חבורה המגרש 2            בענין מחלוקת ר
קטגוריות: ש_ס / כט גיטין / המגרש - הרב משה יפהן

חבורה המגרש 2 בענין מחלוקת ר"א וחכמים בע"מ. ובענין שיור בקידושין.

והנה בנידון מהו המחלוקת לגבי ע"מ דמבואר בברייתא דפליגי בע"מ, לשון הגמ' דלר"א הוי ככל תנאי בעלמא וחכמים סוברים דהכא שייר לה בגט ובאמב"מ סי' קל"ז ס"ג הבין דהיינו דלרבנן לא מהני משום שזה מתפרש כשיור שהגם שאומר תנאי כוונתו לשיור ולכן היא אינה מגורשת. ובאמת דכן הוא לשון התוס' ד"ה אפילו דהקשו דלר"א דלא חשיב ע"מ שיור ומשמע שבזה גופא הם נחלקו ולרבנן אינה מגורשת משום שהוא חשיב לה כשיור. אמנם ברש"י לכאורה מבואר להדיא לא כן. דרש"י כתב הכא שייר לה בגט נמצא שלא התירה גט זה לכל העולם ומבואר דבעצם הוי תנאי אלא דזהו חיסרון של כריתות דיסוד הגט הוא דעל ידיו תהא מותרת לכל העולם אמנם אם עדיין נשאר הגבלה מכח הגט אינה מגורשת. ומבואר דנחלקו בתנאי בעלמא האם כזה תנאי חשיב חסרון כריתות ופוסל או לא.

והנה התוס' בע"א והרא"ש דנו דכל זה באופן שאמר לה ע"מ שלא תנשאי או ע"מ שלא תבעלי אבל באופן שאמר לה ע"מ שלא תנשאי ולא תבעלי אפשר שלכו"ע אינה מגורשת דהוי שיור. ויש לדון בכוונת התוס' האם המכוון דבאופן שאמר כזה תנאי זהו סימן וגילוי שדעתו היא לעשות שיור. וכך מתפרשים דבריו כשיור. או דנראה יותר באופן אחר דאין המכוון שזה דעתו אלא דממילא נעשה שיור. ובטעם הדבר נראה דהדביאור בצד ההוא דהגם דעשה תנאי מכל מקום מכח התנאי חל שיור וכמו שמצינו במי שקידש אישה ע"מ שלא יהא לו שאר כסות ועונה דאין זה רק תנאי דאם יחול יתבטלו הקידושין אלא כמו שמבואר ברע"א שם חלים כאילו קידושין שלא מחייבים שאר כסות ועונה. וכן כאן חל כזו גירושין שאינם פועלים התר עבור פלוני ובזה נחלקו שני הדרכים בתוס' האם באופן שעושה כזה תנאי חל שיור או דחלים גירושין רגילין. וצריך להדגיש דהגם שאמר ע"מ שלא תנשאי ולא תבעלי. ולא אמר ע"מ שלא יהא לך התר לינשא והתר ליבעל אלא הגביל את עצם המעשה. מכל מקום כיוון שיצר גירושין שלא שייך את ההיכי תימצי שיהא לה התר זה מתפרש כהגבלה בעצם ההתר. וצריך להדגיש דכאן זה לא מתפרש כמו ר' שמעון שזה גלגל החוזר דהרי יתכן שהיא לא תבעל ולא תנשא אלא זהו מתפרש כפי פי' הגרי"ז דהוא יכול לקבוע את דיני המעשה שהוא עושה והוא קובע שהגירושין יהיו גירושין שלא יותר לאשה ליבעל ולינשא וזהו חפצא של שיור. שהוא מחיל חלות גירושין שלא יתירו את הנישואין לאשה .

והטור בסי' קלז כתב בשם הרמ"ה דאם אומר ע"מ שלא תהא מותרת לפלוני כלל לא הוי גט וכתב דהרא"ש פליג על זה. ועיין שם באב"מ סק"ה מה שביאר בזה. ובשערי חיים להגר"ח שמואלביץ סנ"ט האריך בזה טובא.

