2. בגדר הברירה בשני מינים
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / מלאכות שהיה והטמנה / הרב מאיר קאופמן / שיעורים

י"א אלול ע"ב

בס"ד

**בגדר הדין ברירה בשני מינים**

**בגדר ברירת שני מינים האם זה מצד דהוי אוכל ופסולת או מצד עצם הפרדתם**

א]הגמ' מביאה בריתא ת"ר היו לפניו מיני אוכלים בורר ואוכל בורר ומניח ואם בירר חיב חטאת והגמ' מביאה מאן דאמר אחד שמחלק בין אם זה אוכל מתוך פסולת שמותר לפסולת מתוך אוכל שאסור והנה הגירסא הראשונה היתה היו לפניו שני מיני אוכלים אמנם רש"י שינה להיו לפניו מיני אוכלים אמנם עיין תוס' שכתבו וז"ל היו לפניו שני מיני אוכלים גרסינן וכן פירש ר"ח דבאוכל מתוך אוכל שייך ברירה שבורר אותו שאינו חפץ לאכול מתוך אותו שחפץ לאכול דאותו שאינו חפץ בו חשיב פסולת לגבי אותו שחפץ לאכול וכן משמע בירושלמי דגרס הבורר אוכלים מתוך אוכלים עכ"ל והנה בלשון תוס' מבואר דכל הסיבה שיש ברירה בשני מיני אוכלים זה רק מצד שאחד חשיב אוכל ואחד חשיב פסולת

ועיין טור שכתב כלשון הזה דברירה בשני מינים מצד שאותו שרוצה לאכול עתה חשיב אוכל והשני חשיב פסולת והנה הרי דעת הטור שגם פסולת מתוך אוכל מותר ורק צריך לעשות מה שיש פחות טירחא וא"כ קשה מה זה משנה מה אוכל ומה פסולת ובהכרח שכל הסיבה שיש כאן ברירה כיון ששיך להגדיר שאחד חשיב אוכל ואחד חשיב פסולת

אמנם עיין בלשון הריטב"א שכתב וז"ל ור"י ז"ל גורס ב' מיני אוכלים שבורר אחד מחברו והא דקאמר לקמן בורר אוכל מתוך פסולת המין שאינו חפץ לאכול קרוי פסולת ומבואר שעיקר מה שיש בזה ברירה לא הוצרך למה שאחד פסולת ואחד אוכל ורק הוקשה לו שעל בריתא זו הגמ' מחלקת בין אוכל לפסולת וכתב שגם בשני מיני אוכלים שייך שאחד אוכל ואחד פסולת

והנה עיין פמ"ג מ"ז סק"ב וראשי יוסף שכתב שאם בורר שני מינים לאחר זמן כיון שהי מניהו אוכל והי מניהו פסולת א"כ אין כאן איסור ברירה והנה כתב הרמב"ם פ"ח משבת וז"ל הבורר אוכל מתוך פסולת או שהיו לפניו שני מיני אוכלים ובירר מין ממין אחר בנפה ובכברה חייב ואם בירר בידו לאכול לאלתר מותר והבורר פסולת מתוך האוכל אפילו בידו אחת חייב וכו' היו לפניו שני מיני אוכלים מעורבין בורר אחד מאחד ומניח לאכול מיד עכ"ל ועיין בה"ל ס"ג ד"ה היו שכתב דמלשון הרמב"ם משמע שהברירה בשני מינים זה מצד ההפרדה שביניהם ולא מצד דאחד אוכל ואחד פסולת וא"כ וודאי שבבורר שני מינים לאחר זמן יהיה חייב דיש פה הפרדה בין שני המינים

