קעג טו-טז-יז
קטגוריות: שו_ע / יורה דעה / הלכות רבית - הרב יהושע ננקנסקי

**קעג סט"ו-סי"ז**

**סט"ו**

מקור הדין בגמ' [עג., סה.] גבי טרשא דרב חמא.

ובפשוטו היות והאחריות על הלוקח חשיב כלווה היות וקנה את הסחורה במקום הזול, וכשפרע לאחר זמן במחיר היקר הווה כריבית [אמנם זה דרך מקח רק נאסר מדין טרשא].

וכשהאחריות על המוכר א"כ אין כאן עדיין הלוואה דעדיין ברשות המוכר וההלוואה נעשית רק אחרי שמכר עבור המוכר וההלוואה היא במקום היוקר, וכשפורע במחיר היקר אין כאן שום תוספת על ההלוואה.

רק יש עדיין איסור ריבית מצד זה שהקונה טורח בסחורתו של המוכר בשביל שילווה לו אחר זמן [והווה כריבית **מוקדמת,** לשון הרא"ש] וע"ז הוצרך שישלם לו שכר טירחה או אדם חשוב שיש לקונה טובה מזה וכו'.

ומקור הדין לשלם את שכר הטירחה הוא מתוס' [עג., רא"ש כב, רמב"ן במלחמות סה].

וע"ע בבעה"מ דפליג דלא צריך לשלם שכר טירחה, וכן במ"מ [פ"ט] וכן במרדכי [שיט], ובריטב"א [עג. בשם מורו], ובטעמם עי' ב"י, ב"ח וט"ז.

★שנמכרת כאן בזול

עי' רמב"ן במלחמות דגם אם עדיין לא יצא השער במקום הזול ג"כ נאסר.

★אם האחריות בהליכה על הלוקח אסור

יל"ע האם מהני בכה"ג מה שהמוכר ישלם שכר טירחה כמו שהתבאר לקמן ברמ"א [טז] דתשלום שכר טרחה מתיר גם אם האחריות על השליח דזה שמקבל שכר טירחה מגדיר שהמוכר עדיין בעלים והשליח רק יתחייב אחריות יותר ממה שחייב, כמו שומר חינם שיכול להתנות להיות כשואל.

וא"כ אולי ה"ה הכא מהני, ואי מהני, בהכרח דברי השו"ע שאסר באחריות על השליח מיירי באינו משלם לו שכר טירחה, ויל"ע בזה.

★ואעשה צרכי במעות עד זמן פלוני ואפרענה לך כפי מה ששווה שם.

ובטור אסר גם שסיכמו שיפרע **מיד כשימכור.**

וע"ע בגר"א [עב:] דנראה דרק לזמן פלוני אסר.

וע"ז בגדו"ת [חג-לב].

ולדעת הטור יל"ע למה נאסר באיסור ריבית הרי לשליח אין כל הנאה מהסחורה, וכשהפך את הסחורה לכסף [דהיינו כשמכר] פורע מיד, וא"כ דומה לדברי הרמ"א [קעז-א] דשליח שאין לו הנאה אין דינו כלווה אפי' אם קיבל אחריות, וא"כ הכא לישתרי.

ועי' דרישה [כט].

וע"ע חו"ד [כד] דאיה"נ היות ואין לו הנאה **נידון כשוכר**, ונאסר כדלקמן [קעו] דשוכר חפץ שאין בו פחת ומקבל ע"ע אחריות מחזי כהלוואה ודמי השכירות נראים כריבית, וה"נ מחזי כהלוואה והטירחה שטורח בסחורה מחזי ריבית ולכך שישלם לו שכר טירחה שרי.

ויל"ע הרי ע"כ משלם שכר טירחה דאם לא משלם נאסר גם כשהאחריות על המוכר, וא"כ כשהאחריות על הלוקח שנאסר לחו"ד הנ"ל אין כל סיבה לאסור.

וצ"ל דהמוכר שמשלם שכר טירחה אינו תשלום מלא אלא דבר מועט, ולכך נאסר.

ואיה"נ לפי"ז אם ישלם שכר טירחה גמור מותר, ויל"ע בזה לקמן אי מיירי שהמוכר משלם שכר טירחה גמור או לא.

