מ_מ חזקה דהשתא
קטגוריות: ש_ס / כה כתובות / חזקות - הרב יהודה אלבוים / מ_מ

**בס''ד**

**חזקה דהשתא**

**מצינו כמה אופנים בדין חזקה דהשתא**

חזקה דהשתא במקום חזקה דמעיקרא

חזקה דהשתא היכא דליכא חזקה דמעיקרא

חזקה דהשתא היכא די"ל דכמו שהוא עתה כן היה מעולם

**בביאור מח' רב ושמואל בקידושין דף עט**

א. בקידושין דף עט א נח' רב ושמואל ביומא דמשלם שית, ומבואר בגמ' שם ע''ב דאין ביומא דמשלם שית חזקה דמעיקרא אפי' לדעת שמואל ואפי' הכי ס''ל לשמואל דצריכה גט משניהם, ומבואר בדברי שמואל דלא אזלינן בתר חזקה דהשתא אף במקום דליכא חזקה דמעקרא כנגד, וז''ל רעק''א דשורש פלוגתייהו דרב ושמואל אי חזקה דהשתא במקום דליכא חזקה דמעיקרא מקרי חזקה, דרב ס"ל דמקרי חזקה אלא במקום דאיכא חזקה דמעיקרא כמו בנגעים וכדומה אמרינן בהיפוך דהשתא הוא דאתרע ונשתנה, אבל ביומא דמשלם שית ליכא חזקה דקטנות כיון דבו ביום עשוי להשתנות, בזה ס"ל לרב דאזלינן בתר חזקה דהשתא, ושמואל סבר דחזקה דהשתא לא מקרי חזקה כלל.

ב. הש''ש בש''ג פט''ז - ובקצוה''ח סי' קי''ב סק''ו וסי' קט''ז סק''א - כתב דנח' רש''י ותוס' האם לרב יש דין חזקה דהשתא היכא דאין חזקה דמעיקרא, דתוס' כתבו דסברת רב הוא דרגילות לבא מצפרא, ומבואר בתוס' דאף רב לא ס''ל מדין חזקה דהשתא, והחזו''א באה''ע סי' פ' סקי''ח, והשערי יושר ש''ב פ''ד נקטו שלא כדבריו, ופי' דכוונת התוס' דאילו לא היה רגילות לבא מצפרא, הוה אזלינן בתר חזקה דמעיקרא, ורק משום דרגילות לבא מצפרא איתרע חזקה דמעיקרא, וכ''כ הפנ''י, ועי' תוס' בנדה דף ב ב ד''ה השתא, ותוס' הרא''ש בקידושין דף עט א.

ג. ומאידך כתב הקו''ש בכתובות אות רע''ב די''ל דאף שמואל ס''ל דאזלינן בתר חזקה דהשתא וז''ל ועדיין יש לפקפק ולומר, דלעולם מודה שמואל דחזקה דהשתא הויא חזקה, אלא דביומא דמישלם שית כי היכי דלא מהניא חזקה דמעיקרא מפני שהיום עשויה להשתנות, ה"נ דלא מהני התם חזקה דהשתא מה"ט גופא.

ד. כתב רעק''א דלדעת רב שיש חזקה דהשתא היכא דאין חזקה דמעיקרא, י''ל דהגדר בתרתי לריעותא הוא ''דכנגד חזקת המקווה איכא חזקת טמא והוי חזקה לגבי חזקה ושוב אזלינן בתר חזקה דהשתא ואמרינן דודאי חסר למפרע''.

ה. קי''ל כרב, וא''כ לכא' קי''ל דאזלינן בתר חזקה דהשתא היכא דליכא חזקה דמעיקרא כנגדה, אלא שהטור בסי' ל''ז הביא מהרמ''ה דרק כשהיא טוענת ברי שהיתה בוגרת אין חוששין לקידושי האב, וא''כ אין מקור דאזלינן בתר חזקה דהשתא בלא טענת ברי.

