29. מלאכת קורע
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / מלאכות שהיה והטמנה / הרב מאיר קאופמן / שיעורים

פ' יתרו

**מלאכת קורע**

**בכללים מתי אין קורע ובדין פסיקת תלוש**

א]עיין שו"ע סי"ג שאין קורעין את הנייר משום שהוא מתקן מנא ומשמעות השו"ע שזה רק איסור דרבנן וכן משמע ברמב"ם שכתב את זה ביחד אם כל השבותים דרבנן וצ"ע למה לא הוי איסור דאוריתא של קורע ועיין בה"ל שהביא להקשות עוד דהרי שיטת רש"י שפותח בית הצואר חייב משום מכה בפטיש וצ"ע למה שלא יתחייב מצד קורע והב"י תירץ שזה לא על מנת לתפור אבל הבה"ל נקט שאין דין על מנת לתפור ולפ"ז הדרא קושיא לדוכתא ועיין בה"ל שכתב ליסד דפעולה שזה תיקון אין זה בכלל מלאכת קורע דרק אם זה פעולת קלקול שיקבל מזה תועלת הוי קורע אבל אם זה תיקון בחפץ הנקרע אין זה בכלל קורע והנה יש מקום לומר שזה רק מתי שיש כאן מלאכת מכה בפטיש שכיון שזה יצירה חיובית זה סתירה לקורע אבל אם אין לזה חשיבות מלאכה אין הסברא הנ"ל וכן דן החזו"א סימן ס"א סק"ב אמנם הבה"ל נקט שזה סברא גם במקום שאין בזה מכה בפטיש כמבואר בדבריו כאן דגם אם אין בזה מכה בפטיש יש בזה הסברא הנ"ל ובפשוטו כן מוכח בישובו על רש"י דהרי הגמ' בתחילה שאלה שזה כמו חבית ואין בזה מכה בפטיש ומבואר שגם קורע לא יהיה בזה דאל"כ עדין אין מקום לקושית הגמ' והנה יש לעיין האם יש לכל הפחות איסור דרבנן ומהא דמבואר דאסור מצד מתקן מנא ולא מצד קורע משמע שאין בזה אפילו שבות דרבנן וכן משמעות החזו"א שם אמנם עיין רמ"א שי"ז ס"ג שדן במנעלים תפורים האם מותר לנתקם ובפשוטו הביאור מצד איסור קורע מבואר שגם קריעה של תיקון הוי קורע לכל הפחות מדרבנן או כשאין בזה איסור מכה בפטיש וכנ"ל

אמנם ברמב"ם הרי מבואר שאיסור פותח בית הצואר זה משום קורע חזינן שגם קריעה של תיקון אסורה והדרא קושיא לדוכתא ועיין בה"ל שכתב לייסד שאין דין קורע אלא אם כן יש תועלת בשני הדברים אבל אם התועלת רק באחד מהם אין זה בכלל מלאכה וע"ש דמבואר כונתו שכיון שיש דין שיהיה סותר על מנת לבנות במקומו א"כ צריך שהתיקון יהיה בשניהם וצ"ע כונתו שכיון שהרמב"ם פסק שמשאצל"ג חייב עליה ומועיל תיקון במקום אחר כל שזה נעשה מיד א"כ מה איכפת לן שאין תיקון בכל הדבר הנקרע עוד צ"ע דקורע בית הצואר הרי מדובר שיש חתיכת בד ולגבה אין כאן שום תיקון ואולי דנים אותה כחוט שמחבר שני דברים

והנה כתב השיבולי הלקט הובא בב"י סוף סימן שי"ז ובשו"ע סימן שי"ד דמותר לחתוך תפירה שבתרנגולת שתופרים לזמן הבישול ואין בזה איסור קורע וכן מבואר מהמתירים לקרוע תפירה שאינה של קימא דאין חיסרון מצד החוט וצ"ב למה אין כאן איסור קורע וכן בגמ' שחותמות שבכלים חותך החוט ולמה אין בזה איסור קורע ועיין בה"ל סימן שי"ד ס"ח שכתב שכיון שזה לא על מנת לתפור ואי אפשר לתפור רבנן לא תיקנו איסור דהינו שרק דבר ששיך שזה יהיה על מנת לתפור אפילו שהוא לא עשה על מנת לתפור כה"ג אסור מדרבנן אבל דבר שלא שייך על מנת לתפור אין אפילו איסור מדרבנן וכן משמע בפמ"ג סוף סימן ש"כ וכן עיין רעק"א בגליון השו"ע סימן י"ג שהביא לפרמ"ג שיסוד ההיתר שכיון שזה מקלקל מותר פסיקת תלוש וכן עיין נשמת אדם כלל כ"ט ובחיי אדם שיסוד ההיתר כיון שזה מקלקל לצורך שבת [ולדבריו שלא לצורך שבת באמת אסור] והנה הריטב"א כתב סברא זו לגבי שבירת חבית חרס אמנם שאר ראשונים לא כתבו כן וכן ברמ"א לענין אכילת עוגה מבואר לא כך וצ"ע

