כלים פי_ז מי_א
קטגוריות: ש_ס / נא כלים / כלים עניינים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / כלים ב_מ

**כלים פי"ז מי"א**

א] **מדות הלח והיבש שיעורן כאיטלקי,** בס' עלה יונה עמ' קל"ב ועמ' ק"מ הוכיח ע"פ מדות האיטלקיות המצויות בידינו, דמידת הרביעית היא כ136 סמ"ק, ועפי"ז נמצאת מידת האצבע כב' ס"מ ושליש, ועיי"ש עמ' קנ"ב שהביא שכ"ה מידת האצבע בצורה שבתשו' הרמב"ם, והובאו דבריו בס' שש"ת סימן ח', ועי' בס' מו"מ של תורה פרק קמ"ח מש"כ לדחות בזה, ועיי"ש דאדרבה יש להוכיח מזה דמידת הרביעית היא מועטת.

ב] **הקומץ את המנחה,** בשו"ת חת"ס או"ח סימן צ"ח עמד בזה, שהרי קי"ל כריב"ל במנחות דכ"ו: דאין קומץ פחות מב' זיתים, ונמצא שאין שיעור הקומץ לפי מה שהוא אדם, ובעכצ"ל דהא דאמרינן בקומץ דהכל לפי מה שהוא אדם, היינו למעלה, אבל למטה יש לו שיעור, ולפ"ז תיקשי, דא"כ ה"נ הא דתנן במזון ב' סעודות לעירוב דהכל לפי מה שהוא אדם, היינו למעלה, וזה דלא כמו שאמרו בעירובין ד"ל: דקאי רק אחולה ואזקן, ועיי"ש שכתב לחדש, דגם בקומץ קאי מתניתין אשיעורו למטה, והיינו דכהן שקומצו קטן כשר וקומץ בקמצו לפי מה שהוא מחזיק אלא שחוזר וקומץ פעם אחר פעם עד שממלא שיעור ב' זיתים, ולאפוקי מירושלמי פ"ב דיומא דס"ל דכהן שקמצו אינו מחזיק ב' זיתים בב"א פסול לעבודה דליתא אלא קומץ וחוזר וקומץ, וע"כ השמיט הרמב"ם לדינא דהירושלמי, עכ"ד.

ג] **והשותה כמלא לוגמיו ביוהכ"פ,** התוס' בפסחים דק"ז. ד"ה אם וביומא ד"פ. ד"ה ה"נ נקטו דה"נ הוא בקידוש דצריך שיטעום כמלא לוגמיו לפי מה שהוא אדם, והובאו דבריהם בתורע"א, ועמש"כ בזה בביאוה"ל סימן רע"א סי"ג.

ד] **כמזון ב' סעודות לעירוב,** הר"ש הביא למש"א בעירובין ד"ל: דמתניתין סומכוס היא דאמר מידי דחזי לי בעינן, ולמש"א התם דאתיא מתניתין אף כרשב"א דאמר דמערבין לחולה וזקן לפי מזונו ולרעבתן בבינונית, דהא דתני הכא דמשערין לפי מה שהוא אדם קאי אחולה וזקן, אך לרעבתן אין משערין לפי מזונו דבטלה דעתו אצל כל אדם.

והתוס' בעירובין שם הקשו, דא"כ לוקמא נמי כרבנן דסומכוס, והכל לפי מה שהוא אדם אחולה ואזקן, דלרבנן מערבין חולה וזקן כדי מזונם דמקילי טפי מסומכוס, דאמרי' אפי' במידי דלא חזי לי' מערבין משום דחזי לאחריני, כ"ש דמערבין במידי דחזי לי' אע"ג דלא חזי לאחריני, ותירצו דכיון דלרבנן מערבין לחולה וזקן אף במאכל דלא חזי להו אלא לבריא, ובזה ודאי הוי שיעורו בסעודה בינונית, א"כ גם במידי דחזי להו בעינן שיעור סעודה בינונית, דאין סברא שיהיו לרבנן ב' שיעורים לחולה וזקן, עוד תירצו דהכל לפי מה שהוא אדם משמע נמי לאפוקי ישראל בתרומה, עכ"ד, ונמצא דפליגי ב' התירוצים, אם לפ"מ דקי"ל כרבנן דמערבין במידי דלא חזי לי', אין מערבין לחולה וזקן בכדי מזונם אלא בכדי סעודה בינונית, או דאף לרבנן מערבין לחולה וזקן בכדי מזונם.

