מראי_מקומות_נדה_וסתות
קטגוריות: שו_ע / יורה דעה / הלכות נדה - הרב יהושע ננקינסקי

**סוגית וסתות דאוריתא או דרבנן עיקרה בנדה טו.-טז, שבועות יז:-יח:, נדה ט. יב.**

**בס"ד נתחיל מהסוגיא בנדה טו.**

★בדברי ר"ל ורב הונא

**א.** הרשב"א פירש ברש"י דר"ל מיירי באשה שאין לה וסת וחידש דין עונה בינונית דאסורה ל-30 יום.

ורב הונא מיירי באשה שיש לה וס"ק [ולא קאי אדר"ל] ועבר וסתה ולא בדקה אסורה לאפוקי מרבב"ח.

**ב.** הרמב"ן [ברש"י] דגם אשה שיש לה וסת יש לה לחוש לעו"ב.

והרמב"ן גופו לומר דיש לה וסת לא חוששת לעו"ב רק בלא הגיע וסתה [כגון שוסתה ל-35 יום לא חוששת לעו"ב], אבל עבר וסתה כגון וסתה ל 28 תחוש ל-30.

**ג.** וע"ע ברמב"ם [פ"ב-ט] ובמ"מ מה שביארו.

**ויתבאר יותר בס"ד בעונה בינונית.**

**★וסתות דאוריתא או דרבנן.**

בדין וסת מצינו ג' דברים, **א.** חובת בדיקה. **ב.** פרישה. **ג.** עבר ולא בדקה.

ונאמרו בזה כמה שיטות כלפי מה נאמר וסתות דאוריתא או וסתות דרבנן.

★עיין רש"י ד"ה דאוריתא **הלכה למשה מסיני**.

וכן הוא ברא"ש [פ"א א] "הא דאמרינן אורח בזמנו בא הוי דאוריתא הלכה למשה מסיני".

ועיין בחכמת בצלאל דביאר ברש"י הלל"מ רק כלפי **חיוב** בדיקה, וכן עבר ולא בדקה אסורה מהלל"מ.

אבל **חיוב פרישה דאוריתא** ילפינן [בנדה סג: ובשבועות יח:] "והתניא והזרתם את בני ישראל מטומאתם מכאן א"ר ירמיה אזהרה לבנ"י **שיפרשו** וכו'".

ועיין ברש"י בשבועות "והזרתם והפרשתם" וע"ע במהרש"א בחידושי אגדות דביאר את הילפותא.

ומ"ד וסתות דרבנן ס"ל דהדרשה **אסמכתא** בעלמא

וכן כתב בר"ן [על הרי"ף בהלכות נדה] "**והאי והזרתם אסמכתא** בעלמא היא דקי"ל וסתות דרבנן וכו'".

וכן הוא במ"מ.

וכן הוא בתוס' יבמות סב: ד"ה "חיב אדם".

**להנ"ל למ"ד דרבנן אין כלל חיוב פרישה מדאוריתא.**

ועיין עוד ברא"ה [בדק הבית הבית שער השני ד.], וז"ל "אפי' למ"ד וסתות דרבנן אפי' בריא לה שלא ראתה, אסור לה לשמש משהגיע וסתה כל אותה עונה כיצד, אם רגילה לראות בסוף היום או בסוף הלילה אסור לה מעונתה עד חשכה או מאותו זמן עד זריחת השמש, **ואיסור זה מן התורה מדכתיב והזרתם את בנ"י מטומאתם לפי שדרכו של דם לבוא בהרגל התשמיש וכו'**, אבל לפני וסתה בעונה זו כגון למודה לראות בסוף היום או באמצע היום, לענין שעות שלפניו באותה עונה וכו', הא כפלוגתא וכו', ולמ"ד וסתות דרבנן איסור עונה זו **שלפני וסתה** דרבנן, וקרא אתאי לאיסור עונה שלאחר וסתה וכו'".

וע"ע בריטב"א בשבועות יח: "דודאי דסמוך לוסתה שהזהירה תורה היינו סמוך ממש כגון **חצי שעה וכיוצא בו**, ועונה האמורה בדברי ר' יאשיה מדרבנן וכו'.

וע"ע בריטב"א התם דחידש דאפי' דנאסר מדאוריתא, הותר פקידה ביוצא לדרך "שהכתוב מבטיחו שלא יבא בכך לידי חטא".

וע"ע בנוב"י [ק' נה] דאפי' למ"ד דרבנן, מודה דאיכא חזקה שאורח בזמנו בא והוי חזקה רק נגד זה יש חזקת טהרה של האשה, ולכך ס"ל דעבר וסתה מותרת.

אבל לענין פרישה לא מהני חזקה, דשמא מת לא חיישינן **שמא ימות** חיישינן וכו', ולפיכך יש חיוב פרישה [דהרי יש חזקה של אורח בזמנו בא, ואין חזקה מנגדתו], ולפ"ז מבואר הא דגם למ"ד דרבנן "מצאה טמאה אמרינן דטמאה **משעת הוסת"**. עיי"ש.

