חלב שחוטה1
קטגוריות: ש_ס / מא חולין / חולין - הרב וורצל / כל הבשר / בשר בחלב / סי_ פז

סי' פז חלב שחוטה וב"פ

**א. חלב שחוטה וב"פ-**

ילפינן קיג: בחלב אמו ולא בחלב שחוטה ואין בו איסור בב"ח.

וחקר בהג' רעק"א יו"ד-פז (וקדמו לו בש"א) לענין חלב של ב"פ אם יש בו איסור בב"ח.

ויסוד הנידון בזה בתרתי:

א. רעק"א חקר ביסוד המיעוט של שחוטה, אם הוא משום שם שחוטה שפוטר ולפי"ז י"ל דב"פ הוי כשחוט ואין בו איסור.

אבל י"ל דיסוד המיעוט של שחוטה הוא דבעינן ראויה להיות אם כש"כ רש"י קיג: וב"פ נמי בכלל זה אף דהוי כשחוט, וכ"נ בנובי"ת יו"ד-לו דמה"ט יש בו איסור בב"ח.

ב. כתב באתוו"ד-טז שגם אם נימא דיסוד המיעוט משום דהוי כשחוט מ"מ יש לחקור בגדר ב"פ דיתכן דב"פ לא חשיב ממש כנשחט רק שמקבל ההיתר של אמו, ונתבאר במקו"א.

במהריט"א פ"א בכורות סק"ו ושעה"מ איסו"מ ג-יא הוכיחו מסוגיא בכורות ו: דמוכיח דחלב מותר שאם הוא אסור משום אבמה"ח ל"ל קרא לאסור בב"ח, ומאי קושיא הא נפק"מ לחלב של ב"פ דשרי ואין בו אבמה"ח ומ"מ יש בו איסור בב"ח, וע"כ חלב ב"פ אין בו איסור בב"ח דיסוד המיעוט של שחוטה אינו תלוי במה שראוי להיות אם [וכש"כ החת"ס יו"ד-יד שאינו אלא צורת הדקדוק מלשון התורה אבל גדר הדבר הוא משום דהוי כשחוטה].

ובנובי"ת דחק דסוגיא דהתם מקשי אליבא דר"מ דלית ליה היתר דב"פ, וע"ע בחת"ס יו"ד-יד מש"כ לדחות.

וראיתי שיש דוחים הראיה דבאמת עיקר מה דחלב שחוטה אין בו איסור בב"ח צ"ב רב שהרי וודאי אין השחיטה מפקעת שם בשר לענין בב"ח, דדוקא באיסור התלוי בחיות של הבהמה כגון אבמה"ח וכה"ג בזה מתרת השחיטה את האיסור, משא"כ לענין איסור בב"ח.

וע"כ גדר הדבר דמיעוט הוא בהל' בב"ח דסוג חלב של שחוטה לא נאסר.

אבל כ"ז שייך רק בס"ד דהחלב אסור משום אבמה"ח א"כ הוא זקוק לההיתר שחיטה א"כ שפיר חייל בו ע"י השחיטה שם חלב שחוטה, ושפיר יל"פ גדר המיעוט משום חלב שחוטה.

אבל לפי"מ דקי"ל להלכה דחלב חידוש הוא והותר גם בלא שחיטה א"כ אין בו שום חלות שם שחוטה, וע"כ מפרשינן המיעוט כפשוטו דמיעט רחמנא היכא דלא אתא לכלל אם, וכד' הנובי"ת ונמצא דאף דבס"ד מוכח כד' האחרונים י"ל דלמסקנא צדקו ד' הנוב"י דיסוד המיעוט אינו תלוי בשם שחוטה.

