פרק כ
קטגוריות: ש_ס / נא כלים / כלים עניינים - הרב מאיר קאופמן

**פרק כ**

**משנה א**

א] הנה מבואר לעיל שלענין משמש למדרס אם מלאכתו צריך שלא יאמרו לו עמוד ונעשה מלאכתינו ולכן אם פיתחה בצידה טמא ואם מלמעלה טהור והנה אין להקשות משקים שהרי השימוש לפתוח ולהוציא סחורה ששם הרי זה עומד בשווה למדרס כמו לאיכסון ואין זה רק בתור שימוש אם מלאכתו אמנם בקלוסטור שביארו הראשונים שזה עומד לתלות את זה לבהמה בצוארה שתאכל א"כ לכאורא וודאי שבזמן שזה משמש למלאכתה זה סתירה למדרס וצ"ע א"כ למה אין חיסרון של עמוד ונעשה מלאכתינו ולכאורא מוכח מכאן שהכוונה של עמוד וכו' שלכן לא יושבים על זה כי יודעים שזה מפריע לישיבה אבל עד כמה שלמעשה כן יושבים זה סיבה לקבל טומאה וכן משמע בחזו"א סכ"ה סקי"ג חלוקה א' ע"ש

אמנם זה אינו דהרי במשנה ג' מבואר שאם עשה כסא בקורת בית הבד זה לא מטמא מדרס והנה שם שעשה דבר מיוחד לצורך זה וודאי שלמעשה יושבים על זה ורק כיון שזה מפריע לשימוש שאליו הוא עומד לכן זה טהור וצ"ע מ"ש מקלוסטור וכנ"ל וצ"ל שההבדל אם עד כמה שזה ישמש לישיבה וירצו עכשיו להשתמש לבהמה שבקלוסטור לא יפסיקו את השימוש של הישיבה משא"כ בבית הבד אמנם זה וודאי שכל מה שמיחדים אותו לישיבה זה אגב עיקר שימושו שזה לבהמה

ב]מבואר שכר וכסת טמא מדרס והנה אחד מהם זה קטן ועומד לשימוש ראשו וצ"ב שהרי צריך רוב הזב נשען עליו וכאן הוא לא עומד לרוב הזב אמנם הביאור פשוט שזה וודאי שכדי שיהיה לו שם מדרס לא צריך שעומד לשימוש רוב הזב אלא כל שעומד לדריסה כל שהוא זה נחשב מדרס ורק לעניין הטומאה בפועל צריך רובו עליו וזה וודאי יתכן כגון שנשען עליו וכדו' ופשוט

ג]עיין לשון הר"מ שכר שנפחת טמא מדרס ולא מת וצ"ע הרי כל המטמא מדרס מטמא מת ועיין לעיל פי"ט מ"ט סק"ד מה שכתבנו בזה

**משנה ב**

א] **בדין עריבה משני לוגין עד תשעה** לוגין מבואר שכל זמן שזה לא נסדק אין לו טומאת מדרס כי הוא לא עומד למדרס אבל אחרי שנסדק הוא טמא מדרס ועיין ר"ש בתחילתו וכן לעיל סוף פי"ט שביאר שזה עומד גם ללוש ואגב זה משתמשים למדרס והנה לפ"ז א"ש שאם זה נפחת כמוציא רמון שזה לא עומד ללוש אין לו טומאה אמנם חזר בו וביאר שזה עומד רק למדרס וכן הוסיף שכל הטעם שזה מקבל טומאת מת מצד שכל המטמא מדרס מטמא טמא מת וצ"ע עד כמה שזה רק עומד למדרס מה איכפת לן שזה נפחת הרי לעניין שימוש מדרס זה ראוי אותו דבר וצ"ע ואולי אנשים מסתכלים על זה כשבר כלי וזורקים את זה ולא משתמשים

והנה הר"מ ביאר שהופכים את זה ומשתמשים לשבת עליו ומפורש בלשונו שאז לא לשים על זה אמנם הר"מ לא העתיק הדין שנפחת טהור ואדרבא משמע שם שתמיד טמא ועיין ראב"ד שהשיג עליו מהתוספתא שבנפחת כמוציא רמון טהור אמנם משמע שבמציאות מסביר כר"מ וצ"ב כנ"ל

והנה הר"ש לעיל הביא שצריך ריבוי מיוחד שעריבה טמאה מדרס והנה אם זה עומד גם ללישה א"ש שזה רק מצד אם מלאכתו וזה לא דומה למשכב גמור אמנם לראשונים שזה היום רק למדרס צ"ע מה צריך ריבוי וצ"ל שפה החיסרון שזה לא כל כך עומד למדרס וצ"ב

ב] **עיין ר"ש** שהביא שנחלקו תנאים האם הדין טומאת מדרס בנסדק זה ע"י מחשבה או בסתמא והר"מ פסק כמתניתין שלא צריך מחשבה והראב"ד פסק כחכמים דבריתא שצריך מחשבה

