המשך שביעי של המראי מקומות בענין כפל ודוה כשעת העמבד בעזהשית
קטגוריות: ש_ס / לא בבא קמא / שלהי ב_ק - הרב אלימלך וינברג

בס"ד

**בשיטת הרא"ש – [ובמה שחילק בין כפל לדו"ה]**

**[א]: בפסקי הרא"ש פ' מרובה סימן ב'** כתב דהא דקרן כעין שגנב הוא מילתא דפשיטא 'דבשעת שבירתה לאו מילתא קעביד', ובהמשך דבריו כ' דהא דכפל ודו"ה כשעת העמב"ד הוא מכוח הפסוק דאחייה לקרן כעין שגנב דלגופיה לא איצטריך כיון דהוא מסברא אלא בא למעט דכפל ודו"ה אינו כעין שגנב אלא כשעת העמב"ד, 'ועוד דסברא הוא דקרן נתחייב בשעת גניבה אבל כפל ארבעה וחמשה לא מחייב עד שעת העמדה בדין דאי מודה מיפטר'.

וד' הרא"ש תמוהים לכאו', דמאחר שכתב מתחילה דהא דקרן כעין שגנב הוא סברא 'דבשעת שבירתה לאו מידי קעביד', והיינו דהמחייב של גנב בדמים הוא 'מעשה הגניבה' ולא האונס שנעשה אח"כ כיון דאז לאו מידי קעביד, וזהו הטעם שמתחייב בקרן מסברא כשעת הגניבה כיון שעל 'מעשה הגניבה' הוא שנתחייב, א"כ מה 'סברא הוא' דכיון דכפל ודו"ה אינו מתחייב עד שעת העמב"ד דאי מודה מיפטר נשום את שיעור התשלומין שלו כשעת העמב"ד, דלכאו' הקביעה כמה צריך לשלם אינה תלויה 'מתי הוא מתחייב' אלא תלוי 'על מה הוא מתחייב', ואם חיובו הוא 'על מעשה הגניבה' דאח"כ כשנאבדה הגניבה 'לאו מידי קעביד' א"כ מה סברא הוא דכיון שחיוב קנס לא חייל עד שעת העמב"ד שומת התשלומין הוא כשעת העמב"ד.

ולכאו' מבואר בד' הרא"ש, דאעפ"י דלגבי חיוב קרן אמרינן דכל הגזלניןם משלמין כשעת הגזילה משום דעל שעה זו הוא מתחייב, אין הפירוש שחיובו הוא 'על ההפסד הממוני' שנעשה לבעלים בשעת הגניבה, אלא חיובו על 'הפסד החפצא' שלקח מהבעלים בשעת הגניבה, ודין 'תשלומי דמים' הוא תשלום 'במקום החפצא' דכיון שע"י הדמים יכול להשיג 'החפצא' לכך יכול לשלם בדמים, והנה לפי זה היה ראוי לשום החפצא בשעת 'התשלומין' ולא בשעת הגניבה, אבל אמרינן ד'בתחילת חיובו' כבר נקבע 'כמה הם הדמים במקום החפצא', ולכך שפיר כ' הרא"ש דיש חילוק בין קרן שחלות החיוב חל בשעת הגניבה לבין כפל ודו"ה שחלות החיוב חל בשעת העמב"ד ודו"ק.

וכיסוד זה דתשלומי דמים בגניבה הוי 'במקום החפצא' כיון שבדמים יכול להשיג החפצא הוא מפורש **ברא"ש פ"ק דב"ק סימן** **י"א** בדין אין שמין לגנב ולגזלן את השברים 'בגנב כתיב חיים שנים ישלם בגזלן כתיב והשיב את הגזילה אשר גזל, ומיהו מעות יכול ליתן לו דמה לי הן ומה לי דמיהן כיון שיכול לקנות בהן כעין שגזל אבל לא דבר שיצטרך לטרוח ולמוכרו ולקנות בדמים כעין שגזל'.

