הלכות כיבוד אב ואם 2
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב מאיר קאופמן / שיעורי הלכה

#### ט' אלול פ"ג שבת קודש פ' כי תצא – שיעור בית מדרש הגדול נוה יעקב

# דיני כיבוד אב ואם [ב]

### בענין לקבל שרות מאביו

ז] הגמ' אומרת שאם אמו מגישה לו שרות יקבל אבל אביו לא מצד שהוא בן תורה חלשה דעתיה דהינו דמבואר שאם רצונם לכבד את בנם אפילו שיש כאן מעשה שסותר למורא אב מותר ורק באב חוששים שבאמת חלשה דעתיה ועיין ר"ן שאם האב מאוד מפציר ורוצה אין בזה איסור והוכיח מר"י שאמו שתתה מי רחיצת רגליו חזינן שגם דבר שההוא בזיון אם הם רוצים זהו כבודם [והפר"ח חולק] ובחוט שני כתב שכל האיסור רק בדבר שהוא יכול לעשות לבד אבל אם הבן לא יכול לעשות לבד כגון שהוא חולה בזה מותר שיעשה לו שאז האב לא מרגיש זלזול מהבן

והנה מבואר בגמ' בקידושין מ"ה: שלא חציף איניש לשויה לאבוה שליח דהינו שאין לבן לבקש מאביו שיעשה לו שליחות מסוימת ועיין שו"ת תורה לשמה רס"ח שזה אפילו אם אין אף אחד במקום אמנם עיין תוס' קידושין נ"ט. שאם הבן מגלה דעתו לפני אביו שמעונין במשהו מסוים ואביו מצד עצמו מציע לעשות השליחות מותר וצ"ע מה זה שונה מהדין שמאביך אל תקבל וצ"ל דכאן שזה ממש מעשה שימוש של האב זה גרע ועיין ישר הורי סימן ד' סק"ג שהביא בשם ספר חסידים שאם הבן יודע שהאב שמח שמבקש ממנו טובה מותר אבל לא בפני אחרים והוסיף שלא ישלח האבא אלא ישאל אותו האם אתה רוצה לעשות לי דבר פלוני דהינו שאז האב עושה מרצונו ולא מצד שהבן מינה אותו שליח ויש להיזהר בזה [והדבר נוגע שלאב יש רכב וכדו']

### בדין עמידה בפני הוריו

ח] מבואר בגמ' שיש חיוב עמידה בפני אביו ואמו והגמ' דנה בבנו והוא רבו מי קם בפני מי והרמב"ם פסק שהבן קם בפני האב אמנם השו"ע פסק ששניהם קמים אחד בפני השני אבל אם הבן מוחל אין האב צריך לקום והנה בלשון הרמב"ם מבואר שהדין קימה זה כמו רבו מובהק ועיין חיי אדם דצריך לעמוד מלא קומתו מאז שרואהו עד שיגיע למקומו [ומסתבר שאם נעמד לדבר אם משהו בדרך זה כמו שהגיע למקומו אבל אם זה עניה לרגע זה לא נחשב שהגיע למקומו] וכתב הש"ך סימן רמ"ד סק"ח שזה שיעור רס"ו אמות דהינו שיותר מזה אפילו שרואה זה לא נחשב ראיה אמנם סתימת השו"ע לא כך והנה דעת השו"ע סימן רמ"ב שחייב לעמוד כל פעם שהאב נכנס ודעת הרמ"א שרק שחרית וערבית ורק אם נכנסו עוד אנשים חייב לקום ומעיקר הדין קי"ל להקל אבל ראוי להחמיר [וכדאי לבקש מהאב מחילה] ועיין נחלת צבי שגם סומא חייב לקום וכן בפני סומא חיבים לקום והנה מבואר בשו"ת הרשב"א הובא ברמ"א רמ"ב סי"ח שאם האב ברשות אחרת לא צריך לקום וכן הוא בחיי אדם [ומסתבר שמחיצה תוך חדר גם אם בגדרי רשויות זה שני רשויות אבל כל שזה נראה כמקום אחד יש בזה חיוב קימה]

ומבואר בגמ' שרב יוסף מתי ששמע את קול אמו אפילו שלא ראה היה קם ורבינו מנוח למד מזה לדין קימה בפני ס"ת דהינו שנקט שזה מעיקר הדין וכן נקט בגליון מהרש"א אמנם יש שנקטו שזה מדת חסידות ולא מעיקר הדין והנה בעיקר הדין קימה צ"ב מקורו הרי בזקן וחכם יש פסוק אבל כאן אין פסוק וכתב החזו"א שזה בכלל חיוב כיבוד ומורא אב ואם ועיין מ"ב סימן צ"ד שצריך עמידה גמורה ואם נסמך לא חשיב עמידה ומבואר בגמ' שגם במקום שהרב מחל בכל אופן צריך לעשות הידור דהינו להראות שהוא רוצה לקום ובפשוטו כן הוא באב כמבואר ברמב"ם שדימה הדברים ובשם הגריש"א שאם כבר שכב לישון אם בגדי לילה אין זה קימה שיש בה הידור ועיין באר היטב שהביא מס"ח שלאחר שנעמד לכבוד אביו יתישב ולא ילך מיד כדי שיהיה ניכר שזה היה לכבוד אביו

### בדין ישיבה במקומו

ט] מבואר בגמ' שמדיני מורא שאינו יושב במקומו הקבוע בין בביתו ובין בבית הכנסת ובפשוטו מועיל על זה מחילה ככל דין מורא וכן הוא בחיי אדם ודעת הט"ז שגם אם אין שם אף אחד אסור וכן סתימת הדברים ויש שכתבו שגם לשבת על כסא שמיוחד לאביו ולאמו הוא בכלל האיסור ויש לדון האם ברכב של אביו שייך איסור זה ואולי אם יושב כדי לנהוג אין בזה הנהגה של ביזוי דזה סוג דבר שלא יכול רק שם וצ"ע, ולא מצאנו איסור לשכב על מיטתו, וכן לעמוד על כסאו כיון שזה לא הצורה שהאב עומד שם אין זה בכלל האיסור וביד אליהו סוף סימן ר"מ כתב שאם יש בגד כבוד מיוחד לאב זה כמו לישב במקומו