ג]**עיין ר"ש שהביא מהתוספתא** בניקב יותר משיעורו ובעד תשעה קבין הלשון עד שיעשה בה מעשה ולגבי יותר מתשעה הלשון עד שיקצע ועיין ראב"ד דשם צריך שינוי מעשה יותר גדול ולכן נקטה המשנה עד שיקצע ובדעת הר"מ ביאר החזו"א שזה לשון התנא אבל זה כמו ברישא והעיקר שיהיה שינוי מעשה

והא דצריך מעשה אע"ג דכל הכלים יורדים לידי טומאתן במחשבה ביאר החזו"א שבדבר שאין דרכו בכך צריך מעשה ועיין ר"ש כת"י וז"ל עד שיעשה מעשה אע"ג דבעלמא יורדים לידי טומאה במחשבה הכא שאני שנפחתה במוציא רימון וחוזר ונמלך ממחשבתו והכוונה כנ"ל

ד]**זה חומר וכו':** עיין חזו"א שהעיר דלכאורא אין קשר בין שני הדוגמאות דברישא זה שימוש שבמציאות לא עומד אלא בסופו ובסיפא זה סברא ששירים יותר קל לתת לו שם כלי וע"ש שרצה לבאר שכל הדין שנסדקה שמשתמשים למדרס זה רק כי פעם זה היה כלי אבל אם מתחילתו זה סדוק זה לא יקבל טומאה ע"ש והנה לפ"ז הדמיון בזה שאם היה קורה בתחילה אם סדק לא היה טמא וצ"ע שהראשונים כולם ביארו שהדמיון שבתחילה אין לזה טומאת מדרס ועכשיו יש לזה טומאת מדרס

ה]**עיין ר"ש שהביא תוספתא החמת ב"ש אומרים מלאה ועומדת וב"ה אומרים צרורה ועומדת :**וע"ש שביאר לכאורא שמדובר שזה חמת שרגילים למלאות בה דברים ולרוקנה והיא ראויה למדרס כשהיא מלאה וב"ש ס"ל שמספיק שזה מלא וב"ה שצריך גם לקשור וצ"ע עד כמה שזהו צורת השימוש לפתוח ולסגור א"כ גם קודם שמילאו לא חסר בשם כלי אלא רק בצורת השימוש

אמנם בראשונים ביארו המשנה אחרת עיין רמב"ם בעדויות שביאר שמדובר שנהיה נקב בחמת ועשו קשר ומשך הזמן צורת העור נהיה כמו הקשר וב"ש ס"ל שצריך צרורה דהיינו שזה מחזיק מחמת עצמו וב"ה ס"ל שמספיק מה שזה מחזיק ע"י קשר והראב"ד ביאר שנחלקו האם צריך קשר לעולם או שמספיק קשר לזמן והגר"א על התוספתא ביאר שהדרך של החמת שעושים קשר למטה ואחרי הרבה זמן זה נהיה צורה טיבעית ללא הקשר ונחלקו אם כשניתר הקשר זה מקבל טומאה או שצריך שיהיה הקשר קיים

ו]עיין ר"ש בסופו דבפשוטו משמע דיד של מדרס שייך שיחול טומאת מדרס על הכלי דרכו ויש כאן חידוש אפילו שחלק זה לא ראוי למדרס ולא עומד למדרס וכן הביא הר"ש בטהרות פ"ז מ"ז תוספתא מפורשת כך ועיין חזו"א ריש סימן כ"ה

**משנה ג**

א]**מקל וכו':** עיין תוס' שבת מ"ט ע"א שדייקו שזה חיבור רק לטומאה ולא להזאה וביארו הטעם דמעיקר הדין זה לא חיבור אפילו בשעת מלאכה כיון שזה עשוי לזורקו ורק מדרבנן זה חיבור והנה מדברי התוס' מוכח שהטומאה של הקרדום הוא מדאוריתא ללא הבית יד דאל"כ אין סיבה שלא יהיה חיבור ליד לעניין הזאה דעד כמה שהוא לא חיבור אין לו קבלת טומאה כלל ועין חזו"א סימן כ"ה סקי"ח שהביא כן לדיק מהמשנה אחרונה מפרק י"ג ע"ש

ב]**שם:** עיין משנה אחרונה שהקשה מאי שנא ממוכני פי"ח שמבואר שכיון שזה נשמטת אין זה חיבור לטומאה אפילו בשעת מלאכה ותירץ שרק פה שאי אפשר להשתמש ללא היד זה חיבור משא"כ שם שאפשר להשתמש אם השידה ללא המוכני ועיין בתוס"ר שבת מ:ט ע"ב סברא כעין זו

