יז (א) ביסוד הא דלא תעביד עובדא, - ואם היינו אף במדברת, והיינו אף בדאיכא ס_ס
קטגוריות: ש_ס / כה כתובות / כתובות - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / כתובות פ_ק / שיעורים

אור ליום ד' י"ט אדר א' תשע"ד

**א**

א] כתובות די"ד., ובהא כי לא מודה מכשר ר"ג, והאמר לי' שמואל לרב יהודה שיננא הלכה כר"ג ואת לא תעביד עובדא עד דאיכא רוב כשרין אצלה וכו', וליטעמיך תקשי לך היא גופא הלכה ואת לא תעביד עובדא, אלא מאי אית לך למימר הא לכתחילה הא דיעבד וכו'.

והנה לא נתפרש בסוגיית הגמ', אם הך מילתא דלכתחילה לא עבדינן עובדא כר"ג, הוא רק בהא דפליגי ר"ג ור' יהושע במעוברת, שידענו שנבעלה, ופליגי בה ר"ג ור"י אם נאמנת לומר לכשר נבעלתי, ובזה הוא דלא עבדינן עובדא כר"ג, אך במדברת שלא ראינו שנבעלה ופליגי בה ר"ג ור"י אם נאמנת, ולדעת התוס' לא נחלקו אלא בשאומרת לכשר נבעלתי, אך אם אומרת לא נבעלתי אף לר' יהושע נאמנת, ולדעת הרמב"ן וש"ר נחלקו אף כשאומרת לא נבעלתי, עבדינן עובדא כר"ג, או דאף במדברת לא עבדינן עובדא כר"ג.

ב] ומצאנו שנחלקו בזה הראשונים, דהנה התוס' לקמן דט"ו. כתבו, ז"ל, א"נ נוכל לפרש דבשינויא נמי איירי בברי ודאיכא מיגו, והיינו משום שלא ראינו שנאנסה, ולא תקשי הלכתא אהלכתא, דדוקא דיעבד פסיק שמואל כר"ג כדאמר לעיל ואת לא תעביד עובדא עד דאיכא רוב כשרין, עכ"ל, ומפורש בד' התוס', דאף כשלא ראינו שנאנסה, דלדעת ר"ג ה"ה נאמנת לומר לכשר נבעלתי, במיגו דלא נבעלתי, אך בלא מיגו אינה נאמנת, משום דבאונס ליכא למימר דבודקת ומזנה, וכמש"כ התוס' שם לעיל מינה, לא עבדינן עובדא כוותי' לכתחילה.[[1]](#footnote-2)

וכ"ה מבו' בד' הר"י מיגש לעיל די"ג: הובא בשטמ"ק שם, ז"ל, הלכתא כזעירי וכו', ואע"ג דפלוגתייהו אליבא דר' יהושע וקי"ל דאין הלכה כר"י, נפ"מ לכתחילה, דהא אמרינן לקמן הלכתא כר"ג וכו' מיהו לכתחילה לא עבדינן כותי' אלא עד דאיכא רוב כשרין אצלה, אבל אם רוב פסולין אצלה אינה נאמנת לכתחלה כר"י, לפיכך הוצרכנו להודיע סברא דר' יהושע שהוא כמו שאמר זעירי שאפי' נסתרה קאמר דאינה נאמנת, הלכך היכא דרוב פסולין אצלה אפי' בנסתרה נמי אינה נאמנת לכתחילה כזעירי אליבא דר' יהושע ובדיעבד נאמנת כר"ג וכו', עכ"ל, ובחי' ר' שלמה סימן ה' עמד ע"ד הר"י מיגש, דבמדברת לא מצינו דלכתחילה לא עבדינן כר"ג, אך כבר נת' דבד' התוס' לקמן דט"ו. מבו' להדיא דגם במדברת לא עבדינן כר"ג.

וכ"נ בד' המאירי במתניתין דתינוקת שנאנסה, ז"ל, הא כל שהיא גדולה וטוענת בריא כשירה אף ברוב פסולין, אלא שאף בזו יש אומרים דבעינן מיהא חד רובא לכתחלה כשמואל, ואף בראשונה ר"ל "מדברת" ומעוברת סתם רוב העיר כשרים, עכ"ל, ונ' להדיא דאף במדברת לא עבדינן עובדא לכתחילה אלא בדאיכא רוב כשרים.

וכ"ה בפי' הרע"ב במתניתין, ז"ל, ואפ"ה לכתחילה לא תנשא לכהונה "לא המדברת עם אחד" ולא המעוברת אא"כ היו רוב אנשי העיר מיוחסים, עכ"ל, וכן נקטו בחי' חת"ס לקמן דט"ז., ובאבנ"ז אהע"ז סימן ט"ו סקי"ד, וכן צידד הבית מאיר בסימן ז' סי"א.

