49 בדעת רשב_ם בדין חלון צורי וחלון מצרי
קטגוריות: ש_ס / לג בבא בתרא / ב_ב - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / לא יחפור / הרחקת נזיקין מהדו_ק

אור ליום ועש"ק ויק"פ כ"ב אדר תשע"ב

א] ב"ב דנ"ח: חלון המצרית אין לה חזקה ולצורית יש לה חזקה, ופירשב"ם, ז"ל, חלון המצרית, קטנה היא אין לה חזקה וכו', דכיון דלאו מילתא דקביעותא הוא לא חשש למחות, אבל אם עשאו להאיר וכו' יש לו חזקה דלשם קביעות עשאו וכו' וכל מידי דקביעות הוי חזקה, והכי אמר שמואל בגמ' ולאורה אפילו כ"ש הוי חזקה, עכ"ל.

ובגמ' שם, אמר רבי זירא למטה מד' אמות יש לו חזקה ויכול למחות למעלה מד' אמות אין לו חזקה ואינו יכול למחות, ורבי אילעא אמר אפילו למעלה מד' אמות אין לו חזקה ויכול למחות, ופירשב"ם, ז"ל, למטה מד' אמות מקרקע הבית קתני מתני' דחלון צורי יש לו חזקה, דכיון דאיכא תרתי שהוא גדול ונמוך ויכולין להסתכל ממנו בחצר יש לו חזקה, שלא הי' זה מניחו לעשות אלא ודאי ברשותו עשה וכו', ואם בא עכשיו אחד מהן לפתוח חלון צורי למטה מד' אמות מקרקע הבית שכנו יכול למחות בידו ומעכבו שלא יפתח, למעלה מד' אמות מקרקע הבית אין לו חזקה, דאין חבירו מקפיד וכו', ודוקא חלון צורי אבל חלון המצרי בין מלמעלה מד"א בין מלמטה אין לו חזקה וגם אין יכול השכן למחות, עכ"ל.

ומבו' בד' רשב"ם, דכל הא דחלון צורי למטה מד' יש לו חזקה, הוא רק משום שיכולין להסתכל ממנו בחצר, ואית בי' היז"ר, אך בלא זה ל"ה לו חזקה, ובפשוטו היינו, משום דכל הא דיש לו חזקה, הוא רק בשיכול למחות בו מפני שהוא מזיקו, אך כל שאינו יכול למחות בו אין לו חזקה, וע"כ רק משום דיש בו היז"ר ויכול למחות בו, אית לי' חזקה.

וכ"ה מבו' גם בד' רשב"ם לקמן במתניתין דזיז, ז"ל, הזיז עד טפח יש לו חזקה וכו', דכולי האי לא הוה שביק ליה בעל החצר להוציא זיז טפח בחצרו בלא רשותו "שהרי יכול למחות" כדקתני ואזיל ומדלא מיחה בתוך ג' איכא למימר דברשותו הוציא, עכ"ל, והרי דכל הא דיש לו חזקה, הוא רק משום דיכול למחות בו משום היז"ר.

ב] והנה לפ"ז נמצא, דמה"ט חלון המצרי אין לו חזקה, שהרי כתב רשב"ם דבחלון מצרי למטה מד' אמות אינו יכול למחות, והרי דלי"ב היז"ר, וכל דליכא היז"ר ואינו יכול למחות בו, אין לו חזקה.

ואמנם לכאו' זה דלא כמו שפירשב"ם במתניתין דהא דחלון המצרי אין לו חזקה, הוא משום דל"ה מילתא דקביעותא וע"כ לא חשש למחות, והרי דאם הי' החלון המצרי קבוע, הי' לו חזקה, אף דלי"ב היז"ר.

ובדוחק י"ל, דאה"נ איכא תרי טעמי בהא דחלון המצרי אין לו חזקה, חדא, משום דל"ה מילתא דקביעותא, ועוד, משום דלי"ב היז"ר,[[1]](#footnote-2) וזה סתום בד' רשב"ם.

ג] אמנם אכתי תיקשי, דאם אכן כל דלי"ב היז"ר אין לו חזקה, א"כ מ"ט חלון העשוי לאורה אפי' כ"ש יש לו חזקה, הרי אף דהוי מילתא דקביעותא, מ"מ הרי לי"ב היז"ר, דומיא דחלון המצרי דלי"ב היז"ר, דלענין היז"ר לכאו' ליכא נפ"מ בין חלון המצרי לחלון העשוי לאורה, וא"כ מ"ט יש לו חזקה, וכבר הוכיח מזה הרמ"ה באות רע"א דטעם החילוק בין חלון צורי לחלון מצרי, אינו משום ההיז"ר, אלא משום דחלון צורי הוי מילתא דקביעותא, עיי"ש.

