=ו - מיעוט קורה למעלה מכ_
קטגוריות: ש_ס / יג עירובין / עירובין - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / מחיצות מהדו_ב

**סימן ו**

**בדין מיעוט קורה למעלה מכ'**

**א**

א] **עירובין ד' ב',** הי' גבוה מכ' אמה ובא למעטו וכו' רחבו בכמה, רב יוסף אמר טפח, אביי אמר ארבעה, לימא בהא קא מיפלגי, דמ"ד טפח קסבר מותר להשתמש תחת הקורה, ומ"ד ד' קסבר אסור להשתמש תחת הקורה.

**ופירש"י,** ז"ל, מ"ד טפח קסבר מותר להשתמש תחת הקורה, דאמר חודו החיצון יורד וסותם וכו', ומ"ד ד' קסבר אסור להשתמש תחת הקורה, דחודה הפנימי יורד וסותם וכו', עכ"ל.

**והתוס'** שם דקדקו מדבריו דלהך לישנא כו"ע ס"ל דקורה משום מחיצה, ואפ"ה ס"ל לרב יוסף דסגי במיעוט טפח, ועיי"ש שכתבו דהא דלא אמרינן דהו"ל מחיצה לפחות מד', הוא משום דהוי דופן אלא שבא למעטו, ובתור"פ כתב דהך לישנא ס"ל דלא אמרינן בזה דאין מחיצה לפחות מד', כיון דמדינא סגי בג' מחיצות, אלא דמדרבנן אצרכוה קורה, וע"כ די לנו בטפח, עיי"ש.

ב] **והנה** באידך לישנא אמרו, דכו"ע קסברי מותר להשתמש תחת הקורה, ובהא קא מיפלגי מר סבר קורה משום היכר ומר סבר קורה משום מחיצה, ופירש"י, ז"ל, ומ"ד ד' קסבר קורה המתרת במבוי טעמא משום מחיצה, דאמרינן חודה החיצון יורד וסותם, ואמרו רבנן דבטפי מכ' לא אמרינן יורד וסותם, וכיון דל"ה מיעוט ד', הוי מחיצה העשוי' לפחות מד', וקיי"ל בכל דוכתא דמחיצה שאינה ראוי' לד' לאו מחיצה היא, עכ"ל.

**ובתור"פ** שם כתב לדעת רש"י, דהני תרי לישני פליגי בהך דינא, דלישנא קמא ס"ל דאף דקורה משום מחיצה מ"מ לא אמרינן בזה דאין מחיצה לפחות מד', ולישנא בתרא ס"ל דאם קורה משום מחיצה אמרינן בזה דאין מחיצה לפחות מד'.[[1]](#footnote-2)

ג] **והגאו"י** כתב דמד' רש"י משמע דטעם פלוגתת תרי לישני בזה היא בטעם הא דל"מ קורה למעלה מכ' אף דקורה משום מחיצה, דלישנא קמא ס"ל דאף ביותר מכ' אמרינן דיורד וסותם, וכל הא דל"מ הוא משום דליכא היכר, ואף דקורה משום מחיצה בעינן נמי היכר, וכמש"כ המהרש"א, וע"כ סגי במיעוט טפח דעי"ז איכא היכר, ולישנא בתרא ס"ל דהא דל"מ קורה למעלה מכ' למ"ד דמשום מחיצה, אי"ז משום דבעינן היכר, אלא הוא משום דביותר מכ' לא אמרינן דחודו יורד וסותם, וע"כ לא סגי במיעוט טפח, דאין מחיצה לפחות מד', וכ"כ בחי' בית מאיר, וכ"נ בד' הקר"א.

**אך** הנה בד' תור"פ מבו' דלא בזה הוא דפליגי הני לישני, אלא פליגי אם מהני הא דמדינא ל"ב למחיצה זו כלל, דלא נימא בזה דאין מחיצה לפחות מד', וכנ"ל.

**ולכאו'** נראה מדבריו דס"ל, דאף לל"ק הא דל"מ קורה למעלה מכ', הוא משום דביותר מכ' לא אמרינן דיורד וסותם, וע"כ מן הדין הי' לנו להצריך בזה מיעוט ד', דאין מחיצה לפחות מד', והא דלל"ק סגי במיעוט טפח הוא משום שהקילו חכמים בזה, - דאי נימא דהא דל"מ קורה למעלה מכ' הוא משום דליכא היכר, וכאשר כ"ה מבו' בפירש"י שלפנינו בד"ה מ"ד טפח, לכאו' אין לדון בזה כלל משום הא דאין מחיצה לפחות מד', שהרי אף למעלה מכ' ליכא גריעותא בהמחיצה עצמה, וכל הא דל"מ הוא משום דליכא היכר, וכל דאיכא היכר טפח סגי בזה.[[2]](#footnote-3)

**ב**

ד] **והנה** האבנ"ז בסימן רפ"ט הק' בהא דלמ"ד דקורה משום מחיצה סגי במיעוט ד"ט דהוי מחיצה העשוי' לד', דמ"מ היאך ניתר עי"ז כל המבוי, הרי לגבי שאר המבוי לאו מחיצה היא.

