כלים פכ_ד מי_ב
קטגוריות: ש_ס / נא כלים / כלים עניינים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / כלים ב_ב

**כלים פכ"ד מי"ב**

א] **לתכריך הכלים טמא טמא מת,** לדעת רוב הראשונים דפשוטי כלי עור טהורין אף מדרבנן כשאינם משמשין אדם וכלים, בפשוטו הא דהעשוי לתכריך הכלים טמא, הוא משום דחשיב ככלי קיבול, וכ"כ בתפא"י ומשנ"א וסד"ט וחזו"א סימן כ"ח סק"ט, אך בחזו"נ לקמן מי"ד כתב דטעם טומאתו הוא משום שהוא משמש את הכלים בשעת מלאכה ושלא בשעת מלאכה, עיי"ש, ועמש"נ להלן מי"ד אותיות ו' ז' בטעם הא דשאני תכריך הכלים דטמא מתיק הנבלים דטהור.

ב] בחזו"א סימן כ"ח סקט"ו וסקט"ז כתב דהא דהוא טמא, היינו בשיש בו ה' על ה', אך כל שאין בו כשיעור, ל"מ יחודו לתכריך הכלים דבטלה דעתו, עיי"ש, ושם סק"י כתב דלפ"ז הא דאינו טמא מדרס, אף דסתם עור שיש בו ה' על ה' טמא מדרס, הוא משום שייחדו לתכריך הכלים, ובזה יצא מטומאת מדרס, והוצרך לזה לפמש"כ שם סקט"ז דעור ה' על ה' סתמא טמא מדרס, אך למש"כ בסימן ל' סקי"ב דאינו טמא מדרס אלא בשחישב עליו למשכב ומושב, א"צ לזה, ויתבאר בזה בעזה"י במקומו.

ג] **ושל רצועות ושל סנדלין טהורה מכלום,** הר"ש והרא"ש כתבו דאיירי בעור העומד לעשות ממנו רצועות וסנדלין ועדיין מחוסר מלאכה, אך רצועות מנעל וסנדל המתוקנות כבר מקבלין טומאה, וכדתנן בנגעים פי"א מי"א.

ובחזו"א סימן כ"ח סק"י עמד בזה דמ"ט רצועות המתוקנות מקבלין טומאה, הרי הם פשוטי כלי עור, וכתב די"ל דהוא משום שמקפלה ומקבל בה, וכעין שכתבו התוס' בשבת דס"ד., ועי' עוד בדבריו שם סקט"ז מש"כ בזה.

ד] והנה הרמב"ם בפיהמ"ש כתב שהוא עור שמיועד לחתך ממנו רצועות ומנעלים, ומ' מזה כד' הר"ש דרצועות המתוקנות מקבלין טומאה, אך הנה בפכ"ז מכלים הי"א כתב הרמב"ם דטעם טהרתו הוא משום דאין עליו צורת כלי, ובמל"מ שם עמד בזה, דאם מיירי בעור העומד לעשות ממנו רצועות, תיפו"ל שעדיין לא נגמרה מלאכתו, ועיי"ש שכתב דלפום טעמא דהרמב"ם, יש לטהר אף בשנחתכו הרצועות, משום דאין עליהן צורת כלי, עכ"ד, ומצינו כן גם בפי' הראב"ד לתו"כ שמיני פ"ו, שפירש דהא דממעטינן התם עורות ורצועות וסנדלין שאינם כלים, היינו דהרצועות עצמן אינם מקבלות טומאה עד שיוקבעו בסנדלים, ודלא כמו שפירש הר"ש לד' התו"כ דהוא בעור העומד לעשות ממנו רצועות, ואמנם קשיא טובא לדעתם מהא דתנן בנגעים דרצועות מנעל וסנדל טמאות טמא מת, והביאה הרמב"ם בפי"ג מטו"צ הי"ג, וצ"ע בזה.

ה] במשנ"א הק' ע"ד הר"ש, דכיון דעור שיש בו ה' על ה' סתמא מקב"ט, היאך מהני מה שחישב עליו לרצועות ולסנדלין להעלותו מטומאתו, הרי אין הכלים עולין מטומאתן אלא בשינוי מעשה, ותנן לקמן פכ"ו מ"ט דעור שהוא טמא מדרס וחישב עליו לרצועות וסנדלין, דלרבנן אינו טהור אלא בשמיעטו מה' על ה', וכתב דצ"ל דאיירי שעיבדה בתחילתה לעשות ממנה רצועות וסנדלין, דהשתא לא ירדה לתורת טומאה מעולם, ומצינו עד"ז בד' הרא"ש לקמן פכ"ז מ"א שכתב דמש"א בזבחים דצ"ד. דבגד שחישב עליו לצורה אינו מקב"ט, היינו בשחישב עליו בתחילת עשייתו לכך.

אך במל"מ פ"ב מכלים ה"א כתב, דאף אם חישב עליו אחר עשייתו ה"ה עולה מטומאתו, דכל הא דאין הכלים עולין מטומאתן אלא בשינוי מעשה הוא בשחישב עליו מתחילה לתשמיש המורידו לקב"ט, אך בגד שהוא מקב"ט בלא מחשבה, ה"ה עושה מטומאתו במחשבה בעלמא, ולפי דבריו ה"נ הכא יש לטהר אף בעור שעיבדו סתם ואח"כ חישב עליו לרצועות וסנדלין, ועי' חזו"א סימן ל' סקי"ב שנחלק ע"ד המל"מ.