כלים פי_ב מ_ז
קטגוריות: ש_ס / נא כלים / כלים עניינים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / כלים ב_מ

**כלים פי"ב מ"ז**

א] **דינר שנפסל והתקינו לתלותו בצואר קטנה טמא,** מבו' דדינר שלא נפסל אינו מקב"ט, וכתבו בתפא"י ובמשנ"א דהוא משום שאינו עשוי לתשמיש בגופו.

והנה אמנם לגבי חליפין כתבו התוס' בקידושין דכ"ח. ובב"מ דמ"ה: דמטבע חשיב ככלי, משום שראוי לתלותו בצואר בתו, או משום שראוי לשקול בו משקלות, או משום שראוי להוציא ולקנות בו כל דבר, אך ל"ד גדרי כלי לגבי חליפין לגדרי כלי לגבי טומאה, ובתוס' הרא"ש קידושין דכ"ח: וב"מ דמ"ו: כתב דבע"ח חשיבי כלי לענין חליפין, כיון שמשתמשין בהן ועושין בהן מלאכה, דהא מטבע נמי חשיב כלי לענין חליפין אע"פ דלא חשיב כלי לענין טומאה עד שיתקננו לשקול בו משקולות, עכ"ד.

ב] **וכן סלע שנפסלה והתקינה וכו' טמאה,** התוס' בב"מ דנ"ב: כתבו, ז"ל, והתקינה, אם צריכה מעשה כמו חיתוך א"ש דנקט התקינה, דמידי דמחוסר מלאכה אין טמא במחשבה כדאמרינן במרובה, ואי א"צ חיתוך, הוי התקינה ל"ד, דכל הכלים יורדים לידי טומאתם במחשבה, עכ"ל, ועד"ז הוא ברישא דתני דינר שנפסל והתקינו, ופירש הר"ש הוא כדאמר בפ' הזהב נוקבה ותולה בצואר בנו או בתו, ובתו"ח ב"מ שם כתב ע"ד התוס', דודאי צריך מעשה, דומיא דרישא בדינר שנפסל דבעי' מעשה, ועי' בתפא"י ומשנ"א מש"כ בזה. ?ועי' מש"נ לקמן פי"ג מ"ה לגבי התקינה למיתוח, ובכ"ד במכילתין תני התקינו והוא במחשבה בעלמא, עי' לקמן פ"כ מ"ד ופכ"ז מ"ה, ועי' לעיל פ"ב מ"ג שנחלקו הרמב"ם והר"ש בזה, ועוד בכ"ד דהוא מחשבה בעלמא, וצ"ע?.

ג] **עד כמה תיפסל ויהא רשאי לקיימה וכו',** בתפא"י כתב, דהא דנקט להך דינא הכא, דקמ"ל דבאינה רשאי לקיימה כך אף שהתקינו לבתו ולמשקולת אפ"ה אינו מקב"ט, עכ"ד, ועד"ז דקדק במי"ט חרד"נ ה' מד' הר"ש שהק' בסלע שהתקינה להיות שוקל בה, מהא דתניא דאין עושין משקלות של מתכות, וכן הק' התוס' בב"מ דנ"ב:, ומ' דאם אסור לשקול בו, ל"ה מקב"ט, ועיי"ש שפירש כן גם בד' הר"ש שפירש בדינר שנפסל והתקינו, כדאמר בפ' הזהב שנוקבה ותולה בצואר בתו, והיינו משום דהתם אמרינן דאסור לקיימו עד שינקב באמצע, וע"כ הוא דלא סגי במחשבה בעלמא ואינו מקב"ט בלא שנקבו באמצע, ודבריו צ"ע, שהרי הר"ש פירש דאיירי אף בשפסלתו מלכות או מדינה, ובכה"ג הרי אין איסור לקיימו, ואפ"ה אינו מקב"ט בלא שהתקינו, ובע"כ דהוא משום דבלא נקיבה אינו ראוי לתלותו.

ומצינו כן בפי' רשב"ם ב"ב דפ"ט: שפירש מש"א דכדרך שאמרו לענין איסורן כך אמרו לענין טומאתן, דהיינו דאין מקב"ט אם אין עשויין כך דלא חשיבי כלי כיון דאסור לשקול בהן, אמנם בתורי"ד שם פליג ע"ז וכתב, שהכפות שהן עשויות לקבלה בין כך ובין כך מקבלות טומאה הן, עיי"ש, ובקוב"ש שם נקט דפליג לדינא ע"ד רשב"ם וס"ל דאף כלי שאסור להשתמש בו מקב"ט, ועיי"ש מש"כ לבאר בזה, אך לכאו' אי"ז מוכרח, די"ל דמש"כ דבין כך ובין כך מקב"ט, היינו משום שהכפות שהן כלי קיבול ה"ה מקב"ט אף בפנ"ע וכמש"כ התוס' שם, וע"כ אף שתלאן באופן האסור, ה"ה מקבלין טומאה.

אמנם עיי"ש בדבריו שעמד בד' התוס' בב"מ שדנו בסלע שנפסלה אם צריכה מעשה כמו חיתוך, שהרי אם נפסלה ונחסרה פחות מב' דינרים, מחוסרת מלאכה היא להיותה מיוחדת למשקל והיינו לקוצצה עד שתעמוד על ב' דינרים, וא"כ התקינה דוקא, ולמד מזה בדעת התוס', דבסלע שנפסלה וייחדה למשקל, ה"ה מקבלת טומאה אף אם אסור לעשותה משקל, ועיי"ש מה שחילק בין האופנים בזה, וצ"ע.

ד] והנה התוס' בביצה די"ד: הק' במש"א שם דמפני מה אמרו וילון טמא מפני שהשמש מתחמם כנגדו, דהא בפרכת המשכן אמרינן דמקב"ט, אע"ג דה"ט ל"ש בהו, וכן הק' בפי' הרא"ש פ"ב דתמיד, אך בפי' הראב"ד בתמיד שם כתב, ז"ל, לאו פירכא היא, אע"ג דאסורה בהנאה מ"מ כיון שאם היתה חול היתה ראוי' לשמש להתחמם, לפיכך אע"פ שהיא אסורה בהנאה מ"מ תורת כלי עלי' בעבור זה הטעם שאם היתה מבחוץ היתה ראוי' להשתמש לשמש, אבל אם ל"ה ראוי' מבחוץ לשום תשמיש גם מפנים ל"ה מקב"ט, וראי' לדבר מכלי של איסוה"נ שאע"פ שאסור להשתמש בו אעפ"כ מקב"ט מפני שראוי לתשמיש אם ל"ה אסורה בהנאה, עכ"ל.

אמנם הנה נידו"ד בסלע שאסור לשקול בו, ל"ד להתם, דמחד גיסא אף לדעת התוס' דפרוכת המשכן שאסורה בהנאה אינה מקב"ט מכח הא דאילו היתה חול היתה ראוי' לשמש להתחמם, היינו משום דמכח האיסור אין הפרוכת עומדת לכך, אך הכא שייחדה לשקול בה, שפיר י"ל דהיא מקב"ט, ומאידך גם לדעת הראב"ד דפרוכת המשכן וכלי של איסוה"נ מקבלין טומאה, י"ל דכ"ז הוא בכלים שמקבלין טומאה אף בלא יחוד, אך בסלע שאינו מקב"ט אלא בשיחדו לשקול בו, שפיר י"ל דכל שאסור לשקול בו אין יחודו יחוד, והוי ככל סלע שאינו מקב"ט, ועי' במי"ט שחילק כעי"ז.