והנה לאחר מיתה המנהג לישב על כסא אביו והגר"ח קניבסקי הביא מלשון הפסוק וישב שלמה על כסא אביו דאדרבא יש בזה משם כבוד אביו שהוא ממשיכו לאחר מיתתו אמנם אולי מצד שזה כבר לא מקומו

### איסור הזכרת שם אביו ואמו

י] מבואר בגמ' שמר בר רב אשי שאמר שיעור לא אמר שרב אשי אמר אלא אבי מורי דהינו שיש איסור להזכיר את שם אביו והרמב"ם חידש עוד דיש איסור לקרוא למישהו אחר ששמו כשם אביו אם זה שם פלאי אפילו שלא בפניו והיה מסתבר שזה לא שייך לאחר מיתה כיון שכולם יודעים שלא קורא לאביו ובבית בריסק נהגו להחמיר בזה והש"ך הביא שיש חולקים וכן נקט החיי אדם לעיקר ומבואר ברמ"א שבפניו אסור לקרוא למישהו אחר אפילו אם זה שם רגיל כי יחשבו שקורא לאביו ומסתבר לגבי כל זה שכל שיש לו שם אחד וקורא שני שמות או הפוך מובן לכולם שזה לא שם אביו

והנה בסימן רמ"ב סט"ו מבואר שאסור לקרוא לרבו בשמו אבל אם מוסיף רבי מותר והפר"ח ורעק"א שם נקטו שזה גם בפניו והש"ך כתב שבפניו אסור ושכן המנהג ועיין ביאור הגר"א שם שנקט שגם באביו מועיל מה שמוסיף אבא כמבואר בגמ' אבא חלפתא אמנם המהרש"ל חלק שרק ברבו שיתכן שיש לו כמה ולא ידעו מי זה מותר אבל באביו זה לא שייך אמנם עיין רעק"א שהביא כמה מקומות שהזכירו שם אביו בהוספת תואר ובפשוטו בהכרח שכל שיש צורך שידעו במי המדובר מותר ולכן אם שואלים אותו לעליה לתורה מה שם אביו אפילו בפניו יכול לומר את שמו בתוספת תואר אבי מורי [ויש לדון שר' לבד לא עוזר כי כך כולם רגילים לומר וצריך איזה תואר כבוד נוסף] ולגבי כתיבה וכדו' עיין מהרש"ל שנראה שמספקא ליה ולגבי ז"ל מפורש ברמ"א שזה גם בכתיבה ובשם הגריש"א שראוי להחמיר במילוי טפסים אבל מעיקר הדין יש להקל ובפשוטו אם שואלים אותו מה שמו ואומר את שמו ושם אביו כיון שבא לומר מה שמו זה לא נחשב שאומר שם אביו וכן מבואר מכל חתימת עדות שמבואר בגמ' שחותם ראובן בן שמעון ולא צריך לומר תואר כבוד [ועיין מחזה אליהו שהאריך מאוד בסוגיא זו בפרטי הדינים]

עיין ברכי יוסף שכתב שבתפלה לא יזכיר תוארים על אביו אלא רק אבי והביא שכן הוא בתפלת שלמה שהזכיר אבי דוד ולא אמר תואר יותר מזה

### בדין כיבוד אב משל בן

י"א] נחלקו אמוראים בכיבוד אב האם יש חיוב משל בן ומבואר בגמ' שגם למ"ד שחייב זה רק לעיקר צרכי אביו אבל להעדפה דהינו שיהיה לו ברווח אין חיוב ולהלכה קי"ל שאין חיוב משל בן אלא משל אב ומבואר בראשונים שאפילו שזה משל בן אבל אם אין לאב והוא צריך כדי פרנסתו הוא חייב לתת לו והב"י הביא מהסמ"ג והסמ"ק וכן הוא בריטב"א ובחינוך מצוה ל"ג שהכונה שכה"ג לכו"ע משל בן וזה חיוב מצד מצות כיבוד אב ואם [דהינו שהמחלוקת האם רק אי אפשרות זה מה שיוצר הסיבה לתת משל בן או שזה מעצם צורת הכיבוד] אמנם פשטות הראשונים וכן דעת הב"י והרמ"א שזה מדין צדקה ולכן כל שבגדרי צדקה הוא פטור גם כאן הוא פטור [והנה הגדר בחיוב צדקה שרק אם יש לו יותר מכדי חייו הוא חייב ובראשון לציון כתב שכל שאין לו כדי לחיות חודש זה נחשב שאין לו כדי פרנסתו] אמנם מבואר בתשובות הרשב"א ח"ד סנ"ו שכאן ודאי צועקים עליו בבית הכנסת שיפרנס את אביו דהינו שודאי שמוטל על האדם להידחק ולפרנס את אביו אפילו שזה משל בן

והנה מבואר בגמ' שתבוא מהרה למי שמפרנס את אביו ממעות מעשר שני וכן פסק הרמ"א להלכה דהינו שאפילו שזה משל אב אבל אם אין לאביו ודאי ראוי שיפרנס את אביו ולא יביא לו ממעשר עני ופשטות הדברים שגם אם האב לא יודע שזה מעשה עני אסור שזה בזיון מצד הבן וכתב הרמ"א שגם תבוא מהרה למי שמפרנס אביו ממעות צדקה ויתכן שהכונה שיש לו מעות ששיך לעניים והוא גבאי צדקה ויכול לתת משלו ובזה יש תבוא מהרה ויש לדון האם זה גם ממעותיו שנותן מעשר כספים ובדרישה סק"ד הביא מהמהרש"ל וכן הוא במהרי"ל שכיון שזה רק דרבנן יכול לפרנסם אמנם לשון הרמ"א ממעות צדקה שלו ויש לדחוק שכונתו מעות עניים שהגיע לידו ובשם הגריש"א מביאים שאמר שאם קיבל על עצמו לתת מעשר כספים והוא חייב בזה חשיב בזיון אבל אם לא קיבל על עצמו לתת אין בזה בזיון [ויש לדון אם לא קיבל על עצמו אבל יש לו חיוב צדקה מעיקר הדין כי הוא עשיר האם יכול לתת בתור חלק מהחומש שנותן לצדקה וצ"ע]

