פרק קמא
קטגוריות: ש_ס / יג עירובין / עירובין - הרב משה אפרים ליברמן

**ציונים והערות בדין תקנת מבוי בריש עירובין**

**שיעור מחיצות הנצרכות מן התורה לעשות רה"י**

**שיטת ר' יהודה**

דעת ר' יהודה לק' צה ע"א שב' מחיצות עושים רה"י [אך בדף יב ע"ב נחלקו אמוראי אם הטעם משום ב' מחיצות דאורייתא או משום שלחי וקורה משום מחיצה ולק' כב ע"א נסתפקו התוס' (ד"ה קשיא) בכוונת הש"ס שם ומדברי התוס' לק' צה ע"א (ד"ה איתיביה) מבואר שהיה אפשר לר"י לסבור ג' מחיצות מה"ת ואפ"ה מהני לחי וקורה בב' צדדיו ועי' לק' מש"כ רבינו פרץ בדעת רש"י] ודעת התוס' ו' ע"ב (סוד"ה וכי תימא) שגם ברה"ר גמור מהני ב' מחיצות לר"י אך דעת הריטב"א שם ודף יב ע"ב ודף כב ע"א שרק כשאינו רחב ט"ז אמה מהני ב' מחיצות לר"י ע"ש.

**מחלו' רש"י והרמב"ם**

עי' לק' יב ע"ב "מבוי שאינו ראוי לשיתוף [פירש"י מפולש] הכשירו בלחי הזורק לתוכו חייב [פירש"י וקסבר שלש' מחיצות דאורייתא] ומבואר שלדידן מן התורה ע"י ג' מחיצות נעשו רה"י [ומה שאמרו לעיל יא ע"ב שלב"ה ב' מחיצות מה"ת אינו אלא דחייה בעלמא] אולם הר"ח גרס "מבוי הראוי לשיתוף [פי' כגון מבוי מפולש ועשה בראשו האחת דלת ובראשו האחרת לחי או קורה וכו'] ולגרסתו מבואר שלדידן רק ע"י ד' מחיצות נעשה רה"י [ומבואר שרק לאחר ג' מחיצות שלימות מהני לחי מן התורה] וכן דעת הרמב"ם ז"ל בפי"ד מהל' שבת ה"א,ד [וע"י ג' מחיצות נעשה כרמלית ועי' אשר לשלמה ח"א סי' ל"ג שאין זה מדין מחיצות אלא משום דלא ניחא תשמישתיה וכדמוכח מעירובין כ' ע"א וע"ש שלכן בג' צוה"פ יהיה רה"ר ע"ש וכן מבואר ברש"י ב' ע"א ד"ה מבוי שבג' מחיצות כיון שאינו מפולש דינו ככרמלית אך ל' הרמב"ם בפי"ז מהל' שבת ל"מ כן] אך לדעת רבא שלחי מדין היכר ע"כ מוכח מברייתא שג' מחיצות סגי מן התורה וע"ש גאון יעקב.

ועי' תוס' לק' ו' ע"ב (ד"ה והאמר) שרק בג' מחיצות גמורות מהני לאשוויי רה"י אבל בדלת וכדומה צריך ד' מחיצות ע"ש

**ב' מחיצות ולחי**

הנה לק' יב ע"ב מבואר לדעת רש"י הנ"ל שכל שיש ב' מחיצות ולחי חשוב רה"י מן התורה ודעת הביה"ל סי' שס"ג סעיף א' (ד"ה אסרו) דהיינו אפילו במבוי העשוי כמין גאם (ואין הכוונה שאז גודר באלכסון שאין לחי גודר אלא נכחו ביושר כש"כ המשנ"ב שם ס"ק קכ"ה) אך החזו"א סי' ע"ב סק"י הוכיח מדברי התוס' לק' ח' ע"ב והר"ן סוכה ז' ע"א שרק במבוי המפולש מהני ע"ש

**ג' מחיצות בפתוח לרה"ר**

עי' חי' הרשב"א לק' ט' ע"א וצד ע"א וחי' הריטב"א שם שהביא דעת י"א שהא דמהני ג' מחיצות מן התורה אינו אלא בפתוח לכרמלית אבל בפתוח לרה"ר בעי' ד' מחיצות מן התורה וע"ש הטעם שכיון דזימנין דדחקו שם רבים נתבטל ממנו שם רה"י [וע"ש שאם לא ניחא תשמישתיה עם רה"ר הוה רה"י גם בג' מחיצות] ועי' ט"ז סי' שס"ג סק"א שכ"כ בדעת הטור ועי' ביאור הלכה סעיף א' (ד"ה אסרו)

**אופן שאינו מועיל לחי (וגם שאר מחיצה) מן התורה**

הנה עי' לק' ו' ע"ב כב ע"א שרה"ר המוקף ב' מחיצות ועשה שם לחי הוה רה"ר מן התורה ומבואר שם הטעם משום דאתי רבים ומבטלי מחיצה [ולדעת הרשב"א היינו משום דחל ע"ז שם רה"ר ולדעת הריטב"א כל פילוש של דרך הרבים מפקיע מחיצות ועי' מג"א סי' שס"ג סק"מ ובבית מאיר סעיף ל"ו אם צריך ס' רבוא ואכמ"ל] ולא נחשב רה"י אלא בדלתות ננעלות דשוב אין הדרך נמסר לרבים

**שיעור מחיצות מדרבנן**

אך במבוי המפולש לרה"ר סגי בצוה"פ או בדלת עי' לק' ו' ע"א ז' ע"א ובמפולש לבקעה לכו"ע סגי בצוה"פ אולם גם זה הוא חומר מיוחד מדין מפולש ומהאי טעמא אינו מועיל עומד מרובה [אך בעומד מרובה מב' צדדי הפילוש עי' גאון יעקב ח' ע"א שר"ל בדעת הרשב"א שמועיל ועי' ר"ן לק' יא ע"א] וכפשוטו היינו שעצם הפילוש מפקיע ממנו השם רה"י ובחי' הריטב"א לק' יב ע"ב כתב דהיינו משום דאתי רבים [והיינו מדרבנן אף שאינו רבים של רה"ר] ומבטלי מחיצה גרועה של לחי אמנם באופן שפרוץ למקום שליכא בקיעת רבים אינו צריך צוה"פ או דלת כש"כ שם בריטב"א ומדבריו שם מבואר שגם עומד מרובה אינו צריך.

ונפק"מ מכל זה לעניין חצר דליכא דין מפולש לדעת המג"א והט"ז סי' שס"ה אם סגי בב' פסין או דבעינן עכ"פ עומד מרובה שמדברי הריטב"א שם יא ע"א משמע דסגי בב' פסין וכ"כ המשנ"ב בסי' שס"ד סק"ד אך בחי' הר"ן שם יא ע"א כתב דעכ"פ בעינן עומד מרובה והיינו שמדרבנן לחי לא חשוב מחיצה ובעינן מחציות גמורות וכ"כ בפשיטות בחזו"א סי' ס"ה ס"ק ל"ג [ויסוד הדברים ברשב"א בעבודת הקודש שער א' אות ע"ו ע"ש וע"ע תור"פ יא ע"ב שמדרבנן לחי אינו מחיצה ולכן תמה על הס"ד שלב"ש ד' מחיצות מן התורה וע"ש חי' הריטב"א]

ועי' תוס' לק' צד ע"א (ד"ה מ"ש מרוח) "אבל בשתי רוחות לא משתרי בהכי דג' מחיצות דאורייתא", ואין כוונתו שמן התורה אינו רה"י שהרי גם בב' מחיצות ולחי סגי מה"ת וע"כ כוונתו שכיון שמן התורה צריך ג' מחיצות לכן מדרבנן בעי ג' מחיצות שלימות [עי' תוס' יב ע"ב ד"ה איתיביה] ויסוד הדברים לק' יא ע"ב לימא קסבר ב"ה שלש מחיצות דאורייתא אך ע"ש גאון יעקב שהכוונה להוכיח ממה דלעיל ו' ע"א שבמפולש לא סגי בעומד מרובה ולחי ובעי דווקא צוה"פ או דלת וא"כ מיירי שם מדין מפולש וע"ש חי' בית מאיר.

[עי' לק' כב ע"א שהגמ' הוכיחה ממה שלרבנן לא מהני במבוי מפולש ב' לחיים שע"כ ס"ל אתי רבים ומבטלי מחיצה ומשמע שזהו כל החסרון אך ע"ש בראשונים שהגמ' הוכיחה מל' רבנן שמשמע שהוא מן התורה אמנם ע"ש בתוס' (ד"ה קשיא) שצידד בדעת ר"י שג' מחיצות מן התורה ואפ"ה כיון שלית ליה אתי רבים ומבטלי סגי בב' לחיים].

**תקנת לחי וקורה אם מהני רק לרה"י או גם לכרמלית**

עי' רש"י ב' ע"א (ד"ה מבוי) "וכיון דלאו רה"ר הוא שרי לטלטולי ביה מן התורה", וצ"ב שהרי מן התורה הוא רה"י ולא רק שאינו רה"ר ועי' תוס' ר"פ שרש"י בא לבאר אפילו למאן דאית ליה שד' מחיצות דאורייתא דכיון שעכ"פ בג' מחיצות שוב אינו רה"ר מהני תקנת לחי ומבואר שלדעת גם כשאינו רה"י מן התורה מהני תקנת לחי וכן מבואר בדעת הרמב"ם שהרי לדעתו לא חשוב רה"י עד דאיכא ד' מחיצות וכש"כ בפי"ד מהל' שבת ה"ד ואפ"ה פסק שקורה מהני וקורה משום היכר אך מדברי הרמב"ם שם ובפי"ז ה"ב משמע שגדר הדין הוא שמדרבנן מהני הקורה לאשווי רה"י עי' חי' מרן רי"ז הלוי פ"א מהל' עירובין ה"א [ועי' חי' ר"ח הלוי פט"ז הל' שבת הט"ז ד"ה והנה שם]

אולם הרשב"א בתשובה ח"ה סי' י"ט חולק על תור"פ בכוונת דברי רש"י והנה עי' רשב"א לק' ט' ע"א שצידד לומר בדעת רש"י שרשות הפתוח לרה"ר לא נעשה רה"י אלא בד' מחיצות ורק בפתוח לכרמלית מהני ג' מחיצות ולכאורה לפי זה יש לבאר דברי רש"י כפשוטו דמיירי אפילו בפתוח לרה"ר אך עי' רשב"א לק' צד ע"א שנקט שלפי זה כל שפתוח לרה"ר כיון שאינו רה"י אינו ניתר בקורה שאין הקורה מתרת כרמלית ע"ש אך בחי' הריטב"א שם חולק שלא פלוג חז"ל ע"ש.

אך לכאורה צ"ע מלק' ו' ע"א שפתח בקרן זוית לא חשוב פתח ולכן כל שהוא יותר מד' חשוב פירצה והק' הרשב"א למה עד ד' יש להתיר כל שהוא יותר מג' שכיון שאינו מקום חשוב לא החמירו להצריך צוה"פ וקורת המבוי מתירו וצ"ב הרי במקום הקרן זוית ליכא אלא ב' מחיצות [עי' לק' מחלו' ביה"ל וחזו"א בזה] וא"כ אינו אלא כרמלית והיאך מהני לזה קורת המבוי.

**לחי וקורה במקום פטור**

עי' ה' ע"א ורב יוסף דפתח ליה בקרן זוית וע"ש פירש"י ומשמע לכאורה שאע"פ שאין בו ד' על ד' ואינו אלא מקום פטור אפ"ה צריך תיקון דלחי וקורה וע"ש תוס' ד"ה ואי שהטעם שמבוי צריך רוחב ד' הוא מכח סברת ר' אהילאי לק' יב ע"א ומשמע דבלא"ה אע"פ שהוא מקום פטור חייב בתקנת מבוי אך הרשב"א וריטב"א לק' יג ע"א כתבו שר' אחלי מיירי ע"כ שבתוך המבוי יש ד' על ד' דאל"כ מקום פטור הוא וא"צ תיקון ועי' שעה"צ סי' שס"ג ס"ק צ"א שצידד בדעת הרמב"ם שגם אין בו רוחב ד' שצריך תיקון וכן משמע בעבודת הקודש ש"א פי"ב בדעת הרמב"ם הע"ש.

**החילוק בין מבוי לחצר**

עי' לק' יב ע"ב שחצר אינה ניתרת בלחי וקורה אלא בפס ד' [דעת רש"י ותוס' ה' ע"ב שעיקרו תלוי במרובע או ארכו יותר מרחבו ואינו תלוי כלל במבוי או חצר אך דעת רשב"א וריטב"א יב ע"ב בשם הראב"ד שחצר בכל אופן צריך פס] ועי' שו"ת הרשב"א ח"ה סי' ר"ג שטעם חומרת חצר על מבוי הוא משום שחצר מיועד יותר לתשמישים ולכן צריך יותר מחיצות להגדירו כרה"י [ועי' גאון יעקב לק' יב ע"ב שביאר קצת באו"א שע"י שדרכו של חצר להיות סתום (עי' תוס' לק' צד ע"א ד"ה מ"ש מרוח, וצ"ע) פתיחתו חשוב כפרצה ע"ש] ומדברי הראב"ד המובא ברשב"א לק' צד ע"א משמע שזה סברא דאורייתא דע"ש שמהאי טעמא גם ר' יהודה מודה שצריך ג' מחיצות בחצר ע"ש.

[עי' רשב"א עבודת הקודש שער' ג' ס"ד שהביא דעת י"א שרשות הפתוח לרה"ר לא מהני ג' מחיצות מן התורה לעשותו רה"י ודינו ככרמלית וצריך תיקוני חצר ולכאורה הביאור שגריעות חצר משום שהרשות פרוץ וא"כ מבוי שפרוץ לרה"ר שזה משפיע עליו מה"ת ומפקיע ממנו שם רה"י דינו כחצר וק"ל]

**הצורך לתקן פתח המבוי**

ברש"י כתב הטעם משום דאתי לאיחלופי ברה"ר וע"י לחי וקורה יש לו היכר ולא יבוא להתיר רה"ר ועי' רבינו יונתן שפי' באו"א שכיון שנפרץ במילואו לרה"ר יאמרו שדינו כרה"ר לכן הצריכו היכר להבדילו מרה"ר [ועי' גאון יעקב שכיון שבדרך כלל יעשה תיקון לכן יש תועלת בתקנה זו ע"ש] ועי' בית מאיר סי' שס"ג סעיף ל' שר"ל שלדעת רש"י יסוד הדין הוא שכל שאין לו אלא ג' מחיצות נראה כרה"ר לכן בכל אופן לאשווי רה"י מדרבנן צריך ד' מחיצות אבל לר"י עיקר איסורו משום שפרוץ למקום האסור לו ע"ש נפק"מ בזה

ומצינו שנחלקו האבן העוזר והשו"ע הרב בדין מבוי הפתוח למקום פטור [כגון גג הפרוץ במילואו לבליטת הגג] אם צריך תיקון ברביעית והיינו אם יסוד התקנה שצריך מחיצה רביעית או שרשות האסורה אוסרת [ולכאורה הביאור ע"פ המבואר ברש"י לק' יא ע"א וע"ש חי' הר"ן ובסוכה ז' ע"א שהעומד מרובה בעינן גם ביחס לרוח הרביעית ולכן כדי להבדילו מרה"ר הסמוכה לו לא סגי בזה ובעי מחיצה ממש] ועי' אבני נזר או"ח סי' ש' שר"ל שחלוק בזה דין מבוי מחצר שמבוי דסגי בלחי וקורה עיקרו להבדילו ממקום האסור לו משא"כ חצר שתיקנו פס ד' הרי שחסר לו במחיצותיו וכבר כתב כן בשו"ת מהרי"ט סי' צ"ד שמבוי עיקרו להיכר ולא משום חסרון מחיצות אבל חצר חסר במחיצות ע"ש [והיינו ע"פ המבואר לעיל מדברי הרשב"א בתשובה] ויסוד הדברים בשבת קל ע"ב שמבוי יש לו רק ג' מחיצות וחצר יש לו ד' ועי' תוס' לק' צא ע"ב (ד"ה וכלים)

**אם פסי חצר צריך היכר**

עי' לק' ה' ע"ב מחלוקת רש"י ותוס' אם פסי חצר בעי היכר או דכיון שהוא מדין סתימה א"צ היכר [כן נקטו בדעת רש"י בתוס' ר"פ ורא"ש ורע"א בשו"ת סי' ל"ה אולם בריטב"א ובית מאיר סי' שס"ג סעיף י"א נקטו שגם לדעת רש"י א"צ היכר ע"ש] ולענין צורת הפתח עי' ביאור הלכה סי' שס"ג סעיף י"א (ד"ה אבל) שנסתפק הפמ"ג אם צריך היכר ועי' חי' המאירי ב' ע"ב דפשיטא ליה דצריך היכר.

**מבוי שאינו מתוקן אם דינו ככרמלית**

עי' לק' סז ע"ב שקרפף יותר מבית סאתים אע"פ שמן התורה הרי הוא רה"י משום מותר להוציא משם לכרמלית ע"ש הטעם ויש לעיין מהו הדין לעניין מבוי שאין לו תיקון בראשו [והיינו שאף שי"ל שטעם הגזירה שייך בזה מ"מ יש לצדד שרק בקרפף שמדרבנן דינו ככרמלית בזה התירו אף שמן התורה הוא רה"י אבל בדבר שאסור בטלטול אך לא מדין כרמלית י"ל שאסור] ועי' מג"א סי' שע"ד סק"ג שהביא דעת הב"י להתיר בזה וע"ש הגהת הגרע"א ובתוס' שבת סק"ו שהוכיחו מדברי התוס' בשבת ט' ע"א להתיר אך ע"ש בביה"ל סעיף ב' (ד"ה לכרמלית) שהביא דעת רשב"א ורש"י לאסור בזה ע"ש וע"ע ביה"ל סי' שמ"ו סעיף ב' (ד"ה ומותר) ולכאורה מחלוקתם תלוי בזה אם דין תיקון מבוי הוא משום חסרון מחיצה או לא ועי' לשון הטור סי' שמ"ה שכתב שמבוי שאין בו אלא ג' מחיצות הוא כרמלית וע"ש מחלוקת ב"י [סי' שס"ג] וב"ח [אך הב"ח דימהו לירושלים שקראו כרמלית ושם לאו דוקא הוא כש"כ בחי' הריטב"א בדף קא ע"א ע"ש] ואמנם עי' פמ"ג סי' שמ"ה א"א סק"ג וגאון יעקב לק' יב ע"ב שדנו בזה מטעם אחר והיינו משום דלא שייך בזה סברת הש"ס לק' סז ע"ב ע"ש

**גדר פתח המבוי הצריך תיקון**

גם מבוי שאינו פרוץ במילואו צריך תיקון כל שאין לדון הגיפופי כלחי כמבואר לק' ה' ע"ב בדין לחי הבולט. אך כל שיש עומד מרובה משמע לק' ה' ע"ב שאין אותו המבוי צריך תיקון [מש"ה הוצרכו לק"ו שודאי בשאר מחיצות מועיל (ובדברי התוס' שם ע"ש מהרש"א ומהדו"ב) ורק בפתח המבוי באופן שאינו מועיל משום לחי כיון שאין בו היכר דנו אם מועיל עומד מרובה להפקיע הצורך לתיקון]

**דין לחי וקורה**

עי' לק' יב ע"ב שלחי חשוב מן התורה מחיצה גמורה וכן קי"ל כאביי לק' טו ע"א אך קורה הוא מדין היכר [עי' ב"ח סי' שס"ג אות ח' שגם למ"ד היכר הוא מענינא דמחיצה ע"ש] אך מצינו אופן שלחי אינו מועיל מדין מחיצה דעי' לק' ח' ע"א די"א שלחי הנראה מבחוץ ושוה בפנים מהני ומדברי הרא"ש פ"ק דסוכה סי' ל"ד שלחי כזה משמע שאינו חשוב מחיצה ומהני רק מדין היכר [וע"ש תוס' יט ע"א (ד"ה אחוי), אך החזו"א סי' ע"ד ס"ק י"ב ר"ל שכוונתם רק לגבי סוכה דבעינן דופן ומלשונם ל"מ כן [אך בתוס' והרא"ש לק' צב ע"א מבואר שנראה מבחוץ מועיל לעניין כלאים וכבר העיר בזה בדרך אמונה פ"ז מהל' כלאים הי"ט בבאור הלכה (ד"ה פסין) וע"ש שצידד לחלק בין מחיצת כלאים לשאר מחיצות ע"ש] ומבואר א"כ שיש ב' דיני לחי א' מדין מחיצה וא' מדין היכר וכבר האריך בזה בתורת רפאל הל' שבת סי' נ' וקה"י עירובין ס"ה. [אך מצינו לק' ט' ע"ב שגם בחצר מהני נראה מבחוץ ואף כשהוא יותר מד' אמות וכש"כ שם בתוס' ושם ע"כ הוא מדין מחיצה וכמבואר בתוס' ה' ע"ב ואכמ"ל]

אך גם למ"ד שלחי משום מחיצה בעי קצת היכר כש"כ התוס' לק' ה' ע"ב (ד"ה ארבע) [ומיושב קצת קושיית הגליון הש"ס ב' ע"א על דברי רש"י והרע"ב שהזכירו גם בלחי שמועיל מדין היכר ע"ש וכבר כתב כן בפורת יוסף] ובמהרש"א ד' ע"ב כתב שה"ה בקורה למ"ד קורה משום מחיצה וכ"כ בחי' הריטב"א לק' יד ע"א [ועי' גאון יעקב שתמה ע"ז מלק' ח' ע"ב קורה באלכסון ע"ש אך כבר כתב בחי' בית מאיר לק' יד ע"א שלמ"ד משום מחיצה עיקרו מחיצה וסגי בהיכר כל שהוא ע"ש]

עי' לק' יב ע"ב שי"א שקורה משום מחיצה ועי' תוס' ח' ע"ב (ד"ה מניח) שהוא מן התורה [אך התוס' לק' פו ע"א (ד"ה קורה) לא כתבו כן ע"ש] ובגדר המחיצה עי' תוס' לק' פו ע"א שהוא מדין פי תקרה ובגדר פי תקרה מצינו מחלו' רש"י ותוס' שתוס' לק' צד ע"ב נקט שהוא מדין פתח ואילו רש"י סוכה יט ע"א כתב שהוא מדין גוד אחית [ולדעת תוס' א"ש דברי רב ב' ע"א שלמד מפתחו של היכל גם אם נפרש קורה משום מחיצה (ועי' רשב"א ה' ע"א בשם הראב"ד קורה משום מחיצה היינו משום פתח) וא"צ לומר כדברי הריטב"א שהוא שיטה שלישית אולם בגאון יעקב נקט שגדר פתח לרב היינו שצריך לעשות א' מחלקי צורת הפתח או המזוזה או המשקוף]

ובגדר לחי עי' צמח דוד סי' י"ח שע"י שאינו פרוץ במילואו שוב חשוב האויר כפתח ולא כפרצה וכמבואר בתוס' בכמה דוכתי שלחי משום פתח והיינו שלחי אינו מחיצה מצד עצמו ועי' שו"ת הגר"ז סי' ג' שמהאי טעמא לא מהני לחי אלא בצירוף ב' מחיצות [אך בחי' ר' לייב סי' ט' לא הבין כן ועי' סוכה ז' ע"ב שאמרי' מיגו דהוו דופן לעניין שבת הוו דופן לעניין סוכה במחיצת לחי ואכמ"ל]

עי' רשב"א לק' י' ע"ב שנקט שלחי בראש המבוי מהני להתיר כל פתחי המבוי [ע"ש הנפק"מ]

**והרחב מעשר אמות ימעט**

פירש"י "דזהו שיעור רוחב סתם פתחים וטפי מהכי לא מיקרו פתח אלא פרצה ואנן בעינן פתח", עי' תוס' לק' ע"ב ד"ה ליבעו "א"נ ע"כ אהל מועד שלא כדין נקרא פתח שהרי היה פרוץ במילואו דלא הו"ל גיפופי", וא"כ לכאורה כל פתח המבוי ע"כ פרצה הוא גם כשאינו רחב י' ועי' גאון יעקב "פרוץ במילואו ודאי לא הוי פיתחא אלא תקתנא דלחי וקורה קמשוי ליה כמאן דהוי ליה גיפופי דלהוי פיתחא" אך עי' תוס' ר"פ לק' ע"ב .

**לחי הממעט שיעור חלל י'**

יש לעיין באופן שחלל הפתח הוא יותר מי' אלא שהלחי ממעט החלל לי' האם סגי בזה והיינו אם בעינן שיהא לכניסת המבוי שם פתח לפני תיקון המבוי ועי' תוס' לק' י' ע"ב ד"ה ועושה שמבואר שכל שלאחר הלחי יכא חלל יותר מי' סגי אך בירושלמי המובא בחי' הרשב"א מבואר דלא מהני [אך הגרע"א בתשובה סי' י"ח ביאר באו"א ע"ש] ושמעתי לבאר שכוונת רש"י במש"כ "ולהעמידה על עשר או על פחות" שהכוונה עשר לקורה ופחות ללחי, והיינו שלחי צריך שיהא בתוך חלל הפתח

**ד' ע"ב- ה' ע"א**

**היה גבוה מעשרים אמה ימעט**

עי' רי"ף "כיצד ממעטו נותן עליו קורה מעשרים אמה ולמטה" ועי' רבינו יונתן "כלומר שלא יהא בחלל הפתח עשרים אמה", ועי' דרכי משה סי' שס"ג סק"ז שמשמע מזה שאם היה גבוה יותר מכ' לא סגי להורידו שישאר חלל כ' ועי' ביה"ל סי' תרל"ג סעיף א' (ד"ה אפילו) [צע"ק לפי זה קושיית הש"ס כמה ממעט כמה דצריך ליה]

**ובא למעטו**

פירש"י "לעשות בנין וכו' תחת הקורה", ומשמע שהמיעוט צריך להיות דווקא תחת הקורה [ועי' רש"י ה' ע"א (ד"ה ומאן) וכיון ואפיקתיה מתחת הקורה ובתוס' ר"פ וכיוןדאפיקתיה מטפח] והיינו אפילו למאן דאמר שאסור להשתמש תחת הקורה ועיקר ההגבהה המועלת הוא מה שמגביה תוך המבוי אפ"ה כל שאינו ממעט תחת הקורה עדיין חשוב קורה למעלה מכ' [אך העירו מדברי התוס' ד"ה מותר שלא הק' רק למ"ד טפח ואם כל הד' תחת הקורה נמצא שאינו מחיצה רק על ג'] אך עי' שפ"א שהעיר מגזירה שמא יפחת [עי' ר"ח שפירושו שאפילו אם יפחת קצת עדיין ישאר טפח וכ"מ ברש"י אך במאירי מבואר שברוחב ד' ליכא חשש פחיתה ע"ש] שלכאורה יש חשש שיפחת החלק שמתחת לקורה ומשמע שליכא עיכוב שיהא תחת לקורה וצ"ל שזה כשר מדין סוף מבוי.

**ומ"ד ארבעה קסבר אסור להשתמש תחת הקורה**

מבואר שע"כ צריך להיות מיעוט החלל עשרים במקום הראוי לשימוש ועי' בצל"ח שהעיר שהרי דעת הרמב"ם שתחת הקורה בפתוח לכרמלית אסור להשתמש תחתיו ואפ"ה סתם שסגי בהגבהת טפח תחת הקורה בכל מבוי ואמנם לגירסת הראב"ד המובא ברשב"א וריטב"א מבואר דשפיר מהני מיעוט במקום האסור לשימוש.

[**תוד"ה מותר** ולא רצה לפרש דמר סבר היכירא לבני רה"ר וכו' והיינו כמבואר לק' ח' ע"ב ועי' מהרש"א למה באמת לא כתבו כן הגמ', וצ"ב הרי לבני רה"ר לא מהני כלל הגבהת תחת הקורה וכן תמה במרומי שדה שיצטרך להגביה הרה"ר אמנם עי' גאון יעקב שמה שאמרו בני רה"ר הכוונה בני המבוי כשנכנסים מרה"ר והיינו תחת הקורה ע"ש אך מהא דמהני לק' ט' ע"ב לחי הנראה מבחוץ ומשום הכירא לבר ע"ש רבינו יונתן ובתורת חיים משמע שההיכר הוא לבני רה"ר ממש, וצ"ל ע"פ המבואר בראב"ד המובא בחי' הר"ן שכשאין אפשרות לתקן ד' הראוי לשימוש תחת לקורה סגי בטפח ולכן למ"ד היכרא לבר שאין אפשרות לעשות ד' (כי ודאי א"א למעט ברה"ר) לכן סגי בטפח תחת הקורה]

**הטעם שאינו מועיל קורה למעלה מכ' למ"ד קורה משום מחיצה**

עי' רש"י (ד"ה מאן דאמר) שמאן דאמר שמותר להשתמש היינו דסובר קורה משום מחיצה וחודו החיצון יורד וסותם והטעם שאינו מועיל ליותר מכ' הוא משום שליכא היכר [כש"כ כה"ג הרשב"א לעיל ג' בדעת ר' יהודה ועי' מהרש"א] אך בסמוך (ד"ה ומאן) כתב רש"י שכל שהוא למעלה מכ' חסר בעיקר המחיצה דקורה [(ולכן צריך להגביה שיעור רשות שאין מחיצה לפחות מד' ואע"פ שלאחר שנאמר פ"ת לטפח שוב יהיה מחיצה לכל הרשות מ"מ אין הפ"ת מתחיל כל שאין אנו רואים אותו מחיצה על ד' ועי' שפ"א שנתקשה בזה וע"ע בגאון יעקב ד"ה לימא, הנה עי' מרומי שדה שהוכיח שע"כ מש"כ רש"י שליכא פ"ת למעלה מכ' אינו אלא מדרבנן דאל"כ יצטרך שיעור מבוי כלק' בלמטה מי' ע"ש ולכאורה צ"ב דכיון דאמרי' פ"ת שוב הו"ל מחיצה לכל המבוי וק"ל) ומצינו כה"ג בריטב"א לק' פז ע"א ובחי' הר"ן לעיל ג' ע"א בשם הראב"ד שלא אמרינן פי תקרה בגבוה מכ' אך דעת הרשב"א לעיל ג' ע"א אינו כן והו"ד בביה"ל סי' שס"ג סעיף כ"ו (ד"ה אינו)] וצ"ע שא"כ מהו טעמו של ר"י שאינו צריך למעט מה לי דשלטא ביה עינא וע"כ שהטעם שלא אמרי' פ"ת ביותר מכ' הוא משום דלא שלטה ביה עינא ולכן אין התקרה חשוב כמחיצה על אותו המקום וכ"כ בקר"א. [וע"ש דמהאי טעמא יהני אמלתרא גם לחסרון זה, ע"ש.]

**הסוגיא קשה לדברי רש"י**

עי' חי' רע"א שתמה שלפי דברי רש"י יוצא שיש כאן מחלוקת אם למ"ד קורה משום מחיצה יש חסרון של למעלה מכ' בעיקר השם מחיצה וא"כ למה לא הסביר הגמ' מחלוקת הנך אמוראי בספק זה גופא וכן הק' ברש"ש [ודברי התוס' בד"ה מותר שדן לפי רש"י למה ליכא חסרון של אין מחיצה לפחות מד' צ"ב שלצד זה ליכא חסרון במחיצה רק חסרון בהיכר וכש"כ במהרש"א ועי' גאון יעקב אך לכאורה כוונת התוס' שכיון שהמחיצה צריך להביא היכר לכן י"ל שבעינן היכר בגדרי מחיצה והיינו על מקום ד' וע"ע תוס ר"פ]

**בגזירה שמא יפחת**

עי' חי' המאירי שכל שהוא רחב ד' ליכא חשש שיפחת אולם בר"ח כתב "שאם יפחת יעמוד על טפח", ועי' צל"ח שעיקר הדין תלוי בשעת הנחה שאם הניח בשיעור ד' וברבות הימים נפחת לג' אין צריך להחליפו. [אך מקושיית הר"י מקינון בר"פ לא משמע כן שלדברי הצל"ח לק"מ דנפק"מ בהניח ד' ואח"כ נפחת לטפח דקמ"ל דמהני]

**במה ממעט החלל**

עי' רי"ף ממעטו בקורה טפח ועי' רא"ש סי' ד' שהבין כוונתו שמוסיף קורה למטה מקורה העליונה ונתקשה בזה אך עי' מגיד משנה פט"ז הי"ז שאין זה כוונת הרי"ף והרמב"ם אלא מניחו על הקרקע וע"ש רבינו יונתן שכוונת הרי"ף שרק קורה וכדומה מועיל שאין חשש שמא יפחת ובב"י סי' שס"ג סעיף כ"ו כתב שאין כוונת הרי"ף שצריך קורה בדווקא וכבר כתב כן המאירי ועי' ביה"ל שם (ד"ה בבנין) ועי' תוס' רבינו פרץ שבעשה המיעוט בבנין של שיש שליכא חשש פיחות מהני לכו"ע וכ"כ בחי' המאירי וברש"י (ד"ה ובא למעטו) לא משמע כן.

**סוגיית קורה למטה מי'**

**היה פחות מעשרה טפחים**

**קורה שמתחיל בגובה עשרה ונכנס לתוך עשרה**

כתב הרשב"א בעבודת הקודש שער א' אות ח' "שהקורה צריך שלא יהא חלל שתחתיה יתר מעשרים ולא פחות מעשרה", ומבואר שגם אם הקורה גבוה עשרה כל שיורד לתוך י' פסול ומקורו לעיל ג' ע"ב "אף למטה חלל עשרה", [והיינו משום שכל שליכא חלל י' לא חשוב שם מבוי וכלק' מרש"י] וכבר תמהו בביאור הגר"א ובאבן העוזר בסי' שס"ג סעיף כ"ד על הפוסקים שלא נקטו כן ע"ש אך עי' גאון יעקב לק' יד ע"א שכתב ליישב "דכי קלשת ליה עד י' הו"ל קורה הניטלת ברוח", [וזה דוחק גדול שמה שאמרו שבעינן חלל י' אינו אלא כדי שישאר שיעור קורה למעלה מי']

**טעם הפסול**

רש"י לעיל ג' ע"ב (ד"ה הא קמ"ל) ביאר דהיינו משום שאין מבוי פחות מי' ולכן אותו מקום לא חשוב מבוי והוי כקורה חוץ למבוי ובאו"ז סי' ק"י כתב הטעם שלמטה מי' לא חשוב פתח אך שם סיים משום שאין מחיצה פחות מי' [ז"ל הדברי יחזקאל סי' ו' "והיינו מטעמא שכתב הרשב"א ד' ע"ב בשם הראב"ד דלמ"ד קורה משום מחיצה הוא משום דהו"ל פתח יעוי"ש וא"כ אפילו לדידן דקיי"ל קורה משום היכרא מ"מ מדרבנן בעי שיהא עליה שם פתח אלא דלא ס"ל חודה יורד וסותם וכל דליכא חללה עשרה אינו בכלל פתח".] אולם רש"י בסוכה כב ע"ב פי' משום שאין מחיצה פחות מי' וכ"כ הר"ח לק' יד ע"א וכן הוא לשון רש"י בסוגיין "דהשתא הוא דמשוי ליה דופן", וצ"ב שכל שראש הקורה גבוה י' שפיר יש מחיצה עשרה ועוד יש לעיין הרי קי"ל כמ"ד קורה משום היכר [ואף לדברי הב"ח סי' שס"ג שהיכר הוא היכר מחיצה מ"מ חזינן לק' ח' שאינו בגדרי מחיצה ולא אמרי' גביה חודו הפנימי יורד וסותם כמו למ"ד קורה משום מחיצה ועי' גאון יעקב לק' ט' ע"ב שרק בלחי גם למ"ד משום היכר יסודו היכר של סתימה משא"כ בקורה ע"ש]

**השוואה בין מבוי לסוכה**

עי' רשב"א וריטב"א ריש פירקין שמה"ט לא תנן במשנה פחות מי' משום שסמך על מה דתנן פסולו בסוכה ומשמע א"כ שהחסרון הוא במחיצה כמו בסוכה אך עי' חי' הריטב"א ריש סוכה שהחסרון בסוכה למטה מי' הוא חסרון בסכך שכל שאין חלל י' לא חשוב סכך [ע"ש ה' ע"ב בילפותא מכפרת] ולפי זה גם בקורה זהו הגדר והיינו כיון שמחיצת קורה הוא מדין פי תקרה כל שאין לזה שם תקרה לא שייך פ"ת.

**אם הסוגיא מיירי שרק הקורה למטה מי' או כל המבוי נמוך**

עי' בתוס' ר"פ שמשמע מדבריו שכל המבוי אין בו גובה י' והחקיקה בא לתקן כל מחיצות החצר וכן מבואר בחי' הריטב"א [ע"ש שכתבו כן בשם רש"י אך ברש"י שלפנינו משמע שכל החסרון אינו אלא בדופן הרביעית וכ"כ בדעתו החזו"א סי' ס"ה ס"ק נ"ז (ומש"כ רש"י בד"ה תחילת "דהשתא קאתי לשוייה מבוי", היינו ביחס לקורה ודו"ק. אך בגאון יעקב לא נקט כן בד' רש"י) אך עי' בדברי הריטב"א לעיל ב' ע"א "ובתלמודא אמרי' בהדיא שאם היתה קורה למטה מעשרה אינו כלום עד שיגביהנה או שיהא חוקק במבוי להשלימו לעשרה", ומבואר שסוגיין דחוקק נאמר גם כשרק הקורה למטה מי' ויש שרצו לומר שכיון שקורה מדין פ"ת לכן ע"י שהוא תקרת המבוי הרי הוא קובע כל גובה המבוי ונחשב כולו כלמטה מי' וצ"ע] וכן מבואר בחי' הר"ן וכן מבואר בשו"ע סי' שס"ג סעיף כ"ו וכן מבואר במאירי [ושם מבואר שעיקר החסרון הוא דבעינן קורה ע"ג כותלי מבוי וכן שאין לו גובה י' אין לו תורת כותל] ועי' באבן העוזר שתמה דא"כ גם לאחר החקיקה הרי שאר המבוי הוא פרוץ לרה"ר וא"כ אין להכשירו מדין חורין.

**מבוי הבנוי על תל אם צריך מחיצות גבוהות י'**

וע"ש דמיירי שהמבוי בנוי על תל שמבחוץ יש מחיצות י' והוי רה"י אבל לעניין תקנת קורה ולחי לא סגי דבעינן שיהא מחיצות ניכרות עם הלחי וקורה. אך החזו"א סי' ס"ה ס"ק נ"ז האריך לחלוק עליו שודאי מהני בכה"ג לו"ק ע"ש [ראייתו מרש"י לק' ח' ע"א לק"מ לדברי המהרי"ט בסי' צ"ד]

**פרוץ למקום האסור לה בחורי רה"י**

אך עי' בית מאיר סי' שמ"ה סעיף טו שנקט דשפיר הותר מדין חורין וכ"כ הגאון יעקב והיינו שבחורין לא איכפת לן שנפרץ למקום האסור לו כיון שאינו רה"י מחמת עצמו אלא מחמת טפילותו לעיקר הרשות (אולם בסי' שנ"ג ס"ב לא כ"כ) וכן מבואר בתוס' ר"פ לק' עז ע"א (ד"ה כגון)

**אם מהני מחיצות רחוקות לגדור רה"י**

עי' שבת ז' ע"ב שבית שאין תוכו י' וקירויו משלימו לי' יכול לחקוק באמצע הבית גם כשאינו בתוך ג' לחקק אך מדברי הרא"ש שם משמע שהיינו רק משום שיש מבחוץ מחיצות גבוהות י' וכתב המג"א סי' שמ"ה ס"ק י"ג שלדעת הרא"ש כשאין מחיצות גבוהות י' מבחוץ צריך שיהא החקק תוך ג' למחיצות ולדבריו אין לומר בסוגיין שהחקק עושהו רה"י ועי' בית מאיר סי' שמ"ה ט"ו ובזכרון שמואל סי' כ"ו ענף ב'

**דעת הראשונים שמיירי שיש מחיצות גבוהות י'**

אולם ברשב"א ורמב"ם מבואר שסוגיין מיירי בפתח המבוי שאין בו גובה י' אבל עצם המבוי י"ל שיש בו גובה י' [וכ"כ שם בביאור הגר"א] ושפיר הוי רה"י אך לפי זה צ"ב למה לי חקק ד' הרי כל החסרון הוא רק במקום הקורה וכבר נתקשה בזה בגאון יעקב ועי' מה שביאר החזו"א סי' ס"ה ס"ק נ"ז.

ומצינו שיטה נוספת בפסקי הרי"ד דמיירי שמחיצות המבוי אינו גבוה י' ואפ"ה הו"ל רה"י ע"י מחיצות הבתים והטעם שצריך לחקוק ביאר בשו"ע הרב סי' שס"ג סעיף כ"ז שלמבוי לא סגי מה שהוא רה"י אלא דבעינן שם כותלי המבוי [וכמבואר ברש"י וריטב"א שצוה"פ לא מהני לכותלי המבוי כיון שאין היכר מחיצות]

**צורת הפתח לפחות מי'**

עי' רמב"ם פי"ז הט"ז שאם פתח המבוי אינו גבוה י' אף שאינו מועיל קורה מ"מ צורת הפתח מהני ותמה עליו הרשב"א בעבודת הקודש (שער א' סק"י) שאין מחיצה פחות מי' [ומשמע שמצד השם פתח א"צ י' וא"כ אם המשקוף נגמר בי' סגי אף שאין בחלל הפתח י' אך עי' חי' הרשב"א לק' י' ע"ב שהק' על הרמב"ם שבלי חלל י' חסר בשם פתח ועי' דברי יחזקאל סי' ו' אות ב' שביאר מחלו' הרמב"ם והרשב"א בזה, ע"ש.] אך עי' מאירי שגם הרמב"ם מיירי בצוה"פ גבוה י' אלא שאין כותלי המבוי י' אולם גם ע"ז תמה ע"ש אך בביאור הגר"א נקט בדעת הרמב"ם דמיירי שעיקר המבוי גבוה י' וגם הצוה"פ גבוה י' ורק פתח המבוי אינו גבוה י' [וחשוב שפיר צוה"פ אף שאין חלל י' לאחר הצוה"פ שאפילו בהניח קורה באמצע חלל צוה"פ אינו מבטל הצוה"פ כש"כ במהרי"ל ועי' אבני נזר סי' רצ"ה ובחזו"א סי' ע' ס"ק י"ט]

**משכו בכמה**

**רוחב החקק**

לעניין רוחב החקק כתב הרא"ש דבעינן שיהא לכל רוחב המבוי [וכך נפסק בשו"ע סי' שס"ג סעיף כ"ו] ועי' גאון יעקב שביאר שאין להתיר בזה מדין חורי רה"י שאדרבה כל שאינו חוקק עד סוף הכותל נמצא שרק אמצע הקורה כשר וחסר בקורה על ראשי המבוי וגם אמצע המבוי אינו כשר [אך בבית מאיר סי' שס"ג סעיף כ"ו נתקשה למה אין בזה היתר מדין חורי רה"י וע"ש מש"כ בזה ויש לדון בזה נפק"מ לעניין לחי אם נמי צריך לחקוק עד סוף הכותל] אך ברי"ף כתב שחוקק ברוחב ד' אמות וכ"כ הרמב"ם בפי"ז הט"ז ועי' בית מאיר שע"כ הכוונה לד' טפחים רוחב שאל"כ הו"ל מבוי מרובע שדינו כחצר ובגאון יעקב כתב שהוא ט"ס וצריך לחקוק על פני כל המבוי וכה"ג כתב במאירי ע"ש.

**אם מקום הנמוך יכול להשלים תנאי מבוי**

יש לעיין אם בעינן תנאי המבוי בחקק או שמקום הנמוך משלימו ולעניין בתים וחצרות פתוחות לתוכו י"ל דפיר מהני וכסברת התוס' לק' כד ע"ב (ד"ה לעביד) אך לעניין אורכו יתירה על רחובו לכאורה תלוי אם המבוי רה"י והחקק רק לצורך הלחי שפיר משלים אבל אם שאר המבוי חשוב רה"י רק מדין חורין י"ל דלא מהני [וכן צידד בחזו"א סי' ס"ה ס"ק ע"א] וכן משמע בתוס' (ד"ה ואי) וכ"כ בדעתם בחי' אבן העוזר אמנם בר"ן וריטב"א כתבו להדיא שמצטרף ע"ש [אף שלדעת הריטב"א משמע ששאר המבוי אינו אלא מדין חורים אך לעיל נתבאר די"ל שלדעת הריטב"א מיירי במחיצות גבוהות י' ע"ש] ועי' חי' הגרע"א שגם התוס' (ד"ה ואי) שכתבו דלר' יוסף בעי חקק ד' ומשהו היינו משום שזהו שיעור המבוי ולא מדין אורכו יתירה על רוחבו ע"ש [וע"ע שפ"א ומבואר שנחלקו הריטב"א ותוס' בשיעור מבוי אם זה ד' או ד' ומשהו ולכאורה לדעת התוס' צ"ל דכיון שהוא רק משהו חשוב עדיין ד' והו כד' שוחקות אך לדעת הריטב"א צ"ב שלמה לא הק' על ארכו יותר מרחבו כמו שהק' על בתים וחצרות שכיון שא"א מבוי בשיעור ד' ע"כ לא זהו שיעורו וי"ל ע"פ המבואר בחזו"א לק' שחסרון צדדי של מקום לא איכפת לן אך בריטב"א יג ע"א מבואר ששיעור ד' ברוחב הוא משיעורי מבוי וצ"ע]

**פחות מג' מתיר**

הנה רש"י פי' טעם פירצת ג' מדין דלמא שבקי וכדאי' לק' י' ע"ב ואפ"ה פחות מג' מתיר והיינו מדין לבוד ואע"פ שחסרון הפרצה הוא מדין דלמא שבקי ולזה לא יועיל לבוד מ"מ כל שאין פתח אחר ע"כ זהו פתחו [ועי' חזו"א סי' ס"ה ס"ק ע"ד] אך הרשב"א לק' י' ע"ב תמה שכל שאינו ד' אינו פתח ואין הדרך להכנס שם [ועוד צ"ב דלק' ו' ע"א אמרי' דמיירי באיכא גדודי שאין ולא בקעי בה רבים] ולא שייך דלמא שביק וע"ש שביאר שעיקר הטעם משום שליכא קורה ע"ג כותלי המבוי [וע"ש מה שביאר כוונת הש"ס שם] ועי' חי' הריטב"א כאן ושם שביאר דעת רש"י שעיקר החסרון משום דבעינן קורה ע"ג מבוי אלא שאילו לא היה חשש שביק היה כשר מדין סוף מבוי ע"ש ולדבריו א"ש בפשיטות למה מהני לבוד.

**אמר אביי מנא אמינא לה דתניא**

פי' דאע"ג שמה שאין מקום לבתים וחצרות אינו אלא חסרון טכני מ"מ בעיקר תקנת מבוי יש אפשרות לב' שיעורים או לשיעור רשות ד' טפחים או שיעור מקום ד' אמות וכל שאין היכ"ת לשיעור רשות אף מצד חסרון טכני ע"כ העמידו חז"ל על שיעור מקום.

