שיעורי שבת שלא ח
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / אורח חיים / סימן שכט - שלא

# שיעורי הלכה

### שיעורים על סדר השו"ע

### מפי מו"ר הגאון

### רבי **רפאל צבי ובר** שליט"א

##### הלכות

##### **שבת**

##### סימן שלא

##### שיעור ח

**נולד מיד אחר ביה"ש אם חוששים שהוציא הראש לפרוזדור**

א] [המשך סעיף ה] **נולד בין השמשות.** ובמשנ"ב (ס"ק יד) בין ביה"ש בערב שבת ובין ביה"ש במוצאי שבת. וכבר נתבאר לעיל (שיעור ז) מהו ביה"ש, ומ"מ המנהג באר"י שכל שנולד בער"ש 30 דקות לאחר השקיעה כבר חשיב צאה"כ, ומלין אותו בשבת. אמנם כתב הש"ך (סי' רסו סק"ט) בשם הסמ"ק שצריך לדקדק באשה שמקשה לילד, דאם הוציא העובר ראשו חוץ לפרוזדור מער"ש אז אין מלין אותו בשבת, דזמן הלידה אינו בזמן שיוצא כל הולד לחוץ, אלא כל שהוציא ראשו חוץ לפרוזדור כבר חשיב שנולד. אמנם אם לא ידעינן אם נשתהה בפרוזדור אין חוששים לזה, כיון דאזלינן בתר חזקה שהיא מעוברת. מיהו כתב הביה"ל דכל זה דוקא אם אין ריעותא לחשוש שהוציא ראשו חוץ לפרוזדור קודם צאה"כ, אבל אם יודע שהיה קצת שיהוי בין לידת הראש להגוף, יש להחמיר שמא נולד בביה"ש ולא ימולו בשבת, והביא כן מהסדרי טהרה (סי' קצד ס"ק כו).

**נולד מהול אי חשיב ספק ערל**

ב] **ונולד כשהוא מהול.** הרמב"ם בהלכות מילה (פ"א ה"ז) כתב שהנולד מהול צריך להטיף ממנו דם ברית ומ"מ כתב (שם הי"א) שאינו דוחה שבת. וכתב המשנ"ב (ס"ק יח) שהטעם שאין מלין בשבת מי שנולד מהול הוא משום ספק, דאפשר דליכא כאן ערלה כבושה, והוא מהול ממש. והדברים צריכים ביאור דמשמעות דברי המשנ"ב שאם היה בודאי ערלה כבושה היה לנו למולו בשבת, ורק משום שהוא ספק אין מלין אותו בשבת, וא"כ מבואר שכל שנולד מהול הרי הוא ספק ערל. ובאמת זה קשה דאם כל שיש לו ערלה כבושה הוי כערל, מה מהני מה שמטיף ממנו דם, והרי אינו מוציא עי"ז את הערלה. וברמב"ם בהלכות תרומה (פ"ז הי"א) מבואר להדיא שהנולד מהול מותר לאכול בתרומה, ומוכח שאינו ספק ערל, וכמ"ש הרדב"ז שם דאע"ג שצריך הטפת דם ברית מ"מ לאו ערל הוא. ולפי"ז הטעם שאין מלין אותו בשבת אינו מחמת שהוא ספק ערל, אלא שלא הותר בשבת אלא מילה ולא הטפת דם ברית.

ויש ליישב דברי המשנ"ב, עפ"י דברי האו"ז שהביא בחזו"א (סי' סב ס"ק כז), שמבואר מדבריו שכל מה שצריך להטיף דם ברית הוא רק משום ספק שחוששים לערלה כבושה, ואע"פ שערלה כבושה לא חשיב ערל כיון שבטלה הערלה לגוף, מ"מ זה מחייב הטפת דם ברית. ולזה י"ל שבאמת אם ודאי היה ערלה כבושה אף בשבת היה שרי להטיף ממנו דם ורק מחמת שיש ספק אם יש לו ערלה כבושה לזה אין מלין אותו בשבת וא"כ אף ברמב"ם י"ל שאה"נ שהנולד מהול אינו ערל, ומ"מ אם היה ערלה כבושה בודאי היו עושים הטפת דם ברית אפי' בשבת דזהו דינו ורק מחמת שהוא ספק אם ערלתו כבושה אין מלין אותו בשבת.