ומבואר בסימן רנ"א ס"ג שאם יש לו כספי צדקה אביו קודם לכל הקרובים וביארו האחרונים שאפילו שיש דין שאדם שיש לו צדקה לא יתן הכל לקרוביו אבל כאן יתן הכל לאביו ועיין חת"ס סימן רמ"ט שביאר שכיון שהוא בין כה נותן ממילא זה כבר נחשב משל אב שצריך לתת לאביו והוא חידוש שהרי נותן משלו ומה שבין כה מתכונן לתת זה חידוש שזה הופך להיות משל אב ובסימן קע"ז כתב שאם לא נותן הצדקה שנותן לאביו חשיב בזיון לאביו ויתכן נפק"מ שגם אם האב מגלגל חובות וזה לא נצרך לחייו שבזה ודאי גם למ"ד משל בן הוא לא חיב ובכל אופן אם אביו רוצה שיתן לו את הצדקה שבן כה נותן שבזה באמת צריך לתת לו וצ"ע וכן מקובל להורות [ושמעתי מהגרש"צ שכיון שהאשה מביאה את עיקר הכסף ודאי ראוי לתת חלק להוריה]

ומבואר בגמ' שביטול מלאכה ודאי שהוא חייב דהיינו שאפילו שבשאר מצות בן אדם לחברו הוא לא חייב להיבטל ממלאכתו כאן בשביל לעסוק בצרכי אביו הוא חייב אפילו שיש לו מניעת רווח והרא"ש הביא מהירושלמי שזה אפילו אם הוא מחזר על הפתחים וביאר שהכונה אפילו אם על ידי שיבטל מלאכתו הוא יחזר על הפתחים לצורך עצמו דהינו שנתחדש כאן חיוב יותר משאר מצות ובפשוטו זה מצד שזה מצוה חמורה [ואפילו שלגבי הוצאת ממון זה יותר קל דשם זה מחסר בחפצא של המצוה] והטור הביא מהרמ"ה שאם אין לו פרנסתו לאותו יום הוא לא חייב ועיין ביאור הגר"א דבפשוטו ס"ל דלא כרא"ש אלא דהירושלמי זה למ"ד משל בן אבל למ"ד משל אב כל שאין לו כדי לחיות והוא יצטרך לחזר על הפתחים אין לו חיוב כיבוד אב ולא דוקא אם זה לצורך אותו יום וכמו בכל המצות אמנם הטור חילק אם יש לו לאותו יום או שאין לו לאותו יום [ובמקרה שעובד במקום מסוים ויפטרו אותו מהעבודה יתכן מאוד שזה כמו להפסיד ממון ועוד דעיין ראשל"צ שמדובר באדם עצמאי שיום אחד שלא יעבוד אין סיבה שאחרי זה לא ימשיך להסתדר אבל כאן זה לא שייך]

והפוסקים כתבו שלא צריך לחזר על הפתחים בשביל פרנסה לאביו אמנם החזו"א כתב שהכונה שלא צריך לאסוף לעצמו כדי לתת לאביו אבל אם אביו מבקש ממנו שיאסוף בשבילו הוא חייב כמו שחייב כל לעשות כל צורך שאביו צריך ויתכן דעת האחרונים שזה בזיון לבן וזה לא מחובתו להתבזות לצורך אביו וכמבואר ברמב"ן שיש פטור זקן ואינו לפי כבודו [ובפשוטו לא מצאנו שהבן חייב לעבוד בשדה של אביו מדין כיבוד אב אמנם בשו"ת הרשב"א [מיוחסות רע"ב הובא בשו"ע סימן רכ"ט] מבואר שיש חיוב בשעת חולים לסועדם כל צרכם] אמנם ודאי שאם אביו מבקש שילך לקופה של צדקה ויביא מה שמגיע לו ודאי חייב שזה לא גרע מלהביא לו גוזלות

והנה מבואר בגמ' שאם אביו לוקח ארנקי של כסף של הבן ורוצה לזורקו למ"ד משל בן אין לו למחות בו ולמ"ד משל אב יכול למחות בו וכן פסק הרמ"א אמנם הרמב"ם פסק שאסור למחות באביו ובטעם הדבר הב"ח ביאר כי יכול לגבות ממנו הפסידו ממילא זה לא נחשב משל בן ועיין חכמ"א שלפ"ז אם אין לאב לשלם הוא יכול למחות בו [ומסתבר שאם הבן יודע בעצמו שלא יתבע את אביו זה נחשב שיש לו ודאי הפסד ממון] אמנם הגר"א כתב שהרמב"ם גרס להכלימו שאני שזה אסור אפילו אם זה על חשבון הבן והשו"ע החמיר כך והרמ"א היקל בזה ומבואר ברמ"א שיכול לתובעו בבי"ד דהינו שזה עצמו לא בגדר בזיון לאביו ועיין כתב סופר דהיה מקום לומר שזה רק לרמ"א שההלכה שזה רק משל אב אפילו על חשבון בזיון האב אמנם כתב שמהפוסקים מוכח לא כך וצ"ל שזה ודאי שמה שהאב מחויב לבנו מעיקר הסברא אין בזה כיבוד אב אבל זה לא סיבה לבטל המצוה לגמרי ולהכלימו זה בזיון גמור משא"כ לתובעו בבי"ד

