קושר ומתיר
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / מלאכות שהיה והטמנה / הרב מאיר קאופמן / מהדורא קמא

**מלאכת קושר ומתיר**

**עיקרי הדברים:**

**-קי"א: במשנה עד קי"ב. אביי, קי"ב: נודות יין עד קי"ג. אמר ר' יהודה אמר שמואל , - ע"ד: קשירה במשכן היכא הואי. - עירובין צ"ו: צ"ז. תוס' בעה"מ ומלחמות שם ושא"ר -עירובין ק"ב: קושרין נימא במקדש -שבת קנ"ז. שפוקקין וכו' -ע"ג. תוד"ה הקושר -סוכה ל"ג: ובהגהות אשר"י שם וטושו"ע ס' תרנ"א ובגר"א שם**

**-רמב"ם פ"י ה"א-ח ,טושו"ע ס' שי"ז**

א] מבואר בגמ' דאיכא קשר דאוריתא ואיכא קשר שאסור מדרבנן ואיכא קשר שמותר לכתחילה ושיטת רש"י רא"ש וטור דקשר לעולם אסור מדאוריתא ולזמן בינוני הוי מדרבנן ולקצת זמן מותר לכתחילה ובשיעור הזמן דהוי דאוריתא לשון הריטב"א וכן סתימת הראשונים שרק אם זה לעולם ושיטת רבינו ירוחם הובא בב"י שחצי שנה זה דאוריתא והב"י דייק מרש"י וכן נסתפק בזה בשו"ת מהר"ח או"ז ס' רט"ו וכן הוא בשיטה לר"ן בשם רבינו יונתן שזה שלושים יום והב"י הביא מהמהר"י אבוהב שדן ששמונה ימים זה דאוריתא והמ"ב בהקדמתו הכריע כשיטות שהוא עשוי לעולם

ובשיעור הזמן שאסור מדרבנן עיין ב"י שהביא דדעת המרדכי דעד ז' ימים מותר ודעת הכל בו וההגהות מימוני שזה יותר מיום אחד ורבינו ירוחם כתב שזה שלשה ימים והרמ"א נקט להחמיר שזה יותר מיום אחד ובבה"ל ס"ד כתב שבשעת הצורך אפשר להקל והגר"ז והח"א לא הקילו אלא בשעת הצורך ע"י עכו"ם

ב] ודעת הר"ח והרי"ף והרמב"ם שמדאורייתא אסור של קימא ומעשה אומן ומדרבנן אסור או קימא לבד או מעשה אומן לבד ואם זה לא קימא ולא מעשה אומן אין איסור כלל ומה חשיב לא של קימא בשעה"צ סק"ו וכן נקט הב"מ דכל דלא הוי לעולם אין איסור כלל אמנם הב"מ דייק מהט"ז וכן הוא בפשוטו בראב"ד פ"י ה"ג ובשלט"ג שגם לשיטתו אם זה יותר מיום אחד אסור מדרבנן ולהלכה הרמ"א כתב להחמיר כשני הדיעות דהינו שאסור אומן ולא של קימא ואסור אינו של קימא אם זה ליותר מיום אחד ועיין בה"ל בגדר מעשה אומן

ג]עיין יראים שלמד שהאיסור דרבנן הוא קשר שלא עושה לעולם אלא שלפעמים נמלך ומשאירו לעולם ומשמעות דבריו שמצב זה עצמו אסור מדרבנן ויש מקום לומר שזה גזירה אטו מקרה שיעשה לעולם והנה לדידן לכאורא אין מקור לאיסור זה אמנם המ"ב העתיקו להלכה והנה עיין גמ' לענין מפתח חלוקה ונודות שהיה מקום לאסור שמא ישאיר ורק כיון שלא רגילים להשאיר כמבואר ברש"י לכן מותר ומשמע שללא זה אסור וכן לענין חבל לפני פרה ע"ש ובתוס' ועיין גר"ז ס"י שביאר שזה המקור לדין היראים אם לא שנדחוק שזה בסתמא אבל אם דעתו מפורש להתיר כה"ג לא אסרו

