רעו א
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / אורח חיים / סימן רעו וסימן שז - אמירה לעכום / אמירה לעכום שיעורים על סימן רעו

##### שיעור ג

##### הלכות

##### **אמירה לעכו"ם**

##### או"ח סימן רעו

#####

# **שיעורי הלכה**

### שיעורים על סדר השו"ע

### מפי מו"ר הגאון

### רבי **רפאל צבי ובר** שליט"א

## חובת מחאה כשהגוי עושה מלאכה בשבילו

**כתב** הרמ"א (סעיף א) **מיהו אם עשה א"י בבית ישראל
 מדעתו, אין הישראל צריך לצאת אף על פי שנהנה מן הנר או מן המדורה.** ובמשנ"ב (ס"ק יא) כתב שכל זה דוקא אחר שהעכו"ם הדליק את הנר דאינו צריך לצאת אבל אם רואה שבא להדליק את הנר בשבילו מחוייב למחות בו כיון שהנר הוא של ישראל ואפילו אם עושה כן בביתו של העכו"ם. ומשמעות המשנ"ב שדוקא משום שעושה מלאכה בחפצו של ישראל אבל אם עושה הגוי בחפץ של עצמו אינו מחוייב למחות אפילו בביתו של ישראל.

**אכן** יסוד דין מחאה נתבאר בשו"ע לעיל סי' רמד (סעיף א)
 דהפוסק עם האינו יהודי לבנות לו בתוך התחום אסור לו להניח לגוי לעשות מלאכתו בשבת מפני הרואים. ובמשנ"ב (שם ס"ק ל) הביא בשם רבינו שמחה שאסור לשפחה לעשות אפילו מלאכת עצמה בבית ישראל, מפני שנראה שעושה את המלאכה בשבילו, אך הביא דעת ספר התרומה שדעתו להתיר, ועי' במשנ"ב שנוטה להחמיר ומוכח שיש חובת מחאה בבית ישראל גם בחפצי העכו"ם, כל שלא ניכר שעושה המלאכה בשביל עצמו.

**והנה** כתב המשנ"ב סימן שז (ס"ק נו) שאם הביא האינו יהודי
 אגרת חתומה בשבת מותר לרמוז לו שיפתח את האגרת, והקשה רע"א (בגיליון על המג"א ס"ק כ) היאך פותחו הגוי הרי צריך הישראל למחות בו, ותירץ הרעק"א דכיון דהאיסור לפתוח אגרת הוא חומרא בעלמא לכן התירו לכתחילה לפותחו ע"י גוי, ועוד תירץ דיש לחלק דאם שלח אותו לעשות את המלאכה הזו והוא עושה אותה בשבת אז יש חובת מחאה, אך כשלא אמר לו מעולם לעשות את המלאכה אין חובת מחאה. ותירוץ זה צ"ע דכשמדליק הגוי נר הרי מעולם לא שלח אותו להדליק את הנר, ומדוע יש חובת מחאה [כמו שיתבאר לקמן]. וצ"ל דכוונת רע"א ליישב רק ממה שמצינו שיש חובת מחאה כשהגוי עושה בשבילי מלאכה בשליחותי וכגון שבונה בית לישראל, אך באמת לפי דברי רבינו שמחה שיש חובת מחאה אף בדבר שהגוי אינו עושה בשליחות הישראל, הכא נמי יהיה חיוב מחאה.

**וסתימת** הפוסקים דאף בדבר שהגוי אינו עושה בשליחות
 ישראל יש חובת מחאה, וכמבואר במשנ"ב כאן דאם נזדמן שראה הישראל שהעכו"ם רוצה להדליק בשבילו צריך למחות בידו. ויש לדון מתי יש חיוב מחאה.

