שעבודא דרבי נתן המשך
קטגוריות: ש_ס / כה כתובות / שעבודים - הרב אלימלך וינברג

**ענף ג'**

**כשיש ללוה הא' זיבורית ולב' בינוניתאי יכול מלוה א' לתבוע מלוה ב' בינונית**

**בש"ך [סימן פ"ו סק"ה]** כ' דנפק"מ משעבדר"נ דאי ללוה א' אית ליה רק זיבורית וללוה ב' אי"ל בינונית גובה מלוה א' מהלוה הב' את הבינונית, כיון דלית בזה פסידא ללוה ב' עיי"ש,

**ענף ד'**

**דין שעבודא דר' נתן לגבות באופן שהלוה הא' מת והתביעה מיתמיודין שעבודא דר' נתן כשהלוה הא' מכר את חובו לאחר והתביעה מלוקח**

**בפסחים ל"א.א.** מבואר, דדין יתומים גבו קרקע בחובת אביהם בע"ח חוזר וגובה אותה מהם, מתפרש לאביי מטעם למפרע הוא גובה, ולרבא מטעם שעבודא דר"נ, עיי"ש, ועיי"ש **בפירוש רש"י ד"ה שאני התם** שביאר טעם הדבר משום דכיון דמשועבד ליה מדר"נ 'קדם שעבודי עליה אפילו אצל לוה עצמו', ומבואר בדבריו דמכוח שעבדר"נ יכול המלוה הא' ליליך ליתומים של הג' לגבות מהם מיד הקרקע, ונחשב שעבוד המלוה הא' 'קודם' לשעבוד הלוה הא' ולכן לא מהני גביית היתומים וגובה אותה המלוה הא', וכן מבואר **בחידושי רבינו דוד בפסחים שם [בד"ה שאני התם]** דיכול המלוה הא' לתבוע מיד קרקע מיתומים של הלוה הב', ומה דקאמר רבא התם מגבי להו קרקע והדר גבי לה מנייהו הוא לאו דוקא 'שאי"צ שתהא יד היתומים באמצע כיון שמוציאין מזה ונותנין לזה' עיי"ש, ולא מצאתי בדברי הראשונים מי שיחלוק על זה, ועי' **חידושי רבי שמעון שקאפ זצ"ל בקונטרס השעבוד [סימן ט' ד"ה והנני לרשום בזה]** שנקט בפשיטות דאינו כן ואא"פ לגבות מהלוה הב' אם לא שגבו תחילה יתמי הלוה הא' את הקרקע והאריך לבאר הדברים, ופלא שהעלים עיניו מדברי רש"י ורבינו דוד הנ"ל.

ובביאור האי דינא דבכהא"ג יכול לגבות מהלוה הב' דוקא קרקע ולא מטלטלין מצינו כמה שיטות בדברי הראשונים ז"ל.

**[א]: בתוספות בפסחים שם [בד"ה משתעבדנא]** הק' דאי טעם מה שחוזר וגובה הוא מדר' נתן א"כ אפילו מטלטלים נמי נימא הכי, ותי' דדוקא בקרקע דבת שעבוד היא ולא מהני מה שמכר הלוה הב' 'חשבינן לה כאילו היא ביד ראובן-הלוה הראשון' ולכך משועבדת נמי לבע"ח, אבל מטלטלין 'אין להחשיבן כאילו הם ביד ראובן כיון דאי מכרן או משכנן אין גובה מהן', ועי' **במהרש"א שם ע"ד התוס'** שביאר דבקושייתם סברו התוס' דנחשב דהמלוה הא' תובע באופן ישיר את הלוה הב' וממילא יכול לתבוע ממנו מטלטלין כמו שיכול לתבוע מהלוה הא' מטלטלין, וע"ז תירצו דאין שעבוד ישיר בין המלוה הא' ללוה הב' ורק הקרקעות שהיו משועבדים לאביהם מחיים כאילו הם של אביהם ונשתעבדו לבע"ח שלו, ומ"מ אי אביהם קיים גובה מהלוה הב' אף מטלטלין ול"מ למימר ליה לאו בע"ד דידי את, עיי"ש, ומשמע מדברי התוס' והמהרש"א דכשמת לוה הא' כבר ליכא תביעה של המלוה הא' על הלוה הב' וכל השעבוד של המלוה הא' על קרקעות הלוה הב' הוא מכוח הלוה הא' דחשבינן לה כאילו הקרקע שלו כיון שהיא משועבדת לו וא"י להפקיעה, וצ"ע מה זה שייך לשעבודא דר' נתן, ועי' מה שביאר בזה **בקהילות יעקב פסחים סימן כ"ד** דכוונת התוס' לא דהקרקע עצמה משועבדת למלוה ראשון מכוח לוה ראשון אלא ש'שעבודו' של לוה ראשון משועבד למלוה ראשון ואי לאו דר' נתן לא היה יכול לגבות מכוח שעבודו על השעבוד דמצי א"ל לאו בע"ד דידי את עיי"ש, ואיני מבין דבריו דאי לאחר מיתה כבר ליכא דר' נתן כיון דמת לוה הא' א"כ איך באמת יגבה עכשיו הקרקע מהלוה הב' ולמה לא יאמר לו לאו בע"ד דידי את.

