57 כלים ששבתו מחוץ לתחום הבעלים
קטגוריות: ש_ס / יג עירובין / עירובין - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / עירובין פ_ד - פ_ה

אור ליום ועש"ק מצורע ו' ניסן תשס"ה

בדבר השאלה במי שנמצא בשבת חוץ לתחום, אם מותר להוציא כליו ממקומם, או אין להם אלא ד' אמות.

הנה תחילת דבר יש להקדים, דכל הנידון בזה הוא רק ביו"ט, דבשבת הרי ממ"נ אם העיר מוקפת מחיצות, הרי חשיבא כל העיר כד' אמות, ואם אין העיר מוקפת מחיצות הרי בלא"ה אסור לטלטל בה, אך נפ"מ לטלטל כליו דרך מלבוש.

והנה אמנם קי"ל דיצא לדעת ונתנוהו בדיר או סהר או בעיר אינו מהלך את כולה, אך הרי אמר רב פפא בדמ"א: דפירות שיצאו חוץ לתחום לא הפסידו את מקומן, והיינו משום דפירות אנוסין נינהו, ומבו' בריטב"א שם וברשב"א בדמ"ז: דהיינו אף בשהוציאום הבעלים, וכן מבו' בסוגיא בדמ"ז: בהני דיכרי דאתו למברכתא דשרי להוליכן בכל מברכתא דחשיבא כד' אמות, והיינו כמו שפירשו הרשב"א והאו"ז שם והרמב"ן בריש פירקין משום דפירות אנוסין נינהו, וא"כ מכ"ש בהלך לשבות בעיר אחרת והניח כליו בביתו דלא חשבי' להו כיצאו לדעת, ולפלא רב מה שנטה מזה בשו"ת שבט הלוי ח"ט סי' ע"ט.

והנה באמת יש בזה ב' צדדים להקל, חדא הוא משום דעת הרמב"ן בריש פירקין דאף נתנוהו בעיר שאינה מוקפת מחיצות חשיבא כד' אמות, ולדעתו הרי ה"נ מותר לטלטל כלים אלו בכל העיר אף שאינה מוקפת מחיצות, ועוד דעיקר הך דינא דכלים שמחוץ לתחום הבעלים לא יזוזו ממקומן הוא שנוי בפלוגתת הראשונים, ודעת התוס' בדמ"ז: דכל שהפירות מחוץ לתחום הבעלים הם קונים שביתה במקומן, ולדעתם שרי להוליך כלים אלו בכל העיר ותחומה.

אך קשה להקל עפי"ז, כיון דבשו"ע פסק לדינא דרק נתנוהו בעיר המוקפת מחיצות מהלך את כולה, וכן בדין פירות שמחוץ לתחום הבעלים מ' מל' השו"ע שלא יזוזו ממקומן, וכן נקטו לדינא הרבה מן הפוסקים.

אך נ' דיל"ד מטעם אחר להקל בזה, שהרי הא דנתנוהו במקום שאינו מוקף מחיצות ל"ח כד' אמות, ול"ד לשבת בתוכו דחשיב כד' אמות, בפשוטו היינו דבמקום שאינו מוקף מחיצות מודה ר"ג דבעי' שבת באוירו מבעו"י, וכל שלא שבת באוירו מבעו"י ל"ח כד' אמות, ולפ"ז י"ל, דהגם דהפירות קנו שביתה במקום הבעלים, מ"מ כיון שבפועל היו באויר העיר, חשיבי כשבתו באויר העיר, וחשיבא עיר לגביהם כד' אמות, ומותר להוליכן בכל העיר.

אמנם יש לפקפק בזה ולומר, דכיון שהפירות קנו שביתה במקום הבעלים, ל"מ למחשבינהו כשבתו באויר העיר, שהרי אין שביתתן כלל במקומן אלא במקום הבעלים.

אך במק"א נת', דלדעת רש"י ודעימי' דס"ל להתירא דעיר שלן בה דמותר להלך את כולה, ונת' במק"א דהיינו משום דשבת באויר העיר וע"כ חשיבא כד' אמות, הרי בע"כ דאף שקונה שביתה במקום אחר, מ"מ כיון שבפועל שבת באויר עיר זו חשיבא לי' כד' אמות, וא"כ ה"נ אף שקונים הכלים שביתה במקום הבעלים, מ"מ כיון שבפועל שבתו באויר עיר זו חשיבא העיר לגבי כלים אלו כד' אמות, אך לדעת הראשונים דפליגי על התירא דעיר שלן בה, הוא תלוי במש"נ במק"א להסתפק אם לעולם מודו לד' רש"י דחשיבא העיר שלן בה כד' אמות, ואך דס"ל דל"מ זה להתיר לו לילך את כל העיר, כיון שיוצא ממידת תחומו, או דס"ל דכיון שקנה שביתה במקום אחר ל"ח כלל כשבת באויר העיר ואינה כד' אמות, ובזה תליא נידו"ד.

