42 פסול קרובים ג - בדין בן חורגו ואבי חמיו
קטגוריות: ש_ס / לד סנהדרין / סנהדרין עניינים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ

אור ליום ב' ח' אדר תשע"ג

א] סנהדרין דכ"ז:, ואלו הן הקרובין אחיו ואחי אביו ואחי אמו ובעל אחותו ובעל אחות אביו ובעל אחות אמו ובעל אמו וחמיו וגיסו הן ובניהן וחתניהן וחורגו לבדו, ופירש"י, ז"ל, בעל אחותו כאחיו הוא דילפינן בעל כאשתו וכו', בעל אחות אביו כאחי אביו, בעל אחות אמו כאחי אמו וכו', וחורגו בן אשתו לבדו ולא בנו וחתנו וכו', עכ"ל.

והנה הרמב"ן במלחמות בסוגיין כתב, דאבי חמיו כשר להעיד לו, וכ"כ בפסקי רי"ד ובפסקי ריא"ז ובחי' הר"ן בסוגיין, ומשמעות ד' הרמב"ן דמדמי לה להא דבן חורגו כשר, וכ"כ הרי"ד והריא"ז, וכן נקטו הב"ח והגר"א בסימן ל"ג ומהרש"ל בתשו' סימן פ'.

אך בתשו' הרשב"א ח"ה סימן קע"ד נקט בפשיטות דה"ה פסול להעיד לאבי חמיו ואבי חמותו, וכ"ה מבו' בדבריו בב"ב דקכ"ח.,[[1]](#footnote-2) וכן נראה בד' הסמ"ג ל"ת רט"ו, ז"ל, וכל אשה שאתה פסול לה כך אתה פסול לבעלה וכל בעל שאתה פסול לו כך אתה פסול לאשתו שהאשה כבעלה, חוץ משלישי בראשון, והוא מש"כ לעיל מינה דמשה כשר להעיד לאשת פנחס, עכ"ל, ונ' להדיא דאבי חמיו פסול להעיד לו, דרק בשלישי בראשון הוא דלא אמרינן בעל כאשתו, אך אבי חמיו דהוי לבת בנו שני בראשון, ה"ה פסול אף לבעלה, וכן דקדקו האחרונים גם מל' תשו' הרא"ש כלל נ"ז ס"ג, וכן נקטו הב"י והדרכי משה והט"ז בסימן ל"ג, וצ"ע שורש הפלוגתא בזה.

ב] עוד צ"ע בזה, דהנה התוס' בסוגיין הביאו מירושלמי דאמרי' משה מהו להעיד באשת פנחס ואמר ר' יוחנן כשר, וכתבו דמדנקט לאשת פנחס משמע דלפנחס עצמו לא יעיד דהוי שלישי בראשון, והב"ח בסימן ל"ג הביא ממהר"ש אשכנזי שכתב דה"נ יש לדקדק, דמדקמיבע"ל במשה לאשת פנחס, ש"מ דאהרן פשיטא להו דפסול להעיד לאשת פנחס, וכן הוכיח הט"ז שם, ועיי"ש בב"ח מש"כ לדחות בזה, והתומים שם סק"ה פקפק בזה,[[2]](#footnote-3) ותיקשי מינה לדעת הרמב"ן ודעימי' דס"ל דאבי חמיו כשר להעיד.

ג] והנה בעיקר הא דבן חורגו כשר, צ"ב, דכיון דבעל כאשתו, ומה"ט בעל אחותו ובעל אחות אביו ובעל אחות אמו פסולין להעיד לו, א"כ מ"ט בן חורגו כשר להעיד לו, הרי כ"ה הוא פסול להעיד לאשתו דקי"ל דלא כמר ב"ר אשי דמכשר באבוה דאבא, בדין דיהא פסול להעיד לו.

