כלים פי_ב מ_א
קטגוריות: ש_ס / נא כלים / כלים עניינים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / כלים ב_מ

**כלים פי"ב מ"א**

א] **טבעת בהמה והכלים וכו' טהורות,** הר"ש פירש דטעמא משום דלא רבי קרא לטומאה אלא תכשיטי אדם ולא תכשיטי בהמה וכלים, ומשמעות דבריו דכל הא דטבעת בהמה וכלים טהורה, הוא דין מסוים בתכשיטין, דתכשיטי בהמה וכלים לא נתרבו לטומאה, וכ"ה בל' רש"י שבת דנ"ב:, טהורות, דלאו משום תכשיט מיטמאו דאין תכשיט לכלי, ושם דנ"ט. פירש במש"א דסנדל של בהמה למאי חזי, ז"ל, אי משום בהמה אין תכשיט לבהמה.

ב] אמנם הנה בהא דטבעת בהמה טהורה, מצינו בשבת דנ"ב:, דהא דמקל של בהמה של מתכת מקב"ט, הוא משום דאדם רודה בהן, ומדמי דה"נ שיר של בהמה מקב"ט, הואיל ואדם מושך בהן את הבהמה, ופירש"י שם דאלמלי ה"ט, לא הי' מקב"ט, כיון שהוא צורך בהמה, והרי דכל כלי המשמש בהמה אינו מקב"ט, ואי"ז דין מסוים בתכשיטין, ועי' בבועז לקמן פ"כ סק"ז שהאריך בזה.[[1]](#footnote-2)

וגם בהא דטבעת הכלים טהורה, הנה בפירש"י שבת דס"ג: פירש בהא דבירית טהורה, ז"ל, תחת אצעדה שבזרוע עומדת בשוק להחזיק בתי שוקי' שלא יפלו ויראו שוקי', הלכך טהורה דלאו לנוי היא, וכלי תשמיש נמי לא הוי אלא כלי המשמש כלי דומיא דטבעות הכלים דאמרינן בפרקין דלעיל דטהורין, עכ"ל, וכ"ה בתוס' וריטב"א שם, והרי להדיא דטהרת טבעת הכלים, אי"ז דין מסוים בתכשיטין, אלא כל כלי המשמש כלי טהור.

וכ"ה מבו' גם מהא דתניא בתוספתא פ"ב ה"א ומייתינן לה בשבת דנ"ב:, דטבעת שהתקינה לחגור בה מתניו ולקשר בה בין כתפיו טהורה, ופירש"י שם, ז"ל, דהדר הויא לה כטבעת כלים ולא דמיא לאדם מושך בהם שאינו משתמש בה כלום אלא מונחת ועומדת לרצועה, עכ"ל, וכן פירש הר"ש במשנתינו דהיינו טבעת כלים, והמאירי בשבת שם הוסיף לפרש, ז"ל, אבל שאר טבעות שלו כגון העשוי לחגור בו מתניו ולקשור בו את כתפיו והוא תחוב בבגד טהורה, שאינו אלא תשמיש של משמשין ר"ל הבגדים, ובזו אתה נשמר ממה שהרבה שואלין היכי גרע מטבעת בהמה שהאדם מושך בה, שטבעת בהמה תשמיש אדם היא, אבל זה אינו אלא תשמיש הבגד ותשמיש דתשמיש טהור, עכ"ל, אמנם מל' הרמב"ם מ' דטהרת טבעת שהתקינה לחגור בה מתניו וכו' אי"ז משום דהוי כטבעת הכלים אלא הוי זה דין בפנ"ע, ונת' בזה להלן אות ו', והרי להדיא דכל כלי המשמש כלי טהור. ?ועי' גם לעיל פי"א מ"ה שהבאנו מד' הראב"ד דהא דעקרב טהור, הוא משום דאינו ממשמשי ידי האדם בבהמה, עיי"ש?.

ג] ומה שפירש הר"ש דהא דטבעת בהמה וכלים טהורין הוא משום דלא נתרבו תכשיטי בהמה וכלים לטומאה, נראה דהוא משום דהא פשיטא דכלי המשמש בהמה וכלים לא חשיב כלי מעשה, כיון שאין האדם משתמש בהן, ול"ש תורת כלי מעשה מכח תשמיש הבהמה ותשמיש הכלים, דכלי מעשה הוא רק בדהוי כלי מעשה דאדם, ואך דמ"מ אחר שנתחדש דתכשיטין מקבלין טומאה, ונתחדש דתועלת הנוי מהניא ליחשב ככלי מעשה, הי' מקום לומר דגם תכשיטי בהמה וכלים חשיבי ככלי מעשה, מכח תועלת הנוי שבהן, והוי זה צורך האדם ליפות בהמתו וכליו, וע"ז הוא שפירש הר"ש שלא נתרבו תכשיטי בהמה וכלים, וזהו גם מה שפירש"י דטעם טהרתן הוא משום דאין תכשיט לכלי ואין תכשיט לבהמה.

