אשה ממונו של בעל
קטגוריות: כללי / דור המלקטים עניינים כלליים / כללי / ביחד עם אבי מורי

*אם אשה ממונו של בעל*

מחובר ע"י הגר' נחום שטילרמן שליט"א ובנו

***מחבורת הגר' ניסן קפלן שליט"א***

1. ***חקירה - מה הייחס שיש לבעל באשתו.***
   1. ***דברים (דברים פרק כד פסוק) – "****כִּי יִקַּח אִישׁ אִשָּׁה וּבְעָלָהּ* ***וְהָיָה אִם לֹא תִמְצָא חֵן בְּעֵינָיו כִּי מָצָא בָהּ עֶרְוַת דָּבָר וְכָתַב לָהּ סֵפֶר כְּרִיתֻת וְנָתַן בְּיָדָהּ וְשִׁלְּחָהּ מִבֵּיתוֹ".***
      1. ***מה הפשט בהלשון של "יקח"[[1]](#footnote-2).***
      2. ***אם האשה רק משעובד לבעלה. או יש קנין לבעלה, כממונו.***
   2. *לפעמים, יש חיוב אחד לשני מן התורה* ***- למשל, שני ציורים.***
      1. ***ילדים מחויב לכבד הורים, ע"י מאכילו מלבישו וכדו'.***
         1. ***הפשטות, הילדים רק משעובדים להורים בחיוב כיבוד ויראה, ואין להורים שום קנין ממון על ילדיו.***
      2. ***עבדים, ושפחות - לאדון.***
         1. ***פשטות, יש קנין לאדון - כדאי' במס' גיטין (דף פה:), "עבדא דקני ליה גופיה".***
   3. *מה התייחס שיש אשה לבעלה****.***
      1. ***אם יש רק שעיבוד מאשה לבעלה, כמו ילדים להורים.***
      2. ***או, שהבעלה יש קנין באשתו, כמו אדון על שפחה[[2]](#footnote-3).***
2. ***טענינן מזויף.***
   1. ***במשנה (דף ב.) כתוב, "המביא גט בארץ ישראל, אינו צריך שיאמר בפני נכתב ובפני נחתם; ואם יש עליו עוררים - יתקיים בחותמיו".***
      1. ***הקשו הראשונים - למה לא טענינן מזויף בשביל הבעל, כמו שטענינן בשביל יתומים ולקוחות[[3]](#footnote-4)?***
   2. *י"ל, משום עיגונא אקילו בה רבנן****.***
      1. ***תוס' (גיטין דף ב. ד"ה ואם) – "אבל כל זמן דלא אתי בעל ומערער נישאת על פי הגט ולא טענינן מזוייף דמשום עיגונא אקילו בה רבנן".***
      2. ***תוס' הרא"ש (גיטין דף ב. ד"ה אם, תרץ ראשון) – "דהפקעת ממון שאני אבל הכא משום עגונא אקילו בה רבנן".***
   3. *י"ל, אין אשה זו ממונו של בעל****[[4]](#footnote-5).***
      1. ***רמב"ן (גיטין דף ט. ד"ה אבל, תרץ ראשון) – "שאין אשה זו ממונו של בעל אלא ברשות עצמה היא להנשא, ואנן לא מנעינן לה כדאמרי' איהו לא מערער אנן ניקו ונערער".***
      2. ***ר"ן (גיטין דף ג., תרץ ראשון) – "דממתני' ליכא למגמר, לפי שאין אשה זו ממונו של בעל אלא ברשות עצמה היא להנשא ואנן לא מנעינן לה".***
      3. ***ריטב"א (גיטין מכת"י דף ט. ד"ה וזו)[[5]](#footnote-6) – "ומשנתינו אינה ראיה, לפי שאין אשה זו ממונו של בעל שתהא צריכה קיום כדי להנשא".***
   4. *מה יסוד המחלוקת* ***בין תוס' ובין הריטב"א וסייעתו.***
      1. ***אם לכו"ע אין אשה ממונו של בעל. וריטב"א וסייעתו סבר, זה מספיק שלא טענינן מזויף[[6]](#footnote-7). ותוס' סבר, שהגם אין אשה ממונו של בעל,*** *עדיין* ***טענינן מזויף. רק מצד עיגונא אקילו בה, לא טענינן.***
      2. ***או – יש מחלוקת אם אשה ממונו של בעל. ריטב"א וסייעתו סבר, אין אשה ממונו של בעל. משא"כ תוס' סבר שאשה ממונו של בעל.***
   5. *למה אין טענינן מזוייף בשביל האשה****.***
      1. ***היא אבדה בעלה ("טב למיתב טן דו מלמיתב ארמלו", קידושין דף ז.), ויש מזונות מבעלה, ועוד זכותים. וכאיתא במשנה (גיטין דף יא:), שהוא חוב לה.***
         1. ***ואם מדמה זה ליתומים ולקוחות. שהם מקבלים השטר, וטענינן מזויף בשביל הם. ה"ה, היא מקבלה הגט, ולמה לא טענינן בשבילה.***
         2. ***[ואין לתרץ שלא שייך הטעם "דאל"כ לא שבקת חיי לכל בריה" לטענינן בשביל האשה. משום הטעם לא שייך ג"כ בשביל הבעל. ומפרש המהר"ם שי"ף (גיטין דף ב. בתוס' שם), לא פלוג חכמים[[7]](#footnote-8)].***
      2. ***צ"ל, שטענינן רק למי שאבד חפצו. והיתומים ולקוחות אבד נכסיהם. אבל באשה, לכו"ע אין בעל ממונו של אשה. ממילא לא טענינן מזויף בשביל האשה.***
      3. ***א"כ, מתרץ השאלה לעיל, מה היסוד של המחלוקת - לכו"ע, אין טענינן מזויף במקום שאינו ממונו. וצ"ל התוס' סבר שהאשה הוי ממונו של בעל.***
   6. ***סכום - יש מחלוקת יסודי מה התייחס בין אשה לבעלה.***
      1. ***ריטב"א וסייעתו סבר אין אשה ממונו של בעל.***
      2. ***תוס' סבר אשה ממונו של בעל.***
   7. *עכשיו* ***– בא לראות שיכול לומר מכמה מקומות שהראשונים חולק לשיטתו.***
      1. ***פשט בפסוק "קנין כספו".***
      2. ***פשט בגמרא כתובות "נסתחפה שדהו" (כתובות דף ב:).***
      3. ***למה שלא עשה קנין אירוסין ע"י חזקה (קידושין דף ב.).***
3. ***פסוק פרשת אמור (פרק כ"ב פסוק י"א) – "וְכֹהֵן כִּי יִקְנֶה נֶפֶשׁ*** *קִנְיַן כַּסְפּוֹ הוּא* ***יֹאכַל בּוֹ וִילִיד בֵּיתוֹ הֵם יֹאכְלוּ בְלַחְמוֹ".***
   1. ***רש"י (שם בשם ספרי, קידושין דף ה., ועוד) – "ואשת כהן אוכלת בתרומה מן המקרא הזה,*** *שאף היא קנין כספו****. ועוד למד ממקרא אחר (במדבר יח יא) כל טהור בביתך וגו' בספרי".***
