לח - בדין תחת הקורה ובין הלחיים
קטגוריות: ש_ס / יג עירובין / עירובין - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / מחיצות מהדו_ב

**סימן לח**

**בדין תחת הקורה ובין הלחיים**

**א**

א] **עירובין ח' ב',** איבע"ל מהו להשתמש תחת הקורה, רב ור' חייא ור' יוחנן אמרו מותר להשתמש תחת הקורה, שמואל ור"ש בר רבי ור"ל אמרו אסור להשתמש תחת הקורה, לימא בהא קמיפלגי דמר סבר קורה משום היכר ומר סבר קורה משום מחיצה וכו', ופירש"י, ז"ל, קורה משום מחיצה וחודו הפנימי יורד וסותם, הלכך אסור, דמן המחיצה ולפנים בעי אשתמושי, עכ"ל.

**והרא"ש** בסימן י' כתב בתו"ד דחזינן מזה דסברת הגמ' הוא, דלמ"ד דקורה משום מחיצה אסור להשתמש תחת הקורה, משום דחודה הפנימי יורד וסותם, עיי"ש.[[1]](#footnote-2)

**וצ"ע** בזה, דהנה בעיקר המחיצה דקורה, כתבו התוס' לקמן פ"ו א' דהוא משום דעשאוה כמחיצה דפי תקרה, וכ"כ הרשב"א והריטב"א והרא"ש שם, וכ"ה מבו' גם בתור"פ לעיל ה' א' ובחי' הריטב"א בשבת ט' א', ולפ"ז תיקשי דמ"ט נימא דחודה הפנימי יורד וסותם, הרי במחיצת פי תקרה דעלמא חודה החיצון יורד וסותם, דליכא התם כלל חוד פנימי, ומ"ט שאני קורה דאין חודה החיצון יורד וסותם אלא חודה הפנימי.[[2]](#footnote-3)

ב] **ועד"ז** צ"ע במש"כ הרשב"א בעבוה"ק שער א' פי"א הס"ט, ז"ל, היתה רחבה ד' ובריאה, אפי' פתוח לכרמלית יראה לי שמותר להשתמש תחתי', לפי שפי התקרה יורד וסותם וחודה החיצון סותם, עכ"ל.

**וצ"ע** דהרי למ"ד דקורה משום מחיצה מהני הקורה מדרבנן משום פי תקרה, ואפ"ה אסור להשתמש תחתי', כשהיא פתוחה לכרמלית, וא"כ מ"ש דאם היא רחבה ד' ובריאה דמהני מדאורייתא משום פי תקרה, מותר להשתמש תחתי'.[[3]](#footnote-4)

**ב**

ג] **והנה** לקמן בסוגיין אמר רב חסדא הכל מודים בבין לחיים שאסור, והתוס' שם כתבו דטעם הא דשאני בין לחיים דאסור מתחת הקורה דמותר, הוא משום דלחי הוי אפי' משהו ואתי לאפוקי, אבל בקורה דרחבה טפח אין לחוש, עכ"ד, ועד"ז ובע"א כתבו ש"ר, עיי"ש.

**והתורי"ד** לקמן בסוגיין כתב לפרש הטעם דשאני בין הלחיים מתחת הקורה, ז"ל, דאביי סבר הלחי לא ניתקן אלא משום מחיצה, והלכך אינו מתיר אלא מחודו הפנימי ולפנים, כדין כל מחיצה שאינה מותרת אלא הימנה ולפנים וכו', והקורה וכו' ובין אם נאמר משום מחיצה יש לומר חודה החיצון יורד וסותם פי תקרה, והלכך מותר לטלטל תחתי', אבל בלחי אין לומר חודו החיצון סותם, שאין מחיצת הלחי דומה למחיצת הקורה, שמחיצת הקורה יורדת וסותמת אבל הלחי היא עומד זקוף והיא מחיצה, הילכך אין להתיר אלא מחודו הפנימי כדין כל מחיצה המתרת ממנה ולפנים, עכ"ל.

**וצ"ע** בד' התוס' וש"ר דפשיטא להו דמדינא דמי דין בין הלחיים לדין תחת הקורה, ובד' התוס' מבו' דגם למ"ד דתרוייהו הוו משום מחיצה יש לדמותם, ולכאו' הרי ב' מיני מחיצות הן, דלחי הוי מחיצה ככל מחיצות, וקורה הויא מחיצה מכח דהויא כפי תקרה, וא"כ ודאי יש לחלק ביניהם, וכמש"כ התורי"ד.

**ג**

ד] **והנה** לקמן בסוגיין בעי מיני' רמב"ח מרב חסדא נעץ ב' יתידות בב' כותלי מבוי מבחוץ והניח קורה על גביהן מהו, א"ל לדברי המתיר אסור לדברי האוסר מותר, ופירש"י, ז"ל, לדברי המתיר להשתמש תחת הקורה, אלמא חיצון יורד וסותם, אוסר כל המבוי הזה וכו' דאין הסתימה מחוברת לכתלים ויש אויר ביניהם, עכ"ל.

**ונתחדש** בזה, דלמ"ד דחודה החיצון של הקורה יורד וסותם, אין חודה הפנימי יורד וסותם, וע"כ כל דלא מצינו להתיר משום חודה החיצון כיון דאין סתימתו מחוברת לכתלים, לא מכשרינן משום חודה הפנימי.

ה] **והנה** בפירש"י שם כתב עוד, ז"ל, והכא לאו מחיצה ממש להכשיר הפסק אויר שמכאן ומכאן ע"י לבוד, עכ"ל.

**והקה"י** בסימן ב' הק' בזה, דמאי קשיא לי' לרש"י דנימא לבוד, הרי אף אי נימא לבוד אכתי יש לאסור, שהרי מדאורייתא לא אמרינן פי תקרה יורד וסותם אלא בד"ט, וקורה טפח ל"מ אלא לתיקון מבוי, ונמצא דכשהניח קורה חוץ למבוי, הוי אותו המקום שתחת לקורה רה"ר גמורה ואסור לטלטל בו, וא"כ תהא כל הקורה אסורה משום שהיא פרוצה במלואה להמקום שתחת הקורה, ולא מצינו להתיר בזה משום החוד הפנימי, שהרי למ"ד דחודה החיצון סותם אין חוד הפנימי סותם, וכנ"ל,[[4]](#footnote-5) ועיי"ש מש"כ בזה,[[5]](#footnote-6) ועי' גם בס' אשר לשלמה מועד סימן ל"ב במש"כ בזה.

**ד**

ו] **ועד"ז** יש להעיר עוד, דהנה דעת הרמב"ם בפי"ז משבת הי"א דכל הא דמותר להשתמש תחת הקורה, הוא כשהמבוי פתוח לרה"ר, אך כל שהוא פתוח לכרמלית אסור להשתמש תחת הקורה, דומיא דהא דאסור להשתמש בין הלחיים בפתוח לכרמלית, וכ"כ הרשב"א לקמן בסוגיין.