ג] אמנם הנה מד' הרמב"ם בפיהמ"ש נראה ללמוד דלא כן, דבמתניתין דמדברת כתב, ז"ל, אמרו מדברת כנוי לייחוד וכו', והלכה כר"ג וכו', עכ"ל, ובמתניתין דמעוברת כתב, ז"ל, והלכה כר"ג, אלא שאין מתירין לכתחילה לזו המעוברת או למי שנבעלה לשאינו ידוע שתנשא לכהן שאנו חוששין שמא נבעלה לפסול אא"כ היו רוב כשרים מצויין אצלה וכו', עכ"ל, ונראה להדיא דבמדברת הלכה כר"ג ועבדינן עובדא כוותי', ורק במעוברת הוא דאין אנו מתירין לה לכתחילה לינשא לכהן.

וכ"ה מבו' להדיא בד' הריא"ז בפירקין ה"ג דין א' ב', ז"ל, פנוי' שנתיחדה עם א' מן הפסולין נאמנת לומר לא נבעלתי לו ומותרת לכהונה וכו', היתה מעוברת ואמרה שהיא מעוברת מאיש פלוני שהוא כשר, נאמנת וכו', ואם רוב בני העיר כשירין אצלה משיאין אותה לכהונה לכתחילה, ואם היו רובן פסולין אצלה אין משיאין אותה לכתחילה וכו', עכ"ל, והרי דבנתיחדה עם א' מן הפסולין ה"ה מותרת לכהונה לכתחילה, ובמעוברת אין משיאין אותה לכהונה לכתחילה, - ועי' בבית מאיר שם שדקדק כן מד' הבה"ג שהביא המהרי"ק סימן ק"ס.

ד] ובאמת יש ללמוד כן מד' הרמב"ם בהלכותיו והשו"ע שהשמיטו לעיקר דינא דמדברת, ולא נזכר כלל בד' הרמב"ם והשו"ע הך דינא דאין אוסרין על היחוד, ועי' משנת ר"א סימן כ"א שהאריך בזה, - והנה אי נימא דגם במדברת לא עבדינן עובדא כר"ג ולכתחילה לא תנשא לכהן, הי' להם להביא לדין זה, דבראוה מדברת לכתחילה לא תנשא לכהן ואם נשאת לא תצא, ועי' בית מאיר שם שעמד בזה בד' הרמב"ם, ועיי"ש שכתב דאכתי צ"ע דמ"ט השמיט הרמב"ם לדין זה, ולא השמיענו דאינה נאסרת.

ולכאו' יש ללמוד כן גם מד' הטור בסימן כ"ב, ז"ל, אבל היא לא נפסלה אם נתייחדה עם הפוסל בביאתו, עכ"ל, ולהדיא דאינה נפסלת כלל, ואף לכתחילה מותרת לינשא לכהן, והרי דבמדברת עבדינן עובדא כר"ג, - אך באמת אין ללמוד לזה מד' הטור, די"ל דאזיל בדעת אביו הרא"ש דס"ל דכל הא דאסר ר' יהושע במדברת, הוא רק בשאומרת לכשר נבעלתי, אך אם אומרת לא נבעלתי אינה נאסרת, ואף במדברת עם פסול דליכא אלא חד ספיקא, וכאשר כ"ה בתוס' הרא"ש לעיל בסוגיין, ונת' בזה בסימן י"ד (א) סק"ח בהערה, וע"כ אף אי נימא דגם במדברת לא עבדינן עובדא כר"ג, מ"מ שפיר כתב הטור דאינה נפסלת ביחוד עם פסול, כיון דאף ר' יהושע מודה בזה.

ה] ושו"ר דברים מפורשים בזה בחי' הרא"ה בשלהי פירקין, ז"ל, ומסתברא דכי בעינן רוב כשרים לכתחלה ה"מ בנבעלה, אבל בנסתרה אפי' ברוב פסולין, דהא ספק ספיקא הוא לר"ג דלי"ל טעמא דאין אפוטרופוס לעריות, ומיהו טוענת בעינן בין בנסתרה בין בנבעלה, אבל היכא דשמא אפי' בספק ספקא פסלינן וכו', עכ"ל.

ומבו' בד' הרא"ה, דביסוד הדין הא דלא עבדינן עובדא כר"ג הוא גם במדברת, וע"כ אם נסתרה עם פסול ואומרת לא נבעלתי, לא תנשא לכהונה לכתחילה, ואך דמ"מ כל שאין ידוע לנו עם מי נתיחדה, ה"ה מותרת לכתחילה משום ספק ספיקא, - והיינו משום דאף דלר' יהושע לא חשיב זה כספק ספיקא, משום דאין אפוטרופוס לעריות, מ"מ לר"ג דלא ס"ל לה"ט דאין אפוטרופוס לעריות ה"ה מותרת משום ספק ספיקא, ובהך פלוגתא אם יש אפוטרופוס לעריות, לא אמרו דלא עבדינן עובדא כר"ג.

אמנם מד' הרמב"ם והשו"ע שלא הביאו כלל לדינא דאין אוסרין על היחוד, נראה להדיא דס"ל דאף אם נתיחדה עם פסול ה"ה מותרת לכהונה לכתחילה, ולא אמרינן בזה דלא עבדינן עובדא כר"ג.

