1 סימן של_ב
קטגוריות: ש_ס / לב בבא מציעא / ב_מ עניינים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / שכירות פועלים

יום ועש"ק שופטים ג' אלול תש"ע

א] כתב הרמ"א בסימן של"ב ס"ד, בעה"ב שהטעה פועלים ואמר להם עשו עמי בד' כמו ששאר פועלים נשכרים ונמצאו שנשכרים ביותר, או שהפועלים הטעו בעה"ב בכה"ג, הוי כאילו לא שכרו זה את זה כלל, ונותן להם בפחות שבפועלים, עכ"ל, ומקור דין הוא מד' הרשב"א ונמו"י בר"פ האומנין ורי"ו נכ"ט ח"א, עיי"ש.

ואמנם הדברים צ"ע, דבחי' הרשב"א שם כתב, ז"ל, אבל פועלים שהטעו את בעה"ב ואמרו שרובן נשכרין בד' ד' ונמצא לבסוף שאינם נשכרין אלא בג' ג' היאך מוציאין ממנו ארבעה שלא ע"ד כן נתרצה להם, שהרי שאלם בכמה רובם אלמא לא נתרצה להם בכך אלא מפני שחשב שהוא כן והטעוהו והשכירות בטעות היתה וכל שבטעות חוזר, עכ"ל, ולהדיא דכל הא דהוי זה שכירות בטעות, הוא רק משום שהוא שאלם בכמה רובם, וגילה דעתו בזה שאינו מתרצה בקציצה זו, אלא מפני שרובם נשכרים בכך, וע"כ הוי דחשבינן לה כשכירות בטעות, אך בגונא דהרמ"א שאמר להם עשו עמי בד' כמו ששאר פועלים נשכרים, ולא גילו הפועלים דעתם שאינם מתרצים בקציצה זו אלא מפני ששאר פועלים נשכרים בכך, לא חשיב כשכירות בטעות כלל, וכבר עמד ע"ז הט"ז מדעתו, דכה"ג מנ"ל דסמכו על שכירות אחרים, דילמא סבר וקיבל בקציצה שזכה בעה"ב, עיי"ש, וצ"ע בזה.[[1]](#footnote-2)

ב] בסמ"ע סקי"א ובש"ך סקי"ז כתבו בד' רבינו ירוחם, שכתב דכל שאמרו הפועלים שרובן נשכרין בי' ונמצאו רובן בה', אין להם אלא ה', דמשמע דהיינו אף בשמיעוט הפועלים נשכרין בד', שהרי הוא נתרצה ליתן להן כמו שנשכרים הרוב.

והטעם בזה, דכל הטעות היא בקציצת י', אך מה קציצת ה' לא נתבטלה, שהרי נתרצה בעה"ב ליתן כמו שנשכרים הרוב, ויתכן עוד, דהוא משום דכל הא דכשנתבטלה הקציצה נותנין כפחות שבפועלים, הוא משום דדעתי' דאינש אתרעא זילא, והכא שנתרצה ליתן להם כפי רוב הפועלים, ל"ש למימר דדעתי' אתרעא זילא.

ג] והנה בחי' הגרע"א ר"פ האומנין כתב, ז"ל, ומ"מ מה שנראה מדברי הסמ"ע סקי"א דכ' היכא דבהטעו פועלים לבעה"ב ואמרו בי' כדרך שרוב פועלים נשכרין דצריך לשלם עכ"פ כפי רוב הפועלים ולא כפי הפחות, ה"נ אם הטעה הבעה"ב לפועלים ואמר בד' כדרך שנשכרו רוב הפועלים ואגלאי דרובן משכרי בה' ומיעוטן בד' דצריך לשלם להם ה', זה אינו נראה דדוקא בהטעו פועלים לבעה"ב דעכ"פ שמרוצה הבעה"ב ליתן כדרך רוב פועלים ואם היה מתרצה מכ"ש נתרצה ליתן ט' אם רוב פועלים בט', אבל בהטעה בעה"ב לפועלים דמ"מ הבעה"ב לא נתרצה ליתן רק ד' וא"כ אף דפועלים חשבו דרוב פועלים בד' ואגלאי דהוא בה' זהו מהני דלא מקרי סברו וקבלו, אבל מ"מ במה נתחייב הבעה"ב ליתן ה' והוי כלא קצץ ונותן רק ד' כפחות שבפועלים, עכ"ל.