**וקשיא** דהרי מ"ד דמותר להשתמש תחת הקורה ס"ל דחודה החיצון יורד וסותם או דהכירא מלבר, ולדידי' לא מצינו להתיר בקורה אלא משום חודה החיצון, דמה"ט ל"מ כשהניח את הקורה חוץ למבוי, וא"כ כיון דבפתוח לכרמלית אסור להשתמש תחת הקורה, היאך ניתר שאר המבוי, הרי הוא פרוץ במלואו למקום האסור לו.

ז] **והנה** בד' הפמ"ג במש"ז סימן שס"ג סק"ט נראה דמפרש, דאף דלמ"ד דמותר להשתמש תחת הקורה אמרינן דחודה החיצון יורד וסותם ודהכירא מלבר, מ"מ בפתוח לכרמלית דאסור להשתמש תחת הקורה, אמרינן דחודה הפנימי יורד וסותם ודהכירא מלגיו, עיי"ש,[[6]](#footnote-7) וכ"כ החזו"א בסימן ס"ו סק"ד.

**ולפ"ז** ניחא, דע"כ אף דאסור להשתמש תחת הקורה בפתוח לכרמלית, מ"מ שפיר ניתר שאר המבוי ואינו נאסר מכח הא דהוא פרוץ למקום שתחת הקורה, שהרי בכה"ג חודה הפנימי סותם, ונמצא דהקורה מבדלת בין המבוי לבין המקום שתחתי'.

ח] **אמנם** צ"ע בזה, דאי נימא דבפתוח לכרמלית חודה הפנימי מתיר, הרי נלמד מזה דבגונא דלא מצינו להתיר משום חודה החיצון, מהני חודה הפנימי להתיר, וא"כ מ"ט בהניח קורה מבחוץ אמרינן דלדברי המתיר אוסר, הרי אף דס"ל דחודה החיצון מתיר, מ"מ בכה"ג דחודה החיצון אינו סמוך למבוי, הי' לנו להתיר משום חודה הפנימי, - וביותר קשיא, דכיון דבפתוח לכרמלית דהמקום שתחת הקורה אינו טפל למבוי, אמרינן דחודה הפנימי מתיר, כ"ש דהיכא דהניח את הקורה מחוץ למבוי, דהמקום שתחת הקורה אינו כלל בכלל המבוי, שתתיר הקורה מחודה הפנימי,[[7]](#footnote-8) ועי' בחזו"א סימן ס"ז סקי"ז בתו"ד שכבר כתב כן לגבי לחי, דכל שהעמידו מחוץ למבוי, דמי לפתוח לכרמלית.[[8]](#footnote-9)

**ושמא** י"ל בזה, דרב חסדא פליג בזה על רבא, וס"ל דלעולם לא מצינו להתיר משום חודה הפנימי, ובאמת לפ"מ דקי"ל כרבא דבפתוח לכרמלית חודה הפנימי מתיר, יש להכשיר גם בהניח קורה מבחוץ, והא דקי"ל דל"מ בכה"ג, הוא משום דבעינן קורה ע"ג מבוי.[[9]](#footnote-10)

ט] **עוד** ראיתי להעיר בזה, דהנה הצל"ח לעיל ד' ב' עמד במש"כ הרמב"ם בפי"ז משבת הט"ז בקורה שהיתה למעלה מכ' ובא למעטה דסגי במיעוט טפח, ומשמע דהוא אף בפתוח לכרמלית, וקשיא דכיון דבפתוח לכרמלית אסור להשתמש תחת הקורה, וכמש"כ הרמב"ם שם הי"א, מ"ט סגי במיעוט טפח, הרי בסוגיית הגמ' לעיל שם מבו' דכל הא דסגי במיעוט טפח הוא רק למ"ד דמותר להשתמש תחת הקורה, וקשיא כן גם בד' הרשב"א בעבוה"ק שער א' פ"ג (ה"ז) שכתב בסתמא דסגי במיעוט טפח, אף שכתב שם פי"א דבפתוח לכרמלית אסר להשתמש תחת הקורה, ועי' גם בחי' אהעו"ז בסוגיין ובסימן שס"ה ס"ד שעמד בכעי"ז.[[10]](#footnote-11)

**ולכאו'** מוכח מזה, דלעולם אף בפתוח לכרמלית אמרינן דחודה החיצון מתיר, וע"כ אף דאסור להשתמש תחת הקורה, מ"מ סגי במיעוט טפח תחת הקורה, - והיינו דכל מה שאמרו דלמ"ד דאסור להשתמש תחת הקורה לא סגי במיעוט טפח תחת הקורה, היינו משום דלדידי' חודה הפנימי מתיר, ונמצא דהוי המיעוט מחוץ למחיצת הקורה, אך למ"ד דמותר להשתמש תחת הקורה וחודה החיצון מתיר, הרי דאף בפתוח לכרמלית דאסור להשתמש תחת הקורה, מ"מ כיון דחודה החיצון מתיר והוי המיעוט לפנים ממחיצת הקורה, שפיר סגי בהכי.[[11]](#footnote-12)

י] **ואי** נימא כן דאף בפתוח לכרמלית הוי ההיתר משום חודה החיצון, הרי הדק"ל, דכיון דבכה"ג אסור להשתמש תחת הקורה, היאך מותר להשתמש בשאר המבוי, הרי הוא פרוץ במלואו לתחת הקורה.

**ה**

יא] **והנה** הרמב"ן במלחמות בסוגיין כתב ללמוד מד' הרי"ף, דהא דלרבא בין הלחיים מותר הוא אף כשהוא רחב ד', ועיי"ש שכתב דהטעם בזה הוא משום דלחי משום היכר והכירא מלבר, או משום דחודו החיצון סותם.

**ובחי'** הר"ן בשלהי סוגיין הק', דאם בין הלחיים מדינא שרי, מ"ט מודה רבא בפתוח לכרמלית דאסור, והיינו דהניחא אם מודה רבא דבין הלחיים מדינא אסור, וכל הא דשרינן לי' הוא משום דאין בו ד' והוי כמקו"פ, הרי דכל שהוא פתוח לכרמלית מצא מין את מינו וניעור ול"ה כמקו"פ, אך אם בין הלחיים מדינא שרי משום דהכירא מלבר או משום דחודו החיצון סותם, מ"ט בפתוח לכרמלית אסור, וכ"ה דלפנים מן הלחי מותר אף בפתוח לכרמלית, ה"נ יש להתיר להמקום שבין הלחיים אף בפתוח לכרמלית.

יב] **והנה** הרמב"ם בפי"ז משבת הי"א כתב דכל הא דמותר להשתמש תחת הקורה הוא רק בפתוח לרה"ר אך בפתוח לכרמלית אסור, ובד' הרשב"א בסוגיין מבו' דהמקור לזה הוא, דכיון דס"ל דבין הלחיים שרי אף כשיש בו ד', משום דהכירא מלבר או משום דחודו החיצון סותם, ואפ"ה כשהוא פתוח לכרמלית אסור, הרי ה"נ תחת הקורה אסור בפתוח לכרמלית.

