טו - סימן ש_ב ס_ט - ס_י
קטגוריות: שו_ע / אורח חיים / הלכות שבת - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ

## שרייתו זהו כיבוסו

א] בזבחים צ"ד ב' אמר רבא דזרק בגד למים חייב משום דשרייתו זהו כיבוסו, והראשונים בכ"ד כתבו דלא בכל גווני אסרו בשריית בגד במים משום דשרייתו זהו כיבוסו, ומצינו בזה כמה דעות, א] התוס' בשבת קי"א א' כתבו דלא אמרינן שרייתו זהו כיבוסו אלא היכא דאיכא טיפת דם או טינוף, וכ"כ הסה"ת בסימן רמ"ד ורבים מקמאי. ב] בספה"י לר"ת סימן רפ"ג כתב דבדרך לכלוך לא אמרינן שרייתו זהו כיבוסו, והביאוהו התוס' בשבת שם. ג] בספה"י שם משמע דלא בכל הבגדים אמרינן דשרייתו זהו כיבוסו, והתו"י ביומא ע"ז ב' והרשב"א בביצה י"ח א כתבו בשמו דהיינו דלא אמרינן שרייתו זהו כיבוסו אלא בבגדים שמתכבסין במהרה, אך בבגדים שצריך לטרוח בהם הרבה כעין שלנו ליכא איסור בשרייתן, והטור הכא כתב בשם המהר"ם דלא אמרינן שרייתו זהו כיבוסו אלא בבגדי פשתן ולא בבגדי צמר. ד] האו"ז בסימן ס"ג אות ג' כתב בשם הריב"א דלא אמרינן שרייתו זהו כיבוסו אלא כשהוא מתכוין לצחצוח הבגד, אך בנדה הטובלת בבגדיה שאינה מתכונת אלא לטהרה בעלמא לא חשיב כיבוס, (והטור בסימן שי"ט כתב דבמשמרת שעשוי לכך ואינו חושש לליבונו ליכא משום ליבון, והתו"ש שם סקי"ח פירש דהוא ע"ד ד' הריב"א, ואך דכל דניח"ל בליבון הוי כמתכוין לכך, אך כל דלא ניח"ל בזה ואינו מתכוין שרי). ה] היראים בסימן ער"ד כתב דלא אמרינן שרייתו זהו כיבוסו אלא במים ולא בשאר משקין. ו] היראים שם כתב עוד דלא אמרינן שרייתו זהו כיבוסו במים מועטין.

## טעם הא דשאני כיבוס גמור דאסור בכל גווני משריית בגד במים דאינה אסורה בכל גווני

ב] וצ"ב דכיון דשרייתו זהו כיבוסו, א"כ מ"ש כיבוס גמור דאסור אף בכל הני גווני, משריית בגד במים דמותרת בהני גווני, - ובפשוטו הטעם בזה דאף דשרייתו זהו כיבוסו, מ"מ יש מקומות דאין השריה מועלת לכבס, ובהני גווני לא חשבינן לה ככיבוס, וזהו טעם המתירים בדרך לכלוך, דהוא משום דשריית בגד בדרך לכלוך אינו מועלת כלל לכבסו, וע"כ ליכא בזה לעיקר הא דשרייתו זהו כיבוסו, ועד"ז הוא לדעת הסוברים דלא בכל הבגדים אמרינן שרייתו זהו כיבוסו די"ל דהוא משום דיש בגדים דאין השריה מועלת בהן כ"כ ולא חשיבא ככיבוס, ועד"ז הוא במש"כ היראים דלא אמרינן שרייתו זהו כיבוסו בשאר משקין, והיינו משום דשריית בגד בשאר משקין אינה מועלת כלל לכבס את הבגד, ואדרבה היא מלכלכת את הבגד, (וכמש"כ היראים שם דאי"ז כיבוס אלא טינוף), ועד"ז הוא במש"כ היראים דלא אמרינן שרייתו זהו כיבוסו במים מועטין, והיינו משום דשריית בגד במים מועטין אינה מועלת לכבסו.