**ועיי"ש** שכתב דיש לפרש בזה לפמש"כ האהעו"ז לקמן פ"ט א', דכל הא דבעינן מחיצה רביעית, הוא רק כשנפרץ המבוי למקום האסור, אך כל שנפרץ למקו"פ סגי בג' מחיצות, וע"כ הכא כיון שמיעט ד' ואותם ד"ט הסמוכין לרה"ר הותרו, ממילא ניתר שאר המבוי בג' מחיצות, שהרי הוא מופלג מרה"ר ד', ואינו פרוץ לרה"ר אלא לאותם ד"ט שהותרו בקורה, והרי המבוי נפרץ למקום המותר לו, עכ"ד.[[3]](#footnote-4)

ה] **אמנם** צ"ע בזה, דהנה דעת רש"י ודעימי' לקמן ו' א', דמבוי עקום צריך לב' פתחיו לצד רה"ר לחי או קורה וצוה"פ לעקמומיתו, דפילוש שהוא מפולש לחבירו הוי כמפולש לרה"ר, ומבו' דאף דאם עשו צוה"פ לאחד מן המבואות בפתחו לרה"ר ולחי בעקמומית, ה"ז מועיל להתיר למבוי זה, מ"מ אכתי חשבינן להמבוי השני כמפולש לרה"ר, ואינו ניתר אלא ע"י שיעשו לו צוה"פ בפתחו לרה"ר או בעקמומיתו.

**ונתבאר** במק"א? דנתחדש בזה, דלא אמרינן דכל מבוי אינו פתוח אלא למקום הסמוך לו, וממילא דכל שתיקנו מבוי א' תו לא חשיב המבוי השני כלל כפתוח לרשות האסורה, ולי"ב דין תיקון כלל, - אלא לעולם חשבינן דכל מבוי פתוח בעקמומיתו לרה"ר, וכמש"כ רש"י דפילוש שהוא מפולש לחבירו הוי כמפולש לרה"ר, וע"כ אף אחר שתיקנו מבוי אחד, אכתי חשבינן להמבוי השני כפתוח לרה"ר ואית בי' דין תיקון, ולא מצינו לדון אלא דיועיל לו התיקון שבראש חבירו, ובזה נתחדש דאין תיקון זה מועיל לו.

**ולפ"ז** יש לתמוה במש"כ האבנ"ז דא"צ שתועיל הקורה עצמה להתיר את כל המבוי, אלא אף אם אינה מתרת אלא את הד"ט הסמוכים לה, תו ממילא ניתר כל המבוי, כיון דהוא פרוץ לרשות המותרת, - דא"כ מ"ט במבוי עקום צריך תיקון בעקמומית, הרי אף דהתיקון שבראש המבוי השני אינו מועיל למבוי זה, מ"מ כיון דהמבוי השני מתוקן, נמצא דמבוי זה אינו פתוח לרשות האסורה.

**ג**

ו] **והנה** בטעם הא דביותר מכ' לא אמרינן יורד וסותם, מבו' בד' הגאו"י בסוגיין, דאי"ז כלל משום דאין הקורה ניכרת למעלה מכ', אלא הוא דין בפנ"ע מדיני מחיצות, דביותר מכ' לא אמרינן יורד וסותם, וכ"כ הגאו"י לעיל ג' א', ועיי"ש שכתב לפ"ז דלהך מ"ד ל"מ קורה למעלה מכ' אף בדאיכא אמלתרא, דכיון דביותר מכ' לא אמרינן יורד וסותם, כי אית לה אמלתרא מאי הוי, עכ"ד.[[4]](#footnote-5)

**אמנם** צ"ע בזה, שהרי בגמ' לעיל שם אמרו דהא דמהני אמלתרא מתניתא היא, ואי נימא דלמ"ד דקורה משום מחיצה ל"מ אמלתרא, הרי תיקשי לדידי' מהך ברייתא דתניא דאם יש לה אמלתרא א"צ למעט.

ז] **והקר"א** בסוגיין מסיק, דמה שאמרו חכמים דלא אמרינן יורד וסותם למעלה מכ', היינו משום דבתקרה שהיא למעלה מכ' דלא שלטא בה עינא, לא אמרינן יורד וסותם, ואשר ע"כ שפיר מהני בזה אמלתרא, דכל דאיכא אמלתרא שלטא בה עינא, ואמרינן בזה יורד וסותם.

**ולכאו'** המכוון בזה, דהא דביותר מכ' לא אמרינן יורד וסותם, הוא משום דכל דהויא התקרה למעלה מכ' דלא שלטא בה עינא, לא חזינן לה כתקרה דמקום זה, ולי"ב לדינא דיורד וסותם, וע"כ שפיר מהני בזה אמלתרא, דכל דאיכא אמלתרא ושלטא בה עינא, חזינן לה כתקרה דמקום זה, ויש בזה לדינא דיורד וסותם.

**אך** צ"ע בזה, דלכאו' לפ"ז הי' הדין נותן דדינא דלמעלה מכ' תליא במקום הקורה, וכל שהקורה במקומה ל"ה למעלה מכ', וחשבינן לה כתקרה על מקום זה, אית בה לדינא דיורד וסותם, והויא מחיצה מעליא כלפי כל המבוי, ומ"ט בעינן מיעוט ד', ועי' בשפ"א שעמד בכעי"ז.

