ג - בדין מסירה בשטר
קטגוריות: ש_ס / לג בבא בתרא / ב_ב - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / המוכר את הספינה / שיעורים

**סימן ג**

**בדין מסירה בשטר**

**א**

א] **ב"ב** ע"ו א', ואותיות במסירה, ובפי' רשב"ם כתב, ז"ל, ואותיות במסירה, אבל משיכה אינה אלא בדבר שגופו ממון דמכי משך לי' זכה בי', וה"נ לגבי לצור ע"פ צלוחיתו תיהני לי' משיכה כשאר מטלטלין, אבל כדי לגבות החוב צריך שימסרנו מלוה ליד הלוקח, עכ"ל, ועמש"נ בסימן ב' סק"ט בביאור דבריו.

**והתוס'** שם דנו לפרש דמסירה דאותיות הויא כמסירה דספינה, ועיי"ש שהקשו ע"ז, ז"ל, ואומר ר"י דא"א לומר כן דלא מצינו מסירה אלא בספינה ובע"ח, אבל שאר מטלטלי לא מיקנו מסירה וכו', א"כ אפי' לקנות הקלף לצור ע"פ צלוחיתו ל"ה קונה במסירה, כ"ש לקנות גם השעבוד דל"מ, ועוד מדקאמר עד שיכתוב וימסור משמע דבעינן באותיות קנין חשוב טפי מבשאר דברים, ועוד דקתני ספינה במשיכה ואותיות במסירה, ומוקמינן לה בסימטא דלא קניא התם מסירה, וא"כ היכי קתני נקנות במסירה, עכ"ל.

ב] **והנה** הרש"ש כתב, דלמש"כ רשב"ם דבשטרות לא שייכא כלל משיכה, ואין נקנין אלא במסירה, ניחא כל קו' התוס', - והיינו דאף דכל מטלטלין אין נקנין במסירה, הרי היינו משום דאפשר למשכם, אך בשטרות דל"מ בהו משיכה, שפיר הן נקנין במסירה,[[1]](#footnote-2) - וע"כ נמי אף דבעינן בשטר קנין חשוב טפי משאר דברים, מ"מ מהני בהו מסירה, משום דא"א במשיכה, - וע"כ נמי מהניא מסירה זו בסימטא, דכל הא דאין מסירה קונה בסימטא, הוא משום דאפשר במשיכה, וכמש"כ רשב"ם ותוס' לקמן בסוגיין, ובשטר דא"א במשיכה, ה"ה נקנה במסירה אף בסימטא.

**ונראה** פשוט, דבאמת התוס' לא באו כלל לאפוקי מד' רשב"ם, דבשטר לא שייכא משיכה, דזה הוה פשיטא להו דאם אותיות נקנות במסירה, כ"ש דהן נקנות במשיכה, וכאשר כ"ה להדיא בד' ר"י הזקן שהביא בתוס' תלמיד ר"ת ב"ק י"א ב', עיי"ש, אלא נידון התוס' הי' דשמא נתחדש בשטר דסגי במסירה לחודה ול"ב משיכה, וע"ז הוא שהק' התוס', דמ"ש מכל מטלטלין דל"מ בהו מסירה משום דאפשר במשיכה, וגם דמ"ט מהני מסירה זו בסימטא אף דאפשר במשיכה, וגם דמשמע דבשטר בעינן קנין חשוב טפי מבשאר מילי, והיאך נימא דאדרבה סגי בשטר במסירה דהוא קנין גרוע.

**ב**

ג] **והנה** התוס' כתבו בזה, ז"ל, ע"כ נראה לר"י דעם המסירה דאותיות צריך משיכה וכו', והא דמזכיר בכל מקום מסירה באותיות אע"ג דבעי משיכה, היינו משום דבעינן מסירה מיד ליד, ואע"ג דבעלמא ל"ב מיד ליד וכו', הכא בעינן טפי כדי לקנות השעבוד שבתוכו, א"נ ל"ב מיד ליד, ומ"מ נקט מסירה משום דבעינן דעת אחרת מקנה אותן כמו שאר מסירות, לאפוקי מפקיר שטרותיו וכו', עכ"ל.

**והש"ך** בסימן ס"ו סקכ"ב הק' ע"ד התוס', ז"ל, חדא, דבכל דוכתא משמע לשון מסירה בש"ס מסירה לחוד, והיאך נאמר שלשון מסירה הנאמר בכאן מסירה שיש בה משיכה, ועוד, מדקאמר התם בש"ס ספינה נקנית במשיכה ואותיות במסירה, משמע כי היכי דספינה נקנית במשיכה לחוד, ה"נ אותיות במסירה לחוד, עכ"ל.

ד] **עוד** צ"ע בזה, דהנה התוס' לקמן בסוגיין ד"ה אמר אמימר כתבו דקי"ל דאין אותיות נקנות במסירה, ועיי"ש שכתבו ע"ז, ז"ל, ובהכותב גבי ההיא איתתא דאפקידו גבה מלוגא דשטרי, משמע דאי תפסתינהו מחיים קניא, ואע"ג דליכא כתיבה, אור"י דהיא לא היתה רוצה לקנות המלוה וכו', עכ"ל.

**ומבו'** בד' התוס', דאף דלמ"ד דאין אותיות נקנות במסירה, ל"מ תפיסתה מחיים לקנות המלוה, מ"מ למ"ד דאותיות נקנות במסירה, שפיר מהני תפיסתה לקנות את המלוה, וכ"ה מבו' גם בד' הרי"ף בפרק הכותב, ובד' התוס' שם פ"ה א' ד"ה אית לך, עיי"ש, - וצ"ע, דאף למ"ד דאותיות נקנות במסירה, הרי אינם נקנות אלא בדאיכא דעת אחרת מקנה, והתם דתפסה שלא מדעת המלוה, היאך מהני תפיסתה לקנות, וכי היכי דלמ"ד דאין אותיות נקנות במסירה, ל"מ תפיסתה לקנות, משום דליכא כתיבה, ה"נ למ"ד דאותיות נקנות במסירה, בדין דלא תועיל תפיסתה לקנות משום דליכא דעת אחרת מקנה.[[2]](#footnote-3)

**ג**

ה] **והנה** למסקנת ד' התוס' דעם המסירה דאותיות בעינן משיכה, נמצא דשאני דינא דקנין שטרות מדין קנין מטלטלין דעלמא, דבקנין מטלטלין דעלמא הרי קנין הגבהה שאין בכללה מסירה עדיף מקנין משיכה שיש בכללה מסירה, ובשטרות עדיף קנין משיכה שיש בכללה מסירה מקנין הגבהה שאין בכללה מסירה,[[3]](#footnote-4) - והטעם בזה הוא משום דלקנות השעבוד שבשטר בעינן דוקא מסירה, וע"כ בזה עדיף משיכה שיש בכללה מסירה מהגבהה שאין בכללה מסירה.

