הדלקת הנר חdocx
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / אורח חיים / סימן רסא וסימן רסג - הדלקת הנר

**שיעורי הלכה**

### שיעורים על סדר השו"ע

### מפי מו"ר הגאון

### רבי רפאל צבי ובר שליט"א

הלכות הדלקת הנר

##### **או"ח סימן רסג סעי' טו-יז שיעור ח**

**[סעיף טו] מי ששהה להתפלל מנחה בערב שבת עד שקבלו הקהל שבת יתפלל מנחה באותה בית הכנסת אלא ילך חוץ לאותו בית הכנסת ויתפלל תפלה של חול והוא שלא קבל שבת עמהם אבל אם ענה וקבל שבת עמהם אינו יכול להתפלל תפלת חול אלא יתפלל ערבית שתים.**

סעיף זה כבר נתבאר בשיעור הקודם. ויש להוסיף דמבואר בפמ"ג (א"א ס"ק כח) שאם יוצא לעזרת נשים, דינו כחוץ לבית הכנסת ויכול להתפלל תפלה של חול.

## תפלת מנחה בזמן תפלת ערבית

והנה מצינו כאן שיש דין לא להתפלל תפילת חול יחד עם הציבור שמתפללים מנחה, ואמנם לגבי תפילת מנחה ביום חול מבואר במשנ"ב (סימן רלו ס"ק יא) שאין איסור להתפלל מנחה יחד עם הציבור שמתפללים מעריב, וכתב שם במשנ"ב דאדרבה עדיף לעשות כך, אם אחר כך יהיה לו מנין נוסף לערבית, דבכך מרויח שמתפלל תפילת המנחה עם הציבור.

ויש להוסיף בזה דמבואר ברמ"א ביורה דעה (סימן קצו סעיף א) לגבי הפסק טהרה, די"א שאם התפללו הקהל ערבית ועוד היום גדול, אינה יכולה לבדוק או ללבוש לבנים ולהתחיל ולמנות מיום המחרת, מאחר דהקהל כבר עשו אותו לילה, וסיים הרמ"א דנוהגין לכתחילה להיזהר בזה שתעשה הפסק טהרה לפני שהציבור מתפללים מעריב, ומוכח שאף לגבי יום חול שייך דין זה, שכשהציבור מתפללים מעריב מתחיל היום הבא, וא"כ יש להקשות מדוע התירו להתפלל מנחה בחול בזמן שהציבור מתפללים ערבית.

ומצאנו שכבר עמד בזה במגן אברהם לעיל (סימן רלו ס"ק ג) וכתב שגם בחול לא ימתין להתפלל מנחה יחד עם הציבור שמתפללים ערבית הוי כתרתי דסתרי, וציין לדברי השו"ע אצלינו דצריך להתפלל מעריב חוץ לבית הכנסת. אכן עדיין צריך ליישב לפי מש"כ המשנ"ב שם (ס"ק יא) שהכריע דלא כדברי המגן אברהם שחלוק יום חול מערב שבת וכנ"ל וצ"ב מאי שנא.

ובאגרות משה (חלק ג סימן לז) כתב ליישב דרק בתפילת מנחה של ערב שבת צריך לצאת מהבית כנסת כיון שתפילת חול לא שייכת בשבת דנוסח הברכה שונה, אך תפילת מנחה שווה לתפילת מעריב אלא רק זמניהם שונים וא"כ אין בזה תרתי דסתרי, ועיי"ש מה שביאר דברי המג"א.

## תפלת תשלומין לפני תפלת שבת

כתב המשנ"ב (ס"ק סא) דמש"כ השו"ע שאם קיבל שבת קודם שהתפלל מנחה דמתפלל מעריב שתים היינו שמתפלל קודם מעריב ואח"כ את תפילת התשלומין, ואם היפך בדיעבד יצא. וציין לדברי הפרי מגדים בסימן קח (משבצו"ז ס"ק ח). והנה שם בדברי הפמ"ג מבואר דנסתפק שמא לכתחילה צריכה להתפלל קודם תפילה של תשלומין ורק אחר כך להתפלל מעריב של שבת, משום דכיון שזה עדיין יום י"ל דאין זה תפילת תשלומין.