ח] **ואמנם** הנה הריטב"א בריש סוכה כתב, דהא דלמ"ד דקורה משום מחיצה ל"מ קורה למעלה מכ', הוא משום דבעינן מחיצות הניכרות,[[5]](#footnote-6) וניחא בזה הא דמהני בזה אמלתרא, דכל דאיכא אמלתרא ושלטא בה עינא, הו"ל מחיצות הניכרות.

**ולפי** דבריו מתפרש היטב הא דבעינן מיעוט ד', שהרי כלפי מקום דחללו יותר מכ' דאין המחיצה דפי תקרה ניכרת שם, ל"מ גדירת הפי התקרה, וע"כ הו"ל כמחיצה לפחות מד'.

**ד**

ט] **אמנם** צ"ע בזה, דהנה הרא"ש לקמן פ"ח סימן ז' הק' ע"ד רש"י דאף בקורה שאינה רחבה ד"ט אמרינן דפי תקרה יורד וסותם, דא"כ נמצא דקורה הוי מחיצה גמורה מדינא, וא"כ מ"ט קורה שהיא למעלה מכ' אמה ימעט, ומבו' מדבריו דפשיטא לי' דאמרינן יורד וסותם אף בקורה שהיא למעלה מכ',[[6]](#footnote-7) ולפ"ז הרי בע"כ דהא דל"מ קורה למעלה מכ' אף למ"ד דקורה משום מחיצה, הוא משום דגם לדידי' בעינן היכר.[[7]](#footnote-8)

**וקשיא** לפ"ז, דמ"ט דלישנא בתרא דס"ל דלמ"ד דקורה משום מחיצה בעינן מיעוט ד' משום דאין מחיצה לפחות מד', הרי אף קורה למעלה מכ' הויא מחיצה מעליא, וכל הא דל"מ הוא משום דליכא היכר, וא"כ כל דמיעט טפח תחת הקורה דאיכא היכר, מ"ט אין הקורה מתרת.

י] **ולכאו'** צ"ל בזה, דאף דמדינא אמרינן פי תקרה ביותר בכ', והא דל"מ קורה למעלה מכ' הוא משום דבעינן היכר, מ"מ כיון שהצריכו חכמים היכר, הרי דכל שהיא למעלה מכ', ביטלו חכמים לעיקר המחיצה, וע"כ הוא דבעינן מיעוט ד"ט שיהא זה מחיצה למקום ד'.

**אך** לכאו' אין הדברים מתישבים, שהרי תניא לעיל ג' א' דאם יש לה אמלתרא אפי' גבוהה יותר מכ' אמה א"צ למעט, ובע"כ מזה דאף אם ביטלו חכמים לעיקר המחיצה דקורה כשהיא למעלה מכ', כ"ז הוא בדליכא היכר, אך כל דאיכא היכר, לא ביטלו חכמים להמחיצה, וא"כ הרי הדין נותן, דכל שמיעט תחת הקורה ואיכא היכר, שפיר איכא תורת מחיצה על הקורה, והדק"ל דמ"ט אמרינן דל"מ אלא כשמיעט ד"ט משום דאין מחיצה לפחות מד'.[[8]](#footnote-9)

**ה**

יא] **והנה** לקמן בסוגיין פליגי אמוראי כשהי' פחות מי' טפחים וחקק בו להשלימו לי', דדעת רב יוסף דבעינן שיהא משך החקק ד"ט, ודעת אביי דבעינן שיהא ד' אמות, ומפרשינן התם דפליגי אם משך מבוי ד"ט או ד' אמות.

**ובפירש"י** שם כתב, ז"ל, רב יוסף דבעי לעיל טפח, הכא בעי ד', דהתם דאיתי' לדופן ולמעוטי קאתי, בהיכר בעלמא סגי, הכא דהשתא הוא דמשוי לי' דופן, בין לרב יוסף ובין לאביי בעינן דליתחזי האי דופן לשיעור הכשר אורך מבוי שלם וכו', עכ"ל.

**ובפשוטו** מש"כ רש"י דהא דהכא סגי במיעוט טפח הוא משום דאיתי' לדופן וכו' "ובהיכר בעלמא סגי", היינו דכיון דאף למעלה מכ' הויא מחיצה מעליא, וכל הא דל"מ הוא משום דליכא היכר, ע"כ סגי במיעוט טפח דעי"ז איכא היכר.

**אך** קשיא בזה, דבזה לא נתישב אלא הא דלדעת רב יוסף סגי הכא בטפח והתם בעינן ד"ט, אך אכתי תיקשי הא דלדעת אביי סגי הכא בד"ט והתם בעינן ד' אמות, שהרי ללישנא בתרא הא דבעינן הכא ד"ט, הוא משום דביותר מכ' לא אמרינן יורד וסותם וע"כ בעינן מיעוט ד"ט דאין מחיצה לפחות מד', וכיון דאף קורה למעלה מכ' ל"ה מחיצה, א"כ מ"ט הכא סגי בד"ט והתם בעינן ד' אמות, וכבר עמד בזה הנצי"ב במרומי שדה, עיי"ש.[[9]](#footnote-10)

יב] **וביותר** יש להעיר בזה בד' תור"פ לקמן שם שכתב, ז"ל, דלעיל היו המחיצות חשובות, אלא שהם למעלה מכ' "דל"ה הקורה הכירא" ובעבור זה פסלינהו רבנן, ומשו"ה סגי בטפח, עכ"ל.

