כז 2
קטגוריות: ש_ס / לט זבחים / זבחים - הרב יעקב ברגשטיין / פרק ב / כז

כז'

וריו"ח וכו' הא דליכא דם הנפש. וילה"ע דאם זהו חסרון דאין דם הנפש למה קתני לה בל' פסול. ולמ"ד דלא יאספנו י"ל דפסול קאי א-דם, דנפסל מלאוספו ולזורקו.

רש"י וריו"ח וכו' בשלמא לשמואל וכו'. נר' מרש"י דאם לא היה חל דיחוי על הדם, היה שייך לאוספו ולזורקו עוד פעם במקומו, ואז היה מתכשר גם הבשר באכילה, וצ"ב.

סבר לה כמ"ד לא יאספנו. עי' בחי' רבינו חיים הלוי מעה"ק, דמבואר הכא דגם למ"ד דלאו כמקומו ולא יאספנו, דהדם שבכוס עצמו נעשה שיריים וא"י לזורקו, ולכן קתני במתני' דרק אם יש דם הנפש לחזור ולקבל. וצ"ב אם שופך שיירי הדם שבכוס ליסוד כדין שיריים.

שלא כמצוותן. וברש"י כגון במחשבה. ועי' קר"א דמק' דפשיטא דל"מ לחזור ולקבל דכבר נפסל הקרבן, ולמה בעי' לדין קלטיה לאפוקי מאיסוף הדם. והגרי"ד והגרמ"ד הביאו מהגרי"ז דאיכא נ"מ דאם איכא קלטיה וחל בו דין זריקה יצא לחולין. והגרמ"ד מק' דדם של בין הבדים דליכא התם קלטיה, איך יוצא לחולין.

- אמנם עי' עוד בגרמ"ד לדון דחלות הפיגול חיילא רק מכח הקלטיה, דאם ליכא קלטיה, א"כ נמצא דאין כאן כלל חלות זריקה, וא"כ גם לא חלה כלל מחשבת הפיגול. [וכ' דאין לומר דא"כ דלא חלה המחשבה א"כ הו"ל זריקה כשירה, וכיון דזה זריקה כשירה שוב איכא קלטיה, ושוב חלה המחשבה, ושוב הוי זריקה פסולה, ושוב לא חל הפיגול וכו והוי גלגל. אלא דאדרבה חלות הפיגול זה מכח דאיכא קלטיה על הך זריקה]. אמנם מהא דמצינו דאיכא בפיגול גם בבין הבדים והגם דליכא התם קלטיה, מוכח דחלות הפיגול אינו תלוי בקלטיה, אלא דאיכא גזה"כ ואיכא דין דהזריקה מרצה לפיגולו.

– אמנם בגרי"ד נר' דאדרבה בפיגול פשיטא דקלטיה, דאם חישב בזריקה עצמה מוכרח דיחול בזה שם זריקה, דאל"ה נמצא דלא חלה המחשבה, וגם במחשב בשחיטה מ"מ צריך שיהיה שם זריקה בכדי דיהיה מרצה לפיגולו. וביאר דרש"י איירי על מחשבת של"ש כשחישב בשחיטה וכבר נפסל הקרבן המחשבה, דע"ז אמרי' דמ"מ איכא קלטיה, [אבל בחישב בזריקה עצמה מוכרח דיהיה קלטיה, דאל"ה גם המחשבה לא חלה כלל]. ועי' בגרמ"ד דמק' איך חיילא מחשבת של"ש בבין הבדים ובפרוכת, והרי שם ליכא קלטיה.

כז' ב'

וכ"ש בניתנין למעלה. וברש"י שהן שותתין למטה. ועי' לקמן נב' ב' דדמים העליונים סופן למטה, ושם מבואר דזה מצד השפיכת שיריים. ועי' גרי"ד דמק' על רש"י דליכא שום דין שיהיו שותתין, ומה המעליותא בזה, ועוד דהרי כבר נגמר מצוותן ויצאו לחולין. ועי' גרמ"ד דיעו"ש נב' ב' דמבואר דהך מעלה דהשיריים ניתנין למטה, איכא גם בניתנין בפנים שהשיריים שלהם קרבין בחוץ. אבל בסוגיין הרי קאמר אבימי דדווקא בלמעלה ולמטה לא יאספנו, ומשא"כ בפנים ובחוץ, וא"כ א"א לומר דהמעלה של ''למעלה זה מצד השיריים, דא"כ גם ה"ה בפנים ובחוץ, ובע"כ דהמעליותא מצד ששותתין. [וילה"ע דלכאו' בדמים של מטה שנתנן למעלה דגם ס"ל דלא יאספנו, הרי ליכא מעלה של שיריים, ואעפ"כ אמרי' דלא יאספנו והיינו כמ"ש רש"י דראוי לאותו מזבח, ונמצא דעיקר הטעם הכא ברישא זה מצד אם הוי אותו מזבח או לא, וא"כ בפנים שנתנן בחוץ הגם דבאמת איכא דם מהן הקרב בחוץ, אכתי לא סגי בזה כי אי"ז ראוי לאותו מזבח].

