מראי מקומות קלח
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / מלאכות שהיה והטמנה / הרב משה יפהן / חובל ופרק הבונה / סוגיית אהל

**מראי מקומות קלח. קלח: סוגיית בנין וסתירת אהל. 2**

**אלא אמר אביי מדרבנן היא שלא יעשה כדרך שהוא עושה בחול.** בדף הקודם ציינו לשיטות הראשונים בזה האם איסורו הוא משום אהל עראי או משום גזירה שמא יבוא לשמר. ועיין בריטב"א ד"ה טלית כפולה. והנה הטעם מדוע אין איסור אהל עראי לשיטות הר"ן ורש"י למסקנא. לכאורה הוא משום שהכל יודעים שנעשה לשמר ולא לצר. ועיין במ"ב סי' שט"ו סקל"ו, בשם הפרישה ואליהו רבה. דעשיית משמרת חשיבא אהל עראי משום שצורת עשיית המשמרת שהיא נעשית כגג לכלי ושייך בזה גזירת אהל. עיי"ש. אמנם באופן שתולה משמרת על יתד ואין תחתיה כלי. מותר דלא חשיב אהל עראי. **מנקיט אביי חומרי מתניתא ותני הגוד וכו'.** פי' רש"י דגוד הוא עור של בהמה ופיו רחב וממלאין אותו יין או חלב ושוטחין אותו ופיו מתוח על גבי יתידות. ועיין רשב"א ור"ן דביארו דהא קיי"ל דאין איסור אהל אלא אם כן צריך את החלל שתחתיו והכא הוא צריך לחלל שתחתיו כדי שיכנס שם הרוח והיין לא יתקלקל. אמנם התוס ד"ה כסא טרקסל לא הזכירו תנאי זה שבאיסור עשיית אהל בעינן לתנאי של משתמש תחתיו.

**אהלי קבע לא יעשה ואם עשה חייב חטאת.** בפי' רש"י לא נתבאר משום מאי מחייב בעושה אהל קבע. אמנם עיין רמב"ם פ"י הי"ג דכתב דחיובו משום תולדה דבונה. והנה דנו האחרונים מדוע לא מחייבים משום אב דבונה. ובתחילת סוגיית בונה ראינו בזה דברי האחרונים דהגרא"ז באבן האזל פ"י הי"ז. כתב דאב דבונה הוא קיבוץ החלקים להיות אהל. והתולדה היא או קיבוץ החלקים או עשיית אהל בלא קיבוץ חלקים. ועשיית אהל קבע היא בלא קיבוץ החלקים להיות אהל. והקשינו עליו מהא דמבואר ברמב"ם דחייב במשווה פני הקרקע וחשיב אב אע"ג דאינו עושה אהל. עיי"ש שהתייחס לזה. והקה"י סי' ל"ז. כתב דהאב הוא כל בנין המחובר לקרקע. ובנין שאינו מחובר לקרקע חשיב תולדה. ודנו דלפי"ז נצטרך לומר דהקרשים של המשכן שמהם למדנו את מלאכת בונה היו מחוברים לקרקע. וכן משמע במאירי בדף קב. אמנם דנו בשעתו דלאו דווקא מחובר לקרקע אלא כל בנין של דבר גדול. דהוא חשוב כמו קרקע זה נחשב בנין חשוב. ובנין של כלים או אהל אפילו קבע הוא חשיב תולדה. **אמנם יש לעיין מה המיוחד באהל. דלכאורה הוא בכלל עשיית כלי ומה מיוחד בשם אהל.** והנה בפשוטו סתם אהל אינו נעשה בקרקע ואין לו את החשיבות של בונה בקרקע כל שהוא. והנה בכלים הרי פוסקים דאין בנין בכלים ואינו חייב רק בעשיית כל הכלי. ומצד זה מי שעשה אהל אפילו קבע. אפשר שלא נחשב עשיית כלי. דהרי כאן הוא מעשה שאינו יוצר כלי. אלא שיוצר גידור למקום וזה המחייב של אהל הבנייה של דבר שיוצר גידור דמצד הכלי לפעמים לא יצר כאן כלי דזה שפירס אהל הרי זה רק צורת ההשתמשות בבד. ואין זה שינוי בחפצא של הבד כמו עשיית הכלי. אלא זה שיצר גידור על מקום. וכמו שדיברנו דאהל קבע נאסר בין בגידור על הגג בין בגידור על המחיצות. וממילא עיקר הבנייה הוא התוצאה שנעשית כתולדה מהמחיצה וזה השם החדש של עשיית אהל של תולדת בונה. [ ובאמת יש לדון באופן שהאהל כן מחובר בקרקע האם באופן זה שייך לחייבו כן מדין בנין כל שהוא בקרקע או דכיוון שהוא מציאות בפני עצמה לא שייך לחייבו אפילו משום בונה כל דהו בקרקע ויל"ע בזה.] **אהלי קבע לא יעשה ואם עשה חייב חטאת.**  עיין ברי"ף דלכאורה מוכח מדבריו דלא חשיב אהל קבע אא"כ יש בגגו טפח. ואם אין טפח חשיב אהל עראי. ועיין פי' ר"ח בסוגיין. וכן הוא שי' הרמב"ם פכ"ב הכ"ט. אמנם שי' רש"י היא דאם אין רוחב טפח לא חשיב אפילו אהל עראי. ולכן פי' דבכילה פטור אבל אסור הוא משום שיש בגגה טפח דאם לא היה בגגה טפח גם לא היה אסור. וכן דעת הרא"ש סי' ב. והטור בסי' שט"ו. ולשיטתם החילוק בין אהל עראי לאהל קבע. הינו בקביעות דזה עשוי לזמן מרובה וזה עשוי לזמן. קצר. ויל"ע מהו השיעור קביעות דבזה נחשב אהל קבע. וכן יש לעיין באהל עראי האם יש איזה שיעור זמן שאם רגיל לפרקו בתוך הזמן הזה לא ייחשב אפילו אהל עראי. ויל"ע בזה. ועיין בפמ"ג משב"ז סי' שטו סק"ח ובמ"ב סקל"ה. ובביאור הלכה ס"ח ד"ה אין בגגו.