**ב**

ו] והנה בפשוטו הי' נראה בביאור יסוד הפלוגתא בזה, דהנה בחי' הרמב"ן לעיל די"ג: כתב, ז"ל, אמרו לו רוב גוים פרוצים, הא לישראל אפי' נתיחדה עם אחד מן הפסולין ואמרה טהורה אני נאמנת, ואפשר דאפי' בשותקת נמי אין אוסרין כלל על יחוד דישראל, עכ"ל, ובחי' הרשב"א שם נסתפק ג"כ בזה, והוסיף לפרש הטעם להתיר אף בשותקת, ז"ל, אפי' בשותקת ה"ז בחזקת טהורה, דישראל קדושים הם ואין אוסרין אותה בכך, עכ"ל.

ובחי' הרא"ה והריטב"א לעיל די"ג. נקטו דלא שרי ר"ג במדברת אלא בטוענת ברי, ואף דהרא"ה שם כתב דהיינו רק משום דשמא תאמר שנבעלה לפסול, וע"כ באשת איש שאינה נאמנת לפסול עצמה, ה"ה מותרת אף בשותקת, וצ"ב, והריטב"א שם נסתפק דשמא היינו רק משום דאם אינה טוענת גרע, אך באשת איש שאינה נאמנת לפסול עצמה, ה"ה מותרת אף כשאינה טוענת, עיי"ש בדבריהם.

ז] ולפ"ז הי' נראה, דבזה הוא דתליא הפלוגתא אם במדברת עבדינן כר"ג, דאי נימא דלא שרי ר"ג במדברת אלא כשטוענת ברי, הרי דכיון דלכתחילה לא עבדינן עובדא כר"ג ואין סומכין על דברי', אף במדברת אין סומכין על דברי' ואין מתירין אותה לינשא לכהן, - אך אי נימא דר"ג שרי במדברת אף בשותקת, משום דישראל קדושים הם וכו', ונחלק בזה על ר' יהושע דס"ל דאין אפוטרופוס לעריות, י"ל דבזה עבדינן עובדא כוותי', וכ"ה גם אי נימא דכל הא דבעינן לטענתה, הוא רק משום דאם אינה טוענת גרע.

והטעם בזה יל"פ בזה בתרי גווני, חדא, דכל הא דלא עבדינן עובדא כר"ג הוא רק כשבאנו להתירה משום נאמנותה, ובזה לא עבדינן עובדא כוותי' ואין סומכין על דברי', אך במקום דא"צ כלל לנאמנותה, עבדינן עובדא כוותי', אך אי נימא דעיקר הפלוגתא דר"ג ור"י ל"ה בכח טענת הברי, אלא בכח החזקה, לכאו' אין לומר כן, - וי"ל עוד, דכיון דלר"ג ה"ה מותרת אף כשאינה טוענת, הרי בע"כ דהוי זה פלוגתא בפנ"ע, אם אמרינן דישראל קדושים וכו', או דאמרינן דאין אפוטרופוס לעריות, ובהך פלוגתא לא מצינו דלא עבדינן עובדא כר"ג, דרק בהא דפליגי במעוברת אם מתירין אותה משום ברי וחזקה, לא עבדינן עובדא כוותי'.

ח] אך באמת אף דהדברים מתישבים היטב בד' הרמב"ם והשו"ע, דמשמעות דבריהם דס"ל דמדברת מותרת אף בשותקת, וכמו שהוכיח כן במשנת ר"א שם ממה שהשמיטו לעיקר דינא דמדברת, ולפ"ז י"ל דע"כ הוא דס"ל דעבדינן בזה עובדא כר"ג, - אך אין הדברים מתישבים בד' הריא"ז שכתב, ז"ל, פנוי' שנתיחדה עם א' מן הפסולין "נאמנת לומר לא נבעלתי לו" ומותרת לכהונה, עכ"ל, ומ' דאינה מותרת לכהונה אלא כשאומרת לא נבעלתי לו, ואפ"ה ס"ל דעבדינן בזה עובדא כר"ג.

ומאידך אין הדברים מתישבים בד' הר"י מיגש, דהנה בעיקר מש"כ הר"י מיגש דכל הנפ"מ בפלוגתא דזעירי ורב אסי, הוא בהא דלכתחילה לא עבדינן כר"ג, עמד ע"ז בחי' ר' שלמה סימן ה', דעדיפא מינה הול"ל, דנפ"מ בפלוגתייהו אם לר"ג ה"ה מותרת אף בשותקת, או אינה מותרת אלא כשטוענת ברי, דלזעירי דאף ר' יהושע מתיר בנסתרה, בפשוטו ה"ה מותרת אף בשותקת, ואילו לדעת זעירי דר' יהושע אסר אף בנסתרה, הרי דאף לדעת ר"ג אינה מותרת אלא כשטוענת ברי, - ונ' מד' הר"י מיגש דס"ל דאף לדעת זעירי דר' יהושע אסר בנסתרה, מ"מ לדעת ר"ג דפליג ה"ה מותרת אף בשותקת, וע"כ כל הנפ"מ בפלוגתא דזעירי ורב אסי הוא בהא דלכתחילה לא עבדינן עובדא כר"ג, - ועכ"פ מבו' לפ"ז בד' הר"י מיגש, דאף דלדעת ר"ג מדברת מותרת אף בשותקת, אפ"ה לא עבדינן בזה עובדא כר"ג.

