8. קנין חזקה
קטגוריות: ש_ס / לב בבא מציעא / ב_מ עניינים - הרב מאיר קאופמן / קנינים

כ"ד טבת ע"א

**סימן ח'**

**בסוגיא דקנין חזקה**

**א]בביאור החיסרון דמבריח ארי ובדין נעילת דלת**

**ב]בהזיק ואחרי זה מתקן האם הוי חזקה**

**ג]בדין בונה פלטרין בנכסי הגר ובעושה תיקון שיעזור לאחר זמן**

**ד]בדין מציע מצעות בנכסי הגר**

**ה]בסוגית הגמ' נ"ד. בעושה לא לצורך הקרקע**

**ו]בביאור שיטת הרמב"ם**

**ז]בדין שדה ומיצר ביניהם בהפקר ובדעת אחרת מקנה**

**ח]בביאור הדין קנין בפשתן**

**ט]בדין מיצר ואפסר לקנות הבהמה והשדה**

**בביאור החיסרון דמבריח ארי ובדין נעילת דלת**

א]מבואר בגמ' דסכר מינה מיא או אפיק מנא מיא זה לא קונה כיון שזה מבריח ארי ובטעם הדבר שמבריח ארי לא קונה עיין רשב"ם ור"י מגאש שביארו שיש בזה מצות השבת אבידה דהינו שהרי עיקר הקנין מה שנראה בזה את בעלותו וכאן שצריך לעשות פעולה זו מצד מצוות השבת אבידה אינו מראה בזה את בעלותו ועיין רמ"ה שהקשה הרי מדובר גם בנכסי הגר ושם לא שייך מצות השבת אבידה ועיין רמב"ן שביאר שלא רוצה שיקראו לו מפסיד נכסי דהינו שגם ללא שזה שייך למישהו דרך בני אדם כשרואים דבר שעומד להיפסד מסלקים את המזיק אמנם צ"ב לומר שזה כוונת הרשב"ם שהרי הוא העמיד סוגין בנכסי הגר ועל זה כתב שזה משיב אבידה וצ"ל שכיון שבעלות הקרקע לא ידועה לאנשים א"כ זה לא נראה כמעשה בעלות אלא כמשיב אבידה אמנם זה דלא כרמב"ם שחלוק הקנין בנכסי הגר מנכסי חברו שדנים לפי הבעלות שקונים ממנה אמנם עיין רמ"ה שביאר שיסוד החיסרון כפשוטו שיש הלכה בקנין חזקה לעשות פעולת תיקון בגוף הקרקע ופעולה של סילוק נזק אין זה מעשה חשוב לקנות הקרקע

והנה מבואר במשנה דנעל קונה וכתב הרשב"ם דאין לבאר דהכוונה שסגר הדלת דזה מבריח ארי אמנם כל הראשונים חלקו עליו ונקטו שזה עוזר ובטעם הדבר מצאנו שלשה ביאורים ברבותינו הראשונים הרמב"ן כתב שכיון שמבריח ארי אין זה חיסרון בעצם אלא מצד שזה כמשיב אבידה או דלא ליקרו מפסיד נכסי א"כ זה רק סברא אם המזיק נמצא כאן אבל אם אין מזיק לפנינו אלא שעושה פעולת שמירה בזה אין סיבה למעשהו אלא כהוראת בעלות וברמ"ה אות ו' ובר"ן בגיטין ובריטב"א שם כתבו שסגירת הדלת זה נחשב כתיקון הבית שהופכים אותו לשמור ובתוס' וברא"ש כתבו שכאן זה מצד שפעולת נעילת הבית זה מראה שהוא בעלים דאדם לא סוגר בית שזה לא שלו ומשמע שיש כאן סוג חזקה אחר

והנה דנו הראשונים האם עוזר פתיחת הדלת ובער"י כתב שזה עוזר וזה על דרכם של תוס' שיש כאן מעשה חדש של הוראת בעלות וא"כ ה"ה פתיחת הבית אמנם הרא"ש חלק שאין בזה מעשה הוראת בעלות כמו נעילת הבית אמנם לסברת הרמ"ה והר"ן אין שום סיבה שזה יעזור דהרי כאן אין זה פעולת תיקון בבית

והנה הרשב"א לקמן כתב שאין לבאר בהציע מצעות שקונה כפשוטו שיפה הקרקע כיון שאין זה דבר בגוף הבית וצ"ב הראשונים שביארו שכאן זה עוזר מדין תיקון הבית וצריך לומר שאפילו שלא היה כאן שינוי בגוף הבית אבל התיקון הוא בגוף הבית שהבית מצד עצמו הוא שמור יותר ואין זה דומה להציע מצעות שאין זה שום תיקון בגוף הדבר

ועיין פסקי הרי"ד שכתב שאפילו דמבואר בגמ' דסכר מינה מיא זה מבריח ארי אבל אם עשה דבר זה כשהמים לא נמצאים אלא כדי שכשיגיעו מים הם לא יכנסו זה יעזור שזה כמו גודר חצר שהתועלת בשביל שלא יכנסו בהמות והכוונה שכה"ג דנים דבר זה כשבח בגוף השדה ובפשוטו דבר זה הוא לכל הראשונים

והנה בגמ' בגיטין הלשון תיחוד ותיפתח וצ"ב למה צריך לפתוח ועיין ער"י שלמד מזה שגם פתיחה לבד עוזר והרא"ש כתב שיתכן שהכוונה שזה היה סגור וצריך לפתוח ולסגור עוד כתב לבאר שכיון שהיא היתה כל הזמן גרה בביתו א"כ אין היכר אם סוגרת שזה כדי לקנות ולכן צריכה לחזור ולפתוח שאז זה נראה שזה בתור הוראת בעלות והנה הרמב"ם העתיק אם סוגר ופותח וביאר בכס"מ או שהכוונה שיש כאן חידוש שגם אם פותחת מיד זה עוזר או שבאמת סתם סגירה אין זה בוראת בעלות ורק אם מיד פותח יש בזה הוראת בעלות וכעיקר סברת הרא"ש אלא שס"ל שזה בכל דבר

