סימן צ_ד - בדין גלגול שבועה - רשימות
קטגוריות: ש_ס / לב בבא מציעא / ב_מ עניינים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / ב_מ פרק קמא (עניני שבועות)

אור ליום ועש"ק אמור י"ד אייר תשס"ט

א] כתב הש"ך סק"ב, משא"כ הכא וכו' אלא דלפי תקנת רב נחמן יוכל ליטול ע"י ההיפוך שבועה, א"כ יוכל הנתבע לומר כיון דאתה רוצה לישבע ליטול השבע לי ג"כ על הגלגול, ואם אין אתה רוצה לישבע על הגלגול "לא תשבע לי ג"כ ליטול" וא"כ אני פטור מהיסת וכו', עכ"ל.

ויש ללמוד מד' הש"ך, דאף אם מגלגלין על היפוך שבועה, כ"ז הוא בשהתובע נשבע ונוטל, אך אם אומר התובע שאינו נשבע, לא חייל הגלגול כלל.

ונ' דכ"ה גם בשאר הנוטלין בשבועה, דהגם דקי"ל דמגלגלין עליהן, מ"מ אינו מחויב לישבע על הגלגול, אא"כ הוא נשבע על העיקר, אך כל שלא נשבע בפועל על העיקר, אף אינו חייב לישבע על הגלגול, ול"ד לגלגול בשבועת הנפטרין, דאם גלגלו עליו ואמר הריני משלם, ל"מ זה לפטרו מלישבע על הגלגול, והטעם בזה יתבאר בעזה"י לפנינו.

ומצאתי מקור גדול לזה מד' הר"י מיגש שבועות דמ"ט., ז"ל, לכל מגלגלין חוץ משכיר, פירוש שאם יבא לגלגל עליו בשבועה שתקנו לו חכמים שישבע ויטול "נמנע ואינו נשבע" ונמצא מפסיד שכירותו והולך לביתו בפחי נפש וכו', עכ"ל, וכעי"ז כתב הריטב"א שם, ומשמעות הדברים דאף אחר שכבר תבעו השכיר והי' דינו שנשבע ונוטל וגלגל עליו המשכיר, הרי דאם ימנע השכיר מלישבע, אינו מחויב לישבע על הגלגול, והריטב"א גופי' הביא להלן לדינא דירושלמי באמר הריני משלם, עיי"ש.

ב] אמנם הנה בהפלאה סימן צ"ו סקט"ז נקט בפשיטות, דכ"ה דמי שנתחייב שבועה וגלגל עליו דברים אחרים ואמר הריני מלם טענה הראשונה אין שומעין לו, ה"נ בשבועת פוגמת כתובתה, אם גלגל עלי' בטענת ודאי, ואומרת אבטל שטרי צריכה לישבע על הגלגול, עיי"ש, והרי דס"ל דגם בשבועת הנוטלין ל"מ מה שנמנע מלישבע על העיקר, לפטרו מלישבע על הגלגולים.

ונ' בדעתו, דל"ד לד' הרי"מ והש"ך, דדבריהם הם בהני שאין נוטלין אלא מתקנ"ח, אשר כל זכות נטילתם היא ע"י השבועה, ומשא"כ בפוגמת כתובתה שהיא נוטלת מן הדין, וה"ה מחויבת שבועה מתקנ"ח, ל"מ מה שאומרת אבטל שטרי לפטרה מלישבע על הגלגולים.

ג] והטעם בזה הוא, בהקדם ביאור עיקר הך דינא המבו' בד' הרי"מ והש"ך דבנשבעין ונוטלין שגלגלו עליהן שבועה אחרת, כל שאינם נשבעין על העיקר אף אינם מחויבים לישבע על הגלגולים.

ונ' דיל"פ הטעם בזה, דהנה התוס' בשבועות דמ"ט. כתבו במש"א התם לכל מגלגלין חוץ משכיר, ז"ל, פי' ריצב"א דקמא נקט וה"ה כל הנהו דתני בהדיה כיון שהשבועה לטובתם אין לגלגל עליהם, עכ"ל.

והנה בפשוטו הטעם בזה, דכיון דתקנת השבועה הויא לטובתם, לא נתנו חכמים בשבועה זו דין גלגול, דזה הוי לחובתם.

אך יל"פ עוד בזה, דדין גלגול שבועה הוא רק במי שהוא "מחויב שבועה", ובהני שאינם נוטלין מן הדין אלא השבועה לטובתם, הרי ל"ה כלל מחויבי שבועה, אלא הם זכאים ליטול בשבועה, ודוקא בהני נוטלים שמן הדין היו נוטלין בלא שבועה, ותיקנו חכמים שלא יטלו אלא בשבועה, הוא דחשיבי כמחויבי שבועה, דרק מי שנגרע כחו מכח חיוב השבועה, הוא דהוי מחויב שבועה, שנתחייב לישבע כדי ליפטר או ליטול, אך במי שתיקנו לטובתו שישבע ויטול, אינו מחויב שבועה כלל, דאדרבה מכח השבועה הוא נוטל, ודו"ק.

ולפ"ז י"ל, דהא דלדידן מגלגלין אף בהני שאין נוטלין מן הדין, הגם דל"ה מחויבי שבועה כלל, כיון שתקנת השבועה הויא לטובתם, היינו משום דדין גלגול שבועה אינו בדוקא במי שהוא מחויב שבועה, אלא אף מי שאינו מחויב שבועה אם ה"ה נשבע שבועת הדיינים לחבירו, מצי לגלגל עליו שבועה אחרת.

ונ' דמה"ט הוא דאם אמר איני נשבע ה"ה פטור מלישבע אף על הגלגולים, דל"ד למי שנתחייב שבועה וגלגלו עליו ואמר הריני משלם, דכיון שהוא מחויב שבועה וכבר נתחייב שבועה על הגלגולים ל"מ להפקיע דין הגלגול ע"י שאומר הריני משלם, ומשא"כ בהני דנוטלין בשבועה שאינם מחוייבים שבועה כלל, וכל דין הגלגול בהו הוא רק משום שבפועל הוא נשבע שבועה לחבירו, הרי דכל שאומר איני נשבע, בטל עיקר הגלגול, ואינו חייב לישבע על הגלגולים.

ולפ"ז הרי דכ"ז הוא בהני שאינם נוטלין מן הדין, וכל נטילתם היא ע"י השבועה, אך בהני שנוטלים מן הדין וחייבום חכמים שבועה, אשר שפיר חשיבי כמחויבי שבועה, הרי דכל שגלגלו עליהם שבועה, ל"מ מה שיאמרו אח"כ שאינם נוטלין, לפטרם מלישבע על הגלגול, ושפיר כתב ההפלאה דהפוגמת כתובתה שגלגל עלי' הבעל ואומרת אבטל שטרי, צריכה לישבע על הגלגול.

ד] אמנם מלבד די"ל דגם הני דמן הדין היו נוטלין בלא שבועה, מ"מ כ"ז שלא באו ליטול, אכתי לא חשיבי כמחויבי שבועה, גם נ' דיל"פ טעמא דהרי"מ והש"ך בע"א, ולפ"ז ודאי יהא הדין כן אף בהני שמן הדין היו נוטלין בלא שבועה.

דהנה במש"כ הרא"ש דבאמר הריני משלם תו ל"מ לגלגל עליו שבועה אחרת, צ"ע, דהניחא אחר שנתחייב לשלם ותו ל"מ הדר בי' שפיר ניחא דכבר ל"ה מחויב שבועה, אך הרי כתב הרמ"א סימן כ"ב, דקודם שיצא מבי"ד ודאי יכול לחזור בו, ונמצא דלא חייל מידי באמירתו הריני משלם, וכ"ה מבו' בל' הרא"ש הכא, במש"כ דיכול לחזור בו אפי' אחר שיצא מבי"ד, עיי"ש, ואכתי הוא מחויב שבועה, וא"כ מ"ט אין מגלגלין עליו שבועה אחר.

ונ' הביאור בזה, דלדין גלגול שבועה לא סגי במה דאיכא עלי' דין שבועה, אלא רק היכא דאיכא להתובע בפועל תביעת שבועה, הוא דמצי לגלגל ע"ז שבועה אחרת, וע"כ כשאומר הנתבע הריני משלם, הרי הגם דלא חייל בזה מידי ומצי הדר בי', מ"מ כיון שהוא מתרצה לשלם ליכא להתובע בפועל תביעת שבועה עליו, וע"כ ל"מ לגלגל ע"ז שבועה אחרת.

ולפ"ז נ', דמה"ט הוא דבנשבעין ונוטלין ל"מ לגלגל עליו שבועה אחרת, אא"כ הוא נשבע בפועל, דרק בנשבעין ונפטרין, דאיכא להתובע תביעה עליו על הממון שתחת ידו, וה"ה תובעו שישבע עליו, הוא דמצי לגלגל עליו שבועה, אך בנשבעין ונוטלין שאין הממון תחת יד הנוטל, הרי דכ"ז שאין התובע בא ליטול בפועל, אין להנתבע תביעת שבועה עליו, וע"כ ל"מ לגלגל עליו שבועה.

ולפ"ז נ', דאף בהני נשבעין ונוטלין שהיו נוטלין מן הדין בלא שבועה, ונתחייבו שבועה מתקנ"ח, לא חייל הגלגול אלא אף לבסוף בא לישבע וליטול, דכה"ג שהוא בא ליטול איכא עלי' תביעת שבועה, וע"כ מצי לגלגל עליו, אך כל שנתרצה שלא לישבע וליטול, אשר נמצא דמעולם לא הי' להנתבע עליו תביעת שבועה, לא חייל הגלגול כלל, ודו"ק.

ה] ועיקר מש"נ, דהא דבאמר הריני משלם אין מגלגלין עליו, הוא משום דכה"ג ליכא להתובע תביעת שבועה עליו, נ' להוסיף בזה, דהנה יש שהעירו, במה שנחלקו הראשונים בשבועה שדינה דמשאיל"מ אם מגלגלין עלי', דמ"ש מאמר הריני משלם דאין מגלגלין עליו, ולמש"כ חזו"א סימן ה' סק"ח יל"ד לישב.

