ג - כתם שהוא טיפין טיפין
קטגוריות: ש_ס / נ נדה / נדה - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים מהדו_ב / שיעורים כתמים

**סימן ג**

**בדין כתם שהוא טיפין טיפין**

**א**

א] **נדה נ"ח א',** בעי ר' ירמי' כשיר מהו כשורה מהו טיפין טיפין מהו לרוחב לריכה מהו.

**ובביאור** האיבעיא נחלקו הראשונים, דבפירש"י בד"ה מהו משמע דמיבע"ל משום דאי"ז כדרך דם הבא מגופה, וכמש"כ הב"י בסימן ק"צ ס"ח בדעתו, וכ"כ הרא"ש בסימן ב', והרשב"א בסוגיין ובתוה"ב בית ז' ש"ד, וכ"ה מבו' בד' הרמב"ם בפ"ט מאיסו"ב ה"ט.

**אך** הרא"ה בבדה"ב שם והר"ן בסוגיין כתבו דלא מיבע"ל משום דאי"ז כדרך דם שבא מגופה, דאדרבה דרכו של דם הבא מגופה בכך, אלא מיבע"ל דשמא אין טיפין טיפין מצטרפין יחד והו"ל ככתם פחות מכגריס, ואף דלקמן נ"ט א' תניא דטיפין טיפין אין מצטרפין, היינו בכתם שבבגדה, אך בבשרה מיבע"ל שמא הן מצטרפין, וכ"כ התוס' ועוד מקמאי.

ב] **והנה** הרמב"ן בהל' נדה פ"ד ה"ט כתב, ז"ל, הכתם שנמצא על בשרה וכו' או שהי' טיפין טיפין וכו' בכל ענין שימצא הואיל והוא כנגד בית תורפה ה"ז טמאה, ואין אומרים אילו נטף מן הגוף ל"ה כזה, שכל הדם הנמצא במקומות אלו מחמירין בו ואע"פ שהוא ספק, עכ"ל.

**ולעיל** מינה בה"ד כתב, ז"ל, כתם ארוך מצטרף לכגריס, נמצא טיפין טיפין בבגדי' אין מצטרפות, עכ"ל, ובהגה' הגרא"ז שם כתב, דממש"כ דטיפין טיפין "בבגדי'" אין מצטרפין, מבו' דטיפין טיפין בבשרה מצטרפין לכגריס, וכדעת התוס' ודעימייהו, ועיי"ש שעמד לפ"ז במש"כ הרמב"ן בה"ט דהרבותא דטיפין טיפין מצטרפין, הוא דאין אומרים אילו נטף מן הגוף ל"ה כזה, ולהנ"ל הול"ל דאין אומרים דאין טיפין טיפין מצטרפין, כמו דאין מצטרפין בבגדי', וכתב דהרמב"ן העתיק ל' הרמב"ם בזה.

**ב**

ג] **ובפשוטו** נראה לישב, דהנה הרשב"א במשמה"ב שם הביא מד' הרמב"ן אלו דס"ל כפי' רבינו יונה דהאיבעיא דטיפין טיפין אינה לענין צירוף, אלא איירי בטיפין גדולים, ומיבע"ל אם אמרינן דאי"ז כדרך דם שיצא מגופה, - ובהגה' הגרא"ז ע"ד הרמב"ן שם תמה ע"ז, שהרי להדיא מבו' בד' הרמב"ן בה"ד דאיירי בטיפין קטנים, וזהו שכתב דהא דטיפין טיפין אין מצטרפין הוא בבגדי', אך בבשרה הם מצטרפין.

ד] **ונראה** די"ל בזה בביאור ד' הרשב"א, דלעולם דעת הרמב"ן דעיקר איבעיא דגמ' בטיפין טיפין הוא אם צורתן מוכחת עליהן שאינם מגופה, ואך דס"ל דכיון דמיבע"ל סתמא, משמע דאיירי אף בטיפין שאין בהן כגריס, והן מצטרפין לכגריס, ולא מיבע"ל אלא משום דאי"ז כדרך דם הבא מגופה, אך הא פשיטא לן דהן מצטרפין לכגריס, ומזה הוא שלמד הרמב"ן דכל הא דטיפין טיפין אין מצטרפין הוא בבגדי', אך בבשרה הן מצטרפין לכגריס, ואף הא דמיבע"ל לטהר בהן, הוא רק משום דאי"ז כדרך דם הבא מגופה.[[1]](#footnote-1)

ה] **וכדרך** זו מצינו בד' הב"י בדעת הרא"ש, דהנה הרא"ש בסימן ב' כתב, ז"ל, טיפין טיפין וכו' היינו עשויין בשינוי וכו', והא דאמרינן בשילהי פירקין טיפין טיפין אין מצטרפין היינו על הבגד דאיכא לספוקי בכל טיפה וטיפה בדם מאכולת, אבל על בשרה לא תלינן בדם מאכולת, אלא דמספקינן וכו' וטיפין טיפין משום דאי נפל מאותו מקום לא עביד דנפלי כה"ג, עכ"ל.