**ומבו'** להדיא בדבריו דכל הא דל"מ קורה למעלה מכ', הוא משום דל"ה הקורה הכירא, וע"כ הוא דסגי במיעוט טפח, ולכאו' זה דלא כמש"נ לעיל סק"ג ללמוד מדבריו בסוגיין, דלל"ק דמודה רב יוסף דקורה משום מחיצה, הא דל"מ קורה למעלה מכ' הוא משום דלמעלה מכ' לא אמרינן יורד וסותם, וע"כ מן הדין הי' לנו להצריך מיעוט ד', משום דאין מחיצה לפחות מד', ואלא שהקילו חכמים בדבר.

**ו**

יג] **ונראה** די"ל בזה, לפמש"נ בסימן ה' דאף דגם למ"ד דקורה משום מחיצה ל"מ אלא בדאיכא היכר קצת, מ"מ לאו היינו דההיתר הוא ע"י צירוף תרתי דהמחיצה וההיתר, אלא עיקר ההיתר הוא ע"י שהמבוי גדור ברוח הרביעית ע"י המחיצה, ואך דהצריכו חכמים במחיצה זו היכר, וכל דאינה עושה היכר, אין הכשר מחיצה עלי', עיי"ש.

**ולפ"ז** יש מקום לומר, דמש"כ רש"י דאמור רבנן דבטפי מכ' לא אמרינן יורד וסותם, לאו היינו דהוא דין בפנ"ע בדינא דפי תקרה יורד וסותם דביותר מכ' לא אמרינן יורד וסותם, דלעולם עיקר הא דל"מ קורה למעלה מכ' הוא משום דליכא היכר, וכמו שפירש"י בלישנא קמא, וכמש"נ לעיל סק"ט וסקי"ב ללמוד מד' הרא"ש ותור"פ, ואך דלאו היינו דאף בכה"ג דליכא היכר יש עלי' תורת מחיצה, ואך דל"מ משום דבעינן גם היכר, אלא היינו דכל דליכא היכר, אין הקורה מועלת לגדור כלל, וזהו שכתב רש"י דביותר מכ' דליכא היכר לא אמרינן בה יורד וסותם.

**ויש** לסייע לזה ממש"כ תור"פ לקמן בסוגיין, ז"ל, שהם למעלה מכ' דל"ה הקורה הכירא "ובעבור זה פסלינהו רבנן", עכ"ל, ומשמע דהא דבעינן היכר קצת, היינו דהמחיצה דהקורה אינה מועלת אלא כשהיא עושה היכר, ובלא"ה אין תורת מחיצה עלי', וע"כ כל שהקורה למעלה מכ' וליכא הכירא, פסלו רבנן את מחיצת הקורה.

יד] **ולפ"ז** נראה דמה"ט הוא דס"ל להך לישנא דאף דכל הא דל"מ קורה למעלה מכ' הוא משום דליכא היכר, מ"מ אמרינן בזה דאין מחיצה לפחות מד"ט, וע"כ לא סגי במיעוט טפח.

**והטעם** בזה הוא, דאמנם אי נימא דהא דלמ"ד דקורה משום מחיצה בעינן היכר קצת, היינו דההיתר הוא ע"י צירוף המחיצה וההיכר, ומלבד תורת המחיצה שבזה, בעינן שיהא גם היכר, הרי דכיון דלדין ההיכר סגי במיעוט טפח, אין מקום להצריך שימעט ד"ט.

**אך** לפמש"נ דהא דבעינן היכר קצת, אי"ז דין בפנ"ע דבעינן גם היכר, אלא היינו דאין המחיצה מועלת אלא כשהיא עושה היכר, וכל כח הגדירה דהמחיצה הוא רק כשהיא עושה היכר, י"ל דע"כ בעינן שיהא היכר בכל מקום הגדירה דהמחיצה, ובלא"ה אינה מועלת לגדור מקום זה, וע"כ כיון דאין מחיצה לפחות מד', בעינן שימעט ד"ט.

טו] **ונראה** לפ"ז דבזה הוא שנחלקו תרי לישני בסוגיין, דלישנא קמא ס"ל דכיון דכל הא דל"מ המחיצה דקורה למעלה מכ' הוא משום דבעינן היכר קצת, סגי לזה במה שהיא עושה היכר במקומה, דעי"ז יש לה הכשר מחיצה, ול"ב שתעשה היכר בכל מקום הגדירה דהמחיצה, ולישנא בתרא ס"ל דכיון דאין מחיצה לפחות מד', וכל הכשר המחיצה הוא כשהיא גודרת ד"ט, ע"כ כל דליכא היכר בכל הד"ט, אין לה הכשר מחיצה, ולדעת תור"פ בסוגיין לכו"ע הי' לנו להצריך מיעוט ד"ט, וכל הא דלל"ק סגי במיעוט טפח, הוא משום שהקילו חכמים בכך.