ובזה מתבאר מה שפירש"י שם דנ"ט. בהא דפריך דסנדל של בהמה למאי חזי, הוא משום דאין תכשיט לבהמה, וצ"ע דהגם דבתורת תכשיט אינו טמא, מ"ט אינו טמא מכח הא דהוא משמש לבהמה שלא יזוקו פרסותי' באבנים, ולהנ"ל ניחא, דמשום הא דהסנדל משמש את הבהמה, פשיטא שאינו מקב"ט, דכל שאינו משמש את האדם לא חשיב ככלי מעשה, ואך דמ"מ אילו הי' תכשיט לבהמה הי' הסנדל מקב"ט מדין תכשיט, וזהו שפירש"י דהא דפריך דלמאי חזי, הוא משום דאין תכשיט לבהמה.

ד] אמנם הנה בחי' הריטב"א שבת דס"ד. הובא בתורת הראשונים, ז"ל, מנין לרבות את הקלקי ואת החבק של בהמה ת"ל או שק וכו', וא"ת והא קי"ל דטבעת בהמה אינה מקבלת טומאה, י"ל דקלקי וחבק משמשין דאדם חשיבי כי פעמים שאדם מושך בהם וכו' וכ"כ המאירי, ויש שפירש דלא אמרינן אלא דטבעת בהמה ונויי בהמה טהורים אבל הני כלים חשיבי וכל שהוא כלי טמא ואפי' דבהמה, אבל בתוס' תירצו כלשון הראשון, עכ"ל, והרי די"מ דכל הא דטבעת בהמה טהורה, הוא רק בשאינה משמשת אלא לנוי, וצ"ע לדעתו מהא דמקל של בהמה אינו טמא אלא מכח הא דאדם רודה בו, ומהא דסנדל של בהמה אינו טמא אלא מכח דחזי למילתא אחריתי.

ה] בחזו"א סימן י"ז סקי"ז הק', בהא דתנן לעיל פי"א מ"ב דנגר טהור משום שנעשה לקרקע, ומשמע דאם נעשה בתלוש טמא, ומ"ש מטבעת שהתקינה לחגור בה מתניו דטהורה.

ונ' לדון בזה, דהנה הרמב"ם בפיהמ"ש פ"ו דשבת כתב, דהא דבירית טהורה, הוא משום שאינה מכלי מתכות שיש לה שם בפנ"ע, עיי"ש, ובפשוטו פליג על מה שפירש"י שם דטהרתה הוא משום דהוי כלי המשמש כלי.

אך י"ל דתרוייהו צריכי להדדי, דבאמת בהא דכלי המשמש כלי טהור, צ"ב, דהגם דאם נבא לדון על כלי זה בפנ"ע, ל"ה כלי המשמש אדם אלא כלי המשמש כלי, אך אם נבא לדון על ב' הכלים יחד, הרי דתרוייהו יחד משמשין את האדם, וא"כ מ"ט לא חשיב כלי זה ככלי המשמש אדם ביחד עם כלי אחר, ולא גרע מפרקי כלים שאין משמשין בפנ"ע כלל, ומ"מ כיון שהן משמשין יחד, ה"ה מקבלין טומאה, ונ' דזהו שפירש הרמב"ם דטהרת בירית הוא משום שאין לה שם בפנ"ע, והיינו דאם נבא לדון דהבירית משמשת את הבנות יחד עם הבתי שוקים, הרי דכיון דאין לבירית שם בפנ"ע, אינה מקבלת טומאה בפנ"ע, אך בזה לחוד לא סגי, דהגם דאין הבירית מקב"ט מכח שהיא משמשת יחד עם הבתי שוקים, כיון דאין לה שם בפנ"ע, מ"מ הי' לנו לטמאותה מכח מה שהיא משמשת בפנ"ע להחזיק בתי שוקי', ובכלי המשמש בפנ"ע ל"ב שיהא לו שם בפנ"ע, וכמש"נ לעיל פי"א מ"ב אות ג' ובכ"ד?אך בכ"ד נת' לתמוה ע"ז מל' הרמב"ם ספ"ט מכלים?, וע"ז הוא שפירש"י דכלי המשמש כלי אינו מקב"ט, וע"כ אינה מקב"ט מכח מה שהיא משמשת לבתי שוקים, ועי' חזו"א סימן ט"ו סק"ז וסימן י"ז סקי"ב שמבו' כן, דטהרת טבעת כלים הוא משום שאין לה שם בפנ"ע.[[2]](#footnote-3)

