70. מגיסא אסורה והדרא לניחותא
קטגוריות: ש_ס / מא חולין / חולין - הרב מאיר קאופמן / תערובות / רוב

י"ב אלול ע"ז

# בדין הדרא לניחותא

### בביאור הגמ' מגיסא אסורה

א] הגמ' בזבחים ע"ג.: שואלת על הדין שבעלי חיים לא בטלי שימשוך אחד מהם ונתירו מדין כל דפריש והגמ' שואלת הרי זה קבוע ועדין קשה שניכבשינהו דננידי ונימא כל דפריש מרובא פריש ורבא דוחה גזירה שמא יבאו עשרה כהנים בבת אחת ויקרבו דהינו דהגמ' דנה שביחס למצב שיבאו עשרה זה לא סיבה להתיר והגמ' דוחה וכי מגיסא אסורה וביאר רש"י שלאחר שזה הותר זה לא יחזור ויאסר על ידי שהם יבאו ביחד אלא הגמ' דוחה שמא יבאו עשרה כהנים בבת אחת ויקחו והגמ' שואלת שלא שיך לצמצם אלא הגמ' דוחה שזה גזירה שמא יקחו מהקבוע עכת"ד הגמ'

והנה מבואר בגמ' שעד כמה שיבאו עשר כהנים יחד ויקריבו במצב זה אין סיבה להכרעת הרוב רק שכיון שזה הותר זה לא חוזר ונאסר וצ"ב למה לגבי מצב שיקריבו יחד עכשיו אין סיבת הכרעה וביאר רש"י מצד שאיסורא ברובא איתיה דהינו שיתכן שמדובר שבאמת לא כל הבהמות ינידו אלא שנים אחרונים באמת אסורים אלא שעד כמה שנעמיד נידון על כל הפורשים ממילא עכשיו לא שיך להתירם מדין רוב דאדרבא איסורא ברובה איתיה ובזה הגמ' מחדשת שכיון שכבר הוכרע על כל אחד מהם שהוא מותר גם אם הם מצטרפים ומצד הרגע העכשוי אין סיבת הכרעה אבל כיון שזה הוכרע זה נשאר בהיתרו והנה לפ"ז יתכן שאם זה יהיה כל העשר בזה כיון שהרי כל דין ההכרעה הוא רק תליה שהוא ההיתר וכאן הרי אחד ודאי איסור ממילא כה"ג ודאי שלא יוכלו להקריב את כולם יחד [וביותר דיתכן שזה יחזור ויחשב קבוע כיון שעכשיו יש כאן תערובת שביניהם יש ודאי אחד איסור וזה גרע מאיסורא ברובה איתה כיון שביחס לקבוע לא מועיל רוב משא"כ איסורא וכו' זה רק שיש רוב הפוך]

אמנם הנה עיין ברא"ש בחולין פ"ז סימן ל"א וכן הוא בלשון המיוחסות סימן קפ"ב שהחיסרון מצד שחזרו לקביעותם וקצת משמע שהחיסרון מצד שהם חזרו להיות קבוע וממילא הוי כמחצה על מחצה דהיינו שאם נבוא לדון מצד עכשיו מה שאין סיבה להכרעת הרוב זה מצד שעכשיו זה קבוע ורק מחמת שזה כבר הותר זה לא חוזר ונאסר והנה בפשוטו כל מה ששיך לומר שבזה שנתאספו במקום אחר יחד הוי קבוע חדש זה רק אם נקבעו כולם שיש כאן ודאי איסור אבל אם זה לא כולם לכאורא כה"ג לא חשיב קבוע כמבואר בראשונים קידושין ע"ג שספק אם קבוע איסור לא חשיב קבוע ולפ"ז צ"ע מה יעזור הסברא שחל היתר על כולם הרי בפשוטו בדין הלך אחר הרוב אין זה היתר נהפך לאיסור וביחס להקרבה בבת אחת שזה כמו שאדם אוכל בבת אחת את כולם ודאי שזה אסור [ועיין מה שביארנו בסוגיא דביטול יבש ביבש]

