80 באיסור בב_ח בתערובת דצונן בצונן, והמסתעף
קטגוריות: ש_ס / מא חולין / חולין - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / תערובת תשע_ד

יום ועש"ק דברים ה' מנ"א תשע"ד

א] חולין דק"ג: כל הבשר וכו' ואסור להעלות עם הגבינה על השלחן וכו', ולקמן דק"ד:, העוף עולה עם הגבינה על השלחן ואינו נאכל דברי ב"ש, וב"ה אומרים לא עולה ולא נאכל.

והנה בפשוטו הי' נראה, דכיון דאסור לאכול בשר יחד עם גבינה, ואף להעלותם יחד על השלחן אסור, ואסור אף לאכול גבינה אחר בשר, הרי דכ"ש דיש לאסור מה"ט לאכול בשר שנכבש בחלב ובלע ממנו, - ואין לחלק דדוקא להעלותם יחד על השלחן אסור, דשמא יעלה מאילפס רותח, דהרי כ"ש דיש לחוש לזה בבשר הכבוש בחלב, שאם יעלה בשר זה באילפס רותח אף עם מים, הוי בב"ח דאורייתא, ועוד דהרי לדעת ב"ש העוף עולה עם הגבינה על השלחן ולא גזרינן שמא יעלה באילפס רותח, ומ"מ אינו נאכל עם הגבינה, והרי דהוא דין בפנ"ע שאסרו חכמים לאכול בשר עוף עם הגבינה, וה"נ יש לאסור לאכול בשר עוף שנכבש בחלב.

ב] אמנם הנה בביאור הגר"א סימן פ"ז סק"ב כתב במש"כ השו"ע שם דמדרבנן אסור בב"ח אף שלא בדרך בישול, ז"ל, אבל מדרבנן כו', רש"י בפסחים שם, וכמ"ש במתני' דחולין קט"ז המעמיד בעור כו', ועתוס' דפ"ב דע"ז ל"ה א' ד"ה מפני כו', עכ"ל, וכ"כ הגר"א בסימן ק"ה סק"ח כתב בדין בשר שנכבש בחלב, ז"ל, אבל בבב"ח מותר מן התורה וכו' וכו' ומ"מ מדרבנן אסור מדאמרינן המעמיד בעור קיבת כו', עכ"ל.

וצ"ע דמה הוצרך הגר"א להוכיח לזה מהא דהמעמיד בעור הקיבה נאסר משום בב"ח ומד' רש"י דכבוש אסור מדרבנן, הרי כיון דאסור לאכול בשר וגבינה יחד, ואף לאכול גבינה אחר בשר אסור וכן אסור להעלותם יחד על השלחן, כ"ש דאסור לאכול בשר שנבלע בו חלב שלא בדרך בישול.

**ב**

ג] ועד"ז צ"ע במש"כ הפמ"ג במש"ז סימן פ"ז סק"א, ז"ל, ודע דבשר חיה ועוף ע"י כבישה ומליחה אסורין אף דהוי גזירה לגזירה וכו', ומה שכתבנו וכו' הוא ברור ואף הט"ז בסי' צ' שם יודה לזה, שהרי בסי' צ"א ס"ז בההיא בר גוזלא וכו' קי"ב דאי אין נאכל מחמת מלחו אסור, וכי תימא לבשל אח"כ קאמר הא בורכא וכו', עכ"ל, ובהגה' הגרע"א כתב דאי"ז בורכא, עיי"ש.

וצ"ע עיקר הנידון בזה, שהרי אף בשר עוף אסור לאכלו עם הגבינה, ואף להעלותו עם הגבינה על השלחן ואף לאכול גבינה אחר בשר עוף אסור, וא"כ כ"ש דיש לאסור לאכול בשר עוף שנכבש או שנמלח עם חלב, ומה מקום יש לדון להתיר בזה.

ד] ומצאתי שכבר עמד ע"ז בגליון הגרע"א בסימן צ' ט"ז סקי"ב, במש"כ הט"ז שם להתיר בשר שנכבש בחלב שחוטה, משום דהו"ל גזירה לגזירה, וכתב הגרע"א ע"ז, ז"ל, אמנם נלע"ד ראי' דלא כהט"ז, דהא עוף אסור לאכול עם גבינה אף בצונן כדלעיל, זולת דנימא לחלק בין בשר עוף לחלב שחוטה, דלא מסתבר, עכ"ל, והרי שהוכיח הגרע"א מהא דאסור לאכול עוף עם גבינה אפי' בצונן, דה"נ יש לאסור בשר עוף שנכבש בחלב, - אך בד' הפמ"ג והגרע"א בסימן פ"ז שדנו בזה, מבו' דס"ל דאף דאסור לאכול בשר עוף עם חלב, מ"מ יש מקום להתיר בשר עוף שנכבש בחלב, וזה צ"ע.

