שטו ט
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / אורח חיים / סימן שיג עד שטו - בונה

##### הלכות

##### **שבת**

##### סימן שטו

##### הלכות אוהל

##### שיעור ט

# **שיעורי הלכה**

### שיעורים על סדר השו"ע

### מפי מו"ר הגאון

### רבי **רפאל צבי ובר** שליט"א

[סימן שטו סעיף א] **אסור לעשות אהל בשבת ויו"ט אפי' הוא עראי, ודווקא גג, אבל מחיצות מותר, ואין מחיצה אסורה אלא א"כ נעשית להתיר סוכה או להתיר טלטול. הגה: אבל מחיצה העשויה לצניעות בעלמא שרי, ולכן מותר לתלות וילון לפני הפתח אע"פ שקבוע שם, וכן פרוכת לפני ארון הקודש, ובלבד שלא יעשה אהל בגג טפח. וכן מותר לעשות מחיצה לפני החמה או הצנה או בפני הנרות שלא יכבה אותן הרוח, אבל אסור לעשות מחיצה בפני אור הנר כדי שישמש מטתו, וכן לפני ספרים כדי לשמש או לעשות צרכיו, אם לא שהיה מבעוד יום טפח, שאז מותר להוסיף עליה בשבת.**

## אהל קבע ואהל עראי

א] בסי' זה התבארו דיני אהל, והעושה אהל קבוע, אסור מדאורייתא משום תולדה דבונה, ורבנן גזרו ואסרו אף באהל עראי, וז"ל המ"ב (ס"ק א) "דהעושה אהל קבע, כגון שפורס מחצלת או סדינין וכיוצא בזה לאהל ועושה אותן שיתקיים, אף דאין זה בנין ממש, חייב משום בונה, דעשיית אהל הוא תולדת בונה, והסותרו חייב משום סותר. וגזרו על אהל עראי משום אהל קבע, וכן על סתירת אהל עראי משום סתירת אהל קבע". הרי דרבנן גזרו ואסרו לעשות ולהרוס אהל עראי.

## מחיצה בלא גג

ב] ודעת רש"י דאין איסור באהל אלא בעשיית גג, אבל מחיצה שרי, אמנם דעת ר"ת והרבה ראשונים, דאף במחיצה, כל שהיא מתרת לענין טלטול וכדו', אסור לעשותה בשבת ויו"ט, וכן פסק השו"ע דכל שהיא מתרת או פועלת דין כל שהוא מחמת המחיצה, אסור לעשותה, וכגון מחיצה המתרת טלטול בתוכה, או מחיצה שלישית בסוכה, שמתירה באכילה ושינה, ואפי' מחיצה כדי לעבור בפני המתפלל, כל אלו וכדו' חשיב מחיצה המתרת ואסור, אבל מחיצה רביעית לסוכה, שאינה אלא לצניעות, וכן מחיצה הנעשית להגן מפני החמה והרוח, ואפי' מחיצה לצניעות להפסיק בין גברים לנשים (מ"ב ס"ק ה) כל שהיא מחיצת עראי מותר לעשותה ביו"ט ואפי' בשבת, כיון שלא צריך לשם 'מחיצה' שבו, דה"ה אם תזוז ברוח וכדו', כל שמגינה עליו ומסתירה הנשים מראייתו שפיר דמי, וכל כה"ג לא גזרו בה משום אהל.

## בנין מחיצה עראי באבנים

ג] ובבה"ל (ד"ה ואין) הקשה דבביצה (לב:) התירו לצדד אבנים בבית הכסא, כיון דאהל בלא גג אינו אסור אלא מדרבנן, וכאן בבית הכסא משום כבודו לא גזרו ביה, והקשה דכיון דאינו מחיצה המתרת צריך להיות מותר לגמרי, ולאו דווקא בבית הכסא משום כבודו. ותירץ. **א.** דשאני בנין אבנים דדרך בנין קבע הוא, וכל שמצדדן בקרקע דרך קבע חייב, ולכך החמירו בו טפי ורק משום כבודו הותר, והיתר מחיצה שהקילו אינו אלא בדבר שאין דרך בנין בכך וכגון וילון או מחצלת. **ב.** דצדוד אבנים בבית הכסא לאו משום מחיצה אסורה, אלא משום גזירת אצטבא. עוד אפש"ל כמ"ש באבן האזל (פ"י מהלכות שבת הי"ז) דיסוד מלאכת בנין הוא קבוץ חלקים ואבנים זה לזה, משא"כ מלאכת אהל עניינה להפריד בין הרשויות ולחוץ ביניהם ולכך אינו בונה ממש אלא תולדת בונה, וא"כ אפשר דזהו גם הטעם דכל שהוא עראי, לא חשיב שחולק רשות לעצמה, ולכך לא גזרו אלא באהל ממש דהיינו גג, משא"כ בצדוד אבנים דהוא דרך בנין דקבוץ חלקים זה לזה, הוי דרך בנין ממש, ובזה אף שהוא מחיצה עראי גזרו ביה, ורק משום כבודו הקילו בה.

