מוקצה כה
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / אורח חיים / סימן שח עד שי - מוקצה

##### הלכות

##### **מוקצה**

##### או"ח סימן שי סעי' א - ג

##### שיעור כה

# **שיעורי הלכה**

### שיעורים על סדר השו"ע

### מפי מו"ר הגאון

### רבי **רפאל צבי ובר** שליט"א

### [סעיף א] עץ שתולין בו דגים, אף על פי שהוא מאוס, מותר לטלטלו דקיימא לן במוקצה מחמת מיאוס כרבי שמעון, דשרי.

## טלטול מוקצה מחמת מיאוס מחמה לצל

ובביאור הלכה (ד"ה אע"פ) הביא מהפרי מגדים (משב"ז ס"ק א) שהסתפק אם התירו לטלטל מוקצה מחמת מיאוס דווקא לצורך גופו ומקומו, או אפילו מחמה לצל. ובפרי מגדים לעיל (סימן רעט א"א ס"ק א) הביא דנחלקו בזה הראשונים, דברמב"ם משמע דלדעת ר"ש התירו לטלטל מוקצה מחמת מיאוס רק לצורך גופו ומקומו, אך בבעל המאור (סו, ב מדפי הרי"ף) ובר"ן (שם ד"ה אמר) משמע דהתירו אפילו מחמה לצל.

## דבר מאוס לגמרי

והנה אף דקיי"ל כרבי שמעון שאין מוקצה מחמת מיאוס, מצינו שדבר שמאוס ביותר אמרינן דהוי מוקצה, דהנה מבואר בגמרא (שבת קנד, ב) דבהמה שהיתה טעונה בכלי זכוכית מניח את הכר תחתיה, ומוקמינן בגמרא דמיירי בקרנא דאומני שהוא מוקצה מחמת מיאוס, וכתב שם הר"ן (על הרי"ף ד"ה אמר) דאף ר"ש מודה בקרני דאומני דהוי מוקצה כיון שלא חזי למידי, וכל מה שהתיר ר"ש מוקצה מחמת מיאוס היינו בנר של נפט דחזי לכסות בו מנא, אך קרני דאומני אינו ראוי לשימוש כלל מחמת מיאוסו, והוי מוקצה אף לר"ש.

וכן מבואר בשו"ע לעיל (סימן רסו סעיף ט) דכוסות של מקיזי דם שיש חשש שיפול וישבר אסור לטלטלן מפני שהן מאוסין, וביאר שם המשנ"ב (ס"ק כה) דאף דמוקצה מחמת מיאוס מותר, היינו היכא דחזי לכסויי ביה מנא, אבל הכא לא חזי לכסות שאם יפלו ישברו.

### [סעיף ב] אין שום אוכל תלוש הראוי לאכילה מוקצה לשבת, דתמרים ושקדים ושאר פירות העומדים לסחורה, מותר לאכול מהם בשבת.

## טלטול פירות כשמקפיד עליהם

וביאר במשנ"ב (ס"ק ד) דאע"ג דעומדים לסחורה דעתו עליהם לאכול מהן כשירצה. וכבר הבאנו בשיעורים לעיל (שיעור ג) דאתרוגים העומדים לסחורה קודם חג הסוכות, אינם ככל פירות העומדים לסחורה שאינו מקצה דעתו מהם, שהרי מקפיד עליהם שלא לטלטלם כדי שלא ייפסדו, וא"כ דינם כמוקצה מחמת חסרון כיס, וע"ש שכ"כ בתוספת שבת (סימן שח ס"ק כב) לגבי טלטול לולב שאם מקפיד עליו מאוד שלא יטלטלוהו חשיב כמוקצה מחמת חסרון כיס.

### [המשך סעיף ב] אבל גרוגרות וצמוקים שמניחים אותם במוקצה לייבשן, אסורין בשבת משום מוקצה, שהן מסריחות קודם שיתייבשו, דכיון שיודע שיסריחו הסיח דעתו מהם וכיון דאיכא תרתי, דחינהו בידים, ולא חזו, הוי מוקצה.

## אי מוקצה לר"ש הוא דווקא בדחיה בידיים

והנה משמעות השו"ע דמוקצה דגרוגרות וצימוקים אסור משום דדחיה בידיים, ומשמע דהיכא שלא דחיה בידיים לא הוי מוקצה ואפילו כשאינו יושב ומצפה, וכבר הובא לעיל (שיעור ט ועוד) דבחזו"א (סימן מא ס"ק ד) מבואר דכל שאינו יושב ומצפה הוי מוקצה אף לר"ש, ואפילו אם לא דחיא בידיים אמרינן מיגו דאיתקצאי.