אמנם הנה בתוספתא מובא במג"א סימן שי"ד ובמ"ב סקכ"ה מבואר שמותר לקרוע עור שעל פי החבית וצ"ע למה אין בזה איסור קורע וכאן לכאורא לא יעזור סברת הבה"ל שאי אפשר לתפור דהרי כאן אפשר לתפור עוד הקשה החזו"א נ"א י"ג דהגמ' קי"ז. אומרת שאפשר לחתוך העור מהבהמה חתיכות קטנות דאין כאן מלאכת מפשיט דלא מקבל עור והקשה הנ"ל שיאסר מצד קורע ועיין חזו"א נ"א י"ג שכתב דכיון שעל מטרתו להגיע לאוכל ואין לו ענין לפעול דבר בדבר הנקרע כה"ג אין לזה שם מלאכה דהינו שרק כשפעולתו נעשית בתור התיחסות לדבר הנקרע יש לזה שם מלאכה וע"ש שנקט שגם אם זה לא סברא לענין סותר אבל לענין קורע זה וודאי סברא ועיין סימן ס"א שמכח זה התיר לקרוע מעטפה כיון שכל המטרה להגיע למה שבפנים אמנם ע"ש שנקט שזהרקבמקום שזה מעשה קלקול

והנה העולה מהנ"ל שכל ההיתרים שמצאנו זה סברות במקום שזה מקלקל שאין כאן האיסור דרבנן אמנם לכאורא מצאנו דגם במקומות שזה תיקון ובכל אופן לא דנו מצד קורע א.עיין סימן ש"ב ס"ב לענין אקופי גלימי שזה סיבי צמר שחלק מהבגד שאסור מצד מכה בפטיש ומבואר שאם לא מקפיד על זה מותר וצ"ע למה שלא יאסר מצד קורע ויש מקום לדון שזה חיבור קלוש שאין זה בגדר קריעה אמנם אין המציאות מוכרחת [ולענין צמר גפן הרבה נקטו שזה איסור דאוריתא לתולשו] ב.עיין ראב"ד שביאר שפוצע זה חתיכת חוטי השתי לאחר גמר האריגה וצ"ע תיפו"ל משום קורע ג.עיין שו"ע תק"ט ס"ג שדנו לאסור לחתוך החוט הנותר לאחר תפירת העוף ודנו לאסור מצד מכה בפטיש ולא דנו מצד קורע ועוד שדנו מצד שזה מכשירים שאי אפשר לעשותם מערב שבת והרי קורע לא הותר כלל

ועיין גר"ז סימן ש"מ סי"ז וסימן שי"ד סט"ז י"ז [וכן דן הנשמת אדם כלל כ"ט] שכתב לחדש שהאיסור של קורע זה רק לקרוע דבר שעשוי מגופים הרבה אבל דבר שהוא מגוף אחד אין בו איסור קורע וביאר שזה כונת ההיתר דפסיקת תלוש ובפשוטו הכוונה שרק חיבור שעל ידי אדם הפרדתו הוא בכלל המלאכה של קורע אבל ההפרדה של דבר שהוא מטבעו אין בזה קורע ולכן רק הפרדת הדבקה של נייר הוי קורע והנה לחתוך בד זה קורע גם לא במקום התפירה וצ"ל ששם תמיד זה הפרדת חוטי הערב אחד מהשני או שדבר שכולו חיבור דברים שם כל קריעה בכל מקום חשיבה קורע והנה לפ"ז א"ש כל הדוגמאות הנ"ל שלא שייך לדון מצד קורע אלא שהקשה הבה"ל סי"ג והנשמ"א שם דהירושלמי שואל למה כל מחתך זה לא קורע ועונה שזה מהצד ומבואר שגם בעור יש קורע