★בלשון הרא"ש שטירחת השליח הוא ריבית מוקדמת.

יל"ע מדברי רעק"א [קס-ד] שכשנתן קודם הלוואה והיתנה שאם לא ילוונו ידרוש את הכסף בחזרה אין זה חשוב ריבית מוקדמת אלא ריבית קצוצה, וא"כ ה"נ אם המוכר לא ילווה את הכסף בפשוטו השליח ידרוש בחזרה תשלום על הטירחה, וא"כ אין זה ריבית מוקדמת, וצ"ל דאיה"נ דמיירי דאינו יכול לתבוע.

וע"ע בחוו"ד [קסז-ב].

★לב"י שכר עמלו ומזונו משלם ולא סגי בדבר מועט.

וע"ע בט"ז.

וע"ע בחו"ד.

וע"ע בגר"ז [יט].

★מוכר שהוא אדם חשוב.

עי' בבעה"מ [סה] וברמב"ן [שם].

ובריטב"א מה שביאר את דברי הבעה"מ.

**טז**

סוגיית חמרים נאמרו ג' פירושים.

1. רש"י, החמר קבל אחריות הן בהליכה הן בחזרה, וע"ע בתוס' שנתקשו בדבריו, וע"ע ברמב"ן.
2. תוס', הלוקח קבל אחריות חזור ונחשב בעלים, וא"כ פרע לו במחיר הזול ואין כאן ריבית מצד היוקר, רק כל הנידון ריבית הוא מצד הטירחה, והותר משום דניח"ל וכו'.

וכן הוא ברמב"ם [פ"ט-ז].

ובמרדכי [שטז] ג"כ מפרש שהאחריות חזור על הלוקח, רק הותר לא דנחשב דנקנה לו אלא דרך מקח שרי קרוב לזה ולזה.

1. רמב"ן, האחריות על התגר, רק היות והבעלים נותן שכר טירחה מגדיר שהוא הבעה"ב, וקנו עבורו,, ומה שהתגר קיבל אחריות זה התחייבות נוספת מצידו "כמתנה ש"ח להיות כשואל".

השו"ע ס"ל כתוס', וברמ"א כרמב"ן.

ודעת הרמב"ם [פ"ט ז-ח] עי' במ"מ.

★הטעם דלא חשיב טירחת השליח ריבית, עי' בגמ' א. דניח"ל דמגלו להו תערא, וניח"ל דמוזלי גביהו.

ועי' ברש"י ובתוס' ובשטמ"ק פירוש אחר.

וע"ע בב"י על דברי הגמ' שכל הטעמים אמת.

וע"ע בר"ח [הובא בתוס'] דצריך לשלם שכר חמרים ותוס' פליג על זה, וע"ע בחו"ד ביאור פלוגתם.

★עי' שו"ת רעק"א [נב ד"ה "אולם"] למה לא הותר שהאחריות חזור על החמרים ונימא שאחר שקנו במקום הזול **פסקו עם הבעה"ב תמורת החוב.**

והרי שרי לפסוק בחובו ביש לו, וכל פסיקה שרי באחריות המוכר.

ותירץ היות ופסקו שיספק לו במקום היוקר כשער הזול נידון **כפסיקה בהוזלה ולא שרי בחובו.**

וע"ע חזו"א [עו-ב].

וע"ע בחזו"א [עו-ד].

★עי' בגר"א [לד].

ובמיני סחורה אסור לכל אדם.

עי' חכמ"א [קלט-כ] דבזמן הזה מותר **בכל סחורה** בירידים הגדולים.

**סי"ז**

★בפשוטו וכן הוא ברש"י [ד"ה "יש לו"] דהוה הלוואת סאה בסאה והותר ביש לו.

ועי' מחנ"א [כב] דמתקשה אמאי לא חשיב ריבית קצוצה **שהרי התנה ליתן במקום היוקר.**

והוא מבאר באופ"א דאין כאן הלוואה כלל אלא **קנין חליפין** [דחליפי שווה בשווה גם פירי עבדי חליפין], ולפ"ז פשוט דבעינן יש לו **כנגד כולו**.

★עי' גידו"ת [ח"ד לט] שנסתפק האם מהני יצא השער במקום היוקר.