**ואמנם** לפ"ז צ"ב במשה"ק התוס' מתחילה, בהא דשטר נקנה במסירה, דכל המטלטלין אינם נקנין במסירה, וכן הק' דהיאך מהני מסירה בסימטא, ונת' לעיל סק"ב דהוא משום דהוה פשיטא להו להתוס' דאם אותיות נקנות במסירה, כ"ש דהן נקנות במשיכה, וע"כ הקשו דא"כ מ"ש משאר המטלטלין דאין נקנין במסירה משום דאפשר במשיכה, וכן מ"ט מהני מסירה בסימטא אף דאפשר במשיכה, - ולכאו' הרי לפי המבו' בד' התוס' במסקנתם, הרי שפיר י"ל דאף אם אותיות נקנות במסירה, מ"מ אינם נקנות במשיכה, דלקנות השעבוד בעינן דוקא מסירה, וא"כ מאי קשיא להו דמ"ש משאר המטלטלין דאין נקנין במסירה, ומ"ט מהני מסירה בסימטא, הרי שאני שטר דל"מ בו משיכה לחודה, ומהיכ"ת נימא דהצריכו בו חכמים לתרוייהו.

ו] **ובפשוטו** צ"ל בזה, כמש"כ בקצוה"ח סימן ס"ו סק"ח בתו"ד בביאור קו' התוס', דאף אם לענין השעבוד מצינו למימר דמסירה ומשיכה שוין וכמש"כ הרמב"ן, מ"מ לקנות הנייר לצור ע"פ צלוחיתו ודאי בעי משיכה, ואם הנייר לא קנה, ממילא לא קנה את השעבוד, - ועיי"ש שפירש כן במש"כ התוס', דאפי' לקנות הנייר לצור ע"פ צלוחיתו ל"ה קונה במסירה, כ"ש לקנות גם השעבוד דל"מ.

**ולפ"ז** ניחא ד' התוס', דאף דמודו דלקנות השעבוד שבשטר בעינן דוקא מסירה, מ"מ שפיר הקשו דהיאך סגי במסירה הרי כל המטלטלין אין נקנין במסירה, וכן הקשו היאך מהניא מסירה בסימטא, והיינו דאף די"ל דהשעבוד עצמו נקנה במסירה לבד, מ"מ הנייר אינו נקנה במסירה, וגם אם הוא נקנה במסירה, ל"מ המסירה בסימטא, וכל שאינו קונה את הנייר, אף אינו קונה את השעבוד.

ז] **ומצינו** עד"ז בתשו' מהר"ח או"ז סימן ר"י, עיי"ש שהביא ד' התוס' לעיל דבשטר שדרכו להגבי' בעינן הגבהה, וכתב ע"ז, ז"ל, והדין עמהם, כי כולה שמעתתא מיירי שמקנה לו גם גוף הקלף וכו', וע"כ משיכה או הגבהה עם המסירה, משיכה או הגבהה בשביל גוף הקלף, ומסירה בשביל האותיות דמילי נינהו ואין שייך בהם לא משיכה ולא הגבהה וכו', עכ"ל, והרי שנקט דכל הא דל"מ המסירה ובעינן משיכה, הוא רק כדי לקנות את גוף הקלף, אך לקנות את האותיות, שפיר מהני מסירה,[[4]](#footnote-5) - ולפ"ז מתפרשים ד' התוס' כד' הקצוה"ח, דהא דפשיטא להו דלא סגי במסירה לחודה, הוא משום דל"מ זה לקנות את הנייר, וכל שאינו קונה את הנייר, ל"מ לקנות את השעבוד.[[5]](#footnote-6)

ח] **ויש** להוסיף בזה, דהנה בד' הראשונים לעיל נ"ג ב' מבו', דהקונה בהמה במסירה ע"י שאוחז את האפסר, ה"ה קונה אף את האפסר, ונחלקו אם מהני המסירה כשאינו קונה את האפסר, עיי"ש, - ולכאו' תיקשי דהיאך הוא קונה את האפסר, הרי האפסר הוי כשאר כל המטלטלין דאין נקנין במסירה, - ובע"כ צ"ל, דכיון דהאפסר טפל לגוף הבהמה, ע"כ שפיר נקנה אף האפסר במסירה, עכ"פ כשמסירת הבהמה היא ע"י האחיזה באפסר.

**ולפ"ז** צ"ע במש"כ הקצוה"ח בביאור ד' התוס', דאף אם השעבוד נקנה במסירה, מ"מ הנייר עצמו אינו נקנה במסירה, וכיון שאינו קונה את הנייר אף אינו קונה את השעבוד, ולכאו' הרי שפיר י"ל, דאף דהנייר בפנ"ע אינו נקנה במסירה, מ"מ כל שהוא קונה את החוב במסירה, מהני זה לקנות אף את השטר שהוא אפסרא דחוב.

**ונראה** דצ"ל בזה, דאף דבמסירה דבהמה מצינו דמכח שהוא קונה את הבהמה במסירה אף הוא קונה את האפסר, כ"ז הוא בבהמה דקנין הבהמה אינו בתולדה מקנין האפסר, וע"כ שפיר י"ל דכיון דהוא קונה את הבהמה, אף הוא קונה את האפסר - אך בשטר, דעיקר קנין השעבוד, הוא מכח שהוא קונה את השטר עצמו, וכמש"כ כן הקצוה"ח בסימן ס"ו סקי"א ובסימן קכ"ו סוסק"ט, הרי דכיון דהשטר בפנ"ע אינו נקנה במסירה, לא מצינו למימר דכיון שהוא קונה את החוב, אף הוא קונה את הנייר, דאדרבה כיון דהשטר בפנ"ע אינו נקנה במסירה, ל"מ כלל לקנות את החוב.[[6]](#footnote-7)

**ד**

ט] **והנה** אם נפרש לד' התוס' ע"ד ד' המהר"ח או"ז, דהא דבעינן מסירה ומשיכה, היינו דלקנות את גוף השטר בעינן משיכה, ולקנות את השעבוד בעינן מסירה, יש מקום לישב לקו' הש"ך ע"ד התוס', דמסירה זו אינה ככל מסירות שבש"ס, ולדרך זו ניחא, דלעולם המסירה הקונה את "האותיות" הוי ככל מסירות שבש"ס, ואך דמלבד זה בעינן גם משיכה כדי לקנות את גוף השטר, - ובזה יש לישב גם למשה"ק הש"ך דמדקאמר ספינה נקנית במשיכה ואותיות במסירה, משמע דכי היכי דספינה נקנית במשיכה לחוד, ה"נ אותיות במסירה לחוד, ולדרך זו ניחא, דה"אותיות" נקנות במסירה לחוד, והא דבעינן להמשיכה הוא כדי לקנות את גוף השטר.

