שיעור לב סימן קעו א-ה
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / אורח חיים / סימן קסו עד סימן רא - ברכות

![](data:image/gif;base64...)![](data:image/gif;base64...)

**שיעורי הלכה**

**שיעורים מפי מו"ר**

**הגאון רבי רפאל צבי ובר שליט"א**

**הלכות ברכות**

**שיעור לב**

**~ סימן קעז סעיף א - ה ~**

## [סימן קעז סעיף א] ואם הם דברים הבאים שלא מחמת הסעודה, דהיינו שאין דרך לקבוע סעודה עליהם ללפת בהם את הפת, כגון תאנים וענבים וכל מיני פירות, **(וע"ל סימן קס"ח סעיף ח)**, אם אוכל אותם בלא פת, טעונין ברכה לפניהם דברכת המוציא אינה פוטרתן, דלאו מעיקר סעודה הם, ואינם טעונים ברכה לאחריהם, דכיון שבאו בתוך הסעודה בהמ"ז פוטרתם, ואם בתחילת אכילתו אכל הפירות (עם הפת) ובסוף אכל עמהם פת, אפילו אם בינתיים אכל מהם בלא פת, אינם טעונים ברכה אף לפניהם.

### האוכל פירות עם הפת בתחילה ובסוף

מבואר בשו"ע שהאוכל תאנים וענבים הבאים לקינוח סעודה אינם נפטרים בברכת המוציא וצריך לברך לפניהם, אך א"צ לברך אחריהם ברכה אחרונה, והיינו דדבר זה אינו ממש חלק מאכילתו, ולכן צריך לברך עליו לפניה, אך כיון שסו"ס הוא חלק מהסעודה הרי זה נפטר בברכת המזון.

והנה כתב השו"ע שאם אוכל את אותם הפירות בתחילה ובסוף עם פת א"צ לברך עליו, והוא ע"פ הרבינו יונה בברכות (מא, ב) דבזה הם נחשבים כדברים הבאים מחמת הסעודה. ובביאור הלכה (ד"ה ובסוף) הביא שדעת הרא"ש שאפילו אם אוכל אותו עם פת רק בתחילה ואף שלבסוף אינו אוכלו עם פת, א"צ לברך עליו דמיקרי דבר שבא מחמת הסעודה, אכן מסיק הביאור הלכה שהרוצה לפטור המאכלים ע"י הפת יאכל גם בסוף כדעת השו"ע.

ובמג"א (ס"ק ג) הביא שההגהות מיימוניות חולק לגמרי על דין זה וס"ל שאף אם אוכל עם הפת בתחילה ובסוף צריך לברך על מה שאכול באמצע. ועל כן מסיק המשנ"ב (ס"ק י) דלכתחילה יש לאכול מעט מהפרי בפני עצמו כיון שלדעת חלק מהראשונים אף אם אוכל תחילה וסוף עם פת צריך לברך עליו.

### אוכל עם הפת דבר הנאכל לקינוח סעודה

כתב המשנ"ב (ס"ק ח) דכל זה הוא דווקא היכא שהביאו את הפירות כדי ללפת בהם את הפת, אך אם הביאו את הפירות לקינוח סעודה, אז אפילו אם אוכל אותם עם פת בתחילה ובסוף, צריך לברך על אותה אכילה, כיון שבאמצע הוא אוכל אותם בלא פת. ומכל מקום כתב השעה"צ (ס"ק יג) דמה שאוכל עם הפת עצמה לעולם אינו טעון ברכה.

והנה בשבט הלוי (חלק ו סימן כא) כתב חידוש דכל דין זה שהאוכל תאנים וענבים עם הפת בתחילה ובסוף דאינו טעון ברכה, היינו באופן שרוצה באכילת הפת, אך אם הוא אוכל את הפת רק כדי לפטור את המאכל הבא עמו אינו נפטר בפת. וכעין מה שמצינו במשנ"ב לעיל (ס"ק ג) שאם אוכל פת רק בכדי לפטור את שאר המאכלים דדעת המג"א שאינו פוטר את שאר המאכלים דהפת לא נחשבת כחלק מהסעודה.