וע"ע ב"שערי יושר" [ש"ב-ח] שהקשה הרי חזקה דאורח בזמנו בא זה חזקה של **"בירור והוכחה"**, ותגבר על חזקת טהרה.

וע"כ דמ"ד דרבנן לא חשיב לחזקה אורח בזמנו בא, וכמו שיבואר, עי"ש.

וע"ע בחת"ס אבה"ע [ח"ב מד].

וע"ע בחידושי הר"ן בשבועות שרצה לומר [כנוב"י] דוסתות דרבנן רק לענין עבר ולא בדקה ולגבי חיוב פרישה יהיה דאוריתא, **ודחה זה**, עי"ש.

ובמאירי [יבמות סב:] מובא "ויש מפרשים דסמוך לוסתה שאסור מן התורה דוקא לאחר הוסת וכו', אבל קודם הוסת דרבנן. וכעין הרא"ה הנ"ל.

ובבינת אדם א [כעין הריטב"א בשבועות] "דזמן הוסת דאוריתא כל העונה מדרבנן".

**וסברת מ"ד דרבנן**

**א. "**לא שמדאוריתא אין כאן קביעות ובע"כ דגם דין קביעות וסת ג"כ מד"ת לכו"ע, והא דאמרינן דוסת דרבנן הוא רק לענין הטומאה וכו', אבל איה"נ דאם ראתה מקרי זה שראתה בשעת וסתה מד"ת דעצם החלות של קביעות וסת ד"ת וכו'" [הגר"ח פ"ד-יב מאיסו"ב].

**ב.** "מ"ד דס"ל וסתות דרבנן מודה דבכ"מ חזקה מלתא היא וכו' מ"מ ראית הדם בלי הרגשה אינו טמא מן התורה ולא ס"ל הך סברא אימא ארגשה ולאו אדעתיה". [מהרי"ץ חיות דה טז] וכעי"ז בחו"ד [קפד-י].

ולפ"ז אבד העד ביום הוסת, דליכא למימר מדלא ארגשיה א"כ טמאה [ס"ק יא] והקשו עליו דלפ"ז גם הטילה מ"ר ביום הוסת תאסר [פת"ש יח, חזו"א פ-יז].

**ג.** "שאין זה חזקה כלל ואע"ג דרוב יש להן וסת היינו עיקר קיום הוסת, אבל מצוי שינוי הסדר לוסת אחר, ופעמים מקדמת ופעמים מאחרת וכו'", [חזו"א פ-יט, עט-ד].

וע"ע בחו"ד [קפג בסופו] "לכך נ"ל דהרמב"ם סובר דהא דוסתה דרבנן אף דבכ"מ חזקה ג"פ דאוריתא, הינו דוקא לענין שנאמר שלעולם תראה שהגיע יום וסתה דקים להו לחז"ל דוסתות **חזקה** **העשויה להשתנות** היה וכשהאשה באה בימים נתמעטו הדמים וחדל האורח שהיה לה כבר".

וע"ע בדבריו ב"מקור חיים" [תסז-ה ביאורים] "לכן נ"ל דלא אמרינן חזקה ג"פ כ"א בדאיכא דבר הגורם דמסתבר שיהיה כך, וההקש השכל מחייבהו שיהיה כך, אבל בדבר שנופל במקרה וליכא דבר הגורם המסתבר כ"כ אין חזקה למקרים, ועוד ראיה מנדה דפליגי אי וסתות דאוריתא או דרבנן, ואמאי הא חזקה ג"פ דאוריתא וכו' אלא ע"כ דבהא פליגי **אי גורם המסתבר הוא**.

**ד.** עיין משנה אחרונה [פ"ב-ד] מה שביאר מחלוקתם.

★למ"ד דאוריתא, לשון תוס' [טו. ד"ה אפי'] "**דודאי** ראתה חשבינן לה" וכן הוא בתוס' הרא"ש וברשב"א.

ובתוס' [טז. ד"ה אלמא] דלא הוי ודאי, עיין חזו"א [פ-י].

★חיוב בדיקה

עיין ערל"נ שהקשה היכי מהני בדיקה הרי חיישינן שאבד.

עיין חו"ד [קפד-ט] דיש חיוב בדיקה **כל** העונה [וצריכה מו"ד כל העונה].

וע"ע בחזו"א [פ-כ] דסגי בדיקת שחרית וערבית.

★בעלה מחשב ימי וסתה ובא עליה.

עיין סד"ט [קפד-טו] שמקשה מהירושלמי דכל הדין הנ"ל רק למ"ד **טבילה בזמנה מצוה** [ולכן אמרינן שטבלה] וא"כ לדינן דס"ל **דטבילה בזמנה לאו מצוה** מנ"ל להקל.

ועיין בשו"ת רע"א [ס' בד"ה "ובהיא ענינא"] מה שתירץ.

★"כאן שבדקה עצמה שיעור וסת" עיין ערל"נ.