סי_ שכב, חלה
קטגוריות: שו_ע / יורה דעה / יורה דעה - דור המלקטים

**חלה**

סימן שכ"ב - סימן ש"ל

1. מקורות.
   1. **פוסקים** - סידור יעב"ץ (עמדין, ח"ב עמ' ת"ק - עמ' תק"ב), חכ"א (שערי צדק שער מצות הארץ פרק י"ד), קיצור שו"ע (סי' ל"ה), ערה"ש, פתחא זוטא (הורוויץ).
   2. **דור המלקטים**.
      1. אהלי שם (אוצר פסקי חלה).
      2. אוצר מפרשי התלמוד (חלה).
      3. אור חיים (חרל"פ).
      4. אמרי חן (לעווענבערג).
      5. בית בכשרותו (דינר).
      6. בית יחיאל (פרידמן).
      7. קובץ בנין אב (תשס"ו, תשע"א).
      8. דבר שאול (קוסובסקי-שחור).
      9. דרך אמונה (הל' בכורים פרק ה' - פרק ח', קניבסקי).
      10. הבית בכשרותו (דינר, עמ' קכ"ט - עמ' קנ"ט).
      11. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש יו"ד ח"ב פרק ע').
      12. הכשרות (פרק י"ד).
      13. הליכת בת ישראל (פרק י"ב).
      14. הלכה ערוכה (הל' כשרת המאכלים, הפרשת חלה, הכהן).
      15. הפרשת חלה כהלכתה (ברויאר).
      16. חלה כהלכתה (בראך).
      17. חלקת בנימין (כהן).
      18. לקט העומר (בלויא, יעקב).
      19. מלא העומר (בלויא, יצחק).
      20. משפטי ארץ (חלה, רייכנברג).
      21. נועם הלכה (וינד).
      22. נתיבי ים (קוסובסקי-שחור).
      23. שבט הלוי (מבית לוי בענייני יו"ד עמ' שמ"ט - עמ' שס"ג).
      24. שמירת שבת כהלכתה (פרק מ"ב סעי' ח' - סעי' י"ד).
      25. שערי אמונה (הגרח"ק זצ"ל, זרעים ח"א).
      26. תודת שלמה (קוסובסקי-שחור).
      27. תרימו חלה (בן שלמה).
      28. **אנגלית**.
          1. הל' שונות הנוגעות לשבת (ארטסקרול, פרק ט').
          2. ויגד מרדכי (אנגלית, פוזן).
          3. The Laws of Challah and Hadlakas Neiros (סלנסקי, קאלוס).
   3. על המשניות - אהלי שם (אוצר משניות), בין המשפתים (ישיבת בנין אב), גבורת יצחק (סורוצקין), תרומת חלה (אליעזרי).
   4. על ירושלמי - הגרח"ק זצ"ל.

**חלת חו"ל וחלת אר"י**

# סימן שכ"ב

1. מצות עשה - סעיף א'.
2. מצוה זו נצטוו הנשים.
3. חלת ארץ ישראל - סעיף ב'.
4. חלת חוץ לארץ - סעיף ג'.
5. שיעור הפרשה - סעיף ה'.
6. להפריש חלה ולשרפו.
7. לשרפו בשעה שאופה שם פת.
8. שאר ענינים.
9. מצות עשה - סעיף א'.
   1. **פסוקים** - במדבר (פרק ט"ו).
      1. (יז) וַיְדַבֵּ֥ר יְקֹוָ֖ק אֶל־מֹשֶׁ֥ה לֵּאמֹֽר:
      2. (יח) דַּבֵּר֙ אֶל־בְּנֵ֣י יִשְׂרָאֵ֔ל וְאָמַרְתָּ֖ אֲלֵהֶ֑ם בְּבֹֽאֲכֶם֙ אֶל־הָאָ֔רֶץ אֲשֶׁ֥ר אֲנִ֛י מֵבִ֥יא אֶתְכֶ֖ם שָֽׁמָּה:
      3. (יט) וְהָיָ֕ה בַּאֲכָלְכֶ֖ם מִלֶּ֣חֶם הָאָ֑רֶץ תָּרִ֥ימוּ תְרוּמָ֖ה לַיקֹוָֽק:
      4. (כ) רֵאשִׁית֙ עֲרִסֹ֣תֵכֶ֔ם חַלָּ֖ה תָּרִ֣ימוּ תְרוּמָ֑ה כִּתְרוּמַ֣ת גֹּ֔רֶן כֵּ֖ן תָּרִ֥ימוּ אֹתָֽהּ:
      5. (כא) מֵרֵאשִׁית֙ עֲרִסֹ֣תֵיכֶ֔ם תִּתְּנ֥וּ לַיקֹוָ֖ק תְּרוּמָ֑ה לְדֹרֹ֖תֵיכֶֽם:
      6. חינוך (מצוה שפ"ה) – "משרשי המצוה, **לפי שחיותו של אדם במזונות**, ורוב העולם יחיו בלחם, **רצה המקום לזכותנו במצוה תמידית בלחמנו** כדי שתנוח ברכה בו על ידי המצוה ונקבל בה זכות בנפשנו, ונמצאת העיסה מזון לגוף ומזון לנפש. גם למען יחיו בו משרתי השם העוסקין תמיד בעבודתו והם הכהנים מבלי יגיעה כלל, שאילו בתרומת הגורן יש להם עמל להעביר התבואה בכברה ולטחון אותה, אבל כאן יבוא חוקם להם מבלי צער של כלום".
   2. **כמה מצוות: אם ההפרשה והנתינה נחשבות למצוה אחת או לשתי מצות**.
      1. חד מצוה – רמב"ם (מצוה קל"ג), חינוך (מצוה שפ"ה).
      2. שתי מצות – רמב"ן (השגות לס' המצוות שורש י"ב ד"ה וכן).
      3. מראי מקומות – חלה כהלכתה (סי' א' סעי' ב').
   3. **סגולות**.
      1. ברכה.
         1. יחזקאל (פרק מ"ד פסוק ל') – "וְרֵאשִׁ֤ית עֲרִסֽוֹתֵיכֶם֙ תִּתְּנ֣וּ לַכֹּהֵ֔ן לְהָנִ֥יחַ בְּרָכָ֖ה אֶל־בֵּיתֶֽךָ".
         2. עי' אבות דרבי נתן (פרק ל"ח) – "רבי יאשיה אומר בעון חלה אין הברכה נכנסת בפירות ובני אדם יגיעים ואינן מסתפקין".
         3. שבת (דף לב:), רי"ף (שבת דף יג:), רא"ש (שבת פרק ב' סי' כ"א) – "רבי אלעזר ברבי יהודה אומר: בעון חלה אין ברכה במכונס, ומארה משתלחת בשערים, וזורעין זרעים ואחרים אוכלין, שנאמר אף אני אעשה זאת לכם והפקדתי עליכם בהלה את השחפת ואת הקדחת מכלות עינים ומדיבת נפש וזרעתם לריק זרעכם ואכלהו אויביכם, אל תקרי בהלה אלא בחלה. ואם נותנין מתברכין, שנאמר וראשית עריסותיכם תתנו לכהן להניח ברכה אל ביתך".
         4. הג' מיימוניות (מודפס בסוף הרמב"ם זרעים, אות ל') - לשונו מובא לקמן.
      2. לידה קלה.
         1. סגולות רבותינו (מער' ל' אות י', הע' קכ"ט) – "הפרשת חלה היא סגולה ללידה קלה. [כן הובא בספר באר שבע בשם הרבנית בת־שבע קניבסקי ע"ה (פרק יט עמוד קיח) שמצוה זו היא סגולה ללידה קלה, דבר שנשים רבות נוכחו באמיתותה].
   4. **גדולת מצות חלה וחביבותה**.
      1. ויקרא רבה (פר' תזריע פרשה ט"ו ו') – "אמר ר' יוחנן למה נסמכה פרשת חלה לפרשת ע"ז לומר לך **שכל המקיים מצות חלה כאלו בטל ע"ז** וכל המבטל מצות חלה כאלו קיים ע"ז אמר ר"א (משלי ו) כי בעד אשה זונה עד ככר לחם מי גרם לו שנכשל באשה זונה ע"י שאכל את ככרה שאינו מעושר".
         1. חיד"א (דבש לפי מערכת ח' אות ח') – "חלה אמרו רז"ל כל המקיים מצות חלה כאלו ביטל ע"ז ופירש הרב קרבן שבת דף כ"ח ע"ב כי הנה ציוה הוא יתברך על חלה ראשית עריסותיכם וכו' וכן תרומה ובכורים להורות כי הוא יתברך ראשון **לאפוקי הטועים שהעולם קדמון** ולכן מקיים מצות חלה להורות כי הוא יתברך ראשון מבטל ע"ז".
      2. הג' מיימוניות (מודפס בסוף הרמב"ם זרעים, אות ל') – "**גדולה היא מצות חלה וחביבה**, אמרו רבותינו בבראשית רבה (פ"א): בזכות ג' דברים נברא העולם. בזכות חלה, שנאמר 'בראשית ברא' ואין ראשית אלא חלה שנאמר 'ראשית עריסותיכם חלה תרימו' וכו'. ואמרינן פרק במה מדליקין (לב:) רבי אליעזר בן יהודה אומר בעון חלה אין ברכה בממונם ומארה משולחת בשעריהם וזורעין זרעים ואחרים אוכלין אותם שנאמר 'אף אני אעשה זאת לכם והפקדתי עליכם בהלה' אל תיקרי בהלה אלא בחלה. וכתיב 'וזרעתם לריק זרעכם' ואם נותנין מתברכין שנאמר 'ראשית עריסותיכם תתנו לכהן להניח ברכה אל ביתך. ובויקרא רבה (פט"ו) אמר רבי יוחנן למה נסמכה פרשת חלה לפרשת עבודה זרה לומר לך שכל המקיים מצות חלה כאילו ביטל עבודה זרה. אמר רבי אליעזר 'כי בעד אשה זונה עד ככר לחם' מי גרם לו שיכשל זונה ע"י שאכל ככר שאינו מעושר ... **תרי"ג בגימטריא זו הוא מצוה החלה**. ללמדך שכל הזהיר במצות חלה ומקיימה כראוי כאילו קיים תרי"ג מצות שבתורה. חלה בא"ב ג"ד זכו. שבשבילה זכו ישראל ונכסו לארץ וכן נמי בפרשת שלח בבואכם וגו' חלה תרימו תרומה ללמדך שזכו ישראל ונכנסו לארץ כדי לקיים מצות חלה".
   5. **עת רצון**.
      1. עי' הג' מיימוניות (מודפס בסוף הרמב"ם זרעים, אות ל' ד"ה והנה) - לשונו מובא לקמן.
      2. הגרח"ק זצ"ל (דרך אכילה סוף עמ' פ"ו) – "שאלה: האם נכון הדבר שבזמן שמקיימים מצוה הפרשת חלה זה עת רצון. תשובה: כל מצוה שעושים בשעה שעושים אותה זה עת רצון".
         1. רבנית קניבסקי ע"ה (באר שבע ריש פרק י"ט [עמ' קט"ז], הרבנית פרק ט' עמ' קנ"ט) – "אמרה הרבנית קניבסקי ע"ה 'אתם יודעות שנשים הצטוו בשלושה מצוות ובזה הם מתקנות את החטא של חוה אימנו, לכן הפרשת חלה זה מצוה כל כך חשובה, ובכלל כשמתפללים אחרי מצוה זו יש זכות להענות. (כמבו' בהגהות מימוניות בסו"ס זרעים). ולפעמים אני מרגישה כל כך לא טוב שבקושי יש לי הכוחות להכין את הבצק, אך לאחר הברכה אני מתפללת ומרגישה ששערי שמים פתוחים לתפילתי ומרגישה מיד הרבה יותר טוב ברוך השם".
      3. עטרת פז (ח"ד יו"ד סי' כ', ברכת הטוב עמ' קל"ד, תהילת פנחס עמ' ס"ג אות י"ג, עמ' קפ"ב, עמ' קפ"ד) – "דענין זה של מצות הפרשת חלה יש בו מצד הרו'ח ומצד הגש'ם, וממילא הוא עת רצון גדול לבקש ולהתפלל בו על שניהם. וק"ל".
      4. פסקי תשובות (סי' רמ"ב אות י"א, הע' ק"ט) – "ובשעת קיום מצות הפרשת חלה עת רצון הוא שתתקבלנה התפילות והבקשות [הגהות מיימוניות שברמב"ם סוף סדר זרעים, וגם נוסח התפילה דלהלן מדבריו הוא], ולכן תתפלל שיתן לה השי"ת בנים צדיקים ויראי ה' ויודעי שמו יתברך, ובזכות מצוה זו זכו ישראל לרשת את הארץ, וברכה מצויה בפרנסתו של אדם".
   6. **אין ראשית אלא חלה**.
      1. בראשית רבתי (פר' בראשית) – "רב הונא בשם ר' מתנא אמר בזכות ג' דברים נברא העולם חלה ומעשרות ובכורים, בראשית אין ראשית אלא חלה שנאמר ראשית עריסותיכם (במדבר ט"ו כ'), ואין ראשית אלא מעשר שנאמר ראשית דגנך תירושך וגו' (דברים י"ח ד'), ואין ראשית אלא בכורים שנאמר ראשית בכורי אדמתך (שמות כ"ג י"ט)".
      2. מהר"ל (דרך חיים אבות פרק ו' משנה י') – "וזה תמצא הרבה בתורה שכל ראשית צוה בתורה שיהיה נבדל מן השאר ויהיה אל השי"ת כמו התרומה שנקראת ראשית, חלה נקרא ראשית, בכורים נקראו ראשית, בכור נקרא ראשית וכלם הם נבדלים מן השאר ונכנסין לרשות הקדוש ברוך הוא שהרי חל על כל אלו קדושה אל הש"י".
      3. מראי מקומות – הג' מיימוניות (מודפס בסוף הרמב"ם זרעים, אות ל', לשונו מובא לעיל).
10. מצוה זו נצטוו הנשים.
    1. משנה (שבת דף לא:) – "על שלש עבירות נשים מתות בשעת לידתן: על שאינן זהירות בנדה, בחלה, ובהדלקת הנר".
       1. הג' מיימוניות (מודפס בסוף הרמב"ם זרעים, אות ל' ד"ה והנה) – "והנה על מצוה זו נצטוו הנשים והוזהרו יותר מן האנשים כדתנן פרק במה מדליקין (לא:): על ג' עבירות נשים מתות בשעת לידתן על שאינן זהירות בנדה בחלה ובהדלקת הנר. ומפרש טעמא בגמרא ראשית קראתי אתכם על עסקי ראשית הזהרתי אתכם. ופי' רבינו משה (פ"ה מהל' שבת ה"ג) גבי הדלקת הנר נשים מצוות על דבר זה יותר מן האנשים לפי שהן מצויות בבתיהם והן העוסקות במלאכת הבית. ואעפ"כ צריך האיש להזהירן ולבדוק אותן על כך, עכ"ל. לפיכך, יזהיר אדם את בני ביתו וידרוש להם תמיד וילמדם כל הלכות המוטלות עליהם עד שיהיו בקיאין בהן ובהלכותיהן. ועל שם זה נקראת צדקת הגדולה חנה ר"ת ח'לה נ'דה ה'דלקה שקיימה ג' מצוות אלו כראוי. ובכן נתן לה הקב"ה תאות לבה וארשת שפתיה בל מנע. **ובכן תתפלל אשה תמיד בשעה שהמצוה בידה** ומקיימת אותם בהלכותיה שיתן לה הרחמן בנים צדיקים ויראי השם ויודעין שמו יתברך".
       2. או"ז (הל' חלה סי' רכ"ה) – "ברוב מקומות מזכיר ושונה נשים אצל מצות חלה כגון הכא דקתני האשה יושבת וקוצה חלתה ערומה ולעיל פ"ק נשים שנתנו לנחתום לעשות להם שאור ולקמן שתי נשים שעשו שני קבין ובפ' תינוקת תנן בראשונה היו אומרים היושבת על דם טהור קוצה לה חלה ופ' עד כמה אמר רב הונא נדה קוצה לה חלה ובפ' במה מדליקין תנן על שלש עבירות נשים מתות בשעת לידתן על שאינן זהירות בנדה [בחלה] ובהדלקת הנר. ובשוחר טוב במזמור אלי אלי למה עזבתני אמר שלש פעמים כאן כתוב אלי אלי אלהי ולמה אלא אמר מיכן אמרה אסתר לפני הקדוש ברוך הוא רבש"ע שלש מצות הזהרת לנו ע"י משה רבינו נדה חלה והדלקת הנר כלום עברתי על אחת מהן למה עזבתני. ובתנחומא בילמדנו ריש פ' אלה תולדות נח ולמה נצטוו נשים על מצות הללו ומפרש מצות חלה למה שאדם הי' חלתו של עולם כך שנו רבותינו כיון שהאשה נותנת מים בעיסה נוטלת חלה כך עשה הקדוש ברוך הוא. אמר ר' יוסי בן קצרתא כיון שנתן מים על הארץ מיד הגביה אדם חלתו מן האדמה שכן כתי' ואד יעלה מן הארץ מיד ויצר ה'. **מכל אלה שמעינן דמצות חלה על הנשים הוטלה לתקן עיסה מטבלה ולהפריש חלה ומצוה שלה היא**. אף על פי שעיסה משגלגלה נעשית טבל ואסורה בין לנשים בין לאנשים. מיהו מצות הפרשת חלה על האשה רמיא הלכך אף על פי שהעיסה היא של בעלה היא משוויא שליח להפריש חלה אפילו שלא מדעת בעלה דהא מצוה דידה היא וחוששני לומר שלכתחלה לא משוי שליח להפריש חלה הואיל ומצות אשתו היא".
       3. **ההפרשה ע"י האשה משום שליחות או שהמצוה שלה**.
          1. היא מצוה של האשה – או"ז (הל' חלה סי' רכ"ה, לשונו מובא לעיל).
          2. מדין שליחות הבעל – יעב"ץ (משנה לחם טבול יום פרק ד' משנה ג', " והיא אינה אלא שליח מצוה. דרמיא עלה ומשמיא זכו לה").
          3. מראי מקומות – חלה כהלכתה (סי' י' סעי' ב'), הל' שונות הנוגעות לשבת (ארטסקרול, פרק ט' הע' ב').
    2. **לקיים מצות הפרשת חלה בערב שבת**.
       1. ט"ז (יו"ד סי' שכ"ח סוף ס"ק ב') – "דבערב שבת שמנהג הנשים להקפיד על זה שכל אחת תטול חלה ונחשבים בעיניהם לחיוב לעשות לחמים לכבוד שבת בשביל החלה".
       2. ש"ך (יו"ד סי' שכ"ד ס"ק כ"ה, סי' שכ"ו ס"ק ד') – "שכבר נהגו ליקח חלה ע"פ הירושלמי דמסכתא שבת אדם הראשון חלתו של עולם כו' וגרמה לו חוה מיתה לכך נמסרה מצות חלה לאשה כו'".
       3. מג"א (סי' רמ"ב ס"ק ד') – "וגם כדי לקיים מצות חלה לפי שאבדה חלתו של עולם כדאי' בירושלמי דשב' בפ"ב (ל"ב)".
       4. ח"א (כלל א' סעי' ד') – "הטעם כדי שתטול האשה חלה, שבערב שבת נברא אדם הראשון שהיה חלתו של עולם".
       5. קיצור שו"ע (סי' ע"ב סעי' ו') – "אלא אפילו אם בחול אוכל פת פלטר ישראל, מכל מקום לכבוד שבת יאפו בביתו כדי שתקיים האשה מצות הפרשת חלה. כי אדם הראשון נברא בערב שבת והיה חלתו של עולם, והאשה בחטאה אבדתו, ועל כן צריכה היא לתקן דבר זה".
       6. ערה"ש (סי' רמ"ב סעי' מ"ה) – "וגם כדי לקיים מצות חלה המוטל על האשה שזהו ממצוותיה מפני שאבדה חלתו של עולם והוא אדם הראשון שהחטיאו כדאיתא במדרש [רש"י שבת ל"ב. ד"ה הריני] והיא אחת מג' עבירות שגורמות לנשים למות כדתנן בשבת [ל"א:]".
       7. בן איש חי (שנה ב' פר' לך לך אות ו') – "ואפילו מי שדרכו לקנות פת מן השוק בכל יום, עכ"ז פת שבת יאפה בביתו כדי שתוציא אשתו חלה מן העיסה, ודבר בעתו מה טוב, לפי שבערב שבת נברא אדה"ר שהוא חלתו של עולם, ובו נעשה מה שנעשה".
       8. מ"ב (סי' רמ"ב ס"ק ו') – "עוד יש בזה טעם כדי לקיים מצות חלה לפי שאיבדה את אדה"ר שהיה חלתו של עולם שנברא בע"ש".
       9. מראי מקומות.
          1. בזה"ז הפרשת חלה הוא רק מצוה דרבנן [ואפי' באר"י, עד שכל ישראל עליה], וכל הטעם הוא רק שלא תשכח תורת חלה. ולכן יש לדון מה החשיבות והענין של מצות חלה, כיון שלא מקיים מצות חלה מדאורייתא. וצ"ע.
          2. **הפרשת חלה לעומת כבוד שבת**: האם עדיף לאפות כל יום שישי בלי הפרשת חלה, או לאפות פעם בכמה שבתות עם הפרשת חלה - עי' או"ח סי' רמ"ב, לשיטות ומראי מקומות.
    3. **אם קדם הבעל והפריש חלה**.
       1. עי סי' שכ"ט סעי' ג', לשיטות ומראי מקומות.
    4. **לשאול ערב שבת "הפרשתם חלה"**.
       1. מחמיר – טור (או"ח סי' ר"ס סעי' ב'), מחבר (או"ח סי' ר"ס סעי' ב'), של"ה (מסכת שבת פרק נר מצוה אות כ"א), לבוש (או"ח סי' ר"ס סעי' ב'), ב"ח (או"ח סי' ר"ס ס"ק ב'), שכנה"ג (או"ח סי' ר"ס הג' ב"י ס"ק ג'), עולת (סי' ר"ס ס"ק ב'), דרך החיים (סי' מ"ח סעי' ג'), קיצור שו"ע (סי' ע"ב סעי' כ"ב), ערה"ש (או"ח סי' ר"ס סעי' ז'), ששכ"ה (פרק מ"ב סעי' ס"ב), ילקוט יוסף (סי' ר"ס סעי' ג').
       2. בא"י 'צריך' לשאול על הפרשת חלה ובחו"ל 'טוב' לשאול" – גר"ז (או"ח סי' ר"ס סעי' ה', קו"א ס"ק ב', לשונו מובא לעיל), קצות השלחן (סי' ע"ג סעי' ג', ס"ק י').
       3. אין נזהרים בזה [בחלת חו"ל] – כנסת יחזקאל (קאצנלנבוגן, או"ח סי' כ"ג ד"ה עוד, "טעם שאין נוהגין כסתם משנה ג' דברים צריך אדם לומר וכו' עשרתם וכו' מטעם דחלת ח"ל יש לה תקנה אוכל ומשייר וזה לא שייך בשבת שחל ע"פ"), הו"ד בפמ"ג (סי' ר"ס א"א ס"ק ב'), ודרושי הצל"ח (דרוש ל"ו אות ט"ז), ושע"ת (סי' תנ"ז ס"ק א'), ולבושי שרד (או"ח סי' ר"ס על המחבר סעי' ב'), ופת"ת (סי' שכ"ג ס"ק ה'), ומ"ב (סי' ר"ס ס"ק י"ג).
       4. מראי מקומות – חלה כהלכתה (סי' ט"ו סעי' י'), הרי"ד אייכארן (העמק גליון ע"א עמ' מ"ב אות ט').
          1. אשל אברהם (בוטשאטש, סי' ר"ס על סעי' ב'), הו"ד בפסקי תשובות (סי' ר"ס אות י"א הע' ק"ז) – "בשו"ע הקדוש כתוב לומר נטלת חלה במקום עשרתם, ולא ראיתי ולא שמעתי מי שינהיג כן עכשיו. ונראה שהטעם הוא **מצד שבדורות הללו הכל קורים הלחמים שאופין לכבוד שבת קודש בשם חלה**, ועל ידי שם זה מדכר דכירי ליטול חלה, כיון ששמה ועצמיותה של העיסה היא מזכרת אבן פינת יקרת מצות נטילת חלה, ואין חשש עוד בזה לשכחה בשום אופן. ודברי הפוסקים ז"ל שכתבו לשאול על נטילת חלה במקום עשרתם, נראה שהיה זה במקום שאין נהוג לקרות שם כל העיסה חלה, שלזה [ה]גם דחלת חוץ לארץ אוכל והולך ואחר כך מפריש [ביצה ט, א], הרי מכל מקום מצוה מהמובחר היא להפריש קודם התחלת האכילה, גם בשכחה יש חשש שישכח לגמרי ויאכל כל העיסה ולא ישאיר ממנה מאומה ולא יטול חלה. אך כיון שקורים העיסה בשם חלה, ואומרים נעשה חלה וכהנה לשונות, יש על ידי זה ודאי זכרון טוב, ואין צריך לשאול כלל. ועל כל זה מי שנזכר להזכיר בכל ערב שבת קודש קודם הדלקת הנרות, הוא עושה על צד היותר טוב".
             1. ששכ"ה (פרק מ"ב הע' ר"מ) – "עיין א"א (בוטשאטש) שמאריך בזה, ומשום דקוראים הלחמים שאופים לכבוד ש"ק בשם חלות, ועי"ז מידבר דכירי ליטול חלה, ולדבריו י"ל דדוקא אם אפו חלות לשבת בבית אין נוהגים לשאול, אבל אם קנו חלות, ישאל. ולדבריו גם אם רגילים לאפות עוגות לכבוד שבת ויש בבצק שיעור חלה, יש לשאול אם הפרישו חלה, וע"ש עוד, דאף בחלת חו"ל, הגם דקיי"ל דאוכל ומשייר, מ"מ מצוה מן המובחר להפריש קודם האכילה, וגם יש חשש שמא ישכח לגמרי ויאכל כל העיסה ולא ישאיר ממנה מאומה, ולא יטול חלה, ולכן יש לשאול על החלה, ועיין קצוה"ש סי' עג בבדה"ש ס"ק י".
       5. **יש לדקדק אמאי לא תנן לה לחלה במתני'**.
          1. שושנים לדוד (שבת פרק ב' משנה ז') – "וראיתי להר"ב עץ חיים שכתב על דברי רש"י שפירש עשרתם פירות האילן דדגן לא אצטריך דאין אופין פת עד שיוציאו תרומות ומעשרות, ובזה אתי שפיר דחלה נמי ניטלת לכתחלה בעודה עיסה ומשום הכי לא תנייה, דמסתמא ודאי הרימוה".
          2. הגריש"א זצ"ל (מסכת שבת דף לד. אות י"ב) – "ובהכי א"ש הא דלא תנן במתני' הפרשתם חלה, דכיון דכ"א יודע שצריך להפריש חלה בכל גווני ע"כ לא חיישי' שלא יפרישו חלה מעיקרא. ועוד דהרי החלה מפרישים אותה קודם האפיה בעודה עיסה. עוי"ל בל"ז דבחו"ל בלא"ה כל הדין להפריש חלה אינו אלא מדרבנן, ואוכל והולך ואח"כ מפריש ל"ש כלל לשאול ע"ז. ואה"נ השו"ע דהיה בא"י נקט שישאל הפרשתם חלה".
11. חלת ארץ ישראל - סעיף ב'.
    1. **בזמן הזה**.
       1. כתובות (סוף דף כה.) – "אפילו למ"ד תרומה בזמן הזה דאורייתא, חלה דרבנן, דתניא: בבואכם אל הארץ אי בבואכם, יכול משנכנסו לה שנים ושלשה מרגלים. ת"ל: בבואכם **בביאת כולכם אמרתי, ולא בביאת מקצתכם**, וכי אסקינהו עזרא, לאו כולהו סלוק".
       2. רמב"ם (הל' בכורים פרק ה' הל' ה', הל' איסורי ביאה פרק כ' הל' ג'), מחבר (סעי' ב') – "ובזמן **שכל ישראל שם** שנאמר בבואכם (במדבר טו, יח) ביאת כולכם ולא ביאת מקצתכם. לפיכך חלה בזמן הזה אפילו בימי עזרא בארץ ישראל, אינה אלא מדבריהם".
          1. **כלומר רובם, דרובם ככולם** – ריטב"א (כתובות סוף דף כה., "או רובם בארץ"), חינוך (מצוה שפ"ה, "כלומר רובם"), דרך אמונה (הל' בכורים פרק ה' ס"ק כ"ח, "דרובם ככולם"), חלה כהלכתה (סי' א' ס"ק כ"ד).
    2. **ספק באר"י: בזמן הזה**.
       1. מחלוקת ט"ז וש"ך - עי' סי' ש"ל, לשיטות ומראי מקומות.
12. חלת חוץ לארץ - סעיף ג'.
    1. **מאיזה זמן נחשב חלת חו"ל, גידול החיטה או אחר הגיבול**.
       1. אחר הגיבול – תוס', רדב"ז.
    2. **גיבול על דעת להוציא**.
       1. הולך אחר דעתו.
          1. ב"ח (סי' של"א ס"ק ל"ז) – "ובנכנסו לארץ בעודן פירות דהיינו קודם גלגול והא דלא כתב הרמב"ם כך גבי חלה היינו לפי שאין דרך להכניס לאחר גלגול העיסה".
       2. הולך אחר זמן הגיבול.
          1. הגרשז"א זצ"ל (הליכות שלמה פסח פרק ז' סעי' י"ד) – "מצות שנאפו בארץ ישראל ויצאו לחו"ל, אפילו נאפו מלכתחלה על דעת להוציאן ולאוכלן בחוץ לארץ, חייבות בחלה מן התורה".
13. שיעור הפרשה - סעיף ה'.
    1. **בזמן הזה**.
       1. מנהג כזית.
          1. תרה"ד (סי' קפ"ח), ב"י (סוף סי' שכ"ח) – "אבל בהפרשת חלה בזמן הזה דהכל שוין בו ליטול בכזית ולשורפה".
          2. רמ"א (סעי' ה').
          3. חכ"א (שערי צדק שער מצות הארץ פרק י"ד דין ג') – "ונוהגין ליטול כזית ושורפין אותה בתנור, קודם שאופין הפת".
          4. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש יו"ד פרק ע' אות ו') – "הפרשת חלה כאשר יש ודאי חיוב, צריכה להיות בכזית, וצריך לשורפו".
          5. שבט הלוי (חי"א סי' רנ"ג אות א') – "ומפרישין שיעור כזית, עיין ברכי יוסף סי' שכ"ג".
          6. ששכ"ה (פרק מ"ב סעי' י"ב).
          7. הל' שונות הנוגעות לשבת (ארטסקרול, עמ' ס').
       2. מראי מקומות.
          1. חזו"א (שביעית סי' ה' ס"ק ד' ד"ה ומ"מ) – "וכמנהגנו דבין חלה ובין תרומה אין לה שיעור".
          2. הגרח"ק זצ"ל (אלא פרק ע"ז אות ט"ו) – "לשיעור 'חלה' לוקח מעט מאוד ואמר שדי במשהו בשביל זה, אבל צריך שיהי חתיכה ולא פירור וכדו' (כמודמני). [עי' דרך אמונה פ"ג מתרומות סק"ח דמנהגינו ע"פ הרמ"א שחלה בזה"ז אין לה שיעור, ובנותן טעם לציין שהרבנית ע"ה כשהפרישה חלה מהעיסה החייבת בכך, מניחה את החלה בנייר ושורפת מעט על האש שיהי' ניכר שאין זה למאכל, ובערב פסח שורפים את הכל עם החמץ, ואיני יודע אם על פי מרן היתה נוהגת כן]".
          3. במקום אינו שורפו - עי' לקמן.
    2. **ספק שיש בחיוב החלה**.
       1. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש יו"ד פרק ע' אות ו') – "**אבל הקונה לחם וכדומה, בחנות עם הכשר מהודר, ובא להפריש חלה מחומרא, סגי בכשעורה, ולא צריך כזית**. וכן הדין בכל ספק שיש בחיוב החלה, אפשר להפריש פחות מכזית, ומספיק לשים בשקית ניילון ולזרוק".
    3. **במקום שזורקה לאשפה באופן שאינו מתבזה**.
       1. שיחול שם חלה רק על פחות מכזית.
          1. מנחת יצחק (ח"ד סי' י"ג) – "ואלמלא דמסתפינא הייתי אומר, דהגם דאיתא ברמ"א (יו"ד שכ"ב סעי' ה') בשם המהרי"ל דנוהגין ליטול כזית חלה, מ"מ באלו המקומות, שאי אפשר לשרוף, יאמרו בשעת הפרשת חלה, שיחול השם חלה, רק על כזית פחות כל שהוא, כדי שיהי' אפשר לצרף דברי רבו של המהרי"א אסאד, הובא בתשוב' מהרי"א אסאד (יו"ד סי' שנ"ב) ... ובזה תבנא לדינא, דבודאי הצורך לשורפם דוקא כמי שכתב כהד"ג נ"י, אבל במקום שאי אפשר, **י"ל דבשעת הפרשה יאמר שפחות קצת מכזית יהי' חלה ודאי, והמותר יהי' חלה, רק אם יבוא לידי שריפה**, ויעטפם בנייר ויכניסם לחביתין של אשפתות".
          2. הו"ד בששכ"ה (פרק מ"ב הע' נ"ג) – "ועיין שו"ת מנחת יצחק ח"ד סי' יג, דודאי צריך לשרוף, אבל במקום שאי-אפשר, יאמר שיחול שם חלה רק על פחות מכזית (ע"ש בשם המהרי"א, דאין מצות שריפה בפחות מכזית), ויעטפה בנייר ויכניסה לפח הזבל, ע"ש. ואולי יש להוסיף, דכהיום ששורפין כל האשפה, מקיים בזה מצות שריפה, אם אמנם מכניס את החלה לתוך שקית ניילון שלא תבוא לידי בזיון עד שעת השריפה".
    4. מראי מקומות.
       1. ששכ"ה (פרק מ"ב הע' נ"ג) – "ואולי יש להוסיף, **דכהיום ששורפין כל האשפה, מקיים בזה מצות שריפה**, אם אמנם מכניס את החלה לתוך שקית ניילון שלא תבוא לידי בזיון עד שעת השריפה".
14. שריפת חלה.
    1. **נוהגין לשורפו**.
       1. רמ"א (סי' שכ"ב סוף סעי' ה') – "**ונוהגין להשליכה לתנור** קודם שאופין הפת".
       2. הו"ד בדברי חמודות (הל' חלה סי' י"ד ס"ק ס"ח).
       3. לבוש (סי' שכ"ב סוף סעי' ה').
       4. מחצית השקל (סי' תמ"ז סוף ס"ק ג').
       5. חכ"א (שערי צדק שער מצות הארץ פרק י"ד דין ל"ד) - לשונו מובא לקמן.
       6. דרך החיים (סי' נ"ב סעי' א').
       7. קיצור שו"ע (סי' ל"ה) – "והמנהג לשרפה בתנור שיאפו שם את הלחם".
       8. ערה"ש (סי' שכ"ב סעי' ט"ז).
       9. שבט הלוי (חי"א סי' רנ"ג אות א') – "בזה"ז המנהג פשוט שמפרישין חלה ושורפין אותה, ונוהגין להשליכה לתנור קודם אפיית הפת, ואף על פי שהרמ"א עדין הזכיר נתינה לכהן (עיין סו"ס שכ"ב), מכ"מ כבר נהגו בכ"מ שלא לאכל אפי' חלת חו"ל, ומכ"ש של א"י שאסור, ומפרישין שיעור כזית, עיין ברכי יוסף סי' שכ"ג".
       10. דרך אמונה (הל' ביכורים פרק ה' ס"ק כ"ד, ס"ק ע"ה).
    2. **השריפה**.
       1. שורף עד שאינו ראוי לאכילה – הל' שונות הנוגעות לשבת (ארטסקרול, עמ' מ"ח).
       2. מראי מקומות.
          1. חלה כהלכתה (סי' א' ס"ק ל"ט, סי' ט"ז ס"ק קכ"ב) – "**ויש ליזהר שלא לשפוך נפט** וכדומה על החלה בעת ששורפה, דע"י שנסרחה כבר נפקעה מצות שריפה מעליה".
    3. **אם אפשר לזורקה לאשפה באופן שאינו מתבזה**.
       1. רק כשאי אפשר לשורפן, יש להקל.
          1. מהר"י שטייף (סי' רע"ו) – "ואם א"א לשורפה בבית יש לשורפה בשוק כמו שנוהגין פה לשרוף החמץ ואם גם זה א"א י"ל שיקברו כדי להסיר ממכשול, ובשעה"ד נ' דיש לכורכה בב' כריכות בנייר ושוב יש ליתנה לתוך הכלי שמונחים החפצים שמשליכין לחוץ שאז לא שייך עוד תקלה שמשם אין בנ"א לוקחים דבר לאכול או ליהנות אבל מצוות שריפה לא קיים בזה".
          2. חזו"א (גנזי שערי ציון עמ' נ' אות כ"ז) – "האם צריך לשרוף את החלה. תשובת החזו"א: הדין בחלה כמו בתרומה שלנו, שבעצם טעונה שריפה, אך אם אין אפשרות מקילים קצת בקבורה. ציונים: עיין דרך אמונה פ"ב מהלכות תרומות ס"ק קל"ט [וז"ל, ובזמנינו שכולנו בחזקת טמאים, אם התרומה הוכשרה בא' מז' משקין... צריך לשרפן ואין לקוברה. ואם אין לו עצים לשורפה קוברה שלא יבא לידי תקלה... ואם מצפה שיהיו לו עצים למחר צריך להמתין, ומ"מ המנהג בזמנינו להקל בקבורה משום שטורח עלינו שרפתן וחיישינן שיבא לידי תקלה... אבל פירות שלא הוכשרו הרי הן תרומה טהורה ואסור לשורפן... וצריך לקוברה... או יעטפם בנייר ויכניסם לאשפה, ואסור לנהוג בהן מנהג בזיון. וז"ל בציון ההלכה (שע"ט) ומרן ז"ל הקפיד שלא ישפכו משקה תרומה בכיור משום שיורד לביב והוי בזיון וכ"ש שלא לשפכו בביה"כ או בבית המרחץ, אלא בחוץ ע"ג קרקע]".
          3. לקט העומר (פרק ב' סעי' י"ב, הע' ל"ז) – "ובשעת הדחק כשאי אפשר לשורפה, יכניס החלה לתוך שקית ויתנה באשפה. [מנחת יצחק ח"ד סי' יג, אלא שכתב שבאופן זה לא יפריש כזית, כדי לצאת ידי דעת הסוברים שבפחות משיעור כזית אין מצות שריפת קדשים. ובסוף התשובה כתב שבשעה שמפריש יאמר שפחות מכזית יהיה חלה ודאי, והשאר לא יהא חלה רק אם יוכל לשורפה, ועי בדבריו שם סימן קב]".
          4. תשובות והנהגות (ארחות הבית פרק ב' סעי' ד') – "וטוב לכורכה בנייר כסף שיתננה בתנור, ואז אין צריך להגעיל התנור) או שורפין בלהבת הגז, **וכשאי אפשר לו, כורכה היטב בנייר** ועושהו ככלי בתוך כלי וזורקה לאשפה".

