יד - בהא דעדים זוממין משלמין ואין לוקין לדעת ר_ אלעזר, ובדין עדים שזממו לחייב מלקות וממון או מיתה וממון
קטגוריות: ש_ס / כה כתובות / כתובות - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / ענינים בפרק אלו נערות

יום ועש"ק וישלח תשפ"ד

**א**

א] כתובות ל"ב ב', מעידין אנו את איש פלוני שחייב לחבירו מאתים זוז והוזמו לוקין ומשלמין שלא השם המביאן לידי מלקות מביאן לידי תשלומין דברי ר"מ, וכתבו התוס', ז"ל, פירש בקונט' משום דממון ומלקות אתו מתרי קראי מלקות מלא תענה וממון מועשיתם לו כאשר זמם וכו', ומיהו שמא יש לפרש לפ"ה משום דממון ומלקות אתו מתרי קראי אין לנו לבטל פסוק אחד לגמרי ולקיים האחר, אבל אם היו באים שניהם מועשיתם לו כאשר זמם כגון שהעידו על אחד שהוציא שם רע על אשתו דבאין לחייבו ממון ומלקות אין לוקין ומשלמין, ואין נראה לר"י דלא מסתבר שלא יהו חייבין ממון ומלקות בכה"ג כיון שרצו לחייבו שניהם, עכ"ל.

ובחי' הגרע"א שם הק' ע"ד התוס' ממה שאמרו בסנהדרין ט' ב' דחזר הבעל והביא עדים והזימו לעדי האב עדי האב נהרגין ומשלמין ממון מיתה לזה וממון לזה דהיינו שהיו רוצים לחייב הבעל מאה כסף, ואמאי לא אמרינן דנהרגים ולוקין ומשלמין דעל שרצו לחייבו הבעל מלקות וממון יתחייבו הם מלקות וממון.

ב] וכבר נתבאר בסימן ט"ו סק"ו לתמוה בעיקר קו' הגרע"א דאמנם בפירש"י בסנהדרין פירש דמה שאמרו שם דעדי האב נהרגין ומשלמין ממון הוא מאה כסף שבאו לחייב את הבעל, אך התוס' לעיל ל"א א' ד"ה רב אשי כתבו בתו"ד דמה שאמרו התם ממון לזה, היינו לבעל שרצו להפסידו כתובה, והרי דלא איירי כלל בגונא דמוצש"ר שבאו לחייב את הבעל מאה כסף, אלא איירי בזנות בעלמא, ולא באו להפסיד את הבעל אלא את כתובתה, וע"כ שפיר אמרו התם דעדי האב נהרגין ומשלמין ממון ואינם לוקין, משום דלא באו כלל לחייב את הבעל במלקות, ועיי"ש שנתבאר דאדרבה בזה מתפרשים ד' התוס' לעיל שפירשו דהא דעדי האב משלמין ממון הוא מה שרצו להפסידו כתובה ולא פירשוה כפשטה דמשלמין מאה כסף, ורש"י שפירש דאיירי התם במוצש"ר ומשלמין מאה כסף שרצו להפסיד לבעל, הוא לטעמי' שכתבו התוס' בדעתו דבכה"ג שהעידו על מוצש"ר לחייבו מלקות וממון אין לוקין ומשלמין, והתוס' כתבו לדעתו דאף לדעת ר"מ הוא כן, וע"כ שפיר אמרו דעדי האב נהרגין ומשלמין ממון ואינם לוקין, משום דעדים זוממין משלמין ואינם לוקין.

