=יא - עוד בפלוגתת הראשונים אם להכשר גרדומין בעינן שישתיירו ב_ חוטין שלמים או סגי במה שנשתיירו ד_ ראשין
קטגוריות: ש_ס / מ מנחות / מנחות - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / ציצית מהדוב

**סימן יא**

**עוד בפלוגתת הראשונים אם להכשר גרדומין בעינן שישתיירו ב' חוטין שלמים או סגי במה שנשתיירו ד' ראשין**

**א**

א] **נתבאר** בסימן י' פלוגתת הראשונים לדעת ר"ת דהכשר גרדומין הוא רק כשנשתייר מין אחד שלם, דדעת התוס' והרא"ש ודעימייהו דמכח זה בעינן שישתיירו ב' חוטין שלמים בב' ראשיהן, וכל שנפסקו ג' ראשין פסול, כיון דשמא הם מחוטין נפרדים ולא נשתיירו ב' חוטין שלמים, אך דעת הבעה"ע והארחות חיים דסגי במה שנשתיירו ד' ראשין, אף אם הן מחוטין נפרדים.

**ונתבאר** שם בטעם הפלוגתא בזה, דהתוס' והרא"ש ודעימייהו ס"ל דהא דאף לדידן דעבדינן ד' חוטי לבן תלי ההכשר דגרדומין במה שנשתיירו ב' חוטין הוא משום דהוא מין אחד שלם, כיון דעושין ב' חוטין במקום לבן וב' חוטין במקום תכלת, וע"כ בעינן שישתיירו ב' חוטין שלמים בב' ראשיהן, דזהו דחשיב מין אחד שלם, דכשעושין לבן ותכלת, עושין ב' חוטין שלמים של לבן וב' חוטין שלמים של תכלת.

**אך** הבעה"ע והארחות חיים ס"ל דהא דבעינן שישתיירו ב' חוטין, אי"ז משום דחשיב כמין אחד שלם, אלא הוא משום דהו"ל דבר חשוב, וכאשר כ"ה מוכח מד' הארחות חיים דס"ל דעושין ז' חוטי לבן וחוט אחד תכלת, או ו' חוטי לבן וב' חוטי תכלת, ובע"כ דהא דכשעושין ד' חוטי לבן בעינן שישתיירו ב' חוטין, אי"ז משום דהוא מין אחד שלם, אלא הוא משום דהו"ל דבר חשוב, וע"כ ס"ל דכל שנשתיירו ד' ראשין שלמים חשיבי כדבר חשוב, אף אם מד' חוטין נפרדים.

ב] **אמנם** הנה לכאו' אי"ז מתישב בד' הבעה"ע, דהנה דעת הבעה"ע בכ"ד דהא דנותנין ד' חוטין אף כשאין לו אלא לבן הוא משום דב' חוטין הם במקום לבן וב' חוטין הן במקום תכלת, וס"ל דמה"ט בעינן שיהיו ב' החוטין שבמקום תכלת מצמר, שלא יהיו חסרין אלא צבע תכלת.

**ולפ"ז** לכאו' הדין נותן דכ"ה דכשעושין ב' מינים תלי הכשירא דגרדומין במה שנשתייר מין אחד שלם, ה"נ כשעושה מין אחד, לא יהא להכשירא דגרדומין אלא כשנשתיירו ב' חוטין שלמים, דחשיבי כמין שלם, - והדר צ"ב בטעמא דהבעה"ע דס"ל דסגי במה שנשתיירו ד' ראשין שלמים, אף שהם מחוטין נפרדים ולא נשתיירו ב' חוטין שלמים.

ג] **ובעיקר** הפלוגתא במנין החוטין דבעינן שישתיירו להכשירא דגרדומין, מצינו שיטה חדשה בזה בד' היראים בסימן ת"א כתב, ז"ל, הלכך מי שאין לו תכלת נותן ד' חוטי לבן במקום תכלת, ואחרי שהד' במקום תכלת, יש לדקדק ולומר, דהא דמכשרינן גרדומי ציצית בכדי לענבן כגון שניתקו ב' מצד זה וב' מצד זה שנמצא במקום תכלת ובמקום לבן שלמים וקימין, אבל אם נפסקו ד' צ"ל ג' מצד אחד, שאין לו לא לבן ולא תכלת קיים כשיעורו מתחילה פסול, עכ"ל.

**ומבו'** בדבריו דאף דאם שנפסקו ג' ראשין מצד אחד פסול, וזה מתפרש היטב לטעמי' דהא דבעינן שישתיירו ב' חוטין שלמים הוא משום דהם במקום לבן או במקום תכלת, מ"מ כל שנפסקו ב' ראשין מצד זה וב' מצד זה כשר, אף דיתכן דהם מג' או מד' חוטין.

