ה (ב) - עוד בד_ התוס_ דמותר להוציא ידו למעלה מי_, - ובטעם הא דמדינא מותר להחזיר ידו, - ובד_ התוס_ בעירובין צ_ח
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / הוצאה / הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / הוצאה מהדו_ב / חבורות

אור ליום ה' ג' סיון תשע"ה

**א**

א] שבת ד"ג:, ת"ש היתה ידו מלאה פירות והוציאה לחוץ, תני חדא אסור להחזירה ותני אידך מותר להחזירה, מאי לאו בהא קמיפלגי וכו', לא דכו"ע ככרמלית דמיא ול"ק כאן למטה מי' כאן למעלה מי'.

והנה דעת התוס' והרמב"ן בסוגיין דמותר להוציא ידו לכתחילה למעלה מי', וכ"נ בד' רש"י בסוד"ה למעלה מי', והרש"ש הק' דלכאו' כ"ה דאסרינן להוציא למטה מי' אף אם לאו ככרמלית דמיא, ובע"כ דהוא משום דאם יפול מידו תהי' מלאכה שלימה, וא"כ מה"ט יש לאסור גם למעלה מי', שהרי המוציא מרה"י לרה"ר דרך למעלה מי' חייב, ובאמת כ"ה בחי' הרשב"א בסוגיין דמה"ט אסור להוציא ידו למעלה מי'.

ובסימן ה' (א) סק"ד נת' לתמוה עוד בזה, ממש"א בסוגיין דאף כשהוציא מבעו"י עביד איסורא, ופירש הרא"ש בסו"ס ג' דהיינו דהי' לו להחזירה קודם חשיכה, ולכאו' הא דצריך להחזיר קודם חשיכה, הוא משום דחיישינן שיניח בשבת, וה"ז אסור מדרבנן, וכמש"כ רש"י בד"ה מבעו"י, ואם אף כשהוציא מבעו"י דלא עביד איסורא כלל בהוצאתו, מ"מ ה"ה חייב להחזירה שמא יניח בשבת, אף דגם אם יניח לי"ב איסור אלא מדרבנן, כ"ש דיש לנו לאסור להוציא משחשיכה למעלה מי', משום החשש דשמא יניח, דאם יניח הו"ל מלאכה גמורה מדאורייתא, - ועיי"ש מש"נ בזה.

**ב**

ב] ונראה עוד בזה, דהנה בעיקר המבו' בסוגיין דמדינא מותר להחזיר ידו הפשוטה לרה"ר, ואי"ז אסור אלא משום דידו ככרמלית או משום קנסא, הק' האחרונים דמ"ט אי"ז אסור מדינא, משום דמכניס מרה"ר לרה"י, ואף דידו לא נייח ול"ה הפירות מונחים ברה"ר, הרי אסור להכניס לרה"י אף דבר שלא נח ברה"ר, כמבו' בכ"ד.

ובסימן ד' (א) ענף ב' נת' ב' דרכים בזה, חדא, הוא מש"כ התורי"ד בסוגיין דהוא משום דידו אינה בטלה אצל אותה הרשות שהושיטה שם ול"ה רה"ר, ונמצא דאינו מכניס כלל מרה"ר לרה"י, וע"כ אף אם אסרינן להכניס בלא עקירה, מ"מ הכא שרי, דאי"ז הכנסה מרה"ר, - והב', דהוא משום דמלבד הא דלא נחו הפירות ברה"ר, גם ה"ה אגודים ע"י גופו לרה"י.

ג] אמנם הנה מצינו דרך אחרת בזה בד' הר"י מלוניל בסוגיין, ז"ל, ומ"ש הלא התרת להחזירה לאותו חצר שגופו שם כיון דל"ה מזיד, ואם הי' במזיד קנסת לי' משום דידו של אדם הפשוטה לרה"ר חשובה ככרמלית, אפ"ה בשוגג התרתם, לחצר אחרת נמי התירו לזורקם אע"ג דאיכא איסורא דרבנן, כיון דליכא איסורא דאוריתא וכו', ומתרץ וכו' דודאי ל"ד אע"ג דשניהם איסורא דרבנן וכו', עכ"ל.

