מוקצה כח
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / אורח חיים / סימן שח עד שי - מוקצה

##### הלכות

##### **מוקצה**

##### או"ח סימן שי סעי' ז

##### שיעור כז

##### הלכות

##### **מוקצה**

##### או"ח סימן שי סעי' ז

##### שיעור כח

# **שיעורי הלכה**

### שיעורים על סדר השו"ע

### מפי מו"ר הגאון

### רבי **רפאל צבי ובר** שליט"א

## מגירה המיוחדת למעות

כתב המשנה ברורה (ס"ק לא) לגבי מגירה שבתוך השולחן, שאם יכולים להוציאה לגמרי מן השולחן, הרי כל אחד ואחד כלי בפני עצמו ולא מתבטלת המגירה לגבי השולחן, ולכן אם הניח את המעות באותה המגירה מערב שבת על דעת שיהיו שם בשבת, אסור לטלטל את השולחן שהרי המגירה נעשית בסיס להמעות והשולחן בסיס למגירה, אך אם אי אפשר להוציא את המגירה לגמרי, השולחן אינו נאסר כיון שהמוקצה אינו מונח על עיקר הכלי, ואף שאת המגירה עצמה אסור לטלטל כמשנ"ת לעיל גבי כיס (ס"ק כט), מותר לטלטל את השולחן.

ובהמשך דבריו הביא המשנ"ב את דברי החיי אדם (כלל סז סעיף יא) שכל האיסור לטלטל את השולחן היינו באופן שהמגירה מיוחדת למעות, אבל אם היא מיועדת גם לשאר דברים, הרי המגירה עצמה נחשבת לדבר היתר, וא"כ נעשה השולחן בסיס לאיסור ולהיתר ומותר להזיז את השולחן, וסיים שם המשנ"ב דיש לעיין שם עוד מש"כ בעניין זה.

## שני ביאורים בסוגיא דמוכני

ונראה לבאר כוונתו דמבואר שם בנשמת אדם (ס"ק ד) דביאר את המשנה דמוכני דלא כדעת המגן אברהם, דהנה מבואר במשנה (כלים פרק יח משנה ב) דמוכני שהיא נשמטת [היינו כעין בסיס עם גלגלים שהשידה מונחת עליו, פירוש ר"ת] אין גוררין אותה בשבת בזמן שיש בתוכה מעות, ואם אינה נשמטת גוררין אותה בשבת אף על פי שיש בתוכה מעות, וביאר המג"א שהנידון במשנה הוא לגבי טלטול השידה, שאם המוכני נשמטת, אסור לטלטל אף את השידה, וכשהמוכני אינה נשמטת מותר לטלטל את השידה, אך לטלטל את המוכני אסור בכל גוונא. וכן הוא לגבי כיס שאם הכיס תפור לבגד מותר לטלטל את הבגד, אך אסור לטלטל את הכיס עצמו כיון שהוא מוקצה.

אמנם החיי אדם ביאר דאת השידה תמיד מותר לטלטל, והחילוק בין נשמטת לאינה נשמטת דבאינה נשמטת מותר לטלטל אפילו את המוכני, כיון שהמוקצה אינו מונח על עיקר הכלי, וכשהמוכני נשמטת אסור לטלטל את המוכני עצמו, אך את השידה מותר לטלטל, והטעם שמותר לטלטל את השידה אף שהמגירה מונחת עליה משום דהוי בסיס לבסיס, והיינו דאף שאסור לטלטל את המוכני שעליו מונח המעות, מ"מ אין המוכני נעשה מוקצה בעצמו, וא"כ כשמטלטל את השידה מטלטל דבר המותר דהיינו המוכני, ודבר האסור דהיינו המעות שעל גבי המוכני.

וזו כוונת המשנ"ב לעיין שם בחיי אדם, דאף שפירש את המשנה דמוכני באופן אחר מדברי המג"א, מ"מ אפשר לפסוק את עיקר דינו בשולחן שאינו מוכן למעות.

ומבואר שנחלקו המגן אברהם והחיי אדם בגדר בסיס לדבר האסור, דלדעת המג"א חשיב כמוקצה עצמו, ולכן אם נאסר המוכני אז אסור לטלטל אף את השידה שהיא בסיס להמוכני שעליו המעות, אך לדעת החיי אדם לא נעשה המוכני כמוקצה עצמו, ולכן השידה לעולם מותרת בטלטול דאף אם נאסר המוכני משום המעות שעליו, השידה נחשבת כבסיס לאיסור ולהיתר.

והמשנ"ב פוסק כשתי השיטות דבשידה המיוחדת למעות אסור לטלטל אפילו את השידה, וכשאינה מיוחדת למעות לעולם מותר לטלטל את השידה עצמה, והיינו דס"ל דאפילו לדעת החיי אדם היכא שהבסיס מיועד למוקצה, אין מחשבים את הבסיס למוקצה כדבר המותר [ואין כוונתו לומר שכיון שהמגירה מיוחדת למעות הוי כלי שמלאכתו לאיסור מצד עצמו, וכמו כיס דמבואר בשעה"צ לעיל (ס"ק יט) דהוי כלי שמלאכתו לאיסור, דא"כ היה לו לפרש שיהיה מותר לטלטלו לצורך גופו ומקומו].

