סי_ קמז, להזכיר שם של ע_ז
קטגוריות: שו_ע / יורה דעה / יורה דעה - דור המלקטים

**אסור להזכיר שם של ע"ז**

יו"ד סימן קמ"ז

1. אסור להזכיר שם של ע"ז.
2. שמו של אותו איש.
3. לספור מנין השנים של הנוצרים.
4. ***אסור להזכיר שם של ע"ז.***
   1. *מקור****.***
      1. משפטים (פרק כ"ג פסוק י"ג) – "ושם אלהים אחרים לא תזכירו".
      2. ***סנהדרין (דף סג:) – "דתניא: ושם אלהים אחרים לא תזכירו, שלא יאמר אדם לחבירו שמור לי בצד עבודה זרה פלונית. לא ישמע על פיך, שלא ידור בשמו, ולא יקיים בשמו, ולא יגרום לאחרים שידרו בשמו ויקיימו בשמו".***
      3. ***מחבר (סי' קמ"ז סעי' א', סעי' ד') – "הנודר או נשבע בשם עבודת כוכבים, הרי זה לוקה. ואסור להזכירה בשמה,*** *בין לצורך* ***בין שלא לצורך ... מותר להזכיר שם עבודת כוכבים הכתובה בתורה, כמו כרע בל קרס נבו (ישעיהו מו, ב) העורכים לגד שולחן (ישעיהו סה, יא)".***
      4. ***ר"ת (תוס' ע"ז דף נ. ד"ה אבני), מג"א (סי' רכ"ד ס"ק א'), מגן גיבורים (סי' רכ"ד אלף המגן ס"ק א'), מ"ב (סי' רכ"ד ס"ק א') – "מרקוליס. פי' חילוף קילוס*** *דאסור להזכיר ע"א בשמה****".***
   2. **להבין ולהורות**.
      1. שכנה"ג (***סי' קמ"ז*** הג' הטור ס"ק ו'), דר"ת (***סי' קמ"ז*** ס"ק י"ג) – "להבין ולהורות מותר להזכיר אף ע"ז שאינה כתובה בתורה, והוא שאנו מזכירין מרקוליס תמיד אף על פי שאינה כתובה בתורה. מ"כ בשם הרב המאירי. ובחדושי למסכת סנהדרין כתבתי שהתוס' בפרק ד' מיתות אומר ר"ת קילוס שמה כו', חולקים ע"ז, יע"ש".
   3. **אין ע"א זה בעולם: נתבטלה האמונה**.
      1. יראים (סי' רמ"ה) – "ואמרינן בסנהדרין פ"ד מיתות [ס"ג ב'] כל עבודת כוכבים הכתובה בתורה מותר להזכיר וטעמא כיון שהזכיר **נתבטלה**. ומאותו טעם שהתורה [מזכרת] אותה אנו רשאין להזכירה".
         1. גליוני הש"ס (סנהדרין דף סג: ד"ה הכי) – "יריאים ... וכוונתו לדברי המדרש דהקב"ה כביכול שומר מצוות וע"כ אילו הי' אסור להזכיר לא הית' גם התורה מזכרת אותה".
      2. ערוך לנר (סנהדרין דף סד. תד"ה מרקוליס) – "אומר ר"ת קילוס שמה. פי' משום דאסור להזכיר שם ע"ז כמו שפירש מהר"ם. וצ"ע אם יש להזכירו עתה כיון דאין ע"א זה בעולם או אם אסור להזכיר שם ע"א שהיתה כבר **דלפ"ז מה שכתב ר"ת דקילוס שמה הוא כתיב ולא קרי**".
      3. חזו"א (יו"ד סי' ס"א ס"ק ג') – "אלא כל שאין לה עובדין ואינה עומדת עוד לעבדה פקע שם כו"מ מינה ומותרת וכדמוכח כל הסוגיא מ"א ב' מ"ב א' לר"ל דעכו"מ שנשתברה מאליה או ששיברה ישראל מותרת משום שבאופן כזה היא אובדת חשיבותה מעובדיה דמימר אמר איהי נפשה לא אצלה כו' ומי לא עסקינן דלא ידעו כלל עובדיה מזה ומ"מ בטילה".
      4. הר"א נאדלר (רבבות אפרים ח"ח סי' תקנ"ו) – "וגם שמעתי טוענים שמרוב העולם כבר לא עובדים הקדשים האלו וע"ז שעבר ובטל מן העולם לא נידון כע"ז בכל הנ"ל ודבר זה פשוט לא נכון ונסתר מדברי הדרכי תשובה בס' קמ"ז ס"ק ד' ...".
      5. יונים (Greek mythology).
         1. בית יצחק (יו"ד ח"א סי' קנ"ב), דר"ת (***סי' קמ"ז*** ס"ק ד') – "עי' בשו"ת בית יצחק חלק א' מיו"ד סי' קנ"ב שנשאל מעיר א' אודות החברה ביקור חולים אשר כינו לה שם בכתבים וניירות ובחותם ה' אופסלאן גע"א והוא שם בלשון יון המורה על בריאות ויצא עליהם ערעור כי זה הוא שם אלול ליונים והחולים עובדים לה והאריך בדברי השואל אם יש להתיר כיון דשם זה עיקר נותן על שם הבריאות געזונדהיי"ט אך היונים שהאמינו באלקות הרבה כינוי זאת לע"ז לאמונתם שלכל כח וכח יש שם ואלוק נפסד וכינוי השם הזה לע"ז שלהם ודעת השואל דאם כן הוא אין הדבר ברור לאיסור אך אם מתחלה הי' שם זה לאלוק וע"ז שלהם כך ואח"כ הניחו מניחו הלשון שלהם וקראו גם שם געזונדהיי"ט על שם זה אז הדבר ברור לאיסור והוא ז"ל השיב דאין חילוק דכיון דהיונים קראו שם זה לאלוק שלהם אין לאחב"י להזכיר שם זה על פיו ואף שעתה נתבטלה האמונה הכוזבת הלזו ורק המליצים משתמשים בשמות הללו ליופי הלשון והמליצה **מ"מ מי יודע אם לא נמצאו בעולם איזה אומות המאמינים גם היום בענינים כאלו** ע"כ אסור לבני העיר להיות להם שם זה על החבורה שלהם אך א"צ לשרוף את הניירות רק שצריך למחוק השמות הללו עיין שם באריכות ועיי"ש בסוף התשו' שהעיר ח"א דהא גם תיבת ממון שנזכר ושגור בפי כל הוא ג"כ שם אלול הכסף והשיב שיש לחלק דשם ממון כבר נשתקע משם האליל שהיה לפני שנים הרבה וקראו שם זה רק למעות ונעשה שם לסמן בו הרכוש משא"כ בשם הנ"ל דלא נקרא בלשון המהלכת ולא נעקר משם ע"ז לשם הבריאות וי"ל דמה שכתבו איזה סופרים שם זה לבריאות כוונתם לשם אליל עיין שם".