**והב"י** בסימן ק"צ ס"ו כתב דמש"כ הרא"ש דעל בשרה לא תלינן בדם מאכולת, הוא כדעת הרמב"ם דעל בשרה אפי' פחות מכגריס טמאה, וכתב ע"ז, ז"ל, ואע"פ שיש לדחוק ולפרש דה"ק דאין לתלות בדם מאכולת על בשרה כ"כ כמו שיש לתלות על הבגד וכמש"כ התוס', מ"מ פשטא דלישנא משמע דלא תלינן כלל, עכ"ל.

**והנה** לפ"מ שכתב הב"י דיש לדחוק ולפרש בד' הרא"ש דאף כתם על בשרה אינו טמא בפחות מכגריס, אלא דאין לתלות בדם מאכולת על בשרה כ"כ כמו שיש לתלות על הבגד, היינו דמה"ט פשיטא לן דטיפין טיפין מצטרפין לכגריס, וכל הא דמיבע"ל הוא משום די"ל דאם נפל מאותו מקום לא עביד דנפלי בכה"ג, וכמש"כ הרא"ש, וזה כמש"נ בד' הרמב"ן.[[2]](#footnote-2)

ו] **ואמנם** יש להעיר קצת בזה, דלפ"ז נמצא דהך דינא דחמיר דין כתם שעל בשרה דאף טיפין טיפין מצטרפין לכגריס, לא פירשו הרמב"ן להדיא, אלא בדרך רמז, שהרי מש"כ דטיפין טיפין טמאה משום דכל כתם הנמצא במקומות אלו וכו', אי"ז טעם להא דהם מצטרפין לכגריס, אלא הוא טעם להא דמטמאינן לה אף דאי"ז כדרך דם שיצא מגופה, אך מלבד זה חמיר כתם שעל בשרה דטיפין טיפין מצטרפין לכגריס, ודין זה לא פירשו הרמב"ן להדיא.

**ג**

ז] **ונראה** לישב, דהנה הרשב"א כתב בשם התוס' דהאיבעיא דטיפין טיפין, הוא אם הן מצטרפין לכגריס, והק' ע"ז, ז"ל, דהכא אכתי לא איירי בשיעורי כתמים כלל אלא באיזה מקום ובאיזה ענין נחוש לה ועלה קא בעי ר' ירמיה טיפין טיפין וכשיר ומלמעלה למטה ולרחב יריכה מהו, אבל בשמעתא דלקמן איירי בשיעורין והתם הו"ל למיבעי אם מצטרפין, עכ"ל, והרשב"א במשמה"ב הק' עוד, שהרי הא דמיבע"ל בכשיר וכשורה ולרחב ירכה אי"ז לענין צירוף, שהרי לרוחב יריכה כל הכתם אחוז לרוחב הירך וכתם אחד לבד הוא ולא שיהא חלק אחד ממנו מפרד מחבירו שנצטרך לשיעורא וכן עגול וכרצועה, וא"א לפרש האיבעיא לענין צירוף, וא"כ אף טיפין טיפין שנשאלה עמהן לא לענין צירוף נשאלה.[[3]](#footnote-3)

ח] **ונראה** די"ל בזה בדעת הרמב"ן, דלעולם עיקר האיבעיא דטיפין טיפין הוא משום דאי"ז כדרך דם הבא מגופה, וכמש"כ הרמב"ן בה"ט, ואך דכ"ז הוא משום דכל טיפה בפנ"ע א"א לטמאותה, כיון שאין בה כגריס, ואך שבאנו לדון את כולם ככתם אחד שיש בו כגריס ועוד, ובזה הוא דמיבע"ל דבתורת כתם אחד דכל הטיפין א"א לטמאותה, כיון דכתם זה אינו כדרך דם הבא מגופה, - אך כל דיש בטיפה אחת כשיעור כתם ומצינו לטמאותה בפנ"ע ואין אנו צריכין לדון כלל על שאר הטיפות, הרי דכיון דטיפה זו בפנ"ע יתכן דהיא מגופה, ודאי דהיא טמאה.