**אך** הראב"ד שם השיג ע"ד הרמב"ם וכתב דתחת הקורה מותר אף בפתוח לכרמלית, וכ"כ הרמב"ן בחי' ובמלחמות בשבת ט' א', - והקר"א בסוגיין תמה בזה, דכיון דס"ל דבין הלחיים מותר אף כשיש בו ד' ואפ"ה בפתוח לכרמלית אסור, א"כ מ"ט תחת הקורה שרי אף בפתוח לכרמלית, הרי בתרוייהו הוי ההיתר משום דהכירא מלבר או משום דחודם החיצון סותם, ומ"ט חלוקין הן זמ"ז בפתוח לכרמלית, וכן הק' החזו"א בסימן ס"ו סק"ד.[[12]](#footnote-13)

**ו**

יג] **ונראה** לפרש בזה, דהנה ראיתי שהקשו בהא דחצר קטנה שנפרצה לגדולה דהגדולה ניתרת בגיפופין, דלמ"ד דחודו החיצון סותם היאך היא ניתרת, הרי חודם החיצון של הגיפופים הוא מחוץ לחצר הקטנה, ואינו מבדיל כלל בין החצר הגדולה לקטנה.

**ונראה** פשוט, דודאי דהיכא דאין ללחי אלא את החוד החיצון בפנ"ע או את החוד הפנימי בפנ"ע, ודאי דהן סותמין, ומה שנחלקו אם חודו החיצון סותם או חודו הפנימי סותם, הוא בגונא דיש ללחי חוד חיצון וחוד פנימי, וכיון דהוי הלחי מחיצה אחת עבה המבדלת בין רה"ר למבוי, הרי שבזה הוא שנחלקו אם עיקר תורת המחיצה היא בחודו החיצון דהוא שמבדילו מרה"ר, והמשך הלחי שבפנים אינו מוסיף כלום במחיצה זו, או עיקר תורת המחיצה היא בחודו הפנימי דהוא הגודר את המבוי, והמשך הלחי שבחוץ אינו מוסיף כלום במחיצה זו, וז"ב.

יד] **ולפ"ז** נראה דעד"ז מתפרש הפלוגתא בקורה אם חודה החיצון סותם או חודה הפנימי סותם, דאף דבפי תקרה בעלמא ודאי דחודה החיצון סותם, היינו משום דהתם ליכא אלא להחוד החיצון, אך בקורה המבדלת בין רה"ר למבוי דיש בה חוד חיצון וחוד פנימי, חשבינן לה כמחיצה אחת עבה המבדלת בין רה"ר למבוי, והיינו משום דעיקר המחיצה דתקרה הוא מכח הקירוי עצמו, (וכמש"כ החזו"א בסימן ס"ז סקט"ז, עיי"ש), ומכח ההבדלה דהקירוי אמרינן דפה הקירוי יורד וסותם, וע"כ כל דאיכא תקרה אחת המבדלת בין רה"ר למבוי דיש לה חוד חיצון וחוד פנימי, חשיבא כחדא מחיצה, ובזה הוא שנחלקו אם עיקר תורת המחיצה דהקורה היא בחודה החיצון והוא שיורד וסותם, או עיקר תורת המחיצה דהקורה היא בחודה הפנימי והוא שיורד וסותם.

**ולפ"ז** מתפרש מה שנקטו התוס' וש"ר דמדינא יש לדמות דין תחת הקורה לדין בין הלחיים, אף דב' מיני מחיצות הן, והיינו משום דבנידון זה אם במחיצה אחת עבה הוי תורת המחיצה מכח חודה החיצון או מכח חודה הפנימי, אין לחלק בין לחי לקורה.

**ז**

טו] **ונפ"מ** רבתא בזה הוא, בגונא דיהא כל המבוי מקורה, דלפמש"נ נראה דבכה"ג שפיר יהא המבוי מותר מחודה החיצון ולפנים אף למ"ד דחודה הפנימי סותם,[[13]](#footnote-14) דכל הא דס"ל דחודה הפנימי סותם, הוא רק כשיש להקורה המבדלת בין רה"ר למבוי חוד חיצון וחוד פנימי, אך כשכל המבוי מקורה ואין להקורה אלא חוד חיצון, שפיר אמרינן דחודה החיצון סותם, דדמי לפי תקרה דעלמא דפי' החיצון יורד וסותם.

**ועד"ז** הוא גם למ"ד דאסור להשתמש תחת הקורה משום דהכירא מלגיו, דכל הא דההיכר מלגיו הוא בחודה הפנימי של הקורה, הוא רק כשיש לקורה חוד פנימי, אך בגונא דכל המבוי מקורה, הרי דאף לבני המבוי הוי ההיכר בחודה החיצון, ושפיר מהני החוד החיצון להתיר.[[14]](#footnote-15)

טז] **ולפ"ז** נראה דזהו מש"כ הרשב"א דבקורה רחבה ד' ובריאה מותר להשתמש תחתי' אף בפתוח לכרמלית משום דפי תקרה יורד וסותם וחודה החיצון סותם, והיינו משום דבכה"ג אנו דנים את מחיצת הפי תקרה כלפי המקום דתחת הקורה בפנ"ע, וכלפי מקום זה ליכא להקורה אלא את חודה החיצון, וע"כ אמרינן בזה דחודה החיצון סותם אף בפתוח לכרמלית.[[15]](#footnote-16)

**ח**

יז] **וצריך** להוסיף בזה, דהא דבקורה שאינה רחבה ובריאה אסור להשתמש תחת הקורה, ולא אמרינן דכלפי תחת הקורה ליכא להקורה אלא את חודה החיצון, הוא משום דלא מצי חייל היתר הקורה על מקום זה בפנ"ע, שהרי אין בו ד' אמות,[[16]](#footnote-17) וכל הא דהקורה מתרת הוא משום דיש עלי' תורת מחיצה כלפי תוך המבוי שיש בו ד' אמות, וכלפי תוך המבוי יש להקורה חוד חיצון וחוד פנימי, ובזה הוא שנחלקו אם חודה החיצון סותם או חודה הפנימי סותם, ואף למ"ד דחודו החיצון סותם מ"מ בפתוח לכרמלית אסור.[[17]](#footnote-18)

**ונפ"מ** רבתא לדינא בזה, דבגונא דהקורה רחבה ד' אמות, לכו"ע מותר להשתמש תחתי', אף בגונא דאינה בריאה, ולי"ב להתירא דפי תקרה, והיינו משום דבכה"ג מצי חייל היתר הקורה על המקום שתחת הקורה בפנ"ע, עכ"פ כשארכו יותר על רחבו ובתים וחצירות פתוחין לתוכו, וכיון דכלפי מקום זה ליכא להקורה אלא את חודה החיצון, הרי דבזה לכו"ע חודה החיצון יורד וסותם.

