חסרון שחיטה בטריפה
קטגוריות: ש_ס / מא חולין / חולין - הרב וורצל / אלו טריפות / טריפה

חולין מב. איסור טריפה וחסרון בשחיטה

א. בפשוטו איסור טריפה הוא איסור חדש צדדי, אבל האחרונים הוכיחו מכ"ד שיש בטריפה חסרון בשחיטתה ואינו איסור גרידא [עי' אתוו"ד-טז, אחיעזר יו"ד-ו, חי' הגרי"ז במכתב בסוה"ס, משנת ר"א-ד וש"א].

ונביא כמה מהראיות:

א. מבואר עד. דבעינן קרא ללמוד ששחיטת טריפה אינה מטמאת משמע שהוא חסרון בשחיטה והויא כמקצת נבילה, והוסיף באתוו"ד-טז דאף להלכה מצאנו שגזרו רבנן טומאה בקדשים שהם טריפה.

ב. מתני' לב. ר"ע יליף מטריפה שאינו מטמא ה"נ בשחיטת סימן אחד, וע"כ אינו איסור חדש.

ג. מתני' עב. בפלוגתא דר"מ ורבנן אם לדמות אבר היוצא לטריפה.

ד. כעי"ז בר"מ פ"ב אבה"ט למד לשחיטת עכו"ם שאינו מטמא טומאת נבילה כטריפה, חי' הגרי"ז בסוה"ס.

ה. ר"מ פ"ד מאכ"א טריפה ונבילה מצטרפין לכזית, ומקורו הביא באבנ"מ תשובה-ד מספרי דילפינן כל נבילה לא תאכלו לרבות גם טריפה, מבואר שהם אותו ענין איסור, אחיעזר יו"ד-ו.

עיי"ש באחיעזר מש"כ עוד בפלוגתא דר"י ור"ל בירושלמי נזיר (כה.:) לענין אאחע"א בנבילה על טריפה דשפיר חייל וג"ז נלמד מהאי ילפותא דוכל נבילה ובאר באחיעזר משום דתרוייהו אותו ענין איסור הם, וכן מבואר בתו"ר הנדמ"ח פסחים לו. שזה הטעם דנבילה חלה על טריפה.

וע"ע ברמב"ן חולין לז. דטריפה ונבילה הכל אותו איסור הוא וטריפה אתחתא דנבילה היא, ונראה שם דמה"ט חל נבילה על טריפה וכנ"ל.

ו. אחיעזר ח"ב ז-ח ומשנת ר"א חולין-ד הוכיחו מדמספק"ל לב: בנטרפה בין סימן לסימן אם מצטרפת שחיטה להתיר באכילה לשחיטה המטהרת מידי נבילה, וע"כ דין טריפה הוא חסרון בשחיטה ולא איסור חדש.

ז. עוד הוכיחו מדקי"ל עה: דשחיטת האם טריפה אינה מתרת את הב"פ, ונקטו בפשיטות שבאיסור צדדי שעל האם אינו עובר לולד וע"כ הוא חסרון בשחיטה, ונתבאר במקו"א.

יסוד זה גם מבואר ברש"י פסחים כה. ד"ה מנבילה, עיי"ש.

**ב. גדר איסור טריפה-**

והדברים צ"ב רב שהרי וודאי איסור טריפה הוא איסור בפנ"ע ולא רק גילוי דל"מ ביה שחיטה, שהרי מבואר קג. דאיסור טריפה חייל מחיים.

וגם משמע בכל מקום שהוא איסור נוסף בפנ"ע ולא איסור אבמה"ח או נבילה?

וביותר דמבואר ברוה"פ סי' כז דאף בשחיטת טריפה פקע איסור אבמה"ח ומותר למכור לעכו"ם בנמ"ע של טריפה?

ויש לדון בזה כמה אופנים:

א. יתכן לומר דיסוד ענין טריפה הוא חסרון מסויים בשחיטה, שהרי כשם שאם מתה הבהמה אסורה מטעם נבילה וא"א לשוחטה, ה"נ ע"י טרפות הוי כמו שמתה במקצתה.

וממילא מחייה היא מתה קצת ואינו ממש באיסור נבילה שהרי לא מתה לגמרי אבל מ"מ אסרה תורה מיתה מסויימת זו באיסור טריפה, וה"נ ל"מ ביה שחיטה כמו בנבילה ה"נ במקצת נבילה זו, וכעי"ז האריך במשנת ר"א חולין-ד.

