מראי מקומות שעבוד מטלטלין בסוגיא דרבי טרפון ורבי עקיבא במת והניח ביד אחרים בעזרת השם יתברך
קטגוריות: כללי / מ_מ בענייני מוחזק וחזקות - הרב אלימלך וינברג / fwd (1)

בעזרת השם יתברך

**פלוגתא דר' טרפון ור"ע**

**כתובות פ"ד.א.** במתני', במי שמת והניח נכסים ביד נפקד או ביד לוה, ס"ל לר' טרפון דינתן לכושל שבהן, ור"ע ינתן ליורשין שכולם צריכין ראיה ואין יורשין צריכין ראיה, ועוד נחלקו במת והניח פירות תלושין מהקרקע, דלר' טרפון מהני תפיסת בע"ח או הכתובה, ולר"ע לא מהני תפיסת הבע"ח או הכתובה לאחר מיתה כמפורש בגמ' שם, ושם בסוגיא **דפ"ד:** פליגי ריו"ח ור"ל לר"ט אם מהני התפיסה דוקא כשהניח הפירות ברה"ר או אפילו בהניחם בסימטא, עיי"ש כל הסוגיא, עוד מבואר שם **בדפ"ד:** דאף לר' עקיבא מהני תפיסה 'מחיים'.

ונחלקו הראשונים ז"ל בביאור ד' ר' עקיבא, **בתוס' כתובות דפ"ד: ד"ה ולר"ע ובדף צ"ב.א. ד"ה ראובן [הראשון],** כתבו דסברת ר' עקיבא הוא כפשוטו דכיון דכולם צריכים שבועה ממילא הרי הם באים לגבות מהיתומים ולא עדיפי יתומים מנייהו, ולכן הוא דמהני תפיסה מחיים לר"ע, דע"י תפיסה מחיים אינו נחשב בא ליפרע מנכסי יתומים וממילא אינם צריכים שבועה ושוב הוי כמו לר' טרפון, עיי"ש בדבריהם, וכ"כ **בחידושי הריטב"א בדף פ"ד.א.** בדעת **רש"י** עיי"ש, אמנם **הרא"ש פרק הכותב סימן ב' בשם הירושלמי** וכן הוא **בחידושי הריטב"א בשם הירושלמי ובר"ן על הרי"ף בשם הירושלמי,** דר' עקיבא חולק אף כשפטר האב בחייו את הבע"ח מהשבועה דאין עליו חיוב שבועת הבא ליפרע מנכסי יתומים, ואעפ"י כן חולק ר"ע וסובר דינתנו ליורשין, ועי' **בירושלמי** שהביאו הראשונים ז"ל שביאר בזה 'זו תורה וזו אינה תורה', **וברא"ש הנ"ל** ביאר הסברא של ר"ע לדעת הירושלמי, דר"ע ס"ל דאף בפקדון ומלוה או שהפירות תלושין לעולם הם ברשות יורשין ולא משתעבדי לבע"ח, וד' ר' עקיבא שתלה הדבר בשבועה הם 'לרווחא דמילתא', ועי' **ברשב"א קידושין ט"ו.א. [מהשמטות שבסוף המסכת]** שביאר ד' הרושלמי שאמרו 'זו אינה תורה' שהכוונה בזה שמטלטלי דיתמי מן התורה הוא דלא משתעבדי לבעל חוב, ולכן לעולם אינו גובה מהיורשים שירושתם מה"ת, וצ"ב רב בבי' הדברים, ועי' **בתומים סימן ק"ז סק"א** מה שהאריך בביאור ד' הירושלמי עיי"ש.

**ביאור דין הגביה לר' טרפון**

**בפירש"י פ"ד.א. ד"ה ינתנו לכושל** כ', דאע"ג דמטלטלי דיתמי לא משתעבדי לא לבע"ח ולא לכתובה, מ"מ הכא שלא באו עדיין ליד יורשין ס"ל לר' טרפון דמוציאין מיד הלוה או הנפקד ליתן לבע"ח שנתחייב לו האב מחיים.