## תליית וילון, פרוכת, ותמונה ע"ג הקיר

ד] וכתב הרמ"א דמותר לתלות וילון לפני הפתח אע"פ שקבוע שם, דכיון דאינו בא להתיר, אין בו משום איסור עשיית אהל עראי, וכתב המ"ב (ס"ק ו) "שקבוע שם. ר"ל שאינו עשוי להסיר משם אלא תלוי שם תמיד, אפ"ה חשיב מחיצת עראי כיון שהוא נע ונד ברוח מצויה, וגם אינו מעכב לעוברים דרך שם. אבל לחברה למעלה ולמטה ומן הצדדים בענין שאין נזוז ממקומו, אסור משום בנין, דסתימת קבע הוא". ועוד כתב (ס"ק ז) "וכן פרוכת. זה פשיטא דשרי, דכיון שיש בלא"ה דלת לארון הקודש, א"כ הפרוכת אינו תלוי רק לצניעות בעלמא וכו'. מותר לתלות בשבת סדינים המצוירים על הכותל לנוי, ואפי' לקבעם שלא יהיו נזוזים ממקומם ג"כ שרי כיון שאין עשויים כלל למחיצה". ומקורו מהמג"א (ס"ק א - ב) ובב"י בביאור דעת רש"י.

והוא דהתבאר לעיל (סי' שיג סעיף א' ובמג"א שם ס"ק ז, ונתבאר לעיל שיעור א) גבי פקק החלון דמותר לסתום בו בשבת, כיון שאינו עשוי להיות שם תדיר, אבל בדבר שעשוי להיות קבוע, הוי מוסיף על בנין קבוע, וחייב משום בונה, וא"כ כאן בוילון ופרוכת, אף שאין בזה משום איסור מחיצה ואהל, כיון שאינו גג, ואינה מחיצה המתרת, מ"מ צריך להיות אסור, כיון שמוסיף על בנין קבוע, והרי הוא עשוי לקיום, כמ"ש הרמ"א דהרי הוא קבוע שם. ולזה יישב דכיון שהוא נע ונד ברוח מצויה, ואינו מעכב מפני העוברים ושבים, לא חשיב תוספת קבועה ולכך אין לדון בו אלא משום מחיצה. אמנם לגבי פרוכת מיושב טפי, דכיון דיש כבר דלת לארון הקודש, ואינו אלא לצניעות בעלמא, לא חשיב תוספת על הבנין, דדוקא גבי פקק החלון דמוסיף בבנין, דסתם את החור שבו, משא"כ הכא דאינו אלא תוספת חיצונית על הבנין, ובזה שרי אף שהוא קבוע, ומטעם זה כתב להתיר אף בקביעת תמונה על הכותל, אע"פ שקבוע ולא זז ברוח, דאינו מוסיף בבנין, אלא תולה על הבנין לחוד [אמנם זה פשוט דכל שתוקעו בכותל, חייב משום בונה, ולא התיר כאן אלא שתולהו על מקום המוכן לו, בלא תקיעה והידוק].

ה] אולם דעת החזו"א (סי' נב ס"ק יג) לאסור בזה, דס"ל בכל אלו ג' דברים **א.** וילון לפני הפתח, אע"פ שנע ונד. **ב.** פרוכת. **ג.** תליית תמונה ע"ג הקיר. דאסור מדאורייתא משום תוספת בנין וכמבואר לעיל גבי פקק החלון, ולא התירו כאן אלא כשהוא לזמן מועט, דומיא דפקק החלון, ולא לזמן קבוע. וז"ל ".....דכיון שהוא נע ונד ברוח מצוי' לא מקרי קבע. והוא תימא דכיון דקובעו להיות תלוי על צירין הו"ל כתולה דלת על ציריה דחייב משום בונה, ואע"ג דנע ונד למטה, מ"מ הוא מתקיים תמיד על ציריו וזהו בנינו להיות תלוי תמיד ונוח לנטותו בכל עת שירצה. ואין מותר אלא בוילון שדרכו לתלותו ולסלקו, וכן בפרוכת לדידן, מותר שאין אנו קובעין אותה אלא מחליפין אותה בשבת, וכו'. והיכא שתולה להיות קבוע אין מקום לחלק בין תולה בפתח פתוח, או בתולה על הדלת, שהרי לא משום מחיצה אתינן עלה אלא משום בנין וכל שקובע הדבר הוי בנין וכו'. וכן מש"כ המג"א דמותר לתלות סדינים המצויירים לנוי ואפי' לקובעם, צ"ע אם קובעם לעולם הרי זה בונה, וצ"ל ג"כ בעשוי לתלותם ולהסירם או שתלאן רפוי שנוח להסירן, וממילא דרכן להסירן".

