10 חיישינן למיעוטא וסמוך מיעוטא לחזקה - ב
קטגוריות: ש_ס / מא חולין / חולין - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / חולין

שלהי מרחשון תשע"ז

**א**

א] בעיקר הא דחייש ר"מ למיעוטא, הק' המרדכי בשלהי מכילתין, דמ"ט לא מצינו דלא אזיל בתר חזקה, שהרי רובא וחזקה רובא עדיף.[[1]](#footnote-2)

ובהגה' הרמ"א שם כתב, דלמש"כ המרדכי דלא חייש ר"מ למיעוטא אלא ברובא דליתא קמן, אך ברובא דאיתא קמן מודה דאזלינן בתרי', ונת' לעיל בע"א פלוגתת הראשונים בזה, ע"כ אף מודה דאזלינן בתר חזקה, דמה שאמרו ביבמות דחזקה לא עדיף מרובא, היינו מרובא דאיתא קמן, ולא זכינו לעמוד על הדברים, דהרי אף רובא דליתא קמן עדיף מחזקה, כמבו' בקידושין ע"ט א' ונדה י"ח ב', וגם בההיא דיבמות, הו"ל רובא דליתא קמן.

ב] והראש יוסף בסוגיין בתו"ד כתב, דאה"נ לר"מ דחייש למיעוטא, כ"ש דחייש לחזקה ואין הולכין אחר חזקה היכא דאפשר, ועיי"ש מש"כ לפ"ז בההיא דבית המנוגע, וכ"כ גם בגינת ורדים כלל ס"א, וכ"נ גם בדבריו בשפ"ד סימן כ"ח סקכ"ז, ועיי"ש שהביא כן מד' המהרש"א לקמן דפ"ו.[[2]](#footnote-3)

ובאמת דכן נראה מסוגיית הגמ' ביבמות דקי"ט: דאמרינן הם דהא דבמקום רוב וחזקה לא חייש ר"מ למיעוטא, הוא רק משום דהוי מיעוטא דמיעוטא, וכ"ה גם בתוס' ותוס' הרא"ש לקמן דפ"ו, עיי"ש, והרי דאלמלי הא דאיכא רוב וחזקה והו"ל כמיעוטא דמיעוטא, הוה חייש ר"מ למיעוטא, אף במקום חזקה, והקר"א ביבמות שם עמד בזה ע"ד הגמ' שם, וכתב דהתם א"א להתיר מכח החזקה בפנ"ע כיון דאיתרע, אך ד' התוס' ותוס' הרא"ש לקמן לא נתישבו בזה.

אמנם הנה הפנ"י בכתובות די"ב: הוכיח מסוגיית הגמ' בעירובין דל"ה: דר"מ אזיל בתר חזקה, ועיי"ש שכתב דהוא משום דחזקה עדיפא מרוב, וכל הא דרובא וחזקה רובא עדיף, הוא היכא ששניהם בענין אחד דבכה"ג מבטל הרוב את החזקה כיון דהחזקה עשוי' להשתנות, ועיי"ש שרמז דזה נסתר מד' התוס' לעיל בסוגיין שהק' דנילף דאזלינן בתר רוב מהא דאזלינן בתר חזקה, דרובא וחזקה רובא עדיף, וצ"ע בזה.

ג] והראש יוסף בסוגיין כתב לדון עוד, דכ"ה דלא אזיל ר"מ בתר רובא וחייש למיעוטא, ה"נ לא אזיל בתר ספק ספיקא דהוא ג"כ מטעם רוב, עיי"ש, - אך הש"ש כתב להוכיח מסוגיית הגמ' בנדה דנ"ט: דאף ר"מ אזיל בתר ספק ספיקא, וכ"כ ההפלאה, - ותיקשי דמ"ש דאזיל ר"מ בתר ספק ספיקא ולא אזיל בתר רובא.

ועד"ז צ"ע עוד, לדעת הסוברים דמהני ספק ספיקא במקום חזקת איסור, ומ"ט לא אמרינן בזה סמוך מיעוטא לחזקה, ועמד ע"ז הפנ"י בכתובות, עיי"ש.

**ב**

ד] והנה נת' בסימן א', דעיקר דינא דסמוך מיעוטא לחזקה, הוא משום דמצטרף המיעוט לחזקה, וה"ז עומד כנגד הרוב, ונת' דהא דתליא זה בפלוגתא דחיישינן למיעוטא, הוא משום דלר"מ דיש כח למיעוט ויש לחוש לו, ע"כ אף הוא מצטרף לחזקה לעמוד כנגד הרוב, עיי"ש.

ואמנם בגדר הדברים צ"ב, דמהו כחו של מיעוט דיש לדון כפי זה, - וצ"ל דהיינו, דכל שהספק הוא מחמת מקרי העולם, הרי דכיון דבטבע העולם יש מיעוט שהוא כן, הוי זה טעם לדון כצד זה, דשמא הוא מן המיעוט דהם כן, - וע"כ הוא דס"ל לר"מ דיש לחוש לו, וע"כ נמי ס"ל דכל שהוא מצטרף עם החזקה, ה"ז עומד כנגד הרוב.