ולפ"ז מתישב היטב הא דנגר בתלוש מקבל טומאה, דכיון דנגר יש לו שם בפנ"ע, כמבו' בלישנא דמתניתין שם וברמב"ם רפ"ט מכלים, ע"כ לי"ב לטהרת טבעת הכלים, דהגם דמשום מה שהוא משמש את הדלת אינו מקב"ט, אך ה"ה מקב"ט מכח מה שהוא משמש את האדם יחד עם הדלת, והגם דאינו משמש לזה בפנ"ע, מ"מ כיון שיש לו שם בפנ"ע ה"ה מקב"ט, ודו"ק, ואמנם לדעת הראב"ד פ"ט מכלים ה"ג, דלא תלי בשם בפנ"ע, אלא במשמש בפנ"ע בלא חיבורו עם השאר, לא א"ש, שהרי נת' לעיל פי"א מ"ט אות ט' י' דלדעתו כל שהוא משמש יחד עם כלי אחר בלא חיבור לאותו הכלי ה"ה מקב"ט, וא"כ בירית שמשמשת בלא חיבורה לבתי שוקים, מ"ט אינה מקבלת טומאה.

ו] בתוי"ט כתב, דמש"כ הר"ש דלא רבי קרא לטומאה אלא תכשיטי אדם, היינו משום דתפסת מועט תפסת, וע"כ לא מרבינן מקרא אלא טבעת אדם, אך בפירש"י שבת דנ"ב: פירש דהא דטבעת בהמה וכלים טהורות, הוא משום דאין תכשיט לכלי, עכ"ד, ומ' מדבריו, דמד' רש"י נראה, דהא דלא מרבינן תכשיט לבהמה ולכלי, אי"ז משום דתפסת מועט תפסת, אלא משום דל"ש כלל תכשיט לבהמה ולכלי, ויש להוסיף דכן נ' גם בל' רש"י שבת דנ"ט. דאין תכשיט לבהמה.

אמנם צ"ע בזה, שהרי דעת רש"י בשבת דנ"א: ודנ"ב. דבהמה יוצאת בדבר העשוי לנוי, אך התוס' שם ד"ה או פליגי ע"ז, והרי דיש תכשיט לבהמה, ונ' דרש"י לטעמי' אזיל, דהנה בפירש"י חולין דע"א: כתב בהא דבבהמה ליכא דין שהי' בבית המנוגע, דעל כרחך היינו לכלים שעלי', דהא לאו בת מילבש בגדים היא אלא דרך משוי וכו', והתוס' שם כתבו דאף בבהמה שייך מלבוש, כדאשכחן גבי הוצאת שבת בפ' במה בהמה יוצאה בדברים שחשובים לה למלבוש, עכ"ד, ובדעת רש"י צ"ל, דאף דבבהמה ל"ש מלבוש, מ"מ כיון יוצאת הבהמה בזה, משום דה"ז משמש אותה, ויל"פ עוד דהוא משום דאורחה בהכי, עי' בפירש"י שבת דס"ה., ואכמ"ל, ולפ"ז הרי דה"נ אף דאין תכשיט לבהמה, מ"מ יוצאת הבהמה בדבר העשוי לנוי, וי"ל דהתוס' דס"ל דאין יוצאת הבהמה בדבר העשוי לנוי, הוא לטעמייהו בחולין דס"ל דאילו ל"ה מלבוש לבהמה, ל"ה הבהמה יוצאת בדבר המשמש כמלבוש, וה"נ כיון שאין תכשיט לבהמה, אין הבהמה יוצאת בדבר העשוי לנוי.

ז] בפירש"י שבת דנ"ב: ד"ה טהורות כתב, ז"ל, ומיהו, בעודן מחוברות לכלי מיטמו עם הכלי, דהוי יד לכלי, דכל המחובר לו הרי הוא כמוהו, עכ"ל, וכ"כ עוד בד"ה טהורה, ז"ל, דהדר הו"ל כטבעת כלים וכו', ומיהו עם הרצועה מקבלת טומאה, אבל אם הי' נוטלה ומחזירה אינה מקב"ט לעצמה, עכ"ל, והט"ז ביו"ד סימן שע"א סק"ג, כתב לדון בדין פרוכת התלוי' בטבעות של ברזל, דאותן הטבעות מקבלות טומאה, וכתב ע"ז, ז"ל, וא"ל ממ"ש במשנה דכלים דטבעות כלים טהורות, דהא איתא בפרק במה בהמה דף נ"ב ברש"י וז"ל ומיהו עם הרצועה מקבלת טומאה אלא שאין מקב"ט לעצמה עכ"ל, ממילא כאן שהטבעות עם אותו פרוכת הוה ודאי שם כלי עליהם והוה כמפתח, עכ"ל, ודבריו מחודשים מאד, דבפשוטו כל מש"כ רש"י דעם הרצועה היא מקבלת טומאה, הוא משום דהרצועה עצמה מקבלת טומאה, וע"כ אף הטבעת מקב"ט, וכמו שפירש"י לעיל מינה דהו"ל כיד וכל המחובר לו ה"ה כמוהו, אך בטבעות הפרוכת דהפרוכת עצמה אינה מקבלת טומאה כמבו' בד' הט"ז שם, לכאו' אם אין הטבעות מקבלות טומאה בפנ"ע, אף אינן מקבלות טומאה בשעת חיבורן, וצ"ע בזה.

