ט - פרצת מבוי מצידו
קטגוריות: ש_ס / יג עירובין / עירובין - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / עירובי חצירות - חוברת / עירובין ב / שיעורים עירובין פ_ק

**בדין פרצת מבוי מצידו**

**א**

א] **עירובין ה' ב',** א"ר חנין בר רבא אמר רב מבוי שנפרץ מצידו בעשר מראשו בארבעה וכו', ורב הונא אמר אחד זה ואחד זה בארבעה.

**ובתורי"ד** שם מהדות"ל כתב, ז"ל, רב הונא סבר דפתח שהיא פתוח מן הצד כך הוא דינו כאלו הי' בראשו, כיון שמכאן ומכאן אתה יוצא לרה"ר, מה לי בצידו מה לי בראשו, [בראשו] ל"ה מבוי מפולש והי' צריך צוה"פ, ה"נ צריך צוה"פ כיון שהוא רחב ד"ט כשיעור פתח, עכ"ל.

**ומבו'** בדבריו, דיסוד דינא דרב הונא דפרצת מבוי בד', הוא משום דפרצה זו חשיבא כפתח, וע"כ הו"ל כמבוי המפולש, דצריך צוה"פ מכאן ולחי וקורה מכאן.

**וכ"נ** בד' הרשב"א בשלהי סוגיין, ז"ל, ואוקימנא בדאית בה גדודי, דכיון דאית בה גדודי שמעכבין הילוך הרבים "אי"ז כמפולש", עכ"ל, ומשמע דיסוד דינא דרב הונא דפרצת מבוי בד', הוא משום דהו"ל כמבוי המפולש, וע"כ הוא דאין פרצה אוסרת בדאית בה גידודי דמעכבין הילוך הרבים, דבכה"ג ל"ה כמפולש.

ב] **אמנם** הנה בפסקי רי"ד כתב, ז"ל, דס"ל דפרצת מבוי בד"ט היא פתח, טפי הויא פרצה וצריכה תיקון, ואע"ג דלגבי חצר תנן לקמן בפרקין כל פירצה שהיא כי' אמות מותרת מפני שהיא כפתח יותר מכאן אסור, קסבר רב הונא דוקא חצר שהיא רחבה אבל מבוי שאינו רחב כ"כ פרצתו בד"ט, עכ"ל, ומבו' דיסוד דינא דרב הונא דפרצת מבוי בד', הוא משום דחשבינן לה כפרצה, וע"ד דינא דפרצה יותר מי' בחצר.[[1]](#footnote-2)

**וכ"ה** מבו' גם בד' הריטב"א שכתב בתו"ד, ז"ל, דכיון דעשר הוי פרצה ולא אמרינן פתחא הוא, מכלל דלא אמרינן שיהא דין פרצה תלוי בתורת פתח וכו', וכיון דאפיקתי' לדין פרצה מדין זה דאפשר דהוי שיעור פתח ויהא נידון כפרצה, אדרבה אוקמי' לדין פרצה בדבר חשוב, וכל שיש בה ד"ט כשיעור פתח שהוא דבר חשוב אוסרת, עכ"ל, ומבו' דיסוד דינא דרב הונא דפרצת מבוי בד', הוא משום דה"ז נידון כפרצה.

**וכ"ה** מבו' גם בד' הריטב"א לקמן י' ב', ד"ה ומיהו אכתי, עיי"ש שכתב בתי' בתרא דדינא דרב הונא דפרצת מבוי בד', הוא רק בצידו, אך בראשו אינו אוסר בד', אלא בדהוי בקרן זוית, וכתב לפרש הטעם בזה, ז"ל, דטעמא רבה איכא דמראשו בעשר דפתחא הוי, אבל בצידו ל"ה פתחא שאין דרך מבוי לעשות פתחו בצידו, עכ"ל, ולהדיא דיסוד דינא דרב הונא דפרצת מבוי בד', הוא משום דלא חשבינן לה כפתח אלא כפרצה.

**וכ"נ** גם ממש"כ הרשב"א והריטב"א בסוגיין דפרצה ד' לרב הונא אינה ניתרת בלחי וקורה, דאין לחי וקורה מתירין את הפרצה, והרי דיסוד דינא דרב הונא דפרצת מבוי בד' הוא משום דחשבינן לה כפרצה.

**וכ"נ** גם ממש"כ הרשב"א לקמן י' ב' ד"ה מ"ש, ז"ל, דאי לא אכתי תקשי לן מבוי שנפרץ מראשו בעשר, דקיי"ל כרב חנן בר רבא ורב הונא ברי' דרב יהושע וכו', עכ"ל, ומשמע מדבריו דלדעת רב הונא דפרצת מבוי בד', היינו אף כשנפרץ מראשו, וכ"נ גם בדבריו שם ד"ה וליחוש, וכן נסתפק בזה הריטב"א לקמן שם ד"ה ומיהו אכתי, ומבו' דדינא דרב הונא דפרצת מבוי בד', אי"ז משום דחשיב כמפולש, דא"כ אין לאסור כלל בפרצה בראשו,[[2]](#footnote-3) אלא הוא משום דהו"ל כפרצה, וצ"ע בסתירת ד' הרשב"א בזה למש"כ בשלהי סוגיין דדינא דפרצת ד' לרב הונא, הוא משום דהו"ל כמפולש, ועמש"נ בזה להלן סקט"ו.

**ב**

ג] **והנה** הרשב"א והריטב"א כתבו, דכיון דפרצה ד' אוסרת, אינה ניתרת בלחי ובקורה, דאין לחי וקורה מתירין את הפרצה, אך בל' פסקי רי"ד מבו' דפרצה זו ניתרת בלחי ובקורה, עיי"ש, וזה כמש"כ לעיל מינה דפרצה בקרן זוית ניתרת בלחי ובקורה.

**ועד"ז** נחלקו האחרונים בדינא דפרצה ד' לדידן בדבקעי בה רבים, דהפמ"ג במש"ז סימן שס"ה סוסק"א כתב דיראה דבתיקון לחי או קורה שם סגי,[[3]](#footnote-4) ומבו' דאף דס"ל דאיסורא דפרצה דבקעי בה רבים הוא משום דהוי כפרצה, וכמש"כ שם דה"ז מבטל לפתח, ה"ה ניתרת בלחי ובקורה, אך הבית מאיר שם כתב עפי"ד הריטב"א, דל"מ בה לחי או קורה דאין לחי וקורה מתירין את הפרצה, וצ"ב טעם הפלוגתא בזה.

ד] **והנה** בתשו' בית שלמה או"ח סימן נ"ג ד"ה ותמיהני ובנפש חי' או"ח סימן כ"ט ד"ה שבתי תמהו ע"ד הפמ"ג, דאם פרצה זו ניתרת בלחי וקורה, מ"ט היא צריכה כלל לחי וקורה, הרי יש להתירה בעומ"ר, דכל דמהני לחי וקורה, מהני אף עומ"ר מק"ו.

**וקשיא** כן גם ע"ד הרי"ד שנקט דפרצה ד' לרב הונא ניתרת בלחי וקורה, ותיקשי דאם היא ניתרת בלחי וקורה, מ"ט היא צריכה כלל לחי וקורה, הרי איכא עומ"ר, וכל דמהני לחי וקורה, מהני אף עומ"ר מק"ו.

ה] **עוד** יש להעיר בזה, דהנה בפשוטו הי' נראה, דכל הא דמהני לחי וקורה, הוא רק בגונא דהאיסור הוא מכח דין תיקון מבוי, דבזה הוא שהקילו חכמים דסגי בלחי וקורה, אך כל דהאיסור הוא משום דליכא מחיצות כשיעור, הרי דאף אם אין האיסור אלא מדרבנן, ל"מ בזה לחי וקורה, דאין לחי וקורה מועילין להשלים שיעור מחיצות.

