שיעור נד סימן קפח  ז-יdocx
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / אורח חיים / סימן קסו עד סימן רא - ברכות

![](data:image/gif;base64...)![](data:image/gif;base64...)

**שיעורי הלכה**

**שיעורים מפי מו"ר**

**הגאון רבי רפאל צבי ובר שליט"א**

**הלכות ברכות**

**שיעור נד**

**~ סי' קפח סעי' ז - י ~**

## [סימן קפח המשך סעיף ז]

# שכח רצה בברכת המזון אם נחשב כמו שלא בירך

הנה לגבי ראש חודש שחל בשבת, ובברכת המזון אמר 'יעלה ויבוא' אך שכח להזכיר 'רצה', ולא נזכר עד שכבר בירך ברכת הטוב והמטיב דצריך לחזור לראש, כתב המשנ"ב (ס"ק כט) דכשחוזר לראש צריך לחזור ולהזכיר 'יעלה ויבוא' ואף שכבר אמרה בברכת המזון הראשונה, הרי ברכת המזון הראשון נתבטל לגמרי. ובשעה"צ (ס"ק כא) ציין למג"א ושאר אחרונים.

ובאמת יש לדון במי שכח להזכיר 'רצה והחליצנו' בשבת, או 'יעלה ויבוא' ביום טוב שצריך לחזור ולברך, האם הוא משום דנחשב הדבר כאילו הוא לא בירך ברכת המזון כלל, או דרק משום שצריך לומר את ה'הזכרה' חייבו אותו לחזור ולברך ברכת המזון.

והנה מצינו כעין זה לגבי תפילה שנחלקו הראשונים לגבי מי שטעה במנחה של שבת והתפלל תפילה של חול, דדעת התוס' דאין צריך לחזור, דהא אף אם יחזור הוא לא יזכיר את השבת בתפילתו ומה ירויח בכך, אך דעת חכמי פרובינצ"א דצריך לחזור ולהתפלל, דכיון שלא הזכיר את השבת בתפילתו הוי כמי שלא התפלל כלל, ולכן הוא חייב בתשלומין אף לאחר השבת. ועולה שנחלקו האם החיוב שלו לחזור הוא רק להזכיר את ההזכרה ששכח, או שהוא כאילו לא התפלל כלל. ובשו"ע (סימן קח סעיף יא) פסק כדעת חכמי פרובינצ"א שצריך לחזור ולהתפלל, אך במשנ"ב (שם ס"ק לב) הביא את מחלוקת הראשונים הנ"ל ומסיק דהוי ספיקא דדינא, וחוזר ומתפלל ומתנה שאם אינו חייב לחזור הרי זה בתורת נדבה.

ומלשון המשנ"ב כאן משמע שלעניין ברכת המזון פשיטא ליה שאם לא הזכיר יעלה ויבוא הרי זה כמי שלא בירך כלל, דברכת המזון שבירך נתבטל לגמרי, ומשום כך כשחוזר צריך להזכיר יעלה ויבוא אף שכבר הזכירה בברכת המזון הראשונה. וכן הוא לשון הביאור הגר"א כאן שכתב דאם שכח 'כלא בירך דמי' ע"ש.

אכן מדברי המג"א (ס"ק יג) לא משמע כן, דכתב שאם שכח להזכיר רצה בברכת המזון של שבת ראש חודש, כשהוא חוזר לראש אז צריך להזכיר יעלה ויבוא, דומיא דיום הכיפורים שחל בשבת דמזכיר של שבת גם בנעילה משום ד'יום הוא שנתחייב בד' תפילות'.

וכוונת דבריו דהנה מצינו בגמרא בשבת (כד, א) שהגמרא דנה אם מזכירים 'על הניסים' בתפילת המוסף בשבת של חנוכה. והגמרא מביאה ראיה מהא דאמר ריב"ל שהמתפלל נעילה בשבת צריך להזכיר של שבת בתפילתו דיום הוא שנתחייב בד' תפילות, והיינו דאף שמצד השבת אינו חייב בתפילת נעילה, מכל מקום כיון שנתחייב אותו יום בד' תפילות צריך להזכיר של שבת, וה"נ אף שמצד החנוכה אינו חייב בתפילת מוסף, מכל מקום צריך להזכיר על הניסים כיון שבאותו יום של חנוכה הוא התחייב בתפילת המוסף.

