סי_ מט - דברים שבכתב אי אתה רשאי לאומרן על פה
קטגוריות: שו_ע / אורח חיים / אורח חיים - דור המלקטים

*דברים שבכתב אי אתה רשאי לאומרן על פה*

***סימן מ"ט***

1. כללים.
2. אנשים.
3. ***היתר א': נביאים וכתובים.***
4. ***היתר ב': רק מי מוצאי ידי אחרים.***
5. ***היתר ג': דבר שרגיל ושגור בפי הכל.***
6. שאר היתרים.
7. סדר התפילה.
8. ***אמירת "ויכולו" גבי קידוש בעל פה***.
9. שאר ציורים.

*דור המלקטים* ***- איך נשיר (מילואים סי' א'), שפתי שושנים (בחבוט).***

1. ***כללים.***
   1. ***מקור.***
      1. ***גיטין (דף ס:, תמורה דף יד:) – "דרש רבי יהודה בר נחמני מתורגמניה דרבי שמעון בן לקיש, כתיב: כתוב לך את הדברים האלה, וכתיב: כי ע"פ הדברים האלה, הא כיצד.*** *דברים שבכתב אי אתה רשאי לאומרן על פה****, דברים שבעל פה אי אתה רשאי לאומרן בכתב".***
      2. ***גיטין (דף ס.) – "ורבה ורב יוסף דאמרי תרוייהו: האי ספר אפטרתא אסור למקרי ביה בשבת; מאי טעמא. דלא ניתן ליכתב. מר בר רב אשי אמר: לטלטולי נמי אסור; מ"ט. דהא לא חזי למיקרי ביה. ולא היא, שרי לטלטולי ושרי למיקרי ביה, דר' יוחנן ור"ש בן לקיש מעייני בספרא דאגדתא בשבתא, והא לא ניתן ליכתב! אלא כיון דלא אפשר (תהלים קי"ט) עת לעשות לה' הפרו תורתך, ה"נ כיון דלא אפשר עת לעשות לה' הפרו תורתך".***
   2. *דרבנן או דאורייתא****.***
      1. ***דרבנן.***
         1. ***יראים (סי' רס"ח) – "דכתובי אסמכתא נינהו ומדרבנן הוא משום שאם היינו אומרים דברים שבכתב על פה היו מתיאשין לכותבם וגם לא היו מאמינים עמי הארץ כ"כ כי היו אומרים לא נכתבו וחכמים רצונם אמרו".***
      2. ***דאורייתא.***
         1. ***חרדים (מצוות עשה פרק ב' אות ב') – "מצות עשה מן התורה התלויות בעינים ואפשר לקיימן בכל יום ... סוף פ' חמישי דגיטין כתב לך את הדברים האלה דברים שבכתב אי אתה רשאי לאומרו על פה אלא ילמוד בעיניו תורה שבכתב בספר ולאו הבא מכלל עשה עשה".***
         2. ***עי' שיטה מקובצת (תמורה דף יד: אות ל"ד) – "בחומש. שהרי עדיין לא היו נביאים וכתובים אמנם".***
         3. ***חת"ס (גיטין ריש דף מה:) – "הואיל וקיי"ל דברים שבכתב אי אתה רשאין לאומרן בע"פ וס"ת שלא נעשה כהלכתו ה"ל בע"פ א"כ אף על גב דכל קריאת התורה בציבור אינו אלא מדרבנן מ"מ הקורא בזה קורא בע"פ ועבר אדאורייתא, ולכמה פוסקים אין חילוק בין ציבור ליחיד לעולם אסור לומר בע"פ ויש מתירין ביחידים ובזה"ז לכ"ע מותר ליחידים משום עת לעשות לה' שאין הספרים מצויים לכל, עיין כל זה בתוס' ישנים יומא ע' ע"א ע"ש וטוש"ע א"ח סי' מ"ט".***
      3. ***מראי מקומות – ברכי יוסף (ס"ק ב'), מגן גיבורים (שלטי גיבורים ס"ק א'), פסקי תשובות (הע' ה'), שפתי שושנים (פרק א' סעי' ג').***
         1. ***פמ"ג (ריש פתיחה כוללת) – "וכולן תורה שבכתב הם, ובגיטין פרק הנזקין ס' ע"ב פליגי רבי אלעזר ורבי יוחנן, רבי אלעזר אמר רוב התורה בכתב ומיעוטה על פה ורבי יוחנן אמר רוב על פה ומיעוטה בכתב. ובבאר שבע דף ח' ע"ב (דפוס וינציאה) [הוריות ד, א ד"ה אבל בדבר] כתב איך יתכן זה דהלא רובה בעל פה, ותירץ שרש"י [גיטין שם ד"ה רוב] הרגיש בזה ופירש מחלוקת רבי אלעזר ורבי יוחנן תלוי אם מה שנדרש בי"ג מדות ורמז בכתב הוה כתורה שבכתב או על פה, והלכה כרבי יוחנן לגבי ר' אלעזר (בן פדת תלמיד רבי יוחנן), ונפקא מינה לענין הורו בית דין בדבר שהצדוקין מודים בו [הוריות שם], דאם ספק ניזול בתר רובא יע"ש. ולי העני נראה שיש כמה נפקא מינה לדינא: א', לענין (זמנם) אם תורה שבכתב ניתן לכתוב ולא בעל פה, לרבי אלעזר רק הלכה למשה מסיני שאין לו רמז בקרא אסור לכתוב, ולרבי יוחנן כל שאין מפורש בכתב אף שנלמוד בי"ג מדות אסור לכתוב".***
         2. ***ספיקא במילתא אם אסור או מותר, ויש גם פלוגתא דרבוותא אם עיקר הדין בזה הוא מן התורה או מדרבנן.***
            1. ***עי' יו"ד סי' ק"י בכללי ס"ס להש"ך כלל ט"ז, לשיטות ומראי מקומות.***
         3. ***אסמכתא: איסור דרבנן שיש סמך מן התורה.***
            1. ***עי' ריש הל' אמירה לנכרי [סי' רמ"ג] וריש הל' מוקצה [סי' ש"ח], לשיטות ומראי מקומות.***
   3. *טעם האיסור****.***
      1. ***חסרות ויתירות.***
         1. ***ריטב"א (גיטין דף ס: ד"ה הא) – "הא כיצד דברים שבכתב אי אתה רשאי לאומרן על פה. ופי' רבינו נר"ו משום דבקריאתן על פה איכא הפסד דליכא למדרש חסרות ויתרות וכמה דינין הנדרשים, ועקומים ולפופין".***
         2. ***ר"ן (מגילה דף יד. ד"ה אמר) – "וטעמא דמילתא משום דדברים שבכתב איכא מילי טובא דמדרשי מתוך הכתב כגון חסרות ויתרות וקרי ולא כתיב ודכוותייהו ואי אמרת להו על פה בצרי להו"..***
         3. ***עי' לבוש (סעי' א') – "והיינו טעמא משום שפסוקים שבתורה ונביאים וכתובים נדרשים מתוך חסרות ויתרות וקרי וכתיב ודכוותייהו, ואם יקראו אותן על פה לא ירגישו אלו הענינים".***
      2. ***שחוששים שמא יטעה.***
         1. ***תוס' רי"ד (מגילה דף יז.) – "ואף על גב דאמרי' דברים שבכתב אי אתה רשאי לאומרן בע"פ הנ"מ לכתחלה ושמא יטעה אבל בדיעבד יצא אי נמי אם גירסם יפה והיו ישרים אצלו שרי".***
      3. ***היו מתיאשין לכותבם – יראים (סי' רס"ח, לשונו מובא לעיל).***
      4. ***לא היו מאמינים עמי הארץ כ"כ כי היו אומרים לא נכתבו וחכמים רצונם אמרו – יראים (סי' רס"ח, לשונו מובא לעיל).***
   4. *שיעור האיסור****.***
      1. ***אפילו אות אחד.***
         1. ***מחבר (סי' קל"ט סעי' ג') – "סומא אינו קורא, לפי שאסור לקרות אפי' אות אחת שלא מן הכתב".***

***כס"מ (הל' תפילה פרק י"ב הל' ח') – "[והוא שלא יקרא על פה שאסור לקרות שלא מן הכתב אפילו תיבה אחת]. ומ"ש והוא שלא יקרא על פה. בגיטין פרק הניזקין (דף ס') אמרינן דדברים שבכתב אי אתה רשאי לאומרם על פה".***

