מראה מקומות שבת עג
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / מלאכות שהיה והטמנה / הרב משה יפהן / מבשל ופרק כירה

**מראה מקומות שבת עג. עד: 1**

**מתני' אבות מלאכות ארבעים חסר אחת.** הנה באיסור שבת ילפינן דאיכא עשה ולא תעשה איכא עשה שנאמר ביום השביעי תשבות [שמות כג, יב] ואיכא לא תעשה דכתיב ויום השביעי שבת לה' אלקיך לא תעשה כל מלאכה [שמות כ,י]. והנה בתורה מפורש לא הוזכר רק מלאכת חרישה[ שמות לד, כא], קצירה[ ועיין ר"ה ט], הבערת אש[ שמות לה,ג], והוצאה מרשות לרשות [שמות טז, כט]. ויש לדון מהיכן נלמד דדוקא לט מלאכות אלו נאסרו. ומצינו בזה מחלוקת אמוראים עיין לעיל מט: אי ילפינן מעבודות המשכן או ילפינן מכנגד מלאכה מלאכתו ומלאכה דכתיב בתורה. עיי"ש. ועיי"ש בתוס' ובתורא"ש ד"ה כנגד דמסקנתם היא דאמוראי דילפי הכל מסמיכות שבת למלאכת המשכן ואמוראי דילפי ממלאכה מלאכתו וכו' ילפינן הכל מכאן מנין מלאכות שבתורה וחכמים ביררו מדעתם המלאכות היותר חשובות ועשאום אבות. אמנם הראשונים שם רמבן רשב"א ריטב"א ר"ן ועוד פליגי דלכו"ע ילפינן מסמיכות למשכן אלא דמר יליף כוליה ממשכן ומר סבר דכיוון דיש מלאכות הדומות היינו מרבין וממעטין ממנינן ולכן הוצרכנו לדרשא של מלאכה מלאכתו וכו'. והתוספות הקשו שם על דרך זו דאם כן מאי מייתי ראיה תניא כמ"ד משכן כיוון דלכו"ע ילפינן ממשכן ועיי"ש מה שתירצו. ועל התוספות יקשה מהמשנה תחילת הזורק דמבואר להדיא דילפינן ממשכן עיי"ש במהר"ם מה שתירץ. בביאור הדרשא מלאכה מלאכתו עיי"ש ברבינו חננאל על הגמרא שמפרש את מנינם דבעצם כתיב ס"א פעמים בתורה מלאכה. עיי"ש מה שביאר. ועיין בתוי"ט פ"ז מ"ב שביאר באופן אחר. עיין בדף ע. ובדף צז: דרבי נתן ורבי לומדים מדברים הדברים אלה הדברים דמנין מלאכות שבת לט. ועיי"ש ברש"י צז: שמסביר הדרשא. והפנ"י דן בדף מט: האם האמוראים פליגי על הברייתא או דסברי כוותה. **והנה תולדות ילפינן** מהכתיב לעיל תחילת ע: מדכתיב מהנה ודורשים הנה אבות מהנה תולדות. ומצינו בב"ק ב. דתולדות דשבת כיוצא בהן.אמנם יש איסורין שאין בהם תולדות כגון איסור גיזה בקדשים. דאם תולש וגוזז אינם חדא מילתא ליכא איסור תלישה בקדשים. ואיסור קצירה קודם לעומר דמותר לקטוף. עיין תוספות בכורות כה. ד"ה ואמר. ובפשוטו החילוק הוא דבשבת איכא ריבוי לתולדות ובשאר דברים ליכא אלא דיש להקשות דביום טוב נמי איכא איסור תולדות מדאורתיא כמו דהוכיח האבני נזר או"ח סי' רכו ס"ק י"ב ואילך. והנה יש לעיין דבתחילת מועד קטן מבואר דבשביעית גם כן נאסרו התולדות עיין בשעה"מ פ"ט מהלכות רוצח שדן בזה. והגם שאין דרשא לרבות תולדות. **והנה** השיטה בב"ק הקשה מ"ש דלנזיקין לא בעינן דרשא. ותירץ השיטה ריש בב"ק דמלאכות שבת משום דילפינן ממשכן הלכך אין חייבין אלא על מלאכות חשובות שהיו במשכן. הילכך בעינן ריבוי לחייב תולדות.

