89 כללי ספק ספיקא א - ס_ס משם א_ - רשימות
קטגוריות: ש_ס / מא חולין / חולין - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / תערובת תשע_ד

אור ליום ג' כ"ח אלול תשע"ד

בכללא דספק ספיקא משם א', נקטו האחרונים בכ"ד דכל דספק א' מתיר יותר מחבירו חשיב כספק ספיקא, ובפשוטו הי' נראה דכ"ז הוא היכא דהוא מתיר טפי כלפי הנידון העומד לפנינו, דע"כ באמת הו"ל כב' מתירים, אך מה דאיכא נפ"מ לענין אחר ל"מ מידי, אך בד' הפליתי שהק' דמתיר יותר לענין כתובה מוכח לא כן, וכמו שעמד הגר"ב איגר נד' בחי' רע"א כתובות ד"ט., וכ"ה מבו' גם בד' הגרע"א שדן דהוא מתיר טפי לענין קרבן, ואך שכתב דכיון דליכא נפ"מ בזה"ז ל"מ, וצ"ל דכיון דיש בזה נפ"מ, יש לנו לדון על כל ספק בפנ"ע, וע"כ לי"ב לדינא דשם א'.

שו"ר בנוב"ק אהע"ז סימן מ"ג, ז"ל, והלא ראיתי שהרגיש אח"כ מעלתו בעצמו תיוהא בס"ס שלו דהרי הכל ספק א' דשמא חי שמא מת, ועל זה ניחא לי' דספק הראשון שהוא זה א"כ ממון הנמצא אצלו הוא של יורשיו והספק השני שהוא אחר אלא שמספקינן שמא אכתי זה מת במים א"כ ממון הנמצא עתה אינה של יורשיו וכו', אלא דאכתי מה יענה וכו' ולדבריו קשה הא איכא ס"ס שמא רגל של זה הוא כיון שלא ידעינן משום אדם אחר שנטבע במים רק זה ראוי לנו לומר שזה רגלו ואת"ל שזה רגל של אחר הוא אכתי דלמא זה מת במים, וכאן יש הפרש בין ספק לחבירו שהספק הראשון שזה רגלו של זה א"כ הוא אבר מן הישראל מטמא במגע ובמשא ובאוהל והספק השני שאין זה רגלו וא"כ הוא רגל של אחר אזלינן בתר רובא דעלמא שאינם ישראל ואינם מטמאים באוהל, ועוד וכו' ולדברי מעלתו אתמהה וכו' כיון שנמצא בבגדים וכבר צריכין אנו לדון אם הם הבגדים שייכים ליורשיו יש כאן ס"ס של מעלתו וספק אחד מתיר יותר מחבירו לענין ממון וכו', אלא ע"כ שזה לא מיחשב ס"ס דהכל ספק אחד שמא חי שמא מת, ומה בכך שיש נ"מ לענין טומאה או לענין ממון אכתי לענין הספק של אשה הכל חדא, עכ"ל.

ובבדה"ש עמ' רכ"ב העיר ע"ז ממש"כ הנוב"י גופי' בדגמ"ר בסו"ס ט"ו דבספק אם הוא בן ח' ואם כלו לו חדשיו, הו"ל ספק ספיקא, כיון דהספק שמא הוא בן ח' מתיר יותר מחבירו שהוא מכשירו גם לקרבן, - ושמא יש לחלק, דהתם הוי ב' הנידונים על דין בהמה זו אם היא מותרת לאכילה ואם היא כשרה לקרבן, וע"כ בזה מהני הא דה"ז מתיר טפי, וצ"ע אם יש טעם בחילוק זה.

עי' יד יהודה דלא ניח"ל עיקר דינא דשם א', כיון דהוי רוב צדדים, ועי' גם בבית יצחק שער הספיקות סימן י"ז שעמד ע"ז, אך בתשו' הגרע"א מהדו"ק סימן ק"ו כתב דכל דהוו שם א', חשבינן לכולם כצד א', - ואי נימא דספק ספיקא אינו כרוב צדדים, אלא הוא משום דספק קמא הוי פלגא ובפלגא זה עצמו יש צד היתר, ניחא, דע"כ כל הא דמהני ספק ספיקא, הוא רק משום דיש לנו לדון על כל ספק בפנ"ע, ולא מצינו להעמיד ספק איסור מכח ב' הצדדים יחד, אך כל דהוו שם א', ואנו דנים על ב' צדדי ההיתר יחד, הרי דשניהם יחד הוו כפלגא ופלגא.

