מזוזה ה רפו
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / יורה דעה / מזוזה

**שיעורי הלכה**

**הדינים הנידונים**

* **מחסנים ומקלטים.**
* **חולה המאושפז בבית חולים.**
* **גדר הפטור בחדר של מרחץ.**
* **חדר שאיש ואשתו ישנים שם.**

*שיעור ה'*

**מזוזה [יו"ד סי' רפו]**

**ממורינו הגאון רבי רפאל צבי ובר שליט"א**

## בית האוצר שאינו נכנס ויוצא שם

**[המשך סעי' א]** כבר נתבאר שדעת השו"ע שבית האוצר חייב במזוזה, והנה הש"ך (ס"ק ב) הביא מהדרישה ז"ל 'וכל אחד מהנך אפילו אינם דרים שם ממש כיון דיוצאין ונכנסין בו חשיב בית דירה'. ומשמע מלשונו שדוקא מחמת שנכנסים ויוצאים בו חשיב בית דירה, אבל אם יהיה בית אוצר שאינו נכנס לשם כלל לא יהיה חייב במזוזה. והוא נפקא מינה גדולה למי שיש לו מחסן שאינו נכנס לשם, כגון שאינו סמוך לביתו אלא הוא רחוק, או כגון שנותן שם דפנות הסוכה אבל שאר ימות השנה אינו בא לשם, שלפי"ז י"ל שאינו חייב במזוזה.

**ובספר** מזוזות ביתך להגר"ח קנייבסקי שליט"א, ציין לדברי המשנ"ב (ביאור הלכה סי' שנח) שכתב לעניין עירובין דחצרות שאחורי הבתים חשיב דירה מחמת שנכנסים שם תדיר.

**וכמו** כן מצאנו גם לעניין מזוזה גדר זה שנכנס ויוצא, דרש"י בפסחים (ד. ד"ה חובת הדר) כתב לבאר אמאי שוכר חייב במזוזה כיון שנכנס ויוצא בה, ובפשטות דעת רש"י שהשוכר חייב במזוזה מה"ת, והיינו שע"י שנכנס ויוצא חשיב בית מגורים. ובאגרות משה (ח"ב סי' קמא ענף ב) הקשה שודאי אין טעם זה שנכנס ויוצא לבדו טעם לחייבו במזוזה, שהרי בית שער אינן מחייבים אותו במזוזה מחמת זה שנכנס ויוצא שם. וצ"ל שזה ודאי שנכנס ויוצא אינו טעם מצד עצמו לחייב במזוזה, וכוונת רש"י לחייב את השוכר היא משום שעי"כ מחשיבים את הבית כשלו, וא"כ ה"נ בבית האוצר כשנכנס ויוצא יש להחשיבו כבית דירה.

**אלא** שלפי"ז עולה שלדברי הש"ך שחיוב מזוזה בבית האוצר הוא כשנכנס ויוצא, אין חיובו מחמת ששומר שם חפציו אלא דמיקרי בית דירה כיון שנכנס ויוצא שם. וא"כ אם אינו נכנס ויוצא לכאורה פטור וכמשנ"ת.

## בית חרושת כשהבעה"ב לא נכנס שם

**ובתי** חרושת, כתב הערוך השולחן (דין ג) שאף אם בעל הבית אינו נכנס לשם אם המשרתים נכנסים ויוצאים שם חשיב בית דירה וחייב ליתן שם מזוזה, אולם בספר לגור באהליך (פל"ד ס"ק לד) כתב שבפוסקים לא נראה כן, אלא כל שבעה"ב לא נכנס לשם פטור.

## מקלטים ובית האסורים

**ויש** לדון במקלטים אם חייבים במזוזה, דהנה אף שהרבה רגילים ליתן שם דופני הסוכה, נראה שאי"ז טעם לחייבו במזוזה, כמו שנתבאר דבעינן נכנס ויוצא שם, ומסתבר שבפעם אחת בשנה אי"ז נחשב נכנס ויוצא שם. ורק אם רגילים ליתן שם חפצים ולהוציא משם כמה פעמים בשנה י"ל דחשיב כבית האוצר.