   4. **ג' היתרים**.
      1. שמות הכתובה בתורה - עי' לעיל.
      2. ע"ז שנתבטלה - עי' לעיל.
      3. אין חשיבות לשמו - עי' לקמן.
5. שמו של אותו איש.
   1. **שמו של אותו איש**.
      1. שם האמיתי, ישו**ע**.
         1. רמב"ם (מלאכים סוף פרק י"א, רק בדפוס פרנקל, ע"ש במקורות וציונים) – "אף ישוע הנצרי שדמה שיהיה משיח ונהרג בבית דין ... וכל הדברים האלו של ישוע הנצרי".
         2. רמב"ם (ע"ז פרק י' הל' א', רק בדפוס פרנקל) – "אבל המוסרים והאפיקורסין מישראל היה דין לאבדן ביד ולהורידן עד באר שחת, מפני שהיו מצירים לישראל ומסירין את העם מאחרי ה', **כישוע הנצרי** ותלמידיו, וצדוק וביתוס ותלמידיהם, שם רשאים ירקב".
         3. רבינו אפרים (דברים פר' וילך הע' ז') - לשונו מובא לקמן.
         4. עי' פסקי ריא"ז (סנהדרין פרק ז' הל' ג' אות י"ג) – לשונו מובא לקמן.
         5. פסקי רי"ד (סנהדרין גמרא דף סג:) – לשונו מובא לקמן.
         6. אגרת תימן (עמ' קי"ט, או עמ' ל"ג, או עמ' קנ"ט).
         7. עי' ספר הנצחון (סי' שמ"ז).
         8. אוצר ישראל (ערך יש"ו עמ' 231).
      2. **יש"ו, ר"ת ימח שמו וזכרו**.
         1. רבינו אפרים (פר' וילך הע' ז') – "וישו ע"ש ר"ת ימח שמו וזכרו, כי בתחלה קרא לו שמו ישוע ומחסרין לו העי"ן".
      3. **יש"ו, גמט' ערום**.
         1. רבינו אפרים (בראשית פרק ג' פסוק א', ע"ש פרק ב' פסוק ג', בכתיבה אשכנז פרק א' פסוק ו', פרק י"ז פסוק י"ב).
      4. **יש"ו הנוצרי, משום שהוא נוצר מאשה**, אך משבין להגוים שבא מעיר נוצר.
         1. מהרי"ל (מנהגים ליקוטים אות ק"ג) – "אמר מהרי"ל דלכך נקרא - אותו האיש - ישו הנוצרי, משום דנוצר ונברא מאשה כשאר אדם ולא הוה אלוה - דלית ביה צורך -, אך אנו משיבין לאומות - למינין - דבא מעיר נוצר".
         2. הו"ד בהגהות והערות לטור (אות א').
         3. עי' ספר הנצחון (סי' שמ"ז).
         4. עי' קובץ צפונות (גליון ג' עמ' ק"ח).
      5. **אותו איש** (729), **גמט' יש"ו ארור**.
         1. רבינו אפרים (סוף פר' וילך) – "ומ"ש למעלה ישו תמצא שקורין לו אותו איש יבא בגי' וישו ארור. עכ"מ".
      6. **אלהי נכר הארץ** (612), **גמטר' ישו ומרים**.
         1. רבינו אפרים (דברים פרק ל"א פסוק ט"ז) – "שמעתי מר"ת ששאל לבעל החלום, פי' שר החלום ושמו רזיאל וי"א גבריאל, אם ישו ואמו נרמזו בתורה והשיב בעל החלום אלהי נכר הארץ בגי' ישו ומרים".
         2. שו"ת מן השמים (דפוס קוק סוף עמ' כ"א).
      7. שהם משתחוין להביל וריק, גמ' יש"ו – ספר הנצחון (סי' שמ"ז).
      8. מראי מקומות.
         1. אברבנאל (ישעיה פרק ל"ו והדמוי החמישי, משמיע ישועה מבשר טוב השלישי נבואה ז' ד"ה והנה) – "והנה חכמי האמת קבלו שנפש עשו נתגלגלה בנפש ישו הנוצרי, ולכן היה במדברות איש שדה, והיה איש ריב ומדון לחכמי הפרושים, **ואולי שעל זה נקרא ישוע, שאותיותיו הם אותיות שם עשיו במילואו**, ומפני זה כל המחזיקים בדתו ואמונתו ועובדי' אותו היה ראוי שיקראו בני אדום, כיון שישו הוא עשו ועשו הוא אדום, והנה ברומי היתה התחלת הדת הזאת ושרשה, וקיסרי רומי ומלכי הנוצרים קבלו אותה ראשונה, ולכן כל הנוצרים המאמינים בדת ישו הם בלי ספק בני אדום בני עשו".
   2. **האם מותר לומר השם אמיתי של יש"ו**: אם נכלל באיסור של 'ושם אלהים אחרים לא תזכירו' (משפטים פרק כ"ג פסוק י"ג).
      1. מיקל.
         1. יראים (סי' רמ"ה) – "שאינו אסור להזכיר אלא לה אלא בש' שניתן אלהות שנתנו לה שם שמשמע אלהות הדיוטות כגון ארטל אף על פי [שעשה] אותן אלהות וכ"ש אלהים אחרים לא תזכירו כ"ש הקפיד הכתוב. והיינו טעמא דתנא [ע"ז ח' א'] אלו הן אידיהן של עכו"ם".