* + - 1. ***פמ"ג (מש"ז ס"ק ז') – "והא קיימא לן דאות אחת שלא מן הכתב אסור, עיין סימן קל"ט [סעיף ד] דקריאת התורה בציבור דווקא מספר תורה כשירה, ואפילו חומשין לא, כל שכן לקרות בעל פה. הן אמת שהכסף משנה פרק י"ב מתפלה הלכה ח' כתב אסור לקרות אות אחת, גיטין [ס, א], דברים שבכתב כו', וצ"ע כעת".***
      2. ***פסקי תשובות (אות א').***
    1. ***צריך משמעות בפני עצמו.***
       1. ***מג"א (סי' קמ"ג ס"ק ד') – "וכ"כ מהר"ל מפראג בספר נר ישראל דף ס"ו דתיבה אחד שאין לו משמעות כלל אא"כ נצרף אותו לתיבה אחרת מותר לאומר' בע"פ".***
       2. ***ח"א (כלל ל"א סעי' ל"ג) – "ואף על גב דדברים שבכתב אסור לאמרן בעל פה, כיון שאינה אלא אות אחת או תיבה א' שאין לה משמעות כלל לבדה לא מקרי דברים".***
       3. ***מחה"ש (סי' קמ"ג ס"ק ד') – "אם נמצא כו'. דתיבה אחד כו'. ר"ל, אף על פי שאמרו [גיטין ס, ב] דברים שבכתב אי אתה רשאי לאומרה בעל פה, הכונה דוקא דבר שלם וענין בפני עצמו אסור לומר בעל פה, אבל תיבה אחת או שתים שאין לו משמעות אם לא נצרף אותו למה שלפניו או לאחריו, זה אינו נקרא דברים, ומותר לאומרה בעל פה. וכן הוא במעדני מלך [דברי חמודות ה"ק, ספר תורה אות פח]".***
    2. ***מראי מקומות – א"ר (סי' קמ"ג ס"ק ה'), שפתי שושנים (פרק א' סעי' ה').***
       1. ***בית הלוי (הקדמה לתשובות) – "והנה בכמה מקומות הבאתי דברי הגמרא ולא שמרתי להעתיק הלשון רק הכוונה. כי לפעמים היה קשה לי לעיין בפנים ולהעתיק. ולדעתי זה הטעם דנמצא בגמרא איזה פסוקים בשינוי הלשון ממה שהוא כתוב*** *כמו ונתן הכסף וקם לו* ***משום דדברים שבכתב אי אתה רשאי לאומרם ע"פ וכשהיו דורשים הפסוק היו אומרים אותו מן הכתב ולפעמים כשלא היה מצוי להם הספר במקום ההוא היו אומרים הפסוק בשינוי קצת רק שיבואר בו כוונת הדרשה ואפתח בכבוד אכסניא של תורה".***
  1. *מליצה בעלמא****.***
  2. *תגרום בעל פה****.***
     1. ***מיקל – תוס' (ב"ק דף ג: ד"ה כדמתרגם), ברכי יוסף (ס"ק א', שיורי ברכה ס"ק א', מחזיק ברכה ס"ק א'), שע"ת (ס"ק א').***

