רעו ד
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / אורח חיים / סימן רעו וסימן שז - אמירה לעכום / אמירה לעכום שיעורים על סימן רעו

##### שיעור ד

##### הלכות

##### **אמירה לעכו"ם**

##### או"ח סימן רעו

#####

# **שיעורי הלכה**

### שיעורים על סדר השו"ע

### מפי מו"ר הגאון

### רבי **רפאל צבי ובר** שליט"א

## ספק אם עשה בשבילו

**כתב** השו"ע (סעיף ב) **ישראל ואינם יהודים שהסבו
 יחד והדליק אינו יהודי נר, אם רוב אינם יהודים מותר להשתמש לאורו ואם רוב ישראל או אפילו מחצה על מחצה אסור.** וביאר במשנ"ב (ס"ק טז) הטעם שבמחצה על מחצה אסור ליהנות מהנר, או משום דליכא למיקם עלה דמילתא אם בשביל אינו יהודי עשה או בשביל ישראל עשה, ועוד כתב טעם השני דבמחצה על מחצה מסתמא לשם שניהם נעשה.

**ובאמת** שני טעמים אלו תלויים במחלוקת הראשונים
 בסוגיא בשבת (קנא.), שנחלקו שם רב ושמואל לגבי נכרי שהביא חלילין לספוד בהם ויש ספק אם באו מחוץ לתחום או מתוך התחום, דלרב אסור ליהנות מאותן חלילין אא"כ ידוע לנו שממקום קרוב באו, ולשמואל מספק תלינן להקל שהביאם מתוך התחום. והגמרא שם הביאה ראיה מהמשנה שעיר שיש בה מרחץ אם רובה נכרים רוחץ בה מיד משחשיכה ואם רוב ישראל צריך להמתין בכדי שיחמו ובמחצה על מחצה ג"כ מחוייב להמתין. ויש בזה שני ביאורים ברש"י, אם הגמרא מוכיחה כרב שאסור מספק ולכן במחצה על מחצה צריך להמתין, או דכוונת הגמרא להוכיח כמו שמואל שמספק מותר, וההוכחה היא מהמשך המשנה שם, והטעם שבמחצה על מחצה צריך להמתין הוא משום שאין הדבר ספק, אלא ודאי שחוממו המים עבור כולם וגם עבור ישראל, שהרי הוא בכלל הציבור. וגירסת הרי"ף שם דשמואל סובר שיש להחמיר מספק והגמרא מביאה ראיה לשמואל. ועולה שנחלקו הראשונים בטעמא דבמחצה על מחצה אסור, אם הוא משום דקיי"ל שיש להחמיר בספק, או משום דמלאכה שנעשתה לשם שניהם דהיינו לשם עכו"ם ולשם ישראל אסורה.

**ובדברי** רש"י מצינו סתירה בזה דבסוגיא שם (בד"ה
 רוחץ בה) כתב דהעיקר כפירוש השני דהטעם דבמחצה על מחצה אסור משום דמסתמא לדעת שניהם נעשה, ואילו בדף קכב ע"ב (ד"ה אדעתא דרובא) פירש דהטעם שבמחצה על מחצה אסור הוא משום דליכא למיקם עלה דמילתא ושמא עשאו עבור ישראל, והיינו דאסור מספק.

**והנה** בביאור הלכה (ד"ה מחצה) הביא סתירה זו ברש"י
 וכתב דמ"מ לענין דינא יש להחמיר בספקא, שכן סתם המחבר לקמן בסימן שכה (סעיף ט וסעיף טז), ששם נפסק שאם יש ספק על דבר אם הוא בא מתוך התחום או מחוצה לו אסור מספק. ויש שהקשו שהרי המשנ"ב שם (ס"ק מז) כתב דהטעם שפסק המחבר שספק מוכן אסור, הוא משום דהוי דבר שיש לו מתירין, וטעם זה לא שייך בנידון דידן לגבי נכרי שהדליק את הנר, שהרי אם ימתין למוצ"ש יכלה השמן שבנר, וא"כ אין להביא ראיה משם לאסור בספק. אכן על כרחך צ"ל שהטעם שאסור בספק מוכן אינו רק מטעם דשיל"מ, שהרי לפי פירוש הרי"ף שם (בשבת קכב.) דדעת שמואל להחמיר מספק וקיי"ל כוותיה, א"א לומר דהטעם שמחמירין הוא משום דבר שיש לו מתירין, שהרי הגמרא שם מביאה ראיה לשמואל מחימום בית המרחץ שאסור מספק, ולדבר זה אין מתירין שהרי עד למוצ"ש יתקררו המים [ואף אי נימא דלא יתקררו, י"ל דחשיב שאין לו מתירין, וכדעת הצל"ח (ביצה ג: ד"ה שם) דכיון שנמנע משימוש באותה שעה חשיב דבר שאין לו מתירין]. ובאמת הרב המגיד בהלכות יום טוב (פ"ו ה"ו) נסתפק האם הטעם שהחמירו בספק הוא משום דהוי דבר שיש לו מתירין או משום שרצו חכמים להחמיר בספק זה, ולפירוש זה שפיר יש להוכיח מסתימת המחבר בסימן שכה דיש לאסור מספק.