\*\*\*\*\*

**ובקצות החושן [סימן פ"ה סק"ה]** למד מקושיית התוס' דדין שעבדר"נ אינו מתורת 'שעבוד' החוב דחובו של הלוה הא' 'משועבד' למלוה הא', אלא כאילו הוא בעל החוב לגמרי ולכן הק' בקושייתם דיגבה אף מטלטלין, ול"ש בזה דין מטלטלי דיתמי דכיון דגוף החוב של המלוה הא' נמצא שלא הוריש כלום לבניו, וע"ז תי' התוס' דלא אמרינן שעבדר"נ אלא בקרקע דבת שעבוד הוא והוי כאילו בא ליד הלוה הא' ולא במטלטלין וכו' עיי"ש, והנה הקצוה"ח שם נקיט מכוח ד' התוס' דאף אליבא דאמת נחשב גוף החוב בין המלוה הא' ללוה הב' באופן ישיר, ולפי זה אינו מובן כלל מה שביאר בתירוץ התוס', דמה לנו בזה דאין המטלטלין כנחשבים ביד הלוה הא' והרי המלוה הא' גובה באופן ישיר מהלוה הב', ועי' **קהלות יעקב שם** שתמה עליו בזה, ועוד תמוה דאי מאיזה טעם אעפ"י שהוא בעל החוב אינו יכול לגבות אלא ממה שנחשב מוחזק ביד הלוה הא' א"כ אמאי מחיים יכול לגבות אפילו מטלטלין.

\*\*\*\*\*

ועי' **בחידושי רבינו דוד בפסחים שם [בד"ה ובתוספות]** שהביא ד' התוס' 'שאין דינו של ר' נתן בשעבוד מטלטלין שאין שעבודן חשוב כיון שאפשר למוכרן ולמשכנן', והק' ע"ז רבינו דוד דכיון דמ"מ יש לו גם קרקעות המשועבדין הוי השעבוד חשוב גם לגבי גביית מטלטלין כיון שע"י הקרקע המשועבדת יכול להכריחו ליתן מטלטלין, והוכיח כן מדין הפרוזבול דביש לו קרקע חשוב החוב כגבוי אף אי גבה מטלטלין עיי"ש, ונראה מדבריו שהבין בד' התוס' שבאו ליתן כלל בעיקר שעבדר"נ דלא חייל השעבוד של המלוה הא' על הלוה הג' אלא כשחובו כגבוי ביד הב' וזה רק בשעבוד קרקע ולא בשעבוד מטלטלין, ותימה דא"כ אף מחיים של הלוה הא' נימא דאין יכול לגבות מטלטלין.

ועי' מה שביארו בד' התוס' **בחידושי רבי שמעון קונטרס השעבוד סימן ט' אות א' ובחזון איש ב"ק סימן ט"ו סקכ"א**.

\*\*\*\*\*

[ב]: **הרמב"ן בב"ב דף קכ"ה.ב.** בתוך אריכות דבריו [ושוב נתיישבתי וכו'], כ' לבאר לשיטת הסוברים דבכתובה אינה גובה ממלוה שהיו חייבים לבעל, ולא אמרינן דגובה מדר' נתן, וביאר משום דהחוב נחשב מטלטלין וכיון דמטלטלי לא משתעבדי לכתובה אפילו מחיים ליכא בזה שעבדר"נ, והרמב"ן דחה לפירוש זה [צללנו במים אדירים וכו'], דא"כ אמאי בבע"ח גובה כשמת הלוה וגבו קרקע דהרי החוב כבר עכשיו מטלטלין ופקע השעבוד ממטלטלין במיתתו, ולכן מסיק הרמב"ן 'אלא כל שגבו קרקע בחובת אביהם על אותו קרקע חל שעבוד משעה ראשונה' והילכך אפילו כתובה גובה מאותו קרקע, וצ"ב בכוונתו, ועי' **חידושי רבינו דוד בפסחים ל"א.א. [בד"ה שאני התם]** שביאר דחוב כזה שביד המלוה הא' לגבותו מהלוה הב' דינו מתלי תלי וקאי, שאם גבה בסוף מטלטלין נידון החוב עצמו כמטלטלין ואין משתעבד לבע"ח לאחר מיתת הלוה, ואי גבה בסוף קרקע החוב נידון כקרקע ומשועבד הוא לבע"ח גם אחר מיתת הלוה, אלא שכל זה רק אחר ינא דרבי נתן עיי"ש בדבריו ובריו צ"ב רב, ואפשר שזה גם כוונת הרמב"ן.

