נ_ט בר נ_ט לכתחילה
קטגוריות: ש_ס / מא חולין / חולין - הרב וורצל / תערובות ובב_ח / נ_ט בר נ_ט

חולין קיב. דין נ"ט בר נ"ט לכתחילה

**א. נ"ט בר נ"ט לכתחילה-**

קי"ל בשו"ע צה-א דנ"ט בר נ"ט שרי, והרמ"א החמיר דלכתחילה אין לעשות נתבשלו או נצלו משום דעת הריב"ן, אבל בדיעבד אם כבר בישל או צלה את הדגים בקדירת בשר ועירבן בחלב מותר לאוכלם [ובש"ך הביא דעת מהרש"ל דבנצלו אף בדיעבד אסור ורק בבישול אין להחמיר כ"כ דלרו"ר אף לשיטת הריב"ן שרי, אבל בחכמ"א מח-א כתב דלא קי"ל כן].

ובב"י-צה הביא מהסמ"ק והגה"מ שכל ההיתר של נ"ט בר נ"ט אינו אלא דיעבד אבל לכתחילה אין עושין נ"ט בר נ"ט, ומה"ט אסרו לכתחילה לבשל בכלי בשרי ע"מ לאכול בכותח, והביא שכ"כ רי"ו.

אבל הביא מסה"ת-סא (במפתחות) דנראה חולק ע"ז, שכתב דקטניות שבשלו בקדירה חולבת מותר לכתחילה לערותן בקדירה של בשר כמו דגים שעלו בקערה, משמע שהתיר נ"ט בר נ"ט אף לכתחילה.

ובד"מ תמה ע"ז מה ענין זל"ז, ולא התיר סה"ת אלא אחר שנתבשל בקדירה חולבת לתתן בבשר אבל מלכתחילה וודאי מודה שיש לאסור, וגם רי"ו מודה להתיר בכה"ג שכבר נתבשל[[1]](#footnote-2).

[וע"ע בב"י בבד"ה לעיל מיניה הביא ד' רי"ו אלו שלכתחילה אסור לבשל ירקות וקטניות בכלי חלב ע"מ לאכול בתבשיל של בשר, וחלק ע"ז.

ותמה עליו בחי' הגהות דהיינו דעת הסמ"ק שהביא אח"כ שאין עושין נ"ט בר נ"ט לכתחילה, ומאי קשיא ליה על רי"ו, ובוודאי אסור לכתחילה].

ולהלכה כתב הט"ז סק"ד דלכאו' ברמ"א כאן נראה כהסמ"ק שהרי כתב להחמיר לכתחילה רק בנצלו או נתבשלו, משמע בעלו בקערה אף לכתחילה שרי.

אבל כתב בט"ז שאינו ענין זל"ז, דד' הסמ"ק שאין עושין נ"ט בר נ"ט לכתחילה היינו שאין לערב מתחילה דגים בבשר או בחלב כדי לעשות נ"ט בר נ"ט, ומה שהתירו הרמ"א וסה"ת היינו באופן שכבר עירב בחלב מותר לתתו בבשר, דלענין זה חשיב דיעבד.

וע"ז כתב הרמ"א שבבישול וצליה יש להחמיר דעת הריב"ן לאוסרו אף בכה"ג שכבר ערבו בחלב כל שעדיין לא ערבו בבשר, ורק בדיעבד אם כבר נעשה בב"ח בזה שרי.

[ועיין דרישה דאף בב"י מודה לכל זה ומה שכתב שסה"ת חולק ע"ז הוא מכח לשון סה"ת שם המורה דאף מעיקרא התיר לבשל בכלי חלב ע"מ לתתו בבשר, ולפי"ז מתבאר דעת סה"ת דשרי לעשות נ"ט בר נ"ט לכתחילה].

והרבה ספרדים מקילים מכח דבריו בב"י, ועי' כה"ח צה-א שהחמיר בזה מכח לשון השו"ע דדוקא נתבשלו נקט משמע דיעבד אבל לכתחילה אסור וחזר בו ממש"כ בב"י[[2]](#footnote-3).

