ביטול לכתחילה בב_ח
קטגוריות: ש_ס / מא חולין / חולין - הרב וורצל / תערובות ובב_ח / אין מבטלין איסור לכתחילה

ביטול לכתחילה בב"ח

**א. אם יש בו איסור ביטול לכתחילה ותמיהת רעק"א-**

בתשובת רעק"א-רז הוכיח דאף לענין בב"ח יש איסור ביטול לכתחילה, וכמבואר בתשובת צ"צ-פ להוכיח מסוגיא חולין קיב., וכ"מ ברמ"א צט-ו שאסור לתת חלב במים כדי לבשל בו כזית בשר, וכן הוכיח רעק"א שאסור לבשל כזית בשר בשישים חלב לכתחילה, ורק אם כבר נפל בדיעבד שרי.

והק' רעק"א מה שייך גבי בב"ח אין מבטלין איסור לכתחילה והרי אין היתרו משום ביטול אלא דלאו דרך בישול הוא וכמבואר בתוס' ע"ז סה: דלא שייך כלל ביטול גבי בב"ח ורק משום לאו דרך בישול הוא[[1]](#footnote-2)?

ונראה דקו' זו תיקשי גם לפי שיטת התויו"ט ריש שקלים שפי' כוונת התוס' שם דבקרא דדרך בישול נתחדש דמהני ביטול גבי בב"ח, והרי מ"מ לאו איסור הוא כלל וכל הביטול הוא למנוע את האיסור [אלא דאי מתורת ביטול אתינן עלה י"ל קצת דתקנ"ח היתה שלכתחילה לא יסמוך על ביטול כלל].

וביותר יש לתמוה גבי מערב חלב במים שאינו מבטל את האיסור כלל וההיתר בטל בהיתר קודם שבא אל הבשר כלל?

ושו"ר בתשובת הרדב"ז-אלף לב הו"ד בבדה"ש צט-ו, דדעתו דשרי לבטל מעט חלב במים ואח"כ לתת בבשר כיון שעדיין אינו איסור ורק מונע מלחול עליו איסור ואי"צ כאן תורת ביטול איסור, והוא דלא כרעק"א, ועיין בדה"ש מה שנו"נ בזה.

וכדעה זו כ"נ כמה אחרונים עי' בכנה"ג הגה"ט צז-ג,צט-יד וכתב שהאריך להתיר בתשובה וכ"ה בשו"ת מהרי"ט ב-יח (רבו של כנה"ג).

[הבאנו במקו"א ד' הפמ"ג מ"ז צז-א שהעתיק ד' כנה"ג באופן אחר וכבר הבאנו שהשד"ח תמה עליו].

ומ"מ משמע דמודה הרדב"ז שאסור לבשל מעט חלב בבשר עצמו ורק לענין ביטול היתר בהיתר נקט כן.

ומ"מ לדעת רעק"א נראה דזה שפיר יש לאסור, וזה עפמש"כ אחרונים שיש דין בחלב שאסור לערבו עם בשר, והוא מבטל דין זה כשנותנו במים, ועיין לקמן מש"כ בד' הט"ז לענין חמץ קודם זמנו.

אבל מ"מ קו' הראשונה וודאי תיקשי למה אסור לבשל כזית חלב בשישים בשר?

**ב. האיסור משום גזירה-**

וברעק"א לא העלה טעם ברור בזה, וביד יהודה צט-יד כתב שמ"מ יש בו איסור ביטול לכתחילה וזה עפי"ד הלבוש או"ח-תרכו שעיקר הגזירה היא שמא ייקל בעיניו ויבוא לאוכלו בלא ביטול [או כש"כ ביד יהודה שלא ידקדק על השיעור של הביטול], וא"כ שייך זה אף גבי בב"ח ואינו תלוי דוקא במה דבעי תורת ביטול ברוב.