טז] **ולפ"ז** נראה, דמש"כ רש"י לקמן בסוגיין לחלק בין מיעוט דקורה למעלה מכ', לבין חקק בקורה למטה מי', מתישב אף לדעת אביי דבקורה למעלה מכ' בעי מיעוט ד' משום דאין מחיצה לפחות מד', - והיינו משום דשאני קורה למעלה מכ', דליכא פסול בגוף המחיצה, וכל הא דל"מ הוא משום דאין עלי' תורת מחיצה אלא כשהיא עושה היכר, וכל שהיא עושה היכר בשיעור ד"ט, דזהו השיעור דיש עלי' תורת מחיצה, תו הוי מחיצה מעליא וה"ה מועלת לכל המבוי, ומשא"כ בקורה למטה מי' דהוי הגריעותא בגוף המחיצה, בעינן לחקוק כשיעור משך מבוי.

**ובזה** מתפרש הא דמהני מיעוט ד"ט להתיר לכל המבוי, ולא אמרינן דלגבי שאר המבוי לאו מחיצה היא, שהרי ביסוד הדין אף קורה למעלה מכ' הויא מחיצה גמורה, וע"כ כל שהיא עושה היכר בשיעור ד"ט דזהו שיעור מחיצה, הויא מחיצה מעליא, וה"ה מועלת להתיר לכל המבוי.

**ז**

יז] **המאירי** בסוגיין הביא בשם הראב"ד שפירש במה שאמרו דמר סבר קורה משום היכר ומר סבר קורה משום מחיצה, דהיינו דלמ"ד דקורה משום מחיצה סגי במיעוט טפח, ולמ"ד דמשום מחיצה בעינן מיעוט ד' דאין היכר בפחות מד'.

**ופשוט** דהראב"ד לטעמי' אזיל, דהרשב"א וש"ר כתבו בשמו דגריס בלישנא קמא, דמ"ד טפח קסבר אסור להשתמש תחת הקורה, ומ"ד ד' קסבר מותר להשתמש תחת הקורה, ולפ"ז הרי דבהך לישנא שאמרו דכו"ע מותר להשתמש תחת הקורה, יש להצריך היכר ד', וע"כ בע"כ לפרש דמה שאמרו דמר סבר קורה משום היכר ומר סבר קורה משום מחיצה, היינו דלמ"ד דקורה משום היכר בעינן מיעוט ד', ולמ"ד קורה משום מחיצה סגי במיעוט טפח.[[10]](#footnote-11)

יח] **ולכאו'** מד' הראב"ד יש ללמוד דהא דלמ"ד דקורה משום מחיצה ל"מ קורה למעלה מכ', אי"ז משום דבעינן גם היכר, דא"כ מ"ט סגי במיעוט טפח, הרי אין היכר פחות מד',[[11]](#footnote-12) אלא הוא דין בפנ"ע דלא אמרינן יורד וסותם ביותר מכ', ובזה הוא דס"ל דסגי במיעוט טפח דהקורה במקומה ל"ה למעלה מכ', ובכה"ג אמרינן יורד וסותם, ותו הוי מחיצה מעליא לכל המבוי, וע"כ לי"ב משום הא דאין מחיצה לפחות מד', וכמש"נ לעיל סוסק"ז לדון בזה.[[12]](#footnote-13)

יט] **אמנם** האמת יורה דרכו דדברי הראב"ד מתפרשים בע"א, דהנה הרשב"א בסוגיין כתב, ז"ל, קורה משום מחיצה, וחודו החיצון סותם, והראב"ד ז"ל פי' משום מחיצה משום פתח, עכ"ל.

**ובפשוטו** הי' נראה דמש"כ הראב"ד דקורה משום מחיצה היינו משום פתח, היינו דזהו עיקר מה שאמרו בכ"ד דקורה משום מחיצה, דאי"ז משום מחיצה ממש, אלא הוא משום פתח.

**אך** לכאו' אי"ז מתישב בד' הרשב"א, דמשמעות דבריו, דלדעת הראב"ד דקורה משום מחיצה הינו משום פתח, אי"ז משום דחודו יורד וסותם, והרי לקמן ח' ב' אמרינן דלמ"ד דקורה משום מחיצה היינו דחודו יורד וסותם.

**ובע"כ** מזה, דלעולם מודה הראב"ד דמה שאמרו בכ"ד דקורה משום מחיצה אי"ז משום פתח, אלא הוא מחיצה גמורה משום דחודו יורד וסותם, ואך דס"ל דמה שאמרו הכא קורה משום מחיצה, אי"ז דומיא דעלמא, אלא הכא המכוון הוא דקורה משום פתח, - ואך דצ"ב דמנלי' להראב"ד דמה שאמרו הכא דקורה משום מחיצה, אי"ז מתפרש כמו בשאר דוכתי דהוא מחיצה גמורה דחודו יורד וסותם.

