21. מלאכת מוחק
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / מלאכות שהיה והטמנה / הרב מאיר קאופמן / שיעורים

פ' ויגש

**בדין מוחק על מנת לכתוב**

**ביאור הסברא דבעינן דוקא על מנת לכתוב**

א]מבואר במתניתין ע"ג. דאיכא אב מלאכה דמוחק ולשון המשנה מוחק על מנת לכתוב ודנו בזה רבותינו האם צריך דוקא על מנת לכתוב או שכל שיש לו תיקון בעצם המחיקה הוי מוחק והדין על מנת לכתוב זה דוגמא של תיקון והנה יש כאן לכאורא שני נידונים לחייב שיהיה דוקא על מנת למחוק א.שנתחדש כאן תנאי שאין חיוב על המלאכה אלא אם כן זה נעשה למטרה זו דהינו שוודאי שהיצירה זה המחיקה דהינו ביטול הכתב אלא שלא חייבים על מלאכה זו אלא א"כ זה נעשה במטרה לכתוב ב. דיתכן דכאן כל החפצא של המלאכה זה הכשרת המקום לכתיבה ולכן כל שזה לא נעשה למטרה זו אין כאן החפצא של המלאכה כלל [אלא שיש מקום לדון דבמקום שהוכשר מקום לכתיבה ואין זה מטרתו הוי משאצל"ג ולרמב"ם חייב אמנם כל זה אם באמת הוכן מקום לכתיבה וכן יתכן שיש דבר שלא עומד לכתיבה שללא שזה כונתו לא דנים שנוצר כאן דבר זה]

והנה הנידון מצד שיש תנאי על מנת לכתוב בפשוטו הוא נידון כללי בכל מלאכות סתירה דהינו סותר דלשון הגמ' ל"א: דצריך על מנת לבנות וכן קורע דלשון המשנה שצריך על מנת לתפור ועיין תוס' ל"א: דדייקו מהגמ' דגם מכבה צריך על מנת להבעיר והנה עיין תוס' ע"ג. וברא"ש שם שדנו האם במתיר בעינן על מנת לקשור וכתבו שזה מחלוקת רש"י ור"ח ועיין רעק"א דכתב דמוכח מתוס' שיש תנאי של על מנת דוקא דהרי וודאי דמתיר אם זה מקלקל פטור ובהכרח שמדובר שיש לו מטרה שזה לא מקלקל ובכל אופן דנו שיש כאן תנאי מיוחד של על מנת לקשור כמו בשאר דברים וכבר הקשה כן הקרן אורה שם וכן עיין תוס' ע"ג: וברעק"א שם ועיין בה"ל מה שדחה ראיה זו ועיין רמב"ן וריטב"א במכות ג: דקורע בית הצואר זה לא קורע אלא מכה בפטיש כי זה לא על מנת לתפור הרי מפורש דגם במקום שזה תיקון בכל אופן כל שזה לא על מנת לתפור אין זה מלאכת קורע

אמנם הנה הקשה רעק"א דמבואר בגמ' דקורע בחמתו ועל מתו חייב והרי כאן זה לא על מנת לתפור דהינו שפעולה זו לא שייך להגדיר שיש כאן תועלת לתפירה של אחרי זה ובכל אופן חייבים ועיין נשמת אדם שכתב שכל התנאי של על מנת לתפור זה מצד דומיא דמלאכת המשכן שזה היה המטרה וכל זה למ"ד משאצל"ג פטור ומצד שצריך שיעשה לאותו צורך שהיה במשכן אבל למ"ד שמחייב משאצל"ג אין דין זה [ובפשוטו כל זה שייך לשיטת תוס' שמשאצל"ג זה שצריך אותה מטרה שהיה במשכן] אמנם עיין בה"ל סוף סימן ש"מ שהאריך דבראשונים דנו למה בקורע על מתו פטור לר"ש ולא ביארו מטעם זה ועיין קה"י מה שישב בזה שכאן שעצם הקריעה זה המטרה לא צריך על מנת לתפור ויתכן לומר שכל שהמצב הקיים הוא הקלקול חשיב תיקון ובליקוטי אג"ט סימן ל' כתב שמספיק מה שבפועל עומדים לתפור ולא צריך שהמלאכה נעשתה לצורך זה ונסתייע לזה מלשון תוס' בגיטין י"ט. אמנם מכל זה מבואר וודאי שאין העל מנת לתפור מעצם היצירה שנעשתה אלא שהמלאכה זה קורע ויש תנאי על מנת לתפור ויש הגבלות מתי נאמר תנאי זה אמנם עדין יש לדון שלענין כותב זה מעצם הגדרת המלאכה שזה הכשרת המקום לכתיבה וכן מבואר בגר"ז באריכות ונפק"ב דבמוחק בחמתו לר"י שמשאצל"ג חייב בכל אופן כאן פטור

