כלים פט_ו מ_א
קטגוריות: ש_ס / נא כלים / כלים עניינים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / כלים ב_מ

**כלים פט"ו מ"א**

א] **כוורת הקש,** בפי' הר"ש מכת"י כתב דחשיבא ככלי עץ לפי שהן קשין, ופלוגתא היא בפ' במה אשה, עכ"ל, וכונתו למה שפירש"י בשבת דס"ו. שפירש לפלוגתא דר"ע וריב"נ בשפופרת של קש דר"ע מטמא וריב"נ מטהר, דריב"נ ס"ל דלאו עץ נינהו ור"ע כעץ חשיב להו דקשין הן, עכ"ל, אך בחי' הריטב"א שם גריס בד' רש"י, כעץ חשיב להו דקשין הן זנבות השבלים, ועיי"ש שתמה ע"ז דכי מפני שהוא מזנבות השבלים יהא חשוב עץ, ומבו' בדבריהם דאין כל כלי העשוי מן הגדל בארץ חשוב ככלי עץ כעץ, ורק כלי העשוי מן הקש דקשה הוא, חשיב ככלי עץ, ולדעת רש"י פליגי בזה ריב"נ ור"ע, אך לדעת התוס' שם והר"ש לקמן פי"ז מי"ז פליג ריב"נ מטעמא אחרינא, וכ"ה מבו' גם בד' הר"ש לעיל פ"י מ"ד, עיי"ש שכתב דנייר אינו מקב"ט משום שהוא של עשבים ואינו כלי עץ.

אמנם הנה הרמב"ם בפיהמ"ש כתב, ז"ל, וכוורת הקש וכו' עשוי' מקש או מקנים או מקליפות העצים וכו', והכוונה שהיא מן הצומח בארץ שבזה תהי' כלי עץ, עכ"ל, והרי דכל העשוי מן הצומח בארץ אף מדברים הרכים, חשיב ככלי עץ, וכ"ה להדיא בד' הרמב"ם פ"א מכלים הי"ג כתב, ז"ל, כל הכלים העשויין מן הגומא ומן הערבה ומן הקנים ומכפות תמרים ומן העלים והשריגין וקליפי אילנות ומן החלף וכו' והמפצות הכל בכלל כלי העץ, שכל גדל מן הארץ כעץ, עכ"ל, וכ"כ המאירי בשבת שם, ז"ל, כוורת של קנים או של קש מקב"ט ובכלל כלי עץ הם, כדין כל הכלים העשויים מן הגומא ומן הערבה ומכפות התמרים ומן העלים והשריגים ומקליפי האלנות שכלם בכלל כלי עץ הם, עכ"ל.

ב] והנה הרמב"ם בפיהמ"ש לעיל פ"ג מ"ז כתב דכלי הזפת אינם מקבלין טומאה משום שאינם מקבלין דבר חם, עיי"ש, ובחזו"א סימן ג' סק"ה כתב דאין הדבר מובן, דמהיכ"ת לן טומאה בכלי זפת, הלא אין לנו בטומאת כלים אלא מה שאמרה תורה והן ז' מיני כלים, אך לכאו' הדבר פשוט דהרמב"ם לטעמי' אזיל דס"ל דכלי העשוי מדבר הגדל מן הארץ חשיב ככלי עץ, וע"כ כלי העשוי מזפת שהוא גדל מן הארץ, וכדתניא בתוספתא שהביא הר"ש לעיל פ"ג מ"ח שהוא מינו דעץ, ופירש הר"ש דהוא יוצא מן העץ, הוי בכלל כלי עץ.

ובחזו"א ליקוטים למקואות סימן ז' סק"ז כתב דאין גומי מקב"ט, שלא נאמרה טומאה אלא בז' כלים, והגומי הוא שרף עץ ידוע ששרץ שלו גומי, וה"ז כזפת שאין כלי זפת מקבלין טומאה, עכ"ד, אך לכאו' לדעת הרמב"ם דכל הגדל מן הארץ כעץ, אף כלי העשוי מגומי מקב"ט, ול"ד לכלי זפת שאין מקב"ט, דהוא משום שאינם מקבלין דבר חם, ורק לדעת ש"ר דאין כל הגדל מן הארץ כעץ, ורק מין עץ עצמו מקב"ט, י"ל דגומי לא חשיב כעץ ואין כלי גומי מקבלין טומאה.

ג] ובעיקר מש"כ רש"י והר"ש דטעמא דכלי קש חשיבי ככלי עץ הוא משום דקשין הן, הנה התוס' בשבת שם פליגי ע"ז, ז"ל, וא"ת והיכי מטמא וכו', ולענין טומאת מת הא לא כתיב בפרשה אלא כלי עץ ועור ובגד ושק, וי"ל דקש נמי חשיב של עץ כדאמר פרי שאכל אדם הראשון חטה היתה, א"נ הך טומאה דרבנן היא,[[1]](#footnote-2) עכ"ל, וכעי"ז בחי' הריטב"א שם, ועיי"ש שכתב דהא דעשאום חכמים כעץ, הוא משום דקשים כעץ, ולפ"ז כלי הנעשה מדבר הגדל מן הארץ שאינו קשה כעץ, אינו מקב"ט אף מדרבנן, והרי דפליגי ע"ד רש"י וס"ל דלא מהני הא דקשין הן לחשבן כעץ, וע"כ פירשו דהא דחשיב לי' כעץ, הוא משום דעץ הדעת הי' חטה, והכתוב קראו עץ, וזה ע"ד מש"א בשבת דכ"ז: דפשתן איקרי עץ דאמר קרא והיא העלתם הגגה ותטמנם בפשתי העץ, ועיי"ש בתוס' דמדמו לה להא דעץ הדעת הי' חטה ואיקרי עץ, או דהוא מדרבנן, וצ"ב הפלוגתא בזה.

ד] ונ' מזה דפליגי רש"י ותוס' בטעם הא דכלי העשוי מן העשבים וכיו"ב לא חשיב ככלי עץ אף שהוא מן הגדל בארץ, דדעת רש"י דלעולם ליחשב כלי עץ ל"ב שיהא עשוי מן העץ, אלא סגי במה שהוא עשוי מן הגדל בארץ, וכדעת הרמב"ם, ואך דבעינן שיהא זה דומיא דעץ דקשה הוא, ואשר ע"כ ס"ל לר"ע דכלי העשוי מן הקש חשיב ככלי עץ, כיון דקשין הן כעץ, אך דעת התוס' דלא חשיב כלי עץ אלא בשהוא עשוי מן העץ עצמו, וע"כ ל"מ מידי הא דקש הוא קשה כעץ, דמ"מ כיון שאי"ז עץ עצמו, אין לנו לחשוב לכלי הקש ככלי עץ, וזהו שכתבו דהא דחשיב ככלי עץ הוא משום דחטה איקרי עץ, וע"כ חשיב העשוי מן הקש ככלי עץ.[[2]](#footnote-3)

ה] והנה התוס' בשבת דפ"ד. כתבו, דמפץ של שיפה וגמי אינו בכלל כלי עץ, וכ"כ הרמב"ן והריטב"א שם, וכ"כ בתוס' תלמיד ר"ת ב"ק דכ"ה: וביראים מ' תכ"א, אך בד' הר"ש מכת"י לקמן פכ"ד מ"י נ' דס"ל דאף כלי העשוי משיפה וגמי הוי בכלל כלי עץ, וכמש"נ בדעתו לעיל פ"י מ"ד אות כ"ב בהערה, ולהנ"ל נראה, דהתוס' לטעמייהו אזלי, דס"ל דלא חשיב ככלי עץ אלא העשוי מן העץ עצמו, וע"כ ודאי דהעשוי משיפה וגמי לא חשיב ככלי עץ, אך הר"ש לטעמי' דהא דכלי העשוי מן העשבים לא חשיב ככלי עץ הוא משום שאינם קשים, הרי דשפיר י"ל דכלי העשוי משיפה וגמי דקשים טפי, חשיב ככלי עץ, ויש להוכיח כן דשיפה וגמי ה"ה קשים טפי ודומין לעץ, שהרי הריטב"א בשבת דס"ו. כתב דלא גזרו חכמים טומאה אלא בכלי קש דקשים כעץ, ולפ"ז הרי דמהא דכלי העשוי משיפה וגמי מקב"ט מדרבנן, וכמו שהוכיחו הראשונים מברייתא דשלהי פ"ק דסוכה, בע"כ דשיפה וגמי קשים טפי ודומים לעץ.

ו] **השידה,** הרא"ש פירש דהוא כמין ארון עץ עשוי למרכבת נשים, וכן פירש"י בשבת דמ"ד: ובעירובין ד"ל:, ובחי' הריטב"א שם תמה במה שפירש"י דיש לשידה זו אופנים, דא"כ מאי מדידה אית בה, דהא בפרק ר"ע אמרינן דטלטול על ידי שוורים שמיה טלטול, וכן הק' בשיטה להר"נ שם ובהשגות הראב"ד פ"ג מכלים ה"ה, ובחזו"א סימן כ' סקי"א כתב להוכיח מזה דבעינן מטלטלת מלאה, ודלא כדעת ר' נחמי' בתו"כ שהביא הר"ש דסגי במה שמיטלטל במשויר שבו, וכיון שמלאה א"א לטלטלה טהורה, עכ"ד, ולכאו' צ"ל דהיינו דאף שיש לה אופנים, מ"מ אינה ראוי' לטלטלה מלאה ואם יטלטלוה מלאה תשבר.[[3]](#footnote-4)

?והראשונים הק' עוד ע"ד רש"י, דה"ה מקב"ט מדרס, ועמש"נ בזה להלן אות?

