ידיים - הרב זאב קרלנשטיין
קטגוריות: ש_ס / ס ידיים

**הקדמת פיהמ"ש להר"מ**

**עיקר תקנת נט"י לתרומה ולחולין:**

**חולין קו' ע"א** ר"י בן אשיאן שתקנו נט"י לחולין משום סרח תרומה, ומשום מצוה, **ובתד"ה "מצוה"** משום נקיות.והדברים תמוהים , שהגמ' צריכה לומר שתקנו משום סרח תרומה ותקנו משום נקיות, ומדוע משום נקיות אינו טעם אלא הוי רק משום מצוה לשמוע בקול דברי חכמים. **וברשב"א שם** רק משום סרח תרומה, ומשום מצוה הוא נמי משום סרח תרומה. **ובפשטות כוונתו שמעיקרא נהגו ליטול** משום סרח תרומה ולבסוף תקנו משום סרח תרומה, והדבר דחוק לפרש כן ולומר שנדברי הגמ' שנט"י משום סרח תרומה הכוונה למנהג שנהגו ולא משום תקנה, ועדיין דברי הרשב"א צ"ב.

**ע"ע שם ברשב"א כן בתוה"ב ריש בית ו'** דבגמ' בברכות נג' ע"ב ילפי' לה מקרא דוהקדשתם עיי"ש, ומדוע בחולין ילפי' ממקום אחר, **ותי'** דבברכות זהו דין רק למברך. **ועיין בבה"ב שם שהקשה על הרשב"א** דהא אדם לא נפסל לברכה ע"י היסח הדעת, ולכן דקרא דגמ' בברכות הוא אסמכתא, **ועיין ריטב"א בחולין קו' נמי כן. ועיין פמ"ג פתיחה לנט"י**  שכ' נ"מ לענין ברכה, עיי"ש.

**ובגמ' שבת יד' ע"א** דגזרו על הידיים מפני שעסקניות הן, **וברש"י שם** ד"ה "עסקניות" שחיישינן לנגיעה במקום הטנופת, ופשוט שגדר התקנה הוא טומאה, דידיים שניות הן, וכן הא דין נט"י יש בו תורת טהרה כגון בטבילת ידיים שצריך מים שאינם שאובין, **והדבר צ"ב** שמשום טנופת תקנו דין טומאה. **ובר"מ פ"ח משאה"ט ה"ח, וכן הר"ח בשבת יג' ע"ב,** שחיישינן שמא נגע בטומאה, **ורש"י הקשה** ע"ז דא"כ נייחוש שמא נגע באב הטומאה, וא"כ נגזור על כל גופו ולא יהני נטילה לא טבילה **עיין ר"ן בפסחים דף יט**  שיישב קושית רש"י שידיים אינם עסקניות ליגע באב טומאה. **עיין תוס' בפסחים דף יט' ע"א ד"ה "שאין" שהקשה** על מתני' דהתם שאין טומאת ידיים במקדש דהא טומאת ידיים הוא ע"י היסח הדעת ושם ל"ה היסח הדעת, **ותי'** דבכלל תקנה דהיסח הדעת תקנו שידיים נעשות שניות עיי"ש, ועכ"פ עולה דנקט התוס' שנט"י משום חשש שנגע בטומאה ולא משום נקיות דאל"כ לית כלל קושיא, וע"כ סבר כהר"ן שם. ועיין.**אך עיי"ש רש"י ד"ה "זכינו"** שבגמר דבריו מייתי לידיים עסקניות, ולכאורה צ"ע הא לרש"י מעיקרא דברי הגמ' הם לענין דין ראשון שמטמא את הידיים להיות שניים, אך דין ידיים עסקניות הם אינו שייך לדין טומאה אלא הוא רק משום נקיות וצ"ע. **עיי"ש פנ"י. עיין פמ"ג** בפתיחה שם.

**בשו"ע קסד' ב'** פסק שאם באמצע סעודה נגע במקום מטונף חוזר ונוטל בברכה, ומקורו שו"ת רשב"א, **והיש"ש בחולין פ"ח סמ"א פליג, מובא במ"ב שם סקי"ג. ועיי"ש ביה"ל בשם הפמ"ג** דתלוי בפלוגתא הנ"ל אם תקנו רק משום סרח טומאה או משום מקום טנופת. שאם התקנה משום סרח תרומה א"כ ל"ש שיברך על כך שנגע במקומות הטינוף, ואם התקנה משום נגיעה במקום טינוף מברך שוב ונוטל. **והביה"ל פליג והוכיח** מהא דהר"ח כ' בשבת דף יד' שהתקנה משום סרח תרומה, **ובפסחים קטו' כ'** שנוטל משום חשש שנגע במקום טינוף. **ויש להוסיף דהרשב"א** בחולין משמע שהתקנה רק משום סרח תרומה, והוא המקור של פסק הש"ע הנ"ל שבנגע במקום הטנוף חוזר ומברך, **עיין שו"ת רשב"א א' קצב' קצג' ותשנד, (ובמיוחסות לרמב"ן קצה'). וע"כ מסיק הביה"ל** דודאי לכ"ע תקנו גם משום נקיות.

**בר"מ פ"ו מברכות ה"א** משמע שדין נט"י הוא גם משום נקיות.

**אלא שבאמת יש לברר להרשב"א** בחולין דנט"י אינו משום נקיות כלל א"כ מדוע נגע במקום טנופת חייב הרשב"א שוב בנט"י בברכה, הא אין כלל חיוב משום טנוף. **וכן יש לדון אם היש"ש** בהכרח פליג על רש"י, דאם כל תקנת נט"י רק משום נקיות א"כ באמת מדוע אם נגע במקומות המכוסים שיתחייב שוב בנט"י בברכה.

**עיין גר"ח סטנציל סי' קמג',** שביאר בעצם דברי הגמ' בחולין קו' שחיוב נט"י משום סרח תרומה, ומשום מצוה, והתוס' כ' דהכוונה משום מצוה משום נקיות, והדבר חסר מן הספר, ובפשטות לשון הגמ' שחיובו מלבד סרך תרומה הוא גם משום מצוה שכבר תקנו דין נט"י, ובפשטות דברי התוס' הוא שיש סיבה נוספת למקנת משום נקיות. ולכן ביאר הגר"ח שודאי שעיקר התקנה משום סרח תרומה, אולם לחולין תקנו דין "ידיים נטולות" ולא דין ."טהרת ידיים" ויש לבאר שלתרומה שייך חובה לאכול בטהרה, אבל לחולין ל"ש חיוב לאכול בטהרה,דהא חיוב נט"י הוא גם לטמאים וגם בזמה"ז שכולנו טמאים, אלא שבהכרח התקנה היא לעשות מעשה כאילו הוא מטהר את הידיים משום סרח תרומה וגדר התקנה הוא שתקנו לאכול בידיים נקיות וחייבו בדין "ידיים נטולולת", ודין ידיים נטולות פוקעות ע"י מגע במקום לכלוך וטנופת. וי"ל שזהו גם כוונת הרשב"א בחולין, שמלבד תקנת טהרת ידיים תקנו משום נקיות ידיים אך הכל משום סרח תרומה. שיש חיוב לטהר **הידיים** ובזמה"ז נשארה התקנה וצורתה לנקיות ידיים, ודו"ק. ויש להוסיף ולדון ולומר שגם להר"מ עיקר התקנה היא חיוב טהרת ידיים, לטמאים דל"ש טהרת ידיים הרי שנשארה התקנה רק כנקיון ידיים, ואין דין מים שניים, אולם בזמן ששייך טהרת ידיים באמת גם להר"מ יש ב' חיובים, של טהרת ידיים ושל נקיות, ולהראב"ד יש חיוב של עדיית טהרת ידיים גם בזמה"ז אף שאינו מטהר כלום בפועל, ולכן יש דין מים שניים, וכ"ז כוונת הגמ' שביסוד תקנת נט"י הוא א', משום סרח תרומה, דהיינו חיוב לטהר ידיו לחולין כמו לתרומה . ב', משום מצוה, דהיינו שלמרות של"ש את החפצא של נט"י שהינו טהרת ידיים מ"מ חייב משום מצוה ללא טעם, אלא שנתנו לדבר גדר של מעשה נקיות ידיים, ובאמת אין חובה ליטול משום נקיות אלא החובה משום סרח תרומה ורק הגדר שעושה מעשה נקיות. זוכתה **ועיין גר"ח** במש"כ בפלוגתת הר"מ והראב"ד בענין מים שניים, וכן בענין אם לכתחילה מותר לאכול במפה, שתלוי אם לחולין יש רק דין חובת "ידיים נטולות", או שגם לחולין יש דין טהרת ידיים, עיי"ש, וי"ל שברשב"א עולה שיש ב' דינים, וזהו כוונתו שמלבד דין נטילה משום תרומה גם תקנו דין נט"י ומשום ידיים נטולות, וצ"ע.

**וכמובן לכל הנ"ל מיושב היטב** דלמרות שהתקנה משום סרח תרומה, וכדברי הרשב"א בחולין קו', מ"מ גדר התקנה הוא חיוב של נט"י ולא של טהרת ידיים, ולכן שייך שע"י שנגע במקום הטנופת בטלה תורת ידיים נטולות וחייב שוב בנט"י בברכה. **והדבר מוכח** דלכאורה פשוט שאין חיוב נט"י באמצע סעודה למי שנגע בדבר טמא, **עיין פמ"ג סק"ג וביה"ל ד"ה בשום ועיין חזו"א נט"י כה' יד'.** דהא כלים שאנו אוכלים בהם הם דבר טמא בטו"מ, **ועיין ביה"ל שם דמייתי חיי אדם** שחייב בנט"י באמצע סעודה למי שנגע בספר, **ועיין חזו"א ידיים ס"ז סקי"א,**  ועולה שמגע טומאה ודאי אינו מחייב בנט"י דהא בין כה אנו טמאים, ורק במגע טנוף מחייב מכיון שבטל שם ידיים נטולות וכדברי הגר"ח, **ולהחיי"א** שמגע ספרים מחייב בנט"י צ"ל דאדרבה מכיון שזהו קנס ואינו משום טומאה שייך ביה חיוב נט"י ורק מגע טומאה ל"ש בו נטילה דבין כה טמאין אנן.

**ועדיין יש לדון בשי' היש"ש** דנקט שאינו חוזר ומברך אם לשי' בהכרח אין תקנת נט"י משום נקיות. **וי"ל** דסבר שכל סעודה מחייבת המצות נט"י שיסודה סרח תרומה, ותקנו משו"כ לאשווי ידיים נטולות, ואם באמצע נגע במקום הטנופת ופקע מהידיים שם ידיים נטולות הרי שצריך להמשיך המצוה ולהשלימה ולשוב וליטול ידיו להחזיר למצב של ידיים נטולות וסומך על הברכה הראשונה. דהנט"י שעושה בתחילה היא עיקר התקנה ליטול ידיו משום סרח תרומה, ועיקרה מעשה טהרת ידיים והיא איננה פוקעת ע"י מגע מקום טנופת. אך מה שפקע מהידיים שם ידיים נטולות ומכיון שצורת המצוה הוא העמדת ידיים נטולות יש הפקעה מצורת מעשה המצוה אך לא מעיקר מעשה המצוה. וחייב רק להשיבם למצב של ידיים נטולות והוא רק המשך העמדת המצוה ואין חייב לברך משו"כ.

**והביה"ל מייתי מהחיי אדם** לחלק בין מגע מקום טנופת והטלת מי רגלים שאינו מברך למסוך רגליו שמברך, **והחזו"א ידיים ב' ט'** פליג וסבר שאין לחלק במה שלא חלקו הראשונים.

**ויש ליישב עפי"ז** את סתירת רש"י בשבת עם מש"נ בפסחים דף יט' וכמו שהבאנו לעיל, דבאמת גם לרש"י יסוד התקנה גם לתרומה הוא לעשות מעשה טהרת ידיים ולכן תקנו שהם שניות, וצריך טהרת מקוה, אלא שאם יחששו משום היסח הדעת לידיים עסקניות שמא נגע בטומאה א"כ צריך להצריכו טבילה וכמו שהקשה רש"י בשבת , ובהכרח שכדי למנועכ טומאת ידיים תקנו חכמים חיוב של נט"י וחייבו משום נקיות כדי שלא יטמאו טומאת שניות, ולפי"ז גם לרש"י בכלל תקנת נט"י כלול גם דין שידיים נעשים שניות וכהתוס' והר"ן שם, ולכן הזכיר רש"י שם משום שידיים עסקניות הן תקנו להם דין נט"י שעניינם חיוב משום נקיות אך ביסוד התקנה הוא תקנת טומאת שניות, ולכן כלול בהאי תקנה שידיים נעשות שניות, וא"ש שם דברי רש"י וקצרנו.

**עיין אוצרות חיים סי' ז' סק"ב** לגבי חיוב נט"י בברכה לפני מנחה ומעריב שהסיק שלרוב הראשונים חייב בברכה ולמעשה נקט שאם יאכל פירות שהוכשרו שנחלקו בזה אם חייב בנט"י בברכה הרי שיוכל לצרף ס"ס לחומרא ולכ"ע ליטול בברכה, דספק אם חייב משום מנחה וגם אם לא אולי חייב משום נט,י לפירות. ויש לדון שלתפילה ודאי חיוב נט"י משום נקיות, ולפירות אם החיוב הוא חיוב של טהרת ידיים, א"כ הוו ב' מצוות נפרדות שתקנו להבם מטבע א' של ברכה, וצירוף ס"ס שייך אם יש רוב צדדים שחייב במצוה א' וחייב באותה מצוה ע"פ הכרעת ס"ס ולכן מברך, אולם כאן יש ב' מצוות שעל כל א' יש ספק א' והוכרע שאינו חייב לקיימה ואינו יכול לברך, ומה מהני שאם יטול יש רוב צדדים שקיים מצוה ועדיין יש ספק אם קיים מצות נקיות ידיים או מצות טהרת ידיים עכ"פ אין רוב צדדים שהיה מחוייב במצוה ולא יכול לברך, אא"כ נומר שיש עכ"פ לפנינו רוב צדדים שאם יברך הנוסח של על נט"י אינו נחשב מוציא שם שמים לבטלה שיש רוב צדדים שקיים א' מהני מצוות ועל שניהם יש אותו נוסח ברכה, **ויש לדון** אם ברכ ל"ה מוציא ש"ש לבטלה רק אם מחוייב בה, או אף אם יש לפנינו חפצא של מצוה הרי שאם יברך עליה אף שפטור מלברך עליה מ"מ ל"ה ברכה לבטלה ואז אולי יצדקו דבריו של האוצרות חיים, וצ"ע.

**עוד יש לדון** אם נומר שנט"י לפירות משום סרח תרומה ולא משום נקיות, ונט"י לפת משום נקיות הרי שלא יוכל לצרף ספק ברכה על פת גם ספק ברכה על פירות (כגון נט"י על פחות מכביצה עם פירות) דכמש"נ הם הוו ב' מצוות נפרדות שיש להם רק נוסח א', ועכ"פ לכאורה ודאי לא יוכל מחר לצרף פת עם תפילה ולנקוט שפת משום נקיות כתפילה, ומאידך לצרף פת עם פירות ולנקוט שפת משום סרח תרומה , אולם להנ"ל שיסוד חיוב בפת משום סרח תרומה אך הגדר של המצוה בפועל הוא משום נקיות א"כ יש לדון שיוכל לצרף ס"ס הן עם פת הן עם תפילה, שבאמת בפת ישנו גם חיוב טהרת ידיים וגם חיוב נקיות ידיים, ואולי יהיה תלוי בר"מ ובראב"ד, דלהראב"ד יש דין מים שניים וע"כ שיש דין טהרת ידיים וגם נקיות ידיים, ולהר"מ יש רק דין נקיות ידיים, ויש עדיין לפלפל בענין.

**נט"י לפת ולפירות , ולדבר שטבולו במשקה:**

**עיין חגיגה יח' ע"ב** שלא תקנו לפירות נט"י, **ועיין ב"י קנח' ד'** ששאר פירות אינם תרומה דאו' ורק פת הוא תרומה דאו', **ועיין פמ"ג בפתיחה** שהקשה על דעת הר"מ פ"ב מתרומות ה"א ששאר פירות הוי נמי תרומה דאו'. ומייתי להר"ן בחולין קו' דדוקא פת שעיקר קביעות סעודה עליו תקנו בו נט"י, **ועיין שעה"צ קנח' ג'** דאף אי נט"י משום נקיות לא תקנו אלא בפת שבו עיקר קביעות סעודה.

עיין סוגיא בפסחים קטו' ע"א בנט"י לדבר שטבולו במשקה, ולרש"י שם הוי כמו חיוב נט,י לפת, ולתוס' שם הוי רק כדי שהמשקין לא יהיו תחילה, ול"ש בזה"ז, **עיין גר"א קנח' ס"ד,** ועיין גרי"ז סוטה דף ד'.

**ועכ"פ רש"י בפסחים** סובר שנט"י לטבולו במשקה הוא חיוב נט"י, שאסור לאכול בלא נט"י, **ולכן הקשה עליו תוס'** דא"כ מאי ס"ד שאם אי"צ לשקע החרוסת אי"צ נט"י הא פשוט שיש לחייב בנט"י שמא ישקע ויגע במים בידיו, **והוכיח מכאן תוס'** שחיוב נט"י לטבולו במשקה הוא רק מחמת חשש שמא וטמאו המים ויטמאו את השותה, ולכן א"ש הס"ד שאין לחייב כשאין עשוי לידע במים. **ועיין גר"א שם** שיישב שי' רש"י דסבר דס"ד דעיקר תקנ"ח של חיוב נט"י לא נאמר רק בנוגע במים ולא בשותה מים. **וא"כ נ"מ** דלרש"י למרות שנט"י לטבולו במשקה הוא כנט"י לפת, מ"מ חלוק, שבפת החייב לאוכל פת אף אם אינו נוגע בה, ובטבולו במשקה עיקר התקנה רק לנוגע, ויש לדון אם לתי' הגמ' "דלמא משקעו בה" אם כתוב בזה שתקנ"ח דטבולו במשקה הוא לאוכל אף באיו נוג, או"ד שרק חיישינן שמא יגע. וצ"ע.

**ובמה שהביא תוס'** מחולין לג' דצריך נט"י לבשר שהוכשר אם יש שלישי לחולין, וכן מהא שצריך נט"י לכוס שלי ברכה, ושם ואי הוא כדי שלא יטמא הבשר והיין, וכ' הגר"א שהכלא' שנט"י הוא כדי שלא יטמא ובפת הוא משום סרך תרומה, ועולה בגר"א דאף לרש"י ענין נט"י לתרומה הוא משום טומאה דרך אז אפשר לכוללם כדין א' עם נט"י שלא יטמא הבשר והיין.

**ועיין עוד גר"א** שהוכיח מהס"ד דפסחים קטו' שחייב בנט"י דוקא בנגע ומשום שמא יטמא, דא"כ מה החי' בגמ' שם הא מתני' בפרה פ"ח מ"ז שצריך נט"י אם נוגע. וע"כ שכוונת הגמ' שצריך נט"י אף בזמה"ז שבטלה ענין טומאה ומ"מ צריך נט"י כאילו לטהר ידיו כדי שלא יטמא במגעו.

**ע"ע בתוס' שם**  דהא בפסח חוזר ונוטל ידעיו שוב לפת הוא משום שהנטילה הראשונה לא היתה לקדושה אלא רק שלא יטמא המים. והגר,א הקשה מחגיגה יח' ע"ב דמבואר שלחולין אי"צ כוונה. **ועיין שו"ע קנח' ס"ז** אם נט"י לטבולו במשקה אם חוזר דנוטל לפת, **ועיי"ש גר"א סקי"ח.** עיי"ש ביישוב הסתירה בתוס' בפסחים קטו' מד"ה "כל" לד"ה "אסוחי".

**הר"מ כאן** דסתם ידיים שנגעו באוכלין **ואף במשקין** הרי הוא טהור, ולמרות שסתם ידיים שניות הן ומדוע אינם עושים משקה תחילה, **עיין חזו"א ידיים א' א'** שהמקור הוא הגמ' בחגיגה יח' ע"ב דלחולין תקנו רק לאכילה ולא לנגיעה, וסבר הר"מ למגע במים. **עיין מקד"ד סמ"ה. ועיין ר"מ פ"ח משאה"ט ה"ח – י'** ויש לדון אם עולה שם דחזר בו וסבר דסתם ידיים מטמאין חולין.**אלא דלפי"ז יקשה** מדוע צריך ליטול לדבר שטבולו במשקה, והן לרש"י הן לתוס' הוא משום טומאת המים ע"י ידיים והא אין מים נטמאות מסתם ידיים. ולכאורה בע"כ דלהר"מ כאן בפיהמ"ש נט"י לטבולו במשקה הוא רק משום נקיות. **עיי"ש חזו"א ס"א סק"ב, ואו"ש פ"ח משאה"ט ה"ח,** שדייק מהא מהר"מ לא הביא דין נט"י לדבר שטבולו במשקה בהל' שאה"ט אלא רק בהל' ברכות, דע"כ הר"מ לשי' בפיהמ"ש כאן שסתם ידיים אינם מטמאות חולין וע"כ להר"מ נט"י דדבר שטב"מ הוא רק משום נקיות. **אולם החזו"א** נקט דהר"מ חזר בו.

**הר"מ כאן** דסתם ידיים צריכות טבילה לקדש, **ועיין מאירי חגיגה יח' ע"ב** דמייתי ב' דעות אם טבילה דוקא בידוע שנטמאו או אף סתם ידיים.

**פ"א**

**מ"א מתני':** מי רביעית נותנים לא' אף לשניים, **ובחולין קז' ע"א** דלשני מהני משום שיירי טהרה. וכו'. ושעור רביעית הוא **א**) משום שמקוה בעיקרה הוא בשעור רביעית. **ב)** **ועוד** ששעור רחיצת ידיים הוא רביעית, **עיין תמים דעים סי' סז'. ועיין מאירי קונטרס בית יד סוף ברכות ח"ג** שהקשה על הטעם השני דא"כ לא יהיה סגי שיירי טהרה. **ובחי' ר' ראובן מקואות סט"ו** הוכיח מזבחים כב' דטיט הנירוק מצטרף לרביעית וע"כ שדין רביעית משום שעור מקוה ולא משום שעור רחיצה.

**שם:** לא' אף לשניים – נאמרו בזה ד' שי' עקריות. א) דמהני רביעית א' לב' בנ"א אף בזה אחר זה. ב) דמהני דוקא אם נטלו ב' בנ"א בניצוק ובנטילה א'. ג) דהשני מהני נט"י בפחות מרביעית רק לענין לצרך אליהם נטילה נוספת ממים אחרים משעור רביעית. ד) דכל הנ"ל הוא דוקא במים שניים ולא במים ראשונים. ולהלן נפרט.

