54  הערות בעניני בורר
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / מלאכות שהיה והטמנה / הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים

אלול תשע"ט

בעיקר מלאכת ברירה, נראה דאין עלי' תורת מלאכה אלא כשה"ז נעשה ע"י מעשה ברירה, אך כל שנברר בלא מעשה ברירה, אף דיש בזה להתועלת דברירה, לי"ב איסורא.

ומה"ט הוא דכל שבורר מין אחד לאכלו שרי, אף שהמין השני נברר לאוצר, דמ"מ חשבינן דמעשה הברירה נעשה במין זה שברר לאכלו והו"ל דרך אכילה, והמין השני נברר ממילא.

ומה"ט מותר לברור פסולת מתוך אוכל לאלתר לדעת המתירים, אף דעי"ז נתקן כל האוכל, ולא נזכר דהוא רק כשרוצה לאכול את כולו לאלתר.

וזה טעם הסוברים דהתירא דדרך אכילה הוא רק בברירה, דהגריעותא דדרך אכילה אי"ז בהתיקון דברירה, שהרי הותר לברור לצורך שימוש מיידי, אף דהדבר נתקן עי"ז גם לאוצר, אלא הוא במעשה הברירה, דלא חזינן לה כמעשה ברירה, ומה"ט בפסולת מתוך אוכל דהוא עיקר מעשה ברירה, ל"מ הא דעושה כן לאלתר, ובטוחן י"ל דל"ב שיהא זה ע"י מעשה טחינה.

וזה טעם הסוברים דמותר לברור ע"י שיטוח, משום דבכה"ג לא חזינן לה כמעשה ברירה, אלא הו"ל כנברר מאליו, ואף דיש בזה להתועלת דברירה, אפ"ה לי"ב איסורא.

וזהו טעם המתירים ליקח פסולת עם מעט אוכל, דבכה"ג לא חזינן לה כמעשה ברירה, אלא כמעשה חלוקת התערובת, ואף דיש בזה להתיקון דברירה דנתקן האוכל, לא איכפת לן, - ואף החזו"א דאסר בזה, מבו' בדבריו דהוא רק משום דעיקר כונתו הוא לתיקון האוכל, אך אם כונתו לחילוק התערובת לי"ב איסורא, אף דבפועל נתקן מחצה מן האוכל ע"י הברירה, והיינו משום דבכה"ג דאין כונתו לתיקון האוכל לא חזינן לה כמעשה ברירה, אלא כמעשה חלוקת התערובת.

וזהו טעם המתירין להוליך בכברה וכו', אף אם הו"ל פס"ר, משום דנברר מאליו, והיינו דכיון שאינו נותנו בכברה לשם ברירה, אלא הוא נברר מאליו, לי"ב מעשה ברירה, וע"כ לי"ב איסורא, ויש מקום לומר דגם לדעת רש"י יהא מותר אף אם הוי פס"ר, וכמו שדקדק הנשמת אדם, ואף דלדעת ר' יהודה אסור, היינו משום דלדעת ר' יהודה אינו מתכוין כמתכוין, וחשיב כמתכוין לברירה, וע"כ יש ע"ז תורת מעשה ברירה, אך לר"ש דאינו מתכוין ל"ה כמתכוין, אף דהו"ל פס"ר, מ"מ אי"ז מעשה ברירה, וכמו שמצינו עד"ז בכ"ד.

בטעם התרוה"ד ודעימי' דליכא ברירה במין אחד, ולא אמרינן דאותו שאינו חפץ בו חשיב כפסולת, שעמד ע"ז הט"ז, מבו' בד' הגר"ז בסימן שי"ט דהוא משום דבמין אחד לא חזינן לאותו שאינו חפץ לאכלו כפסולת, וי"ל דהוא משום דאין לו קפידא גמורה, אך לפ"ז אם יהא לו קפידא גמורה יהא אסור, ומאידך הרי בב' מינים אסרינן לברור זמ"ז, אף אם אין לו קפידא גמורה.

