5. בקנין מסירה משיכה והגבהה
קטגוריות: ש_ס / לב בבא מציעא / ב_מ עניינים - הרב מאיר קאופמן / קנינים

ו' טבת ע"א

**סימן ה'**

**בקנין מסירה משיכה והגבהה**

**א]בדין קנין מסירה**

**ב]בקנין הגבהה וקנין יד האם הוי דאוריתא והחילוק ביניהם**

**ג]בהא דהגבהה מועיל ברשות מוכר**

**ד]בשיעור הגבהה ההם צריך מעשה הגבהה ג"ט או טפח והאם צריך מהקרקע או מהמקום שמונח**

**ה]ביאור מחלוקת רב ושמואל האם צריך למשוך הכל**

**ו]ביאור דעת הרמב"ם דבמשך מרה"ר לסימטא מספיק שנכנס קצת לסימטא**

**ז]בטעם שלא מועיל משיכה ברה"ר וברשות מוכר**

**ח]בביאור דין הגבהה ומשיכה בכליו של מוכר**

**בדין קנין מסירה**

גרסינן קידושין כ"ה: דבהמה גסה נקנית במסירה והדקה בהגבהה וחכמים אומרים במשיכה ובגמ' אמר רב זה וזה במשיכה ונאמרו כמה שיטות בדין זה דעת ר"ת דמסירה הוא מיד ליד או לכל הפחות לפניו וס"ל שזה וודאי עדיף ממשיכה ולכן המ"ד שאומר שמועיל מסירה הכוונה אבל משיכה לא וזה מועיל בן בסימטא ובין ברה"ר ורב שאומר שזה וזה במשיכה הכוונה גם במשיכה אבל וודאי שגם מסירה עוזר ומה שהגמ' אומרת מסירה מועילה ברה"ר ובחצר שאינה של שניהם הכוונה אפילו שם אבל ה"ה בסימטא וכן דעת הבעל המאור לדינא

ודעת רוב הראשונים דמשיכה עדיף ממסירה והמשנה שאומרת שבהמה גסה במסירה הכוונה אפילו במסירה ורב אומר שזה במשיכה הכוונה שרק משיכה עוזר ולא מסירה ומה שהגמ' אומרת שמסירה מועיל ברה"ר וברשות שאינה של שניהם הכוונה דוקא שם אבל בסימטא זה לא עוזר ולהלכה בבהמה גסה לא מועיל מסירה אלא רק משיכה ומה שאביי אומר שמועיל מסירה זה רק בספינה ובטעם שלא מועיל מסירה בסימטא מצאנו שני ביאורים בראשונים הרשב"ם ביאר שזה קנין גרוע ולכן רק ברה"ר שלא עוזר משיכה תיקנו מסירה ובתוס' בקידושין הביאו בשם רבינו חיים כהן וכן הוא ברבינו יונה שכיון שהחפץ מונח לצורך המוכר א"כ המקום קנוי לו וכיון שזה ברשותו לא שייך בזה קנין מסירה ולפ"ז אם ימשוך בסימטא שהלוקח הביא החפץ למקום אחר יועיל בתור מסירה אם לא דנימא לא פלוג רבנן

והראב"ד כתב כדעת רוב הראשונים שמשיכה עדיפא ממסירה אלא שכתב שברה"ר עוזר מסירה בהכל כיון שאי אפשר משיכה ובסימטא בזה נחלקו דאיכא מ"ד שמועיל מסירה ורב אומר שזה וזה במשיכה הכוונה בסימטא ורק ספינא מועיל מסירה גם בסימטא והסיבה כי קשה למושכה

וברמ"ה חידש שיש שני סוגי מסירה דיש מסירה שלא מיד ליד ובזה קי"ל שזה מועיל רק בספינה ברה"ר אמנם יש מסירה מיד ליד וזה מועיל בכל דבר ובזה דיברה הגמ' קידושין כ"ז: בב"מ ח: ועוד כמה דוכתי שמועיל מסירה בבהמה והטור הביאו וחלק עליו

ובטור כתב שמועיל ברה"ר מסירה גם בבהמה דקה וגם בבהמה גסה וזה צ"ע שכיון שס"ל דלא כר"ת א"כ מסירה לא מועיל כלל וכן הוא פשטות לשון הרא"ש בקידושין ולכאורא רק לראב"ד א"ש אלא שלראב"ד ברה"ר מועיל מסירה בכל דבר והטור ס"ל שרק בבהמה

והנה רש"י בקידושין כתב במשנה שמועיל מסירה בבהמה גסה ולא משיכה כי אין דרכה במשיכה דהינו שרש"י לא ביאר שלא מועיל משיכה כי מסירה זה עדיף אלא כי לענין בהמה יש חיסרון מיוחד שאין דרכה במשיכה ולפ"ז יתכן שמ"ד במשיכה המבואר בגמ' זה דוקא משיכה דהוא לא איכפת ליה שאין זה דרך וממילא משיכה עדיפה ממסירה וכדברי שאר הראשונים והנה הגמ' בב"ק י"א: אומרת אמר ר"א בהמה דקה נקנית במשיכה והגמ' שואלת הרי במסירה תנן ועונה שהוא סובר כתנא דבריתא שזה וזה במשיכה ועיין רש"י שביאר וז"ל במסירה אע"פ שלא משך ומבואר לכאורא שאם ימשוך זה וודאי יעזור וזה לכאורא דלא כדבריו בקידושין אמנם לנ"ל יתכן כוונתו לאפוקי מהמאן דאמר שמועיל דוקא משיכה אבל באמת מי שאומר מסירה ס"ל שרק מסירה אמנם שמעתי לבאר דברש"י מדויק שאומר שלא מועיל משיכה של הולכת לפניו שכתב שאין דרך להוליכה בפניו אבל משיכה ממש וודאי עוזר ויתכן שעל זה כתב מסירה ולא משיכה גמורה והנה אין לדקדק מהמשנה לא כך דהרי כמעט בכל משיכה יש גם מסירה לכן המשנה אין משמעות לאפוקי ממשיכה זו כיון שלרש"י לא צריך מסירה דוקא מיד ליד ועיין גמ' בב"מ ח: דמסירה מי איכא למאן דאמר שלא מויל וביאר רש"י דבהמה נקנית במשיכה והקשו הראשונים הרי למ"ד שמועיל מסירה לא מועיל משיכה אמנם לנ"ל א"שדכאן מדובר במשיכה גמורה שהולכת מאחוריו שזה וודאי מועיל

