לב 1
קטגוריות: ש_ס / לט זבחים / זבחים - הרב יעקב ברגשטיין / פרק ג / לב

יחזיר לשמאלו. עי' תוס' לעיל כה' א' דכ' דהך דינא הוא משום דבעי זריקה בימין, ושוב כ' דיתכן דגם בהולכה לכתחילה בעי' ימין. וכן יל"פ על המשך המשנה יחזיר לכלי קודש, דהולכה עצמה א"צ כ"ש, ורק משום הזריקה בעי' כ"ש, או דגם בהולכה איכא דין לכתחילה דצריך כ"ש וכנ"ל. ונ"מ לחטאת שא"צ כלי דהזאתה באצבע, אם צריך להחזיר לכ"ש מחמת ההולכה. אבל יתכן דגם בחטאת בעי' טבילה להזאה מתוך כ"ש. - והנה יש להוכיח קצת דא"צ הולכה בכ"ש דווקא, דיעוי' בסוגיא דהולכה שלא ברגל לעיל ט"ו ע"א, דהגמ' שם מייתי מתני' דנשפך על הרצפה, וס"ד דגם אם נשפך לצד מזבח שפיר דמי, ויש להקשות דהיאך ס"ד כן, כיון דסו"ס לא הוי הולכה בכ"ש, ובע"כ דזה רק לכתחילה. וכנ"ל יש להוכיח גם לגבי ימין ושמאל, דכנשפך על הרצפה הרי הוי הולכה שלא בימין, (דלא מסתבר דהפסול הוא בשמאל דווקא, וברצפה אי"ז שמאל, אלא דהפסול דבעינן 'ימין' וליכא), ובע"כ דהולכה בימין הוי רק לכתחילה.

קיבל בכלי קודש ונתן לכלי חול יחזיר לכלי קודש. נשפך מן הכלי על הרצפה ואספו כשר. וצ"ע למה שנה אותו הדין בתרי אנפי. ובאמת דאיכא שינוי לישנא דדין הראשון קתני ד'לכתחילה' 'יחזיר', ואילו בהא דנשפך קתני רק 'ואספו' בדיעבד. ועמד בזה השפ"א, דהיכא דנשפך אי"ז דרך כבוד לאוספו, ואין בזה הפסד קדשים דאכתי לא זרק הדם. והביא ד' התוס' לקמן לד' ב' כל שבידו, דמצוה לאסוף. וכ' די"ל דד' התוס' איירי בנשפך כל הדם ועי"ש עוד אי איכא דיחוי בדם הנשפך.

נשפך מן הכלי וכו'. עי' לעיל כה' א' דהגרי"ז ביאר דאיכא תרי קראי, חדא קרא דסוגיין דם מהפר יקבלנו וזה הלכה בהל' 'עבודת הקבלה', ודין זה נאמר במסויים בדין ובסדר עבודת הקבלה, ושייך רק לזבחים ולא לעופות ומנחות, ואיכא עוד קרא בספרי דבעי' והקריבו בני אהרן הכהנים את 'הדם', דווקא הדם שנתקבל בכלי לאפוקי נשפך, [והראב"ד שם מק' למה צריך ב' קראי], דמזה ילפי' דהדם צריך להיות במקומו, ופסול זה הוא מצד שה'דם' עצמו חייל בו בו חלות פסול, ודין זה שייך בכל הקרבנות. [וילה"ע דהגמ' ביומא מייתי דרשת דם מהפר יקבלנו, ולהגרי"ז הרי זה נלמד מקרא ד'הדם']. ובזה מבאר למה הצריכו בספרי קרא להכשיר דם שנשפך מהכלי, והרי כבר נגמרה הקבלה, ובהכרח דזה מצד הפסול דצריך להיות במקומו, והו"א דצריך להיות כל הזמן בכלי ששם הוא מקומו. והא דבעי' לקרא דדם מהפר יקבלנו, משום דאל"ה לא הוי ידעי' דשם הוא מקום הדם.

נתנו ע"ג הכבש וכו' אם יש דם הנפש וכו'. ויעוי' בסוגיית הגמ' לעיל כו' ב' דמ"ד דזשלב"מ כמקומו, מוקי להך בבא דמתני' בפסולין ולכן ל"מ הזריקה. ועי"ש תוס' דק' דא"כ למה נקטו בזשלב"מ, דהרי אפי' אם עושה במקומו ל"מ. ותי' דאיירי בטמא דלקמן לד' ב' מבואר דהוא עושה שיריים, והכא קמ"ל דכיון דאיכא תרי דיחויי גם שהוא טמא וגם שלב"מ, אין ע"ז כלל שם זריקה לעשות שיריים. ושם באחרונים ביארו דטמא שלב"מ הוי כמו פסול במקומו, דטמא שלב"מ ליכא למעליותא דריצוי, והדר דיניה להיות כשאר הפסולין. וע"ע בשפ"א דביאר הא דל"א כמקומו בטמא, משום דדין כמקומו הוא רק לענין כפרה, אבל היכא דלבסוף אינו מתכפר כמו הכא דנעשה ע"י טמא, א"כ לא נתחדש כאן כלל דין כמקומו ואי"ז מעשה זריקה. – ועי' זבח תודה ליישב קו' התוס', דהחי' דאפי' היכא דנתנו פסול שלב"מ, מ"מ רק אם יש דם הנפש יחזור ויקבל, אבל הדם עצמו שנזרק וכן הדם שבכוס אינן ראויים ונפסלו.

- וברש"י מבואר דמתני' איירי בפסול ולא בטמא, וכ' דהחידוש למ"ד דפסול עושה שיריים, דמ"מ הכא כיון דלאו כמקומו לא נעשה בזה שיריים. ולמ"ד כמקומו דמי, מוכרח לסבור דאשמעי' הכא כמ"ד דאין פסול עושה שיריים. ומבואר ברש"י דבכדי שלא יהיה דין שיריים מוכרחים לסבור דלאו כמקומו, אבל אם הוי ס"ל כמקומו היה עושה שיריים, ולא ס"ל סברת תרי דיחויי דהשיט"מ. ועי' גרי"ד דלרש"י שנוקט דכל 'פסול' עושה שיריים, א"כ מבואר דא"צ תורת 'עבודה' למיחל בה שיריים, ולכן גם ליכא חילוק בין חד דיחוי תרי דיחויים, וביותר דבאמת אחרי שהוא 'פסול' ודחוי מעיקרו, מה שייך להוסיף במעשה דידיה עוד דיחוי, וליכא בזה כלל שם של ב' דיחויים. אבל אם רק טמא עושה שיריים, והיינו דדין שיריים זה רק היכא דאיכא שם עבודה, א"כ יש לחלק דהיכא דהוי ב' דיחויים דאז א"ע שיריים. ועי' שיט"מ דמק' דלמ"ד לאו כמקומו א"צ כלל לאוקמיה בפסול.

- עי"ש עוד בגמ' לעיל כז' א' דלמ"ד לאו כמקומו הא דרק אם יש דם הנפש יחזור ויקבל, אבל הדם הנזרק עצמו א"י לזורקו עוד פעם, ומשום דס"ל כמ"ד דלא יאספנו. ועי' בחי' רבינו חיים הלוי מעה"ק, דמבואר הכא דגם למ"ד דלאו כמקומו ולא יאספנו, דהדם שבכוס עצמו נעשה שיריים וא"י לזורקו, ולכן קתני במתני' דרק אם יש דם הנפש לחזור ולקבל. וצ"ב אם שופך שיירי הדם שבכוס ליסוד כדין שיריים.