והנה בעיקר הנידון האם צריך במוחק על מנת לכתוב עיין רא"ש במשנה שדן בקושר וכתב שבמוחק צריך על מנת לכתוב וכן עיין גמ' גיטין י"ט. דהגמ' דנה בסיקרא על גבי דיו האם חייבים מצד מוחק דנחלקו האמוראים האם הוי מקלקל ועיין תוס' שכתבו וז"ל וחשיב מוחק על מנת לכתוב דמסתמא עומד לחזור ולכתוב עליו בדיו ומקלקל לא הוי דעל כתיבה זאת תהוי כתיבה עליונה רישומה ניכר טפי משאם היתה תחתונה לבדה ועיין אג"ט ס"ל שדייק מלשון התוס' שהעמידו שני נידונים א. שזה על מנת לכתוב מצד שמסתמא יחזור ויכתוב ב.שזה לא מקלקל דהכתב יהיה יותר יפה ומבואר שיש כאן תנאי נפרד שיעשה על מנת לכתוב ולא רק כדי שלא יהיה מקלקל [וע"ש שדייק מלשון התוס' דמסתמא יכתוב דהינו שמדובר שאין לו כרגע מחשבה לכתוב אלא שמספיק מה שמסתמא יעשה דבר זה שיחשב מלאכה ונקט שזה תנאי בעלמא שמחיקה זו תחזור ותיכתב וכן הוכיח מהלבוש שכתב שעל חודי הדפים זה על מנת לכתוב כיון שעומד לסגור וצ"ב הסברא בזה] אמנם מכאן רק מבואר שזה תנאי בעלמא כמו בקורע אבל לא שזה מעצם יצירת המלאכה

אמנם עיין ברא"ש ס"ט שכתב וז"ל ויראה שאין חיוב על מחיקת טישטוש דיו אפילו לכתוב כמה אותיות כי לא היה במשכן אלא מחיקת אותיות כדי לכתוב במקומו אחרי כתבי זאת מתוך הסברא וגם מדנקט בבריתא מוחק אות אחת ראיתי בתוספתא דכתב בה נפלה דיו על הספר ומחקו שעוה על הפנקס ומחקו אם יש במקומו כדי לכתוב שתי אותיות חייב וטעמא לא בריר לן וי"ל דהינו טעמא דהאות שנכתב בטעות כמאן דליתיה דמיא ועיקר החיוב בשביל מחשבת הכתיבה הלכך אפילו טשטוש דיו נמי והאי דנקט בבריתא מחק אות גדולה איידי דתני כתב אות אחת גדולה עכ"ל והנה פשטות לשונו שתירץ שכאן החפצא של המלאכה זה הכשרת מקום לכתיבה ולא מצד ביטול הדבר הקודם שהיה ולכן לא משנה אם יש דיו או אות ויתכן שגם בקושיתו נקט כן אלא שבקושיתו נקט שלא התחדש שזה מלאכה חשובה אלא אם הדבר שעושה כדי להכשיר הוא מחיקת אות ובמסקנתו חידש שזה אפילו אם זה לא מחיקת אות