ח] **ושאר כל הטבעות טהורות,** בפירש"י שבת דנ"ב. פירש דשאר כל הטבעות הוא כגון העשויות לדלת, ובמשנ"א עמד ע"ז דמאי קמ"ל פשיטא דמחובר לקרקע טהור, וכתב דר"ל דאפי' קודם שחיברה לדלת טהור כיון שעשוי' לכך, ועיי"ש שדן לפרש בע"א, דשאר כל הטבעות היינו העשוין לחגור מתניו.

והנה אמנם רש"י לטעמי' לא פירש כן, שהרי פירש שם דנ"ב: דהא דטבעת שהתקינה לחגור בה מתניו אינה מקב"ט הוא משום דהויא כטבעת הכלים, וכן פירש הר"ש במשנתינו והמאירי בשבת שם, וא"כ הוי זה בכלל הא דתנן דטבעת הכלים טהורה וכמש"כ הר"ש והרא"ש, אך הנה מד' הרמב"ם שכתב בפ"ט מכלים ה"ז דטבעת הכלים טהורה, ושם ה"ט כתב דטבעת שחוגר בה מתניו טהורה, מ' דטבעת שחוגר בה מתניו אינה בכלל טבעת הכלים, וכן דקדקו בס' דעת אליהו מל' הרמב"ם בפ"ט ה"ד שכתב דבירית היא כמו טבעת הכלים או טבעת שקושר בה בין כתפיו, ומ' דטבעת שקושר בה בין כתפיו אינה בכלל טבעת הכלים, ולפ"ז שפיר יל"פ דהא דתנן דשאר כל הטבעות טהורות, היינו טבעת שהתקינה לחגור בה מתניו או לקשור בה בין כתפיו.

ט] **קורת החצים טמאה,** הר"ש פירש דהיא אשפה שמכניסין בה את החצים, ובתפא"י הק' דממ"נ, אם יש לה בית קיבול פשיטא דמק"ט אפי' הי' כלי עץ, ואם אין לה בית קיבול אמאי מקב"ט, הרי אין לו שם בפנ"ע, והיינו שהרי יש לה שם לווי שהיא נקראת קורת החצים, ולכאו' י"ל דאיירי שאין לה בית קיבול, והא דהיא טמאה אף שאין לה שם בפנ"ע, הוא משום שהיא משמשת את תשמישה לקבל את החצים בפנ"ע, וכל שהוא משמש בפנ"ע ל"ב שיהא לו שם בפנ"ע, גם י"ל דלדעת הר"ש שם בפנ"ע לא תלי במה שאין לו שם לווי, אלא במה שהוא משמש בפנ"ע, אך פשטות הדברים דאשפה שמכניסין בה חצים יש לה בית קיבול, וצ"ע.

והערוך פירש דהיא קורה שמשמשת כמטרה לחץ, והביאו הר"ש, ובל' הר"ש שלפנינו נשמטו כמה תיבות מד' הערוך, שהביא לאיכ"ר דדריש לקרא דדרך קשתו ויציבני כמטרה לחץ, רבנן דהכא אמרי וכו', וכן פירשו הרמב"ם והרא"ש, וכתב הרא"ש דכלי תשמיש היא, ונתחדש בזה דאף שאין עושין מעשה בגופה אלא זורקין בה חצים, חשיבא ככלי תשמיש, ומה שפירש בתפא"י דמטרה לחץ הוא קורה שקובעין אותה באמצע הקשת וטומאתה היא משום שהיא רגילה להיות מחוברת לקשת, צע"ג.

י] והנה הרמב"ם כתב דאולי היתה תבניתה אצלם שהיתה מחוברת בה פיסת ברזל וע"כ הזכירה כאן, ומשמעות לשונו דאף אם ל"ה בה ברזל היתה מקב"ט, אך מה שהזכירה כאן שמא הוא משום שהיתה מחוברת בה פיסת ברזל, אך מד' הרמב"ם פ"י מכלים הי"ז נ' דרק אם יש בה לשונות של מתכת היא מקב"ט, והטעם בזה הוא, שהרי אין לה בית קיבול, וע"כ אם ל"ה בה לשונות של מתכת, הויא פשוטי כלי עץ ואינה מקב"ט, ורק משום שיש בה לשונות של מתכת חשיבא ככלי מתכת וה"ה מקב"ט, וצריך לדחוק גם בד' הרמב"ם בפיהמ"ש שכונתו לזה, ובשיעורי הגרי"מ הביא מפי' ר"נ אב הישיבה שפירשה בקורה של עץ, ומ' דאין בה מתכת, ואפ"ה היא מקבלת טומאה, וצ"ע.