והנה לפ"ז לכאורא מיושב דעת רשב"ם מהגמ' שם דשם מה שמועיל רק אם חוזר ופותח וכאן משמעות המשנה שמועיל בנעל לבד וכמו שכתב הרמב"ן וצ"ל שכה"ג שמיד פותח אין החיסרון דמבריח ארי על דרך סברת התוס' שאז זה נראה כמעשה בעלים ודלא ככל מבריח ארי אמנם זה אינו דהגמ' שם מביאה את המשנה שנעל והניחא לרא"ש דבעלמא לא צריך לפתוח ורק כאן מחמת סיבה צדדית אמנם כה"ג שפותחת וסוגרת זה כמו כל נעל אבל לרשב"ם שביאר המשנה של נעל בעשית מנעול מה הגמ' שם מביאה ואם מבואר בגמ' שכל נעל זה שפותח וסוגר א"כ למה לא ביאר כך המשנה וצ"ע

והנה עיין רא"ש שכתב בגיטין שנעל זה במנעול אמנם ברמ"ה בסוגין כתב שזה בין נעל שלא במנעול או שהיה נעול והוא סגר המנעול ויתכן שיש לדחוק שמה שנקט מנעול עיקר כוונתו שללא זה הדלת חוזרת ונפתחת וצ"ע והנה השו"ע העתיק את לשון הרמב"ם שצריך לחזור ולפתוח וכתב וי"א שצריך לנעול במנעול והוא חידוש שלביאור הרמב"ם יש ענין לחזור ולנעול במנעול

ועיין בשו"ת אבני מילואים סימן כ"ה שהאריך לדון דבמקום שהוא עצמו עשה הנזק ואחרי זה מבריח הארי אין חיסרון של מבריח ארי והוכיח מהרא"ש שביאר שהיא פותחת וסוגרת ובכל אופן לרשב"ם זה לא צריך להועיל ע"ש ובנתה"מ ולכאורא כל הנידון שכה"ג אין חיסרון של מבריח ארי רק שייך אם החיסרון שזה נראה כמשיב אבידה א"כ כאן שהוא עושה האבידה ומיד מתקן זה לא שייך אבל אם החיסרון כרמ"ה שצריך תיקון חיובי א"כ וודאי שגם כאן הוא לא קונה כי אין כאן תיקון חיובי

**בהזיק ואחרי זה מתקן האם הוי חזקה**

ב]והנה עיין נתה"מ בתשובתו סימן קצ"ב שדן שבמקום שהוא הזיק ואחרי זה מתקן שזה לא יכול להועיל בתור חזקה כיון שיש לו מחויבות לתקן והאבנ"מ חלק עליו והוכיח שמועיל מהא דהרא"ש ביאר שפתחה הדלת וסגרה והרי היא פתחה וצריכה לסגור ובהכרח שאין כזה חיסרון ועיין נתה"מ שדחה א. דהרי הוא נתן לה את זה במתנה א"כ וודאי כלול בזה שיכולה לפתוח וגם אם לא תעשה מעשה קנין לא חייבת לסגור [ובפשוטו מבואר חידוש שאדם שנתן לחברו מתנה ולא עשה מעשה קנין אלא שברו שהוא לא צריך לשלם ולא אומרים שעד כמה שלא קונה אין לו רשות להזיק] ב. שהרי כאן הוא אמר לה שתפתח ותסגור א"כ פתחה ברשות וודאי שאין לה חיוב לסגור ורק לכן זה מועיל ג. ולכאורא היה מקום לדון שאדם שפתח הדלת של חברו שלא חשיב מעשה נזק ואין לו חיוב לסגור לו את זה

והנה בעיקר סברת הנתה"מ שדנים האם זה מעשה חזקה לפי המצב הממוני של החפץ הוא מחודש דבפשוטו דנים לפי המעשה מצד עצמו והנה בפשוטו ברא"ש שכתב שכיון שהיא רגילה בביתו זה לא חזקה חזינן שצריך לפי הנסיבות של הממון שיהיה מעשה שמראה בעלות ועיין בב"י סימן קצ"ב שלמד מכאן ששוכר שרוצה לקנות הבית לא קונה דהרי יש לו זכות להיות בבית והובא דבר זה בלחם משנה פ"א דמכירה ע"ש אמנם זה צ"ע א.דעין מחנה אפרים שכירות שהוכיח מהגמ' שבמשכנתא המלוה יכול לקנות הקרקע ליותר זמן בעצם זה שהוא יושב בבית ב.עיין תוס' בב"ב ג. דשותפין קונים אחד מהשני על ידי עצם השימוש אפילו שהרי יש לו רשות להשתמש בזה ושמעתי שהיה מקום לחלק שכל סברת הרא"ש במקום שלא עושה בתור בעלות אבל במקום שיש לו זכות לעשת הדבר אדרבא זה יותר מעשה בעלות ואפילו שזה לא מראה שהוא קונה אין בזה שום חיסרון וצ"ע בכל זה

