י - עוד בדין הבלעת תחומין
קטגוריות: ש_ס / יג עירובין / עירובין - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / תחומין מהדו_ב

**סימן י**

**עוד בדין הבלעת תחומין**

**א**

א] **עירובין מ"ד ב',** מי שיצא ברשות וכו' יש לו אלפים אמה לכל רוח, אם הי' בתוך התחום כאילו לא יצא וכו', מאי אם הי' בתוך התחום כאילו לא יצא, אמר רבה ה"ק אם הי' בתוך תחום שלו כאילו לא יצא מתוך ביתו דמי וכו', רב שימי בר חייא אמר ה"ק אם היו תחומין שנתנו לו חכמים מובלעין בתוך התחום שלו כאילו לא יצא מתחומו, במאי קמיפלגי, מר סבר הבלעת תחומין מילתא היא ומר סבר לאו מילתא היא.

**ובפירש"י** שם כתב בלישנא בתרא בביאור הפלוגתא דרבה ורב שימי, דלכו"ע איירי כשיצא מתחומו הראשון, ותחומין שנתנו לו חכמים מובלעין בתוך תחומו הראשון, ולדעת רבה בכה"ג הוי כאילו לא יצא מביתו ולא קנה שביתה במקום אחר, ויש לו אלפים מביתו לכל רוח כבתחילה, ולרב שימי ל"ה כאילו לא יצא מביתו, וקנה שביתה במקום שנאמר לו, ואך דהוי כאילו לא יצא מתחומו ולא הפסיד תחומו הראשון ויש לו קרוב לח' אלפים אמה, דהבלעת תחומין משויא להו לכולהו תחומי כחדא תחומא.

ב] **והנה** בביאור דעת רבה להך לישנא, כתב התור"פ, ז"ל, כאילו לא יצא מביתו, כלומר כאנשי העיר, אבל בשביל ההבלעה לא יוכל לחזור באותו תחום שנתנו לו חכמים, "שנתבטל מיד כשנכנס לתחום ביתו", עכ"ל, ומבו' בדבריו דכ"ז שלא חזר לתחום ביתו יש לו את התחום שנתנו לו חכמים, ורק כשחזר לתחום ביתו נתבטל התחום שנתנו לו חכמים, וכ"ה מבו' בד' הריטב"א, ועמש"נ בסימן ט' ענף ד' לפרש לדבריהם להא דפרכינן עלה ממערה.

אך הנה בפירש"י כתב בד"ה רב שימי, ז"ל, דלרבה וכו' כי ממטו ליה תחומין הניתנין לו עד תוך תחומו הוי כאילו לא יצא מביתו כלל, "ולא קנה שביתה במקום אחר" ויש לו אלפים מביתו לכל רוח כבתחילה, עכ"ל, וכתב עוד בד"ה ולא שני, ז"ל, אם מובלעות אית לי' שביתת ביתו, "ואין לו ממקום שנאמר לו אלא כדי לבא וליכנס בתחומו", עכ"ל.

**ומבו'** בדבריו דלדעת רבה לל"ב כל שתחומין שנתנו לו חכמים מובלעין בתוך תחומו, לא קנה שביתה כלל במקום השני, ואינו רשאי להלך שם אלפים אמה, ולא הותר לו אלא לילך משם וליכנס לתחומו. [[1]](#footnote-2)

**ב**

ג] **והנה** בעיקר דעת רש"י, דלדעת רבה אינו רשאי להלך אלפים אמה ממקום שנאמר לו, ולא הותר לו אלא לחזור לתחומו, צ"ב בגדר הדברים, דממ"נ, אם קנה שביתה במקום שנאמר לו, מ"ט הוא אסור להלך משם אלפים אמה, ואם לא קנה שם שביתה, כמשמעות ד' רש"י, מ"ט הוא מותר לחזור לתחומו.[[2]](#footnote-3)

