34 דעת הרמב_ם בדין מעות סתומין
קטגוריות: ש_ס / כז נזיר / נזיר - עניינים הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ

אור ליום ג' י"ד שבט תשע"ה

חזר ונסדר ביום ב' כ"ד ניסן

**א**

א] נזיר דכ"ה: אמר מר הלכה היא בנזיר, ותו ליכא והתניא ושאר חייבי קינין שבתורה שהפרישו מעות לקיניהם וכו' מת והיו לו מעות סתומין יפלו לנדבה, תנא נזיר וחייבי נזיר דדמי לי' וכו'.

והנה כתב הרמב"ם בפ"ה מפסוהמ"ק הי"א י"ב, ז"ל, כל חייבי קינין שבתורה שהפרישו מעות לקיניהן, רצה להביא בכל המעות חטה"ע לבדה יביא, רצה להביא בהן עולת העוף לבדה יביא וכו', לפיכך אם הפריש מעות לקינין סתם ומת, יפלו כל אותן המעות הסתומין לנדבה, שהרי כולן ראויין לבא עולה, עכ"ל.

ומבו' בפשוטו בד' הרמב"ם, דהא דמעות קינים שמת הבעלים אזלי לנדבה, הוא משום דכולן ראויין לבא עולה, וזה דלא כמשמעות סוגיין דהא דאזלי לנדבה הוא משום ההלכתא.

והקר"א בשלהי סוגיין עמד ע"ז, וכתב לישב דתרוייהו צריכי, דההלכתא איצטריך משום דמסברא ל"ה ידעינן דיפלו לנדבה כיון דראוין נמי לחטאת, ומש"כ הרמב"ם לה"ט דכולן ראויין לבא עולה, היינו משום דההלכתא לא איתמר בלא טעמא אלא טעם ההלכתא הוא משום שראויין להביא בכולן עולה.

ב] ועיי"ש בקר"א שהק', מהא דתניא לקמן בסוגיין דאלו לעולתי והשאר לשאר נזירותי ומת, דמי עולה יביאו עולה והשאר יפלו לנדבה, וכ"כ הרמב"ם בפ"ט מנזירות ה"ז, ובכה"ג הרי אין ראוי להביא בהן כלל עולה, ומ"ט יפלו לנדבה.

ועיי"ש שכתב די"ל דמש"כ הרמב"ם דהא דיפלו לנדבה הוא משום דראויין להביא בכולן עולה, הוא רק בחייבי קינים, ובאמת לא איצטריך בהו ההלכה, דבלא"ה יפלו לנדבה כיון שראויין כולן לעולה, אבל גבי נזיר הלכה היא דבכל גווני יפלו לנדבה, עיי"ש בדבריו.

אך בכ' הגרי"ז בסוגיין הק' ע"ז ממש"כ הרמב"ם בפ"ד ממעילה ה"ד, ז"ל, אחד ממחוייבי קינין שהפריש מעות ואמר אלו לחובתי וכו' ואם מתו יפלו לנדבה "כמו שביארנו בנזירות", עכ"ל, והרי דדינא דיפלו לנדבה בחייבי קינים הוא חד דינא עם דינא דיפלו לנדבה בנזירות.

ג] ובקר"א שם הק' עוד, ממש"כ הרמב"ם בהל' פסוהמ"ק שם הי"ג, ז"ל, מי שהי מחוייב חטאת ואמר הרי עלי עולה והפריש מעות ואמר אלו לחובתי, רצה להביא בהן חטאת בהמה יביא, עולת בהמה יביא, מת והניח המעות ילכו לים המלח, עכ"ל, ולמש"כ הרמב"ם דהא דמעות סתומין אזלי לנדבה הוא משום שכולן ראויין לבא עולה, א"כ הי' בדין דגם בכה"ג שהפריש המעות לב' חיובים, כיון דאם רצה להביא בהן עולת בהמה יביא, וראויין כולן להביא עולה, יהא בהן להך דינא דאזלי לנדבה, וכתב דאי נימא דלא סגי בטעמא דראויין לבא עולה בפנ"ע ובעינן גם לההלכתא, ניחא, דבכה"ג לא נאמרה ההלכתא.