ונ' לישב, דהנה בעיקר דעת רשב"ם דבחלון המצרי למטה מד' אינו יכול למחות, כבר תמהו הראשונים ז"ל, דמ"ט אינו יכול למחות, הרי ודאי דאית בי' היז"ר, ויש להוסיף, שהרי פירשב"ם במתניתין דחלון המצרית עשייתו הוא להביט דרך שם ולשמור פרדסו וגינתו, וכיון שהוא עשוי להביט דרך שם, ודאי אית בי' היז"ר, וא"כ מ"ט אינו יכול למחות.

ומצינו הביאור בזה בתשו' ראב"ן שבמרדכי סימן תקנ"ו, ושו"ר שהוא בתשו' שבסו"ס ראב"ן בשינויי לשון, ז"ל, חלון המצרי אין לו חזקה וכו', כי הפותח לאויר אין פותחו אלא בשעה שצריך לראות ואחר ראייתו סותמו, ולהכי אין לו חזקה, דמצי אמר שמעון מה שלא מחיתי ועכבתי מלפותחו מפני שלא היה לי היז"ר, שבשעה שהוא סתום אני משתמש בכל חצרי, ובעת פתיחתו אני משתמש בצדי החלון בחצר מכאן ומכאן ואינך יכול לראות אלא בחצר שכנגד החלון ואיני חסר מתשמיש חצרי כלום אפי' שעה אחת וזה נהנה וזה אינו חסר, ואם פותח ראובן חלון צורי שיכול להוציא בו ראשו לחצרו של שמעון ולא עכבו ולא מיחה ה"ז חזקה, שהרי מונעו מתשמיש חצרו לגמרי בשעה שהוא פתוח שהרי יכול להוציא ראשו ולראות בחצר, ואע"פ שבשעה שהוא סגור יכול הוא להשתמש בכל החצר, כיון שבשעת פתיחתו אינו יכול להשתמש ומחסר תשמישתי' הי' לו למחות וכיון שלא מיחה מחל לו ונתן לו רשות, עכ"ל, ואשר זהו מש"כ רשב"ם דחלון מצרי אינו יכול למחות בו, משום דהוי זה נהנה וזה אינו חסר, וכמש"כ ראב"ן.[[2]](#footnote-3)

ולפ"ז מתפרש היטב גם הא דחלון העשוי לאורה יש לו חזקה, וכמש"כ ראב"ן שם, ז"ל, ועל חלון המצרי קאמר שמואל ולאורה אפילו כ"ש הויא חזקה וכו', כיון דניחא תשמישתיה להציץ ולראות בו כל שעה לחצרו של שמעון שכנגד החלון ומונעו מתשמיש באותו מקום לגמרי שחלון של אורה לעולם פתוח ואיכא היז"ר באותו מקום וכו', ול"ד לחלון המצרי וכו' דשאני התם דאותו חלון אינו עשוי לאורה אלא לתשמיש אויר דהתם אחרי שקיפתו סוגרו ויכול להשתמש במקום שכנגד החלון בעת סגירתו כדפרישית, אבל חלון של אורה אינו סגור לעולם ואינו יכול להשתמש כנגדו לעולם כדפרישית, עכ"ל, וכיון דבחלון העשוי לאורה איכא היז"ר ויכול למחות בו, ע"כ יש לו חזקה.

אך זה סתום מאד בד' רשב"ם, שפירש במתניתין ובגמ' בהא דחלון העשוי לאורה יש לו חזקה, דהוא משום דהוי מילתא דקביעותא והי' לו למחות בו, ולא הזכיר כלל דהוא משום דיש בו היז"ר ויכול למחות בו, ומ' מדבריו דכל החילוק שבין חלון מצרי לחלון העשוי לאורה, הוא דחלון המצרי ל"ה מילתא דקביעותא וחלון העשוי לאורה הוי מילתא דקביעותא, אך גם חלון העשוי לאורה אינו יכול למחות משום היז"ר, וי"ל דהוא משום שיכול להשתמש בשאר החצר, וזה כמש"כ ראב"ן במכילתין והובא במרדכי סימן תע"א, דאם יש מקום אחד בחצירו של שמעון שיכול להצטנע שם אינו יכול למחות, ואכמ"ל,[[3]](#footnote-4) וזה דלא כמבו' בד' רשב"ם בחלון צורי ובזיז טפח, דכל דאינו יכול למחות בו משום היז"ר, אין לו עליו חזקה.

