כז 3
קטגוריות: ש_ס / לט זבחים / זבחים - הרב יעקב ברגשטיין / פרק ב / כז

כז' ב'

תנינא. וברש"י דהדם נפסל בכניסתו וכו'. והנה נת' לעיל דהך ברייתא סברה דלאו כמקומו, וא"כ לכאו' דבלא"ה הוי זריקה פסולה, גם אם הוי דם אשם שאינו נפסל. וי"ל דהטעם דרש"י ביאר דהכא הדם עצמו פסול, היינו טעמא דמהא דמהני הזריקה שלב"מ ליכא להביא ראיה לדין קידוש פסולין, דהטעם דזה מהני מטעם דאיכא קלטיה במזבח, אבל דבר שהוא 'פסול' לא אשכחן דהמזבח הפנימי מקדשן, ולכן פי' דהראיה ממה שהדם עצמו נפסל, ושוב כעי"ז במנח"א. אבל ילה"ק דהרי שיטת ר' יהודה דהדם נפסל רק כשכיפר, והנה בכדי דנימא דחלה הכא חלות זריקה ו'כיפר', מוכרח דיהיה קלטיה גם לדם ה'פסול', דאל"ה הרי לא כיפר כלל, וא"כ ליכא ראיה דהוא מקדש פסולין, דהרי הכא הפסול בא כאחד עם הזריקה, וכיון דמוכרח שיהיה זריקה לכן איכא ע"ז קלטיה. וע"ע בשיעורי הגרמ"ד.

אבל קומץ דלא חזי ליה. וברש"י דכתיב לא תעלו עליו וכו'. ועי' גרמ"ד דהק' דהרי קומץ לא חזי כלל לפנימי דאינו קרב עליו, ולמה רש"י מפ' דלא חזי מחמת הלאו. ועי' גרי"ד דווקא בדם מצינו מקומות מסויימים היכן לזרוק למעלה או למטה בפנים או בחיצון וכו', ולכן רק היכא דראוי לינתן הוי חזי ליה, אבל קמצים בעי' בהו מזבח, ולא נאמר הביכן במזבח, ולכן לולי הלאו אזי כל היכא דאיכא ביה שם מזבח מהני. - והנה בהמשך מסקי' דפנימי אית ליה גם דין כלי שרת, והיה אפ"ל דכלפי דין קידוש הקומץ בכלי שרת, אפשר לומר דהקומץ ראוי לכלי שרת וחזי ליה, ורק מחמת דאיכא לאו, נמצא דאינו ראוי כלל להך כלי שרת של מזבח הפנימי. עוד הק' הגרמ"ד דהחינוך קד' נוקט דהך לאו שייכא גם בדמים החיצוניים, וא"כ אם הלאו הוא הגורם דמחמת זה נחשב אינו ראוי, א"כ מ"ש דם דאמרי' דחזי ליה. ולמש"נ דכיון דפנימי הוא מקום מתן דמים שפיר הו"ל ראוי לדם, ומשא"כ קומץ דאינו ראוי לפנימי, והנידון היה דסו"ס הוא ראוי לקידוש קומץ מחמת הדין כ"ש, וזה אשומעי' בלאו דאינו ראוי, ד'לא תעלו עליו' היינו אפי' לקידוש, אבל עצם הלאו אינו סותר את הדם דבאמת חזי ליה כי זה מקום מתן דמים, אבל קומץ אינו באמת מקומו, ורק רצינו לחדש דנחשב מקום הראוי לקידוש, וכיון דאיכא לאו שוב א"א לומר כן.

מיתיבי קטורת זרה וכו'. ועי' גרמ"ד דקו' זה היא רק על ר"א אבל על הברייתא דלעיל ל"ק, דאין לומר דקטורת הוי מידי דחזי, דהרי ברש"י נתבאר דהסיבה דקומץ הוא לא חזי זה מחמת הלאו, וא"כ בקטורת זרה דאיכא לאו נמי הוי לא חזי. [ולכאו' הא דמבואר בברייתא לעיל דפנימי מקדש דם פסול, הנה לפמש"נ דרק בשכיפר הוא נפסל, א"כ כ"ז דלא חייל עליו הפסול הוי חזי, והפסול בא כאחד עם קידוש, ול"ד לקטורת זרה דלא חזי כלל].