כ] **ונראה** פשוט דהראב"ד לטעמי' אזיל, שפירש דהא דתלינן לה הכא אם קורה משום היכר או משום מחיצה, היינו דלמ"ד דמשום היכר בעינן מיעוט ד' דאין היכר פחות מד' ולמ"ד דמשום מחיצה סגי במיעוט טפח, וע"כ ס"ל דאין לפרש דמה שאמרו דקורה משום מחיצה, היינו דהיא משום מחיצה גמורה דחודו יורד וסותם, דא"כ הרי הא דל"מ למעלה מכ', הוא משום דבעינן היכר קצת, והי' לנו להצריך מיעוט ד', דאין היכר פחות מד', וגם י"ל, דאף אם הוא דין בפנ"ע דלא אמרינן יורד וסותם למעלה מכ', ודאי דיש להצריך מיעוט ד', דאין מחיצה לפחות מד'.

**וע"כ** פירש הראב"ד דמה שאמרו הכא דקורה משום מחיצה, היינו משום פתח, וכדעת רב בריש פירקין, ולפ"ז הרי דהא דל"מ קורה למעלה מכ', הוא משום דלמעלה מכ' לא מיקרי פתח, וע"כ שפיר סגי במיעוט טפח, שהרי הא דלמעלה מכ' לא מיקרי פתח, תליא בחלל הפתח עצמו, שהרי אף היכא דהקורה היא למטה מכ', מ"מ לפנים מן הקורה שהוא פרוץ עד לרקיע הוי חללו יותר מכ', והיינו משום דהא דאין פתח למעלה מכ', היינו דהפתח עצמו במקומו הוא למעלה מכ', (וכאשר כן הוא גם בפתחו של היכל, דהחלל לפנים מן הפתח הי' יותר מכ'), וע"כ אין מקום כלל להצריך שימעט לפנים מן הקורה, וז"ב.[[13]](#footnote-14)

1. והנה בחי' הגרע"א הק' על מש"כ התוס' בדעת רש"י, דלל"ק אף למ"ד דקורה משום מחיצה סגי במיעוט טפח ולא אמרינן דאין מחיצה לפחות מד', דא"כ מ"ט הוצרך התרצן לומר דמר סבר קורה משום היכר וכו', הרי להך מ"ד דטפח סגי א"צ טעם דאף אי משום מחיצה מותר כדס"ל להמקשן בפשיטות, וצריך לחדש רק דמ"ד בד' ס"ל דג"ז הוא הכלל אין מחיצה לפחות מד' וא"כ הול"ל בקיצור דכו"ע וכו' משום מחיצה, ומ"ד טפח ס"ל כסברת המקשן דכיון דהוי דופן לא מקרי מחיצה לפחות ד', ומ"ד ד' ס"ל דג"ז מקרי מחיצה לפחות מד', ועי' גם בקר"א ורש"ש שעמדו בזה.

   ומתו"ד תור"פ למדנו לישב לזה, דבאמת בהך דינא פליגי תרי לישני, דל"ק ס"ל דאף דקורה משום מחיצה מ"מ לא אמרינן בזה דאין מחיצה לפחות מד', ול"ב פליגא ע"ז וס"ל דאם קורה משום מחיצה אמרינן דאין מחיצה לפחות מד', ואשר ע"כ ל"ה מצי למידחי דכו"ע קורה משום מחיצה ופליגי אם יש בזה לדינא דאין מחיצה פחות מד', שהרי הך לישנא ס"ל בפשיטות דאם קורה משום מחיצה אמרינן דאין מחיצה לפחות מד', וע"כ הוצרך הך לישנא לפרושי דפליגי אם קורה משום היכר או משום מחיצה. [↑](#footnote-ref-2)
2. וכ"נ גם בד' התוס' שעמדו דמ"ט ל"ה כמחיצה לפחות מד', ואם כל הא דל"מ למעלה מכ' הוא משום דבעינן הכירא, הרי דכל דמיעט תחת הקורה ואיכא הכירא, שפיר דמי, וכ"נ בד' הגאו"י שפירש כן בד' התוס', אך בחי' בית מאיר פירש דזה עצמו מכוון תי' התוס', עיי"ש, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-3)
3. ויש להעיר בזה, דהרי לדעת אביי גופי' שיעור מבוי ד' אמותת ומבוי שאין בו ד' אמות אינו ניתר בקורה, וא"כ לכאו' א"א שיחול היתר הקורה כלפי ד"ט אלו בפנ"ע. [↑](#footnote-ref-4)
4. והעירו דכן נראה להדיא בד' ההגמי"י בפי"ז משבת אות צ', דכל הא דמהני אמלתרא הוא משום דקי"ל דקורה משום היכר, ולמ"ד דקורה משום מחיצה ל"מ אמלתרא, וכן משמע קצת בד' הרמב"ם שם, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-5)
5. ולכאו' דבריו מתפרשים למש"כ שם ד' ב' דאף לענין שבת בעינן מחיצות הניכרות, ומה"ט הוא דלא אמרינן דכל העולם הוי רה"י מכח הא שהים מקיף אותו, עיי"ש, וה"נ הכא דכוותה.