**חזקה דהשתא היכא דליכא חזקה דמעיקרא**

א. לדברי הרשב''א דאין דין חזקה דמעיקרא בגבינות היכא דא''א לומר דנטרף רגע לפני השחיטה, א''כ לדעת רב לכא' יהיה חזקה דהשתא, דבמקום דאין חזקה דמעיקרא אזלינן בתר חזקה דהשתא, ויהיו הגבינות ודאי אסורות - כ''כ הפנ''י בגיטין דף יז א -

ב. כתב הש''ש ש''ג פ''ז די''ל דלא שייך חזקה על דבר שנאסר מכח תערובת, וכיון שאין חזקה דמעיקרא בכה''ג, אזלינן בתר חזקה דהשתא.

ג. כתב הנוב''י אה''ע סי' ל''א דיש לפרש את הדין של כל הטומאות כשעת מציאתן, דאזלינן בתר חזקה דהשתא - לדעת הראשונים שחלקו על תוס' וס''ל דאינו רק חומרא בתרומה וקדשים - משום שנחשב כחזקה דהשתא במקום שאין חזקה דמעיקרא, וז''ל שכשם שאין מחזיקין איסור או טומאה ממקום למקום כך אין מחזיקין טהרה ממקום למקום ... בלא ראוהו חי מבערב אף שודאי היה חי שהרי לא נולד מת מ"מ חזקת חיים לא היה במקום הזה ושעת מציאה מת הוא בזה המקום ולא אלים חזקת חיים ממקום למקום לדחות שעת מציאה באותו מקום ולכך טמאוהו ודאי אפילו ברשות הרבים, וכ''כ המקור חיים סי' תס''ז סקי''א, והחוו''ד סי' ק''ה סק''ד, והאו''ש פט''ו הלכ' אבה''ט ה''ז, והרש''ש בטהרות פ''ה מ''ז, והחזו''א יו''ד סי' צ''ו סק''ט, ועי' שערי יושר ש''ב פי''ב.

ד. תוס' ביבמות דף סח א הקשו מדוע לא אזלינן בתר חזקה דמעיקרא דאינו בן ט' ולא פסלה, ותי' תוס' דכיון דכשבא לפנינו הוא בן ט' אזלינן בתר חזקה דהשתא, וצ''ב הא בכל מקום חזקה דמעיקרא עדיף, וביאר בשי' ר' דוד בשם השערי יושר דלא שייך חזקה דמעיקרא משום שאינה כשרה מחמת שהיה פחות מבן ט', אלא שלא היה דבר הפוסלה, והנידון רק אם היה בן ט' ונפסלה, ואין דין חזקה לומר דע''כ לא היה בן ט' משום שהוא סתירה לחזקה - וכמו שכתב האבני נזר יו''ד סי' שמ''א - וכיון שאין חזקה דמעיקרא, אזלינן בתר חזקה דהשתא דהיה בן ט' בשעת הביאה.

ה. תוס' כתבו דאם רק אביה קידשה, מוקמינן לה אחזקת פנויה לכו''ע, ויש לדון כיצד הדין כשרק היא קידשה את עצמה, האם ודאי מקודשת, או ודאי אינה מקודשת או דהוי ספק קידושין, הב''ש סי' ל''ז סק''ג כתב דהו''ל ספק קידושין, והעיר המקנה בסוגיין דלכא' עדיפה חזקה דמעיקרא, ובודאי אינה מקודשת, ולכא' י''ל לדעת רב דאזלינן בתר חזקה דהשתא - לדעת רש''י - כיון שהחזקה דהשתא הוא בשורש הספק, והוכרע דהיתה בוגרת, א''כ חלו קידושיה, ואין חזקת פנויה מועלת כלל, וכמו שביאר הגרשש''ק דמהאי טעמא חזקה''ג עדיפה משאר החזקות, והחזקה דהשתא דבוגרת לפנינו הוא כחזקת הגוף.

