48 הזמנה מילתא א - בדין הזמנה לגוף הקדושה
קטגוריות: ש_ס / לד סנהדרין / סנהדרין עניינים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ

אור ליום ג' ו' אייר תשע"ג

א]

והנה בחי' הרשב"א גיטין דנ"ד: כתב, ז"ל, ועוד אמרי' בפ' הקומץ רבה ס"ת שבלה ותפלין שבלו אין עושין מהן מזוזה לפי שאין מורידין מקדושה חמורה לקדושה קלה הא מורידין עושין, אלמא מזוזה אינה צריכה עיבוד לשמה כתפלין, עכ"ל.

ובחזו"א או"ח סימן ו' סק?, וכ"כ בהגה' ר"ש טויב"ש מנחות דמ"ב:.

והדברים צע"ג, דמכוון הרשב"א הוא פשוט, דלא מייתי מהא דעושין מס"ת מזוזה, אלא מהא דעושין מתפילין מזוזה, אף דתפילין א"צ עיבוד לשמן לדעתו.

וכ"ה להדיא בחי' הרמב"ן בגיטין שם, ז"ל, וכן המזוזה כתפילין היא וכו' ועוד דאמרינן בפ' הקומץ רבה עושין [מ]מזוזה תפילין, עכ"ל.

בפמ"ג סימן ל"ב אש"א סק"י כתב, ז"ל, הנה בגיטין מ"ה ב' תוספות ד"ה עד, כתבו עיבוד נמי הזמנה הוה רק מעלייתא טפי מהזמנה "מועטת", ובסנהדרין מ"ח ב' ד"ה אע"פ לא סיימו "מועטת", ומכל מקום מוכח להלכה דכל שאין עושה מעשה בידים הזמנה הוה, "ואפי' כתב לשם ס"ת משני לתפילין ומזוזה", וביו"ד ר"צ תפילין "שבלו" שאין עושין מזוזה שכבר נשתמש בהם, והעד של ראש לשל יד שרינן בסימן מ"ב א' אע"ג דכבר נכתבו לשם של ראש דקדושה חמורה משל יד וכו', אבל כאן כתב הלבוש דכ"ז שלא כתב ס"ת כו', משמע הא כתב ס"ת אסור, אע"פ שלא נשתמש

בדעת הרמב"ם נ' בפשיטות דס"ל דפלוגתא דרשב"ג ורבנן היא בעור הבתים ובעור מזוזה, והיינו משום דבעור ס"ת ותפילין בעינן עיבוד לשמה למען יעמוד ימים רבים, וכמו שפירש הרמב"ן, אך בעור מזוזה דליכא לה"ט וכמש"כ הרמב"ן, וכן בעור הבתים דכלל ל"ב בי' עיבוד, ול"ש ה"ט, ה"ז תלוי בדין הזמנה מילתא.

ובגל' חזו"א להגר"ח הק', דאם ל"ב עיבוד כלל, מ"ש לפסול עיבוד שלא לשמה, והק' עוד, דהרמב"ם לא הביא להדיא לדין זה דל"ב עיבוד לשמה, ובע"כ דאם ל"ב עיבוד אין מקום להצריך עיבוד לשמה.

אך י"ל בזה, כמבו' בד' הרמב"ן במלחמות בפ"ק דסוכה, דמכח דינא דלשמה בהזמנה, הוא דבעינן עיבוד, ולפ"ז אה"נ דלדעת רשב"ג בעינן עיבוד, מכח דינא דלשמה, ואם לא עיבד כלל ג"כ פסול, וע"כ כיון שכתב הרמב"ן דל"ב עיבוד, לא הוצרך לפרש דאם עיבד שלא לשמה כשר.

האמנם בחי' הרשב"א גיטין דנ"ד: כתב דהרמב"ם פסק כרשב"ג, ולפ"ז צ"ל דס"ל דגם לרשב"ג ל"ב עיבוד לשמה בבתים, והברייתא דפליגי ת"ק ורשב"ג הוא ברצועות, וכ"כ הב"י בסימן ל"ב בדרך קמא, אך בדרך בתרא כתב דהרמב"ם פסק כת"ק, וכ"כ בכס"מ בהל' תפילין שם.