**ב**

ד] ובפשוטו הי' נראה די"ל בזה, דהנה לעיל דכ"ה. פריך בהא דמעות סתומין יפלו לנדבה, והלא דמי חטאת מעורבין בהן, ומשני ר' יוחנן דהלכה היא בנזיר, וצ"ע דמ"ט לא פריך אלא משום דדמי חטאת מעורבין בהן, הרי אף אם ל"ה בהן אלא דמי עולה, נמי תיקשי דמ"ט אזלי לנדבה, ואינם קרבין לעולת יחיד, דחלוק הוא דין ההקרבה דנדבה מדין ההקרבה דעולת יחיד, וכדתנן בתמורה ד"כ:.

והפשוט בזה, דהנה תנן בשקלים ספ"ב דמותר קיני זבין קיני זבות וקיני יולדות וחטאות ואשמות מותריהן נדבה, זה הכלל כל שהוא בא לשם חטאת ולשם אשמה מותרן נדבה, והרי דכ"ה עיקר דין המותרות, דמותר חטאת לנדבה, ואף מותר קינים שמעורב בהן דמי חטאת, דינא הוא דאזלי לנדבה, - וע"כ לא פריך הגמ' הכא אלא דאף דמן הדין אזלי מותר מעות אלו לנדבה, מ"מ כיון דדמי חטאת מעורבין בהן הי' בדין שיהא עליהן דין מיתה, ולא ילכו לנדבה.[[1]](#footnote-2)

ה] ולפ"ז נראה בדעת הרמב"ם, דהנה התוס' בסוגיין עמדו בטעם הא דדינא דיפלו בנדבה הוא רק כשדמי חטאת מעורבין בהן, וכתבו דלדעת ר' יוחנן דהא דיפלו לנדבה הלכה היא בנזיר, לא נתקבלה הלכה זו אלא כשדמי חטאת מעורבין בהן, ולדעת ר"ל דילפינן לה מקרא דלכל נדריהם ולכל נדבותם, י"ל דסברא הוא להעמיד קרא כשדמי חטאת מעורבין בהן דוקא, דהכי משכחת בעלמא דמותר חטאת בא לנדבה, עכ"ד.

אך בדעת הרמב"ם נראה דס"ל, דהא דדינא דיפלו לנדבה הוא רק כשדמי חטאת מעורבין בהן, הוא משום דלא נאמרה הלכה בפנ"ע במעות סתומין דיפלו לנדבה, אלא עיקר הא דאזלי לנדבה הוא משום ההלכה דמותר קינים לנדבה, דהוא משום דכל שהוא בא משום חטאת ומשום אשם מותרו נדבה, ואך דבאנו לדון דכל שמת הבעלים יהא בזה לדינא דחטאות המתות, וע"ז הוא דנאמרה ההלכה דבכה"ג איכא לדינא דיפלו לנדבה אף במתו הבעלים, ואשר ע"כ כ"ז הוא כשדמי חטאת מעורבין בהן, דיש בזה לדינא דמותר חטאת לנדבה, אך כשאין דמי חטאת מעורבין בהן, וליכא בזה לעיקר ההלכתא דמותר לנדבה, לא נתחדש במעות סתומין דיפלו לנדבה.

ו] ולפ"ז נראה, דמש"כ הרמב"ם דהא דמעות סתומין יפלו לנדבה הוא משום דכולן ראויין לבא עולה, אי"ז טעם לעיקר הא דאזלי לנדבה, דכיון דראויין לבא עולה ע"כ ה"ה קריבים לנדבה שהיא עולה, דהא דאזלי לנדבה הוא משום דדמי חטאת מעורבין בהן ומותר חטאת אזיל לנדבה, - אלא ה"ט דכולן ראויין לבא עולה, הוא טעם להא דלי"ב לדינא דחטאות המתות, כיון דכולן ראויין לבא עולה, וכיון דלי"ב לדינא דחטאות המתות, הדר דינא דאית בהו לדינא דמותר קינים לנדבה.