ולפ"ז יש להעיר במש"כ הרי"ד דפרצת מבוי מצידו ניתרת בלחי וקורה, וכ"כ הפמ"ג בדין פרצה ד' דבקעי בה רבים, ולכאו' כיון דחשבינן לה כפרצה, נמצא דליכא ג' מחיצות גמורות, והדין נותן דלא יועיל בה לחי או קורה.[[4]](#footnote-5)

**והנה** אמנם י"ל דכיון דאין פרצה ד' אוסרת אלא במבוי, וגם איסורא דפרצה ד' דבקעי בה רבים לרוב רבוותא אינה אלא במבוי, בע"כ דכל הא דחשבינן לה כפרצה הוא מדין תיקוני מבואות, וע"כ שפיר י"ל דמהני בזה לחי וקורה, - אך אכתי תיקשי במש"כ כן הרי"ד גם בדין פרצה בקרן זוית דהיא ניתרת בלחי וקורה, וכיון דאיסורא דפרצה בקרן זוית הוא משום דהו"ל כפרצה, ונמצא דליכא ג' מחיצות גמורות, א"כ מ"ט מהני בה לחי וקורה, ואיסור פרצה בקרן זוית הוא אף בחצר, כמו שאמרו לקמן צ"ד א', ולכאו' אינו מכח דין תיקוני מבואות.[[5]](#footnote-6)

**ג**

ו] **והנה** בעיקר מש"כ הראשונים דאיסורא דפרצה ד' לרב הונא הוא משום דהו"ל כפרצה, נראה דחלוקין הוא בגדר הדין בזה.

**דהנה** בד' הרי"ד נראה דהוי זה חד דינא עם דינא דפרצה יותר מי' בחצר, דכ"ה דפרצה יותר מי' בחצר נפקא מתורת פתח והו"ל כפרצה, ה"נ פרצה יותר מד' במבוי נפקא לה מתורת פתח והו"ל כפרצה, ומה"ט נקט הרי"ד דמן הדין הי' שתאסור פרצה זו אף בחצר, והא דאינה אוסרת בחצר, הוא משום דשאני חצר שהיא רחבה.

**ומה"ט** כתב הרי"ד שם דאין הפרצה אוסרת אלא כשהיא יותר מד', דכ"ה דאיסורא דפרצה י' הוא כשהיא יותר מי', דהיא יותר משיעור פתח דהוא י' אמות, ה"נ איסורא דפרצה ד' הוא כשהיא יותר מד', דהיא יותר משיעור פתח דהוא ד"ט.

?וצ"ב בגדר הדברים דמהני גידודי, ועכ"פ לפ"ז י"ל דגם בפרצה בקרן זוית מהני גידודי, דפרצה בקרן זוית לדידן הוי ככל פרצה ד' לרב הונא דמהני בה גידודי, ואף דפרצה בקרן זוית אוסרת גם בחצר, אי"ז ראי' דהוא גדר אחר, שהרי כל הא דפרצה ד' לרב הונא אינה אוסרת בחצר, הוא משום דהוא רחב, ומשא"כ בפרצה בקרן זוית, - אך לדעת ש"ר, הרי אדרבה כל איסורא דפרצה ד' הוא משום דהוי זה פתח, ובזה מהני גידודי, אך בפרצה בקרן זוית דאיסורה הוא משום דהויא כפרצה, וע"כ רק בזה קשיא לי' להרשב"א מ"ט אינה אוסרת בפחות מד', אין מקום להצריך גידודי.?

ז] **אך** בד' הריטב"א בד"ה והא דקאמר מבו' דהא דפרצה זו אוסרת, אי"ז משום דיצאה מתורת פתח וחשיבא כפרצה, אלא היינו דאף דלא נפקא מתורת פתח, מ"מ הו"ל כפרצה במחיצה, ואדרבה עיקר הא דפרצה זו אוסרת בד"ט, הוא משום דהוי זה שיעור חשוב כשיעור פתח, - ומה"ט כתב הריטב"א דאין טעם לחלק בזה בין ד"ט ליותר מד"ט, דכל דהפרצה היא ד"ט כשיעור פתח ה"ה אוסרת.

**ובביאור** הדברים נראה, לפמש"כ הריטב"א לעיל בסוגיין, ז"ל, דרב הונא ס"ל דאדרבה גבי חצר הוא שהתירו פרצה בי' מפני שיש לו ד' מחיצות, אבל מבוי כיון שאין לו אלא ג' מחיצות דין הוא שלא נתיר באותן מחיצות פרצה בי' כיון שכבר עומדת רוח רביעית פרוצה, עכ"ל, ומבו' דיסוד דינא דפרצת מבוי בד', הוא דמבוי אינו ניתר אלא בג' מחיצות שלימות בלא פרצה כ"ד, וע"כ הוא דפרצה ד' אוסרת אף שיש עלי' תורת פתח, דמ"מ כיון דאין המחיצות שלימות לגמרי, ויש בהן מקום פתוח, לא סגי בהו להיתר מבוי. [[6]](#footnote-7)

**ד**

ח] **ויש** להוסיף בזה, דהנה בעיקר הא דפרצה ד' אוסרת במבוי, יש להעיר דא"כ מ"ט מבוי ניתר בפתחו בלחי ובקורה או בעומ"ר, ולא אסרינן לי' משום פרצה ד', למש"כ הרשב"א והריטב"א דבפרצה ד' ל"מ לחי וקורה, וגם לדעת הרי"ד דהיא ניתרת בלחי ובקורה, מ"מ ל"מ בה עומ"ר.

**והנה** אמנם למש"כ הריטב"א לקמן י' ב' סוד"ה ומיהו אכתי לדון דפרצה ד' אינה אוסרת אלא בצידו דאין דרך מבוי לעשות פתחו בצידו, וע"כ הוא דבמבוי ט"ו אמות דמרחיק ב' אמות וכו' לא אסרינן לה מכח דינא דפרצה ד', ניחא דע"כ שפיר ניתר הפתח שבראש המבוי בלחי ובקורה או בעומ"ר, וכ"ה וכ"ה במשכנות יעקב סימן קכ"ד (ד"ה ולענ"ד) דהא דפרצה ד' אוסרת בצידו ואינה אוסרת בראשו, הוא משום דלא עבידי דעבדי פתחא במבוי מצידו, עיי"ש, אך למש"כ הריטב"א שם בתחילת דבריו דפרצה ד' אוסרת אף בראשו, תיקשי דא"כ מ"ט ניתר הפתח שבראש המבוי בלחי ובקורה או בעומ"ר.

ט] **והנה** לדעת הרי"ד דהא דפרצה ד' אוסרת, הוא משום דנפקא לה מתורת פתח והויא כפרצה, נראה דע"כ כ"ז הוא בפרצת מבוי שבצידו, דאי"ז הפתח העיקרי של המבוי, ובזה הוא דאמרינן דכל דהוי יותר מד"ט נפיק לי' מתורת פתח, אך פתח המבוי עצמו, ודאי דתורת פתח עליו אף כשהוא יותר מד"ט, דזהו דרכו של המבוי שיש לו פתח בראשו ליכנס אליו, וודאי דתורת פתח עליו.

**אך** למש"נ בדעת הריטב"א דלעולם פרצה ד' יש עלי' תורת פתח, ואפ"ה היא אוסרת, לכאו' יש מקום לאסור מכח זה אף בפתח שבראש המבוי, ואי נימא הכי הדק"ל דמ"ט מהני לחי וקורה בראש המבוי, ולי"ב לדינא דפרצה ד'.

י] **ובפשוטו** צ"ל ב זה, דכל הא דפרצה ד' אוסרת, הוא משום דאינה פתח גמור, ומכח זה הוא דחשבינן לה כפרצה במחיצה, וכדחזינן ממה שנסתפק הריטב"א לקמן דאינה אוסרת כלל בראשו משום דדרך לעשות שם פתח, וע"כ אף למש"כ הריטב"א דפרצה ד' אוסרת אף בראשו, כ"ז הוא כשיש שם פתח אחר, אך הפתח העיקרי של המבוי ודאי דהוי פתח גמור, ולי"ב להגריעותא דפרצה ד'.