ולכאו' נראה דהטעם בזה הוא דיש ב' עניני אוכל ופסולת, דהיכא דאיכא תערובת, ואך שבאנו לדון אם יש בזה לתיקון ברירת אוכל מן הפסולת, הרי דע"ז אמרינן דכל שאינו חפץ בו הוי כפסולת ויש בזה להתיקון דברירה, אך לאשוויי לעיקר התערובת ל"מ לזה, וכיון דבמין אחד ל"ה תערובת, אי"ז בזה ענין ברירה כלל, אף דיש בזה להתיקון שמתקן אוכל מפסולת, ואך דפסולת גמורה חשבינן לה כעין מין אחר והו"ל תערובת, אך בפסולת שאינה גמורה דאי"ז תערובת, לא איכפת לן הא דנתקן עי"ז האוכל, וי"ל עפמש"נ לעיל דטעם ההיתר בזה הוא משום דאי"ז "ברירה", דברירה היא בב' דברים המעורבים, ומקור נאמן לזה הוא ממה שנסתפק הפמ"ג דברירה בנפה וכברה אסורה אף במין אחד, והרי דכל הגריעותא במין אחד הוא דלא חזינן לה כמעשה ברירה, ובנפה וכברה חזינן לה כמעשה ברירה טפי ואף במין אחדף.

ועד"ז מצינו בהתירא דגוף אחד, ובד' המהרש"ל בפסולת המחוברת לאוכל, ויסוד הדברים הוא כנ"ל, דבכה"ג אי"ז תערובת ולא חשיב כלל כברירה.

ועד"ז נת' במק"א בדינא דהמ"מ דכל שנאכל ע"י הדחק ל"ה פסולת מה"ת, דהיינו רק במין אחד, אך בב' מינים, הרי דאף אי נימא דכל דליכא אוכל ופסולת לי"ב איסור, וכמש"כ הפמ"ג דאם רוצה לאכול שניהם לאחר זמן לי"ב איסור ברירה, מ"מ אם אחד מהן נאכל רק ע"י הדחק, יש בזה משום ברירה.

ונת' להוכיח כן, שהרי הא דבורר תורמוסין מתוך הפסולת שלהן חייב, פירש המ"ב סימן שי"ט סקי"ט דהוא משום דהתצומוס מר מאד והפסולת אינו מר כ"כ, וע"כ חשיב התורמוס כפסולת מתוך אוכל, עכ"ד, וצ"ב שהרי איירי שבורר התורמוס כדי לאכלו לאלתר, והרי שהוא ראוי לאכילה ע"י הדחק, וא"כ מ"ט חייבין על ברירתו משום ברירת פסולת מתוך אוכל, הרי מה"ת לא חזינן לי' כלל כפסולת, ובע"כ כמש"נ דכל הא דפסולת הראוי' ע"י הדחק לא חשיבא כפסולת מה"ת, הוא רק במין א' דלא סגי בזה לחשבן כאוכל ופסולת, אך בב' מינים סגי בזה לחשוב ברירתו כברירת פסולת מתוך אוכל.

והטעם בזה, דהגם דבב' מינים ליכא ברירה רק משום דמה שאינו חפץ בו חשיב כפסולת, מ"מ נ"פ דמה שאינו נאכל אלא ע"י הדחק הוי טפי פסולת מאשר מין שאינו חפץ בו.

ומה דבמין אחד ל"מ הא דאינו נאכל ע"י הדחק לשוויי כפסולת, הוא משום דהתם גם ל"מ מה שאינו חפץ בו לשוויי כפסולת, והט"ז באמת עמד ע"ז, ונת' לעיל, אך בב' מינים דמהני מה שאינו חפץ בא' מהן לשוויי כפסולת, כ"ש דיהני מה שאינו נאכל אלא ע"י הדחק לשוויי כפסולת.

וזה מתפרש כמש"נ דב' דינים הם, חדא, דאין ברירה אלא בתערובת, ושם תערובת הוא או ב' מינים או אוכל ופסולת, וליחשב תערובת ל"מ אלא אם הוי זה פסולת גמור, ועוד, דמלאכת ברירה היא להפריד האוכל מן הפסולת, ולדין פסולת זה ל"ב פסולת גמור, אלא אף מה שאינו חפץ בו סגי לחשבו כפסולת, וכ"ש שאם אינו ראוי כ"כ חשיב כפסולת.

ועד"ז הי' מקום לומר, דגם לדעת הסוברים דאיסור לא חשיב כפסולת, ונת' בזה במק"א, מ"מ בב' מינים ודאי סגי במה שאחד מהן אסור לחשבו כפסולת, אף לדעת הפמ"ג דליכא ברירה בב' מינים אלא בגונא דחשבינן לאחד מהן כאוכל ולהשני כפסולת.

