טומאת כלים במשא
קטגוריות: ש_ס / נח זבים / זבים עניינים - הרב מאיר קאופמן

י"ב תמוז

**סימן ח**

**בדין טומאת משא בכלים**

**א]דעת הראשונים שאין דין טומאה בכלים**

**ב]הראיות מרש"י שיש דין טומאה במשא בכלים**

**ג]ישוב המשנה בזבים פ"ה מ"ב ע"פ הראב"ד וישוב קושיות מעוד כמה משניות עפ"ז**

ד**] קושיא מהמשנה ריש כלים וישוב לפ"ז וקושיא מסוף זבים**

**ה]הקושיות מהמשניות פ"ה דזבים ועוד כמה דוכתי**

**ו]ישוב דעת רש"י לשיטתו שצריך הזזה וא"כ כל דבריו מדין אבן מסמא והתימא בזה**

**ז]**קושיא מכלים פכ"ז מ"ט דמבואר דמדרס אין לו טומאה קלה וישוב לזה

ח] ביאור שיטת רש"י ב"ק ס"ו על פי דבריו הנ"ל

ט] ביאור משנה זבים פ"ד מ"ו ע"פ רש"י הנ"ל

דעת הראשונים

א}הנה מבואר במשניות פ"ה דזבים דאיכא הרבה מאבות הטומאה שמטמא במשא ויש לדון האם טומאת משא שייך רק באדם או גם בכלים דהיינו האם נבילה על גבי כלי זה נטמא במשא והנה כתב הר"מ פ"א מטו"מ ה"ט וז"ל אין מתטמא במשא אלא האדם בלבד לא הכלים כיצד הרי שהיה מונח על ידו עשרה כלים זה על גבי זה והנבילה וכיוצא בה על כלי העליון האדם טמא משום נושא נבילה והכלים שעל ידו כולם טהורים חוץ מכלי העליון שנגעה בה הטומאה וכן כל כיוצא בזה עכ"ל וכן הוא דעת הר"ש בכמה דוכתי פ"ד ופ"ה דזבים וכן הוא ברמב"ן חולין ע"א

וכן הוא פשטות המשניות וכדיבואר לקמן

דעת רש"י

ב] אמנם מצאנו דעת רש"י בכמה דוכתי דמשמע שס"ל שכלים נטמאים במשא אלא שאין בהם דין טומאה בחיבורים דיש באדם הנושא הטומאה

א.עיין לשון רש"י נדה נ"ה ע"ב ד"ה היא וז"ל היא עושה משכבה אב הטומאה ולא דמה עושה משכבה אב הטומאה אבל מטמא הוא את שתחתיו משום משא להיות ראשון ואע"פ שאין נוגע בו וכו' דדם הנדה מטמא במשא עכ"ל והגרעק"א דייק מכאן שכלים נטמאים במשא דהרי רש"י דיבר על משכב שזה כלי ועל זה כתב שמטמא במשא ועיין תפא"י ריש כלים שרצה לדחוק שכוונת רש"י לענין אדם

ב.עיין רש"י נדה נ"ה ע"א ד"ה אי מה שלאחר שהגמ' מיעטה דם הנדה שאינו מטמא מו"מ דנה שיטמא במשא ורש"י נקט שהכוונה משא וכתב וז"ל אי מה משא נדה חמור לטמא אבן מסמא אבן גדולה המושמה על הכלים ונדה נשאת עליה מטמאה בגדים שתחת האבן וכו' עכ"ל הרי מפורש שבגדים נטמאים במשא

ג.עיין גמ' נדה ס"ט שהגמ' אומרת שמת לא מטמא באבן מסמא וזב כן מטמא וכתב רש"י דהיינו אבן כבידה העשויה להינוח ואינה מטלטלת הלכך כשהיא על גבי כלים ומת נתון עליה אין זה משא הואיל ואינו ראויה ליטלטל עמו עכ"ל הרי מפורש העמיד על גבי כלים וכה"ג במת ללא אבן כבידה הוא כן יטמא או בזב יהיה טמא מדין משא

ג] והנה עיין תפא"י שהקשה על רש"י ממשנה ארוכה בזבים פ"ה מ"ב וז"ל המשנה ועוד כלל אחר אמרו כל הנישא על גבי הזב טמא וכל שהזב נישא עליו טהור חוץ מן הראוי למו"מ והאדם ע"כ הרי שכל שהזב נישא עליו טהור

