קה ט_6
קטגוריות: שו_ע / יורה דעה / הלכות תערובות בב_ח - הרב שמשון פרידמן

הקדמה

מקור דין מליח כרותח

**גמ'** חולין צז: הנהו אטמהתא דאימליחו בי ריש גלותא בגידא נשיא רבינא אסר רב אחא בר רב אשי שרי וכו', והאמר שמואל לא שנו אלא שנתבשל בה אבל נצלה בה קולף ואוכל עד שמגיע לגיד וכ''ת מאי כרותח וכו', מכלל דרותח דצלי קאמר קשיא ע"כ, מבואר שמליחה אינו מבליע בכולו כבישול אלא מבליע כצלי, ולעיל נתבאר שלפי תוס' צלי מבליע כדי נטילה וא"כ ה"ה מליחה מבליע כדי נטילה, וברשב"א מבואר שצלי מבליע כדי קליפה וממילא ה"ה מליחה מבליע כדי קליפה, אמנם בגמ' מבואר שרבינו אסר ור' אחא בר רב אשי שרי, ור' אחא דשרי היינו משום שמליחה כרותח דצלי, וק' הא מ"מ קליפה או נטילה וא"כ למה שרי, ועיין בזה ברשב"א בתורת הבית ב"ד ש"א פסקא ה' שכל מקום שצריך קליפה מותר קרינן ליה ע"ש, ולפי תוס' צ"ל שגם מה שצריך כדי נטילה ג"כ חשיב היתר, אבל ברשב"א נקט שרק בכדי קליפה חשיב היתר, אבל היכא שצריך נטילת מקום לא אמרינן מותר אלא יטול את מקומו ע"ש.

**ושם** קיב: רב מרי בר רחל אימלח ליה בשר שחוטה בהדי בשר טרפה אתא לקמיה דרבא וכו' ולימא ליה מדשמואל דאמר שמואל מליח הרי הוא כרותח וכו', מיתיבי דג טהור שמלחו עם דג טמא מותר מאי לאו שהיו שניהן מלוחין לא כגון שהיה טהור מליח וטמא תפל וכו' ע"כ, והכא מבואר דלשמואל שמליח כרותח כולו אסור, וק' שהרי לעיל נתבאר שכרותח דצלי קאמר ואינו אוסר כי אם כדי קליפה והכא מבואר שאוסר כולו, ועיין רשב"א תורת הבית שם ובחי' חולין שם, שביאר בשני דרכים א' התם מיירי בדבר שמן ושמן מפעפע בכולו במליחה כמו בצלייה, ב' אסור דקאמר היינו שצריך כדי נטילה ואה"נ הנהו אטמאהתא וכו' והתיר ר' אחא היינו בכדי נטילה ע"ש, אלא שק' שכאן נקט לשון שרי וכאן לשון אסור.

דוקא טמא מליח

**ומבואר** בסוגיא דדוקא טמא מליח מפליט, אבל טהור מליח וטמא תפל אין הטהור בולע מהטמא, וצ"ב שהרי ברותח גם אם הטהור חם והטמא צונן הטהור בולע מהצונן ואילו הכא הכל תלוי בטמא, וביותר שהרי ברותח דצלי הכל תלוי בתתאה ועילאה, שאם שהתתאה חם אפי' הוא הטהור הרי זה מחמם את העילאה ובולע בכולו, ואם העילאה חם בין הוא טהור או טמא הטהור בולע כדי קליפה, וא"כ ק' מדוע במליחה לא אמרינן שהכל תלוי בתתאה ועילאה, ובטהור עילאה והוא מלוח יאסר כדי קליפה דאדמיקר ליה בלע פורתא.

עילאה ותתאה במליח

**ועיין** שם קי"ג. תד"ה טהור, שכ' שבמליח לא שייך כלל ענין עילאה ותתאה, ולעולם המליח מפליט והתפל אינו מפליט, ומאידך אף שלא נתחמם הטהור אעפ"כ הוא בולע מהמליח, וצ"ב שהרי לענין רתיחה מבואר שמה שההיתר בולע מהאיסור היכא שההיתר צונן, הוא משום שהאיסור מחממו ומבליע בו, שהרי מבואר שבאיסור תתאה חם והיתר עילאה צונן, ההיתר בולע מהאיסור משום שתתאה גבר ומחממו לעילאה ולהכי בלע בכולו, ואילו הכא מבואר שגם בלי שההיתר נעשה רותח ג"כ בולע מהאיסור שהרי נתבאר דהכא לא שייך דין תתאה גבר, ועיין חי' רמב"ן שם שעמד בזה למה נאסר ההיתר תפל הא צונן הוא, וע"ש מה שתי' ובביאור דבריו נראה דשאני דין מליח כרותח שאינו ענין שהבשר עצמו נעשה רותח, אלא יסוד הדברים שהציר היוצא ממליח הוא כרותח ונבלע בהיתר, וממילא לא שייך כאן כלל ענין תתאה גבר או עילאה גבר כיון שאינו חום של הבשר עצמו וממילא פשיטא שאינו מחממו לשני, ובזה מובן ג"כ דלא בעינן שיחמם לשני כדי להבליע בו, דכיון שהרוטב עצמו רותח, ורוטב חם נבלע בתוך ההיתר ואין צריך לחמם את ההיתר עצמו[[1]](#footnote-1), כן נראה בביאור דברי הרמב"ן.

יישוב הסתירה ברמב"ן

**וע"פ** זה אפשר ליישב הסתירה ברמב"ן, דהכא מבואר ברמב"ן שמליח כרותח מבליע בכולו, ואילו בדף צז. מבואר ברמב"ן להיפך שלעולם אין מליח מבליע יותר מכדי קליפה ואפי' בדבר שמן, וכבר עמד ע"ז במשמרת הבית שם וכ' שהרמב"ן חזר בו, אולם להנ"ל אפשר ליישב, שדוקא בהא דדף קי"ב אוסר בכולו כיון שהוא ענין הטיפות החמות וכמו שמבואר בר"ן, אבל הנהו אטמהתאה וכו' התם השומן של הגיד בלוע בתוך העצמות ולכן פשיטא שלא נבלע יותר מצלי ודינו בכדי קליפה ע"ש.

שיטת הרשב"א

**אבל** ברשב"א פליג דלעולם שייך דין תתאה ועילאה בדין מליח, ומה דאמרינן טמא תפל וטהור מליח שרי, היינו שהטמא הוא תתאה ותתאה גבר ואה"נ כדי קליפה צריך כדין חם לתוך צונן, אבל להיפך צריך כדי נטילה משום דתתאה גבר ודינו כצלי שבתתאה חם מבליע כדי קליפה ע"ש, ולפ"ז אפי' טהור מליח וטמא טפל אם המליח הוא תתאה מבליע כדי נטילה, ויסוד הדברים שהרשב"א נקט שדין מליח כרותח היינו שהחתיכה עצמה חמה כשאר רתיחה וממילא אין סיבה לחלק בין מליח לרותח מחמת חם ובתרווייהו שייך דין תתאה ועילאה, זהו לכאו' תוכן דבריו, אולם בפמ"ג שפ"ד ס"ק כח' נקט לדבר פשוט דרק לקולא אמרינן תתאה גבר במליח ולא לחומרא ע"ש.

האם שמן מפעפע במליח

**עוד** נחלקו הראשונים בדין דבר שמן במליח, דבצלי מבואר שאיסור שמן מפעפע ונבלע בכל החתיכה, ומבואר שמליח כרותח דצלי וא"כ יש לנו לומר שאם הוא שמן הוא מפעפע בכולו, דעת הראבי"ה הרמב"ן והרא"ה ועוד ראשונים דלא נאמר דין שמן מפעפע כי אם בחום שע"י האש ולא במליח, אבל הרשב"א פליג וסבר שגם במליחה שייך דין מפעפע בדבר שמן, והרשב"א הוכיח שיטתו שהרי לרבינא מליח כרותח דבישול, ובהו"א של הגמ' מה שאמר שמואל מליח כרותח היינו כרותח דבישול, וא"כ לס"ד מליח מבליע אפי' יותר מצלי, ואיך אפשר לומר שבמסקנא מליח פחות מצלי, ולכן פשוט שכמו שבצלי הדין שחלב מפעפע ה"ה במליחה ע"ש, ונראה שהרמב"ן לשיטתו שדין מליח כרותח היינו שהציר היותר ממנו הוא כרותח וממילא פשיטא שרק הציר המלוח הוא ניהו הרותח ולא שייך כלל לשומן שבו, משא"כ לפי הרשב"א שדין מליח כרותח הוא הל' מצד החתיכה עצמה וכל ששמינה הוא מפעפע ככל רותח מחמת חום.

