שיעור ג
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / אורח חיים / סימן שיח - בישול

# שיעורי הלכה

### שיעורים על סדר השו"ע

### מפי מו"ר הגאון

### רבי **רפאל צבי ובר** שליט"א

##### הלכות שבת

##### **בישול**

##### סימן שיח סעיף א

##### שיעור ג

**מעשה שבת**

* דין כלים שבישלו בהם בשבת, ואם מותר לומר למי שאינו שומר תו"מ להכין לו משקה חם בכלים שלו.
* כשלא נעשה האיסור בגוף הדבר [כגון שטלטל חפץ] - אם נאסר משום מעשה שבת.
* דין שימוש במים בשבת
* בתי חרושת שפועלים בשבת רח"ל מה דין המוצרים

**דין קדירה שבישלו בה בשבת באיסור**

א] [סעיף א] **המבשל בשבת [או שעשה אחת משאר מלאכות] במזיד, אסור לו לעולם, ולאחרים מותר למוצאי שבת מיד.** במ"ב (סק"ד) הביא שהמג"א כתב בשם הרשב"א, דגם הקדירה שבישל בה בשבת אסורה לו לבשל בה מפני שהיא בלועה מדבר האסור לו. והיינו דס"ל דכשאסרו חז"ל דבר שנתבשל בשבת אינו רק קנס על האדם שלא ישתמש במאכל זה, אלא אסרו חכמים את התבשיל, והוא חפצא דאיסורא, ומשו"ה אסרו ג"כ את הבישול בקדירה. אמנם דעת היד יהודה (סי' צט ס"ק יח) אינה כן, אלא דחכמים קנסו את האדם עצמו שלא יהנה ממעשה שבת, ואי"ז איסור על החפצא, ומשו"ה אין לאסור את הקדירה שנתבשל בה, שהרי אם מבשל באותה קדירה אינו נהנה מהטעם הבלוע בקדירה, ונמצא שאינו נהנה ממעשה שבת [וכתב שאף מה שהביא המג"א כן מהרשב"א אין זה כוונתו שם ועיי"ש].

**אם מותר לבקש מחילוני לחמם לו מים בקומקום שלו**

והנה לדעת המג"א והמ"ב דאסרו לו לבשל בקדירותיו, יש לדון אם יכול אחר לבקש שיבשל בקדירה בשבילו, דהא דוקא לאותו שבישל בשבת נאסר אבל לאחר מותר, ומ"מ י"ל דאסור שהרי נאסר לו לבשל בקדירותיו [ודבר מצוי הוא כגון לבקש ממי שאינו שומר תו"מ רח"ל שיכין בשבילו משקה חם בקומקום חשמלי שהוא נשתמש בו בשבת וכדו']. ועכ"פ לדעת היד יהודה ודאי יש להקל בזה [שו"ר בכת"ס (או"ח סי' נ) שכתב כסברת היד יהודה ומסיק דהמיקל לא הפסיד].

**הנאה ממעשה שבת בדבר שהיה יכול להנות אף בלא האיסור**

ב] והנה לעיל (סי' רעו ס"ד) איתא בשו"ע דמי שיש לו נר ובא גוי והדליק נר אחר, כ"ז שהנר הראשון דולק מותר להשתמש לאורו, אבל לאחר שיכבה הנר הראשון אסור להשתמש לאור השני. וכן אם הוסיף הגוי שמן בנר של הישראל, מותר להשתמש בנר עד כדי הזמן שהיה דולק הנר בלא תוספת השמן של הגוי. והקשה המנחת שלמה (סי' ה ענף ב אות ג) דאם הוסיף הגוי שמן לנרו של הישראל לכאו' צריך לאסור את הנר מיד, שהרי שני השמנים מתערבים יחד, ונמצא דמיד הוא משתמש גם מהשמן של האיסור, אלא דאעפ"כ שרי, וטעם הדבר כמ"ש המג"א (ס"ק לא ובמ"ב ס"ק עב) דזה וזה גורם שרי, וא"כ גם לאחר שעבר הזמן שהיה דולק הנר בלא שמן האיסור, היה לנו להתיר, שהרי מעורב כאן גם שמן היתר וזה וזה גורם שרי. ותי' עפ"י מה שכתב המג"א (סי' תקיח ס"ק יד, והביאו המ"ב שם ס"ק מה) דמי שהיה לו לפתות טמונים בבור, ופתחן עכו"ם בשבילו, דאסור להשתמש בהן, ומבואר דאע"פ שלא עשה מעשה איסור בגוף הלפת, מ"מ כיון שזה שהוא יכול להשתמש בו נעשה מכח איסור, אסור להשתמש בו. ולפי"ז ה"נ י"ל כאן, שכיון שבלעדי ההוספה שהוסיף הגוי לשמן, לא היה דולק עכשיו הנר, אסור להשתמש בו, אף שהשמן עצמו היה אפשר להתירו משום זוז"ג,