**אמאי אין מלין את הנולד מהול ממ"נ**

ג] בתהילה לדוד (סק"ו) נתקשה אמאי הנולד מהול אין מלין אותו בשבת, והרי יש להתיר ממ"נ, דלהצד שיש כאן ערלה כבושה הרי יכול להטיף דם ברית [וכמו שנתבאר לעיל דעת המשנ"ב שכל שנולד מהול חשיב ספק ערל], ולהצד שאין ערלה כבושה, א"כ אין בזה שום תיקון והרי הוא כמקלקל והמקלקל בחבורה פטור. וכתב לחדש, שמה שמוציא את התינוק מידי ספק זה עצמו נחשב תיקון.

**יוצא דופן אינו נימול בשבת**

ד] **ויוצא דופן.** היינו שכל שלא נולד כדרכו אין מלין אותו בשבת כמבואר בשבת (קלה:), והיינו כשנולד ע"י ניתוח קיסרי.

**מלאכה שאפשר לעשותה מער"ש לא יעשנה בשבת**

ה] [סעיף ו] **מכשירי מילה שאפשר לעשותם מערב שבת אינם דוחים את השבת, לפיכך אם לא הביא איזמל למילה מערב שבת לא יביאנו בשבת, אפילו במקום שאין בו אלא איסור דרבנן שהעמידו חכמים דבריהם במקום כרת.** דקיי"ל כר"ע (שבת קל.) שכל מלאכה שאפשר לעשותה מער"ש אינה דוחה את שבת ואפי' איסורים דרבנן.

**אמירה לעכו"ם לצורך מצוה**

**ולומר לאינו יהודי לעשותם, אם הוא דבר שאם עשהו ישראל אין בו איסור אלא מדרבנן אומר לאינו יהודי ועושהו, ואם הוא דבר שאסור לישראל לעשותו מן התורה לא יאמר לאינו יהודי לעשותו. הגה: ועי' לעיל סימן שז.** ובמשנ"ב (ס"ק כב) הביא דהרמ"א לעיל סי' ש"ז (ס"ה) כתב שיש מקילין באמירה לעכו"ם לצורך מצוה אף במלאכות דאורייתא, ואף דלא קיי"ל כדעה זו, מ"מ לעניין מילה כל שא"א בעניין אחר מקילין, והוא נפק"מ בכגון שנתקלקל הסכין וצריך להשחיזו.

ובביה"ל (ד"ה ועיין) הביא מהכתב סופר (סי' מט) דכל מה שמתירים אמירה לעכו"ם במקום שנתקלקל הסכין, היינו במקום שאין מוהל אחר, אבל אם איכא מוהל אחר שיש לו סכין מתוקנת ואינו רוצה להשאילו, אין להתיר אמירה לעכו"ם, אלא יקח מוהל אחר. ועוד כתב שכל מה שמתירים אמירה לעכו"ם במלאכות דאורייתא במקום הדחק, היינו דוקא כשלא פשע [ובמלאכות דרבנן מותר אמירה לעכו"ם אף כשפשע].

**שבות דשבות במקום מצוה דוקא כשאחד מהם אמירה לעכו"ם**

ו] והנה אף שמבואר כאן דהותר שבות דשבות לצורך מצוה, כתב התהילה לדוד (סק"ח) שהיינו דוקא באמירה לעכו"ם, אבל לא התירו כל שבות דשבות - כגון לעשות איסורים דרבנן ע"י שינוי - לצורך מצוה, וכן הוכיח מהרמב"ן.