**חזקה דהשתא היכא די"ל דכמו שהוא עתה כן היה מעולם**

א.. כתב רעק''א ביבמות דף פ ב דאפי' שמואל מודה באופן שיתכן שמעולם היה כדהשתא דאזלינן בתר חזקה דהשתא וז''ל היכא די"ל דכמו שהוא עתה כן היה מעולם ולא נעשה בה שינוי מקרי חזקה מעלי', וזהו עצמו בכלל חזקת הגוף, דתמיד ראוי להחזיק הגוף בענין אחד, שאין מתחדש בגוף ענין חדש, ואם איתא דלא הי' סריס ממעי אמו תצטרך לומר דנשתנה הגוף וזהו נגד החזקה מש"ה אמרינן דמעולם הי' סריס כמו שהוא עתה ולא נשתנה הגוף מהווייתו, עכ''ל, ועי' להלן דמוכח מדברי רעק''א בקידושין דגדר חזקה דהשתא שונה מגדרו של חזקה דמעיקרא, וא''כ י''ל דכוונת רעק''א דשמואל נח' על הדין המחודש של חזקה דהשתא, אך באופן שמעולם היה כדהשתא, מהני מדין חזקה דמעיקרא, שגדרו שלא לחוש לשינוי, וכעין גדר אין ספק מוציא מידי ודאי.

ב. בב''ב דף קנג, ובקידושין דף עט ב בשכיב מרע שיש ספק אם מת מתוך חוליו, או שהבריא ואח''כ מת, לדעת ר' נתן אזלינן בתר חזקה דהשתא, דהשתא הוא מת לפנינו, וידוע שהיה חולה, ולכא' הכא עדיף ודמי למש''כ רעק''א דבכה''ג אף שמואל מודה שיש חזקה שהרי ידוע שהיה חולה, וכעת הרי הוא מת לפנינו, ואין ידוע שהיה בריא בנתיים, והגמ' לא חילקה כן בקידושין דף עט ב וצ''ע.

ג. כתב הטור אה''ע סי' ל''א וז''ל כתב הרמ"ה אי קדיש במידי דלא ידעינן השתא אי הוה שוה פרוטה בעידן קידושין או לא אזלינן בתר השתא ואי אית בה שוה פרוטה השתא הוי קידושין ודאי עכ''ל, ולכא' הכא הוא חזקה דהשתא שאין ידוע שהיה מעיקרא לא כך, וא''כ לדברי רעק''א אף לשמואל אזלינן בכה''ג בתר חזקה דהשתא.

ד. יש לדון כשאין חזקה דמעיקרא כלל האם מחזיקים חזקה דהשתא ממקום למקום**,** לפי השיטות שכשעת מציאתן הוא מדינא, א''כ ע''כ גדרו כנ''ל שאין מחזיקין חזקה דמעיקרא ממקום למקום, ולכן מקום זה נחשב שאין בו חזקה דמעיקרא כלל, וכשאין חזקה דמעיקרא אזלינן בתר חזקה דהשתא, ויש לדון אי אמרינן כן גם לענין חזקה דהשתא**,** וז''ל השושנת העמקים כלל י''ב אבל אי לא הוה כלל חזקה דמעיקרא רק חזקה דהשתא אלימא ומחזיקין למפרע מזמן לזמן לא ממקום למקום כאמור עכ''ל, אלא שאולי כתב כן רק כשאין חזקה דמעיקרא אך היה מעיקרא אחרת, אך כשמעיקרא לא היה אחרת י''ל דמהני חזקה דהשתא מדין חזקה דמעיקרא כמוש''כ רעק''א, דאין לחוש לשינוי, ואין לחוש שהיה אחרת מדהשתא, והא דאין מחזיקים חזקה דמעיקרא ממקום למקום אולי אינו אלא בחסר לפנינו.

**האם חזקה דמעיקרא עדיף על חזקה דהשתא**

א. בתוס' חולין דף י ב ד''ה ודילמא, ותוס' נדה דף ב ב ד''ה דאיכא, וד''ה התם מבואר דאזלינן בתר חזקה דמעיקרא אף בחסר לפנינו.

ב. בדעת רש''י בקידושין עט א ד''ה בהא נקטו הרבה אחרונים - עי' מחנ''א אישות סי' ג, ושער המלך פ''ג מאישות הי''ד - דבמקום דחסר לפנינו לא אזלינן בתר חזקה דמעיקרא, ויש לדון אם משום דהוי חזקה כנגד חזקה, או''ד דס''ל לרש''י דאין כלל חזקה דמעיקרא כשחסר לפנינו, דדדין חזקה הוא רק לנקוט שלא היה שינוי, אך אם ודאי השתנה, והנידון רק אימתי השתנה אין דין חזקה דמעיקרא לאחר את השינוי, אלא שלכא' אם אין חזקה דמעיקרא, היה צריך להיות הדין דלדעת רב אזלינן בתר חזקה דהשתא, וברש''י בקידושין עט א מפורש דהו''ל ספק, ולכא' מוכח כהצד הראשון, ונ''מ לדעת שמואל דלא ס''ל מחזקה דהשתא, דלדידיה גם בחסר לפנינו אזלינן בתר חזקה דמעיקרא, ובתוך ששה חדשים הו''ל ודאי מקודשת מכח אביה, ולא אמר שמואל דחוששין לקידושי שנייהם אלא רק ביומא דמשלם שית שאין חזקה דמעיקרא, ולא אמר רש''י דהוי ספק אלא לדעת רב.