ועיין רעק"א שכתב לו שרש"י יסבור כשיטת ר"ת שהכוונה טהור מטומאה חמורה אבל הוא מטמא טומאה קלה דר"ת ס"ל שגם דבר שלא ראוי למו"מ מטמא טומאה קלה ועיין תוס' בעירובין כ"ז ע"א שכך צריך לבאר לדעתו

והנה בפשוטו הדבר תמוה לבאר כך המשנה שהרי רישא שנישא על גבי הזב טמא הכוונה טומאה קלה דהרי טומאה בחיבורים זה רק באדם ודומיא דהכי מבואר בסיפא שדבר שהזב נישא עליו טהור ופלא שהראשונים לא הקשו כן ובדוחק צ"ל שכל דבר לפי ענינו שנישא על גבי הזב טמא שיש בו והזב נישא עליו אפילו שמצאנו טומאת מו"מ פה אין את זה

ועיין או"ש פ"ו ממטמאי מו"מ שיישב דהנה דעת הראב"ד דעליונו של זב אפילו שמבואר בגמ' שזה רק טומאה קלה אבל יש לזה דין טומאה בחיבורים לטמא כלים ולא אדם וכ"ח ולפ"ז א"ש המשנה שבאמת מדובר במשנה על טומאה בחיבורים ועל זה איירי המשנה דנישא ע"ג הזב טמא משא"כ הזב נישא עליו אין טומאה בחיבורים אבל באמת זה טמא טומאה קלה

והנה מבואר שם בסיפא דמתניתין האוכלין והמשקין המשכב והמושב והמדף מלמעלן מטמאין אחד ופוסלין אחד פרשו מטמאין אחד ופוסלין אחד ומבואר שהמדף אין לו טומאה בחיבורים ועיין חזו"א שצריך לגרוס כגירסא המבוארת במתניתין מטמאין שנים ופוסלין אחד ולפ"ז מבואר במשנה שהדין חיבורים הוא גם באוכלים ומשקין אפילו שלא מצאנו שנהיה אב ועיין ח' הגר"א שהקשה כן

ועיין ר"ש פ"ד דזבים מ"ו שהביא תוספתא רפ"ה דזבים החמירה תורה באוכלים ומשקין ומדף שמעל הזב מאוכלין ומשקין ומדף שתחת הזב וביאר הר"ש שהכוונה שזה לא נטמא במשא ולנ"ל אפשר לדחוק שהכוונה שמעל הזב זה ממא דבר אחר שיהיה ראשון משא"כ מתחת הזב

והנה עיין תוס' עירובין כ"ז ע"א שהביאו תו"כ שדבר שאינו ראוי למו"מ יש מיעוט מיוחד שלא רק שהוא לא מטמא טומאה חמורה אלא גם לא טומאה קלה וקשה לדעת רש"י למה שלא יטמא מדין משא אמנם לנ"ל אפשר לישב שהכוונה שזה יעשה טומאה בחיבורים טומאה קלה ועיין משנת טהרות סי"ב שהאריך בזה

ד] והנה בפשוטו צ"ע עוד דמבואר במתניתין ריש כלים שבועל נדה הוא למעלה מנבילה שהוא מטמא משכב תחתון כעליון והגמ' מבארת שזה כעליונו של זב דהינו שאין לזה דין אב הטומאה לטמא אדם וכלים אלא רק טומאה קלה ואם נימא שכלים נטמאים במשא אם כן אין שום דין בבועל נדה יותר מאשר נבילה

אמנם לנ"ל שמעתי ליישב אפשר ליישב דהכוונה שתחתונו יש לו דין טומאה בחיבורים כעליון שזה אין במשא נבילה והנה עיין במי נפתוח שכתב שמהא דהראב"ד לא השיג על הר"מ שכתב שתחתונו לא מטמא אפילו בזמן שהוא מחובר לטומאה חזינן שמודה שכאן לא נתחדש דין טומאה בחיבורים אמנם בדעת רש"י יתכן שס"ל כפשטא דמתניתין שתחתונו כעליונו וזה מטמא בחיבורים ומיושב המשנה

