29. תחילתו עיסה וסופו סופגנין
קטגוריות: ש_ס / א ברכות / ברכות - הרב מאיר קאופמן / כיצד מברכין / שיעורים

כ"ו חשון ע"ה

**סימן כ"ט**

**בדין תחילתו עיסה וסופה סופגנים לחלה וברכות**

**א]ביאור שני חידושי ר"ת והראיות שיש קשר ביניהם**

**ב]בביאור הטעם שלר"ת הגלגול מחייב**

**ג]בביאור סברת הראשונים שחלקו על ר"ת**

**ד]בגדר החיוב דחל באפיה בבלילה רכה לר"ת**

**ה]בדין בישול לר"ת בכזית ופחות מכזית**

**ביאור שני חידושי ר"ת והראיות שיש קשר ביניהם**

א] גרסינן חלה פ"א הסופגנים והדובשנים והאיסקריטין וחלת המשרת פטורין מן החלה ובטעם הפטור מבואר בגמ' פסחים ל"ז. שזה מצד שצורת תיקונו הוא באופן שלא חל על זה שם לחם ולר"ל כל מעשה אילפס אינו לחם ורק בהרתיח ולבסוף הדביק ולר"י אלפס חשוב לחם ורק אם אפאו בחמה לא חשיב לחם והראשונים הביאו מהירושלמי דבבישלו במים גם ר' יוחנן מודה שלא חשוב לחם וכתבו הראשונים שה"ה בטיגון דהינו שכל שזה ניתקן לא רק על ידי חום האש לא חשיב לחם [אמנם כתבו שקצת שמן ששמים כדי שלא ידבק לא חשיב טיגון וכמבואר ברמ"א סי"ד] ולענין הלכה יש ראשונים שפסקו כר"ל אמנם רוב הראשונים פסקו כר' יוחנן דרק בחמה או בבישול במים או טיגון בשמן אינו חייב בחלה

וכתבו הראשונים בשם ר"ת שכל זה דוקא בבלילה רכה שכל החיוב חלה רק יכול לחול על ידי האפיה אבל בבלילה עבה שיש כבר עיסה קודם האפיה בזה לא איכפת לן איך אפו את זה ומקור סברתו כתבו א. מהא דמבואר במשניות בכמה מקומות שחיוב חלה חל בשעת גלגול ב.דמבואר במשנה שתחילתו עיסה וסופו סופגנים חייב וביאר ר"ת שהכונה שעשו את זה עיסה עבה ובזה אפילו שדעתו לגמרו כדרך סופגנים שזה במים או בחמה וכדו' בכל אופן זה חייב בחלה וכתבו התוס' בברכות שיתכן שזה רק לגבי חלה שהחיוב חל משעת הגלגול אבל לגבי המוציא שבזה לא חל השם לחם אלא על ידי האפיה בזה יתכן שבאמת בישול וטיגון זה לא סיבה לשם לחם אמנם כתבו שר"ת נקט שזה סברא לגבי המוציא ומצה וראיתו א. מהא דמבואר בגמ' שמנחות מברכים על זה המוציא ומשמע שמדובר גם במנחת מחבת ומרחשת שזה מטוגן בשמן והרי כה"ג בבלילה רכה זה לא נהיה לחם [והראשונים דחו או שמדובר במאפה תנור או ששמנה מועט לר"י שאלפס זה המוציא והאחרונים [עיין נשמת אדם ונחלת דוד ובית אפרים וחזו"א] העירו שלדעת הרמב"ם שלשים בשמן א"כ אין כאן שום טיגון כמבואר בדבריו שמחבת אין לה שולים כלל] ב. דמבואר בגמ' פסחים ל"ו: שחלוט פסול מצד שזה לא לחם עוני והרי מבואר פסחים ל"ז שיסוד החיסרון כי זה בחמה או באלפס וא"כ מה צריך להגיע לדין לחם עוני ובהכרח שהגמ' זה ברכה אמנם כאן שזה עיסה עבה בזה גם על ידי חליטה חשיב לחם ורק שיש חיסרון שזה לא לחם עוני [והראשונים דחו ששם מדובר בהדר אפיה בתנור]