ולעיל הבאנו מהתהילה לדוד (סימן שח ס"ק ז) שהקשה על שיטה זו ממה שפסק השו"ע (סימן שיח סעיף ב) דבהמה שנשחטה לחולה מותר הבריא לאכול ממנה, ואפילו אם נעשה חולה בשבת עצמה, ומשמע דאין בזה איסור מוקצה משום דלא דחייה בידיים, ואף שאינו יושב ומצפה, אך ע"ש שהבאנו מהחזו"א (סימן מא ס"ק יב) דבהמה בריאה שנשחטה בשבת אינה מוקצית מצד עצמה לבני אדם, ואדרבה לכך היא עומדת, אלא שמשום איסור השבת אסור לשוחטה, ולכך מיד כשבטל איסור זה מותר לטלטלה, ואין צריך שיהיה יושב ומצפה.

[המשך סעיף ב] כתב הרמ"א **י"א דאין הכנה שייך בשל אינו יהודי, ואפילו גרוגרות וצמוקים שבידו מותרים.**

## מוקצה במחובר של גוי

וכתב המשנ"ב (ס"ק יב) דכל דברי הרמ"א דאין מוקצה בגוי היינו במוקצה דגרוגרות וצימוקים וכדומה שאיסורם הוא משום דמקצה דעתו, ולכן בגוי שרי שהרי אינו מקצה דעתו, אך בדבר המוקצה בבין השמשות משום מחובר או משום שהיה מחוסר צידה ותלשו הא"י או צדו בשבת, אף שהדבר הוא בבעלות הגוי אסור משום מוקצה לכו"ע.

ובאמת לגבי מחוסר צידה דחשיב מוקצה כן מצינו בשו"ע לקמן (סימן שכה סעיף ה) דאם אינו יהודי צד בעלי חיים בשבת הוי מוקצה גמור, אמנם לגבי מוקצה במחובר מצינו לכאורה סתירה בזה דבשעה"צ לקמן (סימן שכה ס"ק כו) כתב דפירות המוכנים ליתלש ודעת האינו יהודי מערב שבת לתולשם, אינם אסורין משום מוקצה דהא דעתו עליהם [ורק שייך לאסור את הפירות משום גזירה שמא יעלה ויתלוש], ומאידך, בשעה"צ בסימן שכד (ס"ק טו) כתב דעשבים שנלקטו ע"י גוי בשבת אסורים משום מוקצה מטעם דלא פלוג, ומשמע דאף שמדינא לא הוי מוקצה אסור לטלטלו משום דלא פלוג.

וצריך לומר דהיכא שדעת הגוי לתולשם לא הוי מוקצה, וגם לא אסרו משום לא פלוג דהא גם לישראל מותר בכהאי גוונא שהייתה דעתו עליו, וכמו שמצינו לגבי שוחט בהמה בשבת לחולה (סימן שיח סעיף ב) דאין בזה משום מוקצה כיון שדעתו הייתה לשחוט אותה בשבת, אך אם אין דעת הגוי לתולשן יש לאסור משום דלא פלוג, ולפי"ז צ"ל דכוונת המשנ"ב כאן דיש מוקצה במחובר, היינו היכא שלא חשב עליהם מבעוד יום דאמרינן מיגו דאיתקצאי דכיון דלא לקטינהו ודאי הקצה דעתו, ולכן אף על פי שבגוי אין סברא דמדלא לקטינהו אקצינהו, דהא יכול לתלוש גם בשבת, אסור לטלטלן משום דלא פלוג.

אמנם צ"ע לפי"ז מש"כ הרמ"א שאף בגרוגרות וצימוקים אין איסור מוקצה, דמדוע לא אסרו לטלטל גרוגרות וצימוקים משום דלא פלוג, שהרי לישראל אסור בכהאי גוונא, וצ"ע.

## גרוגרות וצימוקים של גוי

כתב המשנ"ב (ס"ק יג) בביאור דברי הרמ"א דגרוגרות וצימוקים אינם אסורין משום מוקצה, דהיינו אפילו אם העלה אותם האינו יהודי מבעוד יום לייבשן ודחין בידיים, מכל מקום לא חל עליהם שם מוקצה. ובמשנ"ב הביא דהבית מאיר פקפק בזה, דכיון דדחיא בידיים ולא חזי לאכילה הרי גם האינו יהודי מסיח דעתו מלאוכלם, ומדוע אינו נאסר משום מוקצה, וכמו שאם יש אבנים או צרורות של גוי דודאי הוי מוקצה כיון שאין דעתו עליהם כלל.

וע"ש במשנ"ב דהגר"ז תירץ קושיית הבית מאיר ופירש דהרמ"א מיירי בגרוגרות וצימוקים דחזו ולא חזו דקיי"ל בסעיף ה דבעי הזמנה, ועל זה כתב הרמ"א דבשל אינו יהודי אפילו אם לא הזמין מותר דאינו מקצה דעתו מיניה.