**ויש** בזה גם נפק"מ לענין רמיזה, דהנה מבואר במשנ"ב סימן
 שז (ס"ק עו) שמותר לרמוז לאינו יהודי לעשות מלאכה כשאינו אומר בלשון ציווי, וכגון שאומר הנר אינו מאיר יפה ושומע האינו יהודי ומתקנו, אלא דכל מקום שיש חיוב מחאה אסור לומר לגוי אפילו ע"י רמז בדרך סיפור דברים.

## חיוב מחאה במקום שאסור ליהנות מהמלאכה

**והנה** בתוס' בשבת (קכב. ד"ה ואם) משמע שכל מלאכה
 שאסור ליהנות ממנה יש חיוב מחאה כשעושה אותה הגוי, דהקשו על המבואר במשנה (שם) דנכרי שהדליק הנר בשביל ישראל אסור לו ליהנות מהנר, והקשו דא"כ מדוע אמרינן שנכרי שבא לכבות אין אומרים לו אל תכבה, הרי אסור ליהנות מהמלאכה. ותירצו דשאני כיבוי דאמרינן דנכרי אדעתא דנפשיה קא עביד, כיון שאין הישראל נהנה ממעשה הנכרי, אבל בנר הוא נהנה מגוף מעשה הנכרי [ועיין לקמן בדין חובת מחאה בכיבוי]. ומקושייתם מתבאר יסוד בדין מחאה, שאם עשאה עכו"ם אסור להנות ממנה חייב למחות בגוי שלא יעשה אותה, ולכן הקשו מדוע א"צ למחות בגוי כיון שאסור ליהנות מהמלאכה [אמנם התהילה לדוד (בסו"ד סימן רעו ס"ק ד ד"ה והנה) דחה את הראיה, דיתכן דדוקא בכיבוי שהוא נהנה מעצם מלאכת הכיבוי, לכן הקשו התוספות שיהיה חייב למחות דבלא מחאתו חשיב שנהנה מהמלאכה, אבל אם אינו נהנה מעצם המלאכה י"ל שאף שהוא דבר שאסור להנות ממנו מ"מ אין חיוב מחאה].

**אמנם** בשו"ע סימן דש (סעיף א) הביא מתשובות הרשב"א
 דגוי שעושה מלאכת עצמו אף לדעת ישראל א"צ להפרישו כל שאין שם אמירת ישראל, ובלבד שלא יהנה בשבת מאותה מלאכה, ומשמע מזה שיש מקומות שאף שאסור ליהנות מהמלאכה א"צ למחות אם אינו נהנה מהמלאכה. ואמנם המשנ"ב שם (ס"ק יג) כתב דלפעמים צריך למחות מדרבנן ע"ש.

## חיוב מחאה בתוספת הנאה

**ולפי** מה שנתבאר שחובת המחאה תלויה באיסור הנאה,
 לכאורה עולה שכל מלאכה של הגוי שאם יעשנה אין איסור הנאה ממלאכתו, ממילא גם אין חובת מחאה. אלא דיש להבין דהמשנ"ב (ס"ק יא) כתב חובת מחאה גבי גוי שהדליק נר בעל כרחו של ישראל, ואמאי חייב למחות הרי כתב הרמ"א שאם הדליק הגוי את הנר בעל כרחו אינו מחוייב לצאת, וא"כ אין זה מלאכה שיש בה איסור הנאה ולמה יהא חובת מחאה. וכן מבואר במשנ"ב לגבי תוספת אורה, דמבואר בשו"ע להלן (סעיף ד) שאם היה נר דלוק בבית ישראל ובא הגוי והדליק נר אחר מותר להשתמש לאורו בעוד הנר הראשון דולק, וגם על זה כתב המשנ"ב (שם) בשם המג"א, דכשהנר של ישראל יש חובת מחאה אפילו כשכבר יש שם אור, ומבואר בדבריו דיש חובת מחאה אף בתוספת אורה ואף שמצד הדין מותר ליהנות מנר זה.