ומבו' בד' הר"י מלוניל דבר חדש, דלעולם מדינא אסור להחזיר את ידו הפשוטה לחוץ, ובדבריו מבו' דהוא משום דהויא ידו ככרמלית, וי"ל דהוא גם משום דהכנסה מרה"ר לרה"י אסורה אף בלא עקירה, ואך דבגונא דליכא למקנסי' התירו לו חכמים להכניס, כדי שלא יצטרך להיות ידו פשוטה כל היום,[[1]](#footnote-2) ובגונא דאיכא למקנסי', לא התירו לו להכניס, וממילא דה"ה אסור להכניס מעיקר הדין.[[2]](#footnote-3)

ובאג"ט קוצר אות ס"א סק"ב כתב כן מדעתו, ועיי"ש שהוכיח כן, שהרי לא מצינו קנס דרבנן רק שלא ירויח באיסור, אך שנקנוס אותו בשביל שעבר עבירה שישב במאסר, זה לא מצינו, ובע"כ דהא דהכא קנסינן לי', אי"ז איסור חדש שאוסרין עליו משום קנס, אלא היינו דכיון דמדינא הוא אסור להכניס ידו, ואך שבאנו להקל עליו, הרי דכל דעביד איסורא קונסין אותו שלא נקל עליו, עכ"ד, וכ"נ גם בד' הפמ"ג במש"ז סימן שמ"ח סוסק"א.

ד] והעירוני דיש ללמוד כן גם מד' התוס' בעירובין דצ"ח., ז"ל, והא לא נח, ואע"ג דאם הוציא ידו מליאה פירות לחוץ אמר בריש מס' שבת דאסור להחזירה, ל"ד להכא, דהתם גזרינן גופו ברה"י וידו ברה"ר אטו גופו וידו ברה"ר דאז איכא איסורא דאורייתא אי הדר מעייל לה דהרי נח, אבל הכא אפי' הוה כולי' ספר התם אכתי לא נח, עכ"ל, וכ"ה בתוס' הרא"ש ותור"פ שם.

והדברים צ"ע רב, דהרי הא דאסרו בסוגיין להחזיר את ידו, הוא או משום דידו ככרמלית, או משום קנסא, וא"כ מאי קשיא להו להתוס' דאף בספר שנפל יהא אסור להחזירו, הרי התם ל"ש הני טעמי, - וביותר צ"ע, דבד' התוס' בתירוצם מבו' דהא דאסרו הכא להחזיר את ידו, הוא גזירה אטו גופו וידו ברה"ר, וזה דלא כמש"א בסוגיין דטעם האיסור הוא משום דידו ככרמלית או משום קנסא.[[3]](#footnote-4)

ה] ונראה מד' התוס' דס"ל כד' הר"י מלוניל, דהא דאסרינן הכא משום קנס, אי"ז איסור חדש מקנסא, אלא היינו דכיון דמדינא אסור להחזיר את ידו, ואך שבאנו להתיר לו מתוך הדחק להכניס ידו, הרי דכל דעביד איסורא קונסין אותו שלא להתיר לו להכנסה זו, ומבו' לפ"ז דמדינא אסור להחזיר את ידו אף דידו לא נייח ולא נחו הפירות ברה"ר.

וזהו שהק' התוס' שם ממש"א התם דכל דלא נח ואיגודו ברה"י, מותר להכניסו מרה"ר לרה"י, - ותירצו דהא דהכא אסור מדינא להכניס, אי"ז משום דהכנסה בלא עקירה אסורה, דהרי לא אסרו הכנסה בלא עקירה, היכא דהוי איגודו לרה"י, אלא הוא מגזירה אטו גופו וידו ברה"ר.

**ג**

ו] והנה לפ"ז נראה, דמש"א הכא דגם אם הוציא מבעו"י יש מקום לקנסו, וכתב הרא"ש דהוא משום דהי' לו להחזירה קודם חשיכה, אי"ז משום דחיישינן שיניח בשבת, דכיון דאף אם יניח אי"ז אסור אלא מדרבנן, לא גזרינן גזירה לגזירה, אלא היינו דכיון דמדינא אסור להחזיר ידו הפשוטה לחוץ, ואך דהתירו לו כדי שלא יצטרך להיות ידו פשוטה כל היום, יש לו להחזיר ידו קודם שחשיכה, כדי שלא להזדקק להיתר זה, וכל שלא עשה כן, קנסוהו חכמים ולא התירו לו להכניסה.

ז] ולפ"ז מתישב היטב הא דמותר להוציא ידו למעלה מי', ול"ד להא דאסור להוציאה למטה מי', ולהא דאף אם הוציאה מבעו"י צריך להחזירה קודם חשיכה, - והיינו דלעולם לא אסרו חכמים להוציא את ידו מחשש שמא יניח הפירות ברה"ר, אלא מדינא אסור להוציא ידו למטה מי', והיינו או משום דעקירה והוצאה אסורין אף בלא הנחה, או כמש"כ התוס' בעירובין דהוא גזירה אטו גופו וידו ברה"ר, והא דכשהוציא מבעו"י צריך להחזירה קודם חשיכה, הוא כדי שלא להזדקק לההיתר להחזיר ידו, אך כשמוציאה למעלה מי' דהוי אויר מקו"פ, וליכא הוצאה מרה"י לרה"ר, וגם מותר מדינא להחזיר ידו, וממילא דאין לאסור עליו להוציא ידו מכח הא דיהא צריך אח"כ להחזירה, לי"ב איסורא.