הנה מבואר כאן בפשוטו מחלוקת ראשונים בגדר דין ברירה דשני מיני אוכלים דבתוס' משמע שזה מצד שחשיב אוכל מתוך פסולת וברמב"ם והריטב"א משמע שעצם זה שמפריד בין שני מינים זה סיבה לאיסור בורר והנה מדויק ברמב"ם שבשני מיני אוכלים מותר גם פסולת מתוך אוכל וכמו שהביא הבה"ל מהאחרונים דרק בפסולת כתב שצריך לברור את האוכל ולא בשני מינים ובפשוטו זה לשיטתו כנ"ל שחלוק הדין בורר בשני מיני אוכלים מאוכל מתוך פסולת שכאן זה מצד ההפרדה בין המינים וממילא אין לזה הגריעותא דפסולת מתוך אוכל שזה עיקר מלאכת בורר עיין בסימן הקודם שהארכנו בזה ובפשוטו כן הוא שיטת רש"י כמו שביאר בראשי יוסף שאפילו שמודה שיש ברירה בשני מיני אוכלים כמבואר בהמשך הסוגיא בכל אופן אין בזה החיסרון דפסולת מתוך אוכל

[והנה בריטב"א מבואר שאפילו שנקט שסיבת הברירה זה מצד שני מיני אוכלים בכל אופן נקט ששיך כאן החיסרון דפסולת מתוך האוכל אמנם כבר ביאר האגלי טל שלשיטתו שטעם האיסור בפסולת מתוך אוכל מצד שזה לא מעשה אכילה אין סברא דבשני מיני אוכלים לא יהיה חיסרון זה]

והנה בעיקר מחלוקתם היה מקום לבאר דנחלקו בגדר מלאכת בורר דיש לחקור האם המלאכה היא מה שיש כאן דבר מקולקל ועל ידי הברירה הוא מתוקן או שהמלאכה היא ההפרדה בין שני דברים רק שצריך שיהיה לו מזה תועלת ושיטת תוס' שהמלאכה היא תיקון הדבר על ידי הברירה ולכן צריך להגדיר שיש לזה שם פסולת דהינו שיחשב מקולקל וממילא זה רק מצד שחשיב פסולת אמנם שיטת הרמב"ם שהמלאכה היא להפריד בין שני דברים וממילא לא צריך שיחשב דבר מקולקל ויתקנו

אמנם בפשוטו מבואר בבה"ל דפשיטא ליה דהמלאכה היא עצם ההפרדה ולא התיקון דעיין בס"ד דהביא מהישועות יעקב שדן למה בורר לא הוי משאצל"ג וכתב שחשיב תיקון האוכל אמנם כתב שבשני מינים זה לא שייך ושם הוי משאצל"ג והבה"ל חלק עליו וכתב שגם שם חשיב תיקון אמנם בתערובת שכבות כתב שאין כאן קלקול שיחשב תיקון והוי משאצל"ג והנה אם נימא דלתוס' כל המלאכה היא תיקון הדבר א"כ עד כמה שבשני מיני אוכלים או בתערובת שכבות אין זה בגדר מקולקל א"כ זה לא רק חיסרון שזה משאצל"ג אלא שאין כאן מלאכה כלל אלא בהכרח שהמלאכה היא ההפרדה בין שני דברים ולכן גם אם זה לא בגדר מקולקל יש כאן את המציאות של ההפרדה בין האוכל מהפסולת ורק שהוי אינה צריכה לגופה ועיין רמב"ן שכתב שבורר הוי צריכה לגופה ובפשוטו כוונתו שם שזה כמו גוזז שהמלאכה היא ההפרדה וזה נעשה בשניהם ולא רק בפסולת והנה בפשוטו מעיקר סברת הפמ"ג דהי מניהו אוכל והי מניהו פסולת דבר זה לא שייך אם השם פסולת בתור שיחשב תיקון דא"כ אדרבא שניהם מקולקלים ושניהם נהיו מתוקנים ואין שום סיבה שבברירה לאחר זמן לא יהיה איסור בורר

ובהכרח שזה וודאי שעיקר צורת המלאכה זה הפרדה בין שניהם אלא שדעת הרמב"ם שמעצם שם המלאכה לא צריך אוכל מפסולת ודעת תוס' שמעיקר צורת המלאכה זה הפרדת אוכל מפסולת וכל שלא שיך להגדיר בתערובת שאחד אוכל ואחד פסולת אין כאן מלאכת בורר [אמנם עיין סוגיא דמשאצל"ג ב' מה שביארנו בבעל המאור והרמב"ן ולפ"ז אין ראיה מדבריהם ומהבה"ל לכאן]