ג] וי"ל עוד בישוב קו' הגרע"א, דהנה הבית יעקב לקמן ל"ג א' ע"ד התוד"ה אלא פשיטא כתב דאף למ"ד דמיתה לזה וממון לזה חייב, מ"מ מיתה לזה ומלקות לזה פטור, ובפשוטו מפרשים לדבריו דהוא ע"ד מש"כ בכ' הגר"ח לעיל בע"א ובס' כתבי ר"ח הלוי בסוגיין דחלוק הוא הא דאין לוקה ומשלם דיסוד דינו הוא דאין מחייבין אותו משום ב' רשעיות, מהא דאינו מת ומשלם דהוא משום דמיתה פוטרת ממון, ונתבאר בסימן י"ב ענף ג', - וע"כ י"ל דכל הא דמיתה לזה וממון לזה חייב, הוא בהא דמיתה פוטרת ממון, דבזה הוא שנתחדש דמיתה דחד אינה פוטרת לממון דאידך, אך הא דאין לוקה ומשלם דא"א לחייבו בב' רשעיות י"ל הוא אף במיתה לזה ומלקות לזה.[[1]](#footnote-2)

ולפ"ז הרי דמה"ט הוא שאמרו דעדי האב נהרגין ומשלמין ממון ואינם לוקין, ואי"ז משום דאין לוקה ומשלם, דכיון דזממו לחייבו שניהם לי"ב להא דאין לוקה ומשלם, אלא משום דאינו מת ולוקה, ואף דהם משלמין ממון משום דמיתה לזה וממון לזה חייב, מ"מ אין לוקין דמיתה לזה ומלקות לזה פטור.

**ב**

ד] נתבאר לעיל סק"ב דבפשוטו לדעת רש"י מה שאמרו בסנהדרין דעדי האב נהרגין ומשלמין ממון ומשמע דאין לוקין הוא משום דעדים זוממין משלמין ואין לוקין.

והגרע"א עמד בזה, ז"ל, ולכאו' טעמא בעי דנהי דבעדים זוממים קי"ל דממונא משלם מלקי לא לקי, היינו דלא לקי על לאו דלא תענה אבל בעדים שהוציא ש"ר דמדין כאשר זמם אתינן אמאי מקיימים כאשר זמם בממון ולא מקיימים כאשר זמם שרצו לחייב הבעל מלקות, עכ"ל, והיינו דעיקר הא דבפירוש ריבתה תורה עדים זוממין לתשלומין מקרא דיד ביד, היינו דריבתה תורה עדים זוממין לתשלומין דכאשר זמם אף במקום מלקות דלא תענה, אך כל דגם המלקות הוו מכאשר זמם, לא מצינו דריבתה תורה דמשלמין ואין לוקין, וכ"כ ההפלאה לעיל בע"א (ע"ד התוד"ה דאין לוקה) דבכה"ג דהעידו לחייב מלקות וממון לא ריבתה תורה עדים זוממין לתשלומין, ואדרבה בכה"ג לוקין ואין משלמין.

ה] והגרע"א כתב לישב, ז"ל, ואפשר דקיי"ל כטעמא דר' אלעזר בכתובות דעדים זוממין ממונא משלם היינו כיון דלאו בני התראה נינהו, ועי' פירש"י שם דהיכא דאפשר לקיים הזמה בממון לא לקי כיון דלא התרו, וזה שייך בכה"ג דהעידו שהוציא ש"ר, עכ"ל, והיינו דלר' אלעזר דהא דעדים זוממין משלמין ואין לוקין הוא משום דלאו בני התראה נינהו, הרי דאף בכה"ג שהעידו לחייב מלקות וממון והוי אף המלקות מכאשר זמם, משלמין ואין לוקין, כיון דלאו בני התראה נינהו, - ועיי"ש שהק' ע"ז, ז"ל, אך הא משמע דאילו הי' הדין דממון לזה ונפשות לזה ג"כ לא מחייבי תרתי היו עידי האב נהרגין ולא משלמין, ואמאי לא נימא בהיפוך דמשלמין ולא נהרגים כיון דלא אתרו בהו בוחרים יותר בחיוב תשלומין, עכ"ל.[[2]](#footnote-3)

