מראי_מקומות_נדה_וסתות_קפד-א
קטגוריות: שו_ע / יורה דעה / הלכות נדה - הרב יהושע ננקינסקי

**קפד א-ד**

★ואינה צריכהבדיקה לפני תשמיש וכו'.

עיין ש"ך וגר"א דדברי השו"עהםלרמב"ם ואיה"נ הרמ"א **חולק** לדבריו בקפו [א]שדעה ראשונה עיקר.

וע"ע "יד אברהם" בדעת השו"ע.

★בדברי הרמ"א "דאין לה להחמיר וכו'" אין כאן מקומו, ואי"ה יתבאר ב קפ"ו.

**ס"ב**

★"לפרוש ממנה"

עיין תוה"ש סק"ג שהביא מה"שערי דורא" דעברו ושמשו צריכים כפרה.

יל"ע מה עברתם, האם בזה שעברו על **איסור זהירות**, או דזה **עברה בעצם**.

וע"ע בתו"ד [קפה-ז] דעבר ושימוש סמוך לוסתה דינו לפרוש באבר מת כמו "בנטמאה בתשמיש" עי"ש.

ויש דחלקו דאדרבה כל מה שמתעכב זה יותר חמור דיש כאן **חשש שמא תראה,** לכן שיפרוש כמה שיותר מהר. משא"כ בנדה שודאי אסורה, פרישה באבר מת קל מפרישה באבר חי, עיין "פרדס רמונים" [קצה בסופו].

★עיין פת"ש [סק"ד] גבי אשה שקבעה וסת לליל טבילתה דלא החמירו לאוסרה **עולמית** ומותרת מפני דוסתות דרבנן [במקרה הנ"ל שתאסר עולמית עי"ש].

וע"ע בפת"ש [ס"ק כב] גבי "אירע ל"ט סמוך לוסתה" וחלקו עליו בסד"ט ובחו"ד.

וע"ע נוב"י [ת' קיז].

★"ולא משאר קריבות".

וצ"ע דהרי לדינא גם שאר קריבות בעריות נאסרו מדאוריתא [אבה"ז ס' כא] וא"כ בוסתות אמאי שרי [עיין רעק"א שציין לקושיא זו].

ולרא"ה דהחשש מחמת **חימום התשמיש** שפיר דנאסר רק תשמיש ולא שאר קריבות.

**וע"ע בגר"ז ובקו"א.**

★גבי עבר ולא בדקה דאסורה עד שתבדוק.

עיין ב"תפארת למשה" נאסרה גם בחו"נ.

וע"ע בסד"ט [יג] דנחלקו עליו.

★ספק מתי זמן וסתה עיין חו"ד [סק"ד בסופו] דמיקל מפני דהוי ספק דרבנן לקולא.

ובחת"ס [קסו] מחמיר.

★ומותר מיד בלילה שלאחריו.

בב"י מובא שיטת ה"אביאסף" ועיין בש"ך ובנקוה"כ.

ועיקר שיטתו צ"ב דבשלמא אם עונה תלוי ביום ולילה מחדש דהיום לפי יום של י"ב שעות.

משא"כ לדידן דס"ל דעונה נקבעת **לפי השמש** ולא תלוי מעה"ש אלא מהנה"ח עד שקיעה [חו"ד סק"ה, כו"פ-ד, חכמ"א קח-ד].

מה שייך לחשב יום של י"ב שעות.

[וכן יל"ע לדעת ר"ת דיש שתי שקיעות האם אזלינן בתר שקיעה ראשונה או בתר שקיעה שניה].

הש"ך נקט כדברי אביאסף גם לקולא, ובחכ"א [סק"ב] מביאו רק לחומרא.

**בדעת האביאסף**

1. לש"ך, מחשב יום של י"ב שעות, וביום של עשר שעות פורש שעה קודם ושעה אח"כ.
2. לט"ז, צריך לפרוש 6 שעות לפני שעת הוסת ו6 שעות אח"כ.
3. לחת"ס, [קעט] תמיד פורש 12 שעות לפני שעת וסתה, עי"ש.

**למעשה לא נהגו להחמיר כלל כדברי האביאסף.**

★"הא דאסורה כל עונת הוסת"

ע"ע בחידושי רמ"ש [שבועות יח.] דיש ג' טעמים באיסור סמוך לוסתה, "חדא דהוא הרחקה שאם יבעול סמוך לוסתה יבוא לבעול בעונת הוסת ונדה גמורה וכיו"ב, והשני שמא תקדים זמנה שבאפשרי להקדים זמן הוסת כמו עונה, והשלישי שמא מחמת חימוד התשמיש תראה קודם הדם שיבוא מן המקור בפתע פתאום".

★"ומותר כל הלילה שלפניו"

בב"י מביא את שיטת האו"ז שפורש לילה קודם, וכתב עליו "ואין טעם ושורש לדברים עליו".