ובביאור דבריו הנה מצינו בסימן קח (סעיף א) דבמקום שצריך להתפלל תפלת תשלומין צריך להתפלל קודם את התפילה המחוייבת ואח"כ להתפלל את תפלת התשלומין, ואם היפך והתפלל קודם תפלת תשלומין, דהיינו שהיה בדעתו להתפלל תפלת תשלומין או שגילה דעתו להדיא שדעתו להתפלל תפלת התשלומין תחילה (ע"ש במשנ"ב ס"ק ז), לא יצא ידי תפלה של תשלומין. וכאן היקל המשנ"ב שאפילו אם התפלל את התפלה הראשונה וכיון שהיא תהיה לשם תשלומין בדיעבד יצא ידי חובתו.

ועוד מצינו במשנ"ב לעיל (סימן קח ס"ק כה) דאף שפסק השו"ע שם (סעיף ט) שאם לא התפלל מנחה בערב שבת מתפלל ערבית של שבת שתיים, מ"מ בדיעבד אם התפלל תפילה של חול להשלמה יצא ידי חובתו. ולפי"ז יוצא שאם מתפלל של חול תחילה לשם תשלומין, מהני בדיעבד, דתפלה של חול מועילה בדיעבד, וגם תפלה של תשלומין בערב שבת שמתפלל קודם לתפלת החובה מועילה בדיעבד, וכ"ש הכא שהוא מבעוד יום.

ולפי זה נראה דאשה שהדליקה נרות ולא התנתה שאינה מקבלת שבת בהדלקתה ולאחר מכן טעתה והתפללה תפלת מנחה של חול, דלפי דברינו יוצא שבדיעבד מועילה תפלתה ואינה צריכה לחזור ולהתפלל ערבית שתיים.

**[סעיף טז] אם בא לבהכ"נ סמוך לקבלת הצבור שבת מתחיל להתפלל מנחה ואף על פי שבעודו מתפלל יקבלו הצבור שבת אין בכך כלום הואיל והתחיל בהיתר.**

## לסיים מנחה אחר שקיבלו הציבור שבת

וכתב המשנ"ב (ס"ק סג) דאף על פי שהיה יודע שלא יוכל אפילו חצי התפילה קודם 'ברכו', מכל מקום מקרי התחיל בהיתר. והנה אף דמצינו שאם התחיל תפלת מנחה, ובאמצע תפילתו שקעה החמה, מבואר במשנ"ב לעיל (סימן רלג ס"ק יד) דלכתחילה צריך שיגמור תפילתו בעוד שלא נתכסה השמש מעינינו, והוסיף דבדיעבד יוכל לסמוך על דעת המקלים להתפלל אחר שקיעה, עד רבע שעה קודם צאת הכוכבים. אך דעת החזו"א (סוף ספר אמרי יושר אות צד) שאפילו בדיעבד יש להחמיר שלא להתפלל אחר השקיעה, ואם התחיל להתפלל ושקעה החמה צריך להפסיק תפילתו. אלא דמ"מ הכא אף שקיבלו הקהל שבת שרי להמשיך בתפילתו, כיון שאיסור זה להתפלל תפילה של חול אצל המתפללים תפילה של שבת הוא רק חומרא בעלמא.

**[סעיף יז] י"א שמי שקבל עליו שבת קודם שחשכה מותר לומר לישראל חבירו לעשות לו מלאכה.**

## אין איסור אמירה כשלחבירו מותר

ומקור דברי השו"ע הוא מדברי הרשב"א בשבת (קנא, א) דנתבאר שם בגמרא שמותר לאדם לומר לחבירו שמור לי פירות שבתחומך ואני אשמור פירות שבתחומי, וביאר הרשב"א שם דאין בזה איסור דכיון שהוא מותר לישראל חבירו לשמרן אין באמירתו כלום, וכתב שם דלפי זה נראה דישראל שקיבל עליו שבת קודם שחשיכה מותר לו לומר לישראל חבירו לעשות לו מלאכה פלונית הואיל והיא נעשית בהיתר לעושה אותה.

אכן הר"ן (סד, ב מדפי הרי"ף) תמה על דברי הרשב"א דשאני התם שאם יש שם בורגנין הוא עצמו שומר, וא"כ אינו אומר לחבירו לעשות מעשה שבת, משא"כ בערב שבת שלאחר שהוא נאסר במלאכה הוי בשבילו כמעשה שבת. ובבית יוסף כאן תמה על דברי הר"ן דשפיר דמי לבורגנין, דכמו שבבורגנין שרי משום שהיה יכול לעשות בורגנין, הכא נמי יכול שלא לקבל שבת. ובב"ח שם פירש את דברי הר"ן דטעם ההיתר בבורגנין הוא משום שאפשר שהגוי יעשה בעצמו בורגנין בשבת ואז יוכל ללכת לשם, אך אחר שקיבל שבת לעולם לא יוכל להתיר את קבלתו. ומבואר דנחלקו הראשונים האם מותר לומר לחבירו לעשות מלאכה במקום שלחבירו מותר לעשות את אותה מלאכה. וכן הוא לשון המשנ"ב כאן (ס"ק סד) שביאר את דברי השו"ע שהתיר לומר לישראל חבירו לעשות מלאכה בשבילו דכיון שלחבירו מותר אין בזה איסור אמירה.