עוד צ"ע בזה, מהא דתנן דר' יהודה אומר אם יש לה מלבן אע"פ שאין ראשו של אדם יכול ליכנס לתוכה ה"ז חזקה, והיינו משום דס"ל דכל שיש לה מלבן הויא מילתא דקביעותא, וע"כ יש לה חזקה, והנה הרי לענין היז"ר ליכא נפ"מ בזה, וודאי דאף כשיש לה מלבן אינו יכול למחות בו משום היז"ר, ומ"מ כיון דהויא מילתא דקביעותא י"ל חזקה, וגם מזה הוכיח הרמ"ה באות רע"א דטעם החילוק בין חלון צורי לחלון מצרי, הוא משום דחלון צורי הוי מילתא דקביעותא, עיי"ש.

ושו"ר שכבר עמד ע"ז ריב"מ בתשובתו לראב"ן בסו"ס ראב"ן, ז"ל, דאין הטעם בשביל שאינו יכול להוציא ראשו משום דאין היז"ר, שהרי מ"מ כנגדו הוא רואה, ותדע מדר' יהודה דאמר אם יש לו מלבן כו' שיש בו היז"ר ואפילו הוא קטן, ואין הטעם אלא משום קביעות, שאם אין בו היז"ר מאי טעמא דרבי יהודה נהי דקביע הוא ע"י מלבן, והלא אפי' חלון אם הוא למעלה מד' אמות אין לו חזקה הואיל דאין לו היז"ר, עכ"ל.

ד] ונ' לדון בדעת הרשב"ם, ולעיקר הדברים עוררוני, דלעולם ס"ל דאף במקום דליכא היז"ר ואינו יכול למחות בו, מ"מ כל דהוי מילתא דקביעותא יש לו חזקה, דאף דאינו יכול למחות בו, מ"מ הי' לו להודיע שאינו מחזיק ברשות, וכל שלא הודיע יש לו חזקה, ואשר ע"כ חלון העשוי לאורה דהוי מילתא דקביעותא, וחלון מצרי שיש לו מלבן לר' יהודה דחשיב כמילתא דקביעותא, יש לו חזקה, אף דאינו יכול למחות בו משום ההיז"ר.

ומש"כ רשב"ם בחלון צורי ובזיז טפח דהא דיש לו חזקה הוא משום דאית בי' היז"ר ויכול למחות בו, הוא משום דס"ל דחלון צורי וזיז טפח לא חשיבי כמילתא דקביעותא, ודלא כמש"כ ש"ר דחלון צורי וזיז טפח הוו מילתא דקביעותא, ולהלן בדברינו יתבאר טעם הפלוגתא בזה, ובדבר דאינו קבוע, אין לו חזקה, אא"כ הוא יכול למחות בו.[[4]](#footnote-5)

ואשר זהו מש"כ רשב"ם במתניתין דטעמא דחלון מצרי אין לו חזקה הוא משום דל"ה מילתא דקביעותא, דאם הי' חלון המצרי מילתא דקביעותא, הי' לו חזקה, אף דאינו יכול למחות בו, דומיא דחלון העשוי לאורה דיש לו חזקה אף דאינו יכול למחות בו, ורק משום דאינו מילתא דקביעותא, הוא דאין לו חזקה, אך זה קצת דוחק, דמשמעות ד' הרשב"ם דזהו טעם עיקר דינא דחלון המצרי אין לו חזקה, ומה"ט הוא דל"ה כחלון הצורי דיש לו חזקה, ולהנ"ל אי"ז טעם החילוק בין מצרי לצורי, וצ"ע.[[5]](#footnote-6)

ולפ"ז זכינו למצוא מקורו של רשב"ם דבחלון המצרי למטה מד' אינו יכול למחות בו משום היז"ר, אשר הראשונים ז"ל תמהו ע"ז, ולהנ"ל הרי להרשב"ם לטעמי' דכל דאית בי' היז"ר ויכול למחות בו אית לי' חזקה אף דאינו מילתא דקביעותא, הרי דאם הי' יכול למחות בחלון המצרי, אף הי' לו חזקה, ומזה הוא שלמד הרשב"ם דלי"ב היז"ר ואינו יכול למחות בו, ואכתי צ"ע, שהרי י"ל דאית בי' היז"ר מועט, וע"כ אף דיכול למחות בו אין לו חזקה, דומיא דחלון הצורי למעלה מד' אמות דאין לו חזקה אף לדעת ר' אילעא דיכול למחות בו.