כמה נבלע במליחה

**ובעיקר** שיעור הבליעה במליחה לכאו' לפי תוס' שצלי מבליע כדי נטילה ה"ה מליח, ולפי הרשב"א שצלי כדי קליפה ה"ה מליח מבליע כדי קליפה, אולם ברשב"א צ"ב שלענין צלי כ' להחמיר כתוס' שצלי מבליע כדי נטילה, אבל במליחה כ' להקל בכדי קליפה, אף שבכמה מקומות כ' הרשב"א כדי נטילה בצלי, וצ"ב שהרי הרשב"א הוכיח שע"כ מליח חמור יותר מצלי שהרי בגמ' היה הו"א שדינו כבישול, ולהכי פשיטא ליה לרשב"א שיש דין מפעפע במליח, וא"כ ק' למה בזה הקל הרשב"א במליחה יותר מצלי.

**ונראה** שמה שצלי מבליע כדי נטילה הוא משום שהוא מחמם את ההיתר עד שבולע כדי נטילה, ולכן לענין זה ודאי חמור צלי ממליחה שהוא מחמם יותר את ההיתר ממה שבמליחה האיסור מחמם את ההיתר, אבל מה שמפליט במליחה חמיר טפי ולכן שומן שכח הפעפע הוא מכח עצמו ולא משום שמחמם את ההיתר שהרי אפי' כשאינו מחמם את ההיתר ג"כ מפעפע בכולו כל שהשומן חם, בזה ודאי דין מליח כדין צלי ועכ"פ ודאי לא פחות מצלי כן נראה בביאור שיטת הרשב"א.

בדברי הב"י בדעת הרמב"ן

**עיין** ב"י שהביא שיטת הרמב"ן במליח שאינו מבליע רק כדי קליפה אפי' בשמן, וכ' שהרמב"ן תי' כן על הקושי מהנהו אטמהתא דלמה לא אמרינן שהחלב מפעפע במליחה ונאסרו כל העצמות, וע"כ מוכח שגם בשמן אינו מבליע כי אם כדי קליפה במליחה ע"ש, והוא תמוה מאד, שהרי גם בצלי מבואר שירך בגידו אינו אוסר כי אם כדי קליפה, ולמה לא אמרינן שמפעפע וע"כ הרמב"ן לא אמר רק שכך הדין אבל אין זה תי' על הדין שם וצ"ע.

שו"ע

סעיף ט'

שני גרסאות בשו"ע ונפק"מ לדינא

**שו"ע** מליח שאינו נאכל מחמת מלחו דינו כרותח ומפליט לאסור כדי קליפה ואם הוא שומן הגיד וקנוקנות שבו והקרומות יש להחמיר ולהצריכם נטילת מקום, ע"כ, והיינו שפסק השו"ע כשיטות הראשונים שמליחה מבליע כדי קליפה, אלא שיש אופנים שהשו"ע הצריך כדי נטילה, ונחלקו הפוסקים בגרסא בשו"ע ונפק"מ לדינא, הלבוש הש"ך והמנח"כ גרסו ואם הוא שומן הגיד וקנוקנות שבו והקרומות, ובכל אלה צריך נטילה, אבל הפר"ח ומנח"י והגר"א נקטו שהגרסא אם הוא שומן הגיד וקנוקנות, דהיינו שגם באלה מספיק כדי קליפה, ורק בקרומות צריך נטילה.

**וטעם** החלוקה לגרסת הלבוש ודעי' כל שהוא כחוש גמור צריך כדי קליפה, אבל אם יש בו שמנונית קצת צריך כדי נטילה, ולכן בשומן הגיד וקנוקנות וכן קרומות צריך כדי נטילה דשמן קצת נבלע יותר, ואין חילוק בין דאורייתא לדרבנן.

**ולפי** הפר"ח ודעי' עיקר החלוקה בין דבר שאסור מן התורה לדבר שאסור מדרבנן, ושומן הגיד וקנוקנות כיון שאין בו איסור תורה לא צריך כי אם כדי קליפה, משא"כ קרומות שהוא ספק דאורייתא בזה צריך כדי נטילה[[2]](#footnote-2) ועיין לקמן ובהערה[[3]](#footnote-3).

קי"ל שדבר שמן מפעפע בכולו במליחה

**שם** ואם הוא חלב ממש צריך ששים לבטלו ע"כ, כבר נתבאר שנחלקו בזה הראשונים, שיטת הראבי"ה הרמב"ן והרא"ה ועוד ראשונים, דלא אמרינן כלל חלב מפעפע במליחה כי אם בצלי, אבל שיטת תוס' בשם הערוך הרשב"א והר"ן שגם במליחה שמן מפעפע וכן פסק השו"ע[[4]](#footnote-4), אלא שצ"ל שעכ"פ צריך גם כדי נטילה במקום הנגיעה כמו בצלי, ואף שלא כ' השו"ע כאן מ"מ להלן בדין היתר מפטם כ' שצריך כדי נטילה, אלא שלפי הפמ"ג יש חילוק ולפי הגר"א לכאו' אין בזה חילוק וכמו שיבואר לקמן.

בהיתר שמן דמפטם לאיסור

**שם** ואם הבשר שנמלח עמו הוא שמן אפילו בשומן הגיד וקנוקנות שבו צריך ס' לבטלו וליטול ממקום שנגע כדי נטילת מקום ולפחות קליפה ע"כ, והיינו שגם במליחה אמרינן אזיל האי ומפטם האי ודינו כשמן שמפעפע בכולו, ואכתי צריך ליטול כדי נטילה ולפחות כדי קליפה כמו שפסק לענין צלי, אלא שמה שכ' השו"ע שצריך כדי נטילה צ"ב שהרי במליחה פסק השו"ע לעיל שצריך כדי קליפה בשומן הגיד וקנוקנות, ועיין ביאור הגר"א ויסוד דבריו דלעיל הקל השו"ע באיסור דרבנן כדי קליפה משום שסמך גם על הרמב"ם שכל מה שהוא כחוש אפי' קליפה אין צריך, אבל הכא שההיתר מפטם ליה אין לנו את ההיתר של הרמב"ם ולהכי צריך נטילה[[5]](#footnote-5), והיינו דקאמר השו"ע אפי' בשומן הגיד וכו' דהיינו שאף שלעיל הקל באיסור דרבנן שצריך כדי קליפה, הכא שיש את הסברא שאזיל האי ומפטם האי צריך לכתחילה כדי נטילה, וכן נמי אף שלעיל הקל באיסור דרבנן הכא יש להחמיר לומר דאזיל האי ומפטם האי.

ולפחות כדי קליפה

**ומ"מ** כ' השו"ע ולפחות כדי קליפה משום שמסתפק בזה ע"ש, ונראה בביאור הגר"א שהשו"ע מסתפק בכל מליחה אם צריך נטילה או קליפה, ולהכי לעולם אפשר לסמוך בדיעבד שמליחה הוא רק כדי קליפה כיון שהוא איסור דרבנן, אבל מכיון שהוא גם שמן צריך לכתחילה להחמיר בכדי נטילה.

דרכו של הפמ"ג

**אולם** בפמ"ג ביאר דברי השו"ע באופן אחר, דודאי מאי דקאמר השו"ע אפי' בשומן הגיד היינו באיסור דרבנן, אלא שהשו"ע חי' בזה שבדבר שהוא אסור מן התורה ונמלח ביחד עם היתר שמן צריך כדי נטילה, אבל באיסור דרבנן כגון שומן הגיד בזה כ' השו"ע ולכל הפחות כדי קליפה, והפמ"ג כ' כן גם לשיטת הש"ך ודעימי' שבשומן הגיד וכד' צריך כדי נטילה כיון שהוא שמן קצת, ומ"מ בנמלח ביחד עם השמן שהוא כמו שמן ממש, בזה יש להקל באיסור דרבנן שצריך רק כדי קליפה, והיינו משום שבזה יש לסמוך על הראשונים שדבר שמפעפע אין צריך כלל נטילה או קליפה ועיין הערה[[6]](#footnote-6).

קושיית הש"ך

**בש"ך** ס"ק כ"ח הק' למה כ' השו"ע אפי' שומן הגיד הוה ליה למימר חידוש טפי אפי' כחוש גמור ע"ש, אמנם הש"ך לשיטתו שהשו"ע חילק לעיל בין כחוש לשמן קצת, אבל בביאור הגר"א כ' שכוונת השו"ע אפי' באיסור דרבנן, והיינו שהרי לעיל חי' השו"ע בין אסור דרבנן שצריך כדי קליפה, ובין איסור דאורייתא שצריך כדי נטילה, ועכשיו כ' שבהיתר שמן דמפטם לאיסור אין חילוק ואפי' באיסור דרבנן צריך ששים ונטילה.