ד] **ובפשוטו** יש לפרש בזה, דכיון דמן הדין יש לו שביתה במקום שנאמר לו, ואך דכיון דתחום זה מובלע בתחום ביתו, אמרינן דכאילו לא יצא מביתו והוא חוזר לשביתת ביתו, ע"כ אף דמכח הא דיש לו שביתת ביתו הדין נותן דאין לו שביתה כלל במקום שנאמר לו,[[3]](#footnote-4) מ"מ כיון דאם לא יהא לו שביתה כלל שם אין בידו לחזור לתחומו, וממילא דלא יחזור לשביתתו שם, ותו ממילא יהא לו שביתה במקום שנאמר לו וחוזר חלילה, ע"כ בע"כ דנשתייר לו שביתה במקום שנאמר לו לענין לחזור לתחומו, דא"א שתתבטל שביתה זו לגמרי מכח שביתתו בתחום ביתו, שהרי אדרבה אם תתבטל שביתה זו, לא יהא לו שביתה בתחום ביתו, כיון דאינו רשאי לחזור לשם.

**ג**

ה] **ונראה** דיש לפרש עוד בזה, ובהקדם, דהנה בפירש"י בד"ה רב שימי סבר כתב דלדעת רבה ללישנא קמא דכל שיצא מתחומו הפסיד שביתת ביתו, לית לי' הא דתנו נהרדעי דאם פקח הוא עייל לתחומו וכיון דעל על.

**והנה** בפירש"י לעיל מ"א ב' ד"ה עייל לתחומא פירש לדינא דנהרדעי דעייל לתחומו וכיון דעל על, דהיינו דכל דעייל לתחומו הו"ל כאילו לא יצא, כיון דברשות על ולא גרע מהחזירוהו, - ומבו' בדבריו דדינא דנהרדעי הוא חד דינא עם דינא דמתניתין דהוציאוהו והחזירוהו כאילו לא יצא.

**וצ"ע** לפ"ז במש"כ רש"י דרבה לית לי' להא דנהרדעי, שהרי מתניתין היא דהוציאוהו והחזירוהו כאילו לא יצא, ולא פליג רבה ע"ז, וכיון דדינא דנהרדעי הוא חד דינא עם דינא דהוציאוהו והחזירוהו, מ"ט לית לי' לרבה להך דינא, וכבר הק' עד"ז בחי' המהר"ל, עיי"ש.

ו] **ונראה** בדעת רש"י, דהנה בעיקר הא דמי שיצא ברשות ל"מ לחזור לתחומו אלא מכח דין הבלעת תחומין, ול"ה כהוציאוהו נכרים והחזירוהו דכאילו לא יצא, מבו' בד' רש"י בד"ה ולא שני דהוא משום דקנה שביתה אחרת ביציאתו, וכל שהוא בתוך מקום שביתתו השני', אינו חוזר לשביתתו הראשונה, וע"כ ל"ד לההיא דהוציאוהו והחזירוהו, דאין לו שביתה אחרת, ובכה"ג הוא דאמרינן דכל שהחזירוהו כאילו לא יצא, וע"ז הוא דמהני דינא דהבלעת תחומין דב' התחומין הוו כתחום אחד, וע"כ שפיר הוא חוזר לשביתתו הראשונה.

**ואמנם** נראה דבדין הבלעת תחומין לחודי' לא סגי, דכל דינא דהבלעת תחומין הוא כשיש לו את ב' התחומין, ומהני דינא דהבלעת תחומין לחשבן כתחום אחד, וכאשר כ"ה בדין הבלעת תחומין במערה, אך הכא הרי כשיצא מתחומו איבד את תחומו,[[4]](#footnote-5) והא דמהני בזה דינא דהבלעת תחומין הוא מיוסד על דינא דמי שהוציאוהו והחזירוהו כאילו לא יצא,[[5]](#footnote-6) דכל שחזר לתחומו הראשון הוי כאילו לא יצא, וע"כ שפיר מהני בזה דין הבלעת תחומין, שיחזור לתחומו הראשון.