י] **אך** הנה כמדומה דמשמעות ד' התוס' הוא, דהא דעם המסירה דאותיות בעינן משיכה, הוא גם כדי לקנות השעבוד, ולא רק כדי לקנות את גוף השטר, ודבלא שיקנה את גוף השטר ל"מ לקנות את השעבוד.[[7]](#footnote-8)

**ולכאו'** משמע כן גם ממשה"ק התוס' דאם אפי' לקנות הקלף לצור ע"פ צלוחיתו ל"ה קונה במסירה, כ"ש לקנות גם השעבוד דל"מ, - דבפשוטו מש"כ התוס' דכ"ש דל"מ לקנות את השעבוד, הוא משום דלקנות את השעבוד בעינן קנין חשוב טפי, ואם מסירה אינה מועלת אף לקנות את הנייר, כ"ש דלא תועיל לקנות את השעבוד דבעינן לזה קנין חשוב טפי, וכ"ה מבו' גם בל' התורי"ד בשם ר"י, דשאר מטלטלין קטנים משמע דאינן נקנין במסירה וכ"ש אותיות, והיינו דאם כל מטלטלין אין נקנין במסירה, כ"ש באותיות דבעינן קנין חשוב טפי דאין נקנין במסירה, - אך אי נימא דמכוון הקו' הוא דכיון שאינו קונה את הנייר, אף אינו קונה את השעבוד, מ"ט כתבו התוס' דהוא כ"ש שלא יקנה את השעבוד, וי"ל.

**והעירוני** דיש ללמוד לזה, גם ממה שהוכיחו התוס' מדקאמר עד שיכתוב וימסור דבעינן באותיות קנין חשוב טפי, וע"כ לא סגי במסירה ובעינן משיכה עמה,[[8]](#footnote-9) - והנה הרי הא דבעינן בשטר קנין חשוב טפי, דמכח זה בעינן כתיבה, הוא כדי לקנות את השעבוד, ובע"כ דהא דלא סגי במסירה ובעינן משיכה עמה, הוא גם כדי לקנות את השעבוד.

**וכ"ה** להדיא בתורי"ד בשם ר"י, ז"ל, האי מסירה וכו' ליפות כח המשיכה, דלא סגי באותיות משיכה מעצמו אלא שימסרם לו ע"י מסירה, עכ"ל, והרי דעיקר קנין האותיות הוא ע"י המשיכה, ואך דליפות כח המשיכה, בעינן שימסרם לו.

**ה**

יא] **ובביאור** הך מילתא דאף לקנות את השעבוד בעינן מסירה שיש עמה משיכה, נראה, ונתעוררתי לעיקר הדברים מהגר"א אריאלי שליט"א, דהנה מד' התורי"ד בשם ר"י מבו', דלאו היינו דבעינן בזה ב' קנינים משיכה ומסירה, אלא היינו דעיקר הקנין הוא ע"י המשיכה, ואך דליפות כח המשיכה בעינן שתהא המשיכה ע"י מסירת המקנה, ובזה ניחא טפי הא דפריך לקמן קנ"א א' והא לא משך, שהרי עיקר הקנין הוא ע"י המשיכה, וזה צריך פירוש, דמהו הצירוף דקנין מסירה המיפה לקנין המשיכה.[[9]](#footnote-10)

**וביאור** הדברים הוא, דהנה כבר נת' בסימן ב' דדעת התוס' ודעימייהו הוא דעיקר קנין מסירה הוא במה שהוא אוחזה בידו, ואך דל"מ אחיזה זו לקנות, אלא בדאיכא למסירת המקנה, ונת' שם כמה דרכים בביאור הא דבעינן למסירת המקנה, ואכמ"ל.

**ולפ"ז** נראה, דעד"ז מתפרש הא דבקנין אותיות בעינן מסירה שיש עמה משיכה, והיינו דלעולם עיקר הקנין הוא במה שהוא מכניסה לרשותו במשיכה, דבכל מטלטלין לא סגי בהכנסה לרשותו דאחיזה, אלא בעינן הכנסה לרשותו דמשיכה, - ואך דאף דבשאר מטלטלין סגי במשיכה לחודה לקנות ול"ב למסירת המקנה, מ"מ לקנות את השעבוד, ל"מ המשיכה לחודה לקנות אלא בדאיכא למסירת המקנה.[[10]](#footnote-11)

**ואשר** זהו מש"כ ר"י דבעינן להמסירה ליפות כח המשיכה, והיינו דאף דעיקר הקנין הוא ע"י המשיכה, מ"מ בעינן להמסירה להאלים את המשיכה, דאי"ז משיכה שמושך מעצמו, אלא הוא משיכה שמושך ע"פ המוכר.

יב] **ומה"ט** פשוט, דאף שכתב הרמב"ן לעיל בסוגיין דלא חשיב כמסירה אלא כשהוא אוחזה בידו, אך כשהוא קורא לה והיא באה ל"מ זה למסירה, מ"מ הכא שפיר יועיל גם אם ימשוך את השטר ע"י גרמא, ומה"ט שפיר יהני גם אם הוי השטר בחצירו, ואינו אוחזו כלל, וכאשר כ"ה להדיא בתשו' הרא"ש כלל ע"ה סימן ב', והביאו הטור בר"ס ס"ו.

**והטעם** בזה, דהרי הא דבמסירה בעינן שיאחזנו הלוקח בידו, היינו משום דעיקר קנין המסירה הוא מכח ההכנסה לרשותו שבאחיזתו, וע"כ ודאי דכ"ש דאם עושה הכנסה לרשות דעדיפא כמשיכה וכחצר, דודאי דה"ז מועיל, ובכל המטלטלין, הרי דכיון דמשיכה וחצר עדיפי, ל"ב בהו כלל למסירת המקנה, אך באותיות כדי לקנות את השעבוד שבתוכן, ל"מ בהו אף משיכה וחצר בלא מסירת המקנה,[[11]](#footnote-12) - ומש"כ הרמב"ן דל"מ מסירה כשאינו אוחזה בידו אלא הוא קורא לה והיא באה, היינו ברה"ר, דאי"ז בכלל משיכה, וע"כ אף ל"מ זה לקנין מסירה, דכיון שאינו אוחזה בידו, ליכא בזה הכנסה לרשותו כלל, אך בסימטא דכל שקורא לה והיא באה, הו"ל הכנסה לרשותו, ודאי דאף יועיל זה ליחשב כמסירה.