**ויותר** נראה דהטעם בזה הוא, דכל הא דטיפין טיפין אינם כדרך דם הבא מגופה, הוא רק אם באו בפעם אחת, אך אם באו בכמה פעמים, ודאי יתכן שנטף פעם אחת לכאן ופעם אחת לכאן וכו',[[4]](#footnote-4) - וע"כ כל הא דמיבע"ל לטהר בזה הוא משום דאם באו בכמה פעמים והויא כל טיפה כתם בפנ"ע, הרי שאין בה כגריס, ואם באו בפעם אחת וכתם אחד הם, הרי שאינם כדרך דם הבא מגופה, אך כל שיש בטיפה אחת כשיעור כתם, וא"צ לדונם ככתם אחד, שפיר הו"ל כדרך דם הבא מגופה.[[5]](#footnote-5)

ט] **ומקור** נאמן ליסוד הדברים הוא מד' הטור בסימן ק"צ, ז"ל, אם אין בכתם במקום אחד כגריס, אע"פ שיש טיפין הרבה סמוכין זל"ז עד שאם נצרפם יש בהן יותר מכגריס טהורה, שאנו תולין כל טיפה וטיפה בכינה וכו', בד"א כשהטיפין על חלוקה, אבל אם הם על בשרה מצטרפין לכגריס, אפי' אין הטיפין עומדים בסדר זה אצל זה, אלא עומדין בשינוי או עשוין שורות או עומדין כחצובה או כעיגול או שארכן לרוחב הירך בכל ענין טמאה, שכל שנמצא על בשרה אנו תולין להחמיר, עכ"ל.

**ומשמע** קצת מד' הטור כמש"כ הב"י שם דכל הא דמיבע"ל בטיפין טיפין וכו', הוא כשאין בכל טיפה כגריס ומיבע"ל אם הן מצטרפין לכגריס, אך כל שיש בכל טיפה כגריס פשיטא לן דטמאה.

**אך** צ"ע לפ"ז במה שהעמיד הטור להאיבעיא כשאין הטיפין עומדין בסדר זה אצל זה וכו', ומבו' דכל שהן עומדין בסדר זה אצל זה פשיטא לן דטמאה, וכמש"כ כן אביו הרא"ש בסימן ב',[[6]](#footnote-6) וכיון דעיקר האיבעיא היא אם מצטרפין לכגריס, מ"ט כשהן עומדין בסדר זה אצל זה פשיטא לן דטמאה.

**ובע"כ** מד' הטור, דהא דמיבע"ל אם טיפין טיפין מצטרפין לכגריס, אי"ז משום דשמא בעינן כגריס במקום אחד, וכמש"כ הרא"ה בבדה"ב והר"ן בסוגיין, אלא הוא משום דאי"ז כדרך דם הבא מגופה, וכמש"כ אביו הרא"ש בסימן ב', והא דלא מיבע"ל אלא כשאין באחד מהן כגריס, הוא משום דכל הגריעותא במה שאין כל הטיפין יחד כדרך דם הבא מגופה, הוא רק אם בעינן לצרפן לכתם אחד, אך כל דמצינו לטמאות לטיפה אחת ככתם בפנ"ע, לא איכפת לן דכל הטיפין יחד אינם כדרך דם הבא מגופה, והיינו או משום דטיפה זו בפנ"ע הויא כדרך דם הבא מגופה, או משום דגם כל הטיפין הוו כדרך דם הבא מגופה אם באו בכמה פעמים.[[7]](#footnote-7)

י] **ובזה** מתפרש גם מש"כ הראב"ד בפ"ט מאיסו"ב ה"ו להוכיח דכתם שבבשרה צריך שיעור, מהא דמיבע"ל בטיפין טיפין, ואם אין לו שיעור מה מיבע"ל, וכן הוכיח רי"ו בנתיב כ"ו ח"ב, - וצ"ב, שהרי הרמב"ם גופי' שם ה"ט כתב דהא דמיבע"ל בטיפין טיפין הוא משום דאי"ז כדרך דם הבא מגופה, וא"כ שפיר י"ל דכתם שבבשרה אין לו שיעור, ואפ"ה מיבע"ל לטהר בטיפין טיפין משום דאי"ז כדרך דם הבא מגופה.[[8]](#footnote-8)

**ובע"כ** מד' הראב"ד ורי"ו דאף דהא דמיבע"ל בטיפין טיפין הוא משום דאי"ז כדרך דם הבא מגופה, מ"מ כ"ז הוא משום דכתם שבבשרה יש לו שיעור, ובאנו לצרף כל הטיפין לכתם אחד, ובזה הוא דמיבע"ל דשמא כיון שאינו כדרך דם הבא מגופה טהורה, אך אם כתם שבבשרה אין לו שיעור וא"צ לצרף כל הטיפין לכתם אחד, אין מקום לטהר מכח הא דכל הטיפין יחד ל"ה כדרך דם הבא מגופה.[[9]](#footnote-9)

יא] **ויש** להוסיף, דהנה הראב"ד הוכיח כן רק מהא דמיבע"ל בטיפין טיפין, ולא הוכיח כן מהא דמיבע"ל בכשיר וכשורה וכו', אך רי"ו הוכיח כן גם מהא דמיבע"ל בכשורה, אך לא הוכיח מהא דמיבע"ל בכשיר ולרוחב ירכה.