והנה בטעם שמועיל מסירה רק בבהמה וספינה ברא"ש כתב שכיון שעל ידי משיכה מועטת זה זז לכן במסירה יש כעין משיכה [אמנם צ"ע למה זה מועיל ברה"ר] ולפ"ז באמת צ"ע למה שבבהמה לא יועיל וצ"ל שהטעם לחלוק דשם יש פחות סיבה לומר שיועיל ורבנן לא תיקנו כי אפשר משיכה דהינו למשכה לסימטא אמנם בראשונים מבואר כי קשה למושכה לסימטא ומסתבר שזה הסיבה גם בבהמה שכיון שהיא מיסרחא לכן קשה למושכה ולכן תיקנו שמועיל מסירה והנה רבינו יונה כתב שרק בספינה מועיל ולא בשאר דברים כבדים כי רגלים להשאירה בחוץ אבל שאר דברים כבדים סופה להביאם לביתם ועיין רשב"א שהקשה שגם ספינה סופה להביאה לסימטא שזה בנהר ובאמת ברמב"ם כתב שכל הדברים הכבידים מועיל מסירה ולא דוקא ספינה

והנה הקשה ר"ת שוכי קנינים זה מצוות שיש סברא שכיון שאפשר משיכה שלא יועיל מסירה ועיין בתוס' שהביאו שר"י כתב שהרי גם בהגבהה הגמ' דנה שכיון שאפשר בהגבהה לא יועיל משיכה והקשה על זה ר"ת שא"כ את קושית הגמ' על הגבהה היתה צריכה לשאול על מסירה ותוס' דחו שאין לדמות הדברים שיתכן שמסירה הגרועה נידחת מפני המשיכה ולא משיכה המועילה בפני ההגבהה והנה משמע שר"ת שס"ל שסברת הגמ' שכיון שדרכו בהגבהה לא מועיל משיכה זה לא מצד שאפשר יותר טוב אלא שכל שדרכו בהגבהה אין דרכו במשיכה ועיקר הדבר שדבר שאין דרכו זה לא מועיל מצאנו בגמ' לענין שגמל בהנהגה וחמור במשיכה וכן עיין רשב"א בב"מ ט: לענין פרה כפותה שהגמ' דנה שלא יועיל משיכה כיון שאין דרך למושכה כך אמנם צ"ע דבפשוטו הגמ' דנה שגם דברים שדרכם גם בהגבהה וגם במשיכה שלא יועיל משיכה אמנם עיין רבינו יונה מפורש שכתב שזהו דחית ר"ת על הגבהה ומשמע שלמד הגמ' על דברים שאין דרכם במשיכה וכן משמע מתוס' שאם זה דרכו בהגבהה אם יוציא במשיכה זה שלא כדרך ומשמע שזה רק בהגבהה אמנם זה צ"ע שהגמ' שואלת מבהמה דקה והרי וודאי דרך בהמה זה במשיכה ולא רק בהגבהה ובהכרח שכוונת הגמ' שכל שיש לו דרך בהגבהה לא מועיל משיכה

אמנם היה אפשר לחלק עוד דזה וודאי שיתכן שחז"ל יתקנו בדברים שאפשר הגבהה שלא יועל קנין משיכה שזה פחות הוראת בעלות אבל מסירה שכבר תיקנו שיועיל ושיגידו שברה"ר זה עוזר ובסימטא זה לא עוזר בזה ס"ל לר"ת שזה לא מצוות והנה תוס' הקשו מהגמ' של מנהיג דמבואר בגמ' שמועיל וכתבו שבהפקר שלא שייך מסירה מועיל משיכה לכו"ע וצ"ע הרי ר"ת ס"ל שאין סברא שזה כמו מצות וצ"ל כנ"ל שזה וודאי שיתכן שיגידו על חפץ מסוים שכיון שאפשר הוראת בעלות גמורה לא יועיל פחות ורק שבאותו חפץ יחלקו שבמקום אחד יועיל ובשאר מקומות לא יועיל בזה ס"ל לר"ת שזה לא יתכן אמנם בפשוטו למה דמשמע בר"ת שגם לענין הגבהה עיקר הסברא שדבר כזה אין דרכו במשיכה אבל לא כסברת הר"י א"כ גם אין מקום לומר שהפקר זה אחרת וצ"ע

והנה שמעתי דבר"ת הובא בלשונו בתלמיד ר"ת על ב"ק כתב שכל מה שאומר שמסירה ולא משיכה זה משיכה של קורא לה והיא באה אבל משיכה ממש זה וודאי עוזר ולפ"ז לא קשה מהגמ' של מנהיג ששם זה משיכה ממש אמנם צ"ע א"כ מה המשנה אומרת במסירה ולא במשיכה הרי עדין יש משיכה של משיכה ממש והרי לר"ת שצריך מסירה דוקא בפניו א"כ יש הרבה משיכה שזה לא מסירה וצ"ע

