58 בהא דבבלוע אנו בקיאין בין כחוש לשמן
קטגוריות: ש_ס / מא חולין / חולין - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / תערובת תשע_ד

אור ליום ד' ג' אדר ב' תשע"ד

**א**

א] כתב הרמ"א בסימן ק"ה ס"ה, וי"א דאין אנו בקיאין איזה מיקרי כחוש או שמן, ויש לאסור בכל ענין עד דאיכא ס' וכו' והכי נהוג, והש"ך שם סקי"ז וסקי"ח הוכיח מד' הרמ"א, דכ"ז הוא בגוף הדבר, אבל מה שנאסר ע"י בליעה לא החמירו כולי האי, ואוקמוה אדינא דאינו אוסר כל שאינו מפעפע.

ובטעמא דמילתא כתבו היד יהודה שם והחזו"א בסימן כ"ב, דהוא משום דבבלוע מצטרף דעת מהר"ם ודעימי' דאף בלוע שמן אינו יוצא מחתיכה לחתיכה בלא רוטב, ואף דקי"ל כדעת הרשב"א דבלוע שמן יוצא מחתיכה לחתיכה, מ"מ אין מחמירין בזה שלא לחלק בין שמן לכחוש.

ב] אמנם הנה בד' הש"ך יש להוכיח דלא כן, דהנה הש"ך שם סקכ"ג כתב, ז"ל, מיהו באיסור שמן שנבלע בכלי אפשר דאפי' ביבש לגמרי אוסר בס', ואע"ג דלא מפלגינן בין כחוש לשמן, היינו בגוף הדבר אבל מה שנאסר ע"י בליעה לא מחמרינן כמ"ש לעיל בסי' זה בכמה דוכתי, עכ"ל, ומבו' בד' הש"ך דהא דבבלוע מפלגינן בין כחוש לשמן, הוא אף בבלוע בכלי.

והנה הרי בבלוע בכלי לכו"ע הוא יוצא בלא רוטב, ואפ"ה כתב הש"ך דלא מחמרינן בי' שלא לחלק בין כחוש לשמן, והרי דהא דבבלוע מפלגינן בין כחוש לשמן, אי"ז משום צירוף דעת מהר"ם דאין בלוע יוצא מחתיכה לחתיכה, אלא הוא משום דבלוע קייל טפי, וכבר עמד ע"ז החזו"א בסימן כ"ב סק"ז, עיי"ש, ועמש"נ בענף ה' מד' הגרע"א בזה.

ג] עוד יש ללמוד לזה, ממש"כ הש"ך שם סקי"ז, דאף דבב"ח הוי הבשר איסור מחמת עצמו, ואף אם יצא הבשר לבדו בלא החלב, ה"ה אסור, מ"מ לא מחמרינן בזה שלא לחלק בין כחוש לשמן, כיון דהוי האיסור ע"י בליעה, והנה הרי כיון דאף הבשר בפנ"ע עצמו, הרי דלכו"ע ה"ז יוצא לחתיכה אחרת, ואפ"ה כיון דהוי האיסור מכח בליעה, מקילינן בזה לחלק בין כחוש לשמן, והאמנם דאכתי הדברים צ"ב, דמ"ט חשיב כלל כאיסור ע"י בליעה, הרי הבשר הוי גוף האיסור, ומה לי שאיסורו הוא מכח בליעת החלב, וצ"ע.

אמנם צ"ע בזה מד' הש"ך בסימן ס"ו סקי"ג, דנראה להדיא בדבריו, דהא דבבלוע אנו בקיאין בין כחוש לשמן, הוא רק משום דאיכא דין בפנ"ע דאין בלוע כחוש יוצא מחתיכה לחתיכה, עיי"ש, ולפ"ז הרי דל"ש זה כלל בבב"ח דבאנו לאסור משום הבשר עצמו דאינו בלוע כלל, ולי"ב להך דינא דאין בלוע יוצא מחתיכה לחתיכה, וגם ל"ש זה בבלוע בכלי, דהוא יוצא בלא רוטב, (אך בזה י"ל דמ"מ כיון שאינו אוסר אלא כדי קליפה, נמי אמרינן בזה דאנו בקיאין, וכאשר כ"ה מבו' בד' הגרע"א בגל' הש"ך שם, ונת' להלן סקי"ח), וצ"ע בזה.