והנה יש לעיין בקשר שלפעמים עושים אותו לזמן אבל וודאי לא לעולם האם הוא גם בכלל האיסור וברבינו ירוחם משמע שמותר וכן נקט הט"ז לענין רבנן שלכן היה מותר להם לסגור הסנדלים בשבת כי לפעמים היו עיפים ויושנים באמצע השבוע ומורידים אותם וכן פסק הגר"ז אמנם ברש"י ד"ה קיטרי וד"ה דרבנן מבואר שאסור ואולי זה רק בסתמא והמ"ב לא העתיק האחרונים הנ"ל

ד] יש לדון בעושה קשר שיתכן שזה לעולם ויתכן שזה לזמן האם יש איסור דאוריתא ויסוד הספק האם המחשבה שזה לעולם הוא האוסר או שאדרבא סתם קשר הוא אסור והמחשבה שיתיר זה מפקיע שם קשר ועיין אבני נזר שדייק מהגר"ז שזה איסור דאוריתא ובפשוטו מהגמ' לעיל ע"ד: שנקטה שהמשכן הוי אינו של קימא אפילו שזה יכול להיות יותר מחצי שנה ולרבינו ירוחם כה"ג זה של קימא ומבואר שכה"ג זה לא דאוריתא וכן משמע מהט"ז לענין ספק אם יום אחד או יותר שנקט להתיר והוכיח ד"ז מרש"י על סנדלי דרבנן שפותחים בשעת הטיט וכונתו לכאורא שאולי זה יבלה עד אז וכן עיין רבינו ירוחם לענין קשר הספנים שלפעמים מתירו לאחר ימים רבים ומשמע שאם לפעמים מתירו תוך ימים רבים אין בזה איסור דאוריתא אמנם עיין ב"י שדן האם שבוע זה דאוריתא והוכיח מרש"י שכתב שלפעמים משאירים שבוע או שבועים מבואר שזה דרבנן ומשמע שנקט שמצד שאולי יפתחו קודם זה לא סיבה להתיר

ויש מקום לחלק שאפילו אם לענין הדאוריתא זה אסור דכל שאין דעתו ברור להתיר זה לא מחסר בשם קשר אבל בדעתו להתיר אין לזה שם קשר אלא אם וודאי ישאיר וכן נקט הגר"ז וכן הוא בב"י בדעת רבינו ירוחם לענין נודות של יין ויתכן שזה תלוי בטעם האיסור האם כי זה דומה לקימא ולפ"ז יתכן שזה רק בודאי או שזה גזירה שיעשה כה"ג בקימא שא"כ אין סברא לחלק אמנם עיין לקמן שקשר מאכל בהמה שלא מחזיק מצד עצמו אין כאן איסור דרבנן ואם הגדר שמדרבנן לזמן זה כמו לעולם לכאורא היה צריך להיות אסור כאן וצ"ע

והנה שיטת רבינו אליהו שקשר תפילין צריך כל יום לקושרו והקשה על זה ר"ת [הובא תוס' מנחות ל"ה ועירובין צ"ז.] א"כ מה הגמ' אומרת שהמוצא תפילין לא קשורות לא יכול לקושרם הרי זה קשר שאינו של קימא והקשה במהר"ח או"ז ס' רט"ו הרי אולי הבעלים לא יבאו לקחת וזה ישאר לעולם ואז יעבור איסור דאוריתא ומבואר שנקט שזה מיתלא תלי וצ"ע

ה] עיין בה"ל תחילת הסימן לענין קשר שרגילים לעשותו לעולם והוא עושהו לזמן האם זה איסור דאוריתא ונקט שזה איסור דאוריתא וכן הוא בב"מ אלא שהוא כתב על דבר שרק מחמת איסור שבת עושהו לזמן ועיין בבה"ל הראיות והיה מקום לדחות שכה"ג זה דרבנן חמור ולא התירו גם במקומות שהתירו דרבנן אחרים

ו] עיין מ"ב סקל"ד שהיא מהכלבו שקשר שקושרים המכנסים לאבנט ומתירים כשהם בלים הוי של קימא ולכאורא זה דלא כט"ז לעיל

