בליעה בבעל חי
קטגוריות: ש_ס / מא חולין / חולין - הרב וורצל / תערובות ובב_ח

חולין ח: בליעה ופליטה בבע"ח

מקשינן בסוגיין למה לא ייאסר הסכין שבלע בשעת שחיטה מאבמה"ח, ובפר"י-כא הוכיח מזה דבעל חי מפליט ומבליע בסכין אף בשעת חיותו.

אבל בקה"י חולין-ה תמה ע"ז דלא שמענו שאם יתחוב אדם אצבעו בתבשיל רותח ייאסר כל התבשיל [לשיטות דבשר אדם אסור באכילה]?

וכתב דבאמת דבר חי אינו מבליע ומפליט אלא דהכא שאני שכבר נשחטה ואין בה חיות גמורה לכך מבליע הבע"ח איסור בסכין.

[אמנם מה שהוכיח מאדם שתוחב אצבעו ברותחין שלא נאסר המשקה, עי' בקה"י די"ל עפי"ד הנובי"ת או"ח-סו דאיסור עשה אין בו דין טכע"ק ובשר אדם אסור באיסור עשה.

גם לדעת החמודי דניאל לא נאסר המאכל אם מוציא את האיסור מיד והרי במכניס אצבעו ברותחין וודאי מוציאו מיד].

ועיין בפמ"ג שפ"ד צח-ב שהיה מעשה שנפל עוף חי לקדירה ומת שם והיתה מבוכה בין הלומדים, וכתב ע"ז שאינו מאמין בזה דפשוט יותר מביעא בכותחא שבאכילה אסור ובהנאה שרי כדין בשר עוף בחלב.

אבל בתשובת חת"ס יו"ד-צד באר הדבר שהיה מעשה שנפל העוף ליורה ושאלו לרב ואסר למכור לגוי, וטענו לו דהא בשר עוף בחלב שרי בהנאה, וענה להם דאה"נ בהנאה שרי אלא דמ"מ למכור לגוי אסור שהרי בלע מן העוף בעודו חי ויש בו חשש אבמה"ח שאסור לב"נ ועובר בלפנ"ע [וכתב בחת"ס דמעיקרא באמת טעה בזה ולא אסיק אדעתיה אלא דמשמים הזמינו לו תירוץ לשזביה מכיסופא], ועיין ביד יהודה צח-א שזה היה המבוכה בין הלומדים אם העוף מבליע כבר בעודו חי א"כ נאסר משום אבמה"ח אף לב"נ.

ועיי"ש בחת"ס דמסיק שהחי ג"כ מבליע והוכיח כן מד' הרא"ש ע"ז סח: שהמן אמר לאחשוורוש שישראל שנופל לו זבוב לכוסו זורקו ושותהו.

והרא"ש למד מזה שאין היין נאסר, ומאי ראיה דלמא איירי בזבוב חי שאינו מפליט, משמע דעת הרא"ש דחי נמי מפליט[[1]](#footnote-2), וכ"כ בחי' חת"ס ע"ז שם, וכ"כ בפתחי תשובה קד-ג.

והוסיף דאף שכתב הפמ"ג או"ח-תמז דבע"ח אינו בולע מאיסור מ"מ להפליט שפיר מפליט.

אבל ביד יהודה צח-א כתב דוודאי איפכא מסתברא, שהחי בולע כדחזינן שאם נותן משחה על ידו הרי היא נבלעת בידו, אלא דמ"מ אינו נאסר כש"כ הפמ"ג או"ח שם משום שנבלע באדם לגמרי ומאבד את שמו, עיי"ש.

אבל להיפך וודאי שהחי אינו מפליט, דאטו מים ששטו בהם דגים ייאסרו מתורת כבוש [ויל"ד קצת דדין כבוש הוא ע"י שירככו אותו המים קצת כדי לפלוט וחי אינו מתרכך ע"י המים, ועי' בפתחי תשובה מה שהביא מהחק"ל יו"ד א-פ שהחי אינו מפליט בכבישה אף אם שהה מעל"ע ורק ברותח מפליט[[2]](#footnote-3), ועי' בעמו"א-נד], וראיית החת"ס מהמן דחה שם.

ועיי"ש מה שהוכיח עוד מגמ' ח: שהחי אינו מבליע.

וע"ע בשו"ת טוטו"ד א-קנה הביא מבעל חוו"ד ששחק על האומרים דחי מבליע ומפליט.

במהר"ם שיק יו"ד-קא הביא מהאו"ה ל-א שכתב דשרץ מת שנפל וכו' ומשמע דחי אינו מבליע ע"י כבישה.

ועי' בפר"י א-כד שאין להוכיח ממה שאינו מבליע ע"י כבישה לבליעה ברותח די"ל דבזה שפיר מבליע.

1. עי' יהודה יעלה יו"ד-קנד באר כן ראיית החת"ס, ובאמת בשו"ת טוטו"ד א-קנה ומהר"ם שיק יו"ד-קא תמהו מאי ראיה דלמא איירי בזבוב מת, ולפי הנ"ל א"ש.

   גם י"ל בפשוטו דסתם זבוב אינו מת בנופל לכוס צונן. [↑](#footnote-ref-2)
2. אבל אח"כ ראיתי בפמ"ג שפ"ד קה-ב דכבוש מבליע ומפליט ולא משנה את הדבר כבישול, היפך מש"כ, ובכו"פ קה-ב נקט כן גם לענין שבת שיש בו חיוב מה"ת דהוי כבישול ממש המרככו, ועיין חכמ"א נח-א שאינו ממש כבישול דא"כ ליתסר גבי בב"ח [וגם לענין שבת וודאי אין בו איסור תורה רק מדרבנן והשיג על הכו"פ], אבל יתכן דמ"מ הוי כבישול מצד תכונתו אלא דלאו דרך בישול הוא לענין בב"ח ושבת, וכמו גבי צלי שי"א שאין בו איסור בב"ח, ונתבאר עוד במקו"א. [↑](#footnote-ref-3)