**שם.** בפ' הבונה ראינו את שיטת הירושלמי דחייבים גם על בנין לשעה. ויל"ע מאי שנא אהל עראי דאינו חייבים עליו כיוון דמצינו דגם חייבים על בנין לשעה. ועיין בזה.

**תוד"ה כסא גלין.** לכאורה רש"י והתוס' אזלי לשיטתם. דלתוס' דאיסור משמרת הוא משום אהל עראי ומשום כן כסא גלין נמי חיובו משום אהל. אמנם לרש"י דאיסורו הוא משום עובדא דחול א"כ לא כל הדברים שהזכיר אביי חיובם משום אהל. אלא דנקיט אביי חומרי הכלים שאסרו חכמים עשייתן כל אחד מטעמו הוא. ועין פי' הרשב"א. ועיין הגהות מצפה איתן. והנה לדעת התוס' החילוק בין כסא גלין לכסא טרקסל. דבכסא טרקסל העור כבר מחובר אמנם בכסא גלין עדיין צריך לפשוט את העור על הכסא. ועיין היטב בסוגיית הגמ' ביצה לג.

**מטה וכסא טרקסל ואסלא מותר לנטותן לכתחילה.**  במיטה פי' רש"י דההיתר הוא משום דלא עבידא אלא ליתובא בעלמא. ובהיתר אסלא כתב רש"י דהא עביד וקאי. ויל"ע האם שני הטעמים יסודם אחד. ושניהם המכוון הוא דעביד וקאי או דיש ביניהם חילוק. ובמג"א סי' שט"ו סק"ח. מבואר דענינים אחד עיי"ש. ועיין בביאור הלכה סי' שט"ו ס"ה ד"ה לכתחילה שדן על מיטות שלהם שהיו מקופלין וסמוכין לכותל וכשרוצה לישון פושטם. דלכאורה גם נחשבים עביד וקאי. אמנם הנוב"י תניינא או"ח סי' ל' בסו"ד כתב. דבמיטה ליתא להתירא דעביד וקאי כיוון שלמעשה הוא משנה את מצבה ופושטה. אלא כוונת רש"י היא דאינו צריך את השימוש של האויר מתחתיה. אלא לישב עליה. וכשיט'ת הרשב"א בסוגייתינו דאין איסור אלא אם כן צריך את החלל מתחתיו. ופי' דכן כוונת רש"י גם לגבי אסלא. [ ובזה יל"ע דלא משמע כן כ"כ מלשונו של רש"י ויל"ע האם יש מקום לחלק בין מטה לבין אסלא וצ"ע בזה.] ומתוך כך אסר פתיחת מטרייה בשבת משום ששם כן צריך את החלל מתחתיו.. וליכא התירא. עיי"ש בדבריו. ועיין חי' חת"ס או"ח סי' ע"ב. שהשיג עליו מג' טעמים. וכתב דאע"ג דליכא איסורא דרבנן מכל מקום שומר נפשו ירחק מזה. ועיין בביאור הלכה סי' שט"ו ס"ח ד"ה טפח. שהביא נידון הפוסקים בזה. ועיין מה שכתב לחלק בין מטריה לכסא טרקסל. ועיין חזו"א סי' נ"ב ס"ו. ועיין שש"כ. פכ"ד סט"ו הערה נה נו. ועיין אורחות שבת פ"ט הערה י'. **תוד"ה כסא טרקסל.** שי' ר"ת דלא חייבים על פריסת אהל ללא מחיצות. והרש"י לעיל קכה: ד"ה שאין פליג וחייב גם בפורס על קונדסין. ועיין רשב"א .ועיין מג"א סי' שט"ו סק"ז. ובמ"ב סקל"ו ובשעה"צ אות כה.