**ג] שם:**עיין רמב"ם פ"כ מכלים הי"ג וז"ל מקל שעשאו יד לקרדום הרי זה חיבור לטומאה בשעת מלאכה ואם נגעה טומאה במקל כשהוא חורש או מבקע בו נטמא הקורדום ואם נגעה בקורדום נטמא המקל עכ"ל וצ"ב הלשון נטמא המקל שלכאורא הוא רק יד ומה מעלה יש שנגעה הטומאה כשהוא מחובר ולכאורא גם אם הוא נטמא קודם ואח"ז חיבר לו היד ודבר טהור יגע ביד הוא יעביר טומאה וכמבואר לעיל פי"ט וצ"ב ואולי גדר יד שהוא עצמו בר קבלת טומאה וזה רק שייך אם החלות טומאה היה כשהוא מחובר אבל במקרה הנ"ל זה רק מעביר טומאה ולא שהוא עצמו טמא ונפק"מ להכניסו במקדש

**ד]הדיוסטר חיבור לטומאה בשעת מלאכה קבעו בכלונס טמא ואינו חיבור לה עשה לו דיוסטר אין טמא אלא צרכו:** בביאור משנתינו נאמרו כמה ביאורים בראשונים הר"ש והרא"ש ביארו שמדובר שיש מקל שהוא מעץ והוא עבה ויש בו שני נקבים אחד למזרח ואחד לצפון ונותנים בו שני יתדות של ברזל והיתדות הם בר קבלת טומאה אבל הדיוסטר עצמו הוא פשוטי כלי עץ והנידון שזה יהיה יד לברזלים ובשעת מלאכה הוא חיבור ושלא בשעת מלאכה אינו חיבור והנה לא נתבאר בדבריהם הטעם אמנם הרע"ב ביאר כי רגילים לזורקו בין העצים כמו שהגמ' אומרת לעניין יד לקרדום ועיין חזו"א סימן כ"ה סקי"ח שהקשה שכיון שיש בו נקבים מיוחדים לא מסתבר שזורקים אותו והיה המקום לבאר שרגילים לא להשתמש ביתדות קבועים ולכן לא רואים את זה כחיבור וכדלקמן פכ"ב לעניין לחיים

**קבעו וכו'** דהיינו שאת הדיוסטר חיבר לקורה גדולה טמא וצ"ב החידוש ועיין רע"ב שביאר שכאן זה חיבור גם שלא בשעת מלאכה כיון שזה מחובר לקורה ולא זורקים את זה וכ"ז לשיטתו ונראה שהרא"ש שלא ביאר כך דס"ל שכאן לא זורקים את זה וכנ"ל מהחזו"א וע"ש ברא"ש שביאר שהחידוש שלא בטל ממנו תורת קבלת טומאה ע"י חיבורו וצ"ב ויתכן שהכוונה שזה יתבטל לקורה וממילא זה לא יהיה יד של היתדות ועוד יתכן שזה מחובר לקרקע עיין ביאור הגר"א על התוספתא וכן הוא בר"ש וא"כ היה מקום לדון מדין משמש את הקרקע

ה]שיטת הרמב"ם שמדובר שיש שני יתדות שהם מתחברים ע"י מסמר מברזל ומבואר בר"מ שהנידון האם הם מחוברים אחד בשני או לא ושלא בשעת מלאכה זה לא נחשב כלי אחד ובשעת מלאכה זה כלי אחד ובזה יתכן לבאר כנ"ל בר"ש ומשמע בלשון הר"מ שגם בשעת מלאכה אין המסמר עצמו חיבור לשני היתדות אלא שהם נחשבים מחוברים ודבר זה חידוש וקבעו בכלונס משמע בר"מ שאז היתדות נחשבים מחוברים אפילו שלא בשעת מלאכה וצ"ב ואולי על דרך הרע"ב והדרך היה להחליף המסמר ולא היתדות והנה הר"מ כתב בפיה"מ שמדובר ביתדות מעץ וצ"ב למה זה מקבל טומאה ויתכן שזה הרמב"ם לשיטתו מדין פשוטי כלי עץ שמקבל טומאה מדרבנן

ו]עיין ר"ש בסוף המשנה שהביא תוספתא מסמר שקבעו בדיוסטר להיות מיסך עליו חיבור לטומאה בין בשעת מלאכה ובין שלא בשעת מלאכה קבעו בכלונס חיבור לטומאה בשעת מלאכה וכו' והנה ברישא הביאור לכאורא שכה"ג שהיתד מחובר אם מסמר זה קבוע ולכן זה חיבור תמיד וצ"ב למה בכלונס זה אחרת

אמנם המעיין בר"מ יראה שגרס מסמר וכו' חיבור רק בשעת מלאכה קבעו וכו' זה חיבור תמיד ולשיטתו שהמסמר זה המחבר של שני היתדות וזה ממש דין המשנה

ז]שם: אין טמא אלא צורכו מבואר כאן חידוש שאפילו שזה ממש דבר אחד אבל אין לזה שם כלי אלא מה שנצרך לכלי ולכן רק אם נוגע במקום הכלי טמא ועיין חזו"א סימן כ"ה סק"א שהביא עוד כמה דוגמאות לזה ועיין מה שכתבנו פי"ט מ"ב

אמנם הנה בפשוטו הדין שנגיעה במקצתו זה כנגיעה בכולו וא"כ מה איכפת לי שזה לא בר קבלת טומאה אמנם מכל חידושא של ידות חזינן שדבר שהוא לא בר קבלת טומאה אין כלל זה וצ"ב הטעם

