31. טומאה רצוצה
קטגוריות: ש_ס / נב אהלות / אהלות עניינים - הרב מאיר קאופמן

**י"ד סיון ע"א**

**סימן א**

**בדין טומאה רצוצה**

**בפלוגתת הרמב"ם והראב"ד מהו טומאה רצוצה ובפלוגתת הגר"ח והחזו"א בדעת הרמב"ם**

א]מבואר בגמ' דטומאה רצוצה בוקעת ועולה בוקעת ויורדת והנה האופן הרגיל שזה טומאה טמונה באדמה שזה בוקע עד התהום והנה דעת הראב"ד שכל זה דוקא טומאה טמונה אבל טומאה באויר אין לה שם טומאה רצוצה ואינה בוקעת לתהום ולפ"ז מבואר כמו שביאר בחזו"א דיש טומאה שהיא באויר שאז דינה שמטמאה כל מי שמאהיל עליה וה"ה כל שמאהילה עליו אבל יש טומאה רצוצה שיש לה כח טומאה יותר חזק שזה יכול לבקוע ולכן בטמונה בקרקע זה בוקע ויורד עד התהום

אמנם שיטת הרמב"ם ועוד הרבה ראשונים כמבואר בספר ברכת האוהל דגם טומאה באויר חשיב טומאה רצוצה וממילא גם היא בוקעת בקרקע והנה לדבריו יש לדון האם איכא לדין מיוחד של טומאה רצוצה או דליכא כלל מעלה בזה אלא שיסוד הדין שכל טומאה אינה נעצרת מפני שום דבר ורק אוהל עוצר אותה ולכן כל שהיא באוהל אינה בוקעת כיון שאוהל עוצר אותה וכן אם היא מעל אוהל אינה נכנסת דאוהל בכוחו לעצור מטומאה מלהיכנס ומצאנו דנחלקו בזה האחרונים דהגר"ח נקט דטומאה שבתוך אוהל אין לה דין טומאה רצוצה ולכן אין בכחה לבקוע משא"כ כל טומאה שהיא לא בתוך אוהל דינה כטומאה רצוצה שהיא כח טומאה עדיף שיש בכחה לבקוע אמנם דעת החזו"א שאין בזה שום דין מיוחד אלא זה רק שאין לו מעצור של אוהל

**בביאור דין ארצו של בית כמוהו**

ב]והנה החזו"א כתב להוכיח מההלכה של ארצו של בית כמוהו דמבואר שטומאה בבית יורדת לתוך הקרקע והרי כאן זה לא טומאה רצוצה דהרי היא בתוך אוהל אלא בהכרח שכל טומאה שאין לה הפסק אוהל יש בכחה לבקוע אמנם בפשוטו אדרבא מהא דצריכים פה להלכה מיוחדת חזינן שמעיקר הדין הטומאה לא היתה יורדת ורק מצד ארצו של בית כמוהו שזה כאילו בבית לכן הכל טמא אמנם בחזו"א ביאר שהפסוק נצרך מצד דבלי זה קרקע האוהל גם חולק את האוהל למקום נפרד והנה לראב"ד שטומאה באויר לא בוקעת בהכרח שכאן זה מצד הלכה מיוחדת של ארצו של בית כמוהו

והנה מבואר בר"ש בשם התוספתא דגם אם יש ביב פותח טפח שעל זה אין את ההלכה של ארצו של בית כמוהו בכל אופן מתחתיו טמא ולכאורא מוכח מזה דיש כאן הלכה חדשה של ארצו של בית דאם זה רק מצד שהטומאה בוקעת הרי כאן שזה לא בקע דזה נעצר באוהל ממילא אין סיבה שזה ירד מתחתיו אלא בהכרח שיש כאן הלכה חדשה שכל קרקע הבית כאילו זה בתוך הבית והנה בפשוטו עד כמה שבהכרח שזה הלכה חדשה א"כ מבואר דללא זה לא היה טומאה ולא אומרים שהטומאה יורדת אמנם אפשר לדחוק דנצרכים להלכה רק במקום שיש טפח באמצע אמנם מהא דבכל המקומות מבואר שזה מצד ההלכה של ארצו וכו' משמע שתמיד כל סיבת הטומאה רק מצד דין זה ובהכרח שהטעם שטומאה שהיא לא רצוצה אין לה כח בקיעה

