כלים פרק ו
קטגוריות: ש_ס / נא כלים / כלים - הרב יעקובוביץ

**פ"ו משנה א'**

***העושה שלשה פטפוטים בארץ וחברן בטיט להיות שופת עליהן את הקדירה טמאה***

העושה שלשה פטפוטים בארץ ונתבארו ג' אופנים ממה עשוי הפטפוט, **ברא"ש** כ' פטפוטים מאדמה, ועי' **בתוי"ט** כלומר והן של טיט, ועי' **באליהו רבהש** כ' ג' רגלים של חרס, ויש לעי' אם יש מחלוקת בדבר או לאו.

**וחיברן בטיט**, ברע"ב כ' בראשן, והיינו דלא נזכר שצריך חיבור לארץ אלא סגי בזה שחיבר את שלשת הפטפוטים בראשם, ובזה כבר נחשב לכירה המקבלת טומאה, אולם עי' באליהו רבה שכ' וחברם למטה בארץ אבל למעלה אי"צ לחברם וכי חברם למעלה ולא חברם למטה לא מהני דחבור ברקע בעינן עיי"ש. ועי' משנה אחרונה שמדייק כדברי האליהו רבה מלשון המשנה העושה שלשה פטפוטים **בארץ**. ובר"ש משמע דאו חיבור למטה או חיבור למעלה.

ויש לעי' מדוע בעינן שיחבר לארץ והרי כירה אינה צריכה חיבור לארץ, דאפילו כירות המטלטלים נמי טמאים, ויש ליישב דדוקא הכא שאין להם בית קיבול כל התורת כלי שלהם הוא דוקא כשהם מחוברים לארץ.

**טמאה** כ' הר"ש והרא"ש דנעשו ככירה לטמאות באוירן, וכן הביא תוי"ט כאן. הקשה המקד"ד דהא הכא לית ליה בית קיבול כלל, והנה בשלמא בתנור נהי דאינו מקבל מתחתיו אבל מ"מ יש לו בית קיבול יחד עם הארץ וזה גם סגי אבל ג' רגלים בלבד הרי אינם מקבלים כלום, והרי הלכה הוא בכלי חרס שיהיה דבר המקבל.

[ואין לומר דסגי בתוך גרידא דהא מצינו בפ"ב סילונות אינם מקבלים טומאה, ולכאו' קשה דהא יש להם שימוש של תוך למה שהם משמשים וע"כ נאמר הלכה שצריך תשמיש של קבלה וכן מבואר במשפך שצריך שיהיה לו תשמיש של מקבל ללוקח וכדו'].

וע"כ מבואר בזה דין חדש של תנור וכירה שהוא דין חדש שלא צריך שיהיה מקבל כלל, אלא הוא תלוי בתשמישו לענין היסק הכירה.

***קבע שלשה מסמרין בארץ להיות שופת עליהן הקדרה אף על פי שעשה בראשו מקום שתהא הקדרה יושבת טהורה העושה שתי אבנים כירה וחברם בטיט טמאה רבי יהודה מטהר עד שיעשה שלישית או עד שיסמוך לכותל אחת בטיט ואחת שלא בטיט טהורה***

**קבע ג' מסמרים להיות שופת עליהם את הקדירה אע"פ שתיקן בראשם מקום שתהא הקדירה יושבת "טהורה".**

**ביאור החילוק בין הרישא לסיפא א. בר"ש וברא"ש כ'** דהחילוק הוא דברישא הוא מחובר לארץ ואילו בסיפא אינם מחוברים, והקשה הרא"ש דא"כ מדוע בסיפא איירי על מסמרים הא אפשר לחלק בפטפוטים עצמם בין מחוברים לאינם מחוברים, ועיי"ש מש"כ ליישב. **ב. בא"ר** כ' דברישא איירי במחובר למטה ובסיפא איירי במחובר למעלה ולמעלה אינו חיבור. **ג. ברמב"ם** מבואר דהחסרון הוא משום דהוי כלי מתכת דאינו מקבל טומאה.

**בר"ש וברא"ש** הביאו ב' פירושים במתני' מהו "טהורה" **א. טהור היינו לגמרי**, היינו בין מדין כלי חרס [כיון דאינם מחוברים בטיט], ובין מדין כלי מתכת [משום שאינם מחוברין זה לזה, דכל מסמר ומסמר לחודיה אין לו חשיבות]. **ב. טהור היינו מדין כלי חרס** ומשום דלא חיברם לקרקע, אבל משום כלי מתכות טמאים דטמא אף בלא חיברן לקרקע, כיון דהוא משתמש בשלשתן יחד אע"פ שאינם מחוברין זה לזה.

