רנג שיעור ט
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / אורח חיים / סימן רנג ורנז - שהיה והטמנה

# שיעורי הלכה

### שיעורים על סדר השו"ע

### מפי מו"ר הגאון

### רבי **רפאל צבי ובר** שליט"א

##### הלכות שבת

##### **שהייה והטמנה**

##### סימן רנג סעיף ה

##### שיעור ט

* **מעשה שבת ע"י גוי או ע"י ישראל כשאינו נהנה כ"כ.**
* **מעשה שבת אם בטל ברוב.**
* **אמירה לעכו"ם בפסיק רישא.**
* **פתיחת מקרר שנדלק בו אור ע"י גוי.**
* **אמירה לעכו"ם באיסור דרבנן לצורך מצוה.**
* **חזרה ע"י גוי אם יש בזה גזירה שמא יחתה.**

**מלאכת עכו"ם כשאינו נהנה כ"כ**

א] [סעיף ה'] כתב הרמ"א **אמנם אם לא נצטנן כל כך שעדיין ראוים לאכול אם חממו אותו האינם יהודים מותרין לאכול.** וכבר נתבאר כן גם בסעי' א' (ברמ"א הגהה רביעית) שאם החזיר הגוי בשבת אפילו במזיד דינו כשכח ושהה, ואפילו מצטמק ויפה לו שרי כל שנתבשל כל צרכו, וביאר המשנ"ב (ס"ק לג) דמותר כיון שאינו נהנה כ"כ ממלאכת הגוי. וכן כתב המשנ"ב סי' רנב (סק"ל) דכל דבר שכבר מתוקן ואין המעשה עכו"ם מוסיף הרבה מותר. ובשונה הלכות (סי' רנב סכ"א) הקשה מסי' שכז שכתב המשנ"ב (ס"ק טז) שאם תיקן המנעלים ע"י גוי בשבת אסור ללכת עמם עד לערב בכדי שיעשו, ונראה דעל כרחך צ"ל דהתם מיירי במנעלים שאינו יכול לילך עמם בלא התיקון.

והנה בסי' רעו (ס"ד) מבואר שאם כבר היה דלוק נר, והדליק העכו"ם נר אחר, שמותר להשתמש לאורו, והוא מאותו טעם שאינו נהנה כ"כ ממלאכת העכו"ם. ויש להסתפק אם דין זה שייך גם בישראל שעבר והדליק נר בשבת והיה שם נר אחר, דהנה אף שבעכו"ם הדין שכל שאינו נהנה כ"כ ממלאכתו שרי, מ"מ מבואר לעיל סעי' א' דלגבי מלאכת ישראל חמיר יותר, שאף במצטמק ויפה לו אסור, וחזינן שבמלאכת ישראל אף כשלא נהנה כל כך אסור. וא"כ בנר נוסף שהדליק ישראל אפשר שאסור, מיהו מנהג העולם להקל בזה.

**מעשה שבת אי בטל ברוב**

ב] וכתב המשנ"ב (ס"ק צח) שאם בישל הגוי בשר עם התבשיל, והתבשיל לא היה יכול לאכלו קודם לכן מחמת צנינותו, אין הבשר נאסר, כיון שאת הבשר היה יכול לאכול גם כשהוא צונן.

ומקור דין זה הוא מאגודה הובא במג"א (ס"ק לט). והקשה הפמ"ג (א"א ס"ק לט) דהא הבשר בלוע בו מהתבשיל, והתבשיל כבר נאסר והוא חפצא דאיסורא [דאפילו אחר שנצטנן נשאר באיסורו] ולמה אינו אוסר את הבשר. וכתב דשמא י"ל שכיון שמעשה שבת איסורו הוא משום קנס, בטל הוא ברוב, וכמבואר במג"א סו"ס תמז (ס"ק מד וס"ק מה) שדבר שאסור משום קנס בטל ברוב, וא"כ ה"נ בטל התבשיל שבתוך הבשר ברוב [דודאי יש בבשר רוב כנגד התבשיל שבלוע בו וכן מבואר ברשב"א בתוה"ב ( ) שלעולם יש רוב בחתיכה כנגד הבלוע בה].