ג. כתב הט''ז ביו''ד סי' שצ''ז דאע''פ דבכל דוכתא חזקה דמעיקרא עדיף על חזקה דהשתא, בדבר שברור שעתיד להשתנות, עדיף חזקה דהשתא, כגון בספק אימתי מת אזלינן בתר חזקה דהשתא, ועי' ש''ש שהאריך לחלוק עליו, ועי' פתחי תשובה אה''ע סי' קכ''א סק''ט.

**מדוע חזקה דמעיקרא עדיף על חזקה דהשתא**

א. עי' חזו''א אה''ע סי' פ' סקי''ז די''ל דאין עדיפות לחזקה דמעיקרא על חזקה דהשתא, אלא דכיון שהיה חזקה דמעיקרא עד הזמן שראינו כדהשתא, א''כ מכיון שעד עתה החזקנוהו כדמעיקרא, אין ספק על זמן זה, ואין מקום לחזקה דהשתא,

ב. אולם הפמ''ג ביו''ד ש''ד סי' א' סק''ח כתב וז''ל ועוד דספק ספיקא במקום חזקה לא אמרינן כמבואר בסי' ק"י ומיהו דווקא בחזקה טובה ואלימתא מה שאין כן חזקה דהשתא דלאו חזקה אלימתא כל כך אמרינן שפיר ספק ספיקא.

ג. ועי' עוד מש''כ הפמ''ג בספרו גינת וורדים כלל ס''ב וז''ל ויש לנו לחקור ולדעת אי חזקה דהשתא ליתא כלל נגד חזקה דמעיקרא או דהוה חזקה אלא חזקה דמעיקרא עדיף, זה מחלוקת רבי שמעון ורבנן הובא בריש נדה (ב ב) ובכמה מקומות מקוה שנמדד ונמצא חסר, דלרבנן טמא ודאי משום דהוה תרתי [במקום חדא], דסבירא להו חזקה דהשתא חשיבא אלא חזקה דמעיקרא עדיפא ומשום הכי כי איכא עוד חזקה אוקי חזקה להדי חזקה ונשאר חזקה דהשתא, ורבי שמעון סובר חזקה דהשתא כמאן דליתא דמי, ומשום הכי ברשות הרבים טהור דהוה חדא להדי חדא וספק ברשות הרבים טהור, וברשות היחיד תולין דאיהו סבר כל ספק ברשות היחיד תולין ... אף אי קיימא לן כתירוץ א' דהוה תרתי במקום חדא דחזקה דהשתא הוה חזקה, היינו דוקא בחביות ובמקוה המוזכר שם ריש נדה דחסר ואתאי והחמיץ מעט מעט, משום הכי אלימא חזקה דהשתא, דאין לומר עתה ברגע זו חסר ואין לזה זמן, מה שאין כן בשאר חזקות אפשר דגם רבנן מודים דחזקה [דהשתא] ליתא כלל נגד חזקה דמעיקרא.

ד. יש שפירשו דחזקה דמעיקרא עדיף על חזקה דהשתא, משום שכל חזקה דהשתא במקום חזקה דמעיקרא, החזקה דהשתא דמי לחזקה העשויה להשתנות, מכיון שברור שהיה פעם לא כך.

**בגדר חזקה דהשתא**

האם חזקה דהשתא גדרו כעין חזקה דמעיקרא שענינו לא לחוש לשינוי, ונלמד מחזקה דמעיקרא, או דלמא - כ''כ בשער''י ש''ב פ''ד - דהוא דין אחר, וגדרו לדון כדהשתא, ואינו נלמד מחזקה דמעיקרא.