[וכעין זה דנה הגמרא שם לגבי ראש חודש שחל בשבת אם צריך להזכיר את ראש חודש בברכת ההפטרה במנחה (שהיה מנהגם לקרוא בנביא אף במנחה ע"ש ברש"י ותוס'), אך נחלקו הראשונים איך נפשט ספק זה דדעת רש"י דגם בזה מסקינן שמזכיר ראש חודש בנביא, כיון שאותו היום התחייב בהזכרה, אך התוס' שם כתבו דבנביא לכו"ע אינו מזכיר של ר"ח, דנביא בראש חודש לא שייך כלל, והיינו שרק לגבי תפילה שהוא התחייב להזכיר את היום בתפילות של אותו יום שייך לחייבו בתפילות שנוספו באותו יום, אך בברכת הנביאים שכלל לא נתחייב באותו יום לא שייך לחייבו להזכיר בהם. ולדינא קיי"ל (סימן רפד סעיף ב) שהמנהג שאין מזכירין של ראש חודש בנביא.

אמנם בשבת חוה"מ סוכות כתב המשנ"ב (סימן תצ ס"ק טז) שמזכירים את חג הסוכות אך בשבת חוה"מ פסח לא מזכירים, וע"ש במשנ"ב שביאר החילוק דבסוכות כל יום ויום הוא כמועד בפני עצמו מפני שחלוק בקרבנותיו. ויל"ע מאי שנא מברכת הנביאים בראש חודש דקיי"ל שאינו מזכיר היום כי הוא לא שייך בזה, וה"נ בחול המועד לא שייך ברכת הנביאים וצ"ע. ובאמת דעת הגר"א במעשה רב (הובא בשעה"צ סימן תרסג ס"ק ו) שאף בשבת חול המועד סוכות אינו מזכיר את החג ואכמ"ל].

ומכל מקום מתבאר מדברי המג"א הנ"ל דהטעם שצריך להזכיר יעלה ויבוא כשהוא חוזר ומזכיר ברכת המזון הוא מטעם שהוא כמו 'יום שנתחייב בד' תפילות', והיינו שאף שאינו מחוייב בהזכרת יעלה ויבוא, כיון שכבר הזכירה בברכת המזון הראשונה, מכל מקום לא גרע מהאוכל סעודה שלישית ורביעית בשבת שמזכיר יעלה ויבוא אף שאינו מחוייב בסעודה, דלדכתחילה צריך להזכיר בכל ברכת המזון שמברך ביום, וכמו נעילה שמזכיר בה של שבת. אבל אינו מעכב וכמו סעודה שלישית ורביעית בשבת.

[ומש"כ בביאור הגר"א כאן דהזכרה של ראש חודש לא דמי לדין יום שנתחייב בד' תפילות, היינו רק לעניין זה שאם שכח של ר"ח בשבת א"צ לחזור, וכמו בתפילה שצריך להזכיר יעלה ויבוא ואינו מעכב].

# נפק"מ בהנ"ל כשטעה בברכת המזון

והנה יש נפק"מ בזה באופן שיו"ט חל בשבת, ובירך ברכת המזון ושכח לומר 'רצה והחליצנו', וכשחזר ובירך ברכת המזון שכח לומר 'יעלה ויבוא', ועתה יל"ע אם צריך לחזור ולברך פעם שלישית, דלפי סברת המשנ"ב דחשיב כמו שלא בירך הרי הוא צריך לחזור ולברך פעם שלישית, אך לפי משמעות המג"א דשפיר חשיב כמי שהתפלל, ורק חוזר משום שחייב להזכיר 'רצה' א"כ אף אם שכח יעלה ויבוא אינו מחוייב לחזור.

# שכח יעלה ויבוא ונזכר אחר הבדלה

ויש עוד נפק"מ במי ששכח לומר יעלה ויבוא או רצה והחליצנו בברכת המזון שדינו דצריך לחזור ולברך [והיינו בסעודה שניה בשבת או יו"ט], וכשבא לחזור החשיך ובא יום שלאחריו, דאף אם יחזור לברך ברכת המזון אינו צריך להזכיר רצה או יעלה ויבוא בברכתו כיון שכבר נעשה יום חול. והנה בהגהות הרעק"א (על סעיף ח) הביא בשם ספר כסא דהרסנא דבכהאי גוונא אינו צריך לחזור לברך, משום שלא יאמר רצה או יעלה ויבוא בברכתו. ולכאורה נראה דלדעת המשנ"ב צריך לחזור ולברך אף אחר חשיכה, שהרי לדעת המשנ"ב הרי הוא כמו שלא בירך כלל.