ומצינו מקור לזה, בד' הרשב"א ביבמות דקי"ט: שהק' דנצרף מיעוט שאינם מתעברות למיעוט מפילות והו"ל פלגא ופלגא, וודאי דאין מכוון דבריו משום דבמקרי העולם אותם שאינם מתעברות ואותם המפילות הם פלגא, - אלא היינו דכיון דיש כח מיעוט לדון דאשה זו לא נתעברה, ויש כח מיעוט לדון דאשה זו הפילה, הרי דהגם דכנגד כל כח איכא רוב, אך כל שנצטרפו שניהם זל"ז, דינם כפלגא ופלגא.

ה] ולפ"ז פשוט דמה"ט הוא דמודה ר"מ דאזלינן בתר חזקה בההיא דעירובין, דהתם שמצאנו שנטמא העירוב או שאבד, ומספק"ל אימתי נטמא או אבד, אין הספק מכח מקרי העולם, אלא הספק אימתי נעשה מעשה זה, ובכה"ג מודה ר"מ דאזלינן בתר חזקה, וליכא למיחש למידי.

ו] ולפ"ז נמצא, דגם בחזקה, כל דאין הספק מכח מעשה מסוים שנעשה, אלא הספק הוא מכח מקרי העולם, לא אזיל ר"מ בתר חזקה וחייש למיעוטא, דכ"ה דחייש ר"מ למיעוטא במקום רוב, כ"ש דחייש למיעוטא במקום חזקה, דרובא וחזקה רובא עדיף אף לדעת ר"מ, וכמש"נ בסימן א' מסוגיית הגמ' ביבמות דקי"ט:, - וניחא מה שאמרו ביבמות דקי"ט: דהא דבמקום רוב וחזקה לא חייש ר"מ למיעוטא, הוא משום דהו"ל מיעוטא דמיעוטא, ובלא"ה הוה חייש ר"מ למיעוטא, אף דאיכא חזקה.

ז] ועד"ז הוא בדין ספק ספיקא, דכל שהספק הוא מכח מעשה מסוים שראינו לפנינו, ואינו מכח מקרי העולם, אזיל ר"מ בתר ספק ספיקא, - ובכה"ג גם שפיר מהני ספק ספיקא כנגד חזקת איסור, ול"ש לומר בזה סמוך מיעוטא לחזקה.

ח] וצריך להוסיף בענין זה, דאיכא גווני, דאם נבא לדון משום הכרעת הרוב, לא יועיל לדעת ר"מ משום דחייש למיעוטא, ואם נבא לדון משום חזקה או ספק ספיקא יועיל לדעת ר"מ, - והיינו משום דכשאנו דנים מכח הרוב, וכל ההכרעה היא מכח דבמקרי העולם הוא כן, יש לחוש לצד המיעוט במקרי העולם, אך כשאנו דנים מכח חזקה או ספק ספיקא, אין העמדת הספק כלל מכח מקרי העולם, אלא מכח המעשה שראינו לפנינו, - וצ"ע עדיין בגדרי הדברים.

ט] והנה בטעמא דרבנן דלא חיישי למיעוטא, אמרו בגמ' דהוא משום דמיעוטא כמאן דליתא, ולפ"ז הדין נותן, דבמקום שבמקרי העולם הוא פלגא ופלגא, אף אם איכא חזקה להיתר, לא יועיל זה להתיר, - דכ"ה דלדעת ר"מ ל"מ חזקה להתיר אף במקום דאיכא מיעוט לאסור, משום דחייש למיעוטא, ה"נ לדעת רבנן לא תועיל חזקה להתיר במקום דאיכא פלגא לאיסור.

י] אמנם באמת אף בכה"ג תועיל החזקה להתיר לדעת רבנן, וזה למש"כ התוס' לקמן דפ"ו. דאמרינן סמוך פלגא לחזקה ואיתרע לי' אידך פלגא, והיינו דעי"ז הו"ל אידך פלגא כמיעוטא, דלא חיישי לי' רבנן.

ובזה מבו' מה שהוצרכו התוס' לה"ט דסמוך פלגא לחזקה, ולא דנו מכח הא דאזלינן בתר חזקה, דהתם דהספק הוא מכח מקרי העולם, א"א להתיר מכח הא דאזלינן בתר חזקה, דהרי יש לחוש לפלגא, וכל מה דיש להתיר בזה הוא משום סמוך פלגא לחזקה, - ועי' בשעה"מ פ"ג מיבום הט"ז שהביא מד' התוס' אלו דאמרינן סמוך פלגא לחזקה, ועיי"ש משה"ק מכח זה, והרי שנקט דבד' התוס' אלו נתחדש היתר בפנ"ע דסמוך פלגא לחזקה.