**ושי' הר"ש והרא"ש כאן, והרא"ש חולין פ"ח סט"ו,** דהשני נוטל ידיו אף בפחות מרביעית משום דהוי שיורי טהרה. **וכן ברש"י חולין** קז' ד"ה "הא", **וכן משמע בתוס'** שם ד"ה "ולא". **עיין ביה"ל קס' סי"ג. ועיין מאירי שם, ובסוף ברכות בית יד ח"ג** שביאר שלמרות שאין לשני רביעית, מ"מ מכיון שענין רביעית הוא משום שעור מקוה, הרי שהנשאר עדיין לא פקע ממנו שם מקוה. **ועיין תוס' בזבחים דףפ' ע"א ד"ה "כגון"** שהשוה שב' הזאות שלשניה אין שיעור דמהני משום דחשיבא הזאה א', כ"כ ב' הנטילות חשיבא מעשה נט"י א' ולכן חשיב שלשניהם יש שעור רביעית. **ועיין טור קס' ומ"ב שם סקע"ג**  שבאמת לא מהני דוקא בבאו שניהם ליטול כא', דהיינו שהיהבכוונת השני ליטול מיד אחר הראשון, וא"ש טפי עם מש"כ התוס' שחשיבא נטילה א', ויש לדון אם למש"כ המאירי ששיירי רביעית יש להם שם רביעית אם לפי"ז גם מובן דין דהטור. **ועיין מאירי בסוף ברכות שם** דמייתי שי' דמהני אם שפך מכלי שיש בו רביעית לכלי אחר פחות מרביעית אם חשיב שיורי טהרה, ונקט המאירי דלא כן, ושיורי טהרה הוא דוקא מאותו כלי, וכן יש לדון אם העביר שיורי טהרה לכלי אחר, וכן כלי שהיה בו רביעית ונשפך ממנו ואח"כ נטל הראשון, והסברא בזה בפשטות, דלהתוס' בזבחים צריך נט"י מרביעית וב' בנ"א חשיבא נטילה א', ולכן דוקא אם א' התחיל ליטול מרביעית ומאותו כלי מיד המשיך השני ליטול ידיו, ופשוט. **ע"ע חזו"א ס"א סק"ל**  שלא מצא מקור להא שצריך ששניהם יתכוונו מתחילה ליטול כא'. **עיין מהר"ח או"ז סי' קלה'** שכ' שבנשפך מהרביעית בלא עסק נט"י לא מהני וכמש"נ. **אך כ'** שמים שבאו משיורי טהרה מהני גם אם ישפכם לכלי אחר, ויש לבאר שהעיקרון הוא שצריך שייחשב מעשה נט"י א', ומה שעברו המים לכלי אחר נחלקו המאירי והאו"ז אם הוא מפקיעם מלייחשב מעשה נטילה א'. **עיין ברכ"ש גיטין סכ"ז** שכ' לבאר שרבנן נתנו לרביעית מים שבכלי שם מטהר (כמקוה) רק בעת עשייתם מעשה טהרה, ולכן רביעית שעשו בו מעשה טהרה חל על השיירים שם מים שיש להם הכשר טהרה, וא"ש דלהעביר שיירי טהרה מכלי לכלי מהני , אולם אם לפני נט"י העביר לכלי לא מהני, ודו"ק.

**עיין תוס' בזבחים כב' ע"א** ד"ה "בין" שעולה מדבריו דבנט"י מהני אף בנשפך מן הכלי קודם נטילה, עיי"ש. (ולרש"י קדוש יו"ר אי"צ רביעית , ואולי שרביעית הוא שעור מקוה, ובקדוש יו"ר אין דין טהרה של מקוה.)

**ושי' הרשב"א והרמב"ן והר"ן בחולין קז'** שלב' בנ"א הכוונה שהשני נטל מאותו קילוח שהתחיל ליטול בו הראשון. **עיין תוה"ב ב"ו ש"ב, וב"י קס' סי"ג. ועיין מג"א קס' סי"ג** דנקט דאף להנ"ל צריך שהשני יכוון ליטול בב"א עם הראשון . **ובמ"ב סקס"ח** דאם היה דעתו ליטול בב"א לא איכפת לן שהשני פשט ידיו לאחר שהתחיל הראשון ליטול, **והחזו"א ידיים א' ל'** פליג, עיי"ש. **ועיין ביה"ל קס' סי"ג** שהעיקר כשהשי' הנ"ל.

**הרמב"ן שם מייתי לשי' הראב"ד, וכן בתמים דעים סז', ובשו"ת כג', וכן רבינו יונה ברכות מב',** שודאי נט"י משיורי טהרה לעצמו לא מהני, אלא צריך אח"כ להוסיף ליטול שאר ידו מרביעית שניה, דהיינו שבלא שיורי טהרה הנטילה הראשונה כלום, ומחמת שיורי טהרה הנטילה הראשונה נחשבת אך צריך להוסיף עליה ולהשלימה לרביעית, וצ"ל דמיירי שנטילה הראשונה שטפה את כל ידו ומ"מ צריך להוסיף ולשפוך על ידו עוד מים כשעור רביעית, ונטילה שניה אינה צריכה לשםוף את כל ידו, שאם שטפה נטילה שניה את כל ידו א"כ השניה לעצמה כשירה היא, דאף להראב"ד אי"צ לתת מרביעית את כל הרביעית וסגי במקצת רביעית מכולו, או אולי נומר דלהראב"ד גם נטילה מרביעית צריך שישפוך כל הרביעית על ידו, שיש הלכה שיבא על ידו רביעית. **וכן לשון הראב"ד** המובא ברמב"ן בחולין שכ' ששניהם נוטלים מרביעית וחוזרים שניהם ונוטלים, דמשמע שגם הראשון צריך השלמת רביעית, ושמעתי שהראב"ד מצריך שעור רביעית משום טהרה, ושיבא רביעית על היד משום שעור רחיצה, וזהו לשי' במש"כ בתמים דעים שיש ב' טעמים לרביעית, משום שעור מקוה, ומשום שעור רחיצה. **ויש לדון** אם בנטילה הראשונה לשני נחשבת נט"י דוקא אם נטל בב"א עם הראשון כהרשב"א, או אף בזא"ז כהר"ש והרא"ש.

**עיין ראב"ד במקוואות פי"א ה"ח** שכ' שם שמים ראשונים אי"צ להוסיף עליהם, וצ"ע.

**שי' הר"מ כאן ובפי"א ממקואות ה"ח** שמים ראשונים צריך רביעית לכ"א ומתני' במים שניים שסגי בפחות מרביעית לכ"א, ולכאורה עכ":פ צריך שיהיו המים שיירי נטילה מראשון שאצלו היה רביעית דאל"כ הוה ליה למתני' שנט"י שניות אי"צ רביעית מעיקרא, **ועיין לח"מ פ"ו מברכות ה"י** שכ' דלהר"מ כוונת הגמ' דמהני משום שיורי טהרה הכוונה מכיון שהידיים כבר נטהרו במים ראשונים, עיי"ש, ולכאורה סבר דלהר"מ מים שנים אי"צ מעיקרא רביעית, וצ"ע.

**עיין אבן האזל פ"ב מביאת מקדש הי"ב** שדן מדוע להר"מ טיט הנירוק מצטרף לרביעית כמבואר בפי"א ה"ב הא אין רביעית מים על היד, וכן צ"ע לשי' הראב"ד, עיי"ש שבאמת מצריך להוסיף נטילה להשלים שעור ביאת רביעית מים על היד, שאם יהיו ב' כלים כ"א עם פחות מרביעית לא מהני נט"י, ואם יהיו ב' כלים שיש בהם רביעית עם טיט הנירוק יהני נט"י מבין שני הכלים שביחד יבואו רביעית מים על היד. **וצ"ע דא"כ שי' הר"מ כשי' הראב"ד** שצריך שעור רביעית בכלי וצריך שיבא רביעית על ידו. וכל פלוגתתם הוא ולהר"מ במים שניים סגי ברביעית א' לכמה

בנ"א מדין שיורי טהרה, ולהראב"ד לו נתבאר שי' בזה. **עוד נ"מ** דלראב"ד מהני נטילה ראשונה משיורי טהרה, ולהר"מ כל נטילה צריכה להיות מרביעית. **ע"ע לח"מ שם** שהקשה מהגמ' בגיטין טו' דדחתה אפשרות לבאר ידיים טהורות לחצאין שהוא בתרי דמשו מרביעית ומקשינן דתנן נוטלין לב', והא להר"מ מיירי בשנים עיי"ש, **ועיין ח' ר' אריה ליב סי' סו'.** עוד בר"מ **עיין חזו"א א' יב'.**

**מתני':** מחצי לוג לג' וכו' **ובפשטות** אף בראשון השאיר אחריו פחות מרביעית מהני לב' שאחריו, **עיין חזו"א א' י', וברש"ש דל"כ.**

**מתני':** רי"א ובלבד וכו' **להרא"ש** ר"י פליג רק בלוג למאה, **ולתויו"ט וא"ר** פליג ר"י על כל דין שיורי טהרה. **עיין חזו"א א' י'.**

**מתני':** מוסיפין על השניים וכו' **בר"ש** בנוסח א', דבנטל פ"א עד הפרק וניגב ורוצה ליטול שוב, יכול פעם ב' ליטול שלא בב"א, **וצ"ע** הא נטילה זו אין לה שום דין דהא ידיו כבר טהורות, **עיין חזו"א א' ט', ועיין ריה"ל קסב' ח' ד"ה "מטהרין"** שכ' דלשי' זו בר"ש דין נטילה שניה תלוי בדעתו, ומשמע קצת שיש בזה מצוה אלא שאינו חייב בה, וצ"ע אינה מצוה יש לאחר ניגוב שכבר אין הוא בא לטהר מים ראשונים. **עכ"פ לשי' זו** מוסיפין על השניים דהיינו שיכול בב' פעמים את אותם מים שניים, אבל נטילה ראשונה צריך בב"א. **ולנוסח ב'** מיירי בנטל פ"א ולא ניגב וצריך נטילה לטהר המים, ובנטילה ראשונה צריך בב"א ואין מוסיפין עליה ונטילה ב' לטהר המים מועיל בב' פעמים ואי"צ בב"א, ור"מ בתוספתא סבר להיפך שנטילה ראשונה מהני בב' פעמים ונטילה שניה צריך בב"א.

**ועיין ביה"ל שם** דנקט דלשי' ב' יש חיוב מים שניים אף אם מנגב ידיו, ויש לברר מנא ליה, וכן אם יש חיוב שם בניגב, או שחייב ליטול פעם ב' ואח"כ לנגב ואם ניגב ביטל את המצוה, וזה ודאי שאם ניגב שוב אי"צ עוד נט"י שניים, אך האם אין מצוה ליטול, ועיין שם במ"ב סק"ס ושעה"צ שם דלהט"ז אף בניגב יש מצות וחובת מים שניים עיי"ש.

**בטור** יש דעה שמים שניים דמתני' הכוונה למים אחרונים, **ועיין מאירי** בברכות שם שתמה מדוע ר"מ פליג ומחמיר במים אחרונים יותר ממים ראשונים.

**הראב"ד** פירש לשי' שנוטלים מרביעית לשנים הכוונה שהנטילה משיורי טהרה הוי נטילה אך צריך להוסיף עוד נטילה להשלים רביעית לכ"א, וע"ז אמרינן שמוסיפין בשניים כדי שעור רביעית לכל יד, אך אין צריך להקפיד שיהיה רביעית בראשונים לכל יד, וצ"ב מה פליג ר"מ לפי"ז.

**ובא"ר,** (וביתר ביאור בגר"א בגליון במודפס מחדש) שבנטל פחות מרביעית משיורי טהרה , יכול להוסיף אף ממים בפחות משעור רביעית, והמים השניים נטהרים בהשקה עם המים הראשונים שבאו משיורי טהרה, ואין מוסיפין על הראשונים שאם נטל נטילה ראשונה פחות מרביעית לא מועיל מה שיטול מים שניים מרביעית.

**הר"ש מסתפק** אם מה שאין מוסיפין (לר"י בראשונים ולר"מ בשניים) הוא משום שהמים הנוספים נטמאים מהמים הראשונים, ולכן לא יהני גם אם יטול מים שניים על כל היד רביעית, או"ד כל החסרון משום ענין של דרך נטילה, ולכן רק לא מהני להוסיף אך אם את השניים יטול רביעית בב"א יהני. **הר"מ פסק** כר' יוסי דבנטילה ראשונה לא מהני להשלים וליטול חצי חצי ידו, אבל אם מנטילה קמא עדיין המים בטופח ע"מ להטפיח מצטרף השני עם הראשון, **והראב"ד פליג** דלא לזה טועלה"ט. ובמים שניים, **להר"מ** יכול יטול ידו בב' פעמים, **ולהראב"ד** במים שניים צריך שמנטילה ראשונה ישאר טועמלה"ט.

**ובגיטין טו'** ע"ב בעי אילפא אם ידיים טהורות לחצאין, ומיירי בנטל חצי ידו וחזר ונטל חצי השני, והיה ס"ד דמיירי שאין בנטילה קמא טועלה"ט ומסקינן דמיירי בטועלה"ט, וצ"ע על הר"מ מהס"ד ולהראב"ד אף למסקנא דהא הוי דינא דמתני' שאין יכול ליטול ידיו בב' פעמים. והר"ש העיר זאת וכ' דהגמ' לא תלתה בפלוגתא דר"מ ור"י. **ועיין מג"א קסב' ה' ובמחצה"ש שם** שיישבו דמתני' הוא שלכתחילה אין להשלים נטילה בב' פעמים אך בדיעבד כשר, ואילפא ר' ינאי דגיטין הוא שסוף בדיעבד פסול.

**עיין חזו"א א' סק"ו ז' שיישב להר"מ** דסוגיא דגיטין מיירי בטלה"ט דיש צירוף בין ב' נטילות ומתני' מיירי בניגוב ביניהם. **ולהראב"ד** נקט החזו"א שסוף דבר הוא כך, דבנטל מרביעית לב' בנ"א באופן שניטלו כל היד, מהני משום שיורי טהרה אך צריך להוסיף עוד מים כדי שיהיה בפועל על כל יד רביעית, ובנטל מקצת ידו אם נטל נטילה ראשונה משיורי טהרה לא יהני צירוף ע"י טולה"ט וזהו דינא דמתני' דאין מוסיפין על הראשונים, אך אם נטל נטילה ראשונה מרביעית על מקצת יד מודה הראב"ד שיצטרף לנטילה שניה אם ישאר מראשונה טועמלה"ט וזהו סוגיא דגיטין. והענין צריך הסבר.

**ע"ע חזו"א סק"ח .**

**עצם הדין** דטולה"ט מהני להר"מ, לכאורה זהו משום שיש למים שעל היד עדיין שם של מים מטהרים ויכולים הם ליצטרף למים הנוספים עליהם. **ועיין חזו"א סקכ"ו** שיש שמשו"כ מתירים ליטול בביה"כ ולצאת לפני ניגוב. ועיי"ש שדחה, שהגדר בטולה"ט הוא שמעשה הנטילה נמשך כמעשה א' עם המים שנוטל ומוסיף לאחמ"כ, אין רטיבות המים היד מטהר אלא מעשה הנטילה מטהר, ואם בין תחילת מעשה הנטילה לסופה נפסק והכניס ידיו לביה"כ בטל המעשה מטהר וצריך שוב ליטול ידיו, עיי"ש

**הובא לעיל הגר"א** ששייך השקה בין מים שניטלו כדין למים שניטלו שלא כדין, ומשמע שיש למיםשעל היד שם על מים מטהרים, ודו"ק.

**עיין מ"א, וחזו"א א' ו'** בביאור דברי הר"ש וקשור ללקמן פ"ב. **וכן עיין מש"כ לבאר**

ספק הר"ש אם מוסיף על הראשונים רביעית על כך היד אם מהני, וביארו שהנידון הוא אם המים הראשונים שנטל נטמאו ומטמאים את הידים ואת המים שמוסיף, או"ד הכל חשיב נטילה א', ולמרות שאם יוסיף רק על החלק שלא נטל לא ייחשב נטילה א', מ"מ חזר ונטל כל ידו חשיב הכל נטילה א'. ולכן אין המים שנטל תחילה נטמאים.

**באמת יש לדון** דמכיון שנטילה ראשונה אינה כלום, וחוזר ונוטל ידו מתחילה ברביעית על כל ידו, א"כ הנידן הוא אם יכול ליטול ידים רטובות, והאם סתם מים שעל גב ידו הם טמאים ומטמאים את המים שנוטל בהם בשנית.

**עיין ביה"ל קסב' ב' ד"ה "הנוטל"** שכ' שכמו שמים שנגע בהם אדם לא נפסלו לנט"י, כ"כ ידים רטובות שלא ע"י מעשה נטילה הם אינם טמאים ולכן אי,צ לנגב ידו אם נטל ידים שלא כדין, **ועיין חזו"א סק"כ** דפליג עליו וסבר שכל מים שבאו לידי בכוונת מעשה נט,י הם טמאים ולכן צריך לנגבם ואח"כ לשוב וליטול. והנידון שם הוא נטילה ראשונה לצורך שטיפה מלכלוך דלהמ,ב אי"צ ניגוב ולחזו"א צריך ניגוב, וכאן בד"ש עכ"פ יש ספק שאולי הכל נטילה א' כמש"נ לעיל.

**פ"ב**

**מ"א:** נטל לידו א' וכו'.

**ושי' הר"ש** שנטילה משיורי טהרה ליד א' מהני לטהר את היד ואת המים, ולב' ידיו צריך דוקא רביעית כדי לטהרו ואת המים. ואם נטל מאותה פחות מרביעית ב' פעמים מהני אף בב' ידיו לטהר את ידיו ואת המים. **ונחלקו ר"מ ור"י** אם בנטילהב זו ליד א' או לשתי ידיו אם המים הראשונים טהורים, דלר"מ היד והמים טהורים, ולר"י היד טהורה והמים טמאים, וצריך נטילה שניה לטהר את המים ,ומבואר בר"ש דאף לר"מ בנטילה בפחות מרביעית לב' ידיו שידיו והמים טמאים, דמהני נטילה שניה לטהר ידיו ואת המים שנטל, **ויש להעיר** הא בכה"ג נטילה ראשונה היא כלום והוי סתם מים שעל גב ידו, ומדוע מים שניים מטהרים את המים הראשונים, וע"כ שחל איזשהו שם נטילה בפחות מרביעית על ב' ידיו למרות שידיו לא נטהרו. **וכן שי' הרא"ש כאן, וכן תוס' בגיטין דף טו' ע"ב ד"ה "הנוטל" ובחולין קז' ע"א ד"ה "דלא".**(עיין רא"ש חולין פ"ח סי"ח).

**ולכאורה** דברי הר"ש הם, דלר"מ נטילה המטהרת את הידיים מטהרת גם את המים, ולכן לידו א' שמטהר אף בשיורי טהרה הרי שכמו שידו טהורה גם המים טהורים ולב' ידיו ברביעית שידיו טהורות גם המים טהורים, **ולר"י** טהרת היד אינה מחייבת טהרת מים, ולכן כדי לטהר את המים צריך לעולם נטילת שניים.

**אולם** יש לברר דממ"נ אם לר"מ פחות מרביעית אינו מספיק לטהר ב' ידיו א"כ מדוע בנטלם להני שיורי טהרה פחות מרביעית בב' פעמים נטהרו ידיו והמים.

**עוד מבואר בתוס' בגיטין ובחולין שם** שליד א' מהני בפחות מרביעית דוקא אם יש בו כדי שעור ב' שפיכות, דהיינו דאף לר"מ יש ענין של מים שניים, וביד א' שייך שיהיה בשפיכה א', ובב' ידים צריך או רביעית ובו מתקיים ב' נטילות, או שיטול בפחות מרביעית בפועל ב' נטילות. **וצ"ב דבפ"א מ"א** מבואר דמהני שיורי טהרה לב' ידיים, וכאן מבואר ששיורי טהרה לב' ידיים לא מהני אף לידיים, **וצ"ל** שודאי חל טהרת ידיים בנטילה של שיורי טהרה, אלא דסבר ר"מ שכ"ז שלא הושלם טהרת המים גם הידיים טמאים, ולאחר שהושלם נטילה לטהר המים הושלם טהרת הידיים, ולכן בידו א' בשעור ב' נטילות, ובב' ידיו ברביעית שיש כאן שעור ב' נטילות הרי שלר"מ ידיו והמים טהורים, ור"י פליג וסבר דשייך שיטהרו הידיים ולא המים, ולכן אף בנטל נטילה א' שעור ב' נטילות הידיים טהורות והמים טמאים.

**ועכ"פ לדעת הר"ש לר"מ** יד א' אף בפחות מרביעית היד והמים טהורים, ובב' ידיים דוקא ברביעית ובפחות אף הידיים טמאים, ולר"י כנ"ל אולם לעולם צריך גם מים שניים לטהר את המים, דהיינו שביד א' לר"י כדי לטהר את היד סגי בשיורי טהרה, ולב' ידיים צריך רביעית, ומ"מ לעולם צריך נטילה שניה לטהר את המים, **וא"כ השו"ע קסב' ס"ח** שפסק שביד א' סגי בשיורי טהרה לטהר את היד ולא את המים, **ובס"ד** פסק שלרביעית אי"צ שניים, ועולה דפסק לא כר"מ ולא כר' יוסי. דלר"מ ביד א' אי"צ שניים, ולר"י אף ברביעית צריך שניים. **וכנראה** השו"ע פסק לענין יד א' כר' יוסי, וזהו שנטילה שמטהרת היד אינה מטהרת את המים. אך ענין זה שרביעית הוא כמקוה ושהמים אינם נטמאים בזה פסק כר"מ, דהיינו שר"מ ור' יוסי נחלקו בב' עניינים שונים במתני' ,א', דלר"מ אם הידיים טהורות גם המים טהורים, וב', שרביעית אינו יכול לק"ט, והשו"ע פסק ששייך טהרת יד בלא טהרת מים, אך רביעית אינו מק"ט.

**עיין ר"ש פ"ב מ"ב** דמייתי תוספתא שהנוטל ידיו ושפשף בכותל, דידיו טהורות ואם נגע במים חזר ונטמא, **וזהו מקור פסק השו"ע,** ויש לדון לפמש"נ דהאי תוספתא בע"כ לר"י ולא לר"מ, דהא לר"מ אם נטל משיורי טהרה ליד א' ומרביעיתלב' ידיוגם המים טהורים, ואם נטל בפחות מכן גם ידיו טמאות, וע"כ תוספתא כר"י. **ועיין חזו"א א' כד'** בכל הנ"ל ותמה על השו"ע וכמש"נ.

**אולם המ"ב בקסד' ס"ח ובביה"ל שם** עולה בדבריו שהעמיד את דברי השו"ע אף בב' ידיים, דהיינו שהשו"ע פסק שב' ידיים שנטלן בפחות מרביעית הידיים טהורות והמים טמאים, ואלו דברי ר"מ, ור"י פליג דאף ברביעית כן, ולפי"ז בהכרח שלר"מ ידו א' בפחות מרביעית אף המים טהורים, וב' ידיו בפחות מרביעית המים טמאים והידיים טהורים, דאל"ה אין הבדל בין ידו א' לב' ידיו. וברביעית לב' ידיו נחלקו ר"מ ור"י. **ולפי"ז צ"ע** מדוע השו"ע שפסק כר"מ לא הביא שבידי א' גם המים טהורים.

**עיין היטב גר"א בא"ר ובחי' הגר"א שם,** ששינה וגרס המשנה ועולה כך: **נטל לידו א' משטיפה א' ידו טהורה ור"מ מטמא.** דהיינו שלת"ק מהני יד א' בשטיפה א' משיורי טהרה לטהר היד והמים, ור"מ מטמא את היד והמים, **לשתי ידיו משטיפה א', טהור, ור' יוסי מטמא יד שיטול מרביעית.** דהיינו שנטילה א' פחות מרביעית לב' ידיו, לת"ק נמי טהור היד והמים, וכאן ר' יוסי פליג וסבר שלב' ידיים פחות מרביעית טמא וברביעית טהור, וכאן יש לדון אם לר' יוסי היד טמא או רק המים טמא, ועיין בגר"א שנקט שהמשך המשנה והמשניות דלהלן שנפל ככר הככר טמא מיירי לר' יוסי בנטל ב' ידיו, ונוטה שר' יוסי רק מטמא המים, ולכן עד שיטול מרביעית שהוא כמקוה שאינו מק"ט. **וא"כ עולה ששי' הגר"א** דלר"מ בין בידו א' בין בב' ידיו ונטל פחות מרביעית היד והמים טהורים, ולר"מ אף ביד א' היד והמים טמאים, ולר"י בב' ידיים היד טהורה והמים טמאים.

**ויש לדון** אם לר' יוסי דסבר שמים ראשונים טמאים דמסתבר דה"ה ביד א' כן, דבזה לא דבר ר' יוסי כלום, וא"כ עולה דלת"ק לעולם בין יד א' בין ב' ידיים הכל טהור, ולר"מ לעולם הכל טמא, ולר"י בין ביד א' בין בב' ידיים היד טהור והמים טמאים עד שיטול ברביעית, **וא"כ א"ש דהשו"ע פסק כר' יוסי וכדברי המ"ב** שבין יד א' בין ב' ידיים בפחות מרביעית היד טהור והמים טמאים. ואולי פסקו של השו"ע הכריח את הגר"א לכל האי גירסא. ובאמת גם בטור אין מוזכר כלל חילוק בין יד א' לב' ידיים, ולהגר"א הוא מובן, דהא לת"ק לעולם הכל טהור ולר"מ לעולם הכל טמא, ולר"י לעולם היד טהור והמים טמאים, וזה הזקיק את הגר"א לשנות הגירסא, והדברים שמחייב.