והנה מצינו במשנ"ב לעיל (סימן רעז ס"ק יח) שהביא מהמגן אברהם דשולחן שמונח עליו נר ונעשה בסיס לדבר האסור, והיה מונח עליו בין השמשות, גם כיכרות ושאר דברים שצריך לשבת שרי, כיון שהם חשובים יותר מהנר דהיינו השלהבת, והיינו שע"י שמונח שם דבר היתר הוי בסיס לאיסור והיתר ואם ההיתר יותר חשוב אינו נעשה מוקצה.

ומבואר דלדעת המג"א אין צריך שיהיה חשיבות כנגד השמן שהוא הבסיס לשלהבת, וסגי בכך שיש היתר כנגד השלהבת שהוא המוקצה עצמו. ולכאורה יל"ע דלפי מה שנתבאר לעיל שאם הבסיס מיוחד למוקצה שעליו נחשב כמוקצה עצמו ולא כדבר המותר, א"כ מדוע סגי בכך שהככרות חשובים יותר מהשלהבת, דלכאורה צריך שיהיו חשובים יותר מכל הפמוטות דהם בסיס למוקצה. וצ"ל דאין כוונתו אלא שאין להחשיבו כדבר היתר כיון שהוא בסיס לאיסור, אך לגבי החשיבות מודה המג"א דא"צ אלא כנגד המוקצה עצמו. וה"ה בשידה שעליה המוכני סגי בכך שיהיו פירות על השידה כנגד המעות, וא"צ שיהיו חשובין יותר מהשידה עצמה.

## ביאור המנהג להניח פת שלא יעשה בסיס

ובעיקר ההיתר שאם מניחים דבר ההיתר לא נעשה בסיס לדבר האסור, הנה כתב המשנ"ב לעיל (סימן רעז ס"ק יח) דנוהגים להניח פת על השולחן כדי שלא יאסר משום בסיס לדבר האסור, אך מבואר בשעה"צ (שם ס"ק כ) שהריב"ש חשש בזה וכתב (שו"ת הריב"ש סימן צג) דלא מועיל להניח פת, כיון שבשעה שהנר דולק צריך את השלהבת יותר מהפת, משום שאינו אוכל את הפת, ורק משתמש בנר לתאורה, והוסיף בשעה"צ שם דגם במעשה רב (סימן קיג) החמיר בזה.

ולעניין הלכה אע"פ שהריב"ש החמיר שלא לסמוך על הככר דעת המשנ"ב (בשעה"צ שם) שמנהג העולם להקל בזה, וגם ידוע שהחזו"א היקל בזה (כ"כ באורחות רבינו חלק א עמוד קיט).

ובאמת בזמנינו יש סברא נוספת להקל בזה, דהא בערב שבת א"צ כל כך את אור הנרות כיון שבלאו הכי יש תאורה מהחשמל. אכן מצינו בהגהות הרעק"א (סימן רעט על המג"א שם ס"ק ה) שביאר דכוונת הריב"ש שהנרות חשובים יותר כיון שמקיים בהם את מצוות הדלקת הנר, ולפי"ז אף בזמנינו יתכן ששייך להחמיר לדעת הריב"ש כיון שמקיימים את חיוב הדלקת הנרות באותו הנר.

## חשיבות ההיתר לפי ערכו הכלכלי או לפי חשיבותו באותה העת

והנה יש להוכיח מדברי הריב"ש דכשיש בסיס לאיסור ולהיתר, הנידון מה חשוב יותר הוא לפי הצורך שלו בדבר באותה העת, ולא בשווי הכספי שלו, ולכך כתב שכיון שבכניסת השבת יש חשיבות גדולה יותר לנרות השבת, הם נחשבים לעיקר ומשום כך נאסר הבסיס.

ואמנם אף דקיי"ל דלא כדעת הריב"ש יש להוכיח מדברי החזו"א דאזלינן לפי החשיבות של החפץ באותו זמן, ולא לפי ערכו הכלכלי, דהנה כבר הבאנו לעיל בשיעורים הקודמים (שיעור ב) דדעת החזו"א (סימן מד ס"ק יג) דבזמנינו יש לאסור לטלטל פמוטות אפילו לצורך גופן או מקומן, כיון שאין בהם שימושי היתר לצורך גופן, ולפי"ז כיון שמצינו שהחזו"א היקל להניח פת על השולחן כדי להתיר לטלטלו, ואף שבודאי הפת אינה יקרה יותר מהפמוטות, וא"כ מוכח דלדעתו כיון שבאותו הזמן הוא צריך את הפת יותר מאשר את הפמוטות חשיב כבסיס לפת שהוא דבר היתר.