**אלא** שעדיין יש לנו לדון אם בשעת מלחמה שצריך להיות במקלט יהיה חייב מזוזה. ועי' רע"א שהביא מחלוקת אחרונים אם בית האסורים חייב במזוזה, שדעת השער אפרים שדירה בע"כ שמיה דירה וממילא חייב במזוזה, אבל הבית הלל סובר שפטור מהמזוזה. ועיי"ש בשער אפרים שתלה נידון זה במחלוקת חכמים ורבי יהודה (יומא י.) אם לשכת פרהדרין חייב במזוזה מחמת שכה"ג דר שם בשבעת הימים קודם יו"כ, ומבואר בסוגיא שם שרבי יהודה סבר שדירה בע"כ לא שמה דירה, ולכך מצד הדין לא היו צריכים ליתן מזוזה בלשכת פרהדרין, וממילא סובר שכיון שקיי"ל כחכמים עולה שדירה בע"כ שמה דירה, וא"כ ה"נ בבית האסורים אף שהיא דירה בע"כ מ"מ חייב ליתן שם מזוזה. אמנם הבית הלל סובר שפטור מהמזוזה, ויש הוכחה לכך מהסוגיא שם, דהא מבואר בגמרא שם שאף שרבי יהודה סובר שמן הדין אין צריך ליתן מזוזה בלשכת פרהדרין, מ"מ סובר שמדרבנן תיקנו ליתן שם מזוזה 'שלא יאמרו כהן גדול חבוש בבית האסורין', משמע שהיה פשוט שבית האסורים פטור אע"פ שהגמרא לא ידעה עדיין שרבי יהודה סובר שדירה בע"כ לא שמה דירה.

**ומעתה** יש לנו להסתפק אם מקלט בשעת מלחמה דומה לבית האסורים, די"ל שאף על פי שהוא נכנס למקלט מרצונו, מ"מ גדר הפטור משום בית האסורים אפשר שהוא כל מקום שאינו רוצה להיות שם ורצונו לצאת משם, וא"כ מקלט בכלל בית האסורים הוא שהרי אינו רוצה להיות שם, משא"כ לישכת פרהדרין חייב במזוזה דאמנם חשיב דירה בע"כ שצריך ליכנס לשם מחמת המצוה, אבל רצונו להיות שם לקיים מצוות ה'.

## המאושפז בבית חולים

**והנה** כמו"כ יש לדון בבית חולים אם לחייב את החולה במזוזה לדעות שבבית האסורים פטור, אם גם שם נחשיב כדירה כבית האסורים או לא. ובזה יותר מסתבר שאינו כל כך בעל כרחו שהרי רוצה הוא לבא לבית החולים בשביל רפואתו.

**ובאמת** יש עוד טעם לפטור ממזוזה בבית חולים מחמת שהוא כדירת עראי, וכמו שמבואר במאירי (יומא יא:) פונדקאות העשויות בכרכים ללון שם עוברי דרכים לפעמי' באקראי כשאין יכולין להגיע לעיר, פטורים מהמזוזה משום דירת עראי. וגדר עראי נראה שהוא מקום שאינו רוצה להיות שם רק נמצאים שם כשאינו יכול לבוא לעיר, ומטעם זה חשיב עראי, וא"כ כמו"כ יל"ד בבתי חולים שהוא דומה לדירת עראי, ואף מקלט בשעת מלחמה דומה לזה. ולפי סברא זו אינו דומה כ"כ ללשכת פרהדרין, שהרי שם דעתו של הכה"ג לבוא לגור שם ולכך אינו כעראי, משא"כ בבתי חולים ומקלט בשעת מלחמה שדומה יותר לאכסניה.

**מיהו** אף לפי"ז נראה שמי שנמצא בבית חולים יותר משלושים יום אין לפוטרו משום עראי, שהרי הגר בפונדק ל' יום חייב במזוזה כמבואר בשו"ע להלן סעי' כב.

