תופר רשימות
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / מלאכות שהיה והטמנה / הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים

אור ליום ד' נר א' דחנוכה תשס"ח

א] כתב הרמב"ם פ"י משבת ה"ט, ז"ל, התופר שתי תפירות חייב, והוא שקשר ראשי החוט מכאן ומכאן כדי שתעמוד התפירה ולא תשמט, אבל אם תפר יתר על ב' תפירות אע"פ שלא קשר חייב שהרי מתקיימת התפירה, עכ"ל.

ובד' המפרשים לא נתפרש מקור ד' הרמב"ם דכל הא דאינו חייב אא"כ קשר הוא רק בשתפר ב' תפירות ולא בשתפר יתר על ג' תפירות, וצ"ע מנלי' להרמב"ם דין זה.

ב] ונ' ברור דמקור ד' הרמב"ם הוא מהא דתנן בשלהי כלאים, התוכף תכיפה אחת אינה חבור ואין בה משום כלאים והשומטה בשבת פטור, עשה ב' ראשי' לצד א' חבור ויש בה משום כלאים והשומטה בשבת חייב, ר' יהודה אומר עד שישלש.

ובביאור הא דתנן עשה ב' ראשי' לצד א' חיבור, פירש הר"ש, ז"ל, כגון שתחב המחט והוציאו ושייר מן החוט וחזר והכניס ראש החוט הב' ונמצאו ב' הראשין לצד האחד וקשרו, כדאמר גבי התופר ב' תפירות והא לא קיימא אמר רבב"ח שקשרן, עכ"ל, וכן פירשו הריבמ"צ והרא"ש.

אמנם הנה ז"ל הרמב"ם פ"י מכלאים הכ"ד, בגד צמר שחיברו עם בגד פשתן בתכיפה אחת אינו חבור ואי"ז כלאים, קבץ שני ראשי החוט כאחד או שתכף ב' תכיפות ה"ז כלאים, עכ"ל.

ועיי"ש במהר"י קורקוס שפירש ד' הרמב"ם, דגריס במתני' עשה ב' ראשי' כאחת וכאשר כ"ה בל' פיהמ"ש, (אך בנוסה"מ שבפיהמ"ש הנדמ"ח גריס עשה ב' ראשי' בצד א'), ומפרש דקאי אתכיפה אחת, שאם קיבץ ב' ראשי החוט של אותה תכיפה לצד א' והיינו כאחת חייב שה"ה מתקיים, וזהו דין קיבץ ב' ראשי' וכו' שכתב רבינו, ודין ב' תכיפות הוא דיוק הרישא, עכ"ד.

וכבר הביאו במקו"צ שם שכ"ה בשו"ת הרי"ף סימן שט"ז, ז"ל, אין לי בענין זה מפורש מדברי רבותינו ז"ל יותר מזה שכתבו רבותינו התוכף תכיפה אחת אינו חיבור ומשמע דשתי תכיפות הוי חיבור, עכ"ל, והרי דכל המקור דב' תכיפות הוי חיבור, הוא רק מדיוקא דרישא, ולא מהא דתנן דעשה ב' ראשי' לצד א'.

וכ"ה בטור יו"ד סימן ש', ז"ל, והרמב"ם כתב דאפילו תכיפה אחת וקושר שני ראשי החוטין או שתי תכיפות אפי' אינם קשורים ביחד הוי חיבור

ולפ"ז הא דהשומטה בשבת חייב, צ"ל כמש"כ מהר"י קורקוס שם,?, ואמנם לדעת ש"ר אין חייבין ע"ז, ופשוט דזה לטעמייהו, דלדעת ש"ר דאף לגבי כלאים אין תפירה א' חיבור, הרי מה"ט אין הקורע תפירה א' חייב, שלא קרע חיבור כלל, אך לדעת הרמב"ם דתפירה א' הוי חיבור לענין כלאים, הרי דהגם דלגבי שבת אין חייבין אלא על ב' תפירות, הוי זה דומיא דכותב שאין חייבין אלא על כתיבת ב' אותיות, אך בקורע תפירה, כיון שקורע בגדים המחוברין זל"ז ה"ה חייב.

