חלב אשה
קטגוריות: ש_ס / מא חולין / חולין - הרב וורצל / אלו טריפות / יוצא מן האיסור

יו"ד-פא חלב אשה

**א. פירש לכלי-**

אסור לגדול לינק חלב אשה ואם פירש לכלי מותר, ובש"ך סקי"ז כתב דאף לכתחילה שרי [וציין לסי' פז-ה שאסור לאכול בשר בחלב אשה משמע דמצ"ע שרי אמנם עיי"ש דפליגי הפוסקים אם לפרש ד' השו"ע על בישול או על אכילה], ועי' בפמ"ג שכוונתו דשרי אף לחולה שאיב"ס, ומשמע דס"ל להפמ"ג שאסור מדרבנן ורק לחולה שאיב"ס שרי, וכנראה אזיל כפי דעת הסוברים בסי' קנה להתיר כל מאכ"א דרבנן לחולה שאיב"ס [ורחוק לומר בזה שיש בל תשקצו], וע"ע בפמ"ג שפ"ד פא-ב.

**ב. יניקה מהאשה לחולה שאיב"ס-**

מבואר בשו"ע שאם פירש התינוק מלינק אחר כ"ד חודש שוב אסור להחזירו אמנם אם הוא יונק באותו זמן מאשה אחרת או משאיבה לא חשיב פירש.

וכתב השו"ע שאם יש בו סכנה אפשר להחזירו, ומקורו בירושלמי כתובות ה-ו, וכתב הש"ך שלא הותר להחזירו אלא בשעה שיש בו סכנה ואחר שחלפה הסכנה צריך להפרישו, ולפי"ז אין כאן חידוש מיוחד בד' השו"ע דכל איסורים מותרים לחולה שיב"ס [אמנם בדרכ"ת הביא מס' שאול בן הלוי שאם החזירוהו מחמת סכנה יכול להמשיך גם אחר שחלפה הסכנה דאל"כ מאי קמ"ל, אבל לא קי"ל הכי].

משמע לפי"ז בירושלמי ושו"ע דחולה שאיב"ס אסור גם בשעת חוליו וכ"כ הש"ך להדיא, וכבר העיר רעק"א בתשובה-נה שהרי דעת הרמ"א בסי' קנה בשם י"א דכל איסורים דרבנן הותרו לחולה שאיב"ס ולמה כאן נאסר טפי?

ובאמת בש"ך מבואר שכל דבריו כדעת הסוברים ברמ"א דלא הותרו איסורין לחולה שאיב"ס [ואמנם צ"ע שהרי דעת הש"ך סי' קנז דשלא כדר"א לכו"ע הותר וקיל טפי משלא כדר"ה דבזה פליגי הפוסקים עי' מש"כ במקו"א], וכ"ה בפמ"ג אבל עצ"ע מד' הירושלמי.

וכתב באו"ש פ"ה יסוה"ת דהכי תקנ"ח מעיקרא בחלב שהרי עיקר יניקת החלב מדד האשה הוא אורחיה דקטן וע"ז גופא תקנ"ח שלא להניקו והרי כל צרכי קטן כחולה שאיב"ס דמי וע"כ הכי תקנ"ח באיסור זה שלא להתיר לחולה שאיב"ס, אמנם דבריו שלא כהש"ך[[1]](#footnote-2).

והנה דעת הרשב"א דאין איסור ספיה באיסורין דרבנן, וכבר הק' לו בתשובה-נה דמד' הירושלמי הכא מבואר להדיא שאסרו להניק תינוק אחר שפירש, והרי כל איסור חלב אשה אינו אלא מדרבנן.

והרשב"א תירץ דאף שאין איסור ספיה לקטן בדרבנן כ"ז אם מאכילו לצורך הקטן אבל שלא לצורך הקטן אסור דלמא אתי למיסרך, ועוד דגבי חלב יש איסור דאתי לאחלופי בטמאה לכך גזרו גם בקטן דהרואה יבוא להחליף [ועי' או"ש דתי' הרשב"א צ"ב].

ובאו"ש באר עפי"ד הנ"ל דאיסור יניקה מדד האשה מתחילתו על הקטן נאמר שהרי כך הוא אורחיה דקטן ולכך אין להתיר משום ספיה שזהו גוף האיסור.

ועפי"ז כתב ביבי"א ח"ה יו"ד-יא לתרץ הערת האבנ"ז יו"ד-קכז על המבואר במג"א שכח-טו שמותר להאכיל מוקצה לקטן ובאר הפמ"ג דאית ביה תרתי לטיבותא חדא די"א שאין ספיה בדרבנן ועוד דהוי כחולה שאיב"ס כשאין דבר אחר להאכילו, והק' האבנ"ז דהכא גבי יניקה חזינן דאסור, עיי"ש מש"כ לתרץ דשאני חלב אשה שיש לו עיקר בדאורייתא משא"כ איסור מוקצה, אבל לפי הנ"ל לק"מ.

ולהלכה, הנה בעיקר ד' הש"ך חלק עליו בכנה"ג הגב"י-נה וכתב להתיר גם לחולה שאיב"ס וטעמו משום שהרשב"א ס"ל שאין ספיה בדרבנן ורק כל שאין צורך לקטן אסרו משום אתי למיסרך א"כ היכא שהוא חולה שאיב"ס יש להתיר, וגם לפי"ד הש"ך מבואר לכאו' יש לצרף שיטת הסוברים דהותרו כל איסורין לחולה שאיב"ס, אבל מאידך פשט לשון השו"ע והירושלמי מורה לאסור, וצ"ע לדינא.

