שיעור ז
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / אורח חיים / סימן שיח - בישול

# שיעורי הלכה

### שיעורים על סדר השו"ע

### מפי מו"ר הגאון

### רבי **רפאל צבי ובר** שליט"א

##### הלכות שבת

##### **בישול**

##### סימן שיח סעיף ד

##### שיעור ז

* בישול אחר בישול בלח וביבש.
* דעת הרמ"א לחלק בלח אם נשאר חם קצת לבין אם נצטנן לגמרי.
* אם צריך שיהא חם קצת דוקא מחמת בישולו הראשון.
* מה שיעור צינון הלח שיש להחמיר לדעת הרמ"א.
* כוס תה או צלחת מרק שרוצה למלאות פעם שניה אם צריך להחמיר לנגבה קודם.
* מצקת שנתקררה אם מותר להכניסה לקדירה בלא ניגוב.

**דין בישול אחר בישול בלח ויבש**

א] [סעיף ד'] **תבשיל שנתבשל כל צרכו יש בו משום בישול אם נצטנן [הגה: וי"א דוקא אם מצטמק ויפה לו]. ואם לא נתבשל כל צרכו ואפילו נתבשל כמאכל בן דורסאי שייך בו בישול אפי' בעודו רותח. והני מילי שיש בו בישול אחר בישול בתבשיל שיש בו מרק, אבל דבר שנתבשל כבר והוא יבש מותר לשרותו בחמין בשבת.** הנה דעת השו"ע דכל לח שנצטנן יש בו משום בישול ואפי' במצטמק ורע לו. והיא דעת רש"י (שבת לד. ד"ה משחשכה וכו' וד"ה אי הכי וכו'. ובדף יח: ד"ה מגיס וכו') דיש בו בישול דאורייתא, דעיקר בישול לח הוא החימום, וכשהצטנן פרח ממנו תועלת הבישול, ושייך בו בישול.

ודעת הרמ"א כאן כרבינו ירוחם דדוקא נצטמק ויפה לו חייב. ובוודאי בבישול פעם ראשונה חייב אף במצטמק ורע לו, ומה שמחלק כאן אם יפה או רע לו, ביאר החזו"א (סי' לז ס"ק יג) דדעתו דלח שנצטנן א"א לחייב על עצם הבישול, דאינו חוזר לקדמותו ונשאר בו מבישולו הראשון, ומ"מ בדבר שמצטמק ויפה לו, השינוי בין קור לחום חשוב בו, ואפשר לחייב עליו משום בישול. ובמ"ב (ס"ק כה) הביא דעת הב"ח והגר"א דפסקו כדעת המחבר שלעולם יש בישול בלח שנצטנן, ואין חילוק בין יפה לו לרע לו, ובכל גווני חייב על חימומו, דעיקר תועלת בישולו הוא החימום, וכל שנצטנן נחשב כלא מבושל [ושורש הנידון, אם ניכר בו בישולו הראשון או לא, ובזה תלוי אם אפשר לחייבו שוב משום בישול. ונתבאר לעיל בשיעור א', בשם החזו"א (סי' נ סק"ט) דמתכת חייב בהתכתו משום בישול לכו"ע, דבישולו הוא ריכוכו, וכל שמתקשה לא נשאר בו כלל בישולו הראשון].

ב] ובפמ"ג (סי' רנד א"א ס"ק א) הקשה דבשלמא יין שמן ומים, שייך לומר דכל בישולו הוא החימום שהתחמם, אבל מרק וכדו' ודאי נחשב מבושל אף שהצטנן, והניח בצ"ע. ואפש"ל דלא נחשב תועלת בישול אא"כ בני אדם אוכלים אותו מחמת כן, ומרק שנצטנן אף שוודאי חשיב מבושל, מ"מ אין אוכלין אותו צונן וחייב משום בישול. אמנם עדיין יקשה ממרק פירות וכדו' שאוכלין אותו צונן.

ג] והנה לקמן בסעיף ט"ו כתב הרמ"א גבי דבר לח "ויש מקילין לומר, דכל שאינו נותנו ע"ג האש או הכירה ממש, רק סמוך לו, אפי' אם נצטנן מותר. ונהגו להקל בזה אם לא נצטנן לגמרי, וכמ"ש לעיל סי' רנג". ונראה דעתו כדעת הראשונים [הביאם הבה"ל ד"ה יש] דאין חילוק בין לח ליבש, ובכל גווני אין בישול אחר בישול, אף כשנצטנן. וביאר החזו"א (סי' נ סק"ט) דאף בלח כגון מים יש שינוי בין קודם בישול לאחר בישול אף שנצטנן, וס"ל להנהו ראשונים דכיון שנשאר במים תועלת מהבישול הראשון אף לאחר שנצטננו, עדיין נחשבים מבושלים. והבאנו לעיל (שיעור ב) דברי הר"ן בדרשותיו (דרשה ח) וז"ל "והענין כי המים כשהוחמו וקיבלו צורת החום, גם כי יתקררו יקבלו צורת החום שנית יותר בקלות מפני שהחום הראשון חלחל ודקדק חלקיהם, ולכן יקבלוהו שנית בקלות יותר, וביחוד כאשר לא עמדו בקירורם זמן רב".