יח] **ומצינו** מקור נאמן לזה ממש"כ בפי' ריו"נ לעיל ה' ב' דלחי המושך עם דפנו של מבוי ד' אמות נידון משום מבוי ומותר להשתמש בכולו, עיי"ש, - ובפי' ריו"נ שם מכת"י, שנד' בהשמטות מהגהות מא"י פירש הטעם בזה, דכל שהוא ד' אמות חשיב כמבוי בפנ"ע, וע"כ מותר להשתמש בכולו, עיי"ש.

**ואמנם** לא נתפרש בד' ריו"נ הטעם בזה, דמה מהני הא דכנגד הלחי הוא מבוי בפנ"ע, הרי כיון דהא דבין הלחיים אסור הוא משום דלחי אינו מתיר אלא מחודו הפנימי, מה מהני הא דהלחי מושך ד' אמות ויש תורת מבוי עליו, הרי הלחי המתיר למבוי זה הוא כל לחי זה המושך, ולחי אינו מתיר אלא מחודו הפנימי.

יט] **ונראה** דמזה מקור נאמן למש"נ, דכל הא דחודו הפנימי סותם, הוא רק משום דיש ללחי חוד פנימי וחוד חיצון, אך כלפי המקום שבין הלחיים דאין ללחי אלא חוד חיצון הדין נותן שיהא החוד החיצון סותם, וכל הא דבין הלחיים אסור, הוא משום דל"מ חייל היתר הלחי על המקום שבין הליים בפנ"ע, שאין בו ד' אמות, וכל הא דהלחי מתיר הוא מכח הא דיש עליו תורת מחיצה כלפי תוך המבוי, וכלפי מקום זה אמרינן דחודו הפנימי מתיר, אך כל דיש בו ד' אמות, ומצי חייל היתר הלחי על מקום זה בפנ"ע, הרי דבזה אמרינן דחודו החיצון סותם, כיון דכלפי מקום זה אין להלחי אלא לחודו החיצון, וע"כ הוא דכל דהלחי מושך ד' אמות מותר להשתמש אף כנגד הלחי.

**ט**

כ] **ולפ"ז** נראה, דע"כ כל הא דלמ"ד דחודה החיצון מתיר אין חודה הפנימי מתיר, הוא רק כלפי פרצת המבוי לרה"ר, דכיון דיש להקורה המבדלת ביניהם חוד חיצון וחוד פנימי, אין תורת מחיצה אלא על החוד החיצון, אך כל שבאנו להתיר את פרצת המבוי להמקום שתחת הקורה, הרי דכיון דכלפי המקום שתחת הקורה ליכא להקורה אלא את החוד הפנימי, שפיר אמרינן דחודה הפנימי יורד וסותם.

**ועד"ז** נראה גם למ"ד דהכירא מלבר, דכל הא דלדידי' אין להתיר אלא מכח ההיכר דחודו החיצון, הוא רק כלפי פרצת המבוי לרה"ר, דבזה בעינן לההיכר לבני רה"ר, ולדידהו הוי ההיכר בחודה החיצון של הקורה, אך כלפי פרצת המבוי להמקום שתחת הקורה, מהני הא דאיכא היכר לבני המקום שתחת הקורה, ולדידהו הוי ההיכר אף בחודה הפנימי של הקורה.[[18]](#footnote-19)

כא] **ולפ"ז** מתישב היטב הא דמצינו להתיר כשהניח את הקורה חוץ למבוי, אלמלי הא דבעינן שתהא הקורה דבוקה למבוי, ודלא אמרינן לבוד לסתימת הקורה, דאף אם המקום שתחת הקורה אסור, מ"מ אין המבוי נאסר מכח הא דהוא פרוץ במלואו להמקום שתחת הקורה, דכלפי פרצה זו אמרינן דחודה הפנימי יורד וסותם.

**ועד"ז** מתישב גם דעת הרמב"ם ודעימי' דאסור להשתמש תחת הקורה בפתוח לכרמלית, ואפ"ה אין שאר המבוי נאסר משום פרצתו להמקום שתחת הקורה, משום דכלפי פרצה זו אמרינן דחודה הפנימי יורד וסותם, וכנ"ל.[[19]](#footnote-20)

**י**

כב] **והנה** התוס' בשבת ט' א' כתבו בהא דתניא התם דאסקופה משמשת ב' רשויות בזמן שהפתח פתוח כלפנים פתח נעול כלחוץ, ז"ל, ומיירי דקיימא אסקופה כנגד עובי החומה דהיינו בין לחיים שהוא תוך הפתח והדלת עומדת אצל עובי החומה של צד פנים, ולהכי פתח פתוח כלפנים שאותו עובי רה"י גמורה היא שיש לה ג' מחיצות ב' מחיצות מעובי החומה ושלישית לצד פנים, אע"פ שמצד רביעית הוא פרוץ במלואו, אפ"ה כיון שהפתח פתוח בטל אותו עובי למה שבפנים שיש לו ד' מחיצות, פתח נעול כלחוץ דכיון שהוא נעול אינו בטל למה שבפנים והוי כנפרץ במלואו למקום האסור, עכ"ל.

**וצ"ב** במש"כ התוס' דהא דס"ד דבין הלחיים מותר הוא משום דהוא בטל למה שבפנים, וזה דלא כמשמעות ד' הראשונים בסוגיין דהטעם להתיר את בין הלחיים, הוא משום דחודו החיצון סותם או משום דהכירא מלבר.[[20]](#footnote-21)

כג] **ואמנם** הדבר פשוט דבאמת בעינן לתרוייהו, דאף דחודו החיצון סותם או דהכירא מלבר, כ"ז הוא כלפי המקום שלפנים מן הלחי, דמקום זה ניתר ע"י חודו החיצון של הלחי, אך כלפי המקום שבין הלחיים, הדין נותן דלא יהא הלחי מתיר כלל, - דכ"ה דאם הלחי מושך לכל אורך המבוי אין עליו תורת לחי כלל, והוי המבוי פרוץ במלואו, דהלחי אינו סותם כלל את המבוי ברוח רביעית, אלא הוא משמש ככותל ברוח שלישית, הרי ה"נ כשאין הלחי מושך לכל אורך המבוי, והוא סותם את המבוי ברוח רביעית, מ"מ כלפי המקום שבין הלחיים, הרי אין הלחי משמש כסתימה ברוח רביעית, דמקום זה הוא פרוץ במלואו, דכל הא דחודו החיצון סותם, הוא כלפי המקום דמשמש הלחי כתחילת מחיצה, אך כלפי המקום שבין הלחיים דאין הלחי משמש כתחילת מחיצה, אין חודו סותם, - ואשר זהו מש"כ התוס' דהא דהמקום שבין הלחיים אף דהוא פרוץ במלואו ברוח רביעית, הוא משום דהוא בטל למה שבפנים שיש לו ד' מחיצות, ומכח זה חזינן להלחי כמחיצה אף על מקום זה, וה"ה מועיל להתירו.[[21]](#footnote-22)

**והנה** אמנם אף דבין הלחיים בטל למה שבפנים, מ"מ כל הא דה"ז מועיל להתיר למקום זה, הוא רק משום דחודו החיצון סותם ודהכירא מלבר, ובין הלחיים הוי בתוך סתימת המחיצה, ובזה מהני הא דהוא בטל לגבי פנים, דמכח זה מהניא סתימת הלחי אף למקום זה, אך אם חודו הפנימי סותם או הכירא מלגיו, ובין הלחיים הוי מחוץ לסתימת המחיצה, ל"מ מידי הא דהוא בטל לגבי פנים.