ויש מקום לדון שבאמת המזבח לא נידון כאדם אחד אלא כל כהן נידון כאדם נפרד ולכן לא חשיב שיש כאן אכילה בבת אחת וכל קושית הגמ' שיש כאן חזרה לקביעות ובטל סיבת הפסק והגמ' דוחה שפסק שחל הוא לא בטל ועיין סימן ק"י דמבואר ברמ"א שבנפל אחד לים אסור אדם אחד להקריב את כולם והקשו הפר"ח והגר"א דהרי מבואר בגמ' שאפשר להקריב כה"ג והרי המזבח זה כמו אדם אחד ובדעת הטור מוכח שהמזבח לא נידון כאדם אחד עוד יתכן שהרי מדאוריתא זה צריך להתבטל ורק מדרבנן זה לא בטל וכל שעל כל אחד היה הכרעה של רוב ממילא חל הביטול ולכן אפשר להקריב את כולם בבת אחת

והנה הרא"ש בחולין דן בתערובת יבש ביבש שחל ביטול האם בנתבשלו זה חוזר ונאסר וכתב שכיון שזה הותר זה לא חוזר ונאסר והביא ראיה מסוגין שמגיסא אסורה והנה בפשוטו משמע שגם כאן מותר לאכול הכל יחד ומשמע כנ"ל שחל כאן ביטול או שנקט שבהלך אחר הרוב גם כיון שכל אחד הותר ממילא מותר לאכול הכל יחד [כמבואר במהרש"ל כתובות כ"ז] אמנם אין זה מוכרח דרק הביא ראיה לסברא שכל שחל ההיתר הוא חל גם לגבי מצב שעכשיו אין את סיבת ההיתר אבל לגבי נתבשלו בזה חלוק ביטול שהיתר נהפך לאיסור לדין הלך אחר הרוב אמנם בשטמ"ק ובשו"ת המיוחסות סימן קפ"ב וכן ח"א סימן תש"ל מבואר שהראיה מסוגין זה לעיקר הדבר שאדם אחד יכול לאכול הכל בבת אחת דהינו שיש כאן נידון שמראש לא חל ביטול כלפי בבת אחת אמנם אין זה מוכרח דיתכן שכל מה שדנו לאסור מצד שלגבי בבת אחת זה כמו שזה מבושל יחד ולא שמראש לא חל ביטול ויתכן עוד שנקטו בסברא שהביטול חל ודאי לגמרי רק אם אוכל בבת אחת זה סיבה לחדש איסור ולזה הוכיחו מסוגין ודו"ק

### ביאור הדין שצריך פרישה מניד וביסוד הגר"ח

ב] והנה הגמ' אומרת ניכבשינהו דננידי ונימא כל דפריש מרובא פריש והגמ' מתרצת שמא יקח מהקבוע ובפשוטו מבואר שאפילו שזה פורש בפנינו חשיב פריש והקשו הראשונים מהגמ' בפסחים ט: שאומרת שאם יש תשע צבורים של מצה ואחד של חמץ ובא עכבר ולקח אחד לבית יש כאן דין קבוע והרי כאן העכבר פירש ומבואר שכל שפירש לפנינו מהקבוע חשיב קבוע וא"כ למה כאן זה אחרת ומצאנו בזה כמה ישובים בראשונים א. תוס' בסוגין בתירוץ הראשון וכן הוא בסה"ת סימן נ"א וברשב"א ע"ז ע"ד. שהכונה שזה יפרוש שלא בפנינו אמנם בתוס' בפסחים משמע שהוקשה להם שכיון שהספק כבר נולד במקום התערובת מה יעזור שיפרש שלא לפנינו [ועיין יד יהודה סקכ"א ד"ה עוד באתי] ובדעת שאר הראשונים צ"ל שכיון שיש עכשיו סיבת ספק חדשה זה עדיף ב. תוס' בפסחים וכן בשטמ"ק אות ג' כתבו שכיון שכאן הרי לא ניכר האיסור וזה לא קבוע מעיקר הדין בזה גם בפירש בפנינו מותר ג. עיין ר"ן בחולין שתירץ שבאמת פירש לפנינו זה לא נאסר אלא רק מצד הגזירה המבוארת בסוגין שמא יקח מהקבוע ד. עיין ר"ש בטהרות פ"ה מ"ב ובתוס"ר ותוס' שאנץ בפסחים ט: וכן הוא בשו"ת הרא"ש כלל כ' י"ז [והחק נתן כתב שזה כונת התוס' בסופם וצ"ל א"נ] שכתבו שכונת הגמ' שניכבשינהו דננידי וזה כבר לא יהיה קבוע ועכשיו יעשה כל דפריש מרובה פריש ואין להקשות שזה פירש לפנינו שכיון שהכל נייד אין כאן קבוע