והנה המעיין בשיבולי הלקט שממנו מקור הדין של פסיקת תלוש הוסיף דוגמא של היתר שאדם חותך אשכול ענבים מתוך אשכול גדול והנה שם אין זה היתר של מקלקל [ולגר"ז א"ש] ובפשוטו שם הסברא שאין לזה חשיבות לגבי שיחשב שיש כאן יצירה של קריעה דהינו שנתחדש כאן שקורע זה לא בכל דבר אלא רק בדבר שיש לו חשיבות ובזה א"ש שכל קריעת חוטים וכדו' שאין לו חשיבות אין בזה איסור קורע וכן חותלות דמבואר בלשון הכל בו שזה כקליפי אגוזים שיסודו שלא דנים את זה כדבר חשוב שיהיה בו איסור קורע והנה בפשוטו חוט שמחובר לבגד כה"ג יש לדון קריעה ביחס לבגד אמנם יתכן שהקריעה מתיחסת לדבר הנקרע וכיון שהוא לא דבר חשוב אין לזה חשיבות קריעה וא"ש הדין של אקופי גלימי וכן קריעת חוטי השתי ולפ"ז יש לדון שגם קורע עור שעל פי החבית אין לזה חשיבות ובפרט שלאחר קריעתו זורקו לאשפה ולכן אין בזה איסור ובזה א"ש שמעטפה שזה היה דבר חשוב בזמנם שחזרו והשתמשו עמו יש בזה איסור קורע ועיין שביתת השבת בהקדמתו שדן בסברא הנ"ל

**שיטת הראשונים שאין דין על מנת לתפור**

ב]מבואר במשנה דאיכא אב מלאכה דקורע ומבואר בלשון המשנה שזה על מנת לתפור וכן במוחק מבואר בלשון המשנה דבעינן על מנת לכתוב ועיין תוס' לעיל ל"א: דנקטו דגם בסותר בעינן על מנת לבנות ולמדו דבר זה מהגמ' שדנה שצריך דוקא על מנת לבנות במקומו וע"ש דנקטו שגם מכבה זה על מנת להבעיר ונסתפקו האם במתיר יש תנאי שזה יהיה על מנת לקשור ויש לעיין האם עיקר הכונה שלא יהיה מקלקל וכיון שיצירות אלו הם יצירות של קלקול אין חייבים על זה אלא א"כ זה על מנת לתקן שכה"ג אין זה מקלקל אבל אין תנאי של על מנת לתפור וכדו' או שנתחדש כאן מצד עצם המלאכה שאין זה מלאכה אלא א"כ עשה קורע על מנת לתפור ומוחק על מנת לכתוב

והנה עיין רמב"ם פ"י ה"י וי"א לענין קורע שלא כתב שצריך על מנת לתפור אלא העיקר שזה לא יהיה מקלקל וכן כתב לענין מוחק בפי"א ה"ט כתב שמוחק על מנת לקלקל פטור ומבואר שכל שזה לא על מנת לקלקל הוא חייב וכן בפ"י הט"ו לענין סותר כתב שאם זה על מנת לקלקל פטור ואם על מנת לתקן חייב ולא כתב שיש תנאי של על מנת לבנות ועיין סמ"ג מצוה ל"ה וכן בסמ"ק שהעתיקו את לשון הרמב"ם ועין פ"י ה"ט דהביא את פותח בית הצואר בכלל מלאכת קורע ועיין חידושי רבינו פרחיה ובתחילת ספר מעשה רוקח שהביאו תשובה מר"א בן הרמב"ם שכתב שהמחיב משום קורע ואין לך תיקון גדול מזה וכן הוא בר"ן שכתב שהדין על מנת לתפור ולכתוב זה פשיטא דהרי ללא זה זה מקלקל ולכן בסותר זה לא כתוב ורק בשביל לומר השיעור כתבו על מנת לתפור דהינו שזה שני תפירות כמו בתיקון ובבה"ל ש"מ ס"ג הביא לזה עוד ראיה מלשון התוספתא לענין מוחק אין לך מוחק שחייב אלא על מנת לכתוב והמוחק על מנת לתקן חייב וכן הוא פשטות לשון רש"י ל"א: ד"ה לעולם שכתב וז"ל כל מקלקל דשבת הוי פטור דלאו מלאכת מחשבת וסותר דתנן באבות מלאכות דחייב על מנת לתקן ואינו יכול לבנותו אלא א"כ סותרו והשתא לאו קלקול הוא וכו' וכן קורע על מנת לתפור עכ"ל ומבואר בלשונו שכל הדין על מנת לבנות או לתפור כדי שלא יהיה מקלקל וכן עיין בלשונו גיטין י"ט. שביאר על הגמ' שסיקרא על גבי דיו זה מקלקל שזה כמו מוחק שלא על מנת לכתוב ומבואר שכל הפטור כה"ג כי זה מקלקל [אמנם צ"ע לשונו במשנה שצריך דומיא דמלאכת המשכן וצ,ל שכונתו שאם שם זה היה קלקול היו תמיד חיבים גם בקלקול ועיין רש"י ביצה ל"ד. וצ"ע] ועיין בה"ל סי"ג שהביא את הפר"ח שנקט שקורע נייר שבחותמת התנור חייב מדאוריתא מצד קורע ומבואר שכיון שזה תיקון חייב אפילו שזה לא על מנת לכתוב וכן הכריע הבה"ל בס"ג ובסי"ד ע"ש