   ויש להוסיף, דבזה מתפרש מש"כ הריטב"א לקמן פ"ז א' בשם מקצת רבותיו דאין אומרים פי תקרה יורד וסותם במה שיש תחתיו חלל יותר מכ' אמה, דאי"ז דין בפנ"ע מדיני פי תקרה, דכולי האי לא אמרינן יורד וסותם, אלא הוא משום דבעינן מחיצות הניכרות, וכל שהתקרה היא למעלה מכ' ולא מינכרא המחיצה, ל"מ, ומש"כ הריטב"א שם דלא אמרינן בכה"ג פי תקרה יורד וסותם, לאו היינו דליכא בזה לעיקר הדין דיורד וסותם, אלא היינו דלא אמרינן להתיר בזה ע"י פי תקרה יורד וסותם, משום דאי"ז מחיצה הניכרת. [↑](#footnote-ref-6)
6. וכ"ה מבו' גם בד' הרשב"א לעיל ג' א' ובעבוה"ק שער א' פ"ג ה"ד שכתב דקורה רחבה ד' ובריאה דאמרינן בה פי תקרה יורד וסותם, ה"ה מתרת אף למעלה מכ'.

   ואמנם יש מקום לדחוק, דכל ד' הרשב"א שם קיימי לפ"מ דקי"ל דקורה משום היכר, ולא מצינו דלא אמרינן פי תקרה יורד וסותם ביותר מכ', אך למ"ד דקורה משום מחיצה, הרי דמהא דתנן דל"מ קורה למעלה מכ' יש ללמוד דלא אמרינן פי תקרה יורד וסותם למעלה מכ', ובאמת לדידי' אף היא רחבה ד' ובריאה ל"מ כשהיא למעלה מכ', וסמך לזה יש להביא ממש"כ הרשב"א לעיל ג' א' לדון דאף למ"ד דקורה משום פתח בעינן גם היכר, ולא הוכיח לזה מהא דאף למ"ד דקורה משום מחיצה ל"מ קורה למעלה מכ', ובע"כ דהי' מקום לפרש דהוא משום דלמעלה מכ' לא אמרינן יורד וסותם.

   אך בד' הרשב"א בריש מכילתין נראה להדיא דליכא אלא תרי טעמי לפסול בקורה למעלה מכ', או משום דליכא היכר, או משום דלא מצינו פתח יותר מכ', ובע"כ דהא דלמ"ד דקורה משום מחיצה ל"מ קורה למעלה מכ', הוא משום דליכא היכר, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-7)
7. ומשה"ק הרא"ש דאם מדינא אמרינן דפי תקרה יורד וסותם, מ"ט ל"מ למעלה מכ', ול"ה מצי לפרש דהוא משום דבעינן גם היכר, דומיא דלחי דל"מ אלא בדאיכא היכר, אף למ"ד דלחי משום מחיצה, דהו"ל מחיצה דאורייתא, נראה דהוא משום דאם מדינא אמרינן בזה פי תקרה יורד וסותם והוי זה מחיצה מעליא המועלת גם בשאר רוחות, דמי לצוה"פ שאמרו לקמן י"א א' דהיא מועלת אף למעלה מכ', וכתב הרא"ש בסימן י"ג דהוא משום דל"ב בה היכר, ושאני לחי, דאף דהוא משום מחיצה, מ"מ כיון דמדרבנן ל"מ לחי במקום דבעינן מחיצה גמורה, ואינו מועיל אלא במחיצה רביעית, ע"כ אי"ז מועיל אלא בדאיכא היכר, וכמש"כ כן האבנ"ז סימן רע"א סקי"ב וסימן רצ"א סק"א, ועד"ז כתב הגרע"א בתשו' מהדו"ק סו"ס י"ח, ונת' עוד בזה ב?. [↑](#footnote-ref-8)
8. והעירו די"ל, דלעולם לא פלוג רבנן ובפתח למעלה מכ' ליכא לעיקר המחיצה דקורה, ואמלתרא שאני, דבמקום אמלתרא הוי פתח מעליא טפי, וכדחזינן מהא דמיבע"ל לקמן י"א א' דיועיל אמלתרא לפתח הרחב יותר מי', וצ"ע. [↑](#footnote-ref-9)
9. והנה אמנם למש"כ התור"פ והריטב"א לקמן שם בדעת רש"י דהתם איירי דגם דפנות המבוי אינם גבוהים י', ניחא דע"כ דוקא התם צריך להגבי' כשיעור משך מבוי, ומשא"כ הכא דכל הגריעותא היא בקורה עצמה, - וי"ל עוד דאף למשמעות ל' רש"י שלפנינו שם דאיריי דרק הקורה עצמה אינה גבוהה י', עי' בחזו"א סימן ס"ה סקנ"ז שדקדק כן מדבריו, מ"מ התם גרע טפי דכלפי המקום הגבוה שאין הקורה גבוהה י' ממנו, אין עלי' תורת מחיצה, וע"כ בעינן להגבי' כשיעור משך מבוי, ומשא"כ הכא, דכל דמיעט ד' ואמרינן בה יורד וסותם, הויא מחיצה מעליא אף לשאר המבוי.

