מצוא חפצך ט שז יג-יד
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / אורח חיים / סימן שו ושז - דינים התלוים בדיבור

**שיעורי הלכה**

### שיעורים על סדר השו"ע

### מפי מו"ר הגאון

### רבי רפאל צבי ובר שליט"א

הלכות 'ממצוא חפצך'

##### **או"ח סימן שז סעי' יג - יד**

##### **שיעור ט**

## היתר דשמא ימחוק ומדכרי אהדדי

בספר פתחי שערים (לבעל השערי אפרים שער י סעיף לג, והו"ד באורך בשיעור הקודם) שהתיר לקרוא ב'השכבות', שהיא רשימה של המתים שנפטרו באותה השנה, וכן היקל לקרוא ברשימה של העולים בתורה כיון שמי שקורא את ה'השכבות' הוא החזן ולא הגבאי, ואין לחוש שמא ימחוק, [ומשום שמא יקרא בשטרי הדיוטות היקל משום דהוי צורך מצוה שרי], ועוד הביא שם סברא נוספת להקל שכיון שמצויין שם רבים מדכרי אהדדי.

אכן בשעה"צ (ס"ק נד) רמז לדבריו בקיצור, ונראה שנטה שאין להקל בזה, כיון שיש חשש שמא ימחוק. אמנם את ההיתר של מדכרי אהדדי לא הביא השעה"צ, ונראה שלא סבר את החילוק הזה.

## שטרי הדיוטות בקריאה בספר

והנה מצינו בשערי אפרים שם שכותב עוד עיצה להתיר לקרוא ברשימת העולים, ע"י שיכתבו את כל השמות בפנקס קבוע, וכיון שהוא ספר קבוע שרי, דלא דמי לשטרי הדיוטות, וכן שמענו דמטו בשם הגריש"א דבספר אין חשש שמא ימחוק, וגם אינו דומה כל כך לשטרי הדיוטות, ואין לאסור משום שמא יקרא בשטרי הדיוטות. אכן סברא זו צ"ע דהא מבואר בתוס' (שבת קטז, ב ד"ה וכ"ש) דאסור לקרות בספרי מלחמות, גזירה שמא יקרא בשטרי הדיוטות, והובא לדינא בשו"ע (סעיף טז), ומוכח דאף בספרים יש לחוש משום שטרי הדיוטות. וצ"ע.

## לקרוא בשטרי הדיוטות כשמתענג מכך

במג"א לעיל (סימן שא ס"ק ד) כתב שבאופן שהאדם מתענג מקריאת שטרי הדיוטות, יש להקל בכך, וכן פירש את דברי הרמ"א שם (סעיף ב) שמותר לראות כל דבר שמתענגים בו, ובפרי מגדים שם נדחק מאוד בדברי המג"א, אמנם בשעה"צ (שם ס"ק ז) כתב שהאחרונים דחו את דברי המג"א, ואין להקל בזה.

## כתב שוקע או בולט

מבואר בשו"ע (סעיף יג) דאסור לקרוא את רשימת האורחים אפילו אם הוא כתוב על גבי כותל גבוה הרבה, משום גזירה שמא יקרא בשטרי הדיוטות, אבל אם חקוק בכותל שאין חשש שמא ימחוק מותר לקרוא. ומבואר בשו"ע דאף באופן שרשימת האורחים כתובה על גבי הכותל, יש לחוש משום משום שמא יקרא בשטרי הדיוטות, ורק בכתב שוקע יש להקל דלא דמי לשטרי הדיוטות [ועיין בשער הציון (ס"ק נה) שהביא מהתוספות שבת דלפי המבואר בסוגיא בשבת (קמט, א) יש לאסור אף משום שמא ימחוק משום דלא פלוג רבנן, וכמו לגבי חשש הטיה בנר דאסור לקרוא לאור הנר אף אם הוא גבוה, משום דלא פלוג, והטעם שהשו"ע לא נקט את הטעם של שמא ימחוק משום שחשש זה אינו שייך בעצם, ואיסורו הוא רק משום דלא פלוג].

