דם במי רגלים - רשימות
קטגוריות: ש_ס / נ נדה / נדה - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים מהדו_ק / כתמים

א] נדה דנ"ט:, האשה שהיא עושה צרכי' וראתה דם, ר"מ אומר אם עומדת טמאה ואם יושבת טהורה, ר' יוסי אומר בין כך ובין כך טהורה, ובגמ' שם, מ"ש עומדת דאמרינן מי רגלים הדור למקור ואייתי דם, יושבת נמי נימא מי רגלים הדור למקור ואייתי דם, אמר שמואל במזנקת, מזנקת נמי דלמא בתר דתמו מיא אתא דם, אמר ר' אבא ביושבת על שפת הספל ומזנקת בתוך הספל ונמצא דם בתוך הספל, דאם איתא דבתר דתמו מיא אתא על שפת הספל איבעי ליה לאשתכוחי.

והנה בטעמא דמילתא דתלינן דהדם מישך שייך להמי רגלים, אשר מה"ט מטהר ר' יוסי, ואף ר"מ דמטמא הוא רק משום דהדור מי רגלים למקור ואייתי דם, אך לא חיישי' שמא עתה ראתה כדרכה, נחלקו הראשונים, דדעת רש"י דהוא משום דאין דרך דם מקור לצאת עם מי רגלים, והתוס' הוסיפו בדעתו דבשעת זינוק א"א לדם לבא כדרכו, שמחמת הזינוק נסתם המעיין של דם, ודעת התוס' דהטעם הוא דמהא דלא חזיא קודם שהתחילה לעשות צרכי', א"כ הדם לאו ממילא אתא אלא ע"י מי רגלים.

ונחלקו עפי"ז בפירוש הא דפריך דמזנקת נמי דילמא בתר דתמו מיא אתא דם, דלדעת רש"י דכל הא דתלינן דהדם שייך להמי רגלים הוא משום דאין דרך דם מקור לצאת עם מי רגלים, הרי דזהו דפריך דדילמא בתר דתמו מיא אתא הדם כדרכו ולא מחמת מי רגלים כלל, אך לדעת התוס' דהא דתלינן דהדם שייך להמי רגלים הוא מכח הא דלא חזיא קודם עשיית צרכי', הרי דמה"ט ליכא למיחש שמא באו כדרכן אחר גמר הטלת המים, שהרי מהא דלא חזיא קודם עשיית צרכי' חזינן דהדם אתא ע"י המי רגלים, וע"כ פירשו התוס' דהא דפריך דדילמא בתר דתמו מיא אתו דם, היינו דאיכא למיחש שמא בתר שהניחה מלזנק ושותתת הדור מי רגלים למקור ואייתו דם.

ב] והנה לדעת התוס' ליכא למיפרך דדילמא בתר דתמו מיא אתא דם, אלא לדעת ר"מ דס"ל דלא מטהרינן ביושבת אלא במזנקת, וזהו דפריך דליחוש דילמא בתר דתמו מיא והיא שותתת הדור מי רגלים למקור ואייתו דם, אך לדעת ר' יוסי דמטהרינן ביושבת אף בשותתת, ליכא כלל למיפרך, שהרי אף בתר דתמו מיא והיא שותתת, ליכא למיחש דהדור מ"ר למקור ואייתו דם.

וכ"כ הרא"ש בפסקיו סי' א', ז"ל, והא דמוקי הש"ס יושבת דמתני' ביושבת על שפת הספל ומזנקת לתוך הספל, נראה דהיינו דוקא לר"מ דמטמא ביושבת ושותתת, הלכך במזנקת נמי איכא למיחש דבתר דתמו מיא ופסק הזינוק ואין המים יוצאין בגבורה הויא לה כמו שותתת וחזרו מי רגלים למקור והביאו דם, אבל לרבי יוסי דמטהר עומדת בחדא לטיבותא דמזנקת, ביושבת ושותתת נמי לא חייש דלמא בתר דתמו מיא אתא דם ומטהר יושבת בכל ענין, עכ"ל.

אמנם לפ"ז בדין, דלפמש"כ הרא"ש שם דבעומדת ושותתת מודה ר' יוסי דאמרי' דהדור מ"ר למקור ואייתו דם וטמאה, הרי דה"נ איכא למיחש בעומדת דדילמא בתר דתמו מיא אתא דם, ואין להתיר אלא בעומדת ומזנקת לתוך הספל וכו'.