אי חיישינן להל' להיתר מפטם והנפק"מ לדידן

**שם** בש"ך הביא מה שכ' מהרש"ל דלא אמרינן אזיל האי ומפטם האי במליחה, וע"ע בביאור הגר"א ס"ק נ"ה נראה שנקט להלכה דלא אמרינן כלל אזיל האי ומפטם האי, אלא שלכאו' לדידן אין נפק"מ דלעולם מחמרינן גם בכחוש כשמן כיון שאין אנו בקיאים, וכ' הפמ"ג דמ"מ נפק"מ בכחוש גמור בדרבנן ע"ש, ואין לומר נפק"מ בבלוע שהרי בבלוע גם לא אמרינן היתר מפטם לאיסור כמו שכ' הש"ך ונקודות הכסף לעיל.

האם היתר תפל מפטם

**וכ'** הש"ך שגם לפי השו"ע דוקא בשניהם מלוחים, אבל היתר תפל אינו מפטם לאיסור ע"ש, ועיין יד אברהם שהוכיח מהטור והב"י שגם בהיתר תפל אמרינן אזיל האי ומפטם האי ונבלע בכולו ע"ש, אלא שלא ביאר באיזה אופן אמרינן אזיל האי ומפטם האי בהיתר תפל, ועיין פמ"ג שפ"ד ס"ק כ"ח שהק' דממנ"פ אם הטמא מליח למטה לפי השו"ע לקמן דאמרינן תתאה גבר גם במליח, א"כ ההיתר כולו רותח וממילא דינו כמליח ומפטם שפיר לטמא, ואי בזה אצל זה הא לפי השו"ע אפי' איסור שמן מונח אצל היתר צונן אינו נבלע כי אם כדי קליפה כמו שמבואר בלבוש, ובאיסור מליח עילאה אפי' כולו שמן אינו נבלע כי אם כדי קליפה ע"ש.

**אמנם** כבר נתבאר לעיל שלפי החוו"ד ניחא הכל, שדין תתאה גבר לא מהני לאשוויי לעילאה חם, וממילא ה"ה שלא חשיב עילאה חם לענין לפטם את האיסור, אבל אם היתר תפל מפטם לאיסור א"כ מה שנבלע בהיתר ע"כ מפעפע בכולו כיון שמה שנבלע בו ע"כ מתפטם[[7]](#footnote-7) ומפעפע[[8]](#footnote-8).

איסור דבוק במליחה

**שם** וכל זה לענין חתיכה עצמה שהיה החלב דבוק בה ולענין שאר חתיכות שנמלחו יחד אם אין בכל אחת מהם בפני עצמה ששים לבטל החלב אסורות ואין מצטרפין ביחד לבטל החלב דאין חלב מפעפע מחתיכה לחתיכה בלא רוטב ע"כ, מה שכ' השו"ע אותה חתיכה שהיה החלב דבוק בה, כ' הפוסקים ל"ד דבוק בה אלא אפי' מונח אצלה ג"כ, דהכא אין שום נפק"מ בדבוק, שהרי לפי השו"ע לא מצטרפין כל החתיכות לבטל כדלהלן וממילא גם אם אין החלב דבוק ג"כ צריך ס' בחתיכה, אולם לקמן ברמ"א יבואר אם אמרינן איסור דבוק במליחה ע"ש.

ג' שיטות בדין שאר החתיכות

**שם** ולענין שאר החתיכות וכו' עיין פמ"ג שהביא בזה ג' שיטות, שיטת מהר"ם שאין חלב מפעפע מחתיכה לחתיכה בלי רוטב בין במליחה בין בצלייה, וממילא אם חתיכה אחרת נגעה בחתיכה זו שנגעה בחלב אינה נאסרת, דאפי' אי אמרינן חנ"ן מ"מ אין הנאסר אוסר אלא במקום שהאיסור יכול לילך, ומאידך אם נגע החלב בכמה חתיכות צריך ס' בכל אחת ואחת, דכיון שאינו מפעפע מחתיכה לחתיכה ה"ה שאינו מפעפע בשוה וממילא אין הכל מצטרף לבטל בס' וחיישינן על כל אחד מהחתיכות[[9]](#footnote-9), וכן לכאו' פסק כאן השו"ע ועיין לקמן.

**אולם** רבינונתנאל מספקא ליה אם חלב מפעפע מחתיכה לחתיכה או שאינו מפעפע, ולפ"ז אם נגעו החתיכות זו בזו ואין בכולן יחד ס' אסור, ומאידך אם נגעו כולן בחלב ויש בהן ס', אפשר דשרי שהרי אם מפעפע מחתיכה לחתיכה בלי רוטב ה"ה שמצטרפין יחד לבטל וכמו שנתבאר אלא שאין זה ודאי אלא ספק כן צריך לומר בדברי הפמ"ג.

**שיטת** הרשב"א שחלב מפעפע מחתיכה לחתיכה בלי רוטב כמו בצלי, וממילא הכא לעולם הכל מצטרף לבטל החלב, ואם הוא דבוק באחד עיין לקמן.

קושיית הש"ך דליבטל ברוב

**והק'** הש"ך לפי השו"ע שפסק כמהר"ם ק' שהרי כשיש ג' חתיכות נוגעין בחלב ע"כ לא נאסר כי אם אחד מהם, שהרי מיירי אפי' בג' חתיכות שבכל אחד נ"ט כנגד האיסור, ואם נבלע מקצת מהחלב בב' חתיכות ע"כ בטלה בס', ואם נבלע כולו באחד א"כ אותו חתיכה בטלה ברוב, כמו שכ' השו"ע לקמן שאם ידוע שנגע באחד ואינו יודע איזהו הכל שרי דבטל ברוב, וא"כ ה"ה בזה.

**וכ'** הש"ך שבדעת המהר"ם עצמו לא ק' שהרי המהר"ם סבר בשאר איסורים חנ"ן, וא"כ הכא נהי נמי שנבלע כל החלב בחתיכה אחת, מ"מ אח"כ חוזר החלב ובולע מחתיכת היתר ומה שנבלע בו נעשה נבילה בחלב וחוזר ואוסר שאר החתיכות, אבל לפי השו"ע דלית ליה חנ"ן בשאר איסורים קשה ע"ש.

תמיהת הפמ"ג

**ובפמ"ג** תמה מאד שהרי לפי המהר"ם אין הבלוע יוצא מחתיכה לחתיכה במליחה אפי' בדבר שמן, שהרי אין שאר החתיכות נאסרות מהחתיכה שבלעה חלב, וא"כ מה מהני מה שהחלב בולע מחתיכות ההיתר, הא אינו יוצא מהחלב לשאר חתיכות, ואפי' אם החתיכה שנבלע בו שמן לא גרע מבלוע שאינו יוצא בלי רוטב ע"ש וכן הק' בהגהות רעק"א, ובחוו"ד נקט ששיטת המהר"ם שבלוע שמן יוצא מחתיכה לחתיכה בלי רוטב, אלא שאינו מתפשט בשוה ולהכי אינם מצטרפים לבטל בס' וכן כ' באמרי ברוך, אבל בפוסקים מבואר שדעת המהר"ם שאינו מפליט כלל בלי רוטב, ומשום הכי שאר החתיכות שנוגעות בזו אינן נאסרות כלל.

קושיית רעק"א על הש"ך

**וע"ע** בהגהות רעק"א שהק' דאדרבה על השו"ע לא ק' רק על המהר"ם ק', שהרי בנקוד"ה מבואר שרק לחומרא נקט השו"ע שאין הבלוע יוצא מחתיכה לחתיכה בלי רוטב במליחה ולא לקולא, ובאמת אם נגעו חתיכות אחרות בחתיכה זה שנגעה בחלב ודאי אסורות הן מספק, וא"כ שפיר אפשר לומר דחיישינן שהבלוע שנבלע בחתיכה ראשונה חוזר ונפלט לחתיכה אחרת ובראשונה נשאר רק קצת וקי"ל אפשר לסוחטו אסור ולכן החתיכה נשארה באיסורה, אבל לפי המהר"ם שגם לקולא אין הבלוע נפלט מחתיכה לחתיכה בלי רוטב במליחה ק' כנ"ל האיך אוסרת החלב יותר מחתיכה אחת ע"ש[[10]](#footnote-10), ועיין לקמן בדברי הנקוה"כ ועיין הערה[[11]](#footnote-11).