והנה בעיקר הא דמבואר בגמ' שצריך ביטול מלאכה גם למ"ד משל אב היה מקום לומר שהכונה שאין מצוה של נתינת ממון אבל כל שהנידון כיבוד אביו וממילא מפסיד בזה הוא כמו כל המצות שצריך לשלם על זה ממון ולפ"ז גם אם ידי שמכבד את אביו יהיה לו הפסד ממון כגון שיאבד לו אבידה הוא צריך אמנם בלשון הרמ"א מבואר שיסוד החילוק שמניעת רוח חייב לתת גם למ"ד משל אב והפסד ממון הוא לא צריך להפסיד גם אם זה על ידי שטורח בכבוד אביו ובפשוטו לפ"ז אם אביו מבקש ממנו שיסגור חנותו היום וזה עצמו כבודו הוא יהיה חייב ועין שו"ת מים עמוקים סימן ק"א דאם האב אומר לבנו שלא ישכיר דירתו זה נחשב משל בן שהכונה שיש לו דיורים והוא מפסידם ועיין שפת אמת יור"ד ר"מ שדן שאם האב רוצה שיעשה לו דברים שנוטלים על זה ממון זה נחשב כמו משל בן והניח בצ"ע

עיין מים עמוקים שכתב שאם האב מבקש מבנו שימכור לו את דירתו או איזה חפץ שעומד לרשותו חשיב משל בן והוסיף שממילא גם אם רוצה בן כה למכור לא חייב למכור לאביו ובפשוטו זה דלא כחת"ס לעיל שאם בין כה נותן צדקה צריך לתת לאביו ויתכן דשם הוא קודם מפריש את זה לעניים ואחרי זה הנידון למי לתת אבל אם נתן יש משלו יתכן שבאמת לא חייב וצ"ע

### בדין אמר לו אביו עבור על ד"ת

י"ב] מבואר בגמ' שאם אמר לו אביו עבור על ד"ת לא ישמע לו מצד שהוא ואביו מחויבים בדבר מצוה ומבואר ברמב"ם שזה בין אם אומר לו לעבור על איסור דאוריתא או איסור דרבנן ובפשוטו גם מנהג שחיבים לעשות על פי ההלכה ומבואר בגמ' הסברא מצד שאתה ואביך חייבין בכבודו ובפשוטו הסברא שכיון שהאב מחויב בכבוד שמים לכן אין לו לבקש מבנו עשית דבר זה ולכן גם אם מבקש אין לו לעשות דבר זה [עיקר הסברא מבואר בחזו"א לגבי כיבוד אם במקום אב] ובפשוטו גם אם יעשה לא יקים כיבוד אב ומבואר באחרונים בכמה מקומות שכל שאומר לו דבר שהוא בא בתור זלזול ביהדות אפילו שזה לא חיוב זה גם בכלל הסברא שאין זה בכלל כיבוד אב

ומבואר בגמ' עוד דאם יש לו מצוה לעשות אם יכולה לעשות על ידי אחרים יעשה על ידי אחרים ואם לא זה קודם לכבוד אביו ומבואר שאם כבר התחיל במצוה האחרת יש בזה פטור עוסק במצוה פטור מהמצוה ואם התחיל בכיבוד אב הרי"ד נקט שבזה פטור מהמצוה האחרת והריא"ז חלק עליו וכתב שכיבוד אב זה כמו רשות לגבי מצות אחרות אמנם החרדים והט"ז חו"מ סימן רס"ו נקטו שיש בזה פטור עוסק במצוה וצ"ב למה אין פה את הסברא שהוא צריך לא לבקש במקום מצוה ואולי אין סיבה שלא יבקש במקום שעל ידי זה אין את המצוה השניה [ויש להסתפק במקום שיש חוב לאבא מצד ביקור חולים או חסד וכדו' האם ממילא גם חוזר החיוב כיבוד אב וכן מסתבר]

והנה המהרי"ק והרשב"א דנו באדם שרוצה לישא אשה והוריו מונעים ממנו שעד כמה שזה אשה שראויה לו חשיב אמר לו אביו עבור על ד"ת ולא צריכים לשמוע להם ובספר חסידים תקס"ד מבואר שאם באמת יש צדק בדבריהם יש לשמוע להם ולמד מיעקב ששמע לאביו שלא יקח אשה מבנות כנען דהינו שכל מה שזה נחשב לעבוד על ד"ת אם באמת ההגיון הישר שזה שידוכו וצריך שאלת חכם בכל מקרה

עיין ברכי יוסף ובהגהות בית לחם יהודה שכתבו שאם האב מבקש דבר שמזיק לו אם שי בזה סכנה וודאי לא יתן וגם אם זה ודאי מזיק כיון שאדם אסור להזיק לעצמו זה כמו עובר על ד"ת אבל אם זה לא ודאי מזיק ואין איסור צריך לתת לו ואין לבן להימנע כי יודע שזה לא טוב לו

### בדין ת"ת קודם לכיבוד אב ואם

י"ג] ומבואר בשו"ע שתלמוד תורה קודם לכיבוד אב ואם ולומדים את זה מיעקב אבינו שלא נענש על י"ד שנה שהיה אצל שם ועבר ופשטות הדברים שהתחדש שאפילו שתלמוד תורה נדחה מפני שאר מצות כאן זה לא נדחה והמקנה נקט שזה גם אם הוא בעיר אם אביו אמנם הפ"ת הביא מהפר"ח שכל הנידון שרוצה ללכת לעיר אחרת ללמוד דשם יש לו רב טוב וכדו' אבל אם הוא בעיר ואביו מבקש ממנו שיבוא לעזור לו בזה חייב לעזור לו וצ"ב החילוק ויש שנקטו שרק ללמוד אצל רב מסוים או בעיר מסוימת שבזה כל הרמה של הת"ח תשתנה בזה הכלל שזה קודם גם לשאר מצות משא"כ אם מפסיד רק את הזמן שלא לומד ויש שנקטו שאם הדבר מדובר על זמן קבוע שעל ידי זה מפסיד ברצינותו בלימוד ושקיעותו בלימוד זה אותו דבר