**וצ"ב** דהרי מהא דס"ל דאם נפסקו ג' ראשין מצד אחד פסול, מבו' דהכשירא דגרדומין הוא רק כשנשתיירו ב' חוטין שלמים בב' ראשיהן, ולא סגי במה שנשתיירו ד' ראשין שלמים, וא"כ מ"ט כשנפסקו ב' ראשין מצד זה וב' מצד זה כשר, אף דיתכן דלא נשתיירו ב' חוטין שלמים.

**ב**

ד] **ונראה** לפרש בזה, ובהקדם, דהנה לקמן מ"א ב' ת"ר כמה חוטין הוא נותן ב"ש אומרים ד' וב"ה אומרים ג', והתוס' בבכורות ל"ט ב' ד"ה כמה חוטין נסתפקו במה שאמרו ב"ש ד', אם הוא ד' בין הכל, או ד' ללבן וד' לתכלת, וגם אם איירי קודם כפילות או אחר כפילות, ומסקנת דבריהם דהוא ד' חוטי לבן וד' חוטי תכלת אחר כפילות, דהוי ב' מכל מין ודם שנכפלו.

**ועיי"ש** שכתבו, ז"ל, ומיהו ג' דקאמרי ב"ה על כרחינו קודם שנכפלו, דג' לא משכחת לאחר שנכפלו, ול"ה השתא דומיא דד' לב"ש, עכ"ל, ולא נתפרש להדיא בדבריהם הטעם בזה, דמ"ט א"א לפרש דג' דאמרי ב"ה הוא אחר שנכפלו.

**ובפשוטו** נראה בביאור דבריהם, דפשיטא להו דא"א לעשות חוט שחציו לבן וחציו תכלת, דלקיום דין לבן או תכלת בעינן שיהא כל החוט ממין זה, - וע"כ אין לפרש לד' ב"ה דעושין ג' חוטי לבן וג' חוטי תכלת אחר שנכפלו, דא"כ נמצא דחוט אחד חציו לבן וחציו תכלת, וזה ל"מ.

ה] **והך** מילתא דא"א לעשות חוט שחציו לבן וחציו תכלת, הוא מבו' כן ממש"כ בפירש"י בריש פירקין דעושין ב' חוטי לבן וב' חוטי תכלת, וכ"כ התוס' שם, והרא"ש בסימן ו', ועוד מרבוותא, - והרי דל"מ לעשות ד' חוטין שחציין לבן וחציין תכלת, ובעינן שיהיו ב' חוטין שלמים של לבן וב' חוטין שלמים של תכלת.[[1]](#footnote-2)

ו] **אמנם** הנה בד' הגר"א בסימן י"ב ס"א מבו' דמפרש, דכ"ה דד' דאמרי ב"ש, היינו ד' חוטי לבן וד' חוטי תכלת אחר שנכפלו, ה"נ ג' דאמרי ב"ה היינו ג' חוטי לבן וג' חוטי תכלת אחר שנכפלו, עייש"ה, - ולפ"ז נמצא דאף דאחד מן החוטין הוי חציו לבן וחציו תכלת, שפיר מתקיים בחוט זה דין לבן ותכלת.

**ולפ"ד** הגר"א נראה דהא דמהני לעשות חוט שחציו לבן וחציו תכלת, אי"ז רק בהחוט השלישי, דבע"כ יש לעשותו כן, אלא יכול לעשות כן בכל החוטין ויהיו ג' חצאי חוטין לבן וג' חצאי חוטין תכלת, - וה"נ הוא לדידן דעושין ד' חוטין, דא"צ לעשות ב' חוטין שלמים של לבן וב' חוטין שלמים של תכלת, אלא יכול לעשות ד' חוטין שחציין לבן וחציין תכלת.

**ג**

ז] **ובזה** נראה לפרש לפלוגתת הראשונים אם הכשירא דגרדומין הוא רק כשנשתיירו ב' חוטין שלמים בב' ראשיהן, או דסגי במה שנשתיירו ב' ראשין מצד זה וב' מצד זה, אף אם הן מג' או ד' חוטין נפרדים ולא נשתיירו ב' חוטין שלמים.

**דהנה** כבר נתבאר לעיל סק"א דבד' התוס' ודעימייהו מבו' דהא דאף לדידן דעושין לדידן דעבדינן ד' חוטי לבן תלי ההכשר דגרדומין במה שנשתיירו ב' חוטין הוא משום דהוא מין אחד שלם, כיון דעושין ב' חוטין במקום לבן וב' חוטין במקום תכלת, וכ"ה להדיא בד' היראים בסימן ת"א.