וגם אין הדברים מתישבים בד' הרא"ה, דס"ל דלר"ג הדין מדברת מותרת אף בשותקת, וכל הא דאסרינן לה הוא משום דשמא תאמר שנבעלה לפסול, ואפ"ה ס"ל דאף במדברת לא עבדינן עובדא כר"ג, אלא בגונא דיש בזה להתירה דספק ספיקא.

**ג**

ט] והי' מקום לפרש עוד בטעם הסוברים דבמדברת עבדינן עובדא כר"ג, לפמש"כ בתשו' הגרע"א מהדו"ת סימן נ"ד בתו"ד, ז"ל, וגם לדידן דקי"ל כר"ג ברוב פסולים, י"ל דמה דחיישינן לדר"י לכתחילה ברוב פסולין היינו מכח הקושיא דדמי לשבוי', דמה דס"ל לר"ג לחלק דמזנה בודקת ומזנה, בהא לא סמכינן לכתחילה, עכ"ל.

ולפ"ז י"ל, דע"כ לא חיישינן לדר' יהושע אלא במעוברת, משום דדמיא לשבוי', ולא סמכינן לכתחילה על הא דבודקת ומזנה, אך במדברת דלדידן ל"ד כלל לשבוי', דשאני שבוי' דרוב גוים פרוצין בעריות, עבדינן בזה עובדא לכתחילה כר"ג, - וי"ל עוד, לפמש"כ כמה מקמאי דמעוברת דמיא לשבוי' מדינא, ומדברת ל"ד לשבוי' אלא משום מעלת יוחסין, וע"כ מדברת אינה אסורה אלא לכתחילה ואם נשאת לא תצא, ול"ד לשבוי' דאסורה בדיעבד, ולפ"ז י"ל, דרק במעוברת דלר' יהושע דמיא לשבוי' מדינא, לא סמכינן לכתחילה על הא דס"ל לר"ג לחלק דמזנה בודקת ומזנה, ומשא"כ במדברת דאף לר' יהושע ל"ד לשבוי' מדינא אלא משום מעלת יוחסין, סמכינן בזה על ר"ג דס"ל דל"ד לשבוי' דשאני שבוי' דרוב גוים פרוצין בעריות.

י] אך בעיקר ד' הגרע"א צע"ג, דלפ"ז הדין נותן דכל הא דלא עבדינן עובדא לכתחילה כר"ג הוא רק ברוב פסולין דדמיא לשבוי', אך במע"מ דל"ד לשבוי' עבדינן עובדא כוותי', וכמו שנקט הגרע"א שם ובכ"ד דאף מעוברת ל"ד לשבוי' אלא ברוב פסולין, ומשמעות לישנא דשמואל דלא עבדינן עובדא אלא ברוב כשרים, - וכ"ה מבו' להדיא בד' קמאי, שהרי דעת הרמב"ם ודעימי' דבעינן תרי רובי, והרי דבעינן לכח הרוב, ואף לדעת ש"ר דל"ב תרי רובי, הא מיהא בעינן חד רובא, וכמבו' כן להדיא בד' הר"ן בשלהי פירקין שכתב דל"ב תרי רובי, משום דלא גזרינן בזה אטו קבוע, והרי דאם הי' זה קבוע דכמע"מ דמי, ל"ה שרינן לה לכתחילה, וכ"ה מבו' בד' עוד מרבוותא, ואכמ"ל, - וכ"ה מבו' גם בד' הגרע"א גופי' בכ"ד, שכתב דהיכא דאיכא ספק ספיקא עבדינן עובדא כר"ג, עי' בדבריו, והרי דבחד ספיקא לא עבדינן עובדא כר"ג, ואף דליכא רוב פסולין, וצע"ג בזה.

**ד**

יא] עוד ילה"ע בזה, דהנה התוס' לעיל בסוגיין כתבו דמודה ר' יהושע במדברת דאם אמרה לא נבעלתי נאמנת משום דהו"ל ספק ספיקא, ולא אסר אלא כשאומרת לכשר נבעלתי, ומבו' עוד בדבריהם, דאם נתיחדה עם פסול דהו"ל חד ספיקא, ה"ה אסורה, וכל הא דשרי ר' יהושע באומרת לא נבעלתי הוא משום ספק ספיקא, ונת' בזה בסימן י"ד (א) סק"ח.

והנה כל הא דיש להתיר באומרת לא נבעלתי משום ספק ספיקא, הוא רק לדעת ר' יהושע דקיל לי' ספק ספיקא, אך לדעת ר"ג דקיל לי' שמא דאפי' בס"ס נמי אסר, אין להתירה משום הספק ספיקא, וכל הא דהיא מותרת הוא רק מכח טענתה.