## תליית וילון כשמחבר גם מלמטה

ו] ובאופן שקובע את הוילון גם מלמטה והצדדין, כו"ע מודו דאסור משום תוספת על בנין קבע. אמנם דעת השעה"צ (ס"ק ו) דכל זה כשעושה אותו לכמה ימים, אבל בלא"ה יש להתירו וכמו לעיל בפקק החלון, וז"ל השעה"צ "ועיין בפמ"ג דמשמע מינה דהוא מן התורה, דתוספת קבוע באהל קבוע אסור מן התורה, ומ"מ נראה דזה דוקא אם דרך הוילון ששוהה שם כמה ימים בסתימה זו, אבל אם הדרך הוא להיפתח תמיד, לא חשיב סתימה קבוע מן התורה, ואפשר דאף מדרבנן אין איסור בזה, דמאי גריעא מפקק החלון" וכו'.

ז] אמנם בשעה"צ (ס"ק יא) הקשה במ"ש המג"א דאיסור עשיית מחיצה בפני הנר, הוא דווקא שעושה מחיצה י' טפחים, והוי מחיצה גמורה דקושרה גם מלמטה שלא יזוז ברוח מצויה [אבל אם עושה מחיצה על כל החדר, כתב שם דאפשר לדונה ככיסוי ולא כמחיצה ושרי, כמבואר במ"ב ס"ק י] ואז אסור משום מחיצה המתרת, והקשה השעה"צ דכשקושר מלמטה אסור בלא"ה משום תוספת בנין. ותי' "ולפמ"ש מקודם, דדוקא אם עשויה להיות עומד כן כמה ימים, ניחא בפשיטות דהכא הוא רק לפי שעה, א"נ דשם שעשויה לסתום פתח של בנין קבוע חמיר טפי". הרי דתי' ב' תי' **א.** דכאן הוא ליום אחד ומותר אף בחוזק, **ב.** דמחיצה שעשויה לסתום פתח של בנין קבוע חמיר טפי.

ויש להסתפק בתי' הב' אם בא לחלוק לקולא או לחומרא, והיינו אם בא לומר דבמחיצה בפני הנר כיון שלא עושה אותו כדי לסתום פתח של בנין קבוע, שרי אף בקובעו שלא יזוז, אף שהוא לכמה ימים, אך יותר נראה אדרבא להיפך דבא להחמיר, דבפתח של בנין קבוע, אסור לקבוע את הוילון אף שהוא ליום אחד, וחזר בו ממ"ש קודם דדוקא לכמה ימים.

ח] ונ"מ במה שדנו פוסקי זמנינו, במחיצה מתקפלת העשויה לפתוח ולסגור תמיד, אם מותר לחלק בה חדר אחד לשנים, ובשבות יצחק (מהדורת בקורת) הביא ששאל לרבינו הגריש"א זצ"ל והשיב לו לאיסור, כיון שהמחיצה באה לחלק. ולדעתי נראה דזהו כוונת השעה"צ כאן, דמחיצה כזאת שמחלקת את החדר לשנים וכן סוגרת פתח של בנין קבוע, יש במחיצה זו חשיבות של בנין, דעושה כאן שני חדרים, ואף אם הוא לזמן מועט כל שמהדקהו היטב אסור. אבל סתם מחיצה כגון מפני הנר, שאינו מבדיל ומחלק את החדרים לשנים, אלא רק לענין דינא, דחוצץ בינו לבין הספרים והנר, אמרינן דכל שעושהו לזמן מועט אינו משום תוספת בנין, והרי הוא כפקק החלון דשרי, אלא דיש לאוסרו משום גזירת אהל דהוי מחיצה המתרת.