תשובות והנהגות (ח"א סי' עת"ר) – "ובא"י המנהג כשאפשר נהגו לשרוף באש כדין, ורק במקום שטורח בשריפה כתב החזו"א (דמאי סי' ט"ו) שנהגו להקל לכורכה בנייר ולזורקה לאשפה, ועדיין לא נתיישב בכך דמנלן להקל בשעה שחז"ל לא חששו לכך, ואולי כיון שבזה"ז הוא דרבנן, מקילין משום חשש תקלה שיבוא להשהותה מפני טורח השריפה, ועדיין צ"ב, ובמועדים וזמנים ח"ז סימן קע"ד ביארנו בעוד דרכים ע"ש ... לכן אם אפשר לשרוף החלה אפילו כאן (ביוהנסבורג - חו"ל) מה טוב ומה נעים, אבל להכריז שחייבין לעשות מדורה לשורפו לא שמעתי שרבותינו מפרסמים שכן, וע"כ נראה כמ"ש שכורכו בנייר כשאין לפניו תנור וזורקו לאשפה, וידוע שנוהגים כן היום בארץ ישראל גם בתרומות ומעשרות ממש אף שנטמאו ועיקרה מה"ת בארץ ישראל, ואין לנו להחמיר בחלת חו"ל דקיל וטמאה יותר".

* + - 1. ילקוט יוסף (דינים לאשה ולבת סי' שכ"ח סעי' ח') – "ואם אין אפשרות לשרוף החלה, יש לכורכה בנייר ולהניחה באשפה".
      2. חלה כהלכתה (סי' א' סעי' י"ב) – "ובשעת הדחק שאינו יכול לשרפה יעטפנה בשקית ניילון וכיו"ב ויניחנה באשפה".
    1. מחמיר.
       1. חכ"א (שערי צדק שער מצות הארץ פרק י"ד דין ל"ד) – "החלה וכן התרומה בזמן הזה שהוא טמא צריך לשרוף דוקא, ולא ככמו ששמעתי שנוהגין לאבדו או לזרוק לים".
       2. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש יו"ד פרק ע' אות י"ג) – "צריך לשרוף את החלה על הגז עצמו (ולהוריד את החצובה), או לעטוף כמה פעמים בנייר אלומיניום ולשורפו בתנור. ואי אפשר להקל בקבורה, וגם אי אפשר לזרוק לאשפה, אפי' ששורפים את האשפה אח"כ, ואפילו כשזורק באופן שאינו מתבזה".

עי' הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש יו"ד פרק ע' אות ו') – "הפרשת חלה כאשר יש ודאי חיוב, צריכה להיות בכזית, וצריך לשורפו. אבל הקונה לחם וכדומה, בחנות עם הכשר מהודר, ובא להפריש חלה מחומרא, סגי בכשעורה, ולא צריך כזית. וכן הדין **בכל ספק שיש בחיוב החלה, אפשר להפריש פחות מכזית, ומספיק לשים בשקית ניילון ולזרוק**".

* + - 1. הגרח"ק זצ"ל (אהל יעקב, בנתיבות ההלכה חמ"ו עמ' תי"ד) – "אחד שרואה היום שמאוד קשה לו לשרוף את החלה עד שנשרף לגמרי, האם הוא יכול לכתחילה לקחת את החלה ולעטוף אותו בתוך שקית ולזרוק בתוך האשפה. תשובה: לא".
    1. מיקל.
       1. הגר"י ברקוביץ שליט"א (מכתב במייל) - לשונו מובא לקמן.
    2. רק כשאי אפשר לשורפן יש להקל, ויפריש פחות מכזית.
       1. מנחת יצחק (ח"ד סי' י"ג, סי' ק"ב אות א') – "דבודאי הצורך לשורפם דוקא כמי שכתב כהד"ג נ"י, אבל במקום שאי אפשר, י"ל דבשעת הפרשה יאמר שפחות קצת מכזית יהי' חלה ודאי, והמותר יהי' חלה, רק אם יבוא לידי שריפה, ויעטפם בנייר ויכניסם לחביתין של אשפתות".
       2. הל' שונות הנוגעות לשבת (ארטסקרול, עמ' מ"ט, פרק ט' הע' י"ט).
    3. מראי מקומות – עמק התשובה (ח"א סי' קנ"ג).

1. לשרפו בשעה שאופה שם פת [ולא נגע התבנית].
   1. **הצדדים שלא לשרוף החלה בשעה שאופה שם פת וכדו'**.
      1. לפי הפמ"ג שהמחמיר תע"ב.
      2. אע"פ שיש מחמירים גבי כחוש, **אין ראיה לפת** - עי' לעיל [רמ"א, כרתי, ערה"ש, יד יהודה].
      3. אע"פ שיש מחמירים כשיטת המג"א [לפי הפמ"ג], **אין ראיה** רק בלולה בשומן ולא בלולה בשמן - עי' לעיל.
      4. לקט העומר (פרק י"ד ס"ק ג') – "ולכן יש להזהר שלא לשרוף החלה בתנורים קטנים שבזמננו, משום שלכתחלה ריחא מילתא היא, אלא שיכול לכסות ולעטוף החלה בנייר אלומיניום שמסתבר שדינו כמכוסה, ובזה ריחא לאו מילתא היא, ומ"מ אפילו במכוסה לא יכניס החלה לתוך התבנית, כי אם מחוץ לתבנית, משום שדינו כשני כלים שאסור לכתחלה, אבל בדיעבד שני כלים אינו אסור. ואם נגעה החלה עצמה בתבנית יש לעשות שאלת חכם. ואם נאפה החלה מגולה בתנור ולא נגעה בעיסה, בדיעבד אינו אוסר, שבדיעבד ריחא לאו מילתא היא, כמבואר ביו"ד סימן קח, ואם נגעה בעיסה, אם הוא שמן מפעפע בכל העיסה וצריך ששים, ואם אינו שמן צריך נטילת מקום, כמבואר בסימן קה, ואפי' לדעת הרמ"א שאיו אנו בקיאים בין כחוש לשמן, מסתבר שחלה מיקרי איסור שאין בו שמנונית".
         1. דרך אמונה (הל' ביכורים פרק ה' סוף ס"ק ע"ה) – "ועי' בלקט העומר פי"ד סק"ג דבתנורים קטנים שבזמנינו אין לשרוף שם החלה וע"ש לענין דיעבד".
         2. לענין נגיעה כלי לכלי - עי' רמ"א סוף סי' צ"ב, **לשיטות ומראי מקומות.**
      5. חלה כהלכתה (סי' א' ס"ק נ"א) – "דעיקר טעם ההיתר בפת דהוי כחוש, וזה שייך בפת שעיקרה מים וקמח, ואף לפימש"כ לעיל בשם הפמ"ג דגם כשהוא בלול בשמן מיקרי כחוש, מ"מ כתב במטה יהונתן (רס"י ק"ח) דהיינו דוקא כשעשאו עם מיעוט שמן, **ובפרט בחלות של שבת שמוסיפים חומרי אפיה ומהם מארגארין**, מאן ספין לידע דחשוב כחוש גמור, והרי אין אנו בקיאים בין כחוש לשומן, **ובפרט אם מוסיף ביצים** לתוך העיסה דחשוב כדבר שיש בו דררא דשמנונית כמבואר בפמ"ג (שער התערובות ח"ב פ"ג ד"ה ועתה), ומאחר שקשה ליתן כללים בזה לכן יש למנוע בכל גווני לשרוף החלה מגולה בתנור".
   2. **מיקל** [אם לא נגע בדופני התנור].
      1. משנה הלכות (חי"ב סי' רל"ו) – "דאין איסור לשרפה בתנור ואין התנור נאסר בזה".
      2. חוט שני (הבית בכשרותו סי' ט') – "יש ליתן את החלה בתוך נייר כסף, כדי שלא תגע בדופני התנור".
   3. **מחמיר**.
      1. שבט הלוי (מבית לוי ח"ג עמ' כ"ב אות ח', ח"ז עמ' כ"ה אות ח', חי"ד עמ' כ"ב אות ח', ***בענייני יו"ד עמ' מ"א סעי' ח'***) – "אין לשרוף את החלה שהופרשה בתוך התנור. [כיון שאסורה באכילה, ואוסרת את מקום נגיעתה, ואם עולה ממנה זיעה אוסרת את התנור]".
      2. קנה בשם (אור ישראל גליון נ"ו עמ' ל"ט אות ר"ה) – "אין לשרוף חלה תחת התנור מחשש בליעות, ורק בתוך האש מותר, ולשום בתוך נייר כסף לא מהני דלפעמים נקרע".
      3. חלה כהלכתה (סי' א' סעי' ט"ז) – "למעשה אין לשרפם בשעה שאופה שם חלות וכדו'".
      4. הגר"י ברקוביץ שליט"א (מכתב במייל) -

How should one practically and correctly dispose of the hafrashas challah one takes from challah dough? (In the oven or on the stove top? What if the stove is electric not gas? Can one just wrap it up and throw it away)?

R' Y. Berkovits wrote: מעיקר הדין just wrap it up and throw in the garbage. There is a הידור to burn it, however if you don’t have a separate dedicated challah burner, don’t try burning it on your stovetop or oven, there is a good chance it will mess things up, better to just throw it out.

* 1. מראי מקומות – מנחת יצחק (ח"ד סי' י"ג), הגר"ש פעלדער שליט"א (עזר לשלחן הל' בשר בחלב שיעורים בהלכה אות ל"ז).
     1. הגרח"ק זצ"ל (אהל יעקב, בנתיבות ההלכה חמ"ו עמ' תי"ג) – "אחד שעוטף חתיכת עיסה שהפריש להפרשת חלה וכיסה אותו עם ב' חתיכות של נייר כסף האם מותר לשרוף אותו כך בתוך תנור. תשובה: יכול".

הגרח"ק זצ"ל (אהל יעקב, בנתיבות ההלכה חמ"ו עמ' תי"ג) – "פת שנאפה עם הפרשת חלה ביחד בתוך התנור האם הפת נאסר. תשובה: כמדומה שלא".

* + 1. אבני ישפה (ח"ה סי' קל"ט ענף ה') – "יש להחמיר לא לשרוף את החלה על המדפים שאופים עליהם דברים אחרים אפילו בתבנית".
    2. הליכות בת ישראל (אנגלית פרק י"ג הע' כ"ג, **ל"מ** בעברית) -

It is customary to burn the Challah in the oven before baking the dough. It should be wrapped in aluminum foil so that the oven won't absorb the flavor of the burning Challah.

הכשרות (פרק י"ד סעי' כ"ב, הע' ס"ד) – "נוהגים לחרוך את החלה על גבי להבת-אש בכיריים, או להכניסה לתנור האפיה, אבל לא יחד עם דברי המאפה".

* + 1. פתחי הלכה (ארטסקרול, עמ' קל"ט) -

One may bake a kosher bread in the oven together with a non-kosher bread since breads have no fatty aroma. Similarly, one may burn the challah set aside from the dough while the bread is baking in the oven even though challah may not be eaten. Poskim note that one who avoids even this is praiseworthy.

מטבח הכשר (ארטסקרול, עמ' פ"ג, סוף עמ' קע"ו) -

Similarly, one should not bake challos while the 'challah' set aside is burning in the oven.

* + - 1. סותר את עצמו. וצ"ע.
  1. **אם נגע בתבנית**.
     1. מראי מקומות – לקט העומר (פרק י"ד ס"ק ג', לשונו מובא לעיל).
        1. הגריש"א זצ"ל (הבית בכשרותו סי' ט', אשרי האיש יו"ד פרק ע' אות י"ד, עי' פרק ה' אות ל"ו) – "אם שרפו את החלה ע"ג תבנית בתוך התנור, נאסרת התבנית מבליעת החלה, ואסור להשתמש בה עד שילבנוה. אכן, יכולים לישאל על ההפרשה, ויצא שלא היה פה בכלל חלה, ולהפריש מחדש אחר כך. ולישאל על ההפרשה, עדיף מלעשות ליבון חמור".
        2. חוט שני (הבית בכשרותו סי' ט') – "אם שרפו את החלה ע"ג תבנית בתוך התנור, נאסרת התבנית מבליעת החלה ואסור להשתמש בה עד שמלבנים אותה".
     2. **האם נייר כסף חוצץ מהתבנית**.
        1. מחמיר [לכתחילה].
           1. הגריש"א זצ"ל (אבני ישפה ח"ג סי' ע"ב ענף א', ענף ב', אשרי האיש יו"ד פרק ע' אות ט"ו) – "נראה שאין לסמוך על ניר אלומיניום שיחצוץ מפני בליעת איסור, ובפרט בשאר איסורים כמו טריפות וחלה, ואין להניח אותם בניר אלומיניום על כלים כשרים ... שבדיעבד אין לאסור גם בעטיפה אחת משום דדמי לשתי קדירות, ועוד שאינו אוסר אלא כדי נטילה, ונחשב בזה כמו כדי נטילה".
           2. אבני ישפה (ח"ג סי' ע"ב אות א') – "אם נייר אלומיניום דק חוצץ מפני טעם איסור ... ובפרט בנידון ניר אלומיניום שיש לדון אם הוא כלי או לא, שהרי הוא דק מאד, **ואינו דומה לכלי כלל, אלא כקליפה בעלמא, ומנין לנו שבדבר דק כזה** נאמר הההלכה של ב' קדירות. ולכן נראה שאין לסמוך על ניר אלומיניום שיחצוץ מפני בליעת איסור, ובפרט בשאר איסורים כמו טריפות וחלה, ואין להניח אותם בניר אלומיניום על כלים כשרים. והסכים אתי מו"ר גאון אחד (שליט"א) [זצ"ל]".

צ"ב, מי אמרינן שצריך שיעור מסוים כמה דק הקדרה. והאירו לי רע"א (סי' ס"ו על הש"ך ס"ק י"ג) שנראה שלא צריך שיעור, שאפילו חצי קליפה של ביצה יש דין כקדרה. וז"ל "הקשה לי חכם אחד דהא קיי"ל בדבר בלוע מכלי יוצא בלא רוטב. והיינו כיון שאין לו טעם של עצמו לא כחוש טעמו. וא"כ הקליפה דביצה דמי לכלי ואינו דומה לההיא דמחתיכה לחתיכה. ואפשר לומר כיון דקיי"ל דקליפה אין לו שיעור והוא מעט אפשר **דקליפת הביצה בעצמו** לא נבלע בכל עוביו רק מעט מעוביו שהוא במקום הקליפה והשאר **הוי כמו שני כלים** הנוגעים זה בזה אף דהוא מחובר ככלי אחד. מ"מ אינו יוצא מצד זה לצד זה. דדוקא מכלי למאכל יוצא בלא רוטב. אבל מכלי לכלי לא ...". ועוד, אין לומר שרק הבליעות אינו יוצא מ"כלי" וכדו'. דעי' דר"ת (סי' צ"ב ס"ק קע"ט), ז"ל "עי' בהגהות חכמת שלמה שכתב דאם נבלע איזה איסור **בבגד** ואח"כ כרכו בו קדירה דינו כדין ב' קדרות שנוגעות זו בזו וכשר עיי"ש".

* + - * 1. חלה כהלכתה (סי' א' סעי' י"ד) – "ואפילו כשעטפו בנייר כסף לא יניחם בתוך התבנית".
      1. מיקל.
         1. קנה בשם (אור ישראל גליון נ"ו עמ' ל"ט אות ר"ה) - לשונו מובא לעיל.
         2. לקט העומר (פרק י"ד ס"ק ג') – "שיכול לכסות ולעטוף החלה בנייר אלומיניום שמסתבר שדינו כמכוסה".
         3. הליכת בת ישראל (אנגלית פרק י"ג הע' כ"ג) - לשונו מובא לעיל.
         4. חלקת בנימין (סי' ק"כ סעי' ד' בי' ד"ה אינם) – "בנייר אלומינום ... אין הטעם נבלע בכלי דאינו יוצא מכלי לכלי בלא רוטב".

1. שאר ענינים.
   1. **כהנים בזמן הזה: אין להם יחוס** - ט"ז (ס"ק ה'), ש"ך (ס"ק ט'), פת"ת (ס"ק ג').
   2. **לענין טלטול הפרשת חלה ביו"ט, ולטלטל מוקצה הנמצה בידו** - ט"ז (ס"ק ה').
      1. עי' או"ח סי' ש"ח סעי' ג', לשיטות ומראי מקומות.
   3. **תנור ותבנית שאפה בהם עיסה הטבולה לחלה**.
      1. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש יו"ד פרק ע' אות כ"א) – "תנור ותבנית שאפה בהם עיסה הטבולה לחלה, דינם ככלי שנתבשל בו טבל לתרומות ומעשרות, שכשמפריש החלה לאחר האפיה, יכוון בהפרשתו לפטור גם את הטבל הבלוע בתבנית ובתנור. ויש לעשות זאת בתוך כ"ד שעות משעת האפיה, אבל לאחר כ"ד שעות נפגם הטעם הבלוע, ואי אפשר להפריש עליו, ויש להכשיר המגש והתנור".
      2. חוט שני (שבת ח"א פרק א' ס"ק א' אות ג') – "כשמפרישים חלה לאחר האפיה ההפרשה פוטרת גם את הטבל שנבלע בתוך הכלי שנאפה בו, ואף אם לא כוון בפירוש לכך".

**חלת חו"ל וחלת אר"י**

# סימן שכ"ג

1. חלת חו"ל: אוכל והולך ואח"כ מפריש.

ביצה (ריש דף ט.) – "דאמר שמואל: חלת חוצה לארץ אוכל והולך ואחר כך מפריש".