שיטת החוו"ד

**ועיין** חוו"ד כאן שכ' חידוש גדול מאד ליישב שיטת השו"ע, שלעולם כל דבר איסור מוציא טעם כנגד כולו בלי גבול, ואפי' נפל למאה קדירות הרי היא נותנת טעם בכולן, ולכן חיישינן שהחלב נתן טעם בכל חתיכה וחתיכה ע"ש.

יישוב קושיית הש"ך

**אמנם** בעיקר קושיית הש"ך אפשר לומר ע"פ דרכו דודאי החשש לפי השו"ע שהחלב חוזר ובולע מההיתר ומפליט לאחרים, (ולקמן שכ' השו"ע שאם ידוע שנגע רק באחד הרי הוא בטל ברוב היינו דוקא באופן שאין נוגעין זה בזה וידוע לן שהחלב נגע בחתיכה אחת בלבד ולא נגעו אח"כ זה בזה, וכן צ"ל ע"כ גם לפי רעק"א דאל"כ יש לחשוש שחזר ונגע ואסר האחרים והוא עצמו נשאר באיסורו), ומה שהק' הש"ך שהרי השו"ע לית ליה חנ"ן, נראה ע"פ מה שנתבאר במקום אחר, שמה שנבלע בתוך האיסור לכו"ע דינו כאיסור גם בלי דין חנ"ן, והכי נמי מה שנבלע בתוך החלב דינו כחלב ואינו ענין לחנ"ן, ולכן מכיון שהחלב חוזר ומפליטו הרי הוא חוזר ואוסר כחלב עצמו כן נראה בביאור הענין[[12]](#footnote-12).

בדברי הנקוה"כ

**שם** דאין חלב מפעפע מחתיכה לחתיכה בלא רוטב ע"כ, בט"ז ס"ק כב' תמה על השו"ע שהרי לעיל ס"ז פסק השו"ע כשיטת הרשב"א שדבר שמן מפעפע מחתיכה לחתיכה בלי רוטב, וכ' הנקוה"כ דלא ק' שהשו"ע רק לחומרא אמר שמפעפע מחתיכה לחתיכה, אבל הכא לקולא לא סמכינן עליה לצרף את כל החתיכות לבטל בס', דחיישינן שנשאר באחד מהם קצת ואין בו כדי ביטול ע"ש, הנה רעק"א הוציא מדברי הנקוה"כ ליישב קושיית הש"ך, והוא דנימא שכמו שאין החלב מפעפע בכולו, ה"ה שמפעפע ויוצא כולו מחתיכה אחת שכבר היה בלוע בה ונשאר רק קצת וממילא היא עצמה נשארה באיסורה כיון שאפשר לסוחטו אסור, ומה שנבלע אח"כ בחתיכה אחרת אוסרתה, ובכך אפשר לאסור כל החתיכות[[13]](#footnote-13).

ביטול בדבר שניכר בטעמא

**שם** ואם אין ידוע אם נגע בכולן כולן אסורות ואם ידוע שלא נגע אלא באחת ואין ידוע איזו היא כולן מותרות דחד בתרי בטיל אפי' הן חתיכות הראויות להתכבד ע"כ, בש"ך ס"ק ל' הביא מהאיסור והיתר דלא שייך כאן ביטול ברוב, כיון שהוא מין בשאינו מינו וניכר בטעימא לא שייך בי ביטול ברוב ע"ש, אבל בפמ"ג תמה דכיון שאינו ניכר במראה מה בכך שניכר בטעימא הא מ"מ עכשיו מותר לאוכלו ואם יטעמנו שהוא חלב יפלטנו אבל אין זה טעם לאסרו לגמרי, אבל בפר"ח הסכים עם הש"ך דהכא לא שייך ביטול חד בתרי יבש ביבש כיון שהוא ניכר בטעימא[[14]](#footnote-14).

למה אין שתי חתיכות מצטרפות לס'

**ומ"מ** כ' הפמ"ג דאף דקי"ל לקמן בחתיכה שנפל לאחת משתי קדירות ולא ידעינן להיכן נפל, ויש בשניהם יחד ס' כנגד האיסור מצטרפים יחד לבטל את החתיכה, היינו דוקא במין במינו שהדין ס' הוא מדרבנן, אבל במין בשאינו מינו שצריך ס' מן התורה לא מצטרפי שתי קדירות, וא"כ הכא אם נגע חלב בשני חתיכות שומן שהוא מין במינו מצטרפין שניהם לבטל בס', אבל בשר שמן וחלב יש להחמיר כיון שאין אנו בקיאים דחשיב שמן ע"ש.

קושיית רעק"א למה א"א להתיר מטעם ס"ס

**שם** ואם אין ידוע אם נגע בכולן כולן אסורות ואם ידוע שלא נגע אלא באחת ואין ידוע איזו היא כולן מותרות דחד בתרי בטיל אפי' הן חתיכות הראויות להתכבד ע"כ, עיין הגהות רעק"א שהק' למה א"א להתיר מטעם ס"ס, שמא לא נגע בזו, ואף אם נגע בזה שמא יש כנגדו רוב שלא נגע בהם ובטל ברוב, ותי' ע"פ היסוד של הרשב"א שהיכא שאין ידוע שיש רוב לא סמכינן ארובא ע"ש, ויש להבין מ"ש מכל מקום שיש ספק קבוע דמצרפים את הצד שהיה פרישה, אף שיש לחוש דלמא אזלה איהי לגבייהו והוה ליה מחצה על מחצה וצ"ע.

ההיתר בודאי לא נגע החלב בכולן

**כ'** הש"ך ס"ק לא' דע"כ מיירי שיש ס' בכל הג' לבטל החלב גופיה דאל"כ אינו בטל ברוב שמא יבשלם ויתן טעם ע"ש, ועיין דגול מרבבה שהעיר שהש"ך לא היה צריך לזה, דבלאו הכי נמי כיון שלחומרא חיישינן שמפעפע מחתיכה לחתיכה בלי רוטב, ע"כ צריך ס' בכולן דאל"כ יאסרו כולם אף שוודאי לא נגע רק באחד מהם ע"ש, ובאמת לפי מה שכ' בהגהות רעק"א לעיל יש לתמוה מאד, דמה מהני מה שיש בכולן ס', הא אי מיירי שנוגעות כולן זה בזה ע"כ נאסרו כולן גם אם יש ס', שהרי יש לחוש שמפעפע מחתיכה אחת לחתיכה האחרת והראשונה נשארה באיסורה משום שאפשר לסוחטה אסור, וע"כ צ"ל שלפי הש"ך מיירי שאין החתיכות נוגעות זו בזו, וא"כ דוקא נקט הש"ך שיש בכולן ס' משום החשש שמא יבשלם, דאי משום שמפעפע מחתיכה לחתיכה כיון שאין נוגעות זו בזו אין לאסור.

פסק הרמ"א

**הגה** וי"א דכל מליחה אינה אוסרת רק כדי קליפה, ולפי שאין אנו בקיאין בין בשר שמן לכחוש נוהגין לשער בכל מליחה בס' כמו בבישול, דאם איכא ס' בין הכל ביחד נגד כל החתיכה שהחלב דבוק בה אז הכל שרי מלבד אותה חתיכה שהאיסור דבוק בה ע"כ, הרמ"א הביא כאן דעת הראשונים דלעולם לא אמרינן שמפעפע במליחה אפי' בשמן, אבל לא פסק כמוהו דודאי חיישינן לפעפוע, וגם חיישינן אפי' בכחוש לשמן כיון שאין אנו בקיאין בין כחוש לשמן, והוסיף הרמ"א שהחתיכה שהחלב דבוק בה נאסר כולה ודינה כאיסור דבוק שנעשה חנ"ן ומעתה צריך ס' בחתיכות נגד כל החתיכה שהחלב דבוק בה, ועיין לקמן בט"ז שיש לדון בכל דין איסור דבוק במליחה ע"ש.

**ועיין** ט"ז ס"ק כד' ומבואר שנקט שהרמ"א פסק בעיקר כשיטת הראבי"ה ודעי' שמליחה אפי' בדבר שמן אינו אוסר כי אם כדי קליפה, אבל בש"ך ס"ק לג' נקט שהרמ"א הביא כאן רק לצרף באופנים מסויימים, אבל עיקר הלכה כראשונים שמליחה מבליע בשמן בכולו וכן נקט הגר"א.

חנ"ן ודבוק במליח

**שם** דאם איכא ס' בין הכל ביחד נגד כל החתיכה שהחלב דבוק בה אז הכל שרי מלבד אותה חתיכה שהאיסור דבוק בה ע"כ, והיינו דבאותה חתיכה אמרינן חנ"ן וצריך ס' כנגד כולו, וכ' רעק"א שכל ה שלא במקום הפסד מרובה, דבמקום הפסד מרובה לא חיישינן לחנ"ן במליחה, ולגבי אותה חתיכה הסתפק רעק"א אם היא עצמה שרי במקום ה"מ, והיינו משום שאיסור דבוק הוא מצד שנבלע בו יותר, וא"כ לגבי חנ"ן לעולם אפשר לצרף שיטות הראשונים שאין חנ"ן בשאר איסורים, אבל איסור דבוק חמור יותר.