כד] **ובזה** מתפרש דעת הרי"ף דאף דבין הלחיים מותר אף כשיש בו ד', ומשום דחודו החיצון סותם, מ"מ כל שהוא פתוח לכרמלית ה"ה אסור, והיינו משום דהמקום שבין הלחיים הוא פרוץ במלואו, וכל הא דהוא ניתר ע"י הלחי, הוא משום דהוא בטל לגבי פנים, וע"כ כ"ז הוא בפתוח לרה"ר, אך בפתוח לכרמלית דמצא מין את מינו וניעור, אינו בטל לגבי פנים, ול"מ הלחי להתירו.

**יא**

כה] **ונראה** דבזה הוא דחלוק בין הלחיים מתחת הקורה, דאף דלהתירא דבין הלחיים לא סגי במה דחודו החיצון סותם ודהכירא מלגיו ובעינן גם להא דהוא בטל לגבי פנים, מ"מ להתירא דתחת הקורה סגי במה דחודה החיצון סותם ודהכירא מלבר, ול"ב להא דמקום זה בטל לגבי פנים.

**והטעם** בזה הוא, משום דבבין הלחיים הרי מקום זה הוא פרוץ במלואו ולי"ב למחיצת הלחי כלל, וע"כ אינו ניתר אלא מכח הא דהוא בטל לגבי פנים, ומשא"כ תחת הקורה דאף מקום זה הוי בכלל מחיצת הקורה, וככל פי תקרה שמתרת את המקום המקורה, וע"כ כל דאמרינן דחודה החיצון סותם ודהכירא מלבר, ה"ה ניתר.[[22]](#footnote-23)

כו] **ובזה** מתפרש היטב דעת הראב"ד והרמב"ן דאף דבין הלחיים אסור בפתוח לכרמלית, מ"מ תחת הקורה מותר אף בפתוח לכרמלית, דאף דבתרוייהו הוי ההיתר משום דחודם החיצון סותם או דהכירא מלבר, מ"מ שאני בין הלחיים דהוא פרוץ במלואו, ואינו ניתר אלא מכח הא דהוא בטל לגבי פנים, וע"כ כל שהוא פתוח לכרמלית ואינו בטל לגבי פנים, ה"ה אסור, ומשא"כ תחת הקורה דאף מקום זה הוא בכלל מחיצת הקורה, ול"ב להא דהוא בטל לגבי פנים, שפיר הוא ניתר אף כשהוא פתוח לכרמלית, כ"ה דהמבוי שלפנים מן הקורה ניתר אף כשהוא פתוח לכרמלית, ה"נ תחת הקורה ניתר אף כשהוא פתוח לכרמלית.

**יב**

כז] **והנה** אמנם עיקר הך מילתא שנתבאר בדעת התוס' דבבין הלחיים ל"מ חייל היתר הלחי על מקום זה בפנ"ע, דהוא פרוץ במלואו, וכל הא דמהני הלחי להתירו הוא משום דהוא בטל למקום שבפנים, הנה מד' ריו"נ יש ללמוד דפליג ע"ז, וזה ממש"כ דבלחי המושך ד' אמות מותר להשתמש בכולו, משום דהמקום שכנגד הלחי הוא מבוי בפנ"ע, ונת' לעיל סקי"ט דהוא משום דבכה"ג מצי חייל היתר הלחי על המקום שבין הלחיים בפנ"ע, וכלפי מקום זה דליכא אלא לחודו החיצון, לכו"ע חודו החיצון מתיר, ומבו' לפ"ז דאף בלחי מצי חייל היתר הלחי על המקום שבין הלחיים בפנ"ע.[[23]](#footnote-24)

כח] **אמנם** הנה מד' ש"ר יש ללמוד דפליגי ע"ד ריו"נ בזה, דהנה הראשונים לעיל ה' א' דנו לפרש, דמה שאמרו לקמן י' א' דלחי המושך ד' אמות נידון משום מבוי ואסור להשתמש בכולו, אתיא אף כמ"ד דמשך מבוי ד"ט, והא דכשאינו מושך ד' אמות מהני הלחי להתיר, הוא משום דלאפוקי מתורת לחי עד דאיכא ד' אמות, וכמו שאמרו לעיל שם בלחי הבולט.

**והנה** הרי לקמן שם אמרו דלחי המושך פחות מד' אמות נידון משום לחי ומשתמש עם חודו הפנימי, ומשום דבין הלחיים אסור, ואי נימא כמש"נ מד' ריו"נ דכל הא דאין חודו החיצון של הלחי מתיר את המקום שבין הלחיים בפנ"ע, הוא משום דאין במקום זה שיעור מבוי, הרי הי' בדין דכל דהלחי מושך ד"ט, יהא מותר להשתמש בכולו, למ"ד דמשך מבוי ד"ט, דמצי חייל היתר הלחי על המקום שבין הלחיים בפנ"ע, ובע"כ מד' הראשונים דס"ל דהא דאין חודו החיצון מתיר, הוא אף בגונא דמצינו לדון על המקום שבין הלחיים בפנ"ע.

**ולמש"נ** נראה בטעמא דמילתא, דהוא משום דס"ל דבלחי לא מצינו כלל לדון על המקום שבין הלחיים בפנ"ע, דכלפי מקום זה בפנ"ע ליכא לחי כלל, וכל מה שבאנו לדון דיועיל הלחי להתיר את המקום שבין הלחיים, הוא משום דהוא בטל למקום שבפנים, וע"כ הוא דלמ"ד דכלפי המבוי שבפנים חודו הפנימי סותם, ל"מ חודו החיצון של הלחי להתיר את המקום שכנגד הלחי בפנ"ע.