**אך** נראה דא"צ לזה, דלכאו' לדעת הריטב"א אין מקום לאסור כלל בתיקון רוח רביעית משום פרצה ד', דהרי עיקר הא דפרצה ד' אוסרת, הוא משום דלהיתר מבוי בעינן ג' מחיצות שלימות בלא פרצה כ"ד, וע"כ כ"ז הוא בשאר רוחות, אך ברוח רביעית דסגי בה בלחי או קורה וא"צ מחיצה גמורה, ל"ש עיקר איסורא דפרצה ד', והרי להדיא כתב הריטב"א דהא דפרצה ד' אוסרת, הוא משום דכבר עומדת רוח רביעית פרוצה, וע"כ אין מתירין בשאר רוחות פרצה כלל, וממילא דכ"ז הוא בשאר רוחות, אך ברוח רביעית לא שייך כלל איסורא דפרצה ד', שהרי רוח זו היא הרוח הפרוצה, ורק בשאר רוחות דבעינן שלא יהיו פרוצות, אוסרת אף פרצה ד'.[[7]](#footnote-8)

יא] **ונפ"מ** רבתא לדינא בזה, הוא במש"כ הריטב"א דפרצה ד' אינה ניתרת בלחי וקורה משום דאין לחי וקורה מתירין את הפרצה, ולפמש"נ נראה דכ"ז הוא כשתיקנו את המבוי בראשו בלחי או בקורה, דבכה"ג בעינן שיהיו ג' המחיצות האחרות שלימות, וכל דיש בהן פרצה ד' ואין המחיצות שלימות, לא סגי בהו להיתר מבוי, אך כל שתיקנו את המבוי בראשו בצוה"פ, לא תאסור פרצה ד' מצידו, שהרי יש לו ג' מחיצות שלימות בשאר הרוחות, וברוח רביעית דל"ב בה מחיצה גמורה, אין פרצה ד' אוסרת.[[8]](#footnote-9)

יב] **ונפ"מ** עוד בזה, לדעת ר' יהודה דמבוי המפולש ניתר בלחי מכאן ולחי מכאן, והנה בד' הרשב"א והריטב"א לקמן צ"ד א' מבו' דה"נ חצר העשוי' כמין גם, ניתרת בפס ד' מכאן ופס ד' מכאן, ולכאו' לפ"ז ה"נ מבוי העשוי כמין גם ניתר בלחי מכאן ולחי מכאן,[[9]](#footnote-10) ואמנם יש לדון בזה, דבגונא שהפתח שבצידו אינו משמש כפתח המבוי, ל"מ בו תיקון לחי וקורה, ודמי לדינא דר' אמי ור' אסי, אך זה תליא בפלוגתת הראשונים בדינא דהתם, ואכמ"ל.

**אמנם** לכאו' יש מקום לאסור בזה, משום דינא דפרצה ד', דאף דמהני לחי וקורה בראש המבוי, היינו משום דהפתח שבראשו תורת פתח עליו ול"ה כפרצה, אך הפתח שבצידו דהוי כפרצה, אינו ניתר בלחי וקורה.

**אך** למש"נ דכל הא דפרצה ד' אינה ניתרת בלחי וקורה הוא בג' רוחות דבעינן בהו מחיצות שלימות, אך ברוח הרביעית דל"ב מחיצה שלימה אין פרצה ד' אוסרת, הרי דה"נ לדעת ר' יהודה דסגי בב' מחיצות שלימות, אין פרצה ד' אוסרת אלא בב' הרוחות דבעינן בהו מחיצות שלימות, אך ברוח השלישית והרביעית דל"ב בהו מחיצה שלימה, אין פרצה ד' אוסרת.

יג] **אמנם** הנה הבית מאיר בסימן שס"ה ס"א כתב עפי"ד הריטב"א דפרצה ד' אוסרת אף כשתיקנו את המבוי בראשו בצוה"פ, משום דשם פרצה עלי', ואינה ניתרת בלחי וקורה, ואף אינה ניתרת בעומ"ר, וזה דלא כמש"נ.

**ואזיל** הבית מאיר לטעמי', דמשמעות דבריו שם דהא דהפתח שבראשו ניתר בלחי וקורה, הוא משום דרק פרצה מצידו חשיבא כפרצה, אך הפתח שבראשו לא חשיב כפרצה, וממילא דהפרצה שמצידו דחשיבא כפרצה אינה ניתרת בלחי וקורה אף אם תיקנו את המבוי בראשו בצוה"פ, וצ"ע בזה.[[10]](#footnote-11)

**ה**

יד] **והנה** אם כנים הדברים נמצא, דאיסורא דפרצה ד' מצידו לדעת הריטב"א, הוא ע"ד איסורא דמבוי המפולש, דהוא משום דבעינן ג' מחיצות שלימות, וכמש"כ הרשב"א והריטב"א לקמן צ"ד א', ומה"ט הוא דאוסרת פרצה ד' מצידו, משום דכל דאיכא פרצה ד' ל"ה המחיצה כמחיצה גמורה, ולא סגי בזה לדינא דג' מחיצות גמורות.

**ויש** מקום לומר לפ"ז, דעיקר הא דמבוי המפולש צריך צוה"פ מכאן ולא סגי לי' בעומ"ר, הוא מכח דינא דפרצה ד', דמה"ט הוא דלא חשיב העומ"ר כמחיצה שלימה, ולא סגי בזה לדין מחיצה שלימה דבעינן בג' רוחות, והיינו דאף לפ"מ דקי"ל דלא כרב הונא ואין פרצה ד' אוסרת, מ"מ כל דבקעי בה רבים ה"ה אוסרת, ולא חשיב כמחיצה שלימה ואכמ"ל.[[11]](#footnote-12)

טו] **ולפ"ז** י"ל, דזהו מש"כ הרשב"א בשלהי סוגיין דאיסורא דפרצת ד' לרב הונא הוא משום דהו"ל כמפולש, דאף דאיסורא דפרצת ד' הוא משום דהו"ל כפרצה, ולא חשיב העומ"ר כמחיצה שלימה, הרי הוי זה חד דינא עם דינא דמבוי המפולש, דצריך צוה"פ מכאן משום דבעינן ג' מחיצות שלימות, ועומ"ר לא חשיב כמחיצה שלימה.

**ו**

טז] **אמנם** הנה לפ"ז יש להעיר במש"כ הרשב"א והריטב"א דפרצה ד' אינה ניתרת בלחי ובקורה משום דאין לחי וקורה מתירין את הפרצה, ולמש"נ בדעתם דפרצה ד' אינה פרצה גמורה כלל, והא דהיא אוסרת, הוא משום דבעינן ג' מחיצות שלימות, מ"ש בזה דינא דאין לחי וקורה מתירין את הפרצה, והיינו, שהרי ברוח רביעית שפיר מהני לחי וקורה אף דאיכא פרצה ד', והרי דשפיר שייך התירא דלחי וקורה בפרצה ד', ולא אמרינן דאין לחי וקורה מתירין את הפרצה, כיון דאי"ז פרצה גמורה, וא"כ מ"ט בשאר רוחות אמרינן בזה דאין לחי וקורה מתירין את הפרצה.

**ומאידך** צ"ע במש"כ הרי"ד דפרצה ד' ניתרת בלחי ובקורה, ולמש"נ בדעתו דפרצה ד' הוי פרצה גמורה כפרצה יותר מי' בחצר, מ"ט היא ניתרת בלחי ובקורה, ומ"ש מפרצה יותר מי' דאינה ניתרת בלחי ובקורה.

יז] **ונראה** לפרש בזה, דהנה נת' בשיעור א' סקכ"ט ובהערה שם דפליגי קמאי בטעם הא דל"מ לחי וקורה בפתח יותר מי', דבד' רש"י בריש מכילתין מבו' דהוא משום דהוא יותר משיעור פתח ואנן בעינן פתח, ובד' הרשב"א והריטב"א מבו' דהוא משום דאין לחי וקורה מתירין את הפרצה.

**ועיי"ש** שנתבאר דטעם הפלוגתא בזה הוא, דרש"י לטעמי' דס"ל דעיקר ההיתר דלחי ודקורה הוא ע"י דהו"ל כפתח, וע"כ אינם מועילין ביותר מי' דל"ה כפתח, אך הרשב"א והריטב"א לטעמייהו דס"ל דההיתר דלחי וקורה אינו משום דהו"ל כפתח, וע"כ פירשו דהא דל"מ לחי וקורה ביותר מי', הוא משום דאין לחי וקורה מתירין את הפרצה, והיינו דבמקום דאיכא פרצה דלא סגי בזה בעומ"ר, ה"נ ל"מ לחי וקורה.