**ב**

ד] והנה כתב הרמ"א שם ס"ט, ז"ל, ולפי שאין אנו בקיאין בין בשר שמן לכחוש, נוהגין לשער בכל מליחה כמו בבישול, דאם איכא ס' בין הכל ביחד וכו', ואם אין ס' הכל אסור.

והפמ"ג בשפ"ד סקל"ח ד"ה ודע עמד בזה, דמ"ט אם אין ס' כל החתיכות אסורות, הרי בבלוע אנו בקיאין בין כחוש לשמן, ועיי"ש שכתב דאולי הרמ"א איירי בשנוגעין כולן באיסור.[[1]](#footnote-2)

ובחוו"ד שם סקי"ח כתב, ז"ל, ואף דבבלוע בקיאינן בין כחוש לשמן וכו', מ"מ כיון דהאיסור בעין בשעת נגיעת חתיכה לחתיכה ומשוינן האיסור לשמן נגד החתיכה הנוגעת לאוסרה כולה, משוינן אותו לשמן נגד כל החתיכות כיון דבשעה את הן, אבל אם נגע אחר שנסתלק מן האיסור לחתיכות אחרות, אינן אוסרות כיון שהאיסור הי' כחוש, עכ"ל, ועי' גם בתשו' הגרע"א ח"ג סימן נ"ז, שבתחילת דבריו נקט להתיר בזה, ושוב כתב, ז"ל, אולם באמת כמעט מבואר להדיא בהגהת ש"ע סימן ק"ה ס"ט גבי חלב כחוש המונח על החתיכה הנוגעת בחתיכות אחרות אוסרינן כולן ולא מתירים מטעם בלוע ועיין בפמ"ג דהניח שם בצ"ע, עכ"ל.

והנה אמנם היד יהודה שם סוסקמ"ג כתב ע"ד החוו"ד דהוא בלא טעמא כלל, - ונראה דאזיל לטעמי' דס"ל דטעם הא דבבלוע אנו בקיאין, הוא משום דמצטרף הצד דבלוע אינו יוצא, וא"כ מ"ט נימא דאם אוסרין את החתיכה עצמה, א"א להתיר את שאר החתיכות.

אך בחזו"א סו"ס כ"ב נקט דגם לדרך זו י"ל כן, ז"ל, וצ"ל כיון דבאין קמן כולן בב"א ואנו מחמרינן בראשונה לאוסרה כולה ויהבינן לה דין שמן, יהבינן לכל התערובות דין שמן ואסרינן כולן, והרי כתב הרמ"א דבאיכא ס' שרינן גם הראשונה בקליפה אפי' באיסור שמן וכדי להשוות את מדת ההוראה, א"כ ה"ה נמי דמחמרינן בכחוש כשבא לפנינו תערובות של חתיכות הרבה המונחות בשורה והחיצונה נוגעת בנבילה, עכ"ל, וצ"ע.

ה] והנה כתב הרמ"א בסימן צ"ב ס"א, ז"ל, וכן אם לא ניער כלל לא בתחלה ולא בסוף ולא כיסה כלל אם יש ס' בקדירה נגד טיפת חלב שנפל אינו אסור רק החתיכה לבד ושאר הקדירה מותר, עכ"ל, והש"ך שם סק"ו כתב ע"ז, ז"ל, תימא דכשאין ס' בקדירה נמי יהא מותר כיון שלא ניער כלל ולא נתן טעם אלא באותה חתיכה עצמה וכו', עכ"ל, וכן עמד בזה הט"ז שם סק"ה, עיי"ש.

והגרע"א בגל' הש"ך שם כתב, ז"ל, לענ"ד הא הרמ"א פסק לקמן דאפילו בצלי אוסר כל החתיכות דאין אנו בקיאים בין כחוש לשמן, וא"כ ממילא הכא דאם אין בכל הקדירה ס' נגד הטפה אסור הכל, עכ"ל, וכ"כ החוו"ד שם סק"ד.