**ונראה** דהטעם בזה הוא, משום דמה שנקטו הראב"ד ורי"ו דאי נימא דכתם שבבשרה א"צ שיעור יש לטמאות בטיפין טיפין, אי"ז משום דכל שמצינו לדון על טיפה זו בפנ"ע לא איכפת לן במה שכל הטיפין יחד אינם כדרך דם הבא מגופה, אלא הוא כמש"נ לעיל משום דאם כל טיפה היא כתם בפנ"ע, שפיר הו"ל כדרך דם הבא מגופה, דכל שבאו הטיפין בכמה פעמים, שפיר הוי הדרך שיהיו בכמה מקומות, וע"כ לא הביא הראב"ד אלא מהא דטיפין טיפין, דכל טיפה היא כתם בפנ"ע, אך בכשיר וכשורה וכו' דהוי זה כתם אחד, הרי דאף אם כתם שבבשרה א"צ שיעור ומצינו לטמאות כל משהו ומשהו בפנ"ע, מ"מ מיבע"ל דכיון דכתם זה אינו כדרך דם הבא מגופה טהורה.[[10]](#footnote-10)

**ובד'** רי"ו שהביא גם מהא דכשורה, פשוט דאזיל לטעמי' שם דמפרש גם להא דכשורה בטיפין טיפין העומדין כשורה, וע"כ יש להוכיח מזה דכתם שבבשרה צריך שיעור ובעינן לדון לכל הטיפין ככתם אחד, דאם א"צ שיעור, הרי כל טיפה וטיפה הויא כתם בפנ"ע, ושפיר הו"ל כדרך דם הבא מגופה, וע"כ לא הוכיח מהא דכשיר ולרוחב ירכה, דבזה לא פירש דאיירי בטיפין טיפין, עיי"ש.[[11]](#footnote-11)

**ד**

יב] **והנה** לפ"ז קרוב הדבר לדעת הרמב"ן, דהא דבבשרה מצטרפין טיפין טיפין, ובבגדי' אינם מצטרפין, אי"ז דין נוסף דחלוק דין בשרה מדין בגדי' לענין צירוף,[[12]](#footnote-12) אלא היינו משום דבבשרה דמטמאינן אף בכתם שאינו כדרך דם הבא מגופה, מצינו לדון את כל הטיפין ככתם אחד שיש בו כגריס, ומשא"כ בבגדי' דאין מטמאין בכתם שאינו כדרך דם הבא מגופה, הרי דבטיפין טיפין לא מצינו לדונם ככתם אחד, דאם הוו כתם אחד הרי אינם כדרך דם הבא מגופה, אלא יש לדון כל טיפה ככתם בפנ"ע, וכיון שאין בו כגריס טהורה.[[13]](#footnote-13)

יג] **ולפ"ז** מתישב היטב מש"כ הרמב"ן דהרבותא דטיפין טיפין שבבשרה מצטרפין, הוא דאין אומרים דאילו נטף מן הגוף לא הי' כזה, ולא כתב לעיקר הא דנתחדש בזה דטיפין טיפין בבשרה מצטרפין לכגריס, ול"ה כטיפין טיפין שבבגדי' דאין מצטרפין, והיינו משום דעיקר הא דטיפין טיפין שבבשרה מצטרפין לכגריס, ול"ד לטיפין טיפין שבבגדי' דאין מצטרפין, הוא משום דבבשרה מטמאינן אף בכתם שאינו כדרך דם הבא מגופה, וע"כ מצינו לדון לכל הטיפין ככתם אחד, ומשא"כ בחלוקה דאין מטמאין בכתם שאינו כדרך דם הבא מגופה, וא"א לדון לכל הטיפין ככתם אחד, הרי דכיון דכל טיפה בפנ"ע אין בה כגריס טהורה.

יד] **ואמנם** בעיקר הדברים צ"ב, דמאי נפ"מ בזה אם חשיב ככתם אחד או כב' כתמים, וממ"נ אם בכה"ג דאין הטיפין מחוברין יחד מצינו לתלות בכמה מאכולות, הדין נותן לטהר אף אם חשיבי ככתם אחד, ואם אף בכה"ג דאינם מחוברין יחד לא מצינו לתלות בכמה מאכולות, מ"ט אם חשיבי כב' כתמים מטהרינן להו, וגם צ"ב דאם בכה"ג דחשיבי ככתם אחד אין תולין בב' מאכולות, מ"ט אם אין בהן כגריס טהורה, הרי כיון דהן טיפין טיפין ודאי דאי"ז ממאכולת אחת, וד"ז תליא ביסוד השיעור דכגריס, ויתבאר בעזה"י במקומו.