] ויש להוסיף בזה, דהנה ז"ל הרמב"ם, רמב"ם הלכות שבת פרק י

הקורע כדי לתפור שתי תפירות על מנת לתפור שתי תפירות חייב

ונ' בביאורו, עפמש"נ בדברינו בדין מוחק סק"ה בביאור דעת הרמב"ם במלאכת מוחק, דהויא המלאכה במחיקת הכתב גופי', וע"כ הי' בדין שלא יהא חייב אלא במחיקת ב' אותיות, ונתחדש דאי"ז כן, אלא חייבין אף על מחיקת אות א' גדולה, ואף על מחיקת טשטוש דיו, אך מ"מ כ"ז הוא בשיש במקומן כדי לכתוב ב' אותיות, דכה"ג אית להו חשיבות כב' אותיות, אך כל שאין במקומן כדי לכתוב ב' אותיות, אין חייבין על מחיקתן, ובמנ"ח מ' ל"ב מבו' שנקט כן, ועיי"ש שכתב דמצד הסברא נראה דבאותיות בינוניות משערינן, עיי"ש.

ונ' דעד"ז הוא במלאכת קריעה, דהגם דל"ב דוקא קריעת תפירה, ואף קורע עור חייב וכמו שהביאו הנשמ"א והביאוה"ל מירושלמי, מ"מ בעי' שיהא זה בשיעור ב' תפירות, כ"ה דיהא לזה חשיבות דב' תפירות, וזה דומה ממש למוחק, דחייב אף בשלא מחק כתב, אלא בשמחק דיו כשיעור ב' אותיות, ה"נ בקורע חייב אף בשלא קרע תפירה, אלא שקרע כשיעור ב' תפירות, וזהו מש"כ הרמב"ם דהקורע כדי ב' תפירות ע"מ לתפור ב' תפירות.

ולפ"ז מש"נ לעיל דהא דתני דהשומטה בשבת חייב, אף דהוי זה תפירה אחת, הוא משום דתפירה אחת הויא חיבור לענין כלאים, וע"כ קריעתה קריעה היא,, הרי דלפ"ד הרמב"ם כ"ז הוא בדהוי התפירה גדולה כב', דכה"ג חשיבא כב' תפירות, ומשום דהגם דלגבי חיוב תופר נאמר שיעור דב' תפירות, הוי זה דומיא דשיעור ב' אותיות דכותב, אך בקורע חייב אף בקורע תפירה א' גדולה כשנים וכמש"כ הרמב"ם דקורע כדי ב' תפירות, והיינו אף שקרע תפירה אחת אם אך היא גדולה כב', דומיא דמוחק אות א' גדולה כב' דחייב, וכבר דימה החות יאיר הדברים זל"ז.

וע' בשנות אלי' פרק ז' שכתב כן דהקורע תפירה א' גדולה כב' ע"מ לתפור ב' תפירות חייב, וכ"ה בשנו"א פי"ג דהקורע תפירה א' ע"מ לתפור ב' תפירות חייב, וזה כמש"נ.

אמנם יל"פ דכל ד' הגר"א הם רק בקורע תפירה א' מתוך כמה תפירות, דכה"ג הויא תפירה זו חיבור, אך כל דליכא אלא תפירה א' אי"ז חיבור כלל, ואין הקורעה חייב, וכ"ה מבו' להדיא במשנה שלהי כלאים לפי' הר"ש ודעימי' שם, דבתכיפה א' הקורעה בשבת פטור, וז"פ, אך לדעת הרמב"ם דלגבי כלאים סגי בתכיפה א' ליחשב חיבור, הרי דמה"ט הקורעה חייב אף דליכא בבגד אלא תפירה אחת, וז"פ.

ונתחדש עוד לפ"ז בד' הרמב"ם, דהא דתפירה א' שקשרה הוי חיבור לענין כלאים, לאו היינו משום דהוי זה כקשירה, דא"כ מ"ט השומטה חייב, הרי המתיר קשר אינו חייב משום קורע, ובע"כ דאיכא לזה חשיבות ותורת תפירה, אך יל"ד בזה אם מוכרח הוא ודו"ק.

והנה ר' יהודה פליג ואמר עד שתשלש, ולפ"ד הרמב"ם נ' דהיינו דברישא תנן דהתוכף תכיפה א' אינו חיבור, ומ' דב' תכיפות הוי חיבור, ואף שלא קשר, וע"ז פליג ר' יהודה ואמר דאף ב' תכיפות אינו חיבור, כיון שלא קשר, ורק אם שילש ותכף ג' תכיפות הוי זה חיבור אף שלא קשר.

ולפ"ז פשוט דמזה הוא שלמד הרמב"ם דאם תפר יותר מב' תפירות אע"פ שלא קשר חייב, שהרי דעת ר' יהודה דאף לגבי כלאים ל"ה ב' תכיפות חיבור כל שלא קשר, ומ"מ אם תפר ג' תפירות הוי זה חיבור, והרי דג' תפירות קיימי שפיר אף בלא קשירה, וה"נ לענין שבת דלכו"ע אינו חייב בתופר ב' תפירות אא"כ קשר, מ"מ בג' תפירות חייב אף בלא קשירה, וז"ב.