**ברע"ב** כ' דמסמר שהוא מחובר לארץ טהור כיון דהוי כלי מתכת המחובר לארץ ולכן טהור כיון דדינו כקרקע. **ובתוי"ט** כ' דזהו דלא כהר"ש שכ' טעם אחר מהרע"ב דכל מסמר לחודיה לא חזי. ועי' משנה אחרונה מש"כ בזה דהר"ש לשיטתו אין חסרון של מחובר בקרקע כיון דתשמישו עם הקרקע.

**העושה שתי אבנים כירה וחיברן בטיט טמאה, ועי' תוי"ט** דדין זה קאי גם על מסמרים שאם חיברן בטיט, שוב אינם כלי מתכת אלא הוי כמו כירה של חרס דטהורה.

**עי' בר"ש** הדנפס מחדש מכתב יד דהקשה דהרי כלי אבנים אינם מקבלים טומאה ומדוע כירה מקבלת טומאה ועיי"ש שתי בב' אופנים, ויש לעי' בביאור התי' השני עיי"ש.

**אחת בטיט ואחת שלא בטיט** עי' **רע"ב** דקאי כר' יהודה ועי' **אליהו רבה** דאתי גם כרבנן ויש לעי' ביסוד מחלקתם.

הערות

א. בביאור המחלוקת דהרא"ש כ' דאיירי שהפטפוטים מאדמה ואילו תוי"ט והגר"א נחלקו דאיירי בחרס או בטיט, ויש לבאר דהרא"ש נקט כהר"ש דאין חסרון של כלי אדמה בכירה ותנור ולכן גם כאן אפשר דהוא עשוי מאדמה, ובדעת הגר"א והתוי"ט יתכן דנקטו כרש"י בב"מ מט. דיש חסרון של כלי אדמה גם בתנור.

ב. וחיברן בטיט, נחלקו הרע"ב כ' דאיירי כשחברן בראשן, ויש לעי' האם הוא דוקא בראשן, או דהוא היכ"ת בכדי שיחזיקו זה בזה, אבל אה"נ אם יאחזו בארץ נמי מועיל, או דהוא דין מסויים דוקא בראשן, וקצת משמע דהוא דוקא בראשן, ולא מלמטה בארץ, ויש לבאר בטעם הדבר משום דכשהוא מחובר בראשו זה בזה הרי הפנים יותר מוגדר לתוכו. ומאחר ואיכא דין תוכו לכן צריך שיהיה מחוברים זה לזה דבכה"ג הפנים יותר מוגדר לתוכו, עוד נזכר סברא דצריך שיהיה אפשרות לטלטלו וכיון דאם מחובר בארץ אין אפשרות לטלטל הוי חסרון בכירה, [ועי' בר"ש כאן].

ג. הנה בגר"א כ' דהעיקר הוא שיהיה מחובר בארץ ויש לעי' בטעם הדבר והרי בכירה אין דין שיהיה מחובר לארץ, ואם בשביל שיהיה עומד כראוי הרי גם באופן שהוא מחבר מלמעלה נמי הוא עומד כראוי, ויתכן לומר דזה ברור דכשהוא עומד בארץ הוא קביעות יותר והרי הוא מעלה בחפצא של הכירה, ומעתה י"ל דבכירה רגילה אפשר גם שיהיה מטלטל אבל בכירה זו שהיא גרועה אנו צריכים שיהיה קביעות יתירה ושיהיה מחוברת בארץ.

ד. בענין שני ביאורי הר"ש והרא"ש.

**העושה שלשה פטפוטים בארץ** ברא"ש כ' פטפוטים מאדמה, ועי' בתוי"ט כלומר והן של טיט, ועי' באליהו רבה כ' ג' רגלים של חרס, ויש לעי' אם יש מחלוקת בדבר או לאו.

**וחיברן בטיט**, ברע"ב כ' בראשן, והיינו דלא נזכר שצריך חיבור לארץ אלא סגי בזה שחיבר את שלשת הפטפוטים בראשם, ובזה כבר נחשב לכירה המקבלת טומאה, אולם עי' באליהו רבה שכ' וחברם למטה בארץ אבל למעלה אי"צ לחברם וכי חברם למעלה ולא חברם למטה לא מהני דחבור ברקע בעינן עיי"ש. ועי' משנה אחרונה שמדייק כדברי האליהו רבה מלשון המשנה העושה שלשה פטפוטים **בארץ**. ובר"ש משמע דאו חיבור למטה או חיבור למעלה.