והנה מבואר במשנה שהשיעור של קורע זה על מנת לתפור שתי תפירות ויש לעיין לראשונים הנ"ל שכל שזה תיקון חייבים מה השיעור בקריעה זו ועיין מנח"ח שכתב שתמיד השיעור שתי תפירות אמנם הבה"ל סי"ג וכן באפיקי ים נקטו שכיון שלשון המשנה שיעורו כמתקן א"כ כל שיש בזה תיקון חייבים

**ביאור תוס' ע"ג: ובגדר פטור מקלקל במלאכת קורע**

ג]אמנם עיין גמ' ע"ג: שזומר וצריך לעצים חייב שתים ומבואר בגמ' שזה רק בצריך לעצים ועיין תוס' רי"ד שזה כר"ש שמשאצל"ג פטור ולכן צריך שיהיה צריך לעצים אמנם עיין תוס' שכתבו שזה גם לר"י שלא חשיב קוצר אלא בצריך לעצים והביאו דוגמא כמו קורע על מנת לתפור ומוחק על מנת לכתוב וכמו כבשים ושלקות שסחטן לגופן מותר למימיהם חייב ואין זה משאצל"ג אלא הטעם כי אין דרך דישה בכך ועיין בגליון רעק"א דכתב דבפשוטו [וכן ריהטת הלשון] כונת תוס' שקוצר לא לצורך הדבר הנקצר אין לזה שם מלאכה ובזה דימו לקורע שלא על מנת לתפור וכן לכבשים ושלקות ועיין בה"ל שכתב לדחות שאפילו שלשון התוס' שאין זה מלאכה אלא על מנת לקצור אבל כונת תוס' שזה חיסרון של מקלקל וצ"ב כוונתו דמה צריך ראיה שיש פטור מקלקל וצ"ל כונתו דתוס' חידשו כאן שיש דברים שזה מקלקל בעצם אבל כאן הקובע אם זה מקלקל או לא תלוי בכונתו שאם עושה כדי להשתמש דנים את זה כמתקן ואם עושה לא כדי להשתמש דנים את זה כמקלקל ולזה הוכיחו מקורע דבזה אותו פעולה אפילו אם יש כאן את אותו תיקון שאפשר לתפור אבל לא עשה בשביל זה דנים את זה כמקלקל [וכן ביאר בהגהות הגראמ"ה] ורק אם כונתו לדבר זה דנים את זה כמתקן ומה שהביאו מכבשים אפילו ששם אין זה מלאכה כלל אבל עדיין חזינן חידוש הנ"ל שהכונה יכולה לקבוע ולשנות מציאות הדבר שקרה כאן, ודוחק

[ואפש"ל יותר שכאן כיון שהמציאות של קורע זה קלקול א"כ לא דנים את זה כיצירה אלא א"כ יש מזה תועלת אבל כל שהדבר מציאות של קלקול אין זה רק פטור מקלקל אלא ממילא דנים שאין כאן מלאכה כלל דהרי סוג היצירה הנ"ל הוא סוג של קלקול ולא שבמקרה הוא קלקול ועיין אפיקי ים ח"ב ס"ד ענף ו' שהביא את שיטת רש,י שמקלקל יש קלבדר"מ אמנם בקורע מפורש בגמ' שאין בזה קלבדר"מ ולנ"ל א"ש שכאן שכאן אין לזה שם מלאכה כל שאין מזה תועלת וע"ש שכתב לדון עוד שאין איסור דרבנן כל שזה מקלקל וכן משמע קצת מרש"י ביצה ל"ד. ע"ש בגליון רעק"א ויש לבאר כנ"ל שכאן במקום שאין זה תיקון אין לזה שם מלאכה כלל]