ז] יש לדון בגדר איסור קושר האם זה עצם עשית הקשר או שהמלאכה היא חיבור של שני דברים ובפשוטו מהדין שצריך שיהיה של קימא מוכח שיסוד הדין חיבור שני הדברים וכן מהא דהרמב"ם כתב שהפותל פתילים הוי קושר והרי וודאי שזה צורה אחרת מקושר ומשמע שזה מצד חיבור שני חלקים ויש שכתבו להוכיח מדברי היראים שקשר בסוף חוט אסור אמנם יתכן שזה חיבור של חוטים ובפשוטו יש כאן חיבור של שני חלקי החוט וכמבואר בשו"ע ס' ש"מ לענין תופר ועיין לקמן דמצאנו שעניבה כשר לתפילין ולא לשבת ולולב ומשמע ששם זה רק שם קשר משא"כ פה שצריך חיבור בין שני החלקים

אמנם בדין הרמב"ם שצריך קשר אומן יש לדון האם זה סברא שאז זה חיבור יותר אלים או שבאמת זה סברא שצריך שיצירת החיבור יעשה דרך פעולה חשובה שזה מעשה אומן והנה בלולב או כלאים לא מצאנו שצריך מעשה אומן ויתכן ששם צריך פחות חיבור אבל אם נימא שזה רק סברא בחשיבות היצירה א"כ א"ש שזה לא שייך בשאר דיני התורה ויתכן בזה נפק"מ דעיין לקמן בסוגיא דעירובין דכתבנו לדון דאם עושה קשר שמתכונן להתירו ולעשותו יותר חזק שיתכן דחשיב של קימא ויש לדון אם עושה של אומן ומתכונן להתירו ולעשות יותר חזק לא של אומן דאם נימא דהדין אומן הוא סברא בחיבור א"כ יהיה פטור ואם זה רק סברא בחשיבות היצירה יהיה חייב ודו"ק וצ"ע בזה

ח] בעיקר הדין קשר שאינו של קימא שאין בו איסור דאוריתא הנשמ"א ביאר שזה מדין אינו מתקיים וצ"ע דהרי בעלמא אם אדם בונה ובדעתו לפרק וודאי הוי בונה וצ"ל שתמיד דנים שהתוכנית לא יכלה להגדיר שהבנין לזמן אלא יש כאן בנין גמור אם תוכנת לפרק אבל בקושר העשיה לזמן היא מעצם המלאכה ולכן כל שעושה ע"מ לפרק דנים שהבנין מלכתחילה הוא לזמן וצ"ע דהרשב"א כתב שדנים כל דבר לפי ענינו וכאן משמע שדבר שצריך את עצם הקשר לזמן חשיב של קימא וכן עיין ראבי"ה ס' ר"ו וכן הוא בגליון מהרש"א ס' ש' ס"ה דקשר שאינו של קימא גם בכלאים מותר וכן הוא בב"ח שם ס"ד ועין בזה לקמן ושם אין דין מלאכתו מתקימת אמנם הראב"ד הובא בשיבולי הלקט חולק על זה ועיין ראב"ד פ"י ה"ג שאם קשר אם חבל שלא מחזיק הוי אינו של קימא והמ"מ השיג שפה מצד הקשר רוצה שיהיה של קימא ואם הדין מצד אינו מתקיים לכאורא אם זה מצד עצמו גרע מאשר מצד שדעתו להתיר אמנם לפשטות שזה לא חסר בכלאים ובלולב ובחליצה וכדלקמן סק"י וכן בציצית בהכרח שזה סברא מיוחדת לענין שבת וצ"ל שזה מחסר בחיבור אלא שזה רק סברא לגבי החיוב בשבת ולא בשאר דיני התורה וצ"ע

והנה יש לדון האם זה רק מחסר בחיבור שבין שני הדברים הנקשרים אבל לא בשם קשר או שכה"ג שאין בכחו לחבר זה גם לא חשיב קשר והנה שיטת רבינו אליהו שקשר תפילין צריך לקושרו בכל יום והקשה ר"ת א"כ זה קשר שאינו של קימא ותירץ בהגהת מרדכי פ"ק דחולין דמיגו דהוא קשר לענין תפילין הוא קשר לענין שבת והנה בתפילין אין דין חיבור אלא מעשה קשר ואם בשבת החיסרון רק מצד החיבור א"כ מה שייך מיגו ומבואר שזה מחסר בשם קשר ויתכן שר"ת חולק על זה ואינו מוכרח עוד יתכן שאם צריך כל ים לקשור א"כ מסתבר שיסודו החיבור שבדבר ולא מציאות הקשר וצ"ע