[ושמענו שיש שהגדירו שהחשיבות נמדדת ע"י שדנים על מה משני הדברים המונחים על השולחן יוותר, והדבר צ"ע דא"כ היאך מועיל מה שנהגו להניח פת, הרי ודאי האדם לא יוותר על פמוטות בעלי ערך אפילו אם ימנע ממנו מלאכול את הפת בשבת, ובפרט אם יש לו ככרות בבית. וצ"ע.]

ועל כן נראה דלכו"ע החשיבות היא לפי חשיבותו של הדבר בשבת, אלא שהטעם שסמכו להקל דלא כריב"ש, משום שלדעת החזו"א הנידון הוא כמה הדבר חשוב בכל השבת, ואין דנים רק על הצורך באותה עת של כניסת השבת, ולכן אף אם בכניסת השבת הנרות חשובים יותר מהפת הרי במהלך השבת צריך את הפת בשביל סעודת שבת, ולכן הפת חשובה יותר מהפמוטות, והריב"ש ס"ל דדנים לפי החשיבות של ערב שבת בבין השמשות, וכיון שבאותו שעה הנרות חשובים אין לטלטל את הבסיס. וכן משמע מדקדוק לשון המשנ"ב (סימן רעז ס"ק יח) דז"ל *'ככרות ושאר דברים שצריך לשבת פשיטא דהם חשובים יותר מן הנר'* עכ"ל.

## כשיש לו פת אחרת

ואמנם יש לדון אם יש לו פת אחרת, ואינו צריך בדווקא את אותו הפת המונחת על השולחן, והביאו מהגריש"א (שבות יצחק מוקצה פרק טז אות ה) שיש להקל בזה, אמנם באגרו"מ (חלק ה סימן כב אות יז) כתב שאם יש לאדם שני זוגות משקפיים לא מועיל להניח אחד מזוגות המשקפיים על השולחן שיש שם נרות, כיון שיכול להשתמש במשקפיים הנוספות, ולא נחשב שיש לו צורך בדבר באותה השבת.

וכשמניח דבר היתר שאינו צריך לו בשבת עצמה אלא אחר השבת יש לדון אי חשיב כדבר חשוב יותר מהמוקצה, וכגון אם מניחים על השולחן שעון זהב, דכיון שא"צ את החפץ בשבת עצמה לא חשיב שיש צורך בשימושו, אמנם אם האשה מקפידה ללבוש את זה בשבת מותר.

אכן נראה דאם יש שני חפצים שחשיבותם שווה, או אינם מיועדים לשימוש בשבת, דבזה החשיבות תהיה לפי השווי הכלכלי.

ובשבות יצחק (שם פרק טז) הביא מהגריש"א שמועיל להניח ספר על השולחן ששם המוקצה, והוכיח כדבריו מדברי הלבוש בסימן שלד (סעיף טו) שכתב שמצילים תיק הספר עם הספר, ואע"פ שיש בתוכה מעות, ומוכח דספר חשיב טפי ממעות. אכן נראה דבזמנינו ספר אינו נחשב לחפץ יקר, וא"כ אין לסמוך על הנחת ספר, אמנם אם צריך את הספר באותה השבת מותר, דחשיב טפי וכדלעיל.

ואם יש שני חפצים שחשובים במידה שווה וגם ערכם הכספי זהה מבואר במשנ"ב לקמן (ס"ק לג) שאם שניהם שוין אסור.

***הדינים העולים***

1. אם הניח מוקצה במגירה שבתוך השולחן, נעשית המגירה בסיס לד"ה, ואם אפשר לשלוף אתת המגירה, השולחן נאסר משום בסיס לבסיס, אך אם א"א לשלוף את המגירה נאסרה רק המגירה [ולדעת החיי אדם אף המגירה עצמה לא נאסרה].
2. בד"א במגירה המיוחדת למעות, אך אם עומדת אף לשאר דברים מותר לטלטל את השולחן אפילו אם המגירה נשלפת.
3. אם מניח דבר היתר על הבסיס מבעוד יום, אם ההיתר חשוב יותר מהאיסור לא נאסר הבסיס.
4. צריך שהדבר יהיה חשוב כנגד עיקר המוקצה, וא"צ שיהיה חשוב יותר מהבסיס של המוקצה.
5. משמעות הפוסקים שדנים את החשיבות של ההיתר לפי חשיבותו לשבת, ולא לפי ערכו הכלכלי, ולריב"ש נידון לפי החשיבות בערב שבת, אך דעת המשנ"ב והחזו"א שהנידון לפי החשיבות בכל השבת.
6. אף אם יש לו פת אחרת, דעת הגריש"א שמועיל הנחת הפת, אכן באגרו"מ כתב לגבי הנחת משקפיים שיש להחמיר אם יש לו משקפיים אחרות.
7. אם חשיבות שני הדברים שוים, נראה שיש להחשיב לפי שוויו הכספי.
8. אם שוים אף בשווי הכספי אסור לטלטל את הבסיס.