ז טומאת בגדים
קטגוריות: ש_ס / נא כלים / כלים עניינים - הרב מאיר קאופמן

בס"ד כ"ח שבט ס"ח

**סימן ז**

**בדין טומאת בגדים**

א]בחילוק בין אריג כ"ש לבגד שצריך שלש על שלש

ב]המקומות שמצאנו שבגד לא גמור טמא

ג]יסוד המקד"ד דבטומאת בגד לא משנה השימוש

ד]הראיות מהראשונים שלא כל שימוש הוא סיבה לטומאה

ה]הראיות שגם בגד שעומד לשימוש האדם אם הוא לא גמור אינו מקבל טומאה

ו]האם בבגד יש דין עשוי לקבלה

ז]בהא דצריך פסוק לרבות שאר בגדים

ח]בסוגי השימושים שזה לא בגד ובדין טומאה בנייר ובנידון הדבר המכונה פד

ט]בדין טומאה וחיוב ציצית בבגד סינטטי

**בחילוק בין אריג כ"ש לבגד שצריך שלש על שלש**

א]מבואר במשנה שדין טומאת בגד הוא בשלש על שלש וצ"ע הרי מבואר בגמ' שבת ס"ד ע"ב שיש פסוק לרבות שאריג כל שהוא טמא ועיין תוס' שבת כ"ו. ד"ה אין שישבו שאם עושה אריג כל שהוא לשימוש מסוים ולא עומד להמשיכו כה"ג גם כל שהוא טמא אבל אם מתכונן להמשיכו כה"ג רק בשלשה על שלשה הוא טמא ובתוס' ס"ג: ד"ה מניין תירצו שהשיעור גע"ג הוא בקרע מבגד גדול דכה"ג אין לו חשיבות אלא בשיעור זה

ועיין ר"מ בפיה"מ במשנתינו שביאר אריג כל שהוא כגון חגורות ואבנטים ומשמע שההבדל בין זה לבגד דכאן זה מושלם לשימוש משא"כ שם הוא עומד להמשיך אמנם יתכן שעיקר ההבדל שלא יעדו אותו לשימוש מסוים אלא הוא עומד סתמא וכה"ג רק בשלשה על שלשה הוא טמא

ועיין בהלכותיו פכ"ב ה"א וז"ל כמה שיעור בגד להתטמא שלשה טפחים על שלש טפחים למדרס ושלש אצבעות על שלש אצבעות לטומאת המת או שאר טומאות וכו' בד"א בקרעים הבאים מן הבגדים אבל האורג בגד בפני עצמו כל שהוא הרי זה מקבל שאר טומאות חוץ מטומאת מדרס שאינו מקבל אלא הראוי למדרס עכ"ל ומשמע שהחילוק על דרך התוס' ס"ג: שרק באריגה מיוחדת לצורך מסוים מקבל טומאה בכל שהוא

**המקומות שמצאנו שבגד לא גמור טמא**

ב]והנה מבואר בתוס' שגם אם עומד להמשיכו הוא מקבל טומאה וצ"ב הרי קי"ל שכלי אינו מקבל טומאה עד שיגמר מלאכתו ולמה שכאן זה יקבל טומאה גם אם זה לא גמור והנה דבר זה מבואר בכמה דוכתי שלעניין טומאת בגדים גם אם זה עדיין לא גמור הוא מקבל טומאה[[1]](#footnote-2) א.עיין פכ"א משנה א דהנוגע בבגד שעל הכובד הוא מקבל טומאה והרי זה באמצע האריגה ועומד להמשיך וודאי שחסר לו גמר מלאכה

ב.עיין פכ"ז מ"ב דנחלקו ר"מ ורבנן לעניין שק האם טמא רק משיגמר או אפילו אם רק יש בו דע"ד ומבואר שלעניין בגד לא נחלקו אלא לכו"ע טמא אפילו שזה לא גמור

ג.שם מ"ז מ"ח בגד שארג בו שלשה על שלשה נטמא מדרס השלים עליו וכו' ומבואר שאפילו שעומד להשלימו בכל אופן זה מקבל טומאה ברגע שיש בו שיעור

ד.עיין רמב"ם פכ"ב הי"ב מאימתי הבגד מקבל טומאה משיארוג בו שלש אצבעות על שלש אצבעות וכל הכלים הנארגין במחט אין מקבלין טומאה עד שיגמר מלאכתו ועיין חזו"א ס"ל סקל"ב שהביא מהגר"א שהחילוק שמעשה מחט אין לזה קיום קודם שגמרו אותו ומבואר שסתם בגד אפילו שלא גמר אותו בכל אופן זה טמא