ולמש"נ ניחא, דכל הא דבאמר הריני משלם אין מגלגלין עליו, הוא משום דכה"ג אין להתובע עליו תביעת שבועה, כיון שהוא מתרצה לשלם לו, ומשא"כ בגוונא שנתחייב לשלם לו מדין משאיל"מ, הרי כל מה שהוא חייב לשלם לו, הוא מכח דין וחובת השבועה, ואכתי תביעת השבועה קיימת, ואה"נ אם נתרצה לשלם לו, ודאי דתו ל"ש בזה גלגול, וז"ב.

ו] שו"ר בשער משפט סק"ה שנקט בפשיטות דגם בשבועת הנוטלין אם אמר איני נוטל, לא נתבטלו הגלגולין, ובנחל יצחק סק"ו האריך להוכיח מכ"ד שאי"ז כן, וזה כמש"נ.

ובד' השער משפט שם נ', דמש"כ דכה"ג לא נתבטלו הגלגולין, הוא רק משום שפירש דהא דל"מ לומר הריני משלם ולבטל הגלגולים, הוא משום דאערומי מערים לפטרו מן הגלגולים, וכמש"כ כן בתרוה"ד פסקים סימן ל"ב, וע"כ ס"ל דה"נ הוא בשבועת הנוטלין שאומר איני נוטל, ודו"ק.

ז] בעיקר מש"נ לחלק בין גלגול בנוטלין מן הדין, לגלגול בהני שאין נוטלין מן הדין, עי' מש"נ בדברינו בסימן פ"ט בדין שבועת הנוטלין, לפקפק בזה, דאדרבה ממש"כ הראשונים דאיכא דין גלגול גם בהני שאין נוטלין מן הדין, נ' דס"ל דשבועת הנוטלין אף באלו שאין נוטלין אלא מכח השבועה, הוי זה חיוב, והיינו דדינא דהנתבע הוא שהוא חייב לשלם, ואך דמצי לתבוע את התובע שישבע לו ע"ז, וכיון דאית לי' תביעת שבועה, ע"כ איכא בזה דין גלגול, דאי נימא דהוי זה זכות שזיכוהו ליטול ע"י השבועה, צ"ע מ"ש בזה דין גלגול, אך בדעת הריצב"א דאין מגלגלין יל"פ דפליג בהך מילתא, וכדלעיל, אך מד' האחרונים נ' שפירשו טעמו בע"א, דכיון דתיקנו זה לטובתו לא נתנו לנתבע כח לגלגל, ועיי"ש מש"נ בענין זה באורך.

יש להסתפק לדעת רב ושמואל דלא אמרי' משאיל"מ, במי שאמר נ' ידענא ונ' לא ידענא, אם מגלגלין עליו שבועה אחרת.

ומקום הספק בזה הוא, חדא, די"ל דטעם הא דס"ל דלא אמרי' משאיל"מ, הוא משום דכל שאינו יכול לישבע לא חייבתו התורה כלל בשבועה, וכאשר כ"ה בל' הר"י מיגש שבועות דמ"ז. ורבינו יונה ב"ב דל"ד., ול"ש בזה גלגול כלל.

ויל"ד עוד, דאף אם הוא מחויב שבועה, ורק דכיון דאינו יכול לישבע אינו משלם , מ"מ יתכן דל"ש בזה גלגול, דדין גלגול שבועה הוא רק כאשר איכא עליו חיוב שבועה בפועל שאינו רשאי להחזיק בממון בלא שבועה, אך כל שאינו יכול לישבע, שהוא רשאי להחזיק בממון בלא שבועה, ל"ש בזה גלגול, ויל"ד עוד עד"ז, למש"נ לעיל דדין גלגל הוא רק כאשר איכא להתובע בפועל תביעת שבועה עליו.

אמנם מד' הנתיה"מ למדנו דבכה"ג שאינו יכול לישבע וליכא לדין משאיל"מ, מצי לגלגל עליו שבועה אחרת, וזה במש"כ בסימן צ"ב סק"ג, ז"ל, עי' ש"ך וכו', ואף דהשבועה המוטלת על השומר היא רק שלא אכלו שבזה טען הבעה"ב ספק וכו', נראה כונתו, דכיון שיש עליו שבועה שלא אכלו, ממילא נתחייב ג"כ לישבע שלא שלח בו יד ושלא פשע מצד גלגול, דנהי דאינו חייב לישבע שבועת שומרים כשטוען ברי, מ"מ מצד גלגול מחויב לישבע, וכיון שהוא חשוד שכנגדו נשבע ונוטל, עכ"ל, והרי דאף דעל השבועה שלא אכלו אינו יכול לישבע וה"ה פטור בלא שבועה, מ"מ מצי לגלגל עליו שבועה אחרת, ועי' חזו"א סימן ט' סק"א שכבר עמד ע"ז, אך יש מקום לומר דכ"ד הנתיה"מ הם רק בחשוד, דאכתי יש עליו חובת שבועה, שהרי כשיעשה תשובה ישבע, עי' ביה"ל ח"ג סו"ס ל"ח, וגם בלא זה י"ל, דלרב ושמואל שאני, דלדידהו כל שאין יכול לישבע פטרתו התורה משבועה, וכנ"ל.

] כתב הגר"א סימן צ"ד סק"י, אבל בנ"י פ' השואל אמתני' דשאלה ושכורה כ' ומיהו ה"מ בגלגול כו', ר"ל דאם טענה הראשונה ספק לא אמרי' משאיל"מ, והביא ממתני' ק' א' הלוקח אומר גדול כו' זכה בגדול וע"כ מטעם גלגול כגון שטען בכסותו ובסיפא זה אומר א"י כו' יחלוקו וכ' וכן הסכימו האחרונים ז"ל, ואמרו עוד שיכול ליפטר מלישבע על הגלגולין אם רצה לשלם עיקר התביעה דירושלמי ה"מ בטוענו בריא כו', מ' דקאי אלעיל שטען על טענה הראשונה ספק, וכן מ' שם שכ' ומיהו אם לא כו' ואפי' טען אגלגולין א"י כו' מ' דתחלה מיירי שטוען אגלגולין בריא ואפ"ה פטור, עכ"ל.

ולא זכינו לעמוד על ד' רבינו הגר"א, ומסופקני אם יצאו הדברים מתחת ידו, שהרי ד' הנמו"י ברור מללו דמה שחילק בין טענת ודאי לטענת ספק קאי על הטענה השני', שכתב שם, ז"ל, אלא ודאי מה"ט הוא דיחלוקו דאילו לשלם אינו חייב כיון דבהא דאינו יכול לישבע הוא גלגול הבא מחמת שמא "דאיני יודע אמרי תרוייהו", עכ"ל, והרי להדיא דהא דהוי זה גלגול הבא מחמת שמא, הוא מחמת שהוא טוען שמא על טענת הגלגול, וכדמייתי לה מהא דאיני יודע אמרי תרוייהו.

ויש להוכיח כן, שהרי הנמו"י לעיל מינה הוכיח דמתני' איירי בדל"ש גלגול, דאל"כ מ"ט לא מוקמי' מתני' כפשטה דא"ל אישתבע לי מיהת דכדרכה מתה וכו' ומיגו דאשתבע הכי אית לי' לאשתבועעי ע"י גלגול שבועה דשכורה מתה ומשאיל"מ, עכ"ד, ואי נימא דס"ל דכל שטענת העיקר היא טענת שמא, לא אמרי' בגלגול משאיל"מ, א"כ הרי אין להוכיח מינה דמתני' איירי בדל"ש בה גלגול, דאף אם שייך בה גלגול, מ"מ כיון דשבועת העיקר דכדרכה מתה, הויא בטענת שמא, לא אמרי' בגלגול זה משאיל"מ, ובע"כ מד' הנמו"י דס"ל דגם היכא דשבועת העיקר הויא על טענת שמא אמרי' בגלגול משאיל"מ, ומש"כ דלא אמרי' מתוך, הוא בגוונא דהגלגול הוי על טענת שמא.

וביותר יש לתמוה, במש"כ הגר"א לדקדק כן, ממש"כ הנמו"י שם ומיהו וכו' ואפי' טען אגלגולין א"י כו', מ' דתחלה מיירי שטוען אגלגולין בריא ואפ"ה פטור, עכ"ל, וזה צע"ג, שהרי מש"כ אפי' טען אגלגולין איני יודע, לא קאי כלל על התובע, אלא קאי על הנתבע שטען על הגלגולים איני יודע, וא"כ היאך שמעינן מינה דברישא איירי שהתובע טוען ברי על טענת הגלגול, וצע"ג.

שו"ר במהרח"ש ח"א סימן ע"ג שנקט בפשיטות דהנמו"י פליג ע"ד המ"מ, ואמרי' משאיל"מ בגלגול אף היכא שהטענה הראשונה היא טענת שמא, ורק היכא שהטענה השני' היא טענת שמא לא אמרינן בה משאיל"מ, עיי"ש.

] יש להסתפק אם מגלגלין שבועה מן שבועת גלגול, ונפ"מ בזה, בשנשבע כבר את שבועת העיקר בפנ"ע ולא כלל עמה את שבועת הגלגול, אם מצי לגלגל שבועה על שבועת הגלגול, וכן נפ"מ היכא דאמר הריני משלם את שבועת העיקר, למש"כ הרא"ש דתו א"א לגלגל עלי', אם מצי לגלגל על שבועת הגלגול.

ועי' שער משפט סימן צ"ד סק"ו שהביא בשם אביו שנסתפק בזה, ועיי"ש שהכריע דמצי לגלגל, ובהערות שם הביא מדברי חיים שהוכיח מד' הריטב"א דמצי לגלגל.