והנה מבואר שאפילו שכולם נידו ולא חשיב קבוע בכל אופן כדי שיחול ההיתר צריך שיעשו כל דפריש וצ"ב טעם הדבר [ועיין שיעור הקודם שהארכנו בזה] ובפשוטו הביאור כדביאר הפר"ח סקכ"ח שכל זמן שהם כולם יחד ואין כאן סיבה להעמיד נידון על אחד יותר מהשני ממילא לא שייך כאן פסק של רוב דאדרבא איסורא ברובה איתיה דכל הפסק רוב הוא ביחס לנידון פרטי על כל אחד בנפרד אבל ביחס לנידון על כולם יחד אין כאן סיבה לפסק של רוב

אמנם עיין בחידושי הגר"ח סטענצל ביומא [בדין רוב בפיקו"נ ועיקר היסוד מובא בק"ש אות ל"ז] שנקט שבאמת גם כשהם כולם נידי שייך להעמיד נידון על כל אחד בנפרד ובאמת חל פסק של רוב ובכל אופן צריך דוקא פרישה ובטעם הדבר ע"ש שביאר דהנה ללא הדין של קבוע שהיו הולכים לפי הרוב וכגון בעשרה בני אדם ואחד מהם עכו"ם ויש נידון במי יפגע החץ כה"ג הדין רוב הכונה שיש כאן נידון במי שיפגע מה מציאותו ומדין רוב מכריעים שהוא ישראל אמנם נתחדש דין קבוע שכה"ג לא מועיל הרוב אמנם בנמצא שהספק נולד שלא במקום הקביעות ממילא כה"ג מועיל הרוב דהינו את אותו נידון שאם נולד במקום הקביעות חשיב שאין רוב אבל עד כמה שהנידון שלא במקום הקביעות לגבי זה אין את ההלכה של קבוע וממילא יש כאן רוב אמנם כתב לחדש שכל שהיה פרישה יש כאן עוד נידון של רוב אחר דהינו לא רק מה החתיכה אלא במה נעשה המעשה פרישה ויש כאן הכרעה של רוב שכיון שרוב הצדדים של מעשה הפרישה הם מהרוב ממילא זה מכריע את המעשה פרישה מהרוב אלא שגם ברוב זה יש הבדל איפה הוא נולד שאם הוא נולד במקום הקביעות לא מועיל כאן הכרעה של רוב ואם הוא נולד שלא במקום הקביעות מועיל כאן ההכרעה של רוב

והוסיף הגר"ח לחדש שדבר שהיה ניד וחל ההכרעה של רוב וחזר ונקבע אם נבוא לדון האם הכרעה הקודמת נתבטלה בזה תלוי מצד איזה דין רוב אנו רוצים להתיר דאם נבוא להתיר מצד הרוב של מה החתיכה בזה כיון שעכשיו זה קבוע ואין כאן רוב ממילא ההכרעה תתבטל משא"כ אם נעמיד רוב על הפרישה בזה גם אם יחזור לקביעותו הפסק של הרוב ישאר ובביאור הסברא לחלק לכאורא הביאור שהנידון מה החתיכה הוא נידון כל רגע ורגע על החתיכה וממילא אין שום סיבה להעמיד הנידון על הרגע הקודם ומכוחו להכריע שזה מותר אמנם הרוב על הפרישה הוא על רגע הפרישה וכיון שברגע הפרישה הוא לא היה קבוע א"כ גם בחזר ונקבע עדין ביחס לנידון על מעשה הפרישה נשאר כאן ההכרעה של רוב