ה.עיין שבת כ"ט. דהגמ' מביאה מחלוקת האם שלש על שלש שאמרו זה לבד מהמלל או לא וביאר רש"י וז"ל דרך תופרי בגדים למלול מן הבגדים לכפלן מעט סביב התפירה ואח"כ תופר וגע"ג סופו לתופרו טלאי בבגד עני לכן אחשביה להיות כלי הלכך צריך להיות בו יותר מן המלל כדי שיהיה הטלאי שלש על שלש עכ"ל ומבואר שסיבת הטומאה כי זה עומד להיות טלאי וצ"ע שהרי כל זמן שלא תפר זה מחוסר מלאכה ולמה שזה יקבל טומאה ועיין חזו"א סכ"ח סק"א וסל"ב סקט"ו שהקשה כן

**יסוד המקד"ד דבטומאת בגד לא משנה השימוש**

ג]ועיין מקד"ד סימן נ"ג (עמוד קס"א) וכן החזו"א סכ"ח סק"א שיצאו לחדש שהרי יש לימוד מיוחד שבגד מקבל טומאה בגע"ג ונתחדש כאן טומאה על דבר ששמו בגד וכל דבר ארוג שיש בו גע"ג שמו בגד והוא מקבל טומאה וא"ש שלא צריך גמר מלאכה דרק דבר שטמא מחמת שימושו כל שלא גמור והוא לא עומד לשימוש לא טמא אבל כאן לא צריך שיעמוד לשימוש עוד יש לבאר שתמיד צריך גמר מלאכה שיהיה לו שם כלי דזה טומאת כלים אבל כאן זה טומאת בגדים וממילא יש לזה שם בגד גם אם הוא לא גמור

ובזה מבואר החילוק ששיעור כל שהוא צריך להיות גמור ששם אין לו שיעור בגד והוא רק טמא מדין אריג וז"ל הר"מ מ"א והשיעור שבו יתטמא לפי אופן זה שלש אצבעות על שלש אצבעות וזהו הפחות ביותר שיקרא בגד והאופן השני שכל דבר ממנו שהוא ארוג כגון האבנטים והחגורות מתטמאים ואע"ג שאין בו גע"ג שאע"פ שאינם בגד ולא חל עליהם שם זה הרי הן אריג עכ"ל ומשמע כנ"ל

והנה בפשוטו לפ"ז לא משנה לאיזה שימוש הוא עומד דהעיקר שיהיה לו שם בגד וכן נקט החזו"א וכן נקט המקד"ד שם תחילת הסימן ובזה ישב את קושית הראשונים שלמה פרוכת טמאה דמבואר בגמ' כי השמש מתעטף בה והקשו הראשונים שבביהמ"ק זה לא שייך ותירצו שזה רק דרבנן עיין מש"כ לעיל פ"כ וכתב הנ"ל שכיון שבעלמא זה עומד לשימוש יש לזה שם בגד ולכן הוא טמא אפילו שעכשיו לא עומד לשימוש עכ"ד

**הראיות מהראשונים שלא כל שימוש הוא סיבה לטומאה**

ד]אמנם מדברי כל הראשונים הנ"ל חזינן לא כך ועיין חזו"א שם שהוכיח מהגמ' זבחים צ"ד ע"א שבגד שעשאו לצורה דהיינו ללמוד מצורתו אינו מקבל טומאה ומבואר שאם זה לא עומד לשימוש אינו מקבל טומאה וכן הוא בכלים פכ"ח מ"ד דמטפחות הספרים טהורים ופירשו הראשונים כי ציורם מעיד עליהם שזה עומד לספר ולא לשימוש אדם וכן בפכ"ד מי"ג שלשה סדינים הם ושל צורה טהור מכלום וביארו הראשונים שזה ללמוד מצורתו ועיין ר"מ בחיבורו פכ"ז הי"ב וז"ל ושל צורות שעושין אותו כדי שיתלמד ממנו הרוקם טהור מכלום לפי שאינו ממשמשי אדם עכ"ל ומפורש כנ"ל ועיין חזו"א שהוכיח מכל זה שוודאי בגד אין טומאתו אלא כשאר כלים כי זה עומד לשימוש אדם אמנם עדיין אפשר לומר שיסוד הטומאה הוא טומאת בגדים אלא שאין לזה שם בגד בדיני התורה אלא דבר שעומד לשימוש האדם ולבישתו ולכן כל שזה עומד לדבר שהוא לא שימוש אדם זה מפקיע ממנו שם בגד אבל עד כמה שזה עומד לשימוש האדם אלא שזה לא גמור כה"ג יש לזה כבר עכשיו שם בגד ולא איכפת לן שזה לא עומד לשימוש כרגע דאין טומאתו מצד שזה עומד לשימוש

