מראי מקומות בסוגיא דגלגול שבועה קונטרס שני בעזרת השם יתברך
קטגוריות: כללי / מ_מ בענייני מוחזק וחזקות - הרב אלימלך וינברג / re (4)

בעזרת השם יתברך

**קונטרסמראי מקומות בענין גלגול שבועה**מאת הרב אלימלך וינברג הי"ו להערות יש לפנות לפלא': [PHONE_REMOVED]

**נערך בעזהשי"ת מוצש"ק פר' ויחי תשע"זעבור בית המדרש לתורה שם משמעון גור רמת גןנתייסד ע"י מורינו הגאון החסיד הרב אברהם אטלס זצ"ל אב"ד חיפהבנשיאות בנו ראש ישיבות דרכי נועם-עמק הלכה הגאון הרב שלמה שליט"א**

בעזרת השם יתברך

**שיטת הרמב"ם בעל המאור והראב"ד**

**בעל המאור ב"מ דף ק.א. [דף נ"ז: מדפי הרי"ף]** הוכיח מד' הגמ' **בדף צ"ח.א.** דלא אמרי' משאיל"מ בשבועת הגלגול, מדמוקמינן לעסק שבועה שביניהם דוקא במוב"מ ול"א דכיון שחייב לישבע שכדרכה מתה מגלגל עליו ששכורה מתה ומשאיל"מ, וש"מ דל"א בשבועת הגלגול משאיל"מ.

והנה זה מיישב לרישא ולאוקימתא דגמ', וכן לסיפא בז"א א"י וז"א א"י יחלוקו ול"א משאיל"מ מחמת הגלגול, אבל אכתי קשה המציעתא כשהמשכיר א"י והשוכר אומר שכורה מתה פטור ואמאי לא ישבע ששכורה מתה ע"י גלגול כמו בגוונא דזה אמר שאולה וזה אומר שכורה, ובע"כ שמתרץ כד' **התוס' בדף צ"ז.א. ד"ה ביום** דבכהא"ג שהמשכיר אינו יודע שהשוכר משקר רגילות להאמינו שמתה כדרכה ואינו משביעו כלל, או דס"ל כתי' השני דהתוס' דבאופן שהתובע הוא שמא על שבועת הגלגול אינו יכול להשביעו באופן דליכא שום דררא על הגלגול כיון דאינו דומיא דסוטה., או שיתרץ כד' **הרמב"ן בדצ"ז:** דאי גלגול בטענת שמא אלא כשודאי נתחייב לו ולא בהא"ג שמסופק על עיקר חיובו על השאולה.

\*\*\*\*\*

**[א]: בשיטמ"ק צ"ז: בשם הראב"ד** דהתירוץ על הרישא אמאי ל"א בזה משאיל"מ הוא משום דאין אומרים משאיל"מ בשבועת הגלגול, [ומתחילה כ' כן הראב"ד בהחלט גמור כבעה"מ, ואח"כ חזר בו מהא דג' פרות דרמב"ח דאמרי' בזה משאיל"מ ואע"ג דהפרה שאומר בה א"י בע"כ הוא גלגול דהא א"י לא הוי כפירה לדידיה, וכן מהא דאי' **בדף ק:** דכשמגלגליו שבועה מהכסות על העבד אמרי' משאיל"מ ומפרש הראב"ד דהיינו אף על העבד [דלא כבעה"מ], ולכן תיקן הראב"ד דדוקא כש'שבועת העיקר' בטענת שמא כהא דמתני' ל"א משאיל"מ על הגלגול, אבל בהא דרמב"ח ובהא דדף ק: ששבועת העיקר דידהו הוי בטענת שמא ל"א בזה משאיל"מ על הגלגול, וכ"כ **בחידושי הריטב"א [הישנים] בדף צ"ח.א. בשם הראב"ד** עיי"ש, ומכאן מקור לב' דיני גלגול, א. כששבועת העיקר בטענת ברי דאז אלים הגלגול לעשות משאיל"מ, ב. כששבועת העיקר בטענת שמא דאז לא אלים הגלגול לעשות משאיל"מ, ועי' **שיטה לא נודע למי קדושין כ"ח.א. בשם הראב"ד** שמפרש קו' הגמ' שם 'אשכחן ברי שמא מנלן' דקאי על שבועת העיקר ודלא כפירש"י ושאר הראשונים שם, ולפירושו יש מקור נפרד כששבועת העיקר בברי ומקור נפרד כששבועת העיקר בשמא, ואפשר שזה המקור לשיטתו לב' דיני הגלגול ודו"ק].

[ב]: ובתירוץ הקו' מהמציעתא כשהמשכיר א"י והשוכר אומר ברי שפטור ואינו נשבע ע"י גלגול, כ' שם הראב"ד בתי' ראשון, דליכא שבועת גלגול כשהתובע שמא אלא בשמא כזה שאינו יכול לדעת שבזה ההפסד מצוי שיכול תמיד הנתבע לרמותו ובכהא"ג נחשב כברי לענין שבועה [ואף בשבועת העיקר של שומרין ושותפין ביאר כן דלהכי חייבתו התורה שבועה בשומרים וחייבוהו חכמים בשותפין שמה"ט שאינו יכול לדעת וההפסד מצוי החשיבוהו כברי] אבל בשמא דמתני' שיכול המשכיר לדעת אין ההפסד מצוי שהשוכר מפחד להעיז פניו שמא הוא יודע ועל שמא כזה ליכא שבועת גלגול, ולתי' זה בכל תביעת שמא שיכול להיות מציאות שהוא יודע ליכא גלגול, ובתי' שני כ' דבמתני' הו"ל למידע וכיון שאינו יודע אין משביעין את הנתבע שהוא ברי 'על טענת שמא רעועה כזו', [וכוונתו דאילו כשטוען התובע ברי יכול להשביעו אף על טענה רעועה כמבואר **בקדושין כ"ח.א.** דיכול להשביעו שאינו ע"ע שלו אעפ"י שהוא טענה רעועה מאוד דאם איתא דהיה עבדו אית ליה קלא כמבואר בגמ' שם, ומכאן מקור לכאו' לב' דיני גלגול, א. כששבועת הגלגול בטענת ברי דאז יכול להשביעו אפי' על טענה רעועה, ב. כששבועת הגלגול בטענת שמא דאז א"י להשביעו על טענה רעועה].

**[ג]: ובחידושי הריטב"א הישנים ד"ה ולרמי בר חמא בשם הראב"ד** על הקו' לרמב"ח אמאי איצטריך קרא לשבועת השומרין תיפו"ל מדין גלגול מההודאה והכפירה ותי' בתי' ראשון 'דאי לא כתביה רחמנא הו"א כיון דספק תביעה הוא לא לישתבע אפי' ע"י גלגול קמ"ל', ולכאו' מבואר בדבריו שצריך מקור על גלגול כשהוא שמא 'על הגלגול' [והראב"ד לשי' אזיל דהא דמרבי' בקדושין גלגול בשמא היינו כשהוא שמא על עיקר וכמש"כ בשמו השלנ"ל וכנ"ל], וצריך ביאור אמאי לא נילף לה מסוטה דהוא שמא על הגלגול, ועוד צריך ביאור לפי"ז לדידן דלא ס"ל כרמב"ח מנ"ל באמת גלגול כשהוא שמא על הגלגול עצמו, ותי' זה כ' ג"כ **בשיטמ"ק בשם הרשב"א בשם הראב"ד,** ובתי' השני שם כ' 'אע"ג דשבועת השומרין דשמא היא וקיי"ל דשמא אינו מגלגל קמ"ל' ואינו מובן מה הוא שונה מהתי' הראשון, ומה כוונתו ד'קיי"ל דשמא אינו מגלגל'.

\*\*\*\*\*

**[א]: הרמב"ם בהלכות טונ"ט פ"א הי"ב** פסק דמי שנתחיב שבועה בין של תורה בין של דבריהם יכול המשביע לגלגל עליו כל מה שירצה, **ובמ"מ שם** כ' דמסתימת ד' הרמב"ם נראה דמגלגלין בין כשהוא שמא על עיקר התביעה ובין כשהוא שמא על הגלגולין.