יח] **ולפ"ז** נראה, דמה"ט הוא שכתבו הרשב"א והריטב"א דפרצה ד' מצידו אינה ניתרת בלחי וקורה, דאמנם אם הא דל"מ לחי וקורה בפרצה הוא משום דא"א לחשבה כפתח, הרי דבפרצה ד' דל"ה פרצה גמורה, הי' בדין דיועיל לחי וקורה, דומיא דפרצה ד' בראש המבוי דמהני בה לחי וקורה וחשבינן לה כפתח, אך כיון דהא דל"מ לחי וקורה בפרצה הוא משום דכל דל"מ עומ"ר אף ל"מ לחי וקורה, הרי דכיון דבפרצת ד' מצידו לא סגי בעומ"ר, משום דברוח זו בעינן מחיצה שלימה, אף ל"מ בה לחי וקורה.

יט] **ובדעת** הרי"ד דמהני לחי וקורה בפרצה יותר מד', אף דהויא פרצה גמורה, נראה דאזיל לטעמי' שכתב בריש מכילתין דהא דל"מ לחי וקורה בפתח יותר מי' הוא משום דנפיק לי' מתורת פתח, וכמש"כ רש"י שם, וע"כ כ"ז הוא בפתח יותר מי', אך בפתח יותר מד', שפיר מהני לחי וקורה.

**ובטעמא** דמילתא נראה, דהנה לדעת רב דצוה"פ אינה מתרת ביותר מי', מ"מ ודאי דמהני צוה"פ לפתח יותר מד' במבוי, אף דהו"ל כפרצה, וכ"ה משמעות ד' הראשונים בסוגיא דמבוי עקום, עיי"ש.

**והטעם** בזה, דלא מיבעיא לדעת הריטב"א דפרצה ד' במבוי ל"ה כפרצה יותר מי' ואינה פרצה גמורה, וכל הא דהיא אוסרת, הוא משום דבעינן ג' מחיצות שלימות בלא פרצה כלל, דע"כ שפיר היא ניתרת בצוה"פ, - אלא אף לדעת הרי"ד דפרצה ד' במבוי הויא כפרצה יותר מי' והויא פרצה גמורה, מ"מ ה"ה ניתרת בצוה"פ, דרק בפרצה יותר מי' דהא דהויא פרצה הוא משום דאין פתח יותר מי', ע"כ אף ע"י צוה"פ לא חשבינן לה כפתח, אך פרצה יותר מד' דהא דהויא פרצה אי"ז משום דאין פתח יותר מד', דודאי פתח הרגיל הוא יותר מד', אלא משום דבמבוי שאינו רחב לא חשבינן לה כפתח כשהוא יותר מד', הרי דכל שעשה לו צוה"פ והוי פתח גמור, שפיר יש תורת פתח עליו אף שהוא יותר מד'.

**ונראה** דעד"ז מתפרש הא דמהני לחי וקורה בפרצה יותר מד', והיינו דאף דפרצה יותר מד' הויא פרצה גמורה מ"מ כל שעשה לה לחי וקורה שהוא תיקון דפתח, יש תורת פתח עליו אף שהוא יותר מד', ול"ד לפתח יותר מי' דיצא מתורת פתח לגמרי, דאין פתח יותר מי', ואף ע"י לחי וקורה לא חשבינן לי' כפתח.

כ] **ולפ"ז** מתישב בפשיטות הא דפרצה יותר מד' ופרצה בקרן זוית ניתרות בלחי וקורה ואינם ניתרות בעומ"ר, ולא אמרינן דכיון דהם ניתרות בלחי וקורה כ"ש דיהיו ניתרות בעומ"ר, - והיינו משום דכל הא דהם ניתרות בלחי וקורה, הוא משום דע"י שעשה להן תיקון דלחי וקורה יש תורת פתח עליהן ולא חזינן להן כפרצה, וע"כ ליכא למילף מינה דה"נ הן ניתרות בעומ"ר, דהרי אין עומ"ר מתיר בפרצה, וליכא בהו כלל לכח ההיתר דעומ"ר, וליכא למילף מק"ו, אלא במקום דאיכא לכח ההיתר דעומ"ר, דבזה הוא דאמרינן דאם סגי בלחי וקורה להתיר, כ"ש דמהני עומ"ר להתיר, אך בפרצה יותר מד' ובפרצה בקרן זוית הרי ליכא כלל לכח ההיתר דעומ"ר, וע"כ אף דלחי וקורה מתירין בזה, מ"מ עומ"ר ל"מ להתיר.[[12]](#footnote-13)

**ויש** להוסיף עוד, דבאמת ל"ש כלל ללמוד בק"ו מחצר שיהיו פרצות אלו ניתרות בעומ"ר, שהרי אף בחצר ל"מ עומ"ר לפרצה, וליכא למילף מינה לפרצה דמבוי שתהא ניתרת בעומ"ר, דהא דחצר ניתרת בעומ"ר אף בפרצה יותר מד', הוא משום דבחצר אין תורת פרצה עלי', אך אם הי' תורת פרצה עלי', ל"ה ניתרת בעומ"ר, וע"כ אין ללמוד מחצר למבוי שתהא פרצה זו ניתרת בעומ"ר, - ובפרצה בקרן זוית פשוט דהוא כן, שהרי אף בחצר אין פרצה זו ניתרת בעומ"ר, וליכא למילף לחצר שתהא פרצה זו ניתרת בעומ"ר.

**ז**

כא] **והנה** בסוגיית הגמ' לקמן י"א ב' מבו' דאף דמדאורייתא בב' מחיצות ולחי הוי רה"י, מ"מ מדרבנן בעינן ג' מחיצות גמורות, וכ"כ התוס' לקמן י"ב ב' ד"ה איתיבי', וכ"ה מבו' בד' התוס' וש"ר לקמן צ"ד א'.

**ובפשוטו** הי' נראה, דהך דינא דבעינן ג' מחיצות גמורות, אי"ז שייך כלל לדין תיקון מבואות, אלא הוא דין בפנ"ע דמדרבנן בעינן ג' מחיצות גמורות לאשוויי רה"י, ונפ"מ בזה, דאף אם המבוי מוקף במקו"פ, דבפשוטו לי"ב לדין תיקון מבואות, מ"מ אסור לטלטל בו אלא כשיש לו ג' מחיצות גמורות, וכ"ה מבו' בד' החזו"א בכ"ד שנקט כן.

**אמנם** הנה למש"כ הריטב"א דהא דפרצה ד' אוסרת במבוי הוא משום דבעינן ג' מחיצות בלא פרצה כלל, מבו' דמכח דינא דתיקון מבואות הצריכו חכמים ג' מחיצות שלימות, וע"כ הוא דחלוק בזה דין מבוי מדין חצר, ולפ"ז י"ל דגם עיקר הא דבעינן במבוי ג' מחיצות גמורות ולא סגי בב' מחיצות ולחי, הוא מכח דין תיקון מבואות, שלא הקילו חכמים דסגי בלחי או קורה אלא במחיצה רביעית, אך במחיצה שלישית הצריכו מחיצה גמורה, וכ"ה משמעות ד' האהעו"ז בסימן שס"ה ס"ב, וכ"ה מבו' להדיא בד' האו"ז בפי"ז משבת הט"ז (סוד"ה והני אחרי), עייש"ה.[[13]](#footnote-14)

כב] **ובזה** מתפרש מש"כ הרי"ד דמהני לחי וקורה להתיר לפרצה ד' ולפרצה בקרן זוית, אף דליכא ג' מחיצות שלימות, כיון דעיקר הא דבעינן ג' מחיצות שלימות הוא מכח דין תיקון מבואות, וע"כ שפיר מהני לזה לחי וקורה, דע"י הלחי והקורה חשיבא הפרצה כפתח, ותו חשיב דאיכא ג' מחיצות שלימות.[[14]](#footnote-15)

**ובזה** מתפרש גם מש"כ הרשב"א והריטב"א בסוגיין דהא דל"מ לחי וקורה לפרצה יותר מי' הוא משום דאין לחי וקורה מתירין את הפרצה, דאף דכל דאיכא פרצה יותר מי' ליכא ג' מחיצות גמורות, מ"מ שפיר הי' מקום שיועיל בזה לחי וקורה, כיון דעיקר הא דבעינן ג' מחיצות גמורות הוא מכח דין תיקון מבואות, וכל הא דל"מ בזה לחי וקורה הוא משום דאין לחי וקורה מתירין את הפרצה.[[15]](#footnote-16)

**ח**

כג] **והנה** התוס' בסוגיין כתבו בהא דא"ר הונא דאחד זה ואחד זה בד', ז"ל, אם נפרץ בקרן זוית, אבל אם נפרץ מראשו בלא קרן זוית ל"ה בד' וכו', ומצידו דהוי בד' היינו משום דקא ממעט בהילוכא, אבל כשהפרצה בראשו (לא ממעט בהילוכא דלא) [דלא ממעט בהילוכא לא] שבקי פתחא רבה ועיילי בפתחא זוטא, עכ"ל.