והנה אם האב מבקש שיבוא לשמחה משפחתית לפעמים זה כבוד האב בעצמו וכלפי זה ודאי יש חיוב כיבוד אב ולפעמים זה בשביל כבוד בעל השמחה ובזה הוא תלוי בנידון האם יש חיוב כיבוד אב בדבר שלא נוגע אליו אמנם יש לדון שבמקום שזה לא מצדיק את הפסד הלימוד שיש לבן ואין ראוי לאב לבקש שהוא לא חייב ובצירוף שיש כאן ביטול תורה דיש צד שזה תמיד קודם יש להקל וצ"ע בזה ויש לשקול הדברים בצורה נכונה שזה נוגע לאיסור דאוריתא

ומסתבר שגם אם נימא שכל תלמוד תורה קודם לכיבוד אב ואם אדם שבשביל כל ענין סוגר הגמ' גם בשביל כיבוד אב צריך לסגור הגמ' ולא יכול לומר שתלמוד תורה קודם דמכלל הכיבוד להרגיש את צרכי אביו כצרכיו ולא כסתם מצוה של חסד וצ"ע

### בדין מצוה קיומית

י"ד] והנה יש לדון האם גם במצוה קיומית יש הסברא של אתה ואביך כגון שאומר לו שלא ילבש בגד ד' כנפות אם ציצית והנה אם כונתו בתור לזלזל בדבר מצוה בזה נקטו האחרונים שודאי שאין דין לשמוע לו עיין כנסת יחזקאל הובא בפ"ת שאם אומר לו שלא יהיה סנדק שלא צריך לשמוע וכן נקטו האחרונים בכונת תוס' באמר לו שלא יחזיר אבידה שודאי לא צריך לשמוע אפילו שאם היה צריך לשמוע זה היה דוחה כמבואר בחזו"א קידושין ל"ב אמנם הנידון במקום שיש לאב סיבה לתועלת הבן או האב וכן הוא בריא"ז פ"ק דקידושין ה"ח הובא בשלט"ג וכן הוא בחות יאיר רי"ד

ובפשוטו כיון דמבואר שאם אפשר לעשותו על ידי אחרים כיבוד אב קודם חזינן שמצד שרוצה לקיים המצוה זה לא סיבה אמנם יתכן שזה רק במצוה שיסודה מצד הענין שהדבר יעשה כגון ביקור חולים או לוית המת אבל סוג מצוה שיש ענין שהוא יעשה זה אחרת עוד יתכן שרק במקום שאם הוא לא יעשה המצוה תעשה על ידי אחר ולא יהיה פחות מצוה בעולם אבל במקום שיחסר מצוה בזה זה עדיף מכבוד אביו ומסברא גם בזה יש הסברא של אתה ואביך חייבין בכבודי וכן במה שכתבו שמותר כדי ללמוד במקום שרוצה או לישא אשה שרוצה וכי אם לא יעשה את זה יעבור איסור ועיין פ"ת סקכ"ג שהביא מהחות יאיר רי"ד שאם האמא צותה על בנה שלא ישכיר דירתו לאיזה ת"ח צריכה לשמוע לו אפילו שיש בזה החזקת תורה וכן בשו"ת חיים שאל סימן ה' כתב שאם צוה את בנו שלא יהיה אפוטרופוס צריך לשמוע לו אמנם דברים אלו זה סוג מצוה שהעיקר שזה יעשה ובכנסת יחזקאל כתב שאם אומר לו שלא יהיה סנדק ישמע לו ולכאורא נפק"מ אם אומר לו שלא יטבול טבילת עזרא כי יכול להצטנן [ובשם האריז"ל שלא טבל מחמת ציוי אמו וכן נקט בשו"ת ערוגת הבושם י"ט] וכן נפק"מ אב שאומר לבנו שלא יחתום ערבויות [ולפעמים זה חיוב גמור מדין גמ"ח] אמנם זה תלוי בנידון האם בדבר שאין לאב הנאה הוא צריך לשמוע לו ולסברת המקנה שצריך לשמוע אבל לא במקום הפסד יתכן שאם מפסיד דבר שמאוד חשוב לו זה בכלל ההיתר וצ"ע ובס"ח הובא בברכ"י כתבו שאם מצטערים שהוא צם שלא יצום במקום שזה לא חובה

ועיין פ"ת סקכ"ב שהביא בשם החמודי דניאל שאם אחד רצה להתפלל במקום שמתפלל טוב ואמו מוחה בו שלא צריך לשמוע לה ובפשוטו משמע שאפילו שכאן זה לא חיוב לא צריך לשמוע לה אמנם יתכן דכונתו מצד שלאם לא היה הנאה מזה וס"ל שבזה אין חיוב ויתכן עוד שזה היה בגדר בקשה שלא מוצדקת שבזה ודאי לא צריך לשמוע לה ויתכן דשם מדובר על תקופה ארוכה ורמת תפילתו תרד כללית ויתכן שזה בגדר חיוב

והנה יש לדון במקום שעל ידי שעסוק בכיבוד אב הוא יפסיד תפילה בציבור האם יש הסברא של אתה ואביך ובפשוטו כיון שזה חיוב כמבואר בשו"ע יש ההלכה אמנם הרי זה מחלוקת ראשונים עוד יש לדון שכל חיוב שיש לו הגבלה ברמת החיוב כמו כאן שזה רק עד מיל יתכן שבזה ודאי כיבוד אב ואם זה תמיד בגדר יותר ממיל שזה סברא שזה קודם וצ"ע

עוד כתבו לדון בדין איחור הברית לאחר חצות שזריזין מקדימין למצות ובשם הגריש"א שכיון שזה לא חיוב גמור וזה נדחה מפני צורך ודאי שכיבוד אב ואם זה לא גרע וצריך לחכות לחצות וודאי שלפעמים מצד גמ"ח לבד זה סיבה לחכות ופשוט

