ג - העדאה
קטגוריות: ש_ס / לא בבא קמא / ב_ק - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / מ_מ

**כ"ד א' - איבע"ל ג' ימים שאמרו ליעודי תורא או ליעודי גברא, - עי' ראב"ד דהאיבעיא היא אף לר"מ דבג"פ, ונקט ג' ימים משום דהלכתא כר' יהודה, וכ"כ בתלמיד ר"ת בשם ר"י ובתור"פ, והיינו דעיקר האיבעיא היא אם בעינן שיעידו בבעלים בין נגיחה לנגיחה שישמרנו וכמש"כ התוס' בד"ה אי, וכ"ה בתוס' תלמיד ר"ת שם ובתור"פ בע"ב, וע"כ אי"ז ענין לפלוגתא דר"מ ור"י, ולכאו' לפ"ז משכח"ל דיעוד הגברא יהא בב' ימים, וכגון דנגח ביום א' והעידו בו ביום ב' וחזר ונגח בו ביום והעידו בו וחזר ונגח ביום ג' והעידו בו בו ביום, וצ"ע בל' ריב"א שהביא תלמיד ר"ת בע"ב דלמ"ד לייעודי גברא לא משכח"ל דמשוו לי' מועד אלא כגון דאתו תלתא כיתי עדים בג' ימים.**

**אך בל' רש"י בכל הסוגיא ולקמן מ"א א' ד"ה הניחא וד"ה שפיר וד"ה אלא מבו' דהוי האיבעיא בדינא דג' ימים, אם בעינן להו אף לייעודי גברא, וביותר מבו' כן בדבריו בע"ב בד"ה אלא אי אמרת, וכ"ה מבו' בד' ההשלמה והמאירי, עיי"ש, ועיי"ש שהוצרכו להשמיענו דבעינן דאף נגיחות השור יהיו בג' ימים, ובד' רש"י בד"ה אי אמרת מ' דהא פשיטא לן דבעינן אף לייעודי גברא, ולא מיבע"ל אלא אם גברא בחד יומא מייעד או דאף גברא לא מייעד אלא בג' ימים, אך לדעת ש"ר הוי האיבעיא אם בעינן כלל לייעודי גברא, ועי' תור"פ בע"ב דמיבע"ל בקרא דוהועד בבעליו אם הוא העדאת השור או העדאת הבעלים, - ולכאו' לפ"ז כל שנגח ג' נגיחות בג' ימים ואח"כ העידו בו בג' ימים הוי מועד, וכ"ה מבו' בד' המאירי בשלהי סוגיין, וכן מוכח גם בד' ההשלמה, עיי"ש, אך בפירש"י בע"ב בד"ה ואין מכירין מוכח דל"מ בכה"ג, וכ"ה מבו' בדבריו בד"ה אלא אי אמרת, ועי' תור"פ בע"ב שהאריך להוכיח דל"מ בכה"ג, וכתב דכן מוכח מתוך פירש"י, וצ"ע.**

**עי' תוס' דליעודי גברא לאו היינו שיהא מועד לעבור בהתראות, דא"כ ל"ה מתחייב עד נגיחה חמישית נ"ש, אלא היינו שיודיענו בכל פעם שנגח שורו וישמרנו, וכ"כ התוס' בב"ב כ"ח ב' בתי' בתרא, ותוס' תלמיד ר"ת בשם ר"י, ועיי"ש בתלמיד ר"ת שכתב דאין לומר דהא דחייב בנגיחה רביעית הוא משום דברביעית גופה נעשה הגברא מועד ומתחייב עלי' נ"ש, דא"כ הוה בעינן שתהא הרביעית רצופה עם הג' ואנן לא בעינן אלא ג' ימים רצופין, ומבו' בדבריו דאין העדאה מתקיימת אלא בג' ימים רצופין, ונת' לעיל, - אך בתור"פ בע"ב כתב דליעודי גברא היינו שיהא מועד לפשוע בשמירתו, והא דחייב בנגיחה רביעית, הוא משום דהיזק זה נעשה לאחר שהוחזק להיות פושע, ולדעתו ל"ק משה"ק תלמיד ר"ת דמ"ט ל"ב שתהא הרביעית רצופה עם הג', (אף אי נימא דאין העדאה מתקיימת אלא בימים רצופין), דבדבריו שם מבו' דבהעדאת הגברא לא נאמר כלל דינא דימים, דקרא דתמול שלשום קאי על העדאת השור, וע"כ גם ל"ב שיהיו רצופין.**