והנה בטומאה בין הקורות פ"ו מ"ה דדעת המהר"ם והרמב"ם בפיה"מ שזה בוקע כנגדו ולא מתפשט ומצד שזה טומאה רצוצה בהכרח שתמיד טומאה בארצו זה מתפשט מצד ארצו של בית וכאן שאין ארצו של בית ממילא אפילו שזה טומאה רצוצה וזה בוקע זה לא מתפשט

ובאמת שגם לשונות הרמב"ם בפיה"מ בכמה דוכתי שכל טומאה שלא מתפשטת בוקעת משמע שזהו מעליותא בטומאה דאל"כ היה צריך לומר הפוך שכל שאין לא אוהל אין סיבה שלא תבקע

והנה עיין פ"ט מי"ד דכוורת מחולחלת שאין לזה שם כלי ויש טומאה מתחת ואין פותח טפח הטומאה בוקעת ועולה בוקעת ויורדת דהינו מצד שזה טומאה רצוצה ועיין רא"ש שם שדימה לביב שאין בו פותח טפח וטומאה בבית שהטומאה נכנסת לשם וצ"ע ששם זה מדין ארצו של בית כמהו וכאן זה מצד טומאה רצוצה ולכאורא מבואר שדעתו כביאור החזו"א שכל הדין רצוצה שכל שאין אוהל שחולק הטומה בוקעת ולכן זה שייך גם כאן וצ"ע

**בדין טומאה רצוצה האם היא בוקעת לתוך אוהל**

ג]והנה עיין חידושי הגר"ח שדן האם טומאה רצוצה בוקעת לתוך אוהל והנה בפשוטו לדעת הרמב"ם שטומאה באויר היא גם רצוצה א"כ הרי זה כתוב בכל פרק כוורת שטומאה על נסר וכדו' זה לא נכנס לתוך אוהל אמנם לדעת הראב"ד שטומאה באויר זה לא טומאה רצוצה יש מקום לדון דבמקום שזה יהיה רצוצה זה יבקע לתוך אוהל ובאמת לשון הראב"ד בהשגות סוף פכ"ד שטומאה במעזיבה שיש דין שדיה זה מדין טומאה רצוצה שבוקעת וא"ש לשיטתו שהתחדש דין בקיעה ברצוצה לאוהל אמנם עיין בחידושי הגר"ח שהוכיח מהתוספתא דמבואר דטומאה במעזיבה אינה בוקעת לבית ובחזו"א דחה ראיתו ששם זה מצד שדיה לחוץ [והדברים מחודשים שיש שדיה כלפי אויר] אמנם כתב להוכיח מהמשנה מפורשת בפי"ד בשני זיזים לגירסת הרמב"ם דיש טפח מתחת לתחתון ובינו לעליון אין טפח וטומאה על התחתון שזה לא נכנס למטה ומבואר שאפילו שזה רצוצה זה לא בוקע לתוך אוהל אמנם לגירסת הרא"ש והר"ש שם אין ראיה לדין זה

והנה בעיקר נידון הגר"ח לכאורא וודאי לא נעלם ממנו משנה מפורשת וצ"ל שזה פשיטא שטומאה למעלה מהאוהל זה לא יכול לבקוע דהאוהל מפסיק ורק כאן שזה בתקרת האוהל ס"ל שזה לא נחשב שזה צריך לבקוע את תקרת האוהל אלא שלמעשה זה לא בתוך האוהל ובזה דן האם המציאות של אוהל זה סיבה שהטומאה לא תיכנס או שזה לא סיבה ולכן גם אין להוכיח מכל שני זיזין דשם זה מעל התקרה וזה וודאי לא חוצץ התקרה ואפילו לדעת הראב"ד