ו] ובדעת הט"ז והש"ך שתמהו על ד' הרמ"א, ולא פירשו דהוא משום דאין אנו בקיאין בין כחוש לשמן, נראה פשוט דהוא משום דס"ל דאין לנו לאסור כל החתיכות מכח הא דאין אנו בקיאין, שהרי בבלוע אנו בקיאין בין כחוש לשמן.

אך הגרע"א והחוו"ד שפירשו כן בד' הרמ"א, הוא משום דס"ל דבכה"ג דהאיסור בעין בשעת נגיעת חתיכה לחתיכה, אוסרין את כל החתיכות, ואזיל החוו"ד לטעמי' בסימן ק"ה שפירש כן בד' הרמ"א שם, וגם ד' הגרע"א אלו הם כדבריו בתשו' שצידד לאסור בזה.

ז] אמנם יש מקום לדון בזה, דכל מה דאסרינן, הוא רק בגונא דכל איסור חתיכה זו עצמה, הוא מכח דאין אנו בקיאין, אך בההיא דטיפת חלב, דחתיכה זו אסורה מעיקר הדין, כדתנן במתניתין, וא"צ בזה להא דאין אנו בקיאין, שוב מצינו להתיר לשאר החתיכות.

אך מסברא יש לפקפק בזה, די"ל דמצינו לאסור חתיכה זו הוא גם משום דאין אנו בקיאין, סגי בזה דיש לנו לאסור לכל החתיכות, ואמנם למש"כ החזו"א דהוא משום דבאין קמן כולן בב"א, שפיר מסתבר כן, דכל כה"ג לא חשיב דבאין כולן בב"א.

והעירוני עוד, דלמש"כ הש"ך שם סק"ג בדרך בתרא, דהא דבטיפת חלב אסורה כל החתיכה, איירי בחתיכה שמינה, הרי נמצא דבחתיכה כחושה, אין לנו לאסור מן הדין, אלא משום דאין אנו בקיאין, ולפ"ז הרי דעכ"פ בכה"ג ניחא מה שאסר הרמ"א לכל החתיכות, אך שמא קו' הש"ך היא משום דד' הרמ"א קיימי גם כשחתיכת הבשר שמינה, וצריך בדיקה בזה.

עוד העירוני בזה, דאי"ז מתישב במש"כ הש"ך שם סוסק"ג, דלדידן אין נפ"מ בהטעמים בהא דטיפת חלב אוסרת לכל החתיכה, דבכל איסור אנו אוסרין לכל החתיכה, ואי נימא דכל הא דאין כל החתיכות נאסרות, הוא משום דחתיכה זו אסורה מדינא, ול"ב בה להא דאין אנו בקיאין, הרי נפ"מ רבתא בהא דבטיפת חלב איכא טעמים אחרים שהיא אוסרת כל החתיכה.

ח] והנה ע"ד מש"נ הי' מקום לפרש מש"כ הגרע"א בגל' שו"ע ד"י או"ח סימן תמ"ז, באסר עצמו בלב, דאם אין הלב דבוק לעוף, יש לסמוך דהלב הוא כחוש, כיון דבבלוע אנו בקיאין, והרי דאף בכה"ג אמרינן דאנו בקיאין, אך להנ"ל י"ל דשאני התם דתרנגולת זו בלא"ה אסורה, שנתבשלה תחילה עם הלב, וכל הנידון הוא על שאר התרנגולים, ובזה אמרינן דאנו בקיאין, אך בזה הוא מחודש טפי, דבההיא דטיפת חלב, דגם עכשיו ה"ז מתפשט גם בלא הא דאין אנו בקיאין, י"ל דבזה אין אוסרין שאר החתיכות, אך בההיא דהגרע"א, הרי עכשיו אי"ז מתפשט רק משום דאין אנו בקיאין, ואך דכבר נתבשלו יחד תחילה, ובזה ה"ז חידוש טפי למימר דמכח זה לא אסרינן לשאר החתיכות, ואמנם ג"ז ניחא לד' החזו"א, והיינו דכל כה"ג לא חשיב כבאין כולן בב"א, - אך אי"ז כד' הגרע"א בגל' סימן צ"ב, וכנ"ל.

