23. בגדר מלאכת צידה
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / מלאכות שהיה והטמנה / הרב מאיר קאופמן / שיעורים

**טבת ע"ג**

**בענין צידה**

א]כתב הרמב"ם פ"י דהצד נחש שלא יזיקנו פטור והקשו עליו דהרי בגמ' ק"ח: מבואר דזה תלוי בר"י ור"ש של שמאצל"ג דהינו שלר"ש פטור כיון שאין לו צורך בבעל חי וכיון שהרמב"ם פסק דמשאצל"ג חייב עליה ממילא צריך להיות חייב כה"ג ועיין חידושי הגר"ח הלוי שכתב שהגמ' הולכת למ"ד שדבר שאינו מתכוין חייב ולכן אין לפטור אלא מצד משאצל"ג אבל להלכה שקי"ל דדבר שאין מתכוין אסור א"כ יש כאן עוד טעם לפטור דזה דבר שאין מתכוין ואפילו שזה פס"ר אבל הרי דעת הערוך דפסיק רישא דלא ניחא ליה חייב עכ"ד והקשה עליו החזו"א בגליונות ובסימן נ' סק"ג בסופו שלכאורא כאן לא הוי אינו מתכוין דהרי יסוד מלאכת צידה זה שלילת החירות מהבעל חי וכאן הרי מתכוין לקחת את חירותו מהבעל חי כדי שלא יזיקנו ורק אפשר לדון מצד משאצל"ג [וכן האריך להקשות בקה"י סימן ב']

והנה יש לחקור בגדר מלאכת צד דיש לבאר כנ"ל מהחזו"א שיסודו שלילת החירות מהבעל חי דהינו עשיתו שהוא לא ברשות עצמו אמנם יתכן לבאר שיסוד המלאכה זה הבאתו תחת שליטת האדם דהינו דבמה שלקחם ויש לו אותם חשיב מלאכת צידה ובפשוטו נחלקו בנ"ל דהחזו"א נקט שזה שלילת חירות הבעל חי וממילא חשיב מתכוין אמנם הגר"ח נקט שיסוד המלאכה זה הבאתו לתחת שליטתי וממילא כיון שאין לו בזה ענין אלא רק שלילת חירות הבעל חי רק שממילא זה תחת שליטתו כה"ג הוי דבר שאינו מתכוין [וכמו דמבואר בגמ' דקוצץ בהרת הוי דבר שאינו מתכוין וכן דמבואר בגמ' דמפשיט העור לצורך הבשר הוי דבר שאין מתכוין והיסוד בזה שאם לא מכוין אלא למעשה המלאכה ולא ליצירת המלאכה שהיא החפצא של האיסור חשיב אינו מתכוין] אמנם יש שרצו לומר שכוונת הגר"ח שהרי אם יעשה מחיצה לאורך העולם ג"כ יספיק לו וכאן עושה מחיצה לארבע צדדים כדי שלא יזיק בשום מקום וממילא הוא משולל חירות אבל אין לו ענין כלל במציאות זו אמנם כל זה נכון בכופה עליו כלי אבל לא בתופסו בידו [אמנם גם לדעת הגר"ח יתכן שכל זה לענין הדאוריתא אמנם לענין הדרבנן יתכן שזה וודאי גם מעשה שלילת החירות הוא בכלל מלאכת צידה וכמשמעות הרמב"ם שלא התיר אלא לצורך מניעת נזק ועיין בזה לקמן]

[ועיין חידושי הגרש"ש כתובות סימן ד' שחידש שצידה האיסור זה המעשה ולא התוצאה ולפ"ז וודאי דחשיב מתכוין ועיין בענין סגירת תיבה מה שהבאינו בזה]

והנה מבואר בגמ' שהשיעור של דבר שיחשב ניצוד זה שמטי בחד שחיה ושלא צריכים לומר הבא מצודה ונצודנו ומבואר עוד שצידה ממצב זה לא חשיב צידה ולכאורא יסוד הסברא בזה שכה"ג חשיב שזה תחת שליטת האדם משא"כ אם צריך עוד פעולה לתופסו אינו עדין תחת שליטת האדם דאם המלאכה שלילת חירותו א"כ מה זה קשור למה שאדם יכול לשלוט עליו ובפרט הגמ' דאית ליה עוקצי ואפש"ל בשני אופנים או שזה שיעור דמה נחשב שהוא במצב שהוא לא ברשות עצמו כל שהוא במצב שביחס לבני אדם הוא נשלט [ויתכן שגם אם בפועל אין כאן אדם או שלא יכול להיות כאן אדם אבל חשיב שהבעל חי מצד מצבו אין הוא משוחרר ועיין לקמן מבעל התרומות] או אפש"ל שאפילו אם המעשה צידה הוא שלילת החירות אבל אין לזה חשיבות יצירה אלא א"כ זה מעמיד הבעל חי לרשותי דכיון דאין כאן שינוי בעצם החפצא של הבעל חי אין לזה חשיבות ימירה אלא א"כ נעשה כאן מצב של תועלת לאדם ויתכן יותר דהתורה אסרה מעשה צידה שמכוחו הבעל חי נעמד לרשות האדם [וכעין מוחק על מנת לכתוב אם נימא שזה רק תנאי ]