## מחיצה המבדלת בין חדרים, ומחוברת במסילה כעין צירין

ט] אלא דבהרבה מאלו המחיצות יש להם מסילה קבועה, ויש לדון אם נחשב כדלת שתולה בציר, שאין שום איסור לסגור ולפתוח. והנה בחזו"א (סי' נב ס"ק ו) כתב דמותר לפתוח שמשיה על צירים שתקועה בארץ, ואין לחוש בו משום אהל, וכמ"ש שם "ומ"מ כיון שהוא גוף אחד וכן דרך תשמישו, אין כאן אהל וכו', והיינו נמי טעמא דמתירין לפתוח דלת הגג שעל הסוכה ולסתום בעת הגשם, וה"נ אם קבעו עמוד בארץ וסביביו מחיצות תליות על צירים לפותחם ולנועלם לשבת תחתם לצל מותר". ועיי"ש דבמטריה גדרו גדר ואסרו משום פירצה דשבת ואוושא מילתא, עיי"ש. אמנם בפתיחת סככת צל, או גגון של עגלה התיר מטעם שהוא מחובר לצירים והכל גוף אחד לא חשיב שעושה אהל. וכתב בשש"כ (פכ"ד הערה נה) בשם הגרשז"א, וז"ל "דאף שהחזו"א מתיר לעשות כן וסובר נמי דבכה"ג ליכא אוושא מילתא ועובדין דחול, מ"מ צ"ע אם גם במחובר לקרקע מותר לעשות לגמרי את כל האוהל מתחילה ועד סוף בגלל ההיכר של צירים, וחושבני שאם יהיה בית כזה אשר הגג והמחיצות כולם מתקפלים ונפתחים ע"י צירים, שאסור לפתוח ולעשות אוהל כזה בשבת, אף אם אין לחוש לשמע יתקע, וגם כאן הרי נהפך כולו ממקל לאוהל" וכו'. הרי דדעת הגרשז"א דפשוט שלא בכל גווני התיר החזו"א משום דעשוי על צירין, דכל שעושה בית ממש מתחילתו ועד סופו אין להתיר משום צירין, וא"כ שמא אף בעושה מחיצה כזאת שמחוברת למסילה, כיון שאינו כצירין ממש אסור אפי' באופן עראי, ובוודאי שאסור לעשות כן באופן שהוא יכול להיות קבוע לכמה ימים.

## מחיצה בבית אם צריך לעמוד ברוח מצויה בחוץ

י] עוד כתב הרמ"א ומותר לעשות מחיצה בפני אור הנר כדי שישמש מטתו. וכתב המ"ב (ס"ק י) בשם המג"א דדוקא אם עושה מחיצה בשביל דין 'מחיצה' ואז חשיב מתרת, והיינו כשעושה מחיצה י' טפחים דאע"פ שנראה עדיין האור מתוכה מותר לשמש מטתו דהוא חדר אחר, ואז צריך ג"כ שיהיה קשור למטה ומהצדדין שלא יזוז ברוח מצויה דאל"כ לא חשיב מחיצה, אבל אם עושה כיסוי גמור עד למעלה שלא יראה הנר מבעדו, אין דין מחיצה אלא דין כיסוי ומותר לעשותו בשבת, וגם א"צ לעשותו בקביעות שלא יזוז ברוח, כיון דמהני מדין כיסוי ואין צריך שיהיה לו דין מחיצה.

והחזו"א (סי' נב ס"ק יד) חולק וס"ל דבתוך בית א"צ לקושרו היטב כיון שאין שם רוח, והוי מחיצה גמורה, וז"ל "אבל נראה דאם חוצץ ביתו בסדין א"צ לקשור למטה, דהרי בביתו אין הרוח מצויה שכותלי הבית חוצצין בפני הרוח ואין רפיון המחיצה פוסלתה אלא תנועתה ונדנודה פוסלתה, אבל כיון שהיא קבועה שפיר חשיבא מחיצה וכו', דמה לי קושרה ומה לי העמיד כותל להגן בפני הרוח שלא תנוע את המחיצה" וכו'. אמנם בעמק ברכה (סוכה סי' יט) הוכיח לא כן אלא דהוא דין והלכה בהלכות מחיצה, דצריך להיות סוג מחיצה שאילו נמצאת בחוץ יכולה לעמוד ברוח מצויה, ואין נ"מ מה המצב בפועל, והביא ראיה לזה מסוכה דף כג. דס"ל לר"ע דסוכה ע"ג ספינה הנמצאת בים כשרה דיכולה לעמוד ברוח מצויה דיבשה, והקשה שם דסו"ס במקום שנמצאת הספינה, אינה עומדת ברוח מצויה, אלא ודאי דהוא הלכה בהלכות מחיצה, דצריך להיות סוג מחיצה שעומדת ברוח מצויה דיבשה. ומכח זה כתב שם דה"ה אף שהמחיצה בבית לא סגי בלא קשירה, דכדי להיחשב מחיצה צריך שמצד עצמותו, חשיב יכול לעמוד ברוח מצויה, אכן בחזו"א (שם) יישב את הקו', וז"ל "ואע"ג דבאינה יכולה לעמוד ברוח מצוי' דים מכשיר ר"ע, היינו לקולא דמ"מ חשיבא מחיצה, אבל לבטל המחיצה בשעה שהיא קבועה לא שמענו, וכו'. הרי דס"ל לחלק דיותר קל לעשות מחיצה מלבטל מחיצה.