יג] **ויש** להוסיף, דכ"ה מבו' גם בד' הקצוה"ח בסימן ס"ו סק"י, שפירש בד' הרמב"ן בסוגיין, דכל הא דמהני באותיות הגבהה ומשיכה, הוא בתורת מסירה, עיי"ש, וזה שלא כד' הש"ך שם סקכ"ה, ועמש"נ בזה באורך להלן ענף ט', ולכאו' צ"ע, דלהדיא בד' הרמב"ן דהוי הקנין ע"י הגבהה ומשיכה, ולא משום שנכלל בהן מסירה, וביותר תיקשי, שהרי הרמב"ן נסתפק דשמא אף מסירה דאותיות ל"מ בסימטא, ומ"מ משיכה והגבהה שפיר מהנו אף בסימטא, והרי דהא דמהני משיכה והגבהה אי"ז משום מסירה, אלא הוא קנין בפנ"ע.

**אך** פשוט דמכוון הדברים הוא, דלעולם עיקר הקנין הוא מכח מסירת המקנה, ואך דכיון דלקנין מסירה בעינן שיכניסנו הקונה לרשותו, הרי דאיכא בזה כמה גווני, דאיכא הכנסה לרשותו דאחיזה, ואיכא הכנסה לרשותו דמשיכה ודהגבהה.

יד] **ויש** להוסיף עוד בזה, דהנה הקצוה"ח בסימן ס"ו סק"ח כתב, דלדעת הרמב"ן דמהני מסירה לבדה בשטר, בדין דלא תועיל המסירה בסימטא, למש"כ התוס' בקידושין בשם ר"ח כהן, דהא דל"מ מסירה בסימטא הוא משום דהו"ל כמסירה ברשות מוכר, עכ"ד.

**והנה** מבו' בד' הקצוה"ח דלמש"כ התוס' דמסירה דאותיות יש עמה משיכה, שפיר מהניא מסירה זו בסימטא, אף לדעת ר"ח כהן, ולא חשבינן לה כמסירה ברשות מוכר, ובהגה' מילואי חותם החדש הק', דכיון דגם לפ"ד התוס' בעינן להמסירה, היאך מהני זה בסימטא דהו"ל כרשות מוכר.[[12]](#footnote-13)

**אמנם** באמת ד' הקצוה"ח מתפרשים בפשיטות, דהא דבמשיכה דאותיות איכא נמי מסירה, לאו היינו דמלבד המשיכה, איכא נמי מסירה מכח אחיזתו בשטר, אלא הוא כמש"נ דאף המסירה הויא מכח המשיכה, דכיון שמשך הלוקח ע"פ המוכר, הו"ל כמסירה, וכיון דמשיכה מועלת בסימטא, שפיר מהניא מסירה זו בסימטא,[[13]](#footnote-14) וז"ב.

**ו**

טו] **ולפ"ז** נראה, דזהו משה"ק התוס' מתחילה, בהא דשטר נקנה במסירה, דכל המטלטלין אינם נקנין במסירה, וכן הק' דהיאך מהני מסירה בסימטא, - דאף דמודו התוס' דלקנות את השעבוד שבתוכו בעינן מסירה, מ"מ אי"ז טעם שיועיל בזה אחיזת הקונה ולא ניבעי שימשוך את השטר.

**והביאור** בזה הוא, דכיון דקנין מסירה מיוסד על תרתי, חדא, הוא אחיזת הקונה דהו"ל כהכנסה לרשותו, והב', הוא מסירת המקנה, הרי ממילא דאף דכדי לקנות את השעבוד בעינן למסירת המקנה, מ"מ כאשר באנו לדון במעשה ההכנסה לרשות דהקונה, ודאי דלא סגי באחיזת הקונה, אלא בעינן שימשוך, שהרי אף בשאר מטלטלין דלא סגי בהו באחיזת הקונה, וכ"ש דבאותיות דבעינן בהו קנין חשוב טפי, דלא סגי באחיזת הקונה, דהרי הא דבשאר מטלטלין ל"מ מסירה, אי"ז משום דל"מ בהו מסירת המקנה, אלא הוא משום דלא סגי בהו בהכנסה לרשות דאחיזה, ובעינן בהו לההכנסה ברשות דמשיכה, וע"כ אף דבשטרות בעינן למסירת המקנה, מ"מ מהיכ"ת לא ניבעי בהו לההכנסה לרשות הגמורה דמשיכה.[[14]](#footnote-15)

**וזהו** שכתבו התוס', דבאמת בעינן בשטרות לההכנסה לרשות דמשיכה, והא דנקט מסירה, הוא משום דלא סגי במשיכה לחוד, ובעינן שתהא משיכה זו מכח מסירת המקנה, דרק עי"ז הוא קונה את השעבוד שבתוכו.[[15]](#footnote-16)

טז] **ונראה** דמה"ט הוא דקרינן לקנין זה מסירה, ולא קרינן לה משיכה, שהרי אף כל קנין מסירה, הרי עיקרו הוא באחיזת הקונה, ואפ"ה כיון דבעינן בו למסירת המקנה, קרינן לי' מסירה, וה"נ הכא, אף דעיקר הקנין הוא במשיכת הקונה, מ"מ כיון דבעינן בו למסירת המקנה קרינן לי' מסירה, והרי אם בכל המטלטלין ל"ה סגי במשיכה בלא מסירת המקנה, ודאי דהוה קרינן לה מסירה, וה"נ במשיכה דשטרות דל"מ בלא מסירת המקנה, קרינן לה מסירה.

**ולפ"ז** יש מקום לדון במשה"ק הש"ך ע"ד התוס' דבכל דוכתא משמע לשון מסירה בש"ס מסירה לחוד, והיאך נאמר שלשון מסירה הנאמר בכאן מסירה שיש בה משיכה, - ולפי הנ"ל י"ל דדמי הכא לכל דוכתא, דכ"ה דבכל דוכתא מתפרש לשון מסירה, על הכנסה לרשות דאחיזה המועלת בצירוף מסירת המקנה, ה"נ הכא מתפרש לשון מסירה להכנסה לרשות דמשיכה המועלת בצירוף מסירת המקנה.