# אם כשחוזר ומברך צריך זימון

ולכאורה יש עוד נפק"מ בזה כשחוזר ומברך אם צריך זימון, דלכאורה לדעת המשנ"ב שהרי הוא כמי שלא בירך צריך לחזור ולברך וחייב בזימון אך לדעת המג"א הרי כבר בירך וחוזר רק בשביל להזכיר ברכת המזון ואי"ל שאינו מצטרף לזימון. אכן דבר זה נתבאר להדיא בשו"ע (סעיף ט) שג' שאכלו בשבת או יו"ט ושכחו להזכיר מעין המאורע, שחוזרים ומברכים ואינם מזמנים משום שכבר יצאו ידי חובת זימון. ולכאורה מוכח מזה כדברי המג"א שיצא ידי חובת ברכת המזון ורק יש לו חיוב לחזור. אכן י"ל בהיפך ולהוכיח מדברי השו"ע כדברי המשנ"ב דבשלמא אי נימא שהברכה התבטלה לגמרי הרי הוא יכול להשתמש במה שזימן קודם שהתחיל לברך, שהרי רק הפסיק בדיבור ואין על זה שם של 'ברכה' [ואף שמפסיק למשך זמן ארוך אפשר שאינו מעכב], אך לדעת המג"א דנחשב לו כמו שכבר בירך נראה שצריך לחזור ולזמן, שהרי הזימון הראשון חל כבר על הברכה שכבר בירך, וצריך לזמן משום הברכת המזון שנתחייב בשנית.

## [סעיף ח] סעודה שלישית בשבת דינה כראש חודש.

# מתי אומרים ברכת אשר נתן עם חתימה

וביאר המשנ"ב (ס"ק לא) דדמי לר"ח שאם התחיל ברכת הטוב והמטיב אין צריך לחזור. ובביאור הלכה (ד"ה בשבת) הביא דמשמע מהמג"א שסעודה שלישית דומה לראש חודש גם בכך שאם מברך ברכת אשר נתן אומרה בלא חתימה דלדעת המג"א יש כלל שאם אינו צריך לחזור בדיעבד אז כשמברך אשר נתן אומרה בלא חתימה, אך הביאור הלכה הביא מהנהר שלום שמצדד שיאמר אשר נתן עם חתימה, ורק לגבי ראש חודש אינו חותם דלא חשיב כולי האי. וקצת נראה דהעיקר שצריך לומר עם חתימה אמנם יש לציין שבשעה"צ (ס"ק כה) כתב שאומרה בלא חתימה ודלא כנהר שלום וצ"ע.

ובאמת לגבי ראש השנה הביא המשנ"ב (ס"ק יט) דדעת המג"א שכשמברך ברכת אשר נתן אינו חותם, אך הרבה אחרונים ס"ל כדעת הכנסת הגדולה שחותם, וביאר השעה"צ (ס"ק טו) דאף שבראש חודש אינו חותם הוא לא מטעם שיכול להתענות בראש חודש [דא"כ גם בראש השנה אינו חותם משום שי"א שמותר להתענות בו], אלא משום שאינו חשוב כל כך, אך ראש השנה שהוא יום טוב גמור מברך אשר נתן עם חתימה ובמשנ"ב שם הכריע כדעת האחרונים שאומר אשר נתן עם חתימה. ונראה דתלי הא בהא דאף בסעודה שלישית בשבת שיש מחלוקת אם חותם או לא, הייינו משום שיתכן שאינו מחוייב לאכול סעודה שלישת בפת, אך לדעת האחרונים הנ"ל שהעיקר הוא האם היום חשוב, אז גם בסעודה שלישת צריך לומר אשר נתן עם חתימה כיון שהוא יום חשוב. ובאמת כן מבואר בשונה הלכות (דין ט) שהביא רק את הדיעה שחותם בסעודה ג' בשבת ובסעודות של ראש השנה.