ולפ"ז לכאו' הי' בדין, דלפ"מ דקי"ל כר"ג דאלמנת עיסה אסורה ולא שרינן לה משום ספק ספיקא, הרי דה"נ במדברת יש לאסרה אף כשאומרת לא נבעלתי, דמשום טענתה אין לנו להתירה, משום דלכתחילה לא עבדינן עובדא, ומשום ספק ספיקא אין להתירה, דאנן קי"ל כר"ג דאפי' בס"ס נמי אסר.

אמנם הנה כל כי האי הו"ל להתוס' לפרושי, דכיון שכתבו דלדעת ר' יהושע גופי' אם אמרה לא נבעלתי נאמנת, הו"ל לפרושי דלדינא אין הדין כן, משום דקי"ל כר"ג דאפי' בס"ס נמי אסר, ומאידך אין מתירין אותה מכח טענתה, דלכתחילה לא עבדינן עובדא, - וכ"נ להדיא בל' התוס' לקמן דט"ו., דלעולם כשאומרת לכשר נבעלתי אית לה מיגו דלא נבעלתי, דאם היתה אומרת לא נבעלתי היו מתירין אותה לכתחילה, ואך דאין מתירין אותה לכתחילה מכח המיגו.

יב] ומצאנו שנחלקו האחרונים בזה, דהנה הב"ש בסימן ב' סקי"ג כתב בדין אלמנת עיסה דאסורה לכהן, ז"ל, בש"ס אוקמי' אליבא דר"ג כשהיא אינה אומרת ברי וכו' אבל אם אומרת ברי מודה ר"ג דכשרה לכהונה, מיהו י"ל לדידן דלא קי"ל כר"ג באומרת ברי לכשר נבעלתי וקי"ל דאין נאמנת אפי' אם איכא רוב כשרים וכו', א"כ ה"נ ל"מ ברי שלה, וכן מ' מל' הרמב"ם והיינו ל' המחבר דסתם וכתב דאסורה לכהן, מ' אפי' אם אומרת ברי, עכ"ל.

ובגל' הגרע"א שם כתב עמש"כ הב"ש דלדידן לא קי"ל כר"א באומרת ברי, ז"ל, לענ"ד זהו רק במה דר' יהושע פוסל כדאמרי' ואת לא תעביד עובדא היינו אף דהלכה כר"ג מ"מ לא תיעבד עובדא לחוש לדר' יהושע, אבל הכא דלתרווייהו שרי דלר' יהושע מטעם דאלים לי' ס"ס ולר"ג מטעם דאלים לי' ברי מהיכ"ת להחמיר, עכ"ל, וכ"כ הגרע"א בתשו' ח"ה סימן קכ"ח וח"ח אהע"ז סו"ס ב', וכן נקטו הדגמ"ר בסימן ו' לב"ש סקל"א והבית מאיר שם סי"ז ד"ה תו כ' הב"ש והקהלת יעקב שם, דבמקום דאיכא ס"ס וטוענת ברי, ה"ה מותרת לכתחילה, עיי"ש, וכ"כ בחזו"א אהע"ז סימן ז' סוסק"ג.[[2]](#footnote-3)

ולכאו' לפמש"נ בד' התוס' דאף דבמדברת נמי לא עבדינן עובדא כר"ג, מ"מ אם אומרת לא נבעלתי ה"ה מותרת, יש ללמוד כד' הגרע"א ודעימי', דכל דטוענת ברי ואיכא ספק ספיקא, עבדינן בזה עובדא כר"ג, וזה דלא כמו שדקדק הב"ש מל' הרמב"ם והשו"ע, וצ"ב טעם הפלוגתא בזה.

יג] ויש להוסיף בזה, דהנה כבר נת' לעיל סק"ה מד' הרא"ה, דבמדברת עבדינן עובדא כר"ג, ומשום דלדידן דלית לן להא דאין אפוטרופוס לעריות הו"ל ספק ספיקא, ולכאו' יש ללמוד מזה, דבמקום דאיכא ספק ספיקא עבדינן עובדא כר"ג, וזה שלא כמש"כ הב"ש בדעת הרמב"ם והשו"ע.

אך באמת נראה דד' הרא"ה אינם ענין לנידו"ד, דהנה נראה פשוט דכל מש"כ הב"ש דאינה נאמנת אף במקום דאיכא ספק ספיקא, הוא רק לדעת הרמב"ם ודעימי' דלא עבדינן עובדא כר"ג אף ברוב כשרים ובעינן תרי רובי, וע"כ י"ל דה"נ לא עבדינן עובדא כוותי' אף במקום ס"ס, אך לדעת ש"ר דכל דאיכא רוב כשרים עבדינן עובדא כר"ג ול"ב תרי רובי, לכאו' כ"ש דבמקום ס"ס עבדינן עובדא כוותי',[[3]](#footnote-4) וכ"ה מבו' להדיא בל' הב"ש שהביא להא דקי"ל דאין נאמנת "אפי' אם איכא רוב כשרים", וז"ב.