**בראית רעק"א מתוס' במתיר שצריך ע"מ לקשור שיש תנאי של ע"מ [וביאור דבריהם]**

ד]עוד כתב הגרעק"א להוכיח דתוס' ע"ג. דנו האם צריך במתיר על מנת לקשור כמו שמוחק על מנת לכתוב וכתבו דאין לדייק מזה שלא כתוב במשנה שהרי סותר גם לא כתוב על מנת לבנות והנה זה וודאי שמקלקל פטור דהרי מבואר במשנה לקמן כל המקלקלים פטור ובהכרח שנידון התוס' במקום שאין לפטור מצד מקלקל ובכל אופן דנו האם יש תנאי במלאכת מתיר שזה על מנת לקשור או לא וכן הביאו דרש"י ביאר בכונת הגמ' שהיו מתירים חוט מיותר וכתבו דמזה מוכח שלא צריך על מנת לקשור והרי כאן זה תיקון וכה"ג לא צריך על מנת לקשור אלא מוכח שדנו שגם מתי שזה לא קלקול אין המלאכה אלא אם זה על מנת לקשור ולביאור רש"י אינו כן

[והנה בעיקר ספיקם בפשוטו היה מקום לומר שדנו בהגדרת המלאכה האם זה מלאכת סתירה וממילא אין לזה שם מלאכה אלא א"כ זה על מנת לקשור כשאר מלאכות הסתירה או שאדרבא זה מלאכת יצירה שהתיר הקשר אלא שא"כ גם אם במשכן זה היה על מנת לקשור יתכן שכאן לא צריך ועיין רא"ש ס"ו שכתב שלמסקנת הגמ' שבמשכן היה על מנת לקשור ודאי שצריך את זה והקשה התפארת שמואל וכי צריך תמיד כמו שהיה במשכן ובפשוטו מוכח מהרא"ש שזה וודאי ברור לו שיסוד המלאכה כאן זה מלאכת סתירה ובזה וודאי צריך כמו במשכן כשאר מלאכות ורק אם במשכן היה המלאכה לא על מנת גם כאן לא צריך וז"ב והנה תוס' הוכיחו מההו"א של הגמ' ועיין תוס' יו"ט שהרי למסקנא שלומדים מחילזון שם זה על מנת לקשור ועיין ריטב"א שגם שם זה לא על מנת לתפור אמנם מתוס' וכן ברא"ש לא משמע כך ובפשוטו צ"ל שכמו שביאר הגרעק"א בגליון המשניות שלא מסתבר שהגמ' חזרה בזה כי ידעה מה צורת המלאכה שנאמרה

והנה ברא"ש מפורש שבמסקנת הגמ' שזה הולך על צידי חלזון הוי על מנת לקשור ובריטב"א כתב שגם זה לא על מנת לקשור דהינו שנחלקו במתיר הקשר מהחוט שהיה קשור לבד וקושרו במקום אחר האם פעולת הקשירה מתיחסת לבד או לחוט וצ"ב ]

וכן עיין תוס' שכתבו שבסותר צריך על מנת לבנות אפילו דהמשנה לא אמרה את זה כדמוכח מהגמ' לעיל ל"א: והנה וודאי לא דנו האם מקלקל חייב דהרי משנה שלימה שנינו כל המקלקלין פטורים אלא כונתם דדנו האם עצם הסתירה זה המלאכה והיצירה או שזה רק בתור התחלת תיקון והנה בגמ' שם מבואר שיש תנאי על מנת לבנות במקומו וכל זה אם השם מלאכה זה בתור התחלת תיקון א"כ שיך דין שצריך תיקון במקומו אבל אם עצם הסתירה זה היצירה א"כ מה איכפת לן איפה התיקון ובתוס' שם דימו שגם במכבה יש דין על מנת להבעיר וכונתם כנ"ל דמהא דמבואר דצריך על מנת לתקן במקומו בהכרח שהמלאכה זה בתור הכנה להדלקה ודו"ק