ובזה א"ש מה דמבואר בגמ' דדבר שאין במינו ניצוד אין חיוב וצ"ע דבעלמא לא מצאנו כזה דבר וביאר האבני נזר שכיון שאין כאן שינוי בעצם החפצא אין חשיבות למלאכה אלא אם זה דבר שאנשים מחשיבים יצירה זו ומבואר שזה וודאי שאין חשיבות ליצירה זו אלא א"כ אדם מקבל מזה תועלת שזה תחת ידו ובזה א"ש שדבר שרגילים לצוד שלא יזיק לא חשיב יש במינו ניצוד דדבר זה אפילו אם צידה זה שלילת החירות

והנה כתב בספר התרומות שאסור לסגור קופסא אם זבובים והטור ס"ג חלק כיון שהרי כשיפתח הם יברחו וא"כ לא חשיב שהם תחת ידו ומבואר דעת הטור שאפילו שזה שיעור שאם היה בפנים היה מטי בחד שחיה בכל אופן אין כאן צידה וביאר החזו"א דלא חשיב שזה תחת שליטת האדם ובפשוטו מבואר מכאן דיסוד מלאכת צידה מה שזה תחת יד האדם אמנם לנ"ל שגם לחזו"א הרי יש תנאי שזה יעמד לרשות האדם א"כ יתכן שמצד זה יש כאן חיסרון וכן אם נימא שהשיעור של השלילת חירות זהמה שהוא תחת שליטת אדם יתכן שצריך שבפועל זה יהיה ולא רק שיוער בעלמא אמנם דעת ספר התרומות דחשיב צידה ובפשוטו לדבריו מבואר שהדין מטי בחד שחיה זה רק שיעור בחפצא של הבעל חי שיחשב ניצוד ולכן לא איכפת לן שבפועל אין לו את הבעל חי אמנם היה מקום לדון שזה מדרבנן וזה הגדר של לא מטי בחד שחיה אמנם האחרונים שם נקטו שכל האיסור זה בשיעור של מטי בחד שחיה ומבואר שיש כאן שיעור צידה מדאורייתא דאל"כ הוי תרי דרבנן ובהכרח כנ"ל ועיין בענין סגירת תיבה אם זבובים שהארכנו בזה עוד

והנה עיין בה"ל שדן ברדף אחר בעל חי עד שנתעייף שיכול לתופסו האם כה"ג חייב משום צד ודן לפטור רק מצד דדרך צידה לקחתו לאחר שהבעל חי התעיף והנה לכאורא עד כמה שיסוד המלאכה זה הכנסתו תחת שליטת האדם א"כ כאן הוא לא תחת שליטת האדם דנכון שהוא יכול לתופסו אבל למעשה הוא עדין לא תפסו אמנם אם זה שלילת החירות יתכן שגם כה"ג כיון שעד עכשיו היה במצב שהיה צריך מעשה צידה לתופסו ועכשיו לא צריך מעשה צידה ממילא זה עצמו בכלל מלאכת צידה דהבעל חי מצד עצמו הוא לא ברשות עצמו אמנם יתכן שכיון שהאדם עשה המעשה שהבעל חי יהיה מצב נשלט בזה עצמו חשיב שהעמידו לרשותו דהרי גם אם הכניסו לתוך מקום לא צריך שזה יהיה שלו וכן מסתבר [אלא ששם זה עדיף כי הוא נשלט על ידי דבר חיצוני משא"כ כאן זה לא דבר חיצוני אלא זה מצבו בעצמו] והנה מבואר סימן שכ"ח סמ"ה לגבי צידת נחשים דרך לחש שאין בזה איסור וביאר המ"ב כי זה דרך לחש ומבואר שללא זה יש איסור אפילו שאין כאן צידה כלל אמנם יתכן שזה רק נידון לאסור מדרבנן ועיין ראבי"ה ס' קצ"ד שכתב שאם חבל בבעל חי עד שהרגו חשיב גם צידה

