נז - סימן שכ_ב ס_ה
קטגוריות: שו_ע / אורח חיים / הלכות שבת - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ

## אם מלאכת מחתך היא אף בדברים רכים

א] המ"ב בסקי"ח כתב דהמחתך עור או כל דבר שאדם מחתך ומקפיד על מידתו וכו' חייב, והמ"ב בסימן ש"מ סקמ"א כתב דאף כשקורע נייר לפי מידה חייב משום מחתך.

ויש להעיר בזה ממה שאמרו בירושלמי בפ' כלל גדול דקריעה בבגדים וחיתוך בעורות קריעה בבגדים באמצע וחיתוך בעורות מן הצד ואית דמחלפין קריעה בעורות וחיתוך בבגדים קריעה בעורות באילין רככיא וחיתוך בבגדים באילין ליבדייא, והקה"ע והפנ"מ שם פירשו דהיינו דפריך בהא דחשיב קורע ומחתך לב' אבות אף שהם ענין אחד,[[1]](#footnote-2) וע"ז קאמר דקורע שייך בבגדים ומחתך שייך בעורות, וקאמר עוד דבעורות הרכין שייכא קריעה ובלבדים הקשים לא שייכא קריעה אלא יש בהן משום מחתך, ומבו' דמלאכת מחתך היא רק בדברים הקשים דלא שייכא בהו קריעה אך בדברים הרכים דשייכא בהו קריעה לי"ב משום מחתך, ולפ"ז הדין נותן דבקריעת נייר לפי מידה אין חייבין משום קורע.

ב] אך הנה בירושלמי שם לעיל מינה אמרינן אמרינן באשה האורגת דכשחותכת את הנימין היוצאין חייבת משום מחתך, ומבו' דאף בדברים הרכים חיבין משום מחתך, וכ"ה מבו' גם בד' הירושלמי לעיל מינה דהתולש פשתן חייב משום מחתך, - ובעכצ"ל בזה דבכיון דבהני גווני אינו חייב משום קורע, (כמבו' בד' הירושלמי דאינו חייב אלא משום מחתך), ע"כ הוי בכלל מחתך, ורק בגווני דיש בו משום קורע אין בו משום מחתך, ולפ"ז ניחא מש"כ המ"ב דהקורע נייר לפי מידה חייב משום מחתך, שהרי איירי התם בגונא דלי"ב משום קורע, (עמש"כ בביאוה"ל שם ד"ה אין שוברין), וע"כ יש בו משום מחתך.[[2]](#footnote-3)

ושו"ר דבד' הביאוה"ל בסימן ש"מ סי"ג (ד"ה אין שוברין) משמע קצת שפירש לד' הירושלמי דלא קשיא ליה אלא דבכל מחתך יש גם משום קורע, וע"ז הוא דאמר דאיכא גווני דלי"ב משום קורע, אך לעולם גם בגווני דיש בו משום קורע חייב גם משום מחתך, וצ"ע.

## מקפיד על המידה

ג] במש"כ המ"ב דמלאכת מחתך הוא רק כשמקפיד על המידה, הוא נלמד ממה שאמרו בשבת ע"ד ב' דהאי מאן דסלית סילתי חייב משום טוחן א"ר אשי אי קפיד אמשחתא חייב משום מחתך, ופירש"י דאם מקפיד לחתכו במידה חייב משום מחתך דומיא דמחתך עור דמקצצו במידה, ומבו' דכל שחותך בלא מידה אינו חייב משום מחתך, ומבו' עוד דאף שהוא חותכם כדי שיהיו קטנים והוא מקפיד ע"ז, מ"מ כיון שאינו מקפיד על מידה מסוימת לי"ב משום מחתך.

אמנם הנה בשבת ע"ה ב' אמרו דהמסתת את האבן חייב משום מכה בפטיש, והתוס' שם הק' דמ"ט אינו חייב משום מחתך, והתוס' תלמיד ר"י הזקן הוסיף לפרש דהא דיש בזה משום מחתך הוא משום דהוא מקפיד שלא יניח אותה כ"כ גדולה, ומבו' דאף דאינו מקפיד על מידה מסוימת מ"מ כיון דמקפיד שלא תהא גדולה הוי בכלל מחתך, וצ"ע דמ"ש מסלית סילתי דאף דמקפיד לחתוך לחתיכות קטנות מ"מ כיון שאינו מקפיד על מידתם ל"ה בכלל מחתך.