ביאור כוונת הרמ"א אותה חתיכה שהאיסור נגע בה

**שם** מיהו אותה החתיכה שהאיסור נגע בה צריך קליפה מעט, ואם אינו יודע איזה נגע הכל שרי ע"כ, הנה לא נתברר ברמ"א מה כוונתו שאותה חתיכה שהאיסור נגע בה צריך קליפה, דבפשוטו כוונתו לחתיכה שנאסרה מחמת שהחלב דבוק בה שהיא החתיכה האסורה, ואם נגע אותה חתיכה האסורה באחד החתיכות צריך קליפה במקום הנגיעה, שהרי אף דאסרינן לחתיכה השנייה משום שהאיסור מפעפע מחתיכה לחתיכה, מ"מ כבר כ' הרשב"א שבמקום הנגיעה צריך נטילה והכא במליחה צריך נטילה, וכן נקט הפמ"ג לקמן שפ"ד ס"ק לז'.

דרכו של הגר"א

**אבל** בביאור הגר"א מבואר לא כן, שהרי כ' שהטעם שצריך קליפה משום דחיישינן שאינו שמן, וכוונתו כמו שביאר בדברי הרמ"א לעיל ס"ה דחיישינן להצריך קליפה מעיקר הדין משום חשש שמא אינו שמן, דאילו מחמת הטעם של הרשב"א אין זה אלא חומרא, ונראה לפ"ז שאם נגע החתיכה שהחלב דבוק בה בחתיכה אחרת אינה צריכה קליפה, כיון דבזה אין לחוש שאינו שמן, שהרי אם אינו שמן אין צריך כלום דאינו מפעפע מחתיכה לחתיכה.

**ועל** דרך זה פי' הגר"א מה שכ' הרמ"א שאם אין יודע איזה נגע הכל שרי, והיינו שבזה סמכינן על החולקין על הרשב"א שכי האי גונא שהוא איסור שמן לא צריך קליפה, אבל בכחוש שהקליפה הוא מעיקר הדין גם בספק אסור ע"ש, וכן פי' הפר"ח דברי השו"ע לעיל ס"ה שאם נפל לצלי למקום ידוע צריך כדי נטילה, אבל אם נפל למקום שאינו ידוע אין צריך נטילה, והיינו משום דסמכינן בזה על החולקים על הרשב"א שכי האי גונא לא צריך נטילה ע"ש.

תמיה בשיטת הגר"א

**אבל** כאן דברי הגר"א תמוהין מאד, שהרי ברמ"א מבואר שהכל מצטרף לבטל בס' וזה מהקולא של המנהג, ואף שהיה לנו לחוש לדעת המהר"ם שאין החלב מפעפע מחתיכה לחתיכה וצריך ס' בכל אחד, מ"מ בזה אפשר לסמוך על הראבי"ה ודעי' שאין במליחה פעפוע כלל ואוסר רק כדי קליפה, ונמצא לפ"ז שהכא הקליפה הוא מעיקר הדין דממנ"פ אי סבירא לן שהחלב מפעפע היה אסור כל החתיכה, וכיון שאנו באים להתיר מטעם צירוף כל החתיכות אין זה אלא משום שאנו סומכים על הדעה דכל מליחה אוסר רק כדי קליפה, וא"כ ע"כ הקליפה הוא מעיקר הדין ואיך אפשר להתיר מטעם הראשונים שחולקין על הרשב"א הא אין ענינו לכאן, ועיין פמ"ג שבאמת ביאר כן בדעת הש"ך כדלקמן, אבל בדעת הגר"א באמת צ"ע גדול, ועיין מה שנתבאר לקמן בשיטת הלבוש ולפי זה יתישב ג"כ שיטת הפר"ח והגר"א.

שיטת הש"ך

**ש"ך** ס"ק לה' ואם אינו יודע איזה נגע הכל שרי דבטל ברוב, ומיירי דידוע דלא נגע בכולן ע"כ, מבואר שההיתר משום ביטול ברוב, ולא כהגר"א שמשום שסמכינן אשיטות שאין צריך קליפה בדבר שמן, דא"כ אפי' ידעינן שנגע ברובן ג"כ מותר דכל שאין ידוע אפשר לסמוך על השיטות להקל, והנה לעיל ס"ה מבואר שאם לא נודע מקום הנגיעה בצלי אין צריך נטילת מקום והכל שרי, וא"כ הכא נמי אפי' נגע ברוב החתיכות כיון שלא נודע מקום הנגיעה שרי ע"ש, והיינו משום שסמכינן על החולקין על הרשב"א שבדבר שמן אין צריך כדי נטילה, אלא שק' כנ"ל שהרי הכא צריך ביטול ברוב, שהרי כל מה שמצרפין כל החתיכות לבטל בס' הוא משום דסמכינן על השיטות שכל מליחה אינו אוסר רק כדי קליפה, וא"כ אינו דומה לשם כלל.

ביטול ברוב גם כשנגע ברובן

**אלא** שלפי מה שכ' שם רעק"א יש להתיר גם כאן, דשם בס"ה כ' רעק"א שאם אינו יודע היכן נגע יש להתיר מטעם ביטול ברוב, שהרי כיון שאינו יודע מקום הנגיעה ע"כ בטל ברוב כדין יבש ביבש, וא"כ הכא נמי אף אם נגע בכל אחד ואחד, מ"מ ודאי לא נגע בכל המקומות וא"כ לעולם אפשר להתיר מטעם ביטול ברוב, ודוחק לומר דחיישינן שנגע בכל מקום בכל אחד ואחד, וא"כ באמת צ"ע למה כ' הש"ך שדוקא אם ידעינן שלא נגע ברובן וצ"ע.

ק' למה בטל ברוב הא אפשר להכיר בטעמא

**ובעיקר** דברי הש"ך ששייך כאן ביטול ברוב צ"ע, שהרי הש"ך הביא מהאו"ה שהיכא שאפשר לברר בטעימא לא שייך ביטול ברוב, וה"נ הרי מה שצריך קליפה היינו משום שבכדי קליפה נבלע יותר ואינו מתפשט בשוה, וא"כ היאך אותו קליפה בטל ברוב הא אפשר למטעמיה וצ"ע.

הקולא לפי המנהג

**שם** ואם אין ס' הכל אסור ואין לשנות המנהג ואף על פי שיש בזה קצת קולא אם היה האיסור שמן ומפעפע מ"מ יש לסמוך בכי האי גוונא אדברי המקילין וסבירא להו דאינו אוסר במליחה רק כדי קליפה כדי שלא נצטרך לשער בין איסור שמן לכחוש כי אין אנו בקיאין ע"כ, בביאור כוונת הרמ"א שיש בזה קצת קולא נחלקו הפוסקים, בט"ז נקט שכוונת הרמ"א שלפי המנהג אפשר להקל אפי' באיסור דבוק לצרף הכל לבטל האיסור וגם אותה חתיכה מותרת, וכן נמי אי נגעו כל החתיכות בחלב מותרים כולן דמצרפינן הכל לס' לבטל החלב ע"ש, והנה מה שהקל הט"ז באיסור דבוק עיין פמ"ג שביאר שכאן לא שייך החששות של איסור דבוק ולכן אפשר להקל בזה, אולם בהגהת הט"ז ביאר שלא היה כוונתו להתיר החתיכה עצמה אלא שאר החתיכות ע"ש[[15]](#footnote-15).

**מיהו** בש"ך מבואר שנקט שהקולא לפי הרמ"א הוא רק בתרי אנפי שאם החתיכות נוגעות זו בזו, או שכולן נגעות בחלב מצטרפין הכל לבטל בס', אבל אם החלב דבוק ודאי אותה חתיכה אסורה גם לפי המנהג, ובאמת לשון הרמ"א משמע כן שכ' שיש קצת קולא, ולפי הט"ז הוה ליה קולא גדולה וצ"ע, מיהו כבר חזר בו הט"ז בהגהת ט"ז.