ז] **ובור ספינה אלכסנדריא,** מבו' דאף שהוא מטלטל ע"י הספינה, מ"מ ה"ה חשוב ככלי העשוי לנחת, והיינו משום דאף ספינה גופה שמחזקת מ"ס חשיבא ככלי העשוי לנחת, וכמבו' בשבת דפ"ד:, ועיי"ש בתוס' שפירשו, דמה שמיטלטלת בים לא חשיב לי' טלטול כיון שעיקר הילוכה מחמת המים, ולא נתפרש בדבריהם מ"ט לא סגי במה שהולכת מחמת המים, דכבר אינה עשוי' לנחת,[[4]](#footnote-5) ועיי"ש בחי' הרמב"ן שכתב, ז"ל, דטלטול שאדם מטלטלה בים לאו טלטול הוא דע"י מים לאו טלטול אדם הוא, עכ"ל, והיינו דדינא דמטלטל מלא וריקן, הוא שיהא מטלטל ע"י אדם דומיא דשק, ולא סגי במה שהוא מטלטל ע"י המים, וזהו מש"כ התוס' דעיקר הילוכה מחמת המים, והיינו דהגם דהליכתה הויא בגרמת האדם, מ"מ כיון דעיקר ההילוך הוא מחמת המים לא חשיב כטלטול דאדם, וכ"כ בחזו"א בהוספות לפ"ט דאהלות סק"ה, ועיי"ש שכתב דל"ד לטלטול ע"י שוורים דאמרינן התם דשמי' טלטול, דדוקא שוורים שזה עיקר תשמיש האדם וידע שור קונהו ונבראו למשמשי אדם וחשיב דומיא דשק, ועיי"ש שחידש לפ"ז, דאוטו ורכבת חשיבי כעשוי לנחת, כיון דאי"ז מטלטל ע"י האדם עצמו, (ואף דאוטו מטלטל ע"י גרמא דהאדם לא חשיב טלטול).[[5]](#footnote-6)

ויש להוסיף דבר חידוש שמצינו בפי' מהר"ם אהלות פ"ד מ"ב, ז"ל, אבל תיבת המגדל אין מטלטלין אותה כלל אלא ע"י מוכני, וכ"ה דטלטול ע"י שוורים איכא למ"ד וכו' דלאו שמי' טלטול, ה"נ בתיבת המגדל שאין עשוי' ליטלטל כלל אלא זימנין ע"י מוכני, לא חשיב טלטול וכו', עכ"ל, ומחודש בדבריו, דאף דהיא מיטלטלת ע"י האדם, מ"מ כיון שאופן הטלטול הוא ע"י המוכני, לא חשיב זה כטלטול, וזה דבר חדש, ולפ"ז ודאי דאוטו חשיב כעשוי לנחת, כיון שטלטולו הוא ע"י האופנים, אך צ"ע דא"כ מ"ט דרדור עגלה חשיב כמיטלטל, הרי לכאו' טלטולו הוא ע"י אופני העגלה, וגם בד' הראשונים שהבאנו לעיל אות ו' מבו' דפשיטא להו דטלטול ע"י מוכני שמי' טלטול, וצ"ע בזה.

ח] **שיש להן שולים,** הרמב"ם בפיהמ"ש ובפ"ג מכלים ה"א פירשה, דכל הא דכלי המחזיק מ"ס אינו מקב"ט, הוא רק בשיש לו שולים לישב בהן על הקרקע כדי שלא יהא נוח להתגלגל, אך אם אין להן שולים והן נוחין להתגלגל, ה"ה עשויין להתטלטל במלואן, והן מקבלין טומאה, אך הנה בשבת דל"ה. ובעירובין די"ד: הגיר' במתניתין אע"פ שיש להן שולים, ולגיר' זו מבו' דאם אין להם שולים כ"ש דטהורין, ובמלאכ"ש הביא דהר"ב אשכנזי מחק בעירובין שם לתיבות אע"פ, ובחי' הריטב"א בעירובין שם פירשה, שאם אין להם שוליים אפילו הם קטנים הרבה אין תורת כלי עליהם, ואינם מקבלין טומאה, וכ"ה במאירי בשבת שם.

ט] והנה בתוי"ט פ"ט דאהלות מי"ג דקדק מל' הרמב"ם בפ"ג מכלים ה"ב, דבשידה תיבה ומגדל וכוורת הקש וכל דכוותייהו לא בעינן שיהא להן שולים, לפי שחזקתן שהן עשויין לנחת, ותנאה דיש להם שולים הצריכו בסתם כלים שכשיש להן שולים ומחזיקים מ' סאה חזקתן שעשוין לנחת ואי לאו הכי לא, עכ"ד, אך במשנ"א תמה ע"ז, שהרי הכא במתניתין תנן להדיא דטהרתן הוא רק כשיש להן שולים, וכ"ה גם בד' הרמב"ם שם ה"ח ובפ"ו מטו"מ ה"ב.

י] **והן מחזיקין מ' סאה בלח שהן כורים ביבש,** בפי' הר"ש מכת"י נטה לומר, דאם מחזיק מ' סאה בלח ואינו מחזיק כורים ביבש כגון כלי צר ועמוק לא חשיב ככלי הבא במידה, וכ"ה באלי' רבה אהלות רפ"ח, הביאו הרש"ש, ועיי"ש במה שהאריך בזה, ועי' גם בתוס' אנשי שם מש"כ בזה.

ובחזו"א סימן כ' סק"י תמה טובא ע"ז, שהרי מבו' לקמן רפי"ח דשידה נמדדת מבחוץ, וא"כ ע"כ אין מחזקת כורים ביבש, שהרי גודשא תילתא הוא ממה שמחזקת בחללה וכו', ועוד שנינו בפי"ח שם דהקמרון שלה בזמן שהוא קבוע נמדד עמה, והשידה עצמה מחזקת פחות ממ"ס ואין כאן גודש של מ"ס, ובתוס' תניא דמגורות שלה שמבפנים נמדדות עמה, עוד הק' ע"ז, דאם מ' סאה בלא גודש מטלטל מלא, מאן לימא לן דאין תשמיש הכלי בלא גודש, ועוד דהא תנן בור ספינה אלכסנדריא שתשמישו למים ואין כאן גודש, וא"כ ליבעי באמת שתחזיק כורים, ועוד דתניא בתוספתא שהם אמה על אמה ברום ג' אמות, אף שבתמונה זו לא יחזיק הגודש שליש, ועיי"ש שכתב מכח כ"ז, דעיקר השיעור הוא מ"ס, והא דתני שהן כורים ביבש, לאשמועינן אגב אורחא דגודשא תילתא, עכ"ד, וכן נ' בל' הרמב"ם פ"ג מכלים ה"ב ואילך, דלא תלי אלא במה שהוא מחזיק מ"ס ביבש, וצ"ע בדעת הר"ש והגר"א בזה.

יא] **הרי אלו טהורין,** בחי' המאירי בעירובין די"ד: הביא משה"ק הראב"ד, דמ"ט כלי שאינו מחזיק מ"ס טמא, הרי אף בל"ו או ל"ז סאין אין הכלי מיטלטל ואמאי הוו טמאין, ותירץ דשמא בדורותיהן היו משערים, שהכתפים שלהם הי' להם כח לסבול משאוי של ל"ט, וא"כ הוצרכו לשער כלי של מ"ס דתו לא מיטלטל, ואע"פ שבדורותינו באה חולשה לכתפים שהכלים של ל' סאין אינו מיטלטל, מ"מ שיעור חכמים הוא השיעור הראוי, עכ"ד, והובאו דבריו גם בחי' הר"ן שם ובחי' הריטב"א בשבת דל"ה., וכ"כ הריטב"א בעירובין שם מדעת עצמו, ואך דל' הריטב"א שם שהתורה שיערה באותם הדורות של מתן תורה שהיו בעלי כח, ואילו בל' המאירי והר"ן מ' דשיערו חכמים בדורותיהן, ?ויש לציין עוד לפירש"י במדבר י"ג כ"ג, ואם חפץ אתה לידע כמה משאוי אחד מהם צא ולמד מאבנים שהקימו בגלגל, (יהושע ד ה) הרימו לכם איש אבן אחת על שכמו, והקימוה בגלגל. ושקלום רבותינו משקל כל אחת ארבעים סאה, עכ"ל, אך צ"ע דהכא מבו' דמ' סאה כבר אינו מטלטל, ועי' תוי"ט שהביא מתוס' דיותר ממ' סאה אינו מטלטל, ותמה ע"ז שהרי אף מ"ס עצמו אינו מטלטל, וצ"ע בזה, גם צריך בדיקה מקורו של רש"י לד"ז?.

ובחי' הר"ן שם כתב לישב, לפמש"כ רש"י בשבת דל"ה: ובחגיגה דכ"ו:, דהא דכלי הבא במידה אינו מיטלטל מלא הוא משום דגדול יותר מדאי ואם יטלטלוהו ישבר בידם, וכן פירש הר"ש, ופירש הר"ן דמש"כ רש"י לה"ט דאם יטלטלוהו ישבר בידם, היינו דמה"ט אין מטלטלין אותו אפי' ע"י בנ"א מרובין, ולפ"ז ניחא קו' הראב"ד, דכלי שאינו מחזיק מ"ס, הגם שאין אדם א' יכול לשאתו מלא, מ"מ דרכן של בנ"א לטלטלו מלא ע"י כתפים הרבה, ומשא"כ כשהוא מחזיק מ"ס אין מטלטלין אותו אפי' ע"י בנ"א מרובים שמא ישבר, עכ"ד.[[6]](#footnote-7)

וכד' הר"ן צ"ל גם לדעת הרמב"ם, דהנה הרי פשוט שכל ד' הראב"ד אתיין לטעמי', דס"ל דכלי שאינו מחזיק מ"ס מקב"ט אף אם הוא עשוי בפועל לנחת, וע"כ שפיר י"ל דאף שבזה"ז אף כלי המחזיק ל' סאה אינו מיטלטל מלא וריקן, מ"מ הוא מקב"ט, דשיעורא דמיטלטל מלא וריקן נקבע בדורותיהן, אך לדעת הרמב"ם ודעימי' דאף כלי קטן העשוי לנחת אינו מקב"ט, הרי דאם בזה"ז אף כלי פחות ממ' סאה אינו מיטלטל מלא וריקן, לא הי' מקב"ט, ובע"כ דגם בזה"ז הוא מיטלטל מלא וריקן ע"י כמה בנ"א, אך למש"נ להלן אות י"ג יש לדחות, דהא דכלי המחזיק ל' סאה טמא, הוא בשדעת הבעלים לטלטלו מלא, דכיון דלי"ב לשיעור דמ"ס, לא חשיב ככלי העשוי לנחת, וכן צ"ל לדעת הריטב"א שכתב במגילה דכ"ו: דאף כלי קטן העשוי לנחת טהור, והכא ס"ל כתי' הראב"ד.