אבנ"ז י"ח סקנ"ו, נו) ועוד דמפורש בש"ע אם התנה על הקלף בשעת עיבוד שיהי' מותר להשתמש בו חול. ומשמע דהתנאי אינו מבטל העיבוד לשמה וכשר לכתוב עליו סת"ם. ולשיטת התוס' דהעיבוד לשמה כדי לקדש העור. אם התנה שלא יתקדש שיהי' מותר להשתמש בו חול. הוה כלא עיבד לשמה ויהי' פסול לכתוב עליו סת"ם. אלא ודאי לא קיימא לן דטעם עיבוד כדי לקדש. אלא דכל דברי קדושה בעי לשמה. וכשיטת הרמב"ן וכשיטת ריטב"א וחי' הר"ן. או כמו שפירשתי, עכ"ל, - וכן עמד בזה החזו"א בסימן ו' בתו"ד, עיי"ש.

ועי' גם בביאור מהר"ם בנעט שעמד בד' הגמ', דאם התנה על ש"ר, היאך הוא כשר לדעת רש"י, הרי כיון דלא חיילא ע"ז קדושת ש"ר, אין מתקיים בזה דין עיבוד לשמה, וכתב דל"ב שיהא העיבוד לשל ראש, כדמוכח מהא דעושין משל יד של ראש, ועיי"ש שכתב לפ"ז דאם מתנה שיכול לשנותו לשל חול או לקדושה קלה, אין מתקיים בזה דין עיבוד לשמה.

ועיי"ש שהק' עוד עד"ז דלמש"כ הב"י דאף בהזמנה מותר לשנותו מקדושה חמורה לקדושה קלה, א"כ היאך מתקיים בזה דין עיבוד לשמה דתפילין, הרי כיון דמותר לשנותו למזוזה, נמצא דהו"ל כעיבדו לשם מזוזה דל"מ, וכתב דבעכצ"ל דלמ"ד דהזמנה מילתא אסור לשנותו לקדושה קלה, וכדמוכח ממש"א שם דל"ד: דלמ"ד דהזמנה מילתא אסור לעשות משל ראש של יד.

שו"ת הר"א בן הרמב"ם סימן מ"ט, ילמדנו רבנו היריעות שנעשו לשם ספר תורה היעשו מהן רצועות לתפלין או לא. יורנו אדוננו, תשובה אם לא נכתב בהן ספר תורה אלא הוכנו בלבד לספר תורה מותר לעשות מהן רצועות של תפלין, עכ"ל, וי"ל דהוא משום דגם בגוף הקדושה הזמנה לאו מילתא, וי"ל עוד, דהוא משום דקלף דס"ת ל"ה גוף הקדושה, וי"ל עוד דהוא משום דהזמנה בגוף הקדושה אינה אוסרת להשתמש בקדושה קלה.

בתשו' עבודת הגרשוני סימן ס"ה הק' דמ"ט נימא דבהזמנה לגוף הקדושה ל"מ אלא שלא לשנות לחול, אך מותר לשנות לקודש קל, וכן הק' הגרע"א בשו"ת מהדו"ק סימן ב' וסימן ג', אך עיי"ש שהוכיח כן מסוגיא דמנחות דל"ב:, ועיי"ש במש"כ לדחות בזה.

והנה בתפילין ש"ר מצינו דאף אחר שנשתמש בהן מצי לשנותן לשל יד אם התנה עליהן, ובמשכנות יעקב תמה ע"ז, והי' מקום לדון דהוא רק בשל ראש ושל יד, - אך הנה בביאוה"ל כתב כן גם לגבי פרשיות התפילין דמותר להעבירן לתפילין של ר"ת אם התנה עליהן, ונראה מזה דגם בס"ת שהתנה עליו מצי לשנותו לתפילין ולמזוזה.

וצ"ע דאטו בכה"ג לא חיילא עלי' קדושת ס"ת וקדושת תפילין, ולא יהא בזה להדין דל"מ כלי בתוך כלי וכו', גם צ"ע, דלכאו' אם לא חיילא עלי' קדושת תפילין, אינו יוצא בזה יד"ח תפילין, דלכאו' לצאת יד"ח תפילין בעינן שיהא ע"ז לקדושת תפילין, וכמדומה דבחלקת יואב כתב, דאה"נ ה"ז קדוש, והתנאי מהני שבידו להפקיע הקדושה, ועי' עוניו"ט שפירש עד"ז בד' עבוה"ג והגרע"א ותמה ע"ז, דהיאך יהא בידו להפקיע הקדושה.