וברמב"ן וריטב"א עירובין צ"ז נקטו שקשר מרופה שזה לא קשר לענין שבת לענין תפילין זה כשר אפילו אם עניבה פסול אמנם ברשב"א שם נסתפק שלצד הגמ' שעניבה פסול בתפילין ה"ה קשר רפוי

ט] עיין מהרי"ל דיסקין קו"א ס"ה סקל"ה שהעושה קשר שצריך אותו לקצת זמן אלא שלא מתכונן להתירו כיון שיזרוק הדבר הוי אינו של קימא ולכאורא הרי אם החיסרון מצד החיבור א"כ כאן זה חיבור לעולם וצ"ל שזה סברא בחשיבות הקשר ולכאורא זה סברא רק לענין שבת וצ"ע מהראשונים שדימו לתפילין ועיין לעיל והגרשז"א הוכיח דלא כדבריו מרש"י סוכה ל"ג שקשר של לולב הוי של קימא אפילו שלאחר סוכות אין לו בזה ענין עוד שמעתי להוכיח מהדין של נימא של כינור בעירובין שוודאי יזרוק החוט לאחר שבת כמבואר בגמ' שזה לא מנגן יפה וכן מוכח מהמהר"ח או"ז שהקשה במוצא תפילין שזה של קימא גם לרבינו אליהו כי אולי הבעלים לא יבוא והרי אין לו ענין בקשר אלא עד שיגיע לביתו ואולי במקום שוודאי יותר ואינו לעולם ולענין זמן אין לו ענין אלא יום אחד מותר וזה תלוי בגדר האיסור בדרבנן ועיין רש"י קנ"ז.: ודו"ק. ועיין במהרי"ל דיסקין שזה משאצל"ג וצ"ע הרי צריך הקשר. ועיין

י] יש לדון האם בכלאים וציצית יש חיסרון של אינו של קימא ובפשוטו בציצית זה אותו חיבור כמו כלאים דהרי משם לומדים הדין חיבור בציצית והנה הראבי"ה ס' ר"ו וכן בגליון מהרש"א יור"ד ס' ש' ס"ד בשם שו"ת באר עשק נקטו לענין כלאים שצריך של קימא וכן הוא פשטות השו"ע כמבואר בב"ח שם ולכאורא לפ"ז לא קשה מה שהקשה הפמ"ג שבנקרע הציצית בשבת יעשה ע"מ להתירו אמנם בשיבולי הלקט החדש הלכות כלאים הביא ראיה מהגמ' נ"ד שלא יקשור גמלים זה בזה ויכרוך והרי זה וודאי אינו של קימא אלא שיתכן שזה רק דרבנן והנה לעניין לולב וודאי עוזר אינו של קימא דתמיד הדרך לפתוח להחזיר למים או להחליף ערבות אמנם מצד זה יתכן שזה כמו אחרי שזה בלה שזה לא חיסרון אמנם צ"ל שגם אם חסר בחיבור זה רק סברא לענין שבת או כלאים שצריך חיבור גמור אמנם לולב לא צריך חיבור גמור אלא שצ"ע א"כ שיועיל עניבה וצ"ע ויותר ניחא אם נימא שבכלאים וודאי חיבים גם באינה של קימא

י"א] הגמ' לעיל ע"ד אומרת שבתפירה חייב רק אם קשר והיראים הקשה א"כ שיתחיב גם משום קושר והוכיח מזה שקשר אחד זה לא קשר כלל ולמד מזה לענין כלאים וציצית הובאו דבריו במרדכי פ"ד ובהגהות אשר"י בסוכה פ"ג והנה יש לדון האם זה חיסרון מצד אינו של קימא או שזה לא קשר כלל ונפק"מ האם מדרבנן אסור לעשותו ובשלט"ג משמע שיש איסור דרבנן אמנם הגר"ז וכן משמעות הגר"א בס"ה שאין בזה איסור כלל ויתכן נפק"מ בקשר בחוט ברזל שזה מחזיק ואינו מוכרח דיתכן דחשיב דלא הקשר מחזיק