ובעיקר הדבר יש להוכיח משיטת הרמב"ם פ"ו מ"ה והמהר"ם שם הובא בתוס' יו"ט קודם חזרה דטומאה בין הקורות שאין דין שדיה ולא דין ארצו של בית זה בוקע כנגדו ולא מתפשט ובהכרח שזה מצד שטומאה רצוצה יש לה דין בקיעה לתוך אוהל אמנם שיטת הר"ש שם שבאמת זה רק בוקע ללמעלה ויתכן שזה מדין שדיה או מדין ארצו של בית אבל זה לא יורד ללמטה ומצד שטומאה רצוצה לא בוקעת לתוך אוהל וכן מוכח משיטתו פ"ט מ"ג בטומאה תחת הכורת ועיין מה שכתבנו פ"ט מ"ג ופ"ו מ"ה

**האם טומאה רצוצה באוהל הוי רצוצה**

ד]והנה בפשוטו למה דנקט הגר"ח שטומאה רצוצה לא נכנסת לתוך אוהל ה"ה אם היא בתוך אוהל גם אם היא תהיה רצוצה אין סיבה שהיא תבקע את האוהל אלא שבעלמא זה לא שייך שכל שזה בתוך אוהל אין זה רצוצה אמנם עיין חידושי הגר"ח שכתב לבאר לגבי קבר שהמת ממעט את הטפח דלדעת הראב"ד חשיב רצוצה דהרי נתחדש מושג של טמונה דהרי באויר זה לא רצוצה ולכן גם אם יש כאן אוהל חשיב רצוצה משא"כ לדעת הרמב"ם אין שום מושג של טמונה ורק כל שזה לא בתוך אוהל זה רצוצה ולכן כיון שנשאר כאן שם אוהל ממילא זה לא רצוצה עכ"ד וצ"ע מה יעזור שזה רצוצה אבל רצוצה לא בוקע את תקרת האוהל וכמו שהוכיח לעיל מטומאה במעזיבה והנה מבואר בראב"ד שכלים שלידו טהורים וצ"ע למה שזה לא יתפשט בתוך אוהל הרי כל טומאה שבוקעת בפשוטו מתפשטת ועיין מה שהבאינו לעיל מהראב"ד בזה אמנם יתכן שזה לא דומה שטומאה שבוקעת במקום הבקיעה זה לא רצוצה משא"כ כאן שהיא נשארת רצוצה יתכן שזה לא מתפשט ויש שרצו לומר שביחס לטומאה כיון שזה רצוצה ממילא מכח זה חשיב שאין כאן אוהל וממילא גם א"ש שזה בוקע אלא שא"כ לכאורא אין סיבה לומר שלדעת הרמב"ם זה אחרת דכיון שהטומאה מצד עצמה היא רצוצה זה עצמו סיבה שלא יהיה כאן אוהל וצ"ע

והנה מבואר בתוספתא דבמגדל ויש טומאה מתחת לרגל המגדל הוי טמאה רצוצה ובפשוטו שהטומאה בוקעת מעל האוהל וצ"ע וכי אם יהיה שם טומאה מעל הבית זה יכנס מתחת לרגל המגדל ומשמע קצת שחלוק הבקיעה לאוהל מהיציאה מאוהל וצ"ע

