קינים 7
קטגוריות: ש_ס / מט קינים / קינים - הרב נחמן זילברמן

**מראי מקומות מסכת קינים פרק ב משנה ה**

**פרח מן האמצע לצדדין**

1. **פי' המשנה -** קן סתומה העומדת באמצע, מצידה האחד עומדת קבוצת חטאות ומצידה השני עומדת קבוצת עולות [במפרש כ' דיש מצידה אחד חטאת אחת ומצידה השני עולה אחת, אולם לרא"ש והראב"ד איירי בכמה חטאות וכמה עולות], פרחו ב' הסתומות לב' הצדדים, זו שפרחו לחטאות חטאת וזו שפרחה לעולות נעשית עולה, חזרו ופרחו ב' מב' הצדדים לאמצע ונתערבו באמצע הרי האמצעיות כחטאת ועולה שנתערבו וימותו האמצעיות, חזרו ופרחו האמצעיות לצדדים ימותו כולן כדין מתות שנתערבו בקריבות.
2. **בראב"ד כ'** דקמ"ל מתני' דאף כשלא ראינו ודאי שפרחו מב' הצדדין לאמצע, אלא ראינו אחד שפרח מצד אחד, לא תלינן לקולא לומר שגם השני פרח מאותו צד ונתיר את האמצעיות, אלא חיישי' שפרחו מב' הצדדים וימותו, וסיפא דחזרו ופרחו מן האמצע קמ"ל דאף שבצד אחד יש גוזלים מרובין ובצד שני יש מועטין, לא תלינן לומר שפרחו מן האמצע לצד המרובין דווקא, [וכן ברישא קמ"ל דאם פרחו מן הצדדים לאמצע אין תולין שפרחו מן הצד המרובה, דלא אמרי' כל דפריש מרובא פריש בקדשים דניידי משום גזירה, כמבואר בזבחים עג:].
3. **וברז"ה במשנה א** תמה עליו דמאי ס"ד דנאמר כל דפריש לרובא פריש עד שהוצרכה המשנה לחדש דין זה, דלא שמענו אלא כל דפריש מרובא פריש, ואף דמצינו דין איסורא ברובא איתא, אין הכוונה שתולין שהאיסור נמצא אצל הרוב, אלא תולין על כל היחידים שפרשו מן התערובת שהם מן הרוב היתר וממילא מחזיקים שהאיסור נשאר אצל הרוב, אבל אינו שייך להכא. **לכן פירש הרז"ה** דקמ"ל מתני' דאף דבעלמא אמרי' איסורא לגו איסורא נפל והתירא לגו התירא נפל, כגון ב' קופות אחת תרומה ואחת חולין, ונפלו לב' הקופות ב' סאין אחת חולין ואחת תרומה, דתולין שנפלה התרומה לתרומה והחולין לחולין, כמבואר בפסחים מד., הכא ל"א הכי דגבי דאורייתא מחמירין ובפרט בקרבנות.
4. ובעצם טענת הרז"ה על הראב"ד נראה, דהנה אם צורת הנידון היא כלפי הפרידה הפורחת, לאיזה ציבור פרחה, בזה ודאי אין מקום לומר דתלינן שפרחה אל המרובים יותר מאל המועטים וכטענת הרז"ה, אולם דעת הראב"ד דכיון דצורת הנידון דלפנינו היא על כל ב' הציבורים יחד, דהא אין ידוע איזו מבין ב' הציבורים היא הפורחת, א"כ כולם בכלל הספק, וא"כ ס"ד דכיון דיש רוב בצד א' נימא דפרחה לשם קמ"ל. [ויש לעיין אי קמ"ל דל"א רוב בכה"ג אף בעלמא, או דבעלמא ס"ל דאמרי' דאזל לרוב, אלא דבקדשים החמירו כמו שמצינו בכל המסכת דלא סמכי' אספק ספיקא ושאר כללי היתר]. ע' משנ"ת בזה בהרחבה ב???

**אין מביאין תורין כנגד בני יונה**

1. נתבאר במתני' דב' הפרידות של הקן צריכות להיות שתיהן ממין אחד, או תורים או בני יונה, וילפי' לה בתו"כ מדכתיב אחד לחטאת ואחד לעולה, ממין חטאת תביא עולה. **ברש"י זבחים סז:** כ' דדין זה נאמר גם בקן נדבה. **ובשיטמ"ק שם** **תמה** מנליה הא, די"ל דדווקא בקן חובה שחיובה להביא קן שלם צריך שיהיו מין אחד, אבל בנדבה הא אם נדרה להביא אחד חטאת ואחד עולה מהני. גם **בחי' הגרי"ז פי"ד ממעה"ק** הק' כן והוסיף דקן נדבה הוא כב' קרבנות נפרדים ומה שייכות יש ביניהם.
2. **וביאר הגרי"ז** עפ"י מה דאיתא **בכריתות ט.** דהמתנדב אינו חייב להתנדב קן שלם, אלא יכול להתנדב אפי' פרידה אחת, דכתיב "והקריבו" לשון יחיד. **וצ"ב** מאי ס"ד דצריך לנדב שניים. **ופירש"י** שם דוהקריב משמע קרבן שלם, וילפי' מדכתיב והקריבו לשון יחיד דאפי' אחד. מבואר דקרבן שלם דעוף הוא דווקא שניים, ולכן בכל קרבנות חובה מן העוף מביא קן, ולכן ס"ד דגם בנדבה לא יוכל לנדוב פרידה אחת דהוי חצי קרבן, קמ"ל קרא דיש הבאה מחודשת דפרידה אחת בנדבה.
3. **ועפי"ז** תובן שיטת רש"י דגם בנדבה בעי' תרווייהו ממין אחד, דהדין שצריך להביא שניהם ממין אחד הוא ג"כ מהאי טעמא, דב' הפרידות הם ב' חלקי קרבן, ולכן אף שנתחדשה פרשת הבאת פרידה אחת בנדבה, מ"מ כל שמביא ב' פרידות תרוויהו חד קרבן הן, וצריך שיהיו שתיהן מאותו המין, ע"ע מה שהובא בזה לעיל פ"א מ"א.