אמנם מד' הגר"א בדין היפוך, יש להוכיח דאין מגלגלין על גלגול, עיי"ש, דאם מגלגלין על גלגול, א"כ מ"ט מצי להפך את העיקר ולישבע על הגלגולים, ולא אמרי' דיחזור ויגלגל על העיקר מן הגלגולים.

ועי' היטב בחי' הר"ן ב"מ דל"ה., ולכאו' מבו' בדבריו שמגלגלין על גלגול, וזהו שדן דאחר שמגלגלין עליו ישבע גם שאינה ברשותו, ואמנם הר"ן לא הכריע בדבר, אך יותר נראה שלא נסתפק בהך מילתא דמגלגלין על גלגול, אלא נסתפק דשמא כיון דאין לנו לחוש שהיא ברשותו, אף ל"מ לגלגל ע"ז שבועה.

א] דעת התוס' והרא"ש בפ' השואל, דאין מגלגלין שבועה בשטוען הנתבע איני יודע, והרא"ש כתב עוד, דלא אמרי' בגלגול משאיל"מ.

והנה הראשונים הוכיחו דמגלגלין שבועה בטענת איני יודע ואמרי' בזה משאיל"מ, מהא דתנן בדף ק. דהלוקח אומר גדולה לקחתי והלה אומר איני יודע זכה בגדול, ולמ"ד דברי ושמא לאו ברי עדיף, בע"כ דאיירי בשיש עסק שבועה ביניהם, וכדמוקמי' לה בגמ' בטוענו עבד בכסותו ושדה בעומרי', וכיון שאינו יכול לישבע זכה הלה בשדה הגדולה ובעבד הגדול, והרי דאף בשבועת גלגול אמרי' מתוך.

והבעה"מ שם כתב, דמאי זכה בגדול בכסות עבד גדול ובעומרי שדה גדולה וכו', אבל בגוף השדה או בגוף העבד לא זכה, דבשבועה דע"י גלגול לא אמרי' משאיל"מ, ועי' עוד בביאור הגר"א סימן ע"ה סקמ"ו ב' דרכים בזה.

ב] והאחרונים תמהו בד' הטור סימן רכ"ג, ז"ל, ואם יש עסק שבועה ביניהם כגון שתובעו ב' עבדים בכסותם, ומודה על האחד ועל השני אומר איני יודע, משאיל"מ, עכ"ל, וקשיא, שהרי הטור נקט לעיקר בסימן ע"ה, דלא אמרי' בשבועת גלגול משאיל"מ, וגם כתב בסימן צ"ד דאין מגלגלין שבועה כשטוען הנתבע איני יודע, דל"ה דומיא דסוטה, וא"כ מ"ט התם מגלגלין שבועה על העבד ומשאיל"מ.

עוד קשיא, שהרי כתב הטור סו"ס צ"ד בשם הרא"ש, דמחויב שבועה ואין יכול לישבע שדינו לשלם, אין מגלגלין עליו, שלא נתחייב לו שבועה מעולם אלא חייב לשלם לו מה"ת ואין כאן גלגול, וא"כ התם שעל הכסות הוא משואי"ל ומשלם, היאך מגלגלין עליו חיוב שבועה על העבד.

ג] ובדרישה בסימן רכ"ג כתב לישב, ז"ל, וי"ל דשאני גלגול שבועה שהיא תביעה בפנ"ע שלא תבעם בפעם אחת כהנהו דקאי עלייהו התוס' והרא"ש והטור וכו', צ"ב, דמ"ט בההיא דהתם הוי הגלגול תביעה בפנ"ע, ולא חשבינן לה כתביעה אחת, ואולי הוא משום דהשבועה שכדרכה מתה, הוא מכח תביעת הבהמה השכורה, והשבועה שהשכורה מתה, הוא מכח תביעת הבהמה השאולה, משא"כ בטוענו ב' עבדים גדולים או קטנים בכסותם והוא מודה לו בא' עם כסותו ועל הב' אומר איני יודע וכו', ועוד דשאני הכא דכיון דתנן זוקקין נכסים שאין להם אחריות עם נכסים שיש להם אחריות לישבע עליהם שבועה דאורייתא, א"כ דין כסותו לגמרי יש להן, וכאילו גם דמי העבד והקרקע היו מטלטלין, והרי תבע אותן בכולם ומשאיל"מ, ועוד י"ל דשאני הכא דמשואי"ל בין על העיקר ובין על הגלגול, ושם בסימן ע"ה סי"ח כתב וז"ל וכו', הא אם הי' בתרוייהו חייב שבועה ואינו יכול לישבע, אפי' אם חיוב השבועה הוא ע"י גלגול או ע"י זוקקין אמרי' משאיל"מ, מיהו לפ"ז ק' דהול"ל לעיל בסימן ע"ה דבכה"ג אמרי' גם על הגלגול משאיל"מ, עכ"ל.

והנה כתי' בתרא דהדרישה, דכה"ג דמשואי"ל בין על העיקר ובין על הגלגול, אמרי' משאיל"מ על הגלגול, כ"כ גם הפנ"י בב"מ דצ"ז., הביאו הקצוה"ח סימן ע"ה סקט"ו.

אך לכאו' אי"ז מיישב לדינא דסימן רכ"ג, אלא עם דינא דסימן ע"ה דלא אמרי' משאיל"מ בשבועת גלגול, אף אכתי אי"ז מתיישב עם דינא דהטור בסימן צ"ד דאם טען הנתבע טענת ספק אין מגלגלין עליו שבועה.

ובפשוטו קו' זו אינה מתישבת גם בתי' קמאי, דהגם דנימא דגלגול דהכא עדיף, מ"מ כיון דגם דין זה ילפי' מסוטה, בדין דלא יהא דין גלגול זה בשטוען הנתבע טענת ספק, שהרי הא דאין מגלגלין שבועה בשטוען הנתבע טענת ספק הוא משום דאי"ז דומיא דסוטה, וא"כ מה לי דגלגול זה עדיף טפי, הרי מ"מ כיון דילפי' לה מסוטה, לא מצינו למילף מינה דמגלגלין בכה"ג.

גם עיקר הדבר צ"ע, דכיון דילפי' לגלגול שבועה מסוטה, ובסוטה הרי הוי ב' טענות, א"כ היאך ילפי' מינה דין גלגול מסוים בתביעה אחת דעדיף טפי, ואמרי' בי' משאיל"מ

ד] אמנם נ', דבתי' הב' דהדרישה מתישב גם קו' זו, דהנה עיקר דבריו דכיון דתנן זוקקין וכו' א"כ דין כסותו לגמרי יש להן וכאילו גם דמי העבד והקרקע הוו מטלטלין וכו', צ"ב?

ובשער משפט סימן ע"ה סקי"ב כתב, דכל הא דלא אמרי' משאיל"מ בגלגול, הוא רק בטענה ש?

אך אכתי לא נתישב בזה הקו' מהא דאין מגלגלין על טענת איני יודע?.אך י"ל דכיון שחיוב השבועה בזה הוא מצ"ע, ורק נתחדש דליכא בזה לדינא דאין נשבעין על הקרקעות, אין טעם להצריך בזה שיכפור התובע בברי?.

ולד' השער משפט, אף אם איכא מחייב אחר דשבועה על הקרקעות, מ"מ כיון דמן הדין הי' לו לישבע עליהן, ואך דגזה"כ הוא שאין נשבעין עליהן, מהני דין גלגול לחייב עליהן שבועה מעיקרא דדינא, ואמרי' בזה משאיל"מ.

] ונ' דהנה כתב הרמב"ם פ"א מטונ"ט הי"ב, ז"ל, כל מי שנתחייב שבועה בין של תורה בין של דבריהם מגלגל עליו המשביע כל מה שירצה מדברים שאם יודה בהן יתחייב ממון, עכ"ל, ושם פ"ה ה"ג כתב, ז"ל, טענו כלים וקרקעות וכו', אם הודה במקצת כלים וכפר במקצתן עם כל הקרקעות, מתוך שהוא חייב שבועה על מקצת הכלים שכפר בהן, נשבע אף על הקרקעות שטענו עמהן, "שהכל טענה אחת" וכו', עכ"ל.

וכבר תמהו רבים, במה שפירש הרמב"ם בפ"ה דהטעם שנשבע אף על הקרקעות הוא משום שהכל טענה אחת היא, שהרי דין גלגול שבועה הוא אף בשמגלגל עליו טענה אחרת, כמבו' בדבריו בפ"א.

ואין לומר דדין גלגול שבועה על קרקעות שאינם בני שבועה הוא רק בטענה אחת, שהרי כתב הרמב"ם בפ"א שם דעד היכן כח גלגול עד שיאמר ובכלל שבועה זו שלא נמכרת לי בע"ע ועדין עבדי עתה, ולמש"כ הש"ך בסימן צ"ה דעת הרמב"ם דע"ע הוקש לקרקע ואין נשבעין עליו, והרי להדיא דמגלגלין שבועה על קרקעות אף בטענה אחרת, וגם אי נימא כמש"כ המ"מ בדעת הרמב"ם דע"ע לא הוקש לקרקע, הרי בגמ' קידושין דכ"ח. ס"ד דמכוון ד' רבא הוא שלא נמכרת לי בעבד כנעני, והרי דאף דמגלגלין שבועה על עבדים בטענה אחרת, אף שאין נשבעין על העבדים, וגם באמת נ' דזה נכלל במש"כ הרמב"ם בפ"א שם דמגלגל עליו המשביע "כל מה שירצה מדברים שאם יודה בהן יתחייב ממון", ובכלל זה הוא גם עבדים קרקעות ושטרות, והרי דמגלגלין שבועה עליהם אף בטענה אחרת.