ומצאנו בזה כמה דרכים בד' הראשונים, דהנה בתשו' הרשב"א ח"ה סימן קע"ד כתב, ז"ל, חורגו לבדו, קשיא להו לרבוותא ז"ל, דכשאתה עושה בעל כאשתו הו"ל ב' בראשון ומ"ש מבן אחות אשתו שפסול מפני שאתה עושה בעל כאשתו והו"ל ב' בראשון, ותי' הראב"ד ז"ל דבן חורגו אין בו קירוב דעת דמיסנא סאני אהדדי משא"כ בבן אחות אשתו וכו', עכ"ל.[[3]](#footnote-4)

אמנם בפסקי הרי"ד בסוגיין כתב טעם אחר בזה, ז"ל, אבל בן חורגו כשר, ואע"ג דלאם אביו פסול, לבעלה כשר, משום דלאם אביו הוא שלישי, וכל שלישי בראשון כשר חוץ מבן בנו שאין מונין בו דורות כדאמרינן ביש נוחלין, הלכך לאם אביו פסול דהוא בן בנה אבל לבעלה כשר, דאע"ג דאמרינן בעל כאשתו, לא יהא אלא כאחי', אילו הי' אחי' ל"ה כשר לו דהוה בן בן אחותו, ה"נ לבעלה כשר, דלא אמרינן בעל כאשתו אלא כשהוא שני אבל כשהוא שלישי לא, עכ"ל, וכעי"ז כתב ראבי"ה סימן אלף מ"ד, ז"ל, וחורגו לבדו ולא בנו וחתנו משום דהו"ל שלישי בראשון, דנהי נמי דבן בנו פסול להעיד לו וכן עד סוף כל הדורות לפי שהן מיוצאי יריכו, אבל חורגו שאינו יוצא יריכו אין שלישי פסול לו, עכ"ל.

ד] וביאור הדברים הוא, דהנה בב"ב דקכ"ח. אמרינן דמר ב"ר אשי אכשר באבא דאבא ולית הלכתא כמר ב"ר אשי, וכתב הרי"ף שם, ז"ל, קסבר מר ב"ר אשי דאבא דאבא שלישי בראשון הוא, ומשו"ה קא מכשר בי', ולית הלכתא כותי' דאבא ובנו ראשון בראשון הוא כמו אח ואחיו שהוא ראשון בראשון והו"ל אבא דאבא שני בראשון, עכ"ל.

אך בפי' רשב"ם שם כתב, ז"ל, באבא דאבא וכו' דהיינו שלישי בראשון, ולית הלכתא כמר ב"ר אשי, דבני בנים ובני בני בנים עד אלף דורות לא יעידו לאבותיהם דבן ירך אביו הוא, עכ"ל.

והנה ממה שפי' רשב"ם דהא דלית הלכתא כוותי' הוא משום דבן ירך אמו, יש ללמוד דלעולם קי"ל כמר ב"ר אשי דבן הבן חשיב כשלישי בראשון, וע"כ כל הא דקי"ל דהוא פסול להעיד לו, הוא משום דבן ירך אמו, דאי נימא דקי"ל דבן הבן חשיב כשני בראשון, א"כ מ"ט הוצרך רשב"ם לה"ט דבן ירך אמו, - וביותר, שהרי מכח ה"ט דבן ירך אמו כתב רשב"ם לפסול בני בנים עד אלף דורות, ואם קי"ל דבן הבן חשיב כשני בראשון, הרי דמהא דקי"ל דבן הבן פסול, אין מקור כלל לפסול בבני בנים עד אלף דורות, וז"ב, אך העירוני דבד' מהרש"א שם נראה לא כן, עיי"ש, וצ"ע.[[4]](#footnote-5)

והנה בד' הרי"ד וראבי"ה מבו' שדעתם כדעת רשב"ם, דהא דלית הלכתא כמר ב"ר אשי, הוא משום דבן ירך אביו הוא, וע"כ ה"ה פסול להעיד לאבי אביו וכו' עד אלף דורות, ולפי הנ"ל נמצא לדעתם, דלעולם בן הבן חשיב כשלישי בראשון, ואפ"ה הוא פסול להעיד לאבי אביו משום דבן ירך אביו הוא.