ולפ"ז מתישב היטב הא דבאומר אלו לעולתי והשאר לנזירותי ומת יפלו לנדבה, הגם דאין ראויין לבא עולה, דכיון דעיקר הא דבעינן לה"ט דראויין כולן לבא עולה, הוא כ"ה דלא יהא בזה לדינא דחטאות המתות, הרי דל"ב בדוקא שיהיו ראויין לבא עולה, אלא ה"ה אם הן ראויין לבא שלמים, דדינא דחטאות המתות הוא רק כשאין עומדין אלא לחטאת, אך כל שיכול להביא מכולן עולה או שלמים לי"ב לדינא דחטאות המתות, והדר דינא דאזלי לנדבה מדינא דמותר קינים לנדבה, וכמש"נ.

ז] ולפ"ז ניחא גם מש"כ הרמב"ם דבהפריש מעות לב' חיובים ומת יפלו לים המלח, אף שהי' יכול להביא בכולן עולה, דכל הא דמהני ה"ט דכולן ראויין לבא עולה, הוא רק במעות סתומין דיש בהן לההלכתא דמותר חטאת לנדבה, ואך שבאנו לדון דיהא בזה לדינא דחטאות המתות, וע"ז מהני הא דכולן ראויין לבא עולה וע"כ לי"ב לדינא דחטאות המתות, אך בהפריש מעות לב' חיובים, נראה דליכא לעיקר הדין דמותר שניהם לנדבה, ויש לנו לדון על מותר העולה בפנ"ע ועל מותר החטאת בפנ"ע, ובכה"ג הדר דינא דמותר חטאת למיתה אזיל, - דרק במעות סתומין על חיוב א', דדין המותר דכל המעות הוא לנדבה, בזה הוא דמהני הא דכולן ראויין לבא עולה דלא יהא בהן לדינא דחטאות המתות, אך בהפריש מעות לב' חיובין, דרק מותר החטאת בפנ"ע אזיל לנדבה, הרי דל"מ בזה הא דהי' ראוי להביא בכולו עולה, דזה אינו טעם דמותר החטאת ילך לנדבה ולא יפול לים המלח, ודו"ק.

**ג**

ח] אמנם צ"ע בזה, דהנה כתב הרמב"ם בפ"ד ממעילה ה"ג, ז"ל, המפריש מעות לנזירותו אסור ליהנות בהן ואם נהנה לא מעל מפני שהן ראויין לבא כולם שלמים וכו', מת יפלו לנדבה וכו', אמר אלו לחטאתי והשאר לנזירותי אם נהנה בכל השאר מעל נהנה במקצתו לא מעל, וכן אם אמר אלו לעולתי והשאר לנזירותי ונהנה בכולן מעל נהנה במקצתן לא מעל שאין בדמי שלמים מעילה, עכ"ל.

והנה במש"כ הרמב"ם דבאמר אלו לחטאתי והשאר לנזירותי או אלו לעולתי והשאר לנזירותי ונהנה בכל השאר מעל, כתב הכס"מ, ז"ל, ואיכא למידק למה מועלין בשאר בכולן והלא סתומים הם ומ"ש ממה שנתבאר בסמוך דסתומים אין מועלין בהם, וכתבו התוס' דמיירי במת דליכא למימר ביה מימליך ומייתי שלמים וכו', ועוד דשאני הכא שאמר והשאר לשאר נזירותי משמע דלכל הנשאר עליו קאמר, ועוד שכיון שהתחיל לפרש, השאר נמי הוו כמפרש שכל חיובו מביא במעות אלו, עכ"ל, וכ"כ המהר"י קורקוס שם, ולכאו' הטעם הב' שכתבו, אינו בד' הרמב"ם גופי', דגריס דאמר והשאר לנזירותי, ולא אמר השאר לשאר נזירותי.

ט] והנה לפי המבו' בד' הרמב"ם דבגונא דאמר אלו לעולתי והשאר לנזירותי, אינו יכול להביא בכל השאר שלמים, אלא יש לו להביא במקצתם חטאת, תיקשי דא"כ מ"ט אם מת יפלו לנדבה, וכדתניא בסוגיין, וכ"כ הרמב"ם בפ"ח מנזירות ה"ז, הרי כיון דעיקר הא דמעות סתומין אזלי לנדבה ולי"ב לדינא דחטאות המתות, הוא משום דראויין להביא בכולן עולה או שלמים, הרי דבכה"ג דאין ראויין להביא בכולן שלמים, הי' בדין דיהא בהן לדינא דחטאות המתות ויפלו לים המלח.