## לא קיבל עליו שבת לענין אחרים

והנה הט"ז (ס"ק ג) הביא מהלבוש שביאר את דברי הרשב"א באופן אחר דהטעם שמותר לומר לישראל חבירו לעשות לו מלאכה אחר שקיבל עליו שבת, הוא משום דכל מה שקיבל עליו הוא כנדר, ואמרינן שקיבל שבת רק לגבי עצמו אך לגבי אמירה לאחרים לא קיבל. וע"ש שכתב דלפי זה ההיתר הוא רק בערב שבת, אך במוצאי שבת אסור לומר לישראל חבירו שיעשה מלאכה בשבילו כיון שא"א לחלק בין איסור מלאכה לאיסור אמירה.

והנה מבואר בדבריו חידוש גדול דקבלת שבת היא כמו נדר, ואפשר לחלק בקבלה ולומר שקיבל איסור אחד ולא לגבי איסור אחר, וא"כ ה"ה שיוכל לחלק בקבלת המלאכות, כגון שמקבל על עצמו איסור בורר ולא מבשל וכדומה. ובאמת מצינו כן גם לגבי קבלת צום תשעה באב דמבואר במשנ"ב לקמן (סימן תקנג ס"ק ב) דלדעת הב"ח והגר"א אם מקבל עליו התענית בלב, הוי קבלה ואסור באכילה ושתיה, אך כתב המשנ"ב שם דמ"מ מותר בנעילת הסנדל, וביאר השעה"צ (שם ס"ק ג) דכיון שהוא עדיין לא חלץ מנעליו הוי ליה כאילו התנה שאת האיסור הזה אינו מקבל על עצמו. ומבואר כנ"ל דאפשר שיקבל עליו את התענית לעניין אכילה ושתיה אף שאינו מקבל את שאר האיסורים. וכן משמע גם כן לעניין קבלת תוספת יום הכיפורים שהביא המשנ"ב לקמן (סימן תרח ס"ק יב) דהמנהג שאחר שסיים את הסעודה מפסקת מסתמא מקבל עליו את הצום, אא"כ מתנה שאינו מקבל עליו את הצום, ומשמע שם שלא נאסר במלאכה ונעילת הסנדל, ומוכח כנ"ל שאפשר לקבל את קדושת יוהכ"פ לגבי חלק מהקדושות שלו.

## יכול לישאל על הקבלה

ובט"ז (שם וע"ש בט"ז דלפי גירסתו בדברי הלבוש נראה שאין חידוש בדברי הלבוש, אך לפנינו בלבוש מבואר כן) הביא מגליון הלבוש שכתב פירוש אחר דהטעם שמותר לישראל לומר לחבירו שיעשה מלאכה אחר החשיכה הוא משום שיכול להישאל על הקבלת שבת שלו וממילא דמי ממש לאומר לחבירו שישמור פירות שבתחומו דשרי משום שיכול לעשות בורגנין, וה"נ שרי דיכול לישאל על הקבלה.

והנה הרעק"א לעיל (סימן רסא סעיף ב) הביא את דברי הלבוש הנ"ל דיכול לישאל על מה שקיבל שבת, והביא שהאליה רבה (ס"ק לח) חלק על דבריו. וברעק"א שם ציין למש"כ על דברי המג"א (סימן רנג ס"ק כו) דשם מבואר שאם קיבל עליו שבת ב'ברכו' אינו אסור אלא מדרבנן, והקשה הרעק"א שם שהרי תוספת שבת דאורייתא, וביאר הרעק"א דאם מקדים לקבל שבת קודם הזמן המחוייב הרי הקבלת שבת אינה אלא נדר, ורק הקבלת שבת המחוייבת הוי דאורייתא. ונראה כוונתו דכיון שע"י הקבלה לא חל שבת אלא מדרבנן, יכול לישאל על קבלה זו.