**והגאו"י** בסוגיין פירש בד' התוס', דעיקר הא דפרצה ד' מצידו אוסרת, הוא משום דחיישינן דשבקי פתחא רבא ועיילי בפתחא זוטא, וע"ד דינא דר' אמי ור' אסי במבוי שנפרץ מצידו כלפי ראשו, וכן פירשו בתשו' בית אפרים או"ח ריש סימן כ"ה, ובתשו' ברית אברהם או"ח סימן י"ז סק"ב, וכ"ה משמעות ד' המהרש"א בסוגיין.

כד] **והנה** הגאו"י שם הק' ע"ד התוס', דא"כ מאי ס"ד דהא דמבוי עקום תורתו כמפולש הוא מכח דינא דפרצה ד', הרי הא דפרצה ד' אוסרת הוא משום דשבקי, וה"ט ל"ש כלל במבוי עקום, ועי' גם בבית אפרים שם ד"ה אלא שיש לתמוה וד"ה וכי לעמוד שעמד בכעי"ז, ועי' בגאו"י שם במש"כ בזה.[[16]](#footnote-17)

**והאבנ"ז** בסימן רס"ה סקט"ו וסימן רפ"ז סקי"ח הק' עוד, דאם האיסור בזה הוא משום דשבקי, מ"ט אסרינן אף כשנשתייר פס ד', הרי בכה"ג אין לאסור מכח הא דשבקי, וכמש"כ רש"י לעיל ה' א',[[17]](#footnote-18) אך בד' הגאו"י מבו' לפרש בזה, דדוקא בההיא דר' אמי ור' אסי דאית בי' גידודי ואין לחוש כ"כ דשבקי לפתחא רבא, הוא דסגי במה שנשתייר פס ד', ומשא"כ הכא דלי"ב גידודי ואיכא למיחש טפי דשבקי לפתחא רבא, לא סגי במה שנשתייר פס ד', עיי"ש.

כה] **והאבנ"ז** בסימן רפ"ז כתב לפרש בד' התוס', דלעולם הא דפרצת מבוי בד' הוא דין בפנ"ע ואי"ז משום דשבקי, ומש"כ התוס' דהוא משום דממעט בהילוכא, היינו משום דפרצת מבוי אינה אוסרת אלא כשהיא עומדת להילוך, דמה"ט הוא דכל דאיכא גידודי אינה אוסרת, וע"כ כל הא דפרצת מבוי אוסרת הוא משום דממעט בהילוכא והיא עומדת להילוך, וזהו שכתבו התוס' דפרצה בראשו אינה אוסרת, משום דלא שבקי וכו', ואין פרצה זו עומדת להילוך, וכ"ה מבו' בד' האהעו"ז בסימן שס"ה ס"ב שפירש כן בד' התוס', וכ"נ גם בד' הבית מאיר שם ס"א ד"ה אמנם זה שפירש כן.

**ט**

כו] **ולכאו'** י"ל עוד בביאור ד' התוס', ובהקדם, דהנה הריטב"א לקמן י' ב' פירש לדינא דר' אמי ור' אסי, דהא דאסרינן כשלא נשתייר פס ד', הוא משום דאיכא תרתי לגריעותא, דלא נשתייר היכר קורה ע"ג מבוי, ודשבקי פתחא רבא ועיילי באידך פתחא, וע"כ אם נשתייר פס ד' ואיכא קורה ע"ג כתלי מבוי, לא חיישינן להא דשבקי וכו', ורק משום דלא נשתייר פס ד' וליכא השתא קורה ע"ג כתלי מבוי, הרי דהגם דמ"מ יש לנו להכשיר בזה משום דהוא סוף מבוי, מ"מ כל דשבקי וכו' פסלינן לי', משום דלא נשתייר היכר לא בגופו ולא בהיכר כניסת הנכנסים והיוצאים, עכ"ד.

**והנה** מבו' לפ"ז, דלא סגי בהא דשבקי לחודי' לאסור, אלא בצירוף הא דליכא קורה ע"ג כתלי מבוי, וע"כ הוא דאם נשתייר פס ד' מתיר, אף דאכתי איכא למיחש דשבקי וכו', וצ"ע לפ"ז בהא דפרכינן לקמן שם במבוי רחב ט"ו אמות דמרחיק ב' אמות ועושה פס ג' אמות, דליחוש דילמא שבקי פתחא רבא ועיילי בפתחא זוטא, והתם הרי הויא הקורה ע"ג כתלי מבוי, דלדין קורה ע"ג כתלי מבוי סגי במה שהיא על הפס ג', כמבו' בד' הריטב"א לעיל בסוגיין, וא"כ מה לי דשבקי וכו', הרי בזה בפנ"ע לא סגי לאסור.[[18]](#footnote-19)

כז] **ונראה** לישב, דהנה הריטב"א לקמן שם כתב בסו"ד, ז"ל, וא"ת ומאי האי דפרכינן דניחוש דשבקי לפתחא רבה ועיילי בפתחא זוטא, ומה בכך כיון ששתיהם בתחלת המבוי וקורה על גביהן הרי המבוי מוכשר, שהרי יש בב' אמות שיעור פתח, יש לומר שאילו הניח קורה מכותל לכותל ה"נ, אבל מיירי שלא הניח קורה אלא מן הפס של ג' אמות לכותל "ונשארו ב' אמות אלו פרוצות בלא הכשר קורה ולא לחי", עכ"ל.

**ומבו'** בד' הריטב"א דהא דפרכינן התם דניחוש דשבקי וכו', לאו היינו דמכח זה בטל תיקון הקורה דהפתח הגדול, דמכח זה אין לאסור כלל, שהרי לא אסרינן מכח ה"ט אלא בצירוף הא דליכא קורה ע"ג מבוי, וכנ"ל, אלא היינו דמכח זה אף הפתח הקטן צריך תיקון, וכל שלא הניח בו קורה ולי"ב תיקון, ה"ז אוסר.[[19]](#footnote-20)?ועי' בתשו' צ"צ האחרון או"ח סימן מ"א ענף ד' שעמד ע"ד הריטב"א בזה.

**והא** דבדינא דר' אמי ור' אסי לא אסרינן מכח ה"ט דאף הפרצה שבצידו צריכה תיקון, וא"כ הי' לנו לאסור אף כשנשתייר פס ד', נראה דהוא משום דהתם לא בקעי בי' רבים, ולדעת רב הונא אף איכא גידודי, וע"כ אף אם שבקי וכו', אכתי לא חשבינן לה כאחד מפתחי המבוי, וליכא דין תיקון על פתח זה, וכל האיסור בזה הוא משום דבטל תורת פתח מפתח המבוי, ובזה לא אסרינן אלא בצירוף הא דליכא קורה ע"ג כתלי מבוי, ואכמ"ל עוד בזה.

כח] **ולפ"ז** יש לפרש כן גם בד' התוס', דלעולם עיקר דינא דפרצה ד' לרב הונא הוא מכח הא דשבקי וכו', אך אי"ז ע"ד דינא דר' אמי ור' אסי, אלא הוא ע"ד הא דפריך לקמן דליחוש דשבקי וכו', והיינו משום דכל דשבקי וכו', אף הפרצה שבצידו צריכה תיקון, וה"נ הוא בפרצה ד' מצידו, דאם שבקי וכו' הויא פרצה זו כאחד מפתחי המבוי והיא צריכה תיקון.

**ואשר** ע"כ ה"ז אוסר אף כששנתייר פס ד', דכל הא דשרינן כשנשתייר פס ד', הוא רק בההיא דר' אמי ור' אסי דאיכא גידודי ואף אם שבקי וכו' לא חשבינן להפרצה כאחד מפתחי המבוי, וכנ"ל, אך הכא דליכא גידודי, הרי דכל דשבקי וכו' חשבינן להפרצה כאחד מפתחי המבוי, והיא צריכה תיקון.

