ד - בדין קלב_מ בחייבי כריתות שוגגין
קטגוריות: ש_ס / כה כתובות / כתובות - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / ענינים בפרק אלו נערות

יום ה' י"א מרחשון תשפ"ד

**א**

א] ל' א', דתניא ר"נ בן הקנה הי' עושה את יוהכ"פ כשבת לתשלומין מה שבת מתחייב בנפשו ופטור מן התשלומין אף יוהכ"פ מתחייב בנפשו ופטור מן התשלומין.

ונחלקו הראשונים בדין חייבי כריתות שוגגין לר"נ בן הקנה אם הן פטורין מן התשלומין, דהתוס' לקמן בע"ב ד"ה זר שאכל תרומה נקטו דכ"ה דחייבי מיתות שוגגין פטורין מן התשלומין ה"נ חייבי כריתות שוגגין פטורין מן התשלומין, וכ"ה מוכח בד' התוס' בסוגיין בד"ה הכל מודים, וכמש"כ הפנ"י, וכ"כ הבעה"מ והרא"ה לקמן ל"ה ב', והריטב"א לקמן ל"ה א', והר"ש בתרומות פ"ז מ"א, - אך בפירש"י בפסחים כ"ט א' ד"ה את יום הכפורים ול"ב א' ד"ה כר' נחוניא כתב דחייבי כריתות שוגגין חייבין בתשלומין, וכ"כ הראב"ד בכתוב שם והרמב"ן במלחמות לקמן ל"ה ב'.[[1]](#footnote-2)

ב] והפנ"י בסוגיין כתב לדון בדעת רש"י דד"ז תליא בפלוגתא דאביי ורבא בטעמא דר"נ בן הקנה, דלאביי דיליף לה מאסון אסון י"ל דאי"ז גז"ש גמורה אלא גילוי מילתא בעלמא דלשון אסון משמע אפי' מיתה בידי שמים, כאשר כ"נ להדיא בל' רש"י בפסחים כ"ט א' (ד"ה את יום הכיפורים), והך קרא לא איירי אלא במזיד, והא דחייבי מיתות שוגגין פטורין הוא מתנא דבי חזקי' דיליף מכה אדם ומכה בהמה, והך קרא לא איירי אלא במיתת בי"ד, וע"כ לית לן קרא למילף דחייבי כריתות שוגגין פטורין מן התשלומין, אך לדעת רבא דיליף לה מקרא דכרת שלי כמיתה שלכם, משמע דלגמרי איתקש אפי' בשוגג, וי"ל דמש"כ רש"י דחייבי כריתות שוגגין חייבין הוא לדעת אביי, דאליבי' מוקמינן להסוגיא בפסחים,[[2]](#footnote-3) וכ"כ השטמ"ק לקמן בע"ב בתו"ד, וכ"נ ממש"כ בפירש"י בפסחים שם לפרש טעמא דר"נ בן הקנה כאביי דיליף לה מאסון אסון, - אך הק' דא"כ מ"ט לא אמרו דאיכא בין אביי לרבא שגגת חייבי כריתות, - וכתב דבעכצ"ל דגם לדעת רבא חייבי כריתות שוגגין חייבין, משום דקרא דכתיב דכתיב ואם העלם יעלימו וכו' והכרתי אותו, לא מיירי אלא במזיד וההיא איתקש למיתה בידי אדם, אבל שוגג לא איתקש.

ואמנם לכאו' יש מקום לקיים למש"כ הפנ"י בדעת רש"י דדין חייבי כריתות שוגגין תליא בפלוגתא דאביי ורבא, ומשה"ק ע"ז דמ"ט לא אמרו דאיכא בין אביי לרבא שגגת חייבי כריתות, י"ל, דעיקר מש"כ רש"י דחייבי כריתות שוגגין חייבין בתשלומין, הוא רק לפ"מ דקי"ל כר' יוחנן דחייבי מלקיות שוגגין חייבין בתשלומין, אך לדעת ר"ל דחייבי מלקיות שוגגין פטורין מן התשלומין, ה"נ חייבי כריתות שוגגין פטורין מן התשלומין, כאשר כ"נ בד' הרמב"ן במלחמות לקמן ל"ה ב', וכ"ה להדיא בד' הרא"ה שם, - ולפ"ז י"ל דמה"ט לא אמרו דאיכא בינייהו שגגת חייבי כריתות, משום דד"ז תליא בפלוגתא דר' יוחנן ור"ל, - וביותר ניחא אי נימא דאביי ורבא דמפרשי לקמן ל"ה לטעמא דר"ל ס"ל כוותי', כאשר כ"נ להדיא בד' התוס' לקמן ל"ה א' (ד"ה רבא אמר) דאביי ורבא גופייהו ס"ל הכא, (וזהו שכתבו דר' יוחנן לית לי' לגז"ש דרשע רשע, ואביי אית לי' לגז"ש זו, וסוגיא דלקמן כרבא ולא כאביי וכו'), ועמש"נ בסימן ב' סק"ד ובהערה שם פלוגתת רבוותא בזה, וע"כ לדידהו ודאי דחייבי כריתות שוגגין פטורין מן התשלומין.