ולפי"ז צ"ל דמה שמצינו במשנ"ב לעיל (ס"ק ד) שנסתפק לו שם אם צריך לברך על ה'עפע"ל צימע"ס' שאוכל בתוך הסעודה, ומסיק שם שיאכל אותו עם הפת תחילה וסוף. היינו שיאכל אותו עם פת באופן שהוא רוצה לאכול את אותה פת.

ויש שנהגו להחמיר שבאכילת 'קומפוט' בתוך הסעודה כיון שיש ספק אם צריך לברך עליו בתוך הסעודה [וכמו שנתבאר כבר בשיעור הקודם], שאוכלים אותו בתחילה ובסוף ביחד עם פת, ולדברי השבה"ל עיצה זו אינה מועילה אלא באופן שהוא רוצה גם באכילת הפת, אך אם הוא אוכל את הפת רק כדי לפטור את הקומפוט לא מהני. ולפי"ז כיון שע"פ רוב אוכלים את ה'קומפוט' רק לקינוח סעודה לא תועיל עיצה זו, כיון שאין רצונו באכילת הפת, כיון שכבר גמר את עיקר הסעודה. ובלא"ה נראה שאין לברך עליו כי בדבר הנאכל לקינוח סעודה לא מועיל מה שאוכל עם פת בתחילה ובסוף.

### ברכה על אכילת פירות בתוך הסעודה ובתחילתה

מבואר בשו"ע שעל הפירות צריך לברך גם בתוך הסעודה כיון שאין הדרך לקבוע עליהם סעודה, וגם אין הדרך ללפת בהם את הפת. וכתב התהילה לדוד (ס"ק א) בשם השל"ה שאף אם יהיה אדם שיאכל את הפירות לשם שביעה מכל מקום צריך לברך עליהם בסעודה דבטלה דעתו אצל כל אדם. וכן שמענו להדיא מהגריש"א זצ"ל, דאף אם אותו אדם רגיל לאכול פירות לשם שביעה דבטלה דעתו.

ולגבי האוכל פירות בתחילת הסעודה [וכגון שמביאים אשכולית או שאר פירות מי בתחילת הסעודה] דלכאורה צריך לברך עליהם כדין כל קינוח סעודה הנאכל למתיקות, אך יש אומרים דכיון שמביאים את אותם פירות רק כדי למשוך תאוות האכילה א"צ לברך עליהם. ומנהגינו לברך על זה כיון שהוא בא רק למתיקות בעלמא [ואפילו לאכול עם פת בתחילה ובסוף לא יועיל, כיון שהוא דבר הבא לקינוח סעודה דלא מהני בזה עיצה זו וכמו שנתבאר].

## [סעיף ב] ודברים הבאים לאחר סעודה קודם ברכת המזון, שהיה מנהג בימי חכמי הגמרא שבסוף הסעודה היו מושכים ידיהם מן הפת ומסירים אותו וקובעים עצמם לאכול פירות ולשתות, כל מה שמביאים אז לפניהם, בין דברים הבאים מחמת הסעודה בין דברים הבאים שלא מחמת הסעודה, טעונים ברכה בין לפניהם בין לאחריהם, דהמוציא ובהמ"ז אין פוטרין אלא מה שנאכל תוך עיקר הסעודה. ודין זה האחרון אינו מצוי בינינו, לפי שאין אנו רגילין למשוך ידינו מן הפת עד ברכת המזון.