**טלטל מפתח באיסור לפתוח את ביהכ"נ, אם מותר להיכנס לביהכ"נ**

ג] ועצם דינו של המג"א הוא חומרא גדולה, לאסור כל שהגיע לו הדבר ע"י איסור, ובאגרו"מ (או"ח ח"ב סי' עז) נשאל בגבאי שפתח את ביהכ"נ בשבת ע"י שטלטל את המפתח באיסור, והשיב דוודאי אסור להיכנס לביהכ"נ, היות ובלא האיסור לא היה יכול להיכנס, וכסברת המג"א בלפת, וע"כ כתב שינעלו הביהכ"נ ויחזרו ויפתחו ע"י גוי [דשרי לצורך מצוה, ובאמת יש להיזהר בזה דיש מקומות שבעוונותינו הרבים יש שמטלטלים את המפתח לביהכנ"ס במקום שמעיקר הדין א"א לסמוך על העירוב, ולדברי האגרו"מ אסור להיכנס לאותו ביהכנ"ס].

אכן לפי מה שנתבאר לעיל מהיד יהודה שכל מה שקנסו חכמים את האדם הוא שלא יהנה ממעשה שבת, אבל אינו איסור על החפצא שנעשה איסור, א"כ מיושב היטב דינו של השו"ע, שהרי כ"ז שהיה הנר ראוי לדלוק בלא מעשה הגוי אינו נהנה מהמעשה שבת, ועל כן כתב השו"ע שמותר לו להשתמש בנר, ולא איכפ"ל מה שמעורב כאן מהשמן שנתן הגוי בשבת, שהרי עדיין אינו נהנה מהמעשה שבת. אבל בזמן שהיה הנר כבה בלא המעשה של הגוי, שוב אסור לו ליהנות מהנר, ולא שייך בזה זה וזה גורם, דמ"מ נהנה הוא מהאיסור, שהרי בלא האיסור הנר כבר היה נכבה.

**דין שימוש במים בשבת**

ד] והנה ידוע מה שאסרו הרבה מהפוסקים, להשתמש בחשמל המיוצר תוך כדי חילול שבת רח"ל, וגם אסור הוא בהנאה מדין מעשה שבת. והוא נפק"מ ג"כ לעניין המים שבאים ע"י החשמל. אלא דלפי הידוע במקום שיש מאגר מים אין המים באים לבית ע"י חשמל, ולכן המים שכבר נמצאים במאגר מער"ש מותר להשתמש בהם [וכפי ששמעתי בשכונתנו נווה יעקב יש במאגר מים שיכול להספיק כמעט ליממה שלימה]. אלא דעדיין יל"ד לאסור מים אלו משום שאף שהמים שבמאגר באו מער"ש, מ"מ כל זמן שנחסרים המים במאגר באים לשם מים חדשים ע"י החשמל, והם מים אסורים משום מעשה שבת, ומתערבים המים, וא"כ כבר בתחילת השבת יכולים לבא לביתו מהמים האסורים [ולא שייך להתיר משום בטול ברוב, דהרי מעשה שבת הוא דבר שיש לו מתירים כמבואר במ"ב סק"ה]. מיהו לדברי היד יהודה יש להקל בזה, דכל זמן שבלא מעשה האיסור היה לו מים, נמצא שאינו נהנה מהמעשה שבת, וחכמים לא אסרו עליו את עצם המים רק אסרו לו להנות מהמעשה שבת וכאן אינו נהנה מהאיסור.

