כלים פי_ט מ_א
קטגוריות: ש_ס / נא כלים / כלים עניינים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / כלים ב_מ

**כלים פי"ט מ"א**

א] **המפרק את המטה להטבילה והנוגע בחבלים טהור,** בפי' הר"ש מכת"י פירש, דבין המפרק ובין הנוגע בחבלים טהורים, וכגון שאין במטה ארוכה וב"כ, וכ"כ הרע"ב.

ובמי"ט עמד בזה, דבכה"ג שאין במטה ארוכה וב"כ שאין טומאתה עלי', היאך עולה לה טבילה, הרי עד כאן לא שמענו לעיל פי"ח מ"ט דלרבנן מטה מטהרת אברים, אלא בשיש בהן ארוכה וב"כ שהן עדין בטומאתן, אך כשאין בהן ארוכה וב"כ דאין עליהן טומאה, מודו רבנן לר"א דאין עולה להן טבילה, וכן עמד בזה בחזו"א סימן ט"ז סק"כ, ועמש"נ בזה לעיל שם אות כ"ז כ"ח ואות ל"ח.

ובחזו"א שם הק' עוד ע"ד הרע"ב שכתב דכשאין במטה ארוכה וב"כ ה"ה טהורה, דזה סותר למה שפירש לעיל פי"ח מ"ט למתניתין ע"פ התוספתא, דלרבנן דמטמאת אברים היינו אף כרע א', ועמש"נ לישב בזה לעיל שם אות ל"ח.

ב] והנה הר"ש והרע"ב כתבו דהא דהנוגע בחבלים טהור הוא משום דכיון שפירקה שוב אין החבלים חיבור, ובתו"ח תמה בזה, דמה בעינן לה"ט, הרי אף אם היו החבלים חיבור למטה, לא היו מטמאין את הנוגע בהן, שהרי אף המטה עצמה טהורה היא, כיון שלא נשתייר בה ארוכה וב"כ, ועמש"כ בזה במי"ט, ודבריו צ"ב.

ובסד"ט כתב לישב, דמתניתין לצדדין קתני, דהמפרק את המטה להטבילה טהור כשאין בה ארוכה וב"כ, והנוגע בחבלים טהור אפי' כשיש במטה ארוכה וב"כ, דאין החבלים חיבור אלא למטה שלימה.

ג] אך גיר' הרמב"ם במשנתינו היא הנוגע בחבלים טהור, ובפשוטו נ' לפי דבריו דאיירי בשנשתייר בה ארוכה וב"כ, דהמטה עצמה טמאה היא, ומ"מ הנוגע בחבלים טהור, דל"ה החבלים חיבור אלא למטה שלימה, וכ"כ בחי' הגר"א.

אך צ"ע בזה למש"כ הכס"מ בדעת הרמב"ם, דמטה שהיתה טמאה ונתפרקה ה"ה טהורה, אף בשנשתייר בה ארוכה וב"כ, וא"כ הרי כל שפירק את המטה להטבילה, אף המטה עצמה טהורה היא, ומאי קמ"ל דהנוגע בחבלים טהור, ובסד"ט בסוף דבריו דן לומר בד' הרמב"ם, דכל שפירק את המטה ע"מ להטבילה ולהחזירה לא פרחה ממנה טומאתה אף בשלא נשתייר בה ארוכה וב"כ, ומ"מ כבר ל"ה החבלים חיבור למטה וע"כ הנוגע בחבלים טהור, ועיקר הך דינא דהמפרק את המטה ע"מ להחזירה לא פרחה טומאתה ממנה, מצינו עד"ז במהרש"ל סוכה דט"ז., דאף לדעת ר"א דמטה מטמאת חבילה, מ"מ כל שפירקה ע"מ להחזירה לא פרחה טומאתה ממנה, (וכמו שפירש הקרני ראם שם בדבריו).

אמנם באמת בדקדוק ל' הרמב"ם בפיהמ"ש נראה דאיירי כשעדין לא פירק את אברי המטה, אלא התיר את החבלים, ולפ"ז ניחא, דבכה"ג הרי המטה עצמה עדין טמאה היא, וזהו דקמ"ל דמ"מ הנוגע בחבלים טהור.