אמנם עדיין צ"ע דעיין משנה פ"ה דזבים מי"א בעל קרי כמגע שרץ ובועל נדה כטמא מת אלא שחמור ממנו בועל נדה שהוא מטמא מו"מ טומאה קלה לטמא אוכלין ומשקין הרי מפורש שהחומרא שזה מטמא טומאה קלה דהיינו שמת כה"ג לא יטמא טומאה קלה וצע"ג

ה]והנה עיין פ"ה דזבים מ"ג מפני שאמרו כל הנושא ונישא על גבי המשכב טהור חוץ מן האדם וכן כל הנושא ונישא על גבי הנבילה טהור חוץ מן המסיט וכן כל הנושא ונישא על גבי המת טהור חוץ וכו' ומבואר מפורש שזה טהור והיה אפשר לדחוק כנ"ל שאין לזה טומאה חמורה וכן אין לזה דין טומאה בחיבורים אבל פה זה דוחק גדול דהרי נישא על גבי המו"מ או על גבי הנבילה הכוונה טהור לגמרי ובפרט קשה לענין מת שאין שם דין טומאה בחיבורים

ועיין ר"מ בפיה"מ פ"א דכלים דהביא תו"כ בפרשת מצורע לענין נבילה לכם אין מטמאין ואינן מטמאין לא אוכלים ומשקין וכלים במשא ועיין תוספתא ריש אהלות אין לך שמטמא במשא המת אלא האדם בלבד ובדוחק אפש"ל שהכוונה שאין טומאה חמורה ודוחק

עוד צ"ע דעייין פ"ה דזבים ככר של תרומה שהוא נתון על גבי משכב והנייר בנתיים בין מלמעלן בין מלמטן טהור הרי מפורש שאין כאן טומאת משא ומשמע שדומיא דרישא שזה טהור לגמרי

עוד הקשה רעק"א דעיין שבת פ"ג ע"א הזב בכף מאזנים ואוכלין ומשקין בכף שניה כרע הזב טמאין כרעו הן טהורים וכתב רש"י וז"ל טהורין דתנן כל שהזב נישא עליו טהור חוץ מן הראוי למשכב ומושב והאדם אבל כל שאר הכלים ואוכלים אין מטמאין מחמת משכב כדתניא מי שמיוחד לישיבה וכו' ולמהוי אפילו ראשון לטומאה מחמת משא הזב נמי לא דכי כתיב משא הזב באדם כתיב והנושא אותם עכ"ל וצ"ע שמפורש ברש"י שהאוכלים וכלים לא נטמאים במשא ובפשוטו הוא מוכרח בגמ' אם לא שנחלק בין אוכלים לכלים וברש"י מפורש שגם כלים

ה]והנה שיטת רש"י הובא בר"ש פ"ה דכלים מ"ג דמשא נבילה צריך להזיז ועיין ר"ש שהאריך שזב שמטמא באבן מסמא אין דין להזיז ולפ"ז צ"ע מה שייך לומר שיטמא כלים מדין משא הרי הם לא יכולים להזיז ומשמעות דברי רש"י שלא מטמא דווקא בכף מאזניים

ועיין משנת טהרות שרצה לומר שבאמת כל דברי רש"י רק בנדה וכדו' שמטמאים באבן מסמא ואין דין להזיז כה"ג זה מטמא במשא ולפ"ז רצה לחדש שבכף מאזניים זה לא יטמא שהגדר של אבן מסמא כמו שביאר הגר"ח שזה דין טומאה חדש לא מצד מעשה הנשיאה אלא מצד מה שזה עליו [ועיין סוגיא דאבן מסמא שהארכנו בזה] ובאמת כלים נתמעטו מהדין מעשה הנשיאה וגם לענין זב ורק מצד הדין שהטומאה עליו זה סיבה לטמאות ולפ"ז מיושב הקושיא מהדין מת ונבילה שלא ממעט טומאה קלה ששם הרי אין דין אבן מסמא וכן מיושב הסתירה ברש"י ששם מדובר לענין כף מאזנים וכה"ג זה לא מטמא וכנ"ל

והנה רש"י בכל המקומות כתב את זה על דם הנדה ומת שהם לא מטמאים ללא הזזה ורצה הנ"ל לדחוק שרש"י בא לומר הדין שלא מטמא אבן מסמא ולכן כתב כלים שאם היה מטמא באבן מסמא גם כה"ג זה היה מטמא והדברים דחוקים מאוד שרש"י נקט דוגמא שאליבא דאמת לא צריך להגיע לאבן דגם בלי האבן זה טמא ולמה לא ביאר כפשוטו שדם הנדה או מת אין לו אבן מסמא ולכן גם ללא אבן הוא לא מטמא אלא שבאמת צ"ע כנ"ל שהרי רש"י ס"ל שצריך להזיז וצ"ע