י"ב] עיין גמ' קנ"ז. שקושרין לצורך מצוה ובר"מ מבואר שיש כאן היתר על איסור דרבנן ועיין בית מאיר ובמ"ב שהביא חולקים וצ"ב לפ"ז מה החידוש במשנה ובמגילת ספר ביאר שכאן הפתיחה לא מעצם שימושו ויש שביארו ששם זה מאכל בהמה כמבואר ברש"י וזה יפתח לאחר זמן וכה"ג עוזר שאין לו צורך אלא עד סוף השבת וכסברת המהריל"ד לעיל וא"כ וודאי יש חידוש שכה"ג הוי אינו של קימא והנה בגמ' איירי באינו של קימא ויש לעיין בקימא ואינו מעשה אומן ועיין גמ' סוכה ל"ג: לענין הותר האגד של לולב שאוגדו כאגודה של ירק וצ"ע לר"מ שיעשה קשר לא של אומן ועיין ערל"נ שם שהקשה כן ויתכן דשם זה כר"י שעניבה קשר וה"ה אם זה לא אומן כמבואר ברמב"ן בעירובין או כמבואר שם בשיטת ריב"ב שלרבנן זה לכתחילה כאגודה של ירק ובאמת הר"מ השמיט הבריתא שם והנה בסוגיא דעירובין צ"ע למה שלא יקשור לא של אומן ושל קימא ומשמע שכה"ג לא הותר לצורך מצוה ועיין ברמב"ן שם במלחמות

י"ג] בר"מ פ"י ה"ד מבואר שקשר במאכל בהמה שעומד להיפתח מותר לקושרו והיה מקום לומר שזה לשיטתו שמותר אינו של קימא אבל לרש"י שאסור לזמן ה"ה כאן אמנם הכלבו העתיק את רש"י וגם את זה וצ"ל שכאן זה לא יכול להיות לעולם גרע ועיין לעיל סק"ד ולדעת הר"מ יתכן שאם יעשה מעשה אומן יהיה אסור

י"ד] מבואר בס' התרומה שנעלים שמורידים פעם בשבוע זה אסור מדרבנן כדין קשר לזמן ומבואר שאין כאן ההיתר כיסוי הכלים וכן מוכח מרש"י ביצה ל"א: ובטעם הדבר אם נימא שהאיסור עשית הקשר ולא החיבור שבזה א"כ החילוק פשוט ואם נימא שהחיבור הוא האיסור צ"ל כיון שקשר זה דרגת חיבור פחותה מבניה בזה אין חיסרון של כיסוי הכלים עוד יתכן ששם הגדר שזה נהיה אחד וכאן מספיק חיבור ולא צריך אחד והראבי"ה למד מקושר להתיר תופר שאינו אלא ליום ומשמע כנ"ל

ט"ו] עיין מ"ב סקכ"א שהביא מחלוקת אחרונים בקשר שעשאו הכובס עד שיחזור לבעליו האם זה מותר וצ"ב הסברא להתיר והגרשז"א ביאר כי זה קשר חד פעמי ולא חוזרים וקושרים וצ"ב הסברא ולשון הפוסקים דכל הסברא שזה עומד להיפתח מיד ויתכן שיש צד שזה יפתח מיד ולגבי האיסור דרבנן זה מספיקעוד יתכן ע"פ המהריל"ד לעיל ולענין דרבנן זה וודאי סברא וכנ"ל

ט"ז] הרמ"א החמיר שקשר ע"ג קשר הוי מעשה אומן ויש שנקטו שרק אם זה מהודק דרק אז זה יכול להחזיק שהרי זה המעלה של מעשה אומן ובמ"ב סקכ"ג מובא שאם עשה קשר עניבה וזה נהיה קשר ע"ג קשר מותר לפותחו אפילו שאת העניבה עשה לשבוע כיון שקשר זה לא היה דעתו חשיב שזה אינו של קימא וכה"ג אפשר לסמוך להקל שזה לא קשר וצ"ע ועיין חזו"א שכה"ג לא נהגו להחמיר וברמ"א מובא להתיר לפותחו במקום צער אמנם עדין צ"ב הרי למעשה זה עומד להיות שבוע ומשמע שזה תלוי בשעת הקשירה