**בקנין הגבהה וקנין יד האם הוי דאוריתא והחילוק ביניהם**

ב]מבואר בגמ' דהגבהה מועיל בכל מקום ודעת רוב הראשונים דהגבהה מועיל בכל דבר אמנם בחידושי הרשב"א בב"ב פ"ו. הביא מהראב"ד שדברים שאין דרכן בהגבהה לא מועיל בזה הגבהה אמנם עיין גמ' בב"ב נ"ג: שר"ש ס"ל דלא מועיל הגבהה בעבד וביאר רשב"ם דאין דרך להגביה בן אדם וצ"ע הרי דעת הרשב"ם שהגבהה מועיל גם בדבר שזה לא כדרך ואולי בזה עצמו ר"ש חולק אמנם ברשב"א בקידושין כ"ב מבואר שלר"ש שלא עוזר הגבהה גם לא מועיל משיכה ובהכרח שיש כאן דבר כללי שאין קניני בהמה מועיל בעבדות

והנה בעיקר קנין הגבהה האם הוא מועיל מדאוריתא מצאנו דנחלקו בזה הראשונים דהרמ"ה בב"ב ע"ו: כתב שזה דאוריתא ומדין קנין יד וכן הוא בתוס' רי"ד ובר"ן שם דהינו שקנין יד זה לא דבר שבתוך ידו אלא דבר שמוגבה מכוחו וסתימת הדברים שגם הגבהה של מוגבה מכוחו זה מדאוריתא אמנם הרמב"ן ורשב"א והריטב"א בקידושין כתבו שלר"ל שמשיכה מדאוריתא ה"ה מסירה והגבהה ולר"י שכסף קונה דבר תורה ומשיכה רק קונה מדרבנן ה"ה הגבהה ומסירה קונה רק מדרבנן והנה דעת תוס' בע"ז ע"א. שכל סברת ר' יוחנן רק במקח שיש כסף אבל במתנה מועיל משיכה ולפ"ז ה"ה שאר קנינים אמנם הריטב"א בב"מ מ"ח. הביא מהרמב"ן שגם במתנה לא מועיל משיכה אלא סודר או אגב או חצר אמנם יש שכתבו שכל זה במתנה אבל בהפקר וודאי מועיל משיכה ושאר קנינים מדאוריתא ולכן גם בגנב זה עוזר שזה לא קנין שזה מבן אדם לחברו

והנה ברש"י בכתובות מבואר לענין גונב כיס דמגרר ויוצא שצריך הגבהה שלשה טפחים לולי שידו של אדם חשובה לו כארבע על ארבע והקשו כל הראשונים שהרי מה שבתוך ידו זה יד דהינו שזה קנין יד מדאורייתא והנה כן הוא ברש"י סנהדרין ע"ב. דמה שבידו זה כמו מה שביד חצרו אמנם עיין ברשב"א ל"א: דנראה שביאר דעת רש"י שאין זה נחשב בידו דהינו ברשותו אלא א"כ זה בצורה של הגבהה דהינו שלרש"י צריך מוגבה בידו ובזה הוי קנין יד ועיין רשב"ם פ"ו. דנקט שתוך ג' גם מה שבתוך ידו זה רק מדין משיכה ומשמע כנ"ל אמנם ברש"י מבואר שכיון שידו של אדם חשובה כארבע על ארבע ממילא זה חולק מקום לעצמו גם אם זה תוך ג' ובדברי הרשב"ם משמע לא כך אלא שזה מועיל בתור משיכה וצ"ע ועיין רש"י בב"מ ט. דהאפסר שבתוך ידו זה קנוי לו כי זה מוגבה ומבואר כנ"ל דרק במה שזה מוגבה חשיב שזה בידו וצ"ע

והנה צ"ע בהא שכתבו הראשונים דהגבהה זה דרבנן הרי לכאורא בכל הגבהה זה בידו וא"כ יש כאן קנין יד שזה מועיל מדאוריתא ולא משמע שדיברו רק במוגבה מכוחו ועיין תוס' בב"ק שהביאו את רש"י שהגבהה צריך שלשה טפחים והקשו עליו מהגמ' דמבואר שאם הגביה את הגלל הוא זכה בזה ותירצו או שהפקר קונים יותר בקלות וכמבואר שהבטה בהפקר קני או שזה היה בכליו או ששם זה בידו וכה"ג לא צריך ג"ט וכן דחה הרא"ש בעירובין ומבואר שבהגבהת חבית אין זה יד אלא זה נידון הגבהה וצ"ב החילוק ויתכן דשם מדובר שלא מחזיק הדבר בידו אלא שמחזיק מלמעלה או אם ידית מהצד אמנם הנתה"מ כתב לחדש שרק מה שבתוך ידו או מעל ידו הוי יד והשאר זה רק מדין הגבהה ויתכן כוונתו שזה הגבהה שמועיל מדאוריתא אלא שכאן רק אם זה מוגבה הוי כידו אמנם בדעת שאר ראשונים כאן שסתמו שהגבהה זה דרבנן יתכן שכוונתם כנ"ל שמה שחוץ מידו זה כמו מה שחוץ לחצר וזה מועיל רק מדרבנן והנה מבואר בגמ' דאם שמים ארבע כלים מתחת לפיל קונים אותו בכליו מדין חצר ועיין אבני נזר שהוכיח מזה שגם מה שחוץ לחצר זה מועיל בתור חצר וה"ה בתור יד כיון שהבסיס שלו זה החצר אמנם יתכן ששם מקום הדבר נקבע לפי הבסיס שלו וכאן כל הבסיס הוא בחצר ואין זה דומה לחפץ שיוצא חצי מחוץ לחצר או לידו ובפשוטו מוכח מהדין של גניבה דמבואר בתורה אם המצא תמצא בידו הגניבה על שור והרי אי אפשר להכניס כל השור בידו ואולי לאחר שנתחדש חצר כוונת התורה חצר ואם נימא דהגבהה זה מדאוריתא ומדין יד גם א"ש ועיין רמב"ן על התורה לענין גונב אדם שלוקחו על כתפו שזה מדין יד ומבואר שאפילו שלא הכל בידו הוא בכלל קנין יד ועיין רמב"ן בקידושין דהביא את רש"י שקנין הגבהה זה ג"ט והקשה מהגמ' בב"ק וצ"ע ששם בפשוטו זה יד ומה הדמיון בין מה שבתוך דו שזה חצר למה שהוא רק מגביה ואולי נקט ששם מדובר שרק מגביה וצ"ע