**בדין בונה פלטרין בנכסי הגר ובעושה תיקון שיעזור לאחר זמן**

ג]מבואר בגמ' דהבונה פלטרין בנכסי הגר ובא אחר והעמיד להן דלתות קנה ומבואר שהראשון לא קונה ועיין תוס' ורא"ש שהקשו מה זה שונה מרפק ביה פורתא והרי גם כאן הוא חפר כדי לבנות יסודות וכתבו שרק בחרישה זה מועיל ולא ביארו הסברא לחלק וברמב"ן הובא בנ"י כתב שבמקום שעומד לחרישה החרישה הוא שבחה משא"כ במקום העומד לבניה והוסיף שהרי הסוף לסתום החפירות ולמלאותם ביסודות ולכאורא עיקר הסברא לחלק שבחרישה רואים את הקרקע כמושבחת משא"כ בחפירה לבניה הקרקע עכשיו נחשבת מוזקת אלא שמתכונן להוציא מזה תועלת אלא שהוסיף הרמב"ן שאם בסופו של דבר היה שימוש עצמי בחפירה כה"ג זה נחשב שעכשיו עשה תיקון של דבר שישמש בסופו אבל כאן שהוא עצמו לא ישמש אלא לבנין א"כ כל שאין כאן בנין אין זה סיבה לקנות אמנם עיין אבני מילואים שביאר שעיקר כוונתו כיון שיסתמו החפירות ולא ישתמשו בהם עצמם לכן זה לא קונה

והנה מבואר בדבריו שיצירה של דבר שלא משתמשים עד גמר הבניה זה לא חיסרון שעכשיו עדין לא בנו וכן מבואר ברמ"ה לקמן לגבי צר צורה בנכסי הגר או סד בהן סיוד אחד שכיון שדבר זה הוא יצירה לעצמה שתבוא בסופו של דבר לידי שימוש קונה מיד גם לפני שהעמידו דלתות בבנין ועיין נתה"מ דפשיטא ליה שכל מה שעוזר חזקה זה רק עם עכשיו זה ראוי לשימוש ולא אם יההי ראוי אחרי זה אמנם באבני מילואים משמע שנקט לא כך

אמנם עיין ראשונים שהביאו מהרימ"ג שמדובר שהיסודות כבר היו מוכנים דאם הוא העמיד היסודות א"כ בחפירה ליסודות זה כמו שחרש לצורך זריעה והסכים עמו הרשב"א וכן הוא ברמב"ם והשו"ע העתיקו והרמ"א הביא שיש חולקים ועיין רמב"ן שהביא לישב עוד שאין דעתו לקנות אלא בגמר הבנין דהיינו אפילו שהכל כאן הפקר אבל אין דעת האדם לזכות בזה עד שהכל גמור וצ"ע

ובדעת הרימ"ג הנתה"מ נקט שכל מה שעוזר החפירות רק כי זה מיד ראוי לשימוש לבנות בזה אבל ישור הקרקע לצורך מתי שיגמרו לבנות וודאי לא יעזור ובאבנ"מ משמע שחלק על זה ועיין נתה"מ דנקט שלא עוזר אלא כשגמר את כל החפירות דחלק לבד לא עוזר שאין לזה שום שימוש רק כל היסודות יחד וכן נקט דבהכנה לחרישה לא יעזור אלא אם כן זה מקום שראוי לשיעור חרישה ורק ברפק שראוי לזריעה קטנה קונה

והנה בהא דזה שהעמיד דלתות קנה עיין רמ"ה שכתב שמדובר שהבונה לא נתכוין לזכות באבנים וכן לא בנאם משלו אלא הכל היה מנכסי הגר דאם הוא התכוין לזכות באבנים או שזה שלו א"כ זה שהעמיד דלתות אין סיבה שהוא יקנה דהרי הדלתות שלו לבד הם לא עושות שהקרקע יהיה ראוי לבניה ובטור הביא בשם הרא"ש דגם ס"ל בעיקר הדין כרמ"ה אלא שס"ל שבסתמא אם הגביה האבנים הוא זכה בהם ולכן העמיד שהוא הביא פועלים לבנות ולכן הוא לא זכה בזה וברימ"ג כתב שאפילו אם זה אבנים שלו אבל ברגע שבנה בנכסי הפקר הרי זה כמו שהפקיר את זה מרשותו וצ"ב כוונתו הרי דעתו לבנות לעצמו ובריטב"א וברי"ד כתבו שזה וודאי שמי שבנה זכה באבנים אלא שבכל אופן זה סיבה שמי שהעמיד דלתות יזכה בקרקע ולענין האבנים כתבו שזה תלוי במחלוקת האם יכול לקחת ולומר עצי אני נוטל ועוד כתבו שזה וודאי שמגיע לו כל ההוצאות וגם העבודה והנה הדבר חידוש שכה"ג שעשה בשל הפקר יש כאן חיוב שחל לתת להם שכר עוד מבואר שלמ"ד שלא יכול לקחת העצים זה גם בעושה בשדה הפקר וצ"ע הטעם

והנה עיין רימ"ג שהקשה על הא דמבואר בגמ' דמה דבונה מעל הקרקע זה לא מעשה קנין בגוף הקרקע כיון שלא עושה מעשה בגוף הקרקע א"כ למה בצר צורה בנכסי הגר הוא קונה גם הקרקע הרי לא עשה מעשה בגוף הקרקע ותירץ ששם הבית הוא דבר אחד אם הקרקע ומעשה קנין בבית זה מועיל גם לקרקע וחזר והקשה איך מועיל העמדת דלתות הרי לא עושה מעשה קנין בקרקע ותירץ שהאבנים יצאו מרשותו וממילא זה נהיה בכלל נכסי הגר ולכן הוא קונה בזה הקרקע דהיינו דבקושיתו נקט שהאבנים שיך לראשון א"כ כאן לא שייך לדון שההחזקה בבנין עוזרת כדבר אחד אם הקרקע שהרי על זה אין מעשה קנין ולכן תירץ שהאבנים כן הפקר וממילא זה כדבר אחד ומועיל מעשה קנין בבית לגבי הקרקע עוד תירץ שזה עושה את הקרקע לחצר המשתמרת וממילא חשיב מעשה קנין בקרקע עצמה עכ"ד והנה צ"ב למה בזמן הבניה כשהפלטרין נהיה חלק מהקרקע לא נימא שכל שלב שבונה זה קונה הקרקע וצ"ל כמו שהאריך בנתה"מ בתשובתו שמתי זה נחשב כחלק מהקרקע כשזה גמור וראוי להשתמש בזה ביחד אם הקרקע ולא קודם