ד] ואמנם בעיקר דברי התוס' כתב בס' שלחן שלמה סימן שי"ד אות י"ג ב' לפרש בע"א דהא דיש בזה משום מחתך הוא משום דכונתו לרבע, (וכתב דנתחדש בזה דאף דלא איכפת לו אם האבן גדולה או קטנה ובלבד שיהא ריבוע הוי ג"כ בכלל מחתך), וי"ל עוד דדמי לקוטם את הכנף דחייב משום מחתך משום דמקפיד לחתוך במקום מסוים, אף שאינו מקפיד על המידה, (ונתבאר להלן סק"?), וצ"ע.

## מקפיד שיהא פחות ממידה מסוימת

ה] הערוך בע' סלת כתב בפי' קמא דקפיד אמשחתא הוא כגון שהוא צריך עץ שעבה פחות מטפח וממעטו כדי להתכוין לצרכו, וכ"כ בספר העתים סימן רכ"ז, ומשמעות דבריהם דאף דא"צ מידה מדויקת, מ"מ כיון דהוא מקפיד שיהא פחות מטפח הוי בכלל מחתך, - וצ"ל דל"ד להיכא דלא קפיד אמשחתא דאינו חייב משום משחתא, דהתם אף שמקפיד שיהיו קטנים, מ"מ אינו מקפיד כלל על מידה מסוימת, ומשא"כ היכא שמקפיד שיהיו פחות מטפח, וצ"ע.

## מקפיד שיהיו ב' החלקים שוים ואינו מקפיד על מידתם

ו] בפי' הר"י מלוניל בשבת ע"ג א' כתב דכל דבר הנחתך לב' דברים שווין זה כזה חייב משום מחתך, שכך היו חותכין במשכן, (שאם היו עושין כפי שיזדמן זה רחב וזה קצר וזה ארוך וזה קצר, השתא לפני מלך בו"ד אין עושין כך לפני ממ"ה על אחת כמה וכמה), ונתחדש בדבריו דאף כשאינו מקפיד על מדת אורך ורוחב מסוימת, מ"מ כל שמקפיד לחתוך ב' חתיכות שוות הוי בכלל מחתך.

## מקפיד לחתוך במקום מסוים ואינו מקפיד על המידה

ז] בשבת ע"ד ב' אמרו דהקוטם את הכנף חייב משום מחתך, ובפירש"י שם כתב דהיינו כשחותך ראשו שהוא דק וראוי להניחו בכר וכסת, והא דחייב הוא משום דמקפיד לחתוך עד מקום שהוא ראוי, (וכ"כ בפי' הר"י מלוניל ובפי' הר"ן ובנימו"י ובהגה' ר"פ לסמ"ק סימן רפ"ב), ונתחדש בזה דאף דאינו מקפיד כלל על מידה מסוימת, מ"מ כיון דהוא מקפיד לחתוך עד מקום שהוא ראוי, ולא לחתוך יותר מכך, הוי בכלל מחתך,[[3]](#footnote-4) - אך הפסקי רי"ד שם כתב דלא איירי כשקוטם את הראש הדק כדי להשתמש בו, אלא איירי כשקוטם את הכנף ומשליך הרך שלו והוא צריך לקשה שבו לעשות ממנו כדי כרכר, וכ"כ הריא"ז שם (ה"ב דין ד') דהוא מחתך במידה ראשו האחד שאין בו נוצה לעשות ממנו קולמוס או דבר אחר, ולפי דבריהם י"ל דל"ה בכלל מחתך אלא כשהוא מקפיד על מידה מסוימת.