**משנה ד**

א] **עשאה איבוס לבהמה אף על פי שקבעה בכותל טמאה** עיין רמב"ם ורא"ש שביארו שמדובר בסתם עריבה שעשאה איבוס וקבעה בכותל והסיבה שלא יקבל טומאה כי זה קבוע וכתוב שהקביעות זה לא שינוי מעשה וצ"ע למה הוזכר עריבה שעשאה איבוס ולא איבוס שחיברו בכותל אמנם בר"ש ביאר שהכוונה שמדובר בעריבה שהיתה מדרס ויחד אותה לאיבוס ועכשיו זה לא עומד למדרס ומבואר חידוש שכיון שאין שינוי מעשה זה לא סיבה לטהר והוסיפה המשנה שאפילו שקבע בכותל וזה לא ראוי למדרס זה לא נטהר ונשאר לזה טומאת מדרס ומבואר לפ"ז שקביעות לא עוזר גם במקום שזה סתירה לשימוש הקודם וזה דלא כראב"ד לקמן וצ"ע מה שנא מכסא שקבעו בעריבה עיין לקמן

ב]**ר"מ בפיה"מ:**מבואר כאן בר"מ דאיכא שני מטהרים בקרקע א.דבר המחובר לקרקע הוא טהור ונחלקו ר"א ורבנן בחקקו ולבסוף קבעו האם זה נקרא חיבור וקי"ל כרבנן שזה לא חיבור ועיין אחרונים שהקשו עליו שהגמ' אומרת שלרבנן רק במילי דרבנן עוזר קבעו ולבסוף חקקו אבל במילי דאוריתא תמיד לא נחשב מחובר ועיין חת"ס וחזו"א שהגמ' חזרה בה ב.כל דבר שתשמישו אם הקרקע אינו מקבל טומאה והנה זה וודאי שגם דבר שתשמישו אם הקרקע לא עוזר לקובעו בקרקע שיחשב תשמישו אם הקרקע ושאין לו קבלת טומאה והראיה מדף של נחתומין שנחלקו ר"א ורבנן ושם בפשוטו וודאי שזה חשיב תשמישו אם הקרקע וכן נקט החזו"א סק"כ ובכל אופן לרבנן טמא וצ"ע אפילו שזה לא מחובר אבל שיטהר מצד תשמישו אם הקרקע ומבואר שגם לזה צריך שינוי מעשה

ויש לעיין האם על זה עוזר שינוי מעשה והיה מקום לדון שרק על הפקעה משם כלי עוזר שינוי מעשה אבל לא לקובעו לשימוש שיש לו דין שהוא לא מקבל טומאה אמנם עיין גמ' שבת נ"ח ע"ב שזוג שקבעו בכותל טמא והגמ' אומרת שהטעם כי אין הכלים עולים מטומאתן אלא ע"י שינוי מעשה והנה שם טעם טהרתו מצד משמש אם הקרקע והגמ' אומרת שהחיסרון דאין כאן שינוי מעשה ומשמע שאם יהיה שינוי מעשה זה יעזור כן ביאר החזו"א סק"כ אמנם ע"ש ברש"י לעניין זוג שמלכתחילה נעשה להיות מחובר לכותל שטעם טהרתו שבטיל לגביה ומדין כל המחובר לטהור טהור ע"ש וצ"ב הרי זה קבעו ולבסוף חקקו ועד כמה שאין חיסרון זה א"כ לא צריך שינוי מעשה וכדחזינן בר"א עין קה"י שהאריך בזה ולפ"ז אין שם נידון של משמש אם הקרקע ויתכן שזה סוג שימוש שאין לו תואר משמש אם הקרקע וצ"ע

אמנם יש להוכיח מהמשנה לקמן שקבעו ובנה עליו עוזר להפקיע טומאתו ועיין ר"ש שהביא תוספתא שכ"ז בדרך ישיבתו אבל שלא בדרך ישיבתו מספיק קבעו לבד או בנה עליו לבד וכן הוא בראב"ד בעדויות פ"א ומבואר שזה עדיין ראוי לישיבה ובכל אופן זה נטהר ואין לומר שזה מדין מחובר דהרי זה חקקו ולבסוף קבעו ובהכרח שזה מדין משמש אם הקרקע ומבואר שגם על זה עוזר שינוי מעשה וכן ביאר החזו"א וצ"ב לשון הר"מ והראב"ד שאז זה נהיה ככותל מהו הדין מטהר וצ"ל כוונתם שזה משמש אם הקרקע