יא] ואמנם התוס' בנדה די"ח: דנו גם בספק נגע ספק לא נגע, דנימא סמוך פלגא לחזקה, והתם הרי אין הספק במקרי העולם.

אך באמת עיקר קו' התוס' שם צ"ב, דאטו עד השתא לא קים להו הך מילתא דבספק טומאה ברה"י לא אזלינן בתר חזקה, - ולכאו' בע"כ דקושייתם היא, דאף דל"מ חזקה לטהר ברה"י, מ"מ מכח דין סמוך פלגא לחזקה נימא דאי"ז ספק השקול, ויועיל זה לטהר אף ברה"י.

וצ"ל לפ"ז, דקו' התוס' היתה בגונא דהספק אם נגע או לא נגע הוא מכח מקרי העולם, דעשה מעשה שפעמים הוא נוגע עי"ז ופעמים אינו נוגע, וע"ד ההיא דנדה ד"ה: בטלית, דאיכא גווני דא"א אא"כ נגע, ואיכא גווני דאפשר בלא ליגע, ובכה"ג יש מקום לדון דשייך לומר סמוך פלגא לחזקה, אך זה דחוק בסתימת ד' התוס'.

ושוב העירוני דיש מקום לומר, דכל הא דבעינן שיהא מיעוט במקרי העולם, הוא רק כשהוא נגד רוב או נגד חזקה, דכל דאי"ז מיעוט במקרי העולם, לאו מידי הוא, אך בפלגא ופלגא, הרי דכיון דהצד השני לא עדיף מצד זה, שפיר יש כח דפלגא, גם על פלגא שאינו במקרי העולם, ודו"ק.

וצ"ע עוד בגדרי הדינים, באלו ספיקות אמרינן דהוא ספק בעלמא, ואין פלגא ופלגא לפנינו, ובאלו ספיקו אמרינן דאיכא פלגא ופלגא לפנינו, וצ"ע בזה.

1. ויש מקום לומר, דכל הא דחייש ר"מ למיעוטא, הוא רק בהכרעת רוב, דעיקרה הוא משום דיש לנו לתלות כהרוב, ובזה הוא דס"ל לר"מ דא"א לתלות בודאי כהרוב, ויש לנו לחוש לצד המיעוט, - אך בחזקה, דבלא"ה איכא ספק גמור לפנינו, ואפ"ה דינא הוא דאזלינן בתר חזקה, והיינו דאף דא"א לתלות כצד אחד, מ"מ דינא הוא דהעמד דבר על חזקתו ואל תוציאנו מספק, אין מקום לחוש למיעוט, שהרי כח החזקה הוא דהגם דאיכא ספק מ"מ יש לדון כפי החזקה, ודו"ק. [↑](#footnote-ref-2)
2. ובפשוטו כ"ה מבו' בד' תוס' הרא"ש שם דבמקום חזקה לא חייש ר"מ למיעוטא, וזהו שהק' שם דמ"ט הוצרכו לפרש לר"מ דרוב מעשיהן מקולקלין, אפי' מחצה נמי דהא איכא חזקת איסור, ולא יישב כמש"כ המהרש"א דלר"מ ל"מ החזקה, משום דחייש למיעוטא.

   אך באמת צ"ע בד' התוס' הרא"ש שם, שהק' אח"כ דמ"ט שרי ר"מ לשחוט אחריהן מכח הא דרוב מעשיהן מקולקלין, הרי ר"מ חייש למיעוטא, ותירץ דכיון דאיכא נמי חזקת איסור הו"ל כמיעוטא דמיעוטא דלא חייש ר"מ, והרי דלא אתי עלה משום החזקה בפנ"ע, אלא רק משום דעי"ז הו"ל מיעוטא דמיעוטא, ומבו' דאלמלי כן הוה חייש ר"מ למיעוטא אף במקום חזקה, וכאשר כ"נ גם בסוגיית הגמ' ביבמות, וכמש"נ למעלה.

   וע"כ נראה כמו שהעירוני, דמשה"ק התוס' הרא"ש לעיל מינה דהו"ל למיפרך לר"מ אפי' מחצה נמי, הוא רק בהא דחייבין על שחיטתן משום נבילה, דע"ז ל"מ הא דחיישינן למיעוטא, דהרי רק מדרבנן הוא דחיישינן למיעוטא, וכמש"כ התוס' הרא"ש בסוגיין, וכ"ה מבו' גם בד' הרא"ש שם, שהק' דאף אם רוב מעשיהן מקולקלין יהא אסור לשחוט אחריהן, משום דר"מ חייש למיעוטא, ולא הק' דלא יהיו חייבין על שחיטתן משום נבילה, - אך יש להעיר, דא"כ מאי קושיא היא, הרי שפיר י"ל דמה שהוצרכו להא דרוב מעשיהן מקולקלין ולא סגי במחצה, הוא כדי שיהא מותר לשחוט אחריהן, וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-3)