**[ב]: הרמב"ם בפ"ג משאו"פ ה"ג** פסק לגבי דין המשנה בב"מ צ"ז, דבין כשהמשאיל ברי והשוכר שמא ובין כשהמשאיל שמא והשוכר ברי ובין כששניהם שמא אמרינן דהממע"ה, וכששניהם ברי ישבע שמתה כדרכה וישבע ע"י גלגול ששכורה מתה עיי"ש, **ובהלכה ד'** הביא אוקימתת הגמ' דכשיש עסק שבועה ע"י מוב"מ משלם, **ובמ"מ שם ה"ד** כ' דדעת הרמב"ם דל"א משאיל"מ על הגלגול כש'שבועת העיקר' בטענת שמא כהא דמתני', אבל כששבועת העיקר בטענת ברי אמרי' משאיל"מ על הגלגול [וזה מקור לב' דיני גלגול וכנ"ל בדעת הראב"ד], **ובכס"מ שם** כ' דדעת הרמב"ם כשיטת הסוברים דל"א כלל משאיל"מ בשבועת הגלגול.

**והב"י בבדק הבית בסי' צ"ד** כ' דצריך לדחוק בד' הרמב"ם דאף כשהמשאיל א"י אם השוכר טוען ברי צריך לישבע ששכורה מתה ע"י גלגול, **ובביאורי הגר"א זיע"א שם סקי"א** כ' דהוא דוחק גדול לפרש כן בד' הרמב"ם דסתם בכהא"ג דהוא פטור ומיניה וביה כ' דכשהמשכיר טוען ברי השוכר נשבע ע"י גלגול, וכ' דבע"כ דעת הרמב"ם כדעת **התוס' ב"מ צ"ז.א. בתי' האחרון** דלא אמרי' גלגול בטענת שמא על הגלגול ללא שום דררא ורגל"ד על הגלגול.

[ג]: **ברמב"ם מלוה ולוה פי"ג ה"ד** פסק לגבי מלוה על המשכון ונאבד, לוה אומר סלע הלויתני עליו ושתים היה שוה והמלוה אומר איני יודע, ישבע הלוה שאינו ברשותו 'ויכלול בשבועתו שאינו יודע' ויפטר, **ובמ"מ שם** כ' דהא דא"א משאיל"מ על הגלגול משום דכש'שבועת העיקר' בטענת שמא ל"א בה משאיל"מ, והמ"מ לשי' בה' שאו"פ כנ"ל [וזה מקור לב' דיני גלגול וכנ"ל].

[ד]: **ברמב"ם פ"י משותפין ה"ה** פסק לגבי שבועת השותפין שאם טוען שותף אחד שנעשה פחת גדול במה שתח"י ועי"כ הפסיד השני, אינו יכול לגלגל על השני מתוך שבועת השותפין שאינו יודע אא"כ טוענו בברי אתה יודע בודאי שנפחת כו"כ דאז מגלגל עליו שבועה שאינו יודע עיי"ש, **והב"ח בסימן צ"ד ס"י** כ' דמוכח מד' הרמב"ם דס"ל כשי' התוס' דאין מגלגלין בטענת שמא כשאין שום דררא לגלגול ולהכי דוקא כשטוענו ברי מגלגל עליו שאינו יודע, ודלא כשי' הב"י בדעת הרמב"ם דעל כל טענת שמא מגלגלין עיי"ש, [ועי' **בב"י סימן צ"ד מחו' א'** שנתקשה לפי שיטתו בפירוש ד' הרמב"ם בה' שלוחין הנ"ל ועיי"ש מש"כ] וכ"כ **הט"ז בסי' צ"ג סי"א** ועיי"ש מש"כ **בסמ"ע סקכ"ו** כד' הב"י**,** ועי' **בש"ך שם סקט"ו** שכ' דהא דהצריך הרמב"ם לומר שטוען בברי שהוא יודע דכיון שהתובע היה שם אם אינו טוען ברי שהלה יודע הרי הוא מודה שהשני אינו יודע.

[ה]: **ברמב"ם הלכות טו"נ פ"א הי"ג** פסק לדין הירושלמי במי שנתחייב שבועה וגלגל עליו התובע ורצה לשלם עיקר השבועה אינו מועיל ליפטר מהגלגולים, אלא או ישלם כל מה שגלגל עליו 'מטענות הודאיות' או ישבע על הכל', **ובמ"מ שם בשם הרמב"ן והרשב"א** וכן הסכימו קצת בעלי הוראה דדין הירושלמי נאמר רק על כששבועת הגלגול בטענת ברי ולא כשהיא בטענת שמא, **ובאבן האזל שם** כ' דמהכא יש ללמוד שני דיני גלגול, ועיי"ש מה שביאר במקור הדברים וגדרן עפ"י הסוגיא **בקדושין כ"ח.א.** [ודו"ק בזה בשי' המ"מ, דלגבי דין משאיל"מ על הגלגול תלה הדבר כ'ששבועת העיקר' בטענת שמא, ולגבי דין משלם על העיקר ונפטר על הגלגולין מבואר בהדיא בד' הרמב"ם והמ"מ דתלוי בזה ש'שבועת הגלגול' היא בטענת שמא, ואם באנו לצרף הדברים נמצאו ג' דיני גלגול, ודו"ק].

[ו]: **ברמב"ם פ"א מטונ"ט הי"ב** פסק במי שנתחייב שבועה לחבירו 'מגלגל עליו המשביעו כל מה שירצה', ומבואר בדבריו דבגלגול צריך תביעת המגלגל על שבועת הגלגול, ואמנם **ברמב"ם פ"ה מטונ"ט ה"ג** פסק בטענו כלים וקרקעות והודה בכלים וכפר במקצת כלים וקרקעות 'נשבע אף על הקרקעות שטענו עימהן שהכל טענה אחת', והנה לא כ' שצריך התובע לגלגל ולתבוע השבועה, ודייקו מזה כמה אחרוני זמנינו [**בחזון יחזקאל על התוספתא שבועות פ"ה ה"ג ובחידושי ר' שמואל ב"מ סימן ה' אות ד'-ה'-ו'** [והאריך ביסוד הדברים דב' דיני גלגול בגדר הדברים ומקורם] **ובמשנת יעבץ חו"מ סימן כ"ד אות ג' ]** דבכהא"ג שטענו הכל בטענה אחת אי"צ לתבוע הגלגול אלא מעצמו חייב לישבע, [ומכאן למדו ב' דיני גלגול, ויסוד הדברים והחילוק בזה כ' **בספר צמח צדק להגה"ק מלובביטש זיע"א בחידושיו ריש ב"מ בענין גלגול שבועה].**

**וברמב"ם פ"ד משאו"פ ה"א** כ' לגבי שבועת השומרין 'ומגלגלין עליו בתוך השבועה שלא פשע בה ושלא שלח בה יד לפני שנגנבה', **ובאבן האזל ע"ד הרמב"ם שם** דייק מדבריו דאי"צ התובע לגלגל השבועה כמו בעלמא לפי שיטתו אלא הכא הב"ד מעצמן מגלגלין [ועיי"ש מש"כ בביאור הדבר], ועי' **במשנת יעבץ הנ"ל** שציין לדברי **הריטב"א הישנים ב"מ ל"ד: ד"ה אמר רב הונא** שכ' לגבי השבועה דנשבע השומר שאי"ב 'דכולהו הוו מדאורייתא מיהו עיקר השבועה הוא שלא פשעתי בה שאין בה חשד ממון ואידך הוי כעין גלגול שפוסקים אותו ב"ד אפי' בדלא טעין' ומשמע דבכל גלגול סובר כשי' הרמב"ם שצריך המשביע לטעון הגלגול והכא לא הוי רק 'כעין גלגול' ולהכי אי"צ להשביעו.

**וברמב"ם שאו"פ פ"ג ה"ג** כ' דישבע השוכר שמתה כדרכה 'ויגלגל עליו שהשכורה היא שמתה', ומשמע בהדיא שצריך טענת המשביע על הגלגול, וצ"ב אמאי לא נימא הכא הסברא 'שהכל טענה אחת היא' שהרי באמת התובע טען הכל בטענה אחת שיודע ששאולה מתה, [ועי' **בצמח צדק הנ"ל בסוף דבריו** שהאריך לחלק בין האי דינא דטענו כלים וקרקעות דהוי 'טענה אחת' לבין האי דינא דשאולה מתה].