] והנה יש שפירשו בזה, דב' דיני גלגול איכא, דין גלגול בטענה אחת, ודין גלגול בב' טענות, דבב' טענות גדר הדין דהגם דהטענה השני' אינה מחייבת שבועה, מ"מ כיון שחל חיוב שבועה על טענה א', מצי לגלגל עלי' ולחייב שבועה אחרת, אך בטענה אחת גדר הדין, דכל דאיכא דין שבועה במקצתה, יש בכח הטענה לחייב שבועה על כולה, ונפ"מ בזה, שהרי משמעות ד' הרמב"ם דדין גלגול הוא רק בשהתובע מגלגל עליו, אך כל שאינו מגלגל אין בי"ד מגלגלין, ועי' או"ש בזה, וכ"ז הוא בגלגול בב' טענות, אך בגלגול בטענה אחת דהטענה מחייבת שבועה בכולה, ל"ב שיגלגל התובע.

ויש להביא סמך לזה, מד' הרמב"ן בב"מ דל"ד:, ז"ל, ושמעתי כי הרב ר' משה ב"ר יוסף ז"ל הי' אומר, דהא דרב הונא חדוש הוא, ואין מגלגלין עליו שבועות אחרות אלא מאותו פיקדון אבל לא מעסק אחר וכו', עכ"ל, ויל"פ כונתו, דמאותו פיקדון חשיב כטענה אחת, ושאני דין גלגול בטענה אחת מדין גלגול בב' טענות.

ועי' עוד במאירי ב"מ שם שהביא די"א דבגלגלו עליו ואמר הריני משלם, אינו נפטר מן הגלגולים שמאותו המין, אך הוא נפטר מגלגולים שממין אחר, עיי"ש.

אמנם זה צ"ע בתרתי, חדא, דמהיכא ילפי' להני תרי דיני, הרי כיון דילפי' מסוטה שמגלגלין אף על טענה אחרת, והיינו משום ששבועה גוררת שבועה, ומכח חיוב השבועה שחל על טענה א', מגלגל חיוב שבועה על טענה אחרת, מנלן דבטענה אחת איכא דין נוסף דטענה מחייבת שבועה על הכל.

עוד צ"ע, דלפ"ז הו"ל להרמב"ם להביא לדין זה בפ"א, אחר שהביא לדין גלגול דמגלגל עליו המשביע כל מה שירצה, ולפרש דבד"א בטענה אחרת, אך באותה טענה ה"ה מתחייב שבועה על הכל אף בשלא גלגלו עליו, ומ"ט הביא הרמב"ם לדין רק בפ"ה בכלל דיני הדברים שאין נשבעין עליהן.

] ונ' מוכרח מזה, דהגם דודאי מה שפירש הרמב"ם בפ"ה להטעם דהכל טענה א' היא, הוא דמה"ט הוא מתחייב שבועה על הקרקעות אף בשלא גלגל עליהן, מ"מ כ"ז הוא רק בכה"ג דכלים וקרקעות, אך בשאר גווני דגלגול, אינו מתחייב שבועה על הכל, רק אם גלגל עליו המשביע.

והטעם בזה, דהנה הרי בדין גלגול שבועה נתחדש תרתי, חדא דמגלגל עליו שבועה אף על טענה שאינה מחייבת שבועה מצ"ע, ועוד דמגלגל עליו שבועה אף על דברים שאין נשבעין עליהן.

ונ' בדעת הרמב"ם, דחלוקים הם הני תרי דיני ביסודם, דהך דינא דמגלגל עליו שבועה אף על טענה שאינה מחייבת שבועה מצ"ע, היינו דהגם דטענה זו מצ"ע אינה מחייבת שבועה, מ"מ כל שנתחייב לו שבועה אחרת, יש בכחו לחייבו שבועה אף על טענה זו.

אך בהא דמגלגל עליו שבועה אף על דברים שאין נשבעין עליהן, ל"מ הך דינא כלל, דהגם דמכח דין גלגול יש בידו לחייב שבועה אף בלא טענה המחייבת שבועה, כ"ז מהני לדברים שנשבעין עליהן, וע"כ הגם דאין בהם מצ"ע דררא המחייבת שבועה, מ"מ כל שנתחייב שבועה, יש בידו לחייב שבועה אף על שאר מילי, אך דברים שאין נשבעין עליהן אף כאשר איכא עלייהו דבר המחייב שבועה, ל"מ מידי הך דינא, דהגם דכל שנתחייב שבועה על טענה א' יש בידו לחייב שבועה על טענה אחרת, הרי דברים אלו אין נשבעין עליהן אף כאשר יש עליהן דבר המחייב שבועה, ומה יועיל לזה דין גלגול.

ובע"כ מזה, דהא דילפי' מקרא מגלגלין שבועה אף על דברים שאין נשבעין עליהן, היינו דכל הא דאין נשבעין על הקרקעות, הוא כשחיוב השבועה הוא עליהן בפנ"ע, אך כל שעיקר חיוב השבועה הוא על המטלטלין והויא חד חיוב שבועה על המטלטלין ועל הקרקעות, נשבעין אף על הקרקעות, ויל"פ לזה בתרי גווני, או דכה"ג נטפלין הקרקעות למטלטלין, ודינם כמטלטלין לענין השבועה, וכל' הדרישה בסימן רכ"ג, או דהגם שדינם כקרקעות, מ"מ כל דהוי חד חיוב שבועה על המטלטלין ועל הקרקעות, נשבעין אף על הקרקעות.[[1]](#footnote-2)

ואמנם ודאי דבעי' בזה לדין גלגול שבועה, ואף בגוונא דהודה במקצת על הקרקעות, לא הי' חייב ע"ז שבועה בלא דין גלגול, דרק היכא שבאנו לחייב שבועה על הקרקעות בגלגול שבועה משבועת המטלטלין, הוא דהוי זה חד חיוב שבועה על המטלטלין והקרקעות, דמכח חיוב השבועה שעל המטלטלין מצי לחייבו לישבע אף על הקרקעות, ובכה"ג הוא דנשבעין אף על הקרקעות, אך אלמלי דין גלגול, הרי דאף דהודה במקצת במטלטלין והודה במקצת בקרקעות, הרי הוי זה ב' שבועות נפרדות, ואין נשבעין על הקרקעות.

] ולפ"ז נ', דכל הא דבעי' בזה לדין גלגול שבועה, הוא רק בדהוו ב' טענות חלוקות, דבכה"ג בלא דין גלגול לא שייכי תביעת המטלטלין ותביעת הקרקעות זל"ז, והוי זה ב' מחייבי שבועה נפרדים, ואיכא בזה לדינא דאין נשבעין על הקרקעות, אך כל שטענו בטענה א' כלים וקרקעות והודה במקצת כלים, הרי בלא דינא דאין נשבעין על הקרקעות, הי' זה חיוב שבועה א' על הכלים והקרקעות, שהרי ודאי דהמודה במקצת שמתחייב שבועה על השאר, הוי זה חיוב שבועה א' על הכל, וכחזינן בדינא דב' כסף, ועי' להלן מה שהבאנו עוד בזה, וכיון שנתחדש בקרא דגלגול דכל דהוי חד שבועה על המטלטלין והקרקעות נשבעין אף על הקרקעות, הרי דבכה"ג דטענו כלים וקרקעות בטענה אחת והודה במקצת כלים, דהוי זה חד שבועה על הכל, ה"ה נשבע אף על הקרקעות.

ונ' דמה"ט הוא דס"ל להרמב"ם, דהגם דבדין גלגול שבועה לא חייל הגלגול רק אם גלגל המשביע, מ"מ היכא שטענו כלים וקרקעות בטענה אחת והודה במקצת כלים, יתחייב שבועה אף על הקרקעות ואף בלא גלגול המשביע, דהרי הא דנשבעין על הקרקעות שבועת גלגול, אי"ז דין מסוים בשבועת גלגול שנשבעין אותה אף על הקרקעות, אלא היינו משום דכל דהוי חד שבועה על מטלטלין וקרקעות נשבעין אף על הקרקעות, ואך דבב' טענות לא חשבינן לה כחד חיוב שבועה על המטלטלין והקרקעות, אלא מכח דין גלגול שבועה, וע"כ אם לא גלגל המשביע, לא יהא חייב שבועה על הקרקעות, אך בטענה אחת, דמצ"ע הוי זה חד חיוב שבועה על כל טענתו, ע"כ אף בלא שגלגל המשביע, ה"ה חייב לישבע אף על הקרקעות.

ולפ"ז נמצא, דכל הא דמהני מה דהוי זה טענה אחת לחייבו לישבע אף בלא שגלגל עליו המשביע, כ"ז הוא בכלים וקרקעות, דההודאה במקצת הויא על הכל, ואך דאתינן עלה משום דינא דאין נשבעין על הקרקעות, ובזה הוא שנתחדש דכל דהוי הכל טענה א' והוי חד חיוב שבועה על הכלים והקרקעות, נשבעין אף על הקרקעות, אך משא"כ היכא דעל מקצת הטענה ליכא לעיקר המחייב דהשבועה, ל"מ מידי הא דהוי הכל טענה א', אלא בעי' בזה לדין גלגול שבועה, ודין גלגול לדעת הרמב"ם הוא רק בשגלגל עליו המשביע.

וניחא לפ"ז מה שלא הביא הרמב"ם להך דינא דבטענה א' נשבעין אף על הקרקעות בפ"א בכלל עיקר דין גלגול, אלא הביא לזה בפ"ה בכלל דינא דאין נשבעין על הקרקעות, שהרי בעיקר דין גלגול ליכא נפ"מ בין ב' טענות לטענה א', ואף בטענה א' בעי' לדין גלגול, ואין מגלגלין עליו אא"כ גלגל עליו המשביע, ורק לגבי קרקעות הוא שנתחדש דכל דהוי חד טענה על מטלטלין וקרקעות נשבעין אף על הקרקעות, וע"כ הביא הרמב"ם לזה בפ"ה בכלל דיני שבועה על הקרקעות, וז"ב.