יב] בחזו"א סימן כ"ד סק"א כתב, דלכאו' שיעור מ' סאה אינו מכלל השיעורין אלא משום שאינו מטלטל, ושיערו חז"ל במ' סאה, אך עמד ע"ז, דא"כ אין טעם לדבר ר"ש שזורי לקמן רפי"ח דס"ל דאם היו הרגלים גבוהות טפח אף האויר שביניהם נמדד, הגם שאינו מתמלא לעולם, וגם אין טעם לדברי ב"ש לדעת ת"ק שם דס"ל דנמדד מבפנים, ואין חילוק בעובי הדפנות אף שהן מכבידין את טלטולה, וכן עובי הרגלים ועובי הלבזבזין דגם לדברי ב"ה אינו נמדד, ועיי"ש שכתב דמכ"ז נראה דשיעור מ' סאה הוא מכלל השיעורים, ובשיעור זה לא חשיב עוד טלטולו כיון שאין טלטולו נאות, ולכן נפלה המחלוקת בפרטי שיעור זה, ומה הוא שנקרא בן מ' סאה שטיהרתו התורה, עכ"ד.

יג] כתב הרמב"ם פ"ג מכלים ה"א, כל כלי עץ העשוי לנחת אפילו אינו מקבל אלא דבר מועט אינו מקב"ט, וכל כלי עץ העשוי להתטלטל מלא וריקן כשק אפילו היה מחזיק ק' סאה וכו' ה"ז מקב"ט דין תורה כשאר כלי קיבול, וכל כלי עץ שהוא סתם, אם וכו' והי' מחזיק מ' סאה וכו' אינו מקב"ט כלל וכו' מפני שחזקתו שעשוי לנחת וכו', עכ"ל, וכ"ה משמעות ד' רש"י בחגיגה דכ"ו: דכל כלי העשוי לנחת טהור, וכ"כ הריטב"א מגילה דכ"ו:.[[7]](#footnote-8)

ובחזו"א סימן כ' סק"ט כתב דלדעת הרמב"ם, אין חילוק מן הדין בין מקבלים לאין מקבלים, אלא כל שאינו מטלטל מלא אף הקטן טהור, וכל שמטלטל מלא אף הגדול טמא וכו', ומה ששנו חכמים המקבלים טהורים, היינו בסתם דלא ידעינן אי מתטלטלים, והטמאים שמנו חכמים ידעו בהן שהן מטלטלין אף שהן מקבלין, ועיי"ש שעמד דלפ"ז במאי פליגי ר"מ ור"י בעריבת בעה"ב, ונת' בזה להלן אות י"ט, אך לכאו' אי"ז מתישב עם מה שהוכיח החזו"א בסימן כ"ד שהבאנו לעיל אות י"ב, דשיעור מ"ס הוא מכלל השיעורים.

וע"כ נראה די"ל, דגם למש"כ הרמב"ם דכלי עץ העשוי להתטלטל מלא וריקן אף אם הי' מחזיק ק' סאה מקב"ט, היינו רק בשדרך אותו הכלי לטלטלו מלא, וכל' הרמב"ם שהוא עשוי להתטלטל במלואו, אך אם אין דרך אותו הכלי לטלטלו מלא, אף אם דעת הבעלים לטלטלו, אינו מקב"ט, ומצינו כן בד' הריטב"א מגילה דכ"ו:, ז"ל, וכל שיש לו אותו שיעור שמן הסתם אינו מטלטל מלא שוב אינו מקבל טומאה, ואע"ג דלפעמים מטלטלי לי' הרי בטלה דעתם אצל כל אדם, עכ"ל, ומשא"כ בכלי שאינו מחזיק מ"ס דאינו טהור אלא בשהוא עשוי בפועל לנחת, אך כל שדעת הבעלים לטלטלו, ה"ה מקב"ט, ובזה הוא שנאמר השיעור דמ"ס דהוי מצ"ע כלי העשוי לנחת, ואינו טמא אא"כ דרך אותו הכלי לטלטלו.

יד] הראב"ד שם השיג ע"ד הרמב"ם, ז"ל, דבר זה איני יודע מאין הוציאו אלא משלחן של מקדש וממנורה שהקשו עליהם כלי עץ שעשוי לנחת הוא ואע"פ שאינן מקבלין מ' סאה בלח, ואינו מחוור דהתם איסורא נמי איכא בטלטולם, עכ"ל, ובכס"מ שם כתב, ז"ל, איני יודע מה איסור יש בטלטולם, ובטו"א חגיגה דכ"ו: כתב דהאיסור הוא משום דכתיב בי' תמיד, וכ"כ בחזו"נ,[[8]](#footnote-9) ובחזו"א סימן כ' סק"ט כתב דהוא משום דטלטול שלא לצורך הוא בזוי כבודו ואסור וצורך טלטול אין בו, ובכס"מ שם הק' ע"ז, דכ"ה דממעטינן כלי המחזיק מ"ס משום שאינו מטלטל מלא וריקן אף שאין איסור בדבר, ה"נ יש למעט כלי שאינו מחזיק מ"ס והוא עשוי לנחת אף שאין איסור בדבר, ובדעת הראב"ד צ"ל, דרק כלי המחזיק מ"ס חשיב ככלי העשוי לנחת, כיון שמצד עצם החפצא דהכלי הוא עשוי לנחת, ומה"ט ס"ל להראב"ד דאף אם הוא עשוי לטלטלו אינו מקב"ט, אא"כ דרכו בכך ועיקר עשייתו לכך, וכדלהלן אות ט"ז, ומשא"כ בכלי שאינו מחזיק מ"ס, אף שעשאוהו לנחת, לא חשיב הכלי עצמו ככלי העשוי לנחת, אא"כ יש איסור בטלטולו, דכה"ג חשיב שאינו בר טלטול.

ובמקד"ד סימן נ"ד סק"ב עמד ע"ד הראב"ד, ממש"כ הראב"ד גופי' בפ"ה מכלים ה"ה דהטעם דחסינה טהורה הוא משום שאינה עשוי' לטלטל כלל, עוד הק' מתוספתא שהביא הר"ש פ"ו דאהלות דתיבה שעשאה פרדיסקין וכו' טהורה, והוא משום שהיא עשוי' לנחת ואף שאינה מחזקת מ"ס, וכ"ה להדיא בד' הראב"ד פכ"ה מטו"מ ה"ד, ועיי"ש שהוכיח מזה, דכל הא דס"ל להראב"ד דכלי שאינו מחזיק מ"ס טמא אף שהוא עשוי לנחת, הוא משום דמין הכלי עשוי ליטלטל, כיון שאינו מחזיק מ"ס, ול"מ מה שכלי זה עשוי לנחת, אך בכלים אלו דמין כלי זה עשוי לנחת, מודה הראב"ד דטהור אף בשאינו מחזיק מ"ס, וכ"כ בחזו"א סימן כ"א סק"ו בהא דחסינה טהורה, אך בהא דפרדסקין טהורין כתב החזו"א בסימן כ' סקי"ב דאפשר דכיון דקבעו במסמר בכותל, מודה הראב"ד דעשוי לנחת כזה טהור, עכ"ד.

ובטו"א חגיגה דכ"ו: הק' ע"ד הראב"ד, מסוגיא דמגילה דכ"ו: דא"ל רבא דלו תיבותא אותבוה, דהו"ל כלי עץ העשוי לנחת ואינו מקבל טומאה, וא"ל רבנן והא זימנין דמטלטל לי' כדמנח ס"ת עלוי' והו"ל מטלטל מלא וריקן, אלמא אע"ג דמותר לטלטלו כדאמר והא זימנין דמטלטל, אפ"ה אי לא היה עביד לטלטל לגמרי לעולם לכ"ע הוי טהור, עכ"ד, ועי' גם בחי' הריטב"א במגילה שם, שהק' דבמאי שו"ט התם, ליחזי אי אית בי' שיעורא דמ"ס או לא, וכתב, ז"ל, וי"ל דתרי דיני נינהו, וכל שיש לו אותו שיעור שמן הסתם אינו מטלטל מלא שוב אינו מקב"ט וכו', וכן כלי העשוי לנחת שאינו מטלטל לעולם מלא וריקם אע"פ שאין בו שיעור זה אינו מקבל טומאה, והיינו מה דאמר להו רבא דתיבותא דא אע"ג דלית בה שיעורא כיון שעשויה לנחת אינה מקב"ט וחוצצת, וכיון דאמרו ליה דזימנין דמטלטלין לה אמר דמקב"ט ולא חייצא כיון דלי"ב שיעורא, כך פי' בתוס', עכ"ל,[[9]](#footnote-10) ובחת"ס יו"ד סו"ס שנ"ד כתב לישב, דהתם נמי איכא איסור בטלטול ס"ת, והא דמשני דזימנין דמטלטל, היינו דלפעמים מטלטל לצורך מצוה, כגון להני בני נשיאה דמטלטלים ס"ת לכבודם או לתענית לרחובה של עיר, עכ"ד, ובחזו"א סימן כ' סק"ט כתב, דטלטול ארון קודש שלא לצורך יש בו בזוי כבודו ואסור, וצורך טלטול אין בו, וע"ז השיבו לו דזימנין דאית בי' צורך ומטלטלין לי'.