והנה עיין תוס' שהקשו על סוגין מה זה שונה מסד בהן סיוד אחד דקני דשם הוא משביח את הפלטרין משא"כ כאן שהנכסי הגר זה הקרקע והוא לא משביח אותה עד שעושה אותה ראוי לדירה לגמרי וצ"ב כוונתם הרי שם הוא קונה גם את הקרקע ולא אומרים שיש חיסרון שלא עושה בעצם הקרקע ועוד צ"ב דמי יימר דלא מדובר שם בדירה דראויה לדור ולא חסר לה דלתות וכמו שנקט הנתה"מ ויתכן לומר דס"ל בסוגין דהאבנים של הבונה וכמבואר בתוס' רי"ד ובריטב"א ולכן צריך שהקנין יתיחס לקרקע וכמו שהקשה הרימ"ג הנ"ל וכיון שביחס לקרקע אין כאן מעשה קנין לכן הוא לא קונה משא"כ בגמ' לקמן שמדובר שהפלטרין גם הפקר ויש כאן מעשה קנין ביחס לפלטרין ממילא זה סיבה לזכות הכל דהרי זה דבר אחד וכמבואר ברימ"ג ודו"ק בזה

עוד אפש"ל שתוס' נקטו מסברא שסיוד זה סיבה לקנות הפלטרין מצד סברת הרמ"ה אפילו שזה עדיין לא עומד לשימוש והקשו שעד כמה שזה סיבת קנין א"כ למה כאן הבניה זה אחרת ותירצו שזה לא סיבה ביחס לקרקע ויתכן שממילא לא קונה כלום דאין דעתו לקנות אלא אם קונה הכל ובאמת ממילא בגמ' בסיוד כיון שזה לא מעשה בקרקע אינו מועיל אלא אם זה ראוי לדירה שאז דנים הכל כדבר אחד ושהתיקון בבית זה תיקון בקרקע משא"כ לפני שזה ראוי לדירה אין הבית כחלק מהבנין וכמו שביארנו בדעת הרימ"ג וצ"ע

והנה תוס' בע"א נקטו דמה שהגמ' אומרת שבנה דלתות הכוונה שנעל הדלת ומבואר שעצם הצבת הדלתות זה לא מועיל ועיין מהרש"ל שכיון שתוס' מבואר כאן שמה שלא עוזר הבניה כי זה לא תיקון בקרקע א"כ העמדת הדלתות שזה תועלת לכל הבנין למה שלא יקנה כדין סד בנכסי הגר והנה אם נימא כנ"ל בשיטת תוס' שהראשון זכה בבנין א"כ א"ש שס"ל שמצד שעשה מעשה בבנין אפילו שזה חלק מהקרקע אבל כיון שאת זה הוא לא קונה זה לא סיבה לקנין על הקרקע ולכן הוכיחו שזה מדין נעל שזה גם ביחס לקרקע אמנם הטור כתב מפורש שהאבנים נשארו הפקר וכנ"ל ובכל אופן נקט שעצם העמדת הדלתות לא קונה וצ"ע הטעם וע"ש דמבואר דבנכסי חברו כתב שעצם העמדת הדלתות קונה ולענין נכסי הפקר כתב שרק אם נעל הדלת קונה וצ"ב החילוק

**בדין מציע מצעות בנכסי הגר**

ד]מבואר בגמ' דמציע מצעות בנכסי הגר קנה והגמ' מביאה מהבריתא של עבד כנעני שנקנה בשימוש לאדון והנה דעת רוב הראשונים שאכילת פירות לא קונה בנכסי הגר וגם בנכסי חברו ולפ"ז ביארו שמה שכאן קונה שמדובר שהציע מצעות ושכב עליהם וכיון שגופו נהנה כה"ג קונה גם אכילת פירות ועיין תוס' רי"ד וריטב"א שמה שהגמ' אומרת הציע מצעות שצריך לשכב עליהם בדרך של הנאה ולפ"ז לכאורא ה"ה אם היה שם מצעות והוא רק שכב על זה הוא קונה אמנם עיין תוס' שצריך מעשה שימוש חשוב שזה כולל מה שהציע מצעות ושכב עליהם ובביאור הראיה מעבד כנעני עיין תוס' רי"ד שהכל חשיב שגופו נהנה וגם הולכת כליו לבית המרחץ שכיון שזה לצורך שימוש מידי של גופו הרי זה כהנאת גופו ובריטב"א וכן פשטות הרמב"ן משמע שבאמת כל הבריתא זה מצד שזה עבודת עבד שאסור בע"ע וזה עצמו הוראת בעלות וקונה ורק הגביה לרבו זה מצד הנאת גופו ושכה"ג קונה אכילת פירות ועל דרך זה מובא בר"ן ועיין שם שלפ"ז אם העבד בישל לרבו או אפה לו הוא לא קונה כי זה אכילת פירות