ג] אך בד' הרמב"ן במלחמות לקמן שם מבו' להדיא דגם לדעת רבא דיליף לה מהא דרבי קרא כרת כמיתה, מ"מ חייבי כריתות שוגגין אין פטורין מן התשלומין, וכ"ה מבו' בד' הרא"ה שם לדעתו, ועיי"ש שכתב דהיינו דכ"ה דחייבי מלקיות שוגגין אין פטורין מן התשלומין אף דיש ללמוד חייבי מלקיות מחייבי כריתות בגז"ש דרשע רשע, והרי דלענין זה לא איתקוש, ה"נ חייבי כריתות שוגגין אין פטורין מן התשלומין.

ובדעת התוס' דפליגי ע"ז, פשוט דהוא לטעמייהו לקמן ל"ה א' דס"ל דמ"ד דחייבי מלקיות שוגגין חייבין בתשלומין לא יליף לגז"ש דרשע רשע לענין פטור ממון, והרי דפשיטא להו דאם הוקשו חייבי מלקיות לחייבי מיתות לענין פטור ממון, יש לפטור חייבי מלקיות שוגגין, וכל הא דחייבי מלקיות שוגגין חייבין הוא משום דלא איתקוש, אך חייבי כריתות דהוקשו לחייבי מיתות, פטורין מן התשלומין אף כשהן שוגגין, דומיא דחייבי מיתות.

והרא"ה לקמן ל"ה ב' כתב לפרש טעם אחר בזה, דאף דחייבי מיתות שוגגין חייבין בתשלומין אע"ג דאיתקוש לחייבי מיתות, הוא משום דמלקות מילתא אחריתי היא, אבל כרת אליבא דר"נ בן הקנה כיון דאיתרבי לאו מילתא אחריתי הוא, אלא היא היא, והוא כרת והוא מיתת ב"ד, דלא שני לי' בין מיתת ב"ד של מטה לב"ד של מעלה, דדא ודא אחת היא, וכיון דכן כיון דאיתקוש חייבי מיתות ב"ד למכה בהמה, הו"ל נמי כמאן דאיתקוש חייבי כריתות גופייהו כדאמרן, ודא ודא אחת היא.

**ב**

ד] הקבא דקשייתא בקו' ס"ט הק' לדעת רש"י ודעימי' דחייבי כריתות שוגגין חייבין בתשלומין, א"כ מ"ט אמרו הכא דמתניתין היא לאפוקי מדר' נחוניא בן הקנה, הרי אף לר"נ בן הקנה משכח"ל חיוב קנס באחותו בפחות מבן כ' דאין עונשין אותו בכרת, כמו שאמרו בירושלמי בפ"ב מביכורים ה"א, וכ"כ הרמב"ם בפיהמ"ש בסנהדרין פ"ז מ"ד.

ובפשוטו צ"ל בזה, דהנה הרמב"ן במלחמות לקמן כתב דמה שאמרו דאי ר' נחוניא קשיא אחותו ולא מוקמינן לה בשוגג, הוא משום דתנן בסיפא אע"פ שהן בהכרת אין בהן מיתת בי"ד, ואי בשוגג למה לי למיתני אע"פ, והיינו דהרי בשוגג מודה ר' נחוניא דחייבי כריתות חייבין בתשלומין, ובע"כ דאתיא במזיד לאפוקי מדר' נחוניא, ולפ"ז הרי דמה"ט גם אין להעמיד למתניתין בפחות מבן כ' דאינו חייב כרת ואף לר' נחוניא הוא חייב בתשלומין.

ה] ואמנם בעיקר מה שנקט החלקת יואב דדין פחות מבן כ' שעבר עבירה שאין בה כרת תליא בהפלוגתא בדין חייבי כריתות שוגגין, יש מקום לדון בזה, דהנה יש לדון בגדר פטורא דפחות מבן כ' מכרת, די"ל דהיינו דכיון דאין דעתו דעת שלימה, כדחזינן דלמכור בנכסי אביו עד שיהא בן כ', ע"כ לא חשיב כמזיד גמור לחיוב כרת, ואף דבדיני אדם עונשין ע"ז, מ"מ בדיני שמים אין עונשין ע"ז, ולפ"ז לכאו' דמי לדין חייבי כריתות שוגגין.