קטורת זרה. וברש"י נדבה. והחזו"א ז' ו' מק' דגם פנימי אינו מקדש קטורת נדבה, דכיון דליכא כלל דין נדבה, הוי כמו מקדיש חטאת ואשם נדבה דלא חייל עלייהו קדושה כלל. ובשם הגרי"ד דעשאה למוסרה לציבור. ובמנח"א דטפי ניחא לאוקמי בקטורת שנפסלה. ובשיעורי הגרי"ד דאיירי בקטורת ציבור שהקטיר בה יותר מהשיעור.

והאי כלי שרת. וברש"י דנמשח עם המשכן. וע"ע שיט"מ יב' דהחיצון היה של אבנים ואינו מטלטל, ויעוי' עוד רש"י כתובות קו' ב' דמזבח הפנימי שיכול לטלטלו יש לו דין כלי, ומשא"כ חיצון דהוא של אבנים ויש לו דין בנין, ולכן הוא בא מקדשי בדה"ב. והעירו דלפ"ז מזבח שעשה משה שהיה של נחושת והיה לו דין כ"ש, ה"נ דהיה מקדש גם שאינו ראוי. והגרמ"ד מהגרי"ז דגם בימי משה היה לו 'דין רצפה', והיינו שיש לו רק קדושת מזבח ולא כ"ש. ובחשק שלמה הק' עוד דהרי רק בימי משה משחו את הכלים, אבל מכאן ואילך עבודתן מחנכתן, ואם הכל תלוי במשיחה נצטרך לומר דהמזבח שהיה בבית שני היה אותו של משה, ועי' בדה"י ב' ד' יט' ובמלכים א' ו' כ' וברש"י שם דמבואר דשל משה נגנז. ועוד דהרי קרא איירי על המזבח החיצון שנמשח ג"כ וא"כ למה אמרי' דמקדש רק את הראוי לו. ובצ"פ ביאר דדבר שנשאר בצורתו כמו בימי משה, אזי נמשכת משיחתו גם השתא, ודווקא בחיצון שהשתנה תו אין נמשכת משיחתו.

בתוס' דפנימי עדיף מכ"ש דמקדש פסולין ליקרב. ועי' גרמ"ד דאיכא לפנימי גם עדיפות בהא דמקדש גם דבר שאינו ראוי ומשא"כ כ"ש, אבל זה כבר מפורש בסוגיין דהכא, ולכן התוס' העירו על הא דמקדש ליפסל. – ובביאור ד' התוס' יעוי' בשיט"מ ג' דהכא איכא תרתי למעליותא דהוי גם כ"ש וגם מזבח, והגרי"ז ביאר דכ"ש אינו מקדש ליקרב, משום שכ"ש אינו עומד כלל לקידוש הקרבה, ובהא גופא שאני הכ"ש של הפנימי, דהוא כ"ש המקדש להקרבה, ולכן מקדש גם פסולין ליקרב. [ועי"ש דשם כותב דאית ביה כח של כ"ש המקדש גם שאינו ראוי, ושם הביא בתחילה נידון בזה, האם כל כ"ש מקדש גם שא"ר]. והגרי"ד כ' דזה דלא כהשיט"מ דמצד דאיכא תרתי, אלא עצם הכ"ש שיש בו קדושת הקרבה זהו המקדש, וכן בתוס' משמע דהמזבח הוא המקדש. – עוד ביאר הגרי"ז עפ"ד הגר"ח דבכ"ש ליכא כלל דין אעל"י, ורק דהוא מקדש לענין שאפשר להעלותו על המזבח ושם יהיה בו דין אעל"י, [והגר"ח יישב קו' הגר"מ רשקס דלכאו' איך משכחת פיגול בדם, דכיון שהדם נמצא בכ"ש ודינו דאעל"י, הרי דמיד חל בו הדין דבאמת יכול לזורקו למחר, וע"ז השיב הגר"ח דכ"ז שהוא בכוס לא חל בו עדיין דין אעל"י. ולכאו' י"ל עוד עפ"ד הגרי"ז דגם היכא דיש בדם דין אעל"י, מ"מ זה ל"מ לענין קיום הזריקה בקרבם, דזה צריך להיות דווקא ביום זבחו], ולפ"ז הכא דבפנימי דאיכא ביה דין מזבח וא"כ איכא ביה נמי דין אעל"י, להכי עדיף מכ"ש ומקדש פסולין ליקרב. [ע"ע בגרי"ד בנו"א קצת, דבעי' לצרף קדוש הכ"ש עם גמר הקידוש שיהיה במזבח, והיכא דהוא עומד עם הדם בכ"ש על המזבח בודאי דמהני, ולכן הכא דבפנימי איתא לתרוייהו בחדא מחתא בודאי דמהני].