ולפ"ז ביאר דלא מועיל שכולם ינודו ולא יפרוש אחד מהם דהרי ברגע שיחזרו ויעמדו ויהיו קבועים שכה"ג כל הרוב שהיה בהם מה החתיכה א"כ כיון שעכשיו אין רוב א"כ יחזרו ויאסרו משא"כ אם היה כאן פרישה שכה"ג יש כאן העמדה להכריע את מעשה הפרישה בזה גם אם יחזרו ויקבעו ישאר הפסק של הרוב ולדבריו הסברא של מגיסא אסורה הכונה שאין סיבה שסיבת הפסק ישתנה שגם כשהוא נקבע נשאר עליו הרוב שהיה מקודם והנה גם אם ננקוט כפר"ח לעיל שבזמן שהם כולם יחד אין סיבה לפסק רוב אמנם עדין עיקר הדבר יתכן שזה נכון שבפרישה יש שני סוגי רוב וכל מה שזה לא חוזר ונאסר זה רק מצד הרוב של הפרישה ולא מצד הרוב של מה החתיכה והנה מבואר ברא"ש פ' אותו ואת בנו ששנים אחרונים אסורים ועיין קובץ הערות כ"ז סק"ה שהביא מהגר"ח שיתכן שדין זה הוא רק מדרבנן ובפשוטו כדי שלא יהיה תרתי דסתרי אמם עיין ב"י סימן ט"ז נ"ז שכתב שדין זה הוא פשוט ומשמע שזה מעיקר הדין וצ"ע למה עליו אין הכרעה של רוב כל שהוא לא קבוע ולגר"ח הנ"ל א"ש דהרי הוא חוזר ונקבע וכל מה שהוא מותר מצד רוב על הפרישה ובשני אחרונים לא חשיב שיש פרישה ואכמ"ל

והנה בפשוטו זה דלא כרא"ש שלמד מכאן לביטול ברוב שגם במקום שסיבת הפסק לא קימת בכל אופן כיון שחל הפסק הוא נשאר אלא יש כאן ביאור חדש בגמ' שסיבת הפסק של מקודם שייך גם לאחרי זה ואדרבא מהא דללא פרישה זה חוזר ונאסר חזינן שסיבת הפסק כל שכבר לא קימת לא אומרים שכבר הוכרע שהחפץ מותר אמנם לפר"ח אין מזה ראיה

והנה עיקר יסודו הוא הילכתא בלא טעמא דמהיכי תיתי להעמיד כזה נידון על מעשה הפרישה במה זה היה הרי הנידון מה החתיכה ובפשוטו גם בפריש הספק מה החתיכה ובכל אופן מבואר בגמ' שכיון שזה הותר זה לא חוזר ונאסר ובהכרח מצד שכיון שזה הותר זה לא חוזר ונאסר וא"ש ראית הרא"ש שלא ביאר כגר"ח

והנה יש לעיין בכל קבוע למה לא נעמיד ספק עכשיו והרי עכשיו זה לא קבוע וממילא מצד עכשיו אפשר להתירו ובפשוטו למבואר ברא"ש הביאור שכיון שכבר התעורר הספק במקום הקביעות והוכרע שהוא אסור ממילא דבר זה לא משתנה אמנם למבואר בגר"ח יתכן הביאור שהרי כשזה יחזור ויקבע יתבטל הפסק מצד הרוב וכל הצד להתיר מצד הפרישה ופרישה יש רק אחד ברגע הפרישה [אמנם בפשוטו כל שלא חזר למקומו הראשון לא חשיב חזר לקביעותו] אמנם יש לדון עוד שלא שיך הוכרע לאיסור מה שזה קבוע אלא הכונה שכל שהספק נולד במקום הקביעות חשיב שלא נולד אחרי זה עוד ספק משא"כ בכל פריש שרק עכשיו נולד הספק אמנם בכל תערובת צ"ע הרי הספק כבר נולד קודם ואז לא חל הכרעה וא"כ מה עוזר מה שזה פורש אמנם למבואר בפר"ח א"ש שמתי שזה היה בתערובת לא היה כאן שום הכרעה דלא היה שיך כאן רוב ורק בפרישה נהיה כאן מצב של הכרעה של רוב וצ"ע פרט זה

