51 חנ_נ ואפשר לסוחטו ו - רשימות
קטגוריות: ש_ס / מא חולין / חולין - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / תערובת תשע_ד

יום ועש"ק ויקהל כ"א אדר א' תשע"ד

א] בדין חנ"נ בכלים, בפשוטו הטעם שכתב היראים דהוא משום דאפשר להכשירו, אינו טעם דלא נימא חנ"נ על הבלוע עצמו, אלא דלא נימא חנ"נ על הכלים, וכ"כ הט"ז בסימן צ"ח, אך הוא צ"ע כמשה"ק הש"ך, דמ"ש לאסור משום חנ"נ דהכלי, הרי הכלי עצמו אינו פולט טעם, וביותר צ"ע, דלדעת היראים גופי' בדין חנ"נ, ל"ש כלל דין חנ"נ על כלי, ובע"כ דנידון היראים הוא דנימא חנ"נ על הבלוע, וא"כ צ"ע מ"ש כ"ח משאר כלים.

אך הנה מצאתי בחי' הרא"ה בדצ"ז:, ז"ל, וי"א דוקא בכף חדשה אבל לא בישנה מכיון שבלעה עכשיו מן האיסור כלל נעשה כל מה שבלוע בתוכה מן ההיתר חתיכת נבילה וכו', ולא נהירא דנימא דהתירא דבלע כבר בתוכה שיעשה באיסור זה חנ"נ, שאין הבלוע מקבל טעם זמ"ז, ועוד שאין ראוי לומר חנ"נ אלא בבשר או ברוטב שקיבל טעם מן האיסור לפי שא"א לו לחזור להתירו וגופו נאסר, ולהכי שייך בהו למימר חנ"נ, אבל בכלים שאפשר להם בהכשר וחוזרין להתירן ואין גופן נעשה איסור עולם לא וכו', עכ"ל, והרי דאף דנידון הרא"ה הוא דנימא חנ"נ על הבלוע, מ"מ כתב דכל דיש לו תקנה בהכשר, לא אמרינן בזה חנ"נ, וצ"ב הטעם בזה, ועכ"פ אחר שנתפרש כן בד' הרא"ה, י"ל כן גם בד' היראים.

ועיי"ש ברא"ה שכתב עוד, ז"ל, ואין הפרש בעיקר דין זה בין כלים שיש בהם תקנה לכלים שאין להם תקנה כגון כ"ח, אלא בעיקר דין זה שוים הם, שהרי בין אלו ובין אלו אין גופן איסור אלא איסור שבכ"ח לפי שאינו יוצא מידי דופיו לעולם, אבל אין גופו איסור, ואפי' הן אפשר להן בהכשר, שהרי אפי' הם יש להם תקנה באור להחזירם לכבשונות, וכל שאין גופו נעשה איסור אין אומרים בו חנ"נ, עכ"ל, - וצ"ב, דהרי גם חתיכה שבלעה איסור אין גופה איסור אלא איסורה הוא מפני שאין הגעלה לאוכלין, וא"כ מ"ט נפ"מ בין חתיכה שבלעה איסור לכ"ח שבלע איסור, הרי כ"ה דבחתיכה ל"מ לה הגעלה, ה"נ בכ"ח ל"מ לו הגעלה.

וצ"ל בזה בדעת הרא"ה, דהא דבחתיכה שבלעה איסור ל"מ לה הגעלה, אי"ז משום דאין הגעלה לאוכלין, אלא הוא משום דכבר נאסרה החתיכה, וכ"נ להדיא בד' הרא"ה בבדה"ב בית ד' ש"א ח:, ועיי"ש שכתב דאף אם בבב"ח אפשר לסוחטו מותר, מ"מ בשאר איסורין ה"ז אסור, וזה מתפרש כנ"ל, דהחתיכה עצמה כבר נאסרה ולעולם אינה חוזרת להתירה, וזהו מש"כ הרא"ה דנעשה גופו איסור.

ואמנם לפ"ז צ"ע, דמ"ט לא נימא כן בבלוע שבכלי, דהגם דהכלי עצמו אינו נעשה גוף איסור, אך הבלע דההיתר נעשה גוף איסור.

וצ"ל, דעל הבלע בפנ"ע ודאי דליכא להך דינא דנעשה גופו איסור, ואך שנידון הרא"ה הי' דיעשה הכלי עצמו גוף האיסור, והאמנם דודאי לא יאסור כנגד כולו, משום שאינו פולט טעם, אלא יאסור כנגד הבלע שבתוכו, אך מ"מ עיקר דינא דחנ"נ יחול על הכלי עצמו, וע"ז שפיר כתב דהכלי עצמו אינו נעשה גוף האיסור, משום דאפשר לו בהכשר, ואף אם בפועל לא שייך בו הכשר, מ"מ אינו נעשה גוף האיסור.

והיינו דמה שהביא הרא"ה מהא דמהני הכשר, הוי זה בתורת ראי', דמהא דחזינן דשייך בזה הכשר, ש"מ דהכלי עצמו אינו נעשה גוף האיסור, דרק חתיכת היתר דאוכל היא, נעשית גוף האיסור, אך הכלי עצמו אינו נעשה גוף האיסור, וכיון דאינו נעשה גוף האיסור, ע"כ גם הבלע שבתוכו אינו נעשה גוף האיסור.

ולפ"ז לא נתישבו בזה ד' היראים, דלד' היראים הרי בלא"ה אין מקום לדון דיהא דין חנ"נ על הכלי, שהרי ל"ש בזה לעיקר טעמא דחנ"נ, וכל הנידון דיהא חנ"נ הוא על הבלע עצמו, והדק"ל, דמה מהני בזה הא דהכלי חוזר להכשרו, הרי הבלע לעולם אינו חוזר להכשרו, וצ"ע בזה.