חוקות הגויים קפב יט
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / יורה דעה / חוקות הגויים קעח עד קפב

**­שיעורי הלכה**

**שיעור יט'**

**הדינים הנידונים:**

* אשה ללבוש ציצית או תפילין.
* צביעת שיער. והדין במקום צער, כשאינו עושה כדרך הנשים, ואם שרי לומר לעכו"ם לצבוע שערותיו.
* קישוט באיש, מראה, לבישת שעון, ניתוח כדי להתייפות.
* לבישת מכנסיים לנשים בימינו.

*יורה דעה*

*סי' קפב ה-ו*

**'לא ילבש'**

**ממורינו הגאון רבי רפאל צבי ובר שליט"א**

**השיעורים נמסרים במוצש"ק בית הכנסת 'בית תפילה' נוה יעקב ירושלים**

[המשך סעי' ה] לא תעדה אשה עדי האיש, כגון שתשים בראשה מצנפת או כובע או תלבש שריון וכיוצא בו...

## אשה ללבוש ציצית או תפילין

בתרגום יהונתן על הפסוק לא יהיה כלי גבר על אשה (דברים כב, ה), תרגם - לא יהיה גוליין דציצית ותפילין דהינון תקוני גבר על איתא. מבואר שנשים אסורות בציצית ותפילין. אכן הרמ"א (או"ח סי' יז סעי' ב) כתב דאשה יכולה להתעטף בציצית ולברך, על פי התוס' (ר"ה לג. וקידושין לא.), ולא הזכיר חשש זה ד'לא ילבש'. ויש ראיה שאין איסור, שהרי מבואר בגמרא (עירובין צו.) שמיכל בת שאול הייתה מנחת תפילין.

אבל הלבוש (או"ח סי' יז ס"ב) כתב שיש בזה נדנוד עבירה משום 'שמלת גבר'. ומיכל בת שאול שאני, משום שהיתה בת מלך ואשת מלך, ולא אסרה תורה אלא כשבאה לידמות לגבר, משא"כ בבת מלך ואשת מלך שהכל מכירין אותה. ובאליה רבה נתקשה בדבריו, דהרי אנן קיי"ל שאפילו בבגד אחד אסור לשנות, ועל כרחך אף כשבודאי אין דעתו להידמות לאשה או להיפך מ"מ אסור. אכן כתב הא"ר שכל האיסור הוא כשלובשים בשביל נוי לקישוט, ולכך ס"ל שאין כלל איסור לאשה בציצית ותפילין, שאי"ז לנוי וקישוט. וכן כתב בספר תורה לשמה (סי' ריד) לגבי תפילין, שאין איסור מאחר שאינו בדרך קישוט. אולם לגבי ציצית ס"ל שיש לאסור, מאחר שהוא דרך מלבוש, ובזה אסור כל כלי גבר, ובזה רצה לבאר למה מיכל בת שאול הייתה מנחת תפילין ולא הוזכר שהייתה מתעטפת בציצית, שדוקא תפילין לבשה, שבזה אין משום שמלת גבר מאחר שאינו עשוי לנוי. ועיי"ש שעל פי דבריו כתב ליישב מה שמצאנו בגמרא שאיש יכול לילך אצל האומן שיתקן את הטבעת של אשתו, וכן אשה בטבעת שלו. וביאר עפ"י יסודו, שרק בבגדים אסור הכל, אבל כשאינו בגד כל האיסור הוא רק כשעושה לשם נוי וקישוט.

וכן נראה הלכה למעשה, לחלק בין בגד שלובש על גופו שאסור בכל כלי גבר. אבל אם זה תכשיט אז אין לאסור אלא כשעושה לשם נוי וקישוט.

והנה הרמ"א (או"ח שם) פסק שמותר לאשה ללבוש ציצית ולברך עליה, רק כתב לבסוף שלא תלבש ציצית משום דמיחזי כיוהרה. ולכאורה מעצם דינו של הרמ"א אתה לומד שאם לא היה כאן משום יוהרה לא היה איסור. אלא שדברי הרמ"א היה אפשר להעמיד במקום שאשה שרוצה להטיל ציצית על בגד שלה לכך אין איסור משום לא ילבש [ושרי אי לאו משום יוהרה], ולא דיברו כלל בבגד של האיש [ועי' בברכי יוסף (שיורי ברכה כאן סק"ב) שהקשה מהתרגום יהונתן, וביאר שיש מחלו' אם מיחו בה חכמים או לא].

