כלים פכ_ט מ_ח
קטגוריות: ש_ס / נא כלים / כלים עניינים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / כלים ב_ב

**כלים פכ"ט מ"ח**

א] **יתר מכאן אם רצה לקיים טמא,** בד' הרע"ב נראה דלא קאי אלא על יד המגריפה, אך מד' הרמב"ם בפ"ב מכלים הי"ב משמע דקאי על כל ידות הכלים דתנן בפירקין, דכל היתר על השיעור אם רצה לקיימו טמא, ול"ד לחוט משקולת היתר על השיעור דתנן לעיל מ"ג דטהור.

ובטעמא דמילתא מבו' בד' הרמב"ם בפיהמ"ש, דהא דהיתר על השיעור שרצה לקיימו טמא, הוא משום דכשרצונו שתהי' היד הזאת ארוכה ה"ה בכלל מה שנעזרים בו, וע"כ הו"ל בכלל צרכי הכלי, והיינו דהא דיד יתירה על השיעור אינה טמאה, הוא משום דל"ה בכלל צרכי הכלי,[[1]](#footnote-2) וע"כ כל שרצה לקיימו והוי בכלל צרכי הכלי, ה"ה טמא, ומשא"כ בחוט המשקולת, דאף כשרצה לקיים יתר מן השיעור, אי"ז מסייע בשימוש המשקולת, וע"כ אין ע"ז תורת יד.

ב] והנה מד' הרמב"ם בפיהמ"ש נראה להדיא, דהך דינא דהיתר מכאן אם רצה לקיים טמא, הוי זה מעיקר הדין, דכל שרצונו שתהי' היד ארוכה הויא בכלל צרכי הכלי, אך הנה לגיר' הגר"א בתוספתא מבו' דאף כשרצה לקיים ל"ה חיבור אלא לטומאה ולא להזאה, ונ' מזה דמדינא אף כשרצה לקיים אין ע"ז תורת יד, וכל הא דהוי חיבור לטומאה אינו אלא מדרבנן, וע"כ ל"ה חיבור להזאה, ואמנם באמת מד' הרמב"ם בהל' כלים שכתב דהיתר מכאן אם רצה לקיימו טמא, ולא כתב דל"ה חיבור להזאה, מ' דהוי חיבור אף להזאה, ושמא גיר' אחרת הי' לו בתוספתא, ואזיל לטעמי' דס"ל דהא דהוא טמא הוא משום דכל שהוא רוצה לקיימו הוי בכלל צרכי הכלי, ומן הדין יש עליו תורת יד, וע"כ הוי חיבור אף להזאה.

ג] **שם בר"ש, ושיירי הסכין טפח,** הגר"א בזר זהב פירשה, דאם נשבר הסכין ונשתייר פחות מטפח טהור, ומשא"כ בהנך דלעיל מינה דלא קתני בהו שירים, אם נשברו ונשתייר פחות מכשיעורן טמאין, ולפ"ז מתפרש כן גם הא דתני דשיירי הכוש טפח ושיירי השפוד טפח וכו', ולפ"ז אין מתישב הגיר' שבד' הר"ש דשירי הקרדום מאחוריו ג' אצבעות, שהרי שיעור זה הוא ביד הקרדום מתחילתו, ובתוספתא שלפנינו גרסינן יד הקרדום מאחוריו ג' אצבעות, ועי' חזו"א סימן ל"ד סק"ט מש"כ בזה.

ד] **שם, ושירי המרדע טפח,** בתוספתא שלפנינו גרסינן שירי המזרה טפח, ובחזו"א סימן ל"ד סק"ט כתב דהיינו מזרה דלעיל פי"ג מ"ז, וכתב דלפי' הגר"א י"ל דביד קאמר שלא תהא פחותה מטפח, ועיי"ש שכתב דא"א לקיים הגיר' דשירי המרדע, שהרי בשירי המרדע תנן במתניתין דשירי הדרבן מלמעלה ד' ושירי חרחור מלמטה ז'.

ה] **ושל חולף עשרה,** הר"ש פירש דחולף הוא סכין ששוחטין בו, ובשו"ת דובב מישרים ח"ב סימן א' הביא להקשות בזה בשם הגאון בעל תפארת צבי, בהא דפריך הגמ' בריש חולין בהא דטמא דשחט, דאם איירי בטמא מת דאב הטומאה הוא לטמיי' לסכין ואזל סכין וטמיתי' לבשר, והק' דהרי אמרינן התם דהוא שוחט בסכין ארוכה, וא"כ מאי פריך דיטמא הטמא את הסכין, הרי הטמא נוגע ביד הסכין חוץ לי' טפחים, דאין ע"ז תורת יד ואי"ז מכניס טומאה לסכין, ועיי"ש שכתב לדון בזה, דבכה"ג דצריך לו שתהא יד הסכין ארוכה, יש ע"ז תורת יד, עיי"ש.

ו] **שם, יתר מכאן אינו חיבור לא לטומאה ולא להזאה,** הגר"א בזר זהב כתב, דהא דתני הכא הזאה טפי מאינך, כ"ה דלא תיקשי מ"ט לא תני בעדיות ליד של סיידין בהדי קולי ב"ש וחומרי ב"ה, וזהו דתני הזאה לאשמועינן דכ"ה דפליגי בטומאה פליגי נמי בהזאה, ובהזאה הוו ב"ש לחומרא, ועי' גם בתוי"ט שכתב כעי"ז, - וצ"ב דמה הוצרך לזה, הרי בפשוטו הא דתני הכא דאינו חיבור לא לטומאה ולא להזאה, הוא משום הא דמפליג לקמן דבזמן שאינו עתיד לגוד חיבור לטומאה ואינו חיבור להזאה. - ובחזו"א סימן ל"ד סק"ד כתב להוכיח מד' הגר"א, דשיעורי דמתניתין ל"ה שיעורים למטה, דאם הוו שיעורים גם למטה דבפחות משיעורים אלו ל"ה יד, הרי הוו ב"ה לקולא לטהר יד בת ז'.

1. והנה אמנם היכא שהוא עתיד לקוץ את היד היתירה, י"ל דבלא"ה אין ע"ז תורת יד, משום דכל העומד ליחתך כחתוך דמי, אך זה תליא בפלוגתת תנאי במקואות פ"י מ"ה בידות הכלים שהן ארוכין ועתיד לקצוץ אם סגי להטביל עד מקום המדה, ודעת ר' יהודה התם דעד שיטביל את כולו, דס"ל דהעומד ליחתך ל"ה כחתוך, - ואמנם פשוט דמודה ר' יהודה דהידות היתירים על השיעור אינם טמאין, דהגם דלא חשיבי כחתוך, מ"מ כיון דל"ה מצרכי הכלי, אין ע"ז תורת יד, ומה"ט נמי בחוט המשקולת טהור היתר מן השיעור אף אם רצה לקיים, ואף דבכה"ג אינו עומד ליחתך ול"ה כחתוך, דמ"מ כיון דאי"ז מצרכי המשקולת, אין ע"ז תורת יד. - ויש להעיר לפ"ז בהא דתניא בתוספתא לגיר' הר"ש דיתר מכאן אינו חיבור וכו' בד"א בזמן שהוא עתיד לגוד אבל בזמן שאינו עתיד לגוד חיבור, ומ' דהא דאם רצה לקיים הוי חיבור, סגי במה שדעתו שלא לגוד, ול"ב שיהא רצונו שתהא היד ארוכה ושהיא נצרכת לו למלאכת הכלי, וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-2)