וכקו' זו דהגרע"א דמ"ט עדים זוממין נהרגין ואין משלמין ממון אף דלאו בני התראה נינהו, עמד המהרש"א לקמן ל"ג א', ז"ל, בפרש"י וכו' לא תענשינהו אלא ממון דאין עונש הגוף בלא התראה כו' עכ"ל, ק"ק דא"כ בממון ומיתה אמאי תענשינהו מיתה הא אין עונש הגוף בלא התראה, ויש ליישב בעונש מיתה כיון דמתקיים בהו כאשר זמם ל"ב עונש הגוף התראה משא"כ מלקות דלא תענה היכא דלא מתקיים בהו כאשר זמם עונש הגוף בעי התראה, עכ"ל.[[3]](#footnote-4)

**ג**

ו] ובעיקר קו' המהרש"א והגרע"א דמ"ט עדים זוממין נהרגין ואין משלמין אף דלאו בני התראה נינהו, הנה לכאו' למש"כ הגרע"א גופי' בתשו' מהדו"ק סימן קס"ד דלא מצינו דממון פוטר מיתה, ונתבאר בסימן י"א סקי"ד ניחא, דע"כ שפיר אמרינן דהעדים נהרגין ואינם משלמין, ולא שייך לבחור יותר בחיוב תשלומין, כיון דממון אינו פוטר מיתה כלל, ואף אם יהא הדין דהעדים משלמין, מ"מ כיון דאין ממון פוטר מיתה הדין נותן דיהיו גם נהרגין, וכיון דהן נהרגין ממילא דהן פטורין מן התשלומין.

אמנם בדעת המהרש"א והגרע"א הכא נראה דס"ל דאף דמקרא דלא יהי' אסון ליכא למילף אלא דמיתה פוטרת ממון ולא דממון פוטר מיתה, מ"מ הרי מקרא דכדי רשעתו דאי אתה מחייבו משום ב' רשעיות יש ללמוד דממון פוטר מיתה, דכ"ה דממון פוטר מלקות ה"נ הוא פוטר מיתה,[[4]](#footnote-5) וזהו שהק' דמ"ט לא אמרינן דהעדים משלמין ולא נהרגין דכיון דלא התרו בהן בוחרים יותר בחיוב תשלומין.[[5]](#footnote-6)

ז] אך לכאו' י"ל בזה בע"א, למש"כ בכ' הגר"ח לעיל בע"א, ז"ל, דהנה באמת איכא נפ"מ בין חייבי מלקות וממון לחייבי מיתה וממון, דחייבי מיתה הוי גזה"כ דאם אסון יהי' לא יענש והוי גזה"כ דמיתה פוטרת ממון, משא"כ בחייבי מלקות הוי הדרשא דאין אתה מחייבו משום שתי רשעיות וא"כ תרווייהו פטרי אהדדי מלקות מממון וממון ממלקות, אלא דלא ידעינן באיזה עונש נתחייב, וע"ז בא הקרא דארבעים יכנו לחייבו מלקות, אבל אה"נ דהגזה"כ הוי דלא נחייבו משום ב' רשעיות ושניהם פוטרים זא"ז וכו', עכ"ל, והיינו דאף אי נימא דגם ממון ראוי לפטור מיתה מכדי רשעתו, הרי הא מיהא דינא דלא יהי' אסון הוא דמיתה פוטרת מלקות.[[6]](#footnote-7)

ולפ"ז י"ל דרק במלקות וממון דיסוד הדין הוא דלא נחייבו משום ב' רשעיות ושניהם פוטרין זא"ז, ובאנו לדון מי דוחה את מי וגלי קרא דארבעים יכנו דהמלקות דוחה את הממון, הרי דבזה הוא דאמרינן דבעדים זוממין דלאו בני התראה נינהו הממון דוחה את המלקות, אך במיתה וממון דדינא הוא דהמיתה פוטרת את הממון, ולאו היינו דאיכא ב' חיובים לפנינו ובוחרים בחיוב המיתה, אלא ליכא כלל ב' חיובים לפנינו דדינא הוא דהמיתה פוטרת את הממון, הרי דאף בעדים זוממין דלאו בני התראה נינהו פוטרת המיתה את הממון, ולא אמרינן דמשום דלאו בני התראה נינהו לא חייבתם תורה במיתה אם מכח זה יהא בהן חיוב ממון, וכל ה"ט דלאו בני התראה נינהו הוא כשיש ב' חיובים לפנינו ובאנו לדון מי דוחה את מי, דבזה הוא דאמרינן דכיון דלאו בני התראה נינהו דוחה הממון את המיתה, אך במיתה וממון דליכא נידון כלל מי דוחה את מי, ל"מ הא דלאו בני התראה נינהו.