ולכאורה צ"ע דמדוע לפי פירוש הגר"ז מיושבת קושיית הבית מאיר, הרי כיון דחזו ולא חזו אם לא מזמינו להדיא הוי כמו גרוגרות וצימוקים דלא חזו כלל דמסיח דעתו מהם לגמרי, וחוזרת הקושיא דכיון דלא חזו מאי שנא אינו יהודי מישראל, הרי מסיח דעתו מהפירות אם לא הזמינם בפירוש.

ונראה דבאמת נתבאר כאן חידוש בדעת ר' שמעון דמודה בגרוגרות וצימוקים דבעי הכנה, ובלאו הכי הוו מוקצה, דאין הטעם דמשום שלא מזמינם אז מסיח דעתו לגמרי מהם, אלא דמודה ר"ש לר"י במוקצה כזה דגרוגרות וצימוקים דצריך הכנה ואינו משום היסח הדעת, אלא מטעם דבעינן שיטלטל רק דבר שהוכן לכך מערב שבת, וא"כ י"ל דכל דין הכנה זה דווקא בישראל אך בגוי שרי, ולכן היכא דחזי ולא חזי שרי לגוי אפילו אם לא הזמינו.

### [סעיף ג] בין באיסור אכילה בין באיסור טלטול כל דבר שהיה ראוי בין השמשות, אם אירע בו דבר שנתקלקל בו ביום וחזר ונתקן בו ביום, חזר להיתרו, אבל דבר שהוקצה בין השמשות, אסור כל היום.

## מוקצה לחצי שבת שדעתו שאין אפשרות להשתמש בו

וביאר המשנ"ב (ס"ק טו) דהטעם שלא נאסר משום מוקצה באמצע השבת הוא משום דאין מוקצה לחצי שבת. והנה מצינו בביאור הלכה (לקמן סימן תצח סעיף ט ד"ה אבל) שכתב דבכור שנולד ביו"ט בלא מום ונפל בו מום ביו"ט, דאסור לשוחטו משום מוקצה, ואף דאין מוקצה לחצי שבת והרי נעשה מוקצה בלידתו רק ביו"ט ונעשה בעל מום ביום טוב, אפ"ה אסור משום מוקצה. וביאר שם בשם המאירי דבדבר שמקצה דעתו לגמרי ממנו ואין צד שיהיה מוכן בשבת, אז נאסר משום מוקצה אף באמצע השבת.

## טלטול סכין של מילה

כתב המשנ"ב (ס"ק טו) בשם הט"ז 'איזמל שמל בו בשבת אין לטלטלו אחר המילה דהא מוקצה הוא מחמת חסרון כיס דהא אדם מקפיד שלא להשתמש בו דבר אחר, ודלא כהמקילין לטלטל אותו מטעם דאין מוקצה לחצי שבת, דהא בין השמשות ג"כ היה מוקצה מחמת חסרון כיס ואין לטלטלו אז לשום דבר וע"כ אף על פי שעומד למחר למלאכת מילה מ"מ אחר גמר צורך שלו חוזר לאיסור טלטול של בין השמשות ע"כ יצניעו באותו חדר שהוא מל שם, והמג"א בסימן שלא (ס"ק ה) מסכים עמו ג"כ בעיקר הדין אך דעתו שיש להחמיר שבעוד שהאיזמל בידו לא יניחנו מידו עד שיניחנו במקום המשתמר או שיוליכנו לביתו דכל מוקצה שהוא בידו מטלטלו לאיזה מקום שירצה וכדלעיל בסימן שח (סעיף ג)'.

והנה הט"ז (יו"ד שם ס"ק א) כתב שסכין של מילה מותר לטלטל אף לאחר המילה, משום שאחר שנטל את הכלי בהיתר יכול להחזירו למקום שירצה, ומקור דבריו מהרבינו ירוחם. ויש שביארו שאם יהיה אסור לטלטל את הסכין לאחר המילה א"כ ימנע מלמול והתירו סופן משום תחילתן, וכ"כ בנקוה"כ (על הט"ז שם) ולפי"ז אין להתיר אלא להצניעו במקום המשתמר הקרוב אליו, אך לטלטל בחנם אסור.

וע"ש בט"ז (הנ"ל) שמביא מהמהרש"ל דההיתר להמשיך ולטלטל את סכין המילה הוא משום שאין מוקצה לחצי שבת. אך צ"ע דלפי מה שביארנו לעיל דבכור שנולד ביום טוב ונפל בו מום ביום טוב אמרינן שיש מוקצה לחצי שבת כיון שאין האדם מעלה בדעתו שיש אפשרות שישתמש בזה ביום טוב, ולפי"ז אם בטוח שלא ימול עוד, כגון בעיר קטנה א"כ יהיה הסכין מוקצה אף בחצי השבת.

