מראי_מקומות_שא_כה-כז
קטגוריות: שו_ע / אורח חיים / הלכות שבת - הרב יהושע ננקינסקי

**שא כה-כז**

**כה**

★בסוגיא לרש"י דאתמחי גברא לג' מיני קמעין לג' אנשים אתמחי לשאר קמיעות כמו נגח שור חמור וגמל נעשה מועד לכל".

ותוס' חולק עליו ועיין ברא"ש "וכי בשביל זה יחשב מומחה גם לקמיעות אחרים שאינו בקיא בהן".

וע"ע בריטב"א שמתרץ את רש"י דלגבי שבת דבעינן שלא יחשב משוי לא צריך חזקה אלימתא אלא תלוי בדעת בנ"א, ואם בנ"א סוברים שהוא מרפא סגי, עי"ש.

וע"ע בפנ"י.

עיין ברמ"א דאתמחי גברא ואח"כ עשה קמיע וריפא ג"כ לא תלינן בהמחאת הקמיע רק בהמחאת הגברא.

עיין ביאור הגר"א דהקשה דהרי זה תלוי בספיקת רב פפא.

ובתו"ש מישבו.

★ "ומותר לצאת בקמיע מומחה ל"ש הוא של כתב או של עיקרים".

עיין מאירי [סא:] מדוע לא נאסר "מגזירת שחיקת סממנים".

★מ"ב [פח] ודוקא כשהוא מוציאו דרך מלבוש דאז שרי משום דתכשיט הוא לחולה כאחד ממלבושיו אבל לא יאחזנו בידו".

עיין בחידושי הר"ן דאפי' שמרפאו [כשאוחזו בידו] נאסר.

ולעיל גבי **תכשיט בידו** עיין בשעה"צ [עא] שהביא מחלוקת דהמג"א אסר, והא"ר התיר, דגם בידו יש היתר תכשיט, וצ"ב מאי שנא.

וע"ע בשפ"א [סב.] שתמה על הר"ן למה נאסר בידו מ"ש מחיגר דשרי לצאת **במקל** **שבידו**.

★בספיקת הגמ' שתיקו ונפסק לחומרא, ע"ע "באר יצחק" [או"ח טז] שהקשה ה"ז ספק בגמ' וא"כ לישתרי בחולה שיש בו סכנה מדין ספק פקו"נ.

ותירץ היות וזה רפואה סגולית לא הותר בספק.

ויל"ע דהרי הותר גם בחולה שאין בו סכנה, וע"כ היותר וזה דין הליכתו גם בחול חשיב כמלבוש או תכשיט.

**כז**

★**דרכי האמורי**

וז"ל הרמב"ם [מורה נבוכים ח"ג פל"ז] "והם שקוראים אותם ז"ל דרכי האמורי מפני שהם ענפי מעשי המכשפים, לפי שהם דברים שאין הגיון טבעי מחייבם, וכו' ואמרו בפירוש, כל שיש בו משום רפואה אין בו משום דרכי האמורי, כוונתם שכל מה שמחייב אותו העיון הטבעי הוא המותר, וזולת זה אסור וכו' **ואל יקשה עליך אותן שהתירום כגון מסמר הצלוב ושן השועל, כי אלה באותו הזמנים חשבו בהן שהוכיחם הנסיון, ולכן נעשו משום רפואה, וכו' שכל דבר שנתאמת נסיונו כגון אלו, ואף על פי שאין ההגיון מחייבו מותר לעשותו, והרי הוא משום רפואה, והרי הוא ככל המרפים את המעים וכו'".**

וע"ע בשו"ת הרשב"א [ח"א תיג].

★ע"ע ברדב"ז [ח"ה אלף תקכב] שנשאל דאיך התירו לעבור איסור [דהיינו לצאת ברה"ר] בבית החרגול הרי אין זה רפואה דרך הטבע.

והשיב, היות ואינו מוציא אלא דרך מלבוש שהוא דרבנן, לכך שרי, עי"ש.

ובמ"ב [קד] בשם הפמ"ג "דהוה כקמיע מומחה".