**שי' הר"מ** שהנידון הוא נט"י ברביעית בב' ידיו, דמים מיד א' נוגעין בחברתה ומטמאין אותה, ולכן נפסלה הנטילה, הרי דלת"ק אין טענה כזו, וכנראה ב' ידיו נחשבות כיד א', ולכן אם יחזור ויטול שניים המים טהורין. **ולר"מ** בנטל ב' ידיו אין ידיו טהורות מחמת חשש שעבר מחדא לחברתה, וצריך ליטול שוב מרביעית על ב' ידיו לטהר את היד, ומ"מ סבר ר,מ שהמים טהורים, והאי נטילה שניה היא גם נטילה ראשונה וגם נטילה שניה , **ולר"י** היות ונטילה ראשונה נפסלה לכן נטילה שניה כראשונה והמים טמאים וצריך שלישית כדי לטהר המים. **ויש לדון** (ותלוי בנוסחאות בר"מ) אם לר"מ ור"י שמצריך נטילה שניה, אם הכוונה שמצריך רביעית על כל יד ויד, **או,** וכן הפשטות, שמצריךרביעית א' לב' ידיו, **והדבר טעון ביאור** דכמו שנטילה ראשונה פסולה מחמת שעובר מים מיד ליד כ"כ נטילה שניה, **וכן יש לברר** אם אף על יד א' ויש עליה מים טמאים אם מהני נטילת רביעית לטהר המים והיד, דבפשטות יטמאו המים שעל היד את מי הנטילה. **ונראה מלשון הר"מ** שהנידון שעובר מים מיד ליד הוא איננו חסרון בדין נט"י מכח גברא או מהכלי וכד', אלא באמת יש כאן נטילה לב' הידיים, אלא החסרון שליד השניה כבר באו מים טמאים, ולכן אם ישפוך מים שניים, וכדין מים שניים המטהרים את המים הראשונים, הרי שהמים הראשונים נהפכו למפרע כנטילה לב' ידיים מים טהורים המהווים נטילה ראשונה, והנטילה שניה שמטהרת את המים היא מעמידה את המים ראשונים כנט"י ושוב המים שניים טהורים דהא טיהרת את המים הראשונים. **ובאמת שי' ר"י צ"ע** דמכיון שכדי שיהני נטילה שניה הוא בע"כ ע"י טהרת המים הראשונים מפני מה צריך נטילה שלישית לטהרם, **וצ"ל** דלר"י פעולת מים שניים לטהר את הראשונים היא נחשבת נטילה ראשונה ושהיד טהור והמים טמאים ולכן הם ג"כ צריך מים שניים לטהרם. **אלא שצ"ע** דא"כ המים שניים שנטמאו הרי שאפשר להכשירן רק ביד שניטלו, ושוב אם עברו מיד ליד א"א לטהר אותן, וא"כ מה יהני נטילה שלישית, **ובזה י"ל** שמים ראשונים שבאו לטהר יד הרי שטהרת המים על היד ולא ביד אחרת, אבל מים שניים שבאו לטהר את המים, אלא שמכיון שהם גרמו לטהרת היד ולא רק לטהרת המים לכן יש להם דין ראשונים וגם הם נטמאו וצריכים שלישית לטהרם, אולם הם באו לטהר המים ולא לטהר את היד, ומסתבר שנטילה לטהר מים ב' הידיים שווים בזה, ומה שעובר מים מיד ליד אינו מפקיע את זה שמים שלישיים יטהרו את המים, ודו"ק היטב.

**עיין חזו"א א' יב'** שדן לשי' הראב"ד שלעולם צריך נטילת שניים אף בנטל ראשונה מרביעית, דא"כ א"א לפרש מתני' כהר"ש דהא מבואר שבנטל רביעית אי"צ שניים. ולהראב"ד לעולם צריך ב' נטילות להסיר הלכלוך, **וכמבואר בתמים דעים סס"ז** שהענין מים שנים שבלא ב' נטילות לא הוסר הלכלוך ועדיין גזרו טומאה על היד והמים. ויש לפרש את שי' כהר"מ שהנידון הוא שמים הראשונים עברו מיד ליד וטמאום. ולכן צריך נטילה מחדש, וצריך ליטול רביעית, אלא שאי"צ בב"א דהא להראב"ד יכול ליטול משיורי טהרה ואח"כ להוסיף לנקיון היד עד רביעית, ולכן מכיון שבנטילה ראשונה עברו מים מיד ליד ונפסלה הנטילה לכן צריך נטילה חדשה לידיו שהיא רביעית, וק"ל, עיי"ש עוד בחזו"א בענין זה.

**מ"ב:**

**מתני':** נפל ככר תרומה וכו', **עיין תויו"ט** שמכאן הוציא הר"מ ששניים הם רק לתרומה, שאם הם גם לחולין מדוע לא נאמר נפל ככר נטמא, וע"כ של חולין אין מים ראשונים מטמאים ולכן אי"צ לחולין מים שניים. **והתויו"ט עצמו** נקט שגם אם לא חילקו בין נט"י דחולין, מ"מ לענין טומאה ודאי אין ככר של חולין נטמא ממים ראשונים. **ויעויין בב"י סו"ס קס' ככל הנ"ל.**

**ועולה שהב"י** נוקט שמכיון שמים שעל היד אינם מטמאים חולין אלא רק תרומה משו"כ אין דין מים שניים לאכילת חולין, **ועיין חזו"א א' ד'** דנקט דל"כ, וודאי מים שנטל בהם לתרומה מטמאין חולין, ורק שלאכילת חולין לא תקנו מים שניים מכיון שבין כה גם טמא יש לו חובת נטילה, ולמרות שבין כה המים מטמאים, ולכן ל"ש לטמאות המים מחמת היד ולהצריך נטילה שניה, עיי"ש שכ' דלפי"ז בזמן ביהמ"ק אם היה טהור היה צריך ליטול לחולין מים שניים, והוכיח מהר"מ דל"כ, אך נקט שאין הענין מוכרע עיי"ש.

**הר"מ פ"ו מברכות הט"ז** כ' שהנוטל ידיו צריך להגביה ידו כדי שלא יחזרו המים ויטמאו את ידו, **ועיין ב"י קסב' ו'** שהוכיח שגם לדעת הר"מ אף לחולין שייך דין טומאה במים, ולכן נקט שגם לחולין ינקוט הר"מ שאם יטול ידו א' וישפשפה בחברתה יטמא את ידיו. **והב"י מייתי ערוך** שהסיבה שצריך להגביה הוא כדי שלא יעבור לכלוך לידו, אך דחה זאת בדעת הר"מ שבהל' מקוואות נקט לדין מגביה ידיו כפשוטו ולא משום לכלוך עיי"ש. **ועיין ב"י קסב' סק"א ד"ה "והרמב"ם"** שהקשה כנ"ל מדוע להר"מ אסור להגביה ידו, **ותי'** דהר"מ מיירי כשנוטל ידו בב' פעמים שבינתיים אסור לו להגביה, ואולי כוונתו כשיש עדיין טופח ע"מ להטפיח בנטילה ראשונה דלהר"מ בכה"ג מצטרפות נטילה ראשונה ושניה לב' חצאי ידיו, ובזה כ' הר"מ שכ"ז שלא גמר נטילה שניה נטמאו המים, וצ"ע הא להר"מ לחולין אין טומאת מים כלל.

**עיין מש"נ בריש מכלתין משמיה דהגר"ח,** שתקנת נט"י הוא משום סרח תרומה, אך תקנו דרך ידים נטולות ולא חובת טהרת ידיים, וביארנו שם דלכן להר"מ ל"ש מים שנים לחולין, דל"ש טהרת ידים, **וכאן עולה בב"י** שהסיבה דל"ש טהרת ידיים הוא משום שבין כה אין טומאת ידיים לחולין, וזהו הסיבה שלא תקנו דין טהרת ידיים ולכן ל"ש מים שניים, **אולם בחזו"א מבואר כמש"נ** שם שמכיון שכולנו טמאי מתים בין כה ל"ש טהרת ידיים ונשאר רק דין ידיים נטולות, והחזו"א נקט לפי"ז דבזמן ביהמ"ק היה דין מים שנים אף לחולין, ואינו מוכרח אלא מכיון שגם טמא חייב בנט"י בהכרח שכל התקנה משום סרח תרומה היתה רק על ידים נטולות, ולא על טהרת ידיים.

**והנה פשוט**  וכמש"נ בריש מכלתין, שעיקר התקנה לתרומה הוא טהרת ידיים, ולחולין תקנו משום סרח תרומה נמי לעשות מעשה טהרת ידיים, ולכן צריך רביעית וכלי וכרי שברא וכו' , אלא כמש"נ מכיון שבפועל לא חל שום חפצא בנטילה מלבד מעשה נטילת ידיים לכן חל חובת מצוה לקיים דברי חכמים משום נקיות לא שווי ידיים נטולות, אך יש לעשות את הידים הנטולות ע"י מעשה הראוי להיות מעשה טהרה. ולהר"מ מים שניים שכל עשייתם הוא השלמת מעשה טהרת המים הרי דל"ש זאת לחולין. **אולם נראה** שליטול ידיו ולא להגביה ידיו אין כאן רק חסרון שבפועל נטמאו שוב ידיו, אלא ליטול ולגרום שייצא המין מן הפרק ויחזרו לפרק הוא לפגום בשם מעשה נטילה ראשונה שעניינה אמנם לעשות ידיים נטולות, אולם צורתה בצורה של מעשה טהרה, וליטול ולא להגביה הוא כמו לא לעשות מעיקרא מעשה טהרה ידיים ולכן חייב להגביה ידיו למרות שבין כה אין ידיו נטמאות , ודו"ק. **וי"ל דהוי** כמו שלהר"מ צריך ניגוב ובלא"ה חשיב אוכל לחם טמא **עיין פ"ו ה"ב,** ויש שנקטו שזהו רק משום נקיות.

**ומש"כ הב"י בקסב' סק"א** דהגביה ידיו חסרונו דוקא בנטל מקצת ידו, וכמש"נ מיירי שנשאר טועלה"ט, דסבר הב"י שלאחר שגמר נטילתו אין עיכוב שיגביה ידו וכמו שאין ענין ליטול מים שניים, ורק אם קודם שגמר נט"י חזרו המים ןומאו הרי שנחסר עשיית מעשה טהרת ידיים, ודו"ק. **ודברינו מוכחים בדברי הב"י סק"ו** דמייתי להדין שבנטל כל ידו בפני עצמו וחזר ונטל מים שניים לשניהם דלא מהני משום שיד א' טמאה חברתה, ולא מייתי ליה הר"מ ולא הוקשה לו לב"י, ורק הקשה בנטל יד א' ושפשפה בחברתה או נטל ב' ידיו בפחות מרביעית וחזר ונטל לשניהם בב"א שם הוקשה לו מדוע השמיט הר"מ דין זה ואת זה השוה למגביה ידיו שמייתי הר"מ **וצ"ע** מ"ש מגביה ונוטל ידו א' ושפשפה בחברתה וכן נוטל ב' ידיו פחות מרביעית שנוקט הב"י שזה יהיה חסרון אף להר"מ לבין נטל ב' ידיו כ"א לעצמו שאז יד א' אינה מטמאה חברתה להר"מ, **וע"כ כמש"נ** שאף להר"מ יש חסרון אם את הנטילה הראשונה יעשה שלא כתקון מעשה טהרת ידיים, ולכן הגביה בין ב' חצאי נטילות, או נטל ידו א' ונגע בחברתה או בנטל ב' ידיו בפחות מרביעית יהיה חסרון, משא"כ בנטל ב' ידיו ברביעית שוב אין חסרון אם יגע א' בחברתה, ודו"ק.

**מתני'** נמצא על ידו קיסם וכו'. **ומבואר בר"ש וברא"ש** שאין הנידון משום חציצה, אלא שהמים שעל הקיסם אינם נטהרים ע"י השניים ולכן הם חוזרים ומטמאים את היד, **עיין פמ"ג קסב' יז' ומ"ב קסב' סקס"ב ושעה"צ סק"נ,** ועולה ב' צדדים, או שמים שעל הקיסם מכיון שלא מהני להו שניים ממילא הם מטמאים את השניים והשניים מטמאים את היד, ובאמת אם נטל את השניים אחר שהסיר הקיסם ידיו טהורות, **או,** שהמים שעל הקיסם הם כמים שיצאו חוץ לפרק וחזרו שהם עצמםמטמאין את היד. **עיין חזו"א סקי"ג וסקי"ח. ומ"מ חזינן** שאם היה מועיל שניים לטהר מים שיצאו היו נטהרין המים שעל הקיסם והיד היתה טהורה, ולמרות שכבר נטמאו הידיים מהמים שעל הקיסם קודם שנטל שניים, וא"כ יצטרך לשוב וליטול ראשונים על ידיו, וי"ל שאחרישנטהרו המים שעל הקיסם חזר להיות שידיו נטולות ממים ראשונים ושניים, וכמו דחזינן לעיל לר"מ לדעת הרמב"ם, שאם נטל ב' ידיו מהני שניים לטהר הראשונים ולמפרע חשיביב' נטילות. **ובשעה"צ שם** כ' שאם היה מהני שנים לטהר המיםשעל הקיסם הרי שהיה הדין שאותם מים הם ככל מים ראשונים שהם טמאים ואינם מטמאים. **ועצם הענין** שטהרת שניים חלה רק על היד, ודוקא על מים הקיימים על היד מנטילה קמא, ואם יצאו וחזרו לא מהני, **ולשי' הראב"ד בתמים דעים** הדבר מובן מאד, שעיקר תקנת נט" משום נקיות , שתקנו שלכלוך הוא טומאה , ונקיון הלכלוך הוא מעשה טהרה עם תנאים של טהרה (רביעית וכד') ומכיון שלנקיון צריך ב' פעמים, הרי שקבעו שנטילה ראשונה הוא רק תחילת טהרה וכ"ז שהמים המלוכלכים על היד הם טמאים מחמתם, ונטילה שניה שמעברת המים המלוכלים היא הגומרת את הטהרה . ואכ הנידון בקיסם הוא, האם יש כאן נטילה על הקיסם, והקסם הוא ככל לכלוך שמעורב במים שנחשב שהלכלוךאינו על היד אלא על המים וואז נטילה שניה מטהרת, וקמ"ל מתני' שהמים שעל הקיסם הוא דבר נפרד, ואין המים באים לשטוף את היד מהקיסמים , אלא הקיסם עומד לעצמו והמים שבו הוא כמים שיצאו מהיד ולכן לא מהני שניים לטהרם.

**אולם כפי המבואר בבדק הבית ב"ו פ"ב,** שהתו"ב שם הקשה איך יתכן שע"י נט"י היד טהורה והמים טמאים, וכ' שם בבדה"ב שהגדר הוא שתקנו דין שרביעית של נט"י כמקוה רק כלפי היד ולא כלפי המים, **א"כ מלבד שצ"ב** איך יתכן שאותו מגע מים כלפי היד הוא טבילה במקוה וכלפי המים הוא מגע טומאה, **וכן צ"ע** הא באותו מגע מים חל מגע טהרה של היד ומגע טומאה של המים, א"כ באותו רגע שהיד מטמא המים הרי שהיד טהורה, ובאותו רגע שהמים מטהרים את היד הרי שהמים טמאים, ועולה שהמים טמאים מטהרים היד, ויד טהורה מטמא המים. **וכן צ"ב** דאם תקנת מקוה על רביעית של נט"י נתקן רק כלפי הנטהר ולא כלפי המים א"כ מדוע אינו כן במים שניים ומדוע לא נומר שכלפי מים ראשונים הרי שהשניים מקוה אך כלפי השניים יש מגע טומאה, ואם מ"מ תקנו ששניים כמקוה גם כלפי עצמם מדוע לא תקנו כן בנטילה ראשונה. **ומלבד כל זאת צ"ע מהו השייכות** שמכיון שהשניים אינם מטהרים אלא מים שעל היד דמשו"כ המים שבקיסם מטמאים את היד, הא אף אם שניים יטהרו המים שעל הקיסם מ"מ קודם שטיהרום יטמאו המים שעל הקיסם את היד.

**והנראה בכ"ז** שבאמת כלפי היד מתקיימת פעולה של רחיצת היד וכטבילה במקוה, וזוהי פעולה שהמים עושים כלפי היד, וכלפי המים מתקיימת פעולה של מגע יד במים וזוהי פעולה שהיד עושה במים, ותקנו חכמים שפעולת רחיצת המים את היד תייחשב מעשה מקוה, אולם הפעולה שהיד נוגעת ופועלת במים מגע יד לענין פעולה זו (שהיא פעולה עם שם אחר מהפעולה של שטיפת ורחיצת המים את היד) אין למים חשיבות מקוה. ובאמת היה מקום לדון שבאותו רגע מתקיים ב' פעולות, מגע יד במים, ורחיצת המים את היד, ולענין מגע יד במים אין המים מקוה, ולענין רחיצת המים את היד המים מקוה, אולם י"ל שקבעו חכמים שכ"ז שהמים נמצאים על היד באופן היכול לייחשב המשך הנט"י דהיינו המשך טבילת היד במים, דהא חזינן שטועלה"ט שעל היד נחשב עדיין מעשה נט"י שיכול ליצטרף על חצי יד שני וכו', הרי שכ"ז שהיד נשטפת במים פעולת המים היא רק רחיצת היד ושם מקוה על המים, אולם אם יצאו המים מהיד למקום אחר הרי שהשתא המים הם חפצא לעצמו שרק עברו על היד ואז מלמפרע נקבע שהמים כחפצא לעצמו נעשה בהם מגע יד, ובאמת בעוד המים על היד כל שמם הוא מי רחיצת יד ואין בהם קבלת טומאה, אך לאחר שיצאו מהיד מלמפרע חל שמגעם ביד היה גם מגע יד במים ושלענין זה לא תקנו שהמים כמקוה, ולכן באמת המים על היד אינם טמאים, ורק אם המים עוברים לככר, או ליד אחרת או ע"ג קיסם או מאחרי הפרק חל עליהם טומאה מחמת המגע שהיה, ולפי"ז גדר מים שניים הוא, שאת המים הראשונים שנעשה בהם מגע יד שבאם יצאו המים מהיד יטמאו, הרי שנט"י שניים כלפי היד היא שוב מעשה מטהר על היד ועל המים ראשונים שבו, וקבעו שמים שניים כשהם מעשה רחיצת יד הם כמקוה ומטהרים את היד ואת המים שעליהם ומטהרים אותם, אולם המים שניים אף לאחר שיצאו מהיד הם אינם נטמאים מכיון שהם ניטלו על יד ומים טהורים, שהמים הראשונים אינם מטמאים בעודם על היד, אלא רק נעשה בהם מגע טומאה לענין אם יצאו מן היד, ומים שניים באים לטהר מים שהם עדיין אינם טמאים, ולכן המים שניים אינם נטמאים. ובאמת אין תקנ"ח שרק מים ראשונים נטמאים, ומים שניים יש להם דין מקוה אף לענין המים ולכן אינם נטמאים, אלא ודאי תקנת חכמים שניתן לנט"י שם מקוה רק לשטיפת המים, את היד, ואם יצאו המים מהיד הרי שמגע היד מטמא את המים, אלא שהמים שניים ששוטפים את היד והמים שעליו אינם נטמאים מכיון שהמים שעל היד והיד אינם טמאים ולכן אינם מטמאים את המים שניים. ומבואר היטב שמים ראשונים מטהרים כ"ז שהם שוטפים את היד, והם נטמאים אחרי שיצאו מהיד ע"י שנתברר שהיה גם מגע יד במים, ומים שניים מטהרים את הראשונים רק על היד, ורק את המים הנמצאים על היד כהמשך הנט"י, ואם יצאו וחזרו הראשונים חל עליהם טומאה, ושוב השניים נטמאים מהראשונים.

**ועכ"פ יש לבאר עפי"ז** את המשנה שאם היה מועיל מים שניים לטהר את המים שבקיסם, דהיינו שהיינו מתיחסים למים שעל הקיסם כמי רחיצת יד, והיה נחשב כל המים שהם רוחצי היד ולא כיצאו מהיד והיה מהני להם מים שניים, א"כ בע"כ שהמים אינם נטמאים ולכן אינם מטמאים את היד, אלא מכיון ששניים לא מהני לקיסם, ובע"כ שהמים שעל הקיסם הם כמים שיצאו מהיד א"כ חל עליהם טומאה, דנחשב שהיד עשה מגע במים, והמי קיסם נטמאו, ולכן חזרו מי הקיסם וטימאו את היד.

**אולם לשון המשנה, וכן לשון השו"ע קסב' ח', וכן נטה המ"ה שם סקס"ב ושעה"צ שם סק"נ,** שבאמת אם ינטל הקיסם הקודם המים שניים יטהר היד, וכל הטומאה היא רק ע"י השניים שנטמאים ממי הקיסם, אך מי הקיסם עצמו איננו מטמא את היד, **והענין צ"ב** מדוע באמת מים שעל הקיסם אינם מטמאים את היד.

**ולדברי התמים דעים יש לבאר** שבאמת ודאי יש על המים שעל הקיסם שם נט"י, שבאים המים לשטוף היד מכל לכלוכיו כולל הקיסם, ולכן המים ראשונים שעל הקיסם הם אינם מטמאים את היד וככל מים ראשונים שהלכלוך אינו עובר מהיד לגמרי וחשיב מים טמאים שבאים יבואו שניים ויגמרו בשטיפה אין המים הראשונים הטמאים מטמאים את היד, ורק אחרי שנטל שניים ועדיין הקיסם על היד אז נתברר שלא הועיל הנטילה שניה להעביר הקיסם ולא חל על המים שניים שם של מעשה שטיפה בייחס לקיסם, ולא הושלמו שטיפות יד להעביר הלכלוך, ואז להיפך נטמאו המים ומטמאים את היד, ובאמת אם יסלק הקיסם לפני מים שניים, או אם המים שניים עצמם יסלקו את הקיסם ידיו טהורות, **וכמבואר במ"ב שם.**

**ובאמת בשו"ע בס"ט** לגבי רטיה מבואר שצריך ליזהר שהמים מהיד לא יעברו לרטיה ויחזרו ליד ויטמאו, ומשמע שהטומאה תבא ליד בלא שניים, ולגבי קיסם לשון השו"ע שרק המים שניים יביאו הטומאה ליד, **וע"כ כמש"נ** שברטיה ודאי המים שעל הרטיה הם טמאים ומטמאים מכיון שהרטיה בודאי איננה חלק מלכלוך היד וא"א להודיר מעיקרא את המים שבאים לשטוף היד מהרטיה, משא"כ בקיסם יש לדון שהמים באים לשטוף היד מהקיסם ולכן נטילה ראשונה אינה מטמאה, ורק נטילה שניה שלא הסירה הקיסם היא נטמית ומטמאת את היד.

**ובאמת בהכרח צ"ל** שהנטילה על הקיסם נחשב נט"י, ולא סתם שפיכה על הקיסם, דהא שפיכת מים שלא ע"ג יד אינה נטמית כלל בטומאה המטמאת את היד, **וכמבואר בביה"ל קסב' ד"ה "הנוטל".** וע"כ שיש לפנינו נט"י על כלל היד עם מה שנפל על הקיסם, והמים שניים נטמאו מכח שלא הצליחו לטהר היד וכמש"נ, ובאמת ברטיה צ"ל שרק מים שעברו מהיד לרטיה מטמאים את היד, אך מים שנשפכים על הרטיה מהספל אינם בכללמים שנטמאים ומטמאים את היד, ודו"ק.