טו] **דרדור עגלה וכו' אע"פ שהן מקבלין טמאין שאינן עשויין להטלטל אלא במה שבתוכן,** הר"ש פירש דכשהן מלאים אורחייהו לטלטולי, וכ"כ הרמב"ם בפיהמ"ש, אך בתוי"ט הביא בשם מהר"ם שפירשה, ז"ל, פי' זימנין שאינן מלאין אלא יש בהן קצת ומטלטל שפיר, וכן דרך כל אלו לטלטל, וקסטות מלכים אין רגילים למלאותן ומטלטל כשיש בו קצת, וכן עריבות העבדן ובור ספינה קטנה שאין נכנסים בה הרבה בני אדם על כן אין נותנים בו מים בבור כי אם מעט, והיינו דקאמר דאין עשוים ליטלטל אלא במה שבתוכו, דהיינו דבר מועט, עכ"ל, והיינו דרק בכלי שדרך למלאותו, בעינן שיהא מטלטל מלא, אך הני כלים שאין רגילים למלאותם, סגי במה שהן מטלטלין במה שבתוכן?ועמש"נ להלן אות ? בדינא דר' נחמי'.

טז] והנה כתב הרמב"ם פ"ג מכלים ה"א, ז"ל, וכל כלי עץ העשוי להתטלטל מלא וריקן כשק אפילו הי' מחזיק ק' סאה וכו' הואיל ואינו עשוי לנחת הרי זה מקב"ט, עכ"ל, והוא דינא דמשנתינו דכל הני כלים כיון שהם עשויין להתטלטל מלאים ה"ה מקבלין טומאה, וכ"כ הרמב"ם שם ה"ב, אך הראב"ד שם כתב, ז"ל, ומה שאמר כל כלי עץ שהוא עשוי לטלטל מלא וריקם אפילו מחזיק ק' כור מיטמא, למדה מספינת הירדן, ואולי לא כמו שהוא סובר אלא מפני שספינת הירדן אין דרכה להורידה למים אלא טעונה, אבל שאר כלים אע"פ שפעמים מיטלטלין במלואן, כיון שאין דרכן בכך אינן מטמאין, וכן הוא במשנת כלים פט"ו ר"י אומר דרדור עגלה וכו', טמאין שאין עשויים להטלטל אלא במה שבתוכו וכו', אין בין דר"מ לרבי יהודה אלא עריבת בעל הבית המקבלת לרבי יהודה טהורה אע"פ שפעמים שמוליכין אותה מלאה לפורני, ראה מה הלשון אומרת שאינן עשויין להטלטל אלא במלואן, אבל פעמים כן ופעמים כן טהורין ואין הולכין בהן אחר חזקה, עכ"ל, ובפשוטו כונתו, דלעולם כלי המחזיק מ"ס טהור אף אם עשוי גם לטלטלו מלא, והא דהני כלים שמנו חכמים טמאין, הוא משום שדרך לטלטלן מלאין ועיקר תשמישן בכך.

ובמקד"ד סימן נ"ד סק"ב הק' ע"ז ממש"א בחגיגה דכ"ו: דשלחן מיקרי מטלטל מלא וריקן משום דמגביהין אותו לעולי רגלים, והרי דסגי במה שהוא מתטלטל לפרקים, ועד"ז הק' במשנ"א במש"א במגילה דכ"ו: דכיון דזימנין דמטלטלי לי' כי מנחת ס"ת עילוי' הו"ל מטלטל מלא וריקן, ואף שאינו עשוי מתחילתו לכך, ועיי"ש שכתב מכח זה לפרש ד' הראב"ד, דאין כונתו רק למעט אם מטלטלין ריקנים ולפעמים מטלטלין במלואן, דבעינן שלעולם יהיו מטלטלין רק במלואן, וע"כ שלחן שלא הי' מתטלטל אלא מלא, מקב"ט, עכ"ד, וצ"ב, דלכאו' אדרבה כלי שאינו מטלטל אלא מלא, אינו מקב"ט, דבעינן שיהא מטלטל מלא וריקן, ובאמת גם בשלחן כתב בתשו' גאונים קדמונים סימן ע"ג שהי' מתטלטל ריקן בשעת הנחתו במקומו.

ומשה"ק המקד"ד מהא דשלחן מקב"ט אף שאינו מתטלטל אלא לפרקים, צ"ב, דלכאו' הדבר פשוט דכל מש"כ הראב"ד דבעינן שיהא דרך לטלטלו, הוא רק בכלי הבא במידה, דמצד עצם החפצא הוי כלי העשוי לנחת, ורק אם דרך לטלטלו ועיקר תשמישו בכך לא חשבינן לי' כעשוי לנחת, אך שלחן שאינו מחזיק מ"ס, ודאי דלא חשיב כעשוי לנחת אלא אם אין מטלטלין אותו לעולם, ועד"ז הוא בתיבה דאין בה מ"ס, דלא חשיבא כעשוי' לנחת אלא אם אין מטלטלין אותה לעולם, וז"פ.

יז] ובפי' הראב"ד לתו"כ שמיני פר' ו' פירש לדינא דדרדור עגלה, ז"ל, דרדור עגלה וכו' והיא גדולה שאין מוליכין אותה אלא בעגלה, מ"מ אינה מחזקת מ"ס בלח ואדם מוליכה ממקום למקום כשהיא מלאה וכו', עכ"ל, וכבר תמהו ע"ז דזהו שלא כמפורש במשנתינו דהני כלים אע"פ שהן מקבלין טמאין, ובס' דעת אליהו כתבו לישב, דס"ל להראב"ד דהתו"כ פליגא אמתניתין, דל' התו"כ מ' להדיא דרק השידה וכו' מחזיקין מ"ס, אך דרדור עגלה וכו' אין מחזיקין מ"ס, עיי"ש, ועי' עוד להלן אות כ"א.

יח] **אין בין דברי ר"מ לדברי ר"י אלא עריבת בעה"ב,** בד' הראב"ד פ"ג מכלים ה"א מבו' דטעמא דר' יהודה דמטהר, הוא משום דאף דפעמים מוליכין אותה מלאה לפורני, מ"מ אינם כשאר כלים שמנו חכמים שאין עשויין להטלטל אלא במלואם, וזה לטעמי' דרק כלים שאין עשויין להטלטל אלא במלואם טמאין, ובדעת ר"מ דמטמא, יש להסתפק אם הוא משום דס"ל דסגי במה שהכלי מטלטל במלואו, אף שאין דרכו ועיקר תשמישו בכך, או דהוא משום דס"ל דגם עריבת בעה"ב חשיבא ככלי שאינו עשוי להטלטל אלא במלואו, וכ"כ בחזו"א סימן כ' סק"ט.

יט] ועיי"ש בחזו"א שעמד לדעת הרמב"ם דכלי לדעת הרמב"ם דכלי הבא במידה העשוי לטלטל במלואו טמא, דבמאי נחלקו ר"מ ור"י, דממ"נ אם אינה מתטלטלת מלא בשום פעם מ"ט דר"מ, ואי מתטלטלת מ"ט דר"י, וכתב דצ"ל דהיתה מתטלטל למרחק גדול עד שנחלקו בהכרעתה אי מיקרי טלטול, עכ"ד, אך בל' הרמב"ם בפיהמ"ש מ', דלדעת ר"י אין טמא אלא הכלים שהמחשבה בעיקר עשייתן שיהיו מטלטלין מלאין והם עשויים באופן הראוי לזה, ולפ"ז י"ל דעריבת בעה"ב שאינה עשוי' באופן הראוי לטלטלה, אף שפעמים מטלטלין אותה, אינה מקב"ט, וצ"ע בזה, ועי' עוד במי נפתוח פרפר ל"ה אות ו' מה שפירש פלוגתת ר"מ ור"י לדעת הרמב"ם.

כ] והנה בעירובין דל"ה. פליגי תנאי בהקיש הזב ע"ג שידה תיבה ומגדל אם טמאין, וכתב הריטב"א שם, ז"ל, וא"ת היכי דמי אי כשאין מחזיקין מ"ס מאי טעמא דמ"ד אהל הוא, ואי בשמחזיקין מ"ס מ"ט דמאן דאמר כלי הוא, תירצו בתוס' לעולם בשמחזיקין מ"ס ואפ"ה איכא פלוגתא, כדאשכחן דפליגי ר"מ ור"י התם בעריבת (העבדנים ושל) בעה"ב, דחד מיניהו סבר שהיא כלי ואפילו מחזקת מ"ס, עכ"ל, וצ"ב הרי מודה ר"מ בשידה תיבה ומגדל שהן טהורין, ולא פליג אלא בעריבת בעה"ב שהיא מטלטלת במלואה, ומה מייתי הריטב"א מינה.

והריטב"א גופי' כתב שם, ז"ל, והנכון דאיברא דמיירי במחזיקין מ"ס ואינהו גופייהו אינם מקב"ט וכו', והכא לענין כלים הנתונים בתוכם עסקינן לטמאם על ידי היסיטן של אלו מר סבר כלי הם ומר סבר אהל הם, ופלוגתא דעריבת (העבדנין) [בעה"ב] דהתם הכי היא, עכ"ל, וג"ז צ"ב, מה ענין פלוגתא זו אם כלי הבא במידה חשיב ככלי או כאהל, לפלוגתת ר"מ ור"י בעריבת בעה"ב, וצע"ג.

כא] ובפי' הראב"ד לתו"כ שמיני פר' ו' פירש, ז"ל, אין בין דברי ר"מ לדברי ר"י אלא עריבה של בעה"ב, דלדברי ר"מ טמאים מפני שאינה מחזקת מ"ס, לדברי ר"י טהורה מפני שהיא עבה וכבידה ואינה מטלטלת במלואה, עכ"ל, ואזיל לטעמי' דמפרש דדרדור עגלה וכו' אינם מחזיקין מ"ס, וה"נ עריבת בעה"ב אינה מחזקת מ"ס, ועמש"נ בזה לעיל אות י"ז.