אמנם נחלקו בזה האחרונים, דהנה בטור סי' קצ"א כתב בשם הרא"ש, ז"ל, אבל בעומדת שהמקום צר לה אם מזנקת בתוך הספל שהמים יוצאין בקילוח טהורה אבל אם שותתין על שפת הספל טמאה, עכ"ל, ועיי"ש בב"ח שעמד על ל' הטור, דמ"ט כתב דאם שותתין על שפת הספל טמאה, הרי אפי' שותתין לתוך הספל נמי טמאה כיון דאיכא תרתי לריעותא, ועיי"ש שכתב דכוונת הטור היא, דאפי' אם מתחילה היתה מקלחת לתוך הספל, ולאחר הקילוח היו מי רגלי' שותתין על שפת הספל ונמצא שם דם טמאה, משום חששא דבתר דתמו מיא אתא דם, ודקדק כן מל' הרא"ש, דכל מש"כ הרא"ש דלר' יוסי ליכא למיחש לבתר דתמו מיא, הוא רק ביושבת דאפי' היא שותתת טהורה, אבל בעומדת דאם היא שותתת מודה ר' יוסי דטמאה, הרי דה"נ איכא למיחש לדילמא בתר דתמו מיא אתא דם, עכ"ד, וכ"כ הגאון מוהר"ל בסד"ט סי' ק"צ סקצ"ה, וכ"כ בנובי"ת יו"ד סי' ק"ל, ועיי"ש שכתב דגם בעומדת משכחת דעומדת על שפת הספל ומקלחת לתוך הספל, ושלא כד' השואל דבעומדת לא משכח"ל להך גוונא, וכ"כ בשו"ת ושב הכהן???

אמנם מד' הפרישה שם שפי' ל' הטור בע"א, נ' שדעתו דבהא דמתיר ר' יוסי בעומדת ומזנקת, לא חיישי' להא דדילמא בתר דתמו מיא אתא דם, וכן מבו' בד' הט"ז שם סק"א, וכן נקט הגר"ז שם סק"א, ודקדק כן מל' הרמ"א, וכ"כ החת"ס יו"ד סי' קמ"ח, וע' גם בספר פרד"ר בפתיחה לסי' קצ"א שהאריך בזה.

ובטעמא דמילתא, כתב שם הגר"ז, דהא דהחמיר הרא"ש בעומדת ושותתת, הוא משום דלא אשכחן דמטהר ר"י, אבל לא אשכחן נמי דמטמא, הלכך מידי ספיקא לא נפקא, ולכן אין להחמיר אלא בודאי שותתת, ולא בדאיכא למיחש, והלכך אם נמצא תוך הספל שהיתה מקנחת בה מתחילה, אף שהיתה שותתת אח"כ שפסק הזינוק, יש לתלות הדם שיצא בזינוק, עכ"ד.

אמנם צ"ע בזה, דלכאו' כל דיתכן דבתר דתמו מיא אתא דם, תו מהיכ"ת שיש לה מכה העשוי' להוציא דם בשעת הטלת מ"ר, שהרי כל הא דתלינן שיש לה מכה, הוא מכח הא דלא חזיא קודם עשיית צרכי', דמכח זה תלינן שיציאת הדם מישך שייכא להטלת המ"ר, ובע"כ שיש לה מכה בכליות, אך כל דיתכן דבתר דתמו מיא אתא דם דהיינו דבזמן שהיא שותתת הדור מ"ר למקור ואייתו דם, הרי ??, וי"ל.

ובחת"ס שם כתב לפרש הטעם בזה, ז"ל, אלא אפי' בעומדת ומזנקת ולבסוף שתתה נמי ליכא למיחש לר' יוסי, דלא מקרי תרתי לריעותא אלא כשהעמידה גורמת השתיתה דדחיק לה עלמא טפי, אבל כשאנו רואים שזינקה מעומד ולא דחיק לה, משום דשותת לבסוף מחמת מיעוט המים לא ניחוש לה לר' יוסי, עכ"ל, והיינו דהא דמטמא ר' יוסי בעומדת ושותתת משום דהוי תרתי לריעותא, לא סגי בזה בהא דאיכא ב' ריעותות נפרדות, דעומדת ואין רחמה נפתח, ושותתת ואין באין המים בזינוק, אלא רק היכא דאיכא ב' ריעותות יחד, דמכח שהיא עומדת ואין רחמה נפתח לא יצאו המים בזינוק, אך משא"כ בעומדת ומזנקת, דלא גרם לה העמידה שלא תהא יכולה לזנק, הרי דהגם דשתתה לבסוף משום מיעוט המים, לא מצרפינן ב' הריעותות זל"ז.