רש"י ד"ה ור"ש. שהרי לשם מזבח היה ראוי. נר' מרש"י דקלטיה שייך רק במזבח, ולא בבין הבדים ובפרוכת, וכן דם שצריך לינתן בביה"ב ליכא בזה קלטיה, דכ' רש"י שהיה ראוי לשום מזבח, ומשמע דדווקא כשהיה ראוי למזבח. ויעוי' תוס' לו' א' דכ' דאיכא למימר דיאספנו.

מ"ט לאו משום דקלטיה. וברש"י מבאר דר' יהודה ס"ל דלאו כמקומו מהא דקתני לה בהדי שאר זריקות פסולות. ועי' קר"א דהק' דהרי רק ר"ש תני לה עם שאר זריקות פסולות, והוא לשיטתו לעיל דאמר יאספנו וס"ל דלאו כמקומו, אבל לר' יהודה הרי לא כלל לה בהדי שאר זריקות, והטעם דלא פליג משום דאיהו לשיטתו דכמקומו דמי. וע"ע שם למה לא הק' מהך ברייתא על שמואל ור"ל.

- והתוס' הק' דהרי בגמ' לקמן לו' א' אמרי' דלר"י כמקומו דמי. ותי' דלעולם ר"י סובר דלאו כמקומו, ותי' הגמ' שם דהמחשב ליתן של מטה למעלה אין בזה מחשבת הינוח, משום דכמקומו דמי. וביארו התוס' דכיון דמהני הך זשלב"מ גם למ"ד לאו כמקומו, דיהיה על האימורין דין אעל"י, ולא יחשב כנשפך הדם היכא דאין דם אחר חוץ מהך דם שנזרק על המזבח, ובע"כ דנחשב לקיום דין זריקה, ולכן גם המחשב ע"ז, הוי כמחשבה על זריקה במקומו.

- ואמנם דכלפי הלכות הקרבן שמצריך זריקה כהלכתו, הרי הך זריקה אינה זריקה המכשרת את הקרבן, וא"כ לכאו' דכלפי הקרבן הרי זה נחשב כמחשבה להניח את הדם. ומבואר דהינוח זה רק היכא דהדם יפסל או דיהיה זריקה פסולה, אבל הכא דהזריקה אית לה הכשר מסויים אי"ז הינוח.

- וצ"ע א"ז סותר למש"כ התוס' לעיל דהסיבה דבמחשבה על זשלב"מ, לא חל פסול בבשר למ"ד כמקומו, משום דהיכא דאיכא כפרת בעלים לא עביד ר"י מחשבה כמעשה. וצ"ע דהכא דליכא כפרת בעלים, א"כ יחול בהך מחשבה על הזריקה פסול בשר.

– והתוס' הק' דא"כ למה הדר פריך התם מחישב ליתן הניתנין בפנים וכו', דהרי סו"ס איכא הכא מחשבה על זריקה דמהני לענין אעל"י. ויעוי' עוד בקר"א דהק' דלמה בחישב להניחו למחר או להוציאו לחוץ, עביד ר"י מחשבה כמעשה ופוסל, והרי אכתי הדם הזה יהיה בו דין אעל"י, וא"כ גם האימורין יהיה להם דין אעל"י, ונמצא דאכתי שייכא בקרבן זריקה לענין אעל"י. ובצ"ק הק' למה היכא דחישב ליתן למחר שלב"מ מבואר בברייתא דפסול, וה"נ נימא דמהני הזריקה לענין אעל"י.

- ולכאו' י"ל דהא דאמרי' דכשמחשב על זריקה דמהני לענין אעל"י, דליכא בזה הינוח, היינו דווקא היכא שמצד עצם המחשבה הוא מחשב על מעשה זריקה, וליכא הכא שום פסול מלבד הא דהזריקה אינה מכפרת, ולכן אם הזריקה מהני לענין אעל"י, נחשב דחישב על זריקה כשירה במקצת ואי"ז הינוח. אבל היכא דמחשב להוציא ולהניח את הדם, דעצם מחשבתו היא 'לפסול' את הדם, ושפיר חייל הפסול דמחשבה כמעשה, וכלפי זה ל"מ הא דיהיה יכול לזרוק את הדם ויהיה אעל"י.