**ולעניין** דינא כתב הביאוה"ל דיש להחמיר בספק אם
 נעשה מלאכה ע"י גוי, ואולי יש לדון דה"ה דאין להקל בספיקא דדינא כשיש מחלוקת פוסקים אם הדבר אסור משום מלאכת יום טוב, וצ"ע.

## עשה הגוי לצורך שניהם

**נתבאר** במשנ"ב (ס"ק טז) דהטעם שאסור ליהנות
 במחצה על מחצה הוא משום דמסתמא נעשה בשביל שניהם, והביה"ל (ד"ה ואם) האריך לבאר דברי המגן אברהם הנ"ל, דעיקר חידושו הוא דאפילו ברוב עכו"ם, אם עשה הגוי אף לצורך הישראל אסור בהנאה, אך במחצה על מחצה היה פשוט למג"א שאסור ליהנות ממנו כיון שהגוי עשה כן אף לצורך הישראל. והוסיף הביה"ל (שם בסוף הדיבור) שלכן לא הוכיח המג"א את דבריו מהשו"ע לקמן בסימן שכה (סעיף ו), דמבואר שם דאם צד האינו יהודי בשביל ישראל ובשביל הגוי צריך להמתין בכדי שיעשו, משום ששם מיירי במחצה על מחצה ויש לאסור משום שעשה כן אף בשביל הישראל, והמג"א בא לומר שאף ברוב עכו"ם אסור כשעושה לצורך ישראל ולכך הוכיח מהרמ"א לקמן בסימן תקטו (סעיף ו) ששם מבואר דאפילו ברוב עכו"ם אם לוקט אף עבור הישראל אסור ליהנות ממנו.

**אמנם** הביא שמהרשב"א מוכח דלא כהמג"א, דכתב
 (שבת קכב. ד"ה רבא אמר) דהני מילי שאסור ליהנות ממנו היינו בשלא עשאו גוי לצורך עצמו, אבל אם עשאו גוי לצורך עצמו אפילו היו שם כמה ישראלים מותר, דלעולם עיקר כוונתו אינה אלא לעצמו, והוכיח כן מהמעשה שהובא שם בסמוך שהגוי הדליק נר ואהדרינהו שמואל לאפיה מינייהו, ולבסוף כשראה שהגוי קרא שטר לאור הנר חזר ונהנה מאורו, וע"כ מיירי שהיה שם רוב ישראל או מחצה על מחצה, ולכן בתחילה אהדרינהו לאפיה ולאחר שראה שקרא הגוי לאור הנר, נהנה אף הוא בעצמו מהנר, ומוכח דאף בכהאי גוונא כשהגוי מדליק לעצמו מותר ליהנות ממנו.

**ובהמשך** דבריו כתב הרשב"א דכל ההיתר הזה הוא
 רק במקום שזה נר לאחד נר למאה, דהיינו שהגוי לא עשה פעולה נוספת בשביל הישראל, אלא שהישראל נהנה מאותה הפעולה שעשה הגוי לצורך עצמו, אך כשעושה הגוי מלאכה נוספת אסור.

**ודוגמא** לדבר דנו הפוסקים לגבי ישראל שנכנס
 למעלית עם גוי והגוי מפעיל את המעלית בשביל עצמו, דלדעת הרשב"א יש להתיר כיון דהוי נר לאחד נר למאה, ולדעת המג"א אסור [אמנם יתכן ששייך בזה איסור משום הגברת זרם שגורם בשימוש במעלית].