ואשר זהו מש"כ הרי"ד והראבי"ה דמה"ט הוא דבן חורגו כשר להעיד לו, אף שאינו מעיד לאשתו, ולא אמרינן דבעל כאשתו, והיינו משום דהגם דבעל כאשתו, מ"מ הא דבן ירך אביו הוא רק באביו ואבי אביו עצמם, ול"מ ע"ז הא דבעל כאשתו, וע"כ הוא דבן חורגו כשר להעיד לו הגם דבעל כאשתו, שהרי אף לאשתו הוי שלישי בראשון, והא דהוא פסול להעיד לה הוא משום דבן ירך אביו וירך אמו, ובזה ל"מ הא דבעל כאשתו.

ה] ויש להוסיף, דהנה הנה הרי"ד הוסיף לפרש בזה, דהוא משום דאע"ג דאמרינן בעל כאשתו, לא יהא אלא כאחי', אילו הי' אחי' ל"ה כשר לו דהוה בן בן אחותו, ה"נ לבעלה כשר, וצ"ע דמאי מדמי לה להא דהוא כשר להעיד לאחי', הרי בעל עדיף דהוי כאשתו.

ונראה בביאורו, דהנה לפ"מ דס"ל דבן לאבי אביו חשיב כשלישי בראשון, הרי בע"כ דמנין ראשון שני ושלישי הוי בדורות, דכל שהם דור אחד הוו ראשון בראשון וכל שנתרחק דור א' הוי שני בראשון וכל שנתרחק ב' דורות הוי שלישי בראשון.

ונתחדש עוד לפ"ז, דבהל' עדות שוה קורבת בן לאביו לקורבת בן לאחי אביו, דבתרוייהו הוי שני בראשון, וכן שוה קורבת בן לאבי אביו לקורבת בן לאחי אבי אביו, דבתרוייהו הוי שלישי בראשון, ונראה דהיינו משום דעיקר פסול קרובים הוא על ב' מאותם הדור, וכדילפינן דאבות להדדי לא, והא דבניהם פסולין הוא משום שהן באין מכח קורבה זו, וע"כ בהל' עדות שוה קורבת ב' אחין זל"ז לקורבת האדם לעצמו, והיינו ד"ראשון" הוא עיקר הקורבה שפסלה תורה, והוא בין קורבת האדם לעצמו ובין קורבת ב' אחים זל"ז, וזהו דבן לאביו חשיב שני בראשון, דהאדם לעצמו הוי כראשון, ד"ראשון" אי"ז מורה על ריחוק, אלא היינו דהקורבה עצמה שפסלה תורה היא ראשון, וכל שנתרחק דור א' הוי שני וכל שנתרחק ב' דורות הוי שלישי, וע"כ ליכא נפ"מ בין קורבת הבן לאביו לקורבתו לאחי אביו, ולעולם אין דנים אלא על ריחוק הדורות.

ואשר ע"כ שפיר מדמי הרי"ד דין בן בן אשתו לדין בן בן אחותו ולא אמרינן דבעל עדיף דהוי כאשתו, דהרי בהל' עדות דמי קורבת ב' אחין זל"ז לקורבת האדם לעצמו, וז"ב.

ו] ובחי' הר"ן בסוגיין פירש טעם הא דחתן בתו כשר להעיד, ולא אמרינן דבעל כאשתו, ז"ל, וחתן בתו שאמרנו שהוא כשר הוא בעל בת בתו שהיא שני' בראשון ואין כאן אלא קורבה אחת של קידושין, ויש כיו"ב שהוא פסול וזהו חתן אחיו שאף הוא בעל בת אחיו שהיא שני' בראשון, אלא שהטעם בזה שבן בנו אע"פ שהוא שני לו רחוק הוא לו יותר מבן אחיו, וזהו הכשרו של מר ב"ר אשי, אלא דלית הלכתא כוותי' בבן בנו, אבל מ"מ בבעל בת בתו אין לנו שיהי' פסול, שאין לנו ללמוד מבן בנו שמ"מ רחוק הוא ממנו כיון דמעלמא קאתי, ואין למדין קל מחמור להחמיר עליו וכו', ואל תתמה שאחי חמותו פסול ואבי חמותו כשר, שהרי למר ב"ר אשי אחי אביו פסול ואבי אביו כשר, עכ"ל, וכן מ' בל' הרמב"ן במלחמות דהא דאבי חמיו כשר, הוא ע"ד הא דלמר ב"ר אשי אף אבי אביו כשר.