אמנם בביאור הגר"א כאן ציין דמקור הדין שיש להחמיר שלא לקרוא רשימת האורחים אפילו על הכותל הוא כרבה, דיש לחוש שמא ימחוק אף בכותל גבוה משום דלא פלוג, ומשמע שאין בזה משום גזירה שמא יקרא בשטרי הדיוטות. וכן כתב העולת שבת כאן (ס"ק י) דבכותל אין לחוש לגזירה שמא יבוא לקרוא בשטרי הדיוטות, והוכיח כן ממש"כ הר"ן בשבת (שם) והביאו השו"ע כאן לדינא שאם חקוק בכותל חקיקה שוקעת מותר לקרוא בה בשבת, משום שבזה אין לחוש שמא ימחוק, ומבואר דמשום שמא יקרא בשטרי הדיוטות אין לאסור, דכיון שהוא כתוב על גבי הכותל לא אתי לאחלופי עם שטרי הדיוטות. אכן להלכה נקטו הפוסקים כדעת השו"ע דאף כתב שעל גבי הכותל יש לאסור משום גזירה שמא יקרא בשטרי הדיוטות.

אכן דעת השו"ע דאף בכתב שכתוב על גבי הכותל, יש לחוש משום דדמי לשטרי הדיוטות, ורק אם הכתב שקוע או בולט לא דמי לשטרי הדיוטות, ואין לאסור משום גזירה שמא יקרא בשטרי הדיוטות. אך מבואר בשו"ע שיש חילוק בזה, דבכתב שוקע אין לחוש שמא ימחוק, ובכתב בולט יש לחוש שמא ימחוק.

## כיתוב שעל לוחות זיכרון או על פרוכת

ולפי זה נראה דאותו כתב הכתוב על גבי לוח זיכרון, או בפרוכת הספר תורה, אם הכתב שוקע ודאי יש להקל וכנ"ל, ואם הכתב בולט אין לאסור לקרוא משום גזירה אטו שטרי הדיוטות דלא דמי לשטרי הדיוטות, וכל האיסור הוא רק משום שמא ימחוק, ולפי זה המתפללים בבית הכנסת שהכתב אינו שלהם, אין לחוש שיבואו למחוק, וכמו שכתב המשנ"ב (ס"ק מז) שאם שמש קורא מתוך הכתב אין לחוש שמא ימחוק.

אכן גבאי בית הכנסת שרשאי למחוק, לכאורה אין להתיר אלא אם הכתב שוקע, אך בכתב בולט יש להחמיר. אמנם בקצות השולחן (סימן קז בבדי השולחן ס"ק מ) היקל לקרוא את הכתב שעל גבי הפרוכת, דמסתבר להקל בדבר של קדושה. והגרש"ז (בשש"כ פרק כט הערה קט) תמה על דבריו שהרי דעת ר' נחמיה (שבת קטז, ב) שאסור לקרוא בכתבי הקודש משום שנראה כשטרי הדיוטות, ואף דלא קיי"ל כותיה, מכל מקום מוכח דאף לדבר מצוה אין להקל.

## לקרוא ספרים אלו בחול

מבואר בשו"ע שספר עמנואל וכן ספרי מלחמות אסור לקרוא בהם אף בחול משום מושב לצים. ונראה הטעם שנחשבים מושב לצים היינו שעל ידי זה מתבטל מלימודו. וכן מבואר בדברי המג"א (ס"ק כא) שהביא מהמהרש"א דהטעם שאסרו כתב שתחת התמונה רק משום שטרי הדיוטות, ולא כתב בשו"ע שאף בחול אסור משום מושב לצים, משום דכתב שתחת התמונה הוא דבר מועט ואין חשש שימשך אחריו, ורק בספרי מלחמות וכדומה, שיש לחוש שימשך ויקרא בו זמן מרובה אסור משום מושב לצים. ומתבאר דמושב לצים היינו משום שמסיר את אוזנו מללמוד תורה, ואף ספר שאין בו משום ליצנות דווקא אסור.

ולפי זה יש להקל שנשים שאינם מחויבות בלימוד תורה, שיכולות לקרוא בהם בחול, דלגביהם אין לחוש משום מושב לצים, אכן לקרוא בהם בשבת לכאורה יש להחמיר, אמנם הביאו (בספר מנוחה שלמה עמוד רכה) בשם הגר"נ קרליץ שאין למחות בבנות הקוראות בספרים אלו, אך בבן תורה הקורא בהם יש למחות.