**משנה ה**

**בגדר הדין שינוי מעשה המטהר**

**דעת הראב"ד**

א]**כופת שקבעו בבנין:** במשנה מבואר שצריך קבעו ובנה עליו אבל בנה עליו לבד לא עוזר וביארו הר"ש והרא"ש כי יכול להוציאו וכן קבעו לבד לא עוזר וביאר הר"מ שקביעות לא עוזר כמו באיבוס ובפשוטו שאין זה שינוי מעשה ובפשוטו כיון שאין זה שינוי בעצם הדבר[[1]](#footnote-2) והקשה הראב"ד בעדיות פ"א הובא בתיו"ט לקמן פכ"ב מ"ד דלקמן פכ"ב מובא שכסא שקבעו בעריבה ב"ה אומרים שהוא טהור דהיינו שפוקע ממנו טומאת מדרס ומבואר שקביעות מספיק להפקיע ממנו את דינו ותירץ ששם זה כבר לא עומד לישיבה כשהוא תוך העריבה אלא להניח עליו דברים אבל כאן הוא עדיין עומד לישיבה ע"ג הכותל וכה"ג צריך שינוי יותר גדול דווקא גם בנאו שזה שינוי בגופו ובאמת מבואר בתוספתא שאם זה שלא כדרך ישיבתו עוזר קבעו לבד שאז זה כמו כסא שקבעו בעריבה והוכיח ד"ז שאם עושה שינוי מיעודו עוזר קביעות מהמשנה לקמן בסדין שעשאו וילון שר"ע אומר שעוזר קבעו

והנה בעצם דברי הראב"ד צ"ב שאם חיבור שהוא מפריע להשתמש את השימוש הקודם חשיב שינוי א"כ כאן ששימוש במצב זה הוא נחשב משמש אם הקרקע שהוא לא סיבה לקבל טומאה למה שלא יועיל הרי זה עושה שאי אפשר להשתמש שימוש שלא אם הקרקע וצ"ב

ועיין תיו"ט שם שהקשה למה הראב"ד הקשה רק מכופת שקבעו בנדבך ולא מהמשנה של קבעו בקורת בית הבד שטמא והנה היה מקום לומר שכאן גם לא יעזור תירוצו של הראב"ד שדווקא בכותל שהוא עדיין משמש אותו דבר אבל כאן הרי אומרים לו עמוד ונעשה מלאכתינו אמנם מלשון הראב"ד מבואר שבעריבה דווקא שלא יושבים עליו כלל וצ"ע למה הוצרך לזה וכנ"ל

ושמעתי לישב שלא שאל מהדין של קבעו בקורת בית הבד דשם מצד הכסא הוא עומד לאותו שימוש ורק שהוא מפריע לאנשים להשתמש בו וכמו אחד שיקבע כסא באמצע הרחוב שחשיב גם עכשיו כדין דבר שיש לו סיבה לטומאה והוא עומד למדרס ופה לא צריך להגיע לדין אין הכלים עולים אלא בשינוי מעשה

אמנם עדיין קשה למה לא הקשה מהדין של עריבה שקבעה בכותל שלא פוקע מזה קבלת טומאה מדין משמש אם הקרקע וצ"ע

ב]והנה מבואר בדברי הראב"ד שהוא כלל שכל שהשימוש הקודם אפשר עדיין להשתמש בו אין הקביעות שינוי וכן הוא בגמ' שבת לעניין זוג שקבעו בדלת שלא פקע טומאתו וכן הוא בפרק ט"ו לעניין מדף של נחתומין ועיין חזו"א סכ"ו סק"י שציין לעוד כמה דוכתי ועיין עוד סי"ח סקי"א אמנם ע"ש שהביא כמה דוכתי שחזינן שהקביעות חשיב שינוי מעשה אפילו שאפשר להשתמש עדיין השימוש הקודם **א,**עיין ר"ש פ"ז מ"ב לעניין כסא שקבעו ליד התנור להיות מניחים עליו קדירות שע"י קביעות במסמר הוא נטהר אמנם יתכן שכיון שזה עומד שלא ישבו עליו כלל זה כמו כסא שקבעו בעריבה ב,עיין ר"ש פ"ו מאהלות מ"ז שהביא תוספתא שתיבה שעשאו פרדסקין הוא עמוד לבית טמא ואם קבעו במסמר טהור והרי זה ראוי לשימוש להכניס בזה דברים ובפשוטו עושים את זה עדיין ג, ע"ש שהקשה ממיניקה פי"ד מ"ב ובמגירה מ"ג וצ"ע דשם זה לא עומד לשימוש הקודם ועיין לקמן פכ"ח שיש דברים שלא צריך שינוי מעשה וזה נטהר מדין פנים חדשות ואלי לפ"ז יש לישב שדוגמאות אלו זה עוזר מדין פנים חדשות וצ"ע הגדרים בזה