## בגד שאינו מיוחד לא לאיש ולא לאשה

בגמרא בנדרים (מט:) איתא שר' יהודה ואשתו הלכו עם אותה גלימא, וצ"ל שלא היה בגד מיוחד לאיש או לאשה, וחזינן מזה שאין דין שיהא ניכר על בגד אם הוא של איש או של אשה, ורק אם הוא מיוחד לאיש אסור לאשה ואם הוא מיוחד לאשה אסור לאיש.

[סעיף ו] אסור **(לאיש)** ללקט אפילו שער אחד לבן מתוך השחורות, משום לא ילבש גבר, וכן אסור לאיש לצבוע **(שערות לבנות שיהיו)** שחורות, אפילו שערה אחת. וכן אסור לאיש להסתכל במראה.

## צביעת שערות במקום צער ולקטן

ובשדי חמד (ח"ד מערכת הלמ"ד כלל קטז) הביא מהאחרונים לאסור לצבוע שערותיו אף אם יש לו צער, משום שהוא דאורייתא, וכבר נתבאר מזה לעיל (שיעור יח). ועי' במנחת יצחק (ח"ב סי' קח אות ד) שכתב לדון אם יש בזה איסור לא תאכילום בקטן, וכתב שם לאסור.

## אסור לצבוע אף כשצובע שלא כדרך הנשים

והנה באגרות משה (יו"ד ח"א סי' פב) ביאר דבר נפלא בדברי הגר"א, דהנה השו"ע בתחילה כתב שאסור ללקט שערות, ולבסוף כתב את איסור הצביעה. וכתב הגר"א על איסור הצביעה ז"ל: דלא אסרו הנ"ל אלא משום זה שזהו תיקוני אשה. וביאר האגר"מ כוונתו, שבאמת הנשים לא היו לוקטות השערות, אלא צובעות את השיער, שהוא דבר קשה ללקוט וגם יכול לעשות להם קרחה, אלא דמ"מ אסור ללקוט כיון שע"י הלקיטה באים לידי אותה תוצאה של צביעה. ומכח פירוש זה כתב האגרות משה, שעולה לנו חידוש דין שהכל תלוי בתוצאה, ולא איכפת לן הדרך כיצד בא לידי זה.

## ליתן לעכו"ם לצבוע שערותיו

והנה לפי"ז יש לדון לאסור לצבוע גם ע"י עכו"ם, דיעויין במהרש"ם (ח"ב סי' רמג-רמד) שכתב לדון אם מבקש מהגוי לצבוע, אם הוא איסור רק משום אמירה לעכו"ם, וא"כ קיל יותר, אכן לפי מה שביאר האג"מ דהאיסור הוא התוצאה, א"כ גם אם עושה ע"י עכו"ם אין זה מיקל על האיסור, דמ"מ התוצאה שווה שיש לו שיער צבוע ואסור לעשות כן.

## אם מותר לאיש להתקשט בדברים שאינם שייכים בנשים

לענין הסתכלות במראה מבואר ברמ"א בסי' קנו בשם הר"ן שבמקום שרגילות שגם אנשים רואים במראה מותר. אלא שהגר"א שם הקשה מהא דאיתא בשבת (נ:) מגרר אדם גלדי צואה וגלדי מכה שעל בשרו, ואמרו שאם עושה כן ליפות אסור, וכן מבואר שם שאסור לרחוץ בברדא שהוא עושה ריח טוב [ואף החולקים שם התירו רק משום שעושה כן לכבוד קונו], ואף דהתם אינו מנהג הנשים דוקא, מ"מ אסור משום לא ילבש, שכל שעושה אדם לצורך יופי יש בזה משום לא ילבש. אולם אף שהגר"א החמיר בזה, מ"מ הגרי"ש אלישיב פסק להתיר דדעת רוב הפוסקים כהרמ"א, וכן המנהג להקל בזה, ואין איסור רק ייפוי של נשים [וראיתי שהגרש"ז אויירבך יצא לדון לדעת הגר"א אם מותר ללבוש עניבה או חפתים, ונראה שהעיקר להלכה שאין לחשוש לזה מאחר שהוא דבר שלא שייך כלל בנשים].