והנה בפמ"ג סימן ל"ב נקט דגם בכתב ס"ת אכתי מותר לשנותו עד שקראו בו, דכ"ז שלא קראו בו הוא הזמנה בעלמא, ולמד לזה מההיא דתפילין ש"ר דכ"ז שלא נשתמשו בו מותר לשנותו, והביאו הביאוה"ל בסימן מ"ב, אך בדבריו שם לא נתפרש דהוא אף כשנשלמה כתיבתו, וי"ל דהוא רק כשלא השלים הכתיבה, וכמשמעות ד' הנוב"י שהביא שם, - והי' מקום לומר דהתם שאני, דקדושת הפרשיות ש"ר אינה יותר מקדושת הפרשיות של יד, וכל תוספת הקדושה הוא בה"תפילין", וע"כ כ"ז שלא הניחם אי"ז אלא הזמנה, ומשא"כ בס"ת דבתורת קדושת כתבי הקדש קדושתו גדולה, י"ל דה"ז חל ע"י הכתיבה, - ועי' שו"ת חת"ס שנקט דה"ז חל כבר בתחילת הכתיבה, ובנובי"ת יו"ד סימן קע"ד נקט לא כן, אך לא נתפרש בדבריו אם גם גמר הכתיבה ל"מ, (וממה שהביא שם מד' הרמב"ם, מ' דרק כשלא נגמרה כתיבתו הוא כן), ומה שהביא משי"ן של תפילין, י"ל דהתם שאני, משום דכל הקדושה שעל השי"ן היא רק מכח דינא דתפילין.

וכמדומה דד' הפמ"ג תלויים במה שיש להסתפק למ"ד דהזמנה מילתא אם הזמין אדם לכתיבת ס"ת ע"מ שלא לקרוא בס"ת זה, אם חייל עלי' קדושה, והיינו די"ל דקדושת ס"ת לא שייכא כלל לקריאתו, והרי קיום מצות כתיבת ס"ת הוא אף בשאינו קורא בו כלל, ואי נימא כן, הרי ודאי דכל שהשלים כתיבתו, חשיב כהזמנה ומעשה, שהרי הס"ת כבר קיים ועומד ליעודו, - אך מד' הפמ"ג מבו' לא כן, דגם קדושת ס"ת הוא רק משום שהוא עומד לקרוא בו, וצ"ע.

והנה צ"ע בעיקר ד' הפמ"ג, דאטו ס"ת שעדיין לא קראו בו אין עליו קדושת ס"ת, וזה רחוק מאד.

ונראה מכ"ז דבאמת ב' ענינים הם, דדינא דסוגיין דתשמישי קדושה אסורין, הוי זה דומיא דאיסור הקדש, דכיון שנתייחדו לתשמיש קדושה אסור לשנותן לתשמיש אחר, אך הרי עיקר קדושת ס"ת לא שייכא לזה, דכתבי הקדש הוי דבר הקדוש בעצמו, ואין קדושתו מכח מה שהוא מיוחד לקדושה, אלא דשמות וכתבי הקדש ה"ה דבר הקדוש בעצמו, וע"כ ודאי דכל שנשלמה כתיבת הס"ת יש עליו קדושת ס"ת, אך האיסור לשנותו לקדושה אחרת אי"ז משום זה, דליכא איסור להשתמש בדבר הקדוש בקדושת ס"ת לדברים אחרים, וכל האיסור בזה הוא רק משום שנתייחד הס"ת להשתמש בו בתורת ס"ת, וע"כ הוא דאסור להשתמש בו לדברים אחרים, ובזה הוא שנקט הפמ"ג דכ"ז שלא קראו בו, עדיין לא נתייחד להשתמש בו בתורת ס"ת, וע"כ מותר לשנותו.

ויש להוסיף, דבתשמישי קדושה הוא להיפך, די"ל דודאי דגם אם הזמינם אין עליהן קדושה בעצם כלל, וא"צ לנהוג בהן כבוד וכו', וכל עיקר דינם הוא שהם מיוחדים לתשמיש הקדושה, ואסור לשנותם לדבר אחר, ודמי לקדשי בדה"ב דנראה ג"כ דאין עליהן קדושה בעצם, וכל דינם הוא שהם מיוחדים להקדש.