] והנה לדעת רש"י דהא דפריך דליחוש דילמא בתר דתמו מיא אתא דם, היינו דיש לחוש שמא בא הדם כדרכו אחר גמר הטלת מ"ר, הרי בפשוטו הך פירכא שייכא נמי לדעת ר' יוסי, שהרי כל הא דמטהר ר' יוסי הוא רק משום הא דאין דרך דם מקור לצאת עם מ"ר, שהרי בלא זה אין לנו לתלות במכה, שהרי אין ידוע לנו כלל שיש לה מכה, וא"כ איכא למיחש שמא בא הדם כדרכו אחר גמר הטלת מ"ר, ומהיכ"ת שיש לה מכה שיוצא ממנה דם בשעת הטלת מ"ר.

ולכאו' הי' מקום לומר, דאה"נ לדעת רש"י פירכת הגמ' הויא אף לדעת ר' יוסי, ולפ"ז נמצא דלפום שנויא דגמ' לא התיר ר' יוסי אלא היכא שיושבת על שפת הספל ומזנקת בתוך הספל ונמצא דם בתוך הספל.

וכ"כ בשו"ת חת"ס יו"ד סי' קמ"ח, ?וכ"כ הרש"ש והחזו"א.

אך מד' הב"י שפירש שי' הרמב"ם כדעת רש"י, והרמב"ם הרי לא חילק, מוכח לא כן.

אמנם באמת א"א לומר כן, שהרי דעת רש"י דעומדת א"א לה לזנק, וא"כ ל"ש כלל בעומדת הך גוונא דמזנקת בתוך הספל וכו', ולפ"ז הרי מהא דמתיר ר' יוסי בעומדת, ש"מ דמתיר ר' יוסי אף היכא דאיכא למיחש דילמא בתר דתמו מיא אתא דם, וצ"ב הטעם בזה.

ועמד בזה הבית אפרים יו"ד סי' מ"ו, והלחם ושמלה, אך מד' החת"ס נ' דאף בשותתת שייך לחלק בין שפת הספל לתוך הספל, עיי"ש מש"כ דעומדת ושותתת ונמצא דם על שפת הספל יש לטמאות לדעת רש"י.

אך עי' רש"ש שפירש דמשכח"ל דשותתת על שפתו, ונמצא דם בתוך הספל ולא נמצא על שפתו, דכה"ג ודאי ל"ה בתר דתמו מיא, דכה"ג כיון שלא יצא יחד עם המ"ר, הי' לו לישאר על שפת הספל.

והנה בפשוטו הי' נ', דהא דמודה ר' יוסי בעומדת ושותתת דטמאה, היינו משום דבכה"ג דרך הוא שיחזרו מ"ר למקור ויביאו דם, וע"כ אין לנו להסתפק כלל שמא יש לה מכה בכליות המוציאה דם בשעת הטלת מ"ר.

ולפ"ז ניחא ד' הרא"ש?

אמנם מד' הטור יש ללמוד שאי"ז כן, דהנה הטור בסי' קצ"א כתב, ז"ל, ואיש ואשה שהטילו שניהם מים בספל ונמצא בו דם טהורה בכל ענין, עכ"ל, והיינו דאף דלהרא"ש מודה ר' יוסי בעומדת ושותתת דטמאה, מ"מ באיש ואשה שהטילו שניהם מים דאיכא ספק ספיקא, טהורה בכל ענין.

ומקור ד' הטור הוא, דכ"ה דלר"מ דמטמא בעומדת ומזנקת או ביושבת ושותתת, מ"מ באיש ואשה דאיכא ספק ספיקא מטהר, הרי דה"נ בעומדת ושותתת דאף ר' יוסי מטמא, מ"מ באיש ואשה דאיכא ספק ספיקא יש לטהר.