שיטת הלבוש

**בש"ך** שם הביא מה שכ' הלבוש שהקולא של הרמ"א הוא שאין צריך קליפה ועיין מה שביאר בזה הפמ"ג, דמיירי שאין ידוע היכן נגע, ובכי האי גונא הכדי קליפה הוא מעיקר הדין שהרי סמכינן אראבי"ה, ואעפ"כ מותר בלי קליפה והיינו הקולא לפי המנהג, דנקטינן לעיקר שהחלב מפעפע מחתיכה לחתיכה ומתבטל בששים, והקליפה הוא רק חומרא בעלמא ע"ש, ולמה שנתבאר לעיל אפשר להתיר גם מטעם ביטול ברוב, דלעולם מה שנאסר בכדי קליפה בטל ברוב.

**ונראה** שכן הוא ג"כ שיטת הפר"ח והגר"א דאף שכ' הרמ"א שמסמכינן אראבי"ה שכל מליחה אוסר כדי קליפה, היינו רק לסניף בעלמא אבל ודאי מעיקר הדין אין צריך כדי קליפה כלל דהכל בטל בס', וממילא כל שאין ידוע מקום הנגיעה שרי כיון שהקליפה הוא חומרא בעלמא[[16]](#footnote-16).

איסור שאין בו שמנונית

**שם** וכל זה באיסור ששייך בו שמנונית כגון חלב או ציר וכי האי גוונא אבל באיסור שאין בו שמנונית כלל כגון חמץ בפסח לכולי עלמא מליחה אינה אוסרת רק כדי קליפה ע"כ, בש"ך ס"ק לז הק' שברמ"א או"ח סי' תס"ז ס"ק יד' פסק להחמיר לאסור כל התרנגולת שנמצא בה חטה ע"ש, ולכאו' נראה דהתם היינו בפסח עצמו, אבל כאן מיירי קודם פסח דבטל בס' ובזה אין אנו מחמירים בחמץ כיון שהוא ודאי כחוש.

אם יש להחמיר בשומן הגיד

**בש"ך** ס"ק לח' כ' להחמיר בשומן הגיד וכד' אף שהוא איסור דרבנן כיון שיש בו שמנונית קצת, ולשיטתו אזיל דנקט שחילוק הרמ"א לעיל הוא בדבר ששיך בו שמנונית קצת, אבל לפי הגר"א ודעימיה עיקר החילוק שם הוא בין דרבנן לדאורייתא וא"כ שומן הגיד כיון שהוא דרבנן לכאו' אין צריך להחמיר וצ"ע.

כשחלב מליח נבלע בטהור תפל

**כ'** הפמ"ג ס"ק שפ"ד ס"ק לח' שאם החלב לבדו מלוח והחתיכות תפל, ונבלע בחתיכה ראשונה והשאר נוגעים בזה, החתיכה הראשונה לבדה נאסרה, ושאר החתיכות מותרים דאין מפעפע מחתיכה לחתיכה כיון שהטהור תפל, ועיין בהגהות רעק"א שעמד על זה דכיון שנוגע בחתיכות וכל החתיכות נגועין זה בזה למה שיפעפע רק לחתיכה זו ולא לאחרות ע"ש, משמע מדבריו דחשיב הכל כחתיכה אחת, וזה נפק"מ לכמה מקומות, אמנם לכאו' בלאו הכי נמי אי חיישינן שמליח שמן מפעפע למה שלא יפעפע מחתיכה לחתיכה דמה ענינו לטמא תפל הא הכא הטמא מליח והוא מפעפע מכח עצמו וצ"ע.

חתיכות נוגעות זו בזו ונגע ספק שמן באחד מהם

**בפמ"ג** שפ"ד ס"ק לח' הק' כיון שאנו בקיאים בכחוש ושמן בבלוע, א"כ חתיכת בשר נבילה שנגעה בחתיכה אחרת, ואחרת נגעה בזו יש לנו להתיר, שהרי כיון שהאיסור של החתיכה האחרת הוא משום שמפעפע מחתיכה לחתיכה, ולענין בלוע אנו בקיאים בין כחוש לשמן אין לנו לאסור החתיכה השנייה ע"ש, אמנם בחוו"ד כ' על זה דכיון שהכל ספק אחד, וכלפי החתיכה עצמה שנבלע בה האיסור נקטינן משום חומרא שהוא שמן, ע"כ יש לנו לאסור גם החתיכה השנייה כיון שהכל ספק אחד ע"ש, ואין זה כסברת רעק"א הנ"ל, שרעק"א נקט שהוא באמת ספק אחד, אבל בחוו"ד נראה שהוא כעין תרתי דסתרי שא"א לנקטו שהוא שמן לענין זה ולא לענין זה.

**אולם** כבר נתבאר שיש דברים שמפעפים באותה חתיכה ולא מחתיכה לחתיכה כגון חלב לפי הרשב"א, וא"כ חזינן שלפעפע מחתיכה לחתיכה צריך יותר שומן, וא"כ אפשר לומר שהחומרא הוא רק שהוא שמן לגבי לפעפע בחתיכה עצמה, ולא לענין לפעפע מחתיכה לחתיכה ואין זה תרתי דסתרי, אבל לסברת רעק"א פשיטא שגם בזה יש לנו לאסור כיון שחשיב הכל כחתיכה אחת וצ"ע.

היתר מפטם בספק שמן

**ע"ע** בפמ"ג שפ"ד ס"ק יח' (הביאו בהגהות רעק"א כאן) שנסתפק בדין אזיל האי ומפטם האי, האם מחמרינן בזה גם בדבר שאינו ודאי שמן כמו שאנו מחמירים בכל איסור שאינו ודאי כחוש כיון שאין אנו בקיאין ע"ש, אמנם לפי מה שנתבאר שהטעם להחמיר באיסור עצמו ולא בבלוע, משום שהבלוע אם אינו שמן אינו יוצא כלל משא"כ איסור עצמו שבכל אופן מפליט כדי נטילה, א"כ בהיתר מפטם לכאו' יש מקום להחמיר באיסור עצמו כיון שודאי מפליט כדי נטילה וצ"ע.

חי' החתם סופר

**בפ"ת** ס"ק יד' הביא משו"ת ח"ס, ובתוך דבריו מבואר חידוש גדול שהיכא שידעינן שאין האיסור מפליט כנגד כולו ויש עוד טעמים להתר, אפשר לצרף זה לסניף דודאי לא נפלט כי אם מטעם ובטל בס' ע"ש.

**שם** י"א דבהפסד מרובה יש להתיר במליחה ע"י קליפה אף על פי שכבר נהגו לשער כל מליחה בס' אפילו באיסור כחוש ויש לסמוך על זה באיסור כחוש שאינו אלא מנהג לשער בס' אבל לא באיסור שמן שמדינא צריך ס', עיין הגהות רעק"א שכ' שנראה שהרמ"א סמך בהפסד מרובה על שיטת הראבי"ה שהביא לעיל שגם שמן אינו נבלע כי אם כדי קליפה, וממילא אפשר לסמוך ע"ז בדבר שאינו שמן מעיקר הדין, אבל דבר שמן מעיקר הדין נבלע בכולו וא"א לסמוך על הראבי"ה בזה, ולפ"ז נקט רעק"א שבצלי שלכו"ע שמן מפעפע בכולו אפי' בהפסד מרובה יש להחמיר בדבר שיש בו סרך שמנונית ע"ש, אולם בפמ"ג מנה החילוקים בין צלי למליחה ולא כ' חילוק זה וצ"ע.

להלכה במליחה קליפה או נטילה

**כ'** רעק"א שהעולה מהדברים בדבר שמן בצלי צריך ס' ונטילה ובמליחה ס' וקליפה ע"ש, והיינו כמו שכ' הרמ"א שלדידן משערין הכל בס' ומיהו אותו חתיכה צריך קליפה מעט ע"ש, ולכאו' מבואר שהרמ"א פסק דלא כהשו"ע שנקט שבצלי יש להחמיר בדבר שמן להצריך כדי נטילה, ועכ"פ באיסור דאורייתא, דלפי מה שמסיק הרמ"א לעולם במליחה משערין רק בקליפה, ונמצא עוד חידוש ברמ"א שבכחוש גמור אין צריך כי אם כדי קליפה ואי' באיסור תורה, ולשיטת הגר"א לעיל הרי שבאיסור תורה הכריע השו"ע לאסור בכדי נטילה אפי' באיסור כחוש גמור, ואין הדברים מפורשים כל כך.

![](data:image/png;base64...)