* 1. **אם צריך להפריש מיד**.
     1. מיקל.
        1. מחבר (סעי' א').
        2. חכ"א (שערי צדק שער מצות הארץ פרק י"ד דין ה') – "חלת חוצה לארץ מותר לאכול תחלה ומשייר מעט".
     2. לכתחילה לא יאכל עד שיפריש.
        1. גר"ז (או"ח סי' ר"ס סעי' ה', קו"א ס"ק ב') – "ואף שחלת חוץ לארץ אוכל והולך ומשייר מעט ואח"כ מפרישה מעיקר הדין מכל מקום לכתחלה נוהגים להפרישה קודם אכילה שמא ישכח אח"כ ונמצא שאכל טבל למפרע. [טוב שישאל כו'. באמת שאינו חיוב גמור כיון דקי"ל אוכל והולך ואח"כ מפריש אפילו לכתחלה, וכן כתב בשו"ת כנסת יחזקאל סוף חלק אורח חיים דמהאי טעמא אין נזהרין בזה עכשיו, אבל מכל מקום טוב ליזהר, **שכבר נהגו כל ישראל מדורות הראשונים להפריש דוקא קודם אכילה שמא ישכח אח"כ**, כמ"ש הרשב"ץ חלק ב' סי' רצ"[א], וכן כתב מהרש"ל, עיין במ"ש בסימן תנ"ז וא"כ לכתחלה טוב ג"כ להזהירם על זה מהאי טעמא]".
        2. מ"ב (סי' תנ"ז ס"ק ה', ס"ק ח') – "דאם אפשר טוב יותר להפריש מן העיסה כדכתיב ראשית עריסותיכם הרי דעיקר מצותה לכתחלה הוא בשעה שהיא עיסה עדיין".
        3. ששכ"ה (פרק מ"ב הע' ר"מ) – "בחלת חו"ל, הגם דקיי"ל דאוכל ומשייר, מ"מ מצוה מן המובחר להפריש קודם האכילה, וגם יש חשש שמא ישכח לגמרי ויאכל כל העיסה ולא ישאיר ממנה מאומה, ולא יטול חלה, ולכן יש לשאול על החלה, ועיין קצוה"ש סי' עג בבדה"ש ס"ק י".
     3. מראי מקומות – חלה כהלכתה (סי' ד' סעי' ו').
  2. **ברכה: כשמפריש חלה אחר שאוכל**.
     1. אינו מברך.
        1. הגרשז"א זצ"ל (ששכ"ה פרק מ"ב הע' נ"ז, מילואים) – "דמסתבר דאינו מברך לא בתחילה ולא בסוף. בתחילה, הרי עדיין לא קרא שם, וק"ו הוא מזה שאין מברכין על דבר שבלב, ואילו אח"כ כשעה שמפריש, הרי מבואר (עיין יו"ד סי' שכב בש"ך ס"ק ה), דהטעם שמועיל על למפרע הוא משום דחשיב כאילו כבר הפריש בשעה שהתחיל לאכול, וכ"ה גם בט"ז סי' תנז ס"ק ה, ולכן א"א לברך ע"ז. ולדעתי אין זה תלוי אם צריך לשייר מקצת כדי שייריה ניכרים (עיין ביצה ט א מחלוקת רש"י-תו'), כי שם נחלקו רק בזה כיון שלא אמר בפירוש בתחילה, דמה שאני עתיד להפריש אח"כ יהיה חלה מעכשיו, לכן יש שמצריכים שההפרשה שלאחר כך תהא לכה"פ על מקצת שיירים ניכרים, ואלה שמקילים סוברים דחשיב ממש כאומר שני לוגין שאני עתיד להפריש דאינו משייר רק שני לוגים בלבד".
        2. הל' שונות הנוגעות לשבת (ארטסקרול, עמ' ס"ה).
     2. מברך.
        1. בית מאיר (או"ח סי' תנ"ז על סעי' א' אות ז') – "אז מפריש מן הנשאר בברכה".
        2. שע"ת (או"ח סי' תנ"ז ס"ק ב') – "ובפמ"א ח"א סי' צ"ו /ח"ב סי' קע"ז/ כתב שט"ס בלבוש וצ"ל יקח פרוסה קטנה מן הבצועה וישמור אותה לחה"מ ויברך להפריש חלה ושורפה בחה"מ ע"ש".
        3. ערה"ש (סי' שכ"ג סעי' ג') – "חלת ח"ל לא בעינן מוקף וגם לא אסרו לאכול ממנה קודם הפרשה ולפיכך אוכל ממנה ומשייר כדי חלה ויותר מעט דכדי חלה לבדה אינו מועיל דבעינן ראשית ששיריה ניכרים ואוכל ואח"כ מפריש והקילו בזה שני קולות האחת מה דלא בעינן מוקף והשנית מה שאינה טובלת שמותר לאכול ממנה קודם הפרשת חלה דמפריש אח"כ ומברך אקב"ו להפריש חלה".
        4. דרך אמונה (הל' בכורים פרק ה' ס"ק קכ"א, ציה"ל ס"ק רל"ח) – "ואח"כ יפריש. ומברך [מקדש מעט ה' חלה סי' שכ"ג סקי"ח וע"ש שמפקפק אולי צ"ל בהדיא שיהא זה חלה גם על הנאכל ע"ש ועי' בפתחא זוטא שם סקי"ד]".
     3. מראי מקומות – חלה כהלכתה (סי' י"א סעי' ב').

1. נתערבה.
   1. מראי מקומות – הל' שונות הנוגעות לשבת (ארטסקרול, עמ' ס"ב).
      1. הגר"י ברקוביץ שליט"א (מכתב במייל) -

A woman after she seperates challah she normally keeps it in her freezer until pesach to burn with the chametz. [Agav - is this wise? Maybe she should just throw it out - or burn it in the oven?] One week the challah from the freezer got mixed with the new dough. What should she do?

R' Y. Berkovits wrote: This is why it is not a good idea to keep it around. In America they are very makpid to burn it. Here in E”Y they are not. The Eidah doesn't require Angel’s bakery to burn the challah, they simply throw it out (which was shocking to the Star K when they first heard about it). L’maysah, if you have a way to keep it safely away from food, until you get a chance to burn it (not in your oven), you can. Otherwise, just put it in a bag and throw it out. Concerning this case, challah needs ביטול במאה otherwise the dough becomes assur. Rav Blau gave an eitzah, to be matir neder on the size of the hafrasha, that you only want to be mafrish a משהו of it. [Although the minhag is to be mafrish a k’zayis, m’ikir hadin all you need is a משהו.] The משהו will now be batul with the other dough 100:1. [If this is in chu”l, and there is still existing bread from the batch of that hafrashas challah, then she can be matir neder and be mafrish challah again from the other existing bread.]

* + 1. אבני ישפה (אסיפת יצחק י"ב מנחם אב תשס"ט) – "גוי עובד במאפיה לבדו בלילות, והוא לוקח חתיכה מכל בצק ובבוקר המשגיח מגיע וקורא על החתיכות שם חלה, ושאלת אם יש לגוי נאמנות על כך שכל החתיכות הם כל אחד מבצק שונה. לא ידעתי למה אתה דורש נאמנות שכל אחד בא מבצק אחר, שהרי אף אם הגוי משקר ולקח את כל החתיכות מבצק אחד, כיון שכל בצק היה בו שעור חלה, הרי גם אם יקח רק מעיסה אחת ויפריש על כל העיסות יצא ידי חובתו, וכמו שכתב הרמ"א או"ח סי' תנ"ז סע' א'. וההסבר הוא משום שיש לכולם אותו החיוב של הפרשת חלה, וכיון שכולם חייבים בחלה, לא משנה מאיזה מהם הוא לוקח, שהרי בכולם יהיה מן החיוב על החיוב. אלא שכל מה שאני צריך כעת הוא שיהיה מן המוקף, שכיון שהם באים מעיסות שונות אסור להפריש שלא מן המוקף וכמו שכתב הרמ"א יו"ד סי' שכ"ג סע' א', וזה אף בחלת חוץ לארץ שהולך ומשייר קצת לחלה. וכל שכן בחלת ארץ ישראל שאסור להפריש שלא מן המוקף אף מאותה עיסה ממש. והרי המפריש שלא מן המוקף יצא בדיעבד ועלתה לו תרומתו כמ"ש השו"ע יו"ד סי' שכ"ה והובא בשער הציון או"ח סי' תנ"ז ס"ק י"ג שאפילו כל כלי מונח בבית אחר מועיל בדיעבד. וע' באור הגר"א יו"ד סי' שכ"ה ס"ק ח' שהאריך בדיני מן המוקף. ובגוף השאלה אם הגוי נאמן שהוא לקח מכל עיסה ועיסה, כיון שאינו אפילו איסור דררבנן שהרי הוא רק שאלה של מן המוקף שבדיעבד מועיל גם כאשר מפרישים שלא מן המוקף, ודאי שהגוי נאמן שהרי הוא יודע מנהגן של ישראל שהם לוקחים חתיכה מכל עיסה ונחשב רגלים לדבר אף שאינו מסיח לפי תומו. וכן כתב הגאון הנודע ביהודה חלק אה"ע סוף סי' ל"א והו"ד בפתחי תשובה יו"ד סי' ס"ט ס"ק ט"ז".
  1. **לאכול ליד מי שאוכל בשר נבילה ושאר איסורים** – ש"ך (ס"ק ב').
     1. עי' סי' פ"ט סעי' א', לשיטות ומראי מקומות.

**שיעור חיוב חלה**

# סימן שכ"ד

1. חמשת מיני תבואה - סעיף א'.
2. שיעור: מ"ג ביצים וחומש ביצה.
3. הפריש מורסן, וחזר ועירבן - סעיף ג'.
4. תבואה חדשה עם ישנה - סעיף ח'.
5. נתערב פת שהפריש - סעיף י"ב.
6. עיסה שבעת אפייתה תפתח - סעיף י"ג.
7. לעשות פחות מכשיעור - סעיף י"ד.
8. חמשת מיני תבואה [חטין, שעורים, כוסמין, שבולת שועל, שיפון - wheat, barley, spelt, oats, rye] - סעיף א'.
   1. **דגן חסר גלוטן**.
      1. מיקל.
         1. אבני ישפה (אסיפת יצחק י"ב טבת תשס"ט) – "עיסה שעשויה מדגן שאין בו החלק שמחמיץ שנקרא 'גלוטן' אם חייבת בחלה. כפי ששמעתי כל השם לחם ודגן בא מן החומר שנקרא 'גלוטן' ולכן בלי זה לא מברכים המוציא וגם ברכת מזונות, כי הוא איבד כל התכונה שלו. ולכן גם אינו חייב בחלה".
      2. מחמיר.
         1. הגר"א נבנצל שליט"א (אסיפת יצחק כ"ב טבת תשס"ט) – "שאלה: דגן שאין בו החלק המחמיץ (שקורין גלוטן) ועשו ממנו עיסה, האם הוא חייב בחלה. תשובה: כן".
      3. בלי ברכה.
         1. משנת יוסף (אסיפת יצחק כ"ב טבת תשס"ט) – "שאלה: דגן שאין בו החלק המחמיץ (שקורין גלוטן) ועשו ממנו עיסה, האם הוא חייב בחלה. תשובה: כל שיש בו טעם דגן חייב בחלה, ואם כל העיסה אין באה לידי חימוץ יפרוש בלי ברכה".
      4. מראי מקומות – עומק הפשט (גליון של"ט).
         1. הגרש"ז אולמן (מבית לוי גליון י"ח ), הגרש"י שטיצברג (שערי הוראה קובץ ו' ).
9. שיעור: מ"ג ביצים וחומש ביצה.
   1. **נפח או משקל**.
      1. נפח – מ"ב (סי' תנ"ו ס"ק ג', לשונו מובא לקמן).
   2. **שיעור: שיטות**.
      1. הגר"ח נאה - בקמח ששוקל 1.670 ק"ג (3 פונט 10.9 אונץ) מפריש בברכה, וממשקל 1.250 ק"ג (2 פונט 12.1 אונץ) יפריש מחומרא בלא ברכה.
      2. חזו"א - בקמח ששוקל 2.2250 ק"ג (4 פונט 15.4 אונץ) מפריש בברכה, וממשקל 1.200 ק"ג (2 פונט 10.3 אונץ) יפריש מחומרא בלא ברכה.
   3. **שיעור חלה בלי ברכה**.
      1. 1.2 ק"ג.
         1. הגרשז"א זצ"ל (הליכות שלמה פסח פרק ז' סוף הע' ע"ח) - לשונו מובא לקמן.
         2. הל' שונות הנוגעות לשבת (ארטסקרול, עמ' נ"א).
      2. 1.25 ק"ג.
         1. הגר"י ברקוביץ שליט"א (שמעתי).
   4. **שיעור חלה עם ברכה**.
      1. שיעור בינוני: 1.666 ק"ג - כשיעור של הגר"ח נאה.
         1. הגרשז"א זצ"ל (הליכות שלמה פסח פרק ז' סוף הע' ע"ח) – "ובבית רבנו נהגו כהמנהג בירושלם להפריש מ- 1.200 ק"ג בלא ברכה ומ - 1.660 ק"ג בברכה".
         2. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש יו"ד פרק ע' אות ה') – "המנהג לברך על הפרשת חלה, בשיעור של הגר"ח נאה".
      2. שיעור קטן: 1.125 ק"ג.
         1. עשירית האיפה (מרגולין).
      3. שיעור גדול: 2.25 ק"ג.
         1. הל' שונות הנוגעות לשבת (ארטסקרול, עמ' נ"א).
      4. **מנהג ירושלים: כשיעור של הגר"ח נאה**.
         1. הגרשז"א זצ"ל (הליכות שלמה פסח פרק ז' סוף הע' ע"ח) - לשונו מובא לעיל.
         2. שבט הלוי (חי"א סי' רנ"ג אות ג') – "השיעור הוא חמשת רבעים קמח, מ"ג ביצים וחומש ביצה ע"י מילוי המים, והשיעור הוא בערך ק"ג ושלשת רבע ק"ג, כך מקובל בירושלים, ושיטת הצל"ח והח"ס ידוע בזה שהכפילו השיעורים והרבה מחמירים כוותיהו לענין ברכה שאין מברכין בפחות, אבל אין להכחיש דהדורות נהגו לברך ג"כ על שיעור הנ"ל כדמוכח בכל סי' שכ"ד ביו"ד, וכפי ששמענו ממנהג ירושלים ועוד".
         3. הגר"א נבנצל שליט"א (מציון תצא תורה ח"א עמ' תר"ל) – "שאלה: האם המנהג לברך כבר על שיעור של הגר"ח נאה בהפרשת חלה או כהחזון איש. תשובה: מנהג ירושלים בערך 1680 גרם, מנהג בני ברק כהחזון איש".
      5. מראי מקומות – ששכ"ה (פרק מ"ב סעי' ט').
         1. מ"ב (סי' תנ"ו ס"ק ג') – "ישער אותה וכו'. ולא ע"י משקל וכתבו האחרונים שהוא שיעור ג' קוואר"ט לערך".
         2. תשובות והנהגות (ח"ה סי' קכ"ט) – "מדות המשקל לרמב"ם תלוי במשקל דגרעיני שעורה, (כמש"כ פ"א דעירובין הי"ב ובריש הל' שקלים), ולשיעור הגר"ח נאה יוצא שמשקל השעורים כבד מהמקובל אצל האחרונים. וכן משקל השעורים בזמנינו מתאים דוקא לשיעור 75 סמ"ק שהבאנו וכמ"ש, ועיי"ש עוד שהביא לזה הוכחות נוספות. ולפי"ז נמצא דשיעור חלה שהוא מ"ג ביצים וחומש הוא 2160 סמ"ק, ובשפיכת הקמח בנחת משקלו כחצי מהנפח, והיינו דקמח בנפח 2160 סמ"ק משקלו לערך קילו (1080 גרם בדיוק). ואף שלהלכה הקבלה שנוהגין מכריע, נראה שראוי להחמיר בשיעור של קילו שהוא שיעור עיסה, ונקבל את השיעור המקובל בעיה"ק כשזהו חומרא, אבל לקולא כגון בהפרשת חלה ובאפיית מצות שחז"ל אסרו ללוש שיעור חלה בזמנם (וכ"ש בזמנינו שהעוסקים אינם בקיאים כ"כ בלישה) וכן נפסק בשו"ע (סי' תנ"ו) שאין לשין לפסח עיסה גדולה משיעור חלה, נראה שנאה להחמיר כדעת הגר"ח מבריסק זצ"ל ששיעור חלה הוא בקילו, ואם כי במאפיות המצות כאן לא רוצים לשנות, וכל עיסה עושים קילו ומאתיים, שבעיה"ק מקובל שזהו שיעור חלה, מ"מ בחבורות שאופים לבד בהידורים יש להקטין העיסה כפי האפשר ולא יותר מקילו וכמ"ש".
10. הפריש מורסן וחזר ועירבן - סעיף ג'.
    1. **ההפריש מורסן מתוכם וחזר ועירבן עמו: בזמן הזה**.
       1. מחמיר.
          1. בד"ץ (גילוי דעת פר' במדבר תשע"ה, הו"ד אמונת עתיך גליון קי"ב עמ' נ"א) – "אפתח במודעה הלכתית שהתפרסמה בעלון השבועי 'גילוי דעת' (פרשת במדבר ה'תשע"ה), בחסות הבד"ץ של העדה החרדית, ובין ההלכות שנכתבו שם: לאחר בירורים מעמיקים גילינו שישנן טחנות קמח שמפרידות את הסובין מהקמח ומחזירות אותו בסוף תהליך הטחינה. כדי לצאת מספק ברכות אנו ממליצים למשתמשים בקמח המלא להוסיף 15% על השיעור הרגיל, כלומר 1.940 ק"ג קמח לשיעור הפרשת חלה עם ברכה. כמובן שהנוהגים להחמיר יפרישו בלי ברכה גם בלא תוספת של 15%".

הגר"י ברקוביץ שליט"א (מכתב במייל) -

What is the minimum shiur challah that we can make a beracha on?

Lichatchila 2.25 kilo. The minhag Yerushalayim is 1.625 - you’re allowed to rely on it if you want. [People have taynos why I’m telling people to be machmir against minhag Yerushalayim.]

In recent years there's been on the market pre-sifted whole wheat flour. During the sifting process the flour is separate from the סובין ומורסין, and put back together after sifting. It’s mefuresh that סובין ומורסין once separated, if mixed back in, are not metztarif to the shiur challah.

Practically, whole wheat flour is made up of about 10-15% סובין ומורסין – you have to subtract that amount from the cheshbon of shiur challah. There are packages that say they're 70% or 80% whole wheat. Whatever the percentage of whole wheat is, you have to subtract 10-15% of it.

* + 1. מיקל.
       1. הר"ג מכטה (אמונת עתיך גליון קי"ב עמ' נ"א) – "היוצא מכל הנ"ל הוא שדין המשנה, שהמורסן שיצא מן הקמח וחזר אליו אינו מצטרף לשיעור חלה, נלמד מלשון התורה 'ערסתכם' או 'לחם הארץ', ומשמע לחז"ל שיש צורך דווקא בדרך עיסה. אם העולם לא עושה עיסה באופן כזה, ואפילו העניים, אין כאן דרך עיסה. מציאות זו ודאי השתנתה היום, ויש מקומות חשובים ומכובדים שמחזירים את הקליפה של גרעין החיטה לשאר הקמח, וזה אפילו מעלה את חשיבות הקמח וערכו בעיני רבים (ומעלה אף את מחירו). אין לומר שישנה הלכה פסוקה מימי המשנה שאי אפשר לעקור אותה בשינוי הזמנים והתקופות, כיוון שברור שאין כאן גזרה ספציפית ומיוחדת על הסובין והמורסן שאינם מצטרפים. כמבואר בירושלמי, חז"ל תלו את העניין בדרך עיסה או לא, וזהו דבר המשתנה. על כן ודאי שהקליפות הטחונות מצטרפות לשיעור חלה".
    2. מראי מקומות.
       1. שבט הלוי (ח"ד סי' נ') – "היוצא מזה לדינא דלערב סובין לבד עלינו להחמיר כפסק הח"י והפר"ח ודעמי', לערב קמח שני בתערובת סובין להמאירי מותר לכתחלה ואולי גם לשאר פוסקים מ"מ בעל נפש יחמיר עצמו בזה, אבל אם רקדו והוציא הפסולת ונשאר קמח מותר למעשה, מ"מ צריך שיהי' ברור דרוב גמור ממה שיצא על ידי הרקדה זאת הוא באמת קמח ממש לא טחינת סובין או מורסין".
       2. תשובות והנהגות (ח"ג סי' ע"א) – "וביותר יש לומר, דהא דאמרינן דאין בו דין לחם כלל, היינו דוקא באופן שבתחילה הפרידו את הקליפות ואח"כ חזרו לתוכו, והיינו שלא בכוונה, אבל אם מעיקרא הפרישו הקליפות כדי להחזירם אח"כ לא נקרא הפרישו כלל וחייב בחלה ודינו כלחם, שדעתו עלה כל הזמן".
       3. הפרשת חלה כהלכתה (פרק ג' סעי' י"ח הע' ע"ה, עי' הע' ע"א) – "וצ"ע בכ"ז".

1. תבואה חדשה עם תבואה ישנה - סעיף ח'.
   1. **הלש ביחד**.
      1. לכו"ע מצטרפים – שבט הלוי (ח"ד סי' קמ"ד על סי' שכ"ד על סעי' ח', חי"א סי' רנ"ג אות י', "מיהו נראה דוקא כה"ג שרק נושכין זה לזה אבל בעושה עיסה מן החדש והישן נראה בפשיטות שמצטרפין דלא גרע מב' מינים ממש, ובס' משנה ראשונה פ"ד מ"ד דחלה ר"ל דגם כה"ג אין מצטרפין, ואין דבריו נראין"), חלה כהלכתה (פרק ב' סעי' י').
2. נתערב לו פת שהפריש ממנו חלה עם פת שלא הופרש ממנו - סעיף י"ב.
   1. **טעם כעיקר דאורייתא** – ט"ז (ס"ק ט"ו), ש"ך (ס"ק כ"ד).
      1. עי' סי' צ"ח, לשיטות ומרראי מקומות.

הגר"י ברקוביץ שליט"א (מכתב במייל) -

During a challah baking event here in EY, the large group was divided into six, each with a shiur challah, and each group was mechabed a different woman to be mafrish. Afterward the challos from all the groups got mixed up and baked in various places (some here some there etc). Then it came to light that one of the women was not Jewish, she was in middle of her geoires process. Does that groups challah have to be mafrish again - and if yes how (since they’re all mixed up).

R' Y. Berkovits wrote: They have to be mafrish again. Being that they got mixed up, you can’t just be mafrish from one randomly since it could be from a dough that was already given from. The two options are either to take a bit of each challah in question - which doesn’t seem like a viable option in this case. Or to make a new dough with a shiur challah and be mafrish from that one and include all the other ones from that group wherever they are. If the original hafrashos are still around (they weren’t burnt yet) there is a simple eitza – just take them and say the dough that is in the mixture that isn’t challah הרי זו חלה for all the ones from that group wherever they are.

1. עיסה שאין בה כשיעור ובעת אפייתה תפחה וגדלה - סעיף י"ג.
   1. **עיסה שיש שיעור ובעת אפייתה נתפחה**.
      1. ערה"ש (סעי' מ') – "ולכן גם להיפך אזלינן בתר מעיקרא דהא בעינן בהקמח שיעור חלה ומה לנו אם נתפחה סוף סוף אין בה שיעור חלה [וכ"כ המעיו"ט בד"ח]".
2. לעשות עיסתו פחות מכשיעור - סעיף י"ד.
   1. אם ה"ה פחות משיעור ברכה אבל בשיעור הפרשה?

