בגדר חלות חיוב שומרים
קטגוריות: ש_ס / לב בבא מציעא / שומרים - הרב יהודה אלבוים / חבורות

בס''ד

**בגדר חלות חיוב שומרים**

א. במתני' דף פ' ב' שמור לי ואמר לו הנח לפני שומר חנם, ונח' הראשונים האם נעשה שומר בלא קנין, הר''ן והנמוק''י הקשו כיצד חל בלא קנין, ותי' שיש קנין כגון קנין ד''א עי''ש, אך בתוס' בדף צ''ט א' והרא''ש בפ''ו סי' ט''ז ובפ''ח סי' ט''ו - מפורש דבהנח לפני לחוד חייב, והקשו האחרונים היאך מתחייב בלא קנין, עי' בקצוה''ח סי' ש''ז סק''א שתי' דחל בהתחלת מלאכה, והמחנ''א שומרים סי' ז' דן אם י''ל דחל מדין ערב, וכן פירש הגרע"א בכו"ח סימן י"ב דחל מדין מערב, אולם בנתה''מ סי' ש''מ סק''א וסקי''ב נראה דנקט בדעת תוס' והרא''ש דחל בלא קנין כלל, אלא 'מיד שסלק בעל הבהמה שמירתה מעליה מדעת השומר קמה לה ברשות השומר לשומרה' - כך מוכח בדברי הנתה''מ שכתב שבשואל לא מהני הנח לפני, אלא דכיון שנעשה ש''ח ע''י הנח לפני נעשה שואל מדין מתנה ש''ח להיות כשואל, ואי נימא דבהנח לפני יש קנין אין סיבה שלא יחשב קנין גם לגבי אונסין - וכ''כ האמרי בינה הלכ' טו''נ סי' י''ד דלדעת הרא''ש א''צ קנין וז''ל 'ועל כרחך דסובר כיון דזה סילק שמירתו עפ"י והוציא הממון מרשותו אף דעדיין לא זכה בו ולא מטי לו שום הנאה מ"מ חייב דמשנסתלקו הבעלים מתחיל שמירת השומר ... דשומר חייבו התורה בשמירה כשסילקו הבעלי' שמירתן מן ממונם וזה קבל עליו לשמור, וכ''כ החזו''א בחו''מ ליקוטים סי' י''ז סק''י דא''צ מהתורה בשומר קנין, וצ''ב כיצד חל בלא קנין.

ב. דעת רש''י בב''ק דף ע''ט א' דכשם שתקנו משיכה במכירה כך תקנו משיכה בשומרים קאי על כל השומרים להתחייב בתשלומין, ולא כדברי תוס' והרא''ש כאן דקאי רק על שואל ושוכר לענין חזרה, וז''ל רש''י שלא יתחייב שומר בשמירה עד שימשוך, ונראה ברש''י דמדאו' א''צ קנין ותקנו שאין מתחייב בלא קנין - ולא כדברי הראשונים שמדאו' ל''מ משיכה ותקנו שיועיל משיכה - וקשה לומר בדברי רש''י שמדאו' חל' מדין ערב, ורבנן אמרו שלא יחול אלא במשיכה, וכן נראה בראב''ד בב''מ דף פ' ב' דבלא התקנה די בהנח לפני, ותקנו דלא מהני בלא משיכה, וצ''ב כנ''ל כיצד חל בלא משיכה.

ג. נח' תוס' והרא''ש האם גם שוא מתחייב ע''י הנח לפני, בדברי התוס' בדף צ''ט א' ד''ה כיון וד''ה כך מבואר דחלוק שואל מש''ח וש''ש ואינו מתחייב בלא משיכה, וברא''ש מפורש שגם בשואל א''צ משיכה, וצ''ב בדברי התוס' מאי שנא שואל מש''ח וש''ש, ואין לומר - עי' דבר אברהם ח"א סימן מ' ובקה"י נדרים סימן כ"ד - דשואל אין מתחייב אא''כ זכה בזכות שימוש, דהרי מפורש בדברי ר''ה שאם לא ביקע חייב באונסין אע''פ שלא זכה בשימושים, וכן כתבו התוס' לעיל דבמשיכה לרה''ר קונה רק לענין אונסין ולא לענין חזרה.

ד. מצינו כמה מקומות שנעשה שומר בע''כ, אף כשאין כוונתו להיות שומר עי' ברכ''ש ב''ק סי' ד' סק''ו הביא כמה ראיות לכך, וכ''כ החזו''א וכ''כ הנתה''מ בסי' רמ''א סק''ט, וסי' ש''ו סק''ב שיש אופנים שאפי' אמר שאינו רוצה להיות שומר נעשה שומר בע''כ, וצ''ב כיצד נעשה מתחייב בע''כ.