ומצינו ד' דרכים בד' הראשונים והמפרשים בביאור הדברים מהו יסוד דין הגביה הזה, ובמה עדיף משאר מטלטלי דיתמי דלא משתעבדי לבע"ח, [א]: דהגביה מתורת 'שעבוד נכסים' ומאיזה טעם לא נאמר הכא דמטלטלי דיתמי לא משתעבדי [כדלהלן], [ב]: דהגביה היא 'מהיתומים' מצד חיוב מצוה דילהו, [ג]: דהגביה הוא נחשב כמו גביה 'מיניה' דהלוה, [ד]: דהגביה עוד עדיפא מגביה מיניה דהלוה, וכדלהלן.

[א]: **ברשב"א כתובות פ"ד.א.** האריך לבאר, דאעפ"י שיש מצוה על היתומים לפרוע חובת אביהם 'וכופין אותם' על מצוה זו כשהניח אביהם מטלטלין, אין זה סותר להכלל דמטלטלי דיתמי לא משתעבדי לבע"ח, דההוא משום 'דינא' לא משתעבדי אבל משום 'מצוה' כופין אותם, ונפק"מ לענין ירידה לנכסיו, דמשום 'מצוה' אפשר רק לכופו בגופו ולא ליריד לנכסיו, וכן נפק"מ כשהיתומים קטנים דלאו בני מיעבד מצוה נינהו, וכן נפק"מ כשיש ליתומים עצמם חוב שאם הוי הגביה משום מצוה חובם קודם אבל אם הוא משום השעבוד שיש מהאב גובין עבור חוב האב עיי"ש בדבריו, ומפורש בזה בד' הרשב"א ז"ל דהגביה הכא משום 'שעבוד נכסים', ולכן תופסין אותם ב"ד עבור הבע"ח, דאי הוי הגביה רק מדין 'מיניה' ומדין שעבוד הגוף הרי כ' הרשב"א דאין יורדין מכוח זה לנכסים, ובהדיא כ' **הרשב"א בב"ב דף קע"ה:** דאף מיניה דהלוה ממש אא"פ ליריד לנכסיו למ"ד שעבודא לאו דאורייתא ורק לכופו בשוטי אפשר, ובע"כ דהכא הגביה מהמטלטלין הללו הוי מתורת 'שעבוד נכסים' ולא מדין 'מיניה'.

וכן מפורש **בשו"ת הרשב"א ז"ל ח"ב סימן רנ"ב** שלמד מהאי דינא דר' טרפון שנפק"מ אף לדידן בגר שמת וזכו אחרים בנכסיו דמוציאין הבע"ח והכתובת אשה אף המטלטלין, דכיון דבמיתת הגר לא באו המטלטלין לרשות יורשין אף לר"ע חייל עלייהו שעבוד הבע"ח מיד עם המיתה ושוב לא נפקע השעבוד אף כשזכו בהם אחרים, וכל מה דפליג ר"ע על ר' טרפון הוא רק בגוונא שבאו לרשות יורשין וס"ל דאף ביד נפקד או בע"ח נחשב שבאו לרשות יורשין עיי"ש, והנה בגר שמת הרי ודאי שמיד בשעת מיתתו נעשו הנכסים הפקר ולא שייך בזה שום גביה מתורת 'מיניה', ובע"כ וכן לא שייך בזה שום גביה מתורת 'מצוה' של היתומים, ובע"כ מפורש בזה בד' הרשב"א דהגביה מתורת 'שעבוד נכסים', וזה החידוש שנתחדש כאן דיש שעבוד נכסים על מטלטלין אף לאחר מיתת הלוה אם לא באו עדיין לרשות יורשין.