והנה דין זה שכתב הגרע"א, הוא מפורש בד' הרשב"א בר"פ האומנין ובד' רי"ו נתיב כ"ט ח"א, עיי"ש שכתבו דכל שאמר להן בעה"ב תהיו עמי כמו חביריכם, ואמרו בכמה, ואמר להם בה', והיו בי', נתבטל תנאי שכירותם, והוו כפועלים שעשו אצל בעה"ב בלא קציצה שאין בעה"ב נותן להם אלא כסך מועט שנשכרין בו קצת הפועלים שבעיר, ולהדיא דלא אמרינן דכה"ג ישלם להן י', כמו שנשכרו חבריהם, וזה כד' הגרע"א. והדברים מפורשים כן גם בד' הלבוש ס"ד, ז"ל, ובעה"ב שהטעה את הפועלים ואמר להם עשו עמי בד' כמו שנשכרים שאר רוב הפועלים ונמצא ששאר רוב הפועלים נשכרים ביותר, וכן פועלים שהטעו את הבעל הבית בכה"ג שאמרו רוב פועלים אינם נשכרים בפחות מעשרה ונמצא שרובן נשכרים בחמשה, הוו כאילו לא שכרו זה את זה כלל ונותן להם הפחות שבפועלים, שאם הבעה"ב הטעה אותם הרי נתבטל תנאם והו"ל פועלים בלא קציצה שנוטלים כפחות שבפועלים דדעתא דאינש אתרעא זילא, וכשהפועלים הטעו לבעל הבית שכירות בטעות היתה ואין להם אלא ה', עכ"ל.

ומבו' להדיא בדבריו, דכשהטעה בעה"ב את הפועלים אף שאמר להם שיטלו ד' כמו שנשכרים רוב הפועלים, אינם נוטלים כמו שנוטלים רוב פועלים, אלא נוטלים כפחות שבפועלים, ואילו בפועלים שהטעו את בעה"ב, ואמרו לו שרוב פועלים נשכרים בי', ה"ה נוטלים כמו שנוטלים רוב הפועלים, ואמנם ל' הלבוש בתחילת דבריו דנותן להן הפחות שבפועלים, ומ' דגם כשהטעו פועלים את בעה"ב אינו נוטלים אלא כפחות שבפועלים, אך מסוף דבריו נ' להדיא דכה"ג נוטלים כרוב פועלים, ולא כתב שנוטלים כפחות שבפועלים אלא בשהטעה בעה"ב את הפועלים.

וכן מבו' גם בד' הש"ך שנקט כן, והוא ממשה"ק הש"ך בסוסקט"ו, במש"כ הרמ"א דבגונא שאמר בעה"ב לפועלים עשו עמי מלאכה בד' כמו שעשו חביריכם ואמרו כמו שעשו חבירינו ואשתכח דיהיב להו יותר, דצריך ליתן לאלו כמו לחביריהם, והק' הש"ך דאפי' למאי דס"ל להרמ"א לקמן, דהיכא שהטעה בעה"ב את הפועלים הו"ל כאילו לא שכרו זא"ז כלל, מ"מ ה"נ הול"ל דהו"ל כאילו לא שכרו זא"ז כלל ויתן להם כפחות שבפועלים.

והנה בחי' הגרע"א ב"מ דע"ט. כתב דמהא דצריך ליתן כמו לחביריהם ומ' דאף שהוא ביותר מהשער, הוא סייעתא לד' הסמ"ע, דכיון שאמר להם שיתן להם ד' כמו לחביריהם, הרי דכל דמה שאמר שיתן להם ד' לא חייל משום דהוי זה קציצה בטעות, ה"ה צריך ליתן להם כמו לחביריהם, וה"נ בגוונא דהסמ"ע שאמר להם שיתן להם ה' כמו שרוב פועלים נשכרים, ונמצא שרוב פועלים נשכרים בט', צריך ליתן להם ט', עכ"ד.

אך מד' הש"ך שתמה בדין זה, מבו' דפשיט"ל דגם בהך גוונא שאמר להם שיתן ה' כמו שרוב פועלים נשכרים, ונמצא שרוב פועלים נשכרין בט', א"צ ליתן להם ט', אלא אינו נותן אלא כפחות שבפועלים.