אך צ"ב בטעם הסוברים דבבגד נקי לא אמרינן שרייתו זהו כיבוסו, דכיון דכיבוס גמור הוי מלאכה אף בבגד נקי, אף דאין בו לכלוך הצריך את הכיבוס כדי להסירו, א"כ מ"ט בדינא דשרייתו זהו כיבוסו אמרינן דהוא רק בבגד שיש עליו טינוף, ובד' האו"ז בסימן נ"ט מבו' דהיינו משום דבגד נקי אינו מתלבן כלל ע"י השריה, ואדרבה הוא מתלכלך יותר בשרייתו.

וגם בדעת הסוברים דלא אמרינן שרייתו זהו כיבוסו כשאינו מתכוין לכך, צ"ע דמ"ש מכיבוס גמור דחייבין עליו אף כשאינו מתכוין לכך, ובד' הגר"א בסימן שי"ט ס"י מבו' דהיינו משום דדמי למש"כ המג"א בסימן שי"ח סקל"ו בשם המ"מ דלא אסרו במצרף כשאינו מתכוין לכך, דכל שאינו מתכוין לכך לא חשבינן לה כתיקון כלי כלל, וה"נ הוא בדינא דשרייתו זהו כיבוסו, דאי"ז כיבוס מעליא, ולא חשבינן לה ככיבוס אלא כשהוא מתכוין לכך.

ג] ויש לפרש עוד, דהנה בזבחים צ"ד ב' אמר רבא דכל כיבוס דלית ליה כסכוס לא שמיה כיבוס, ופרכינן עלה דאי הכי בגד נמי, (ומ"ט אסור ליתן מים על הבגד), ומשני דבגד שרייתו זהו כיבוסו, והאבנ"ז בסימן קנ"ט סק"ו וסקי"ח הק' דא"כ מאי קאמר רבא דכל כיבוס דלית ליה כסכוס לא שמיה כיבוס, הרי עיקר כיבוס הוא בבגדים ובבגדים אף שריה בלא כסכוס הויא כיבוס, והול"ל בעור לא שמיה כיבוס בלא כסכוס.

ושמעתי לפרש בזה, למש"נ בגליון 13 סק"ג בביאור עיקר נידון הסוגיא בזבחים שם דהיינו דאף דמלאכת מלבן היא אף בלא מעשה כיבוס, היינו רק בניקוי מעליא, אך כל דאי"ז ניקוי מעליא אין ע"ז חשיבות דמלבן אלא כשהוא ע"י מעשה כיבוס, וזהו עיקר מה שדנו בזבחים שם דאם יש כיבוס בעור יש לאסור לשרות עור במים בשבת, והיינו דאף דשריה אינה מועלת כ"כ בעור, מ"מ אם יש כיבוס בעור הוי זה בכלל מלבן, ולפ"ז הרי דזהו דמשני דכל כיבוס דלית ליה כיבוס לא שמיה כיבוס, דהיינו דכיבוס בלא כסכוס לא חשיב כמעשה כיבוס, (ובדם חטאת אין מתקיים דין כיבוס ע"י שרייתו במים, דאי"ז מעשה כיבוס), והא דה"ז אסור בבגד היינו משום דאף דאי"ז מעשה כיבוס מ"מ כיון דה"ז מועיל לנקותו דינו כדין כיבוס,[[1]](#footnote-2) אך בעור דאין השריה מועלת כ"כ, הרי דכיון דשריה אינה חשובה כמעשה כיבוס לי"ב איסורא.

ד] ולפ"ז י"ל דמה"ט הוא דלא אמרינן שרייתו זהו כיבוסו בבגד נקי, ול"ד לכיבוס גמור דאסור אף בבגד נקי, והיינו משום דאף דכל מעשה כיבוס הוי בכלל מלבן, מ"מ בשריית בגד במים דאי"ז מעשה כיבוס, וכל הא דחזינן לה ככיבוס הוא משום דה"ז מועיל לנקות את הבגד, הרי דבבגד נקי דאין השרייה מועלת לא חזינן לה כלל ככיבוס.

ועד"ז י"ל גם בביאור מש"כ הגר"א דטעם הסוברים דלא אמרינן שרייתו זהו כיבוסו כשאינו מתכוין לצחצוח הבגד, הוא דומיא דמצרף דכל שאינו מתכוין לכך שרי, והיינו דאף דכיבוס גמור אסור בכל ענין, מ"מ בשריית בגד דאי"ז מעשה כיבוס כלל, הרי כל הא דחשבינן לה ככיבוס הוא מכח הא דהוא מתכוין לנקות את הבגד בכך, וכל שאינו מתכוין לכך לא חשיב ניקוי זה לחשוב את השריה ככיבוס.