1. והיינו דאף דאח"כ דחי דכו"ע קורה משום מחיצה והכא בהא קמיפלגי וכו' ומר סבר חודו החיצון יורד וסותם, מ"מ פשטא דמילתא הוא דלמ"ד דקורה משום מחיצה אסור להשתמש, וכמו שאמרו מעיקרא, - וצ"ל דמקור דברי הרא"ש לכך, הוא מהא דלא אמרו מעיקרא דפלוגתייהו היא אם חודה הפנימי סותם או חודה החיצון סותם, ובע"כ דפשטא דמילתא הוא דלמ"ד דקורה משום מחיצה חודה הפנימי סותם, אך מעיקר מה שאמרו מעיקרא דלמ"ד דמשום מחיצה אסור להשתמש תחת הקורה, לכאו' אין להוכיח דהכי הוא פשטא דמילתא, די"ל דלפ"מ שנקטו מעיקרא דלמ"ד דמשום היכר מותר להשתמש תחת הקורה, בע"כ הוצרכנו לפרש דמ"ד דאסור להשתמש תחת הקורה הוא משום דס"ל דקורה משום מחיצה וחודה הפנימי סותם. [↑](#footnote-ref-2)
2. והנה אמנם הי' מקום לומר, למש"כ התוס' וש"ר לקמן שם דקורה ל"ה מחיצה אלא מדרבנן, ודלא כמש"כ התוס' לעיל בסוגיין דהו"ל מחיצה דאורייתא, ובזה י"ל דלא תיקנו חכמים אלא שיהא חודה הפנימי יורד וסותם, - אך צ"ע דמ"ט הכי הוא פשטא דמילתא, הרי אדרבה מן הדין הי' שיהא חודה החיצון יורד וסותם, דומיא דכל פי תקרה. [↑](#footnote-ref-3)
3. ועד"ז הק' הפמ"ג באש"א סימן שס"ה סק"י ע"ד הרשב"א, מהא דאסור להשתמש בין הלחיים בפתוח לכרמלית אף דלחי משום מחיצה, ומ"ט עדיפא מחיצת פי תקרה דמכח זה מותר להשתמש אף בפתוח לכרמלית, ועמש"נ בזה להלן סקט"ז בהערה. [↑](#footnote-ref-4)
4. ועד"ז קשיא גם בד' התוס' לעיל בסוגיין בד"ה מניח שהביאו מד' רב חסדא דאיכא דין בפנ"ע מדיני הקורה דבעינן שתהא דבוקה במבוי, ותיקשי דהיאך שמעינן לה מדרב חסדא, הרי י"ל דהא דלדברי המתיר אסור, הוא משום דנפרץ המבוי במלואו לתחת הקורה דאסור לטלטל שם, - אך באמת קשיא כן בעיקר מש"כ התוס' שם לדון במניח את הקורה באלכסון אם מותר להשתמש גם במקום שכנגד הארוך, ותיקשי דהיאך מצינו לפרש דאסור להשתמש שם, הרי א"כ הי' לנו לאסור גם את המבוי שכנגד הקצר, דהוא פרוץ במלואו למקום שכנגד הארוך, וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-5)
5. ומש"כ שם לישב דדעת רש"י דלמ"ד דקורה משום מחיצה הוי מחיצה דאורייתא, וע"כ שפיר מהניא להתיר אף את המקום שתחת הקורה, הנה צריך להוסיף בזה, דהגם דאף מדאורייתא בפשוטו ל"מ קורה אלא ברוח שלישית, דומיא דלחי, והכא הרי המקום שתחת הקורה אין לו אלא מחיצה אחת, מ"מ כל דאמרינן פי תקרה על פי התקרה מבחוץ, תו יהיו שאר הרוחות ניתרות בעומ"ר, וכ"כ בס' זכר דבר סימן ט"ז, עיי"ש, - וגם דאם הוה אמרינן לבוד על כותלי המבוי למשכם עד כנגד סתימת הקורה, נמצא דאיכא מחיצה גמורה בב' הרוחות שבצדדין, ואין הקורה מתרת אלא לרוח רביעית.

   אך בעיקר דבריו יש להעיר, דלכאו' אין להתיר את המקום שתחת הקורה אף למ"ד דקורה משום מחיצה הוי מחיצה דאורייתא, שהרי מקום זה בקעי בו רבים, ואתו רבים ומבטלי מחיצתא, וי"ל. [↑](#footnote-ref-6)
6. וזהו שכתב הפמ"ג שם לישב למש"כ הב"י שם דהלכתא כרבא דאם הניח את הקורה חוץ למבוי ל"מ אף לדברי האוסר משום דבעינן קורה ע"ג מבוי, וקשיא דמה בעינן לזה, הרי לפ"מ דקי"ל דאסור להשתמש תחת הקורה, מודה רב חסדא דל"מ קורה חוץ למבוי, וכתב הפמ"ג דאפשר דאיירי בפתוח לכרמלית, ולכאו' הוא משום דבפתוח לכרמלית אמרינן דחודה הפנימי סותם ודהכירא מלגיו, וע"כ לדעת רב חסדא שפיר תתיר הקורה בכה"ג. [↑](#footnote-ref-7)
7. והיינו דהנה החזו"א שם כתב לפרש להא דבפתוח לכרמלית חודו הפנימי מתיר, ז"ל, דבפתוח לרה"ר הקורה והלחי מתירין מחוד החיצון שתחת הקורה ובין הלחיים נטפל לפנים, אבל בפתוח לכרמלית, אינן מתירין אלא מחוד הפנימי, ותחת הקורה ובין לחיים נטפל לכרמלית, עכ"ל, וצ"ב דלכאו' חילוק זה ניחא למ"ד דקורה משום מחיצה והא דמותר להשתמש תחת הקורה הוא משום דחודה החיצון מתיר, אך לפ"מ דקי"ל דקורה משום היכר והא דמותר להשתמש תחת הקורה הוא משום דהכירא מלבר, מ"ט בעינן שיהא תחת הקורה נטפל לבפנים, ולכאו' לפ"ז הדין נותן דכשהניח קורה חוץ למבוי, כיון דהמקום שתחת הקורה אינו כלל מכלל המבוי, אינו נטפל לפנים, ויהא חודה הפנימי מתיר. [↑](#footnote-ref-8)
8. ובדעת הפמ"ג צ"ל, דמעיקרא כך תיקנו חכמים, דבפתוח לרה"ר יהא ההיתר מכח חודה החיצון, ובפתוח לכרמלית יהא ההיתר מכח חודה הפנימי, וכ"ה מבו' בתו"ד האהעו"ז בסוגיין דעיקר נידון הסוגיא הוא היאך תיקנו חכמים להיתר הלחי, וע"כ אף כשהניח את הקורה מחוץ למבוי חלוק הוא אם ה"ז פתוח לרה"ר או ה"ז פתוח לכרמלית, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-9)
9. ומתישב בזה מש"כ הרמב"ם בפי"ז משבת הכ"ג, דהא דל"מ כשהניח הקורה מחוץ למבוי, הוא משום דבעינן קורה ע"ג מבוי, וצ"ע דמה בעינן לזה, הרי לפ"מ דקי"ל דמותר להשתמש תחת הקורה ל"מ קורה חוץ למבוי משום דאין סתימת הקורה דבוקה למבוי, וכמו שאמר רב חסדא דלדברי המתיר אסור, אף דס"ל דל"ב קורה ע"ג מבוי, ולפי הנ"ל ניחא, וכבר עמדו בזה. [↑](#footnote-ref-10)
10. וי"ל בזה, למש"כ הרשב"א לעיל ד' ב' בשם הראב"ד, דגריס התם דמ"ד טפח קסבר אסור להשתמש תחת הקורה, עיי"ש, ועי' גם במאירי שם שהביא גירסא זו ופירשה, ולפ"ז ניחא דאף דבפתוח לכרמלית אסור להשתמש תחת הקורה, מ"מ סגי במיעוט טפח, - אך דברי הרשב"א לא נתישבו בזה, דהרשב"א לעיל שם כתב ע"ד הראב"ד דאין גירסתו ופירושו מתישב בעיני לפי שיטת שמועתינו, וע"כ רחוק לומר דלדינא פסק הרשב"א בעבוה"ק כגירסא זו. [↑](#footnote-ref-11)
11. אמנם הנה באמת בל' הרשב"א בעבוה"ק שער א' פי"א הס"ט משמע להדיא כד' הפמ"ג, עיי"ש שכתב דקורה רחבה ד' ובריאה מותר להשתמש תחתי' אף בפתוח לכרמלית לפי שפי התקרה יורד וסותם וחודה החיצון סותם, ומשמע דהא דבסתם קורה אינו רשאי להשתמש תחתי' בפתוח לכרמלית, הוא משום דאין חודה החיצון סותם, וכ"ה גם משמעות דבריו שם לעיל מינה בדין בין הלחיים, דכל הא דאמרינן בלחי דחודו החיצון סותם, הוא רק בפתוח לרה"ר, דכיון דמקום הלחי נמשך אחר המבוי ונחשב מכללו, ע"כ חודו החיצון סותם, אך בפתוח לכרמלית חודו הפנימי סותם, וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-12)
12. ובס' האיר יוסף סימן מ"ה כתב לישב, דהרמב"ן בשבת אזיל כדעת ש"ר דכל הא דשרי רבא לבין הלחיים, הוא רק כשאין בו ד', ומשום דהוי כמקו"פ, וע"כ כל הא דאסרינן בפתוח לכרמלית הוא רק בבין הלחיים שבאנו להתיר משום מקו"פ, אך תחת הקורה שבאנו להתיר הוא משום דהכירא מלבר או דחודה החיצון סותם, ה"ז מותר אף בפתוח לכרמלית.