**ויש לדון אם לפמש"נ בדעת הבדה"ב,** שקבעו שמים כמקוה רק כלפי שטיפת היד ולא כלפי מגע היד במים, ונומר שחל המים שעל הקיסם שם של מי שטיפת יד ולכן המים שע"ג הקיסם אינם נטמאים, אך מים שניים שלא הצליחו לסלק הקיסם שוב מתברר שהמים שעל הקיסם אינם מי שטיפת יד והם טמאים ונטמאים, עוד העירוני שי"ל שמים שניים באים לטהר המים ולא את היד, ולכן הם נחשבים רק מי מקוה כלפי המים שעל היד ולא כלפי המים שעל הקיסם ולמרות שהמים שעל הקיסם כשלעצמם נחשבים למים שבאים לשטוף את היד מהקיסם, אולם השניים אינם באים לטהרם שלא לטהר רק את המים שעל היד.ולכן לא טיהרום ומאחר שיצאו מי הקיסם עם המים שניים מן היד נטמאו וטימאו את השניים וחזרו השניים וטמאו את הידיים, וצ"ע בכ"ז.

**ושי' הר"מ** בענין נמצא ע"י קיסם, שהנידון הוא משום חציצה, ומכיון שכוונתו ליטול שניים משום שניים לא עלה הרי שאין כאן נט"י, ומשום שנט"י צריך כוונה, **ועיין חזו"א א' יד'** דהוי רק לתרומה שצריך כוונה, (ובאמת הר"מ השמיט הדין בהל' ברכות), **וצ"ע** מדוע אין להר"מ החסרון דהר"ש שהיד נטמית מהמים שעל הקיסם, וי"ל דלהר"מ המים שעל הקיסם אינם מי נטילה והם אינם נטמאים כלל וכמבואר בביה"ל קסב' ד"ה "הנוטל", **והחזו"א שם תי'** דמיירי שאין המים שעל הקיסם נוזלים על ידו, ע"ע בחזו"א שהמים הראשונים ודאי מצטרפים לנט"י עם המים שניים. עי"ל דלהר"מ מים שניים מטהרים מים טמאים שע"ג היד, ועוד יבואר בזה במשנה ג', **ובאמת בר"מ בפיהמ"ש לעיל פ"ב מ"א** עולה דלר"מ בעבר מים מיד ליד טיהרו שניים את הראשונים, ומדוע שניים לא נטמאו מהמים הראשונים שעברו מיד ליד, ולע"ע צע"ג.

רשב"ג אומר כל שהוא מברית המים טהור- **ובר"ש וברא"ש** נקטו שמים שע"ג דבר שהוא מבריית המים מים שניים מטהרן, עוד פי' שיבחושין כשר לנט"י, **ובפי' קמא** משמע שאין יבחושין כשרים לנט"י ומ"מ מים שעל היבחושין נטהרים ע"י נטילה שניה. **ויש לבאר לכל הנ"ל** שיבחושין אף שאינם כשרים לנט"י מ"מ הם נחשבים מים ברוחצין את היד עם המים שעליהם, ולכן מהני להם נטילה שניה לטהרן.

**הר"ש מייתי תוספתא** שב' בנ"א שנטלו כ"א יד א' מרביעית, הרי שאם א' רוצה לחזור וליטול ידו שניה אינו יכול דחשיב כאדם שלישי, **ולשון התוספתא**  שאף השני אינו יכול ליטול ב' ידיו, **ועיין ביה"ל קס' סט"ו ד"ה "ואר כך" ובמ"ב סקפ"ג** שכ' דהשני ודאי יכול דלא גרע מאם הראשון נטל ב' ידיו שהשני יכול ליטול ב' ידיו, ודחק לשון התוספתא, אולם ראיתי **שהחסדי דוד** סבר שאף השני אינו יכול וצ"ב הטעם. ואולי מכיון שכוונתם מעיקרא היתה לנטילת יד א' הוא הגורם שהשני אינו יכול לחזור וליטול ידו השניה.

**ולפי' הרשב"א** בדין שיורי טהרה שזהו דוקא בניזוק א' אבל בב' פעמים לא מהני כלל שיורי טהרה, וא"כ איך יכול כלל א' מהם לשוב וליטול ידו שניה משיורי טהרה, **ועיין חזו"א סק"ל** שכ' דמייתי שא' נטל ב' ידיו והשני הניח ידו בין ב' ידיו דבכה"ג לא מהני דהפסק היד בין ב' הידיים מגדירים לג' בנ"א, וצע"ק איך יהיה הדין בנטלו שניהם ב' ידיים עם הפסק יד ע"ג יד ביניהם דג"כ לא יהני, וצ"ע דברי התוספתא שמעמיד באופן שכוונתם היתה לנט"י א' כ"א.

דבאמת את דברי התוספתא כמש"נ הוא אולי משום כוונת נט"י א' ושוב יד שניה כשלישי, ומה שייך דבר זה כלל כשנוטלים בב"א בניזוק א'. **ועיין חזו"א שם** אם להרשב"א מהני הכניס שני ידו לאחר שהתחיל הראשון את הנטילה, ואם מהני י"ל שמכיון שהשופך נתכוון לנטילת ב' ידיים וא' מהם לאחמ"כ הוסיף עוד יד משו"כ חשיב אדם שלישי, ולהחזו"א שלהרשב"א צריך שלפני שפיכה ינוחו ידיהם א"כ צ"ע מהו ההיכי תמצא שלא יחני.

**עוד בתוספתא** שצריך לשפשף ידו, ובר"ש שהכוונה לניגוב. **ובכל הראשונים מבואר** שיש הלכה לשפשף יד א' בחברתה מלבד ניגוב, **עיין ר"מ בהקדמה, רא"ש חולין פ"ח סי"ח, טור קסב' ד', ב"י ס"ו, עיין יש"ש חולין פ"ח סל"ח** שתמה על הר"ש, ועיין תמים דעים סס"ו שביאר שפשוף מעביר הלכלוך, **ועיין מ"ב קסב' כג'.**

**הר"מ בהל' מקואות** צייתי לדין שפשוף יד בחברתה, **ובהל' ברכות** מייתי לדין ניגוב, **ועיין גרי"ז בסוטה** שלתרומה דין נט"י הוא רק מעשה טהרת ידים ולכן בב' נטילות טהרו המים, משא"כ לחולין חל דין ידים נטולות , דהיינו נקיון ידיים ורק בזה יש דין ניגוב, וזהו חידוש.

בגדר ניגוב אם משוםמיאוס או משום טומאה, **עיין מג"א קנח' יח', טז' קסב' ז', מ"ב קנח' סי"ג וביה"ל שם.** ונ"מ לנטל ברביעית אם צריך ניגוב, וכן לטובל ידו אם צריך ניגוב. **עיין ביה"ל** שכ' שצריך לנגב כדי שהמים לא יכשירו לטומאה ולא משום שהמים וטמאים. ואולי לפי"ז יש לבאר שבטובל אי"צ ניגוב שמי מעיין ומקוה אינם מכשירין, ומה שהם על ידו אין להם כוונת הכשר מים ואי"צ למש"כ שם הביה"ל שזהו משום שלטבילה לא תקנו דיני נט"י. **ועיין חזו"א ס"ב סק"י.**

**עיין חזו"א ס"ב סק"י** שכ' דהר"ש שמסתפק אם צריך ניגוב לאחר מים שניים, דהספק הוא אם הניגוב משום טומאה ולאחר שניים אין טומאה ואי"צ ניגוב, או"ד הניגוב משום מיאוס ולעולם צריך ניגוב. **ועיי"ש שתמה** מדוע לטבילה אי"צ ניגוב,דאם משום מיאוס ודאי צריך ניגוב, ומכיון שפסקינן שנוטל מרביעית אין המים טמאין, א"כ הא לת"ק דפ"ב מ"א דהנוטל פחות מרביעית היד והמים טמאים, וביותר מרביעית המים והיד טהורים, וא"כ לדידיה ל"ש כלל ענין ניגוב שלאחר נטילה ראשונה עדיין הידים טמאים ולאחר נטילה שניה ל"ש טומאה ואין צריך ניגוב.

וע"כ שניגוב משום מיאוס, וא"כ ה"ה לטובל ידו. אך כבר נתבאר דהשו"ע פסק שלאחר נטילה ראשונה היד טהורה והמים טמאים כר' יוסי, ורק לענין רביעית פסקינן כת"ק שרדיעית אינה מק"ט, וא"כ משכחת לה ניגוב בנטילה א' פחות מרביעית, **עיין מש"פ במ"א.**

בענין חילוק בין ניגוב במפה שאין המים מטמאים לבין ניגוב בראשו או בכותל שהמים מטמאים, **עיין ט"ז סק"ז ופמ"ג א"א טז' ומשב"ז ז'. ומג"א סקט"ז.**

**פ"ב מ"ג:** הידיים וכו' עד הפרק, **עיין סוגית חולין קו' ורש"י ותד"ה "אמר", רא"ש שם, רמב"ן שם, רשב"א שם, רי"ף ברכות דף מא', תוה"ב ובה"ב ש"א** בשיעור עד הפרק לחולין, תרומה, וקדשים. **עיין שו"ע קסא' ס"ד וביה"ל שם. עיין מג"א סקי"א** שביד מלוכלך לכ"ע צריך ליטול עד הפרק. **ובבה"ב שם** שבנטל עד פרקי אצבעות צריך ליזהר שלא יגע שאר היד באוכל, עיי"ש.

**נטל** את הראשונים והשניים חוץ לפרק וחזרו ליד טמאה, **ועיין ב"י קסב' ושו"ע ומ"ב רי"ס קסב',** ופשוט שהחשש שמא מים שעל הפרק יצאו חוץ לפרק ויחזרו, ומים שחוץ לפרק אינם נטמאים, **ועיין גרי"ז סוטה דף ד' וכן חזו"א א' טו'** שהקשו מדוע מים שחוץ לפרק אינם נטמאים מהמים שעל הפרק דהא הם מחוברים ונוגעין זב"ז, ויחזרו ויטמאו את המים שעל הפרק, **וכן הגרי"ז הקשה** מה מהני הגבהת ידיו הא המים מחוברין והמים שהיו על היד ויצאו מן היד הם מחוברין למים שעל היד ומטמאין אותן. **ובחזו"א שם תי'** שהמים שחוץ ליד אינם מטמאים את המים שעל הפרק יותר ממה שהם כבר טמאים, ובהכי לא גזרו עיי"ש, ונקט לפי"ז שאם יבא לחוץ לפרק מים טמאים מבחוץ באמת הם יטמאו מחמת חיבורם את המים שעל הפרק, וצע"ג. **ועיין רא"ה בבה"ב ש"ב** שעמד בזה וכ' שאין לטמא בכה"ג משום שאין לדבר סוף. **ולפמש"נ לעיל** א"ש דמים שע"ג היד טהורים הם ואים מק"ט, ורק מים שיצאו וחזרו מטמאים את היד עצמה, אך המים השוטפים את היד אינם נטמאים והריהם כמקוה.

**שי' רש"י בסוטה דף ד',** מובא בר"ש שאם נטל ראשונים חוץ לפרק השניים מטהרים אותם, ובמתני' מטמאינן בנטל ראשונים חוץ לפרק ושניים עד הפרק אז הראשונים מטמאים כשחזרו.

**עיין ב"י קסב' דמייתי להני ב' שי',** ועיי"ש שהקשה למה צריך להגביה ידיו, הא יכול לכופף ידו למטה ושעי"כ לא יצאו מים חוץ לפרק **ומייתי מהר"י אבוהב,** דמיירי בנטילה לחולין דסגי עד פרקי אצבעות, ומים שעל כל היד אף שאי"צ נטילה מ"מ הם נטמאים, ובכיפוף ידיים יש חשש שמא יפול מכף היד לפרקי האצבעות, **והב"י עצמו** סבר דאה"נ מהני כפיפת ידו ואי"צ דוקא הגבהת ידו. **ועיין מהרל"ח** שיישב שמים שניטלו מעיקרא מאחרי הפרק נטמאים וצריך להגביה ידו שלא יחזרו ויטמאו את היד **ודבריו צ"ב** איך נטמאים המים מחוץ לפרק הא חוץ לפרק אינו מטמא. **ועיין יש"ש חולין פ"ח אות לו'** שבסוף יישב (שי' הרי"ף שמצריך נטילה עד הפרק ומ"מ מצריך שיגביה ידו) דנקט שאה"נ שמים שאחרי הפרק אינם טמאים, אך אם יחזרו מים מאחרי הפרק לתוך היד יטמאו המים מהמים שעל היד וע"ז לא יהני נט"י שניים לטהרם, ודבריו צ"ב, **ונראה לפמש"נ** שבאמת מים ראשונים כ"ז שהם נוטלים את היד, וכ"ז שיש להם טופח ע"מ להטפיח ושהם ראויים ומוגדרים במצב של נט"י, היהם כמקוה ואינם מק"ט, ולזה מהני שניים לטהר היד והמים שהם עליו כרוחצי יד, אולם אם נתערב בהם מים אחרים הריהם נטמאים, וזהו משום שכמו שמגע מים ראשונים על ככר מטמאים הככר ע"י שיצאו המים ראשונים מכלל מים רוחצי יד כ"כ מים אחרים שבאים ליד שלא בתורת נט"י הם מוציאים את המים ראשונים שנתערבו בהם מלהיות מים רוחצי יד וחל עליהם טומאה ומטמאים את המים שבאו ליד שלא כדרך נט"י, ושוב שניים אינם מטהרים המים שבאו מבחוץ מכיוון שאין השניים מטהרים אלא רק מים שמוגדרים שהם נמצאים על היד בתורת רוחצי יד, ושע"י נט"י שעל היד נטהרו המים שהם טפלים ליד והם רוחצי היד, והמים שבאו מבחוץ אינם רוחצי היד ואינם נטהרים במים שניים . עיין היטב.

**שוב העירוני** שזה כוונת המהרלב"ח הנ"ל שמים שחוץ לפרק יגעו במים שתוך הפרק (יד לא כמש"כ לעיעל ליישב קושית הגרי"ז והחזו"א) ושוב יחזרו המים שחוץ לפרק ויטמאו המים שבתוך הפרק. וכמש"כ, ועיין ביש"ש שבסוף חידש שאם יטול מים שניים חוץ לפרק עם הנטילה עד הפרק שיטהרו המים שחוץ לפרק ואז יטהרו אף המים שנכנסו לתוך הפרק והענין הוא חידוש, ולא נתבאר למאי הוצרך לכך היש"ש.

**ושי' הרשב"א בשו"ת מובא בב"י רי"ס קסב'** שבנטל עד הזרוע לעולם מים שיצאו אחרי הפרק וחזרו אינם מטמאים את היד, ורק בנטל עד פרקי אצבעותיו הרי שמים שיצאו לכף היד וחזרו, או מים שנטל מעיקרא על כף היד וחזרו לאצבעות הם מטמאים את היד, ולכן נקט הרשב"א שלדינא שנוטלים עד הזרוע אין ענין להגביה ידו. **המ"א קסב' א' וכן המ"ב שם סק"ג ושעה"צ סק"י** נקטו דלהרשב"א בנטל ראשונים עד פרקי אצבעותיו ושניים נפלו על כף היד וחזרו שמטמאים את האצבעות, **ועיין חזו"א ס"א סקי"ז** דפליג דמכיון שע"י הראשונים עד הפרק נטהר היד שוב השניים שנופלים על כף היד אינם נטמאים שכבר חל שם יד טהורה, דאל"ה יצטרך ליזהר כל הסעודה שלא יפול מים על כף היד ומשם יפול על האצבעות ויטמאום. **עוד העיר החזו"א** דמתני' דקתני נטל ראשונים עד הפרק ושניים חוץ לפרק וחזרו ליד טהורה , ולהרשב"א מאחרי הפרק הכוונה לכף היד, ולהמ"א צריך להיות טמאה. **ועיין חזו"א סקכ"א** שכ' דלגירסת רש"י בסוטה דף ד' ע"ב, שבנטל ראשונים ושניים חוץ לפרק טהורים דמהני שניים לטהר אף אחרי הזרוע, ורק בנטל ראשונים מאחרי הפרק ושניים עד הפרק חיישינן שמא ראשונים יחזרו ליד ויטמאוהו, וא"כ לית כלל גירסא שבנטל ראשונים עד הפרק ושניים חוץ לפרק שטהורים, ובאמת להרשב"א בכה"ג יחזרו השניים ויטמאו וכדברי המ"א בדעת הרשב"א עיי"ש. **ע"ע חזו"א סקט"ז** שהקשה דעולה להרשב"א שלמרות שהאצבעות טהורות עדין הכף טמאה ומטמאה מים שאם יחזרו לאצבעות יטמאום, וא"כ מכיוון שאין ידיים טהורות לחצאין, ולתרומה כלל לא נט"י, א"כ גם האצבעות יטמאו המים, וע"כ שתקנו משום סרח תרומה שנט"י ראשי פרקים ייחשב טהרה ליד, ומכיוון שבתרומה אין חשש שיחזור מאחרי הפרק לפרק כ"כ לחולין אין לחשוש שיחזור מכף היד ליד. **וי"ל** שגם לחולין יש חפצא של נט"י לכף היד אלא שהוא אינו נצרך, אך נחשב שכף היד שלא ניטלה הואבתורת טומאה ולכן מטמא המים, ודו"ק. **עוד הקשה החזו"א** שדברי המשנה שמטמאות ומטהרות עד הפרק לחולין אינו שייך דהא מטהרות עד הפרק ומטמאות עד אחרי הפרק (כף היד) , ולתרומה להרשב"א לית כלל דין שמים שיצאו וחזרו מטמאים. עיי"ש דמסיק שלחולין חששו שיעבור מכף לאצבעות, ולתרומה חששו שיעבור מזרוע לכף, אך אין שייך לחשוש לחולין שיעבור מזרוע לאצבעות.

**עוד מבואר במג"א** שבנטל ראשונים ושניים בדיוק באותו מקום נטהרו, וחיישינן רק שמא שניים היו פחות או יותר, עיין מה שתמה בזה החזו"א סקי"ז ולכאורה מובנים דברי המג"א, שחפצא של נט"י שייך גם בכף היד, ולכן ראשונים נטמאים שם, וכן שניים יש עליהם שם מעשה נט"י לטהר גם מים שעל הכף יד.

**ועולה** דלהרשב"א סתם מים הנשפכים על היד נטמאים, ולכן נקט המג"א דלהרשב"א אף הטובל ידו או מרביעית נמי טמא, והקשה סתירה בשו"ע שפסק כהרשב"א ופסק שרביעית וטובל אין ידיו נטמאות, **ויש לדון** דאף להרשב"א המים שעל כף היד נטמאים רק משום שהם יכולים לייחשב חלק מנט"י של כל היד, וכמש"נ שיש חפצא של נט"י על כל היד גם לחולין. ובאמת בתם מים הנשפכים על כף היד אינם מטמאים, וצ"ע. **עיין פמ"ג א"א א'.**

**הב"י מייתי ערוך** דצריך להגביה ידו משום מים שניטלו על הזרוע לא יחזרו, **וצ"ע** הא לאחר הזרוע אין ענין טומאה וטהרה, **ועיין ט"ז סק"ב** שזהו משום שהמים יטמאו מהמים שעל היד, וכדברי היש"ש. ולפי"ז לאחר מים שניים אי"צ להגביה ידו. **ועיין ב"י** דלערוך ודאי אין סברא שבטבילה או רביעית אי"צ להגביה, דמ"מ יחזרו מי זרוע לידו ויטמאו ויטמאו.

**הב"מ סק"ג ושעה"צ סק"ח י'** שמים שחזרו מזרוע ליד לאחר ראשונים יטהרו בשניים, וצ"ע מ"ש ממים שע"ג קיסם דלא מהני להו שניים. ע**יין חזו"א סקי"ח . ועצם שי' המ"ב צ"ע** מדוע המים שחזרו חוץ לפרק בין ראשונים לשניים לא טימאו את היד, ונקט המ"ב שהמים השניים מטהרין את המים הטמאים שעל היד, **אך עדיין צ"ע** דמכיוון שהמים שחזרו טימאו את היד, א"כ היד צריכה ב' נטילות מים ראשונים ומים שניים לטהר את היד, וצ"ע דמאחר שהיד נטמאה צריך לטהרה מחדש בב' נטילות, **וע"כ עולה כאן הסברא שנקטנו בפ"ב מ"א בפיהמ"ש להר"מ בדעת ר' מאיר** שמים טמאים שעברו מיד ליד וטמאו את היד הרי שהמים שניים יטהרו את המים הראשונים, ושוב חוזר להיות שהיד נטולה ע"י מים ראשונים ושניים, ודו"ק. **ויש להעיר** דלהמ"ב אם לא הגביה ידיו ונטל ידיו נטילה שניה וחזרו המים מהפרק לא יצטרך ליטול שוב לנגב וליטול ידיו אלא סגי בשלישיים, ולא כ"כ משמע שדינא דגמ' שחייב להגביה ידו הוא רק כדי שלא יצטרך מים שלישיים. ויבואר בזה לקמן.

**כבר נתבאר שי' רש"י בסוטה** לגירסת הב"ח שם בנטל ראשונים ושניים אחרי הזרוע נטהרו המים שאחרי הזרוע, וצ"ע איך נטהרו המים שאחרי הזרוע הא אין נט"י לזרוע, ואפשר לומר שכל שפיכה שהיא נט"י לכף מטהרת כל המים גם שבזרוע. ול"ד לקיסם, שכאן יש שם שטיפת יד עם הזרוע וחשיב מעשה א', ודחוק. (ולפמש"נ שבאמת בעוד היד רטובה ממים ראשונים אין הם טמאים, וחל עליהם הטומאה רק מעת שעוברים לנוח על ככר או על מים אחרים, וכ"ז ששטף יד עם זרוע אין כאן מצב שמי היד עוברים למים שבזרוע, וכל מים עומדים על מקומם לשטוף הבשר שתחתיו, ולכן המים שעל היד טהורים ואין הם מטמאים את המים שבזרוע, ואם נטל שניים על היד והזרוע הרי שמתברר שמעולם לא עברו מי היד לזרוע, אך אם חזר ונטל את השניים רק על היד הרי שכאן חל שנפרדו המים שביד מהמים שבזרוע, ולמפרע נחשב שהמים שעל היד מגעם עם המים שבזרוע הוא כמו מגע ככר, ולכן המים שבזרוע טמאים, ודו"ק.)

**מתני':** נטל את הראשונים לידו א' – **ומבואר בר"ש וברא"ש** שאם נטל ב' ידיו כ"א לעצמו ונגעו זב"ז טמאו מים שביד זו את היד האחרת. והר"מ מעמיד שנטל רק יד א' ואח"כ שפך על ב' ידיו מים שניים שנטמאו. **וביש"ש חולין פ"ח לג'** שבנטל ב' ידיו כ"א לעצמו חשיבי כיד א' ומגע א' בחברתה אינו מטמא. **עיין חזו"א א' כג'.**

**ומ"מ מתבאר** שבכה"ג בטלה נטילה ראשונה וצריך שוב ליטול ודיו, **וצ"ע** מ"ש מהמ"ב דלעיל שביצאו וחזרו לפני שניים אין חסרון ומשום ששניים מטהרים את המים שיצאו וחזרו, וא"כ גם כאן בנטל ב' ידיו ונגעו זב"ז שהשניים יטהרו את הראשונים שנטמאו, **וע"כ צ"ל** ששונה מים שיצאו וחזרו לאותה יד, ממים שעברו ליד אחרת, שבאותה יד מהני שניים לטהר הראשנים, משא"כ יד אחרת לא, וצ"ב.

**וכן צ"ל** בר"מ בפ"ב מ"א לדעת ר"מ שבנטל ב' ידיו שמים עברו מיד ליד ומ"מ מהני שניים לטהר הראשונים, ואף לר"י מהני שנים לטהר הראשונים אלא שצריך נטילה שלישית אך אי"צ לנגב ידיו, וכאן רק אם ינגב מהני ואם לא ינגב יטמאו המים שנוטל מהמים שעל ידו, **וצ"ל** דהתם לר"מ ולר"י שמחשיבים את ב' הידיים שנטלן בב"א כב' ידיים ודלא כת"ק דסבר ששני הידיים כיד א' חשיבי, הרי די"ל דאף דחשיבי כב' ידיים לענין שמים שעברו מיד ליד טמאים, מ"מ מודו דחשיבי כיד א' לענין שיש להחשיבן כמו שיצאו וחזרו ושמהני נטילה שניה לטהר את הראשונים.