כתבו האחרונים שמותר לצאת לחו"ל כדי לבקר את הוריו ואפילו ששום מצוה לא נדחה מפני כבודם הכונה כנ"ל שהרי גם צורך לראות את חברו זה מותר לצאת לחו"ל וממילא צורך מצוה זה לא פחות וכן הוא במאירי בקידושין וכן הוא בתשב"ץ ח"ג סרפ"ח אמנם ללכת לשם בקביעות בשביל כיבוד אב בזה נחלקו האחרונים האם כיבוד אב ואם זה דוחה [ועיין אוצר כיבוד אב ואם ס"ק תקכ"ז שהביא הדיעות בזה]

ועיין שירי כנסת הגדולה שכתב שאם אדם קונה אתרוג לעצמו ולולי שהיה מעלה בדמים זה היה מגיע לת"ח שהוא קודם וכתב הביכורי יעקב שלפ"ז גם ביש לו שני אתרוגים ומביא לאביו אחד מהם יקח לעצמו היותר מהודר והנה מעיקר הדין ודאי שזה כך שהרי זה בגדר משל בן שאם יש לו חפץ לשימוש שלא צריך לתת לאביו אמנם במקום שאביו שמח מזה ובזה שיתן לו יקים מצות כיבוד אב יש לדון שמצוה זו יותר חשובה ובפרט כשיוצא היום הראשון בשבת שזה רק מצוה דרבנן והנה בגונא דהשירי כנה"ג שמתמקח אם המוכר ומעלה מהחיר יותר מת"ח בזה לכאורא זה כמו מניעת רוח ויש לדון באביו האם מותר לו להתמקח אמנם יתכן שכל צורך האב שזה גם צוך הבן יש דין חיך קודמין וצ"ע בזה

### בדין אמר לו לעבור על דבר שזה מחלוקת

ט"ו] והנה יש לדון בדבר שזה מחלוקת הפוסקים ודעת האב כמקילים ומבקש מבנו שיעשה לו ויש מקום לומר שכל שהבן נוהג להחמיר כך ממילא מוטל על האב לבטל רצונו כיון שרצון ה' שכך ינהג הבן אמנם יתכן שבאמת זה רק החיוב בפועל הסיבה שלא ישמע לאביו וצ"ע ובפשוטו בספק דאוריתא שחייב להחמיר או במקום שכך דעתו בזה לא צריך לשמוע לאביו אמנם במקום שמעיקר הדין יש להקל צ"ע אבל יתכן שכה"ג יכול לבקש מהוריו שימחלו לו וזה לכתחילה ומעשה באדם שאמו הלכה בגילוי ראש ובקידוש סיבב את פניו והחזו"א אמר לו שזה לא בסדר כיון שמעיקר הדין מועיל לסתום עיניו אמנם שם זה בזיון וגרע

### בדין אפרושי מאיסורא מאביו

ט"ז] ראה את אביו עובר על ד"ת צריך לומר לו בלשון יפה שזה אסור דהינו שכך למדתנו וממילא יפרוש ובפשוטו גם כה"ג יש בזה חוסר כבוד אביו רק שהאפרושי מאיסורא דוחה את זה, ויש לדון ברואה אביו עובר על ד"ת ויכול להצילו רק דרך בזיון האם הוא חייב בזה והנה מבואר בגמ' שאם רואה את רבו לבוש כלאים בשוק קורעם מעליו מצד שאין עצה ואין תבונה נגד ה' אמנם שם יתכן שהכונה שזה רצונו של הרב אבל יש לדון במקרה שיצרו גבר עליו ולא איכפת לו ובראשון לציון מבואר שפשיטא שצריך לעשות הכל למונעו וכתב בזה שני סברות או שכבוד המקום תמיד קודם לכבוד אביו או מצד שזה כבוד אביו שלא יעשה מעשה איסור והנה צ"ע דבגמ' מבואר שגם אם קורע לו בגד או זורק ממונו לים אסור למחות בו למ"ד משל בן וגם למ"ד משל אב דעת הרמב"ם שלהכלימו אסור וצ"ע הרי הוא עובר על איסור גזל ולא משמע שהכונה שמוטל על הבן למחול לו שהרי יכול לתובעו בבי"ד וצ"ע ועיין חיי אדם שכתב שאם אביו יושן והגיע זמן קר"ש או תפילה חייב להעירו מצד אתה ואביך חיבין בכבודי דהינו שכיון שמדין הוכח תוכיח או ערבות חייב להעירו אין מצות כיבוד אב ואם מונעת אותו מזה וצ"ע ובספר חסידים סימן תתרפ"ז מבואר שאם אדם רוצה להפקיד כסף ביד אביו יאמר לו שלא כדאי ויתכן שזה כדי להציל אביו מאיסור אמנם כשזה רק להציל השני צ"ע

### בדין אשה נשואה

י"ז] לשון התורה איש אביו ואמו תיראו ובגמ' שגם אשה מוזהרת שהרי כתוב לשון רבים ומה שיש לשון איש מצד שאשה נשואה רשות בעלה עליה ומבואר ברמב"ם שזה רק ביחס למה שזה סותר לרשות בעלה אבל למה שזה לא סותר היא חיבת כמו אשה לא נשואה והנה בפשוטו היה מקום לומר שבאמת זה רק דין קדימה אבל באמת יש לא חיוב מורא כמו תמיד אמנם מסברא הדבר צ"ע שהרי ודאי שחיוב אביה זה יותר חיוב גדול מחיוב כלפי בעלה ובהכרח שהגדר שמה שנוגע לבעלה יש כאן הפקעה מחיוב מורא לגבי בעלה וכן מבואר בגמ' שמחדשת שנתגרשה היא חוזרת ומתחיבת ובגמ' ל"ה מבואר שצריך לזה דרשא חזינן שבזמן נישואה היה פטור ועוד דמבואר בריטב"א שצריך דרשא שיש לה איסור קללה דהרי בנשואה לא צריכה לשמוע להוריה אמנם עיין ש"ך שכל שבעלה לא מקפיד דהינו שמצדו תעשה כבוד אביה ולא כבודו ממילא היא חיבת בכבוד הוריה