**עי' מאירי דלייעודי תורא היינו שאינו מוחזק נגחן עד ג"פ, ולייעודי גברא היינו דמן הדין אף בפעם אחת הוא נגחן והא דבעינן ג"פ הוא לחוס על הבעלים שלא ישלם עד שיתרוהו ג"פ, ומחודש בדבריו דלהצד דלייעודי גברא ל"ב לייעודי תורא, ועיי"ש בסו"ד שכתב דהצד דלייעודי תורא הוא כמ"ד דסתם שוורים בחזקת שימור קיימי, וע"כ קי"ל הכי.**

**עי' תוס' שהק' דמ"מ קנס לא הוי דכיון דנגח ג' נגיחות יצא מחזקת שימור, ועי' שטמ"ק בשם גליון ומהר"ם ופנ"י שביארו מאי קשיא להו, ותירצו דאין ח"נ חלוק כדאשכחן בל' של עבד דאפי' העבד שוה ל' הוי קנס, וצ"ב דלכאו' הא דל' של עבד הוי קנס, הוא דמהא דמשלם יותר ממה שהזיק, למדנו דהמחייב בתשלומין אלו הוא קנס, וע"כ אף כשהוא שוה ל', הוי קנס, (דמהיכ"ת דכשהוא שוה ל', יהא מחייב אחר), אך בח"נ דכל הא דהוי קנס הוא משום דהוי בחזקת שימור, מ"ט נימא דאף כשאינו בחזקת שימור הוי קנס, - ועי' בשטמ"ק בשם ה"ר ישעי' שהק' דלמ"ד דבחזקת שימור קיימי ומכח זה הוא דאינו משלם אלא ח"נ, א"כ אחר שנגח ג"פ ואינו בחזקת שימור ישלם נ"ש, וכתב דכן דרך קנסות דלפי שקנסם הכתוב הקל עליהם בדיניהם, דומיא דל' של עבד שקנסו לשלם ל' אפי' אינו שוה אלא סלע, והיקל עליו דאפי' שוה ק' אינו משלם אלא ל'.**

**עד שיעידו בו בפני בעלים, - בב"ק קי"ב ב' וסנהדרין י"ט ב' ילפינן מהא דכתיב והועד בבעליו, דאין מקבלין עדות שלא בפני בע"ד, ומבו' דהא דבעינן להעיד בפני הבעלים הוא מדינא דאין מקבלין עדות שלא בפני בע"ד, אך בד' התוס' לעיל מבו' דהוא משום דאין הבעלים מתחייב בנ"ש אלא אם ידע תחילה, ועי' נחל"ד שם שעמד ע"ז, - ועי' נימו"י בשם הרא"ה דהכא אין מקבלין העדות שלא בפניו אף אם הוא חולה וכו', ועי' ביאור הגר"א סימן ת"ח סק"א שדחה להוכחת הרא"ה, ועי' תשו' הגרע"א מהדו"ק סימן ק"ה דהוא לפמש"כ הרשב"א לקמן קי"ב ב' דהא דבהי' חולה מקבלין עדות שלא בפניו, הוא משום דבדיני ממונות ל"ב בפני בע"ד אלא בדרבנן, ושאני העדאה דהיא כדיני נפשות, ועיי"ש שתמה ע"ד הרמ"א בסימן ת"ח ס"א שהביא להך דינא בכל נזיקין.**