**שיטת הרא"ש**

**[א]: הרא"ש בפרק השואל סימן ח' וט'** הק' בדינא דרישא דמתני' דמוקמינן לעסק שבועה דוקא בב' או ג' פרות והרי אפי' בפרה אחת איכא גלגול מכוח השבועה דכדרכה מתה ונימא משאיל"מ על הגלגול משלם, וכן הק' בסיפא דז"א א"י וא"י יחלוקו והרי אף כשתובע שמא מגלגלין כדמסקי' בקדושין ונימא על הגלגול משאיל"מ, ותי' דאין מגלגלין אלא על טענת ברי של הנתבע דומיא דסוטה שיש לה טע"ב שלא זינתה 'שאם היתה מסופקת לא היתה שותה' ואז מגלגלין אפי' בטענת שמא של תובע, אבל רישא וסיפא שהנתבע טוען א"י אין מגלגלין, **ובב"ח סימן צ"ד סק"ז** דייק מד' הרא"ש דכוונתו דכשהנתבע שמא 'בעיקר השבועה' לא אמרינן גלגול כמו בסוטה שאם היתה שמא בעיקר הדבר שמשביעין אותה שלא זינתה בסתירה אחר הקנוי אינה שותה עיי"ש, אמנם **בסמ"ע שם סק"ז** פי' ד' הרא"ש והטור דכוונתם על טענת שמא של הנתבע 'על הגלגול' והוכיח כן מל' הטור עיי"ש, **ובש"ך שם סק"ה** כ' דמדאורייתא לא משכח"ל כלל דין גלגול מטענת שמא של הנתבע על עיקר השבועה, דהא בשד"א כשא"י אמרי' משאיל"מ ול"ש גלגול כלל מזה [עי' בענין זה להלן], ורק אחר שתיקן ר"נ שבועת היסת משכח"ל גלגול כשאומר איני יודע וחייב לישבע כן שא"י [ובזה אפ"ל דקמ"ל הרא"ש דאין מגלגלין אף כשהנתבע ברי על הגלגול עצמו], וגם הק' דהרי הרא"ש בא לתרץ המשנה דאיירי כשהתנבע ברי על עיקר השבועה שמתה כדרכה ובע"כ דכוונת הרא"ש דליכא גלגול כשהנתבע שמא על הגלגול עצמו, [ואולי כוונת הרא"ש דאם אומרת שמא על הגלגול אינה שותה כלל דהרי אם זינתה בעודה ארוסה לא שייך בה דין שתיה כלל וצ"ע].

[ב]: **והרא"ש שם בסי' ח'** כ' דאיכא נמי למידחי דלא אמרינן דין משאיל"מ בשבועת הגלגול דלא מחמרי' כולי האי בשבועת גלגול, ואע"ג דגלגול שבועה דאורייתא, כיון דדין משאיל"מ נאמר בקרא דשבועת ה' תהיה בין שניהם דאיירי בעיקר השבועה אין לנו מקור לומר דין זה בגלגול עיי"ש, ולכאו' מפורש בד' הרא"ש הללו דדין משאיל"מ הוא 'דין נוסף' הנלמד מפסוק בפנ"ע ואינו מצד עיקר חיוב שבועה, ודין נוסף זה זה נאמר רק גבי שבועת העיקר ולא גבי שבועת הגלגול.

**ובקיצור פסקי הרא"ש פ' השואל אות ט' י'** פסק לדינא כשני התירוצים, גם דל"א גלגול כשהנתבע אינו יודע, וגם דל"א משאיל"מ בשבועת הגלגול, **ובפ"ח על הרא"ש ועל הקיצור** כ' דמלשון הרא"ש ל"מ דתי' זה הוא לדינא [ולכאו' נפ"מ כשאינו יכול לישבע כשטוען ברי, כמו בחשוד או בנסכא דר' אבא, דלתי' השני יהיה פטור משא"כ לסברא ראשונה], ואמנם **בטור סימן ע"ה מחו' ט"ו** הביא מח' אי אמרי' בשבועת הגלגול משאיל"מ, וכ' שדעת הרא"ש כסברא דל"א משאיל"מ בשבועת הגלגול.

[ג]: **בשו"ת הרא"ש כלל ח' אות ג'** נשאל במחוייב שבועה וא"י לישבע בעיקר השבועה אי מגלגלין עליו מזה שבועה אחרת, והשיב דל"ש בזה גלגול 'דלא נתחייב שבועה מעולם אלא תשלומין' מקרא דשבועת ה' תהיה בין שניהם, וא"כ ל"ש הכא שום גלגול 'דלא נתחייב שבועה מעולם אלא תשלומין', והובא דין זה **בטור ססי' צ"ד בשם הרא"ש.**

**ובקובץ שיעורים ח"ב סימן ג'** כ' דהרא"ש לשיטתו בג' דוכתי שסובר דדין משאיל"מ אינו מצד עיקר דין השבועה אלא הוא חיוב ממון מחודש שנאמר במקום שא"י לישבע, ולכן סובר [א] דלא נאמר חיוב ממון זה בשבועת הגלגול דלא מחמרי' ביה, [ב]: דכשהוא משאיל"מ בעיקר השבועה אין מגלגלין מזה שבועה אחרת כיון דאינו חייב מעיקרא שבועה אלא ממון, [ג]: **הרא"ש רפ"ק דב"מ** תי' לקו' המלחמות על הסוברים דעד מסייע פוטר משבועה מהא דשול"ש חייב ממון משום דא"י לישבע דהאיך לא מהימן ליה בשבועה, והק' הרמב"ן אמאי לא יפטרנו שומר שני בתורת עד מסייע, ותי' הרא"ש דבכהא"ג דאמרי' משאיל"מ אינו חייב שבועה אלא ממון ואין העד יכול לפוטרו מזה עיי"ש, וכ"ז ניחא א"נ דמשאיל"מ הוי חיוב ממון מחודש, אבל אם הוא מצד עיקר דין השבועה שעליו לישבע או לשלם [אפי' כשאינו יכול] אין מובן תי' הרא"ש, [ועי' **באוצר הספרא להגרמ"ז זצוק"ל הי"ד סימן ד' אות ד'** שנקט להיפך מכוח ד' הרא"ש הללו, דאי נימא דמשאיל"מ הוי מעיקרא חיוב ממון ולא שבועה האיך עד אחד מביאו לידי משאיל"מ כגוונא דנסכא דר' אבא ובע"כ דכל חיוב שבועה הוי חיוב תשלומין כשאינו נשבע וא"כ אינו נחשב ע"א קם לממון עיי"ש, אמנם לפי"ז אינו מובן מה תי' הרא"ש אמאי אין ע"א פוטר מדין משאיל"מ].

**ובחי' ר' ראובן ב"מ סימן ג'** מבאר שהרא"ש והרמב"ן נח' לשיטתם בענין זה בד' מקומות, א. בדין זה שסובר הרא"ש דל"א משאיל"מ בשבועת הגלגול חולק עליו **הרמב"ן במלחמות בב"מ ק.א. ובחידושיו שם צ"ח.א.** וס"ל דאמרי' משאיל"מ אף בגלגול, ב. בדין זה שסובר הרא"ש דכשבשבועת העיקר שאינו יכול לישבע ומשלם אין מגלגלין מזה חולק בזה **הרמב"ן במלחמות שם** וכמבואר שם בדבריו דאף כשאינו יודע על עיקר השבועה בכסות ומשלם אותה מגחלגלין מזה שבועה אחרת, ג. בדין עד המסייע לפטור מדין משאיל"מ שהרמב"ן הבין שאם פוטר משבועה פוטר אף ממשאיל"מ והרא"ש חולק כנ"ל, ד.הרא"ש ס"ל בכ"ד דדין משאיל"מ הוא רק בהו"ל למידע ובספר התרומות הביא תשו' הרמב"ן שחולק, וכל ד' מחלוקות הללו תלויות בנידון זה, דלהרא"ש דין משאיל"מ הוא חיוב ממון מחודש, ולכן דוקא באיתרע טענתו דהו"ל למידע חייל חיוב ממון זה, ובשבועת הגלגול לא נאמרה חומרא זו לחייבו ממון, וכשהוא משאיל"מ אין ממה לגלגל שהרי ממון הוא חייב ולא שבועה, ואין ע"א פוטר מדין משאיל"מ שאין ע"א פוטר מממון, והרמב"ן סובר דדין משאיל"מ הוא הדין הקבוע שיש בשבועה 'או השבע או תשלם' ולהכי אף כשלא הו"ל למידע חייב דאי"צ שום ריעותא נוספת לחיוב ממון זה, ולהכי אמרי' אף בשבועת גלגול משאיל"מ כמו בעיקר שבועה דל"ש לחלק בזה, ולהכי אף כשהוא משאיל"מ נחשב ל'מחוייב שבועה' ויש לגלגל מזה, ולהכי אם עד המסייע פוטר משבועה ה"ה פוטר אף ממשאיל"מ שהוא ג"כ כשאר חיוב שבועה.