והנה הדרשא מאיש אביו ואמו תיראו ועיין גור אריה עה"ת וראשון לציון סימן ר"מ שהקשו שהרי מורא אב דהינו שלא לשבת במקומו יכולה וכן שאר דיני מורא המוזכרים בגמ' ורק לעשות מעשה כיבוד היא לא יכולה וכתבו שבאמת אם אינו ענין למורא תנהו ענין לכיבוד אמנם עיין מקנה וברא"מ עה"ת ובח' מהר"י בירב שכתבו שכל שאביה מצוה אותה לעשות דבר או שלא לעשות אם עוברת על זה חשיב מורא וגם בזה צריכה לשמוע לבעלה ולא לאביה

והנה עיין תוס' שהקשו למה אשה רשות אחרים עליה הרי מעשי ידיה זה של בעלה רק מדרבנן דהינו שתוס' נקטו שהפטור זה מצד שצריכה לשמש לבעלה מצד התקנה דרבנן ותירצו כי הולכת לבעלה ועיין מרומי שדה שזה מדיני האשה להיות אצל בעלה וממילא לא יכולה לשמש את בעלה ועיין תוס"ר כתובות ל"ט שמפסוק זה חזינן שיוצאה במעשה ידיה מרשות אביה והנה לפ"ז בכל דבר שיכולה לכבד את אביה ממקומה אין סיבה שבעלה יקדום ועיין פיה"מ שכתב שפטורה מכיבוד אב במה שמבואר בכתובות שחיבת לבעלה אמנם ברמב"ם פט"ו מאישות מבואר שאמרו חכמים שאשה צריכה להיות דעתה כבעלה ולעשות הכל כרצונו ובפשוטו זה מעלה בעלמא ויתכן שזה חיוב גמור ויתכן שכיון שכך זה הדרך הראויה ממילא זה גם בכלל המיעוט המיוחד ועיין ראב"ד בבעלי הנפש שזה מעיקר צורת יצירת האשה שתשמש את בעלה בכל דבר ע"ש ועיין קובץ תשובות לגריש"א ח"א סצ"ז שכתב שגם חיוב לבעלה מדרבנן זה סיבת קדימה שכיון שהכלל שכל מצוה אפילו מדרבנן קודמת לכיבוד אב ואם ממילא גם מצוה זו קודמת וכן האריך בזה בהערות על קידושין אמנם הוא חידוש גדול שזה חיוב של עשית כל רצון בעלה ובפשוטו זה רק אשה כשרה אבל אין זה חיוב גמור וכמבואר במקנה שאין לאשה חובת מורא מבעלה

והנה עיין בהלכות שכתב חתנו של הגריש"א הגר"י ישראלזון בשמו שאם הבעל מוחה באשתו שתכבד את אביה לא מצד שזה מפריע לה לשרת את בעלה אלא מחמת רוגז שביניהם בזה היא חיבת בכיבוד אב ואם והנה יש מקום לדון שכיון שהצורה הרצויה שמהלכת ברצון בעלה ואם ימנע ממנה מלשמש אדם אחר מסתבר שצריכה לשמוע לו א"כ יתכן שגם זה בכלל מיעוט התורה וצ"ע ועיין ש"ך שכתב וז"ל אם אין בעלה מקפיד חיבת בכל דבר ומשמע שאם הוא מקפיד לא חיבת ולא הדגיש אם זה על חשבונו וי"ל אמנם דבר שזה לא הוגן שהבעל יבקש ודאי שזה לא שייך ואפילו כלפי מישהו אחר

והנה יש לדון במקום שבעלה רוצה שתלך למקום עבודה שזה מצער את הוריה ומעיקר שיעבודה לבעלה יכולה לומר לו שהיא לא רוצה ואינה חיבת אבל מצד זה מוכנה ללכת האם עכשיו מצד כיבוד אביה צריכה לומר שלא רוצה ושמעתי מהגר"צ וובר שליט"א שכל שמוכנה ללכת ממילא חוזר כבוד בעלה שעדיף מכבוד אביה במה שזה לצורכו

### בדין קדימת כיבוד אב לאם

י"ח] מבואר בגמ' שבאב ואם גרושים שאין דין קדימה של אחד לשני ושניהם מבקשים מים יניח לפניהם ויש דיעות שהכונה כפשוטו ויש דיעות שיעשה מה שרוצה ואם זה אחד שלא בפני השני שבזה אין צד בזיון ודאי שהדין שיעשה מה שרוצה והנה עיין רעק"א סימן ס"ח דמבואר שאם האב רוצה שתעשה דבר והאמא רוצה שלא יעשה שיעשה מה שרוצה אמנם החזו"א כתב דמסברא צריך להיות בשב ואל תעשה והנה לכאורא במקרה שאצל האם זה גם מורא כגון שיש כיבוד לאב אבל לא צוה על זה דבזה אין מורא והאם ציותה שיעשה דבזה יש גם מורא וגם כיבוד בזה האם קודמת [והגרי"פ נקט שכל שיש ציוי זה גם כיבוד וצ"ע] עוד יתכן שבמקרה שהאב רוצה שיעשה משהו ואת האמא זה יצער כיון שחזינן שצער זה חיוב יותר חמור שבזה גם ברשע יש חיוב ובזה יתכן שלא מועיל מחילה וכן בזה הר"ן נקט שיש חיוב משל בן א"כ זה עדיף וכן אם אחד מצוה דבר שאין בו הנאה ואחד מצוה דבר שיש בו הנאה לשיטות שבזה אין חיוב מסתבר שהדבר שיש בו הנאה שזה חיוב הוא קודם וכמבואר בשו"ת תורה לשמה סימן ר"פ