**יוכיח ממשניות על טומאה באויר האם היא בוקעת**

ה] והנה מבואר בפ"ט מי"ד דכוורת באויר ויש טומאה על גבה זה בוקע מתחתיה בפשוטו ממשנה זו מבואר שטומאה באויר הוי טומאה רצוצה דאל"כ למה שזה יכנס מתחת לכוורת אמנם יתכן שסתם נסר שמונח באויר וודאי שזה לא מפסיק דאין זה דבר קבוע ורק בקרקע שזה דבר קבוע הטומאה לא נכנסת והנה עיין פי"ד לענין שני זיזים דלגירסת הרמב"ם מבואר שאם יש שני זיזין והעליון רחוק מהתחתון פחות מטפח וטמאה בעליון טומאה בוקעת ובפשוטו משמע שטומאה על העליון זה לא בוקע עד התחתון ולכאורא עד כמה שזה טומאה רצוצה למה שזה לא יבקע עד התחתון ועיין זכר טוב שכתב שלדעת הראב"ד א"ש ולפ"ז מבואר שדבר קבוע אפילו שזה לא קרקע זה חוצץ שהטומאה לא תעבור אמנם יתכן שהדיוק לא מוכרח כמו שצריכים לומר לדעת הרמב"ם שם

והנה הרי זה מפורש דבקורות עליונות ותחתונות וכל אחד אין בו פותח טפח הטומאה בוקעת ועולה בוקעת ויורדת ומבואר שגם טומאה באויר זה בוקע ושם הרי מדובר גם בקורה קבועה אמנם הביאור פשוט שכל דברי הראב"ד בקרקע שיש כאן רוחב טפח אלא שאין כאן חלל טפח אבל כאן שאין רוחב טפח אין זה דבר שבסיבתו לעצור הטומאה כלל

אמנם מה שצ"ע שלענין קדירה שמול הארובה מבואר בראב"ד שהסיבה שטומאה יורדת מתחת לקדירה רק מחמת שזה קדירה טמאה ודבר טמא לא חוצץ ומשמע שללא זה אפילו שזה לא דבר קבוע זה חוצץ אמנם בפשוטו דבר זה נסתר מהמשנה של כוורת וכנ"ל

]עיין חידושי הגר"ח שכתב שכזית מהמת שלא ביטלו אינו מבטל את השם אוהל אבל לראב"ד שיסוד הדין טומאה רצוצה מה שזה טמון ה"ה כאן זה חשיב טמונה משא"כ לרמב"ם שטומאה רצוצה זה מה שזה לא באויר ה"ה כאן הרי זה באוהל ולא הוי טומאה רצוצה עכ"ד והנה מבואר בדבריו דלדעת הראב"ד גם טומאה בתוך אוהל יכולה להיחשב טומאה רצוצה וצ"ע דבכל ספרו האריך דטומאה בתוך אוהל מופקעת מדין מאהיל כנגדו ומדין בקיעה ולא משמע שלדעת הראב"ד אינו כן אמנם לכאורא נראה שלדעת הרמב"ם שטומאה בתוך אוהל זה מה שמפקיע ממנה דין רצוצה א"כ מסתבר שכל טומאה בתוך אוהל זה מה שמפקיע דין רצוצה ולא צריך התפשטות הטומאה משא"כ לראב"ד שגם טומאה באויר מפקיע מדין רצוצה א"כ מסתבר שאין שום מעלה לטומאה בתוך אוהל אלא אם זה טומאה שמתפשטת באוהל ועד כמה שכאן יש סברא שזה יהיה רצוצה וממילא אין לזה דין התפשטות ממילא אין לזה את המעלה שזה בתוך אוהל וצ"ע

]עיין חידושי הגר"ח שחידש דאיכא בכל טומאה רצוצה דין בקיעת הטומאה וגם דין מאהיל כנגדה והנה דבר זה דאיכא דין בקיעה מהא דטומאה זו מתפשטת בתוך אוהל, ודין זה דאיכא למאהיל כנגדה מוכח מהרמב"ם שלתוך כלי חרס המוקף צמיד פתיל זה מטמא כנגדה ואין זה מטמא את עצם הכלי ובהכרח שההצלה של הצמיד פתיל עוזר שהטומאה לא תבקע אבל זה לא עוזר שלא יחשב מאהיל כנגדה וע"ש שדן בדעת הרא"ש והר"ש שגם הם מודים לדין מאהיל כנגדה ורק שההצלה של הצמיד פתיל עוזר גם על זה וצ"ע שלכאורא עד כמה שלא ס"ל לחידוש זה דכנגדה יש טומאה בכלי חרס אם כן אין לנו שום מקור לחדש שיש דין מאהיל כנגדה ולכאורא אין בזה נפק"מ ואפילו אם נמצא בזה נפק"מ אבל מהיכי תיתי לחדש עוד דין וצע"ג