ובזה מתפרש גם דינא דהתנה, דודאי גם כשהתנה יש ע"ז קדושת ס"ת, אך הרי משו"ז לא נאסר לשנותו לקדושה אחרת, וכל האיסור בזה הוא משום היחוד להשתמש בו בתורת ס"ת, וע"כ כל שהתנה עליו ה"ה רשאי לשנותו.

ובעיקר ד"ז מתפרש הא דאסור לשנות הקלף שעובד לשם ס"ת ולכתוב עליו תפילין, ויש שהקשו, שהרי ודאי קדושת תפילין גדולה מקדושת קלף זה, וא"כ מ"ט אסור לכתוב עליו תפילין, אך הביאור הוא כנ"ל, דלא אתינן עלה כלל משום קדושתו עכשיו, אלא משום שנתייחד לשמש לקדושת ס"ת, וע"כ הוא דאסור לשנותו לשמש לתפילין.

ולפ"ז יל"פ דינא דהזמנה לעיקר הקדושה, די"ל דהא דבעיקר הקדושה הזמנה מילתא, אי"ז דומיא דדינא דהזמנה מילתא לאביי, דלאביי דהזמנה מילתא היינו שה"ז מתייחד כבר לשמש למת ולחפצי הקדושה, וע"כ אסור לשנותו לדבר אחר, אך לרבא דהזמנה לאו מילתא, הרי דהא דבגוף הקדושה מהני, היינו דסגי בזה לחשבו כבר דיש כאן מקצת מהחפץ הקדוש, וע"כ הוא דיש עליו קדושה, וזה ע"ד שכתב הגר"ח בספרו לחלק דדוקא בעג"ע מהני הזמנה ולא מצינו למילף מינה דבגוף הקדושה הזמנה מילתא, הרי דה"נ הוא לדעת החולקים דבגוף הקדושה הזמנה מילתא, דהו"ל ע"ד עג"ע, והיינו דקלף דס"ת יש עליו קדושה מסוימת, וע"כ כיון שהזמינו לס"ת ויש עליו תורת קלף דס"ת, יש עליו קדושה.

ולפ"ז הרי ניחא, דמה"ט אף בזה מותר לשנותו לקדושה אחרת, שהרי דבר קדוש מותר להשתמש בו לקדושה אחרת ורק להשתמש בו תשמיש חול אסור, וכמו שמצינו בהתנה עליו, דאף אחר שנשתמש בו וודאי יש עליו קדושה, מותר לשנותו לתשמיש קודש אחר, וכל האיסור לשנות לקדושה אחרת, הוא רק משום שנתייחד לתשמיש קודש זה, וכלפי זה ל"מ הזמנה כלל אף בגוף הקדושה.

ובאמת דהכא ניחא טפי, דכיון דגם בגוף הקדושה ל"מ הזמנה, אלא לחשבו עכשיו כקלף דס"ת, הרי דודאי דקדושתו קדושה קלה היא, וע"כ אף כשמשנהו לדבר אחר, לא חשיב כשינוי מקדושה חמורה לקלה, - ודוקא למ"ד דהזמנה מילתא, דנתייחד הדבר לשמש בקדושה החמורה, הוא דאסור לשנותו לקלה, אך למ"ד דהזמנה לאו מילתא דלא נתייחד הדבר לשמש לקדושה החמורה, ואך דמכח דהוי זה מכלל הדבר הקדוש, יש עליו קדושה, הרי דקדושה זו קלה היא, ומותר לשנותו לדבר קדושה אחר.

