בעניני טלטול מן הצד
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / מוקצה / הרב חיים לייב אוירבך / חבורות

בעניני טלטול מן הצד

בשבת דף קכג' מבואר בגמ' פלוגתא דרבנן ור"א בן תדאי לגבי פגה שטמנה בתבן וחררה שטמנה בגחלים דלד' רבנן מגולה מקצתה מותר ליטלה ואם מכוסה כולה א"י ליטלה וד' ר"א בן תדאי דאף מכוסה כולה יכול לתחוב כוש או כרכר וליטלה ומייתי בגמ' מימרא דר"נ דפסק כבן תדאי ומבו' בגמ' הטעם דטלטול מן הצד לא שמיה טלטול ומקשי'' שם בגמ' ממימרא דר"נ דפוגלא ממטה למעלה אסור משום טלטול העפר ומקשי' ע"ז מהא דר"נ פסק כר"א בן תדאי ומוכח דס"ל טלטול מן הצד לא שמיה טלטול וא"כ מ"ט אסר פוגלא ומסקי' דהדר ביה ר"נ מההיא ,

ועי"ש בתו' שהק' בדינא דפוגלא דאסור דממ"נ אי איירי במניח א"כ מ"ט דמאן דמתיר הא אפי' טלטול מן הצד ל"ש טלטול מ"מ הא הפולא עצמו נעשה בסיס ואי איירי בשוכח א"כ הא מצינו להדיא במשניות דאפי' טלטול גמור התירו דהרי שנינו דהיתה בין החביות מגביה ומטה ובצריך למקומו מטלטלן ועודן עליו וכ"ש שיהא מותר לטלטל מן הצד אפי' אי שמיה טלטול וכ' תו' לחדש דהכא איירי במניח ע"ד ליטלו ואף דבכה"ג ל"ח כמניח לענין שיהא ההיתר בסיס מ"מ אינו כשוכח גמור וכל ההיתר המבואר במשניות לק' קאי רק בשוכח גמור אבל היכא דהניח ע"ד ליטלה בשבת כיון שלא היה לו להניח בענין זה שיהא צריך טלטול לא הותר לו טלטול רק ניעור עי"ש ,

והנה הפמ"ג סי' שי"א במשב"ז הק' על ד' התו' דא"כ מה מקשי' בדף קמ"א על ר"נ דפוגלא אסור מהא דקש שע"ג המיטה מנענעו בגופו הא י"ל דהתם כיון דאיירי בשוכח [דמסתבר דלא מסתייה בלא"ה דבעי' להקש כדי לשכב עליו]ובשוכח הלא אפי' טלטול גמור הותר כ"ש טלטול מן הצד ומנ"ל להביא ראיה לפוגלא דהתם איירי במניח כמש"כ התו' ,

ולכאורה נ' ברור בד' התו' דהנה ממש"כ תו' דאפי' טלטול גמור התירו מבואר דס"ל דבהיתה חבית בין החביות אין זה חשוב כטלטול מן הצד גרידא אלא הוי טלטול ממש ומ"מ התירו ומשו"ה ס"ל לתו' דאין לתרץ ד' ר"נ ולומר דכל הנך מתני' קאי לד' ר"א בן תדאי והטעם בזה הוא כמו שבי' בזה הגרע"א בדף נ: דס"ל לתו' דכיון דהוי טלטול גמור ומ"מ התירו א"כ מדר"א בן תדאי נשמע לרבנן דהרי גם לבן תדאי לא הותר בעלמא טלטול גמור וע"כ הכא הוי היתר בפ"ע וא"כ נימא הכי גם לרבנן עי"ש ומבואר דהך היתרא ל"ש כלל לפלוגתא דבן תדאי והוא היתר בפ"ע ואשר זהו ג"כ הביאור ביסוד ד' תו' בסוגיין דמשו"ה בהך היתרא שהוא היתר אפי' בטלטול לא התירו זאת אא"כ לא פשע בזה אבל היתרא דניעור דיסוד היתרו דל"ח כלל כטלטול ל"ש בזה חיסרון של פשיעה דכיון דל"ה כלל טלטול א"כ הוא מותר לכתחילה וכן למ"ד טלטול מן הצד ל"ש טלטול הוא ג"כ דל"ח טלטול כלל וע"כ אין בזה נ"מ אם הניח ע"ד כן [אמנם עיין מהרש"א בסוגיין שמבואר בי' ד' תו' דלא כהגרע"א הנ"ל עי"ש היטב וגם נ' שם דלמסקנא דהדר ביה ר"נ אין מקור כלל לכל חילוק התו וממילא דלהלכה ל"ש ד' התו' עי"ש] ,

והנה ביסוד ההיתר דטלטול גמור לד' התו' כבר הביאו מל' התו' לק' דף קמ"ב ד"ה ונישדינהו לפירי שמבואר שם בלשונם דהגדר הוא דהאיסור בטל לגבי ההיתר והיינו דחשבי' לעיקר הטלטול להחבית והאבן בטלה כלפי החבית ומעתה נ' פשוט דל"ש כ"ז אלא כמו בחבית ואבן דשייך להחשיב עיקר הטלטול בהחבית אבל בקש שע"ג המיטה דמטלטל הקש ל"ש כלל גדר היתר זה וא"כ התם אין לנו לדון אלא מחמת דין טלטול מן הצד דל"ש טלטול ומעתה מתיישבת קו' הפמ"ג ברווחא דאף דהתם מיירי בשוכח מ"מ ל"ש שם ההיתר דטלטול גמור וע"כ ל"ש שם היתר רק מחמת טלטול מן הצד דל"ש טלטול כלל ,

והנה לד' התו' דידן מתיישבת ג"כ עיקר הסוגיא דדף קמ"א ברווחא דהנה לכאורה צ"ע טובא בסוגיא שם מ"ט הוכיחו אמרי בי רב דטלטול מה"צ לא שמיה טלטול מהא דקש שע"ג המיטה [ובפרט לד' הרא"ש דאין זה ממש טלטול מן הצד דטלטול בגופו שרי גם לצורך המוקצה אלא דזהו ראיה בעלמא בסברא דאם מהני טלטול בגופו לצורך המוקצה א"כ טלטול מן הצד מהני עכ"פ לצורך דבר המותר]ומ"ט לא הוכיחו ממשניות מפורשות דאבן שע"פ חבית ומעות שע"ג הכר ואמנם מהתם ל"ק די"ל דהתם הוי רק ניעור וע"כ שרי אמנם עכ"פ קשיא מ"ט לא הביאו מחבית בין החביות שיש בזה ג"כ טלטול מן הצד ולא רק ניעור בעלמא אמנם לד' התו' ל"ק דהתם הלא איירי בשוכח והוא היתר בפ"ע דטלטול איסור אגב היתר ור"נ דאיירי בפוגלא הרי קאי במניח והתם אין היתר רק מדין טלטול מן הצד ומשו"ה אין לו להוכיח כן רק מדיני טלטול מן הצד דבקש שע"ג המיטה ל"ש היתר אחר וכמוש"נ ,

והנה לולא ד' התו' י"ל עוד בזה דאפי' לא נחדש כמו שחידשו התו' דיש חילוק בין שוכח למניח ע"ד ליטלו מ"מ י"ל דבפוגלא ג"כ ל"ש בזה ההיתר של טלטול איסור אגב היתר די"ל דל"ש זה רק כמו בחבית שי"ל דהאבן תיבטל כלפי החבית כיון דעיקר הדבר כאן הוא החבית והאבן מונח ע"ג א"כ חזי' להעיקר כאן שהוא החבית אבל בפוגלא י"ל דל"ש כלל לומר דיתבטל העפר כלפי הפוגלא דהרי העפר עומד בעיקר מקומו שהוא הקרקע אלא דבדרך יציאתו מזיז העפר ול"ש שיתבטל זה אגב זה וצ"ע בזה ,

