כיבוד כח רמה
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / יורה דעה / כיבוד אב ואם

**­שיעורי הלכה**

**שיעור כח'**

**הדינים הנידונים:**

* החיוב ללמד בנו, בן בנו, בן בתו, בן בן בנו.
* גודל המצוה ללמד בן חברו, והחילוקים בין חיוב זה לחיוב ללמד בנו.
* כמה יתן מזמנו ללמד אחרים.
* בחיוב לשכור מלמד לבנו, ולספק מזונותיו.
* דין כפיה על זה וירידה לנכסיו.
* עד כמה מחוייב ליתן משלו.

*יורה דעה*

*סי' רמה, ג-ד*

**תלמוד תורה**

**ממורינו הגאון רבי רפאל צבי ובר שליט"א**

**השיעורים נמסרים במוצש"ק בית הכנסת 'בית תפילה' נוה יעקב ירושלים**

[סעיף ג] כשם שמצוה ללמד את בנו כך מצוה ללמד את בן בנו, שנאמר והודעתם לבניך ולבני בניך. ולא לבן בנו בלבד, אלא מצוה על כל חכם מישראל ללמד לתלמידים שגם הם נקראים בנים, אלא שמצוה להקדים בנו לבן בנו, ובן בנו לבן חבירו.

## החיוב ללמד בנו ובן בנו תורה

בגמרא בקידושין (ל.) מצינו ב' ברייתות החולקות אם מחוייב ללמוד עם בן בנו, ופסק הרמב"ם (ת"ת פ"א ה"ב) דמחוייב ללמוד עם בן בנו. וכתב הרמב"ם שבאמת מחוייב ללמד כל איש מישראל, אלא דנפק"מ בדין זה שמחוייב ללמד בנו ובן בנו לדין קדימה שהם קודמים לאחרים.

## אם מחוייב לשכור מלמד לבן בנו

ולהלן (ס"ד) יתבאר עוד חילוק בין בנו לאחרים, דבבנו חייב לשכור לו מלמד, אבל לבן חברו אינו מחוייב. אלא שלא נתבאר אם בבן בנו מחוייב לשכור לו מלמד, ועי' ש"ך (סק"א) שהביא מהמהרש"ל שמחוייב לשכור לו, וכן הביא מהכס"מ שנוטה לומר שמחוייב לשכור גם לבן בנו. אכן הרדב"ז (ללשונות הרמב"ם ח"ה סי' קיד) כתב שנראה שאין חייב לשכור מלמד לבן בנו, כיון שכל עניין זה שמחוייב לשכור מלמד אינו מן הדין, אלא הוא מתקנת רבי יהושע בן גמלא (ב"ב כא.), ואין לנו אלא התקנה עצמה שהיתה לחייבו לשכור מלמד לבנו, ולא נתקן לשכור מלמד לבן בנו. ועיין במאירי (קידושין שם) שכתב להדיא שלבן בנו מחוייב להשתדל בלימודם אפילו בשכר. וכן נראה בב"י ובגר"א שהחיוב לשכור מלמד הוא מדינא כמו בשאר מצות, א"כ לפי"ז ליכא לסברת הרדב"ז לפטור מלשכור לבן בנו.

## בבן בתו

ובבן בתו, עי' בש"ך (שם) שהביא מהכס"מ (על הרמב"ם שם) שנסתפק אם יש לבן בתו דין קדימה לבן חברו, וביאר ספיקו, די"ל שדוקא בבן בנו שהוא מחוייב ללמד את בנו, ממילא מחוייב ללמד גם את בני בניו, דכתיב והודעתם לבניך ולבני בניך, אבל בתו הרי אינו מחוייב ללמדה, וא"כ י"ל דאינו מחוייב ללמד בן בתו, מאחר שאת אביהם אינו מחוייב ללמד. אבל הש"ך כתב שנראה שהוא קודם. אכן לא נתבאר אם לפי"ז ה"ה דמחוייב לשכור לו מלמד. ובמאירי (שם) כתב שמחוייב לשכור גם לבן בתו, אבל בארבעה טורי אבן (על הרמב"ם שם) כתב שאינו חייב לשכור לבן בתו, וכן כתב הגר"ז (הל' ת"ת אות ט) מפורש שאינו חייב לשכור לבן בתו.

וכבר הארכנו לעיל (שיעור ט), אם בני בנים הרי הם כבנים שייך גם בבן בתו, שהגר"א כתב להוכיח שאינם כבנים מהגמרא בסוטה (מט.) וממדרש בראשית פרשת ויגש, אולם בגמרא ביבמות (סב:) מבואר שבני בנות הרי הם כבנים, כמו שאמר לבן ליעקב 'הבנים בני', אף שהם היו בני בנות [ועי' מה שהארכנו בזה לעיל שם].