]דעת הר"ש והרא"ש דבפרעות וסככות זה מועיל לחוץ מפני הטומאה וזה לא מועיל להבאת הטומאה אמנם ברמב"ם העמיד המשנה בצורה שאין מקור לחידוש זה ועיין בחידושי הגר"ח על הש"ס שביאר דבכה"ג זה גדר של חוצץ ואין לזה שם אוהל ולכן להבאת טומאה שצריך שם אוהל אין זה מביא את הטומאה אבל לחצוץ בפני הטומאה זה יכול וע"ש שכתב שזה תלוי בנידון האם יש רצוצה באויר דלדעת הראב"ד שבאויר זה לא רצוצה א"כ מספיק דין מחיצה משא"כ לרמב"ם שזה רצוצה וצריך להפקיע על ידי שזה באוהל א"כ כל שאין לזה שם אוהל זה בוקע עכת"ד

והנה דעת הרא"ש והר"ש מוכח בכמה מקומות שס"ל שטומאה באויר חשיב טומאה רצוצה ובכל אופן ס"ל שיש אוהל שחוצץ ולא מביא ולכאורא צדקו דברי הגר"ח אמנם אם נימא כהבנת החזו"א שאין מעלה מיוחדת לרצוצה יותר מאשר אם היא באוהל אלא שכל טומא האם יש לו חציצה היא לא בוקעת וזה נחשב שזה לא רצוצה א"כ ה"ה כאן

והנה דעת הרא"ש שם שאם הטומאה נגד האויר זה בוקע ובפשוטו הוא דין בקיעה אמנם לגר"ח יתכן לדון שזה רק מצד מאהיל כנגדה וממילא באמת לא יהיה על ידי זה התפשטות הטומאה ולא עיינתי כעת שם

]הנה הגר"ח האריך דטומאה שבתוך אוהל אין לה דין רצוצה והנה בפשוטו היה מקום לומר שכל טומאה שהיא מתפשטת אין לה דין רצוצה ולא דוקא אם הטומאה בתוך אוהל אמנם הנה דעת הגר"ח שכל טומאה מתחת לאדם וכלים הוי כטומאה באויר שזה טומאה רצוצה ומבואר שאפילו שזה מתפשט זה עדין רצוצה ורק אם גוף הטומאה באוהל פקע ממנה דין רצוצה אמנם עיין קה"י שנקט שטומאה מתחת אדם וכלים הוי כטומאה בתוך אוהל ולא הוי רצוצה ורק שהכלי לא חוצץ וממילא הטומאה בוקעת ולפ"ז יתכן לחדש שכל טומאה שמתפשטת היא לא רצוצה וכלשון הרמב"ם אמנם לפ"ז במקצת הטומאה בבית ומקצתה לחוץ שכל הטומאה מתפשטת אין סיבה שזה יבקע והרי קי"ל שבשיעור טומאה בחוץ זה וודאי בוקע וע"ש בקה"י מה שדחק ובפשוטו מוכח דלא כדבריו אלא שהקובע דוקא אם גוף הטומאה תוך אוהל ולכן בסככות אפילו שזה לא טומאה שמתפשטת זה מפקיע מזה שם רצוצה כיון שגוף הטומאה בתוך אוהל ועיין לעיל