**בביאור השם אוכל ופסולת לשיטת התוס' בשני מינים מחלוקת הפמ"ג והאגלי טל**

ב]והנה הרי מפורש בשו"ע שגם בשני מיני אוכלים יש ברירה וגם לאחר זמן ולנ"ל צ"ע למה יש בזה ברירה ועיין פמ"ג שנקט שמדובר שרוצה אחד לבו ביום ואחד למחרת וכה"ג מה שרוצה עכשיו זה אוכל ומה שרוצה למחרת זה פסולת אמנם עיין אגלי טל אות ט"ו סק"ד שנקט שכיון שאת שניהם לא רוצה עכשיו ואת שניהם מתכונן להשתמש אין סיבה לדון שמה שרוצה קודם זה אוכל ומה שרוצה אחרי זה הוא פסולת ולכן היה צריך להיות שלא יהיה בורר כלל וע"ש שנקט מכח זה בהכרח שדנים שכל אחד הוא פסולת ביחס לשני דהינו שלא צריך לדון בהכרח ביחס לתערובת שאחד רצוי ואחד נדחה אלא שכל אחד ביחס לחברו הוא בגדר פסולת [והנה הרא"ש כתב שזה שרוצה עתה חשיב אוכל וצ"ע למה הזכיר זה שרוצה עתה ומשמע כפמ"ג אמנם זה אינו ראיה כלל דהרא"ש בא לבאר דבלאלתר יש גם בזה החומרא דפסולת מתוך אוכל אמנם בטור שלא ס"ל הדין פסולת מתוך אוכל ובכל אופן כתב לשון זה משמע כפמ"ג ויתכן שבא לחדש שגם זה סיבה להגדיר שאחד אוכל ואחד פסולת אמנם תוס' לא הזכירו הלשון עתה ובדבריהם וודאי אפשר לבאר כאגלי טל]

והנה צ"ב סברת הפמ"ג דהרי השם פסולת כיון שזה תיקון ביחס לשני וא"כ מה איכפת לי שזה אוכל אמנם בפשוטו מבואר בלשונו שרק דבר שהוא לא רוצה אותו להשתמש בו נותן לו שם פסולת ולכן אפילו אם לא רוצה אותו בתערובת אבל כיון שרוצה אותו חשיב אוכל ולכן אם רוצה את שניהם אפילו שיש כאן תיקון ביחס למה שנשאר אבל שם פסולת אין כאן כי הוא רוצה את זה משא"כ האגלי טל נקט שהשם פסולת הוא ביחס לתערובת שכיון שלא רוצה אותו בתערובת לכן חשיב פסולת וממילא שייך לדון שכל אחד פסולת לגבי השני[[1]](#footnote-2)

והנה בעיקר סברת התוס' שצריך שיחשב פסולת ואוכל יש מקום לבאר שזה סברא בשם של התערובת שאין לזה שם תערובת רק אם יש כאן אחד שלא רצוי אמנם הדבר מחודש בסברת הפמ"ג שמה שלא רוצה עכשיו זה משנה את השם של התערובת לכן יותר נראה שמצד התערובת לא חסר ורק שזה סברא במעשה הברירה מצד הבן אדם שצורת המלאכה צריכה להיות שמתעסק להפריד בין אוכל ופסולת ורק אם אחד רצוי ואחד לא רצוי חשיב מעשה ברירה אמנם בדעת האגלי טל אפש"ל שזה סברא מצד הגדרת התערובת

והנה העולה מהנ"ל שיש שלשה שיטות בגדר הברירה בשני מינים שיטת הרמב"ם שזה לא מצד אוכל ופסולת אלא עצם ההפרדה בין שני המינים זה סיבה לאסור אמנם שיטת התוס' והרא"ש שכל סיבת האיסור כי אחד אוכל ואחד פסולת ודעת הפמ"ג שלא שיך לדון שכל אחד ביחס לשני זה אוכל או פסולת והטעם כי רק מה שלא רוצה אחד מהם זה נותן לו שם פסולת ודעת האגלי טל שהפסולת לא מצד שהוא לא רוצה אותו אלא שהוא מפריע בתערובת וכן שיך לדון שכל אחד ביחס לשני זה אוכל או פסולת

