שיעורי תערובת כח
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / יורה דעה / תערובת / קמא

שיעורי תערובת – כח

**ממו"ר הגאון רבי צבי ובר שליט"א**

יו"ד סי' קג, ב

**דבר שאינו ראוי לגר מה טעם איסורו מדרבנן**

**בפמ"ג** (מ"ז סק"א) הביא דעות האחרונים בדבר שאינו ראוי לגר, דדעת המנחת כהן (ח"א פ"ט) דאף שמותר מן התורה מ"מ אסור מדרבנן, אלא דס"ל להמנחת כהן דאם נתערב, אף שיש רוב איסור שרי, דלא אסרו חכמים דבר שאינו ראוי לגר אלא בפנ"ע, אבל לא אמרו להפסיד את ההיתר [וכבר הובא בשיעור לעיל (שיעור כז) דהיד יהודה (ס"ק יד) פליג דכיון שאסרו חכמים דבר שאינו ראוי לגר, ל"ש לומר שמותר כשיש רוב איסור, דכל שהרוב איסור הרי האיסור לפנינו ואיך ניתר האיסור. והמ"ב (סי' תמב ס"ק מג) כתב להדיא כהיד יהודה, שאין להתיר עד שיהא רוב היתר]. ודעת הפר"ח (סק"א) שאף מדרבנן אין איסור בדבר שאינו ראוי לגר, רק שאסור הוא משום 'בל תשקצו'.

**והנה** נחלקו האחרונים מה הטעם שדבר שאינו ראוי לגר אסור מדרבנן, דבמנחת כהן (שם) משמע דאסור משום גזירה אטו טעם מושבח, וכמו לעניין כלים שאינם בני יומן שטעמם פגום שגזרו בהם אטו כלים בני יומן. וכבר נתקשו בזה (יד יהודה סק"ח ד"ה אין) דלא דמי, דדוקא בכלים שאינם ב"י שהוא מצוי שמשתמשים בכלים שאינו ב"י, ואין בנ"א חוששים לטעם הפגום שנפלט מהכלי, יש סברא לגזור, שלא יבואו להתיר טעם מושבח, אבל דבר שאינו ראוי לגר אינו מצוי שיבוא לאכלו, וא"כ אינו בדין שיגזרו בזה.

**אולם** הכנפי יונה (בתחילת הסימן) ועוד אחרונים (עי' יד יהודה שם ד"ה אבל) כתבו שחכמים אסרו דבר שאינו ראוי לגר משום אחשביה, שאם אוכלו זה ראיה שמחשיבו כאוכל מושבח, ועל כן כלפיו אינו נחשב שאינו ראוי לגר [ועיין בבדי השולחן (ביאורים ד"ה אם) שכתב להוכיח מהשלטי גיבורים דס"ל לאסור מדרבנן אף כשאינו מתכוין לאכול את הדבר הפגום, והוכיח דס"ל כדעת המנחת כהן שאסרו משום גזירה, דאם הטעם משום אחשביה הא כל שאינו מתכוין אין כאן אחשביה]. וכתב הכנפי יונה שכיון שהטעם שאסרו חכמים הוא משום אחשביה, א"כ אם אוכל דבר שאינו ראוי לגר לרפואה שאין בזה אחשביה, אין בזה איסור אפילו מדרבנן. והן אמנם שבשאג"א (סי' עה) כתב שאף הלוקח דבר לרפואה יש בזה אחשביה, אבל כבר הקשו האחרונים (כתב סופר סי' קיא) דברמב"ם (פ"ה מיסודי התורה ה"ח) מבואר להדיא שהלוקח דבר לרפואה אין בזה אחשביה, וכן האריך היד אברהם (סו"ס פד), וכן קיי"ל שאין דין אחשביה בדברים הנלקחים לרפואה [וכ"כ היד יהודה שם ד"ה מיהו. והוא נפק"מ גם לעניין אכילה ביו"כ ואכמ"ל].