         2. מרדכי (ע"ז סי' תת"ט) – "דוקא בימיהם ששם עבודת כוכבים משמע **לשון שררות ואלהות** אבל היכא שהקדשים שלהם נקראים בשמות של בני אדם אין קפידא בהזכרתם והקרא מוכיח כן ושם אלהים אחרים לא תזכירו".
         3. רבינו ירוחם (תולדות אדם וחוה נתיב י"ז ח"ה, קנ"ט-ג') – "וכתב אב"י העזרי כי דוקא ששמה שם שררה ואלהות אבל קדשים שלהם שהם כשמו' בני אדם אין חשש להזכירם ע"כ. פי' ודווקא שלא בלשון חשיבות אלא כשמות בני אדם אבל לקרותם קדשים כמו שמזכירין אותם הגוים בלשון חשיבות אסור".
         4. הג' מיימוניות (ע"ז פרק ה' אות ג', בדפוס פרנקל שמוסיף מה שחסר מצד הצנזער) – "כתב רא"מ שאין אסור אלא שם שניתן לה לשם אלהות שמשמע אלהות אבל שם הדיוטות כגון שמות בעלמא כשמות העבודת כוכבים אע"פ שעשאו אלוה כיון שבזה השם אין בו אלהות ואדנות וגם לא ניתן לו לשם כך מותר וטעמא דכתיב ושם אלהים אחרים לא תזכירו בשם אלהות הקפיד הכתוב וכן תני אלו הן אידיהן של עובדי כוכבים קלנדא סטורניא וקרטסים שאלו שמות הדיוטות הם [וכמה מקומות בתלמוד הוזכרו **ישו הנוצרי** ותלמידיו ואין אלוה גוים יותר ממנו ע"כ]".
         5. ב"י (***סי' קמ"ז*** ס"ק ב') – "וכתב רבינו ירוחם (שם) בשם אבי העזרי דדוקא ששמה שם שררה ואלהות אבל קדשים שלהם שהם כשמות בני אדם אין חשש להזכיר, פירוש ודוקא שלא בלשון חשיבות אלא כשמות בני אדם אבל לקרותם קדשים כמו שמזכירים אותם הגוים בלשון חשיבות אסור עכ"ל".
         6. דר"מ (***סי' קמ"ז*** ס"ק ב').
         7. חוות יאיר (סי' א' השגה י"א, עמ' ג:) – "נ"ל פשוט דוקא אם נקרא שם ע"ז אחר שנעשית ע"ז מש"כ אם היה שם לאיזה בית או אילן ואח"כ עשאוהו ע"ז שכבר נקרא בשמו לפני שהיה ע"ז וזכר לדבר מ"ש היא באת בגבולי וראי' משמות ז' כוכבי לכת שהיו עובדים ואין מונע מלהזכיר שם סטורני' הוא שבתי ויוב"ש צדק ולוציפור שם נוגה אף שהם שמות של ע"ז לעע"ז".
         8. גר"א (***סי' קמ"ז*** ס"ק ג') – "ז"ל הג"מ ספ"ה כתב רא"מ שאין אסור אלא שם שניתן לה לשם אלקות אבל שם הדיוטות אע"פ שעשאוהו אלוה כיון שבזה השם אין בו אלהות ואדנות וגם לא ניתן לו לשם כך מותר דכתיב ושם אלקים כו' בשם אלהות הקפיד הכתוב וכן תנן (ע"ז ח' א') אלו כו' קלנדא סטרנורא וקרטסים שאלו שמות הדיוטות הן ובכמה מקומות הוזכר **אותו האיש** ותלמידיו בש"ס כו' וכ"כ המרדכי".
         9. דר"ת (***סי' קמ"ז*** ס"ק ז') – "פי' שאין אסור אלא שם שניתן לה לשם אלקות אבל שם הדיוטות אע"פ שעשאוהו אלוק כיון שבזה השם אין בו אלקות ואדנות וגם לא ניתן לו לשם כך מותר וכו' ... וכן בכמה מקומות הוזכר **אותו האיש** ותלמודיו בש"ס וכו'. ביאור הגר"א".
         10. שערים מצויינים בהלכה (סי' קס"ז ס"ק י"ד) – "עי' בביאור הגר"א ... וכן נזכר בגמרא השם **אותו האיש** ותלמודיו דשם הדיוטות שלו מותר, וכזה כתוב בתשו' חות יאיר".
         11. משנה הלכות (ח"ט סי' קס"ט).
         12. עולת יצחק (ח"ב סי' קנ"ט) – "מכל מקום למדנו דמה שהעולם אינם נמנעים מלהזכיר שמו של אותו האיש, מדינא ודאי שרי, וכל שכן שהשמיטו אוח ע' משמו העיקרי ישוע שהוא לשבח וקיצרוהו לגנאי [ועיין שו"ת מנחת אלעזר ח"א סימן ע"ד], ובפרט למגמת ראשי התיבות י'מח ש'מו ו'זכרו, אבל המחמיר תע"ב. **ואפילו שם הישמעאלי** מחמד שהוא אין בו שמץ עבודה זרה, מ"מ ראיתי אצלינו שיש מחמירים אפילו מלכתוב שמו בתיבה אחת אלא מ"ח מ"ד, וכן רגילים לכנותו בשם משוגע (ועיין רמב״ם באיגרת תימן), להרחיק מן הכיעור וכיוצא בו".
      2. מחמיר.
         1. ערך השלחן (ס"ק א') – "יראים ... אבל מדברי כל הפוסקים משמע דאפי' שם הדיוט אסור ושם כרע כל קרס נבו אינו מותר אלא משום דכתיב בתורה וכתב ה' לחם סתרים בע"ז ריש דף מ"ו דאפי' היה שם גנאי אסור להזכירו אלא צריך לכלות לה שם גנאי אחר ע"ש".
      3. מראי מקומות.