**בדין ברירת שני מינים ויש לו תועלת גם במה שלעכשיו וגם במה שנשאר לבד לאחרי זה**

ג]והנה יש לדון בשני מיני אוכלים ובורר מה שרוצה לעכשיו והשני נשאר להמשך הסעודה שכיון שיש כאן מלאכה גם ביחס למה שנשאר א"כ יש כאן ברירה של פסולת מאוכל והנה לדעת הפמ"ג א"ש שלא שיך לדון שהוא פסולת למה שצריך אחרי זה דביחס לזה שניהם אוכל וכן לדעת הרמב"ם שבשני מיני אוכלים האיסור מצד ההפרדה א"כ כאן הרי גם פסולת מתוך אוכל מותר לצורך לאלתר וכמו שהבאינו מהאחרונים לעיל אמנם לדעת האגלי טל שכל הברירה מצד השם אוכל ופסולת ושיך לדון כל אחד ביחס לשני א"כ למה שלא יחשב שיש כאן ברירה של פסולת מאוכל ועיין אגלי טל שרצה לאסור דבר זה ואין זה במשמעות הפוסקים

והנה יש לדון כנ"ל בשני מיני אוכלים ובורר את מה שרוצה ממה שלא רוצה שזה מותר כי חשיב אוכל מתוך פסולת הרי יש לו ענין גם שהדבר שנשאר יהיה לבד לאחר זמן וא"כ יש כאן גם שם ברירה של פסולת מתוך אוכל והנה לדעת הפמ"ג א"ש שכיון שבשני מיני אוכלים כל הדין ברירה כי אני מחשיב מה שאני רוצה עכשיו זה אוכל והשני פסולת אבל עד כמה שנבוא לדון שמה שאני רוצה אחרי זה הוא אוכל א"כ מה שאני רוצה עכשיו הוא גם אוכל ואין כאן סיבה לברירה כלל אמנם לדעת הרמב"ם שהדין ברירה הוא מצד שזה שני מיני אוכלים או לדעת האגלי טל צ"ע והאגלי טל ט"ו ד' נקט שבאמת אסור אמנם כתב שדבריו שם דלא כתרומת הדשן שכתב שיברור הסוג דגים שרוצה לעכשיו וישאיר האחרים לבין הערבים

והנה אם נימא כדעת הרמב"ן שכל מה שאין היתר בפסולת מתוך אוכל כי זה לא מעשה אכילה ולא מצד שיש חיסרון שזה לא עיקר צורת המלאכה א"כ יתכן שפה אפילו שזה פסולת ביחס לשני אבל כיון שלקחו לאכול וחשיב כן מעשה אכילה א"כ זה סברא להתיר גם ביחס לדבר שנשאר כי זה מעשה אכילה וכן נקט מסברא האגלי טל י"ד א' אמנם האחרונים העתיקו כדעת הר"ן וכן בדעת הרמב"ם שבשני מיני אוכלים מותר פסולת מתוך אוכל ובהכרח שביאר כר"ן ודלא כרמב"ן וכנ"ל והנה לשיטת הרמב"ם יש מקום לדון ששני מינים אין זה עיקר מלאכה בורר ולפ"ז אפילו שיש פה תיקון ביחס למה שנשאר אבל כיון שזה נעשה בתור מעשה אכילה אין כאן איסור וכן אין כאן המצב שזה עיקר מלאכת בורר אמנם בשיטת התוס' שכל הדין ברירה מצד הדין פסולת ואוכל א"כ כל הדין ברירה כי אני דן את זה כאוכל ופסולת א"כ יש כאן את עיקר מלאכת בורר