**בן בן בנו**

ובבן בן בנו, כתב הש"ך (שם) שהוא חייב ללמדו, אולם השבות יעקב (ח"א סי' קעג) חולק, והוכיח מכמה מקומות דבן בן הבן אינו בכלל בניו, וכתב דמוכח כן גם בגמרא בקידושין (שם) שאמרו עד היכן חייב אדם ללמד בנו תורה, ואמרו כזבולון בן דן שלמדו אבי אביו, ועיי"ש ברש"י (ד"ה כזבולון) שפירש שלמסקנת הגמרא, מה ששאלו עד היכן חייב אדם ללמד בנו, היינו עד היכן חייב בדורותיו, ועל זה אמרו לבנו ולבן בנו, וא"כ מבואר להדיא שרק דור ג' חייב ללמד תורה, אבל דור ד' אינו חייב. וכמו שמבואר ברש"י (בראשית כא, כג) על הפסוק אם תשקר לי ולניני ולנכדי, דעד כאן רחמי האב על הבן. וכן כתב הגר"ז (הל' ת"ת אות ט) שאינו חייב לשכור לבן בן הבן. ועיי"ש שכתב הגר"ז דלענין הלכה בשל תורה הלך אחר המחמיר, לכך כל אדם צריך להחמיר לעצמו, אך אין לכוף לאחרים להוציא ממון בכפיה מספק [ולכך גם לאבי אביו אין לכוף].

## בברית, אם מת האב יברך אבי אביו 'להכניסו'

ומחמת דין זה דמחוייב ללמד בן בנו תורה, כתב רע"א (שו"ת קמא סי' מב) לחדש שאם מכניסים תינוק לברית ומת האב יברך אבי האב ברכת להכניסו בבריתו של אברהם אבינו, והוא עפ"י מה שביאר הלבוש (יו"ד סי' רסה) דברכת 'להכניסו' היא שבח וברכה לה' על העתיד, שמיום ההוא והלאה מוטל עליו כל מצוות האב על הבן, דמצוה לפדותו וללמדו תורה ולהשיאו אשה, וכיון שהברכה היא גם על זה דמחוייב ללמדו תורה, ממילא אם האב מת יברך אבי אביו, שהרי גם הוא מחוייב חיוב גמור ללמדו תורה.

## גודל החיוב ללמד בן חברו

ובענין החיוב ללמד בן חברו תורה, עי' בספר חסידים (סי' תתקמו) שאמרו חכמים המלמד עם הארץ תורה מבטל גזירות, ועי' בגר"א כאן שהאריך, והביא מתנא דבי אליהו דאם יש אדם שהוא מבין בד"ת יפרנס מתורתו (היינו שילמד מתורתו לאחרים) ג"כ, כדי שתרבה חכמתו לו, ומוסיפין לו עליה, וכל העושה כן אינו נמנע מן הטובה כו'. ובספר נדחי ישראל (פי"ד בהערה) האריך בגודל מעלת זה שהולך ומלמד תורה לעמי ארצות, ועיי"ש שכתב ז"ל, במקום שאין אנשים כל מי שירא וחרד לדבר ה' ירוץ לדבר מצוה הרבה הזו, ויעזרוהו מן השמים, אבל אם יחזיק בזה הגדול בתורה, יתקיים ויתגדל הדבר הרבה יותר, דיתחברו רבים לשמוע לקחו, ויורה להם הדרך ילכו בה והמעשה אשר יעשון, ועל ביטול תורתו אל ידאג כלל, דאיתא בתנא דב"א (פי"ג) דבשכר שמלמד תורה לרבים הקדוש ברוך הוא מפקח אותו ומוסיף לו חכמה ובינה, וכו', עכ"ל.

## כמה יתן מזמנו כדי ללמד אחרים

ובאגרות משה (אה"ע ח"ד סי' כו אות ד) כתב לדון כמה יתן מזמנו, ללמוד עם אחרים, שהרי בדיני קדימה הוא קודם לבנו, ומ"מ מחוייב ללמד גם לאחרים, וכתב שם שמסתבר שהוא כמו מעשר, שיתן עשירית מזמנו לזה, ואולי שרי ליתן חומש [ועיי"ש שהביא שהחת"ס ביאר, שמה שאמר ר"ע ואהבת לרעך כמוך היינו בענייני תורה ומצוות, שהרי לעניין עוה"ז הדין הוא שחייך קודמים. והאג"מ חולק, דודאי גם לעניין תורה חייו קודמים, כמו שמצינו כאן דהוא קודם לבנו, אלא דאף שאמר ר"ע דמצוה לאהוב חברו כמוהו, מ"מ לא ימסור נפשו בשבילו].