יא] **ושל אסירין טהורה,** בפי' הר"ש הנד' מ' שהיא קורה של עץ, ולפ"ז הא דאינה מקבלת טומאה הוא משום דהויא פשוטי כלי עץ, וצ"ע מאי קמ"ל, אך בפי' הר"ש מכת"י עמד ע"ז דבשל מתכת איירי כולה פירקין, וכתב דאפשר דבמתכת עושין כיו"ב, ולפ"ז צ"ב מ"ט היא טהורה, ובפי' הרא"ש כתב דהוא משום שאינה כלי תשמיש, וכ"ה בפי' הר"ש מכת"י שהק' בהא דהקולר טמא, דמ"ש משל אסירין דטהורה, ולמה שפירש הר"ש מתחילה דקורת אסירין היא של עץ, ל"ק כלל, ואך אחר שחזר בו ופירש דהיא של מתכת ואפ"ה היא טהורה, קשיא דמ"ש קולר דטמא, וכתב דשמא משום דקולר בכל מקום שהולך נושאו עמו חשיב טפי משל רגל דאין זז ממקומו, עכ"ל, והרי דהא דקורה של אסירין טהורה, הוא משום דלא חשיב כלי תשמיש כשאינו הולך עמו, ובשיעורי הגרי"מ ביאר בזה, דלא חשיב כלי תשמיש אלא כשמשמש דבר בחיוב כגון לשים בו איזה דבר או להשתמש בו, אבל זה שעשוי רק למניעת הליכה, אינו נחשב תשמיש, ואכתי צ"ב מ"ט כשנושאו עמו בהליכתו חשיב כלי תשמיש.

ובחזו"א סימן ט"ו סק"א כתב, דהא דקורת אסירים טהורה, הוא משום דאינו מצטייר בצורה מיוחדת להנאותו למלאכתו, אלא כל עשת ברזל ראוי לכך שאין תשמישו אלא ע"י רב כבדו, והלכך לא חל עליו שם כלי, אבל הקולר טמאה שעשוי' בצורה נאותה לתשמישה, עכ"ד.

יב] **שלשלת שיש בה בית נעילה טמאה,** הא דאינה טמאה אלא בשיש בה בית נעילה, פירש הר"ש בכת"י דכשיש בה בית נעילה חשיבא כלי, והרי דכשאין בה בית נעילה לא חשיבא כלי, ולא נתפרש בדבריו הטעם בזה, ובחזו"א סימן ט"ו סק"א כתב בתו"ד דשלשלת שיש בית נעילה, ה"ה עשוי' לשאת בה משאות, אלא שיש לה בית נעילה ולאחר שסיבב המשא בשלשלת הוא נועל השלשלת ואין המשא נופלת, ושלשלת זו חשיבא כלי, אבל וכו' שאין בה בית נעילה אלא שכופתה וקושרה כקשר החבל, ושלשלת זו לא חשיבא כלי ודרך לשנותה למלאכה אחרת, והמיוחדין דרך לעשותן בית נעילה, עכ"ד, ועי' להלן אות י"ד מש"נ בזה לדעת הרמב"ם והרא"ש.

?חזו"א סימן ט"ו סק"א, דהא דאינה טהורה משום משמש עם הקרקע, הוא משום דדרך להשתמש בה אף בתלוש וכו', וצריך להביא לזה גם בפי"א מ"ב בכללי משמש עם הקרקע.

יג] **העשוי' לכפיתה טהורה,** הר"ש פירש דהוא כגון אלו של קופים ושל כלבים קטנים, ובכת"י הוסיף לפרש דשמא שלשלת שלהן עשוי' לנוי והוי תכשיט, ומ' דאיירי בשיש לה בית נעילה, וע"כ אם היתה עשוי' לצורך שמירה ל"ה חשיבא כמשמשי בהמה, דהוי זה תשמיש האדם לשמור את בהמתו, ומה"ט שלשלת שיש בה בית נעילה טמאה, אף שתשמישה הוא לשמור על הסוסים שלא יגנבו, ורק משום דאי"ז עשוי אלא לנוי, ולא לצורך האדם, ע"כ הוי זה בכלל תכשיטי בהמה דטהורין.

יד] אמנם הנה הרמב"ם והרא"ש פירשו שכופתין בהן גם בנ"א, ולפ"ז הרי אין לפרש דטעם טהרתה הוא משום שהיא עשוי' לנוי, דמלבד דשלשלת העשוי' לכפיתת בנ"א ודאי אין עשוי' לנוי, גם אף אם היא עשוי' לנוי אי"ז טעם שתהא טהורה, שהרי תכשיטי אדם טמאין, וצ"ב לדעתם מ"ט היא טהורה.