**ה**

טו] **בעיקר** מש"כ הראב"ד ורי"ו להוכיח דאף כתם שעל בשרה אינו טמא בפחות מכגריס, מהא דמיבע"ל בטיפין טיפין, הק' התפאל"מ בסימן ק"צ דאף אי נימא דכתם שעל בשרה א"צ שיעור, מ"מ י"ל דהאיבעיא דטיפין טיפין איירי בכתם שנמצא גם על בגדה, דאינו טמא בפחות מכגריס, וכמש"כ הרמב"ם שם הכ"ג.[[14]](#footnote-14)

**ולכאו'** מכוון דבריו דאיירי בגונא דיש כגריס בהטיפין שבבשרה לחודייהו, שהרי טיפין שבבגדה אין מצטרפין לכגריס, אלא דכיון דנמצא הכתם גם על בגדה, אף הבגד שבבשרה אינו טמא בפחות מכגריס, ובזה הוא דמיבע"ל אם טיפין טיפין מצטרפין.

טז] **ואמנם** הדברים צע"ג, דהנה הרי מהא דבעי לפרושי להא דתניא דעל בשרה ספק וכו' טמא ועל חלוקה ספק וכו' טהור, דאיירי בהני גווני דכשיר וכו' וטיפין טיפין, מבו' דכל הא דמיבע"ל לטמאות בהני גווני אף דאינו כדרך דם הבא מגופה הוא רק בכתם שבבשרה, וכ"ה להדיא בל' הרמב"ם שם ה"ט דהכתם הנמצא "על בשרה" שהוא ארוך כרצועה וכו' או שהיו טפין טפין וכו', ואין אומרים וכו' שכל דם הנמצא "במקומות אלו" מחמירין בו וכו', וכ"ה משמעות ל' השו"ע בסימן ק"צ ס"ט, וכ"כ הסד"ט שם סקנ"ב.

**ולפ"ז** הרי דאי נימא דכתם שנמצא על בשרה ועל בגדה דינו כדין כתם הנמצא על בגדה, וע"כ אינו טמא בפחות מכגריס, הרי הדין נותן דאין לטמאות בו כשאינו כדרך דם הבא מגופה, דומיא דכתם שנמצא על בגדה לחוד דטהור בכה"ג, ובע"כ דהאיבעיא היא בכתם שנמצא על בשרה לחוד, ושפיר הוכיח הראב"ד מינה דאף על בשרה צריך שיעור.

יז] **ולכאו'** צ"ל בד' התפאל"מ, דס"ל דלעולם אף כתם שנמצא על בשרה ובגדה דינו כדין כתם שנמצא על בשרה, והא דתלינן בי' במאכולת, הוא משום דכל הא דאין תולין כתם שנמצא על בשרה במאכולת, הוא משום דאי"ז תלי' מעליא, דבבשרה לא שכיח מאכולת, אך כל שנמצא הכתם גם על בגדה והוי התלי' במאכולת תלי' מעליא, שפיר תולין בו אף את הכתם שעל בשרה, וכמש"נ בסימן ב' סקי"ח בדעת הגרע"א, - אך בהא דמטמאינן בכתם שעל בשרה כשאינו כדרך דם היוצא מגופה, יש לטמאות אף כשנמצא הכתם גם על בגדה, דמה שנמצא הכתם גם על בגדה אינו טעם טפי לתלות שאינו מגופה.[[15]](#footnote-15)

**ו**

יח] **ונראה** לדון עוד בזה, דהנה הרשב"א לעיל נ"ז ב' הוכיח דבכתם שעל בשרה אמרינן דרגל"ד כיון שנמצא על גופה וכו', ממש"כ התוס' ודעימייהו דטיפין טיפין בגופה מצטרפין ובחלוקה אין מצטרפין, - ויש להעיר דמ"ט הוצרך להוכיח כן מד' התוס', אף דבסוגיין פליג עלייהו, ולא הוכיח כן מהא דמפרשינן בסוגיין להא דתניא דעל בשרה ספק וכו' טמא בהני גווני, והרי דכל הא דטמא בהני גווני הוא רק כשנמצא על בשרה אך כל שנמצא על חלוקה טהור, ובע"כ דבכתם שנמצא על בשרה אמרינן דרגל"ד וכו'.[[16]](#footnote-16)

**ונראה** מזה בד' הרשב"א, דס"ל דהא דמטמאינן בהני גווני, הוא אף בכתם שנמצא על חלוקה, דאף דמפרשינן הכי להא דתניא דעל בשרה ספק וכו' טמא ועל חלוקה ספק וכו' טהור, דנכלל בזה כה"ג דהי' כשיר או כשורה וכו', לאו היינו דהא דעל חלוקה טהור הוא משום דאי"ז כדרך דם הבא מגופה, אלא הא דעל חלוקה טהור הוא כמו שאמרו **לעיל בסוגיין דאיירי כשעברה בשוק של טבחים, או בנזדקרה וכו',[[17]](#footnote-17) וכ"כ הסד"ט בסימן ק"צ סקנ"ב (ד"ה והנה ראיתי) לדון בד' הדרכ"מ, (ועיי"ש שתמה ע"ז).**