וברימ"ג ביאר שהקנין כאן כי יפה את הקרקע וביאר שהלבישו הכונה שהאדון הלביש העבד וקונה מצד שמיפה העבד וא"ש דמיון הגמ' וברמב"ם מבואר שהקנין מצד יפוי הקרקע אמנם בביאור הבריתא בעבד כנעני מפורש שביאר ככל הראשונים שהעבד עשה לאדון וצ"ב דמיון הגמ' ועיין שיטה לא נודע למי שביאר שהגמ' רק מוכיחה שיפוי זה דבר חשוב שהוא סיבה לקנין אבל כל דבר לפי ענינו ועיין רשב"א שהקשה על ביאור זה שכיון שאין כאן שינוי בגוף הקרקע זה לא סיבה לקנות

וברמ"ה ביאר שהקנין בהציע מצעות מה שהכין הקרקע לשימוש וזה עדיף מאכילת פירות והראיה של הגמ' מהוליך כליו לבית המרחץ שגם שם הקנין שמכין לאדון כליו לשימוש

ובעיקר הדין דהציע מצעות דעת הרמב"ם והרימ"ג והראב"ד בשטמ"ק שזה רק מועיל בנכסי הגר וביאר הראב"ד הטעם דבנכסי הגר זה ראיה לקנין אבל בשל חברו יתכן שעושה לו טובה ואין ראיה שזה מעשה קנין ועיין רמ"ה שהקשה שא"כ קשה מה הגמ' מוכיחה מעבד כנעני ששם מועיל לשיטות הראשונים הנ"ל אכילת פירות וכאן הרי לא מועיל ועיין לעיל מהשלנ"ל שהגמ' רק מוכיחה שיפוי מילתא היא

והנה עיין נתה"מ דנקט שכל הדיןש ל יפוי הקרקע רק שייך בקרקע שעומד לדירה והיפוי יש לו חשיבות אמנם צ"ע שלשון השו"ע בבית ובשדה

**בסוגית הגמ' נ"ד. בעושה לא לצורך הקרקע**

ה] עיין סוגית הגמ' נ"ד.ארבע דוגמאות שאם עושה לאכילת פירות לא קונה ואם עושה לצורך הקרקע קונה והגמ' מוכיחה מתי יש ראיה שזה לצורך הקרע ומתי לצורך הפירות והנה ברשב"ם מבואר דבפשוטו זה לצורך הקרקע כיון שרוצה לקנות חוץ מאם יש ראיה שזה לצורך הפירות ומשמעות הרשב"ם וכן הרמב"ם שאם נדע ברור שכוונתו לקרקע הוא יקנה רק שבסתמא אין זה כוונתו אמנם ברא"ש מבואר שכל שבסתמא זה לא לצורך הקרקע אפילו אם הוא יעשה לצורך הקרקע אין זה מעשה קנין ולדבריו יתכן שצריך מוכח שכונתו לצורך הקרקע ולא מספיק מה שביאר הרשב"ם שמסתמא זה לצורך הקרקע וכן הוא בלשון הטור שאם עושה בכזו צורה זה מוכח שזה לצורך הקרקע

אמנם עיין תוס' שכתבו שהטעם שלא קונה כי הוא לא התכווין לקנות ומשמע שאין כאן חיסרון שאין כאן מעשה קנין אלא שלא נתכוין לקנות במעשה זה ויתכן כוונתם שיש כאן תמיד תיקון בקרקע אלא שבפעולה זו לא נתכוין לקנות ולפ"ז מבואר שקנין המועיל אם אינו מועיל לא קונה או יתכן כוונתם שכיון שעושה לצורך פירות שזה לא מועיל לקנין זה מראה שאין דעתו לקנות ועיין בהגהות מימוני שהביא בשם ר"י שהטעם שלא קונה כי לא נתכוין לקנות וזה על דרך תוס'

ועיין רמ"ה שהביא מספר המקח שכל הגמ' זה רק בנכסי הגר אבל בנכסי חבירו וודאי קונה וביאר הטעם שבנכסי חבירו שאמר לו לך חזק וקני וודאי דעתו לקנין ומשמע כנ"ל שהחיסרון כשעושה לצורך פירות שאין כאן כונת קנין וע"ש שחלק שגם בנכסי חברו זה לא מועיל והגמ' מדברת תמיד וביאר הסברא לחלוק כיון שהחיסרון שכל שזה לא נעשה מצידו לצורך הקרקע אין זה מעשה קנין כלל וכדרך הרא"ש והנה הטור כתב שהעיקר כר' האי גאון ולביאור הנ"ל צ"ע דבפשוטו הוא ביאר על דרך הרא"ש שהנידון האם יש כאן מעשה קנין כלל וצ"ל שס"ל שכל שזה בנכסי חברו תמיד תולים שהתכוין לקנין דהינו שעשה לצורך הקרקע והוא מחודש

והנה הרמב"ם גם כתב על סוגין שזה בנכסי הגר ויתכן כוונתו שבנכסי חבירו תמיד קונה דהרי גם אכילת פירות קונה ובאמת שכן הוא בספר המקח שבידינו אמנם יתכן שבאמת גם בנכסי חברו אם יעשה לצורך הקרקע לא יקנה וכמבואר דעתו לענין צר צורה דתיקון הקרקע בנכסי חברו לא עוזר דיתכן שעושה לטובת חברו אמנם כאן שהרי עושה בצורה של לקיטת פירות יש מקום לומר שזה וודאי סיבה לקנין וצ"ע