**עוד** איתא בפמ"ג (ש"ד סק"ב) להקשות מסי' פא (ס"א) דכתב המחבר דמי רגלים של טמאה אסור, וקשה דהא מי רגלים הוי דבר הפגום, ואמאי אסור באכילה. וכתב דסבור היה לומר שאסור מדרבנן, וכהמנחת כהן, אלא דברא"ש (בכורות פ"א ס"ז) משמע שהוא דאורייתא, ועל כן כתב שכיון שהוא לרפואה חמיר יותר. אלא דכבר נתבאר דהאחרונים נקטו דאדרבה לרפואה קיל יותר, ואין בזה אחשביה. ובחזו"א (סי' יב סק"ו) ג"כ נתקשה מסי' פא, וכתב לחדש שמי רגלים טעמו מושבח, רק שהוא מאוס לבנ"א, ועל כן אסור דהא טעמו ראוי לגר. אמנם בגמרא (ע"ז סח:) נראה דלא כדבריו דחילקו בין עכברא דדברא שטעמו מושבח לעכברא דמתא שטעמו פגום, ובפשטות משמע דהם מין אחד רק שעכברא דמתא מאוס הוא מחמת שנמצא באשפתות, וכן איתא בתוה"ב (כ:) שעכברא דמתא הוי נטל"פ משום שהוא מאוס, ועל כרחך כוונתו שעכברא דמתא הוי נטל"פ מחמת מאיסותו, דכתב שם להוכיח דזבובים הוי נטל"פ מעכברא דמתא, ואי נימא דעכבר פוגם מחמת טעמו, א"כ ליכא ראיה לזבובים דשמא זבובים טעמם אינו פגום, א"ו כל פגימתו היא מחמת מאיסותו, ומבואר שכל דבר המאוס הוי אינו ראוי לגר אף שטעמו מושבח.

**ודבר** שאינו ראוי לגר אף שממתיקו אינו חוזר לאיסורו, שכבר נפקע האיסור. כן מבואר בכל האחרונים (עי' פמ"ג בפתיחה ח"ג פ"ו ד"ה עוד אבאר וחוו"ד כאן סק"א).

**פליטה של איסור פגום כמה צריך כדי לבטלה**

**כתב** השו"ע **ויש מי שאומר דוקא שנתערב איסור מועט בהיתר מרובה וכו' ואם אין שם ממשו של איסור אלא טעמו בלבד אפילו איסור מרובה והיתר מועט מותר אם פוגם קצת.** דין זה צריך ביאור, מאי שנא רישא דאסור כל שיש רוב איסור, ולעניין טעם אינו אסור אף שיש רוב איסור. ועוד צ"ב דהש"ך (סק"ד) כתב דבצירו של איסור אסור כל שיש רוב איסור, וקשה מאי שנא צירו של איסור מטעמו של איסור.

**וביאר** היד יהודה (סק"ט ד"ה מיהו) דיש חילוק בין טעם הנפלט מהקדירה לטעם הנפלט מן המאכל, דטעם הנפלט מהקדירה לעולם יש רוב כנגדו, אבל טעם הנפלט מהחתיכה אינו ודאי שיש רוב כנגד הטעם. ועל כן קדירה שאינה ב"י לעולם שרי ואף כשיש תבשיל מועט דודאי יש רוב כנגד הטעם שנפלט מהקדירה, אבל חתיכה שפולטת טעם אין להתיר אא"כ יודעים שלא נפלט כ"כ טעם ויש רוב כנגדו. ומה שהתיר השו"ע אף שהאיסור גדול יותר מההיתר, היינו במקום שיודע בודאי שלא נפלט מהאיסור כ"כ עד שיהא מרובה מההיתר, אבל אם אינו יודע אם יש רוב בהיתר כנגד מה שנפלט באמת יהיה אסור.