**ויש** לסייע עוד לזה בד' הרשב"א, שהרי בדבריו בתוה"ב הקצר לפי הנוס' בכת"י מבו' דאדרבה בכל הני גווני דסוגיין יש לטמאות טפי בכתם שנמצא על חלוקה, משום שהחלוק עשוי להתהפך וכו',[[18]](#footnote-18) ובע"כ דהא דמפליג הברייתא בין כתם שנמצא על בשרה לכתם שנמצא על חלוקה, אי"ז בהא דמטמאינן בכתם העשוי כשיר וכו', אלא הוא משום דאיירי גם כשעברה בשוק של טבחים או שנזדקרה.[[19]](#footnote-19)

יט] **עוד** יש להוכיח כן, דהנה בהא דמשני הגמ' דאיירי בדעביד כרצועה, כתב בפירש"י דהוא לאורך הירך דהיינו אורחי' כשנופל ושותת נעשה כרצועה, וכ"כ הרא"ש בסו"ס ב' דכרצועה היינו כי אורחי' דרך נפילה, ואין בזה חידוש כלל.

**והנה** הרי לפ"ז הדין נותן דהא דמטמאינן בכתם שנמצא כרצועה, הוא אף כשנמצא על חלוקה,[[20]](#footnote-20) ובע"כ דלפ"מ דמפרשינן להברייתא הכי, הרי דהא דעל חלוקה ספק וכו' טהור, הוא כשעברה בשוק של טבחים או שנזדקרה, וכמש"כ כן התוה"ש בסימן ק"צ סק"ט והדגמ"ר שם, - ולפ"ז קרוב הדבר דגם בהא דכשיר או כשורה וכו' טמאה אף כשנמצא על חלוקה.[[21]](#footnote-21)

כ] **ולפ"ז** י"ל בדעת התפאל"מ דס"ל כן דהא דמטמאינן בהני גווני אי"ז דין מסוים בכתם שנמצא על בשרה, אלא הוא אף בכתם שנמצא על בגדה, וע"כ שפיר י"ל דהאיבעיא דטיפין טיפין איירי בכתם שנמצא על בשרה ועל בגדה, אף דדינו כדין כתם שנמצא על בגדה.

כא] **אך** באמת אי"ז מתישב כלל, דאף אי נימא דהא דמטמאינן בהני גווני דכשיר וכשורה וכו' הוא גם בכתם שנמצא בבגדה, מ"מ הא דמטמאינן בטיפין טיפין הרי הוא רק בכתם שנמצא בבשרה, שהרי תניא לקמן נ"ט א' דטיפין טיפין אין מצטרפין, (וכ"כ הרמב"ם בפ"ט מאיסו"ב ה"ו, וא"כ הדין נותן דכל שנמצא הכתם על בשרה ועל בגדה, כיון דדינו הוא כדין כתם שעל בגדה, לא יהיו טיפין טיפין מצטרפין.

כב] **ושמא** י"ל דד' התפאל"מ קיימי בגונא דהכתם שעל בגדה אינו טיפין טיפין, ורק על בשרה הוא טיפין טיפין, ובכה"ג י"ל דיש בזה לחומר כתם שעל בשרה, כיון דכל הגריעותא בכתם זה הוא במה שעל בשרה, וזה תליא בטעם הא דכתם שעל בשרה ועל בגדה דינו כדין כתם שעל בגדה, ודו"ק.