והנה אי נימא דהא דמודה ר' יוסי בעומדת ושותתת דטמאה הוא משום דבכה"ג אין לנו כלל להסתפק שמא יש לה מכה בכליות, א"כ הרי בדין לטמאות אף באיש ואשה, שהרי לא חיישי' כלל למכה, וליכא כלל ספק שבא מן האיש או ממקום מ"ר דהאשה, וה"ז ככל דם הנמצא דלא חיישי' שמא יש לה מכה ובא הדם ממנה.

ול"ד להא דמטהר ר"מ באיש ואשה דאיכא ספק ספיקא, דבעומדת ומזנקת או ביושבת ושותתת דלא שכיח כ"כ שיחזרו מ"ר למקור ויביאו דם, הרי שפיר איכא למיחש שיש לה מכה, וכדחזי' דמדמי' לה בגמ' לעיל די"ד: לעד שאינו בדוק, והרי דיש מקום להסתפק שמא יש לה מכה, ואך דכיון שיש מקור לפנינו העשוי להוציא דם, לא תלינן להדם במכה, וע"כ בזה אמרי' דמודה ר"מ היכא דאיכא ספק ספיקא לטהר, אך משא"כ בעומדת ושותתת דליכא למיחש כלל שיש לה מכה, אין מקום לטהר באיש ואשה.

ומוכח מד' הטור דמפרש, דאף בעומדת ושותתת דמודה ר' יוסי דטמאה, שפיר יש להסתפק שמא יש לה מכה בכליות, והיינו משום דאף בכה"ג לא שכיח שיחזרו מ"ר למקור ויביאו דם, וע"כ ה"ז מספקינו שמא יש לה מכה בכליות המוציאה דם בשעת הטלת מ"ר, ואך דמ"מ בכה"ג אלים הצד שבא הדם מן המקור, וע"כ מודה ר' יוסי דטמאה, ואשר ע"כ אף בעומדת ושותתת מטהרינן באיש ואשה, כיון דאיכא ספק ספיקא לטהר, וז"ב.

] ואשר ע"כ נ' בדעת הרא"ש, דהא דס"ל דבעומדת ושותתת מודה ר' יוסי דטמאה, אי"ז אלא מדרבנן, דמדאורייתא ודאי אינה טמאה, דכיון דיש להסתפק שיש לה מכה בכליות המוציאה דם, דמי לבדקה בעד שאינו בדוק שטהורה, ואך מדרבנן הוא דמטמא לה, ואזיל הרא"ש לטעמי' לעיל בפרק כל היד, דס"ל דבדקה בעד שאינו בדוק טמאה משום כתם, וע"כ שפיר י"ל דה"נ בעומדת ושותתת, הגם דדמי לעד שאינו בדוק, מ"מ מטמא ר' יוסי משום כתם???ודו"ק.

ולפ"ז ניחא שפיר הא דתלי הגמ' דין עד שאינו בדוק בפלוגתת ר"מ ור"י, דלר"מ דס"ל באשה שהיתה עושה צרכי' דטמאה נדה, הגם דיש להסתפק שמא בא הדם ממקום מ"ר, הרי דה"נ בדקה בעד שאינו בדוק ומצאה דם טמאה נדה, הגם שיש להסתפק שמא בא הדם מעלמא, אך לר' יוסי דס"ל באשה שהיתה עושה צרכי' דאינה טמאה נדה, מכח הא דיש להסתפק שמא בא הדם ממקום מ"ר, ה"נ בדקה בעד שאינו בדוק ומצאה דם אינה טמאה נדה, כיון שיש להסתפק שמא בא הדם מעלמא, ואף דר' יוסי גופי' מודה בעומדת ושותתת דטמאה, אך הרי אף בזה אינו מטמא אלא משום כתם, וע"כ אף בעד שאינו בדוק אינו מטמא אלא משום כתם.

ואי דתיקשי, דמנא לן דאף בעומדת ושותתת אין מטמא ר' יוסי אלא משום כתם, ודילמא בזה מטמא ר' יוסי משום נדה, וא"כ ה"נ בעד שאינו בדוק דדמי לה מודה ר' יוסי דטמאה נדה.

אך נ', דהרי ????

ובשו"ת מהר"ם מר"ב ד"א סי' נ"ב, ז"ל, אם לא נחלק כמו שחילק ר"י, דבאשה שהיא עושה צרכי' יש להקל דרגא חת טפי, כיון שרגל"ד דמחמת מ"ר אתא, עכ"ל.