**חילוק בין מעשה שבת של עכו"ם לשל ישראל. ומה הדין במומר**

ה] וכתב השו"ע **ולאחרים מותר למוצאי שבת מיד.** כתב המג"א (סק"ב) דדוקא בעכו"ם צריך להמתין בכדי שיעשה, דחיישינן שמא יאמר לו לעשות, אבל בישראל אי"צ להמתין, דלא שייך גזירה זו שהרי אף אם יאמר לו לעשות לא ישמע לו דאין אדם חוטא ולא לו. ואף לרש"י שכתב בטעם דצריך להמתין בכדי שיעשה, כדי שלא יהנה ממלאכת שבת, מ"מ הכא שרי מיד דמילתא דלא שכיחא היא ולא גזרו בה רבנן.

ולגבי מומר שבישל, כתב הפמ"ג (סי' שכה בא"א ס"ק כב) דאסור וז"ל שם "ואף בחש"ו יש לספק אם בישלו בשבת וכו' אם בישלו לצורך ישראל אסור לו למי שנתבשל בשבילו לעולם אם היה המצווה מזיד וכו', וכל שכן במומר לעכו"ם כה"ג אם בישל המומר מעצמו לישראל במזיד אסור למי שנתבשל בשבילו, דלא שייך אין אדם חוטא ולא לו". ויש לדון בכוונתו אם ס"ל שאם נתבשל ע"י מומר נעשה כמו שבישל הוא עצמו במזיד, וכמו שכתב לעניין חש"ו, או דנימא שהמומר הוי כמו גוי שחוששים שמא יאמר לו לעשות, וא"כ אחר שעבר בכדי שיעשה שרי.

ובשו"ת מנחת יצחק (ח"ג סי' עט אות א ואות יד) הביא דעות האחרונים בזה, דבשו"ת קה"י (ח"ב סי' ז) הבין בדבריו דכוונתו לאסור לעולם, ואף כשאינו מצווה את המומר לעשות, כל שעושה המומר לצורך אחר אסור לו עולמית, ומטעם זה בית חרושת המייצר דברים בשבת רח"ל נאסר לכולם עולמית. והוכיח כן מהריב"ש (סי' תצט) דכל שעושה סתם בשביל למכור חשיב כאילו נעשה בשביל כל העולם, שהרי עושה הוא לכל מי שיבוא לקנות. ונסמך שם בדבריו על מה שהשיב הכת"ס (או"ח סי' נ) בפונדק של ישראל שבשלו בו בשבת רח"ל, ואסר הכת"ס לעולם, אמנם דעת המחזה אברהם (סי' מח) דדוקא במצווה לו לבשל אסר הפמ"ג לעולם, אבל אם בישל מדעתו אסור רק עד בכדי שיעשה, ומ"מ באותו פונדק כיון שמצויין אצלו תדיר בשבת נחשבין כמצווין, ומשו"ה אסר הכת"ס לעולם, עיי"ש במנח"י. ואף דעת התהל"ד כן (סי' שיח סק"ו) דאינו אסור למי שנתבשל בשבילו לעולם אא"כ הוא מצווה אותו לבשל, אלא דכתב כן מטעם אחר, דדוקא אם עבר על איסור תורה שייך לאסור עליו לעולם, ועל כן אם הוא מצווה אותו לבשל הרי הוא עובר על לפני עיוור ועל כן אסור לו לעולם, אבל אם בישל מעצמו אינו אסור אלא בכדי שיעשה.