כנראה לזה נתכוין הגרי"ז בסוה"ס במכתבים מה שהביא לפרש שהוא חסרון בגוף השחיטה ובסו"ד דחה דאינו חסרון בעצם השחיטה, וכוונתו במה שצידד לומר שהוא חסרון בגוף השחיטה היינו ע"ד משנת ר"א הנ"ל.

יש לפקפק קצת על דרך זו, חדא מה נימא למ"ד טריפה חיה היאך יתכן להחשיבה כמקצת נבילה ומתה, והרי כבר כתב באתוו"ד-טז דאף למ"ד טריפה חיה מודה לכל הראיות דטריפה יש בה חסרון בשחיטה?

ועי' תוס' שכתבו התוס' סנהדרין עח. דגם למ"ד טריפה חיה מ"מ סופה למות, מיהו נתבאר במקו"א דלמ"ד טריפה חיה הרי א"א להחשיבה כעת כמתה כלל משא"כ למ"ד אינה חיה חשיבא כמקצת מתה, וא"כ למ"ד טריפה חיה ע"כ אי"ז יסוד האיסור משום דהויא כמתה, ונתבאר סימוכין לזה מסוגיא ר"פ א"ט, ואכ"מ.

עוד יל"ע טובא לפי מהלך זה דלפי"ז נמצא דמציאות הטרפות הוא הגורם את החסרון שחיטה דהוי כמו שמתה במקצת, ולפי"ז יל"ע היאך הדין בטריפה אין בה מציאות של טרפות רק איסור בעלמא, ומשכח"ל בכמה אופנים, כגון ולד טריפה למ"ד דאסר בנתעברה ואח"כ נטרפה [ואסור משום עובר ירך אמו ולא משום יוצא אלא דחל בו ג"כ הטרפות] או בכגון טרפות דיתרת שכתב הרשב"א בתשובה שהיא חיה לכו"ע, ורק יש בה איסור טריפות הרי השתא בשעת שחיטה הוא חי לגמרי.

[וכמו"כ משכח"ל בטריפה שנתרפאה ושהתה יב"ח שאין בו חסרון חיות זה, ולדעת כמה פוסקים משכח"ל כה"ג ומ"מ אין מתירים אותה, ונתבאר במקומו, ולפי ד' משנת ר"א הרי בכה"ג אין טעם כלל לאוסרה, וצ"ע][[1]](#footnote-2).

עוד ילה"ע מד' הרשב"א בתוה"ב (ס.) ז"ל:"וא"ת השוחט את הטריפה ומצא בה ב"ט חי למה אינו ניתר בשחיטת האם דהא שחיטת טריפה שחיטה ראויה היא אלא דד"א גרם לה ליפסל והאם שנטרפה אסורה באכילה אבל העובר שאינו טריפה מפני מה אינו ניתר בשחיטת האם", משמע שאין מציאות טריפה חסרון בגוף השחיטה רק דבר אחר גרם לה [ועי' לקמן מד' השער"י שלמד מד' הרשב"א אלו שאין בטריפה חסרון שחיטה כלל].

ב. יותר נראה בד' הגרי"ז בסוה"ס שהוא חסרון רק בההיתר שחיטה ולא בגוף מעשה השחיטה, וכנראה כוונתו לומר דלא מחמת המציאות שאינה חיה נגרם החסרון בשחיטה אלא דעצם איסור טרפות הוא איסור על השחיטה ועניינו הוא שאין השחיטה יכולה להתיר.

והוא מענין נבילה שאין כאן שחיטה גמורה ומה"ט מצטרפי נבילה וטריפה.

אבל לכאו' הדברים צ"ע דהא מבואר קג. מחיים אית ביה איסור טריפה?

וצ"ל הביאור ע"ד משנת ר"א הנ"ל דיסוד איסור טרפות אינו דוקא בשחיטה, אלא דאיסורו הוא מגדיר שיצאה ממנה מקצת החיות, אבל לא מכח שיצא במציאות החיות אלא זהו הגדרת האיסור שהוא מגדיר אותה כמקצת נבילה וחסרון חיות [וזה יתכן גם למ"ד טריפה חיה ומ"מ הוא קצ"ע].