ועיי"ש שהק' ע"ז ??, ותירץ, ז"ל, אבל מורי אמר לי, דהא סברא הוא מטעם כל דהוא לאסוקי חד דרגא מלטהרה לעשותה כתם, אבל מכתם לעשותו ודאי למשרף עלי' תרומה וקדשים לא משמע לי' לתלמודא, הלכך פריך שפיר, עכ"ל.

ובעכצ"ל בזה, דלמ"ד דבדקה בעד שאינו בדוק ומצאה דם טמאה נדה, אשר היינו משום דחזקת דמים מן המקור וע"כ אין תולין הדם במילי אחריני, הרי דמה"ט אין לחלק בין דרגת החשש שבא הדם ממקום אחר, דכל דאי???

ומצינו דכוותה לדעת הר"ן, דהנה ??

ואשר ע"כ לא מצינו למימר דמודה ר' יוסי בעומדת ושותתת דטמאה נדה, שהרי גם בעומדת ושותתת יש להסתפק שמא בא הדם ממקום מ"ר, דהרי לא פליגי ר"מ ור"י במציאות אם בהנך גווני יתכן דהדור מ"ר למקור ואייתו דם, וכאשר כן מוכח מהא דמדמי הגמ' דין עד שאינו בדוק לפלוגתייהו, והרי דאין פלוגתייהו במציאות אם בהנך גווני הדור מ"ר למקור, ואי נימא דמודה ר' יוסי בזה דטמאה נדה, הרי בע"כ דהיינו משום דחזקת דמים מן המקור וע"כ אין תולין הדם במילי אחריני שאינם לפנינו, וא"כ הי' לו לטמאות אף בעומדת ומזנקת או יושבת ושותתת, דהגם דהתם איכא טפי למיחש למכה, מ"מ כיון שאין המכה לפנינו, אין לנו לתלות בזה, וע"כ מהא דמטהר ר' יוסי בכה"ג ש"מ דלא ס"ל להא דחזקת דמים מן המקור דמכח זה לא תלינן להדם במילי אחריני, וע"כ ממילא דאף בעומדת ושותתת דאיכא תרתי לריעותא אין לטמאותה נדה??

בדין תרת"ל להרא"ש דמודה ר' יוסי בזה, נקט הפר"ד דהוי רק טומאה דרבנן, והגר"ז כתב דהוי טומאת ספק, אך סד"ט ק"צ סקצ"ה נקט דהוי דינא דאורייתא, וכ"נ בנובי"ת ק"ל.

לדעת הרא"ש, כיון דבתרת"ל מודה ר' יוסי, ומבו' בטור דאף כה"ג הוי ספק, ולא דנימא דכה"ג אי"ז כלל ריעותא, וא"כ הרי חזינן דגם ר' יוסי מטמא במקום ריעותא, וא"כ מה מדמי הגמ' לעיל פלוגתא דעד שאינו בדוק לפלוגתא דר"מ ור"י דהכא.

וע"כ י"ל, דהגמ' לא מדמי רק דלדעת ר"מ דמטמא הכא נדה, הגם דאיכא ריעותא גמורה, א"כ ה"נ מטמא התם, אך בדעת ר' יוסי לא מדמי, וניחא הא דלא הביא הרא"ש הכא דטמאה משום כתם וכהר"ח, ועמד בזה הד"ח ורבים מן האחרונים.

ויל"פ טפי בזה, דטעמא דרבי דמטמא בעד שאינו בדוק, הגם דאיכא צד דמעלמא, הוא משום דאיכא חזקת דמים מן המקור, ואיכא הכרעה דאין ספק מוציא מידי ודאי, וע"כ שפיר מדמי דאף במ"ר הגם דהוי זה ספק להיתר טפי, מ"מ אם איכא בזה דינא דאין ספק מוציא מידי ודאי, יש לטמאות אף התם, וגדולה מזו פי' החת"ס דאף דהוי רק מיעוטא מ"מ שפיר מדמי, ודו"ק, משא"כ לר' יוסי דאינו מטמא אלא משום כתם, ולא ס"ל להא דחזקת דמים מן המקור, הרי דבזה שפיר יש לחלק בדרגת החששות.