ולפ"ז הרי דלהרא"ה לטעמי' דס"ל דאף במקום חד רובא עבדינן עובדא כר"ג, ע"כ ס"ל נמי דבמקום ספק ספיקא עבדינן עובדא כר"ג, ואין ללמוד מזה כלל דאף להני קמאי דלא עבדינן עובדא כר"ג אלא בדאיכא תרי רובי, מ"מ במקום ס"ס עבדינן עובדא כר"ג, וז"ב.

אך בד' התוס' שנת' ללמוד מדבריהם דבמקום ס"ס עבדינן עובדא כר"ג, אין לפרש דהוא מכח ה"ט, שהרי התוס' לקמן שם כתבו דלא עבדינן עובדא כר"ג אלא בדאיכא תרי רובי וכדעת הרמב"ם, והדר צ"ב טעם פלוגתייהו אם בכה"ג דאיכא ס"ס עבדינן עובדא כר"ג.

**ה**

יד] ויש מקום לפרש בזה, ועיקר הדברים שמעתי מהגרא"א, לפמש"נ בסימן י"ד (א) סקכ"ג בדעת התוס', דבהא דבמקום ס"ס מכשר ר' יהושע תרתי איתנייהו בה, חדא, דכל דאיכא ספק ספיקא ה"ז מועיל להתירה, ועוד, דאף במקום דלא מצינו למיתי עלה משום התירא דספק ספיקא, מ"מ כל שהיא טוענת ברי ה"ה נאמנת בטענתה, דמודה ר' יהושע לר"ג דמן הדין ה"ה נאמנת בטענת ברי, וכל הא דס"ל דאינה נאמנת, הוא רק במקום חד ספיקא דאלים לאורועי להחזקה לגמרי, אך במקום ס"ס דלא אלים לאורועי להחזקה לגמרי, הדר דינא דכל שאומרת ברי ה"ה נאמנת.

ולפ"ז י"ל דמה"ט הוא דס"ל להתוס' דכל הא דלא עבדינן עובדא כר"ג, הוא רק בדליכא אלא חד ספיקא, אך אם איכא ס"ס עבדינן עובדא כוותי', דאף דא"א לנו להתירה משום התירא דס"ס, דלר"ג אין מתירין ביוחסין מכח ס"ס, מ"מ שפיר מצינו להתירה מכח טענתה, ולי"ב להא דלכתחילה לא עבדינן עובדא כר"ג, שהרי בכה"ג דאיכא ס"ס לכו"ע היא נאמנת בטענתה, ודו"ק.

טו] ובדעת הרמב"ם והשו"ע שדקדק הב"ש מדבריהם דאף בכה"ג לא עבדינן עובדא כר"ג, י"ל דהוא משום דס"ל דהא דבמקום ס"ס מכשיר ר' יהושע, הוא רק משום התירא דס"ס, אך לעולם אינה נאמנת בטענתה אף במקום ס"ס, דר' יהושע לית לי' ברי כלל, וע"כ ס"ל דלפ"מ דקי"ל כר"ג דאסר אף במקום ס"ס, יש לאסרה אף כשהיא טוענת ברי, משום דלכתחילה לא עבדינן עובדא כר"ג.

**ו**

טז] ונראה לפרש עוד בטעם הפלוגתא בזה, דהנה בעיקר הא דלא עבדינן עובדא כר"ג, כתב הגרע"א בתשו' ח"ה סימן קכ"ח, ז"ל, דהא פשיטא דהחומרא דאת לא תעביד עובדא היינו לחוש לדר' יהושע, עכ"ל, וכ"כ הגרע"א בכ"ד.

וכ"ה להדיא בד' הר"י מיגש לעיל די"ג הובא בשטמ"ק שם, ז"ל, מיהו לכתחילה לא עבדינן כותי' אלא עד דאיכא רוב כשרין אצלה אבל אם רוב פסולין אצלה אינה נאמנת לכתחלה "כר' יהושע", עכ"ל, ולהדיא דהא דלכתחילה לא עבדינן עובדא כר"ג, הוא משום דחיישינן לדר' יהושע.

יז] אמנם הנה כתב הר"ן בשלהי פירקין, ז"ל, ומיהו לכתחילה אין מתירין האשה להנשא לכהן אלא דוקא ברוב כשרין, כדאמרינן לעיל הלכה כר"ג ואת לא תעביד עובדא לכתחלה עד דאיכא רוב כשרין, ומיהו בחד רובא סגי וכו', אבל הרמב"ם ז"ל כתב וכו' דאפי' טוענת בעי תרי רובי להתירה לינשא לכתחילה וכו', ותמיהני עליו וכו', ונהי דלעיל אמרינן אפי' בטוענת דלא נעביד עובדא עד דאיכא רוב כשרין, היינו דבעי חד רובא אבל תרי רובא מנא לן, דכיון דמדינא אפילו ברוב פסולים כשרה בטוענת, "נהי דמשום חומרא בעלמא אמרינן לא נעביד עובדא עד דאיכא רוב כשרים" מ"מ משמע דבחד רובא סגי, "דברובא דל"ב לי' אלא משום חומרא בעלמא לא משמע דנגזור בי' אטו קבוע דניבעי משו"ה תרי רובי, עכ"ל.

