1 גדר חיוב שומרים
קטגוריות: ש_ס / לב בבא מציעא / ב_מ עניינים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / שומרים / מהדו_ק

א] בד' הרמב"ן בב"ב דקס"ח. מבו' דשומר אין חיובו משום מזיק, אלא חיוב האחריות הוי חיוב שמקבל השומר ע"ע, וע"כ קשיא לי' דיהא זה אסמכתא, והוצרך לפרש דכיון דהוי זה בידו אי"ז אסמכתא.

ויש ללמוד מזה גם דאין חיובו של שומר משום דחייב בהשבת החפץ או דמיו, דא"כ ג"כ ל"ש בזה אסמכתא, כיון דחיובו אינו בתשלום הדמים אם יאבד.

ועי' בדד"ג להרמב"ן שדן בדין פשע בשטר, דמ"ט לא יהא חייב מדינא דגרמי, וכתב דאין דד"ג אלא במזיק, ואם כל חיוב שומר הוא מכח חיוב השבה, א"צ לזה, שהרי לא קיבל שמירה על החוב אלא על השטר, וכיון דהשטר אין גופו ממון, מה לי שמכח זה נפסד החוב, ומד' הרמב"ן אלו נ' דחיובא דשומר הוא כעין מזיק, וע"כ אף דעל השטר עצמו אינו חייב, מ"מ הי' מקום לחייבו על מה שהוזק החוב מכח זה, ואף דלא קיבל שמירה על החוב, מ"מ כיון שקיבל שמירה על השטר, ה"ה מחויב בנזק שאירע מכח מה שלא שמר על השטר.

ואמנם צ"ע היאך זה מתישב עם ד' הרמב"ן בב"ב דמבואר דאין חיובו מדין מזיק, וצ"ל דכיון דשומר אינו מזיק גמור, הוי גדר הדין דחייב עצמו לשלם על נזק זה, וע"כ הי' מקום לחייבו גם על נזק הנגרם מזה, ואך דלא נתחדש חיוב שומרים על גרמי.

ויש להוסיף, דלכאו' אם כל חיוב שומרים הוא מכח חיוב ההשבה, הרי דכל שכבר השיב לבעלים ואח"כ ניזק מכח פשיעתו דמעיקרא, הי' בדין לפטרו.

ושמעתי להוכיח כן מב"ק דמ"ה. דאם נגמ"ד בבית שומר פטור משום דהוי היזק שאינו ניכר, ואינו חייב על מה שהמיתוהו בי"ד אח"כ דכבר הוי היזק ניכר.

אך יש לדחות, דכיון דכבר אינו שוה כלום, אין לחייבו על מה שהמיתוהו אח"כ, והרי בשטמ"ק הביא מתוס' שאנץ דמתחילה הי' סבור ר"י דגם אם המיתו הוא פטור, דלא מפסיד לי' מידי, ושוב חזר בו מכח מש"א דהוי דבר הגורל"מ, אך היינו דכל מה דמיפטר על הזשא"נ, הוא רק כשמשיב לבעלים, אך כל שהשיב לבעלים ונפטר, א"א לחייבו על מה שאח"כ המיתוהו בי"ד מכח פשיעתו.

ובב"מ דל"ו: דמודה אביי בהדרא לבי מרא, ועיי"ש בשטמ"ק, ועכ"פ לפי' בתרא מבו' דמה דהדרא לבי מרא אי"ז טעם בפנ"ע לפטור, אלא כל הפטור הוא משום שכבר כלתה הפשיעה, ועי' נתיה"מ סימן ש"ג בסיגפה ומתה אחר שהחזירה לבית הבעלים.

ועי' בדינא דתשו' הרא"ש שהובא בסימן ש"ט, דמבו' דאף אם מתה אחר שהחזירה חייב, אך בנתיה"מ ש"ג סק"י? כתב דהוא רק משום שא"צ לקבלה, וחשיב כאילו לא החזירה, וצ"ע בכ"ז.

בחזו"א ב"ק סימן ז' עמד על דין שמירת נזיקין, דחייב השומר לשלם לבעלים, דהיאך הוא מתחייב הרי אי"ז נזק בגוף השור, וחיוב שומרים הוא מכ"ד אבות נזיקין, עיי"ש.

ועי' עוד בד' החזו"א ב"ק סימן י' לגבי משכון של גוי בסימן ע"ב ס"ח.

ועי' עוד בדבריו בחו"מ סימן ח' סק"ה לגבי שומר על חפץ של אחר שהוכיח מקדשים שחייב באחריותן.

ועי' שער משפט סימן ע"ב וערך שי וישועו"י סוסקי"ב, וצ"ע, ועי' עוד באמרי בינה הלואה סימן ע"ג מש"כ בזה.

וילה"ע משומר את התינוקות, והוכיח מזה בקה"י דכנגד ההפסד מצי למנות שומר, ועי' סהמ"פ שם מה שציינו בזה, ובפשוטו נ' דמה"ט יכול ש"ח למנות שומר אחר שיתחייב לו אם יתחייב הוא, עי' תוס' ב"מ דמ"ב:.

ועי' תוס' ב"ק דמ"ז: דמזיק חפץ השמור, גובה הבעלים מן השומר, והשומר גובה מן המזיק, וצ"ע בגדר הדין, ויל"פ עפי"ד החזו"א דהוי כפורע חובו של חבירו, אך צ"ע דאם אכן בשומר אי"ז להשלים את ההפסד ושייך לשלם ב' פרות, א"כ מ"ט ל"מ הבעלים לגבות גם מן המזיק וגם מן השומר.