**עי' תוס' לקמן מ"א א' שלמדו מהכא, דאינו נעשה מועד ע"פ הבעלים, ועיי"ש בשטמ"ק בשם תוס' הרא"ש ובתור"פ שנסתפקו בזה, וכתבו דכ"ז הוא למ"ד פ"נ ממונא, אך למ"ד דפ"נ קנסא אינו נעשה מועד ע"פ עצמו, דאף העדאת השור הויא קנס, ועי' נובי"ת אהע"ז סימן כ"ג שנקט בפשיטות דהוא נעשה מועד ע"פ הבעלים, וצ"ע.**

**ובפני בי"ד, - בפירש"י כתב דהא דבעינן שיעידו בו בפני בי"ד הוא משום דאין עדות אלא בבי"ד וכ"כ התוס', - אך עי' רמב"ם פ"ה מסנהדרין הי"ב דהא דאין מועד בבבל הוא משום דאין העדאה אלא בבי"ד, ומבו' דאף דאף יחיד דן דיני ממונות מה"ת, מ"מ העדאה אינה אלא בבי"ד, וכ"ה בתורי"ד לקמן פ"ד ב', ועי' מגנזי הגר"ח סימן ל"ז דהוא משום דההעדאה חלה ע"י הבי"ד, והרי אף אם ידע הבעלים שנגח ג' נגיחות, אין עליו תורת מועד עד שהעידו בו בבי"ד, וע"ז ליכא לדינא דשליחותייהו, אך בפירש"י לקמן פ"ד ב' פירש טעם הא דאין מועד בבבל בע"א, ובתור"פ לקמן מ"א א' כתב דהוא משום דגם ההעדאה הוי קנס, וכ"ה בשטמ"ק שם בשם תוס' הרא"ש, ועיי"ש שכתב די"ל כן גם בד' רש"י, דאחר דאין עדות אלא בבי"ד ונתפרש בקרא דבעינן להעידו בבי"ד, אמרינן דההעדאה חלה ע"י הבי"ד.**

**אי אמרת לייעודי תורא שפיר, - בפירש"י כתב דהיינו מצינו לאוקמה כשבאו כולן ביום א' שהביאן ניזק שלישי להעיד על ג' נגיחות של ג' ימים, וע"כ ודאי שבאו לייעדו, שהרי בעל נגיחה שלישית הביאן וכו', ובזה פירש"י להא דפרכינן דאכתי לימרו בתראי, ועי' תלמיד ר"ת ותור"פ משה"ק ע"ד רש"י, אך רש"י אזיל לטעמי' דס"ל דבנגיחה שלישית משלם נ"ש, וס"ל נמי דמשלם נ"ש אף שלא ידעו הבעלים תחילה, וכמו שהוכיחו התוס' לעיל לדעתו, - והתוד"ה לימרו הני בתראי פירשו בע"א, ועי' ראב"ד ורשב"א ותלמיד ר"ת ותור"פ.**

**אלא דקמרמזי רמוזי וכו', - בפירש"י כתב דכל הני שנויי אתיין רק אם לייעודי תורא, ולדעתו קי"ל דלייעודי תורא, וכ"כ המאירי, אך התוס' וש"ר נחלקו ע"ז, וכ"ה מבו' בד' הרמב"ם בפ"ו מנז"מ ה"א שכתב דהוא ספק אם בעינן לייעודי גברא, ועי' בפי' ר"ח שפירש דגם שנויא דרצופין אתי אף אם לייעודי גברא, ואיירי דבכל הג' ימים באו רצופין, ופליא רב אשי על שנויא קמא וס"ל דכל שבאו רצופין ל"ב להא דמרמזי רמוזי.**