ובחזו"א סימן ט"ו סק"א כתב דאין בה בית נעילה, וע"כ היא טהורה משום שדרך לשנותה למלאכה אחרת ולא חשיבא כלי, אך לכאו' אי"ז מתישב במש"כ הרמב"ם שקושרים בה גם חבילת עצים, והנה לקמן פי"ד מ"ג תנן דשלשלת העשוי' לעצים טהורה, ופירש הרמב"ם שם דהוא משום שאין לה שם בפנ"ע אלא היא בשם לווי, ובפ"ט מכלים הי"ד כתב דהוא משום שהיא משמשת את העץ, והרי דאף דאין לה בית נעילה, ה"ה חשובה כלי, וטהרתה הוא מטעמי אחריני, ולפ"ז צ"ע דהגם דמשום מה שהיא משמשת לקשור עצים אינה מקב"ט, משום שיש לה שם לווי או משום שהיא משמשת את העץ, אך כשהיא משמשת לכפיתת אדם, מ"ט אינה מקבלת טומאה.

ובמשנ"א כתב, דכיון שהיא עשוי' לכפות בה בנ"א או כלבים, דמיא לקורת אסירין דלא חשיבא כלי תשמיש וטהורה, וצ"ל דכ"ז הוא משום שאינה עשוי' לשמור מן הגנבים, אלא עשוי' לכפות האדם והכלבים עצמם שלא יברחו, ומשא"כ שלשלת שיש בה בית נעילה שהיא עשוי' לשמור על הסוסים שלא יגנבו, חשיבא כלי תשמיש, וצ"ב.

ולפ"ז נ', דזהו הא דתנן דשלשלת "שיש בה בית נעילה" טמאה, והיינו משום דאם אין בה בית נעילה, אינה עשוי' לשמור מגניבה, שהרי יכולים הגנבים לפתוח את הקשרים, ואינה עשוי' אלא לכפות בנ"א או כלבים, וע"כ לא חשיבא ככלי תשמיש ואינה מקבלת טומאה.

טו] **שלשלת של סיטונות טמאה,** הר"ש פירש שהיא שלשלת שראשה האחד קבוע במדה והשני קבוע בדלת או בקורה, ובכת"י הוסיף, שאינה מחוברת בהן, אלא סוגרין השלשלת במפתח שלא תיגנב המידה, עכ"ל, והיינו משום שאם היתה מחוברת בהן בקביעות, ל"ה טמאה, שהרי היא משמשת עם הקרקע, אך כיון שאינה מחוברת בהן בקביעות, לי"ב לטהרת המשמש עם הקרקע, וכמש"כ הרא"ש להלן מ"ג, דאונקלי שבכתלים אינו טהור משום מחובר לקרקע, כיון שמסירין אותו לפעמים, ועמש"נ בזה לעיל פי"א מ"ב אות י"ד ט"ו.

והרמב"ם פירש שהיא שלשלת של מוכרי הלחם והדגן שנועלין בה את חנויותיהם והויא מכלל כלי הנעילה, ולכאו' צ"ל דאיירי בחנויות שאין מחוברין לקרקע, דאם הן מחוברין לקרקע, הו"ל כמשמש את הקרקע שאינו מקב"ט, אך למש"נ לעיל פי"א מ"ב אות ח' ושם מ"ד אות ט' נת' לדעת הרמב"ם, דכל הא דהנעשה לשמש את הקרקע טהור, הוא רק בשנעשה לחברו לקרקע, הרי דאף אם היא משמשת לחנויות המחוברות לקרקע, כיון שאינה עשוי' להתחבר לקרקע, ה"ה מקב"ט, ועי' עוד בחזו"א סימן ט"ו סק"א שכתב דל' הרמב"ם מ' דאף העשוי' לנעילת בתים טמאה, ול"ה כנעשה לשמש הקרקע, דדרך המנעול להשתמש אף לתלוש ולא חשיב יחוד לשמש את הקרקע, ובכגון זה אף כשמשמש במחובר חשיב תשמיש כלי, עכ"ד.

ובאלי' רבה פירש שהיא שלשלת שקבועה בראשה א' למדה לאחוז בה ולהוליך בה את המדה בעיר במקום שצריך למכור ולמדוד, והא דהיא טמאה הוא משום שהיא בטלה לגבי הכלי וה"ה ככלי עצמה, עכ"ד, וצ"ע מ"ט הוצרך לפרש שטומאתה הוא משום שהיא בטלה לגבי הכלי, ולכאו' אף אם ל"ה בטלה לגבי הכלי, בדין שתהא מקבלת טומאה משום שהיא משמשת את האדם להוליך בה את המדה.

טז] **ושל בע"ב טהורה,** הרמב"ם פירש דהוא משום שאין מתכוונים בה לנעילה אלא היא לשם נוי בדלתות, ועד"ז כתב הר"ש בכת"י דשמא סתמא היא עשוי' לנוי ותכשיט לכלי, ועיי"ש שכתב לפרש עפי"ז להא דתניא בתוספתא דאם התקינה לשמירה טמאה.

ובאלי' רבה פירש דהוא משום שאינה עשוי' ליטול בה את הכלי אלא בשביל שתעמוד במקום קבוע, עיי"ש, ובפשוטו היינו דמה"ט אינה בטלה לכלי, וע"כ ל"ה כשלשלת הסיטונות שמקבלת טומאה, אך בא"ר שם הוסיף שבראשה הא' היא קבועה בכותל, ולפ"ז י"ל דטהרתה הוא משום שהיא משמשת עם הקרקע, וכ"ה להדיא בביאור הגר"א לתוספתא, עיי"ש.