**ומבואר במתני'** שהנוטל יד א' ושפשף בחברתה צריך לנגב ולחזור וליטול, **וברא"ש כאן** כ' משום שהיד הנטילה נטמאה מהיד השניה, **והרא"ש בחולין פ"ח הי"ח** כ' משום שהמים שעברו מהיד הנטולה ליש שאינה נטולה אינם נטהרים מהנטילה שנוטל את השניה, **ועיין שו"ע קסב' ס"ד** שפסק לב' הדינים, שבנטל יד א' ונגע בחברתה צריך לנגב את ב' ידיו, שהיד שנטל נטמאה מהיד השניה שאינה נטולה ולכן צריך להקדים ולנגב את המים שעליה, וכן היד השניה צריכה ניגוב מפני המים שעליה מהיד הנטולה, ואין נט"י תטהר אותה מהמים שבאו לידה.

**ויש לדון** דהא רק טומאת נט"י מטמאה ידיים שכבר ניטלו, דהא יד שנגעה במים אין המים נפסלים לנט"י, או אם נגע בידו הנטולה בכל טומאה אין היד נפסלת, ורק מי נט"י פוסלים ומטמאים, וא"כ מדוע היד הנטולה נפסלת ממגע יד שאינה נטולה, דהיד שאינה נטולה אינה גרע משאר טומאה, ול"ה גרע ממגע יד במים קודם נטילה שאין המים נטמאים, ועכצ"ל שמכיון שעומד ליטול ב' ידיו חשיב גם היד שאינה נטולה כיד הטמאה בטומאת נט"י שמטמאה את המים שביד הנטולה, **וכן יש לדקדק את דברי הרא"ש** בחולין שם שכ' הנוטל ידו א' ושפשפה בחברתה "כדי ליטול שתי ידיו", ולכאורה מה צריך להאי כוונה הא סגר בכך שידו הנטולה נגעה בידו שאינה נטולה, וע"כ שאם ל"ה כוונתו ליטול ב' ידיו אין יד מטמאה יד, דהיד שאין כוונתו ליטול שאינה מטמאה דהוי ככל טומאה שאינה מדיןנט"י שאינה מטמאה יד. ודו"ק.  **אולם השו"ע פסק ומקורו בהג"מ** שיד אדם סתם הנוגעת ביד נטולה טמאתה, והדין והגדר בזה צ"ע כמש"נ, דמאי שנא יד סתם שאינה בכלל נט"י לכל טומאה אחרת שאינה מטמאה, ולכאורהעולה שכל יד שטמאה בסתם טומאת ידיים מטמאה יד, ולמרות שאינה מטמאה מים קודם נטילה מ"מ בשעת נטילה היא מטמאה יד, **ויש לחקור** אם יטול אדם ידו ובעודו ניזוק יגע אחר באצבעו במים אם תיפסל הנטילה, שיש כאן מגע סתם יד במים בשעת נט"י , ולע"ע צ"ע.

**עיין רמ"א קסב' סס"ו** שצריך ליזהר שידו הנטולה מים ראשונים לא יגע בידו הנטולה מים שניים, **ועיין מ"ב סקמ"ח ושעה"צ שם לז' לח' דהוי פלוגתת רמ"א ויש"ש חולין פ"ח סל"ג,** שליש"ש יד נטולה במים שניים ונגע בה יד או מים טמאים אי"צ לנגב אלא יטול שוב מים ויטהר את המים שעל היד, דדוקא מים שניטלו במים ראשונים שהם כשלעצמם טמאים ונגע בהם מים או יד טמאים מטמאים אותה לגמרי וצריך ניגוב שיש על המים ב' טומאות טומאת מים ראשונים וטומאת מגע ביד אחרת, אבל מים שניים שנגעו בהם מים טמאים המים שניים הוי לא גרע ממים ראשונים ואי"צ לנגבן אלא נט"י נוספת תטהר אותן. **וברמ"א הנ"ל** עולה סברא הפוכה מהיש"ש שכ' שאם בנטל ב' ידיו נטילה א' צריך ליזהר שלא ידע א' בחברתה ק"ו שאם יד א' נטולה מים שנים וא' נטולה מים ראשונים שצריך ליזהר שלא יגע א' בחברתה. וצ"ע מהו הק"ו, וכן דביש"ש עולה להיפך שביד שיש בה מים טמאים הרי שמגע יד מוסיף עליה טומאה, משא"כ יד שנטולה במים שניים אין המגע פוסלם יותר מכל מים ראשונים, וצ"ב מהו יסוד פלוגתתם.

**ונראה בהקדם לבאר** כל הענין שמים טמאים נטהרים ע"י מעים שניים רק בידו הנטולה ולא ביד אחרת, דלהראב"ד בץמים דעים שיסוד ב' נטילות הוא שפעם ראשונה להסיר הלכלוך מהיד למים ופעם שניה להסיר הלכלוך לגמרי מהיד, וא"כ י"ל שמי נט"י שעל היד הנטולה מוגדר כמים שהסירו קצת הלכלוך מהיד אך המים ולכן היד טהורה והמים טמאים, ושטיפה שניה מסרת הלכלוך והטומאה מהמים ראשונים, אולם מים ראשונים שעברו מיד ליד יש להגדירם כלכלוך שבא ליד האחרת, ולכן חל על היד האחרת דין ב' שטיפות להסיר הלכלוך. ויש להבין עפי"ז שבמים שיצאו מהיד וחזרו מהני להם מים שניים לטהרם שעדיין לא פקע מהם שם שהם מים שהסירו הלכלוך מהיד אל המים ויצאו וחזרו ליד לייחשב לכלוך שבמים ולא שעל היד, אבל כלפי יד אחרת ודאי אין סיבה להחשיבן כלכלוך שבמים אלו הוי לכלוך שבא על היד שמחייב ב' נטילות, ולא מהני שניים לטהרן, ודו"ק. וכן י"ל בזה שב' ידיים עם כוונה של נטילה א' חשיב ג"כ שלכלוך שהוסר מהיד למים ובעברו מיד ליד עדיין מהני שניים לטהרן, שכלפי שתי הידיים חל דין לשטפן ולהסיר הלכלוך מהיד למים ואח"כ מהמים ולחוץ.

**ולפי"ז י"ל שסברת הרמ"א** שהיה מקום לומר שב' ידיים שהם נטולות נטילה ראשונה הרי שהם במצב של ידיים שיש עליהם מים מלוכלכים, הרי שמעבר מים מיד ליד לא ישנה וייחשב שרק הוסיף מים מלוכלכים ול"ח שנתלכלכה היד, משא"כ מעבר מים מיד נטולה מים ראשונים ליד שנטולה מים שניים יש להחשיב יותר שנתלכלך היד, ואם מראשונים לראשונים טימאו יד את חברתה ק"ו שבמעבר מים מראשונים לשניים ייחשב שלכלכו וטמאו את היד שכבר היתה נטולה לגמרי, **והיש"ש סבר** שיד הנטולה מים ראשונים דהוי יד שהוסר הלכלוך מהיד ונשאר על היד מים מלוכלכים הרי שהוספת מים מלוכלכים מיד אחרת כבר חשיב הוספה הגורמת להגדיר שנתלכלך היד וצריך שוב ב' נטילות, משא"כ ידיים נטולות נטילה שניה ועברו אליה מים ראשונים אעין להם חסרון יותר מכל מים ראשונים שיש על היד רק מים מלוכלכים ולא יותר שבזה מהני נטילה שניה להסירם ולטהרם, ודו"ק היטב.

**והשו"ע בס"ד** פסק שאם נגע אחר צריך ליטול שוב ידיו, ולכאורה דלא כהיש"ש שבמגע יד נטולה במים שניים אי"צ ליטול שוב ב' ידיו. **ועיין שעה"צ סקל"ו** דמייתי פלוגתת פמ"ג מחה"ש אם מודה היש"ש שבמגע אחר ביד נטולה ב' פעמים שצריך לשוב וליטלה, וכן נקט שם המ"ב שלהפמ"ג אף ביד נטולה ברביעית שאני בין מגע יד אחרת שאינה מטמאה אבל יד של אדם אחר יטמא, והענין צ"ב.

**באמת ששי' היש"ש עצמו עיי"ש ועיין פמ"ג משב"צ סק"ו** שאף בנטל ב' ידיו נטילה א' יכול לשפשפן, שלא נוסף טומאה מיד ליד, ורק מגע יד שאינה נטולה ליד נטולה פוסלתה ולא מהני שניים, אולם הפוסקים נקטו את דבריו רק בנגע יד ראשונה ביד שניה, אבל מגי יד ראשון בראשון ודאי הא פסק השו"ע שנפסל היד, וככל מש"נ.

**והמג"א סק"י פסק כהיש"ש** שמגע יש ראשון ביד שני יכול לטהר השני במים שניים בלבד, **ומ"מ בסק"ט כ' המג"א** לדייק מהשו"ע שבנטל יד א' רביעית והשניה פחות מרביעית ושפשפן יטמא א' מחברתה, ואולי עולה חילוק דלהיש"ש חלוק יד טהורה בנטילה שניה שאינה צריכה ניגוב במגע יד ראשון, וברביעית ושפשפן צריך ניגוב, וצ"ע מ"ש מנטל א' נטילה א' ויד שניה שנים ושפשפן שפסק המ"א כהיש"ש שאי"צ ניגוב.

**ויש לדחוק** שכוונת המג"א שאם יטול א' מרביעית וא' פחות מרביעית וישפשפן יפסיד מעלת רביעית שאי"צ שניים, ויצטרך ליטול ב' ידיו נטילה שניה ולא משמע כן כ"כ בשו"ע שכ' שצריך ליטול ב' ידיו ברביעית כדין שלא יצטרף לנגב. **ועיין שעה"צ סקל"ה וסקל"ו** ומשמע שלהיש"ש אף ברביעית אי"צ ניגוב.

**ועכ"ב אם נרצה לומר** שלדעת המג"א חלוק יד נטולה מים שניים שמגע יד נטולה ראשון אינה מצריכה ניגוב, וברביעית היא מצריכה ניגוב, י"ל שא"נ שבאמת הא להראב"ד צריך ב' נטילות להסיר הלכלוך, ומה שברביעית סגי פעם א' הוא משום שמכיון שקבעו שדין נקיון הוא דין טהרה, וכדי שיחוייב ב"פ לנקיון קבעו שמים ראשונים טמאים, ורביעית א"א לקבוע שהוא טמא ולכן הפקע לחייבו נטילה שניה למרות שעדיין על ידו מים מלוכלכים, ולכן י"ל דלמרות שסבר המג"א כדעת היש"ש בזה שיד נטולה פעם שניה שנתלכלכה מיד ראשונה לא חשיבה שנתלכלכה באופן המחייב נטילה חדשה, אולם יד נטולה מרביעית שנחשבת מלוכלכת ביד ראשונה אלא שא"א לחייבה בנטילה מחמת שאינה מק"ט, ואם באו מים ראשונים מיד אחרת וטמאו למים, ועכשיו נחשב שנתלכלכו הרבה ככל הוספה של ראשונים על ראשונים ובכה"ג חל חובת נט"י גמורה ע"י וצריך ניגוב ונטילה ב' פעמים, ודו"ק.

**לכל הנ"ל** יש ליישב מה שהערנו על המ"ב דסבר שמים שיצאו וחזרו לאחר נטילה ראשונה על אותו יד אי"צ ניגוב אלא סגי במים שניים, והערנו גלפי"ז ביצאו וחזרו לאחר שנטל ידו מים שניים נמי לא יטמא היד אלא רק יחוייב בשלשיים, וזהו דלא כהפשטות שצריך להגביה ידו כדי שלא יחזרו המים לטמא את היד לחייבם ניגוב ונטילה ב' פעמים, ולפמש"נ בדעת הרמ"א, י"ל דדוקא חזרו מים ראשונים ליד נטולה במים ראשונים י"ל דל"ח שנתלכלכה היד יותר ממה שהיתה ולא חל חובת נט"י וסגי בשניים, משא"כ כשחזרו הראשונים ליד שניטלה כבר נטילה שניה נחשב שנתלכלך היד וחל חובת נט"י מחדש, ולכן צריך ניגוב ונטילה ב' פעמים.

**בנידון** דלעיל בנטל מרביעית ושפשף בחברתה דמבואר במג"א שהיד נטמית, ולמרות שרביעית אינו מק"ט, **עיין מג"א סק"ט**  שזהו משום שבשעת מגע כבר ליכא רביעית, או שבמגע ביד השניה שם ודאי אין רביעית והמים נטמאים וחוזרים ומטמאים את הראשונה, **עיין שעה"צ סקל"ה. אולם שי' הגר"ז והנשמת אדם מ' א'** שבאמת רביעית אינו מק"ט. ואין מגע מטמא יד הניטל ברביעית.

**נבא ליישב כל הנ"ל** אם דלא כהראב"ד בתמים דעים, אלא כהבדה"ב שקבעו שמי הנטילה כמקוה לגבי היד ולא לגבי המים, **ונראה** קודם ליישב שי' המ"ב שמים שיצאו וחזרו אינם מטמאים את היד וסגי במים שניים לטהרם, ומ"מ נקטנו שאם חזרו רק לאחר שנטל שניים הידיים טמאות וצריך נגוב וכן הוא פשטות לשון המשנה שהידיים טמאות, **ונראה** דלפמש"נ כ"ז שהמים במצב שהם רוחצי היד הם טהורים,ולכן ביצאו חשיבי טמאים, אולם בחזרו חזרו למצב הקודם וחשיבי רוחצי יד והם טהורים ומהני להם שניים, משא"כ בחזרו לאחר שכבר נטל את השניים, הרי שהראשונים שחזרו אינם יכולים לחזור למצב הקודם, שהמצב עתה הוא שהיד רחוצה רחיצה שניה, ועתה חזרו ליד הראשונים, ואין הם יכולים עוד לייחשב מים רוחצי יד ולכן כמים שנטמאו שנגעו ביד ולא רחצוה ולכן הם מטמאים את היד וצריכה ניגוב וב' נטילות מתחילה.

**ומבואר** לפי"ז מש"נ הרמ"א שאם צריך להקפיד בב' ידיו הנטולות נטילה א' שלא ידע א' בחברתה כ"ש שצריך ליזהר שלא יגע יד הנטולה ראשון ביד הנטולה שני, די"ל שהיה מקום לדון את ב' הידיים כיד א', ואז מים ראשונים העוברים מיד ליד חשיבי עדיין מים רוחצי יד אף ביד השנהיה ואין הם טמאים ומטמאים אלא הם כמקוה שהם בפעולת רחיצת יד, אולם מים ראשונים העוברים ליד הנטולה מים שניים א"א להגדיר את המים ראשונים שנגעו ביד הנטולה שניים כרוחצי יד, ואם בב' ידיים ראשונים החמירו כ"ש בראשונים העוברים ליד הנטולה שניים, ודו"ק.

**והיש"ש עצמו סבר** שבאמת ראשונים שעברו ליד נטולה ראשונה חשיבי כיד א' והוו מי רחיצה והם טהורים והם צריכים שניים ככל מים ראשונים . **והמג"א סבר** דהוו ב' ידיים ולכן טמאו ראשונים את היד, אולם בעברו ראשונים ליד הנטילה שניה סבר המג"א שצריך רק שלשיים ואי"צ נגוב ונטילה מחדש ובזה סבר כהיש"ש, וזה צ"ב, **ולע"ע נראה** דסבר דאה"נ הסברא נותנת שראשונים שעברו לטמא יד הנטולה שניה חשיב מים טמאים, והיה צריך להיות שיטמאו לגמרי את היד, אלא י"ל דסבר דחאמר שכבר היד נטהרה לגמרי ע"י שניים , הרי ששוב א"א לטמאותה דחשיב כמו שלא בשעת נטילה, ורק את המים עצמם שייך לטמא וחשיב שעת נטילה מכיון שצריך עדיין לנגבן, אך את היד עצמה א"א לטמא מכיון שכלפיה כבר נגמר מעשה טהרת היד שכבר נטלו ב"פ, ואף שעצם נטילה שניה הוא עבור המים, מ"מ יש להם שייכות להיד כמש"נ שנטילה שניה נחשבת נטילה לגמור טהרת היד ולכן עדיין שייך לטמא את היד, אך לאחר שניים שייך רק לטמא את המים ולא את היד, ולכן ראשונים שעברו ליד נטולה ראשון טימאו את היד, אבל בעברו ליד נטולה שניה אין לטמארות את היד אלא רק את המים. **וי"ל שהמג"א** שלכאורה עולה בדבריו שראשונים שעברו ליד שנטלוה מרביעית שנטמא היד, די"ל שבאמת יש ענין ליטול ב"פ, ובנטל רביעית פקע האפשרות לקיים התקנה של נטילת ב"פ מכיון שהמים ראשונים טהורים. ומשו"כ עדיין שייך לטמא את היד במגע במים ראשונים, ואין להחשיב את היד כמו לאחר נטילה, וחלוק יד נטולה מים שניים שאין עוד שם שעת נטילה בייחס ליד, משא"כ ביד נטולה מרביעית יש שם שעת נטילה על היד ולכן מגע מים ראשונים טמאוה, וצ"ע בכ"ז.

**עיין פסקי תוס' בסוטה דף ד'** שכ' שכל החסרון של שפשף בחברתה הוא דוקא כשאינו מתכוון ליטול ידו השניה, אבל אם מעיקרא מתכוון ליטול ב' ידיו הרי ששפשוף בחברתה אינו מטמא. **ובשו"ע קנט' ס"ו** מייתי להתוס' ודוקא כשנטל מכלי על יד טהורה ומהיד שפכה על יד השניה, **ובגר"א שם סקי"ז יח'** פליג על השו"ע דסברת הר"ת שאם כוונתו ליטול ב' ידיו חשיב נטילה א' ולכן אין חסרון שליד השניה באו מים טמאים, ומחמת שפיכה מכלי ליד א' מהני ליד שניה. **ובב"י קנט' ו'** כ' כהשו"ע הנ"ל. **וכן בתוה"ב הקצר ש"ג. אולם בתרומת הדשן רנט'** כ' להוכיח מהפסקי תוס' הנ"ל שאין יד פוסלת מים במגע בתוך הכלי, שבתחילה נקט שאם ידים נטולות נפסלות במגע יד אחרת, ק"ו ביד שנגעה במים שבכלי נפסלה, אך הוכיח מהתוס' הנ"ל דל"כ שאם המים כשרים ליש השניה ע"כ שאין פסול במגע יד במים. **ועולה דנקט** דלא כהגר"א שאין הענין מחמת כוונת נטילה לב' הידיים כא'. **אולם** למעשה נקט התרה"ד שאמנם אין מגע יד פוסל מים שבכלי, אך שפשפה בחברתה המים נפסלים. ולהתרה"ד אין לסמוך על חילוק התוס' בין חשב ליטול ב' ידיו.

**ועכ"פ עולה בתרה"ד** שמים שבכלי אינם נטמאים משום שדין טומאה נאמר בשעת נט"י, **ועיין מ"ב קסב' סקמ"ח ושעה"צ סקמ"א** בענין ניגוב אזן הכלי, דנקט במ"ב שמים שעל הכלי אינם נטמאים ואי"צ לנגב אזן הכלי. ועיין **ביה"ל קסב' ס"ב ד"ה "הנוטל"** דנקט שה"ה מים שאינם מי נטילה שעל היד אינם נטמאים, **ובזה החזו"א בס"א סק"כ** פליג, וסבר שמים נטמאים אף שלא בשעת נטילה, ורק מים שבכלי אינם נטמאים דהא כל מים שבכלי טמאים טומאת מת ומ"מ כשרים הם.

**יש לדון** שכמו שמים שאינם בשעת נטילה אינם נטמאים, וכ"כ ידיים שאינם בשעת נטילה הם אינם נטמאים כמבואר במ"ב בקסב' ס"ב לענין מים ראשונים להסיר הלכלוך שאינם נטמאים, וא"כ אולי בידיים שנטלם ב' פעמים ונגבן שוב לא יקבלו טומאה ממים טמאים, ויש קצת לדקדק דברי המ"ב בקסב' ס"ח בענין נגיעה בראשו שנגב בו ידיו ממים ראשונים שנטמאים הידיים רק כ"ז שהידיים נטולות מים ראשונים ונגבן שהם בתורת דין נט"י, אבל אם נטלם מים שניים ונגבן אולי שוב לא יק"ט ממגע במים טמאים, וצ"ע.

**מתני':** נוטלין ד' וה' וכו', **ובר"ש ורא"ש** דדוקא זה בצד זה, **ובר"מ** אף בזה ע"ג זה ומשום שכחדא יצא חשיבא, **עיין גר"א קנט' יז', וחזו"א א' ל' ד"ה "ומש"נ ב"י ", וחזו"א א' כז'.**

**בר"ש** מייתי תוספתא בנטל ב' ידיו ונמלך וכו' אם נתכוון וכו', ובר"ש שגם שניים צריך כוונה, **עיין היטב חזו"א א' כח'.**

**בר"ש** ויצאו חוץ לפרק וכו' **פי' הר"ש קשה, ועיין גר"א על התוספתא** איך שגרס וביאר באר היטב. **ועין חזו"א א' כח'.**

**פ"ב מ"ד:**

ספק וכו'. **עיין רש"ש** פ"ד מטהרות מי"א, **ומקד"ד מו' ז',** ומ"א כאן, למאי נ"מ הדין המיוחד של ספק נט"י הא הוי ככל ס"ד לקולא.

**עיין מג"א קס' יג'** דה"מ בדיעבד, אבל לכתחילה צריך ליטול בלא ספיקות, **ועיין מ"א** הנ"ל דל"כ. **ועיין מ"ב קס' סקמ"ו ובשעה"צ סקמ"ח** שאף להמג"א זהו דוקא בספק שיעור דהוי חסרון ידיעה, אבל בשאר ספיקות מותר לכתחילה. **ועיין חזו"א או"ח כג' יב'** דפליג וסבר דלעולם נוטל לכתחילה, דלא בכל פעם יכול למדוד, ועוד דאין איסור ליטול ידיו בספיקות ושוב יוכל לסמוך ע"כ אחר שנטל.

**הראב"ד פ"ו מברכות הט"ו** שאם יש לו מים כשרים יחזור ויטול להוציא עצמו מן הספק, **ובשו"ע קס' יא'** מייתי להראב"ד בשם י"א. **ועיין שעה"צ קס' סקמ"ט** שכ' לבאר את שי' הראב"ד משום דבר שיש לו מתירין, **ועיין חזו"א כג' יג'** דפליג דמכיון שאין עובר על איסור ל"ש הענין של דבר שיל"מ.

**ועיין חזו"א שם סקי"ב** דמהראב"ד מוכח שנטילה בספק מים הוי ספק נטילה, ולכן נקט דלא יברך, **אולם המ"ב קס' בביה"ל ד"ה "מים"** נקט שיכול לברך**. עיין פמ"ג משב"ז ט'.**

**מ"ב סקנ"ג** שבנטל כדין ונולד ספק שמא נטמאו הידיים אינו נוטל משום חזקה. **עיין מג"א סקי"ג וחזו"א סקי"ג. וסקכ"ג.**

**עיין מג"א קנט' טו' וגליון בע"א שם** במה שנחלקו בשכשוך ידיו בכלי אם מברך על נטילה זו המועלת בדיעבד.

**הר"מ פ"ו מברכות הט"ו ושו"ע קס' יא'** דאף בספק אם נטל לקולא, **ועיין מל"מ פ"ד מבכורות ה"א ד"ה "וראיתי הדבר"** שהוכיח דל"א ס"ד לקולא אם לא עשה כלום, כגון ספק אם עירב, ואוקים לר"מ כאן דמיירי שודאי נטל וספק אם היה עליו חציצה. **ועיין שעה"צ מקוואות י' ו' סק"א מ"ב סקמ"ט** שגם מים שהיו עליו כל הספיקות כשר, **וכן מבואר בר"ש כאן,** ובנוב"י ת' סד' נקט שבס"ס לחומרא לא מיקילין בספק דרבנן. **עיין מל"מ פ"ח בשוה"ט ה"ה ושעה"מ מקוואות י' ו' כלל ה'.**

**עיין ש"ך יו"ד קי' כללי ס"ס סק"כ** שכ' דהל' כר' יוסי דמתני' ודמקוואות פ"ב מ"א שאף בספיקא דרבנן כנגד חזקת איסור מחמרינן, (שזהו טעמו של ר' יוסי שספק ליטהר טמא.)