**[ב]:** והנה בהמשך דברי הרא"ש שם **בשם התוספות** דבנתפטמה ממילא אינו משלם כפל ודו"ה אלא כעין שגנב משום דא"ל שמינה גנבי מינך עיי"ש, וזה ניחא מאוד לפי הנ"ל, דכיון דהפיטום לא היה 'בשעת מעשה הגניבה' אין לחייב עליו אף כפל כשעת העמב"ד, דכל חיובו הוא רק 'על מעשה הגניבה' דאח"כ 'לאו מידי קעביד' וכנ"ל, ולכך על חלק הבהמה שלא היה בשעת מעשה הגניבה אין לחייבו כלל, וכל הדין דכשעת העמב"ד הוא לגבי 'שומת החפץ' שנגנב, דכשבאנו לקבוע כמה דמים צריך לשלם שבהם יוכלו להשיג החפץ שנגנב והם 'במקום החפץ שנגנב' בזה אזלי' בתר שעת העמב"ד שהיא שעה שחל עליו חיוב הקנס וכנ"ל.

אכן בהמשך דבריו הביא הרא"ש **בשם רב אלפס** דס"ל דאף בנתפטמה [אם הוא ממילא] משלם כפל ודו"ה כשעת העמב"ד, ורק בפיטום כזה שקנאו על ידו בשינוי כטלה ונעשה איל אינו משלם כפל אלא כעין שגנב עיי"ש, והרא"ש לא הכריע בין השיטות, וצ"ע איך מתיישבים הדברים לפי תחילת דבריו דחיובו הוא רק 'על מעשה הגניבה' ולא על השבירה של אח"כ דאז 'לאו מידי קעביד', וא"כ הפיטום שלא היה בשעת 'מעשה הגניבה' איך יתחייב עליו כפל ודו"ה כשעת העמב"ד, והסברא שכ' הרא"ש דמשום דחלות חיובו הוי בשעת העמב"ד משלם כאותה שעה אינו נוגע לכאו' כלל לענין הפיטום, שהרי שעת העמב"ד היא רק 'שעת חלות חיובו' ולא השעה ש'עליה הוא מתחייב' וכנ"ל, וצ"ע.

**[ג]:** ובהמשך דבריו כ' הרא"ש שם: 'ובשעת העמב"ד דכפל משמעותו כשויו עתה כשיגמר הדין, אבל לענין דו"ה שמין כמה היה שוה בשעת טביחה ומכירה דההיא שעתא קמחייב, ואם נתייקרה קודם העמב"ד לא משלם כי השתא דאפילו קרן אם נתייקרה ואיתבר ממילא משלם כדמעיקרא כיון דהשתא לאו מידי קעביד וכן אם הוזל אזלינן אחר עידן דטביחה ומכירה', וכל גדולי האחרונים תמהו מאוד על הרא"ש, דהא לענין דו"ה שנתחייב בהן בטו"מ ג"כ אין חיובו עד שעת העמב"ד דאי מודה בהו מיפטר, וא"כ אמאי פשיטא ליה להרא"ש דחיוב דו"ה שנעשה בטו"מ אזלינן ביה בתר שעת הטו"מ ולא בתר שעת העמב"ד, ועיין **ביש"ש פרק מרובה סימן ג' ובב"ח על הטור חו"מ סי' שנ"ד סק"ג ובסמ"ע שם סק"ז** שתמהו כן על הרא"ש, וביותר תמוה דלגבי דו"ה טען הרא"ש דבע"כ אזלינן בתר שעת טו"מ ולא בתר שעת העמב"ד דאפילו קרן אם נתייקרה ואיתבר ממילא משלם כדמעיקרא כיון דהשתא לאו מידי קעביד', ותמהון גדול הוא, למה לגבי דו"ה הנעשה ע"י טו"מ הבין הרא"ש בפשיטות שהוא דומה לקרן שאין לחייבו אלא על שעת הגניבה ולא על אח"כ 'דלאו מידי קעביד', ואילו לגבי כפל הבין הרא"ש לעיל בפשיטות 'דסברא הוא' דכיון שחיובו הוא קנס דאי מודה מיפטר ולא נתחייב עד שעת העמב"ד חיובו הוא כשעת העמב"ד וצע"ג, ועיין **בפלפולא חריפתא על הרא"ש אות ה'** מש"כ לבאר בד' הרא"ש וצ"ב.