ויש להביא דוגמא לדברינו דדין גלגול שוה לדין שבועה על טענה אחת, ממש"כ הש"ך סימן ע"ה סקנ"ג לדמות הדין היכא דהוי משאיל"מ על הגלגול, מ"מ על עיקר השבועה ה"ה נשבע, להא דאם טענו ק"נ ומודה בנ' וכפר בנ' וטען בנ' איני יודע, דאע"ג דבנ' הו"ל משואיל"מ, מ"מ בנ' שכפר בברי נשבע שבועה דאורייתא ונפטר, עכ"ד, והיינו דגלגול מהני לחשבו כשבועה אחת, ובטענו ק"נ וכו' גם בלא דין גלגול הוי זה שבועה אחת, וזה ממש כמש"נ הכא, דבשבועה אחת למטלטלין ולקרקעות נשבעין אף על הקרקעות, ואיכא תרי גווני לחשבן כשבועה אחת, או בדהוו טענה אחת, או בשגלגל הקרקעות על המטלטלין.

ועי' עוד בסמ"ע סימן ע"ב סעיף ל', דהגם דבגלגול כל דהוי משואיל"מ על הגלגולים אינו חייב לשלם את העיקר, מ"מ בטענה אחת חייב כל שאינו יכול לישבע על כולה חייב לשלם, עייש"ה, ומבו' ג"כ דבטענה אחת חשיב הכל כשבועה אחת, ומכח דין המקצת נקבע דין הכל, וע"כ ודאי י"ל כמש"נ דמהני זה גם להשביע על הקרקעות.

] ולפ"ז מיושב היטב ד' הטור?

ולפ"ז שפיר הוא חייב לישבע ע"ז אף שטוען איני יודע, דהגם דדין גלגול ליכא בטענת איני יודע, אך בהך דינא דכל דאיכא חד שבועה ? אין מקום לחלק בזה, דרק אם באנו לחייב שבועה על טענת הקרקעות מכח טענת המטלטלין?.והרי אי"ז כלל מדין גלגול?.

ונ' כן גם בדעת התוס' והרא"ש?

ואמנם בס' משנת יעבץ העיר בזה מקו' התוס' ד"ק:, ואמנם באמת ל' התוס' מדויק כמש"נ, דלדינא דהתם קרי לה זוקקין, ולדינא דהכא קרי לה גלגול, וכ"ה גם בל' הפרישה בסימן רכ"ג, ואך די"ל דמכוון התוס' דגם גלגול תנינא במתני' בשבועות, והכא רמז לה?

עי' בל' פסקי ריא"ז קידושין בביאור דינא דזוקקין נכסים שאין להן אחריות את הנכסים שיש להן אחריות לישבע עליהן, וזה מתאים עם מש"נ?.

ובעיקר הדברים יל"ע, דלפ"ז במתני' דזוקקין וכו' לא למדנו דין גלגול, שהרי דינא דמתני' הוא דבשבועה אחת זוקקין וכו', והגם דהאופן שיהא זה שבועה אחת הוא ע"י גלגול, אך הרי משכח"ל גם בלא גלגול והוא כד הוי הכל טענה אחת, וא"כ מה מייתי' עלה בגמ' שם לדינא דגלגול.

אך י"ל, דאף דהך דינא אינו מכח פרשת גלגול, מ"מ ה"ז נלמד בפרשת גלגול, וע"כ מייתי' עלה להילפותות דגלגול, וצ"ע.

שו"ר במהרח"ש ח"א סימן ע"ג שכתב, ז"ל, אמנם קשה דהרבינו ירוחם בנתיב ג' ח"ה כתב היו לו שני עבדים אחד גדול וכו' המוכר אומר קטן והלוקח אומר גדול, ישבע מוכר שקטן מכר ולא ישבע שבועה על זה בפני עצמו כי מה שטענו לא הודה לו. ועוד כי אין נשבעין על העבדים אלא ע"י גלגול שבועה כגון שטענו עבד בכסותו ושדה בעומריה וכו', ומגו דאישתבע אכסות ועומרים נשבע ע"י גלגול אעבד ואשדה. והא דאמרינן לוקח אומר גדול ומוכר אומר איני יודע זכה בגדול, מיירי כמו כן שטוענו שדה בעומרים ומוכר שדה בקטן וכו' ומגו דנשבע וכו' והוא אומר איני יודע ואינו יכול לישבע ומשלם. ומכאן מביאין ראיה שאפילו בשבועת גלגול אמרינן שאם לא יכול לישבע משלם ע"כ, הרי שכתב דרישא דקתני זכה בגדול משום מגו דאישתבע אכסות משתבע נמי אעבד ואינו יכול לישבע ומשלם, א"כ משמע דמשלם גם אעבד. והוא תימא שהוא ז"ל עצמו כתב סברת התוספות והרא"ש לעיל בסמוך בנתיב עצמו דאין מגלגלין שבועה אלא כשהנתבע טוען בריא כמו סוטה, אבל כשהנתבע טוען שמא אין מגלגלין עליו כדי שנאמר בנתבע כי מאחר שאינו יכול לישבע משלם וכו' וכמו שיראה המעיין, ואפשר לומר בדוחק שסובר דאע"ג דבעלמא לא אמרינן גבי שבועת גלגול משאיל"מ, גבי עבדים שאני דעבד בכסותו חד טענה חשיב לה, דכיון דעבד בכסות אמרינן משאיל"מ, ממילא ג"כ בעבד אמרינן הכי דחד טענה הוא. ומ"ש רבינו ירוחם גבי ההיא דעבדים ומכאן מביאין ראיה דאפילו בשבועת גלגול אמרינן שאם ל"ה יכול לישבע משלם היינו שיש מביאין ראיה משם, אבל לתוספות והרא"ש אין ראיה משם מהטעם שכתבנו.

אבל קשה דבגמ' פריך עליה דההיא שינוייא דרב הושעיא קשיא ליה לרב זוקקין אתא לאשמועינן, תנינא זוקקין הנכסים שאין להם אחריות את הנכסים שיש להם אחריות וכו', ומאי קושיא הא איצטריך שפיר לאשמועינן דאע"ג דבעלמא בשבועה ע"י גלגול לא אמרינן משאיל"מ הכא אמרינן לי', וכי תימא דלא פריך תנינא זוקקין אלא בסיפא דקתני זה אומר גדול וזה אומר קטן ישבע המוכר וכו', א"כ מאי משני איצטריך סד"א כסות עבד כעבד וכו', הא מרישא שמעינן לה דקתני זכה בגדול במשאי"ל ע"י גלגולף אלא על כרחך כיון דאיכא ריבותא ברישא נקט שאר הבבות אגבה, וא"כ הדרא קושיא לדוכתא רבא דנימא דרבותא רבא אשמועינן דאע"ג דבעלמא לא אמרינן משאי"ל, בשבועה הבאה על ידי גלגול הכא אמרינן ליה, וכעת צל"ע, עכ"ל.

בד' הפוסקים מצינו בכ"ד דשבועת גלגול הויא חדא שבועה ממש עם שבועת העיקר.

חדא הוא במש"כ הסמ"ע בסימן ע"ב ס"ל די"א דכל דהוי משאיל"מ על העיקר משלם אף על הגלגולים, ועי' גר"א שם, ובד' הגר"א שם מבו' עוד, דאם אינו רוצה לישבע על הכל אלא לשלם את העיקר, ה"ה חייב לשלם את הכל, ולמד כן מל' הירושלמי, ודימה הגר"א דה"נ אם הוי משאיל"מ על העיקר, ה"ה חייב לשלם את הכל.

ועי' עוד בסה"ת שער ל"ח ובפירוט השערים שבראש הספר, דמבו' להדיא דהי' מקום לדון דכל שאינו יכול לישבע את העיקר, אמרי' משאיל"מ אף על הגלגולים, ודכל שאינו יכול לישבע את הגלגולים, אמרי' משאיל"מ אף על העיקר, ונ' מדבריו שם דהא דלא אמרינן הכי, הוא רק משום דבגלגול ליכא לדינא דמשאיל"מ, אך אילו הי' בגלגול לדינא דמשאיל"מ, הי' הדין כן, עיי"ש.

ולפ"ז יש ללמוד מדבריו, דאם טענו מנה ומחצה והשיב נ' ידענא נ' להד"מ ונ' לא ידענא, יהא חייב לשלם גם את הנ' שאמר להד"מ, ולא מצי לישבע וליפטר, וזה כד' הסמ"ע בסימן ע"ב ס"ל, ושלא כמש"כ הש"ך שם ובסימן ע"ה סקנ"ג, שהרי רק בגלגול שבועה אינו חייב לשלם כה"ג, משום דלא אמרי' בגלגול משאיל"מ, ומשא"כ בטענה אחת ממש, וצ"ע.

עוד מצינו כן בד' הסמ"ע בסימן ע"ה סי"ד, דהא דבשבועת גלגול לא סגי שישבע שאינו יודע, הוא משום דעל העיקר הוא נשבע על טענת ודאי, וע"כ גם על הגלגול לא מצי לישבע שאינו יודע, עיי"ש.

ומה שהוצרך הסמ"ע לזה, ולכאו' מ"ש מנ' ידענא ונ' לא ידענא דאמרי' משאיל"מ ולא סגי לישבע שאינו יודע, י"ל בזה לפמש"כ הקצוה"ח בסימן צ"ד סק"ב דהגם דאין נשבעין שבועת התורה באיני יודע, מ"מ שבועת גלגול הויא גם על טענת איני יודע, וזהו דקשיא לי' להסמ"ע, דבנ' ידענא ונ' לא ידענא אמרי' משאיל"מ, משום שאין שבועת התורה באיני יודע, וכמו שפירשו הש"ך סימן צ"ד סק"ה והקצוה"ח והגרע"א, אך בגלגול שנשבעין שאיני יודע, מ"ט נימא משאיל"מ, ודו"ק.

ומצינו כן גם בד' הש"ך בסימן ע"ב שם ובסימן ע"ה שם ובסימן צ"ד ס"ח, דטעם הסוברים דבגלגול שבועה אמרי' משאיל"מ, הוא משום דחדא שבועה היא, עיי"ש, ובדבריו בסימן ע"ה נ' דבזה הוא דפליגי הראשונים אם אמרי' בגלגול משאיל"מ, אך בסימן צ"ד כתב דלכו"ע חדא שבועה היא, ובסימן צ"ד כתב מכח זה, דודאי א"א להפך הגלגולים.