1. ***אנשים.***
   1. *סומא****.***
      1. ***מיקל – מג"א (ס"ק א'), באה"ט (ס"ק א'), גר"ז (סעי' א'), מגן גיבורים (אלף המגן ס"ק ג'), ערה"ש (סעי' ג'), מ"ב (ס"ק א').***
      2. *כתב ברייל****.***
         1. ***מנחת יצחק (ח"ג סי' י"ב אות י"ב) – "אמנם בנוגע לסומא י"ל עוד, לפי מה דאיתא להקל במגרס גריסין, וצ"ל משום דאין קפידא באמירת בע"פ רק בדילוג אות או מלה, ולכן הרגיל ושגור מותר, וכמ"ש בחו"י שם, וא"כ י"ל בסומא הקורא ממה שנדפס בכתב ברייל, הוי כמו מגרס גריסין, דאין לחוש להשמטת אות או מלה, ואולי גם כת"ה נתכוון לזה, במש"כ בסוף הקונטרס, אבל גם מגרס גריסין ל"מ להוציא אחרים עכ"פ, אם ל"ה מגרס גריסין לכל, וכמ"ש הפמ"ג כנ"ל".***
      3. ***מראי מקומות – שפתי שושנים (פרק ז' סעי' א' - סעי' ה').***
   2. *נשים****.***
      1. ***מיקל.***
         1. ***הר"א לאפיין (מוריה גליון ק"ט [כסליו תשמ"א] עמ' נ"ג) – "גדול אחד אסר על בתו הקטנה לשמוע לפקודת המורה ללמד בעל פה שירת דבורה, משום דברים שבכתב אי אתה רשאי לאומרם על פה, ואף שקטנה היא מ"מ אסר משום חינוך. והנה בתוס' ב"ק ג' ע"ב ד"ה כדמתרגם רב יוסף כתבו וז"ל 'נקט ר"י לפי שהיה בקי בתרגום, שיש כמה עניני תרגום, ולא כדפירש בעלמא (תוס' ד"ה לא ניתנו שבת קט"ו ע"א) לפי שהיה סגי נהור ודברים שבכתב אי אתה רשאי לאומרם על פה ולכך היה אומר תרגום, דמשום עת לעשות אמר התם דשרי (גיטין ס.) ואין לך עת לעשות גדול מזה' עכ"ל התוס' ... כיון שמתוס' ב"ק מוכח דמי שפטור מלימוד התורה אין עליו איסור ללמד תורה שבכתב בע"פ ולא מצינו חולק א"כ נקטינן דנשים מותרות ללמוד תורה שבכתב בע"פ".***
            1. ***צ"ב, כיון נשים יש חיוב לימוד התורה - עי בה"ל סוף סי' מ"ז.***
      2. ***מראי מקומות – הר"ד קרויס (קול התורה גליון ס"ב ח"א עמ' קל"ו).***
         1. ***שפתי שושנים (פרק א' סעי' ו') – "יש שכתבו, שגם הנשים אסורות בקריאת דברים שבכתב על פה, ויש שנסתפקו בזה".***
   3. *קטנים, חינוך****.***
      1. ***מראי מקומות – הר"א לאפיין (מוריה גליון ק"ט [כסליו תשמ"א] עמ' נ"ג, לשונו מובא לעיל), שפתי שושנים (פרק ח' סעי' ד').***
         1. ***ציץ אליעזר (חי"ג סי' י"א) – "ונראה ברור שעפי"ז הוא דעמא דבר להקל בדברים שבכתב לאמרם בע"פ, הן פסוקים והן ענינים שלמים והיינו בהיות שלא בא הדבר להוציא רבים ידי חובתן, ולכן אין כל מקום וכל טעם למחות בידי אחרים בזה, או לבטל מנהגים שנהגו בזה, או לבטל מנהגים שנהגו בזה לשם מטרה ותועלת חינוכית מכוונת".***
2. ***היתר א': נביאים וכתובים.***
   1. *ראשונים****.***
      1. ***מיקל.***
         1. ***תוס' (תמורה ריש דף יד:) – "וא"ת היכי קאמרינן מזמורים על פה וי"ל דאין להקפיד רק מה שכתוב בחומש".***
      2. ***מחמיר.***
         1. ***ר' גרשום (תמורה דף יד:) – "דברים שבכתב. תורה נביאים וכתובים".***
         2. ***עי' תוס' (ב"ק דף ג: ד"ה כדמתרגם).***
         3. ***ריטב"א (יומא דף ע.) - לשונו מובא לקמן.***
         4. ***תוס' ישנים (יומא דף ע.) - לשונו מובא לקמן.***
         5. ***תוס' הרא"ש (יומא דף סח: ד"ה ובעשור) - לשונו מובא לקמן.***
   2. *פוסקים****.***
      1. ***מיקל.***
         1. ***ב"ח (סוף ס"ק א') – "וכתבו עוד התוספות ומביאו ב"י דאין אנו מקפידין אלא על מה שכתוב בחומש ולכן לא קשה מפסוק (תהלים קלו ז) לעושה אורים גדולים כי לעולם חסדו ומפסוק (תהלים סו ט) השם נפשנו בחיים ומפסוק (ירמיה לא י) כי פדה ה' את יעקב".***
      2. ***מחמיר.***
         1. ***לבוש (סעי' א').***
         2. ***מקור חיים (חו"י) – "ומ"ש התו' בתירוץ הראשון ... צ"ע שהרי ...".***
         3. ***א"ר (ס"ק ב').***
         4. ***מחה"ש (ס"ק א').***
         5. ***מגן גיבורים (שלטי גיבורים ס"ק א').***
         6. ***מ"ב (ס"ק ו', לשונו מובא לקמן).***
         7. ***פסקי תשובות (אות א').***
   3. ***מראי מקומות – שפתי שושנים (פרק ב' סעי' ג').***
3. ***היתר ב': רק מי מוצאי ידי אחרים.***
   1. *ראשונים****.***
      1. ***מיקל.***
         1. ***תוס' (תמורה ריש דף יד:) – "אמנם קשה היכי קרינן ויושע וקריאת שמע וי"ל דאין להקפיד אלא בדבר שמוציא אחרים ידי חובתן".***
         2. ***תוס' ישנים (יומא דף ע.) – "אך קשה לרבי על פרשת קרבנות שאנו אומרים בכל יום בעל פה ואינו סידרו של יום ואומר רבי דהיינו טעמא שאינו מוציא רבים ידי חובתן אבל אם היה להוציא רבים ידי חובתן היה אסור כיון שאינו סידרו של יום".***
         3. ***יראים (סי' רס"ח) – "שבשאר דברים שבכתב לא אסרו על פה אלא להוציא אחרים ידי חובתן דאמרינן בתעניות בפ"ג אמר ר"י היאך יחיד יכול לקרות בצבור על פה אלא כולם קוראים כקורא את שמע".***
         4. ***תוס' הרא"ש (יומא דף סח: ד"ה ובעשור) – "ומיהו קשה על פרשת קרבנות ופסוקי דזמרה ופרשת ויושע וק"ש ופסוקים דבתר השכיבנו שאנו אומרים בעל פה, וי"ל כיון שאינו מוציא רבים ידי חובתן בקריאתו אלא כל אחד קורא לעצמו יכול לאומרם על פה, וה"ר אליעזר ממיץ הביא ראיה לזה מהא ...".***
         5. ***עי' טור (סי' מ"ט) – "ומה שקורין פרשת התמיד על פה וכן פסוקי דזמרה אף על גב דקי"ל דברים שבכתב אי אתה רשאי לאומרם בעל פה כתב דודי הרב רבי חיים ז"ל כל דבר שרגיל ושגור בפי כל אין בו משום דברים שבכתב אי אתה רשאי לאומרם על פה וא"א הרא"ש ז"ל היה אומר דלא אמרינן דברים שבכתב אי אתה רשאי לאומרם על פה אלא להוציא אחרים ידי חובתן אבל כל אחד לעצמו שרי לכן נוהגים באשכנז כשמגיע ש"ץ לפסוקים שבתפלה כגון מי כמוכה באלים ה' ה' ימלוך לעולם ועד שהוא והקהל אומר אותו כל אחד ואחד בפני עצמו".***
   2. *פוסקים****.***
      1. ***מיקל.***
         1. ***דר"מ (ס"ק א') – "מצאתי בהגהות אלפס דמגילה (שלטי הגבורים יד. אות א) שכתב דהא דאסור לאומרו על פה דוקא יחיד אבל ציבור ביחד שרי ולכן עונים כולם מי כמוך כו'".***
         2. ***עי' לבוש (סעי' א') – "ויש אומרים הא דאסורים לאומרם על פה מן הטעם שכתבתי, היינו להוציא אחרים ידי חובתן, שצריך הקורא לדקדק בהן מאד בכל נקודות וחסירות ויתירות כדי שיצאו השומעים, אבל כשכל אחד קורא לעצמו, כל אחד מדקדק ביותר במה שקורא בפיו ויודע אותו, ואין קפידא אם קורא על פה. ומטעם זה נתפשט המנהג כשמגיע שליח ציבור לפסוקים שבתפלה כגון מי כמוך וגו', ה' ימלוך וגו', שהוא שותק והקהל אומרים אותו כל אחד ואחד בפני עצמו".***
         3. ***ב"ח (ס"ק א') – "והחילוק שכתב הרא"ש בין להוציא אחרים ובין להוציא לעצמו כתבוהו התוספות פרק יש בקרבנות וכן כתב הכלבו בשם הר"ף ומביאו ב"י והכי עיקר דאין רשאי להוציא אחרים בעל פה אף על פי שהוא רגיל ושגור בפי השליח צבור וכמו שכתב רבינו לכן נוהגים וכו' ונראה דאף ה"ר חיים מודה בזה דלהוציא אחרים לא מהני הא דשגור בפי השליח צבור ולא היתה דעת ה"ר חיים אלא לומר דאפילו לעצמו לא שרי לקרות פרשת התמיד ופסוקי דזמרה בעל פה אם אינו שגור בפיו והכי נקטינן וגם הרא"ש מודה בזה ואין הפירושים חולקים כלל דזה וזה מדברי התוספות הם".***
         4. ***פר"ח (על סעי' א') – "אלא עיקר הטעם כהרא"ש".***
         5. ***עטרת זקנים (על המחבר סעי' א') – "אף על גב דקיימא לן דברים שבכתב כו'. דווקא להוציא רבים ידי חובתן אסור לומר בעל פה, אבל כל אחד בפני עצמו שרי, כנ"ל".***
         6. ***גר"א (ד"ה כל) – "כל דבר כו'. אבל העיקר כמ"ש הטור בשם הרא"ש דדוקא להוציא ציבור ידי חובתן וכן כתבו תוס' בתמורה שם וכן כתב הכלבו בשם הרי"ף וגמרא ערוכה היא בסוף תענית ע"ש וכן כ' תוס' ישנים במס' יומא ע' ד"ה ובעשור הטעם שאין אסור אלא להוציא רבים י"ח והביאו ראיה מהא דתענית אר"י וכי היאך יחיד כו' וכן עיקר".***
         7. ***ברכי יוסף (ס"ק ב') – "כל דבר שרגיל ושגור וכו'. הטור כתב בשם הרא"ש דהאיסור הוא להוציא אחרים. והרב פר"ח כתב שכן עיקר, והביא ראיה מדאמרינן בתענית דף (כ"ט) [כח א] אמר ר' יוסי וכי יחיד יכול לקרות דברי תורה על פה בציבור וכו'. עיין שם שכתב דזה מבואר בדברי הרא"ש. וכן הביא ראיה [זו] הרב מגן אברהם (ס"ק א). וכבר קדמם בראיה זו הסמ"ג בהל' מגילה, והזכיר דבריו הר' שלטי הגיבורים פרק הקורא עומד (מגילה יד א)".***
         8. ***חכמת שלמה (סי' מ"ט) – "נ"ב, הנה בדין דברים שאסור לאומרם בעל פה יש בזה הרבה שיטות, דיש מחלקין בין מגרס גריסן או לא, ויש מחלקין בין אם היחיד קורא להוציא את הרבים ידי חובתן או לא, ע"ש. והנה אני בעניי מצאתי ראיה מפורשת מן הש"ס דאינו אסור רק להוציא רבים ידי חובתן, והוא ש"ס מפורש [תענית כח, א] וז"ל, במנחה ביחיד קורא אותה על פה, אמר ר' יוסי וכי יחיד יכול לקרות דברי תורה על פה בציבור, אלא כולן נכנסין וקורין אותה על פה כקורא את שמע, ע"ש. והרי התם הני פרשיות שבבראשית לא הוי מגרס גריסן, ואף על פי כן לא פריך ר' יוסי רק וכי יחיד יוכל לקרות דברי תורה על פה בציבור, משמע דוקא בציבור הוא דקשיא ליה אבל בפני עצמו היה מותר לקרות, ומוכח להדיא כדיעה זו דדוקא להוציא רבים ידי חובתן אסור, אבל בינו לבין עצמו מותר. וגם ממה דמשני הש"ס אלא כולן נכנסין וקורין אותה על פה כקורא את שמע, מוכח להדיא כדעת המרדכי שהביא הדרכי משה בסימן זה שאם כל הציבור קורין על פה אין קפידא, דהרי זה הוי עיקר תירוצו וכי יחיד יוכל לקרות בעל פה בציבור, ובעל כרחך דקושייתו רק משום דדברים שבכתב אי אתה רשאי לאומרם בעל פה, ועל זה משני דכל הציבור קורין כן בעל פה, מוכח להדיא כדעת המרדכי כן. ותמיה שלא ראיתי מי שהרגיש בש"ס זה, וזה ברור לפענ"ד, ודו"ק".***
   3. *להוציא אחרים - האם דוקא להוציא ציבור או כל אחד****.***
      1. ***מיקל – הגריש"א זצ"ל (הל' שבת בשבת פרק ז' הע' ט"ז, אשרי האיש ח"ב פרק ז' סעי' ט"ו, "ויש הטועים במש"כ הגר"א ס"ב שם בשמו דאם מוציא אחרים ידי חובה צריך לומר מתוך הכתב, והא ליתא, דהגר"א שם מיירי בלהוציא ציבור ידי חובה, אבל להוציא ב"ב דיחידין הן, מה לי הוא מה לי הם, וכן הסכים רבינו לדינא").***
      2. ***מחמיר – ששכ"ה (פרק מ"ז הע' קנ"ב).***
      3. ***הגרח"ק שליט"א (אליבא דהלכתא גליון ג' עמ' ג' טור ד') – "ש. מה שכתב המשנה ברורה (סי' מ"ט ס"ק ז') שלהוציא אחרים יש להחמיר שלא לומר פסוקים בעל פה, האם כוונתו דוקא להוציא ציבור או כל אחד. ת. במוציא חבירו ראוי ליזהר. (אבל אין המנהג כן)".***
      4. ***מראי מקומות – שפתי שושנים (פרק ח' סעי' ה').***
   4. *להוציא אחרים - ושגור בפיו****.***
      1. ***עי' לקמן.***