והנה אמנם לכאו' בד' המג"א והפר"ח שהתירו בניקור גיד ביו"ט דלא חשיב הגיד כפסולת משום האיסור, הרי מבו' דאף דהגיד והבשר הוו ב' מינים, מ"מ כיון דכל הא שבוררו הוא משום האיסור, לי"ב איסורא, ותיקשי מינה ע"ד הביאוה"ל דברירה בב' מינים אסורה אף כשאין אחד מהם פסולת, דלפ"ז ודאי הי' לנו לאסור בניקור הגיד, אך י"ל דאיירי במנקר לצורך לאלתר, וכיון דלא חשיב הגיד כפסולת, ל"ה זה כברירת פסולת מתוך אוכל, וצ"ע בזה, - אך באמת ל' המג"א שם דהוי זה מין אחד, וצ"ל דכונתו דהגם דחלב ובשר הוו ב' מינים, מ"מ כיון שהם נאכלין יחד כדבר אחד חשיבי כמין אחד לגבי ברירה, וזה כהא דס"ל דחלמון וחלבון הוו כמין א', אשר נראה דהיינו משום שהן נאכלין יחד, ולפ"ז ניחא

ואדרבה לפ"ז יש ללמוד מד' המג"א כדברינו, דבברירת ב' מינים יש לאסור אף שרוצה בהפרדה מחמת האיסור, ומשמע דאסור אף בשבורר לצורך לאלתר, והרי דהגם דבורר מחמת האיסור, מ"מ המין האסור שאינו חפץ בו חשיב כפסולת ואסור לבררו, ולד' הפמ"ג מוכח כן טפי, שהרי לדעתו אי לאו דחשיב המין האסור כפסולת, הי' מותר לברור אף לאח"ז, ובע"כ מד' המג"א דהגם דבמין א' לא חשיב דבר האסור כפסולת, מ"מ בב' מינים דכל שאינו חפץ בא' מהן חשיב כפסולת, הרי דכ"ש דהיכא שאחד מהן הוי דבר איסור דחשיב כפסולת.

בדינא דתורמסין לפי' בתרא דרש"י מבו' דאף דנעשה פסולת ע"י הברירה אסור, וצ"ע דא"כ מ"ט שרינן היכא דמישתתי הכי, הרי אף דבלא הברירה לא חשיב כפסולת, הרי ע"י הברירה נעשה זה כפסולת.

וש"ב הרי"ש אמר לפרש בזה, דהוא משום דבקיסמין וכיו"ב לא חשיב דה"ז נעשה פסולת ע"י הברירה, שהרי אף אחר הברירה ה"ז ראוי לשתי' בתערובת עם היין, ול"ד לתורמסין דאחר הברירה ה"ז נעשה כפסולת, וכבר הוי כפסולת אף כלפי אכילה יחד עם שאר התורמסין.

ועפי"ז אמר לפרש מש"כ הפמ"ג לאסור לקלף תפוחים, והפמ"ג דן להתיר בזה משום דנאכל בלא קילוף, והביאו השעה"צ, - אך להנ"ל י"ל בדעת המג"א דל"מ הא דמשתתי הכי אלא אם אפשר לחזור ולערבו עם היין, דבכה"ג לא חשיב כפסולת אף אחר הברירה, אך בקילוף דכבר א"א להחזירו, חשיב כדבר שנעשה פסולת ע"י הברירה, ויש בזה משום בורר.

העתקה ממק"א, א] במתניתין ק"מ א' תנן דנותן הוא לתוך הכברה או לתוך הכלכלה, ודנוטל הוא בכברה ונותן לתוך האיבוס, ופירש"י בסיפא דאתיא כר"ש דדבר שאינו מתכוין מותר, והגרע"א הק' מזה ע"ד הר"ש בכלאים פ"ט מ"ב דליכא סתמא במכילתין דדבר שאינו מתכוין מותר.

ולכאו' מוכח מד' הר"ש דס"ל דההיתר הכא אינו משום דדבר שאינו מתכוין מותר, אלא משום דכל שאין כונתו לברירה אי"ז כלל מעשה דברירה, ולי"ב איסור כלל, וצ"ב.