         1. פסקי ריא"ז (סנהדרין פרק ז' הל' ג' אות י"ג) – "כל ע"ז הכתובה בתורה מותר להזכיר שמה, שהרי התורה הזכירתו, כגון פעור, ובעל צפון, בל, נבו, שכתו' כרע בל קורס נבו, וכל כיוצא בהם, ומרקוליס שהזכירו חכמים, יש מפרשים רם קילוס שמה, וחכמים כינו שמה מרקוליס, וכן ישו הנוצרי יהושע שמו, וחכמים כינו שמו ישו. ונראה בעיניי ששמות הקדשים שלהם, שהם תלמידי ישו, אף על פי שעובדי ישו משתחוים להם, אינם משתחוים להם בתורת אלהות, שאינם תופשים אותן אלהות, אלא לכבוד משתחוים לפרצופים שלהם, כאדם המשתחוה לאנדרטי שלמלכים לכבוד המלך, ואין בהם דין ע"ז".
         2. פסקי רי"ד (סנהדרין גמרא דף סג:) – "ואי קשיא ומרקוליס היכא כתיבא, יש מתרצים כי רם קילוס הוא שמה, וחכמ' כינו שמה לגנאי מר קוליס, וישו הנצרי ישוע היה שמו, **וקראוהו ישו לגנאי**".
         3. הגרחפ"ש זצ"ל (דברי חכמים יו"ד אות ק"ד) – "שנכון להזהיר שלא להזכיר שמו, וטעמו דשם אלהים לא יזכר על פיך".
            1. עולת יצחק (ח"ב סי' קנ"ט) – "דברי חכמים ... שלעניין הזכרת שמו אעפ"י שמותר, היינו מן הדין. והגרחפ"ש לא אמר אלא שנכון ליזהר דהיינו לחומרא".
         4. הגר"י ברקוביץ שליט"א (מכתב במייל) -

Can one wish a non-jewish family member (grandmother) a 'merry christmas' just l'maan hashalom?

R' Y. Berkovits wrote: Not pashut. 'Seasons greetings' is advisable. The issue is the issur of שם אלהים אחרים לא ישמע על פיך. Regarding the name J.C. - Saying the first name (J.) is a machlokes. Some say it is muter since it is simply his name and not a שם תואר (name of respect), others say it is still assur. Saying the second name (C.) is assur d’oraisah. It means “the anointed one” which is a שם תואר. In Aish we had the name J. spelled out in some signs, and Rav Nebhenzal paskened that we must take them down (which we did). Regarding saying Merry C., one can argue and say they don't mean to refer to his name at all. However it is not pashut, and we are dealing with a d’oraisa.

* 1. **בשם משיח** (Ch.).
     1. איסור דאורייתא – הגר"י ברקוביץ שליט"א (מכתב במייל, לשונו מובא לעיל).
     2. רבי עזריאל הילדסהיימר (ח"א יו"ד סי' ק"פ) – "וראיתי בהגהת מיימוני [בדפוס קושטא] הלכו' עכו"ם פ"ה (העתיקו ג"כ בד"מ בקיצור) שכתב ע"ש רא"מ שאין אסור אלא שם שניתן להם לשם אלהות שמשמע אלהות אבל שמות הדיוטות כגון שמות בעלמא כשמות העכו"ם אעפ"י שעשאוהו אלוה, כיון שבזה השם אין בו אלהות ואדנות וגם לא ניתן לו לשם כך מותר וטעמא דכתיב לא תזכירו בשם אלהות הקפיד הכתוב וכן תנן ואלו הן אידיהן וכו' ובכמה מקומות בש"ס הוזכר אותו האיש ותלמידיו ואין אלוה ממנו עכ"ל. ואמנם מש"כ הגהת מיימוני דבכמה מקומות בש"ס הוזכר שם של אותו האיש היינו שם עצם שלו סנהדרין מ"ג, ס"ז, ק"ה, ק"ז ובע"א דף כ"ז ובירושלמי ברכות פ"ה ה"א ובתוספתא חולין פ"ב וכן הוזכר בשמו כמה פעמים ברבינו ירוחם ובס' מור וקציעה ובשאר ספרן של צדיקים, **ואפי' בשם משיח** והנדבקים בו בשם משיחים כגון בס' פחד יצחק ערך גוי, דזה שמו הניתן לו בלשון יון. ונ"ל לאמר דגם בזו השם לא ראו בו צד אדנות ואלהות אף שמורה על המשחה וגדולה כמו שפירש"י במקרא ישעיהו מ"ה א' כה אמר השם למשיחו לכורש, ובמקצת הנביא עצמו קרא שמו כן באמרו ישעי' ס"א א' רוח ה' אלקי' עלי יען משח השם אותי, ואין שם זה מורה על דבר אחר, אלא שחשבו אותו לנביא כמו שקראו הישמעאלים שש מאות שנה אחריו את מוחמד, שבזו אפי' שם עצם שלו מורה על שבח וגדולה כידוע ליודעי שפת ערבי, ולא שמעתי מימי מי שנזהר מלהזכירו ... בגמרא נזכר שמו הפרטי ישו אבל לא השם המורגל עתה שהוא העתקת מלת משיח, ובאמת מעולם תמה תמה קראתי על המקילים בשם זה ומחמירים בשמו הפרטי כאשר הוא מורגל בינינו ובאמת נהפוך הוא, ואח"כ ראיתי כי גם מע"כ נתעורר לחילוק זה בזכר אותו איש בגמרא".
     3. עולת יצחק (ח"ב סי' קנ"ט) - לשונו מובא לקמן.
  2. **שמות של רחובות, של עיירות: שהם נקראים על שמות ה"קדשים" של הנוצרים**.
     1. לענין "קדשים": מרדכי (ע"ז סי' תת"ט), רבינו ירוחם (תולדות אדם וחוה נתיב י"ז ח"ה, קנ"ט-ג'), פסקי ריא"ז (סנהדרין פרק ז' הל' ג' אות י"ג), ב"י (***סי' קמ"ז*** ס"ק ב') - לשונם מובא לעיל.
     2. שערי הלכה ומנהג (יו''ד סי' י"ז) - לענין שם עיר ס' אואן, ולענין עיר ס' פאלו בראזיל.