**עיין תוס' בעירובין לו' ע"א** ד"ה "במקוה" שמודה ר"י שהטמא שספק טבל שהוא טמא, שאינו מטמא טהרות דלטמא טהרות חשיב לטמא מספק טהור לכ"ע, **עיין חזו"א י' א',** ויש לדון מדוע לא אזלינן בתר שרש הספק א"נ שגם בלא הוכרע שרש הספק אזלינן בתריה, ואולי ענין קולא דלטמא מספק טהור עניינו שונה, ודו"ק.

**מתני':** היו ידיו טהורות וככרות א' טמא וא' טהור, וכן בהיו ידיו א' טמא וא' טהור וכו'. **עיין שעה"מ פ"י מ'קוואות ה"ו אות ב'** דמייתי לדון אם ב' חתיכות ניכרות א' נבילה וא' שחוטה ונפל א' לקדירה אם חשיב איקבע איסורא, והוכיח דל"ח אקבע איסורא, דא"כ כאן שיש ככר א' ידוע כטמא והוי אקבע איסורא והא אקבע אסורא כחזקה קמייתא באיסורא, וא"כ הוי ליה לר' יוסי לטמא בכה"ג ובפשטות בהא ל"פ ר' יוסי, **ועיי"ש גליון רע"א** שתי' שספק מגע ביד הידוע ל"ח אקבע איסורא. עיי"ש. והגדר בזה שענין אקבע איסורא הוא אם חל שם ספק על א' מתוך ב', ולכן לכ"ע אם החתיכות נתערבו מעיקרא חשיב אקבע אסורא, ואם היו ניכרות ונבלה א' מהן נחלקו אם נחשב שחל שם ספק על שניהם, או"ד הא על שניהם כא' מעולם ל"ה ספק והספק הוא רק על הקדירה אם נפל בה איסור, ומ"ד דפליג סבר שנפילה לקדירה היא עצמה נחשבת שנתערבו ב' החתיכות ונהפכו שאינם ידועות וחשיב משו"כ ספק מבין ב' והוי אקבע איסורא, **אולם** ספק מגע בא' מהנכרות הוא ודאי רק ספק על היד ולא בין ב' הככרות.

**בתוספתא לגירסת הר"ש** שבב' כלים א' נעשית מלאכה וא' לא, ונטל מא' מהן והשניה עומדת לפניו, דידיו תלויות עד שיטול גם מהשני. דהיינו שכ"ז שהשני קיים אין לטהר את הידיים מספק, **מלשון הר"ש** שמכיון שבשעת נטילה היה לפניו כוס שנעשה בו מלאכה הוי גרע. וזהו רק כ"ז שהכוס השניה לפניו. **וצ"ע**  ממתני' בב' ידיו א' טמאה וא' טהורה, או ב' ככרות א' טמאה וא' טהורה דמטהרינן בעוד היד ןהככר השני לפניו. **והמשך דברי התוספתא לגי' הר"ש** שב' כוסות א' טמאה וא' טהורה אז אף בנטל משניהם ואינם לפנינו א' מהן שניהם תלויות, וצ"ב מ"ש פסול מלאכה שמעכבין ההכרעה לטהר רק כ"ז שהכוס השני קיים, אבל בנטל שניהם אף שממ"נ א' טמא מ"מ מטהרינן לשניהם מספק, ובכוסות שא' טמאה בנטלו שניהם שניהם תלויות. **ומ"מ שכ' צ"ע** ממתני' דמיירי בידיים וככרות טמאות ומטהרינן להו אף כ"ז שהשני קיים וק"ו שאין מטמאין שניהם. **וע"כ עולה** שהסיבה שפוסלין כ"ז שהשניה קיימת הוא דוקא כשהענין תלוי בנטילה בכוס שני, ולא סתם מחמת ספק כשלפניך א' שהוא ודאי איסור. **והגדר בזה** שכשיש ב' כוסות שא' אינו ראוי לנט"י הרי שחל הגדרה שאם יטול מב' הכוסות יטהרו ידיו, ולכן כ"ז שנטל מא' והשני קיים ויכול ליטול הרי שלא הוגדר והושלם הספק וחשיב כספק של חסרון ידיעה, שאולי יטול מהשני ויטהרו ידיו, ולכן ידיו תלויות עד שישפוך הכוס השני ואז חל שם ספק נט"י ומכשרינן מספק. ולמרות שנטל מכוס א' ועסק בטהרות ולהם לא יהני מה שיחזור ויטול מהכוס השני, מ"מ כ"ז ששם הספק על היד עצמו לא הושלם אלא הוא מוגדר כחסרון ידיעה אם יטול לבסוף משניהם בכך לא יכולים להכריע את היד שהוא שרש הספק וממילא גם הטהרות תלויות, ונתחדש שאם נשפך הכוס שני לבסוף הרי שלמפרע חל שם ספק על הנטילה מכוס הראשון, ולכן מטהרין הטהרות למפרע. ומשא"כ במתני' שהנידון הוא ספק מגע יד הטמאה בככר או ספק מגע הככר טמא ביד, בכה"ג אין שום סיבה לדון נגיעה ביד או בככר השניה שלפנינו שנומר מחמ"כ שלא הושלם הספק ןשייחשב חסרון ידיעה, ולכן מטהרין מיד מספק, ודו"ק.

**אולם דברי התוספתא להר"ש** בב' כוסות שא' טמא צ"ב בתרתי, **חדא,** מ"ש ספק מלאכה מספק טומאה לענין אם נטל מב' הכוסות שבספק מלאכה טהורות ובספק טומאה נשארו תלויות. **וב',** דאדרבה בספק כוס טמא צריך להיות ככל ספק ככר טמא לפניך, דהכא אין שום מעלה בכך שיטול משניהם, דבנעשה מלאכה אם יטול משניהם ממ"נ יטהרו הידיים, אולם בספק טמאות הא לעולם ישאר ספק אם שפך תחילה הכוס הטמא ואז הכוס השני הטהור יטהר את הידיים , או"ד הקדים הכוס טהור וטיהר את הידיים וחזר וטימאו ע"י ששפך עליו הכוס השני הטמא.

**והנראה בזה** שבאמת בכוס א' טמא, הרי שיש ב' ספיקות, הא', האם נוטל ידיו, ב', אם נטמאו ידיו במים טמאים**,** ואה"נ הספק השנהי אם נטמאו ידיו הוא ספק שיש להתירו מחמת ספק ליטמא טהור, וכמו בספק ידיים או ככרות טמאות, שדנים את מגע המים ביד כספק טומאה ואין סיבה לדון את הכוס השני וכמו שלא דנים את הככר השני שהוא לפניך, אולם מכיון שגם ספק נט"י לפנינו, ומחמ"כ חשיב שאנו באמצע מעשה נט"י מכוס א', ואולי יטול גם מהשני, ואז יתברר שודאי נעשה מעשה טהרה על הידיים, ולמרות שנולד ספק חדש אם נטהרו ידיו בסוף, או נטהרו בתחילה ואז חזרו ונטמאו מהמים הטמאים לבסוף, מ"מ מצד הספק נט"י עדיין חשיב חסרון ידיעה ובנטילה הראשונה לא הושלם הספק ואחרי נטילה שניה מתברר שודאי היתה נט"י המטהרת , ודו"ק. **ומשו"כ י"ל** שמחמת כן דנים גם את הספק טומאה כספק שאין לו עדיין הכרעה, שדןקא במקום שאין משמעות לנטילה השניה אלא לענין טומאה הרי שמהיכי תיתי לדון שפיכה שניה, וכמו שלא דנים אפשרות מגע ע"י ככר או יש השניה, אולם מאחר ודנים את הכוס השני כהמשך מעשה א' עם השפיכה הראשונה לענין נט"י שוב גם משום מעשה מטמא של שפיכת מים יש לדון שלא הוכרע להתיר מספק שמא ישפוך את ב' הכוסות וממ"נ ייעשה מעשה טומאה.

**והשתא נבאר החילוק,** שבנעשה מלאכה אף שבתחילה תלינן מ"מ בנטל מהכוס השני חזרו לטהרן, דבכה"ג נחשב שלמרות שמעיקרא לא נגמר הגדרת מקרה ספק, שאולי הוא יגמר בודאי נט"י ע"י נטילת השני, מ"מ לאחר שכבר נשפך השני שוב מלמפרע לך שם ספק, ומאחר שנתברר למפרע שנטל מכוס א' ולא מן השני הרי שמלמפרע יש כאן מקרה של ספק נט"י וטהור. **ובזה י"ל**  דדוקא לענין הספק נט"י שמעיקרא באמת לא הושלם אלא ע"פ מה שיקרה לבסוף, הרי שאם לבסוף לא היה נטילה שניה הרי מתהפך למפרע שהיה שם ספק, אולם לענין ספק טומאה שבאמת היה צריך להיות ספק, אלא שמחמת דין נט"י שיש לו המשך אם יטול הכוס השני משו"כ ועוכב שם הספק גם על ענין השפיכה הראשונה משום ענין טומאה, ובזה י"ל של"ש ענין של הוברר למפרע, דהיה צריך לייחשב ספק ולא דנוהו כספק ותלוהו ושוב לא יפקע התליה שתלוהו, ואין לדונו עוד כספק גמור ולהצירו.

**ובעצם הקושיא ממתני' ,** בבירור חברים עלה כך, שבאמת הענין של כוס בין ב' כוסות שא' נעשה מלאכה או טמא חומרתו משום אקבע איסורא, ואז י"ל שמתני' מיירי בידיים או ככרות ידועות מי טמא ומי טהור והוי ספק במגע עצמו במי נגע ובזה אין מעלת אקבע איסורא **כמבואר ברע"א הנ"ל בגליון השער המלך.** או שמעתי לומר דאף אם מיירי בידיים או ככרות מעורבבות, מ"מ שאני, דבמים ספק טמאים או נעשית בהם מלאכה חשיב ספק בעצם המים אם הם כשרים לנטילה וחל הספק בהם עצמם ולכן יש בהם מעלת אקבע איסורא. משא"כ בככרות וידיים שהם ספק דבר טמא הרי שבהם לא חל שם ספק שיחול בהם מעלת אקבע איסורא (וכמו שמצאנו שספק שרץ אינו חפצא של ספק לענין לייחשב ס"ט ברה"י וכד') ומשו"כ מטהרין אותן, ולפי"ז כהן שיש לפניו ב' חתיכות שא' מהם הוא חתיכת מת לא יהיה בזה מעלת אקבע איסורא, והדבר צ"ע לע"ע.

**המשך התוספתא** היו ידיו א' טמאה וא' טהורה ולפניו ב' ככרות א' טמא וא' טהור, יש מקום להעמיד דמיירי שלא ידוע איזו היד והככר הטמא והטהור, וא"כ בנגעו ב' ידיו בככר א' נולד ס"ס לחומרא על כל יד, שמא היד טמאה ואף אם היא טהורה שמא נגעה בככר טמא ונטמאה. ויצא לן שבידיים ובשניות אין מעלה בס"ס לחומרא. **ועיין חזו"א ו' י'** דהעמיד שהידיים והככרות ידועים ורק לא נודע באיזה יד ובאיזה ככר נגע, וכ"א היה לטהרו משום ספק ליטמא, ויש לתלות שהיד טהורה נגעה בככר טהור והככר הטהור נגע ביד הטהורה, אולם מכיון שב' ידים נגעו בככר א' הרי שלפנינו ככר א' שהוא ודאי נטמא והככר נתערב בחברתה ולכן הם תלויות, עיי"ש.

**המשך התוספתא** הנוטל את ידיו לא יאמר הואיל וכו', והר"ש ביאר שבא להוציא מכך שיוכל ליטול שניים טמאים, ומשמע שאם יטול שניים מים טהורים יהני וכ' הר"ש שאינו יכול להיות, **ועיין חזו"א ב' יא'** שהעיר דעכ"פ צ"ע לשון התוספתא, **ולכן ביאר** שס"ד שמכיון שראשונים בין כה נטמאין יוכל מעיקרא ליטול ראשונים ממים טמאים, עיי"ש.

**עיין שו"ע קנח' ג' ומ"ב** שם שהטובל אי"צ ניגוב, ומקורו מתוספתא כאן, **ועיין חזו"א ב' י'** דפליג, ומתוספתא אין הוכחה שכוונתה רק שבטובל אי"צ ניגוב לסלק המים טמאים הראשונים מידיו, עיי"ש מה דשקיל וטרי בזה.

**פ"א מ"ב**

**מתני':** בכל הכלים נוטלים וכו' **ובר"ש** ואפי' בכלי גללים דל"ח כלים לק"ט. ומבואר שצריך כלי, אך אי"צ חשיבות כלי, ולטומאה צריך כלי חשוב, ולנט"י צריך כלי בתורת בית קבול בלא שם כלי.

**עיין רשב"א חולין קז'** דמייתי רה"ג דצריך כלי לנט"י דאסמכוה על מי חטאת, ועל קדוש יו"ר. וכן משמע בהמשך מתני'. ודמיון קיו"ר א"ש שעניינם א', אך מה שצריכים כלי כמו במי חטאת הוא צ"ע. ולע"ע הכוונה שכמו שמי חטאת צריך כלי בלא חשיבות כ"כ נט"י כן, ולזה אסמכוהו שאף שצריך כלי סגי בחפצא של בית קיבול, וצ"ע. (עיין פיה"מ להר"מ פרה פ"ה מ"ה דיליף מקרא שכל כלי כשר לפרה.) **ועי"ל** שהן בפרה הן בנט"י צריך לצרף ולהחשיב מים מצורפים בשעור רביעית, והוי ענין א', וצריך לזה בית קבול המיועד לצרף מים אליו ולכן אי"צ חשיבות כלי.

**ובמתני':** אין נותנים בדפנות הכלים וכו' **ובר"ש וברא"ש** שחסרונם משום שברי כלים. ולהלן יבואר. **ובתוס' בחולין קז' ד"ה "מגופת"** שחסרונו משום שאין לו תחתית ואינו נחשב בית קבול, **וכמש"נ** שענין כלי הוא כדי לאסוף ולכנוס רביעית, ובמגופה ודפנות הכלים אין מים מתכנסים שם מעצמם. **ועיין כס"מ פ"ו מברכות הי"א** שהבין בפיהמ"ש להר"מ בפרה שמכיון שאינם עשויין לקבלה אינם כשרים, וי"ל שאף אם עומדים בלא סמיכה עצם הדבר שאינם עומדים לכנוס מים בכך נמי חסר שם כינוס מים על ידם. ועיין.

**שברי כלים:**

**ומבואר להר"ש והרא"ש** דחסרון דפנות כלים וכו' משום שברי כלים.

**ועיין חולין קז' ע"א** אמר רבא כלי שניקב בכונס משקה אין נוטלין ממנו. וברש"י דלאו כלי הוא ורבנן כלי תקון.

**ועיין ר"מ פ"ו מברכות הי"א** דכלי שנשבר שבירה המטהרת נפסל לנט"י. **ובכס"מ** דיש כלים שיפסלו במוציא זית ויש בכונס משקה ויש במוציא משקה. **ומייתי להפמ"ג** שהאי נקב המטהר מטומאה פוסל אף אם ממקום הנקב ולמטה מחזיק רביעית. אבל בנקב פחות מכן, הרי שאם ממנו ולמטה מחזיק רביעית כשר לנט"י ובתנאי שיטול דרך הנקב, שאם יטול דרך שפת הכלי הוא איננו נוטל מכלי, שמעל הנקב אינו כלי. (וצ"ע מדוע אינו כלי הא הוי נקב שאינו מטהר הכלי מטומאתו.) **אולם הכס"מ** מדקדק **את דברי הרא"ש בחולין פ"ח הט"ו** שאף בנקב יותר מכונס משקה פוסל דוקא אם אין תחתיו רביעית, **וכן נקט הכס"מ בדעת הר"מ הרשב"א בתוה"ב סוף שער ג', ובטור.**

**ועיין תוה"ב שם דף עא' ע"ב** ובתוה"ב עצמו מתבאר שגם שבר המוציאו מידי טומאה אם נשאר רביעית מלמטה כשר, **ובתוה"ב הקצר עולה** שרק בנקב שאינו מוציאו מידי טומאה תלוי אם נשאר רביעית ,אבל אם מוציאו מידי טומאה הוא לעולם פסול, וצ"ע על הכס"מ דמייתי לבית הקצר ומנה אותו עם אלו המכשירין אף בנקב המוציאו מידי טומאה, ולע"ע צ"ע. **ע"ע רשב"א בחולין קז' ע"ב ד"ה "ולענין שעור"** ועולה כהתוה"ב הארוך. **ועיין טור וב"י ריש קנט',** והוסיף הב"י דלהרשב"א ודעמיה בנקב פחות מכונס משקה יכול ליטול אף דרך פיו, וביותר מכונס משקה ונשאר מתחתיו רביעית כשר ליטול רק דרך הנקב.

**עיין חזו"א ס"ד סק"ח** שעמד מהו החסרון אם המים יוצאים דרף פיו הא שייחשב כמו קילוח, והמים יוצאים מכלי ומהו חסרונו, עיי"ש. **ועיין גר"ז שם סק"ד.**

**ובכס"מ הנ"ל**  נקט לבאר שי' הר"מ והרשב"א שבניקב בשיעור המטהרו אם יש למטה ממנו שעור רביעית, הרי שהלמטה עדיין נחשב כלי והינו מק"ט.

**צ"ב לשי' הב"י** בדעת הרא"ש כנ"ל ששבר כלי אם למטה מהנקב מקבל רביעית כשר לנט"י, וכ' הב"י דלפי"ז דפנות הכלים חסרונם משום שאינם מסומכים, **וצ"ע דהרא"ש** במתני' ביאר משום שהם שברי כלים, ודוחק לומר שמיירי שאינם מקבלים רביעית.

**ועכ"פ** שי' הב"י דלהר"מ הרא"ש והרשב"א ודעמיה נקב קטן מכונס משקה אינו פוסל כלל, ונקב הכונס משקה המטהר מטומאה פוסל דוקא אם לא נשאר למטה ממנו רביעית. ודעת הסמ"ג דל"כ, אלא נקב קטן מכונס משקה ויש מתחתיו רביעית כשר ואם מתחתיו רביעית פסול, ונקב המטהר מטומאה לעולם טהור.

**והמג"א והט"ז ר"פ קנט'** נקטו דהר"מ והרא"ש והרשב"א סברי כהסמ"ג ולכ"ע נקב המטהר מטומאה פוסל אף אם יש מתחתיו רביעית.

**ועיין בט"ז**  שהקשה על הר"מ אם אין פסול נקב רק אם אינו מחזיק תחתיו רביעית א"כ למה צריך לענין שבטל ממנו שם כלי הא אף אם יש לו שם כלי מ"מ הא צריך כלי שיכול להחזיק רביעית.

**עוד הקשה הט"ז** דלהר"מ אם הנקב יש למטה ממנו רביעית הוא בעצם "גוסטרא", שהוא שבר כלי שיש לו תשמיש ושהוא מק"ט, אולם הא בפ"ב מכלים מ"ב יליף הר"מ דין גיסטרא מילפותא מיוחדת שמק"ט, ומנא לן דייחשב נמי כלי לנט"י.

**הב"י נקט** בדעת הר"מ שנקב הפוסל לנט"י הוא לעולם כשיעור המוציא מידי טומאה, אם בכזית, אם בכונס משקה אם בנמוציא משקה. ובאמת מכיון שאין דין בנט"י שיהיה כלי חשוב, וסגי בכלי גללים שאינו מק"ט, אלא כמש"נ כל הענין הוא שיהיה כלי שמים מתכנסים בו, א"כ מסתבר שנקב מוציא משקה פוסלו, אך מדוע שיצטרכו נקב הפוסלו מלק"ט, ודו"ק וצ"ע. **ועיין ט"ז** דבאמת פליג בזה על הב"י וסבר שלפסול לנט"י לעולם בנקב מוציא משקה הוא פוסלו. **ובאמת הטור נקט כן בפי', עיין ביה"ל קנט' ד"ה "בטל".**

**ע"ע בט"ז עמש"כ הב"י** שגיסטרא שנפסלת במוציא משקה, ה"ה לנט"י כן, והקשה הט"ז הא אם מייחדו לגיסטרא לכלי חוזר להיות כלי לכל דבר, ולנט"י ודאי חשיב שמחשיבו לכלי לנט"י, ונקט הט"ז דאף שלגיסטרא יש שעורים שאם היה כלי יותר מלוג ונפחת לא סגי בשעור סיכת קטן, ונקט הט"ז דלנט"י אין את כל אותם חילוקים, עיי"ש.

**ושי' הסמ"ג ודעמיה** שבכונס משקה פסול אף אם יש תחתיו רביעית, ולמרות דלענין טומאה חשיב כלי, וי"ל או דהוי כלי מג"ה דילפי' מקרא, וכקושית הט"ז, **ועיין פמ"ג** שכ' דניקב ל"ה גיסטרא, ורק נשבו חלק מהכלי הוי גיסטרא. **ומייתי** תוס' בשבת צה' ע"ב ד"ה "ניקב" שכ' חילוק זה.

**עיין גר"א סק"ו** שהוכיח מכמה מקומות כשי' הב"י. **ועיין חזו"א סי' א' סק"ד.**

**ע"ע גר"א סק"ז** שהוכיח מתוספתא שאם עשה חור בחבית מלאה מים שהנידון הוא אם כח גברא, ומשמע שבל"ז הכלי כשר, **ועיין עמק ברכה עמ' כג'** הא המים היוצאים הם ממעל לנקב, ומה מהני מה שמתחתיו יד עשיין כלי קבול לרביעית. **ועיין חזו"א ס"ג סק"ד. ועיין חת"ס יו"ד קצח'.**

**עדיין צ"ב** לדעת הסמ"ג שבנקב כמוציא משקה שאינו מוציא מידי טומאה, ולכן אינו פוסל את הכלי, ומ"מ אם לא נשאר מתחת הנקב רביעית נפסל הכלי, וצ"ע מהו הגדר הפסול, וצ"ל דבכך פקע מהמים שם מים שנאספו בכלי. **ועיין שעה"צ סק"ו, וחזו"א סי' ד' סק"א וסק"ד.**

**ועיין ביה"ל ד"ה "והוא"** שהקשה להסמ"ג איך יתכן שיטול ידיו מנקב כמוציא משקה דל"ש בכה"ג קלוח בב"א, **ועיין חזו"א כלים כב' ה'.**

**ובמתני'** מגופת החבית אין נוטלין ממנה, **ובחולין קז'** מימרא דררא שאם תיקן מגופה נוטלין ממנה, **וברש"י** שחקק בה בית קבול רביעית, וצ"ע דלהסמ"ג והמג"א הא במגופה אף שהיה בה דרביעית מתחת לנקב היתה פסולה וא"כ מה מהני מה שיוסיף ויחקוק עוד מקום לרביעית, אם לא שנומר דמיירי שמגופה שהיתה שבר שאין תחתיו רביעית וע"י חקיקה הוי כלי חדש, וא"כ פשיטא שהוי כלי. ובאמת להרשב"א להב"י צ"ע שאם יחקוק רביעית הא פשוט דמהני דהא חוזר להיות שיש תחת הנקב רביעית, **ועיין רשב"א וריטב"א** שהקשו על רש"י דלדבריו פשיטא, ואולי זה כוונתם, והם יישבו דהנידן שמגופה אינה נסמכת ולזה אמרינן שאם הוסיף משענת כשר, וצ"ע למה דבר זה אינו פשיטא.

**עיין מהר"ח או"ז קלה'** שיישב שי' רש"י . דמיירי שהיה בכלי רביעית ונטל א' חצי רביעית ונשאר שיורי טהרה, ונשבר הכלי שהמים שבתוכו הם עדיין שיורי טהרה שיכול להעבירם לכלי אחר וליטול ממנו. ואם שפכם למגופה, אף שחקקה פחות מרביעית לא מהני, שאם חקק סתם כלי פחות מרביעית לקבל שיורי טהרה מהני, אך במגופה לא מהני, עיי"ש.