והנה בעיקר דברי הגר"ח דהוי דבר שאינו מתכוין רק שזה פס"ר יש לדון מהרמב"ם שכתב שעל מנת לשחק חייב כי חייבים משאצל"ג וביאר החזו"א סק"ד שהכונה שנהנה לתופסם ומיד לשחררם דאם תופסם שיהיו לו למשחק וודאי הוי צריכה לגופה והנה יש בזה שני אופנים אופן א' דהמשחק הוא התחכום שיודע לתפוס חיות ובזה אין לו ענין כלל בשליטה על הבעל חי ולכאורא זה ממש כאופן הגר"ח שתופסם כדי שלא יזיקו לו ואופן ב' שהמשחק מה שמצליח להשתלט על הבעל חי ובזה חשיב מתכוין אמנם לכאורא יש מקום לדון שזה לא משאצל"ג דהרי כאן רוצה ביצירה שהוא שולט עליו אלא שזה לזמן קצר וצ"ע

והנה עיין שער הציון שכ"ח סקי"ז שהביא מחלוקת במעלה תינוק מהמים האם מותר לו לכוין גם לתפוס דגים והנה אפילו שזה משאצל"ג אם יזרוק הדגים בחזרה אבל יתכן שכיון שיש כאן תמיד המלאכה בעצם וזה רק לעשות פטור אין חיוב כזה אמנם לגר"ח שחשיב אינו מתכוין ואין כאן מלאכה כלל לכאורא מסתבר שהיה צריך לא להתכוין להשתמש בו וצ"ע אמנם באמת דעת הרמב"ם שם מבואר לאיסור וגם בדעת הר"ן שהתיר מבואר שזה היתר דרבנן ע"ש אמנם בפשוטו זה מצד שמעיקר דין דאוריתא אין סיבה לאסור ויתכן דזה סברות בהיתר פיקו"נ ע"ש

והנה רש"י במתניתין ביאר שההבדל בין בית למגדל האם יש חלונות או לא והקשה הב"ח דהרי הגמ' אומרת שמדובר בצפור דרור וביאר רש"י שהוא נשמט מזוית לזוית ומשמע שהחיסרון לא מצד שיש חלון וע"ש שביאר שזה תלוי בר"י ורבנן דלר"י באמת ההבדל האם יש חלונות או לא ואין ההבדל בין דרור ללא דרור ורק לרבנן ההבדל כמבואר בגמ' וצ"ב מהיכי תיתי להמציא עוד מחלוקת ר"י ורבנן ובפשוטו רגילים לבאר שהוקשה לרש"י למה לביבר לר"י אין זה צידה הרי לא צריך עוד מעשה צידה ובהכרח מזה שלר"י יסוד צידה זה שהבעל חי מחוסר חירות וזה לא נקבע בזה שהאדם יכול לתופסו אלא בגודל הביבר ולכן גם לגבי ציפור אין סיבה שיצטרכו מגדל אלא כי יכול לברוח ורק בתור חוסר חירות חלון שיש צד שתראה את זה וכן ביבר יתכן שיצליח לקפוץ החוצה חשיב שהיא עדין משוחררת אבל בתור שתחת שליטת ידי אדם זה לא חיסרון אמנם כאן הדבר מאוד מחודש שהגדר של מחוסר חירות זה לא כנ"ל במה שהיא תחת שליטת אדם אלא זה דבר בעצם וכנ"ל מהבעל התרומות וצ"ע

והנה מבואר בגמ' שאם הבעלי חי ניצוד במצב של מטי ליה בחד שחיה אין איסור לצודו לגמרי דחשיב ניצוד ועומד ויש לעיין האם זה רק סברא מתי שמצבו זה של מטי בחד שחיה זה רק במקום שהוא ניצוד במקום מסוים דהינו שהוא תחת שליטת יד אדם אבל אם הוא משוחרר שיכול להגיע למרחקים אפילו שאם אדם רוצה לצודו יכול, כה"ג וודאי שצידתו אסורה וזה שייך בין אם המלאכה מצד ההכנסה לרשות האדם דכה"ג דאין הוא ברשותו יש כאן צידה וכן אם זה מצד נטילת חירותו הרי עד עכשיו הוא יכל להגיע לכל מקום ועכשיו הוא מוגבל אמנם יתכן שכל שאדם יכול לתופסו ללא הפרעה מצד הבעל חי אין חשיבות למה שהכניסו לרשותו ואין לזה שם מלאכה כלל דגם אם המלאכה זה ההכנסה לרשותו אבל יש לדבר זה חשיבות במין שצריך מעשה צידה לתופסו ולא בדבר שהוא ניצוד ועומד והנה יש מקום לדון שגם אם כה"ג חשיב צידה אבל לא בכל מקום ורק במקום שצריך איזה מאמץ לתופסו ולא במקום שאין שום התנגדות מצד הבעל חי שבזה וודאי שאין זה מעשה צידה כלל והנה זה וודאי שבסוגר דלת הוי צידה אפילו שאין כאן מעשה צידה אמנם שם כיון שהבעל חי הוא במצב שמצד עצמו צריך מעשה צידה ממילא מה שתופסו הוי צידה אבל במקום שאין צריך מעשה צידה כלל אין בזה מלאכה