ה] ובטעמא דרשב"ם דס"ל דחלון צורי וזיז טפח לא חשיב כמילתא דקביעותא, ופליג בזה ע"ד ש"ר, נ' דאזיל לטעמי' שפירש להא דהמרזב אין לו חזקה מרוח אחת ויש למקומו חזקה מב' רוחות, ז"ל, אם המרזב מונח בראש דרומי של מזחילה וכו' אינה חזקה, ואם צריך בעל חצר להשתמש שם צריך זה לעקור מרזבו מכאן ולהניח בראש השני של מזחילה "דאין בעל הגג מפסיד בכך כלום והלכך אין כאן קביעות להיות מונח לעולמים לרוח זה" והלכך לא חשש בעל חצר למחות, אבל יש למקומו חזקה באחת משתי רוחות וכו', שהרי החזיק מיהא בתוך החצר דלגבי אחת משתי רוחות "הוי מרזב מילתא דקביעותא דסתם בית א"א בלא מרזב", וכשעשה זה מרזב בתחלה בחצר לשם קביעות עשאו וכו', עכ"ל.

ולמדנו מד' רשב"ם, דלא חשיב כמילתא דקביעותא, אלא דבר דא"א לבית בלא זה, דבכה"ג אמרינן דעשאו לשם קביעות, אך כל דאפשר לבית בלא זה, לא חשיב כמילתא דקביעותא, וזה דלא כמו שמצינו בד' ש"ר, דרק דבר דלא ניחא תשמישתי' כ"כ, ל"ה מילתא דקביעותא, והיינו דלדעת ש"ר רק דבר העשוי באופן עראי לא חשיב כמילתא דקביעותא, ואילו לדעת הרשב"ם כל דבר שבידו להסירו, לא חשיב כמילתא דקביעותא, כיון שאין דעתו בודאי להניחו שם בקבע.

ונ' דמה"ט ס"ל לרשב"ם דחלון הצורי וזיז טפח לא חשיבי כמילתא דקביעותא, דהגם דניחא תשמישייהו, מ"מ כיון דאפשר לבית בלא זה, לא חשיבי כמילתא דקביעותא.[[6]](#footnote-7)

ובזה הוא חלוק חלון הצורי דלא חשיב כמילתא דקביעותא מחלון העשוי לאורה דחשיב כמילתא דקביעותא, דחלון הצורי אפשר לבית בלא זה, וכנ"ל, ומשא"כ חלון העשוי לאורה, דפירשב"ם דהוא חלון העשוי למקום אפל, ואינו יכול להשתמש בבית בלא אורה, הוי מילתא דקביעותא, וז"ב.

ו] ועיקר הך מילתא שנתבאר בדעת רשב"ם, דחלון צורי לא חשיב כמילתא דקביעותא, והא דיש לו חזקה הוא משום ההיז"ר, ול"ד לחלון העשוי לאורה דיש לו חזקה אף בלא היז"ר משום דהוי מילתא דקביעותא, שוב מצאתי הדברים מבוארים כן בד' כמה מקמאי.

דהנה בפסקי רי"ד בסוגיין פירש דפלוגתא דר' זירא ור' אילעא היא בחלון הצורי, ולמעלה מד' אין לו חזקה, משום דזה שלא מחה בו הוא מפני שלא הי' יכול להסתכל בחצירו, אך בהא דחלון העשוי לאורה יש לו חזקה, פירש הרי"ד דהיינו אף כשהוא למעלה מד', דכיון דלאורה הוא עשוי חשיב ויש לו חזקה, וכ"ה גם בפסקי ריא"ז הי"ג דין ו' ח'.

ומבו' בדבריהם כמש"נ בדעת רשב"ם, דחלוק הוא הא דחלון הצורי יש לו חזקה מהא דחלון העשוי לאורה יש לו חזקה, דהא דחלון צורי יש לו חזקה, הוא משום דהי' לו למחות בו משום ההיז"ר, אך הא דחלון העשוי לאורה יש לו חזקה, הוא אף בדלי"ב היז"ר, דכיון דחשיב הי' לו למחות בו ויש לו חזקה.[[7]](#footnote-8)

ז] והנה הראשונים בסוגיין הוכיחו דאי נימא דחלון צורי אין לו חזקה אלא למטה מד', ה"נ חלון העשוי לאורה אין לו חזקה אלא למטה מד', מדלא קאמר אפי' כ"ש ואפי' למעלה, וצ"ע בדעת הרי"ד והריא"ז שחילקו בזה, דחלון צורי למעלה מד' אין לו חזקה וחלון העשוי לאורה יש לו חזקה אף למעלה מד', דא"כ מ"ט לא קאמר שמואל אפי' כ"ש ואפי' למעלה.