ולכאורא בהכרח צ"ל שדנים לפי עיקר מטרתו וכיון שעיקר המעשה שלו מצד מה שרוצה עכשיו ממילא דנים שזה המעשה שעושה והשאר זה כנעשה מאליו ואינו מתיחס למעשה שהוא עושה אמנם לפ"ז אם עיקר מטרתו יהיה לצורך הדבר הנשאר וודאי שזה יהיה אסור

אמנם שמעתי לדון עוד דיתכן דבמלאכת ברירה תמיד המלאכה מתיחסת לאוכל שנברר מהפסולת דהינו שהמעשה מלאכה נעשה באוכל שהפסולת נברר ממנו ולכן אם בורר את האוכל מהפסולת חשיב שהמלאכה באוכל ואם בורר הפסולת מהאוכל חשיב שהמלאכה בזה שהאוכל נברר ממנו הפסולת ולפ"ז יתכן שלא שיך לדון את המעשה בשני אופנים דצריך להגדיר במה המעשה נעשה ולכן אפילו שבשני מיני אוכלים לאחר זמן יהיה אסור מצד שמה שמוציא זה גם אוכל ביחס לפסולת דהינו ביחס לשני אבל לא שיך לדון את המעשה בשני אופנים ומסתבר שכה"ג מה שלוקח נחשב שהוא נברר מהפסולת וממילא אם זה לאלתר אין כאן מלאכה ודו"ק בזה

ולכאורא יש מקום לדון עוד שחלוק הגדר של אוכל מתוך פסולת לענין סיבה שיהיה כאן שם מלאכה מפסולת מתוך אוכל כדי שיחשב עיקר מלאכת ברירה דלענין שם מלאכה זה תלוי כל שבמציאות יש כאן אחד רצוי ואחד לא רצוי יש כאן את סיבת המלאכה אמנם כדי שיחשב שזה עיקר צורת המלאכה זה מתי שמצד המעשה מתעסק בהוצאת הפסולת ולכן בשני מיני אוכלים אפילו שכל אחד ביחס לשני חשיב פסולת ויש כאן סיבה לאיסור אבל כל שלוקח מצד שרוצה להשתמש אפילו שבמציאות יש כאן לקיחה של פסולת ואוכל אבל כה"ג זה לא חשיב עיקר צורת המלאכה וממילא כיון שזה נעשה בתור מעשה אכילה אין כאן סיבה לאסור

**ברירת שני מינים לאותו סעודה ומוציא מה שלא רוצה עכשיו**

ד]והנה יש לדון ביש לו שני מינים לאותו סעודה ומוציא את מה שרוצה למנה שניה דהינו מה שלא רוצה עכשיו מתוך מה שרוצה עכשיו אבל את שניהם הוא רוצה באותו סעודה ובפשוטו כה"ג חשיב פסולת מתוך אוכל וזה אסור אמנם עיין בבה"ל ס"ד דמשמע שזה מותר וכן הביא באיל משולש בשם הגריש"א והנה בפשוטו לפמ"ג שכל השם פסולת רק מצד שאני לא רוצה אותו א"כ כאן שעכשיו אני רוצה אותו אין לזה שם פסולת אמנם לאגלי טל שהשם פסולת הוא מצד שכל אחד מפריע לשני א"כ יש לו שם פסולת כיון שעכשיו לא רוצה אותו אמנם גם לפמ"ג יש מקום לדון שאפילו שרוצה אותו לזמן דחשיב לאלתר אבל יתכן שזה מספיק שיחשב כפסולת דמנ"ל שזה אותו גדרים אמנם יש מקום לומר שכמו לגדרי לאלתר זה נחשב מעשה אכילה כך לגבי לקבוע שזה פסולת

ולמה דביארנו לעיל הנה אם הסברא שדנים לפי עיקר המעשה א"כ וודאי מסתבר לאסור ואם מצד שבמעשה לא שיך שני פירושים א"כ יתכן לדון שכל שמתכונן להשתמש אם הדבר באותה אכילה זה עצמו סברא להגדיר שפעולת התיקון מתיחסת למה שלקח עכשיו בידו וממילא זה אוכל מתוך פסולת אמנם אין לזה מקור ואם הסברא כנ"ל שלענין עיקר צורת המלאכה זה תלוי מצד עשיתו יתכן גם לדון שכיון שיש לו גם כונה להשתמש בזה באותה סעודה אין לזה שם של מעשה הוצאת פסולת גמור שיחשב כעיקר צורת מלאכה וכל זה מחודש ובפשוטו צריך לאסור דבר זה

