טו - בדין חילוק גופין, אם סגי במה שאחד מן העבירות יש עליו תורת גופין, או דבעינן דעל ב_ העבירות יהא תורת גופין
קטגוריות: ש_ס / מה כריתות / כריתות - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / קונטרס בעניני שגגות וחילוק חטאות ומלקיות

יום ה' י"ד מנ"א תשע"ט

**א**

א] כריתות ט"ז א', אמר ר"ע שאלתי את ר"ע בעושה מלאכות הרבה בשבתות הרבה מעין מלאכה אחת בהעלם אחת מהו, חייב אחת על כולן או חייב על כל אחת ואחת, אמר לו חייב על כל אחת ואחת מק"ו, ומה נדה וכו' חייב על כל אחת ואחת, שבת וכו' אינו דין שיהא חייב על כל אחת ואחת, אמרתי לו אם אמרת בנדה שיש בה שתי אזהרות שהוא מוזהר על הנדה והנדה מוזהרת עליו תאמר בשבת שאין בה אלא אזהרה אחת.

ובגמ' שם י"ז א' מפרשינן דלדעת רבא דשבתות כגופין בעי מיני', הא דמייתי ר"א מנדה דחייב על כל אחת ואחת, הוא מהא דהבא על כמה נדות חייב על כל אחת ואחת משום דגופין מוחלקין.

ולפ"ז הרי דלפ"מ דהשיב ר"ע דשאני נדה שיש בה ב' אזהרות, מבו' דדין חילוק גופין הוא רק היכא דאיכא ב' אזהרות, אך כל דליכא ב' אזהרות ליכא לדין חילוק גופין.

ב] ויש להסתפק לפ"ז בגונא דאיכא ב' גופין דבאחד מהן איכא ב' אזהרות ובאחד מהן ליכא ב' אזהרות, אם יהא בזה לדין חילוק גופין.

ויסוד הספק בזה הוא, אם לדין חילוק גופין סגי במה דאחד מן המעשים יש עליו תורת גופין, דסגי בכך לחלקו מן המעשה השני ולחייב ב' חטאות, או דדין חילוק גופין הוא רק כשיש על ב' המעשים תורת גופין, דבכה"ג הן מחולקין זמ"ז, אך כל שאין תורת גופין אלא על אחד מהן, הרי דהמעשה השני דאין עליו תורת גופין אינו מחולק ממנו, ואינו חייב אלא אחת.

ובזה תליא גם הך גוונא דב' גופין דבאחד מהן איכא ב' אזהרות ובאחד מהן ליכא ב' אזהרות, דאי נימא דלדין חילוק גופין סגי במה שאחד מן המעשים יש עליו תורת גופין, ודאי דסגי במה שבאחד מן הגופין איכא ב' אזהרות, אך אי נימא דלדין חילוק גופין בעינן שיהא על ב' המעשים תורת גופין, הדין נותן דבעינן נמי שיהא בשניהם ב' אזהרות.

**ב**

ג] ומצאתי דברים בזה בדברי החקרי לב ביו"ד ח"א סימן ל"ד ד"ה וכשאני לעצמי, עיי"ש שכתב לישב למה שאמרו בסנהדרין נ"ד ב' דהנרבע לזכר ונרבע לבהמה לר' ישמעאל אינו חייב אלא אחת, והק' התוס' שם דמ"ט לי"ב לדין חילוק גופין, וכתב החקרי לב, ז"ל, דכי קי"ל בגופין מוחלקין דחייב על כל אחת ואחת וכו', עיקר הטעם דכיון שעל ידו נתחייבו הנבעלות וכו', וכה"ג השיב ר"ע לר"א בכריתות אם אמרת בנדה שיש בה ב' אזהרות וכו', ולפ"ז וכו' דאמרינן דהנרבע לזכר ונרבע לבהמה דלר' ישמעאל חייב חדא אע"ג דהוי גופין מוחלקין, דגוף בהמה אינה חשובה להתחייב עלי' בפנ"ע, כיון דבהמה גופה לית בה חיוב וכו', ואה"נ דאם נרבע לבהמה תחילה ואח"כ לזכר, דגם לר' ישמעאל חייב שנים, עכ"ל.

ונתחדש בדבריו דעיקר הדין תליא במעשה השני, דכל שיש עליו תורת גופין הוא חלוק מן המעשה הראשון, וכל שאין עליו תורת גופין אינו חלוק מן המעשה הראשון, וע"כ הוא דאם נרבע לזכר ואח"כ נרבע לבהמה, כיון דאין על הבהמה תורת חילוק גופין, כיון דלי"ב ב' אזהרות, אינו חייב אלא אחת, ומאידך אם נרבע לבהמה ואח"כ נרבע לזכר, כיון דיש על הזכר תורת חילוק גופין, חייב ב' חטאות.