ועיקר מש"כ התוס' דפיתוי קטנה אונס הוי ב' ספיקות, והוצרכו לכללא דשם א', והאחרונים נקטו ע"פ המ"מ בדעת הרמב"ם דהוי ספק ספיקא אף דהוא שם א', צ"ע דמ"ש מכמה אופני אונס, דודאי דלא חשיב כספק ספיקא, ועד"ז הק' הפליתי בבית הספק במש"כ הרא"ש לענין חדש דהוי ספק ספיקא, דמ"ש מספק אם השריש באדר או בשבט וכו' דלא חשיב כספק ספיקא, - ויל"פ בתרי גווני, די"ל דהוא משום דפיתוי קטנה הוי במציאות רצון ודינו כאונס, וע"כ הוי צד ספק אחר, וכ"נ להדיא בל' הריטב"א שם, עיי"ש, וי"ל עוד, דהוא משום דלצד דהיתה קטנה הי' ודאי אונס, וע"כ יש לנו להסתפק אם היתה קטנה, וגם אם היתה גדולה שמא הי' אונס, - אך לדרך בתרא נמצא, דאם ידוע דביום ליכא אונס, ג"כ נימא דהוי ספק ספיקא לאסור, דספק ביום והוי ודאי רצון, וגם אם הי' בלילה שמא הי' ברצון, ויש לחלק, - ועי' בד' הגרע"א בכ"ד לגבי ספק אם כלו חדשיו ואם שהה ח' ימים, שכתב דמה דמכח הא דשהה ח' ימים ידעינן דכלו לו חדשיו, אי"ז ספק בפנ"ע כלל, וגרע מספק ספיקא משם א', עיי"ש, ולפ"ז גם בד' התוס' אין לפרש כדרך בתרא, ובע"כ כדרך קמא.

וע"פ הדברים יל"ד בכמה גווני שדנו האחרונים דנימא דשם אונס חד הוא, דבכמה מהם קשיא גם אי נימא דהרמב"ם נחלק ע"ד התוס', ומשום דבהני גווני אין לנו לחשבם אלא כספק א', אך בד' האחרונים נראה דתלי ד"ז בדינא דשם א', וצ"ע בזה.

מש"כ החוו"ד דבספק ריעותא לא אמרינן שם אונס חד הוא, כ"ה מבו' להדיא בד' הש"ך סימן ק"צ סקמ"ה, עיי"ש שכתב דאם אין הדם יכול לבא מהמקור לשם, ומספק"ל שמא בא מעלמא ושמא בא מן העד, ואת"ל דבא מן העד שמא הי' על העד מקודם, הוי ספק ספיקא מעליא, עיי"ש, - שוב נתבוננתי דממה שציין הש"ך שם לדבריו בכללי ס"ס דין י"ג, מבו' דלא אתי עלה משום כללא דשם א', אלא משום כללא דמתהפך, וזהו שכתב דאם אין הדם יכול לבא מן המקור לשם הוי ספק ספיקא מעליא, וזה כמש"כ בכללי ס"ס דבספק ריעותא ל"ב מתהפך.

אך הש"ך בסימן קפ"ז סקכ"ב הק' ע"ד הרמ"א שם, גם ממש"כ בכללי ס"ס דין י"א וגם ממש"כ בדין י"ג, - ומבו' בדבריו דגם כללא דשם א' הוא משום דאנו יכולים להסתפק מתחילה שמא הוא דם נדות, וע"כ אי"ז ספק ספיקא, וה"נ הוא בד' התוס' בכתובות, דאנו מסתפקים מתחילה שמא הוא ברצון, וספק זה דשמא הוא רצון אינו ספק רחוק.

ולפ"ז נמצא דדינא דשם א' הוא ע"ד דינא דמתהפך, וכ"נ ממה שהביא הש"ך בסימן קפ"ז לתרוייהו בחדא, וצ"ע לפ"ז מה נתחדש בדינא דמתהפך טפי מדינא דשם א'.

ואי נימא כן, צ"ע מאי מהני דא' מתיר יותר מחבירו, וצ"ל דבכה"ג כיון דיש נפ"מ ביניהם, יש לנו לדון תחילה אם הכלי הוא בן יומו, ואת"ל דהוא בן יומו שמא הוא דבר שאינו פוגם, ולא מצינו להסתפק מתחילה שמא אינו פוגם, כיון דיש נפ"מ מ"ט אינו פוגם.

ועיקר ד"ז ניחא טפי אם דינא דספק ספיקא הוא משום ספק רחוק, ובכה"ג דשם א' אי"ז ספק רחוק, כיון דמצינו להסתפק מיד שמא נבעלה ברצון, - והיינו, דאף אי נימא דחשיב דאיכא רוב צדדים להיתר, מ"מ אי"ז בכלל ספק רחוק, ודו"ק.

בד' התרוה"ד שכתב דאף בילדה זכר ונקבה חשיב כספק ספיקא ול"ה כשם א', צ"ע הטעם, ועי' ש"ך בכללי ספק ספיקא י"א, וצ"ב, והיד יהודה כתב דהוא משום דנולדו ב' הספיקות בזאח"ז, ובכה"ג ודאי חזינן להו כב' ספיקות, - והי' מקום לומר עוד, דהוא משום דשאני פתח פתוח דמציאת הפתח מספקת בב' הספיקות, ומשא"כ בד' התרוה"ד, דאיכא ספק א' מכח החלב, דשמא ילדה, ואיכא עוד ספק מכח הלידות שהיו לפנינו דשמא ילדה הנקבה תחילה, וי"ל דבכה"ג לא איכפת לן דהוי משם א', - ולכאו' מוכרח כן, דאל"כ מ"ט חשיב כלל כב' ספיקות, והרי לא נימא דחשיב ספק ספיקא שמא ילדה בחודש העבר ושמא ילדה קודם ב' חדשים וכו'.