[ומה שראיתי בס' שמעתתא דב"פ מביא בשם הגרי"ז שהוא משום איסור בשר שנאסר לאדם הראשון ונשאר איסור זה בטריפה גם אחר מת"ת כמובן שאין להעלות על הדעת שאמר הגרי"ז כן].

ג. יתכן לפרש דרך אחרת בכ"ז, דשני דינים איתנהו בטריפה, דוודאי יסוד החסרון בשחיטה הוא משום מציאות הטרפות ומשום שאין כאן חיות גמורה ל"מ שחיטה, ומלבד זה יש ג"כ איסור טריפה ממש שהוא איסור בעלמא ואף מחיים.

אבל צריך לברר לפי"ז איזה איסור חל בו בחסרון שחיטה שלו כיון שאין איסורו בעצם איסור טריפה, וכבר נתקשה בזה בקה"י ב"ק-לד.

הנה לענין אבמה"ח מבואר ברוה"פ סי' כז דשחיטת טריפה מפקיעה איסור אבמה"ח ויש בו היתר מפרכסת ושרי לתת הבמנ"ע לעכו"ם, ובאר בתבו"ש דאיסור טריפה הוא איסור נפרד אבל השחיטה מצ"ע הועילה להוציאו מידי אבמה"ח.

ובפשוטו ה"ה דמפקעת מידי איסור נבילה, דאף מקצת שחיטה זו סגי להוציא מידי נבילה כיון שלא היתה כאן מיתה גמורה כדחזינן שאין בה טומאת נבילה.

וכתב בקה"י ב"ק-לד,חולין יא-ב, אמר"מ ד-לב ואתוו"ד-טז שיש בטריפה איסור אינו זבוח כיון שלא נשחטה לגמרי, וזכורני שכדבריהם משמע בתו"ר יבמות ל: ולא עיינתי כעת, וקדם להם באבנ"ז יו" סד-ה,כב-ו.

מיהו בהג' רעק"א יו"ד-יג ומהרש"א שבועות כד. פשיטא להו דאף איסור אינו זבוח לית ביה [ובזה יישב מהרש"א היאך חייל איסור טריפה על אינו זבוח, וכתב דבאמת אין איסור טריפה אלא אחר שחיטה דפקע מינה איסור אינו זבוח אבל לא מחיים, מבואר דעתו דע"י שחיטה פקע איסור אינו זבוח].

וכן לפי מהלך זה אינו מובן היאך מצטרף טריפה עם נבילה והרי אין בטריפה שום מלקות מצד החסרון שחיטה רק אינו זבוח לחוד, ומשמע בע"כ דוודאי עיקר האיסור של טריפה הוא דומה לנבילה.

גם צ"ע לשיטת הריצב"א שאין מושג של איסור של אינו זבוח היאך יתכן כן, [ועיין בשער"י ב-כב מש"כ בסוף הפרק בשיטת ריצב"א].

ובמשנת ר"א צידד בשיטת הר"מ דלעולם יש בטריפה גם איסור נבילה ממש רק נתמעטה מטומאת נבילה (ומצאנו כה"ג בכ"ד), ודקדק כן מד' הר"מ פ"ב אבה"ט שהוכיח דשחיטת עכו"ם אף שיש בו איסור אכילה אין בו טומאה משחיטת טריפה דאף שלא הותרה באכילה אין בה טומאה, ואם שחיטת טריפה אין בה איסור נבילה מה ראיה לשחיטת עכו"ם שיש בו גם איסור נבילה [להרבה אחרונים בדעת הר"מ, ובאמת בתבו"ש ופר"ח צידדו די"ל שאין בו איסור נבילה ממש].

ועפי"ז נקט דלשיטת הר"מ לא יצדקו ד' הפוסקים סי' כז שמותר למכור בנמ"ע מטריפה לעכו"ם, שלא פקע ממנו גם איסור אבמה"ח, אלא דבלא"ה שיטת הר"מ שאסור למכור כל בנמ"ע לעכו"ם דל"ל מי איכא מידי.

ודבריו מחודשים טובא וכנגד כל ד' הפוסקים סי' כז שאין איסור אבמה"ח בכה"ג וה"נ איסור נבילה.

עוד צ"ע רב לפי מהלך זה דנמצא דעובר של טריפה [או יתרת לשיטת הרשב"א בתשובה שאין בה מציאות של מיתה ויכולה להרבות כחול ימים] תהיה אסורה משום טריפה אבל לא יהיה בה החסרון בשחיטה, ויהיה בזה הרבה נפק"מ כגון אי מצטרף עם נבילה לכזית, או דב"פ מטריפה כזו לא יהיה בו איסור, וזה לא שמענו וסתם המשניות והברייתות דבכל אופן של איסור טריפה הוא כן.