ואולי כל הסוגיא דאפשר לגבות ב' פעמים הוא רק בשואל דהוי כלוקח וכדידי' דמי, אך גם שואל נמנה לא' מאבות נזיקין, וצ"ע.

בתורי"ד ב"ק דע"ט. מ' דשייך שיהא השואל חייב לגנב, אף קודם שקנה הגנב, ואולי יש לדחוק דבאין כא', דכיון דאם יתחייב יקנה הגנב, הוי זה גניבה, וכיון שהוא גנב בידו להעמיד שומר ע"ז, וצ"ע.

גם הי' מקום לפרש דאה"נ אינו מתחייב, אך הוי זה אופן דמעשה גזילה, דכל שאם הי' שלו הי' מועיל, הוי זה מעשה גזילה, אך ל' התורי"ד נ' דחייל עי"ז חיובא.

מהא דבעינן קרא למעט שאין שומר חייב על שטר, הגם שאם הזיק בידים פטור, והתוס' הק' כן על גניבה ולא הק' כן על שומר, והתם הרי ליכא קרא ע"ז אלא הוא מסברא, נ' מוכח דחיוב שומר אינו מגדרי חיוב מזיק.[[1]](#footnote-2)

ונ' דבלא קרא ל"ה חייב כשווי החוב, שהרי אינו שומר אלא על השטר ולא על החוב, ואמנם הי' מקום לומר דבלא קרא הו"א דשומר חייב גם על הפסד אחר שנגרם מאי שמירתו, אלא היינו דהי' חייב כפי שווי השטר לראי', וכבר עמד בכ' הגר"ח דמ"ט מזיק אינו חייב כפי שווי השטר לראי', עיי"ש מש"כ בזה, ובשומרים שאני, והי' מן הדין לחייבו ע"ז, וצ"ע.

עוד יש להביא מש"כ בשטמ"ק ב"ק דנ"ו: בשם תוס' שאנץ, דהא דשומר אינו חייב על היזק שאינו ניכר, הוא משום דמסתמא לא קיבל ע"ז שמירה, והרי דל"ד חיוב שומר לחיוב מזיק, דליכא לחיוב מזיק בהזשא"נ, ובשומר בעי' להא דלא קיבל ע"ז שמירה.

ובאמת מוכח כן מהמבו' בב"ק דע"א: דכל שהוזק הפיקדון בהזשא"נ, לא מיפטר השומר אלא ע"י שמשיבו לבעלים ואומר הרש"ל, ואם חיוב שומר הוא מגדרי חיוב מזיק, הרי דכיון דהוי הזשא"נ דלא שמי' היזק, ליכא סיבה המחייבת כלל, ומ"ט בעי למימר הרש"ל.

עוד יש להביא, מהא דבעי' קרא למעט דאין חיובי שמירה בהקדש, הגם דמזיק הקדש פטור, וי"ל.

ומאידך יש להביא ממש"כ התוס' בגיטין דמ"ב: דשומר אינו חייב בד' דברים, כדממעטי' איש בעמיתו ולא איש בשור, ושומר כמזיק הוא וכמש"א בגמ' דהוי אדם דאזיק שור, וכ"כ המרדכי, וכ"ה בתשו' ריצב"א שבאו"ז ב"מ סימן רס"ב, והרי דחיוב שומר לא עדיף מחיוב מזיק.

1. שו"ר בחת"ס חו"מ סימן ק"מ, ז"ל, האמת יורה דרכו דלא נאמרו דיני גרמי וגרמא אלא באיניש דעלמא המזיק חברו, אבל מי שבא הדבר לידו בתורת שמירה או שליחות חייב אפי' על צד רחוקה ונפלאה וכל פשיעת השומרים ועיוות שליחות כד מעיינת בהו איננו אלא גרמא בעלמא ואפ"ה חייב, וא"כ יפה פסק הרא"ש לחייב השליש שהחזיר שטר מכירת שמעון לאביו דאע"ג דאין דין שומרים בשטרות על זה יפה כ' הרא"ש דהיינו אי הי' השטר נאבד בפשיעה אבל השתא שהאביד השטר בידים אע"ג שמ"מ לענין הפסד הממון שבתוך השטר איננו אלא גרמא מ"מ כיון שבא החפץ בתורת שמירה לידו מחייב לשמור שמירה מעליותא ואין לנו אלא מה שפטרתו תורה מפשיעת השטר אבל מלהפסיד השטר לא פטרתו תורה, אע"פ שאותו ההפסד איננו אלא גרמא לענין הראי' שבתוכו מ"מ החפץ שנמסר לידו בתורת ושליחות אותו הפסיד בידים וזה ברור לע"ד, ולפ"ז מה שנדחקו תוס' בשבועות ל"ז ע"ב ד"ה מיעט שטרות וכו' לא הוצרכו לזה אלא משום כלל ופרט דגזל אבל לגבי שומרים לא הוצרכו לזה וק"ל, עכ"ל, והרי שעמד ע"ד התוס' שעל שומר לא קשיא להו כן, וחידש דשומר שהזיק בידים חייב אף על גרמא, וזה דבר חדש, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-2)