ב] והנה למש"כ רש"י דההיתר הוא משום דבר שאינו מתכוין, כתב הביאוה"ל דאין להתיר אלא כשאי"ז פס"ר, ודקדק כן מל' רש"י לעיל שכתב דפעמים שנופלים, אך כתב דבד' הר"ן משמע דאף אם הוי פס"ר שרי, וצ"ע דהרי הר"ן גופי' כתב כד' רש"י דטעם ההיתר הוא משום דדבר שאינו מתכוין מותר, וא"כ מ"ט מותר אף בפס"ר, - גם בל' רש"י יל"ע דבסיפא שכתב דאף דהמוץ נופל מאליו שרי, משמע דאף אם הוא ודאי שיפול המוץ מאליו שרי, וכמו שדקדק כן הנשמ"א.

גם יש להעיר במש"כ רש"י דההיתר הוא משום דהוא נברר מאליו, ובכל מקום שנזכר התירא דדבר שאינו מתכוין לא נתפרש דהוא משום דה"ז נעשה מאליו, אלא הוא משום דאינו מתכוין לכך, ומ"ט הכא פירש"י ב' פעמים דההיתר הוא משום דה"ז נעשה מאליו.

ג] ולעיל קל"ט ב' אמרינן דבי רב פפא שאפו שיכרא ממנא למנא, ואף דאיכא ניצוצות, ניצוצות בי רב הונא לא חשיבי, ופירש"י לגירסת כמה מקמאי דטעם ההיתר בזה הוא משום דתחילת שפייתן שאין הפסולת ניכר לאו בורר הוא, ומשא"כ בדאיכא ניצוצות דמוכחן דבורר הוא, וצ"ע מאי האי דכל שאין רואים את הפסולת ל"ה בורר, ומ"ט בעינן שיראו את הפסולת, ועוד שהרי אם היין בכלי זכוכית, ניכר השמרים שלמטה, ואטו בכה"ג יהא אסור.

והחזו"א כתב דטעם ההיתר בזה הוא משום דהיין העליון אינו מעורב בשמרים שלמטה, אך צ"ע, שהרי מיד יורד גם מן היין המעורב עם השמרים, וכשהוא מתקרב לסופו הרי עיקר ירידת היין הוא מן המעורב עם השמרים, ומ"ט ה"ז מותר.

ד] והנה נחלקו הראשונים אם כ"ה דמותר לברור ולאכול לאלתר, ה"נ מותר לטחון לצורך לאלתר, וצ"ב טעם האוסרים דמ"ש זמ"ז.

ובפשוטו י"ל דהוא משום דאף בבורר אסור לברור פסולת מתוך האוכל לאלתר, ולא הותר אלא לברור אוכל מתוך פסולת דאינו עיקר דרך ברירה, וע"כ בטוחן דעיקר הדרך הוא בכך ה"ז אסור אף לאלתר.

עוד יש להעיר כמה מילי בדיני ברירה, ונתבארו בהמשך הדברים.

ונראה הביאור בכ"ז, דמלאכת ברירה אין עיקר החפצא דהמלאכה במה שנתקן האוכל מן הפסולת, אלא עיקר המלאכה היא במעשה הברירה עצמה, דנאסר לעשות "מעשה ברירה", וכל שאינו עושה מעשה ברירה, אף אם נתקן האוכל מן הפסולת אין בכך כלום.

ומה"ט הוא דמותר לברור אוכל מחבירו, אף דעי"ז נתקן האוכל השני לאוצר, דמ"מ כיון דמעשה דילי' הוא מעשה אכילה ואי"ז מעשה ברירה, לא איכפת לן דנעשה עי"ז להתיקון דברירה, ועד"ז הוא בכמה גווני דכוותה.

וזהו טעם הסוברים דטוחן אסור אף לאלתר, דטוחן הוי מלאכה מצ"ע, ואף כשעושה כן לצורך אכילה, ה"ז כעושה מלאכה לצורך אכילה, ורק בבורר הוא דאמרינן דכל דהוא דרך אכילה, לא חזינן לה כלל כמעשה ברירה, אלא כמעשה אכילה, ואי"ז כלל בכלל בורר.

ונראה דזהו יסוד התירא דנותן לתוך הכברה, דכיון דאינו מתכוין לברור, לא חשבינן לה כמעשה ברירה, אלא כנתינה לתוך הכברה, והברירה נעשית מאלי', והשפ"א כתב לחדש דאף אם הוא מתכוין לברור עי"ז שרי, ודקדק כן מל' הרמב"ם והשו"ע, ויש לפרש לזה ע"פ האמור.

