שיעורי תערובת עח
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / יורה דעה / תערובת / תנינא

שיעורי תערובת – עח

**ממו"ר הגאון רבי צבי ובר שליט"א**

יו"ד סי' קי, ו

## נתפזרו כולם אם גזרו אטו קבוע

[המשך סעיף ו] **כתב הרמ"א: והא דאסור אם הפרישו במתכוין, היינו שלא פירש רק מעט ונשארו מקצת האיסורים במקומם, דאז חיישינן שמא יקח מן הקבוע גם כן. אבל אם נתפרשו כולן ביחד ולא נשארו במקומן, ובשעת עקירתן פירשו קצתן, אותן שפירשו אז מותרים, רק שנים האחרונים אסורים.** ומבואר לכאורה דעת הרמ"א שבנתפזרו כולם אין גזירה שמא יקח מהקבוע וכן מבואר בתו"ח, ובכל זאת התנה שיתפרשו מהם, ורק אלו שפירשו מותרים, ואז שנים אחרונים אסורים. ובאחרונים הקשו שאם כדברי הרמ"א שכל שנתפזרו כולם לא שייך גזירה שמא יקח מהקבוע, אם כן קשה אמאי אמרו בגמרא בזבחים (עג:) נכבשינהו דניידי ודחו גזירה שמא יקח מהקבוע, והרי עדיין קשה שיפזר את כולם וממילא לא יהא גזירה שמא יקח מהקבוע. וכתב הט"ז (ס"ק ז) וראיתי בזה תירוצים רבים דחוקים, והנראה ליישב דבגמרא בזבחים איירי לעניין קדשים, ובזה החמירו יותר שאף בנתפזרו כולם גזרו שמא יקח מהקבוע, אבל בחולין אין איסור כשנתפזרו כולם עכת"ד. אמנם הפר"ח (ס"ק כח) כתב להקשות על הט"ז, דאי נימא שיש חילוק בין חולין לקדשים, א"כ אין מקור כלל שיש לגזור בחולין שמא יקח מהקבוע, שהרי כל המקור לגזירה זו הוא מהגמרא בזבחים (שם), והתם מיירי בקדשים, ומהיכ"ת שיהיה גזירה גם בחולין. וכן הקשה היד יהודה (ס"ק ל). ובאחרונים [וכן הביא רע"א] הוסיפו להקשות על הרמ"א שברשב"א (תוה"ב ב"ד ש"א יב:) מבואר להדיא שאף בנתפזרו כולם יש גזירה שמא יקח מהקבוע [ולא חילק בין חולין לקדשים].

## נתפזרו כולם וחזרו ונקבעו מה דינם

**ודעת** הש"ך (ס"ק לז) לחלק בין לכתחילה לבין דיעבד, ואף הרמ"א לא התיר לפזר את כולם לכתחילה, אלא שאם נתפזרו כולם כתב להתיר, וכמו שמבואר בדברי הרשב"א שרק לכתחילה אסר לפזרן אבל אם נתפזרו שרי בדיעבד (ועי' ביד יהודה סוף ס"ק כח שחלק על הש"ך).

**ובסו"ד** כתב ולפי עניות דעתי דעת הרב דאע"פ שחזרו ובאו יחד במקום אחד, כל שנתפזרו תחלה כולן ונעקרו מקביעות הראשון שוב לא חשיב קבוע, דדין קבוע חידוש הוא וכו' ואין לך בו אלא חידושו, דהיינו שנשאר במקומו הראשון. וכתב החת"ס [וכן הקשה הדגול מרבבה] להקשות, דבגמרא בנזיר (יב.) מבואר שאם שלח שליח לקדש אשה והוא אינו יודע את מי קידש השליח, שאסור בכל הנשים שבעולם, שכל אחת בחשש שמא היא אחות אשתו, ואין הולכים אחר הרוב שהם מותרות, משום שכל קבוע כמע"מ. ואמרו בגמרא שאף אם קידש בשוק בשעה שהאשה נייד, אסור משום שהדרא לניחותא, ומבואר להדיא שאף מה שפירש מהקבוע כשחוזר לקביעות חוזר לאיסורו, וקשה על הש"ך אמאי כתב שכל שפירש שוב אין אומרים בו קבוע משום שאין לך אלא חידושו [וכל קושיא זו היא דוקא אם נפרש הגמרא כלפי האשה שהוא בא לקדשה (כמו שפירשו התוס' בנזיר), וע"ז אמרו בגמרא שכיון שהוא מקדשה בשוק הרי היא בפרישה, ותירצו הדרא לניחותא וא"כ מבואר דלא כהש"ך, אבל דעת התוס' בכתובות (טו. ד"ה דילמא) לבאר דברי הגמרא בנזיר שהקשו כלפי האשה שנתקדשה ע"י השליח, שמא נתקדשה בשוק והייתה בפרישה, וע"ז תירצו דהדרא לניחותא, ולפי"ז ליכא קושיא כלל על הש"ך דהא התם בזמן לידת הספק כבר היתה בקביעות].