ויש לעי' מדוע בעינן שיחבר לארץ והרי כירה אינה צריכה חיבור לארץ, דאפילו כירות המטלטלים נמי טמאים, ויש ליישב דדוקא הכא שאין להם בית קיבול כל התורת כלי שלהם הוא דוקא כשהם מחוברים לארץ.

**טמאה** כ' הר"ש והרא"ש דנעשו ככירה לטמאות באוירן, וכן הביא תוי"ט כאן. הקשה המקד"ד דהא הכא לית ליה בית קיבול כלל, והנה בשלמא בתנור נהי דאינו מקבל מתחתיו אבל מ"מ יש לו בית קיבול יחד עם הארץ וזה גם סגי אבל ג' רגלים בלבד הרי אינם מקבלים כלום, והרי הלכה הוא בכלי חרס שיהיה דבר המקבל.

[ואין לומר דסגי בתוך גרידא דהא מצינו בפ"ב סילונות אינם מקבלים טומאה, ולכאו' קשה דהא יש להם שימוש של תוך למה שהם משמשים וע"כ נאמר הלכה שצריך תשמיש של קבלה וכן מבואר במשפך שצריך שיהיה לו תשמיש של מקבל ללוקח וכדו'].

וע"כ מבואר בזה דין חדש של תנור וכירה שהוא דין חדש שלא צריך שיהיה מקבל כלל, אלא הוא תלוי בתשמישו לענין היסק הכירה.

**קבע ג' מסמרים להיות שופת עליהם את הקדירה אע"פ שתיקן בראשם מקום שתהא הקדירה יושבת "טהורה".**

**ביאור החילוק בין הרישא לסיפא א. בר"ש וברא"ש כ'** דהחילוק הוא דברישא הוא מחובר לארץ ואילו בסיפא אינם מחוברים, והקשה הרא"ש דא"כ מדוע בסיפא איירי על מסמרים הא אפשר לחלק בפטפוטים עצמם בין מחוברים לאינם מחוברים, ועיי"ש מש"כ ליישב. **ב. בא"ר** כ' דברישא איירי במחובר למטה ובסיפא איירי במחובר למעלה ולמעלה אינו חיבור. **ג. ברמב"ם** מבואר דהחסרון הוא משום דהוי כלי מתכת דאינו מקבל טומאה.

**בר"ש וברא"ש** הביאו ב' פירושים במתני' מהו "טהורה" **א. טהור היינו לגמרי**, היינו בין מדין כלי חרס [כיון דאינם מחוברים בטיט], ובין מדין כלי מתכת [משום שאינם מחוברין זה לזה, דכל מסמר ומסמר לחודיה אין לו חשיבות]. **ב. טהור היינו מדין כלי חרס** ומשום דלא חיברם לקרקע, אבל משום כלי מתכות טמאים דטמא אף בלא חיברן לקרקע, כיון דהוא משתמש בשלשתן יחד אע"פ שאינם מחוברין זה לזה.

**ברע"ב** כ' דמסמר שהוא מחובר לארץ טהור כיון דהוי כלי מתכת המחובר לארץ ולכן טהור כיון דדינו כקרקע. **ובתוי"ט** כ' דזהו דלא כהר"ש שכ' טעם אחר מהרע"ב דכל מסמר לחודיה לא חזי. ועי' משנה אחרונה מש"כ בזה דהר"ש לשיטתו אין חסרון של מחובר בקרקע כיון דתשמישו עם הקרקע.

**העושה שתי אבנים כירה וחיברן בטיט טמאה, ועי' תוי"ט** דדין זה קאי גם על מסמרים שאם חיברן בטיט, שוב אינם כלי מתכת אלא הוי כמו כירה של חרס דטהורה.

**עי' בר"ש** הדנפס מחדש מכתב יד דהקשה דהרי כלי אבנים אינם מקבלים טומאה ומדוע כירה מקבלת טומאה ועיי"ש שתי בב' אופנים, ויש לעי' בביאור התי' השני עיי"ש.