י"ז] עיין מ"ב סק"ז וכ"ג דכל קשר שמותר לפותחו מותר לנתקו ומשמע שללא זה אסור אפילו אם לא מתיר במקום הקשר וצ"ע הטעם דלכאורא מתיר זה רק דרך הפרדת הקשר ואולי מדובר שחותך במקום הקשר

**סוגיא דעירובין צ"ו: צ"ז. ובגדר קשר עניבה**

י"ח] מבואר בגמ' דנחלקו תנאים במוצא תפילין חדשות האם מותר להכניסם ומבואר בגמ' שנחלקו האם חוששים שזה קמיע ובפשוטו חדשות אין בזה קשר ותוס' נקטו שגם ישנות אין אלא שניכר הקשר וצ"ע למה שזה לא יאסר מצד שאסור לעשות קשר ועיין תוס' תירוץ אחד שגם ללא קשר שזה פסול לתפילין זה דרך מלבוש עוד תירצו שעושה עניבה ואפילו לר"י מותר דמסתמא דעתו להתיר העניבה לאחר שבת והוי אינו של קימא והרמב"ן תירץ שעושה עניבה ואם עניבה פסולה בתפילין עושה קשר רפוי שזה אסור רק מדרבנן דהרי זה כמו אינו של קימא והוא כשר בתפילין עוד תירץ לגאונים שלא עושה מעשה אומן וכונתו שהתירו כאן איסור דרבנן לצורך מצוה

ולשון שני הגמ' אומרת שההבדל אם זה קשור והאיסור מצד עשית קשר ונחלקו האם יש כאן איסור עשית קשר והגמ' שואלת שיעשה עניבה והגמ' מוכיחה מכאן שעניבה פסולה בתפילין ואביי אומר שזה ר"י לשיטתו שעניבה גופא קשירה הוא והנה לאביי ר"מ לשיטתו שעניבה זה לא קשירה וס"ל שזה כשר בתפילין אמנם לצד הראשון שעניבה פסולה צ"ע המחלוקת ולתוס' יתכן שס"ל לר"מ שהוי דרך מלבוש גם ללא קשר וכנ"ל אמנם הרמב"ן במלחמות וברשב"א וריטב"א ביארו שעושה קשר רפוי שזה לא קשר של קימא וזה אסור מדרבנן ופה שזה לצורך מצוה התירו והוסיפו שר"י שס"ל שעניבה אסורה ה"ה קשר רפוי

אמנם מבואר בראשונים שכוונתם קשר רפוי זה הדין שיכול להתירו באחת מידיו וזה ר"מ לשיטתו ומפורש כן בלשון הרשב"א [ולפ"ז מבואר שכך קי"ל] ומבואר עוד בראשונים שזה כעין החיסרון של אינו של קימא וברמב"ן כתב שזה כ"ש והנה צ"ע במה שכתבו הראשונים שר"י שמחייב בעניבה ה"ה בקשר רפוי הרי הגמ' אומרת שעניבה זה עדיף אמנם עין רשב"א וריטב"א שמבואר שבעניבה עצמה יש מצב שזה רפוי וזהו הפשטות וגם בזה ר' יהודה אסר [וצ"ע מנ"ל שזה דאוריתא] וכל צד הגמ' להתיר עניבה לר"מ זה רק עניבה מהודקת ולא רפויה אבל רפויה וודאי זה גם בכלל ההיתר של יכול להתירו וכו' ודו"ק

י"ט] ולעניין הלכה הריטב"א רשב"א ראב"ד וכן חכמי לוניל פסקו כלשון השני שלא חוששים לקמיע והריטב"א פס"ק כר"מ שמותר כי אפשר קשר רפוי וזה רק ר"י לשיטתו שעניבה אסורה והראב"ד פ"ב דציצית כתב שר"י לשיטתו שעניבה אסור ומשמע שפסק שעניבה כשרה בתפילין אמנם בהלכות שבת כתב שאסור להכניס בגלל איסור קשר ומשמע שפסק שעניבה פסולה בתפילין ולפ"ז נחלקו בקשר רפוי וקי"ל כמשנתינו שזה אסור והרשב"א כתב לבאר משנתינו שאסור א. שכמו שעניבה פסול לתפילין כך קשר מרופה ב.שעניבה פסולה בתפילין וקשר מרופה כשר אבל לא רצו להתיר שמא יעשה חזק ג.שבאמת הלכה כר"מ שמותר להכניס ע"י קשר מרופה או עניבה אם זה כשר