והנה במש"כ הר"ן דכיון דל"ב להך רובא אלא משום חומרא לא גזרינן בי' אטו קבוע, צ"ב, דהרי הא מיהא דבמקום דאינה טוענת ל"מ חד רובא ובעינן תרי רובי, וא"כ כיון דבטוענת נמי חיישינן לדר' יהושע ואין מתירין אותה מכח טענתה, הרי הוי דינה כמי שאינה טוענת שאינה מותרת אלא בתרי רובי.

והנה אמנם י"ל, דכיון דמן הדין אף לדעת ר' יהושע יש להתירה אף במקום דאיכא חד רובא, ואך דגזרינן בזה אטו קבוע, הרי דבזה לא חיישינן לדר' יהושע, כיון דאף לדידי' מן הדין היא מותרת, וכל איסורה הוא משום גזירה, - אך בד' הר"ן מבו' דהטעם בזה הוא משום דל"ב לזה אלא משום חומרא בעלמא וע"כ לא גזרינן בזה אטו קבוע, וזה צ"ב, שהרי לא באנו לגזור גזירה בפנ"ע אטו קבוע בכה"ג, אלא באנו לדון דכיון דחיישינן לדר' יהושע ואין מתירין אותה מכח טענתה, הוי דינה כמי שאינה טוענת, שאינה ניתרת אלא בתרי רובי, שהרי לדעת ר' יהושע דאינה נאמנת, אינה ניתרת אלא בתרי רובי, וכיון דלכתחילה לא עבדינן עובדא כר"ג, שפיר י"ל דאין להתירה אלא בדאיכא תרי רובי.

יח] ונראה ללמוד מד' הר"ן, דהא דלכתחילה לא עבדינן עובדא כר"ג, אי"ז משום דלכתחילה חיישינן לדר' יהושע, אלא היינו דאף דקי"ל כר"ג דמן הדין ה"ה נאמנת, מ"מ החמירו חכמים שלא להתירה לכתחילה, ונמצא דהוי זה דין ודאי דאינה מותרת לכתחילה, ואי"ז משום דחיישינן לדעת ר' יהושע, - והיינו דהגם דלר"ג גופי' ה"ה נאמנת אף לכתחילה, מ"מ אנן קי"ל דאף דמן הדין היא נאמנת, מ"מ לכתחילה לא עבדינן עובדא ע"פ דברי', אלא בדאיכא רוב כשרים.

ואשר זהו שכתב הר"ן, דאם באנו לדון דגם בהך דינא דלא עבדינן עובדא עד דאיכא רוב כשרים, ניבעי תרי רובי גזירה אטו קבוע, הרי דכיון דמן הדין היא נאמנת, וכל הא דבעינן רוב כשרים הוא משום חומרא שהחמירו חכמים, לא גזרינן בזה אטו קבוע, וז"ב.

יט] ולפ"ז נראה, דבזה הוא שנחלקו אם עבדינן עובדא כר"ג במקום דאיכא ס"ס, דהגרע"א ודעימי' דס"ל דבכה"ג עבדינן כוותי', הוא כמפורש בד' הגרע"א, דכל הא דלכתחילה לא עבדינן עובדא, הוא משום דחיישינן לדר' יהושע, וע"כ במקום דאיכא ס"ס דלר' יהושע ה"ה מותרת משום ס"ס, שפיר עבדינן כר"ג, ואף דבהא דשרי ר"י בספק ספיקא לא קי"ל כוותי', מ"מ א"צ לחוש לדבריו דאינה נאמנת, כיון דלדעתו היא נאמנת מטעם אחר, וזה כמש"כ הגרע"א בכ"ד, (מהדו"ק סימן מ' ומהדו"ת סימן י"ח וסימן ל"ח וח"ח אהע"ז סימן ב' וסימן י"ד ובתשו' בסוף דו"ח בענין סריס), דכל דלדברי כל רבוותא שרי, אף דהוא מב' טעמים, לא חיישינן לאסור, ולמד לזה מד' הדרכ"מ ביו"ד סימן נ"ד.

אך בד' הב"ש נראה דס"ל, דהא דלכתחילה לא עבדינן עובדא, אי"ז משום דחיישינן לדר' יהושע, אלא הוי זה דין ודאי, שלא סמכו חכמים על דברי' להתירה לכתחילה, וע"כ ס"ל דלא עבדינן עובדא אף במקום ס"ס, - דאף דלדעת ר' יהושע יש להתירה מכח הס"ס, אך לפ"מ דקי"ל כר"ג דאין להתירה מכח הס"ס, אף אין להתירה מכח טענתה, דלכתחילה אין סומכין על דברי' להתירה, וז"ב.