ומצינו שנחלקו הראשונים בהכרעת ההלכה בזה, דהרשב"א בעבוה"ק ש"ה דין ט"ו והאו"ז בפ"ג דעירובין והמאירי שם דכ"ט. ודפ"ב: והריא"ז שם פ"ח וקיצור פסקי הרא"ש שם, כתבו דמשערין לחולה וזקן כפי מזונו, אך הרי"ף והרמב"ם השמיטו לדין זה, וכתבו האחרונים בדעתם דס"ל כתי' קמא דהתוס' דרבנן פליגי על דין זה,[[1]](#footnote-2) ובדעת הרא"ש והטוש"ע בזה נחלקו האחרונים, ואכמ"ל.

ה] **אלו ואלו מתכוונים להקל,** בתפא"י עמד בזה, דכי פליגי במציאות, הרי בקל יכול להתברר אימתי אדם אוכל יותר, עיי"ש מש"כ בזה, ועמש"כ במשנ"א.

ו] **ר"ש אומר מב' ידות לככר מג' לקב,** בביאור הגר"א או"ח סימן תפ"ו עמד בזה, דלמה לא תני שיעורי' בהדיא ככר של ה' ביצים ושליש, וכתב בזה, ז"ל, אלא האמת בזה נראה דשיעורא דב' ידות דקאמר ר"ש, אינו שיעור ב' סעודות לכל דבר, אלא דהככר עצמו הוא שיעור לדאורייתא לבית המנוגע משום דכתיב והאוכל בבית וגו' ובעינן שיעור אכילה וחצי ככר הוא שיעור סעודה א', וזהו פרס האמור בכ"מ דהיינו פרס הככר שכולו הוא ב' סעודות, אלא דבעירובין נתכוונו כולם להקל, ולכן קאמר ר"ש שיהי' ב' ידות ממנו ב' סעודות, וכ"כ רש"י שם פ"ב ב' ד"ה חצי', עכ"ל, ועיי"ש מש"כ לפרש בזה הא דהכא שנו במתניתין תחילה ד' ר"ש, ובעירובין שנו תחילה ד' ריב"ב, וכ"ה באלי' רבה, ועיי"ש שכתב לישב עפי"ז פסק הטור בסימן ת"ט והשו"ע בסימן שס"ח ס"ג בדעה בתרא דשיעור ב' סעודות דעירוב הוא ח' ביצים, אשר בפשוטו הוא דלא כמאן, ואכמ"ל.

ז] **ריב"ב אומר וכו',** הרמב"ם בפיהמ"ש ובפ"א מעירובין ה"ט פסק כדעת ריב"ב, והרשב"א בעבוה"ק ש"ה דין ט"ו והריא"ז בפ"ח דעירובין פסקו כדעת ר"ש, ובב"י סימן ת"ט כתב שכן דעת רש"י בפסחים דמ"ד. ובכתובות דס"ד:, ועיי"ש מש"כ בדעת הטור, ועמש"נ לעיל אות ו', והתוס' בעירובין ד"פ: וביומא ד"פ. כתבו דלא קי"ל לא כר"ש ולא כריב"ב, אלא כר"מ או כר' יהודה דפליגי עלייהו, כמבו' בעירובין דפ"ב: דלדידהו הוי השיעור תרתי ריפתא איכרייתא, והרי דפליגי על ר"ש וריב"ב, ועיי"ש בדבריהם דמבו' דס"ל דלדידהו הוי שיעור ב' סעודות יותר מט' ביצים, וכ"ה בתוס' הרא"ש עירובין דפ"ג..