ח] והנה הכפו"ת בסוכה ל"ג ב' כתב דהממעט ענבי ההדס חייב משום מחתך, ובתשו' שבט הלוי ח"ה סימן מ"ו סוסק"א תמה ע"ז דמלאכת מחתך הוא רק כשמקפיד על המידה ובמיעוט ענבי ההדס אינו מקפיד על המידה, - ולמש"נ נתישבו דברי הכפו"ת דהוא כדעת רש"י ודעימיה דאף שאינו מקפיד על המידה מ"מ כיון שמקפיד לחתוך במקום מסוים יש בו משום מחתך.

## בהא דממרט את הכנף אינו חייב משום מחתך

ט] אך אכתי יש להעיר בד' הכפו"ת דהנה בשבת שם אמרו דהקוטם את הכנף חייב משום מחתך והממרט חייב משום ממחק, וצ"ב דלדעת רש"י ודעימיה דכל שחותך עד מקום שהוא ראוי חייב משום מחתך, א"כ מ"ט אינו חייב על מריטת השער משום מחתך, ובס' בנין שבת פרק נ' כתב דהוא משום דחיוב מחתך הוא רק כשצריך הקפדה ודקדוק לחתוך לפי המידה (והקפדתו יוצרת את מדת הדבר), אך כל שמידתו עשויה וגמורה וכדי לקטמו א"צ לשום הקפדה ודקדוק אלא קוטמו כמות שהוא לי"ב משום מחתך,[[4]](#footnote-5) - ויש שפירשו בזה בע"א דהוא משום דמלאכת מחתך היא רק כשחותך דבר אחד, אך כשחותך ב' דברים זמ"ז ל"ה בכלל מחתך, - ולפ"ז יש להעיר במש"כ הכפו"ת דהממעט ענבי ההדס חייב משום מחתך, דמ"ש מממרט את הכנף דאינו חייב משום מחתך משום דא"צ הקפדה ודקדוק או משום דהוא חותך ב' דברים זמ"ז, וצ"ע.

## טעם הא דמגרר ראשי כלונסות חייב משום מחתך

י] בשבת ע"ה ב' אמרו דמגרר ראשי כלונסות בשבת חייב משום מחתך, ובפירש"י שם כתב דהיינו במגררן שיהיו ראשיהן שוין וחדין, ומשמע דאף אם אינו מקפיד על מידה מסוימת, מ"מ כיון שהוא מקפיד שיהיו שוין וחדין, הוי בכלל מחתך, - אך בפי' הר"י מלוניל ובפי' הר"ן שם כתבו דאיירי כשמגררן שיהיו ראשיהן שוין זה כזה, והפי' קדמון בפי"א משבת ה"ז כתב דמה"ט הוא דיש בזה משום מחתך דהוא מקפיד על מידה ידועה, (ועד"ז כתב הפסקי רי"ד שם דהוא משוה ראשי הכלונסות שיהו שוין ומחתכן במידה, וכ"כ הריא"ז דהוא מגרר ראשיהן להשוותן במדתן) וכ"כ הטל אורות (להר"י בן ג'ויא) במלאכת מחתך (ד"ה ולע"ד נראה) והנשמ"א בכלל ל"ה סק"ג, - ובס' שלחן שלמה סימן שי"ד אות י"ג א' כתב דגם דברי רש"י קיימי כשכונתו ליתן מידה לחידוד, (וכתב דלפ"ז דהמחדד עפרון הוי בכלל מחתך כיון שמקפיד על מדת החידוד).

## חיתוך בלא כונה למידה אם אסור מדרבנן

יא] הרמב"ם בפי"א משבת ה"ז כתב דאם חתך דרך הפסד או בלא כונה למידתו אלא כמתעסק או כמשחק ה"ז פטור, ומבו' דאף כשחותך בלא כונה למידה ה"ז אסור מדרבנן, אך הסמ"ק בסימן רפ"ב כתב דאם אינו מקפיד במידה ושיעור מותר.