ח] **ולפ"ז** נראה דע"כ הוא דלהתוס' ודעימייהו לטעמייהו דס"ל דכשעושין לבן ותכלת ל"מ לעשות ד' חוטין שחציין לבן וחציין תכלת, ובעינן שיהיו ב' חוטין שלמים של לבן וב' חוטין שלמים של תכלת, הרי דה"נ הוא לדידן שעושין ד' חוטי לבן, דהוו ב' חוטין שלמים במקום לבן וב' חוטין שלמים במקום תכלת, וע"כ הוא דלהכשירא דגרדומין בעינן שישתיירו ב' חוטין שלמים בב' ראשיהן, דזהו דחשיב כמין אחד שלם.

**אך** בדעת היראים נראה דס"ל כמש"נ בדעת הגר"א דשפיר מהני לעשות חוטין שחציין לבן וחציין תכלת, ואף כשעושין לבן ותכלת מצי לעשות ד' חוטין שחציין לבן וחציין תכלת, וע"כ ס"ל דה"נ כשעושין ד' חוטי לבן, מצינו לדון דד' ראשין הוו במקום לבן וד' ראשין הוו במקום תכלת, אף דהוו הד' ראשין מחוטין נפרדים, וע"כ הוא דלהכשירא דגרדומין סגי במה שנשתייר ד' ראשין, אף שהם מחוטין נפרדין.

ט] **ובביאור** מש"כ היראים דכל שנפסקו ג' חוט מצד אחד פסול, נראה דהוא משום דס"ל, דאף דל"ב שיהיו ב' חוטין שלמים דלבן וב' חוטין שלמים דתכלת, וסגי במה דאיכא ד' ראשין דלבן וד' ראשין דתכלת, מ"מ ל"מ אם עושה מצד אחד ד' ראשין דלבן ומצד שני ד' ראשין דתכלת, אלא בעינן דבכל צד יהיו ב' ראשין דלבן וב' ראשין דתכלת, דכיון דבעינן שיהא בכל צד ד' ראשין, בעינן שיהא ב' מהן של לבן וב' מהן של תכלת, וע"כ אף כשעושין ד' חוטי לבן, הוו ב' ראשין שבכל צד במקום לבן, וב' ראשין במקום תכלת, ונמצא דכל שנפסקו ג' ראשין מצד אחד לא נשתייר מין אחד שלם, וע"כ הוא פסול.

**ד**

י] **ולכאו'** יש מקום לפרש בזה גם לד' הבעה"ע דסגי במה שנשתיירו ד' ראשין, אף דלדעתו גם כשאין אלא לבן עושין ב' חוטין במקום לבן וב' חוטין במקום תכלת, והיינו דס"ל כדעת היראים דל"ב כלל שיהיו ב' חוטין שלמים לבן וב' חוטין תכלת, וס"ל עוד, דמהני אף אם הוו ד' ראשין שבצד אחד לבן וד' ראשין שבצד השני תכלת, ודלא כדעת היראים דבעינן שבכל צד יהיו ב' ראשין לבן וב' ראשין תכלת, וזהו דס"ל דהכשירא דגרדומין הוא כשנשתיירו ד' ראשין שלמים, אף שהם מד' חוטין נפרדין והם בצד אחד.

**אך** לכאו' אי"ז מתישב, דלהדיא מבו' בל' הבעה"ע דעיקר דין לבן ותכלת הוא שיהיו ב' חוטי לבן וב' חוטי תכלת, ול"מ כשעשה ד' ראשין לבן וד' ראשין תכלת מד' חוטין נפרדים, עי' בדבריו בשער א' ח"א (סז.), ובריש ח"ב, ובשער ב' ח"ב.

יא] **ואמנם** באמת בד' הבעה"ע בסוף שער א' מבו' דמחלק בזה בין היכא דאיכא לבן ותכלת להיכא דליכא אלא מין אחד, ז"ל, ומדקאמר לא נצרכה וכו' ש"מ דאי איגרדום כולהו ד' וליכא מינייהו ב' שלמים פסולה ובעינן דלשתייר לבן או תכלת שלמים בגדיל וענף ד' אצבעות, הלכך בעינן שיהא רובו או חציו שלם וכו', דאי אשתייר מיני' ד' חוטין שלמין וד' אחריני איגרדום ואשתייר כדי לענבן וכו' כשרה, עכ"ל, והרי דאף דבמקום דאיכא לבן ותכלת ל"מ אלא כשנשתיירו ב' חוטין שלמים, והיינו ב' חוטין שלמים מב' צידיהן, מ"מ כשעושה ד' חוטין ממין אחד סגי במה שנשתייר חציו שלם, וע"כ סגי דישתייר ד' ראשין אף שהם מד' חוטין.