**ואי בד' היכי משכחת לה**

עי' פירש"י מכדי מיעוט חצירות שתים ועי' גליון הש"ס שתמה שגם חצר א' א"א בד' ועי' דברי יחזקאל סי' ו' שתי' ע"פ מש"כ רש"י "ועוד כולו פרוץ" והכוונה כש"כ הריטב"א שאפילו אם סגי בד' להכניס צוה"פ מ"מ חסר בכותלי המבוי וזהו רק אם חסר כותל מב' צדדיו ע"ש [ובהאיר יוסף ר"ל שכל שמצד א' אינו אלא אורך ד' שפיר מתקיים שיעור מבוי ד']

**והאמר רב נחמן נקטינן איזהו מבו וכו'**

**דין חצר רחבה יתירה מארכה**

עי' רש"י לק' ע"ב (ד"ה ומה חצר) שרחבה יותר מארכה דינו כמרובעת ודינו כחצר אולם עי' רשב"א בעבודת הקודש שיש מורים שברוחבו יתירה על אורכו אינו חצר וצ"ע מסוגיין ועי' תוס' שבת סי' שס"ג ס"ק ס"ב שר"ל שביאור סברת המורים הוא דס"ל שברוחבו יותר על אורכו נעשה ממילא אורכו יתירה מרוחבו [ולית להו סברת הרשב"א שכניסת המבוי הוא אורכו והעירו שכדבריו מבואר בב"ח שם ע"ש] וא"כ שוב הו"ל מבוי יותר מד' ע"ש ובגאון יעקב ר"ל שדעת הנך יש מורים אינו שהוא מבוי אלא שאין לו לא תיקוני מבוי ולא תיקוני חצר [והיינו שכל שאין לו תורת מבוי ולא תורת חצר צריך מחיצה גמורה ועי' עבודת עבודה שהעיר מדברי התוס' שבת ט' ע"א (ד"ה אע"ג) שגם בית ניתר בתיקוני חצר]

**אורכו יתר על רחבו**

**שיעור רוחב המבוי [מבוי שהוא מקום פטור]**

עי' פירש"י דשיעור רוחב המבוי הוא פחות מד' ובתוס' (ד"ה ואי) כתבו שלדעת רב אחלי לק' יב ע"א ע"כ מיירי ביותר מד' ומבואר שמצד מה שאין בו שיעור רה"י ואינו אלא מקום פטור לא איכפת לן ולכו"ע צריך תיקון מבוי [ועי' שעה"צ סי' שס"ג ס"ק צ"א שצידד בדעת הרמב"ם שגם אין בו רוחב ד' שצריך תיקון וכן משמע בעבודת הקודש ש"א פי"ב בדעת הרמב"ם ע"ש.] וכן מוכח מתי' ר' יוסף דפתח בקרן זוית [אך עי' ברש"ש מה שר"ל בזה] אך עי' רשב"א לק' יג ע"א שהביא מהראב"ד דע"כ גם החולקים על ר' אחלי אינו אלא לעניין פתח המבוי אבל בתוך המבוי יש דע"ד דאל"כ הו"ל מקום פטור וכ"כ בחי' הר"ן בסוגיין [אמנם עי' חזו"א סי' ע"ג סק"ז שבפתוח לכרמלית לדעת הנך שיטות שמקום פטור הפתוח לכרמלית דינו ככרמלית (עי' סי' שמ"ה סעיף י"ט) א"כ צריך תיקון אך ע"ש שצידד דלא בכה"ג תיקון ע"ש אולם בריטב"א לק' שם הביא ל' הראב"ד באו"א "אבל אם המבוי ג"כ אינו רחב ארבעה כשיעור **משך מבוי** דכ"ע **אינו מבוי** ואינו צריך כלום", ומשמע שמדין שיעור מבוי קאתי עלה ולא מדין מקום פטור ובסוגיין כתב "דהא רחבו לכל הפחות ד' טפחים **כשיעור רה"י**",]

וצ"ע על הנך ראשונים תי' הש"ס דפתח ליה בקרן זוית ועי' מש"כ לבאר בחזו"א סי' ע"ג סק"ח ["ואולי אין כונת הגמ' דפתח ממש דאין שאלת אביי משום דלא משכח"ל חצרות פתוחין דאכתי שפיר איכא למימר דעיקר שיעור מבוי הוא ד' טפחים והלכך בחקק תחת הקורה דאין חסרון חצרות חשוב שיעור ד' טפחים למבוי אלא דמסתבר שאין שיעור מבוי פחות משיעור פתח ופצימיו ומשני דלרב יוסף כיון שהמבוי יש לו חלל דע"ד שיעור זה הוא בארך חשוב שהרי יש כאן חלל אלכסון כדי להעמיד ב' פתחים"]

**אם צריך תורת פתח בפתח החצר למבוי**

עי' פירש"י "וכיון דאמרת ארכו ד' כשר הרי רחבו ד' חסר משהו ואין שם שיעור פתח דבכולי הך מסכתא אמרי' דאין פתח פחות מד'", ועי' מהרש"א שביאר שאע"פ שלעיל כתב רש"י שאין מקום לפצימין גם כשיש רחב ד' שאני הכא שאפשר להשתמש בכותלי אורך המבוי כפצימין ע"ש והיינו כשיטת הרא"ש בהל' מזוזה סי' י"ד שראשי כתלים יכולים לשמש כמזוזות אך כבר הוכיח הדרכי משה סי' שס"ג ס"ק י"ג ובמג"א ס"ק כ"ח מקורה ע"ג מבוי שלא חשוב צוה"פ שע"כ לעניין מחיצה לא חשוב צוה"פ [ועי' מאירי לק' יא ע"א ובשו"ת חת"ס ח"ו סי' ל"ד ובחזו"א יו"ד סי' קע"ב] אך יש לומר דבנידו"ד אי"צ מחיצה וסגי בשם פתח ולכן מהני כמו שמהני לעניין מזוזה ועי' תוס' (ד"ה ואי) שנקט שרחבו ד' אך אינו מוכח שחולק על רש"י די"ל שהקושיא מב' חצירות וכמו שפירש"י.

**צוה"פ שאין בו רחב ד'**

בעיקר מש"כ רש"י שאין פתח פחות מד' דעת הרמב"ם אינו כן כש"כ המגיד משנה פט"ז מהל' שבת ה"כ ולדעתו עד ג' עדיין חשוב פתח וצ"ע א"כ הוכחת אביי ועי' תוס' שבת סי' שס"ג ס"ק נ"ט שנהי שתורת פתח יש לו מ"מ לשם מבוי בעינן שיהא פתח הראוי לשימוש רגיל של כניסה ויציאה וכעין זה כתב בחזו"א סי' ע"א ובדברי יחזקאל סי' ו' ביאר באו"א ע"פ דברי ריטב"א הנ"ל שסו"ס פרוץ הוא וביאר ע"פ זה תי' הש"ס בקרן זוית והיינו שעושה פתח רק לאחר טפח וזה סגי לכותלי מבוי [ועי' גי' ר"ח ור"ן שאביי תי' שפתח בקרן זוית לא עבדי אינשי והיינו כשיטת הרמב"ם שגם באינו אוכל ב' הרוחות חשוב קרן זוית ע"ש] ובעבודת עבודה (על עבוה"ק בתוספת ביאור לשער א') ר"ל ע"פ מש"כ ה"ה בפי"ז ה"ח בדעת הרמב"ם שהבתים ג"כ צריכים להיות פתוחים למבוי [אך במרכבת המשנה שם חולק עליו ע"ש] נמצא שצריך ד' חללים של ג' חוץ מן הפצימין וזה לא שייך כשיש רק ג' צדדים של ד' טפחים במבוי.

**סוגיית לחי הבולט מדופנו של מבוי**

**ה' ע"א-ע"ב**

**לחי הבולט מדופנו של מבוי**

צ"ע שעיקר שיעור מבוי הוא לאורך ולא לרוחב ועי' בחי' אבן העוזר שהוכיח מכאן דלא קי"ל כר' אחלי וכיון דליכא שיעור לרוחב המבוי ע"כ אזלי' בתר אורך המבוי אך עי' מאירי שביאר באופן אחר למה לא אזלי' בתר שיעור רוחב המבוי ["אין זה כלום שכל רוחב ארבעה היכר לחי יש בו אבל כשמגיע לשיעור שיש בו הכשר לאורך מבוי אין כאן לחי ולא היכר לחי וצריך לחי אחר",] אולם באור גדול על משניות משנה ב' הוכיח מקושיא זו שצריך גם ד"א רוחב, ע"ש. ודבריו מחודשים מאד

**יסוד החסרון בלחי הבולט**

עי' בתוס' שאע"פ שלמאי דקי"ל לחי משום מחיצה כל שסותם טפי עדיף אפ"ה בעינן היכר ויותר מד' אמות ליכא היכר ומשמע לפי זה שכל החסרון של יותר מד' הוא משום דליכא היכר וכן מתבאר מדברי המאירי הנ"ל [שבאמת היינו צריכים לפסול ברוחב ד' טפחים כשיעור מבוי אלא דכיון שעדיין איכא היכר אין לפסול הרי שעיקר השיעור ד' הוא רק שיעור בהיכר]

**לחי הבולט כשעשה לשם לחי ובדין לחי המושך**

עי' רש"י שכל שעשה לשם לחי מהני גם כשבולט ד' אמות [אך בר"ן הביא י"א דלא מהני וכ"כ הגאון יעקב בדעת הרשב"א ועי' ב"י סי' שס"ג בדעת הטור] וביארו התוס' דהיינו משום שבכה"ג יש קול אך אפ"ה כתבו התוס' שבלחי המושך לא מהני אפילו כשעשה הלחי לשם לחי וצ"ב כיון דאיכא קול למה שלא יועיל [וברשב"א כתב הטעם משום דבכה"ג ליכא קול וכ"מ בר"ן]

**שיעור ד' אמות לעניין צורת הפתח**

מצינו בתיקון עירובין [בסו"ס מקור חיים] שקני צוה"פ שאורכם ד' אמות או רוחבם לא מהני מדין צוה"פ וע"ש שאפילו לעניין סוכה ומזוזה הדין כן ועי' שו"ת הגרע"א סי' ל"ה שמשמע שמודה ליה לעיקר סברתו [אך החזו"א בסי' ע' ס"ק כ"ה פשיטא ליה דשיעור ד' אמות אינו אלא שיעור בדין היכר תיקוני מבואות ולכן דן אם צוה"פ צריך היכר ע"ש] וצ"ב דשם לא שייך כלל ענין היכר [ומבואר לכאורה שעיקר השיעור של ד' אמות הוא שיעור באמת והיינו שיצא מתורת לחי ונעשה כותל אלא שבלחי הבולט כיון דסותם טפי ע"כ מהני ולא אכפת לן שהוא כותל והיינו שכיון שריבה בסתימתו ע"כ לא גרע מאילו היה משהו משא"כ בלחי המושך שליכא סברא זו לכן פקע ממנו שם לחי ע"י שארכו ד' אמות (וכן משמע בתוס' בסוגיין ותוס' ר"פ לק' ט' ע"ב ודלא כרשב"א שהוא חילוק מצד ההיכר והקול) וא"כ ה"ה לעניין פצימין של צוה"פ כיון שצוה"פ צריך ב' לחיים כל שהוא יותר מד' פקע ממנו שם לחי ולצוה"פ אינו מועיל מה שריבה בסתימתו.

ובאשר לשלמה מועד סי' כ"ט ביאר עיקר הסוגיא באו"א שחולק ביסוד לחי הבולט מלחי המושך שלחי הבולט כיוון שהוא סותם הרוח מה איכפת לן שהוא גדול אבל לחי המושך שכל התירו ע"י שאנו רואים אותו כלחי הסותם צד מזרח וע"י שבולט שיעור מבוי ע"כ נדון לפי אורכו ולא לרוחב המבוי וע"פ זה ביאר הסברא המובא בחי' הר"ן דמה שאמר ר' יוסף שאע"פ ששיעור לחי הוא ד' טפחים מ"מ לאפוקי משם לחי הוא ד' אמות היינו רק בלחי הבולט אבל בלחי המושך ע"כ אינו אלא ד' טפחים וכן מתבאר מדברי המהרש"א שבת ט' ע"א [ומיושב קושיית הקרני ראם והגרע"א שם] והיינו משום דבסותם ששיעורו מחמת היכר י"ל שכל שהוא פחות מד' אמות איכא היכר וכש"כ המאירי אבל בבולט שהוא הפקעה אמיתית ע"כ תלוי בשיעור מבוי אולם עי' תוס' הרא"ש שכתב ג"כ כדברי הר"ן ושם משמע שהוא סברא בהיכר ע"ש (אך בעיקר דבריו יש לעיין שלק' ט' ע"ב מבואר בתוס' שלעניין חצר מהני לחי ד' אמות אף באופן שאינו סותם כלל פתח החצר אלא נראה מבחוץ ע"ש]

**שמעתתא דעומד מרובה**

**ה' ע"ב**

**וק"ו מחצר**

**הטעם שצריך ק"ו להתיר עומד מרובה**

כבר תמהו למה לי ק"ו לרבות עומד מרובה הרי ודאי עומד מרובה היא מחיצה גמורה ומהני בכל הג' מחיצות [ויש שרצו לומר דכיון דמבואר לק' שבאופן שבקעי רבים לכו"ע פרצת מבוי בד' נמצא שבאופן שבקעי לא מהני עומד מרובה והרי בפתח המבוי בקעי רבים ושפיר הוצרך לק"ו אך דבר זה אינו ברור שהרי לדעת התוס' לק' ו' ע"א בראש המבוי ליכא פרצת ד' והיינו בצדדים כיון שאינו פתח המבוי ואין הדרך לעשות פתח בצד לכן ע"י שבקעי רבים חל עליו שם פרצה וכש"כ האחרונים [שיובא להלן ו' ע"א בעזה"י] משא"כ בפתח המבוי]

ועי' מרומי שדה ["דס"ד כשם שהקילו בלחי וקורה ה"נ בעינן דוקא לחי וקורה"] ובחזו"א סי' ס"ז סק"י ["דבאמת תקנו חכמים שיהא כולו גדור והפרצה יהי' על אופן שיקרא פתח והלכך אע"ג דלחי וקורה מעלה את הפרצה לשם פתח אכתי לא ידענו דעומד מרובה מעלה את הפרצה והו"א דאכתי ליתסר מדרבנן מדין תקנת לחי"] אך כפשוטו הביאור [ויסוד הדברים מהגר"ח ז"ל דלהלן] דודאי עומד מרובה לא גרע מלחי אך הרי איירי כאן באופן שאין כאן היכר ולכן אינו מועיל מדין לחי ובעינן ק"ו להתיר עומד מרובה בלי היכר [והיינו שאע"פ שבשאר מחיצות ודאי מהני עומד מרובה מ"מ בפתח המבוי כל שאינו סתום לגמרי יש תקנת לחי והיכר ולזה ילפי' מחצר שבעומד מרובה איכא סתימה מעלייתא וא"צ תיקוני מבואות]

**שיטת הרמב"ם שעומד כפרוץ לא מהני**

עי' בתוס' ושאר הראשונים דלאו דווקא עומד מרובה דגם עומד כפרוץ מהני מק"ו מחצר אולם דעת הרמב"ם בפי"ז מהל' שבת הכ"ב שרק עומד מרובה מהני אף שבשאר המחיצות מועלת עומד כפרוץ וכ"ה משמעות הרי"ף [עי' ברשב"א ועי' במאירי מש"כ בשמו] ועי' כתבי הגרי"ז סופ"ב דבכורות בשם הגר"ח שבפתח המבוי כדי להפקיע חובת התיקון צריך שיהא מבוי סתום ולזה מהני רק עומד מרובה שע"י רובו ככולו חשוב ככולו סתום משא"כ עומד מרובה נהי דסגי בזה לגדור רשות מ"מ סו"ס אינו כסתום [עי' חי' הר"ן לק' טו ע"ב] אך תמה שם הגרי"ז שהרי סו"ס בחצר מועיל גם עומד כפרוץ [עי' מתני' לק' טו ע"ב ובתוס' רי"ד] וא"כ שיועיל גם זה מדין ק"ו ושמעתי לתרץ ע"פ מש"כ בתוס' ר"פ שהטעם דלא אמרי' היא הנותנת הוא משום שעומד מרובה כסתום ע"ש וא"כ לענין עומד כפרוץ נאמר היא הנותנת ע"ש [אך לכאורה תי' הב' של ר"פ פשוט] אך העירו דמ"מ צ"ע שא"כ היאך אפשר ללמוד מחצר שמועיל עומד מרובה הרי עומד מרובה לא גרע מפורץ כעומד.

**המקור שעומד מרובה מועיל בחצר**

עי' בתוס' הרי"ד שהמקור שבחצר מועלת עומד מרובה הוא ממתני' לק' טו ע"ב אך יש להעיר בזה דשם מיירי בהעמידו לשם כך ואז ודאי מועיל כיון שיש היכר ולא גרע מלחי ובחזו"א סי' ס"ה ס"ק י"ב כתב דעומד מרובה ודאי לא גרע מפס ד' [והיינו כמבואר בתוס' שפס ד' מדין מחיצה וא"כ כ"ש שעומד מרובה מהני] אך מדברי התוס' (ד"ה שפרצתו) מבואר שהיה מקום ללמוד ממבוי שבחצר לא יועיל עומד מרובה הרי שאע"פ שפס ד' מהני עומד מרובה לא יועיל וכן בתוס' ר"פ הק' מנלן דמועיל עומד מרובה בחצר דילמא מהני מדין פס [אך קושייתו צ"ב דמשכחת כמה פסים של ג' ומחצה ופרוץ של ג' ביניהם שיש עומד מרובה וליכא פס ד' וכש"כ הריטב"א לק' יב ע"א דב' פסים של ב' לא חשוב כפס ד' (ושמעתי ליישב שעומד מרובה מצטרף הד' טפחים ע"י שחשוב כסתימה אחת) ומש"כ שפס צריך להיות דבוק בכותל חידוש הוא כיון שהוא מדין מחיצה למה לי כותל ואינו דומה ללחי שאינו מועיל אלא עם שאר מחיצות וכמו שביאר הגר"ז בשו"ת סי' ג' וכ"ש דלא שייך סברת הגרע"א בסי' ל"ה שהוא מדין היכר והרי בפס ד' ס"ל לר"פ שלא צריך היכר] ובתוס' כתבו שכך גמרי מסיני שעומד מרובה מועיל לחצר [ובחזו"א סי' ס"ה ס"ק י"ד פירש דהיינו שכך גמירי ברבותיהם וכ"ה בתוס' ר"פ]

**עומד מרובה בשאר המחיצות**

עי' תוס' (ד"ה ק"ו) שעומד מרובה לא מהני אלא למחיצה רביעית אבל לשאר המחיצות א"א ללמוד מלחי שגם לחי אינו מועיל אלא למחיצה רביעית ותמהו ע"ז **א)** הרי מבואר בהמשך הסוגיא שפרצת מבוי מן הצד הוא בעשר הרי מפורש דמהני עומד מרובה **ב)** ועוד שמה שלחי אינו מועיל בד' רוחות אינו משום דיני תיקוני מבואות אלא משום דיני מחיצות ולזה מהני שפיר עומד מרובה וא"כ אחר שע"י עומד מרובה לא חסר במחיצה שוב יועיל גם לחי בשאר מחיצות וממילא ה"ה עומד מרובה

ועי' חי' אבן העוזר שר"ל שבאמת צידי ארכו המבוי דינם כחצר ולכן פשוט דמהני בהו עומד מרובה [וכן צידד החזו"א סי' ס"ה סק"ג ומחמת זה נתקשה בדברי התוס' ע"ש] וכוונת התוס' רק להוכיח שעיקרו תלוי במרובע וארכו יתר על ארכו ולא בשם מבוי וחצר שהרי אין לנו ק"ו על שאר הרוחות ואפ"ה מהני וע"כ שהיינו מדין חצר.

ועי' אור שמח פט"ז הט"ז שר"ל שכוונת התוס' באופן שבקעי בה רבים שלכו"ע פרצת מבוי בד' כלק' ו' ע"א [עי' לק' למה באמת אין זה פרכא על הק"ו] ובשפ"א ר"ל שכוונת התוס' למ"ד שפרצתו בד' וצ"ע שהרי פחות מד' אינו פרצה לכו"ע וע"כ זה מהני מדין עומד מרובה וכבר העיר בזה בגאון יעקב.

ועי' בגאון יעקב שר"ל שנידון הסוגיא הוא כשאין גיפופי מב' צדדים ומה דקי"ל פרצתו בי' היינו כשיש גיפופי מב' צדדים.

ובמרומי שדה ר"ל ע"פ שיטת רש"י בסוכה ז' ע"א ולק' י"א ע"א [ע"ש בחי' הר"ן] שלפרוץ מרובה מצטרף גם רוח הרביעית הרי שדין עומד מרובה תלוי בהיקף הכללי ולזה כתבו התוס' שזה אינו מהני במבוי אלא דבעינן עומד מרובה לכל צד [ומדויק כן ברש"י (ד"ה ניתרת) שנידון הסוגיא מצד היקף הכללי אבל כפשוטו ישנה נמי דין עומד מרובה על כל רוח לעצמו ועי' שפ"א]

[ובספר בית אליהו סי' ו' ר"ל ע"פ המבואר ברשב"א לק' י' ע"ב שהטעם שרק פתח המבוי צריך תיקון היינו משום שהלחי וקורה שבראש המבוי מתיר כל הפתחים (וכן משמע בל' הריטב"א לעיל ה' ע"א והאריך בזה בשו"ת נפש חיה סי' כ"ט אך באמת דברי הרשב"א צ"ב שאם מיירי שם דליכא עומד מרובה הו"ל כרמלית ודעת הרשב"א לק' צד ע"א שקורה אינו מתיר כרמלית ועי' במכתבו של מרן החזו"א בשערי לימוד בענין אתי אוירא מכתב ה' [והובא גם בשלום יהודה הוצאה החדשה] שודאי אין קורה בראש המבוי מתיר שאר הרוחות וע"ש מש"כ בכוונת הרשב"א ועי' בית אליהו מש"כ ליישב דמיירי שבהיקף הכללי הוא עומד מרובה וזה סגי מה"ת ורק מדרבנן בעי עומד מרובה מכל צד ולזה מהני קורה שבראש המבוי והדברים מחודשים) וזה ודאי רק בלחי וקורה שמתיר מדין היכר וא"כ מה שמותר עומד מרובה בשאר הרוחות היינו משום הקורה בראש המבוי ונפק"מ בעומד מרובה בראש המבוי שאז לא יועיל עומד מרובה בשאר הרוחות אך ברשב"א שם מפורש שאם יש עומד מרובה א"צ שהקורה שבראש המבוי יתירו]

**עומד מרובה בב' מחיצות במבוי מפולש**

עי' לק' ו' ע"א ז' ע"א שבמבוי מפולש צריך צוה"פ מצד אחד ועי' גאון יעקב ח' ע"א שעומד מרובה אינו מועיל וכ"כ בחי' הר"ן לק' יא ע"א מ"מ כתב הגאון יעקב שם שמדברי הרשב"א בשער א' אות י"ד מבואר שאם יש בשני צידי הפילוש עומד מרובה מהני [אך בגירסת כת"י מבואר דלא מהני ע"ש] וצ"ע כיון שעומד מרובה נתרבה מכח לחי נימא דיו לבא מן הדין וכש"כ התוס' אך עי' קר"א שלא שייך בזה דיו כיון שאינו אלא גילוי מילתא ע"ש

**פסי חצר רחבים מד' אמות**

עי' רש"י שכמו שלחי יצא מתורת לחי ע"י שהוא שיעור מבוי כמו כן יצא פס מתורת פס ע"י שהוא ד' אמות [ועי' חזו"א סי' ס"ה ס"ק י"ג שנראה שגם בחצר יש שיעור ד' אמות לשם חצר אולם בגאון יעקב הוכיח שאין שיעור לחצר ממש"כ הרמב"ם פי"ז ה"ח דמבוי שאין ארכו ד' אמות ניתר בתיקוני חצר] ומבואר בתוס' הרא"ש ור"פ דהיינו שגם בחצר בעי שיהא היכר בתיקון הפס וכ"כ בדעתו הגרע"א [במכתבו המובא בבית מאיר סי' שס"ג סעיף י"א] אך מדברי הריטב"א נראה שלעניין חצר מודה רש"י שא"צ היכר ורק במבוי בעינן היכר לפס וכ"כ הבית מאיר בסי' שס"ג סעיף י"א [והביאור בזה כש"כ במהרי"ט סי' צ"ד שחלוק תיקון חצר ממבוי שתיקון חצר יסודו עשיית מחיצה ברוח רביעית משא"כ מבוי יסודו תיקון היכר ע"ש ועי' אבני נזר סי' ש' אך לפי זה ראוי להבין הק"ו מחצר]

אך דעת התוס' שפסי חצר א"צ היכר ומהני גם ביותר מד' דפס מהני מדין מחיצה ולכן כ"ש דמהני כשסותם טפי משא"כ לחי שהקילו לסמוך על לחי אינו מתיר בלי היכר ואין ללמוד מבוי לעניין פס מחצר ע"ש [ולכאורה כוונתם שחלוק ביסוד תיקון לחי מתיקון פס שלחי אע"פ שמה"ת מחיצה גמורה היא כלק' יב ע"ב מ"מ מדרבנן הפקיעו לגמרי מחיצות לחי וכש"כ רבינו פרץ לק' יא ע"ב נמצא שמחיצות לחי במחיצה רביעית הוא קולא מיוחדת מדין תיקוני מבואות (וזהו כוונת התוס' שהקילו חכמים בלחי והיינו אע"פ שמה"ת מועיל אפ"ה לאחר שהפקיעו חכמים שוב חשוב קולא ובזה מבואר למה כשאין היכר ללחי חשוב כליתנהו למחיצות כש"כ הגרע"א בשו"ת סי' ל"ה אך ל' התוס' הרא"ש "מבוי שהצריכו חכמים לחי") ולכן כל שאין לו היכר לא הקילו משא"כ פס מחיצה גמורה היא וכש"כ רבינו פרץ לק' יב ע"א "וי"ל דקים ליה מסברא משום דארבעה הם שיעור מחיצה וא"כ כיון דיש מרוח רביעית פס ארבעה יש כאן ד' מחיצות" ונמצא שנהי שהקילו בחצר להחשיב מחיצת ד' כמחיצה על כולו מ"מ עיקר התורת מחיצה אינו קולא ולכן בזה לא בעינן היכר אך עכ"פ חזינן מתיקון חצר שכל שיש לו תורת סתימה מהני לפתח המבוי וא"כ נהי שפס ד' א"א ללמוד שזהו קולא מיוחדת שתקנו לחצר אבל עומד מרובה שיש לה הסתימה של פס' ד' בלי הקולא מיוחדת שפיר אפשר ללמוד מחצר (ומבואר לפי זה שב' לחיים דמהני בחצר אינו קולא ועדיף מלחי וא"כ גם מדרבנן יועיל ב' לחיים כל שאינו מפולש וכן מתבאר בשו"ת מהרי"ט סי' צ"ד שב' לחיים סתימה גמורה היא וע"ש שמתחילה צידד לומר דמהני אפילו במפולש וא"כ טענת החזו"א על המשנ"ב סי' שס"ד סק"ד יהיה רק בפס ד' ולא בב' לחיים)]

**ב' לחיים בחצר אם מועיל ביותר מד'**

עי' תוס' לק' ט' ע"ב (ד"ה כותל) שחצר קטנה שנפרצה לגדולה ונכנסין כותלי קטנה לגדולה לדעת רש"י חשוב כב' לחיים ואע"פ שנמשך כותלי קטנה לתוך הגדולה ד' אמות לא פקע מהם שם לחי שהרי בחצר כתבו התוס' שלא איכפת לן שהפס יותר מד' ומבואר דעת התוס' שלא רק פס' ד' מהני מדין סתימה ולכן לא בעינן היכר אלא גם ב' לחיים ולכאורה מוכח כן שהרי חצר בעי סתימה ואפ"ה מהני ב' לחיים [וכן מבואר בשבת קל ע"ב שחצר יש לו ד' מחיצות משא"כ מבוי]

**הדין בשוה בפנים ונראה מבחוץ**

אך צ"ב שהרי בנראה מבחוץ כתבו התוס' והרא"ש סוכה יט ע"א שלא מהני אלא לעניין היכר [אך החזו"א סי' ע"ד ס"ק י"ב ר"ל שכוונתם רק לגבי סוכה דבעינן דופן אולם מלשונם לא משמע כן אמנם בתוס' והרא"ש לק' צב ע"א מבואר שנראה מבחוץ מועיל לעניין כלאים וכבר העיר בזה בדרך אמונה פ"ז מהל' כלאים הי"ט בבאור הלכה (ד"ה פסין) וע"ש שצידד לחלק בין מחיצת כלאים לשאר מחיצות ע"ש] וא"כ בזה ודאי דינו כמבוי שכל שהוא יותר מד' פקע ממנו שם לחי כיון שליכא היכר [ועי' שו"ת רע"א סי' ל"ו שנחלק עם השואל בנראה בפנים בחצר אם יש לו מעלת פסי חצר לעניין שא"צ לסמוך עליו וראיתי בהאיר יוסף סי' כ"ו שהוכיח כן בדעת הריטב"א שבסוגיין נקט שבחצר מועיל פס יותר מד' ואפ"ה כתב כה ע"ב לעניין קרפף שבד' אמות יצא מתורת לחיים וע"כ משום דשם מיירי בנראה רק מבחוץ ע"ש ועי' חזו"א סי' פ"ח ס"ק י"א שכן משמע מיניה וביה בריטב"א דכיון דמיירי בגיפופי יותר מד' למה הותר החצר ודוחק לומר דמיירי בעומד מרובה] ועי' אשר לשלמה סי' ל"ה שע"כ נהי שאינו מחיצה מן התורה מ"מ מדרבנן מהני מדין מחיצה כשאר לחי ע"ש שהוכיח כן ודלא כהתורת רפאל סי' נ' ועי' חזו"א סי' ע"ד ס"ק י"ב.

**קולא לדעת רש"י דמהני פס במבוי**

עי' שו"ת רע"א סי' ל"ה שר"ל שיצא קולא לדעת רש"י לעניין מבוי שלא סמך עליו שלא מהני מדין לחי מ"מ לדעת רש"י שאפשר ללמוד מבוי מחצר לעניין פס יועיל בכה"ג גם למבוי אך לתוס' הרי אינו מועיל תיקון פס במבוי [אך צ"ב למה לרש"י יועיל פס בלי סמכו עליו כיון שלשיטתו גם פס צריך היכר ובאשר לשמה ח"א סי' ל"ה כיון שלחי כל דהו הצריכו גם סמך להיכר ועי' מאירי לק' טו ע"א ודוק]

**תוד"ה אינו דין** "ועוד מה לפס ד' אמות שכן לא מהני אלא במחיצה רביעית תאמר בעומד מרובה דמהני בכל ד'", הנה הטעם דלא מהני פס ד' בד' מחיצות ע"כ אינו מדין מפולש שאז גם עומד מרובה לא מהני ובעי דווקא צוה"פ וע"כ שבחצר ליכא דין פילוש ורק מדין מחיצות רה"י ומבואר שאפ"ה לא מהני פס ד' ולא כש"כ המשנ"ב סי' שס"ד סק"ד עי' שו"ת בית שלמה סי' מ"ו.

[**מה לחצר שכן פרצתו בעשר** בטעם פרצת מבוי בד' עי' תוס' לק' ו' ע"א ד"ה אחד דהיינו משום דקא ממעט בהילוכא ולכן חיישינן דלמא שביק פתחא רבא כלק' י' ע"ב (אך י"א שאין זה כוונת התוס' עי' לק') וכ"כ בתוס' שבת סי' שס"ה סק"ז לדידן בבקעי בה רבים הביאו בשעה"צ שם סק"ח והרי כל זה הוא חסרון בהיכר תיקון לחי וקורה וא"כ בחצר לדעת התוס' שא"צ היכר פשוט דלא שייך זה וא"כ לכאורה אין זה פירכא כיון דבטעמא תליא מילתא ועי' בקר"א שכבר עמד בזה [בנוסח אחר ע"ש]

**ר"ה בריה דר"י מבוי נמי פרצתו בעשר**

עי' לק' ו' ע"א דמ"מ באופן דבקעי בה רבים [לדעת רש"י היינו שאין שם מניעה לרבים להכנס ולדעת רבינו ירוחם היינו שבקעי בה בפועל ועי' ביה"ל סי' שס"ה סעיף ב' (ד"ה דלא)] לכו"ע פרצת מבוי בד' וא"כ עדיין יש פירכא על הק"ו ועי' אבן העוזר סי' שס"ה שהוכיח מזה שבכה"ג גם בחצר חשוב פרצה וכזה כתב גם הגאון יעקב לק' ו' ע"א אך דעת הט"ז והמג"א שם אינו כן ועי' שו"ת פנים מאירות ח"א סי' כ"ה שר"ל שמהאי טעמא השמיטו הרי"ף והרמב"ם הך דבקעי בה רבים דמסוגיין מוכח דלא קי"ל כן אך להלכה לא קי"ל כן וצ"ע

**אם פרצת ד' בבקעי תלוי בצורת מבוי או בשימוש מבוי**

אך בעיקר דין פרצת ד' יש לעיין שהרי מצינו ששם חצר ומבוי לעניין לחי וקורה אינו תלוי בצורת השימוש אלא בצורתו החיצונית והיינו אם ארכו יתירה על רחבו או מרובע וצ"ע אם גם פרצת ד' תלוי בזה ועי' בדברי השואל בשו"ת חת"ס או"ח סי' צ"ז שהוכיח מקושיא זו שע"כ השם מבוי וחצר לעניין פרצת ד' בבקעי רבים תלוי בצורת השימוש והיינו משום שאין זה מקולי חצר אלא דע"י שחצר שייך לרבים שיכול למנוע רגל הרבים לא חשוב בקעי רבים להחשיב כפרצה ע"ש [ועי' מג"א סי' שס"ה סק"ד שדן בזה אם מבוי שדינו כחצר פרצתו בד' וצידד להחמיר וכ"כ בשו"ת משכנות יעקב סי' קכ"ד אך בט"ז שם סק"ג כתב שחצר שארכו יתירה על רחבו הוי כמבוי ופרצתו בד' וכתב עליו בתוס' שבת סק"ט ופשוט הוא (ולשיטתו אזיל עי' בסמוך) וכן פסק בשו"ע הרב סי' שס"ד סעיף ב' אולם ע"ש הפמ"ג שכתב ע"ד הט"ז "אפשר בחצר שאין מניחין כ"כ להילוך רבים ל"ד למבוי ובקעי רבים אין מבטל" ועי' חזו"א סי' ס"ה ס"ק ל"ב] ולפי זה מצינו מקום שצריך פס ד' ופרצתו בד' ומצינו מקום שסגי בלחי וקורה ופרצתו בי' ולא שייך לעשות מזה פירכא [אך החת"ס שם דוחה דבריו וע"ש שתי' הקושיא באו"א]

אך גם אם נאמר שמדרבנן קבעו הדינים בשם חצר ושם מבוי י"ל כיון דסו"ס אין זה מחמת חומרא אלא משום שבחצר חסר בבקעי רבים [וכש"כ בחי' הר"ן לק' י"א ע"א] לא שייך בזה פירכא וכ"כ בשפ"א לק' ו' ע"א ועי' חזו"א סי' ס"ה סק"י "ועוד י"ל דבחצר לא שייך בקיעת רבים כמו במבוי",

[אך עכ"פ מתבאר מכל זה שפרצת ד' לרב הונא חומרא הוא במחיצת מבוי ולא משום צורת השימוש ולכן כל שיש לו דיני תיקוני מבוי פרצתו בד' וכל שיש לו תיקוני חצר פרצתו בי' ולכן שפיר קפריך הש"ס ועי' חזו"א סי' ס"ה ס"ק ט"ו]

**ביאור נוסף בפרצת ד' בבקעי**

עי' שעה"צ סי' שס"ה סק"ח שהביא מהתוס' שבת (סק"ז) שטעם פרצת ד' בבקעי רבים הוא משום דילמא שביק פתח המבוי כיון שממעטים בהילוכם וכלק' י' ע"ב ולפי זה כתב באשר לשלמה ח"א סי' כ"ח דפשוט דל"ש לעשות מזה פירכא שהרי החסרון בדילמא שביק היינו שאז ליכא היכרא ללחי וקורה בפתח המבוי והרי בחצר כתבו התוס' שא"צ היכר ולכן פשוט שלא איכפת לו דשביק

ובקר"א כתב שעיקר הנידון בהל' מחיצות ולכן בשלמא פרצה בד' בלי בקעי שע"כ הטעם משום דבעינן סתימה גמורה שפיר חשוב פירכא משא"כ בבקעי בה רבים אין החסרון מלתא דמחיצות ולכן לא חשוב פירכא [ע"ש דהיינו כיון שעיקר הנידון מדרבנן אין בזה כללי פירכא דק"ו דכל התורה] וע"ע בית אפרים סי' כ"ה מה שתי'.

**לדעת ר"ה שפרצת מבוי בד' האם מהני עומד מרובה**

עי' ריטב"א רשב"א ור"ן בסוגיין וברשב"א לק' ו' ע"א שמבואר שלדעת ר"ה דאיפרך ק"ו באמת לא מהני עומד מרובה אולם בגאון יעקב ובחזו"א סי' ס"ה ס"ק ט"ז צידדו לא כן ע"ש ועי' בית מאיר סי' שס"ה שר"ל שלאחר שנתחדש לק' ו' ע"א דבאיכא גידודי לכו"ע פרצתו בעשר שוב ליכא פירכא מפרצה ד' כיון שיסודו מדין בקיעת רבים דל"ש בחצר וכנ"ל.

**רב אשי אמר אפילו תימא במבוי שמונה**

עי' רשב"א בעבודת הקודש (א-ט) שדן בלחי שהוא יותר מי' והמבוי יותר מח' ויש ספק אם הלחי עומד מרובה או עכ"פ עומד כפרוץ דלכאורה יש להתיר כיון שיש ב' צדדים להתיר אך סיים "וצריך עוד להתיישב בדבר זה [ולכאורה היינו טעמא שי"ל שכיון שיכול למדוד צריך למדוד ולא לסמוך על הספק ושאני נידון רש"י שרק אם צמצם ממש שהוא דבר שאינו מצוי אז אסור לכן סמכינן על הספק] אך בחי' המאירי הביא בשמו דשאני ר' אשי שיש ב' צדדים להתיר עומד ולחי משא"כ בנידו"ד שיש רק צד אחד להתיר [והיינו דעומד מרובה ועומד כפרוץ חשוב חד צד עי' בסמוך]

**תוד"ה וספק דבריהם** והא דפרוץ כעומד מותר משום דהוי כעין ס"ס וכו' (ובריטב"א דדמי קצת לס"ס) וצ"ב למה הוי כס"ס והרי הוי כשם אונס חד [ועי' תוס' הרא"ש] אך לדברי הר"ן לק' טו ע"ב שחלוק ביסוד עומד מרובה מעומד כפרוץ שזה מדין רובו ככולו וזה משום דסגי במחצה עומד (ועי' בית הלוי ח"ב סי' י"א אות ו') א"ש דשפיר יש כאן ב' צדדי היתר אך ע"כ אין כוונת התוס' שהרי בשחיטה לא שייך לומר כן וכמו שביאר הבית הלוי שם שלמ"ד מחצה על מחצה כרוב לאחר שנשחט הרוב שוב הוה כמנח בדיקולא ואין שום תוספת בשחיטת השאר וא"כ אין כאם ב' סיבות להתיר ובזה מתיישב קושיית התוס' מעגלה ערופה והתוס' ע"כ נקטו שמהני גם ב' צדדי היתר מאותו הטעם וכל' ר"ש כעין ס"ס ועי' ביאורים על המאירי סי' כ"א שהאריך בזה

**שמעתתא דפרצת מבוי מן הצד ומבוי עקום**

**ה' ע"ב- ו' ע"א**

**מראשו נמי נימא פתחא הוא**

עי' לק' י' ע"ב שכדי שלא נאמר אתי אוירא דה"ג וכו' ע"כ לא הותר פרצה שבראש המבוי אלא כשיש עומד מרובה בפס הנשאר לאחר הפרצה ומדברי הראשונים בסוגיין מבואר שלא הותר אלא כשיש ד' טפחים בפס הנשאר כדי שיחשב שהקורה ע"ג כותלי המבוי וכן מבואר לק' י' ע"ב שאם הפרצה הוא עשר בכל גווני לא הותר בתיקון הרגיל כיון שיש חשש דדילמא שביק כיון שאינו פתח זוטא

אך ע"ש ריטב"א שבפרצה כיון שכבר הורגלו בפתח הישן ליכא חשש שביק ועי' רש"י בסוגיין שכתב שסוגיין מיירי בפרצה והיינו בסוף מבוי ולפי זה א"ש דליכא חשש דילמא שביק [וגם בליכא תרתי לריעותא לא אמרי' שביק בסוף מבוי כש"כ שם הריטב"א] וגם א"צ עומד מרובה כמו שצידד הרשב"א שם שבסוף מבוי ליכא אתי אוירא ע"ש.

**כגון שנפרץ בקרן זוית**

יש לעיין מה היה הדין בלי הך סברא האם היה הרשות נמשך בריבוע או באלכסון ויש בזה נפק"מ לעניין פרצת ד' דמהני גם בקרן זוית האם יש לו ד' לכל צד או רק אלכסון של ד' ועי' חזו"א סי' ע"ב סק"א שנקט שלא אמרי' עומד מרובה כל שאין כותל כנגדו [וכמו שהוכיח מדברי התוס' לק' ח' ע"ב וכ"כ לעניין לחי כפי שהובא לעיל] וע"כ כל הצד שיועיל אינו אלא באלכסון ולכן כתב שגם בפחות מד' לא הותר אלא באלכסון אך לדעת הביה"ל סי' שס"ג ס"א שלחי גודר כל הרוח אף שאין מחיצה כנגדו לכאורה ה"ה בעומד מרובה.

**הטעם שפחות מד' לא חשוב פרצה**

הנה בפרצה פחות מד' בקרן זוית כל שאין לו תורת פתח הרי ליכא ג' מחיצות ואינו רה"י [ואין לומר דאה"נ הריבוע של הקרן זוית אינו רה"י דא"כ הו"ל המבוי פרוץ במילואו למקום האסור לו] וצ"ל שפחות מד' כיון שאין לו שיעור פתח לא חשוב פרצה [כי השם פרצה הוא חסרון בגידור וכל שאין לו שיעור כניסת פתח אינו מפקיע השם גידור, והנה עצם הדבר מוכח מכל עומד מרובה שפחות מד' לא חשוב פתח ואפ"ה ניתר בעומד מרובה וכבר עמד בזה בשלום יהודה סי' כ"ו אך באשר לשלמה מועד סי' ל"ו הוכיח מדברי רש"י לק' טז ע"א (ד"ה צריך) שלעניין זה חל גם על פחות מד' שם פתח ע"ש] ושפיר אפשר לדון עומ"ר גם בלי תורת פתח [ועכ"פ מבואר דאיירי כשיש עומד מרובה בפס הנשאר אחר הפרצה ועי' משנ"ב סי' שס"ה סק"ז שגם באמצע ראשו שפרצתו בי' ע"כ מיירי שנשאר עומד מרובה כדלק' י' ע"ב אך עי' לעיל בשם הרשב"א]

אולם עי' רשב"א שנתקשה שמדין תיקון מבואות כיון שהוא פרצה היאך קורת המבוי מתירתו הרי אין קורה מתרת את הפרצה [לכאורה כוונתו ע"פ מש"כ לק' י' שקורה בראש המבוי מתרת כל הפתחים] ותי' שכיון שפחות מד' אינו חשוב לא הצריכו לזה תיקון [עי' תוס' ר"פ דהיינו כדחזינן בר' אחלי לק' יב ע"א שפחות מד' בפתח המבוי ל"צ תיקון וכ"כ ברש"ש] ועי' עבודת הקדש (א-עז) שלעניין חצר כיון שפתח החצר שאין בו ד' צריך תיקון כלק' יב ע"א ה"ה שפרצה בקרן זוית פחות מד' צריך תיקון [הובא במשנ"ב סי' שס"א סק"ז והיינו ב' פסין וראיתי להעיר שכיון שהניח ב' פסין שוב אינו קרן זוית] וצ"ע דממנ"פ אם מיירי שיש עומ"ר הרי יש תיקון ואי ליכא עומ"ר הרי הוא כרמלית [ושמעתי ליישב שרק במקום שצריך שם חיובי של פתח כתיקון מבואות בזה יש חסרון של קרן זוית ולא בשם פתח הנצרך לדין עומד מרובה].

**דפתחא בקרן זוית לא עבדי אינשי**

עי' בתוס' שבעשה צוה"פ ודאי מהני והוכיח כן מלעיל ה' ע"א [בריטב"א כתב הטעם כי עבדי אינשי הכי ובגאון יעקב שע"י צוה"פ ע"כ הו"ל פתח ויש לעיין בעשה צוה"פ שאין לו תורת צוה"פ כגון שאינו עומד ברוח מצויה אם עכ"פ מהני לזה] אך דעת הרמב"ם פט"ז ה"כ שגם צוה"פ לא מהני ועי' לעיל ה' ע"א גירסת הר"ח והר"ן שאביי חולק על ר' יוסף מהאי טעמא שצוה"פ בקרן זוית לא עבדי אינשי.