והנה בפשוטו לאחר חידושו של ר"ת שכל שהוא עיסה עבה יש לו תורת לחם גם על ידי בישול א"כ אין סיבה לומר את חידושו הראשון שגם אם אין לו תורת לחם על ידי הבישול בכל אופן כיון שהיה כאן עיסה עבה זה חייב בחלה ובפשוטו כן הוא דעת תר"י [כמבואר בדרכי משה יור"ד סימן שכ"ט וכן הוא בחזו"א ליקוטים זרעים סימן ה' סק"ב] דנקט שעיסה עבה שבישלה חיבת בחלה וברכתה המוציא אמנם לגבי אטריות שאין לזה תוריתא דנהמא וברכתו מזונות ה"ה שזה פטור מחלה ועיין בית יוסף סימן קס"ח שהביא מהסמ"ג מצוה כ"ז וקמ"א שכתב לחלק בין טיגון לבישול דבטיגון ברכתו המוציא וחייב בחלה ובבישול ברכתו מזונות ואינו חייב בחלה וזה כנ"ל שבאמת לא ס"ל את חידושו הראשון שגם דבר שהוא לא לחם מתחיב בגלגול אלא רק דבר שהוא לחם ורק שס"ל שבבלילה עבה על ידי טיגון חשיב לחם [ובזה מיושב שיטת רש"י שמוכח שנקט שמחבת זה מטוגן ובהכרח כר"ת ולגבי אפוי בחמה נקט שזה פטור דבאמת חמה גרע מטיגון שאין זה דרך אפיה ועיקר הסברא מבואר באו"ז סימן קמ"ח]

אמנם כל זה דעת תר"י אמנם בתוס' בפסחים ובברכות וכן שאר הראשונים כולם כתבו שגם לאחר חידושו של ר"ת דעיסה עבה על ידי בישול חשיב לחם גם לענין ברכת המוציא בכל אופן גם באטריות שאין לזה תוריתא דנהמא וברכתו מזונות בכל אופן נקטו שחייב בחלה מצד שזה התחייב בשעת גלגול ובפשוטו מבואר שר"ת חידש באמת שני חידושים שלא קשורים אחד לשני א. שבעיסה עבה גם על ידי בישול יש לזה תורת לחם ב. שגם במקום שבבישול לא יהיה לזה תורת לחם אבל כיון שחיוב חלה חל בשעת הגלגול לא איכפת לן במה שדעתו לתקנו לאכילה בצורה שלא יהיה לזה שם לחם ונפק"מ במקום שאין לזה תוריתא דנהמא וכנ"ל

אלא שצ"ע שא"כ נפלה כל ראייתו של ר"ת מהמשנה של תחילתו עיסה וסופו סופגנים שבחלה דנים לפי ההתחלה דהרי שם מדובר בבלילה עבה שגם על ידי חמה או בישול יש לזה שם לחם אמנם במקום שבבישול לא יהיה לזה שם לחם בזה יתכן שבאמת זה לא מתחייב בחלה עוד צ"ע דבלשון הראשונים מבואר שמאותו טעם שר"ת חידש בתחילה שזה חייב בחלה אמר שזה גם סברא לגבי המוציא [ובתוס' שאנץ בפסחים ובתור"פ מפורש שבתחילה ר"ת אמר את חידושו גם לגבי המוציא ואחרי זה שאלו אותו שאולי זה רק לגבי חלה] ולכאורא אין שום קשר בין שני החידושים שעד כמה שזה סברא לגבי המוציא א"כ אין זה ענין כלל למה שחיוב חלה בשעת גלגול

וביותר צ"ע דהרמב"ן והר"ש והרא"ש הקשו על ר"ת שמצאנו בכמה דוכתי שדעתו לפטור זה סיבה לפטור א.הרמב"ן הקשה מהדין של עיסת הכלבים דמבואר במשנה שזה פטור ומבואר בירושלמי שזה אפילו בעיסה רגילה ומבואר שאפילו שיש כאן גלגול רגיל בכל אופן כיון שדעתו שזה יעמוד לדבר של פטור זה סיבה לפטור [והר"ש שלא הקשה מזה בפשוטו מצד שנקט שמדובר שיש בזה הרבה סובין שגם עכשיו זה רק עומד לכלבים מצד עצמו וברמב"ן כתב שר"ת יעמיד דבר זה בבלילה רכה] ב.עוד הקשה הרמב"ן וכן בר"ש וברא"ש מהדין של על מנת לחלק דמבואר בירושלמי שפטור חזינן שכיון שדעתו שבשעת אפיה לא יהיה בזה שיעור זה סיבה לפטור א"כ ה"ה כאן ג.הר"ש הוסיף להקשות מהדין של חלות תודה ורקיקי נזיר שאם עשאן לעצמו זה פטור מחלה וביאר הר"ש שמדובר שעדין לא הקדישו אלא שדעתו להקדישו ומבואר שאפילו שיש כאן גלגול רגיל שמצד המצב עכשיו זה סיבה לחייב בכל אופן כיון שדעתו שבהמשך זה יהיה מצב שזה לא סיבה לחיב לכן זה פטור וא"כ ה"ה כאן ולכאורא כל זה קשה על חידושו הראשון של ר"ת שגם עד כמה שבסופו לא יהיה לזה שם לחם בכל אופן זה חייב מצד עכשיו אבל למסקנת ר"ת שגם עכשיו חשיב לחם א"כ אין משם שום קושיא