אך בד' המאירי בעירובין שם מבו' דמפרש דר"ש וריב"ב לא פליגי כלל על ר"מ ור"י, אלא ר"מ ור"י קאי על חולה וזקן דמשערין להן כפי מזונם, ור"ש וריב"ב קאי באדם בינוני או ברעבתן, דמשערין להן בב' סעודות בינוניות, וכ"כ הרשב"א שם בפי' קמא, עיי"ש, ולדידהו צ"ל דמש"א התם דהשיעור תרתי ריפתא איכרייתא, לא קאי על ר"מ ור"י כמו שפירש"י, אלא קאי לדעת ריב"ב או לדעת ר"ש, עי' גאו"י שם שפירש כן.

ח] ? **שם בר"ש, ובפ' כיצד משתתפין מפרש שיעורא דר"מ ור"י תרתי ריפתא איכרייתא,** מבו' לפ"ז דר"מ ור"י לא פליגי לדינא כלל דלתרוייהו הוי חד שיעורא, ?וכ"ה בפירש"י עירובין דפ"ב:, אך בד' התוס' שם ד"פ: נ' דהך שיעורא קאי רק לחד מינייהו, עיי"ש, וצ"ע, ולמש"כ הר"ש בהמש"ד דקיימי גם אחולה וזקן, הוי זה פלוגתא, אך המאירי כתב דלדינא יש לנו לשער בכל אדם ואדם לפי אכילתו המועטת אם בחול אם בשבת, עיי"ש, וצ"ע?.

ט] **שם, ואפשר דכל הני תנאי פליגי את"ק (דברייתא) וקיימי אפי' אחולה וזקן וכולהו משערינן בבינוני,** מבו' בד' הר"ש דס"ל, דלת"ק דמשערינן בחולה וזקן לפי מזונו, ל"ש בזה הפלוגתא דר"מ ור"י אם משערין במזונו לחול או במזונו לשבת,[[2]](#footnote-3) וכ"נ בד' הרשב"א בעירובין דפ"ב: בפי' בתרא, אך הרשב"א שם בפי' קמא והריטב"א והמאירי והריא"ז שם נקטו דגם בחולה וזקן דמשערין להן כפי מזונם שייכא פלוגתא זו.

ובטעמא דהר"ש דס"ל דבחולה וזקן ל"ש הפלוגתא, מבו' בד' התפארת שמואל עירובין פ"ח סק"ב דהוא משום דבאכילת חולה וזקן ליכא חילוק בין סעודת חול לסעודת שבת, אך בביאורים לחי' המאירי שם כתב לפרש, דהוא משום דכל הא דמצינו למימר דמשערין כפי סעודתו בחול, הוא רק לענין שיעור סעודה בינונית, אך בחולה וזקן דאין משערין בסעודה בינונית, אלא בסעודתו, והיינו משום דלקבוע דירתו סגי במה דהוי זה סעודתו, הרי דזה נקבע כפי סעודתו זו שבא לקבוע בה דירתו, שהיא סעודתו בשבת, וכ"ה דאין משערין בסעודה דכל אדם, ה"נ אין משערין כפי מה שהוא אוכל בשאר ימים, עכ"ד.

1. וכתבו האחרונים, דמה"ט לא הביאו הרי"ף והרמב"ם להכרעת ההלכה בפלוגתא דר"מ ור"י אם משערין במזונו בחול או במזונו בשבת, דכיון שלדעתם משערין לכל אדם כשיעור סעודה בינונית, הרי שכבר נתפרש לן שיעור סעודה בינונית דהוא ו' ביצים, וליכא נפ"מ בהך פלוגתא, אך קשיא ע"ז מסוגיית הגמ' בעירובין דפ"ב: דמבו' דרב יוסף ורבה הכריעו כדעת ר"מ, וכמדומה שעמד ע"ז הרא"ש שם, ועמש"כ בזה בגאו"י שם. [↑](#footnote-ref-2)
2. ומקור ד' הר"ש לפרש דכל הני תנאי פליגי את"ק, נ' דהוא משום דאי לא פליגי את"ק ולא קיימי אלא על שאר בנ"א, אי"ז ענין למשנתינו, עי' משנ"א שעמד בזה, אך לדעת ש"ר דס"ל דר"מ ור"י קיימי גם על חולה וזקן דמשערין להן כפי מזונם דפליגי אם משערין במזונם בחול או במזונם בשבת, ניחא הא דמייתי לה במשנתינו. [↑](#footnote-ref-3)