כב] **בר"ש מכת"י, טהורין דאיתקש כלי עץ וכלי עור לשק,** מבו' דגם כלי עור הבא במידה טהור, וכ"כ הרמב"ם פ"ג מכלים ה"ב דטהרת כלי העשוי לנחת היא אף בכלי עצם וכלי עור.

אמנם הנה תניא בתוספתא ב"ב פ"ד ה"ד, השידה והתיבה והמגדל של עצם ושל גמי רבי מטמא וריבר"י מטהר, והגר"א הגי' של עצם ושל עור, וכ"ה הגיר' בפי' הר"ש לקמן פכ"ו מ"ו, (אך בפי' הר"ש מכת"י שם גריס של עץ ושל עור, וצ"ע), ופירש בזר זהב, דרבי ס"ל דל"ב מיטלטל מלא וריקן אלא בכלי עץ דאיתקש לשק, עיי"ש, ובחזו"א סימן ל' סקכ"ד תמה ע"ז, דאם כלי עצם וכלי עור לא איתקוש לשק, א"כ אף פשוטיהן יהיו טמאין, ומכח זה כתב לפרש טעמא דרבי בע"א, עיי"ש, ועמש"נ לישב בזה לעיל פי"א מ"א אות ב'.

והנה בחזו"א שם עמד ע"ד הרמב"ם שפסק כריבר"י דטהורין, שהרי הלכה מרבי מחבירו, אך הנה מד' הר"ש שפירש הכא דגם כלי עור איתקוש לשק, נ' דמשמעות מתניתין היא דגם כלי עור הבא במידה טהור, וכנראה הוא משום דברישא תנן נמי כלי עור וכלי עצם, וע"ז הוא דתני דהשידה והתיבה והמגדל טהורין, ומ' דקאי גם על כלי עור וכלי עצם, ולפ"ז ניחא הא דפסק כן הרמב"ם, וכ"כ בחס"ד שם.

כג] **שם, דרדור עגלה וכו' וצ"ל דאתיא כחנניא וכו' טלטול ע"י שוורים שמי' טלטול,** וכ"כ הרע"ב, ומ' דדין זה שנוי בפלוגתא, ובס' מי נפתוח פרפר ל"ה אות ז' עמד ע"ז, שהרי לא מצינו מאן דפליג אחנניא, וכמש"כ התוס' בשבת דפ"ד., אך מצאתי בפי' מהר"ם אהלות פ"ד מ"ב שכתב, ז"ל, דטלטול ע"י שוורים איכא למ"ד וכו' דלאו שמי' טלטול, עכ"ל, עוד הק' שם אות ח', דאם אכן אין עגלה זו מטלטלת אלא ע"י שוורים ולא ע"י בנ"א, א"כ מ"ט לא מייתי הגמ' בשבת שם ממשנתינו דטלטול ע"י שוורים שמי' טלטול, וצ"ע בזה.

כד] **שם, ר' נחמי' אומר קופות גדולות וכו' הרי אלו טמאין שאע"פ שאין מיטלטלין במלואן מטלטלין במשתייר שלהן,** הראב"ד בתו"כ פירשה, ז"ל, פי' דמטלטל מלא וריקן, דל"ד מלא אלא אפי' מקצתו, ודוקא הנך שמפני שהם קלים וחזקים אדם יכול לטלטלן עם מקצת מה שבתוכה, משא"כ בשידה ותיבה ומגדל והדומה להם שמפני שהם כבדים אין דרך לטלטלם בזמן שיש בתוכם שום דבר, וכוורת הקש וכוורת הקנים אע"פ שהם קלים חלשים הם ואינם יכולים לקבל טורח הטלטול בזמן שיש בתוכן כלום, עכ"ל.

ובחזו"א סימן כ' סקי"א כתב דנראה דלא פליגי רבנן עלי' דר"נ, ואת"ל דפליגי ס"ל שאין מצוי תשמיש טלטול במשתייר ולא חשיב טלטול, אבל א"צ טלטול במלואו דוקא, ועיי"ש במש"כ מ"ט לא חשיב במתניתין קופות, אך בסו"ד כתב להוכיח מדעת הסוברים דשידה היא מרכבת נשים, דבעינן מטלטלת מלאה, ונת' לעיל אות ו'.

ונ' דיש להוכיח עוד דפליגי רבנן עלי' דר' נחמי', ממשה"ק הראב"ד שהבאנו לעיל אות י"א דמ"ט כלי שאינו מחזיק מ"ס טמא, הרי אינו מטלטל מלא, ובד' המאירי בעירובין די"ד: מבו' דהיינו דודאי אין הכתפין נושאין משקל ל"ט סאה, וכעי"ז בחי' הר"ן שם, ומבו' להדיא דבעינן שיהא הכלי מטלטל במלואו ממש, וזהו שהק' הראב"ד דכיון שאין הכתפין נושאין משקל ל"ט סאה, הי' לנו לטהרו.

ויש להוסיף, דהנה בתוי"ט הביא בשם מהר"ם שפירש דהני כלים שמנו חכמים במשנתינו לטומאה, הוא משום דזימנין שאינן מלאין אלא יש בהן קצת ומטלטל שפיר, ונת' לעיל אות ט"ו, אך פשוט דאי"ז ענין לדינא דר' נחמי', דשאני הני כלים שאין רגילים למלאותם, סגי במה שהן מטלטלין במה שבתוכן, ומשא"כ בשאר כלים שדרך למלאותם, בעינן שיהא מטלטל מלא ממש, וז"ב.

כה] בפשוטו הך דינא דכלי הבא במידה אינו מקב"ט, הוי דין מסוים לגבי קבלת טומאה, דכיון שאינו מטלטל מלא וריקם ואינו דומיא דשק אינו מקב"ט, אמנם באמת מצינו דגם לגבי שאר דיני התורה לא חשיב כלי הבא במידה ככלי אלא יש עליו תורת אהל, והיינו חדא בדינא דכלים אינם נעשים אהלים לטהר, ודעת הרמב"ם ודעימי' דכלי הבא במידה נעשה אהל לטהר, וכדעת חכמים בפרק כוורת מי"ב, עוד מצינו בסוגיא דעירובין דל"ה. לפי' הרשב"א והריטב"א שם, דדעת רבה ורב יוסף דלר' נחמי' ור"ש, אם הסיט הזב כלי הבא במידה אין הכלים שבתוכו נטמאין, כיון דחשיב כאהל, וע"כ לא חשיב זה כהיסט על הכלים שבתוכו, וכנראה היינו, דכיון דחשיב כאהל, ליכא היסט על הכלים שבתוכו, שהם עומדים במקומם בתוך האהל, עוד מצינו בסוגיא שם לדעת רש"י ודעימי', דהגם דאין בנין וסתירה בכלים, מ"מ כלי הבא במידה חשיב כאהל ויש בו בנין וסתירה, וכן פסק הרמ"א בסימן שי"ד ס"א, עוד מצינו בשבת דל"ה. דדעת רבה דכלי המחזיק מ"ס אסור לטלטלו, דומיא דהא דאינו מקב"ט, ובל' הראשונים שם מבו' דהיינו דכיון דאין עליו תורת כלי ומה"ט אינו מקב"ט, אף אסור לטלטלו בשבת, עוד מצינו בתוספתא ידים פ"א ה"ג דשידה תיבה ומגדל בזמן שהן עשויין לאהלים אין נוטלין מהן לידים, כן גיר' הגר"א שם והר"ש ידים פ"א מ"ב, ובחס"ד שם פירשה דהיינו דכל שהן מחזיקין מ"ס לא חשיבי ככלי, וע"כ אין נוטלין מהן לידים, אך בחזו"א ידים סימן ה' סק"ה פירשה בע"א, ?עמש"נ להלן לדון דהוא רק בשידה תיבה ומגדל ולא בשאר כלים הבאין במידה?,גם יל"ד מכ"ד שנראה שנוטלין בזה לידים, גם ילה"ע מדין קידוש מי חטאת דתנן דמקדשין בספינה, וגם מהא דפוסל את המקוה,? עוד מצינו בד' הפוסקים באו"ח סימן ר"מ, די"א דכלי הבא במידה חולק רשות לעצמו וא"צ עוד כסוי על הספרים שתוכו, עוד מצינו בד' הרמ"א בשו"ת סימן ל"ד שדן להתיר לישב ע"ג תיבה הבאה במידה שיש בה ספרים, משום שהיא חולקת רשות לעצמה, עיי"ש, ועי' בט"ז סימן רפ"ב סק"ד ובנקוה"כ שם, עוד מצינו במקד"מ סימן שכ"ה סוף ס"א שנסתפק בדין כלי הבא במידה אם הוא מצרף לחלה, ונחלקו בזה עוד מן האחרונים, עי' דרך אמונה ביכורים פ"ו ס"ק קל"ח.

והנה פשטות הדברים מ', דכל הני דיני הוי מיסוד א' עם הא דכלי הבא במידה אינו מקב"ט, ובהא דאסור לטלטלו בשבת מפורש בסוגיא דשבת דהוא דומיא דהא דאינו מקב"ט, וגם בהא דיש בו בנין וסתירה בשבת, כתב הגר"א או"ח ר"ס שי"ד, דהוא כמ"ש בפט"ו דכלים, ומבו' מזה דהא דכלי הבא במידה אינו מקב"ט, אי"ז דין מסוים לגבי טומאה דבעינן שיהא מטלטל מלא וריקן, אלא גדר הדין הוא דכל שאינו מטלטל מלא וריקן אין עליו תורת כלי, וע"כ אינו מקב"ט, וכ"ה בל' רש"י עירובין די"ד:, טהורין, לפי שגדולים יותר מדאי ואין תורת כלי עליהן, עכ"ל, ול' רש"י מנחות דל"א., דיצאו מתורת כלי ואינם מקב"ט, עכ"ל, וכ"ה גם בל' הראשונים בכ"ד, ועמש"נ להלן אות כ"ח בפלוגתת הראשונים אם הוא טמא מדרס, ואם אית בי' לדינא דכל המטמא מדרס מטמא ט"מ.