עוד יש לדייק קצת מהא דהרא"ש הקשה שגם מחיקת אות אחת יהיה מלאכה ותירץ שכיון שזה הכשר הכתיבה לא יתכן שהשיעור יותר מכותב ולכאורא כל זה אם עצם המלאכה זה הכשר הכתיבה אבל אם זה ביטול הכתוב רק שצריך תועלת מה שיכתוב א"כ אין לדמות הדברים שכאן היצירה היא ביטול האות ושם זה הכתיבה וצ"ע

ועיין ר"ן סוף פרק הבונה שכתב שלענין שבת חק תוכות חייב דהרי אפילו מוחק על מנת לכתוב שתי אותיות חייב ובפשוטו משמע שיסוד המלאכה זה ההכשרה לכתיבה ולכן אפשר ללמוד מזה שלא צריך כתיבה גמורה דאם כאן המלאכה זה לא ההכשרה לכתיבה אלא עצם המחיקה ורק כדי שיחשב תיקון צריך על מנת לכתוב א"כ לכאורא אין לדמות הדברים

ועיין מאירי שהביא מהירושלמי שמוחק אות אחת וכותב אות אחת חייב ולכאורא כל זה שייך אם תוכן מלאכת מוחק זה ההכנה לכתיבה אבל אם זה המחיקה ורק שהתיקון שבזה היא הכשרת הכתיבה לא מסתבר שזה יצטרף ואין זה מוכרח

ועיין מרדכי שאסור לאוכל עוגה שיש עליה אותיות ורק התיר לקטן מחמת שזה לא על מנת לכתוב ועיין בדגול מרבבה שהעמיד שהיה ענין באכילת העוגה אם אותיות כמבואר ברוקח וצ"ע א"כ יש ענין בעצם ביטול הכתב ומה איכפת לן שזה לא על מנת לכתוב ומשמע ששם המלאכה זה הכשרת המקום לכתיבה ולפ"ז מבואר חידוש שמדרבנן אסור כל שזה צורה של מחיקה אפילו שאין כאן הכשרת המקום לכתיבה וכן הוא בגר"ז

אמנם ראיתי להעיר דהנה מבואר בגמ' גיטין י"ט. דדיו על גבי סיקרא חשיב מוחק וחשיב כותב והנה יש לעיין אם המלאכה היא הכשרת המקום לכתיבה הרי אין כאן הכשרת מקום לכתיבה אמנם יתכן שמה שמיד נוצר כתב זה עדיף מהכשרת המקום לכתיבה וכעין סברת הגר"ז לקמן דבמוחק שעוה מעל גבי אות חשיב על מנת לכתוב אמנם צ"ע דהרי כדי לכתוב אם הדיו על גבי הסיקרא לא חסר שום דבר דהסיקרא הרי לא מפריע לדיו לכתיבה כלל וא"כ איך שיך לומר שיש כאן הכשר לכתיבה והניחא אם המלאכה היא ביטול האות א"כ יש כאן ביטול האות וכן עיין ירושלמי דמבואר דבמוסיף תג' על ריש שזה נהיה ד' חשיב מוחק וצ"ע דהרי הנייר מוכן לכתיבה ולא חסר כלום והניחא אם מוחק זה ביטול האות א"כ יש כאן ביטול הכתב שנצרך לכתב האחר אבל אם זה הכשרת מקום לכתיבה לכוארא הוא חידוש שכה"ג חשיב הכשרה וצ"ע