והנה בעיקר קושיתם לכאורא צ"ע דכל דברי ר"ת במקום שעכשיו אין סיבת פטור ורק דנים דלאחר זמן יהיה בזה סיבת פטור אבל בעיסת הכלבים או הקדש לכאורא כבר עכשיו קיים סיבת הפטור כי זה עומד לכלבים או להקדש והראיה דהרי בחיסרון של שם לחם אין חיסרון אם לאחר אפיה יבטל מזה שם לחם כמבואר בראשונים לענין קונבקאות משא"כ בהקדש הרי מדובר שמקדיש לאחר אפיה וכן בעל מנת לחלק הרי סיבת הפטור כי דנים שזה כמחולק א"כ כבר עכשיו יש את סיבת הפטור [אמנם בעל מנת לחלק האריך חידושי הגר"ח שאין זה גדר הפטור אלא שכיון שבשעת עיסה אין סיבת חיוב אמנם בלשון הרשב"א והמאירי מבואר שזה כמחולק אמנם מכלבים והקדש צ"ב] ואם נימא שהבינו דר"ת חולק על פטור שלא בעצם א"כ למה ניחא לרמב"ן עיסת הכלבים אם מדובר ברכה ולכאורא צ"ל בביאור כונתם שס"ל שלא שייך להגדיר שכבר עכשיו זה עומד לכלבים או להקדש דהרי כל שזה עדין לא נאפה זה לא עומד לזה ובהכרח סיבת הפטור דדנים מצד המצב שיהיה בסופו דהינו כשזה יקבל שם לחם שזה עומד לאכילה וא"כ ה"ה לגבי לחם כיון שבסופו זה הרי לא יהיה לחם לכן זה סיבה לפטור ובזה א"ש שבכלבים ברכה ניחא לרמב"ן דשם מיד בשעת אפיה שחל החיוב יש את סיבת הפטור [ובדעת ר"ת באמת יתכן שזה התירוץ דס"ל שגם בתחילתו חשיב שזה עומד לכלבים ולחלק ולהקדש ואין זה דומה לגבי שם לחם דמה שזה עומד לא להיות לחם אין זה סיבה לפטור עכשיו דהרי עכשיו בתור עיסה אין לזה שום חיסרון ולא נתחדש חיסרון מה שזה לא עומד להיות לחם ועיין בדבריו בספר הישר וכן הביא בספר המכריע בשמו סימן ס"ג דעיסת הכלבים פטור גם בעבה ועיין בתר"י ובתרי"ח שביארו עיסה העשויה לכותח שזה לקישוטי נשים ולכן זה לא לחם דהינו שכל שזה לא עומד לאכילה באמת גם ר"ת מודה]

ועיין פנ"י בסוגין שכתב שודאי עיקר סברת ר"ת שדנים לפי מה שזה עכשיו רק שיש עוד דין דרבנן שכיון שזה חייב בחלה זה סברא שברכתו המוציא אבל מדאוריתא ודאי שזה לא לחם וצ"ל שבמקום שאין לזה תוריתא דנהמא בזה רבנן לא ראו מקום לגזור ולפ"ז א"ש דברי הראשונים שכיון שנקטו שגם למסקנת ר"ת שורש דינו מצד שלגבי חלה לא איכפת לן על שם סופו, אמנם דבריו נסתרים מהראשונים [תס' פססחים ל"ו:] שכתבו מפורש שמקור ר"ת מהדין של מצה וכן מפורש ברמב"ן שגם לגבי מצה חלוט שזה עיסה עבה זה כשר למצה אם אין חיסרון של מצה עשירה ע"ש וכן תוס' מ"א. הקשו על רקיק מבושל בעבה למה זה לא טוב לר"ת

[והנה עיין טור סימן שכ"ט שכתב שסופגנים פטור כיון שזה לא לחם וכתב הגר"א וז"ל ע"פ תוס' פסחים ל"ו: אמנם לשון ספרי מלחם ולא כל לחם פרט למבושל עכ"ל וכונתו דתוס' הקשו שמבואר בגמ' שחלוט פטור מחלה כי זה לא לחם וכאן מבואר שזה לא ראוי למצה מצד שזה מצה עשירה ומבואר שזה לחם וכתב לישב שלגבי חלה יש מיעוט מלחם ולא כל לחם דהינו שבאמת מבושל זה לחם רק שיש מיעוט לגבי חלה שכזה לחם זה לא מספיק וכן הוא בדבריו בס"ג ועיין אשר לשלמה או"ח שכתב לפ"ז שיתכן שגם לאחר שחידש ר"ת שחשיב לחם להמוציא אבל עדין יש כאן את המיעוט של הספרי שלחם מבושל לגבי חלה זה לא לחם ולזה צריך להגיע לחידושו הראשון שלגבי חלה לא משנה מה המצב של הסוף וע"ש שבזה ישב שבסימן שכ"ט לגבי חלה לא העתיק כלל הטור את ר"ת ולגבי ברכת המוציא העתיקו והדבר פלא, אמנם לנ"ל יתכן שנקט שיש לזה שם לחם אמנם זה לא מספיק לגבי חלה ושם צריך להגיע לחידושו השני של ר"ת ולא ס"ל כן, אמנם בראשונים לא מצאנו זכר לדבר זה ואדרבא הביאו שמקורו של ר"ת ממצה וכן כבר הבאינו שכתבו מפורש שגם הסברא של המוציא זה מכל אותו חידוש של חלה וצ"ב הקשר בין הדברים]