**דעת התוס והחולקים**

ג]והנה בעיקר דברי הראב"ד שזה כלל שאם זה לא ראוי לשימוש הקודם מועיל קביעות לכאורא אין זה דעת כל הראשונים דהנה הגמ' בשבת נ"ח ע"א אומרת שזוג שחיברו לדלת וקבעו במסמרים טמא וכתבו התוס' שם וז"ל והא דאמר בהקומץ רבה סדין שעשאו מדרס טהור מהמדרס לאו משום קביעות גרידא טהור אלא מיירי שעשה שום שינוי מעשה עכ"ל וכן הוא בתוס' במנחות כ"ד ע"ב אלא ששם ביארו שהדין שינוי מעשה זה הדברים שמוזכר בסוף המשנה והנה לדברי הראב"ד יסוד ההיתר שם מצד קביעות והחילוק בין זוג לסדין שזוג ממשיך השימוש הקודם וסדין לא ומבואר מדברי התוס' שאין בזה חילוק אלא תמיד צריך שינוי מעשה שמראה על המצב החדש ולא משנה אם זה מפסיק לשמש כמו מקודם או לא ונראה הטעם שלא ניחא להו בדברי הראב"ד כנ"ל סק"ג דעד כמה ששימושו אם הקרקע זה סוג שימוש שזה סיבה לטהר א"כ זה נחשב שאי אפשר להשתמש את השימוש הקודם שהוא סיבת הטומאה וכמו שהקשינו לעיל לראב"ד סק"א

ועיין מה שכתבנו סק"א שדעת הר"ש לעניין איבוס שקבעו בבנין זה טמא עדיין טומאת מדרס ומבואר גם שדעתו דלא כראב"ד וכן משמעות דבריו במשנה ו' ועיין לעיל פי"ד מ"ב שמינקת דהינו צינור שקבעו במקל והיום זה לנוי ואין לו סיבת טומאה טמאה וטהרתו משיחבל והראב"ד בהשגות ביאר שהכוונה שע"י קביעות במסמר זה נטהר וזה כשיטתו אמנם עיין ר"ש בכת"י וז"ל דלא חשיב שינוי מעשה כדאמרינן פרק במה אשה גבי זוג של בהמה שחברו בדלת וקבעו במסמרים עכ"ל ומבואר מפורש שגם כאן שזה כבר לא שייך להשתמש כמו מקודם לא עוזר אם אין שינוי מעשה בגופו ולכן לא עוזר מסמר ועיין עוד לקמן משנה ו סק"א דעת הרי"ד

אלא שצ"ע על תוס' שנקטו את זה ככלל קבוע שדבר שלא עשו שינוי בגופו אלא רק קבעו אותו זה לא שינוי א"כ למה קערה שקבעה שלא כדרך קבלתה מבואר במשנה שהיא טהורה וכן קבעו בבנין מבואר בתוספתא ששלא כדרך קבלתה טהור וכן קשה מהדוגמאות לעיל סק"ב שמועיל קביעות במסמר בדכון ופרדסקיאות וכן צ"ע מה שהקשה הראב"ד מכסא שקבעו בעריבה שהוא טהור לב"ה

ולכאורא אפשר לומר שיש מקום שהדבר נשאר לעצמו אלא שעד היום הוא שימש שימוש אחד ומהיום הוא משמש שימוש אחר ועל זה דיברו התוס' שצריך שינוי מעשה ולא עוזר קביעות ויש מקום שהיום הוא משמש כחלק מכלי אחר וכה"ג יותר קל לשנותו ולפ"ז א"ש שקבעו בבנין מבואר בראשונים שזה נטהר מצד שזה נהיה כחלק מהבניין וכן הוא בשאר הדוגמאות הנ"ל וצ"ע בזה ועדיין קשה מדברי הר"ש לעיל פי"ד ויתכן שצריך להעמיד שהיה שינוי בגופו ע"י הקביעות

ד]**קערה שקבעה וכו':** עיין רמב"ם בהלכותיו שביאר שהטעם שהיא טהורה כי זה נהיה חלק מהשידה עיין תיו"ט ומשנה אחרונה וחזו"א שדיקו שזה לא נהיה טהור דיש כאן שינוי מעשה שזה לא ראוי לשימוש אלא זה עדין ראוי לשימוש ע"י הטעיה אלא שכה"ג שזה משנה את צורת השימוש חשיב שינוי מעשה והנה טעם טהרת השידה מדין עשוי לנחת ולא מדין משמש את הקרקע וצ"ע מה שייך לטהר ע"י שמשהו אחר נהיה חלק ממנו ומה זה שונה מחיבור לקרקע שחקקו ולבסוף קבעו שטמא וי"ל

ה] **ר"ש ד"ה תניא בתוספתא:**מפץ שעשאו לקורה אע"פ שמשתמש בו טהור היה טמא ועשאו לקורות טמא עד שיקבענו במסמר וכו': עיין גר"א וחזו"א שהכוונה שאם מלכתחילה לא עשאו לישיבה אלא לקובעו בקרקע הוא טהור וכדין מחצלת שעשאו לשכיבה ולפ"ז היה טמא לא הכוונה דוקא שזה נטמא אלא שהוא עשה את זה לשכיבה אמנם עיין ר"ש בסופו שהקשה למה המשנה חילקה רק פה ומשמע שיש פה חידוש דין ועיין חזו"א שהר"ש הבין שההבדל אם זה היה טמא או לא והקשה למה לעניין כסא הבריתא לא חילקה שאם זה עדין לא נטמא לא צריך שינוי מעשה ומשמע ששם תמיד צריך שינוי מעשה וכן הוא במי"ט וע"ש שביאר החילוק בין מפץ שאין לו שם כלי וכל טומאתו כי הוא מיועד למדרס א"כ בקל אפשר לשנות את יעודו משא"כ כסא שזה כלי וצ"ב דהרי הדין טומאת מדרס כי זה ראוי לשכיבה אבל לא בדרגא של כלי וככל הנ"ל וצ"ב