ועי' בבא"ח פ' אמור שהביא שתי השיטות בזה וכתב שאם הוא מקום צורך גדול יש להקל גם בחולה שאיב"ס, וראיתי ביבי"א שם כתב לחדש דלא אמר השו"ע לאסור אלא משום דאורחא דמילתא שיכולים להשקותו מחלב אחר שפירש אבל אה"נ אם א"א בענין אחר מותר גם לחולה שאיב"ס, ויל"ע.

**ג. חלב נכרית-**

מתני' ע"ז כו. נכרית מניקה בנה של ישראל ברשותה ואחרים עומדים עליה, ור"מ בגמ' פליג משום חשש שתהרגנו, ופשט הסוגיא מורה שמותר לינק חלב מנכרית.

אמנם הראשונים הביאו בשם ר"ח שדייק מהברייתא יבמות קיד. דחלב נכרית הוא כבהמה טמאה שלא הותר אלא מפני הסכנה, ומסיק דהוא איסור מדינא, וע"כ סוגיא דידן איירי בחשש סכנה [דסתם תינוק מסוכן אצל חלב כמ"ש יבמות שם].

ולפי"ז צ"ב טעמיה דר"מ שאוסר משום שמא תהרגנו והרי בלא"ה אית ביה סכנה, ובאר הר"ן ע"ז דאיירי באופן שאפשר להביא מינקת ישראלית מרחוק דכה"ג מצד האיסור מתירים משום פקו"נ, ור"מ פליג הכא שיש חשש סכנה לכך לא תניקנו ועדיף להביא מרחוק.

ושא"ר חלקו על הר"ח, עי' רשב"א יבמות קיד. נוטה שאין בו אלא מידת חסידות אבל מותר מדינא, וכשאין חלב אחר וודאי יתנו לו חלב נכרית.

ובפשוטו לפי"ז ה"נ בגדול אף שאינו חולה שיב"ס או אפי' אינו חולה כלל רק נצרך לאיזה צורך מותר מדינא לשתות, ורק מידת חסידות יש שלא לשתות.

ובריטב"א ע"ז כו. שהוא איסור דרבנן ממש משום שאוכלים שקצים ורמשים והחמירו להחשיבו כאוכל שקץ, ולא התירו אלא בחולה כשא"א בענין אחר.

וברמ"א סי' פא מבואר דמן הדין אין איסור בחלב מצרית רק משום שמטמטם את הלב, ולכאו' פסק כהרשב"א.

אמנם בפר"ח פא-כד האריך דבגדול לכו"ע אסור לשתות מדרבנן [הו"ד בגליון מהרש"א], ולא נחלקו הרשב"א ושא"ר אלא בקטן, דשא"ר סברו שאין להתיר אלא כשא"א בענין אחר, והרשב"א ס"ל שלא גזרו בקטן כלל אבל בגדול יודה לאסור, ולא ידעתי היכן ראה כן ברשב"א ופשט ד' הרשב"א דאף בגדול מותר מן הדין.

משמעות הראשונים דלדעת הר"ח לא התירו אלא במקום סכנה ממש, ולהכי נתקשו מסוגיין דאי במקום סכנה למה אסר ר"מ.

ולכאו' נראה מזה שהוא איסור תורה, אבל כל הראשונים נקטו דל"ש שיהיה בו איסור תורה דהא ילפינן כתובות ס. דחלב מהלכי שתים טהור א"כ ה"נ חלב נכרית מותר מדאורייתא.

ובפר"ח פא-כד מבואר דאף לר"ח אין בו איסור תורה רק כדעת הריטב"א שיש בו איסור דרבנן, ובריטב"א משמע באמת דלדבריו יש להתיר בכל ענין אף בלא סכנה ממש.

ואולי י"ל לדעת הר"ח דמ"מ האלימו גזירתם בזה כאוכל שקץ ממש, ויש לתת טעם בזה ע"ד שכתבנו לעיל לענין יניקה מדד האשה דכיון שעיקר האיסור נאמר לקטנים שלעולם חשיבי כחולה שאיב"ס הרי מלכתחילה לא התירו אלא במקום סכנה.

1. וגם לפי"ד האו"ש מבואר בלשונו דכ"ז לענין יניקה אבל בפירש לכלי אף לדעת הפמ"ג שאסר לכתחילה מ"מ יהיה בו היתר לחולה שאיב"ס לדעת הסוברים שהותרו כל איסורין, ובזה א"ש ד' הפמ"ג שהתיר בכלי לחולה שאיב"ס ולענין יניקה מהאשה אסר אף בחולה שאיב"ס כד' הש"ך, אמנם לפי המבואר בש"ך שג"ז תלי בפלוגתא דלקמן צ"ע למה לענין פירש בכלי היתר הפמ"ג לחולה שאיב"ס.

   ואולי צ"ל בדוחק שכל איסורו בפירש לכלי משום בל תשקצו לכך הותר לחולה שאיב"ס. [↑](#footnote-ref-2)