**ב. טעם דאין עושין לכתחילה-**

ובטעם הדבר שאין לגרום נ"ט בר נ"ט לכתחילה, לכאו' היה נראה דכל נ"ט בר נ"ט אית ביה משהו וכל ההיתר משום ביטול ברוב והוא בכלל אין מבטלין איסור לכתחילה [וזה תלוי במה שהבאנו במקו"א חקירת הפמ"ג אם נ"ט בר נ"ט אית ביה משהו, ונפק"מ לענין חמץ בפסח למ"ד חו"נ אם ייאסר נ"ט בר נ"ט שנתבטל מערב פסח.

ולפמש"כ במלחמות פסחים עו: והגר"א קח-ט בדעת הרי"ף והשו"ע דדגים שעלו בקערה הוי דשיל"מ שיכול לאוכלם בפנ"ע בלא חלב, ע"כ מתבאר לפי"ז דנ"ט בר נ"ט אף משהו ליכא דאל"כ לא שייך להתיר שהרי הוא דשיל"מ, וא"כ להלכה יהיה מותר אף לכתחילה, וצ"ע].

ולפי"ז היה נראה שאם לא ידע הדין ועשה נ"ט בר נ"ט לכתחילה הרי הוא ככל גזירת אין מבטלין איסור לכתחילה ואסור המאכל גם בדיעבד, וכל ההיתר של דיעבד היינו בנעשה בשוגג או מאליו או שלא עשה כן ע"ד לבשלו אח"כ עם בשר ובכה"ג לא קנסו כמבואר בסי' צט.

[ודמי להמבואר ברמ"א צט-ו שאין לתת מים שישים כנגד החלב כדי לבשלו אח"כ בבשר, דהוא בכלל אין מבטלין איסור לכתחילה, ורק אם כבר נתערבו המים בחלב שרי לתת בבשר, וה"נ הכא, וכבר נתבאר במקו"א מ"ט חשיב איסור והרי אכתי לא בא לכלל איסור].

וכן דעת המנח"כ א-יב שאם עירב במזיד בחלב ע"ד לאוכלו עם בשר אסור לו לערבו אח"כ עם בשר, אבל בפר"ח סק"ז חולק ע"ז והתיר ודעתו שאין איסור זה משום ביטול לכתחילה רק איסור בפנ"ע וחומרא מיוחדת לענין נ"ט בר נ"ט, וכן מסיק ביד יהודה להלכה שאין להחמיר בדיעבד.

ודעת המנח"כ היה נראה כש"כ שעיקר האיסור הוא משום אין מבטלין איסור לכתחילה, אבל בפמ"ג מ"ז צה-ד כתב דאף להמנח"כ אם אח"כ עירב החלב בבשר שרי, וצ"ע בטעמא.

ומכל הנ"ל משמע דדין זה דלכתחילה אין עושין נ"ט בר נ"ט אינו מתורת אין מבטלין איסור לכתחילה רק הוא תקנ"ח מיוחדת שהוציאו אותה הראשונים מלשון הגמ' עלו בקערה דמשמע דיעבד דוקא ולכתחילה לא.

**ג. בכלי-**

לתת בכלי כתב הרמ"א שאין מחמירים דעת הריב"ן ואף לכתחילה שרי.

ומ"מ יל"ע אם יש להקל בו גם הקולא של הסמ"ק שאין עושין נ"ט בר נ"ט לכתחילה היכא שמבשל הדגים בחלב ע"מ ליתנם בבשר, ועיין בפמ"ג הביא מהב"ח ופר"ח סק"ז להתיר גם בזה בכלי, והטעם כתב בפר"ח דלא דייק לישנא דהש"ס עלו אין לכתחילה לא אלא בכותח עצמו ולא בכלי חלב.

אבל בפמ"ג חולק ע"ז דכל ד' הרמ"א הוא כלפי חומרא דריב"ן אבל לענין דינו של הסמ"ק שפיר יש להחמיר אף בכלי, ולדינא בחכמ"א מח-א כתב להקל בשעה"ד, ועי' אגרו"מ יו"ד ח"ג י-ב צידד להקל במחלוקת זו [ואם אב"י יתכן להקל טפי לפמשי"ת לקמן שיש מתירים בזה לגמרי].