**ועד"ז** יש לדון גם במשה"ק הש"ך, דמדקאמר ספינה נקנית במשיכה ואותיות במסירה, משמע דכ"ה דספינה נקנית במשיכה לחוד, ה"נ אותיות במסירה לחוד, - דלפמש"נ הרי באמת אותיות נקנות במסירה לחוד, ואך דמסירה דעלמא הויא ההכנסה לרשות ע"י אחיזת הקונה, ובאותיות הוי ההכנסה לרשות ע"י משיכת הקונה, וע"כ שפיר דמי לספינה נקנית במשיכה, שהיא נקנית במשיכה לחוד.[[16]](#footnote-17)

**ז**

יז] **ובזה** נראה לדון לישב למש"כ התוס', דאף דלמ"ד דאותיות אין נקנות במסירה, לא מהני תפיסת שטרות מחיים, מ"מ למ"ד דאותיות נקנות במסירה מהני תפיסת שטרות מחיים, אף שתפס את השטרות מדעתו, וליכא בזה למסירת המלוה.

**ולפמש"נ** נראה די"ל בזה, דכיון דבהא דאותיות נקנות במסירה שיש עמה משיכה, הוי עיקר הקנין מכח המשיכה, הרי דאף דלא סגי במשיכה בפנ"ע לקנות, ובעינן שתהא המשיכה מכח מסירת המקנה, מ"מ י"ל דלענין תפיסה מחיים סגי בזה.

**והטעם** בזה הוא, דלדין תפיסה מחיים, ל"ב תפיסה הראוי' לקנות בה, וכמש"כ המאירי בכתובות פ"ה א', והא דלמ"ד דאין אותיות נקנות במסירה ל"מ התפיסה, הוא משום דלדידי' תפיסת השטר, לא חשיב כלל כתפיסה על החוב, - אך למ"ד דאותיות נקנות במסירה דלדידי' תפיסת השטר הויא תפיסה על החוב, וכדחזינן דכל שמסר לו המקנה, ה"ה קונה את החוב ע"י משיכת השטר, הרי דהגם דאין משיכתו מועלת לקנות בלא שמסר לו המקנה, מ"מ שפיר סגי בזה לדין תפיסה מחיים, אך זה תליא בביאור הפלוגתא אם אותיות נקנות במסירה, ואכמ"ל.

**ויש** מקום לדון עוד, דלמ"ד דאותיות נקנות במסירה, ובמשיכת הקונה איכא לעיקר המעשה הקונה, הרי דהגם דל"מ מעשה זה לקנות אלא בדאיכא למסירת המקנה, מ"מ לענין תפיסה מחיים סגי בזה, ומשא"כ למ"ד דאין אותיות נקנות במסירה, ומשיכה לחוד אינה מועלת לקנות כלל, אף ל"מ זה לדין תפיסה מחיים, וצ"ע בזה.[[17]](#footnote-18)

**ח**

יח] **נת'** לעיל סק"ו מש"כ הקצוה"ח בסימן ס"ו סק"ח להקשות על מש"כ הרמב"ן דהא דמהני מסירה באותיות הוא משום דלקנות את הראי' מסירה ומשיכה והגבהה שוין, והק' הקצוה"ח דאף דלקנות את הראי' סגי במסירה, מ"מ לקנות הנייר לצור ע"פ צלוחיתו, הו"ל ככל מטלטלין ובעינן משיכה, וא"כ היאך מהני מסירה, הרי כיון שאינו קונה בזה את הנייר, ממילא לא קנה את השעבוד, ועי' בגל' מהרש"א לש"ך סימן ס"ו סקכ"ב מש"כ בזה, ועמש"נ לעיל סק"ח לדון עוד בזה.

**וכמדומה** דמצאנו ישוב לזה בד' הרמב"ן בתשובתו שהביא בסה"ת שער נ"א ח"ג אות ד', ז"ל, דמה שאמרו אותיות במסירה אין דינן אלא בהגבהה וכו', ואם הוסיפו עליהם קנין דכתיבה למה הקילו עליו להקנות במסירה, ולא הצריכו אותן הגבהה לגופו של שטר כשאר המטלטלין שכיו"ב, אלא קניית שטרות מדבריהם היא וכו', והם אמרו דמאחר שסמכה דעתו לקנות אותן יקנה, דהיינו משמסר לידו והוסיף לו קני' של כתיבה להיות לו ראי' לגבי ראי' ושעבוד שבהן, לפיכך חליפין אינן קונין בהם, שאין דעתו סמוכה עליהם עד שיגיעו לידו וכו', תדע שהרי אם מסר ולא כתב אינו קונה אפילו גופו, שכך למדנו מדברי רבינו הגדול במעשה דמלוגא דשטרי, אלמא אין גופן של אותיות כגוף שאר המטלטלין, עכ"ל.

**ונתחדש** בד' הרמב"ן, דהא דנחלק לקמן בסוגיין ע"ד רשב"ם שם, וס"ל דכל שמסר ולא כתב, אינו קונה אף גופו של שטר לצור ע"פ צלוחיתו, משום שעיקר מקחו לראי' שבו והכל בטל ולא יתקיים לחצאין, אי"ז משום דפליג עליו בהאומדנא, וס"ל דאין דעתו לקנות לחצאין, אלא הוא משום דאין גופן של אותיות כגוף שאר המטלטלין.

יט] **והביאור** בזה הוא, דכשהלוקח בא לקנות את השטר, אינו בא לקנות את גוף הנייר בפנ"ע, אלא בא לקנות את "השטר", והשטר הוא חפצא בפנ"ע, שאין עיקרו גוף הנייר, אלא עיקרו הוא כח הראי' שבשטר, וע"כ כל שמסר ולא כתב, שאינו קונה את "השטר", אף אינו קונה את הנייר, שלא בא לקנות את הנייר בפנ"ע, אלא בא לקנות את השטר.