      1. ***לכאורה יש פסוק בתורה שאשה הוא קנין של ממון.***
      2. ***איך הראשונים כותבים שאשה אינו ממונו של הבעל?***
   2. *שני תירוצים****.***
      1. ***י"ל, שפשט בפסוק הוא, שהיא קנין ע"י כסף – רש"י (כתובות, בכתב יד, הו"ד בש"מ דף נז: מהדורא קמא[[8]](#footnote-9)), "והאי נמי קנין כספו הוא.*** *שקנאה בכסף קדושין* ***ומהאי טעמא אמרו במשנתנו אינה אוכלת בתרומה עד לאחר י"ב חדש משנתארסה הואיל ודבר תורה אוכלת משנתארסה לכהן דמדקתני ואוכלת בתרומה מכלל דעד השתא לא אכלה. ימזגו לה כוס של תרומה. רש"י במהדורא קמא".***
      2. ***או י"ל, הפסוק הוא אסמכתא בעלמא – ריטב"א (כתובות דף נח. ד"ה מתני'), "והא דאמרינן בגמרא קנין כספו אמר רחמנא והאי קנין אחיו הוא, דרשא דרבנן בעלמא הוא, תדע דהאי קרא דקנין כספו אינו לענין אשת כהן כלל שאינו אלא לענין עבד כהן, דאשת כהן נפקא לן בספרי מדכתיב כל טהור בביתך יאכל אותו, ורבנן נקטי אידך קרא לרווחא דמילתא בכל דוכתא".***
         1. ***לכאורה הריטב"א*** *לשיטתו****, אין אשה ממונו של בעל.***
   3. *אמנם מצינו* ***שתוס' סבר שהפסוק הוא דרשה גמורה.***
      1. ***תוס' (יבמות דף סח.), וכן התוס' הרא"ש (קידושין דף י: ד"ה ארוסה) כתב "הא דדרשינן לעיל (דף סו.) בת ישראל לכהן דאכלה בתרומה מקנין כספו*** *דרשא גמורה* ***היא דהא לעיל (דף נז.) דרשינן מהתם פצוע דכא כהן שנשא בת גרים שמאכילה בתרומה ואע"ג דבפ"ק דקדושין (ד' י: ושם) מייתי לה מק"ו דבן בג בג ונשואה דריש בספרי מכל טהור בביתך ואית דמפיק לה מאתם וביתכם ההיא דספרי אסמכתא הוא וכמה דרשות יש בגמרא שדורש בתורת כהנים ובספרי מפסוקים אחרים".***
         1. ***לכאורה תוס' ותוס' הרא"ש*** *לשיטתו****, שאשה ממונו של בעל.***
         2. ***אבל עדיין י"ל כרש"י (לעיל), שפירוש הפסוק שהוא קנין ע"י כסף.***
4. ***כתובות (דף ב) – "הגיע זמן ולא נישאו - אוכלות משלו ואוכלות בתרומה ...*** *חלתה היא****, מהו? מצי אמר לה אנא הא קאימנא, או דלמא מציא אמרה ליה*** *נסתחפה שדהו****".***
   1. *קשה, לא היא יכול לאמרה נסתחפה שדהו* ***- אדרבה, מזלה גורם.***
      1. ***י"ל תוס' (תרץ ב'), שהיא שדה של הבעל – תוס' (כתובות דף ב: ד"ה מציא, ודף עז. ד"ה אבל), "ואינו יכול לטעון דאדרבה מזלה גרם דכיון דלא מיפקדא אפריה ורביה לא מיענשא כדאמרינן בהבא על יבמתו (יבמות דף סד:) ועוד דהאשה היא שדה של הבעל ואין הבעל שדה שלה"[[9]](#footnote-10).***
         1. ***לכאורה תוס'*** *לשיטתו****, שאשה ממונו של בעל[[10]](#footnote-11).***
         2. ***וכן תוס' (בבא בתרא דף מח: ד"ה קדיש), "דכנגד*** *גופה שקנוי לו* ***מתחייב לה שאר כסות ועונה". שמציין מהרש"ם (על תוס' כתובות דף ב:, שם). לכאורה ג"כ לשיטתיה, שאשה ממונו של בעל.***
      2. ***וכן עי' שו"ת הרא"ש (כלל ל"ד סי' א') – "והיינו דוקא כשנתארסה,*** *דאז היא קנין כספו* ***כמו עבדו ושורו וחמורו ותלויה במזלו, ולהכי אמרינן נסתחפה שדהו"[[11]](#footnote-12).***
         1. ***לכאורה הרא"ש כמו התוס' הרא"ש*** *לשיטתו****[[12]](#footnote-13), שאשה ממונו של בעל.*** *ועוד****, שלמד פשט בהפסוק קנין כספו, כפשטות. (ולא כרש"י, שהוא קנין ע"י כסף)[[13]](#footnote-14).***
         2. ***וכן עי' תוס' הרא"ש (קידושין סוף דף ה.), "והאי קנין כספו היא. כיון שמושל עליה ומשועבדת לו מיקרי קנין כספו אפילו קנאה בשטר ובביאה".***
   2. *איך מתרץ הגמרא בכתובות****, לשיטות שאין אשה ממונו של בעל.***
      * 1. ***צ"ל, כתרץ ראשון של תוס' (לעיל). שהוא מיפקדא אפריה ורביה.***
        2. ***וכן עי' הריטב"א (כתובות סוף דף ב.), "או דילמא אמרה ליה נסתחפה שדהו. איכא דמקשו דהא גבי קטלנית אמרינן (יבמות ס"ד ב') דמזלה גרים, ולאו מילתא היא, דהתם בקטלא דבעל תלינן בדידה דטב למיתב טן דו מלמיתב ארמלו, אבל הכא לענין פריה ורביה כל עכובא דאתי מחמתיה הוא דאיהו הוא דמפקד אפריה ורביה".***
        3. ***והוא כתב רק חד תרץ. לכאורה הריטב"א*** *לשיטתו****, שאין אשה ממונו של בעל. וא"א לתרץ כמו הרא"ש, ותרץ א' של תוס'.***
5. ***קדושין.***
   1. ***המשנה (ריש מסכת קידושין) כתוב שהאשה קונה בב' דרכים. בכסף שטר וביאה.***
      1. ***וכסף למד מקיחה קיחה משדה אפרון.***
      2. ***פריך הראשונים, למה לא קונה בחזקה. כמו שדה קונה בחזקה.***
   2. *שני תירוצים****.***
      1. ***תרץ א' - כיון שאין גופה קנוי לו, לא שייכא בה ע"י קנין חזקה.***
         1. ***רמב"ן (קידושין דף ג. ד"ה למעוטי) כתב "ק"ל אלא מעתה תקנה אשה בחזקה דומיא דשדה, והא לא קשיא דאיכא למימר כיון שאין גופה קנוי לא שייכא בה חזקה".***
         2. ***ריטב"א (קידושין דף ב. ד"ה בכסף, דף ג. ד"ה סד"א) כתב "לא אלימא האי גזירה שוה למיגמר מינה חזקה לקדושי אשה משום דלא שייכא חזקה אלא בדבר שגופו קנוי".***