אכן החזו"א (סימן מג ס"ק ז) צידד דאיזמל של מילה אינו מוקצה כלל, כיון דהוי כלי ועומד בין השמשות לשימוש, ומותר לטלטלו אף אחר קיום המצוה.

ועולה לדינא ג' סברות להקל לטלטל איזמל של מילה, **א**. דעת המהרש"ל דיש להקל משום דאין מוקצה לחצי שבת ובבין השמשות עמד למצוותו. **ב**. דעת המג"א דבכל מוקצה אמרינן דאם נטלו מותר לטלטלו לכל מקום שירצה. **ג**. שיטת החזו"א דאיזמל של מילה חשיב כלי גמור. ועיין עוד לעיל בשיעורים (שיעור ד) שהארכנו בזה.

אמנם נראה דגם החזו"א ס"ל כמהרש"ל דהטעם שמותר לטלטלו קודם הברית הוא משום דהוי כלי משום שעומד למצוה, דאם לא כן מדוע סכין של מילה חשיב מוקצה היכא שאין ברית מילה בשבת, ועל כרחך כוונת החזו"א דכשיש מילה בשבת יש על הסכין שם כלי, אך אחר שנעשית מצוותו מותר לטלטלו רק משום דאין מוקצה לחצי שבת, ולכך לא אמרינן שבטל ממנו שם כלי באמצע השבת [ולפי"ז צ"ע גם לפי"ד החזו"א ממה שמצינו בבכור שנולד בו מום בשבת, דיש מוקצה לחצי שבת היכא שמסיח דעתו לגמרי מהאפשרות שהדבר יהיה ראוי בשבת כמש"כ לעיל].

ולעניין הלכה מסיק המשנ"ב (בסימן זה שם) דלכתחילה יתן לאדם אחר להחזיק את הסכין, ואח"כ יוכל להמשיך ולטלטלו, ובדיעבד אם הניחו מידו ויש חשש שייגנב שם מצדד הא"ר דיש לסמוך על הרמ"א והש"ך (יורה דעה סימן רסו סעיף ב) דסוברים דמותר לטלטלו.

ויש שמניחין חפץ של היתר בתוך התיק של סכין המילה, אמנם צריך שיהיה החפץ מאוד יקר ויהיה שווה כמו הסכין, דאי לאו הכי נעשה התיק בסיס לדבר היקר יותר. אכן נראה דאין לסמוך על היתר זה, דהא מה שהתירו בסיס לדבר האסור והמותר היינו רק היכא שמטלטל לצורך דבר המותר, אך כאן שמטלטל את התיק כדי שלא יגנב סכין המילה, הוי טלטול לצורך דבר האסור ואסור לטלטלו.

***הדינים העולים***

1. נחלקו הראשונים האם התירו לטלטל מוקצה מחמת מיאוס אפילו מחמה לצל.
2. מוקצה מחמת מיאוס שלא חזי למידי כגון כלי שמקיזין בו דם, הוי מוקצה לכו"ע.
3. פירות העומדים לסחורה מותר לאכול מהם בשבת, אך אם מקפיד עליהם כגון אתרוג קודם סוכות הוי מוקצה מחמת חסרון כיס.
4. משמעות השו"ע דרק אם דחיה בידיים יש מוקצה אליבא דר"ש, אך בחזו"א כתב דכל שאינו יושב ומצפה יש איסור מוקצה.
5. מחובר של גוי שאין דעתו עליו הוי מוקצה משום דלא פלוג, ואם עומד ליתלש ודעתו עליו לא נאסר משום מוקצה.
6. גרוגרות וצימוקים של גוי שהעלם לייבוש ולא חזו, משמע ברמ"א שמותר לטלטלן, אמנם הבית מאיר פקפק בזה, וכ"נ מסקנת המ"ב.
7. אמנם אם הם חזו ולא חזו דישראל צריך הזמנה בגוי מותר אפילו בלא הזמנה, וצ"ע.
8. אף שאין מוקצה לחצי שבת, אם מסיח דעתו לגמרי מהאפשרות שיוכל לטלטלו הוי מוקצה אף באמצע השבת.
9. סכין של מילה מותר לטלטל אחר המילה, ונחלקו הפוסקים האם מותר לטלטלו רק למקום המשתמר או לכל מקום, ועוד נחלקו אם ההיתר הוא דווקא בעודו בידו, ובדיעבד יכול לנוטלו אף אם הניחו ולהצניעו במקום המשתמר.
10. אפילו אם מניח חפץ יקר בתוך התיק של המילה לכאורה אין היתר לטלטלו אגב דבר ההיתר משום שמטלטלו לצורך דבר האסור.