ואמנם הנה משמעות דברי הרמב"ם דהא דפטור כשחותך בלא כונה למידה הוא משום פטורא דמתעסק, (וכמש"כ דפטורו הוא כשחותך דרך שחוק או כמתעסק ובפי"ד ממאכ"א הי"ב כתב דהאוכל מאכל ממאכלות האסורות דרך שחוק או כמתעסק וכו' הואיל ונהנה חייב ומבו' דכשעושה דרך שחוק הוי בכלל מתעסק וכ"ה בפיהמ"ש בכריתות ספ"ד), ומשמע לפ"ז דאיירי בדבר שמקפידין על מידתו וחתכו במידה זו, אלא שחתכו בלא כונה למידה אלא דרך שחוק או כמתעסק,[[5]](#footnote-6) ולפ"ז י"ל דכל שאין מקפידין על המידה לי"ב איסורא כלל.

## חיתוך בכונה למידה שלא לשם יפוי הבגד

יב] החיי אדם בכלל ל"ו ס"ב דקדק מל' הרמב"ם דכל שמקפיד לחתוך במידה חיב אף אם אינו מקפיד ליפות את הבגד, וכתב לפ"ז דהמוכר בגד ומקפיד שיהא ארכו כרחבו וכיו"ב חייב, והביאו המ"ב הכא בסקי"ח ובביאוה"ל סימן תקל"ה ס"ה (ד"ה אינו) דכל שמחתך לפי צורך הקונה יש בו משום מחתך, ועד"ז כתב הביאוה"ל הכא בס"ה דאם חבירו מבקש ממנו שיתן לו מעצי בשמים שלו והוא קוטם איזה שיעור ממנו כדי ליתן לו יש בו משום מחתך.

ויש להעיר בזה דהנה הרמב"ם בפי"א משבת ה"ח כתב דכל דבר שהוא ראוי למאכל בהמה מותר לקטום אותן בשבת מפני שאין בהן תיקון כלים, ולמשמעות דברי הרמב"ם שם ה"ז דחיובא דקוטם קיסם לחצוץ בו שיניו הוא משום מחתך, מבו' דאין מלאכת מחתך באוכלין,[[6]](#footnote-7) וכן הוכיחו הנשמ"א בכלל ל"ו והמנ"ח במוסך השבת מחתך סק"ג, וכ"כ המ"ב הכא בסקי"ב וסקי"ח, והנשמ"א שם הוסיף לפרש דמש"כ הרמב"ם אין בהן תיקון כלים, היינו דבדבר שאין שייך בו תיקון כלי ליכא גם משום מחתך, ולכאו' יש ללמוד מזה דמלאכת מחתך אינה במעשה החיתוך עצמו אלא בתיקון הדבר הנחתך, וע"כ הוא דבאוכלין שאין בהן משום תיקון כלי, אף אין בהן משום מחתך.

ולפ"ז לכאו' היה בדין דאינו חייב משום מחתך דאף דחיוב מחתך הוא אף כשמחתך שלא לשם יפוי הבגד, היינו רק היכא שמקפיד על מידתו לצורך השימוש בבגד, דהוא מתקן בכך את הדבר הנחתך, אך כל שמקפיד לחתוך כן מטעם אחר ואינו מתקן כלל בכך את הדבר הנחתך לי"ב משום מחתך, ולפ"ז הרי דבהני גווני דאין תיקון כלל במידה זו, אלא דזהו המידה שרוצה ליתן לו, מ"ט יש בו משום מחתך, (ואמנם אם צריך הלוקח למידה זו לתשמישו יש בו משום מחתך, אך בגוונא דקונה הלוקח מידה גדולה כדי לחזור ולחתוך ממנה אח"כ כפי הצריך לו, היה בדין דלא יהא בזה משום מחתך), ועד"ז כתב הקצוה"ש בסימן קמ"ה סק"ו, וצ"ע.

**מסתת את האבן אם חייב משום מחתך**

יג] נחלקו הראשונים בדין מסתת את האבן אם חייב משום מחתך, (ויש ללמוד מזה כללי מלאכת מחתך), דהנה התוס' תלמיד ר"י הזקן בשבת ע"ה ב' כתב די"ל דהמסתת את האבן חייב גם משום מחתך, וכ"כ המאירי שם בשם י"מ והשיטה להר"נ שם בפי' קמא, - אך התוס' שם דאיירי כשכבר היא מרובעת ומתוקנת אלא שמייפה אותה ועושה בה שירטוטין ויפוי, וע"כ לי"ב משום מחתך, - והמאירי שם כתב דאחר שנחצבה והושוית למדתם אין בה עוד משום מחתך שהרי נעשה הכל, ולכאו' היינו משום דכל שכבר נעשה עיקר המידה אף דעדיין צריך לגרור לי"ב משום מחתך.