\*\*\*\*\*

והנה מהלך זה של הרמב"ן ורבינו דוד יתכן רק אי נימא דלא נעשה המלוה הא' בעלים לגמרי על חובו של הג' לב', ורק שהחוב של הב' 'משועבד' לא' ובזה שפיר כ' דלגבי גביית מטלטלין נידון החוב עצמו כמטלטלין ופקע שעבודו של המלוה הא', אמנם אי נימא דבכוח שעבדר"נ נעשה המלוה הא' לגמרי בעלים על החוב שחייב הג' להב' אינו מובן אמאי לא יוכל לגבות מטלטלין.

ועי' **קהלות יעקב פסחים סימן כ"ד** שהביא דברי **הריטב"א בכתובות די"ט.א.** שכ' לבאר דעת הסוברים שכשיש שעבדר"נ אין המלוה הב' יכול למחול ללוה הב' משום דמדר' נתן נחשב שהלוה השני חייב באופן ישיר למלוה הא' ולכן אין שני יכול למחול, וכן הביא שם ד' **השו"ע חו"מ סימן פ"ו סעי' ה'** דלהכי אין יכול המלוה הב' למחול 'שהרי פקע השעבוד שיש לשמעון על לוי ונשתעבד לראובן', ועוד הביא שם לד' **הש"ך סימן פ"ו סק"ג** דמחמת שעבדר"נ הוי חוב ישיר מהג' לא' ולכן אין הב' יכול למחול, ואי לאו דר"נ היה רק 'שעבוד' לא' על חובו של הב' והיה הב' יכול למחול ולכן איצטריך לדר"נ עיי"ש, ותמה הקהילות יעקב כנ"ל דא"כ אמאי אין יכול לגבות מדר' נתן מטלטלין אף כשמת הלוה הא', ומחמת כן דחה לשיטה זו דנעשה חוב ישיר מהג' להא', אמנם הרי ראשונים כמלאכים סוברים כן.

[ועי' **מאירי כתובות פ"ב.א. [בד"ה לענין ביאור]** שהק' בעיקר דינא דר' נתן מה צורך בזה, דאי מחיים דלוה הא' הרי כל מה שיש לו משועבד למלוה שלו ואף המלוה שאחרים חייבים לו בכלל השעבוד, ואי לאחר מיתת הלוה הא' אמאי באמת משתעבד החוב והרי החוב נחשב מטלטלין ולא משתעבד לבע"ח דיתמי, כדאי' **בכתובות צ"ב.א. ופסחים ל"א.א.** דאי פייסיה הג' להא' בזוזי חוזרים היתומים של הב' לגבות ממנו, ותי' **המאירי שם בשם חכמי ההר** דכל חידושו של ר' נתן איצטריך לגוונא שמת הלוה הב' ולהשמיעינו דאין החוב נידון כמטלטלי דיתמי אלא משתעבד לבע"ח, ושאני בהך דכתובות ופסחים שם דכיון דהמעות כבר היו בעין מתחילה בשעת הזקיפה הרי הם נידונין כפקדון השייך כבר ליתומים עיי"ש, ודבריו הם חידוש עצום דבאמת מדר' נתן אפשר לגבות אפילו מטלטלין ואפילו כשמת הלוה הא', ורק מטלטלין שהיו קיימין מתחילה הם גבויין ואי אפשר לגבותן, והנה הדברים הם חידוש עצום נגד סתמות הדברים וריהטת כל הראשונים והפוסקים, וקשה ליישב בדבריו את שיטת הסוברים דשעבדר"נ הוי חוב ישיר מהג' לא'].