אך לפ"ד הגרע"א, הרי בכה"ג לא חשיב כספק ספיקא כלל, דהחלב הרי אינו מתיר, ואי"ז אלא הוכחה, וע"כ אי"ז ישוב לדינא דשם א', - אך מ"מ נראה דודאי הא דחשבינן לה כלל לב' ספיקות ולא חשיב כספק א' ממש, הוא משום דיש ב' דברים המספקים.

עי' בתשו' הגרע"א מהדו"ק סימן ו', שכתב דהספק שמא הוא ישראל והיא ממזרת או איפכא, חשיב כצד א', דהכל ענין א' הוא ביאת ישראל בממזרת, ולכאו' הוא מכח כללא דשם א', וע"כ חשבינן לה כצד ספק א', - אך צ"ע, שהרי בכה"ג ספק א' מתיר יותר, דמכח הספק שהוא ממזר ה"ה אסור בישראלית ומותר בממזרת, ומכח הספק שהיא ממזרת, ה"ה אסורה בישראלים ומותרת בממזרים, וצ"ע.

במש"כ הש"ך להק' דבסתם כלים אינם בני יומם מ"ט ל"ה כשם א', שמעתי להעיר דלפמש"כ החוו"ד דבספק ריעותא ליכא לגריעותא דשם א', א"כ י"ל דגם בסתם כלים הוא כן, דספק אם בישלו בהן היום, ואת"ל דבישלו בהן היום שמא הוא בדבר הפוגם, - ובד' האחרונים נראה דאי"ז כספק על, משום דספיקא קמא הוא אם מה שבשלו הוא קודם יום זה או ביום זה, - אך זה צ"ע, דהניחא בגונא שניכר על הכלי שבישלו בו, וזה מספקינו אם בישול זה הוא היום או אתמול, ל"ה כספק על, אך באופן הרגיל הרי הספק שמא בישלו בו היום, הוא ספק מצ"ע, והרי גם אם ידוע לנו שבישלו בו אתמול, מספקא לן נמי אם בישלו בו היום, והו"ל כספק על, דלי"ב לדינא דשם א', ולכאו' הוא הערה גדולה, וצ"ע בזה.

במש"כ החוו"ד בסקי"א ד"ה עוד, דכל דהוא דבר הרגיל במקרי העולם הו"ל כרוב, ובזה ל"ב שיהא משם א' וכו', צ"ב רב, דהרי גם בכה"ג דהוא רגיל במקרי העולם, לכאו' אין בזה רוב גמור, שהרי לא ידוע לנו דבפועל יהא כן במחצית המקרים, והיאך יהא בזה רוב, - והגע עצמך, דהרי בשליא וכו' מספק"ל בין כשיצא חמישית מן השליא ובין כשיצא ב' חמישיות מן השליא, ואטו נימא דבב' מקרים אלו הוי מחצה בפועל שיוצא רוב ולד, ועד"ז קשיא בשאר מילי שכתב החוו"ד, וכגון במש"כ בהא דסתם כלים אינם בני יומם, דהוי זה רוב גמור, וצ"ע, דמהיכ"ת נימא דמחצה מהכלים הוו בני יומם ומחצה אינם בני יומם, והרי נחלקו הראשונים אם לינת לילה פוגמת או בעינן לינת מעל"ע, ואטו נימא דבין כלפי הנידון אם לן לילה ובין כלפי הנידון אם לן מעל"ע, איכא מחצה דבני יומם ומחצה דאינם בני יומם.

עי' בדה"ש עמ' רכ"א שהק' ע"ד החכמ"א שהתיר מספק ספיקא שמא עבר מעל"ע ושמא הלכה דלינת לילה פוגמת, דהו"ל שם א', - אך נראה דכל דספק א' הוא פלוגתא דרבוותא וספק א' הוא במציאות לי"ב להגריעותא דשם א', וכמדומה שכ"כ הגרע"א ז"ל, וצריך בדיקה בזה.

המנחת יעקב והכו"פ נחלקו על עיקר דינא דשם א', ופירשו לד' התוס' דהוא משום דאי"ז מתהפך, - והגרע"א בכתובות הוכיח דאין מכוון התוס' משום מתהפך, דא"כ גם בקידשה בקטנותה יותר מבת ג', ליכא ספק ספיקא, דלא מצינו למימר את"ל ברצון ספק לאו תחתיו, שהרי אם הי' לאו תחתיו בע"כ הי' זה באונס, - ובדעת המנחת יעקב הי' מקום לדון דכה"ג שפיר חשיב כמתהפך, ועמש"נ בזה בדברינו בדינא דס"ס המתהפך.