אך יש מקום לדון דבנידו"ז גרע טפי, דכ"ה שהכלים נגררין אחר הבעלים לקניית השביתה, ה"נ הם נגררין אחר הבעלים לענין שבת באויר מחיצות, וע"כ כיון שהבעלים לא שבתו באויר מחיצות אלו, ל"ח הכלים כשבתו באויר מחיצות, וצ"ע בזה.

ויש לצרף עוד בזה, את השי' החדשה שמצאתי בעזה"י בראבי"ה סי' שצ"ג, ובהגה' שם כתב שתשובה זו היא מהר"א ממיץ, ז"ל, שלא אמרינן העיר נידונת כד' אמות אלא בשובת בה, כדתנן בשובת במערה, ותנן אנשי העיר הגדולה וכו', אבל בהוציאוהו חוץ לתחום לא הוי כד' אמות אלא דיר וסהר, דהיא רה"י ומותר לטלטל בכולה אף בלא עירוב וכו', ואמרינן נמי ליזדבון לבני מברכתא. דלדידהו כד' אמות דמיא, אבל לבאים למברכתא, שמברכתא בתוך תחומם, ל"ה כד' אמות. ולרבי אידי לא שנא, בכולהו מודד אפילו כלתה מידתו בסוף העיר לא הוי כד' אמות וכו', עכ"ל.

ומבו' בדבריו דבר חדש, דהנה בד' כל הראשונים מבו', דאי נימא דהוציאוהו נכרים ונתנוהו בעיר שאינה מוקפת מחיצות ל"ה כד' אמות, ה"נ צל"פ דהא דשרי לבני מברכתא להוליך הכלים בכל העיר הוא משום דמברכתא היתה מוקפת מחיצות, כ"ה בפירש"י בדמ"ז:, וכן מבו' בתוס' שם, וכן מבו' ברמב"ן בריש פירקין, ובש"ר, אך בד' הר"א ממיץ מבו' שי' חדשה בזה, דהגם דל"ח כד' אמות רק עיר המוקפת מחיצות, אך הרי היינו משום דלא שבת באוירה, וע"כ לבני מברכתא דשבתו באויר העיר וחשיבא להו העיר כד' אמות אף שאינה מקיפות מחיצות, אף מותר להוליך הכלים בכל העיר, והגם דהכלים לא שבתו באויר העיר, לא איכפת לן, אלא אזלי' בתר המוליכן, וכיון שהוא שבת באויר העיר חשיבא העיר לדידי' כד' אמות אף שאינה מוקפת מחיצות.

ונ' מל' הרא"מ שדקדק כן מלישנא דגמ', דהדר אמר רבא ליזבנינהו "לבני מברכתא גופייהו" דכולה מברכתא "לדידהו" כד' אמות דמיא, ומ' דרק לבני מברכתא דמיא מברכתא כד' אמות.

[ויש להוסיף בזה, דלכאו' לפי דבריו גם אין ללמוד מהתם דהלכתא כר"ג כמו שהוכיחו מזה הרבה מן הראשונים, וכ"ה מפורש בפירש"י בדמ"ז: דהא דשרי רבא לבני מברכתא הוא משום דקי"ל כר"ג בדיר וסהר, דאף לדעת ר"י ור"ע הרי כל מה דנתנוהו בדיר או סהר אין לו אלא ד' אמות, אמרי' לעיל דמ"ב: דהוא משום דלא שבת באויר מחיצות מבעו"י, וע"כ בכלים אלו שבאו למברכתא, כיון דבני מברכתא שבתו באויר העיר והויא העיר לדידהו כד' אמות, שרי להו להוליך הכלים בכל העיר, וניחא בזה דעת ר"ח דפסיק הלכתא כשמואל דהלכה כר' יהושע בדיר וסהר, ויש להוסיף, דאף אי נימא דלר' יהושע ור"ע אף לבני מברכתא לא שרי להוליך את הכלים בכל העיר, דלדידהו ל"מ שבת באויר מחיצות מבעו"י, וכדחזי' דס"ל דאף בספינה ששבת באוירה מבעו"י אין מהלך את כולה, (אך בפשוטו הוא מטעמי אחריני ואכמ"ל), אך עכ"פ לשמואל דפסק כר"ג בספינה משום דשבת באויר מחיצות, הרי דה"נ מה"ט אף בההיא דמברכתא שרי להו לבני מברכתא להוליך את הכלים בכל העיר, כיון שהם שבתו באויר העיר מבעו"י, ואף שהכלים לא שבתו באויר העיר מבעו"י, וזה דבר חדש].

ולפ"ז הרי שלדעת הר"א ממיץ ודאי יש להתיר בנידו"ד, להוליך הכלים בכל העיר, דאף אי נימא דל"ח דהכלים שבתו באויר העיר, מ"מ כיון שהמוליכן שבת באויר העיר וחשיבא העיר לדידי' כד' אמות, אף מותר לו להוליך הכלים בכל העיר.