ד] ונראה בדעת הרמ"א שהוצרך כאן לפסוק כרבינו ירוחם, לחלק בין מצטמק ויפה לו למצטמק ורע לו, אף דדעתו דבכל אופן שרי וכמבואר בסעיף טו, הוא לענין נצטנן לגמרי, דכשמצטמק ורע לו מותר אפילו נצטנן לגמרי.

**אם חלוק דין מים משאר משקין**

ה] והנה דעת שביתת השבת (פתיחה למבשל אות כט) דמים אין ניכר בהם בישולו כלל לאחר שנצטננו, ולכו"ע יש בו בישול אח"ב. וכן כתב בתחילה באגלי טל (פתיחה למבשל אות יד), אלא דחזר בו בהשמטה שם, וכמ"ש שם דלא ישתו מים שהוחמו אלא א"כ רתחו, ומים מבושלים מספיק לחממם כדי שישתו זאת מחמת חומן, ואי"צ להמתין עד שירתחו, וא"כ ניכר בישולו הראשון. וכ"כ להדיא בחזו"א (שם) דאף במים דעת הרמ"א להקל. וכ"כ בהגהות רעק"א (סי' שא סעיף מו). ונתבאר מזה לעיל בשיעור ב'.

**החילוק בין נצטנן קצת לנצטנן לגמרי**

ו] אלא דצריך לבאר אמאי בנצטנן לגמרי חשש הרמ"א שיש בישול בדבר לח. ובאגלי טל (אופה יד) ובנשמ"א (כלל כ הערה ט) ביארו דלעולם לא ברירא לרמ"א להכריע בדעת הראשונים אם יש בישול אחר בישול בלח או לא, אלא דדעתו דכל שחם קצת הוי כנתבשל כמאכל ב"ד, וכמו שדייק שם הנשמ"א מהתרומת הדשן (סי' סו) דכל שחם קצת הוי כדוגמת מאכל ב"ד. ואף שבנתבשל כמאכל ב"ד פסק המחבר כדעת הרמב"ם דיש בו עוד בישול, מ"מ צירף הרמ"א גם את דעת הר"ן והרשב"א [ועוד הרבה ראשונים הביאם כאן הבה"ל ד"ה אפילו] דבכל תבשיל שנתבשל כמאכל ב"ד אין בו עוד בישול. וע"כ פסק להקל שכל שלא נצטנן לגמרי אין איסור לחזור ולחממו.

**אם צריך שיהיה חם קצת מחמת בישולו הראשון דווקא**

ז] אלא דשיעור זה של חם קצת דחשיב כמאכל ב"ד אינו ברור, שהרי דבר פשוט הוא שכל שנתחמם שיעור יד סולדת הוי בישול גמור, ואם מבשל פחות מיד סולדת בו אין מי שמחייבו מחמת זה משום בישול, וא"כ מהו שיעור זה של חום קצת דהוי כמאכל ב"ד. ובהכרח צ"ל דכל שהוא חם מחמת בישולו הראשון עדיין לא פרח ממנו בישולו הראשון ויש לו עדיין חשיבות בישול להחשיבו כמבושל כמאכל ב"ד, ואין איסור לחזור ולחממו, אף שכבר אין יד סולדת בו. אכן לפי"ז אם אחר בישולו נצטנן לגמרי ושוב נתחמם קצת, בזה לא הקל הרמ"א, ויש לחוש בו דשייך בו בישול פעם שני. וכן דעת רעק"א לעיל (סי' רנג סעיף ה) דדוקא אם חם משום הבישול הראשון מותר שוב לחממו.

ח] אמנם החזו"א (סי' לז ס"ק יג) ביאר את דברי הרמ"א באופן אחר, דוודאי דעת הרמ"א כדעת הראשונים דלא שייך בדבר לח בישול אח"ב, רק שהחמירו בנצטנן לגמרי, משום דמיחלף במים חיים שלא נתבשלו כלל. ולדבריו אף אם נצטנן לגמרי אחר בישולו הראשון ואח"כ נתחמם קצת, ג"כ אינו אסור בבישול, שהרי מדינא שרי אפילו בצונן לגמרי, רק שיש גזירה שלא לחמם אא"כ הוא חם קצת. אלא דא"כ קשה דלעולם שייך להתיר את האיסור, שהרי יכול לקרבו מעט לאש עד שיתחממו המים קצת [פחות משיעור יס"ב] ושוב לא יהיה איסור בישול במים, שהרי אין גזירה אלא במים שצוננים לגמרי. וכתב החזו"א דצ"ל שבכלל התקנה היה שרק אם היה חם מער"ש שרי לחממו, ואין בו משום בישול.