   אך כ"ז אינו מתישב היטב בל' רש"י, שפירש דטעם הא דהכא ל"ב למעט כשיעור משך מבוי, הוא משום "דבהיכר בעלמא סגי", וטעם זה אינו מתישב ללישנא בתרא דלאביי לא אמרינן יורד וסותם ביותר מכ', - והאמנם די"ל דמש"כ רש"י לה"ט דבהיכר בעלמא סגי, הוא לדעת רב יוסף, אך לדעת אביי הוא מתפרש בע"א, וכנ"ל, אך יש להעיר לפ"ז דמ"ט לא פירש"י אלא הא דלרב יוסף סגי הכא בטפח והתם בעינן ד"ט, וטפי הו"ל לפרושי מ"ט לאביי סגי הכא בד"ט והתם בעינן ד"א, שהרי לרב יוסף הוא מתישב בפשיטות טפי, דכל הא דל"מ למעלה מכ' הוא משום דליכא היכר, וסגי בהיכר טפח, אך לדעת אביי נתחדש דאף דלמעלה מכ' ליתי' לדופן, מ"מ סגי בזה במיעוט ד"ט, ול"ד ללמטה מי' דבעינן מיעוט ד"א, וכנ"ל. [↑](#footnote-ref-10)
10. ולדעת הראב"ד ניחא מה שאמרו באידך לישנא דכו"ע קורה משום היכר והכא וכו' דמר סבר אמרינן היכר של מטה כהיכר של מעלה, ומבו' דמסברא לא סגי בהיכר טפח, ובעינן לטעם בפנ"ע דהיכר של מטה כהיכר של מעלה, ויש להעיר דהרי בהך לישנא דמפרשינן דפליגי אם קורה משום היכר או משום מחיצה, מבו' דלמ"ד דמשום היכר פשיטא דסגי במיעוט טפח, ולא פירשו לה"ט דהיכר של מטה כהיכר של מעלה, ועמד ע"ז הגאו"י, ולפ"ד הראב"ד ניחא, דבאמת עד השתא קיימינן דלמ"ד דקורה משום היכר בעינן מקום חשוב דד"ט, וורק בהך לישנא נתחדש דאף אם הוא משום היכר י"ל דסגי בטפח משום דהיכר של מטה כהיכר של מעלה. [↑](#footnote-ref-11)
11. אך העירו דיש לדחות, דדוקא למ"ד דקורה משום היכר דבעינן היכר מעליא, הוא דאמרינן דלא סגי בהיכר טפח ובעינן היכר ד"ט, אך למ"ד דקורה משום מחיצה דסגי בהיכר קצת, סגי בהיכר טפח, - ועוד דלמש"נ לעיל דלמ"ד דקורה משום מחיצה ליכא דין בפנ"ע דהיכר, אלא בעינן שתהא המחיצה ניכרת, י"ל דלזה סגי דהמחיצה ניכרת במקומה. [↑](#footnote-ref-12)
12. וי"ל דהראב"ד לטעמי' אזיל, דבחי' הר"ן לעיל ג' א' כתב בשמו, דהא דקורה למעלה מכ' פסולה, הוא אף כשהיא רחבה ד' ובריאה, ודלא כמש"כ הרשב"א שם דבכה"ג היא כשרה, כיון דהויא תקרה גמורה ואמרינן בה פי תקרה יורד וסותם, וי"ל דהוא משום דס"ל דלמעלה מכ' לא אמרינן פי תקרה יורד וסותם, וכמש"כ כן הריטב"א לקמן פ"ז א' בשם קצת רבותיו, וע"כ מה"ט הוא דל"מ קורה למעלה מכ' למ"ד דקורה משום מחיצה.

    אך באמת יש לפרש בד' הראב"ד שם בע"א, דאי"ז משום דלמעלה מכ' לא אמרינן פי תקרה יורד וסותם, אלא הוא משום דס"ל דבפתח המבוי שהצריכו חכמים היכר, אף המחיצה דפי תקרה ל"מ אלא בדאיכא היכר קצת, וע"כ הוא דל"מ כשהיא למעלה מכ' וליכא היכר כלל, ואכמ"ל. [↑](#footnote-ref-13)
13. אמנם הנה הקר"א והשפ"א בסוגיין נקטו דגם לדעת רב דקורה משום פתח ולמעלה מכ' לא מיקרי פתח, יש להצריך מיעוט ד' מכח הא דאין מחיצה פחותה מד', עיי"ש, וצ"ע טובא וכנ"ל, דהרי הא דלמעלה מכ' לא מיקרי פתח תליא בחלל הפתח עצמו, ולא תליא בהמקום שלפנים מן הפתח, דלעולם הוא למעלה מכ'.

    והעירו לפרש בזה, דלעולם הא דלמעלה מכ' לא מיקרי פתח, לא תליא בחלל הפתח עצמו, אלא בהמקום דהוא משמש כפתח כלפיו, והא דכשהפתח אינו מלמעלה מכ' מהני אף דהמקום שלפנים מן הפתח חללו יותר מכ', הוא משום דל"ב כלל דמקום זה לא יהא גבוה יותר מכ', אלא בעינן דכלפי מקום זה לא יהא הפתח יותר מכ', וע"כ כל הא דל"מ הוא בגונא דמקום זה נמוך יותר ממקום הפתח, דנמצא דכלפי מקום זה הוי הפתח יותר מכ', ואין תורת פתח עליו. [↑](#footnote-ref-14)