ד] אך החקרי לב בהמשך דבריו בסוד"ה נמצא דליכא למ"ד כתב דאם בבהמה דליכא ב' אזהרות ליכא חילוק גופין, הרי דאף אם נרבע תחילה לבהמה ואח"כ נרבע לזכר, כיון שבהעלם אחד עשאן ואין כאן גופין מוחלקין חד הוא דמיחייב, - והרי שנקט דכל דאין על ב' המעשים תורת חילוק גופין, אינו חייב אלא אחת, וע"כ אף דיש על הזכר תורת חילוק גופין, מ"מ כיון דעל הבהמה ליכא תורת חילוק גופין, אינו חייב אלא אחת.[[1]](#footnote-2)

ה] וכ"נ גם בד' הגרע"א בגל' השעה"מ פי"ז מאיסו"ב הי"א, עיי"ש שכתב דהא דהנרבע לזכר ולבהמה אינו חייב אלא אחת, הוא משום דאין הבהמה מוזהרת עליו, וע"כ לי"ב לחילוק גופין, ומסתימת דבריו משמע דליכא נפ"מ אם נרבע תחילה לזכר ואח"כ נרבע לבהמה, או נרבע תחילה לבהמה ואח"כ נרבע לזכר, דמ"מ כיון דעל הבהמה ליכא תורת חילוק גופין, אינו חייב אלא אחת.

**ג**

ו] ונראה להוכיח כן עוד, דהנה התורי"ד בקידושין ע"ז ב' כתב, דלא אמרינן גופין מוחלקין אלא בבע"ח, אבל בשחוטין לא אמרינן גופין מוחלקין משום דלא חשיבי, ואם אכל חלב מכמה בהמות בהעלם אחת אינו חייב אלא אחת, ועיי"ש שכתב דאם תלש חלב מה' בהמות ואכל בהעלם אחד חייב על כל אחת ואחת.

ונתחדש בדבריו, דאף דכשאכל חלב מה' בהמות שחוטות ליכא חילוק גופין, מ"מ כל שתלש החלב מן הבהמה בחיי', חשבינן לה כבע"ח, ויש בזה לחילוק גופין.

והנה אמנם משמעות ל' התורי"ד דהיינו רק כשתלש חלב מה' בהמות, אך אם תלש חלב מבהמה אחת ואכלו ואכל עוד חלב מבהמה שחוטה, אינו חייב אלא אחת, והרי דליכא דין חילוק גופין אלא כשיש על ב' המעשים תורת גופין.[[2]](#footnote-3)

ז] ומצאתי כן בד' הדברי אמת בקונטרס לאוין עג:, שהק' ע"ד הרי"ד דבאבמה"ח איכא חילוק גופין, מסוגיית הגמ' בחולין ק"ג א' שאמרו דאם אכל אבר מן החי ובשר מן הטריפה מב' בהמות לוקה ב', ומשמע דרק משום דהוו שמות חלוקין חייב ב', אך אם אכל אבר מן החי מב' בהמות אינו חייב אלא אחת, וכתב לישב, דאף דאם אכל אבמה"ח מב' בהמות חייב ב', מ"מ כשאכל אבמה"ח ובשר מן הטריפה מב' בהמות אינו חייב ב' אלא משום דהוו שמות חלוקין, וכ"כ הישועות מלכו בפ"א מאיסו"ב ה"א בסו"ד, - ומבו' מדבריו, דאף דהאבר מן החי יש עליו תורת גופין, מ"מ כיון דהבשר מן הטריפה אין עליו תורת גופין, אין בזה לדין חילוק גופין.

1. ומש"כ לעיל מינה לחלק בין היכא שנרבע לזכר תחילה להיכא שנרבע לבהמה תחילה, נראה דהוא משום דהתם אזיל דטעם הא דאיכא חילוק גופין בנשים הוא משום דגרם להם להתחייב, ודין הוא שיתחייב הוא על ידם, וע"כ ס"ל דתליא בהמעשה השני, וכל שנרבע לבהמה ואח"כ נרבע לזכר, כיון דגרם לו להתחייב, אף הוא חייב ע"ז, ואינו נפטר בקרבן שנתחייב על המעשה הראשון, - אך לפ"מ שכתב שם דאין הטעם משום דגרם להם להתחייב, אלא דליכא חילוק גופין אלא בדאיכא ב' אזהרות, בעינן שיהא בתרוייהו ב' אזהרות, דבלא"ה ליכא בזה לדין חילוק גופין, כיון שאין על שניהם תורת גופין. [↑](#footnote-ref-2)
2. אך מזה אין להוכיח דגם בנרבע לזכר ולבהמה לא יהא חילוק גופין כיון דבבהמה ליכא ב' אזהרות, דהכא גרע טפי דעל החלב דשחוטה אין תורת גופין כלל, ומשא"כ בנרבע לזכר ולבהמה דהבהמה הויא גוף בפנ"ע, אלא שאין בה לדין חילוק גופין משום דליכא ב' אזהרות. [↑](#footnote-ref-3)