1. ובב"ח ביארו מתורת חומרא, ומטעם שמא תראה בנץ וכו', ולדבריו צריך לגזור גם עונה שלאחרה, בסה"כ ג' עונות, ולא שמענו.
2. וע"ע [חו"ד ג', כו"פ ד] דביארו את האו"ז מחשש "שמא יקדים לבוא".

והקשה עליו דהרי אם באמת תראה בעונה הקודמת אין זה מחמת וסתה, עי"ש.

1. בש"ך, דמיירי דאין לה שעה קבועה ביום, **וכל היום חשיב וסתה,** ולכן צריך לפרוש עונה קודם.

וע"ע ברע"א שתמה עליו.

וכן בחו"ד [ג].

וע"ע בתפל"מ שדברי האו"ז הם ביחס **לחיוב בדיקה בעונה קודמת**, והקשה עליו בסד"ט [סק"ג ד"ה ובש"ך].

ע"ע בשו"ת חת"ס [קע] גבי או"ז בליל טבילה.

ובקיצוש"ע [קנה-ב] גבי או"ז "וכן יש לנהוג ואך כשהוא יוצא לדרך או שהוא בא מן הדרך או **שחל טבילתה בלילה שלפני עונת הוסת לא יחמיר.**

★בדברי הרמ"א "ואשה שמשנית וסתה להקדים".

עיין קושית הש"ך [קפט-לט] ונאמרו כמה מהלכים.

1. לש"ך מיירי ביש לה וס"ק, ושינתה ראיתה ועדין לא נעקר הוס"ק.

ובגר"א [סק"ו] משמע דלמד כש"ך.

והקשה בחו"ד וכו"פ דה"ז משנה סג:.

וע"ע בחזו"א [פה-כג].

1. בכו"פ מבאר דיש לה וס"ק ומקדמת לפרקים ג"י **ורואה בכל אותם ג"י**, לכן גם ימים אלו בכלל וסת יחשב.

ובסד"ט [ד] תמה מה שייך לפ"ז ג"י **לאחריו**.

1. כו"פ [מהלך שני] דלר"מ כל אשה שאין לה וסת אסורה ור"ח בן אנטיגנוס פליג דא"כ "אשה זו מה תהא עליה", משא"כ כאן דזה רק כמה ימים עי"ש.

ובגר"ז הקשה עליו.

1. בחו"ד [ד] דהיה לה וסת לג' בירחא, והקדימה וראתה ג"פ ב' לירחא והמשיכה לג' בירחא וכו' עיי"ש.
2. תוה"ש [קפט-כו] שביארו בענין עונה בינונית עי"ש.
3. נוב"י [מו, והובא בפת"ש ח].
4. סד"ט [ד] בשם ה"שלטי גבורים".
5. סד"ט עפ"י הראב"ד "שהוא רוב המצוי בנשים לשנות וסתם יום ויומים וג"י פעמים מקרבות פעמים מרחקות" וכו'.

וע"ע בחכ"א [קח-ו].

**ס"ג**

נלמד אי"ה בסי' קפט כז, כח, כט.

**ס"ד**

★עיין ש"ך שמביא את הרא"ש "דכיון דוסתות דרבנן ה"ל ספק דרבנן לקולא [פט-ב].

אמנם בראב"ד בבעה"נ [שער תיקון הוסתות] מביא בזה מחלוקת "ואיכא מ"ד וכו' **ומסתבר כותיה** מיהת להאי גונא איבעי ליה לאניש למיחש כי היכי דלא ליתי לידי איסור נדה" וצ"ב בסוף דבריו.

ועי' בתורת השלמים שמביא את הראב"ד מביא בדעתו רק את הדעה המותרת. [ויש כמה גירסאות בדברי הראב"ד בבעה"נ].

ובעיקר הדין צ"ב דהרי ספק דרבנן זה גם על היום וגם על הלילה, ומ"ש ביום דאסורה.

ועיין ש"ך שביום הוא ודאי בימי נדתה.

ובט"ז דביום ודאי טמאה ותולין הקלקלה וכו', וצ"ב דהרי אם ראתה בלילה היום לא מקולקל גבי נידון וסתות [איה"נ היא ודאי טמאה ביום אבל כלפי דין וסתות היא לא מקולקלת יותר], וא"כ מאי אולמיא יום מלילה.

וע"ע חו"ד [ו] שהקשה ע"פ הפר"ח בביה"ש של שבת אסור במלאכות דרבנן דהוי ספק "חד בחד" וכדאתחזק איסורא. וא"כ ה"נ [ואולי זה טעם המחמירים שהובאו בראב"ד] ועי"ש מה שתירץ.