והרי"ף והרמב"ם פסקו כלשון הראשון שאסור מצד שחוששים שזה קמיע ומבואר שמצד קשר אין חיסרון והטעם הגר"א ביאר שעניבה כשרה בתפילין והרי מותר עניבה בשבת והרמב"ן ביאר שעושה קשר רפוי או שאינו מעשה אומן שזה כשר בתפילין ואין בזה איסור דאוריתא

והנה לדעת הרשב"א שקשר רפוי פסול בתפילין לצד שקשר עניבה פסול יש לעין האם גם בדעתו להתיר זה כך או שדוקא כאן שזה מצד עצם צורת הקשר אבל אם זה רק מצד שדעתו לפתוח חסר רק בחיבור אבל אין זה ענין לתפילין וכן מסתברא אמנם האבני נזר נקט שזה לא טוב ונפק"מ לשואל מחברו שלא יעזור לקשור לפי מידתו ליום אחד אמנם גם לדבריו הרי הגר"א פסק שעניבה כשרה בתפילין וגם לרמב"ן והריטב"א שנסתפקו נקטו שמרופה מועיל אפילו שלשבת זה לא קשר וגם לרשב"א יתכן דלא כאבני נזר הנ"ל והמנהג להקל בזה

כ] בתוס' מבואר שעניבה לר"י אפילו שאסור כאן שמסתמא עומד לפתוח זה לא קשר לענין שבת וצ"ב למה למסקנא אינו כן ואולי זה לא עומד להיפתח ודוחק שהרי אם הגמ' סברא בתחילה שזה עומד לפתוח זה לא משתנה ואולי קשר שעומדים לפותחו שיהיה יותר חזק לא חשיב שזה לא של קימא ולא מסתבר

כ"א] הנה בגמ' קי"ב: הגמ' דנה עניבה לר"מ האם מותר כי זה ניתר באחד בידיו או שכאן זה מהודק וזה אסור ובריטב"א נקט שתנא דמתניתין ס"ל להתיר עניבה א"כ כ"ש שיתיר יכול להתיר באחד בידיו אבל הר"מ והיראים ועוד ראשונים פסקו שאסור גם ביכול להתירו באחד מידיו ולכאורא זה נגד הגמ' שדנה שעניבה זה יותר מאחד בידיו וכן הוא בפסקי הרי"ד וריא"ז וצ"ל שבעניבה יש שני סברות לדון א. שזה לא קשר כלל ב.לר"מ הרי זה יכול להתירו באחד מידיו וביחס לסברא זו דנה הגמ' האם זה סברא על עניבה ולהלכה קי"ל שעניבה זה לא קשר מטעם שזה לא צורה של קשר והנה בתוס' מבואר לא כך ובהכרח שס"ל כריטב"א ולכאורא כל הראשונים שדנו שלר"י שעניבה אסורה ה"ה קשר מרופה ולרבנן מותר כמו עניבה חזינן שזה לא חיסרון בצורת הקשר דאל"כ זה לא ענין למרופה שזה צורת קשר רגיל ולפ"ז לכאורא בהכרח כריטב"א שלמאי שקי"ל שעניבה מותר ה"ה יכול להתירו ודו"ק

ולכאורא נפק"מ בנידון הנ"ל באם יש קשר בחוט העניבה שאז אי אפשר לפותחו האם זה אסור דאם זה סוג חיבור שהוא לא קשר מסתבר שגם כה"ג אבל אם זה סוג חיבור שחסר בקימא א"כ עכשיו שזה קימא אסור ובפרט לשיטות שעניבה ע"ג קשר אסור

כ"ב]מבואר בגמ' צד שלענין תפילין עניבה זה טוב וצ"ע למה לענין לולב וחליצה נקטו חלק מהראשונים שזה לא טוב וצ"ל שזה לא קשר לענין לחבר שני דברים ולא לענין השם קשר ולפ"ז צ"ע ההגהות מרדכי שכתב שמיגו שזה קשר לענין תפילין הוי קשר לשבת הרי כאן רק צריך שם קשר ופה צריך סוג קשר של חיבור וצ"ל שמה שדעתו להתיר זה מחסר בשם קשר וצ"ע. שמעתי