:

1. אלא שברותח ממש לא מהני רוטב חם, כיון דתתאה גבר אם נופל על תתאה צונן הרי הוא מתקרר, משא"כ במליח שלא שייך ביה ענין תתאה גבר. [↑](#footnote-ref-1)
2. **והנה** לכאו' היה מקום לומר שיסוד הפסק הוא כך, שהרי בתוס' מבואר שצלי לעולם צריך נטילה, וממילא כיון שמליחה כרותח דצלי ע"כ גם מליח צריך נטילה, ואין בזה חילוק בין כחוש לשמן, ולפי הרשב"א גם צלי צריך רק כדי קליפה, ומ"מ הרשב"א החמיר בצלי ולא במליחה וכן הוא ברא"ש שמליחה אין צריך כי אם כדי קליפה, ובזה בדבר שאסור מן התורה החמיר השו"ע בכדי נטילה, משא"כ בדבר שאסור רק מדרבנן שאפשר לסמוך על הרשב"א והרא"ש שצריך רק כדי קליפה.

   **אבל** בביאור הגר"א מבואר שאינו תלוי רק בזה, אלא שהשו"ע צירף לזה גם את שיטת הרמב"ם שבכחוש כשומן גיד אפי' קליפה אין צריך, ולכן אפשר להקל עכ"פ בכדי קליפה, אבל מצד איסור דרבנן לחוד לא סמך על הרא"ש והרשב"א כיון שבפשוטו צריך במליחה נטילה כמו צלי ונפק"מ בהיתר שמן וכדלהלן. [↑](#footnote-ref-2)
3. **הנה** לפי הלבוש שהחילוק בין שמן קצת לכחוש גמור, לכאו' החילוק הזה הוא חילוק שחילק השו"ע מדעתו, שהרי לא מצאנו כעין זה בראשונים שהחמירו יותר בשמן קצת, אמנם עיקר השיטה שבמליחה אינו מבליע יותר מכדי קליפה הוא שיטת הרשב"א, ומצאנו לענין צלי שהרשב"א נקט כעין זה, שאם הוא דבר שמן שמפעפע בכולו, אם יש ס' בטל בששים ומ"מ בעינן כדי נטילה דכיון שהוא שמן נבלע יותר, וא"כ מצאנו שדבר שמן נבלע יותר מדבר כחוש, ואפשר שמזה הוציא השו"ע חילוק זה להחמיר יותר בדבר שיש בו שומן אף שהרשב"א עצמו הקל גם בשומן הגיד שצריך רק כדי קליפה כיון שהוא כחוש.

   **אבל** לשיטת הפר"ח ודעי' עיקר החילוק ברור שבמידי דאורייתא יש לנו להחמיר שיטת הראשונים שמליחה נבלע כדי נטילה, אבל במידי דרבנן אפשר לסמוך על הרשב"א ודעימי' שמליחה לא נבלע כי אם כדי קליפה.

   **אלא** שבאמת אפשר יותר שהשו"ע סמך עצמו על דברי הגמ' דהנה הרשב"א (שהבאנו לעיל בהקדמה) הוכיח שיטתו שמליחה אין צריך כדי נטילה, דהרי בהנהו אטמהתא דאמלחו בגידא דנשיא רב אחא בר אשי שרי, משום שמליח כרותח דצלי, ואי נימא שצריך כדי נטילה לא היה אומר ר' אחא שרי דמשמע שמותר לגמרי, אבל כדי קליפה כיון שכולו מותר רק שצריך כדי קליפה שייך לומר בזה שרי ע"ש, ובביאור הדבר נראה שקליפה אינו אלא כעין הדחה שהוא משום הנגיעה שנגעה באיסור, דאין כאן בליעה רק שנדבק יותר ואינו יורד בהדחה ולהכי צריך קליפה, אבל כדי נטילה הוא בליעה של ממש ונאסר חלק מהחתיכה, וא"כ בגמ' מוכח שבירך בגידו לא נאסר כי אם כדי קליפה, ולפי הראשונים שמליחה צריך כדי נטילה באמת ק' הך דגיד הנשה, ואפשר דהתם שאני כיון שהוא רק איסור דרבנן אפשר להקל בכדי קליפה כיון שאין בזה דבר ברור כמה נבלע, ולכן באיסור דרבנן אפשר לסמוך שלא נבלע כי אם כדי קליפה, ונמצא שגם הראשונים שהצריכו כדי קליפה מודו שבאיסור גיד הנשה אין צריך כי אם כדי קליפה, אבל בצלי לעולם מבליע כדי נטילה והוא דבר ברור, ולכן אפי' באיסור דרבנן הדין פשוט שמבליע כדי נטילה, ובאמת בגמ' צו: אמר שמואל לא שנו וכו' הוה לן למימר אבל נצלה בה שרי, ושמואל לא לשון זה, אלא קולף ואוכל, והיינו משום שבצלי לא שייך לומר מותר כיון שצריך כדי נטילה והיינו אפי' בשומן הגיד כמבואר התם.

   **ועיקר** דבר זה שהבליעה במליחה אינו דבר ברור מבואר בגמ', שהרי כל עיקר הדין מליח כרותח הוא חידוש של שמואל שחי' דין זה יחד עם דין כבוש כמבושל, ובגמ' מספקא לן אי כרותח דצלי או כרותח דמבושל, כיון שאינו דבר ברור איזה רתיחה יש בזה, אבל רותח דצלי הוא דין ברור, רק ששמואל חי' להיפך שאינו נבלע בכולו, אבל לעולם מה שנבלע כדי נטילה הוא ברור, ולכן בצלי לא מצאנו חילוק בין דרבנן לדאורייתא. [↑](#footnote-ref-3)
4. **ועיין** ביאור הגר"א שכ' מקור לזה ששמן מפעפע בכולו, שהר בגמ' פרק כל הבשר קי"ב וקי"ג דמיירי שם מדין מליח כרותח מוכח שנאסר הכל, וכ' הרשב"א שע"כ צ"ל דמייר באיסור שמן ולכן נאסר כולו ע"ש, אמנם ברשב"א תורת הבית מסתפק בזה דאפשר שהאיסור בכדי נטילה, אלא שלפי הרשב"א אי נימא שכל מליחה אוסר רק כדי קליפה, א"כ ע"כ מה שנאסר שם היינו רק כדי קליפה דאין לנו כדי נטילה במליחה, ומזה דאמרינן שם לשון אסר ע"כ היינו בדבר שמן שנאסר כולו, אבל לפי התוס' שמליחה אוסר כדי נטילה לא קשיא משם דאפשר דאמר אסר משום כדי נטילה, אלא שאכתי ק' דגבי הנהו אטמהתא דאימלחו בגיד הנשה דלכאורה נאסר עכ"פ כדי נטילה, ואעפ"כ איתא שם ר' אחא שרי וק' מ"ש והא דדף קי"ב, אלא שבאמת ברמב"ן מפורש שבהא דדף קי"ב אסור לגמרי אולם מטעם אחר וכמו שנתבאר בהקדמה. [↑](#footnote-ref-4)
5. **והיינו** כמו שנתבאר לעיל הערה 1 שהשו"ע לא הקל באיסור דרבנן משום שיטת הרא"ש לחוד, אלא שסמך גם על שיטת הרמב"ם שבשומן הגיד שהוא כחוש אפי' קליפה אין צריך, וממילא הכא כיון שההיתר מפטם ליה לאיסור שוב א"א לסמוך על הרמב"ם ולהכי צריך נטילה אפי' באיסור דרבנן.

   **אלא** שלכאו' צ"ע למה הוצרך הגר"א לכל זה, הא בפשוטו הכא גם לרשב"א שכל מליחה מהני כדי קליפה הכא דאזיל האי ומפטם האי בעינן כדי נטילה, וכמו שכ' הרשב"א בצלי שאפי' שכל צלי הוא רק כדי קליפה, מ"מ בדבר שמן שמפעפע בכולו צריך כדי נטילה כיון שמפעפע יותר, וא"כ הכא ע"כ יש לנו להחמיר כיון שגם לפי הרשב"א מפעפע עד כדי נטילה.