והנה לפי סברא זו העירו דיש ליישב גם מה שהוכיח הגרע"א מד' התו' בדף מד' דפליגי על ד' תו' הכא וכ' להוכיח כן ממה שהתו' שם הוכיחו מהסו' דאבן ע"פ חבית דע"כ טלטול מן הצד ל"ש טלטול ולד' תו' הכא הרי אבן ע"פ חבית שרי בכה"ג אפי' טלטול גמור וגם מה הק' רק לרב הלא אף לשמואל קשה דשמואל לא התיר רק טלטול מן הצד ולא טלטול גמור והכא הרי התירו במשנה ג"כ טלטול גמור עי"ש אמנם להנ"ל אפשר לחדש דאדרבא כל עיקר קו' התו' היא מניעור והוא משום די"ל דאדרבא כל עיקר הך סברא דטלטול אגב היתר ל"ש רק בטלטול אבל בניעור שאינו מטלטל ההיתר אלא מטהו ועיקר מעשהו הוא לנער את האיסור ל"ש בזה היתר דטלטול אגב היתר וצ"ע בזה אמנם עיין כאן בתו' הרא"ש דלהדיא הק' שם גם מדינא דחבית בין החביות ומבואר להדיא כמש"כ רעק"א בד' התו' דף מד' דלשי' מוכח דזה הוי ג"כ טלטול מן הצד וע"כ דימה הרא"ש זל"ז ,

והנה נ' דלפי גדר זה בד' התו' יש לדון נ"מ לדינא דהנה מצוי שמורידים מפת נילון עם כל תכולתה שיש שם מוקצה וזורקים לזבל [לולא היתר דגרף של רעי ]והנה אי נימא דעיקר הגדר הוא טלטול אגב היתר נ' פשוט דבכה"ג ל"ש זה דל"ש לומר דמטלטל המוקצה אגב המפת ניילון דאין לה חשיבות בפ"ע דהרי היא עצמה גם נזרקת ואדרבא היא עשויה לשמש להמוקצה ולא המוקצה אליה [וראיתי בשם הגרי"ש זיע"א כן אמנם הוא דן דגם טלטול מן הצד ליכא בכה"ג אמנם בזה יש לדון דסו"ס אינו נוטלו אלא ע"י ד"א אמנם זה ברור דהיתר דטלטול אגב היתר ל"ש בזה ],

ונ' דלפי מהלך זה יש להעיר בד' המ"ב בזה דעיין בביאוה"ל סי' ש"ט שהביא ד' הגרע"א בשם התו' הנ"ל להלכה ולכאורה צ"ע בזה דלכאורה לפמש"נ והוא מד' הגרע"א בדף נ' הרי לכאורה כל עיקר ד' תו' קיימי רק משום דס"ל דהך טלטול דבין החביות הוי טלטול גמור וממילא דבזה חלוק הוא דלא נאמר רק בשוכח ומשא"כ טלטול מן הצד למ"ד דל"ש טלטול אי"ז כלל טלטול וע"כ שרי גם לכתחילה להכניס עצמו לזה ואשר ע"כ מבואר בגמ' בדף קכ"ג דלר"א בן תדאי וודאי שרי אף במניח ע"ד ליטלו אמנם לכאורה לפי"ז אם לא נקבל בזה ד' התו' ונימא דגם כשמטלטל ממקום למקום הוי רק טלטול מן הצד כל שנוטלו ע"י ד"א א"כ כבר ל"ש כל עיקר ד' התו' דהרי כיון דמבואר בגמ' דאם טלטול מן הצד ל"ש טלטול מותר גם באופן דמניח ע"ד ליטלו ומשום דל"ש טלטול א"כ מנ"ל לומר דיאסר לטלטל לגמרי כיון דזה הוי ג"כ רק טלטול מן הצד ומעתה יש להעיר דבמ"ב שם בסי' ש"ט אות י"ז נ' שנקט בפשיטות דגם טלטול ממקום למקום הוי מהיתרא דטלטול מן הצד [ובאמת כן יש להוכיח קצת ג"כ מל' המג"א סי' רע"ו שכ' דשרי לישראל ליטול נר מחדר לחדר ע"י טלטול מן הצד ומשמעות לשונו דג"ז בכלל טלטול מן הצד ולא טלטול גמור [אמנם להגר"ז ומ"ב שם קאי על טלטול בגופו וי"ל בזה ] וא"כ לכאורה לפי"ז ל"ש כלל עיקר ד' תו' וא"כ איך הביאם להלכה שם וצ"ע בזה ,

כמו"כ נ' פשוט דכל היתרא דהט"ז והמ"ב בדוחף ע"י קנה אינו שייך רק בהל' טלטול מן הצד אמנם מדינא דטלטול אגב היתר ל"ש כלל בזה להתיר בכה"ג וקצ"ע דלכאורה דחיפה ממקום למקום הוי כבר בגדר טלטול גמור אמנם יתכן דכה"ג הוי דרך גרירה והוי טלטול מן הצד כמבואר ברש"י שבת קכ"ד לענין שפוד וכ"מ ברש"י בביצה עי"ש,

עוד נ' נ"מ איפכא דאיכא גוונא דיהא בזה רק ההיתר דטלטול אגב היתר ולא היתרא דטלטול מן הצד אף דקי"ל דל"ש טלטול היכא דהוא לצורך דבר המותר דהנה המג"א בסי' שי"א ס"ק כד' דן לומר בד' הרא"ש דצורך מקומו ל"ח לצורך דבר המותר עי"ש ולכאורה תמוה מאוד דהרי הדבר מפורש בגמ' דבצריך למקומו של כר נוטל הכר ומטלטלו ועודן עליו עי"ש וע"כ דחשיב לצורך דבר המותר ולכאורה צ"ל בדעת המג"א דס"ל כד' התו' לחלק בין מניח לשוכח והתם התירו משום טלטול אגב היתר אבל הכא ל"ש הך היתרא ובעי' להיתר דטלטול מן הצד לצורך דבר המותר וזה ל"ח דבר המותר אמנם אכתי צ"ע דלכאורה בקש הוי כשוכח אמנם לפמש"נ לעיל ניחא דלעולם בקש ל"ש ההיתר של טלטול אגב היתר ובעי' רק לדינא דטלטול מן הצד לצורך דבר המותר ומעתה י"ל דאף דמבואר בגמ' דמהני צורך מקומו לעניין טלטול אגב היתר דלדין זה אי"צ דין צורך אלא במה שעיקרו של הטלטול הוא ההיתר אף דאי"צ ג"כ טלטול ההיתר דכל הצורך הוא רק צורך מקומו אבל לענין טלטול מן הצד בעי' דין צורך להתיר וצורך מקום ל"ח צורך דבר המותר וכמו"כ היה נ' לעניין טלטול מן הצד לצורך דבר המותר והאסור דלענין טלטול מן הצד י"ל דחשיב דבר המותר אמנם לענין טלטול אגב היתר י"ל דכל שיש לו צורך במוקצה אין היתר דל"ח שמטלטלו "אגב" ההיתר ובפרט היכא שעיקרו לצורך המוקצה עוד נ' לבאר ד' המג"א כמש"כ שם בלשונו דהיכא דמתכוין למוקצה אין היתר צורך מקומו אבל הכא אין עיקר מעשהו בהמוקצה וע"כ מהני אף צורך מקומו אמנם נ' שהביאור הוא ג"כ כנ"ל דבמתכוין למוקצה ל"ש ההיתר דטלטול אגב היתר אמנם יש לבאר עוד דבאמת צורך מקומו מהני שיחשב הטלטול של הדבר כצורך אמנם כ"ז הוא רק היכא שהצורך מקומו הוא הצורך גם כלפי הדבר המותר דאז אין הגדר משום דהצורך עצמו של המקום הוי דבר המותר אלא הגדר הוא דחשיב צורך לטלטול ההיתר דמחמת צורך המקום צריך הוא בטלטול ההיתר ואגב זה יכול לטלטל גם האיסור אבל היכא דמטלטל רק המוקצה לא מהני מה דצורך המקום הוא צורך דבר המותר ועי"ש בחזו"א שביאר כן ,