   5. *בדיעבד, שהוציא אחרים****.***
      1. ***ברכי יוסף (סוף ס"ק ב') – "ונהירנא דזה ימים שמעתי מהרב כמה"ר אליהו ישראל נר"ו שהביא ראיה בדיעבד אם קרא על פה לא יצא, מדברי הסמ"ג הלכות מגילה שכתב וז"ל, והקורא את המגילה על פה לא יצא י"ח שאנו למדים נזכרים מכתוב זאת זכרון בספר, אבל שאר דברים שבכתב לא נאסר על פה אלא להוציא אחרים ידי חובה, עכ"ל. דאלמא מאי דאצתריך לסמ"ג ילפותא למגילה היינו משום דאף לעצמו לא יקרא על פה, הא לאו הכי שוים מגילה ושאר דברים שבכתב, וכי היכי דאשכחן במגילה דהקורא על פה לא יצא, הכא נמי בדברים שבכתב אחריני, להוציא אחרים, לדעת הסמ"ג לא נפקי י"ח. וכ"כ הר"ש בן הרשב"ץ סי' תכ"ח, שהציבור לא יצאו קריאת מי שקרא שלא מהכתב, ע"ש. אלו דבריו נר"ו.*** *ואני אומר דאדרבא* ***מדברי הסמ"ג יש הוכחה להפך, דיצא בדיעבד. שהוא השוה מגילה לשאר דברים שבכתב, ומשמע מדבריו דחומש ומגילה ושאר כתבי הקדש שוים, כאשר יראה הרואה. והרי מפורש בש"ס וכל הפוסקים דהשמיט הסופר במגילה פסוקים וקראן ע"פ יצא, כמש"ל. ומסתמא בין כשקורא לעצמו בין לאחרים הוי, דהא סתמא נקטי לה. והסמ"ג לא יחלוק על זה. וה"ה לשאר דברים שבכתב. אלא הסמ"ג מקצר ועולה, ולא נקיט כי אם עיקרי הלכות, ואת היותר משמיט, כידוע. ולכן השמיט דין זה דהשמיט הסופר. ואיידי דקיצר בזה לא ביאר אלא חילוק מגילה לשאר מילי, בהא דלעצמו ולאחרים. אמנם ממילא רווחא, דשאר מילי כמגילה שאם קרא על פה יצא ומוציא, כי היכי דקי"ל במגילה דהשמיט פסוקים קורא אותם על פה ויוצא ומוציא. אלא דבמגילה אם קרא חציה על פה לא יצא דילפינן מג"ש. ודוק".***
   6. ***אין למחות.***
      1. ***מ"ב (ס"ק ב') – "כתב הרדב"ז ח"א סימן קל"ה לקרות הפרשה בע"פ בשעה שש"ץ קורא אני נזהר אבל איני מוחה לאחרים משום דיש פוסקים הרבה שסוברים דהאיסור הוא דוקא אם מוציא בזה לאחרים ידי חובתן וכן כתב בעט"ז וביאור הגר"א".***
      2. ***גר"ז (סעי' א') – "ויש ליזהר כסברא הראשונה אבל המקיל כסברא האחרונה אין צריך למחות בידו".***
   7. ***מראי מקומות – שפתי שושנים (פרק ב' סעי' ד').***
4. ***היתר ג': דבר שרגיל ושגור בפי הכל.***
   1. *ראשונים****.***
      1. ***מיקל.***
         1. ***ר"ת (מרדכי גיטין רמז ת"ז) – "וא"ת והיאך קרינא שירת הים ופרשת הקרבנות בבהכ"נ בע"פ והלא דברים שבכתב אי אתה רשאי לאומרם בע"פ ואומר ר"ת דהני מיגרס גריסן תדע דאמרי' תפלין ומזוזות נכתבין שלא מן הכתב משום דמגרס גריסי".***
         2. ***ר' חיים (טור סי' מ"ט) – "ומה שקורין פרשת התמיד על פה וכן פסוקי דזמרה אף על גב דקי"ל דברים שבכתב אי אתה רשאי לאומרם בעל פה כתב דודי הרב רבי חיים ז"ל כל דבר שרגיל ושגור בפי כל אין בו משום דברים שבכתב אי אתה רשאי לאומרם על פה".***
   2. *פוסקים****.***
      1. ***מיקל.***
         1. ***מחבר (סעי' א') – "כל דבר שרגיל ושגור בפי הכל, כגון ק"ש וברכת כהנים (במדבר ו, כב - כז) ופרשת התמיד (במדבר כח, א - ח) וכיוצא בהן, מותר".***
         2. ***ח"א (כלל ח' סעי' י"א) – "אף על גב דדברים שבכתב אסור לאמרן בעל פה, מכל מקום כל דבר הרגיל ושגור בפי הכל, כגון פרשת התמיד וברכת כהנים וקריאת שמע ושירת הים, מותר לומר בעל פה. אבל דבר שאינו שגור בפי הכל, כגון תהילים, אף על פי שהוא רגיל, נכון שלא יאמר בעל פה. ולהוציא אחר, לכולי עלמא אסור (סי' מ"ט)".***
         3. ***קיצור שו"ע (סי' א' סעי' ו') – "מזמורי תהלים, וכן שאר פרשיות מתורה, נביאים וכתובים, שאינם שגורים בפי - הכל לאומרם בעל - פה, אפילו מי שיודע לאמרם בעל - פה, יש לו להזהר שלא לאמרם בעל - פה, וסומא מותר".***
   3. *הגדר****.***
      1. ***אפילו ששגור רק אצלו, אע"פ שאינם שגורים בפי אחרים.***
         1. ***ב"ח (ס"ק א') – "הא דכתב ה"ר חיים ז"ל דבר שרגיל ושגור בפי כל וכו' אין רצונו לומר דוקא שיהא רגיל בפי כל דאפילו אינו שגור בפי כל מכל מקום לאותו שהוא רגיל בהן מותר לו לאומרן על פה כי היכי דשרינן לסופרים שרגילין בפרשת תפילין ומזוזות אף על גב דאינן שגורין בפי כל שאר העולם".***
      2. ***מחמיר, דהיינו אם שגורים גם בפי אחרים.***
         1. ***מג"א (ס"ק א') – "אבל אם לא שגור בפי הכל אף על גב ששגור בפיו אסור דהא דאמרי' בתפילין דנכתבין בע"פ משם דמגרס גריסין נמי ה"פ שכל הסופרים רגילין בהם (ד"מ א"ז)".***
         2. ***באה"ט (ס"ק א') – "אבל לא שגור בפי הכל אף על גב ששגור בפיו אסור".***
         3. ***מקור חיים (חו"י) – "כבוד הרב הב"ח במקומו מונח ... ולאו כל אדם כותב תפילין רק סופרים המומחים לכך, ולכך האי מלתא שגור בפי סופרים שגור בפי כל קרינן".***
         4. ***גר"ז (סעי' א') – "אבל אם לא שגור בפי הכל אף על פי ששגור בפיו אסור".***
         5. ***ח"א (כלל ח' סעי' י"א) - לשונו מובא לעיל.***
         6. ***קיצור שו"ע (סי' א' סעי' ו') - לשונו מובא לעיל.***
         7. ***מגן גיבורים (אלף המגן ס"ק ב') – "דעת הב"ח דאע"פ שאינו שגור בפי כל רק שהוא שגור בפיו מותר, אבל המ"א כתב דמד"מ וא"ז משמ' דהא דאמרי' בתפילין מיגרס גריסין היינו משום שכל הסופרים רגילין בהם ע"ש ובאמת שכן מבואר בש"ס מגילה דף י"ח והא ר"מ כתב שעת הדחק שאני הרי דאף דר"מ ור"ח מיגרס גריסי כדאמרינן שם שאני ר"מ דמקיים בי' ועפעפיך ישירו לנגדך אפ"ה אסור להו שלא בשעת הדחק משום שאר אינשי דלא גרסו בהו ודוקא תפילין ומזוזות דמיגרסו בכל הסופרים, וכן מצאנו בהדיא אחרי שכתבנו זאת בחדושי רשב"א שם שכתב כן ושמחנו, עכ"פ הדין ברור כמ"ש המ"א".***
         8. ***מ"ב (ס"ק ד') – "אבל אם אינו שגור בפי הכל אף על גב ששגור בפיו אסור".***
   4. *דברים השגורים בפי כל בלתי שגורים אצלו****.***
      1. ***מחמיר.***
         1. ***מקור חיים (חו"י) – "דברים השגורים בפי כל בלתי שגורים אצלו אסור לאומרם ע"פ דכוותי' בדין כתיבה סי' ל"ב סכ"ט. ואף אם מקצת דבר שגור בפיו צ"ע, ונראה דתלוי בפלוגתא בכתיבת פרשיות בקצת שגורים וקצתם לא".***
   5. *להוציא אחרים - ושגור בפיו****.***
      1. ***עי' לקמן.***
      2. ***מחמיר.***
         1. ***ב"ח (ס"ק א') - לשונו מובא לעיל.***
         2. ***עי' באה"ט (ס"ק א') – "הע"ת כתב דאפי' להוציא אחרים מותר לאומרו בע"פ אם הוא שגור אבל הב"ח כתב דלהוציא אחרים ד"ה אפילו שגור בפיו אינו רשאי לאומרו ע"פ עיין מ"א".***
         3. ***עי' ברכי יוסף (ס"ק ד').***
         4. ***עי' מ"ב (ס"ק ז') – "מותר. ובמוציא אחרים באמירתו את הכתובים מצדד המ"א להחמיר שלא לומר בע"פ בכל גווני וכן משמע מדברי הגר"א בביאורו".***
      3. ***מיקל.***
         1. ***פר"ח (על סעי' א') – "ומיהו מסתברא דאפילו להוציא את הרבים ידי חובתם שרי כיון שהוא שגור בפיו, וכדתנן [מגילה כד, א] סומא פורס על שמע וקיימא לן דיורד לפני התיבה וכדלקמן סימן נ"ג סעיף י"ד עיין שם".***
      4. ***מראי מקומות.***
         1. ***עולת תמיד (ס"ק ב') – "ושגור בפי הכל. ונראה דאפילו להוציא אחרים מותר לאומרו על פה אם הוא שגור, אבל הב"ח [ס"א] כתב דלהוציא אחרים דברי הכל אפילו שגור בפיו אינו רשאי לאומרו על פה, וצריך עיון למעשה".***
   6. *מקרים****.***
      1. ***ברכת כהנים – מחבר (סעי' א', לשונו מובא לעיל), ח"א (כלל ח' סעי' י"א, לשונו מובא לעיל).***
      2. ***פרשת התמיד – ר"ת (מרדכי גיטין רמז ת"ז, לשונו מובא לעיל), ר' חיים (טור סי' מ"ט, לשונו מובא לעיל), מחבר (סעי' א', לשונו מובא לעיל), ח"א (כלל ח' סעי' י"א, לשונו מובא לעיל).***
      3. ***פרשת קרבנות – ר"ת (מרדכי גיטין רמז ת"ז, לשונו מובא לעיל).***
      4. ***פסוקי דזמרה – ר' חיים (טור סי' מ"ט, לשונו מובא לעיל), מ"ב (ס"ק ה').***
      5. ***שירת בים – ר"ת (מרדכי גיטין רמז ת"ז, לשונו מובא לעיל), ח"א (כלל ח' סעי' י"א, לשונו מובא לעיל).***
      6. ***קריאת שמע – מחבר (סעי' א', לשונו מובא לעיל), ח"א (כלל ח' סעי' י"א, לשונו מובא לעיל).***
5. ***שער היתרים.***
   1. *דרך תפילה שבח והודאה יש להקל****.***
      1. ***תוס' ישנים (יומא דף ע.) – "וא"ת והלא אומר הלל בעל פה ואף על פי שהוא להוציא רבים ידי חובתן כדאמר בלולב הגזול (דף לח ב) י"ל שכיון שאינו אלא דברי שבח והודאה בעלמא תו ליכא למיחש למידי".***
      2. ***ריטב"א (יומא דף ע.) – "היאך היה קורא כהן דברים שבכתב על פה, ועוד פרשת ק"ש ופרשת את קרבני לחמי וגם פסוקים אחרים שאנו קורין בבית הכנסת על פה בפסוקי דזמרה ופסוקין דבתר השכיבנו ופסוקי דהלילא, והנכון בזה מה שנראה מן הירושלמי שלא אסרו לקרוא על פה אלא דברים שבכתב שהם מחובת קריאה בציבור אבל פסוקים שאדם קורא לשורר [נ"א: לשנון] בעלמא או דרך שבח ותהלה ותפלה והודאה אינו בכלל זה, ומיהו נראה שאף הקורא תורה שבכתב לחובת קריאתה ולמודה אפילו ביחיד אסור לקרוא על פה ולפיכך לא היה קורא רב יוסף בתורה שבכתב לפי שהיה סגי נהור ולעולם היה קורא תרגום והיינו דאמרינן כדמתרגם רב יוסף".***
      3. ***תוס' הרא"ש (יומא דף סח: ד"ה ובעשור) – "ותימה על מה שנהגו שהחזן אומר הלל בעל פה כיון שהוא מוציא את הרבים ידי חובתן כדאיתא בפרק לולב הגזול, וי"ל לפי שאינו אלא שבח והודאה למקום יכול לאומרו על פה, וכן מלכיות זכרונות ושופרות בר"ה אינן אלא שבח למקום מעניינו של יום".***
      4. ***מג"א (ריש סי' רפ"ב) – ומה שאומרים פסוקים בתפלה י"ל כיון דקור' אותם דרך תחנה ובקשה שרי כמ"ש סי' מ"ט בטור ע"ש".***
   2. *דברים של חובה****.***
      1. ***מיקל.***
         1. ***חרדים (מצוות עשה פרק ב' אות ב') – "רק הדברים שהם חובה מותר כגון קריאת שמע ופ' הקרבנות דהוו נמי חובה דקריאתן חשיב כהקרבתן כדאיתא במדרש וכדכתב הרב רבינו יונה בפ"ק דברכות ענף מצוה".***
   3. *יש להזהר בכל דבר כי אם מה שנזכר פה בש"ע****.***
      1. ***זה הכלל.***
         1. ***מג"א (ס"ק א') – "ויש דיעות שונות ועבב"י. ולכן נ"ל דיש ליזהר שלא לומר שום דבר בע"פ כי אם מה שנזכר פה בש"ע".***
         2. ***מ"ב (ס"ק ו') – "כתב המ"א המעיין בב"י יראה שיש דיעות שונות בטעם היתר אמירת אלו הדברים בע"פ לכן יש ליזהר שלא לומר שום דבר בע"פ כי אם מה שנזכר פה בש"ע ובתשובת חו"י מתיר לומר כל ס' תהלים בע"פ דכיון שהוא לעורר רחמי ד' הו"ל כתפלה ונ"ל שיש לסמוך עליו דבלא"ה דעת העט"ז והגר"א כהפוסקים דדוקא להוציא רבים ידי חובתן אסור".***
         3. ***חוץ מתהילים [בצירוף הגר"א] - מ"ב (ס"ק ו', לשונו מובא לעיל).***
