שיעורי שבת ח
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / אורח חיים / סימן שכח - רפואה בשבת

# שיעורי הלכה

### שיעורים על סדר השו"ע

### מפי מו"ר הגאון

### רבי **רפאל צבי ובר** שליט"א

##### הלכות

##### **שבת**

##### סימן שכח

##### שיעור ח

**תרומה ונבילה בזה"ז מי עדיף**

א] [סעיף י"ד-המשך] **היה חולה שיב"ס צריך בשר שוחטין לו, ואין אומרים נאכילהו נבילה וכו'.** וביארנו בשיעור ז' דעות הראשונים בהיתר זה.

וברמב"ם (פי"ד ממאכלות אסורות הלכה טז-יז) כתב "ומאכילין אותו הקל הקל תחילה וכו' כיצד היו לפניו טבל ונבילה מאכילין אותו נבילה תחילה שהטבל במיתה וכו', טבל ותרומה אם א"א לתקן הטבל מאכילין אותו טבל שאינו קדוש כתרומה, וכן כל כיוצא בו" עכ"ל. והוא מיומא (פג.) דפליגי בן תימא וחכמים, דלבן תימא יאכל תרומה דיש לו היתר לכהנים וקיל יותר מטבל, ולרבנן טבל קיל יותר שיש היתר לאיסורו.

ובנוב"י (או"ח סי' לו) הקשה על הרמב"ם שכתב שאם יש לפניו תרומה ונבילה יאכל את הנבילה והא תרומה בזה"ז דרבנן וא"כ איסורו קל יותר מאיסור נבילה דאורייתא, ותירץ (וכ"ה בחזו"א בשביעית סי' יג ס"ק יד) דכן דרכו של הרמב"ם בכמה מקומות דיבר על זמן הבית, ובאמת בזה"ז ודאי עדיף שיאכל את התרומה ולא את הנבילה.

**אם שרי לבטל איסור לכתחילה לצורך חולה שיב"ס**

ב] הפמ"ג (א"א סק"ט) הביא מה שהקשה בפרשת דרכים (דרשה יט) אמאי בטבל ותרומה אמרו שיאכל את הטבל, הא עדיף שיפריש את התרומה, ואחר ההפרשה יערב את התרומה עם השאר ויתבטל בחולין, ואף שאין מבטלין איסור לכתחילה אי"ז אלא מדרבנן, ועדיף מלעבור על איסור תורה [ובחת"ס בביצה (ח. ד"ה יו"ט) כתב לחדש, דכל שמערבנו בחולין שממנו הופרש, חוזר לטבלו, וא"כ לא יהני מה שחוזר ומבטלו בחולין]. ותי' דכיון דאין בביטול התרומה משום פקו"נ, לא הותר כה"ג לעבור על איסור דביטול לכתחילה. ועי' בפמ"ג דהבין בדברי הפרשת דרכים דהוא מחמת דינא דאין אומרים לאדם חטא כדי שיזכה חברך, וא"כ דוקא אחר לא יעבור ע"ז, משא"כ החולה בעצמו עדיף שיפריש ואח"כ יבטל את התרומה בחולין.

והקשה האבנ"מ (תשו' יח) דכל מה דקיי"ל שאין אומרים חטא בשביל שיזכה חברך, זה דווקא היכא דפשע כגון שהדביק פת בתנור סמוך לחשיכה, אבל כשלא פשע באמת עוברים איסור דרבנן כדי להציל חברו מאיסור תורה. וע"כ כתב ליישב קושיית הפרשת דרכים, שביטול תרומה בחולין הוא איסור דאורייתא עיי"ש.

מיהו מהפרש"ד מבואר דלמד דאף איסור דרבנן לא יעבור כדי להציל חברו, וצ"ל דכיון דהחולה במה שאכול טבל או תרומה אינו עובר איסור כלל, דהא הותר לו מחמת פקו"נ, ועל כן אפילו איסור דרבנן אין לעבור כדי להצילו, כיון שהוא עובר איסור דרבנן גמור שאי"ב משום פיקו"נ. ולפי"ד דברי הפרש"ד ה"ה דאסור להוציא נורה ממקומה כדי שלא תידלק אח"כ בפתיחת דלת הרכב, דהרי עובר הוא על איסור סותר [ואף דהוי מקלקל מ"מ אסור מדרבנן] שלא לצורך הפיקו"נ, אמנם אם זה החולה בעצמו שפותח הדלת, לפמ"ש הפמ"ג גם לפרש"ד צריך להוציא את הנורה, ודווקא באחר אסור.