**ד**

ח] בעיקר מש"כ הגרע"א דלדעת ר"א דהא דעדים זוממין משלמין ואין לוקין משום דלאו בני התראה נינהו הרי דאף אם ב' החיובים הם מכאשר זמם משלמין ואין לוקין, וכן נקט גם המהרש"א דהי' בדין דכה"ג משלמין ואין לוקין, אלא שכתב דבכה"ג דהמלקות הוא מכאשר זמם מן הדין ל"ב התראה ואי"ז חידוש, וע"כ בכה"ג לוקין ואין משלמין, לכאו' יש מקום לדון בזה.

דהנה בעיקר הא דאמר ר"א דכיון דעדים זוממין משלמין ואין לוקין הוא משום דלאו בני התראה נינהו מצינו שנחלקו הראשונים בביאורו, דהנה בפירש"י לקמן שם כתב, ז"ל, דלאו בני התראה נינהו וכו' הלכך אי איכא למענשינהו לא תענשינהו אלא ממון דאין עונש הגוף בלא התראה, ואע"ג דגבי בן גרושה ובן חלוצה ענשינן להו מלקות בלא התראה התם גזיה"כ דאשכחן בהו מלקות בהדיא וכו' ומוקמינן לקרא במידי דלא מצית למענשינהו מכאשר זמם, אבל היכא דמצית למיעבד בהו הזמה לא שייך בהו מלקות, עכ"ל, ומשמעות דבריו דהיינו דכיון דהא דמחייבינן להו מלקות בלא התראה הוא מגזיה"כ דוהצדיקו, מוקמינן לגזיה"כ זו היכא דלא מצית למעבד בהו הזמה, אך היכא דמצית למעבד בהו הזמה לא רבינהו קרא למלקות.

והנה לפ"ז נמצא דהא דעדים זוממין משלמין ואין לוקין הוא הגבלה בדינא דוהצדיקו, דכל הא דגלי קרא דלוקין מוהצדיקו בלא התראה הוא רק היכא דאין לקיים בהן הזמה, אך כל שיש לקיים בהן הזמה לא גלי קרא דלוקין בלא התראה.[[7]](#footnote-8)

ט] אך הנה השטמ"ק הביא משיטה ישנה בשם הראב"ד שפירש, ז"ל, וא"ת בבן גרושה ובן חלוצה היכי לקו בלא התראה, י"ל חידוש הוא שחידשה תורה בעדים זוממים דבלא התראה לקו, מיהו אנן דמספקא לן בממון ומלקות אי לקי או משלם דתרווייהו שייכי בי' ודאי עדיף לן למעבד בי' חיוב ממון ולא מלקות כיון דליכא התראה ובכל התורה אין מלקות בלא התראה, אלא דבבן גרושה או בן חלוצה חידשה התורה אם בן הכות אע"ג דליכא התראה, עכ"ל, ועד"ז כתב הרא"ה, ז"ל, משום דלאו בני התראה נינהו וכו' דכיון דאיכא בהו ב' רשעיות וא"א לקיומי בהו אלא חדא מינייהו הא פשיטא דההיא דאתיא להו מדינא מקיימי להו, והיינו ממון ולא מלקות דאתי בהו בלאו דינא כל היכא דאיכא למיענשנהו במידי אחריתי, אבל היכא דלא אפשר דליכא עונש אחרינא וודאי מלקינן להו, עכ"ל, וכ"נ בד' הרשב"א והריטב"א.