ד] והנה במה שדקדק הגרע"א מד' הסמ"ע סקי"א דלא ס"ל כן, צ"ב מהיכן למד כן, ושמא למד כן ממה שהאריך לדון אם בעה"ב תולה ברוב או במיעוט, ומ' דאיכא נפ"מ לדינא בזה, אך צ"ע אם יש לדייק בזה, שהרי הסמ"ע קאי ע"ד הלבוש, ובד' הלבוש מפורש דבכה"ג שאמר להם בעה"ב עשו עמי בד' כמו שנשכרים שאר רוב הפועלים, ונמצא ששאר רוב הפועלים נשכרים ביותר, הוי כפועלים בלא קציצה שאין להן אלא כפחות שבפועלים, וכמש"נ לעיל סק"ג, וגם בד' הש"ך שדן ע"ד הלבוש והסמ"ע, מבו' בדבריו סוסקט"ו דס"ל דבכה"ג אין להן אלא כפחות שבפועלים וכמש"נ לעיל שם, וא"כ קרוב הדבר לפרש כן גם בד' הסמ"ע, וצ"ע בזה.

ה] ומה שסייע הגרע"א לד' הסמ"ע מדינא דהרמ"א, דצריך ליתן להן כמו לחביריהן, הנה כ"ז הוא אי נימא דהתם בטלה הקציצה מכח הטעות, ומכח זה הוא דאמרינן שצריך ליתן להן כמו לחביריהן, אך אי נימא דהתם מתפרש מה שאמרו לו כמו שעשו חבירינו, שהם קוצצין כן, ומכח זה הוא דחייב ליתן להן כן, וכאשר כן נ' מל' תלמידי הרשב"א שפירשו דהטעם בזה הוא משום דדעתי' אעילויא, וכ"ה בלבוש שם ס"ד ובסמ"ע סק"י, ניחא, וכ"ה לפ"מ שפירש הקצוה"ח שם דכה"ג מתפרשים דבריהם שהן מקפידין על שער זה, דע"כ שפיר מחייבינן לי' ליתן להן כמו לחביריהן, וז"פ.

ו] אמנם לפ"מ שפירש הנתיה"מ בסק"ד בטעם דין זה, דהוא משום דהוו כב' קציצות הסותרים זא"ז וכו', עיי"ש, א"כ ה"נ כשאמר להן בעה"ב עשו עמי מלאכה בד' כדרך שרוב פועלים עושין, ונמצא שרוב פועלים עושין בה', יהא חייב להן ה', ודו"ק, ומד' הרשב"א ורי"ו שכתבו להדיא לא כן, ופירשו דטעם דין זה הוא משום שבטלה הקציצה והוי כשוכר פועל סתם, מבו' להדיא דלא כד' הנתיה"מ.

ז] הש"ך בסקט"ו כתב על דינא דתלמידי הרשב"א, ז"ל, דין זה צל"ע, דנהי דהם אמרו כמו שעשו חבירינו ואשתכח דיהיב להו יותר, מ"מ הרי הבעה"ב אמר בפי' עשו עמי מלאכה בד', א"כ לא נתרצה להם ביותר מד', ונהי דהיתה כוונתו להטעותם ובטלה מחשבתו בזה, מ"מ יכול לומר לא נתרציתי ליתן כמו לחבריהם שהרי לא אמרתי רק ד', וא"כ נראה דהו"ל כאלו לא שכרו זא"ז כלל ונותן להם כפחות שבפועלים, עכ"ל.

ומשמעות דבריו, דאף אם באמת יתפרשו דבריהם שכונתם לקצוץ כמו שעשו חביריהם, מ"מ כיון שבעה"ב אמר בפי' עשו עמי מלאכה בד' ולא נתרצה ביותר מד', אינו מתחייב ליתן להן אלא כפחות שבפועלים.

אמנם הנה בנתיה"מ סק"ג כתב, ז"ל, ולפענ"ד נראה דטעמא דתלמידי הרשב"א הוא, כיון שאמרו הפועלים כמו שעשו חברינו, ובכיו"ב דהיינו כשהפועלים אמרו כמו שאמר בעה"ב איבעיא דלא איפשטא הוא בש"ס אי דעתם אעילויא וכו', "והנה אי הי' פשיטא לן דדעתייהו אעילויא ודאי דהכא היה חייב ליתן להם כמו לחבריהם אף שאמר להן ג"כ בג'", והטעם דכיון שהפועלים לא אמרו רק כמו שעשו חברינו הרי לא נתרצו רק בסך זה, והבעה"ב שנתן להם מלאכתו על אופן זה נתחייב להם כמו שאמרו הן, כמו באומר כמו שאמר בעה"ב דאי היה פשיטא לן דדעתייהו אעילויא היה חייב ליתן להם ד', עכ"ל, והרי דס"ל דכה"ג שפירשו הפועלים שאינם מתרצים אלא בד', מתחייב בעה"ב ליתן כן, אף שהוא אמר מתחילה בג', וכ"נ גם מד' הקצוה"ח, שיישב ד' תלמידי הרשב"א, דכה"ג מתפרשים דבריהם שהם מקפידין שיתן להן כמו שנתן לחביריהן, עיי"ש, והרי דכל שפירשו שהן מקפידין ע"ז, מתחייב בעה"ב ליתן להן כן, אף שהוא אמר מתחילה בד'.