**ובכו"פ** (סק"ג) הוכיח מהתוס' בחולין (צח:) דחתיכה שפולטת טעם אין אומרים שיש רוב כנגד הפליטה, דכתבו שם דאם רוב הזרוע בשילה חוץ לרוטב עם מעט בשר יהיה רוב באיסור כנגד ההיתר, ואף שהוא רק טעם הנפלט. וא"כ אף בנטל"פ כיון שבעינן רוב בהיתר, א"כ אף בטעם פגום שנבלע בחתיכה כל שאינו ידוע בודאי שיש רוב כנגד האיסור הפגום אין להתיר. ועי' בפמ"ג (מ"ז סק"א) דכתב להדיא שידוע שלעולם יש בחתיכה רוב כנגד הטעם שנבלע בה.

**פוגם ולבסוף השביח**

**במה דברים אמורים בפוגם מתחילתו עד סופו אבל אם השביח ולבסוף פוגם או פוגם ולבסוף השביח אסור.** גבי השביח ולבסוף פוגם מבואר להדיא בגמרא (ע"ז סז.) דאסור, דכיון שכבר נאסר כשהשביח איך יהיה מותר [בלא שהסריח לגמרי]. והשו"ע הוסיף דאף פוגם ולבסוף השביח אסור, ובט"ז (סק"ה) הביא שהוא כל שכן, דאם בהשביח ולבסוף פוגם אסור אף שעתה הוא פוגם, כ"ש כשפוגם ולבסוף השביח יהיה אסור שהרי עתה הוא מושבח. וכתב הש"ך (סק"ז) דמה שאסור בפוגם ולבסוף השביח היינו דוקא לאחר שהשביח, אבל בזמן שטעמו פגום שרי. אבל הפר"ח (סק"ח) פליג, דכל שסופו להשביח כבר בזמן שהוא פוגם אסור הוא, והוכיח כן מלשון הרמב"ם (מאכ"א פט"ו הכ"ח).

**ובמשנה** בעבודה זרה (סה:) איתא דחומץ שנפל לתוך גריסין הוי נותן טעם לפגם ושרי, ובגמ' (סז.) אמרו דמיירי בגריסין רותחין דצוננים אין החומץ פוגמן, ואף שאח"כ יצטננו הגריסין ויחזור לשבח, ועל כרחך צ"ל שמה שאמרו שהחומץ שנפל לתוך גריסין שרי, היינו כ"ז שהגריסין רותחים וכדברי הש"ך שבזמן שהוא פגום אינו אסור אף שסופו להשביח. והפר"ח כתב לבאר לשיטתו שכל מה שבגריסין צוננים הוי החומץ לשבח, הוא דוקא כשנפל החומץ לגריסין בשעה שהם צוננים, אבל אם נפל החומץ לגריסין רותחים אף לאחר שיצטננו נשאר בפגמו ולא יהיה לשבח לעולם.

**והש"ך** הוכיח שיטתו מהא דאיתא (ע"ז סז.) בחסרת מלח דחשיב טעם פגום, ואף שיכול ליתן מלח וישביח הטעם, ומבואר שאף סופו לשבח מותר כ"ז שהוא לפגם. והפר"ח (שם) כתב לחלק שבחסרת מלח אינו נעשה לשבח מעצמו, ובזה מודה דשרי בזמן שהוא לפגם, שהרי עתה בלא מעשיו יש כאן פגימה גמורה, אבל כל דבר שמאליו עשוי להיות לשבח, אסור הוא כבר מזמן שהוא פוגם.

**ודעת** היד אברהם כהפר"ח לאסור אף בזמן שהוא פגום, אלא שכתב שאם אינו ודאי שסופו לשבח אין להחמיר, וכתב די"ל דכן גם דעת הש"ך דכל מה שהתיר בזמן שהוא פגום היינו דוקא בדבר שאינו ודאי שסופו לשבח. והיד יהודה (ס"ק יא ד"ה אך) כתב שבאמת ברמב"ם משמע כהפר"ח, מיהו האריך להוכיח מהסוגיא כהש"ך דבזמן שהוא פגום אינו אסור.