ויש לתמוה על מה שהעלה בד' הרמב"ן, **ממש"כ הרמב"ן בב"מ צ"ח.א. ובהשמטות שם** דכשהתובע שמא על שבועת הגלגול איחן אומרים בזה משאיל"מ [ולכן במתני' דז"א א"י וז"א א"י יחלוקו אף אי לא נוקי הסיפא במאמינו עיי"ש], וזה סותר כל יסודו דדין משאיל"מ הוא מצד עיקר חיוב השבועה ול"ש לחלק בזה, ולאידך גיסא יש לסייע לדבריו מהמבואר מד' **הרמב"ן בב"ב דף ע:** דאף לולי קרא דשבועת ה' תהיה בין שניהם היינו אומרים משאיל"מ [ולכן קס"ד בקושייתו דלגבי שבועת השומרין לא נאמר בהם האי קרא ולכן אף היורשין יש בהם משאיל"מ, ודו"ק].

ולאידך גיסא יש להעיר על מה שהעלו הקוב"ש ור' ראובן בדעת הרא"ש, ממש"כ **הרא"ש בשבועות פ' כל הנשבעין סימן ז'** לחלק בין שבועת הנפטרין שהוא שבועה 'שעיקר הממון תלוי בשבועה וכיון שאינו יכול לישבע דין הוא שמשלם' משא"כ בשבועת הנוטלין עיקר הממון תלוי בשטר שבידי הנוטל ועיי"ש מה שחילק לפי"ז, ולכאו' מד' הרא"ש הללו משמע בהדיא דדין משאיל"מ אינו דין חדש אלא הוא מעיקר גדר השבועה שהממון תלוי בשבועה ושא"י לישבע ממילא משלם, וצע"ג בכ"ז, והשי"ת יאיר עינינו במאור התורה הקדושה והטהורה ויראינו בה נפלאות.

**שיטת הטור ופסקי השו"ע והרמ"א**

**[א]: בטור חו"מ סימן צ"ד אות ב'** פסק דאין מגלגלין אלא על טענת ברי של הנתבע אבל כשטען הנתבע ספק אין מגלגלין עליו שבועה, וכ' שם **בב"י ובב"ח** דמקורו מד' **התוס' והרא"ש בדף צ"ז** דכשהנתבע שמא לא הויא דומיא דסוטה שהיא ברי עיי"ש [והובא בקונ' הקודם מה שדנו הפוסקים אי קאי על שבועת העיקר או על שבועת הגלגול], וכ"כ **בשו"ע חו"מ סי' צ"ד ס"ב** דאין מגלגלין על נתבע שאומר איני יודע, **ובסמ"ע שם סק"ז ובש"ך שם סק"ה** כ' הטעם משום דלא הויא דומיא דסוטה.

וילה"ק ממש"כ **הטור בסימן ע"ה אות ט"ו** פלוגתת הראשונים אי אמרינן בשבועת הגלגול משאיל"מ וצייר האופן דאומר על הגלגול איני יודע, ותימה דבכהא"ג שהנתבע אינו יודע על הגלגול הרי סובר הטור דליכא שבועה כלל דאינו דומיא דסוטה, וכן ק' בד' השו"ע ממש"כ **בשו"ע סי' ע"ה סט"ו** פלוגתא אי אמרי' משאיל"מ בשבועת הגלגול, ותיפו"ל דליכא כלל שבועת הגלגול כשנתבע א"י דהא לא הוי דומיא דסוטה, ועי' **ט"ז סימן צ"ב ס"ב** שפי' בכוונת הטושו"ע דאין כוונתם דליכא כלל שבועת גלגול כשנתבע אינו יודע, אלא כוונתם דל"א משאיל"מ על שבועת הגלגול [ובאמת שבועת איני יודע הוא נשבע-עי' מה שית' להלן בעזהשי"ת], ולדבריו באו כאן הטשו"ע להכריע כשיטת הסוברים דל"א בגלגול משאיל"מ ואין כוונתם לסברת התו' והרא"ש דכהנתבע א"י ל"ה דומיא דסוטה, ודבריו דחוקים וגם הם שלא כד' כל הפוסקים הנ"ל.

[ב]: **בטור סימן ע"ה אות ט"ו בשם הרא"ש** דבשבועת הגלגול לא אמרי' משאיל"מ, ונראה שכן הכריע הטור עיי"ש, ותימה ממש"כ **בטור סוף סימן רכ"ג** בתובעו שני עבדים בכסותם והנתבע אינו יודע דאמרי' משאיל"מ, ומבואר בהדיא בדבריו שם דאף על העבד שהשבועה בו ע"י גלגול מהכסות אמרי' בזה משאיל"מ, **ובדרישה שם סק"ב** כ' ג' תירוצים, א. יש חילוק בין גלגול כשהכל ב'תביעה אחת' דאז נעשה על הגלגול חיוב שבועה כעיקר השבועה עצמה ואמרי' בזה משאיל"מ, ומשא"כ כשהגלגול הוא בתביעה אחרת, כהא דא"ל אשתבע לי מיהא כמתה כדרכה ומגלגל עליו דשכורה מתה דנחשב שהם שני תביעות [והדברים צ"ב] דאז אעפ"י שיכול לגלגל עליו שבועה כשיכול לישבע אבל כשא"י לישבע פטור, ב. דשאני גלגול של 'זוקקין' הנכסים שיש שאין להם אחריות את שיש להם שהם נעשים כמותם ממש לענין משאיל"מ [ולכאו' תי' זה בע"כ צריך גם לתי' הראשון וצ"ב מה הוסיף בזה הדרישה], ועי' **בחידושי צמח צדק על הש"ס מהגה"ק מלובביטאש זיע"א ב"מ דף ה.א.** שהאריך הרחיב ביסוד זה שיש שני דינים בגלגול, דכשהוא בתביעה אחת והגראיעותא רק משום דליכא שבועה בקרקעות אז מכוח דין 'זוקקין' חייל על הקרקע עיקר חיוב שבועת מוב"מ, ונחשב הוא שהדררא של השבועה קיימת אף על הקרקע ויש בזה דין משאיל"מ כמו בעיקר השבועה, ומשא"כ כשהוא בב' תביעות ליכא בזה אלא גלגול על השבועה גרידא ללא הדרא המחייבת וממילא ליכא בזה דין משאיל"מ, וכ' ליישב לפי"ז סתירת הטור הנ"ל ועיי"ש באורך.