ולכאו' פלוגתא זו היא גם בעלמא בשאמר בעה"ב לפועל שהוא מתרצה לשכרו בג' והפועל אמר שאינו מתרצה אלא בד', ונתן לו בעה"ב את המלאכה, דלמשמעות ד' הש"ך אינו חייב אלא ג', ולד' הקצוה"ח והנתיה"מ הוא חייב ד', דכיון שהפועל השיב שאינו מתרצה אלא בד', ונתן לו הבעה"ב את המלאכה בסתמא, ה"ז מתפרש שהוא מתחייב כפ"מ שאמר הפועל.

ומצינו לעיל סימן רכ"א, המבקש לקנות מחבירו מקח מוכר אומר במאתים אני מוכר לך והלוקח אומר איני לוקח אלא במנה והלך זה לביתו וזה לביתו, ואח"כ נתקבצו ומשך זה החפץ סתם, אם המוכר הוא שתבע הלוקח ונתן לו החפץ אינו נותן אלא מנה, ואם הלוקח הוא שבא ומשך החפץ סתם חייב ליתן מאתים, וכעי"ז מצינו גם באהע"ז סו"ס כ"ט, אך לא נתפרש שם הדין היכא שלא הלך זה לביתו וזה לביתו, אלא מיד נתן המוכר ללוקח את החפץ.

אך ראיתי לדחות בזה, דרק בכה"ג הוא דס"ל להקצוה"ח והנתיה"מ שהוא מתחייב כפי דברי הפועל, דבעלמא דכל א' יודע שלא נתרצה שכנגדו לפסיקת השכר שפסק הוא, ע"כ אין מתפרש דהוי השכירות כפי דברי א' מהם, ומשא"כ הכא דכשנותן בעה"ב את המלאכה לפועלים, ה"ה סבורים שהוא מתרצה לקציצתן, והוא משום דסבורים שבאמת נשכרו חביריהם ד', ע"כ רמי על בעה"ב לפרש שאינו מתרצה לקציצתן, וכל דלא פירש, ה"ז מתפרש שהוא מתרצה לקציצתן.

ח] והנה הנתיה"מ הוכיח כדבריו דכה"ג הוא מתחייב כמו שאמר הפועל, מהמבו' בר"פ האומנין, דכשאמרו הפועלים כמו שאמר בעה"ב, אי הוה פשיטא לן דדעתייהו אעילויא, הי' חייב ליתן להם ד'.

ולדעת הש"ך צ"ל דל"ד, דהתם כיון שאמר בעה"ב לשליח לשכור בד', ע"כ כל שאמרו הפועלים שאינם מתרצים אלא בד', ה"ה מתחייב להן ד', ומשא"כ ?

אך צ"ע למה שפירשו התוס' דאיירי בשכרכם עלי?

ואי נימא דכה"ג דאמרו כמו שאמר בעה"ב, מתחייב בעה"ב להן, וה"ז ביטול על מה שאמר שכרכם עלי, ויל"ע בזה בפלפולא חריפתא, ניחא.?

וי"ל דהוי זה פלוגתא ביסוד הדין, אם הקציצה דבעה"ב מצי חיילא, או דהשליח הוא הקוצץ?

וע"פ האמור בדעת הש"ך דהקציצה דבעה"ב חיילא, יל"פ קצת ד' הש"ך בד' תלמידי הרשב"א, דכה"ג שקצץ בעה"ב בג' ועשו עבידתא שפירתא אינו חייב להן טפי, עיי"ש, ודו"ק?.

ט] כתב הש"ך סק"ח, ז"ל, והרי שוה ד' נותן להם כו', משמע אפי' כל הפועלים נשכרי' בג' כיון ששוה מלאכתן ד' נותן ד' וכן משמע בטור להדיא וכן מוכח בש"ס, אבל בהרא"ש משמע דהיינו דוקא כשיש נשכרים בד' וכן פי' רבינו ירוחם נכ"ט ח"א להדיא, ונלפע"ד דלא באו אלא לומר שיש נשכרי' לעשות בד' מלאכה יפה זו שעשו עכשיו, לאפוקי אם אין מי שנשכר בד' אפי' מלאכה יפה זו פשיטא דאין נוטלים ד' וכו', עכ"ל.