וע"ע מג"א סי' של"ה שנקט דטלטול כלי עם דלף הוי טלטול בידים עי"ש ולכאורה מוכח דס"ל כהתו' דהכא הוי מניח ואסור טלטול גמור אמנם י"ל דמשקין שאני אך ל"מ כן בד' הרשב"א דף קנ"ד שהק' על בעה"מ מדלף דיכול לנערו אף דוודאי צריך לטלטלו לחוץ וגם המג"א לעיל הביא קו' זו על הג"א עי"ש עוד ראיתי לדון דחשיב לצורך דבר האסור כיון שמטלטל הכלי ע"מ שיוכל להניחו לקבל דלף שאינו ראוי וי"ל בזה מד' המג"א לעיל סי' רע"ו לענין נר להאיר דקרא לה שם טלטול מן הצד וכ"נ במג"א סי' שי"א לגבי כהנים דמותר לטלטל עם המיטה משום טלטול מן הצד ואכ"מ ,

והנה מד' הראשונים מבואר דלא כתו' עיין הג"א דף מב' ורשב"א קנ"ד לגבי דלף וכן הביאוו מר"ת בספר הישר וכן מוכח בראשונים לגבי מטלטל אגב ריפתא עי"ש ,

ב,והנה למדנו מד' התו' דיש ג' גדרים א, ניעור וזה שרי אף לרבנן דזה אינו אפי' טלטול מן הצד וכן מפורש בתו' עירובין ע"ז ב, טלטול מן הצד שבזה נחלקו בן תדאי ורבנן ,ג, טלטול גמור אגב היתר דזה לכו"ע הוי טלטול אלא דבשוכח שרי' ג"כ בזה ואפי' לרבנן דראב"ת ,

ואמנם בד' הראשונים לכאורה מבואר דפליגי על גוף החילוק בין ניעור לטלטול מן הצד וגם יתכן דפליגי גם על החלוקה השלישית ולשיטתם י"ל דהכל בכלל טלטול מן הצד הוא אמנם צ"ע לפי"ז מה המעלה של אפשר בניעור ולביאור החזו"א באפשר בניעור אולי א"ש יותר אמנם אכתי י"ל דכל כמה שיותר מטלטל אין לו היתר להמשך הטלטול ,

דהנה בריטב"א בסוגיין דף קכ"ג הוכיח מניעור דמת ועיין לק' קמ"ב שמבואר דס"ל דגם טלטול גמור הוי בכלל טלטול מן הצד ועיין רמב"ן במלחמות וחידושים לענין רבנן דב"ת דמוכח דס"ל דניעור הוי בכלל טלטול מן הצד וברמ"בן של כיבוד הבית מבואר דהוי טלטול מן הצד גם בטלטול גמור וכ"מ במג"א בשם המרדכי ור"ת דהוי טלטול מן הצד כשנוטל מחדר לחדר ,ועין בעה"מ ורשב"א דהרבה סתמות נשנו כבן תדאי ,

ביאור החזו"א בגדר ההיתר דטלטול מן הצד לצורך דבר המותר ובד' החזו"א נ' דה"ה לענין טלטול גמור זהו גדר ההיתר ובאמת י"ל דגם להריטב"א בטלטול אגב היתר מודה דזה גדר ההיתר ולכאורה לפי"ז בטלטול גמור לצורך דבר האסור והמותר יהא אסור אמנם לכאורה בתו' בסוגיין מבו' לא כן וכן מבואר ברשב"א בסוגיין לגבי תיק הספר ובתשו' הרשב"א שהו' בבי"מ כאן וברמב"ן לעיל קי"ז וצ"ע בזה

ואמנם נ' דמבואר יותר דאף היכא דעיקר הצורך הוא האיסור נמי מותר עיין רמב"ן ורשב"א לענין טלטול אגב ריפתא ועיין רשב"א ביצה שצורך מקומו הוצרך רק משום ניעור וצ"ע הא הצורך הוא האיסור ונ' לחדש דבזה עיקרו לא תלוי כלל בצורך אלא בחשיבות הטלטול ולפי"ז צ"ל דכלכלה ואבן נמי חשיב עיקר הטלטול הכלכלה [גם היכא דאינה נעשית דופן לכלכלה] ולא רק בחבית ואבן ויש לבדוק אם מתאים גם בריטב"א שכ' בסוגיין היתר דטלטול מן הצד לצורך דבר המותר איך יבאר אגב ריפתא,

והנה לד' הריטב"א צ"ע הא כיון דההיתר הוא מחמת הצורך ועייין ריטב"א דההיתר מחמת אוכ"נ א"כ איך יתכן להתיר אגב ריפתא הא הוא עצמו עושה הצורך ויש להעיר ג"כ מאפשר בניעור שלא התירו רק היכא דא"י ליקח ההיתר בל"ז והכא הרי ההיתר היה יכול ליטול ואף דבעי' למקומו של הגרעינים מ"מ הא זה לא הוי צורך או"נ וזה קשה בלא"ה על הריטב"א מ"ט צורך מקומו חשיב צורך ואולי שימוש הוי נמי צורך ,

והנה יש להעיר על החזו"א מד' תו' בסוגיין דבעי' צורך וכן מד' הסוגיא דאבן הוי דופן לכלכלה וכן מצורך מקומו מטלטן ועודן עליו עיין גם גר"ז סי' רע"ו בד' התו' ולכאורה כן ד' הרשב"א וכן מד' הרבינו ירוחם לענין ניעור המת דהתם הוא ב' מעשים ,גם יש להעיר מה נקרא טלטול מן הצד דבר"ן מבואר לד' רש"י דכל שינוי הוי טלטול מן הצד ועיין רש"י דף קכ"ד דגרירה הוי ג"כ טלטול מן הצד ודוחק דהר"ן בפי' השני חולק על כל יסוד הגדר וגם דהר"ן לק' נ' דנקט כן ועיין ריטב"א סוכה דמן הצד עניינו שינוי ולד' החזו"א טלטול מן הצד שהתיר שמואל לצורך דבר האסור הוא גדר אחר גם כל הראשונים שכ' להקל בטלטול בגופו מבואר דלמדו דטלטול בגופו הוי כטלטול מן הצד דאל"כ מנ"ל להקל בטלטול בגופו יותר אמנם רק תלמיד הרמב"ן נקט לגמרי כהרא"ש להתיר אמנם בעיקר הסברא מבואר כן בכל הראשונים [וית' יותר ע"ד הריטב"א שהקילו לצורך שבת וע"כ הקילו ג"כ בצער בע"ח ] אמנם אכתי צ"ע דברא"ש ור"ן לפי פשוטו מבואר דקש לשכב עליו לא הוי לצורך דבר המותר ולכאורה אין זה ממש כריטב"א אלא דבעי' שם מעשה של התעסקות בהיתר [בהיתרא קטרח],

אמנם לכאורה מד' ההג"א של כלי היתר מבואר כהחזו"א דמ"ט לא נימא דזה בכלל אפשר בניעור ליתן מראש איסור לתוך כלי היתר אמנם להחזו"אא"ש אמנם לכאורה גם לחזו"א לכאורה מוכיח דעיקר הטלטול הוא האיסור י"ל קצת גדר אחר מהחזו"א לפי דרכו די"ל דלעולם ניעור הרי מתעסק בדבר האסור וכמו שהק' מרן אא"ז זיע"א אלא דצ"ל דחשבי' לזזה עיקר המעשה אף כשמטלטל כצורך טלטול ההיתר מחמת שא"י להשתש בהיתר בלא הניעור וע"כ כל מה שמטלטל לצורך הניעור חשיב טלטול ההיתר דע"י הניעור יוכל להשתמש בההיתר אמנם היכא דיכול לנער כאן שוב ל"ש סברא זו דאי"צ כלל טלטול ההיתר אמנם לפי"ז כשצריך בלא"ה טלטול ההיתר ל"ש זה אמנם מצינו להדיא דגם לצורך מקומו אם אפשר בניעור האיסור אסור אמנם אולי יל"פ לדברינו דזהו גופא עיקר הדין דלצורך מקומו שרי בלא לנער וצ"ע בזה ,