כו] ואמנם צ"ע בזה, דא"כ הי' בדין דלדעת הרמב"ם ודעימי' דאף כלי שאינו מחזיק מ"ס שהוא עשוי לנחת אינו מקב"ט, ומאידך כלי המחזיק מ"ס שהוא עשוי לטלטלו מקב"ט, א"כ ה"נ לגבי כל הני דינים נימא דכל שהוא עשוי לנחת לא חשיב ככלי אף שאינו עשוי לטלטלו, וזה לא שמענו, ומאידך משמעות הדברים דכל שהוא מחזיק מ"ס לא חשיב ככלי אף שהוא עשוי לטלטלו, ועי' מנחת שלמה ח"א סימן ע"ב שעמד ע"ז, דלגבי בנין וסתירה ולגבי היתר עשיית צרכיו בחדר שיש בו ספרים, מ' דכל שיש בו מ"ס לא חשיב ככלי, אף אם הוא עשוי לטלטלו, וצ"ב הטעם בזה.

ומצאנו בכ' הגר"ח באהלות שעמד בזה בהך דינא דכלי הבא במידה נעשה אהל לחוץ בפני הטומאה, עיי"ש שכתב דהוא ג"כ משום שאינו מטלטל מלא וריקן, דומיא דהא דאינו מקב"ט, ומ"מ הם מחולקים בדינם, דלגבי קב"ט ה"ז תלוי ביחודו, אבל לגבי דיני אהלים ל"מ יחוד לאשוויי אהל או להפקיע מהכלי דין אהלים, וה"ז תלוי רק בהחפצא דהכלי אם עשוי לנחת או לא, ול"מ מחשבתו בזה, דרק לענין קבלת טומאה מהני מחשבתו ויחודו, עיי"ש, ועי' חזו"א אהלות סימן ג' סקי"ג, ולפ"ז ניחא דה"נ לגבי שאר הדינים דכלי הבא במידה לא חשיב ככלי אלא כאהל, אי"ז תלוי ביחודו, אלא כל שהוא מחזיק מ"ס ה"ה חשוב כאהל אף שהוא עשוי לטלטלו, וכל שאינו מחזיק מ"ס לא חשיב כאהל אף שהוא עשוי לנחת, אך במנחת שלמה שם האריך דלגבי תורת אהל לחצוץ בפני הטומאה, כל שהוא עשוי לטלטלו מלא לא חשיב כאהל, וצ"ע.

כז] ויש להוסיף עוד בזה, דהנה קי"ל דכלי מתכת וכ"ח הבאין במידה טמאין, אך לגבי כל הני דינים דכלי הבא במידה לא חשיב ככלי אלא כאהל, לא מצינו שחילקו בזה, אלא אף כלי מתכות וכ"ח הבאין במידה לא חשיבי ככלי.

ואמנם באמת מצינו בתוספתא ב"מ רפ"ה דפליגי ר"מ וחכמים בדין כלי גללים הבאין במידה, דר"מ אומר ה"ה ככלים, וחכ"א ה"ה כאהלים, והיינו לענין לחוץ בפני הטומאה, ופירש בביאור הגר"א, דכ"ע הבא במידה לכו"ע הוו אהלים, ולא פליגי אלא בכלי גללים, כיון שאין בהן חילוק בין קטנים לגדולים דאף קטנים אינם מקבלין טומאה, ובחס"ד שם נסתפק בזה, ובסו"ד צידד כן, דבכ"ע מודה ר"מ דכיון דגלי קרא בהו דכל שאינם דומיא דשק דמיטלטל מלא לא מיקרו כלי עץ, הלכך דינא הוא שיחשבו אהלים לחוץ, ומשא"כ בכלי גללים, וכן פירש בכ' הגר"ח אהלות,[[10]](#footnote-11) ולפ"ז נ' דגם לגבי שאר דיני התורה ה"ז תליא בפלוגתא זו, דלדעת ר"מ רק כ"ע הבאין במידה לא חשיבי ככלי, אך כלי גללים וה"נ כלי מתכת וכ"ח הבאין במידה חשיבי ככלים, ולדעת חכמים אף שאר מיני כלים הבאין במידה לא חשיבי ככלי.

ואמנם צ"ע הטעם בזה, דכיון דאף כלי מתכת וכ"ח הבאין במידה לא חשיבי ככלי לשאר דינים, א"כ מ"ט הן מקבלין טומאה, והאמנם בכלי מתכת י"ל למש"כ הרמב"ם פ"א מכלים ה"ט דהא דהן מקבלין טומאה אף שהן באין במידה, ילפי' לה מדכתיב כל דבר, וי"ל דילפי' מינה דאף דאין ע"ז תורת כלי לשאר דינים, מ"מ ה"ז מקב"ט, אך בהא דכ"ח הבא במידה מקב"ט, דאמרינן בשבת דפ"ג: דהוא משום דכ"ח לא איתקש לשק, צ"ב, דכיון דמהך הקישא דשק ילפי' לשאר דינים דכלי הבא במידה לא חשיב ככלי, ואף כ"ח הבא במידה לא חשיב ככלי לשאר דינים, א"כ מ"ט הוא מקב"ט, ?ואמנם הראב"ד ב? פירש דזהו דילפי' מקרא לרבות את האהלים, ולפ"ז ניחא, אך הרמב"ם שם פירש לקרא בע"א, ולפ"ז צ"ע?, וצ"ע בזה.

?שוב העירוני, די"ל דגם כלי הבא במידה תורת כלי עליו, ואך דמאידך גם תורת אהל עליו, וע"כ יש בו בנין וסתירה, וע"כ הוא נעשה אהל לטהר וכו', ורק בכלי עץ נתחדש דמה שיש עליו תורת אהל, מפקיע ממנו דין קבלת טומאה, כיון דבכלי עץ בעינן שיהא מטלטל, ואהל הוא דבר שאינו מטלטל מצ"ע, אך אכתי צ"ע לגבי טלטול, וכן לגבי נט"י, ולגבי צירוף סל, אך שם י"ל דלא תלי כלל בשם כלי, אלא אדרבה מה דהוו אהל הוא טעם שלא יצרפו דומיא דמניח בתוך הבית, וצריך בדיקה בכ"ז.

וילה"ע עוד מהא דה"ז מציל בצ"פ, וגם לנט"י אי נימא דהוא כשר, וצ"ע בל' הראשונים בשבת ובעירובין דאין תורת כלי עליו, והבאנו לעיל כן מל' רש"י בעירובין ובמנחות ומכ"ד, וילה"ע בד' התוס' בשבת שם שנראה דהוא משום דאדם קובע לו מקום, והוי סברא מסוימת לגבי טלטול?

כח] בתורי"ד עירובין דל"ה. כתב, ז"ל, אהל וניסט טמא וכו', פי' אע"ג שמחזיק שהוא כמו אהל אם הסיטו טמא הוא, דאע"ג דהוא טהור כשאר הטומאות, ה"מ גבי מגע וגבי אהל המת מפני שיושב ואינו מתנענע וכל כלי העשוי לנחת אינו מקב"ט, אבל גבי הסיטו הזב כיון שמתנענע אין לחלק בו בין גדול לקטן אלא כל שהסיטו אפילו גדול טמא, עכ"ל, ומחודש בדבריו דכלי הבא במידה נטמא בהיסט, ופירש הטעם דהוא משום שהוא מתנענע ולא חשיב ככלי העשוי לנחת, וצ"ע דאטו כלי הבא במידה נטמא במגע בשעה שהוא מתנענע מעט, ואף למש"נ להלן אות ל' מד' הריטב"א והר"ח דבשעה שזורקין אותו הוא מקב"ט, לכאו' היינו רק משום שמוליכין אותו למקום אחר, אך לא סגי במה שהוא מתנענע מעט, ועי' בחזו"נ שהבאנו לעיל אות י"ד בהערה.

ובחי' הרשב"א בעירובין שם כתב, דאינו נטמא אף בהיסט, משום דאין היסט אלא בכלים שמטמאין בנגיעה, דהיסט מדין נגיעה רבייה רחמנא כדכתיב וכל הכלי אשר יגע בו הזב יטמא ודרשי' איזהו מגעו שהוא ככולו הוי אומר זה היסיטו, וכל שהוא מחזיק מ' סאה וכו' אינן מקב"ט מגע ואהל, עכ"ל, וכ"כ הריטב"א שם, ולכאו' צ"ל דמה שהוצרכו לזה, הוא משום דהי' מקום לומר דלא נתמעט כלי הבא במידה מהקישא דכלי עץ לשק, אלא מטומאת מגע, דע"ז קאי הך קרא דמקיש להו, אך מטומאת היסט לא נתמעטו, וע"ז כתבו, דאין היסט אלא בכלים שמטמאין בנגיעה, ולפ"ז נ' ברור לדעתם, דכלי הבא במידה דנטמא במדרס, דכיון דלא נתמעט אלא מטומאת מגע, וכל הא דאינו נטמא בהיסט הוא משום דהיסט מדין נגיעה הוא, הרי דטומאת מדרס דאינה מדין נגיעה ושייכא אף בכלים שנתמעטו מטומאת מגע, הויא אף בכלי הבא במידה, ועמש"נ להלן אות כ"ח פלוגתת הראשונים בזה.