**מיהו** דעת הגר"א (סי' צח סק"ד) שדבר שפוגם ולבסוף השביח אינו אסור כלל, ואפילו לאחר שהשביח, והוכיח כן מהירושלמי, וכתב שאי"ז ק"ו כלל מהשביח ולבסוף פוגם, אלא כל שפוגם בתחילתו הוי כמו שפוגם מתחילה ועד סוף. ואיברא דדבריו א"ש לדעת הרשב"א שבכל נטל"פ יש ביטול ברוב, וא"כ י"ל שכבר ניתר האיסור, ושוב אף שישביח אינו אוסר. אבל לדעת הר"ן שנטל"פ אינו משום ביטול ברוב [וס"ל שאין ביטול כל שנו"ט אף שהוא טעם פגום], רק מותר משום שאינו רוצה את התבשיל, וא"כ איך נתיר את המאכל לאחר שהשביח, הא עתה הוא רוצה את האיסור בתערובת ונעשה ראוי לגר.

**דין הקדירה שנתבשל בה דבר הפוגם**

**וכתב** הרמ"א **יש** **אומרים אע"ג דהאיסור נותן טעם לפגם והמאכל מותר מכל מקום הקדירה אסורה.** טעם האיסור בקדירה, משום שאף שבמאכל נתן איסור זה טעם פגום, מ"מ כשיבשל בקדירה הא אפשר שיתן דבר שהאיסור יתן בו טעם מושבח, ועל כן אסור להשתמש בקדירה. וכתב הפמ"ג (מ"ז סק"ו ד"ה דע) דאפילו לבשל בקדירה דבר שאיסור זה נותן בו טעם פגום אסור, שמא יבא להשתמש בקדירה לשבח. ומחמת זה כתב דבדבר הפוגם בכל דבר כגון עכברא דמתא, הקדירה מותרת, דבזה אין טעם לאסור, וכ"כ היד יהודה (ס"ק יב ד"ה מ"מ). ומשמע מדברי הפמ"ג דאפילו אם ברוב הדברים פוגם אין לאסור את הקדירה, אף שיש מעט דברים שיכול האיסור ליתן טעם מושבח

**אם כשיש ששים יש איסור לבשל בקדירה לכתחילה**

**ואם בישלו בה אח"כ תוך מעת לעת תבשיל שהאיסור הראשון נותן בו טעם לשבח נאסר התבשיל השני אם לא היה בו ששים כנגד האיסור הראשון.** וכתב הפמ"ג (ש"ד סק"ו בדין השלישי) שאף כשיש ששים אסור לבשל בקדירה לכתחילה, דאין מבטלים איסור לכתחילה. מיהו כתב היד יהודה (ס"ק יד) שדברי הפמ"ג תליא בפלוגתת הרשב"א והר"ן, דדוקא לדעת הר"ן שאין ביטול בנטל"פ אסור לבשל לכתחילה, דאין לבטל איסור לכתחילה, אבל לדעת הרשב"א כל נטל"פ כבר נתבטל, ואמאי יהיה אסור לבשל עכשיו בקדירה לכתחילה, הא כבר נתבטל האיסור. ועל כן מסיק להלכה שלכתחילה לא יבשל בקדירה אף שיש בה ששים, משום שיש לחשוש להר"ן שיש בזה ביטול איסור, אמנם אם עבר ובישל אין לאסור את התבשיל ואפילו אם בישל במזיד, דהא לדעת הרשב"א באמת שרי לבשל לכתחילה, ויש לסמוך על הרשב"א שלא לאסור את התבשיל בדיעבד..

**● השיעור נמסר במוצאי ש"ק בשכונת נוה יעקב ירושלים ● ניתן לשמוע בקול הלשון טל: [PHONE_REMOVED] קוד 1-3-2-2-1 ובשידור חי במוצש"ק בשעה 10:00 ●**

**● נכתב ע"י א. ה. והיה לעיני מו"ר שליט"א ●**