יד] אך הנה בפי' רבינו פרחיה שם הביא מש"כ בפי' הרמב"ם שם בשם הר"י מיגש דאינו חייב משום מחתך אלא היכא דלא קא עביד מלאכה בגוף אותו דבר שצריך לו כגון מחתך בעור דלא קעביד מלאכה בגוף העור שצריך לו אלא קוצץ ממנו חתיכות והרחיקן מעל העור שצריך לו אבל בגוף העור שהוא צריך לא קעביד מעשה, ומשא"כ במסתת באבן שהוא עושה מלאכה בגוף האבן וחופר בה ומשוה פניה כדי שתהיה נכונה לעשות עליה אבנים אחרות בבנין, אינו חייב משום מחתך אלא משום מכה בפטיש, (וכתב לפ"ז דאם היתה האבן נכונה ופניה שוות ויש לה קרנות יוצאות לכאן ולכאן וסיתתה בשבת, חייב משום מחתך), - וצ"ב דמ"ש מהא דסלית סילתי וקפיד אמשחתא דחייב משום מחתך אף שעושה מלאכה בגוף העץ, וכ"כ הרמב"ם בפי"א משבת ה"ז דכל חתיכה שיחתוך חרש עץ מן העצים או חרש מתכות מן המתכות חייב משום מחתך, אף שעושה מלאכה בגוף העץ והמתכת.

ובד' הטל אורות (להר"י בן ג'ויא) במלאכת מחתך נראה שפירש דהיינו משום דמלאכת מחתך היא כשחותך לצורך הדבר הנשאר, אך כל שהוא חותך לצורך הדבר הנחתך ל"ה בכלל מחתך, ובמסתת את האבן דנעשה המעשה בגוף האבן חשיב דהאבן הוא הדבר הנחתך וע"כ ל"ה בכלל מחתך, ומשא"כ בחותך את העור שהוא חותך מן העור ומתקן בזה את העור הנשאר, וצ"ע.

טו] והפי' קדמון בפ"י משבת הי"ח כתב דהא אין במסתת משום מחתך הוא משום דמחתך אינו חייב אא''כ נתכוין שהדבר הנחתך מן העור יהא לו מידה ידועה, ובמסתת את האבן אינו מקפיד על היוצא ממנו כלל, ולכאו' מכוון דבריו הוא דלא חשיב כמחתך, אלא כשהוא מקפיד על הדבר הנחתך,[[7]](#footnote-8) וכ"כ בתשו' דרכי נועם או"ח סימן י"ג,[[8]](#footnote-9) וכן האריך הטל אורות שם להוכיח מכ"ד, (וכתב דהוא להיפך ממש"כ הר"י מיגש דמלאכת מחתך הוא רק כשחותך לצורך הדבר הנשאר ולא כשחותך לצורך הדבר הנחתך).

אך כבר כתב הטל אורות שם לתמוה ע"ז מהא דהמגרר ראשי כלונסאות חייב משום מחתך, אף שאינו מקפיד כלל על הדבר הנחתך, והניח לזה בצ"ע.

**עשיית פתח יפה ופותח בית הצואר**

טז] בשבת קמ"ו א' תנן דשובר אדם את החבית וכו' ובלבד שלא יתכוין לעשות כלי, ופירש"י דהיינו דלא יתכוין לנוקבה יפה בפתח נאה, ובד' הראשונים מבו' שהאיסור בזה הוא משום מכה בפטיש או בונה, ולא מצינו שיש בזה לאיסור מחתך אף שהוא מקפיד לעשות הפתח במידה מסוימת, וה"נ הוא במה שאמרו שם מ"ח א' דהפותח בית הצואר בשבת חייב חטאת, ופירשו הראשונים דהאיסור בזה הוא משום מכה בפטיש או משום קורע, ולא מצינו שיש בזה לאיסור מחתך אף שהוא מקפיד לעשות הפתח במידה מסוימת.

