קידוש ו רעא ה-ו
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / אורח חיים / סימן רעא עד רעג - קידוש

**שיעורי הלכה**

### שיעורים על סדר השו"ע

### מפי מו"ר הגאון

**רבי רפאל צבי ובר שליט"א**

הלכות קידוש

##### **או"ח סימן רעא סעיף ה - ו שיעור ו**

**[סעיף ה] הגה: אדם ששכח לקדש עד לאחר שברך ברכת המוציא ונזכר קודם שאכל יקדש על הפת ואחר כך יאכל אבל בהבדלה יאכל תחילה דהרי אין מבדילין על הפת.**

## דעת הפוסקים שאף אם בירך המוציא לא יאכל מהפת

ובמגן אברהם (ס"ק יב) הביא מהריצב"א שחלק על דברי הרמ"א וס"ל שאף אם בירך המוציא אסור לו לאכול מהפת קודם הבדלה, אלא יעשה מיד הבדלה ואח"כ יברך שוב המוציא ויאכל מהפת.

וע"ש במג"א שהקשה מדוע צריך לחזור ולברך המוציא אחר ההבדלה, מאי שנא מהאומר גביל לתורא [פירוש שיאכילו את בהמתו] בין ברכת המוציא לאכילת הפת דקיי"ל (סימן קסז סעיף ו) דלא חשיב הפסק כיון שחייב מצד הדין להאכיל את הבהמה קודם אכילתו, והכא נמי כיון שמחוייב לעשות הבדלה קודם אכילת הפת שלא יחשב הפסק, וביאר המג"א שיש לחלק בין היכא שיש איסור דאורייתא לאכול קודם שמאכיל את בהמתו למקום שיש רק איסור דרבנן לאכול קודם הבדלה.

## חילוק בין חיוב דאורייתא לחיוב דרבנן

ונראה לבאר את דברי המג"א דכשיש עליו איסור מדאורייתא לאכול הרי זה כדבר שחל בחפצא שא"א לאכול בלי זה, ולכן מותר לו לומר להאכיל את הבהמה כיון שזה כמו תיקון בדבר עצמו, וזה לא נחשב כהפסק, משא"כ באיסור דרבנן דחיובו אינו אלא חיוב גברא בעלמא, ולכן אם מפסיק בין הברכה לאכילה בדבר שחיובו הוא רק מדרבנן חשיב הפסק. ומצינו כעין זה בנתיבות המשפט (רלד ס"ק ג) שכתב דהעובר על איסור דרבנן בשוגג א"צ כפרה כיון דהוי איסור גברא גרידא ע"ש.

## ברכה לבטלה או איסור דרבנן

והנה נתבאר בדברי המג"א שאף אם בירך ברכת המוציא אמרינן שלא יאכל קודם הבדלה אלא יבדיל ואח"כ יברך שוב המוציא, ונמצא שבשביל שלא יעבור על האיסור לאכול קודם הבדלה עושה ברכתו הראשונה לבטלה. אך דעת הרמ"א דעדיף שיאכל פת ויעבור על איסור דרבנן שאוכל קודם קידוש כדי שלא תהיה ברכתו לבטלה.

ומצינו כעין זה שדנו האחרונים (הובא בשערי תשובה לקמן סימן תקסח ס"ק א) באופן שאדם שכח שהוא שרוי בתענית ובירך על המאכל דיש מן האחרונים שצידדו שיאכל פחות מכזית כדי שלא תהיה ברכתו לבטלה, אלא דמבואר שם שכל הנידון הוא רק בתענית יחיד אך בתענית ציבור לכו"ע לא יאכל אף אם בירך כיון ששב ואל תעשה עדיף.

ועוד מצינו באחרונים לגבי אדם שבירך על מאכל חלב בתוך ו' שעות מאכילת הבשר, אם יטעם מעט כדי שלא תהיה ברכתו לבטלה, וכתב השדי חמד (חלק ה מערכת בשר וחלב אות יב) דמוטב שיעבור על איסור ברכה לבטלה שנעשית מאליה בלי מתכוין מאשר שיעבור איסור דרבנן בידיים [ואף שיש שהקילו בזה הוא משום שצירפו את דעת הפוסקים שמעיקר הדין א"צ להמתין כלל ו' שעות (עיין בנו"כ על השו"ע סימן פט סעיף א)].