[אמנם יתכן שיש לחלק בין ראש השנה לסעודה ג' דאף אם בראש השנה נאמר שאינו חותם מכל מקום בסעודה ג' צריך לחתום, דהנה בשעה"צ (ס"ק טו במוסגר) כתב לבאר טעמא דהמג"א דס"ל שאין חותמין בראש השנה, על פי דברי התורא"ש בסוגיא, שהוא פירש את הספק של הגמרא אם חותם בראש חודש דתליא אם מזכיר בו ששון ושמחה, דאם אינו מזכיר ששון ושמחה לא ראוי שיחתום בברכה זו כיון שהיא ברכה קצרה ע"ש. ולפי"ז י"ל דכיון שבראש השנה אינו אומר ששון ושמחה י"ל דדמי לר"ח שאינו חותם בברכת אשר נתן. אכן לגבי סעודה שלישית שהיא חתימה ארוכה יוצא דלכו"ע יש לחתום בברכה כיון שהיא ברכה ארוכה של שבת. ומכל מקום נראה לדינא שגם בסעודה ג' וגם בראש השנה חותם].

## [סעיף י] היה אוכל ויצא שבת מזכיר של שבת בבהמ"ז דאזלינן בתר התחלת הסעודה, והוא הדין לראש חודש ופורים וחנוכה.

# אם אזלינן בתר תחילת הסעודה או בתר סופה

ובאמת מצינו שנחלקו הראשונים אם אזלינן בתר תחילת הסעודה או בתר סוף הסעודה. ובשו"ע (סימן תרצה סעיף ג) הביא לגבי סעודת פורים שנמשכה ללילה דאומר על הניסים משום דאזלינן בתר תחילת הסעודה ויש מי שאומר שאינו אומר על הניסים. ודעת היש מי שאומר הוא דעת הרא"ש בתשובה (כלל כב סימן ו) והוכיח כן מהא דמי שנאנס ולא התפלל תפילת מנחה בשבת דמתפלל למוצאי שבת ב' תפילות של חול, ומוכח שלא הולכים לפי הזמן שבו התחייב בברכה אלא לפי הזמן שהוא מברך בפועל. אמנם בהגהות מיימוניות (פרק ב ממגילה הלכה יד) הוכיח להיפך מהא דרב צלי של שבת בערב שבת, ומוכח שכיון שמתפלל תפילה של שבת אומר נוסח של שבת אף שבשעת הברכה הוא חול [אך יש לדחות קצת דשם הוא מקבל שבת בתפילה ונעשה ממש שבת ויל"ע].

ולגבי מוצאי שבת שיוצא לר"ח האריך המשנ"ב די"א שאם יזכיר גם של שבת וגם של ראש חודש יש בזה משום תרתי דסתרי [וכבר הארכנו בזה בשיעורים (בסימן רעא סעיף יד) דלדעת המג"א הוא ספק אם אזלינן בתר תחילת הסעודה או בתר סופה, ולדעת הט"ז אזלינן גם בתר בתחלה וגם בתר הסוף ע"ש ואכמ"ל].

**הדינים העולים:**

1. המברך ברכהמ"ז בשבת ראש חודש ושכח לומר רצה כשהוא חוזר צריך לחזור ולהזכיר יעלה ויבוא.
2. לדעת המשנ"ב הוא משום שנחשב כאילו לא בירך, ולמג"א הוא משום שהיום מחייבו בהזכרה בכל ברכת המזון. ונח' אם כאילו לא בירך או שרק חוזר כדי לומר את ההזכרה.
3. ונפק"מ באופן שכשחזר ובירך שכח לומר יעו"י דלמשנ"ב חוזר בשלישית ולמג"א אינו חוזר.
4. דעת הרעק"א שאם שכח לומר רצה ונזכר אחר השקיעה שלא יחזור ויברך כי אינו מזכיר רצה בברכתו, ולדעת המשנ"ב לכאורה צריך לחזור כי הוא כמו שלא בירך.
5. מבואר בשו"ע שג' ששכחו וחוזרים לברך א"צ זימון ולכאורה למשנ"ב צריך לזמן ויש לדחות.
6. ברכת אשר נתן בשבת עם חתימה ובר"ח בלי חתימה, ונחלקו הפוסקים אם בסעודה ג' צריך חתימה. וכן יש מח' בראש השנה אם חותם ונראה לדינא בשניהם לומר עם חתימה.
7. בסעודה שהתחילה ביום אחד והמשיכה ליום אחר נחלקו הראשונים אם אומר את ההזכרה לפי זמן הברכה או לפי זמן האכילה.
8. ראש חודש שחל במצאי שבת והמשיך את סעודתו משבת לראש חודש נחלקו הפוסקים אם מזכיר את שניהם או שזה תרתי דסתרי.