והגרש"ז זצ"ל בשש"כ פ"ט הערה ל' הוכיח מזה דכל שהוא חותך במקום מסוים משום דהוא מקפיד על מדת הנקב, ל"ה בכלל מחתך, וכ"כ במכתבים שבס' מאור השבת (מכתב ט' אות ב') דל"ש מחתך בעשיית חור כשאינו מקפיד על הנשאר שיהא במידה הרצויה לו, אלא מקפיד על מדת הנקב.

יז] אמנם הנה לכאו' כ"ז ניחא אי נימא דהמשוה את הבגד (כשאינו מקפיד על מידתו) אינו חייב משום מחתך, וע"כ ה"נ בהני גווני אין לחייב משום השואת החבית והבגד אלא באנו לדון לחייב משום דמקפיד על מדת הפתח, ובזה מסתבר דלי"ב משום מחתך, - אך למש"נ לעיל סק"ז דלדעת רש"י ודעימיה אף כשאינו מקפיד כלל על מידה מסוימת מ"מ כיון דהוא מקפיד לחתוך עד מקום שהוא ראוי ולא לחתוך יותר מכך הוי בכלל מחתך, לכאו' היה בדין דגם בעושה פתח בחבית ובפותח בית הצואר יהא חייב משום מחתך כיון שהוא מקפיד על השואת החבית והבגד, וצ"ע.

## שקיל אקופי מגלימי

יח] בשבת ע"ה ב' אמרו דמאן דשקיל אקופי מגלימי חייב משום מכה בפטיש, ובפירש"י שם כתב דהיינו דנוטל ראשי חוטין התלוין ביריעה, וצ"ע דמ"ט אינו חייב בזה משום מחתך וכמו שאמרו כן בירושלמי שם דהדא איתתא כד משתייה בקוביה משום מיסכת כד יהבה קדמה משום עושה בתין וכו' "כד מקטעא בנימייא משום מחתכת" כד גמרה מלאכתה משום מכה בפטיש, (והביאו בפי' ר"ח שם ע"ד ב'), והרי דחייב על קטיעת הנימין היוצאין כדי להשוותן משום מחתך, אך ממה שאמרו בתלמודין דחייב משום מכה בפטיש משמע דאינו חייב משום מחתך, (ואף דיש מקום לומר דמה שאמרו דחייב משום מכה בפטיש היינו אף משום מכה בפטיש ולעולם חייב גם משום מחתך, אך מד' הראשונים שעמדו במה שאמרו שם לעיל מינה במסתת את האבן דחייב משום מכה בפטיש דמ"ט אינו חייב משום מחתך ולא עמדו כן בשקיל אקופי מגלימי משמע דבזה אינו חייב משום מחתך).

ובפשוטו צ"ל בדעת תלמודין דהוא משום דחיתוך הנימין אינו משום צורך המידה, אלא לתיקון הבגד, וע"כ ל"ה בכלל מחתך, אך צ"ע דמ"ש מהקוטם את הכנף דחייב משום מחתך על חתיכת ראשו הדק משום דמקפיד לחתוך עד מקום שהוא ראוי, אף דאין החתיכה משום המידה אלא כדי להסיר החלק שאינו ראוי, (ונתבאר לעיל סק"ז) וה"נ בדין שיתחייב על חתיכת הנימין משום מחתך, וצ"ע.