ט] ובד' הגרע"א בגל' סימן צ"ב, הי' נראה לפרש בע"א, דהוא לפמש"נ בדברינו בדין פיטום ללמוד מדבריו בכ"ד, דבדבר שמן ה"ה מתפשט בהתפשטות הראשונה אף בכמה חתיכות, ולא חשיב כלל כבלוע, עיי"ש, - ולפ"ז י"ל, דמה"ט שפיר י"ל בזה דאין אנו בקיאין, דהרי אי"ז איסור בלוע כלל, ודו"ק, והעירוני בזה, דגם אי נימא דהא דבבלוע אנו בקיאין, הוא משום דמצרפין דעת הסוברים דאין בלוע שמן יוצא מחתיכה לחתיכה, נמי י"ל כן, דאף דלדעות אלו אף בהתפשטות אחת אי"ז יוצא לחתיכה אחרת, מ"מ י"ל דבזה אין מצרפין לדעתם, דאנן ס"ל דבאותה התפשטות ה"ז עובר אף לחתיכות אחרות, ולא חשיב כבלוע כלל, ואין מצרפין אלא להא דס"ל דאחר שנבלע בחתיכה, אינו יוצא מחתיכה לחתיכה.

אך הש"ך שנחלק ע"ז הוא לטעמי', כמש"נ בדברינו שם ללמוד מדבריו בסימן ק"ה סקי"ט, דס"ל דלעולם מחתיכה לחתיכה הוי זה התפשטות נוספת, ואכמ"ל, וע"כ ס"ל דהו"ל כבלוע דאנו בקיאין בזה בין כחוש לשמן.

י] והעירוני דלכאו' הוא מוכרח כן בד' הש"ך, דהנה אמנם אי נימא דהא דבבלוע אמרינן דאנו בקיאין, הוא משום צירוף הדעות דאין בלוע שמן יוצא מחתיכה לחתיכה, הרי דע"כ י"ל דאף כשהאיסור שם אין לאסור לשאר החתיכות, שהרי להסוברים דאין בלוע שמן יוצא מחתיכה לחתיכה, אף בכה"ג אין נאסרות שאר החתיכות.

אך לפ"ד הש"ך גופי', דהא דבבלוע לא אמרינן דאין אנו בקיאין, הוא קולא באיסור הבלוע, וכמש"נ לעיל, הרי דאי נימא דההתפשטות בכל החתיכות הויא התפשטות אחת, הרי דלא מיקרי בלוע כלל, וכמש"כ הגרע"א בכ"ד, וא"כ מ"ט לא נימא בזה דאין אנו בקיאין, ובע"כ כמש"נ בדעתו, דלעולם אינו מתפשט מחתיכה לחתיכה אלא בהתפשטות שני', וע"כ חשיב כבלוע.

**ג**

יא] ויש להוסיף עוד בזה, דהנה הש"ך בסימן צ"ב סק"ג כתב, דלדידן ליכא נפ"מ בהטעמים מ"ט טיפת חלב אוסרת כל החתיכה, כיון דאנן משערינן לעולם בס', ובגל' הגרע"א שם כתב ע"ז, ז"ל, לענ"ד אי משום הא לא איריא, דמ"מ כשיש בכל הקדירה ס' נגד הטפה לישתרי גם אותה החתיכה בנטילה ממ"נ, אם הוא שמן מצטרף הכל לבטל, ואם הוא כחוש סגי בנטילה וכו', וביותר קשה לי על הש"ך דמה בכך דאנן משערי' לעולם בס' דהטעם משום דא"א בקיאים בין כחוש לשמן דמ"מ מהני שארי החתיכות לבטל דלא עדיף מצלי לקמן, וא"כ הא דאסרינן הכא בכל ענין החתיכה היינו משום דהאיסור כחוש ואינו מתפשט לשארי חתיכות וחתיכה נשארה באיסורה משום הבל הקדירה ודוק, עכ"ל.