ועוד יש להרחיב בכהנה וכהנה ראיות שלא כמהלך זה ואינו נראה כלל.

ד. בשער"י ב-כב דרך בכ"ז באופ"א, עיי"ש הביא לשון התוה"ב שהבאנו לעיל דטריפה אין בה חסרון בשחיטה רק איסור ד"א גרם לה, ולמד מזה דוודאי עיקרו הוא איסור טריפה לחוד ואין בו שום חסרון בשחיטה.

ומה שהולד של ב"פ נאסר כתב שם שהוא מתורת שחיטה שא"ר דחסר בהיתר השחיטה ע"י שאינה מתרת באכילה ונשאר באיסור אינו זבוח, אבל כ"ז דוקא לענין הולד אבל הבהמה עצמה ניתרת לגמרי והוא רק איסור של טרפות כמו שהביא מלשון הרשב"א בתוה"ב הנ"ל, ובאר הדברים דכלפי האם שהיא טריפה סגי לה בשחיטת טריפה כדי להתירה, אבל הולד שאינו טריפה צריך שחיטה מעלייתא כדי להתירו ואם היא שחיטה שא"ר אינה מתרת, ועיי"ש מש"כ להעמיס כן בלשון הרשב"א, וכ"ז צ"ב רב, והעיקר נראה כש"כ לעיל עפי"ד הגרי"ז.

[ודע דגם לפמש"כ בשם הגרי"ז דאיסור טריפה עצמו הוא המגדיר את החסרון בשחיטה, אכתי יתכן לומר כד' האחרונים דמכח זה לא הועילה השחיטה גם לענין אינו זבוח, אלא שצריך ראיה לזה].

**ג. בקו' האחרונים מטריפה בחזקת היתר עומדת-**

קי"ל דספק טריפה בחזקת היתר וספק בשחיטה בחזקת איסור, ודעת התוס' שהוא משום חזקת איסור אינו זבוח, וצ"ע לפמש"כ האחרונים שטריפה יש בה חסרון בשחיטתה עד שיש בה איסור אינו זבוח מ"ט מוקמינן ספק טריפה בחזקת היתר יותר מספק בשחיטה?

וצ"ל דהנה כבר כתב רעק"א מג: דאף ספק נקו"ה דהיא נבילה מ"מ מוקמינן בחזקת היתר משום חזקת היתר בכח שלכשיעשה בה מעשה שחיטה תותר [ודעת החולקים כתב להסביר שם דנקו"ה יש בו חסרון בעצם שחיטת הסימנין ולא מתורת טרפות אתינן עלה], וא"כ כ"ש דספק טריפה נימא כן לכו"ע.

ובשער"י ב-יח,כב אחר שהכריע כדעת הסוברים דספק נקו"ה הויא נבילה דאף בספק בכח המכשיר הויא בחזקת איסור, נתקשה עפי"ז בקו' זו מ"ט סקפ טריפה לא יהיה בחזקת איסור, ומכח זה הכריע ג"כ כפי מש"כ לעיל בשמו דאין בטריפה שום איסור אינו זבוח ואין בה חסרון בשחיטה כלל רק כלפי הולד, וכש"כ לעיל.

**ד. בקו' הנאו"י מטרפות אחר שחיטה-**

כח. נשחט הושט ואח"כ נשמט הגרגרת שרי, והק' בחי' הר"ן מ"ט לא נעשית טריפה להסוברים דעיקור הוי טריפה.

וכתב דאף דקי"ל מפרכסת היא כחיה לכל דבריה מ"מ א"א לה ליטרף, שעיקר חיותה יוצאת בשיעור שחיטה, ואח"כ אין בה כ"כ חיות ליטרף אף דחשיבא חיה לשאר מילי.

כתב נאו"י ו-יח דמבואר מזה דלא כיסוד הגר"ח והאחרונים ואין איסור טריפה חסרון בשחיטה דא"כ אחר שנשחטה כדין איך יחול בה טרפות.

אבל אינו מוכרח כ"כ די"ל כש"כ דגדר האיסור הוא כש"כ הגרי"ז שהוא מתנגד לההיתר של השחיטה ולא למציאות של השחיטה, אבל זה חידוש לומר שגם באופן שנטרף אחר שחל ההיתר שחיטה יחול דין טרפות, וצ"ע.