וכן הוא לשון **הריטב"א בדפ"ד.א. ד"ה מתני'** דסבר ר' טרפון 'דמטלטלי דיתמי כשלא באו לרשות היתומים משתעבדי לבעל חוב', ומפורש בדבריו דאתינן עלה מתורת 'שעבוד נכסים', ועי' עוד לשון **המאירי פ"ד.א. ד"ה אמר המאירי כבר ביארנו שמטלטלין של יתומים** שג"כ מבואר בדבריו כן דבגוונא דלא באו לרשות יורשין יש שעבוד נכסים על המטלטלין עיי"ש.

ואמנם הדברים צריכים ביאור רב מ"ש משאר מטלטלי דיתמי דלא משתעבדי לבע"ח, לדעת **הרמב"ם פי"א ממלוה ה"ז והרשב"א בקידושין דט"ו.א.** דמן התורה אין שעבוד על מטלטלין, וברשב"א שם ביאר דהוא משום דלא סמכה דעתו על המטלטלין וממילא ליכא עלייהו שענ"כ, **ובשו"ת הרשב"א ח"ד סימן רנ"ו** ביאר דדוקא אצל יתומים ליכא שעבוד מטלטלין משום דלא סמכה דעתו על היתומים שלא יבריחו ממנו הקרקע כיון שהם עצמם לא לוו ודוקא על הלוה עצמו סמכה דעתו עיי"ש בדבריו, ותמוה לפי"ז אמאי כשלא באו המטלטלין עדיין לרשות היתומים יש בזה שעבוד נכסים, והרי עכ"פצלא סמכה דעתו על המטלטלין בכהא"ג שאינם אצל הלוה, ובמיוחד הוא תמוה בגר שמת דכ' הרשב"א הנ"ל דכיון שלא באו הנכסים לרשות אחרים חייל בזה שעבוד בע"ח, ותימה, אטו סמכה דעתו כשהנכסים הם הפקר לכל יותר מאשר כשהם ביד היתומים החייבים לפרוע משום מצוה לפי דעת הרשב"א ז"ל, וביותר הוא תמוה לדעת **הרי"ף כתובות דנ"ג.א. מדפי הרי"ף והרא"ש [כתובות פ' מי שהיה נשוי סימן י"א והרמב"ם [מלוה ולוה פ"כ ה"ב]** דאף 'מיניה דידיה' אין שעבוד נכסים על המטלטלין, וכן במטלטלין אין דין 'קדימה' של בעל החוב הראשון אלא כל הקודם זכה, והיינו דמטלטלין מופקעין לגמרי מדין שעבוד נכסים, וא"כ איך יגבו ממטלטלין כשכבר מת הלוה ומה לנו בזה שלא בא עדיין לרשות אחרים, ואפילו לדעת **הרשב"א בתשו' [מיוחסות סי' ס"א]** דמיניה דידיה יש שעבוד נכסים במטלטלין, ולכן יש בזה דין 'קדימה', מכל מקום הרי ביאר בזה **בשו"ת הרשב"א ח"ד סי' רנ"ו** דהטעם משום דמיניה דידיה סמכה דעתו שיפרע לו כדי שלא יהיה לוה רשע ולא ישלם, וזה לא שייך אחר שכבר מת כמובן, ולענין הסברא של סמיכות דעת שכ' הרשב"א אין שום נפק"מ אם באו הנכסים לרשות יורשים או לא.

ועי' **בתומים סימן ק"ד סק"א** שביאר דדעת ר' טרפון דס"ל דיש מה"ת שעבוד נכסים על מטלטלין, ומה דאין גובין ממטלטלי דיתמי הוא רק מדרבנן, וכמבואר בד' **הרשב"א ב"ק דף י"א: ודף צ"ד:** וכל התקנה שלא לגבות ממטלטלי דידהו הוא רק כשבאו לרשות יורשים, ועיי"ש שביאר דבזה עצמו נחלק ר' עקיבא וסובר דלא משתעבדי מטלטלי דיתמי כלל מה"ת עיי"ש בדבריו [ודבריו ניחא רק אי נימא כהירושלמי דלעיל דר' עקיבא חולק אף כשאין הבע"ח והכתובה חייבים שבועה, עי' בזה במה שהובא לעיל ודו"ק].

