בענין מוקף גויל
קטגוריות: ש_ס / מ מנחות / סת_ם - הרב משה יפהן / חבורות

**בענין מוקף גויל.**

מבואר בגמרא דאמר רב יהודה אמר רב כל אות שאין גויל מוקף לה מד' רוחותיה פסולה. והנה מבואר בגמרא בשם רב אשיאן בר נדבך משמיה דרב יהודה דניקב תוכו של ה' כשר יריכו פסול וביארו האמוראים דבירכו דהיינו רגל הימני של הה"א אם נשתייר כשיעור אות קטנה כשר ובתוכו אפילו לא נשתייר כשיעור אות קטנה כשר. ומבואר ברש"י שני לישנות לישנא קמא ביארה דתוכו של ה' היינו רגל הפנימי. ול"ב ביארה דהיינו חלל הה"א דהיינו הגויל החלק שהוא תוכו של ה"א. ובפשוטו יש לעיין, מהו סמיכת המימרות ובפשוטו המכוון הוא דהסמיכות הוא משום שבדברי רב יהודה מבואר דאף על גב דניקב האות ואינה מוקפת גויל כשר ובא ללמדנו גדרי מוקף גויל.

והקשה הבית יוסף סימן לב סקט"ז על הטור שם. . שהטור פסק את דברי הגמרא. והקשה מדוע ניקב הירך אם נשתייר כשר הרי ליתא לשיעורא דמוקף גויל. ותירץ ב' תירוצים, **א'** דדינא דמוקף גויל נאמר רק שלא תהא מדובקת האות לחברתה וכן הוציא מדברי רש"י ד"ה ד"ה שאין הגויל. ובפשוטו כוונתו דממילא בנקב שאין האות מדובקת לחברתה משום שיש נקב לא שייך פסולא דמוקף גויל. **ב'** דהחילוק הוא דדינא דמוקף גויל נאמר רק בשעת כתיבה וכאן דניקב לאחר שעת כתיבה זה כשר.

והנה יש לעיין, מדוע דינא דמוקף גויל יאמר דווקא בשעת כתיבה. ונראה דיש לחקור, האם דינא דמוקף גויל הוא דין בצורת האות שצריכה להיות מוקפת גויל או מהלכות כתיבת ס"ת וכמו שס"ת צריך ליכתב גויל כך נאמרה הלכה בכתיבתו והנה אם זהו הלכה בס"ת אתי שפיר יותר דתאמר הלכה בכתיבה דכך היא צורת הכתיבה שיהא מוקף גויל.

והנה באמת יש לדון מהו המקור לדינא דמוקף גויל התוספות גיטין כ: ד"ה לא צריכה דמעורה מבואר בדבריהם דנלמד מדין וכתבתם כתיבה תמה אמנם בב"ח בסימן לב סעיף ד מבואר דילפינן לה מהלל"מ.

והפמ"ג שם במשבצות זהב סק"ח תלה , את שני התירוצים של הבית יוסף במחלוקת התוספות והב"ח, דאם ילפינן מוכתבתם אם כן זהו הלכה בכתיבה ואם ילפינן מהלל"מ הוי דין בצורת האות. ואז צריך להגיע לתירוץ הראשון שההלכה היא שהאותיות לא יהיו מדובקות זב"ז ויל"ע בזה. [ומכל מקום צ"ל דאע"ג דהדרשא נאמרה בתפילין ומזוזה ילפינן ס"ת מיניהו בק"ו וכמו שמבואר במרדכי שהביא את רבינו שחה שדין מוקף גויל נאמר רק בתפילין ומזוזה דשם נאמר וכתבתם וחזר בו רבינו שמחה משום שגויל הוא רק בס"ת ומבואר בלשון רב יהודה שהדין נאמר בדברים שנכתבים על גויל והיינו ס"ת. ובהכרח שלומדים ק"ו מתפילין ומזוזה לס"ת. ובהכרח דרש"י לא למד דילפנן דין זה מוכתבתם דהרי לרש"י לגבי חיסרון אותיות מבואר דנוהג רק בתפילין ומזוזה. ובהכרח דרש"י או דלמד דין זה מסברא או מהלל"מ.]

והנה בדברי הטור עצמו **בפשוטו** נראה, דסבר כהתירוץ השני דלא דיבר מענין דיבוק האותיות כלל אלא כתב הדין בתפילין בתחילת סימן ט"ז שצריך להיות מוקף גויל ולא כתב רק דצריך ליזהר שהאותיות לא יהיו דבוקות זב"ז.