            1. ***לכאורה הרמב"ן והריטב"א*** *לשיטתו****, שאין אשה ממונו של בעל.***
      2. ***תרץ ב' - שלא למד כל עניני שדה לקנית אשה.***
         1. ***תוס' (קידושין דף ג. ד"ה ואשה) כתב "וחזקה לא הקשה דהא פשיטא דלא גמרינן קיחה לעשות אשה ככל עניני שדה ולהכי מבעיא לן לקמן בשטר מנלן דלא גמרינן משדה אלא לכסף דוקא דכתיב ביה קיחה".***
         2. ***וכן התוס' הרא"ש (קידושין דף ג. ד"ה ואשה), מתרץ במהלך אחרת.***
            1. ***לכאורה תוס' ותוס' הרא"ש*** *לשיטתו****, שאשה ממונו של בעל.***
6. ***דעת הרמב"ם.***
   1. ***רמב"ם (הלכות גירושין סוף פרק ז') – "נתן לה גיטה והרי הגט יוצא מתחת ידה אינה צריכה לומר כלום והרי היא בחזקת מגורשת הואיל וגט שבידה כתוב כהלכתו והעדים חתומים עליו, ואף על פי שאין אנו מכירין כתב העדים ולא נתקיים אין חוששין לה שמא זייפה אותו שהרי אינה מקלקלת על עצמה, ועוד שהעדים החתומים על הגט הרי הן כמי שנחקרה עדותן בבית דין עד שיהא שם מערער, לפיכך נעמיד הגט בחזקתו ותנשא*** *ואין חוששין שמא ימצא מזוייף* ***כמו שנעמיד הגט בחזקת כשר כשיביא אותו השליח עד שיערער הבעל או עד שיביא ראיה שהוא מזוייף או בטל. שאם תבוא לחוש לדברים אלו וכיוצא בהן כך היה לנו לחוש לגט שיתן אותו הבעל בפנינו שמא בטלו ואחר כך נתנו, או שמא עדים פסולין חתמו בו והרי הוא כמזוייף מתוכו, או שמא שלא לשמה נכתב, וכשם שאין חוששין לזה וכיוצא בו אלא נעמידו על חזקתו עד שיודע שהוא בטל כך*** *לא נחוש לא לשליח* ***ולא לאשה עצמה שהגט יוצא מתחת ידה,*** *שאין דיני האיסורין כדיני הממונות****".***
      1. ***יש לפרש, שגט נוגע רק לאיסור ולא לממון. וכמו הראשונים שסבר "אין אשה ממונו של הבעל".***
   2. ***רמב"ם (נדרים פרק י"ב הל' ט') – "האשה שאמרה לבעלה הנאת תשמישי אסורה עליך אינו צריך להפר, הא למה זה דומה לאוסר פירות חבירו על בעל הפירות, וכן הוא שאומר לה הנאת תשמישי אסורה עליך לא אמר כלום מפני שהוא משועבד לה בשאר כסות ועונה כמו שבארנו בהלכות אישות".***
      1. ***פירוש הכת"ס (אה"ע סי' מ"ד ד"ה ובזה), "ועיין רמב"ם פי"ב מהלכות נדרים הלכה ט' וז"ל האשה שאמרה לבעלה הנאת תשמישי אסורה עליך א"צ להפרה הא למה זה דומה לאוסר פירות חברו על בעל הפירות, וכן הוא שאומר לה וכו' מפני שהוא משועבד לה וכו', נראה בעין כי ס"ל שיעבוד שהיא משועבדת אלימא טובא משיעבוד שהוא משועבד לה,*** *שהיא לאו משום שיעבוד אלא דשלו היא* ***לכל מילי דאישות שקנה אותה והיא קנין שלו, משא"כ הוא רק משועבד לה".***
      2. ***כתב הגר"י גוסטמאן זצ"ל (קונטרסי שעורים נדרים שיעור ל' אות ז' ד"ה ונראה) שמדוייק מהרמב"ם דהאשה היא "פירות חבירו" והבעל אינו "אלא משועבד לה".***
      3. ***נראה, שהיא ממונו של בעל, כמו פירות (לשון הרמב"ם!)[[14]](#footnote-15).***[[15]](#footnote-16)
   3. *לכאורה יש סתירת* ***בשיטת הרמב"ם.***
      1. ***בהלכות גירושין, נראה שהרמב"ם סבר אין אשה ממונו של בעל.***
      2. ***בהלכות נדרים, כתב שאשה ממונו של בעל.***
      3. ***לתרץ הרמב"ם - עי' לקמן.***
7. ***שחרורי עבדים.***
   1. ***משנה (דף ט.) – "אחד גיטי נשים ואחד שחרורי עבדים שוו למוליך ולמביא".***
      1. ***לפי זה, בארץ ישראל לא טענינן מזויף ולא צריך לומר בפ"נ ובפ"נ, כמו בגיטי נשים.***
      2. ***למה לא טענינן מזויף.***
      3. ***תוס' (דף ט. ד"ה שוו) מתרץ*** *לשיטתיה****, "שוו למוליך ולמביא - וא"ת בשלמא באשה הוי משום עיגונא אבל בעבד מה עיגון יש דאי משום דאסור בבת חורין ובשפחה לא ליתביה האי שליח לעבד גט זה שהביא ממד"ה ולא יאסר בשפחה וי"ל*** *דחשוב עיגון* ***הא דאסור בבת חורין ומה שאינו מתחייב במצות".***
      4. ***אבל לריטב"א וסייעתו מאי איכא למימר.***
   2. ***וכן הרמב"ם (עבדים פרק ו' הל' ז') – "וכיצד שוין במוליך ומביא שהמביא גט שחרור בא"י א"צ לומר בפני נכתב ובפני נחתם".***
      1. ***קשה לשיטתו, שכאן הוא נוגע לדיני ממנות, למה לא טענינן מזוייף.***
   3. *י"ל הרמב"ם בב' אופנים****.***
      1. ***שבעצם הוא סבר אשה ממונו של הבעל י"ל עם הפני יהושע, שהנדון גבי העבד הוא על האיסור - עי' לקמן.***
      2. ***שבעצם הוא סבר אין אשה ממונו של הבעל, אבל יש קנין איסור שאלום כמו קנין פירות - עי' לקמן הפשט.***
   4. ***פני יהושע (דף ט. ד"ה משנה), "ואף על גב שכתבתי לעיל בשם הרמב"ם ז"ל [פ"ז מהל' גירושין הכ"ד] דהא דבגט לא בעינן קיום בארץ ישראל בדליכא ערעור היינו משום דאין דין האיסורין כדין הממון והכא העבד ממון גמור הוא מ"מ כיון דעיקר מילתא על האיסור שבו אנו דנין ומהמנינן ליה כיון ששטר שיחרור יוצא מתחת ידו ממילא פקע זכות שיש לו לרבו עליו עד שיבא המערער ואז יתקיים בחותמיו אם לא אמר בפ"נ, כן נראה לי נכון".***