**יש לדון מה נחשב אבות ומה נחשב תולדות** למשל מבשל ואופה האם שניהם נחשבים אבות או דלמא דאחד הוא אב והשני הוא תולדה וכן זורע ונוטע זומר ומבריך. עיין ברמב"ם פ"ז ה"ג. ובמגיד משנה ובכסף משנה שם. ועיין שו"ת ר' בצלאל אשכנזי תשובה לח. **ועיין ברמב"ם כאן בפי' המשנה** שכתב ואלו האבות כולם דמיונות וכו'. והאור זרוע סימן נה הביא מהירושלמי פרק ז ה"ב דפליג על הרמב"ם וסובר דהוי תולדות ואבות תלוי במה שבפועל התשמשו במשכן. ועיין אבני נזר או"ח ח"ב תיב ד. ויש לעיין דלכאורה לפי הרמב"ם הוי יותר מל"ט אבות ולפי מה נקבע הל"ט אבות דמתניתין.

**יש לעיין על הלשון במשנה ארבעים חסר אחת** ומדוע לא הוזכר דהוי ל"ט ועיין להלן עה: חסר אחת לאפוקי מדרבי יהודה וכו' אמנם עדיין צ"ע דלכאורה שם השאלה לא היתה על הלשון אלא רק על הכפלות במשנה ומצד הלשון עדיין צ"ע.

**הזורע** התוי"ט עומד על כך דהלשון במשנה של המלאכה מתייחסת לאדם הפועל ולא לפעולה הנפעלת ולכאורה יותר נכון לנקוט לשון על הפעולה ובאמת הרמב"ם רפ"ז נקט הלשון על המלאכה החרישה והזריעה ולא הזורע והחורש ועיין במגן אבות. **שם.** עיין ברש"ש סוד"ה הזורע שנקט שני חידושים א' דזריעה היא כמו אפייה דכמו באפייה מבואר לעיל שאין הוא חייב אלא אם כן נפעל אפייה ואינו מחויב על ההכנסה לתנור ולכן הרי מבואר לעיל ד. דאם רדה קודם שנאפית פטור. ה"נ בזריעה אינו חייב אלא אם כן השריש ואם יוציא הזרע לפני ההשרשה יהא פטור. ומכח זה חידש דכמו בהשרשה הרי ברור דאין ההשרשה בשבת חייב גם אם התוצאה של הפעולה היא אחר השבת גם כן באפייה יהא חייב בהכנסת הפת בתנור בשבת אע"פ שהאפייה כבר אירעה לאחר השבת דאזלינן בתר הפעולה. אמנם עיין במנחת חינוך במוסך השבת זורע אות א' וביתר ביאור במצווה רצ"ח אות יד' פליג בתרתי על הרש"ש. עיין שם ויש לדון מהו שורש מחלוקתם.

**רש"י ד"ה האופה** מבואר ברש"י דשיעורן של כל אלו הוא כגרוגרת חוץ מחרישה [עיין להלן קג.] הפמ"ג בפתיחה להלכות שבת מדברי רש"י דגם בזריעה השיעור הוא כגורגרת ודלא כהרמב"ם פ"ח ה"ב. ועיין בספר עתים לבינה שרצה לחדש בדברי רש"י דשיעור גורגרת הוא תלוי בצמיחה ולא בזרעים אמנם המנח"ח מלאכת קוצר סק"ג הבין שכוונת רש"י היא על הזרעים. ועיין רש"ש. ועיין רש"י כריתות יז. ד"ה אלא באחת דכתב דחורש ח"ש וזורע ח"ש. ויש לעיין דלרש"י עכ"פ חרישה היא בכ"ש. **שם.** עיין במנחת חינוך אופה סק"א שנסתפק. האם צריך שיהא בבצק או במאכל קודם הבישול כגורגרת או לאחר האפיה והבישול. ושיעור חימום המים מבואר ברמב"ם דהוא כדי לרחוץ אבר קטן והכס"מ שם הביא שקשה מנליה לרמב"ם שיעור זה.הנה מובא מחלוקת רש"י ורב האי גאון מאיזה עבודות של המשכן ילפינן דשיטת רש"י דילפינן רק מעבודות של הקמת המשכן ולפי"ז מוכן דאפייה אינה אב. אמנם שיטת רב האי גאון הובאה בשות הרמב"ם ובראש ספר מעשה רוקח. דילפינן מקרבנות. ויש לעיין מדוע לא ילפינן אפייה מלחם הפנים שהיה נאפה בתנור. ועיין אגלי טל בפתיחה שעמד בזה. **שם.** עיין רמב"ם פ"ט ה"א דמבואר דאופה נמי הוי אב אמנם עיין בר"ח בשם הירושלמי בפירקין ה"ב דהוי תולדה. ועיין באגלי טל אופה סק"א. אות י יא. .