- ובזה י"ל גם קו' הצ"ק, דהמחשב ליתן למחר, הגם דמחשבתו היא על זריקה שיש בה כשרות לענין אעל"י, אבל עצם הזריקה הוי זריקה פסולה, וזה עצמו פוסל עכשיו את הדם והזריקה דמחשבה כמעשה. ול"ד לזריקה שלב"מ לאלתר דהזריקה מצ"ע אין בה שום פסול, ואדרבה אית בה כשרות לענין אעל"י.

- וכן בזה י"ל קו' התוס' מנתנן בפנים, דה"נ התם הוי זריקה פסולה, דנכלל בעצם מחשבתו דהוא פוסל את הדם בכניסתו להיכל, ונמצא דאין כאן מחשבה על זריקה כשירה. וביותר לר' יהודה דס"ל דהפסול חייל רק כשכיפר, נמצא דהגם דמהני הזריקה לענין אעל"י, אבל עצם הזריקה היא זריקה הפוסלת את הדם.

– [ע"ע בקר"א דמביא דהר"מ בפיהמ"ש לומד בתי' הגמ' שם דהוי כמקומו, דהיינו דמשו"ה אי"ז מחשבה על זריקה פסולה, כי המחשבה היא בתוך העזרה, ובזה מיישב למה שוב הגמ' מק' מניתנין בפנים וכו', דכיון דהוי חוץ לעזרה תו אי"ז מקומו].

תוס'. פי' ה"ר יוסף דכמו דאמר ר"י דקלטיה מזבח לענין אעל"י, ה"נ דקלטיה לענין דלא יאספנו. וצ"ב דלכאו' אדרבה הא דקלטיה לענין דלא יאספנו, זה יותר פשוט מהא דקלטיה לענין אעל"י, דלענין אעל"י בעי' שהזריקה תחול בקרבן, ולכה"פ חלות זריקה כלפי האימורין, ומשא"כ לענין לא יאספנו.

תוס'. פי' ה"ר חיים ב"ר מרדכי דאה"נ דשיטת ר' יהודה דכמקומו, אבל אכתי איכא ראיה דאם מהני קלטיה בדם של חוץ שניתן בפנים, והגם דכבר נפסל בכניסתו להיכל, ה"ה דמהני כשניתן שלב"מ למ"ד לאו כמקומו. והאחרונים [קר"א ראש המזבח ועול"ש] הק' דהרי הדם נפסל רק כשכיפר, וא"כ כשנתנו על המזבח אכתי הוי כמקומו למ"ד כמקומו, ורק כשניתן על המזבח אז הוא דחל הפסול, ולכן איכא בזה שפיר דין קלטיה.

- ויש להוסיף דהנה בכדי שיהיה הלכתא דכיפר ויפסל, הרי דמוכרח שיהיה בזה דין קלטיה ויחול בזה דין זריקה, דאל"ה הרי לא שוב לא כיפר ולא נפסל. ואין לומר דכיון שפסולו בא כאחד עם הזריקה, ולכן שוב לא חייל דין כמקומו. כי אם באמת דייני' לה כזריקה פסולה מחמת שליכא בזה דין כמקומו, א"כ גם אינו נחשב ש'כיפר'. וגם למ"ד לאו כמקומו הא דנפסל הדם כשכיפר, היינו משום דבהכרח דאיכא חלות זריקה של קלטיה.

ובמילואי קר"א מו' מיישב קו' האחרונים הנ"ל, דלה"ר חיים כיון דנפסל הדם, תו ל"ש כלל דינא דכמקומו, דעיקר הך דינא נאמר לענין כפרה, והכא דליכא כפרה מחמת פסול הדם תו ל"א דכמקומו דמי. ועוד יש לבאר ד' ה"ר חיים כד' השיט"מ, דהפסול הוא רק גילוי דל"ח כמקומו.

– עוד יעוי' בגרמ"ד מהגרי"ז דיש לדחות דס"ל לר' יהודה דהגם דנפסל הדם אכתי שייכא זריקה לענין אעל"י, וכמו בלן דמה וכו' דזריקת הדם מהני בכה"ג לענין אעל"י, ולכן תו לא הוי כנשפך הדם, ואינו מכריח דאיכא בזה דין קלטיה.