והנה מבואר בגמ' שאבא אומר השקיני מים ואמו אומרת השקיני מים שאביו קודם כיון שאתה ואמך חייבים בכבודו ויש לדון האם זה רק סברא שעד כמה ששניהם שוים ממילא האב קודם אבל מתי שללא הקדימה של האב הכיבוד של האם היה קודם בזה האם קודמת ואפילו שצריכה להעדיף את בעלה אבל כל שלא העדיפה מצדו זה חיוב קודם או שזה סברא שכיון שהאם חייבת בכבוד האב ממילא מחובתה להקדים את רצון האב מרצונה ובזה נאמר ההלכה שגם אם לא עושה כך כבוד האב קודם ונפק"מ באופנים הנ"ל שבגרושה כבוד האם קודם האם בזה גם באינם גרושים כבוד האם קודם או שתמיד כבוד האב קודם

והנה עיין חיי אדם שהקשה למה בעלה קודם לאביה הרי זה כבוד חמיו ויש הסברא של אתה ואשתך חיבים בכבודו ועיין פ"ת שהוכיח מזה שדרגת החיוב בחמיו זה לא כמו בעל ולכן בעל קודם דהינו שרק בחיוב שוה בזה הסברא של אתה ואביך קובע אבל לא מתי שיש חיוב קודם עוד מבואר בשו"ע שיש חיוב כבוד אבי אביו אבל כבוד אביו קודם ועיין רעק"א תשובה ס"ח שהביא מהלוית חן שהקשה הרי יש הסברא של אתה ואביך חייבם בכבודו וכתב שכיון שזה חיוב פחות ממילא בזה אין את הכלל ועיין מנח"ח מצוה ל"ג שיש חיוב לכבד את בעל אמו ודן בצותה אמו דבר נגד רצון בעלה שיש הסברא של אתה ואביך ויש לדון שכיון שכבוד אמו ודאי יותר חיוב מכבוד בעל אמו ממילא בזה אין את הסברא וראיתי לדון באשה שהתחתנה אם אחי אביה הקטן שהוא מחויב לכבד את אביה האם בזה כבוד בעלה קודם לאביה או שיש הסברא של אתה ואביך חייבים בכבודו ובפשוטו יש כאן הסברא כנ"ל שכיון שהחיוב לכבד את אחיו זה פחות בזה אין את הסברא של אתה ואביך

והנה בגמ' מבואר שיש סברא שכל מצוה קודמת לכבוד אביו מצד שאתה ואביך חייבם בכבודי וזה גם במצוה דרבנן ותוס' ביבמות דימו את זה לדין של אביו קודם לאמו והנה מצוה דרבנן זה ודאי פחות מדאוריתא ובכל אופן מבואר שזה עדיף ובהכרח הסברא כנ"ל שכיון שהאב מחויב לדאוג לכבוד שמים לכן צריך לותר על ציויו בשביל זה וכן מבואר ברמב"ן ל. שזה יסוד הסברא של מי דחינן איסורא מקמי ממונא וזה גדר החידוש שכיבוד אב לא דוחה איסורים שאתה ואביך חבים בכבודי דהינו שעל האב מוטל לותר על ציויו ולכן גם אם לא עושה את זה הציוי השני קודם והנה מבואר בב"י משו"ת מהר"ם שאם האם ציוה שיאמר עליו קדיש והאם לא רוצה שבנה יאמר קדיש שהאב קודם כיון שתמיד האב קודם לאם דהינו שנקט שזה גם לאחר מיתה ועיין חזו"א ל"א. שדן שכה"ג צריך להיות שב ואל תעשה וכתב שכיון שהאמא מחויבת בכבוד האב ממילא אין לה לצות שלא לומר קדיש וזה נחשב שאין כאן כיבוד אם [דהינו שזה לא רק דין קדימה אלא שאין חובת כיבוד כה"ג והוא חידוש] ולפ"ז גם אם יהיה דבר שזה לא כיבוד אב כגון שאין לו מזה הנאה אבל כיון שעל האם לותר על ציויה מצד רצון בעלה ממילא בעלה קודם [ובתורה לשמה סימן ר"פ נקט שכה"ג יש לשמוע לאמא] אמנם לפ"ז בהרבה בקשות שהאב רוצה שלכאורא אין לאשה חיוב שלא לבקש מבן אדם בקשה שבעלה לא מרוצה וכה"ג באמת לא יהיה את ההלכה שאב קודם וכגון אם האשה ציותה שיאמרו עליה קדיש והאב לא רוצה שמחודש הדבר לומר שמחובה לותר שיאמרו עליה קדיש כי בעלה לא רוצה וצ"ע בזה אמנם בפשוטו ודאי שאם זה דבר שאדרבא מחובת בעלה לתת לה בקשתה בזה ודאי אין לה חיוב לבטל דעתה מפניו ובזה יצטרכו לשמוע לאם וצ"ע בכל זה

והנה עיין פ"ת סקכ"ב שדן שרק בהשקאת מים שאשה משועבדת לבעלה בזה האב קודם אבל ציוי של דבר שאשה לא משועבדת לבעלה בזה אין דין קדימה אמנם ברמב"ם פט"ו מאישות כתב שאשה מצוה לכבד כל רצון בעלה ומתנהגת עמו כמלך וכתב המ"מ שהמקור הוא מסוגין שאתה ואמך חיבים בכבוד אביך דהינו שכל רצון הבעל זה בכלל סוגין וכן מבואר מהנידון לגבי קדיש דמבואר שהאשה צריכה לותר על רצונה בפני רצון בעלה

### בדין אב רשע

י"ט] נחלקו הראשונים באב רשע האם יש חיוב כיבוד אב ואם ודעת הרמב"ם שיש חיוב ודעת שאר הראשונים שאין חיוב וכן העתיק הרמ"א והחיי אדם הביא שני הדיעות ומבואר בב"ח שראוי להחמיר בזה וכתב הש"ך שלצער אותו ודאי אסור ובשם הגריש"א שמומר גמור ודאי שאין חיוב לכבדו