**ור"ה אמר אחד זה וא' זה בד'**

**טעם פרצת ד'**

עי' ריטב"א בסוגיא הקודמת שגדר הדין של פרצה ד' הוא שכיון שמבוי אין לו אלא ג' מחיצות [עי' שבת קל ע"ב] לכן החמירו חז"ל יותר בסתימת החצר וגם פרצת ד' מפקיע השם גדור [ולפי זה צ"ל שמה שהקילו ביש בה גידודי היינו כל שמופקע מכניסה גם כשאין לו תורת מחיצה לא חשוב פרצה לעניין זה אך כבר הובא מהבית מאיר בסי' שס"ה שאה"נ למסקנא שבגידודי לא איכפת לן בפרצה ד' נשתנה גדר הדין ע"ש ובחי' המאירי כתב שדעת ר"ה שכל שליכא גידוד' דינו כבקעי ע"ש]

**י"א מטעם דילמא שביק**

אולם התוס' כתבו הטעם משום דשבקי פתחא רבא ועיילי לפתחא זוטא למעט הילוכם [והיינו כמבואר לק' י' ע"ב וכש"כ במהרש"א בתוס' ד"ה מצדו (ומדבריו מתבאר שמש"כ התוס' ממעט בהילוכא אין כוונתם לדברי הגמ' לק' שם אלא הכוונה שממעט בהילוכא דפתח הגדול והיינו סברת שבקי ודוק) ובעיקר דין שבקי מצינו ג' מהלכים **א)** מדברי רש"י לק' י' ע"ב מבואר שעיקר החסרון הוא מצד ההיכר של הלחי וקורה בפתח המבוי שכיון שלא כולם נכנסים שם ליכא היכרא דלו"ק וכ"כ שם בחי' הריטב"א **ב)** מדברי המאירי שם מבואר שע"י דשביק פתח המבוי פקע מיניה שם פתח שמה דשביק פתח המבוי חשוב כביטול לפתח המבוי וחל ע"ז שם פרצה וכ"כ בחי' הרשב"א (ולכן ביאר שם שכל שסיבת השביק הוא משום דממעט בהילוכא לא חשוב ביטול לפתח המבוי ע"ש) והנה בחזו"א סי' ס"ה ס"ק נ"ו כתב דע"כ שביק אינו לגמרי שודאי עדיין עיקר השימוש הוא בפתח המבוי דאל"כ בפרצה מן הצד היה נהפך למבוי כיון שביחס לפתח מן הצד הרי הוא רחבו יותר על ארכו אולם מדברי הרשב"א ומאירי מבואר שלא נקטו כן) **ג)** בגאון יעקב לק' שם ר"ל דע"י דשביק הרי בקעי בה רבים ובבקעי בה רבים לכו"ע פרצתו בד' אך העירו שדבר זה תלוי אם בקעי סגי בבני המבוי או דבעי בני רה"ר ועי' לק'] ולדעתם צ"ב הדמיון למבוי עקום ועי' גאון יעקב דצ"ל דלא פלוג ע"ש [וצ"ב דסו"ס אין זה סיבה להחשיבו כמפולש ומוכח לדעת התוס' שגדר שבקי אינו רק חשש דרבנן אולי יתבטל תיקון הקורה בראש המבוי אלא שזהו סיבה למה החשיבו חז"ל פרצה ד' פרצה וכ"ה לשון הגאון יעקב (סוד"ה הר"י אלפסי) "ר"ה סבר מצידו דאיכא למיחש לדלמא שבקי כדפרשו רבנן דתוס' אפילו לא בקעי בה רבים עשאוהו רבנן כבקעי",

הנה בעיקר מש"כ התוס' דפרצה מן הצד הוא משום חשש שבקי צ"ע ממה שכתבו לעיל ה' ע"ב (ד"ה תאמר) שמדבריהם שם משמע להדיא דס"ל כריטב"א שפרצת ד' לר"ה מצד חסרון מחיצות קאתינן עלה ולא משום חשש שבקי ועוד צ"ע שעיקר חסרון של שבקי הוא מצד היכר בפתח המבוי ובחצר הרי לא בעינן היכר וא"כ מהו פירכת הש"ס לעיל ה' ע"ב שחצר פרצתו מי' שהרי אין זה מחמת חומרא דמבוי אלא משום דחצר א"צ היכר אך באמת בריטב"א לק' י' ע"א כתב שגם לדעת התוס' רק בדף י' ע"א התחדש שהטעם הוא משום דשבקי אבל קודם לכם נקטו הטעם משום פרצה ע"ש]

אולם באבן העוזר סי' שס"ה נקט שאין כוונת התוס' שפרצה מן הצד הוא מדין שבקי אלא כוונתם שרק במקום שממעטי בהילוכא כשהולכים בפרצה חשוב פרצה כיון שיש סיבה ללכת שם אבל שאין ממעטי בהילוכא הו"ל כאילו יש שם גידודי.

**י"א מטעם מפולש**

אולם בתוס' רי"ד כתב הטעם משום דחשוב מפולש כמבוי עקום דבסמוך [ולדעת החולקים י"ל שאין פילוש אלא דרך ראש המבוי ושאני מבוי עקום שלגבי מבוי השני הו"ל ראש המבוי אך י"א בבקעי בה רבים גם במן הצד חשוב מפולש עי' לק' אך הגרע"א בכו"ח תנינא סי' כ"ג ביאר החילוק בין מבוי עקום לפרצה מן הצד שמבוי עקום חשוב פרוץ במילואו (לכאורה היינו כסברת החזו"א שע"י העיקום פקע ממנו שם עומד מרובה) משא"כ בפרצה מן הצד שם פתח עלה] וכן מבואר מדברי הרשב"א בסמוך ["ואוקימנא בדאיתא בה גדודי דכיון דאית בה גדודי שמעכבין הילוך הרבים אין זה **כמפולש**" אך צ"ע שהרשב"א כתב שלא מהני לחי לפרצת ד' שאין לחי וקורה מתירים את הפרצה והרי אם דינו כמפולש הרי אינו פרצה ושפיר ניתר בצוה"פ מצד א' ולחי וקורה מצד אחר וי"ל ע"פ המבואר בט"ז סי' שס"ד סק"א ובמשנ"ב שם סק"ב שטעם היתר צוה"פ במפולש היינו טעמא שע"י הצוה"פ פקע מיניה שם מפולש ונעשה כמבוי סתום שהותר בלו"ק וא"כ י"ל שכל מפולש הגדר שע"י שיש פילוש לרבים אינו פתח אלא פרצה רק לאחר סתימת הצוה"פ שוב פקע מיניה שם מפולש אך עדיין צ"ע מדברי הרשב"א לק' י' ע"ב שמבואר (ממש"כ בסוד"ה מ"ש "דאי לא אכתי תיקשי לן מבוי שנפרץ בראשו בעשר דקי"ל כרב חנן בר רבא") שס"ל כריטב"א שלר"ה גם בראשו פרצתו בד' והרי דעת הרשב"א בסוגיין ולק' י' ע"ב שמבוי כעין ח' לא חשוב מפולש] וכ"כ בגאון יעקב [דאתי רבים ומבטלי מחיצתא] וע"פ זה כתב שגם לר"ה אם יש צוה"פ בראש המבוי סגי בלחי וקורה או עומד מרובה בפרצה מן הצד [ועי' לק'] ויש בזה עוד נפק"מ לחנניא שצריך דלת במפולש לרה"ר שלדעת הרשב"א לר"ה יצטרך משא"כ לשאר הסברות וכ"כ בגאון יעקב.

**[עומד מרובה לא מהני למפולש**

עכ"פ נמצינו למידים שעומד מרובה לא מהני למפולש ובעינן דווקא צוה"פ וכ"כ בחי' הר"ן לק' יא ע"א ובגאון יעקב לק' ח' ע"א וטעם הדבר מבואר מדברי התוס' לעיל ה' ע"ב (לפי ביאורו של האו"ש) שכיון שעומד מרובה לא ידענו אלא מכח ק"ו דלחי ולכן כמו שלחי לא מהני במפולש כמו כן לא מהני עומד מרובה ומדברי האבן העוזר מתבאר שגדר החסרון במפולש הוא שרק פתח א' התירו בלחי ולא ב' פתחים רק לדידן כל שלא בקעי אין ע"ז שם פתח המבוי הצריך תיקון ובזה מבוארים היטב דברי התוס' שם שמיירי רק במפולש והיינו שכשאינו מפולש ליכא רק צד א' הצריך תיקון ואין צורך לק"ו ופשוט אך האחרונים שכתבו שטעם החילוק בין חצר למבוי הוא שבקיעת רבים אינו משפיע על חצר שאינו עשוי למעבר וע"פ זה ביארו שאינו חשוב כחומרא במבוי הובא לעיל ע"כ שלא הבינו כאבן העוזר שגדר מפולש משום שיש ב' פתחים הטעונים תיקון.

**חומרת מבוי מפולש**

אלא טעם חומרת מבוי מפולש הוא שעצם מה שחל על הרשות שם מעבר לרבים הרי הוא מפקיע ממנו השם גדור ובשו"ת בית אפרים סי' כ"ה נקט שגדר מפולש הוא מדין אתי רבים ומבטלי מחיצתא וכ"מ בריטב"א לק' יב ע"ב אך לכאורה ממה שדנו הראשונים במבוי כמין ח' אם דינו כמפולש משמע שאינו מדין אתי רבים]

**טעם פרצת ד' בראש המבוי**

עי' תוס' שבראשו לכו"ע פרצתו בי' אם לא בקרן זוית כדמוכח מדברי ר"י לק' י' ע"ב והטעם לחלק בין בראשו לצדו כתבו התוס' שבצדו שבקי פתחא רבא ע"י שממעט בהילוך משא"כ בראשו ובריטב"א לק' י' ע"ב ביאר באו"א שבראשו הו"ל פתח שכן הדרך לעשות פתח בראש המבוי משא"כ בצדו [והיינו שאע"פ שבחצר חשוב פתח גם בצדו מ"מ השם פתח בצדו חלש יותר ובמבוי שצריך סתימה גמורה לא מהני אלא פתח גמור] אך בריטב"א לק' שם חולק על עיקר דברי התוס' ולדעתו לר"ה גם בראשו בד' וכ"מ שם בחי' הרשב"א.

**תורתו כמפולש**

**שיטת רש"י תוס' והרא"ש**

דעת רש"י שצריך צוה"פ באמצע ולחי לכל רוח הפתוח לרה"ר ומצינו ב' נוסחאות בראשונים לבאר דעת רש"י שבריטב"א תוס' רי"ד ומאירי כתבו דהיינו טעמא משום דחשוב כב' מבואות לכן כל מבוי צריך תיקון [וכל' רש"י דפילוש שהוא מפולש לחבירו אך בתוס' רי"ד כתב דנראה כב' מבואות] ובתוס' ורא"ש כתבו דבעינן שיראה התיקון לכל בני המבוי [ומשמע שצוה"פ הוא מדיני תיקוני מבואות ולא שהוא סתום לגמרי וא"צ תיקון ועי' תורת חיים שהעיר ע"פ המבואר לק' ח' ע"ב שהיכרא הוא לבר ונמצא שבני המבוי א"צ כלל ההיכר ועוד מה נעשה במבוי באורך מיל]

**אופן התיקון במבוי כמין ח'**

במבוי כמין ח' כתב המשנ"ב סי' שס"ד ס"ק י"ז דסגי בב' צוה"פ בב' ראשי המבוי וב' לחיים בעקמומיות ודעת החזו"א סי' ס"ה סק"ז שצריך צוה"פ בעקמומית [וע"ש ס"ק מ"א] ולכאורה אם הטעם שחשוב כב' מבואות א"כ לכאורה צדקו דברי החזו"א.

**התיקון בעקמומית באלכסון או ישר**

בכל מבוי עקום מתבאר מדברי הקרבן נתנאל אות ע' שצריך לקבוע הצוה"פ או הלחי בעקמומית והיינו כדי שיראה אותו כל בני המבוי וכן מפוךש בחי' המאירי לגבי הצוה"פ בעקמומית [ולעיל הוכחנו נמי בדברי התוס' שהצוה"פ קבעו באלכסון ע"ש] אך להמבואר במשנ"ב סי' שס"ג ס"ק קכ"ה שלחי אינו מתיר אלא ביושר ולא באלכסון מוכח שהלחי קובעים ישר וצ"ע א"כ לא יראוהו כל בני המבוי אך לדברי הריטב"א א"ש.

**לחי בעקמומית יותר מי'**

דעת המרדכי דכיון שהלחי בעקמומית אינו אלא משום מראית העין לכן מהני גם ליותר מי' אולם דעת הרא"ש בתשובה (כ"א -א) שגם בעקמומית לא הותר לחי ליותר מי' [וכן מתבאר מקושיית הגמ' לפי פרוש מורו של רש"י]

**ב' צוה"פ בב' צדדיו ולחי בעקמומית**

עי' רא"ש סי' ו' דה"ה דמהני ב' צוה"פ בב' פתחי המבוי ולחי בעקמומית וצ"ע שכיון שהוא חשוב פרצה הרי אין לחי וקורה מתירים את הפרצה ועוד ממנ"פ אם לחי מועיל שיועיל נמי עומד מרובה [אך דעת המרדכי רמז תע"ז שכיון שהלחי אינו אלא שיראה אותו כל בני המבוי מהני אפילו ליותר מי' והיינו שאינו בא לתקן העקמומית ואינו אלא כי שם מקומו אך דעת הרא"ש בתשובה כלל כ"א ס"א אינו כן (והובא בביה"ל סי' שס"ד סעיף ג' (ד"ה וצריך))] ועמד בזה החזו"א סי' ס"ה סק"ה ["ונראה דהכא נידון כחד מבוי עגול ולא חל עליה שם עומד מרובה וכו' והלכך לפירש"י אף אי עביד צוה"פ לשניהן אכתי צריך לחי בעקמומיתו ונידון האי לחי כהעמיד לחי באמצע מבוי מפולש"] וע"ע בדבריו בס"ק י"ט ועי' בסמוך [ועי' שו"ת משכנות יעקב סי' קכ"ד שהוכיח מכאן שע"כ גדר פרצה ד' אינו משום מפולש אלא שהוא פרצה ולכן לא מהני עומד מרובה אך לא ביאר למה הלחי מהני ועי' בית מאיר סי' שס"ה ששאני פרוץ למבוי שסגי בהיכר וכ"כ בקר"א וצ"ב דהכא אין המבוי השני מבדילו מרה"ר ונמצא שהוא פרוץ לרה"ר].

**מבוי עקום כמי ח'**

דעת רש"י לק' ו' ע"ב (ד"ה מבוי עקום) שגם במבוי העקום כמין ח' חשוב מפולש לרב [עי' מקור חיים בתיקון עירובין דהיינו רק כשיש ד' אמות שיעור מבוי בין פתח לפתח ובעיקר סברת רש"י עי' מש"כ בשו"ת נפש חיה סי' כ"ט וצ"ב] אך דעת התוס' לק' י' ע"ב שאינו נחשב מפולש וכן דעת הרשב"א והריטב"א והיינו כיון שאין הדרך לבני רה"ר לעקם דרך המבוי כדי לצאת לאותו רה"ר [ולדעת רש"י י"ל שגם מפולש ע"י בני המבוי עושהו מפולש וכדעת התוס' רי"ד] ועי' דרכי משה סי' שס"ג ס"ק ט"ז שיש לחלק בזה בין פרצת י' לפחות והובא ברמ"א סעיף ל"ג וע"ש פמ"ג א"א ס"ק ל"ו שצ"ב הסברא בזה.

**תורתו כסתום**

[כתב רש"י שלדעת שמואל לא חשוב פילוש אלא בזה כנגד זה אך בסמוך כתב שביותר מי' מודה שמואל דחשוב מפולש וכבר הוכיח רש"י לק' ח' ע"א (ד"ה אבל) מזה שגם לשמואל לא צריך פילוש זה כנגד זה וע"כ כוונתו שפילוש הוא רק בפתח המבוי ובדרך כלל היינו זה כנגד זה ולכן במבוי עקום בפחות מי' שהוא ב' מבואות הרי ביחס למבוי הראשון אינו אלא פרצה מצדו אבל ביותר מי' דחשוב מבוי א' הרי הוא מפולש מב' ראשיו ודוק]

**אם העקמומית ניתר בעומד מרובה**

ברש"י הביא ב' פירושים אם לשמואל צריך תיקון לחי בעקמומיתו ולכאורה צ"ע למה לי לחי הרי יש שם עומד מרובה וכבר הק' כן בתוס' ר"פ ובתוס' הרא"ש ועי' מקור חיים בתיקון עירובין שכתב דכיון דבקעי בה רבים אתי רבים ומבטלי מחיצתא וכבר תמה עליו בנפש חיה סי' כ"ט דא"כ גם לחי לא יועיל וע"ש שר"ל שאה"נ מה שצריך לחי אינו אלא באופן דליכא עומד מרובה ובחזו"א סי' ס"ה סק"ו כתב שאפילו באופן שיש עומד מרובה אינו נידון כעומד מרובה דאנו רואים העיקום כהמשך המבוי [ודבריהם צ"ע שאם ליכא עומד מרובה ליכא ג' מחיצות ואינו רה"י וע"כ שכוונתם רק מדין תיקוני מבואות]

**אם בני מבוי השני לא תיקנו פתחם**

הנה לפי' הראשון ברש"י משמע שכיון דחשוב כסתום היינו שנידון בעומד מרובה וזה חשוב סתימתו אולם עי' רש"י לק' ח' ע"א (ד"ה ואותיבו) שכתב שבאופן שמבוי השני לא תיקנו פתחם עם לחי לכו"ע צריך להניח לחי בעקמומיתו ותמה בזה הר"ן לק' שם שכיון שדינו כסתום א"כ למה לי תיקון וכן תמה בגאון יעקב שם.[ומבואר דעת רש"י שגם בפי' הראשון כל מבוי צריך תיקון אלא שתיקון בראש א' מהני לשני ורק לעניין מפולש יש חומרא שצריך תיקון בכל מבוי ומבוי וצ"ב] ועי' מש"כ בחזו"א סי' ס"ה סק"ו.

**אילימא ביותר מי' בהא לימא שמואל תורתו כסתום**

עי' פירש"י "כיון דיותר מעשר הוי כחד מבוי", ובפשוטו הכוונה שכל שיש יותר מי' שוב ליכא מחיצת עומד מרובה בין ב' המבואות ולכן חשוב כמבוי א' והו"ל מפולש אולם מדברי התוס' לק' י' ע"ב (ד"ה עושה) מבואר שגם באופן דליכא עומד מרובה מ"מ יש חילוק בין פירצת י' לפחות מי' לעניין אי חשוב מפולש לשמואל ועי' ריטב"א שביאר באו"א "אין לך פילוש גדול ואין זה חשוב כמבוי עקום אלא כאלו הוא מפולש ישר שנתעקם מעט באמצעו", וכ"כ בתוס' הרא"ש אך לכאורה גם זה לא שייך בנידון התוס' דאיירי במפולש כמין ח' וכבר נתקשה החזו"א סי' ס"ה ס"ק כ"ה בדברי התוס'.

**[תוד"ה רב אמר** בתוס' הק' שגם לרב הרי ליכא צוה"פ יותר מי' וכבר תמה בתוס' הרא"ש שמקום הנחת הצוה"פ הוא בפתח המבוי ומה לי שהעקמומית הוא יותר מי' וכ"כ בריטב"א [ולכאורה כוונת התוס' שכפשוטו מיירי במבוי ישר ולכן אע"פ שאמרו ביותר מעשר הכוונה לפרצת צדו מ"מ ממילא פתיחת המבוי יותר מי' משא"כ לרש"י שמקום הנחת הצוה"פ לרב ולחי לשמואל הוא באלכסון העקמומית (עי' לעיל מה שנתבאר בזה) וא"כ י"ל שרק האלכסון יותר מי' ולא פרצת המבוי עי' קר"א ולכן שפיר י"ל שפתח המבוי פחות מי'] וע"ע שפ"א שהעיר עוד הרי יכול לקבוע צוה"פ של י' באמצע העקמומית (והרי דעת הרבה אחרונים שצוה"פ אינו צריך שיהא תוך ג' לכותלי המבוי) ובתורת חיים הק' שאה"נ ביותר מי' צריך למעט החלל כלק' י' ע"ב ואיפוא מצינו בדברי רב שסגי בצוה"פ לבד וכ"כ בתוס' רי"ד וכה"ג הק' בתוס' הרא"ש על קו' הגמ' על שמואל לפי פי' מורו של רש"י]

**וקאמר רב תורתו כמפולש**

כפשוטו הראייה רק מרב וכ"כ ברשב"א שאדרבה לשמואל אילו היה פרצתו בד' לא היה מהני לחי שאין לחי מתיר הפרצה אולם בחי' הריטב"א כתב שגם לשמואל יש להוכיח כן ממה שצריך לחי ואינו ניתר בעומד מרובה וצ"ע לדבריו היאך לחי מתיר הפרצה [אך מצינו שגם לרב מועיל לחי בעקמומית כש"כ הרא"ש ועי' בית מאיר סי' שס"ה דע"כ שאני פרצה למבוי אחר דסגי בלחי ע"ש] וכ"כ בתוס' רי"ד [אך במהדורא תליתאה כתב ששמואל דלא כר"ה ולא כרב חנן]

**[ביאור הראייה**

הנה לדעת התוס' רי"ד וסיעתו שפרצת ד' מצדו הוא מדין מפולש הראייה הוא כפשוטו אך לדעת הריטב"א וסיעתו שפרצת ד' הוא מדין פרצה צ"ב מהו הראייה מדין מבוי עקום שהוא מדין מפולש אך לכאורה הביאור הוא שהטעם שחשוב מפולש הוא רק משום שיש פרצה ביניהם שאילו העומד מרובה היה סותמו לא היה חשוב פילוש אך לכאורה להמבואר בריטב"א בדעת רש"י דחשוב כב' מבואות מבואר שאה"נ העומ"ר סותמו אך ל' התוס' רי"ד הוא שנראה כב' מבואות וגם במאירי מבואר כן שאע"פ בסוגיין כתב דחשוב כב' מבואות מ"מ לעניין תנאי מבוי כתב לק' ח' ע"ב שא"צ בכל א' בנפרד אלא בשתיהם ביחד וע"ע רע"א כו"ח תנינא סי' כ"ג שמבוי עקום חשוב ב' מבואות אלא שכל אחד פרוץ במילואו ע"ש]

**שאני התם דקא בקעי בה רבים**

**י"א הטעם משום מפולש**

כבר הובא לעיל מדברי הרשב"א שמבואר דס"ל שפרצת ד' לר"ה הוא מדין מפולש הוא א"כ לכאורה ה"ה לדידן בבקעי וכן מבואר בשו"ת הר"ן סי' ע"ב ["ואם אין שם גידודין כלל הרי נעשית מבוי זו כמבוי עקום",] וכמו שכתב להוכיח בשו"ת בית אפרים סי' כ"ה וכן מבואר בחי' הריטב"א [בד"ה ולרב חנן. ולדבריו ע"כ יודה כאן לתוס' שבראשו בי' כיון שמבוי מפולש כמין ח' לא חשוב מפולש כש"כ הריטב"א בסוגיין] וכן דעת האבן העוזר סי' שס"ה סעיף ב' והשו"ע הרב סי' שס"ה סעיף א' ולכן כתבו שכל שתיקן ראש המבוי עם צוה"פ יכול לתקן פרצת הצד בלחי וקורה והיינו ככל מבוי מפולש [וע"ש שנקט שגם עומד מרובה יועיל ובהגהת חת"ס השיג עליו שהש"ס דימה פרצה מן הצד למבוי עקום ובמבוי עקום חזינן דלא מהני עומד מרובה רק לחי ע"ש וכן תמה הגרע"א בכו"ח תנינא סי' כ"ג וע"ש שביאר שחלוק פרצה מן הצד ממבוי עקום שמבוי עקום חשוב פרוץ במילואו משא"כ פרצה מן הצד ע"ש] וכ"כ בשו"ת נפש חיה סי' כ"ט. [אך בנחלת יעקב להגר"י מליסא ז"ל כתב שממה שאמרו תורתו כמפולש משמע שגם מבוי אין לו דין מפולש רק דדינו כמפולש שצריך צוה"פ ע"ש]

**י"א שהטעם מצד פרצה**

אמנם בבית מאיר שם סי' שס"ה נקט שע"י שבקעי בה רבים חל עליו שם פרצה ושוב אין עומ"ר מתירתו וכ"כ בשו"ת משכנות יעקב סי' קכ"ד ומהאי טעמא כתבו שפשוט שגם אם יש צוה"פ בראש המבוי לא יוכל לתקן פרצת ד' בלחי וקורה וכש"כ רשב"א וריטב"א שאין לחי וקורה מתירין את הפרצה [אך מה שדימהו הבית מאיר לדינא דר' אמי ור' אסי שמוכח בריטב"א שלא מהני צוה"פ והדברים תמוהים שהרי כל החסרון בר' אמי ור' אסי הוא משום דליכא קורה ע"ג כותלי המבוי וזה ל"ש כלל בצוה"פ עי' ביה"ל סי' שס"ג סעיף ו' (ד"ה צריך) ועכ"פ אינו שייך כלל לנידון הבית מאיר מצד אין לחי וקורה מתירים את הפרצה]

**הגריעותא בפרצה מן הצד**

והטעם לחלק בין מבוי מפולש דלא נחשב פרצה ומהני לחי וקורה משא"כ בפרצה מן הצד ביאר הבית מאיר כסברת הריטב"א לק' י' ע"ב שמן הצד לא חשוב פתח שאין הדרך לעשות פתח המבוי אלא בראשו ואע"פ שבמבוי עקום מהני לחי בעקמימות דשאני התם שנפרץ למבוי השני וליכא שם חסרון מחיצה לכן אינו פרצה [צ"ע כל דליכא עומד מרובה הרי שוב לא חשוב רה"י]

ובתוס' שבת סק"ז כתב הטעם שכיון שבקעי הרי שבקי פתח המבוי ועיילי בפתח שמן הצד ונתבטל לחי וקורה שבראש המבוי ובשעה"צ סק"ח תמה בזה דכיון שיש פס ד' שוב לא איכפת לן דשבקי וכמבואר בר' אמי ור' אסי [ולכאורה י"ל ע"פ מש"כ הריטב"א לק' שמעלת פס ד' הוא משום דשוב ליכא תרתי לרייעותא וי"ל דזהו רק באיכא גידודי שלא שבקי כ"כ אבל בבקעי שהחשש שבקי הוא גדול לא מהני פס ד' להתירו מדין סוף מבוי וכבר העיר בזה הגאון יעקב (ד"ה טעמא דר"ה) אך לפי זה גם לדידן הוצרכו לומר דאית בה גדודי בר"א ור"א ובגמ' לא משמע כן]

**בקעי קאי על בני רה"ר או בני המבוי**

בגאון יעקב העיר שע"כ לאו מדין שבקי שהרי מה שאמרו בקעי בה רבים קאי על בני רה"ר ולא על בני המבוי וכמבואר ברשב"א אולם בתוס' רי"ד כתב שבקעי היינו בני המבוי ע"ש. ועי' מקור חיים בתיקון עירובין שכל דליכא דיורים בב' צדדי המבוי ליכא דין מבוי עקום דליכא בקיעת רבים ומבואר שנקט דבקעי היינו בני המבוי ובשו"ת נפש חי' סי' כ"ט תמה עליו שממה שאמרו שכשיש גידודי לא חשוב פרצה ומ"מ יש חשש שביק ע"כ החילוק שבני רה"ר לא בקעי משא"כ בני המבוי ע"ש [ועי' חזו"א סי' ס"ה סק"ח]

**תיקון לחי במקום הפרצה**

אך לכאורה לכו"ע אינו מועיל רק לתקן פרצת ד' בלחי וקורה אך בפמ"ג סי' שס"ה משב"ז סק"א צידד שמועיל לתקן פרצת ד' מצדו בבקעי ע"י לחי וקורה ולכאורה ע"כ כוונתו ע"פ התוס' שבת שהוא מטעם דילמא שבקי והרי מבואר בתוס' וריטב"א לק' י' ע"ב שלחשש דילמא שבקי מועיל לחי בפתח זוטא אך מדברי הריטב"א משמע שרק בפתח המבוי מהני ולא בפרצה מן הצד, וצ"ע. [אך מדברי הנפש חיה סי' כ"ט מבואר שנקט בכוונת הפמ"ג באופן שתיקן ראשו בצוה"פ ועיקר חסר מן הספר וע"ש בסי' ל' שהעיר שכיון דמהני לחי שוב יועיל עומד מרובה ולא יצטרך כלום]

**פרצת ד' במבוי מפולש ולא בקעי בה רבים**

עי' חזו"א סי' ס"ה סק"י שצידד שגם במפולש זה כנגד זה לא נאסר בפרצת ד' אלא בבקעי וכן מבואר בפסקי הרי"ד אולם בס"ק ל"א צידד לאסור ע"ש ועי' בתוס' ר"פ ובקר"א.

**שמעתתא דמבוי העשוי כנדל**

**ח' ע"ב**

**איתמר מבוי העשוי כנדל**

**צורת הבוי**

מצינו כמה שיטות בראשונים בצורת מבוי זה

דעת רש"י [לפי מה שביארו הריטב"א והאו"ז סי' קי"ג ועי' מהרש"ל ומש"כ שהיה עקום קצת העיר עליו בב"ח סי' שס"ד למה לא פי' שהיה עקום לגמרי ועי' לק'] דמיירי שמבוי הגדול הוא מבוי עקום פתוח לב' רשות הרבים ויש עוד כמה מבואות קטנים בצדו של המבוי הגדול [אך בצד הב' של המבוי הגדול ליכא עוד מבואות קטנים ובזה נדחה מה שכתב הב"י בסי' שס"ד להוכיח מדברי רש"י ע"ש] והטעם דלא סגי בצוה"פ בפתח הגדול לרב היינו משום שלדעת רש"י גם מבוי עקום כמין ח' דינו כמפולש [ועי' מש"כ הריטב"א לדחות שכל שבקעי בה רבים מחמת העיקום של ד' שוב חשוב מפולש גם מחמת הח' ע"ש. ועי' בגליון נתקשה ברש"י למה קובע הצוה"פ בעקמומיתו ולחי בראש המבוי ולכאורה כיון שגם מבוי כמין ח' צריך תיקון והרי כתב החזו"א סי' ס"ה סק"ז וס"ק מ"א שבמבוי כמין ח' צריך לקבוע הצוה"פ בב' העקמומית]

דעת התוס' שמבוי הגדול מפולש לב' ראשיו לרה"ר ומב' צדדיו זה שלא כנגד זה יוצאים מבואות קטנות ועי' ב"י סי' שס"ד שמבואר דעת התוס' שאילו היו מכוונים זה כנגד זה לא היה בזה חומרת מפולש ודינו רק כמפולש ישר וא"צ תיקון בעקמומיתו והיינו שהפילוש הישר מפקיעו מתורת מבוי עקום אך הב"ח שם והגרע"א בשו"ת סי' ל"ג העירו שאין ראייה מזה מהתוס' שכוונתם רק להסביר למה לשמואל אין דינו כמפולש [וכן מפורש בריטב"א] אבל ודאי לרב י"ל שגם במכוונים עכ"פ חשוב ג"כ כמבוי עקום מצד המבוי הגדול. [יש לעיין למה שמואל מודה במכוונים והרי הגיפופי שיש בגדול בצדי המבוי הקטן מחלקים בין המבוי הגדול לקטן ככל קטנה וגדולה וא"כ גם המבוי הקטן שבצד א' לא חשוב רשות אחת עם המבוי הקטן שבצד השני ואינו אלא מפולש דרך חבירו ושפיר תלוי במחלו' רב ושמואל]

דעת רבינו שמואל [המובא באו"ז סי' קי"ג] דמיירי שהמבואות שבב' צדי המבוי הגדול מכוונים זה כנגד זה ואפ"ה דינו כמבוי עקום "כיון שהמבוי הגדול מפסיק ביניהם שם פוסק מרוצתם ופילושם והוו פתוחים למבוי", והיינו שלכן לא מיקרי מפולש כלל להמבוי שכנגדו וכל הפילוש אינו אלא דרך ראש המבוי הגדול.

דעת הרמב"ם עי' ב"י סי' שס"ד מש"כ בדעת הרמב"ם וכבר תמהו עליו הפרישה שם ובתורת חיים ובשו"ת הגרע"א סי' ל"ג ובנשמ"א כלל ע"א סק"ה

**כמאן כשמואל וכו' למה ליה צורת הפתח**

לרש"י שגרסו היינו משום שמבוי הגדול היה ג"כ עקום [מה שלא שאל למה לא הניח לחי בעקמומית לדעת מורו של רש"י עי' תוס' רי"ד ובפסקיו] ותמה הריטב"א א"כ היאך טעה בזה אביי ועי' ר"ן שר"ל כיון שהיה הרבה עקמומיות החמיר בזה להצריך צוה"פ גם לשמואל [וצ"ע שאם מבוי כמין ח' צריך תיקון היה צריך צוה"פ גם בראשי הקטנים וצ"ל שבח' כיון שאין הדרך לסובב אין בזה חסרון דהרבה פילושים] וע"ע תוס' רי"ד. [ובבית אליהו ר"ל ע"פ דברי המהרש"ל שהוא רק עקום קצת ובזה נחלקו אביי ורבא אם דינו כעקום]

**דעת הריטב"א שלדעת רבא לא חשוב מבוי עקום**

ועי' ריטב"א שלדעת ר"ת דמיירי שיש מבואות מב' צדדי המבוי גדול נחלקו אביי ורבא אם דינו כמבוי עקום ותלוי במחלו' רב ושמואל או שדינו כמבוי ישר ולכו"ע דינו כמפולש [וצ"ב מנליה שנחלק רבא ואביי בזה והעירו די"ל שמזה שלא ביאר רבא תיקון מבוי הגדול ע"כ דהיינו טעמא שלדעתו הכמין ל' דינו כמפולש וכתב הב"י סי' שס"ד שמבוי ישר מפקיע מבוי עקום ודוק]

**אלא אמר רבא עושה צוה"פ לכולהו**

**מחלו' הראשונים אם צריך תיקון בעקמומית**

עי' ראשונים לעיל ו' ע"א שנחלקו אם כל מבוי עקום צריך תיקון בעקמומית ומבואר מדבריהם שהמצריכים תיקון בעקמומית ה"ה למבוי העשוי כנדל אך במאירי מבואר שאף שמבוי עקום צריך תיקון בעקמומית במבוי העשוי כנדל א"צ וצ"ב [ועי' ביאורים למאירי אות ל"ב מש"כ בזה ומש"כ בדעת ר"י תמוה שלהדיא מבואר בר"י שגם בנדל צריך לתקן העקמומית] וע"ע נשמ"א כלל ע"א סק"ה שדייק כן נמי מדברי הב"י וע"ש מה שביאר בזה.

**תיקון המבוי הגדול**

רבא לא ביאר תיקון המבוי הגדול ועי' חי' המאירי דסגי בצוה"פ בראשו אחד ולחי בראשו השני [וכ"כ רבינו יונתן] ואע"פ שלדעת ר"י הרי המבואות שבצד שמאל המבוי הגדול אין להם אלא לחי ונמצא שעדיין הפילוש ממבוי שבצד שמאל לראש המבוי הגדול שנתקן בלחי אין לו תיקון על הפילוש ["דהואיל וצד מערבי של מבוי הגדול נתר בצוה"פ שבצד מזרח אותו צוה"פ מועיל לכל אותו מבוי בין בראשו בין בסופו וא"כ הרי כל המבוי הגדול ניתר בצוה"פ והרי הוא כאילו בראש מערבי יש צוה"פ וכו'",] ע"ש. אך בספר הבתים כתב שצריך ב' צוה"פ למבוי הגדול.

**מחלוקת הראשונים אם המבוי הגדול סתום**

עי' לעיל ח' ע"א שמבוי המפולש לרה"ר דרך חצר כל שהמבוי נגמר לאמצע החצר אין דינו כמפולש וצ"ע א"כ במבוי העשוי כנדל למה דינו כמפולש ועי' שלטי גבורים שהביא מריא"ז שאה"נ אם מבוי הגדול סתום בראשו הב' אין המבואות הקטנות חשובים כמפולש ורק ע"י פילוש מבוי הגדול נחשבים המבואות הקטנות כמפולשים, ע"ש. אך ע"ש שדעת הרי"ד אינו כן ועי' אבני נזר סי' רס"ב אות ט' שביאר דשאני חצר שלית להו דין פילוש ולכן החצר מפקיע הדין פילוש ורק במבוי הפתוח לצדי המבוי מדין מיחזי צריך תיקון פילוש משא"כ ב' מבואות שכל א' יש לו דין פילוש נעשה מפולש בכל גווני.

**שמעתתא דבקיעת רבים**

**סדר לימוד הראוי**

**כב ע"א מהמשנה עד א"ר יצחק**

**כל הסוגיא עם הראשונים חוץ מתוד"ה והא א"ר יוחנן**

**ו' ע"א-ע"ב כל הסוגיא והראשונים**

**כב ע"א תוד"ה א"ר יצחק**

**כב ע"א א"ר יצחק כל הסוגיא עד המשנה בע"ב עם הראשונים**

**כב ע"א**

**ר' יהודה אומר אם היה דרך הרבים מפסקתן**

**גדר בקיעת רבים המבטל מחיצה**

עי' תוס' הרא"ש בריש הפרק שהוכיח מכאן דמועיל פסי ביראות אפילו ברה"ר ומבואר שדרך הרבים היינו רה"ר ממש והיינו רק בקיעה של רשות הרבים מבטל מחיצות.

ועי' רש"י לעיל כ' ע"א (ד"ה מפסקתן) "שאין שם דרך אלא בין הפסין" ומשמע שכל שיש אפשרות לעבור גם שלא בין הפסין לא חשוב בקיעה [ובעיקר נידון זה אם בקיעת רבים תלוי בדיני רה"ר עי' בהמצויין לק' בדף ו' ע"ב]

**כאן הודיעך כוחן של מחיצות**

יש לעיין הרי גם ר"י מודה שיש אופן דלא אתי רבים וגם רבנן מודו שיש אופן דאתי רבים ועי' בחי' הר"ן שאדרבה כוונת ר"י שרק כאן יש כח למחיצות ולא במקום אחר ע"ש

**הטעם דליכא בקיעה בפסי ביראות לחכמים**

עי' שו"ת בית אפרים סי' כ"ז שהטעם דליכא בקיעה בפסי ביראות יש לבאר בב' אופנים או משום שע"י שהאויר שבין המחיצות חשוב כפתח שוב אין הבקיעה מפיל המחיצה או שיש לומר שהוא כחן של המחיצות שאינם נפגעים מבקיעה וע"ש שזהו כוונת ר' יוחנן לומר שהטעם משום כוחן של המחיצת ולא משום השם פתח [וע"ע להלן בדברי התוס' ד"ה והא אמר ר"י.] ובשו"ת משכנות יעקב סי' קכ"ב (עמ' קמד) תמה עליו שלא מצינו ששם פתח יועיל לבקיעת רבים ע"ש

**והאמר רבב"ח אמר ר"י**

**אם ירושלים היה לו שם ד' מחיצות**

בסמוך אמרי' שגם רבנן לא אמרו אלא כשיש שם ד' מחיצות ומשמע א"כ שגם ירושלים היה לו שם ד' מחיצות [אולם באבן העוזר ר"ל שאה"נ לפי המסקנא ר' יוחנן אינו חולק על רבנן ואדרבה זהו הטעם דבעי דלתות נעולות כדי שיהא שם ד' מחיצות וכן צידד החזו"א סי' ע"ד סק"ג ועי' בסמוך בגירסת כאן וס"ל] וכ"כ בחי' הר"ן וביאר משום שהיה ב' ראשי המבואות צוה"פ [והיינו שגם צוה"פ חשוב שם ד' מחיצות ולשיטתו היה מחיצות ברה"ר שסילקו העומ"ר של מחיצת צדדי הפתח עי' שו"ת בית אפרים סי' כ"ו] אולם בחי' הריטב"א ביאר משום שהיה בירושלים עומ"ר מב' צדדי הפתח והיינו לשיטתו שכתב שצוה"פ לא חשוב שם ד' מחיצות וע"ע בסמוך בשם המאירי ותוס' רי"ד.

**צוה"פ בפרצה יותר מי' אם חשוב שם ד' מחיצות**

הנה אם נאמר שצוה"פ לא חשוב שם ד' מחיצות צ"ע כיון שלירושלים היה פרצת ט"ז נהי שהיה שם צוה"פ הרי הצוה"פ מתבטל בבקיעת רבים ושוב לא מהני העומ"ר ובשו"ת משכנות יעקב סי' קכ"ב ביאר שכיון שבעצם יש עומ"ר ורק שיש פרצה כל שיש צוה"פ תו לא חשוב פרצה וממילא מהני עומ"ר [עי' לק' שדבר זה תלוי אם צריך לצוה"פ תורת מחיצה למעט חלל י'].

**כאן ולא ס"ל**

**י"ג כאן וס"ל**

עי' חי' המאירי שהביא שיש גורסים כאן וס"ל וכ"כ בעבודת הקודש הארוך בדעת הרמב"ם וכן מבואר בתוס' רי"ד ושם ביאור שמה שצריך דלתות נעולות הוא מטעם אחר אבל לבקיעת רבים אינו מועיל כלל דלתות נעולות ומבואר לדבריהם שירושלים לא חשוב כיש לו שם ד' מחיצות [והיינו או משום הפירצה יותר מי' אמות וצוה"פ לא חשוב שם ד' מחיצות או ע"פ הר"ן שלא היה בירושלים עומד מרובה רק צוה"פ] אינו מועיל רק ע"י דלתות נעולות [והיינו שדלתות נעולות אינו כרש"י ורשב"א שע"י זה אינו רה"ר כיון שלא נמסר לרבים אלא שהיא אלימות במחיצה כריטב"א] וכ"כ בשו"ת בית אפרים סי' כ"ו שלגירסא זו רק ע"י הדלתות נעולות חשוב כשם ד' מחיצות.

**קשיא דרבנן אדרבנן**

**בקיעה במבואות המפולשים**

עי' לעיל תוס' ו' ע"ב שר"ל שלפי מסקנת הסוגיא שם הך דיתר על כן איירי במבואות המפולשים לרה"ר דלא שייך שם בקיעת הרבים וכ"כ שם בחי' הריטב"א וצ"ע א"כ קושיית הש"ס בסוגיין ועמד בזה בשו"ת בית אפרים סי' כ"ו [ובחזו"א סי' ע"ד סק"ח] וע"ש שר"ל שאה"נ הסוגיא בדף כב ע"א אינו אלא לפי הס"ד של הסוגיא בדף ו' ע"ב [וע"פ זה הצדיק קושיית המהרש"א על גליון התוס' ע"ש] אך בדעת הריטב"א אין לומר כן שכתב שמשמע ממה שאמרו רבנן שאין מערבין שהוא מן התורה והרי להמבואר בדף ו' אינו מן התורה אך עי' ריטב"א לעיל יב ע"ב שגם מה שצריך צוה"פ במבוי המפולש הוא מדין אתי רבים ולא רק מדין תיקוני מבואות וכן מוכח לכאורה בתוס' פסחים סו ע"א (ד"ה תוחב) שהוכיח שא"צ דלתות נעולות בלילה ממה שמסקינן לעניין מבוי המפולש שא"צ נעולות ע"ש [אך עי' דברי יחזקאל סי' ה' אות כ"א מש"כ בזה וע"ע אבני נזר סי' רע"ו]

**דר"י אדר"י לא קשיא התם דאיכא שתי מחיצות מעלייתא**

מצינו בזה ג' שיטות בראשונים

דעת התוס' (ד"ה קשיא) [בתי' הראשון] שבקיעה לא שייך אלא במקום המחיצות [עי' מכתב החזו"א בס' שלו"י "ונראה דלא מציאות הרבים הרבים תוך המחיצות מבטלין רה"י אלא בקיעת הרבים דרך פרצת הכותל מבטלי כח הכותל והלכך ב' מחיצות שאין בוקעין בהן כוחן קיים"] ולכן כיון דר"י סובר ב' מחיצות וליכא בקיעה באותם מחיצות לא שייך בזה אתי רבים וכן מבואר בחי' הריטב"א ["פי' לא שיבטלו מחיצות שלימות של צפון ודרום **דהא אמאי**" אך לעיל יב ע"ב כתב טעמם של רבנן לדעת רבא שלדבריהם דר"י אמר שאפילו אם ב' מחיצות דאורייתא מ"מ אתי רבים ומשמע דשייך אתי רבים גם שלא במקום המחיצות וצ"ל שהכוונה ללחי במחיצה שלישית ורביעית ושייך אתי רבים גם למ"ד משום היכר כמו ששייך בקיעת גדיים לעיל יד ע"ב ע"ש בית מאיר ואף שכתב הריטב"א בסוגיין שאין מערבין משמע שהוא מן התורה הכוונה שהוא ביטול דאורייתא ועי']

דעת הרשב"א שכיון שיש ב' מחיצות מעלייתא והיינו שלא בקעי בה רבים חשוב מחיצה אלימא ושוב לא מהני בקיעת רבים ["ס"ל כר"י דבקיעת הרבים מבטלת מחיצות עד דאיכא שיעור מחיצות דאורייתא **מחיצות חשובות**" ולק' ע"ב "דקס"ד השתא דחצר זו נכנסין לה שתי וערב כפסי ביראות **ואין מחיצותיה חשובות**" וכן מתבאר לתי הב' בתוס' (ד"ה קשיא) וכן משמע לכאורה בתוס' לעיל ו' ע"ב (ד"ה והאמר)] והיינו שבקיעה שייך גם שלא במקום המחיצות ועי' חזו"א סי' ק"ז סק"ג ["לכאורה טעמא דר"י דבב' מחיצות חשיב מוגדר ומיוחד בכל סביביו ושפיר שייך לומר אתו רבים ומבטלי מחיצתא ומ"מ שפיר קמשני דב' מחיצות עדיף משם ד' מחיצות" ולכאורה כמו שמצינו ששייך בקיעה בפרצת עומד מרובה אף שהגידור מחמת מחיצה שבצדדים כש"כ בחי' ר"ח הלוי כמו כן נאמר ברוח שלישית כ"ש לשיטת רמב"ן ודעימיה שצריך שיהא ההיקף הכללי עומד מרובה]

דעת רבינו יונתן, מאירי (כ' ע"א), ותוס' רי"ד, שלדעת ר"י כל שיש ב' מחיצות שלימות בעומד מרובה שוב לא מבטלי רבים אפילו כשבקעי דרך הני ב' מחיצות וכ"מ לכאורה בראב"ד בכתוב שם.

ועי' הגהת אשרי פ"ב ס"א שנקט שלהלכה קי"ל כר"י בזה וכל שיש ב' מחיצת מעלייתא לא אמרי' אתי רבים ומבטלי מחיצה ובשו"ת בית אפרים סי' כ"ו ר"ל שסל כתי' הב' בתוד"ה קשיא ורבנן חולקים רק במחיצת לחי ולא כשיש צוה"פ, ע"ש.

**כנגד העומד בפסי ביראות**

עי' דברי יחזקאל סי' ה' אות כ"ד שהעיר שעכ"פ נגד האמה עומד שיש ב' מחיצות מעלייתא היה צריך להיות רה"י לר"י ואין לומר דאה"נ שא"כ שוב א"א לדון בין הפסים כרה"ר המתקצר כיון שרה"י מפסיק ביניהם וע"ש שר"ל ע"פ המבואר במלחמות שלר"י רק כשיש עומד מרובה בין ב' המחיצות נעשה רה"י לר"י וכ"כ החזו"א סי' ק"ז סק"ג.