ולפ"ד הר"ן נראה דזהו גם הטעם בהא דבן חורגו כשר להעיד לו ולא אמרינן דבעל כאשתו, ועיי"ש בתו"ד הר"ן דמדמי דין אבי חמיו ואבי חמותו לדין בן חורגו דכשר, דהוא משום דבקורבה דבן בנו דהן מרוחקין ב' דורות, לא אמרינן בעל כאשתו.

ז] ומד' הרא"ש נראה דיש להוכיח דהא דבן חורגו כשר הוא ע"ד ד' הרשב"א, דהנה התוס' הרא"ש בסוגיין פירש בהא דמיבע"ל באשת חורגו, ז"ל, ולשאר נשות קרוביו פשיטא לי' בר מאשת שלישי לראשון דאיתפלוג דרא, ומיבע"ל באשת חורגו משום "דאקילו בי' רבנן להכשיר בנו וחתנו", וגם איכא תרי בעל כאשתו, עכ"ל.

והנה אי נימא דהא דבן חורגו כשר הוא משום דהו"ל כשלישי בראשון, או משום דבקורבה רחוקה דבן הבן לא אמרינן בעל כאשתו, הרי לא מצינו כלל שהקילו חכמים בקורבת חורגו, שהרי לעולם קורבת חורגו הויא קורבה גמורה כקורבת הבן, ומ"מ בנו כשר, הגע עצמך, אטו לדעת מר ב"ר אשי דמכשר באבוה דאבא, נימא דהקילו חכמים בקורבת בנו להכשיר בנו וחתנו, ומה"ט נדון בדין אשתו, ובע"כ מד' הרא"ש, דהא דבן חורגו כשר, הוא קולא שהקילו בקורבת חורגו, דאינה פוסלת אלא אותו עצמו ולא את בנו, וכנראה הוא ע"ד ד' הרשב"א בשם הראב"ד דקורבת חורגו אינה קורבה גמורה משום דמיסנא סנו אהדדי, וזהו דמיבע"ל שמא אף אשת חורגו כשרה.

ובזה מתפרש הא דלא מיבע"ל באשת בן אחיו, אף דבנו וחתנו כשרים, ודמי לחורגו דבנו וחתנו כשרים,[[5]](#footnote-6) והיינו משום דבקורבת בן אחיו לא הקילו כלום, והא דבנו וחתנו כשרים הוא משום דהוו שלישי בראשון, וע"כ ודאי דהוא פסול להעיד לאשתו דהויא כבעלה וחשיבא כשני בראשון, ולא מיבע"ל אלא בחורגו דאקילו בי' רבנן להכשיר בבנו וחתנו אף דהוו שני בראשון, ובזה הוא דמיבע"ל דכ"ה שהקילו חכמים להכשיר בבנו וחתנו, שמא ה"נ הקילו להכשיר באשתו.

ח] ועד"ז נראה לדקדק גם מד' התוס', דהנה התוס' בסוגיין כתבו, ז"ל, ובירושלמי נמי אמרי' משה מהו להעיד באשת פנחס ואמר ר' יוחנן כשר, ומדנקט אשת פנחס משמע דלפנחס לא יעיד דהוה שלישי בראשון, והא דלא אמרינן אשה כבעלה כי הכא באשת חורגו משום דהתם איתפלג דרא, עכ"ל, וכ"כ הסמ"ע בל"ת רט"ו.