ולפי זה יל"ע מדוע כתב הרמ"א כאן דעדיף שיאכל קודם הבדלה ויעבור איסור בידיים, ולא אמרינן דשב ואל תעשה עדיף. ונראה לחלק דאיסור זה של אכילה קודם הבדלה קיל טפי משאר איסורים דרבנן. וכן מצינו בביאור הלכה לקמן (סימן תעג ד"ה עד שהתחיל) לגבי מי ששכח להבדיל בליל הסדר שחל במוצאי שבת ונזכר קודם הכרפס, דאסור לשתות עוד כוס דהוי מוסיף על הכוסות, והביא הביאוה"ל שם בשם הגר"ז דיאכל הכרפס קודם הבדלה, ומוכח דהקילו טפי באיסור של אכילה קודם הבדלה מאשר באיסור של מוסיף על הכוסות [אכן ע"ש בביאור הלכה דמסיק דצ"ע לדינא דלא מצינו בכל הפוסקים איסור דמוסיף על הכוסות ע"י ברכה, והוסיף דבזה אפשר שלא שייך כלל דינא דמוסיף על הכוסות, כיון שההבדלה מוכיח על כוס זה שלא הובא להוסיף על הכוסות ע"ש], וה"נ צ"ל דהטעם שהרמ"א כאן פסק דעדיף שיאכל קודם הבדלה הוא משום שהאיסור לאכול קודם הבדלה אינו כ"כ חמור.

## שכח לקדש בקידוש היום

התבאר ברמ"א שאם שכח לקדש עד שבירך המוציא יקדש על הפת, אך בהבדלה יאכל תחילה דאין מבדילין על הפת. ויש לדון אם שכח לקדש בקידוש היום עד שבירך על הפת, דבבוקר אי אפשר לקדש על הפת כמבואר לקמן (סימן רפט סעיף ב), וגם נראה דבזה יהיה אסור לאכול את הפת קודם קידוש, דכל מה שמצינו ברמ"א להקל לאכול קודם הבדלה היינו משום דאיסור האכילה קודם הבדלה הוא איסור קל, אך לא מצינו שיהיה מותר לאכול קודם הקידוש כד שלא יבוא לידי ברכה לבטלה.

אכן דעת הראב"ד (פרק כט משבת הלכה י) שאין איסור כלל לאכול קודם קידוש של הבוקר, וכתב שם עוד שיכול לקדש על הפת. ובמשנ"ב לקמן (שם ס"ק י) הביא שאם יש לאדם רק פת ואין לו יין צריך לאכול קודם את הפת כיון שיכול להיות שיוצא בפת יד"ח קידוש, והיינו שחשש לחומרא לדעת הראב"ד יכול לקדש על הפת. ועכ"פ יוצא שאם בירך כבר על הפת ונזכר שלא קידש על היין, הרי דלדעת הראב"ד הנ"ל יכול לאכול פת מיד כיון שיצא בזה ידי חובת קידוש, ועוד שלשיטתו אין איסור כלל לאכול קודם קידוש היום. וצ"ע לדינא.

**[סעיף ו] אם גמר סעודתו וקידש היום קודם שברך ברכת המזון מברך ברכת המזון על כוס ראשון ואח"כ אומר קידוש היום על כוס שני. הגה: ויש מחלוקת אם יטעום מכוס של ברכת המזון קודם שיקדש, גם אם צריך לאכול מעט אחר הקידוש כדי שיהא הקידוש במקום סעודה.וי"א דאף בגמר סעודתו אינו מברך בהמ"ז תחלה, אלא פורס מפה ומקדש ומברך המוציא ואוכל מעט ואח"כ מברך ברכת המזון. הגה: והכי נהוג להוציא את נפשיה מפלוגתת סברא ראשונה.**

## מחלוקת הראשונים והנהוג למעשה

ודעה הראשונה בשו"ע היא דעת הרי"ף (פסחים כ, ב מדפי הרי"ף) דס"ל דכיון שהסתלק מסעודתו צריך לברך ברכת המזון ולשתות את הכוס, ולאחר מכן יעשה קידוש, ואחר הקידוש אינו צריך לחזור ולאכול כיון שסעודתו שאכל עלתה לו שיחשב הקידוש במקום סעודה.