**בביאור הטעם שלר"ת הגלגול מחייב**

ב] והנה בעיקר סברת ר"ת דכל שיש כאן עיסה אפילו שבסופו זה לא לחם בכל אופן זה חייב בחלה בפשוטו הביאור מצד שס"ל שלגבי חלה המחיב זה שם עיסה ולא השם לחם דהינו דהראשונים ס"ל שכל החיוב של עיסה בתור שזה עומד להיות לחם ולר"ת כיון שחל חיוב בתור עיסה א"כ אין תנאי שזה יעמוד להיות לחם ובאמת חיוב חלה אין זה קשור לשם לחם דודאי דעיסה לא חשיב לחם [וכן משמע בשיבולי הלקט סימן קנ"ט] אמנם עיין ריב"ש סימן כ"ח ד"ה והפסק הנכון וז"ל אבל בלילתו עבה דלחם הוא לענין חלה בשעת גלגול גם לענין המוציא יש לו דין לחם כמו שהוכיח ר"ת מההיא דהיה מקריב מנחות עכ"ל וכן ביאר בחידושי הגר"ח הלכות חמץ ומצה פ"ו ה"ה ד"ה והנה וכתב שלפ"ז בעירב תבלין בקמח שזה רוב אם זה לאחר שזה כבר עיסה שיש לזה שם לחם מדין טעם כעיקר הכל נחשב לחם אבל אם עירב בתור קמח שזה עדין לא לחם א"כ זה סברא שלא חל על זה שם לחם כלל ע"ש וכן ביאר בחזו"א כ"ו סק"א והוסיף דודאי שלגבי מצה צריך אפיה אמנם זה תנאי צדדי שזה יהיה ראוי לאכילה אבל אין זה בעצם השם לחם ולפ"ז יוצא שזה ודאי דאם הינו דנים שכל השם לחם יחול בשעת בישול בזה שבישול לא יכול להחיל שם לחם שזה לא דרך לחם כדחזינן בבלילה רכה ורק כיון ששם לחם חל בעצם העיסה לכן זה חייב ובתחילה נקט ר"ת שכיון שיש תנאי לגבי מצה והמוציא שצריך אפיה א"כ ביחס לשם לחם של אפיה יש עדין החיסרון שבישול זה לא עושה לחם ובזה חידש שבשם לחם הנוסף של האפיה בזה לא איכפת לן שזה לא בצורה של עשית לחם ועיין בגר"ז קס"ח סט"ו שביאר שסברת ר"ת שכיון שזה כבר לחם זה לא פקע על ידי בישול והוא כנ"ל שודאי שמצב זה הוא לא סיבה לשם לחם ודו"ק

ולפ"ז א"ש קושית הראשונים שחזינן שיש פטור מחשבה אפילו לאחר סברת ר"ת שיש לזה שם לחם דכל סברתו מצד שנקט שכבר בתור עיסה חשיב שזה לחם ועל זה הקשו שא"כ אין סיבה לפטורי מחשבה דיסודם שבשעת שזה יהיה ראוי לאכילה זה לא עומד לאכילה אלא להקדש או לכלבים או לחלק וכל זה אם השם לחם הוא אז א"כ צריך לדון בזמן השם לחם האם זה עומד לכלבים או לא אמנם לר"ת שהשם לחם הוא בשעת עיסה א"כ הרי אז זה בין כה לא חשיב שעומד לאכילה וא"כ מה איכפת לן ממה שבהמשך זה לא יעמוד לאכילה ובדעת ר"ת צ"ל כנ"ל שס"ל שכל שבסופו זה לא עומד לאכילה חשיב שכבר עכשיו יש את החיסרון ולא שהחיסרון מצד הזמן חלות שם לחם