**הר"ש והרא"ש** ביארו שהחסרון במגופה משום שאינה עשוי בית קבול שלה לקבלה. **ועיין להלן בר"ש בביאור התוספתא** שבהתקינה מכשירה ע"י שחוקק שתקבל רביעית, וצ"ע מה מהני חקיקת רביעית אם החסרון משום שאינו עשוי לקבלה. **וכן ברא"ש כ'** שהחסרון במגופה שאינה עשויה לקבלה, ומייתי לתוספתא שבתיקן לה בית מושב מהני להכשירה**. עיין מ"ב סקט"ו ושעה"צ סקכ"א** ומשמע דנקט לדעת הר"ש דסגי בייחוד ואי"צ חקיקה עיי"ש.

**הב"י** מייתי לספר התרומה דמגופה שאינה מסומכת ומ"מ יכולה לקבל רביעית אפשר ליטול ממנה, **והאו"ז סס"ג פליג, ועיין הגהות מימוני** פ"ו מברכות אות י' דה"מ בנוטל מאותן רביעית, **וכן פסק הגר"ז ס"ז.**

**ועולה שלהטעם** דמגופה חסרונה משום שאין בה רביעית, **ולהטעם** שחסרונה שאינה מסומכת, הרי שמגופה וכסוי כלים שיש בהם רביעית ועומדים מעצמם כשרים, **ולהטעם** שחסרונם שאינם עשויין לקבלה כל כסוי כלים פסולים, ובמ"ב סקט"ו מכשיר וכ' שיש מחמירין לייחדן לכלי. **אולם בחזו"א ס"ה סק"ב** פליג וסבר דאית מתני' בכלים שכסוי כלים אינו מק"ט דל"ח כלי, ולכן הם פסולים לנט"י, ויש להעיר דהא אין דין שיהיה חשיבות כלי הראוי לק"ט ומנא ליה לחזו"א שאם אינו מק"ט הוא פסול לנט"י.

**בתוספתא** דחמת וכפישה נוטלים בהם ושק וקופה לא. ובחולין קז' שבחמת וכפישה צריך שיתקנן, ובשק וקופה לא מהני שיתקנן, **ועיין מ"ב סק"כ** דמייתי ט"ז למה צריך לתקן החמת הא הוי עשוי לקבלה, ותי' שצריך תקון מושב דאל"ה אין החמת עומד עיי"ש, **ובשו"ע ס"ד** דכובע כשק וקופה אי לאו שעת הדחק. **ובמ"ב דהרש"ל פליג,** ולמקילין משמע שצריך שיהיה לו סמיכה מעצמו לא גרע מחמת שצריך בית מושב, ובאמת צ"ע הא כובע מלבד חסרון דאין לו בית מושב הא הוא אינו עשוי לקבלה והוי ככסוי כלים. **ועיין חזו"א ה' ד'** דנקט שבאמת חמת וכובע אי"צ שיהיה להם בית מושב, ותיקון דחמת וכפישה פי' החזו"א הוא רק שתקנן בזפת שיהיו ראויין לקבלת מים עיי"ש.

**פ"א מ"ג:**

**מתני':** מים שנפסלו וכו'. ובר"ש וברא"ש שרבנן תקנו מים ראויים לשתיה, **ולכאורה** י"ל דמכיון שעיקר תקנת נט"י ברביעית הוא משום טהרה ברביעית שעור מקוה, א"כ בכל פסול הפוסל למקוה יפסול לנט"י ולא יותר. וכאן נתחדש שבנפסלו לשתית בהמה שבקרקע כשרים, ומ"מ לנט"י פסולים. ויש לתת לזה גדר .

**עיין חולין קו' ע"א** דנחלקו חזקיה ור"י, דלחזקיה אין נוטלין בחמי האור ולר"י נוטלין. **עוד מבואר שם** דאף לר"י אין נוטלין בחמי טבריא.

**ולרש"י** חמי טבריא חסרונם משום רתיחתן, ומ"מ חילק ר"י בין חמי האור לחמי טבריא, דחמי טבריא ל"ה להם שעת הכושר, דמעולם היו רותחין. **עיין רש"י שם ד"ה "דכ"ע אסור".**

**עיי"ש דף קה'** דבמתני' מבואר שנט"י בין בחמין בין בצונן, ונחלקו לישנאות דגמ' אם אף ביד סולדת או דוקא דאין יד סולדת, ועיין רש"י קה' ע"ב ד"ה "סולדת" שחסרון סולדת משום שנוי ברית המים. **ורש"י בדף קו' ד"ה "אין נוטלין" ובתד"ה "חמי"** שחזקיה שפוסל חמי האור פליג אמתני' או דסבר כל"ק דמתני' באין יד סולדת.

**ועיי"ש הסוגיא** שמשום חמי טבריא לנפסל משתית בהמה, ויש לדון לרש"י שלחזקיה חמי האור כחמי טבריא לחזקיה, א"כ לחזקיה גם חמי האור הוי כנפסל משתית בהמה, משא"כ לר"י דוקא חמי טבריא שנשתנו מעיקר ברייתן הוי כנפסל משתית בהמה.

**אולם הריטב"א** שם נקט שחסרון חמי טבריא משום מרירותם, ורק זה השוו לנפסל משתית בהמה, אבל משוםחמימותם לא השוו לנפסל למאכל בהמה, ולפי"ז חמי האור לחזקיה הוי פסול אחר מנפסל לשתית בהמה. **עיין ב"י קס' ד"ה חמי טבריא** שהביא פי' רש"י ופי' הראשונים, ונקט דנ"מ לרש"י שחמי טבריא שנצטננו כשרים, משא"כ לש"ר עדיין פסולין מחמת מרירותן. עיי"ש שדן בזה אם לרש"י יהני ציננם.

**עוד כ' בריטב"א** שחמי טבריא חשיבי מים שנשתנו מעיקר ברייתן, ול"ד לחמי האור שנשתנו לאחמ"כ. ועיי"ש בריטב"א דילפי' מקיו"ר שצריך מים כברייתן.

**והנה** מים שנפסלו משתית בהמה כשרין לקיו"ר, ולכן נראה שאם פסול חמי טבריא משום מרירותן לא הושווה נט"י לקיו"ר, ורק אם פסולם משום שנשתנה בריאתו זהו פסול אף לקיו"ר, ולכן השוה לקיו"ר, **עיין ב"י רי"ס קס'.**

**אולם** היו בסוגיא שם משווין חמי טבריא לנפסל משתית בהמה, ולפי' שני של הריטב"א וכמובא בב"י הא פסול חמי טבריא משום שנוי ברית המים, והוי פסול אחר הנמצא אף בקיו"ר.

**ועכ"פ עולה** דלפי' קמא דהריטב"א פסול דמים שנפסלו משתית בהמה הוא כפשוטו ע"י עכירות או מרירות, ובפי' השני זהו פסול במים שנשתנו מעיקר ברייתן. **עיין שעה"צ סקמ"ו** בהא דנוטלין ע"י יבחושין, ולמרות שאינם ראויין למאכל בהמה,דהא מ"מ לא נשתנו מברייתן. **וצ"ע** דמכיון שמצאנו מים עכורין שפסולין לנט"י ואין פסולין לקיו"ר, וע"כ משום שפסול קיו"ר הוא רק בנשתנה ברייתו, ומים עכורין ל"ה פסול של שנוי ברייתו, ואם מ"מ פסול בע"כ שיש דין מסויים שיהיו ראויין לשתיה, וא"כ שיבחושין יהיו פסולים.

**עיין מג"א קס' יב'** שמי הים כשרים מחמת שע"י רתיחתן הם ראויין לשתית בהמה, **ובגר"ז ובחיי אדם לט' ז'** שזהו דוקא אם ברתיחוהו. **ובפמ"ג סק"ז, ובקנט' א"א סק"י** שאף בלא הרתיחוהו , וכמו שמים רתוחין כשרים אף אם לא נצטננו. **ועולה** לכאורה בפמ"ג שפסול דמים הפסולים לשתית בהמה הוא ג"כ ענין של שנוי מסויים בבריית המים, ולכן אם יכול לחזור לקדמותו כשרים.

**וכמובן צ"ע** לפי"ז מדוע חמי טבריא לרש"י ופי' שני של הריטב"א פסולים הא יכול לצננם. וכבר הבאנו שהב"י דן שלרש"י אף בנצטננו פסולים. **ועכצ"ל** דשאני מי ים מחמי טבריא, דהא פשוט כנראה לכ"ע שאם ירתיחהו מי הים ויסולק מליחותו אין חולק שיוכשרו, ומשו"כ הם מעיקרא חשיבי מים גמורין אלא שהם מלוחים והוו כעכורין, ולכן או שיהני אם ירתיחן או אוליח אף בלא שירתיחן, אך חמי טבריא צ"ל שהם מופקעים יותר משום מה משם מים ולכן לא יהני אף בציננן, וצ"ע.

**עיין ר"ש רא"ש וגר"א כאן** דמים עכורין בטיט בשיעור שאין בהמה שותה ממנו פסול אף בקרקע כמבואר בזבחים כב'. ומתני' הוא דוקא בנפסלו מחמת מרירותן או חומן ואז כשרים בקרקע. **אולם הר"מ פ"ו ה"ט** פסק שאף עכורין כשרים לטבילת ידיים.

**וכן הרי"ף בברכות** (דף מא') מייתי ב' צדדין בזה. **ע"ע רא"ש חולין פ"ח ה"ט. ועיין מל"מ שם** דלהר"מ לטבילת ידיים הקילו, ואףשעכורין בטיט פסול לטבול כל גופו מ"מ הותרו לטבילת ידיים. **ועיין חזו"א ה' ח'** שהקשה דבגמ' בחולין עולה שבהני מים שנפסלו טובל כל גופו. עיי"ש.

**הר"ש מייתי לסוגיא דחולין קו'** דרשב"א פליג אמתני', ומתני' מיירי בפסקינהו בת בירתא, ולתנא דידן לא גזרו אטו כלי, ולרשב"א גזרו אטו כלי.

**ולרש"י** מיירי שנתאסף מים ע"י מקוה ברביעית, והוא מחובר למקוה, **ובתוס' וברשב"א שם, וברביו"נ ברכות**  (מא' ברי"ף) דאף באינו מחובר למקוה **עיין שו"ע קס' ס"ז** דמייתי ב' הדעות.

**ועולה דלרש"י** טבילת ידיים דוקא במ"ס, וכאן מיירי במחובר למקוה, ובמים פסולים נחלקו רשב"א ורבנן אם גזרו אטו כלי. **אולם לתוס'** ודעמיה טבילת ידיים ברביעית בלבד, ובזה רק נחלקו במים פסולים אם גזרו אטו כלים. **עיין ר"מ פ"ו מברכות ה"ה** דפסק כרש"י שצריך מ"ס. **בר"מ משמע** דגזרו משום כלי רק בחמי טבריא ולא בשאר מים שנפסלו משתית בהמה. **עיין חזו"א ה' ח'. עיין ביה"ל קס' ס"ט.**

**לרש"י והר"מ** שטבילת ידיים דוקא במ"ס, צ"ע מסוגיא בחולין קז' גבי אריתא דדלאי דאי בזיע בדולה משקה טובל שם, ועיי"ש ברש"י ד"ה "ואי" שאי"צ נקב כשפוה"נ, וצ"ע הא צריך טבילת ידיים במקוה, וחיבור מקוה בשפה"נ. **ועיין זכרון שמואל סי' פ'** שהוכיח מכאן שחיבור מקואות במשהו, ושפה"נ הוא רק לעירוב מקוה, וכדי שייחשב שטובל בכל המ"ס, ולנט"י אי"צ שיוגדר שטובל בכל המ"ס.

**עיין ב"י קנט' יד'** שדן אם להרא"ש שמעין לטבילת אדם צריך מ"ס אם ה"ה לידיים. (למרות שלכלים אי"צ מ"ס.)

**ועיין שו"ע קנט' סי"ד ומ"ב וביה"ל שם. ועיי"ש מ"ב סק"פ** שכ' ששיעור מעיין הוא כדי שיתכנסו ב' ידיו יחד, **ותמה החזו|א ג' סק"י** דפשוט שכוונת השו"ע שמעיין צריך לכסות ידיו הכוונה לכל יד ויד בפנ"ע וסגי בשעור שיכול לכסות יד א', עיי"ש. **ועיין שעה"צ סק"ע** מה שביאר , שכמו שבאדם קטן צריך שעור מ"ס של אדם בינוני כ"כ לעולם צריך שעורשל ב' הידיים שהם מצוה א'. עיי"ש.

**השו"ע קנט' טו'** לענין מי גשמים זוחלין שיש להסתפק אם כשר לטבול בהם, ועיין ב"י שם, ובנו"כ שם ובגליון רע"א, ועולה שהנידון שכמו שאין צריך מ"ס וסגי ברביעית כ"כ יש להקל בזוחלין, עיי"ש היטב ברע"א. וצ"ב הא שעור מקוה מדאו' ברביעית, ולכן אולי לנט|"י הקילו שאי"צ מ"ס, אולם זוחל הוא פסול אם משום חסרון צירוף, או משום חסרון הקואה, ומהיכגי תיתי להקל לנט"י.

**מתני':** נפל לתוכן דיו קומוס וכו' פסולין.

**ובב"י רי"ס קס'** מייתי רא"ה בברכות נג' ע"ב דילפי' מקיו"ר דבעינן מים שלא נשתנו, וצ"ע הא אין פסול מים בקיו"ר אלא כל הכשר למקוה כשר לקיו"ר, ושנוי מראה אינו פוסל במקוה, **עיין מקואות פ"ז מ"ג. ומבואר בגמ' בזבחים כב' וכן בר"מ פ"ה מביאת מקדש יב'** שאין פסול לקיו"ר אלא רק טיט העבה הפסול לטבילה. **ועיין פמ"ג קס' סק"א (משב"צ)** שהקשה כן, ויישב דהר"מ יליף ממי חטאת, **דבפ"ו מפרה הי"ד** פסק הר"מ שמים שנשתנו מחמת דבר אחר הם פסולין. **ובאמת יסבור הר"מ** שבנט"י יפסל רק בנשתנו שלא מעצמן. **אולם בשו"ע קס' א'** פסק שאפי' בנשתנו מעצמן. **עיי"ש מג"א סק"ב,** ועיי"ש מ"ב, **ועיין חזו"א או"ח כב' יג'** דלהר"מ מחמת עצמן נמי פסולין. **אולם עיי" רביו"נ** בברכות (דף מב' ע"א) שפסול שנוי מראה בידיים הוא כמו במקוה, וצ"ע הא במקוה שנוי מראה כשר, **עיין תוה"ב ב"ו ש"ב** (דף ע' ע"ב) דמייתי דהראב"ד פסל נט"י ביין וכמו מקוה. **ושם בשם רש"י** שכשר ביין דל"ד למקוה. **וכן עיין ברא"ש ברכות פ"ז סל"א. עיין מרדכי ברכות קצו'** שחילק בין יין לבן לאדום. **עיין שו"ע ונו"כ קס' יב'. וחזו"א ה' יז'.**

**ולא נתבאר עכ"פ** איך יתכן שענין נט"י משום מקוה, ובמקוה יין פסול ושנוי מראה כשר, ובנט"י שנוי מראה פסול ויין ומי פירות כשר. **עיין תמים דעים סי' סו'. אולי הנידון דוקא** לנט"י לחולין שעיקר התקנה שיהיו ידיים נטולות, ואין העיקר משום מעשה הטהרה של מקוה. וצ"ע. משא"כ שנוי מראה הוא מחשיב את המים למלוכלכים שאינם עושים פעולת נקיות ידיים.

**ועיין מג"א ופמ"ג ריש קס'** שמתירין אם חזר למראית מים, וצ"ע מ"ש מחמי טבריא שנקט הב"י שפסולין אף בנצטננו. וא"נ שחסרון שנוי מראה הוא פגם במים הראויין לאשווי נקיות ידיים, ולכן מי פירות כשרים דחשיב מים המנקים, ורק מים מלוכלכים נפגמים מלהיות מידי דמנקי (**עיין מג"א סקי"ט** שבאמת שנוי מראה למעליותא אינו פוסל, אולי ככל מש"נ.) וא"ש שבחזרולמראיהן אין בהם פסול, משא"כ פסול שנוי מברייתו הוא פסול בעצם השם מים ול"ש בזה תיקון. ואין להקשות למים שנשתנו מברייתן ייחשבו לכה"פ כמי פירקות, שמים ומי פירות הם עם שם מים, ואם נשתנו מברייתם הם פסולים, וצ"ע בכ"ז.

**פשטות בר"מ פ"ו מברכות ה"ז** ששנוי מראה פוסל אף בקרקע, ווצ"ע מ"ש נפסל משתית בהמה שכשר בקרקע ושנוי מראה שג"כ אינו פוסל במקוה ולנט"י הוא פסול, וצ"ע. **עיין חזו"א ה' ז'.**

**מתני':** עשה בהם מלאכה וכו'.

**ומ"ד הדיח בהם את הכלים:**

**בר"ש כ'** שחסרונו משום שנוי ברית המים, וכמו מים רתוחין (למרות שחמי האור כשרים מ"מ השוה את העיקרון לאהדדי **עיין ב"י ) אולם בר"מ כ' פ"ו ה"ח** שחסרונו שנהפכו להיות מי שופכין. **ועיין מג"א סק"ד** דלפי"ז בנפלו אוכלים מאליהם לא נעשו מי שופכין וכשרים. **ובפמ"ג סק"ב** דלהר"ש שהחסרון משום שנוי מברייתן יפסלו אף בלא כוונה. **עיין משנה אחרונה כאן. ועיי"ש רע"א בגליון שו"ע** שאם משום מי שופכין א"א אוסר מי חבירו משום לאו כל כמיניה ךאשווי למי שופכין. **ועולה במד"א וברע"א הנ"ל** שמי שופכין חסרונם אינם משום עצם היותם מים מקולקלים, אלא הוי דבר שחל ע"י דעת האדם שייחשב מי שופכין. **ובאמת בט"ז פק"ב** פליג בכ"ז וסבר שעם מי שופכין נעשה מעצמו.

**ובמ"ד** בהדיח בהם את הכלים, לכאורה י"ל שגם כאן להר"ש החסרון משום שנוי ברית המים, ולהר,מ משום מי שופכין. **וצ"ע** הא התם הנידון תלוי אם דרך להדיח כלים חדשים, וא"כ לא מיירי שע"י הדחה ישתנה משהו במים, וא"כ משמע שהחסרון משום נעשית בהם מלאכה, ואולי זה שייך להר"מ שנעשו מי שופכין, אך מדוע שייחשב שנוי מבריית המים.

**המג"א סק"ה** מייתי מרדכי דגריס במתני' או שמדד בהם המדות, דהיינו שהפסול הוא עשיית מלאכה במים וכמו במי חטאת, וכן משמע לשון מתני' מ"ג שתחילת הענין הוא "עשה בהם מלאכה". ( **עיי"ש מג"א דמייתי של"ה** שלתת במים ריח נמי פוסל, מפני שעשה בהם מלאכה, וצ"ע דלא השתמש במים למלאכה אלא עשה פעולה במים להשביחו , ואף בלא להשביחו מ"מ לא עשה מלאכה של השתמשות במים, וצ"ע יש לדון לפי"ז לאסור נט"י במי סודה. **ועיין יש"ש חולין ס"ח ססי"ד** דסבר שאין לפסול לנט"י משום מלאכה, דפסול עשיית מלאכה הוא דין מיוחד במי חטאת, ובאמת יש להעיר כמש"נ דלשון המשנה הוא משום פסול עשיית מלאכה.

**עיין גליון רע"א שם ס"ב** שדן אם מילא מים בכלי כדי לראות אם יש נקב בכלי ואם המים יוצאים ממנו, **והחזו"א ה' ט'** סבר שודאי פסולים, וכן נקט במשתמש במים שלא יתחמם מאכל, וכד' עיי"ש. **ועולה** לכאורה שהענין הוא עשיית מלאכה במים, שאין בהנ"ל משום עשיית מים למי שופכין.

**עיין ב"י קס' ד'** דמייתי תרה"ד שמים ששתו ממנו עופות נפסלו משום שנעשית בהם מלאכה, שהעופות הגביהו המים וחזרו ונפלו לתוכו, **והקשה הב"י** ממתני' דהא מלאכת הדחת כלים חדשים ל"ה מלאכה מכיון שאי"צ לה, ושתיית עופות והגבהתם את המים לא היי גרע מהנ"ל. עיי"ש. עיין יש"ש פ"ח מחולין סי"ד שנמי הקשה כהב"י, ובב"ח כ' שפסולים משום מים מאוסין שנפסלו ממאכל. **והחזו"א ה' יח'** דחה סברת הב"ח, דהא פשוט שע"י שתית חיה ועוף לא נפסלו המים משתית בהמה אלא רק משתית אדם, ואין פסול לנט"י אלא בנפסל לשתית בהמה, **וביאר החזו"א** גדר הפסול להתה"ד שהוא משום שמים שנתייעדו לשתיה הוי כמו מים שנעשית בהם מלאכה. **ולכאורה עולה** שגדר פסול מים שנעשו בהם מלאכה הוא משום שחל עליהם שם מי תשמיש, וי"ל שמכיון שנט"י משום טהרת מקוה אתינן . הרי שכל מי תשמיש שהם מוכשרין לק"ט ואינם מטהרין הם נפסלו לנט"י. ואי"צ יותר למקור של מי חטאת ויובן לפי"ז שי' השל"ה שמים שנשתנו למעליותא ע"י שנכנס בהם ריח נמי נפסלו, והגדר שחל עליהן שם מי תשמיש. **ואולי יהיה נ"מ** אם יוכל להשקיען ולהכשירן לנט"י , שאם פסולן משום מים שנפסלו לשתיה לא יהני השקה, ואם פסולם משום מי תשמיש יהני להו השקה.

**עיין פמ"ג א"א ה'** שעמד מדוע להקר יין במים משום עשיית מלאכה, וכן מים לצנן כלים בימות החמה פסולים, וכן מים שבאים לשמור על לחלוח הירקות, משא"כ מים השומרים על חיות הדגים ל"ח שימוש במים. **ונראה** שמים הפועלים בכלי או יין או ירק חשיב שמוש במים, אך מה שדג חי במים ל"ח שמוש במים, אלא שכך טבעו של עולם שדג חי במים, **ועיין חזו"א ה' ט', וקה"י ברכות כב'.**

**מ"ה:** המים וכו' וכשהוא מדיח וכו' כשרים, **ובפהמ"ש ביאר** משום שכשהיד במים אינו משתמש בהם, והשימוש רק במים שעל ידו, **עיין ר"מ פ"ו מברכות ה"ח, ועיין ט"ז קס' סק"ג. וחזו"א ה' י'** שלפי"ז בהכניס ידו להוציא מים להדיח ידיו נפסלו כל המים מכיון שבעוד היד במים כבר ניחא ליה בשטיפת ידיו במים. אולם החזו"א נקט בדעת פהמ"ש להר"מ דל"כ **ועיין ב"י קס' ס"ב, ובתוס' בסוטה טו' ע"ב**  ד"ה "מה" נמי עולה שטבילה להוציא מים להדחת ידים נמי אינה פוסלת את כל המים. **עיין ט"ז סק"ג** שביאר דהוי סברא מיוחדת, שאם נתכוון להדיח ידיו אינו פוסל המים, דהא נט"י נוי נמי ענין של הדחת ידיים, וצ"ב כוונתו, ואולי מכיון שבנט"י יש גם מעשה נקיון וכמש"נ משום ידיים נטולות, משו"כ בהכרח אין ייעוד המים לשטיפת ידיים פוסלתו. ודו"ק. **ועיין חזו"א ה' טז'** שביאר רק שמוש משמשי אדם פוסל, אבל שמוש האדם עצמו אינו פוסל (משום והארץ נתן לבני אדם עיי"ש) ועולה נ"מ דלדברינו דוקא תשמיש רחיצת יד אינו פוסל, ולהחזו"א כל שימוש אדם אינו פוסל, **ועיין חזו"א שם** שהקשה מהתוספתא המובא בו"מ פ"ב מ"ג שבה' בנ"א אינו חושש מפני עשית מלאכה, ומשמע שאם אדם א' נטל הרי שחבירו אינו יכול לישתמש במים משום עשיית מלאכה, והחזו"א חילק שאם שפכן ע"י נפסלו משום מלאכה ורק אם שכשך ידיו בכלי לא נפסלו משום מלאכה. וצ"ב בכ"ז.