ועיין ברא"ש (פסחים פרק י סימן ז) שהקשה ע"ד הרי"ף איך יכול לשתות את היין של ברכת המזון הרי כבר נתחייב בקידוש ואסור לטעום קודם הקידוש [ובדעת הרי"ף צ"ל דס"ל דשתיית היין קודם הקידוש לא נחשבת לטעימה קודם הקידוש כיון שזה שייך לסעודה הקודמת]. ועוד הקשה הרא"ש דהא בעינן קידוש במקום סעודה, ולא יתכן שסעודה שאכל בחול תעלה לו לשם סעודת שבת במקום הקידוש.

והרא"ש שם חלק על דברי הריף וס"ל שאינו מברך ברכת המזון תחילה אלא פורס מפה ומקדש תחילה, ואח"כ אוכל מעט לכבוד שבת, ואחר שאוכל מברך ברכת המזון, וזה הדעה השניה שהביא השו"ע וכתב הרמ"א דהכי נהוג להוציא עצמו מפלוגתת סברא ראשונה.

והרעק"א הקשה על דברי הרמ"א שהרי אינו מוציא את עצמו מפלוגתא שהרי לדעת הרי"ף אינו יכול להמשיך ולאכול אחר שסילק ידו מלאכול ונטל ידיו למים אחרונים, ולכן כתב הרי"ף שיברך מיד (וכמבואר במשנ"ב ס"ק כז דמיירי הכא כשנטל ידיו למים אחרונים), וא"כ לדעת הרי"ף אינו יכול לקדש על היין קודם ברכת המזון [ובמשנ"ב (ס"ק לו) נראה שהרגיש בקושיא זו וביאר דכוונת הרמ"א דאם יעשה כדעה ראשונה שיברך מיד ברכת המזון יכנס לפלוגתא אם צריך להזכיר של שבת בברכת המזון, אך כשפורס מפה ומקדש ואח"כ אוכל בשבת עצמה לכו"ע צריך להזכיר של שבת בברכת המזון].

והרעק"א שם כתב דהנכון שיברך מיד ברכת המזון על היין ולא ישתה אותו עד לאחר הקידוש, ואחר כך יעשה קידוש על הכוס ויאכל סעודה, וכך ייצא ידי חובת כל הדעות דהקידוש הוא במקום סעודה וגם לא שותה מהיין קודם הקידוש [ואף שלכאורה עדיין ישאר בספק אם להזכיר שבת בברכהמ"ז, כבר תירץ על זה הרעק"א שהרמ"א הכריע שא"צ להזכיר של שבת בברכת המזון].

## לגרום ברכה שאינה צריכה לצורך

ובמשנ"ב (ס"ק לו) ביאר דהטעם שאין לברך ברכת המזון ולקדש ולחזור וליטול ידיו ולאכול שוב, לפי שבזה הוא גורם לעצמו ברכה שאינה צריכה לברך שוב ברכת המזון, ובשעה"צ (ס"ק מה) כתב דבזה מיושב מה שהקשה הרעק"א דאי אפשר שיברך מיד כיון שגורם לעצמו ברכה שאינה צריכה.

אכן דבר זה תלוי בפלוגתא, דהנה מבואר בשו"ע לקמן (סימן רצא סעיף ג) שאם נמשכה סעודת הבוקר עד שהגיע זמן המנחה, יפסיק את הסעודה ויברך ברכת המזון ויטול ידיו שוב ויברך המוציא ויסעד סעודה שלישית, וכתב השו"ע דנכון הדבר דאל"כ כשיאכל סעודה שלישית הרי תהיה אכילתו אכילה גסה. ואף שגורם לעצמו ברכה שאינה צריכה, התירו לעשות כן לצורך קיום מצוות סעודה שלישית כדין.