**ביאור השיטות שעל מנת לתקן חייב**

ב]אמנם האחרונים הביאו כמה מקורות מהראשונים שמוחק אפילו שלא על מנת לכתוב חייב דהינו שאין החפצא של המלאכה הכשרת המקום לכתיבה וגם שאין תנאי של על מנת לכתוב א.עיין רש"י בגיטין שביאר לגבי המחלוקת אמוראים האם סיקרא על גבי דיו הוי מוחק או דהוי מקלקל שביאר שהצד שזה מקלקל דהוי ככותב שלא על מנת לכתוב ומבואר שכל הסיבה שצריך על מנת לכתוב שלא יהיה מקלקל ב.עיין רמב"ם פי"א ה"ט וז"ל אבל המוחק על מנת לקלקל פטור ומשמע שכל סיבת הפטור כי זה על מנת לקלקל אבל אם יש בזה תיקון אפילו שזה לא על מנת לכתוב חייב וע"ש בהלכה י"ז שכתב וז"ל וכן המוחק את הרשום לתקן חייב עכ"ל ומבואר שרק הזכיר שצריך להיות על מנת לתקן ולא דוקא על מנת לכתוב ג.עיין נשמת אדם ובה"ל דהביאו מלשון התוספתא וכן המוחק על מנת לתקן כל שהוא וביארו הנ"ל שהכונה מוחק כל שהוא על מנת לתקן ומבואר שלא צריך על מנת לכתוב אמנם עיין בחזון יחזקאל שביאר שהכונה שעל ידי זה מתקן הספר וממילא יתכן שהחיוב מצד כותב כמבואר בגמ'

[והנה המ"ב נקט שלשיטה זו מוחק שטר חוב חייב ויש לעיין שלכאורא זה משאצל"ג כיון שאין כאן תיקון בגופה של מלאכה אלא התיקון מה שאין את השטר]

והנה בפשטות לפי שיטה זו אין דין מיוחד במלאכת מוחק שזה על מנת לכתוב אלא שיסוד המלאכה זה מעשה מחיקה ונתחדש בתוספתא שלא דוקא מחיקת אותיות אלא ה"ה מחיקת דיו וכל שיש לו מטרה של תיקון חייב וכן מבואר שנקט החיי אדם הלכות נט"י כלל מ' שכתב שאם נתלכלכה ידו בשחרורית דיו אסור לנקותה בשבת דהינו אפילו שזה לא על מנת לכתוב וכן זה לא מחיקת אות בכל אופן חייב וכן עיין ב"ח שחידש שמוריד טישטוש שעוה הוי מוחק וכתב הפמ"ג שאם זה על אות לא שייך בזה על מנת לכתוב ואין איסור אלא מצד מוקצה אמנם הבה"ל כתב לאסור מצד שזה על מנת לתקן דהינו שגם טישטוש דיו יש איסור בתור תיקון [ובגר"ז יישב שאין לך על מנת לכתוב גדול מזה ולכאורא הוא מבואר בירושלמי שהעושה מר' ד' חייב משום מוחק]

אמנם עיין פמ"ג דמבואר מדבריו דנקט שבאמת יש כאן שני גדרי מחיקה ובמוחק אות כה"ג חייב כל שזה על מנת לתקן אפילו אם זה לא על מנת לכתוב אבל במוחק דיו כה"ג אין חיוב אלא אם זה על מנת לכתוב ועיין סק"ד דחידש שהצובע דף בצבע שחור שיהיה אפשר לכתוב עליו בצבע לבן חשיב מוחק כי מכשיר המקום לכתיבה דהינו שאין כאן מעשה מחיקה דעצם ההכשרה לכתיבה זה שם המלאכה ועיין סק"ז שכתב דבמוחק כתב שאינו מתקיים יש הבדל שאם זה על מנת לכתוב חייב אבל אם זה על מנת לתקן בזה דוקא אם מוחק כתב המתקיים ולמד דבר זה מהרמב"ם דמצד אחד כתב שצריך מוחק כתב המתקיים ומאידך מבואר שמוחק שעוה חייב והרי זה לא מתקיים אלא בהכרח החילוק כנ"ל וכן נקט באגלי טל סימן נ"ג סקי"ג וכן לענין מחיקת שעוה נקט שאם זה מעל גבי אותיות שלא חשיב על מנת לכתוב אין בזה איסור ורק אם זה במקום רק ודעתו לכתוב חשיב מוחק והנה בפשוטו הדברים מחודשים ומהיכי תיתי לומר שיש שני גדרים במוחק ובפשוטו לרמב"ם אין שום דין מיוחד במוחק אותיות