ג. עוד תי' **בדרישה שם** דהא דל"א בשבועת הגלגול משאיל"מ היינו כשבעיקר השבועה הוא יכול לישבע, אבל כשבעיקר השבועה הוא אינו יכול לישבע ומשלם אז גם בשבועת הגלגול אמרי' משאיל"מ, ולהכי כשהנתבע אינו יודע בין על הכסות ובין על העבד ומשלם הכסות שא"י לישבע בה משלם אף העבד מכוח שבועת הגלגול, והדברים מחודשים מאוד, דבפשוטו הא דל"א משאיל"מ בשבועת הגלגול הוא מפני דלא אלים שבועת הגלגול כ"כ וא"כ אינו מובן החילוק בין אי על עיקר השבועה נשבע או שעל עיקר השבועה א"י לישבע ומשלם, ועיי"ש בדרישה שכ', דאף דהטור כ' שם בסי' ע"ה דכשאין יכול לישבע על עיקר השבועה ליכא גלגול, היינו רק כשבועת הגלגול הוא יכול לישבע, אבל כשאף בשבועת הגלגול א"י לישבע אמרי' בזה גלגול ומשלם מכוח הגלגול עיי"ש, ודברים הללו הם נפלאות מתורתיך, דאם אמרי' דכשבעיקר השבועה א"י לישבע ומשלם אינו נחשב כלל ל'חיוב שבועה' אלא ל'חיוב ממון' ולכן אי אפשר לגלגל מזה שבועה, א"כ מה מועיל מה שבשבועה השניה אינו יכול לישבע, אטו בחיוב ממון נאמר בו הלכה של גלגול לגלגל מכוחו חיוב ממון אחר.

[ג]: (א): **בטור סימן צ"ד** כ' דאין מגלגלין על טענת ספק של הנתבע, וכ"פ **בשו"ע סצ"ד ס"ב,** ומשמע בהדיא דליכא שום שבועה כשהנתבע אומר איני יודע ואף משבועת איני יודע הוא פטור, וכ"כ **בש"ך שם סק"ה,** וכ"כ בהדיא **בשו"ע סצ"ד** דאם כשבא לישבע גלגל עליו גלגולים אחרים והשיב על הגלגולים איני יודע 'ישבע על העיקר ויפטר מלישבע על הגלגולים אבל מחרימין בפניו כל מי שיודע לפלוני בכו"כ ולא יודה', ומפורש בהדיא דפטור גם משבועת איני יודע, וכ"ה **בטור סימן ע"ה סי"ח** לדעת הסוברים דל"א משאיל"מ בשבועת הגלגול דהוא נשבע על תביעת העיקר והיסת על הגלגולין, ומפורש בהדיא דפטור משבועה דאורייתא שאינו יודע.

ותמוה ממש"פ **הטור בסי' צ"ג אות ג' בשם הרמב"ם** דהנשבע שבועת השותפין וטענו השני שיודע בודאי שנפחתה השותפות ועליו להפסיד הרי הוא מגלגל עליו בשבועתו שאינו יודע עיי"ש, וכ"פ **בשו"ע סצ"ג סי"ג** עיי"ש.

ועוד תמוה ממש"פ **הטור בסי' ע"ב ס"ה** גבי מלוה על המשכון ונאבד ואומר הלוה סלע הלויתני עליו ושתים היה שוה והמלוה אומר איני יודע 'ישבע המלוה שאינו ברשותו ויכלול בשבועתו שאינו יודע', ומקורו מד' **הרמב"ם בפי"ג ממלוה ולוה, ובמ"מ שם ובב"י ע"ד הטור שם** כ' דשבועה זו דא"י היינו מדין גלגול וכ"מ בהדיא ל' הרמב"ם והטור, ותמוה דהא הטור ס"ל דליכא כלל שבועה כשנתבע אינו יודע, וכן תמוה ע"ד **השו"ע בסי' ע"ב סי"ב** שכ' דהמלוה צריך בשבועת אינו ברשותו גם שאינו יודע, ותימה שזה סותר פסק השו"ע בסי' צ"ד ס"ט הנ"ל דאם הנתבע אומר איני יודע רק מחרימין אותו וליכא ביה שבועה כלל.

ועוד תמוה ממש"כ **הטור בסי' שמ"ג** דכשהוכר אומר איני יודע חייב לישבע שאינו יודע בין כשהמשכיר טוען ברי ובין כשהמשכיר טוען שמא עיי"ש, וכ"פ בהדיא **בשו"ע סי' שמ"ג ס"ד** דבזמן שהמשכיר אומר שמא נשבע השוכר שמתה כדרכה וע"י גלגול נשבע שאינו יודע עיי"ש, ותמוה שזה סותר למבואר בד' הטור והמפורש בד' השו"ע בסי' צ"ד הנ"ל דכשהנתבע אומר איני יודע ליכא בזה גלגול כלל.

**(ב): ובש"ך סי' ע"ב סקמ"ז** כ' ליישב סתירת הטור, דהא דבסי' ע"ב כ' דמגלגלין שבועה שאינו יודע היינו דוקא התם כשהשבועה המגלגלת היא שבועה דרבנן [שנשבע השומר שאינה ברשותו] ובשבועה דרבנן איכא שבועת איני יודע וממילא אף מגלגלין מכוחה שבועת איני יודע על הגלגול, אבל בסי' צ"ד איירי לגבי שבועה דאורייתא דליכא בה דין שבועה של איני יודע וממילא גם אין מגלגלין מכוחה שבועת איני יודע עיי"ש, ועי' **בש"ך סי' צ"ד סקי"ג** שכ' ליישב לפי"ז גם סתירת השו"ע מסי' צ"ד ס"ט הנ"ל לסי' צ"ג סי"ג הנ"ל, דבסי' צ"ג איירינן כשהשבועה המגלגלת היא שבועת השותפין דהוי שבועה דרבנן איכא בה דין שבועה של איני יודע ולהכי מגלגלין מכוחה שבועה אחרת שאינו יודע, אבל בסי' צ"ד דאיירי לגבי שבועה דאורייתא דליכא בה דין שבועה של איני יודע אף אין מגלגלין מכוחה שבועת איני יודע עיי"ש, ואמנם הסתירה מסי' שמ"ג הנ"ל עדיין במקומה עומדת לפי דבריו דהא התם איירינן לגבי שבועת השומרין שמתה כדרכה שהיא שבועת התורה ואין בה דין שבועת איני יודע ומ"מ מגלגלין מכוחה שבועת איני יודע אם שאולה מתה.

**ובקצות החושן סימן צ"ד סק"ב** נקט בדעת השו"ע דכשאינו יודע על הגלגול חייב לישבע שאינו יודע, וביאר דהכא לא שייך לומר דבשבועה דאורייתא ליכא שבועת איני יודע כנפסק **בשו"ע סי' ע"ה סט"ז** לגבהי יורשין בחמשין ידענא וחמשין לא ידענא דפטורין אף משבועת היורשין [וכטענת הש"ך הנ"ל דמה"ט אף בשבועת הגלגול הבאה משבועה דאורייתא ליכא בה שבועת איני יודע] ד'ע"י גלגול שאני, דכי היכי דנשבעים על עשו"ק ואע"ג דלאו בני שבועה נינהו ע"י גלגול נשבעין עליהן הכ"נ טענת איני יודע אע"ג דלאו בר שבועה הוא ע"י גלגול צריך לישבע שכדבריו כן הוא', ולמדנו כאן מח' בין הש"ך והקצוה"ח לסוברים דבשבועה דאורייתא ליכא שבועת איני יודע אי מגלגלין שבועה דאורייתא של א"י, דהש"ך סובר דל"ש גלגול כזה בשבועה דאורייתא והקצות סובר דיש גלגול כזה כמו שיש גלגול על עשו"ק ואע"ג דלאו בני שבועה נינהו.

ולדרכו של הקצוה"ח תתיישב סתירה חמורה בד' הרמב"ן, דהנה **הרמב"ן בב"מ דצ"ח.א.** כ' דאפילו אם היינו אומרים כשי' הראב"ד דלא אמרינן משאיל"מ בשבועת הגלגול, לא היה מועיל לו לומר איני יודע כדי ליפטר מהגלגולין [כד' הראב"ד שם] אלא יגלגלו עליו שבועה דאורייתא שאינו יודע עיי"ש, ותימה, דהא **הרמב"ן בשבועות מ"ז.א.** נקט בפשיטות דליכא שבועת איני יודע [שהק' שם מה ההוכחה מקרא דשבועת ה' תהיה בין שניהם ולא בין היורשין דאמרינן על האב משאיל"מ, ודילמא איירינן בשבועת איני יודע שהאב חייב והיורשין פטורין, וכ' שם בתי' השני 'דשבועה פשיטא לן דלא מיחייב', ובתי' השלישי כ' 'מה לי הוא מה לי אבוה אי אבוה חייב שבועה הוא נמי יתחייב דשמא יודע הוא', ולכאו' מפורש בהדיא בד' הרמב"ן הללו דליכא שבועה דאורייתא של איני יודע וזה כוונתו בתי' השני הנ"ל [דאא"פ לומר דכוונתו בתי' השני רק כלפי היורשין דהא מיניה וביה כ' בתי' השלישי דאין חילוק בין האב ליורשין ודו"ק], וליישב סתירת הרמב"ן בע"כ צ"ל כהקצוה"ח, דאע"ג דליכא שבועה דאורייתא של איני יודע אבל ע"י גלגול נתחייב בשבועה דאיני יודע, וכמו דמהני גלגול על קרקע ואע"ג דעיקר השבועה ליתא בקרקע.