**ובלא"ה** דברי הש"ך תמוהים, דהא אף לאחר שנתפזרו כולם עדיין אי אפשר להתיר את הבהמות, שהרי מעורב בהם בהמה אחת אסורה ואינה בטילה [דבעלי חיים אינם בטלים], דמחמת זה כתב הרמ"א להתיר רק אם פירש אחד מהן. וא"כ אם חזרו ונקבעו יש כאן טעם חדש לאסור, שהרי יש כאן בהמות קבועות וכיון שידוע שאחת מהן איסור, כל קבוע כמע"מ.

**מיהו** בחת"ס הביא ראיה מהגמרא בזבחים (עג:) להתיר כל שפירש אף אם חזר והוקבע, דאמרו בגמרא אלא מעתה מגיסא אסירא, ופירש רש"י שאם הותרה כל בהמה ובהמה מדין כל דפריש, ואחר ששחטן בחזקת כשרים חזרו ונתערבו, שאין לאסור כיון שכבר הוחזקו בכשרות עיי"ש. ומבואר שכל שהותר מדין כל דפריש ונקבע שזו בהמה כשרה, שוב אין לאסור כשחזר והוקבע.

**ועיין** בפר"ח (ס"ק כח) שכתב לבאר דבודאי כל שחזרו לקביעות וידוע שיש שם איסור חוזר לאיסור, אבל במקום שאין זה ודאי שיש איסור בקביעות, אינו חוזר לאיסור כיון שכבר נקבע על כל בהמה ובהמה שהיא מותרת והוחזקה בכשרות, וכן מוכח ברש"י שכתב להדיא שחזרו ונצטרפו להיות 'רוב', ומשמע שלא באו כל הבהמות לקביעות, ולכן אי"ז ודאי שיש שם איסור, ולכך אין אומרים שחוזר לקביעות הראשונה ליאסר.

**ועיי"ש** בפר"ח שכתב להדיא כל הדברים האלו וז"ל 'ואם נעקרו כולם אע"ג דכולהו ניידי ואין כאן קבוע מכל מקום כולן אסורין דהא איסורא איתא התם, ואף אם פירשו מהם מקצת, אותם שפירשו מותרין דכל דפריש מרובא פריש, והשאר אסורין משום איסורא ברובא איתיה, וכדאמרינן בפרק התערובות טבעת של עכו"ם שנפל למאה טבעות פירשו ארבעים למקום אחד אין אוסרין ששים למקום אחד אוסרין, הנה מכאן מוכח שאף שנעקרו ממקומן המיעוט שפירשו מותרין והרוב שפירשו אסורין וכו'. ומבואר מדבריו שאם פירשו רובן בב"א אז אין להתיר משום איסורא ברובא איתיה, אבל אם פירשו בזה אחר זה ושוב חזרו ונקבעו, אע"פ שזהו רוב התערובת שרי, שאחר שהותרו אין חוזרים ונאסרים. וכן הוכיח מכאן הרא"ש בחולין (פ"ז סי' לז) שדבר שהותר אינו חוזר לאיסורו.

**ובחוו'ד** (ס"ק ח) דייק ג"כ מרש"י שפירש שרק רובן חזרו ונתערבו, ולכן אמרו בגמרא שאינו חוזר לאיסור, דאין ידוע כלל אם יש איסור בתוכן, ולא שייך לומר בעלי חיים לא בטילים. אבל כשכולן באו למקום אחד דאיסור ודאי בתוכן, אף שאינם נחשבים קבועים מ"מ אסור ליקח מהן, ורק אותן שפירשו מהם מותרים [אפילו פירשו בפנינו כמ"ש הרמ"א]. וכתב החוו"ד שאף לדעת הש"ך שאחר שפירשו שוב אינם חוזרים לקביעותם, מ"מ אסור ליקח מהן משום שהאיסור נמצא כאן. אולם אם פירש אחד מהן שרי, ובזה דעת החו"ד להקל כדעת הש"ך שכל שפירשו אינם חוזרים לקביעותן, ולכך אפילו חזרו כולם ונקבעו כל שפירש אחד מהן מותר.

**אבל** דעת הגר"א (ס"ק יז) וכן נקט היד יהודה (סוף ס"ק ל) שהרמ"א היקל רק בפירש בזמן שניידי, אבל אם חזרו ונקבעו הוי קבוע מחדש, ואם פירש אחד מהן גזרו שמא יקח מהקבוע.

**● השיעור נמסר במוצאי ש"ק בבית הכנסת 'בית תפילה' נוה יעקב ●**

**● ניתן לשמוע בקול הלשון טל: [PHONE_REMOVED] קוד 1-3-2-2-1 ובשידור חי מוצש"ק בשעה 10:30 ●**

**● נכתב ע"י א. ה. והיה לעיני מו"ר שליט"א ●**