ד] **החבל מאימתי הוא חיבור למטה משיסרג בה ג' בתים,** בל' הר"ש והרא"ש משמע, דקאי מתניתין על החבל הנשאר אחר הסירוג, דכל שסירג בה ג' בתים הוי כל החבל חיבור למטה, ולפ"ז י"ל שחלק החבל המסורג למטה, הוי חיבור למטה אף קודם שסירג ג' בתים, אך בל' הרמב"ם בפיהמ"ש מבו', ועמד ע"ז במי"ט, דאף החבל המסורג למטה לא חשיב חיבור, אלא משסירג ג' בתים, ולפ"ד הרמב"ם לא מצינו דאף החבל שעדין לא נארג למטה הוי חיבור, וי"ל דרק חלק החבל המסורג למטה הוי חיבור, וכ"נ להדיא בל' הרמב"ם בפיהמ"ש שכתב דכל הנוגע "במה שנארג" מן החבל וכו' טמא, ומ' דהנוגע בשאר החבל שעדין לא נארג טהור, ועמש"נ להלן אות ו', ואמנם בתוספתא שהביא הר"ש תניא דאפי' ק' אמה כולו חיבור א', אך הרמב"ם השמיט להך דינא, וגם השמיט לדינא דתוספתא דקשר בו חבל אחר וכו', ועמד ע"ז המשנ"א, וצ"ע בזה.

ה] בחזו"א סימן כ"ה סק"א עמד ע"ד הר"ש והרא"ש, דמ"ט מהני חיבור ג' בתים שיהא כל החבל חיבור למטה, הרי שאר החבל אינו משמש עכשיו עם המטה, ואם מהני מה שעומד שאר החבל להתחבר לחשבו כחיבור למטה וכמש"כ הר"ש והרא"ש, א"כ מ"ט קודם סירוג ג' בתים לא חשיב חיבור אף שעתיד להתחבר, וכתב לישב, שהרי אם הי' דרך מלאכת המטה לכרוך את החבלים על המטה בכל פעם ולהסירן, הי' חשוב כל החבל חיבור למטה, דחשיב משמש מלאכה עם המטה, ואף דחסר כריכה לא חשיב חיסרון מלאכה, אבל כיון שמסרג וקובע סריגתו לעולם חשיב חסרון מלאכה ואכתי מקרי אינה ראוי' למלאכתה, ולענין זה אמרו חכמים דקצה החבל המסורג כבר ג' בתים חשיב שאר הסריגה ככריכה בעלמא וחשיב כבר משמש מלאכה אחת עם המטה שהרי הוא סורגו ושוכב עליו, עכ"ד.

ו] **והנוגע מן הקשר ולפנים טמא מן הקשר ולחוץ טהור,** הר"ש והרא"ש פירשו, דאיירי בשקשר לו חבל אחר, וקמ"ל דהחבל השני אינו חיבור למטה אע"פ שסופו ליארג בה, והכי תניא בתוספתא שהביא הר"ש.

אך בד' הרמב"ם בפיהמ"ש ובפכ"א מכלים ה"ו נ' דמפרש, דלא איירי כלל בשקשר לו חבל אחר, אלא איירי בקשר שקושר החבל עצמו, ובזה הוא דתנן דמן הקשר ולפנים טמא ומן הקשר ולחוץ טהור, ובמי"ט פירש בזה, דאיירי בקשר שקושרין את החבל עצמו כדי שלא יתפרד, וע' במשנ"א מש"כ לפרש בע"א.

אמנם הנה בל' הרמב"ם בפיהמ"ש שכתב דהנוגע וכו' מן הקשר "האחרון", דמשמע דיש כמה קשרים נראה דהיינו, דהי' הדרך לקשור החבל סביב עצי המטה, בסוף כל בית שאורג, וכעי"ז כתב בחזו"נ, ובזה הוא דתנן, דהנוגע מן הקשר ולחוץ טהור, וזה כמש"נ לעיל אות ד' לדעתו, דהנוגע בשאר החבל שעדין לא נארג טהור.