1. ומה שהביא הרשב"א במשמה"ב מדבריו, לאו היינו דדעת הרמב"ן היא כדעת רבינו יונה דאיירי רק בטיפין גדולים שיש בהן כגריס, אלא היינו דדעתו כדעת רבינו יונה דל"ה האיבעיא בדיני צירוף לכגריס, אלא הוי האיבעיא אם מטמאינן כתם בכה"ג דאינו כדרך דם הבא מגופה. [↑](#footnote-ref-1)
2. ועד"ז הוא גם לדעת הרמב"ם בפ"ט מאיסו"ב ה"ו דכתם שעל בשרה א"צ שיעור, וכתב הגר"א בסימן ק"צ סקט"ז דמקורו הוא מאיבעיא דטיפין טיפין, והיינו משום דמשמע לי' דאיירי בטיפין קטנים, ולא מיבע"ל אלא משום דאינם כדרך דם הבא מגופה, אך בלא"ה הוה מטמאינן אף דטיפין טיפין אין מצטרפין. [↑](#footnote-ref-2)
3. אמנם הנה הטור בסימן ק"צ פירש גם להאיבעיא דכשיר וכשורה ולרוחב ירכה בטיפין טיפין, ולפ"ז שפיר י"ל דכל האיבעיות הם לענין צירוף. [↑](#footnote-ref-3)
4. ודמי להיכא דמצאה כמה כתמים בכמה פעמים דאף דמצאתם במקומות חלוקין, לא אמרינן דהו"ל דאי"ז כדרך דם הבא מגופה, וה"נ כשמצאה את כל הכתמים בפעם אחת, דאם מצינו לדון דבאו הכתמים בכמה פעמים, שפיר הו"ל כדרך דם הבא מגופה. [↑](#footnote-ref-4)
5. והעירו לסייע לעיקר הדברים, דכל שיש שיעור כתם בכל טיפה מצינו לדונם ככתמים חלוקים שיצאו בג' פעמים, מסוגיית הגמ' לעיל נ"ב ב' דלדעת רבנן אם מצאה כתם שיש בו כשיעור ג' כתמים הויא ספק זבה, דשמא ראתה בכל יום כגריס ועוד, ועמש"כ בזה בתשו' הרמ"א סימן צ"ז, ואכמ"ל, - ויש להוסיף, דהרי בהך גוונא גופא שמצאה כתם בצורת טיפין טיפין שיש בכל אחד כגריס ועוד, הויא ספק זבה, והרי דחיישינן שבא הכתם בג' זמנים, ואטו בכה"ג מצינו לטהרה מכח הא דאי"ז כדרך דם הבא מגופה, הרי כיון דבלא"ה חיישינן דבא הכתם בג' זמנים, שפיר הו"ל כדרך דם הבא מגופה. [↑](#footnote-ref-5)
6. והוא מוכח כן גם מהא דמיבע"ל בכשיר וכשורה וכו', ולמש"כ הטור דכל האיבעיות הם בטיפין טיפין, הרי בע"כ דהא דמיבע"ל רק בהני גווני דכשיר וכשורה וכו', הוא משום דכל שאינם עומדין בשינוי פשיטא לן דטמאה, ולא מיבע"ל אלא כשהטיפין עומדין בשינוי. [↑](#footnote-ref-6)
7. אמנם הנה בד' הב"י שם ס"ח משמע שפירש דלדעת הטור אין טעם הספק משום דאי"ז כדרך דם הבא מגופה, וזהו שכתב דהוא שלא כד' הרמב"ם ורש"י, עיי"ש, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-7)
8. וכ"כ בפסקי הרשב"ץ בסוגיין לדעת הרמב"ם, דהא דמיבע"ל בטיפין טיפין היינו משום דאע"ג דבחדא טמאה, כי הוו טובא מספקא להו. [↑](#footnote-ref-8)
9. אך צ"ע בד' רי"ו שהרי בהמש"ד הביא לד' הרשב"א דבחלוקה צריך שיהא כגריס ועוד במקום אחד, אע"פ שעשוי טפין טפין או כמרה שורות כי דרך הוא בחלוק ליפול כך, והרי דאם ל"ה דרך בחלוק ליפול כך הוה מטהרינן, אף שיש בכל טיפה כשיעור, וא"צ לצרף כל הטיפין לכתם אחד, וא"כ היאך הוכיח דכתם שבבשרה צריך שיעור מהא דמיבע"ל בטיפין טיפין, וצע"ג. [↑](#footnote-ref-9)
10. אך יש לפקפק בזה, שהרי לעיל נ"ב ב' אמרו דאם מצאה כתם אחד שיש בו כשיעור ג' כתמים הויא ספק זבה, והרי דאף בכתם אחד מצינו לדונו ככתמים חלוקים שיצאו בכמה זמנים, וא"כ מ"ט אי"ז כדרך דם הבא מגופה, - ושמא י"ל דגם אם יצא בכמה זמנים, אי"ז דרך דם הבא מגופה שיהא בצורת כשיר וכשורה וכו', וצ"ע. [↑](#footnote-ref-10)
11. שו"ר בד' רי"ו בדפו"ח שהוכיח שלא כד' הרמב"ם גם מהא דכשיר, ומש"כ בדפו"י טפין טפין או כשיראו כשורה, ט"ס הוא, וצ"ל טפין טפין או כשיר או כשורה, אף דלהדיא שם בדבריו דהא דכשיר לא איירי בטיפין טפין, עיי"ש בצורת כשיר, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-11)