**הכא איכא שם ד' מחיצות**

נחלקו בזה הראשונים

דעת התוס' לעיל ו' ע"ב (ד"ה האמר) שצוה"פ לא חשוב שם ד' מחיצות וכ"כ הריטב"א בסוגיין וביאר שפסי ביראות עדיף שיש עומד אמה בכל צד משא"כ צוה"פ [ולכאורה צ"ב שהרי צוה"פ היא כולו מחיצה משא"כ פסי ביראות ליכא רק עומד אמה והשאר פרוץ אך הריטב"א לעיל טו ע"ב דימה פסי ביראות למחיצת צוה"פ ופי תקרה ע"ש]

ודעת הרשב"א שדעת חכמים שלא אתי רבים ומבטלי מחיצה [כש"כ לעיל ו' ע"ב] אלא שלעניין מחיצת לחי שהיא מחיצה גרועה נסתפק לדעת רבנן ע"ש

**שם ג' מחיצות**

עי' חזו"א סי' ק"ז סק"ה שגם עומד מרובה מג' צדדים דינו כשם ד' מחיצות לרבנן דלא מצינו בדאורייתא מעליותא לד' מחיצות [אך היה אפשר לומר ע"פ דברי השלו"י שחלוק ביסוד מחיצת פסי ביראות לבין מחיצת עומד מרובה שעומד מרובה גודר כל רוח לעצמו וכל שגדר ג' רוחות נעשה רה"י ולכן בעינן כל רוח לעצמו שיהא גדור בעומד מרובה וכל שיש בקיעה מבטל אותו מחיצה אבל פסי ביראות אינו מחיצה על הרוחות כדחזינן שצריך להקיפו מד' רוחות וכש"כ חי' הר"ן לעיל יז ע"ב ועיקר המחיצה הוא על הרשות ולכן לא איכפת לן בפרוץ מרובה ומהאי טעמא נמי לא איכפת בקיעת רבים ודוק]

**ירושלים אי חשוב שם ד' מחיצות**

כפשוטו מבואר שירושלים היה לו שם ד' מחיצות ולכן אכתי מוכח שר"י לית כרבנן והיינו שאע"פ שהיה לירושלים פרצה יותר מי' ורק ע"י הצוה"פ חשוב מחיצה והרי לדעת התוס' וריטב"א לא חשוב צוה"פ שם ד' מחיצות י"ל שהצוה"פ רק להפקיע השם פרצה אך עיקר המחיצה הוא העומד מרובה [וכמבואר בריטב"א שבירושלים היה עומד מרובה בצדי הפתח. אך לעניין פסי ביראות עי' שלום יהודה סי' ל"ג (שערי עירובין עמ' קיט) שכל שמרחיק יותר מן השיעור אין הצוה"פ מחזיר השם ד' מחיצות ע"ש] אך בחי' הר"ן כתב שירושלים היה לו שם ד' מחיצות "דהא איכא בשני ראשי המבואות צוה"פ דמהני מדין מחיצה [היינו כשיטת הרשב"א שצוה"פ חשוב שם ד' מחיצות] ואפשר נמי דאיכא קצת פסין בשני צדדי הפתח מכאן ומכאן" [היינו שנקט שהיו מחיצות לרה"ר שסילקו המחיצות שבצדדי הפתח ששוב א"א לדונם בעומד מרובה אלא שנסתפק אולי נשאר קצת פסין]

**תוד"ה והא אר"י – רצוי ללמוד מקודם דף ו' ע"ב והתוס' שם לפני תוס' זה**

**תוד"ה חייבין**

**שיטת ר"י באתי רבים תלוי במה שסובר ב' מחיצות דאוריייתא**

"וא"ת כיון דמסקינן" קושיית התוס' צ"ב ועי' מהרש"א ודבריו צ"ב כמו שתמה בשו"ת בית אפרים סי' כ"ו [והחזו"א סי' ע"ד סק"ז] וע"ש שר"ל שהיה קבלה הלל"מ שאתי רבים ומבטלי מחיצתה לכן לר"י שב' מחיצות דאורייתא העמידו בשם ד' ורבנן בב' מחיצות ע"ש וא"כ דעת ר' יהודה אינו אלא לשיטתו ע"ש [אך לכאורה להמבואר בתוס' (ד"ה קשיא) שלר"י בב' מחיצות עיקר הטעם שליכא בקיעה במקום המחיצה ע"כ אין לומר שע"ז נאמר ההלכה]

**לתי' הב' בתוס' שר"י ס"ל ג' מחיצות מן התורה**

וע"ש בחזו"א שכתב שעכ"פ למאי שכתב התוס' בתי' הב' (ד"ה קשיא) מבואר שלר"י ג' מחיצות דאורייתא ואפ"ה מהני מה שב' מחיצות שלימות ששוב לא נתבטל גם מחיצה שלישת א"כ שפיר קשה שירושלים שהיה לו ב' מחיצות מעלייתא וגם שם ד' מחיצות לכו"ע לא יתבטל ולזה נצטרך לתי' התוס' דנפק"מ לאמצע הפילוש ומבואר שאע"פ שלגבי תחילת הפילוש שיש ב' מחיצות לא נתבטל הצוה"פ שהיא רק מחיצה ג' אפ"ה לגבי אמצע הפילוש נתבטל הצוה"פ. ועי' חזו"א במכתב כת"י שתמה ע"ז [ומשמע שהיינו טעמא שאין הכוונה שע"י שמוגן מב' מחיצות לא אתי רבים לבטל אלא הכוונה שכל שיש ב' מחיצות סגי בג' במחיצה חלשה ולכן לא איכפת לן בבקיעת הרבים]

**בא"ד "וי"ל דירושלים היתה מפולשת וכו'"**

מבואר שאע"פ שבמקום הבקיעה לא היה רה"ר מ"מ מהני הבקיעה לאמצע הפילוש וע"ע לק'

**אם רשות היחיד דינו כמחיצה**

עי' חזו"א סי' ק"ז סק"ג שתמה שכיון שכל צידי אמצע הפילוש הו"ל רה"י שוב הרי אמצע הפילוש מוקף ברה"י והרי זה כמחיצה ולא שייך לבטלה ע"י בקיעת רבים והא דפסי ביראות לא חשוב רה"י לר"י מחמת שהאמה נגד הדיומדין חשוב רה"י ושוב ממילא חשוב האמצע מוקף ברה"י ע"ש שביאר שלר"י שב' מחיצות מן התורה אינו אלא כשהיקף הכללי הוא עומד מרובה על הפרוץ [עי' רש"י סוכה ז' ע"א ולק' יא ע"א ובחי' הר"ן שם]

**בא"ד "לעומד באמצע הפילוש"**

אולם מדברי הבעה"מ משמע שע"י בקיעת שתי וערב מתבטל כל המחיצות וצ"ב וכבר תמה עליו המלחמות [ומדבריו מתבאר שעיקר דין בקיעת רבים אינו אלא לבטל תורת מחיצה שיש למקום ע"י המחיצה שבצדדים כפסי ביראות ועומד מרובה (ולכאורה תל המתלקט היינו משום דבעינן לגוד אסיק אך דעת הרמב"ן שבת צט ע"ב אינו כן ועי']

אך מדברי הרמב"ן מבואר שמודה בפרוץ מרובה שגם כנגד העומד מתבטל וצ"ב [אך בטעם שמועיל נגד ב' המחיצות כתב הרמב"ן משום דעומד מרובה על הפרוץ וצ"ב הרי כולו עומד אך עי' חזו"א סי' ק"ז סק"ג שגם לר"י בעינן שהיקף הכללי יהיה עומד מרובה ולכן בפסי ביראות לא חשוב ב' מחיצות לר"י וכ"כ בדברי יחזקאל סי' ה' אך מדברי הרמב"ן לק' נט ע"א לא משמע כן] אך בגאון יעקב לק' בע"ב נקט בדעת הרמב"ן שבעומד מרובה גם נגד הפרוץ אינו מתבטל [שרק כשיש פלטיא במקום הפרוץ דן הרמב"ן] וא"כ לדבריו י"ל שפרוץ מרובה ע"כ נגד העומד קיים.

**ו' ע"א-ע"ב**

**רשי ד"ה ר"ה**

**בדין ס' רבוא ברה"ר**

"עיר שמצויין בה שישים ריבויא" עי' רמב"ן לק' נט ע"א שר"ל שחלוק סרטיא ממבואות המפולשות שבסרטיא כיון שהיא שייך לכל עולם אין מדקדקים בס' רבוא משא"כ במבוי העובר בתוך העיר וכן מתבאר מדברי התוס' רי"ד פסחים סט ע"א (ד"ה מיתבי רבה) .

**האם צריך שיעברו כל יום**

עי' שו"ע סי' שמ"ה סעיף ז' "וי"א שכל שאין ס' רבוא **עוברים בו בכל יום** אינו רה"ר" וע"ש משנ"ב שלא מצינו כן בראשונים דבעינן כל יום ועי' ריטב"א שבת ו' ע"א והא דאמרי' שיש בה דרך לס' רבוא לא סוף דבר שיהו קבועים ביה אלא שהוא דרך להם וכו' שלפעמים באים שם", [וכ"כ בנ"י סוף הל' ציצית בשמו "ושרגילים לעבור בה לפעמים ס' רבוא",] וע"ע חי' הריטב"א לק' נט ע"א [ובשו"ת משכנות יעקב סי' ק"כ הוציא מזה שכל רה"ר המופקר לכולם חשוב רה"ר ולכן תמהו על הפוסקים שכתבו שבזמנינו ליכא רה"ר הרי נהי דליכא ס' רבוא מ"מ הרי הם מופקרים לרבים והעיר עליו בית אפרים סי' כ"ו נהי דלא בענין שיעברו ס' רבוא בכל יום מ"מ בעינן שהרחוב ישמש לס' רבוא ע"י שהיא רוכלת העמים וכדומה (שערי עירובין עמ' שט וכו') ועי' גאון יעקב ו' ע"ב (ד"ה איזהו) מה שהביא מהגר"א להוכיח דלא כרש"י ולכאורה יש לדחות שבבבל לא היה ס' רבוא אבל לשוקים היו מגיעים ממקומות אחרים והעירו עוד שלרה"ר מצטרף נמי גוים ועוד שלדעת הרמב"ם הך דליכא אוכלוסיא בבל הוא דין ולא מציאות] אך עי' רמב"ן ור"ן שבת נז ע"א בשם ספר התרומה (סי' רל"ט) שרה"ר הוא רק כשעוברים שם כל יום [אולם בספר התרומה לפנינו ליתא] וכ"כ בתור"פ בסוגיין.

**האם צריך שיעברו ברחוב א'**

עי' שו"ת אגרו"מ או"ח ח"א סי' קל"ט שע"כ אין ללמוד מדגלי מדבר שיעברו כל יום לכן ביאר שכל שיש ס' רבוא בעיר כל רחובותיה חשיבי רה"ר גם אם לא כולם עוברים ברחוב א' [וע"ש שהוכיח כן ממעלת בית מרון שמבואר לק' כב ע"ב שהיו חייבין עליה משום רה"ר אע"פ שגם אם יעברו כל הזמן לא שייך שיעברו ביום א' ס' רבוא, וכ"כ בשו"ת אחיעזר ח"ד סי' ח']. ולכן בתוך העיר לא בעינן שיעברו ס' רבוא שעצם מה שיש בעיר ס' רבוא סגי ורק בסרטיא העובר מעיר לעיר בעינן שיעברו ס' רבוא שרק ע"י זה חשיבי כרה"ר, ע"ש.

**בדין מפולש משער לשער**

"שהיה ר"ה שלה מכוון משער לשער", וכ"ה בשו"ע סי' שמ"ה סעיף ז' וע"ש מג"א סעיף ז' דהיינו שהפתחים מכוונים זה כנגד זה [והובא במשנ"ב סק"כ] ועי' שו"ת אגרו"מ או"ח ח"ה סי' כ"ח אות ו' שבדעת רוב ראשונים משמע שעיקר התנאי שהרה"ר יהא מפולש משער לשער ולא הפתחים ע"ש וע"ש שממש"כ רש"י "או שיהא וכו'", משמע שכל שאין לו חומה א"צ תנאי מפולש וצ"ב וע"ש מה שביאר בזה.

**רה"ר עקום כמין ד' אם חשוב מפולש**

עי' שו"ת הריב"ש סי' ת"ה שהוכיח שרה"ר עקום כמין ד' חשוב מפולש מדין מבוי עקום שלדעת רב חשוב מפולש [דבריו מחודשים להוכיח מדין מפולש של תיקוני מבואות לדין מפולש הנצרך לרה"ר] אך בחי' הרשב"א לק' כב ע"א נקט שרה"ר כמבוי עקום לא חשוב מפולש ע"ש וע"ע שו"ת משנת ר' אהרן סי' ו'.

**מפולש בפלטיא**

עי' שו"ת בית אפרים סי' כ"ו שתנאי מפולש לא נאמר אלא בסרטיא ולא בפלטיא וכ"כ בראבי"ה סי' שע"ט אך בשיטה לר"ן שבת ו' ע"א הביא מהרא"ה שגם בפלטיא צריך שיהא מפולש ועי' ביאור הגר"א סי' שמ"ה סעיף ז'.

**וכי תימא בכך הוא דלא מיערבא**

צ"ע למה הביאו כלל ברייתא דיתר מכן כיון שאפשר לדחות שצוה"פ מהני ועי' תוס' ר"פ שביאר שבאו להוכיח שגם לפחות מט"ז שייך בקיעת רבים ובחי' אבן העוזר ביאר שהביאו כדי להוכיח שלחי לא חשוב שם ד' מחיצות, ע"ש.

**והאמר רבב"ח אמר ר"י ירושלים אילמלא וכו'**

עי' בתוס' שתמהו שהיאך אפשר להוכיח מר' יוחנן והרי ר"י ס"ל דאתי רבים ומבטלי מחיצתא משא"כ רבנן כלק' כב ע"א ונאמרו בזה כמה תי' בראשונים

תוס' תירצו שכיון שגם רבנן מודו דכל היכא דליכא שם ד' מחיצות אמרי' אתי רבים וכו' ולכן הוכיחו כמו שלר"י כשליכא ב' מחיצות צריך נעילות דלתות כמו כן לרבנן כשליכא שם ד' מחיצות צריך נעילת דלתות [והיינו שנקטו התוס' שצוה"פ לא חשוב שם ד' מחיצות (והיינו אם נאמר דסגי בשם ג' מחיצות ועי' לק') וא"כ הנידון שיועיל דלת אינו אם אמרי' בזה אתי רבים מחמת סתימה אלימא אלא הנידון אם סגי בראוי לנעול שיחשב מניעה על בקיעת הרבים ולכן הוכיחו שפיר שכל שיש בקיעת רבים מר כדאית ליה ומר כדאית ליה הדרך למנוע הבקיעה אינו אלא בדלתות נעולות וכן מבואר בבעה"מ לק' כב ע"א אך בגאון יעקב נתקשה בדברי התוס' ולכן ר"ל שעיקר נידון הסוגיא אינו בדין בקיעת רבים אלא אם דלת חשוב כלל מחיצה ע"ש וע"ע שו"ת בית אפרים או"ח סי' כ"ו [דף מ"ב] (שערי עירובין עמ' ר"ס) וע"ע לק' בדברי התוס' שהארכנו יותר בכל זה]

הרשב"א וריטב"א תירצו שאה"נ אין כאן הוכחה מר"י אלא שהנידון לדעת ר' יוחנן מהו הדין ע"ש

ובחי' הר"ן תי' שכיון שאמרו רבנן כיצד מערבין דרך רה"ר משמע שלפני התיקון הרי הוא רה"ר והיינו ע"כ משום דאתי רבים ומבטלי מחיצתא [הרב המגיה פי' שהכוונה שדעת הר"ן שב' מחיצות מועיל לרבנן להפקיע שם רה"ר וכאן ע"י אתי רבים נשאר רה"ר אך יש לפרש בכוונתו שמשמע שבלי תקון צוה"פ ודלת נשאר רה"ר והיינו ע"כ מדין אתי רבים]

**אילמלא דלתותיה ננעלות**

**טעם שמועיל דלתות נעולות**

עי' רש"י לק' קא ע"א שטעם נעילת דלתות שע"י זה אינו דומה לדגלי מדבר כיון שאינו נמסר לרבים כל שעה וכ"כ בעבודת הקודש לרשב"א ריש שער ג' [ויש לעיין אם לדבריו צריך נעולות במנעל. ולדבריו י"ל שאין דלת חשוב מחיצה כלל ועיקר מחיצתו אינו אלא מחמת הצוה"פ וכ"מ ברשב"א שכתב (ד"ה והאמר רבב"ח) "והלכך אף כאן שיש לו צוה"פ הרי הוא כדופן שלישי", ומשמע שהדלת אינו חשוב מחיצה ועי' דברי יחזקאל סי' ה' אות ט"ז] אך מדברי הריטב"א לק' כב ע"א נראה הטעם שע"י שדלתות נעולות חשוב מחיצה גמורה ושוב לא אתי רבים ומבטלי מחיצה וכן מבואר תוס' לעיל ב' ע"ב (ד"ה ליבעו) [ועי' תוס' רי"ד לק' כב ע"א שנקט שנעילת דלתות אינו מועיל כלל לבקיעת רבים וז"ל, "ומש"ה אין חומותיה מועילות לשווייה רה"י עד שיהו דלתותיה ננעלות כמו בית", ומשמע שכל שהרבים בתוך המחיצות צריך לעשותו יותר רה"י והיינו ע"י נעילת דלת דנעשה כבית ממש]

**אם ע"י נעילת דלתות נעשה רה"י**

עי' בעה"מ כב ע"א שהביא דעת רבינו אפרים שא"א לערב רה"ר ע"י דלתות נעולות וכן מבואר ברבינו יונתן ו' ע"ב [וכמו שאמרו לק' קא ע"א שירושלים כרמלית ועי' מאירי שבת ו' ע"א ובסוגיין] ולסברת רש"י ורשב"א א"ש שע"י דלתות נעולות אינו רה"ר אך עדיין בקיעת הרבים מבטלי מחיצה ואינו רה"י [ועי' דברי יחזקאל סי' ה' אות י"ט] אך דעת רש"י ו' ע"ב אינו כן [ומה שאמרו ירושלים כרמלית לאו דווקא וכש"כ בחי' הריטב"א לק' שם] וצ"ל שדעתו כרשב"א שבקיעת רבים ליכא רק ע"י שנעשה רה"ר [וכן משמע שיטת רש"י ו' ע"א ד"ה ר"ה]

**אם מועיל דלתות נעולות בלילה ליום**

עי' מאירי שבת ו' ע"א שהביא שיטת ראשונים שדלתות נעולות לא מהני אלא בשעה שהם נעולים ותמה עליהם מלק' קא ע"א ע"ש. ובשו"ת משכנות יעקב סי' קכ"א ביאר שלדעתו זהו מה שאמרו ר"י שירושלים היו דלתות נעולות היינו כל השבת וכדמשמע כן בסוגיין שברה"ר אין מחלוקת לחנניא בין ב"ש לב"ה והיינו משום דלכו"ע בעינן נעילה כל היום.

**אם צריך ב' דלתות נעולות**

עי' מג"א סי' שס"ד סק"ב שלעניין אם סגי בדלת א' הרי זה תלוי במחלוקת רש"י ותוס' בסוגיין [וע"ש שעה"צ סק"ו שכן דעת כמה ראשונים דבעי ב' דלתות. אך י"ל דרש"י לטעמיה דס"ל שמקום הפתוח לרה"ר לא נעשה רה"י אלא בד' מחיצות כש"כ הרשב"א ט' ע"א ולכן שפיר בעינן ב' דלתות וכה"ג כתב האור שמח פי"ז ה"י בדעת הרמב"ם ובדבריו מבואר שרק ע"י שעושהו רה"י מהני מחיצה למנוע בקיעת רבים] ולכאורה לרש"י שהדבר תלוי אם נמסר לרבים כל שעה לכאורה כל שנעול מצד א' סגי וכמבואר בעבודת הקודש [ובאמת ברש"י אצלינו אינו מבואר להדיא מש"כ תוס' בשמו ובשו"ת בית אפרים סי' כ"ו ר"ל שהיה להם גירסא אחרת ברש"י. ועי' חי' המאירי ו' ע"ב שהביא מהרשב"א "אלא שר' שלמה אדרת כתב דסגי בחדא דכל שהוא משום נעילה אינו אלא משום היכר שלא יעברו שם רבים ובדלת אחת ננעלת סגי",]

אמנם בט"ז סי' שמ"ה סק"ה כתב בפשיטות דמהני גם דלת א' ננעלת וביאר הטעם ששוב לא הוי מפולש ותמה עליו בתוס' שבת ס"ק י"ד שלרש"י מבואר שצריך ב' וע"ש הגהת רב"פ ["ואפשר מיירי הט"ז כאן היכא שהדלת נעולה אף ביום או שסברתו היכא שיש ב' דלתות די כשאחת נעולה אף שהשניה אינה נעולה",]

**אם בעינן דלתות נעולות**

עי' תוס' פסחים סו ע"א (ד"ה תחוב) שלמסקנא לא צריך נעולות וכ"כ בראב"ן סו"ס שמ"ט ["וכיון דראוין לנעול הרי הם כנעולים ואין חייבין עליהם משום רה"ר דאמרי' ירושלים אלמלא דלתותיה ננעלות וכו'"]

**דין פלטיא בעיר שדלתותיה ננעלות**

עי' רשב"א בעבודת הקודש שער ג' אות א' שפלטיא חשוב רה"ר גם כשדלתות המדינה נעולות בלילה ובשו"ת אבני נזר סי' רע"ג נקט דהיינו מדין אתי רבים ומבטלי מחיצה [והיינו שדלתות נעולות לא מהני לזה כיון שיסוד דינו לרשב"א הוא משום שאינו דומה לדגלי מדבר והינו רק בסרטיא שתורת רה"ר הוא בתורת מעבר ולא בפלטיא עי' דברי יחזקאל סי' ה' אות ט'] וצ"ע הרי אינם פורצים המחיצות אך מצינו כעיקר דברי הרשב"א ברמב"ן לק' נט ע"א ומשמע דהיינו טעמא שעיקר המחיצות למנוע רגל הרבים וכל שהרבים קבועים תוך המחיצות לא שייך שמחיצות יעשהו רה"ר [אך צ"ע ממה שדנו הש"ס שכל העולם יהיה רה"י ע"י מחיצת אוקיינוס ועי' בית אפרים שזהו גופא כוונת הש"ס להוכיח] ויסוד הדברים מבואר באו"ז הל' ערב שבת סי' ו' שיש נפק"מ לדינא בין אתי רבים ומבטלי מחצתא לסברא זו שאין רה"ר המוקף מחיצות חשוב רה"ר והוא לעניין שנחשב כל מקום המוקף כד' אמות [לדין תחומין] שבאתי רבים חשוב כליכא מחיצות [וכ"כ בשלטי גיבורים לק' פ"ד (יב ע"א) בשם התוס'] משא"כ בפלטיא בתוך עיר מוקף ע"ש

אולם מדברי המלחמות כב ע"א מבואר שפלטיא המוקף ב' מחיצות חשוב רה"י לר"י וכ"כ בריא"ז פ"ק דשבת שפלטיא היינו מקום שאינו מוקף מחיצות.

**כשדלתות הפלטיא נעולות**

אולם עי' מאירי שבת ו' ע"א שגם לדעת הרשב"א כל שדלתות הפלטיא נעולות חשוב רה"י ועי' מש"כ לבאר בזה בשו"ת בית אפרים סי' כ"ו.

**בשעה שהדלתות נעולות**

עי' שו"ת בית אפרים סי' כ"ו שבשעה שהדלתות נעולות מודה הרשב"א שגם הפלטיא רה"י והסכים עמו המשכנות יעקב סי' קכ"א ויישב ע"פ זה קושיית הבית אפרים על הרשב"א מלק' קא ע"א משוק של פטמין שכל שסגרו הדלתות ערב שבת כבר לא פתחו כל השבת, ע"ש.

**תוד"ה ולחי**

"יעשה לחי רחב עד שיתמעט האויר מעשרה" והיינו לדעת רש"י לעיל ה' ע"ב שבעושה להדיא לשם לחי מהני גם לחי יותר מד' אך תמה בגאון יעקב שעדיין בקורה מאי איכא למימר ועי' חי' אבן העוזר שר"ל שתוס' מפרש שצריך לחי וגם קורה ע"ש.

**תוד"ה וכי תימא**

**בקיעת רבים כשאינו נעשה ע"י זה רה"ר**

משמע דמסיק דאפילו בדלתות לא מיערבא וא"כ איירי ברה"ר גמורה", מבואר דעת התוס' שדין בקיעת רבים לא נאמר אלא ברה"ר ולכן כל שאין בו שיעור רה"ר א"צ דלתות וכן מבואר דעת הרשב"א בסוגיין ולק' כב ע"א שכל שאין לו תנאי רה"ר לא אמרי' גביה אתי רבים ומבטלי מחיצתא [וכדמשמע מדבריו שעיקר החסרון במבוי המפולש שאע"פ שאינו חסר בקיעה כיון שנראה כמקום לעצמו אינו נטפל לרה"ר (אך בשו"ת משכנות יעקב סי' קכ"ב נקט שגם להרשב"א עיקר החסרון דלא בקעי כ"כ ע"ש) ולפי זה רה"י מקורה לא יאמרו בזה אתי רבים אולם בירושלמי מפורש שגם בזה אמרי' אתי רבים ועי' שו"ת משכנות יעקב סי' ק"כ שהוכיח מזה שא"צ תנאי רה"ר לבקיעת רבים] וצ"ע מפסי ביראות שלא היו אלא י"ג אמה ושליש אך לתי' הב' בתוס' א"ש שרה"ר המתקצר חשוב רה"ר אך לתי' הראשון בתוס' צ"ע [ועי' תוס' לק' כב ע"א.]

**רה"ר המתקצר והרבים הולכים גם בצדדים**

אך יעוי' בראבי"ה סי' שע"ט שר"ל דשאני פסי ביראות שנהי שרחבו לא היה ט"ז מ"מ הרבים הלכו גם בצדדים ובכה"ג הו"ל כעמודים ברה"ר שאינם ממעטים שיעור ט"ז אמה [ועי' חי' הר"ן לק' כב ע"א שעמד על קושיא זו ותי' צ"ב ויש שרצו לפרשו כדברי הראבי"ה] אולם מדברי התוס' לק' כב ע"א לא משמע כן ועי' לק'.

**דעת הריטב"א ותוס' ר"פ**

אולם דעת הריטב"א בסוגיין ולק' כב ע"א ותוס' ר"פ שאין בקיעת הרבים תלוי כלל בשם רה"ר ומדבריו משמע שרה"ר המתקצר אינו רה"ר ואפ"ה כיון שיש בקיעה גמורה אמרי' בזה אתי רבים [כ"כ בדעתו במשכנות יעקב סי' ק"כ אך בית אפרים סי' כ"ו נקט שדעת הריטב"א כהתוס' וכ"כ בשעה"צ סי' שמ"ה ס"ק כ"ט] ולדבריהם משמע שאילו יהיה בקיעה גם במבוי המפולש לרה"ר יצטרכו דלתות נעולות וכן מבואר בהגהת אשרי סי' ח' [עי' חזו"א סי' ע"ד סק"ח אולם עי' ביה"ל סי' שמ"ה סעיף ט' (ד"ה ושני) וצ"ע] וכן משמע בראב"ד בכתוב שם לק' כב ע"א ועי' משכנות יעקב סו"ס קכ"ב מש"כ להוכיח בדעת המלחמות לק' כב ע"א.

**דעת האור זרוע**

ועי' או"ז סי' קכ"ט אות י' "ולא בעי לשנויי דר"י אדר"י דרבים שהם ששים רבוא כמו ברה"ר שבירושלים מבטלי מחיצות אבל רבים דמתני' דליכא ס' רבוא דמסתמא ליכא ס' רבוא בין הפסין וכו' לא ניחא ליה למימר הכי דרבים אפילו אינם ס' רבוא מבטלי מחיצה", ועי' בית אפרים סי' כ"ו שכוונתו כיון שהרבים הולכים גם בצדדים אך במשכנות יעקב סי' קכב תמה עליו שסתימת דבריו לא משמע כן.

**דעת האחרונים בזה**

עי' מג"א סי' שס"ג סק"מ שצידד שאולי לא חשוב רבים לבטל מחצה רק ס' רבוא ובבית מאיר שם תמה עליו מה ענין רבים של רה"ר לעניין בקיעת רבים ועי' מה שנחלקו בזה בעל הבית אפרים ומשכנות יעקב סי' ק"כ בשערי עירובין עמ' קכג-קכט

**צ"ע מלק' כב ע"ב דמשמע שבקיעה רבים מהני גם כשאינו רה"ר**

עי' לק' כב ע"ב שמבואר שבקיעה בחצר אע"פ שאין שם אלא פרצת י' חשוב בקיעה וכן אינו עובר שם ס' רבוא ומבואר שא"צ תורת רה"ר לבקיעת רבים כמו שהוכיח בשו"ת משכנות יעקב סי' ק"כ ובשו"ת נפש חיה סי' ל'. וע"ש ברשב"א שתי' שלדעת רחבא דאמרי' אתי רבים אפילו בלא ניחא תשמישתיא שפיר אמרי' בקיעת רבים גם כשאינו רה"ר וצ"ב.

**בדין אתי רבים בשאר מחיצות**

עי' שו"ת חת"ס או"ח סי' צ"ו שנקט שדין אתי רבים נאמר גם במחיצת כלאים ולכאורה לדעת הראשונים שאתי רבים נאמר רק כשנעשה ע"י זה רה"ר לכאורה לא שייך זה בשאר דיני תורה ועי' שו"ת בית אפרים סי' כ"ז שנקט שדין אתי רבים לא נאמר אלא ברשויות שבת, ע"ש.

**בא"ד כיון שבשני צידי המבוי הוי רוחב ט"ז אמה**

מדברי התוס' משמע דבעינן שיהא רה"ר בב' צידי המבוי ולא סגי בצד א' וכ"מ מדבריהם לק' נט ע"א (ד"ה עיר) ועי' ביה"ל סי' שמ"ה סעיף ח' (ד"ה ומתקצרין)

**שיעור רה"ר המתקצר**

עי' רא"ש סי' ח' שמשמע מדבריו שרק בשיעור י"ג אמה ושליש חשוב רה"ר במתקצר והביאו הטור בסי' שס"ד [ומסתימת דבריהם משמע שאפילו אינו לאורך רה"ר חשוב רה"ר וע"ש מאמר מרדכי סק"א שהיה אפשר לומר שרק כשהמבוי לאורך רה"ר בעי י"ג אמה ושליש ולא כשהוא לאורך רה"ר ע"ש וכן מבואר בשו"ע סי' שמ"ה סעיפים ח' וט' שסעיף ח' מיירי כשהוא לאורך רה"ר ולכן א"צ י"ג ושליש וסעיף ח' מיירי כשהוא לרוחב ולכן צריך י"ג ושליש וכ"כ בתוס' שבת סי' שמ"ה ס"ק י"ז וע"ש מה שביאר טעם שיעור י"ג ושליש וכ"כ פמ"ג משב"ז ס"ק י"ז וע"ש ביה"ל ד"ה שלש] אך ברשב"א מפורש שגם בי' חשוב רה"ר ועי' ביאור הגר"א סי' שמ"ה סעיף ז' וח' שנקט שנחלקו בזה התוס' והרא"ש אם בעינן שיעור יג ושליש וע"ש שלדעת התוס' עד ד' טפחים [ועי' משנ"ב סי' שנ"ד ס"ק י"ב] חשוב רה"ר ועי' הגהת רב"פ סי' שס"ד שמדברי הג"א משמע שלא החמיר בפחות מי' אמות ע"ש. ובחי' המאירי מפורש שגם פחות מד' אמות חשוב רה"ר.

**בא"ד כמו בין העמודים וכו'**

עי' תוס' שבת ז' ע"א ["אבל בין העמודים כרה"ר דמי אע"פ שאין בין עמוד לעמוד ט"ז אמות הוי רה"ר כיון שבני רה"ר בוקעין בה וחוץ לבין העמודים רחב שש עשרה אמה",] אך מדברי התוס' כאן משמע שגם כשאין מקום הילוך ט"ז אמה אפ"ה חשוב רה"ר וכבר העיר בזה בשו"ת בית אפרים סי' כ"ז.

**בא"ד וצ"ל לפי זה אע"ג דלר"י לחי וקורה וכו'**

עי' תוס' הרא"ש שביאר כוונת התוס' שהנידון הוא במה שאמר ר"י ב' מחיצות דאורייתא אם גם כשהם מרוחקים יותר מי"ג ושליש סובר ר"י ב' מחיצות מן התורה [ויש לבאר בתרי אנפי או שזהו שיעור פתח ואין ב' מחיצות מתיר לר"י אלא כשיש לרוח ג' וד' שם פתח או ששיעור י"ג ושליש הוא שיעור של חיבור ב' המחיצות] שאם נאמר שמן התורה אינו מועיל ליותר מי"ג ושליש א"כ גם לרבנן י"ל שמהני דלתות גם כשאינם נעולות כל שאין שם יותר מי"ג ושליש [ויש לבאר בתרי אנפי והיינו שזה תלוי אם דלתות נעולות הוא מדין מניעת הרבים או מדין מחיצה גמורה עי' לק' והיינו אם נאמר שנעילת דלתות מונעת בקיעת הרבים אז סברת התוס' שכל שעיקר הגידור נעשה ע"י ב' מחיצות שבצדדים והיינו כשהוא בתוך שיעור י"ג ושליש שבכה"ג מועיל ב' מחיצות לר"י א"כ שוב סגי במניעה כל דהו לרבים כיון שבעיקר מחיצת הרשות והיינו ב' המחיצות ליכא בקיעה ואם נאמר שנעילת דלת יסודו מדין מחיצה אלימתא אז י"ל שכל שיש למחיצה ג' סיוע משאר המחיצה סגי במחיצה כל דהו, אך בגאון יעקב (ד"ה להך לישנא) נקט שהחילוק בין י"ג ושליש וט"ז לר"י בב' מחיצות הוא מצד בקיעת רבים והיינו שרק ע"י בקיעת רבים לא מהני ב' מחיצות בט"ז אמה וצ"ב חדא שהבקיעה אינו במקום המחיצה וגם למה שיהא תלוי בשיעור ט"ז אמה]

משמעות התוס' שהנידון הוא כל שהוא יותר מי"ג ושליש ואינו תלוי כלל בט"ז [ולא כדברי הריטב"א שכל שהוא ט"ז אמה והוא רה"ר לא מהני ב' מחיצות לר"י]

[וע"פ דברי התוס' הרא"ש ראיתי ליישב קושיית הגאון יעקב למה התוס' מיאנו בריש דבריהם מה שתירצו לעיל בע"א שעושה לחי גדול ולכן מהני ליותר מי' ולהנ"ל לתי' הא' בתוס' כל שיש יותר מי"ג ושליש בין ב' המחיצות שוב לא מהני לר"י גם אם ימעט חלל הרוח ובזה מיושב נמי קושיית הגרע"א בגליון הש"ס שבת ו' ע"ב ודוק ולמש"כ האבן העוזר שלתוס' צריך לחי וקורה בלא"ה א"ש כיון שבדברי ר"י מוכח שקורה מהני לבד ושפיר קשה עכ"פ מקורה]

**תוד"ה והאמר**

"וא"ת כיון דיש לו ב' מחיצות ושלישית בננעלת הוי ג' מחיצות", [מבואר דעת התוס' שמעלת ננעלת הוא שאז חשוב מחיצה גמורה ולא כפירש"י לק' קא ע"א ורשב"א בעבודת הקודש שע"י שננעלת אינו דומה לדגלי מדבר] ובעיקר פי' רש"י עי' אור שמח פי"ז ה"י שע"כ לא ס"ל כש"כ התוס' לק' כב ע"א שר"י איירי לגבי אמצע הפילוש א"כ בלי ב' דלתות ליכא ב' מחיצות.

וי"ל לפי' וכו' אבל הכא דשלישית ע"י דלת" עי' תוס' הרא"ש "דכיון דמחיצה שלישית אינה אלא ע"י נעילת דלת", לכאורה הכוונה שכיון שיש בקיעה ורק הנעילה מונעת הבקיעה אינה חשובה מחיצה גמורה ועי' תוס' ר"פ. [ובדברי יחזקאל סי' ה' ר"ל שהוא סברא בעיקר מחיצת דלת שרק ברשות סתומה אפשר לדון דלת כמחיצה גם כשהוא פתוח ע"ש]

**בא"ד וי"ל דפריך כי היכי דלר"י בשם ד' מחיצות**

צ"ע דסו"ס מנלן לדמות ר"י לרבנן הרי י"ל שע"י הדלת אע"פ שאינה ננעלת דחשוב כסתימה גמורה שוב חשוב כשם ד' מחיצות שמהני לרבנן ולא לר"י ועמד בזה בגאון יעקב וע"ש שר"ל שהטעם דבעי דלתות ננעלת בלילה אינו משום בקיעת רבים אלא משום דדלת בלי ננעלות לא חשוב כלל מחיצה ולכן שפיר הביאו מר"י לרבנן וכ"כ בשו"ת בית אפרים סי' כ"ו ["והעיקר מה שאנו לומדים מדר"י לאו לעניין ביטול רבים אלא לעניין דדלתות פתוחים לא מחשבי מחיצה שאם היו נחשבים מחיצה הא במחיצות גמורות מקיפים גם ר"י מודה וכמו דמודה שאם ננעלין בלילה נפיק מכלל רה"ר אף ביום שהם פחותים לפי שנעשה מחיצה גמורה לא משגחינן ברבים רק היכא שאין ננעלים כלל אין שם מחיצה כלל עליהם וזה יש ללמוד גם לרבנן דכיון דאין מחיצה עליהם ומלבד הדלתות אין כאן רק ב' מחיצות ורבנן סברי ב' מחיצות לאו דאורייתא ודלתות פתוחות לא מצטרפי",]

**אם הננעלת למנוע הרבים או בשביל המחיצה**

ומתבאר לדבריהם שמעלת ננעלת אינו שייך כלל לבקיעת רבים ויסודו בגדר מחיצת דלת וכן מפורש בתוס' לעיל ב' ע"ב (ד"ה ליבעו) "דפשיטא הואיל ואית ליה דלתות **והן ננעלות** דהויא כמחיצה מעלייתא", [עי' חזו"א סי' ע"ח סק"ה שפשיטא ליה שלדלת ליכא תורת מחיצה לכן ר"ל שעיקר התועלת בדלת אינו אלא למנוע רגל הרבים אך לבסוף כתב שהדלתות מאלמי כח המחיצות ע"ש] אך עי' רמב"ם פי"ז ה"י שרה"ר צריך ב' דלתות אע"פ שאינם ננעלות וע"ש בה"ה דהיינו משום דקי"ל כר"א דלא אתי רבים ומבטלי מחיצה ומבואר שמצד עצם המחיצה לכו"ע סגי בראוי לנעול ורק מצד בקיעת רבים צריך ננעלות וכבר עמד בזה בשו"ת משכנות יעקב סי' קכ"א.

**ג' מחיצות לר"י**

עוד נמצינו למידים לדבריהם שלדעת ר"י כל שיש ד' מחיצות גמורות אף שיש בירושלים בקיעה שתי וערב אפ"ה מועיל [וכ"כ החזו"א במכתב כת"י "ומודה ר"י בג' מחיצות מעלייתא דלא אתו רבים ומבטלי לא גרע ג' מחיצות לר' יהודה משם ד' מחיצות לרבנן",] והדברים מחודשים שכפשוטו לדעת תוס' לק' כב ע"א שעיקר סברת ר"י דבעינן בקיעה במקום המחיצה כל שיש בקיעה במקום המחיצה אמרי' אתי רבים בכל אופן. [וע"ע אבני נזר סי' רע"ח וסי' ר"פ מש"כ בקושיית הגאון יעקב]

**אם לרבנן בעינן שם ד' מחיצות או דסגי בשם ג'**

אך עיקר קושייתם בדברי התוס' תלוי במה שיש לעיין אם לרבנן שבשם ד' ליכא בקיעה אם בעינן דווקא שם ד' או דסגי בשם ג' ועי' חזו"א סי' ק"ז סק"ה שפשוט שליכא מעלה בשם ד' ולרבנן סגי בשם ג' [והיינו בעומד מרובה בג' צדדים וע"ש שלפי זה רוב רה"ר שלנו ליכא בקיעת רבים כיון שיש מג' צדדים עומ"ר ע"ש] וכן מבואר מדברי רש"י כב ע"ב (ד"ה לבורות) שלהנך מבואות שם לא היה אלא בור בא' מראשיו ואפ"ה מהני לרבנן כשם ד' מחיצות. אולם בחי' אבן העוזר נקט שלרבנן בעינן שם ד' דווקא וע"פ זה ביאר דברי התוס' שאפשר להוכיח מר"י לרבנן, כיון שע"כ ליכא שם ד' אינו מועיל לרבנן אלא אם נאמר שבדלת ליכא כלל בקיעת רבים ולזה שפיר יש להוכיח גם מר"י ע"ש. וע"ע שו"ת משכנות יעקב סי' קכ"ב (עמ' קמג) שהאריך לתמוה בדברי התוס'.

**כב ע"א**

**תוד"ה והא א"ר יוחנן**

"וא"ת שאני ירושלים דהוה רחבה שש עשרה אמה" בתוס' הרא"ש הוסיפו שהוא רה"ר גמור ומשמע שהקושיא דדלמא לבקיעת רבים צריך שם רה"ר וכנ"ל בדעת התוס' לעיל ו' ע"ב והרשב"א וכן מוכח לכאורה ממש"כ התוס' ולפי פי' האחר [אך עי' לק' בשם המשכנות יעקב. אולם בתוס' ר"פ משמע שעיקר הקושיא משום שיש בקיעה גדולה של ט"ז אמה וכן מפורש בריטב"א ולכן תירצו שמסברא אין לחלק בזה ע"ש] ומדברי המשכנות יעקב סי' קכב מבואר שלמד שקושיית התוס' לא היה בדין אתי רבים אלא מצד עיקר מחיצת ירושלים לעשותו רה"י שכיון שהיה לירושלים פרצה יותר מי' הרי בטל כל העומד וע"ז תרצו שהיה צוה"פ בפרצותיו, ע"ש. וכ"כ לפרש בדברי יחזקאל סי' ה' אות כ'. [ע"ש שכתב שמוכח מזה שדעת התוס' דצוה"פ חשוב שם ד' מחיצות ואמנם הובא לעיל לדחות מהמשכנות יעקב שהצוה"פ רק לתת לפרצה שם פתח ושוב מועיל העומ"ר (ויסוד הדברים בחי' הרשב"א י' ע"א שיש מקום לומר שאמלתרא מועיל לפרצה יותר מי' אע"פ שאין לו שום תורת מחיצה) וכ"כ בשו"ת אבני נזר סי' רס"ח אות ג' אך מדברי התוס' משמע שרק מדין מחיצה מועיל הצוה"פ למעט החלל וא"כ שפיר קאמר הד"י]

**בא"ד וי"ל הואיל והיה לירושלים צוה"פ**

משמע בתוס' שצוה"פ מועיל לשם ד' מחיצות לרבנן אך עי' שו"ת בית אפרים סי' כ"ז ["וגם נלע"ד שדברי התוס' בזה אינם אמורים שיהיה כן לדינא אליבא דרבנן שבמקום רוחב ט"ז יצטרך צוה"פ דזה אינו דאם נאמר שברוחב ט"ז בטל שם ד' מחיצות והו"ל רה"ר ממילא אין צוה"פ מועיל לרה"ר רק כוונתם ליישב מה שהקשו דמאי מייתי מירושלים שהיה רחב ט"ז לפסין שאינם רק י"ג וע"ז באו לתרץ דהש"ס סובר דאם איתא דלענים בקיעת רבים יש לחלק בין י"ג לט"ז דבי"ג לא מבטלי א"כ גם בט"ז ואיכא צוה"פ י"ל דלא מבטלי דכמו ברחב י"ג ובקעי רבים אמרי' פתחא הוא הכי נמי בט"ז נימא פתחא הוא כיון דיש כאן צוה"פ וע"כ לומר דלכך ירושלים חשוב רה"ר משום דבקיעת רבים מבטל מתורת פתח ומשוי ליה כפרוץ במילואו א"כ גם בפסין שדרך הרבים מפסקתו לא יועילו כח המחיצות שלא יצטרך לסלקה לצדדים ומשני כאן ולא ס"ל דאיהו דאמר כר"י וממילא דלרבנן דס"ל דרבים לא מבטלי מחמת כחו של מחיצות אתו עלה ולא משום דאמרי' פתחא הוא ממילא דאין לחלק דאף בט"ז ואין שם צוה"פ כיון דאיכא שם ד' מחיצות ואין בקיעת הרבים מבטלתן הרי הוא רה"י מן התורה",] ועיקר דברי התוס' צ"ב שלתי' הראשון לעיל ו' ע"ב שרק בקיעת רה"ר מבטלי מחיצה קשה הדמיון לפסי ביראות ובשו"ת משכנות יעקב סי' קכ"ב ר"ל שהתוס' בסוגיין אזלי לפי תי' הב' בתוס' שם.

**ולפי פי' אחר שפירשתי**

עי' משכנות יעקב סי' קכב (עמ' קמד-ה) שכוונתם לדבריהם המובא בחי' הריטב"א שבירושלים היו מבואות שלא היו בו אלא י"ג ושליש ע"ש [עי' מהרש"א שהך תוס' הוא גליון תוס'] ובדברי יחזקאל סי' ה' אות כ' כתב דהינו שלתי' הב' בתוס' לעיל מבואר שעיקר השיעור של י"ג ושליש אינו אלא מדרבנן אבל מן התורה מועיל פסי ביראות אפילו כשיש פרצת ט"ז ע"ש וכ"כ באבני נזר סי' רע"ט [אך להמבואר לעיל מתוס' הרא"ש עיקר נידון התוס' לעיל לא היה בפרצת פסי ביראות אלא בשיעור צירוף ב' מחיצות לר"י]

**שיטת הרמב"ם בדין דלתות ננעלות**

עי' רמב"ם פי"ז ה"י שאין לערב רה"ר אלא בדלתות אבל א"צ שיהא ננעלות וסגי בראוי לנעול וע"ש ה"ה שדעת הרמב"ם כר"א שלא אתי רבים ומבטלי מחיצה ומש"כ הרמב"ם בפי"ד ה"א ובפ"א מהל' עירובין ה"א דמשמע דבעי ננעלות לאו דווקא [וצ"ע לדבריו למה לי דלתות ננעלות הרי למ"ד שלא אתי רבים לא מצינו חומרא ברה"ר יותר ממבוי מפולש וכבר תמה בזה בשו"ת משכנות יעקב סי' קכ"א ובשו"ת בית אפרים סי' כ"ו ביאר דהיינו משום דלרבנן בעינן עכ"פ שם ד' מחיצות ורק בדלתות חשוב שם ד' מחיצות] ועי' חי' הרשב"א ו' ע"ב שצידד לומר שהרמב"ם מיירי במבוי המפולש לרה"ר ופסק כחנניא אף תמה ע"ז שא"כ למה לי ב' דלתות ובשו"ת בית אפרים סי' כ"ו תמה עוד שהרי הרמב"ם בפי"ז הל"ג פסק מפורש שבפסי ביראות לא אתי רבים ומבטלי מחיצה ועוד דשם בה"ג פסק להדיא כחכמים שמבוי המפולש סגי בצוה"פ.

**ביאור המאירי בדעת הרמב"ם**

ועי' חי' המאירי ו' ע"ב שדעת הרמב"ם לחלק בין מדינה לשאר רה"ר ורק במדינה כירושלים הצריכו דלתות נעולות ולא בשאר רה"ר ע"ש.