    אך נראה דאין לומר כן, דהנה התוס' וש"ר בשבת שם הק' דמ"ט לא מוקמינן לההיא דאסקופה בפתוח לרה"ר, והמדקדק יראה, דהתוס' והריטב"א והר"ן העמידו לקו' זו על מה שאמרו שם דתוך הפתח אע"פ שאין בו ד' צריך לחי אחר להתירו, אך הרמב"ן בחי' שם העמיד לקו' זו על מה שאמרו מעיקרא דתוך הפתח צריך לחי אחר להתירו, - ופשוט דאזלי לטעמייהו, דהתוס' והריטב"א והר"ן לטעמייהו דכל הא דשרי רבא בפתוח לרה"ר הוא רק כשאין בו ד', ע"כ העמידו לקו' זו על מה שאמרו התם דאף כשאין בו ד' אסור, אך הרמב"ן לטעמי' דהא דשרי רבא בפתוח לרה"ר הוא אף כשיש בו ד', ע"כ העמיד לקו' זו על עיקר מה שאמרו דתוך הפתח צריך לחי אחר להתירו, ומבו' לפ"ז דהרמב"ן התם אזיל כדעת הרי"ף, דבין הלחיים מותר אף כשיש בו ד', וכ"נ גם בל' הרמב"ן במלחמות שם, דרק בהא דשרי לדעת אביי בגבוה ג', כתב דהוא כשאינו רחב ד', אך הא דשרי לרבא אף כשאינו גבוה ג', הוא אף כשהוא רחב ד', עיי"ש. [↑](#footnote-ref-13)
13. ואף בגונא דלא מצינו להתיר מדינא דפי תקרה, כגון דאין התקרה בריאה לקבל מעזיבה, שכתב הרשב"א בכ"ד דלא אמרינן בכה"ג פי תקרה יורד וסותם, או בשאר גווני דלא אמרינן פי תקרה. [↑](#footnote-ref-14)
14. והך מילתא דמבוי שכולו מקורה ניתר בקורה, הוא מבו' כן בד' הגאו"י לקמן צ"ה א', בדין בונה עלי' ע"ג בתים וגשרים המפולשים, עיי"ש, - אך אין מזה מקור לנידו"ד, די"ל דדבריו קיימי לפ"מ דקי"ל דמותר להשתמש תחת הקורה דחודו החיצון סותם ודהכירא מלבר, ולדידי' שפיר ניתר המבוי בכה"ג, אך למ"ד דחודו הפנימי סותם, י"ל דבכה"ג דאין לקורה חוד פנימי אינה מתרת את המבוי. [↑](#footnote-ref-15)
15. ובאמת דהוא מוכרח כן, דכ"ה דאם הי' המבוי כולו מקורה בקורה בריאה, הי' ניתר מכח המחיצה דפי תקרה, אף כשהוא פתוח לכרמלית, א"כ ה"נ בדאיכא תקרה רחבה ד"ט, הרי דאף דנימא דמקום זה הפתוח לכרמלית אינו בטל למבוי והוא מקום בפנ"ע, מ"מ הרי מקום זה בפנ"ע ניתר ע"י המחיצה דפי תקרה.

    ולפ"ז יש להעיר במשה"ק הפמ"ג באש"א סימן שס"ה סק"י ע"ד הרשב"א, מהא דאסור להשתמש בין הלחיים בפתוח לכרמלית אף דלחי משום מחיצה, עיי"ש, ולכאו' הרי דברי הרשב"א מוכרחים, דכל דמקום זה בפנ"ע ניתר ע"י התקרה, ה"ה ניתר אף כשהוא פתוח לכרמלית, דדמי להא דמותר להשתמש לפנים מן הלחי ומן הקורה אף בפתוח לכרמלית, ול"ד לבין הלחיים, דלא מצינו להתיר להמקום דבין הלחיים בפנ"ע, אף בגוונא דאיכא לחי מכאן ומכאן או פס ד', דל"ב שיהא למקום זה תנאי מבוי, שהרי מקום זה בפנ"ע הוא פרוץ במלואו ואין לו לחי כלל, וכל הא דהוא ניתר ע"י הלחי, הוא מכח הא דהלחי הוי מחיצה כלפי תוך המבוי, וכמש"נ כן להלן סקכ"ג, וכמש"כ הרשב"א בעבוה"ק שם הס"ו דהוא משום דבין הלחיים בטל למבוי, ובזה הוא דאמרינן דכל שהוא פתוח לכרמלית ואינו בכלל המבוי, אינו ניתר ע"י הלחי. [↑](#footnote-ref-16)
16. ואמנם העירוני בזה ממש"כ הרשב"א לקמן בסוגיין בדרך קמא הא דתוך הפתח צריך לחי אחר להתירו, דהא דמהני הלחי להתירו, אף דהמקום דתוך הפתח אין ארכו יותר על רחבו ואין בתים וחצירות פתוחין לתוכו, הוא משום דהוי בכלל המבוי ואינו מבוי בפנ"ע, עיי"ש, ולכאו' ה"נ הכא אף דאין החוד החיצון מתיר אלא את המקום שתחת הקורה הי' בדין דשאר המבוי ישלים לתנאי מבוי.