אמנם לכאורא יש לדייק ברמב"ם שיש ענין מיוחד במחיקת אותיות דעיין בהי"ז שכתב שרושם זה תולדה דכותב והוסיף וז"ל וכן המוחק את הרשום לתקן הרי זה תולדת מוחק וחייב עכ"ל וצ"ע מה המיוחד שזה רשום ויש כזה חיוב ועוד דמבואר ברמב"ם שזה תולדה ולעיל במחיקת דיו לא נתבאר ברמב"ם שזה תולדה אמנם לנ"ל א"ש שכאן מדובר שזה לא על מנת לכתוב וזה רק במחיקת אותיות או רשימה ולכן הוצרך הרמב"ם לחדש שרשימה זה נחשב כותב וממילא יש כאן חשיבה של מחיקה שגם לא על מנת לכתוב חייב וכן א"ש דזה רק תולדה ואין זה כמחיקת דיו ששם זה על מנת לכתוב דבזה עצם ההכשרה של המקום לכתיבה הוי מלאכה וממילא לא צריך דוקא דבר שזה כתב ולכן הוי אב

והנה החיי אדם אסר לנקות שחרורית דיו שעל הידים אמנם סתימת הפוסקים שמותר וכן דייק המהרש"ם שבסימן ש"כ רק דנו לנקות ידיו שזה צובע על המפה ולא מצד מוחק שבידים ובהכרח שאין זה מחיקה ולפמ"ג הנ"ל א"ש דכאן שזה מחיקת דיו אין איסור אלא אם זה הכשר הכתיבה וכאן שזה לא על מנת לכתוב וידי אדם אין זה מקום כתיבה אין סיבה לאסור אמנם יש מקום לדון שכה"ג דנים את זה כפעולת ניקיון דהינו ששם מחיקה זה או במחיקת כתב או במחיקה של דבר למטרת כתיבה ואם לא כן אין לזה שם מחיקה כלל ובפשוטו איכא בזה נפק"מ במוחק צבע שלא על מנת לכתוב דלדעת הפמ"ג יש מקום להתיר שכאן זה רק מצד מחיקת דיו והרי זה לא על מנת לכתוב אמנם לנ"ל שזה רק סברא כדי שזה יקבל שם מחיקה בזה מסתבר שגם דבר שנכתב על ידי צביעה מקבל שם מחיקה

ובאמת יש מקום לומר על דרך הפמ"ג דבאמת וודאי שאין כאן שני מלאכות הכשר הכתיבה ומחיקת אות אלא שהמלאכה היא מחיקה אלא שאין לזה חשיבות של יצירה אלא או שמוחק כדי לכתוב או שמוחק אותיות ורק כה"ג יש לזה חשיבות של יצירה לענין שבת ויתכן שללא זה חסר בשיעור ויתכן שחסר בכל היצירה ובזה א"ש שטשטוש דיו שלא לצורך כתיבה מותר וכן א"ש לשונות הרמב"ם שבעל מנת לתקן אין לזה חשיבות מחיקה אלא במחיקת אותיות ויתכן שזה גם סברא לענין אינו מתקיים אמנם לפ"ז בשעוה וודאי דהוי מוחק אם זה מגלה את האות וכן לצבוע דף בשחור כדי שיוכלו לכתוב עליו אין לזה חשיבות של מוחק

והנה המרדכי אסר לאכול עוגה אם אותיות אמנם לא אסר אם טישטוש של דבר וצ"ב החילוק והנה כאן מבואר שיש איסור אפילו שלא היה כאן הכשר מקום לכתיבה אמנם לנ"ל א"ש שכה"ג זה רק איסור באותיות ולא בסתם דבר אמנם גם אם דלא כפמ"ג מסתבר שבמקום שאין זה כתב רואים את זה כצורת העוגה ולא רואים את זה ככתב כלל