         4. ***ואפשר חוץ משיעור ברבים – מ"ב (ס"ק ג', "מי שדורש ברבים בהרבה פסוקים שבתורה וקשה לו לחפש בכל שעה בחומש מפני כבוד הצבור אפשר שיש להקל. עיין ביומא (דף ע) בתוספות ישנים ד"ה ובעשור בתירוץ ראשון ובתירוץ בתרא ובביאור הגר"א הסכים לדינא לתירוץ בתרא".***
   4. *עת לעשות לה'****.***
      1. ***כל בו (סי' ב') – "נהגו לומר פרשת תמיד ... ובשבת מוסיפין וביום השבת ... להוסיף בראש חדש ובראשי חדשיכם ... ואחרי כן ברכת כהנים ... ונהגו לומר אלו הפרשיות אפילו בעל פה ואעפ"י שאמרו דברים שבכתב אי אתה רשאי לאמרן בעל פה הכא משום עת לעשות לה' הפרו תורתך (תהלים קיט, קכו) נהגו בו היתר שאי אפשר לכל אחד להביא לו ספר לקרות בו בכל בקר".***
      2. ***מקור חיים (חו"י) – "וטוב וישר בעיני מ"ש הכל בו דהתירו משום עת לעשות לה' ... י"ל דהואיל דהותר הותר".***
      3. ***מראי מקומות – שפתי שושנים (פרק ה' הע' א' ד"ה והחזו"א, עמ' קמ"א).***
         1. ***אבני נזר (יו"ד סי' שע"ו אות כ"ו) – "אך בספרי תנ"ך אף שאין כתובים על קלף רק על נייר. ואין היתר כתיבתן רק משום עת לעשות לד'. מ"מ בזה ודאי תק"ח שתהי' כתיבתם מקדשתם כדי שיהי' דין הקורא אותם כקורא מתוך הכתב. שהרי דברים שבכתב אי אתה רשאי לאומרם ע"פ. ואם דינם כאילו לא ניתנו לכתוב הי' נחשב כקורא על פה. כדברי הר' פורת שהביאו התוס' ר"פ כל כתבי".***
   5. *הכל מותר****.***
      1. ***ערה"ש (סעי' ג') – "1) ובירושלמי דיומא שם [פ"ה הל' א'] אמרו דסידרו של יום מותר לומר בע"פ ע"ש 2) והתוספות ישנים ביומא שם כתבו ג"כ על פי הירושלמי כן ע"ש ועוד כתבו דזהו רק מצוה מן המובחר שלא לקרות בע"פ דברים שבכתב ואין איסור בדבר 3) ועוד כתבו דדוקא להוציא אחרים י"ח אסור כמ"ש התוס' בתמורה שהבאנו 4) וכתבו עוד דא"כ היאך אומר הש"ץ הלל ומוציא אחרים ותרצו כיון שאינו אלא שבח והודאה לית לן בה ע"ש כלומר דעיקר הקפידא הוא בתורה שהיא עיקר הלימוד וזהו גם כונת התוס' בתמורה שכתבו דאין להקפיד רק על מה שכתוב בחומש מפני שזהו עיקר לימוד התורה 5) והמרדכי בגיטין שם כתב בשם ר"ת דכל דבר שרגיל בפי כל מותר והטור כתב ג"כ סברא זו ובשם הרא"ש כתב כסברת התוס' דדוקא להוציא אחרים י"ח אסור ע"ש ורבינו הב"י בש"ע לא כתב רק סברת המרדכי ע"ש 6) ויש שכתבו דדבר שבחובה מותר לומר בע"פ [תר"י הובא בב"י] 7) וברמב"ם לא נמצא זה כלל ואולי ס"ל דכמו דדברים שבע"פ אסור לומר בכתב ועכ"ז התירו משום עת לעשות לה' כמו כן בדברים שבכתב שאסור בע"פ ג"כ כן משום דא"א להיות אצל כל אחד ספר בעת התפלות והזמרות והנה כתבנו כל דברי רבותינו בענין זה*** *ולפ"ז אין לחוש כל כך בענין זה כי יש לנו עמודים גדולים לסמוך עליהם ולא ידעתי על מה שיש שהחמירו בזה* ***[עמג"א וש"ת]".***
   6. *שיטות להלכה****.***
      1. ***דבר שרגיל ושגור בפי הכל יש להקל – מחבר, ח"א, קשו"ע.***
      2. ***רק להוציא רבים י"ח יש להחמיר – פר"ח, גר"א.***
      3. ***אין לחוש כ"כ - ערה"ש.***
      4. ***יש להזהר בכל דבר כי אם מה שנזכר פה בש"ע [קר"ש, ברכת כהנים, פרשת התמיד] - מג"א.***
      5. ***יש להזהר בכל דבר כי אם מה שנזכר פה בש"ע [קר"ש, ברכת כהנים, פרשת התמיד, פסד"ז], ס' תהלים, ואפשר חוץ משיעור ברבים - מ"ב.***
6. ***סדר התפילה - לפי דעת המ"ב.***
   1. *ברכת כהנים****.***
      1. ***מיקל – מחבר (סעי' א'), פוסקים.***
   2. *וארשתך****.***
      1. ***מיקל.***
   3. *קדש לי בכור, והיה כי יבאך****.***
      1. ***מחמיר.***
   4. *בית אלקים נהלך ברגש, ואני ברוב חסדך****.***
   5. *פסוקי דזמרא****.***
      1. ***מיקל – טור (סעי' א'), מ"ב (ס"ק ה').***
   6. *לגבי הפסוקים שאומרים לשמות אנשים בסוף שמו"ע* ***– שמירת הלשון (ח"ב התחלת סדר הפרשת [קודם פרק ט'], "שכתבו הספרים לייעץ לאדם שיהא תמיד מזכיר שמו ברמז בסוף שמונה עשרה, דהיינו אם שמו אברהם יאמר פסוק שמתחיל באות א' ומסיים באות מ' וכל כיו"ב. וכתבו שזוהי תועלת שיזכור שמו, דמרוב הפחד והחרדה בשעת הדין כששואלים לו את שמו, שוכח ולא יודע מה להשיב. והנה ביאור הדבר ...").***
      1. ***מראי מקומות – שפתי שושנים (פרק ט' סעי' ח').***
         1. ***התעוררות תשובה (ח"א סי' רכ"ז) – "מובא בשל"ה ... וי"ל אם פסוק זה מן התורה או מן נ"ך האיך מותר לאמרו בעל פה עיי"ש או"ח ס' מ"ט ובמחהש"ק שם ונהגתי לכתוב הפסוק לאשה על נייר בלי שרטוט רק שני תיבות תחת שני תיבות על פי המבואר בשו"ע יו"ד שלשה אין כותבין בלי שרטוט סי' רפ"ד ומשום אין כותבין תורה פרשיו' (סוף הל' ס"ת שם ס"י) ועת לעשות לה' אין שייך בזה מ"מ אם גם רגיל פסוק זה על לשונו מאוד לפי מה דמסיק המג"א דלא כב"ח דצריך להיות רגיל דווקא בפי כל העולם ולומר היתר מפני שהוא מצוה וחובה כמו שנדחק החו"י באמירת תהלים לא שייך זה בדבר שהוא משום סגולה בעלמא".***
   7. *הלל****.***
      1. ***מראי מקומות – שפתי שושנים (פרק ט' סעי' ט').***
   8. *וזאת התורה****,*** *תורה ה' תמימה****.***
      1. ***מראי מקומות – שפתי שושנים (פרק ט' סעי' י').***
   9. *תהילים****.***
      1. ***מיקל.***
         1. ***חו"י (סי' קע"ה, מקור חיים ד"ה עיין) – "והנה אחר דנהגו ברוב תפוצת ישראל לאמור תילים בציבור בכל יום וודאי דלאו לשם תורה נהגו כך רק לעורר רחמים ולהגביר חסדי דוד הנאמנים ולהעביר גילולים ולהשבית אויב וקטרוגים כענין זמירות ואחר דנאמרים יום יום מקרי ג"כ שגור ורגיל בפי כל דרובא ככולא ומותר לפי כל התירוצים הנ"ל".***
         2. ***באה"ט (ס"ק א') – "ובתשובת חות יאיר סימן קע"ה מתיר לומר תהלים בע"ש ע"ש".***
         3. ***חת"ס (יו"ד סי' קצ"א ד"ה איברא) – "ולע"ד נראה דכל שירי תהילות נאמרים בעל פה*** *דמעיקרא הכי נתקנו* ***דלא נראה שהיו הלוים משוררים בבהמ"ק מתוך הספר או שיהי' עושי הפסח קוראים הלל מתוך הספר וא"כ מעיקרא הכי אתקין ושפיר מברכי' על ההלל כקורא בתורה ובתשוב' חו"י לא עמד בזה".***
         4. ***מ"ב (ס"ק ו' [לשונו מובא לעיל], סי' רצ"ג ס"ק א') – "ועיין לעיל בסימן מ"ט בשם חות יאיר דתהילים מותר המורגל בו לומר בעל פה".***
      2. ***מראי מקומות – שפתי שושנים (פרק ו' סעי' ז').***
7. ***אמירת "ויכולו" גבי קידוש בעל פה - עי' סי' רע"א סי' י', לשיטות ומר"מ.***
   1. *מחמיר****.***
      1. ***הגר"ש אביגדור זצ"ל (אבד"ק דק"ק קרלין, הגדה של פסח פירוש לקידוש) – "יש ללמוד להנשים ששומעין הקידוש שיאמרו בחשאי ויכלו מלה במלה עם בעה"ב המוציאם, דאל"כ איסור דדברים שבכתב אי אתה רשאי לומר בע"פ, כדי להוציא אחרים, ואם בעה"ב אומר בסידור אז אין צריכין לומר אחריו מלה במלה בחשאי, רק לשמוע היטב ... ואף שיש ללמוד זכות מה שאינן אומרות מלה במלה עם המקדש, אף שמקדש בלא סידור מ"מ כיון שהוא דבר השגור, ע"כ אין צריכות לומר מלה במלה עס המקדש, כי דבר השגור בפיו מותר [כדמצינן בכמה דברים השגורים בפי כל שנוכל לצאת ולהוציא בע"פ, כגון ק"ש שפסקו כמה פוסקים שמותר להוציא בעל פה מפני שהוא שגור, וכמו נמי בשארי דברים השגורים בפי כל מותר לומר בע"פ ולהוציא בע"פ], כן לענין קידוש אין צריכות לומר עם המקדש מלה במלה [ולהפוסקים החולקים וסברי שאין מועיל אצל קידוש דוקא ומחויבות לומר מלה במלה ושנא מק"ש וכדומה שהם שגורים בפיו ומותר להוציא בע"פ, ויש לחלק ששם בק"ש שכל אחד ואחד קורא בפני עצמו, ואין זה לצאת על ידי חבריו, אבל קידוש שצריכין להוציא ידי חובתן, על כן צריכין לקרות מלה במלה, וכל זה מוסכם מכמה פוסקים ראשונים ואחרונים וכמה גאונים ... וכיון שכמה פוסקים הסכימו כן לדינא לכן שפיר יש לנהוג כמ"ש שיאמרו הנשים מלה במלה [עם המקדש]".***
      2. ***עי' ששכ"ה (פרק מ"ז סעי' ל"א, הע' קנ"ב) – "וראוי שיאמר 'ויכולו' מתוך סידור [דדברים שבכתב אי אתה רשאי לאומרים בעל פה, ובפרט כאשר מוציאים אחרים יד"ח, עיין 'המעיין' תשרי תשל"ד עמ' ס"ט וניסן תשל"ו עמ' פ'. ואולם מצאנו בסי' מט בפמ"ג א"א ס"ק א, דדבר ששגור גם בפיהם, אף להוציא אחרים שרי, ע"ש. וע"ש בכף החיים ס"ק ט, שמביא חולקים, ע"ש דהיכא דאפשר יש להחמיר]".***
      3. ***עי' הגר"ד פיינשטיין שליט"א (****ודברת בם* ***סוף סי' ז') – "דנראה דהעולם סומכים על המקילין בזה, ולכן במקום הצורך א"צ להחמיר בזה, אבל מצד הסברא כל דמוציא חבירו בקידוש טוב לקרוא זה מספר שלא יבא לטעות אם לא דרגיל בזה".***
      4. ***שערי אהרן (מבקשי תורה גליון ל"ח [תשס"ד] עמ' י"ג) – "היוצא מדברינו נמצא לפי"ז דהקידוש שאנו אומרים בלילי שבתות ומוציאים הרבים ידי חובתן, הרי פרשת 'ויכולו' צריך לומר מתוך הכתב, והברכות אפשר לומר אותם בע"פ".***
      5. ***ר' יונה עמנואל (המעין חי"ד עמ' ס"ט) – "אסור לומר דברים שבכתב בעל פה כדי להוציא אחרים. כך נפסק ... לפי הפוסקים האלה נראה לי שאין לומר פרשת ויכולו בקידוש של ליל שבת בעל פה, כאשר מוציאים את אחרים ידי חובתם. וכך אני נוהג זה כמה שנית. מצוה ליישב את מנהג העולם, אבל נראה לי, שודאי נאה ויאה למדקדקים במצוות, ובמיוחד בני תורה, לומר פרשת ויכולו בקידוש של ליל שבת מתוך הכתב. אין הדברים אמורים לגבי הפסוקים שבקידוש בשבת בבקר ובהבדלה, שהרי הם פסוקי רשות".***
      6. ***עי' ואתפלל כדת (סי' מ"ט) – "לכתחילה יזהר לומר ויכולו מסידור או זמירות כיון דמוציא את הרבים ידי חובתן, אך המיקל יש לו על מי לסמוך".***
   2. *מיקל****.***
      1. ***חזו"א (שפתי שושנים פרק ח' הע' י"א) – "היו נוהגים לאומרו בע"פ שלא מתוך הכתב".***
      2. ***קהלות יעקב (שפתי שושנים פרק ח' הע' י"א) – "היו נוהגים לאומרו בע"פ שלא מתוך הכתב".***
      3. ***ציץ אליעזר (חי"ז סי' ס"ג) – "דגבי ויכלו שאני משאר דוכתא מפני שהוא גדר עדות ומתחילה כך נתקן שלא חל על כגון זה דינא דדברים שבכתב אי אתה רשאי לאומרן בע"פ, מתיישב הכל שפיר, ואין לפקפק כלל על מנהגן של ישראל מאז ומקדם בכל מושבותיו שהבעה"ב מקדש ואומר ויכלו בעל פה והנשים שומעות ולא אומרות בחשאי ויכלו בעל פה ויוצאות ידי חובה, רק שומעות את היוצא מפי המקדש המכוון להוציא אותן יד"ח, וזה מתיישב אליבא דכו"ע".***
      4. ***הגרח"ק שליט"א (שאלת רב ח"ב פרק כ"ד אות ז', שפתי שושנים פרק ח' הע' י"א, דולה ומשקה ריש עמ' קנ"א, דרך אכילה עמ' נ"ג) – "שמעתי שהרב שליט"א אומר בקידוש 'ויכולו' בע"פ, ולכאורה הרי המשנ"ב (סי' מט ס"ק ו) כתב שיש להזהר שלא לומר שום דבר בעל פה כי אם מה שנזכר בשו"ע ושם (ס"ק ז) אוסר אפילו מה שנזכר בשו"ע אם זה להוציא אחרים, והרי ויכלו אומרים כדי להוציא את בני ביתו יד"ח. תשובה: בדברים השגורים המנהג להקל".***