1. הגר"ז בסימן ש"מ סי"ז כתב דמלאכת קורע הוא רק בקורע ומפריד גופים רבים שנתחברו אך בקריעת גוף אחד ליכא משום קורע, וצ"ע דא"כ מאי פריך הירושלמי דקורע ומחתך הוא ענין אחד, הרי קורע הוא רק במפריד גופים רבים ומחתך הוא בחיתוך גוף אחד, ועד"ז הק' הביאוה"ל בסימן ש"מ סי"ג ממה שאמרו בירושלמי דקריעה בעורות, - ועד"ז יש להעיר במש"כ הביאוה"ל בסימן ש"מ סי"ד (ד"ה ולא נתכוין) בדעת רש"י הוא דמלאכת קורע הוא רק כשהוא מקלקל בעת הפעולה אלא שהוא מכוין בשביל איזה תיקון, אך כל דהקריעה עצמה היא תיקון אי"ז בכלל קורע, דא"כ הרי במחתך דהחיתוך עצמו הוא תיקון ליכא משום קורע, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-2)
2. ואמנם הנה בביאור הגרח"ק זצ"ל לירושלמי שם כתב דהא דיש בחתיכת הנימים משום קורע, הוא לפ"מ שאמרו בירושלמי שם דקריעה באמצע וחיתוך מן הצד, דחשיב עוד חילוק בין קורע למחתך דקריעה היא באמצע וחיתוך הוא מן הצד, ובכה"ג שהוא מן הצד אף בדברים הרכים יש בו משום קורע, וע"כ הוא דיש בחתיכת הנימים משום קורע, (אך הצ"פ בפי"א משבת ה"ז פירש לד' הירושלמי דקורע הוא באמצע שלא קרע החתיכה לגמרי ומחתך הוא מן הצד שחתך החתיכה לגמרי) ולפ"ז הרי הדין נותן דבקריעת נייר באמצע ליכא משום מחתך, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-3)
3. אך הגר"ז בסימן שי"ד סט"ז כתב דהא דחייב משום מחתך הוא כשמתכוין לכך מפני שמקפיד לקטמו במידה הראויה לו, ועמש"כ בס' שלחן שלמה שם אות י"ג ד' לפרש בד' רש"י, וצ"ב. [↑](#footnote-ref-4)
4. ועיי"ש שכתב דמה"ט מבו' בד' הראשונים בשבת קמ"ו ב' דאין חייבין על קטימת עלה מהענף משום מחתך, ומה"ט מבו' בד' הרמב"ם בפ"ד מיו"ט ה"ח בב' כלים מחוברין דאין חייבין על הפרדתן משום מחתך, ומה"ט לא אסרו לקרוע דפי הספר שלא נחתכו משום מחתך, ומה"ט התירו האחרונים לתלוש עלה מן הלולב כדי לאגוד בו ולי"ב משום מחתך, ועד"ז כתב בתשו' מנחת שלמה ח"ב סו"ס ל"ב בדין תלישת ניר טואלט מגליל שמסומן בנקבים קטנים, דכיון שערוך ומתוקן יפה מלפני השבת במידה נכונה ומדויקת והתולש משם אינו מודד כלל וללא טורח גדול הכל טוב ומדויק לי"ב משום מחתך. [↑](#footnote-ref-5)
5. המנ"ח במוסך השבת מחתך סק"א כתב דטעם הא דפטור כשחתך בלא כונה למידה, אף דהוי פס"ר, הוא משום דל"ה מלאכה כלל אלא כשמתכוין למידה. [↑](#footnote-ref-6)
6. המגן אבות בשבת ע"ה ב' נסתפק אם שייך מחתך באוכלין, והמנ"ח במוסך השבת שם תמה עליו שלא הביא לד' הרמב"ם. [↑](#footnote-ref-7)
7. אך שמא יש לפרש לדבריו דהיינו דאינו מקפיד על מידת החיתוך ולא בא אלא להשוות את האבן ולהחליקה. [↑](#footnote-ref-8)
8. עיי"ש שכתב דכשחותך מן הפתילה את החלק שנשרף ל"ד למחתך דהמחתך צריך שיהא בהשערה ובמידה אותו דבר הנחתך, ואין לומר דאע"פ שמה שחתך מן העור אינו בהשערה אם הוא משוער לתקן את העור שנחתך ממנו חייב משום מחתך, דהא ליתא שמדת החיתוך צריכה שתהיה בגוף המחותך לא בנשאר מן המחותך, דומיא דכולהו אבות שצריך שהשיעור יהיה במה שנעשה באותה מלאכה לא במה שנשאר שלא נעשה בו שום מעשה, ואם חתך מן העור בלא כונת העור המחותך אלא לתיקון העור שנחתך ממנו חייב משם אחר והיינו משום מתקן דהיינו תולדה דמכה בפטיש. [↑](#footnote-ref-9)