## שריה בדרך לכלוך בבגד נקי או בבגד שיש עליו לכלוך

ה] הגר"ז בסכ"א נקט דמש"כ ר"ת ודעימיה דבדרך לכלוך לא אמרינן שרייתו זהו כיבוסו, היינו רק בבגד נקי, אך בבגד שיש עליו לכלוך אמרינן שרייתו זהו כיבוסו אף בדרך לכלוך, (כיון דה"ז מועיל להעביר לכלוך יותר גדול), - אך העולת שבת בסקכ"ה והפמ"ג באש"א סקי"ח נקטו דלדעת ר"ת ודעימיה לא אמרינן שרייתו זהו כיבוסו בדרך לכלוך אף בבגד שיש עליו לכלוך, אך כתבו לדינא לאסור בזה, משום דלדעת הסוברים דבבגד נקי לא אמרינן שרייתו זהו כיבוסו, (ויישבו בזה להא דנדה מערמת וטובלת בבגדיה וכו'), הרי דבבגד שיש עליו לכלוך אסור ליתן עליו מים אף בדרך לכלוך, - והביאוה"ל (בד"ה שאין) פקפק בזה די"ל דדרך לכלוך לכו"ע שרי אף בבגד שיש עליו לכלוך.[[2]](#footnote-3)

ו] ולכאו' יש להוכיח כד' הביאוה"ל ממש"כ הרמ"א בס"י להתיר לנגב ידיו בבגד שהטיל בו תינוק מ"ר כדי לבטלם שאי"ז רק דרך לכלוך בעלמא, והרי דאף דבגד שהטיל בו תינוק מ"ר כדי לבטלם הוי כבגד שיש עליו לכלוך, מ"מ הותר לשרותו במים בדרך לכלוך, והרי דאף שהרמ"א בס"ט הביא לדעת הסוברים דלא אמרינן שרייתו זהו כיבוסו בבגד נקי, מ"מ בדרך לכלוך מודו כו"ע דלא אמרינן שרייתו זהו כיבוסו ואף בבגד שיש עליו לכלוך.

ז] ואמנם הנה הגר"ז שם נקט דבגד שהטיל בו תינוק מ"ר לא חשיב כבגד שיש עליו לכלוך, וע"כ הוא דשרי ליתן עליו מים בדרך לכלוך, (ומבו' בדבריו דהטעם דלא חשיב כבגד שיש עליו לכלוך, הוא משום דאינו מעביר את המ"ר מן הבגד ע"י הניגוב אלא מבטלן במים, וכיון דאין הניגוב מועיל להעביר את הלכלוך, דינו כדין בגד נקי), ולפ"ז ניחא.

אך הנה בד' התוס' בשבת קי"א ב' והרא"ש ביומא פ"ח סימן ד' משמע להדיא דכל המקום להתיר לנגב ידיו בבגד שהטיל בו תינוק מ"ר, הוא לדעת ר"ת דלא אמרינן שרייתו זהו כיבוסו בדרך לכלוך, אך לא התירו בזה מכח מש"כ לעיל מינה דבבגד נקי לא אמרינן שרייתו זהו כיבוסו, ובע"כ דבגד שיש עליו מ"ר חשיב כבגד שיש עליו לכלוך, (ועד"ז הוכיח הנשמ"א בכלל כ"ח סק"א), ולפ"ז הרי דממש"כ הרמ"א להתיר לנגב ידיו בו, מבו' דמודו כו"ע דבדרך לכלוך לא אמרינן שרייתו זהו כיבוסו, וצ"ע.

## שריה דרך לכלוך בבגד שיש עליו לכלוך גדול

ח] המג"א בסקכ"ד כתב דבבגד שיש עליו צואה אסור להעבירו בניגוב הידים, והנשמ"א בכלל כ"ח סק"א תמה ע"ז, דהניחא אי נימא דכל הא דלא אמרינן שרייתו זהו כיבוסו בדרך לכלוך הוא בבגד נקי, (ובגד שיש עליו מ"ר חשיב כבגד נקי), וע"כ כל שיש עליו צואה אסור ליתן עליו מים אף בדרך לכלוך, אך לפ"מ שהוכיח שם דהתירא דדרך לכלוך הוא אף בבגד דיש עליו לכלוך, מ"מ כשיש עליו צואה אסור.