שיט"מ אות ג'. מק' דאיך שייך שיהיה דין אעל"י, והרי איכא לאו שלא להקטיר עליו שום דבר. ותי' דקרא איירי לכתחילה ובדיעבד מקדש. ובמנח"א מביא מהגרי"ז דאיכא הכא חלות דין הקטרה של אעל"י, ומק' דאיך יתכן דיהיה איסור בדבר שהוא 'מצווה' להקטירו, ואי נימא דע"י דין אעל"י ליכא איסור, א"כ הרי בכל פעם שמקטירו הרי גם מעלהו, וא"כ תמיד יפקע האיסור, וכעי"ז בגרי"ד. ויל"ע למה לא נימא בזה דכל מילתא דאמר רחמנא ל"ת אעל"מ. ואולי יתכן נ"מ בנעקר המזבח, דיהיה בזה לאו כי זה מקום הקטרה, ומ"מ גם לא יהיה בזה דין אעל"י, כי ב'מקום המזבח' ליתא למעליותא דכ"ש, וא"כ מקדש רק את הראוי לו. אמנם עי' גרמ"ד דמבאר ד' השיט"מ דכוונתו דאם 'כבר' הקטיר, איכא בהך הקטרה קיום הקטרה של אעל"י, אבל בודאי דגם אם עלה אסור להקטיר, ורק באם עשה כן נחשב כהוקטר. ובמקדש דוד ה' ב' מבאר דאה"נ דאחרי ההעלאה ליכא איסור, אבל האיסור הוא על ההעלאה עצמה דהעלאה תחילת הקטרה היא. ובתפא"י דאין לומר דהעשה דהנוגע במזבח יקדש דוחה הל"ת, דאין עשה דוחה ל"ת שבמקדש, ועוד דעיקר הילפותא דצריך הקרבה ואינו מוכרח שיהיה בפנימי דווקא. ובחזו"א דמשכח"ל כשזורק לאישים בלי דהיה באויר המזבח. ובאביעזרי פסוה"מ ג' ה' דדווקא כשמקטירו לשם הקרבת הקרבן עובר בלאו, וכשמקטיר בתורת אעל"י ליכא איסור. וע"ע גרי"ד לעיל ב' א'.