***הגרח"ק שליט"א (עטרת יוסף עמ' ח' אות י', הע' כ"ג) – "מותר לומר ויכולו בעל פה משום דהוי שגור בפי הכל, ואפי' אם מוציא אחרים. והמחמיר תבוא עליו ברכה. [לחוש לדעת הגר"א המובא במ"ב שם סק"ב. רבינו הי' רגיל לומר כל נוסח הקידוש בעל פה ואמר שכן נהג רבו מרן החזו"א ואביו בעל הקה"י, ובשנים האחרונות שנחלש, החל לומר מן הכתב (כי חשש להחסיר תיבות) ואמר שעי"ז מרויח גם לצאת שיטת הגר"א ז"ל]".***

***עי' הגרח"ק שליט"א (אליבא דהלכתא ח"נ עמ' צ"ט) – "שאלה: בא"ד, קיי"ל דהמוציא את הרבים בקידוש אל יאמר פרשת ויכולו בע"פ אלא מתוך הכתב, האם שרי לומר לגוי להדליק את הנר לצורך זה. תשובה [בע"פ]: מסתבר דשרי".***

***עי' הגרח"ק שליט"א (אלא ד' אמות פרק ל"ב אות י"ג) – "אומר נוסח הקידוש בעל פה, ובשנים האחרונות אומר מהכתב. מה שאומר בעל פה משום דהוי שגור בפי הכל, עי' בשו"ע סימן מ"ט, ובשנים האחרונות אומר מהכתב ואמר לי שבדיעבד נהנה מכך, כיון דאם אומר מהכתב מרוויח לצאת את דעת הגר"א - שאם מוציאים אחרים יד"ח צריך לומר מהכתב, ומ"מ מרנן החזו"א והקה"י לא החמירו בזה כלל (כן אמר לי)".***