**צירוף**

# סימן שכ"ה

1. צירוף.
   1. **אופנים**.
      1. נשכו זו את זו.
      2. בכלי וסל.
      3. מכסה הפת במפה.
   2. **בולט מהכלי**.
      1. מצרף ויכול לברך.
         1. ב"י (ס"ק א' ד"ה ומ"ש) – "ומ"ש לכן כשמצרפן בכלי צריך שלא יצא ממנו שום דבר למעלה מדופני הכלי. כן משמע מהאי בעיא דסלקא בתיקו ומשמע דהיינו לומר שלא יהא כל הככר או כל העיסה למעלה מדופני הכלי אבל אם קצתה תוך הכלי אף על פי שמקצתה למעלה מדופני הכלי מצטרפת".
         2. רמ"א (סעי' א') – "ולכן כשמצרפם בכלי יזהר שלא יצא שום דבר למעלה מדופני הכלי, דהיינו שיהא כל ככר אחד או עיסה למעלה מדופני הכלי".
         3. ט"ז (ס"ק ב') – "בטור לא כתוב רק שלא יצא שום דבר למעלה מדופני הכלי ובית יוסף ורמ"א פירשו הך דהיינו כו' ולכאורה משמע לשון הטור דקפיד אפילו על מקצת מן הככר שלא יצא אבל מכל מקום האמת כדבריהם דאי על מקצת קאמר קשה למה לא יועיל כשהככר למטה תוך אויר הכלי ונצטרף שם מידי דהוה אעיסות שנוגעים על ידי נשיכה והרי אינם מחוברים רק במקצת ואפי' הכי הוה מחובר (כו') [כולו]".
         4. גר"א (ס"ק ז') – "דהיינו כו'. כן פי' ב"י ודבריו נכונים".
         5. דרך החיים (סי' נ"ג סעי' ב') – "ואם המקצת מן הככר או מן העיסה מונחין תוך הכלי ומקצת חוץ לכלי אז הכלי מצרפן".
         6. ערה"ש (סעי' ה') – "וכתב רבינו הרמ"א דלכן כשמצרפים בכלי יזהר שלא יצא שום דבר למעלה מדופני הכלי דהיינו שיהא כל ככר אחד או עיסה למעלה מדופני הכלי עכ"ל כלומר אבל אם מקצת הככר או העיסה בתוך הכלי ומקצתו חוץ לכלי מותר דומיא דנשיכה דכשנשוך במקצתו מותר וה"נ בצירוף סל די במקצתו".
      2. חושש לברכה.
         1. ב"ח (ס"ק ג') – "ודלא כמו שהבין בית יוסף ... ולפע"ד נראה בפלוגתא דרבוותא אף על גב דעכשיו כל חלה היא מדבריהם צריך להפריש אפילו כל העיסה למעלה מדפני הכלי אבל לענין ברכה אין לברך אלא אם כן כל העיסה תוך דפני הכלי שלא יצא ממנו שום דבר למעלה מדפני הכלי דספק ברכות להקל".
         2. עי' ש"ך (ס"ק ד') – "שיהא כל ככר כו'. למעלה מדופני הכלי הא מקצתה בפנים מצטרף דלא הוי דומיא דטבלא וכמ"ש ב"י והב"ח חולק בדבר ע"ש".
            1. לפי השבט הלוי (ח"ד ריש סי' קמ"ה) – "ממסקנת הש"ך יראה כדעת הב"ח דלענין ברכה לא יברך אלא א"כ הכל תוך הכלי כמשמעות לשון הטור עיין ט"ז ס"ק ב'".
         3. עי' חכ"א (שערי צדק פרק י"ד סעי' י"ד) – "יניחם בכלי אחד שיש לו תוך שיהיה העיסה בתוך חלל הכלי, ואם יצא מקצתו בדיעבד אין לחוש. ובלבד שלא יהא כל העיסה למעלה מדופני הכלי, דאז אין מצטרף".
      3. מראי מקומות – חלה כהלכתה (סי' ח' סעי' י"ח).
   3. **הניח בסל שלא ע"ד לצרפן**.
      1. מחמיר.
         1. תוס' ר"פ (פסחים דף מח: ד"ה ומ"מ) – "ומ"מ קשה דקאמר הכא הסל מצרפו והא מעשים בכל יום שאנו אופין פשטייאה אחד שאין בו שיעור חלה בע"ש ומיד אופן פשטייא"ה אחד שאין בו שיעור חלה ואחר זה אופין אחד וכבנימין אותם בתיבה אחת ופעמים שיש בכולן שיעור חלה ולא קמפרשי חלה, ואמאי הא אמר דהסל מצרפו, ותירץ הר"ר יחיאל דלא אמרי' הסל מצרפו אלא כשרוצה בדעתו לצרפו אבל כשאין בדעתו לצרפן אין הסל מצרפן".
         2. אדר"ת (מקראי קודש פסח ח"ב סי' י"ט אות ב') – "דצירוף סל בלי כוונה, אין מועיל רק כשצירף ביחוד להפרשת חלה אז מועיל".
      2. מראי מקומות – דרך אמונה (הל' בכורים פרק ו' ס"ק קל"ט, ציה"ל ס"ק שי"ב).
   4. **האם צירוף סל צריך "נגיעה"**.
      1. מחמיר.
         1. ש"ך (סי' שכ"ו נקוה"כ על הט"ז ס"ק א') – "העולה מכל זה, שתי עיסות שאין באחת מהן כשיעור ויש בשתיהן כשיעור ואינו מקפיד עליהן אם יתערבו זה עם זה בענין דמהני צירוף סל, צריך שיגעו זה בזה בסל".
         2. גר"א (ס"ק ג') – "ומ"מ נגיעה בעי אף בסל לר"א כמ"ש בסמ"ג וכ"כ הרא"ש שם להדיא ע"ש בס"ד וכ"כ הר"ש במתני' שם".
         3. מ"ב (סי' תנ"ז ס"ק ז', שעה"צ ס"ק ט') – "ואם סל גדול צריך לקרבם שיגעו זה בזה [ב"ח והגר"א ביורה דעה סימן שכ"ה, וכן הסכים החק יעקב למעשה, (אף דבט"ז הקל בזה, מכל מקום לכתחלה בודאי נכון לנהוג כן)]".
         4. הגרשז"א זצ"ל (הליכות שלמה פסח פרק ז' סעי' י"ז, ס"ק כ"ח) – "כמ"ש במ"ב (שם סק"ז) מביאור הגר"א ביו"ד (סי' שכ"ה סק"ח) ...".
         5. עי' דרך אמונה (הל' בכורים פרק ו' ס"ק קל"ז) – "ואם הסל גדול צריך שיקרבם שיגעו זה בזה ואף שיש מקילין בזה מ"מ לכתחלה בודאי נכון לנהוג כן".
         6. הל' שונות הנוגעות לשבת (ארטסקרול, עמ' נ"ח, פרק ט' הע' מ"א).
      2. מיקל.
         1. בית מאיר (או"ח סי' תנ"ז על סי' א' אות ח') – "ולענין צ"ס לענ"ד אין בזה קפידא ודאי בהנגיעה ומצטרפים שפיר וק"ל".
      3. **בדיעבד: אם הצטרפו בכלי בלא נגיעה זה בזה**.
         1. מפריש בלי ברכה.
            1. הגריש"א זצ"ל (דרך אמונה הל' בכורים פרק ו' ציה"ל ס"ק ש"א).
            2. דרך אמונה (הל' בכורים פרק ו' ציה"ל ס"ק ש"א) – "ואם נצטרפו בלא נגיעה יפריש בלא ברכה".
         2. מראי מקומות.
            1. הגרשז"א זצ"ל (ששכ"ה פרק מ"ב הע' ל"ט) – "שלהלכה מחמירים שחייב גם בלא נגיעה, עיין יו"ד סי' שכה סע' א (ועיין או"ח סי' תנז כמ"כ ס"ק ז, דצריך שיגעו זה בזה, ע"ש בשעה"צ ס"ק ט, דלכתחילה ודאי נכון לנהוג כן, י.י.נ.)".
      4. מראי מקומות – חזו"א (טבול יום סי' ו' ס"ק ה').
         1. תוס' ר"פ (פסחים דף מח: ד"ה אף) – "דהא דקאמר הכא דכלי מצרף היינו על ידי נגיעה ... ועוד י"ל ...".
   5. **הקפדיה אחר אופיה, לענין צירוף סל**.
      1. מצרף
         1. הגרשז"א ( ).
         2. שבט הלוי
      2. מפריש בלי ברכה.
         1. מנחת יצחק ( ).
   6. **האם כלים נפרדים מצטרפין יחד אם יניחם בסל אחד**.
      1. הגרשז"א זצ"ל (ששכ"ה פרק מ"ב הע' ל"ט, הליכות שלמה פסח פרק ז' סעי' י"ז) – "ועיין סי' תנז במ"ב סוס"ק ז, וע"ש בשעה"צ ס"ק יד, דמשמע דכלים נפרדים מצטרפין יחד אם יניחם בסל אחד, אם הם פתוחים ומקורבים להדדי, וכן הבין בספר לקט העומר פ"ו סע' ד ובהערה יד, ושמעתי מהגרש"ז (שליט"א) [זצ"ל] שהעיר דעכ"פ איך אפשר שיהא מותר לעשות כן גם לכתחילה, הרי רבים סוברים שצריכים ממש נגיעה, וכמ"ש הרא"ש בהל' חלה סי' ד והסמ"ג בעשין קעא, דנהי שאין צריכים נשיכה אבל נגיעה מיהא בעינן, וכספר חלת לחם סי' ד סע' ג הוסיף מעוד הרבה ראשונים וגם מהש"ך בנקה"כ סי' שכו, שצריכים ממש נגיעה, ומסיים שם ומי ירים ראש לבל יחוש לדבריהם, וא"כ נהי דלא בעינן נשיכה וסגי בנגיעה, אבל מנין שגם נגיעת הסלים חשיב כאילו העיסות עצמן נוגעות זו בזו, עכ"ד. וע"ע בערוה"ש או"ח סי' תנז סע' ד, דיפרוש סדין על שני הכלים ויטול חלה אחת על הכל, וי"ל דפריסת מפה על שני הכלים דינה כדין נגיעת הבצק זה בזה. ועיין גם דעת תורה או"ח סי' תנז סע' א סוד"ה ועיין חלת לחם, בדין תיבה חלוקה בתוכה כמו מחיצה, אם מצטרף לחלה. ועיין גם שו"ת שלמת חיים ח"א סי' עט, דכלי חיצון מצרף כלים נפרדים שבתוכו, ע"ש ראיתו מכלי חרס דמטמא מאוירו, ולכאורה אינו דומה, דשם גזה"כ דהטומאה מתפשטת בכל אויר כלי חרס, ומה זה שייך לני"ד, לענין צירוף לשיעור חלה, וגם פלא שלא הזכיר שם שצריכים עכ"פ שיהיו נוגעים הכלים זה בזה, ועיין שו"ת מחזה אליהו סי' קיא ס"ק ה".
      2. מנחת יצחק (ח"ח סי' ק"ט ד"ה אבל ).
      3. דרך אמונה (הל' בכורים פרק ו' הל' ט"ז בה"ל ד"ה ואין) – "ויל"ע אם נותנין כלים הרבה לתוך כלי א' גדול אם הגדול מצרפן או שהכלים הקטנים מפסיקין שלא יצטרף ואף על גב דקי"ל דצריך גם נגיעה בתוך הסל כמש"כ בד"א י"ל דכיון דהכלים נוגעין זה בזה סגי ומלשון המ"ב בסי' תנ"ז סק"ז שכתב דאם אין בכל עיסה שיעור חלה וצריכין לצירוף אין להקל אף שהכלים פתוחים ומקורבים להדדי אא"כ יניחם בתוך סל א' או שיכסה עליהן במפה אין להביא ראי' דמצטרפין דאפשר דכונתו שיוציאם מתוך הכלים ויניחם בתוך סל א' או יכסם במפה מיהו בבה"ל שם ד"ה והסל נסתפק אם מפה לבד מועיל בלי ליתן בתוך כלי א"כ משמע דכונתו שיתנם בתוך כלי אחר ואם היו בולטים יכסה במפה ודחוק קצת ובגליון המ"ב מאאמו"ר זללה"ה ראיתי שכתב שם נראה ע"ד שביאר לעיל בבה"ל והיינו שיניח שני הכלים בתוך כלי גדול שמחיצותיה גבוהות מהכלים [שהניח בה] או שיניח הכלים בתוך מפה גדולה ויכסה במפה זו עליהם מלמעלה אבל שני כלים שכיסה אותם בכיסוי א' רק למעלה אין זה מועיל כלל לעשותן חיבור בצירוף עכ"ל ומבואר דס"ל דאם נתונים בתוך כלי גדול אף על גב שנפרדין בתוכו בתוך כלים הכלי הגדול מצרפן וראיתי בס' שלמת חיים סי' ש"צ שכבר נשאל בזה הגרי"ח זוננפלד זצ"ל והשיב שאינו מפסיק והכלי מצרפן ובסי' שצ"ג כתב שנכון שהכלים יהיו פתוחים (ובס' דעת קדושים ה' חלה סי' שכ"ה נסתפק בזה) ולענ"ד יל"ע בזה ... **ושאלה זו מצוי' גבי המצות שנותנין בכל קופסא קילו א'** ואח"כ רוצים לצרפן לחלה ונותנין כולן לתוך מפה א' אם צריך לפתוח הקופסאות וגם ליגע וכן הנותנין בקופסא א' ג' קילו אך כל קילו נתון בניילון בפ"ע והרוצה לצאת ידי כל ספק יפתח כל הניילונים למעלה וישים מצה שיגע מזה לזה וזה ודאי מהני אף על גב דמפסיקים הניילונים למטה כדמוכח בההיא דמנחות מיהו שמעתי ממו"ח (שליט"א) [זצ"ל] דאותן הנותנים כל ככר לחם בתוך ניילון או שקית של נייר שדבוק על הלחם ונותנין כל הלחמים בכלי א' בודאי אין הניילונים מפסיקים דהוי טפל להלחם והוי כאילו הלחמים בפ"ע בכלי ונוגעים זה בזה, וראיתי בס' ארחות חיים על או"ח סי' תנ"ז בהגהות מהרש"ם שם שכ' בענין תיבה שחלוקה בנסרים בתוכה כמו מחיצות אם מצטרף לחלה ומחלק בין אם המחיצה שסביבות גבוהה מהם או לא ע"ש ובפתחא זוטא הביא משמו שאם המחיצות גבוהות י"ט מפסיקות וע"ע בס' פתחא זוטא בענין ארון שיש בו דפים שמחלקים אותו לכמה חלקים זה ע"ג זה אם נחשב לב' כלים או לכלי א' ולפי הנ"ל יש לפלפל בדבריו".
      4. שלמת חיים (סי' תקפ"ג ).
      5. שבט הלוי (מבית לוי ח"ה עמ' ל"ז אות ב') – "וכשהם מונחים בכלים נפרדים בתוך הכלי גדול ג"כ צריך לכתחלה שיגעו זב"ז, וע"כ במצות יפתח את החבילות וישים מצות על גבי המצות העליונות שבחבילות הנפרדות באופן שיגעו כל המצות זב"ז".
      6. הל' שונות הנוגעות לשבת (ארטסקרול, עמ' נ"ח, פרק ט' הע' מ"א).
   7. **אם ניילון מבטל צירוף**.
      1. הגרשז"א זצ"ל (ששכ"ה פרק מ"ב הע' ל"ט) – "ואם יש לו שני דברי מאפה, שכל אחד מהם פחות מכשיעור, והם ארוזים בשקיות ניילון נפרדות (וכמו שרגילים לעשות כדי לאחסנם אח"כ בתא-ההקפאה שבמקרר), שמעתי מהגרש"ז אויערבך (שליט"א) [זצ"ל] דאפשר שאינם מצטרפין יחד, דכיון שהרבה ראשונים סוברים דצירוף סל בלבד לא סגי בלא נגיעה (עיין יו"ד סי' שכה בביאור הגר"א ס"ק ג), לכן אע"ג שלהלכה מחמירים שחייב גם בלא נגיעה, עיין יו"ד סי' שכה סע' א (ועיין או"ח סי' תנז כמ"כ ס"ק ז, דצריך שיגעו זה בזה, ע"ש בשעה"צ ס"ק ט, דלכתחילה ודאי נכון לנהוג כן, י.י.נ.), מ"מ אם הם בשקיות נפרדות אע"ג שנוגעות זו בזו, אפשר דחשבינן להו כסלים נפרדים, אפילו כשהן פתוחות. ורק בסל אחד ממש אע"ג שבאמצע יש ביניהם דבר החוצץ, אפשר דשפיר מצטרפין מפני ששניהם ניטלים ע"י הסל. אולם אם כל לחם רק עטוף בנייר, שפיר נראה דבטיל לגבי הלחם וחשיב כנוגעין והסל מצרפן, אבל לא בשקיות נפרדות".
      2. הגריש"א זצ"ל (הל' בכורים פרק ו' הל' ט"ז בה"ל ד"ה ואין [לשונו מובא לעיל], אשרי האיש יו"ד פרק ע' אות כ"ה) – "אותם הנותנים כל כיכר לחם בתוך ניילון, או שקית של נייר שדבוק על הלחם, ונותנים כל הלחמים בכלי אחד, בודאי אין הניילונים מפסיקים, דהוי טפל ללחם, והוי כאילו הלחמים בפני עצמם בכלי ונוגעים זה בזה".
      3. ביאור הדבר: אין ברכה, ואין חיוב אפי' להפריש. ומפריש עם ברכה. .
   8. **יכסה במפה: האם צריך שיניחן ג"כ על מפה**.
      1. מחמיר – ששכ"ה (פרק מ"ב סעי' י', עי' הע' ל"ו).
      2. מראי מקומות – בה"ל ( ), הל' שונות הנוגעות לשבת (ארטסקרול, עמ' נ"ח, פרק ט' הע' מ"ג).
   9. **שכחו להפריש חלה ממצות דליל הסדר**.
      1. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש יו"ד פרק ע' אות ט"ז) – "מי שיש לו לליל הסדר ג' מצות בלבד (וכגון שנשלחו לו מעיר אחרת), ועדיין לא הופרשה מהן חלה, ישבור אחת מהן ויטול ממנה חלה, ויקחנה ליחץ. אם עדיין לא הפרישו חלה על כל שאר המצות הנמצאות בעיר האחרת, יכולים לכתחילה להפריש חלה מהמצות שנמצאות שם, גם על ג' המצות האלו, ואין בזה חסרון של 'לא מן המוקף', כיון שהרוב מוקף בעיר ההיא. אכן אם רוצה, יכול אף בכה"ג להפריש בעצמו ובברכה, אף שיש לו פחות משיעור, כיון שהמצות כבר נתחייבו בחלה, ואם לא מכוונים בעיר האחרת להפריש גם על מצות אלו, אף אין בברכתו משום ברכה שאינה צריכה".
      2. מראי מקומות – פרדס יוסף החדש (הגדה של פסח אות כ"ד).
   10. **לא הפריש חלה על המצות**.
       1. הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"ב תשובה קס"ד) – "שאלה: מי שנזכר בליל הסדר שלא הפריש חלה על המצות מה יעשה כשאין לו אחר. תשובה: יפריש במחשבה".
       2. ועמש"כ בזה בס' מלא העומר הל' חלה ס' שכ"ח ס"א ובס' חלת לחם סי' או"ז ובשו"ת חשב האפוד ח"ב ס' מ"ג ובשו"ת גור אריה יהודה תרו"מ ס' י"ג ס"ק ט"ז ס' י"ד סק"ו ובס' עובר אורח או"ח ס' תק"ו ובשו"ת שביבי אש ח"ב ס"נ ובשו"ת מנחת יצחק ח"ז ס' כ"ח ובשו"ת שאילת חיים הל' פסח ס' מ"ז ובס' שביבי אש מועדים ח"ב ס"מ ובס' חנוך לנער להגר"י בלוי זצ"ל פל"ז ס"ב סק"ג. ובס' מועדי ישראל פסח ס' צ"ז ובס' משמרת הפסח ס' נ"ז ובס' הלכה של פסח פ"ז ס' ל"ט ובס' אהל יעקב ליל הסדר עמ' קע"ה. ובס' סידור פסח כהלכתו פ"א הכנה לסדר ס' י"ב ומש"כ הגרב"צ פלמן זצ"ל בקובץ מוריה ניסן תשע"ו עמ' ק"ל ובס' נטעי גבריאל פסח פפ"ו ס"ו ובשו"ת משנה הלכות חי"ט ס' רמ"ג. ובשו"ת להורות נתן ח"ב ס' כ"ג ובשו"ת פני מבין או"ח ס' קכ"א. .
   11. **להפריש ממצה כפולה**.
       1. מיקל.
          1. חזו"א (ארחות רבינו ח"ב עמ' מ"ד אות ל"ד) – "סיפר לי ב"א שליט"א של מרן זצוק"ל ששנה אחת היו הרבה כפולות במצותיו של מרן, ושברו קודם את הכפולות ומהם הפרישו חלה. הגר"ש ברזם זצ"ל שאל את מרן זצוק"ל אם מותר להפריש חלה מהכפולות על המצות הכשירות אם זה מקרי מקפיד על תערובתו והשיב לו מרן שמותר (עי' בספר ציץ הקודש שמביא בשם הגה"ק מוהרי"ל דיסקין זצוק"ל שא"א להפריש). בנוגע להפריש חלה משברי הכפולות על הכשירות שמקפידים שלא יתערבו, אמר לי מו"ר (שליט"א) זצקו"ל היות ובדרך כלל שוברים קצת יותר מאצבע מסביב שא"א לצמצם א"כ יש קצת מהכשירות ומעיקר הדין בזה"ז מספיק משהו לחלה, ועור אם רוצה יקח משהו מהכשירות ויצרף כזית עם הכפולות וכנ"ל שמעיקר הדין מספיק משהו".
          2. הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"א תשובה פ"ח) – "שאלה: אם אפשר להפריש חלה ממצה הכפולה על המצות. תשובה: אפשר".
       2. אולם בשו״ת ציץ הקודש ח״א ס׳ י״ט כתב דא״א. .
2. מה נחשב סל.
   1. **תנור**.
      1. לא מצרף.
         1. רמב"ם (הל' בכורים פרק ו' הל' ט"ז) – "ואין התנור מצרפן לחלה".
         2. גר"א (ס"ק ג') – "ולענין תנור פסק הרמב"ם דאין מצטרפין דלא כר"י וכן נראה מדקאמר שם ושם הלכה כר"א ול"ק הלכה כר"י ג"כ ואף שהרשב"א חולק ע"ז ועב"י דברי הרמב"ם עיקר".
         3. שבט הלוי (ח"ז סוף סי' קע"ז, מבית הלוי ח"ה עמ' ל"ט אות ו') – "תנור אינו מצרף".
         4. הגר"א נבנצל שליט"א (מציון תצא תורה ח"א עמ' תרל"ז) – "שאלה: האם תנור נחשב ככלי אחד שמצרף עיסות לחיוב חלה. תשובה: לא".
      2. מחמיר [בלי ברכה].
         1. חוט שני (בלילה ההוא עמ' י"ט) - לשונו מובא לקמן.
      3. מראי מקומות – תפארת למשה (על הש"ך ס"ק ה', לשונו מובא לקמן), דברי דוד (ח"ג יו"ד סי' מ"ה, לשונו מובא לקמן), זכר שמואל (חלה סי' ו' אות ה', לשונו מובא לקמן), שבט הלוי (ח"ד סי' קמ"ה על סוף סי' שכ"ו, לשונו מובא לקמן), דרך אמונה (הל' בכורים פרק ו' ס"ק קמ"ב), אורחות הבית (פרק ב' סעי' ט', לשונו מובא לקמן).
         1. ששכ"ה (פרק מ"ב הע' ל"ט) – "ועיין ביו"ד סי' שכה בביאור הגר"א סוס"ק ג, דתנור אינו נחשב לכלי לצרף יחד (ור"ל אפי' מונחים יחד בלי שקית), ועיין גם מעדני שמואל על ה' פסח סוסי' קטו בדיני חלה ס"ק ד, שמסתפק אם ארון מחובר לקיר מצרף יחד, ע"ש, וכן שמעתי מהגרש"ז (שליט"א) [זצ"ל], דאפשר דמקרר לא חשיב כלל כמפה אחת עליהם לצרף שני בצקות יחד אם אין בכל אחד כשיעור חלה, מפני שמקרר תפקידו רק כאיחסון לקירור אשר גם בשר וחלב נמצאים שם, וגם אפשר דחשיב נמי כמחובר לקרקע הואיל ושימושו רק במחובר, ולכן טוב להפריש בלא ברכה, עכ"ד. ועיין כף החיים סי' תנז ס"ק כב, דבחלת אר"י אם נצטרף יחד שיעור חלה בתגור. לא יאכל עד שיצרפם עוד הפעם בסל ויטול חלה".
   2. **מקרר לגבי צירוף סל**.
      1. לא מצרף.
         1. באר משה (ח"ז קו"ע סי' ע"ב) – "פריזער שאיננו כלי כסל דהלא פריזער הוי ככלי העשוי לנחת ולא לטלטלו כלל וכן הוא האמת שאין מטלטלין אותו כלל (ועיין בפר"מ רסי' תנ"ז סק"א) וגם לרוב מחזיק מ' סאה וכנראה דכמו שאין שם כלי עליו לענין טומאה, אם לא הי' כלי מתכות, כמו כן לשום דבר אין דינו ככלי וגם לענין שיצרף החלות".
         2. הגר"א נבנצל שליט"א (אסיפת יצחק כ"ב טבת תשס"ט) – "שאלה: האם מקרר נחשב צירוף סל בענין חלה. תשובה: לא".

***הגר"א נבנצל שליט"א (מציון תצא תורה ח"א אות קנ"ג) – "***שאלה: מיני מזונות או חלות מאותו מין כמובן שהצטברו במשך יום הפורים מכל המשלוח מנות והניחו אותם בתוך כמה תאים במקרר או מקפיא האם חוששים לצירוף בכה"ג ויתחייב להפריש חלה מהם. תשובה: מקרר או מקפיא אינם מצרפים".

הגר"א נבנצל שליט"א (מציון תצא תורה ח"א עמ' תרל"ח) – "שאלה: ומה הדין לגבי מקפיא שיש בתוכו עיסות בתוך שקית ניילון האם מצרפן לשיעור חיוב חלה או לא. תשובה: לא".

* + - 1. מחזה אליהו (סי' קי"ב) – "נמצא שכתבנו ב צדדים שאין המקרר 'סל' המצרף. (א) דאינו 'כלי' דנחשב כמחובר לקרקע, ונבנה עבור זה ולהשתמש עם הקרקע. (ב) אפילו אינו מחובר מ"מ אין שם 'כלי' עליו דהוי כלי העשוי לנחת ולכן אינו כלי לקבלת טומאה וה"ה לא לצירוף סל".
    1. מחמיר [בלי ברכה].
       1. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש יו"ד פרק ע' אות כ"ח) – "ובנתנן לכלי גדול של עץ המחזיק מ' סאה, לדעת רבינו מצרפן, אמנם, יש להפריש בלא ברכה. ולכן במקרר גדול יפריש בלי ברכה, ובמקרר קטן יפריש בברכה. מקפיא בעל תא אחד שאין בו מ' סאה, חשיב צירוף סל ואפשר לברך על צירוף סל זה. ומקפיא שנפחו מ' סאה, יש להפריש חלה בלא ברכה. ובמקפיא שיש בו תאים נפרדים, אמר רבינו, שיש להחמיר לתרי אנפי, במקרה שיש שיעור עיסה בצירוף כל העיסות שבכל התאים, יפריש חלה (בלא ברכה) על כל העיסות שבמקפיא, אולם אם אח"כ יהיה צירוף נוסף, כגון שיניחו אותם בכלי אחד, או במקפיא בעל תא אחד, יחזור ויפריש בלא ברכה. ואם יש שיעור עיסה בחלק מהתאים יש להפריש חלה מאותו תא שיש בו שיעור חלה".
       2. חוט שני (בלילה ההוא עמ' י"ט) – "מחמיר שיש לחשוש לצירוף סל בתנור אפיה, מקרר או מקפיא כאשר העוגות הן מאותו הסוג (או דומות זו לזו) אפי' הן מונחות בשקיות נפרדות - ובכה"ג מפריש בלא ברכה. אך אם הן ב' מיני עוגות, שכ"א בטעם אחר, נחשב הדבר כמקפיד שלא יגעו זה בזה, ואין כאן צירוף סל ... ולכ"ע ארון קיר אינו מצרף".
       3. דברי דוד (ח"ג יו"ד סי' מ"ה) – "כלל העולה מי שאפה בביתו חלות פחות משיעור חלה ולאחר אפיה הניחם במקרר שבביתו, ובמקרר היו באותה שעה עוד חלות שאפאם ימים מספר קודם לכן, וגם בהם לא היה שיעור חלה, וכרגע בכל החלות יחדיו יש שיעור חלה, הכל מצטרף לשיעור חלה ויפריש חלה בלי ברכה. וה"ה אם הניחם לאחר האפיה בתנור האפיה לצורך אחסונם או בארון (שאינו מחובר לקרקע) ונצטרפו לשיעור חלה חייבים בהפרשת חלה. אבל אם הניחם בארון הקבוע ומחובר לקיר ונצטרפו שם לשיעור חלה, או שנצטרפו לשיעור חלה בשעת אפייתם בתוך תנור אפיה שאינו קבוע בקרקע, יפריש חלה בלא ברכה".
       4. עי' זכר שמואל (חלה סי' ו' אות ה') – "פריז'דר שהוא מקום איכסון בלבד ומכניסין בו גם בשר וחלב יחד מסחכרא דגרע מסל וכן מתנור כיום שעשוי גם לאיכסון דברי מאפה, ולכן אין לברך על צירוף פריז'דר".
    2. מר"מ – מנחת יצחק (ח"ח סי' ק"ט), חיי הלוי (ח"ג סי' ע"ט אות י"ב, סי' פ' אות ט'), הלכה ערוכה (הל' כשרת המאכלים, עמ' פ"ד), חלה כהלכתה (סי' ח' סעי' ל"ח).
       1. הגרשז"א זצ"ל (ששכ"ה פרק מ"ב הע' ל"ט [לשונו מובא לעיל], הליכות שלמה פורים פרק י"ט ס"ק ל') – "ולענין מקרר יש להסתפק גם בבצקות או עוגות ממין אחד אם המקרר חשיב כפריסת מפה עליהם לצרפן לחיוב חלה אם אין בכל אחד כשיעור, מפני שמקרר תפקידו רק כאיחסון לקירור ולא לטלטל ממקום למקום, וגם אפשר דחשיב נמי כמחובר לקרקע הואיל ושימושו רק במחובר, ולכן טוב להפריש בכה"ג בלא ברכה".
       2. חקי חיים (ח"א יו"ד סי' נ"ב אות א') – "לכן המחמיר יחמיר לעצמו, ויפריש בלא ברכה, והמקיל לא הפסיד".
       3. שבט הלוי (מבית הלוי ח"ה עמ' ל"ח) – "מצוי היום שלשים ואופים פחות מכשיעור, ומכניסים להקפאה במקפיא (פריזר), ובמשך הזמן מתקבץ שיעור חלה [ממין אחד שאין מקפיד על תערובתו] ויש בזה כמה אופנים. א. באם מיני המאפה אינם מונחים בשקיות נפרדות, והמקפיא קטן ואינו מכיל ארבעים סאה, המקפיא מצרפם לכשיעור. ב. כשהם מונחים במקפיא גדול שמכיל ארבעים סאה ומונחים זה עם זה שלא בשקיות נפרדות, או כשהם מונחים בשקיות נפרדות אף במקפיא קטן, יפריש בלא ברכה".
       4. דרך אמונה (הל' בכורים פרק ו' ס"ק קל"ח, הל' ט"ז בה"ל ד"ה ואין ).
       5. הגרח"ק זצ"ל (אסיפת יצחק כ"ב טבת תשס"ט) – "שאלה: האם מקרר נחשב צירוף סל בענין חלה. תשובה: נסתפקנו בזה".
       6. אורחות הבית (פרק ב' סעי' ט') – "ויש מחמירים אפילו במקרר שמצרף כמו תנור לכמה פוסקים שמצרף".
    3. טעמים להקל.
       1. מקרר [מ' סאה] אינו מצרף.
       2. מחובר לקרקע אינו מצרף.
       3. בשקית אינו מצרף.
       4. בלי נגיעה אינו מצרף.
       5. בלי כוונה אינו מצרף.
  1. **ארון מחובר לקיר**.
     1. מראי מקומות – חלת לחם ( ס"ק כ"ב), דעת תורה ( ), ששכ"ה (פרק מ"ב הע' ל"ט, לשונו מובא לעיל), חוט שני (בלילה ההוא עמ' י"ט, לשונו מובא לעיל), דברי דוד (ח"ג יו"ד סי' מ"ה, לשונו מובא לעיל).

# סימן שכ"ו

* 1. **נחתום בזמן הזה**.
     1. חייב בהפרשת חלה, כמו בזמן חז"ל.
        1. הגרשז"א זצ"ל (ששכ"ה פרק מ"ב הע' מ"ז).
        2. אבני ישפה (אסיפת יצחק י"ב טבת תשס"ט) – "ענף א: אם נחתום שעשה עיסה לחלק חייב בחלה בזמננו. הבאת דברי השו"ע סי' שכ"ו סע' ב' שמבואר שם שנחתום שעשה עיסה לחלק לכמה אנשים, עדיין חייב במצות חלה משום שאם לא תמכר יעשנה פת ע"ש. ולפי זה טענת שבזמננו שלעולם לא עושים פת ממה שנשאר, שמא נחתום שעשה עיסה לחלק אינו חייב בחלה. ראשית לא ידעתי מנין לך שלא מחזירים להיות עיסה מה שלא נמכר. והמציאות היא שאפשר לעשות בצק מן השאור שלא נמכר, ולא ידעתי למה לא יעשו גם בזמננו. אבל גם אם נכונים דבריך שבזמננו לא מחזירים עיסות, הרי כיון שזה הטבע של בצק שיכולים להחזיר אותו להתחלה שלו, וכן תמיד הנחתום לוקח דבר זה בחשבון, שוב נחשב כאילו שאינו מחולק. ואין הדבר תלוי בדעת הנחתום, אלא תלוי בטבע של הבצק. לכן גם בזמננו עיסת הנחתום חייבת בחלה אף שאין דעתו להחזיק העיסה אחר שהתחלקה".
        3. הגר"א נבנצל שליט"א (אסיפת יצחק כ"ב טבת תשס"ט) – "שאלה: במחבר (יו"ד ס' שכ"ו סעיף ב') כתב שנחתום שעשה עיסה לחלקה חייבת בחלה, שאם לא תמכר יעשנה פת, בזמן הזה שבדרך כלל אין הנחתום לקח הנשאר רק זורקין אותו, האם יש עדיין חיוב להפריש חלה. תשובה: אבל יתכן שקונה א' יקח יותר משעור חלה, ויתחייב בחלה".
        4. משנת יוסף (אסיפת יצחק כ"ב טבת תשס"ט) – "שאלה: במחבר (יו"ד ס' שכ"ו סעיף ב') כתב שנחתום שעשה עיסה לחלקה חייבת בחלה, שאם לא תמכר יעשנה פת, בזמן הזה שבדרך כלל אין הנחתום לקח הנשאר רק זורקין אותו, האם יש עדיין חיוב להפריש חלה. תשובה: בזה"ז אין הנחתום לשעיסה ומוכרה בעודה עיסה, אלא מוכר מיני מאפה אפויים, ויש שיעור בעיסה, ואח"כ בצירוף סל יש עוד פעם צירוף. ובזה חיוב להפריש הגם שלש בעיסה ע"מ לחלק המאפה, דאם ישארו לו מהמאפה יקחם לעצמו ויאכלם".
  2. **דעתו לחלק לעצמו**.
     1. מיקל: מפריש עם ברכה.
        1. גר"א (ס"ק ז') – "ומ"מ בדין הנ"ל דס"ב מסתבך אני בזה דלכאורה משמע אף בביתו העושה לחלק לעיסות קטנות פטור [וכ"כ תוס' בברכות ל"ז ב' ד"ה לחם. ור' יחיאל כו'] וכ"מ בראב"ד הנ"ל שמביא ראיה מירושלמי דבעי מיעבד איטרא כו' וכן מבואר בדבריו וכ"מ בירושלמי הנ"ל לכאורה אל תתיבני נחתום כו' ויעשה עיסה אבל א"א דא"כ חלות תודה דשלש מצות מעשרון יהא פטורות מחלה וכן רקיקי נזיר ובמתני' (ו' פ"ק) חלות תודה ורקיקי כו' **וכן נהגו אבותינו ואבות אבותינו להפריש בשבת וי"ט** אלא ע"כ ההיא דירושלמי לחלק לאנשים הרבה **וכ"כ ש"ך** ואף שבדברי הראב"ד א"א לפרש כמבואר למעיין בדבריו היטב וא"כ גם הראב"ד איש שלומינו ואין חולק בזה וכן סה"ת וסמ"ג ומרדכי וש"פ כולם כתבו דין העשוי לחלק בב' תלמידים וכיוצא כו' וכן משמע בירושלמי ... וע"כ **צ"ל לאנשים הרבה** אבל לדידיה חייבת ממש"ש חיבור בחלה ואינן חיבור בט"י דתנינן כו' ע"מ להפריש כו' ועבמתני' ריש טבול יום ויצא לנו דאף שבס"א השווה ב' נשים שאין מקפידות לאשה אחת ל"ד לגמרי דבאשה א' אף על פי שדעתה לחלק אבל בשתי נשים דוקא שאין דעתן לחלק וכמ"ש בר"ש ורא"ש וסה"ת וש"פ וכנ"ל והאי דעתן לחלק דוקא בבצק כמ"ש בירושלמי לחלק בבצק ואף שבסה"ת וסמ"ג כ' ודעתן לאכול כאחד ל"ד וכמ"ש ברשב"א וכ"כ ב"י וכמ"ש בש"ע ס"ב בבצק וכ"כ האחרונים".
        2. שבט הלוי (ח"ד סי' קמ"ה על סוף סי' שכ"ו, חי"א סי' רנ"ג אות ח') – "ועיין בפת"ש סוס"ק ב' מש"כ בשם שו"ת בית אפרים לישב המנהג דדוקא אם דעתו לחלק באופן שלא יבואו אח"כ לידי צירוף לעולם וכו' - לדעת הבית אפרים דווקא בכה"ג דיבא עכ"פ אח"כ לידי צירוף סל דאין החלוקה עומדת להתקיים אבל כשעושין עיסה ע"מ לחלק לעצמן עיסות קטנות ונאפות אחת אחת באופן שאפילו בתנור אין צירוף לשיעור וגם אין מקפידין לצרפן אח"כ בסל א"כ א"א להפריש חלה בברכה דנקרא ע"מ לחלוק. וכמדומני שאין נזהרין בזה ומפרישים בברכה גם בכה"ג א"כ **מנהגינו כדעת הגר"א** כאן ס"ק ז' דפסק שדווקא ע"מ לחלק לאחרים פטור ואיתו מירושלמי ריש פ"ד דחלה וכמשמעות לשון הש"ס שם".