**ובסמ"ע ובב"ח שם** תי' בד' הרא"ש, דבדו"ה לפעמים לא אמרינן ביה דאי מודה מיפטר, דאם כבר באו עדים על הגניבה ואח"כ הודה על הטביחה אין הודאתו פטרתו לפי שלא חייב עצמו בכלום וכמבואר **בב"ק דף ע"ה** עיי"ש, **ובפלפולא חריפתא שם** הק' על דבריהם דא"כ דברי הרא"ש אינם אלא בכה"ג שכבר באו עדים על הגניבה, ומדבריו נראה דלעולם בדו"ה אזלינן בתר שעת הטביחה ולא בתר שעת העמב"ד, ואף היכא שהודה בב"א על הגניבה ועל הטביחה ואח"כ באו העדים דמהני הודאתו לפוטרו ג"כ אמרינן דאינו חייב אלא כשעת הטביחה ומכירה ולא כשעת העמב"ד, וגם עיקר דבריהם צ"ב, דבפשוטו אין דינו של הרא"ש תלוי אי מהני הודאתו במציאות לפוטרו או לא, אלא משום 'דכפל ודו"ה לא מיחייב עד שעת העמב"ד דאי מודה מיפטר', והיינו דאינו אלא 'הוכחה' דחיובו חל בשעת העמב"ד, ולגבי נידון זה דחיוב קנס חל רק בשעת העמב"ד אין חילוק אם כבר באו עדים על הגניבה או שלא באו עדיין עדים על הגניבה, וצ"ע.

**ובדרישה סי' שנ"ד סק"ג** בתוך אריכות דבריו כ' בדעת הרא"ש, דמיעוטא דגניבה וחיים דאתי לגבי כפל דדוקא לקרן אחייה כעין שגנב ולא כפל לא שייך אלא לגבי הכפל התלוי ב'גניבה' דאיירי ביה קרא, אבל דו"ה שחיובו תלוי בטביחה ומכירה ולא בגניבה ע"ז לא קאי מיעוטא דקרא ושוב אזלינן ביה בתר הסברא לחייבו כשעת טביחה כיון שעל שעה זו הוא מתחייב עיי"ש, אכן דבריו נסתרים מתחילת ד' הרא"ש הנ"ל שכ' בהדיא 'ומגניבה וחיים דריש דוקא אחייה לקרן כעין שגנב הא כפל ארבעה וחמשה כשעת העמב"ד', ומפורש דהדרשא דממעטינן מקרא דחיים שנים ישלם קאי בין על כפל ובין על ארבעה וחמשה, וכל דברי הרא"ש בהמשך דבריו באו 'לפרש' המיעוט, דלגבי כפל מתפרש המיעוט דלא כעין שגנב אלא כשעת העמב"ד ולגבי דו"ה מתפרש המיעוט דלא כעין שגנב אלא כשעת טביחה ומכירה ודו"ק.