**תכפול ותביא עולתה**

1. נחלקו ת"ק ובן עזאי במתני' אם הביאה עולה תור וחטאת בן יונה, דלת"ק אזלי' בתר מה שהקריבה לחטאת, ולבן עזאי בתר מה שקרב ראשון. בדעת ת"ק פירשו **המפרש הרא"ש והראב"ד** דהחטאת היא העיקר דהיא עיקר הכפרה, וילפי' לה מדכתיב "אחד לעולה ואחד לחטאת וכיפר", משמע דעיקר הכפרה תלויה בחטאת. אולם בן עזאי סובר דהקודם עדיף, ואף דמדינא צריך להקדים החטאת, מ"מ ביולדת הקדימה התורה עולה לחטאת, ללמד שאף אם הקדימו העולה היא הקובעת.
2. **אולם** הרז"ה כ' דבין לת"ק ובין לבן עזאי קדימה עדיפא, אלא נחלקו דלבן עזאי אזלי' בתר מה שקדם בפועל, ולת"ק בתר הראוי לקדום מדינא. וכ"מ **בפיה"מ לר"מ** שכ' דלת"ק אזלי' בתר חטאת שהכתוב הקדימה. והנה נתחדש כאן במתני' דיש קביעות, היינו שהקרבת פרידה אחת קובע לפרידה השניה, **ויתכן** דלמפרש הרא"ש והראב"ד דין קביעות תלוי בעיקרו של הקרבן, וכיון שהחטאת עיקר הקרבן, לכן הוא הקובע, ואילו לרז"ה והר"מ אין דין קביעות בתר עיקר כלל, ולכן מה שקדם וקרב קובע, דכיון שכבר קרב אחד, ממילא נקבע מהו המין של קרבן זה.
3. עוד נחלקו **הראב"ד והרז"ה** מהי ההבאה האמורה כאן שקובעת, לדעת הרז"ה דווקא אם הקריבה האשה כבר פרידה אחת, נקבע מין הקרבן, אבל אם רק הפרישה אינו קובע כלום, ובזה מודה גם בן עזאי דאזלי' בתר חטאת כיון דאפשר להפריש עולה נוספת והעולה הראשונה תהיה נדבה, ואילו חטאת אינה באה נדבה, אבל לדעת הראב"ד איירי אפי' בהפרשה גרידא, דכל שהפרישה פרידה אחת נקבע מין הקרבן, לבן עזאי עפ"י מה שהופרש ראשון, ולת"ק עפי"מ שהופרש לחטאת.
4. ולפי"ז גם בסיפא דמתני' יפרש הראב"ד כך, דהאשה שהפרישה חטאתה ומתה יביאו היורשים עולתה, אף שהיא לא הקריבה חטאתה, דעכ"פ חלה כאן כבר הפרשת חטאת, ואילו לרז"ה איירי דווקא כשהקריבה את חטאתה, אבל הפרישה לבד אינו כלום, ואין יורשיה חייבין להקריב עולתה. ובאמת **במל"מ ריש פ"ה מפסו"ה** כ' בשם **הקרבן אהרון** דהביאה חטאתה ומתה היינו הפרישה בלבד וכהראב"ד ותמה עליו.
5. **במפרש וברא"ש הק'** דממתני' מוכח דאם הקריבו עולה קודם לחטאת כשר, והא בתמיד נשחט מבואר דחטאת קודמת לעולה לעיכובא לבד ממצורע דגלי קרא, ותי' דאדרבה בשאר קרבנות פשיטא דלא מעכב, רק במצורע ס"ד דמעכב ק"ל קרא. **ובתוס' בקידושין יג.** תי' דאחר דגלי במצורע ילפי' לכל הקרבנות מיניה. אמנם **ברמב"ן ברשב"א ובריטב"א בקידושין** שם תירצו עפי"ד **הראב"ד הנ"ל** דס"ל דבתר הפרשה אזלי', ולפי"ז כ' דכוונת המשנה לומר דאם הפרישה עולה ואח"כ חטאת ומתה, דכה"ג אילו היתה חיה היתה מקריבה החטאת ואח"כ העולה, מ"מ יורשיה לא יקריבו אלא העולה, אבל לא איירי מתני' בהקריבה כבר את העולה.
6. **שיטת הר"מ במתני' ריק"ו???? יעו' מתיבתא**