אמנם לטעמא קמא דהמהרי"ק והכס"מ דמיירי במת דל"מ למימר דמימליך ומייתי שלמים, אך מחיים באמת אין מועלין בכולן משום דיכול להביא בכולן שלמים, יש מקום לומר בדעת הרמב"ם דסגי בזה שלא יהא בהן לדינא דחטאות המתות, וצ"ע בזה.

**ד**

י] ואשר ע"כ נראה בדעת הרמב"ם, דהנה המאירי בסוגיין כתב, ז"ל, חייבי קינין וכו' שהפרישו מעות לקניהן וכו', היו המעות סתומים ומת יפלו לנדבה שהרי כלם היו ראויין לעולה, וזה שאמרו הלכה היא בנזיר שאף בעירוב דמי חטאת יפלו לנדבה דאלמא הא בשאר מקומות לאף ענינו הא בשאר מקומות שבקרבנות בהמה לא, ואין אנו צריכים למה שתירצו תנא נזיר וכל דדמי לי', שבנזיר קרבנות בהמה הם ולא מצינו כן בקרבנות בהמה אלא שהלכה היא בנזיר, עכ"ל.

וצ"ב בתרתי, חדא דמה טעם יש לחלק בין קרבנות עוף לקרבנות בהמה, דבקרבנות בהמה ליכא להך דינא דיפלו לנדבה רק בנזיר, ובקרבנות העוף איכא להך דינא אף בשאר חיובים, - ועוד, דכיון דבגמ' פריך לה אהא דקאמר דהלכה היא בנזיר דהאיכא נמי חייבי קינים, ומשני דתנא נזיר וכל דדמי לי', מהיכ"ת לדחות לד' הגמ' וליישב בע"א דחלוק דין קרבנות העוף מדין קרבנות בהמה.

יא] והנה בביאור עיקר ד' המאירי נראה, דהנה התוס' לעיל בסוגיין כתבו דהא דפריך דהא דמי חטאת מעורבין בהן, אף דיכול להביא בכולן עולה, הוא משום דהכא דדוקא כשהוא חי שייך למימר מימליך, אבל כשמת לא שייך למימר מימליך, וה"ה כתחילת הפרשה והרי הם כמפורשים גם לחטאת, עכ"ד, ובכ' הגרי"ז שם כתב דכ"ה גם דעת הרמב"ם, וזה כמש"כ המהרי"ק והכס"מ בפ"ד ממעילה בדרך קמא, והבאנו דבריהם לעיל סק"ח.

ולפ"ז נראה, דע"כ כ"ז הוא במפריש מעות לקרבנות בהמה, אך במפריש מעות לקינים ליכא למיפרך כלל דהא דמי חטאת מעורבין בהן, ומשום דבמפריש מעות לקינים אף לאחר מיתה הן ראויין להביא בכולן עולה, אף דלא שייך למימר דמימליך.

והטעם בזה הוא לפמש"כ הרמב"ם בפ"ה מפסוהמ"ק הי"א, ז"ל, אפי' אמר אלו דמי חטאתי ואלו דמי עולתי, יש לו לערב המעות וליקח בהן כאחד חטאתו ועולתו, או ליקח בכל חטאת או עולה, שאין הקינין מתפרשות אלא בלקיחת הבעלים או בעשיית כהן, עכ"ל, וכ"כ המאירי בסוגיין, - והקר"א לקמן בסוגיין כתב דסתימת ד' הרמב"ם משמע דאף אם אמר כן בשעת הפרשת המעות ל"מ הקביעות, ויכול להביא בכולן חטאת או עולה.

ולפ"ז נראה, דכיון דבדמי קינים דינא הוא דאפי' אם פירש להדיא דאלו לחטאתי ואלו לעולתי יכול להביא בכולן חטאת או עולה, ומשום דאין הקינים מתפרשים אלא בלקיחת בעלים או בעשיית כהן, ע"כ אף לאחר מיתה דלא שייך למימר מימליך אינם מתפרשים לחטאת ולעולה, ויכול להביא בדמי כולן חטאת או עולה, וע"כ הוא דאזלי לנדבה ולי"ב לדינא דחטאות המתות, ודו"ק.