ז]והנה עיין כלים פכ"ז מ"ט סדין טמא (מדרס) ועשאו ווילון טהור מן המדרס אבל טמא מגע מדרס אמר ר' יוסי באיזה מדרס נגע זה אלא שאם נגע בו הזב טימאו דהינו שכיון שלא היה מגע טומאה וכל מה שנטמא בתור משכב עד כמה שהוא לא משכב פרחה טומאתו וצ"ע לשיטת רש"י הנ"ל שגם כל כלי מטמא במשא אם כן אפילו שהוא לא נגע אבל יש לו טומאה מצד משא וכאן יש גם דין אבן מסמא אם לא שנדחוק שזה נטמא מדין נתלה שכה"ג אפשר לטמאות מצד מעשה נשיאה וזה אין בכלים וכל זה דוחק

ואולי אפש"ל דעיין סוגיא דאבן מסמא שהבאינו משמעויות שגדר מו"מ הוא מדין משא הטומאה ואם כן עד כמה שיש כאן טומאת מו"מ שהוא טומאה יותר חמורה לא יחול טומאת משא שבכלל מאתים מנה וצ"ע ועיין זבים סימן ז' מה שכתבנו בדרך דומה בדעת ר"ת

ח]עיין רש"י ב"ק ס"ו ע"ב שנקט שמשכבו ולא הגזול זה מיעוט מטומאת משכב אמנם משמע מרש"י שזה נהיה ראשון וצ"ב עד כמה שזה התמעט שלא נהיה משכב מהיכי תיתי שזה יהיה ראשון וידוע מה שביאר בזה הגרי"מ פיינשטין שטומאת מדרס זה טומאה עצמית ששמו משכב הזב ואדם לא יכול ליחד אם זה לא שלו אמנם יש בזה גם דין קבלת טומאה שעל זה לא שייך המיעוט שזה לא שלו שזה כמו מגע נבילה אלא שמצד זה הוא רק ראשון אלא שצ"ב מהיכי תיתי לומר שיש שני גדרים וביאר בזה או אם ס"ל כשיטת הר"י שאבן מסמא יש טומאה קלה או לשיטת רש"י בשבת שעל גבי יתדות ניטמא שמסתבר שזה גדר חדש והוא רק ראשון או שנימא שהמקור מבועל נדה שהוא רק ראשון ונימא ששם זה גדר קבלת טומאה ולכן הוא ראשון אמנם זה נסתר מהגמ' לעיל ס"ק ו' דמבואר שאין גדר טומאה נפרד ע"ש

ושמעתי שלדעת רש"י הנ"ל לא קשה מידי שיתכן שמה שרש"י נקט שזה ראשון הוא מצד משא שעל זה אין מיעוט של גזול

ט]והנה במשנה פ"ד דזבים משנה ה' הזב בכף מאזנים ואוכלין ומשקין בכף שניה טמאים ועיין ר"ש שבתוספתא מבואר שלא משנה מה הכריע והביאור שכל שזה תלוי קצת באויר זה מכח הזב וחשיב היסט הזב והנה משנה קודם איתא הזב בכף מאזנים ומשכב ומושב כנגדו כרע הזב טהורין כרעו הן טמאין והטעם דכרעו הן אם כן הזב נתלה על זה משא"כ הפוך והקשה החזו"א הרי דומיא דסיפא שזה לא מגיע ממש עד הקרקע כה"ג נחשב שהזב נתלה על זה וכמבואר בר"ש פ"ג מ"ב וע"ש שצריך לדחוק שברישא זה מגיע לקרקע וכה"ג אין הזב נתלה כלל מכח המשכב

אמנם לדעת רש"י הנ"ל א"ש דשניהם מדובר שזה מגיע התחתון לקרקע ואין הוא נתלה מכח המשכב וברישא שהנדון שהוא יהיה משכב לכן הוא טהור משא"כ בסיפא שהנדון שהוא יהיה טומאה קלה הוא תמיד טמא או כי הזב מסיט אותו או כי הוא נושא את הזב