ועד"ז שמעתי לישב קו' התפא"צ, דמנ"ל להרמ"א דמהני ספק ספיקא לטהר לגמרי, דילמא כל מה דמתיר ר"מ בספק ספיקא הוא רק לטמא משום נדה, אך אכתי מטמא משום כתם, וי"ל דנחית חד דרגא, וע"כ לדידן יש לטהר לגמרי, אך להנ"ל י"ל דלר"מ דס"ל חזקת דמים מן המקור, אין לחלק, ואם מטמא בספק ספיקא משום כתם, הרי יש לטמאות לגמרי.

] יש להסתפק בדין אשה שעושה צרכים גדולים ומצאה על הרעי דם, אם דמי לדין אשה שהטילה מ"ר וראתה דם על המים.

והנה לכאו' הי' נ' שדין זה תלוי בפלוגתת רש"י ותוס', דלדעת התוס' דהא דתלינן דהדם מישך שייך להמ"ר, הוא מכח הא דלא חזיא קודם שהתחילה לעשות צרכי', א"כ הדם לאו ממילא אתא אלא ע"י מי רגלים, א"כ הרי ה"נ י"ל בנידו"ז, דמדלא חזיא קודם שהתחילה לעשות צרכי', חזינן דהדם מישך שייך להרעי.

ונ' לפ"ז דבזה יש להתיר לכו"ע, דכל הא דמטמא ר"מ הוא רק במ"ר, משום דאיכא למיחש דהדור מ"ר למקור ואייתו דם, אך ברעי לכאו' ליכא למיחש להכי, וא"כ הרי דמהא דלא חזיא קודם שהתחילה לעשות צרכי', בע"כ דהדם הוא מכח מכה שיש לה במקום יציאת הרעי.

אך לדעת רש"י דהא דתלינן דהדם מישך שייך להמ"ר הוא משום דאין דרך דם מקור לצאת עם מי רגלים, ופירשו התוס' דהיינו שמחמת הזינוק נסתם המעיין של דם, הרי יתכן דכ"ז הוא במ"ר, אך ברעי לא מצינו שמחמת כן נסתם המעיין של דם, וא"כ אין מקור כלל להסתפק שמא יש לה מכה במקום הרעי, שהרי שפיר יתכן שיצא הדם כדרכו מן המקור.

אמנם הנה מצאתי בעזה"י דין זה מפורש בתוספתא במכילתין ספ"ז, דתניא התם לפלוגתא דר"מ ור"י ור"ש בדין אשה שראתה דם במי רגלים, והדר תניא, דם היוצא עם הרעי טהור.

ונ' דמכוון התוספתא הוא, דדם היוצא עם הרעי לכו"ע טהור, ונ' שהטעם בזה הוא כמש"נ לעיל, דכל הא דמטמאי ר"מ ור"ש בדם היוצא עם מ"ר הוא משום דאמרי' דהדור מ"ר למקור ואייתו דם, אך בדם היוצא עם הרעי דל"ש למימר הכי, לכו"ע טהור.

אך מחודש לפ"ז דגם טעמא דר"ש הוא משום דחיישי' דהדור מ"ר למקור ואף ביושבת, ולא משום דלא ס"ל כלל לתלי' זו שאין דרכן לצאת יחד או מדלא ראתה קודם לכן, ויל"ע עוד בזה.

ולדעת רש"י נ' שהטעם בזה הוא, דכ"ה שאין דרך דם מקור לצאת עם מ"ר, ה"נ אין דרך דם מקור לצאת עם רעי, וע"כ תלינן שיצא הדם ממקום הרעי, משום דליכא למיחש שמכח הרעי יצא דם מן המקור, דומיא דמ"ר דאמרי' דהדור מ"ר למקור ואייתו דם, וכנ"ל.

שו"ר בסד"ט סי' ק"צ סוסקצ"ג שדן בדין זה, ובתחילת דבריו דן להתיר משום דהוי ככתם ע"ג דבר שאינו מקבל טומאה, משום דמה"ת טהורה דאיכא ס"ס שמא אתא הדם ממקום הרעי, ושמא לא הרגישה, ובפרט לדעת רש"י ותוס' דמה"ת כל כתם טהור, ובתו"ד כתב דהכא איכא למיתלי דממקום שבא הצואה בא הדם הואיל והוא מונח עלי' תלינן שממקום א' אתי, והביא ד' התוס' בסוגיין שכתבו כן לגבי דם הבא עם מ"ר, ועיי"ש שנקט דלמש"כ התוס' בדעת רש"י דבשעת זינוק א"א לדם לבא כדרכו שמחמת זינוק נסתם המעיין, אין להתיר בכה"ג, ואך שכתב דהתוס' לא כתבו כן אלא ליישב פירש"י, אך אינהו גופייהו לא ס"ל כן, ובהמש"ד כתב דמ"מ במקום דהויא הצואה בכלי המקב"ט, הגם שיש להקל גם בזה משום שתלינן דממקום הצואה אתי הדם, מ"מ מסתפינא להקל, עכ"ד.

