שיעור ג
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / אורח חיים / סימן שכד - לישה

##### הלכות

##### **שבת**

##### סימן שכא - הלכות לישה

##### שיעור יז

# **שיעורי הלכה**

### שיעורים על סדר השו"ע

### מפי מו"ר הגאון

### רבי **רפאל צבי ובר** שליט"א

א] נתבאר [בשיעורים קודמים] דנחלקו רבי ורבי יוסי ברבי יהודה ממתי מתחייב משום לש, דדעת רבי דתיכף בנתינת המים [או הקמח לתוך המים] חייב, וכן הוא דעת בעל התרומה לדינא, ודעת ריבר"י דאינו חייב עד שיגבל, וכן נקטו רוב הראשונים, ולהלכה דעת השו"ע להקל כדעת רוב הראשונים דאין חייב עד שיגבל, ולדעתו יש אופנים שאפשר לגבל בשינוי דמעט מעט [וכמו שנתבאר בשיעור טו], ודעת הרמ"א דנהגו להחמיר כרבי דתיכף בנתינת המים מתחייב משום לש, ולפ"ז אין להתיר לגבל בשינוי דמעט מעט.

אמנם נתבאר דכל זה בבלילה עבה, אבל בבלילה רכה, אין חיוב לישה מדאורייתא, ואין איסורה אלא מדרבנן, ולכך התירו לגבל וללוש ע"י שמשנה בנתינת הקמח והמשקה מהסדר הנהוג בחול, וכגון בשתיתא שנהגו ליתן קודם את החומץ ואח"כ את השתיתא, ובשבת ישנה ויתן תחילה את השתיתא ואח"כ את החומץ. ומלבד זה נחלקו הפוסקים אם צריך גם שינוי בגיבול עצמו, דדעת התרומת הדשן (סי' נג) דצריך לערבו בשינוי, וכן פסק המ"ב (ס"ק נז) וז"ל "וטוב להחמיר שלא לערב בכף, רק מנענע הכלי עד שיתערב". אמנם דעת הדרישה דסגי בשינוי ששינה בסדר הנתינה ויכול לערבו כדרכו בכף וכדו', וכן פסק החזו"א (סי' נח ס"ק ה ד"ה ומשמע).

## גדר בלילה רכה, ודין אבקות הנמסות

ובהגדרת בלילה רכה, כתב החזו"א (שם ס"ק ט) "נראה דרכה היינו דנשפך ונרוק, אבל אכתי הן גוש ולא נוזל, אבל אם המים מרובים והן רק כמים עכורין אינו כלל בשם לש, מיהו אם נשקעין לשולי הקדירה ומתעבין אפשר דבכלל לש הוא אבל יש לו דין רכה". ועיי"ש עוד שכתב דבאבקות הנמסות, כגון קפה, סוכר, וכדו', אין בהם משום לישה, ומותר לערבם בלי שום שינוי, וז"ל "ומיני האבקים שנמסים במים מותר לערבן במים בשבת ואין בזה משום לישה, ויש ליזהר שלא יהיו המים חמים ביד סולדת, ובעירוי מכלי שני עליהם יש להקל".

## הכנת בקבוק לתינוק בשבת [דייסא ומטרנה וכדו']

ולאמור, הכנת דייסה יש בה איסור לישה, כיון שמערב את הדגנים במים או החלב, ומ"מ אינו אלא בלילה רכה, וע"כ כל שמשנה מהסדר הנהוג בחול שרי, וע"כ אם נהוג ליתן קודם את המים ואח"כ את הדייסה ישנה ויתן קודם את הדייסה ואח"כ את המים, ולכתחילה ישנה בעירוב עצמו וכדעת המ"ב והיינו שלא יטרוף בכוח אלא בנחת, אמנם אם א"א דאינו מתערב בטוב אם לא יטרפנו בכוח, אפשר להקל דאין צריך שינוי נוסף וכדעת החזו"א שפסק כדעת הדרישה, ובפרט שהוא לצורך תינוק יש להקל בזה.