והנה במג"א מבואר לחלק בין שני ענייני החזו"א וצ"ב באמת א"כ מנ"ל למילף מטלטול בגופו לטלטול מן הצד,

ניעור לצורך דבר האסור הוי טלטול מן הצד כל' הגמ' פ' כירה ובלא"ה לא חשיב טלטול מן הצד לפי"ז י"ל דהיתר צורך מקומו מהני רק בניעור דכיון דלא הוי ממש צורך האיסור אינו חשוב כטלטול הדבר אבל בטלטול מן הצד דמיטה ומת לא נתיר דהתם בעי' שיהא צורך ההיתר ממש ,

**בס"ד**

**בענין היתרא דטלטול מן הצד**

**א**, הנה בעיקר הסברא לחלק בין טלטול לצורך דבר המותר או צורך דבר האסור כבר ידועין בבי מדרשא ב' הדרכים בזה האחד הדרך המפורשת בריטב"א בכ"מ דגדר הדין הוא דלצורך דבר המותר ועונג שבת התירו טלטול מן הצד [עיין ריטב"א בסוגיין ובדף יח' ובדף מט' ובדף נ' ובדף קכג' ובדף קכ"ה ובדף קמא' ובדף קמב' ובעירובין דף ל"ד ובדף ע"ז]והיינו דכיון דאינו טלטול גמור התירוהו לצורך שבת ועוד דרך המבוארת בחזו"א סי' מ"ז שלמד כן בד' הראשונים עי"ש דגדר ההיתר דכל היכא דמטלטל דבר המותר ומיטלטל עמו דבר איסור כל שנעשה לצורך הדבר המותר חשיב עיקר טלטולו הדבר היתר ומותר והיכא דנעשה לצורך דבר האיסור חשיב שעיקר טלטולו הוא הדבר איסור ואסור ,

והנה איכא בזה הרבה נ"מ לדינא [צורך מקומו של דבר המוקצה ,נר להאיר ,ועוד]ובפשוטו

תלוי בזה ג"כ הדין של טלטול מן הצד לצורך דבר המותר והאסור דלדרך הראשונה לכאורה יהא מותר דסו"ס יש כאןם גם צורך דבר היתר אמנם לדרך הראשונה לכאורה יהא אסור דכיון דיש לו צורך גם בהאיסור אין לומר שעיקר טלטולו הוא ההיתר ובאמת שכן מבואר להדיא בחזו"א סי' מז' שביאר כן הסו' דר"פ נוטל דמשו"ה ליכא בזה ההיתר דטלטול חבית וכלכלה דהוא משום דהכא יש לו צורך גם בטלטול האבן כדי שלא יצעק התינוק עי"ש אמנם באמת התו' שם הק' מ"ש מכלכלה ומבואר דלא ס"ל לחילוק זה [ועי"ש בחזו"א שכ' כן לולא ד' התו' עי"ש] וא"כ מבואר דד' התו' היא דגם טלטול לצורך דבר המותר והאסור מותר וצ"ע לד' החזו"א,

ובאמת היה נ' לדון דגם לפי דרך הריטב"א הנ"ל דהוא היתר לצורך שבת [ויתכן שגם ד' התו' כן היא וכמו שס"ל להגר"ז בסי' רע"ו בדעתם דס"ל דקש לשכב עליו חשיב טלטול לצורך דבר המותר עי"ש ]מ"מ אכתי יש לדון בזה דעכ"פ יש לדון בזה לד' התו' שהרי בד' התו' שבדף קכ"ג מפורש בדבריהם דכל הני דמתני' הכא כמו כלכלה וחבית חשיבי טלטול גמור ומבואר שם בדבריהם דהוא היתר בפ"ע דטלטול אגב היתר וכמו שביאר הגרע"א בדף נ' וכמוש"נ לעיל א"כ יש לדון דכלפי היתר זה דאגב היתר יש לדון דלכו"ע כל סברא זו דאגב היתר לא שייכא אלא היכא דאין לו צורך בדבר האסור דבכה"ג י"ל דחשיב מיטלטל אגב ההיתר אמנם היכא דיש לו צורך בדבר האיסור ל"ש לומר דהוא מיטלטל אגב ההיתר וא"כ י"ל דלכו"ע בטלטול גמור כמו בסוגיות דפ' נוטל לכו"ע היכא דיהא לצורך דבר האסור והמותר יהא אסור ולכאורה מד' התו' מבואר שמותר וצ"ע בזה ,

והנה לכאורה צ"ע עוד דאי נימא דטלטול מן הצד לצורך דבר האסור והמותר יהא אסור א"כ יקשה עלינו הסוגיא דלק' לגבי כלכלה דהנה מבואר שם בגמ' למסקנת הסוגיא דאיירי בכלכלה פחותה והאבן נעשית דופן לכלכלה ומשו"ה אי"צ ניעור עי"ש ולכאורה צ"ע דכיון דבכה"ג הלא צריך ג"כ להאבן שהיא מוקצה [כמבו' ד' התו' וש"ר ודלא כהר"מ דמהני דהאבן אינה מוקצה]א"כ הו"ל כמטלטל לצורך דבר המותר והאסור ,

ונ' לומר בזה דהא דמהני מה דיש צורך להאיסור לומר דבכה"ג אינו מיטלטל אגב ההיתר זהו רק היכא דטלטול דבר האיסור הוא צורך בפ"ע דבכה"ג י"ל דל"ש לומר דמיטלטל אגב היתר אמנם היכא דצורך דבר האיסור הוא כחלק מדבר ההיתר ומצרכיו אכתי י"ל דהוא מיטלטל אגב ההיתר כיון דמטלטלו כדבר טפל לההיתר ועיקר הטלטול הוא בההיתר וע"כ האבן שבכלכלה שמיטלטלת כחלק ממן הכלכלה ושימושיה חשיב אכתי עיקר הטלטול בההיתר ,

ומעתה נ' דגם הקו' הראשונה מתיישבת כמין חומר דהנה המעיין בד' התו' לעיל שהק' מ"ש מכלכלה הוסיפו בלשונם " תיבטל" אבן לגבי תינוק כמו שהיא בטלה אגב כלכלה מלאה פירות " ומשמעות דבריהם דאין ההיתר כפשוטו כמו חבית וכר השנויים במשנתינו דשרי לטלטל אגב היתר אלא דיש כאן סברא מיוחדת של ביטול דילפי' מאבן שבכלכלה, ונראה דלפמש"נ יש לפרש הדברים באופן נפלא דבאמת ד' התו' היא דמן הסברא ראוי להיות דהכא כיון שצריך גם להאבן לא שייך בזה היתרא דחבית וכר דהתם אי"צ רק לההיתר אבל הכא יש לו צורך גם בהאיסור וכמו"ש החזו"א אלא דקושייתם היא דהרי מצינו לגבי כלכלה למסקנת הסוגיא דאף דיש לו צורך גם בהאבן מ"מ שרי משום דכיון דהאבן משמשת לכלכלה א"כ בטילה אליה וחשיב לעולם עיקר טלטולו בההיתר כיון דגם האיסור הוא משמש ההיתר א"כ נימא דהוא הדין גבי תינוק אף דיש לו צורך בהאבן נימא דכיון דכל צורך טלטול האיסור הוא רק מחמת טלטול ההיתר דבלא התינוק הרי לא היה צריך להאבן ונמצא דהאבן היא משמשת את טלטול ההיתר א"כ נימא דבכה"ג נמי יחשב עיקר הטלטול בההיתר [ואף דיש קצת לחלק דאבן לכלכלה הוי יותר כחלק מן הכלכלה מאשר אבן לתינוק מ"מ ס"ל לתו' דכיון דהאבן הרי באמת לא בטל ממש לכלכלה דהרי הוא מוקצה א"כ כל עיקר היתרו הוא רק במה שכיון שבא רק לצורך הכלכלה א"כ עיקר הטלטול הוא הכלכלה א"כ ה"נ הכא נימא כן ] ונמצא לפי דברינו דאדרבא ד' התו' היא דטלטול לצורך דבר האסור והמותר ראוי לאסור וכדברי החזו"א אלא דהכא היה להם סברא חדשה שלמדוה מהיתר דכלכלה [ואדרבא כל מה שלמדו כן בכלכלה הוא בדווקא לפי שיטתם דס"ל דראוי לאסור טלטול דבר האסור והמותר] דבכה"ג הוי כמו לצורך דבר המותר לבדו וא"ש הכל בס"ד,[ובזה יש לבאר קישור ד' תו' לדבריהם שלעיל עיין מהרש"א דתמה בזה ונראה דלהנ"ל א"ש דלולא ד' תו' לעיל י"ל דאין האבן מצרכי התינוק אמנם אחר שכ' תו' דטעמא דאי"צ ניעור הוא משום דיצעק התינוק ויבכה א"כ ק"ל דכיון דהוי מצרכי התינוק נימא דיבטל גבי תינוק כמו אבן שבכלכלה ודו"ק]