[סעיף ד] חייב להשכיר מלמד לבנו ללמדו, אבל לבן חבירו אינו חייב להשכיר. **הגה: וכייפינן ליה לשכור לבנו מלמד, ואם אינו בעיר ויש לו נכסים, אם אפשר לאודועי ליה מודיעים ליה ואם לאו יורדים לנכסיו ושוכרים מלמד לבנו.**

## אם צריך לספק לו מזונותיו כי שילמד

ובשו"ע הגר"ז (הל' ת"ת פ"א דין ז) כתב, שכמו שמחוייב ליתן שכר למלמד, כמו כן צריך ליתן כל הוצאות הלימוד, כגון לשכור מזונות לבנו ההולך ללמוד לפני רב שבעיר אחרת, ולהספיק לו כל צרכיו שם. וכן נראה ברש"י (קידושין כט: ד"ה אם היה) שכתב שיטריח אחר מזונות ויספיקנו.

אלא שכתב הגר"ז, שאף שמבואר בשו"ע שבשביל לשלם שכר למלמד יורדים לנכסיו, מ"מ לעניין זה שצריך להספיק מזונותיו, אין בית דין כופין על זה. וצ"ת למה לא יהא מחוייב לזה, דהא בלא זה לא ילמד, וא"כ מחוייב מדין ולימדתם אותם. וצ"ל דמיירי בגוונא שגם בלא שיתן לו מזונות ימשיך ללמוד, רק שיתקשה להשיג ממקום אחר, אבל באופן שבלא שיתן לו צרכיו לא ילמד, א"כ מחוייב הוא מן הדין ליתן לו, ואף יורדים לנכסיו. ולכאורה לפי"ז בזה"ז מחייבים את האב לשלם שכר לימוד בתלמוד תורה ובישיבה, דמחוייב הוא בזה בשביל שילך ללמוד.

## שכופין עליו לשלם ויורדים לנכסיו

וצריך להבין למה חייב לשכור מלמד, והב"י כתב דכיון דמבואר בגמרא בנדרים (לו.) דשרי למלמדי תינוקות מקרא ליטול שכר, וא"כ כמו שבכל המצוות כייפינן לאדם לקיים את המצוה, ה"נ במצוה זו ללמד את בנו כייפינן ליה ויורדים לנכסיו. ומבואר דיורדים לנכסיו מדין כפיה על המצוות.

## מאי שנא מצדקה דאין יורדים לנכסיו אלא בפניו

ומבואר ברמ"א שאם אינו בעיר יורדים לנכסיו, ומשמע שאין צריך שיהיה בפניו, וקשה דבשו"ע בהלכות צדקה (סי' רמח ס"א) כתב לעניין צדקה שיורדים לנכסיו דוקא בפניו. והנה בביאור הסברא שיורדים לנכסיו רק בפניו, מבואר ברמב"ן (ב"ב קעה:) דכל הדין לירד לנכסיו הוא משום שכופין על המצוות, ועד שאתה כופהו בגופו כפהו בממונו, וכתב הקצה"ח (סי' רצ סק"ב) דלא שייך דין זה רק בפניו, דשלא בפניו הרי לא שייך לכפותו, וא"כ אין לנו לירד לנכסיו. והקצה"ח (שם) ביאר בדעת הרמב"ן, דס"ל דליכא שיעבוד בנכסי מחמת חיוב המצווה, ולכך לא שייך לירד לנכסיו אלא מדין כפיה על המצוות, וזה שייך רק בפניו, וא"כ צ"ע למה כאן יורדים לנכסיו. וכתב שם לבאר דבאמת קיי"ל דכל שהוא מחוייב מחמת מצוה יש לו שיעבוד נכסים, ויורדים לנכסיו אף שלא בפניו, והטעם שבצדקה אין יורדים לנכסיו, הוא כמו שכתב הכס"מ (נחלות פי"א הי"א) דיש לומר שהוא מקיים מצוות צדקה במקום שהלך לשם.

אכן הקובץ שיעורים (ב"ב אות תרסח) כתב שאין ראיה שהוא משום שיש שיעבוד נכסים, מחמת חיוב המצווה, דשפיר יש לומר שיורדים לנכסיו רק מדין כפייה על המצוות, ואף שלא בפניו שייך לירד לנכסיו מדין כפייה.