ועי' **בחידושי הרי"מ זיע"א בדף פ"ד.א. ד"ה משנה** מה שהאריך לבאר האי דינא שיש שעבוד מטלטלין כ"ז שלא בא ליד יורשין עפי"ד **רש"י בפסחים דף ל:** דמה שגובה המלוה מנכסים משועבדין שנמכרו הוא מפני שלא מהני המכירה כיון שאינם ברשותו למוכרן, וביאר דזהו החילוק בין מטלטלין לקרקע לענין שעבוד נכסים כיון דמטלטלין בא ליד לוקח והוי ברשותו, וביאר שם דאף לגבי יורשין שייך הגריעותא דאינו ברשותו דאינו יכול להורישו, עיי"ש באורך מהלך מחודש בזה.

ועדיין צריך ביאור טובא כמו שהקשו **בספר תמצית סוגיות ובספר ברכת אברהם [הרב ארלנגר] בכתובות פ"ד.א.** דמה נימא להמ"ד דס"ל שעבודא לאו דאורייתא, ומעיקרא תקנו שעבוד נכסים רק על קרקע משום תקנת לקוחות ועל מטלטלין לא תקנו שעבוד כלל, איך יתפרש לשיטתם האי מתני', וצע"ג בזה.

[ב]: **בשיטה מקובצת כתובות דפ"ד.א. ד"ה בכושל שבראיה בשם תלמידי רבינו יונה ז"ל,** הק' דכיון דקיי"ל מטלטלי לא משתעבדי לכתובה היכי ס"ל לר' טרפון דינתנו לבע"ח, ותי' דבמלוה או פקדון שישנן ביד אחרים לא דיינינן להו מטלטלי דיתמי 'אלא מטלטלי דידיה נינהו', [וסוברים כפה"נ דהך דינא דמטלטלי לא משתעבדי לכתובה אמורים הדברים רק לגבי יתומים ולא לגבי מיניה דידיה וכשיטת **הראב"ד הו"ד ברשב"א קידושין דס"ה:** דבמיניה דידיה לא פליגי רבנן וס"ל דמשתעבד עיי"ש], ומבואר בדבריהם גדר מחודש בדינא דר' טרפון דמה דלא אמרינן הכא מטלטלי דיתמי לא משתעבדי לבע"ח משום דהוא נחשב גביה 'מיניה', וס"ל כנראה דלא חלה הירושה כל שלא הגיע עדיין ליד יורשין וממילא נחשב 'מיניה' דהלוה, והיינו דבכל ירושה שייך חלות בעלות המת לצורך להביא ליורשיו, ומכוח בעלותו זו של המת שייך גוביינא ושעבודים דידיה, וכמבואר **בב"ב קנ"ז.א.** בדינא דנפל הבית עליו ועל אביו, דאי דאקני משתעבד כשמת הבן תחילה ואח"כ מת האב ג"כ משתעבדים הנכסים לבע"ח, לפי שהוא זוכה אותם בקבר להורישם לבניו וממילא חל שעבוד בעלי חובות שלו, והיינו דזכיה כדי להוריש נחשב ממש 'בעלות המת', וחידשו תלמידי רבינו יונה דחלות הירושה מעוכבת עד שיבואו הנכסים ליד היורשים ממש, וממילא הם נחשבים עדיין 'נכסי המת' ושייך בהו תורת גוביינא 'מיניה דידיה'.