**הכנת מטרנה וכדו',** הרי הוא בכלל אבקות הנמסות אשר מבואר בחזו"א דאין בזה שם לישה, והרי הוא כקפה וסוכר שמותר לערבו במים בשבת, אלא דדן החזו"א שמא התחתית הנשארת בכלי שמתעבה יש לו שם לישה, ומ"מ אינו יותר מבלילה רכה, והרוצה לחוש לדבריו ישנה מסדר הנתינה הרגיל בחול. ועיין בחוט שני (ח"א פי"ג עמו' קט) שכתב "אבל נשקע בתחתית הכלי וכו' יש נהגו להחמיר לערבם ע"י שינוי של מעט מעט המוזכר בשו"ע, דהיינו דרך משל שאם צריך אבקה בכמות מסויימת מחלקים את הכמות הזו לג' חלקים, ובכל חלק וחלק מהכמות, שופכים על זה מים לכמות זו, וזה נקרא שינוי דמעט מעט". וצ"ע בדבריו איך מועיל השינוי דמעט מעט, דכבר נתבאר (בשיעור טו) בשם החזו"א דטעם ההיתר דמעט מעט, כיון שאינו מתגבל בטוב, וזה לא שייך כאן. ובאמת נראה דא"צ לזה, כיון שסגי במה שמשנה בסדר הנתינה, ואף אם יחזור ויטרוף בכוח את הנשאר בתחתיתו, א"כ הרי הוא נמס במשקה ודינו כאבקות הנמסות שאין בהם משום לישה, וע"כ נראה פשוט דסגי בשינוי זה דסדר הנתינה, ובפרט שאף לחזו"א אינו אלא ספק.

## עירוב מים בטחינה גולמית בשבת

הסכמת הפוסקים דאסור לערב מים בטחינה גולמית ולגבלו, ולא מהני שישנה בסדר הנתינה, כיון שבתחילת הגיבול הרי הוא בלילה עבה [ויש לעיין מאי שנא ממה שכתב החזו"א (שם ס"ק ח), דאף שכל בלילה רכה, בתחלתו הוא עבה, מ"מ שרי כיון שהוא מעשה שפיכה אחת ונידון על שם סופו, והרי הוא בלילה רכה (ועיין בשיעור טז מה שבארנו בזה), ומ"מ למעשה אין לערב טחינה גולמית בשבת וכהסכמת כל הפוסקים].

## עירוב שתי עיסות שונות ביחד

נחלקו הפוסקים אם מותר לערב שתי עיסות שונות ולהופכם לעיסה אחת, וכגון שני בצקים שונים, דעת השביתת השבת (פתיחה למלאכת לש אות ח ט) דאין בזה משום לישה כיון שכל עיסה בפני עצמה מעורבת כבר ושרי [וכן כתב שם דפשוט שמותר למעוך חתיכת לחם או חלה ולהופכו לכעין עיסה, וכמו שנתבאר לעיל בשיעור טו]. אמנם דעת הגרשז"א (שש"כ פ"ח הערה יב) דיש בזה איסור לישה, כיון שכל עיסה מתערבת ומתגבלת במי העיסה השניה ואסור משום לש.