והנה הראשונים בב"ב פ"ד: כתבו שמדידה לא קונה כיון שאין דעתו לקנות ודנו הראשונים בדיני קנינים שלא מדעתו ומבואר שאין לדון כאן מצד יד שקונה שלא מדעתו וצ"ל שמחזיק הכלי בידית מהצד וצ"ע שסתמו הדברים וכי לא אירי שמחזיק הכלי מתחת

והנה בקצוה"ח נקט שלדעת תוס' במקום שיש כסף שלא מועיל משיכה ה"ה שלא מועיל חצר או יד ושמעתי להקשות א"כ איך יזכו את הכסף עצמו או בקנין סודר את הסודר ויש מקום לומר דלגבי הכסף זה כמו מתנה שנקנה בשאר קנינים ויש שרצו לומר שזה מכלל הקנין כסף שנתינת הכסף הוא סיבה לקנות הכסף למוכר והחפץ ללוקח

**בהא דהגבהה מועיל ברשות מוכר**

ג]מבואר בגמ' שהגבהה קונה בכל מקום ואפילו ברשות מוכר וצ"ע מה זה שונה מקנין מסירה ומשיכה שלא מועיל ברשות מוכר וברמ"ה ובר"ן ובתורי"ד מבואר שכיון שזה קנין יד לכן זה עדיף ויתכן כוונתם שזה סברא שזה סוג קנין אחר שלא מחמת המעשה קנין אלא שזה בידו אמנם יתכן כוונתם שדבר שמוחזק בידו חשיב החזקה יותר אלימא שבזה גם אם זה ברשות מוכר חשיב שהדבר תחת שליטתו

אמנם עיין רשב"א שהקשה לאביי שאויר חצר גם ביש כלי מתחת קונה לבעל החצר א"כ גם כאן שזה יחשב שיש כאן חיסרון של רשות מוכר והוסיף שגם לרבא שאויר כלי וודאי לא קונה לבעל החצר אבל עדיין שזה יעכב על הקונה ותירץ שחזינן שאויר אין זה רשות שמחסר מצד רשות מוכר והוסיף שכל זה בדעת אחרת מקנה ובפשוטו כוונתו דלרבא מספיק לומר שאויר זה אחרת אבל לאביי שזה סיבה לקנין וודאי שזה צריך לעכב בקנין של הקונה ובזה כתב שכיון שיש כאן דעת אחרת זה עדיף וע"ש שהוסיף שגם במשיכה אם זה יהיה באויר מוכר זה יעזור ולכאורא יש מקום לומר שכל זה לדעתו שדן הגבהה ככל הקנינים אמנם לראשונים הנ"ל שלענין הגבהה אין חיסרון של רשות מוכר ה"ה כאן זה לא חיסרון דתמיד נחשב דעיקר ההחזקה היא של המגביה

ועיין בקידושין דהקשה על הראשונים שחבילי זמורות מועיל מצד שזה גורם שהפיל יגביה את עצמו הרי יש כאן חיסרון שזה ברשות מוכר דהיינו שאפילו שתירץ שבאויר אין חיסרון כל זה באויר שאין ראוי לקנות אבל באויר שראוי לקנות בזה נקט שוודאי שיש חיסרון שזה ברשות מוכר אמנם שאר הראשונים לא דנו בקושיא זו ויתכן שזה מטעם הנ"ל שקנין הגבהה תמיד חשיב שזה יותר ברשותו אמנם עדין צ"ב דברי הרשב"א שכיון שגם לגבי אויר דאביי שזה סיבה לקנות כתב שכיון שזה אויר ויש דעת אחרת מקנה זה לא מעכב א"כ למה אויר דרבא זה אחרת ויתכן דאויר שסופו לנוח שזה כמונח בקרקע זה וודאי מעכב באחיזה וכל סברת הרשב"א באויר שאין סופו לנוח ומתחתיו יש כלי או שהוא אחוז בידים שכה"ג סברת אביי שהאויר עצמו הוא מקום קנין בזה ההגבהה היא עדיפה ועדין צ"ע

והנה הרשב"א הביא ראשונים שנקטו שלא מועיל משיכה בכליו של מוכר כיון שזה אגוד ברשות מוכר או כי אין כאן משיכה אלא על הכלי החיצוני וממילא הפנימי נמשך ועיין רשב"א שנקט פשוט שלדעתם זה גם בהגבהה ולכן הקשה מהגמ' של היה מגרר גם אם מדובר מצד קנין יד כל חלק מהכלי עדין ברשות המוכר אמנם עיין בשטמ"ק בב"ב בשם התוס"ר שכתב שלענין הגבהה מועיל גם בכליו של מוכר ולכאורא הביאור כנ"ל שבהגבהה זה מעשה של ברשות שלא איכפת לן שזה ברשות מוכר והרשב"א שדימה הדברים זה לשיטתו ועיין חידושי הגר"ח שנקט גם שבהגבהה אין חיסרון של כליו של מוכר