והנה לכאורה בירושלמי מבואר דלא כהבבלי במגילה פ"א ה"ט ר' זעירה בשם רב ניקב נקב בירכו של ה"א אם גורדו ונשתייר שם ירך קטנה כשר ואם לאו פסול, ר' זעירה בשם רב חסדא היה גימל מכלה את הגויל אם גורדו ונשתייר שם ירך קטנה כשר ואם לאו פסול. ר' זעירא בשם אשאיין בר נידבה ניקב נקב באמצע בי"ת אם היה הגויל מקיפו מכל צד כשר ואם לאו פסול, א"ר זעירא אתייא דר"ח כרב ופליגא אדאשיין. ובפשוטו ביאור הירושלמי הוא דצריך להיות מוקף גויל הה"א גם אם ניקב לאחר שעת כתיבה ולכן צריך לגרד את הה"א מעל הנקב שיהא מוקף גויל וכן בג' צריך לגרד כדי שיהא מוקף גויל ומבואר דמוקף גויל אינו דווקא בין האותיות. והנה ברב אשיין מבואר דלא מהני לגרד את תוך הב' ומבואר בירושלמי דבעינן שיהא מוקף גויל בתוכו גם כן.

והנה יש לעיין מהו שורש המחלוקת האם ניתן לגרד את האותיות או לא דמדוע לרב אשיין לא ניתן להכשיר את הב' על ידי שיגרדו במקצת את הב' ותהא מוקפת גויל ולדעת רב ניתן וכן בהא ובגימל.

ולכאורה היינו יכולים להבין דהמחלוקת היא כך, האם הדין דמוקף גויל הוא דין באות והביאור הוא דהכתב אינו רק הכתב השחור אלא גם הלבן ואם יוצר את הלבן גם על ידי חקק הוי חק תוכות. או שהוא דין בס"ת ואם כן זה דין שכך יהיה הכתב אבל האות נחשבת השחור ולא הלבן ומהני לחוק את הקף הגויל. אמנם לפי"ז יהיה קשה המשך הירושלמי. דעיי"ע בהמש"ד הירושלמי חבריין אמרי אתיין דאשיאן כרבי יוחנן דתני עירב את האותיות אית תניי תני כשר אית תניי תני פסול רב אדא בר שמעון בשם ר' יוחנן מ"ד כשר מלמטן מ"ד פסול מלמעלן כגון ארצנו תפארתנו ארצך צריכה תפארתך צריכה, ובפשוטו המכוון בירושלמי הוא דאם הוא נוגע מלמעלה כגון שהו בתחילת כתיבתה נגעה בנ' לא מהני לר"י חקק ואם זה נוגע מלמטה כגון בארצנו תפארתנו שהו נוגעת למטה בסוף כתיבתה בנ' אז מהני חקק והנה יש להקשות דאם לא מהני בלבן כלל חקק מאי שנא.

ונראה דיש לבאר באופן אחר את מחלוקתם. דקשה הא דמבואר בירושלמי דרבי יוחנן הוא כרב אשיאן דלא מהני גירוד והנה בכל אופן אם זה למטה מהני גירוד ויל"ע דאם כן מדוע לא מהני גירוד בב' ובג' ובה"א דמאי שנא. ונראה לבאר את מחלוקתם באופן אחר דשייך להבין את שורש מחלוקתם היא האם על ידי החקק אנו רואים את הכתוב ככתב חדש או דזהו אותו כתב אלא דעכשיו דינו הוא דהוא מוקף גויל והנה סברו רב ורב חסדא דהגם דעכשיו משתנה צורת האות דהיא יותר דקה או פחות גבוהה מכל מקום זהו אותה אות ואין זה אות חדשה אמנם רב אשיאן ורבי יוחנן סברו שזהו צורה חדשה שלא אות שאינה כפי שהייתה בשעת כתיבתה ואם כן זהו נחשב עשייה חדשה של אות והוי חק תוכות. ופסול. ורק בארצנו תפארתנו שסוף האות כבר נגמרה ואדרבה אם היא תמשך היא תפסל בזה אמרינן דמה שממשיך האות הוא כמאן דליתא ועיקר האות היא עד החיבור. וממילא על ידי הגירוד אין זה נחשב כאות חדשה ובזה מבואר הספק בירושלמי ארצך צריכה שהך מאמצעה ולמטה התחברה לצ' והשאלה היא האם נחשב שכבר נגמרה צורת האות של הך שהרי אם היא תמשך תיפסל או דלמא כיוון דלכתחילה אין זה צורת האות אז זה לא נחשב שעד שם צורת האות ויפסל ופשטות דברי הירושלמי דבעינן מכל מקום לגרד כדי שיהא הכשר כדי שבקריאה יוכלו לקרוא אלא דבדין של חק תוכות לא נחשב חק תוכות כיון דעיקר צורת האות כתובה. והנה יש לעיין לגבי הג' דהרי שם גם נאמר את אותה סברא דמה שממשיך את הג' עד הקלף למטה אין זה מצורת האות. ויש לדון בזה דעיין בפני משה שביאר דבג' איירי שהגג של הג נדבקת לתחילת הגויל. אמנם גם אם איירי בסופו של ג' יש לחלק בין אם האות מדובקת לאות אחרת שאז חסר כאן בעצם צורת האות ולכן אמרינן דהאות נגמרה לפני שנדבקה באות אחרת לבין אם האות סיימה את הגויל שאז רק חסר מההלכה של מוקף גויל אבל אין זה משנה בעצם את צורת האות. ולכן אמרינן שהאות נחשבת ג' עד למטה ואם יגרור נחשב שעושה אות חדשה.

