין נוטלים"] שמביא נפק"מ בין רש"ילרמב"ם.

וע"ע בחזו"א [מו-ד] דחולק על הביאה"ל הנ"ל, ובהמשך דבריו "ובפשוטו ל' רש"י והרמב"ם **חד הוא** דמש"כ רש"י שאינה כלי היינו משום תשמיש מחובר לא חשיב כלי, ומש"כ הרמב"ם אע"פ שהן כלי שלא הוכנו לטלטל ג"כ כוונתו דכלי מחובר לא חשיב מוכן".

★ובטעם היתר טלטול דלתות הכלים:

1. עיין לקמן קכו: ברש"י ד"ה ה"ג "ודלתות שידה תיבה ומגדל דתנא מתני' נוטלין יש תורת כלי עליהן **דראויין לישב עליהן ולתת עליהן מזונות לקטן**" וכו' ועי"ש בתוס' דפליג עליו.
2. וע"ע במאירי במשנה וז"ל "ומתורת שבר כלי אי אתה אוסר שהרי ראויים הם אף למלאכתם ראשונה לכסות בה את השדה או את התיבה והמגדל" וכו'.
3. וע"ע בתוס' ד"ה "אדרבה" דנראה דדלתות הכלים שרי מפני שיש להם עדיין שם כלי "הואיל וראוי להתחבר הכיסוי עם הכלי".

ונפק"מ לכפתור שנפל מבגד ועומד לחזור ולתופרו האם שרי או לא.

★כל מה דמהני הך סברא **שעומד לחזור ולהתחבר חשיב כלי** זה שהכלי קיים וחלק נפרד ממנו דזה מהני למה שעומד לחזור, אבל כלי שנשבר ועומד לחזור ולתקנו לא מהני [מוכח מהרשב"א קיב. ד"ה "התם מינטר" ממה שהביא בשם הראב"ד דסנדל שנפסק לא מהני מה דחזי לכיסוי מנא, דלא מבטל ליה איניש ממלאכתו, אלא דעתו לתיקוני ולאהדורי למלאכתו וא"כ מ"ש מדלתות הכלים דמה דעומד לחזור חשיב כלי,אלא ע"כ כנ"ל דאם עיקר הכלי קיים מהני מה שעומד לחזור, אבל במקרה שכל הכלי בטל לא מהני].

★במ"ב [ס"ק לה] דח"כ שנשבר וכעת אין מקפיד עליו בכ"ז אסור משום מיגו דאתקצי.

עיין חזו"א [מג-כא] "בכלי **רעוע מע"ש**, שבריו מותרים", עי"ש.