## ספר של חכמות וספר בישול

ולקרוא בספר של חכמות בשו"ע (סעיף יז) כתב שאסור ללמוד בהם, ויש מי שמתיר, ובמשנ"ב (ס"ק סה) הביא שנהגו להקל אך ראוי לירא שמים להחמיר בזה. אכן לגבי קריאה בספר בישול, כתב בספר שמירת שבת כהלכתה (פרק כט סעיף מח) שאין לקרוא בהם, וטעמו דמשום שאסור לבשל בשבת יש בזה איסור של 'מצוא חפציך', אך צ"ב מאי שנא משאר ספרי חכמות שנהגו להקל אפילו במקום שאינו יכול לעשות את אותה החכמה בשבת, וכגון לקרוא מאמר רפואי [היינו אף כשאין בו פקוח נפש], ואפילו שאין היתר לרפאות בשבת עצמה, וע"ש בהערה ע"ד דברי השש"כ (הערה קכד) שהביא כעי"ז בשם הגרש"ז.

## לקרוא כתב של מילה אחת וקריאת שלט של שם הרחוב

איתא במגן אברהם (סימן שכא ס"ק ה) לגבי רשימות שהיו כותבים בהם את שם האיש לבדו, דאין בזה איסור משום שטרי הדיוטות, כיון שלא כתוב שם איזהו עסק, אמנם האליה רבה (סימן שז ס"ק לא) חלק עליו והקשה עליו מהא דאסור לקרוא בכתב שתחת התמונה, ומבואר שאף במילה אחת יש לאסור, ויש שתירצו שמדובר שבצירוף עם התמונה יש כאן עסק. אכן המשנ"ב לקמן (סימן שכג ס"ק כ) פסק כדעת המג"א, שאם כתבו שם האיש לבדו אין בזה משום שטרי הדיוטות. ועל פי זה נראה שיש להתיר לקרוא את השלט שכתוב בו את שם הרחוב וכדומה, דכיון שכתבו בהם רק שם האיש לבדו, אין לאסור משום גזירה שמא יקרא בשטרי הדיוטות, וגם אין לחוש בזה משום שמא ימחוק כיון שהשלט אינו שלו וכנ"ל.

## קריאת עיתונים ועלונים

כתב המשנ"ב (ס"ק סג) לגבי קריאת עיתונים דדעת השבות יעקב שיש להקל בזה, כי אפשר שיש שם צרכי הגוף, והרבה אחרונים אוסרים מפני יש בהם מענייני משא ומתן [ולכאורה משמע במשנ"ב דעיתון שאין בו משא ומתן יש להקל, אך בשעה"צ (ס"ק עא) ציין לדברי כמה אחרונים, ושם מבואר שאפילו בעיתון שאין בו דברי משא ומתן יש לאסור]. ונראה שבזמנינו יש להחמיר בזה יותר, שהרי טעם ההיתר של השבות יעקב הוא משום שיש בהם צרכי הגוף, אך בזמנינו שאף בלי עיתונים הדברים מתפרסמים, ומסתבר שיגיע לצרכיו אף בלא העיתון, אין להקל בזה.

והנה מבואר במשנ"ב שאין לקרוא בעיתונים משום שיש חשש שיקרא את ענייני המשא ומתן שבהם. ונראה דה"ה בשאר עלונים שיש בהם פרסומות שאסור לקרוא בהם משום משא ומתן. אמנם אם רק מפרסמים שם את שמו של התורם נראה דשרי, דהוי כדבר מצוה וכדברי השו"ת הרשב"א (סימן תקפא) המפוסמים דמצוה לפרסם עושי מצוה. אכן אם הוצאות העלון נתרמו ע"י חנות מסתבר שיש לאסור לפרסם אותה, כיון שאינו גורם לאחרים לתרום, כיון שכולם יודעים שתרם רק בשביל פרסום, ויתכן שפרסום מסחרי הוי שטרי הדיוטות ממש, ואין להתיר לקרוא בהם אפילו לצורך מצוה.