     3. משנה הלכות (ח"ט סי' קס"ט) – "בדבר הערתו עוד בארצות העמים שהם אדוקים בדתם נוהגים לקרות שמות הרחובות והעירות על שם אידיהן ולמשל בעיר בוענוס איירעס יש רחוב הנקרא על שם אותו האיש ואמו וגרים שם מאחינו בנ"י והכותב מכתב להם בע"כ צריך לכתוב הכתובת כיצד יעשה כי לשנות השם א"א, ואפשר יש בזה משום שמור לי בצד ע"ז פלונית דאסרינן בגמ' וביו"ד סי' קמ"ז ... ובאמת כי בערי אייראפע נמי היו כמה עיירות שנקראו ע"ש ע"ז שלהם והיו בנ"י מדקדקין ככל האפשר לשנות שמותיהן **וגם צאנז הוא בלשון עכו"ם שם ע"ז ושינו מסאנז לצאנז** ובשבע קהילות היו עירות בשם ע"ז ובנ"י שינו לקרותם בלשון אחר ומיהו לענין כתיבת השם על המכתב לא מצינו בזה פוצה פה וכולם כתבו מכתבים ולא חששו לזה הגם אם היו יכולין לשנות שינוי גם בזה כפי האפשר. ובגמ' סנהדרין ס"ג ע"ב עולא בת בקלנבוא א"ל רבא היכא בת מר א"ל בקלנבוא א"ל והכתיב ושם אלהים אחרים לא תזכירו א"ל הכי אר"י כל עו"כ הכתובה בתורה מותר להזכיר שמה. ומשמע לכאורה דאסור להזכיר אפילו אין כוונתו רק להגיד במסיח לפי תומו ששבת בעיר ששמה כשם ע"ז אסור להזכיר וא"כ הכ"נ. ברם זה זמן אשר הרהרתי בנפשי לחלק בין דיבור לכתיבה דדוקא להזכיר אסור אבל לכתוב ליכא איסור דבתורה לא ישמע על פיך, ושם אלהים אחרים לא תזכירו כתיב, וזה בפיו אבל לא בכתיבה ...".
     4. רבבות אפרים (ח"ח סי' תקנ"ו) – "מהו להזכיר שמות של רחובות, שכונות ועיירות שבחו"ל שהם נקראים על שמות ה'קדשים' של הנוצרים ... ושמעתי דיש מדקדקים לומר במקום 'קדש פלוני' לקצרו בראש התיבה באנגלית ל S Louis וכדומה או סתם לומר Louis או Francisco, האם מספיק לומר S. בקיצור? והאם כתיבה קל יותר מאמירה ובמכתבים דלפעמים צריך לכתוב בצורה מסויימת לשם כבוד, מותר לכתוב שמות המקומות הנ"ל במלאותם? וגם שמעתי טוענים שמרוב העולם כבר לא עובדים הקדשים האלו וע"ז שעבר ובטל מן העולם לא נידון כע"ז בכל הנ"ל ודבר זה פשוט לא נכון ונסתר מדברי הדרכי תשובה בס' קמ"ז ס"ק ד' ... קבלתי מכתבו עם שאלתו החשובה. והנלע"ד בזה, שכיום השמות האלו הם לא שם ע"ז, ואפי' אם של ע"ז אבל לא מתכון כשמזכיר הרחוב, וא"כ כשכותב מכתב צריך לכתוב שם הזה שלכתחלה הי' שם ע"ז כי אחרת לא יגיע אז המכתב, וכשמזכיר השם אז לכתחלה טוב לקצר וכן אני נוהג לקצר, אבל יש שלא מקצרים כי לא ידוע להם אפי' שזה שם של ע"ז ולא חשוב ולא נותנים חשיבות לזה. וממו"ר הרה"ג רב משה פיינשטיין זצ"ל שמעתי בשנת תשי"א דאם שייך **להמנע מלהזכיר את הרחוב אז מה טוב** ובאי אפשר כי צריך אז יאמר בשפה קלה כמראה שזה לא חשוב. והעולם פה מקילין, אבל יש מחמירין ויש להם עצות איך לעשות ועולם התורה מקיל ומחמיר בשינוי שם האות הראשון או האחרון. ובל"נ לכשיתחדש לי בזה עוד אז אכתוב. תאשר קבלת מכתב זה. וזכורני שבברוקלין היו כמה שנמנעו לקרא לרחוב גערג' אבניו אלא C. Ave. ו... עד היום לא מקפידין בזה".
     5. תשובות והנהגות (ח"ו סי' קע"ח) – "שבעיר מומביי ...".
     6. שו"ת השואל (ח"ב סי' נ"ז) – "הזכרת שמות ערים ששורשן בעבודה זרה ...".
  3. **לומר** xmas.
     1. מיקל.
        1. הגרחפ"ש זצ"ל (דברי חכמים יו"ד אות ק"ד) – "יש נוהגים שלא לומר 'christmas' דחושבין דזהו גם נקרא הזכרת שמו, מיהו מדינא א"צ להחמיר בזה, דאין זה שמו אלא שם של יום אידם".

עי' הגרחפ"ש זצ"ל (אורחות הרב וראש הישיבה סוף עמ' ק"כ) – "ראה ברמ"א שם לגבי הרחקה מעובדי כוכבים, שאלתיו איך בחוץ לארץ התנהלו היהודים בין הגויים בזמן החגאות שלהם, הרי הלכה היא שאין להזכיר שם אלילים, ושם חגם הוא שם אליל. ואמר לי כי בחו"ל היו מקפידים לקרוא לחגאות שלהם שם גנאי, ולחג שלהם המפורסם היו מכנים אותו בכינוי דומה באידיש שמשמעו גירוד".

* + - 1. עולת יצחק (ח"ב סי' קנ"ט) – "ומאידך מה שחשב כת"ר שאסור להזכיר שמו של יום אידם מטעם שאסור לקרות לאותו האיש משיח, זה אינו, מאחר שאין שמו של יום אידם עצמו אומר שהוא המשיח רח"ל. רק משיח סתמא".
      2. הזכרון שם ע"ז בזה"ז (קשט ד').
    1. מחמיר.
       1. הגר"ש פירסט שליט"א – "יש שמתיר להזכירו ע"פ מש"כ בספר דברי חכמים (שם) בשם הגרח"פ שיינברג זצ"ל, וכן מספר עולת יצחק ח"ב סע' קנט אבל עי בדבריהם, וקשה להבין, שהרי לפי מש"כ שו"ע שם שא"א להזכירם בלשון של חשיבות, אסור להזכיר השם כמות שהוא".
       2. עי' הגר"י ברקוביץ שליט"א (מכתב במייל) - לשונו מובא לעיל.