**ובד'** הרמב"ן מבואר, דמכח זה הוא דשטר נקנה במסירה ול"ב בו הגבהה ומשיכה, דהאמנם אם אנו דנים את נייר השטר בפנ"ע, הרי דהו"ל ככל המטלטלין דאינם נקנין במסירה, אך כיון שאנו דנים את החפצא ד"השטר", הרי דכיון דעיקרו הוא כח הראי' שבשטר, ה"ה נקנה במסירה, ומכח זה נקנה אף גוף הנייר, שהוא מכלל השטר, - והיינו ד"שטר" הוי מין ממון בפנ"ע, ואינו מכלל כל המטלטלין, וכיון דבכלל השטר הוא אף הנייר דהשטר, ע"כ אף הנייר אינו בכלל כל המטלטלין.[[18]](#footnote-19)

כ] **ויש** לדמות יסוד הדברים, למש"כ הש"ך בסימן צ"ה סק"ח דאף דכותל בנין הוי כתלוש ונקנה בקניני מטלטלין, מ"מ בית הוי כמחובר ונקנה בכסף שטר וחזקה, והרי דאף כשאנו דנים על כל אבן ואבן בפנ"ע, הו"ל כתלוש, מ"מ כשאנו דנים על ה"בית", הו"ל כולו כמחובר, ונקנה כולו בכסף שטר וחזקה, - וכן הדבר פשוט, דאם הקנה לו בית בקנין אגב, לא נימא דאף דה"בית" אינו נקנה אגב קרקע, דאין קרקע נקנית אגב קרקע, מ"מ האבנים יקנו אגב קרקע, שהרי לא בא לקנות אבנים בפנ"ע, אלא בא לקנות בית.

**ועד"ז** הוא הכא, דאף דהנייר בפנ"ע הוי בכלל כל המטלטלין, מ"מ שטר הוי מין ממון לעצמו, ואין דינו ככל המטלטלין, ונקנה כולו במסירה, - ומה"ט כל שבא לקנות את השטר ולא קנאו, אף אינו קונה את הנייר, כיון דלא בא לקנות את הנייר בפנ"ע, אלא בא לקנות שטר.

**ט**

כא] **נת'** לעיל סקי"ג מש"כ הקצוה"ח בדעת הרמב"ן בסוגיין, דכל הא דמהני באותיות הגבהה ומשיכה, הוא בתורת מסירה, ונחלק בזה ע"ד הש"ך שם סקכ"ה שפירש בד' הרמב"ן דמהני באותיות הגבהה ומשיכה אף בהפקר דליכא דעת אחרת מקנה.

וצ"ע בזה ממש"כ הרמב"ן בד"ה אי רבי, ז"ל, אי רבי תקני נמי ספינה במסירה, ליכא לפרושי דלא תקנה אלא במסירה כ"ה דאותיות נקנות במסירה וכו', ולמה שפירשנו נמי אין לומר כן, שכשאמרו אותיות במסירה אף במסירה אמרו והוא הדין ודאי במשיכה, כדאמרינן והא לא משך, הלכך ספינה נמי אי כאותיות הויא נקנית במשיכה, עכ"ל, ואי נימא דכל הא דאותיות נקנות במשיכה הוא מדין מסירה, ול"מ בדליכא למסירת המקנה, א"כ הרי דאם ספינה הויא כאותיות אינה נקנית במשיכה לבדה, אלא במסירה.

**וצ"ל** לדעת הקצוה"ח, דמכוון הרמב"ן הוא, דאם פירכת הגמ' היא דספינה תקנה במסירה ולא במשיכה, היינו דאף בנכסי חבירו לא יועיל משיכה, דמסירה עדיפא ממשיכה, וע"ז שפיר כתב הרמב"ן, דאף אותיות נקנות במשיכה בנכסי חבירו, וה"נ ספינה.

כב] **ויש** להוסיף בזה, דהנה הקצוה"ח שם כתב להוכיח כן, ממה שאמרו בב"ק מ"ט ב' דהמחזיק בשטרותיו של גר לא זכה בקרקע, ומיבע"ל אם זכה בנייר, והתם איירי כשמשך את השטר, דאל"כ ודאי דאינו זוכה בנייר, ואפ"ה אמרו דאינו קונה את הקרקע, וא"כ ה"ה דאינו קונה את החוב שבתוך השטר, עכ"ד.

**ובדעת** הש"ך י"ל בפשיטות, דהא דלא קנה את הקרקע הוא משום דליכא כתיבה, וכמש"כ הש"ך שם סקכ"ה דל"מ לזכות בשטר דהפקר, משום דליכא כתיבה, וכל נידון התוס' בשטר הפקר, הוא רק בשטר שנכתב לכל המוציאו דל"ב כתיבה, - והקצוה"ח שהוכיח מזה, אזיל לטעמי' שם סק"ט דבהפקר ל"ב כתיבה, וע"כ שפיר הוכיח מהתם דאינו קונה בלא דעת אחרת מקנה.

כג] **אך** באמת יש לדון בזה מטעם אחר, דלכאו' אף אי נימא דהוא קונה את החוב במשיכת השטר הגם דליכא דעת אחרת מקנה, כ"ז הוא בשטר חוב שכתוב בו את חובו של הלוה, וכל שזכה בשטר ויש בידו שטר שהלוה חייב, זכה הוא בחוב, אך בשטר דקרקע, הרי אין כתוב בשטר אלא את מה שקנה הגר את הקרקע, וכשזכה המחזיק בשטר, אין בידו שטר כלל על בעלות הקרקע עכשיו, ומהיכ"ת יזכה עי"ז בקרקע, וכל הא דמהני מסירת שטר קרקע שיזכה בזה המקבל, הוא רק כשבעל הקרקע מוסר לו שטר זה, [[19]](#footnote-20) וצ"ע עוד בזה.

1. ואמנם בד' התוס' יש לפרש דס"ל כמש"כ הרא"ש, דהא דל"מ מסירה בכל מטלטלין, הוא משום דדוקא בספינה ובע"ח מהני מסירה דמסירה דידהו הויא כמו משיכה וכו', וע"כ אף אם בשטרות ל"מ משיכה, מ"מ אינו בדין שיועיל בהם מסירה, - אך הנה בתורי"ד כתב בשם ר"י, ז"ל, כתב ר"י זצוק"ל, האי מסירה וכו' ליפות כח המשיכה, דלא סגי באותיות משיכה מעצמו אלא שימסרם לו ע"י מסירה, והכי מוכח טפי דאין דרך שטר במסירה אלא במשיכה, דבהמה וספינה שהם גדולים דרכן במסירה, אבל שאר מטלטלין קטנים משמע דאינן נקנין במסירה וכ"ש אותיות, עכ"ל, והרי דאף דס"ל דהא דל"מ מסירה בשאר מטלטלין, הוא משום שהם קטנים ואפשר למשכם, מ"מ ס"ל דמכח זה הדין נותן דלא יהא שטר נקנה במסירה. [↑](#footnote-ref-2)
2. והראוני בקצוה"ח סימן ס"ד סק"א שכתב, דאף בשטר ממרנ"י דל"ב כתיבה, מ"מ ל"מ בזה תפיסה מחיים לגבות בהן, דנהי דממרנ"י ל"ב כתיבה, אבל מסירה בעי, ומסירה ל"מ אלא כשדעת אחרת מקנה אותו, וא"כ בכה"ג שהי' פיקדון בידו אלא שהוא תופס מעצמו, הרי דכיון דליכא דעת אחרת מקנה ל"ה מסירה ולא זכה לגבות בו, ועיי"ש שעמד ע"ד הש"ך שם סק"ג דלא משמע כן, ועי' בנתיה"מ שם סק"א שהסכים ליסוד ד' הקצוה"ח, אלא שנחלק עליו מטעם אחר, עיי"ש.