[ויל"ד טעם הפר"ח אם נפרש עיקר הדין דאין עושין נ"ט בר נ"ט הוא משום אין מבטלין איסור לכתחילה והוא מבטל את הצו"ר, וי"ל עפמש"כ במקו"א דאין איסור של צו"ר בבלוע בכלי וכל דינו הוא משום טעם, ובנ"ט בר נ"ט לא חשיב טעם ותו אי"צ להגיע לביטול, ועצ"ע].

והנה דעת השו"ע ס"ג דאם הדיח את הקערות שרי משום נ"ט בר נ"ט, ויל"ע אם מותר גם לכתחילה, עיין ש"ך סק"ט הביא משו"ע-תנב דלכתחילה אין להגעיל כלי בשר וחלב יחד, ובפמ"ג כתב טעם האיסור משום דלכתחילה אין עושין נ"ט בר נ"ט.

אבל לפמש"כ לעיל דעת הפר"ח שעושין נ"ט בר נ"ט בכלי אפי' לכתחילה, תיקשי טעם השו"ע גבי קדירות שאסר לכתחילה.

וכתב בפר"ח סק"י שכיון אין היתר הדחת הקערות ברור כ"כ ובסה"ת והר"ן החמירו בו לכך החמיר השו"ע לכה"פ לכתחילה.

ובפר"ח הוכיח כן שהרי כתב בשו"ע-תנב וכמה ראשונים שמותר להגעיל כלי חמץ קודם שעה ה', וע"כ בכלי שרי גם לכתחילה.

ובפמ"ג תי' דלכך ציין הש"ך סק"ט למש"כ בסי' צד-טו והיינו דאתא למימר דג' נו"ט ושני כלים מותר לכו"ע ושרי אף לכתחילה, ורק בב' נו"ט שמיד אח"כ ייאסר חשיב שגורם ביטול איסור ואסור לכתחילה.

ומכאן למד הפמ"ג כלל גדול לומר דג' נו"ט שרי לכתחילה [וכ"נ בהגר"א תסז-יג], אבל ביד יהודה צה-כ כתב שאין נפק"מ בזה ומה לי טעם שני או שלישי, והטעם י"ל עפ"י הנ"ל דמ"מ משהו אית ביה והוא בכלל אין מבטלין איסור לכתחילה.

והוסיף ביד יהודה דמ"מ בהגעלה לא אסרו משום שאין כוונתו לכך וכמו לענין אין מבטלין לכתחילה שהקילו בהגעלה מה"ט [ודלא כהש"ך וופמ"ג דמבואר מדבריהם שאסור להגעיל כלי בשר וחלב יחד משום נ"ט בר נ"ט לכתחילה ולא הקילו משום שאינו מתכוין].

וסברת הפמ"ג צ"ב וכנראה דאתא עלה לא משום דאיכא משהו אלא שהוא גזירה מיוחדת ולא גזרו אלא בשני נ"ט אבל בטעם שלישי לא גזרו.

ובפמ"ג הק' על דבריו מד' הש"ך שהביא מהטור-קכא שאם מגעיל כלי בשר לאכול בו חלב צריך שלא יהיה ב"י, ומבואר דבלא זה אסור משום נ"ט בר נ"ט לכתחילה, ואף דהוי ג' נו"ט, עיי"ש מש"כ ליישב.

וע"ע שכתב שהשו"ע השמיט הדין של הגעלת כלי חלב להשתמש בבשר, דלא כהטור משום דהוי נ"ט שלישי ושרי אף לכתחילה.

[והנה בפמ"ג נראה שדקדק דדוקא בג' נו"ט ושני כלים שרי לכתחילה, אבל במקו"א נתבאר דבד' המג"א ואבהעו"ז גבי מדוכה משמע דשרי לכתחילה בשני כלים אף שהוא רק ב' נו"ט ולא ג', עיין מש"כ בדין דבר חריף ובבדה"ש ביאורים צד-ג].

ועוד כתב בפמ"ג דבשו"ע תנב-ב מבואר דיש ליזהר שלא להגעיל יחד משמע דיעבד שרי וכשיטתו גבי קערות והרמ"א שם שתק משום שסמך על מש"כ כאן לאסור הדחת הקערות אף בדיעבד.

אבל כתב דלשון השו"ע-תנב הוא אסור להגעיל הכלים 'יחד' משמע בזא"ז שרי, והטעם בע"כ משום דס"ל כדעת הסוברים שמותר לעשות נ"ט בר נ"ט לכתחילה לעולם ולכך בזא"ז שרי ורק בב"א החמירו.