והנה אי נימא דהא דבן חורגו כשר הוא משום דבקורבה רחוקה זו דאתפלג דרא לא אמרינן בעל כאשתו, הרי מעיקרא ל"ה מקשו התוס' והסמ"ג מידי דמ"ש דמשה מעיד לאשת פנחס מהא דאין אדם מעיד לאשת חורגו, שהרי בחורגו עצמו חזינן דכל דאתפלג דרא לא אמרינן בעל כאשתו, דמה"ט הוא דבן חורגו כשר, וגם בתי' התוס' והסמ"ג דלא אמרינן אשה כבעלה משום דאתפלג דרא, לא סייעו לזה מהא דבן חורגו כשר, ובע"כ מד' התוס' והסמ"ג דהא דבן חורגו כשר ולא אמרינן בזה בעל כאשתו, אי"ז כלל משום דאתפלג דרא, אלא הוא משום דהקילו חכמים בקורבת חורגו להכשיר בנו וחתנו, וע"כ שפיר קשיא להו, דמ"ט משה מעיד לאשת פנחס, ומ"ש מהא דאינו מעיד לאשת חורגו, וע"ז תירצו דכיון דאתפלג דרא לא אמרינן אשה כבעלה, ואמנם כ"ז הוא בשלישי בראשון, אך בבן חורגו דהוי כשני בראשון, הי' בדין דנימא בעל כאשתו, והא דלא אמרינן הוא משום דהקילו חכמים בקורבת חורגו, וכנ"ל.

ט] ומעתה כאשר נבא לדון בפלוגתת הראשונים בדין אבי חמיו אם הוא כשר להעיד לו, הרי הדבר פשוט דפלוגתייהו הויא לטעמייהו דפליגי בטעם הא דבן חורגו כשר, דהרשב"א לטעמי' דהא דבן חורגו כשר הוא משום דאין בו קירוב דעת דמיסנא סאני אהדדי, הרי דאי"ז טעם להכשיר אלא בבן חורגו, אך באבי חמיו דליכא לה"ט, ה"ה פסול, והט"ז בסימן ל"ג כיון לטעם זה, עיי"ש, ועד"ז הוא גם לדעת התוס' והסמ"ג והרא"ש דהא דבן חורגו כשר הוא משום דהקילו חכמים בחורגו, דזה אינו טעם להכשיר באבי חמיו, וע"כ דעת הסמ"ג והרא"ש לפסול בזה, וכ"ה גם משמעות ד' התוס' דלא הכשירו אלא למשה באשת פנחס, וגם בזה הוצרכו לפרש טעם הא דלא אמרינן בעל כאשתו.

אך הרי"ד והריא"ז לטעמייהו דהא דבן חורגו כשר, הוא משום דהו"ל שלישי בראשון ולי"ב להא דבן ירך אביו, הרי דמה"ט יש להכשיר גם לאבי חמיו דנמי הו"ל שלישי בראשון, ועד"ז הוא גם לדעת הר"ן דהא דבן חורגו כשר, הוא משום דבאבי האב שמרוחקים ב' דורות לא אמרינן בעל כאשתו, דמה"ט גם באבי חמיו לא אמרינן בעל כאשתו וכשר.

י] והנה לפ"ד הרי"ד וראבי"ה דהא דבן חורגו כשר הוא משום דהו"ל שלישי בראשון, הרי לכאו' נראה דכ"ז הוא לתנא דמתניתין דס"ל דשלישי בראשון כשר, אך לדעת רב דס"ל דשלישי בראשון פסול, ואין אדם מעיד לאחי אבי אביו, הרי דה"נ בן חורגו אינו מעיד לו.

ועד"ז הוא גם לדעת הר"ן דהא דבן חורגו כשר הוא משום דבקורבה רחוקה זו לא אמרינן בעל כאשתו, אשר לכאו' היינו דהגם דבעל כאשתו, ודעת הר"ן לעיל ד"י. דהוי טפי מקרוב וחשיב כבע"ד, מ"מ ל"ה ממש כאשתו, וע"כ בקורבה רחוקה זו דבן הבן, דיינו לפסול אותו לאבי האב עצמו, ולא פסלינן לי' לאשתו, ולפ"ז הרי דלמ"ד דאף שלישי בראשון פסול, ופסול בן הבן להעיד לאחי אבי אביו, כ"ש דפסול הוא להעיד לאשת אבי אביו ולבעל אם אביו.