**במכירין את בעל השור ואין מכירין את השור, - עי' תוס' וש"ר דהיינו כשהכירוהו אח"כ, ולפירש"י דמחייבינן לי' נ"ש על הנגיחה השלישית, א"צ לזה, אך עי' השלמה ומאירי שכתבו בדעת הרמב"ם דאף אם לא הכירוהו אח"כ ה"ה חייב, וההשלמה כתב דס"ל דסגי לייעודי גברא ול"ב לייעודי תורא, וצ"ע דהרי קי"ל דהוא ספיקא אם לייעודי תורא או לייעודי גברא, - ועי' בחי' הגרנ"ט שכתב בדעת הרמב"ם, דרק בכופר הוא חייב בכה"ג, ונת' להלן מ"א א'.**

**דאמרי תורא נגחנא אית לך בבקרך איבעי לך לנטורי לכולי' בקרא, - צ"ע לפירש"י דאיירי שמעידין בו אחר נגיחה ג' ומחייבינן לי' נ"ש על נגיחה ג', דמאי בעינן לה"ט דאיבע"ל לנטורי לכולי' בקרא, והרי בלא"ה מחייבינן לי' על הנגיחה הג' שנגח קודם שהעידוהו.**

**עי' תוס' שהק' דמ"ט לא משני דאין מכירין השור המנוגח או דנגח שור של הפקר או של גוי או שוורים של עצמו, וכתבו דשמא אין העדאה מועלת אלא בבני חיוב, ועי' חי' ר' שלמה סימן ג' וחי' ר' ראובן סימן א' דמזה מוכח דלא סגי במה שהוחזק נגחן אלא בעינן סדר דהעדאה, - ועי' יש"ש דמ' דלא ברירא להתוס' הך מילתא, ועיי"ש שהוכיח דמהני העדאה אף בשאינם בני חיוב, מהא דמשני לקמן מ"א א' שהרג ג' נכרים, והרי דמהני העדאה אף בשאינם בני חיוב, ואף דפרכינן עלה דמועד לנכרים ל"ה מועד לישראל, אך הוא מטעמא אחרינא ונת' לקמן שם.**

**ל"ז א' - ה"ז מועד לשבתות ואינו מועד לחול, - בפירש"י כתב דהוא לפי שבטל ממלאכה ודעתו זחה עליו, והתוס' הביאו מירושלמי דהוא לפי שראה אותם במלבושים אחרים וכו', - ועי' או"ז סימן קע"ט דלפ"ד הירושלמי כל הא דאינו מועד אלא לשבתות הוא רק כשנגח בנ"א אך אם נגח בהמות בג' שבתות הוי מועד אף לחול, ועי' תור"פ שכתב ע"ד הירושלמי דל"ש ה"ט אלא כשנגח אדם, ועי' מאירי דלהני טעמי אם הועד לימות החול הוי מועד אף לשבתות, ועיי"ש במש"כ במועד לשבתות אם הוא מועד ליו"ט, וכ"ה במ"מ בפ"ו מנז"מ ה"ט, ומד' כל הני קמאי מבו' דס"ל דל"ב שיהיו הנגיחות בג' ימים רצופין, (דאל"כ ודאי דאם נגח ג' ימי א', לא יהא מועד לכל הימים), ונת' לעיל כ"ג ב', ועיי"ש במ" שכתב בדעת הרמב"ם דפליג ע"ז, ועמש"נ בע"ב בדעת הרמב"ם בזה, - אך בשטמ"ק כתב דטעמא דרש"י ודהירושלמי הוא דמ"ט נקטה מתניתין שבתות, אך ה"ה בנגח ג' ימי א', דאינו מועד לשאר ימים, וכן מ' בתלמיד ר"ת.**