**ג**

ה] ומצאתי בתשו' חת"ס יו"ד סימן פ"ו שכתב בתו"ד ע"ד הט"ז, ז"ל, ועוד דומי' דפילא, דאז אסור לאכלו בעין משום חלב שבפילי, דמי יתיר לאכול עוף עם חלב בעין כמבואר ר"פ כל הבשר גבי עולה ונאכל יע"ש, עכ"ל, ומבו' בד' הגרע"א דכל מה שהתיר הט"ז בבשר עוף שנכבש בחלב שחוטה, הוא רק משום דאין החלב בעין, אך כל דהוי החלב בעין, ודאי דאסור לאכלו עם הבשר, וזהו דינא דהעוף אינו נאכל עם הגבינה.[[1]](#footnote-2)

אך צ"ב הטעם בזה, דמאי נפ"מ אם החלב בעין או אינו בעין, שהרי אף כשאינו בעין, כיון שאינו בטל, שהוא נותן טעם בבשר, מ"מ לא יהא בזה להאיסור לאכלו עם הבשר.

ו] ונראה דהטעם בזה הוא, דכל האיסור לאכול בשר עם הגבינה, הוא דינא דלכתחילה שלא לאכלם יחד, וכל שנתערבו וא"א להפרידם זמ"ז, אין לאסור משום זה, וי"ל דהוא משום דבדיעבד לא אסרו חכמים, והעירוני דיל"פ טפי לזה, דעיקר האיסור לאכלם יחד, הוא "הרחקה" שלא לבא ולאכלם יחד, אך כל שנתערבו וכבר א"א להרחיק, ליכא לדין זה, והא דאסרינן בכה"ג שנתערבו, הוא דין בפנ"ע, שאסרו כשנתערבו שלא בדרך בישול, אטו כשנתערבו בדרך בישול, ובזה הוא שכתב הט"ז, דבחלב שחוטה דאינו אלא מדרבנן, לא אסרו כשנתערב שלא בדרך בישול אטו דרך בישול, דהו"ל גזירה לגזירה.

ז] ובזה מתפרש מה שהוצרך הגר"א ללמוד להא דבשר שנכבש בחלב אסור מהא דאסרינן במעמיד בעור הקיבה ומד' רש"י, ומה שדנו הפמ"ג והגרע"א בדין בשר עוף שנכבש בחלב, - והיינו משום דאף דאסור לאכול בשר עם גבינה, ואף בשר עוף אסור לאכלו עם גבינה, מ"מ אין ללמוד מזה לאסור בשר שנכבש בחלב, אלא זה נלמד מהא דאסרינן במעמיד בעור הקיבה, וע"כ שפיר י"ל דכ"ז הוא בבשר בהמה, אך בבשר עוף לא אסרו בזה, דהו"ל גזירה לגזירה.

**ד**

ח] והנה במק"א נתבאר ללמוד מכ"ד בד' הפוסקים, דבשר שנכבש בחלב, נעשה חתיכה דאיסורא, וצ"ע דמנ"ל הך מילתא, הרי י"ל דכל הא דאסור לאכלו, הוא משום האיסור לאכול בשר עם חלב, ומנ"ל דכל שנתערבו יחד נאסרת החתיכה עצמה.