ובכו"פ [סק"ו] נקט שבלילה מותרת מדין ספק דרבנן משא"כ ביום היות והלילה עבר ולא ראתה ואמרינן "אורח בזמנו בא" ונקטינן דמסתמא וסתה ביום ולכן היום אסור [וכן הסד"ט סק"ז בדעת הש"ך].

★גבי עיקר הקושיא של ספק דרבנן לקולא עי' מל"מ [פ"י מהל' מגילה יא] גבי עירות המסופקות "כונת דבריו נראה דכיון דמן הדין הוי ספק של דבריהם ולקולא, **אלא דלא אפשר למיזל לקולא דא"כ נמצא אתה פוטרו בשניהם דבכל יומא ויומא איכא למימר שמא אינו חייב ביום זה וכו'.**

וכסברא זו מצינו בר"ן [פ' ער"פ כג. מדפי הרי"ף] גבי ספק באיזה כוסות צריכים להסבר, דנספק שמיסב בכולהו, והקשה הר"ן אמאי לא נימא ספק דרבנן לקולא, ותירץ "ולי נראה דעל כרחך בעי למיעבד הסיבה בכולהו אי ניזל לקולא אמאי נקיל בהני טפי מהני ואי נקיל בתרויהו הא מעיקרא מצות הסיבה לגמרי".

ואין זה הוכחה לנידון דידן, דהתם זה דבר קבוע, דהיינו חז"ל רצו מצות הסבה, ויתבטל לגמרי מצות הסבה מחמת הספק, לכן החמירו. משא"כ כאן זה נידון פרטי באדם אחד דאבד וסתה, אבל סברת המל"מ שפיר שיכא הכא.

★כל דברי השו"ע לכאו' דיודעת מתי ראתה רק מסופקת אם זה היה יום או לילה.

אבל אם ספק מתי ראתה ביום או בלילה, עי' "ספר האשכול" [לב] "ואם היא ישנה ובבקר מצאה דם וסתה ולא ידעה אם בלילה או ביום ראה, נחלקו בחבורתנו וכו' והסכמנו כיון דוסתות דרבנן ספיקא לקולא ולא אסרינן אלא עונת היום שהיתה בה ודאי נדה **"וה"נ אמרינן לעיל דלחולין אוקי אשה בחזקת טהרה ואל מטמאינן לה למפרע".**

★**הב"ח** לאחר שמביא את הראב"ד מסיים "וטלפענ"ד נראה דאע"ג דכך היא הלכה מ"מ **באיסור כרת** ראוי להחמיר כיש מחמירים".

לכאו' כונתו איסור נדה הוא איסור חמור שייך בו כרת, אבל לא בנידון דידן דודאי לא שייך בו כרת, דנידון דידן הוי נידון וסתות.

**והש"ך** [ס"ק יד] מביא את הב"ח ומסיים "לפי מה שכתבתי וכו'" כונתו דיש כאן עוד סיבה להחמיר בצירוף וסת האו"ז.

★גבי אשה שאבד וסתה החו"ד [סק"ד] נקט שמותרת דוסתות דרבנן, ולכאו' קשה למה לא הוי כפר"ח לעיל דספק חד בחד [וא"כ צריך לאסור].

וי"ל דהכא יש רוב ימים מותרים וכעי"ז "בהולך במדבר ואינו יודע מתי שבת", המג"א [שד"מ-א] מקשה דניזל בתר רוב ימים ותירץ **דשבת הוי קבוע** וכל קבוע כמחצה על מחצה.

וא"כ הכא בכה"ג דאין כאן קבוע, דרק שבת נחשב קבוע דבעולם ידוע מתי שבת, והכא זמן וסתה אינו קבוע, א"כ שפיר אזלינן בתר רוב, רק בספק על שני ימים מתי זמן וסתה בזה יהיה חד בחד ולפר"ח יאסר.

וע"ע ברש"ש כתובות [ט. ד"ה "ואב"א"] גבי רוב בזמן.

ובחת"ס [קסו] "גבי קבעה וסתה לכ"ו כ"ז כ"ח ומסופקת", כתב להחמיר דאפי' למ"ד וסתות דרבנן דין הפרישה דאוריתא [קבלת רבו ר' נתן אדלר], ואפי' לסותרים דפרישה דרבנן מ"מ **לא מלאני לבי להקל בספק דאתי לידי חיוב חטאת"**.

★כל הנ"ל בספק וסת קבוע, גבי וסת שאינו קבוע עיין חו"ד [ז] דוסת שאינו קבוע ויש עוד ספק הוה "כעין ס"ס ולא חוששין".

וע"ע בחזו"א [פז-ג] "ונראה דאם ראתה בימי מניקותה ואינה זוכרת יום ראיתה אין לאוסרה כל הימים, כיון דאין כאן רק דין וסת שאינה קבועה, ולדעת רשב"א מעיקר הדין אין לחוש כלל, **אין להחמיר מספק**".

**ומשמע דבוסת קבוע בספק מחמיר.**