ותוס' והסמ"ג והרא"ש שדנו דקי"ל שלישי בראשון כשר, אף דקי"ל דבן חורגו כשר, הוא לטעמייהו דהא דבן חורגו כשר הוא משום דהקילו חכמים בחורגו, וכנ"ל, וע"כ אי"ז ענין לדינא דשלישי בראשון.

יא] ולפ"ז הרי מתישב היטב מה שהוכיחו האחרונים מד' הירושלמי דאבי חמיו פסול, אשר קשיא מזה ע"ד הרי"ד והרמב"ן ודעימייהו דאבי חמיו כשר, שהרי הירושלמי התם ס"ל דשלישי בראשון פסול וכמו שהוכיחו התוס', וכיון דשלישי בראשון פסול ע"כ ודאי דאבי חמיו פסול, וכנ"ל,[[6]](#footnote-7) וכל מש"כ הראשונים דאבי חמיו כשר, הוא לפ"מ דקי"ל דשלישי בראשון כשר, וכמש"נ.

ובאמת הוא מוכרח כן, שהרי בסוגיין אמר רב, אחי אבא לא יעיד לי וכו' אף אני לא אעיד לו אני ובני וחתני, והרי דאף חתן בן אחיו אינו מעיד לו, ולפ"ז הרי כ"ש דאין אדם מעיד לאבי חמיו, שהרי אינו מעיד אף לאחי אבי חמיו, ותיקשי מינה על מש"כ הראשונים דמעיד אדם לאבי חמיו, - ובע"כ דד' הראשונים הם לפ"מ דקי"ל דלא כרב, ושלישי בראשון כשר, אך לרב לטעמי' דשלישי בראשון פסול, אין אדם מעיד לאבי חמיו, ואף אינו מעיד לאחי אבי חמיו, וע"כ הירושלמי דס"ל דשלישי בראשון פסול, ס"ל דאין אהרן מעיד לאשת פנחס.

ויש להוסיף, דהנה אמנם בד' הירושלמי שם מבו' דס"ל לדינא דבן חורגו כשר, אך לדעת הירושלמי גופי' דשלישי בראשון פסול, בעכצ"ל דהא דבן חורגו כשר הוא משום דמיסנא סנו אהדדי וכמש"כ הרשב"א בשם הראב"ד, וע"כ אי"ז טעם להכשיר אלא בבן חורגו ולא באבי חמיו, וכמש"נ.

יב] והנה כתב הרמב"ם פי"ג מעדות הי"ג, ז"ל, האיש עם אשתו ראשון בראשון, לפיכך אינו מעיד לא לבנה ולא לאשת בנה ולא לבתה ולא לבעל בתה ולא לאבי' ולא לאמה ולא לבעל אמה ולא לאשת אבי', עכ"ל, וכ"ה בשו"ע סימן ל"ג ס"ח.

והסמ"ע בסימן ל"ג סקט"ו כתב ע"ז, ז"ל, בפרישה כתבתי דנראה לי דה"ק, כיון שמחשבי לראשון בראשון לפיכך הוא פסול לבנה, אבל לבן בנה או בן בתה הוא כשר, משום דהווין עמו שלישי בראשון שהן כשרים לדעת הרמב"ם, משא"כ אם ל"ה נחשבים הבעל עם אשתו לראשון בראשון אלא לגוף אחד לגמרי, אז ל"ה בן בנה עמו אלא שני בראשון כמו שהוא עם אשתו שני בראשון, והיו פסולין יחד וכו', עכ"ל.

ובסקט"ז כתב, ז"ל, ולא לאבי' ולא לאמה. דוק בדבריו והן מדברי הרמב"ם שלא פסל אלא לאבי' או לאמה, ולא לאבי אבי' דהיינו אבי חמיו או אבי אמה דהיינו אבי חמותו, וזהו כמו שכתבתי דלהרי"ף והרמב"ם זהו בכלל שלישי בראשון, כיון דהבעל עם אשתו מחשבי לראשון בראשון, ודו"ק, עכ"ל.