**עי' נימו"י שפירש דבהך בבא לכו"ע ואינו מועד תנן, וזהו דמיבע"ל אם כיון דבימות החול לא נגח מהני זה לסתור ההעדאה, ועיי"ש שכתב דכל הספק בזה הוא רק לדעת ר' יהודה דמהני ימים לחזרה כמו להעדאה, וצ"ב, ועי' באבהא"ז פ"ו מנז"מ ה"י מש"כ לפרש טעם הספק.**

**מאימתי הוא תם משיחזור בו ג' ימי שבתות, - התוס' כתבו דלפירש"י קמ"ל דאף אם שבת ממלאכה בימות החול ולא נגח ל"ה חזרה, ועי' שטמ"ק בשם ה"ר ישעי' דגם להירושלמי י"ל דקמ"ל דאפי' ראה בנ"א מלובשים בבגדי שבת כגון ביו"ט ג' ימים ולא נגח ל"ה חזרה, ופירש דהטעם בזה הוא משום דאף היום גורם, - ועי' רשב"א דקמ"ל דלא נימא דכיון דאינו מועד אלא לשבתות ל"ב חזרה כולי האי, - ועי' בפי' הר"י מלוניל שכתב דמיבע"ל משום דבשור המועד ל"מ חזרה אלא בג' ימים רצופין, אך כל שאינם רצופין לא חזר לתמותו, וי"ל דתליא בהפלוגתא אם העדאה מתקיימת בג' ימים שאינם רצופין, ונת' לעיל, אך הכא שהעדאתו בדילוג באיזה ענין תהא חזרתו, וע"ז השיב דמשיחזור בו ג' ימי שבתות, דכ"ה דהעדאתו בדילוג חזרתו נמי בדילוג, ובעינן שיהיו ג' השבתות רצופין, דאם אינם רצופין אי"ז חזרה, - ועי' מרומי שדה שכתב דקמ"ל דהויא העדאתו לשבתות ולא אמרינן דהעדאתו היא להפלגת ח', דאם הי' העדאתו להפלגת ח', ל"ה זה חזרה במה שראה ג' שבתות ולא נגח, דאין הפלגה אלא מנגיחה.**

**רב זביד אמר ואינו מועד תנן הא סתמא הוי מועד, - עי' תורי"ד דכל שנגח ג"פ מין א' והועד לכל המינים, אין בטלה העדאתו לשאר המינים אלא אם ראה ג"פ מינים אחרים ולא נגח, ובכה"ג בטלה העדאתו לשאר המינים ועדיין הוא מועד להמין שנגח ג"פ, וכ"כ בתלמיד ר"ת, ועי' פנ"י שהאריך להסתפק בדין זה, וכתב בזה ג' צדדים, ועי' חוו"ד סימן קפ"ט סקכ"ט.**

**עי' תלמיד ר"ת בשם ר"י שנסתפק לדעת רב זביד בהועד לכל המינים וחזר בו ג"פ מאחד מן המינים, אם הויא חזרה מכל המינים, וכתב דמסתברא דכיון דאף לענין העדאה להוציא ממון לחייבו נ"ש הוי מועד לכל המינים, כ"ש דלענין חזרה הויא חזרה מכל המינים, אך בד' ההשלמה מבו' דגם לדעת רב זביד אם חזר בו מא' מן המינים ל"ה זה חזרה מכל המינים, עיי"ש, וכן נקט היש"ש בסימן ג'.**

**ר"פ אמר אינו מועד תנן, - עי' בחי' ר' שלמה סימן ג' שנסתפק אם הוא משום דכשהועד למין זה אינו מוחזק לנגחן לשאר המינים, או היינו דאף דהוחזק נגחן לכל המינים, מ"מ לא נתקיים דין העדאה אלא למין זה, ועיי"ש שהוכיח מהא דנגח שור חמור וגמל נעשה למועד לכל, דבע"כ דכל הא דאינו מועד לאינו מינו הוא רק משום דאינו מוחזק לנגחן לשאר המינים, וכ"כ בחי' ר' ראובן סימן י"ז, ועיי"ש שהוכיח כן עוד מהא דפריך דהשתא מקטנים לקטנים בעלמא ל"ה מועד מקטנים לגדולים צריכא למימר.**