**אחת בטיט ואחת שלא בטיט** עי' **רע"ב** דקאי כר' יהודה ועי' **אליהו רבה** דאתי גם כרבנן ויש לעי' ביסוד מחלקתם.

**ערש"ק פרשת ויחי,**  פרק ו' משנה א' ב'

# שיעור בענין כירה של אבנים

כירה של אבנים מבואר בפ"ה משנה י"א דטהורה, והטעם כתבו הראשונים משום דכתיב תנור וכירים יותץ את שהוא בר נתיצה מקבל טומאה ואת שאינו בר נתיצה אינו מקבל טומאה, וכירה של אבנים אינו בר נתיצה.

עוד נתבאר במשנה א' שאם חברו בטיט הוי כבר מספיק להחשיבו בר נתיצה ולכן אפילו שעיקר הכירה של אבן מ"מ כיון שהיא מחוברת ע"י טיט כבר חשיב בר נתיצה, והיינו שלא בעינן שיהיה כל הכירה בר נתיצה אלא סגי בזה שחלק ממנה בר נתיצה דמחשיבו לכולו בר נתיצה.

אמנם חזינן במשנה א' דלא סגי במה שמצפה את האבן בטיט, אלא צריך שיחברו בטיט, והטעם בזה דצריך שיהיה הטיט מועיל בעיקר איכות תשמיש הכירה דע"י שמחבר אותו בטיט הרי הוא יותר מועיל לאיכות הכירה ולכן הוא נחשב לבר נתיצה.

ומצינו ב' דעות לגבי חברו בטיט אם איירי בחיברו למעלה, או חיברו למטה לארץ, ברע"ב כ' דאיירי בחיברו למעלה, והיינו דחיבר אבן לאבן למעלה בטיט, וזה נעשה מקום מושב לקדרה, מיהו הגר"א ביאר דאיירי בחיברו לארץ וכ' דחיבר למעלה לא מועיל אלא דאיירי בחיבר לארץ. וצ"ל דחיבור לארץ הוי נמי תוספת איכות בעיקר הכירה ולכן מהני להחשיבו בר נתיצה.

והנה להלן במתני' אחת בטיט ואחת שלא בטיט טהורה, מבואר כאן במתני' דלא מועיל מה שחיבר אבן אחת, ולכאו' קשה מדוע לא סגי באבן אחת בטיט והרי כבר הכירה היא בר נתיצה, ואשר מבואר בזה דלענין להגדיר את הכירה לבר נתיצה בעינן שיהיה הטיט מועיל באיכות הכירה, ומהאי טעמא לא סגי בחיבור במקום אחד אלא צריך חיבור משני הצדדים.

והנה ברע"ב כ' דהך דינא דמתני דאחת בטיט ואחת שלא בטיט, אתי כר' יהודה, אולם הגר"א כ' דאתי ככו"ע בין לר' יהודה ובין לרבנן.

וביאור מחלקתם י"ל דהוא לשיטתם, דלהרע"ב דהחיבור הוא מלמעלה א"כ בהכרח דאתי כר' יהודה דס"ל דצריך אבן שלישית ואיירי באופן שחיבר אחת לחברתה בטיט והשלישית אינה מחוברת, אולם להגר"א דאיירי בחיברה לארץ שפיר פירש דדין זה אתי ככו"ע והיינו לרבנן איירי בחיבר אחת בטיט ואחת שלא בטיט ואילו לר' יהודה אפילו חיבר שנים בטיט והשלישית שלא בטיט נמי הוי חסרון.

משנה ב'

האבן שהיה שופת עליה ועל התנור עליה ועל הכירה עליה ועל הכופח וכו' עי' ר"ש רא"ש ורע"ב שכ' דאיירי שהאבן מחוברת בטיט, עי' תוי"ט שהקשה להרע"ב שהרי כיון דאמרי' דאיירי שהיא מחוברת בטיט בהכרח דמשנה זו קאי לר' יהודה שהרי אם איירי מחוברת מלמעלה וכמ"ש הרע"ב א"כ הרי נמצא שניהם מחוברות בטיט וע"כ דמשנה זו נמי כר' יהודה ונמצא דיש כאן סתמא דמתני' כר' יהודה אפילו דלא קיימ"ל הכי עיי"ש ועי' אור גדול מש"כ בזה[[1]](#footnote-1) מיהו להגר"א שפיר יש לפרש מתני' כאן לכו"ע דאיירי בחיבר אחד לארץ והשני לא חיבר לארץ.

אך אכתי קשה מה החידוש בדין זה, והרי התנור והכופח שניהם עשויים מחרס, שהרי סתם תנור עשוי מחרס, ומעתה כיון דהאבן מחוברת בארץ בטיט ואילו התנור מחרס הרי הוי חרס מושלם ומה החסרון בכירה זו ומאי קמ"ל מתני'.