   וצ"ע דלכאו' בד' התוס' והרי"ף מבו' להדיא כד' הש"ך, דכל הא דל"מ תפיסה מחיים בשטרות, הוא רק משום דבעינן כתיבה, אך למ"ד דאותיות נקנות במסירה, שפיר מהניא התפיסה, אף דליכא דעת אחרת מקנה, וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-3)
3. והיינו, דלפ"מ שדנו התוס' דבעינן הכא מסירה מיד ליד, הרי נמצא, דבשק מלא שטרות, מהני משיכת השטרות כשמסר לו מיד ליד, ול"מ הגבהת השטרות בלא שמסר לו מיד ליד, - ואילו במטלטלין דעלמא הרי הגבהה שאין עמה מסירה מיד ליד, עדיפא ממשיכה שיש עמה מסירה מיד ליד, שהרי דברים שדרכן בהגבהה נקנין בהגבהה אף כשאין עמה מסירה מיד ליד, ואין נקנין במשיכה אף כשיש עמה מסירה מיד ליד. [↑](#footnote-ref-4)
4. אך בד' הקצוה"ח לא מצינו לזה, דאף שכתב דעיקר קו' התוס' היא דהנייר עצמו ודאי אינו נקנה במסירה, מ"מ שפיר י"ל דאחר שהוכיחו התוס' מזה דעם המסירה דאותיות בעינן משיכה, ולא מצינו דמהני מסירה לחודה, הרי דאף לקנות את השעבוד בעינן להמשיכה, - וכ"ה משמע להדיא בל' הקצוה"ח שם, דלא כתב אלא דהתוס' לא הקשו אלא היאך הוא קונה את הקלף, ומשמע דלפי האמת בעינן להמשיכה גם כדי לקנות את השעבוד, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-5)
5. והנה אמנם המהר"ח או"ז שם כתב, דכל הא דבעינן משיכה הוא רק כשרוצה לקנות גוף הקלף, אבל אם הי' רוצה להקנות לו רק השיעבוד ולא גוף הקלף, ל"ב משיכה, דהוי כמקנה בהמה באפסר שאול או שאומר לו קני הבהמה ולא האפסר, - אך בד' התוס' י"ל כמש"כ הקצוה"ח, דעיקר קנין החוב הוא ע"י שקונה את הנייר, וכל שאינו קונה את הנייר, לא מצי לקנות את החוב, וע"כ לעולם בעינן משיכה, ולא סגי במסירה לחודה. [↑](#footnote-ref-6)
6. אך ד' המהר"ח או"ז לא נתישבו בזה, דבדבריו מבו' דאף דס"ל דמצי לקנות את החוב בלא לקנות את גוף השטר, מ"מ ל"מ המסירה לקנות את גוף השטר, דאינו נקנה במסירה, ותיקשי דמ"ש ממסירת בהמה, דמבו' בד' מהר"ח או"ז גופי' שם דה"ה מועלת לקנות את האפסר, - וצ"ל דשאני אפסר דבהמה שהוא מחובר לה והוא טפל לבהמה, וע"כ הוא נקנה במסירה, ומשא"כ בשטר, דאף דחשיב כאפסרא דחוב, מ"מ כיון שהוא עומד לעצמו, אינו נקנה אגב החוב, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-7)
7. אמנם בדעת רשב"ם נראה דיש לפרש כיסוד ד' המהר"ח או"ז, דאף שכתב דמשיכה אינה אלא בדבר שגופו ממון, ומשמע דלגבי השעבוד אין המשיכה מועלת כלל, מ"מ מודה דבעינן משיכה כדי לקנות את גוף השטר, וניחא לפ"ז הא דפריך לקמן קנ"א א' והא לא משך, דכיון דלא משך ולא קנה את גוף השטר, אף אינו קונה את החוב, - וזה כמו שכתבו הפני שלמה והנימוקי הגרי"ב בדעתו דלא סגי במסירה אלא בעינן גם משיכה.