יז] **אמר ר' יוסי אימתי בזמן שהוא מפתח א' אבל אם היו ב' או שקשר חלזון בראשה טמאה,** הר"ש בכת"י פירש דקסבר ר"י שלשלת מחוליא אחת לא חשיבא כלי ובטלה דעתו, ומבו' בדבריו דר' יוסי פליג בעיקר הדין על ת"ק וס"ל דאף שלשלת של בע"ב חשיבא כמשמשי אדם, וכנראה היינו, דאף דעיקרה הוא לנוי ותכשיט לכלי, מ"מ ה"ה משמשת גם לשמירה, וס"ל לר' יוסי דסגי בזה לחשבה כמשמשי אדם, ואך דכל שהיא עשוי' מחוליא אחת כיון שאין דרך לעשותה כן לא חשיבא כלי דבטלה דעתו, וכ"ה בפי' הרע"ב, ז"ל, דשלשלת בחוליא אחת לא עבדי אינשי, ולא חשיבא כלי, אך כל שעשאה מב' חוליות או שקשר חילזון, דכבר הויא כדרך שלשלת, ה"ה מקבלת טומאה.

והרמב"ם פירש דטעמא דר' יוסי הוא משום דבכה"ג דהיו ב' או שקשר חלזון שבראשה, נועלין בזה, וע"כ היא טמאה משום דהויא מכלל כלי הנעילה, ולפ"ז נמצא דהא דכשיש בה מפתח א' אינה מקב"ט, הוא מטעמא דת"ק, דכה"ג אינה עשוי' אלא לשם נוי, וע"כ אינה מקב"ט, ולא פליג ר' יוסי אלא בהני גווני שנועלין בזה, וע"כ ס"ל דהיא מקבלת טומאה, וצ"ב טעמא דת"ק דמטהר אף בכה"ג, וכנראה צ"ל דאף בכה"ג שנועלין בה אין עיקר המכוון לנעילה אלא לשם נוי, וכאשר כן מ' מל' הרמב"ם שכתב דאין מתכוונים בה לנעילה, וע"כ ס"ל לת"ק דאינה מקב"ט, ואכתי צ"ע בזה.

ובאלי' רבה פירש, דבכה"ג שהיו ב' שלשלאות או שקשר חילזון בראשה, ה"ה נוטל את השלשלת עם הכלי וע"כ היא טמאה, ובחזו"א סימן ט"ו סק"א עמד ע"ז, דא"כ מ"ט דרבנן, הרי קי"ל דכל המחובר לטמא טמא, עיי"ש, ושמא אה"נ לדעת הגר"א אימתי דר' יוסי אתי לפרש ולא פליגי רבנן עלי' דר"י, ועי' משנ"א שדן בזה.

ובביאור הגר"א לתוספתא פירש קצת בע"א, דהיו שנים, לאו היינו שהיו ב' שלשלאות, אלא שהי' לשלשלת ב' מנעולים, א' מה שנועלין לכותל וא' מה שנועלין לכלי, וס"ל לר"י דטמאה משום "דפעמים" שהוא פותח אותה שאצל הכותל ומטלטל עם השלשלת, עכ"ד, ולפ"ז י"ל דרבנן דמטהרי הוא משום דרק פעמים שמטלטלין הכלי עם השלשלת, אך עיקר עשיית השלשלת היא להיות קבועה בקרקע, וע"כ הויא כמשמש עם הקרקע שאין מקב"ט.

יח] **שם בר"ש, תניא בתוספתא שלשלת דיסקאות טהורה,** בזר זהב כתב דטהרתה הוא משום שהיא משמשת כלים, וזה מתפרש למש"כ במנחת ביכורים דשלשלת דיסקאות היא תכריך שטרות.

אך בחזו"א סימן ט"ו סק"א כתב, דדיסקא הוא דבר המק"ט, והא דהשלשלת טהורה אף דהמחובר לטמא טמא, צ"ל דהיינו שלשלת שאינה מחוברת לדיסקא אלא שכורכין השלשלת סביב לדיסקא ועשוי' לכפיתה, עכ"ד.

יט] **שם, ושל משוחות ה"ז טמאה מפני שמותח בה את האהלים,** בהגה' הגר"א כתב דגיר' שלנו טהורה, אך בהגה' הגר"א לתוספתא גריס, ושל משוחות ה"ז טמאה, ויתידות אהלים ויתידות המשוחות טמאות מפני שמותח בה את אהלין ואת השלשלת, ובזר זהב פירשה, דביתידות אהלים מותח את האהלים וביתידות המשוחות מותח את השלשלת, ועיי"ש שכתב דל"ה כמשמש עם הקרקע, דמיטלטלי אהלים ושלשלת ממקום למקום, עכ"ד.