יג] והנה מבו' בד' הסמ"ע בדעת הרמב"ם, טעם חדש בהא דבן חורגו כשר, דהוא משום דבעל כאשתו לא חשיב כגוף א' לגמרי, אלא הוי כראשון בראשון, וע"כ נמצא דבן חורגו הוי כשלישי בראשון דכשר, וזהו שכתב הסמ"ע דמה"ט יש להכשיר גם באבי חמיו ואבי חמותו, דהוו נמי כשלישי בראשון, ועמש"נ בסימן א' עוד בדעת הרמב"ם.

ולפ"ז ג"כ מתישב מה שהוכיחו האחרונים מד' הירושלמי לפסול באבי חמיו, דלא תיקשי מינה לד' הרמב"ם דמכשר באבי חמיו לפ"ד הסמ"ע בדעתו, דהרי הא דמכשר הרמב"ם באבי חמיו, הוא משום דהו"ל כשלישי בראשון, אך להירושלמי התם דס"ל דשלישי בראשון פסול, ודאי דאבי חמיו פסול, וכמש"נ.

1. והנה הרשב"א בתשו' שם למד לזה מהא דפסול להעיד לאחי חמיו ואחי חמותו, וכ"ש לאבי חמיו ואבי חמותו דקרוב לו טפי, - ועפי"ז כתב שם דמר ב"ר אשי דאכשר באבוה דאבא אגב חורפי' לא עיין בה, דכיון דבני אחיו וחתניו פסולין, כ"ש דבן הבן וחתנו פסולין, וכ"כ הרשב"א בב"ב שם, - אך בדעת ש"ר נראה דס"ל, דכ"ה דחזינן לדעת מרבר"א דיש להכשיר טפי בבן הבן מבבן האח, ה"נ לדידן אף דחתן אחיו פסול מ"מ חתן בנו כשר, וכאשר כ"ה מבו' להדיא בד' הרי"ד שהבאנו להלן סק"ג ובד' הר"ן שהבאנו להלן סק"ו. [↑](#footnote-ref-2)
2. והנה אמנם בהג' הגר"א לרא"ש בסוגיין כתב דט"ס הוא בירושלמי, וצ"ל אהרן מהו שיעיד לאשת פנחס, ולפ"ז הרי דלפ"מ דמסיק דכשר, מפורש דאבי חמיו כשר להעיד לו, אך לפום גיר' התוס' וש"ר משה מהו שיעיד לאשת פנחס, בפשוטו מבו' דפשיטא להו דאהרן פסול להעיד לאשת פנחס. [↑](#footnote-ref-3)
3. ועיי"ש בד' הרשב"א שכתב, דכ"ז הוא משום דהא דבעל כאשתו אינו אלא מדרבנן, אך באשה כבעלה דהוי מדאורייתא אין לחלק כן, - ולפ"ז נמצא לדעתו, דהגם דבן חורגו כשר, מ"מ בן חורגה פסול, דכ"ה דאין אדם מעיד לאבי אביו ה"נ אינו מעיד לאשת אבי אביו, משום דאשה כבעלה, וזה דין חדש.

   ועי' עוד בחי' רבינו יונה בסוגיין שתמה דמ"ט בן חורגו כשר, אף דשני בראשון הוא עם אשתו, וכתב ע"ז, ז"ל, ומי שאומר שהטעם שפסולים הוא שחכמים ירדו לסוף דעתן של קרובים ואמרו שאלו אוהבים את אלו, ואלו אינם אוהבים את אלו, אין נראים דבריו, שלא הוזכר קירוב הדעת אלא באחותו ארוסה שהגיעו בה משום נוגע בעדות וכו', ועוד ראי' מדאמרינן בפ' מי שמת וכו' דגזירת מלך הוא וכו', ומה שכתבתי מ"ט וכו' חורגו או חתנו שכשרים צ"ע, עכ"ל, וזה כד' הרשב"א דבפסול קרובים אין לחלק משום קירוב הדעת, ואך דהרשב"א יישב לזה, דבעל כאשתו הוא רק מדרבנן, ולא גזרו חכמים אלא במקום דאיכא איקרובי דעתא. [↑](#footnote-ref-4)
4. ולפ"ז צ"ל, במש"כ הרשב"א בב"ב שם דמר ב"ר אשי אגב חורפי' לא עיין בה, דאם הוא פסול לאחי אביו כ"ש דהוא פסול לאבי אביו, דכונתו דלפ"ז אין לפרש כפי' רשב"ם דהא דלית הלכתא כמר ב"ר אשי הוא משום דבן ירך אביו, שהרי גם בלא"ה יש לפסול משום דלא גרע מאחי אביו, וממילא דאין לנו מקור לה"ט דבן ירך אביו, ומכח זה לפסול באבי אביו עד סוף הדורות.