והנה לק' בסוף פרקין דנו שם בגמ' איך להתיר לטלטל גרעיני מוקצה כדי לזרקם או כדי להאכילם לבהמות כמפו' בגמ' ביצה דף כא' ואמרי' שם בגמ' דשרי לטלטלם אגב פיתא או לקנא דמיא ועי"ש ברמב"ן וברשב"א שביארו עיקר ההיתר דאינו משום דין ככר או תינוק אלא עיקרו הוא משום דכל היכא דמטלטל ההיתר ומיטלטל האיסור עמו שרי ומבואר שם שיסוד דין זה הוא מדינא דכר וחבית דשרי' במשנתינו ומהאי טעמא שרי' ג"כ לטלטל הפת עם הגרעינים שעליהם והיינו דאחר שמניחם ע"ג הפת שוב ע"כ צריך לטלטל הפת כדי לנערו מהגרעינים כדי שיוכל לאכלו [ובאמת יש בזה חידוש דחשיב צורך גופו של הפת אף דהוא עצמו הביא הפת לכאן והניח ע"ג הגרעינים והכניס עצמו לצורך זה ובאמת צ"ע לד' הריטב"א שההיתר משום צורך אוכל נפש של שבת התירו טלטול א"כ הכא ל"ש זה דמחמת איזה צורך יתירו לו הא הפת יכול לטלטלו בלא"ה ואיך יהא מותר להניח ע"ג גרעינים ולטלטל וצ"ל דכיון דיש כאן צורך מקומם של הגרעינים שאינו רוצה שישארו על השולחן או בשאר מקומות הוי זה צורך המתיר לו לטלטל מן הצד אמנם בראשונים כאן ובביצה משמע שהוצרכו להא דיש כאן צורך מקומו של הגרעינים רק משום דבלא"ה אפשר בניעור ולכאורה לד' הריטב"א בעי' זה לעיקר ההיתר דבלא"ה אין כאן צורך המתיר וכן יש לדון לד' התו' ריש הפרק דבעי' צורך להתיר טלטול מן הצד דה"נ בעי' לצורך מקומו של הגרעינים לעיקר ההיתר] והנה התם הלא אף דצריך הוא להפת לאכלה מ"מ הרי וודאי ג"כ מעיקר טלטולו הוא הגרעינים כדי להאכילם לבהמה או לזרקם דהרי בשביל זה הניחם ע"ג הפת וא"כ לכאורה יש כאן טלטול לצורך דבר המותר והאסור ומ"מ שרי ולכאורה מבואר ד' הראשונים דשרי' גם בכה"ג [וכן מוכח מד' הרשב"א בסוגיין דמבואר דטלטול תיק הספר עם מעות כדי להצילו בעי' להיתרא דהצלה רק משום דמעות עבדי בסיס אפי' היכא דיש היתר עמהם עי"ש אבל בלא"ה שרי מדינא וכן מבואר בתשו' הרשב"א שהו' בבית יוסף כאן דשרי לטלטל היכא דיש מעות וד"א וחזר בו מסוגיין עיין בית מאיר סי' ש"י בזה וכן מבואר ברמב"ן שם בדף קי"ז ],

אמנם התו' שם פירשו יסוד ההיתר שם משום דין ככר או תינוק וחידשו שם דהיכא דלא היה אפשר מאתמול שרי עי"ש ומבואר דס"ל דל"ש לפרש הסוגיא מחמת היתרא דחבית וכלכלה ונ' דלהנ"ל א"ש היטב דהם אזלי לשיטתייהו דס"ל דעכ"פ בטלטול גמור אין להתיר היכא דהוא גם לצורך דבר האסור וא"ש היטב [אמנם יש לדון עוד בד' התו' דטעמם בזה דלא פירשו כד' הראשונים הנ"ל לפי מה דמבואר בד' התו' בדף קכ"ג דכל היתרא דטלטול גמור אינו אלא בשוכח אבל במניח לא הותר א"כ הכא דמניח להדיא ע"ג הפת אין בזה היתר [ונ' דלא דמי למ"ש התו' שם לגבי קליפין ועצמות דחשיב כשוכח דלא מסתייה בלא"ה דהתם קאי כלפי הטבלא שזהו מקומם אבל כלפי מה שמביא לכאן הפת ומניח ע"ג ל"ש לומר לא מסתייה בלא"ה ולפי"ז נמצא דבראשונים מבואר דלא ס"ל חילוק התו' בדף קכ"ג ועיין מגילת ספר שהוכיח כן מדבריהם],

**ב**,והנה מכח קו' זו חידשו התו' דאף היתרא דטלטול אגב היתר אינו היתר גמור אלא במקום צורך והכא ל"ח כ"כ צורך טלטול התינוק עי"ש ולכאורה היה נ' דכ"ז א"ש יותר ע"ד הריטב"א דטלטול מן הצד הויא היתר שהתירו חכמים וע"כ לא התירו אלא במקום צורך אבל לדרך החזו"א הנ"ל [ועכ"פ בהיתרא דטלטול אגב היתר]הרי י"ל הגדר דכיון דעיקר הטלטול הוי ההיתר אינו חשוב כטלטול כלפי האיסור וממילא היה מקום לדון דכלל ל"ח טלטול ואי"צ להיתר צורך אמנם מבואר לא כן דאף לד' החזו"א הנ"ל מ"מ וודאי דכיון דסו"ס מטלטל ג"כ האיסור בעי' בזה לצורך כדי להתירו ,

[ונ' דלפי"ז יש מקום לדון שיהו צריכים לפנות דלת המקרר מהמוקצה כגון תרופות שאינם בשימוש או שמרים או ביצים לחידוש הגרי"ש זיע"א דיש לחשוש בהם למוקצה בזמנינו דכיון דלא הותר רק במקום צורך א"כ י"ל דמוטל גם קודם שבת שלא להכנס לזה וצ"ע והנה עיין בשש"כ שכ' ג"כ שלכתחילה כדאי לפנות וכן מובא בשם הגרי"ש זיע"א אמנם הוא דן מחמת דין אפשר בניעור ובזה י"ל דל"א כן קודם שבת וכמו שהביאו בס' ארחות שבת מאא"ז זלל"ה אמנם לד' התו' הנ"ל יש מקום לדון בזה יותר, והנה עוד יש מקום גדול לדון בזה לד' התו' בדף קכ"ג דס"ל דלא הותר טלטול גמור רק בשוכח ג"כ יש לדון בזה די"ל דחשיב כפושע ומניח כיון שמעמידם שם ע"ד שיהא כן בשבת וא"כ לא הותר טלטול גמור אמנם לא ברירא כ"כ אם להלכה יש לחשוש לד' התו' בזה לחלק בין מניח לשוכח ועיין בזה ברעק"א שיש סתירה בדבריו אם הלכה כתו' בזה אמנם הביאוה"ל הביאו וצ"ע גם יש לדון לפי המבואר לכאורה בסו' דכלכלה דהיכא דיש איסור והיתר בכלכלה שרי אף במניח ומבואר דבכה"ג דיש איסור והיתר לא נאמרו ד' התו' ושרי לעולם אף במניח וצ"ע בזה],