ואי לאו ד' הפמ"ג היה נראה לבאר דחמץ מיקרי היתרא בלע ואין בו שום דין מהשתא ולא שייך בו אין מבטלין איסור לכתחילה, וכדעת הט"ז תמז-ה שאין איסור לבטל חמץ קודם זמנו, ורק בב"ח שאני דמהשתא אית ביה דין שלא לבשלו בחלב, וכש"כ הפוסקים חילוק זה לענין ביטול היתר בהיתר.

**ד. בכלי שאב"י-**

כתב הרמ"א לענין חומרא דריב"ן שאם נתבשל בכלי שאב"י יש להקל לתתו אח"כ במין השני [ובט"ז סק"ד הביא מיש"ש שיש להחמיר בזה ומסיק שהמיקל בזה לא הפסיד].

וכתב בבדה"ש דלשון הרמ"א משמע דעכ"פ לכתחילה אין לבשל בקדירה זו ע"מ לתת במין השני משום חומרת הסמ"ק, וכ"כ בחכמ"א מח-ב להחמיר כן אף באינו ב"י.

וכן מורה לשון האו"ה לד-ו שהוא מקורו של הרמ"א:"וכן אם הוחמו בדיעבד מים נקיים בקדירה נקיה של בשר שאב"י מותר ללוש אותן לכתחילה של חלב", משמע דמ"מ לכתחילה אין לעשות כן.

אלא דצ"ב לפי"ז מה חידשו האו"ה ורמ"א תיפו"ל משום נטל"פ.

וכנראה הביאור דס"ד שיש בו איסור גם אחר שבישלו בכלי, שהרי יכול לאוכלו בפנ"ע בלא לערבו עם מין השני והוי בכלל גזירת כלי שאב"י דלכתחילה אסור, וכמו שבאמת הביא הט"ז סק"ד בשם היש"ש לאסור אף בנתבשל בכלי שאב"י וטעמו כנ"ל, וע"ז כתב הגר"א שאינו כן והכא מדינא שרי אף בבת יומא לא גזרו באב"י.

וכ"נ בהג' מהרא"י על האו"ה שכתב שאין להתיר משום נטל"פ לחוד דאכתי הוא בכלל לכתחילה, ורק משום דאיכא תרתי נטל"פ ונ"ט בר נ"ט יש להתיר.

ולפי"ז מבואר חידושו של הרמ"א בזה דקמ"ל שאינו נאסר בדיעבד.

והנה בבדה"ש דקדק מהגר"א לא כן, שהגר"א סק"י פי' טעם הרמ"א שהתיר באינו ב"י משום שלא גזרו גזירת נטל"פ אלא אטו בת יומא והכא אף בבת יומא שרי מדינא, ומשמע דעתו שאין כאן גזירת אינו ב"י כלל, וא"כ אף לבשל מתחילה כדי לתת בחלב שרי.

וכ"נ להלכה בשו"ת בית דוד-מב דכוונת הרמ"א להתיר באב"י אף לכתחילה, וכ"נ בזב"צ וכה"ח סק"ג ובא"ח פרשת קורח-יג, אמנם הביא בכה"ח מתשובת דבר משה שהחמיר בזה[[3]](#footnote-4).

אבל במגי"ס כתב עפ"י המבואר די"ל שגם הגר"א מודה להחכמ"א שאסור מלכתחילה לבשלו, ולא דן אלא שייחשב לכתחילה גם אחר הבישול.

אמנם מ"מ נראה דאף דנכונים דבריו בפשט ד' הגר"א דאיירי אחר הבישול וס"ד להחשיב גם זה כלכתחילה מ"מ לפי טעמו של הגר"א נראה שאין כאן גזירת כלי שאב"י כלל ואף לכתחילה שרי [אבל יתכן לדחות דכלפי לכתחילה אין עדיין הקולא של נ"ט בר נ"ט דקי"ל אין עושין נ"ט בר נ"ט לכתחילה, א"כ אכתי יהיה איסור לכתחילה בכלי שאב"י], ועצ"ע בדעת הגר"א.