**כגון דהוה מועד לאדם ומועד לבהמה והדר בי' מבהמה וכו', - עי' תורי"ד דאיירי שנגח ג"פ אדם דהוי מועד אף לבהמה, וכ"כ השטמ"ק בשם גליון, וכן מ' בתורע"א במשנתינו, אך בנחל"ד לעיל ב' ב' כתב דל' הגמ' מ' דהועד להדיא לבהמה, ולפ"ז מבו' דאף בכה"ג שלא הועד להדיא לבהמה, אינו נעשה תם לבהמה אלא כשראה ג"פ בהמה ולא נגח, ועי' פנ"י שהאריך הרבה בזה, - ועי' יש"ש סימן ג' שנסתפק אם איירי רק בגונא דידעינן דלא חזר בו מאדם, אך אם לא ידעינן דלא חזר בו מאדם, אמרינן דכיון דחזר בו מבהמה כ"ש דחזר בו מאדם, או"ד דאף בכה"ג ל"מ החזרה דבהמה עד שיחזור להדיא מאדם, ומ' דמסיק כהצד השני. - ועי' תוס' לעיל ב' ב' שכתבו דאם הי' מועד לכל וחזר בו מבהמה ונשאר מועד לאדם הוי מועד לבהמה דחזרה דבהמה לאו חזרה היא, וקשיא מסוגיין, ונת' להלן.**

**נגח שור חמור וגמל נעשה מועד לכל, - בפירש"י מבו' דהס"ד הי' דבעינן ג' נגיחות לכל מין ומין, וכ"ה בפירש"י בחגיגה ד' א', ומבו' דאלמלי הא דנתקיימה העדאתו בג' מינים, ל"ה נעשה מועד אף למינים אלו שנגח, ולפ"ז הדין נותן דאם נגח ב' שוורים וחמור אינו נעשה מועד כלל, וכן נקט הגרע"א בגל' יו"ד סימן קפ"ט סכ"ג, ותמה עפי"ז על ל' השו"ע שם, וכ"נ בחוו"ד סימן קפ"ז סק"ג\* - אך בשטמ"ק בשם הרא"ה כתב דבכה"ג הוא נעשה מועד לשוורים וחמורים, ועי' רש"ש, ועי' אבהא"ז פ"ו מנז"מ ה"י שהאריך בזה, - ועמש"נ להלן בדעת הרמב"ם.**

**עי' חוו"ד סימן קפ"ט סקכ"ט דאם ראה אח"כ ג' מינים ולא נגח ל"ה זה חזרה מההעדאה לג' מינים אלו, וכ"כ במרכה"מ פ"ו מנז"מ ה"י, אך אם ראה א' ממינים אלו ג"פ ולא נגח בטלה כל ההעדאה, אך בד' ההשלמה מבו' דאף אם ראה א' ממינים אלו ג"פ ולא נגח לא בטלה העדאתו משאר המינים, וכ"נ בד' התוס' לעיל ב' ב', ובד' תלמיד ר"ת מבו' דדין זה תליא בפלוגתא דרב זביד ורב פפא, עיי"ש, - ועי' ראב"ד לקמן בסוגיין דאם נגח ה' בשבת וער"ש ושבת ואח"כ ראה בשאר הימים ולא נגח ל"ה חזרה עד שעקר לחזקתו ג' ימים בהימים שהועד בהן.**

**ראה שור נגח וכו' נעשה מועד לסירוגין לשוורים, - התוס' כתבו דבתרא דנגח הוא כדי שאם יגח לאלתר משלם נ"ש, וכ"כ בתלמיד ר"ת ותור"פ, אך בד' הנימו"י בההיא דראה שור נגח חמור לא נגח מבו' דאינו נעשה מועד לסירוגין אלא אם ג"פ נגח וג"פ לא נגח, ועי' חי' ר' ראובן סימן ט"ז דפליגי ביסוד הדין דמועד לסירוגין.**