**בביאור דינא דחזקיה לכל הנ"ל**

ה]והנה מבואר בגמ' שהבורר תורמסין מתוך אוכל שלהם חייב והגמ' שואלת שהרי זה אוכל מתוך פסולת והגמ' מתרצת שכיון שאי לא שלקי ליה מסרח וכאוכל מתוך פסולת דמי והנה בפשוטו לכל הפירושים מבואר שאפילו שמטרתו להוציא עכשיו את מה שלוקח לצורך להשתמש אבל כיון שבעצם החפצא שלו הוא פסולת ממילא יש כאן האיסור של אוכל מתוך פסולת [חוץ מהפירוש הראשון של רש"י לדרך רבינו ירוחם שהכונה שזה כמו לאוצר] ולכאורא הניחא לפמ"ג שתמיד מה שמותר לקחת מה שרוצה עכשיו אפילו שזה מועיל למה שנשאר אבל לא יתכן שלמה שנשאר יהיה שם אוכל ולמה שלוקח יהיה שם פסולת שכיון שרוצה אותו הוא לא יכול להחשב פסולת אבל כאן הרי מצד עצם מציאותו מה שלוקח זה פסולת ולכן זה אסור אמנם אם נימא דבאמת תמיד יש שם ברירה גם ביחס למה שנשאר ובכל אופן זה מותר מצד שחשיב שזה מעשה אכילה וזה מתיר גם מלאכה שנעשה ביחד אם זה וכדביארנו לעיל א"כ למה כאן זה אחרת והנה לביאור שהמעשה לא יכול להיות לו שני ביאורים ובהכרח צריך להגדיר במה נעשה התיקון א"כ יתכן דבאחד פסולת בעצם תמיד נקבע דבאוכל נעשה התיקון אמנם לשאר הביאורים צ"ב

ולכאורא בהכרח צ"ל שכל מה שהמעשה נקבע לפי עיקר עשית האדם זה רק כשסיבת הברירה היא מצד שהוא כרגע רוצה להבדיל אחד מהשני והא זה שיוצר את המלאכה אבל באוכל ופסולת שזה בעצם החפצא שם תמיד המעשה מתפרש לפי מה שהוא ועד כמה שזה מעשה הוצאת פסולת מאוכל שזה לא מוגדר כמעשה אכילה ממילא חשיב שאין כאן מעשה אכילה ורק שמשתמש אם זה לאכול

והנה בריטב"א מבואר שלמד בגמ' שבין אם יברור את התורמסים ובין אם יברור הגרועים יחשב מלאכה ולכאורא מבואר שבאותו מעשה שייך לבארו בשני אופנים אמנם יתכן כנ"ל שזה רק מתי שזה מצד החפצא של המעשה אבל במקום שכל הברירה מצד המציאות בזה אותו מעשה יכול להיות לו שני פירושים ודו"ק בכל זה

1. אמנם כמדומה שהבנה זו דהשם פסולת זה רק מצד שהוא לא רוצה ולא מצד שזה לא רצוי בתערובת נסתר מדינא דחזקיה לכל ביאורי הראשונים דהרי מדובר שהוא רוצה אותו ורק ביחס לתערובת חשיב פסולת ובהכרח שכוונת הפמ"ג שכיון שרוצה אותו זה לא סיבה שיקבל שם פסולת דמה עדיף אחד מהשני ולכן במקום שזה פסולת בחפצא סברא זו לא שייכת אמנם וודאי שהסברא הפשוטה כאגלי טל שמה שלא רוצה ביחס לתערובת כי רוצה את זה לחברו חשיב פסולת וצ"ע בזה [↑](#footnote-ref-2)