* + 1. ***הגר"ש דבליצקי זצ"ל (שפתי שושנים פרק ח' הע' י"א, מכתב עמ' ש"ע) – "אנחנו כהיום מקילים לשני הצדדים. דהיינו, שמחמירים רק כשמוציאים אחרים ידי חובתן וגם בזה מקילין בדבר השגור בפי כל, דהא מוציאים בני ביתו בקידוש וגם ויכולו, אם כי בכמה ספרים העירו דיש לקרוא ויכולו מתוך הכתב כשמוציאים אחרים, לא נהגו כן".***
    2. ***שבט הקהתי (ח"ד סי' כ"ט אות ב') – "מלשון הירושלמי משמע דוקא בציבור אין לקרות בע"פ דקאמר וכי יחיד יכול לקרות ד"ת בע"פ בציבור ... ולפי"ז מותר להוציא ב"ב באמירת יום השישי בע"פ, ועוד נראה עפ"י ת' החו"י שם שכתבו הא דמוציא הלל בע"פ כיון שאינו אלא דברי שבח והודאה בעלמא, עיי"ש, ומשמע דאסור רק קריאה בתורה, א"כ י"ל דה"ה עדות דיום השישי דהוי עדות ולא בתורת קריאה מותר להוציא בע"פ ודו"ק".***
    3. *מנחת אשר* ***(שמות סי' ס"ב אות ו' ד"ה ומ"מ) – "בשמירת שבת ... אך באמת יש להקל בזה דלדעת רוב הפוסקים כיון דשגור בפי כל יש להקל בזה אף בבא להוציא אחרים יד"ח".***
    4. ***הל' שבת בשבת (פרק ז' סעי' ט') – "וכשמוציא בני ביתו א"צ לאומרו מתוך הכתב ויש מהדרין לומר מתוך הכתב".***
    5. ***ילקוט יוסף (סי' רע"א פרק י"ד סעי' קי"א) – "מותר למקדש לומר פסוקי ויכולו בעל פה, ואין לאסור בזה משום 'דברים שכתב אי אתה רשאי לאומרם בעל פה'".***
    6. ***והרים הכהן (ח"ד סי' ט') – "ולכן הנח להם לישראל אם אינם נביאים בני נביאים הם".***
    7. ***הר"מ במברגר (המעיין גליון י"ז עמ' מ"ו).***
  1. *דעת* ***הגריש"א זצ"ל.***
     1. ***הגריש"א זצ"ל (הל' שבת בשבת פרק ז' הע' ט"ז, רבבות אפרים ח"ז סי' רס"ה ד"ה שמעתי, אשרי האיש או"ח ח"ב פרק ז' אות ט"ו) – "א"צ לומר 'ויכולו וגו' שבקידוש מתוך הכתב, אף כשמוציא את בני ביתו, וכמש"כ בשו"ע (סי' נ') שדברים השגורים בע"פ אין דין אמורה מתוך הכתת אף בדברים שבכתב. ויש הטועים במש"כ הגר"א ס"ב שם בשמו דאם מוציא אחרים ידי חובה צריך לומר מתוך הכתב, והא ליתא, דהגר"א שם מיירי בלהוציא ציבור ידי חובה, אבל להוציא ב"ב דיחידין הן, מה לי הוא מה לי הם, וכן הסכים רבינו לדינא. והוסיף שמה שקורא בעצמו הקידוש מתוך הכתב הוא הידור בעלמא".***
     2. ***הגריש"א זצ"ל (שפתי שושנים פרק ח' הע' י"א, אשרי האיש או"ח ח"ב פרק ז' הע' כ"ג) – "אמר לי הגר"י זילברשטיין שליט"א, שהצדקים [כוונתו למרן הגרי"ש אלישיב (שליט"א) [זצ"ל]] מקפידים לומר 'ויכולו' מתוך הכתב דוקא ... ואמר לי הגרי"ט זנגר שאחר בירור קצת, מצא וראה שהגרי"ש אלישיב (שליט"א) [זצ"ל] מקפיד לקרוא 'ויכולו' מתוך הכתב כדי שיוכל להוציא את בני ביתו ידי חובתם".***
  2. ***מראי מקומות – מגדנות אליהו (ח"א סי' קי"ז), רבבות אפרים (ח"ב סי' קט"ו אות ע"ד, ח"ז סי' רס"ה ד"ה שמעתי, ח"ח סי' ס"ז אות ג', סי' תקע"ח אות ד'), וזאת ליהודה (פרק כ"ה), נשמת אברהם (או"ח סוף סי' מ"ט), אבני דרך (ח"ג סי' כ"א אות א'), ויקהל משה (סוף פר' בראשית), חבצלת השרון (פר' ואתחנן),*** הגר"א דבורקס שליט"א (אליבא דהלכתא גליון מ"ט עמ' י"ח טור א')***.***
     1. ***ט"ז (טעמי המנהגים אות רצ"ה בקונ"א) – "כתב בצוואות הגאון הקדוש מו"ה נפתלי כ"ץ זצוק"ל וז"ל שמעתי מנהג הגאון בעל ט"ז שהיה אומר הקידוש של שבת ויו"ט תמיד מתוך הספר. ואמר הטעם מלבד*** *שיש קדושת האותיות****, ג"כ מהאי מהאי טעמא שפעמים שמתארח אצל עם הארץ או שמיסב עמו בבית אחד ועם הארץ אינו יודע בע"פ הקידוש על נכון וגם יתבייש לומר מתוך הסידור ע"כ הי' עושה הוא עצמו כן כדי שיעשה כן העם הארץ ולא יתבייש. ולפעמים הי' אומר לו עשה כמוני לומר מתוך הסידור*** *ומנהג וותיקין הוא****".***
     2. ***הגרשז"א זצ"ל (שולחן שלמה סי' של"ד ס"ק ט' ד"ה גם) – "והתוס' בתמורה ... צ"ע לשיטתם בפרשת ויכולו של קידוש שגם מוציאים אחרים, איך קורין שלא מן הכתב".***
     3. הגר"א נבנצל שליט"א (אסיפת יצחק י"ז חשון תשס"ז) – "שאלה: האם יש ענין לומר ויכולו בקידוש מתוך הכתב. תשובה: **אולי**".