והנה מבואר בגמ' דצד צבי חיגר וזקן פטור ובפשוטו מבואר שכיון שהוא ניצוד ועומד אפילו שהוא בן חורין גמור אין בזה צידה אמנם לנ"ל יתכן שפה מדובר שהוא דרגא שאינו מתנגד כלל ואין השיעור במטי ליה בחד שחיה וכה"ג אין לזה חשיבות צידה כלל והחיסרון דאין זה מעשה צידה אבל באמת גם במקום שאתי לריבויי אבל זה בדרגא עדין של מטא ליה בחד שחיה עדיין יהיה בזה צידה אמנם מבואר בגמ' ביצה י"א דמותר בשבת לקחת גוזלות קטנות שמפריחות והקשו הראשונים למה אין בזה צידה וכתב הרשב"א הובא במ"ב סימן תצ"ז סקכ"ט שאם זה מצב שמטי ליה בחד שחיה אין בזה צידה ובפשוטו מבואר שכל שזה מצב של מטי וכו' אין לזה חשיבות צידה אפילו אם הוא משוחרר כיון שהוא במצב שנשלט כל הזמן דאם החיסרון מצד המעשה צידה א,כ מנ"ל לרשב,א שהשיעור הוא במטי ליה בחד שחיה הרי שם זה סברא להגדיר שהבעל חי ניצוד[אמנם יש לדחוק שס,ל שהרי השיעור של מטי ליה בחד שחיה שהוא לא מחוסר מעשה צידה א"כ חזינן שכל שזה דרגא פחות אין לזה שם מעשה צידה ובאמת זה כל החיסרון ולא שאין כאן את תכונת צידה ויתכן נפק"מ בחשב שזה מטי ליה בחד שחיה ונתברר לא כך האם חשיב אינו מתכוין לגר"ח ודו"ק] אמנם עדין יתכן שרק כאן שזה מצב קבוע אבל בחולה מצד ההבאה לרשותי לא חסר ושם רק חסר מצד המעשה צידה וכדלקמן

והנה מבואר בגמ' לגבי חולה שיש הבדל בין מחמת אובצנא או מחמת אישתא ונחלקו רש"י והר"ח בביאור המציאות מתי הוא בגדר מחוסר צידה ועיין ערוך שהביא את שני הביאורים וביאר שהנידון מתי הוא יותר מצב שלא יכול לברוח והנה לכאורא דברי הגמ' פשוטים שאם הוא יכול לברוח א"כ יש כאן מלאכה ואם לא אין כאן מלאכה וביותר דבמ"ב נראה שיש כאן מחלוקת על אופן מסוים האם חשיב צידה או לא והרי ממ"נ או שזה מחוסר צידה או שלא ולכאורא יש מקום לדון שמדובר שוודאי שלא צריך מעשה צידה גמור לתופסו כמו הבא מצודה ונצודנו אלא שכיון שאין הוא תחת שליטת אדם כלל זה סיבה לצידה אמנם אם הוא במצב שאין מצדו שום התנגדות זה לא סיבה לצידה כלל וכן לגבי זקן וחיגר שהגמ' מחלקת עבידי לריבויי הכונה דרגא שזה סיבה להחשב צידה אבל לא צריך מצב של לא מטי ליה בחד שחיה אמנם עיין ב"ח וט"ז שביארו שהרמב"ם והרי"ף לא העתיקו חילוקי סוגין וביארו שזה כלול בכלל אם מטי ליה בחד שחיה או לא ומבואר שגם מתי שהוא משוחרר זה אותו שיעור ויש מקום לדון דזקן וחיגר שזה מצב קבוע אין כאן נטילת החירות כלל אבל חולה שעומד להתרפאות כה"ג יש כאן שלילת החירות וכן יש כאן חשיבות של הכנסה לרשותו ורק מתי שלא זז כלל אין כאן מעשה צידה כלל