[ומלאכות דאורייתא שיעשם העכו"ם בשינוי, דעת הגריש"א שלא מהני שינוי בעכו"ם. והנה מצאנו ב' מקומות שמבאר שהתירו ע"י עכו"ם בשינוי חדא (בביה"ל סי' שמ ד"ה דין) אשה לקצוץ ציפורניה שכתב המשנ"ב שתעשה ע"י עכו"ם בשיניים, וכן מצאנו בטור בסי' תקפו לגבי לחתוך שופר לתקנו שהתיר ע"י עכו"ם כשעושה כלאחר יד, ומבואר שעכו"ם שעושה בשינוי שפיר טפי. אמנם דעת הגריש"א שיש לחלק, דדוקא במקום שע"י שמשנה ניכר השינוי בתוצאה בזה יש להתיר אף בגוי כשעושה בשינוי, אבל במקום שאין שינוי בתוצאה, וכגון בהוצאה שאף אם מוציא הגוי את החפץ בשינוי אין חילוק כלפי החפץ מחמת השינוי, בזה אין היתר בגוי שיעשה בשינוי. והוא נפק"מ גם לעניין ליתן לגוי להדליק אור בביהכנ"ס שהוא צורך מצוה, ויאמרו לעכו"ם לעשות בשינוי].

**במקום שאין עירוב אי שרי לטלטל התינוק לצורך מילה בביהכנ"ס**

ז] כתב המג"א (סוף סק"ה) דפשוט שאסור להביא התינוק לבית הכנסת דרך חצר שאינה מעורבת אפילו ע"י גוי, דהא יכולין למולו בביתו. וכתב המשנ"ב (סק"כ) שאף אם אין האיזמל בבית, עדיף להביא את האיזמל לתינוק, כיון שאם מטלטל את התינוק אל האיזמל הרי יצטרך אחר המילה לחזור ולטלטלו כדי להחזירו לבית. אמנם בט"ז סי' שמט (סוף סק"א) חולק על המג"א ומתיר לטלטל ע"י גוי לביהכנ"ס.

והנה שם בט"ז כתב שיוציא ע"י העכו"ם את התינוק מהבית, ואח"כ ברה"ר יטלטל ישראל פחות פחות מד' אמות, ושוב יכניס העכו"ם את התינוק לביהכנ"ס. והנה מבואר בשו"ע שם (ס"ב), דאדם מותר להוליך חפץ ברה"ר פחות מד"א, ואח"כ ליתן לחברו ויוליכו ג"כ פחות מד"א, וחברו לחברו. אבל אדם אחד אסור להוליך פחות פחות מד"א משום דחיישינן שלא ימתין, כמו שביאר המשנ"ב שם (סק"י). ולפי"ז יכולים לטלטל התינוק ע"י שני בנ"א שכ"א יטלטל פחות מד"א ויעבירנו לחברו, אמנם אסור להוציא מרשותו לרה"ר, ולזה הצריך הט"ז שיוציאו ע"י גוי.

אבל האבן העוזר (סי' שמט) כתב להתיר אף להוציאו מביתו לרה"ר כשעושה ע"י שני בנ"א שזה עוקר וזה מניח, כיון שאין מצוי בזה"ז רה"ר דאורייתא, וא"כ הכל כמו כרמלית, וסובר האבן העוזר דבכרמלית שרי להוציא ע"י שני בנ"א כשזה עוקר וזה מניח. אמנם הב"מ (סי' שמט) פליג על האבן העוזר, וס"ל שאין היתר ע"י שזה עוקר וזה מניח בכרמלית, והוכיח כן מדברי התוס' בעירובין (לד.)