ולדברי תלמידי רבינו יונה עולה לכאורה ברור, דבגר שמת והניח מטלטלין בזה אף לר' טרפון לא ינתנו לבע"ח שלו אלא כל הקודם בהם זכה, דהרי בגר שמת נעשו הנכסים הפקר ולא שייך בזה הגדר דהוי 'מיניה דידיה', שהרי אין שום יורש כדי שישארו הנכסים נכסי המת לצורך הירושה, ואין לומר דסוברים תלמידי רבינו יונה דנשארים הנכסים נכסי המת לצורך הבעל חוב, דא"כ אמאי בהיו ברשות יורשין זוכין היורשין ולא חייל שעבוד הבעל חוב, ובע"כ דחלות נכסי המת הוא רק לצורך ירושה ובגר שמת ואין לו יורשין פקע מיד בעלותו ול"ש בזה גביה 'מיניה דידיה', ועיין **בשיטה מקובצת כתובות פ"ד.א. סוף ע"א ד"ה וכתב ריב"ש ז"ל** שהביא דברי **הרי"ף** שם שפסק להלכה כמ"ד 'לכושל שבראיה', והוא תמוה דהא בכלל לא קיי"ל כר' טרפון אלא כר"ע, וכ' בשם **יש מי שאומר [והוא הרא"ה ז"ל]** דנפקא מינה לגר שמת ואין לו יורשין דבזה אף ר"ע מודה דנשתעבדו לבעלי חובות, אבל הביא בשם אידך **יש מי שאומר** דהא לא אפשר, דגר כיון שמת ואין לו יורשין 'ולא נשתעבדו מטלטלי לאחר מיתה' 'זכה הלה במה שבידו', עיי"ש, ולכאורה נראה דפלוגתייהו הוא ביסוד הדברים הנ"ל, דהרא"ה סובר דשעבוד מטלטלין כ"ז שלא באו לרשות יורשין הוא מתורת 'שעבוד נכסים' ולכן איתא האי שעבוד אף במטלטלין של גר שמת, וכשיטת **שו"ת הרשב"א ח"ב סימן קנ"ב** [שהובא לעיל], ואילו היש מי שאומר שחולק בזה סובר כשיטת תלמידי רבינו יונה דהגוביינא בכהא"ג לר' טרפון הוא מתורת 'מיניה' וממילא לא שייך זה כלל בגר שמת, אמנם יעויין **באבני מילואים סימן ק"ב סק"א** שהבין דלשתי השיטות שהביא הריב"ש בגר שמת והנכסים ברשות הפקר משתעבדים לבע"ח אף המטלטלין, וכל הפלוגתא הוא רק כשהם ביד נפקד אי אמרינן דזוכה בהם מיד הנפקד והוי כבא מיד לרשות יורשין דלא חייל שעבוד בע"ח, או דאף בכהא"ג חייל שעבוד בע"ח, ועי' **במחנה אפרים הלכות זכיה מהפקר סימן ה'** שהשיג ע"ד **שו"ת הרשב"א הנ"ל** דבנכסי גר שמת שנעשו מיד הנכסים הפקר מהי"ת שיחול עליהם שעבוד בעל חוב 'כיון שכבר יצאו הנכסים מרשות המת לגמרי', ונראה מדבריו שהבין כתלמידי רבינו יונה, דכל ההלכה של ר' טרפון הוא משום דכ"ז שלא באו ליד יורשין לא חלה הירושה וממילא הוי גביה 'מיניה דידיה', וזה לא שייך בגר שמת.

ועיין **בשו"ע חו"מ סימן ק"ד סעי' א' ובסמ"ע שם ובבי' הגר"א זיע"א שם ובתומים שם** [הובאו דבריהם בסוגיא דשעבוד מטלטלין], שנחלקו הפוסקים בדין גביה במטלטלין מיניה דידיה אם יש בזה דין קדימה, ולדעת הסוברים דיש דין קדימה במטלטלין, יש להקשות בזה אמאי קאמר הכא ר' טרפון ינתן לכושל שבהם, ואמאי לא נימא דיש בזה דין קדימה על כל מי ששטרו קודם כמו כשגובין המטלטלין מיניה דידיה, ועי' **בספר תמצית סוגיות כתובות פ"ד.א.** שרצה להוכיח מזה שדין הגביה של ר' טרפון אינו מתורת שעבוד נכסים, דאחר שמת פקע השעבוד נכסים, ורק דהוי גביה 'מיניה דידיה' ולכן אין בזה דין קדימה, וחלוק מגביה בחייו שישבזה תורת שעבוד נכסים, מיהו צ"ע בזה בדעת הרשב"א, דדעת **שו"ת הרשב"א מיוחסות סי' ס"ט** דבמיניה דידיה יש דין קדימה במטלטלין, ולפי ההוכחה הנ"ל יהיה מוכח דדעתו דהגביה דר' טרפון הוי מדין 'מיניה דידיה' ולא מתורת שעבוד נכסים, ולאידך **בשו"ת הרשב"א ח"ב סימן קנ"ד** דעתו דאף בגר שמת איכא להאי דינא ועוד יותר ששם אף ר"ע מודה בזה וכנ"ל, וצע"ג בזה בדעת הרשב"א.