ואמנם **הראב"ד בב"מ צ"ח.א.** [מובא **בשיטמ"ק וברמב"ן שם]** דס"ל דהאומר איני יודע פטור לגמרי משבועה ורק מחרימין אותו אם יודע הוא, ס"ל כשי' הש"ך, דכיון דליכא בדאורייתא שבועת איני יודע ל"ש לעשות שבועה כזו אף ע"י גלגול, וצ"ב יסוד מח' הראשונים בזה ושורש הנידון אי יש לדמות שבועת איני יודע לקרקע.

ואמנם **הריטב"א בשבועות מ"ז.א. בשם הרא"ה והר"ן שם** ס"ל דאיכא שבועה דאורייתא של איני יודע, וכ' שם דאף דיורשים דלא ידעי פטורין מתשלומין חייבין הם לישבע שאינם יודעים דמזה לא פטרינהו רחמנא עיי"ש.

(ג): **ובתומים סימן צ"ד סק"ב** כ' ליישב הסתירות בד' הטושו"ע מסי' צ"ד לסי' שמ"ג, דהיכא שהתובע טוען שמא אז הוא דאיכא על הנתבע חיוב שבועת הגלגול שאינו יודע משום דאיכא למיחש להערמה שאומר שאינו יודע מחמת שרוצה ליפטר משבועת הגלגול, אבל כשהתובע טוען ברי אין הנתבע טוען ברצון שמא [כסברת **הרמב"ן שאר ראשונים בשבועות מ"ז.א.]** ולהכי פטור משבועת הגלגול שאינו יודע, עיי"ש, ואמנם דבריו הם חידוש עצום לחלק בזה בסברא זו לענין חיוב שבועת הגלגול דאורייתא, דהא בעלמא החזקה דאינו מעיז לא מהניא ליה ליפטר משבועת הגלגול, ולמה על שבועת איני יודע שמגלגלין אותה מהני ליה סברא זו דאינו מעיז לומר איני יודע ליפטר משבועת הגלגול שאינו יודע, וצ"ע.

(ד): **ובנתיבות המשפט סימן ע"ה סקי"א** האריך בזה בישוב הסתירות, וכ' בזה מהלך נפלא, דהנידון אי מגלגל עליו שאינו יודע תלוי הוא בתביעת התובע על השבועה, לפמ"ש **התוס' בדף צ"ז** ופסקו כן **בטור ושו"ע סימן צ"ד ס"ב** דכשטוען התובע שמא אינו יכול לגלגל אלא כשיש קצת דררא ורגלים לתביעתו, ולהכי אינו יכול להשביעו שאינו יודע שהרי התובע אין טוענו בברי שהוא יודע, והוי תביעת התובע לענין זה אם הוא יודע רק טענת שמא בעלמא ובטענת שמא ליכא גלגול בכהא"ג דאין שום דררא לומר שהוא יודע, ולפי"ז בסי' שמ"ג דאיירי כשמגלגל מעיקר השבועה של שבועת השומרין שעיקרה בא בטענת שמא בזה יכול לגלגל עליו לישבע שאינו יודע אף כשהתובע הוא שמא ואין דררא לומר שהוא יודע, דהא כ' בתוס' שם דכל שהגלגול הוא כעין העיקר שהוא בשמא לא בעינן דררא ורגלים כדי להשביע בשמא, עיי"ש מה שהאריך, והנה לדבריו מיושב גם הסתירה מסי' צ"ג הנ"ל, דהתם הרי כ' בהדיא הטושו"ע [כד' הרמב"ם] דתובעו בברי שהוא יודע ולהכי שפיר יכול לגלגל עליו שבועה דאורייתא שאינו יודע, [ואמנם הסתירה מסי' צ"ג עדיין לא נתיישבה, דהתם הגלגול הוא משבועה שאינו ברשותו, והנתיבות שם הרי ביאר דשבועה זו נחשב כאילו התובע בה ברי מחמת דאיכא בזה רגלים לדבר שהוא ברשותו עיי"ש, ולפי"ז בשבועה זו אא"פ לגלגל בטענת שמא כשליכא רגל,ד ואמאי פסקו הטושו"ע דמגלגל עליו משבועה זו שאינו יודע ודו"ק].

**ובנתיבות המשפט שם** כ' סברא נפלאה, דאף לדעת התוס' והרא"ש הנ"ל דליכא שבועת גלגול כשהנתבע אינו יודע משום דלא הוי דומיא דסוטה שהיא יודעת, ל"ש סברא זו אלא כלפי השבועה על עיקר הממון דנימא בזה משאיל"מ, אבל כלפי שבועה 'שאינו יודע' שפיר יכול לגלגל עליו, דה'דומיאא דסוטה' הוא בזה שהנתבע יכול לישבע את מה שמגלגל עליו כמו סוטה שיכולה לישבע, ולכן שבועת איני יודע שיכול הנתבע לישבע אותה שפיר מגלגלין אותה עליו משום דהוי שפיר דומיא דסוטה עיי"ש.

**שיטת הראשונים בנידון אי אמרינן משאיל"מ בשבועת הגלגול**

ד' שיטות איכא בענין זה בדברי הראשונים ז"ל.

[א]: **בעל המאור ב"מ ק.א. [דף נ"ז.א. מדפי רי"ף]** הוכיח מד' הגמ' **ב"מ צ"ח.א.** דבעינן לאשכוחי דין משאיל"מ ומוקמינן לה כשיש עסק שבועה ע"י מוב"מ, ולמה ל,א בפשיטות דיש עסק שבועה שנשבע שמתה כדרכה וע"י גלגול נשבע ששכורה מתה ומשאיל"מ, ומזה ש"מ דל"א בשבועה ע"י גלגול משאיל"מ, וכ"כ **הראב"ד** [הובא **ברמב"ן ב"מ צ"ח.א. ובסה"ת של"ח ח"א אות ב'] ובשט"מ שם בשם הראב"ד** אלא ששם מבואר שחזר בו אח"כ וכדלהלן]**, והרא"ש בפ' השואל סימן י'** הסכים לתירוץ זה וביאר בזה דבשבועה הבאה ע"י גלגול 'לא החמירו כולי האי שנאמר בה אם א"י לישבע משלם, ואע"ג דגלגול שבועה דאורייתא, משאיל"מ ילפינן משבועת ה' בין שניהם ולא בין היורשין, הילכך אין לנו אלא כיוצ"ב שנתחייב שבועה על עיקר טענתו', וכ"כ **בספר התרומות שער ל"ח ח"א אות ב' בשם כל המורים** והוכחתם מסןגיא הנ"ל, **והטור בסי' ע"ה סי"ח** הביא שיטה זו בשם י"א והביא שכן דעת הרא"ש ונראה שהסכים לזה, **ובשו"ע סע"ה סט"ו** הביא כן בשם י"א.