### דין סילוק סעודה בזמנינו ב'חתונות' וכדו'

הנה בביאור הלכה (ד"ה שאין) הביא שנחלקו הפוסקים דיש אומרים דדין זה שאין אנו מסלקין ידינו מן הפת, היינו משום שיש עדיין פת על השולחן דאין אנו מסתלקים מהסעודה, אך אם סילקו את הפת והביאו פירות צריך לברך עליהם, וי"א שאפילו בכהאי גוונא שסילקו את הפת והביאו פירות לא הוי סילוק סעודה. ומסיק הביאור הלכה דהמנהג שלא לברך אפילו אם סילקו את הפת והביאו פירות.

אמנם באופן שסילקו גם את השולחנות עצמם לכו"ע הוא נחשב כסילוק סעודה, ואם הביאו לאחר מכן עוד מאכלים צריך לברך עליהם בתחילה ובסוף. ועפ"י זה דנו הפוסקים במה שנהוג בחתונות וכדו' שמסלקים את השולחנות לגמרי קודם ברכת המזון, שאם לאחר סילוק הפת מגישים עוד מאכלים שיצטרך לברך עליהם לפניהם ולאחריהם [ואף באופן שנשאר שולחן אחד ב'מזרח', ואותו עדיין לא סילקו, מכל מקום נראה דכיון שלא יושבים שם הוי סילוק סעודה לשאר המסובים, ולא מסתבר שנחשב שנשאר שולחן לכולם].

ויש שכתבו בשם הרעק"א דבאופן שאחר סילוק הסעודה הוא אוכל רק עוגות וכדומה שהם בכלל פת הבאה בכיסנין דבכה"ג א"צ לברך אחריו, אף אם הוא אוכלם אחר שסילקו את השולחן, והטעם משום דלדעת הרבה פוסקים ברכת המזון פוטרת ברכת מעין ג'. אכן ע"ש ברעק"א שהקשה על דבריו ולא ברור אם הכריע כן לדינא.

אכן יש חילוקי דינים בזה דהנה הביאור הלכה (שם) הביא שאף שהמחבר סתם שאחר סילוק השולחן צריך לברך אף על דברים הבאים מחמת הסעודה, מכל מקום דעת הרבה ראשונים שדברים הבאים לשובע הרי הם עצמם חלק מן הסעודה, וא"צ לברך עליהם אף אחר סילוק השולחן. והעלה לדינא דכיון שנחלקו הראשונים בזה נקטינן דספק ברכות להקל ואינו מברך על דברים הנאכלים לשובע אף אחר שסילקו השולחן [וע"ש בביאור הלכה שלגבי האוכל דייסא יותר נראה שאין צריך לברך ולגבי האוכל בשר ודגים נוטה שצריך לברך וצ"ע החילוק בזה, והרגיש בזה כבר בחזו"א (סימן כז ס"ק ד)].

ובחזו"א (שם) כתב דנראה ברור שהאוכל בשר ודגים ושאר דברים הנאכלים בסעודה לשובע אינו צריך לברך עליהם, ואדרבה בזה הוא ממשיך את הסעודה. ולדבריו אף לאחר סילוק השולחן בחתונות, אם אוכל מאכלים הבאים להשביע הרי זה המשך סעודתו ואינו צריך לברך עליהם בתחילה ובסוף. ובאופן כזה אפילו על פירות לא יצטרך לברך לבסוף, כי הם המשך סעודתו.

ויש לדון דאף אם יגישו פירות או שאר דברים הנאכלים לקינוח, מכל מקום לא יצטרך לברך לאחריהם, דכיון שעל פי רוב נשאר ב'בר' כל מיני אוכלים הבאים להשביע, הרי הוא לא הסתלק מן הסעודה אף לאחר שסילקו את שאר השולחנות, שהרי יכול להמשיך ולשבוע ב'בר'. ובכה"ג אף על שאר דברים א"צ לברך לאחריהם דהרי זה כמו שהוא אוכלם באמצע סעודתו שצריך לברך עליו רק בתחילה.