**[ד]: ובחידושי רבי מאיר שמחה בדף ע"ו.** כתב מהלך מחודש בדעת הרא"ש, דמש"כ דלגבי כפל אין חיובו עד שעת העמב"ד משום 'דאי מודה מיפטר' ולכן 'סברא הוא' שישומוהו כשעת העמב"ד, אין כוונתו לדינא ד'מודה בקנס פטור', אלא כוונתו להדין המבואר **בב"ק דף ס"ח: ודף ע"ו** דאם 'חזרה קרן לבעלים' לפני העמב"ד פטור מכפל משום דדרשינן מקרא ד'המצא תמצא בידו' שאין חיוב כפל אלא כשנמצאת הגניבה בידו, ונמצא דחיוב כפל אינו 'על מעשה הגניבה' לחודה אלא 'על מציאת הגניבה בידו' ולכן אזלינן בתר ההיא שעתא של 'מציאת הגניבה בידו' כדי לקבוע את שיעור חיובו, וכתב ר' מאיר שמחה שם דהאי דינא נאמר רק לגבי תשלומי כפל ולא לגבי תשלומי דו"ה, שאם כבר נתחייב בכפל ואח"כ מכר וחזרה קרן לבעלים לפני העמב"ד הרי הוא חייב בדו"ה, ונמצא דחיוב דו"ה אינו על 'מציאת הגניבה' אלא על 'מעשה הטביחה או המכירה' ולכן שוב אזלינן ביה מסברא כשעת הטביחה או המכירה ולא בתר שעת העמב"ד עיי"ש בדבריו הנעימים.

**[ג]: ובחידושי רבינו חיים הלוי פ"א מה' גניבה הט"ו בד"ה ונראה לומר** כתב בדעת הרמב"ם 'דהא דתשלומי כפל ודו"ה כשעת העמב"ד היינו דוקא כשהגניבה בעין....וגם די"ל, דכ"ז שהגניבה בעין ויכול לומר הרש"ל, ואי חזרה קרן לבעלים מיפטר וכמבואר בב"ק דף ס"ח: ודף ע"ו שם, **וא"כ הא לא נשלם עדיין חיובו בכפל ודו"ה ורק בשעת העמב"ד הוא שנגמר חיוב כפל שלו** וע"כ הך זולא משנה את דינו, משא"כ בליתא לגניבה דאין כאן עוד לומר הרש"ל וכבר נגמרה גניבתו וחיוב כפל שלו א"כ הך זולא אינה משנה את דינו ואזלי' בתר שוויה של שעת גמר החיוב והוא בשעת שבירה', ובהמשך דבריו כ' הגר"ח שם: **ועיין ברא"ש בב"ק דף ס"ה שם שכתב כן להדיא דבשברה בידים משלם גם כפל כיוקרא דשעת שבירה** וזהו כמש"כ בדעת הרמב"ם'.

ומבואר בדבריו מהלך מחודש בבי' ד' הרא"ש, שלא בא לחלק כלל בין כפל ודו"ה, אלא בא לחלק בין היכא שה'גניבה בעין' דאז לא נשלמה גניבתו עד שעת העימב"ד ולכן אזלי' בה בתר שעת העמב"ד, לבין טביחה ומכירה שכבר אין הגניבה בעין וממילא צריך ליליך אחר השעה האחרונה שבה נגמר חיובו דהיינו השעה האחרונה לפני שנאבדה מהעולם בטביחה או מכירה, וכן פירש בדברי הרא"ש באורך תלמידו של הגר"ח **בחידושי הגרנ"ט סימן קל"א** ורצה להשוות לפי זה את דברי הרא"ש עם דברי **הטור בסי' שנ"ד** עיי"ש.

והדברים צ"ע לפרשם בד' הרא"ש, שהרי הרא"ש למד דבו"ה אזלינן בתר שעת טביחה ולא בתר שעת העמב"ד ממה שב'קרן' אזלינן בתר שעת הגניבה ולא בתר שעת השבירה דאז לאו מידי קעביד, ולפי דבריהם אין לזה שום שייכות דבא מת אף דו"ה דטביחה הוי ככפל שאינו תלוי ב'מעשה הגניבה' אלא ב'גמר הגניבה', אלא שבטו"מ לעולם 'גמר הגניבה' הוי בשעת טו"מ כיון שאח"כ כבר אין הגניבה בעולם וצ"ע.

.