ז] **נימי הקשר, הנוגע בצרכו טמא וכו' ג' אצבעות,** הר"ש והרא"ש פירשו דנימי הקשר הם ראשי החבלים הבולטים חוץ לקשר, והם הוו חיבור עד ג' אצבעות שהוא צורך הקשר.

והנה הרש"ש כתב, דכל הא דנימי הקשר הוו חיבור, הוא רק אחר שסירג גם מהחבל הב' ולמטה, ונימי הקשר בולטין מן הסירוג ולחוץ, אך כ"ז שלא סירג את החבל השני, דהחבל השני ל"ה חיבור, גם קצהו היוצא מן הקשר ל"ה חיבור, ובחזו"א סימן כ"ה סק"ב כתב, דכ"ז שלא סירג את החבל השני, אף נימי הקשר מן החבל המסורג טהור, דכייון דכיון דאין חבל הקשור חיבור, לא חשיב נימי הקשר כמשמשין מלאכה אחת עם המטה, שהרי מלאכת הנימין לקיים הקשר, ואם החבל הקשור לא חשיב עדיין כמשמש מלאכתו גם הנימין עדיין לא חשיבי משמשין, ואין טמא אלא החבל העומד לסירוג, ועיי"ש שכתב, דהקשר עצמו, חלקו שמן החבל המסורג טמא ושמן החבל הקשור טהור.

אמנם הנה בל' הרא"ש מבו' להדיא לא כן, שכתב דהקשר של חבל הפנימי "שהוא טמא" גם הנימין שלו טמאין כדי צורך הקשר, עכ"ל, ומבו' דאיירי בשעדין לא סירג את החבל החיצון, ורק החבל הפנימי טמא, ומ"מ הנימין שלו טמאין כדי צורך הקשר, וכ"ה מבו' גם בד' התוי"ט, וצ"ע בזה.

ח] והרמב"ם בפכ"א מכלים ה"ו כתב, דמן הקשר ולחוץ עד ג' אצבעות טמא, וצ"ע שהרי במתניתין תנן דמן הקשר ולחוץ טהור, ורק נימי הקשר טמאין עד ג' אצבעות, ובחזו"א סימן כ"ה סק"ב כתב להגי' בדבריו, ובמי"ט מבו' בביאור ד' הרמב"ם, דאזיל לטעמי' דמפרש דלא איירי מתניתין כלל בשקשר לו חבל אחר, ולפ"ז הרי בע"כ דנימי הקשר הוא חלק החבל שמן הקשר ולחוץ, ובזה הוא דתני דעד ג' אצבעות הוי מכלל הקשר וטמא, ונ' דהא דתני ברישא דמן הקשר ולחוץ טהור, הוא משום דנימי הקשר חשיבי כהקשר עצמו.

ט] **שם בר"ש, תניא בתוספתא וכו' קשר בו חבל אחר וכו' הכניסו לתוך ג' בתים כולו חיבור א',** בביאור הגר"א לתוספתא פירש דקמ"ל, דכל שהתחיל לארוג את החבל השני הוי כולו חיבור, ואף שעדין לא ארג בחבל זה ג' בתים, ובחזו"א סימן כ"ה סק"ב נסתפק בדין זה, ובמשנ"א נקט דאין החבל השני חיבור אא"כ סירג ממנו ג' בתים.

י] **שם, בחבל הקשור בו אפי' ק' אמה כולו חיבור א',** בהגה' הגר"א ובמי"ט מחקו לתיבות אלו, אך נוס' התוספתא שלפנינו חבל הקשור בחרס אפי' ק' אמה כולו חיבור א', והובא דין זה בד' הרמב"ם פ"כ מכלים הי"ז.

ובחס"ד עמד בזה שלא נתפרש מה הוא חבל זה, ולאיזה תכלית קושרים חבל בחרס, ועוד דקשיא רשיא לסיפא, דבסיפא תני דבאזני כ"ח אפי' תפורות אינו חיבור שאין חיבור לכלי חרס, והכא תני דבחרס כולו חיבור א', ועיי"ש שכתב דצ"ל בחרם, עיי"ש מה שפירש בזה, ועי' בסד"ט.