   **ונראה** שסבר הגר"א שע"כ כאן לא החמיר השו"ע מחמת הרשב"א, שהרי בזה הרשב"א הוא דעת יחיד שרוב הראשונים סוברים שאיסור שמפעפע אין צריך כלל ליטול כדי נטילה או קליפה, וא"כ הכא שיש גם את הראשונים שבכלל אין דין מפעפע במליחה אין לנו להחמיר את שיטת הרשב"א, וע"כ החומרא של נטילה משום שההיתר מהני לפחות שלא יחשב האיסור כחוש גמור וכבר א"א לסמוך על הרמב"ם ששומן הגיד אינו מפעפע כלל ולכן בזה יש להחמיר כדי נטילה. [↑](#footnote-ref-5)
6. **הנה** לפי הגר"א ניחא מאי דקאמר השו"ע אפי' בשומן הגיד, היינו אף שלעיל הקל באיסור דרבנן הכא יש להחמיר באיסור דרבנן, אבל לפי הש"ך ודעימיה לעיל לא דיבר השו"ע כלל מענין חילוק דאורייתא ודרבנן, אלא עיקר החילוק בין שמן קצת לכחוש גמור, וא"כ הלשון ואפי' בשומן הגיד ק' קצת שהרי לא הזכיר ענין זה לעיל כלל, ואדרבה לעיל החמיר בשומן הגיד, אבל לפי הגר"א ניחא, גם מה שחי' שבאיסור דרבנן אפשר לסמוך בדבר שמן בכדי קליפה הוא ג"כ חי' וכ' הפמ"ג שהשו"ע חילק בזה מסברא. [↑](#footnote-ref-6)
7. **ובאמת** לכאו' עיקר הנידון תלוי בנידון שהבאנו לעיל ס"ז, האם דין אזיל האי ומפטם האי היינו שהוא מפטם את האיסור עצמו, או שמה שנפלט ממנו מתפטם, דהכא שההיתר תפל אין בכחו לפטם את האיסור, אבל אם הפיטום הוא במה שנפלט ונבלע בהיתר, א"כ גם כאן אפשר להבין שמה שנבלע בתוך ההיתר כשהוא מליח כרותח מתפטם שפיר מההיתר, אלא שעדיין צ"ע שהרי בצלי בזה אצל זה לא אמרינן שהאיסור מתפטם בהיתר ונבלע בכולו, אלא שהתם בזה אצל זה אחרי שכבר נבלע בכדי קליפה כבר אין בו חמימות, משא"כ במליחה דלעולם המליח כרותח ולכן גם מתפטם ונבלע בכולו וצ"ע. [↑](#footnote-ref-7)
8. **וכ'** הפמ"ג שדוחק לומר שהלבוש מבאר כן בדעת עצמו, אבל השו"ע עצמו סבר שבזה אצל זה נבלע כולו ע"ש, והוא באמת תמוה שא"א לומר כן, דלהדיא מבואר בשו"ע לעיל סעיף ז' שבנוגעין זה בזה חם בחם ובלע דברים המפעפעים אוסר כולו ע"ש, הרי שבזה אצל זה דוקא שניהם חמין אוסר, אבל אחד מהם צונן אינו אוסר כי אם כדי קליפה. [↑](#footnote-ref-8)
9. ובאמת הדברים תמוהים שהרי אף שאינו מפעפע מחתיכה לחתיכה בלי רוטב, מ"מ בחתיכה עצמה הוא מתפשט בשוה, שהרי חזינן דמהני לה ס' לבטל טעם החלב, וא"כ מהיכי תיתי שלא יתפשט לכל החתיכות שנוגע בהם בשוה, דמה שאינו יוצא מחתיכה לחתיכה בלי רוטב הוא ענין אחר שאינו יכול לצאת מזה לזה, אבל מהיכי תיתי שנאמר שיוצא לחתיכה אחת יותר מהשנייה וצ"ע. [↑](#footnote-ref-9)
10. **וצ"ל** שרעק"א גם לא החשיבו סופו להתפשט, דאם סופו להתפשט לא אמרינן גם אפשר לסוחטו אסור דכל שסופו להתפשט הרי זה בטל ולא אוסר את החתיכה. [↑](#footnote-ref-10)
11. **ואולי** אפשר לומר בדעת הש"ך, שמה שהחתיכה בולעת כנגד מה שמפליט הרי הוא מפליט בלי רוטב, שהרי חזינן שכלי מפליט לאוכל בלי רוטב, והיינו משום שאין לו פליטה מעצמו להכי מפליט הוא מה שבלע בלי רוטב, וא"כ אפשר דהכא כיון שהחלב כבר הוציא כל טעמו ועכשיו נשאר רק מה שבלע מאחרים, בזה מפליט החתיכה בלי רוטב כמו שפולטת פליטת עצמה וצ"ע. [↑](#footnote-ref-11)
12. **והכי** מוכח ע"כ לשיטת הגר"א שהטעם שחתיכה אחת שנפלה לשתי קדירות אוסרת תרווייהו משום שמה שנבלע בו מקדירה ראשונה נאסר מדין חנ"ן, וא"כ כל זה רק לרמ"א אבל לפי השו"ע שפסק לא אמרינן חנ"ן בשאר איסורים אין חתיכה אחת אוסרת כי אם קדירה אחת וזה לכאו' לא יתכן, וע"כ צ"ל כהנ"ל וצ"ע. [↑](#footnote-ref-12)
13. **אמנם** כן לכאו' הדברים תמוהים מאד, שהרי אם החלב מפעפע בשוה הדין פשוט שלא נבלע באחד יותר מהשני, אבל לכאו' זה פשוט שאין שום סיבה לומר שהחלב נפלט לגמרי מחתיכה אחת ונבלע בחתיכה אחרת, אלא גם אי נפלט מחתיכה אחת מ"מ כמו שנפלט לחתיכה אחרת נשאר גם באותה חתיכה, רק שחיישינן שאינו מתפשט בשוה דאפשר שלכתחילה נבלע יותר בחתיכה אחת ולא נפלט לחתיכה אחרת, אבל אם כבר נבלע בחתיכה אחת מהיכי תיתי תפלוט החתיכה כל מה שבלעה, וממילא גם לדבר הנקוה"כ שפיר הק' הש"ך שע"כ שלא נאסר כי אם חתיכה אחת דאם נפלט לחתיכה אחרת ע"כ לא נפלט יותר ממה שבלעה ובטלה בס', ואם לא אז בטל ברוב.

    **אולם** לעיל בצלי הבאנו שבש"ך נראה שאם אינו מפעפע בשוה, ה"ה שיש לחוש שחתיכה אחת מפליט כל מה שבלעה וצ"ע. [↑](#footnote-ref-13)
14. **ועיין** הגהות רעק"א שהוכיח שכן הוא גם שיטת הרא"ה, שהרי לפי הרא"ה צלי שמן אינו בטל ברוב כיון שאינו מפעפע בשוה, וק' הא מ"מ אם יש ב' פעמים ס' לישתרי, שהרי ע"כ אין החלב יכול לאסור כי אם עד נ"ט דאם מפעפע יתר בטלה בס', וא"כ ליבטל ברוב שהרי כנגדו ע"כ יש ס"א שלא נאסר, וע"כ מוכח שכיון שיכול להיות ניכר בטעמא לא בטלה ע"ש, אמנם כל זה לרע"א לשיטתו ששייך ביטול יבש ביבש בחתיכה אחת, אבל אי נימא שכל שהוא בחתיכה אחת לא שייך ביטול יבש ביבש א"א להוכיח מהרא"ה הנ"ל. [↑](#footnote-ref-14)
15. **ובפמ"ג** נראה שיותר יש להקל בנוגעים כולן בחלב מאשר בנוגעין זו בזו, והביאור בזה פשוט דבנוגעין זה בזה, יש סברא לומר שמפעפע בכל החתיכה ולא מחתיכה לחתיכה כשיטת מהר"ם, משא"כ כשכולן נוגעין בחלב יש סברא לומר שגם אם אינו מפעפע מחתיכה לחתיכה מ"מ באותה חתיכה עצמה מפעפע שפיר, וממילא כיון שכל החתיכות נוגעות בחלב ודאי מפעפע הוא בכולן בשוה, קמ"ל שגם בנוגעין זו בזו אנו סומכין להקל לצרף הכל לס' לבטל החלב, דמפעפע בכולן בשוה ואפי' מחתיכה לחתיכה. [↑](#footnote-ref-15)
16. ובביאור הדבר נראה שהגר"א שלא קי"ל כלל כראבי"ה וכמו שכ' הגר"א בדברי הרמ"א, רק שכשאנו באים לדון לאסור את כל החתיכה באיסור שמן מחמת סברת המהר"ם, הרי שאפשר לצרף את שיטת הראבי"ה לשיטת הרשב"א שלא נאסר כל החתיכה, דלפי הרשב"א הכל בטל בס' ולפי המהר,ם לא פשטה האיסור כלל, ואם אנו באים לאסור את הקליפה, הרי שבזה יש לנו את שיטת המהר"ם שלא נבלע האיסור שם במקום זה יותר משאר המקומות, וכן נמי שיטת הרשב"א שהאיסור התפשט בכולו לכן ממילא לרוב הדעות א"א לאסור את הקליפה יותר משאר המקומות, ומה שהצריך הרמ"א קליפה הוא משום דחיישינן שגם בשמן שמפעפע ג"כ צריך קליפה במקום הנגיעה, ולכן בזה ע"כ הוצרך הגר"א להתיר מחמת שאר הראשונים דלא חיישינן למקום הנגיעה בדבר שמפעפע וצ"ע. [↑](#footnote-ref-16)