ועיקר הדבר מבואר בבה"ל סי"ג דכתב לדון האם בטיגן בעיסה בשמן חל על זה שם פת הבאה בכיסנים וכתב שזה תלוי בר"ת והחולקים, דלר"ת לא חשיב פת הבאה בכסנים כיון שהשם לחם נקבע בשעת לישה משא"כ לראשונים חל על זה פת הבאה בכיסנים ונפק"מ דגם ביחזור ויאפנו בכל אופן זה יהיה פהב"כ משא"כ לר"ת ובפשוטו דבריו צ"ב שלכאורא ודאי שר"ת ס"ל שהשם לחם חל באפיה רק שס"ל שכל שזה עבה גם על ידי בישול חייל על זה שם לחם ולענין חלה העיקר בגלגול ולכן גם באין לזה תוריתא דנהמא אבל ודאי שהשם לחם חל בבישול ואם זה יהיה כיסנין זה יהיה פת הבאה בכיסנין אמנם לנ"ל א"ש שיסוד סברת ר"ת שדין לחם חל בשעת גלגול גם לענין המוציא וממילא זה סברא גם לענין פת הבאה בכיסנין [אמנם עדין יש מקום לחלק שכיון שהמושג כיסנין זה בתור שזה סוג דבר שאכילתו לא לשובע יתכן שמהות זו נקבעת בשעת הבישול או האפיה אפילו שהחלות לחם חל קודם וכן נקט האבן העוזר]

**בביאור סברת הראשונים שחלקו על ר"ת**

ג] והנה רוב הראשונים חלקו על ר"ת ונקטו שכל שדעתו לבשלו אינו מתחייב בחלה ולכאורא יש לבאר דבר זה בשני אופנים א. בפשוטו פליגי על עצם הדבר וס"ל שלא חל שם לחם אלא באפיה ורק שנתחדש שגם עשית העיסה זה סיבה לחייב אלא שכיון שיסוד החיוב זה הלחם לכן לא חל חיוב בעיסה אלא אם זה עומד להיות לחם ב. אמנם יתכן שגם הם מודים שמה שנתחדש שחל חיוב בשעת גלגול מצד שחשיב שכבר חל על זה שם לחם אלא שזה עצמו מה שבגלגול חל על זה שם לחם זה רק עד כמה שזה עומד להיות לחם בשעת אפיה אבל כל שמצד גמר הדבר זה לא עומד להיות לחם גם עכשיו לא חל על זה שם לחם ולכן זה לא חייב בחלה

והנה ידוע הסתירה בטור שבהלכות חלה פסק דלא כר"ת וכאן כתב כר"ת ועיין ב"ח שכתב דכאן מדבר בהיה דעתו לאפות שזה התחיב בחלה וכה"ג זה גם המוציא והנה ברבינו ירוחם מובא בב"י מפורש שגם כה"ג שזה התחיב בחלה ברכתו מזונות אמנם עיין סמ"ק שכתב בתחילה שבדעתו לאפות אפילו אם בסוף בישלו חיב בחלה וברכתו המוציא ובדעתו מראש לבשלו נחלקו הראשונים ומשמעות דבריו שבמקרה הראשון כולם מודים והנה עיין בה"ל ומקורו בבגדי ישע שכיון דמבואר בר"ת שדין המוציא תלוי בדין חלה א"כ אפילו אם נחלוק עליו שזה לא מתחיב בחלה אבל אין סיבה לחלוק עליו במקרה שזה התתחיב בחלה ולכן נקט שדבר זה ספיקא דדינא אמנם עיין חזו"א שתמה על זה שכל סברת ר"ת לדון שגם על ידי בישול חשיב לחם אבל לדידן שעל ידי בישול אין זה לחם א"כ כל מה שאם חוזר בו חייב בחלה כי כבר חל חיוב אמנם ודאי שאין לזה שם לחם וא"כ ברכתו מזונות והנה אין כוונת המ"ב מדרבנן וכסברת הפנ"י דהרי כתב שבאכל כדי שביעה זה ספק דאוריתא אמנם בפשוטו בסברת הב"ח וסיעתו מבואר כנ"ל שיסוד סברת ר"ת שהשם לחם חל בגלגול וזה גם לגבי המוציא וכל מה שחולקים עליו שכל שדעתו לבשל לא חל שם לחם כלל אבל כל שחל שם לחם זה גם לענין המוציא וזה כונת האחרונים שהרי ר"ת חידש ששם לחם לחלה זה אותו שם לחם להמוציא, ומבואר שגם לדידן הגלגול מחייב בתור שזה לחם ולא שגלגול מספיק שא"כ אין זה ענין להמוציא [ומבואר גם כאן בסברת ר"ת שהשם לחם חל בגלגול] [ולפ"ז מה שכתב לענין פת הבאה בכיסנין שזה תלוי בר"ש ור"ת זה רק לרבינו ירוחם ולא לסמ"ק אמנם יתכן שכל שדעתו מראש לעשות כיסנין לא חל אלא שם כיסנין]