**בביאור שיטת הרמב"ם**

ו] עיין רמב"ם דמבואר בדבריו שכל מה שמועיל חזקה בנכסי חברו מועיל בנכסי הגר חוץ מאכילת פירות שמועיל בנכסי חברו ולא מועיל בנכסי הגר ובביאור הסברא כתב הראב"ד בשטמ"ק דבנכסי הגר אין ראיה שרוצה לקנות אלא הפירות וצ"ב למה בנכסי חברו זה עוזר הרי אולי הקנה לו רק הפירות ואפש"ל שאין זה הדרך לתת לאדם אחר ללקוט פירות גינתו וכמבואר ברמב"ם שאם הבעל הבית לקט ונתן לקונה זה מעשה קנין ויתכן שעד כמה שיש עסק בין שנים הפעולה מוכיחה למה שסיכמו ביניהם ולא למשהו אחר

עוד מבואר בדברי הרמב"ם פ"ב מזכיה ומתנה שיש הרבה דברים שמועיל בנכסי הגר ולא מועיל בנכסי חבירו כגון מציע מצעות וצר צורה בנכסי הגר והנר את השדה בנכסי הגר ובביאור החילוק עיין ראב"ד בשטמ"ק והובא במאירי שכתבו שעשיית שבח בשדה חברו אין זה ראיה שהוא בעלים דיתכן שעשה דבר זה לטובת חברו ורק בנכסי הפקר זה סיבה לקנות והנה מבואר שהמעשה קנין מתחלק לפי הבעלות שממנה רוצה לקנות ועיין לעיל סק"א מה שביארנו בדעת הרשב"ם לענין מבריח ארי

והנה הרמב"ם נקט נר שדה חברו אמנם צ"ע דבהלכות מכירה כתב שזה מועיל גם בנכסי חברו ועיין כסף משנה והגרא"ז ביאר שיש הבדל אם נר כל השדה שאין דרך אדם לעשות טובה כזו וזה מראה בעלות לבין אם נר קצת שזה מועיל רק בהפקר וצ"ע

והנה צ"ע לדעת הרמב"ם הנ"ל למה נעל וגדר עוזר בנכסי חברו אמנם בלשון הר"מ שם יש תוספת וז"ל שהרי נשתמש בו שימוש המועיל ויתכן כוונתו על דרך התוס' לעיל סק"א שזה מעשה שליטה על החפץ כאדם שעושה בתוך שלו

והנה לא מפורש שדברי הר"ם שעוזר בנכסי הגר ולא בנכסי חברו זה בכל המשך ההלכות אמנם בכל המקומות כתב בנכסי הגר ויתכן שזה מטעמים אחרים והנה לענין הנידון האם זה לצורך הקרקע או פירות יתכן כוונתו שלצורך הפירות רק בנכסי הגר לא קונה אבל בנכסי חבירו קונה אמנם לענין העמדת מקום לגורן לכאורא אין זה אכילת פירות ואין זה מוכרח דיתכן דההכנה לשימוש זה כמו שימוש אמנם יתכן כוונתו כנ"ל מרב האי גאון שבנכסי חבירו וודאי כוונתו לקנין אמנם יתכן כוונתו שבנכסי חבירו גם אם עושה לצורך השבחת הקרקע לא קונה

והנה לענין בונה פלטרין בנכסי הגר יתכן שזה מצד סברת הרימ"ג דבנכסי חבירו כיון שהאבנים שלו וודאי שהמעמיד דלתות לא קנה וכנ"ל ובביאור הגר"א כתב שדוקא בנכסי הגר העמדת דלתות קונה אבל בנכסי חבירו צריך דוקא נעילה וצ"ב הסברא לחלק למה שזה לא יועיל בנכסי חבירו

ולענין המפיץ זרעים על גבי הקרקע יתכן שזה כאכילת פירות כיון שמשתמש לזרוע ואפילו שאין כאן שבח לקרקע אבל זה רק סברא שבנכסי הפקר זה לא יקנה אבל בנכסי חבירו הוא קונה מדין אכילת פירות וצ"ע בכ"ז

והנה בעיקר הדין אכילת פירות דדעת רוב הראשונים שזה לא עוזר בתור קנין והגמ' באשה שאכלה פירות זה גם בנכסי חברו אמנם עיין דעת הרמ"ה דף נ"ז. שכתב לחלק שאכילת פירותלא קונה אבל שימוש קונה וסברא לחלק לכאורא דאכילת פירות זה רק חזקה בפירות משא"כ שימוש זה בעצם הדבר וע"ששבזה מיושב הירושלמי שאם הניח פירות בחצר קנה אמנם ע"ש שרק שישוש של דירה זה סיבה לקנות וצ"ע אמנם בשאר ראשונים נקטו שהירושלמי הנ"ל הוא דלא כהילכתא ושאכילת פירות לא קונה

**בדין שדה ומיצר ביניהם בהפקר ובדעת אחרת מקנה**

ז]הגמ' אומרת שאם יש שדה ומיצר ביניהם אם עשה מעשה קנין באחד הוא לא זוכה באחר ועיין רימ"ג וברמב"ם שכתבו שכל זה בנכסי הגר אבל בנכסי חבירו הדין שאם קונה עשר שדות בעשר מקומות כיון שהחזיק באחד מהם קנה את כולם עכ"ד והנה מבואר בדבריהם שרק בלא נתן כסף לא קונה אבל כל שהוא לא מחוסר כסף הוא קונה כגון במתנה וכן הוא בתוס' בקידושין ולפ"ז הביאור שרק במחוסר כסף יש אומדנא שאין דעתו להקנות כל שלא עשה קנין ממש בגוף הקרקע שקונה אותה