והוסיף ביד יהודה דנראה דביטול לכתחילה גבי בב"ח לכו"ע אינו אלא מדרבנן, והטעם משום דכל האיסור דאורייתא שייך דוקא ע"י ביטול ברוב וכש"כ לעיל שהאיסור מחייבו מתחילה שלא לערבו, אבל בב"ח שאינו מתורת רוב וודאי לא שייך בו איסור דאורייתא.

[ועפי"ז דן עוד ביד יהודה דאף במילתא דלאו דאיסורא אלא דסכנתא מ"מ גזרו שלא לבטלו לכתחילה ואף שאינו מתורת ביטול אלא דבכה"ג ליכא סכנה כלל מ"מ יש לחוש משום שמא לא ידקדק בשיעור הביטול, וע"ע ביד יהודה-סט סג-יא.

אבל בפתחי תשובה קטז-ג מתיר לבטל סכנה, וע"ע בעין יצחק או"ח כד-ב כתב בפשיטות כן ועיי"ש מו"מ בזה, וע"ע בפמ"ג מ"ז קב-יב].

**ג. גם בב"ח בעי ביטול-**

אבל במקו"א נתבאר לדון דרך אחרת מכ"ז דבאמת בב"ח נמי בעי תורת ביטול ברוב, שהרי כבר נתקשה רעק"א שם ע"ד התוס' ע"ז סה: היאך התירו בשישים בלא ביטול משום דלאו דרך בישול הוא והרי מדרבנן אסרו אף צונן בצונן שאינו דרך בישול.

ורעק"א תי' דלא גזרו רבנן אלא היכא שיכול לבוא לידי בישול.

אבל י"ל בד"א שבאמת יש בו איסור דרבנן משום אכילת שניהם יחד, אלא דכלפי איסור זה מהני ביטול, שכל הטעם שאין ביטול בב"ח הוא כש"כ התוס' ע"ז משום שהאיסור הוא על כלל התערובת, אבל באיסור שעל מעשה האכילה שפיר שייך ביטול וכש"כ בחי' הגר"ח עהש"ס כעי"ז לענין כלאים, ואכ"מ.

וממילא כיון דלענין האיסור דרבנן בעי ביטול הרי בזה שפיר שייך דין אין מבטלין איסור לכתחילה [והוא דין תורה להנך דס"ל כן, אלא דמ"מ לא ייאסר אלא מדרבנן משום דלאו דרך בישול הוא וכל האיסור בכה"ג אינו אלא מדרבנן].

וכדרך זו נקט בשער"י ג-כא, ועיי"ש שנתקשה לפי"ז היאך יש היתר מעמיד גבי בב"ח והרי לא שייך בו ביטול, ונתבאר במקו"א בכמה אנפי.

וע"ע דלפי"ז נמצא חידוש מופלג שכל האיסור ביטול לכתחילה גבי בב"ח הוא באיסור דרבנן של אכילת שניהם יחד, ולפי"ז יהיה בו כל הקולות המבוארות בשו"ע-צט דבאיסור דרבנן יש כמה קולות, שמותר להוסיף אחר שנתבטל ברוב וכה"ג, וצ"ע דלא שמענו כן.

**ד. איסור בישול-**

והנה כל משנ"ת הוא לענין איסור אכילה בב"ח ויל"ע לענין איסור בישול אם מותר לבטל לכתחילה, ועיין הג' רעק"א פז-ו ד"ה כשהדיחם שנסתפק אם לענין איסור בישול בב"ח יש דין אין מבטלין לכתחילה, ובשפ"ד פז-יא מבואר לאיסור[[2]](#footnote-3).

ולפמש"כ הרי מבואר היטיב טעמו של רעק"א שהרי כל האיסור לבטל לכתחילה בב"ח הוא משום איסור צונן בצונן שאסרו רבנן גם בלא דרך בישול וכלפי זה הוא כאיסור, אבל לענין בישול שהתירו רבנן צונן בצונן הרי כל דלאו דרך בישול היתר גמור הוא ולא שייך לאסור בו ביטול לכתחילה.