ובחזו"א סימן כ"ה סק"ב כתב לפרש בזה, דהא דתני דאין חיבור לכלי חרס, הוא ביד קצר לטלטל, ובזה אין דרך כ"ח בכך, והכא בחבל ארוך וקשור סביב כל הכלי היטב לשאוב מים מן הבאר.

יא] **שם, אמר ראב"י בד"א דרך עלי' אבל דרך ירידה אפי' קשור בקשור כולו חיבור א',** בביאור הגר"א לתוספתא פירש דדרך ירידה היינו שסירג מלמטה למעלה, ובכה"ג הוי כולו חיבור, דודאי יסרג את כל המטה ולא יניח מלסרג למעלה, אך בזר זהב פירש להיפך, שהדרך לסרג מראשו לרגליו, וע"כ אם מסרג דרך עלי' מרגליו לראשו לא מוכחא כ"כ דדעתי' למיסרג טפי, ולהכי ל"ה חיבור, עכ"ד, והא דתני אפי' קשור בקשור, מתבאר היטב לגיר' הגר"א (שהבאנו לעיל אות י') דלפ"ז נתפרש ברישא דאף כשהחבל הקשור הוי חיבור, מ"מ אם קשר לו חבל אחר, אין החבל הקשור לו חיבור, וזהו דתני דבדרך ירידה, אף החבל הקשור לקשור, הוי חיבור, ומבו' לפ"ז, דאותו חבל עצמו, הו"ל כולו חיבור, אף דאי"ז ודאי שיסרגו למטה, והגם שאם אין עתיד לסרגו ל"ה כולו חיבור, מ"מ כל שהוא עתיד לסרגו הוי כולו חיבור, הגם שיתכן שימלך ולא יסרגו, ומשא"כ חבל אחר הקשור לו, ל"ה חיבור למטה, אלא בשהוא ודאי שיסרגו למטה.

ולגיר' התוספתא שלפנינו דקאי על חבל הקשור בחרס, לא נתפרש מהו דרך עלי' ודרך ירידה, ועמש"כ לפרש בזה בחס"ד ובסד"ט ובחזו"א סימן כ"ה סק"ב בכמה אנפי.

יב] **שם החוט שהכניסו למחט אפי' קשור מב' צדדין ה"ז אינו חיבור, הכניסו לבגד החוט חיבור לבגד,** בפי' הר"ש מכת"י פירש דאיירי בתופר בגד שנקרע וקושר חוט בחוט, ובזה הוא דתני שאין החוט הקשור חיבור לבגד עד שיכניסנו לבגד, אך בזר זהב פירש דהא דתני דאינו חיבור, היינו דאין החוט חיבור למחט, וכתב עוד, דהא דבהכניסו לבגד הוי החוט חיבור לבגד, הוא דוקא בשהוא קשור מב' צדדין, דכה"ג אינו יוצא מן הבגד, מפני הקשר שבצד זה והמחט בצד הב', ואין המחט יוצא מן הבגד דרך חורו, וע"כ בכה"ג הוי החוט חיבור לבגד.

ובסד"ט פירש, דהא דהחוט אינו חיבור למחט משום שאין עשוי להיות נשאר כך מחובר במחט, אבל כשהכניסו לבגד הו"ל חיבור לבגד, משום שסופו להיות נתפר שם, ובחזו"א סימן כ"ה סק"ב הוסיף, דכניסת החוט לבגד, חשיב כג' בתים בחבל המטה, וע"כ חשיב כל החוט חיבור לבגד, וע"ד שנת' לעיל אות ה'.

ובתוספתא ב"ב פ"ה ה"ד תניא דחוט שהוא תופר בו כל שהוא צורך התפירה חיבור וכל שאינו צורך התפירה אינו חיבור, והובא ברמב"ם פ"כ מכלים הי"ז, והיינו משום דכל הא דשהחוט הוי חיבור לבגד, הוא משום שעתיד לתפרו בבגד, וע"כ כל שאינו צורך התפירה ואין עתיד לתפרו בבגד, ל"ה חיבור לבגד.