**מתני':** הכל כשרים ליתן לידיים וכו'. **ובסוגיא דחולין קז'** דאריתא דדלאי אין נוטל, **ועיין ר"ש ורא"ש** בפי' קמא דאריתא דדלאי ל"ה כלל כח גברא, משא"כ הטית חבית הכל בא מכח ההטיה, וקוף יש לו דעת נותן. **וכן בר"מ פ"ו הי"ג יד'** שפסק שקוף והטית חבית מהני ואריתא דדלאי לא מהני, **ועיין ב"י קנט' ס"ט י'** שביאר כפי' קמא דהר"ש. **ולכאורה צ"ל** שחלוק אריתא דדלאי שהמים באים מכח שני, מהטית החבית שג"כ מיירי בהכרח בכח שני, דבכח ראשון ל"ה פליג ר"י. וע"כ ששאני אם מכניס מים לאריתא ומשם לצנור דהוי כח שני שאין לשפיכה הראשונה שום קשר למה שעברו לצנור, משא"נ הטית חבית יש פעולת הטיה הנמשכת וחשיב כח גברא אף דהוי כח שני, וצ"ע.**ונראה** להוסיף בביאור הענין, שבאריתא דדלאי הוי כח כחו, שהמים פוגעים בקרקע האריתא ומסתובבים לצנור, והוי כמו אבן שהטיחה בקיר ומשם חזרה והרגה. וזה ל"ח כח גברא. משא"כ הטיח החבית הוי כמו הנחת מים במדרון שכולו מכחו הוא, וכמו האוחזאבן ושומטה חשיב כחו כ"כ המניח אבן ומים על מדרון ומתגלגל ממנו חשיב כחו. אך צ"ע מדוע פליג ר"י הא הוי ממש כחו. וכן התי' ב' של הר"ש שדימה הטית החבית לאחתא דדלאי צ"ע דהא שונים הם, וכמש"נ.

**אולם הר"ש והרא"ש בפי' השני** נקטו דלרבנן מהני נט"י בלא כח גברא כלל, **ועיין רשב"א בחולין קז'** שפסק כן דלהל' נוטלין אף מאריתא דדלאי, **עיין בכ"ז בתוה"ב ב"ו ש"ד.** וגמ' דאריתא דדלאי מיירי או באיו כלי כלל, או בחקקוולבסוף קבעו, עיין תוה"ב שם**, ותוס' בחולין ק"ז.**

**הר"ש מייתי לתוספתא** דנחלקו רבנן ור"י בהפקיע את המוליאר, ועולה שהאי נמי נחשב כח שני ולא כח כחו, ולכן תלוי ברבנן ור"י, **עיין גר"א ס"ז וס"י.**

**עיין בה"ב ב"ו ש"ד** ועולה נמי כשי' הר"ש בתי' קמא, וביאר, שיסוד דין כח גברא עניינו, דצריך נט"י מכלי, ומאידך א"א לשטוף ידיו בתוך הכלי, וכמו בקיו"ר דילפי' ממנו ולא בתוכו, הרי שאם צריך כלי וצריך שלא יהיה תוך הכלי הרי שבהכרח צריך "כח כלי", דהיינו שאי"צ "כח גברא" אלא "כח כלי", והטיית חבית וכן נטילת קוף אף דל"ח כח גברא אולם יש כאן כח כלי, דהיינו שיש ייחס של שטיפת יד מהכלי, ור"י פליג שהטית חבית וכן קוף הוי כמאן דליתא , והוי היציאה של המים מהכלי דבר שאינו מתייחס לכלי וחסר בכח כלי. עיי"ש.

**עיין שו"ע קנט' ס"ז וס"י ומג"א שם סקכ"ב** ועולה דבהטית החבית לכ"ע אף לר"י מהני, וכמש"נ דחשיב כחו גמור. ולכן בזה פסק השו"ע שכשר לכ"ע. ורק לענין קוף ושכשוך ידיים בכלי מייתי לפלוגתא אם צריך כח גברא. ועולה במג"א שאין מי שפוסל בהטיית החבית, **אולם בגר"א סקל"ד** עולה דל"כ, והראשונים דסברי שאין לחלק בין האריתא דדלאי להטית חבית ולקוף, וסברי דלרבנן אין כלל דין כח גברא, והל' כר"י שצריך כח גברא הרי שלהל' אף הטיה פסול, **ולהגר"א צ"ע** א"כ מדוע השו"ע לא הביא בסעיף י' פלוגתא ושיש מ"ד שאוסר הטית החבית, לאלו דפסקי כר' יוסי.

**השו"ע ה"ח** פסק פלוגתא אם מהני שכשוך בכלי. **והשו"ע בה"ז** פסל לכ"ע אריתא דדלאי. וצ"ע דלכאורה אם מהני שכשוך ע"כ שאי"צ כח גברא וא"כ מדוע אריתא דדלאי פסול,**עיין מ"ב סקנ"א ושעה"צ שם מט' ושעה"צ סקנ"ב,** ועולה או ששכשוך חשיב כח גברא כמש"נ הריטב"א וע"ר עיי"ש. או ששכשוך חשיב כח כלי וכמש"נ הרא"ה **וכן בתוס' בחולין דף קז' ע"א.**

**עיין חזו"א ס"ג סק"א ב' ג' ד' .**

בעצם המקום לכח גברא, **בתוה"ב שם** משום שאם לא יטול מכח גברא יתפזרו המים, **ובביה"ב שם** משום שצריך כח כלי וכמש"נ שיש ענין שיתייחס השטיפה שתיחשב שנעשית מכלי. **ובסמ"ג מצוה כ"ז** דילפי מהזאת מי חטאת ואולי הכוונה לגדרו של הרא"ה, ודו"ק.

בענין כוונה בנט"י, **עיין ר"ש תוה"ב ובה"ב שם, ב"י נקט יא' יב',ר"ן חולין קו' ע"ב יש"ש חולין כד', חזו"א ב' ה'.**

**עולה** לכאורה שגם אם אי"צ כלל כח גברא או כח נותן, מ"מ יש נידון אם צריך כוונת נטילה, ובפשטות הנידון היא כוונת הנוטל לטהר ידיו או לנקות ידיו, וענין כוונת נותן אף שאין לנתינה שום חלות דין, דהא אי"צ כח נותן, וצ"ל דמ"מ שייך שנותן המים על היד יכוון לטהר את ידיו של נוטל, וכמו מטביל חבירו במקוה שסגי בכוונת מטביל, ודו"ק.

**עיין ברשב"א בתוה"ב** שהוכיח שצריך כוונה מהא דבחולין קו' מבואר דנוטל אדם ידיו שחרית ומתנה , וע"כ אף ששמר ידיו מ"מ צריך התנאה, ומוכח שצריך כוונת נט"י, וצ"ע אם כל הכוונה הוא כוונת טהרה הא כל נוטל ידיו שחרית יש כוונת טהרה, וע"כ שהענין הוא שצריך כוונה לטהרת ידיים לתרומה וחולין, וצ"ע גדרו.

**וכן מבואר מהמשך דברי הרשב"א מהגמ' בחולין לא'** דהפושט ידיים טמאות ליטול פירות מתוך אמת המים, שהידיים והפירות טהורים אף בלא שום כוונה. ותי' הרשב"א דהתם מיירי לטהרת ידיים לנגיעה בחולין שנעשו על טהרת קדש שבהם אי"צ כוונה, אבל לנט"י לאכילה צריך כוונה, ועולה נמי שעניען כוונה לנט"י הוא לעצם קיום דין נט"י לאכילה ול"ה כוונת טהרה בלבד.

ויעלה שלתרומה לכ"ע צריך כוונה, ולטהרת חולין אי"צ כוונה, ולטהרת ידיים לאכילה צריך כוונה, וצ"ב בכ"ז.

**פ"ג**

**מ"א:** נחלקו ר"ע וחכמים בידיים באהך המת, וכן ידיים בחבורין עם דבר המטמא בגדים, שגזרו שהידיים טמאות, אם הוי תחילה דומיא דגופו, או שניות ככל טומאת ידיים. **עיין גמ' חולין לג' ע"ב ורש"י שם** וכמש"נ שלכ"ע ביאה במקצת ל"ה ביאה, אלא גזרו ידיים אטו כל גופו. **והקשה שם בתו"ר וכן עיין חזו"א ז' א'** דהא במגע דטומאה בחבורין ל"ש ידיו אטו גופו. **ועיין חי' ר' אריה ליב ב' סה',** וביארו דע"כ תקנ"ח שידיים הוו ככלים המק"ט, ולכן לר"ע הם נעשים תחילה, ולרבנן מכיון שעיקר תקנת טומאת ידיים הוא שיהיו שניות לכן אין להם ק"ט אלא דשניות.

**עיין מקד"ד מה' ה'** אם צריך כל ידיו או רוב ידיו, והאם בהכניס רוב ידיו אזלינן בתר רוב אפו עם מיעוט ידיו ולית ביאה כלל. ויש לתלות בהנ"ל שאם גזרו אטו גופו אולי צריך כל ידיו, אך אם קבעו שידיים ככלים א"כ יהיה הכל תלוי ברוב ידיים.

**ע"ע מקד"ד שם** שהקשה דהא משכחת לה ידיים תחילה, אם נגע בידיו בשרץ, והיה על ידיו חציצה שלגבי גופו הוי מיעוט ולגבי ידיו הוי רובו, דידיו לא נטהרות. עיי"ש שדן שלאדם טמא לא תקנו טומאה נפרדת לידיו, או שאף אם ידיו נטמאו טומאה נפרדת מ"מ טהרת כל גופו מטהרת את הידיים. וגם אולי יש לתלות שאם תקנו אטו כל גופו הרי שטהרת כל גופו מטהרת ידיו, דלעולם לא יגרע ידיו מכל גופו. (ויש לדון בטומאת ידיים והוא טהור וטבל באופן שידיו יש עליהם חציצה ברובן אם מהני טבילה בכולו לטהר ידיו.)

אולם י"ל שאין טומאת ידיים הוי טומאה נפרדת מטומאת כל גופו, ולכן גם אם ידיו ככלים מ"מ הם נטפלים לגופו לענין שטבילת רוב גופו מטהר נמי ידיו, ודו"ק.

עצם טומאת ידיים דמתני', **עיין תויו"ט, מ"א, ותרא"י ,** שאינם מתקנת יח' דבר, שמעיקרא תקנו שידיים נטמאות בראשון, ואח"כ ביח' דבר תקנו שסתם ידיים טמאות. **ועיין תוס' בפסחים דף יט' ע"א ד"ה "שאין"** ועולה שתקנום כולם ביח' דבר. **עיין חי' ר' אריה ליה** בהנ"ל .

**עיין חזו"א ס"א סק"ג** לחלק בין מים שנטמאו מסתם ידיים למים שנטמאו מידיים שנגעו באב טומאה לענין מגע הידיים בכלים אם מטמא אותם, דמבואר בר"מ פ"ח מאה"ט ה"י שאין כלים נטמאים מידיים, ומשום שאין להם שרש של אב הטומאה, וא"כ בידיים שנגעו באה|ט יטמא כלים, עיי"ש.

**מ"ב:** כל הפוסל וכו'

**לדעת הר"ש** כל הדין ששני עושה שני לר' יהושע הוא רק לקדש ולא לתרומה, וגם אוכלין שנטמאו במשקין דמתני' דלעיל הוא לקדש . **ולדעת הרא"ש** רק יד מטמאה יד הוא לקדש ולא לתרומה, אבל כל הפוסל את התרומה שמטמא את הידיים הוא אף לתרומה. **עיין חזו"א ס"ז סק"ב וסק"ו** שהוכיח שדעת הר"מ כהרא"ש. **ועיין מקדש דוד מה' ה' שהוכיח**  **כן מרש"י בברכות נב' ע"א ד"ה "אין**" שכ' ענין דשני עושה שני לענין נט"י שגזרו אטו תרומה.

**המשנה בחגיגה דף כ' ע"ב** שיד מטמאה חברתה לקדש ולא לתרומה, **והר"מ פסק כן להל' פי"ב מאה"ט** הי"ב, **ועיין תויו"ט** דלפי"ז ע"כ במתני' כאן נחלקו ר' יהושע וחכמים לתרומה,  **אך עיין אליהו רבה כאן** דלא קשה כלל**,** דלר' יהושע שני עושהשני לעולם. משא"כ לרבנן לקדש שני עושה שלישי לטמא קדש לעשותו רביעי, וזהו מתני' דחגיגה. **עיין חזו"א ז' ג' ד'.**

**הר"ש והרא"ש** (וכן התוס' ישנים בשבת דף יד' ע"א והתוס' בחגיגה כד' ע"ב ) **הקשו** מה מייתי ר"י מכתבי הקדש הא הם מטמאים אף לתרומה וא"כ יקשה גם על ר' יהושע, ותי' מה שתי'. ובר"ש תי' שב"י לא הקשה מר' פרנך דר' פרנך מיירי דוקא בס,ת, ומתני' אפי' בתפילין דהוי גזירה נפרדת ורק לקדש. ולפי"ז בשאר ספרים ובתפילין באמת מותר ליגע ערום דלית דר' פרנך. **עיין שו"ת רע"א סי' נח', ועיין מחצה"ש קמז' א'.**

ושי' הר"מ פ"ט מוה"ט ה"ו שתפילין מטמא לתרומה, וע"כ דר' פרנך הוא אף לשאר כתבי הקדש. **עיין בכ"ז בחזו"א ס"ז סק"ט י'.**

**ע"ע ב"י ודר"מ ומג"א ריש סי' קמז', ונודע היהודה או"ח ז', ומ"ב שם** בענין מגע ערום בתפילין.

**עיי"ש דהמרדכי** סבר שמותר ליגע רס"ת אם נטל ידיו, ולע"ע לא נתבאר לי מ"ש **שיותר לו ע"י נט"י, דהא אין האיסור ליגע מחמת שהידיים טמאות, דהא להיפך,** שמגע ידיים בספר הוא מטמא ידיים. **ועיין רשב"א שבת יד'** שכ' שכל תקנת מגע ספר הוא שמא ידיים מסואבות הן, ולכן איו איסור ליגע בידיים נטולות, ולפי"ז אחר שתקנו תקנת סתם ידיים טמאות הן באמת ל"ש תקנת מגע ספרים, דהא בין כה כל ידיים טמאות הן ורק ידיים טמאות אסורות במגע ספרים, וצ"ע. ובגמ' בשבת שם שבאמת קודם תקנו תקנת ספרים ואח"כ תקנו תקנת סתם ידיים, אולם מ"מ אם לא מהני נטילה עכ"פ יהיה נ"מ בתקנת ספרים שאם נגע אחר שנט"י נטמאו ידיו, אך להרשב"א והמרדכי אין נ"מ עוד בתקנת ספרים עיי"ש היטב המשך דברי הרשב"א בשם הרמב"ן.

**מ"ג:** רצועות תפילין וכו', וכבר הובא במשנה לעיל הנידון אם שאר ספרים מטמאים משום ר' פרנך ואף לתרומה או רק לקדש והוי תקנה נפרדת, ונחלקו בזה הר"ש הרא"ש הר"מ. ונ"מ אם יהיה איסור ליגע בתפילין, והבאנו שו"ת רע"א נח', ופוסקים רי"ס קמז'.

**ופלוגתת** רבנן ור"ש היא על רצועות תפילין, ובשבת עט' ע"ב משמע שדוקא רצועות שהם עם התפילין מטמאין, **עיין רש"ש כאן.**

**ועיין מ"א כאן** שלמרות שיד ס"ת לכ"ע מטמא, סבר ר"ש שרצועות אינה יד שיש להם קדושה לעצמם שמשלימות את השם. **ובחזו"א ס"ח סק"א** כ' לבאר שנחלקו אם טעם דר"פ או טעם דעכברים אם תקנוהו על רצועות או לא. **ועיי"ש שהקשה** דמ"מ שיטמא משום ידות. ונראה שם שכוונת קושייתו היא אינה משום יד וכמו יד דס"ת, אלא כוונתו שמכיון שכתבי הקדש טמאים א"כ הרצועות הם כידיים של דבר טמא. **ותי' החזו"א** שכתבי הקדש הם אינם דבר טמא אלא רק גזרו שהנוגע בהם נטמא, ולכן ל"ש להם ענין של ידיים.

**בפיהמ"ש להר"מ כאן** כ' שתקנת טומאת ידיים בכתבי הקדש הוא כדי לחזק התקנה שכתבי קדש מטמאים ומשום עכברים, ובאמת לאחר שתקנו טומאת סתם ידיים אין נ"מ בתקנת טומאת ידיים מכתבי הקדש. **ובנוב"י סי' ז'**  שהגמ' בשבת דתקנו משום ר' פרנך הוא רק בס"ת, הראש יוסף בשבת שם הוכיח מהר"מ שטומאת ספרים היא לא נאמרה ליד נטולה, דאל"ה הא עדיין נ"מ בטומאת כתבי קדש בנגע יד נטולה ומדוע כ' הר"מ שגזירת סתם ידיים הפקיע התקנה של טומאת ידיים בכתבי הקדש.

**עיין מקד"ד מה' ד'** שהקשה איך כהן היה ממשמש בתפילין הא נטמא טומאת ידיים, ותי' שאין טומאת ידיים במקדש. ויש לומר שלפני שמטהרין בידיים נטולות א"כ י"ל שבמקדש חשיב כל הזמן ידיים נטולות שקידש יו"ר ולא הסיח דעת.

**מ"ד:** גליון וכו'.

**עיין חזו"א ח' ג'** שגליון שמחובר לס"ת בזה מודה ר"ש, ול"ה כרצועות. **עיין חזו"א ט' ג'** בגליון ארוך יותר מהנצרך אם מטמא.

**מ"ה :** ספר וכו' מגילה וכו'. להר"ש (בכת"י ) הכוונה מגילת אסתר, **ולהר"מ והרא"ש** הכוונה גליון א', וצ"ע מ"ש מרישא דספר שנמחק **ועיין חזו"א ט' א'** שבנמחק כל הגליון מטמא, ובמגילה רק מקום הכתב מטמא.

**ע"ע חזו"א ט' ב'** אם אזכרות מטמאות בלא פה' אותיות\ **עיין גרי"ז ערכין ו'.**

**בענין קהלת ושה"ש עיין חזו"א ט' ד'.**

**בתוספתא,** לברר מ"ש הלל מברכות **עיין חזו"א ח' יג'.**

בקושית הר"ש משבת קטז' מדוע לא מוכיחין מתוספתא לדין הצלה **עיי"ש קר"א.**

**פ"ד**

**מ"א:** עריבת הרגלים וכו' שנסדקה טמאה מדרס**. ובר"ש** מייתי ת"כ דמיירי שהיו יושבין עליה קודם שנסדקה, **ובתויו"ט** דקודם שנסדקה אינה מטמאה מדרס, דמכיון שעשויה לתשמיש הרי שהיושב עליה אומרים לו קום נעשה מלאכתנו. **עיין ר"ש פ"כ מכלים מ"ב שנ"כ.**

**ור"ע פליג עיין מ"א ותכא"י** שביארו דסבר שמכיון שעיקר תשמישה היה לרחיצה ובטל תשמישה הרי שצריך מחשבה לייעשה לישיבה, ולכן טהורה.

**מ"ג:** עמון ומואב, **בר"ש** דלא מיירי בארץ סיחון ועוג שטיהרו בסיחון והם א"י גמור, אלא מיירי בשאר עמון ומואב שהם חו"ל. **עיין חגיגה דף ג' ע"ב תד"ה "עמון" טז' ע"א תד"ה "עמון"** והנידון הוא שבחו"ל שסביב לא"י שמחוייבים בתו"מ ופטורין משביעית, ולכן מביאין תו"מ אף בשביעית , ונחלקו במשנה אם שנה ז' היא במע"ש או במעשר עני.

**ובפהמ"ש להר"מ** כ' שהנידון הוא אף בארץ סיחון ועוג, **וצ"ע** הא התם מחוייבים הם בשביעית וא"כ מהו הנידון דהא הם פטורים ממעשרות. עיין חזו"א שביעית ג' כה' שכ' שהר"מ כאן הוא ט"ס . אולם ברש"י ביבמות טז' ד"ה "עמון", **ובחגיגה ג' ע"ב ד"ה "נמנו"** כ' שמיירי בארץ סחון ועוג וצ"ע כנ"ל.

**עיין אבי עזרי פ"ד משמיטה הכ"ו** שעמד בשי' הר"מ שעבר הירדן חייב בשביעית , ומ"מ כאן, שיש הלל"מ שעבר הירדן חייב במעשר ובו אין פטור שמיטה (ונקט שאין בהם גם סתם פטור הפקר ) עיי"ש.

**עיין חזו"א ט' ו' ז'.**

מדוע מעשר שני חשיב שנוי סדר שנים, **עיין ר"ש רא"ש א"ר.**

**עיין חזו"א שביעית ט' יח'** שהביא פלוגתת רש"י ותוס' ר"ח טו' אם פטור תו"מ בשביעית, דלרש"י הוא משום הפקר ולתוס' זהו פטור מיוחד בשביעית, ונ"מ בקנה פירות מעכו"ם דל"ה הפקר אם חייב במעשר, וכן אתרוג שחנט בשביעית ונלקט במו"ש דאין בו ץתורת שביעית וחייב במעשר דאזלינן למעשרות בתר חנטה, וא"כ יש לדון בכה"ג אינה מעשר עושים אם עני"ש או מעשר עני. **ומייתי שהמהרי"ט סמ"ב מ"ג** עמד בזה, עיי"ש שהוכיח בענין פלוגתת המבי"ט והב"י הידועה אם פירות עכו"ם פטורים משביעית, דלב"י חייבים במעשר, **והמבי"ט ח"א סי"א כא'** הוכיח ש דאם היו חייבים א"כ היה צריך להיות ידוע איזה מעשר הפרישו עליו אם מע"ש או מע"ע. ועיין ב"י שו"ע ורמ"א יו"ד שלא סי"ט שפסקו שבאמת פירות עכו"ם בשביעית מפרישין מעשר עני. **והדבר תמוה** הא חיוב דאו' משמע שהיה צריך להיות מע"ש, ותקנו מע"ע רק משום תקנת עניים. ומ"ש זאת בחיוב דאו' בשביעית. **ע"ע בהנ"ל במ"א כאן, במנחת שלמה ח"א זל"ז. ובדרך אמונה פ"ו ממתנו"ע ה"ה. אפיקי ים ח"ב סכ"ה. מקד"ד נה' ססק"ב.**

**מ"ד : עיין חזו"א אהע"ז ס"ה סק"ד ה',** שביאר מש"נ הר"ש שו"ע לא אסיק אדעתיה מה שנתן קצבה למצרים, שהכוונה, שלר"ע שבאמת עמון חזרו אך כבר נתערבו באומות אחרות עיי"ש.

**מ"ה:** תרגום שכתבו עברית, **עיין רש"י מגילה ח' ע"ב ד"ה "מקרא" וד"ה "כתבו",** ומייתי לקרא דיגר סהדותא וכתבו גלעד, **וצ"ע** הא התם הוי שם, ול"ש לתרגם שם, וכתבו תרגום ל"ח כתיבה כלל, והראיה שהאונקלוס שם לא תרגם אלא כ' שיעקב קראו גלעד ולכן קראו יגר סהדותא.

**מ"ז:** מה שורי וחמורי שאיני חייב במצות וכו' עבדי ואמתי שאני חייב במצוות,  **עיין מ"א** דלצדוקים אין לעבד מצות כאשה, אלא הכוונה מצות מילה ושביתתו, **וצ"ע** הא גם בבהמה מצוה על שביתתו וכלאים וכד', **וצ"ל** שחיוב מילה ושביתת עבד יש לאדון חיוב לשמור שהעבד יקיים המצוה, משא"כ בהמה אין עליו חיוב שהיא תשמור המצוה, ודו"ק. **ועיין תפא"י.**

**מתני':** שאם יקניטם וכו' **ובתרא"י** שזהו טעם אמת וכמבואר **בב"ק דף ד'.** **עמש"כ בזה בתמצית סוגיות ב"ק דף ד'.**