**בביאור הדין שצריך על מנת ובישוב קושית רעק"א**

ה]והנה בפשוטו ההבנה בכל זה דיסוד המלאכה במלאכות הסתירה זה לא היצירה של הסתירה אלא שבמעשה זה יש כאן התחלת התיקון של התפירה או הבניה או הכתיבה וכן ביאר באפיקי ים ח"ב סימן ד' ענף ו' ולכן כל שלא עושה על מנת לתפור אין כאן יצירה כלל וגם אם במציאות אפשר לתפור אבל כיון שזה יצירה של התחלת תיקון אין לזה חשיבות מלאכה רק אם כוונתו לדבר זה וכן הוא לשון הרא"ש לגבי מוחק שכל המלאכה זה הכשר הכתיבה [אלא יתכן ששם זה אחרת]

והקשה הגרעק"א דהגמ' אומרת שהקורע בחמתו ועל מתו חייב ורק דנה לפטור מצד משאצל"ג והרי כאן זה לא על מנת לתפור ובנשמת אדם כתב לחדש שכל הפטור הוא מצד שצריך דומיא דמלאכת המשכן וזה עצמו תליא בר"י ור"ש וכשיטת התוס' בכל פטור משאצל"ג אמנם עיין בה"ל דהקשה על זה דתוס' דנו שקורע על מתו גם לר"ש חייב וכן הרבה ראשונים ולא דנו שיש כאן חיסרון שזה לא על מנת לתפור

ועיין קה"י שכתב לחדש שכל התנאי שצריך על מנת לתפור ולכתוב זה במקום שאין לו ענין בעצם עשית הדבר שעושה אבל כאן שיש לו ענין בעצם פעולת הקריעה שהרי יש לו מצוה לקרוע וכן בחמתו רק עצם מציאות הקלקול זה מישב כעסו בזה לא צריך על מנת לתפור ולכתוב עכ"ד דהינו שבאמת עיקר שם המלאכה הוא הקורע אלא שיש כאן תנאי שיהיה לזה חשיבות מלאכה שזה יהיה על מנת לתפור ובמקום שיש לו ענין בעצם מציאות הקריעה לא צריך דבר זה והנה לכאורא מסברא זה לא מובן דהרי תמיד המלאכה זה היצירה שבדבר ולא המעשה המלאכה וא"כ מה איכפת לן שיש לו ענין בעצם עשית הפעולה הרי אין זה מעיקר המלאכה דהמלאכה כאן זה היצירה שנעשית ואולי בתור לתת חשיבות ליצירה זה מספיק וצ"ע עוד קשה שתוס' הרי נקטו שזה גם במכבה והרי מפורש בגמ' שהמכבה מפני העכו"ם חייב לר"י מצד משאצל"ג והרי כאן אין לו ענין בעצם העשיה דגם טוב לו שיכבה לבד ובכל אופן מבואר שזה מלאכה

ולכאורא היה מקום לומר עוד שבאמת יסוד החיסרון שפעולה זו היא פעולת קלקול ובזה נתחדש שזה לא מקבל שם מלאכה אלא למטרה שזה היה במשכן אמנם כל זה במצב שאם ישאיר הדבר כמו שהוא הקלקול יותר על התיקון ורק מכח שיתקן הדבר בסופו לכן זה מלאכה בזה צריך שהתיקון יהיה דוקא על מנת לתפור ובזה א"ש שבקורע על מתו שגם אם ישאיר הדבר כמו שהוא הוי תיקון וכן בכיבוי שהרי רוצה את המצב שזה לא דולק וזה עצמו התיקון ולפ"ז במקרה של רש"י שמתיר הקשר ומוריד חוט כה"ג יתכן שאם ישאיר המצב כך הבגד וודאי מקולקל רק שצריך להביא לשם חוט אחר ובזה לתוס' אין זה סיבה למלאכה אלא שלפ"ז כמעט לא משכחת ליה שלא חייב בקורע כשיש לו צורך כגון מוחק שטר חובו וכדו'