**דברי הרשב"א בעבודת הקודש הארוך שהרמב"ם היה לו גי' אחרת**

עי' רשב"א בעבודת הקודש הארוך שכבר תמה היאך פסק הרמב"ם בפסי ביראות כרבנן ובירושלים כר' יוחנן וע"ש שצ"ל שגרס בגמ' לק' כב ע"א שגם בר"י כאן וס"ל ועי' מאירי (כ' ע"א וכב ע"א) שג"כ הביא גירסא זו ועי' לעיל שנתבאר דהיינו ע"י הדלתות חשוב כשם ד' מחיצות ועי' אבן העוזר שכתב כעין זה שכל מה שאמרו בגמ' שר"י כאן ולא ס"ל הוא רק לס"ד שלא ידעו שלרבנן צריך שם ד' מחיצות אבל למסקנא הדלתות נעולות הוא כדי שיהא שם ד' מחיצות ע"ש. [אך בשו"ת משכנות יעקב סי' קכ"ב נקט שכל שיש עומד מרובה חשוב שם ד' מחיצות וגם בפרצה יותר מי' כל שיש צוה"פ כיון שע"י זה חל על הפרצה שם פתח שוב חזר כח העומד מרובה ע"ש]

ובשו"ת משכנות יעקב סי' קכ"א ר"ל שמש"כ הרמב"ם בפי"ז ה"י מיירי כשנמצא ברה"ר אך אין שם בקיעת רבים שאמנם העם הולך שם אך אין זה עיקר המעבר [כדמצינו כה"ג לק' כ' ע"א וע"ש גאון יעקב] ולכן בזה לא בעינן דלתות ננעלות אבל עכ"פ דלתות בעי שצוה"פ אינו יכול רה"ר רה"י [צ"ע מקורו של הרמב"ם לדין זה וע"ש שדעת הרשב"א אינו כן אלא דגם בכה"ג צריך דלתות נעולות ומקורו ממה שאמרו ורה"ר מי מיערבא משמע שכל שיש לו שם רה"ר צריך דלתות נעולות]

**שיטת הרמב"ם בדין בקיעה בפסי ביראות**

הנה בעיקר קושיית הרשב"א שם ובשו"ת בית אפרים סי' כ"ו בסתירת הרמב"ם מפסי ביראות עי' בשו"ת משכנות יעקב סי' קכ"א שדייק מל' הרמב"ם שהביא הך דבקיעה בפסי ביראות באופן שהפסי ביראות בבקעה ולכן רק שם מחמת שלא נמסר לרבים לא מהני הבקיעה [וכ"כ בדברי יחזקאל סי' ה' אות כ"ד] וע"ש שצידד עוד דמיירי דליכא בקיעה גמורה ע"ש.

**כב ע"ב**

**אילימא משום דמקיף ליה סולמא דצור**

עי' חי' הריטב"א שהיינו כמין גם ולר"י נעשה רה"י בזה ועדיף ממפולש אך עי' בתוס' שלר"י דס"ל אתי רבים ומבטלי מחיצה ודאי לא הוי רה"י וא"כ לא אתיא כמאן.

**דכו"ע נמי מקיף אוקיינוס**

**מחיצה בידי שמים בקיעת רבים מבטלה**

עי' בתוס' שתמה למה באמת אינו רה"י [התוס' השמיטו בקושייתם להקשות מכל העולם ועמד בזה בשו"ת חכם צבי סי' ל"ז וכתב שאין לומר שיש מקום לחלק דא"כ לא הקשה הש"ס כלום ועי' שו"ת בית אפרים סי' כ"ו שחסר בתוס' תיבת וכו' וכוונתם להקשות מהכל וכן מבואר בבית מאיר סי' שס"ג] ותי' דמחיצה שאינה עשוי' בידי אדם מודו רבנן שאתי רבים ומבטלי מחיצה וכבר תמהו מדברי הש"ס מתל המתלקט ושבילי בית גלגול שנעשו בידי שמים ואפ"ה לא מבטלי מחיצה לרבנן עי' תורת חיים וגאון יעקב.

ועי' בית מאיר סי' שס"ג סעיף ל"ו שר"ל שלא כתבו כן התוס' אלא בניחא תשמישתיה ע"ש אך כבר תמה בית שלמה סי' נ' שהרי סולמא דצור ג"כ היה מתלקט י' מתוך ד' ולא היה ניחא תשמיתיה ואפ"ה כתבו התוס' שאתי רבים ומבטלי ועוד צ"ע א"כ מהו פשיטות הש"ס שלרבנן לא תיבעי לך ועי' שו"ת בית אפרים סי' כ"ו שר"ל שהגמ' מיירי בנעשה בידי אדם ע"ש אך בתוס' הרא"ש מבואר שלא כתבו כן אלא בהיקף גדול ובשו"ת כנסת יחזקאל (סי' ב' אות ג') כתב דהיינו כל שהוא יותר מבית סאתים.

**איזה רבים בקעי בים**

עי' גאון יעקב שתמהו על התוס' "קשיא לן חדא בשפת אוקינוס ובפרת ודגלת מי אתו", ועי' מג"א סי' שס"ג סק"ל שכוונת התוס' מצד הספינות שעוברות שם ובשאילת יעב"ץ סי' ז' תמה עליו שודאי הים אינו רה"ר ושוב ממילא לא חשוב בקיעת רבים [היינו כמבואר במג"א שם סק"מ דבעי גדרי רה"ר לבקיעת רבים] וע"כ שכוונת התוס' לרבים שדורסים בתוך המחיצות וכן נקט החת"ס סי' פ"ט ובחמד משה סי' שס"ג סק"ד אך כבר תמה בשו"ת בית שלמה סי' נ"א שבקיעת רבים לא שייך אלא כשבוקעין במקום המחיצה וכמבואר בתוס' (ד"ה קשיא) וכן תמה החזו"א סי' ק"ז סק"א.

**ת"ש מבואות המפולשות**

עי' שו"ת משכנות יעקב סי' קכ"ב שהוכיח מכאן שלדעת חכמים אין מעלה מיוחדת בפסי ביראות דגם בעומד מרובה אמרי' יפה כוח מחיצות למנוע בקיעת רבים שהרי מבוי זה לא היו מחיצות בקרנות כמו שכתב התוס' בשם ר"ח ואפ"ה לרבנן רבים לא מבטלי המחיצות.

**תוד"ה דלמא**

"ולר"י דאמר בפרק הדר קרפף יותר מבית סאתים" עי' מהרש"א דהיינו לאפוקי לר"ה ב"ח שס"ל שלא חשוב מחיצה כלל ולכן א"י לא חשוב רה"י ע"י סולמא דצור עי' שו"ת בית אפרים סי' כ"ו שר"ה ב"ח מודה שאינו רה"ר רק כרמלית [עי' מהרש"א לעיל יח ע"א תוד"ה אפילו ובקושיית הגרע"א אך שם ביאר בגאון יעקב דשאני פסי ביראות שכל שליכא מחיצות אינו מקום לעצמו וחשוב כחלק מרה"ר] וא"כ עדיין קשה שעכ"פ אינו רה"ר [אך י"ל כיון שהרה"ר תוך המחיצות כל שאינו רה"י חשוב שפיר רה"ר]

**תוד"ה תא שמע**

פי' ר"ח וכגון שהבור רחוק מן הכותל ג' טפחים מכל צד וכו'", עי' תוס' הרא"ש שכוונתם שאילו היה ג' מחיצות שלימות ודאי לא היה בקיעת הרבים מבטלם וצ"ע הרי חזינן בתל המתלקט שאפילו ד' מחיצות גמורות מתבטלות לר"י, וכן צ"ע שהרי מיירי בבוקעים שתי וערב כש"כ שם וא"כ ליכא שום מחיצה מעלייתא.

**סדר הלימוד הראוי**

**גפ"ת ז' ע"א מיתיב רב יוסף עד ח' ע"ב איתמר מבוי**

**חוץ מסוגיית חשש שרטון (מאמר ר' משרשיא עד גופא אמר רב)**

**דין תיקון במבואות המפולשות**

**דין תיקון בחצר מפולש**

**סוגיית חשש שרטון אמר ר' משרשיא וכו'**

**אם היה מבוי כלה לרחבה א"צ כלום**

עי' פירש"י דמיירי שגם הרחבה פרוצה לרה"ר וצ"ב למה לא נחשב המבוי מפולש לרה"ר דרך הרחבה ומ"ש ממבוי עקום שיש פילוש דרך רשות אחר ועי' אבני נזר סי' רס"ב שע"כ היינו טעמא שכיון שברחבה ליכא דין פילוש נמצא שהמבוי מפולש דרך רשות המותרת ולכן לא חשוב מפולש [ועי' בנחלת יעקב לעיל ו' ע"א שאף האוסרים פילוש בחצר אבל בחצר עקום מודו]

**איזה מחיצות יש לרחבה**

עי' גאון יעקב שע"כ היה לרחבה עומד מרובה מצד אחד שאל"כ הרי ליכא ג' מחיצות אך סתימת הראשונים משמע דסגי בגיפופי וכמו שכבר העיר הקר"א לק' צד ע"א [אף שלענין מפולש לא מהני גיפופי אלא צוה"פ וכש"כ בשו"ת מהרי"ט סי' צ"ד]

**כאן בעירבו כאן בלא עירבו**

עי' בעה"מ שביאר שע"י שעירבו נעשה המבוי רשות א' עם החצר ודינו כמפולש ובהשגות הראב"ד פי"ז ה"ו ביאר להיפוך שכיון שנעשה כא' מועיל מחיצות החצר למבוי וצ"ב.

**בשלא עירבו פליגי בנראה מבחוץ ושוה בפנים**

לדעת רש"י מבואר שאע"פ שלדעת שמואל נראה מבחוץ לא חשוב לחי מ"מ לא חשוב המבוי מפולש דרך הרחבה והיינו כיון שסו"ס יש לו תשמיש אחר חשוב כב' מקומות וכן מבואר בתוס' הרא"ש לעניין החצר שגם בלי הגיפופי לא חשוב החצר מפולש.

**לא אמרו אלא זה כנגד זה**

כפשוטו זהו סברא במחזי כמפולש וכש"כ הרשב"א אך מדברי הר"ן לק' לא משמע כן וע"ע לק' בע"ב רד"ה ולרבה ובמהרש"א ודוק

**תוד"ה דאי דרב**

**לא הוה קמ"ל רב מידי דכיון דפתח גמור וכו'**

עי' בית מאיר סי' שס"ה ס"ג שתמה כיון שהנידון הוא החצר מה יתן ומה יוסיף זה שחשוב פתח גם לגבי המבוי ועי' חי' רע"א לק' ח' ע"א שתמה מסוגית הש"ס שמבואר שגם בחצר הפתוח לרה"ר שייך אתי רבים אע"פ ששם חשוב פתח גם לגבי רה"ר ע"ש [ובהאיר יוסף ר"ל שדין פילוש לא נאמר אלא כשעוברים מרה"ר לרה"ר וא"כ א"א לדון פילוש רק עד כמה שעכ"פ לגבי המבוי חשוב הכל כרשות אחת וחשוב כמעבר מרה"ר לרה"ר ולכן ברה"ר ליכא מעלה בגיפופי מב' צדדיו]

**תוד"ה בעירבו**

**מאי אריא ונפרץ במלואו דאפילו לא נפרץ במלואו**

צ"ע דשפיר י"ל שלחי מועיל להפקיע הפילוש דרך החצר כמבואר בכמה מקומות בתוס' אך עי' במגיה על הגאון יעקב שביאר שכוונת התוס' שלהצד שמותר גם בלא עירבו ע"כ ס"ל שלחי הנראה מבחוץ חשוב לחי ואפ"ה חשוב מפולש וא"כ גם לחי הנראה מבפנים לא יועיל [אך ברשב"א כתב לחלק ע"ש] וע"ש שע"פ זה יש מקום ליישב קו' הגרע"א.

**רד"ה ובשעירבו**

**"כיון דהעומד במבוי רואה לב' ראשי רה"ר",**

מבואר שהמתיר התיר אפילו בזה כנגד זה אולם עי' רש"י ז' ע"ה ד"ה כאן שעירבו "כדמוקמינן לה לק' בזה שלא כנגד זה"

**אי מהתם הו"א הני מילי זה שלא כנגד זה אבל זה כנגד זה אימא לא**

צ"ע היאך רואים מדברי רב נגד זה והרי כמו שהמבוי מותר כיון שאינו מפולש אלא דרך החצר מה"ט החצר מותר אך לדברי האבני נזר א"ש שרק משום שבחצר ליכא פילוש לכן המבוי מותר וק"ל אך לכאורה משמע שעיקר הנידון בסוגיא אינו מצד פילוש אלא מצד איסור דיורים וע"י הבקעי אתי רבים ומבטלי מחיצה אך בתוס' רי"ד כתב שאין שוס איסור מחמת חצר הפרוצה למבוי וע"כ עיקקר הנידון מצד מפולש ע"ש

בעיקר קושיית הגמ' עי' מה שתמה הגרע"א לפי"ד המהרש"א על תוס' ז' ע"ב (ד"ה בעירבו) וכדברי המהרש"א מוכח ממה שכתבו התוס' "אין לחוש כיון דתרוייהו מילתיה דרב מה שסתם כאן פי' כאן, וכבר העיר בזה בגאון יעקב

למסקנת הסוגיא נראה שחצר מותר אפילו זה כנגד זה ועי' רש"י ומהרש"ל ומהרש"א אך בריא"ז והשלמה נקטו שלמסקנא בחצר אסור זה כנגד זה ע"ש

**דין מבואות המפולשין לרה"ר ולכרמלית**

**הטעם שלא מהני לחי וקורה**

**י"א מטעם אתי רבים ומבטלי מחיצה**

עיקר דין מפולש לרה"ר שלא סגי בלחי וקורה מבואר בחי' הריטב"א לק' יב ע"ב שהוא מדין אתי רבים ומבטלי מחיצה [והטעם שבמחיצה רביעית מהני לחי כתב בשו"ת אבני נזר סי' רס"ב סק"י שכיון שעיקרו היכר לא איכפת לן בביטול המחיצה וצ"ע ממבוי כמין ח' שדן הריטב"א לאסור לולא הסברא שלא בקעי בה רבים אף שהבקיעה רק במחיצה רביעית וצ"ל כיון שהבקיעה דרך צוה"פ חסר בעיקר הבקיעה (וצ"ל דשאני מרוח שלישית לרבי שאינו מתבטל בבקיעת רבים כין שאינו אלא מדרבנן כש"כ הריטב"א לק' כב ע"א)] וכן משמע לפי דבריו בדף ו' ע"ב שברייתא דיתר מכן מיירי במפולשין לרה"ר [ולפי זה משמע שהוא מן התורה שהרי בדף כב ע"א כתב של' אין מערבין משמע שהוא מן התורה וכן משמע מדבריו לק' יב ע"ב שאל"כ לא קשיא על רש"י כיון שהסוגיא שם איירי מדין תורה ובזה מיושב מש"כ שלבקעה מהני לחי והכוונה לדין תורה (אך י"ל שכוונתו רק לבקעה כעיו מבוי סתום)] וכן משמע מדברי המרדכי סי' תק"ט בשם המהר"ם מרוטנבערג [הובא בדרכי משה סי' שס"ד ושם במשנ"ב סק"ח] שעיר שאין בו ס' רבוא לא צריך תיקון דלתות וכמבואר בסוגיין שבמפולש לבקעה לכו"ע סגי בצוה"פ [דלכאורה צ"ב הרי נידון הסוגיא רק במבואות המפולשין ולא ברה"ר עצמו וא"כ כל דלא ס"ל כרשב"א שבקיעת רבים נאמר רק ברה"ר א"כ כשהסרטיא דינו ככרמלית כיון שיש שם בקיעה גמורה שפיר צריך דלתות נעולות וע"כ שגם מבואות המפולשות מדין בקיעה הוא ויסוד הדין שצריך סרטיא מכאן ומכאן הוא משום שעיקר דין בקיעת רבים הוא לסנפו לרשות הרבים הסמוכה לו ודוק]

**י"א שמבוי מפולש כיון שהוא צורה של מעבר חסר בגידור הרשות**

עי' סוכה יח ע"ב "א"ל מודינא לך בההיא דהוה ליה כמבוי המפולש" ופירש"י "דכיון דאויר פתוח לנגדו דומיא דמבוי מפולש ועשוי לקפנדריא לבקיעת רבים", [וע"ע שם ז' ע"א בדין סוכה העשויה כמבוי] ומבואר אף דמיירי באכסדרא לפני הבתים מ"מ עצם הצורה של מפולש נראה כמעבר וחסר בגידור המקום

**י"א משום דבעי ג' מחיצות גמורות**

אך משמעות התוס' יב ע"ב (ד"ה איתיביה) שיסודו שמדרבנן בעינן ג' מחיצות גמורות ולא סגי במחיצת לחי וכן משמע בחי' הרשב"א וריטב"א לק' צד ע"א [ומלשון הריטב"א יא ע"א משמע שחצר מפולש סגי בתיקון פסים בב' ראשיה וכשיטת המשנ"ב סי' שס"ד סק"ד ויש לדחות] אך צ"ע ממה שדנו הראשונים בדין מבוי כמין ח' ששם יש ג' מחיצות גמורות. [ויש שרצו לחלק בזה בין מפולש לרה"ר לבין מפולש לכרמלית וחילם מדברי הראשונים בסוגיין שכתבו שאין לומר שהברייתא בא לחדש שצריך צוה"פ במפולש לסרטיא ובקעה שזה פשיטא וצ"ע אם נתחדש בזה דין מפולש עד שלא מועיל לזה עומד מרובה למה הוא פשוט ומשמע שאה"נ מפולש לכרמלית אינו אלא מצד חסרון מחיצות ועומד מועיל לזה ולפי זה הוכחת הראשונים לק' צד ע"א הוא מפולש לכרמלית ולא משמע כן]

[ובעיקר דין מפולש היה משמע שיסוד דינו ע"פ המבואר בראב"ד המובא ברשב"א לק' צד ע"א שרה"י הפתוח לרה"ר ע"י דדחקו בה רבים נטפל לרה"ר והיינו שע"י שהוא משמש הרה"ר ונפקע ממנו שם רה"י וא"כ כל שיש מעבר בין ב' רה"ר נמצא שרשות זו משמש הרה"ר ונעשה כחלק ממנו לכן צריך מחיצה גמורה מצד א' לנתקו מרה"ר וכן משמע מסברת הרשב"א לק' ח' ע"א שדן בדין מבוי המפולש לחצר וכתב דשאני התם דחצר ומבוי רשות אחת לר"ש והיינו כיון שאין כל כך ניגוד ביניהם אין טפילות המבוי לחצר מפקיע את שמו].

**מבוי מפולש כמין ח'**

במבוי מפולש כמין ח' נפסק בשו"ע סי' שס"ד סעיף ג' דחשוב מפולש ומבואר שאף דליכא בקיעת רבים כלל חשוב מפולש ולכאורה כיון דסו,ס יש בזה צורה של מעבר [ומדברי הרשב"א לעיל ו' ע"א משמע שהטעם שחולק הוא משום שמבוי עקום אינו מפולש ממש ואינו אלא נראה כמפולש ולכן בזה לא נראה כמפולש אלא ע"י דבקעי בה רבים (ומשמע דבזה פליגי ר"ה ור' חנין ולכן לדעת ר' הונא פרצת ד' מראשו ג"כ דינו כמפולש כמבואר ברשב"א) וברמ"א סי' שס"ג סעיף ל"ג הביא י"א שרק בפרצת עשר חשוב מפולש וע"ש אבן העוזר דההינו משום דמבואר בסוגיין דל"ש להחשיב מבוי עקום כמפולש בלי קביעת רבים ולכן בכמין ח' דלא בקעי בעינן פרצת י']

**טעמו של ר' יהודה**

דעת ר' יהודה שגם במפולש סגי בב' לחיים ובפשוטו היינו לטעמו שב' מחיצות דאורייתא ומבואר א"כ [ממבוי כמין ח'] שמחיצה רביעית לדידן אינו דומה למחיצה שלישית לר"י

אמנם יש לעיין בפסי ביראות גם כשאין דרך הרבים מפסקתן למה לר"י ליכא חסרון דמפולש ועי' גאון יעקב ו' ע"א (ד"ה תו) שרצה להוכיח מכאן שגם במפולש בעינן לבקעי והיינו שיהא במקום מעבר הרבים אך דעת הראשונים אינו נראה כן ע"ש אמנם אם נאמר שמפולש הוא מצד הרשות ולא מדין בקעי יש ליישב.

**אם מועיל למפולש עומד מרובה**

בחי' הר"ן לק' יא ע"א מבואר שלמבוי המפולש בעינן דווקא צוה"פ ולא מהני עומד מרובה וכן מבואר ברשב"א בעבודת הקודש ובגאון יעקב ח' ע"א כתב הטעם משום דכיון שבקעי בה רבים פרצתו בד' גם לר' חנין ומה"ט בעינן דווקא צוה"פ וכ"כ באור שמח פי"ז מהל' שבת אולם בבית מאיר סי' שס"ה נקט שפרצת ר' חנין בבקעי לא שייך אלא בפרצה מן הצד כיון שאין הדרך לקבוע שם פתח משא"כ בב' ראשיו [כמבואר סברא זו בריטב"א לק' י' ע"ב].

אולם מדברי התוס' ר"פ לק' צד ע"א משמע שעומד מרובה מהני למפולש וע"ש תוס' הרא"ש ובקר"א שם.

**אבל סרטיא מכאן ובקעה מכאן וכו' עושה צורת הפתח**

בתוס' ז' ע"ב (ד"ה בעירבו) מבואר שקרפף יותר מבית סאתים ג"כ דינו ככרמלית וצריך תיקון של צוה"פ (ועי' לק' כד ע"ב) והובא בביה"ל סי' שס"ד ס"א (ד"ה וצידו) אך לעניין מבוי המפולש לחצר שאינה מעורבת משמע בסוגיא בסמוך שסגי בתיקון לחי אך בשו"ת הר"ן סי' ע"ב נקט שגם בזה צריך צוה"פ וכן מבואר בתשב"ץ ח"ב סי' כ"ט [אם לא שנאמר שלדעתו ירושלים היה באמת כרמלית כשיטת ר' אפרים] ועי' ביה"ל סי' שס"ד ס"א (ד"ה אין צריך)

**בדין מפולש בחצר**

עי' תוס' לק' צד ע"א ולדעת מהרש"א מבואר שיש ב' נידונים בתוס' מתחילה דנו מצד ג' מחיצות גמורות וע"ז תירצו דמיירי בעומד מרובה ואח"כ הוסיפו לשאול מצד דין מפולש שע"ז לא מהני עומד מרובה אך בתוס' הרא"ש מפורש דלא כדבריו וע"ע שם בגאון יעקב וקר"א וע"ש בתוס' ר"פ.

[ובתי' התוס' דמיירי במפולש לחצר עי' קר"א שתמה שרק בליתנהו למחיצות לא אמרי' שבת הואיל והתורה הותרה ובמפולש לחצר חשוב איתנהו למחיצות וכש"כ התוס' לעיל יז ע"א (ד"ה עירב) אך העירו שהתוס' לא כתבו כן אלא בביאור קושיית הש"ס אבל למסקנא דאיירי בקרן זוית שפיר י"ל דאיירי במפולש לרה"ר]

ועי' ט"ז ומג"א סי' שס"ה שנקטו שבחצר ליכא דין פרצת ד' בבקעי ובאבן העוזר תמה עליהם מהמבואר בתוס' שיש דין פילוש אך מדברי הגרע"א כו"ח תנינא סי' כ"ג מבואר שנקט שגם המג"א מודה שיש דין פילוש רק בקיעת רבים ליכא ומה"ט נקט שמש"כ המג"א סי' שס"ג ס"ק כ"ז שליכא דין מבוי עקום בחצר גם האבן העוזר יודה וא"ש מה שנקט בפשיטות בגליון הש"ס ז' ע"ב. וע"ע בית מאיר שהאריך לתמוה על דברי האבן העוזר [ומדבריו מבואר שיש לחלק בין מבוי המפולש דרך חצר לחצר המפולש דרך מבוי גם אם בשניהם יש דין פילוש שמבו חשוב עשוי למעבר ושייך פילוש דרכו משא"כ חצר כרה"י גמורה חשוב.]

עי' רשב"א בעבודת הקודש שער א' סי' י"ג שחצר שנפרצה לא סגי בג' מחיצות של עומד מרובה אך בבקעי בה רבים כתב בסי' י"ד שצריך צוה"פ והיינו שאע"פ שבמבוי לא צריך בקעי בפועל מ"מ חצר שהיא רשות פרטית חשוב כלא בקעי אלא א"כ בקעי בפועל.

ולכאורה משנה שלימה שנינו שליכא פילוש בחצר כדתנן חצר שרבים נכנסים בזו ויוצאים בזו ובאבן העוזר ר"ל דשאני התם דאיכא גידודי וכבר העירו ע"ז מקושית הגמ' לק' ח' ע"א שלדבריו מהו הדמיון לדברי רב וגם הרי נהי דמיירי גם בגידודי אך מהיכ"ת רק בגידודי אך בגאון יעקב ח' ע"א הביא מדברי הרשב"א בעבודת הקודש שעומד מרובה בב' ראשי הפילוש מהני [וזה תלוי בשינוי הגירסאות ברשב"א]

בשו"ת בית אפרים סי' כ"ה ובקר"א ז' ע"א נקטו שמעלת חצר הוא משום שיש לו ד' מחיצות ובד' מחיצות לא אמרי' אתי רבים ומבטלי מחיצתא כפסי ביראות, ע"ש.

**שצידו א' כלה לים וצידו א' כלה לאשפה**

עי' שו"ת הריב"ש סי' ת"ה "לא היה המבוי ההוא מפולש בשני ראשיו כי מבוי של שלש מחיצות היה אלא שבשני צדדיו היה פרוץ קצת בצד א' לים ובצד א' לאשפה ושפת הים היתה עמוקה עשרה וכן אשפה גבוה עשרה ולכן היו שתיהן מחיצות גמורות למבוי אלא שהיו חוששין באשפה של יחיד וכו' וישאר המבוי נפרץ כי היו פרצות יותר מעשר", ועי' מג"א סי' שס"ג ס"ק ל"א.

בעיקר מחיצת ים עי' מהרי"ט סי' צ"ד שבמבוי לא צריך תורת מחיצה וסגי בהיכר של ים וע"ש מה שביאר כוונת ה"ה ועי' מג"א סי' שס"ג ס"ק ל"א שביאר באו"א וע"ש בית מאיר.

בשו"ת חת"ס או"ח סי' פ"ט ר"ל שחשש שרטון נאמר רק בעיקר מחיצת הרשות ולא במחיצה הרביעית ע"ש.

**שמעתתא דמבוי שצדו א' ארוך וצדו א' קצר**

**פחות מד' אמות מניח את הקורה באלכסון**

**להשתמש כנגד הארוך**

עי' פירש"י שמשתמש כאן בארוכה וכאן בקצרה וכתבו התוס' שע"כ צ"ל כן דאל"כ ליכא קורה ע"ג כותלי המבוי ע"ש ולכאורה ה"ה דהוי מצי להוכיח כן דאל"כ הו"ל פרוץ המילואו למקום האסור לו ועי' לק'.

**למה נגד הארוך חשוב רה"י**

בתוס' תמהו הרי ליכא אלא ב' מחיצות [עי' חזו"א סי' ע"ב סק"י שהוכיח מכאן שעומד מרובה ולחי אינם גודרים אלא אם יש מחיצה כנגדו דלא כדמשמע בביה"ל סי' שס"ג ס"א (ד"ה אסרו)] ותירצו שכיון דס"ל קורה משום מחיצה ע"י הקורה יש ד' מחיצות [העירו שכמו שמדרבנן לחי לא מהני לשלישית לכאורה גם קורה לא יועיל וקורה זו הרי גודר במקום מחיצת ג' וד' אך באמת זה אינו שהרי מדין קרן זוית מבואר וכש"כ החזו"א שכיון שאלכסון הוא שילוב בין ב' רוחות לכן עומד מרובה של ב' הרוחות ביחד מועלת לגדור האלכסון ונמצא שהטעם שאין הצד הקצר יכול לגדור באלכסון הוא משום שאין שותף מרוח השני וא"כ כל שמניח קורה שוב מועיל העומד מרובה של צד הקצר לגדור חלקו של רוח הג' ודוק]

ועי' תורת חיים שתמה שא"כ למה ליה לרבא לומר שבאלכסון ליכא היכר תיפו"ל שליכא אלא ב' מחיצות [ובגאון יעקב כתב שה"ה דהו"מ לומר כן ובקר"א נקט שזהו גופא כונת רבא שאלכסון ליכא היכר וכ"כ החזו"א סי' ע"ב סק"ח "דהא דאמר רבא ובאלכסון לא הוי היכר אין פירושו דלא ניכר אלא דבאלכסון אין משתמש דין היכר כיון דאין כאן מחיצות",] ועי' תוס' שבת סי' שס"ג ס"ק ס"ט שר"ל שנפק"מ באופן שהקורה אינו מונח על כל הרוח אלא בקרן זוית והיינו שחלק מרוח הרביעית יש לה מחיצה ונמצא שהמבוי שהוא כנגד מקום הגדור אם מחיצה חשוב שפיר רה"י ולזה הוצרך רבא לומר שאינו מועיל משום שבאלכסון ליכא היכר [וצ"ע תיפו"ל שמקום הגדור פרוץ במילואו למקום שאינו גדור וצ"ע] ובפמ"ג שם משב"ז ס"ק כ"א תי' באו"א ע"ש [ודבריו צ"ב שלאחר סברת התוס' דבעינן קורה ע"ג כותלי המבוי שוב ליכא נפק"מ, אך שמעתי לתרץ באו"א שנפק"מ באופן שיש גידוד י' שמשלים צדו הקצר שאע"פ שלשם כותלי המבוי אינו מועיל כש"כ האבן העוזר מ"מ רה"י חשוב שפיר ולזה הוצרך רבא לומר שאינו מועיל משום שבאלכסון ליכא היכר וע"ע לק']

**ארבע אמות אינו מניח את הקורה באלכסון**

עי' ר"ח "כאילו מבוי בפני עצמו הוא וצריך מחיצות כנגדו", וכ"כ הרי"ף וכ"ה באו"ז סי' קי"ד [והיינו משום דלשם מבוי בעינן כותלי המבוי וכל שאין כותל כנגד לא חשוב מבוי וכל שהוא ד' אמות שהוא שיעור מבוי לא חשוב שיש כנגדו כותל ע"ש או"ז] ולפי זה כתב האו"ז שם שלא יועיל להכניס הקורה קצת לתוך ד' אמות שכל שיש יותר מד' נפסל כל הכותל הזה ולא חשוב כותלי מבוי [וצ"ע על הגאון יעקב שכתב שלדעת הריטב"א שבאלכסון יותר מי' יכול להכניסו בפנים לאלכסון פחות מי' ה"ה ביותר מד' אמות וצ"ע שאינו דומה כלל וכ"כ בשפ"א]

אך לכאורה לתי' הב' בתוס' (ד"ה מניח) שאף שליכא אלא ב' מחיצות מ"מ כיון שבטל לגבי המבוי לא גזרו ביה רבנן לכאורה כל שיותר מד' כבר לא בטל למבוי אך ברשב"א לא משמע כן ע"ש.

**צוה"פ ביותר מד' אמות**

עי' רשב"א בשם הראב"ד שצוה"פ מועיל ליותר מד' אמות שצוה"פ מחיצה אלימתא הוא ומערב הכל לרשות אחת ומבואר שגם בצוה"פ שייך חסרון זו והיינו משום שגם לצוה"פ צריך שם כותלי המבוי [וא"כ במבוי העשוי מגידוד י' לא יועיל צוה"פ בראשו לאבן העוזר]

**קורה טעמא מאי משום היכר ובאלכסון ליכא היכר**

עי' מהרש"א לעיל ד' ע"ב שגם למ"ד קורה משום מחיצה בעי עכ"פ היכר וכ"כ ריטב"א לק' יד ע"א ותמה הגאון יעקב לעיל ג' ע"א מסוגיין ועי' חי' בית מאיר לק' יד ע"א אך עי' פירש"י "שהרואה בני מבוי נמשכין ומשתמשין ברה"ר חוץ מכנגד כותל הקצר אומר מותר להשתמש ברה"ר", מבואר שלא חסר בעיקר היכר הקורה כשהיא מונחת באלכסון אלא בהיכר של מבוי מתוקנת ולכן למ"ד קורה משום מחיצה סגי שיש היכר למחיצה ולא בעינן היכר למבוי [ועי' בדברי הגרי"ד אילן שליט"א בהגהותיו לרשב"א לעיל ה' ע"א הערה 131] אך עי' חי' המאירי "והרואה אותו משתמש שם יאמר שבלא קורה ובלא שום הכשר משתמש".

**להניח באלכסון ולהשתמש נגד הקצר**

לפירש"י מבואר שעיקר החסרון אינו אלא כלפי המקום שכנגד הארוך אבל לגבי נגד הקצר שפיר יש היכר קורה גם באלכסון ולפי זה כתב המחצה"ש סי' שס"ג על המג"א ס"ק ל"ב שמותר להניח כנגד הארוך כל שישתמש רק נגד הקצר [ועי' לשון הרא"ש בתשובה כלל כ"א סי' ב' "כרבא דאמר בין כך ובין כך **אינו משתמש** אלא כנגד הקצר", אך צ"ע למה אין בזה משום פרוץ במילואו למקום האסור לו] וע"ש פמ"ג משב"ז ס"ק כ"א שחולק מג' סברות א) שמא יטעו וישתמשו בארוך כנגד הארוך ב) אין היכרא כ"כ במונח באלכסון [נ"ב צ"ע ממה שהותר אלכסון באמצע המבוי עי' בסמוך] ג) דבעינן קורה ע"ג כותלי המבוי וכמבואר בתוס' והו"ד בביה"ל שם (ד"ה אינו) [אך לכאורה יש לחלק שתוס' בא לאפוקי הצד שנגד הארוך חסר בעיקר הרשות ואז ודאי לא חשוב כותלי המבוי אבל לדידן שעיקר הגריעותא אינו אלא מצד שחסר בהיכר תיקון המבוי י"ל שחשוב שפיר כותלי המבוי]

**אלכסון בתוך המבוי**

עי' רא"ש סי' י' שהביא מר"מ שבתוך המבוי יכול להניח הקורה באלכסון ועי' קר"א דצ"ב הרי באלכסון ליכא היכר ועי' חזו"א סי' ע"ב סק"ח אולם לדברי רש"י הנ"ל א"ש שהחסרון אינו בקורה אלא בתיקון המבוי וזה לא שייך בתוך המבוי וכ"כ הט"ז סי' שס"ג ס"ק כ"א.

**ובאלכסון נמי הוי מחיצה**

לכאורה א"כ ללחי שקי"ל שהוא מחיצה ה"ה דמהני באלכסון וכ"כ בביאור הגר"א סי' שס"ג סעיף י"ג אולם בב"י נקט שלחי אינו גודר אלא נכחו ביושר וכן מבואר בספר הבתים וכ"כ בחי' המאירי "ולא הוי לחי משום מחיצה אלא במה שדרך מחיצה לסתום והוא כשהיא סותמת ביושר ולא באלכסון".

ולעניין ב' לחיים נסתפק הב"י [ומדבריו משמע שבזה פשיטא ליה שגודר גם באלכסון וצ"ע א"כ מהו ספיקו הרי מי גרע ממחיצת קורה] ובב"ח פשיטא ליה דמהני אך בט"ז ס"ק כ"א נקט דלא מהני כיון שלחי כנגד הקצר יכול לגדור לבד אין שיתוף ביניהם וכדבריו כתב בחי' המאירי.

**למה אין בקורה באלכסון משום חסרון פתח בקרן זוית**

עי' מאירי לק' יא ע"א שהוכיח מסוגיין שצוה"פ מועלת בקרן זוית מהא דקורה משום מחיצה מועיל בקרן זוית [והיינו שאף אם נאמר שבאוכלת כל הרוח לא חשוב קרן זוית מ"מ מצד רוח הקצר שפיר מיקרי קרן זוית] והיינו שאע"פ שגם בפי תקרה יש חסרון של קרן זוית כמבואר לק' צד ע"ב שאני התם שנפרצה מאיליה אבל כל שעושהו פתח מהני

**אבל יש באלכסונו יותר מי'**

עי' ט"ז סי' שס"ג ס"ק כ"א דמשמעות טור ושו"ע שבתוך המבוי מותר גם באלכסונו יותר מי' וכן פסק בשולחן עצי שיטים סי' ד' הוצאה [ובתוס' שבת כתב שכן מבואר ברא"ש דמה"ט לא רצה לתרץ דברי הרי"ף שנפק"מ לתוך המבוי אך עי' קרבן נתנאל אות ע' (ודבריו נסתרים מדברי הרא"ש בשו"ת כלל כ"א סי' ב' וע"ע בכלל ג' סי' ז')] ולכאורה היינו טעמא שנהי שפתח ליכא ביותר מי' מ"מ ביחס לרה"ר ליכא פרצה יותר מי' ושיעור י' בלחי הוא משום פרצה כש"כ הראשונים לעיל ו' ע"א [אך צ"ע הרי מצד תחילת המבוי שדינו ככרמלית יחשב כיותר מי' ואין לומר דעיקר שם פרצה הוא רק ביחס לרה"ר (עי' בית מאיר סי' שס"ה בדברי הריטב"א לעיל ו' ע"א) שא"כ יועיל לחי ליותר מי' לחלק דיורים וזה אינו]

**שמעתתא דתחת הקורה ובין הלחיים**

**סדר לימוד הראוי**

**ח' ע"ב איבעיא להו עד בעיא מיניה רמי**

**[אך כדאי לראות דעת ר' חסדא בקורה חוץ למבוי]**

**ט' ע"א תני ר' זכאי עד סוף העמוד**

**שבת ט' ע"א אחרים אומרים אסקופה**

**ומר סבר קורה משום מחיצה**

בגדר מחיצת קורה עי' בתוס' לק' פו ע"א שהוא פי תקרה דרבנן שמן התורה בעינן תקרת ד' [ותמהו שם על רש"י הסובר שלפי תקרה דאורייתא סגי ברוחב טפח אך עי' רש"י שבת ט' ע"א שמשמע שגם לדעיתו נלא אמרי' פ"ת כשליכא תקרת ד' ע"ש] וכ"כ שם הרא"ש רשב"א וריטב"א ע"ש אך מצינו בראשונים [תוס' לק' טו ע"א רמב"ן רשב"א ריטב"א ר"ן בסוגיין] שכתבו שלמ"ד קורה משום מחיצה כ"ש שלחי משום מחיצה וצ"ב מה עניין פ"ת למחיצת לחי ועוד צ"ב שהרי לחי מועיל מן התורה ואילו קורה רק מדרבנן אולם בחי' המאירי לק' יב ע"ב ר"ל שגם לחי אינו מועיל אלא מדרבנן ועי' ריטב"א לק' כב ע"ב [אך י"ל דיעוי' תוס' לק' פו ע"א שטעמו של המ"ד דקורה משום מחיצה אינו מסברא אלא משום דס"ל שחז"ל לא היו מקילים להתיר בהיכר לחוד וא"כ שפיר יש להוכיח בכ"ש שלחי הוא מחיצה דשם הרי י"ל שהוא מחיצה מן התורה]

**דמר סבר הכירא מלגיו**

עי' גאון יעקב לעיל ה' ע"א שאין הפירוש שההיכר לבני רה"ר ההולכים ברה"ר אלא ההיכר לבני הרה"ר כשנכנסים מרה"ר [וכל' רש"י שם ד"ה לא דכו"ע]

**הכירא מלגיו למ"ד לחי משום היכר**

עי' גאון יעקב לק' ט' ע"ב שחלוק דין היכר בלחי מקורה שקורה מחיצתו אינו בגדר מחיצה ולכן סברא חיצונה הוא שהכירא מלגיו והיינו שמשם כבר התחיל ההיכר אבל בלחי שגדר ההיכר הוא בגדרי מחיצה [והיינו שגם למ"ד לחי משום מחיצה אינו משום סתימה כדחזינן שמועיל גם לחי הנראה מבחוץ וע"כ יסודו סימן הבדלה ולכן גם למ"ד לחי משום היכר זהו גדרו] ולכן כמו במחיצה הסברא חיצונה הוא חודו הפנימי כמו כן בהיכר, ע"ש. אך בראשונים לק' ט' ע"א מפורש דלא כדבריו ועי' לק'.

**האם למ"ד הכירא מלגיו יש נמי הכירא מלבר**

ממה שאמר ר' חסדא בסמוך לדברי המתיר אסור מבואר שלמ"ד הכירא מלגיו אין להשתמש בהכירא מלבר אך לעניין לחי מבואר בראשונים לק' י' ע"א על מה שאמר שם ר' יוסף ש"מ בין הלחיים אסור שבאופן שלחי בולט חוץ למבוי ולא שייך להתיר מדין חודו החיצון מ"מ אפשר להתיר מדין חודו הפנימי ע"ש [וי"ל דזהו רק למ"ד לחי משום מחיצה והיינו משום שחודו החיצון וחודו הפנימי במחיצה אינו ספק מה סותם שודאי כל הלחי סותם ורק הנידון במקום המחיצה לאן הוא שייך ולכן שפיר אפשר לחצוץ גם בחודו הפנימי אך בחי' הריטב"א לעיל ה' ע"א צידד שדעת ר' הונא שלחי משום היכר ודלא כתוס' שם]

**דמר סבר חודו החיצון סותם**

**הדין בלחי**

בראשונים מבואר שאם נאמר בקורה חודו החיצון סותם כמו כן נאמר כן בלחי אך בתוס' רי"ד כתב לחלק בין מחיצת לחי למחיצת קורה שקורה שיסודו מדין פי תקרה [כמפורש בתוס' לק' פו ע"א ד"ה קורה ורשב"א וריטב"א שם] הרי עיקר המחיצה היא הפה ולכן שפיר י"ל שעל חודו החיצון אומרים יורד וסותם משא"כ בלחי שלא רק חודו היא המחיצה אלא כל עובי הלחי חשוב המחיצה [כלשון הריטב"א לק' ט' ע"א "דחשיבנן עובי הלחי כאלו היא מחיצה נמשכת וסותמת",] ולכן מעיקר הדין אמרי' שהגידור חל מתחילת המחיצה [ורק ע"ג המחיצה נעשה רה"י ע"י ק"ו כמבואר בשבת צט ע"ב וזה לא שייך למקום הלחיים] וכן מבואר במאירי לעיל ד' ע"ב ["ושמא תאמר לדעת האומר משום מחיצה הוא דמותר להשתמש תחת הקורה והרי במחיצה עצמה אסור להשתמש שאין מקום המחיצה בכלל היתר טלטול אין זה כלום שלדעתו חודו החיצון של קורה יורד וסותם",] וצ"ע בדעת הראשונים שמיאנו בזה [ואין לומר שלדעת קורת טפח שאני שאמרי' יורד וסותם על כל הטפח ולכן דומה למחיצת לחי ובזה היה מבואר למה סברא חיצונה של הגמ' היא שחודו הפנימי סותם שלדעת התוס' רי"ד צ"ב אך זה אינו דבסמוך אמרי' לדברי המתיר אסור ופירש"י משום שאין הסתימה דבוקה לכותלי המבוי ואם נאמר שכל הקורה יורד וסותם שפיר דבוק הסתימה לכותל וצ"ע]

**גדר דין חודו הפנימי בלחי**

עי' רשב"א שכתב "וחודו הפנימי סותם והוה ליה בין הלחיים כמקום בפני עצמו", והיינו שאין הכוונה שעיקר המחיצה הוא רק חודו הפנימי ובין הלחיים דינו כלחוץ אלא שבין הלחיים ודאי מובדל מחוץ למבוי אלא שכיון שהגידור מתחיל מחודו הפנימי לכן בים הלחיים חשוב כמקום לעצמו וכן מבואר ברשב"א לק' ט' ע"א שלחי בתחילת המבוי לא יועיל לבים הלחיים כיון דחשוב כמקום בפני עצמו.

**אמר ר' חסדא הכל מודים בבין לחיים שאסור**

עי' מש"כ התוס' לבאר שהוא מטעם גזירה כיון ששיעור לחי הוא במשהו [ובגאון יעקב תמה דא"כ גם בקורה במשהו האחרון ליתסר מהאי טעמא וע"ש מה שפי' בכוונת התוס'] ואף בעשה לחי גדול לא פלוג ובחי' הגרע"א תמה שהרי לרבא ע"כ אין לומר כן שלדעתו עכ"פ בפתוח לרה"ר מותר כל שהוא פחות מד' וא"כ כל האיסור לא שייך אלא בד' ולא שייך כלל גזירה זו ועי' גאון יעקב מש"כ בזה ועוד צ"ב שאם הוא מטעם גזירה מה יועיל מקום פטור הרי סו"ס איכא גזירה וי"ל. וע"ע חי' הרשב"א מה שתמה ע"ד התוס' ובמש"כ בחי' הר"ן. וע"ע חזו"א סי' ס"ז ס"ק ט"ז.

אך דעת הרשב"א ורש"י שבת ט' ע"א שהחילוק בין לחי וקורה הוא שקורה משום היכר ולחי משום מחיצה ע"ש.