אמנם הישוב לזה מבו' בד' הרי"ד שכתב, ז"ל, ולאורה אפי' כ"ש יש לו חזקה, פי' בין גדול בין קטן בין למעלה מד' בין למטה מד', עכ"ל, ומבו' דמפרש דהא דקאמר שמואל "כל שהוא", לאו היינו אפי' הוא קטן ואין בו אלא כ"ש, אלא היינו דבכל אופן שיהא החלון יש לו חזקה, ונכלל בזה דאף אם הוא למעלה מד' יש לו חזקה, ועד"ז נ' גם בד' הריא"ז שכתב, ז"ל, בחלון העשוי לאורה אפי' קטן כ"ש ואפי' גבוה כ"ש יש לו חזקה, עכ"ל, ומ' דבכלל מש"א שמואל אפי' כ"ש יש לו חזקה, נכלל גם הא דגבוה כ"ש דיש לו חזקה, וז"ב.

ולפ"ז מתישב היטב גם משה"ק הראשונים על דעת רשב"ם ודעימי' דפלוגתא דר' זירא ור' אילעא היא בחלון הצורי, דמדמייתינן בשמעתין דהכא הא דאמר שמואל ולאורה אפי' כל שהוא יש לו חזקה משמע דעד השתא במצרי עסקינן דבהא שייכא, ולפמש"נ בד' הרי"ד והריא"ז ניחא, דשמואל לא קאי רק על דינא דחלון המצרי, אלא גם על דינא דחלון צורי למעלה מד' דאין לו חזקה, וע"ז הוא דקאמר דלאורה אפי' בכה"ג יש לו חזקה.[[8]](#footnote-9)

?וכ"ה גם בפסקי או"ז ?, ז"ל,

1. ועיקר הך מילתא דליכא חזקה אלא בדאית בי' היז"ר והוי מילתא דקביעותא, מצינו כן גם בד' ריב"מ בתשובתו שבסו"ס ראב"ן, עיי"ש, ואך דאיהו ס"ל דגם חלון מצרי אית בי' היז"ר, ומ"מ אין לו חזקה משום דל"ה מילתא דקביעותא, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-2)
2. והנה אמנם בד' ראב"ן אלו לא נתפרש דמה"ט אינו "יכול" למחות בו, אלא דמה"ט אינו חושש למחות בו, אך ממש"כ דזה נהנה וזה אינו חסר, נראה דאינו יכול למחות בו מה"ט, וכ"נ להדיא בהמשך דבריו שם, ז"ל, ויכול למחות כלומר הבא לעשות "חלון צורי" למטה מד' אמות בעל החצר יכול לעכב עליו שלא יפתחנו "שהרי יש בו היז"ר" כדפרישית וכו', אבל למעלה מד' אמות וכו' ואין יכול לעכב עליו מלפותחו "דהו"ל כחלון המצרי" וכו' והו"ל זה נהנה וזה אינו חסר, עכ"ל, והרי להדיא דבחלון המצרי אינו יכול למחות בו. [↑](#footnote-ref-3)
3. ובאמת קשיא טובא בסתירת ד' ראב"ן שכתב בריש מכילתין דכל שיש מקום א' בחצר שיכול להצטנע ממנו אינו יכול למחות בו, ואילו בסוגיא דחלון המצרי כתב דאף אם אינו רואה בכל החצר יכול למחות בו, ורק כשאין חלונו פתוח תדיר הוא דאינו יכול למחות בו בכה"ג.