אבל באמת א"א לפרש כן בד' רעק"א דהא מפורש שם בד' רעק"א ומבואר כן בד' הרמ"א דאיסור הנאה שפיר איכא ולכך אסור ליתנם לפני בהמתו[[3]](#footnote-4), ואילו לפי"ד רשש"ק הרי גם באיסוה"נ לא גזרו צונן בצונן ואין בו דין אין מבטלין איסור לכתחילה.

וע"כ מתבאר בד' רעק"א היפך ד' רשש"ק, דדין אין מבטלין איסור לכתחילה גבי בב"ח אינו כש"כ רשש"ק משום איסור צונן בצונן.

וכן מתבאר בד' הפמ"ג שנקט שיש איסור לבטל לכתחילה גם לענין איסור בישול.

רק ע"כ הביאור כש"כ היד יהודה שעיקר האיסור גבי בב"ח הוא משום שמא לא ידקדק בשיעור הביטול.

אלא דלפי"ז צ"ב ד' רעק"א למה לא יהיה דין אין מבטלין לענין בישול, ואין לומר שלא גזרו כן אלא באיסור אכילה והנאה שהוא שוה בכל האיסורין ולא בשאר דינים, שהרי מצאנו כן בפוסקים או"ח-תרכו גם לענין ביטול סכ"פ, וצ"ע.

שו"ר שבפוסקים סי' תרכו הביאו ד' המרדכי ביצה שאין דין ביטול לכתחילה אלא במדי דאכילה והנאה ולא לענין איסור אחר, ומה"ט אין איסור לבטל סכך, וה"נ לענין בישול, וכבר האריך בזה בדברי מלכיאל ב-מ,מא עיי"ש אריכות בכוונת המרדכי הנ"ל, דמ"מ מסיק לדינא לאסור בזה.

1. לכאו' כעין קו' רעק"א ילה"ק בכל ביטול בשישים דבפשוטו לאו מתורת ביטול הוא רק שאין הטעם נרגש ל"ח טכע"ק א"כ למה ייאסר לבטל לכתחילה.

   אבל פשוט דהא חזינן דלר"י מין במינו לא בטיל גם אחר שישים וע"כ בעי תורת ביטול.

   והטעם כש"כ הגר"ח פי"ג תרומות דשישים נמי מתורת ביטול הוא.

   ואם לא נקבל ד' הגר"ח צ"ל דמ"מ בעינן ביטול משום הצו"ר וכש"כ הרשב"א צח:.

   אבל צ"ע לפי"ז היכא שכבר היה בו רוב וכל האיסור הוא משום טעם למה אסור להוסיף עליו לבטלו, וצ"ל דכל שיש בו טכע"ק הרי גם הצו"ר לא בטל כמבואר בחי' הגר"ח בכ"ד דע"י פרשת טכע"ק לא מבטל הממשות ג"כ, ודו"ק.

   ומ"מ לפי מסקנת ד' רעק"א שיש איסור ביטול גבי בב"ח אף שאינו מתורת ביטול ה"נ י"ל לענין ביטול בשישים. [↑](#footnote-ref-2)
2. ועי' במ"ב תרעג-ב שאסור להדליק נ"ח בנר מחמאה וחלב ואף לבטלו בשישים אסור, מקורו בפמ"ג שפ"ד צט-יא ומשמע שם עיקר האיסור משום איסור בישול בב"ח ומבואר דאית ביה איסור משום ביטול לכתחילה דלא כרעק"א [אמנם יש פוסקים שאסרו התם משום כתותי מיכתת שיעוריה ומסתבר דגם לפי"ז יש איסור ביטול לכתחילה שהרי הוא צריך להפקיע את האיסור]. [↑](#footnote-ref-3)
3. ומ"מ מעיקר ד' הרמ"א ליכא ראיה שהרי בפשוטו גם ע"ז קאי מה דמסיק שם שאינו אלא חומרא בעלמא ולא מדינא. [↑](#footnote-ref-4)