**י**

כט] **והנה** לפ"ז נראה לדעת התוס', דפרצה ד' לרב הונא ניתרת בלחי וקורה, דהרי עיקר הא דפרצה זו אוסרת, הוא משום דהויא כאחד מפתחי המבוי והיא צריכה תיקון, וע"כ שפיר היא ניתרת בלחי וקורה.[[20]](#footnote-21)

**ואמנם** הנה תיקשי לפ"ז, דמ"ט פרצה זו אוסרת כלל, ואינה ניתרת בעומ"ר, הרי כל שניתר בלחי וקורה ניתר בעומ"ר מק"ו.

ל] **ובפשוטו** צ"ל בזה, כמש"כ התוס' לעיל ה' ב' ד"ה ק"ו מחצר, דל"מ עומ"ר בכל ד' מחיצות דדיו לבא מן הדין להיות כנידון כמו לחי, וע"כ ה"נ הכא, אף דפרצה זו ניתרת בלחי, אך הרי אינה ניתרת בלחי לחודי', ול"מ הלחי אלא בדאיכא עומ"ר, דברוח שלישית בעינן עומ"ר ולא סגי בלחי, וע"כ ליכא למילף מק"ו דיועיל עומ"ר לחודי'.[[21]](#footnote-22)

**אך** הנה החזו"א בסימן ס"ה סוסק"ב הק' ע"ד התו', דאף דאין הלחי מועיל אלא אחרי דאיכא עומ"ר, מ"מ לא בצירוף כח של עומ"ר הוא מועיל, אלא עומ"ר משלים הדפנות ואז מועיל לחי, וא"כ שפיר איכא למילף מק"ו דיועיל אף עומ"ר לחודי' במקום לחי, עיי"ש, והיינו דלדין תיקון מבוי סגי בלחי לחודי', והא דבעינן שיהא עומ"ר, הוא מכח דינא דמחיצות דבעינן ג' מחיצות גמורות, ואחר דאיכא עומ"ר וסגי בהכי לדין המחיצות, תו מהני הלחי לחודי' לדין תיקון המבוי.

לא] **ונראה** דזה מתישב היטב למש"נ לעיל סקכ"א, די"ל דהא דבעינן ג' מחיצות שלימות אי"ז מכח עיקר דין המחיצות דרה"י שהצריכו חכמים ג' מחיצות שלימות, אלא הוא משום דין תיקון מבואות, דרק ברוח רביעית הקילו דסגי בלחי או קורה, אך ברוח שלישית הצריכו מחיצה גמורה, ולפ"ז נמצא דלדין תיקון מבוי ברוח שלישית לא סגי בלחי לחודי', ואין הלחי מועיל להתיר אלא בצירוף העומ"ר, וע"כ ליכא למילף מק"ו דיועיל עומ"ר לחודי', דדיו לבא מן הדין להיות כנידון כמו לחי.

1. ונמצא לפ"ז, דמעיקרא הי' דעת הרי"ד דדינא דפרצת ד' לרב הונא, הוא משום דהו"ל כפרצה, ובתורי"ד מהדות"ל חזר בו ופירש דהוא משום דהו"ל כפרצה.

   ובזה מתפרש מה שחזר בו הרי"ד עוד בתרי מילי, חדא, דבפסקיו כתב דאין הפרצה אוסרת אלא בדהויא יותר מד', דבד"ט חשיבא פתח טפי חשיבא פרצה, אך בתורי"ד שם כתב דהפרצה אוסרת כשהוא רחב ד' כשיעור פתח, ועוד, דבפסקיו מבו' דפרצה זו ניתרת בלחי ובקורה, ובתורי"ד סוד"ה מבוי עקום כתב דאינה ניתרת אלא בצוה"פ, עיי"ש, - והיינו דבפסקיו דס"ל דהא דפרצה ד' אוסרת הוא משום דהו"ל כפרצה, ע"כ ס"ל דהיינו רק ביותר מד', דהוא יותר משיעור פתח, וס"ל גם דמהני לחי או קורה להוציאה מכלל פרצה ולחשבה כפתח, וכמש"נ להלן סקי"ט, אך בתוספותיו דס"ל דהא דפרצה ד' אוסרת הוא משום דהו"ל כמבוי המפולש, ע"כ ה"ז אוסר בד' דהוא שיעור פתח, דבכה"ג חשיב כמבוי המפולש, וע"כ אינה ניתרת בלחי וקורה, ככל מבוי המפולש דאינו ניתר אלא בצוה"פ. [↑](#footnote-ref-2)
2. ולא מיבעיא להרשב"א והריטב"א לטעמייהו לקמן בסוגיין דמבוי עקום כמין ח' אין תורתו כמפולש, דודאי דבפרצה בראשו אין לחשבו כלל כמפולש, אלא אף לדעת החולקים דמבוי עקום כמין ח' חשיב כמפולש, היינו רק בכמין ח' דהוי כב' מבואות הפתוחים זל"ז, אך מבוי א' דיש לו ב' פתחים מרוח א', ודאי דלא חשיב כמפולש, וכאשר כ"ה מבו' בד' התוס' לקמן י' ב' ד"ה עושה דרק ע"י שעושה פס במשך ד"א וחשיב כב' מבואות, הוא דיש מקום לחשבו כמפולש, וכ"ה להדיא בד' הריטב"א לקמן שם, עיי"ש שכתב דע"י פס ד' אמות לא חשיב כב' מבואות, וע"כ לא חשיב כמפולש.?אך האבנ"ז בסימן רפ"ז סק"כ נקט לא כן, ולדעת התוס' אף בב' פרצות בראשו שייך מפולש, אלא דלא שבקי, וזה צ"ע, וגם צ"ע דלכאו' לגבי מפולש ל"מ מידי הא דלא שבקי, דלא שבקי הוא כלפי בני המבוי, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-3)
3. ובד' הביאוה"ל שם ד"ה צריך נראה שפירש דכל מש"כ הפמ"ג דסגי בלחי או קורה, היינו דוקא כשה"ז פתוח לכרמלית, אך כל שהוא פתוח לרה"ר לא סגי בלחי או קורה ובעי צוה"פ, וצ"ב הטעם לחלק בזה, דכיון דפרצה ד' אוסרת אף כשה"ז פתוח לכרמלית, מ"ט נימא דמ"מ בכה"ג קיילא פרצה זו והיא ניתרת בלחי או קורה, - אך בד' הבית שלמה באו"ח סימן נ"ג ד"ה ותמיהני והנפש חי' באו"ח סימן כ"ט ד"ה שבתי וראיתי מבו' שפירשו לד' הפמ"ג דבכל ענין ה"ז ניתר בלחי או קורה, ועמש"נ להלן סק"ה בהערה דבד' הבית שלמה נראה שפירש דד' הפמ"ג קיימי רק על דין פרצת ד' מראשו. [↑](#footnote-ref-4)
4. ובאמת בד' הבית שלמה שם נראה שפירש דכל מש"כ הפמ"ג דפרצה ד' דבקעי בה רבים ניתרת בלחי או קורה, הוא רק בדהויא הפרצה בראשו, למש"כ הט"ז שם בדעת הטור דפרצה זו אוסרת אף בראשו, אך כל דהויא בצידו אינה ניתרת בלחי או קורה, עיי"ש, ולפ"ז ניחא דבאמת כל דליכא ג' מחיצות שלימות ל"מ כלל לחי או קורה, אך בד' הנפש חי' שם מבו' שפירש דד' הפמ"ג קיימי אף בפרצה מצידו, וכ"כ הביאוה"ל שם. [↑](#footnote-ref-5)
5. ועד"ז יש להעיר גם בד' הרשב"א והריטב"א דהא דל"מ לפרצות אלו לחי וקורה הוא משום דאין לחי וקורה מתירין את הפרצה, ולכאו' תיפו"ל דליכא ג' מחיצות גמורות, וע"ז ל"מ כלל לחי וקורה, וביותר יש להעיר כן במש"כ הרשב"א והריטב"א כן גם בהא דל"מ לחי וקורה לפרצה יותר מי', ובפשוטו איירי אף בפרצה יותר מי' מצידו, ומ"ט הוצרכו לזה, תיפו"ל דכל דאיכא פרצה יותר מי' ליכא ג' מחיצות גמורות, ואין לחי וקורה מועילין להשלים לשיעור מחיצות, - אך יש מקום לומר דזהו עצמו מה שכתבו דאין לחי וקורה מתירין את הפרצה, וכמש"נ לדון בזה בשיעור ז' סקכ"ג בהערה. [↑](#footnote-ref-6)
6. ויש להוסיף, דהנה התורי"ד במהדו"ת ד"ה אילימא ביותר מי' הק' על פירש"י דלדעת שמואל אין מבוי עקום צריך תיקון בעקמומיתו, דא"כ מאי פריך דאילימא ביותר מי' בהא קאמר שמואל תורתו כסתום, דמה לי עשר מה לי יותר מעשר, עכ"ד, ובביאור דבריו נראה, דס"ל דשמואל מודה לדינא דפרצה ד', וכאשר כ"ה מבו' בד' רש"י לקמן ח' א' דאף לדעת שמואל דתורתו כסתום וא"צ כלום בעקמומית, מ"מ כל שאינו מתקן אלא אחד מן המבואות צריך לחי בעקמומיתו, וזהו שהק' דא"כ מה לי עשר מה לי יותר מעשר, שהרי אף בעשר הו"ל פרצה, ואפ"ה ס"ל לשמואל דתורתו כסתום, וא"כ ה"ה ביותר מעשר, והרי"ד בהמש"ד כתב לחלק בין פרצה י' לפרצה יותר מי', ודבריו מתפרשים עפמש"נ להלן סקי"ט דפרצה יותר מי' א"א כלל לחשבה כפתח, וע"כ אינה ניתרת בלחי וקורה, ופרצה י' שייך לחשבה כפתח, וע"כ מהני בה לחי וקורה.