**אלא** שהמשנ"ב סותר דברי עצמו דהנה לקמן סימן שז (סעיף
 ב) הביא השו"ע בשם ספר התרומה שאף שאסור לומר לגוי בערב שבת שיעשה מלאכה בשבת, מכל מקום מותר לומר לו אחר השבת למה לא עשית דבר פלוני בשבת שעברה, אע"פ שמבין מדבריו שרצונו שיעשנה בשבת הבאה. וביאר במשנ"ב שם (ס"ק יא) דמיירי בדבר שאין בו איסור הנאה כגון בתוספת אורה או כשאינו נהנה מהמלאכה בשבת. ובביאור הלכה שם (ד"ה ואפילו) כתב בסוגריים שאין שם חיוב מחאה משום דמיירי בדבר שאין צריך למחות כמו שביאר במשנ"ב. ועולה מדבריו שכל שאינו נהנה מהמלאה בשבת או שהוא רק לתוספת אורה שאין איסור הנאה שוב אי"צ למחות.

**וכבר** נתקשה בזה הנשמת אדם (כלל סט ב) שכתב לתמוה על
 המגן אברהם שכתב שיש חובת מחאה בתוספת אורה מדברי ספר התרומה [שהוא מקור דברי השו"ע דסי' שז] דמבואר מדבריו שאין חובת מחאה בתוספת אורה. ודחק בדברי המגן אברהם שמדבר במקום שלא היה נר אחר דלוק, ולאו דווקא על דברי השו"ע שם שמדבר בתוספת אורה.

**אמנם** היה אפשר לתרץ דברי ספר התרומה דמיירי בבית של
 הגוי ולכן א"צ למחות, אך בביאוה"ל לא משמע כן, דכתב דהטעם שאין חיוב מחאה הוא משום דמיירי בתוספת אורה ע"ש.

**והנה** באגרות משה (יו"ד ח"ג סימן מז אות ב) נקט בפשיטות
 דא"צ למחות במקום שעושה הגוי תוספת הנאה, וראייתו מהמשנ"ב סימן שז (ס"ק עו) דכתב דאסור לרמוז לגוי שיסיר את הפחם מראש הנר, אך כשאומר הרמיזה שלא בלשון ציווי כגון שאומר הנר אינו מאיר יפה שרי, ולכאורה קשה מדוע אין חובת מחאה, ומוכח לכאורה שאין חובת מחאה כיון שזה רק תוספת אורה. אמנם בחוט שני (ח"ג פפ"א סק"ג) דחה ראיה זו דהטעם שאין צריך למחות בהסרת הפחם, הוא משום דיסוד חובת מחאה היא מטעם שבלא המחאה נראה שעושה את המלאכה בשליחות הישראל, וכ"מ להדיא במרדכי, אבל בהסרת הפחם אינו נראה שעושה בשליחות ישראל, כיון שהרגילות היא שכל אורח שבא לבית חבירו ורואה שאין הנר דולק יפה הוא מסיר ממנו את הפחם אף בלא רשות מבעל הבית.

**אכן** מצינו במגן אברהם (סימן רנג ס"ק לח) שהביא דפעמים
 שהיה מתקרר המאכל והיו נוהגין שהיו העבדים משימין את הקדירות בצד האש וכתב להתיר בזה כיון שמסתמא היו הקדירות חמות קצת וגם העבד היה עושה כן בשביל עצמו, ומבואר שם שא"צ למחות בעבדים, והיינו משום דהיכא שההנאה לא כ"כ גדולה א"צ מחאה.

**והנה** להלכה נתחבטו האחרונים, ואף שבאגרות משה כתב
 להקל דעת הגריש"א וכ"כ בחוט שני דיש להחמיר שיש חובת מחאה בתוספת אורה. ולפי"ז יהיה גם אסור לרמז לגוי בדרך סיפור דברים, דאף שאין בזה משום אמירה מ"מ הרי יש עליו חיוב מחאה. אכן בדבר שאין הנאה כל כך אין חובת מחאה וכמו שמוכח במג"א הנ"ל.