**ט' ע"א**

**אמר אביי מסתברא מילתא דר"י**

עי' בעה"מ ותוס' רי"ד שאביי ורבא פליגי לטעמייהו אם לחי משום מחיצה או משום היכר והיינו שקורה לכו"ע משום היכר והכירא מלגיו ולכן תחת הקורה מותר ואילו לחי לדעת אביי משום מחיצה ולכן חודו הפנימי סותם ולדעת רבא משום היכר [והיינו שגם בלחי הכירא מלגיו עי' לעיל] ולכן כתב שלהלכה קי"ל כאביי [ודבריו תמוהים שלהדיא מבואר בגמ' שטעמו של רבא הוא משום שאין בו ד' אינו חשוב ולא משום שאזיל לטעמו משום היכר וגם אם נפרש כהרי"ף שרבא לטעמו של אביי קאמר מ"מ סו"ס דעת רבא לחלוק על אביי גם מהך טעמא ולכן למה לא נפסוק כרבא בזה]

והראשונים נחלקו על הבעה"מ ולדעתם אין הכרח לתלות המחלו' לטעמייהו וכתב הרמב"ן שלכן עדיף לומר שרבא א"ש גם למ"ד דלחי משום מחיצה כדי לקיים דבריו אליבא דהילכתא [ולמש"כ הגאון יעקב שהכירא דלחי תלוי בגדרי מחיצה בלא"ה א"ש]

**ורבא אמר בין לחיים נמי מותר**

**עיקר טעמו של רבא**

כפשוטו טעמו של רבא דאע"פ שמצד גדרי מחיצה אין להתיר מ"מ יש להתיר מדין מקום פטור אך מדברי הרשב"א והמלחמות מבואר שי"ל שעיקרו מדין חודו החיצון סותם אלא שטעם חודו החיצון הוא משום שנגרר בין הלחיים אחר הרשות [והיינו כנ"ל שעיקר בין הלחיים מקום לעצמו ולפי זה פשוט שאין להתיר לטלטל חוץ למבוי ודלא כרש"י [וצ"ל שהרשב"א דן בדעת רש"י כיון שאינו ברור לו כוונת הגמ' וע"ע בחי' הר"ן ובחי' המאירי בשם הרשב"א] וכן אין להתיר אלא עד חודו החיצון של הלחי ולא עד סוף הרשות אם הלחי אינו עד סוף המבוי]

**דעת רבא כשיש מקום ד'**

בתוס' לעיל ח' ע"ב כתבו שרבא מודה בד' שבין הלחיים אסור אך דעת הרי"ף שלרבא גם ד' מותר וביאר המלחמות שעיקר דברי רבא אינו מטעם מקום פטור אלא או משום היכר [והיינו שגם בלחי שייך הכירא מלגיו] או משום מחיצה וחודו הפנימי אלא שממה שאמר אביי שר' יוחנן הודה לר' זכאי בבין הלחיים מוכח שכן דעתו אפילו בפחות מד' שהרי בקורה ע"כ הנידון בפחות מד' [והיינו משום שבד' י"ל פי תקרה ופשוט שמותר להשתמש תחת הקורה ועי' לק' מחלו' הראשונים אי בעינן בריאה] והוסיף החזו"א סי' ס"ו סק"ד שכיון שע"כ כוונת ר' יוחנן היתה גם לבין הלחיים שוב הוכיח רבא שכן הדין גם בד' דומיא דקורה [ובהאיר יוסף הוסיף שלפי זה ב' חידושים של רבא תלויים זה בזה וא"ש שיטת הבעה"מ שכל שנחלוק על דבריו לגבי ד' ע"כ נחלוק גם לעניין פחות מד']

ובמשנת ר' אהרן שבת סי' ז' ר"ל שרק בד' שייך להתיר מדין חודו החיצון שאז יש מקום ד' ושייך לדון חודו החיצון כמחיצה אבל בפחות מד' כיון שגם חודו הפנימי חשוב מחיצה שוב ליכא מקום ד' לחודו החיצון וע"כ התירו מדין מקום פטור ע"ש [ודבריו מחודשים שכבר נתבאר שמחיצת לחי אינו לא חודו הפנימי ולא חודו החיצון אלא כולו והנידון הוא רק לאן לשייך מקום שבין הלחיים]

**ורבא התם דפתוח לכרמלית**

**עיקר הסברא**

מצינו לבאר בג' אופנים

דעת רבינו יונתן ובהשלמה שהוא גזירה דרבנן שמא יוציא לחוץ כיון שאינו אלא רשות דרבנן ואינו זהיר [ובחי' הר"מ קזיס ביאר עפ"ז דעת האוסרים גם ביותר מד' בפתוח לכרמלית ועי' קה"י סי' ד' אך בדעת הרמב"ן שחילק בין קורה ללחי אין לומר כן]

בדעת רש"י שעיקרו השלמת שיעור והיינו שכיון שלרחבו יש רוחב ד' כל שמצטרף לכרמלית משלים הוא את שיעורו ואיכא ד' על ד' שיעור כרמלית [אם נאמר שבין הלחיים חשוב כמקום בפני עצמו שפיר י"ל שאינו מצטרף] ולכן לדעתו מקום גבוה ג' ואין בו ד' על ד' בכרמלית הוא מקום פטור כש"כ בשבת ז' ע"א [עי' חזו"א סי' ע"ג סק"ד ובשפ"א שבת שם] אך דעת הר"ן שם שגם בכה"ג אמרי' מצא מין את מינו [ע"ש חזו"א מש"כ בסברת הרמב"ם וצ"ב שבר"ן מבואר להדיא שגם בגבוה ג' ואין בו דע"ד הוה כרמלית] ועי' ריטב"א בסוגיין שסברת מצא מין את מינו אינו שנעשה כרמלית אלא שמועיל למנוע הביטול לרה"י ע"ש.

**במקום ד'**

לדעת הרי"ף מבואר שגם כשיש מקום ד' שהיתרו משום היכר מלגיו או מחיצה וחודו החיצון סותם אפ"ה שייך בזה מצא מין את מינו וצ"ב ועי' רשב"א בעבודת הקודש [שער א' סימן י"א] "מבוי הפתוח לרה"ר והכשירו בלחי מותר להשתמש אפילו מן הלחי שמקום הלחי נמשך אחר המבוי ונחשב מכללו וחודו החיצון סותם", [וצ"ב דבשלמא למ"ד לחי משום מחיצה א"ש שכל הלחי סותם כנ"ל ועיקר דין בין הלחיים אינו אלא משום דמקום בין המחיצה נגרר בתר המבוי וזה שיייך רק בפתוח לרה"ר אבל לרבא שלחי משום היכר (ולרשב"א הדין כן גם בקורה כלק') צ"ב כיון שהכירא מלגיו מה שייך בזה מצא מין את מינו] ובחי' הר"ן תמה בזה כיון שמותר מעיקר הדין מה לי דפתוח לכרמלית.

**הדין בקורה**

עי' רמב"ם פי"ז הי"א שגם בקורה אם פתוח לכרמלית אמרי' מצא מין את מינו וכ"כ הרשב"א אך דעת הרמב"ן במלחמות שבת לחלק בין לחי וקורה וכן דעת הראב"ד בהשגות ועי' מש"כ לבאר בקר"א [אך לכאורה כל זה לדידן שלחי משום מחיצה אבל לרבא שגם לחי משום היכר ומבואר ברמב"ן שגדרו כהיכר קורה צ"ב הטעם לחלק וצ"ל שאע"ג דשייך בזה הכירא מלגיו מ"מ כיון דסו"ס כיון שבין הלחיים אין לו עצם הלחי אינו אלא מדין נטפל למבוי]

**צ"ע משבת ט' ע"א**

אך שיטת הרמב"ם ורשב"א צ"ע מהמבואר בשבת ט' ע"א דשם ע"כ איירי בפתוח לכרמלית כש"כ התוס' והראשונים ואפ"ה התירו תחת הקורה ועי' קרבן נתנאל בשבת מש"כ ליישב ובחזו"א סי' ס"ו סק"ב-ג [ושמעתי ליישב דיעוי' בסוגיא דשבת שם שחילקו הראשונים בין לחי וקורה שקורה כיון שאינו מועיל אלא למבוי לכן כל דליכא שיעור ד' פקע ממנה שם קורה משא"כ בלחי ע"ש וא"כ י"ל שרק בלחי הוכיחו הראשונים דע"כ איירי בפתוח לכרמלית כיון שגם בפתח נעול מ"מ שם לחי עליו ושייך להתירו מדין בין הלחיים משא"כ בקורה כל שפתח נעול הרי פקע ממנו שם קורה ואין להתיר תחתיו מדין תחת הקורה וא"כ שפיר י"ל דמיירי בפתוח לרה"ר] ועי' מג"א סי' שמ"ו סק"ד ומה שתמה עליו הביה"ל שם (ד"ה ומשקוף) [וצ"ב דשפיר יש לחלק בין לחי וקורה וכנ"ל]

**פי תקרה בקורה יותר מד'**

עי' רשב"א בעבודת הקודש שכל שהקורה ד' ובריאה אמרי' פי תקרה ומותר תחתיו גם בפתוח לכרמלית [ובפמ"ג סי' שס"ה א"א סק"י תמה הרי גם לחי משום מחיצה ואפ"ה אמרי' מצא מין את מינו ובפשוטו אינו דומה שפי תקרה רק החוד הוא המחיצה ולכן לא שייך שיתבטל ע"י שפתוח לכרמלית משא"כ בלחי שכל העובי הוא המחיצה וטעם היתר בין הלחיים הוא מדין ביטול לרשות ולכן שייך בזה מצא מין את מינו] והיינו לשיטתו שרק בקורה בריאה אמרי' פי תקרה אך עי' מג"א סי' שס"ה סק"י שלדעת הסמ"ג וסמ"ק גם באינו בריאה אמרי' פ"ת [ע"ש מחצה"ש] ולדבריהם בקורה כל שיש ד' לא איכפת לן דפתוח לכרמלית ועי' אור גדול סי' נ"ה שהאריך בזה.

**למה אין בזה משום פרוץ במילואו למקום האסור לו**

יש לעיין לדעת הרי"ף שגם ביותר מד' מותר והיינו מדין חודו החיצון סותם וא"כ בפתוח לכרמלית למה אין לאסרו מדין פרוץ במילואו למקום האסור לו [ובשלמא בלחי י"ל כמו שנתבאר שכול העובי הוא המחיצה ולכן גם חודו הפנימי סותם אך בקורה מפורש בגמ' שלמאן דמתיר אסור] ועי' חזו"א סי' ס"ו סק"ד שבפתוח לכרמלית אמרי' חודו הפנימי סותם שביאר ועי' אשר לשלמה מועד סי' ל"א

**רש"י ד"ה ובלבד**

"אפילו חשבת ליה מקום בפני עצמו בטל להכא ולהכא" עי' בראשונים שתמהו שכיון שמעיקר דין הוא רה"י היאך אפשר לטלטל משם לרה"י ועי' רשב"א בעבודת הקודש שהביא לדברי רש"י רק בגבוה ג' ע"ש.

**תוד"ה ורבא**

עי' מהרש"א שמקום פטור שאינו גבוה ג' הפתוח לרה"ר דינו כרה"ר וכ"כ הרמ"א בסי' שמ"ו סעיף ג' וע"ש בביאור הגר"א שמדברי התוס' שבת ט' ע"א מבואר שאינו סובר כן ע"ש

עי' ביה"ל סי' שס"ה סעיף ד' (ד"ה מפני) שדן בבין הלחיים הפתוח לכרמלית שאמרי' מצא מין את מינו וניעור האם מותר לו להוציא לכרמלית [ומבואר דספיקו לדעת האוסרים בכל פרוץ במילואו למקום האסור להוציא לכרמלית עי' ביה"ל סי' שע"ד סעיף ב' (ד"ה לכרמלית)] וכתב שלמבואר ברמ"א בסי' שמ"ו סעיף ג' הנ"ל יש להתיר ע"ש וצ"ב כיון שמעיקר הדין הרי הוא חלק מהמבוי שהוא רה"י היאך אפשר להתיר ע"פ דברי הרמ"א הנ"ל [אך בבין הלחיים י"ל דס"ל שכיון שחודו הפנימי סותם (עכ"פ בפתוח לכרמלית) הו"ל כחוץ למבוי ממש]

**שבת ט' ע"א**

**פתח נעול כלחוץ**

יש לעיין כיון שיש שם צוה"פ ודלת [וכמבואר בתוד"ה אמר אולם ברבינו יונתן מבואר שפרקו הדלתות כל לילה ואולי לא היה בזה גם צוה"פ ועי' שיטה לר"ן] הרי ממילא הרי זה כפתח נעול ועי' משנת ר' אהרן שבת ס"ז שמבואר מזה שאין הדבר תלוי בגדרי מחיצות וכל שאין שם מחיצה ממשית רק דין מחיצה אין זה חוצץ מפני מחיצה אחרת.

**וכי תימא דלית היה ד' על ד'**

מדברי התוס' (ד"ה תוך) מבואר שכוונת הש"ס מדין מקום פטור וע"ש מהרש"א אך רש"י מבואר שהס"ד הוא שבכה"ג נאמר חודו החיצון סותם והיינו משום דאיירי בפתוח לכרמלית דל"ש לדון מצד מקום פטור [ומבואר שגם לעניין הגדרת מקום המחיצה חודו החיצון או הפנימי שייך שיהא תלוי בדין ביטול למבוי והיינו כשיטת הרמב"ם ביותר מד' בפתוח לכרמלית] ועי' שפ"א.

**רד"ה פתח נעול**

**דכל מחיצה שאין בין חלל וכו'**

צ"ב הרי רש"י לעיל ביאר דאתי גם למ"ד קורה משום משום היכר ולשיטתו לא צריך תורת מחיצה על ד' [עי' עירובין ה' ע"א] ואמנם ברש"י בסמוך (ד"ה אסקופת) כתב לבאר באופן אחר שליכא תורת קורה לפחות מד' ועי' משנת ר' אהרן ס"ז

**שמעתתא דקורה ע"ג כותלי מבוי**

**לדברי המתיר אסור**

**למה לא נימא לבוד**

עי' רש"י שתמה שנימא לבוד להכשיר תוך ג' ומבואר קושייתו שנימא לבוד לסתימת הקורה ותי' שכיון שאין שם מחיצה ממש ל"ש לבוד [ועי' חי' הריטב"א] ועי' זכרון שמואל סי' כ"ו שתמה מהמבואר בסי' תר"ל ס"ט שבסוכה אמרי' לבוד לגוד אסיק וכן תמה מהמבואר לק' ט' ע"א דאמרי' לבוד לחבוט ועי' קה"י עירובין ס"ב וסי' ג' [אך י"ל דשאני חבוט דמהני אפילו להחשב ראוי לקבל אריח עי' גאון יעקב לק' יד ע"א]

בעיקר קושיית רש"י תמה בקה"י סי' ג' הרי תחת הקורה הוא רה"ר דאורייתא וא"כ מה יועיל לבוד הרי סו"ס תחת הקורה ישאר באיסורו וא"כ כל המבוי נאסר מדין פרוץ במילואו למקום האסור לו וע"ש שהביא מחתנו הגר"ש ברזם ז"ל שצ"ל שרש"י סובר שקורה משום מחיצה הוא מן התורה ובאשר לשלמה סי' ל"ב כתב שצ"ל שרש"י הק' כן רק לעניין פתוח לכרמלית [אך דבר זה אינו ברור שי"ל שכל שאינו רה"י מן התורה לא מהני קורה כש"כ בחי' הרשב"א לק' צד ע"א]

**הניח קורה תוך ג' למבוי**

עי' תוס' לק' ט' ע"א (ד"ה שאין) "תדע דהא משוכה מבחוץ אפילו בפחות מג' לא אמרי' לבוד", וצ"ב כונתם ועי' חזו"א סי' ס"ז ס"ק י"ז שכתב "הנה בקורה שהרחיקו קצת מהמבוי לכו"ע פסול ולא אמרי' בזה לבוד", [אך מהראשונים שהק' שנימא לבוד בקורה מפורש שאי"צ להיות דבוק למבוי] אולם יעוי' בתוס' הרא"ש שהכוונה ממה דלרבא לא מהני קורה כל שאינו ע"ג המבוי ולא מהני לבוד [אך בקה"י סי' ב' נקט שהכוונה לדעת ר"ח למה לא אמרי' לבוד וכקושיית רש"י ע"ש]

**קושיית הראשונים שנאמר לבוד בקורה**

עי' בראשוניפ שהק' שנהי למטה א"א לומר לבוד כיון שאין שם מחיצה ממש מ"מ נימא לבוד למעלה בקורה ותי' בשם תוס' שכל שיש דבר ממשי ביניהם לא אמרי' לבוד [ועי' פמ"ג סי' שס"ג משב"ז סק"א שלפי זה לחי הוא סמוך תוך ג' לפתח המבוי ויש ביניהם קרש בעצי אשירה לא אמרי' לבוד והלחי פסול ועי' שו"ת חכם צבי סי' נ"ט דמה"ט כתב שאינו מצטרף ב' מקומות זרועים בתוך קרפף ליותר מבית סאתים כשכל א' פחות מב' סאתים אפילו כשיש לבוד ביניהם "דלעולם לא אמרי' לבוד אלא באויר ולא בדבר שיש בו ממש שאי אפשר לתורת לבוד לבטל אותו דבר מששיי ולא נאמרה הלל"מ בלבוד אלא לבטל האויר שביניהם",] ועי' ברשב"א שהוכיח שלא כהתוס' מלק' [עי' לק'. ועי' מג"א סי' תרכ"ו סק"ו שכשיש סכך כשר בין סכך פסול ל"ש לבוד וי"ל שבזה כו"ע מודו כיון שהסכך כשר הוא סתירה חיובי לסכך פסול וכן י"ל במש"כ השעה"צ סי' תרל"ב ס"ק י"ב]

**בעינן קורה ע"ג כותלי המבוי**

עי' או"ז שרבא לטעמו שסובר שקורה משום היכר ולכן כל שאינו ע"ג כותלי המבוי חסר בהיכר אבל ר' חסדא סובר שקורה משום מחיצה ולכן לא איכפת ליה בהיכר [ומדוייק בזה ל' רש"י שפירש דברי ר' חסדא למ"ד קורה משום מחיצה] אך עי' רשב"א שנקט ששיטת ר"ח דקורה משום היכר ולכן תחת הקורה מותר ובין הלחיים אסור וכן הביא בחי' הריטב"א בשם י"א.

עי' רי"ף ורמב"ם שהעתיקו טעמו של רבא והק' בהג' חו"י שלדידן שבין הלחיים מותר תיפו"ל משום שלדברי המתיר אסור ולא בעינן לטעמו של רבא ובמשנת ר אהרן שבת ס"ז הוסיף שיש בזה נפק"מ באופן שיש קורה שטפח ממנו ע"ג כותלי המבוי והשאר בולט לחוץ שלסברת רבא מותר משא"כ לסברת ר' חסדא [הנה כל שאין ג' בולט י"ל לבוד ולא שייך התרתי דסתרי של הראשונים ובד' יש כבר פ"ת (ואף שלא אמרי' פ"ת ליותר מב' רוחות לדעת רוב ראשונים הרי בדרבנן אמרי' עי' מ"מ פט"ז ה"ז וי"ל) אך לשיטת הרשב"א דבעי בריאה א"ש וגם יש לדון משום דאמרי' דל עי' לק' יג ע"ב יד ע"א בעגולה ועקומה] ועי' אשר לשלמה מועד סי' ל"ב שי"ל שכל דברי ר"ח רק למ"ד קורה משום מחיצה דבזה אמרי' רק חודו החיצון סותם משא"כ למ"ד קורה משום היכר אז אדרבה עיקר ההיכר לבני המבוי אלא דמהני נמי היכר דבני רה"ר [וכמבואר ברבינו יונתן לק' י' ע"ב וע"ש תורת חיים אך ע"ש גאון יעקב]

**היתה קורתו משוכה או תלויה**

עי' תוס' ישנים שגם לר"ח פריך אולם בחי' הר"ן כתב שי"ל שכל שהקורה משוכה לתוך רה"ר הרי בני רה"ר יכולים לראות גם חודו הפנימי ולכן בכה"ג כיון שאין דבר המפסיק שפיר י"ל לבוד וכשר [משמע מדבריו שלמ"ד הכירא מלבר כיון שעיקרו היכר לבני רה"ר לא שייך כלל שיועיל היכר לבני המבוי ולכן לא מועיל חודו הפנימי אלא באופן שגם בני רה"ר רואים חודו הפנימי אבל להמבואר ברש"י לעיל ה' ע"א שהכירא מלבר היינו בני המבוי כשנכנסים למבוי שפיר י"ל שכ"ש דמהני כשכבר נכנסו ועי' לעיל בשם האשר לשלמה ]

**נעץ ב' יתידות עקומות**

ברש"י לעיל (ד"ה תלויה) פי' שנעץ קנה באמצע המבוי והניח קורה עליו וצ"ב למה ר' אשי לא פי' כן נמי אך עי' ברש"י (ד"ה והיכי) שכתב "להיותן סניף להאריך הקורה", וכבר עמד בזה בתורת חיים ומשמע שיש צורך ביתדות אלו וכ"כ בגאון יעקב שתלויה בלי יתידות אין אומרים חבוט ע"ש [ואולי דהיינו ע"פ הריטב"א דאמרי' לבוד לפני חבוט ולבוד ליכא למימר רק כשיש יתידות דאל"כ הו"ל לבוד לאויר ועי' קה"י ס"ב]

**צורת היתידות**

עי' חי' הרשב"א בעבודת הקודש (שער א' אות ל"ט) שפי' שהיתידות עשוייות כמין ד' וכ"כ בחי' הריטב"א וע"פ זה כתבו שהאלכסון הוא יותר מג' אולם במאירי פי' שהיתידות עומדות באלכסון [ועי' הציור במהרש"ל ובתורת חיים] אולם גם לדבריו משמע שאלכסון הקורה הוא יותר מג' [ועי' בסמוך בשם הגר"ח ז"ל.] אך מ"מ משמע מדבריו שעיקרו מדין לבוד ולא מדין חבוט ע"ש ביאורים אות ל"ז

**לבוד וחבוט לא אמרינן קמ"ל**

**מה אומרים קודם**

עי' רשב"א בעבודת הקודש דמקודם אומרים חבוט ואח"כ לבוד וכ"מ בר"ן אך בחי' הריטב"א כתב שמקודם אמרי' לבוד ואח"כ חבוט וצ"ב כיון שאמרי' לבוד לקיר שוב נאמר לבוד למטה ומה איכפת לן שאלכסון יותר מג' ומדברי המאירי משמע כן דאמרי' פעמיים לבוד.

עי' תוס' שאע"פ דבעלמא אמרי' חבוט עד כ' שאני הכא דבעינן היכר ועד ג' יש היכר [אך צ"ב שהתוס' הק' עוד שנתיר גם בלי חבוט כיון שאינו למעלה מכ' ולכאורה זה עדיין קשה שכל שהקורה תוך ג' שיש היכר למה לי דין חבוט וצ"ל מאחר שתקנו חז"ל דין קורה ע"ג כותלי מבוי משום היכר שוב אינו מועיל בלי דין חבוט גם כשיש היכר כגון תוך ג'] ובריטב"א תי' דשאני הכא שליכא קורה טפח אלא ע"י לבוד ולכן אינו טפח גמור וכה"ג לא אמרי' חבוט אלא תוך ג' [והיינו הריטב"א לטעמו שלא אמרי' חבוט לקורה כל שאינו ממלא כל החלל המבוי ולכן מקודם צריך לומר לבוד ורק אח"כ אפשר לומר חבוט וכה"ג ס"ל להריטב"א בסוכה כב ע"א שגם כשיש בקורות עליונות טפח כל שאין בין קורות התחתונות טפח לא אמרי' חבוט (דלא כפירש"י שם) והיינו דלא אמרי' חבוט רק כשחלל דלמטה מתאים לו במדוייק ועי' גאון יעקב]

**לבוד כשיש דבר מפסיק**

עי' חי' הרשב"א שתמה מכאן על שיטת התוס'דלא אמרי' לבוד כשיש דבר המפסיק שהרי הכא אמרי' לבוד לקורה אע"פ שהיתידות מפסיקות ועי' ריטב"א שלק"מ שהקורה מונח ע"ג היתידות ואומרים לבוד דרך האויר למעלה מן התידות ובחי' הר"ן תי' שכיון שאמרי' חבוט הרי שוב אינו מפסיק היתידות [והיינו דלא כריטב"א שלבוד אמרינן קודם לחבוט אך צ"ב ממש"כ הר"ן בסמוך שע"כ צריך לומר חבוט ליתידות נמי כיון שהוא מונח עליהן]

**שיטת הר"ן דתרי הילכתא לא אמרינן**

בראשונים מבואר שיש באלכסון היתידות יותר מג' ולכן בעינן חבוט ולא סגי בלבוד לחוד אולם עי' חי' ר"ח הלוי פ"ה מהל' סוכה הכ"א שר"ל בדעת הרמב"ם שאין באלכסונם יותר מג' ולכן הלבוד וחבוט אינם תלויים זה בזה ולוד לחוד לא סגי היינו משום שלדין קורה ע"ג כותלי המבוי בעינן חבוט דווקא ועי' שו"ת הגרע"א סי' י"ב שביאר עד"ז שיטת הר"ן דתרי הילכתא לא אמרינן אך בחי' הר"ן בסוגיין מפורש שיש באלכסונם יותר מג' ע"ש.

**שמעתתא דלחי הנראה מבחוץ ושוה בפנים**

**ולרשב"ג להוי כנראה מבפנים**

מבואר שלפי דברי רבב"ח אין להקשות כן והיינו שרק לר' אשי שע"י גודלו פקע מהלחי תורת לחי אז יש לדון מצד נראה מבחוץ אבל כל שכולו כשר ללחי אין לדון בנפרד על החלק הנראה מבחוץ, וכן מבואר ברבינו יונתן לק' י' ע"א אולם בחזו"א סי' ס"ז ס"ק י"ד לא נקט כן, ע"ש.

עי' חזו"א סי' ס"ז סק"ב שהעיר שמי לא עסקינן שהלחיים הם בגובה אחר ונמצא שניכר לכל שיש כאן רצף של לחיים יותר מד' אמות וא"כ גם מקצת הבולט ניכר שהוא מחלק מדופני המבוי, וע"ש מש"כ בזה.

**איתמר נראה מבפנים ושוה מבחוץ וכו'**

**יסוד הנידון בנראה מבחוץ**

עי' רבינו יונתן שהטעם שעדיף נראה מבפנים היינו משום שעיקר ההיכר לבני מבוי נעשה ועי' תורת חיים שתמה דאדרבה מבואר לעיל ח' ע"ב לגבי קורה שפשטות בקורה חודו החיצון סותם כיון דהיכרא מלבר ועי' גאון יעקב שיש לחלק בין לחי לקורה שלחי היכרו בגדרי מחיצה וכיון שהמחיצה רק חודו הפנימי ה"ה ההיכר.

אולם עי' תוס' לק' צב ע"א (ד"ה גפנים) שמבואר שהנידון בסוגיין אם מועיל נראה מבחוץ הוא נידון בעיקר שם המחיצה דלחי ונפק"מ גם לכלאים ואין הנידון מצד היכר לחי לתיקוני מבואות. ולדעתם היה אפשר לומר שמעלת נראה בפנים שבזה כו"ע מודו היינו כיון שסותם מקצת הרוח ולמ"ד נראה מבחוץ לא מהני הוא משום שלדידיה לא חשוב לחי כל שאינו סותם מקצת הרוח אך מדברי הב"י בסי' שס"ג מבואר שכל שנראה בפנים אף שאינו סותם הרוח כלל חשוב נראה בפנים וכ"מ במאירי [ועי' לק'] ולדבריהם צ"ל שמעלת נראה בפנים הוא סברא בהל' מחיצה כיון שעיקר המחיצה לגדור הרשות כל שניכר בתוך הרשות עדיף.

**מהו לחי הנראה מבחוץ**

**בדין לחי בצורת תי"ו**

עי' בתוס' שהביא ב' פירושי רש"י בגדר נראה מבחוץ ונחלקו האחרונים בביאורו שלדעת הב"י בסי' שס"ג פי' א' ברש"י הוא כמו תי"ו [ועי' גאון יעקב שכן משמע ממש"כ רש"י "שהרי נמשך להלאה מרוחב הכותל",] וזה בא התוס' לאפוקי ועי' שו"ת הרמ"א סי' ק"ז שתמה שדברי התוס' אינם הולמים פי' הב"י ועוד תמה שמקושיית הגמ' מקטנה וגדולה מוכח שמועיל לחי בצורת תי"ו [עי' תוס' שבת סי' ש"ס סק"כ שתמה שלדעת הרמ"א שאינו מועיל כשהגימום אחורי הכותל כיון שאינו נראה לעומדים כנגד המבוי כ"ש שלא יועיל כמין תי"ו] וכן מבואר ברשב"א ריטב"א ור"ן שלחי כמין תי"ו חשוב נראה מבחוץ.

**ב' אופני תי"ו**

עי' קרבן נתנאל סק"ב שהעיר שמדברי רש"י סוכה יט ע"א (ד"ה דאמר) מבואר להדיא שלחי הנראה כתי"ו חשוב כלחי הנראה מבחוץ ולכן ר"ל שכו"ע מודה בכמין תי"ו שמועיל [וכמבואר בשו"ת הרמ"א הנ"ל] שליכא מעלה במה שרואים את הלחי בחלל המבוי אלא שיסודו שיהא נראה להרבה מבני רה"ר ולכן כ"ש שמועיל כמין תי"ו כיון שכל העובר אחורי המבוי רואה אותו ע"ש.

ועי' חזו"א סי' ס"ז סק"ד שחולק עליו שודאי לדעת הרא"ש אינו מועיל כמין תי"ו וגם לדעת רש"י הדבר תלוי שודאי שכל שמניח לחי אחורי כותלי המבוי אינו מועיל שהרי כותלי המבוי מפסיקות בין הלחי לחלל המבוי ורק בהניח לחי כהמשך לכותלי המבוי ובולט לצד אחורי המבוי מהני בליטה זו לקבוע אותו כלחי ולא כהמשך כותל ושוב חשוב כולו כלחי ולא רק החלק הבולט. אולם בראשונים מבואר להדיא שלא כדבריו שגם בנכנסים כותלי הקטנה כל שאין יותר מלבוד מהני גיפיפי הגדולה ועי' לק'.

**בההוכחה מקושיית הגמ' מקטנה וגדולה**

ובעיקר הוכחת רמ"א מקושיית הש"ס מקטנה וגדולה מצינו כמה אופנים ליישב

עי' מהרש"א שכתב ליישב דשאני קטנה וגדולה שע"י שחשוב גיפופי לגדולה חשוב נמי לקטנה ועי' תוס' שבת סי' ש"ס סק"כ שכוונת המהרש"א הוא לדין מיגו [וכסברא המבואר במהרש"א לק' כה ע"ב הנה עיקר סברת מיגו מצינו בראשונים לק' י' ע"א וכד ע"ב אך בריטב"א לק' כד ע"ב מבואר שעיקר הטעם דבעינן למיגו בקטנה וגדולה אינו אלא משום שעיקר המחיצה נעשית לצורך הגדולה ע"ש שפ"א וע"ע לק' (והרי שיטת הריטב"א והרשב"א שכמין תי"ו חשוב לחי)] ועי' מהרש"א בהמשך התוס' דמה"ט מועיל גיפופי הגדולה אפילו באופן שמוכח שהגיפופי שייכים לגדולה ולא לקטנה אך צ"ע דא"כ היאך דימהו הגמ' לשאר נראה מבחוץ הרי שאני הכא שיש מיגו [ואמנם אם נאמר שעיקר נדון נראה מבחוץ הוא בהיכר של תיקוני מבואות היה אפשר ליישב אך מדברי התוס' לק' צב ע"א מבואר שהוא נידון בעיקר מחיצה דאורייתא]

ובנימוקי הגרי"ב תי' שגם בקטנה וגדגולה אין צריך לדון הלחי משום כמין תי"ו אלא גיפופי הגדולה עם כותלי הגדולה חשיבי הלחי של הקטנה וכן נקט החזו"א סי' ס"ז סק"י [וכפשוטו צ"ב דכיון שכותלי הגדולה שייכים לחצר הגדולה במה חשיבי כלחי לקטנה אך עי' לק' שדעת החזו"א שלגבי הקטנה הגימום חשוב הלחי ולא גוף כותלי החצר ע"ש]

**לחי הנמשך כהמשך הכותל אך אינו מכסה כל עובי הכותל**

הנה לדעת הב"י פי' הב' ברש"י הוא שעובי הלחי אינו מכסה כל עובי הכותל ויש גימום לצד אחורי המבוי אבל אם הגימום לצד חלל המבוי דינו כנראה מבפנים [צ"ע מהמבואר בתוס' ד"ה ולרשב"ג שזה חשוב רק כנראה מבחוץ.] וכן מבואר במאירי ובתוס' רי"ד. אך לדעת הרמ"א בתשובה שם זהו גופא ב' הפירושים ברש"י אם הגימום נראה לצד החלל המבוי או לצד אחורי המבוי והיינו שלכו"ע ב' האופנים לא חשיבי אלא נראה מבחוץ והתוס' כתבו להוכיח שבנראה לצד אחורי המבוי אינו מועיל כלל מהא דנכנסים כותלי הקטנה שלכאורה גם לאחר שנכנסים נראה כותלי הקטנה שנכנסים לגדולה כלחי וגיפופי הגדולה כעובי כותלי הקטנה. [**וביישוב דעת רש"י** כתבו התוס' ב' תירוצים א' ע"פ מש"כ לק' י' ע"א (ד"ה ושני) שבלחי העשוי מהכותל צריך טפח לכל צד וא"כ י"ל דהכא מיירי דליכא טפח ולדעת הב"ח היינו באורך הנכנסים [היינו כהצד המובא בחי' המאירי שהלפקיע נראה מבחוץ ע"י נכנסים סגי במשהו] ולדעת החזו"א סי' ס"ז סק"ה היינו שליכא טפח בעובי אבל באורכו אינו מעלה ומוריד ששיעור טפח ברוח שהוא סותם ולא באורכו ע"ש (אך בגאון יעקב העיר מרש"י לק' י' ע"א ד"ה לישמעינן שס"ל דטפח ל"ד) ועוד תירצו בשם הריצב"א ע"ש ועי' חזו"א סי' ס"ז סק"א-ב מה שהאריך בביאור דבריו.

ועי' בגאון יעקב שהק' בעיקר קושיית התוס' כיון שבאמת אין זה אלא גיפופי הגדולה לא נחשב כלחי ע"ש ובפרישה סי' שס"ה תי' על קושית התוס' שמהאי טעמא כתב רש"י שנכנסים ב' או ג' אמות והיינו שכל שהוא גדול כ"כ שוב אינו נראה כלחי ע"ש]

והטעם שאינו מועיל ביאר הרא"ש דבעינן שיהא נראה לאותם העומדים נגד חלל המבוי ולא סגי במה שנראה לאותם העוברים אחורי המבוי [ועי' בשו"ת מהרלב"ח סי' י"ד] ובפשוטו לפי זה כ"ש דלא מהני בנראה כתי"ו וכ"כ במהרש"א ובתוס' שבת סי' ש"ס סק"כ אך בשו"ת הרמ"א לא נקט כן ע"ש

אמנם מדברי התוס' (ד"ה ולרשב"ג) משמע דשפיר מהני לחי שנראה רק לאחורי המבוי וע"ע רש"י לק' י' ע"א (ד"ה לחי המושך) ובט"ז סי' שס"ג סק"ח [והיינו שלשון עם דופנו של מבוי משמע שהוא כהמשך הדופן והיינו לצד המבוי אך עי' רשב"א וריטב"א שביארו מושך לדופנו של מבוי באופן אחר ע"ש] אך ברא"ש סי' י"א כתב שאין מזה ראייה וכבר העיר עליו בתוס' שבת ס"ק כ"ז.

**איזה חלק מן הכותל נידון כלחי**

הנה במבוי כמין תי"ו רגל הפונה לדרום הוא הלחי [ולדעת החזו"א היינו כל הרגל גם החלק שמכסה עובי כותלי המבוי] ובלחי המושך לדופנו של מבוי לכאורה הלחי הבולט ואינו מכסה כל הכותל הוא הלחי וכ"כ בתוס' רי"ד ולפי זה רק כשחלק הבולט הוא יותר מד' אמות לא יועיל מדין לחי אבל אם הלחי השאיר בעובי כותלי מגולה יותר מד' אמות שפיר חשוב לחי כיון שהלחי הוא חלק הבולט ולא הגימום אולם בחזו"א סי' ס"ז ס"ק י"א נקט שהלחי הוא עצם השקיעה [עי' רא"ש סי' י"א "ואותה שקיעה חשוב לחי", אך אח"כ כתב "א"כ כניסת הקטנה הוי נראה מבחוץ",] וע"ע בדבריו בסי' ע' ס"ק ט"ז וע"ש שהוכיח כן מהגמ' אך ראייתו צ"ב דשם איירי לגבי הגדולה.

**דין נראה מבחוץ בעומד מרובה**

**ואם בלחי מועיל מן התורה**

עי' רשב"א לק' י' ע"א שהביא בשם הראב"ד שנראה מבחוץ לא מהני אלא ללחי ולא לעומד מרובה [ממה שכתב שמועיל להיכר ולא למחיצה יש שהבינו שכוונתו שמועיל רק מדרבנן כהיכר אך עי' לשון הר"ן שכתב שמועיל ללחי ולא למחיצה וכוונתו דחלוק ביסוד מחיצת לחי ממחיצת עומד מרובה] והיינו משום דלחי אין יסוד מחיצתו ע"י סתימת הרוח אלא ע"י היכר הבדלה ולכן מהני גם כשאינו סותם הרוח אבל עומד מרובה בעינן לסתום רוב הרוח כדי שיחשב מחיצה .

ומדברי התוס' לק' צב ע"א (ד"ה גפנים) ובסוכה יט ע"א (ד"ה אחוי וע"ש מרומי שדה) מבואר שנראה מבחוץ מועיל מן התורה אך מדברי הרא"ש בסוכה שם סי' ל"ד משמע שאינו מועיל אלא מדרבנן [אך בחזו"א סי' ע"ד ס"ק י"ב צידד לדחות ע"ש בדבריו וצ"ע אמנם בדרך אמונה פ"ז הי"ט מהל' כלאים (באור ההלכה ד"ה פסין) העיר סתירה בדברי הרא"ש מפסקיו ותוספותיו בסוכה שם למש"כ בתוספותיו לק' צב ע"א ובאמרי יעקב לק' שם ר"ל דשאני ב' גיפופי מלחי ע"ש] ובתורת רפאל ר"ל בדעת הרא"ש שבלחי יש ב' דינים א' משום מחיצה וב' משום היכר כמו קורה ובכה"ג לא יועיל לחי העומד מאליו וכבר העיר עליו באשר לשלמה מועד סי' ל"ה מפשטות הסוגיא לק' טו ע"א [וכן תמה האבני נזר סי' רח"צ סק"ג ותמה עוד ממש"כ הרא"ש שכיון שלחי משום מחיצה לכן בין הלחיים אסור והרי תיפו"ל משון היכר] וע"ש שצ"ל שעכ"פ מדרבנן דנו אותו כמחיצה כמו לחי גמור, ע"ש. [עי' מרומי שדה סוכה שם שסתימת השו"ע שלא הוזכר בכל מקום דקטנה וגדולה מיירי בנכנסים מוכיח דקי"ל כהרא"ש שאינו אלא מדרבנן מתיקוני מבואות]

**דעת התוס' בעומד מרובה**

עי' רשב"א שהביאו בשם התוס' שנראה מבחוץ מועיל גם לעומד מרובה [כן מבואר ממה שדן שם לעניין מבוי מפולש שבזה לא סגי לחי ובעינן דווקא עומד מרובה אף שגם זה צ"ב שהרי למבוי המפולש בעינן דווקא צוה"פ ומשמע כש"כ הגאון יעקב בדעת הרשב"א בעבודת הקדש שעומד מרובה מב' צדדים מהני וצ"ע, אך עכ"פ משו"ט של הרשב"א מבואר שיש מקום לומר שמועיל יותר מד' גם כשאינו עומד מרובה שהרי הק' על הראב"ד שהו"ל להגמ' לתרץ שגיפופי הגדולה יותר מד' וע"כ שגם ביותר מד' מהני אע"פ שעדיין היה יכול לתרץ שאין בו עומד מרובה (לדעת הראשונים שמב' רוחות ל"ח עומד) וע"כ שבנראה מבחוץ ליכא חסרון ביותר מד' גם בלי דין עומ"ר] ובדבריהם היה אפשר לומר שלא אמרו כן אלא במקום דשייך סברת מיגו אבל ברשב"א בעבודת הקודש (שער א' אות נ"ט) מבואר שהתוס' מתירים גם בלי מיגו, ע"ש.

**נראה מבחוץ בפסי חצר**

יש לעיין לדעת הראב"ד ודעימיה שאינו מועיל נראה מבחוץ בעומ"ר ורק בלחי אם מועיל נראה מבחוץ בפסי החצר והיינו די"ל דכיון שצריך שיעור מחיצה כל שאינו סותם הרשות ליכא חשיבות לד' והנה לעניין ב' לחיים לר"י דבעי שיעור ג' מפורש בסוגיין דמהני

**לחיים של ד' אמות הנראים מבחוץ לגבי חצר**

עי' תוס' (ד"ה כותל) שנקט שע"פ מש"כ לעיל ה' ע"ב שפסי חצר א"צ היכר ולכן מועיל גם ביותר מד' אמות א"כ בנראה מבחוץ [ובחזו"א סי' ס"ז סק"ח מה שכתב להוכיח כדברי התוס' ודבריו צ"ב ולכאורה לשיטתו אזיל בגדר לחי הנראה מבחוץ שהגימום הוא הלחי] אולם הרשב"א וריטב"א לק' כד ע"ב כתבו שגם בחצר ישביותר מד' אמות ועי' ב"ח סי' שנ"ח שע"כ הם חולקים על התוס' לעיל ה' ע"ב אך כבר העירו שבריטב"א שם מפורש כדברי התוס' ולדברי התורת רפאל סי' נ' שכל נראה מבחוץ ע"כ מהני רק מדין היכר א"ש אך דבריו צ"ע כנ"ל ועוד שבחצר לא מצינו שמועיל היכר ועי' חזו"א סי' ס"ז סק"ח שבנראה מבחוץ מה שהוא יותר מד' אמות משפיע בעיקר שם המחיצה של לחי שרק ע"י שניכר שבא לגדור הרשות חשוב מחיצה ולכן ביותר מד' לא מהני גם בחצר, ע"ש.

**נראה מבחוץ בקטנה וגדולה**

**[בקטנה וגדולה מועיל מדין פתח ולא מדין לחי** עי' מהרש"ל לק' צב שקטנה וגדולה אינו דומה ממש ולנראה מבחוץ בראש המבוי דשם מדין לחי ואילו בקטנה וגדולה מועיל מדין פתח והיינו ע"י גיפופי ועי' משנ"ב סי' ש"ס ס"ק' כ"ט.]

**אינו מועיל רק מדין מיגו**

עי' תוס' לק' כד ע"ב (ד"ה ההיא) דכל שאין הגיפופי מועיל לגדולה כ"ש דלא מהני לקטנה ועי' גאון יעקב לק' כה ע"ב שתמה שנראה מבחוץ מהני גם בלי מיגו ועי' חזו"א סי' פ"ח ס"ק י"א שסברת התוס' מתבאר מדברי הריטב"א שעיקר נראה מבחוץ א"צ מיגו רק באופן שהוא גודר רשות אחרת יש רייעותא כל שאינו מועיל במקומו [היינו משום דעיקרו נעשה לרשות האחרת ועי' שפ"א כד ע"ב וע"ש קר"א בשם הירושלמי] וע"ש שמדברי הרשב"א לק' י' ע"א משמע שרק כשהגיפופי יותר מד' אמות אז בעינן לדין מיגו.

**[אם חודו הפנימי או החיצוני נחשב הלחי**

עי' לק' כה ע"ב שקרפץ קטן שנפרץ במילואו לחצר גדולה אויר שבין המחיצות מייתרו ועי' רשב"א בעבודת הקודש שער ג' אות ק"מ שכל שליכא נכנסים מהני לחי הנראה מבחוץ ואינו מייתרו ועי' ב"ח סי' שנ"ח שע"י שנראה מבחוץ כל בין המחיצות חשוב כפתח ע"ש ועי' משנ"ב שם ס"ק צ"ו אך עי' חזו"א סי' פ"ח ס"ק ט"ו וי"ז שפשוט שאינו מועיל נראה מבחוץ למעט אויר שבין המחיצות והיינו שרק חודו הפנימי נראה מבחוץ והוא המחיצה [ויש לדון ולחלק בן אם יש מיגו או לא]

**אמר ר' זירא בנכנסין כותלי קטנה לגדולה**

**שיעור הנכנסים**

עי' רבינו חננאל שכל שאינו נכנס ג' טפחים לא חשוב נכנסים וכ"כ הריטב"א שמועיל לזה לבוד וכן מבואר ברשב"א בעבודת הקודש (שער א' אות נ"ח) ועי' ביאור הלכה סי' שס"ה סעיף ג' (ד"ה וכגון) בשם הפמ"ג.

**צ"ב בנכנסים מהו המחיצה בין הקטנה לגדולה**

לכאורה צ"ע שהרי כל שנכנסים כותלי הקטנה לגדולה הרי זה כסילוק מחיצות של הגיפופי שלא יגדרו מעבר למחיצת הקטנה אך עי' חזו"א סי' ס"ז ס"ק כ"ד שר"ל שאפילו עומד מרובה אינו עושה סילוק מחיצות אלא כשלא נשאר ג' טפחים ע"ש [בר"ן לק' כב ע"א מבואר שבירושלים לא היו אלא פסין וע"ש חי' המאירי כ' ע"א ובשו"ת בית אפרים סי' כ"ו שמחיצות שבצדדים סילקו מחיצת העומד מרובה של צדי הפתח]

ועוד צ"ע שהרי הגדולה פרוצה במילואה לבין הנכנסים של הקטנה ועי' חזו"א סי' ס"ה ס"ק מ"ה שעמד בזה וע"ש מש"כ בזה.

**אמר ר"ה לחי המושך וכו' ד' אמות נידון משום מבוי**

עי' מה שביאר בזה ברבינו יונתן ומה שביאר בדבריו בגליון אלפס וע"ע בהשמטה מהגהות מא"י מה שהובא מרבינו יונתן [בש"ס עוז והדר נדפס במקומו] [עי' ברשב"א שהביא גירסא "ד' אמות משתמש בכולו וצריך לחי אחר להתירו", ודבריו דדבריו צ"ב דא"כ מהו בין לחי ג' ללחי ד' ועי' היטב בספר הבתים ודוק]

**שמעתתא דעומד מרובה ואתי אווירא**

**רצוי ללמוד מקודם סוגיית אתי אוירא ועומד מרובה**

**ורק אח"כ סוגיית שבקי**

**עושה פס גבוה עשרה במשך ארבע אמות**

**הטעם דלא אמרי' אתי אווירא**

הטעם דלא אמרי' בזה אתי אווירא מבואר ברש"י שכיון שע"י הפס נעשה כב' מבואות לכן לא איכפת לן דליכא מחיצה שמחלק הפתח לשנים אלא דבזה גופא שכל א' הוא פתח למבוי אחר משווהו לב' פתחים אולם בחי' הרשב"א אף שסובר שהוא ב' מבואות ביאר באופן אחר או משום שכותל מבוי אינו מתבטל מחמת אויר [צ"ב הנידון להתבטל הגידור של רוח מזרחי שאינו אלא קנה והיינו עוביו של הפס ולא שיתבטל אורך הפס שגודר ממזרח למערב] אי נמי שכיון שע"י הפס נעשה כב' מבואות הו"ל האויר שכל צד מבוי אחר ואויר שמחוץ לרשות אינו יכול לבטל [לכאורה צ"ב הרי עיקר המחיצה אינו אלא חודו הפנימי והיינו בסוף הפס ושם לכאורה אינו ב' מבואות עי' לק']

אך צ"ב לדעת רש"י למה לא אמרי' אתי אוירא לבטל הפס והיינו אויר שמחוץ למבוי ואויר שלאחר הפס ועי' בתוס' (ד"ה ואצבעיים) בשם הריצב"א ועי' מש"כ החזו"א סי' ס"ט סק"ה.