ולפי"ז אם נשאר ב'בר' דברים הבאים מחמת הסעודה וכגון 'בורקס' או שאר מאכלים ותבשילים שהדרך לאוכלם בסעודה, הרי זה כמו שעדיין לא נסתלק מן הסעודה ובזה אף אם יאכל דברים אחרים א"צ לברך לאחריהם. אכן אם יש ב'בר' רק פירות או שאר דברים שנאכלים רק לקינוח סעודה נראה דהוי סילוק סעודה וצריך לברך עליהם לפניהם ולאחריהם.

# סילוק השולחן בערב פסח שחל בשבת

והנה יש לדון בערב פסח שחל בשבת שיש שנהגו לאכול פת בתחילת הסעודה ואח"כ מסלקים את הפת ומחליפים את המפות ומביאים אוכל כשר לפסח וממשיכים בסעודה, דלכאורה הוי כסילוק גמור מן הפת, וצריך לברך על מה שאוכלים לאחר מכן בתחילה ובסוף. ונראה שזה מיקרי סילוק שולחן ולא רק סילוק מפה שנחלקו הראשונים אי הוי סילוק, כמבואר בביאור הלכה (ד"ה שאין והו"ד לעיל), שהרי הוא מחליף את המפה ומנקים היטב והוי ממש כמו שהביאו שולחן חדש.

והנה לדעת החזו"א הנ"ל נראה דאין לחוש בזה שיצטרך לברך, דכיון שאוכל דברים הבאים לשובע הרי הוא ממשיך את סעודתו, אך לדעת הביאור הלכה יש לדון אם צריך לברך והוא תלי בפלוגתא הנ"ל מה חשיב כהמשך סעודתו.

אלא שכתבו האחרונים דהכא לא חשיב סילוק סעודה כלל, ולכו"ע אינו צריך לברך על התבשילין שאוכל אחר כן, כיון שכאן הוא נמנע מלאכול את החמץ רק מחמת האיסור שיש לאוכלו ובכה"ג לא חשיב סילוק. וראייתם דהנה הקשו התוס' (ברכות מא, ב) בשם ר' יהודה חסיד דמדוע אינו מברך על הקרבן פסח 'שהכל', הרי אוכלים אותו בסוף הסעודה וללא פת [אמנם לדעת הלל שכורכם יחד לא קשה מידי], ותירץ דכיון שרצונו להמשיך ולאכול פת, ורק מחמת האיסור שאין מפטירין אחר הפסח, הוא מסתלק מן הפת, לא חשיב סילוק בכהאי גוונא. ולפי"ז כתבו האחרונים דגם בערב פסח שמסלק את השולחן כדי לאכול עליו מאכלים הכשרים לפסח, לא חשיב סילוק סעודה, כיון שהוא עושה כן רק מחמת איסור חמץ.

ויש להעיר מזה על דברי החזו"א הנ"ל שכתב שכל שאוכל מאכילים הבאים לשובע הרי זה המשך סעודתו, דא"כ מאי קשיא ליה לרבי יהודה חסיד שיש לברך על הקרבן פסח, הרי הבשר נאכל לשובע, ומדוע הוא אינו חלק מן הסעודה. וצ"ע.

## [סעיף ג] ואם קובע ליפתן סעודתו על הפירות, הוו ליה הפירות כדברים הבאים מחמת הסעודה, ואפילו אם אוכל מהפירות בתחלת סעודתו בלא פת, אינו מברך לא לפניהם ולא לאחריהם, ויש חולקין, ולכן טוב שיאכל בתחלה מהפירות עם פת, ואז אפילו אם אח"כ יאכל מהם בלא פת אינם טעונים ברכה כלל. **הגה: ואף על פי שאינו חוזר לבסוף לאכול עמהם פת, מאחר שעיקר קביעות היה עלייהו וכאן ודאי סגי שאוכל פת בתחילה וא"צ לאכול עמו גם בשר לבסוף.**

### ברכה על פירות בתוך הסעודה

ומביאים שהחזו"א לא היה מברך על בננה בתוך הסעודה, וכנראה הוא משום שהיה קובע עליו את סעודתו וזה היה עיקר הסעודה אצלו, אך מנהגינו לברך גם על בננה בסעודה כיון שלא אוכלים אותו כעיקר הסעודה.