יא] וכן בחזו"א בעירובין (סי' עז ס"ק ו) כתב דכל צורת הפתח שהרוח מנידו ועדיין החבל בתוך הקנים שלה, חשיב מחיצה לענין עירוב, ורק אם הרוח כופפת את החבל למטה מעשרה או מרחיקה החבל חוץ למבוי פסול. והחזו"א לשיטתו, דס"ל שכל דין מחיצה שאינה עומדת ברוח הוא מצד שהמחיצה נחשבת כמחיצה ארעית. אך העמק ברכה (שם) חולק ע"ז דהוא דין במחיצה, וכיון שהוא זז במקצת אין לו דין מחיצה והרי הוא פסול, והביא ראיה לזה מהמבואר בסוכה (כד:) דהעושה סוכה בין האילנות, צריך לקשור את הענפים, ואע"פ שמסתמא אינו זז אלא מעט, צריך לקושרם [ומ"מ גם לדעת העמק ברכה ברור שאם זז מעט ממש, לא חשיב ליפסל, וגם דפנות סוכה שלנו זזות מעט], אמנם החזו"א (שם) יישב דצ"ל שזז הרבה ומתרחק יותר מג"ט בין ענף לשני, ולכך צריך לקושרם דמבטל מהם שם מחיצה.

**דינים העולים**

1. העושה אהל או סותר אהל קבע חייב משום תולדה דבונה, ואסרו רבנן אף לעשות ולסתור אהל עראי, ומ"מ דוקא בגג או במחיצה המתרת, אבל מחיצה שאינה מתרת מותר לעשותה עראי. ומחיצה מקבוץ אבנים זה על זה, אף שאינה מתרת אסור [בה"ל].
2. דעת הרמ"א והמג"א והמ"ב, דאין איסור להוסיף [בלי תקיעה והידוק] על בנין קבוע, וילון שנע ונד ברוח, וכן פרוכת או תמונה אף שאינו נע ברוח וקבוע היטב, כיון שהוא תוספת צניעות או נוי בעלמא, אבל וילון שקובעו מלמטה או מהצדדים אסור. ודעת החזו"א דבכל גווני כל שעושהו לזמן קבוע, חייב משום תוספת בנין, ולשבוע אחד שרי.
3. ודעת השעה"צ דכל שעושהו לזמן מועט, מותר אף לקבוע את הוילון מלמטה והצדדים, אמנם בוילון שבא לסגור פתח של בנין קבוע, אפשר שלתי' הב' בשעה"צ אסור אפי' ליום אחד.
4. מחיצה הבאה לחלק חדר לשנים, דעת הגריש"א דאסור לקובעה בשבת, אף שעושה אותה לזמן מועט, ויש לדון באופן שמחוברת למסילה, אם דינה כדלת שמחוברת לצירין, או שאסור.
5. דעת המג"א והמ"ב והעמק ברכה, דגם מחיצה הנעשית בתוך הבית, אין לה דין מחיצה אלא אם קושרה שתוכל לעמוד ברוח מצויה שבחוץ, וכן אם זזה אפי' שלא יוצאת מהמסילה, אין זה מחיצה. ודעת החזו"א, דכל שאינו יוצא משני הקנים, וכן במחיצה בבית שאין שם רוח א"צ לקושרה מלמטה, ובכל גווני חשיב מחיצה, ואינה נפסלת רק באופן שהרוח מבטלת ממנה שם מחיצה.

**השיעור נמסר בביהכ"נ "בית ציון ואהל אית"ן", נוה יעקב, ירושלים.**

ניתן לשמוע בקול הלשון [טל': [PHONE_REMOVED] או [PHONE_REMOVED] או [PHONE_REMOVED], קוד 1-3-2-2-6, ובשידור חי ביום ה' 22:30].

**נכתב ע"י הרב ש. מ. שליט"א והיה למראה עיני מו"ר שליט"א**