## עירוב פרי במימיו

ועוד כתב בשביתת השבת (שם), דאסור לרסק ולערב פרי במי עצמו, וכגון בננה וכדו', והביא כן מהירושלמי (דף נב:) דהמגבן חייב משום לש, והיינו שמערב את הגבינה במי החלב שלו. אמנם כבר נתבאר (בשיעור טו) דדעת החזו"א (שם ס"ק ח ד"ה יש לעיין) דאין בו משום לישה והתיר לערב בננה וכדו' במיץ של עצמה, דאין חיוב לישה אלא כשמערב דבר יבש במים, ולא בדבר עצמו, ומה שהביא מהירושלמי, דחייב משום לש, לכאו' דעת הבבלי אינו כן, דמפורש שהמגבן חייב משום בונה, ולא חייבוהו משום לש. ויותר מזה מבואר בחוט שני (ח"א פי"ג עמו' קט), דאף בפרי אחר מאותו מין ג"כ מותר לערב, דלישה הוא דווקא כשמערב משקה מעלמא ולא מאותו מין פרי [ובשש"כ שם ביאר בשם הגרשז"א, דס"ל לחזו"א דכל שמערב את הפרי במימיו, לא נחשב שמדביק את החלקים אלא אדרבא מפריד אותם ע"י המיץ, אמנם בחזו"א שם מפורש דאף שמדביק את החלקים להיות גוש אחד שרי, כיון דאין לו שם לישה וכמו שנתבאר].

## עירוב דבש או ריבה בגבינה וכדו'

כתב החוט שני (שם עמו' קיג) "מותר לערב בשבת גבינות רכות שהיו כבר מגובלות מערב שבת עם לבן וכדו', אף שע"י העירוב נעשה חיבור ביניהם, כיון שכל אחד כבר מגובל לעצמו, ואין בכוונתו לתקן מהות המאכלים אלא רק לערבם. וכן מותר לערב דבש בתוך גבינה או לבן בשבת". וטעם הדבר כיון שאין חשיב לישה אלא עירוב דבר יבש במשקה, משא"כ כאן אע"פ שהופכם להיות גוש אחד של גבינה וריבה וכדו', מ"מ אין לזה שייכות ללישה, ולכך שרי. אמנם כבר נתבאר (בשיעור טו) מה שמובא בספר דינים והנהגות מהחזו"א (או"ח פי"ג סעיף יג) דעירבו לפני החזו"א חמאה בגבינה ולא רצה לאכול מזה, הרי דחשש בזה לאיסור לישה, ולפ"ז אין לערב ריבה או דבש וכל כיו"ב בגבינה או לבן [וה"ה עירוב טחינה עם חומוס, וכיו"ב]. ואף דעת הגרשז"א (בשש"כ שם) דאסור לערבם ביחד [עוד כתב שם דבעירוב סוכר וכדו', שרי דבזה מפריד את החלקים ולא מדבקם]. ומ"מ למעשה נראה דאין בזה חיוב לישה דאורייתא, וע"כ נראה להקל לערב בשינוי המבואר בבלילה רכה, והיינו שישנה מהסדר הנהוג בחול.

[ועיין לעיל בבה"ל (סי' שיט סעיף יז, ד"ה שנותנין) דהביא מהתוספתא "נותנים מים לתוך קמח קלי, ובלבד שלא יגבל. נותנים שומשמין ואגוזים לדבש ובלבד שלא יגבל". וביאר שם הבה"ל דהתוספתא אזלא כריבר"י דאינו חייב עד שיגבל, אבל לרבי יש חיוב לישה בנתינה לבד, ומבואר דיש חיוב לישה דאורייתא בעירוב שומשמין בדבש. אלא דבאמת יש לעיין שם בדבריו, דנתבאר לעיל (בשיעור יד) מש"כ השביתת שבת בשם הפמ"ג דאין חייב לרבי אלא בנתינת משקה צלול כמו מים וחומץ וכדו', אבל בדבש שהוא משקה עב, אין מתגבל בנתינה לחוד, ואף לרבי אינו חייב עד שיגבל. וראיתי מי שביאר דצ"ל דכוונת הבה"ל בדבש נוזלי דשייך בו לישה בנתינה לחוד, וא"כ ברור דבאופן זה בוודאי יש לישה בעירוב שומשמין עם דבש נוזלי].