והנה מצינו בפרי מגדים לעיל (סימן רסא א"א ס"ק ח-ט) שאם קיבל שבת בתוך זמן של כדי הילוך ד' מילין קודם הלילה, חל עליו איסור שבת מדאורייתא, ואם קיבל שבת קודם לכן הוא דרבנן. ולפי"ז יוצא שאי אפשר לישאל אלא אם קיבל שבת קודם שיעבור הזמן של הילוך ד' מילין, אך לאחר זמן זה הרי הוא אסור מדאורייתא ואינו יכול להישאל על כך.

## להלכה אם אפשר לישאל

ובעיקר דברי הלבוש שאם קיבל עליו שבת יכול להישאל על קבלתו, נראה מסתימת הפוסקים דלא ס"ל כן, וכן משמע להדיא ממש"כ השו"ע לעיל (סעיף טו) שאם קיבל שבת עם הציבור יתפלל ערבית שתים, ואם היה יכול לישאל על קבלתו מדוע לא אמרינן ליה שישאל על קבלתו ויוכל להתפלל מנחה בזמנה [ואין לומר דהטעם שסתמו בזה משום דאסור להתיר את הנדר בשבת, דהא שרי להתיר נדרים לצורך מצוה כמבואר במשנ"ב לקמן (סימן שמא סעיף א)] וצ"ע מה שהקילו כמה פוסקים (עיין שבות יצחק סימן יז בשם הגריש"א) שאם קיבל שבת ושכח להתפלל מנחה שיכול להישאל על קבלתו ולהתפלל מנחה בזמנה.

ובאמת כל זה נפקא מינה רק בקבלת שבת של ציבר דבזה אינו יכול להתפלל מנחה, ויש לדון אם יכול להישאל על קבלתו, אך אם קיבל קבלת שבת ביחיד אינו צריך לישאל, דבלאו הכי יכול להתפלל מנחה.

## אמירה לישראל אחר ביום טוב שני וביוה"כ שני

והנה לקמן בהלכות יום הכיפורים (סימן תרכד סעיף ד) כתב הרמ"א שיש מחמירים על עצמם ונוהגים לעשות שני ימים יום הכיפורים, ובמשנ"ב (שם ס"ק טז) כתב שאסור להן ליהנות ממלאכה שעשה ישראל אחר בעבורם, ואע"ג דהכא לגבי ערב שבת מצינו שמותר לומר לישראל אחר כיון שאינו אסור במלאכה, משום דשאני התם דאותם המחמירים שיום כיפור השני אסור בעשיית מלאכה הרי זה אסור גם לישראל האחר, משא"כ כשהיחיד קיבל שבת דמותר לחבירו לעשות מלאכה .

ויש לדון אם מותר לבן חו"ל לומר לבן ארץ ישראל ביו"ט שני לעשות עבורו מלאכה דלכאורה בזה יהיה מותר דדמי למי שקיבל עליו שבת דשרי כיון שלישראל האחר מותר לעשות מלאכה באותו הזמן, אכן יש לצדד שיהיה אסור, דלא גרע מדין אמירה לעכו"ם שאסור לומר לגוי לעשות מלאכה אף שאין עליו איסור מלאכה באותו הזמן.

# **הדינים העולים:**

1. מותר להתפלל מנחה של חול אפילו אם התפללו הציבור תפלת ערבית, אמנם לגבי הפס"ט לכתחילה צריך לעשות קודם שיתפללו הציבור ערבית.
2. אשה שהתפללה בדיעבד מנחה של חול אחר הדלקת נרות, אינה צריכה לחזור ולהתפלל.
3. אף שהמתפלל מנחה בחול חייב לסיים קודם שקיעה, מ"מ אם רק קיבלו את השבת יכול להשלים תפילתו אפילו בתוך ביהכנ"ס שמתפללים בו ערבית.
4. אם כבר קיבל שבת מותר לו לומר לישראל חבירו לעשות מלאכה בשבילו.
5. מצינו ג' דעות בטעם ההיתר הנ"ל, לדעת המשנ"ב לא אסרו לומר לאחר שאצלו זה מותר, לדעה א' בלבוש לא קיבל עליו שבת לגבי אחרים, ולדעת הלבוש בגליון כיון שיכול להישאל על קבלתו.
6. למעשה אין להקל להישאל על קבלה.
7. המחמירים לעשות שני יו"כ אסורים ליהנות ביום השני ממלאכה שעשה עבורם ישראל אחר.
8. ביו"ט שני אסור לבן חו"ל לומר לבן אר"י שיעשה עבורו מלאכה.