אמנם הנה בד' הב"י בשם ההגמי"י מבו' דטעם האיסור בזה הוא משום דלא הותר לשרות בגד במים בדרך לכלוך אלא כשאינו מתכוין לצחצוח וכיבוס, (וכאשר כ"ה מבו' גם בד' הרא"ש ביומא פ"ח סימן ד' והרשב"א בביצה י"ח א'), וע"כ כל שיש עליו צואה דהוא מתכוין להעבירו ה"ז אסור, וכ"כ המחה"ש הכא והמ"ב בסוסקנ"ג והאבנ"ז בסימן קס"א סק"ז.

ובד' המ"ב מבו' דיש לאסור בזה עוד מטעם אחר דהוא משום דכיבוס הוא דהבגד היה מלוכלך יותר מקודם ועתה מעבירו, וזה מתפרש למש"כ הסה"ת בסימן רמ"ד דהא דשרי לשרות בדרך לכלוך הוא משום דמתלכלכין "יותר" בשרייתן, וע"כ בגונא דמעביר עי"ז לכלוך גדול יותר ליכא להתירא דדרך לכלוך.

## מלאכה שאינה צריכה לגופה לצורך חולה

ט] הביאוה"ל בס"י הביא מש"כ הפמ"ג במש"ז שם סק"ו לדון להתיר להציע מטפחת מתחת התינוק לצורך רחיצתו משום דהוי משאצל"ג ותינוק הוי כחולה שאין בו סכנה אם הוא רגיל ברחיצה ויש להתיר איסור דרבנן בשבילו, - וצ"ע, דבסימן שכ"ח סי"ז קי"ל לעיקר דלא הותר שבות כדרכו ע"י ישראל לצורך חולה, ורק ע"י שינוי שרי, (ואף למש"כ החיי אדם בכלל ס"ט סי"ב דאף דלא הותר שבות כדרכו לצורך חולה, מ"מ כל שא"א לעשותו ע"י שינוי ולא ע"י נכרי הותר אף שבות כדרכו, הרי משמעות ד' הביאוה"ל הכא דהפמ"ג שהתיר הוא אף כשיכול לעשות ע"י נכרי), - וביותר צע"ג דלהדיא אמרו בשבת ל' א' דאף לדעת ר"ש דמשאצל"ג פטור עליה לא הותר לכבות את הנר בשביל החולה שיישן, ולדעת הסוברים דהותר כל שבות דרבנן לצורך חולה, כתב התו"ש בסימן שכ"ח סקכ"א דמ"מ משאצל"ג חמיר טפי ולא הותר, וכ"כ הפמ"ג במש"ז סימן רע"ח סק"א והביאוה"ל שם ס"א (ד"ה מותר), וא"כ מה מקום יש להתיר בהצעת מטפחת לצורך התינוק מכח הא דהוי משאצל"ג.

1. ובזה מתפרש מש"כ היראים בסימן ער"ד דכיבוס הוי אב מלאכה דמלבן, ושרייתו זהו כיבוסו אי"ז אלא תולדה, והיינו משום דשריית בגד במים אינה מעשה כיבוס, אלא כיון דה"ז מועיל לנקותו הו"ל בכלל מלבן, אך אי"ז אלא תולדה, - אך בחי' מהרמב"ם שבריש ספק מער"ק (והביאם האבנ"ז בסימן קנ"ט סק"ב) כתב דשריית בגד במים היא עצם הכיבוס, ומשמע דשריה חשיבא כמעשה כיבוס. [↑](#footnote-ref-2)
2. בס' ארחות שבת פי"ג סל"א כתב דכיון דבדרך לכלוך לא אמרינן שרייתו זהו כיבוסו, ע"כ מותר ליכנס למים כשהוא לבוש בבגדיו, וצע"ג דהיאך התיר בזה, דאף דאין בזה משום שרייתו זהו כיבוסו, מ"מ ה"ז אסור מגזירה שמא יסחוט. [↑](#footnote-ref-3)