ואף ששוכר באר"י חייב מיד (כמבואר בשו"ע שם), פונדק אינו חייב עד ל' יום, והחילוק הוא שהשוכר זה דבר העומד להיות קבוע, אבל פונדק זה דירה שעשויה לדור בה באופן זמני.

## המשכיר דירתו בזמנים מיוחדים בממון רב

**ונראה** שהמשכיר דירתו בזמנים מיוחדים ביוקר, כגון מי שמשכיר דירתו לחגים במחירים גבוהים שלא ישכור אדם כך למשך כל השנה, א"כ דומה לפונדק ואינו חייב אף באר"י עד ל' יום.

[סעיף ב] **בית התבן, בית העצים ובית הבקר חייבים. ואם הנשים רוחצות בהם, כיון שעומדות שם ערומות, אין כבוד שמים להיות שם מזוזה.**

## מחלוקת בחיוב בית התבן במזוזה

**ודעת** הרמב"ם שבית התבן פטור מהמזוזה וכמו שכבר נתבאר, אבל המחבר לא חשש לדעתו. ובעיקר מחלוקת זו אם בית התבן חייב במזוזה או פטור, יש קצת ראיה מרש"י על התורה שבית התבן פטור מהמזוזה, שכתב בפרשת בא (פי"ב פסוק ז) על הבתים אשר יאכלו אתו בהם - ולא על משקוף ומזוזות שבבית התבן ובבית הבקר, שאין דרין בתוכו. והיינו שבמכילתא מבואר שהיה צריך ליתן דם בכל הפתחים שבבית, וזה בא רש"י לאפוקי שבית התבן ובית הבקר פטורים כיון שאינם דירה, ולכאורה אזיל בשיטת הרמב"ם שבית התבן פטור ממזוזה מעיקרא.

**ובשו"ע** בהל' מעקה (חו"מ סי' תכז סעי' א) פסק שבית התבן פטור ממעקה, והגר"א שם עשה מזה סתירה, שהרמב"ם שפטר בית התבן ממעקה, הוא לפי דעתו שפוטר בית התבן מן המזוזה משום דס"ל שאין זה בית דירה. אבל השו"ע סותר דברי עצמו, שבהל' מזוזה פסק דלא כהרמב"ם ואיך בהל' מעקה פסק כהרמב"ם לפטור בית התבן ממעקה.

**והסמ"ע** (שם) הקשה ג"כ סתירה זו, ותירץ שסובר המחבר דלענין מעקה אין יוצאים ונכנסים כ"כ שם למיחש שיפול משם להצטרך מעקה, משא"כ במזוזה דחייבה התורה בשביל הדר להיות מצות ה' נגד עיניו בביאתו וביציאתו, לכך ס"ל להמחבר דהדר שם צריך לקבוע מזוזה באותו פתח [ועי' ש"ך ס"ק ה שציווה לעיין בדברי הסמ"ע שם].

## הנותן מזוזה בבית התבן או האוצר אם יברך

**ולעניין** ברכה בבית התבן ובית האוצר, דעת המקדש מעט (ס"ק טז) שהקובע מזוזה בבית התבן או בית האוצר יפטור בברכה בקביעת מזוזה אחרת, שיש לחשוש לדעת הרמב"ם שאינו חייב במזוזה, וכ"כ המנחת יצחק (ח"י סי' צו) שלא לברך. אכן הגר"ח בספר מזוזות ביתך סובר שיקבע בברכה (וכמו שמבואר בשו"ת רע"א סו"ס סו), שאין לחשוש לדעת הרמב"ם אחר שמשמעות השו"ע שפסק דלא כמותו.

## חדר שאיש ואשתו ישנים שם

**וכתב** הרמ"א ודוקא אלו, אבל חדר ממש, אפי' מקום שאיש ואשה ישנים ומשמשים שם, חייב במזוזה. והיינו שדעת הרמ"א לחלק שדוקא בבית התבן שנשים רוחצות שם ערומות פטורים, אבל בחדר בבית אפילו אם עומדים שם ערומים אין זה פוטר מהמזוזה, שהרי יכול לכסות המזוזה [וכמו שמבואר להלן סעי' ה], ורק בבית התבן יש פטור משום שאין שם חיוב גמר כמו דירה.