שבט הלוי (מבית הלוי ח"ה עמ' ל"ו אות י"ד) – "עשה עיסה לעצמו ע"מ לחלקה לעיסות קטנות פחות מכשיעור חייבת בחלה".

* + - 1. אמרי יעקב (הלכות ארץ ישראל סי' ב' ס"ק פ"ט) – "המנהג".
    1. מחמיר.
       1. עי' תפארת למשה (על הש"ך ס"ק ה') – "בש"ך ס"ק ה' ז"ל אבל שאר אדם העושה עיסה לחלקה בבצק לאנשים הרבה כו' עכ"ל. כן כתב גם הלבוש וב"ח ודרישה ליישב מנהגינו שנוהגים הנשים בע"ש ללוש רק שיעור חלה ונוטלים חלה ומברכים אף דדעתם לחלק ללחמים שקורים קיטק"ש שאין בהם שיעור חלה משום דלא הוי לחלקם לאנשים הרבה דא"ל דלחומרא נוטלים חלה שמא יצטרפי אח"כ בסל. או לחד מ"ד בתנור דא"כ לא יברכו. ועוד דנ"ל דאפילו נצטרפו אח"כ פטורים כיון שהי' פטור כשהיה לו שעת חובה דומה למ"ש ס"ד בהג"ה עיי' סק"ט אבל לא משמע כן בירושלמי ופוסקים שכתבו סתם העושה עיסה עד לחלק וכ"מ בתוס' פרק כיצד מברכין הביאם בית יוסף סימן שכ"ט ע"ש. וראיתי במ"מ הל' חלה סימן כ' שחילק בע"א בין היכא שנאפה הכל ביחד ובין היכא דלא היה בדעתו לאפותו יחד. ול"נ דמתוס' הנ"ל דל"ח משמע אף שנאפו ביחד מקרי חילק וצ"ע".
    2. מראי מקומות – חלה כהלכתה (סי' ז' סעי' ז').
       1. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש יו"ד פרק ע' אות ל"ג, הע' מ"ו) – "אמר רבינו, שאשה השולחת בצק לבנותיה או לכלותיה, פטורה מהפרשת חלה מה. דיש לנהוג כבית אפרים (הו"ד בפת"ש סי' שכו סק"ב) שכתב שאם עושה עיסה ואופה חלות שיש בכל אחת פחות משיעור חלה, ודעתה לחלקן באופן שלא יבואו אח"כ לידי צירוף לעולם, שאז היא חלוקה המתקיימת, פטורה, ואין חילוק בין איש אחד לאנשים הרבה. אבל אם דעתה בעת האפיה לצרפן, ונותנת לסל אחד ואין חלוקת בצק זה סופו להתקיים, לא מיקרי 'עושה לחלק'. וכן נהגו למעשה בביתו, דאחר האפיה צירפו את הכל בסל אחד, ורק אז שלחו לאחרים. [ודוקא השולחת עיסה, אך אם שולחת אפוי כתב בכתבי תלמידים א: העושה עיסה גדולה ע"מ לחלק לאחרים, פחות משיעור, כגון בפורים, אמר רבינו, להפריש בלי ברכה]".
  1. **הפרשת חלה בגן ילדים**.
     1. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש יו"ד פרק ע' אות ל"ד) – "גננת הרוצה להפריש חלה עם ילדות בגן, וחושבת לתקן הדבר ע"י שגם תאפה את הלחמניות בגן, ויהא זה ע"מ לחלק לאחר אפיה, אין לה לברך על הפרשת חלה זו מז. ואם מחלקת לפני האפיה, פטורה. אך אם אוספים כסף מכולם לצורך זה, אמר רבינו שאולי זה שייך לכולם, ואולי במקרה כזה מצטרף".
     2. אבני ישפה (אסיפת יצחק י"ב טבת תשס"ט) – "מחלק העיסה אחר האפייה, אם מפריש חלה בברכה. בדבר השאלה שאדם מחלק העיסה רק אחר אפיה, אם יכול להפריש חלה בברכה, פשוט שמותר להפריש חלה עם ברכה, שהרי הדבר מפורש בשו"ע שם שכדי להקרא עיסה העשוי לחלק, הוא רק בעודה עיסה, וכן כתב הט"ז שם ס"ק ב', אבל אם מחלקים כאשר הוא כבר אפוי, שוב אינו בגדר של עיסה העשויה לחלק וממילא חייב בחלה עם ברכה. ומה בזמננו מחלקים בעודו בצק לחלות ולחמניות שאין בכל אחת שעור חלה, כבר האריך בזה הפתחי תשובה שם ס"ק ב'".
  2. **יהי' העיסות שוות אלא המילוי בפנים יהי' שונות זו מזו**.
     1. מיקל.
        1. שבט הקהתי (ח"ד סי' ער"ה) – "ויש לפשוט ממה שכ' החזו"א יור"ד קצ"ח-ג' ... ולפי"ז בשאלתינו אם בסופו של דבר מבחוץ יהי' העיסות שוות אלא המילוי בפנים יהי' שונות זו מזו א"כ אינו מקפיד אפילו אחר המילוי שלא ינשכו העיסות מבחוץ זו מזו נראה שפיר דמצטרף שני העיסות לכשיעור, ועי' ג"כ בס' מלא העומר בפ"ז סק ט' שדייק כן מהחזו"א דוקא אם מבחוץ שונות שני העיסות דאז מקפיד שלא יגעו וינשכו זו מזו אינו מצטרף, אבל אם העיסות שוות מבחוץ ורק המילויים שבפנים שונות שפיר מצטרפות ואם בכל עיסה יש שיעור בכל אופן יכול להפריש זו מזו כמש"כ הרמ"א שם".
  3. **הקפדה: הגדר**.
     1. תלוי בעולם או בבעל העיסה.
        1. דרך החיים (סי' נ"ג סעי' ד') – "וכן אפילו בעיסה שאין סתם בני אדם מקפידין אם הוא מקפיד בפירוש שלא יתערבו זה עם זה אין מצטרפין".
     2. תלוי אם מקפיד בנגיעה או בתערובות.
        1. תלוי בנגיעה.
           1. בית מאיר (או"ח סי' תנ"ז על סי' א' אות ח') – "בעיסות שהצירוף יהי' ע"י נגיעה ונשיכה".
        2. תלוי בתערובות.
           1. ישועות יעקב (סי' תנ"ז ס"ק א' ).
           2. חלת לחם (סי' ה' ס"ק ו', ס"ק ט"ז, ס"ק כ"א ).
           3. יד אפרים (סי' תק"ו על מג"א ס"ק ח') – "ואף לפי מה שכתב שם בנקודות הכסף אחר כך דדוקא בטמאה וטהורה דמקפיד על הנגיעה אף שלא יתערב, מכל מקום מבואר מדבריו דלענין צירוף להתחייב אם מקפיד על התערובות לא מהני אפילו נגיעה ונשיכה, ולכן אפילו באחת פת קיבר או יש בו כרכום אין מועיל צירוף להתחייב, והיינו משום שאי אפשר לומר שהם נעשו כעיסה אחת כיון שמקפיד על תערובתן אף דלא קפיד בנגיעה".
        3. מראי מקומות.
           1. מנחת יצחק (ח"ח סי' ק"ט ד"ה אמנם ).
  4. **האם "לחם משנה" נחשב הקפדה**.
     1. אינו נחשב הקפדה.
        1. תשובות והנהגות (חלה כהלכתה סי' ז' ס"ק ט"ז ד"ה ויש) – "דלכאורה אינו נקרא קפידא".
        2. רי"י וואזנער (זרע יעקב גליון כ"ד עמ' ע"ה) – "אף לשיטות החזו"א כשאופין החלות לכבוד שב"ק ל"ה בגדר מקפיד ואף שרוצה שיהי' שלימות ללחם משנה".
        3. חלה כהלכתה (סי' ז' ס"ק ט"ז, ס"ק י"ז) – "ומה שמקפידים שלא ינשכו משום לחם משנה לא נקרא קפידא כנ"ל".
     2. נחשב הקפדה.
        1. תרימו חלה (שכ"ו ס"ק י' ובביאורים שם ).
  5. **צירוף מצות מצוה שמורה עם אינו שמורה**.
     1. אינו מצרף.
        1. ישועות יעקב (סי' שכ"ו ).
  6. **צירוף מצות יד עם מצות מכונה**.
     1. אינו מצרף.
        1. שבט הלוי (ח"ח סי' סוף קי"ז) – "לענין צירוף סל בחלה האם מצטרפין מצות יד ומכונה, באופן שמקפיד רק על אכילה אבל במגע הוא לא מקפיד, עי' שו"ע יו"ד סי' שכ"ו. תשובה: לפי דעתי פשוט דאין מצטרפים דכיון דהוא מקפיד שלא יתערבו העיסות אין מצטרפין יעש"ה בשו"ע ופוסקים".

עי' שבט הלוי (מבית לוי ח"ה עמ' מ"א אות ט') – "מצות יד ומצות מכונה אין מצטרפים לשיעור חלה [לענין ברכה]".

* + - 1. ששכ"ה (פרק מ"ב הע' מ"ג).
  1. **צירוף מצות שלמות עם שבורות**.
     1. מצרף – ששכ"ה (פרק מ"ב הע' מ"ג).
  2. **צירוף מצות מצוה ערב פסח עם שאר מצות**.
     1. מצרף.
        1. שבט הלוי (מבית לוי ח"ה עמ' מ"א אות ח') – "מצות מצוה של ערב פסח ומצות אחרות מצטרפים לשיעור".
     2. אינו מצרף.
        1. ששכ"ה (פרק מ"ב הע' מ"ג).
  3. **דעתו לחלקו הבצק, אך שאינו נותנו לאחרים עד לאחר האפיה**.
     1. מפריש בלי ברכה.
        1. ארץ צבי (ח"א סי' מ"ט ).
        2. עי' מנחת יצחק (ח"י סי' ק"ב) – "וז"ל השאלה: אשה לשה חלה כל ערש"ק שיעור חלה, כדי שתוכל לברך, ודרכה לשלוח מהעיסה זו חלות לבני' ובנותי' מכיון שא"א לה לאכול כל העיסה, אי שפיר למיעבד הכי, וכתב באריכות בבירור הילכתא דא ומסיק דכל כה"ג הדין דמפריש בלא ברכה ע"כ. הנה כי כן מבואר להדיא, בתשו' ארץ צבי ... אמנם בספרי שם הבאתי את דברי החזון איש (הל' חלה סי' קצ"ח) והובא ג"כ בדברי כב"ת, שכתב שם דתלוי אם מקפיד על תערובתם אחר החלוקה, ויש חילוק בין אדם אחד לב' בנ"א, דסתם אדם אחד לא מקפיד על תערובתן אחר החלוקה, וסתם ב' בנ"א מקפידים אחר החלוקה, ובכן אם ידוע שמקפיד גם באדם אחד פטורה, ואם ידוע שאינם מקפידים גם בב' בני אדם חייבת עיין שם. והנה כנודע שבין הרבה בני ישיבה נתקבל עפ"י הרוב פסקי החזון איש, ולכן הנוהג כן יש לו על מי לסמוך, אבל לכתחילה בודאי שכדאי להקפיד שלא להכנס בכלל ספק ברכה, וישתדל ללוש עיסה גדולה כל כך שישאר אצל המפריש כשיעור חלה וכמ"ש בתשו' ארץ צבי כנ"ל".
        3. משנת יוסף (אסיפת יצחק כ"ב טבת תשס"ט) – "שאלה: האם מפריש חלה בברכה בחלה שדעתו לחלקו הבצק, אך שאינו נותנו לאחרים עד לאחר האפיה. תשובה: אם דעתו בכך לכתחלה לחלק לאחר אפי' ה"ז חייב, ואם בדעתו לחלק עוד בבצק בשביל כמה אנשים, אלא שלא יתן להם רק אחר אפי' יפרוש בלי ברכה".
        4. חלה כהלכתה (סי' ז' סעי' ב').
     2. מפריש עם ברכה.
        1. שבט הלוי (מבית הלוי ח"ה עמ' ל"ו אות י"ג) – " אבל אם העושה עיסה ודעתו לחלקה לאחרים רק לאחר אפיה חייבת בחלה".
        2. הל' שונות הנוגעות לשבת (ארטסקרול, עמ' נ"ה, פרק ט' הע' ל"ו) – "שכן הוא מנהג העולם".
     3. מראי מקומות – הרד"א זלזניק (צהר חט"ו עמ' תקכ"א).
        1. הגר"א נבנצל שליט"א (אסיפת יצחק כ"ב טבת תשס"ט) – "שאלה: האם מפריש חלה בברכה בחלה שדעתו לחלקו הבצק, אך שאינו נותנו לאחרים עד לאחר האפיה. תשובה: כמדומני שלא".
        2. הגר"י ברקוביץ שליט"א (מכתב במייל) -

My neighbor makes challah with a bracha every week. She doesn’t need all the challahs, so she gives some out to her neighbors. Someone told her that if she doesn’t keep a shiur of challah that she can’t make a bracha. Is that true? Is there any way that she can make challah every week with a bracha and give her neighbors?

R' Y. Berkovits wrote: She can make a ברכה and give her neighbors. Explanation: There is a מחלוקת regarding someone that begins with a שיעור of challah, but intends to divide up the challah after they are baked (לחלק אחר שנאפה). Most ראשונים hold that you do make a ברכה, and that is how the ש"ך and ט"ז paskin (ע ב"י יו"ד ס שכו וש"ך סק"א וט"ז סק"ב). However, we are נוהג not to make a ברכה because of the כלל of ספק ברכות להקל. This is true in a case where they are obligated to divide it up, for example two woman that are making challah together with an agreement to each take half. However, if the person making it has the option to keep them, even though she doesn’t intend to, she can make a ברכה. This is learned out from the דין of נחתום (baker) who is required to take challah, even though he believes that he’ll divide it all up, since it is possible that he will keep it all together. Although some say that a נחתום is an exception, however to be machmir for that, and also to be machmir for לחלק אחר שנאפה, is too much. Therefore she can make a beracha.

* 1. **לחלק הבצק לאופה שבוע הבא**.
     1. מפריש עם ברכה.
        1. חזו"א (זרעים סי' ב' ס"ק ג', יו"ד סי' קצ"ח ס"ק ג') – "ונראה דהא דעושה עיסה לחלקה בצק פטורה, היינו לחלקה ולהקפיד על תערובתן אחר החלוקה, דאם אחר חלוקה נמי אינו מקפיד על נשיכתן זו בזו לא גרע מה שעשה מתחלה עיסה אחת מעשה שתי עיסות ונשכו זו בזו, אבל כשדעתו לחלקן ולעשותן בדפוסים מיוחדים או למשוח פניהן של מקצתן בביצים ושמן וכיו"ב שיקפיד אחר חלוקתן על נשיכתן זו בזו זה מקרי ע"מ לחלק, ואם דעתו לחלקן רק משום שרוצה בפתין קטנות ולא יקפיד על נשיכתן גם אחר חלוקה זה לא מקרי ע"מ לחלק".
        2. שבט הלוי (מבית הלוי ח"ה עמ' ל"ו אות י"ד) – "ואף אם לא יאפה את כולה כאחת, אלא חלק ממנה יאפה עתה וחלק לאחר זמן וכמו שמצוי היום כשעושים עיסה לחלות בער"ש, וחלק ממנה אופים עתה וחלקים אחרים מקפיאים לערבי שבתות אחרים מ"מ חייבת בחלה בברכה".

שבט הלוי (חלה כהלכתה סי' ט"ו הע' י') – "עצה לצאת ידי שניהם שתלוש פעם בכמה שבועות שיעור חלה ותפריש חלה בברכה כדת וכדין, ותפריש חלק מהבצק הנצרך לשבועות הבאים, ותאפה כל ערב שבת קודש בצק הנצרך לאותה שבת, ונמצא שמקיימים בזה תרוויהו מצות הפרשת חלה וכבוד שבת. אך למעשה יש מערערים על עצה זו, דהנה נפסק להלכה בשו"ע (סי שכ"ו ס"ב) ...".

* + - 1. הגרח"ק זצ"ל (אסיפת יצחק כ"ד אלול תשס"ו) – "שאלה: אם יש עיסה שיש בו שיעור חלה, ומחלק העיסה ומצניעה חלק במקרר בשביל לאפות פעם אחרת, האם יכול להפריש חלה מן העיסה בברכה. תשובה: יכול".
      2. הל' שונות הנוגעות לשבת (ארטסקרול, עמ' נ"ד, פרק ט' הע' ל"ד).
    1. מפריש בלי ברכה.
       1. הגרשז"א זצ"ל (ששכ"ה פרק מ"ב סוף הע' מ"ה) – "שמדברי אחרונים נראה שחייב בכה"ג, אלא דלענין ברכה יש להחמיר".
       2. לקט העומר (פרק ז' סוף הע' ט') – "ונראה שלענין ברכה יש להחמיר ככל אחד מהתירוצים, והיינו לדעת הלחם חמודות כשאין דעתו לאפות בבת אחת ...".
       3. ששכ"ה (פרק מ"ב סעי' י"א) – "המכין עיסה כשיעור חלה על דעת לחלקה אחרי האפיה לחלקים שכל אחד מהם פחות מן השיעור (למשל, כדי לשמור חלק מן המאפה לשבת אחרת), הרי הוא חייב בחלה, ואף יברך על הפרשה זו. וגם כשהוא מכין עיסה כדי לחלקה בעודה בצק, כלומר לפני האפיה, כדי לשמור חלק ממנה לשבת אחרת, ואין בכל חלק שיעור חלה, גם הוא חייב בחלה, ואולם אז אין לברך על הפרשה זו".
       4. חיי הלוי (ח"ג סי' פ"ב אות ב') – "למעשה נראה דעכ"פ באופן שמשיירין את העיסה שלא לאפותו בפעם אחת, יש להפריש חלה בלי ברכה".
       5. אמרי יעקב (הלכות ארץ ישראל סי' ב' ס"ק פ"ט) – "בשש"כ ...".
       6. רי"י וואזנער (זרע יעקב גליון כ"ד עמ' ס"ג) – "לענין הלכה כתבו האחרונים לחוש להשיטות דגם לעצמו חשוב לחלק ויפריש חלה ולא יברך".
  1. **בצק שיחולק לחלות ולעוגות**.
     1. אין חיוב הפרשה.
        1. ששכ"ה (פרק מ"ב סעי' י"א) – " אבל אם הוא מכין עיסה כשיעור חלה על דעת לחלקה בעודה בצק, חלק לאפיית חלות וחלק לאפיית עוגות, ואין בכל חלק שיעור חלה, הרי הוא פטור מחלה, ואפילו אם שני החלקים.
     2. מפריש בלי ברכה.
        1. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש יו"ד פרק ע' אות כ"ט) – "אשה הלשה בצק, ורוצה לחלקו, חלק לאפית חלות וחלק לאפית עוגות, אפשר להפריש מהעיסה או ממיני המאפה, ולברך על ההפרשה, כי הכל עכ"פ בצק אחד הוא. ודוקא ששניהם מאותו מין עיסה ואין מקפידה על נשיכתן, משא"כ כשהעיסה בחלות שונה מלעוגות, (כגון שמוסיפים בעוגות קקאו וסוכר) ומקפידה ע"ז אינו מצטרף. וראה להלן, שלכאורה עדיף להפריש בלא ברכה".

הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש יו"ד פרק ע' אות ל') – "העושה עיסה גדולה כשיעור חלה, ודעתה לחלק העיסה לשני מיני מאפה, שמקפידים שלא יתערבו זה בזה, ואין באחד מהם שיעור חלה, וכגון שמחלקת לחלות ועוגות, או שני מיני עוגות, וכל גווני שמחלקין לשני דברים שמקפידים שלא יתערבו זה בזה, יפריש חלה ללא ברכה".

* + - 1. חלה כהלכתה (פרק ז' סעי' ג').
    1. מראי מקומות.
       1. הגרח"ק זצ"ל (אהל יעקב, בנתיבות ההלכה חמ"ו עמ' תי"ג) – "אשה שלשה בצק ורוצה לחלק חלק לאפית חלות וחלק לאפית עוגות האם היא צריכה להפריש חלה משני החלקים. תשובה: סגי באחד".
  1. **צירוף עוגות שונות לאחר האפיה**.
     1. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש יו"ד פרק ע' אות ל"א) – "יש להזהר בעוגות מעיסות שונות, שלא לצרפם בסל אחד לאחר אפיה, אם לא מקפיד על עירובם, ואם עשה כן יפריש חלה בלא ברכה".
  2. **צירוף בגמר האפיה**.
     1. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש יו"ד פרק ע' אות ל"ב) – "אשה שלשה בצק ואפתה, והיה בבצק ספק שיעור חיוב חלה, ומאוחר יותר לשה ואפתה עוד בצק מאותו המין, יכולה לצרף הכל יחד להפרשת חלה בברכה אחר גמר האפיה".
  3. **דעת לחלק בנוגע עוגות בשמחה**.
     1. הגר"א נבנצל שליט"א (אסיפת יצחק כ"ב טבת תשס"ט) – "שאלה: אם כמה בני אדם שלחו עוגות לבעל שמחה כדי שחלקם בעת שמחתו, והניחם תוך כלי אחד, האם הוא חייב להפריש חלה עכשיו. תשובה: בדרך כלל מקפיד שלא יתערבו, ואז אינן מצטרפות".
     2. משנת יוסף (אסיפת יצחק כ"ב טבת תשס"ט) – "שאלה: אם כמה בני אדם שלחו עוגות לבעל שמחה כדי שחלקם בעת שמחתו, והניחם תוך כלי אחד, האם הוא חייב להפריש חלה עכשיו. תשובה: אם נתחייב רק ע"י צירוף, ובשעת צירוף דעתו לחלק פטור. - אבל בבעל שמחה בדרך כלל נשאר אצלו מה שלא אכלו האורחים, וא"כ אין זה ע"ד לחלק רק מכבד האורחים והנשאר יאכלו היא ומשפחתו לכן אם נצטרף אצל בעל שמחה נתחייב - ויש לבדוק אם נצטרף כהלכה כדיני צירוף סל".
  4. **שתי עיסות של שתי נשים ולאחת אין שיעור חלה**.
     1. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש יו"ד פרק ע' אות כ"ו) – "עיסה שהיא בשותפות של ב' נשים, לאחת יש בעיסתה שיעור חלה, ולשניה אין שיעור חלה, ואח"כ חילקו את העיסה וכל אחת לקחה את חלקה ואפתה בביתה, אף זו שחלקה בעיסה לא היה בו שיעור חלה, חייבת להפריש חלה בגלל הצירוף עם שיעור האחרת, אבל תפריש ללא ברכה, וטוב שזו שיש לה שיעור חלה, תוציא אותה בברכה".
  5. **כשנתחייב ע"י צירוף אם מפריש משניהם**.
     1. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש יו"ד פרק ע' אות כ"ז) – "בענין מש"כ הבית אפרים סי' מד (הו"ד בשע"ת סי' תנז סק"א) שאופים מצות ואין בכל עיסה שיעור חלה, ונתחייבו ע"י צירוף סל, ושוב בשעת ההפרשה לא היו נוגעים יחד, רק היו חלוקים לשני צבורים, אע"פ שלקח מאחד חלה על הכל, יש לו לכתחילה להפריש חלה גם מצבור השני בלא ברכה עיי"ש. דבר זה הוא רק חומרא, דכיון שנתחייב, שוב יכול להפריש אף בזמן שאינם צבורים בסל אחד".

* 1. **תערובת של עוגות במקום אחד**.
     1. אבני ישפה (אסיפת יצחק י"ב טבת תשס"ט) – "תערובת של עוגות במקום אחד, אם מתחייבים בהפרשת חלה. שאלת אם אדם מקבל עוגות מכמה אנשים, והכניס את כולם לכלי אחד, שמא הוא מתחייב בחלה כי בכלי הזה יש כבר שעור של הפרשת חלה. כיון שהטעמים שונים בעוגות, שוב לא שייך שיצטרפו כי הוא מקפיד של עוגה תאפה בעיסה בפני עצמה. וכבר הארכתי בשאלה זו בשו"ת אבני ישפה חלק א' סי' רכ"א".
  2. **הפרשה ע"י קטן המופלא לאיש**.
     1. מראי מקומות – דרך אמונה (תרומות פרק ד' ס"ק ז'), חלה כהלכתה (סי' י' סעי' כ"ו, סי' י"א סעי' י"ח), פרדס יוסף החדש (הגדה של פסח אות כ"ה).
  3. **דיני הפרשת חלה בשבת ויו"ט**.
     1. עי' או"ח סי' של"ט סעי' ד', לשיטות ומראי מקומות.

# סימן שכ"ז

* 1. **אם להמתין בהפרשה עד שתחמיץ העיסה**.
     1. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש יו"ד פרק ע' אות ב') – "כתב בספר התרומה וז"ל, וגם יש שממתינות עד לאחר שנתחמצה וטוב הדבר דהא כל עיסותינו טמאות הן ואמרינן בירושלמי חלה טמאה מפריש עליה בסופה עכ"ל (הו"ד בב"י סי' שכז). ונשאל רבינו, אם יש להחמיר עד שמחמיצה העיסה, כיון שבשו"ע שם ס"ג סתם 'עד גמר הלישה שתעשה כל העיסה גוף אחד', ולא הזכיר עד שמחמיצות. והשיב, שאין צורך להחמיר כספר התרומה, דהרי מעיה"ד יכולים להפריש חלה, מיד אחר שנתערב חמשת רבעים קמח במים, אף בלי שום לישה, כדאיתא שם בטור".