1. לספור מנין השנים של הנוצרים.
   1. **מחמיר**.
      1. חת"ס (דרשות ח"א דרוש לח' טבת עמ' קפ"ח ד"ה כתיב יחזקאל, ח"ב דרוש לז' אב עמ' תרכ"ט ד"ה במדרש) – "נראה במנין שאנו מנין לבריאת עולם זוכרים אנחנו כי העולם מחודש וא"י ראוי לנו ואפ"ה גלינו מארצינו. ולא כאותם חדשים מקרוב המונים שכותבים בריש מגילתא מנין לידת משיח הנוצרים **וכותב וחותם עצמו שאין לו חלק באלקי ישראל** אוי להם כי גמלו לנפשם רעה, בתורת ה' מאסו וחכמת מה להם".
      2. מהר"ם שיק (יו"ד סי' קע"א) – "נשאלתי ע"ד מצבה אחת שהעמיד איש בלא רצון הגבאים דחברא קדישא והמצבה ההוא נכתבת בלשון עכו"ם וגם פרט השנה הוא באופן כמו שהאוה"ע מונים להנוצר ... זה עבירה כפולה ומכופלת דמספר החדשים שלהם אינם מכוונים למספר בני ישראל ומה שסיימו במספר השנים למספר הנוצרי לדעתי **זה איסור דאורייתא** שהרי בתורה בפ' משפטים נאמר ושם אלקים אחרים לא תזכירו ואמרו חכמים וכן כתבו הפוסקים דאסור לומר לחבירו המתן לי בצד ע"ז פלוני', ומדנקט בלשון הפעיל תזכירו משמע שאפילו אינו מזכיר ממש ג"כ הוא בכלל איסור והמונה במספרם נראה לפי ענ"ד דעובר באיסור ההוא על ושם אלקים אחרים לא תזכירו דנהי דתזכירו היינו בפה או בכתב לפי מאי שכ' המנחות חינוך מ"מ כיון דע"י המנין עולה על הזכרון מחשבה נראה דאסור דזיל בתר טעמא כמ"ש החינוך סי' פ"ו ופ"ז דלא ישמע על פיך וגם גרם אסור שעי"ז נזכר זמן של ע"ז".
      3. גט פשוט (אה"ע סי' קכ"ז סוף ס"ק ל') – "אך אם כתב במלכות זה חשבון אותו מלכות כמו שנוהגין הגוים באותו מלכות יש להסתפק אם הוא פסול משום דחלילה להזכיר שם גיות בגט ... ואפילו באגרות חול יראה דיש ליזהר שלא יכתבו אלא לבריאת עולם לאפוקי מה שראיתי באגרות הבאות מהלועזים היושבים בארץ לועז דמונין כמנין הנוצרים בשמות החדשים ובמנין השנים ואין נכון לעשות כן".
      4. דברי יואל (ח"א סי' ט"ו אות ו' ד"ה והעיקר) – "שלספור במספרי האוה"ע זה אסור לכו"ע, וכבר הצטערו ע"ז מאוד הגדולים בדורות שלפנינו והזהירו הרבה ע"ז, ובעוה"ר עכשיו עוד נפרץ בפרצה יתירה כמו שאר פירצות הדור בעו"ה, וכל אשר עינים לו יתן לב ליזהר בדבר וה' ירחם".
      5. באר משה (ח"ח סי' י"ח, סי' י"ט) – "בודאי ובודאי צריך מאוד מאוד לדקדק ולהתרחק להשתמש בתאריך לפי שנות הנוצרים ואיסור גמור הוא, ומצוה מה"ת להשתמש בתאריך שלנו לפי בריאת העולם".
      6. הלל אומר (יו"ד סי' ס"ה) – "מכל הלין טעמי מצאתי שלהזכיר תאריך הנוצרי זה איסור גמור ועם ישראל למעלה מן הזמן ועלינו רק למנות לבריאת העולם".
      7. אילת השחר (שמות פרק י"ב פסוק ב') – "והנה הפוסקים כתבו שלא למנות התאריך למנין הגוים, ויש כותבים התאריך שלהם ומוסיפים לכתוב למנינם (דהיינו כאומר אני לא סופר כך), ואומרים עצה בשם החת"ס זצ"ל לחתום תחילה את שמו, ואח"כ לכתוב את התאריך למנינם, ואז חתימתו אינה על התאריך שלהם ואינו נראה כמודה בזה (וכשאין ברירה אולי יש גם תועלת בכיסוי התאריך ביד בשעת החתימה)".
   2. **מיקל**.
      1. עי' ציץ אליעזר (ח"ח סי' ח', ח"ט סי' י"ד) – "עכ"פ בהיכא שאינו מזכיר גם המלים לספה"נ וכותב רק התאריך של חשבון העמים אין לדעתי כל חשש של לא ישמע על פיך, וגם לא משום גרמא להזכרה. ועוד זאת כידוע אין המנין האזרחי שמונים בו מכוון בכלל למנין אותו האיש, וכבר האריך להביא את ההוכחות הברורות לכך ידידי הגר"ע יוסף שליט"א [זצ"ל] בספרו שו"ת יביע אומר ח"ג יו"ד סי' ט, קחנו משם".
      2. יביע אומר (ח"ג יו"ד סי' ט') – "מהר"ם שיק ... לפמש"כ לעיל שאין חשבון זה מכוון ללידתו של אותו האיש, לפ"ד רז"ל, נראה שאין בזה גם משום ושם אלהים אחרים לא תזכירו. ובלא"ה יש להעיר לפמ"ש הר"א ממיץ בס' יראים (סי' עה) וז"ל, ונ"ל שאינו אסור להזכיר אלא שם הניתן לאליל לשם אלהות, שנתנו לו שם דמשמע אלהות, אבל שם הדיוטות ... ולפ"ז הדבר ברור שאין כל איסור בספירת התאריך הלועזי, משום ושם אלקים אחרים לא תזכירו, אף אם היה אמת שהוא קשור עם לידתו של אותו האיש ... ולכאורה סמוכין לדברינו ממה שנוהגים לחשוב השעות לפי השעון האירופי שמתחיל מחצות הלילה, ואין פוצה פה ומצפצף, אף על פי שאומרים העולם שהוא ללידת משיחם, ולא חששו בזה למ"ש ושם אלקים אחרים לא תזכירו. אלא ודאי דכל כה"ג לא חיישינן ... ולכן העיקר לדינא שאין בזה שום איסור מן הדין. והמקילים בזה יש להם ע"מ שיסמוכו, **אולם מהיות טוב** אל תקרי רע, וכל שאין צורך גדול, יש לכתוב החדשים והשנים למספר בני ישראל. ובפרט פה בארצנו הקדושה. וכשיש צורך בדבר טוב לכתוב מלבד למספרם גם לבריאת עולם".