והנה רש"י ביאר שפותח בית הצואר חייב מצד מכה בפטיש והקשו הרמב"ן והריטב"א למה שלא יתחייב מצד קורע ותירצו שזה לא על מנת לתפור [וכן הוא בב"י שם וכן העתיקו המג"א והגר"ז וצ"ל שלמדו גם בדעת הרמב"ם כך אפילו שכתב דבר זה תוך דיני קורע וכן הוא בחזו"א אמנם כבר הבאינו דתשובה מר"א בן הרמב"ם הביא בשם אביו שהחיוב מצד קורע] הרי מבואר מדבריהם שגם במקום שזה תיקון וכן שזה עצמו היצירה לא הוי מלאכה אמנם יתכן שוודאי שצריך אחרי זה לתקן מקום הקריעה ומצב זה עצמו אם היה נשאר כך הוא קלקול אמנם עיין ריטב"א שבמסקנא ביאר שחיברו שם חתיכת בד וגם משמע שהחיוב לא מצד קורע ושם לכאורא הקריעה הוא מעשה תיקון גמור אמנם אין מפורש בלשונו שלמסקנא אין החיוב מצד קורע

ועיין אגלי טל סימן ל' סק"ג שכתב בזה מהלך מחודש דבאמת בקורע בחמתו ועל מתו וודאי דעתו לחזור ולתפור וזה מספיק לקיום הדין על מנת לתפור ובבה"ל גם ירד לסברא זו אלא שכתב שעל אביו ואמו אסור לתפור אמנם עיין קה"י שהקשה שהרי לשלול מותר וע"ש שהביא מהלבוש לענין חודי הדפים שכתב שזה דאוריתא מצד שזה על מנת לכתוב דהינו שיחזור ויסגור ובחוות יאיר סימן ט"ז הקשה עליו שאין זה נחשב על מנת לכתוב דהרי אין כאן התועלת שיהיה לו כתב דגם ללא זה יש לו כתב דהינו דבפשוטו הסברא שצריך על מנת לתפור זה מצד שכל היצירה החיובית שנעשה כאן זה הכשר תפירה וכל זה אם יהיה תועלת נוספת בתפירה החדשה ולא אם תהיה אותו דבר אמנם עיין ריטב"א נ"ז. שגם כתב שסתירת קליעת שערות הראש הוי על מנת לבנות דהרי תקלע חזרה [אמנם יתכן שכונתו שהרי אז זה יהיה יותר טוב וצ"ע] אמנם האו"ז סימן פ"א באמת כתב שזה לא על מנת לבנות וכונתו שהרי הבניה השניה לא תהיה יותר טובה ועיין ריטב"א קמ"ו. דכתב שחבית מותר לשבור וזה לא כמו מגדל דכאן זה לא על מנת לתקן דזה לא עומד לתיקון משא"כ שם והרי כאן המגדל הראשון מצוין ואין שום עדיפות במגדל השני ומבואר מזה בפשוטו כנ"ל שכל שזה נעשה כדי לחזור ולתפור ויש לו ענין במה שעושה שזה לא קלקול הוי מלאכה וצ"ב הסברא בזה וצ"ע [ויש מקום לדחוק שכונת הריטב"א שזה דרבנן חמור אמנם לשונו שזה איסור דאוריתא] ועיין תוס' בגיטין י"ט. לענין סיקרא על גבי דיו שכתבו שהצד שחייב מצד שני דברים א. שזה על מנת לכתוב כי יחזור ויכתוב בדיו ב. זה לא מקלקל כי הכתב השני יהיה יותר טוב וכתב האגלי טל דמשמע שגם עד כמה שזה לא היה יותר טוב היה מתקיים כאן התנאי של על מנת לכתוב וכנ"ל

ויתכן שהכונה שיסוד המלאכה של סתירה דקורע מוחק וכדו' שזה דבר שהוא מציאות של חלק מהכתיבה או התפירה דביחס לכתיבה והתפירה של מחר זה השלב שמכין המציאות של עשיה זו וזה החפצא של המלאכה ולכן כל שזה נעשה בתור שיחזור ויתפור יש כאן כבר החפצא של המלאכה אלא שצריך שיהיה בזה תיקון ובזה עוזר גם תיקון חיצוני כגון על מתו וחמתו והנה היה מקום לומר שזה עצמו שאפשר לחזור ולכתוב זה גם מספיק אמנם מבואר כאן שכל שבפועל לא חושב לעשות לא רואים מציאות זו כאילו נעשה דבר זה ורק כשדעתו על זה זה סיבה לחייב ויתכן שבאמת לא צריך שיחשוב שיעשה את זה אלא כל שזה עומד שיחזרו ויתפרו זה סיבה לאסור