ובדעת הש"ך נראה, דאזיל לטעמי' בנקוה"כ בסימן ק"ה ס"ט דאף דקי"ל דשמן מפעפע מחתיכה לחתיכה וכל החתיכות אסורות, מ"מ אין כל החתיכות מצטרפות לס' לענין להתיר החתיכה עצמה, עיי"ש, וע"כ שפיר כתב דליכא נפ"מ בהטעמים מ"ט כל החתיכה אסורה, כיון דאנן משערינן לעולם בס', ואפ"ה ניחא הא דהחתיכה עצמה אסורה אף כשיש ס' בכל הקדירה כנגד הטיפה, ומשום דאין שאר החתיכות מצטרפות לבטל.

יב] והנה אמנם הרמ"א בסימן ק"ה ס"ט כתב דשאר החתיכות מצטרפות לבטל ולהתיר אף לחתיכה זו שנפל עלי' האיסור, - אך הנה הרמ"א שם כתב ע"ז, ז"ל, ואע"פ שיש בזה קצת קולא אם הי' האיסור שמן ומפעפע, מ"מ יש לסמוך בכה"ג אדברי המקילין וסבירא להו דאין אוסר במליחה רק כדי קליפה, כדי שלא נצטרך לשער בין איסור שמן לכחוש כי אין אנו בקיאין, עכ"ל, ומבו' דכל מה שהתיר בזה דשאר החתיכות מצטרפות לבטל ולהתיר אף חתיכה זו עצמה, הוא רק משום צירוף דעת הסוברים דאין אוסר במליחה רק כדי קליפה, ולפ"ז הרי דבצלי' דליכא לצירוף זה, אין שאר החתיכות מצטרפות לבטל, וכ"כ היד יהודה שם בפי' הקצר סקע"ח, ועמש"נ בזה בענף ד'.

יג] ולפ"ז מבו' היטב מה שנקט הש"ך שם סק"ו דהא דבבלוע אנו בקיאין הוא אף כשהחתיכה השני' נוגעת בראשונה בשעה שהאיסור נוגע בה, אשר צ"ע מד' הרמ"א בסימן ק"ה דמבו' דבכה"ג אוסרין את כל החתיכות.

אך לפמש"נ נראה, דהנה היד יהודה בסימן ק"ה סקמ"ו כתב, דמש"כ הרמ"א דכל החתיכות אסורות אף דבבלוע אנו בקיאין בין כחוש לשמן, הוא משום דבמליחה הקילו לצרף שאר החתיכות לבטל ולהתיר אף לחתיכה זו עצמה, וע"כ אין מחלקין ואם אין בהן ס' אוסרין את כל החתיכות, והיינו דא"א להתיר כשיש בשאר החתיכות ס', ושלא לאסרם כשאין בהן ס', דהוי תרי קולי דסתרי אהדדי, וע"כ נהגו לאסרן כשאין בהן ס', ולהתיר הכל כשיש בהן ס', ומשא"כ בצלי' דאין שאר החתיכות מצטרפות לבטל, שפיר אמרינן דאנו בקיאין בבלוע, ואין כל החתיכות אסורות.

ולפמש"נ נמצא, דהגרע"א בסימן צ"ב שנקט דגם בצלי' כה"ג כל החתיכות אסורות, הוא לטעמי' דס"ל דאף בצלי' מצטרפות שאר החתיכות לבטל, וא"כ אין מקום לחלק בזה בין מליחה לצלי', אך להש"ך לטעמי' דס"ל דבצלי' אין שאר החתיכות מצטרפות לבטל, מסתברא מילתא כד' היד יהודה דכל ד' הרמ"א דכל החתיכות אסורות הוא רק במליחה ולא בצלי', וע"כ שפיר קשיא לי' להש"ך בסימן צ"ב סק"ו ע"ד הרמ"א שם דמ"ט כל החתיכות אסורות, וא"ש היטב.

**ד**

יד] בעיקר מש"נ דבד' הרמ"א בסימן ק"ה ס"ט מבו', דכל מה דכל החתיכות מצטרפות לס' הוא רק במליחה ולא בצלי', הנה כ"ז הוא לפ"ד הש"ך בנקוה"כ שם שפירש בדעת המחבר, דאין החתיכות מצטרפות לס' לא בצלי' ולא במליחה, ולפ"ז הרי דהרמ"א דנחלק ע"ד המחבר במליחה, משום צירוף הדעות דאף שמן אינו אוסר אלא כדי קליפה, לא נחלק בצלי' דאין החתיכות מצטרפות לס'.