   ונראה לפ"ז, דהרי"ד לטעמי' אזיל, דס"ל דפרצה ד' במבוי הויא פרצה גמורה כפרצה יותר מי' בחצר, וע"כ ס"ל דאין לחלק ביניהם, אך לדעת הריטב"א דפרצה ד' במבוי ל"ה כפרצה יותר מי' בחצר, וכל הא דהיא אוסרת הוא משום דבעינן ג' מחיצות שלימות בלא פרצה כלל, שפיר יש לחלק ביניהם, דאף דבפרצה י' ס"ל לשמואל דתורתו כסתום, מ"מ בפרצה יותר מי' דהויא פרצה גמורה, מודה שמואל דהו"ל כמפולש. [↑](#footnote-ref-7)
7. אמנם הנה תיקשי ע"ז מעיקר מש"כ הריטב"א לקמן לדון דפרצה ד' לרב הונא אוסרת אף בראשו, וכ"ה מבו' גם בד' הרשב"א שם וכמש"נ לעיל סק"ב, והרי להדיא דגם ברוח הרביעית יש לאסור מכח פרצה ד'.

   ונראה לישב, דהרשב"א והריטב"א לטעמייהו דס"ל דלרב הונא אין עומ"ר מתיר במבוי, וע"כ כשבאנו להתיר בפרצה שבראשו מכח העומ"ר, לא מצינו למיתי עלה מכח הא דברוח רביעית סגי במחיצה כ"ד, שהרי לדין התיקון דרוח רביעית, ל"מ עומ"ר כלל, וע"כ כל דאיכא פרצה ד' וחשיב דליכא מחיצה גמורה במקום זה, ה"ז אוסר, אך בלא דינא דפרצה ד', חשיב דאיכא מחיצה גמורה במקום זה, ולי"ב לדין תיקון מבוי כלל, וע"כ שפיר מהני בזה העומ"ר אף לדעת רב הונא, וכמש"נ בשיעור ו'. [↑](#footnote-ref-8)
8. ואמנם כ"ז הוא כשתיקנו את ראש המבוי בצוה"פ, אך כשתיקנו את ראש המבוי בעומ"ר, ונפרץ מצידו פרצה ד', נראה דהדבר תלוי במה שנסתפק הריטב"א לקמן י' ב' אם פרצה ד' מראשו חשיבא כפרצה, - והיינו, דאי נימא דפרצה ד' מראשו חשיבא כפרצה, וכל הא דמבוי ניתר בראשו בלחי ובקורה הוא משום דברוח רביעית ל"ב מחיצה גמורה, הרי ממילא דאף כשניתר המבוי בראשו בעומ"ר לא חשיב זה כמחיצה גמורה, כיון דיש בו פרצה ד', וממילא דהפרצה ד' שבצידו אוסרתו, כיון דאין לו ג' מחיצות שלימות, - אך אי נימא דפרצה ד' מראשו לא חשיבא כפרצה כלל, דרק מצידו הוא דחשיבא פרצה משום דאין דרך מבוי לעשות פתחו מצידו, נמצא דכל שתיקנו את ראש המבוי בעומ"ר חשיב כמחיצה גמורה, דאף דאיכא פרצה ד' הרי פרצה ד' בראשו לאו פרצה היא כלל, וכיון דיש למבוי ג' מחיצות שלימות, אין פרצה ד' אוסרת מצידו. [↑](#footnote-ref-9)
9. ואמנם למש"כ החזו"א בכ"ד דכותל האורך של מבוי אינו ניתר בלחי וקורה אלא בתיקוני חצר, ה"נ במבוי העשוי כמין גם, לא יהא ניתר בלחי וקורה אלא ראש המבוי, אך כותל צידו אינו ניתר אלא בפס ד', אך כבר נת' במק"א דמשמעות ד' הראשונים בכ"ד דאף כותל האורך של מבוי ניתר בלחי וקורה, ואכמ"ל. [↑](#footnote-ref-10)
10. אך יש מקום לומר, דאף אם איסורא דפרצה ד' הוא רק בג' רוחות דבעינן שיהא בהן ג' מחיצות שלימות, וברוח רביעית לא שייך כלל איסורא דפרצה ד', מ"מ אוסרת פרצה זו בצידו אף כשתיקנו את המבוי בראשו בצוה"פ, והיינו משום די"ל דלעולם הרוח הרביעית של המבוי שהקילו בה דא"צ מחיצה גמורה וסגי בה בלחי או קורה, היא מקום הפתח, וע"כ אף בגונא שתיקן את מקום הפתח בצוה"פ, מ"מ בעינן מחיצות שלימות בצידי המבוי, דלא התירו במחיצה שאינה גמורה אלא במקום הפתח, ואמנם בגונא דיהא עיקר הכניסה למבוי מצידו, שפיר חשבינן לרוח זו כרוח רביעית, אך בכה"ג לא יהא עליו תורת מבוי כלל, אלא תורת חצר, שהרי רחבו יתר על ארכו, - ובזה מתפרש דעת הסוברים דאף דאם תיקן את ראש המבוי בצוה"פ, ניתרת פרצת ד' בצידו בלחי, מ"מ אינה ניתרת בעומ"ר, וכ"נ בהגה' החת"ס בסימן שס"ה דזהו טעמו בזה, עייש"ה.