והנה עיין בגמ' בב"ב נ"ג. דר"ש אומר שהגבהה מועיל בעבדים שהרי זה מועיל בכל מקום וביאר הרשב"ם שהכוונה שמסירה לא מועיל ברשות מוכר ומשיכה לא מועיל ברה"ר והגבהה מועיל בכל מקום חזינן שזה קנין עדיף וצ"ע לדעת הרשב"א שאין מעלה באחיזה של הגבהה יותר מכל הקנינים ורק שכאן אין זה ברשות מוכר ועד כמה שזה באויר וכר גם במשיכה זה לא חיסרון א"כ מה ר"ש אומר שיש מיוחדות בקנין הגבהה וצ"ע

**בשיעור הגבהה ההם צריך מעשה הגבהה ג"ט או טפח והאם צריך מהקרקע או מהמקום שמונח**

ד] עיין לעיל שהבאינו דנחלקו ראשונים בקנין הגבהה האם צריך טפח או שלשה טפחים והמקור לטפח זה מהגמ' של עירובי חצירות אמנם דעת הרמב"ם ששם גם אם גובים מכולם יש דין להגביה טפח וא"כ זה לא מדיני זכיה ואין מקור שצריך טפח והנה יש לדון האם צריך מעשה הגבהה טפח או שלשה טפחים או שמספיק מה שזה בידו במקום שזה מוגבה מהקרקע טפח ויש מקום לחלק דלשיטות שצריך טפח יסודו במעשה ההגבהה לכן יש דין לעשות מעשה הגבהה אמנם לשיטות שצריך ג"ט יסודו שיצא מתורת לבוד וכל שזה לא סמוך ג"ט לקרקע אין כאן לבוד וזה עוזר והנה הט"ז באור"ח סימן שס"ו נקט שצריך לעשות מעשה הגבהה טפח ושמעתי דבפתחי תשובה הביא מסדר הגט לאחד מהראשונים שבנתינת הגט ליד האשה צריכה להגביהה שלשה טפחים אמנם יש להוכיח מהראשונים בכמה דוכתי דאין כזו הלכה א. עייו ער"י בב"ב ע"ו שביאר שמה שהגמ' אומרת ששטר נקנה במסירה הכוונה הגבהה שכל שהוא מוסר לחברו יש כאן הגבהה ואם נימא דיש דין לעשות מעשה הגבהה שלשה טפחים א"כ בעצם במסירה אין כאן הגבהה ובהכרח שכל שזה בידו ג"ט מעל הקרקע הוי קנין הגבהה ב. עיין ריטב"א ע"ז ע"א שביאר שהנתינה בכלי שביד הקונה עוזר מדין הגבהה אפילו לפני שזה הגיע לקרקעית הכלי והרי כה"ג הקונה לא עשה שום מעשה להגביה מעל הקרקע

יש לעיין בדבר שמונח על כלי ומגביה אותו האם לדעת רש"י צריך להגביה שלש מהכלי או שכיון שביחס לרשות זה מוגבה ג"ט זה מועיל וכן יש לדון לראשונים שצריך טפח והנה רש"י ביאר בקידושין שחבילי זמרות הכוונה שמניחים על הקרקע והרמב"ן כתב שיש מקום לדון שכה"ג שזה על הקרקע לא חשיב שהפיל מוגבה מהקרקע שכקרקע הן חשובין ובפשוטו נחלקו בהנ"ל האם דנים שזה בטל לקרקע וממילא אין כאן הגבהה שלשה טפחים או שזה לא בטל לקרקע וממילא זה מוגבה שלשה טפחים מהקרקע ובפשוטו נחלקו בזה הסמ"ע והט"ז סימן סימן קצ"ז ס"ה וצ"ע שלא ציינו לראשונים בסוגין

**בקנין משיכה**

**ביאור מחלוקת רב ושמואל האם צריך למשוך הכל**

ה] עיין בב"ב ע"ו: דנחלקו רב ושמואל במשיכת ספינה האם צריך למשוך את כל הספינה או כיון שמשך משהו זה קונה ודעת הרא"ש דנחלקו רק בספינה שבפעולה כל שהוא היא זזה אבל בשאר דברים וודאי שמועיל משיכה משהו ודעת הרשב"ם פ"ו: דבשאר דברים לכו"ע צריך למשוך הכל דרק כאן שזה עומד לזוז לגמרי לכן מועיל כל שהוא ודעת רבינו יונה וכן סתימת דברי הרמב"ן פ"ו: שהמחלוקת בכל הדברים והנה קי"ל שצריך משיכה לגמרי וסתימת הפוסקים משמע בכל דבר

והנה בדעת רב שמספיק משיכה משהו יש לדון האם זה מצד שיש כאן מעשה משיכה על הכל במקצת או שזה וודאי שכיון שזה עומד במקום הכלי של ההתחלה לא היה כאן משיכה על מה שיצא מהמקום ורק כיון שהיה מעשה משיכה על חלק זה מועיל להכל ויתכן שזה בצירוף שכל החפץ זז לכיוון היציאה והנה מבואר בראב"ד דבמשך מרה"ר לסימטא ומשך רק חלק לרב זה מועיל ולשמואל זה לא מועיל והנה כאן החלק שברה"ר עליו לא שייך לומר שיש כאן מעשה משיכה אלא בהכרח שמספיק משיכה על חלק וכן עיין רבינו יונה לענין בהמה שמספיק יד ורגל אם היא עומדת ברה"ר והוציאה יד ורגל לסימטא זה מועיל ומבואר שהגדר שמועיל במקצת לא מצד שגם החלק השני יש בו קצת מעשה משיכה ואולי יש לחלק בין יד ורגל בבהמה למשיכה במקצת אמנם הרי הגמ' מדמה את זה ומשמע שזה אותו גדר וצ"ע