אך הנה לדעת המנח"כ והפר"ח שפירשו ד' השו"ע שם דמחלק בזה בין צלי' למליחה, ובצלי' מצטרפות שאר החתיכות לבטל, הרי בפשוטו גם הרמ"א לא נחלק ע"ז, וכל מה שהוצרך לצירוף דעת הסוברים דאף שמן אינו אוסר אלא כדי קליפה, הוא רק במליחה, אך בצלי' א"צ לזה.

טו] ובאמת צ"ע בד' הגרע"א שתמה ע"ד הש"ך, דלכאו' להש"ך לטעמי' הדין נותן דבצלי' אין כל החתיכות מצטרפות לס', וכמש"נ, - והנה אמנם י"ל בד' הגרע"א, דס"ל דכל מה שהוצרך הרמ"א לצרף להא דבמליחה י"א דאין אוסר אלא כדי קליפה, הוא רק בשמן, אך בהא דאין אנו בקיאין בין כחוש לשמן, מקילינן דכל החתיכות מצטרפות לס', אף בלא צירוף הא די"א דאין אוסר אלא כדי קליפה, וממילא דאף בצלי יש להתיר בזה, אך אי"ז מתישב בל' הגרע"א שכתב דאף אם הוא שמן ה"ז מותר, עיי"ש, וצ"ע.

ואמנם מד' הש"ך אלו מבו', דאף בהא דמחמרינן בצלי' דאין אנו בקיאין בין כחוש לשמן, אין שאר החתיכות מצטרפות לבטל ולהתיר לחתיכה זו, - וזה מתפרש היטב לפי המבו' בד' הרמ"א בסימן ק"ה ס"ט, דאין לנו לחלק בין כחוש לשמן, ומה"ט במליחה שהקילו שיצטרפו שאר החתיכות לבטל, הקילו כן אף בשמן, וע"כ בצלי' דא"א לנו להקל שיצטרפו שאר החתיכות לבטל אף בשמן, אינם מצטרפות לבטל אף בכחוש.

טז] שו"ר בתו"ח כלל ל"ז ס"ס א', שכתב בדין צלי, ז"ל, ועי' לקמן גבי מליחה אי בעינן בכל חתיכה בפנ"ע ס', עכ"ל, ובמנחת יעקב שם סק"ה כתב, ז"ל, משמע דדעת הרב ששוה בזה מליחה לצלי, (וכן משמע בט"ז סימן ק"ה סקכ"ב ובנקוה"כ שם, לא מצאתי שם משמעות לזה), וצ"ע כיון דעיקר הכרעת הרב להקל לקמן כלל ל"ח דין ג' במליחה מטעם דרבים המקילין להקל במליחה אף בשמן דאינו אוסק רק כדי קליפה, א"כ בצלי דאין לצדד להקל מטעם זה, מניין לנו להקל נגד דעת המרדכי שכתב להדיא דאין חלב מפעפע מחתיכה לחתיכה בלא רוטב, מ' להדיא דאף בצלי מיירי, ואפשר לומר דהא דהצריך הרב לקמן לצדד להקל מטעם דרבים המקילין, היינו דוקא גבי מליחה שאין לו כח לפעפע כ"כ, משא"כ בצלי דעדיף לענין פעפוע וכו' אף בלאו ה"ט יש להקל ולצרף הכל כמו בבישול, עכ"ל, והובאו דבריו בחוו"ד סימן צ"ב סק"ד, וזה כמש"נ עפי"ד המנח"כ והפר"ח.

והעירוני דיל"פ עוד בד' הרמ"א בתו"ח, דכל הא דמיקל בצלי' לצרף שאר החתיכות לס', הוא רק בכחוש דאסרינן לי' משום דאין אנו בקיאין, דע"ז קאי הרמ"א שם, אך בשמן גמור אינו מיקל אלא במליחה, ומשום צירוף דעת הסוברים דאף שמן אינו אוסר כדי קליפה, וזה כמש"נ לדון לעיל סקט"ו, ולא סתרי ד' הרמ"א זל"ז, וצ"ע עוד בזה.