ועיין **בחידושי ר' עקיבא אייגר זיע"א בגליון משניות על מתני' כתובות בדף פ"ד.א.** בהא דאמר ר' עקיבא שכולן צריכים שבועה, שהאי שבועה לא הוי שבועת 'הבא ליפרע מנכסי יתומים', דהא בזה גופא קאמר ר' טרפון דלא חייל רשות יורשין כ"ז שלא בא לרשותם, אלא השבועה הוי שבועת הבא ליפרע 'שלא בפניו', ונראה מדבריו שהבין כהבנת תלמידי רבינו יונה הנ"ל, דדין הגביה דר' טרפון הוי גביה 'מיניה דידיה' דכ"ז שלא בא ליד יורשין הוי הגביה 'מיניה', מיהו בד' **השיטמ"ק בדף פ"ד.א. ובד"ה וז"לתלמידי רביננו יונה** מפורש להדיא שלא כהגרעק"א, שכ' דהא דאמרינן בכ"ד דינא דהבא ליפרע 'מנכסי יתומים' לא יפרע אלא בשבועה מקורו מהאי מתני', וכן הוא לשון **רש"י פ"ד.א. ד"ה שכולן צריכין שבועה** ולשון **התוס' פ"ד: ד"ה ולר' עקיבא,** וצ"ע בכל זה.

[ג]: **בפני יהושע כתובות פ"ד.א.בד"ה ר' עקיבא אומר אין מרחמין בדין ובד"ה שכולן צריכין שבועה** שכ' בזה דרך מחודש ביסוד דינא דר' טרפון, דדין הגביה הוא 'מהיתומים' מכוח דינא דמצוה על היתומים לפרוע חובת אביהם, ואע"ד דמצוה זו אין כופין עליה [במטלטלין] כמו שהוכיחו הראשונים ז"ל מעובדא דקטינא דאביי **בכתובות צ"א:** הכא כשהוא ביד נפקד ולא באו לרשות יורשין אינו נחשב 'כפיה' בזה שנותנין אותו לבעל חוב, ודוקא הוצאה מיד יורשין ממש נחשב 'כפיה' של היורשין עיי"ש, ודבריו מחודשים ביותר וצ"ב רב, דבפשוטו עצם כוח הגביה לא שייך אם הוי רק מצוה שאין כופין עליה, דאם הוי מצוה שאין עליה כפיה המצוה היא שהם יתנו מדעתם, ואיך ניתן את ממונם לבעלי חובות ללא דעתם מכוח המצוה, וצע"ג בדבריו ז"ל.

ועיי"ש עוד **בפנ"י בד"ה ר' עקיבא** שהק' לדעת **הרמב"ן** שהביא **הסמ"ע רסי' ק"ז** דהא דאין כופין על מצות היתומים לפרוע הוא רקשאין ב"ד חייבים לכוף כיון דהוי מצוה שמתן שכרה בצידה אבל אם רוצים יכולים לכוף, א"כ אמאי הכא כשהוא ביד נפקד לא נימא אף לר"ע דינתן לכושל, ועיי"ש שהק' כן אף על **תשו' הרשב"א שהביא הב"י סימן ק"ז** דבמצוה על היתומים כופין אותם כשהניח האב מטלטלין, דא"כ אמאי הכא אין כופין אותם, והניח בצ"ע, ובאמת קדמו הרשב"א עצמו בשאלה זו **ברשב"א כתובות פ"ד.א.** וכ' שם דפלוגתא דר' טרפון ור"ע הוא לענין 'דינא' ולא לענין 'מצוה' בכפיה, ונפק"מ בזה, א. שאי הוי מדינא גובין אף מקטנים משא"כ אי הוי מטעם מצוה, ב. שאי הוי מדינא יורדין לנכסים משא"כ אי הוי רק מטעם מצוה, ג. שאי הוי מדינא יש לגבות עבור חוב האב לפני חוב היתומים, משא"כ אי הוי רק מתורת מצוה.