**ד**

ח] אמנם הנה בד' הרשב"א בסוגיין מבו' שלא כדרך זו, וזה ממשה"ק בהא דבעי אביי אם עשאוה ככרמלית, דלפשוט ממתניתין דקתני פשט בעה"ב את ידו לחוץ ונטל העני מתוכה או שנתן לתוכה בעה"ב פטור, ופטור אבל אסור קאמר וכו', אלמא ידו של בעל הבית שפשוטה לרשות הרבים ככרמלית היא ואסור להכניסה אצלו, עכ"ל.

ואי נימא דלעולם מדינא אסור להחזיר את ידו הפשוטה לחוץ, וכל הא דמבו' בסוגיין דמדינא מותר להחזירה, היינו דהתירו לו כדי שלא יצטרך להיות ידו פשוטה כל היום, הרי שפיר ניחא הא דתנן דפשט בעה"ב את ידו ונתן העני לתוכה, בעה"ב פטור אבל אסור, שהרי מדינא אסור להחזיר את ידו, והתם אין להתיר כדי שלא יצטרך להיות ידו פשוטה, שהרי בידו לחזור ולהניח החפץ ברה"ר, - ובע"כ מד' הרשב"א דס"ל דאם ידו ל"ה ככרמלית, מותר מדינא להחזירה לפנים וזהו שהק' דלפשוט ממתניתין דידו הויא ככרמלית.

וכ"ה גם משמעות ד' רש"י בד"ה בשוגג לא קנסוה, ז"ל, דהאי דלא קנסוה בשוגג, לאו משום חששא דדילמא שדי להו מידי' הוא, אלא משום דלא עבד איסורא במזיד, "וחזרת ידו אינה אפי' שבות" אי לא משום קנסא והכא לא קניס, אבל רדיית הפת שבות הוא ונגזרה במנין, ומשום קודם שיבא לידי חיוב חטאת לא בטלו גזירתם, עכ"ל, ומבו' להדיא דחזרת ידו אינה שבות כלל אלא משום קנס, ודוחק גדול לפרש לד' רש"י, דחזרת ידו אין איסורה משום השבות בפנ"ע, דהתירו לזה כדי שלא יצטרך להיות ידו פשוטה כל היום, וכל הא דלא התירו לזה הוא משום קנס, דאי"ז במשמעות דבריו כלל.

1. וזה ע"ד מש"א לקמן דקנ"ג: בכמה גווני דהתירו לו העברה והנחה בלי עקירה וכיו"ב משום הפסד, וה"נ התירו לו להכניס ידו דהו"ל הכנסה בלא עקירה, כדי שלא יצטרך להניח ידו פשוטה כל היום. [↑](#footnote-ref-2)
2. וצריך להוסיף בזה, דמש"א הכא דאם ידו ככרמלית אסור להכניסה, ולכאו' הרי גם אם אינה ככרמלית אסור מדינא להכניסה, ומ"מ התירו לו, וא"כ גם אם ידו ככרמלית יש להתיר לו להכניס, - אך פשוט דהטעם בזה הוא, דלא מצינו שהתירו חכמים משום הפסד וכיו"ב, אלא מלאכה שאינה גמורה, אך הכנסה גמורה מכרמלית לרה"י לא התירו, כמבו' כן להדיא בד' הפוסקים בסימן רס"ו דאף בכרמלית לא התירו עקירה והנחה, עיי"ש, וע"כ אם ידו ככרמלית והו"ל הכנסה גמורה בכרמלית לרה"י, לא התירו חכמים לזה. [↑](#footnote-ref-3)
3. ויש שפירשו דמכוון קו' התוס' הוא, דס"ל דאף דידו ככרמלית, מ"מ כיון דידו לא נייח לא חשיב זה כמונח בכרמלית, וכמו שנקט הגרע"א ז"ל, וחזינן דאסור להכניס מכרמלית לרה"ר אף דלא נח, וא"כ ה"נ יהא אסור להחזיר הספר אף דלא נח, - אך מלבד דאי"ז מתישב היטב בד' התוס', גם זה נסתר מד' תוס' הרא"ש שם, שהק' מהא דאסור להחזיר ידו אף שלא נחו הפירות "ברשות הרבים". [↑](#footnote-ref-4)