**ג**,והנה בעצם דרכו של החזו"א יש מקום לדון מכמה דוכתי האחד יש לדון ממה דמפורש בגמ' לגבי כר ומעות דלצורך מקומו מטלטלן ועודן עליו ולכאורה התם הרי בעי' לטלטל גם המעות וגם הכר דגם המעות מפריעים השימוש כאן וא"כ לכאורה הוי כלצורך דבר האסור והמותר כיון דבעי' גם לטלטול המעות וגם לטלטול הכר ולכאורה צ"ל בזה דכיון דעכשיו הכר מצ"ע מפריע השימוש במקום זה ואין תוספת כלל במה שיש מעות ע"ג א"כ עכשיו חשיב רק הכר מפריע השימוש ואף דאם היה מנער המעות כאן גם היה מפריע השימוש [דמשו"ה חשיב כא"א בניעור] מ"מ כ"ז שהוא ע"ג חשיב עיקר הצורך בטלטול הכר ,

עוד יש לדון בדבריו דהנה כבר העיר מרן אא"ז זלל"ה דלכאורה בכל ניעור כר וחבית מ"ט חשיב שעיקר הטלטול הוא ההיתר הא אדרבא עיקר מעשהו הוא בהמוקצה שמנערו עי"ש ולכאורה צ"ל הביאור דחשבי' לעיקר המעשה שהוא להוציא החבית מן האבן ועיקר מעשהו בההיתר ואף היכא דבעי' לטלטל החבית כמו בחבית בין החביות אף דלצורך החבית אי"צ לטלטל כלל רק לצורך סילוק המוקצה מ"מ י"ל דכיון דעכשיו א"י להשתמש בההיתר אא"כ יסלק מעליו המוקצה חשיב טלטולו לצורך ההיתר דע"כ צריך להביאו למקום זה כדי שיוכל לנער המוקצה מעליו ולהשתמש בו, [ואמנם לפי"ז היה נ' דהיכא דיכול לנער ל"ח כלל צורך ההיתר דכל צורך טלטול ההיתר לכאן הוא דמשום דבמקום זה א"י לנערו ולהשתמש בהיתר ורק במקום השני יוכל לנער ולפי"ז היה אפשר לפרש דינא דאפשר לנער מה"ט והוא יותר מסברת החזו"א דלסברת החזו"א הוא רק דהיכא דאפשר בניעור ולא מנער ע"כ חשיב שיש לו מטרה בהאיסור אמנם להנ"ל י"ל יותר דכלל ל"ח שיש צורך בטלטול ההיתר דכל צורך טלטול החבית לכאן הוא כדי שיוכל להשתמש בו ע"י שינער האבן אבל בלא"ה אין שום צורך בטלטול ההיתר וא"כ היכא דיכול לנער כאן נמצא דאין צורך כלל בטלטול ההיתר אמנם אכתי יש לדון בזה דבגוונא דלצורך מקומו בכה"ג הרי צורך טלטול ההיתר אינו משום הניעור של האיסור וגם שם כל שאפשר לנער לא הותר ורק משום דא"י לנער מחמת המקום הותר אמנם באמת יתכן לפרש באמת שזהו גופא כל עיקר הדין דלצורך מקומו מטלטלן ועודן עליו דאינו משום דא"א לנער מחמת צורך המקום אלא דבכה"ג לעולם יש צורך בטלטול ההיתר וכמוש"נ אמנם ע"כ ז"א דהרי בגמ' מבואר דגם היכא דיש איסור והיתר כמו בכלכלה אם יכול לנער חייב בניעור והתם הלא צורך ההיתר אינו רק לנער אלא יש צורך מצ"ע להביא פירות ההיתר למק"א וע"כ הוא דין אחר וכמש"כ החזו"א אמנם אכתי יש לדון בסברא דבגוונא דחבית פשיטא יותר דין אפשר בניעור דבלא"ה ל"ח כלל צורך בטלטול ההיתר וכנ"ל ונראה דאי נימא כן יש לנו רווח גדול בד' התו' לעיל ד"ה ונישדינהו שנ' שם להדיא שכל מקור חובת ניעור אתיא להו מהגמ' בכלכלה וצ"ע הא משנה מפורשת היא לקמן דרק היכא דחבית בין החביות שרי לטלטל החבית אבל בלא"ה חייב לנער אמנם להנ"ל א"ש דהתם כל היכא דיכול לנער כאן כלל ל"ח שיש כאן צורך טלטול ההיתר ואין מקור לחובת ניעור היכא דטלטול ההיתר אינו בשביל הניעור כמו תינוק דהכא דצורך טלטול ההיתר אינו ע"מ לנער ורק מהסוגיא דכלכלה דהתם נמי מיירי דטלטול ההיתר אינו ע"מ לנער אלא צורך בפ"ע מוכח דאיכא דין בפ"ע דכל היכא דאפשר לנער צריך לנער וא"ש היטב בס"ד] ,

ומעתה יש לדון לכאורה דכ"ז ל"ש רק היכא דהוא צריך לשימוש החבית עצמה דחשיב עיקר מעשהו בהחבית לצורך שימושה אמנם היכא דאינו צריך כלל לשימוש החבית ועיקר הניעור הוא כדי לסלק המוקצה מהכא מחמת צורך מקומו א"כ וודאי עיקר מעשהו בהמוקצה וכמו שנקט החזו"א לענין ד' הט"ז דאסור לגרור בכה"ג כמו"כ מסתבר לענין ניעור דיהא אסור אם צריך למקום המוקצה דלא מצינו חילוק בין ניעור לשאר טלטול מן הצד היכא דהוא לדבר האסור ,

והנה בשו"ע סי' שי"א סעיף ה' הביא ד' רבינו ירוחם דהיכא דצריך למקום המת או לדבר ששוכב עליו שרי להופכו ממיטה למיטה והנה אם נפרש ד' השו"ע שצריך למקום המת גרידא וכגון לצורך כוהנים דזה וודאי אין לומר שכוונת השו"ע שצריך להמיטה דזה חשיב צורך גופו כמו כר שמנער המעות שעליו ע"מ להשתמש בכר דחשיב צורך גופו ועיין במג"א לעיל וכן בס"ק כ"ד' שמבואר להדיא שפי' דינא דשו"ע משום צורך מקומו עי"ש וודאי קשיא דהלא בכה"ג כ' החזו"א דכל היכא דהצורך מקומו הוא של המוקצה לבדו ועוסק רק בהמוקצה וודאי אסור וכמו שכ' לחלוק שם על הט"ז וזהו דלא כמג"א שם שכ' להדיא דגם לצורך כהנים שרי טלטול מן הצד ולכאורה ע"כ צ"ל לד' החזו"א שאיירי שצריך גם למקום המיטה וממילא גם לשיטתו הוי כמו כר ומעות דשרי' לצורך מקומו אמנם אכתי צ"ע בזה דכל מה דמהני כר ומעות לד' החזו"א הוא רק משום דבכה"ג עיקר הטלטול הוא בההיתר דמטלטל גם ההיתר עמו ויש לו צורך בטלטול זה אמנם הלא השו"ע איירי בניעור וא"כ בשעת הניעור כשמנער המת מהמיטה אכתי אין כאן מעשה בטלטול ההיתר דהרי אין צריך להמיטה עצמה רק למקומה ואכתי לא הוציאה ממקומה ומה שאחר שינער יוציא המיטה ממקומה לכאורה הוא מעשה אחר וא"כ מ"ט שרי לנער המת וצ"ע [והעירוני דאולי י"ל דכיון דעכ"פ צריך לפינוי המיטה לצורך שיוכל לפנותה ממקומה דהרי א"י לטלטל עם המיטה כמו שמשמע בשו"ע [ועיין בגר"ז בזה]חשיב זה ג"כ מעשה בהמיטה לפנותה וצ"ע בזה],