      1. ***פירוש, הנידון הוי על האיסור וממילא נפסק דין הממון (עי' שערי יושר שער ה' פרק ח' ד"ה ומה).***
      2. ***א"כ אפשר לומר שהוא הדין בגט אשה, דבעצם האשה הוי ממון דבעל. אבל הקידושין והגירושין חל על האיסור וממילא נספק דין הממון.***
   5. *לפי זה אפשר לתרץ הרמב"ם****.***
      1. ***דגבי דין האשה שאמרה לבעלה הנאת תשמישי אסורה עליך, דזה כמו אוסר פירות על חבירו, אמרינן דהיא ממון הבעל אחר שנתקדשה לו.***
      2. ***וגבי הדין אם טענינן מזוייף על הגט, זה הוי שאלה על האיסורים (וממילא נפקע הממון) לזה אין דיני האיסורין כדיני הממונות.***
8. ***קנין איסור - קנין אישות.***
   1. *יש יסוד בכמה אחרונים****, שאשה אינו ממון של בעל. והלשון קנין הוא רק "קנין איסור" (או קנין אישות).***
      1. ***חלקת יואב (אה"ע סי' ו' בהגה), "דמה דקראו חז"ל לקידושין בלשון קיחה וקנין היינו רק מכח הקנין איסור שיש לו עליה".***
      2. ***אבי עזרי (אישות פרק י' הל' י"ט), "ונראה שמוכח מזה שכל החיובים שהבעל מחוייב לאשתו וכן החוייבים שהאשה חייבת להבעל הכל הוא מגדר קנין הקדושין והנשואין שאמרה תורה כי יקח איש אשה שהאשה קנוי' להבעל, והבעל הוא בעל של האשה שהוא קונה אותה, והכל הוא מקנין הקדושין, וחידוש קנין הוא, כמו שיש קנין על חפץ כך חידשה התורה קנין האישות, ועדיפא משעבודין בחוב, ששם הוא רק גדר שעבוד אבל חיובין של האשה והבעל הוא גדר קנינין".[[16]](#footnote-17)***
   2. *מה הבנה* ***- קנין, הוא בעלות וממון. איסור, הוא חלות דינים והלכה.***
      1. ***י"ל - שהפשט, שיש שעבוד לבעל, "ואלם" כקנין.***
   3. *מה החילוק בין קנין לשעבוד****.***
      1. ***שקרינן שהאשה, היא פירות הבעל. וקרינן הבעל, שהוא רק משעובדת לה.***
   4. ***ר"ן (נדרים דף מה:[[17]](#footnote-18)) – "אמרינן דכל שעה ושעה שנכנס לחצר בדנפשיה קא עייל וגוף החצר קנויה לו לגמרי לאותו תשמיש שאינו משתמש בה מקנין שעבוד אלא מקנין הגוף שכל שאני יכול לומר שיש לכל אחד קנין הגוף אין ראוי לומר שיהא קנין שעבוד*** *שאין נקרא קנין שעבוד מה שהוא עומד כן לעולם בעל כרחו של כל אחד מהם****".***
      1. ***קנין, זה שלו "בעל כרחו", לעולם.***
      2. ***שעבוד, יכול להפסיק.***
   5. *החילוק בין עבד לפועל****.***
      1. ***עבד בעל כרחו צריך לעבד, אי אפשר מתפטר מעבודה שלו.***
      2. ***משא"כ כל שוכר, יכול לפטור מעבודה.***
   6. *ה"ה יחסים בין איש לאשה****.***
      1. ***האיש יכול לתת הגט בעל כרחו (מה"ת) לאשתו, וממילא הוא רק משעבד לה ולא קנין הגוף.***
      2. ***משא"כ האשה, שא"א לפטרת על הנישואין. ממילא היא הוי קנין לבעל. ש"אלם" כפירות, וקנין.***
   7. *בזמן הזה****, שיש חרם רבינו גרשון שאי אפשר לגרשה בע"כ - אה"ע (סי' קי"ט סעי' ו')[[18]](#footnote-19).***
      1. ***יש לדון אם היא קנוי לו. וכן עי' פת"ת (שם ס"ק ז'), שיש אומרים שאם נתנו הגט בעל כרחו בזמן הזה אינו מגורשת.***
      2. ***י"ל, על פי הלכה (באה"ע סי' כ"ה סעי' ח')[[19]](#footnote-20), שמי שיש דעת לגרשה אסור בתשמיש.***
      3. ***ממילא, הבעל יכול להפקיע החיוב תשמיש גם בזמן הזה בע"כ. לפ"ז, נקרא רק שעבוד ולא קנין.***
9. ***לאיזה ענין "אשה ממונא של בעל".***
   1. *למעשה ידיה****.***
      1. ***פסק הרמב"ם (הלכות אישות פרק י"ב הל' ג') שהוא מדרבנן, "והארבעה שזוכה בהן*** *כולם מדברי סופרים****, ואלו הן, להיות מעשה ידיה שלו, ולהיות מציאתה שלו, ושיהיה אוכל כל פירות נכסיה בחייה, ואם מתה בחייו יירשנה"[[20]](#footnote-21). וכן בשו"ע (אה"ע סי' ס"ט סעי' ד').***
      2. ***ועוד [אפילו אם הוא דאורייתא], לכו"ע מעשיה ידיה הוא רק מנישואין. וכדאי' במ"ב (סי' של"ט ס"ק ט"ו), "דהא בקידושין לבד בלא חופה לא קנאה עדיין ליורשה ולמציאתה ולמעשה ידיה". עי' לקמן.***
   2. *נכסי מלוג****.***
      1. ***ג"כ פסק הרמב"ם (הלכות אישות פרק י"ב הל' ג') שהוא מדרבנן, לשונו לעיל.***
   3. *ירושה****.***
      1. ***ג"כ פסק הרמב"ם (הלכות אישות פרק י"ב הל' ג') שהוא מדרבנן, לשונו לעיל.***
      2. ***הגם שהראב"ד חולק שם, וסבר ירושה מדין תורה. זה רק מנישואין, כדאי' בשו"ע (אה"ע סי' ס"ט סעי' ה'), ומ"ב (סי' של"ט ס"ק ט"ו).***
   4. *קשה* ***- א"כ אם סבר הרמב"ם דאשה הוי ממון דבעל, לאיזה דין.***
      1. ***דפסק מעשיה ידיה, ופירות נכסיה, וירושתה הוי רק דרבנן.***
      2. ***וכן פריך קובץ הערות (סי' מ"ז אות ח' בהשמטות) "לדעת ר"ת, על כרחך צ"ל דפירוש קנין כספו, אינו מפני שקנאה בכסף כפירש"י ... אלא דקשה לפירוש זה, דהא קרא לא כתיב קנינו, אלא קנין כספו, ואיזה קנין כסף יש לו באשתו מדאורייתא ...". ע"ש. וכן החי' הרי"ם (קידושין דף ב. ד"ה וקיחה, ד"ה או י"ל דהא) "ובאמת בארוסה אין לו בה קנינים אלו רק קנין הגוף שהיא אסורה לעלמא ...", ע"ש.***