**אם יפריש תרו"מ בשבת**

ג] אמנם הפרש"ד הקשה, דמבואר שם ביומא דאם אפשר לתקן יפריש אף שעובר באיסור הפרשת תרו"מ בשבת, והרי ההפרשה בשבת אינה צורך פיקו"נ, חזינן שהתירו לעבור על איסור דרבנן כדי להציל את החולה מאיסור אכילת טבל. ודין זה שיפריש את התרומה אף שהוא איסור דרבנן הוא מחלו' תנאים דבגמרא ביומא (פג:) מבואר דפליגי רבי ור"א בר"ש אם יש לפניו טבל אם יפריש בשבת או יאכל טבל, דלרבי יאכל בטבלו, ומסקינן שם דכל דברי רבי הם בתרומה דרבנן, אבל בדאורייתא או אפי' בקרוב לדאורייתא כגון דגן בעציץ שאינו נקוב, מודה רבי שיעשר קודם. ופסק המג"א בהלכות יוה"כ (תריח סק"ט) כרבי, ותמה על הרמב"ם דלא חילק בזה וסתם שיאכל טבל, ודחק להעמיד דבריו בחול ולא בשבת. אמנם בנוב"י (או"ח לו) האריך לבאר שם הסוגיא, ומסקנתו דגם אליבא דרבי יפריש גם באיסור דרבנן, וכן כתב במאירי שם דברור שיפריש בשבת דאפי' איסור שחיטה החמור הותר כדי לא להאכילו איסור נבילה. וא"כ קשה שלפי"ד הפרש"ד הרי אין לעבור אפילו על איסור דרבנן כשאינו עושה כן לצורך פיקו"נ, ואמאי מותר להפריש תו"מ.

אמנם י"ל שלא כל האיסורים דרבנן שווים, והפרשת תרומות ומעשרות יש לומר דקיל יותר, ושרי לעבור על איסור זה כדי להציל את החולה מאיסור תורה.

וכן נקטינן לדינא דמותר לעשר, וע"כ אדם הנמצא בבית חולים וחושש שהאוכל אינו מעושר כדין, מותר לו להפריש תרו"מ בשבת, ואפי' אם הוא רק ספק שרי [דממ"נ, אם הוא טבל הרי מותר לעשר, ואם אי"ז טבל הרי הפירות היו כבר מתוקנים ואין כלל איסור], וכן נקט החזו"א (הובא בחו"ב זרעים ח"ב סי' יג), אבל שאר שבותים אין להתיר אא"כ החולה בעצמו עושה זאת, כמ"ש הפמ"ג.

**אם שרי לעבור על מוקצה להציל את החולה מאיסור תורה**

ד] וה"ה דיש להקל באיסור מוקצה דקיל יותר, וע"כ אם יש אפשרות להוריד המתג קודם שנכנס למכונית כדי שלא ידלק האור בשעה שפותח את הדלת, דהוא איסור מוקצה, יעשה זאת. אמנם אם אפשר ע"י שינוי עדיף, דלדעת המ"ב (סי' שח סקי"ג) אין איסור טלטול מוקצה כלאחר יד [ועי' תורת היולדת פכ"א הערה א שדן להקל לגבי שבות דשבות, אמנם נראה שאין להקל בזה כמו שיבואר להלן].

**אם שרי לעבור שבותים כדי להציל מאיסור דאורייתא הנעשה לצורך פקו"נ**

ה] והנה במקום שהיה פיקו"נ והזמינו רופא, וצריך הרופא ליסוע כדי להגיע אל החולה, וקודם שבא הרופא נתברר שאי"צ לרופא, יל"ד אם מותר להודיעו ע"י עכו"ם דהוא איסור שבות, כדי להצילו מאיסור דאורייתא. והדבר תלוי בפלוג' הנ"ל, דלאבנ"מ שרי ולפרש"ד ולפמ"ג אסור, וכן פסק למעשה מרן הגרי"ש להחמיר [הובא בתורת היולדת פרק כ"א הערה א]. אמנם בתורת היולדת (שם) הביא דדעת הגרי"ש להקל שגוי יאמר לגוי באופן שאינו יודע שהוא לצורך ישראל לטלפן, ולסמוך בזה על דעת החוות יאיר (סי' נג הובא במשנ"ב סי' שז סקכ"ד) להקל בגוי שאומר לגוי. וכן דן שם בתורת היולדת להקל בשבות דשבות עיי"ש.

ו] אמנם נראה שאין להקל להודיע לו אפילו בשבות דשבות, דהא כתב השו"ע [סעיף ט"ו] **אמדהו הרופאים שצריך גרוגרת אחת ורצו עשרה והביאו לו כל אחד גרוגרת כולם פטורים ויש להם שכר טוב מאת ה' אפי' הבריא בראשונה.** וצ"ב מאי קמ"ל דפטור, הרי רץ להציל נפש. והנה דין זה מבואר בגמ' במנחות (ס"ד.), ותמה הבעל המאור (יומא ד: בדפי הרי"ף) אמאי לא הביאו הרי"ף שם, והרמב"ן במלחמות (שם) כתב דאין נ"מ מזה אלא לפטור מחטאת, ולא נוהג בזה"ז. אמנם השו"ע כתב דין זה להלכה, וקשה מאי נפק"מ בזה להלכה.