והנה נתבאר מלשון הרמב"ם ורש"י שהעיקר שלא יהיה על מנת לקלקל ובפשוטו לפ"ז הביאור שהמלאכה זה קלקול הכתב אמנם לכאורא אין זה מוכרח דיתכן שזה וודאי דהמלאכה היא ביחס למקום הנכתב שהוא נהיה ללא הכתב אלא שנתחדש שלא צריך תיקון דוקא לצורך כתיבה אלא כל שיש בזה תיקון חייבים ובמקום שאין קלקול ויש תיקון חיצוני למ"ד משאצל"ג חייבים על זה וכן הוא פשטות לשון הרמב"ם שלגבי כותב על העור בצורה של קריעה כתב שחייב משא"כ במוחק ובפשוטו כוונת הרמב"ם שבכותב המלאכה זה יצירת הכתב וחלק זה הוא תיקון משא"כ במוחק זה תיקון העור וכאן זה קלקול ואם נימא שהמלאכה זה קלקול האות א"כ אם יהיה כאן תיקון במה שהאות לא קיימת הרי יהיה חייב ומה שזה קלקול על האות אין זה סיבה מצד קלקול העור ולפמ"ג א"ש שהרמב"ם דיבר בכתב שאין לו ענין במחיקתו מצד עצמו אמנם אם אין שני גדרים א"כ בהכרח כנ"ל

**בשיעורא דמוחק על מנת לתקן**

ג]והנה יש לעיין במוחק על מנת לתקן מהו שיעור המחיקה ויתכן לומר שהשיעור כל שהוא דרק בעל מנת לכתוב שתי אותיות השיעור כמו כותב וכסברת הרא"ש [וכן נקט באפיקי ים] ויתכן לומר שהשיעור שתי אותיות דרק אז יש לזה שיעור מוחק [וכן נקט באגלי טל סימן ל"ט סקי"ג] ויתכן לומר מקום שאפשר לכתוב בו שתי אותיות שזהו השיעור של מוחק [וכן נקט בנשמת אדם ובמנחת חינוך ולכאורא כן הוא לשון הרמב"ם] והנה לענין קורע שהשיעור על מנת לתפור שתי תפירות ובמקום שזה על מנת לתקן המנח"ח נקט שהשיעור בכל אופן שני תפירות אמנם הבה"ל נקט שהשיעור הוא כל שיש בו תיקון והאריך בזה באפיקי ים ובפשוטו ה"ה כאן כה"ג אין סיבה שיצטרכו שיעור אמנם לשון הגמ' במוחק אות גדולה שזה מה שמוחק חמור מכותב והרי יש עוד חומרא דכאן אם זה לא על מנת לכתוב חייב בכל שהוא ומשמע דתמיד השיעור שתי אותיות

והנה בטעם דצריך על מנת לכתוב שתי אותיות רש"י ביאר שכיון שיש כאן מחשבת כתיבה חייב דהינו שמסברא צריך שיעור שתי אותיות רק שאם זה על מנת לכתוב שתי אותיות יש לזה חשיבות וכן הוא בלשון המאירי שמוחק זה או במוחק שתי אותיות או מוחק על מנת לכתוב שתי אותיות ולפ"ז מסתבר שבעל מנת לתקן שאין חשיבות זו הדרינן ששיעור מוחק זה שתי אותיות אמנם ברא"ש כתב שמסברא השיעור הוא אות אחת רק שלא יתכן שמחשבת הכתיבה יותר מהכתיבה ולפ"ז בעל מנת לתקן צריך להתחייב בכל שהוא אמנם סתימת הגמ' לא כך וכנ"ל אמנם פשטות שיטת הרא"ש שאין חיוב אלא על מנת לכתוב וא"כ לא משכחת ליה דין זה