יב] ונתפרש היטב לפ"ז מש"כ המאירי דמש"א דהלכה היא בנזיר, הוא בקרבנות בהמה, אך בקרבנות העוף איכא להך דינא אף בשאר חיובים, והיינו משום דבקרבנות העוף שאינם מתפרשים אלא בלקיחת בעלים או בעשיית כהן, ה"ה יכול להביא בכולן עולה אף לאחר מיתה, וע"כ הן נופלין לנדבה ולי"ב לדינא דחטאות המתות, - ולא הוצרכנו לההלכה בנזיר, אלא בקרבנות בהמה, דכל שהפריש מעות ומת, תו אין כולן ראויין לעולה, וע"כ הי' בדין דיהא בהן לדינא דחטאות המתות, וכמש"נ.

ולפ"ז י"ל גם למה שנטה המאירי מד' הגמ' דמשני דתני נזיר וכל דדמי לי', ולפי הנ"ל י"ל, דעיקר הא דקרבנות העוף שאני משום דאין הקינים מתפרשים אלא בלקיחת בעלים או בעשיית כהן, נתחדש רק לקמן בסוגיין, והגמ' הכא אכתי לא ס"ל להך מילתא, וע"כ הוצרכנו לשנויא דתני נזיר וכל דדמי לי', אך לפ"מ שאמרו לקמן להך מילתא דאין הקינים מתפרשים אלא בלקיחת בעלים או בעשיית כהן, ניחא בפשוטו הא דמעות סתומין דקינים אזלי לנדבה, אף דההלכה דיפלו בנדבה לא נאמרה אלא בנזיר, וכמש"נ.

יג] ולפ"ז נראה, דזהו מש"כ הרמב"ם בהל' פסוהמ"ק דהא דמעות סתומין דקינים אזלי לנדבה הוא משום דראויים להביא בכולן עולה, וזה כד' המאירי דהא דמעות סתומין דקינים אזלי לנדבה ולי"ב לדינא דחטאות המתות, אי"ז מכח ההלכתא, אלא הוא משום דקרבנות העוף שאני, - וזהו שכתב הרמב"ם שם דכיון דהמפריש מעות לקינים יכול להביא בכולן עולה אף אם פירש אלו לחטאתי וכו', ע"כ הוא דאם מת יפלו לנדבה, משום דאף לאחר מיתה הן ראויין כולן לעולה, וע"כ לי"ב לדין מיתה דחטאות המתות, והדר דינא דאיכא בהו לדינא דמותר קינים דאזיל לנדבה.

ולפ"ז נמצא לדעת הרמב"ם דבאמת הא דמעות סתומין דקינים אזלי לנדבה, אי"ז מכח ההלכה שנתחדשה בנזיר, אלא הוא מכח דיכול להביא בכולן עולה, - אך הא דמעות סתומין דנזיר אזלי לנדבה, הוא רק מכח ההלכה שנתחדשה בנזיר, דבלא ההלכתא הי' בדין שיפלו המעות לים המלח, כיון דלאחר מיתה אין ראויין להביא בכולן עולה, ויש בהן לדינא דחטאות המתות.

יד] ומתישב לפ"ז הא דבאומר אלו לעולתי והשאר לנזירותי ומת יפלו לנדבה, אף דבכה"ג אין כולן ראויין לבא עולה או שלמים, דכל הא דבעינן לה"ט דכולן ראויין לבא עולה, הוא רק בקינים דלי"ב לההלכתא דיפלו לנדבה, אך בנזיר הרי נאמרה ההלכה דאף דאין ראויין לבא כולן עולה, מ"מ יפלו לנדבה, וכנ"ל, וזה ע"ד מש"כ הקר"א בסוגיין, דל"ב לה"ט דכולן ראויין לבא עולה, רק במעות דקינים, ולא במעות דנזירות, ונת' לעיל סק"ב.

טו] ומתישב לפ"ז גם מש"כ הרמב"ם דבהפריש מעות סתומים לב' חיובים ומת יפלו לים המלח, אף דהיו כולן ראויין לבא עולה, והיינו משום דלאחר מיתה דליכא למימר מימליך, כבר אין ראויין לבא כולן עולה, וע"כ איכא בהו דין מיתה, וכל מש"כ הרמב"ם לה"ט דכולן ראויין לבא עולה, הוא רק בקינים, דאף לאחר מיתה הן ראויין לבא כולן עולה, משום דאינם מתפרשים אלא בלקיחת בעלים או בעשיית כהן, וכמש"נ.