**בסוגיא דחולין קכ"ה.:**

]מבואר במשנה שקולית המת הנוגע בה טמא והגמ' שואלת שמשמע שרק נוגע אבל אוהל לא ור' יוחנן טמא שמאהיל כנודע והגמ' מביאה ראיה לזה מהמשנה באהלות פ"ג שנוגע בחצי זית ומאהיל על חצי זית טמא ור' זירא דוחה שמדובר דוקא ברצוץ בין שני מגדלים וביאר רש"י שמדובר שמונחים אחד ליד השני ואין ביניהם טפח והוי טומאה רצוצה ואם מאהיל ממש מעל בין המגדלים חשיב כנוגע ואביי אומר שמדובר שהאהיל על המת תוך טפח ורבא אומר שכל מאהיל כנגדו חשיב כנוגע

והנה ר' זירא שאומר שמדובר בין שני מגדלים בפשוטו מצד שרצה להעמיד דוקא בטומאה טמונה דהוי טומאה רצוצה ובחזו"א נקט שאם זה יהיה בקרקע לא הוי כנוגע ולפ"ז אין עיקר סברתו כי זה טמונה ע"ש אמנם בחידושי הרמב"ן מפורש דה"ה בטומאה טמונה בקרקע ולפ"ז עיקר סברתו שדוקא בטמונה דהוי טומאה רצוצה הוי כנוגע וכן בתוס' שאנץ על עדיות שכתב שדוקא במגדלים שאינם מקבלים טומאה שאין לטומאה מקום להתפשט שלכן הוי רצוצה וצ"ב במה נחלקו אביי ורבא

ועיין חידושי הגר"ח עמוד ע"ז שנקט שר' זירא באמת סובר שרק בטמונה איכא לדין בקיעה אבל בטומאה באויר ליכא דין בקיעה וממילא אין בזה דין כנוגע שרק טומאה שיש בה דין בקיעה יש בה החידוש שזה כנוגע ובדעת רבא שחולק ע"ש שכתב שאפשר לבאר שס"ל שגם טומאה באויר הוי רצוצה דהינו שיש בה דין בקיעה ואפשר לבאר שס"ל שהדין כנוגע זה גם בטומאה שאין בה דין בקיעה וביאר דדעת הרמב"ם שכל טומאה באויר הוי רצוצה ואיכא בה דין בקיעה הוא מחמת דברי רבא והראב"ד שחולק מצד שס"ל שרבא לא חולק דלא הוי רצוצה אלא שס"ל שגם ללא רצוצה איכא דין בקיעה והנה עיין תוס' שדנו האם ר' זירא חולק על אביי או לא ולכאורא דבר זה תלוי האם דבר טמא עושה רצוצה דאם נימא דזה עושה רצוצה א"כ לכאורא אין סברא לחלק בין מאהיל בפחות מטפח לבין שני מגדלים אמנם אם נימא דלא הוי רצוצה א"כ בהכרח שס"ל דהוי רצוצה אלא שלדין כנוגע צריך שיגע תוך טפח ולא בתרות אוהל ולדעת הראב"ד צ"ל דס"ל דלא צריך רצוצה לדין כנוגע אבל צריך נגיעה בסמוך

אמנם החזו"א כתב שאין כאן מחלוקת בכללי רצוצה אלא דכולם מודים דטומאה באויר הוי רצוצה או שלא הוי רצוצה אלא דמחלוקתם בהגדרת כנוגע באיזה מצב זה נאמר ובאמת חלוקת דברי אביי בין מאהיל תוך טפח או לא דבפשוטו אין בזה חילוק בדין רצוצה בהכרח כדברי החזו"א שיש כאן סברא בדני כנוגע וצ"ע א,כ מהיכי תיתי דר' זירא זה לא חילוק כנ"ל וכן דברי רבא