### סוגית הגמ' בנזיר ומה שיש לתמוה מסוגין

ג] והנה הגמ' בנזיר י"א: מביאה מימרא של ר' יוחנן שאם אדם שלח שליח לקדש לו אשה ומת השליח כיון שיש חזקה ששליח עושה שליחותו לכן הוא אסור בכל הנשים שבעולם ומבואר בגמ' שזה מצד קבוע [ודעת הרמב"ן שזה מעיקר הדין רק שסתם אשה יש לה נאמנות לומר שלא נתקדשה ולהתיר את קרובותיה ודעת תוס' שמעיקר הדין לא חשיב קבוע כיון שזה אינו ניכר ורק מדרבנן זה אסור מצד קנס וגדר הדין שזה חשיב קבוע] והגמ' שואלת מה זה שונה מקן שפרח אחד לאויר שלא אוסרים את כל הקינים שבעולם שמא זה העוף שפרח והגמ' דוחה ששם הוא ניד וממילא כל דפריש מרובא פריש אבל אשה היא קבועה בביתה והגמ' אומרת וכי תימא דבשוקא אשכח וקדיש הרי היא הדרא לניחותא אבל קן הוא לא הדר לניחותיה עכת"ד הגמ' והנה בביאור דברי הגמ' מצאנו שני ביאורים בראשונים דתוס' בנזיר והמפרש שם וכן הרשב"א בביצה ג: בשם הר"ש ביארו שהנידון של רוב זה על הקרובות דהינו שרוב הנשים בעולם הם לא קרובות ומיעוט קרובות והגמ' דנה בזמן שבא לקדש אשה שאם היא בביתה היא קבועה וממילא צריך לחוש שהיא ערוה ואם היא בשוק יש עליה רוב שהיא לא ערוה וכיון שתחזור לביתה היא אסורה אמנם תוס' בכתובות והרא"ש בנזיר ביארו שהנידון זה על האשה שקידש השליח והגמ' דנה שיתכן שקידשה בשוק ואז היא לא קבוע והגמ' דוחה שהרי חוזרת לביתה ואז היא קבועה

והנה עיין תוס' בכתובות שהקשו על מה שהגמ' אומרת שכיון שהאשה חוזרת לביתה היא נחשב קבועה דהרי מבואר בגמ' לגבי אשה שנאנסה ולא יודעים האם מכשר או פסול ורוב העיר כשרים שאם הבועל הלך עליה חשיב פריש ואם האשה הלכה עליו חשיב קבוע הרי מבואר שגם בן אדם שחוזר לקביעותו חשיב פריש ותירצו שאין כוונת הגמ' שאדם לא נחשב פריש אלא הכונה שבזמן שהוא חוזר לביתו הוא חוזר לקביעות ולכן בגמ' בכתובות שהנידון רק על רגע הביאה ממילא כיון שאז הוא היה פריש לכן יש כאן הכרעה של רוב משא"כ בגמ' בנזיר בזמן שהוא בא על הערוה האשה המתקדשת קבועה

והנה מבואר בתוס' שגם דבר שבתחילה לא היה קבוע ואחרי זה נהיה קבוע יש לו דין קבוע וצ"ע מהמבואר בסוגין שמגיסא אסורה דהינו שכיון שבתחילה הוא פירש אפילו שהוא חוזר ונקבע זה מותר ועיין בינת אדם סימן י"ט שהביא מהפר"ח שהוכיח מסוגין שאם היה איסור קבוע תוך עשר בהמות והם נדו אם הם חוזרים ונקבעים חשיבי קבוע והוכיח דבר זה מסוגין וביאר הנ"א שכאן הנידון הוא ברגע הקידושין של הערוה ואז חוששים שהאשה קבועה אבל באמת אם בזמן הנידון הוא לא קבוע וחל היתר זה לא חוזר ונאסר וא"ש ראית הפר"ח שדבר שהיה ניד וחוזר ונהיה קבוע כל שלא חל היתר זה חוזר להיות קבוע וכן ביאר בק"ש אות ל"ו