כ"ג] נחלקו תנאים האם קשר עניבה אסור וקי"ל שמותר וברא"ש פ' מצות חליצה כתב שגם לענין חליצה זה לא טוב ולכאורא למד שאין לזה שם קשר וכן הוא ביש"ש שם דהרי קשר שיכול להתירו באחד מידיו זה וודאי טוב כמבואר בירושלמי שצריכה להתיר ביד ימין וכן קשר מרופה כמבואר בשו"ע ס' קס"ט סכ"ח אמנם לכאורא לראשונים שהחיסרון שזה קשר חלש א"כ זה סברא לענין שבת וזה דומה לרפוי או יכול להתירו באחד מידיו

כ"ד] **ולענין עניבה ע"ג קשר** דעת המרדכי הובא בט"ז ומ"א שאסור והרמ"א ס"ה סתם להיתר כאגודה ועיין ביאור הגר"א ובמ"ב שם והנה בפשוטו רק אם קשר אחד הוי קשר אלא שיש חיסרון של קימא כה"ג אפשר לדון שזה של קימא אפילו דרך דבר חיצוני דהינו עניבה שזה לא קשר וכן ביאר באבני נזר ס' קע"ט אמנם יתכן שזה לא מוכרח דאולי כה"ג בצירוף שניהם זה קשר ועיין ביאור הגר"א אבן העזר ס' קצט סעיף כ"ח שלענין חליצה צריך קשר ועליו עניבה ואפילו שלשבת זה לא קשר ומבואר שבכל אופן זה עדיף מעניבה וצ"ע

**והנה דנו בכריכה ע"ג קשר** האם זה אסור ובפשוטו זה אותו נידון אמנם עיין ס' תרנ"א לענין לאגוד לולב דהגהות אשר"י פ"ג הביא מהיראים שצריך קשר ע"ג קשר ושהראבי"ה חולק וס"ל שמועיל כריכה ע"ג קשר וכן לעניין ציצית ומפורש שס"ל שכה"ג זה קשר ולפ"ז בשבת יהיה אסור ועיין ד"מ שנקט שמותר ועיין ביאור הגר"א שם

והנה לכאורא בכל עניבה או כריכה ע"ג קשר הרי אם יוציא את הדבר שעליו זה כרוך כגון הלולב זה יפתח מיד ומבואר שזה לא חיסרון ולכאורא צ"ל שזה מצטרף לקשר ולפ"ז להוציא הדבר האגוד יהי אסור ורולי זה לא דרך התרה ונפק"מ לקשר עניבה על הצואר שכשזה על האדם אי אפשר לפותחו וכשה לא על האדם הוא נפתח כקשר עניבה שעל האדם יהיה אסור לעשותו ולא על האדם מותר אמנם ללובשו יהיה מותר אפילו שזה עושה הקשר כיון שזה לא דרך קשירה וצ"ע בכ"ז ועיין אורחות שבת ויש מקום לדון שכל הדין שגם אם יוציאו הוי קשר כל זה אם המטרה לקשור הדבר שאז זה מצטרף כגון באגד על הלולב אבל בעניבה על הצואר שאן הענין לקשור הצואר כה"ג זה לא מצטרף וממילא אין זה קשר כלל וצ"ע

והנה יש לדון האם אותו נידון בקשר ע"ג כריכה ובביאור בגר"א הנ"ל משמע שזה אותו נידון ומוכח שהנידון שכריכה וקשר ביחד זה שם קשר ולא שהעניבה והכריכה שלמעלה נותנת לתחתון שם קשר דהיום הוא מחזיק דרך דבר חיצוני דפה זה לא שייך אמנם עיין ראבי"ה דמבואר דס"ל דקשר ע"ג כריכה אפילו שבכלאים אסור כי יש כאן חיבור אבל בשבת מותר ובכריכה ע"ג קשר אסר בשבת ובהכרח שרק התחתון הוא האסור וכריכה זה לא קשר