ונראה לבאר בדעת הבעל המאור, דס"ל דכשאמרו שכולם פטורים אינו רק פטור מחטאת, אלא אף מצוה הוא. ובמ"ב לקמן (סי' שלד סקע"ח) כתב "מי שחילל שבת משום פקו"נ א"צ לכפרה כלל ומה שנהגו נשים המדליקות הנר בשביל יולדת בשבת להתענות אח"כ הוא הוללות וסכלות", דהוא מצוה דהצלת נפשות ואין פה מעשה עבירה כלל [וע"ע בלשון המשנ'ב ס"ק עו]. והוא נפק"מ לדינא בנידון דלעיל אם יכול להודיע לרופא ששוב אי"צ לו בשביל הצלה, דאם היה איסור בנסיעתו כשאין צריך לו, א"כ היה מותר להודיע לו שלא יבא, כדי להצילו מאיסור. אבל כיון שמצוה קעביד, א"כ אין להתיר לעשות איסור כדי שלא יבא, דהא עתה מחלל את השבת בהיתר, ואין בזה איסור כלל. וא"כ נראה דאין לעבור אפי' על שבות דשבות כדי להצילו מאיסור תורה, כיון שמצוה קעביד, ודווקא הפרשת תרו"מ הותר, וכן לפמ"ג לחולה בעצמו עדיף שיעבור איסור דרבנן, משא"כ לאחרים נראה דאפי' שבות דשבות אין יעבור משום כך.

**ריבוי בשיעורים**

ז] [סעיף ט"ז] **אמדהו לשתי גרוגרות ולא מצאו אלא שני גרוגרות בשני עוקצין וג' בעוקץ אחד כורתים העוקץ שיש בו ג', ואם היו ב' בעוקץ אחד וג' בעוקץ אחר לא יכרתו אלא העוקץ שיש בו שנים. הגה. ואם הדבר בהול אין מדקדקין בכך שלא יבא לידי דיחוי ועיכוב.** ומבואר כאן ב' דברים, **א.** איסור ריבוי בשיעורים והוכיח הר"ן (ביצה יז.) דהוא דאורייתא. **ב.** דעדיף להרבות בשיעורין מלהרבות במלאכות.

**רבוי במנורות חשמל או בגז אם נחשב רבוי בשיעורים או במלאכות**

ח] ודעת הגרש"ז אויערבך (שש"כ פל"ב הערה קסט) דריבוי בשיעורים הוא דווקא כשמבשל יותר בקדירה אחת, אבל אם מדליק באש אחת תחת שתי קדירות, אי"ז ריבוי בשיעורין, אלא נחשב ריבוי מלאכות, דהקדירות הם דברים נפרדים. וכן הוכיח בחלקת יואב (או"ח סי' י) מהירושלמי (פ"ג כתובות הל"א) במדליק גדיש דעל כל שבולת יש התראת מיתה [אמנם הוא נוקט שם דלא כדעת הר"ן וס"ל שריבוי בשיעורים אין איסורו מהתורה]. ולפ"ז כשבא להדליק תאורת חשמל לצורך חולה בשבת, ויש לו אפשרות להדליק שני נורות בשני מתגים, או להדליק במתג אחד ג' נורות, עדיף להדליק בשני מתגים שני נורות מאשר להדליק במתג אחד ג' נורות, ולא דמי לדין גרוגרות המבואר בשו"ע, כיון שנחשב ריבוי במלאכות ולא ריבוי בשיעורים. ואם מדליק גז שיש בו יותר חורים וממילא הלהבה יותר גדולה, נוקט הגרש"ז (שם הערה קצח) דבזה חשיב ריבוי בשיעורים, דהכל אש אחת, משא"כ בהדלקת חשמל.

**בריבוי בהוצאה ביו"ט**

ט] וכן נ"מ ביו"ט לגבי הוצאה, דהותר ריבוי בשיעורים, ומבואר בתוס' בשבת (צ. ד"ה המוציא) דאגד כלי שמיה אגד, ואם מוציא בבגד אחד או בכלי אחד כמות יותר גדולה נחשב ריבוי בשיעורים דמותר, אבל אם הוא שני דברים נפרדים המחוברים יחד נחשב ריבוי מלאכות, וכן דייק באור שמח (פי"ח מהלכות שבת הי"ח) מהתוס' שם.

**מפתחות בצרור אם הוי ריבוי בשיעורים או ריבוי מלאכות**

ויל"ד כשצריך ביו"ט לב' מפתחות ונמצאים המפתחות בתוך צרור, דאם חשיב המאגד את הצרור כאגד כלי, הוי מלאכה אחת. אבל אם לא חשיב אגד כלי, א"כ כל מפתח ומפתח שבצרור הוי הוצאה אחרת, ואי"ז ריבוי בשיעורים, וא"כ ראוי שיוציא את המפתחות הנצרכים לו מהצרור, ולא יקח את כל הצרור.

**השיעור נמסר בביהכ"נ "בית ציון ואהל אית"ן", נוה יעקב, ירושלים.**

ניתן לשמוע בקול הלשון [טל': [PHONE_REMOVED] או [PHONE_REMOVED] או [PHONE_REMOVED], קוד 1-3-2-2-2, ובשידור חי ביום ה' 22:30].

**נכתב ע"י ש. מ. והיה למראה עיני מו"ר שליט"א**