**ז**

כ] ולפ"ז יש מקום לומר, דבזה הוא שנחלקו הראשונים אם אף במדברת לא עבדינן עובדא לכתחילה כר"ג, או רק במעוברת הוא דלא עבדינן עובדא כוותי', דהתוס' והר"י מיגש ודעימייהו ס"ל דהא דלכתחילה לא עבדינן עובדא כר"ג, הוא משום דחיישינן לדר' יהושע, וכאשר כ"ה להדיא בד' הר"י מיגש, וע"כ ס"ל דחיישינן לדר' יהושע בכל דבריו, וע"כ אף במדברת לא עבדינן עובדא כר"ג, ואמנם דבד' הרא"ה מבו' דס"ל דאף דגם במדברת לא עבדינן עובדא כר"ג, הוא רק בעיקר הפלוגתא דר"ג ור"י בדין ברי וחזקה, אך בפלוגתייהו אם יש אפוטרופוס לעריות, עבדינן עובדא כר"ג, וע"כ כל דאין ידוע עם מי נסתרה, ה"ה מותרת לכתחילה מדין ספק ספיקא.

אך הרמב"ם ודעימי' דס"ל דבמדברת עבדינן עובדא כר"ג, הוא משום דס"ל דהא דלכתחילה לא עבדינן עובדא כר"ג, אי"ז משום דחיישינן לדר' יהושע, אלא הוא דין בפנ"ע שלא סמכו חכמים על דברי' להתירה לכתחילה, וכיון שלא נתפרש בגמ' לדין זה אלא במעוברת דחמירא טפי, אין לנו ללמוד מזה דאף במדברת החמירו חכמים שלא להתירה.

כא] והדברים מכוונים מאד, דהנה נת' לעיל ללמוד מד' התוס' דס"ל דעבדינן עובדא כר"ג במקום דאיכא ס"ס, אך מד' הרמב"ם והשו"ע דקדק הב"ש דלא עבדינן עובדא כר"ג אף במקום דאיכא ס"ס.

ולפמש"נ נמצאו הדברים תואמים יחדיו, דהתוס' לטעמייהו דס"ל דהא דלכתחילה לא עבדינן עובדא כר"ג, הוא משום דחיישינן לדעת ר' יהושע, ומה"ט ס"ל דאף במדברת לא עבדינן עובדא, ע"כ במקום דאיכא ס"ס דה"ה מותרת אף לדעת ר' יהושע, עבדינן עובדא כר"ג, אך הרמב"ם והשו"ע דס"ל דהא דלכתחילה לא עבדינן עובדא כר"ג, הוא דין בפנ"ע שלא סמכו חכמים על דברי' להתירה לכתחילה, ומה"ט ס"ל דמדברת עבדינן עובדא, וע"כ ס"ל דלא עבדינן עובדא אף במקום דאיכא ס"ס, וכמש"נ.

1. וכמדומה דהתוס' לטעמייהו אזלי, דמבו' בדבריהם שם לעיל מינה, דפלוגתא דר"ג ור"י במעוברת, ופלוגתייהו במדברת אם נאמנת במיגו דלא נבעלתי, חדא פלוגתא היא, וזהו שהק' שם דקשיא הלכתא אהלכתא, ונת' בזה בסימן י"ד (ב), עיי"ש, וע"כ ס"ל דכ"ה דבמעוברת לא עבדינן עובדא כר"ג, ה"נ במדברת וטוענת לכשר נבעלתי לא עבדינן עובדא כוותי', - אך אי נימא דפלוגתייהו במדברת הוא אם אית לה מיגו דלא נבעלתי, או דאי"ז מיגו משום דיראה לומר וכו', ואי"ז ענין כלל לפלוגתייהו במעוברת, לכאו' בהך פלוגתא אם אית לה מיגו, לא מצינו דלא עבדינן עובדא כר"ג, ודו"ק. [↑](#footnote-ref-2)
2. אמנם בד' הב"ש שם סקל"א מבו' בפשוטו דאף דאיכא ס"ס דשמא לא הפקירה עצמה, ואת"ל הפקירה עצמה שמא הוא לכשר, מ"מ ה"ה פסולה ואינה נאמנת בטענתה, ואזיל לטעמי' דס"ל דכיון דלא עבדינן עובדא כר"ג, ע"כ אף בגונא דאיכא ס"ס ה"ה אסורה, - אך באמת י"ל דס"ל דבההיא דמדאפקרה לא חשיב זה כס"ס, וכמש"כ בחי' ר' שלמה סימן הפקירה עצמה לאחר, ואם הוא פסול, [↑](#footnote-ref-3)
3. ולא מיבעיא למש"כ הרשב"א בח"א סימן ת"א דס"ס עדיף מרוב, אלא אף בלא"ה נראה דהוא כן, שהרי חזינן דס"ס מהני ביוחסין טפי מחד רובא, דבס"ס כתב הרמב"ם דאם נשאת לא תצא, ובחד רובא כתב הרמב"ם דאם נשאת תצא, ובאמת מה"ט הי' מקום לדון, דאף לדעת הרמב"ם דאינה נאמנת אלא בדאיכא תרי רובי, מ"מ כל דאיכא ס"ס ה"ה נאמנת, דס"ס עדיף מחד רובא, וכנ"ל. [↑](#footnote-ref-4)