והנה הרמב"ם בפיה"מ בעדיות ובאהלות ביאר שהכוונה בין שני מגדלים שיש מגדל פחות מטפח ומעליו עוד מגדל פחות מטפח וטומא מעל המגדל הראשון וכן נוגעב בו טומאה מהצד דכה"ג זה מצטרף והנה לפ"ז בהכרח שדברי ר' זירא כאביי דעד כמה שהעמיד במגדל שמקבל טומאה אין סברא לחלק בינו ליד האדם תוך טפח ולפ"ז אין שום מקור לדברי הגר"ח שכוונת ר' זירא שרק אז יש דין בקיעה אם לא דנימא דס"ל דגם דבר טמא עושה רצוצה וצ"ע

והנה בפשוטו איכא משניות שגם טומאה באויר בוקע לתהום והקשו מזה על הראב"ד ולדברי הגר"ח יקשה גם על ר' זירא ואין כן משמעות הדברים וצ"ע

ובעיקר הנידון האם דבר המקבל טומאה עושה רצוצה עיין כס"מ פט"ז דנקט שזה לא עושה רצוצה לדעת הראב"ד שצריך רק טמונה באויר וכן נקט החזו"א ח' ח' ע"ש ובפשוטו אם ר' זירא חולק על אביי בהכרח שכך דעתו אם לא דנימא דבזה אביי חולק וכנ"ל

אמנם עיין סימן י"ב א' ב' שהקשה בגמ' בברכות שארון שאין בו פותח טפח הטומאה בוקעת הרי המת זה דבר המקבל טומאה ואם זה לא עושה רצוצה א"כ תמיד הרי יש כאן טפח ומזה הוכיח שדם דבר טמא עושה רצוצה וכל הדין של כפולים הוי רק לחומרא שיש כאן אוהל אבל הטומאה עדין בוקעת וכדין שאדם וכלים נעשים אוהל לטמא ולטהר דהינו שכל הכמאן דליתיה לעשות אוהל המביא אבל לא לעשות אוהל החוצץ ולפ"ז ה"ה דבר המקבל טומאה עושה רצוצה אמנם כל זה יתכן לשיטתו שר' זירא זה לא סברא מצד טומאה רצוצה דאל"כ דבריו נסתרים מר' זירא וכנ"ל אם לא דנימא דס"ל דבזה אביי חולק אמנם בעיקר דבריו מפורש ברא"ש פי"ד מ"ו דהדין כפולים זה גם למנוע בקיעה של הטומאה אם לא שנחלק שזה דוקא שם בכפולין שאינו מקבל טומאה ע"ש

ובעיקר קושיתו בפשוטו הישוב כמבואר בחידושי הגר"ח שמדובר שביטל שם את המת ולא עתיד להוציאו וכה"ג ליכא לדינא דכפולין ולכן חשיב טומאה רצוצה שהרי אין חלל טפח ויש כאן כיסוי אבן

והנה לענין הלכה עיין רמב"ם בפיה"מ בעדיות ובאהלות וכן בראב"ד ובר"ש באהלות דנראה דנקטו דהלכה כר"ז וצ"ע למה פסקו דלא כרבא אמנם הרמב"ם לא העתיק כלל הדין שמאהיל ונוגע מצטרף ועיין חזו"א י"ט י' וכן בחידושי הגר"ח עמוד ע"ז שזה מצד שהגמ' אחרי זה מביאה ר"ש שס"ל שאין דין מאהיל כנוגע כלל ולפ"ז כתב אבל שבעיקר דין רצוצה פסק כרבא שגם טומאה באויר הוי רצוצה אמנם עיין ברא"ש באהלות וכן בא"ר דמשמע שנקטו שהלכה כרבא