שוב מצאתי במהר"י קורקוס בפ"י מכלאים הכ"ד בסוף דבריו, שכבר כתב עד"ז בע"א, עיי"ש.

וניחא לפ"ד הרמב"ם, דהנה לפ"ד ש"ר פשוט, דר' יהודה דפליג וס"ל דעד שתשלש, פליג גם לגבי תפירה בשבת וס"ל דאינו חייב בב' תפירות אלא בג' תפירות, וכ"נ בירושלמי שדנו דר' יהודה ס"ל כר' יוסי דאינו חייב אלא באורג ג' חוטין, וצ"ע מ"ט לא פליג ר' יהודה במתני' דשבת, אך לפ"ד הרמב"ם לא פליג ר' יהודה אלא בכלאים דלת"ק סגי בב' תפירות אף בלא קשירה ולר' יהודה לא סגי בב' תפירות בלא קשירה, אך בשבת לכו"ע אינו חייב בב' תפירות אא"כ קשר.

צ"ב מ"ט תחיבת שרוכי הנעלים בג' תחיבות לא חשיבא כתפירה, ויאסר אף בלא קשר, או ב' תחיבות וקשר אף שאינו של קיימא.

וגם הכנסת חגורה בבגדים ל"ה כתפירה אף אם מניחה שם לעולם, ולא דנו לאסור בזה אלא משום מכה בפטיש ותיקון מנא.

ויש לדמות ד"ז להמבו' ברמ"א יו"ד סימן ש' דרצועה שבמכנסיים ל"ח כתפירה עיי"ש, וצ"ב בזה.

גם חזינן בדין בתי ידים בסימן ש"מ, דאף אם מניחן כן לעולם לא נאסר אלא מתיחתן, אך הכנסתן בבגד אינה אסורה אף אם מניחן בבגד לעולם, ול"ה זה כרקימת חוט בבגד שאסורה משום תופר, וצ"ע הטעם בזה, שהרי רצונו שיהא החוט בתוך הבגד כדי שיוכל להדקו, ומ"ט אי"ז תפירה.

ועי' בפסקי רי"ד דע"ה. שכתב שכדין חוט שבבתי ידים כן דין פתיל שבמנעלים שכיון שאינו רוצה בהידוקו אלא כשלובשו, ל"ה תופר, ומבו' דאין לאסור את הכנסתו, אא"כ רוצה את הידוקו, ואל"כ ל"ח תופר.

ומ' מזה דבר חדש, דתפירה ל"ה אלא בשמחבר ב' הדברים בהידוק, וזה צ"ע רב.

מצאתי בכתבי ימי הבחרות שנתבאר דבר נכון בישוב קו' המפרשים בשלהי כלאים דמ"ט תני דהשומטה בשבת פטור ולא תני דהתופר כן בשבת פטור, והוא עפי"ד הגר"א בשנו"א דהקורע תפירה א' שהיא גדולה כב' חייב, וצ"ע ממתני' דהשומטה בשבת פטור, והרי דבכל גווני הוא פטור, אך הדבר פשוט דודאי גם להגר"א אם ליכא אלא תפירה א' וקרעה אינו חייב אף בשהיא גדולה כב', שהרי לא הי' חיבור כלל, ורק בשהי' כמה תפירות וקרע א' מהן הוא דחייב אם היא גדולה כב'.

ואמנם בתפירה לעולם אינו חייב על תפירה אחת, דמלאכת תפירה היא רק בב' תפירות, ויל"ד אם לר"א חייב בתפירה שני', וכן גם לרבנן חייב בתפר תפירה א' והשלים לבגד.

אשר לפ"ז מתישב היטב, דע"כ לא תני דהתופר בשבת פטור, דהתם תני דאי"ז חיבור לכלאים, ולענין תפירה הרי אינו חייב על תפירה אחת אף בגוונא דהוי זה חיבור, וע"כ תני דהשומטה בשבת פטור, דבקריעה חייב אף על קריעת תפירה אחת כשתים, ומ"מ אם ליכא אלא תפירה א' אינו חייב על קריעתה, משום שאי"ז חיבור כלל, ודו"ק.

בדין חיבור ע"י כפתורים לעולם, ע' ל' הרמ"א יו"ד סימן ש' ס"ד דאף אם מניחן כך תמיד אינו חיבור לענין כלאים, ולכאו' כונתו דאף שאין מוציאן לעולם אי"ז חיבור, ולכאו' ה"נ הוא לענין שבת.