   5. *י"ל* ***- כיון דאשתו משועבד בשביל תשמיש, דזה קרא קנין ממון. דכמו שאפשר לקנות חפץ מחבירו לתשמיש אחד, ושאר תשמישים יהא שלו. ויש קנין פירות בתוך זה החפץ. כמו כן הבעל, יש לו קנין פירות בתוך האשה.***
      1. ***וזה לשון הרמב"ם, דהוי כמו אוסר פירות על חבירו על בעל הפירות.***
   6. *וכן מפורש* ***בנצי"ב (שו"ת משיב דבר ח"ד סי' ל"ה) – "אשר בקש לבא שנית בענין קנין אשה לבעלה מה היא, ולמה ולאיזה תכלית נקנית וזה דברי במכתב הקודם ואשר מעכ"ה העתיק אותם במכתבו דמה"ת הן אין לאיש על אשתו שום קנין כי אם לאישות בלבד אבל זולת אישות אין לבעל שום קנין ולכן אם נדרה ואמרה הנאת תשמישי עליך א"צ להפר וכופה ומשמשתו משום שלזה היא קנויה לבעלה: ודברים ברורים הם, ומה שכתוב בתורה כי הוא קנין כספו, וכן מה שנמצא דאשתו של אדם הוי כעבדו ושפחתו, הכונה כמו עבדו ושפחתו, הכונה למעשה ידיהם כך אשתו לאישות ולא זולת, וההוכחה הפשוטה לזה ... הא אצלה אין כתיב אזהרה שלא תמנע ממנו הנאת תשמישה, ומנלן שהיא מחויבת להזקק לו, ודלמא קנין כספו הוא לשארי דברים כמו שפחתו אלא הוא דבר ברור ומושכל ראשון*** *דמשמעות כי יקח איש אשה[[21]](#footnote-22) הוא למה דמסיים הכתוב ובעלה או ובא אליה ולא יותר, מזה למדנו דלזה הפרט היא קנויה לו כמו שפחה לעבודה* ***... אשה שהיא קנויה לו היא מחויבת להזקק בכל עת שירצה ואם אינה מזדקקת לו ברצון יכול לכופה כמו שהאדון כופה שפחתו לעשות מלאכתו וכ"ז הם דברים ברורים ואין כדאי להפוך עוד בזה".***
   7. *עי' בגמרא* ***נדרים (דף כ:), "כל מה שאדם רוצה לעשות באשתו עושה; משל לבשר הבא מבית הטבח, רצה לאכלו במלח, אוכלו. צלי, אוכלו. מבושל, אוכלו. שלוק, אוכלו; וכן דג הבא מבית הצייד".***
      1. ***ש"מ (נדרים דף כ:) – "דהתורה הקנה לו כחפץ הקנוי*** *בדמים* ***... משל מבשר ודג".***
      2. ***ר"ן (נדרים דף כ: ד"ה התורה) – "התורה התירתך - דכתיב כי יקח איש אשה שהיא לקוחה לו לעשות בה כל חפצו".***
      3. ***נצי"ב (שו"ת משיב דבר ח"ה סי' ע"ב ד"ה נחזור) – "דלאישות היא קנוית הגוף לבעלה. ובזה אמרו חז"ל (בנדרים כ' ב') משל לבשר הבא מבית הטבח כו' ... ורק לתשמיש באמת אם נדרה הנאת תשמישי עליך א"צ להפר כדאיתא בנדרים (דף פ"א ב') הנאת תשמישי עליך כופה ומשמשתו וא"צ להפר, משום שלזה היא קנויה לבעלה".***
10. ***קנין משעת אירוסין.***
    1. *אמנם, יש להקשות שהקנין הוא ע"י אירוסין****. ואסור בתשמיש משעת אירוסין עד נישואין.***
       1. ***שהפסוק "כי יקח איש אשה" וכן הפסוק "קנין כספו" מדבר מאירוסין.***
          1. ***וכן הציור ריש כתובות מדבר מאירוסין.***
       2. ***א"כ, איך לומר שהיא פירות הבעל משעת אירוסין.***
    2. *יכול לומר, שיש היתר תשמיש מה"ת נשעת אירוסין****.***
       1. ***ורק דרבנן אסור משעת אירוסין. וכדאי' ברמב"ם (אישות פרק י'), ושו"ע (אה"ע סי' נ"ה סעי' א')[[22]](#footnote-23).***
    3. *י"ל****, אם הגר' אליעזר יהודה פינקל זצ"ל (דברי אליעזר כתובות סי' א' אות ו', נדרים סי' י' אות ט').***
       1. ***"דהנה בכ"מ באישות הוי ארוסין ואח"כ נשואין ובנשואין הוא מתחייב בשאר כסות ועונה וקודם נישואין אינו מתחייב בזה ורק דאסורה לעלמא מכח הבעל, אמנם נראה*** *דעיקר חיובי הנשואין יסודם ג"כ ע"י הארוסין****, וראי' לזה דהרי תניא לקמן דף נ"ו הרי את מקודשת על מנת שאין לך עלי שאר כסות ועונה והרי ע"י קידושין אינו מתחייב כלל בשאר כסות ועונה ומאי שייך התנאי לזה, ובנשואין הו"ל למיתני כה"ג דעשה תנאי על שאר כסות ועונה,*** *ובע"כ דעיקר חיובו בשאר כסות ועונה מכח הקידושין הוא דמתחיב* ***דכל דיני הנישואין ג"כ הוין מכח הקידושין אלא דחיוב שאר כסות ועונה נוהג רק משעת נישואין".***
       2. ***למשל, שיכול לקנות עכשיו קנין פירות בחפץ, בשביל זמן מסויים.***
       3. ***ממילא י"ל, הוא הדין להפוך. שהיא קנין כספו בשעת אירוסין בשביל תשמיש. שקונה הזכות עכשיו, בשביל אחר נישואין.***
11. ***סכום השיטות.***
    1. ***דעת תוס', תוס' הרא"ש, והרא"ש -*** *כמו עבדו ושורו וחמורו****.***
       1. ***אשה ממונו של בעל.***
    2. ***דעת הרמב"ן, והריטב"א.***
       1. ***אין אשה ממונו של בעל.***
    3. ***דעת הרמב"ם.***
       1. ***יכול לפרש כתוס', או כהריטב"א.***
    4. ***פשט בפסוק "כי יקח".***
       1. ***יש קנין איסור ואישות, שיש שעבוד על האשה שאלים כקנין - לשיטות שאשה אינו ממונו של בעל.***
       2. ***קנין לתשמיש - לשיטות שאשה אינו ממונו של בעל.***

לסיים, אפילו אם אשתו ממון. אינו נוהג עם לה כמו חפצים שברשותך. אלא כלשון הרמב"ם (אישות פרק ט"ו הל' י"ט) "וכן צוו חכמים **שיהיה אדם מכבד את אשתו יתר מגופו ואוהבה כגופו**, ואם יש לו ממון מרבה בטובתה כפי הממון, ולא יטיל עליה אימה יתירה ויהיה דיבורו עמה בנחת ולא יהיה עצב ולא רוגז".