### בישוב השיטה שנידון הגמ' זה על הערוה

ד] אמנם ע"ש שזה א"ש לתוס' בכתובות והרא"ש שהנידון על האשה שקידש השליח אבל לתוס' בנזיר והמפרש שהנידון על הערוה א"כ כונת הגמ' שבזמן הקידושין היא פריש ובכל אופן מבואר שחוזרת ונאסרת הרי מבואר שאפילו דבר שהותר חוזר ונאסר וצ"ע מהגמ' של מגיסא אסורה ובק"ש הקשה עוד מכל חתיכה שפירשה וחוזרת ונקבעת ובהכרח לבאר שכונת הגמ' שאדם שהוא הדר לקביעותו חשיב שהוא לא פריש כלל וכאילו גם בתחילה הוא בקביעותו וכדסברו התוס' בתחילתם וכן מבואר מפורש ברשב"א ביצה ג: בשם הר"ש וא"כ חוזרת קושית התוס' בכתובות שבגמ' מבואר לגבי אשה שנבעלה שאם הבועל הלך אליה זה נחשב פריש ועיין בינת אדם שכתב שבהכרח צריך לחלק שרק באשה שכל כבודה בת מלך פנימה חשיב שקביעותה בביתה אבל באיש עד כמה שהוא נד לא חשיב קבוע וע"ש שהקשה שא"כ בגמ' ביומא שהיו עשרה אנשים ופירש אחד דמבואר שחשיב פריש שזה רק באיש ולא באשה והוא דוחק ולכן כתב שכל סברתו לגבי קידושין אבל לגבי שאר דברים ודאי שאין הבדל בין אשה לאיש והנה כעיקר דבריו מבואר בתורת הראשונים בנזיר בשם הראב"ן [עמוד רפ"ט] שחילק בין איש לאשה אמנם מקושיתו מהגמ' בכתובות מבואר שגם לגבי מעשה ביאה יש החילוק בין איש לאשה אמנם ביחס לגמ' ביומא יש לחלק דשם מדובר שהיו בחצר שזה לא ביתה וממילא ביחס למקום זה לא שיך לומר הדרא לקביעותה ורק ביחס לקביעות בביתה יש הסברא כנ"ל

אמנם בפשוטו יש מקום לדון שגם אם הגדר בהדרא לניחותא שממילא אדם לא חשיב פריש אבל יש לחלק בין הגמ' בנזיר לגמ' בכתובות שבגמ' בנזיר שהנידון לא רק כלפי רגע זה אלא הנידון נעמד כלפי תמיד בזה דנים את כל הזמנים כדבר אחד וכיון שזה הדרא לניחותא רואים את האשה ביחס לנידון הנ"ל כקבועה משא"כ בגמ' בכתובות שכל הנידון רק ביחס לרגע זה ואין הנידון לתמיד בזה כיון שעכשיו הוא פריש לא חשיב קבוע ובזה א"ש גם הגמ' ביומא ששם הנידון רק ביחס להכרעה עכשיו האם אפשר לחלל עליו שבת ובחידושי הגר"נ פרצוביץ סוף פ"ק דיבמות כתב עוד לחלק שבסגין הנידון מי זה האיש וההכרעה היא האם אשה זו היא ערוה עליו או לא משא"כ בגמ' בכתובות ידוע לנו כל אנשי העיר מי כשר ומי פסול וכל הנידון מי הוא זה שעשה הביאה א"כ אין הנידון להכריע על הבן אדם ובזה כיון שהוא עכשיו פריש חשיב פריש וזה גם על דרך סברא הנ"ל שכל החסירון בהדרא לא שאין לזה שם פריש כלל אלא שזה מעמיד הנידון על הכל יחד וכיון שיש כאן צד קבוע לא חשיב פריש וכאן גרע מבהמה שחציה פירשה דכאן הנידון על אותו דבר רק בחילוק זמנים משא"כ שם הנידון על שני חפצים]

והנה הגמ' ביבמות ט"ז: אומרת שעכו"ם שקידש אשה בזמן הזה חששים שמא הוא מעשרת השבטים וביאר רש"י שהוא נחשב קבוע והקשו תוס' הרי מבואר בגמ' בכתובות שאם הוא הלך אליה חשיב פריש והגמ' כאן לא חילקה ועיין חידושי הגר"נ שכתב לישב לנ"ל שבגמ' בכתובות שהנידון רק מי בעל בזה חשיב פריש אבל כאן שהנידון מי זה האיש בזה יש הסברא של הדרא לניחותא והתוס' שהקשו זה לשיטתם בכתובות שחילקו שבזמן שהוא פריש חשיב פריש אבל בדעת רש"י יתכן כנ"ל אמנם למה דביארנו שהחילוק על מה הנידון א"כ כאן שהנידון רק על רגע זה בזה א"ש קושית תוס'