**הראיות שגם בגד שעומד לשימוש האדם אם הוא לא גמור אינו מקבל טומאה**

ה]אמנם מצאנו בכמה מקומות שגם בבגד אינו מקבל טומאה כל זמן שהוא לא גמור א.עיין רמב"ם פכ"ב הט"ז וז"ל חלוק של בגד או של לבד או של נייר מאימתי הוא גמר מלאכתו משיפתח את פיו הגדול לפי גדלו והקטן לפי קוטנו עכ"ל ומקורו מתוספתא ב"ב רפ"ה הובא בר"ש פכ"ז מ"ה הרי מפורש שגם חלוק של בגד יש דין גמר מלאכה

ב.עיין ג"מ זבחים צ"ד דנחלקו ר"י ור"א לעניין דין כיבוס בעור שהופשט ולא יוחד לשימוש האם צריך כיבוס ועיין תוס' שנחלקו בילפותא מבגד האם צריך שזה כבר יקבל טומאה או שזה ראוי ע"י יחוד לקבל טומאה והגמ' שואלת מהו הבגד שעליו נחלקו האם בו להעמיד את הפסוק והגמ' אומרת עוצבא שרוצה לקצעה שזה ראוי לקבלת טומאה אם ייחדנה לשימוש אבל כל זמן שרוצה לקצעה אינה מקבלת טומאה הרי מפורש שגם בעוצבא מבגד אינו מקבל טומאה אם הוא מחוסר קיצוע [ראיה זו הובא בחזו"א שם]

ג.עיין רמב"ם פכ"ב הי"ד וז"ל סבכה שמניחים הבנות בראשיהן אם התחיל לעשות אותה מפיה אינה מקבלת טומאה עד שיגמור קרקרתה וכו' ומקורו ממשנה פכ"ח ומשמע שגם אם יש בזה שיעור גע"ג צריך גמר מלאכה

ד.וביותר דמצאנו בר"מ שלמד מהדין שלא צריך גמר מלאכה בבגד לטומאת כלים ובהכרח שאין כאן דין מיוחד דעיין פ"ה מכלים ה"א וז"ל והערק משיעשה בו צפירה אחת אע"פ שלא גמר גובהן מקבלין טומאה שהרי נראו למה שנעשו והרי צורת כלי עליהן למה זה דומה לבגד שנארג מקצתו עכ"ל ואם נימא שבהלכות גמר מלאכה באמת בבגד זה נחשב שזה לא גמור אלא שכאן לא צריך גמר מלאכה א"כ וודאי שאין ללמוד משם לכלי עץ

ומכל זה מוכח שזה וודאי שבגד אין לו שם בגד עד שיגמר אלא שאם יש לו רק חיסרון שיעור הוא כבר עומד לשימוש במצב זה ולכן הוא מקבל טומאה ולכן בכל אופנים אלו שהמציאות שלא משתמשים עד שיגמר זה לא מקבל טומאה ככל כלי שלא היה לו גמר מלאכה וצ"ב הגדרים בזה ועיין חזו"א שם וסימן ל"ב סקט"ו שהאריך בזה

ועיין משנה אחרונה ריש פכ"ז[[2]](#footnote-3) שכתב שרק אריגת בד שמוכרים לפי מידה אפילו שזה לא גמור כי תמיד רוצה עוד כה"ג זה מקבל טומאה משא"כ בכל אריגת בגד אמנם מדברי תוס' שלא חילקו כן חזינן לא כך וכן מוכח מתוס' שבת כ"ו:הובא לקמן סק"ז