**אם יש בישול אח"ב בפושרין**

ט] ושיעור כמה נצטנן ועדיין יהיה מותר לחממו שוב לדעת הרמ"א. נראה שהוא תלוי בדעות הנ"ל, דלדעת האגל"ט והנשמ"א צריך להיות חום בשיעור שיש בנ"א שאוכלים אותו כך מחמת חמימותו, דאז ניתן להחשיבו כמאב"ד, אבל פושרים שאדם מניח מלאכלם מחמת שאינם חמים, ודאי לא חשיב כמאב"ד, ויש בו משום בישול. ולדעת החזו"א פשוט שאפי' פושרים כל שלא מיחלף במים חיים אין בו משום בישול. ואף לדעת האגלי טל והנשמ"א אין צריך שיהיו המים בשיעור יס"ב, שהרי בזה אף המחבר מודה דאין בו בישול אחר בישול, אלא גדר הדברים הם שיהיה חמימות בשיעור שבנ"א נהנין מהחמימות.

י] ובתהל"ד (ס"ק לג) ביאר בטעם החילוק בין לח ליבש, דביבש גם כשנצטנן ניכר בו הפעולה הקודמת, משא"כ לח כל פעולת הבישול היא החום, וכנשנצטנן לא ניכר בו הפעולה הקודמת. ובזה ביאר שם דעת הרמ"א, דכל שלא נצטנן לגמרי נחשב שניכר בו הפעולה הקודמת, ולא חשש בו משום בישול. ולפי"ז נראה דוודאי צריך להיות חום מחמת בישולו הראשון וכדעת רע"א, דהא עיקר הסברא היא דבעינן שנכיר פעולתו הראשונה, וכמו שבארנו לאגל"ט ונשמ"א. ולגבי שיעור החום שעדיין לא נחשב שנצטננו לגמרי, י"ל דס"ל דאף בפושרין חשיב שניכרת בו פעולתו הראשונה, ולא יהיה בו משום בישול אח"ב.

**מזיגת כוס תה ומרק פעם שנית, אם יש לחוש לבישול אח"ב בטיפות שנשארו**

יא] ומצוי שמוזגים מרק או כוס תה בשנית, ויש בקערה או בכוס רטיבות מהפעם הקודמת, ויש לדון שיהיה בו משום בישול [וכגון בימות החורף דמצטננים השיריים לגמרי]. והנה בזה יש לצרף שדעת הרבה ראשונים הביאם בבה"ל (סעיף יב ד"ה והוא) שעירוי דבר לח על דבר לח אינו מבשל כלל אפי' כדי קליפה, ל"ש מרובין ול"ש מועטין. ואף דקיי"ל להחמיר וחיישינן לעירוי אף בלח על לח, מ"מ כתב הב"מ דאין למחות ביד המיקל. וא"כ לדעת החזו"א דס"ל דמעיקר הדין קיי"ל שאין כלל בישול אחר בישול, רק משום חומרא אסרו שלא לחמם מה שנצטנן לגמרי, א"כ בזה שיש לומר שאין כלל בישול, נראה פשוט דיש להתיר אף שנצטנן לגמרי. ואף לדעת האגל"ט והנשמ"א יש לדון להקל, דהרי ביארו שהוא ספק אם יש בישול אחר בישול בלח א"כ הוי כס"ס שהרי יש אף אם יש בישול בלח י"ל שבעירוי לח בלח אין כלל בישול. ועי' בביה"ל (ד"ה דהוי) דהביא מהבית מאיר שאין למחות ביד המקילים, וסיים דבעל נפש יחמיר בזה, ונראה שכאן שהוא דבר מועט יש להקל יותר [ועי' באג"מ (ח"ד סי' עד במלאכת בישול אות יט) שהיקל בזה באופן שנשארו רק מעט נוזלים, מחמת שי"ל דהוי כפס"ר דלא ניחא ליה כיון שהוא רק מעט נוזלים. אמנם יש להעיר בסברתו, דלכאורה ודאי ניח"ל בזה שאותם טיפות מתחממים, שהרי אילו לא היו טיפות אלו מתחממים, היה לו כמה טיפות צוננות תוך כדי שתיית החמין, וא"כ ודאי ניחא ליה בחימומם].