ועי' להלן מש"נ עוד בד' הראשונים בב"מ דל"ה: שנראה מדבריהם כד' הגר"א, דכל שאינו נשבע את הכל עליו לשלם את הכל, עיי"ש.

צ"ב בל' סה"ת, דהיכא דאינו יכול לישבע שבועת העיקר, לא אמרי' מתוך על הגלגולים, אלא ישבע עליהם או יאמר השבע וטול, ופירשו הב"י והדרכ"מ שכונתו דאיכא בזה גלגול מה"ת, ואך דלא אמרי' ע"ז משאיל"מ, ומש"כ דמצי למימר השבע וטול, הוא כדעת בעה"ע והטור דהגם דבדאורייתא לא מפכינן, מ"מ שבועת גלגול מפכינן.

וצ"ע דא"כ מ"ט הזכיר הסה"ת להך מילתא דיאמר השבע וטול הכא, ולא פירשה בכל שבועת גלגול, והכא הול"ל דעל הגלגולים אין אומרים משאיל"מ אלא הוא חייב לישבע, וממילא פשיטא דיכול לומר לו השבע וטול דומיא דכל שבועת גלגול דיכול לומר השבע וטול.

ואולי י"ל בזה, דבכל שבועת גלגול לא מצי למימר השבע וטול, וכמש"כ הגר"א בסעיף ו', דל"מ להפך את הגלגול בפנ"ע.

ואמנם דכ"ז הוא משום דשבועה גוררת שבועה, וכמו שביאר במשנת ר"א ב"מ, דמה"ט אם היפך גם את העיקר, מצי להפך את הגלגולים, אך כל דאינו יכול לישבע על העיקר ומשאיל"מ, הרי דבזה שפיר מצי להפך את הגלגולים, ודו"ק.

וע"ד סברא זו יל"ד, במש"כ הר"ן שלהי שבועות בשם תלמידי הרשב"א, דאין מגלגלין טענה שטען אח"כ, ולפי הטעם שפירש שם בזה לכאו' כ"ה הדין בכל גלגול שבועה, וצ"ע דא"כ מ"ט פירש לדין זה בגוונא שאמר הריני משלם, ויתכן דהוא משום דל' הירושלמי הי' משמע דמגלגל אף על מה שטוען אח"ז, ובא להוציא מזה, ובפשוטו צ"ל, דרק היכא שאמר הריני משלם הוא דבטלה תביעה זו, וע"כ אי"ז מצטרף עם טענה אחרת, ומשא"כ בשאומר הריני נשבע.

אך להנ"ל י"ל עוד, דהיכא דאינו משלם, דאיכא דין גלגול דשבועה גוררת שבועה, ודאי יכול לגלגל אף על מה שטוען אח"כ, אך כל שאמר הריני משלם וליכא לדין שבועה גוררת שבועה, אלא אתינן עלה משום שהכל הוי כטענה אחת וע"כ הכל מחייב שבועה, הרי שבזה אינו יכול לגלגל על מה שטען אח"כ, ודו"ק.

בדין משאיל"מ בגלגול, מצינו ה' דעות בד' הראשונים, **א**, דעת הרא"ש בפ' השואל כפ"מ שנקט הטור בדעתו והראב"ד קודם חזרה ובעה"ת, דבכל גווני לא אמרי' בשבועת גלגול משאיל"מ, וזהו הדעה הראשונה שהביא השו"ע סימן ע"ה סי"ד, ועי' ש"ך סימן צ"ד סקי"ב שכתב דגם טעם דעה זו הוא משום שאין מגלגלין שבועת איני יודע, וצ"ב, ואכמ"ל.

**ב** דעת התוס' נ', דמן הדין הוה אמרי' בגלגול משאיל"מ, ואך דאין מגלגלין שבועה כשטוען הנתבע איני יודע, וממילא דליכא בזה לדין משאיל"מ, ולפ"ז בגלגול בחשוד שפיר נימא משאיל"מ, ועי' בית אפרים חו"מ סימן ט' שדן כן גם לדעה קמייתא, עיי"ש, וכן פסק השו"ע סימן צ"ד ס"ב.

ואמנם האחרונים דנו, דכל הא דל"ד לסוטה, הוא רק אם אתינן לחייבו לישבע שהוא פטור, אך שפיר מצינו לחייבו לישבע שאינו יודע, ועי' ט"ז סימן צ"ג סי"ג ונתיה"מ סימן ע"ה סקי"א, ומ"מ כ"ז הוא רק אם טוענו בברי שהוא יודע, עי' בדבריהם, וכן נ' גם בד' הגר"א בסימן צ"ג סי"ג, עיי"ש, אך הנה כ"ז הוא למה שדנו התוס' דאין מגלגלין בטענת ספק היכא דליכא רגל"ד, אך למה שנקטו מתחילה לא כן, ה"נ בדין שיהא חייב לישבע שאינו יודע אף בשאינו טוען בברי שהוא יודע, ובד' התוס' נ' להדיא לא כן, שהרי הקשו מ"ט אינו נאמן במיגו דמצי אמר איני יודע, והרי דאם הי' אומר איני יודע ל"ה חייב שבועה כלל, והרי התוס' אכתי לא כתבו להך מילתא דאין מגלגלין בטענת ספק רק בדאיכא ע"ז רגל"ד, ובאמת הגר"א בסימן ע"ה סי"ד נקט כן דהתוס' פליגי עם הרמב"ם שכתב דחייב לישבע שאינו יודע, וצ"ע עוד בזה.

ועי' עוד בש"ך סימן ע"ב סקמ"ז וסימן צ"ד סקי"ג שמבו' בדבריו ג"כ, דכל מש"כ התוס' דאין מגלגלין על טענת איני יודע דל"ד לסוטה, אי"ז טעם שלא יגלגלו עליו לישבע שאינו יודע, ואך דליכא שבועת התורה באיני יודע, אך בשבועת המשנה דאיכא שבועה באיני יודע, שפיר מגלגלין עליו לישבע שאינו יודע, עיי"ש.

**ג** דעת הריטב"א בקידושין דכ"ח., דבכל גלגול אמרי' משאיל"מ.

**ד** דעת הרמב"ן והנמו"י, דכל שמגלגל על טענת ברי, אמרי' בזה משאיל"מ, וכל שטענת הגלגול היא טענת שמא לא אמרינן בה מתוך, ובד' הרמב"ן בהשמטות מבו' דהטעם בזה הוא משום דכל שאין התובע עצמו טוען בברי, אין לנו לחייב הנתבע לשלם, ונסתפק הרמב"ן אם ה"ז בכל משואי"ל, או הוא רק בגלגול, ונ' הטעם לחלק בזה, דבכל מחויב שבועה, כיון דאיכא דררא לחייבו, ע"כ שפיר מצינו לחייבו ממון אף שהתובע אינו אלא שמא, ומשא"כ בגלגול דאין לנו דררא לחייבו, הרי דכל שאין התובע טוען ברי, ודאי אין לנו לחייב את הנתבע ממון.

**ה** דעת הרשב"א והמ"מ, דכל שטענת העיקר היא טענת ברי, אמרי' משאיל"מ בגלגול אף בשגלגל על טענת שמא, וכל שטענת העיקר היא טענת שמא, לא אמרי' משאיל"מ בגלגול אף בשגלגל על טענת ברי, וכ"ה דעת הראב"ד במסקנתו, ועי' כתוב שם שלהי שבועות שמבו' הטעם בזה, משום דלא אמרי' משאיל"מ בשטוען התובע שמא, וע"כ כל שעיקר השבועה היא על טענת שמא, ואין בכחה לחייבו ממון, לא עדיף הגלגול מינה, ונת' בזה במק"א.

ועי' היטב בל' הרשב"א בסו"ד, שמשמע דהא דלא אמרי' משאיל"מ, היינו דשבועה זו אין בכחה כלל לחייב ממון, וע"כ הי' מן הדין דגם אם לא רצה לישבע לא נחתינן לנכסי', ואך דמ"מ כופין אותו לישבע או לשלם, וצ"ע בזה.

] בד' הט"ז סימן צ"ד ס"ב מבו' דמפרש ד' הרמב"ם שהובא בסימן צ"ג בע"א, דלעולם ליכא גלגול כלל בשאומר הנתבע איני יודע, ואך דמ"מ אם על טענת איני יודע ה"ה מחויב שבועת היסת, תו מצי לגלגל עליו שישבע ע"ז בכלל השבועה החמורה, וזה כדינא דהרמב"ם פ"א מטונ"ט הי"ד ושו"ע סימן פ"ז סכ"ד, דנתחייב ב' שבועות על ב' טענות קלה וחמורה, משביעין אותו על החמורה ומגלגלין בה שאר דברים, עייש"ה בד' הט"ז, וכ"ה מבו' בד' הט"ז סימן ע"ה סט"ו, עיי"ש.

אמנם בד' התומים שם סק"ב והקצוה"ח שם סק"ב מבו' שפירשו ד' הט"ז דהוא משום דאיכא דין גלגול שבועה על טענת איני יודע לישבע שאינו יודע, עיי"ש, וכ"ה בנתיה"מ סימן ע"ה סקי"א ובנחל יצחק סימן צ"ד ריש סק"ז, וצ"ע היאך זה מתישב בד' הט"ז שחילק דהוא דוקא בשבועה שחייב עלי' היסת, ועם ד' הט"ז בסימן ע"ה סט"ו שפירש כן בד' הטור שכתב שנשבע היסת על הגלגולים, ובאמת התומים שם תמה ע"ד הט"ז שאי"ז מתישב כלל בד' הטור.

אמנם הנה בעיקר הך דינא דנתחייב ב' שבועות וכו' משביעין אותו על החמורה ומגלגלין עלי' שאר דברים, אשר למדה רה"ג מהא דמי שנתחייב ב' מיתות בי"ד נידון בחמורה, צ"ב, דמה בעינן לדין מחודש בזה, תיפו"ל מדין גלגול דעלמא.