כט] בפירש"י בשבת דמ"ד: פירש, דשדה דתנן לקמן פי"ח דאם יש בה מ"ס ה"ה טהורה ומצלת באהל המת, היא עשוי' למרכב אנשים ונשים, והתוס' שם הקשו, דא"כ כיון דחזיא למדרס ל"ש בה מדידה דלא איתקש לשק ול"ב מיטלטל מלא וריקן, וכמש"א בבכורות דל"ח. דהגם דפשוטי כלי שטף טהורין משום דל"ה דומיא דשק, מ"מ אם חזיין למדרס ה"ה מקב"ט, והרי דבטומאת מדרס ל"ב דומיא דשק, וא"כ ה"נ בדין דלא ניבעי שיהא מטלטל מלא וריקן, וכ"כ הרמב"ן שם, ועיי"ש שפירש הקושיא בתרתי, חדא, דכיון שטמאה מדרס מטמאה טומאת מת, כדתנן דכל המטמא מדרס מטמא ט"מ, ועוד דכיון שמקבלת שום טומאה אינה מצלת באהל.

ובחי' הריטב"א שם כתב דיש שתירצו לדעת רש"י, דנהי דלא ילפינן מדרסאות משק לענין קבול, ילפינן מיניה לענין שאם אינו מיטלטל מלא וריקם דיצא מתורת כלי וכמחובר לקרקע חשיבי, וכתב ע"ז דאי"ז מחוור, ובשיטה להר"נ הביא מש"כ הרא"ה בדעת רש"י, דמש"א בבכורות דבראוי למדרס ל"ב דומיא דשק, ה"מ לענין דל"ב בית קיבול דהכי גמירי דלא גמרינן לגבי הא מילתא משק כיון שהן ראויין למדרס, אבל לענין שיוצא מתורת כלי מתוך גדלו, בהא ודאי גמרי' לה משק, ואפי' לענין טומאת מדרס דנפק לי' מתורת כלי ואינו מטמא שום טומאה בעולם, עכ"ד, גם הרמב"ן גופי' בשבת דפ"ג: נסתפק בזה, ז"ל, ושמא אין שיטתן עיקר אלא כל הבאין במדה טהורין אע"פ שהן ראויין למדרס דגרעי מפשוטי כ"ע, ושמא איכא רבויי בקרא לפשוטי כ"ע דחזו למדרסות והבאין במדה נתמעטו מכלום, עכ"ל, אך כ"ז אינו מתישב בד' רש"י גופי', שבדבריו בשבת דפ"ד. ד"ה טהורה מכלום מבו' להדיא דכלי הבא במידה נטמא מדרס, עיי"ש.

והא דס"ל לרש"י דשידה אינה מקבלת טומאה, אף שהיא עשוי' למרכב, בפשוטו צ"ל דס"ל כמש"כ התוס' במנחות דל"א. דכה"ג לא חשיב מדרס, כיון דלא עבידא להיות נשען עליה אלא ללכת ממקום למקום, אך במי"ט פקפק בזה, שהרי התוס' שם למדו דכה"ג לא חשיב כמדרס, מהא דתנן בשבת דס"ו. דלוקטמין טהורין, והרי רש"י גופי' שם הק' כן דמ"ט אינם טמאין מדרס, והרי דס"ל דאף כה"ג חשיב כמדרס, ועיי"ש מש"כ לחלק בזה.

ובמי"ט כתב לישב עוד, למש"כ התוי"ט לקמן פכ"ד מ"ד, דהך כללא דכל המטמא מדרס מטמא ט"מ, אינו אמור בכלי הבא במידה, ועיי"ש שפירשה דהוא משום דכלי הבא במידה לאו כלי הוא, (וכל' רש"י עירובין די"ד: ומנחות דל"א.), והך כללא דכל המטמא מדרס מטמא ט"מ הוא רק בכלי, וכל' רש"י בנדה דכלי הראוי למושב הזב הוי כלי לשאר טומאות, וית' בזה בעזה"י במקומו?, וע"כ אף דשדה העשוי' למרכב טמאה מדרס, מ"מ אינה נטמאת במת, והא דהיא מצלת באהל המת, מתישב לפי המבו' בד' רש"י בשבת דפ"ד: דדבר המקב"ט מדרס, חוצץ בפני הטומאה, (ורק אם נטמא במדרס הוי דבר טמא שאינו חוצץ בפני הטומאה), וכ"כ במי נפתוח פרפר ל"ה אות ה'.

ל] ובס' מי נפתוח פרפר ל"ד אות ד' דקדק מד' הרמב"ם דס"ל דכלי הבא במידה אינו נטמא מדרס, עיי"ש, ושם פרפר ל"ה אות ג' נסתפק לפ"ז, אם ה"נ כלי שאינו מחזיק מ"ס והוא עשוי לנחת, דלדעת הרמב"ם אינו מקב"ט, אף אינו נטמא מדרס, או"ד דמודה הרמב"ם דנטמא מדרס, דרק בא במידה הוי כארעא סמיכתא ואין שם כלי עליו, ומשא"כ כלי העשוי לנחת שאינו מחזיק מ"ס, דשפיר יש שם כלי עליו, דהא אם ירצה לטלטלו יכול לטלטלו מלא וריקן, רק שנתמעט מטומאה מצד שהוא עשוי לנחת, י"ל שלא נתמעט רק מטומאת מת ולא מטומאת מדרס, עיי"ש בדבריו.

לא] בחי' הריטב"א עירובין ד"ל: כתב, ז"ל, ואהל זרוק פירש ר"ח ז"ל שנזרק שם לפי שעה, ואפי' בעודו נח אמרי רבנן דל"ה אהל, וכגון שהיתה שידה גדולה וכו', וסברי רבנן דבשעה שנזרק לשם לא שמיה אהל ומקב"ט ואינו חוצץ בפני הטומאה, עכ"ל, ומבו' בד' הר"ח דבר חדש, דאף כלי שאינו מטלטל מלא וריקן דהוא עשוי לנחת ואינו מקב"ט, מ"מ בשעת טלטולו ה"ה מקב"ט, ונ' מדבריו דאף אם הניחוהו לפי שעה, ה"ה מקב"ט, וכמש"נ להלן, והריטב"א שם תמה ע"ז, ז"ל, דקשיא עלי' עובדא דתבותא במס' מגילה דשקלוה ואנחוה באנדרונא, דמשמע דבשעת הנחתה חוצצת בפני הטומאה משום דהוי כלי העשוי לנחת כדאיתא התם, אע"פ שנזרקה לשם [לפי שעה], עכ"ל.

והנה הריטב"א גופי' שם בסוף דבריו כתב, ז"ל, ויש לתרץ עוד דלא אמרינן אהל זרוק לא שמיה אהל אלא בדבר שהוא כלי דכשהוא קטן מקב"ט ומפני שהוא עשוי לנחת הוא דטהור, וכיון דכן כשמטלטל ולא עביד נחת הוי כשאר כלים, אבל בפשוטי כ"ע שאין מקבלין טומאה אפילו כשהן זרוקין אינם מקב"ט וחוצצין, עכ"ל, ובמנחת שלמה ח"א סימן ע"ב עמד על דבריו, שנראה שחזר בו והסכים לד' הר"ח, וזה תמוה שהרי לעיל תמה ע"ד הר"ח מסוגיא דמגילה, ולא כתב ע"ז שום ישוב, ועיי"ש שכתב לדחוק בד' הריטב"א, דלעולם ס"ל דכלי הבא במידה אינו מקב"ט אף בשעה שנזרק, ואך דמ"מ לא חשיב כאהל לחוץ בפני הטומאה, עכ"ד.

אמנם בפשוטו נ' בד' הריטב"א, דלא חזר בו והסכים לד' הר"ח, דדעת הר"ח דאף בשעה שהוא נח, כיון שאינו נח אלא לפי שעה ה"ה מקב"ט, אך הריטב"א ס"ל דרק בשעה שהוא נזרק ה"ה מקב"ט, וע"כ לא קשיא לי' להריטב"א מסוגיא דמגילה רק לדעת הר"ח, דכיון שלא הניחו שם את התיבה אלא לפי שעה, וכמש"כ בחי' הריטב"א ב"ב די"ט:, דודאי דסתם תיבותא לא מבטיל ליה כלל ואם ביטלה בטלה דעתו אצל כל אדם, ה"ה מקב"ט אף בשעת הנחתה ואינה חוצצת בפני הטומאה, אך לדעת הריטב"א גופי' דאי"ז מקב"ט אלא בשעה שהוא נזרק, שפיר ניחא דחוצצת התיבה בשעה שהיא נחה, דאינה מקבלת טומאה.[[11]](#footnote-12)

לב] התוס' בחגיגה דכ"ו: כתבו בהא דפריך התם דתיפו"ל דשלחן הוי כלי עץ העשוי לנחת, ז"ל, הק' הר"ר אלחנן, כל שנים שהיו ישראל במדבר היו מטלטלים אותה וא"כ אין עשוי לנחת וכו', ותי' דלא איצטריך קרא רק לנוב וגבעון ושילה ובית עולמים שלא היתה מטולטלת וכו', ולא נראה כיון שהיתה מטולטלת כבר אף משבאו לבית עולמים נמי לא נפקא מידי קבלת טומאה ראשונה, עכ"ל, ומבו' פלוגתת הר"ר אלחנן והתוס' בכלי שהי' עשוי מתחילתו להטלטל ואח"כ אינו עשוי להטלטל, אם אינו מקב"ט, או דלא נפיק מתורת קב"ט ראשונה, וצ"ב הפלוגתא בזה.

והתוס' שם כתבו לישב, ז"ל, אלא י"ל דל"מ טלטולה כיון דלא היתה מטולטלת לבדה כי אם בהדי שאר כלים, עכ"ל, וצ"ב, והתוס' במנחות דצ"ו: כתבו, ז"ל, דמה שמסלקים אותו בסילוק מסעות אי"ז טלטול כיון דמקומו קבוע, עכ"ל, וכנראה היינו, דלא חשיב כמטלטל, אלא בשמטלטלין אותו ממקום למקום, אך שלחן שמקומו קבוע, ואולי הוא ע"פ מש"א בשבת דל"א: דכיון דכתיב ע"פ ד' יחנו וע"פ ד' יסעו כסותר ע"מ לבנות במקומו דמי, לא חשיב כמטלטל, ושמא עד"ז מתפרשים ד' התוס' בחגיגה, דכיון דמטלטלין כל הכלים יחד, וקובעין מקום אחר לכל כלי המשכן, לא חשיב זה כטלטול השלחן למקום אחר שאינו מקומו, ואכתי צ"ב.