## דעת הזכרון שמואל שהנכסין כערבים לקיום המצוות

ובספר זכרון שמואל (מכתבים סי' יח) כתב לבאר, שבאמת מדין כפיה על המצוות היה ראוי לירד לנכסיו, משום שעד שאתה כופהו בגופו כפהו בממונו, וזה שייך אף שלא בפניו, אלא דכיון שאין זה חוב ממון, ממילא אף שאתה לוקח ממנו את הממון בעל כרחו, מ"מ עדיין ישאר הממון שלו, ואיך נזכה בממון. וכתב לבאר עפ"י דברי הג' מיימוניות (פ"א מהל' ת"ת) דיורדים לנכסיו משום שנכסוהי דב"א ערבין ליה, וממילא כמו שבמקום שהלוה אינו משלם אז לוקחים מהערב, א"כ ה"נ במקום שהאדם אינו מקיים את המצווה, הולכים אל הערב שהם נכסיו, ולוקחים מהנכסים מדין ערבות. ובזה כתב לבאר למה כתב הרמ"א שאם אפשר מודעינן ליה, דהוא משום שאין תובעים את הערב תחילה, אלא צריך קודם לבא אל הלוה, ולכך חייבים להודיעו קודם, ורק באופן שאי אפשר אז לוקחים מהנכסים כדין ערב.

ובזה כתב ליישב מה שבריבית קצוצה מבואר בשו"ע (יו"ד סי' קסא ס"ה) אין יורדים לנכסיו, והיינו משום דאין שיעבוד נכסים [כדמוכח מהא דהיורשים אין צריכים להחזיר רבית שלקח אביהן, דלבריה לא אזהר רחמנא]. ולכאו' קשה למה לא נרד לנכסיו מדין כפייה על המצוות, ולפי מה שנתבאר א"ש, דמשום כפיה על המצוות אף שיכולים להוציא מידו את הממון, מ"מ עדיין יהיה הממון שלו, ורק מדין ערבות שייך לזכות בממון, וברבית כיון שאמרה תורה שאין היורשים מחוייבים לשלם, ע"כ שאין ערבות על הנכסים, ולכך לא שייך לכפות על זה ולירד לנכסיו.

וכעין זה מצאנו בחזו"א בפסחים (קיח סק"ה ד"ה כתוב עוד) שכתב דכשיש פקדון של גוי בבית הישראל, יכול לשרוף את פקדונו, דממון הנכרי מופקר לישראל במקום שהוא נכשל בממונו של הגוי לעבור עבירה. וא"כ כמו דאמרינן שהגוי ערב על מצות ישראל, ה"ה נכסיו של הישראל ערבים שהבעלים של הממון יקיים מצוות ה'.

## כשהוא עצמו יכול ללמדו, לכו"ע חייב מהדין לשכור לו

והחיוב לשכור לבנו מלמד, בפשטות הפוסקים נראה שהוא חיוב דאורייתא, אבל כבר הבאנו לעיל דברי הרדב"ז בתשובה שהוא רק מתקנת רבי יהושע בן גמלא. ובשו"ע הרב (הובא לעיל) מבואר דהוא עצמו מחוייב ללמד את בנו מן התורה, ולכך אם אינו מלמדו מחוייב לשכור לו מלמד שילמדו במקומו, ובזה נראה דלכו"ע הוא חיוב גמור, ורק באופן שאין האב יכול ללמדו, בזה שייך לדון אם החיוב לשכור מלמד הוא מן התורה או רק מתקנת רבי יהושע בן גמלא.

## עד כמה צריך ליתן משלו לשכור מלמד לבנו

ועד כמה צריך ליתן משלו, אם זה רק עד חומש מנכסיו, כמו בשאר מצוות דכתב הרמ"א (או"ח סי' תרנו) שנותן עד חומש מנכסיו, ודעת העמק שאלה (שאילתות יט אות ד) שגם בחיוב ללמד בנו תורה אינו חייב אלא עד חומש, ועי' בשבט הלוי (ח"ד סי' קכט) שהאריך בזה. אכן בליקוטי הלכות לח"ח (יומא לה.) כתב שלעניין לימוד תורה חייב ליתן כל ממונו, ולא שייך לומר בזה שלא יבזבז אלא עד חומש, דזה לא שייך לעניין תורה שהוא מחוייב לידע אותה והיא חייו לנצח. ובספר אהבת חסד (ח"ב פ"כ אות ד) הביא מהשיטה מקובצת בכתובות דאין איסור ליתן יותר בחומש בשביל מצוות ת"ת.

.