אמנם עיין רבינו יונה ורמ"ה שכתבו שמזה שהגמ' סותמת משמע שזה הולך על כל הדינים של המשנה דהינו שגם במתנה או בחלוקת יורשין שלא עוזר קנין באחד מהם לקנות חברו ולפ"ז צ"ל שרק בנתן דמים במכר שיש כאן סיבה חיובית להקנות לו הוא קנה את כולם ובטעם לחלק הרשב"ם כתב שרק בנתן דמים שהכל משועבד ולפ"ז היה מקום לומר שבמתנה גם אם יגיד מפורש שמקנה לו את הכל זה לא יעזור אמנם כל הראשונים נקטו לא כך ובאמת לא העתיקו את סברת הרשב"ם והר"ן כתב שזה לאו דוקא

אמנם עיין רבינו יונה ורמ"ה ורא"ש שזה וודאי שאם ירצה להקנות הכל שהוא יקנה הכל ולפ"ז צ"ל ששורש הסברא שבמתנה ושאר דוכתי לא מועיל שיש כאן קנין גרוע שהרי לא עושה מעשה קנין בגוף הדבר לקנות וכה"ג לא קונה אלא אם היה על זה נתינת כסף שיש לו סיבה חיובית למכור את זה ולא בשאר מקומות

ועיין רבינו יונה שכתב שאם אומר לו מפורש לך חזק וקני באחד מהן ותקנה כולם דבאחין שחלקו מועיל וכן במתנה וקצת משמע שבמכר כה"ג לא יועיל דשם יש סיבה חיובית לומר שלא רוצה כיון שלא קיבל הכסף וכן ע"ש בהמשך שכתב שיתכן שרק במקרה שעשה חזקה בפניו לא עוזר לגבי שאר קרקעות כל שזה לא מכר והיה נתינת דמים אבל אם אמר לו לך חזק וקני על כולם וודאי קונה גם במתנה ובאחין וקצת משמע שבמכר ולא נתן דמים לא יקנה וזה כנ"ל שיש כאן חיסרון אחד שאין כאן מספיק גמירות דעת לענין מתנה ובזה אם אמר מפורש שמוכן שיעשו קנין בהכל זה וודאי מועיל ויש עוד חיסרון נוסף במכר ולא נתן דמים שבזה גם אם אמר שיקנה כוונתו אם יתן דמים דהינו שיש כאן עוד סיבה חיובית שלא רוצה להקנות

וכן עיין רא"ש וקיצור פסקי הרא"ש שכתבו מפורש שאם אמר לו מפורש לך תחזיק באחד מהם ותזכה בכולם שכה"ג במתנה הוא קונה ובמכר ולא נתן דמים הוא לא קונה ומבואר גם כנ"ל שיש כאן שני חסרונות והנה צ"ב מנ"ל זה והניחא לרבינו יונה שדייק מהגמ' שאמרה המימרא על כל המשנה ובהכרח שזה חיסרון גם במתנה וצ"ל שזה סברא שלא גומר דעתו ביחס למה שבזה לא עשה קנין אמנם כשאומר לו מפורש שמוכן למכור לו בהכרח שגמר בדעתו ואין סיבה שלא יועיל ורק במכר שמוכח מהגמ' שבלא נתן דמים לא מועיל בהכרח שיש עוד חיסרון אבל הרא"ש שכתב שבאחין שחלקו זה כמו מכר ונתן דמים א"כ בהכרח שלא ס"ל דיוק הראשונים ולפ"ז צ"ע כיון שמצאנו שיש חיסרון במכר מצד שכל שאין דמים על המכר זה סיבה שלא יגמור בדעתו א"כ מהיכי תיתי שיש כאן עוד חיסרון ושמעתי דבדבר אברהם ביאר שבאמת כל שלא עושה מעשה קנין בגוף הדבר זה סיבה לומר שלא גמר בדעתו ורק במתנה בהכרח שגמר בדעתו דהרי זה לא מחוסר כלום וצ"ע עוד שמעתי שהרא"שס"ל שבמקום שאמר לו לקנות אם אחד את הכל מסברא הכל צריך לקנות אלא שמצאנו בגמ' שבמכר לא קונה בלא נתן דמים ומסתבר שזה חיסרון מיוחד מצד מכר אמנם איפכא כשלא אמר שיקנה הכל א"כ אדרבא מסברא לא צריך לקנות הכל אלא שמצאנו בגמ' שבנתן דמים זה עוזר ומסתברא שזה מחמת שנתן דמים ובמתנה זה לא יעזור

והנה גירסתינו בגמ' בקידושין דבאגב לא קונה אלא אם כן נתן לו דמי כולן והגמ' מוכיחה מהדין של עשר שדות בעשר מדינות שלא קנה אלא אם כן נתן לו דמי כולם ועיין ביאור הגר"א שהקשה לשיטות שבמתנה גם לא קונה בהחזיק באחד א"כ מה הגמ' מוכיחה לאגב הרי שם במתנה וודאי מועיל וע"ש שהוכיח שבהכרח ס"ל כגירסא שהגמ' לא מדמה אגב לעשר שדות אמנם עיין תוס"ר שם שהקשה מה הגמ' מוכיחה עשר שדות לאגב הרי חזינן שאגב עדיף דבעשר שדות הרי רק בקנין חזקה עוזר ולא בכסף ושטר משא"כ באגב שזה עוזר גם בשאר קנינים ותירץ שהגמ' מוכיחה רק שמצאנו חילוק בין נתן דמים ללא אבל באמת אין משם הכרח שגם כאן זה כך ולפ"ז מיושב גם קושיא הנ"ל ובעיקר קושית התוס"ר עיין שיטה לא נודע למי שיישב דהדין של עשר שדות לא עוזר בשאר קנינים מצד שכל הגדר שזה סדנא דארעא והקנין של השדה האחת עוזר על כולם וזה רק שייך בחזקה ולא בשאר קנינים וצ"ב כוונת התוס"ר