טז] אמנם בעיקר דרך זו, צ"ע ממש"כ הרמב"ם בפ"ד ממעילה ה"ד, ז"ל, אחד ממחוייבי קינין שהפריש מעות ואמר אלו לחובתי וכו' ואם מתו יפלו לנדבה "כמו שביארנו בנזירות", עכ"ל, וכבר הבאנו לעיל סק"ב דהגרי"ז הוכיח מזה בדעת הרמב"ם, דדינא דיפלו לנדבה בחייבי קינים הוא חד דינא עם דינא דיפלו לנדבה בנזירות, והרי דדינא דיפלו לנדבה בחייבי קינים הוא חד דינא עם דינא דיפלו לנדבה בנזירות.

והנה אמנם הי' מקום לומר בזה לפמש"נ, דהרי באמת עיקר הא דמעות סתומין דנזירות ודמעות סתומין דקינים אזלי לנדבה, חד דינא הוא, דכל שיש בו משום חטאת אזיל לנדבה, ואך דבנזירות נתחדש עוד דאיכא להך הלכתא דיפלו לנדבה, אף כנגד דינא דחטאות המתות, ובקינים ל"ב להך הלכתא, אלא בלא"ה לי"ב לדינא דחטאות המתות משום דיכול להביא מכולן עולה, וזהו שכתב הרמב"ם דהא דיפלו לנדבה הוא כמו שביארנו בנזירות.

אך לכאו' אי"ז מתישב, דהרי עיקר דינא דמותר קינים לנדבה, נתפרש בד' הרמב"ם בפי"ג מפסוהמ"ק, ול"ה להרמב"ם לדמות הך דינא לנזירות, וודאי דמש"כ הרמב"ם כמו שביארנו בנזירות, הוא להא דאף כשמת יפלו לנדבה, ולא אמרינן דיפלו לים המלח, ולפ"ז מבו' בד' הרמב"ם, דהא דבמעות סתומין דקינים שמת הבעלים ליכא לדינא דחטאות המתות, הוא חד דינא עם הא דמעות סתומין דנזירות ליכא לדינא דחטאות המתות, וזה דלא כמש"נ.

ובדוחק י"ל בזה, דהנה הי' מקום לומר, דאף דמותר חטאת לנדבה, מ"מ במותר שע"י מיתת הבעלים ליכא לעיקר הך דינא דנדבה, ולפ"ז הרי דאף דבמעות סתומין דקינים ראויין כולן לבא עולה ולי"ב לדינא דחטאות המתות, מ"מ ל"ה בהן לדינא דיפלו לנדבה, דהרי הא דמותר קינים לנדבה הוא מכח דינא דמותר חטאת, ובמותר שע"י מיתת הבעלים ליכא לעיקר הך דינא, - וזהו שכתב הרמב"ם כמו שביארנו בנזירות, והיינו דבהא דמעות סתומין דנזירות אזלי לנדבה, חזינן דאף במותר דע"י מיתת הבעלים איכא לדינא דנדבה, אם אך לי"ב לדינא דחטאות המתות, וע"כ ה"נ במעות סתומין דקינים שמתו הבעלים אזלי לנדבה.

1. אמנם צ"ע בזה ממה שעמדו התוס' לעיל שם דהו"מ למיפרך דשלמים ל"ה כליל, ואי נימא כמש"נ, הרי לכאו' ניחא, דהרי זהו דינא דמותר חטאת ואשם דאזיל לנדבה, ואף דחטאת ואשם גופייהו ל"ה כליל, וה"נ הכא דכוותה, ואף דבשלמים בפנ"ע ליכא לההלכתא דמותרם לנדבה, אך כיון דמעורב בהן דמי חטאת, איכא ע"ז לדינא דמותר לנדבה, וא פריך אלא דדמי חטאת מעורבין בהן ויש בהן דין מיתה, ובזה ל"מ ההלכתא דמותר חטאת לנדבה, כ"ה דכל מפריש מעות לחטאתו ומת, דהמעות הולכין לים המלח, ולי"ב לההלכתא דנדבה, וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-2)