ובעיקר דברי הגר"א לכאו' סותר דברי עצמו, דכבר הבאנו לעיל (שיעור יז) שדעת רבינו יונה לאסור להוריד זקנו אף כשאין בו משום תער, דחשש משום 'לא ילבש', אבל הגר"א חולק עליו שאין בזה משום איסור לא ילבש, משום שאי"ז נחשב ייפוי נשים, מאחר ששם גדלים הרבה שערות, וייפוי האסור הוא רק במקום שיש שערות קטנות. וא"כ אמאי לעניין מראה כתב הגר"א לאסור. ונראה לבאר שאם בא לייפות אסור, אבל אם בא רק להסיר דבר שהוא מכוער בעיניו שרי, ולכך אם מסיר שערה אחת באמת יהיה אסור שכל מטרתו היא ליופי, אבל אם מסיר הכל, חשיב שמסיר כיעור, וזה אינו נחשב מעשה ייפוי ושרי [ועי' בתרגום יהונתן בדברים (כב, ה) ולא יספר גבר בי שיחיא וערייתיה ובי אנפוי. וא"כ מבואר שאסור להסיר שערות מפניו, וכדעת רבינו יונה, וכ"כ הצמח צדק (השני יו"ד סי' צג)]. אמנם גם לשיטת רבינו יונה שאוסר להסיר השיער, אי"ז ראיה לאסור כל ייפוי אף שאינו של נשים, דיש לומר שדוקא הסרת שיער אסורה דהיא דומה לייפוי נשים, שרגילים להסיר מהם השערות, אבל שאר ייפוי אינו אסור.

## אם מותר לגבר לעשות ניתוח פלסטי כדי להתייפות

ואם בא לעשות ניתוח פלסטי כדי להתייפות [ונתבאר לעיל (שיעור יב) הדין אם יש בזה משום חובל בעצמו], לפי דברי הגר"א הוא איסור גמור לאיש, רק שאם עושה מחמת יש בו כיעור מיוחד, מותר דחשיב רק הסרת הכיעור וכנ"ל.

## לבישת שעון לאיש

ולעניין לבישת שעון. בספר אשרי האיש (יו"ד ח"א הל' לא ילבש) כתב בשם הגריש"א לאסור לבישת שעון זהב, שהרי זה בא לשם תכשיט, ואין לאיש לעשות דברים לקשט עצמו. מיהו זה ברור ששעון רגיל אין חשש ללבוש, שאין בזה משום תכשיט, ואין לובשו לשם קישוט, אלא כדי להשתמש בו לידע השעה.

## איסור לנשים ללבוש מכנסיים

ולעניין מה שנתפשט בזמנינו שנשים בעולם לובשות מכנסיים כגברים, עיין בשבט הלוי (ח"ב סי' סג) שיש בזה איסור דאורייתא משום לא ילבש, שאף שכן דרך הרבה נשים אין זה מתיר, כיון שהוא דבר הנחשב תיקוני גברי, וזה לא מועיל אף כשהרבה נשים משנות ועושות בזה כגברים, וכן הסכים במנחת יצחק (שם). [ובמנחת יצחק שם נשאל באשה שרוצה ללבוש מכנסיים בשביל לגלוש, ולא התיר לה וכדעת השבט הלוי, וכתב שאף אם נאמר שאם הוא לצורך שרי, כאן לא שייך, כי אין לה צורך גדול כ"כ לגלוש (ודומה למה שכתב הב"ח לעניין המנהג להתחפש בפורים וכמו שנתבאר כבר לעיל שיעור יח)].

## אם לובשת חצאית או שמלה מעל המכנסיים

מיהו עיי"ש בשבט הלוי שכתב שאם לובשת מכנסיים שעשויות דוקא לנשים, ומעל זה נותנת שמלה, מאחר שכל האיסור משום תיקוני גברא [ולא שייך משום שמלת גבר שהרי זה מכנסיים מיוחדות לנשים], וזה כבר אינו תיקוני גברא שהרי נותנת שמלה מעל המכנסיים, א"כ יש להתיר במקום צורך, כגון לצורך התעמלות או אם לובשת מחמת הקור.