**עי' נימו"י דאם נגח מכאן ואילך רצופין אינו משלם עליהם אלא ח"נ עד שיועד אף לרצופין, ומ' דעל כל הנגיחות אינו משלם אלא ח"נ, ולא אמרינן דהוא מועד לנגיחה הראשונה והשלישית והחמישית, דכללא דסירוגין הוא שאחר שנגח אינו נוגח עד שיראה שור בינתיים ולא יגח, וע"כ אינו מועד לכל הנגיחות, וכ"נ להדיא בתור"פ, - ועי' יש"ש סימן ד' דמועד לסירוגין הויא חזרתו ע"י שיראה ו' פעמים בהמות ולא יגח, ולכאו' לפ"ד תור"פ והנימו"י בדין דכל שראה ד"פ ולא נגח הוי חזרה.**

**עי' מאירי דסירוגין אלו כולן בימים שאין דין העדאה אלא בימים, וכן מבו' בד' הרמב"ם בפ"ו מנז"מ ה"ט, אך בד' התוס' בשלהי סוגיין וש"ר שם מבו' דלא איירי הכא בסירוגין דימים אלא בסירוגין דשוורים, ועי' יש"ש סימן ד' שתמה ע"ד הרמב"ם.**

**ראה שור נגח חמור לא נגח וכו' נעשה מועד לסירוגין לכל, - עי' תוס' דקמ"ל דבסירוגין תליא מילתא ולא אמרינן דל"ה מועד למינים אלו שראה ולא נגח, ומבו' דאף אם ל"ה מועד למינים אלו, מ"מ הי' מועד למינים שנגח, ולכאו' לדעת רש"י דבלא הא דאינו מקפיד על המינים הוה בעינן שיגח ג"פ מכל מין, הרי דבכה"ג ל"ה נעשה מועד כלל, וכנראה הוא משום דמסתבר טפי לתלות בסירוגין מלתלות שהוא מחלק בין המינים, וזה ע"ד שמצינו לענין וסתות דתולין בוסת השכיח טפי, - ועי' רמב"ם פ"ו מנז"מ ה"י דאינו מועד אלא למינים אלו שנגח, ועי' מ"מ בדעתו דהא דנגח שור חמור וגמל הוי מועד לכל, הוא רק לג' מינים אלו, וזה שלא כד' רש"י בשבת ס"א ב' וש"ר דהוא מועד לכל המינים, אך במרכה"מ ואבהא"ז פירשו דהיינו רק בכה"ג דיש להסתפק אם מה שלא נגח להמינים שבינתים הוא משום סירוגין או משום חילוק המינים.**

**איבע"ל נגח שור שור שור חמור וגמל, - עי' שטמ"ק בשם הרא"ה דבע"כ איירי דבשעה שנגח השוורים היו חמור וגמל ולא נגחם, דאל"כ ודאי דכיון דנגח שור חמור וגמל הוי מועד לכל, לא נגרע במה שנגח עוד ב' שוורים, אך בד' התוס' מבו' דלדעת ר"פ ל"ב להעמידה בכה"ג, ואפ"ה מיבע"ל שמא אינו מועד אלא לשוורים, וכ"ה מבו' בד' הרי"ף שהוכיח מהכא דהלכתא כר"פ, והרי דלא איירי כשראה חמור וגמל ולא נגחם, ועי' ראב"ד דאיירי רק בגונא דלא ראה בין השוורים חמור וגמל ולא נגחם, אך באיבעיא דה' בשבת וו' בשבת וער"ש ושבת שבת ושבת כתב דאיירי רק כשראה בה' וו' האמצעים שוורים ולא נגח, וצ"ב, ועי' חי' ר' שלמה כתבים סימן ל"ב.**