והנה לכאורא מצאנו שיטה שלישית דעיין בר"ש הובא ברא"ש שכתב ראיה דלא כר"ת מהא דמבואר בגמ' שר' יוסי אומר שרקיק המבושל זה פסול למצה והנה בפשוטו כונתו שהטעם שזה לא טוב מצד שחשיב מבושל אבל לר"ת שחלות לחם חל על ידי בישול א"כ אין סיבה שזה יהיה פסול למצה ובאמת עיין תוס' בפסחים מ"א שהקשו כן ותירצו או שהנידון האם זה מצה עשירה דהינו דבבישל עיסה עבה זה פסול מצד מצה עשירה כמבואר ל"ו: וממילא עד כמה שחל בישול לאחר אפיה זה כאילו בישלו מראש ויש כאן פסול עשירה עוד תירצו שמדובר בבלילה רכה וביאר בחידושי בית מאיר שכיון שנתבטל האפיה ממילא זה רכה בבישול שלא חשיב לחם והר"ש לא ניחא ליה להעמיד ברכה וכן ס"ל שכה"ג שכבר היה שם לחם זה לא סיבה לחלות שם מצה עשירה ואין זה ענין לר"י ור"מ אמנם עיין ר"ש שכתב שאפילו שר"מ חולק אבל אנן לא קי"ל כר"מ והקשה מהדין של פרוסות קימות וכתב שזה כר"מ ואנן קי"ל שבישול תמיד לא חשיב לחם והנה כבר הקשה עליו הגר"א בס"י דהרי הגמ' דוחה שזה סברא מיוחדת מצד טעם מצה וא"כ מה הקשה על ר"ת דהרי באמת יש לזה שם לחם ובפשוטו צ"ל שס"ל כבה"ג הובא ברמב"ן שכונת הגמ' רק לחלק שזה לא דומה לשלקות אבל זה גם חיסרון בשם לחם אמנם צ"ע מה הר"ש קישר את זה למחלוקת ר"י ור"מ הרי כל מה שר"מ חולק שבישול לא מבטל את האפיה ור' יוסי ס"ל שזה מבטל וכדמוכח מהגמ' פסחים מ"א. שדנה לגבי בישול אחרי צליה בקרבן פסח שזה תלוי בר"י ור"מ אבל אם מראש בישל לכו"ע לא חל על זה שם לחם דבזה לא חלק על ר' יוסי

ובפשוטו מבואר בר"ש שלמד שזה ודאי שחל שם לחם בגלגול ולכן זה חייב בחלה ורק שכל שמבשלו זה מבטל שם לחם ור"מ שס"ל שבישול לא מבטל שם לחם זה גם לא מבטל את השם לחם שחל בגלגול ומה שלענין חלה זה סיבה לפטור דלא חל חיוב חלה אלא אם בשעה שזה נהיה ראוי לאכילה יש לזה שם לחם ולכן לר' יוסי שזה מבטל שם לחם זה לא מתחיב משא"כ לר"מ שהבישול לא מבטל שם לחם ממילא זה חל כבר עכשיו ולפ"ז יש מקום לומר שגם למאי דקי"ל שר' יוסי זה לא מצד שמבטל השם לחם אבל כל זה כי כבר היה לחם אבל כל שזה עדין לא התבשל או נאפה כה"ג הבישול מבטל השם לחם [וכן הוא בלשון המ"ב סקס"ט ומקורו מהגר"ז סט"ו] אמנם בפשוטו כמו שאת השם לחם של האפיה זה לא מבטל ה"ה את השם לחם של העיסה אין סיבה שזה יבטל

והנה עיין לעיל שהבאינו לדון בגלגל על מנת לאפות וחזר ובישל האם ברכתו המוציא ועיין מג"א שהוכיח מהר"ש שהרי תלה הדין בזה שאפילו לאחר אפיה על ידי בישול זה מאבד שם לחם אמנם עיין מאמר מרדכי שכתב שודאי לר"ש שזה כל יסוד הדין שבישול מבטל שם לחם ה"ה בגלגול על דעת לחם אבל לדידן שבישול לא מבטל שם לחם ה"ה זה לא מבטל שם לחם שחל בגלגול וממילא ברכתו המוציא דהינו כנ"ל שלר"ש יסוד סברת ר' יוסי כי זה מבטל השם לחם אבל לדידן שאין זה סברת ר' יוסי אין מקור לחידוש זה

**בגדר החיוב דחל באפיה בבלילה רכה לר"ת**

ד] והנה בדברי ר"ת מבואר שבבלילה עבה חל חיוב בגלגול אמנם בבלילה רכה לא חל חיוב בגלגול אלא באפיה וצ"ב עד כמה שאין כאן גלגול למה שיחול חיוב באפיה והנה היה מקום לבאר שהחיבור שעל ידי אפיה זה לא גרע מגלגול וכן ביאר באבני נזר יור"ד תי"ג אות ד' אמנם עיין ספר התרומה סימן פ"ה שכתב שברכה החיוב חל רק על ידי קרימת פנים ומבואר שצריך את החלות אפיה ולא מספיק שיהיה חיבור וכן מבואר בתוס' פסחים מ"א. שברכה אם יבשל יתבטל התורת לחם ואם כל מה שברכה צריך האפיה שזה כמו גלגול א"כ כאן שחל חיבור על ידי האפיה זה כמו בלילה עבה ומה איכפת לן שיבשל ובשפת אמת בפסחים טען שא"כ כל רכה במשקים גם יתחיב בתור חיבור ובהכרח שצריך כאן דוקא את האפיה שבזה ובפשוטו הביאור כמבואר בפמ"ג מ"ז ט"ז שס"ל לר"ת שיש שני מחיבים בחלה א. עריסותיכם ב. לחם ולכן גם במקום שאין כאן עיסה שזה לא עריסותיכם יחול חיוב באפיה אמנם קצת צ"ע כמו שהקשה השפת אמת א"כ למה יש פטורים שחלים בגלגול כגון הקדש ולמה שלא יחול באפיה ויש לדחוק שכל שהיה זמן חיוב כבר חל פטור