**ואין** להקשות מהא במצינו במשנ"ב בסי' שכז (ס"ק טז) דאם
 צבע הגוי את הנעליים של הישראל בשחור אסור עד לערב בכדי שיעשו, ולכאורה קשה שהרי צביעת הנעלים אינה אלא וספת הנאה שהרי גם בלא הצביעה היה יכול להשתמש בנעלים וא"כ אמאי אסור בהנאה. מיהו נראה ברור שכל דברי המשנ"ב שם היינו דוקא בנעל חדשה שצובעה בפעם הראשונה וזה נחשב תיקון חשוב ובלא הצביעה אין הנעלים ראויים לשימוש כלל. אבל באופן שהיה המנעל מתוקן בערב שבת והגוי רק חידש את הצבע זה ודאי אינו אסור בהנאה וכמו שמבואר במשנ"ב סי' רנב (ס"ק ל) שאם היה המנעל מתוקן מערב שבת והגוי רק החליקו בשבת מותר ליהנות ממנו כיון שהיה יכול ללובשו אף בלא תיקון זה, והיינו דרק הצביעה הראשונה של הנעל שהיא עושה את הגמר מלאכה שלה ואינה ראויה קודם לכן, נחשבת כהנאה חשובה שאסור ליהנות ממנה בשבת, ויהיה חייב למחות בגוי שעושה אותה בשבת, אך תוספת צביעה אין איסור ליהנות ממנה דהוי הנאה מועטת.

**והנה** יש לדון לגבי איסור חזרה דמבואר בסימן רנג (סעיף א)
 שאם החזירו גוי מותר ליהנות ממנו אפילו במצטמק וטוב לו, כמבואר שם במשנ"ב (ס"ק לד), ויל"ע אם יש בזה דין מחאה כיון שאינו אלא הנאה מועטת.

## הדלקת מזגן אי חשיב הנאה חדשה או תוספת אורה

**באגרות** משה (שם) כתב דאף לדעת המקילים בתוספת אורה
 שאין חיוב מחאה וממילא מותר לרמוז לעכו"ם ברמז בדרך סיפור, אין להתיר לומר לגוי להדליק את המזגן, כיון שחשיב הנאה חדשה ואי"ז רק כתוספת. ויש לדון בסברתו, דלכאורה זה דומה ממש לתוספת אורה, שהרי המזגן משנה במגז בחדר גם בלא זה היה יכול לשהות בחדר אלא שע"י המזגן יש לו תוספת נוחיות בשהות בחדר, ולדעת המקילים בתוספת הנאה היה נראה להקל אף במזגן. שו"ר שבראשונים מוכח להחמיר בזה דבמרדכי (פ"ק דשבת סימן רנ) כתב דליהנות מחמום מדורה שרי רק משום שהכל חולים אצל צינה, ומשמע שחמום החדר חשיב הנאה שאסורה בשבת.

## חובת מחאה במניעת היזק

**הנה** הובאו לעיל דברי התוס' בשבת (קכב. ד"ה ואם) שתירצו
 שבכיבוי אין חובת מחאה, דשאני כיבוי דאמרינן דנכרי אדעתא דנפשיה קא עביד כיון שאין הישראל נהנה ממעשה הנכרי, משא"כ בנר הוא נהנה מגוף מעשה הנכרי. ומבואר מדבריהם דיש להקל במלאכה שהיא רק מניעת היזק שאינו הנאה ישירה מהמעשה שמותר ליהנות ממנה ואין בה חובת מחאה.