**דין המצקת אם אפשר להחזירה לקדירה כלי ראשון**

יב] וכל זה לעניין כוס או צלחת של מרק, שיש לצרף להיתר דעת הסוברים שאין עירוי בדבר לח שנפל לדבר לח, אבל במצקת שרוצה להחזירה לקדרה והקדירה הלא היא כלי ראשון, יל"ד אם שייך להתיר להחזיר המצקת לקדירה כל זמן שיש בה רטיבות שהצטננה. ועיין בשביתת השבת (פתיחה למלאכת מבשל, אות יט) דכתב דמנהג העולם להקל בזה, וכתב שם "ושמעתי שהגה"צ מו"ה ארי' ליב מסטאוויסק זצ"ל היה נזהר שלא לערות חמים לתוך הכוס עד שיתנגב, אך לא ראינו לזולתו לרבנן קשישאי דעבדי הכי". וביאר שם דדעת הרמ"א לעיקר כרשב"א ור"ן דאין בלח כלל בישול אח"ב. אמנם כבר נתבאר דלדעת האגל"ט והנשמ"א לא הכריע בזה הרמ"א, ויש לחוש בזה לדאורייתא כל שנצטנן לגמרי, ועיין באג"מ (ח"ד סי' עד אות יד) שכתב להיזהר שהמצקת לא תצטנן לגמרי.

יג] וכתב המ"ב (סי' רנג ס"ק פד) דאף דהרמ"א דעתו להקל כל שלא נצטנן לגמרי, מ"מ לכתחילה אם יכול לעשות בענין אחר, עדיף טפי לחוש לכתחילה לדעת המחבר דיש בישול אח"ב בלח, ואף שלא נצטנן לגמרי.

**לדעת השו"ע אם יש בישול אח"ב מכלי שני לכלי ראשון**

יד] וכתב הבה"ל (ד"ה אם) "ואם הורק לכלי שני, אף אם היה עדיין יד סולדת בו, י"ל דדינו כמו נצטנן ויש בו עתה משום בישול" [לדעת השו"ע דיש בישול אח"ב אף שלא נצטנן לגמרי]. והוא מהפמ"ג (א"א ס"ק יב) וכתב שם זאת בדרך אפשר. ובחזו"א (שם) העיר דמפורש הוא בר"ן (שבת כב. בדפי הרי"ף) בשם רבינו יונה, דאסור לערות חמין לתוך חמין אף ששניהם יד סולדת בו, ושניהם כלי ראשון, כיון דאיכא מ"ד בירושלמי דעירוי ככלי שני, ומיד שיצאו המים מהכלי נעשין ככלי שני, וכשבאין אח"כ לכלי ראשון הרי אלו מתבשלים. ונמצא דלדעת המחבר דיש בישול אחר בישול בלח, א"כ אף בכלי שני יש בישול. אלא דהקשה החזו"א ממה דהסתפקה הגמ' (לח:) בפינה מים ממיחם למיחם אם יש בו משום חזרה, ותיפוק ליה דיש בו משום בישול, דמיד שמפנהו מהמיחם הרי הוא כלי שני, וכשמחזירו על הכירה חוזר ומתבשל, ויש בזה בישול גמור, א"ו דאין בישול אח"ב בכלי שני, ודלא כפמ"ג ורבינו יונה.

**דינים העולים:**

1. תבשיל שנצטנן להמחבר יש בו בישול אחר בישול, והרמ"א היקל כרבינו ירוחם שבמצטמק ורע לו שוב א"ב בישול [והטעם לחלק, דבמצטמק ויפה לו תועלת הבישול השני חשובה ושייך לחייב משום בישול]. ומסקנת המ"ב לפסוק כהמחבר שאין חילוק בין מצטמק ויפה לו למצטמק ורע לו, וכדמסיק הגר"א [אמנם הוא נפק"מ רק בנצטנן לגמרי, אבל כל שהוא חם קצת קיי"ל דאי"ב בישול, כדברי הרמ"א לקמן סעי' ט"ו].

**השיעור נמסר בביהכ"נ "בית ציון ואהל אית"ן", נוה יעקב, ירושלים.**

ניתן לשמוע בקול הלשון [טל': [PHONE_REMOVED] או [PHONE_REMOVED] או [PHONE_REMOVED], קוד 1-3-2-2-2, ובשידור חי ביום ה' 22:30].

**נכתב ע"י א. ה. והיה למראה עיני מו"ר שליט"א**

**השיעור נמסר בביהכ"נ "בית ציון ואהל אית"ן", נוה יעקב, ירושלים.**

ניתן לשמוע בקול הלשון [טל': [PHONE_REMOVED] או [PHONE_REMOVED] או [PHONE_REMOVED], קוד 1-3-2-2-2, ובשידור חי ביום ה' 22:30].

**נכתב ע"י ש. מ. והיה למראה עיני מו"ר שליט"א**