### ביאור הגר"ח בישוב הסתירה ומה שיש לישב בזה עוד

ה] והנה הבאינו לעיל דדעת תוס' בכתובות שבאמת הכונה שבזמן שהוא קבוע הוא נייד ובזמן שהוא ניד הוא פריש והבאינו מהבינת אדם וכן הוא בק"ש אות ל"ו שהכונה שהחשש שבזמן הקידושין שאז נחשב שיש הנידון האשה תהיה קבוע אמנם צ"ע שהרי בלשון הרא"ש והתוס' מפורש שהנידון בזמן שבא עליה ובפשוטו היה כאן נידון כבר בשעת הקידושין אמנם ביותר קשה דהרי לשון הגמ' אימור בשוק קדיש וביאר התוס"ר שהכונה שכיון שלא ידוע נקל בזה דהינו שספק קבוע מותר וצ"ע א"כ גם בשעת קידושין של הערוה או שעת הביאה הראשונה יש ספק האם היא בביתה או ברחוב אלא בהכרח שכונת הגמ' שביחס לכל ימי חייהם ודאי יהיה פעם שזה קבוע וזה סיבה לאסור [ויתכן עוד שעל זמן הקידושין שיך לדון שיודעים שכל קרובותיה בשוק אבל ביחס לזמן כל ביאה לא שיך להעמיד שיודעים שזה המציאות] ומבואר שאפילו שחל ההיתר בשעת הקידושין בכל אופן היא חוזרת ונאסרת וביותר דהגמ' שואלת בתחילה אימר בשוקא קדיש ומבואר שגם אז יש נידון דאל"כ מה משנה מה היה אז ובכל אופן דנים שכל שנשתנה הקביעות משתנה הפסק וצ"ע מה אם טענת הגמ' מגיסא אסורה ומה ההבדל בין הסוגיות

ועיין חידושי הגר"ח יומא בדין רוב בפיקו"נ והובאו הדברים בק"ש אות ל"ז ואילך שכתב לישב למה דנתבאר לעיל דיש שני דיני רוב אחד מה החתיכה ואחד להגדיר את מעשה הפרישה במה הוא היה וכל הסברא של מגיסא אסורה שביחס לרוב של הפרישה גם בחוזר לקביעותו נשאר העמדה של הרוב ביחס לפרישה ולפ"ז יש לחדש שהסברא של הדרא לניחותא הכונה שכיון שהוא עומד לחזור לקביעות ממילא לא שיך להעמיד נידון על הפרישה דלא חשיב פרישה וממילא כל הרוב זה רק מה זה ולכן בזה בהדר לקביעותו זה נאסר משא"כ בגמ' בכתובות שכל הנידון תמיד ישאר על רגע הביאה ואז הוא היה פריש ממילא אין בזה החיסרון של הדרא לקביעותא כמבואר בתוס' ותירוצו זה א"ש גם לתוס' בנזיר שהנידון על האשה המתקדשת

אמנם כבר הבאינו לעיל שעיקר יסוד הגר"ח מחודש שיש רוב על הפרישה וכן הבאינו דברא"ש מבואר שלמד שכל שחל הכרעה זה לא משתנה גם אם סיבת הפסק לא קים ולפ"ז הדרא קושיא לדוכתא למה אין כאן סברא של מגיסא אסורה ולכאורא יש לדון שבעלי חיים שלא עומדים לחזור לקבעותם ממילא בזה כשחל הפסק זה פסק עולמי וממילא כל שזה כבר חל הוא לא משתנה וכן הוא לגבי ביטול ברוב משא"כ אשה שהדרא לניחותא א"כ בתור פסק עולמי אדרבא אין סיבה בכלל שיחול פסק עולמי שהרי מונח בה סיבת שינוי הפסק וכל הפסק שחל הוא רק ביחס לזמן הנידון ולכן בזה יש החיסרון של הדרא לניחותא ואין כאן ההיתר של מגיסא אסורה

עוד יש לדון שיש הבדל אם חוזר לקביעות הראשונה או שחוזר לקביעות אחרת ועיין שטמ"ק בנזיר שדיק כן מרש"י בנזיר ולפ"ז מגיסא שזה קביעות חדשה זה לא חוזר ונאסר משא"כ באשה שחוזרת לקביעותה הראשונה ובזה מיושב גם קושית הק"ש שכל חתיכה חוזרת ונקבעת בביתה וענין זה יתבאר אי"ה בסוגיא דכתובות