ולפ"ז צ"ל כמו שהאריך החזו"א שם שהדין טלאי זה וודאי שיסוד הטומאה כי עכשיו זה משמש שימוש בגד אלא שאם לא היו שומרים אותו לטלאי לא היה לזה חשיבות כלי מחמת פחיתותו ורק כיון שיש לו אפשרות טלאי ויש לו כזה צד זה נותן לו חשיבות ועיין תורי"ד שבת כ"ט

**האם בבגד יש דין עשוי לקבלה**

ו]והנה בדין כלי עץ מצאנו שזה הוקש לשק שאינו מקבל טומאה אלא אם הוא מטלטל מלא וריקן דהיינו שרק שימוש של קבלה זה סיבה לקבל טומאה ויש לעיין האם גם בטומאת בגדים צריך שימוש של קבלה אלא שלבישה זה נחשב שימוש של קבלה עיין לעיל פכ"ו מ"ב-ג ומ"ו סקט"ז שהארכנו בזה או שבאמת בטומאת בגדים התחדש ששימוש של בגד לא צריך ראוי לקבלה ובפשוטו מצאנו שנחלקו בזה הראשונים דתוס' שבת ס"ג ע"ב וכן ס"ד ע"א נקטו שיש הלכה דומיא דשק וצריך שזה יעמוד לקפל ורק אז זה מקבל טומאה ועיין תוס"ר שגם כלי עץ כה"ג יקבל טומאה דהיינו שאין דין שיהיה צורה של קבלה אלא רק שיעמוד לקבלה ונקטו שהריבוי של אריג כל שהוא וקילקלי וחבק זה רק אם זה עומד גם לקפל ועיין קה"י שהוכיח דבר זה גם מתוס' שם צ"ד ע"א והארכנו בפכ"ו מ"ב סק"ג ועיין גם סי' ו סק"ג

אמנם עיין בשיטה לר"ן לעניין קלקלי וחבק וכן בריטב"א שם שנקטו שנתחדש כאן שלא צריך דומיא דשק ששימושים אלו טמאים אפילו שזה לא עומד לקבלה ואפילו בשק ורק בעץ לומדים דומיא דשק הרגיל שזה עומד לקבלה ועיין רשב"א שם שהוכיח כן שהגמ' דנה שחבלים ומשיחות גם יקבל טומאת שק והרי זה לא עומד לקבלה אלא בהכרח שבפרשא זו לא צריך עומד לקבלה וכן מפורש ברמב"ן שבת פ"ד: דכתב דהחידוש של כל שהוא אפילו שהוא לא עומד לקבלה ועיין סימן ו סק"ג בדין כלי קיבול העשוי למלאות שהארכנו שדעת הר"מ ועוד ראשונים שאיכא בכלי עץ לא רק הלכה שימוש של קבלה אלא שיהיה לו צורה של מקבל וזה וודאי אין בבגד ובהכרח שלא ילפינן לעניין זה משק ועיין עוד מה שכתבנו בזה פכ"ו מ"ד סק"ח ועיין קה"י שדן האם גם בעור נתחדש טומאה מצד השם בגד ובפשוטו תמיד דנו הראשונים האם זה עומד לקבלה עיין לעיל פכ"ו מ"ג לעניין כף לוקטי עצים מה שכתבנו שם ומשמע ששם לא נתחדש טומאת בגד אמנם ע"ש משנה ו סקט"ז שהבאינו דמבואר ברש"י שמחצלת שעומדת לוילון טמאה כי השמש מתעטף ומבואר שזה סיבה לטומאת כלי עץ וצ"ע לשיטת רש"י שצריך שיהיה לו צורה של מקבל וצ"ע אמנם זה וודאי מוכח שלבישה זה שימוש של קבלה וכמו שנקט החזו"א ואולי זה מדרבנן לראשונים שגזרו

אמנם לכאורא יש להוכיח מהא דמבואר שעור פטור מציצית והטעם שאין לו שם בגד והלבוש והגר"ז ביארו כי זה לא בצורה של אריגה ועיין לקמן