1. וכ"ה בתוס' הרא"ש שם דפ"ד. ובתוס' תלמיד ר"ת ב"ק דכ"ה: וביראים מ' תכ"א דאף כלי העשוי משאר מינים הגדלים מן הארץ מקב"ט מדרבנן, אך מד' הר"ש לעיל פ"י מ"ד מוכח דאף מדרבנן אי"ז מקב"ט, וכמש"נ שם אות כ"א, ועיי"ש מש"נ עוד בזה. [↑](#footnote-ref-2)
2. ולכאו' נ', דגם מש"כ התוס' דהא דכלי הקש טמאין הוא דחטה איקרי עץ, הוא לטעמייהו, דס"ל דהא דכלי העשוי משאר דברים הגדלים בארץ לא חשיב ככלי עץ, הוא משום דרק העשוי מן העץ עצמו חשיב ככלי עץ, וע"כ כיון דחטה איקרי עץ, חשיב העשוי מן הקש ככלי עץ, אך לדעת רש"י דהא דהעשוי משאר דברים הגדלים בארץ לא חשיב ככלי עץ, הוא משום שאי"ז דומיא דעץ דקשה הוא, הרי דאלמלי הא דקש דמי לעץ דקשה הוא, ל"ה מהני מידי הא דחטה איקרי עץ, דמ"מ כיון שאי"ז קשה, אי"ז בכלל כלי עץ. [↑](#footnote-ref-3)
3. דאם היא ראוי' לטלטלה מלאה, הגם ששידה אין ממלאין אותה, לכאו' אין בזה טעם לטהרה, וככל כלי שאינו מחזיק מ"ס שאין דרך למלאותו לגמרי, דודאי הוא מקב"ט, וכמו שאמרו במגילה דכ"ו: דתיבה מקב"ט משום שפעמים שמטלטלין אותה כשהס"ת מונח עלי', אף שאינה מלאה לגמרי, ובחגיגה דכ"ו דשלחן מקב"ט משום דמגביהין אותו בעוד הלחם סדור עליו, אף שאינו מלא לגמרי, אך שמא י"ל, דכיון שהיא באה במידה ומצ"ע אינה מטלטלת, ואתינן לחשבה כמטלטלת מכח שבפועל מטלטלין אותה, אינה טמאה אא"כ היא עשוי' לטלטלה מלאה ממש, אך עמש"נ להלן אות ? מד' מהר"ם דכה"ג חשיב כמטלטל, עיי"ש, וצ"ע בזה [↑](#footnote-ref-4)
4. ובחת"ס שם פירש, דהוא משום דספינה מינח נייחא ומיא הוא דממטו לה, עיי"ש מש"כ לחדש לפ"ז בדין טלטול ע"י שוורים, אך לכאו' ל' התוס' שכתבו "שעיקר" הילוכה ע"י המים, לא משמע כן. [↑](#footnote-ref-5)
5. ויש להסתפק, בספינה שאינה מחזקת מ"ס, אך אינה עשוי' להטלטל אלא במים, או באוטו שאינו מחזיק מ"ס ואינו עשוי להטלטל ע"י אדם, אם חשיבא ככלי העשוי לנחת, לדעת הרמב"ם דאף כלי שאינו מחזיק מ"ס העשוי לנחת טהור, או דכל הא דבעינן מיטלטל ע"י אדם, הוא רק בכלי הבא במידה דמצד החפצא דהכלי הוא עשוי לנחת, ול"מ מה שהוא מיטלטל שלא ע"י אדם לחשבו ככלי המיטלטל, אלא בשהוא מיטלטל ע"י אדם, אך בכלי שאינו מחזיק מ"ס דמצד החפצא דהכלי אינו עשוי לנחת, לא חשבינן לי' כעשוי לנחת אלא בשאינו מיטלטל כלל, וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-6)
6. ועי' תורי"ד שבת דפ"ד. שפירש, דדין כלי הבא במידה המטלטל ע"י כמה בנ"א, דמי לדין טלטול ע"י שוורים, וזהו דאמר רבא התם, דלחנניא דספינת הירדן טמאה מפני שמטלטלת מלאה ע"י אנשים הרבה, ה"נ טלטול ע"י שוורים שמי' טלטול. [↑](#footnote-ref-7)
7. ובס' מי נפתוח פרפר ל"ה אות ב' כתב ע"פ ל' רש"י בחגיגה ובמגילה, דכלי קטן העשוי לנחת אינו טהור אא"כ אין דרכו להתטלטל בין מלא ובין ריקן, אבל אם דרכו להתטלטל באיזה אופן שיהי' בין מלא ובין ריקן, כבר בטל ממנו שם עשוי לנחת, שהרי אין עשוי לנחת רק להתטלטל באיזה פעם, ומ"ש הש"ס דההיקש דשק מלמדינו שהיא עשוי להתטלטל מלא וריקן, היינו בכלי גדול מחזיק מ"ס, דבזה אף שדרכו להתטלטל ריקן עכ"ז מיקרי עשוי לנחת, מצד שהוא בלתי אפשרי לטלטלו מלא, ויישב בזה ד' הר"ש לעיל פי"ב מ"ד, ונת' שם אות ה', עכ"ד, ובחזו"א סימן כ"ג סקי"ט כתב ע"ז דאינו כן, דדומיא דשק דרשינן שמטלטל מלא וריקן, עיי"ש, וילה"ע ע"ז גם מל' הגמ' במגילה דכ"ו: דאמרינן דזמנין דמטלטלי ליה כי מנח ס"ת עלוי' והו"ל מטלטל מלא וריקם, ומ' להדיא דהגם שאי"ז מחזיק מ"ס, בעינן שיהא מטלטל מלא וריקם, וכמש"א דהו"ל מטלטל מלא וריקם, וכן מ' ממה שהוצרכו להא דמטלטלי לי' כי מנח ס"ת עלוי', ועי' עוד בתשו' גאונים קדמונים סימן ע"ג שפירש להא דפרכינן דשלחן הו"ל כלי העשוי לנחת, ז"ל, מ"ט דומיא דשק בעינן, מה שק מיטלטל מלא וריקן ושולחן ריקן מטלטל בשעת העמדתו במקומו מלא לא מיטלטל, ומפרקינן וכו' שולחן נמי מיטלטל מלא וכו', עכ"ל, והרי דגם שלחן שאין בו מ"ס אינו טמא אא"כ הוא מטלטל גם מלא. [↑](#footnote-ref-8)
8. ועיי"ש בחזו"נ שהוסיף, דאף שבמקומו מיהא מותר לטלטלו, אנן דומיא דשק בעי' שיכול לטלטלו לכל מקום שירצה ולא ישבר, ולא סגי במה שיכול לטלטלו מעט במקומו, וע"כ כלי הבא במידה טהור, אף אם יכול לטלטלו מעט במקומו, כיון שאם בא לטלטלו טלטול גמור ממקומו הוא נשבר, דבעינן מטלטל מלא דומיא דריקם, וא"כ גם השלחן כיון שאם בא להוציאו מלפניו ית' אינו יכול מדכתיב לפני תמיד, שפיר הוי לנחת, עכ"ד. [↑](#footnote-ref-9)
9. ויש להוסיף, דלדעת הראב"ד אאל"פ כלל דאיירי התם בשהיתה מחזקת מ"ס, דא"כ מה לי דזימנין דמטלטל לי', הרי דעת הראב"ד דכלי המחזיק מ"ס אינו טמא אלא בשאינם עשויים להטלטל אלא במלואם, אך במקד"ד סימן נ"ד סק"ב כתב לדעת הראב"ד דהי' בתיבה מ"ס, ושו"ר גם במי נפתוח פרפר ל"ה סוף אות ג' שכתב כן, וזה לפי דבריו בדעת הראב"ד שהבאנו להלן אות ט"ז, עיי"ש בדבריו. [↑](#footnote-ref-10)
10. ועיי"ש בחס"ד ובהגר"ח שפירשו בזה מש"כ הרמב"ם פי"ב מטו"מ דכלי גללים וכו' הבאים במידה ה"ה כאהלים ואינם ככלים ולפיכך חוצצין בפני הטומאה, עכ"ל, דאתי לאשמועינן דאף כלי גללים הבאין במידה חשיבי כאהלים ודלא כר"מ, ומיושב בזה השגת הראב"ד שם, [↑](#footnote-ref-11)
11. ואמנם במנחת שלמה שם נקט, דאף דבשעת הנחתה אינה מקב"ט, מ"מ אם בשעת זריקתה היא מקב"ט, אינה חוצצת אף אחר שהניחוה, כיון שכבר קיבלה טומאה בשעה שהביאוה לשם, אך לכאו' י"ל, דאף שנטמאת בשעשה שהביאוה לשם, מ"מ כשהניחוה שם דפקע ממנה תורת קבלת טומאה, פרחה טומאתה ממנה, וע"כ שפיר היא חוצצת בפני הטומאה, והוא מוכח כן, דאל"כ מ"ט כתב הר"ח דהא דשידה אינה חוצצת בבית הקברות, הוא רק כשהניחוה שם לפי שעה, הרי גם אם הניחוה שם בקבע, מ"מ כיון שבשעה שהביאוה לשם נטמאת, היאך היא חוצצת בפני הטומאה, ובע"כ דאף שכבר נטמאת בשעה שהביאוה לשם, מ"מ כשהניחוה שם בקבע פרחה טומאתה ממנה [↑](#footnote-ref-12)