ועי' שו"ת חת"ס יו"ד סימן רע"ט דאף קודם שהשלים כתיבת הס"ת יש עליו קדושת ס"ת, דאל"כ היאך יחול עליו קדושת ס"ת בסופו, והביא דעד"ז הוכיח הנובי"ק סימן ע"א, ולכאו' תיקשי דא"כ סתרי ד' הנוב"י לדבריו במהדו"ת סימן קע"ד, דליכא קדושת ס"ת כ"ז שלא השלים כתיבתו, - ולמש"נ ניחא, דהגם דקדושת ס"ת יש גם על מקצתו, אך דינא דאסור לשנותו לקדושה אחרת, הוא רק כשנשלם כתיבתו והוא עומד ומיוחד להשתמש בו בתורת ס"ת, וכמש"נ, - אך בד' הנוב"י שם אין נראה כן, עיי"ש שהביא מד' הרמב"ם דס"ת שנמצא בו פסול ה"ה כחומש מן החומשים, ודקדק מזה דאין בו תוספת קדושה כלל, - וכנראה צ"ל בדעתם, דאף אמנם כנים הדברים דדין הזמנה הוא דין בפנ"ע, אך בס"ת הוא תלוי אם יש ע"ז קדושת ס"ת, דאם יש ע"ז כבר קדושת ס"ת, אף חשיב כאזמני' וצר בי', ואם אין ע"ז קדושת ס"ת ואתינן עלה משום דלמחר יהא זה ס"ת, הו"ל כאזמני' ולא צר בי', - ולפ"ז מוכח מד' הנוב"י דאם השלים כתיבתו דודאי יש עליו קדושת ס"ת, אף ה"ז נאסר, שהרי כל מה שהתיר הנוב"י, הוא משום דאין ע"ז קדושת ס"ת כלל, וע"כ לא חשיב כאזמני' וצר בי', וכנ"ל, וזה שלא כד' הפמ"ג דלעיל.

ובעיקר מש"נ דב' ענינים הם, יש להוסיף, דהנה כתב בביאוה"ל סימן מ"ב, דאף אם תפילין של יד אינם אלא משמשי קדושה וכיס שלהן אינו נאסר, מ"מ כיס של תפילין ש"י ותפילין ש"ר נאסר משום התפילין ש"ר, וצ"ע דכיון דהוא משמש גם להתפילין ש"י שהם תשמישי קדושה, מ"ט הוא נאסר כלל, ופשוט דלק"מ, דרק במשמש לקדושה ולחול, כיון דדבר המשמש לקדושה אסור להשתמש בו לחול, ע"כ לא חיילא עלי' קדושה, אך הכא הרי ודאי דאף תיק המשמש לתפילין עצמן מותר להניח בו תפילין שבתוך הבית שלהן, ולא נימא דה"ז אסור משום דהוא משמש גם לבית שאינו אלא תשמישי קדושה, משום דהכל הוי צורך התפילין שהם הקדושה עצמה, וכיון שכן אף אי"ז מגרע ביחודו לקדושה.

ואמנם יל"ע בתיק המיוחד לשמש את התפילין עצמן, אם מותר לייחדו להנחת תפילין בתוך הבית, או דחשיב זה כהורדה בקדושה, - ונ' להנ"ל, דאם דין הורדה בקדושה הוא משום דע"י שמשמש לקדושה פחותה נחתא קדושתי', יש מקום לאסור גם בכה"ג, אך כיון דהאיסור הוא משום שנתייחד לשמש את הקודש ואסור להשתמש בו לצרכים אחרים, הרי דכיון דאף עתה משתמש בו לתפילין, ואך שמניחם בו באופן אחר, ודאי דלי"ב איסורא.

אך לכאו' אכתי יש לאסור להניח בתוכו את הבתים בלא התפילין, וכמדומה שיש שמניחין את הבתים בשעת התפילה בתוך התיק, ואולי מעיקרא דעתם ע"ז, וזהו דרכם, וע"כ ל"ה הזמנה כלל, - ולכאו' רחוק לומר דצורך שמירת הבתים הוא לצורך התפילין, חשיב זה כשימוש לצורך התפילין דשרי, וצ"ע.

מ"ב כתב בשם הגר"ז דיכול להתנות על הרצועות אף אחר שמניח התפילין, ולכאו' לפ"ז נמצא דהרצועות לא יהיו קדושות לעולם, ולמש"נ י"ל דודאי יש עליהן קדושה מסוימת דהוו חלק מהתפילין, אך אין עליהן הזמנה.

או"ז הל' תפילין סימן תקל"ד דטוי' בציצית אע"ג דגוף המצוה ל"ד לגוף התורה, וכתב שם דדמי ציצית לבתי התפילין, ויל"פ בדבריו, דבתי התפילין, הגם דבהל' קדושה, אינם אלא תשמישי קדושה, אך בהל' מצוה, הוי הם מכלל עיקר המצוה ולא חשיב כתשמישין, ואפ"ה ל"מ בהו הזמנה, - אך בזה יל"ד, די"ל דהדין לשמה הוא משום הקדושה, וע"כ לא איכפת לן מה דבהל' מצוה הוו הבתים מגוף המצוה, וזה כד' בעה"מ בסו"ד דלפ"מ שפירש הרמב"ן בדבריו לכאו' מבו' כן, וכ"ה במג"א סימן תרל"ח ובמ"ב סימן ל"ב סקכ"ב, - וזה שלא כד' הריטב"א וחי' הר"ן שכתבו דהגמ' מדמי דין טוי' לשמה לדין הזמנה בגוף הקדושה.