**אך** צ"ב וכנ"ל, דלהבעה"ע לטעמי' דהא דכשאין לו אלא מין אחד נותן ד' חוטין הוא ב' במקום לבן וב' במקום תכלת, א"כ הדין נותן דכ"ה דהיכא דעושה לבן ותכלת בעינן ב' חוטין שלמים דלבן וב' חוטין שלמים דתכלת, ה"נ בדין דכשעושה ד' חוטין לבן, הוו ב' חוטין שלמים במקום לבן וב' חוטין שלמים במקום תכלת.

יב] **ונראה** דצ"ל בזה, דלעולם עיקר מצות לבן ותכלת הוא שיהיו ד' ראשין לבן וד' ראשין תכלת, והא דבעינן שיהיו ב' חוטין שלמים לבן וב' חוטין שלמים תכלת, הוא משום דהחפצא דחוטי לבן ודחוטי תכלת, הוא בחוט שכולו לבן ובחוט שכולו תכלת, וחוט שמקצתו לבן ומקצתו תכלת, אין עליו תורת חוט דלבן ולא תורת חוט דתכלת, וע"כ הוא דבעינן שיהיו ב' חוטין שלמים לבן וב' חוטין דתכלת, דאף דלקיום מצות לבן ותכלת בעינן ד' ראשין דלבן וד' ראשין דתכלת, מ"מ לקיום דין זה בעינן בשיהיו חוטין שלמים דלבן וב' חוטין שלמים דתכלת דיש עליהן תורת חוט דלבן ודתכלת.

**ולפ"ז** נראה, דע"כ כ"ז הוא כשעושה לבן ותכלת, דבע"כ צריך שיהיו ב' חוטין שלמים דלבן וב' חוטין שלמים דתכלת, כדי דיהא עליהן תורת חוט דלבן ודתכלת, אך כל שעושה ד' חוטי לבן, דיש תורת חוט דלבן על כל החוטין, שפיר מצינו לחשוב ד' ראשין במקום לבן וד' ראשין במקום תכלת, וע"כ סגי להכשירא דגרדומין במה שנשתיירו ד' ראשין, דחשיב דנשתייר מין אחד שלם.

**ה**

יג] **בעיקר** מש"נ לעיל סק"ח בדעת היראים דל"ב שיהיו ב' חוטין שלמים דלבן וב' חוטין שלמים דתכלת, אלא בעינן שיהיו ד' ראשין דלבן וד' ראשין דתכלת, ואף דבעינן שבכל צד יהיו ב' ראשין דלבן וב' ראשין דתכלת, יש להוסיף דכ"ה משמעות ד' היראים שם, ז"ל, וח' חוטין מנלן דתניא גדיל ב' פי' ב' חוטין גדילים ד' פי' ד' חוטין, ואמרה תורה ונתנו על ציצית הכנף פתיל תכלת, פי' תן תכלת בלבן כשיעור הלבן, הלכך מי שאין לו תכלת נותן ד' חוטי לבן במקום תכלת, ואחר שהד' במקום תכלת וכו', עכ"ל, ומשמע בכל דבריו דעיקר דין לבן ותכלת הוא שיהיו ד' חוטי לבן וד' חוטי תכלת, ולא נאמר כלל דין דבעינן ב' חוטין שלמים דלבן וב' חוטין שלמים דתכלת.

**ובאמת** דהיראים לטעמי' אזיל דס"ל דהא דעושין ד' חוטי לבן וד' חוטי תכלת, הוא משום דמקרא דגדיל גדילים ילפינן דבעינן ד' חוטי לבן, ומדכתיב ונתנו על ציצית הכנף פתיל תכלת ילפינן דתן תכלת כשיעור לבן, - ולפ"ז עיקר מנין החוטין דלבן ודתכלת הוא ד' חוטין דלבן וד' חוטין דתכלת, וליכא מקור להצריך שיהיו ב' חוטין שלמים דלבן וב' חוטין שלמין דתכלת, וכל דאיכא ד' ראשין דלבן וד' ראשין דתכלת, שפיר דמי,[[2]](#footnote-3) וכ"ה גם לדעת הגר"א שנתבאר לעיל סק"ו בדעתו דכל דאיכא ד' ראשין דלבן וד' ראשין דתכלת שפיר דמי, והוא לטעמי' שם שפירש כד' היראים דגדילים קאי על הלבן לחודי', וכנ"ל.