יג] **שם, ואין המחט חיבור לחוט,** צ"ע דמ"ט הדר ותני לה, הרי כבר תני דאפי' קשור מב' צדדין ה"ז אינו חיבור, ולפי' הר"ש דהא דתני התם דאינו חיבור, קאי על החוט הקשור דאינו חיבור לבגד, ולא קאי על החוט והמחט שאינם חיבור זל"ז, ניחא, אך לפי' הגר"א דקאי על החוט והמחט שאינם חיבור זל"ז, צ"ע דמ"ט הדר ותני לה.

אמנם הנה ל' הרמב"ם פ"כ מכלים הי"ז, ואין המחט חיבור "לבגד", וכפי הנראה כן הי' גירסתו בתוספתא, ולפ"ז ניחא, דמעיקרא קמ"ל דהמחט אינו חיבור לחוט, והכא קמ"ל דהמחט אינו חיבור לבגד.

יג] **שם, תפורות חיבור קשורות אינן חיבור,** בזר זהב פירש, דהוא משום דבקל יכול להתיר הקשר ולהוציאן משם, ועי' חזו"א סימן ל"א סק"ח.

יד] **שם, המשיחות והרצועות שבשק ובקופה תפורות חיבור קשורות אינן חיבור,** כה"ג תנן במקואות פ"י מ"ה, דהחבל שהוא קשור בקופה אינו חיבור אא"כ תפר, ובשו"ת אבנ"מ סימן ד' כתב, דהא דשאני חבל שקשור בקופה דאינו חיבור, מחבל שקשור בחרס דהוי חיבור, הוא דלפעמים ראו חז"ל דלפעמים ראו חז"ל לעשות חיבור ע"י קשר ולפעמים אינו חיבור ובמקום שהוא צורך הכלי הוי החיבור בקשר חיבור לכלי, ובמקום שאינו צורך הכלי לא הוי חיבור לכלי ע"י הקשר, ועיי"ש שכתב דמה"ט נמי תנן דמן הקשר ולחוץ טהור, ול"ה החבל הקשור חיבור, ואין ללמוד מכאן לדעלמא, דחיבור שע"י קשירה ל"ה חיבור.

טו] **שם, שבאזני כ"ח אפי' תפורות אינם חיבור שאין חיבור לכ"ח,** בחס"ד תמה ע"ז, דמ"ט אין חיבור לכ"ח, הרי דין חבל המחובר לכלי, הוא מדין ידות, והרי גם בכ"ח נתרבו ידות, עיי"ש, ובסד"ט כתב דהוא משום שאין דרך לטלטל כ"ח ע"י רצועות ומשיחות שמא ישבר, ועד"ז בחזו"א סימן כ"ה סק"ב, ועמש"נ לעיל אות י'.

טז] **שם, שירים שבכרעי המטה אוצין חיבור רפין אינן חיבור ושבידי הזב אפי' אוצין אינו חיבור וזה חומר במדרס מבזב,** כה"ג תניא בתו"כ שהביא הר"ש לעיל פ"א מ"ג דחיבורי משכב טמאין חיבורי הזב טהורין, ופירש הר"ש דהיינו הא דדריש התם בבשר הזב ולא וכו' ולא בטבעות אע"פ שאינם יוצאין, וכה"ג במשכב טמא וכו' וכן אם טבעת מחוברת לנוי ואין יוצאה ממנה, דהא דתניא וכו' טבעת בהמה וכלים וכו' טהורות, התם כשאינה מחוברת בכלים שיוצאה מן הכלים, עכ"ל, וזהו דתני הכא דאוצין חיבור ורפין אינם חיבור, דאם הם מהודקין לכלי ואין יוצאין ממנו, הו"ל חיבור, ואם הן רפין שיוצאין מן הכלי, אינם חיבור.

?בטעם הא דבידי הזב אינם חיבור, הוא משום דבאדם לעולם לא חזינן להמחובר לו כחלק ממנו, ומשא"כ בכלי?.