**וממה** שכתב הרמ"א אפילו מקום שאיש ואשה ישנים, משמע מלשונו שמקום שאיש ואשה ישנים חמור מרחיצה, ולזה בא לחדש שאפילו בזה חייב במזוזה. ויש ראיה פשוטה לזה שמקום שאיש ואשה ישנים חמיר, שהרי לתשמיש בעי שני כיסויים (כמבואר בסי' רמ סעי' ו) אבל לרחיצה סגי בכיסוי אחד.

**ואחר** כך הביא הרמ"א דעת המקילין שסוברים שבאמת בכל מקום שנשים שוכבות פטור ממזוזה, ומ"מ כתב הרמ"א שאף לדעה זו במקום שהדלת מבפנים וכששוכבים שם סוגרים הדלת ונמצאת המזוזה מבחוץ, חייב לכולי עלמא.

**אולם** בבית יוסף מבואר שמקום שנשים רוחצות שם חמיר יותר ממקום שאיש ואשתו ישנים, כי כל מה שמצאנו בגמרא לפטור מהמזוזה זה דוקא כשרוחצות שם ועומדות שם ערומות, אבל חדר שאיש ואשתו ישנים בה אף על פי שמשמשים אין עומדים ערומים ואין לפטור מהמזוזה [זאת מלבד הסברא שרק לעניין בית התבן שאינו בית ממש אמרו בגמ' שאם רוחצות שם הנשים פטור מהמזוזה, אבל בבית ממש לא, וכמו שנתבאר לעיל].

**והנה** להלן סי' רפז (סעי' ב) כתב הרמ"א המנהג נתפשט במדינות אלו דרוב עולם סומכין על מזוזה אחת שעושין על פתח בתיהם, ואינו נכון, ואין להם על מה שיסמוכו, לכן כל ירא שמים יתקן ביתו כדינו בכל הפתחים החייבים, וכמו שנתבאר. והנה מנהג זה הביא הש"ך (כאן ס"ק ט) בשם הב"ח שכתב זה לשונו 'נתפשט המנהג שאין עושין מזוזה כי אם בפתח הבית סמוך לרשות הרבים, והיינו משום דרוחצין בבית החורף בחורף ובחדרים בקיץ ועומדים שם ערומים'.

**ואם** כן ממה שכתב הרמ"א להלן שאין לנוהגים כן על מה שיסמוכו, מוכח שסובר להלכה כדעה ראשונה שבבית אינו פטור מהמזוזה אפילו במקום שרוחצות שם הנשים, וכן מסיק הש"ך (ס"ק ט) וכן כתב הגר"א (ס"ק ד) שהעיקר כסברא ראשונה.

## גדר הפטור בחדר שרוחצים שם ומתי מהני סגירת הדלת

**ומה** שכתב הרמ"א בסוף דבריו שאם סוגר את הדלת לדעת כולם חייב במזוזה, צריך ביאור שבבית התבן משמע שאפילו סוגר את הדלת פטור ממזוזה, וכן ברור הדין לגבי בית הכסא שאף אם יסגור הדלת אינו חייב במזוזה, ואמאי כאן לגבי חדר שאיש ואשתו ישנים סובר הרמ"א שאם סוגר הדלת חייב אף לדעת המקילים.

**והגידולי** קודש (ס"ק ה) כתב לבאר דביסוד הפטור בבית התבן שהנשים רוחצות שם מצאנו ב' דרכים בראשונים, שיש שפירשו שהפטור הוא מחמת דחשיב מקום גנאי, ולדעה זו שפיר שייך לחלק שדוקא בבית התבן שייך פטור זה כי אם הנשים רוחצות שם חשיב מקום גנאי, אבל חדר בבית שהוא מקום דירה אינו נחשב גנאי, אף שעומדות שם ערומות, וזהו דעה ראשונה שחייב במזוזה אף בחדר של איש ואשה. אבל היש מקילין סוברים שהפטור אינו פטור על המקום מחמת שהוא מקום גנאי, אלא שהפטור הוא משום בזיון למזוזה שיהיו ערומים כנגדה, ולכך סברי דשייך טעם זה גם בחדר שבבית, שאף שאינו מקום מגונה מ"מ הרי אם עומדות שם ערומות יש בזה בזיון למזוזה.