   וכ"נ ממש"כ רשב"ם ע"ו א' ד"ה ובשטר וע"ו ב' ד"ה ואמר לי, דאף כשאינו קונה את החוב, ה"ה קונה את הנייר לצור ע"פ צלוחיתו, ואם ל"ב כלל משיכה, הרי דמסירה לבדה אינה קונה את גוף הנייר, וכמבו' כן בד' רשב"ם ע"ו ב' ד"ה מסירה, דרק ספינה ובהמה גסה נקנין במסירה, ואמנם בגונא שהוא קונה את החוב במסירה, י"ל דהוא קונה אף את הנייר, אך בגונא שאינו קונה את החוב, ודאי דל"מ המסירה לקנות את הנייר, ויש לדחות. [↑](#footnote-ref-8)
8. ובפשוטו מכוון דבריהם הוא, דכ"ה דלמ"ד דאין אותיות נקנות במסירה, חזינן דבעינן באותיות קנין חשוב טפי, ה"נ למ"ד דאותיות נקנות במסירה, אין לנו לומר דסגי בהו בקנין גרוע טפי משאר מטלטלין, - וכ"ה בד' ר"י הזקן שהביא בתוס' תלמיד ר"ת ב"ק י"א ב', ז"ל, דמסתמא אותיות לא עדיפי משאר מטלטלין לענין קני' אלא גריעי, וכיון דשאר מטלטלין אינן נקנין במסירה אלא במשיכה או בהגבהה, כ"ש אותיות, דהא באותיות איכא למ"ד עד שיכתוב וימסור משום דמילי בעלמא נינהו, עכ"ל. [↑](#footnote-ref-9)
9. ואין לפרש דבאמת הא דבעינן למסירת המקנה ליפות כח המשיכה, אי"ז מענין קנין מסירה, אלא הוא ענין בפנ"ע, דממה שהוצרכו התוס' לפרש טעם הא דבעינן הכא מסירה מיד ליד ול"ד לשאר מסירות, מבו' להדיא דהוא מענין קנין מסירה, דאם הוא ענין בפנ"ע, אין מקום לדון מ"ש משאר מסירות דל"ב מיד ליד. [↑](#footnote-ref-10)
10. וזה מתפרש טפי, אי נימא דהא דבמסירה דעלמא בעינן למסירת המקנה, הוא משום דלא חזינן למה שאוחזה בידו כהכנסה לרשותו, אלא כשהמוכר מוסר לו, וה"נ י"ל הכא, דהא דחזינן למשיכת השטר, כמשיכה על השעבוד שבתוכו, הוא רק כשהמוכר מוסר לו. [↑](#footnote-ref-11)
11. ועיקר הך מילתא דבכל משיכה דעלמא איכא נמי למסירת המקנה, ואך דל"ב לזה, מדוקדק כן בל' הרשב"א לקמן בסוגיין, שכתב דכל שהתחיל הלוקח למשוך, גילה בדעתו שאינו רוצה לקנות "בחזקה זו שהוא מחזיק ותופש בה" אלא במשיכה, וכ"ה ל' השו"ע בסימן קצ"ח סי"ב, והרי שלא כתבו דגילה דעתו שאינו רוצה לקנות "במסירה" אלא במשיכה, שהרי באמת גם במשיכה איכא להכח דמסירה, אלא כתבו דגילה דעתו שאינו רוצה לקנות ע"י ההכנסה לרשות דאחיזתו, אלא ע"י ההכנסה לרשות דמשיכה. [↑](#footnote-ref-12)
12. ובפשוטו י"ל בזה, למש"נ בסימן ב' סק"ד ובהערה שם להוכיח מד' התוס' וש"ר בסוגיין, דבגונא שאחז את הספינה קודם שאמר לו המוכר לך חזק וקני ואח"כ אמר לו המוכר לך חזק וקני, שפיר חשבינן לה כמסירה, דאף המשך תפיסתו מועיל ליחשב כמסירה, ולפ"ז נמצא דה"נ הכא, אף מה שהוא אוחז את השטר בגמר המשיכה, הו"ל כמסירה, ומסירה זו אינה ברשות מוכר, וע"כ היא מועלת לקנות. [↑](#footnote-ref-13)
13. ויש להוסיף, דאף לדרך קמא דהתוס' דבעינן מסירה מיד ליד, ג"כ ניחא הא דמהניא מסירה זו בסימטא, דהגם דהנתינה מידו לידו, הויא ברשות מוכר, מ"מ כיון דהקנין אינו במעשה הנתינה עצמו, אלא במה שהוא מושכה מכח מסירת המוכר, שפיר מהני זה לקנות. [↑](#footnote-ref-14)
14. ועד"ז הוא למש"כ הרא"ש, דהא דל"מ מסירה בשאר מטלטלין, הוא משום דל"מ מסירה אלא בספינה ובע"ח דמסירה דידהו הוי כמו משיכה, - ולפ"ז ודאי, דהא דל"מ מסירה בשאר מטלטלין, הוא משום ד"אחיזה" ל"ה הכנסה לרשות בשאר מטלטלין, אך בכח מסירת המקנה, ליכא נפ"מ בין ספינה ובע"ח לשאר מטלטלין, - וע"כ אף אם בשטר בעינן למסירת המקנה, מ"מ אי"ז טעם דיהא סגי בזה באחיזת הקונה ולא ניבעי שימשוך, שהרי אחיזתו לאו מידי היא בשטר, דכל הא דחזינן להאחיזה כמעשה הכנסה לרשותו, הוא רק בספינה ובע"ח. [↑](#footnote-ref-15)
15. ומה"ט הוא דמהני מסירה זו בשטר, ומהני אף בסימטא, דהא דל"מ מסירה בשאר מטלטלין ול"מ בסימטא, הרי לאו היינו דמסירת המקנה אינה מועלת בשאר מטלטלין ואינה מועלת בסימטא, אלא היינו דבשאר מטלטלין ובסימטא, לא סגי בההכנסה לרשות דאחיזתו, אלא בעינן להכנסה לרשות דמשיכה, וע"כ כל שמושך הקונה, שפיר מהני הקנין גם משום מסירת המקנה, וז"פ. [↑](#footnote-ref-16)
16. והיינו, דאם נפרש דהא דבאותיות בעינן מסירה שיש עמה משיכה, הוא דבעינן בהו ב' קנינים, ל"ד להא דספינה נקנית במשיכה, שהיא נקנית במשיכה לחוד, - אך כיון דהא דבעינן באותיות מסירה שיש עמה משיכה, הוי זה חד קנין דמשיכה שהיא מכח מסירת המקנה, הרי דהוי זה חד קנין דמסירה, דכ"ה דמסירה דעלמא הוי קנין א', אף דבעינן בה לאחיזת הקונה ולמסירת המקנה, ה"נ מסירה דשטרות הוי קנין א', אף דבעינן בה למשיכת הקונה ולמסירת המקנה. [↑](#footnote-ref-17)
17. ויש להוסיף עוד בזה, דהנה המאירי בכתובות שם הוכיח מסוגיית הגמ' שם דמהני תפיסת ספינה ברה"ר לדין תפיסה מחיים, והק' שהרי בכה"ג דליכא דעת אחרת מקנה שיקנה במסירה, צריך הוא בה למשיכה, ומשיכה אינה קונה ברה"ר, וכתב דכיון שהוא מוחזק בה מ"מ תפיסה היא, ועי' בהפלאה שם מש"כ לדחות בזה, ואכמ"ל, - ולמש"נ נראה דיש לדון, דלעולם בכל מטלטלין ל"מ תפיסה ברה"ר, ורק בספינה שהיא נקנית במסירה, וסגי בה בההכנסה לרשות דהאחיזה, הרי דהגם דאין אחיזה זו קונה אלא בדאיכא למסירת המקנה, מ"מ לענין תפיסה סגי בזה, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-18)
18. ובחי' הגרש"ש גיטין סימן ח' (ה') כתב גדולה מזו, דבקנין שטר, א"צ דעת המקבל לקנות את הנייר וגם ל"ב שיעשה מעש"ק ע"ז, כיון דהנייר הוא טפל ובטל לראי' שבו, - ועיי"ש בדבריו לעיל מינה שפירש עד"ז בד' הרמב"ן דהשטר עצמו נקנה במסירה ול"ב בו קניני מטלטלין, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-19)
19. ואמנם דאי נימא כן מסתברא מילתא דכי היכי דבשטר מכירת קרקע ודאי דאינו קונה אלא בדאיכא דעת אחרת מקנה, ה"נ בשטר חוב אינו קונה אלא בדאיכא דעת אחרת מקנה, שהרי הגמ' לקמן קס"ט ב' מדמי דין מכירת שטר מכירת קרקע לדין מכירת שטר חוב, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-20)