ועיין הרשב"א בשו"ת ח"א סימן תרי"א הביא את דברי הירושלמי, וגרס שם מ"ד כשר מלמטן מ"ד פסול מלמעלן כגון ארצנו תפארתנו צריכה וביאר ז"ל ולפי גירסא זו נראה לי פירוש מלמעלה פסול לפי שעד שלא נעשית אות נפסדה צורתה והלכך אם בא לגרור הרי זה כחק תוכות ופסול שלא נעשית אות מעולם עד עכשיו שהוא גוררו, אבל כשנדבקו מלמטה כגון של תפארתנו וארצנו אחר שנגמרה צורת האות הוא שנדבקה ומתחלתה כשרה היתה ואם בא עכשיו לגוררה אין זה כחק תוכות, והלכך אפילו אינו גורר כל שהוא יכול לגרור כשר כר' זירא דאמר כל הראוי לבילה אין בילה מעכבת, אבל ארצך תפארתך שהכף דבוקה באמצעות רגלה עם התיו בהא איכא ספקא, דאיכא למימר דאף היא אינה אות עד שיגמר רגל שבה לגמרי ופסול ואיכא למימר דאינה אלא כלמטה וכשר כך נראה לי עכ"ל.

באמת יש לעיין, אם כוונת הרשב"א היא כדבאירנו בירושלמי דיותר מטין דברי הרשב"א דהחילוק של ארצינו תפארתינו הוא לדידן ולא כרב אשיאין אלא דגם לדידן דמהני הגירוד זהו רק היכן שנעשית צורת האות מתחילה ואז יש חיסרון ובזה מהני הגירוד אפילו לשנות צורת האות דעדיין שמה עליה לבין אם מתחילת צורתה נדבקה באחרת דאז האות השנייה מעולם לא היה לה צורת אות ולא יועיל בה הגירוד דהוי חק תוכות כיוון דמעולם לא היה בה צורת אות רק על ידי החקק. והנה עיין שם בדברי הרשב"א דביאר דאנו פוסקים כרב ורב חסדא ולא כאשיאיין ואח"כ הביא ארצינו תפארתינו אמנם דברים קשים דהרי בירושלמי משמע דרבי יוחנן הוא כאשייאן ודלא כרב חסדא ורב. ולפי"ז לרב חסדא ורב בכל גוונא מועיל החקק ונחשב שיש כאן אות הגם שמדובק ורק לרבי יוחנן ואשייאן התחדשה הלכה זו ששינוי באות נחשב כאות חדשה. אמנם להדיא ברשב"א לא משמע כן אלא דהבין דחלק זה הוא גם לדידן. עיין בזה היטב.

ובבלי מבואר דלא כהירושלמי דהרי בניקב ירך הה"א מבואר בבבלי דתלוי בשיעור אות קטנה ואין כלל דין דישאר מוקף גויל למעלה מהנקב. ולפי הל"א ברש"י מבואר בבבלי דגם ניקב כל תוכו כשר אפילו ליתא כלל למוקף גויל בתוכו.

והנה לפי שני התירוצים של הבית יוסף לכאורה שני המחלוקות הא בהא תליא או דהבבלי יליף דדין מוקף גויל הוא רק בדיבוק אות באות או דהוא רק בשעת כתיבה וכשניקב לאחר הכתיבה ליתא לדינא דמוקף גויל.