**אם נעשו ע"י זה כב' מבואות**

נחלקו הראשונים אם נעשה ע"י הפס כב' מבואות שמדברי רש"י (ד"ה ומעמידו) נראה שעיקר הטעם דמהני פס דשוב לא אמרי' אתי אווירא היינו משום שנעשו ב' מבואות וכן מבואר ברשב"א שלכן לא אמרי' אתי אוירא כיון שהוא אויר שמחוץ למבוי וכן מבואר בחי' המאירי אך בחי' הריטב"א נקט שאינו אלא מבוי א' והפס להיכר בעלמא ע"ש

**נפק"מ אם הוא ב' מבואות או א'**

עי' רשב"א בעבודת הקודש (שער ב' סעיף ל"ב) שלאחר שעשה הפס צריך שיהא בתים וחצרות פתוחים לכל א' וכ"כ באו"ז סי' קי"ז בשם רבינו שמואל וכן נפסק בשו"ע סי' שס"ג סעיף ל"ג אולם דעת המאירי אף שנעשה ב' מבואות מ"מ סגי כשא' מהם יש בתים וחצרות ועי' תוס' לק' כד ע"ב (ד"ה לעביד) ובחי' הגרע"א לעיל ה' ע"א וע"ע לק'.

עוד נפק"מ מצינו ברשב"א שכל שמתקן המבוי בקורה צריך שיהא הקורה מונח גם על הפס מדין קורה ע"ג כותלי המבוי וכתב בחי' הר"ן שדבר זה תלוי אם נעשה ב' מבואות או לא ועי' בריטב"א שהביא בשם הראב"ד שצריך קורה ע"ג הפס וכתב שהוא דברי הנביאות [אין כוונתו מצד הסברא אלא מכח סתימת הש"ס כמבואר בדבריו, ולכאורה כוונתו לשיטתו שבאמת מבוי אחת הוא וכ"כ בגאון יעקב אך העירו ממה שהביא כן בשם התוס' אינו נראה כן שהרי מדברי התוס' שהביא בהמשך דבריו נראה שסובר שחשוב כב' מבואות] ועי' מאירי שהביא י"א שא"צ להניח הקורה על הפס וביאר הטעם משום גו"א וצ"ב שלעיל ט' ע"א מבואר שלדין קורה ע"ג מבוי לא מהני גו"א.

**צ"ב למה נחשב כב' מבואות**

אך צ"ב למה נחשב כב' מבואות והרי מבואר בראשונים שליכא עומ"ר בכל הרוח ולדעת הרשב"א וריטב"א מיירי אפילו שיש יותר מי' עד סוף המבוי וא"כ גם בלי אתי אווירא הרי אין המחיצה מחלקת המבוי וצריך לומר שעכ"פ במקום הפס מתחלק לב' מבואות אולם עי' מג"א סי' פ"ז סק"ד שלחלק רשות אחת לשתים לא סגי אלא במחיצה החוצצת מכותל לכותל [עי' משנ"ב בפתיחה לסי' ע"ט בדין החמישי "ואם בשדה לא זכר שיעורה אך עי' תהלה לדוד שכל חומרת המג"א בבית שמחיצות החיצוניות עושות אותו א' ע"ש. אולם בשו"ע הרב שם סעיף ד' ובשו"ת יבשר טוב סי' י"ט ובשבילי דוד שם סק"ט נקטו שרק מטה שלא נעשה לשם מחיצה אמרי' כן אולם דעת החיי אדם כלל ג' נשמ"א סק"ד והמשנ"ב אינו כן] ועוד צ"ב שעכ"פ חלק שאחורי הפס יחשב כמבוי א' וכל שיש בתים וחצרות פתוחים לשם יועיל לשתיהם וצ"ע אמנם עי' חזו"א סי' ס"ט סק"ד שהטעם דבעינן בתים וחצרות לכל צד של הפס אינו משום דנחשב ב' מבואות אלא משום שכל צד משתמש בפתחו, ע"ש.

**עושה פס גבוה עשרה**

**אם צריך תיקון אחורי הפס**

עי' תוס' שכתבו שכל שהוא יותר מי' צריך תיקון אחורי הפס גם לדעת שמואל [צ"ב כיון שליכא עומד מרובה מה יוסיף פרצה יתר מי' אך הביאור ע"פ מש"כ הריטב"א ותוס' הרא"ש לעיל ו' ע"א שחומרת יתר מי' הוא מחמת שהוא פילוש גדול ואין דינו כעקום ע"ש] ועי' ריטב"א שאם נאמר שאינו נעשה כב' מבואות ע"י הפס ואינו אלא להיכר בעלמא פשיטא שאין דינו כעקום והיינו שגם התוס' לא כתבו כן בקנה של לוי או בפס ג' של ר' יהודה [ועי' מקור חיים בתיקון עירובין]

**מרחיק שתי אמות ועושה פס שלש אמות**

כתב ברש"י שהב' אמות ניתרים בעומד מרובה וכ"כ הרשב"א בחי' ובעבודת הקודש [אולם בתוס' רי"ד לא כתב כן ע"ש] ועי' שעה"צ סי' שס"ב ס"ק ל"א שהוכיח מזה שגם אם כלפי כל הרוח אין העומד מרובה כל שהוא מרובה מהאויר שבצדו דינו כעומד מרובה [והיינו כמבואר ברש"י שמה שמועיל עומד מרובה כדי שלא יתבטל ע"י האויר אינו משום דמיעוט אויר אין לו כח לבטל אלא הוא מדין עומד מרובה עי' לק'] ועפ"ז הוסיף לחדש שם במשנ"ב ס"ק מ"ה שאפשר לגדור רוח אם פחות מרוב עומד והיינו כל שאויר שבצדו נחשב כעומד שוב מצטרף הוא לעומד לבטל הפרוץ שבצד השני ע"ש והחזו"א סי' ס"ח סק"ב-ג תמה עליו מהמבואר לק' יא ע"א שלא מצינו גדירת רוח כשרובו חלונות [ראיתי להעיר שגם לחזו"א שייך לגדור רוח אם רובו פרוץ והוא ע"פ מש"כ החזו"א סי' ע"ז סק"ה שגם כשיש רק עומד מרובה בערב מועיל עומד מרובה בשתי אף שבין הכל הפרוץ רוב] אמנם בעיקר יסודו של החזו"א שהפרוץ מצטרף לעומד לבטל אויר אחר מודה החזו"א וכש"כ בכלאים סי' י"א סק"ח לגבי כלאים אלא שלעניין שבת שצריך לגדור כל הרוח בזה בעינן שהיקף הכללי של הרוח יהיה עומד מרובה וכל שהרוח בכללותה אין רובה גדור אין הרוח גדור ושאני רוח רביעית שא"צ לגדור אלא החמש אמות ואילו שאר הרוח כשר בפרוץ מרובה, וכן לעניין כלאים אין צורך לדון על כל הרוח כאחד ולכן לא איכפת שבכלל הרוח ליכא עומד מרובה.

**[הדין בעומד כפרוץ**

להמבואר לק' מדברי הר"ן לק' טו ע"ב שעומד כפרוץ אינו סותם הפרוץ רק דלא איכפת לן במחצה פרוץ א"כ בפרוץ כעומד יודה המשנ"ב שאין אויר מצטרף לעומד לבטל הפרוץ שבצד הב' ולפי דברי האפיקי ים שגם עומד מרובה מב' צדדים אינו מדין רובו ככולו גם בעומד מרובה מב' צדדים לא יהיה דברי המשנ"ב אך במשנ"ב שם מפורש כתב כן גם בעומד מרובה מב' צדדים]

**דברי הרשב"א בב' פירצות י' בראש המבוי ועומד מרובה באמצע**

עי' רשב"א בעבודת הקודש (שער ב' אות ל"ו) שמבוי שיש לו ב' פתחים של י' בראשו ופס היתר י' באמצע צריך תיקון לחי לא' מהם והשאר ניתר בעומד מרובה ועי' גאון יעקב שהוכיח מדברי הרשב"א שאין העומד מרובה יכול לסתום ב' הצדדים ולכאורה צ"ע מכאן על דברי המשנ"ב שלדבריו הרי סגי במה שסותם צד א' ושוב ממילא כולו עומד ויכול לסתום צד הב' [אך שמעתי לומר שעיקר סברת הרשב"א שכיון שאין סיבה לסגור צד א' יותר מהשני א"א להשתמש בעומד מרובה רק לאחר שמניח קורה על צד א' ושוב ממילא יש עומ"ר לצד הב']

בחזו"א שם תמה על המשנ"ב ממש"כ בעצמו בסי' שס"ג ס"ק קמ"ו שבעשה פס ג' מב' צדי הפתח צריך עדיין לחי בפתח המבוי ולמה לא נתיר מדין עומד כפרוץ מב' צדדים ע"ש אך כבר כתב הגאון יעקב שלא מצינו שמועיל מב' צדדים אלא עומד מרובה ולא עומד כפרוץ ע"ש.

**עושה פס ג' אמות**

**[למה אין בזה משום פרצה מן הצד**

עי' תוס' לעיל ו' ע"א שהוכיחו מכאן שבראשו גם ר"ה מודה שפרצתו בי' ועי' ריטב"א כאן שחולק ואה"נ סוגיין לא א"ש אלא אליבא דר' חנין וצ"ב שגם ר"ח מודה שבבקעי בה רבים אסור ובפשוטו מבואר שבראשו לא שייך עניין בקעי בה רבים דענין בקעי לר"ח הוא מדין פילוש והו"ל כמבוי העשוי כח' שלא חשוב מפולש אך צ"ע במש"כ הריטב"א בסוגין שפרצה בראשו איירי בלא בקעי בה רבים כדאוקימנא לעיל והרי להמבואר לא איירי לעיל אלא בפרצה מן הצד.]

**אם הפס יכול לשמש גם כלחי**

עי' בתוס' שאין הפס משמש כלחי כיון שהוא רחוק מן בהכותל אך האחרונים העירו שבירושלמי שאין זה הטעם והגאון יעקב וקר"א ובא"ר נקטו שהיינו טעמא משום שהלחי צריך להיות תוך חלל עשרה ועי' בית מאיר סי' שס"ג ס"א [וע"ש בגאון יעקב למה מועיל בנראה מבחוץ] ובשו"ת הגרע"א סי' י"ח נקט דהיינו משום שאין הפס יכול לשמש גם כלחי וגם כפס למעט החלל [והיינו משום חסרון היכר ועי' קה"י סי' ה'. והנה מקושיית רע"א בסוגריים שם מתבאר שאין הדבר תלוי כמה צריך במצב זה אלא כמה היה צריך לסתום החלל ולכן כל שכולו סתום פשוט שיכול משהו לשמש כלחי כיון שהרי סגי בעומד מרובה לסתום החלל ועי' חזו"א סי' ס"ט סק"י]

ובקר"א ר"ל שע"י שהפס ג' סותם כל ה' אמות חשוב לחי יותר מד' ועי' קה"י סי' ה'.

**ש"מ עומד מרובה על הפרוץ משתי רוחות לא הוי עומד וכו' שאני הכא דאתא אוירא וכו'**

**פרוץ הגדור ע"י עומד מרובה אם חשוב אויר**

מבואר שגם מקום שהיה אפשר לדונו כסתום ע"י עומד מרובה חשוב אויר ומבטל העומד ויש לעיין אם כך הדין גם בעומד מרובה מצד א' ועי' לק' טז ע"ב לגבי עומד מרובה בערב דמבואר שגם כשיש עומד מרובה מצד א' חשוב הפרוץ כאויר לבטל העומד אך ע"ש גאון יעקב שזהו דין מיוחד בחבל משהו ע"ש [ובשלום יהודה במכתבים אות י"ד נקט שזהו רק בעומ"ר בערב שצריך הצירוף לי' כדי שיחשב מחיצה] אבל בעלמא ע"י העומד מרובה חשוב כסתום ולא חשוב אויר והא דשאני עומד מרובה מב' רוחות כתב הגאון יעקב בסוגיין דכיון שלא חשוב עומד בלי צירוף אמרי' אדרבה האויר מבטל העומד שלידו ושוב ליכא צירוף, [והיה אפשר לפרש ג"כ ע"פ מש"כ באפיקי ים ח"ג סי' י"ח שעומד מרובה מב' רוחות אינו מדין רובו ככולו אלא שהוא שיעור חשוב של סתימה לרשות וא"כ מקום הפרוץ נשאר פרוץ אלא שהרשות גדור ולכן דינו כאויר ועי' לק']

אולם דעת החזו"א במכתביו בספר שלום יהודה שם שגם בעומד מרובה מקודם דנים אתי אווירא [ע"ש שחילו מדברי התוס' (ד"ה ואצבעיים) אך עי' בשלום יהודה שחולק עליו מכח דברי הרשב"א אך החזו"א שם דחק בדברי הרשב"א ודבריו צ"ב דסו"ס מבואר ברשב"א שצריך שהקורה יתיר וע"כ שליכא עומד מרובה כלל וצ"ע ועי' היטב במאירי שכתב להדיא כדברי השלום יהודה ע"ש וע"ע בחי' תלמיד הרשב"א]

**מה נחשב עומד מרובה מב' צדדים**

עי' חזו"א שכל שהעומד שבצדדים מרובה מהפרוץ אף שלגבי הרוח צריך לצרף ב' העומדים לא נחשב כעומד מרובה מב' הצדדים

**ש"מ עומד כפרוץ אסור**

הק' הראשונים הרי יש כאן נמי עומד מרובה (מב' רוחות) ומצינו ב' תירוצים ויש בזה נפק"מ בעיקר ביאור הסוגיא.

שבר"ן כתב לבאר שהגמ' נקטה שאם לומר אתי אוירא בעומד כפרוץ מתלי תליא בדין המחיצה של עומד כפרוץ והיינו שרק אויר שחשוב יותר מן העומד יכול לבטלו ולכן למ"ד עומד כפרוץ לא חשוב מחיצה הרי שהפרוץ חשוב יותר וא"כ אינו יכול לבטלו משא"כ למ"ד עומד כפרוץ חשוב עומד הרי שהעומד חשוב יותר וא"כ אין הפרוץ יכול לבטלו [צ"ב דפשוטו היה נראה שאף שהעומד והפרוץ שווים מ"מ סגי במחצה להחשיבו כגדור אמנם עי' תוס' הרא"ש לק' טז ע"ב בשם רבינו מאיר ודוק]

וברשב"א וריטב"א כתבו שאה"נ כל זה אכניס בקושיית הש"ס שאם עומד כפרוץ אינו מועיל כ"ש שאינו מועיל נמי עומד מרובה מב' צדדים [צ"ב הכ"ש שהרי כפשוטו מעלת עומד מרובה הוא משום דשייך לומר בזה רובו ככולו משא"כ בעומד כפרוץ וא"כ גם בעומד מרובה מב' צדדים ישנה מעלה זו ולכאורה ראייה למש"כ לעיל בשם האפיקי ים שבעומד מרובה מב' צדדים ל"ש לדון משום רובו ככולו ואינו אלא משום שיעור חשוב של מחיצה, אך באמת בגמ' לק' בעור העסלה מפורש בגמ' מחלוקת אם עומד כפרוץ עדיף או עומד מרובה מב' צדדים עדיף וכש"כ שם בחי' הר"ן ודברי הראשונים צ"ב] ולדבריהם מבואר ששו"ט של הגמ' הוא בעיקר דין אתי אוירא אם בעינן לזה רוב פרוץ מב' צדדים או דסגי בעומד כפרוץ מצד אחד ולפי זה מבואר שגם בלי דין אתי אוירא כל שלא אמרי' עומד כפרוץ ותמה בזה הגרע"א מהמבואר בראשונים לעיל שטעם שאינו מועיל קנה לחלק מבוי רחב כ' הוא משום אתי אוירא הרי תיפו"ל בלי עומד מרובה או עכ"פ כפרוץ מצטרף ב' האווירים ע"ש

**[ביאורו של רש"י שהפרוץ מבטל העומד**

אך יעוי' ברש"י שכתב בעומד מרובה מב' צדדים ובעומד כפרוץ שכל שאינו נחשב כעומד הפרוץ מבטל ליה לעומד ובודאי שאין כוונתו שגם נגד בעומד לא נחשב כסתימה שמפורש לק' טז ע"א שעכ"פ נגד העומד מותר וע"כ שכוונת רש"י שלגבי הפרוץ לא נחשב העומד לסתימה והיינו שאינו מפסיק בין הב' חללים (ועיקר דין ביטול זה מצינו נמי בדברי הר"ן בסמוך "דלא נימא דפרוץ מרובה על העומד דמחד גיסא מבטל ליה לההוא אצבע והו"ל פרוץ מרובה על העומד) וזהו גם בלי דין אתי אוירא שלאתי אוירא בעינן אויר מב' צדדים וגם נתבטל העומד לגמרי אפילו כנגד העומד וכש"כ בחי' הר"ן לק' טז ע"ב משא"כ דין ביטול של עומד כפרוץ]

**חילוק בעיקר המחיצה בין עומד מרובה לעומד כפרוץ**

הנה הטעם שבעומד מרובה לא אמרי' אתי אוירא כתב רש"י "דהא בטיל ליה אויר דזוטר מיניה", ומבואר שאין זה מכללי אתי אוירא דבעינן עכ"פ אויר דשוה ליה אלא שגם אויר דזוטר היה מועיל אלא שנתבטל לצדו ע"י העומד מרובה ולכן לא נחשב אויר וצ"ב למה בעומד מרובה לא אמרי' כן ועי' בגאון יעקב שבאמת כתב לבאר שזה היה השו"ט דסוגיין והיינו שודאי ידענו דין אתי אוירא מ"מ חשבנו שע"י עומד כפרוץ חשוב כסתום ושוב לא חשוב אויר וכמו שהוא בעומד מרוב וע"ז קמ"ל הגמ' שאינו דומה עומד מרובה לעומד כפרוץ וכמו שביאר הר"ן לק' טו ע"ב שבעומד מרובה נחשב ככולו סתום ע"י סתימת רובו והיינו שמדין רובו ככולו התורת חציצה שחל ברובו חל בכולו [ומצינו דין עומד מרובה בירושלמי גם לשיעור ד' טפחים ברה"י ושיעור טפח בקורה. אך עי' אבני נזר סי' רס"ב ס"ק י"ח שמ"מ נגד הפרוץ אינו חשוב מחיצה ממש וכמבואר לגבי טומאת אהל בעור העסלה עי' תוס' (ד"ה עור)] משא"כ למ"ד דסגי בעומד כפרוץ היינו שמצד עצם המחיצה ליכא שיעור [וכדמצינו כה"ג בשיטת הראב"ד] שכל שיש מחיצה ברוח הרי זה מועיל לגדור כל הרוח אלא שיש דין שאל תפרוץ רובא שרובו פרוץ ככולו ולכן ע"י שרק מחצה פרוץ שוב סגי במקצת עומד [ועי' תוס' לק' יז ע"ב (ד"ה עושין) שהק' על פסי ביראות והרי אמרו אל תפרוץ רובא והיינו דנהי שלא בעינן לזה רוב לכו"ע שגדירתו אינו מדין רובו ככולו אלא ע"י גדירת הקרנות מ"מ סו"ס יש דין של אל תרוץ רובא ואין זה מדין חסרון מחיצות וכנ"ל] וכ"כ הרש"ש. [ויסוד הדברים כתב ג"כ בבית הלוי ח"ב סי' י"א אות ו' לגבי שחיטה אך שם ביאר באופן אחר והיינו שלמ"ד מחצה כרוב אינו מדין רובו ככולו אלא דסגי בשיעור חשוב ומחצה הוא שיעור חשוב (וע"ש נפק"מ בדין שהייה במיעוט בתרא) וע"ע בכתבי הגרי"ז סוף פ"ב דבכורות. ומה שמצינו בעור העסלה דין עומד כפרוץ עי' לק']

והחזו"א סי' ע"ז סק"א נקט שבעלמא מהני עומד כפרוץ לסתום הפרוץ דשוב אין לומר אתי אוירא רק בנידון דידן כיון שרוב הרוח פרוץ לכן ערך הפרוץ יותר חשיב [ומשמע לכאורה לדבריו שאין זה שייך לעיקר דין אתי אוירא ושורש החסרון הוא בעומד כפרוץ]

**שאני הכא דאתא אוירא דהאי גיסא**

**אם בעינן פרוץ מרובה מצד א'**

פירש"י דהאי גיסא היינו פתח הגדול ומשמע מדברי רש"י שרק בפרוץ מרובה מצד א' אמרי' אתי אוירא אבל בפרוץ כעומד מב' הצדדים לא אמרי' אתי [וכ"כ הגרע"א בתוס' למשניות פ"א מ"ו] וכ"כ להוכיח הרש"ש לק' טז ע"א מדברי רש"י שם וכן מפורש בחי' הר"ן בסוגיין ולק' יז ע"ב. אולם עי' רשב"א וריטב"א שמבואר לדבריהם שלפי הס"ד גם למ"ד עומד כפרוץ אסור מ"מ כל שאין הפרוץ יותר מהני עומד מרובה מב' רוחות [לכאורה היינו כיון שגם למ"ד עומד כפרוץ מותר אינו נחשב כסתום לכן ליכא עדיפות למ"ד עומד כפרוץ מותר] והיינו שמדיני אתי אוירא צריך רוב מב' הצדדין וע"ז חידש הגמ' שגם בשוה בשוה אמרי' אתי אוירא והרי למ"ד עומד כפרוץ אסור מפורש לק' טז ע"א שגם בשוה הפרוץ מב' הצדדים אמרי' אתי אוירא וא"כ משמע שגם למ"ד עומד כפרוץ מותר הדין כן וכן מבואר בחי' תלמיד הרשב"א.

ועי' בחזו"א סי' ס"ח סק"א שנקט שגם בב' צדדים עומד כפרוץ אמרי' אתי אוירא אך בסי' ע"ז סק"א חזר בו החזו"א וע"ש מה שביאר בזה [ובשו"ת אגרו"מ או"ח ח"ב סי' פ"ט פשיטא ליה דגם בפרוץ כעומד מב' צדדים אמרי' אתי אוירא וע"ש מה שביאר בזה]

**דין אתי אוירא בפסי ביראות**

ומדברי הר"ן שם מבואר שגדר הדין דבעינן רוב מצד א' הוא שמקום שדינו כגדור אך בלי מחיצה כגון עומד כפרוץ [לאפוקי עומד מרובה וכנ"ל] או בין הפסים אין בכוחם לבטל עומד ורק בכוחם להצטרף לאויר מרובה לבטל העומד [ומצינו כה"ג בירושלמי המובא ברשב"א שתחת הקורה אינו חשוב כאויר מ"מ מצטרף עם אויר מרובה לבטל הקורה, ודעת שאר הראשונים שלית להו סברת הר"ן בפסי ביראות היה אפשר לבאר ע"פ מש"כ בשלום יהודה סי' כ"ה שכל שליכא פשוטים חסר בעיקר מחיצת פסי ביראות וא"כ הו"ל כעומד מרובה מב' צדדים דשייך אתי אוירא אך כבר העיר שם השלום יהודה שמדברי הראשונים אינו נראה כן ואולי הראשונים לשיטתייהו שמה דבעינן עכ"פ פרוץ כעומד בצד הב' לומר אתי אוירא הוא מכללי אתי אוירא וא"כ באמת כל אויר גם מה שנחשב גדור יכול לבטל עומד חוץ מצוה"פ שהוא סתימה ממש וכש"כ הראשונים וגם בזה נחלק הראב"ד]

**אתי אוירא הוא מה"ת או מדרבנן**

עי' תוס' לק' יז ע"ב שנקטו שאתי אוירא אינו אלא מדרבנן וע"ש בתו"י דהיינו רק כשיש מחיצת ד' אולם בחי' הרשב"א יט ע"ב נקט שגם כשאין ד' אינו מן התורה ועי' ברשב"א בסוגיין בשם הירושלמי שכל שיש קורה וקנה ד' לא אמרי אתי אוירא ולכאורה הרי קורה אינו אלא מדרבנן אך עי' באור שמח פי"ז מהל' שבת הכ"ה שדעת הירושלמי שקורה משום מחיצה דבר תורה, ע"ש.

**אין הכי נמי וכולי האי לא אטרחוה**

עי' ריטב"א שהביא מרבותיו שאנו דוחים בזה כל תחילת הסוגיא ולהלכה לא אמרי' כלל אתי אוירא [אך משמע שדברי לוי לא נדחה ולפי זה מבואר שלעניין זה נשאר דין אתי אוירא וזהו כקושיית הגרע"א] ועי' תפארת ירושלים במשניות פ"א מ"ו שר"ל שלדעת רבינו יונתן יש לחלק בזה בין פרוץ מרובה לעומד כפרוץ, ע"ש.

**אלא אי איכא למימר דפלגינן בפרוץ כעומד פלגינן**

**עומד כפרוץ בעור העסלה**

מבואר שמועיל פרוץ כעומד גם במקום דבעי שיעור בגוף האהל [ובאפיקי ים ח"ג סי' י"ט ר"ל שבזה גופא נחלקו ר' דימי ואביי ולא בדין פרוץ כעומד דכל התורה כולה ע"ש] וכבר העיר בזה האבני נזר יו"ד סי' י' אות ו' שמכאן מוכח שגדר עומד כפרוץ אינו שסגי בשיעור מחצה אלא שע"י זה חשוב ככולו ע"ש אולם באבן האזל פ"ה מהל' סוכה הט"ז ר"ל שבאמת אינו מועיל עומד כפרוץ בעור העסלה ומה שאמרו שמהני עומד כפרוץ בעור העסלה אינו אלא משום שיש עומד מרובה מב' הצדדים אלא שבלי עומד כפרוץ היה כל צד מתבטל לאויר המרובה וע"י הדין עומד כפרוץ שוב אינו מתבטל ושוב מהני העומד מרובה שמב' הצדדים ע"ש [ואמנם מצינו לק' טז ע"ב שעומד כפרוץ מהני נמי בערב אף שבלי מחיצת י' ליכא מחיצה ובאמת בחי' הריטב"א שם צידד שלא מהני עומד כפרוץ בערב, ועי' זכרון שמואל סי' כ"ז ובאפיקי ים ח"ג סי' י"ח, ואמנם בחזו"א סי' ע"ז סק"ב נקט שגם עומד מרובה אינו כדין רובו ככולו ואינו אלא דסגי בשיעור רוב לחצוץ הרוח אך כתב לחלק בזה בין דין עומד מרובה בשתי מעומד מרובה מערב שבשתי אינו כאילו כולו גדור רק שסגי ברוב לכן לא איכפת לן בבקיעת גדיים במקום הפרוץ משא"כ בערב ע"כ דהוי כאילו כולו גדור ולכן בקיעת גדיים מפקיע השם גדור וכמבואר לק' טז ע"ב אמנם לכאורה י"ל ששיעור אהל טפח אינו בעצם האהל אלא בשיעור מקום שתחת האהל ולכן כל שע"י עומד כפרוץ נחשב מקום טפח כגדור מלמעלה סגי בזה וגם במחיצת י' כבר השריש הגר"ח עכ"פ בדעת הרמב"ם ששיעור י' אינו בגוף המחיצה אלא ברשות הגדורה וע"ע זכרון שמואל שם.]

**אתי אוירא בעור העסלה**

עי' תוס' שהעירו למה שלא נימא אתי אוירא בעור העסלה ותי' חדא שבכלי לא אמרי' אתי אוירא וגם שרק באויר שנחשב כסתום ע"י העומד אמרי' אתי אוירא וכה"ג כתב הרשב"א וכבר תמה הקר"א מהמבואר לק' טז ע"א שגם לעניין כלאים שייך אתי אוירא אף שהפרוץ שלידו אינו שייך כלל לגידור של העומד.

**אתי אוירא בטלית קטן**

עי' מג"א ריש סי' ט"ז שכתב שצריך להקפיד ברצועות הבגד של טלית קטן שלא יהיו צרים ונימא בזה אתי אוירא ותמהו האחרונים מסוגיין שמבואר שבעור העסלה ל"ש אתי אוירא [ובמחצה"ש ר"ל שלשון מושאל הוא והביאו שם במשנ"ב סק"א אך המעיין פנים נראה שלא משמע כן] וצ"ב מה שייך בבגד אתי אוירא והרי לא מצינו אתי אוירא אלא בסתימה של מחיצה אבל כשצריך גוף הדבר ולא התוצאה של סתימה לא שייך כלל אתי אוירא [ובחזו"א סי' ס"ט ס"ק י"א תמה מה שייך אתי אוירא בלחי הרי כיון דמהני גם בנראה מבחוץ הרי שאינו מחמת הסתימה אלא עצם ההיכר של לחי עושה הבדלה וא"כ מה לי שיש אויר בצדדיו ע"ש] ומבואר ששם בגד לעניין ציצית לא סגי בגוף הבד אלא יסודו חלות שם על האדם הלבוש ולפי זה כתב החזו"א סי' ב' סק"ט שמבואר שעל עיקר יסוד דברי המהרי"ל לא נחלקו האחרונים וא"כ לכו"ע צריך עכ"פ עומד מרובה ברצועות וע"ש שצידד שעומד מרובה של צד א' לא יועיל לרצועה השניה [אך בחי' הר"ן מפורש שבעור העסלה מועיל גם בצד א' פחות מהחלל ע"ש]

**וליחוש דלמא שביק פתחא רבא**

**טעם הפסול**

פירש"י שע"י זה פקע ממנו שם פתח ועי' רבינו יונתן שאע"פ שלא נעשה ע"י זה לפרצה מ"מ בעינן תיקון לחי וקורה בפתח המבוי ובריטב"א מבואר שהיינו משום שההיכר הוא רק בפתח המבוי והיינו המקום כניסה וע"י השבקי חסר בשם פתח המבוי אולם ברשב"א כתב שע"י השבקי נעשה לפרצה והיינו כפי שביאר בהמשך דבריו שטעם החסרון בשבקי הוא שיש בזה גילוי דעת שאין לפתח המבוי שם פתח והוא כפרצה [וע"ש שלכן אם יש סיבה מוצדקת למה להכנס לפתח השני אין בזה ביטול על פתח הראשון ע"ש] וכן מבואר במאירי בבית הבחירה בשם י"מ, וע"ש דלפי זה אין להתיר פתח הגדול אלא בצורת הפתח.

**אם החשש שיזניחו לגמרי פתח הישן**

עי' חזו"א סי' ס"ה ס"ק נ"ו שכתב שודאי אין הכוונה שיש חשש ששוב לא ישתמשו בפתח הישן שא"כ היה המבוי צריך להשתנות לחצר כיון שכעת שוב אין אורכו יתר על רחבו כיון שהכל תלוי בפתח המבוי וע"כ שהכוונה שבאחוז מסוים יזניחו לפתח המבוי ובזה סגי להחליש השם פתח של פתח העיקרי [ולפי זה אף אם יתקון פתח השני בודאי צריך לתקן נמי פתח הישן]

**אם מועיל לחי בפתח החדש**

עי' ריטב"א שכל שמניח לחי בפתח החדש שפיר מהני ולא איכפת לן דשבקי וכן משמע בתוס' (ד"ה ועושה) [אך צ"ב למה הק' התוס' רק מר' אמי ור' אסי] והיינו ע"פ שיטת רש"י הנ"ל דליכא פרצה בפתח הישן ואינו אלא שחסר בשם פתח לתיקון לחי ולכן יכול להשלימו ע"י הנחת לחי גם בשני אך צ"ב למה לא סגי בעומד מרובה שיש בפתח הב' [ועי' מאירי "והרי הוא מבוי שיש לו שני פתחים הואיל ונכנס ויצא בשניהם ואי אתה יכול לחשב מה שבין הפס לכותל כסתום ונמצאת צריך להניח הקורה מכותל לכותל",]

**אם מועיל צוה"פ בפתח החדש**

עי' אור זרוע סי' קי"ז שכל שמניח לחי בפתח הקטן גם אם שבקי פתח הגדול המבוי מותר והובא בשו"ע סי' שס"ג סעיף ל"ד וכבר תמה שם הגרע"א שכיון שהחסרון הוא בגדול מה יועיל להניח צוה"פ בקטן אך הביא מהלבוש לבאר "שכיון שעשה צוה"פ לזוטא חשבינן שתיהן לפתחים הגדולה והקטנה דשקולין הן וכו' וכי הדר עייל ונפק לא מיחזי דמבטל פתח הגדולה דשתיהן חשיבא ליה זו משום גדולתה וזו משום צורתה", ודבריו יתבארו ע"פ שיטת הרשב"א לעיל אך לא לשיטת רש"י ודעימיה.

**אם מועיל צוה"פ לגדול**

אך עי' משנ"ב שם בס"ק ק"נ שהביא מהתפארת שמואל שהוא ט"ס וצ"ל צוה"פ לגדול אולם עי' בית מאיר סי' שס"ה סעיף א' שהעיר שמדברי הריטב"א בסוגיין [בהביאו את דברי הראב"ד] מבואר שגם אם מניח צוה"פ בגדול אכתי איכא החשש דשבקי ועי' ביה"ל סי' שס"ה ס"א (ד"ה אסור) ובחזו"א סי' ס"ה ס"ק נ"ה-ו כתב שכיון שעיקר החסרון בשבקי הוא משום חסרון היכר פשוט שבצוה"פ ליכא חסרון זו וע"ש שה"ה במבוי שנתקן בעומד מרובה וע"ש ס"ק ע"ד. ועי' מאירי שהביא מחלוקת אם כשיש צוה"פ בראש המבוי אם אמרי' דילמא שבקי.

**ב' פתחים בראש המבוי השוים**

בפשוטו יוצא מן הסוגיא שאם יש ב' פתחים של י' בראש המבוי בתחילת מבוי יש בזה חשש שבקי אולם הרשב"א בעבודת הקודש (שער ב' אות ל"ו) כתב דמהני בכה"ג לחי בצד א' ועומד מרובה בצד השני וכבר תמה בזה הגאון יעקב.

**אמלתרא ברחבו מאי**

**החסרון בפרצה יותר מי'**

מבואר שהיה צד שמועיל אמלתרא ביותר מי' אף שאין לזה תורת מחיצה וע"כ שעיקר החסרון ביותר מי' אינו משום שהוא פרצה גדולה אלא משום שאין הדרך לעשות פתח ביותר ורק ע"י צוה"פ ע"כ חל עליו שם פתח ולכן י"ל שגם אמלתרא מועיל לזה וכן מבואר לק' ע"ב שאף למ"ד שמועיל צוה"פ מן הצד ביותר מי' אינו מועיל והיינו דשם בעינן צוה"פ גמור כדי לאשוויי לפתח אולם מדברי הריטב"א בסמוך מבואר שהחסרון ביותר מי' הוא משום פרצה גדולה וכן משמע בתוס' לק' כב ע"א (ד"ה והא) וכן מבואר ברשב"א לעיל י' ע"ב בטעם שבצוה"פ ליכא אתי אוירא ע"ש.

**שמעתתא דצוה"פ ליותר מי' ולפרוץ מרובה**

**עניני צורת הפתח והיינו מן הצד ופתחי שימאי**

**נלמד בעהז"י לאחר סוגיא זו ביחד עם הסוגיא בע"ב של כיפה**

**מ"ט הואיל ויותר מי' האוסר במבוי וכו'**

**מחלוקת ראשונים בגדר החסרון ביותר מי'**

עי' תוס' שביארו שעיקר הטעם שאינו מועיל לרב צוה"פ ליותר מי' היינו משום שיותר מי' הוא מופקע מלהיות פתח עד שגם צוה"פ אינו מצליח לאשויי לפתח וע"ז דנו האם גם בפרוץ מרובה במצב דלא עבדי אינשי כגון פרוץ מרובה מד' רוחות האם מועיל צוה"פ [והיינו שגם במצב שלא עבדי אינשי י"ל שכל שהפרצה אינו כל כך גדולה מהני צוה"פ גם במצב שלא עבדי אינשי אבל בפרצה גדולה בעי צוה"פ טוב ולכן רצתה הש"ס לדמות דרגת הפרצה של פרצת י' לפרוץ מרובה והוכיחו מפסי ביראות שפרוץ מרובה אינו כ"כ פרצה כמו פרצת י' ולכן י"ל שאע"פ שלפרצת י' לא מהני צוה"פ על פתח דלא עבדי אינשי מ"מ בפרוץ מרובה יועיל]

ובחי' הריטב"א למד הסוגיא קצת באופן אחר שהחסרון בצוה"פ ביותר מי' אינו בצירוף דלא עבדי אינשי אלא שהוא חולשה במחיצת צוה"פ שאינו יכול לגדור פרצה גדולה ואפילו באופן שעבדי אינשי דוגמת פחות מי' בפרוץ מרובה.

**הרשב"א לעיל ב' ע"ב**

נמצינו למידם שלדעת התוס' המחלוקת רב ודידן אינו בכח המחיצה של צוה"פ אלא בכח הפתח של צוה"פ ולדעת הריטב"א המחלוקת הוא בגדר חומרת פרצת י' ועיקר החסרון ביותר מי' הוא בכח המחיצה של צוה"פ ועי' רשב"א לעיל ב' ע"ב "דכיון דאית ליה לרב דצוה"פ לא מהני לרחבה אלמא לדידיה צוה"פ לא מעלה ולא מוריד" וע"כ אין כוונתו לכח המחיצה שהרי במפולש מהני רק צוה"פ וע"כ הכוונה לתורת פתח [ולדידיה י"ל שגם בקרן זוית לא יועיל צוה"פ ונחלקו בזה אמוראי לעיל ה' ע"א ע"ש פיר"ח] וזהו כדברי התוס' אך העירו שי"ל שכוונת הרשב"א שם לא שכל פתח יצטרך צוה"פ אלא עיקר קושייתו הוא על י' ולזה שפיר כתב שאם נאמר שי' צריך צוה"פ הרי י' כיתר מי' לדידן שלרב אינו מעלה ומוריד צוה"פ וק"ל

**צוה"פ לרב ביותר מי' האם מה"ת לא מהני**

עי' תוס' ו' ע"א וכב ע"א שהוכיח ממה שגם לרב מהני צוה"פ ליותר מי' בכלאים שע"כ החסרון ביותר מי' אינו אלא מדרבנן ולכן רק בשבת החמירו [כבר העיר במשכנות יעקב סי' קכ"ג מהמבואר בתוס' לעיל ב' ע"ב שצוה"פ מן הצד הוא מן התורה אע"פ שלכלאים מהני] אך לכאורה התוס' לטעמיה שהחסרון ביותר מי' הוא משום שחסר בשם פתח אבל לדעת הריטב"א שהחסרון ביותר מי' הוא משום שהוא פרצה גדולה הרי במחיצת כלאים לא שייך כלל לומר די' חשוב פרצה גדולה שהרי במקום דליכא מחיצה כלל חוץ מהצוה"פ אין שום הבדל בין פרצת ט' לפרצת י' וע"כ רק לענין שבת שהרשות כבר גדור ויש פרצה ברשות בזה יש לחלק בין פרצת ט' לפרצה י'. [והיינו שעיקר החסרון של פרצה גדולה אינו במחיצה בודדת אלא עיקרו בהגדרת רשות לכן בכלאים לא שייך כלל ואילו בשבת שייך גם במחיצה אחת כיון שיסודו של מחיצה א' להשלמת גידור הרשות]

**הדין במחיצה שלישית ורביעית**

עי' תוס' שכל דברי ר' יוסף הוא רק במחיצה ג' וד' והיינו לשיטתם שעיקר החסרון של פרוץ מרובה הוא משום דלא עבדי אינשי פתחים בכה"ג וזה שייך רק בד' רוחות ע"ש [ובתוס' ר"פ מבואר שעיקר הסברא הוא שבב' ראשי המבוי הדרך לעשות פתחים ולא בצדדים (עי' ריטב"א לעיל י' ע"ב) וצ"ב דא"כ גם בעומד מרובה נאמר כן ועי' שפ"א] ומדברי ה"ה בפט"ז מהל' שבת הט"ז מבואר שהחילוק הוא שעיקר מחיצת שלישית ורביעית הוא ע"י תחילת הגידור של ב' המחיצות ולכן בזה ליכא חסרון דפרוץ מרובה [ומשמע בה"ה שבכה"ג נעשה רה"י מן התורה לדעת הרמב"ם וכ"כ בביאור הלכה סי' שס"ב סעיף י' (ד"ה כשכל) אך בחי' ר"ח הלוי לא נקט כן, ע"ש.] ועי' חזו"א סי' ע' ס"ק י"ב שנסתפק אם בעינן ב' מחיצות זה כנגד זה או גם כמין גאם סגי ועי' לח"מ פ"ד מהל' סוכה הי"ב [ועי' בית מאיר סי' שס"ב סעיף י' "משא"כ במבוי מפולשת שהמחיצה שלישית אינה מתרת כלל בלא חברותיה שעיקר התירא בא ע"י חברותיה שתי מחיצות שבצדדין שעושין המקום הגדור מפני שאינן רחב ט"ז אמה, לכרמלית שמותר מן התורה לטלטל בתוכו והמחיצה שלישית אינה מועילה כלום בלא חברותיה בזה מודה דאפילו יותר מי' ופרוץ מרובה דמועיל צוה"פ"] וע"ע בחי' הר"ן מש"כ בזה ודבריו צ"ב שעדיין צ"ע ממחיצה רביעית בחצר שמועיל צוה"פ אף שפרוץ במילואו ובקושייתו מבואר שגם ממחיצה רביעית הק'.

ויש נפק"מ בין סברת תוס' לסברת ה"ה במחיצת כלאים שלסברת התוס' רק בצירוף כל הפרצות יש חסרון לא עבדי אינשי וא"כ בכלאים שסגי במחיצה א' מהני ואילו לסברת ה"ה גם במחיצה א' יש חסרון אלא במחיצת הרשות כל שכבר יש ב' בשלישית ליכא חסרון [אך הגרע"א בגליון הרמב"ם פ"ז כלאים הט"ז לא נקט כן. ולכאורה לסברת הריטב"א שהחסרון בפרוץ מרובה הוא משום שהוא פרצה גדולה א"כ ע"כ צ"ל כסברת ה"ה אולם בריטב"א מפורש שבכלאים ליכא חסרון זו אך כבר נתבאר שאדרבה לריטב"א עיקר החסרון הוא רק במחיצה הגודרת הרשות ולא במחיצה בודדת ככלאים אך צ"ע מה שדימה הריטב"א מחיצה רביעית בשבת למחיצת כלאים ואם נאמר שמחיצה שלישית ורביעית בשבת דומה לכלאים ועיקר מחיצת הרשות הם ב' הראשונים א"כ צ"ב מה איכפת לן בהו ביותר מי' וצ"ל שעיקר מעלת מחיצה רביעית בשבת הוא כסברת ה"ה שכיון שעיקר הרשות גדורה ליכא בזה חסרון דפרוץ מרובה אבל יותר מי' שייך ואינו דומה ממש למחיצת כלאים ורק הוכחה דאיירי במחיצה רביעית]

**האם דברי ר' יוסף הם רק אליבא דרב**

עי' חי' הריטב"א שדברי ר' יוסף הם גם אליבא דידן והיינו שנהי שנחלקו בפרצת י' אם מהני צוה"פ היינו משום שלדידן פרצת י' אינה פרצה כ"כ גדולה אבל בפרוץ מרובה שהוא פרצה גדולה לכו"ע לכן בזה גם לדידן לא מהני צוה"פ לגדור הפרצה [מבואר מדברי הריטב"א שמחלוקת רב ודידן אינו בתוקף מחיצת צוה"פ אלא בחומרת פרצת י' וצ"ע ממש"כ לעיל י' ע"ב שהטעם שליכא אתי אוירא בצוה"פ הוא משום שצוה"פ מועיל לכל אויר אפילו יותר מי' והיינו לדידן שלא כרב ומבואר שלדידן יש תוקף מיוחד למחיצת צוה"פ יותר מרב] ועי' שו"ת חת"ס או"ח סי' פ"ח ובשו"ת משכנות יעקב סי' קכ"ג שכן מבואר דעת התוס' בקושייתם בד"ה אילימא. והיינו במה שמיאנו בתירוצו של השר מקוצי ע"ש ובזה מיושב הערת המהרש"א ע"ש [בעיקר דברי הריטב"א יש לעיין הרי להדיא למדו בגמ' פרוץ מרובה מפרצת י' והיאך אפשר לומר שעיקר כוונת הגמ' הוא לדידן]

**למה אין פסי ביראות הוכחה נגד ר' יוסף**

דברי הריטב"א לכאורה צ"ע שלאחר שהוכיחו מפסי ביראות שפרצת י' חמור יותר מפרוץ מרובה הרי נמצא שלדידן שמועיל צוה"פ בפרצת י' כ"ש שמועיל בפרוץ מרובה וכ"כ באהל מועד ובב"י סי' שס"ב סעיף י' אך בריטב"א מבואר שהוא רק פירכא על הק"ו ואין מזה הוכחה שפרוץ מרובה אינו חמור כל כך והיינו משום שזה פשוט מסברא שפרוץ מרובה חמור יותר (ומדבריו מבואר שדברי ר' יוסף הם ק"ו ולא בנין אב כש"כ בתוס') ועי' גאון יעקב שביאר שיש לדחות שהטעם שפסי ביראות אינו מועיל ליותר מי' הוא משום שהוא גם פרוץ מרובה וא"כ עדיין לא מצינו בפרצת י' יותר מפרוץ מרובה [והיינו שי"ל שבפסי ביראות אם יש עומד מרובה אה"נ לא יהא איפכת לן פרצת י', אך צ"ע שודאי הדין אינו כן] אולם בשו"ת חת"ס סי' פ"ח ובקר"א נקטו שאין כוונת הגמ' להוכיח שפרוץ מרובה חמור יותר אלא לומר שבפסי ביראות כיון דשם פרוץ מרובה אינו אלא מדרבנן שהרי מעיקר הדין מועיל פרוץ מרובה לכן שם שפיר י"ל שיועיל צוה"פ משא"כ בפרצת י' שהוא מעיקר הדין לא יועיל וע"ש דלפי זה שבליכא פס אמה בצדדים נשאר בנין אב דר' יוסף אך כבר העיר החת"ס ממש"כ התוס' שר' יוחנן ע"כ לית ליה לר' יוסף שכבר נדחו אף דר' יוחנן לא מיירי כשיש פסי ביראות, ע"ש.]