שם. בהא דמבואר דהזריקה הכא זה רק מדין קלטיה, ואעפ"כ זה מהני לענין דין אעל"י באימורין, ולפו"ר ק' דלכאו' זריקת קלטיה זה זריקה רק ב'דם', ואילו דין אעל"י תלוי אם ב'קרבן' נעשתה זריקה. והגרמ"ד מביא מהגרי"ז דאיכא קלטיה הפועל חלות זריקה בקרבן, וכ' דהוא חידוש גדול.

- ועי' קר"א דמק' דלמה פליג ר' יהודה בזרקו פסולין, והרי ה"נ איכא קלטיה, וכדאמרי' לעיל דנתנו שלא כמצוותו קלטיה מזבח דלא יאספנו, [וכן מבואר בתוס' פז' ב' ומנחות ו' ב'], וא"כ יהיה באימורין דין אעל"י, והגרי"ז כ' דקלטיה של פסולין אינו עושה חלות זריקה בקרבן. ויל"ע חזו"א דהא דבשאר פסולים לא יאספנו זה מצד דאי אפשר לתקן את הזריקה שעשו, ולא מצד דחייל חלות חלות זריקה, וכמו דאמרי' לענין הולכה דא"א לתקוני.

ובגליונות חזו"א וחי' רא"ל הק' דלהגר"ח דרק היכא דהוי זריקה ב'קרבן', אז הוא דמהני הזריקה לענין אעל"י, ואז גם הזריקה עושה את הדם שבצוואר שיריים. דק' דא"כ הכא דהוי זריקה בקרבן, איך אמרי' דיחזור הכשר ויקבל, והרי נימא דכל הדם נעשה שיריים.

וש"מ דלא יאספנו. וברש"י דאל"ה הוי כנשפך דלר' יהודה ירדו האימורין בכה"ג. וילה"ע דאדרבה להכי ל"ח כנשפך משום דיאספנו, ואיכא דם של הקרבן שראוי לזריקה, שו"ר דכה"ק הגרמ"ד. [והביא ד' השיט"מ פג' ב' אות ב' ופה' ב' אות ב', דמבואר שם דאם יש לו דם לזרוק ולא זרק, אי"ז בכלל נשפך הדם. אמנם עי' ל' התוס' בסופו שכ' 'דכל זבח שלא נזרק כלל אם עלו אימורין ירדו לר' יהודה', ומשמעות לשונם דעצם הא דלא נזרק הדם זהו פסול נשפך לר' יהודה, ויל"ע בתוס' פג' ב' בדינא דאימורי קק"ל שהעלן קודם זריקה, דבחד תי', התוס' תלי לה בפלוגתא דר"י ור"ש]. אמנם מברייתא משמע דהסיבה דיהיה אעל"י זה רק מכח דהיה קיום זריקה, ומשמע דעצם הדם כבר אבד.

- עי' תוס' זבחים פז' ב' וכן במנחות ו' ב', דכ' דגם היכא דאיכא דין אעל"י על הדם, מ"מ אכתי 'אינו מתקנח מכתלי המזבח' ומטעם דקלטו מזבח. ויש לברר למה למ"ד יאספנו גרע טפי מזריקת פסולים דל"מ לענין אעל"י, ומ"מ קלטיה מזבח דאינו מתקנח, ואילו למ"ד יאספנו הרי הוא מתקנח מהמזבח, דהרי הוא כשר לזריקה נוספת, כמבואר בקו' הגמ' דיאספנו.

- ואולי הא דאינו מתקנח אי"ז משום ד'אסור' לקנחו, אלא דאין צריך לקנחו, והיינו דאית ביה דין העלאה מסויים ע"ג המזבח, אבל לעולם גם כשאינו מתקנח אכתי לא חייל ביה תורת זריקה בדם, דנימא דתו א"י לחזור ולזורקו, והיכא דליכא דם הנפש והא נצרק לדם זה שפיר יכול לקנחו. ודווקא למ"ד לא יאספנו הגדר הוא כמ"ש רש"י דאזדא ליה תורת זריקה מיניה.

- ואולי לפ"ז י"ל הקו' דלעיל דדלמא הסוגי' סברה דיאספנו, והא דאי"ז נשפך משום דיאספנו ויהיה דם הכשר לזריקה. דיתכן דגם למ"ד יאספנו כל זמן שלא קינח את הדם מהמזבח, הרי דזה נחשב כמו שאין כאן דם, דהדם עכשיו אינו עומד להתקנח, ורק דאם יקנחנו יכול לזורקו, ואולי בכה"ג שאינו 'עומד' לזריקה' הוי כמו נשפך הדם, וממילא שפיר מייתי הגמ' ראיה מדר"י דס"ל דלא ירדו האימורין דע"כ הכא אי"ז נשפך.