**בהא דצריך פסוק לרבות שאר בגדים**

ז]והנה עיין שבת כ"ו דמבואר דנחלקו תנאים לעניין שאר בגדים שהם לא מצמר ופשתן איכא מאן דאמר שלא נתחדש טומאה כלל ואיכא מאן דאמר שהוא כבגד רגיל שמטמא בגע"ג אצבעות ואיכא מאן דאמר שרק בצמר ופשתן התחדש טומאה בגע"ג אצבעות אבל גע"ג טפחים תמיד טמא וכן פסק הרמב"ם פכ"ב ה"א והנה בפשוטו אם עשה מזה כלי קיבול זה וודאי מטמא דהרי רק יוצא מן הים נתמעט אבל כל שיוצא מהחי הוא מהמין המקבל טומאה ובהכרח הנידון בטומאה החדשה של בגדים והניחא אם כאן נתחדש טומאה של בגד א"כ יתכן דבשאר בגדים לא נתחדש טומאת בגדים וכן למאן דאמר שהשיעור יותר גדול דהשם בגד בשאר בגדים הוא יותר גדול אבל אם נימא שזה טמא מצד כלי קיבול ושזה עומד גם בגע"ג לקפל א"כ למה ששאר בגדים לא יטמאו וצ"ל שזה וודאי נתחדש כאן שגם שזה לא כל כך עומד לשימוש זה מספיק וזה מצד חשיבות השם בגד אלא שצריך שימוש של קבלה וכנ"ל

והנה עיין תוס' בשבת ס"ג ע"ב שהקשו איך אפשר ללמוד מהפסוק או בגד גם אריג כל שהוא וגם גע"ג ותירצו שזה אותו חשיבות והנה זה וודאי מבואר בדבריהם דהשיעור גע"ג זה לא מצד פרשה חדשה של בגד דאל"כ מה זה עניין לכל שהוא שזה טמא כי הוא כלי ומבואר עוד שגם אריג כל שהוא אין בו הרבה שימושים וללא פסוק מיוחד זה לא סיבה לטומאה ונתחדש שזה סיבה לטומאה וזה דומה לשירי בגד או בגד לא גמור שעדיין לא משתמשים בו הרבה

ועיין תוס' שבת כ"ו: שדנו האם צריך פסוק שבגד שלשה על טפחים מקבל טומאה כי הוא לא גמור או שזה סברא שעד כמה שמקבל טומאה מין זה א"כ וודאי שזה נחשב בגד וכן נקטו לעיקר ולכאורא לנ"ל צ"ב דגם כאן הוא טמא מחמת שימושו וחשיב עשוי לקבלה וצ"ב

ובעיקר הנידון הנ"ל האם בבגד יש פרשה חדשה שטמא מצד שימושי בגד ושם בגד כתבנו עוד פכ"ח מ"ט ומ"ד

**בסוגי השימושים שזה לא בגד ובדין טומאה בנייר ובנידון הדבר המכונה פד**

ח]עיין רי"ף וריטב"א ותורי"ד שבת כ"ט. שנקטו שבגד גע"ג שעומד לפקוק בו את המרחץ או לקנח בו את הרחיים או לנער בו את הקדירה או לשימוש של פתילה אין זה שימוש שזה סיבה לקבלת טומאה ולשון הרי"ף כי זה תשמיש מוך בעלמא והראב"ד פכ"ב מכלים דימה לזה שימוש של כדור שאינו מקבל טומאה וצ"ב למה שימושים אלו אין להם קבלת טומאה ולכאורא בכלי מתכות לנער הקדירה וודאי שזה יקבל טומאה וכן פתילה ועיין חזו"א סכ"ח סק"ב שביאר דלתוס' שצריך עשוי לקבלה א"ש וגם לראשונים שלא כך צ"ל שאין לזה שם בגד אלא תשמיש אדם או תשמיש קבלה ויתכן שזה לא חיסרון בשם בגד דהרי בתורה כתוב ופרשו עליו בגד תכלת ושם זה שימוש כלים וכלקמן מהחזו"א אלא זה סברא לעניין הדין שימוש לעניין טומאה עוד יתכן שרק בשיעור כזה קטן של גע"ג כל השם בגד בגלל שיש לו שימוש חשוב וצ"ע בכ"ז

והנה כתב הרמב"ם פ"א מכלים הי"א כל שהוא אריג בין מצמר ופשתים בין מן הקונבס או המשי או משאר הדברים הגדלים ביבשה הוא הנקרא בגד לעניין טומאה והלבדים כבגדים לכל דבר עכ"ל והנה חיבור לבד הוא לא דרך אריגה אלא חיבור חוטים בצורה אחרת ועיין נוב"י תנינא סימן ק"ה שנייר שלנו אפילו אם עשוי מעשבים כל שיש כאן שינוי של העשבים מצורתם זה כדין בגד של שאר מינים שטמא ועיין בהגהה מבנו שם שחילק בין זה לנייר שמבואר ברמב"ם פ"ב שהוא לא טמא אם אינו כלי קיבול דשם הוא עשוי מעשבים כמו שהוא וזה לא צורה של בגד וכל טומאתו מצד כלי עץ ולכן צריך כלי קיבול