## סלט תפוחי אדמה וכדו'

סלט תפו"א העשוי מחתיכות גדולות, מותר לערבו ולגבלו, כמבואר במ"ב (ס"ק סח) בשם המג"א, וז"ל "ובירק הנקרא שלאטי"ן אין לדקדק בכל זה, כיון שאין חותכין אותו דק דק" וכו', דאין עליו שם לישה אלא עירוב בעלמא. וכשהתפו"א מרוסק לחתיכות קטנות, מותר ליתן עליו משקה עב, וכגון מיונז וכדו', וכמו שנתבאר לעיל (שיעור יד) דעת הפמ"ג והשביתת השבת, דבדבר עב כגון דבש, אף לרבי אין חיוב בנתינה לחוד, והגיבול עצמו יעשה בשינוי טוב וכגון שתי וערב, וכמבואר לעיל (בשיעור טז).

## סלט ביצים

הנוהגים להכין סלט ביצים בשבת [ובקציצת הבצל דק דק סומכים על דעת הרשב"א דמותר לחתוך ירק דק דק, כשהוא לאלתר לצורך אכילה, וכמו שנתבאר לעיל בשיעור יב יג] נראה דמותר לערב בשמן בשבת, ובלבד שישנה בסדר הנתינה ממה שנהוג בחול, וכדין בלילה רכה, ואף שהוא נחשב כבלילה עבה, יש לסמוך על מה שכתב השעה"צ (ס"ק פד) בשם הט"ז דבדברים שא"א להכינם מבעוד יום, סמכינן על דעת הראשונים דפסקו כריבר"י, דאינו חייב עד שיגבל [ונתבאר בשיעור טז], ואף כאן אין טעמו טוב כ"כ כשמכינים אותו מבעוד יום. והגיבול עצמו יעשה דרך שתי וערב, או שיערב בנחת, דנחשב אף הוא לשינוי המועיל.

## אבקת תפו"א או פודינג וכדו'

אבקת תפו"א או פודינג, נראה דאסור משום לישה, ומ"מ נראה שאפשר לערבו מעט מעט. או ישנו בלילה רכה, וישנה בסדר הנתינה וכמבואר לעיל. [ועיין באורחות שבת, ח"א פ"ו הערה פ"ג, דכתב שבזה אסור אף משום עובדא דחול].

## הכנת חרוסת בשבת

כתב המ"ב (ס"ק סח) "וכשחל פסח בשבת, ושכח מבעוד יום ליתן מהמשקה לתוך החרוסת, לדעה קמייתא מותר ליתן המשקה בשבת ולא יטרוף בכף אלא באצבע, ולדעת הי"א גם זה אסור, אם לא שיעשה אותה ג"כ רכה". וכתב השעה"צ, "פמ"ג, עיי"ש שכתב שיעשנה רכה מחמת זה, והוא דוחק דהא מצוותה בעבה כדאיתא בגמ', ואפשר דכיון דבעת העשיה הייתה עבה שוב אין להקפיד בזה". אמנם באמת צ"ע דמבואר בטור (סי' תעג) דמצוותה שיהיה עבה בזמן הסדר, זכר לטיט, ובשעת הטיבול יוסיף לו יין וחומץ כדי שיהיה רך ויחשב לטיבולו במשקה, והוא ג"כ זכר לדם, וז"ל הטור, "ואיתא בירושלמי אית דעביד לה עבה ואית דעביד לה רכה זכר לדם, ופירש ה"ר יחיאל דהא והא איתא, מתחילה עושין אותה עבה ואח"כ מרככין אותה בחומץ" וכן מבואר בתו' בפסחים (קטז. ד"ה צריך) הרי דלא סגי שבתחילת עשייתה תהיה עבה, אלא צריך להיות עבה זכר לטיט עד שעת הטיבול.