אך הנה יש לפרש בזה בע"א, דפחות מבן כ' הוי כקטן לענין כרת, ואינו בר חיוב כרת כלל, ודמי להא דקטן אינו בר חיובא, ובדין קטן מסתברא מילתא דכל שעבר עבירה שיש בה מיתת בי"ד לא חשיב אף כחייבי מיתות שוגגין,[[3]](#footnote-4) אף אי נימא דקטן מוזהר בעיקר האיסור אלא דפטרי' רחמנא מעונשין משום דחס רחמנא עלי', והיינו משום דאינו בר חיובא כלל, - ולא מיבעיא למש"נ בסימן ג' מד' הרשב"א דיסוד פטורא דחייבי מיתות שוגגין הוא משום דעשה מעשה שיכול לבא בו לידי חיוב מיתה, דקטן דלאו בר חיובא הוא אינו יכול לבא בו לידי חיוב מיתה, - אלא אף אי נימא דגדר הדין הוא דכל שעושה מעשה שחייבין עליו מיתה פטור מן הממון, כ"ז הוא בשוגג דבר חיובא הוא וחשיב כמעשה שחייבין עליו מיתה, ומשא"כ בקטן דלאו בר חיובא הוא, לא חשיב כלל כמעשה שחייבין עליו מיתה, - ולפ"ז ה"נ הוא בפחות מבן כ' דאינו בר חיובא בכרת, י"ל דלי"ב אף לפטורא דשוגגין, עכ"פ למש"נ מד' הרשב"א דפטורא דשוגגין הוא משום דהוא מעשה שיכול לבא בו לידי חיוב מיתה.

ו] ומאידך יש מקום לדון להיפך, דאי נימא דפטורא דשוגגין הוא משום דכל שעושה מעשה שחייבין עליו מיתה פטור מן הממון, ונימא דגם במזידין הוי גדר הפטור כן, והא דאינו פטור אלא במזיד הוא משום דבעינן מעשה חמור שחייבין עליו מיתה, ולפ"ז י"ל דבפחות מבן כ' אף דבפועל אין עליו חיוב כרת, מ"מ אי"ז קולא בחומר העבירה, ולא מצינו דבמקום דצריך לעשות פיקו"נ ע"י קטנים, ה"נ אם בידינו לעשות ע"י מי שהוא יותר מבן כ' וע"י מי שהוא פחות מבן כ', דיהא עלינו לעשות ע"י מי שהוא פחות מבן כ' דקייל טפי, אלא דדין הוא בחיוב כרת דהוא רק מבן כ', ולפ"ז י"ל כיון דהו"ל עבירה חמורה בחומר דכרת, יש בזה לדין קלב"מ דחייבי כריתות מזידין.

אך העיקר נראה דעכ"פ במקום דפטרינן רק במזידין הוי גדר הדין דחיוב הכרת פוטר מן התשלומין, וע"כ ודאי דאם פחות מבן כ' אינו מתחייב בחיוב כרת, אינו פטור מן התשלומין.

**ג**

ז] בעיקר מש"כ בפירש"י בפסחים כ"ט א' דחייבי כריתות שוגגין אין פטורין מן התשלומין, כתב הקצוה"ח בסימן כ"ח סק"א לפרש בע"א, דהנה בעיקר מה שאמרו שם דפטור מתשלומי מעילה משום קלב"מ, הק' הצל"ח שם דהרי למש"כ בפירש"י בב"מ צ"א א' דעיקר דינא דקלב"מ הוא דאין כח בבי"ד לענשו שתים אך רמי תשלומין עלי', וא"כ בחיוב מעילה דהוא חיוב לשמים לא שייך כלל פטורא דקלב"מ, - וכתב לישב דכל הא דבקלב"מ חייב לשמים, הוא רק לדידן דחייבי כריתות חייבין בתשלומין, ועיקר דינא דקלב"מ הוא במיתה המסורה לבי"ד, ועיקר דינא דקלב"מ הוא דאין כח בבי"ד לענשו שתים, וכל' רש"י בב"מ שם, אך לדעת ר"נ בן הקנה דאף חייבי כריתות פטורין מן התשלומין, בע"כ דדינא דקלב"מ אינו דאין כח בבי"ד לענשו שתים, אלא דא"א כלל שיתחייב ב' חיובים ואף בדיני שמים, ולדידי' מהני קלב"מ לפטרו אף בדיני שמים, והאחיעזר ח"א סימן כ' סק"ח עמד בזה, דא"כ תיקשי לר"נ בן הקנה הא דאתנן אסרה תורה אפי' בא על אמו,[[4]](#footnote-5) וכתב דבע"כ גם לדידי' דינא דקלב"מ הוא דכל שמתחייב בב' חיובים אין בכח בי"ד לחייבו בחיוב ממון.