   ונ' לישב, דד' ראב"ן בריש מכילתין הרי קיימי כשאין חלונותיו פתוחין לחצר חבירו, אלא פתוחין לחצרו, והוא רואה מהן לחצר חבירו, ובכה"ג הוא דאמרינן דליכא תביעת הרחקת נזיקין, אם עדיין ראוי להשתמש בחצר, ומשא"כ ד' ראב"ן בחלון המצרי וחלון העשוי לאורה, דקיימי בפותח חלון על רשות חבירו, שהוא משתמש באויר חבירו, הרי דכל דאינו יכול להשתמש כלל במקום א' בחצר, הרי דרק אם אין החלון פתוח תדיר, הוא דאמרינן דהו"ל זה נהנה וזה לא חסר וכופין על מידת סדום, אך כל שחלונו פתוח תדיר, הו"ל זה נהנה וזה חסר, ויכול למחות בו שלא יפתח חלונו על רשותו, ודו"ק. [↑](#footnote-ref-4)
4. ולפ"ז נמצא דאיכא נפ"מ בדינא דר' יהודה בעשה מלבן, גם בחלון הצורי, והיינו בשהוא למעלה מד', דבכה"ג לי"ב חזקה משום ההיז"ר, אך מ"מ כל שעשה מלבן דהוי מילתא דקביעותא יש לו חזקה, והא דנקט ר' יהודה לדינו כלפי חלון מצרי, הוא משום דמתניתין איירי בחלון למטה מד', דבחלון צורי כה"ג בלא"ה יש לו חזקה, אך באמת ה"נ הוא בחלון צורי למעלה מד' דיש לו מלבן, וז"פ. [↑](#footnote-ref-5)
5. ועיקר הך מילתא דאיכא תרי גווני דיש לו חזקה, חדא, במקום דאיכא היז"ר דהי' לו למחות משום ההיז"ר, ועוד, במקום דהוי מילתא דקביעותא דהי' לו למחות כדי שלא יחזיק עליו, כ"ה גם לדעת רבינו יונה בסוגיין, דמבו' בדבריו דמפרש טעם דיני דסוגיין, דחלון צורי אף למעלה מד' יש לו חזקה, משום דהוי מילתא דקביעותא ויש לו למחות שלא יחזיק עליו, ובחלון המצרי דל"ה מילתא דקביעותא, אין לו חזקה אלא למטה מד' דיש בו היז"ר, אך בד' הרמ"ה והר"ן מבו' דטעם החילוק בחלון מצרי בין למטה מד' ללמעלה מד', הוא משום דלמעלה מד' ל"ה מילתא דקביעותא. [↑](#footnote-ref-6)
6. ובזה ניחא משה"ק הרמב"ן והר"ן בסוגיין ע"ד רש"י, דחלון צורי למעלה מד' ודאי הוי מילתא דקביעותא ומ"ט לית לי' חזקה, ולהנ"ל ניחא, דלדעת רשב"ם אף חלון צורי למטה מד' לא חשיב כמילתא דקביעותא, כיון דאפשר לבית בלא זה, וגם למש"נ לעיל בדרך קמא, דלדעת רשב"ם ל"מ חזקה אלא בדהוי מילתא דקביעותא וגם יכול למחות בו, ניחא קו' זו. [↑](#footnote-ref-7)
7. ואמנם בעיקר החילוק בזה הי' מקום לפרש בע"א, דבחלון צורי, כל שהוא למעלה מד' דלא ניחא תשמישי' ל"ה מילתא דקביעותא, וכמש"כ הר"ן, ומשא"כ בחלון העשוי לאורה, דאף למעלה מד' הוי מילתא דקביעותא, דאדרבה בכה"ג ה"ה מועיל טפי, וכמש"כ הרמ"ה בסוגיין אות ער"ב. - אך בד' הרי"ד מבו' להדיא דאי"ז הטעם, אלא הטעם דבחלון צורי כל החזקה היא מכח שהי' לו למחות על ההיז"ר, ואילו בחלון העשוי לאורה דחשיב יש לו חזקה אף בדליכא היז"ר. [↑](#footnote-ref-8)
8. אמנם בד' הרשב"ם אי"ז מתישב, דלהדיא נ' בדבריו דהא דקאמר שמואל אפי' כ"ש יש לו חזקה, קאי על חלון קטן, ולא נכלל בדבריו חלון למעלה מד', ולפ"ז תיקשי דאי נימא בדעתו דחלוק דין חלון העשוי לאורה מדין חלון צורי, הרי בדין דיהא לחלון העשוי לאורה חזקה אף למעלה מד', וא"כ מ"ט לא קאמר שמואל אפי' כ"ש ואפי' למעלה, וכמשה"ק הראשונים.

   וצ"ל לדעת הרשב"ם, דד' שמואל קאי אמתניתין דלא נתפרש בה אלא דין חלון למטה מד', וקמפליג תנא בין חלון מצרי לחלון צורי, וע"ז קאמר שמואל דלאורה אפי' כ"ש יש לו חזקה, אך אה"נ דמזה נלמד דגם למעלה מד' יש לו חזקה, וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-9)