עוד יש לדון בדבריו דהנה ד' רש"י בדף מג: והביאו הר"ן שם דגם לנער המת בידיו שרי דיסוד דין טלטול מן הצד הוא שינוי בהטלטול והפיכה ממיטה למיטה הוי שינוי וע"כ שרי' והנה לד' רש"י הנ"ל לכאורה וודאי יסוד דין טלטול מן הצד ל"ש להא דעיקר טלטול הוא ההיתר אלא דזהו דין בפ"ע דטלטול בשינוי הוי טלטול גרוע אפי' היכא דמטלטל המוקצה לבדו דכל טלטול כלאחר יד הוי טלטול מן הצד ואף דד' רש"י שם קאי על ד' שמואל שהתיר אף לצורך דבר האסור מ"מ וודאי דה"ה בסוגיא דטלטול מן הצד לצורך דבר המותר כן הוא וכמו שנ' ג"כ מסתימת ד' הר"ן שם והיה נ' ג"כ דאף לפי פירושו השני של הר"ן שטלטול מן הצד הוא טלטול ע"י דבר אחר מ"מ אינו הסבר אחר לגמרי אלא עיקרו הוא ג"כ דהוי טלטול גרוע משום כן וזהו יסוד ההיתר ולד' החזו"א לכאורה אי"ז יסוד ההיתר,

ועיין ריטב"א בסוכה דף כא' ע"ב בסוד"ה קשיא לן שהביא מהסוגיא בשבת דף קנ"ד דמבו' שם בגמ' דל' צדדין היינו בשינוי והביא שם הריטב"א דוגמא לדבר מהלשון של טלטול מן הצד שגם שם הפירוש טלטול שלא כדרכו עי"ש ומפורש דאף להראשונים [שהריטב"א במכלתין נקט כוותייהו]שפירשו טלטול מן הצד בגוונא דטלטול ע"י ד"א מ"מ יסוד ההיתר הוא דה וי טלטול גרוע,

ובאמת דהמעיין היטב בל' הר"ן לק' בדף מג' שם לגבי קש שע"ג המיטה נ' שם להדיא שנקיט כיסוד ד' רש"י וזהו מש"כ שם דטעמא דטלטול בגופו חשיב טלטול מן הצד כיון דהוי טלטול "כלאחר יד" [והחזו"א ביארו שכוונתו שעוסק בפעולת שכיבה אמנם ל' כלאחר יד בכל מקום פירושו מעשה בשינוי ]וכבר נ' דאף לשי' שאר ראשונים י"ל כן וע"כ נקיט כן להלכה דכן הוא פשטות הסוגיא דדימתה טלטול בגופו לטלטול מן הצד דהוא משום דטלטול כלאחר יד נמי הוי טלטול שלא כדרכו ובזה כו"ע מודו [אלא דפליגי על רש"י רק בזה דהפיכה ממיטה למיטה מהני אפי' במת עצמו],

ובאמת שכן הוא מבואר להדיא ברשב"א לק' דף קנד' דהמטלטל מוקצה בגופו הויא טלטול מן הצד אף היכא דמתכוין למוקצה עי"ש וז"ל ועוד דטלטול מן הצד הוא שאינו מטלטלו ביד אלא בראשו התירו עכ"ל ומפורש דכו"ע מודו בזה דיסוד טלטול מן הצד הוא טלטול בשינוי ושלא כדרכו,

והנה החזו"א לפי דרכו לא הונח לו כלל הסוגיא דלק' קמ"א דמבו' שם דטלטול בגופו הוי כטלטול מן הצד וע"כ פי' שם הסוגיא בין להר"ן בין להרא"ש דהוא משום דעיקרו מעשה שכיבה עי"ש ומתבאר שם דלפי"ד ל"ש להקל בטלטול בגופו כלל היכא דמתכוין למוקצה אף לא להחשיבו כטלטול מן הצד ובאמת בכל הראשונים לק' דמבואר מדבריהם דטלטול בגופו קיל לענין צער בע"ח עיין לק' דף קנ"ד מבואר לכאורה דיש בזה קולא ובפשוטו וודאי מקורם הוא מהסוגיא דדף קמא' הנ"ל אלא דס"ל דלא כהרא"ש [כמפורש ברמב"ן במלחמות בסוגיין ועוד] דהותר אף לצורך המוקצה וע"כ כתבו להקל רק משום צעב"ח אמנם מיסוד דבריהם דנקטו דטלטול בגופו קיל ובפרט להמבואר ברשב"א להדיא דקולתו היא משום טלטול מן הצד מבואר דלמדו הסוגיא דדף קמא' דעיקר הקולא היא משום דטלטול בגופו אף במתכוין למוקצה כמו בדף קנד' הוי כטלטול מן הצד דאל"כ מנ"ל להקל בטלטול בגופו כלל וגם ממ"נ אי איכא סברא באמת מצ"ע להקל בטלטול בגופו א"כ מנ"ל לגמ' בדף קמ"א להוכיח מהכא דטלטול מן הצד ל"ש טלטול וע"כ דזה גופא יסוד קולתו דהוי כטלטול מן הצד וכ"ז דלא כיסוד ד' החזו"א [וראיתי לכמה שהעירו בד' מרן אא"ז זלל"ה שהביא ד' הרמב"ן לק' פ' חבית שמבואר שם דטלטול בראשו שרי אף לצורך המוקצה והעירו דזהו רק ד' תלמיד הרמב"ן שם עי"ש בגי' החדשות אמנם מלבד דוודאי דליכא ראיה משא"ר לא כן דהלא הרמב"ן להדיא ס"ל דלא הותר טלטול בגופו לצורך המוקצה עיין רמב"ן בסוגיין וע"כ לא תי' כן שם וכן ד' שא"ר שפי' הסו' דדף קמ"א כפשוטה דטלטול בגופו הוי כמו טלטול מן הצד וא"כ כמו דטלטול מן הצד לא הותר רק לצורך המותר ה"ה הכא גם נ' דאדרבא מיסוד ד' כל הראשונים שהקילו בטלטול בגופו ובפרט מד' הרשב"א דהחשיבו להדיא כטלטול מן הצד מבואר דפירשו הסוגיא דדף קמ"א דטלטול בגופו מצ"ע חשיב כטלטול מן הצד ולא משום שמתעסק בפעולת שכיבה וכמוש"נ ומבואר דלא כיסוד ד' החזו"א בגדר טלטול מן הצד אלא דהביא ד' תלמיד הרמב"ן דביה חזי' דאף להראשונים דהותר גם לצורך המוקצה כד' הרא"ש דפסקי' כוותיה מ"מ מצינו להדיא דהתירו אף במתכוין למוקצה] ,

והנה ביסוד הדברים דטלטול מן הצד הוי טלטול בשינוי נ' דמפורש כן עוד להדיא לק' ברש"י בדף קכ"ד שם דשומטה מפתח ה הוא ע"י גרירה דהוי טלטול מן הצד ומבואר דע"י שינוי הוי טלטול מן הצד וכן ברש"י ביצה כח' לענין שפוד שצלו בו בשר כ' כן ועיין גם בחי' הרשב"א שם שהביא דבריו וכן נפסק להלכה ג"כ במ"ב סי' תקי"ח ס"ק כ' דגרירה מהר הוי כטלטול מן הצד עי"ש,