1. ***דעת הרשב"א.***
   1. ***רשב"א (גיטין דף ט.), "דקדק מתוך משנתינו דכיון דמשיאין אותה בגט זה עד שלא יתקיים בחותמיו ולא חיישינן למזויף ... וא"נ שאני הכא דלא מגבינן מיניה דבעל מידי אלא איפקועי ממונא הוא ושמא בהפקעת ממון לא מצרכינן ליה לקיומי שטריה אלא אם בא בטענת בריא".***
      1. ***נראה, שגט הוא רק אפקעת ממון. שהיא משעבד לתת לו ממונו, והיא יכול להפסק הנתינתו.***
   2. ***רשב"א (גיטין דף עה.), "תמיה לי אשמעתין אמאי לא דקו מקרא דנתינה בעל כרחו הויא נתינה דהא גבי אשה כתיב ונתן בידה וקיי"ל דמתגרשת בעל כרחה, ומסתברא דלא אמרו נתינה בעל כרחו לא שמה נתינה אלא בנתינה שמפסיד בכך המקבל מה שהוא שלו, כי הא דאמר לה לאשה הרי זה גיטך על מנת שתתני לי מאתים זוז דאשה זו קנויה היא אצל הבעל וקנינו קרייה רחמנא כדכתיב כי יקח איש אשה וקנין כספו היא, וכדאמרינן לקמן בפרק המגרש חוץ מתרומותיך מהו קנין כספו אמר רחמנא".***
      1. ***נראה, שאשה ממונו של הבעל ממש.***
   3. ***רשב"א (קידושין דף ג. ד"ה למעוטי) – "א"כ*** *ליקני אשה בחזקה דומיא דשדה****, ויש מתרצים בקושיא זו דכיון שאין גופה קנוי לא שייכא בה חזקה, וקשיא לי דהא עבד כנעני עד שלא טבל אין גופו קנוי ולא קני ליה אלא למעשה ידיו ואפ"ה נקנה בחזקה, ושמא מכיון שע"י חזקה זו אפשר לבא לידי קנין הגוף שאם הטבילו לשם עבדות גופו קנוי לו חזקה נמי שייכא ביה משא"כ*** *באשה* ***דלעולם אין גופה קנוי לו".***
      1. ***נראה, שאין אשה ממונו של הבעל.***
   4. ***רשב"א (קידושין דף ו: ד"ה אילימא) – "אילימא דאוזפה ארבעה בחמשה ריבית מעליא היא. ואסיקנא דארווח לה זימנא, ואיכא למידק מ"ש ד' בה' דקא יהב לה האי טופיינא בקדושיה ומ"ש כי ארוח לה זימנא בקדושיה הכא והכא אתתא הויא ליה ברבית מלותו אטו מאן דארווח זימנא ושקיל דינר מי שרי, וי"ל כיון דגופה ממש לא קני ליה לא הוי רבית אלא שאסור משום הערמת רבית אבל כי קצץ ד' בחמשה ובדמי ההוא דינר של רבית קא שקיל לה הוי רבית מעליא, דהו"ל כמאן דשקיל פחות משו"פ בדמי ההוא דינר ורבית מעליא הוא דהא אחשביה איהו בדינר (עי' ב"מ ס"ה א'), כך תירץ הראב"ד".***
      1. ***נראה, שאין אשה ממונו של הבעל[[23]](#footnote-24). וכן מפרש וכן האבני נזר (אה"ע סי' קכ"ד אות י"א, סי' קל"ה אות י"ז), "לפמ"ש הרשב"א פ"ק דקידושין [ו ע"ב ד"ה אלימא] גבי ארווח לה זימנא שמתקדשת אליו בהנאת הרווחת המעות לא חשוב רבית גמור, דגופה ממש לא קניא לי', והיינו שאין לארוס בארוסתו רק קנין איסור [וכ"כ הר"ן בפ"ק דגיטין [בד' הרי"ף ג ע"א] דלא טענינן לבעל מזוייף משום שאין האשה ממונו של בעל]".***
      2. ***אגב - הריטב"א (שם) מתרץ, "ואם מפני שמקנה לו עצמה*** *הרי הוא קונה אדון לעצמו****, אלא משום דמחזי לעלמא כרבית אסור לעשות כן מפני הערמת רבית".***
   5. *סתירת הרשב"א****[[24]](#footnote-25).***
      1. ***גופה קנוי – גיטין (דף עה.)***
      2. ***לא קנוי ממש – קדושין (דף ו:).***
      3. ***רק אפקת ממונו – גיטין (דף ט.).***
      4. ***לא קונה גופה – קדושין (דף ג.).***
   6. *בדרך משל****.***
      1. ***שהגוזל חפץ מחבירו, שניהם אי אפשר לקדש, זה לפי שאינו שלו וזה לפי שאינו ברשותו. כדאיתא בב"ק (דף סח:) "גזל ולא נתייאשו הבעלים - שניהן אינן יכולין להקדיש, זה לפי שאינו שלו, וזה לפי שאינו ברשותו".***
         1. ***ראינו מכאן, שהחפץ הנגזל הוי של הבעל הנגזל. אבל אינו ברשותו.***
         2. ***י"ל הוא האשה לבעלה. הבעל יש קנין באשתו, אבל אינו ברשותו [דיש דעת עצמו וכדו'].***
         3. ***שלא הפשט, שהאשה רק משעבדת לבעלה. אלא יש חיוב לתת מה שלו [כמו הגזלן לא משובד להנגזל, אלא חיוב להשיב חפץ להבעל החפץ].***
   7. *בזה הבנה, אולי לתרץ סתירת הרשב"א****.***
      1. ***בגיטין דף עה. - שגופה שלו. ואבד גופה בנתינה בע"כ.***
      2. ***בגיטין דף ט. - יש קנין באשה, אבל היא שלא ברשות הבעל. ממילא היא רק מפקיע רשותה.***
      3. ***קדושין דף ג: - י"ל קנין חזקה הוא שהקרקע ברשותו, זה ההבנה של קנין חזקה. ואשה לא ברשות הבעל.***
      4. ***קדושין דף ו: - גופה לגמרי לא קנה, שאינו ברשות הבעל.***
      5. ***עדיין צ"ב[[25]](#footnote-26).***
2. ***סכום השיטות.***
   1. ***דעת הרשב"א.***
      1. ***אשה ממונו של בעל, אבל אינו ברשותו.***

1. וכן לשון המשנה (ריש מסכת קידושין), "האשה נקנית בשלש דרכים, וקונה את עצמה בשתי דרכים". [↑](#footnote-ref-2)