והנה עיין רש"י במשנה שביאר שיש צידה בתולעים וכן נקט שחומט זה שבלול ויש בזה צידה ועיין תורי"ד שהקשה הרי הוא הולך לאט ובפשוטו משמע ששיטת רש"י שכיון שאין הוא תחת יד אדם כלל לא איכפת לן שהוא הולך לאט וכן כתב שיש צידה בתולעת וכן עיין תוס' לעיל שדנו שפרעוש זה כינים שלנו ומבואר בגמ' שיש בזה צידה וצ"ע מה זה שונה מזקן או חיגר ויש שביארו שכיון שתולעת וכדו' נחבאת ממילא יש חשיבות לצידתה אמנם כל זה שייך אם החיסרון ביצירה אבל אם החיסרון מצד מעשה צידה לכאורא זה לא שייך ויש שדנו שחשיבות היצירה כל אחד זה לפי טיבעו וחיה שרגילותה שמשוחרת לגמרי אין חשיבות צידה אלא ממצב משוחרר לגמרי ומצב נשלט ודבר שטבעו שמהלך לאט מציאות צידתו זה אחרת וכעין שמצאנו בתוס' חילוק בין עופות לחיות עוד שמעתי לחלק דמצאנו לגבי בישול דאין בישול אחר בישול אפילו דדבר שנאכל חי התיקון הזה חשיב תיקון דהינו שדבר שתיקון זה נעשה התוספת אין לה חשיבות ויתכן שגם כאן בעל חי שמטבעו משוחרר ועכשיו נעשה דבר שהוא לא משוחרר כגון שהוא חולה או חיגר א"כ תוספת הצידה זה לא צידה אבל דבר שמטבעו הוא כך כל תפיסה שבו הוא מעשה צידה

אמנם עיין רמב"ם שכתב שצבי קטן פטור וביאר המאירי כי הוא הולך לאט וכן עיין רשב"א י"א. לענין גוזלות מפריחים שכל שמטי ליה בחד שחיה אין כאן צידה ומפורש שגם שהם משוחררים לגמרי השיעור הוא מטי ליה בחד שחיה ואפילו שזה טיבעם אם לא שנחלק בין חיה קטנה שבגדלותה היא משוחררת לגמרי לבעל חי שכך טבעו לעולם וצ"ע בזה

והנה מבואר ברמב"ם שצבי קטן יש איסור דרבנן אפילו שמטי ליה בחד שחיה והנה עיין גר"ז דהבאי דנחלקו אחרונים האם מותר לצוד ממצב של מטי בחד שחיה וכונתו דהמהרש"ל תשובה י' התיר והמשאת בנימין סימן ח' בסופו אסור והגר"ז סימן תצ"ז הכריע לאיסור ולכאורא אם אין איסור צידה מה זה שונה מצבי קטן ועיין תהלה לדוד שהקשה כן ולנ"ל יש מקום לומר שכאן הרי יש כאן הכנסה לרשותו רק שזה לא סיבה לחייב כי חסר במעשה צידה או שזה עצמו שתמיד הוא נשלט אין לזה חשיבות צידה אבל מדרבנן סיבת האיסור כי יש כאן הכנסה לרשותו משא"כ שם שזה כבר תחת שליטתו לא שייך דבר זה ולכן אין איסור והנה המשאת בנימין סימן ח' בסופו נקט שיש איסור דרבנן וכן הכריע הגר"ז סימן תצ"ז וצ"ע מה זה שונה מהמבואר בסעיף י"ב דבאין לכלובן בערב ונמצאים בביבר קטן מותר לצודו וכמו שהאריך הביאור הלכה שם ויתכן דבביבר קטן יסוד האיסור מצד שיש כאן הכנסה לרשותו גמורה וממילא כאן שבאין לכלובן לערב חשיב שזה ברשותו לגמרי וכל האיסור מדרבנן מצד השלילת חירות וכאן שהוא כבר בביבר קטן אין איסור זה

עוד מבואר באגודה הובא במג"א שבאין לכלובן בערב מותר להכניסם לביבר גדול וצ"ע מנ"ל להתיר בתרי דרבנן ויש מקום לומר שאין חשיבות לתחילת הצידה הזו כיון שבין כה הוא במצב ניצוד ויש מקום לומר שכאן מצד השליטה הוא נחשב תחת ידו ורק יש כאן מעשה צידה שזה שלילת חירותו וכיון שזה ביבר גדול אין כאן עכשיו שלילת החירות ודו"ק