אמנם הקשה הפמ"ג שאם כן אמאי כתב המג"א בסימן שיח (סק"א) שהקדירה אסורה. וצ"ב ראייתו משם [דאף דכתב שם בביאור כוונתו דאף שאסור לבשל בו לכתחילה מ"מ היה לנו להתיר בכלי חרס, אבל עדיין אינו ברור שמ"מ אסור להשתמש לכתחילה]. ואפשר לבאר, שכיון שמבואר ביורה דעה (סי' צט ס"ז) שכלי שתשמישו בשפע ולעולם אם יבשלו בו לא יכול לבא לאיסור, אין הכלי אסור, א"כ אם מעשה שבת בטל ברוב, לא היה לנו לאסור את הקדירה, כיון שלעולם לא יכול לבא לאיסור.

מיהו במשנ"ב סי' שיח (ס"ק עג) מבואר דעתו שמעשה שבת אינו בטל ברוב, אלא צריך ששים כדי לבטלו [ועי' יד יהודה סי' צט ס"ק יח שכתב להוכיח שכל דבר האסור משום קנס בטל ברוב, ואף מעשה שבת האסור משום קנס בטל ברוב, מיהו היד יהודה עצמו סי' קב ס"ק כא כתב דכ"ז רק לאחר השבת, אבל בשבת עצמה אי"ז משום קנס ואינו בטל ברוב. ועוד יש להעיר שאף אי נימא שמעשה שבת בטל ברוב, זה דוקא בבישל ישראל שהוא משום קנס, אבל בבישל עכו"ם אין איסורו משום קנס אלא הוא תקנה שלא יהנה מהאיסור, ואינו בטל ברוב], וחזרה הקושיא אמאי אין הבשר נאסר מחמת התבשיל. וצריך לומר שכאן הקילו יותר, כיון שהוא לח שנצטנן שיש מהראשונים שסוברים שאין בזה איסור בישול [ואף באיסור חזרה הובא לעיל (שיעור ח) שביאר המחצית השקל שכל מה שהחמירו בדיעבד הוא רק בצירוף איסור בישול. ואף שמחמירים בדיעבד, מ"מ אין מחמירים לאסור את הבשר מחמת התבשיל הבלוע בו].

**אמירה לעכו"ם בפסיק רישא**

ג] וכתב הרמ"א **לכן נוהגים שהאינם יהודים מוציאים הקדרות מן התנורים שמטמינים בהן ומושיבין אותן אצל תנור בית החורף או עליו ומבערת השפחה אח"כ התנור ההוא ועי"ז הקדירות חוזרים ונרתחים, אבל ע"י ישראל אסור בכה"ג.** וביאר המשנ"ב (ס"ק צט) דין זה שאת תנור בית החורף היה מותר להדליק ע"י גוי כיון שהכל חולים אצל צינה, והיה העכו"ם מדליק את התנור בשביל לחמם הבית ולא בשביל לחמם את התבשיל, ואין בזה איסור אמירה לעכו"ם דאין איסור אמירה לעכו"ם בפסיק רישא. ומבואר דאף על פי שהוא פסיק רישא דניחא ליה אינו אסור באמירה לעכו"ם.

וכן מבואר דין זה לעיל (סעי' א) גבי קדירה שמונחת בתוך הגחלים שאסור להוציאה משם משום חשש כיבוי והבערה, וכתב המשנ"ב (ס"ק נא) שלצורך שבת יש לסמוך על דעת המקילים להוציאה מהגחלים ע"י גוי, והיינו כמו שמבואר כאן שאין איסור אמירה לעכו"ם אפילו בפס"ר כל שהוא עושה לצורך שבת.

מיהו הגר"א (ס"ק סט) פליג על הרמ"א שאין להתיר אמירה לעכו"ם בפס"ר אלא דוקא כשלא ניח"ל. והגרשז"א (שש"כ פרק לא הע' א') הקשה שלעיל על דברי הרמ"א (סוף ס"א) בקדירה שעומדת בתוך הגחלים מבואר בגר"א שהסכים עם הרמ"א. וכתב לבאר דלעיל הוי פס"ר דלא ניח"ל ולכך שרי, משא"כ הכא [וזהו מה שכתב השעה"צ שם ס"ק מג מהגר"א דשרי משום דהוא פס"ר דלא ניח"ל. אמנם המעיין בדברי הגר"א יראה דלא נראה כן בדבריו, דשלח לעיין ברמ"א ומשמע מסכים עמו].