**דבר שזמן יצורו יותר מג' ימים המיוצר בבית חרושת המחלל שבת**

והנה אם רוצה לקנות דבר שמיוצר בבית חרושת המחלל שבת, בסתמא אמרינן דניזיל בתר רובא, דמיוצר הוא ביום חול, וא"כ אף להקה"י אין הדבר אסור משום מעשה שבת. אמנם אם הוא דבר שזמן ייצורו הוא יותר מג' ימים, נמצא שאין כאן רוב צדדים להתיר ואין כאן ביטול ברוב ויש להחמיר. ויש שרצו להתיר מחמת שעדיין הוא ספק אם נעשה בשבת, ומבואר במ"ב (סק"ב) דבספק מעשה שבת אזלינן לקולא, כדין ספק דרבנן. ומ"מ לדעת המחזה אברהם והתהל"ד יש להתיר אחר בכדי שיעשו. עוד דן שם הקה"י לאסור אפי' בדבר שמיוצר בחול, משום דע"י זה מסייע לבית החרושת ועובר על לפני עור, אמנם במנח"י שם הביא מהש"ך (יו"ד סי' קנא סק"ו) דאין במומר איסור מסייע ולפני עור.

**דינים העולים:**

1. דעת המג"א והמ"ב בשם הרשב"א דאף הקדירה שנתבשל בה בשבת נאסרת, ולפ"ז יל"ד אם שרי לבקש ממי שאינו שומר תו"מ, להכין עבורו כוס תה, בקומקום שבישל בו בשבת. אמנם דעת היד יהודה דחכמים קנסו על האדם שלא יהנה ממעשה שבת, ומשו"ה יש להתיר הבלוע בקדירות שהרי אין לו הנאה מהבליעות שבקדירה.
2. דעת המג"א שמעשה שבת אוסר אף אם אינו עושה מעשה בגוף הדבר אלא שהדבר הגיע אצלו ע"י חילול שבת וכ"פ המ"ב.
3. ומחמת זה כתב האגרו"מ שאם טלטלו מפתח [במקום שאין עירוב כשר] כדי לפתוח את ביהכנ"ס, אסור ליכנס לביהכ"נ בשבת, אלא ינעלו, ויחזרו ויפתחו שוב ע"י עכו"ם.
4. מאגר מים שמספק מים ללא חשמל [כמו בשכנותינו נוה יעקב] אך מתמלא מחדש ע"י חשמל, יש לדון בו משום מעשה שבת [לדעות הפוסקים שיש בשימוש בחשמל באר"י משום מעשה שבת] מחמת שמעורב במים מהמים שהתמלאו בשבת ע"י חשמל [ול"ש ביטול ברוב, דהוא דבר שיל"מ], ומ"מ לדעת היד יהודה שרי דסו"ס אינו נהנה ממעשה שבת.
5. עכו"ם שבישל לצורך ישראל, אסור עד בכדי שיעשה, שמא יצוה לו לעשות, וע"כ בישראל מותר מיד דלא חיישינן שיאמר לו לעשות דאין אדם חוטא ולא לו [מג"א].
6. מי שאינו שומר תו"מ, נחלקו הפוסקים מה דינו, דעת התהל"ד [וכן פי' בפמ"ג] דאסור עד בכדי שיעשה, אא"כ ציווה לו להדיא דאסור לעולם, וכן דעת המחזה אברהם, והוסיף דכל שרגיל לקנות אצלו הוי כמו שציווהו, וא"כ המיוצר בבית חרושת בשבת מותר בכדי שיעשה. ודעת הקה"י דאסור לעולם, למי שנתבשל עבורו אף אי לא ציווהו. וא"כ אף במיוצר בבית חרושת חשיב כמבשל בשבילו ואסור.
7. וכתב הקה"י לאסור כל מה שמיוצר בבית חרושת המחלל שבת ואף מה שיוצר בחול, דמסייע הוא ביד עוברי עבירה, והוי בלפנ"ע, אמנם דעת הש"ך והביאו במנח"י, דבמומר אין איסור מסייע ולפנ"ע.

**השיעור נמסר בביהכ"נ "בית ציון ואהל אית"ן", נוה יעקב, ירושלים.**

ניתן לשמוע בקול הלשון [טל': [PHONE_REMOVED] או [PHONE_REMOVED] או [PHONE_REMOVED], קוד 1-3-2-2-2, ובשידור חי ביום ה' 22:30].

**נכתב ע"י א. ה. והיה למראה עיני מו"ר שליט"א**