**דברי התוס' שבמקום שליכא דיורים לא מהני בפרוץ מרובה**

עי' תוס' שהטעם שבשיירא לא עשו ד' צוה"פ היינו שבמקום שאינו עשוי לדירה [עי' קרבן נתנאל אות ח' שפסי ביראת חשיבי מוקף לדירה כש"כ רש"י יח ע"א וכ"כ בשו"ת חת"ס סי' פ"ח ולכן שם ל"ש תי' זה אך בתוס' הרא"ש יח ע"א נקט שפסי ביראות ל"ח הוקף לדירה ובסוגיין כתב שבלא"ה ל"ש לתרץ כן בפסי ביראות שהקילו חז"ל לעולי רגלים ואמנם גם בשיירא מבואר ברש"י טז ע"ב (ד"ה לא התירום) דכל שהיקף ע"ד לדור שם יום ולילה חשוב מוקף לדירה והחסרון בשיירא אינו אלא משום שהם מחיצות גרועות (ועי' תוס' לק' יח ע"א) וכ"מ בשו"ע סי' ש"ס סעיף א' ע"ש מג"א סק"א וצ"ל שסברת התוס' אינו תלוי בגדרי הוקף לדירה [אולם לדעת הרמב"ם בפט"ז מהל' שבת הי"ב גם שיירא חשוב כאינו מוקף לדירה ע"ש מרכבת המשנה] מודים אנו לדברי ר"י שלא מהני צוה"פ לפרוץ מרובה [וע"ש ביה"ל (ד"ה אבל) שהוא רק ביותר מי' ובחזו"א סי' ע' ס"ק י"א חולק] ובטעם הדין כתב הלבוש סי' שס"ב שכל שאין דיורים אין הדרך כלל לעשות פתחים בכל רוחותיו ועי' בטור שרק בכולו פרוץ לא מהני אבל כשיש עומד אף שרובו פרוץ מהני והביאו המשנ"ב ס"ק נ"ז ועי' גאון יעקב שמקורו ממה שהותר פסי ביראות אפילו ברה"ר [אך עי' תוס' הרא"ש שמפסי ביראות א"א להוכיח כיון שהקילו לעולי רגלים]. ועי' חזו"א סי' ע' ס"ק י"ב שתמה בזה. [ובבית אליהו סי' כ"ו ר"ל שכוונת הטור כל שיש בהיקף הכללי עומד מרובה סגי אף שלכל רוח ליכא עומ"ר ע"ש]

**שיטת הרמב"ם ז"ל**

עי' רמב"ם פט"ז מהל' שבת הט"ז אף שפסק שמהני צוה"פ לפרצת י' מ"מ פסק שצוה"פ לא מהני בפרוץ מרובה וע"ש ה"ה שנסתפק לדעת הרמב"ם האם מועיל בפרוץ מרובה צוה"פ שאינו יותר מי' נמצינו למידים ב' דרכים בשיטת הרמב"ם

**הרמב"ם החמיר רק בתרתי לרייעותא**

שי"ל שהרמב"ם אינו פוסק כלל דברי ר' יוסף מ"מ בתרתי לרייעותא והיינו פרוץ מרובה וגם יותר מי' ס"ל להרמב"ם שכו"ע מודה [וצ"ע מקורו של הרמב"ם ועוד צ"ע למה לא תירצו כן הגמ' על הברייתא ודברי ר' יוחנן וכמו שתמה בתורת חיים ועי' מש"כ ליישב בחת"ס סי' פ"ח, וע"ע ביאור הלכה סי' שס"ב סעיף י' (ד"ה ולהרמב"ם) אולם בגאון יעקב נקט שלדברי ה"ה הרמב"ם למד שזהו כוונת הברייתא ודברי ר"י בתרתי לרייעותא דלא כהגמ' וע"ש שמה"ט חולק על ה"ה] וכה"ג פסק הרמב"ם בהל' סוכה והיינו כדברי התוס' מנחות לג ע"ב שדפנות הללו אסוכה קאי וכ"כ בסמ"ג עשין מ"ג [והיינו דדפנות מצינו בסוכה ולא בשבת ועי' משכנות יעקב סי' קכ"ג בסופו ובשערי ציון ס"ג ענף ב']

[והסברא של תרתי לרייעותא להבנת התוס' י"ל שכמו שמצינו שצוה"פ מן הצד בכלאים הוא חסרון ביותר מי' והיינו שבהצטרפות ב' לא עבדי אינו מועיל צוה"פ (ומצינו נמי שבמקום דליכא דיורין לא מהני צוה"פ לפרוץ מרובה עי' שס"ב ס"י וע"ש משנ"ב ס"ק נ"ו שבזה שליכא דיורין ודאי לא עבדי אינשי והיינו שבדרגא הזאת של לא עבדי לכו"ע לא מהני צוה"פ) או שנאמר שהוא הצטרפות ב' פרצות גדולות ולדעת הריטב"א י"ל שכל שיש עומד מרובה הרי א"צ הצוה"פ לסתום רק להחשיבו כפתח ושוב ממילא יועיל העומד מרובה (אולם נחלקו בזה הבית אפרים והמשכנות יעקב אם הצוה"פ מחזיר מעלת עומד מרובה ועי' שלום יהודה שרצה לחלק בזה בין עומד מרובה לפסי ביראות ועי' בחי' ר"ח הלוי פט"ז מהל' שבת הט"ז)]

**הרמב"ם החמיר אפילו בפחות מי'**

ואם נאמר שהרמב"ם החמיר בפרוץ מרובה אפילו בפחות מי' [עי' משכנות יעקב שכן הוא נטיית דעת ה"ה (והיינו שכל תחילת דברי ה"ה בנוי ע"ז שמעיקר הדין קי"ל כרב ורק במבוי הקילו ולכן כתב שב' המקורות בגמ' להביא סייעתא לרב ור' יוסף הוא המקורות של הרמב"ם) וע"ש שכן מוכח בל' הרמב"ם] יש לבאר בתרי אנפי או כדברי ה"ה שמעיקר הדין קי"ל כרב ושאני ראש המבוי או ששיטת הרמב"ם הוא כריטב"א הנ"ל שמפסי ביראות מוכח שגם לדידן לא מהני צוה"פ בפרוץ מרובה [וע"ש ריטב"א שבג' מחיצות מודים אנו לרב שאינו מועיל ליותר מי' ועי' חי' המאירי] וכ"כ בגאון יעקב ועי' שו"ת משכנות יעקב סי' קכ"ג שביאר "דמשנה שלימה שנינו ובלבד שלא יהא פרצות יתירות על הבנין והלל"ממ גדור רובא וצה"פ לאו גדר הוא אלא פתחא", ואף שצוה"פ מועיל לכלאים וע"כ יש לו שם מחיצה [אמנם הרמב"ם השמיט דין צוה"פ בכלאים ובדברי יחזקאל סי' ה' אות ט"ו ר"ל שלא מהני לדעתו ע"ש] עי' חי' ר"ח הלוי שביאר שלשבת לא סגי במקום גדור אלא דבעינן גוף המחיצה וזה ליכא בצוה"פ, והטעם שמועיל צוה"פ במבוי מפולש ע"ש שאה"נ אינו רה"י דבר תורה מ"מ מדרבנן הקילו לטלטל כמו במבוי שתיקנו בקורה שלדעת הרמב"ם אינו רה"י ע"ש. ועי' שו"ת חת"ס סי' פ"ח.

**יותר מי' בפתח החצר לרמב"ם**

עי' ה"ה שהטעם שלדעת הרמב"ם מועיל צוה"פ בראש המבוי אף שהוא יותר מי' היינו משום דשאני מבוי שגם קורה בעלמא שאינה מחיצה מועיל להיכר ע"ש ולפי זה לכאורה בחצר שאינו מועיל קורה ה"ה שלא יועיל צוה"פ ליותר מי' וכן מתבאר מדברי הב"י בסי' שס"ג ס"ב אך ה"ה כתב בסו"ד שהטעם שמועיל צוה"פ במחיצה שלישית אף שהוא פרוץ מרובה היינו שיש לו צירוף עם שאר המחיצות והבין הבית מאיר שה"ה חזר בו מסברתו הראשונה שע"כ לא שייך סברא זו במחיצה ג' וע"ש שהב"י בסי' שס"ג הנ"ל חזר בו ומש"ה לא הביאו בשו"ע וע"ש שעה"צ סק"ז [אך כפשוטו יש בזה ב' נושאים והיינו דמתחילה כתב ה"ה שהרמב"ם ס"ל שקי"ל כרב שיותר מי' אינו מועיל ושאני מבוי שסגי בקורה ושוב דן בדין פרוץ מרובה שהוא דינו של ר"י ע"פ דברי רב ע"ז כתב שהחסרון לא שייך במחיצה שילישית כיון שעיקר גדירתו הוא בצירוף שאר המחיצות שוב אין בזה חסרון דפרוץ מרובה, ולפי זה במבוי המפולש לא יועיל לרמב"ם צוה"פ ברוח ג' ליותר מי', וכ"כ בדעתו בחי' המאירי.]

**[חצר שרובה פתחים**

מבואר שהנידון בחצר בכללותה ולא על איזה רוח מסוים ועי' חי' המאירי "פי' שכל דפנות שלה מלאות פתחים וחלונות עד שפרוץ שבכלם יותר מעומד שבכתלים", ועי' רש"י שפי' בד' דפנותיה ועי' חי' הר"ן שביאר שאפילו פרצה ברוח רביעית מצטרף לפרוץ מרובה של היקף הכללי [והיה אפשר לומר שבדווקא פי' כן רש"י והיינו שפרוץ מרובה דכל רוח לעצמו הו"ל כמחיצת כלאים שלא איכפת לן ורק הפרצה דהיקף הכללי זה נידון בפרצה ברשות אך בשפ"א לעיל ה' ע"ב נקט בדעת רש"י שליכא דין עומד מרובה רק בהיקף הכללי] אולם מדברי שאר הראשונים מבואר שכוונת רש"י רק לאפוקי רוח ג' וד'

**מה ליותר מעשר האוסר במבוי וכו'**

מבואר שפרצת י' בראש המבוי ופרצת י' בפסי ביראות דין א' הוא וצ"ע דלק' יז ע"ב כתב רש"י שפרצת י' בפסי ביראות הוא אמות שחוקות משא"כ בראש המבוי הוא עצבות כלעיל ג' ע"ב וצ"ל או שעצבות הוא מדרבנן או שפרצת י' הוא רק מדרבנן עכ"פ בפסי ביראות ולכן הקילו.

**אצל פסי ביראות לר"מ**

צ"ב הרי קי"ל כר"י ועי' גאון יעקב שלר"י עכ"פ לא ניתר ליותר מי"ג ושליש ולר"י לרב לא מהני ליותר מי"ג ושליש ודבריו צ"ב שאף לר"י בעצמו ס"ל שגם בראש המבוי שיעורו ביותר מי' אבל לדידן הרי קי"ל כר"י בפסי ביראות ולא בפרצה בראש המבוי. [עי' מגיה שם]

**שמעתתא דצורת הפתח**

**צורת הפתח שהרחיקו בכותלי המבוי**

**ע"פ רבינו יונתן שהחסרון בהרחיק הוא משום בקיעת גדיים**

עי' בבכור שור שכתב להוכיח מדברי התוס' (ד"ה איפכא) שלא תירצו דאיירי דרחוק ג' מן כותלי המבוי שמועיל מדין צוה"פ ולא מדין לחי שע"כ גם צוה"פ פסול בהרחיקו ג' טפחים ובטעם הדבר כתב שם ע"פ מה שנקט בכוונת רבינו יונתן שטעם הפסול בלחי שהרחיקו הוא מדין מחיצה שהגדיים בוקעים בו [כמו שמצינו כה"ג בדברי הרשב"א לק' טז ע"א] לכן זה שייך גם בצוה"פ ע"ש. [ועי' מקור חיים בתיקון עירובין "אמנם נראה דדווקא ברחוקים שני הקנים משני הכתלים יותר מג' טפחים אז פסול דפתח צריך שיהיה סמוך לבית וכהגדיים בוקעים בשני הצדדים ומבטלין ההתחברות להבית ואין זה צוה"פ אבל כשבצד אחד הוא סמוך לבית ובצד אחד רחוק כשר",] אך האחרונים כבר העירו שגם ר"י לא התכוון מצד בקיעת גדיים אלא מצד אתי אוירא ובקיעת גדיים מפקיע הלבוד ושוב שייך אתי אוירא ובצוה"פ הרי ל"א אתי אוירא כש"כ הראשונים לעיל י' ע"ב [עי' שו"ת רע"א סי' י"ח בית מאיר סי' שס"ג ס"א ובשו"ת בית אפרים סי' כ"ה]

**הפסול בהרחיק משום חסרון היכר.**

אמנם בתוס' ר"פ כתב באמת לתרץ כן קושיית התוס' דנפק"מ בהרחיק ג' טפחים ועי' שו"ת חסד לאברהם תנינא סי' מ' שגם בדעת התוס' אין להוכיח שאינו מועיל לפי מה שיסד שם דטעם הרחיק ג' בלחי הוא משום דליכא היכרא [וכן נקט הגרע"א בסי' י"ח] ולכן לפי הס"ד שבצוה"פ יש חסרון בלמעלה מכ' ע"כ שגם צוה"פ צריך היכר וא"כ ה"ה דפסול בהרחיקו ג', ע"ש. [ובזה מיושב נמי הערת של הגאון יעקב למה התוס' לא תירצו בלא סמך עליו מאתמול וע"ע מש"כ לתרץ בישועות יעקב סי' שס"ג ס"ק י"א (וע"ש בישועות יעקב סק"ה שכתב ליישב הערת הבכור שור קצת באופן אחר)]

ובשו"ת בסוף שו"ע הרב סי' ג' כתב שטעם הרחיק בלחי הוא משום שמחיצת לחי אינו מועיל אלא עם מחיצות שבצדדים וזה לא שייך בצוה"פ ע"ש.

**דין עומד מרובה בצוה"פ**

עי' גאון יעקב שנקט ג"כ כדברי הבכור שור אך מטעם אחר דס"ל שצוה"פ אינו גודר אלא את מקומו אבל לא שייך לגדור שאר הרוח מדין עומד מרובה ולכן כל שיש יותר מג' הו"ל פרצה [אבל בלחי ליכא חסרון זו שהלחי יכול לסגור מב' הרוחות וע"ע בשו"ת בית אפרים סי' כ"ה ובחזו"א סי' ס"ט סק"י] וכ"כ בשו"ת בית אפרים סו"ס כ"ה ובשו"ת אבני נזר סי' רפ"ז אך בתוס' שבת סי' שס"ג סק"י פשיטא ליה שגם בצוה"פ אמרי' עומ"ר וכן דעת הבית שלמה ח"א סי' מ"א וכן צידד בביאור הלכה סי' שס"ג סעיף ו' (ד"ה צריך)

**צורת הפתח שעשאה מן הצד לא עשה ולא כלום**

פירש"י שמתח הזמורה באמצעיתו ולא על ראשן ועי' ט"ז סי' שס"ב סק"ד שנקט שכל שהמשקוף מחובר למעלה ואין המזוזות בולטות למעלה אף שהוא מן הצד חשוב צוה"פ אולם בחי' הריטב"א כתב שמש"כ רש"י באמצעיתן לאו דווקא אלא דבעינן על גבן דווקא [וכבר העיר כן הגאון יעקב ובנשמ"א כלל מ"ח סק"ב] וכן מפורש בר"ן דבעינן שיהא חלל הפתח תחת המשקוף [ועי' באבן העוזר סי' שס"ב סעיף י"א ובחמד משה סק"ט ובתוס' שבת ס"ק כ"ט שר"ל שכוונת רש"י באמצעיתו היינו בין הקנים וכדברי הג"א בסמוך, ע"ש.]

**משקוף התחוב באמצע המזוזות**

עי' הגהת אשר"י סי' י"ד "ולא שיהא תחוב בין שניהם מזה לזה באמצעיתן", ומבואר שגם כשמשקוף נמצא בחלל הפתח כל שאינו ע"ג ראשי המזוזות חשוב מן הצד [אך מדברי הר"ן כאן ובסוכה משמע שכל שהמשקוף בחלל הפתח חשוב צוה"פ] ועי' פמ"ג סי' שס"ב משב"ז סק"ד וסי' שס"ג משב"ז ס"ק י"ט שכל שיתקע מסמר על ראש הקנה ויקשור שם המשקוף מהני ועי' שו"ת חסד לאברהם (לנכד הנתיבות) קמא סי' ל"א שביאר דהיינו משום דכיון שלגבי חלק הראשון של הקנה המשקוף הוא על גביו סגי בזה שאפשר לומר דל על שאר הקנה וכ"כ במקור חיים בתיקון עירובין [ובשו"ת נפש חיה סי' ל"ד העיר שא"כ לדעת הט"ז שבראשן מהני גם מן הצד לא שלא נימא דל גם כשנמצא באמצעיתם וכן הק' בחסד לאברהם שם] ועי' חזו"א סי' ע"א סק"ט שלפי זה גם אם חקק בתוך הקנים ותחב שם משקוף מהני כיון שלגבי חלק התחתון הוי על גביו וכן צידד בנפש חיה שם אולם במשנ"ב סי' שס"ב ס"ק ס"ד צידד לפסול בכה"ג ועי' פמ"ג סי' שס"ג משב"ז ס"ק י"ט.

**דעת הרמב"ם ורי"ף בצוה"פ מן הצד**

מדברי הרי"ף והרמב"ם מבואר שפי' מן הצד הכוונה בזוית ותמהו האחרונים ע"ד חדא שרק באוכלת ב' הרוחות חשוב קרן זוית [עי' שלום יהודה סי' כ"ו שר"ל שמה שהרי"ף והרמב"ם פסלו מן הצד אינו אלא במקום שצריך הצוה"פ לחזק מחיצת עומ"ר שבצדדים אבל בתורת מחיצת צוה"פ מהני גם מן הצד, ע"ש.] ב' שבצוה"פ ליכא חסרון כש"כ הראשונים לעיל ו' ע"א ג' למה אמרו אלא על גביהן הו"ל אלא באמצע ועי' רבינו חננאל בע"ב שהביא פי' הרי"ף באופן אחר, ע"ש.

**פתחי שימאי וכו' דלית להו שיקפי**

**פירש"י**

עי' פירש"י שפירושו שאבן נכנס ואבן יוצא וחסר בזה בצוה"פ ועי' שו"ת משכנות יעקב סי' קכ"ג שע"כ איירי שיש לבוד בין האבנים דאל"כ תיפו"ל שחסר בפצים וכ"כ בתוס' שבת סי' שס"ג ס"ק י"א וס"ק ס"ד אך ע"ש שמדברי הט"ז אינו נראה כן ועי' משנ"ב שם ס"ק קי"ג וע"ש שעה"צ ס"ק י"ט שהעיר על דבריהם מדברי הגמ' לק' טו ע"א [ועי' שערי ציון סימן ג' שביאר הראייה שיסוד קורה הוא בגדר פתח ע"ש בדבריו]

**למה אין להכשיר מחמת שורה הב' שהוא ישר**

עי' שו"ת פנים מאירות ח"ב סי' קמ"ב שהעיר שלמה לא נכשיר בחלק הצוה"פ שלאחר האבן נכנס והוכיח מזה שצוה"פ צריך להיות נראה לחלל הפתח [כפשוטו י"ל שהחסרון באבן יוצא אינו במזוזות אלא על עיקר החלל שאין עלה שם פתח אלא פרצה ומהאי טעמא לא מהני לבוד באבן נכנס וכנ"ל וע"פ זה היה אפשר לומר שגם לדעת המחייבים מזוזה במזוזה אחת מ"מ כשצד הב' הוא אבן יוצא ואבן נכנס ונראה כפרצה גרוע יותר אך עי' חזו"א ע"ח סק"ז שלא נקט כן, ולכאורה היה נראה דמה"ט נחשבת זמורה לצוה"פ כמבואר בסמוך אע"פ שאינו ישר ועמד בזה במקור חיים תיקון עירובין ולהנ"ל בכה"ג אינו נראה כפרצה ועי' חזו"א סי' ע' ס"ק כ"ה וביו"ד סי' קע"ב סק"א] ובשו"ת חת"ס או"ח סי' צ"ו העיר שכל דליכא פצימין מיוחדין לא מהני והיינו שרש"י מודה לדברי הריטב"א בסמוך [וע"ש שהבין שזהו נמי כוונת המג"א בסי' שס"ג ס"ק כ"ח ולא רק לאפוקי ראשי כותל ע"ש וכדבריו מבואר במחצית השקל שם ובשו"ת הגרע"א סו"ס ל"ה] רק שבא לחדש שלא תימא שע"י שאבן נכנס הרי זה גופא יחשבו כפצימין מיוחדים, ע"ש.

**פי' הריטב"א**

ועי' ריטב"א שפי' באו"א שכל דליכא פצימין מיוחדים לא חשוב צוה"פ אך כשכל הרוח הוא רק הצוה"פ חשוב שפיר הקנים צוה"פ וכמו שכתב הריטב"א בע"ב ועי' חי' המאירי וכפשוטו היינו משום שבזה כבר לא נראה כפרצה אך עי' בסמוך בשם המקור חיים

**ביאור סברת הריטב"א**

עי' ריטב"א שכדבריו מבואר במנחות וצ"ב כוונתו ועי' שו"ת משכנות יעקב סי' קכ"ג שביאר ע"פ המבואר שם שעמודים באכסדרא לא חשיבי צוה"פ כיון שלחיזוק תקרה עבידי הרי שכל שלא נעשה לשם צוה"פ לא חשוב פצימים ע"ש [ויש להעיר נמי מדברי היד הקטנה בפ"ב מהל' מזוזה מנח"ע ס"ק י"ד שכל מקום העשויה לדירה לא איכפת לן בחיזוק תקרה ועי' חזו"א יו"ד סי' קע"ב סק"ג שכל שניחא ליה בסתימת הכותל ליכא חסרון דחיזוק תקרה שהרי מחיצה הנעשה מאליו שמה מחיצה וכש"כ בביאור הגר"א סי' תר"ל ס"ב שה"ה לצוה"פ] אך מדברי הריטב"א לק' יא ע"ב משמע שיסודו מדין פרצה וכמו שביאר החזו"א סי' ע' ס"ק כ"ה [שמדרך הבנין להבדיל את המזוזות בבנינם משאר כותל כגון שכל הכותל בעמודין שוכבין והמזוזות עומדים או שבולטים בעוביין מן הכותל או שמתקצרים כי המזוזות נבנין בפנ"ע בתלוש ונקבעים אח"כ בכותל מפני שע"י זה מכוון יותר הדלת במזוזה והלכך ס"ל להריטב"א שכל שאין משקופים כאלו ניכר שאין זה פתח אלא פירצה.]

**חילוק בין מזוזה למחיצה**

עי' מקור חיים תקון עירובין שכל דברי הריטב"א הוא רק לחיוב מזוזה אבל לתיקון מבוי מהני וכן אבן נכנס ואבן יוצא של רש"י כמבואר בסמוך שד' קונדיסין ומתחת זמורה עליהם מהני ולכאורה בזה יש חסרון של אבן נכנס מצד הזמורה [עי' לק' שבמשקוף אינו ברור שהוא חסרון] וכן דליכא פצימין מיוחדין דנהי דפתח לא הוי צורת הפתח מיהא הוי [וע"ש דמה"ט לא קבעו מזוזות בצוה"פ של עירוב כיון שהוא פתחי שימאי ועי' חזו"א יו"ד סי' קע"ב סק"ג] והא דבסוגיין הביאו פתחי שימאי גם לעניין תיקוני מבואות ע"ש שכיון שכותלי המבוי יותר מד' אינו מהני מדין קנה מכאן [עי' חזו"א סי' ע' ס"ק כ"ה שחולק וקני צוה"פ אינם נפסלים ביותר מד' ע"ש] וע"כ מועיל מדין פתח כמזוזה [ובחזו"א מנחות סי' מ' תמה שכיון שעיקר החסרון משום שהם ד' אמות למה הזכירו כלל אבן נכנסוהרי גם באבנים ישרים יש חסרון קנים שהם יותר מד' אך מדברי המקור חיים מבואר שיש ב' דיני פתח, פתח מחמת הפצים ופתח מחמת הצורה של פתח ואבן נכנס הוא חסרון רק בצורה של פתח ורק כשהוא יותר מד' צריך צורה של פתח וצ"ב, וע"ע בשערי ציון סי' ג']

**וחד אמר דלית ליה תיקרה**

עי' פירש"י שאין כלום בנין למעלה [ומשמע שאבן נכנס ואבן יוצא במשקוף לא איכפת לן וכ"כ בבנין ציון סי' כ"ז אך התוס' מנחות לג ע"ב פירשו דהיינו אבן נכנס ואבן יוצא ועי' לבוש יו"ד סי' רפ"ז ס"א שבכה"ג אינו ראוי לדלת לשקוף עליו ולכן אינו משקוף והיינו לא מדין פרצה כמזוזות ע"ש] אך באופן שיש בנין למעלה אלא שאינו בולט לתוך צוה"פ והיינו שכל הבית מקורה ורק מבחוץ נראה המשקוף יש לעיין אם מהני למשקוף [ועי' רמ"א סי' תר"ל סעיף ב' שמבואר ג"כ דמהני אך בשו"ת נפש חיה סי' ל"ה כתב שאין להוכיח משם שהרי בסוכה מהני גם ראשי כתלים ללצוה"פ אף שבמבוי לא מהני כש"כ המג"א סי' שס"ג ס"ק כ"ח ועי' לק' וע"כ דשאני סוכה שעיקר צוה"פ הוא רק מחומרא וכש"כ שם המג"א. ובחזו"א מנחות סי' מ' נקט שמה שאמרו בירושלמי שיש חסרון שאינו נעשה לשם כך הכוונה כיון שאינו אלא סוף תקרה לכן לא חשוב משקוף, ע"ש. וע"ע בדבריו בסי' קי"א סק"ה] ומדברי המג"א סי' שמ"ו סק"ג מבואר שמהני אך בנפש חיה סי' ל"ה תמה ע"ז מהמבואר בעירובין צ ע"ב שאכסדרא בבקעה יש קנים בכל פינותיה ותקרה ע"ג כפירש"י ואפ"ה מועיל רק מדין פי תקרה ולא מדין צוה"פ. אך דבריו צ"ב שהרי שם היו גם קורות מיוחדות חוץ מאכסדרא וע"כ שבאכסדרא יש חסרון של חיזוק תקרה ומה"ט לא חשוב צוה"פ וכמבואר במנחות לג ע"ב ועי' משכנות יעקב סי' קכ"ג, ובחזו"א סי' קי"א סק"ה. [ודברי המנחת יצחק בח"י סי' צ"א שהוכיח מנחות לג ע"ב שאכסדרא בלי החסרון של חיזוק תקרה היתה חייבת במזוזה תמוה דלהדיא מבואר ברש"י שם שהיה משקוף חוץ מתקרת האכסדרא וע"ע שבט הלוי ח"ב סי' ק"נ]

**קנים של צוה"פ שהם ראשי הכותל**

עי' מאירי בסוגיין שהוכיח ממה שכל קורה אינו מתיר מדין צוה"פ שע"כ כל שאין קנה מכאן וקנה מכאן לא מהני ואין ראשי הכותל נידון כצוה"פ וכ"כ להוכיח הדרכי משה סי' שס"ג ובמג"א שם ס"ק כ"ח [עי' לעיל שהת"ס והגרע"א הבינו דברי המג"א באו"א] ועי' שו"ת חת"ס ח"ו סי' ל"ד תמה מהמבואר ברא"ש בהל' מזוזה שכה"ג נחשב צוה"פ לחיוב מזוזה [וע"ש שעל קושיית המאירי י"ל שעיקר דין קורה רק באמצע המבוי ע"ש]

**הטעם שאינו מועיל**

עי' חזו"א מנחות סי מ' שהטעם שאינו מועיל כותלי המבוי הוא משום שאינו נעשה לשם צוה"פ וע"פ זה ביאר סברת הפרישה ביו"ד סי' רפ"ו שמה שהחשיב הרא"ש כותלי החדר לצוה"פ אינו אלא כשקבע שם דלת ואז ממילא נעשה הכותלים לשם צוה"פ ע"ש ובסי' ע' ס"ק ט"ז כתב דהיינו טעמא שאף שכלפי חוץ יש כאן צוה"פ מ"מ בעינן שיראה הצוה"פ לתוך המבוי, ע"ש. ובנפש חיה סי' ל"ה כתב דהיינו טעמא שאין לחלק הכותל שמקצתו כותל ומקצתו פצים.

**קנה מכאן וקנה מכאן וקנה על גביהן**

עי' רש"י לעיל ב' ע"א "לחי מכאן ולחי מכאן וע"ש מרומי שדה שרש"י שינה ל' הגמ' משמע דס"ל שקנה של צוה"פ צריך דיני לחי וכמו שהוכיח הבכור שור מדברי התוס' (ד"ה איפכא) שקני צוה"פ צ"ל צמוד לכותלי המבוי.

**צריכין ליגע או אין צריכין**

**בדין לבוד וטעם הספק**

עי' מרדכי סי' תע"ח שהנידון הוא ביותר מג' דאילו בתוך ג' לכו"ע מועיל מדין לבוד [וע"ש שהוכיח כן גם מכיפה ובתוס' שבת נקט דהיינו משום כשיש דבר מפסיק ל"ש לבוד ובביאור הגר"א כתב ששם איירי גם ברחוק הרבה] וכן משמע ברמב"ם בפירוש המשנה בריש פירקין אולם בתוס' שבת סי' שס"ב ס"ק כ"ז העיר שכיון שיסוד הנידון בצריך להגיע הוא מצד חסרון בצורת הפתח מצד לא עבדי אינשי י"ל שלזה אינו מועיל לבוד ע"ש אך לכאורה ממה שהוכיחו מכיפה שא"צ ליגע ע"כ אינו מצד לא עבדי אינשי ואדרבה באופן שיש הפסק באופן דלא עבדי י"ל דלכו"ע אינו מועיל וכש"כ הט"ז סי' שס"ג ס"ק י"ט ובתוס' שבת ס"ק ס"ד תמה עליו מ"ש מכיפה ועי' דברי יחזקאל סי' ו' דשאני התם דלא עבדי אינשי, ע"ש.

**הטעם שמועיל**

עי' במאירי ובאהל מועד שהטעם שא"צ ליגע הוא מדין גוד אסיק וכ"כ בשו"ת ר' אליהו מזרחי סי' כ"ו [ועי' אבני נזר סי' רצ"א שהמחלו' הוא אם ע"י גו"א נעשה פתח וכמו שנחלקו בזה לק' פט ע"ב ובדברי יחזקאל סי' ו' נקט שבזה גופא נחלקו אם אמרי' גו"א בפצים] ועי' אבני נזר סי' רצ"א שלפי זה צ"ע ראיית הגמ' מכיפה הרי שם לא שייך גו"א כיון שיש דבר מפסיק [וכה"ג יש להעיר בהמבואר בשעה"צ סי' שס"ג ס"ק י"א באופן שחלק העליון של המזוזות מתנדנדים ברוח דמועיל כל שיש י' חזקים כיון דקי"ל שא"צ שיגע ע"ש. ואין זה שייך לנידון הראשונים בלבוד דשם הסברא שרק אויר מתבטל בפחות מג' וכש"כ החכם צבי וכאן הנידון למשוך מחיצה במקום שיש גוש, ויש להוסיף שאם החסרון בכיפה כיון שאין שם רחב ד' מה יועיל לזה גו"א ועי' לק', ובעיקר גו"א בצוה"פ צ"ב הרי הנידון בעצם השם פתח ומה יועיל לזה גו"א של הפצים דסו"ס פתח ליכא ואם נאמר שלגבי השם פתח מודו שא"צ שיגע וסגי במשקוף שאינו נוגע הרי ממילא יש כאן מחיצה שכל שחל ע"ז שם פתח הו"ל חלק ממחיצה והחלק העליון הוא לא גרע מחלל הפתח שיש לו תורת מחיצה ולא משמע שכוונתם שבאמת מצד א"צ שיגע היה רק במקום הפצים שם פתח שהמשקוף מועיל מרחוק אלא דשוב אמרי' גו"א ונפק"מ שגם מעל הפצים חשוב מחיצה, וצ"ל שבלי גו"א ליכא קשר בין המזוזות למשקוף וגו"א מחברם וא"כ א"ש גם בכיפה דשם יש קשר גם בלי גו"א ודו"ק] אך בשו"ת ברית אברהם סי' ט"ו כתב שכיון שקי"ל א"צ שיגע מועיל גם כשאינם נוגעים וא"צ גו"א [וע"ש סי' י"ט] וכן מבואר בחזו"א סי' ע' סק"ג [ובשו"ת חסד לאברהם מהדו"ת ס"מ נקט שהוא מדין חבוט רמי אך כבר תמה ע"ז בברית אברהם שלחבוט רמי בעינן שיהא עכ"פ טפח]

**ושוין שאם יש ברגליה עשרה**

**אם בעינן י' גובה מזוזות ישרים**

עי' ריטב"א שכל שאין מזוזה ישרה י' טפחים לא חשוב צוה"פ [עי' בחזו"א סי' ע"א סק"א טעם הדבר ובשו"ת מהר"ם שיק סי' קס"ז ר"ל שאע"פ שחשוב משקוף מ"מ אין לומר בזה גו"א ע"ש הטעם אבל בדעת הריטב"א שגם במשקוף פסול ע"כ אין זה הטעם, ועי' שו"ת פנים מאירות ח"ב סי' קמ"ג שהעיר דנהי דבעי מזוזה ישרה למה אין להשתמש בשורה השניה שהוא ישר וע"ש שהוכיח מזה שצוה"פ בעי היכר ולכן כל שאינו נראה לחלל הפתח אינו מועיל ועי' שו"ת חת"ס או"ח סי' צ"ו שלדעת הריטב"א דבעי פצימים מיוחדים לק"מ ע"ש] אולם ממש"כ רש"י (ד"ה וחכמים) "ואינו רחב ארבע" משמע שכל שרחב ד' מהני אף שליכא מזוזות ישרות וכן נקט בדעתו הב"י יו"ד סי' רפ"ז ועי' גאון יעקב אולם בחי' הר"ן כתב שרש"י חדא מתרי טעמי נקט ע"ש

**בדין משקוף עגול**

ועי' חי' הריטב"א שגם משקוף עגול לא חשוב משקוף [ובחזו"א סי' ע"א סק"א ביאר הטעם שכל שהוא עשוי באלכסון הו"ל כעשוי מחלקים ונמצא שהחלקים האמצעים אינם נוגעים במזוזות] ואינו חשוב צוה"פ אלא אם יש למעלה משקוף ישר וזהו הוכחת הגמ' שא"צ שיגע כיון שהרי החלק העגול מפסיק וכ"מ ל' הרי"ף "אע"פ שאין הקירוי שבשמי הכיפה מגיע לרגליה" אך צ"ע דמ"ש שמזוזות ישרות פסולות לגמרי ואילו במשקוף מהני מה שיש על גביו משקוף ישר ועי' מש"כ בזה בחזו"א סי' ע"א סק"ב.

**שיטת רש"י ז"ל בזה**

הנה גם מדברי רש"י ז"ל נראה שרק המשקוף העליון הישר נחשב למשקוף ולפי זה ע"כ מיירי שיש בנין מעל הכיפה [עי' מהר"ם שיק סי' קס"ז דכיון שחוקקים לר"מ ע"כ מיירי כשיש בנין מע"ג כיפה ה"ה במה שמודים חכמים ביש ברגליה י'] וזה א"ש לשיטת הר"ן ברש"י שגם המזוזות בעינן ישרות וכ"כ בדעת רש"י בשו"ת משכנות יעקב סי' קכ"ג וכן מוכח לכאורה ממש"כ רש"י בל"א שהראיה שא"צ ליגע רק ע"פ דברי אביי [עי' חזו"א סי' ע"א סק"א שאין מחלוקת ב' הלשונות אלא שינוי ל' וגירסא ועי' ריטב"א] והיינו שהיה אפשר לומר דטעמו של חכמים משום דחוקקין להשלים וכש"כ הריטב"א.

**בכיפה מודה רש"י שצריף משקוף ישר**

אך לדעת הב"י שלרש"י מועיל מזוזות עגולות כ"ש שיועיל משקוף ישר [עי' ריטב"א יומא יא ע"ב שאף שפשיטא ליה דבעינן מזוזה ישרה לעניין משקוף לא ברירה ליה ע"ש] ובשו"ת בנין ציון סי' כ"ז הוסיף שהרי להמבואר ברש"י שרק במזוזות יש חסרון של אבן יוצא ואבן נכנס כ"ש שליכא חסרון משקוף עגול [לסברת החזו"א בגדר החסרון במשקוף עגול אין זה קשור] ועי' באבני נזר סי' רס"ד ובשערי ציון סימן ג' שכתבו לבאר דעת רש"י שאע"פ שבעלמא סגי במשקוף עגול בפתח העשוי ככיפה צריך משקוף ישר שאילו היו מזוזות ישרות בגובה י' היה מועיל גם משקוף עגול אך כיון שכיפה איירי שכל הפתח עגול נמצא שאין לחלקו לחצאין [וכמו שכתב סברא זו בט"ז יו"ד סי' רפ"ז סק"ג] ולכן רק המשקוף העליון יכול לשמש כמשקוף, ע"ש.

**י"א שלרש"י גם בכיפה מועיל משקוף עגול**

אך בשו"ת בנין ציון סי' כ"ז ר"ל שלרש"י מועיל משקוף עגול גם בכיפה אלא שכיון שרק מה שנוטה לשכיבה נחשב משקוף אבל מה שנוטה לעמידה נחשה מזוזה והרי כיון שאין שם חלל ד' אינו מזוזה וא"כ יש הפסק בין המזוזה למשקוף ע"ש וכ"כ בשו"ת מהר"ם שיק או"ח סי' קס"ז, ובחזו"א סי' ע"א סק"ג ר"ל שלדעת רש"י כל שרק ראשי המשקוף נמצאים מעל המזוזות גם בזה יש חסרון של אינו נוגע ובשלום יהודה סי' ע"ח ביאר שלמ"ד צריכין שיגע בעינן שכל המשקוף יהיה צמוד לחלל הפתח, והיינו שאסור שיהא אויר מפסיק בין חלל הפתח למשקוף [ובחזו"א סי' ע"א סק"ג כתב לבאר "דטעם הרחיק פסול משום שהמזוזות אין להם משקוף והמשקוף אין לו מזוזות דכל מחיצה מחזקת זו את זו וה"נ בהרחיק אמצע המשקוף אינו פועל אף מחיצה של מעלה כיון שאין במקום ההוא מחיצות הצדדיות וחשיב מחיצה אחת באויר ומתבטלת", ומבואר שהשם פתח בצוה"פ נעשה ע"י מחיצות שבצדדים ועי' חי' ר"ח הלוי פט"ז מהל' שבת הט"ז]

**שיטת הרמב"ם ז"ל**

עי' רמב"ם פ"ו מהל' מזוזה ה"ד שכל שליכא מזוזות ישרות י' אינו חייב במזוזה כיון שליכא משקוף וע"ש כס"מ שתמה ממנ"פ אם כיפה לא חשוב משקוף לא יועיל מזוזות ישרות ועי' ט"ז יו"ד סי' רפ"ז סק"ג שביאר שכל שכולה עגולה א"א לחלקו לחצאין ולומר שחציו משקוף וחציו מזוזות [ע"ש בט"ז שלעניין קביעת מזוזה כשיש מזוזות גבוהות י' ואח"כ כיפה מודה הרמב"ם ששליש העליון נמדד גם עם חלק העגול ודבריו צ"ב כש"כ היד הקטנה בפ,ג מהל' מזוזה מנחת עני סק"ג ועי' שו"ת ברית אברהם סי' י"ט אות ב' שביאר שכל שיש מזוזות י' חל על כל החלל שם פתח אך צ"ב דסו"ס א"א לקבוע המזוזה רק על המזוזה ובאגרו"מ או"ח ח"ד סי' ק"ה שמה שאין מחלקים הקשת היינו רק כשאין סיבה אבל כל שכבר יש חיוב מזוזה כדי שנוכל לקבוע המזוזה בשליש העליון ע"כ מתחלק העיגול לשנים ע"ש ועדיין צ"ע.] אך עדיין צ"ע למה כתב הרמב"ם הטעם שאין משקוף דה"ה דהו"מ למימר משום דליכא מזוזות ועי' עמק ברכה דיני מזוזה אות ו' בשם הגר"ח הלוי שמזוזות שייך בלי משקוף אבל לא שייך משקוף בלי מזוזה ע"ש. [ולפי זה אם המשקוף ישר יכול המזוזות להיות עגולות וכש"כ בחזו"א סי' ע"א סק"ה ומדברי הרמב"ם ל"מ כן ועי' מש"כ השלום יהודה סי' ע"ח לבאר דברי הרמב"ם באופן אחר]

אך עי' תוס' שבת סי' שס"ג ס"ק ס"ד שתמה דמ"מ יועיל כל שיש משקוף ישר ע"ג וכדברי רש"י ז"ל ועי' שו"ת אבני נזר סי' רצ"א שע"כ לדעת הרמב"ם אין התקרה העליונה יכול לשמש כמשקוף וי"ל שהיינו משום סברת הפנים מאירות הנ"ל שכל שאין הצוה"פ נראה לחלל הפתח לא חשוב צוה"פ, ובשו"ת מהר"ם שיק או"ח סי' קס"ז ר"ל שבכה"ג שאין מזוזות ישרות א"א לומר גו"א דהוי כלא מינכרא מחיצה דל"א גו"א כמבואר לק' צ' ע"א ע"ש.

**שיעור גובה צורת הפתח**

עי' רמב"ם פי"ז מהל' שבת הי"ד שמבואר מדבריו שצוה"פ לא צריך להיות גבוה י' טפחים [ובחי' הרשב"א תמה עליו בתרתי חדא מצד שאין פתח פחות מי' וכן אין מחיצה פחות מי' ע"ש] וצ"ע שמצינו בכיפה שמודה הרמב"ם שצריך מזוזות גבוה י' ומדברי הרמב"ם בפירוש המשנה משמע שכל שאין המזוזות נוגעים במשקוף אז בעינן גובה י' ועי' דברי יחזקאל סי' ו' שביאר שכיון שמועיל מדין גו"א אין גו"א לפחות מי', ע"ש. [אך צ"ע כיון שלדעת הרמב"ם אין תקרה העליונה המשקוף אלא הקשת ומה שאמרו שאינו נוגע היינו חלק האמצע של המשקוף א"כ לזה ודאי אינו מועל גו"א.]

**צוה"פ עם מזוזה אחת**

עי' מנחות לג ע"ב שנחלקו ר"מ וחכמים מהו דין פתח שיש לו רק פצים א' אם חייב במזוזה ולעניין הלכה נחלקו בזה הרמב"ם והרא"ש ועי' שו"ת משכנות יעקב סי' קכ"ג שלדעת הרא"ש נמצא שגם בצוה"פ לשבת יועיל פצים מצד א' [אך בשו"ת ברית אברהם ר"ל דהסוגיא דמנחות מיירי שיש דלת ולכן נחשב פתח (והיינו כדעת הגרע"א לעיל ב' ע"ב שדלת מועיל מדין פתח ולא רק מחיצה וכ"כ בשו"ת דברי מלכיאל ח"ג סי' ט"ז ולא כהשפ"א לעיל שם ואבני נזר סי' רע"ג סק"ט) ולא חסר אלא מזוזות לדיני מזוזה ולכן בזה סגי במזוזה אחת ע"ש] ובחזו"א סי' ע"ח סק"ז צידד לומר שבמזוזה לא צריך שם פתח וסגי במזוזות ולכן י"ל דסגי בפצים א' אך ממה שמצינו שבעי משקוף בפתח למזוזה הוכיח שגם מזוזה צריך פתח וע"ש מש"כ בזה.

**ואין רחבה ארבעה**

**צורת הפתח שאינו רחב ד'**

משמע שאין פתח פחות מד' וכ"כ ברש"י כאן ולעיל ה' ע"א (ד"ה ארכו) אולם עי' ה"ה פט"ז מהל' שבת ה"כ שדעת הרמב"ם שצוה"פ א"צ רחב ד' ורק בר"מ שסובר חוקקין ל"א חוקקין כשאין בו ד' ועי' ביאור הגר"א סי' רפ"ז ס"ב [ועי' חזו"א סי' ע"א סק"ה] ועי' ערוך השולחן יו"ד סי' רפ"ז סעיף ט' שגם לרמב"ם בעי עכ"פ רחב ג', ע"ש.

**צורת הפתח הנראה במחוץ**

עי' רבינו יונתן "כלומר כיון דאיכא צורת הפתח שיש לו עמוד מכאן ועמוד מכאן סותמין במבוי קצת" ומבואר דעת ר"י שצוה"פ אינו מתיר אלא כשסותמין קצת את הרוח אבל נראה מבחוץ אינו מועיל אולם עי' ב"ח סי' שס"ג אות ט"ו שנקט בפשיטות שמועיל אפילו כשאינו נראה לא מפנים ולא מבחוץ ונתקשה בדברי ר"י וע"ש שכתב "ואפשר משום דכך הוא הרגילות אבל אינו מעכב כלל", ועי' קה"י סי' ו' שתמה שודאי ר"י בא ליישב קושיית המאירי למה כל קורה אינו מועיל מדין צוה"פ ולזה תי' שקני צוה"פ צריכים לבלוט לתוך הרשות ועי' חזו"א סי' ע' ס"ק ט"ז שנקט ג"כ שאינו מועיל נראה מבחוץ והוכיח כן מכל כותלי המבוי, ע"ש. אך מדברי השעה"צ סי' שס"ג ס"ק ל"ז שצוה"פ מועיל גם כשהוא חוץ למבוי. וכן מדברי הבכור שור מבואר שנראה מבחוץ שמועיל בלחי מועיל נמי בצוה"פ.

**קני צוה"פ הנמצאים ברשות אחרת**

אך בשו"ת חת"ס או"ח סי' צ"א נקט שמועיל קנה בצוה"פ אף שנמצא ברשות אחרת וע"ש שכן עשה מעשה הגאון ר' משולם איגרא [וע"ש סי' צ"ו וח"ו סי' ל"ד] ובחזו"א סוף סי' ע"ט אות י"א תמה ע"ז "מ"מ הדבר אינו צריך ראיה דאחורי הכותל אין לו שום יחס למה שבפנים מן הכותל", וע"ש סי' ע' ס"ק כ"א "שכותלי המבוי חוצצין ומסלקין את הקנים", וכ"כ באבני נזר סי' רצ"א.

**גדר המשקוף בצורת הפתח**

עי' משכנות יעקב סי' קכ"ג שכמו שהפצים פסולים כשנידים ברוח כמו כן פסול כשהחוט על גביהם נד ברוח [וע"ש שהיינו אפילו כשנד באופן שאינו נפסל ודלא כחזו"א סי' ע"ז סק"ו] אולם במחצית השקל [הביאו המשנ"ב סי' שס"ב ס"ק ס"ו] ס"ל שעיקר המחיצה אינו אלא הקנים והקנה ע"ג אינו אלא להשלמת הצורה של הפתח ולכן אינו צריך גדרי מחיצה ע"ש [ובישועות יעקב סי' שס"ג סק"י ר"ל שזהו ספיקת הש"ס בצוה"פ למעלה מכ' ע"ש]

וכן מצינו נידון לגבי משקוף של צוה"פ אם יש חסרון של חיזוק תקרה עי' חזו"א מנחות סי' מ' שנקט שיש [אך חסרון בחיזוק תקרה אינו חסרון בשם מחיצה שהרי קי"ל מחיצה הנעשה מאליה שמה מחיצה אלא הוא חסרון בשם פתח וכש"כ בשו"ת תורת חסד סי' ט'] ובשו"ת נפש חיה סי' ל"ה [ועי' משכנות יעקב סי' קכ"ג שהעיר ע"ד התוס' לעיל ב' ע"ב שכלונסות של עמודי החצר נחשבו לצוה"פ והרי הכלונסות לא נעשה אלא להחזיק הכלאים והו"ל כחיזוק תקרה שאינו חשוב צוה"פ] ובשו"ת שבט הלוי ח"ב סי' ק"נ.