אמנם לנ"ל שסברת ר"ת שחל שם לחם בגלגול א"כ אדרבא זה ודאי שהחיוב חלה סיבתו רק בחלות שם לחם ורק שבעבה חל שם לחם בגלגול וברכה לא חל שם לחם אלא באפיה ולכן כל שהיה פטור בגלגול לא שיך להקשות שיחול חיוב באפיה שזה אותו חיוב מצד השם לחם

והנה עיין צל"ח בסוגין שכתב דבעושה שני עיסות עבה ואחרי זה מבשל בצורה שאין לזה תואר לחם כה"ג גם יעשה אחרי זה צירוף סל לא יחול חיוב חלה דעכשיו הרי זה לא סיבה לשם לחם ועל דרך זה מבואר בראש יוסף בפסחים ל"ו: [אמנם דבריו צ"ב שדן שם בבישל פחות משיעות חלה בעיסה עבה] והנה אם נימא שבאמת יש שני מחיבים או גלגול או אפיה א"כ א"ש סברתו שכאן שזה כבר לא עיסה וכל החיוב מצד השם לחם הרי זה לא לחם אמנם אם נימא שגם עיסה חל חיוב בתור לחם א"כ יש מקום לדון שביחס לשם לחם של עיסה לא שייך חיסרון של תוריתא דנהמא וממילא גם באפיה שייך לדון מצד השם לחם של העיסה ורק ברכה כל השם לחם זה של האפוי וכה"ג צריך לדון מצד הלחם דאפיה וצ"ע בזה

והנה בשו"ע נפסק שגם לר"ש יש מחיב של אפיה ברכה אמנם במאירי ומהר"ם חלאוה ורבינו דוד מבואר שיש רק חיוב של גלגול ורק רכה שחשיב גלגול חיב ויש מקום לדון שזה תלוי בגדר החיוב של עיסה דאם מצד עיסה א"כ אין מקור לעוד חיוב וכן רכה חשיב עיסה משא"כ אם החיוב זה השם לחם א"כ אפיה זה גם שם לחם וכן רכה מסתבר שאין לזה שם לחם ודו"ק בזה

המורם מהנ"ל דבעיקר המחיב בחלה בעיסה מצאנו כמה שיטות א. שיטת ר"ת שגם בדעתו שזה לא יהיה לחם באפיה חייב והביאור או מצד שעצם הגלגול מחיב או שעיסה עבה חשיב שיש לזה תורת לחם ב.שיטת תר"י והסמ"ג שרק בדעתו שיהיה לחם בבישול חיב רק שגם בישול או טיגון חשיב לחם ג.שיטת הראשונים שרק בדעתו שיגמר כדין אפיה חייב והא דעיסה חיב אפשר לבאר דכל שעומד להיות לחם זה מחיב אפילו שעכשיו זה לא לחם ואפשר לומר שכל שעומד להיות לחם חשיב לחם וכל שעומד להאפות בצורה שזה לא לחם גם עכשיו זה לא לחם ואפש"ל שעכשיו זה ודאי לחם רק שהבישול מבטל השם לחם