**ברכת חלה**

# סימן שכ"ח

1. ברכה - סעיף א'.
   1. **דין עמידה בברכה**.
      1. אפי' מיושב.
         1. מג"א (סי' ח' ס"ק ב') – "וצ"ע דבי"ד ר"ס שכ"ח משמע דמותר לברך מיושב והוא משנה שלימה וי"ל דהפרשת חלה אינו מצו' כ"כ דאינו עושה אלא לתקן מאכלו דומיא דשחיט' כנ"ל".
         2. מור וקציעה (או"ח סי' ח') – "שכל הדברים הנעשים בעמידה ברכתן כמו כן היא בעמידה, דכה"ג אית ביה משום כבוד הזכרת השם. אבל הדברים הנעשים בישיבה אין נאה לברך עליהן מעומד שלא כדרך עשיית העסק שעליו היא הברכה ... מצוה שאין לה רמז בכתוב שצריכה עמידה אפילו לכתחלה, כמו שהוא הענין בחלה, אף ברכתה כמותה בישיבה. וזה נ"ל ברור".
         3. בגדי ישע (סי' ח' על מג"א ס"ק ב') – "וע"ז מביא צ"ע מחלה דג"כ ברכת המצות אפ"ה מברך בישיבה ותירץ דחלה נקראת ג"כ ברכת הנהנין קצת דאי בעי לא אופה ולא מפריש חלה או אופה פחות מכשיעור לכך יש לדמות לברכת הנהנין וק"ל".
         4. פמ"ג (סי' ח' א"א ס"ק ב') – "והקשה [המ"א] מחלה [סימן] שכ"ח סעיף א' דיושבת לכתחלה ומברכת וקוצה חלה, ובמשנה פרק ב' דחלה. ותירץ דחלה הוה כעין נהנין שאסור לו לאכול בלי חלה ולכך מותר לישב".
         5. גר"ז (סי' ח' סעי' ג') – "כל ברכות המצות צריך להיות מעומד חוץ מברכת השחיטה והפרשת חלה שאינן מצוה כל כך שאינו עושה אלא לתקן מאכלו".
         6. אשל אברהם (בוטשאטש, או"ח סי' ח' על סעי' א') – "ועיין מ"א [ס"ק ב] שכתב דחלה הוי כנהנין ומיושב".
         7. חכמת שלמה (או"ח סי' ח' על סעי' א') – "עיין במ"א [ס"ק ב], מה שהקשה מחלה דמברך מיושב. ולא קשיא מידי, דיש לומר דחז"ל תקנו, דבענין המצוה כן הוי הברכה, דאם המצוה מיושב הוי הברכה נמי מיושב".
         8. גליון מהרש"א (על מחבר סעי' א') – "בשעה שיפריש חלה יברך. ומותר לברך מיושב. אף דברכת המצות מעומד, זה שבא להכשיר מאכלו אינו מצוה כל כך, דומיא דשחיטה, מגן אברהם ריש סימן ח' [ס"ק ב]".
      2. מעומד.
         1. ישועות יעקב (או"ח סי' ח' ס"ק ב') – "במג"א ... ולא ידעתי שום הפרש מצד הסברא בין מצות ציצית למצות הפרשת חלה. ואמנם לדעתי נראה דדוקא היכא דאפשר לעשות הדבר בעמידה אינו רשאי לעשות בישיבה. אבל היכי דאי אפשר לו לעשות בעמידה יוכל לברך אף בישיבה דעיקר הטעם דאין לישב הוא משום שנחשב כמזלזל בדבר ואין פחד ה' לנגד עיניו אבל כשעושה הדבר מחמת הכרח אין בזה שום זלזול ...".
         2. ערה"ש (סעי' ה', עי' או"ח סי' ח' סעי' ג') – "ודע דאע"ג דברכת המצות צריך לברך מעומד כמ"ש בא"ח סי' ח' לעניין ציצית ובסי' תקפ"ה לעניין שופר ומהירושלמי הביאו דה"ה לכל הברכות [ע"ש בב"י ובפמ"ג ומחה"ש] וא"כ למה תנן דאשה יושבת וקוצה חלתה וכמ"ש בסעי' ג' משום דחלה בא להכשיר המאכל אינה דומה כל כך לברכת המצות ויותר דמי לברכת הנהנין כמו שחיטה [מג"א שם סק"א] ועוד דגם בשם אינו לעיכובא כמבואר שם ולכן בערומה דא"א בעניין אחר הוי כדיעבד אבל כשהיא לבושה מברכת מעומד וכן המנהג הפשוט".
         3. עי' הל' שונות הנוגעות לשבת (ארטסקרול, עמ' ס', פרק ט' הע' מ"ז).
      3. מראי מקומות – חלה כהלכתה (סי' י"א סעי' ג'), הגר"מ גבאי שליט"א (גם אני אודך ח"ד ריש סי' ו').
         1. גר"א (או"ח סי' ח' על סעי' א') – "ודברי מ"א שכתב שחלה אינה מצוה דבריו אין להם שחר והלא אסור לעשות עיסתו קבין ואמרינן בפ"ג דפסחים מאי דעתך לחומרא חומרא דאתי לידי קולא כו'".
            1. מראי מקומות – מגן גיבורים (שלטי גיבורים סי' ח' ס"ק א').
         2. פת"ת (ס"ק ב') – "ועיין במג"א סי' ח' סק"ב ... ועיין שם בס' ישועות יעקב ...".
   2. **נוסח הברכה**.
      1. וצונו להפריש חלה – חכ"א (שערי צדק שער מצות הארץ פרק י"ד דין ל"ב), הגרשז"א זצ"ל (הליכות שלמה פסח פרק ז' סעי' י"ט, הע' צ"ד), הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש יו"ד פרק ע' אות ג'), ששכ"ה (פרק מ"ב סעי' י"ב).
      2. וצונו להפריש חלה מן העסה – יעב"ץ (סידור, ח"ב עמ' כ"ז אות י"ד).
      3. מראי מקומות – חלה כהלכתה (סי' י"א סעי' ד', סעי' ה').
   3. **קריאת השם**.
      1. צריך לקרוא שם לחלה ולומר "הרי זה חלה".
         1. עי' ערך לחם (על סעי' א') – "וטוב לקרות לה שם ולומר הרי זה תרומה או הרי זה חלה".
         2. חכ"א (שערי צדק שער מצות הארץ פרק י"ד דין ל"ב).
         3. רע"א (על רמ"א סעי' א') – "וקורא שם ואומר ה"ז חלה הראב"ד בהשגות בשם ר' אחא משבחא והובא בב"י כנלע"ד מבואר מלשון הרשב"א בחולין בחי' (דף צ"ד) ד"ה השולח ירך לעובד כוכבים וכו'".
         4. הגרשז"א זצ"ל (הליכות שלמה פסח פרק ז' סוף סעי' י"ט, ס"ק ל"ב, הע' צ"ה) – "וכן הוסיף רבנו בהערותיו לדיני הפרשת שבספר 'אמירה לבית יעקב', והיה מעורר על כך תדיר, לפי שבהרבה סדורים ישנים לא נדפס דין זה שיש לומר הרי זו חלה".
         5. הל' שונות הנוגעות לשבת (ארטסקרול, עמ' ס"א).
      2. מראי מקומות – חלה כהלכתה (סי' י"א סעי' ו').
   4. **מתי יברך על הפרשת חלה**.
      1. לפני הפרשת חלה.
         1. בצל החכמה (ח"ג סי' ע"ג) – "לכתחילה ראוי לברך על הפרשת חלה לפני שמפרישה מן העיסה, ונכון שלפני הברכה תפריד קצת מן העיסה העבה את חתיכה הבצק שרצונה להפריש לשם מצות חלה שלא תשאר מחוברת רק קצת".
      2. אחר הפרשת חלה, לפני קריאת השם. [אא"כ שלא רוצה לקרות שם].
         1. הגרשז"א זצ"ל (הליכות שלמה פסח פרק ז' סוף סעי' י"ט, ס"ק ל') – "כן נכון לנהוג לכתחלה להפריש את החלה תחלה ולברך אח"כ".
         2. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש יו"ד פרק ע' אות א') – "הסדר הנכון בהפרשת חלה הוא, שבתחילה יטול בידו כזית, ולא יחשוב שזה חלה, ויברך 'להפריש חלה', ואח"כ יגביה את החלה ויחשוב שזה חלה. והטעם שלא נהגו לברך ואח"כ להפריש, דכמו שאין מניחים על השולחן את הד' מינים ומברכים, אלא בעינן שיאחזם בידו בשעת הברכה, ה"ה בחלה".
         3. שבט הלוי (ח"ד סי' קמ"ו, ח"ה סי' קס"ט, חי"א סי' רנ"ג אות י"א) – "ומנהגינו שלוקחים קודם הברכה חתיכת החלה ואח"כ מברכים".
         4. ששכ"ה (פרק מ"ב סעי' י"ב) – "ונוהגים ליטול כזית מן העיסה, או מן המאפה, למצות חלה, ומברכים '... אשר קדשנו במצותיו וצונו להפריש חלה', ואחרי הברכה קורא שם ואומר: 'הרי זו חלה'".
         5. הגרח"ק זצ"ל (אסיפת יצחק כ"ב טבת תשס"ט) – "שאלה: מתי יברך על הפרשת חלה לפני הפרשה, או אחריו. תשובה: לפני קריאת שם".

דרך אמונה (הל' ביכורים פרק ה' ס"ק צ"ח) – "אם אין רוצה לקרות שם רק ע"י ההפרשה נקבע לשם חלה במחשבה יברך לפני ההפרשה אבל אם רוצה לקרות לה שם יברך אחר ההפרשה קודם שיקרא לה שם".

* + - 1. משנת יוסף (אסיפת יצחק כ"ב טבת תשס"ט) – "שאלה: מתי יברך על הפרשת חלה לפני הפרשה או אחריו. תשובה: מנהגינו ע"פ הרמב"ן להפריש, דהיינו לקחת ביד חתיכת עיסה, ולברך, ולקרא שֵם ולומר זה יהא חלה, ועי' שו"ת שבט הלוי (חלק ד' ס' קמ"ו)".
      2. הגר"י ברקוביץ שליט"א (שמעתי).
    1. כרצונו.
       1. הגר"א נבנצל שליט"א (אסיפת יצחק כ"ב טבת תשס"ט) – "שאלה: מתי יברך על הפרשת חלה לפני הפרשה או אחריו. תשובה: כרצונו".
    2. מר"מ – חיי הלוי (ח"ג סי' ע"ח אות ז'), חלה כהלכתה (סי' י"א סעי' א'), הל' שונות הנוגעות לשבת (ארטסקרול, עמ' ס', פרק ט' הע' מ"ט).
       1. הפרשה מבצק נוזלי - עי' לקמן.
  1. **הפרישה חלה ושכחה לברך**.
     1. מראי מקומות – חלה כהלכתה (סי' י"א סעי' ט'), וישמע משה (פר' בהעלותך תשע"ח עמ' ג').
  2. **צדקה**.
     1. יש נוהגין לתת צדקה קודם הפרשה – בן איש חי (שנה ב' פר' לך לך אות ו', "יש נשים נוהגים לתת פרוטות לצדקה קודם הפרשת חלה, וקודם הדלקת נ"ש, וקודם טבילת מצוה, וסימנם חנ"ה שהוא חלה נדה הדלקה"), הל' שונות הנוגעות לשבת (ארטסקרול, עמ' נ"ט).
  3. **אמירת יה"ר אחרי הפרשת חלה דפסח**.
     1. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש יו"ד פרק ע' אות ד') – "בהפרשת חלה דרבינו על מצות פסח, אומר אחרי הברכה 'יה"ר שיבנה ביהמ"ק', ואינו מסיים 'וערבה לה'' וכו'".
     2. חלה כהלכתה (סי' י"א סעי' כ"ט).
     3. **עת רצון** - עי' סי' שכ"ב, לשיטות ומראי מקומות.
  4. **הפקעת חיוב חלה כדי לצאת מידי ספק ברכה**.
     1. מראי מקומות – חלה כהלכתה (סי' ה' סעי' י"ז).
        1. חק יעקב (סי' תס"ב סעי' ה') – "כדי שלא תתחייב בחלה. מכלל דאם לש כשיעור חייב בחלה, כמו שפסק ביורה דעה סימן שכ"ט [סעיף ט], ואפילו הכי יש ליזהר לכתחלה ללוש פחות מכשיעור בפסח, כיון דלדעת מקצת פוסקים מסתפקא להו אם חייב בחלה, למה יכניס עצמו לספק ברכה לכתחלה לדעת קצת פוסקים, אף דקיימא לן כהפוסקים דחייבת בחלה מכל מקום לכתחלה טוב ליזהר (ועוד דבלש במשקים שאינם מז' משקים שסימנם י"ד שח"ט ד"ם, פירוש יין דבש שמן חלב טל דם מים, אין שום תקנה בחלה, כמו שכתב הסמ"ק סימן ריט הובא בב"י ד"ה מצאתי, לכן אף בשאר משקים יש לגזור), מה שאין כן בשאר כל השנה דיש תקנה אחרת להתערב בו מים כמו שכתב הטור יורה דעה סימן שכ"ט".
           1. לכאורה יש לחלק בין הציור של חק יעקב ול"הפקעת חיוב חלה כדי לצאת מידי ספק ברכה". [ודלא כהחלה כהלכתה]. שבציור של החק יעקב, לפי הראשונים שאין חיוב חלה על מי פירות, יש ברכה לבטלה. משא"כ המקרה שלנו.
  5. סעיף ג'.
     1. הפרשת חלה בשעות הלילה במאפיה.
        1. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש יו"ד פרק ע' אות ח') – "בהרבה מאפיות, עושים עיסות גם בשעה שאין המשגיח הממונה על הפרשת חלה נמצא במאפיה, והמוצר יוצא לשוק לפני בוא המשגיח. ואמר רבינו, שאם הנהלת המאפיה תתן ביד המשגיח את הסמכות לשנות סדרי האפיה, ולהקדים הכנת העיסות, ובסמכותו לקבוע מה ומתי לאפות ולהכין, הרי חשיב 'בידו' לעשות מהקמח בצק, ויוכל להפריש בצק מעיסה שכבר חייבת, ולתקן את העיסות שיעשו אח"כ בעודן קמח, כדין בעלים".
     2. הפרשה על עיסה שלא באה לעולם.
        1. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש יו"ד פרק ע' אות ט') – "משגיחי כשרות הממונים על הפרשת חלה בשליחות בעל העיסה (ובידם הסמכות לשנות סדרי האפיה וכנ"ל), יכולים להפריש אפי' מעיסות על קמח, אף שקמח ביחס לעיסה הוא דבר שלא בא לעולם. ואמר רבינו, שעדיף שהמינוי יהיה בכתב, וציין לדברי מרכה"מ פ"ו מגירושין שס"ל שבמינוי בכתב אין החסרון של דשלב"ל, ובודאי כך עדיף טפי. וציין זאת, על מה שעושים שליחות לחלל פירות על מטבע של מעשר שני, אף שהפירות עדיין אינם בעולם, ולא היה ניח"ל בתירוץ החזו"א שהמטבע נמצא בעולם, ולכן הביא את דברי המרכה"מ, ובודאי שזה רק בצירוף".
     3. היה בדעתו להפריש חלה על עיסת חבירו ושכח לומר זאת.
        1. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש יו"ד פרק ע' אות י') – "היה דעתו להפריש חלה מעיסתו עבור עיסת חבירו, אבל בשעת ההפרשה שכח, ונתכוין רק עבור עצמו. הנה, אם מתחילה אמר זאת בפה, אף שבשעת ההפרשה לא חשב כלום, י"ל דמהני בזה לומר, כל העושה על דעת הראשונה הוא עושה, אבל אם בתחילה היה רק במחשבה, בזה לא שייך כל העושה על דעת הראשונה עושה".
     4. הפרשה על חלות שכבר נתן לאחרים.
        1. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש יו"ד פרק ע' אות כ') – "מי שאפה חלות לבני משפחתו שלא דרים אצלו, ושלח להם החלות, ובאמצע השבת נזכר ששכח להפריש חלה על כל הלחמים ששלח להם, (אף אם עשה תנאי מערב שבת), אי אפשר להפריש חלה משלו גם על חלות האחרים שאינם בביתו".

* 1. **אם קדם הבעל והפריש חלה**.
     1. מחמיר: חייב לשלם לה כדין חוטף מצוה, דמשלם עשרה זהובים.
        1. יעב"ץ (משנה לחם חלה פרק ב' משנה ג', טבול יום פרק ד' משנה ג') – "האשה יושבת. התחיל בדין האשה. לפי שעליה הדבר מוטל. שהיא חייבת במלאכת אפיית הפת. כדתנן מ"ה פ"ה דכתובות. ולכן היא נענשת על עון חלה. כדתנן בפ"ב דשבת. ונ"ל דהמצוה שלה היא. שהנשים נצטוו עליה ביחוד (מלבד הטעם הנ"ל. שעוסקת בתקון הלחם. לתת טרף לביתה. כבר אמרו רז"ל שנצטוותה האשה במצות חלה. לפי שאיבדה חלתו של עולם). למאי נפקא מנה לעשרה זהובים דשכר מצוה וברכה. ולא מבעיא אחר שקדם ונטל חלה מעיסתה. ברשות בעלה. שאע"פ שחלתו חלה ודאי. חייב לשלם לה עשרה זהובים. אלא אפילו בעלה גופיה דעסה דידיה היא. נמי מיחייב אי קדם ועביד. **דמצוה לאשה היא. דזכי לה רחמנא**. ועלה דידה רמיא. וכמו שסובלת העונש בגללה. כך בדין הוא שתהא נוטלת השכר לעצמה. הכין חזי לי בס"ד. מנה שמעת תו. דהיכא דליתא לאשה. לא בעי לאהדורי בתר איתתא למיסב חלתא. (לא כמו שחושבים ההמון בטעות) אלא מצוה דבעל העיסה היא. ויש לו לקיימה בעצמו. אע"ג דמצי משוי שליח. מיהת מצוה בו. מבשלוחו".

יעב"ץ (סידור, ח"ב עמ' כ"ז אות י"ג) – "המצוה היא של האשה. ואם קדם הבעל ועשאה נראה לי שמשלם לה עשרה זהובים, עלחם שמים במהדורא. ואם אין לו אשה. מצוה דידיה היא ודאי. ולא יעשנה על ידי אשה שאינה שלו כמו שעושין הבורים. וכן יעשה כשאשתו יולדת או חולה. אזי יקיימנה בעצמו".

* + 1. מיקל: אין לאשתו עליו אלא תרעומת.
       1. מחזיק ברכה (ס"ק ג') – "אם קדם האיש והדליק אין לאשתו עליו אלא תרעומת אבל פשיטא שאינו חייב לשלם לה כדין חוטף מצוה דמשלם עשרה זהובים. דכיון דהמצוה מוטלת עליו נמי והבית והנר שלו מהיכא תיתי לשלם והוצרכתי לזה מפני שראיתי בספר משנה לחם להרב יעב"ץ מסכת חלה (פרק ב' משנה ג') שכתב שאם קדם הבעל והפריש חלה מחויב לתת לאשתו שכר מצוה וברכה עשרה זהובים כדין חוטף מצוה מחברו ע"ש. ואין דבריו מחוורין כי יען שהאשה מצויה בבית לכן היא על הרוב מפרשת כי אין האיש בביתו ולכך נתיחדה לה המצוה וגם שהוא תיקון לה שפגמה בחלתו של עולם וכן בנר שבת. אבל מהיכא תיתי שהבעל שהכל שלו אם קדם והפריש חלה או הדליק נר שחייב לשלם לאשתו שכר מצוה. ותו דמדמה דין זה לדין חבל באשתו בא"ה סימן פ"ג דמשלם לה הכל ומלבד דהתם במחלקת היא שנויה כמבואר שם הכא אף למ"ד התם דחבל בה משלם לה הכל יש לחלק ביניהם ודוק".
       2. חזון עובדיה (שבת ח"א עמ' קס"ג הע' ב', עי' יביע אומר ח"ט סי' ק"ג אות י') – "החיד"א ... והסכים עמו בשו"ת מעשה אברהם ... וכן עיקר".
       3. הלכה ברורה (בה"ל אות ל"ג, חט"ו עמ' ר') – "יעב"ץ ... ולעומתם כמה אחרונים הסכימו בזה לדברי החיד"א".
    2. מראי מקומות – פתח הדביר (סי' רס"ג ס"ק ד'), נשמת שבת (סי' רמ"ב אות ק"ב-ב'), חלה כהלכתה (סי' י' סעי' ו'), בית מתתיהו (ח"ג סי' ל"ה אות ב' ד"ה והנה, גם אני אודך ח"ב סי' י"ט אות ב' ד"ה והנה (עמ' ר"ז]).
       1. שבט הלוי (ח"ד סי' קמ"ה על סי' שכ"ח סעי' ג') – "אין מפרישין חלה בלא רשות בעל העיסה: מצאתי באו"ז סו"ס רכ"ה שכ' וז"ל וחוששני לומר שלכתחילה לא משוי שליח (הבעל) להפריש חלה הואיל ומצות אשתו היא ע"כ - ור"ל אף על פי שהוא בעל העיסה מצד דין ממון מ"מ זכות ההפרשה על האשה רמיא, והוא חידוש".

שבט הלוי (ח"ז סי' י' ד"ה ולא) – "הבאתי בשבט הלוי ח"ד סי' קמ"ו לשון רבינו האור זרוע סוס"י רכ"ה, שכ' וז"ל: וחוששני לומר שלכתחילה לא משוי הבעל שליח להפריש חלה הואיל ומצות אשתו היא, ע"כ. ור"ל, אעפ"י שהוא בעל העיסה מצד דין תורה, ויש דין תורם שאינו שלו, מכ"מ אין בכחו להפקיע מצותה ממנה, ולשון האו"ז שכ' וחוששני לומר דלכתחילה לא משוי שליח, משמע דלא ברור לו דין דיעבד בזה כיון דסו"ס הוא בעל העיסה ובודאי מהני הפרשתו, אלא **דהחי' דלכתחילה יכולה להפריש נגד הסכמתו**, וגם יתכן דגם לכתחילה יכול להפריש אם הוא רוצה, אלא דלענין לשוי' שליח כיון דממילא אינו מפריש בעצמו הפרשתה קודמת, וכדמשמע לשון האו"ז ואכמ"ל בזה".

* + 1. **לענין הדלקת נרות ערב שבת**.
       1. עי' סי' רס"ג סעי' ג', לשיטות ומראי מקומות.

# סימן שכ"ט

1. עיסה שבלילתה רכה ואפאה בתנור או במחבת - סעיף ב'.
   1. **זמן הפרשה מבצק נוזלי**.
      1. רק אחר אפיה.
         1. עי' הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש יו"ד פרק ע' אות כ"ג) – "הפרשת חלה בעיסה רכה, עדיף להפריש לאחר אפיה, אם הפריש לפני כן, יכול להפריש שוב בלא ברכה".

עי' הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש יו"ד פרק ע' אות כ"ב) – "הפרישו חלה מבצק נוזלי מועיל, וזה ע"פ המשנה בחלה פ"א מ"ה, 'תחילתו סופגנין וסופו עיסה חייבת בחלה', כלומר שחייבת מיד בחלה, אפילו שעתה היא נוזלית מכיון שדעתו לאפותה".

* + - 1. הל' שונות הנוגעות לשבת (ארטסקרול, עמ' נ"ב, פרק ט' הע' כ"ז).
  1. **טעימת עיסה רכה קודם ההפרשה**.
     1. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש יו"ד פרק ע' אות כ"ד) – "נשאל רבינו, האם מותר בעיסה רכה, לטעום בעודה עיסה, או לחוש לדעות שכבר חייב בחלה מקודם, מרגע שפיכת המים בקמח. וענה רבינו, אם דעתו לכך מתחילה לטעום, מותר, דהא טעימה זו לא תגיע לאפיה לעולם. (ומ"מ עדיין לא ברור אם מותר לגמרי)".
     2. הגרח"ק זצ"ל (אהל יעקב, בנתיבות ההלכה חמ"ו ריש עמ' תי"ד) – "האם מותר לטעום עיסה רכה לפני ההפרשה או שמא יש לחוש שכבר חייב בחלה מיד ששפכו מים לתוכו. תשובה: יש לחוש".
  2. מראי מקומות.
     1. הגרח"ק זצ"ל (אהל יעקב, בנתיבות ההלכה חמ"ו סוף עמ' תי"ג) – "האם מועיל במה שהפרישו חלה מבצק נוזלי או דבר נוזלי שמוכן לאפית עוגה וכדומה. תשובה: כולם צריכים טבילה אבל בלי ברכה. תשובה: לא".

1. עיסה שבלילתה עבה, ע"ד לבשל וכדו' - סעי' ג'.
   1. **תחלתה עיסה, חייב בחלה - מה הפשט**.
      1. משנה (חלה פרק א' משנה ה') – "עיסה שתחלתה סופגנין וסופה סופגנין פטורה מן החלה. תחלתה עיסה וסופה סופגנין, תחלתה סופגנין וסופה עיסה, חייבין בחלה".
         1. תחילתה (שעת גלגול), וסופה (שעת אפייה). עיסה (עבה), סופגנין (תבשיל ).
   2. **ראשונים**.
      1. מיקל - שהכל תלוי בכוונה, ולכן אין צריך להפריש חלה כשגלגלה על דעת לבשלה וכדו'.
         1. רמב"ם (הל' ביכורים פרק ו' הל' י"ב, הל' י"ג) – "עיסה שלשה תחלה לעשותה מעשה חמה והשלימה לעשותה פת, או שהתחיל בה לאפות פת והשלימה לעשות מעשה חמה, וכן קלי שלשו לאפותו פת חייבין בחלה".
         2. ר"ש (חלה פרק א' משנה ה') – "תחלתה עיסה וסופה סופגנין. פעמים שאדם לש עיסה ונמלך ועושה אותה סופגנין".
         3. רמב"ן (הל' חלה כו: ).
      2. מחמיר - שתלוי בצורת העיסה, ולכן צריך להפריש חלה הגם שגלגלה על דעת לבשלה וכדו'.
         1. ר"ת (ברכות דף לז: תד"ה לחם).
         2. טור ( סעי' ו').
   3. **פוסקים**.
      1. מיקל, אין צריך להפריש חלה.
         1. מחבר (יו"ד סי' שכ"ט סעי' ג') – "עיסה שבלילתה עבה, וגלגלה על דעת לבשלה או לטגנה או לעשותה סופגנין או ליבשה בחמה, ועשה כן, פטורה".
         2. לבוש (יו"ד סי' שכ"ט סעי' ג') – "ועיסה שבלילתה עבה וגלגלה על דעת לבשלה או לטגנה או לעשותה סופגנין או ליבשה בחמה ועשה כן פטורה, דאף על גב שעשה בלילתה עבה אין עיקר חיובה אלא משעת גלגול ואילך דהיינו שמדבק אותה היטב ועושה אותו גוף אחד, לפיכך הואיל ובשעת גילגול היתה מחשבתו לבשלה או לטגנה לא חל עליה חובת חלה".
         3. ערה"ש (יו"ד סי' שכ"ט סעי' ט"ו) – "דעת רוב רבותינו אינו כן וכ"ש שרבותינו בעלי הש"ע לא הביאו לא דעת הרמב"ם ולא דעת ר"ת א"כ **למה לנו להחמיר בחלת ח"ל** דעיקרה דרבנן וכן המנהג [כנלע"ד]".
      2. **חושש, מפריש בלי ברכה**.
         1. ש"ך (יו"ד סי' שכ"ט ס"ק ד') – "מיהו הרבה פוסקים חולקים דהיכא דבלילתה עבה אפי' גלגלה ע"ד לבשלה חייבת בחלה דמיד נתחייבה משעת גלגול כדאיתא בב"י לכן יש להחמיר להפריש חלה בלא ברכה".
         2. באה"ט (יו"ד סי' שכ"ט ס"ק ג') – "הש"ך".
         3. הגרח"ק זצ"ל (דולה ומשקה עמ' רע"ט, דפו"ח עמ' שי"ט) – "שאלה: המפריש חלה מבצק של סופגניות, האם מפריש בברכה או לא, שהוא בלילתו 'עבה', ע"ד לבשלו בשמן. (שזהו מחלוקת ראשונים אם חייב בחלה). תשובה: כמדומה שמפרישים בלא ברכה".
         4. הל' שונות הנוגעות לשבת (ארטסקרול, עמ' נ"ג, פרק ט' הע' ל"א).
   4. מראי מקומות – ט"ז (יו"ד סי' שכ"ט ס"ק ב').
      1. עי' או"ח סי' קס"ח סעי' י"ג, לשיטות ומראי מקומות.
   5. **אין צורת לחם**.
      1. יראי שמים מפריש בלי ברכה.
         1. פנים מאירות (ח"א סי' ס"ח) – "בעיסת לאקשין נמי פטורה אבל ר"ת סבירא לי' אפילו אם בתחילת גלגולה נתכוון לעשות סופגנין נמי חייב א"כ בעיסת לאקשין חייב בחלה וירא שמי' יפריש בלא ברכה".
         2. פת"ת (יו"ד סי' שכ"ט ס"ק א') – "וכתב בד"מ סק"ב וז"ל כתב המרדכי בפרק כל שעה דלדברי ר"ת עיסה שקורין לאקשין או קרעפליך או פשטידא חייב בחלה ולדברי החולקים עמו פטור אמנם מפי' ר' יונה בפ' כיצד מברכין משמע דאף לר"ת עיסת לאקשין פטור עכ"ל ועיין בתשובת אא"ז פנים מאירות ח"א סי' ס"ח באמצע התשובה שכתב דבפי' ר' יונה שם לא משמע מידי **ולכן ירא שמים יפריש בלא ברכה** כדי לצאת דעת ר"ת ע"ש".
      2. מראי מקומות – חלה כהלכתה (סי' י"ד סעי' א').
         1. מחמיר - בד"ץ, star k.
         2. מיקל - ou.
   6. **ירושלמי קוגל, קוגל אטריות - לענין הפרשת חלה**.
      1. מחמיר.
         1. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש יו"ד פרק ע' אות י"ז, שיעורי הגריש"א זצ"ל ברכות דף לז: [עמ' ת"ה]) – "קוגל אטריות גדול שיש בו שיעור חיוב בחלה, יש להפריש ממנו חלה כא, דנחשב אפיה. וזה אפילו כשהפרישו כבר מהאטריות. וכן, אי אפשר להפריש מהקוגל בעודו אטריות במפעל".

הגריש"א זצ"ל (קובץ הלכות ח"ג סי' ל', אשרי האיש יו"ד פרק ע' אות י"ח) – "הלש עיסה בשביל אטריות, כדי לבשלם, ואחרי זה נמלך לעשות מהם קוגל, חייב להפריש אחר האפיה חלה מן הדין. וההפרשה שהפריש קודם, אינה פוטרת לדעת רוב הפוסקים ההולכים בשיטת הר"ש".