והנה בעיקר דברי הבריתא שלעניין מדרס לא צריך שינוי מעשה עיין ר"ש לעיל פ"ז מ"ב שהביא תוספתא לעניין כסא שעשאו דכון שאם זה עדיין לא נטמא מספיק שיחדו לדכון ואם זה נטמא צריך שינוי מעשה וע"ש שביאר שאע"ג שבעלמא צריך שינוי מעשה אפילו אם זה לא נטמא אבל לעניין מדרס כיון שיחדו אומרים לו עמוד ונעשה מלאכתינו עכ"ל דההינו שתמיד שנידון הטומאה אם יש לזה שם כלי או לא כה"ג צריך שינוי מעשה אבל כאן שלא השם כלי לבד הוא הטומאה אלא צריך שזה יעמוד למדרס כה"ג עצם זה שמיעדו למשהו אחר זה עוזר ועין לקמן משנה ו שכן הוא דעת הרי"ד

ו]**שם:** הבריתא מחלקת בין אם זה למטה או למעלה ועיין ר"ש שביאר שלמטה זה על גבי הבית או העליה ולמעלה זה על הגג וצ"ב החילוק אמנם עיין ביאור הגר"א שביאר שלמטה הכוונה מתחת לתקרה א"כ זה לא ראוי לישיבה וזה כמו שלא כדרך קבלתו ולכן מספיק קבעו לבד משא"כ למעלה זה על הקרקע א"כ זה ראוי לישיבה ופה יש חילוק אם זה דרך קבלתו

**משנה ו**

**בדין שינוי מעשה בסדין שעשאו וילון**

א]מבואר במשנה שסדין שעשאו וילון הוא נטהר ע"י שינוים המוזכרים במשנה ועיין משנה ה סק"א שהבאינו דעת הראב"ד שנקט שכאן לב"ה ולר"ע אין כאן אלא קביעות והוכיח מכאן שקביעות שגורמת לשינוי השימוש חשיבא שינוי מעשה וע"ש סק"ג שהבאינו מתוס' שנקטו שלא עוזר קביעות בתור שינוי מעשה וכתבו שמתניתין זה יותר מקביעות אלא יש כאן שינוי מעשה ועיין רי"ד שהקשה הרי ר"ע אומר לקבוע לבד אמנם יתכן שכוונת ר"ע שמוסיף על ב"ה שלא מספיק לקשור אלא צריך גם לקבוע

ועיין תורת ראשונים שהובא כאן משו"ת הרי"ד סימן ט"ז שחלק על תוס' וס"ל כראב"ד שכאן זה רק קביעות ולא שינוי מעשה אמנם ס"ל כתוס' שבעלמא קביעות זה לא שינוי מעשה וביאר שרק כאן שהנידון לעניין טומאת מדרס כה"ג לא צריך שינוי מעשה שהרי צריך כלי המיוחד למדרס וכוונתו כנ"ל משנה ה' סק"ה שכאן זה לא תלוי רק בשם כלי אלא שיש דין שזה יעמוד למדרס ולזה לא צריך שינוי מעשה בגופו אלא עוזר גם קביעות ויתכן שמה שכאן צריך קביעות זה רק אחרי שזה נטמא וכמו שהביא הר"ש לעיל מהתוספתא לעניין דכון

ועיין שם עוד משו"ת הרדב"ז [ח"ד כ"ג] שנקט גם שהקביעות כאן זה לא שינוי מעשה והטעם שזה עוזר כי כאן שזה נהיה סוג כלי אחר לגמרי יש כאן מטהר של פנים חדשות באו לכאן וזה לא דומה למקומות שלא עוזר היחוד לשימוש אחר דזה דוגמאות שלא חשיב שינוי השם ובגדרי שינוי השם עיין לקמן פכ"ח

**בטעם טומאת וילון ובדין טומאה באיסוה"נ בכלים ובאוכלים**

ב]מבואר במשנה שוילון טמא ובגמ' ביצה הובא בר"ש מפני מה אמרו ווילון טמא מפני שהשמש מתחמם כנגדו ומבואר שללא זה הוא צריך להיות טהור ועיין רש"י שזה כאחד מדלתות הבית ובפשוטו אין הכוונה מדין מחובר לקרקע דהרי זה תלוש ולבסוף חיברו אלא מצד שזה משמש אם הקרקע וכן ביאר החזו"א ולפ"ז הסברא שהשמש מתחמם ששימוש זה אינו קשור לקרקע ואין לזה דין משמש אם הקרקע אמנם עיין חזו"א סקכ"ד שנקט שגם על זה יש דין משמש אם הקרקע אלא שכאן זה לא מחובר לגמרי וע"י שמשתמשים אם זה שימוש כלי זה לא מתבטל ונהיה מחובר