**ביאור דעת הרמב"ם דבמשך מרה"ר לסימטא מספיק שנכנס קצת לסימטא**

ו] והנה מבואר ברמב"ם פ"ד ממכירה ה"ד שאם מושך מרה"ר לסימטא מספיק מה שמשך חלק ובביאור הגר"א ובסמ"ע וכן משמע קצת במ"מ שהבינו שכוונת הרמב"ם שצריך שיוציא הכל לסימטא אלא שלא צריך שאחרי שזה יצא לסימטא ימשוך חלק אמנם בראב"ד מבואר שהבין דברי הרמב"ם שכה"ג מועיל למשוך חלק דהיינו שרק חלק יצא לסימטא וכן נקטו עוד אחרונים בדעתו וכן משמעות לשונו ובטעם הדבר האולם המשפט בסימן קצ"ח סי"ד ביאר שס"ל שכל החיסרון של משיכה במקצת לדידן כי זה עדין במקום הראשון שזה שייך למוכר אבל אם זה ברה"ר שאין חיסרון זה כה"ג מספיק משיכה בחלק כמו לרב אמנם שמעתי שזה נסתר מלשון הרמב"ם פ"ג דמכירה דכתב דהספינה ניקנית במסירה ואם המוכר אמר למשוך אינו קונה עד שימשוך כולה והרי מדבר ברה"ר שמועיל סימטא ובהכרח כוונתו שמשך לסימטא כמבואר בסמ"ע סימן קצ"ח סקט"ו ומבואר בכל אופן שצריך למשוך את כולה ובפשוטו הביאור בדעת הרמב"ם שבמשיכה יש שני חלקים חלק אחד הוצאה מרשות הבעלים בזה שמושך אליו וחלק שני הכנסה לרשותו ובחלק של ההוצאה מרשות הבעלים צריך שיעשה מעשה בהכל וזה מועיל גם ברה"ר ובפשוטו זה הטעם שמועיל לגבי גניבה משיכה ברה"ר ובחלק של ההכנסה מועיל גם אם עושה בחלק מהחפץ

והנה צ"ב מקור דברי הרמב"ם וביאר בזה הגר"ר שמולאביץ דהגמ' פ"ד: מבארת כונת המשנה עד שימשוך מרה"ר לסימטא וצ"ע הרי לרב אשי שהמקום קונה ולא מצד משיכה א"כ כה"ג לא צריכים להגיע לקנין משיכה אלא למד מכאן הרמב"ם שמצד הכנסה לרשותו צריך להכניס את הכל ומצד משיכה כיון שמשך הכל ברה"ר מועיל מה שהכניס קצת לסימטא ובזה מיושב קושית התוס' שם שבהכרח לא מדובר שזה ברשות בעלים דא"כ צריך להוציא הכל וכדלקמן ובזה לא צריך להגיע לקנין משיכה ודו"ק בזה

והנה בעיקר דברי הרמב"ם כבר הבאינו דהראב"ד חלק עליו וכן בער"י שכתב שבמשיכה מרה"ר לסימטא רק בבהמה עוזר בעקר יד ורגל מבואר שחולק על הרמב"ם וכן עיין רמב"ן בכתובות שהובא במ"מ שכתב שאם משך הכל לסימטא עוזר ולא צריך עוד מעשה משיכה בסימטא ומבואר אבל שצריך למשוך מרה"ר את הכל לסימטא ולא שמספיק חלק והשו"ע סתם כדעת הרמב"ם וצ"ע שזה נגד רוב הראשונים

**בטעם שלא מועיל משיכה ברה"ר וברשות מוכר**

ז] הנה מבואר שמשיכה לא מועיל ברה"ר ובטעם הדבר בלשון הרשב"ם ע"ז: פ"ו: וכן ברימ"ג ע"ז: מבואר מצד שיסוד דין משיכה הוא הכנסה לרשותו ורק בסימטא או ברשותו שייך דבר זה אבל ברה"ר אין זה נחשב הכנסה ברשותו אמנם ברמב"ן כתב כיון שרבים מעכבין עליהם שאי אפשר למשוך וברשב"א כתב את שני הטעמים יחד

והנה יש לדון האם מה שברשות מוכר לא עוזר משיכה זה מצד אותו חיסרון של רה"ר או שזה חיסרון אחר כי זה אגוד אצל המוכר והנה לדעת הרמב"ן שהחיסרון ברה"ר כי אין לו רשות להניח א"כ לכאורא ברשות מוכר זה לא שייך וא"כ צריך להגיע לסברא חדשה כי זה עדין אגוד אצל המוכר אמנם לראשונים שנקטו שהחיסרון מצד שצריך הכנסה מרשותו א"כ אותו חיסרון של רה"ר יש גם ברשות מוכר ואין לנו מקור שיש חיסרון מיוחד שזה אגוד ביד מוכר אמנם עיין בראשונים פ"ו: וכן ברשב"ם נ"ג: דפשיטא להו שמסירה לא מועיל ברשות מוכר אפילו שברה"ר מועיל ולפ"ז וודאי אפשר ללמוד משם שיש חיסרון מיוחד ברשות מוכר גם במקום שמצד עצם מהות המשיכה זה עדין כהוגן אמנם עדיין היה מקום לדון דבמסירה שאין כאן הכנסה לרשותו בזה יש חיסרון מה שזה אגוד ביד המוכר משא"כ במשיכה שיש כאן הכנסה לרשותו יתכן שכה"ג אין חיסרון מצד שזה אגוד ביד המוכר אמנם לדעת רבינא שמועיל משיכה ברה"ר ויש ראשונים שנקטו גם לענין קנין ובכל אופן מפורש בב"ק ע"ט. שלא מועיל משיכה ברשות מוכר ובהכרח שיש חיסרון של רשות מוכר