ומצינו כהך לישנא בד' רש"י לעיל ע"ד א' בהתירא דשיטוח דהוא משום דנפרש האוכל מאליו, וזה ע"ד הנ"ל כששוטח לא חזינן לה כמעשה ברירה, אלא ממילא הוא נברר, וע"כ לי"ב איסורא.

ומש"כ רש"י לתלותו בהפלוגתא אם דבר שאינו מתכוין מותר, הוא ע"פ המבו' בכ"ד דלר' יהודה דבר שאינו מתכוין כמתכוין, והיינו דכיון דהוא מתכוין לעשיית המעשה עצמו, יש בכלל כונתו לכל מה שנכלל במעשה, וכיון דחשיב דנתכוין גם להברירה, יש ע"ז תורת מעשה ברירה, ומשא"כ לר"ש דלא חשיב כמתכוין לברירה, אין ע"ז תורת מעשה ברירה, ול"ד לשיטוח, דאף אם הוא מתכוין לכך, מ"מ כיון דאי"ז נעשה בצורת ברירה, חשבינן דהברירה שבזה נעשית מאלי', - ולפ"ז מבו' דע"כ לדעת ר"ש שרי אף אם הוי פס"ר, וכמו שמצינו עד"ז בכ"ד דלר' יהודה אסור משום דהוי כמתכוין, ולר"ש שרי אף בפס"ר, ודו"ק.

והר"ש דפליג ע"ז, הוא משום דס"ל דאף לר' יהודה ל"ה אינו מתכוין כמתכוין ממש, ואכתי אין ע"ז תורת מעשה ברירה.

ונראה דזהו טעם ההיתר בשאפו שיכרא, דמש"כ רש"י דאין הפסולת ניכר, לאו היינו דאין רואין את הפסולת, אלא אין הפסולת ניכר במקום השפיכה, ואינו ניכר שמוציאין את היין מן הפסולת, אלא ה"ז נראה כשפיכה בעלמא, וע"כ אין ע"ז תורת מעשה ברירה, ואמנם כ"ז הוא מכח מש"כ החזו"א דהיין העליון אינו מעורב בפסולת, דאל"כ הרי שפיר ניכר הוא שהוא מפריד מן הפסולת שלמטה, ובע"כ דהיין העליון אינו מעורב בפסולת, ואף שבאנו לדון מכח הא דיוצא מים גם ממקום התערובת, וע"ז אמרינן דד"ז אינו ניכר, ואין ע"ז תורת מעשה ברירה.

ובזה מתפרש גם מש"כ הפמ"ג להתיר ליקח חלק מן האוכל, דכיון דנשתייר בתערובת אוכל, לא חזינן לה כמעשה ברירה, אלא כמעשה חלוקת התערובת, וע"כ לי"ב איסורא, ועד"ז הוא גם במה שהתיר הט"ז ליקח הפסולת עם מעט מן האוכל, וגם החזו"א מודה דאם כונתו לחלוקת התערובת שרי, אף דנעשה בזה להתיקון דברירה, דמ"מ מעשה דילי' אינו מעשה ברירה, אלא הוא מעשה חלוקת התערובת, וצ"ל דזה שרי אף למ"ד דדבר שאינו מתכוין אסור, דדוקא היכא דנכלל בעשייתו תרי מילי, הוא דתליא בדין דבר שאינו מתכוין, אך הכא דמכח מחשבתו חזינן למעשה דילי' כמעשה חלוקת התערובת ולא כמעשה ברירה, ל"מ בזה דינא דדבר שאינו מתכוין, וצ"ע.

ובזה נראה לפרש עיקר הא דזורה בורר ומרקד נמנים לג' מלאכות, דאף דהתיקון הנעשה עי"ז אחד הוא, מ"מ כיון דהוי ג' מיני מעשי ברירה, והיו כולם במשכן, הו"ל ג' מלאכות, - וזה ניחא לדעת הסוברים דהא דפריך ולחשוב נמי כותש, היינו דהו"ל ע"ד בורר, אך לדעת רש"י דדמי לדש, מבו' דה"ט דכל דהוי במשכן וכו' הוא גם בשאר מלאכות, - וגם אי"ז מתישב עם משה"ק התוס' מהא דלא חשיב שובט ומדקדק, וגם ממשה"ק דמ"ט לא חשיב מנפץ, וצ"ע.