וכן מצינו ברמ"א לקמן (סימן תקנב סעיף ט) דנתבאר שם שאסור לאכול בסעודה מפסקת שקודם תשעה באב אלא תבשיל אחד, וכתב הרמ"א דהמנהג בכל גלילות אשכנז לאכול סעודה קבועה קודם מנחה, ובסעודה זו אוכל כמה תבשילין, ואח"כ מתפללין מנחה ואוכלים סעודה מפסקת, ובמשנ"ב שם (ס"ק כא ובשעה"צ ס"ק טז) ביאר דמיירי כשמברך ברכת המזון והולך למנחה ואח"כ נוטל ידיו בשנית, אך אם אינו מתפלל מנחה לא התירו לברך ברכת המזון וליטול ידיו בשנית כיון שגורם ברכה שאינה צריכה. ובשעה"צ שם הביא שהפמ"ג (א"א ס"ק יב) כתב שיכול לאכול תבשיל ולברך ברכת המזון, ואח"כ לאכול עוד תבשיל, ובשעה"צ שם תמה עליו דגורם בזה לברכה שאינה צריכה.

ונראה דהמשנ"ב לשיטתו אצלינו שתמה על הרעק"א דגורם ברכה שאינה צריכה אם מברך ברכת המזון וחוזר ונוטל ידיו לצורך סעודת שבת, אך הפמ"ג ס"ל דאם יש צורך בכך מותר לעשות כן ולא חשיב ברכה שאינה צריכה, וכך נראה שנקט הרעק"א דמשום כך יכול לברך ברכת המזון ולקדש ולחזור ולאכול, כיון שיש צורך בכך, וכמו שמצינו בשו"ע לענין סעודה שלישית שהתירו לגרום ברכה שאינה צריכה אם יש בכך צורך.

## לשתות את הכוס מיד לאחר הברכה

והנה מדברי הרעק"א מתבאר דאף שאינו שותה את הכוס מיד אלא ממתין מלשתותו עד לאחר הקידוש שפיר דמי, ונחשב הדבר כמו שקידש על הכוס.

אך יל"ע מהמפורש בגמרא דאם אינו שותה את הכוס מיד לא חשיב שמקדש על הכוס, דהנה איתא בגמרא בפסחים (קה, ב) הנכנס לביתו במוצאי שבת ואין לו אלא כוס אחד מניחו עד לאחר המזון, והיינו שאוכל סעודה קודם הבדלה ואח"כ מברך על היין ברכת המזון והבדלה, ומסקינן שם שמע מינה המברך צריך שיטעום ופירש הרשב"ם שם דמוכח שהמברך צריך שיטעום דאם אינו צריך לטעום יכול להבדיל על היין ולא לשתותו מיד אלא ימתין וישאיר את היין ויברך עליו ברכת המזון, ומבואר דהמברך צריך שיטעום מיד ולא חשיב מבדיל על הכוס אם אינו שותה את הכוס מיד.

וכן נראה להוכיח מהגמרא בעירובין (מ, ב) לגבי שהחיינו ביום הכיפורים שהקשתה הגמרא שיברך על הכוס ביום הכיפורים ויניח את הכוס עד לאחר יוהכ"פ, ומשנינן המברך צריך שיטעום, והיינו נמי שאם אינו טועם מיד ומניחו עד לאחר יום הכיפורים לא חשיב קידוש על הכוס.

ונראה לבאר דברי הרעק"א דרק בממתין מעט זמן עד לאחר הקדוש ואח"כ שותה חשיב ברכה על היין, אך אם שותה לאחר זמן מרובה ודאי דלא חשיב ברכה על היין, דבעינן שישתה מיד.