**ובעל המאור הנ"ל** הק' על עצמו מהא דאי' **בב"מ ק:** דבעינן לאוקמי למתני' במוכר אומר עבד קטן ולוקח אומר גדול דישבע המוכר שהוא קטן דהשבועה היא בטענו עבד בכסותו וחייב שבועה על העבד מדין גלגול שבועה, ובמתני' התם תנן דאם הלוקח טוען בברי גדול והמוכר אינו יודע משלם המוכר גדול, ולמאי דקיי"ל דברי ושמא לאו ברי עדיף להוציא ממון מתוקמא האי דינא מחמת עסק שבועה שביניהם, ומפורש לכאו' דאף על העבד דהשבועה בו רק ע"י גלגול אמרי' משאיל"מ, ותי' דלהך אוקימתא הא דקתני משלם היינו רק על הכסות ולא על העבד, וכ"כ **בספר התרומות שם.**

ואמנם בד' הטור יש סתירה חמורה בענין זה, דבסי' ע"ה הנ"ל נראה מדבריו שהסכים דבשבועה הבאה ע"י גלגול ל"א משאיל"מ, **והטור בססי' רכ"ג** פסק דבטוענו עבד גדול בכסותו והמוכר אינו יודע משלם ומשמע בהדיא מדבריו שם דמשלם אף על העבד, [והבאנו לעיל מש"כ **הדרישה בסי' רכ"ג ובחי' צמח צדק על ב"מ ד:** דלדעת הטור יש חילוק בין 'גלגול' מ'טענה אחרת' דבכהא"ג ל"א משאיל"מ, לבין 'זוקקין' ממטלטלין על קרקע כשהוא ב'טענה אחת' דאז אמרי' משאיל"מ על שבועת הגלגול].

**ובחי' הריטב"א [הישנים] ב"מ צ"ח.א. ד"ה והשאר איני יודע** כ' ליישב הא דעבד בכסותו 'והא דשני עבדים נמי ל"ק כלל, דהתם מפרשי' לה דמכסות עצמו אמר א"י וכיון דמשבועה גופא שייך בה למימר משאיל"מ בגלגול נמי אמרי' משאיל"מ דנגרר הוא אחר השבועה', וכ"כ כתי' זה **הדרישה בססי' רכ"ג** בתי' האחרון בדעת הטור, והריטב"א הנ"ל מסיק על תי' זה 'ודוחק הוא האי תירוצא דב' עבדים' ומכוח זה חזר בו וסובר בשבועת גלגול אמרי' משאיל"מ וכדלהלן.

[ב]: **הריטב"א בקדושין כ"ח.א. בשם רבינו מורי נר"ו [הרא"ה]** דאמרינן בשבועת הגלגול משאיל"מ, ואין חילוק בין גלגול הבא בטענת ברי לבין גלגול הבא בטענת שמא, 'דכיו דגלגול שבועה בשמא דאורייתא הרי עשתה תורה ספק כודאי וכשם שבטענת ברי הוי משואיל"מ והכ"נ בטענת שמא', וכ"ה **בחי' הריטב"א [החדשים] ב"מ צ"ח.א. ד"ה זה אומר איני יודע בשם רבינו [הרא"ה]**, ועל הקו' מסגוגיין בב"מ הנ"ל תירץ הריטב"א, דכיון דמתני' איירי כשמאמינו המשכיר שמתה כדרכה כיון שאינו רואה אותה משקר שהרי אינו יודע אי שכורה או שאולה מתה.

**ובחידושי הריטב"א [הישנים] ב"מ צ"ח.א. ד"ה והשאר אינו יודע** העלה מכוח הך סוגיא דטוענו עבד בכסותו דאמרינן בכל גלגול שבועה משאיל"מ, ודעתו שם דכן הוא בין בגלגול בטענת ברי ובין בטענת שמא, ולסוגיא דב"מ צ"ח הנ"ל תירץ בתירוץ נפלא, דכיון דכל השבועה של מתה כדרכה הוא רק אי האמת דשכורה מתה דאי שאולה מתה ל"ש כלל האי שבועה, ולהכי אי מגלגלינן שבועה ששכורה מתה והשוכר אינו יודע ונימא משאיל"מ ממילא הרי נקטינן ששאולה מתה ושוב ליכא חיוב שבועה מעיקרא שמתה כדרכה ואין ממה לגלגל, עיי"ש בדבריו, והדברים עמוקים ויש לדון בהם הרבה ודו"ק.

[ג]: **בשיטמ"ק ב"מ צ"ז: בשם הראב"ד** חזר בו מכוח הא דאי' **בב"מ ק: הנ"ל** בתובעו עבד בכסותו דאמרי' בזה משאיל"מ ומכוח הא דאי' **בב"מ צ"ח.א.** דלרמב"ח מתוקמא עסק שבועה דמתני' בג' פרות, ומפרש הראב"ד דהפרה השלישית השבועה בה שאומר בה איני יודע לרמב"ח אינה אלא מטעם גלגול שבועה, ומוכח מזה דאף בשבועת גלגול אמרי' משאיל"מ, ולכן מחלק הראב"ד דגלגול שבועה שהוא על טענת ברי אמרי' מכוחו משאיל"מ, אבל גלגול שבועה דטענת שמא כי ההיא דמתני' דשכורה מתה א"א בו משאיל"מ, עיי"ש, והנה הראב"ד שם הרי בא לתרץ הקו' על רישא דמתני' דטוען המשכיר בברי ששאולה מתה דמקמי' בגמ' דמשלם השוכר כשאומר איני יודע רק בעסק שבועה מפרה אחרת ולמה לא מהני העסק שבועה ממה שנשבע שמתה כדרכה, וע"ז מתרץ דהכא כשהגלגול מטענת שמא ל"א משאיל"מ, ומבואר דכוונת הראב"ד דאם 'עיקר השבועה שממנה מגלגלין' היא בטענת שמא אז לא אמרינן על השבועה המגולגלת משאיל"מ, ואפילו כשהשבועה המגולגלת היא בטענת ברי, וכ"כ **בשיטמ"ק שם בשם הרשב"א בשם הראב"ד** בהדיא דכוונתו כנ"ל דאם עיקר השבועה בטענת שמא ל"א משאיל"מ על הגלגול אף כשהגלגול עצמו בברי.

**והרשב"א שם** כ' עוד, דאם עיקר השבועה היא בטענת ברי אמרי' על שבועת הגלגול משאיל"מ ואפי' כשהוא טוען שמא על הגלגול, והוכיח כן מהא דמבואר בסוגיין דלרמב"ח מתקומא מתני' בג' פרות והשבועה על הפרה השלישית היא מדין גלגול והמשכיר טוען בזה שמא על שבועת הגלגול ואפ"ה אמרי' בזה משאיל"מ, [ומבואר דהרשב"א מפרש דהנידון על הפרה השלישית אינו אי שאולה היא או שכורה היא אלא ודאי שכורה היא והנידון אי מתה כדרכה או בפשיעה, ודו"ק].

וכשיטה זו דהכל תלוי 'בעיקר השבועה' שאם היא בטענת ברי אמרי' בגלגול משאיל"מ [אעפ"י שהגלגול עצמו בטענת ברי] ואם היא בטענת שמא ל"א בגלגול משאיל"מ כ' **במגיד משנה פ"ג משאו"פ ה"ד ופי"ג מהלכות מלוה ולוה ה"ד,** עיי"ש.

**והלבוש סימן ע"ב סי"ב** כ' כן בדעת **השו"ע** ליישב הא דפסק בסי' ע"ב דכשהלוה משביעו שאינו ברשותו משביעו בגלגול שאינו יודע כמה היה שוה ול"א בזה משאיל"מ, ובסי' ע"ה הרי הביא המחבר הדעה דאף בגלגול שבועה אמרי' משאיל"מ, ויישב הלבוש עפ"ד המ"מ הנ"ל דכשעיקר השבועה בטענת שמא אעפ"י שהגלגול בטענת ברי אמרי' בזה משאיל"מ, וכ"כ עוד **הלבוש בסי' שמ"ה ס"א** בישוב פסק המחבר בשו"ע סי' שמ"ג דבטוען המשכיר ברי והשוכר שמא הרי הוא נשבע שאינו יודע ונפטר ול"א בזה משאיל"מ, ויישב כנ"ל דהתם בעיקר השבועה שמשביעו שמתה כדרכה המשכיר הוא שמא ולהכי ל"א בזה על שבועת הגלגול משאיל"מ ואעפ"י שכלפי הגלגול עצמו טוען המשכיר ברי, ומסיק הלבוש דלפי"ז אם יטעון המשכיר ברי לי שמתה בפשיעה והוא ברי גם על עיקר השבועה אמרי' על הגלגול משאיל"מ עיי"ש, וכ"כ **הש"ך בסי' ע"ב סקמ"ז** בדעת המחבר כד' הלבוש, וכ"כ **הסמ"ע סקי"ב והש"ך שם סק"ג** בדעת השו"ע דס"ל כד' המ"מ, ועי' **בש"ך שם** שכ' כן אף בדעת **הרמב"ן במלחמות ב"מ דף ק'** [ועי' משי"ת בזה להלן בעזהשי"ת בדעת הרמב"ן].