## חשש שמא יקרא ענייני משא ומתן

ובעיקר דברי המשנ"ב מבואר שאסור לקרוא בעיתון אף את הדברים הנוגעים לצרכי גופו, משום שיש חשש שמא יקרא גם מענייני משא ומתן, ויל"ע מאי שנא מהא דהתירו לקרוא באגרת השלוחה לו, אף אם אינו יודע מה כתוב בה, והרי יש לחוש שמא יש שם מענייני משא ומתן, וכן יל"ע במה שמצינו בפרי מגדים (סימן שא א"א ס"ק ד) שהתירו להסתכל בתמונה שיש תחתיה כיתוב, ולא חששו שמא יקרא את הכתב שתחתיה, ונראה שכל מה שיש לחוש שמא יבוא לקרוא בשטרי הדיוטות, היינו בדבר שאיסורו הוא משום משא ומתן, אך דבר שגם אם יקרא בו, אין איסורו אלא משום שמא יבוא לקרוא בשטרי הדיוטות לא אסרו מספק.

## לקרוא רשימת הרכיבים ע"ג המוצר

אסור לקרוא את רשימת הרכיבים הרשומה על גבי מוצרים שונים דהוי שטרי הדיוטות, אך אם יש לו בעיות רפואיות שלצורכם רוצה לדעת את הרכיבים (כגון סכרת וכדומה) מותר שהרי יש בזה צרכי הגוף.

## לקרוא בשטר שיכול להתלמד ממנו

כתב המשנ"ב (ס"ק סג) דלקרוא בגט מותר כי יש בזה צורך מצוה, שיכול להתלמד על ידי זה דיני גט. אך נראה שלקרוא בשטר כתובה אסור, ואף שאפשר ללמוד מזה דיני כתוב אסור, כי זה ממש שטרי חוב, וכדבר של משא ומתן דלא הקילו בזה אף לדבר מצוה. ולקרוא בשטר מכירת חמץ, או בשטר היתר עיסקא, אם מעיין רק בטופס [היינו בשטר ריק] ודאי שרי כי לומד ממנו, אך אם כתוב בו את פרטי המכירה או העיסקא נראה דאסור דהוי כשטר מכר שהוא דבר של משא ומתן ואסור כנ"ל.

## כתב הכתוב בלשון הקודש

ברמ"א מבואר שיש להקל בכל כתב שכתוב בלשון הקודש, משום שבלשון עצמה יש קדושה, ולומד ממנו דברי תורה, אמנם כתב המשנ"ב (ס"ק סד) דדעת הרבה אחרונים שאין להקל בזה ואוסרין אפילו בלשון הקודש. ונראה דכל שכן בזמנינו שכולם יודעים לשון הקודש, אין להקל בזה כלל.

## מודעה על 'שלום זכר'

מודעה על שלום זכר מותר לקרוא, ואפילו אם הוא ה'שלום זכר' מתקיים במקום אחר ג"כ יש להקל, כי ע"י המודעה תתפרסם השמחה, ויבואו לברכו, ויש בזה גם קצת מצוה.

**הדינים העולים:**

1. י"א שאין איסור שטרי הדיוטות כשקורא מתוך ספר, ומשמע בשו"ע לאסור וצ"ע.
2. אין להקל לקרוא בשטרי הדיוטות כשמתענג מכך.
3. אף בחול אין לקרוא בספרים שיש בהם משום ביטול תורה.
4. יש מקילין לקרוא בספרי חכמות, ויר"ש יחמיר. וספרי בישול הוא כספר חכמות. ואפשר שיש לאסור טפי דכיון שכתוב שם כללים איך לעשות מלאכה גרע טפי.
5. לקרוא מילה אחת בשלט כגון שם הרחוב יש להקל.
6. יש להקל לקרוא בלוחות זיכרון או בפרוכות אם הוא שוקע או בולט.
7. רשימת אורחים על הכותל והכתב שקוע מותר לקרוא.
8. אסור לקרוא עיתונים וכן עלונים שיש בהם פרסומות, ויש מחמירים אפילו בעיתונים שאין בהם פרסומות.
9. אסור לקרוא רשימת רכיבים שעל המוצר, ואם צריך לצורך בריאותו שרי.
10. בזמנינו אין להקל לקרוא אף בכתב שכתוב בלשון הקודש.