* + - 1. הגרח"ק זצ"ל (אהל יעקב, בנתיבות ההלכה חמ"ו עמ' תי"ד) – "קוגל איטריות גדול שיש בו שיעור לחיוב הפרשה חלה האם חייבים להפריש. תשובה: כן".
    1. מיקל.
       1. אבן ישראל (ח"ז סי' מ"ב, עי' מאור השבת ח"ב עמ' תרנ"ה) – "וקוגיל הנעשה מאטריות פטורה מן החלה אפילו קוגיל גדול, מצד תלתא, בין מצד דנתגלגלה ע"מ לבשל, וכן מצד דנתגלגל ע"מ לחלקה בצק, ובין מצד דלא מקרי אפיה וכמש"נ".
       2. הגר"א נבנצל שליט"א (מציון תצא תורה ח"א עמ' תרל"ד) – "שאלה: קוגל איטריות גדול שיש בו שיעור לחיוב הפרשת חלה האם חייבים להפריש. תשובה: לא".
    2. מראי מקומות.
       1. הגרח"ק זצ"ל (דולה ומשקה עמ' רע"ט, דפו"ח עמ' ש"כ, שיעורי הגריש"א זצ"ל ברכות דף לז: הע' פ"ג [עמ' ת"ה]) – "צ"ע שמרן שליט"א סותר משנתו בין ספרו דרך אמונה לספרו שונה הלכות לענין אפיה אחר בישול, שבדרך אמונה (פ"ו מחלה ס"ק פ"ה) כותב מרן שליט"א שאינו פת לענין חיוב חלה, ובשונה הלכות (ה' ברהמ"ז) כותב מרן שליט"א בשם החזו"א דהוי פת גמור צע"ג. תשובה: יתכן שיש חילוק בין חלה לברכה ועדיין לא עיינתי כעת".
    3. **לענין ברכה**: אם יש לו תואר לחם, ואם קובע סעודה צריך המוציא וברה"מ.
       1. עי' או"ח סי' קס"ח סעי' י"ד, לשיטות ומראי מקומות.
  1. **עיסה שנאפתה במיקרוגל**.
     1. הוי כלחם גמור וחייב בחלה.
        1. הגריש"א זצ"ל (שבות יצחק ח"ו סוף עמ' פ', אשרי האיש יו"ד פרק ע' אות י"ט) – "חלה שנאפתה במיקרוגל, אע"פ דאינו אופה בתולדות אור ממש, אלא רק על ידי הקרנות וכדומה, הוי כלחם גמור וחייב בחלה. ואף יכול להפריש מעיסה שבדעתו לאפותה במיקרוגל, על עיסה דומה שבדעתו לאפותה בתנור אש".
     2. מראי מקומות.
        1. הגרשז"א זצ"ל (שבות יצחק ח"ו ריש עמ' פ"א) – "שאלתי קמיה הגרש"ז אויערבך זצ"ל אם הנאפה במיקרוגל דינו שונה מנאפה בחמה ויש לדון אותו כתנור אש לענין ברכה, והשיב וז"ל, כן, זה לא חמה, ואפילו אם זה טעם אחר זה אופה טוב".
        2. הגר"א נבנצל שליט"א (מציון תצא תורה ח"א עמ' תרל"ג) – "שאלה: חלה שנאפתה במיקרוגל האם נחשבת כחלה ממש שחייבים בהפרשה כיון שהרי לא נאפתה מהאש ממש. תשובה: אולי הוי כספק".

1. משקה - סעיף ט'.
   1. **מי פירות**.
      1. חייבת בחלה, ונכון להחמיר – מחבר (סעי' ט'), לבוש (סעי' א', סעי' ט').
      2. מפריש בלי ברכה – ש"ך (ס"ק ט'), בית הילל (ס"ק א'), באה"ט (ס"ק ז'), ערה"ש (סעי' ד').

**עיסת עכו"ם ושותפין**

# סימן ש"ל

* 1. **הפרשת חלה מעיסת מומר**.
     1. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש יו"ד פרק ע' אות ז') – "נחלקו האחרונים אם יש שליחות למומר (ראה מג"א סי' קפט ס"ק ז, ואהעו"ז שם, ורע"א גיטין דף כג ע"ב ועוד), ולפ"ז אם בעה"ב של המאפיה הוא מומר, איך אפשר להפריש מעיסתו. ואמר רבינו, שמקילים בצירוף דעת החזו"א שמומרים היום אין להם דין מומר, אבל עדיף מטעם זה ג"כ להפריש בבית".
  2. **ספק אם נתחייבה בחלת אר"י**.
     1. מחמיר – עי' ט"ז (ס"ק ג').
     2. מראי מקומות – ש"ך (ס"ק ח'), חלה כהלכתה (סי' י"ד סעי' א').

**M-10**

**![](data:image/png;base64...) Document M-10**

**The ![](data:image/png;base64...) *Hafrashas Challah* System**

**detailed version (in progress)**

The text of this document, taken from ![](data:image/png;base64...) Z-32, is the *nusach* which an ![](data:image/png;base64...) representative says to be *mafrish challah* at a Jewish owned company. The footnotes of this document detail the rationale for a number of issues noted in the text, **but there are still many items which require clarification**.

1. Opened boxes of matzah[[1]](#footnote-2) which are *tovul l’challah* should be placed in the room where the mixing is done. It may be covered but unsealed and should preferably be touching the mixing machine.[[2]](#footnote-3)
2. Written and oral authorization to the ![](data:image/png;base64...) should be given by the Jewish owner of the company to separate *challah* on their behalf at all times. Re-authorization should be made from time to time.[[3]](#footnote-4)
3. Initially when the container of matzah is placed in the plant, the *Mashgiach* should hold the box of matzosin his hand with the front or back of the box facing him[[4]](#footnote-5) and say:[[5]](#footnote-6)

*One fifth of a gram*[[6]](#footnote-7) *of matzah in a square shape from the first matzah in this box in the upper right-hand corner of the matzah facing me, should become challah on behalf of the next lishah that takes place for belilah avah at the time when that lishah takes place or on behalf of the next baking for belilah rakah when that baking is completed*[[7]](#footnote-8) *whichever comes first. And one fifth of a gram of matzah uniformly distributed around the part of the matzah already designated as challah should become challah on behalf of each succeeding lishah or baking, at the time of such lishah or baking as above.*

1. Every morning thereafter someone[[8]](#footnote-9) at the OU office should say:[[9]](#footnote-10)

*Each time a lishah will be made at –* PLANT NAME *– at –* PLANT LOCATION[[10]](#footnote-11) *– until the next time this nusach is said,***\*** *I hereby declare that from the boxes of matzah in the mixing room set aside for hafrashas challah,*[[11]](#footnote-12) *one fifth of a gram of that matzah uniformly distributed around the matzah already designated partially as challah should become challah on behalf of those lishos which are belilah avah at the time when that lishah takes place, and on behalf of the items baked from a belilah rakah when the baking is completed.***\*\****And if the matzah used until now is all used up for hafrashas challah purposes, the next matzah behind it should become challah in the same fashion. Namely, first one fifth of a gram in the matzah’s upper right hand corner, directly behind the first area designated as challah in the matzah used until now, should become challah etc*.[[12]](#footnote-13)

**\*** If there is a good chance that *challah* is taken at the plant, the following should be added at this point: “in case *challah* will not be taken at the plant”.

**\*\*** If grains other than wheat are being used for baking, matzos of that type of grain should be placed in the bakery in a separate box and the following added at this point: “from each *min* on its own *min*”.

1. If it is certain that at least one of the Jewish owned companies is not taking *challah*, a *bracha* should be made before saying this *nusach*.

**Z-44**

**![](data:image/png;base64...) Document Z-44**

***Challah* Issues**

The following is my notes of Rav Schachter’s *shiur* on *challah* issues which he delivered at ASK ![](data:image/png;base64...) 6 on August 9th, 2002. Many of the *mareh m’komos* and most of the footnotes weren’t mentioned during the *shiur*. My comments to the text are marked with my initials (DC) or start with “I saw, I wonder etc…”.

**Which grains**

One must only separate *challah* from the five grains[[13]](#footnote-14) which are assumed to be wheat, barley, oats, rye and spelt. As relates to *Pesach*, the *Gemara*[[14]](#footnote-15) says that these five grains are unique in that only they can be *machmitz* (when fermented) while other grains will be *masriach*. The ensuing *Gemara* says that two *Tana’im* argued as to whether rice is *machmitz* or *masriach* which implies that the difference between *chimutz* and *sirchon* something that people can detect (and isn’t some kind of “*halacha l’Moshe m’Sinai*”).[[15]](#footnote-16) The only meaningful difference that scientists have detected between the five grains and other grains is that the five grains have high concentrations of gluten which allows “bread” made from these grains to develop and maintain the body which is characteristic of bread. However, since oats and rye don’t have very much gluten, *Hachai V’Hatzomeach B’Mishnah* suggests that oats and rye aren’t really part of the “five grains”.[[16]](#footnote-17) Some of the modern-day *Poskim* adamantly opposed this challenge to the *mesorah* [[17]](#footnote-18)while other *Poskim* were willing to consider the possibility that these items aren’t really part of the five grains. *Rashi*[[18]](#footnote-19) translates *shiboles shu’al* as oats which supports the *mesorah*.

There’s no question that rye bread requires *hafrashas challah* since rye bread is only partially rye and the rest of it is wheat flour. [In fact, some suggest that our assumption that rye is one of the five grains may be have mistakenly been deduced from the fact that “rye bread” requires *hafrashas challah*]. However, the aforementioned discussion is relevant as to whether one must be *mafrish challah* on a product that contains rye or oats without any of the other grains.

**Shiur Challah & Jewish/Non-Jewish Partnership**

If a batter contains the volume of at least 43.2 *beitzim* of flour[[19]](#footnote-20) then it is *chayav* in *challah*.[[20]](#footnote-21) Rav Henkin said that in our scale of measuring[[21]](#footnote-22) this means that if a batter has:

* Less than (just under) 3 pounds of flour it is surely *patur* from *challah*.
* Between (just under) 3 pounds and (just under) 5 pounds of flour, *challah* should be taken without a *bracha*.
* More than (just under) 5 pounds of flour, *challah* should be taken with a *bracha*.

In most commercial applications, these *shiurim* aren’t relevant because commercial bakeries always make batters that are considerably larger than 5 pounds. However, the *shiur* is relevant if a Jew and non-Jew are partners in a bakery. For in that case the halacha is that we must determine how much of the flour in each batter belongs to the Jew, as follows. If the Jew owns 43.2 *beitzim* flour in a specific batter, the batter is *chayav* in *challah* and if the Jew owns less than 43.2 *beitzim* of flour then the batter is *patur* from *challah*.[[22]](#footnote-23) Thus, if a Jew has a 10% ownership of company that makes batters that contain only 25 pounds of flour, the batter isn’t *chayav* in *challah* since the Jew’s portion is only 2½ pounds of flour per batter. If however, the company makes 50 pound batters or if the Jew has a 20% ownership, then the batter would be *chayav* in *challah* since the Jew’s portion of the flour is 5 pounds per batter.

How should one view corporations that have Jewish stockholders? Should the stockholders be considered owners of the corporation’s flour (and other assets) or not? The ![](data:image/png;base64...) (and many *Poskim*) accept *Iggeros Moshe’s*[[23]](#footnote-24) opinion that:

* The stockholders of a corporation are considered to be the owners of the corporation’s assets.
* Someone who purchases a relatively small number of a corporation’s stock does not have any ownership in the corporation’s assets because he (i.e. the stockholder) doesn’t have *kavanah* to be *koneh* those assets. Rather, he has in mind that he is handing over his money to be invested by the company, and he expects to make a profit on his “investment”.

It is difficult and uncomfortable to ask or determine if a company’s owners are Jewish; therefore it must be done with much tact.[[24]](#footnote-25) Sometimes, a corporation’s lawyer will be given shares of the corporation in lieu of part of his salary. In that case, it isn’t clear if and when the lawyer is considered a (partial) owner of the corporation’s assets. Rav Schachter wasn’t sure how the ![](data:image/png;base64...) dealt with this question or if we even investigate the shareholders to that extent.[[25]](#footnote-26)

**Hafrashah on *belilah rakah***

One is *mafrish challah* from a *belilah avah* once the dough is kneaded.[[26]](#footnote-27) The *Ramban* holds that the same applies to *belilah rakah* and *Rabbeinu Tam* argues that one is *mafrish* from *belilah rakah* only after the dough is baked. *Rabbeinu Tam* proves this from the *Gemara*[[27]](#footnote-28) that says that one who steals flour, grinds it, kneads it,[[28]](#footnote-29) bakes it, is *mafrish challah* and makes a *bracha* is *m’na’etz*. *Rabbeinu Tam* says that the reason the *Gemara* says that the *challah* was separated after the baking as opposed to beforehand, is because there are times that the *hafrashah* must be done after the baking—such as in cases of *belilah rakah* where the batter isn’t “*lechem*” until it is baked.

*Shulchan Aruch* accepts *Ramban’s* opinion and *Shach* says that we are *machmir* for *Rabbeinu Tam*. Therefore, since the *ikar hadin* is like the *Ramban*, a *belilah rakah* is *chayav* in *challah* at the time of mixing flour with the water and that is when we’d determine if there is a *shiur challah* (i.e. even if there’s no *tziruf* after baking, there’s a *chiyuv* of *challah* if the batter alone had a *shiur challah* and there was a *tziruf* during the kneading). [However, since we’re *machmir* for *Rabbeinu Tam* we wait to make the *hafrashah* after the baking—DC]. See the footnote for possible sources for these statements.[[29]](#footnote-30)

**B’dieved**

If someone manufactured product and wasn’t *mafrish challah* then anything subsequently baked on that equipment is *tevel* because *tevel* (of *challah* or any other kind of *tevel*) is *assur b’mashehu* in *min b’mino*.[[30]](#footnote-31) However, there is a simple way to avoid having to *kasher* the equipment and to “save” the *tevel* already sold or packaged—someone can be *mafrish challah* on the *tevel*, the *tevel* absorbed in the equipment and the *tevel* absorbed in the other food! This causes the *tevel* to become permitted wherever it is and everything is all of a sudden kosher. [I believe that Rav Schachter said that the person must make a special point of saying that his *hafrashah* is also on the *b’lios* but I’m not sure why that is true. On March 28, 2003 Rav Schachter responded as follows *כי כן הוא בירושלמי שצ"ל שהוא מפריש אף על הבליעות – וכמדומה לי שהובא בספרו של הסטייפיל"ר (קהילת יעקב).*].

**Shelichus for Hafrashah[[31]](#footnote-32)**

A person cannot be *mafrish challah* on someone else’s batter unless the person being *mafrish* is a *sheliach* for the owner. Non-Jews are excluded from the halachos of *shelichus* and therefore a non-Jewish manager cannot appoint the *Mashgiach* to be *mafrish challah*—rather, the Jewish owner must appoint the Jew. [See more on this below—DC].[[32]](#footnote-33)

Generally, the owner only appoints the RC or RFR once as his *sheliach* for all the *challah* that will have to be separated for the lifetime of the company. There are two serious questions on this practice.

1. The owner cannot be *mafrish challah* on flour until it is mixed with water[[33]](#footnote-34) and therefore at that time he cannot appoint a *sheliach* to be *mafrish* the *challah* when the batter is kneaded?[[34]](#footnote-35)
2. The *minui shelichus* is being done for all future batters including those made from wheat which hasn’t even been planted yet! Surely one cannot appoint a *sheliach* on a *davar sheloh ba’ah l’olam*?

*Tosfos*[[35]](#footnote-36) asks a similar question—how come people always ask others to knead and bake a food for them and be *mafrish challah* at the appropriate time, why isn’t that unacceptable for the reason outlined above? *Rabbeinu Tam* answers that the dough isn’t *lo ba’ah l’olam* because its *b’yado* to mix water into the flour right now. [And since the owner could go right now and mix water into the flour, he can himself be *mafrish challah* right now so he can also appoint a *sheliach* to be *mafrish* for him]. Therefore, since *kol she’biyado lav k’michusar ma’aseh*, it isn’t considered *lo ba’ah l’olam* and the person can appoint the “helper” as their *sheliach*. This answer doesn’t resolve the second question noted above.

*Shulchan Aruch* 328:3 accepts *Rabbeinu Tam’s* answer and none of the *mefarshim* on the “page” of the *Shulchan Aruch* argue. However, *Chazon Ish* (*D’mai* #17) says that most of the *Rishonim* on *Nedarim* 34b argue with *Rabbeinu Tam* (I didn’t look this up) and hold that *kol she’biyado lav k’michusar ma’aseh* is limited to someone who has fully grown, uncut wheat (as relates to being *mafrish terumah*) but doesn’t apply to cases like ours where the flour is missing many steps before it’ll be kneaded. *Rabbeinu Tam*/*Shulchan Aruch* is relied upon for the *Mashgiach* to be *mafrish challah* each morning for the batters that’ll be kneaded that entire day.[[36]](#footnote-37)

*Terumas HaDeshen*[[37]](#footnote-38) gives another answer to *Tosfos’* question. He says that it’s a *zechus* for someone to be *mafrish challah* from my batter (so as to fulfill the *mitzvah* and avoid a *michsol*—DC) and therefore the helper can be *mafrish challah* for me based on the principle of *zachin l’adam sheloh b’fanav*. *Terumas HaDeshen’s* answer is more far-reaching than *Rabbeinu Tam’s* because according to *Terumas HaDeshen* the “*sheliach*” can even be *mafrish challah* for batter made with wheat that hadn’t yet grown at the time the *sheliach* was “appointed”.[[38]](#footnote-39)

*Rema* 328:3 accepts *Terumas HaDeshen’s* answer and this is the basis for why the OU (and others) consider the *Mashgiach* to be a *sheliach* to be *mafrish challah* even many years after the owner granted the OU permission to be *mafrish challah*. [Seemingly, this line of reasoning would also explain why the non-Jewish manager could grant permission to the OU to be *mafrish challah*. Regardless of who makes the original appointment, the *hafrashah* will eventually have to rely on *zachin l’adam* and therefore we can also rely on that from the beginning of the certification—DC].

Rav Schachter noted that *Ketzos HaChoshen*[[39]](#footnote-40) argues on *Rema*. *Ketzos* says that *zachin* may only be employed to give things to people and not to take things away from them (as in this case where *zachin* allows someone to “take” a bit of my dough and give it to a *kohein* or burn it). Accordingly, *zachin l’adam* couldn’t be used for *hafrashas challah*. In fact, for this reason, Rav Berel Soloveitchik would separate *terumos* and *ma’asros* (and *challah*?) from foods that he bought in *Eretz Yisroel* because he knew that even the most reputable *hashgochos* rely on the *Terumas HaDeshen*.[[40]](#footnote-41)

**Mukaf**

The piece of dough used for *challah* must be close to the rest of the batter—this requirement is known as *mukaf*. *Gr”a* 325:8[[41]](#footnote-42) says that there are two ways to create *mukaf*:

1. Both foods that are in the same room and not in *keilim*.
2. Both foods are in open *keilim* and the *keilim* are touching each other.

If the foods are in closed *keilim* then they aren’t *mukaf* even if the *keilim* are touching each other.

If one is *mafrish* when the foods aren’t *mukaf*, the *challah* is *b’dieved* effective. However, the requirement to be *mafrish* from *mukaf* is more than a mere *l’chatchilah*—the *Gemara*[[42]](#footnote-43) implies that it is an *aveirah* to be *mafrish* if the foods aren’t *mukaf*.

The OU is *mafrish challah* in factories using *tevel matzos* (since *matzos* don’t spoil).[[43]](#footnote-44) The *tevel matzos* are put into the room that the kneading will be done in (or in the baking room for *belilah rakah*—DC). As noted, if the *matzos* and batter are in closed *keilim* then there is no *mukaf* even if the *keilim* touch each other and if the *matzah* and batter are in open *keilim* then the *keilim* must touch each other. Therefore, the boxes of *matzos* must be open and the boxes should be touching the bowl in which the batter is mixed. [I don’t think that in practice either of these conditions are actually met—DC]. See more about the *tevel matzos* below.

**Tevel Matzos**

As noted, the ![](data:image/png;base64...) arranges for the baking of *matzos* from which there is no *hafrashas challah*. These *tevel matzos* are specially labeled and are placed in factories so that the RC or RFR can be *mafrish challah* remotely on the items baked in the factories.

However, someone must be *mafrish challah* from one of those *matzos* (or part of one *matzah*) on some of the other *tevel* *matzos* and on the *blios* of *tevel* that are absorbed into the *matzah* baking equipment. There are two reasons for this:

1. *Lechem* which is made for animal consumption isn’t *chayav* in *challah*.[[44]](#footnote-45) Similarly, if a batch of *matzos* is baked and no one will ever eat from it (because the *matzos* will all be used for *hafrashas challah* in factories), then that batch is also not *chayav* in *challah*. This can be rectified by being *mafrish* *challah* on a *shiur challah’s* worth of the *matzos* so that someone can/will eat them.
2. As noted in the *b’dieved* section, when *tevel* is baked in an oven the oven absorbs the taste of the *tevel* and any food subsequently made in that oven will be non-kosher. However, if someone is *mafrish* *challah* on the flavor absorbed in the oven that’ll remove the *issur tevel* from them and the equipment won’t have to be *kashered*

**Hafrashah from one year’s flour on a different year’s flour**

One cannot be *mafrish challah* from a batter made with one “year’s” flour on a batter made with another “year’s” flour (regardless as to whether the batters were kneaded in the same year or not). If someone was *mafrish* from one year’s flour on another year’s, the *hafrashah* isn’t effective even *b’dieved*.[[45]](#footnote-46) As with *terumah* and *ma’aser*, the new “year” begins at *Rosh Hashanah*.[[46]](#footnote-47) The *Toras Ha’aretz*[[47]](#footnote-48) notes that wheat (for example) isn’t *chayav* in *terumah* until it has grown ⅓ and therefore if a stalk of wheat hadn’t grow ⅓ before *Rosh Hashanah* 5762, then it is considered to have grown in 5763. However, there is no similar rule of ⅓ for *challah* and therefore (notes *Toras Ha’aretz*) if a stalk of wheat began to grow at all before *Rosh Hashanah* 5762 it is treated as 5762 produce as relates to *hafrashas challah* even though it hadn’t grown ⅓ before *Rosh Hashanah*.[[48]](#footnote-49)

The OU arranges for new *tevel matzos* to be sent to the appropriate plants before they begin production with the new year’s flour.[[49]](#footnote-50) Rav Schachter was unsure as to whether the *tevel matzos* were kosher for *Pesach* but I think that it probably doesn’t make much of a difference because only Jewish owned bakeries (or similar operations) require *tevel matzos*, and Jewish owned bakeries must anyhow close for *Pesach* and sell the their *chametz*! So although the company cannot be *mafrish challah* on *Pesach* from *tevel matzah*, they also won’t have to be *mafrish* and *challah* on *Pesach*.

Rav Schachter read and approved this

**Z-49**

**![](data:image/png;base64...) Document Z-49**

**Size of last strip of *challah* if each *hafrashah* is only 1/5 gram**

January 2003

The OU is *mafrish challah* from *tevel matzos* for factories that are Jewish owned in a procedure outlined in ![](data:image/png;base64...) Z-32. The original wording said that each *hafrashah* would be 1 gram of *matzah* which allowed 454 *hafrashos* from each box of *matzos*. An RC suggested that this be changed to 1/5 of a gram so that each box could last for 5 times as many *hafrashas* which would make it easier for the companies to store a year’s worth of *tevel matzah*. Since there is no minimum *shiur* for the *hafrashah* made on *challas chutz la’aretz* nowadays (see *Rema* 322:5), this seems like a reasonable suggestion.

One feature of the *hafrashas challah* system is that each *hafrashah* is “uniformly distributed around the part of the matzah already designated as *challah*” which means that the last *hafrashah* is a thin strip of *matzah* that stretches along two sides of the *matzah*. As such, Rav Schachter was concerned that if the amount of each *hafrashah* was lowered to 1/5 of a gram, the last *hafrashah* on each *matzah* would be so razor-thin as to be considered nonexistent.

In response to this concern, the following calculations were made:

* A *matzah* is approximately 6½ inches long by 6½ inches wide which means that each *matzah* is 42.25 square inches.[[50]](#footnote-51)
* A *matzah* weighs 28 grams which means that a *matzah* contains 140 fifths of a gram.[[51]](#footnote-52)
* If 140 fifths of a gram fit into a *matzah* that is 42.25 square inches then one 1/5 gram of *matzah* takes up 0.302 square inches of *matzah*.[[52]](#footnote-53)
* If so, the first 1/5 gram “square” of *matzah* assigned for *hafrashas challah* would be 0.55 inches long by 0.55 inches wide.[[53]](#footnote-54)
* If the new *hafrashos* are made “equally distributed around the first *hafrashah*” then the last 1/5 gram will be approximately 13 inches long (6½ inches on each side) and 0.02323 inches wide.[[54]](#footnote-55)
* 43 strips that are each 0.02323 inches wide would fit into one inch.[[55]](#footnote-56) The 22 lines and 21 spaces shown at right are altogether 1 inch wide.

The following diagram shows the approximate size of a *matzah*, the first *hafrashah* and the last *hafrashah*.

Whole

***Matzah***

6½ inches by 6½ inches

First 1/5 of a gram

Last 1/5 of a gram

6.5 inches by 6.5 inches by 0.02323 inches

Based on this, Rav Schachter held that it was acceptable to change each *hafrashah* to 1/5 of a gram.

Rav Schachter read and signed this

**ח**לק **ל**עולם **ה**בא

1) מקור.

טעם – חינוך.

סגולות – יחזקאל - (תפילה, צדקה)

2) דרבנן או דאורייתא – חייב מיתה

חו"ל

בזה"ז, אר"י: דרבנן

הולך אחר הגיבול – תוס', רדב"ז

חילוקים: חלת חו"ל, חלת אר"י - אוכל והולך.

3) מים – מי פירות

יד-שחט-דם

4) חיטה

ה' חיטה – לאפוקי אורז ודוחן

5) בצק: רגיל – עבה, ואופיה.

בלילה רכה – עם ברכה, אח"כ

וכן ע"מ לבשל – בלי ברכה – ר"ת ור"ש

6) צורת לחם

עי' פת"ת – מחלוקת עם זה ר"ת ור"ש

7) שיעור

נפח.

לא ברכה - ברכה

ה' חיטה - שיעור מחולק!

סובין!

* דגן חסר גלוטן

8) Practical – standard: 4 steps - מפריש – ברכה – הרי זו - שריפה

מפריש מגיבול – 1-48 1-24 – כזית – משהו

ברכה – נוסח, עמידה [יד ימין]

הרי זו

שריפה - או לזרוק.

9) שבת

לשאול ערב שבת

כבוד שבת – וסייעתו [כבוד שבת, לעומת הפרשת חלה]

10) צירוף.

Why

When

How

11) דעתו לחלק.

הקפדה.

עיסה או אופיה.

12) common questions

מן המוקף ?

1. The precise quantity of boxes is determined in accordance with the number of *lishos* at the plant as follows. A box of matzah contains approximately 454 grams and each *hafrashah* is 1/5 of a gram (as described in the text below) and therefore each box of matzah will suffice for approximately 2,270 *lishos*. If, for example, at the beginning of the year the RC and company estimate that the company will have approximately 200 lishos per week which is equivalent to about 10,000 *lishos* per year, they will require 5-6 boxes of *tevel* matzah (since 10,000 / 2,270 = 4.85 boxes). As the year progresses, the exact number of *lishos* made will be monitored to make sure that there are sufficient *tevel* matzos.

   Rav Schachter approved this footnote

   (part of which is in the original Z-32) [↑](#footnote-ref-2)
2. The piece of dough used for *challah* must be close to the rest of the batter—this requirement is known as *mukaf*. *Gr”a* 325:8 holds that if the foods are in closed *keilim* then they aren’t *mukaf* even if the *keilim* are touching each other. *Gr”a* says that there are two ways to create *mukaf*:

   Both foods are in the same room and not in *keilim*.

   Both foods are in open *keilim* and the *keilim* are touching each other.

   Thus, according to *Gr”a* the boxes of *tevel matzah* would have to be open and would have to be touching the mixing machines. [*Tosfos*, *Niddah* 7a s.v. *u’makefes* is even more *machmir* and holds that the *tevel matzos* must touch the batter]. However, *Shulchan Aruch* 325:2, *Rema* 326:1 and *Shach* 324:19 say that it is considered *mukaf* even if the foods are in separate *keilim* that are next to each other and even if the *keilim* don’t touch each other. Accordingly, the boxes of *tevel matzah* don’t have to touch the mixing machines. For more on this question, see *Rash*, *Challah* 2:4 & *Ma’aser Sheini* 3:12 s.v. *ad sheloh gafan torem* and *Mishnah Berurah* 457:7).

   The ![](data:image/png;base64...) relies on *Shulchan Aruch* et al. but tries to satisfy the opinion of *Gr”a* where possible. Therefore, the text states that it is preferable, but not required, that the boxes of *tevel matzah* touch the mixing equipment.

   Rav Schachter read and signed this footnote

   Rav Belsky read and approved this footnote [↑](#footnote-ref-3)
3. As a rule, one may not be *mafrish challah* for someone else’s batter unless the owner appointed the person as a *sheliach* (*Shulchan Aruch* Y.D. 328:3). The OU requests authorization from the owner (as opposed to the plant manager) because only the owner and only a Jew can appoint a *sheliach* (see ![](data:image/png;base64...) P-37). There is no halachic requirement that the appointment of the *sheliach* be in writing (see *Shulchan Aruch* C.M. 182:1) but it is nonetheless requested so as to indicate that the appointment is a serious matter (see *Rambam*, *Hil*. *Mechirah* 5:12-13).

   The question on relying on the owner’s appointment of the OU as *sheluchim* is as follows. The rule of כל דאיהו לא מצי עביד, שליח לא מצי משוי (see *Gemara*, *Nazir* 12b) teaches that an owner can only appoint a *sheliach* once he (the owner) can himself perform the *hafrashah*. *Shulchan Aruch* (328:3) allows the owner to appoint a *sheliach* once he owns the flour and one could argue (based on *SM”A* 209:23, *Ketzos HaChoshen* 209:9 and *Chavas Da’as* Y.D. 175:4 discussed in ![](data:image/png;base64...) Z-33) that the *sheliach* can be appointed as soon as the flour is available in the “market”. But everyone agrees that one cannot appoint a *sheliach* to be *mafrish challah* before the flour has even grown (!) so what is the basis for the OU relying on the owner’s one-time appointment of the OU as a *sheliach* for the *hafrashos* that’ll occur over many years? [In theory one could avoid this question by requiring re-authorization every year (i.e. “re-authorization should be made from time to time”) but in practice this isn’t done].