והחת"ס ח"ו סי' פ"א השיג עליו וז"ל ועוד נראה לי דלא מיקרי צמר ופשתים אלא העומדים לבגד ואריג וחבלים ולבדים וכדו' אבל הני ניירות שמיוחדים לצרכים אחרים נימא מעשה עץ בעלמא שימש וכו' עכ"ל והנה כוונתו צ"ב

ועיין חזו"א כלים ס"ה סק"ד שביאר וז"ל ואפשר שדעת חת"ס דמ"מ מין הראוי לבגד בעינן עכ"ל וע"ש שהאריך שאין זה מוכרח וצ"ע עד כמה שחזינן שגם שימושים אחרים הם סיבה לטומאה למה ששם בגד דוקא אם שייך לעשות ממנו בגד וע"ש שדן שלשון בגד הוא מין ולא שייך ללבישה וכדמצאנו בלשון התורה ופרשו עליו בגד תכלת והוא לא תשמיש לבישה[[3]](#footnote-4)

ועיין ליקוטי הערות על הנוב"י שהובא שם מהגידולי טהרה ועוד אחרונים שדנו שבגד זה דוקא אם זה עשוי לבישה או ישיבה ולא לשימושים אחרים והנה נייר שעומד לכתיבה יתכן שזה כמו לפקוק את המרחץ שחזינן שלא מקבל טומאה אמנם נייר שעומד לקינוח האדם שהוא כן תשמיש אדם לכאורא היה מקום לטמאות אמנם אם נימא שצריך עשוי לקבלה א"כ סתם ניירות הם לא עשויים לקבלה

ולכאורא מסתבר ששם בגד זה רק דבר שעומד לשימוש רב פעמי אבל דבר שעומד לשימוש חד פעמי כמו נייר אין לזה חשיבות של בגד והאחרונים דנו על נייר כתיבה שעומד להרבה זמן ועיין חזו"א סל"ב סקי"א ד"ה שם שדן על בגד מסיב זה לשימוש ארעי שאין לזה שם כלי ע"ש

ובשם האגרות משה חיור"ד ח"ג סי' נ"ג ראיתי לדון שלאחר שהנייר מלוכלך ומקומו לאשפה וודאי שזה אינו מקבל טומאה ואין לו שם בגד כמבואר במשניות והרי בכתמים הולכים לפי שעת מציאה

והנה דנו לעניין דבר המכונה פד האם הוא מקבל טומאת בגדים כמו לבד ויש שחילקו שתלוי אם יש בו גע"ג או לא ולכאורא עד כמה שזה סוג שימוש שהוא סיבה לטומאה יתכן שוודאי כיון שכך הדרך לעשות לא צריך פה שיעור גע"ג כמו שמצאנו בלאחיזה כל שהוא וכדו'

ובעיקר הדבר עיין פכ"ח מ"ג דמבואר שבגד שעשאו לאספלנית הוא טהור ועיין שם במשנה אחרונה שהקשה למה זה עצמו לא שימוש בגד וכתב כי זה לא עומד לקפל אמנם כל זה לתוס' אבל לראשונים שבבגד לא צריך עשוי לקבלה צ"ב ובהכרח או שכה"ג זה לא שימוש בגד או כיון שזה נהיה שימוש חד פעמי עד שיתרפא זה לא טמא ונראה שכ"ש שאם זה עשוי לקבל את הדם הנדה שזה לא שימוש בגד וזה טהור וכנ"ל ועין מה שכתבנו שם