ואולי י"ל לפמש"כ לעיל דיסוד החסרון בשחיטה הוא משום שמקצת החיות יצא בלא שחיטה ואינו חסרון מצ"ע בשחיטה, ומה"ט אף מחיים יש איסור טריפה, א"כ כל שיצא אחרי השחיטה עוד חיות בלא שחיטה הרי יהיה בה איסור טריפה.

אלא דלכאו' לפי"ז הול"ל להקשות טפי דאף אם יתיז ראשה אחר השחיטה ג"כ ייפסל משום שחלק מהחיות יצאה בלא שחיטה, ומשמע שזה לא הוקשה להר"ן דוודאי כיון שהשחיטה נעשתה בשלימות לא אכפ"ל מה שמתה אח"כ שלא מכח השחיטה, דסו"ס אית ביה שחיטה, ורק בכה"ג שנעשית טריפה נתקשה כן שיחול בו איסור טריפה מתורת טרפות, וא"כ משמע מזה דלא כהגר"ח דטרפות אינו מטעם מיתה שלא ע"י שחיטה, וצ"ע.

[עוד שמעתי לצדד שכל ד' הר"ן הוא לענין טרפות בסימנין דוקא די"ל דבכה"ג הוא עושה חסרון בשחיטה שבגמר השחיטה הרי היא שחוטה גם מכח הנקב, ולפי"ז אין סתירה מד' הר"ן לד' הגר"ח דטרפות הוא חסרון בשחיטה, אבל זה אינו נראה דהא רו"ר לא ס"ל כרש"י לפסול במיעו"ב].

**ה. איסור טריפה אם חל מחיים-**

כתב מהרש"א שבועות כד. דאיסור טריפה אינו חל מחיים שהרי אסורה כבר באיסור אינו זבוח ואאחע"א.

אבל לכאו' בגמ' קג. מבואר להדיא לא כן ואיסור טריפה חייל מחיים, ורק דנו שם דלמ"ד לאברים עומדת הרי לא חייל טריפה על אבמה"ח.

הק' במשנת ר"א חולין-ד חלב טריפה היאך אסור למ"ד בהמה לאברים עומדת הרי אין איסור טריפה חייל מחיים משום אאחע"א כמבואר קג., והאריך בקו' זו.

עי' קוה"ע נט-יג דאף דהשתא לא חל בו האיסור מ"מ חל בו שם יוצא דדינו כאביו וכלפי חלב שיוצא ממנו שאין בו משום אבמה"ח שוב יכול לחול בו איסור טריפה, וזה כש"כ שם לענין כמה עניינים דדין יוצא מקבל לא רק את האיסור שיש בפועל לאביו אלא מקבל את כל שם האב ודיניו ולכשיוכלו לחול בולד חלים, ואכ"מ, עיין מש"כ בגדרי יוצא.

עוד יתכן לומר משום דל"ל תקנתא בשחיטה, וכעי"ז כתב בזכ"י ב-מא לענין חלב של שוה"נ לשיטת ר"ת שאינו נאסר מחיים, אבל צ"ע שהוא ספק בגמ' סט. ועיין זכ"י משכ"ב דכה"ג כו"ע מודו, ועי' משנת ר"א מה שדחה תי' זה.

**ו. טריפה קודם לידה-**

דעת תוס' חולין קג. דאיסור טריפה אינו חל קודם לידת העובר, וכ"כ שם גבי חלב ואבמה"ח דלא חל עד שיצא לאויר העולם דאוירא דחלב מיהת בעי, ואכ"מ.

והנה דעת ראבי"ה דב"ט חי טריפה אינו ניתר בשחיטת האם, ובעויו"ט האריך לבאר בדעתו דס"ל דאיסור טריפה חייל כבר במעי אמו [ואינו מוכרח שיש מקום קצת לדון דדוקא אחר שנולד יחול בו איסור טריפה אף שלא חל בו במעי אמו דהא רהיט ואזיל הוא], וכן האריך בעויו"ט-סז לצדד כשיטה זו.