## [סעיף ה] אם אחר שבירך על הפת שלחו לו מבית אחרים שאינו סמוך עליהם ולא היה דעתו על הדורון, אפי' מדברים שדרכן לבא ללפת את הפת צריך לברך עליהן כדין נמלך. **(הגה: ולא ראיתי נזהרים בזה, ואפשר דטעמא דסתם דעת האדם על כל מה שמביאין לו בסעודה)**.

### הביאו לו טפל ממקום אחר

והנה כאן הוא דבר שמדינא היה נטפל לפת, ומ"מ כיון שהביאו לו ולאו אדעתיה צריך לברך אע"פ שהוא טפל. והוכיח מזה החזו"א (סימן כז ס"ק ט) שמה שטפל אינו טעון ברכה, אינו משום שלא חייבו ברכה על דבר כזה שאין לו חשיבות, אלא שהוא נפטר בברכת העיקר, ולכן אם לא היה בדעתו לאכול את הטפל, הוא לא נפטר בברכת העיקר.

והרמ"א כתב שנהגו להקל כי דעת כל אדם על כל מה שיביאו לו. אמנם בשו"ע משמע שאין דעתו אלא על מה שהוא יודע שיביאו לפניו. והארכנו בזה בשיעורים על סימן קעד (סעיף ה). והנה בערוך השולחן כתב שבזמנינו שאין הרגילות ששכנים מביאים לו דורון, דצריך לברך על מה שיביאו לו השכנים דאין דעתו על כך. וגם בזה כבר הארכנו בזה לעיל בשיעורים (שם).

**הדינים העולים:**

1. האוכל דברים שאינם באים מחמת הסעודה צריך לברך עליהם. ואם אוכל אותם עם פת בתחילה ובסוף י"א שצריך לברך וי"א שא"צ לברך, ולכתחילה יאכל הפרי בפנ"ע קודם שיאכל את הפרי עם הפת ויברך עליו.
2. דבר הבא לקינוח סעודה אף אם אוכלה עם פת בתחילה ובסוף טעון ברכה. אך מה שאוכל עם הפת עצמה א"צ ברכה.
3. בשבה"ל חידש שהפוטר את המאכל ע"י שאוכלו עם הפת בתחילה ובסוף הוא רק אם רוצה באכילת הפת. ולכן המסתפקים אם לברך על מאכל בסעודה ואוכלים אותו עם פת לא מהני רק אם רוצה בפת.
4. אף הקובע סעודתו על הפירות צריך לברך עליהם דבטלה דעתו.
5. במקומות שנוהגים לאכול פירות בתחילת הסעודה נראה שיש לברך עליהם כי נאכלים למתיקות.
6. האוכל מאכלים בחתונות לאחר שמסלקים את השולחנות לכארוה צריך לברך עליהם בתחילה ובסוף. אכן אם אוכל מאכלים של שבוע א"צ לברך. ואם נשאר ב'בר' מאכלים הבאים לשובע הרי ממשיכה סעודתו ואף אם אוכל שאר מאכלים א"צ לברך לאחריהם.
7. האוכל בערב פסח שחל בשבת ומפסיק מלאכול פת ואוכל שאר מאכלים נראה שא"צ לברך על אותם מאכלים. לדעת החזו"א דהם נאכלים לשובע, ואף לדעת הביאה"ל כאן אינו סילוק אלא רק נאסר עליו לאכול פת.
8. האוכל עיקר ולא היה דעתו לאכול הטפל צריך לברך עליו, ואם הדרך שמביאים לו א"צ ברכה.