כ] **שם, מפני מה שלשלת הסיטונות טמאה שהיא עשוי' לכפיתה ושל בע"ב אם התקינה לשמירה טמאה,** הר"ש בכת"י לעיל פירשה, דטהרת שלשלת של בע"ב הוא משום שאינה עשוי' לשמירה אלא לנוי ותכשיט, וע"כ אם התקינה לשמירה ה"ה מקבלת טומאה.

ובביאור הגר"א לתוספתא גריס, של סיטונות טמאה מפני שהיא עשוי' לאחיזה, ושל בע"ב אם התקינה לאחיזה טמאה, וגיר' זו מתפרשת היטב לטעמי' דהא דשלשלת הסיטונות טמאה הוא משום שעשוי' לאחוז בה ולהוליך בה את המדה, ושלשלת של בע"ב דטהורה הוא משום שאינה עשוי' ליטול בה את הכלי.

כא] והנה במשנ"א עמד דהכא תניא דהעשוי' לכפיתה טמאה, ואילו במתניתין תנן דהעשוי' לכפיתה טהורה, וכתב דהתוספתא פליגא אמתניתין, עיי"ש, אך למה שפירש הר"ש בכת"י אי"ז כן, דהא דתנן דמתניתין דהעשוי' לכפיתה טהורה, היינו שאינה עשוי' אלא לתכשיט ולנוי, אך הא דתניא הכא שהיא טמאה משום שעשוי' לכפיתה, היינו שהיא עשוי' לשמור על המדה, וע"כ היא טמאה, וגם לדעת הרמב"ם אי"ז כן, דהעשוי' לכפיתה דתנן דטהור, הוא שלשלת שאין בה בית נעילה שעשוי' לכפיתת אדם, ואילו הא דתניא הכא שהיא טמאה משום שעשוי' לכפיתה, היינו משום שהיא עשוי' לנעילת החנויות, וז"ב.

?צל"פ דינא דתוספתא דשל קופלאות ושל כל הכלים המשמש לטמא טמא והמשמש לטהור טהור?.

?ל' הרמב"ם בהלכות דבירית טהורה משום שאינה צורת תכשיט, ונ' מזה, דאף שעושין אותה לשם תכשיט, מ"מ כיון שאין עלי' צורת כלי תכשיט, לא חשיבא כתכשיט, וצ"ב.

1. ובחי' הרמב"ן שבת דנ"ח: נסתפק בדין משמיע קול בכלי מתכת, אם ה"ז טמא אף בשאינו משמש אלא לבהמה, עיי"ש, והתוס' והמאירי שם נקטו דאי"ז טמא אלא בשה"ז משמש את האדם, דע"י הזוג ששומע יודע היכן בהמתו עומדת ומוצאה ע"י כך, ?ועי' להלן פי"ד מ"ה שנת' להוכיח מד' מהר"ם שדעתו דה"ז טמא אף בשאינו משמש אלא לבהמה, עיי"ש?.

   ובעיקר הך מילתא דכל כלי המשמש בהמה אינו מקב"ט, הק' בס' דעת אליהו מהא דתנן לקמן פ"כ מ"ד דעריבה שעשאה איבוס לבהמה מקב"ט, עיי"ש, ולכאו' לק"מ, דאבוס חשיב כמשמש אדם להאכיל את בהמתו, ומלבד זה, הרי האבוס משמשו לקבל את המאכל, ודמי לתיבה העשוי' לקבל בה כלים דמקבלת טומאה, ולא חשיבא ככלי המשמש כלי שאינו מקב"ט, וז"פ.?שו"ר בתפא"י לקמן שם מש"כ בזה. [↑](#footnote-ref-2)
2. והנה הרמב"ם פ"ט מכלים ה"ד כתב דהא דבירית אינה מקב"ט הוא משום שאין עלי' צורת כלי תכשיט אלא כמו טבעת הכלים או טבעת שקושר בה בין כתפיו, ולכאו' הוא דלא כמש"כ בפיהמ"ש דטהרתה היא משום דאין לה שם בפנ"ע, אך נ' דתרוייהו צריכי זל"ז, דהגם דאין לה שם בפנ"ע ואינה מקב"ט מכח שהיא משמשת את הבנות יחד עם הבתי שוקים, מ"מ אם היתה משמשת כתכשיט היתה מקב"ט, כיון דהויא בפני עצמה תכשיט, וכמבו' כן בד' הרמב"ם לעיל פי"א מ"ט וכמש"נ שם אות י"ג, וזהו שפירש הרמב"ם דטהרתה הוא משום שאינה תכשיט, אך אכתי סתרי ד' הרמב"ם זל"ז, דבפיהמ"ש שם כתב דהא דכבלים טמאין הוא משום שיש להן שם בפנ"ע, ובהל' כלים כתב דהא דכבלים טמאין הוא מפני שהן תכשיטי הבנות, וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-3)