ובעויו"ט תמה על שיטת התוס' מגמ' עד. דאמרינן דטריפה מן הבטן לא היתה לה שעת הכושר, ומקשינן שהרי יכול לשחטה במעי אמה, ומשני דאיירי בשנוצרה טריפה מן הבטן ומשכח"ל בבעלת ה' רגלים, מבואר דבטריפה שנוצרה בבטן ל"מ שחיטה גם בעודה במעי אמה ומבואר דחייל דין טריפה במעי אמה?

ומזה מסיק דוודאי חל איסור טריפה מן הבטן, ועפי"ז נק כשיטת ההג"א בשם ראבי"ה לאסור ב"ט טריפה בשחיטת אמו כיון שחל בו כבר איסור טרפות אינו ניתר בשחיטת האם, ודוקא חלב וגיד שאינו חל דבעינן אוירא כש"כ התוס' בכ"ד ניתרים ע"י שחיטת האם [ויש להשיב ע"ז דבפשוטו סדר הדברים הוא להיפך דמשום שניתרים ע"י שחיטת האם לכך לא חיילי עד שיוצאים לאויר וא"כ גבי איסור טריפה נמי נימא שיותר ע"י שחיטת האם ולא יחול עד שיצא לאויר, ואכתי לא נתבארה שיטת ההג"א].

ועי' זכרו"ש עד-ה מש"כ לתרץ עפי"ד האחרונים דבטריפה מלבד שיש איסור יש גם מציאות של טרפות וחסרון בשחיטה וזה שייך גם קודם שיוצא ול"מ ביה שחיטה.

מיהו זה ניחא רק אי נימא כש"כ לעיל לצדד דאיסור טרפות ומציאות של חסרון שחיטה הם שני עניינים, אבל לעיל כתבנו שקשה לפרש כן ויותר נראה דאיסור הטרפות הוא עצמו הגורם מציאות של חסרון שחיטה, ולפי"ז וודאי ל"ש תי' זה.

עוד כתב בזכרו"ש לתרץ דכל מה שאין בולד דין טרפות עד שיצא לאויר העולם הוא מפרשת כל בבהמה תאכלו ומכח שהוא חשיב כאבר מאמו, אבל כלפי עצמו וודאי חייל בו דין טרפות, וממילא כל שבאת להתירו בשחיטת עצמו ע"כ לאו חלק מאמו הוא ושפיר חל בו איסור טריפה, ויל"ע.

1. שו"ר מביאים ראיה נפלאה דאה"נ בכה"ג אין חסרון בשחיטה, דהנה בתוס' ב"ק מז. הק' דרבא פסק עובר ירך אמו א"כ היאך פסק השוחט את הטריפה ומצא בה ב"ט חי הולד מותר משום ד' סימנין והא תיפו"ל דולד טריפה אסור למ"ד עובר ירך אמו.

   ובס' המכריע-סה כתב דצ"ל דאיירי בנטרפה ולבסוף עיברה דכה"ג אין לאסור למ"ד זוז"ג מותר, .

   ושיטת התוס' דנדו מתי' של ס' המכריע מבואר בתוס' תמורה לא. הביאו הקו' על רבא משום דקי"ל טריפה אינה חיה, והיינו דמה"ט לא ניח"ל באוקימתא זו וע"כ איירי בעיברה ולבסוף נטרפה ומ"מ התיר רבא.

   ואכתי צ"ע למה לא העמידו התוס' בגוונא דטריפה שפיר יולדת וכגון ולד טריפה דלכו"ע הגם דאסורה משום טריפה מ"מ היא יולדת כש"כ הרשב"א א-שסג?

   ויל"פ דפשיטא להו לתוס' דאי איירי בכה"ג הרי אין כלל חסרון בשחיטה וכה"ג אין לאסור ולד טריפה כלל אף בלא סברת ד"ס אכשר רחמנא וניתר בשחיטת האם, וזה ענין נפלא.

   [ובעיקר ד' ספר המכריע שכתב דאיירי בנטרפה ולבסוף עיברה ראיתי מעירים דכיון שיסד לנו הגר"ח דשחיטת טריפה הוא חסרון בשחיטה א"כ כשנשחטה האם טריפה הרי יש כאן חסרון בשחיטתה והויא כנטרפה באותה שעה ולמה לא יחול טרפות בולד משום ירך אמו הוא, וי"ל לפמש"כ החזו"א שאם נטרפה האם פעם נוספת אחר שעיברה לא חשיב כנטרפה ולבסוף עיברה שטרפות השניה אינה מוסיפה בה כלום]. [↑](#footnote-ref-2)