ובעיקר הנידון בזה, עיין בחת"ס שהוכיח מסוגיא סנהדרין ד: בחלב אמו היינו חלב (בקמץ) ולא חלב (תרבא) דדרך בישול אסרה תורה, ובתוס' פי' בשם י"מ דמשמע דאי לאו הבישול היה מותר והרי חלב (תרבא) גם בלא הבישול אסור וע"כ איירי בחלב (בקמץ), והעיר בחת"ס לוקי בב"פ דחלבו של ב"פ מותר (כדקי"ל לקמן עד:, צב:, לרו"ר), וע"כ דס"ל שאין איסור בב"ח בב"פ דהוי כשחוט וכש"כ האחרונים להוכיח מסוגיא בכורות הנ"ל.

[בהמה הנוצרת ע"י ספר יצירה כתב השל"ה פרשת וישב שאין בה איסור אבמה"ח ואי"צ שחיטה, עיי"ש שכך עשו השבטים וסבר יוסף שאוכלים אבמה"ח של בהמה רגילה, ובמלבי"ם פ' וירא כתב דאף איסור בב"ח אין בו[[1]](#footnote-2)].

**ב. חלב הכנוס בקבה-**

ברש"י קטז: בתו"ד כתב דדינא דר"י דמין במינו לא בטיל נוהג גם בחלב הכנוס בקיבה, ובשעה"מ פט"ו מאכ"א העיר דהא מבואר צט: שלא אמר ר"י מין במינו לא בטיל באיסור דרבנן והרי חלב שבקבה איסור דרבנן הוא דהוי חלב שחוטה.

וברש"ש דחה דבריו דוודאי לא חשיב חלב שחוטה שהרי לא יצא אחר שחיטה רק כנוס הוא בקיבה, [ומ"מ בעיקר קו' שעה"מ יש עוד טעמים אחרים התם דאינו אלא דרבנן, ונתבאר במקו"א].

ועיין בפר"ח ולבוש סי' פז שכתבו כדעת הרש"ש שיש בו איסור תורה, אבל בחינוך-קיג מבואר להדיא כדעת השעה"מ וכנראה מתבאר כן מד' הגר"א סוס"י צא.

ועיין בגמ' קט: גבי כחל שבשלו מותר ומה בין זה לחלב הכנוס בקיבה שאסור, ומשני זה כנוס במעיו וזה אינו כנוס.

ולד' שעה"מ א"ש היטיב דבתרוייהו איכא פטור דחלב שחוטה וע"ז מקשי למה לא התירוהו בדיעבד, ולד' הרש"ש צל"פ דהתם גופא נתחדש לגמ' חילוק זה דחלב שבקיבה אסור מדאורייתא.

ועיין בלשון התוספתא ח-ג כחל שבשלו בחלבו מותר קיבה שבשלה בחלבה 'חייב', משמע שהוא איסור תורה ולוקה עליו, וכד' הרש"ש [מיהו בסוגיין הביאה הגמ' התוספתא בלשון קיבה שבישלה 'אסור'].

1. ובזה באר היאך בישל אברהם את בן הבקר יחד עם החמאה וחלב ואין בו משום בב"ח, דהתם בהמה מספר יצירה הואי כדכתיב בן הבקר 'אשר עשה'.

   אמנם ילה"ע ע"ז מד' המדרש שכעלה משה למרום אמר למלאכים שא"א לתת להם תורה כיון שלא קיימו דין בב"ח אצל אברהם אבינו, וצ"ע ממ"נ אם יש בו משום בב"ח היאך בישל אברהם למלאכים [והרי בלא בישול אין בו איסור תורה].

   וי"ל שאברהם לא בישלם יחדיו אבל המלאכים אכלוהו יחדיו והרי בשעת אכילתם היה נשרף ועברו על בישול ואכילת בב"ח [ויל"ע בזה מד' החת"ס דדרך כילוי לא חשיב דרך בישול אמנם הכא י"ל דכ"ז לענין איסור בישול אבל איסור אכילה מיהת עברו ולענין זה מיקרי שפיר דרך בישול, וצ"ע]. [↑](#footnote-ref-2)