חבורה ב
קטגוריות: ש_ס / מ מנחות / מנחות חבורות - הרב משה יפהן

חבורה ב

הנה בזבחים ד. מבואר ילפותא להא דבזבחים הנעשים שלא לשמה הם נפסלים ומבואר שם דרשא על כל הד' עבודות שדין זה נוהג בהם ושם גם איתא לדרשא דהם כשרים ולא עלו לבעלים לשם חובה. וכל הקדשים נלמדים בהקש של זאת התורה משלמים.

תוספות דן מהו המקור לדין זה דמנחה שלא לשמה כשר ולא עלו לבעלים לשם חובה וכן תוספות דן על עופות ועל לוג שמן של מצורע שנתבאר בכולם דכשר ולא עלו לבעלים לשם חובה.

והנה כלפי מנחה התוספות דן דילפינן בהקש של זאת התורה. והתוספות מוסיף דלא ניתן ללמוד מהדרשא של רבי שמעון המובאת להלן קדש קדשים היא כחטאת וכאשם מנחת חוטא הרי היא כחטאת. מנחת נדבה הרי היא כאשם משום דלאו עיקר דרשא היא אלא הדרשא נצרכת לכדר"י בריה דרבי חייא וכו'.

והקשה בגליון השס דזהו לרבדר"י אמנם לדידן דאנו סוברים דגם באשם בעינן ימין אז בהכרח דהדרשא ניתנת להדרש דמנחת חוטא הרי היא כחטאת וכו'.

והקשה הגרי"ז דהרי גם אם אשם דינו בימין מכל מקום בעינן לעצם הדרשא שניתן לעשות גם עבודת יד כחטאת וגם עבודת כלי כאשם ומה הקשה רע"א.

באמת ניתן להקשות קושיא אחרת דהרי לשיטת חכמים הרי ניתן רק לעובדה בכלי ולדרכם באמת יקשה דלכאורה בעינן לדרוש כן לגבי שלא לשמה וכמו שסברא הגמרא מתחילה.

אמנם באמת נראה דהנה שם מובאות שתי הדרשות בשם רבי שמעון ואמרה הגמרא האם רבי שמעון דורש תרתי וביארה הגמרא דעיקר רבי שמעון הוא לכדרבדר"י ומה שאמר דרשא זו אמר בתורת אסמתכתא ושלא לשמה ניתן ללמוד ממקומות אחרים. ואם כן זה כוונת התוספות דלא מצינו מי שדרש דרשא זו למעשה כיוון שניתן ללמוד שלא לשמה ממקום אחר ומה עושים בדרשא זו באמת צ"ע אמנם האמת שדרשא זו לא מצינו מי שדורש אותה לענין שלא לשמה כיון שיש מקור אחר ובאמת צריך לידע מה עושים אם דרשא זו.

אמנם מתוך דברי רע"א הבין דאין הגמרא חוזרת בה מעצם הדרשא ורק משום ההכרח דנצרך לכדרבר"י אמנם לפי מי שלא סובר כמוהו וודאי דורשים כן לענין שלא לשמה.

הנה לגבי עוף התוספות דנו מהו המקור לפסול של שלא לשמה בעופות והביאו את שיטת רש"י דעוף לא ניכלל בכלל ההקש של זאת התורה. [ ועיי"ש ברש"י בחולין דהכוונה דדבר זה תלוי במחלוקת תנאים אמנם על כל פנים ישנם תנאים הסוברים כן.] וכשהתורה נקטה שם חטאת ועולה הכוונה על זבח ולא על עופות ומשום כן ביאר רש"י הוצרכה הגמרא בחולין למצוא ילפותא על זה דעופות קרבין רק ביום ולא ניתן ללמוד מהקש של זאת התורה. אמנם התוספות פליגי על רש"י וסברי. דעולה וחטאת שנאמרו שם כוללים גם עופות והתוספות הכריחו את זה מזה דהרי מבואר בכמה סוגיות דעוף קרב רק ביום ובהכרח הוא בכלל הכתוב ביום צוותו והנה היכן הוזכר שם עוף דהרי להקריב את קרבניהם זהו רק ריבוי על בכור מעשר ופסח ובהכרח דעוף גם בכלל חטאת ועולה וביום צוותו מתייחס אליו.

והנה בדעת רש"י נראה דאף על גב דלא הוזכר קרבן עוף בפרשה מכל מקום ביום צוותו להקריב הרי הוא ציווי על כלל הקרבנות להקריב ביום ואת קרבוניהם שהוא מיותר הוא מתייחס בחזרה לזאת התורה שהוזכר קודם והוא מרבה קרבנות שלא הוזכרו ודווקא זבחים ולא עופות.