**דינים העולים**

1. מותר לגבל בלילה רכה, ע"י שמשנה בסדר הנתינה מהרגיל בחול. ולדעת המ"ב צריך לעשות אף שינוי בגיבול, וכגון שיגבלנו בכלי עצמו בנחת. ולדעת החזו"א א"צ אלא יכול לגבל כדרכו.
2. אבקות הנמסות כגון קפה וסוכר וכדו', כתב החזו"א דאין בזה משום לישה, והסתפק שמא במה שנשקע בתחתיתו יש לו שם לישה, ומ"מ אינה אלא בלילה רכה, וע"כ דהרוצה לחוש לזה ישנה בסדר הנתינה, ואין לחוש אם יערב את הנשאר בתחתיתו כיון שחוזר ונמס, ודינו כאבקות הנמסות.
3. ולאמור, מותר להכין מטרנה כדרכו, דהיא אבקה הנמסה, ובאופן שנשאר בתחתית הבקבוק, לכתחילה יש לחוש לדברי החזו"א ויעשנו בשינוי בסדר הנתינה. אמנם הכנת דייסה יש בו משום לישה, אולם אינו אלא כבלילה רכה, וע"כ יעשנו בשינוי בסדר הנתינה, ואם אפשר ישנה אף בגיבול עצמו, ויגבל בנחת וכדעת המ"ב, אך אם אינו מתערב בטוב, סגי בשינוי שעושה בסדר הנתינה.
4. לדעת השביתת השבת, מותר לערב שני עיסות שונות וכגון שני מיני בצקים. ודעת הגרשז"א דאסור, כיון שמערב את העיסה במי העיסה השניה.
5. ריסוק ועירוב פרי במי עצמו, לדעת השביתת השבת, אסור משום לש, ולדעת החזו"א שרי, וכתב בחוט שני דאף מפרי אחר כל שהוא מאותו מין שרי.
6. דעת החוט שני דמותר לערב דבש וריבה בלבן או גבינה וכדו', דאינו בכלל לישה אלא עירוב בעלמא, אמנם מהחזו"א חשש דאסור לערב חמאה בגבינה, וכל כיו"ב, וכן דעת הגרשז"א, ולפ"ז אין לערב דבש וריבה, בגבינה, וכן חומוס עם טחינה וכיו"ב, אם לא שעושה שינוי כבבלילה רכה. ועירוב סוכר בלבן שרי, דאין מדבק אלא מפריד את החלקים.
7. סלט תפו"א, אם הוא חתיכות גדולות אין בו משום לישה. ואם התפו"א מרוסק, מותר ליתן בו מיונז דהוא דבר עב, ולערבו בשינוי דשתי וערב.
8. מותר לערב שמן בסלט ביצים עם בצל וכדו', ע"י שמשנה בסדר הנתינה מהרגיל בחול, ויערב בשינוי וכגון שתי וערב [ואף שהוא נחשב לבלילה עבה, יש להקל כמבואר בשעה"צ כיון שאין טעמו ערב כ"כ כשמכינים אותו מבעוד יום].
9. אבקת תפו"א וכן פודינג וכדו', יש בזה איסור לישה, ומותר להכינו מעט מעט. או שיעשנו בלילה רכה, וישנה מהסדר הנהוג בחול, וכן ישנה בגיבול עצמו [כמבואר לעיל דעת המ"ב]. ובספר אורחות שבת כתב דיש בזה משום עובדא דחול.
10. שכח ולא הכין חרוסת מבעוד יום, יתן בו יין בשבת באופן שיהיה בלילה רכה [מ"ב בשם הפמ"ג].

**השיעור נמסר בביהכ"נ "בית ציון ואהל אית"ן", נוה יעקב, ירושלים.**

ניתן לשמוע בקול הלשון [טל': [PHONE_REMOVED] או [PHONE_REMOVED] או [PHONE_REMOVED], קוד 1-3-2-2-6, ובשידור חי ביום ה' 22:30].

**נכתב ע"י הרב ש. מ. שליט"א והיה למראה עיני מו"ר שליט"א**