והנה לא הביא הסד"ט ד' התוספתא המפורשים להיתר, אך באמת לפ"ד הסד"ט שם, הרי יל"פ דטעם דינא דהתוספתא הוא משום דהוי זה ככתם ע"ג דבר שאינו מקב"ט, וכדלהלן דחשיב זה רק ככתם לכו"ע, וכמש"כ הסד"ט, אך אי"ז מתישב כ"כ שהרי בתוספתא לעיל מינה הובא פלוגתת תנאי בדין כתם על דבר שאינו מקב"ט, וגם עיקר ד' הסד"ט דכה"ג חשבינן לה ככתם ע"ג דבר שאינו מקב"ט מחודשים, דבפשוטו הי' מקום לומר דחשיב שנמצא הרעי והדם יחד ע"ג הספל, והוי כתם על דבר המקב"ט, ועמש"נ בזה ב??.

שו"ר בשו"ת מהר"ח או"ז סי' ח', שהביא ד' התוספתא, וכתב ע"ז, ז"ל, ואיני מבין מה הוצרך להשמיענו מדם היוצא עם הרעי, והלא אפילו היוצא עם מי רגלים טהור לר' יוסי בין יושבת בין עומדת, ושמא כה"ג איירי שמחמת כאב בא הדם, כי תחלה שנה באותה ברייתא פלוגתא דר"מ ור"י וזה מיירי בלא כאב. אכן על ידי כאב שמא יש נקבים בפנים שנפתחים זה לזה, ועל כן הוצרך להשמיענו כשיצא מן הרעי, דסד"א שמא כל הנקבים נפתחים זה לזה על ידי כאב, ושמא נקבים של מטה כנקבים של מעלה, שמי החוטם נגררין דרך הפה כשיש חולי לאדם, וכן גם למטה, עכ"ל.

ומבו' דפשיט"ל להמהר"ח או"ז, דדין דם היוצא עם הרעי, הוא כדין דם היוצא עם מ"ר, ותליא בפלוגתא דר"מ ור"י, וזהו דקשיא לי' מה הוצרך להשמיענו דין זה, אמנם צ"ע, דמ"ש דין דם היוצא עם הרעי לדין דם היוצא עם מ"ר, הרי כל הא דמטמא ר"מ בדם היוצא עם מ"ר, הוא משום דאמרי' דהדור מ"ר למקור ואייתו דם, וה"ט לכאו' ל"ש כלל בדם היוצא עם הרעי, אך לפום ד' המהר"ח או"ז בתירוצו, י"ל דס"ל דאף בדם היוצא עם הרעי נמי שייך למימר דהדר הרעי למקור ואייתי דם, וצ"ע בזה, וא"כ שפיר יל"פ ד' התוספתא דאתי לאשמועינן דהגם דבדם היוצא עם מ"ר פליגי תנאי, מ"מ דם היוצא עם הרעי טהור לכו"ע, גם י"ל דקמ"ל דגם בדם היוצא עם הרעי תלינן שהדם מישך שייך להרעי, וכמש"נ לעיל לדון בזה, וכאשר מצינו דין זה בד' הסד"ט, וכנ"ל.

וילה"ע עוד לד' תשובות הרשב"א החדשות סי ??, שמבו' שם דגם בנמצא הדם בספל של צרכים גדולים תלי בפלוגתא זו, ואך דחשיב ספק ספיקא, דספק שמא יצא הדם ממקום הרעי, ושמא יצא הדם ממקום מ"ר, וזה חידוש דכה"ג חשיב ספק ספיקא, וצ"ע בזה, אך עיי"ש דאייירי שהטילה גם מ"ר, ולפ"ז ניחא, דע"כ שפיר תלי דין זה בפלוגתייהו, כיון דאיכא למימר דהדור מ"ר למקור ואייתו דם, עייש"ה.