וביאור ד' האו"ז, יל"פ בכמה אנפי, די"ל דכיון דלרבא בעלמא הזמנה לאו מילתא, ורק בגוף הקדושה הזמנה מילתא, אין לנו ללמוד מעגלה ערופה אלא הזמנה לקדושה דדמי לה ולא הזמנה למצוה, ויתכן דגוף המצוה קייל מתשמישי קדושה, ומשא"כ לדעת אביי דבכל מילי הזמנה מילתא, אין מקור לחלק בין מצוה לקדושה.

גם יל"ד דכיון דלאביי ילפינן למת, הרי דמת ג"כ ל"ה קדושה, וע"כ שפיר ילפינן מינה למצוה, ומשא"כ לדעת רבא דלא ילפינן מעג"ע למת, דבמת ל"ש כלל הזמנה לגופו, וגם י"ל דהגז"ש דשם שם נאמרה ללמוד מע"ז ולא ממת, וא"א למילף מתרוייהו, וכ"ז הוא בכלל קו' הרמב"ן במלחמות בפ"ק דסוכה ע"ד בעה"מ, דאנן לא ילפינן שם שם מעג"ע ללמד דתועיל הזמנה בגוף הקדושה, ואך שבאנו ללמוד במה מצינו מעג"ע, לא מצינו ללמוד משם רק לקדושה ולא למצוה, אך העירוני דבתשו' הגרע"א מהדו"ק סימן ג' מבו' דטעם הא דמהני הזמנה לגוף הקדושה, הוא מהגז"ש דשם שם ממת.

ויל"פ עוד, עפמש"נ לעיל דדין הזמנה לגוף הקדושה, אי"ז מפרשת הזמנה, אלא היינו דעי"ז הוי כבר חפצא דקדושה, וי"ל דבמצוה ל"ש עיקר הך מילתא, וצ"ע.

והנה הר"ן הביא בשם בעה"מ דהזמנה לגוף הקדושה מהניא, וע"כ בעינן עיבוד לשמה, וצ"ע דבעה"מ גופי' כתב להדיא דאינו נאסר רק כשהכניס הרצועות, - והי' מקום לפרש, דהבעה"מ שם כתב דהרצועות הוו גוף המצוה, וי"ל דבהלכות מצוה הרי הוו הרצועות מכלל גוף הקדושה, אך בהלכות קדושה, הרי ל"ה הרצועות אלא תשמישין, וע"כ אף דבעינן בהו לשמה משום דהו"ל כהזמנה לגוף הדבר, מ"מ לגבי האיסורים דמכח הקדושה הו"ל כהזמנה למשמשי קדושה.

אך אי"ז מתישב היטב, דא"כ מ"ט כתב בעה"מ דאם כבר הכניס הרצועות ה"ז נאסר, ועי' ביאוה"ל דהוא מדין הזמנה לגוף הקדושה, - גם בסו"ד בעה"מ מבו' לכאו' לפי הרמב"ן דהזמנה לגוף המצוה ל"מ, אך אם נפרש ד' בעה"מ בסו"ד בע"א, עי' ביאור הגר"מ בנעט וחזו"א סימן ו', אין להביא מזה.

שוב הראני הרמ"א במאירי מגילה דכ"ו:, ז"ל, ואלו הן תשמישי מצוה שופר סוכה ולולב וציצית, שישיבת הסוכה ושמיעת קול השופר ונטילת הלולב והבאת הציצית הם הם גופי מצוה, והם עצמם תשמישין של מצוה, עכ"ל, ולמדנו מדבריו דבחפצא דמצוה לעולם לא חשיב אלא כתשמישין, וזהו שנקטו בכ"ד "תשמישי" מצוה, ולפ"ז ניחא בפשיטות הא דלא אמרינן בזה הזמנה מילתא, ול"ד להזמנה לגוף הקדושה, ושוב שמעתי שכ"כ בס' מקדש מעט בכללים, ותמה ע"ד הריטב"א והר"ן שכתבו דהזמנה לציצית חשיבא כהזמנה לגוף הקדושה, עיי"ש.