12. כמשמעות ד' התוס' בסוגיין דהוא משום דבבגדה יש לתלות יותר בדם מאכולת, או כמש"כ הרשב"א לעיל נ"ז ב' דהוא משום דבכתם שעל בשרה חזקה דמגופה אתא. [↑](#footnote-ref-12)
13. ואמנם אי"ז מתישב למש"כ רבינו יונה והרשב"א דבחלוקה דרך הוא שיבא הדם גם בצורת טיפין טיפין, דלכאו' מש"כ דדרך שיבא הדם גם בצורת טיפין טיפין הוא גם בדם שבא בפעם אחת. [↑](#footnote-ref-13)
14. אמנם הנה החוו"ד בסימן ק"צ סקט"ז כתב דאף כתם שעל בשרה ועל בגדה א"צ שיעור, ועמש"נ בדעתו בסימן ב' סקט"ז ובהערה שם, ואכמ"ל. [↑](#footnote-ref-14)
15. ואמנם אי"ז מתישב עם מש"נ בסימן ב' ענף ו' דמד' הרשב"א בתוה"ב יש ללמוד דכל שנמצא הכתם גם על חלוקה דינו כדין כתם שנמצא על חלוקה, ומה"ט אף אם נמצא הכתם על חלוקה הפנימי ועל בשרה טהורה, אף דבכה"ג ליכא תלי' מעליא, וכ"ה מבו' גם בד' השו"ע, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-15)
16. שוב העירו די"ל בזה, דבהא דמפלגינן בהני גווני בין כתם שנמצא על בשרה לכתם שנמצא על בגדה, י"ל אי"ז משום דבכתם שנמצא על בשרה אמרינן דרגל"ד וכו', אלא הוא משום דבכתם שנמצא על בשרה דאין דרך שיבא מעלמא, דא"כ על חלוקה מיבע"ל אשתכוחי, ע"כ אף כשאינו כדרך דם הבא מגופה, אמרינן דבע"כ שהוא מגופה, ומשא"כ בכתם שעל חלוקה דאפשר דיבא מעלמא, הרי דכל שאינו כדרך דם הבא מגופה טהור, - וע"כ לא הביא הרשב"א אלא מהא דחלוקין הן זמ"ז בדין טיפין טיפין, אף דגם בבשרה מצינו לתלות בדם מאכולת, ובע"כ דכתם שעל בשרה חמיר משום דרגל"ד וכו'. [↑](#footnote-ref-16)
17. וזה מתישב למש"כ הרשב"א דמה שאמרו הכא מאי לאו לאתויי כה"ג, היינו דבכלל מה שאמרו דספק טמא ספק טהור טמא נכלל אף כה"ג, ולפ"ז לאו היינו דעיקר הא דהוי זה ספק הוא מכח הא דה"ז כשיר או כשורה וכו', אלא לעולם עיקר הא דהוי זה ספק הוא משום דעברה בשוק של טבחים או משום דנמצא למעלה מן החגור ונזדקרה, כדמוקמינן לה לעיל בסוגיין, ואך דהא דתני דספק זה טמא, נכלל בזה דה"ז טמא אף בכה"ג דכשיר או כשורה וכו', - וע"כ שפיר י"ל דהא דבחלוקה ספק וכו' טהור, אי"ז כלל מכח הא דה"ז כשיר או כשורה וכו', אלא משום דעברה בשוק של טבחים, או משום דנמצא למעלה מן החגור, ואף דנזדקרה מ"מ אי מגופה אתא על בשרה איבע"ל אשתכוחי. [↑](#footnote-ref-17)
18. וזה דלא כמש"כ הסד"ט בסימן ק"צ סקנ"ב בדעתו **דכל דשאני חלוקה דעשוי להתהפך, הוא רק לגבי טיפין טיפין, אך לענין כשיר או כשורה משונה או לרחבה, יש לטמאות בנמצא על בשרה יותר מן על חלוקה, דאע"ג דהבגד דרכו להתהפך אילך ואילך מ"מ לא עביד להתהפך בהני גווני.** [↑](#footnote-ref-18)
19. עוד יש לסייע לזה, ממש"כ התוס' בסוגיין ועוד מקמאי לחלק בדין טיפין טיפין בין כתם שעל בשרה לכתם שבבגדי', ולא הוכיחו כן מהא דמוקמינן להברייתא דעל בשרה ספק וכו' טמא בכה"ג דטיפין טיפין, והרי דלא מטמאינן בטיפין טיפין אלא בכתם שעל בשרה. [↑](#footnote-ref-19)
20. אמנם הנה בד' הרמב"ם בפ"ט מאיסו"ב ה"ט והרמב"ן בהל' נדה פ"ד ה"ט משמע להדיא דגם כתם שהוא כרצועה אינו טמא אלא כשנמצא על בשרה, וכ"ה משמעות ל' השו"ע בסימן ק"צ ס"ט, אך הש"ך שם סק"י נקט בפשיטות דהוא טמא אף כשנמצא על חלוקה, וכן נקטו התוה"ש שם סק"ט והדגמ"ר שם, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-20)
21. והיינו, שהרי חזינן דשפיר מוקמינן להברייתא בכה"ג דעביד כרצועה, אף דבכה"ג טמאה אף כשנמצא כן על חלוקה, וא"כ ה"ה לפ"מ דמוקמינן לה כשהוא כשיר או כשורה וכו', י"ל דאף על חלוקה טמאה. [↑](#footnote-ref-21)