ז] **ולפ"ז** נראה לפרש מש"כ רש"י דלית לי' לרבה הא דנהרדעי, דהנה הרי עיקר מש"כ רש"י דדינא דנהרדעי תלי בדין הבלעת תחומין, צ"ב, דמ"ש התם דין הבלעת תחומין, הרי אין לו תחום אחר המובלע עם תחומו הראשון.

**ובע"כ** צ"ל בדעת רש"י, דס"ל כמש"כ הרמב"ם בפכ"ז משבת הט"ו, דמי שאין לו אלא ד' אמות שהוצרך לנקביו, ה"ז יוצא ומרחיק ונפנה "וחוזר למקומו", וכ"כ המאירי בריש פירקין והרשב"א בעבוה"ק שער ה' פי"ג (הס"ט), והיינו דאף שהתירו לו לצאת ממקומו משום כבוד הבריות, לא פקעה זכייתו בד' אמותיו, אלא שהתירו לו לצאת מהן, וע"כ הוא חוזר למקומו.

**ואשר** ע"כ שפיר שייך בזה דין הבלעת תחומין, דשפיר חשיב דיש לו ב' תחומין המובלעין זב"ז, שהרי כשהוציאוהו חוץ לתחומו קנה ד' אמות, וכיון דתחום זה דד' אמות אינו אוסר עליו לילך לתחומו הראשון, מכח התירא דכבוד הבריות, יש בזה לדין הבלעת תחומין.[[6]](#footnote-7)

ח] **ואשר** זהו מש"כ רש"י דלית לי' לרבה להא דנהרדעי, דאף דמודה רבה לדינא דהוציאוהו והחזירוהו דכאילו לא יצא, היינו משום דהתם אין לו שביתה אחרת, וע"כ ל"ב בזה לדינא דהבלעת תחומין, - אך בההיא דנהרדעי דקנה ביציאתו ד' אמות ואף שיצא משם משום כבוד הבריות אכתי שביתה זו קיימת, דמה"ט הוא מותר לחזור למקומו, הרי דבלא דינא דהבלעת תחומין, ל"מ לחזור לשביתתו הראשונה, וע"כ הוא דלרבה דס"ל דהבלעת תחומין לאו מילתא היא, אף בההיא דנהרדעי לא אמרינן דכיון דעל על, ואינו חוזר לשביתתו הראשונה.

**ד**

ט] **והנה** אמנם בעיקר מש"כ הרמב"ם ודעימי' דבהוצרך לנקביו ויצא מותר לחזור למקומו, צ"ב, דאף דנימא דאף שהתירו לא לצאת מד' אמותיו לא פקעה זכייתו בהן, מ"מ היאך הוא מותר להלך עד לד' אמותיו, הרי הוא מהלך חוץ לתחומו.

**ונראה** די"ל בזה, דהנה התו"י ביומא ס"ז א' כתבו בדין מי שיצא חוץ לתחום דמותר לחזור למקומו מדאורייתא, ופירשו הטעם, ז"ל, אפי' למ"ד תחומין דאורייתא, כיון שלא היתה שם שביתתו קבועה עוד מתחילת היום, אם חוזר לו אין כאן איסור מה"ת, עכ"ל, וכ"כ התוס' הרא"ש והריטב"א שם.

**והמנ"ח** במצוה כ"ד פירש לדבריהם דהיינו דאין אסור מדאורייתא אלא להוסיף להתרחק מתחומו, אך לחזור לתחומו לא נאסר אלא מדרבנן.[[7]](#footnote-8)

י] **ולפ"ז** יש מקום לומר, דעיקר הך מילתא דאין תחומו אוסרו אלא להתרחק ממנו, הוא אף מדרבנן, והא דכשיצא מתחומו אסור לחזור לשם, הוא משום דהיוצא חוץ לתחום יש לו ד' אמות ואסור לצאת מהן.[[8]](#footnote-9)

**ואשר** ע"כ הוא דכל שהוצרך לנקביו והתירו לו לצאת מד' אמותיו, הוא מותר לחזור לשם, דכיון דכשיצא משום כבוד הבריות מממקומו, לא פקעה זכייתו בד' אמותיו, ואינו קונה ד' אמות חדשות, ע"כ שפיר הוא מותר לחזור לשם, דאין ד' אמותיו אוסרות אלא להתרחק מהן.[[9]](#footnote-10)

