מראי_מקומות_שא_לז-מא
קטגוריות: שו_ע / אורח חיים / הלכות שבת - הרב יהושע ננקינסקי

**שא לז-מא**

★עיין טור שהביא סה"מ שאוסר לבישת שני חלוקים, וביארו בב"י היות "דאין לו הנאה ואין דרך ללובשן ומשוי הוא".

וסברת החולקים דשרי, עיין ב"י שמביא תוס' גבי סבינתא, "הרי שהתירו אע"פ שהוא דק ואין בו הנאת מלבוש כיון שנושא אותו **דרך מלבוש".**

וע"ע בדרכ"מ שפקפק בראייתו, אבל לדינא לא חלק בשו"ע.

**★**מדברי הב"י משמע שאין צורך **הנאת** לבישה, אלא סגי ב**צורת** לבישה, ולכך שרי "ב' חגורות" [בלי הפסק ביניהם].

ועיין במ"ב [קלג] בשני מלבושים **דרך ללבוש** מפני הקור [והיינו שיש לו הנאת לבישה].

וע"ע בגר"ז [מג].

וע"ע בב"י [סי' יג] ובדרישה [שם].

**★**במ"ב [קלד] משמע דהא דשרי ב' חגורות כשדרך לילך כך, רק כשיש סיבה ללבוש את שניהם [כגון התחתון אינו נאה].

ועיין ב"עולת שבת" דסגי במנהג לחוד [והיינו אפי' אין טעם לילך כך].

וע"ע בגר"ז [מב].

**★**וע"ע במ"ב [קלד] "דמה שנוהגים קצת נשים לחגור בחגורה ועוד חוגרים וכו' ועושים כן שלא יתלכלך הבגד בעת שיש טיט ורפש ג"כ שרי כיון שצריך הוא לכך".

ולכאורה י"ל דא"א להוכיח מכאן דכיסוי בצורת בגד כגון כיסוי כובע דשרי, די"ל דרק כאן דבעצם הוא בגד רק כל החסרון שאין דרך ללבוש שנים, לזה מהני מה שמציל מלכלוך, משא"כ כיסוי הנ"ל שכל מטרתו להגנה מנלן דקיבל שם בגד.

**★**עיין ביאה"ל שמביא קושית הגר"א דאפי' תפירה מה מהני וכו'.

ויל"ע מאי שנא מלעיל [ס"ק פד] שהביא מהגר"א גבי מטפחת דמהני תפירה, וי"ל.

**★**בדברי השו"ע שצריך קשר של קיימא היה מקום לומר דרק כה"ג חשיב חלק מהבגד, דא"א לו להפרידם [מצד איסור התרת קשר] אבל חיבור של קרסים וכדו' אפי' שחשיב חיבור היטב דלא נפתח מעצמו, י"ל דאסור.

אבל בביאה"ל **מתיר** בקרסים.

**לח**

**★**"היוצא בטלית שאינה מצויצת כהלכתה חייב מפני שאותם החוטים וכו'".

ועיין במשנ"ב [קמג] דעל הטלית אינו חייב דהא מלבוש, וחייב מפני החוטים.

וע"ע בפמ"ג [משב"ז כו] גבי בגד כלאיים ומה שחילק שם.

וע"ע בא"א [נד].

וע"ע מנ"ח [שיג] גבי היוצא במנעל של עור ביו"כ דחשיב משוי גם אם איסור נעילת הסנדל הוא מדרבנן בכ"ז הוי משוי **דאיסור דרבנן מחשיבו למשוי**.

וע"ע ברש"ש [נט.] דס"ל דתלוי במחלוקת ר"מ ורבנן.

**★**גבי טלית בלי תכלת עיין טור מה שהביא מהר"ם מרוטנברג, וע"ע בב"ח.

**★**עיין מ"ב [סי' יג ב] גבי טלית פחות משיעור שהטיל בה ציצית **דאסור לצאת בה לרה"ר**", מקור ד"ז הוא מהפמ"ג [א"א-ב].

וע"ע בחזו"א [ג-כח] דהיות ואינו עומד להסיר הציצית מהבגד הוה כחלק מהבגד, ושרי.

וע"ע גבי בגד שמחויב מספק "בגד שחציו פתוח וחציו סתום מטילין ציצית מספק ואין יוצאין בו בשבת" [שו"ע י, ז] וע"ע בחזו"א דפליג וכנ"ל.

**לט**

**★**עיין נשמ"א [נו ג] שהקשה מהשו"ע סל"ח דפסק גבי ציצית דתלוי בדעתו להשלים או לא, א"כ למה בסעיף לט פסק גבי בגד שאינו חשוב מותר לצאת בו ולא חילק בין דעתו להשלים או אין דעתו להשלים.

וע"ע בתהל"ד [לב] שמתחילה רצה לבאר את דברי השו"ע רק **באין דעתו להשלים** ועיש"ה.

ויל"ע בדבר שדרכו להשלים כגון לולאה שנקרע ראשה האחד, ורוב בנ"א משלימים, והוא אין בדעתו להשלים, אי שרי או דבטלה דעתו.

**מ**

**★**יל"ע מה הגדרת קשה.

**★**מה שהוזכר איסור אהל בכובע, זהו "מה שמתפשט להלן מראשו" [היינו שולי הכובע], ולא הוזכר אוהל גבי החלל טפח שמראשו לגג הכובע [ולפ"ז גם כובע בלי שוליים יאסר].

וע"ע בכה"ח [רלז].

**מא**

עיין ט"ז [כז] ומדבריו יוצא שהשו"ע פסק את שני הפירושים בגמ' שנאסר גם מצד אוהל וגם מצד חשש דילמא נפיל.

ועיין "בני ציון" דלמד בשו"ע **דמעיקר הדין** חשש לאוהל [בסעיף מ] ואת החשש טלטול מצד דילמא נפיל [סמ"א] הביא רק בתור י"א.