## ברוב עכו"ם ומשלם הישראל

**והנה** בתוספת שבת (רעו ס"ק ח) כתב דאם נותן
 הישראל כסף לאינו יהודי בעד מלאכתו, חשיב שהאינו יהודי עושה מלאכתו גם בשביל הישראל ואסור ליהנות ממלאכה זו, וכ"כ בעל התפארת ישראל בהקדמתו למסכת שבת (כלכלת שבת סימן ה אות ט), דלפי דברי המגן אברהם יש לאסור לירד בספינה אפילו אם קנה שם שביתה, דכיון שמשלם לבעל הספינה הרי הוא עושה את המלאכות גם בשבילו, ומבואר במג"א שאם הדליק נר לצורך ישראל ולצורך עכו"ם אסור ליהנות ממנו. והוסיף שם דאין לחלק דהיינו דווקא במחצה על מחצה אך ברוב עכו"ם שרי, דמאי שנא הרי בשניהם לצורך ישראל קעביד. וכך מבואר במנחת יצחק (ח"ג סימן ס אות א) שנקט בפשיטות שאף מי שנמצא בעיר שרובה עכו"ם אסור לו ליהנות מהחשמל המיוצר ע"י הגויים, דכיון שמייצרים את החשמל גם לצורך ישראל, אסור ליהנות ממנו לדעת המג"א הנ"ל. וע"ש שהביא סברא להקל שהחשמל שמגיע בשבת מיוצר מהמלאכות שנעשו בחול, ולכאורה היום המציאות אינה כן.

**אכן** האגרות משה (ח"ד סימן סד ס"ק ג) כתב שמותר
 להשתמש בחשמל שמיוצר ע"י גויים ואפילו בעיר שרובה יהודים, כיון שצריכין לתקן את החשמל בשביל הגויים אף בשביל בית אחד, וכ"ש במקום שהגויים מרובים ודאי יש להקל. ודבריו נסתרים מדברי המג"א הנ"ל, דכשנעשה בשביל שניהם אסור ליהנות ממנו וכ"ש במקום שרובם ישראל, ואף לפי הרשב"א נראה שאין להקל אלא בכשעושה לעצמו או ברוב גויים, דאז אמרינן שעיקרו נעשה בשביל עכו"ם, וכלשון הרשב"א דעיקר כוונתו אינו אלא לעצמו, אך הכא כשהרוב ישראל אף להרשב"א יש להחמיר, כיון שודאי כוונת הגוי לעשות את המלאכה בשביל הישראל.

**ולעניין** הלכה, יש לדון בחו"ל כשיש רוב גויים בעיר
 אם מותר ליהנות מחשמל המיוצר שם ע"י גויים, שהרי נתבאר לעיל שכיון שהישראל משלם על השימוש בחשמל חשיב שעושה גם בשבילו, וא"כ לדעת המג"א יש לאסור דאף שרובה גויים כיון שדעתו אף על הישראל אסור בהנאה, ואמנם יש להקל לדעת הרשב"א דכיון דרובה גויים אין איסור אף אם עשה עבור ישראל. אבל יש לדון שיתכן ובהפעלת תחנת הכח הוא מוסיף מלאכה מסוימת רק בשביל הישראל, וא"כ בזה אין את ההיתר של הרשב"א שהרי אין כאן נר לאחד נר למאה. אך יש סברא להקל מטעם דמסתמא יש בעיר חולה שאין בו סכנה וא"כ שרי ליהנות ממלאכת הגוי שנעשה בשביל חולה שאין בו סכנה.

**דינים העולים**

1. הדליק הגוי את הנר והיו שם רוב ישראל או אפילו מחצה ישראל ומחצה עכו"ם, אסור ליהנות מהנר. אבל אם רובן עכו"ם מותר.
2. גם אם יש ספק אם נעשה לצורך ישראל אסור בהנאה. ויל"ע בספיקא דדינא.
3. עשה לצורך ישראל ברוב גויים, לדעת הרשב"א מותר כשיש נר לאחד נר למאה, דהיינו שלא הוסיף הגוי מלאכה בשביל הישראל, ולדעת המג"א אסור, וכתב הביאוה"ל שהסומך להקל כדברי הרשב"א אין למחות בידו.
4. אם משלם עבור ההנאה חשיב שעושה הגוי גם בשביל הישראל, ולדעת המג"א אסור אפילו ברוב עכו"ם.
5. ויש לדון בחברת חשמל בעיר שרובה עכו"ם כיון שהישראל משלם עבור החשמל אם יהיה אסור להשתמש בחשמל כיון שמתקנים הגויים את החשמל בשבת אף עבור הישראלים שמשלמים, שדעת המנחת יצחק להחמיר והאגר"מ היקל, ולכאורה נסתר מהמג"א. ויש סברא להקל כיון שמסתמא יש בעיר חולה שאי"ב סכנה.