אכן בסי' רעו כתב המשנ"ב (סק"ל) שנכון להחמיר שלא יאמר לגוי שילך במרוצה עם הנר שלא יגרם הבערה וכיבוי, אף שאינו אלא פס"ר. ואפשר שכיון שאינו מותר אלא לצורך, מה שהולך במרוצה אינו נחשב צורך כ"כ ומשו"ה החמיר בזה המשנ"ב שם [אלא דלפי זה אם יהיה צורך לרוץ באמת יהיה מותר].

**פתיחת מקרר שנדלק בו אור ע"י גוי**

ד] ובאגר"מ (ח"ב סי סח) כתב גבי אור שנדלק בפתיחת המקרר, שמותר לומר לגוי לפתוח את המקרר בשבת כשהוא צורך גדול, ואף שהוא פס"ר [דניחא ליה, ועי' בשש"כ שם שר"ל דהוי פס"ר דלא ניח"ל, ולא נראה כן. ואם כוונתו דהוי לא ניח"ל משום איסור שבת, זה לא חשיב פס"ר דלא ניח"ל כמבואר בתוספות.....], שאין איסור אמירה לעכו"ם בפס"ר, וכמבואר ברמ"א כאן שמותר להדליק את התנור כשיש קדירה עליו. והגרש"ז אויערבך (שש"כ שם) פליג דזה לא נחשב פסיק רישא, שכיון שכן דרך המקרר שעל ידי פתיחתו נדלק האור, הוי מעשה בידיים ואינו בגדר פסיק רישא.

ומ"מ כתב להתיר לפתוח את המקרר משום שיכול הגוי לעשות כן בדרך היתר, שהרי יכול לנתק את התקע [מיהו זה דוקא כשהמקרר לא עובד דאל"כ יהיה איסור גם להוציא את התקע], וכל שיכול לעשות ע"י היתר אין איסור אמירה לעכו"ם אף שיודע שיעשה באיסור [ומקור דין זה הוא מהכף החיים סי' שלז סקכ"א. ומטעם זה מותר לומר לגוי להדיח את הכלים, אף שהוא משתמש אח"כ במים רותחים, שהרי יכול לעשות כן בהיתר].

**אמירה לעכו"ם באיסור חזרה לצורך מצוה**

ה] והנה בביאור הלכה (ד"ה להחם) הביא דברי הפמ"ג (א"א ס"ק לח) דבדבר יבש באיסור חזרה [שהוא רק מדרבנן] לכאורה היה צריך להתיר לכתחילה אמירה לעכו"ם במקום צורך, דקיי"ל שבות דשבות לצורך מצוה מותר לכתחילה [והגדר מתי חשיב צורך מצוה, מבואר בסי' שכה ס"י, דכתב הרמ"א שאין למחות ביד המקילים לומר לגוי לטלטל שיכר או שאר דברים דרך כרמלית, וביאר המשנ"ב שם ס"ק סב שאין להקל אלא בשכר וביוצ"ב מהדברים הצריכים בשבת, שא"א בלעדם אלא בדוחק קצת, אבל דברים שאין צריכים כל כך כגון פירות וכיוצ"ב, אין להקל, ואפילו הוא רוצה להתענג בהם לכבוד שבת]. מיהו כתב הביה"ל שמכמה פוסקים בסימן זה משמע שאינם סוברים כהפמ"ג [דלדבריו כל דברי הרמ"א יהיו רק כשאינו עושה לצורך שבת כ"כ].

**דעת החזו"א דחזרה ע"י גוי יש בזה גזירה שמא יחתה**

ו] ובחזו"א (סי' לז ס"ק כא) כתב טעם חדש לחלוק על הפמ"ג, דאע"פ דאמירה לעכו"ם יש להתיר במקום צורך במלאכה דרבנן, באיסור חזרה אסור, כיון שאיסור חזרה הוא גזירה שמא יבא לחתות בגחלים, וזה שייך גם כשנעשה ע"י גוי, ונמצא דאף כשעושה ע"י גוי יש בזה איסור חזרה על הישראל עצמו.