\*\*\*\*\*

[ד]: **בחידושי הרשב"א [קידושין דט"ו.א. בהשמטות** שמיוחסות כנראה לתלמיד הרשב"א] האריך לבאר דמלוה אינו נחשב לממון הראוי להשתעבד, וכמו שאא"פ למוכרו מה"ת הכ"נ אינו משתעבד, ולכן כ' שם דרק מחיי הלוה הא' גובה המלוה הא' מהלוה הג' מדר' נתן, אבל אחר מיתה באמת אינו גובה מה"ת כיון שהחוב אינו משתעבד, והא דרב נחמן אינו אלא מדרבנן, ודבריו צ"ב אמאי פשיטא ליה דלאחר מיתה ליכא דלר' נתן, ואולי סובר כדמשמע **בחידושי הרשב"א בקידושין שם [בד"ה ומיהו דוקא מחיים]** דיסוד דין שעבדר"נ הוא רק מתורת אפוכי מטרתא למה לי וממילא לא שייך זאת אלא מחיים ולא לאחר מיתה, וכמו שפירש הרשב"א שם באמת לגבי מטלטלין שהרי אם היו גובים עכשיו היתומים לא היה בע"ח יכול לגבות מהם, וסובר כאן [תלמיד] הרשב"א דהאי טענה איכא אף לגבי קרקע דל"ש לומר בזה אפוכי מטרתא למה לי שהרי אם היו גובים עכשיו הקרקע הו"ל כיתומים שקנו קרקע לאחר מיתת אביהם כמפורש **בפסחים ל"א.א.** למ"ד מכאן והבא הוא גובה, ובאמת זה צע"ג בדברי **הרשב"א בחידושיו בקידושין שם** שאחר שביאר בטו"ט הסברא הנ"ל דל"ש אפוכי מטרתא אצל יתומים, חזר וכ' דמה שבגבו קרקע בע"ח חוזר וגובה מהם 'ההיא גופא מדרבי נתן', ואינו מובן, דמאחר דהא דרבי נתן בנוי על אפוכי מטרתא למה לי הרי לא שייך זאת גם בקרקע שקנו אחר מיתה, וצע"ג, [ועי' **ברכת אברהם כתובות י"ט.א. בענין שעבודא דרבי נתן אות ג'** שכ' דהרשב"א לשיטתו שסובר דדין שעבדר"נ הוא משום אפוכי מטרתא למה לי כתב באמת בהשמטות דדין יתומים שגבו קרקע וכו' הוא רק מדרבנן, אבל דבריו אינם נכונים, דבדבריו בחידושיו עצמם נראה ברור שהוא דאורייתא, וההשמטות או שאינם כלל מהרשב"א ואפילו אם הם מהרשב"א הם מהדורא אחרת].

**ענף ה'**

**אי מהני 'תשלומין' של הלוה הב' ללוה הא' לפוטרו מהמלוה א'
ואי לוה הא' יכול 'לתבוע' מהלוה הב'
ואי מהני מחילת מלוה הא' ללוה הב' להפקיע חובו מהמלוה הב'**

**ענף ו'**

**דין שעבודא דר' נתן לגבות באופן שהלוה הב' מת והתביעה היא מיתמיוהדין בזה כשהתביעה מ'לקוחות' של הלוה הב'**

**ענף ז'**

**סיכום הדרכים והשיטות בדברי הראשונים והאחרוניםבגדר דין שעבודא דר"נ**

**פרק ב': אופני החובותשנאמר בהם דין שעבודא דר"נ**

**ענף א'**

**בקדם חוב זה שבא לגבות ממנו לחוב שבא לגבות מחמתוובקדם חוב שבא לגבות מחמתו לחוב שבא לגבות ממנו**

**ענף ב'**

**דין שעבודא דר' נתן לפני שהגיע זמן הפרעון**

**ענף ג'**

**דין שעבודא דר' נתן לגבות מחוב שכירות**

**ענף ד'**

**דין שעבודא דר' נתן לגבות מחוב הענקה**

**ענף ה'**

**דין שעבודא דר' נתן לגבות מפקדון**

**ענף ו'**

**דין שעבודא דר"נ כשתובע מחמת חוב מסור וקנס**

**ענף ז'**

**דין שעבודא דר' נתן אם נאמר בגוי**

**פרק ד': ביאור הילפותא דר' נתןמקרא דונתן לאשר אשם לו**

**פרק ה': דין שעבודא דרבי נתןאם שייך לדין בעל חוב גובה בראוי**

**פרק ו': בדין ינתנו לכושל שבהם [כתובות פ"ד.] והשייכות לדין שעבודא דר' נתן**