יום ועש"ק מצורע ד' ניסן תשע"ד

**ה**

יז] בגל' הגרע"א סימן ס"ו לש"ך סקי"ג כתב ז"ל, ובזה נדחה מה שהוכיח הש"ך דלא כהרמ"א דקליפת הביצה לא מקרי בלוע, מדתלה הרשב"א טעם ההיתר דאין צלי אוסר יותר מכדי קליפה ולא נקט טעם ההיתר דהוי דבר בלוע, ולדברינו לק"מ דאילו הי' אוסר עד ס' והיה הבלוע נכנס בכל קליפת הביצה, היה מאכל אסור אף שהוא בלוע דקליפת הביצה הוי ככלי ומכלי יוצא בלא רוטב, לזה נקט הרשב"א דאינו אוסר יותר מכדי קליפה, וממילא אף לדידן דצלי אוסר עד ס', ואנו דנין ג"כ דנאסר כל קליפת הביצה, היינו דוקא לגבי הקליפה בעצמה, אבל לאסור המאכל כיון שאילו היה כחוש ל"ה אסור אף המאכל אף כדי קליפה, דהא אם הוא כחוש לא נאסר מקליפת הביצה בעצמה רק כדי קליפה והוי ב' כלים, שוב לא אמרינן אין אנו בקיאים, "כמו לענין שאינו יוצא מחתיכה לחתיכה בלא רוטב דלא אמרינן אין אנו בקיאים כיון שאינו יוצא כלל, ה"נ בנ"ד כיון דכחוש אינו יוצא כלל לא אמרינן אין אנו בקיאים", וגדולה מזו כתב הש"ך לענין בלוע בכלי אם המאכל מונח בתוכו אין בו לחלוחית דאינו נאסר בכדי נטילה רק כ"ק לא אמרינן אין אנו בקיאין, כ"ש בנ"ד דבכחוש אינו אוסר כלל, עכ"ל.[[2]](#footnote-3)

ומבו' בד' הגרע"א דבר חדש, דהא דבבלוע לא אמרינן דאין אנו בקיאין, הוא משום דבלוע אינו יוצא כלל בלא רוטב, ולא אמרינן דאין אנו בקיאין, אלא בדבר האוסר כדי נטילה, דבזה הוא דאמרינן דאין אנו בקיאין וה"ז אוסר בכולו.

יח] ומבו' עוד בד' הגרע"א, דגם מש"כ הש"ך דבבלוע בכלי לא אמרינן דאין אנו בקיאין, הוא משום דבבלוע בכלי כשהמאכל שבתוכו אין בו לחלוחית, אינו אוסר אלא כדי קליפה, וע"כ הוא דלא אמרינן בזה דאין אנו בקיאין, דרק בדבר האוסר כדי "נטילה", הוא דאמרינן דאין אנו בקיאין,[[3]](#footnote-4) - ובזה מתבאר מה שחילק הש"ך שם, דכל שיש בו לחלוחית אמרינן דאין אנו בקיאין, והיינו משום דבכה"ג אף בכחוש ה"ז אוסר כדי נטילה, ובכה"ג אמרינן דאין אנו בקיאין.

אך צ"ע היאך זה מתישב בד' הש"ך בסימן ק"ה סקי"ז שכתב, דאף דבבב"ח הוי הבשר איסור מחמת עצמו, ואף אם יצא השבר לבדו ה"ה אסור, מ"מ לא אמרינן בזה דאין אנו בקיאין, כיון דהוי האיסור ע"י בליעה, והבאנו דבריו לעיל סק"ג, והנה התם הרי כיון דהבשר הוי איסור מחמת עצמו, ה"ה אוסר כדי נטילה, ואפ"ה לא אמרינן בזה דאין אנו בקיאין, וצ"ע בזה.