**ומעתה** מובן היטב מה שכתב הרמ"א שאם סוגר הדלת מהני לכו"ע, שהרי לטעם זה שהוא בזיון לעמוד כנגד המזוזה ערום, ודאי מהני מה שסוגר הדלת, שהרי עתה כבר אינו עומד ערום כנגד המזוזה, ומ"מ אין לחייב בבית התבן ליתן שם מזוזה כשהמזוזה מבחוץ, משום שבית התבן כשעומדים שם ערומים הוא מקום גנאי, ולזה לא מהני מה שיסגור הדלת דמ"מ נשאר המקום מקום גנאי.

**ולעניין** הלכה כבר הבאנו לעיל שהכרעת הרמ"א והש"ך והגר"א כדעה ראשונה שחייב במזוזה, אולם המקדש מעט (ס"ק טז) חשש לדעת הפוטרים מהמזוזה, לכך ס"ל להלכה שיתן שם מזוזה ולא יברך[[1]](#footnote-1), מיהו שאר הפוסקים לא חששו לדעה השניה ומסתימת דבריהם נראה שיכול לברך.

**ובעיקר** דברי הרמ"א יל"ד בכוונתו אם צריך לסגור הדלת בפועל וכמו שכתב כששוכבים שם וסוגרים את הדלת, או שאף אם הדלת פתוחה כל שהמזוזה מבחוץ באופן שיכול לסגור הדלת ותהיה המזוזה מבחוץ גם בזה סגי. ומשמעות הרמ"א קצת שצריך לסגור הדלת דוקא שיהיה כיסוי למזוזה.

**והנה** באו"ח סימן נה (סעי' יג) פסק השו"ע לעניין צירוף לעשרה שאם עומד בתוך הפתח באופן שאם יסגרו הדלת הוא יהיה בחוץ, חשיב כמו שהוא בחוץ. מיהו דעת המג"א (ס"ק יא הובא במשנ"ב שם ס"ק נ) שכל עובי הפתח חשיב כבפנים. וכן הביא המשנ"ב (שם) מהאבן העוזר שדעתו לדמות זה לדין חצר קטנה שנפרצה לגדולה דהוי כלפנים, וכן כתב הגר"א שם.

**ואף** להשו"ע נראה שצריך לכסות כמבואר במשנ"ב סי' רמ ס"ק כה שצריך ליתן כיסוי שהספרים לא יהיו נראים, אלא שלזה נראה דסגי בכיסוי הרגיל שיש על המזוזות. מיהו הגרד"ל חשש להגר"א (מובא בספר מזוזות ביתך בהערות מח"א) דחשיב כתוך החדר, ואם נדייק דברי הרמ"א כאן שצריך לסגור את הדלת ממש א"כ יהיה ראיה לדבריו.

1. ועיי"ש במקדש מעט שנראה שפטר מברכה אפילו כשהדלת סגורה, שסובר שלדעת הפוטרים נראה שגם בדלת נעולה פוטרים מקום שאיש ואשה ישנים שם. ולפי"ז מובן למה כתב הרמ"א בסי' רפז שאין להם על מה שיסמוכו, וכאן בסי' רפו הביא דעת המקילים ולא דחה שיטה זו לגמרי, והיינו שהעולם נהגו להקל גם בדלת נסגרת מבפנים, וע"ז כתב הרמ"א שאין להם על מה לסמוך להקל, וכמו שכתב כאן (בסי' רפו) שלכו"ע חייב במזוזה בדלת נסגרת מבפנים. [↑](#footnote-ref-1)