והנה מבואר במשנה שם דעד כמה שזה מצטרף לנגיעה זה לא מצטרף לאוהל והניחא עד כמה שמדובר באוהל שאין בו טפח בארכו או ברחבו א"כ באמת אין לזה שם אוהל אבל לרבא שמעמיד כל מאהיל כנגדו הרי כה"ג אפילו אם זה כנוגע אבל אין סיבה שלא יהיה לזה שם אוהל ועיין קה"י שהאריך בזה ובפשוטו צ"ל דמדובר שמאהיל בצורה שאין באוהל רוחב טפח שכה"ג עד כמה שזה נוגע שייך לא להחשיבו כאוהל אמנם לגר"א שהדין שעל עצמו בכל שהוא הוא מדין אוהל לענין עצמו צ"ע ויש מקום לומר דלרבא אם יהיה בידו טפח כיון שיש כאן אוהל זה עצמו סיבה שלא יחשב כנוגע וצ"ע והנה ברש"י מבואר שטומאה בין שני מגדלים מדובר דוקא שמאהיל ממש כנגד המגדלים ולא יותר גבוה ולכאורא הביאור דעיקר מכוון הגמ' שאין כאן מציאות של אוהל ועד כמה שהוא בגובה יותר מטפח מעל המגדלים א"כ יש כאן אוהל על הרצוצה וזה כבר לא כנוגע וצ"ע בכ"ז

והנה מבואר בגמ' שקברי עכו"ם דעת ר"ש שאינם מטמאים באוהל אמנם הגר"א בפרשת חוקת כתב שכנגדו זה מטמא אם זה רצוצה וביאר האו"ש פ"א מטומאת מת שזה מצד הגמ' של ר' זירא דמאהיל כנוגע אמנם ע"ש שנקט שדברי ר' זירא זה מצד טומאה רצוצה אמנם רבא ואביי זה רק סברא מצד דין כנוגע אבל וודאי שזה מצד פרשת אוהל ואין את זה בעכו"ם אמנם ברש"ש פסחים ט. נקט שלרבא גם כנגדו אפילו גבוה זה יחשב כנוגע ועיין בתורת הראשונים בסופו סימן י"ב שהאריך בזה דבפשוטו מבואר בראשונים שאין בעכו"ם דין אוהל כלל

והנה לדעת רבא אם יהיה מאהיל כנגדו בבית לגר"ח לא יחשב כנוגע שעד כמה שזה טומאה באוהל פקע מזה שם בקיעה אמנם החזו"א שנקט שזה סברא שיש כאן מעלה של נוגע לכן נקט שגם בבית זה כך אמנם יתכן כנ"ל שכל שהוא מתפשט זה עצמו מצמצם את התחסות הטומאה למקום וחשיב כמאהיל וכדחזינן החילוק לגבי שזה יצטרף אם אוהל וצ"ע בכל זה

]עיין לעיל דהבאינו הרמב"ם בפיה"מ שהעמיד סוגין במגדל אחד על גבי השני וצ"ע אם כן למה להעמיד בשני מגדלים הרי אפשר להעמיד במגדל אחד שגבוה חצי טפח מהקרקע ומאהיל על חצי זית וחצי זית נוגע בו ואולי בא לחדש שלא דנים כאילו אין את התחתון וממילא יש כאן טפח ובאמת צ"ע כיון שזה דבר המקבל טומאה והרי יש בו דין כפולים וחשיב שיש כאן טפח להעברת הטומאה א"כ מה סברא שיחשב כנוגע ובהכרח שכיון שגם אם לא היה כאן אוהל זה היה טמא ואז כנוגע א"כ במה שזה באוהל זה לא שייך אמנם זה לא מתאים אם סברת הגר"ח שהנידון האם זה טומאה באוהל או לא ואולי מדובר במגדל קבוע אם נימא דכה"ג אין כאן דין כפולים וצ"ע

וע"ש ברמב"ם בעדיות שכתב עוד היכי תימצי שהטומאה נוגעת בתחתון וחצי זית נמצא בקרקעית העליון שהתחתון טמא וצ"ע שכה"ג שניהם בנגיעה ואולי מדובר בהפסק נייר וכה"ג שזה רק טמא מצד אוהל וצ"ע