ובאמת דלפמש"נ מד' הראשונים דיסוד ההיתר דטלטול מן הצד הוא משום דהוי טלטול שלא כדרכו ובפרט לד' רש"י דמפורש כן להדיא לכאורה צ"ע טובא הסו' דפ' נוטל דמבואר דשרי ליטול כלכלה מלאה פירות אף דיש אבן בתוכה ולכאורה טלטול כלכלה ובתוכה אבן ועכ"פ וודאי בכלכלה ובתוכה פירות תרומה טמאה מ"ט שרי' משום טלטול מן הצד הלא הוי טלטול כדרכו דאין לך טלטול כדרך יותר מכלכלה מלאה פירות של תרו"ט ולכאורה מבואר מזה דגם הראשונים מודים בזה ליסוד ד' התו' לעיל דף קכ"ג דבסוגיין הוא היתר בפ"ע דטלטול אגב היתר וכ"ה ל' רש"י ג"כ בסוגיין ד"ה ברייתא לצורך מקומו שכ' דשרו ליה רבנן לטלטולי האי אגב האי עכ"ל אמנם אכתי צ"ע בזה מד' הריטב"א בפ' נוטל [וכן בתו' רי"ד שם] שכ' דהיתרם משום טלטול מן הצד עי"ש וצ"ע דכיון דלהריטב"א טלטול מן הצד היינו טלטול שלא כדרכו כמש"כ בסוכה כא' א"כ מ"ט הכא חשיב כטלטול מן הצד,

עוד צ"ע בזה דכיון דנ' מד' הראשונים סו"פ נוטל דלא ס"ל החילוק של תו' בין מניח לשוכח דהרי התירו לטלטל אגב פת אף דהוי כמניח א"כ הדרא קו' תו' בדף קכ"ג לדוכתיה דלעולם כל טלטול מן הצד דפוגלא נתירו משום ההיתר דלא גרע מטלטול גמור דהותר וכמו שהק' תו' שם ולכאורה יהא מוכרח כמוש"נ לעיל בחבורה שם לדון דבפוגלא ל"ש לדון משום טלטול אגב היתר עי"ש מש"כ בזה וצ"ע ,

ואמנם לפמש"נ השתא יש אכתי מקום לעיקר ד' החזו"א דגדר ההיתר הוא משום דעיקר הטלטול הוא בההיתר אמנם לא כד' חזו"א שנקט כן גם ביסוד הדין דטלטול מן הצד [וגם הסו' דפ' נוטל פי' לפי פשוטו כטלטול מן הצד עי"ש היטב]אלא אכתי י"ל כן בגדר ההיתר דפ' נוטל דזהו יסוד ההיתר ואכתי צ"ע בזה ,

**ד**, והנה החזו"א הוסיף בזה עוד לפי דרכו דזה גם הגדר בהדין דהיכא דאפשר בניעור בעי' לנער דבכה"ג כיון דיכול לנער ולא ניער ע"כ כוונתו גם להאיסור ומלבד דמבואר בר"ן בסוגיין להדיא דלא כדבריו דעיין בר"ן כאו שכ' הטעם משום דכל היכא דאפשר לתקוני מתקנינן וכן מפורש בריטב"א בסוגיין [אמנם הריטב"א לשיטתו א"ש] וכן נקט להלכה המ"ב בסי' ש"ט גם שמעתי להוכיח מד' תו' שהשוו דין ניעור דכלכלה לדין ניעור דאבן ותינוק שהעמידו דבריהם על מה דמצינו חובת ניעור בכלכלה ומכח זה הקשו על אבן של תינוק מ"ט לא ינער והנה לענין תינוק מבואר להדיא בתו' שם דגדר ההיתר הוא משום געגועים וסכנת חולי עי"ש בתו' לעיל וא"כ ל"ש ד' החזו"א כלל וע"כ דהוא רק משום דכל היכא דאפשר בהיתר עבדי' וצ"ע אמנם גוף ד' תו' ק"ל מה הוצרכו להא דניעור דלק' הא כיון דזה היתר מחמת געגועין וסכנת חולי פשיטא דכל שיכול לנער ואי"צ את טלטול המוקצה אין היתר ול"ש זה להא דטלטול מן הצד דהתם מצ"ע יש כאן סברא להתיר כיון שמטלטל מן הצד ומ"מ נתחדש דהיכא דאפשר בניעור לא התירו אבל הכא דאין ההיתר דטלטול מן הצד כמבואר בתו' דהוא רק היתר של געגועין וגם צ"ע מה תי' התו דיצעק התינוק הא עכ"פ כיון דליכא בזה סכנת חולי מה יתיר דבשלמא היתר דטלטול מן הצד סגי בכל גווני שא"י לנער אפי' מחמת טעם קל אבל הכא דכל היתר הוא משום חולי מה יתיר טלטול המוקצה כל שאי"צ ה כדי להציל מסכנת חולי וצ"ע בכ"ז,

**ה**, והנה בד' הר"ן אכתי צ"ב דהנה ממה דהוצרך ליישב על קש שע"ג המיטה דהוא משום דאי"צ לקש אלא למיטה מבואר דאם היה צריך לקש לשכב עליו חשוב כלצורך המוקצה ואסור ולכאורה לד' הריטב"א היה נ' דכה"ג נמי שרי אמנם ממש"כ דטלטול בגופו הוי כטלטול מן הצד משום דהוי כלאחר יד ושרי לצורך מקומו כיון דצריך למיטה מבואר לכאורה דלא כהחזו"א דלהחזו"א היכא דמתעסק בהמוקצה ל"ש היתר טלטול מן הצד אפי' היכא דהוא לצורך מקומו [והחזו"א ביאר ד' הר"ן שכוונתו דמתעסק בפעולת שכיבה וע"כ הוי טלטול מן הצד אמנם כבר נ' דל' הר"ן לא משמע הכי דהוא כ' הטעם משום דהוי כלאחר יד ומשמעות דבריו דכיון דהוא כלאחר יד ושלא כדרכו ע"כ הויא כטלטול מן הצד],

ולכאורה נ' בד' הר"ן בזה דאין גדר ההיתר משום דעיקר הטלטול הוא ההיתר אלא דכל שעיקר התעסקותו הוא במעשה היתר שרי' ליה היכא דאינו טלטול גמור על המוקצה והכא שמתעסק בהכנת המיטה ופינויה שרי' ליה אף דלצורך כן מטלטל המוקצה כלאחר יד אבל בקש לשכוב עליו שעיקר התעסקותו הוא בהמוקצה להכשירו לשכיבה אסרי' בזה ועיין בל' הרמב"ן שכ' הסברא משום דבהיתרא קטרח ויתכן כוונתו לזה ונ' דלפי"ז יש לדון דכל ההיתר לשיטתו הוא רק היכא דמתעסק בפינוי המיטה או המקום ומכשירו לשכב עליו אבל המטלטל מן הצד מוקצה משום שרוצה להוציאו מחמת מיאוסו וכדומה אף דיש כאן צורך מקומו שלא יהא כאן מ"מ ל"ש לומר בזה שעיקר התעסקותו הוא בההיתר אלא עיקרו הוא בהמוקצה להוציאו ולפי"ז יש ליישב מה שהוצרכו הרמב"ן במלחמות לק' והר"ן בביצה להיתר מיוחד בכיבוד הבית משום גרף של רעי או היתר דכבוד שבת עי"ש והרי החשיבו טלטול ע"י קנה כטלטול מן הצד כמבואר שם והרי הוי ממש כלצורך מקומו של המוקצה שכ' הר"ן דשרי בטלטול מן הצד אמנם להנ"ל א"ש דהיכא דעיקר מעשהו הוא גוף ההוצאה ולא הכשרת המקום א"כ הו"ל עיקר התעסקותו בהמוקצה ואסור ואכתי צ"ע בגדר זה,[ובסברא זו ראיתי ליישב ד' הט"ז מהקו' שהק' עליו הגר"ז בקו"א סי' רנ"ט ],