מיהו מהא דהתיר הרמ"א להדליק את התנור ע"י גוי כשמונח עליו תבשיל, מבואר שלא כדברי החזו"א, דהא לדברי החזו"א אף שעושה ע"י גוי יש בזה איסור חזרה, ואיך שרי לעשות כן ע"י גוי. והחזו"א (שם) כתב לבאר דכל מה שהתיר הרמ"א הוא רק כשאינו מניח הקדירה על האש, רק סומך הקדירה לאש, שבזה אין גזירה שמא יחתה. אמנם אי נימא הכי אינו מובן אמאי אסר הרמ"א לעשות כן ע"י ישראל [והחזו"א שם כתב שבישראל החמירו יותר, מיהו פשטות הפוסקים לא נראה כדבריו]

ולדברי (לז,ב) החזו"א שיש גזירה שמא יחתה אף כשנעשה ע"י הגוי, א"כ ה"ה שאסור להדליק את האש ע"י שעון וכדומה, דגם בזה יש חשש שמא יחתה.

**דינים העולים:**

1. מלאכה שנעשתה ע"י עכו"ם לצורך ישראל, כל שאינו נהנה כ"כ מותר. לפיכך תבשיל שהיה יכול לאכלו צונן, אף אם חיממו הגוי, מותר לאכלו. וכן הדין אם היה לו נר דולק והוסיף הגוי עוד נר, שאין איסור להנות מהנר, כיון שגם בלא מלאכת הגוי היה לו אור [ויש להסתפק בישראל שעבר והדליק לו נר כשהיה לו נר אחר, דמצינו שהחמירו במלאכת ישראל יותר לעניין מצטמק ויפה לו, ומנהג העולם להקל בזה]
2. אם חימם הגוי בשר עם תבשיל והבשר היה נאכל אף קודם לכן כשהוא צונן, יכול להוציא הבשר מהתבשיל ולאכלו, אף שהתבשיל אסור והוא בלוע בבשר [ועל כרחך הטעם משום דבטל ברוב, וצ"ע אם יש מכאן ראיה שמעשה שבת בטל ברוב, ומצינו במשנ"ב סי' שיח שהחמיר שצריך ששים, ושמא הכא בלח שנצטנן הקילו יותר].
3. אמירה לעכו"ם בפס"ר, מבואר ברמ"א שכל שהוא לצורך שבת מותר, אבל שלא לצורך אסור [ושיעור לצורך הוא כשהוא מאכל עיקרי לשבת אבל אם רוצה רק להתענג יותר בשבת לא חשיב צורך כ"כ]. והגר"א חולק. והמשנ"ב פסק להתיר אף בפס"ר דניח"ל,אמנם בשעה"צ (ס"ק מג) נראה שהיקל רק בלא ניח"ל.
4. מקרר שבפתיחתו נדלק אור דעת האגרות משה להתיר לפותחו ע"י גוי בקום צורך גדול מחמת דהוי פס"ר, אבל דעת הגרשז"א שהדלקת האור ע"י פתיחת המקרר לא נחשב פס"ר אלא מעשה גמור ומ"מ התיר ע"י גוי [צ"ל כשהמקרר אינו עובד] כיון שאפשר לעשות בהיתר ע"י שיוציא התקע מהחשמל [ואף כשיודע שיעשה הגוי באיסור מ"מ שרי]. אמנם יש לדון בחידוש זה כיון שאיןם רגילות לעשות כן.
5. אמירה לעכו"ם באיסור דרבנן במקום צורך גדול דעת הפמ"ג להתיר ועל כן כתב להתיר במקום צורך אמירה לעכו"ם באיסור חזרה, אמנם כתב הביה"ל שמדברי הפוסקים בסי' רנג נראה שאינם סוברים כן.
6. דעת החזו"א שחזרה ע"י גוי יש בזה משום איסור חזרה דהוא בכלל הגזרה שמא יחתה, ולדבריו ה"ה שאסור ע"י שעון שבת וכדומה. והפמ"ג והביה"ל לא סוברים כהחזו"א.

**השיעור נמסר בביהכ"נ "בית ציון ואהל אית"ן", נוה יעקב, ירושלים.**

ניתן לשמוע בקול הלשון [טל': [PHONE_REMOVED] או [PHONE_REMOVED] או [PHONE_REMOVED], קוד 1-3-2-2-2, ובשידור חי ביום ה' 22:30].

**נכתב ע"י א. ה. והיה למראה עיני מו"ר שליט"א**