**ה**

יא] **ולפ"ז** י"ל כן בביאור דעת רבה ללישנא בתרא דאינו רשאי להלך אלפים אמה ממקום שנאמר לו, ולא הותר לו אלא לחזור לתחומו, והיינו דכיון דהבלעת תחומין מילתא היא, וחשיב כמו שחזר לתחומו הראשון, ע"כ הוא אסור להלך אלפים אמה ממקום שנאמר לו, דתחומו הראשון אוסר עליו להוסיף ולהתרחק ממנו.[[10]](#footnote-11)

**אך** מ"מ שפיר הוא רשאי לחזור לתחומו הראשון, דהרי אין התחום אוסר כלל לחזור אליו, וכל הא דבעלמא כשיצא חוץ מתחומו הוא אסור לחזור לתחומו, הוא משום דקנה ד' אמות ואסור לצאת מהן, אך הכא דנתנו לו חכמים אלפים אמה, שפיר הוא רשאי להלך בהן ולחזור לתחומו הראשון.

יב] **ונראה** עוד, דאף אי נימא דאיסור תחומין הוא אף כשהוא חוזר לתחומו, מ"מ שפיר ניחא הא דהכא הוא מותר לחזור לתחומו הראשון, דכל הא דאסור אף לחזור לתחומו, הוא משום שהוא מהלך במקום שאינו בכלל תחומו, אך הכא שנתנו לו חכמים אלפים אמה, הרי אף דתחומו הראשון אוסר עליו להוסיף ולהתרחק ממנו, מ"מ שפיר הוא מותר לחזור לתחומו הראשון, שהרי נתנו לו חכמים אלפים אמה, והילוכו הוא במקום שהוא תחומו, ומה שתחומו הראשון אוסר עליו, הוא רק להוסיף ולהתרחק ממנו.