**בדין בישול לר"ת בכזית ופחות מכזית**

ה]והנה מבואר בירושלמי לגבי לחם שבישלו שזה תלוי אם יש כזית או לא ובפשוטו הביאור כמבואר בלשונות הראשונים [רא"ש ותר"י] שבלחם מבושל אין בזה תוריתא דנהמא רק שאם יש בזה כזית כיון שהוא חשוב לא פוקע מזה שם לחם ורק בפחות מכזית פוקע שם לחם וביארו האחרונים שגם לר"ש וסיעתו שבבישול לא חל שם לחם אבל כאן שהנידון להפקיע שם לחם זה לא פוקע בכזית ועיין מג"א סקל"ו שהקשה לשיטת ר"ת שגם על ידי בישול חל תורת לחם הרי בירושלמי מבואר שאין תורת לחם במבושל וע"ש שכתב לבאר דהירושלמי דיבר בבישול גמור ור"ת דיבר רק בטיגון או בישול אם קצת מים ועיין ביאור הגר"א ובבית מאיר ובאבן העוזר דמפורש ברא"ש שר"ת מדבר על כל בישול ועיין חזו"א כ"ו סק"א שיש מקום לומר שר"ת פסק דלא כירושלמי אלא שהכונה פרוסות קימות או הכונה תוריתא דנהמא או הכונה כתוס' שביארו האם זה מתחיל להתפורר ולפ"ז אם מחמירים כר"ת צריך להחמיר בבישול פחות מכזית שזה בגדר פרוסות קימות אמנם הרי תוס' נקטו כר"ת ובכל אופן דנו לפסוק כירושלמי וכן הרא"ש פסק את הירושלמי כדבר פשוט והביא גם את שיטת ר"ת ומוכח שגם לר"ת שייך לפסוק את הירושלמי ועיין חזו"א כ"ו סק"א ה' שכתב לדון שדבר שהיה לחם ובשלו אותו בזה מסתלק התוריתא דנהמא משא"כ אם מראש בישלו אותו יש לזה יותר תואר לחם ועיין בית אפרים שהביא מהסמ"ג מצוה קמ"א שביאר הטעם שאטריות חשיב שאין תוריתא דנהמא כיון שזה פחות מכזית דהינו דלר"ת שחל שם לחם בתור עיסה ממילא פחות מכזית פוקע מזה שם לחם אבל כזית לא פוקע מזה שם לחם כמו בירושלמי אמנם לפ"ז לר"ת אם יהיה דבר שבבישול אין לו תוריתא דנהמא וזה יותר מכזית בכל אופן יהיה ברכתו המוציא כמו בבישול של דבר שכבר היה לחם וע"ש בבית אפרים שכתב שסתימת הפוסקים לא כך [והא דאטריות חשיב שאין תוריתא דנהמא עיין קו"א לגר"ז סק"ז כי זה מאוד דק וכדין טריתא ובלשון המהר"ם חלאוה בפסחים כי זה צורה של תבשיל ויתכן שזה נפוח ומעוך] ובבית מאיר וכן באבן העוזר ומגן גבורים הובא במ"ב סקע"ח כתבו שבאמת כל מה שר"ת חידש שבישול יש תוריתא דנהמא זה רק ביותר מכזית ולא בפחות מכזית אלא שצ"ב מקורו דהרי כאן גרע כי זה היה פעם לחם ואם לא ס"ל לחלק בזה כיון שלשיטתו עיסה עבה זה לחם א"כ מוכח שכל עיסה עבה אפילו אם אין תוריתא דנהמא הוי לחם וכסמ"ג הנ"ל וצ"ע

והנה עיין בית אפרים סימן י"א שהקשה איך אפשר לומר שר"ת מודה בפחות מכזית הרי כל מקור ר"ת זה מהדין של מנחות והרי מבואר בגמ' שמחזירן לסולתן ומזה מקור ר"ת שגם בבישול מברכים המוציא וא"כ מוכח שזה גם פחות מכזית ובהכרח צ"ל שטיגון זה לא כמו בישול וכמבואר בתוס"ר לרש"י בדעת אביי וכן מבואר מתוס' שהקשו על רש"י שמסברא מה ראית הגמ' ממנחות הרי שם זה טיגון דהינו שמסברא נקטו שבטיגון אין את החיסרון של בישול אלא שצ"ע הרי את כל סברת ר"ת שבישול חשיב לחם למד ממנחות ואם טיגון זה אחרת א"כ אין לנו מקור וע"ש שביאר שלגבי הנידון האם דבר שנוצר על ידי לחם יש מכאן ראיה דבזה אין הבדל בין טיגון לבישול דהרי בלילה רכה ודאי שגם על ידי טיגון לא חשיב לחם אמנם כשדנים מצד הפקעת תוריתא דנהמא בזה ודאי שיש מקום לחלק בין בישול לטיגון אלא שלפ"ז עדין צ"ע מנ"ל לר"ת שבבישול אין חסרון לגבי המוציא שאין על זה תוריתא דנהמא כמו שחזינן שזה חלוק לגבי פחות מכזית וכסברת המג"א

וצ"ל שדבר זה נקט מסברא דהינו שפחות מכזית יש ראיה מהירושלמי שזה לא תורת לחם ויותר מכזית נקט מסברא שזה לחם ולפ"ז יוצא גדר מחודש שהתוריתא דנהמא עצמו משתנה אם יש בזה כזית או אין בזה כזית אמנם יתכן שזה לשיטתו שגם דבר מבושל חשיב לחם א"כ אין סיבה שזה לא יחשב תוריתא דנהמא משא"כ באמת אם בישול לא מחיל שם לחם זה עצמו סיבה שלא יחשב תוריתא דנהמא וא"ש לשון הרא"ש ותר"י שבישול חשיב שאין לזה תורת לחם וצ"ע בזה