[ד]: הראשונים ז"ל הקשו כמה קושיות בהאי דינא דר' טרפון דבהניח מלוה או פקדון ביד אחרים ינתנו לכושל שבהם, א. דהא מטלטלי לא משתעבדי לכתובה, ודעת רוב הראשונים הוא דאפילו 'מיניה דידיה' לא משתעבדי המטלטלין ואין גובין ממנו בע"כ המטלטלין, וא"כ איך קאמר ר' טרפון דינתנו לכושל, ב. איך יגבו 'מלוה שביד אחרים' לרבנן דר' נתן דס"ל דאפילו 'מיניה דידיה' אא"פ לגבות מלוה שביד אחרים, ג. איך תגבה כתובת אשה ממלוה שביד אחרים והא מלוה הוי 'ראוי' כיון שלא הוחזק בו בחייו וקיי"ל **בבכורות דנ"ב.** דאין כתובת אשה נוטלת בראוי, והראשונים ז"ל האריכו בזה בכמה תירוצים, עי' **בתוס' כתובות דפ"ב.א. בד"ה לא אשכחן ובדף פ"ד.א. בד"ה לכתובת אשה ובחידושי הריטב"א ורבינו קרקש בדף פ"ד.א. ובשיטמ"ק דפ"ד.א. בשם הריב"ש ושאר ראשונים,** שכ' בזה כמה דרכים ואופנים בישוב הקושיות.

ואולם **בתוס' בכורות נ"א: ד"ה ולא בראוי,** כ' ליישב הקושיות בזה, דהכא משתעבדי אפילו מטלטלי לכתובה, וכן גובין ממלוה אפילו לרבנן דר' נתן, ואע"ג דמיניה דידיה לא משתעבדי מטלטלי דכתובה ולא גבינן מלוה דידיה לרבנן דר' נתן, דהכא כשלא באו לרשות היתומים גרע כוחם טפי ממה כשהם ביד הלוה עצמו 'שיש ללוה כוח גדול בממון זה שיש ביד אחר ממה שהניח ליתומים ביד אחרים שלא בא לידם עדיין לעולם', והדברים מחודשים ביותר, דלשיטתם הך גביה דר' טרפון עוד עדיפא מגביה 'מיניה', דבגביה מיניה שהוא בעלים גמור על ממונו לא משתעבדי מטלטלי לכתובה ואין גובין חוב שיש לו ביד אחרים לרבנן דר' נתן 'משום רשות הלוה המעכבת', ולא כן כשמת ולא הגיעו עדיין הנכסים ליד יורשין 'גרע כוחם טפי' ולהכי גובין אפילו מטלטלי לכתובה ואפילו ללא דינא דר' נתן, והדברים מחודשים מאוד וצריכים ביאור רב, והוא ךלכאורה מהלך מחודש לגמרי בכל עיקר הך דינא דר' טרפון, ודו"ק, [וגם צ"ב רב מש"כ לגבי דין מלוה ביד אחרים דהבעלות של הלוה היא המעכבת שלא לגבות מהאחרים ללא דינא דר' נתן, והדברים סתומים וחתומים, הרי בעלות הלוה אינה מעכבת לגבות ממנו ממונו הגמור ולמה תעכב בעלותו לגבות ממון שביד אחרים, וצע"ג, והשי"ת יאיר עינינו במאור התורה הקדושה והטהורה ויראינו בה נפלאות אמן].