לבאר קושיית התוס' פב: ד"ה המגרש. ותי' שהקשו מע"מ שלא תבעלי ולא תנשאי דאז זה דומה לאחות אשה ותוס' תי' סברא דלא הוי דומיא דאחות אשה ששם יש הפקעה וסתירה של הערווה לביאת ייבום מה שאין כן כאן שלא יתכן שיהיא בעילת ייבום באיסור אז אין זה נחשב סתירה והפקעה של הערווה לביאה. ואין זה פוטר את הביאה. אלא רק יש מניעה של איסור כרת שאיננה יכולה ליבעל.

**תוד"ה שרבי וכו' ותי' הרב ר' אלחנן וכו'.** מדברי התוס' משמע דתנאי שבידה לקיימו מותרת לינשא אפילו אם התנאי הוא בקום ועשה. כיוון שהוא בידה. אמנם הרמב"ן והרשב"א להלן פג. הביאו י"א דבעינן תרתי גם דבידה לקיימו וגם שהוא בשב ואל תעשה. אבל תנאי שבעינן עבורו קום ועשה חיישינן שמא לא תקיימו. וכן כתב הר"ן דף לה. מדפי הרי"ף עיי"ש אמנם התוס' ביבמות י. כתבו דאם התנה כן אסורה לינשא עד שימותו פלוני או המגרש. הרמב"ם פ"ח מגירושין ה"א פוסק דבתנאי דמעכשיו או ע"מ מותרת לינשא מיד ולא חוששים שהיא לא תקיים את התנאי. ועיין שם במ"מ שביאר דהרמב"ם סובר דהסוגיא להלן פג. חולקת על הסוגיא עד. דסוברת דאסור לה לינשא עד שתתן. ובסוף דבריו דכתב דהרמב"ם מודה דבתנאי שהוא תלוי ביד אחרים לא תנשא. אמנם בזה המ"מ סובר דבתנאי של אתן אינו חשוב תלוי ביד אחרים ואם יש בידה את הממון יכולה להתגרש מיד. והנה רבי שמעון שקוף טוען תי' אחר על התוס' דבמתנה ע"מ שלא תנשא הטעם שיכולה לנשא ולא חוששין שמא תנשא לפלוני זהו משום שיש גלגל החוזר דהרי אם היא תנשא לפלוני יפקע ההתר מהבעל הראשון וממילא לא יחול האישות לפלוני וכיוון שלא חל האישות לפלוני אז חייל ההתר וחזר הדין. וממילא כיוון דהאישות לפלוני לא יכולה לחול ממילא לא צריך לחשוש שהיא תנשא לפלוני כיוון שלא יתכן שתעבור על התנאי. ובדברי התוס' דהקשו לכאורה מבואר לא כן דלא אמרינן בכהא"ג דיש כזה כלל של גלגל החוזר. אמנם יש לדחות דהרי כאן יתכן שימות הראשון ובאופן זה בוודאי יתפסו קידושי הפלוני ולמפרע יתכטל התר הגירושיןו מכל מקום עידיין יתברר דהוא עבר איסור למפרע דהרי היא לא היתה מגורשת עד שמת.

בעי ר' אבא בקידושין האיך. תיבעי לר' אליעזר תיבעי לרבנן. הנה יש לעיין במה היה ספק הגמ' בע"מ או בשיור. מדברי הגמ' להדיא מבואר דהספק הוא בשיור. דהרי הגמ' אמר תיבעי לר"א עד כאן לא קאמר רבי אליעזר הכא אלא משום דכתיבי קראי אבל התם קנין מעליא בעינן והנה קראי יש רק על שיור דהרי בתנאי סברת ר' אליעזר היתה דזהו תנאי כשאר התנאים. ומבואר דהגמ' נסתפקה האם מועיל שיור בקידושין. והנה יש לעיין לפי האב"מ דמועיל שיור גם בממון הגם שיש שם הקנאה ומהיכי תיתי דקידושין יהא גרע ויתכן דאה"נ ורק אחרי דילפינן ויצאה והיתה ילפינן מהקש דיש דין שיור גם בקנין מעלייתא אז אמרינן דיש דין שיור גם בממון. אמנם יותר נראה דהיסוד הוא דלהתר לא בעינן התר מעלייתא וכיוון דיסוד הקידושין הוא דאסר לה אכ"ע כהקדש ילפינן דשייך להתיר לחצאין אמנם אפשר שיסוד ההפרשה הוא אסר לה אכ"ע ממש וכל שלא הופרשה משאר העולם לא נחשבת שהיא מיוחדת אליו משא"כ בממון יתכן דכלפי בעלות שייך לדון דכלפי אחד הוא בעלים וכלפי אחר אינו בעלים אמנם בקידושין יסוד הקידושין הוא במה שהוא אסר לה אכ"ע ואם לא נאסר על כולי עלמא ממש אינה מקודשת.