ח] אך הקצוה"ח כתב לישב בזה למש"כ בשם המהרש"ל דכל הא דבקלב"מ חייב לצי"ש הוא רק היכא דלא עבדינן החומרא, אך היכא דעבדינן החומרא פטור לגמרי, וע"כ כל שנתחייב כרת במזיד פטור מתשלומי מעילה, - וכתב לפ"ז דזהו מש"כ רש"י דבשוגג חייב, דאי"ז משום דחייבי כריתות שוגגין חייבין בתשלומין, אלא הוא במסוים לענין תשלומי מעילה, דכל דלא עבדינן החומרא לא מיפטר מתשלומי מעילה דהוא חיוב לשמים.

וכבר תמהו ע"ז רבים דזה נסתר ממש"כ בפירש"י שם ל"ב א' ד"ה כר"נ בן הקנה, ז"ל, דאשמועינן דהיכא דשגג בשתיהם חייב וכו', ואי שגג בתרומה והזיד בחמץ אמאי משלם הא איחייב לי' כרת וכו', דאי הזיד בחמץ והא דפטר לי' משום כרת הוא דפטר לי', לשמעינן כולה מתניתין בחמץ חולין של חבירו וניתני שוגג חייב ומזיד פטור משום כרת, עכ"ל, ולהדיא בדבריו דאף בתרומה ובחולין אין כרת פוטר אלא במזיד ולא בשוגג,[[5]](#footnote-6) וצ"ע.

1. ומד' הירושלמי בפירקין ובכ"ד שהבאנו בסימן ג' סק"ה מבו' לכאו' דחייבי כריתות שוגגין פטורין מן התשלומין, שהרי דנו שם דדין חייבי כריתות אם פטורין מן המלקות תליא בפלוגתא דר' יוחנן ור"ל אם חייבי מיתות שוגגין פטורין ממלקות, ולפ"ז הרי דכל הא דחייבי כריתות פטורין מתשלומין, הוא רק משום דחייבי מיתות שוגגין פטורין מתשלומין, ומאן דפליג אתנא דבי חזקי', לא מצי סבר כר"נ בן הקנה דחייבי כריתות פטורין מן התשלומין, וא"כ הדין נותן דאף חייבי כריתות שוגגין פטורין מן התשלומין. [↑](#footnote-ref-2)
2. שו"ר בתוס' הרשב"א בפסחים כ"ט א' שהביא לד' רש"י וכתב ע"ז, ז"ל, והייתי רוצה לומר דכי מקיש תנא דבי חזקי' למכה בהמה ה"מ מכה אדם דמיתת בי"ד אבל כרת לא מקיש הלכך לא פטר כרת מתשלומין אלא במזיד, אבל הניחא למאן דיליף אסון אסון, אבל למאן דגמר לה מדכתיב ושמתי אני את פני באיש ההוא ובמשפחתו והכרתי אותו אמרה תורה כרת שלי כמיתה שלכם מה מיתה שלכם פטור מתשלומין אף כרת שלי פטור מתשלומין, א"כ כל דין שבמיתה נשים בכרת וכ"ה דחייבי מיתות שוגגין פטורין מן התשלומין מתנא דבי חזקי' ה"נ חייבי כריתות, עכ"ל, וזה כד' הפנ"י. [↑](#footnote-ref-3)
3. ונפ"מ בזה למש"כ הרא"ש במכילתין דקטן חייב בתשלומי הלואה, וזה אי נימא כמו שנקט הקצוה"ח דקלב"מ פוטר אף מחיוב תשלומי הלואה, ועמד לפ"ז בהא דשטר שיש בו רבית גובה את הקרן, ומ"ט לא מיפטר משום דאין לוקה ומשלם. [↑](#footnote-ref-4)
4. י"ל בזה לרש"י לטעמי' דהא דחייבי כריתות פטורין מן התשלומין הוא רק במזיד, ולפ"ז י"ל דהא דאתנן אסרה תורה אפי' בא על אמו הוא בשוגג, דבכה"ג ליכא למיפטר אלא משום חיוב מיתת בי"ד, ובזה עיקר דינא דקלב"מ הוא דאין כח ביד בי"ד לענשו ב', והרי בלא"ה כתב הקצוה"ח בשם המהרש"ל דכל מש"כ רש"י דחייב לצי"ש הוא בשוגג, ולפ"ז הא דאתנן אסרה תורה אפי' בא על אמו הוא רק בשוגג. [↑](#footnote-ref-5)
5. והמהרש"א בפסחים כ"ט א' כתב דיש לפרש לד' רש"י שם דבשוגג לא מיפטר מן הקרבן או דהוא כמאן דפליג אתנא דבי חזקי', אך שם ל"ב א' כתב דבד' רש"י שם מבו' דאף דחייבי מיתות שוגגין פטורין מן התשלומין מ"מ חייבי כריתות שוגגין חייבין. [↑](#footnote-ref-6)