אכן באמת מצינו פלוגתא בזה בביאור הלכה לקמן (סימן רצט סעיף ד ד"ה מברך) דכתב השו"ע שם שאם היה אוכל וחשכה גומר סעודתו ומברך ברכת המזון על הכוס ואחר כך מבדיל עליה [ומיירי שאין לו עוד כוס, דאם יש לו עדיף שיברך ברכהמ"ז על כוס אחת ואח"כ יבדיל על כוס אחרת כמבואר שם], ובביאור הלכה שם הביא מהב"ח והאליה זוטא דבכהאי גוונא יבדיל מיד קודם התפילה כדי שלא יתאחר שתיית הכוס הרבה מעת שברך עליה ברכת המזון, אך הביא שמנהג העולם אינו כן אלא קודם מתפללין ואח"כ מבדילין. ומדברי הגמרא שהבאנו מוכח שהעיקר כדעת הב"ח דצריך לשתות את היין מיד לאחר הברכה, ואינו יכול לאחר מלשתות את הכוס עד לאחר שיתפלל מעריב, וגם ממשמעות דברי הביאוה"ל נראה שנוטה כדעת הב"ח.

## שתיית היין אחר ברכהמ"ז בסעודה שלישית ובשבע ברכות

והנה במקומות שנהגו לברך ברכת המזון על הכוס צריך לשתות את הכוס מיד, ואף בסעודה שלישית כשמברך על הכוס צריך לשתותה מיד, דבלא זה לא חשיב ברכה על הכוס.

ומנהג העולם שבשבע ברכות תמיד מברכים על הכוס, וכיון שרגילים בזה נראה שצריך לשתות את הכוס מיד, ואין נראה סברת חלק מהאחרונים שכתבו שיש לברך ברכת המזון ושבע ברכות על הכוס, ולהמתין מלשתותה עד ההבדלה ולאחר תפילת מעריב, שהרי הוכחנו לעיל דצריך לשתות את הכוס מיד.

ומנהגינו שהחתן יברך בעצמו על הכוס בסעודה שלישית, משום שיש מנהג שהחתן שותה מהכוס של השבע ברכות, וכיון שהוא רק מנהגא יש לדון שיהיה אסור לשתות כוס זו קודם הבדלה, ולכן עדיף שיזמן החתן בעצמו שאז ודאי מותר לו לשתות מהכוס של ברכת המזון כמו שנתבאר [אמנם המנהג שגם הכלה שותה מהכוס אף שאינה צריכה לשתות מהכוס של ברכה, ובענין זה יש כמה צדדים להקל ואכמ"ל].

# **הדינים העולים:**

1. אם בירך על הפת ונזכר שלא הבדיל לדעת הרמ"א יטעם מהפת ואח"כ יבדיל, והמג"א הביא דעדיף שיבדיל ותהיה ברכתו לבטלה מאשר שיאכל קודם הבדלה.
2. הקשה המג"א מדוע ברכתו לבטלה ומ"ש מגביל לתורא, וכתב לחלק בין איסור דאורייתא שחל בדבר עצמו לבין איסור דרבנן.
3. מצינו באחרונים שאם בירך על מאכל ויש באכילתו איסור דרבנן עדיף שלא יאכל ואף שממילא תהיה ברכתו לבטלה, ולדעת הרמ"א צ"ל דהכא שאני שהאיסור לאכול קודם הבדלה קל יותר.
4. אם שכח לקדש קידשו היום ונזכר אחר שבירך המוציא על הפת צ"ע למעשה אם יאכל מהפת או יפסיק ויקדש על היין.
5. נטל ידים בגמר סעודתו וקידש היום נחלקו הראשונים אם פורס מפה ומקדש או שקודם מברך ברכת המזון.
6. נחלקו האחרונים אם התירו לגרום ברכה שאינה צריכה כשיש צורך בדבר.
7. הרעק"א כתב שיברך על הכוס וימתין מלשתותה עד אחר הקידוש.
8. מוכח מגמרא שכשמברך על הכוס צריך לשתות את הכוס מיד, אמנם מהרעק"א נראה דבזמן מועט שפיר דמי.
9. אם נוהגים לברך ברכהמ"ז על היין יכול לברך אף בסעודה ג' ולשתות את היין, ואם ימתין מלשתות את היין עד לאחר התפילה יש לחוש שלא חשיב שבירך על הכוס.
10. טוב שבשבע ברכות בסעודה ג' שהחתן יזמן וישתה מהיין קודם הבדלה, ואם ימתין עד אחר התפילה יש חשש שלא חשיב ברכה על הכוס די"א דבשבע ברכות ברכה על הכוס היא לעיכובא.