2. אולי נ"מ - למה קידושין לא תופס באשת איש. משום שכבר קנה, או יש לה דין ערוה. עי' אבני נזר (אה"ע סי' קכ"ד אות י"א, סי' קל"ה אות י"ז), "לפמ"ש הרשב"א פ"ק דקידושין [ו ע"ב ד"ה אלימא] גבי ארווח לה זימנא שמתקדשת אליו בהנאת הרווחת המעות לא חשוב רבית גמור, דגופה ממש לא קניא לי', והיינו שאין לארוס בארוסתו רק קנין איסור [וכ"כ הר"ן בפ"ק דגיטין [בד' הרי"ף ג ע"א] דלא טענינן לבעל מזוייף משום שאין האשה ממונו של בעל] והיינו דבפרק האומר בקידושין [סז ע"ב] אמרינן דמה שאין קידושין תופסין בא"א הוא כמו שאין תופסין בשאר עריות, ולא משום שכבר נקנית לאיש אחד ושוב האיך יכולה להקנות עצמה לאחר אלא ודאי שאינה נחשבת שלו, רק שיש לו בה קנין איסור לאוסרה על אחרים, וע"כ אי לאו שבכלל עריות תוכל להתקדש לאחר ג"כ לאוסרה על הבעל הראשון ודו"ק". [↑](#footnote-ref-3)
3. יש חולקים, עי' תוס' (כתובות דף צב: ד"ה דינא) בשם רבי. וכן תוס' (ב"מ דף יג: ד"ה הא), תוס' חכמי הצרפתים (רמב"ן גיטין דף ט. ד"ה אם), ר"י (הו"ד ברשב"א, וריטב"א כת"י), ועי' בעה"מ (ב"ב דף ע:), [↑](#footnote-ref-4)
4. יש עוד תירוצים בראשונים. 1) שמתוך חומר שהחמרת עליה בסופה הקלת עליה בתחלתה – רמב"ן (גיטין דף ט. ד"ה אבל), ר"ן (דף ג.). 2) ליכא למיחש לזויף - תוס' הרא"ש (גיטין דף ב. ד"ה אם, תרץ ב'), "דליכא למיחש הכא לזיוף שהבעל אינו חשוד לקלקלה בידי שמים כדאיתא בירושלמי, והיא נמי לא תזייף לקלקל את עצמה". [↑](#footnote-ref-5)
5. וכן ר' קרשקש (גיטין דף ט. ד"ה וכתב, תרץ ראשון). [↑](#footnote-ref-6)
6. פירוש הגרי"ז (ריש הל' גירושין), "דהנה באמת עיקר הדבר מה שהבעל נאמן לערער ולומר שהשטר פסול, אינו משום דהוא בע"ד, וכמבואר בר"ן ריש גיטין **דהבעל לאו בע"ד הוא שאין האשה ממונו של בעל**, אלא יסוד הדבר הוא משום דהוא בעל השטר, ומשו"ה יש לו נאמנות בהשטר בין להכשירו ובין לפוסלו". [↑](#footnote-ref-7)
7. ***ע"ע האוצר מפרשי התלמיד הע' קנ"ג***. [↑](#footnote-ref-8)
8. וכן עי' ***רש"י (כתובות דף נח. ד"ה והאי), ושו"ת אבני מלואים (סי' י"ז), "ואכתי אית לן לברורי הא דאמרן דמפקיר עבדו אוכל בתרומה מפני קנין איסור שבו אף על פי שאין לרב בו שום קנין ממון, וכן בארוסה אוכלת ד"ת מפני קנין איסור שבה דהא קרא כתיב קנין כספו, והיינו קנין ממון והיכי קרינן לקנין איסור קנין כספו, וראיתי בשיטה מקובצת פרק אף על פי (דף נ"ז) בהא דאמר עולא ד"ת ארוסה אוכלת שנאמר וכהן כי יקנה כו' והאי נמי קנין כספו הוא, וז"ל והאי נמי קנין כספו שקנאה בכסף קידושין שלו עכ"ל הרי שהרגיש בזה שאין קנין ממון לארוס גבי ארוסתו לכך מפרש קנין כספו היינו שקנאה בכסף קידושין ועיקר אכילתה משום קנין איסור שבה שאסורה לכל העולם משום אשת איש, וכיון שאותו קנין איסור נקנה לו ע"י כסף מקרי קנין כספו, ובהכי ניחא נמי מאי דקשיא לן לעיל במפקיר עבדו דאוכל בתרומה אמאי לא אמרינן כספו המיוחד לו, והוא משום דהתם בדין יום או יומים כתיב כי כספו הוא היינו העבד הקנוי לכך בעינן כספו המיוחד לו, מה שאין כן גבי תרומה דכתיב קנין כספו ולא קאי על העבד הנקנה אלא על כסף מקנתו ואינו ענין לומר כספו המיוחד לו, ועיין פרק אף על פי (דף נ"ח) דאיתא שם בגמרא היבם אינו מאכיל בתרומה מ"ט קנין כספו אמר רחמנא והאי קנין דאחיו הוא ופירש"י ז"ל והאי קנין דאחיו הוא וכי מיית ליה פקע קנינו אבל כנסה הרי היא אשתו לכל דבר והכתוב קראה אשתו דכתיב ולקחה לו לאשה דקני' בביאה וכי היכי דקדושי ביאה מאכילין בתרומה בארוסה דאיתקש הויות להדדי כך מאכילין ביבמה עכ"ל, ולכאורה תקשי כיון דקנה היבם בביאה והרי היא אשתו לכל דבר וקנינו היא ולמה ליה לרש"י ז"ל לפרש משום דאיתקש הויות אהדדי, ולפמ"ש ניחא ומשום דאשה אין לבעלה עליה שום קנין ממון וכמו שביארנו וע"כ אי אתה קורא כאן קנין כספו אלא משום קידושי כסף שנקנית בהן, וקידושי שטר וביאה דמאכילין משום דאתקושי הויות אהדדי וכיון דכסף מאכיל גם שטר וביאה מאכילין, וגבי יבמה דאינה נקנית בכסף ליכא היקש הויות אהדדי לכך פירש"י דכיון דקדושי ביאה מאכיל בארוסה דאיכא היקש הויות ממילא גם ביאה דיבמה מאכיל שהרי הכתוב השוה אותו וקראה אשה וכנ"ל". והו"ד בקובץ הערות (סי' מ"ז אות ז'), חלקת יואב (אה"ע סי' ו' בהגה), וקהלות יעקב (קידושין סי' ט' ד"ה ונראה).*** [↑](#footnote-ref-9)