   וצ"ע בזה בד' התוס' בב"ב שם, ז"ל, פירש בקונט' דאפי' עד סוף כל הדורות פסול, ואין נראה לר"י כיון דאתפלג דרא כ"כ, עכ"ל, וצ"ע דמה הוצרכו לה"ט דאתפליג דרא כ"כ, הרי התוס' לעיל מינה פירשו בטעמא דמר ב"ר אשי דמכשר באבא דאבא אף דאפי' שני בשני פסול וכ"ש זקנו, הוא משום דבאבא דאבא אתפלג דרא, והרי דפליגי ע"ד רשב"ם וס"ל דאבא דאבא לא חשיב כשלישי בראשון, והא דמכשר מר ב"ר אשי הוא משום דאתפלג דרא, ולפ"ז הרי לכאו' הא דלית הלכתא כמר ב"ר אשי הוא משום דל"מ הא דאתפלג דרא להכשיר, ולפ"ז הרי אי"ז טעם לפסול אלא באבוה דאבא דחשיב כשני בראשון, דבזה הוא דאמרינן דה"ה פסול אף דאתפלג דרא, אך בדורות למעלה דלי"ב קורבה הפוסלת, מהיכ"ת לפסול בזה, ומ"ט הוצרכו התוס' להא דאתפלג דרא כ"כ.

   ושמא יל"פ, דעיקר מכוון התוס' הוא להכשיר אף באבי אבי אביו, אף דהוי כשלישי בראשון, ולדעת ר"ת קי"ל דשלישי בראשון פסול, וע"ז הוא שכתבו התוס' דכ"ה דמר ב"ר אשי מכשיר באבוה דאבא משום דאתפלג דרא, הרי אף דלית הלכתא כוותי', היינו רק באבי אביו, אך באבי אבי אביו מכשרינן מכח הא דאתפלג דרא, וכ"ה בסמ"ג לאוין רט"ו, עיי"ש, וכן מסיק מהרש"ל בשו"ת סימן פ', - אך זה סתום בל' התוס' דלהדיא נ' בדבריהם שדנו אם יש לפסול בבני בנים עד סוף כל הדורות, וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-5)
5. ובפשוטו י"ל, דכיון דתנן אחיו וכו' הם ובניהם וחתניהם, והרי דחתן אחיו פסול, וה"נ כלת אחיו, וזה לפ"מ שדימה הרמב"ן במלחמות דינא דאשה כבעלה לדינא דבעל כאשתו, ואך דהא גופא תיקשי, דכיון דחזינן דאשת בן אחיו פסולה, אף דבנו וחתנו כשרים, א"כ מ"ט מיבע"ל להכשיר באשת חורגו מכח הא דבנו וחתנו כשרים. [↑](#footnote-ref-6)
6. והנה אמנם גיר' הגר"א דהירושלמי מכשיר אהרן לאשת פנחס, אך היינו משום דלפום גיר' זו לא פסל הירושלמי בשלישי בראשון, וע"כ שפיר יש להכשיר גם בחתן בנו, אך לפום גיר' דילן דהירושלמי פסל בשלישי בראשון, ודאי דה"נ יש לפסול בחתן בנו, וכמש"נ. [↑](#footnote-ref-7)