והנה ברבנן רואין סברא מחודשת דהרי מבואר בגמ'. דתיבעי לרבנן גם כן דשמא רק בגט דבעינן כריתות לא מהני שיור ומבואר דהחיסרון הוא חסרון כריתות. אבל בקידושין מספיק קנין כל דהו והנה יש לעיין דמנלן דיש מושג כזה של שיור דהרי ליכא קראי כמו שיש לר"א. וזה דוחק לומר דכוונת הגמ' לרבנן היא ע"מ והכוונה דלרבנן אפשר להסתפק על ע"מ אבל בוודאי דשיור ליכא למימר דמהני לכאורה זה לא יתכן דמה יהיה התנאי דהתנאי יהיה ע"מ שתהיה מותרת לפלוני והרי מכיוון דחלו הקידושין איננה יכולה להיות לינשא לפלוני והוי גלגל החוזר דאם תנשא לפלוני אז לא יהיה קידושין ואם לא יהיה קידושין אז מותרת לינשא לפלוני. ואפשר דבהכא"ג בוודאי זה נעשה כשיור ועכ"פ יתבאר דשייך כזה מושג של שיור בקידושין ומושג זה נתחדש מסברא הגם שלא מצינו לו מקור. והנה בגמ' כתוב הביאור דמספיק קנין כל דהוא ולכאורה הביאור הוא דבכריתות נאמר שצריך ניתוק לגמרי אבל בקידושין זה ייחוד וכל שהיא הופרשה מאדם אחד ע"מ להתייחד לאדם אחר הוי הפרשה ונאסרה עליו.

הדר פשטא בין לר"א בין לרבנן בעינן ויצאה והיתה. ויל"ע מהו הגילוי האם הגילוי הוא דגם בקידושין נאמר דין כריתות רק להפך דכאן נתחדש דבעינן כריתות גמורה מעלמא או דבקידושין בוודאי ליכא דין כריתות אלא זה גילוי דלא נאמרה שיור וממילא זהו גילוי דלא מהני שיור ולפי"ז הוי גילוי דליתא שיור. ובאמת בדבר זה נחלקו הראשונים רש"י לומד דבקידושין אין הלכה של כריתות והתוס' בקידושין ס. לומר דבקידושין כן נאמר הלכה של שיור. וכן נחלקו בדבר זה הרשב"א והריטב"א בסויגייא אצלנו מהו הקמ"ל האם קמ"ל דבעינן כריתות גם בקידושין או דקמ"ל דלא אמרינן שיש כזה מושג של שיור.

בביאור המושג של ניתוק הדבר צ"ב ויתכן לבאר דכל מה שמהני המצב הזה שהיא מופרשת ממקצת העולם ומיוחדת לאחד זה יתכן כל זמן שאין לה רשות אחרים עליה והוא יכול להגדיר את האישות ביניהם כל זמן שהוא הבעל היחיד שיש לה.