ובעיקר שיטה זו לחלק בין גלגול משבועה בטענת ברי לגלגול משבועה בטענת שמא לגבי דין משאיל"מ בשבועת הגלגול, עי' **באבן האזל פ"ג משאלה ופקדון ה"ד** שביאר בזה דב' דיני גלגול הם, דבאופן שהשבועה היא בטענת ברי הגלגול הוא על עצם 'הטענה' שאף טענת הגלגול היא בכלל החיוב שבועה ובכהא"ג נחשב שבועת הגלגול כחיוב שבועה בפנ"ע ואמרי' בזה משאיל"מ, ומשא"כ כשהשבועה היא בטענת שמא לא מהני הגלגול על עצם טענת הגלגול שתחשב להיות בכל המחייב את השבועה, אלא הגלגול הוא רק על השבועה עצמה שחייב לישבע על הגלגול בכלל השבועה על עיקר הטענה, ובכהא"ג שאין על הגלגול חיוב שבועה בפנ"ע ל"א בזה משאיל"מ, [ועיי"ש שכ' שהמקור לב' דיני הגלגול מהסוגיא **בקדושין כ"ח.א.** דילפינן גלגול ק"ו מסוטה ופרכינן אשכחן ודאי ספק מנ"ל וילפי' לה מגז"ש עיי"ש, ומבאר האבהא"ז דשני הלימודים הם שני גדרים בגלגול וכנ"ל, וצ"ב דהתם איירינן לענין שמא בטענת הגלגול ולא על שמא בטענת העיקר ודו"ק], ועי' עוד **בקובץ שיעורים ב"מ אות ל"ד** מה שביאר בענין זה, ומה שביאר שיש שני דינים בדין משאיל"מ עיי"ש.

**[ד]: הרמב"ן בב"מ צ"ח.א.** אחר שהעלה דאף בשבועת הגלגול אמרי' משאיל"מ כ' 'ומיהו דוקא בגלגול הבא מטענת בריא אבל בגלגול הבא מטענת שמא אינו מחוייב ממון בשאינו יודע', ושיטת הרמב"ן לכאו' אינה כשיטת הראב"ד והרשב"א הנ"ל, אלא בא לחלק שאם 'שבועת הגלגול' באה בטענת ברי אמרי' בה משאיל"מ, ואם 'שבועת הגלגול' באה בטענת שמא ל"א בה משאיל"מ, ושני ראיחות לדבר, א. בהמשך ד' הרמב"ן שם כ' מיניה וביה 'שאף באומר הריני משלם הורו מקצת מבעלי הוראה ז"ל שאין אומרים ליה הב ליה כל מה דמגלגל עלך אלא מטענות הודאיות אבל מטענות של שמא משלם עיקר תביעתו ופטור', והנה הכא ודאי איירי הרמב"ן לגבי טענת שמא 'על הגלגול' כמבואר בהדיא בלשונו, ומדתלה נידון אי אמרי' משאיל"מ בטענת שמא בנידון זה מבואר בהדיא דאף בחילוק לענין משאיל"מ כוונתו לטענת שמא כלפי הגלגול, ב. ממה שהק' שם הרמב"ן מיניה וביה דאכתי קשיא אמאי ברישא דמתני' ל"א משאיל"מ מכוח הגלגול משבועת השומרין, ולכאו' אי כוונתו כהראב"ד והרשב"א דאם בשבועת העיקר הוא בטענת שמא ל"א ביה משאיל"מ על הגלגול א"כ מאי קשיא ליה והא דמתני' על שבועת העיקר הוא בטענת שמא [והראב"ד באמת תי' כן על הקו' הנ"ל], ובע"כ דהרמב"ן לא נתכוין כהראב"ד אלא מחלק דאם 'בשבועת הגלגול' הוא שמא ל"א ביה משאיל"מ ולכן קשיא ליה מהרישא דמתני' שטוען המשכיר ברי 'על שבועת הגלגול' וא"כ אמאי ל"א בזה משאיל"מ.

והנה **בנימוקי יוסף [ב"מ דנ"ו.א. מדפי הרי"ף בד"ה וסיפא דקתני]** כ' החילוק הנ"ל בין גלגול הבא בטענת ברי לבין גלגול הבא בטענת שמא לענין דינא דמשאיל"מ, ומסיק דלפי"ז מיושב אמאי בסיפא דמתני' בזה אומר א"י וזה אומר א"י יחלוקו ול"א בזה שמגלגל עליו ששכורה מתה ומשאיל"מ 'כיון דבהא דאינו יודע הוא גלגול הבא מחמת שמא דאינו יודע אמרי תרוייהו', ומפורש בדבריו דדוקא כשאינו יודע המשכיר אי שאולה מתה אז הוא דלא אמרי' דין משאיל"מ על הגלגול, אבל כשיודע המשכיר ששאולה מתה וטוענו ברי 'על הגלגול' אמרי' בזה משאיל"מ על הגלגול, ומזה מוכרח לכאו' דחילוקו בין טענת ברי לטענת שמא הוא כלפי שבועת הגלגול וכשי' הרמב"ן הנ"ל.

ואמנם הדבר פלא הוא מש"כ **בדרכי משה סי' ע"ה סקי"ב** שדעת הנימוק"י הוא כדעת המ"מ, ומפורש שפי' בד' הנימוק"י שבא לחלק בין טעת ברי 'על שבועת העיקר' לבין טענת שמא 'על שבועת העיקר' וכמפורש במ"מ, וכן מבואר בהדיא **בביאורי הגר"א זיע"א סצ"ד סק"י** דכוונת הנימוק"י הוא לחלק בין טענת ברי לטענת שמא כלפי 'שבועת העיקר' וכ' כמה דיוקים בלשונו דכך הוא כוונתו, [ועיי"ש מה שבי' לפי"ז המשך ד' הנימוק"י בדין הירושלמי כשרוצה לשלם על שבועת העיקר דכוונתו ג"כ לחלק בין טענת ברי 'על שבועת העיקר' לטענת שמא 'על שבועת העיקר'], ולכאו' מוכרח מד' הד"מ והנימוק"י שסוברים דברישא דמתני' שטוען המשכיר שאולה מתה 'ותובע הממון בברי' נחשב זאת טענת ברי גם 'על שבועת העיקר' שכדרכה מתה, דעיקר הצורך בזה הוא 'טענת ברי על הממון' שהנתבע נשבע כדי ליפטר ממנו, ולכן רק בסיפא דאומר המשכיר איני יודע הוא דניח"ל להנימוק"י דאז הוא שמא גם על שבועת העיקר ודו"ק, ואם נימא כן כבר יש מקום לפרש גם בד' הרמב"ן הנ"ל שכוונתו כהראב"ד לחלק בין ברי 'על שבועת העיקר' לשמא 'על שבועת העיקר', ועדיין צ"ב לפי"ז המשך דבריו הנ"ל לגבי הדין כשרוצה לשלם על שבועת העיקר דיש חילוק בין ברי לשמא ושם משמע בהדיא מדבריו דקאי על חילוק בין ברי לשמא כלפי 'שבועת הגלגול' ודו"ק, והשי"ת יאיר עינינו במאור תורתו הקדושה והטהורה ויראינו בה נפלאות אמן.

**בנידון הירושלמי כשרוצה לשלם שבועת העיקר אי נפטר מהגלגולוהדין כשבועת העיקר דינו מתוך שא"י לישבע משלם אי מגלגלין והדין כשמחל על השבועה בשבועת העיקר אי מגלגלין**

**כמה מקורות ל'שני דינים בגלגול'**

נ.ב. גמר המראי מקומות על גלגול שבועה יגיע אי"ה ביום שלישי, וביום א' פר' וארא יגיע אי"ה צילומי הסוגיות על סוגיא דעד המסייע ומתחילים סוגיא זו.