בענין דחיית מילה לצרעת
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / ענינים שונים בשבת - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ

אור ליום ב' ועש"ק ראה ער"ח אלול תשע"ט

**א**

א] שבת קל"ג א', ואביי אליבא דר"ש האי בשר מאי עביד לי', א"ר עמרם באומר לקוץ בהרתו הוא מתכוין, תינח גדול קטן מאי איכא למימר, א"ר משרשיא באומר אבי הבן לקוץ בהרת דבנו הוא קא מתכוין, ואי איכא אחר ליעביד אחר וכו', דליכא אחר.

ופירש"י, ז"ל, ואי איכא אחר שאינו חושש לטהרו ליעבד אחר, "ולא ליקו אב להתם" וכו', עכ"ל, והמל"מ בפ"י מטו"צ ה"א דקדק מדבריו, דאי קאי אב התם, אף שהמל אינו מכוין לטהרו, אפ"ה עובר בלאו, ועיי"ש שפירש הטעם בזה, דכיון דהמצוה מוטלת על האב, המוהל שליחותי' דאב קא עביד, וכיון שכונת האב לטהרו, הרי עובר בלאו.

והפמ"ג בשפ"ד סימן כ"ח סקי"ד כתב דמשמעות דברי המל"מ, דאם אין האב עומד שם, אף דהאחר מל בשליחותי', אינו עובר, ועיי"ש שתמה ע"ז דאם הוא מל בשליחותו, מה לי אם הוא עומד שם או לא.

ב] ומתוך דברי הפמ"ג נראה שפירש לדברי רש"י בע"א, דכל שהאב עומד שם סתמא דמילתא מל האחר בשליחותו, ומשא"כ כשאין האב עומד שם אין האחר מל בשליחותו, אך לעולם כל שהוא מל בשליחותו ה"ז אסור, אף כשאין האב עומד שם, וכ"כ האפיקי ים בח"ב סו"ס ל"ד בהג"ה, ופירש כן גם בד' המל"מ.

אך הדברים צ"ע, דא"כ הרי שפיר מצי אחר למול אף כשהאב עומד שם, ויפרשו להדיא שאינו מל בשליחות האב, ומ"ט הצריך רש"י שלא יהא האב עומד שם.

**ב**

ג] והנה התבו"ש בסימן כ"ח סקי"ד הוכיח מסוגיין דיכול האב לעשות שליח למול, דאל"כ מאי פריך דאי איכא אחר ליעבד אחר, וכ"כ הגר"א ביו"ד סימן רס"ה סקל"ה דמהכא מוכח דאף שעושה אחר כאילו עשה בעצמו, דאל"כ מאי פריך דליעבד אחר, הרי המצוה מיוחדת על האב.

והפמ"ג שם כתב לישב דעת הסוברים דל"מ האב לעשות שליח למול, דמ"מ שפיר פריך דליעבד אחר, אף דלא תתקיים עי"ז מצות האב, והיינו משום דהרי צרעת הויא עשה ול"ת, והא דמילה דוחה את הצרעת, הוא משום שנכרתו עלי' י"ג בריתות, ודוקא גוף המילה נכרתו עלי' י"ג בריתות, אך המצוה שעל האב שלא נכרתו עלי' י"ג בריתות, אינה דוחה את הצרעת, וזהו דפריך דליעבד אחר ויתקיים בזה עיקר מצות מילה, ואף שלא יתקיים בזה מצות האב, מ"מ אין בכח מצוה זו לדחות להל"ת ועשה דצרעת.[[1]](#footnote-2)

ד] והאפיקי ים שם הוכיח שלא כד' התבו"ש, ממש"כ רש"י דהא דפריך דליעבד אחר, היינו דלא ליקו אב התם, והיינו משום דאם מל האחר בשליחות האב הוא עובר בלאו, וע"כ בעינן שלא יעמוד האב שם וימול האחר שלא בשליחותו, ולהדיא דהא דפרכינן דליעבד אחר, היינו שלא בשליחות האב.

1. אך בד' הגר"א משמע דמה שהוכיח מהכא דמצי האב לעשות שליח, אי"ז משום דאל"כ היתה מצות האב דוחה לאיסור צרעת, אלא אף דעיקר מצות מילה היא הדוחה, מ"מ כיון שמצות מילה מיוחדת על האב, לא חשיב כאפשר לקיים שניהם במה שאפשר למול ע"י אחר שלא יתקיים בזה חובת האב. [↑](#footnote-ref-2)