9. עי' שו"ת חתם סופר (אה"ע ח"ב סימן עד ד"ה אך, ועי' בחי' לב"ב דף מז: ד"ה ולאחר) "למ"ש תוס' ריש כתובו' גבי פרסה נדה שהאשה היא שדהו של בעל ולא הבעל שדה של אשה היינו אחר שכבר נתקיים השידוכין והאירוסין וכבר ניקני' היא לו להיותו שדהו והוא לעובדה ולשומרה". [↑](#footnote-ref-10)
10. עי' מהרש"ם (על תוס' שם), וכן ***רב גוסטמאן זצ"ל (קונטרסי שעורים קידושין שיעור א' אות א' ד"ה מבואר, נדרים שיעור ל' אות ז' ד"ה ונראה). אמנם עי' הקהלות יעקב (קידושין סי' ט' ד"ה ונראה) שכתב "וקצת צ"ע ממש"כ התוס' ריש כתובות שהאשה שדה של הבעל ע"ש ואפשר דגם מצד קנין איסור נחשבת כשלו לענין שתטעון נסתחפה שדהו ואכתי צע"ק".*** [↑](#footnote-ref-11)
11. הו"ד ביאור הגר"א (אה"ע סי' נ' ס"ק י"ד), "הרא"ש ריש כלל ל"ד והאריך שם והביא כל אומדנות בש"ס וגדולה מזו דאפילו בנדר ושבועה אזלינן בתר אומדנא כמ"ש בנדרים ובפ"ד דב"ק ועבח"מ סימן ע"ג ס"ה בהג"ה וכ' שם ול"ד למ"ש בכתובות ע"ד דאם נולדו בה מומין משנתארסה דנסתחפה שדהו דהתם בשנתארסה **דאז היא קנין כספו כמו עבדו ושורו** אבל קודם אירוסין אינה תלויה במזלו וכן הא דאמרינן שם ב' ב' א"ד כו' ג"כ לאחר אירוסין וז"ש בהג"ה וי"א כו'". [↑](#footnote-ref-12)
12. אמנם י"א שאינו מוכרח שתוס' הרא"ש הוא שיטת הרא"ש - פניני רבנו הקה"י (ח"א סי' ט"ז), והגרח"ק שליט"א (צהר ח"ו סוף עמ' קכ"ח, "אינו מוכרח"). [↑](#footnote-ref-13)
13. אמנם עי' תוספות הרא"ש (קידושין דף י: סוף ד"ה ארוסה) "ואף על גב דמקנין כספו לא משמע אלא קידושי כסף איתקוש הויות להדדי". עי' מגיה לאבני מלואים (שו"ת סי' י"ז הע' פ"ד) שכתב "ע"כ צ"ל דאחרי דאיתקש הוויות להדדי אמרינן דהפירוש של קנין כספו הוא לא מה שקנה בכסף אלא מה שמושל עליה". [↑](#footnote-ref-14)
14. אמנם עי' המבי"ט (קרית ספר הלכות נדרים פרק יב) שמשנה לשון הרמב"ם, "האשה שאמרה לבעלה הנאת תשמישי אסורה עליך אינו צריך להפר דלאו כל כמינה לאסור נפשה עליו דהא משועבדת היא לו להנאתו וכן הוא שאמר הנאת תשמישי אסורה עליך לא אמר כלום דהא משועבד הוא לה כדכתיב שארה כסותה ועונתה לא יגרע". [↑](#footnote-ref-15)
15. הגם הר"ן והריטב"א (בנדרים דף טו:) מפרש שא"א לאסור תשמיש לאשתו כמו פירות חבירו על חבירו. "באומר הנאת תשמישך עלי כלומר דאי דאסר גופיה עילוה ה"נ דלא מצי עביד דמדאורייתא משעבד לה והוי כאוסר נכסי חברו על חברו". צ"ל, שהם למד אלום השעבוד כמו פירות (ולא פירות ממש). [↑](#footnote-ref-16)
16. עי' אבני נזר (אה"ע סי' קכ"ד אות י"א, סי' קל"ה אות י"ז), "הרשב"א פ"ק דקידושין [ו ע"ב ד"ה אלימא] גבי ארווח לה זימנא שמתקדשת אליו בהנאת הרווחת המעות לא חשוב רבית גמור, דגופה ממש לא קניא לי', והיינו שאין לארוס בארוסתו **רק קנין איסור** [וכ"כ הר"ן בפ"ק דגיטין [בד' הרי"ף ג ע"א] דלא טענינן לבעל מזוייף משום שאין האשה ממונו של בעל]". עי' חזון יחזקאל (תוספתא על כתובות פרק ז' משנה א'), "וקנין זה הוא לשום אישות". ועי' מצוות הבית (ח"א עמ' ק"כ, ח"ב עמ' כ"ג ועוד). [↑](#footnote-ref-17)
17. ע"ע הסוגיה (שם ובר"ן) דף פו., וכן הר"ן (שם) דף ל. [↑](#footnote-ref-18)
18. ז"ל "אבל ר"ג החרים שלא לגרש אשה שלא מדעתה". [↑](#footnote-ref-19)
19. ז"ל "וכן אם גמר בלבו לגרשה, אף על פי שאינה שנואה לו, לא יבא עליה". [↑](#footnote-ref-20)
20. עי' שו"ת אגרות משה (או"ח ח"ג סי' ל"ח ד"ה עכ"פ) "גם אשתו שהיא קנויה לו למלאכתו שהאשה עושה לבעלה אף אם הוא מדרבנן עכ"פ כיון שהיא קנויה לו יש לאוסרה לעשות מלאכת צורך הבעל כשקבל הוא שבת". עי' שבט הלוי (ח"ז סי' ל"ה אות ג'), שחולק בהאג"מ. [↑](#footnote-ref-21)
21. להשיטות שאין אשה ממונו של בעל, י"ל ***החלקת יואב (אה"ע סי' ו' בהגה). ועי'*** לקמן לענין קנין איסור. [↑](#footnote-ref-22)
22. אם יש חיוב עונה מאירוסין. עי' פנ"י (כתובות דף מז: ד"ה האי), מנ"ח (מצוה מ"ו אות א', אות ט'), מצוות הבית (ח"ב דף מ"ב). [↑](#footnote-ref-23)
23. ?***ועי' הקהלות יעקב (קידושין סי' ט' ד"ה ונראה) שכתב "דשיטת הרשב"א ז"ל הוא דמשו"ה לא הוי קניית האשה כקבלת ריבית לפי שאין לו קניני ממון בהאשה רק קנין איסור וקנין שאינו קנין ממון לא מחשבא ריבית".*** [↑](#footnote-ref-24)
24. ***עי' מהרש"ם (כתובות דף ב:), וביאורים והערות (גיטין דף ב. אות י"ב ד"ה אמנם, קידושין דף ו.)***. [↑](#footnote-ref-25)
25. אבני מלואים (סי' מ"ב ס"א ד"ה מיהו), אבני נזר (אה"ע סי' קל"ה אות י"ז). [↑](#footnote-ref-26)