ולפי דבריהם הא דעדים זוממין משלמין ואין לוקין אי"ז הגבלה בדינא דוהצדיקו, אלא הוא משום דיסוד דינא דכדי רשעתו הוא דאין עונשין אותו משום ב' רשעיות, ובכל מקום יש לנו לדון מי דוחה את מי, ובעלמא המלקות דוחה את הממון, אך בעדים זוממין דהמלקות חידוש הוא הדין נותן דהממון דוחה את המלקות.[[8]](#footnote-9)

י] ולפ"ז נראה לכאו' דלדעת רש"י דהא דעדים זוממין משלמין ואין לוקין הוא משום דבכה"ג דשייכא בהו הזמה ליכא לעיקר חיוב המלקות דוהצדיקו, הרי דכ"ז הוא בחיוב מלקות דוהצדיקו, דבזה הוא דאמרינן דכל דשייכא בהו הזמה ליכא לחיובא דוהצדיקו, אך כל דחיוב המלקות הוא מכאשר זמם ליכא למימר הכי, דא"א לומר דליכא לחיוב המלקות דכאשר זמם כל שנתחייב ממון מכאשר זמם, שהרי כיון דגם בכה"ג איכא לחיובא דכאשר זמם, (דגם חיוב הממון הוא מכאשר זמם), איכא גם לחיוב המלקות דהוא מכאשר זמם, וצ"ע.[[9]](#footnote-10)

יא] ומאידך למש"כ הראב"ד ודעימי' דהא דעדים זוממין משלמין ואין לוקין לר"א הוא משום דיסוד דינא דכדי רשעתו הוא דאין עונשין אותו משום ב' רשעיות, ובעדים זוממין דהמלקות חידוש הוא הדין נותן דהממון דוחה את המלקות, הרי דבמיתה וממון דלמש"כ הגר"ח יסוד הדין הוא דהמיתה פוטרת מן הממון, ואין יסוד הדין דאין עונשין אותו ב' רשעיות, ליכא לה"ט, וכמש"נ לעיל סק"ז.