והנה עיין שיטה לר"ן שכתב במוחק אות גדולה שדנים שיכול לכתוב כאן שני אותיות בינוניות של כתב זה שמחק וצ"ע למה לא דנים על מה שרוצה לכתוב ועוד שמה זה שונה ממוחק דיו שחייב אם זה על מנת לכתוב שתי אותיות ולפמ"ג הנ"ל א"ש שיש כאן שני נידונים דבמקרה שזה על מנת לכתוב שזה דינא דטשטוש דיו שם כל שכונתו לכתוב במקום זה שתי אותיות חייב ולא משנה איזה אותיות אמנם במקום שזה על מנת לתקן כה"ג ס"ל שזה רק במוחק שתי אותיות או אות גדולה שזה חשוב כמו שתי אותיות ובזה כתב את שיעורו הנ"ל אמנם המאירי והמנח"ח כתבו שבמוחק אות גדולה השיעור שאפשר לכתוב שתי אותיות בינוניות והכונה לכאורא במקום שאין כונתו לכתוב שתי אותיות שאז תמיד חייב והביאור שאם זה על מנת שתי אותיות יש לזה חשיבות של שיעורא ואם לא כדי שיחשב שיעור חשוב שיסודו שתי אותיות זה מקום שאפשר לכתוב בו שתי אותיות ולפ"ז שמעתי לבאר בדעת הרמב"ם שיתכן שנקט שגם בטשטוש דיו דנים כאילו יש כאן שתי אותיות ולכן צריך שיעור מקום שאפשר לכתוב שתי אותיות אבל אם זה שתי אותיות בפועל תמיד חייב דיש כאן מחיקת שתי אותיות וא"ש מה שלענין רושם יש מעלה שזה רשימה שכאן במחיקה של שתי רשימות או רשימה שהיא שיעור כותב הוא מתחייב ולא מצד שכאן לא צריך על מנת לכתוב ודו"ק בזה

ובעיקר הדבר דיש שיעור במוחק שזה מקום שיש בו לכתוב שתי אותיות עיין אפיקי ים ח"ב ס"ד ענף ה' דבגמ' דמחק לתגיה דח' משמעות הראשונים שזה כותב ולא מוחק וביאר הטעם כי אין כאן מעשה מחיקה על מקום שראוי לכתוב שתי אותיות ובדעת הירושלמי ביאר שחשיב מעשה מחיקה בכל האות כמבואר בירושלמי שגם במוסיף תג על ר' שיהיה ד' הוי מוחק

והנה לפ"ז בשיעור מוחק יש שלשה אופנים א. שמוחק על מנת לכתוב במקום זה שתי אותיות תמיד חייב ב. שמוחק שתי אותיות או שתי רשימות כל שזה במטרה לתקן חייב ג. שמוחק טשטוש דיו או אות גדולה ששם צריך שזה יהיה שטח שאפשר לכתוב בו שתי אותיות בינוניות

והנה בעיקר הנידון האם מוחק זה מצד הכשר הכתיבה הנה החוות יאיר הקשה סתירה ברוקח דמצד אחד כתב שעוגה שיש עליה אותיות מותר לאוכלה ומצד אחד כתב שאסור לעשות עוגה בצורה של עוף וכדו' חזינן שלא ס"ל לדון שזה צורת הפת וע"ש שדחק שמה שהתיר זה על ידי קטן אמנם יתכן לומר דס"ל דמלאכת מוחק זה הכשר הכתיבה וממילא כאן שאוכל אם העוגה שמתחת אין כאן הכשר הכתיבה אלא רק ביטול האות וס"ל שאין בזה איסור אפילו מדרבנן משא"כ לגבי לכתוב את זה וודאי אסור אמנם עדין צ"ע שהרי מבואר בגמ' שסריקין המצוירים מותר לעשות וצ"ל ששם זה צורה שרגילים לעשות וזה וודאי צורת הפת אמנם האחרונים למדו מגמ' זו שתמיד זה צורת הפת ומותר לעשות כל צורה ללחם