      3. פסקי תשובות (סי' קנ"ו אות ג') – "איסור דאורייתא ... כבר העירו עליו דעפ"י הראשונים איסור הזכרת שם אלהים אחרים איסורו דווקא אם משתמע לשון של שררה ואלהות, וכן מצינו לגדולי ישראל שכשהיה צורך הזכירו במכתביהם התעריך הנוצרי, והמדקדקים נוהגים שלא לכתוב המספר המלא של מנין שנותיהם, אלא שני הספרות האחרונות, או שיכתוב 'למספרם'".
   3. **הזמין תפילין אצל סופר ירא שמים, וכתב תאריך לועזי האם יבטל את הזמנה**.
      1. חשוקי חמד (סנהדרין דף סג:) – "שאלה. מסופר על הצדיק ר' בנימין רוטשילד שהזמין אצל סופר מומחה תפילין ומזוזות, כאשר נגמר העבודה, שלח לו הסופר מכתב שהעבודה נגמרה, וכתב על המכתב תאריך לועזי, ר' בנימין התקצף מאד, ושלח לו בשלמא אני אין לי ברירה שאני עובד עם השלטונות ולכן אני אנוס לכתוב תאריך לועזי, אבל עתה למה לך לרעות בשדות זרים, ולמה לא לכתוב את התאריך היהודי, ושלח לו את כספו עבור התפילין והמזוזות, ואמר לו תשאיר גם את התפילין והמזוזות אצלך איני רוצה להשתמש בהם. ויש להסתפק מה הדין כאשר הזמין תפילין ומזוזות אצל סופר מומחה, ואמרו לו שהוא ירא שמים, ולבסוף ראה אותו כותב מכתב או צ'ק, עם תאריך לועזי ללא צורך, כאשר בקלות היה יכול לכתוב את התאריך היהודי, האם יכול לבטל את ההזמנה ולומר לו, זה מקח טעות, או שמא אי אפשר לבטל הזמנה עבור זה. תשובה. כתב הרמב"ן (שמות יב ב) ... וכתב החת"ס בדרשותיו ... ובשו"ת מהר"ם שיק ... ובספר יפה ללב (יו"ד סימן קעח סק"ג) כתב שישראל לא יחתום זמן שנוהגים בו הגוים, משום 'ובחוקתיהם לא תלכו'. ובספר גט פשוט ... ובעניננו נראה שיש לבדוק אחר הסופר, ואם נתברר שהוא קל דעת אפשר לבטל את המקח".
   4. מראי מקומות – משמרת שלום (הל' שמחות אות מ' ס"ק פ"ד), שערי הלכה ומנהג (יו''ד סי' ט"ז), קנין תורה בהלכה (ח"א סי' נ"ה ענף ד'), הר"ב פרידמן שליט''א (בית אהרן וישראל גליון ס"ז עמ' ע"ז), עומק הפשט (גליון רצ"ח).
      1. קהילת יעקב (תולדות יעקב ריש עמ' קע"ד) – "וכשהיתה מגיעה לידו הזמנה שנקוב בה תאריך לועזי, היה מגרדה עד שהיה נמחק...".
      2. הגרשז"א זצ''ל (הליכות שלמה אדר פרק י"ט הע' ע"ג) – "וע"ד כתיבת התאריך בשטר ההמחאה, נזהר רבנו - וכן הורה לאחרים - לכתוב התאריך רק ע"פ מניננו ולא ע"פ מנין הגויים, ומיהו כשכותב בלית ברירה ע"פ מנינם א"צ להזהר לכתוב חדשיהם בשמותם ורשאי לכתוב גם מנין החודש".
      3. הר"ב פרידמן שליט''א (בית אהרן וישראל גליון ס"ז עמ' פ"ו) – "והנה כאן בארצה"ק שבקל אפשר להזהר בזה, בודאי מן הנכון להזהר בזה, וכן כתב לי מרן הגר"ח קנייבסקי שליט"א [זצ"ל] במכתב וז"ל: שבוודאי יש ליזהר בזה וכמדומה שכבר צעק החת"ס בת' ע"ז וכן הוראת גדולי ומורי ישראל שבמקום שאפשר בוודאי שאין להשתמש מנין השנים כאומה"ע ויש ליזהר בזה, וכן הורה הגר"ד פיינשטיין (שליט"א) [זצ"ל] שבאר"י שבהרבה מקומות יודעים מנין השנים לבריאת העולם וביותר בכתיבת שיקים שבכל הבנקים יודעים התאריך לבריאת העולם. אמנם בחו"ל שאין אפשרות להזהר בזה בודאי יש להקל בזה. וכן היה נוהג הגר"מ פיינשטיין זצ"ל שלא היה נזהר כלל בזה. וכן עמא דבר, אכן הגר"י קמנצקי זצ"ל היה נמנע מלכתוב גם את מספר האלפים [המתייחס למיתת אותו האיש ימ"ש] רק מנין הפרטי במאה זו. וכן הוראת הרב הגאון רי"י פישר שליט"א [זצ"ל]. וכיון שכהיום נהוג שאפשר להשתמש אף בציון תאריך כזה, בציון רק מנין הפרטי במאה זו. ראוי להחמיר בזה".