הגר"א נבנצל שליט"א (ירושלים במועדיה שבת ח"ב עמ' צ"ד אות צ') – "איך אפשר להוציא ידי חובה באמירת 'ויכולו' בקידוש, הרי אלו דברים שבכתב, ודברים שבכתב אי אתה רשאי לאומרם על פה. תשובה: אין זה נחשב ממש להוציא יד"ח, שהרי בדיעבד אם לא אמר ויכולו יצא, ויאמר אח"כ. אגב, דברים שבכתב שא"א לאומרם בע"פ, אפשר שכדי לאומרם (ולהוציא ידי חובה) צריך לאומרם דווקא מתוך ספר כשר, ולא די בסידור".

* + 1. ***שפתי שושנים (פרק ח' סעי' ט', הע' י"א, ללקוט שושנים שושנה בין החוככי"ם סי' א', סי' ב' אות ד') – "נראה לכאו' דיש מקום להקל טובא, ולדינא צ"ע".***
    2. ***פסקי תשובות (סוף אות א' ד"ה וכל) – "וכל שכן כשמוציא אחרים ידי חובתן, כגון 'ויכולו' שבקידוש דליל שבת, נכון להקפיד שלא לומר בעל פה הגם ששגור בפי כל, אם כי המקיל בזה יש לו על מי לסמוך".***

1. ***שאר ציורים.***
   1. *מלמד תיוקים ליל שבת****.***
      1. ***מחבר (סי' ער"ה סעי' י') – "הרב יכול לראות לאור הנר מהיכן יקראו התינוקות, ולסדר ראשי הפרשיות בפיו בספר, וקורא כל שאר הפרשה על פה. וראשי פרשיות לאו דוקא, אלא כל שיודע הפרשה ע"פ ובקצת צריך לראות בספר, שרי, שמאחר שאינו מעיין בספר תמיד אית ליה היכירא ולא אתי להטויי".***
   2. *הבדלה****.***
      1. ***מ"ב (סי' רצ"ו ס"ק ג' [משא"כ המג"א שם ס"ק א']) – "יתנו עיניהם בכוס. היינו המבדיל וגם השומעים העונים אמן כדי שלא יסיחו דעתם".***