    ונראה דצ"ל בזה, דכל מש"כ הרשב"א דמהני הלחי בכה"ג, הוא רק משום דהלחי הוי מחיצה כלפי כל המבוי, ואף דבפועל אינו מתיר אלא את המקום שבין הלחיים, וכמבו' שם בהמש"ד הרשב"א במה שהוכיח מההיא דמבוי שרצפו בלחיים, ומשא"כ הכא דכלפי תוך המבוי, הוי סתימת הקורה בחודה הפנימי, וכל תורת המחיצה דחודה החיצון הוא כלפי המקום שתחת הקורה, וכיון דמקום זה בפנ"ע אין בו ד' אמות, ל"מ הקורה בכה"ג, ויש לסייע לזה, ממש"כ הרשב"א בעבוה"ק שער א' פ"י (הס"ב), דהא דלחי וקורה מתירין את המבוי לחצאין, הוא רק כשיש לפנים מהן ד' אמות וכל תנאי מבוי, והרי דלא אמרינן דשאר המבוי משלים לתנאי מבוי, ואכתי צ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-17)
17. ויש להוסיף, דלא מיבעיא אי נימא כמשמעות ד' הרשב"א דהא דאסרינן בפתוח לכרמלית, הוא משום דבכה"ג חודה הפנימי סותם, וכמש"נ בסימן מ'?, וע"כ כ"ז הוא בקורה שאינה רחבה ובריאה דאינה מתרת אלא מכח הא דיש עלי' תורת מחיצה כלפי תוך המבוי, ובזה הוא דאמרינן דחודה הפנימי סותם, ומשא"כ בקורה רחבה ובריאה דמתרת את המקום שתחת הקורה בפנ"ע, הרי דכיון דכלפי מקום זה אין בה אלא לחודה החיצון, אמרינן דחודה החיצון סותם, - אלא גם אי נימא דאף בפתוח לכרמלית אמרינן דחודה החיצון סותם ואפ"ה אסור להשתמש שם, מ"מ כ"ז הוא משום דכל הקורה היא מקום המחיצה, ובזה הוא דאמרינן דבפתוח לכרמלית אסור להשתמש במקום המחיצה, אך בקורה רחבה ובריאה דמתרת את המקום שתחת הקורה בפנ"ע, וכלפי מקום זה אין המחיצה אלא בחודה החיצון, הרי דאף בפתוח לכרמלית ה"ז מותר, דדמי להיכא דכל המבוי מקורה, דהוא ניתר בפי תקרה אף בפתוח לכרמלית. [↑](#footnote-ref-18)
18. והי' מקום לפרש עוד בזה, דלעולם אף לבני רה"ר איכא היכר גם בחודה הפנימי של הקורה, ואך דכיון דיש להם היכר בחודה החיצון, וחודה הפנימי אינו מוסיף בהיכר, ע"כ כל ההבדלה שע"י ההיכר היא בחודה החיצון, - וע"כ כ"ז הוא כשבאנו להבדיל מרה"ר, אך כשבאנו להבדיל מהמקום שתחת הקורה, דכל ההיכר הוא רק בחודה הפנימי, מהניא הקורה להתיר מחודה הפנימי.

    אך בד' הר"ן בסוגיין מבו' דהא דהכירא מלבר הוא משום דאין בני רה"ר רואין את חודה הפנימי, וזה שלא כדרך זו. [↑](#footnote-ref-19)
19. אך יש להעיר לפ"ז, דא"כ מ"ט בקורה למעלה מכ' אמה סגי למעט תחת הקורה אף בפתוח לכרמלית, הרי כיון דבעינן גם לסתימת חודה הפנימי, כ"ה דלא יאסר המבוי מכח פרצתו להמקום שתחת הקורה, הי' בדין דכלפי סתימה זו לא יועיל המיעוט דתחת הקורה, וי"ל. [↑](#footnote-ref-20)
20. אמנם הנה בד' המהרש"א שם בסוד"ה פירש"י נראה שפירש בד' התוס' דלעולם אין ההיתר בזה כלל משום בין הלחיים, אלא משום דאותו העובי בטל למה שבפנים, עיי"ש, ולפ"ז ניחא, אך עיקר הדברים צ"ב, ועי' בחזו"א סימן ס"ו סוסק"ז שתמה ע"ז. [↑](#footnote-ref-21)
21. ועד"ז הוא גם למ"ד דלחי משום היכר והכירא מלבר, דכל הא דיש היכר ע"י הלחי, הוא רק כלפי המקום שלפנים מן הלחי, דמקום זה יש לו היכר ברוח רביעית ע"י הלחי, אך המקום דבין הלחיים דהוא פרוץ במלואו ברוח רביעית, לי"ב היכר כלל ע"י הלחי, דכ"ה דאם הי' הלחי נמשך לכל אורך המבוי, ל"ה בו היכר כלל, ה"נ כלפי המקום שבין הלחיים לי"ב היכר כלל, וכל הא דמקום זה ניתר, הוא משום דהוא בטל לגבי פנים, וע"כ הוא נכלל בהיכר הלחי. [↑](#footnote-ref-22)
22. ואמנם צ"ע לפ"ז במה שנתחבטו התוס' וש"ר בטעם הא דהכל מודים בבין הלחיים שאסור, ול"ד לקורה דמותר להשתמש תחתי', ולהנ"ל הרי הו"מ לפרושי דהוא משום דאף דגם בלחי חודו החיצון סותם דומיא דקורה, מ"מ כיון דבין הלחיים הוא פרוץ במלואו, ל"מ הלחי להתירו, ולא אמרינן דמקום זה הוא בטל לגבי פנים, ול"ד לקורה דהמקום שתחת הקורה הוא בכלל מחיצת הקורה, וע"כ מותר להשתמש שם, משום דחודה החיצון סותם או דהכירא מלבר, ועי' בקר"א ובהגה' הגרא"מ הורוויץ שעמדו בכעי"ז, ושמא זהו מכוון התורי"ד במש"כ לחלק בין תחת הקורה לבין הלחיים.

    ובעכצ"ל בזה, דהא מילתא הוה פשיטא להו להתוס' ודעימייהו דבין הלחיים בטל לגבי פנים, וכל הא דהוא אסור, הוא משום דאין חודו החיצון סותם, וזהו דקשיא להו דמ"ש מתחת הקורה דמותר, - אך לא נתפרש מהיכא פשיטא להו הך מילתא דבין הלחיים בטל לגבי פנים, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-23)
23. וצ"ל דל"ד ללחי המושך לכל אורך המבוי, שאין עליו תורת לחי כלל, דשאני לחי המושך ד' אמות, דכיון דהוא נראה לבני המבוי הפנימי כלחי, ונראה מבחוץ נידון משום לחי, הרי דמכח זה יש עליו תורת לחי גם כלפי המבוי החיצון, וזה מיוסד על עיקר דינא דנראה מבחוץ, דכל דחזינן לה כלחי ה"ז מועיל לסתום אף אם אינו סותם כלום בחלל המבוי. [↑](#footnote-ref-24)