      4. ויש להעיר על דברי המהר"ם שיק דמצינו בהרבה ספרי תשובה שהזכירו שנות הלועזי, ע' בשו"ת הרמ"א (סי' נ"א) שנדפסה תשובה שכ' הגאון מהר"ם קצנאלנבוגין ז"ל בשנת אלף תקמ"ו למספרם, וכן בשו"ת חות יאיר (סי' קפ"ד) כ' אלף תכ"ח למספרם, וכן בשו"ת חתם סופר (אה"ע ח"א סי' מ"ג) כ' אלף שמנה מאות ועשר למספרם (אוקטבר 1810), וכן בספר אגרות סופרים (עמ' ק"ה) נדפס מכתב ממרן החת"ס ובו כתב השנה למספרם 1821. וע' בלהורות נתן (פר' בא עמ' קכ"ו, מועדים ח"א עמ' י"ד) שמדחה הגר"נ געשטעטנער זצ"ל שאין מספרים הנ"ל לסתור דינו של המהר"ם שיק, דהמעיין בכל הספרים אלו יראה שהזכירו את שנות הגוים משום שדנו בנושאים שהיה להם שייכות לעניני הגויים, ובלי הזכרת שנות הגוים היו מתקשים לדעת את הזמן המדוייק יעו"ש. ולהשלמת הענין ע"ע בספר פרדס יוסף עה"ת (אות ל"ז) שכ' ליישב טעמא של מנהג העולם שאין נזהרים בחומרת המהר"ם שיק, שסומכים עמשכ' בספר העיקרים הנ"ל, ועוד שמסברא נראה שאינו אסור למנות בשמות חדשי הגוים רק בכותב בלשון הקודש בגיטין וכתובות ושטרי חוב אבל בכותב בלשון העמים וצורך הכתב לדון בערכאות אין קפידא כל כך ומוטב שיהיו שוגגין וכו' יעו"ש. .
      5. **לענין חדשים**.
         1. עי' או"ח סי' תי"ז, לשיטות ומראי מקומות.
      6. **לענין ימי השבוע**.
         1. עי' או"ח סי' רס"ט, לשיטות ומראי מקומות.
2. שאר ענינים.
   1. **האם לכנות כומר בכנוי כבוד: אב** [פאטער, father].
      1. חשוקי חמד (ריש מסכת ע"ז, קו ונקי ח"א סי' רנ"ו) – "שאלה. רופא יהודי שהתחבא בבית חולים של נוצרים בימי הנאצים, והמנהג הוא שכשבא כומר אומרים: בוקר טוב פאטער ['אב'], האם מותר לומר כך. יש כאן ג' שאלות: א. חלוקת כבוד לכומר, ויש בזה משום לתא דעבודה זרה. ב. לא תחנם, כי נותנים לנכרי חן כשמכנים אותו 'אב'. ג. אולי הכומר יודה לע"ז על הכבוד שקיבל מהרופא היהודי. תשובה. נאמר ברמ"א (יו"ד סימן קנ ס"ג) 'שרים או כהנים שיש להם צורת עבודת כוכבים בבגדיהם, או שנושאים צורת חמה לפניהם, כדרך הגמונים, אסור להשתחוות להם, או להסיר הכובע לפניהם, רק בדרך שאינו נראה, כמו שנתפזרו מעותיו, או שיקום לפניהם קודם בואם. וכן יסיר הכובע וישתחוה קודם בואם. ויש מקילים בדבר, הואיל וידוע שגם העובדי כוכבים אינם מסירים הכובע או משתחווים לצורת החמה, רק לשר. וטוב להחמיר כסברא ראשונה'. עכ"ל. משמע שלכומר מותר להשתחוות וגם להסיר את הכובע, כי כל הנדון ברמ"א הוא רק מפני שיש על הכומר צורת ע"ז, אבל לכומר עצמו מותר להשתחוות, ולהסיר את הכובע. ואם השתחוויה מותרת כי גם למלכים משתחווים ואין כאן השתחוויה לעכו"ם כי אם לשררה שלו, כך גם בענייננו אין כאן באמירת בקר טוב ל'אב' כבוד לעבודה זרה, כי אם שררה בבית החולים שהקים. והשם 'אב' לא חייב להתייחס דווקא לאיש בעל עבודת כוכבים, דהנה מצינו (מלכים ב, ה יג) שעבדי נעמן אמרו לו 'אבי, דבר גדול הנביא דבר'. ופרש"י 'אבי' כמו אדוני. וכן בתרגום יונתן 'מרי', והמצודות כתב: 'אבי' רצה לומר שר וקצין, כהאב על הבן. והרד"ק כתב: וכן 'ואבי ראה גם ראה', (שמואל א, כד יא) וגם שם פירש התרגום 'מרי' והמצודות 'ואבי' עניין גדול ושר, כמו האב על בנו. או לפי שהיה חותנו, חשבו כאב. יעו"ש, ייתכן שגם בענייננו כך. יתכן למצוא לו היתר נוסף שיחשוב הרופא על "אבא" שבשמים, וכמו שמצינו ברמ"א (יו"ד סימן קנז ס"ב) ואף על גב שאסור לומר שהוא עובד כוכבים, מכל מקום יוכל לומר להם לשון דמשתמע לתרי אפין. והעכו"ם יבינו שהוא אומר שהוא עובד כוכבים. והוא יכווין לדבר אחר, עכ"ל. ויעו"ש בש"ך ס"ק י"ח שכתב... מיהו אמרינן בש"ס דשרי לת"ח לומר עבדא דנורא אנא, כדי ליפטר מן המס. שהוא לשון דמשתמע לתרי אפי, דנורא הוא עבודת כוכבים, הנקראת נורא, והת"ח דעתו לשמים, שנקרא אש אוכלה, עכ"ל. אולם מו"ח מרן הגרי"ש אלישיב שליט"א [זצ"ל] פקפק בדבר, ואמר שאם לשון 'אבא' נהפך לשם תואר לכומר [כמו להבדיל אצלנו 'ראש בית דין' או 'אב בית דין' שיסודו אב ליתומים. כמו שכתב הרע"ב תחלת פרקי אבות על 'אבטליון' שהוא אב לטליא לקטנים] אולי מותר לומר לו כך, כי שמו 'אבא', ואין בזה כוונה שהוא באמת אבא, אבל אם עדיין לא נתפשט 'האבא' לתואר, אלא צריך לומר לו אבא כאילו הוא אב לכולם, צ"ע אם אפשר להתיר. הגם שכוונת הרופא תהיה לשמים, כי סוף סוף הוא מכתירו בתואר כבוד שהוא אבא לבריות".