   The answer is that *Terumas HaDeshen* (I:188 cited in *Rema* 328:3) says that in cases where it is a *zechus* for someone to be *mafrish challah* on another person’s batter, one may make the *hafrashah* even if he wasn’t appointed a *sheliach* based on the rule of *zachin l’adam sheloh b’fanav*. Since we assume that it is a *zechus* to help the factory owner be *mafrish challah*—because they have asked us to certify them as kosher—we may perform the *hafrashah* even without ever having been appointed as *sheluchim* and even on items that aren’t included in the appointment (e.g. flour that hadn’t grown at the time of the appointment). [According to this line of reasoning, the only reason to ask the owner for authorization is to make sure we aren’t robbing of his opportunity to perform the *mitzvah* by himself].

   There are those who challenge this approach because there are *Poskim* who argue that *zachin l’adam* cannot be used to take something away from someone else (see *Taz* Y.D. 328:2, *Ketzos HaChoshen* 243:8 & 382:2, *Avnei Miluim* 37:12 and *Chazon Ish* Y.D. 199:1). If so, since *hafrashas challah* involves taking away a piece of dough, one shouldn’t be able to perform *hafrashas challah* on someone else’s batter based on *zachin l’adam*. [For more on this see *B’ikvei HaTzon* (Rav Schachter) 30:1-6]. However, this question isn’t relevant to the OU’s *hafrashas challah* system which makes the *hafrashah* from *tevel matzos* which belong to the *sheliach* (i.e. the OU)! As such, all opinions would agree that the OU can perform the *hafrashah* even if they were never appointed as a *sheliach*. [There are companies which cannot rely on the OU’s *tevel matzos* because they bake with a grain other than wheat flour, and in many cases these companies bake their own “*tevel* crackers” using the other grain. According to the reasoning outlined above, these companies should give or sell those “*tevel* crackers” to the OU so as to avoid any questions regarding *shelichus*].

   Rav Schachter and Rav Belsky read and signed this footnote [↑](#footnote-ref-4)
4. The *Mashgiach* holds the box with the front or back (as opposed to the side, top or bottom of the box) facing him so that the words “*of the matzah facing me*” in the coming text make sense.

   Rav Schachter read and approved this footnote [↑](#footnote-ref-5)
5. The *nusach hafrashah* which follows in the text serves as the initial *hafrashas challah* for the coming year’s *lishos*. There are two reasons why one who is being *mafrish challah* must clarify where the first (and subsequent) pieces of *challah* will be located:

   The halacha follows the opinion of the *Chachamim* (*Terumos* 3:5) who hold that a *hafrashas terumah* isn’t effective unless the person is *metzayen* (specifies) the location of the *terumah* within the *tevel* (see *Rambam*, *Hilchos Terumos* 3:8 / *Shulchan Aruch* 331:22). The *mefarshim* (*Rash* and *Rav* *Bartenura* (on the *Mishnah* ibid.) and *Rashi*, *Eruvin* 37b s.v. *ain*) explain that this is based on the requirement that a *hafrashas terumah* have *she’yarehah nikarim* (i.e. there be noticeable leftover *chullin* after the *hafrashah*). The requirement of *she’yarehah nikarim* is cited in relation to *challah* (see *Mishnah*, *Challah* 1:9 and *Tosfos*, *Beitzah* 9a s.v. *gilgel*) and even as relates to *challas chutz la’aretz* (*Rema* 323:1). Therefore, although the requirement that one be *metzayen* the place of the *hafrashah* isn’t cited in *Hilchos Challah*, we must assume that it even applies to *challas chutz la’aretz* since it is really only a detail of the halacha of *she’yarehah nikarim*.

   The text goes to great lengths to specify the exact location of the *challah* but it is not clear that that much detail is in fact required by the aforementioned halacha (see *Rambam*, *Hilchos Terumos* 13:15 that the *hafrashah* of “*b’tzfono u’bedaromo*” of the *Mishnah*, *Terumos* 3:5 is effective even though it only clarifies which ¼ of the *tevel* the *terumah* will be located in).

   It’ll be forbidden to eat the food if one cannot locate the *challah* that is mixed into it since it’ll be a *ta’aruvos* of *challah* and *chullin*; this concern even applies to *challas chutz la’aretz* (see *Rema* 323:1). This concern seems irrelevant in this case because no one will ever eat the designated “*tevel*” *matzos*.

   Rav Schachter read and signed this footnote [↑](#footnote-ref-6)
6. In earlier versions of the ![](data:image/png;base64...) *hafrashas challah* system, each *hafrashah* was for an entire gram which allowed approximately 454 *hafrashos* from each box of *matzos*. At the suggestion of an RC, this was changed to 1/5 of a gram so that each box could last for 5 times as many *hafrashas* which would make it easier for the companies to store a year’s worth of *tevel matzah*. There is no minimum *shiur* for the *hafrashah* made on *challas chutz la’aretz* nowadays (see *Rema* 322:5), but Rav Schachter was concerned that if each *hafrashah* is only 1/5 of a gram then the last *hafrashah* on each *matzah* would be so razor-thin as to be considered nonexistent. However, a detailed calculation of the actual size of the last *hafrashah* (presented in ![](data:image/png;base64...) Z-49) showed that the last *hafrashah* was, in fact, not so thin.

   Rav Schachter approved this footnote [↑](#footnote-ref-7)
7. *Shulchan Aruch* 327:1-3 rules that the *hafrashah* for *belilah avah* should be made when the water is added into the flour. *Shulchan Aruch* 329:2 rules that one must be *mafrish challah* from a *belilah rakah* and makes no mention of when the *hafrashah* should be done. This implies that *Shulchan Aruch* holds that the *hafrashah* from a *belilah rakah* should also be done when the water is mixed into the flour. The question on this is that *Tosfos* (*Bechoros* 27a s.v. *b’reish* (end), *Bava Kamma* 94a s.v. *v’afah* and *Sanhedrin* 6b s.v. *tach’nah*) infers from *Gemara*, *Bava Kamma* 94a and *Sanhedrin* 6b that the *hafrashah* for a *belilah rakah* may only be done after the batter is baked.

   Rav Schachter holds that the answer to this question is that *Shulchan Aruch* 329:3 accepts the opinion of *Ramban* (*Hilchos Challah* 24b-26b) that there is no inherent difference between a *belilah rakah* and a *belilah avah* (and the reason some batters are *patur* from *hafrashas challah* is because of the person’s intention to cook rather than bake it); therefore, the *hafrashah* on a *belilah rakah* is made at the same time as on a *belilah avah*. However, *Tosfos* accepts *Rabbeinu Tam’s* opinion (cited in *Tosfos*, *Pesachim* 37b s.v. *d’kuli* and *Berachos* 37b s.v. *lechem*) that *belilah rakah* is inherently non-*lechem* and only becomes *lechem* when it is actually baked. Therefore, *Tosfos* holds that the *hafrashah* for *belilah rakah* must be done after the batter is baked. *Shach* 329:4 suggests that one be *machmir* for *Rabbeinu Tam’s* opinion as relates to a cooked *belilah avah*, and would presumably agree that the *hafrashah* on a *belilah rakah* should be made after the baking. Accordingly, Rav Schachter holds that the letter of the law is that a *belilah rakah* is *chayav* in *hafrashas challah* when the water is mixed into the flour (as per *Shulchan Aruch*) but one should be *machmir* to not make the *hafrashah* until the batter is baked (as per *Tosfos* and the *Shach*). [*Leket Haomer* (Chapter 3 footnotes 7 & 12) and *Toras Ha’aretz* (4:92 and on) suggest and discuss the same approach as Rav Schachter].

   Rav Belsky disagrees with Rav Schachter’s explanation. Rather, Rav Belsky holds that everyone agrees that the *hafrashah* for a *belilah rakah* must be made after the batter is baked because even *Ramban* holds that the batter isn’t “*lechem*” until that point. The reason *Shulchan Aruch* makes no mention of the fact that the *hafrashah* for *belilah rakah* is made after the baking is because it is self understood that there is no point of making a *hafrashah* before the baking. In fact, *Shach*—who surely holds that the *hafrashah* for a *belilah rakah* is made after the baking—also doesn’t find it necessary to note that the *hafrashah* for a *belilah rakah* is done at a different time than the *hafrashah* of a *belilah avah*. [*Minchas Shlomo* III:158:16 and *Shevet HaLevi* VIII:244 seem to share Rav Belsky’s view that all opinions hold that the *hafrashah* for a *belilah rakah* must be done after the baking].

   In summary, Rav Schachter and Rav Belsky agree that the *hafrashas challah* for a *belilah rakah* should be done after the batter is baked. The disagreement is that Rav Belsky holds that all opinions agree to this ruling while Rav Schachter holds that it is only done to be *machmir* for *Rabbeinu Tam* (as cited in the *Shach*) but the letter of the law would be that the *hafrashah* should be made as soon as water is mixed into the flour. [For more on this topic see ![](data:image/png;base64...) Z-43 and Z-44 (in the section entitled “*Hafrashah* on *belilah rakah*”)].

   Rav Schachter read and signed this footnote [↑](#footnote-ref-8)
8. The RC responsible for making the *hafrashas challah* is trusted to have done his job because he is aware that the kosher consumers are relying on him to make the *hafrashah* (see *Rema* Y.D. 331:34). See also *Achiezer* III:73:3 (end) who suggests that in the case of a paid *sheliach* (such as an RC) even *Shulchan Aruch* Y.D. 331:34 might allow one to trust the person to have performed his *shelichus*.

   Rav Schachter read and signed this footnote [↑](#footnote-ref-9)
9. Although *hafrashas challah* is effective even if one merely thinks the words of the *hafrashah* (see *Pischei Teshuvah* 326:1), however there is a Rabbinic requirement to verbalize those words especially if there will be no physical act of separating the *challah* (as in the OU *hafrashas challah* system) (see *Responsa R’ Akiva Eiger* I:29 (end; from his uncle) and *Chazon Ish*, *D’mai* 5:9)*.*

   *Chazon Ish*, *D’mai* 15:6 says that one may make a *hafrashah* by merely saying “I would like to make a *hafrashah* as noted in the prepared *nusach*”. *Responsa Har Tzvi* (*Zeraim* I:48) argues that those words are an insufficient verbalization of the *hafrashah* (but are a sufficient indication that the person doesn’t want the *hafrashah* to be accomplished via “thought” alone). According to *Chazon Ish*, the RC can say “I would like to make a *hafrashah* for my Jewish-owned companies as per the OU’s *hafrashas challah* system” while *Har Tzvi* would hold that he cannot. [For more on this see *Eretz HaTzvi* 22:7 (Rav Schachter) who explains *Chazon Ish* and suggests that there may be a (Rabbinic) obligation to *l’chatchilah* not use this method]. Thus, the RC should preferably say the entire formula noted in the text, but if that is not possible then he should say the short version noted above.

   It appears that *Har Tzvi* agrees that if the person says the primary portions of the *hafrashah*, then he can say “as per the *nusach*” for the remaining portions. If so, *Har Tzvi* would agree that the text is an acceptable *hafrashah* even though (a) the portion of the text that describes what happens when there is no *tevel* left in a *matzah* ends off with “etcetera” rather than explaining every detail and (b) footnote 10 says that the RC may say “at any of the plants listed on this paper” instead of saying the name and location of each plant.

   Rav Schachter read and signed this footnote

   and added the following regarding “b” in the final paragraph:

   ובזה יש לדון אם רק הרצ"פ פראנק יקיל בזה בדיעבד, או שאף להחזון איש יש להקל בזה אפילו לכתחילה, דכמדומה לי שקולתו של החזון איש (לסמוך על אמירת "כמו שכתוב על הלוח") הוא רק בשעת הדחק (כאשר ביארתי בספר ארץ הצבי במאמר כ"ב הדן בדיבור מפורש), ויש מקום לומר, דלכתחילה יש להצריך דיבור מפורש (ממש) אפילו בנוגע לפרט הזה, דאיזה בית חרושת ובאיזה מקום. [↑](#footnote-ref-10)
10. If the *nusach* is being said for more than one plant, then the person may write the names and locations of the plants onto a single piece of paper and say “Each time a *lishah* will be made at any of the plants listed on this paper until the next time…” – see footnote 9 above.

    (Most of) this footnote is from the original Z-32 [↑](#footnote-ref-11)
11. Every year during the beginning of June, a new production of matzah which is *tovul l’challah* should be placed in all bakeries alongside of the old box until October 30 when the old box may be removed. During the interim period between June 1 and October 30, add the following at this point: “and from the same year as the flour in the *lishah*…”.

    This footnote is from the original Z-32 [↑](#footnote-ref-12)
12. See footnote 9 above. [↑](#footnote-ref-13)
13. *Shulchan Aruch* 324:1. [↑](#footnote-ref-14)
14. *Pesachim* 35a & 114b. [↑](#footnote-ref-15)
15. How can two *Tana’im* argue on an physical issue that can be measured or detected? See the *Ramban* at the beginning of the third *Perek* of *Chullin* and *Yerushalmi*, *Terumos* 3:1 cited therein (Rav Schachter). [↑](#footnote-ref-16)
16. However, in *Techumin* Volume 1 Pages 97-102 Dr. B. P. Munk suggests, in a different context, an alternate difference between *chimutz* and *sirchon* which seems to include oats and rye as being part of the five grains. According to Dr. Munk *chimutz* occurs when enzymes convert the grain’s starch into alcohol and CO2 and *sirchon* occurs when enzymes convert the proteins into foul-smelling gasses. *Chimutz* is a fast process but requires three enzymes to jointly break the starch into monosaccharides before it can then be converted into alcohol and CO2. *Kitnios* are missing one of those enzymes (i.e. beta-amylase) and therefore the protein is converted into foul-smelling gasses before *chimutz* can occur. [It takes three days for the proteins to be converted and the five grains are *mis’chametz* long before that occurs; *kitnios* can’t be *mis’chametz* so they are *masriach* after three days]. See ![](data:image/png;base64...) P-75. [↑](#footnote-ref-17)
17. See for example *M’pninei HaRav* page 69 (second edition). [↑](#footnote-ref-18)
18. *Rashi*, *Pesachim* 35a s.v. *shiboles shu’al* translates “*shiboles shu’al*” as being “אביינא” (or *avoine*) which is the French word for oats. [↑](#footnote-ref-19)
19. As opposed to items that contain 43.2 *beitzim* of flour and water (or other ingredients). [↑](#footnote-ref-20)
20. *Shulchan Aruch* 324:1. [↑](#footnote-ref-21)
21. In addition to converting *beitzim* into a modern scale of measurement, Rav Henkin is also translating the *shiur* from volume to weight. [↑](#footnote-ref-22)
22. *Shulchan Aruch* 330:3. [↑](#footnote-ref-23)
23. See *Iggeros Moshe* E.H. I:7 (end—discussing *Hilchos Shabbos*) as explained by ![](data:image/png;base64...) P-20 & X-1:80-81. [↑](#footnote-ref-24)
24. The question of Jewish ownership is also relevant to whether the company can be do business on *Pesach* (if they produce *chametz*). [↑](#footnote-ref-25)
25. I believe that we merely inquire as to whether the large shareholders or partners are Jewish and don’t look into the owners with smaller shares—DC. [↑](#footnote-ref-26)
26. *Shulchan Aruch* 327:1-3. [↑](#footnote-ref-27)
27. *Bava Kamma* 94a and *Sanhedrin* 6b. The *Gilyon HaShas* in *Bava Kamma* directs one to see *Tosfos*, *Berachos* 45a s.v. *achal* whose citation of *Gemara*, *Bava Kamma* doesn’t include any reference that the thief was *mafrish challah*! [↑](#footnote-ref-28)
28. *Gemara* *Sanhedrin* leaves out the word “*lishah*” (kneads it). [↑](#footnote-ref-29)
29. The text is a record of what Rav Schachter said. After the *shiur* I asked Rav Schachter that *Shulchan Aruch* 329:3 cites *Rash*/*Ramban* (*Hilchos Challah* 24b-26b) and *Shach* 329:4 cites *Rabbeinu Tam* but both of these sources only relate it to the question as to whether cooked dough is *chayav* in *challah* (which is what the *Ramban* and *Rabbeinu Tam* argue about). What is the basis for saying that *Rabbeinu Tam* and *Ramban* also disagree as to when to make the *hafrashah* for a *belilah rakah*?

    Upon reading this question in the notes (and before reading the coming answer in English), Rav Schachter “answered” as follows (on March 28, 2003):

    כי זוהי עיקר פלוגתתם – דלר"ת חל שם לחם או בשעת בלילה עבה (אפילו אם לבסוף לא תהי' אפייה כלל) או על ידי האפייה (אפילו היתה מתחילה בלילה רכה) וחיוב חלה מתחיל בשעה שחל השם "לחם" – ולפיכך שיטתו זו שייכת אף לענין ברכת המוציא. אכן הרמב"ן כתב להדיא שכל שבדעתו לאפותו – ולעשותו ללחם על ידי אותה האפייה – כבר חלה חובת חלה תיכף ומיד בשעת הגלגול, אף על פי שעדיין לא הגיע לכלל לחם, וממילא – אף בבלילה רכה גם כן – מאחר שבדעתו לאפותו כבר נתחייב בחלה מתחילה. ר"ת הבין בלשון המשנה "תחילתו עיסה וסופו עיסה" בלילה עבה (לישה) ואפייה. ורמב"ן הבין "תחילתו עיסה" אם כן הי' בדעתו מתחילה לעשות אפייה ולהפכו ללחם, "וסופו עיסה" ר"ל אף על פי שלא נתחייב מתחילה, מפני שלא הי' בדעתו (אז) לאפותו, אך לבסוף – למעשה \*\*\* – כן אפאה.

    I later found that *Tosfos*, *Bechoros* 27a s.v. *b’reish* (end) says clearly that the *hafrashah* for *belilah rakah* should be after baking and uses that to explain the *Gemara* about the thief. *Tosfos* in *Bava Kamma* (94a s.v. *v’afah*) and *Sanhedrin* (6b s.v. *tach’nah*) also seems to accept this explanation (and offers another answer as well). But I don’t see anyone saying that this idea is dependent on the argument between *Rabbeinu Tam* and the *Ramban*/*Rash*.

    One could however argue that the *Ramban*/*Rash* hold that the batter’s appearance doesn’t play a role in deciding whether it is *chayav* in *challah*; this is evidenced by their opinion that *belilah avah* which has a *lechem* appearance can be *patur* if you planned on cooking it. The only thing which makes a difference is whether you planned on making the batter into *lechem* or not. If so, it stands to reason that if the batter has a non-*lechem* appearance (i.e. it is a *belilah rakah*) then that also shouldn’t play a role in determining if the batter is *chayav* in *challah*. Rather, we should just look at the person’s intentions like we did for *belilah avah*; if they plan on making it into *lechem* then its *chayav* in *challah* from the time of kneading and if at the time of kneading they didn’t plan on baking it into *challah* then its *patur* until they change their mind. This could explain why the *Ramban*/*Rash* hold that the *hafrashah* for *belilah rakah* should be at the time of kneading but doesn’t prove that they hold that way. [I later looked at the *Ramban* in *Hilchos Challah* and he seems to argue on *Rabbeinu Tam’s* entire premise that there’s any difference between *belilah rakah* and *belilah avah*; this implies that the *Ramban* also wouldn’t differentiate between them as relates to determining the time of *hafrashah*. In addition the *Ramban* (on page 27b) cites the halacha of when one should be *mafrish challah* and doesn’t say that *belilah rakah* is different].

    According to Rav Schachter, the *Shulchan Aruch* who cites only the *Ramban’s* opinion will hold that one should be *mafrish* from a *belilah rakah* at the time of mixing the flour with the water. That is why the *Shulchan Aruch* says in 327:1-3 that all *hafrashas challah* should be done at the time of kneading and doesn’t differentiate between different types of *belilos*. However, the *Shach* is *machmir* for *Rabbeinu Tam* and he will presumably hold that the *hafrashah* should be done after the baking. (However, I don’t see the *Shach* making a point of this). The ![](data:image/png;base64...) is *machmir* for *Shach*/*Rabbeinu Tam* and that is the basis for the ![](data:image/png;base64...)’s position that the *hafrashah* for a *belilah rakah* should be done after baking. However, even the *Shach* agrees that the *ikar hadin* follows the *Ramban*/*Rash* as evidenced by the fact that *Shach* says to be *mafrish* on cooked dough without a *bracha*.

    Therefore, if there is a *belilah rakah* that had a *tziruf* during kneading but not afterwards, the *Shulchan Aruch* will hold that it requires *hafrashas challah* (and the *Shach* would likely agree but might say to not make a *bracha*) and *Rabbeinu Tam* would hold that no *hafrashah* is required. Since the *ikar hadin* follows the *Shulchan Aruch*, the batter would be *chayav* in *challah* but possibly no *bracha* should be made since *Rabbeinu Tam* holds that no *hafrashah* is required.

    Others who discuss the issue (filed as ![](data:image/png;base64...) Z-43):

    *Minchas Shlomo* III:158:16 cites *Toras Ha’aretz* who says “based on *Rishonim*” that the *hafrashah* for *belilah rakah* must be done after the food is baked (see below).

    *Shevet HaLevi* VIII:244 cites the *Tosfos* in *Bechoros* who says that the *hafrashah* for *belilah rakah* must be after baking and *Shevet HaLevi* accepts this.

    *Leket Haomer* (3rd *Perek* footnotes 7 & 12) cites a lengthy discussion from *Toras Ha’aretz* that maybe the question is dependent on the *machlokes* between *Rabbeinu Tam* and *Rash* (with the same explanation as above), and maybe even if the *chiyuv* is at the baking but the *hafrashah* can *b’dieved* be done from the time of kneading.

    *Toras Ha’aretz* (4:92 and on) starts by citing the *Tosfos’* cited above that say that the *hafrashah* for a *belilah rakah* should be after the baking and then he says that maybe it’s dependent on *Rabbeinu Tam* and the *Ramban*/*Rash* (as suggested above). He goes back and forth and I didn’t go through it well enough to the end to see a clear conclusion. [↑](#footnote-ref-30)
30. See *Mishnah*, *Challah* 3:10 and *Gemara*, *Nedarim* 58a. The *Gemara* *Avodah Zara* 73b offers a different reason why *tevel* is *assur b’mashehu* and see *Tosfos*, *Avodah Zara* s.v. *tevel* who explains why both reasons are necessary. *Davar sheyesh lo matirim* is only *assur b’mashehu* when it is *min b’mino* (\*\*). [↑](#footnote-ref-31)
31. For more details on this portion of the *shiur*, see Section #30 in *B’ikvei HaTzon*. [↑](#footnote-ref-32)
32. See also ![](data:image/png;base64...) P-37 where Rav Schachter and Rav Belsky are lenient regarding a non-Jewish manager signing a *mechiras chametz* form in a Jewish-owned company. [↑](#footnote-ref-33)
33. *Shulchan Aruch* 327:1-3. [↑](#footnote-ref-34)
34. This is based on the rule of *kol d’ihu lo matzi avid, sheliach lo matzi mashvi* (see *Gemara*, *Nazir* 12b). [↑](#footnote-ref-35)
35. *Tosfos*, *Nazir* 12a s.v. *mai ta’amah*. [↑](#footnote-ref-36)
36. I presume that in theory the *hafrashah* can be done for all batters that’ll be made with the flour that is already on the factory’s premises, but in practice they only rely on this for one day’s production since its hard to know how many days worth of flour are on the plant premises at any time. [↑](#footnote-ref-37)
37. I saw *Terumas HaDeshen* being quoted as being in section 188 but I haven’t looked it up. [↑](#footnote-ref-38)
38. I.e. the *Terumas HaDeshen* answers both questions cited in the previous text while *Rabbeinu Tam* only answers the first question. [↑](#footnote-ref-39)
39. See *Taz* 328:2, *Ketzos HaChoshen* 243:8 & 382:2, *Avnei Miluim* 37:12 and *Chazon Ish* Y.D. 199:1. [↑](#footnote-ref-40)
40. Rav Schachter said that another reason why Rav Berel Soloveitchik didn’t rely on any of the *hashgochos* to separate *terumos* and *ma’asros* was because they relied on *Chazon Ish* who says that if a person doesn’t know how to make the *hafrashas*, he can just say “I’m being *mafrish* using the *nusach* that it says in the *siddur*”. [↑](#footnote-ref-41)
41. *Gr”a* notes that his explanation is different than the *Poskim* who preceded him. For example, R’ Bistricer showed me that *Shach* 324:19 says that it is considered *mukaf* if the foods are in separate *keilim* that are next to each other even if the *keilim* don’t touch each other. [For more on this see ![](data:image/png;base64...) M-10 footnote \*\*]. [↑](#footnote-ref-42)
42. The proof is from the *Gemara*, *Eruvin* 32b which discusses if its proper for a *chaver* to violate the small *aveirah* of being *mafrish* from non-*mukaf* in order to save an *am ha’aretz* from eating *tevel*. This clearly implies that being *mafrish* form non-*mukaf* is an *aveirah* and not merely a type of *b’dieved*. [↑](#footnote-ref-43)
43. These *matzos* are, of course, made of wheat and are used for products that contain wheat but do not contain rye, oats, barley or spelt. If one of those ingredients is present, then a *tevel* food made from those ingredients must be used. [↑](#footnote-ref-44)
44. *Shulchan Aruch* 330:8-9. Doesn’t *Shulchan Aruch* say that this halacha is limited to *lechem* which looks different than standard *lechem* (as opposed to the *tevel matzos* discussed in the text that look exactly like standard *matzos*)? *Pischei Teshuvah* 330:2 says that really any *lechem* designated exclusively for animals is *patur* but if it looks like standard *lechem* then its *chayav* because of *maris ayin*. If so, it may be that since *mei’ikar hadin* the *tevel matzos* are *patur*, one shouldn’t use it to be *mafrish* on another batter which is truly *chayav* in *challah*.

    I didn’t see the relatively long *Biur HaGr”a* (330:9) on this halacha nor did I see *Shulchan Aruch*/*Rema* O.C. 454:2 which the *Gr”a* references—it would be worthwhile to see them before deciding on this issue. [↑](#footnote-ref-45)
45. I couldn’t find the rule of being *mafrish* from one year’s crop on another year’s crop in *Shulchan Aruch*. The closest I found was *Shulchan Aruch* 324:8 which assumes that one cannot be *mafrish* from one year’s crop on another year’s crop (and no one there discusses what would be *b’dieved*). However, *Rambam*, *Hilchos Bikkurim* 5:13-14 says that the *Torah* refers to *challah* as “*terumah*” and therefore all rules of *Terumah* apply to *challah* including which items should be done *l’chatchilah* and which are *pasul* *b’dieved*. [This is cited in *Shulchan Aruch* 323:1 (end).] *Shulchan Aruch* 331:57 says that one cannot be *mafrish terumah* from one year’s crop on another year’s crop and if one did so then the *hafrashah* isn’t effective even *b’dieved*. If we put these rules together we can deduce that if one is *mafrish* *challah* from one year’s crop on the next, the *hafrashah* isn’t effective even *b’dieved*. The only question is if this also applies to *challas chutz la’aretz*. *Derech Emunah*, *Hilchos Bikkurim* 7:27 says like Rav Schachter did that the *hafrashah* isn’t effective *b’dieved* and cites some later *Acharonim* to support that position. [*Derech Emunah* doesn’t say whether *challas chutz la’aretz* is different]. See ![](data:image/png;base64...) Z-45 for more on this topic. [↑](#footnote-ref-46)
46. See *Rosh HaShanah* 12a. [↑](#footnote-ref-47)
47. I didn’t see this inside but *Minchas Yitzchok* 8:108 cites this as being in *Toras Ha’aretz* 4:22. *Derech Emunah*, *Hilchos Bikkurim* 7:27 cites the same halacha from *Chazon Ish*, *Kodashim*, *Bechoros* 17:11 based on *Yerushalmi*, *Challah* 1:3. [I saw the *Yerushalmi* but couldn’t find anything like that in the *Chazon Ish*. However, I was looking at an old *Chazon Ish* and the numbering may be different in later editions of the *Chazon Ish*]. [↑](#footnote-ref-48)
48. I don’t think that this has a practical application in the USA because here wheat is grows in the spring and winter and I don’t think that any wheat is planted at the end of the summer near *Rosh HaShanah*. [↑](#footnote-ref-49)
49. There’s something that I don’t understand. *Tevel* *matzos* are baked at the end of the summer using new wheat and is supposed to be at the plants before they begin using the newly harvested spring wheat. Thus, as these words are being written in *Elul* 5762, the plants are using 5761 *tevel matzos* while the new *tevel matzos* are being baked from the 5762 flour (which will be used in the plants during 5763). But what about the plants that have been using 5762’s winter flour since it came to market in the spring of 5762? How can they be *mafrish challah* from 5761 *tevel matzos* for 5762 winter wheat? [Bread is primarily made from spring wheat but I’m sure that some winter wheat is used in bread? And I believe that cookies, crackers and sheet cakes are made primarily from winter wheat]. Maybe they also make a batch of “new” *tevel matzos* before the companies begin using the new winter wheat. I’ll have to ask some of the bakery RC’s about this issue. [↑](#footnote-ref-50)
50. I.e. 6.5 \* 6.5 = 42.25. [↑](#footnote-ref-51)
51. I.e. 28 \* 5 = 140. [↑](#footnote-ref-52)
52. I.e. 42.25 / 140 = 0.302. [↑](#footnote-ref-53)
53. I.e. 0.55 \* 0.55 = 0.302. [↑](#footnote-ref-54)
54. I.e. 13 \* .02323 = 0.302. [↑](#footnote-ref-55)
55. I.e. 43 \* 0.02323 = 0.99889. [↑](#footnote-ref-56)