וביותר צ"ע בזה במש"כ בתשו' הגרע"א מהדו"ק סימן ר"ז כתב, ז"ל, ואף דמ"מ מדרבנן גם צונן בצונן דליכא נ"ט אסור משום בב"ח, א"כ מה דמותר בששים ע"כ משום ביטול, ויקשה הא כיון דהתערובות הוא האיסור לא שייך ביטול, צ"ל דמ"מ חז"ל לא החמירו רק בליכא ס' אף דליכא טעם בצונן מ"מ ראוי ליתן טעם אם יבשלו אבל בס' דאין ראוי לטעם אוקמוהו אדין תורה דאין שם בב"ח עלה, עכ"ל, ולמדנו מד' הגרע"א דבר החדש, דאף בתערובת צונן בצונן דליכא נתינת טעם, חייל איסור על התערובת, ולא אמרינן דבכה"ג הוי כל האיסור משום אכילת הבשר והחלב יחד, וזהו דקשיא לי' דלא יהא שייך בזה ביטול, ובמק"א נת' ללמוד כן גם מד' הגרע"א דמדמי דכ"ה שכתב התרוה"ד דבבב"ח לא אמרינן חנ"נ בכף וכו', משום דאחר שהוציא הכף הויא כלי שני וליכא בליעת טעם, ה"נ בשאר איסורים כה"ג לא אמרינן חנ"נ, ואי נימא דבבב"ח בצונן אינו נעשה כלל חפצא דאיסורא, הרי אין ללמוד זמ"ז, ואכמ"ל.

וצ"ע דמנלי' הך מילתא, הרי אף דנימא דבכבוש וכיו"ב חייל איסור על התערובת, י"ל דהיינו רק משום דהם נותנים טעם זב"ז, והגם דמדאורייתא לי"ב איסורא משום דאי"ז דרך בישול, מ"מ מדרבנן אסרוהו אטו בישול, אך בתערובת צונן בצונן דלי"ב נתינת טעם, י"ל דכל האיסור הוא משום אכילת הבשר והחלב יחד, וממילא דשפיר הם בטלים זב"ז, דפשוט דרק היכא דחייל איסור על שניהם ע"י התערובת, הוא דל"ש ביטול, אך היכא דלא חייל עלייהו איסור כלל, אלא דהאיסור מעיקרא הוא לאכול את שניהם יחד, ודאי דשייך בזה ביטול.

ולפמש"נ ניחא, דבאמת כל הא דאסרינן לאכול בשר וחלב שנתערבו ע"י כבישה או בצונן, הוא רק משום דאסרו חכמים להתערובת בכה"ג אטו בב"ח שנתבשלו זע"ז, דאם משום האיסור לאכול בשר וגבינה יחד, אין לאסור אלא כשאינם מעורבים זב"ז, אך כל שהם מעורבין זב"ז וא"א לו לאכול כל א' בפנ"ע, לי"ב לאיסור זה, ובע"כ דבכה"ג שנתערבו זב"ז אסרו חכמים להתערובת, וכמש"נ.

אך באמת א"צ לזה, די"ל דכל האיסור לאכול בשר עם חלב, הוא רק משום שהם מתערבים בפיו ועי"ז הוו חפצא דאיסורא דבב"ח, וודאי דאסור גם כשבלוע הבשר ואינו מתערב, משום הרחקה, דשמא יתערבו זב"ז, וע"כ שפיר נקט הגרע"א דבצונן בצונן ה"ז נאסר משום בב"ח, דרק מכח זה הוא דאסור לאכול בשר וחלב יחד.

?יד יהודה צ"ב סוסקכ"ה דן בזה, דשמא בצונן בצונן ליכא כלל לאיסורא דבב"ח, וכל האיסור הוא משום האיסור לאכול בשר עם חלב.

עי' בהגה' הגרש"ז לש"ש ש"ג פ"ז, שדן לומר דבבשר שנכבש בחלב, אינו נעשה חפצא דאיסורא, וכל האיסור בזה הוא משום אכילת בשר עם חלב, וע"כ ליכא בזה חזקת היתר, עיי"ש.

עי' בדברינו בסימן צ"ד בגדר איסורא דבבב"ח בצונן שהבאנו כמה מקורות לנידון זה, עייש"ה.

1. אך בסימן ע"ג כתב החת"ס, ז"ל, והנה על דברי ט"ז וכו' הק' דגמ"ר וכו', ולפע"ד בבשר עוף דוקא החמירו ועשאוהו כשל תורה ואפי' ב' דרבנן כמ"ש ט"ז סי' צ"ח סוסק"ה וכו', אבל זולת זה יש להקל בתרי דרבנן, וא"כ מדמייתי ט"ז ראי' שהחמירו בבשר עוף כשל תורה מריש סי' פ"ט ר"ל שלא לאכלו עם גבינה א"כ ש"מ בשארי איסורי דרבנן לא מחמרי וכו', עכ"ל, ומבו' בדבריו דלדעת הט"ז מותר לאכול חלב שחוטה עם הבשר, ורק בבשר עוף החמירו כעין של תורה ואסור לאכלו עם הגבינה. [↑](#footnote-ref-2)