והקשו הראשונים למה פרוכת מקבלת טומאה הרי בביהמ"ק לא היו מתחממים בה ועיין רא"ה בביצה שכיון שפרוכת בעלמא מקבלת טומאה לא פלוג ואמרו שזה תמיד טמא ובראב"ד על תמיד תירץ שכיון שאם זה לא היה אסור בהנאה היו משתמשים בזה יש לזה תורת כלי אפילו שעכשיו לא משתמשים בזה וראיה לדבר מכל כלי של איסורי הנאה שהוא טמא אמנם עיין רשב"ם בב"ב פ"ט שנקט שכלי איסוה"נ אינו מקבל טומאה ועין ברי"ד שם שחלק עליו ומסתבר שגם לרשב"ם זה רק אם בפועל לא משתמשים והנה דברי הראב"ד חידוש דכאן הרי מה שהשמש מתחמם כנגדו אין זה עיקר הכלי והיה מקום לומר שפה וודאי שהבפועל קובע ועיין לקמן פכ"ח מ"ה מה שכתבנו בדעת הראב"ד שכל דבריו לעניין טומאת כלים ולא לעניין טומאת מדרס

ועיין קה"י טהרות סימן י"א שהעיר מ"ש מטומאת אוכלים שגם איסורי הנאה יש להם טומאת אוכלים כמבואר בגמ' שרק ר"ש ס"ל שצריך אוכל שאתה יכול להאכילו לאחרים ואין לומר שלעניין אוכל מספיק שזה דבר שבפועל אפשר לאכול וכאן צריך שזה במציאות יעמוד לשימוש שהרי מבואר ריש טהרות שנבלת עוף טמא בכפרים כיון שזה לא עומד לאכילה אין לו טומאת אוכלים וע"ש שביאר שבאוכל מספיק שזה סוג דבר שמצד עצמו אנשים אוכלים אותו משא"כ בכלים צריך שהוא יעמוד במציאות לשימוש וצ"ע המקור לחלק

ועיין בתורת הראשונים בהגהה שהביא מהנוב"י שהר"מ לעניין טומאה לא העתיק את הטעם של שמש וביאר שרק לעניין כלאים הגמ' הוצרכה לזה אבל לענין טומאה אין זה נטפל לבית וזה טמא ועיין תוס' מהבה"ג ונראה שזה כוונתם שאם לא גורסים לעניין טומאה יתכן שתמיד זה טמא כמו שרואים בפרוכת ע"ש

ג]**ר"ש תניא בתוספתא וכו': סדין שהוא טמא מת ועשאו כטמא מת ומקבל טומאת מדרס דברי ריב"י ראב"ש אומר טהור מכלל הטומאה ומקבל טומאה מכאן ולהבא:** ומבואר בדבריו שמדובר שלא היה שום שינוי מעשה ולכן ת"ק מטמא עדיין מדרס וגם כה"ג ראב"ש מטהר כי זה כלי חדש וצ"ע הרי אין פה שינוי מעשה וקי"ל שכל הכלים אין עולים מטומאתם אלא בשינוי מעשה ועיין לקמן פכ"ח מ"ה חמת שעשאו שטיח טהור דהיינו שהטומאה הקודמת פורחת וחל טומאה חדשה ועיין ר"ש בחד פירושא שנקט שזה גם ללא שינוי מעשה וביאור הדבר צ"ל שיש כאן סברא של פנים חדשות שרק אם בא לבטל השימוש הקודם צריך מעשה אבל לתת לזה שימוש אחר וממילא זה נטהר לא צריך שינוי מעשה והנה שם מבואר שזה רק בעור אמנם תנא דידן ס"ל שזה בכל דבר ועיין חזו"א

אמנם גירסת הגר"א שמדובר שהיה שינוי מעשה המבואר במשנה ולכן הטומאת מדרס וודאי פוקע רק שנחלקו בגדר השינוי מעשה שכאן האם יש כאן דין פנים חדשות שיפקע השם כלי הקודם או שלא וכמו לקמן מפשוט לפשוט שלכו"ע אין זה שינוי מעשה אפילו שזה שימוש אחר

ד]עיין ר"ש ור"מ בביאור המשנה שזה עדיין לא נטמא וכל הנידון האם הוא מקבל טומאת מדרס ולפ"ז מבואר שגם לעניין להפקיע שם כלי מדרס צריך שינוי מעשה וזה דלא כתוספתא שהביא הר"ש בפ"ז מ"ב

1. וצ"ב למה ע"י צירוף שני הדברים יחד זה עוזר אמנם חזינן שאם זה לא דרך ישיבתו עוזר גם אחד מהם לבד א"כ רואים שיש כאן קצת שינוי מעשה וא"כ ע"י שני דברים זה עדיף [↑](#footnote-ref-2)