יט] ובעיקר ד' הגרע"א בזה יש להעיר, דלכאו' דבריו אלו הם כדעת הסוברים דהא דבבלוע אנו בקיאין בין כחוש לשמן, הוא אף כשהאיסור בעין בשעת נגיעת החתיכות זב"ז, אך למש"כ החוו"ד דכל דהאיסור בעין בשעת נגיעת החתיכות זב"ז, כיון דמשוינן לי' כשמן לענין חתיכה זו, משוינן לי' כשמן אף לאסור שאר החתיכות, לכאו' ה"נ בהך גוונא, כיון דמשוינן להאיסור כשמן לאסור כל הביצה, משוינן לי' כשמן גם לאסור את המאכל שבקדירה, - ונמצא דד' הגרע"א אלו אינם כדבריו בגל' סימן צ"ב הובא לעיל ס"ק ה' ו', אלא הם כדבריו בגל' או"ח סימן תמ"ז, הובא לעיל סק"ח, (אך למש"נ שם, אין ללמוד כן מדבריו שם), וצ"ע בזה.

1. והנה אמנם בתשו' הרמ"א סימן כ"ח מבו' להדיא, דלעולם אוסרין במליחה את כל החתיכות, עיי"ש, והובאו דבריו במג"א סימן תס"ז סקל"ג, אך עיי"ש בתו"ד שכתב דהוא רק בדבר שיש בו חשש שומן, וצ"ע.

   ועי' בביאור הגר"א באו"ח שם דמבו' בדבריו דכל הא דאסרינן כל החתיכות הוא רק משום דחיישינן שנגעו כולן בחיטה, ופירש שם עפי"ז דזהו טעמא דהרמ"א דהעיקר הוא דשאר החתיכות מותרות, עיי"ש, וזה כעין ד' הפמ"ג, - ואך דבד' הגר"א שם נראה, דאזיל כמש"כ בסימן ק"ה סקמ"ב מד' התוס' דאף שמן אינו מפעפע מחתיכה לחתיכה, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-2)
2. ועיי"ש שכתב ע"ז, ז"ל, ועדיין הדבר צריך תלמוד כיון דהכא אם באמת נבלע בכל קליפת הביצה אף אם הוא כחוש יוצא ממנו דמכלי יוצא בלא רוטב והדרינן לכללא דאין אנו בקיאין, רק דהכא בכחוש אינו אוסר הוא מטעם אחר דבכחוש לא נבלע בקליפת הביצה רק כדי קליפה, ובזה כבר היינו דנין כשנבלע טיפת דם בהקליפה שנבלע בכולו מכח אין אנו בקיאים והיינו אוסרים כל הקליפה, ממילא אסור גם המאכל, בשלמא בדבר כחוש שנבלע בחתיכה אף שמתחלה דנין לומר אין אנו בקיאין ונאסר כל החתיכה, מ"מ לענין חתיכה אחת אמרינן שהוא כחוש ואינו יוצא ממנו, אבל לא סתרינן הדבר שכבר היינו דנין שנאסר כל החתיכה, משא"כ בנידו"ד שאנו באין לדון ולהתיר שהוא כחוש ולא נאסר כל הקליפה הביצה, בזה אפשר כיון דלענין הקליפה עצמה אוסרין כולה ממילא אסור ג"כ המאכל, וצ"ע לדינא, עכ"ל, - ועמש"נ בדברינו בדין בלוע אינו יוצא בלא רוטב סימן ב' סק"ד בהערה, לדון עפי"ז בביאור ד' הגרע"א בגל' או"ח סימן תמ"ז. [↑](#footnote-ref-3)
3. ועי' חוו"ד סימן צ"ד סקט"ו שכתב לדון דבכלי כיון דאף בכחוש יוצא בלא רוטב, וכל הנידון הוא אם נאסר כדי נטילה או בכולו, לא משוינן עצמנו כבקיאין, ועמד ע"ז ממש"כ הש"ך דבנגוב לגמרי אנו בקיאין ואינו אוסר רק כדי קליפה והרי דהוא ודאי יוצא, מ"מ אמרינן דאנו בקיאין, עיי"ש, ולפ"ד הגרע"א ניחא. [↑](#footnote-ref-4)