ה. המחנ''א שאלה סי' א' והשער משפט בסי' צ''ו סק''א חקרו האם חיובי שומרים חלים משום שהשומר מחייב את עצמו, או''ד דאינו חלות של הגברא, ואף כשאין דעתו להתחייב מתחייב כשקיבל על עצמו לשמור, דהתורה חייבתו כל היכא שקיבל על עצמו לשמור - עי' בחרח''ה הלכ' יבום וחליצה שהאריך בנידון זה בשאר החלויות הא הגברא מחיל או התורה מחילה, ועי' בקובה''ע סי' ע''ו שהאריך בזה - וכתב המחנ''א נ''מ באופן שהיה סבור שהוא שמירה בבעלים, והיה סבור שפטור, וטעה ולא היו בעליו עמו, דאם התורה חייבתו הרי הוא מתחייב - וז''ל והייתי יכול לומר דבין שואל בין ש"ח כל שזה קיבל לשמור וזה קיבל עליה בשאלה הרי אלו מתחייבים כל חד וחד כדינו, ואף על פי שלא גמרו בדעתם להתחייב מ"מ כיון דנתרצו זה לשמור וזה לשאלה הרי אלו מתחייבים עכ''ל, ועי' נתה''מ סי' שמ''ו סק''י שכתב דאם היה סבור שהוא שמירה בבעלים פטור - והשער משפט כתב נ''מ בשומר של קטן, האם אפשר להיות שומר של קטן, דא''א להתחייב לקטן, וכל זה רק אם הוא התחייבות של השומר, אך אם הוא חלות של התורה, חל פרשה זו גם כשהוא שומר של קטן.

ו. ויסוד הדברים תלויים בהבנת דברי התוס' בכתובות דף נ''ו שכתבו וז''ל שאני התם דחייבתו תורה שומר שכר על שלוקח שכר ושואל לפי שכל הנאה שלו ומשעבדים עצמם לכל הכתוב בפרשה הלכך במקום שאין משעבדים עצמם פטורים עכ''ל והוכיח השער משפט מתוס' שהגברא מחיל את החיוב, אך המחנ''א כתב וז''ל ומ"ש התוס' ז"ל דשואל לפי שכל הנאה שלו משעבדים עצמם אפשר לפרושי ג"כ הכי דאלו לפי פשטן קשה דהיכי אמרו דשואל חיובא דידיה בקבלתו תלוי והלא שבויה אונסא דלא מסיק אדעתיה הוא ומלתא דלא שכיחא לא מסיק איניש אדעתיה לחיובי נפשיה כדאמרינן בכמה מקומות. אבל לפי מ"ש אתי שפיר והכי פי' דהתורה חייבתו לשואל לפי שירדה לסוף דעתו שאם היה מסיק אנפשיה הוה משתעבד כיון דכל הנאתו שלו והשתא אתי שפיר כל מה שהקשינו לעיל עכ''ל, וז''ל החזו''א באה''ע סי' נ''ו סקי''ד כתב על דברי התוס' וז''ל אין כוונתם דחיוב תנאי השומרים משום שמשעבד עצמו לכל הני תנאים, דא''כ למה ניתן כלל דיני השומרים, יפרטו תנאיהם כפי שירצו, **אלא ודאי שהתורה חייבתם וא''צ שישתעבדו לזה**, אלא עיקר כוונתם דסברא הוא שאין כאן מצוות התורה שהשומרים יתחייבו עד''ז דווקא, אלא שניתן ד' חלוקי שומרים והמשתעבד להיות שומר מתחייב בדינו מדין התורה, אבל אי מתנה שלא יתחייב בשבועה, אינו משתעבד בדין שומרים שבתורה, אלא שמשתעבד לדברים שהתנה ואינו משתעבד לאחרינא - ועי' רמב''ן בב''ב דף קס''ח א' שכתב וז''ל ואי קשיא ארבעה שומרין דחייב רחמנא היכי משכחת לה, בשלמא שומר חנם ושומר שכר בידו ודמיא לאם אוביר ולא אעביד אלא שואל לאו בידו, וכי תימא **התם רחמנא חייביה** וכלוקח דמי עד שיחזירנו, **א"כ** היאך שומר חנם מתנה להיות כשואל - ועי' עוד חי' ר' ליב סי' ע''ח.

ז. על פי זה יש ליישב את דברי הראשונים שא''צ קנין בכדי להתחייב, די''ל דכיון שאינו חלות של הגברא, אלא חלות של התורה שחל במצב מסויים, והמצב הוא כמוש''כ הרא''ש 'מיד שסלק בעל הבהמה שמירתה מעליה מדעת השומר קמה לה ברשות השומר לשומרה' לכן א''צ קנין, ובאופן רגיל חל רק כשמוכן לשמור ולא בע''כ, אך יש אופנים שהתורה מחילה פרשת שומרים בע''כ - ולכא' אם המצב הוא שסילקו וכו', א''כ בחפץ שאין הבעלים שומר עליו, וביקש מחבירו לשמור עליו, ואם חבירו לא יסכים ישאר לא שמור, לכא' לא יחול פרשת שומרים בלא קנין -.

ח. ועל פי זה יתבאר היטב החילוק בין ש''ח וש''ש לשואל, דבשואל לא שייך מצב זה שסילק שמירתו, כמוש''כ הנתה''מ דכיון שא''א לשמור מאונסין לא שייך מצב זה, וכן כתב במחנ"א שומרים סימן ז', דהוא משום דדוקא בש"ח וש"ש שע"פ השומר סמכו הבעלים וסילקו שמירתן מעל ממונם נתחייבו השומרים מיד כשנגנב או נאבד, שהרי על שמירתו של זה סמך ונאבד, וזה הטעם ל"ש בשואל כדי לחייבו באונסין דאתו ממילא, ולכן בשואל צריך קנין, ובדעת הרא''ש דמהני הנח לפני גם בשואל כתב הנתה''מ בסי' ש''מ סקי''ב דחל מדין מתנה ש''ח להיות כשואל, דהיינו שע''י הנח לפני נעשה רק ש''ח, אלא דכיון שחל פרשת שומרים ביד האדם לקבוע את חלות החיוב שחל.