והנה אם שיור זה חלות נוספת יתכן דאין הוא יכול לעשות את העיכוב באישה רק אם הוא הבעל היחיד אבל אם יש כאן בעל נוסף הרי הוא מבטל את השיור. והמה בקושיית התוס' שהקשה דגם בקידושין יפקע אישות הראשון מבואר דאין הנידון להפקיע את השיור אלא להפקיע את האישות .ויתכן דהמכוון כדאמרנו דכל זה שהוא יכול לקבוע את האישות אפילו בקמצת שנחשב יחוד כלפיו זה רק באופן שלא חל בה ייחוד כלפי אחר דבאופן זה אין שום חשיבות לזה שהיא נאסרה ממקצת האנשים והיא יוחדה אליו. והנה יש סתירה ברבינו יצחק. דכאן תי' התוס' דבקידושין אין ניתוק.[ ובפשוטו הסברא של תוס' היא דבקידושין הוא יוצר חלות ומתחילתו נוצר החלות שהיא מיוחדת לו מכח מה שהיא הופרשה במקצת אמנם אם היא הופרשה מכל העולם כדינה והוא התירה במקצת אז זה כבר אישות שאינה כפי שצריכה להיות דהרי במהותה היא היתה אישות כלפי כל העולם. ובאישות כזו נתחדש הדין של ניתוק.] ובתוס' לעיל כתבו התוס' דיש היכי תימצי שהיא אסורה ליבם מדין אשת איש כתבו באופן שקידשה ראובן חוץ משמעון דהיינו דבלי"ז הקידושין לראובן היו ניתוק על אישות הראשון ומבואר דיש ניתוק גם בקידושין ויתכן דשם זה שונה דשם יש גם אחר דיש את לוי ובאופן זה אפילו קידושין הוי ניתוק. אמנם כןא היה רק את ראובן ושמעון ואם שמעון קדשה סתם סברו התוס' דלא הוי ניתוק ודבר זה עדיין צריך ביאור.

בספק הגמ' רש"י פי' וחזר ואמר קודם המסירה והספק הוא בין לר"א בין לחכמים וכן פי' הרמב"ן הראב"ד פי' דהספק הוא אליבא דחכמים דווקא. ויל"ע מדוע לא יתכן דהספק הוא אליבא דר"א ויתכן בתרתי או משום שלר"א כיוון שהוא גירש הרי הוי ליה שטר שכבר נמחל שיעבודו ואי אפשר לגרש בו וכן נקט הרמב"ן. אמנם הריטב"א נקט בדיוק להפך דלר"א היא ודאי מגורשת דוואי יכול לגרש בו עוד פעם וממילא אפילו אם כוונתו היא רק לראבון ושמעון עדיין היא מגורשת. והנה בדברי הראב"ד נראה לי להביא ראיה דהוא הבין כהריטב"א ובאמת זה ראיה מלשון הרמב"ן דמשמע דהרמב"ן משיג על הראב"ד דלר"א נשמע שיכול לחזור לגרש בו ולא מסתבר כן והיכן ראה הוא דבר זה בראב"ד ונראה דהנה בראב"ד מבואר דאינו יכול לגרש בגט זה עוד פעם דזה ספק דהוא בטלו ויש לעיין דהרי הספק הוא לרבנן וצד אחד דכוונתו לכל העולם ולא הועיל גירושין וצד שני דעכשיו הוא מתכוון לראובן ושמעון בלבד והיכן יש כאן ביטול. ונראה בראב"ד דבר חידוש דהבין דאם התכוון אח"כ בנטילה השנייה ליתן לראובן ושמעון אז יחול הצירוף ואפילו לרבנן יהא גט דזה מצטרף אם הנתינה הראשונה ובסופו של דבר יש כאן נתינה של כריתות דכל המניעה היא לרבנן דאין זה מצב של כריתות אמנם אם בסוף זה ניתן לה כלפי כולי עלמא היא מגורשת וכל ספק הגמ' היה דהוא בטל את הגט כלפי הנתינה הראשונה. וממילא סובר הראב"ד דעל הצד דזה היה כוונתו אינו יכול לחזור ולגרש בו. אמנם בר"א בהכרח דזה כמו הריטב"א דאפילו אם כוונתו לבטל את הנתינה הראשונה כיוון שהיא כבר החילה וכבר חל ההתר ליכא נפק"מ והרי היא מגורשת כלפיהם. ודו"ק.