ועוד כתב האבן העוזר שם להתיר, ע"י שיעמוד ברה"ר שלנו שהוא כרמלית, ויושיט ידו ליקח את התינוק מהבית, וישהה ידו מעט דאז הוי ידו כמקום פטור, כמבואר בתוס' בעירובין (כ. ד"ה לא) דכל שנמצא גופו ברה"י וידו מחוץ לרה"י הוי ידו כמקום פטור, וקיי"ל שמותר להעביר מכרמלית לרה"י דרך מקום פטור לכתחילה. וג"ז דחה הבית מאיר (בסי' שנ עיי"ש בסו"ד) דכשמכניס ידו מכרמלית לרה"י זה לא יועיל, דבתוך רה"י ודאי אין היד נחשבת כמקום פטור, שהרי רה"י עולה עד לרקיע, וא"כ כשבא להכניס לביהכנ"ס הרי הוא מביא מכרמלית לרה"י ואי"ז מקום פטור.

ולמעשה פסק המשנ"ב להחמיר כדברי המג"א שאין לטלטל תינוק לביהכנ"ס כי אי"ז נחשב צורך.

**כשהתירו שבות דשבות לצורך מצוה מהו שיעור אותו צורך**

ח] ובאמת דבר זה צריך לידע מתי נחשב צורך שהתירו אמירה לעכו"ם בשבילו, דהכא מבואר במשנ"ב כהמג"א דטלטול לביהכנ"ס אינו צורך, ואסור אף ע"י עכו"ם. ובסי' שכה (ס"י) כתב הרמ"א וז"ל יש שנהגו היתר לומר לאינו יהודי להביא שכר או שאר דברים דרך כרמלית או בלא עירוב, ואע"פ שיש להחמיר בדבר, מ"מ אין למחות ביד המקילין לצורך שבת ובשעת הדחק. וביאר המשנ"ב שם (סק"ס) שמש"כ הרמ"א שיש להחמיר בדבר, היינו משום שאין להתיר שבות דשבות רק בצורך גדול או לדבר מצוה גמורה, כגון לקידוש או להביא תבשיל חם שהוכן לסעודת שבת. ומבואר שלצורך סעודת שבת יש להתיר אף לכתחילה, וחזינן שזה חשיב צורך גדול יותר מלעשות מילה בביהכנ"ס.

ועוד איתא במשנ"ב בסימן שח (ס"ק קנד) שהמטלטל קטן שאינו יכול לילך, לרוב הפוסקים חייב כשמטלטלו ברה"ר, וכתב שע"י אינו יהודי שרי לטלטלו לדידן שאין מצוי אצלנו רה"ר, ומבואר שלצורך טיול עם התינוק מותר לטלטל ע"י גוי כל שאינו רה"ר דאורייתא, והיינו שזה חשיב צורך. וכבר נתקשה בזה השונה הלכות (שלא אות ז), אמאי זה נחשב צורך יותר מלעשות את המילה בביהכנ"ס. והשבט הלוי (ח"ז סי' לז) כתב ליישב שרוב טלטולי התינוק הם צורך גדול, אבל בטיול בעלמא נשאר בצ"ע אם להתיר [ויש שרצו לומר שאם הולך לסעודה בבית הוריו וכדו', שרי לטלטל התינוק ע"י גוי, דהא עתה אין לו מה לאכול, ודמי לסעודת שבת שכתב המשנ"ב דמותר ע"י גוי. אבל אין נראה דשרי מחמת זה לעשות כן לכתחילה שלא לבשל לו סעודה, ולהתיר אח"כ מחמת שאין לו מה יאכל].

**השיעור נמסר בביהכ"נ "בית ציון ואהל אית"ן", נוה יעקב, ירושלים.**

ניתן לשמוע בקול הלשון [טל': [PHONE_REMOVED] או [PHONE_REMOVED] או [PHONE_REMOVED], קוד 1-3-2-2-2, ובשידור חי ביום ה' 22:30].

**נכתב ע"י א. ה. והיה למראה עיני מו"ר שליט"א**