והאמנם לד' הט"ז הנז' נפ"מ בזה בטענת איני יודע שאין מגלגלין עלי', ומ"מ כיון שהוא חייב עלי' שבועת היסת, יש לו לישבע עלי' בכלל השבועה החמורה, אך אין נ' שלזה כיונו הרמב"ם והשו"ע.

והנה אמנם למשמעות ד' הרמב"ם שאין מגלגלין אלא בשתבע התובע שיגלגלו, ניחא, דע"כ בעינן לדין בפנ"ע דכה"ג שנתחייב שבועה על ב' טענות קלה וחמורה, משביעין אותו על הקלה בכלל החמורה, אך לדעת השו"ע דבי"ד מגלגלין עליו לא א"ש.

ושו"ר בד' הגר"א בסימן פ"ח שם, שפירש דבאמת הך דינא הוא מדין גלגול, דכיון דמגלגלין שבועה על על הטענה השני', ע"כ צריך לישבע שבועה חמורה אתרוייהו, עיי"ש, אך זה שלא כד' הט"ז הנז'.

ולפ"ד הגר"א צ"ל, דמה שהביא רה"ג לההיא דמי שנתחייב ב' מיתות בי"ד, היינו דהגם דמגלגלין עליו שבועה חמורה, מ"מ הרי הוא חייב גם שבועה קלה, והא דמשביעינן לי' שבועה חמורה, הוא דומיא דמי שנתחייב ב' מיתות בי"ד דנידון בחמורה.

אך אי"ז מתישב, דבשלמא בנתחייב ב' מיתות, בעינן לאשמועינן שלא ימיתוהו במיתה הקלה, ותו ל"מ להמיתו במיתה החמורה, אך במחויב ב' שבועות, אף אם היינו משביעין אותו תחילה את השבועה הקלה, עדין הי' מחויב את השבועה החמורה, וא"כ ודאי דצריך להשביעו את החמורה, ומאי קמ"ל.

] בשו"ע סימן צ"ד ס"ב כתב דאין מגלגלין על טענת שמא דהתובע, אא"כ יש רגלים לדבר, ועי' תומים שהוכיח מד' התוס' דהיינו רק כשיש רגל"ד לפנינו, אך לא סגי במה דלדברי התובע יש לו רגל"ד לכך, ועי' נחל יצחק שהסכים לדין זה.

והעירוני לתמוה בזה, דא"כ מ"ט כתב השו"ע סימן צ"ג ס"י דיכול לגלגל עליו שלא גזל ממנו בעת השותפות, ואף שהלה כופר ואומר שלא הי' שותפו מעולם, וכ"ה גם בש"ך סימן פ"ז סקס"ד וסימן צ"ד סק"ג, הרי התובע אינו תובעו בברי, ולדידן לית לן רגל"ד, ובע"כ דסגי במה דלפי דברי התובע איכא רגל"ד.

ושמא נימא, דהגם דאין התובע יודע בודאי שהוא חייב לו ממון, מ"מ כיון שהוא יודע בודאי שהוא חייב לו שבועה, סגי בכך להשביעו, אך לכאו' אי"ז מתישב, שהרי בשבועה דרבנן כל שאומר נשבעתי, לא משבעינן לי' שבועת היסת ע"ז, וצ"ע בזה.

] בד' הגר"א סימן צ"ד ס"ו דא"א להפוך את הגלגול לבד, עי' מה שפירשו באבהא"ז פ"א מטונ"ט הי"ג, ובמשנת ר' אהרן ב"מ.

ועיקר ד' הגר"א צ"ע, שסתם כן, ופירש כן בלישנא דהשו"ע, אשר הוא ל' הראב"ד, ובשו"ע סעיף ח' הרי כתב דגם בגלגול משבועה דאורייתא, מצי להפך הגלגול בפנ"ע, והוא מבעה"ע, ואמנם הש"ך והגר"א שם נחלקו ע"ז, משום דגלגול הוא שבועה דאורייתא ול"מ להפכה, אך אלמלי ה"ט הי' חל ההיפוך, הגם שלא היפך את שבועת העיקר, וצ"ע, שו"ר בערוה"ש סו"ס צ"ד, שכתב כן, דלדעת הגר"א ודאי ל"ש להפך בההיא דסעיף ח'.

ובד' לח"מ שהביא הש"ך שם סוסק"ח מבו' דעתו כדעת הגר"א, דאל"כ קשיא טובא ע"ז משה"ק בגל' הגרע"א שם.

ועי' עוד מש"נ לעיל בד' בעה"ת, לפ"מ שפירשו הב"י והדרכ"מ בדעתו, די"ל דכל מש"כ דיכול להפך את הגלגול בפנ"ע, הוא רק משום דהוא משלם את עיקר התביעה, אך אם הוא נשבע על עיקר התביעה, ל"מ להפך את הגלגול לבדו, וכדעת הגר"א.

ובעיקר דעת בעה"ע דמצי להפך שבועת גלגול, ול"ה כשבועה דאורייתא דלא מפכינן לה, נ' די"ל דהוא משום דס"ל דבשבועת גלגול לא אמרי' משאיל"מ, וס"ל דהיינו דאין עיקרה חיוב ממון, וגם י"ל דלא נחתינן לנכסי', רק מדין כפי' לישבע או לשלם, וכעין שכתב הרשב"א בפ' השואל, לגבי גלגול מטענת שמא, עיי"ש, וע"כ דמי לשבועה דרבנן דמפכינן לה, וזה ע"פ הטעם שכתבו הראשונים בטעם דלא מפכינן שבועה דאורייתא, ודו"ק.

שו"ר בנחל יצחק סימן צ"ד סק"ז ענף ב' שכבר פירש הטעם כעי"ז, עיי"ש.

] ובעיקר ד' הגר"א, הנה מצאתי בשו"ת הראב"ד סימן כ"ח שנחלק עם הרז"ה בדין מי שגלגל על שבועת השותפין, ורצה הנתבע לישבע על עיקר התביעה, ועל הגלגול אמר לו השבע וטול, וכתב הרז"ה דהדין עמו, והראב"ד כתב ע"ז דל"מ להפכה, ופירש הטעם, ז"ל, מפני שכבר נתחייב הנתבע שבועה חמורה על השיתוף ועל כל הגלגולין שעלי' ואינו יכול להפטר מהם אלא או בשבועה חמורה או בתשלומין דכל דתקון כעין דאורייתא תקון, תיקון על השיתוף שבועה חמורה ותיקנו עלי' גלגול שבועה חמורה שלא להיפטר ממנה אלא או ישבע או ישלם וכו', עכ"ל.

ונ' שדעתו כמשמעות ד' הרא"ש ר"פ כל הנשבעין דהא דאין מהפכין שבועת המשנה הוא משום דחמירא כעין דאורייתא, וכמו שביאר הגר"א בסימן פ"ז בדעתו, אשר כן מבו' ממש"כ דאשתבע לי דלא פרעתיך הויא נמי כעין דאורייתא וע"כ הוא שאין מהפכין אותה, ועי' סמ"ע וגר"א סימן פ"ב שעמדו בזה על ד' הטור, ואכמ"ל, וכאשר כן מבו' גם בל' הרי"מ דגם מה"ט אין מהפכין, וכן נזכר טעם זה בסו"ד הר"ן, ואשר זמש"כ דמה"ט גם את הגלגול שעלי' א"א להפוך.

אך עכ"פ מבו' לפ"ז דאם היתה שבועה זו שבועת היסת, הי' יכול להפוך את הגלגול לבד, ובד' רז"ה ודאי מבו' כן, וזה כד' הסמ"ע בסימן צ"ד, ושלא כד' הגר"א שם סקט"ז, ואולי יל"פ לדעת הגר"א דזהו גופא מכוון ד' הראב"ד הכא ומה"ט הוא דפליג על הרז"ה, וצ"ב, והגר"א שם דקדק כן מל' הראב"ד בהשגות פ"א מטונ"ט.

ההפלאה בסימן צ"ו כתב לחלק והובא בגל' הגרע"א, דבהריני משלם בטל הגלגול על טענות הספק, ובהיפוך שבועה לא בטל הגלגול אף על טענות ספק, וכ"ה משמעות ד' הט"ז סימן צ"ד ס"ו, שלא הכריח דאיירי התם בטוען ברי על הגלגולים, אלא משום דאל"כ לא מצי אמר השבע וטול, עיי"ש, וכבר דקדק ההפלאה מדבריו.

וצ"ב טעם הדין, שהרי גם בהיפוך תו ל"מ לגלגל עליו, והרי דחשיב דתו ליכא חיוב שבועה, וא"כ לגבי לבטל הגלגול שכבר גלגל עליו מקודם, מ"ט חלוק דין היפוך מדין הריני משלם, וצ"ב.

כתב הרמב"ן ב"מ דל"ד:, ז"ל, ואיכא דרמי ממאי דגרסי' בגמ' דבני מערבא אמר משלם אני חוששים שמא שלח בו יד אמר נשבע אני וראה אותן שמגלגלין עליו וחזר ואמר משלם אני חוששים שמא שלח בו יד א"ר יוסי לא שחייבה התורה שבועה להחמיר עליו אלא להקל עליו שאם רצה לשלם ישלם ואם רצה לישבע ישבע, ופסק רבינו הגדול ז"ל כת"ק, ואי ס"ד איתא לדרב הונא מיגו דמשתבע שאינה ברשותו לישתבע מהנהו שבועות אחרות שמגלגלין עליו וכו', אבל ענין זו הגמרא נראה שהם סבורים וכו', אמר נשבע אני וראה אותן שמגלגלין עליו וחזר ואמר משלם אני, אע"פ שהדבר נראה שאינה ברשותו ואלמלא הגלגולין הי' נשבע ג' שבועות, חוששין "ומשביעין אותו שבועה שאינה ברשותו" ומגלגלין עליו "שחוששים לגלגולין" וכ"ש דאם בא לשלם אף הגלגולין חוששים שמא אינו רוצה לישבע בחנם עלי' "נמצא שאינו יכול לפטור עצמו משבועה זו", עכ"ל.