    אך הנה מד' האהעו"ז בסימן שס"ה שכתב דכל דתיקן את ראש המבוי בצוה"פ, ניתרת הפרצה שבצידו בעומ"ר, ומבו' לכאו' לפ"ז דמצינו לחשוב לצד המבוי כרוח הרביעית דל"ב בה מחיצה גמורה, ולפ"ז הדין נותן כמש"נ, דאף למש"כ הריטב"א דאיסורא דפרצה ד' מצידו הוא משום דהו"ל כפרצה, מ"מ כל שתיקנו את ראש המבוי בצוה"פ, אין פרצה זו אוסרת, וצ"ע עוד בזה. [↑](#footnote-ref-11)
11. אך לכאו' אי"ז מתישב לפ"מ שנסתפק הריטב"א לקמן י' ב' דאיסורא דפרצה ד' הוא רק מצידו, דאין דרך לעשות פתחי מבוי מצידו, אך בראשו אין פרצה ד' אוסרת כלל, ולפ"ז נמצא דעומ"ר בראשו הוי מחיצה שלימה, ובע"כ דהא דמבוי מפולש אינו ניתר בעומ"ר הוא מטעם אחר, - אמנם י"ל, דאף דהא דפרצה ד' אוסרת לרב הונא בדלא בקעי בה רבים, הוא רק מצידו, מ"מ איסורא דפרצה ד' דבקעי בה רבים הוא אף בראשו, וע"כ הוא דמבוי מפולש אינו ניתר בעומ"ר, ובעזה"י יתבאר בזה במקומו.?ועמש"נ בזה בשיעור י', ולמש"נ שם מתפרשים הדברים בע"א, דאדרבה באותו רוח שהפתח שם אין פרצה ד' דבקעי בה רבים אוסרת, אך ברוח שכנגד הפתח ה"ה אוסרת, עייש"ה. [↑](#footnote-ref-12)
12. וי"ל עד"ז לדעת ר' יהודה בריש מכילתין דפתח רחב מי' אמות ניתר בלחי ובקורה, ולדעת רש"י והרי"ד נראה די"ל דמודה ר' יהודה דאין פתח זה ניתר בעומ"ר, אי נימא דלא פליג ר' יהודה על עיקר דינא דפרצה יותר מי', וזה תליא בביאור סוגיית הגמ' לקמן י' א' וי"ט ב', ואכמ"ל, והיינו משום דכל הא דהוא ניתר בלחי ובקורה, הוא משום דכל שעשה לו לחי וקורה דהוא תיקון דפתח חשבינן לי' כפתח אף שההוא יותר מי', אך כל שבאנו להתירו בעומ"ר, הרי דכיון דהו"ל פרצה, אינו ניתר בעומ"ר, דעומ"ר ל"מ לחשוב פרצה יותר מי' כפתח, וכיון דלי"ב כלל לכח ההיתר דעומ"ר, לא מצינו למילף מק"ו שיהא ניתר בעומ"ר, וכמש"נ. [↑](#footnote-ref-13)
13. ולפ"ז הדין נותן דכל שהמבוי מוקף במקו"פ, דלי"ב לדין תיקון מבואות, סגי בב' מחיצות ולחי, ול"ב ג' מחיצות גמורות.

    ואמנם פשוט דאף בגונא דהמבוי פתוח בב' ראשיו בפתחים שאין בהן ד"ט, לא סגי בב' מחיצות ולחי, ולא אמרינן דבכה"ג ליכא לדין תיקון מבואות, והיינו משום דכל מה שהקילו חכמים דכל שאין הפתח ד"ט א"צ תיקון, הוא רק ברוח רביעית, אך כשרוח שלישית פרוצה, ה"ה צריכה תיקון אף כשאין בה ד"ט, וכ"ה מבו' בד' המג"א בסימן שס"ה סוסק"ג, עייש"ה, - אך צ"ע בד' המאירי לעיל ה' א' בשם קצת רבני צרפת, דמשמעות דבריו שם דאף היכא דברוח שלישית הוי פרוץ מרובה, מ"מ אם הפרצה פחותה מד"ט אינה אוסרת, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-14)
14. ונפ"מ בזה, דלפ"ז כל הא דמהני לחי וקורה לפרצה בקרן זוית ולפרצה ד', הוא רק כשהן ברוח אחת, אך כל שהן בב' רוחות וליכא ב' מחיצות גמורות, ל"מ בזה לחי וקורה, דאין לחי וקורה מועילין בגונא דליכא מחיצות כשיעור, אך בפרצה ד' י"ל כמש"נ לעיל סק"ה די"ל דלעולם אינה אוסרת אלא מדין תיקון מבואות, וע"כ שפיר יועיל בה לחי וקורה אף בב' רוחות, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-15)
15. והיינו דאמנם הא דפרצה יותר מי' אוסרת ברוח שלישית בפשוטו ל"ב בזה למה שהצריכו חכמים ג' מחיצות גמורות, אלא הוא משום דכל דאיכא פרצה י' ליכא מחיצה כלל, וע"כ אף מדאורייתא דסגי בב' מחיצות ולחי, יש לאסור בפרצה י' ברוח שלישית, מ"מ ד"ז עצמו דל"מ הלחי ברוח שלישית הפרוצה יותר מי', הוא משום דאין לחי מתיר את הפרצה, וזה בכלל ד' הראשונים [↑](#footnote-ref-16)
16. ולכאו' י"ל בזה, דבאמת לפי הס"ד דדינא דרב הונא הוא בבקעי בי' רבים, אין הטעם משום דשבקי, אלא משום דהוי כמפולש, וע"כ הוא דאין הפרצה אוסרת אלא בדבקעי בה רבים, דהו"ל כמפולש, וע"כ שפיר מדמינן דין מבוי עקום לדינא דרב הונא, אך לפ"מ דמסקינן דדינא דרב הונא הוא בדלא בקעי בי' רבים, בע"כ דהא דפרצה זו אוסרת אי"ז משום דהוי כמפולש, דכיון דלא בקעי בי' רבים א"א לחשבו כמפולש, אלא הוא משום דשבקי וכו'. [↑](#footnote-ref-17)
17. ועי' עוד בבית אפרים שם ד"ה וכדי לעמוד שכתב מכח זה דאין לפרש דדינא דפרצה ד' דבקעי בה רבים הוא משום שבקי, שהרי היא אוסרת אף כשנשתייר פס ד', - ועי' גם בשעה"צ סימן שס"ה סק"ח, שכתב בשם התו"ש דהא דפרצה ד' דבקעי בה רבים אוסרת הוא משום דילמא שבקי וכו', ותמה ע"ז שהרי כשנשתייר פס ד' לא חיישינן להכי. [↑](#footnote-ref-18)
18. ולכאו' י"ל בזה, דכל הא דלא סגי בשבקי לחודי' לאסור הוא רק בסוף מבוי, אך בתחילת מבוי יש לאסור משום שבקי לחודי', - אך אי"ז מתישב, ומתרי טעמי, חדא, דמסתימת ד' הריטב"א שם משמע דלא הוצרך להא דהוי סוף מבוי, רק בהא דלא אסרינן משום דליכא קורה ע"ג מבוי, אך הא דלא אסרינן משום שבקי לחודי', הוא אף בתחילת מבוי, ועוד, דלהדיא מבו' שם בד' הריטב"א, בד"ה לא שבקי, דהא דאסרינן התם משום דשבקי, הוא אף בסוף מבוי, וזהו שהק' שם, דמ"ט לא אסרינן במבוי שנפרץ בראשו משום דשבקי. [↑](#footnote-ref-19)
19. אמנם צ"ע, דהרי התם איכא עומ"ר כנגד הפתח הקטן, וא"כ מ"ט אסרינן מכח הא דאף הפתח הקטן צריך תיקון, הרי יש בו תיקון דעומ"ר, - וצ"ל בזה, דבדין עומ"ר בעינן שיהא עומ"ר כנגד כל הרוח, וכיון דהתם ליכא עומ"ר כנגד כל הרוח, אי"ז מועיל לתיקון הפתח, והא דבעינן שיהא הפס עומ"ר כנגד הפתח הקטן, הוא כדי דלא נימא אתי אוירא וכו', אך ליכא בזה להמחיצה דעומ"ר, ואכמ"ל. [↑](#footnote-ref-20)
20. אך יש מקום לדון, דאחר דפרצה זו חשיבא כפתח והיא צריכה תיקון, תו הוי דין המבוי כדין מבוי מפולש דצריך צוה"פ מכאן ולא סגי בעומ"ר, וזה תליא ביסוד דינא דמבוי מפולש, ואכמ"ל. [↑](#footnote-ref-21)
21. אמנם הנה לפ"ז נמצא לכאו' דעיקר הא דפרצה ד' אוסרת במבוי ואינה אוסרת בחצר, הוא משום דבמבוי ל"מ עומ"ר בכל ד' מחיצות ובחצר מהני עומ"ר בכל ד' מחיצות, אך לפ"ז תיקשי בהא דפריך לעיל שם דמה לחצר שכן פרצתה בי' תאמר במבוי שפרצתו בד', והרי מהא דחצר ניתרת בעומ"ר בכל ד' מחיצות ומבוי אינו ניתר לא מצי למיפרך, וכמש"כ המהרש"א שם, - גם תיקשי לפ"ז במשה"ק התוס' לעיל שם דהיא גופא נילף מק"ו מחצר שיהא פרצתו בי', ולהנ"ל הרי כבר כתבו התוס' לעיל מינה דל"מ למילף מחצר שיועיל עומ"ר בכל ד' מחיצות, וא"כ היאך מצינו למילף מבוי מחצר שיהא פרצתו בי', הרי הא דחצר פרצתה בי' הוא משום דמהני בה עומ"ר בכל ד' מחיצות, וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-22)