א. התבאר לעיל שבחזקה דהשתא יש ב' אופנים, האחד כשידוע שהיה מעיקרא אחרת, אלא שאין חזקה דמעיקרא, השנית כשלא ידוע שהיה מעיקרא אחרת מדהשתא, והנה באופן הראשון שידוע שהיה לא כך - כגון הסוגיא בקדושין עט דהשתא בוגרת היא - צ''ב בגדר החזקה, דבשלמא בחזקה דמעיקרא אמרינן דאע''פ שחסר לפנינו, מדין חזקה דמעיקרא אמרינן דעל זמן שאין ידוע אם השתנה אוקמיה אחזקתו ולא השתנה, אך בחזקה דהשתא בשלמא כשאין ידוע שהיה מעיקרא אחרת, דין החזקה הוא לנקוט שלא היה שינוי, וכפי שהוא כעת לפנינו תמיד כך היה, אך עד כמה שידוע שהיה אחרת, מדוע דין חזקה הוא להקדים את השינוי, וכיצד נלמד דבר זה מחזקה דמעיקרא שענינו לאחר את השינוי.

ב. ביומא דמשלם שית מבואר בקידושין דף עט ב דאין חזקה דמעיקרא, וכמו שפרש''י שם משום שביום זה עומדת להשתנות, וצ''ב א''כ מהאי טעמא נימא דאין חזקה דהשתא, מכיון שביום זה היתה נערה, ואין לך עומד להשתנות גדול מזה, והובא לעיל שט''ז ביו''ד סי' שצ''ז כתב דאע''פ דבכל דוכתא חזקה דמעיקרא עדיף על חזקה דהשתא, בדבר שברור שעתיד להשתנות, עדיף חזקה דהשתא, כגון בספק אימתי מת אזלינן בתר חזקה דהשתא, וצ''ע וכי החזקה דהשתא אינה נחשב עשויה להשתנות, הרי ברור שהיה חי.

ג. עי' קובה''ע סי' ס''ז סק''ב דלא שייך חזקה דמעיקרא אלא היכא דהיה מעיקרא סיבה ומצב גם על המחר, דכל כה''ג נאמר בדין חזקה שלא לחוש לשינוי, וכגון חזקת א''א, דהרי היא א''א לעולם, והגט הוא דבר המפקיע, אך כשיש ספק אם מעיקרא חל לזמן המחר, כגון במרחץ שיש ספק אם קנה י''ב חודשים או י''ג חודשים, לא שייך דין חזקה, ולכא' לפי גדר זה, אין מקום כלל לחזקה דהשתא, וע''כ דחזקה דהשתא אינו כגדרו של חזקה דמעיקרא.

ד. כתב רעק''א בקידושין דף עט א דלדעת רב גדר תרתי לריעותא הוא ''דלגבי חזקת שלימות דמקוה איכא חזקת טומאה, והוי חזקה לגבי חזקה ושוב אזלינן בתר חזקה דהשתא ואמרינן דודאי חסר למפרע'' וצ''ב מדוע חזקת המקווה עומדת כנגד חזקת הטמא ולא כנגד החזקה דהשתא, ונראה בדברי רעק''א דכל שאין חזקה דמעיקרא מכרעת, יש כח בחזקה דהשתא להכריע אף כנגד חזקה דמעיקרא, ולכא' הוא רק משום שאין גדר דין חזקה דהשתא כגדר דין חזקה דמעיקרא, ולכן כל שנשאר ספק אזלינן בתר חזקה דהשתא, ורק במקום שחזקה דמעיקרא מכרעת אין מקום לחזקה דהשתא - וכדהובא לעיל מהחזו''א אה''ע סי' פ' סקי''ז -

ה. מבואר בגמ' בב''ב דף קנג ב דכשיש ספק אם נכנס בימות הגשמים או בימות החמה, אזלינן בתר השתא, בתר הזמן שנמצאים בו, ואם עתה הוא ימות הגשמים אזלינן בתר השתא, וכתב החזו''א אה''ע סי' פ' סק''ג, דלא שייך כלל ענין חזקה להכריע על זמן כניסתו, ואפי' הכי אזלינן בתר חזקה דהשתא, ומבואר דחזקה דהשתא אינו מענינו של חזקה דמעיקרא, אלא דין אחר לדון כדהשתא.