ולכאו' מ' בד' הש"ך, דאיירי בשיש נשכרין בד' לעשות מלאכה יפה זו שעשו עכשיו, ויש שנשכרין לזה בג', וצ"ע דא"כ מ"ט הוא נותן לו ד', וכמדומה שעמד ע"ז במנחת פתים.

אך פשר דבר מצאנו בש"ך סקי"ב שכתב בתו"ד, ז"ל, אע"פ שכולם נשכרי' רק בג' רק שפועל שעושה מלאכה יפה כזו אינו נשכר רק בד' וכמ"ש בסק"ח, עכ"ל, והרי דלא איירי בשיש פועלים שנשכרין לעשות מלאכה זו בג', אלא פועל שנשכר למלאכה יפה כזו אינו נשכר רק בד', ומש"כ בסק"ח דיש פועלים שנשכרין לעשות בד' מלאכה זו, היינו דרוב הפועלים אינם נשכרין כלל לעשות מלאכה יפה זו, אלא הן נשכרין למלאכה הרגילה בג', אך יש פועלים שנשכרין לעשות מלאכה יפה זו בד', וגם מש"כ הש"ך דאם אין פועלים שנשכרין בד' פשיטא דאין נוטלין ד', אין כונתו שאין פועלים שנשכרין בד' אלא הן נשכרין לכך בג', אלא כונתו שאין נשכרין כלל למלאכה יפה כזו, ואפ"ה פשיטא לי' שאין נוטלין ד', וז"ב.

1. והנה הט"ז הוכיח כן מדינא דאמר בעה"ב שכור לי בד' ואזל השליח ושכר לו בג' ואמרו לו כמו שאמר בעה"ב, דסבר וקיבל בג', אף דהשליח אמר להם שבעה"ב שלחו להשכיר לו בג', ולא אמרינן דהוי השכירות בטעות, ובע"כ דכיון שאין לנו הוכחה שסמכו ע"ד בעה"ב עצמו, ע"כ לא נתבטל מה שדיבר השליח עמו, עכ"ד.

   ודבריו צ"ב, שהרי חזינן דאף בכה"ג שחזרו ואמרו לו כמו שאמר בעה"ב, אם כונתם דמהימנת לן דהכי אמר בעה"ב, אין הקציצה בטלה, ולא אמרינן דהויא הקציצה בטעות, וא"כ אם גוונא דהכא דמי לגוונא דהתם, הי' בדין דאף אם אמרו לו כמה אתה נותן לשאר פועלים ג"כ לא יתבטל הקציצה, וכמו שהק' כן הש"ך בסקט"ז, ואין לומר דכשאמרו דרך שאלה כמה אתה נותן לשאר פועלים, הוי טפי גילוי דעת דדעתם כפי שומא זו, וע"כ הוי זה טעות, ומשא"כ בשאמרו לו כמו שאמר בעה"ב, שהרי הט"ז סייע לדבריו גם מדינא דהרמ"א דאמר להם כמו שעשו חביריכם ואמרו לו כמו שעשו חבירינו, דמשמע דבעינן שהפועלים יזכירו בפירוש שסומכין על שכירות חביריהם, והרי דאף כה"ג שחזרו ואמרו כמו שעשו חבירינו, הוי זה גילוי דעת שהן מקפידין ע"ז, וע"כ הוי זה קציצה בטעות, וא"כ ה"נ הי' בדין דכשחזרו ואמרו לו כמו שאמר בעה"ב, תהא הקציצה בטעות.

   ובעיקר קו' הש"ך, עי' בחי' הגרע"א ר"פ האומנין שכתב לישב היטב, ז"ל, דדוקא גבי כמו שאמר בעה"ב דהרי חזינן דעכ"פ אלו אמר בג' מתרצים גם המה בכך ומסתמא לא מצאו להשתכר עצמם ביותר, משו"ה לא הוי טעות כ"כ לומר אלו הוי ידעי דאמר בעה"ב בד' לא הוי מתרצים אלא בד' דאין שיווי מלאכתם תלוי באמירת בעה"ב וכו', משא"כ באומר כדרך שהפועלים נשכרים דבזה תלוי עיקר שיווי מלאכתם כפי שיעור שהפועלים משתכרים, הוי טעות גמור, דנתרצו בד' משום דסברו דזה הוי שיעור שכירות הפועלים, אבל אלו הוי ידעו דפחות שבפועלים בה' אין רצונם להוזיל משער שכירות פועלים דמסתמא היו מוצאים להשתכר בה' כיון דהשער בכך, וכיון שכן דהוי טעות לא מקרי סברו וקבלו, עכ"ל. [↑](#footnote-ref-2)