1. ואמנם הנה לפ"ז נתחדש דבמיתה וממון אין לפטור משום כדי רשעתו, רק משום ולא יהי' אסון, וע"כ אף דבמיתה ומלקות דפטור משום כדי רשעתו היינו אף במיתה לזה ומלקות לזה, מ"מ במיתה וממון דליכא לפטורא דכדי רשעתו אלא לפטורא דולא יהי' אסון, והטעם בזה הוא לפ"מ שאמרו לקמן ל"ז א' די"ל דאף אם במלקות וממון מיפטר מ"מ י"ל דבמיתה וממון דחמיר איסורי' לא מיפטר, וגם אם במיתה ומלקות מיפטר דתרתי בגופי' לא עבדינן מ"מ י"ל דבמיתה וממון דחדא בגופי' וחדא בממוני' לא מיפטר, וע"כ י"ל דגם אחר דילפינן דבמיתה וממון פטור, אין בזה לפטורא דכדי רשעתו, וזה דלא כמש"נ בסימן ט"ו סק"ט מכ"ד דאחר דילפינן מקרא דולא יהי' אסון לפטור קלב"מ במיתה וממון הו"ל בכלל קרא דכדי רשעתו, - ועמש"כ בשיעורי הגר"ש מכות ד' ב' אות ר"ט לפרש לד' הבית יעקב בע"א. [↑](#footnote-ref-2)
2. וכתב דאפשר כיון דהוי הזמה לגבי תרי גברי בוחרים יותר החמור ומקיים לההזמה במה דרצו לחייב לעידי הבעל מיתה דבהזמה זו ליכא צד ממון, עכ"ד, וכבר תמהו רבים דאי"ז מתישב במה שאמרו שם דעדי הבעל נהרגין ואין משלמין ממון, והרי דאף דהוי ההזמה לגבי חד, נהרגין ולא משלמין, ולא אמרינן דכיון דלא אתרו בהו בוחרים יותר בחיוב תשלומין, וצע"ג. [↑](#footnote-ref-3)
3. ההפלאה שם פירש לדבריו לפ"מ שאמרו לקמן שם דהיכא דהחיוב הוא מכאשר זמם מן הדין ל"ב התראה, דמי איכא מידי דאינהו בעו קטיל בלא התראה ואינהו בעו התראה וכו', וע"כ בזה אי"ז חידוש הא דעונשין אותו בלא התראה, ורק במלקות דלא תענה הוא דהוי חידוש דעונשין אותו בלא התראה, ובזה הוא דאמרינן דהיכא דנתחייבו גם ממון משלמין ואין לוקין, ועיי"ש שעמד ע"ז דהגמ' מעיקרא לא ס"ל להא דאביי דהיכא דהחיוב הוא מכאשר זמם אין להצריך התראה, ועיי"ש במש"כ לישב לקו' המהרש"א בע"א, ועמש"כ בזה הבית יעקב. [↑](#footnote-ref-4)
4. וזה כמש"נ לעיל סק"ג בהערה דבפשוטו גם במיתה וממון מצינו לפטור גם משום כדי רשעתו, - ובד' הגרע"א בתשו' דממון אינו פוטר מיתה יש להסתפק אם הוא משום דס"ל דכדי רשעתו לא קאי כלל על מיתה וממון, או דס"ל דאף אם גם מיתה וממון נכללו בקרא דכדי רשעתו, מ"מ לא מצינו דמכח דינא דכדי רשעתו מהני חיוב ממון לפטור מחיוב מיתה, וזהו דילפינן מקרא דלא יהי' אסון דלעולם חיוב מיתה דוחה את חיוב הממון ואין חיוב הממון דוחה את חיוב המיתה, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-5)
5. והך מילתא דממון פוטר מן המיתה מצינו כן להדיא בד' הריטב"א לעיל בע"א דאם גלי קרא דבחיוב קנס משלם ואינו לוקה, ה"נ בבא על אחותו הי' משלם ואינו נהרג, ונתבאר בסימן י"ט ענף ו', ולהדיא דממון פוטר מן המיתה. [↑](#footnote-ref-6)
6. אך הנה נתבאר בסימן ג' סק"ח ללמוד מפירש"י בב"מ צ"א א' דיסוד דינא דלא יהי' אסון הוא דאין מחייבין אותו משום ב' רשעיות וגלי קרא דמחייבינן לי' מיתה, וכן נתבאר בסימן ט"ו סק"ט ללמוד מכ"ד, ואכמ"ל. [↑](#footnote-ref-7)
7. ואמנם כ"ז הוא לדעת רבנן דאין לוקה ומשלם, אך לדעת ר"מ דלוקה ומשלם לא אמרינן דלא גלי דלוקין היכא דשייך בהו הזמה, והיינו משום דלדעת ר"מ דלוקה ומשלם, הרי דכ"ה דהיכא דלא שייך בהו הזמה לוקין ה"נ היכא דשייך בהו הזמה לוקין, דמה דשייך בהו הזמה אינו טעם כלל דלא יהא בכה"ג לחידשא דוהצדיקו, - אך לדעת רבנן דאין לוקה ומשלם דלא מחייבינן להו בתרי, הרי דבזה אמרינן דמסתברא מילתא דהיכא דכבר יש בהן לחיוב ממון לא חייבתן תורה בחיוב מלקות. [↑](#footnote-ref-8)
8. וכבר עמד השטמ"ק דבד' רש"י מבו' דפליג ע"ד ש"ר והא דעדים זוממין משלמין ואין לוקין אי"ז משום דבכה"ג דהמלקות חידוש דוחה הממון את המלקות, אלא הוא משום דבכה"ג דשייכא בהו הזמה לא רבי קרא והצדיקו, ועיי"ש שתמה ע"ז. [↑](#footnote-ref-9)
9. אך בל' הגרע"א מבו' דגם לדעת רש"י הא דעדים זוממין משלמין ואין לוקין לר"א הוא אף היכא דגם המלקות הוא מכאשר זמם, דהגרע"א העמיד לדבריו ע"ד רש"י, וכ"ה מבו' גם בד' המהרש"א בקושייתו, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-10)