ו. השעה''מ והמחנ''א נקטו בדעת רש''י בקידושין דף עט א דכל היכא דחסר לפנינו אין חזקה דמעיקרא, ולכא' בכל חזקה דהשתא כשידוע שהיה מעיקרא לא כך, הוא כגדר חסר לפניך, ואפי' הכי אזלינן בתר חזקה דהשתא, וע''כ דחזקה דהשתא אינו מענינו של חזקה דמעיקרא שגדרו שלא לחוש לשינוי, אלא לדון כדהשתא.

ז. כתב הש''ש בש''ג פ''ז דלא שייך חזקה דמעיקרא בדבר שנאסר מחמת תערובת, מכיון שההתר נשאר מותר, ורק אסור לאוכלו מחמת האיסור שבו, ולא השתנה ההתר בכדי שדין חזקה יכריע שלא השתנה, ועל פי זה כתב הש''ש דבכה''ג אזלינן בתר חזקה דהשתא, מכיון שאין חזקה דמעיקרא כנגדו, ומבואר בדברי הש''ש שאין גדר חזקה דהשתא לדון שלא השתנה מדהשתא, דא''כ גם חזקה דהשתא לא שייך בדבר שנאסר מכח תערובת כמו שלא שייך חזקה דמעיקרא.

ח. כתב ר' יונה בב''ב דף קנג דרבה ס''ל דחזקה דהשתא עדיפה על חזקה דמעיקרא, וכ''ה לכא' בס''ד בריש נדה דאמרה הגמ' ''אדרבה העמד מקוה על חזקתו ואימא לא חסר הרי חסר לפניך'' והגמ' אמרה כן בס''ד בלא סברת תרתי לריעותא, משמע שמדין חסר לפניך לחוד מטמאינן ליה בוודאי - עי' מהרש''א ומהר''ם שם - ואם גדרו של חזקה דהשתא הוא כגדרו של חזקה דמעיקרא צ''ע מדוע עדיף מיניה, וע''כ דהוא גדר אחר.

**אופנים שאין אומרים בהם חזקה דהשתא**

א. כתב רעק''א בשו''ת סי' ז' וז''ל אלא אף בשארי דברים, כגון לענין תפילין וכדומה אני מסתפק בזה, דנהי דקיי"ל כרב בההיא דבוגרת לפנינו הרי אף בלא סיוע חזקה דרבא מחזיקינן ליה לגדול למפרע, מ"מ לא מבעי' לחד תירוצא דתוס' דהתם דהטעם דרגילה לבא מצפרא סי' בגרות, אלא אפילו לאידך תירוצם דבלא חזקה מחזקינן למפרע כדהשתא מ"מ י"ל דחזקה דהשתא שייך רק דאמרינן כאשר נמצא עתה כן היה למפרע משעה שהיתה ראויה לכך, אבל אם בשעה שהיה ראויה להיות כן, לא נעשה כן ל"ש לומר מכח חזקה דהשתא שהיה למפרע כן דמאיזה שעה באת להחזיקו למפרע, וכי נוכל לומר דמשעת סילוק ידינו מהבדיקה דלית לה סי' באותו רגע נולדו הסימנים, ומה"ט נ"ל דאם קדשה אביה בדרך י"ל דאם בדקנו אותה בצפרא ולא היו לה סי' בגרות, דמודה רב דלא אמרינן הרי בוגרת לפנינו, כיון דאין יכולים להחזיקה כדהשתא מעידן צפרא שהיתה אז ראויה להיות בוגרת, כנלענ"ד.

ב. כתב השערי יושר ש''ב פ''ג, ולדעתי נראה דרק במקוה ויין וכדומה מה שנמצא עכשיו הוא מציאות קיימת ושייך בזה חזקה דהשתא אז מצרפינן לתרתי לריעותא, אבל בפסול מחמת עבירה אין עליו עכשיו כלום רק שנפסל מחמת עבירה שעשה, לא שייך בזה חזקה דהשתא לומר כשעת מציאתו, דמקרה אינה מתמדת היא לומר כמו שעכשיו לאחר עבירה כמו כן נחזיק דכבר היה כן.