כלים פי_ט מ_ו
קטגוריות: ש_ס / נא כלים / כלים עניינים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / כלים ב_מ

**כלים פי"ט מ"ו**

א] **מטה שכרך לה מזרן נגע בהן המת וכו' פרשו טמאין טומאת ז',** בתפא"י ומשנ"א כתבו, דהא דלא נקט להך דינא גם בשדדרס עלי' הזב, הוא משום דבטומאת מדרס אם פירש המזרן אינו טמא מדרס, משום שאינו ראוי למשכב, וכ"כ במי"ט ובחי' הר"א מגריידיץ לעיל מ"ד, וזה דלא כמש"כ במל"מ פכ"א מכלים ה"ט ובתורע"א לעיל מ"ד, ועמש"נ לעיל שם אות ט' י'.

ב] ובמשנ"א לעיל מ"ה כתב דמזה מוכח כפי' הרמב"ם דמזרן הוא אבנט, וע"כ כל שפירש מן המטה לא חזי למדרס, אך לדעת הר"ש דמזרן הוא בגד צמר, הרי אף בפנ"ע חזי למדרס, וא"כ מ"ט לא תני דאם דרס עלי' הזב ופירשו המזרן טמא מדרס.

אך באמת לדעת הר"ש גופי' ניחא, שהרי דעתו לעיל מ"ד דהא דבדרס הזב על המטה המזרן מטמא ב' ופוסל א', לאו היינו דהמזרן עצמו טמא מדרס, אלא היינו דאף שאינו טמא מדרס מ"מ הוא מטמא ב' מדין נוגע במשכב כ"ז שלא פירש, ולפ"ז הרי לדעתו ודאי דאם פירש המזרן אינו מטמא מדרס.

וגם בעיקר מה שנקט המשנ"א דלפי' הר"ש חשיב המזרן עצמו כראוי למדרס, הנה מוכח לא כן מהא דתניא בתוספתא שהביא הר"ש לעיל מ"ד דהמזרן חוץ לי' אינו מטמא מדרס, והרי דהמזרן בפנ"ע אין עליו טומאת מדרס, וע"כ שפיר י"ל, דאף אי נימא דכל שדרס הזב על המטה בעוד המזרן עלי', נטמא אף המזרן מדרס, מ"מ כל שפירש מן המטה ה"ה נטהר מטומאתו, משום דאינו עומד למדרס.

ג] בחזו"א סימן כ"ה סק"ח עמד לדעת הרמב"ם דדינא דחרב ה"ה כחלל הוא אף בכלי שטף, א"כ בכה"ג דתני הכא דנגע בהן המת, אף בכרך לה המזרן אחר שנגע בה המת ופירש, ה"ה טמא טומאת ז', וכתב דצ"ל דהא דתני דנגע בהן המת, טומאת המת קאמר, ועיי"ש מש"כ עוד בע"א, ועיי"ש שכתב דכן צ"ל גם לדעת ש"ר דשאר כלים ל"ה כחלל, דאם איירי בשנגע בהן המת עצמו, א"כ לא בעינן להא דהמטה והמזרן הוו חיבור זל"ז, דבלא"ה הוי המזרן אב הטומאה משום דין טומאה בחיבורים, ובע"כ דאיירי בשנגע בהן טומאת המת ולא נגע בהן המת עצמו, עכ"ד.

ד] **מטה שנטלו ב' ארוכות שלה ועשה לה חדשות ולא שנה את הנקבים,** הרמב"ם בפיהמ"ש כתב, דאם שנה את הנקבים היתה נטהרת, משום דהו"ל כנשברו ב' הארוכות דטהורה, וכתב עוד, דזהו דקמ"ל דעשה לה חדשות טמאה, דלא נימא דכשעשה לה חדשות חשיב כאילו נשברו ב' ארוכות, והיינו דקס"ד דכל שעשה לה חדשות וכבר אינו עתיד להחזיר לה את הישנות, הו"ל כנשברו הישנות, וקמ"ל דמ"מ כיון שהישנות קיימות, אינה נטהרת מטומאתה, ולמש"כ בא"ר לעיל פי"ח מ"ז, דאין מטה מטמאה אברים אלא בשהוא עתיד להחזירה, צ"ל דאף הכא דעשה לה חדשות, ה"ז עתיד שיחזיר אח"כ את הישנות, וצ"ע, אך הרא"ש כתב דהאי דנקט ועשה לה חדשות, הוא משום סיפא דקמל דאם נשתברו ישנות טהורה אף שכבר עשה לה חדשות.

ה] **וישנות טהורה שהכל הולך אחר הישנות,** הר"ש כתב דאע"ג דקצרה וב' כרעיים קיימין, מ"מ כיון שנשתברו הישנות ואין כל פרקי' קיימין, ה"ה טהורה, ועמש"נ לעיל פי"ח מ"ט אות ה' ללמוד מזה, דגם לדעת כמה מקמאי דס"ל דארוכה וב"כ וקצרה וב"כ טמאין אף בשאין כל פרקי המטה בידו ואין עתיד לחברה, כ"ז הוא היכא דכל פרקי המטה קיימים, דהגם דאין סופו להחזירה, מ"מ כיון שכל פרקי' קיימין אי"ז שבירה על המטה, וע"כ כל דחזיא השתא למידי ה"ה טמאה, אך כל שאין כל פרקי המטה קיימים, הוי זה שבירה על המטה, וה"ה נטהרת מטומאתה.