יד] **ונראה** דמה"ט נקט היראים דבעינן שיהא בכל צד ב' חוטי לבן וב' חוטי תכלת, ול"מ אם עושה מצד אחד ד' חוטי לבן ומהצד השני ד' חוטי תכלת, וכמש"נ לעיל סק"ט בדעתו, - דכיון דהא דבעינן ד' חוטי לבן וד' חוטי תכלת נלמד מדכתיב גדילים דהיינו ד' לבן, ותן תכלת כשיעור לבן, הרי דכ"ה דאם ל"ה כתיב אלא לבן לחודי' ול"ה עושין אלא ד' חוטי לבן, הוה בעינן שיהיו ב' מכל צד,[[3]](#footnote-4) ה"נ אחר דבעינן גם ד' חוטי תכלת, בעינן שיהא ב' בכל צד מן הלבן ומן התכלת.

?יש להסתפק במי שעושה כדעת הרמב"ם ג' חוטי לבן וחוט רביעי חציו לבן וחציו תכלת, אם ה"ז כשר אף לדעת ש"ר, - או דלמש"נ דחוט שחציו לבן וחציו תכלת אין עליו לא תורת חוט דלבן ולא תורת חוט דתכלת, אינו משלים למנין ד' חוטין.

ולכאו' לדעת התוס' דבב' חוטין הנוספים ל"ב שיתקיים בהן מצות לבן או תכלת, לכאו' גם חוט זה שפיר מהני, דאין מסתבר לומר דחוט זה פסול הוא, - אך לדעת הסמ"ג דבעינן שיתקיים בהן מצות לבן או תכלת, י"ל דבכה"ג ל"מ, דאין מתקיים בחוט זה לא מצות לבן ולא מצות תכלת, אך י"ל דאף דאין מתקיים בו מצות לבן בפנ"ע ותכלת בפנ"ע, מ"מ יש בזה להצירוף דתרוייהו, וזה שפיר מתקיים בו, וצ"ע אם י"ל כן?.

1. ונראה לפ"ז לדינא לדעתם, דאם עשה ד' חוטין שחציין לבן וחציין תכלת, לא יצא כלל יד"ח ציצית, כיון דאין מתקיים בחוטין אלו מצות לבן או מצות תכלת, וזה כמש"נ בסימן ה' סק"ה דליכא הכשר לציצית אלא אם מתקיים בה מצות לבן או מצות תכלת. [↑](#footnote-ref-2)
2. ואמנם אי"ז מוכרע, די"ל כמש"נ לעיל סקי"ב בדעת בעה"ע, דאף דעיקר מצות לבן ותכלת היא בד' ראשין דלבן וד' ראשין דתכלת, מ"מ בעינן ב' חוטין שלמים דלבן וב' חוטין דתכלת, משום דחוט שמקצתו לבן ומקצתו תכלת אין עליו לא תורת חוט דלבן ולא תורת חוט דתכלת דתכלת, - אך גם לפ"ז, הרי כ"ז הוא כשעושה לבן ותכלת, אך כל שעושה ד' חוטי לבן, שפיר מצי לחשוב ד' ראשין במקום לבן וד' ראשין במקום תכלת, אף דהוו ד' הראשין דלבן ודתכלת מד' חוטין נפרדין, ושפיר כתב היראים להכשיר כשנשתיירו ב' ראשין מכל צד, אף אם הן מחוטין נפרדין. [↑](#footnote-ref-3)
3. ויש להוסיף דהנה לקמן ל"ט ב' אמרו דגדיל ב' גדילים ד' "עשה גדיל ופותליהו מתוכו", ועמש"כ בפירש"י ובתוס' שם לפרש בזה, - אך לדעת היראים נראה לפרש דהיינו, דהא דבעינן גדילים ד', הוא ע"י שעושה גדיל שהוא ב' חוטין ופותליהו מתוכו, דמכניס חציין לצד זה וחציין לצד זה ועי"ז הוי ד' חוטין, כיון שיש ב' בכל צד, וזה ע"ד מש"כ התוס' והשטמ"ק שם לפרש, ואך דלדעתם היינו עשה גדיל דד' חוטין וכפלהו, וכ"נ להדיא בד' היראים שם, במש"כ לפרש להא דר"א בר יעקב רמי ד' ועייף להו מיעף וכו', - ולפ"ז הרי דנתפרש בזה דד' חוטי הלבן בעינן שיהיו ב' מצד זה וב' מצד זה, וזה כמש"נ. [↑](#footnote-ref-4)