**עי' רמב"ן נדה ס"ד א' דלא מיבע"ל אלא בשור שור שור חמור וגמל, אך בנגח שור שור שור שור (שור) חמור וגמל ודאי דאינו מועד אלא לשוורים, והיינו דעיקר האיבעיא היא דשמא בתר חמור וגמל שדינן לי' ולא חיילא כלל העדאה לשוורים, אך כל דחיילא העדאה לשוורים, ודאי דאין נגיחת השור מצטרפת להעדאת כל המינים, דומיא דמש"א בנדה שם דלמודה שאני, עיי"ש, אך בד' הרא"ה בבדה"ב בית ז' ש"ג י. מבו' שלא חילק בזה, וכתב דלדעת רב בנדה דלמודה שאני, אף הכא אינו מועד אלא לשוורים, עיי"ש, ועי' חוו"ד סימן קפ"ט סק"ו, ועיי"ש במש"כ לחלק ממש"א בנדה דלמודה שאני.**

**עי' רמב"ם פ"ו מנז"מ הי"ב דהספק אם הוא מועד לשוורים בלבד או לג' המינים, וכן באיבעיא דשבת שבת וכו' כתב דהספק הוא אם הוא מועד לשבתות בלבד או לג' הימים, והראב"ד השיג דלהצד השני הוא מועד לכל המינים ולכל הימים, ועי' מ"מ שם ה"ט בדעת הרמב"ם דאף בנגח שור חמור וגמל אינו מועד אלא לג' מינים אלו ואף בנגח ג' ימים אינו מועד אלא לימים אלו, ועי' מרכה"מ ואבהא"ז שם שתמהו ע"ז ופירשו טעמא דהרמב"ם בע"א.**

**נגח שור יום ט"ז בחודש זה וכו' ושמואל אמר עד שתשלש בדילוג, - בפירש"י כתב דלדעת שמואל אף במועד לסירוגין בעינן ד' נגיחות, אך הראב"ד בבעה"נ שער הוסתות כתב דבזה לכו"ע הויא הנגיחה הראשונה ממנינא, ולמד מזה לוסת הסירוג דראי' קמייתא הויא ממנינא, ועי' תור"פ ותלמיד ר"ת, - ועיי"ש שכתבו די"ל דלשמואל אתיא הברייתא דראה שור נגח שור לא נגח וכו' כרבי דבתרי זימני הוי חזקה, ובפשוטו ס"ל כדעת הרמב"ן ודעימי' דלרבי אף בשור המועד סגי בב' נגיחות, אך י"ל דאף אם מודה רבי דבעינן ג' נגיחות, מ"מ סגי בב' ראיות על הסירוג, וזה ע"ד ד' הטו"א שהבאנו לעיל כ"ג ב'.**

**עי' תוס' דבסירוג דימים אין הראשונה מן המנין דומיא דוסת הפלגה, ובסירוג שוורים הוי הראשונה מן המנין, ועי' חי' ר' ראובן סימן ט"ז מש"כ לפרש הטעם בזה, - אך בפסקי ריא"ז כתב דגם בסירוג דימים הויא הראשונה מן המנין, וכ"כ הרמב"ם בפ"ו מנז"מ ה"ט, וכ"נ בד' הראב"ד בבעה"נ שער הוסתות, ועי' תוה"ב בית ז' ש"ג ט: ובדה"ב שם וחי' הר"ן נדה ס"ד א'.**

**נעשה מועד לשופרות, - עי' רמב"ם פ"ו מנז"מ ה"ה דשור האיצטדין אינו נעשה מועד, והראב"ד השיג דמ"ש ממועד לשופרות, ועי' מ"מ שם ובפ"ב הי"ט בדעת הרמב"ם, ועי' בחי' הגרי"ז ובאבהא"ז שם ובקה"י סימן כ"ג מש"כ בזה.**