ועי' משנה אחרונה שביאר דהחידוש הוא אפילו שאינם מחוברים לארץ, ויש לעי' בביאור כוונתו, ויש שהבינו דכוונתו דהכא לא צריך שיחבר אפילו את האבן לארץ דכיון דאחד מהם מונח כל הכלי נמצא דהכלי הוא כמו כלי ואינו צריך חיבור לארץ כלל. וזהו חידוש גדול דמהיכא תיתי דאם צד אחד בכירה הוא כלי לכן לא יצטרכו את האבן לחבר לארץ. מיהו עי' ברמב"ם שכ' בסיפא של המשנה עליה ועל האבן ירצו בו על שתי האבנים בלתי שיהיה שם טיט מבואר דאיירי בלא טיט כלל, ומשמע מזה דברישא דאיירי על התנור ועל האבן איירי בלא טיט כלל.

מיהו יתכן עוד דכוונתו דכיון דבאבן יש הלכה דיחבר לארץ סד"א דאי"ז דין חיבור על האבן המסויימת אלא הוא דין על כל החפצא של הכירה שהיא תהיה מחוברת בארץ וזה צריך משני הצדדים וזה כמש"נ לעיל דלצפות האבן בטיט לא יועיל אלא צריך שהחיבור בטיט יועיל באיכות הכירה והיינו דנעשה חפצא של כירה המחוברת לארץ, ומעתה סד"א דאפילו שצד אחד הוא כלי חרס נמי יהיה צריך שיהיה מחובר לארץ כיון דבעינן שיהיה חפצא של כירה מחוברת לארץ וזהו דקמ"ל מתני' דלא צריך משני צדדים שיהיה מחובר לארץ אלא סגי מצד אחד שיהיה מחובר לארץ.

עי' עוד בתפא"י ובסד"ט דביארו דכיו ןדהתנור והכירה עשויים לצורך אחר סד"א דאינם יכולים להתחבר להיות כירה. וזהו דקמ"ל מתני דשפיר נעשה כירה.

**עליה ועל האבן עליה ועל הכותל**, ויש לעי' מה החידוש דטהורה ועי' משנה אחרונה שהוא אגב רישא עיי"ש.

כירת הטבחים, עי' ר"ש רא"ש רע"ב ביארו דהוא כירה שהוא מניח את הקדרה על גבי שני אבנים, והחידוש דאין כולם כירה אחת אלא כל אחד עומד לעצמו ולכן נטמא אחת לא נטמא חבירו.

מיהו בביאור הגר"א כאן ביאר דהקדרה יושבת על כל אבן ואבן בפנ"ע וכיון שיש אש משני צדדיו ולכן הוא עומד בחומו ומתבשל יפה. ולכן נטמא אחד לא נטמא חבירו כיון דכל אבן עומדת לעצמה. [נמצא דלפי"ז משנה ג' הוא כבר דין אחר ואינו כירת הטבחים כלל וצ"ע, ואילו לפי דברי הראשונים משנה ג' הוא המשך פרטי דיני כירת הטבחים].

אלא שראיתי במשנת טהרות שהקשה דהרי אין לה תוך והרי כירה צריך שיהיה לה תוך, וצידד לחדש דבאמת בדין כירה לא נאמר דין תוך דאמנם בכלי חרס נאמר הלכה של תוך אבל בדין כירה לא נאמר דין תוך ואף שמצינו דטמא מאוירו וכן אינו מקבל טומאה מגבו כ' שם לבאר דהנ"מ בכירה שיש לה תוך דבזה באמת אופן טומאתו הוא ע"י תוכו בלבד, אבל כל שאין לה תוך באמת לא נאמר דין תוך ויש לעי' בזה.

1. ושמעתי ליישב בזה דאולי נימא דבאמת גם להרע"ב אם יחבר מלמטה יועיל, ולפי"ז י"ל דהכא איירי בחיברו מלמטה ואחת בטיט ואחת שלא בטיט, אך קשה דא"כ מדוע הוכרח הרע"ב לעיל מ"א לפרש דסיפא כר' יהודה והרי אפשר דאיירי בחיברו בטיט מלמטה, אולם י"ל דלעיל דרישא דמתני' דאיירי על פטפוטים דפי' הרע"ב חיברו למעלה לכן פי' הכל בחיברו מלמעלה, אולם הכא משנה אחרת פי' באמת איירי על חיברו למטה וזה דחוק. [↑](#footnote-ref-1)