עיין מה שכתבנו בזה עוד בפרק כ"ז מ"א סק"ב בדין אריג שאינו בעור

א' אד"ב ס"ח

**בדין טומאה וחיוב ציצית בבגד סינטטי**

ט]דנו האחרונים האם בגד סינטטי הוא מקבל טומאה וכן אם הוא חייב בציצית והנה עיין חזו"א יור"ד סימן קכ"ו והובא ליקוטים מקואות סי' ז סק"ז שגומי אינו ממין המקבל טומאה וא"כ ה"ה וודאי דברים שנעשים מנפט אמנם ע"ש שהמשיך לדון מצד טומאת בגדים דהיינו שאחד מהמינים שמנה הרמב"ם שמקבלים טומאה זה בגדים ועד כמה שזה בגד א"כ הוא מהמינים המקבלים טומאה וכתב וז"ל ואפשר שגם גומי בכלל שאר בגדים אף שאינו אריג הלא גם לבדים טמאים ואמנם נראה דלא נתרבו אלא צמר גמלים וצמר גפן וכיוצא בו שהן בטויה ואריגה כצמר ופשתים אבל לא דברים הנמסים ונתכים וכו' עכ"ל ולכאורא יכל להביא מבגד עור שפטור מציצית ולכאורא זה כסברתו

ופשטות לשונו שהמושג בגד זה חיבור חוטים וזה יש גם בלבד אבל פה זה לא חיבור חוטים ולפ"ז אם יעשו דרך אריגה כמו כל הבגדים הסינטטים בימינו לכאורא זה יהיה בטומאת בגדים

אמנם עיין אגר"מ חאו"ח ח"ב סימן א שדן שכיון שזה סוג שיתכן חיבורו לא דרך אריגה א"כ גם אם יארגנו זה לא יעזור ולכאורא אין סברא זו מוכרחת כלל

אמנם עדיין יש לדון דהרי דבר הגדל בים מבואר במשנה פי"ז שאין לזה טומאה ומפורש ברמב"ם שזה גם בגד שנארג מצמר של דבר הגדל בים ויש לדון האם זה מיעוט מיוחד על גדל בים או שיש תנאי שיהיה גדל ביבשה ועיין לשון הרמב"ם פ"א הי"א כל שהוא אריג בין מצמר ופשתים בין מן הקונבוס או המשי או שאר דברים הגדלים ביבשה הוא הנקרא בגד לעניין טומאה והלבדים כבגדים לכל דבר עכ"ל והנה לשונו דבר הגדל ביבשה אמנם יתכן שעיקר כונתו שהוא מתהוה ביבשה ולא שהוא מתהוה בים אבל אין כונתו שהא נוצר מהאדמה אמנם עיין רמב"ם בפיה"מ נגעים פי"א מ"א שהקשה על מה שמבואר שצריך דומיא דצמר שגדל באדמה הרי צמר לא גדל באדמה ותירץ שכיון שהם אוכלים מהאדמה זה כמו שגודלים מהאדמה ומבואר שנקט שצריך גודל מהאדמה ויתכן שדוקא בע"ח שאל"כ אין לו קשר לאדמה משא"כ דברים שנלקחים מהאדמה והרי כ"ח מקבל טומאה והרי ילפותא זו לא רק על בגדים אלא גם על טומאת כלים שלכן העושה כלי מעצמות דגים טהור ועיין אור לציון ח"א סימן ג שהביא תוספתא דלחד מאן דאמר אם מחבר לגדל מן הים קצת מהיבשה טמא ה"ה אבנים ומבואר שזה גדל מן היבשה וצ"ע בכ"ז

אמנם לעניין טומאת מדרס דעת הרמב"ם שהמיעוט של גדל מן הים הוא גם לגבי מדרס ועיין חזו"א סימן י"ג סקי"ח שכל זה הרמב"ם לשיטתו שלא נתרבה במפץ רק מין העץ אמנם לתוס' שגמי זה לא מין העץ ובכל אופן לעניין מדרס זה טמא כי יש במינו טהרה במקוה ה"ה כאן והנה דבריו זה לעניין עורות כי במינו שזה עור בהמה ולכאורא ה"ה כאן מין בגדים אם נימא שזה בגד

1. ועיין חזו"א דבסימן ה סק"ב נקט שכל הדין שלש על שלש אם לא עומד להמשיך וכן שם סק"ה אמנם בסימן כ"א סק"ג וסימן ל"ב סק"ג וסימן כ"ח סק"א חזר בו מזה וצ"ע שהעתיקו את דבריו בסימן ה' ביור"ד סי' פ"ט סק"ג [↑](#footnote-ref-2)
2. וכמדומה שכן הוא בחזו"א סימן ל"ג סקי"ד [↑](#footnote-ref-3)
3. מדברי החזו"א שם נראה שהסכים דבעשוי מעשבים זה ככלי עץ שאין לו טומאה ורק דן בעשוי מצמר ופשתן ודלא כנוב"י [↑](#footnote-ref-4)