1. ובסימן ט' סק"ז בהערה נת' דיסוד הפלוגתא בזה הוא בביאור מה שאמרו רבה כאילו לא יצא מביתו ואמר רב שימי כאילו לא יצא מתחומו, אם קאי על השעה שנאמר לו, או קאי אחר שחזר לתחום ביתו, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-2)
2. ויש שפירשו דלעולם בכה"ג לא קנה שביתה כלל במקום שנאמר לו, והא דהוא מותר לחזור לתחומו, הוא היתר בפנ"ע שהתירו לו חכמים לחזור לתחומו בכה"ג, - אך מלבד דגדר הדברים צ"ב, גם העירו דזה נסתר ממשה"ק רש"י וש"ר על הך לישנא מהא דפרכינן עלה מההיא דר"א דשתים יכנס, ולהך לישנא הרי מודה רבה דמותר לחזור לתחומו, ולהנ"ל הרי ל"ק כלל, דהרי הא דהכא הוא מותר לחזור לתחומו, הוא היתר בפנ"ע שהתירו חכמים ליוצא שלא ברשות, אך במי שיצא מתחומו ב' אמות, הרי דאם לא ס"ל לדין הבלעת תחומין, הדין נותן שלא יהא חוזר לתחומו. [↑](#footnote-ref-3)
3. ומשמעות דברי רש"י דהוא משום דא"א שיהא לו ב' שביתות, וכיון שיש לו את שביתת ביתו, אין לו שביתה במקום שנאמר לו, וי"ל עוד, דהוא משום דתחומו הראשון אוסרו בתחומו השני, וכמשמעות דברי הרמב"ן במלחמות בשלהי פירקין. [↑](#footnote-ref-4)
4. והנה אמנם בגונא דלא יצא אלפים אמה חוץ לתחומו, י"ל דמהני דינא דהבלעת תחומין דמכח זה הוי כאילו לא יצא כלל, וכאשר מצינו עד"ז לדעת ר"א דמי שיצא מתחומו ב' אמות יכנס, ולדעת רוב קמאי הוא אף כשיצא לדעת, והיינו משום דמכח דינא דהבלעת תחומין הוי כאילו לא יצא, ונת' כמה דרכים בזה בסימן י"א סק"ו, אך הרי מסתימת הדברים משמע דאף אם בתוך הליכתו ברשות יצא אלפים אמה חוץ לתחומו, ובשעה שנאמר לו הוא עומד בתוך אלפים דתחומו, מהני דין הבלעת תחומין דהוא חוזר לשביתתו הראשונה, אף דבשעה שיצא אלפים אמה חוץ לתחומו איבד את שביתתו הראשונה. [↑](#footnote-ref-5)
5. וצריך להוסיף, דאף לדעת הרמב"ן ודעימי' דהיוצא ברשות הוי כיוצא לדעת, ונת' בסימן ג' דחשיב כיוצא לדעת אף לגבי דאם החזירוהו לתחומו אין לו אלא ד' אמות, ולא אמרינן דכאילו לא יצא, כ"ז הוא קודם תקנת ר"ג, אך אחר שתיקן ר"ג דהיוצא ברשות יש לו אלפים לכל רוח, והקילו טפי על היוצא ברשות מהיוצא שלא לדעת דאין לו אלא ד' אמות, הרי דכיון דהיוצא שלא לדעת והחזירוהו לתחומו הוי כאילו לא יצא, כ"ש דהיוצא ברשות והחזירוהו לתחומו הוי כאילו לא יצא, ונת' כן בסימן ג' סקכ"ד, וע"כ שפיר מהני בזה דין הבלעת תחומין שיחזור לשביתתו הראשונה. [↑](#footnote-ref-6)
6. ונתחדש בזה דשייך דין הבלעת תחומין, אף כשאין עיקר תחומו השני מובלע בתחומו הראשון, אלא כיון דתחומו השני אינו אוסר ליכנס בתחומו הראשון, הו"ל כתחומין המובלעין זב"ז, והיינו משום ד"תחום", הוא המקום שניתן לו לילך בו, וכל דאין התחום השני אוסרו ליכנס בתחומו הראשון, חשיב דהוי זה בכלל תחומו, וע"כ יש בזה לדין הבלעת תחומין. [↑](#footnote-ref-7)
7. ובטעמא דמילתא נראה, דעיקר איסור תחומין אינו לילך במקום שאינו תחומו, אלא הוא לצאת מתחומו, וכאשר כן מבו' ממש"כ הרמב"ן במלחמות בשלהי פירקין דאסור לצאת מתחום לתחום, וכ"נ מדינא דמערה דכל שאין התחומין שעל גבה מובלעין זב"ז, אסור לצאת מזל"ז, וכ"ה דאסור לצאת מתחומו ה"נ אסור להתרחק מתחומו. [↑](#footnote-ref-8)
8. אך יש לפקפק בזה, דלפ"ז הי' בדין דכל שיצא מתחומו ועדיין הוא מהלך, יהא מותר לחזור לתחומו, לדעת הסוברים דמהלך אינו קונה שביתה, ונת' במק"א דלכו"ע אינו קונה ד' אמות, ולא מצינו כן, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-9)
9. והא דלא אסרינן לי' לחזור לד' אמותיו, מכח הא דהוא מוסיף בכך להתרחק מתחומו הראשון, נראה דהוא משום דלית לי' ב' שביתות, ואחר שקנה ד' אמות, בטלה שביתתו הראשונה, ואין לאסרו מכחה. [↑](#footnote-ref-10)
10. וזה ע"ד מה שאמרו במערה, דאלמלי דין הבלעת תחומין אסור להלך על גגה מצד לצד, דאף דבכל מקום שהולך הוא בתוך תחומו, מ"מ הוא אסור לצאת מתחום לתחום, וה"נ הכא אף דיש לו את התחום שנתנו לו חכמים, מ"מ אסור להלך בו משום שהוא מתרחק מכך מתחום ביתו. [↑](#footnote-ref-11)