אמנם התוספות פירשו דאת קרבוניהם מתייחס לפרשה הקודמת על ידי שעל שניהם נאמר ביום צוותו וממילא הכלה הוקש וביום צוותו הולך רק על דברים שנאמרו בפרשה להדיא ולא על כלל הקרבנות. וכן מפורש שם ברש"י בחולין כב. דביום צוותו להקריב כולל את כל הקרבנות עיי"ש.

ובאמת לפי רש"י אליבא דאמת צריך באמת לידע מהו המקור בדעת התנא שאינו סובר ביום צוותו מהיכן למד דין דשלא לשמה בעופות. וכן לדעת התוספות דביאר בתחילה דשם הוא רבי אלעזר דלא סובר הקש דזאת התורה צריך לידע מהיכן למד דין דשלא לשמה בעופות.

התוספות הוכיחו דסוגיית הגמרא שם על כל פנים היא כר"ע דסובר מהקש של זאת התורה ולפיכך הדרא קושיא לדוכתא מדין בעינן להקש כדי ללמד שם שאינו בא מן החולין ולא ילפינן בהקש של זאת התורה. התוספות תירצו על עיקר שאלתם דמשום שנאמר והקריבו שאומר שחלוק עולת העוף מחטאת העוף הייתי אומר שהוא בא מן החולין קמ"ל.

התוספות לפני תירוצם זה הקשו עוד קושיא כדי להכריח תירוץ זה דהקשו דהנה שם מבואר דהמקור בחטאת דבא מן החולין הוא משום שנאמר בפרו של אהרן והקריב אהרן את פר החטאת אשר לו. והקשו מדוע בעינן דרשא למעט דאינו בא מן החולין תיפוק ליה משום דדרשינן בספרי ואכלת למעט עולות ופר אהרן נמי עומד לשריפה. ותירצו התוספות דהדרשא נצרכת לשאר החטאות שהם נאכלות. אמנם הקשו בעולת העוף מדוע בעינן לדרשא הרי אינה נאכלת ותירצו משום והקריבו כמבואר לעיל.

והנה על עצם קושיית התוספות מדוע בעינן דרשא למעט פרו של אהרן תיפוק ליה מואכלת הקשה הגרי"ז, דהרי הדרשא של ואכלת היא הלכה במעשר ולפי"ז אין זה מעכב את ההקדש אמנם הדרשא של משלו ולא משל מעשר היא הלכה בקרבן ובפשוטו הכוונה היא דדבר שבחובה חייב להיות מופרש מן החולין והרי הוא חייב להביא חולין ולא מעשר ולא חל ההקדש. ואם כן פשוט מדוע בעינן דרשא נוספת. ומהי קושיית התוספות. ובאמת הגרי"ד דן דלמ"ד מעשר ממון גבוה אז אם לא ניתן מעשר להשתמש בו עבור צורך קרבנות אז גם ההקדש לא יחול. אמנם יש להקשות עדיין דהרי למ"ד ממון הדיוט לכאורה אמור ההקדש לחול ואע"פ דההלכה היא דמעשר ממון גבוה מכל מקום התוספות היו צריכים לדון דאולי הברייתא שם סברה דממון הדיוט הוא.

עוד הקשה הגרי"ז, דהרי מבואר בגמרא בזבחים נ. דבעינן דרשא מיוחדת כדי שיהא ניתן לקנות בכסף מעשר תודה ומבואר דכל כמה דליתא לדרשא מיוחדת לא ניתן לקנות תודה והוא הדין שאר קרבנות דכיוון דאימוריהם אינם ניתנים לאכילה. ועיקר מעשר הוא לאכילה בעינן ילפותא מיוחדת שניתן להקריבם וממילא קרבנות שלא נתרבו לכאורה בעינן דרשא עליהם ומדוע בעינן פרו של אהרן וואכלתם למעט עולות.

עוד הקשה הגרי"ד דהרי והקריבו הוא דרשא שחלוק דין ההקרבה של עולת העוף מחטאת העוף אמנם ואכלתם הרי זהו הלכה במעשר שלא ניתן לקנות בו קרבנות ומהיכי תיתי דוהקריבו יאמר שיש חילוק ביניהם. ובאמת גם כלפי ביום צוותו דאם נאמרה דין כללי שהקרבה היא ביום ולא הוי דין בקרבן אז באמת קשה להבין שכלפי זה נאמר הוהקריבו ואפשר שהתוספות לשיטתו שדין זה נאמר בכל קרבן בפני עצמו אמנם בדעת רש"י דזהו באמת הלכה כללית בהקרבה לא מסתבר שנאמר על זה את הוהקריבו אמנם בוודאי כלפי מעשר יש להקשות דכיוון דזה דין במעשר מהיכן ניתן לומר שיהא חילוק בוהקריבו.

ושמא יש ליישב באופן זה