אמנם יש להוכיח שיש במשיכה חיסרון מיוחד של רשות מוכר דהנה כבר הבאינו לעיל שיטת הרמב"ם שמועיל משיכה ברה"ר אם הוציא קצת לסימטא וכן דעת הראב"ד אליבא דרב שמועיל משיכה לסימטא אפילו במקצת ויש לעיין האם גם משיכה מרשות מוכר לסימטא יעזור בכה"ג ועיין שער המלך פ"ג מגניבה שכתב להוכיח שלא עוזר דהרי הגמ' אומרת על היה מגרר שלא מתחייב על גניבה עד שיוצא הכל ובהכרח ששם כיון שזה רשות מוכר צריך שהכל יצא והטעם שיש חיסרון שזה אגוד ביד הלוקח

ועיין רמב"ן ורשב"א שהביאו ראשונים שלא מועיל משיכה בכליו של מוכר וביארו בזה שני טעמים או שאין כאן מעשה משיכה שהמשיכה מתיחס לכלי ולא לתכולה שבפנים או שהחיסרון כי זה אגוד בידי המוכר וכתב נפק"מ בכלי של סרסור וכוונתו במקרה שזה לא מושאל למוכר ולא ללוקח דהינו שמצד החיסרון שאין כאן מעשה משיכה זה שייך גם כה"ג אמנם מצד החיסרון שזה אגוד ביד מוכר אין כאן חיסרון כי זה ביד סרסור והנה אם נימא שכל החיסרון של מוכר זה אותו חיסרון של רה"ר א"כ הראשונים שהורו שיש חיסרון זה מצד שחסר כאן בהכנסה לרשותו א"כ למה בסרסור אין בזה חיסרון ומבואר מדברי הרמב"ן שמצד החיסרון של רה"ר בכלי וודאי שאין חיסרון ורק מצד החיסרון המיוחד שזה אגוד ביד מוכר וממילא בסרסור זה לא שייך

והנה בפשוטו זה וודאי שברשות מוכר יש את אותו חיסרון של רה"ר שאין כאן משיכה לרשותו אלא שהוכחנו שיש בזה עוד חיסרון שזה אגוד ביד מוכר אמנם צ"ע דהרשב"א הקשה על הגבה למה מועיל ברשות מוכר הרי כמו שמשיכה לא מועיל כך הגבהה לא תועיל והרי במשיכה יש חיסרון שזה לא גרע מרה"ר אבל בהגבהה שמועיל גם ברה"ר זה לא שייך ואם יש לרשב"א מקורות שיש חיסרון של רשות מוכר כגון מרבינא או שממסירה הוה ליה לאתויי ולא להקשות סתם ממשיכה

וביאר בזה הגר"ר שמולאביץ דיתכן דמצד הדין הכנסה לרשותו כל שהמקום מיוחד לשימושו אפילו שלא חל זכות שאלה זה מספיק לקנין משיכה וכה"ג ברשות שאינה של שניהם זה יעזור ורק ברשות מוכר יש בזה חיסרון מיוחד שזה אגוד בידי המוכר וא"ש מה שלמד מזה הרשב"א שיש חיסרון של אגוד ביד מוכר ומקור לזה דעיין ברשב"א ע"ז: הובא ברמ"א סימן קצ"ח ס"ח דהדין שמועילה מסירה ברשות שאינה של שניהם דוקא אם הוא הכניס שלא מרשות בעל החצר אבל אם הכניס המוכר ברשות בעל החצר כה"ג זה כרשותו ולא מועיל שם מסירה וצ"ע הרי דעת הרשב"א פ"ה. שהוא לא קונה זכות שימוש ובפרט פה שזה לא פיקדון א"כ מה פתאום שזה יחשב רשותו ומבואר מכל לשון הרשב"א שכל שיש לו רשות להכניס חשיב רשותו לענין שלא יועיל מסירה והסמ"ע למד מזה בסימן קצ"ז סק"ד שגם במשיכה כה"ג מועיל משיכה שיחשב שמושך לרשותו ולפ"ז א"ש דבהכרח שברשות מוכר שלא מועיל גם אם הרשה לו כי יש שם חיסרון נוסף

והנה מבואר בגמ' פ"ד: דרב אסי ס"ל דמדד והניח על גבי קרקע זה מועיל ובפשוטו זה מצד שזה כמו רשותו לקנות בקנין חצר בסימטא דהינו שכמו שלענין משיכה זה מועיל בסימטא שזה כרשותו ה"ה לענין קנין חצר והקשה הרמב"ן א"כ מה צריך לקנין משיכה הרי תמיד זה יכול לעזור בתור הקנין חצר של סימטא וכתב לישב במקפיד שיהיה משיכה או בעבד מהלך או בתוך כליו דמוכר ולכאורא לנ"ל איכא נפק"מ בחצר שאינה של שניהם והוא מרשה לו להניח שם שכה"ג בתור משיכה זה מועיל אבל מסתבר שאת המעלה של סימטא זה לא יעזור וצ"ע

**בביאור דין הגבהה ומשיכה בכליו של מוכר**

ח]עיין בראשונים פ"ה: פ"ו. ובב"מ ט: ובשבת צ"א: ובע"ז ע"א: שדנו האם משיכה מועיל בכליו של מוכר והביאו שיטה שלא מועיל וביארו בזה שני טעמים או שאין כאן מעשה משיכה או שיש חיסרון שזה לא יצא מרשות מוכר כיון שזה עדין בכליו והרשב"א והרמב"ן נקטו שלשיטתם זה גם בהגבהה אמנם בשטמ"ק הביא מהתוס"ר לחלק שלענין הגבהה זה לא חיסרון ולטעם שחסר במעשה המשיכה וודאי אפשר לדון שבהגבהה הגבהה מתיחסת למה שבפנים ולשיטות שזה מצד שזה אגוד ביד המוכר יתכן שבהגבהה זה לא חיסרון וכמו שביארנו לעיל