והנה לפי"ז קשה קושיא עצומה על הטור ובעקבותיו על השו"ע. דהנה הם פסקו לגבי ניקב תוכו של ה"א שיש אומרים שהוא כשר ובירושלמי פליג ופסל ולפיכך יש לפסוק ונחלקו מפרשי הטור מהו כוונתו בלפיכך האם הכריע דלמעשה יש לפסול משום שבבלי נחלקו הגירסאות אם דיבר בזה והירושלמי פסל בהדיא ולכן הכריע הטור לפסול או דרק ביאר דלפי הירושלמי הוא פסול עיין שם בב"י ב"ח דרישה וכו'. אמנם צ"ע גדול דלגבי הדין של ניקב ירכו של ה"א פסק כפשיטות דהבבלי דלא בעינן שיהא מוקף גויל ולא הביא דהירושלמי פליג דבעינן לגרד מעלה ההא או דעל כל פני שישתייר שיעור שניתן לגרד. ויש לעיין דלפי שני התירוצים של הבית יוסף הרי שני השאלות הא בהא תליא ואם באחד הכריע כהבבלי ממילא כך היא ההכרעה גם בשאלה השנייה ואיך חילק הטור ובעקבותיו השו"ע ביניהם. ועיין בט"ז סימן ל"ב סקי"ד שעמד בזה ונשאר בצ"ע.

ועיין בנודע ביהודה קמא יו"ד סי' ע"ה מה שכתב ליישב ודבריו דחוקים. ועיין בבית הלוי בקונטרס על סת"ם ד"ה והנה בעיקר הסברא שכתבנו בדעת הטור. מה שיישב. ועיין בביאור הלכה סימן לב סט"ז ד"ה ואח"כ נפסק מה שהביא מדרך החיים. אמנם דבריהם קשים מאד להולמם בבית יוסף. וגם חידושו של הבית הלוי לכאורה זה מהלך חדש ואינו בכלל שני הדרכים של הבית יוסף. ועדיין צ"ע בזה.

הנה להלכה פסק השו"ע בסימן ל"ב סקט"ז כתירוצו השני בבית יוסף דאם ניקב לאחר הכתיבה זהו כשר אמנם אם מתחילתו לא היה מוקף גויל פסול ומבואר דסבר דמוקף גויל אינו רק דיבוק האותיות. עיי"ש. ודיבוק אותיות הביא בסעיף י"ח אמנם עיי"ש בביאור הגר"א דהמכוון הוא על שעת כתיבה אמנם אם נדבק אח"כ אז זה כשר וכמו בניקב. אמנם בחידושי רע"א ודבר משה סברו דבנדבקה אות לאות נפסל גם אם נעשה אח"כ. ויש לעיין מהו החילוק כיוון דלכאורה שני הדינים ילפינן מדין דמוקף גויל.

באמת בהאי ענינא יש לעיין ברמב"ם דלגבי תפילין ומזוזות בפ"א מתמ"ס פסק לגבי תפילין ומזוזות וצריך ליזהר בכתיבתן שלא תדבק אות לאות שכל אות שאין העור מקיף לא מארבע רוחות פסולה. ומשמע שנאמר דין היקף גויל. ומשום כן צריך זהירות בדיבוק האותיות אמנם בפ"כ שהזכיר דברים הפוסלים בס"ת כתב רק שדיבוק אות באות פוסל ולא הזכיר דינא דמוקף גויל. וצ"ע.

עוד עיין בתוספות גיטין כ: ד"ה לא צריכא שדנו התוספות האם בגט נאמר דין דמוקף גויל ועיין שם ברמב"ן בפנים מה שדן בזה ודו"ק. ועיין באו"ז הלכות גיטין סי' תשט"ו דנקט דפסול זה נאמר בגט דאין זה כתיבה ובספר התרומה סי' קיג כתב דגם בגט הדין כן שלא יהא נוגעת בחברתה משום דלא מקרי אות כשנוגעת בחברתה.

הנה הקרבן העדה ביאר את דברי הירושלמי באופן אחר במעורין שנכנס השפיץ של הל' לתוך חלל אות ה' מעליו אבל לא נגעו ועיין בזה בתוספות שם בגיטין וברמב"ן שם ויל"ע מדוע סבר הרמב"ן לפסול בזה יותר מאשר בנוגעין. להלכה פסק השו"ע סימן ל"ב סעיף כ"ח דיש ליזהר בזה ומשמע דאין זה פוסל בדיעבד.

והנה הגרי"ז הקשה על הרמב"ם בפ"ז מס"ת ה"ד שמבואר כיצד היא כתיב נאה בס"ת ואחד מהדברים הוא שיניח כחוט השערה בין אות לאות והקשה הגרי"ז דאם לא הניח תיפוק ליה דפסול משום הקף גויל ואין זה רק דין דכתיבה נאה.

עיין במרדכי סי' תתקנב דחילק בין למעלה ללמטה דרואים את הדבוק כאילו ניטל וזהו החילוק בין למעלה ללמטה. וצ"ב מדוע שהכל כאילו ניטל ולא רק אותו משהו שנוגע באחר. ועיין במראי מקומות שציינו לדברי האו"ז ושם מבואר שהוי ספק אפילו שאות נכתבה על גבי אות כל שהיא ניכר ויש לעיין לדבריו מהו דינא דמוקף גויל.