- ועוד תי' השיט"מ דמקדשו שיהיה ראוי אח"כ להקטירו על מזבח החיצון, ונ"מ בקמצים שלא קדשו בכלי דהחיצון אינו מקדשם, דאם יתקדשו בפנימי שפיר יהיה יכול להעלותם אח"כ על החיצון. ועי' גרי"ד דהנידון הוא רק על קמצים שלא קידשו, ומחמת דעלו על הפנימי עכשיו נתקדשו וראויים לחיצון, דאם הם פסולין א"כ מה מהני הא דעלו על הפנימי, והרי כיון דירדו יהיה בהם דינא דירדו לא יעלו. וילה"ע דאם כל הריעותא בקמצים זה רק מחמת ש'לא נתקדשו בכ"ש', א"כ כיון דעכשיו נתקדשו בפנימי שיש לו דין כ"ש, אזי פשיטא דיעלו לחיצון דהרי ליכא בהו שום ריעותא. ועי' בגרי"ד דמק' כעי"ז, דא"כ ה"ז דין קידוש של כ"ש ואינו שייך לדין קידוש מזבח. ועי' בגרמ"ד שהעיר למה זה נחשב לקידוש 'פסולין'. ועי' מנח"א דר"ל דאיירי בקידוש קומץ פסול שלא נתקדש בכלי, והנ"מ בזה דאם עלו עכשיו על החיצון דיהיה בהם דין לא ירדו, כי מזבח הפנימי קידש אותם והגם דהם פסולין.

- וע"ע בגרי"ד ובגרמ"ד דהק' מהא דמספק"ל לקמן פז' ב', אם שולחן יכול לקדש קמצים בגודש שלו כיון דאין לו תוך, ומסקי' דמקדש ליפסל. וא"כ תק' דהרי מזבח הפנימי אין לו תוך ואיך הוא מקדש קמצים. ועי' מנח"א דאה"נ גם קומץ כשר התקדש רק ליפסל, והיינו דלכן דינו הוא רק באעל"י.

– עוד יעוי' במנח"א דהביא מהאו"ש דהגם דאין מקדשין ע"ג קרקע, מ"מ מהני הך קידוש ליפסל ואי"ז קידוש גמור, ועוד מהגרא"ז דזה רק ריעותא בעבודת הקבלה, אבל מצד הדין קידוש ליכא ריעותא. ובמקור ברוך ב' ח' מבאר דמזבח שאני, דמהני קידושו גם על הקרקע וגם שאין לו תוך. ובמנח"א הביא מהגרי"ז דקומץ שהתקדש בקידוש ליפסל, אי"ז מהני להחשיבו כקמצים שקדשו בכלי, וא"כ ק' איך מהני הקידוש של הפנימי להחשיבו שנתקדש בכלי. ועי"ש דר"ל דבאמת הקידוש של הפנימי לא משוי ליה דין קומץ שנתקדש בכלי, אלא דכיון דפנימי מקדש גם שאין ראוי לו, א"כ חייל בקומץ הך דין הקטרה מחודש. ומ"מ כ' דכל זה יהיה תלוי בגדר דין קידוש המזבח, דהגרי"ז הסתפק בהא דירדו לא יעלו, א"ז משום דהשתא פקע מהם הקדושה, או דמעיקרא היתה קדושתם רק כשעלו ולא כשירדו, דלהצד הא' תק' דמה מהני הכא דחייל בהו דין קידוש פנימי שמקדש גם כשאין ראוי לו, הא סו"ס עכשיו כשירד כבר ליכא ביה דין זה.

– עי' בגרמ"ד דהביא מהגרי"ז בשם הגר"ח דלד' השיט"מ הנ"ל, נמצא דהגם דמזבח הפנימי שנעקר דמקטירין קטורת במקומו, מ"מ מקומו אינו מקדש פסולין, ומשום דדין קידוש פסולין הוא לענין קמצים דבעי' בהו קידוש כ"ש, וא"כ בעי' שיהיה כ"ש דווקא, ולכן ל"מ לזה מקומו. ובגרמ"ד כ' דבאמת לפ"ז אה"נ דמקומו יקדש סתם פסולין הראויים למזבח, דבזה א"צ למעליותא דכ"ש.

עי' רמב"ם פסוה"מ ג' יח' דקומץ בין כשר ובין פסול לא ירד, והגרי"ד הביא מהגרי"ז דלא ירד היינו שיקטירו שם, ומתקשה למה בקומץ כשר יקטירו שם ולא במקומו בחיצון, והגרי"ז הוכיח מזה דקידוש המזבח הוא ע"ז גופא שלא ירד, וזה שייך גם בכשרים.