וכמדומה שמפורש בב"ח או"ח-תנב שגם בצירוף נ"ט בר נ"ט ונטל"פ טסוא לכתחילה, עיי"ש, ונפסק במ"ב סקי"ג.

[השמטה, יש לדון בכ"ז שמא חומרת החכמ"א לכתחילה הוא רק בנתבשלו לחוש לדעת ריב"ן גם עד כדי דנימא שגזרו בזה גזירת כלי שאב"י, אבל בעלו דלכו"ע יש בו משום נ"ט בר נ"ט יש להקל, אבל מסתבר לכאו' שאין לחלק בזה].

ולדינא, בשבו"י ח"ב עמ' רה הביא מהגריש"א להחמיר בנ"ט בר נ"ט לכתחילה ואף שאב"י, ובתשובות והנהגות א-תלד כתב דראוי ליזהר אבל בשעה"ד יכול להקל גם לעשות כן לכתחילה, ועי' מנח"י ח"י עז-ג.

מיהו בני ספרד גם המחמירים שלא לעשות נ"ט בר נ"ט לכתחילה מקילים באב"י, כש"כ בכה"ח צה-ג בשם בית דוד יו"ד-מב דלדידהו עיקר הדין שאין עושין לכתחילה לא ברירא כולי האי כש"כ בב"י א"כ באב"י יש להקל.

ואם עבר ובישל במזיד באב"י יש מקום להחמיר גם בדיעבד לפי"מ דקי"ל שהמבשל בכלי שאב"י נאסר בדיעבד.

**ה. אם רק חלק מהמאכל ישתמש בחלב אם מותר לכתחילה-**

מסברא נראה ברור שאם מבשל ע"מ לתת חלק מהמאכל בחלב וודאי ג"ז מיקרי עשיה לכתחילה.

אבל ראיתי מצדדים בזה עפי"ד הש"ך קיט-כ בשם מהרלב"ח שאם אדם מחזיק דבר כאיסור ואחרים מקילים בו אסור להם לבשל עבורו בכלי שאב"י שג"ז בכלל הגזירה שמא יבואו לבשל עבורו בכלי ב"י ואצלו הוא איסור.

אבל אם מבשלים גם עבור עצמם וגם עבורו אזלינן בתר רובא ואם רוב האנשים שמתבשל עבורם מחזיקים זה כהיתר שרי.

וה"נ יל"ד בניד"ד, אבל אינו ברור לדמות בין הנידונים דגבי נ"ט בר נ"ט אינו חילוק של אנשים שיש כאן סתירה איך להגדיר את הבישול אם כאיסור או כהיתר, רק השאלה היא על התבשיל לחוד וחלקו מיועד לחלב וחלקו לבשר ואין כאן סתירה כלל ויש מקום לאסור כל שהוא מיועד גם עבור חלב, ולא עיינתי.

בכל האי עניינא יש לציין ד' השו"ע צד-ה קדירה חדשה שבישל בה מים ותחב בה כף חולבת, ואח"כ בשלו שוב מים ותחב בה כף בשר ושתי הכפות היו בני יומן ולא היה במים שישים בשום פעם אסור להשתמש בה לא בשר ולא חלב, אבל שאר דברים מותר להשתמש בה מאחר שהיתה חדשה שלא בשלו בה מעולם.

ובש"ך תמה דהוי נ"ט בר נ"ט מכלי למים וממים לקדירה ועדיין הוא היתר, ועיין בש"ך וט"ז משכ"ב.

וכתב בט"ז בדף האחרון דאיסורו משום אין עושין נ"ט בר נ"ט לכתחילה, שהרי יכול לקבוע השימוש בקדירה לשאר דברים לא בשר ולא חלב.

1. וע"ע בפמ"ג מ"ז צה-ד מש"כ ליישב ד' סה"ת. [↑](#footnote-ref-2)
2. וחומרא זו היא גם בבשר עוף, עי' כו"פ צה-ב, ודלא כהשערי דעה סק"ב שהביא בדרכ"ת סקי"ז שמיקל בבשר עוף. [↑](#footnote-ref-3)
3. וכתב דמ"מ אין להחמיר שהרי בב"י היקל בזה אף לכתחילה ולדעת פוסקי ספרד יש להקל בזה אבל לפוסקי אשכנז אין להקל. [↑](#footnote-ref-4)