והנה לשיטות שלא מועיל הקשו הראשונים ממוציא כיס לרה"ר דמבואר בגמ' שאם הוציא חלק הוא גנב ומבואר מהראשונים שלא הוקשה להם אלא מצד שלא הוציא כל הכלי אבל אם הוציא כל הכלי וודאי חייב דהיינו שכיון שגונב את שניהם א"כ וודאי שאין חיסרון לענין מה שבפנים [ודוחק לומר שזה מצד שהוא גנב ויש לו קניני גניבה בכלי וזה מספיק לעשות מעשה גניבה אם מה שבפנים] ולפ"ז זה וודאי שאם קונה את שניהם אין חיסרון וכן הוא בלשון הראשונים אמנם לא רק מצד שקונה בחצר אלא שכה"ג דנים הכל כדבר אחד כיון שקונה את שניהם ואין כאן חיסרון לא מצד מעשה המשיכה ולא מצד שזה אגוד אצל המוכר

והנה לשיטות שמועיל יש לדון בטעם הדבר האם מצד שחל מעשה משיכה על הכלי ואפילו שאת הכלי הוא לא קונה אבל דנים הכל כדבר אחד וחשיב שנעשה מעשה משיכה על הכל וכן לכן אין חיסרון שזה אגוד אצל המוכר כי המעשה קנין נעשה גם על הכלי של המוכר או שגם ללא סברות אלו אין זה חיסרון דכיון דהדבר נמשך לכן חשיב שהוא עשה המשיכה וכן מצד החיסרון של רשות מוכר אין חיסרון דכלי זה סוג רשות שלא מהוה חיסרון של אגוד אצל המוכר והנה הגר"ח נקט שהגדר שיש כאן מעשה משיכה על הכל ולכן כתב שזה וודאי אם ימשוך החפץ בתוך הכלי מצד לצד זה לא יעזור והוסיף שה"ה אם ימשוך הכלי בצורה שאין כאן מעשה משיכה על הכלי כגון שלא משך את כולו לסימטא והפירות שבפנים נמשכו לסימטא שזה לא יועיל אמנם הרי מכל הראשונים שהוכיחו מסוגיא דשבת שזה עוזר חזינן שנקטו שמה שלא חל משיכה על הכלי כיון שחלקו נשאר ברשות מוכר אין זה חיסרון ולכאורא לפ"ז ה"ה יעזור אם ימשוך הפירות תוך הכלי אמנם היה מקום לחלק דרק כאן דגם על הכלי עשה מעשה משיכה אלא שזה לא מועיל כי זה ברשות מוכר אבל איפה שאין שום מעשה משיכה על הכלי גרע

והנה בפשוטו מצאנו דנחלקו בזה הראשונים דעיין רשב"ם בב"ב פ"ו: דמבואר דנקט דאם יש כלי גדול ובתוכו פירות כל שלא משך את כל הכלי הגדול לא קנה גם את הפירות שבפנים והרמב"ן רשב"א שם חלקו עליו שכיון שכל פרי זז ממקומו ממילא יש כאן משיכה ומבואר שאפילו שהכלי לא נמשך כלל וגם הפירות שבחלק הכלי שנשאר במקום שהכלי היה בתחילה שלגבי זה וודאי שאין כאן שום מעשה משיכה בכל אופן זה מועיל

אמנם לכאורא היה נראה להוכיח מכמה דוכתי בראשונים שגדר הדברים שהמעשה משיכה של הכלי מתיחס למה שבפנים א. עיין רא"ש שביאר ספק הגמ' בב"מ ט: במשוך בהמה זו וקני כלים שעליה שהצד שלא יעזור אפילו שבקופה עוזר מצד שכל אחד נקנה בסוג משיכה אחרת דבהמה צורת המשיכה הרגילה שקורא לה והיא באה ובכלים זה על ידי משיכתם עצמם ולכאורא כל הסברא בזה אם צריך שיחול תורת משיכה גם על הבהמה אבל אם עיקר הסיבה כי הפירות זזו א"כ מה איכפת לן מה אם הבהמה שמתחת ב.עיין מאירי בב"ב פ"ה: שכתב שלא מועיל משיכה בחמרים לענין מה שעליהם כיון שאדם לא נקנה במשיכה וכן משמע ברש"י ע"ז ע"ב. ולכאורא הסברא בזה שכל מה שמשיכה עוזר כי חל משיכה גם על הכלי וכאן שזה לא שייך לכן זה לא עוזר

והנה הרא"ש בב"ב פ"ה הביא שמועיל משיכה בכליו של מוכר וכתב והא דאיבעיא לן במשוך פרה זו זה דוקא שם שהבהמה לא נהית בסיס לפירות שעליה ובפשוטו הכוונה שזה עצמו ספק הגמ' ולפ"ז ביאר דלא כמו שביאר בב"מ שבהמה זה סוג משיכה אחר אמנם שמעתי לבאר דיתכן דכוונת הרא"ש לומר שזה סברא וודאית שתמיד עוזר מצד שזה בטל לפירות שבפנים ובבהמה זה לא שייך אלא דעדין יש לדון שיש כאן מעשה משיכה אחת על הכל ובזה כתב בב"מ שזה שני סוגי משיכות ולכן הגמ' מסתפקת האם זה עוזר ולפ"ז יתכן שבאמת גדר משיכה זה כמבואר בראשונים בב"ב פ"ו שחלקו על הרשב"ם והסברא שזה בטל לפירות ולכן זה לא מהוה שום חיסרון אמנם במקום שזה בע"ח כגון אדם או בהמה כה"ג מצד זה זה לא עוזר אלא דעדין יש לדון מצד שיש כאן מעשה משיכה על הכל ובזה כתבו לחלק שזה שני סוגי משיכות ולכן זה לא שייך וצ"ע בזה