**אמנם** בספר מלכים אמניך (פרק ד הערה ד) הביא מהגרי"ש
 אלישיב שאין להקל בזה ויש חובת מחאה, היות ומשתמש בחפצי הישראל, ולדעת רבינו שמחה כשעושה מלאכה בחפצו של ישראל יש חובת מחאה. ועיי"ש שהביא בשם הגריש"א שאם הגוי פתח דלת חשמלית בשביל הישראל יש להקל ליהנות ממלאכתו, כיון שאינו אלא סילוק המפריע ואינו נהנה מעצם המלאכה. מיהו לפי מה שנתבאר דעת הגריש"א שכשעושה בחפצו של ישראל יש חובת מחאה, אף כשהוא רק סילוק המפריע, א"כ מה שהיקל בדלת חשמלית, באופן שהיא דלת של ישראל יהיה נכון רק לעניין דיעבד, אך לכתחילה יש חובת מחאה. אמנם ראיתי בחוט שני (ח"ג פרק א עמוד ריג) שאדם שנסגר בחדר או בשירותים עם דלת חשמלית להרבה שעות, יש להקל לרמוז לגוי שיפתח, ע"פ המבואר ברמ"א (סעיף ב) שמקילים בצורך גדול.

**דינים העולים**

1. גוי שעושה מלאכה בשביל הישראל, בגליון רע"א נראה שרק אם עושה מלאכה בשליחות הישראל יש חובת מחאה, אמנם סתימת הפוסקים שגם בלא שעושה בשליחות צריך למחות בו.
2. וכל שיש חיוב מחאה, ממילא יש איסור לרמוז לגוי לעשות המלאכה אפילו בדרך סיפור.
3. אם עושה המלאכה בחפצי עכו"ם, אם עושה כן בבית הישראל דעת רבינו שמחה שחייב למחות [ודלא כספר התרומה דמיקל] וכן נוטה המ"ב להחמיר. אבל בביתו של עכו"ם אינו חייב למחות אא"כ עשה מלאכה בחפץ של הישראל.
4. חיוב המחאה, בתוס' נראה שהיסוד הוא שכל מלאכה שאם עושה אותה העכו"ם אסור להנות ממנה ממילא יש בזה חיוב מחאה, ובדעת הרשב"א מצאנו מקומות שאף שאסור להנות מהמלאכה מ"מ אינו מחוייב למחות.
5. בתוספת אורה, כגון כשדלוק לו נר ובא הגוי והוסיף נר אחר, דעת האגרות משה להקל שאין בזה חובת מחאה, אבל הגריש"א והחוט שני סוברים שצריך להחמיר. אכן בדבר שאין בו הנאה גדולה - כגון קדירה חמה קצת שנתן הגוי בצד האש כדי שיתחמם יותר - אין חיוב מחאה. ויש לדון באיסור חזרה, אי מחוייב למחות, או דגם זה חשיב הנאה מועטת.
6. גוי שצבע לו את הנעלים אין חובת מחאה דאי"ז אלא הנאה מועטת, אבל נעלים חדשים שלא היו צבועים קודם לכן, כיון שאינו ראוי לצאת בלא צביעה חשיב הנאה מרובה וחייב למחות.
7. הדלקת המזגן, מצד הסברא נראה דאין בזה חובת מחאה, דאי"ז אלא תוספת הנאה דגם בלא המזגן היה יכול לשהות בחדר, אכן דעת האגרות משה דחשיב הנאה חדשה כיון שקודם לכן לא היה לו מזגן, ויש לזה ראיה מהמרדכי.
8. אם הגוי עושה סילוק היזק כגון שבא לכבות הדליקה אין חיוב מחאה, ויש ללמוד מזה היתר לגבי פתיחת דלת חשמלית. אכן כשעושה סילוק ההיזק בחפצו של ישראל, לדעת רבינו שמחה צריך למחות, ורק בדיעבד שרי להשתמש במלאכתו של הגוי. אכן במקום צורך גדול - כגון שנסגר בחדר עם דלת חשמלית - כתב החוט שני להקל לרמוז לגוי לפתוח הדלת.