והנה למה שנתבאר לעיל דמבואר ברבינו יונה וברא"ש דאיכא כאן שני חסרונות ויש מקרים שבמתנה עוזר א"כ א"ש דמיון הגמ' לאגב מהמקרים שבמתנה עוזר ובמכר ולא נתן דמים לא עוזר וכן הוא במקנה בקידושין וצ"ב בכל זה

והנה בעיקר הא דמבואר בגמ' דבאגב אם לא נתן דמי כולם לא קונה המטלטלים וכן בעשר שדות שאם לא נתן דמי כולם לא קונה המטלטלים עיין בר"ן בסוף הסוגיא שכתב שזה מצד שהקנין שיש כאן קנין ריעא שלא עושה המעשה קנין בגוף הדבר וכה"ג לא עוזר אלא אם כן נתן דמי כולו וכן בשטר במקום שלא נתן כסף שכיון שלא עשה קנין בגוף הדבר הוא לא גומר בדעתו כל שהוא לא נתן הדמים וכן משמע בתוס"ר לעיל שהקשה שאגב עדיף ודו"ק אמנם עיין בתחילת הסוגיא וכן בריטב"א שביארו סברא אחרת שאין ראיה שכוונתו למכור ורק בחזקה או משיכה שעושה קנין בגוף הדבר אם לא שדעתו למכור את זה לא היה נותן לו לקחת את זה אבל כאן שהחפץ עדין אצלו אין שום ראיה שבזה שנתן לו שטר או נתן לו להחזיק בשדה אחת או בקרקע לענין אגב שגומר בדעתו לענין שאר הדברים וכן בכסף מה שקונה במקצת דמים הכל בלא עייל ונפיק אזוזי שכיון שנותן לו חלק ולא מבקש השאר מראה שמוכן לקחת הקרקע משא"כ אם הכסף על חלק אין ראיה שמוכן על השאר ע"ש

עיין בגמ' דבאגב לא עוזר בלא נתן דמי כולם ועיין רשב"א שזה אפילו אם אמר אגב וקני שכוונתו אם יתן דמי הכל אמנם ע"ש שאם אמר וקנה קנין גמור כוונתו שיזכה גם ללא נתינת דמים ולענין עשר שדות כתב שאם אמר לו קני השאר בחזקה של זו קונה הכל וצ"ב מ"ש מאגב שצריך לומר קנין גמור

ועיין עוד בגמ' שכסף לא קונה במקום שכותבין את השטר ודעת הרשב"ם והרא"ש שאם עשה חזקה כיון שעשה מעשה קנין בגוף הדבר כה"ג קונה ללא שטר אמנם הרמב"ן חולק שלא קונה ולענין שטר ולא נתן כסף דמבואר בגמ' שלא קונה גם הרמב"ן הסכים לרשב"ם והרא"ש שבחזקה קונה כמו במשיכה אמנם הרמ"ה נקט שלא קונה וצ"ל שאין זה דומה למשיכה שנותן לו לקית החפץ לרשותו משא"כ קרקע שאי אפשר להבריחה והנה הרמב"ן הוכיח שבמקום שכותבים שטר לא קונה גם בחזקה מזה שזה לא כתובב בבריתא בקידושין שחזקה עדיפה מכסף וצ"ע שזה גם ראיה שחזקה לא קונה ללא כסף מזה שלא כתוב שחזקה עדיפה משטר וצ"ע

**בביאור הדין קנין בפשתן**

ח] עיין גמ' פ"ז. שפשתן מחובר לקרקע אם אמר לו לך ויפה לך קרקע כל שהוא ותקנה קנה ומבואר ברשב"ם שהכונה שעושה מעשה קנין בקרקע לקנות רק את הפשתן שעליו ועיין מאירי שיש כאן חידוש שכה"ג עוזר אפילו שאת הקרקע עצמה לא קונה ובראשונים האחרים לא העירו כלום על חידוש זה של הרשב"ם ועיין רמב"ן שכל ביאור הרשב"ם שייך אם זה עדין צריך לקרקע דאל"כ זה כתלוש אמנם עיין בש"ך סימן קצ"ג שפסק כדעת רוב הראשונים שתמיד זה נחשב עדין כקרקע

אמנם עיין בתוס' שביארו שהכוונה שיחזיק בקרקע ותהיה שאולה לו ויזכה בחצר ומבואר שקרקע נקנה בחצר ואין זה כעציץ נקוב דלא נקנה על ידי חצר של העציץ אמנם בשאר ראשונים כאן ביארו שזה מצד אגב וצ"ע הרי אגב צריך לומר אגב וקני וברימ"ג ביאר שיש כאן פעולה של עבודה בקרקע וממילא יש כאן כסף ובזה הוא קונה ומשמעות הרימ"ג שקונה הפשתן עצמו אמנם צ"ע הרי זה מטלטלים ולמה שיקנה והרמב"ן ביאר כנ"ל שקונה הקרקע בשיכרות וממילא השאר באגב וכנ"ל

**בדין מיצר ואפסר לקנות הבהמה והשדה**

ט] עיין בגמ' לענין החזיק במיצר דהגמ' מדמה להחזיק באפסר ובפשוטו זה קנין מסירה וצ"ע הרי להלכה מסירה לא עוזר ועיין רמב"ן דדן האם צריך תמיד כוונה לקנות האפסר או לא וצ"ע למה שיקנה האפסר הרי מסירה לא קונה באפסר ואולי זה ביחד אם הבהמה אמנם יתכן שבאמת הוא לא קונה האפסר ורק שזה סברא בצורת המעשה קנין שהוא רוצה לזכות באפסר ובבהמה דעד כמה שאת האפסר לא מכניס לרשותו זה לא סיבה לקנות הבהמה וצ"ע