ומבו' בד' הרמב"ן, דמש"א בירושלמי דחוששין לגלגולין, אשר מזה למד הרי"ף דכל האומר הריני משלם אינו נפטר מן הגלגולין, לאו היינו דהגם דהוא משלם את עיקר תביעתו וא"צ כלל לישבע ע"ז, מ"מ ה"ה מחויב לישבע על הגלגולין, אלא היינו דמכח הא דחוששין לגלגולין, משביעין אותו שבועה שאינה ברשותו, וע"כ אינו יכול לפטור עצמו משבועה זו כלל, וכ"ה להדיא בל' הנמו"י שם, ז"ל, ומשמע בירושלמי דהיכא שחייבוהו בי"ד להישבע והתובע רוצה לגלגל עליו שבועה על ענין אחר והנתבע רוצה ליתן החפץ שתובעין לו אפ"ה "ישבע" כדי שישבע על הגילגולין דהכי גרסינן התם אמר משלם אני חוששין שמא שלח בה יד אמר נשבע אני וראה שמגלגלין עליו וחזר ואמר משלם אני חוששין וכתבו הרי"ף ז"ל וכו' משמע שחיישינן משום הגילגולים "ומשביע בשבילם" עכ"ל, וכ"ה מפורש גם בד' המאירי והמיוחס לריטב"א, עיי"ש, והדברים צ"ב.

ובפשוטו הי' נ' כונתם, דכיון שזכות התובע היא לגלגל עליו שבועה, וכל שהוא משלם עיקר תביעתו ל"ש לגלגל עליו, ע"כ מכח זה בכח התובע לכופו לישבע על עיקר תביעתו, ואינו רשאי לשלם את עיקר התביעה אא"כ הוא משלם את הגלגולים, וזה ע"פ המבו' בתרוה"ד פסקים סימן ל"ב, דהא דל"מ לומר הריני משלם, הוא משום דל"מ להפקיע את זכותו של התובע לגלגל עליו, עייש"ה, וד"ז צ"ע מסברא, וגם יל"ע אם זה מתישב עם המבו' בד' הרמב"ן בפ' השואל דאיכא גלגול מטענה שדינה דמשאיל"מ.

וע"כ יותר נ' שכונתם, כד' הגר"א בסימן ע"ב ס"ק קמ"ו, דבד' הירושלמי נתחדש דאו השבע על הכל או תשלם את הכל, ואינו נפטר מן הגלגולים, אא"כ נשבע על העיקר, שכן הוא הדין דגלגול שבועה, דאינו נפטר בשבועתו אא"כ הוא נשבע גם על העיקר, ואשר זהו מש"כ הראשונים, דכיון דחוששין לגלגולים, ע"כ הוא מחויב לישבע גם שבועה שאינה ברשותו, ואם לא ישבע שבועה זו, יהא עליו לשלם את הכל.

ובזה שמעתי לבאר היטב ד' הרמב"ן בדצ"ז: שלמד להא דאמרי' משאיל"מ בגלגול, מדינא דירושלמי דל"מ אמירת הריני משלם לפטרו, וגם כתב דאם טענת הגלגול היא שמא לא אמרי' בה משאיל"מ, ודימה ד"ז למש"כ הרמב"ם בהריני משלם דא"צ לישבע אלא על טענות הודאיות, והדברים צ"ב.

ולפי הנ"ל מתבארים הדברים ככתבן, שהרי אמרו בירושלמי דאו תשבע על הכל או תשלם על הכל, ואם משלם את העיקר צריך לשלם גם את הגלגול, ומזה מוכח דאמרינן מתוך בגלגול, דאם לא אמרינן מתוך בגלגול, ל"ה צריך לשלם את הגלגולין, דהגם שלא נתקיים דין שבועת הגלגול, כיון שלא נשבע על העיקר, מ"מ לא עדיף ממי שאינו יכול לישבע, שהרי הוא כמודה שהוא חייב לו את העיקר, ואינו יכול לישבע ע"ז, דפטור, ובע"כ מזה דאמרי' משאיל"מ בגלגול.

וזהו גם מה שהביא מד' הרמב"ם דא"צ לישבע על טענת שמא, והיינו משום דכל שמשלם את העיקר, א"א לו לישבע על הגלגולים בפנ"ע, וכיון דבטענת שמא דינא הוא דלא אמרי' משאיל"מ, ע"כ הוא פטור משבועת הגלגול, וז"ב.

והדברים מדויקים כן בל' הרמב"ן שם, שכתב, ז"ל, שאף באומר הריני משלם וכו' שאין אומרים "הב לי' כל מה דמגלגל עלך" אלא מטענות הודאות וכו', עכ"ל, והרי דלמד הרמב"ן לדינו מהא דא"צ לשלם כל הגלגולים, ולא מהא דא"צ לישבע עליהם, והיינו שהרי כיון שהוא משלם את העיקר, א"א לו לישבע על הגלגולים, ומהא דאינו חייב לשלם אותם, יש ללמוד דלא אמרי' משאיל"מ בגלגול בטענת שמא.

בד' הרמב"ן בב"מ דצ"ז ובהשמטות, מבו' דגם אם נשבע שאינו יודע, איכא בזה לדינא דמודה סומכוס בשבועה דאורייתא.

וצ"ע היאך זה מתישב עם ד' הרמב"ן במלחמות ריש מכילתין, דהא דמודה סומכוס בשבועה דאורייתא, הוא משום שהתורה האמינתו בשבועה, וגם בל' הרמב"ן בדצ"ז הוא כן דהיכא דאיכא שבועה דאורייתא איהו מהימן, וצע"ג דמה מהני זה לבטל דין החלוקה, דאף דמהימנינן לי' שאינו יודע, אכתי נימא דכיון שאין ידוע חולקין.

ועי' קצוה"ח סימן צ"ד שכתב כן מדעתו, דכל שנשבע שאינו יודע ל"ש דינא דמודה סומכוס בשבועה דאורייתא, וד' הרמב"ן צ"ב.

גר"א סקמ"ד כתב דלדעה אחת כל שאינו יכול לישבע על העיקר, ה"ה מחויב לשלם גם על הגלגול, ועי' סמ"ע וגר"א לעיל סימן ע"ב סק"ל אמרי' בכה"ג משאיל"מ על הגלגול,

וצ"ע במה שהוכיחו מסימן סס"ד ס"ו, וכמדומה שגם הש"ך רמז להוכיח כן, וצ"ע מה שייך לדהתם.

גר"א סקמ"ו, מה שהביא מעבד בכסות, צ"ע, דמשם מוכח דגם כשטענת העיקר משאיל"מ, מגלגלין.

ומש"כ שם ה' דעות, מצינו דעה ו' להרמב"ן, ודעה זו כתב גם בנמו"י שהי' לפני הגר"א, ואך שהגר"א לטעמי' שפירש בסימן צ"ד לד' הנמו"י בע"א, וצ"ע, וכבר נת' שם בזה.

מש"כ לדחות הראי' מעבד בכסותו, דאתיא כסומכוס, זה תלי ביסוד דינא דסומכוס, ובתוס' כתובות כתבו להיפך, וע' רש"י גיטין די"ד: ובמל"מ שציין בגהש"ס שם.

שו"ת הראב"ד סימן כ"ח, ראובן תבע את שמעון בענין שותפות שהיתה לו בידו, א"ל רצוני שתשבע לי על עסק ההוא של שותפות, א"ל שמעון כן אשבע, כשבא להשבע א"ל ראובן הריני מגלגל עליך שבועה על מנה שהלויתיך מצד אחר, א"ל שמעון השבע אתה [על] ההוא וטול, א"ל ראובן לא כי אלא שאתה חייב לי לישבע שבועת השותפין השבע כמו כן על המנה ההוא והפטר, כי מוטב שתשבע אתה לבדך בשתי התביעות שבועה אחת ולא נשבע שנינו שתי שבועות. א"ל שמעון לא כי גם שבועת השותפין אם הייתי יכול להפכה עליך הייתי מהפך אלא מפני שהיא באה בטענת שמא ואיני יכול להפכה עליך, והשבע בה וטול, דן הרב ר' זרחיה ז"ל הדין עם שמעון, דנו חבריו הדין עם ראובן, אמרו לו הבא ראיה, אמר להם לא כי אתם המחמירים על הנתבע וכל המחמיר על הנתבע עליו הראיה, אמרו לו הנה בירושלמי חד ברנש אתא למידן עם חבריה קומי ר' זעירא, חייבי' ר"ז שבועה על תרין דינרין, א"ל חבריה ומלת פלן ומלת פלן, אמר ליה ולאו תרין דינרין אני חייב לך הא טרפין לך, אמר ליה ר"ז או הב ליה כל מאי דתבע לך או אשתבע ליה על כל מה דמגלגל עלך, זה הירושלמי הביאו ריא"ף ז"ל בסוף מס' שבועות, אמר להם אין ראיה משבועת התורה בדין מודה מקצת שהיא שבועה חמורה לדין מנה לי בידך אין לך בידי כלום שהיא שבועת היסת קלה, שאין דנין קל מחמור להחמיר עליו, אמרו לו הנה הריא"פ ז"ל כתב מתחלה בהלכותיו שמקשה וכו', ותירץ הריא"פ ז"ל מתחלה כאן בשבועה דאוריתא כאן בשבועה דרבנן, והנה מצאנו שהחמיר בשבועה דרבנן יותר משבועה דאוריתא, אמר להם זאת היתה כשגגה מלפני הרב ז"ל ולפיכך חזר בו מדבריו ותירץ תירוץ אחר ואמר דהא מילתא פלוגתא דרבנן ור' יוסי הוא והל' כרבנן, הכל כמו שמתוקן ומוגה בהלכותיו, וא"א כלל להעמיד ההיא דר' זירא בשבועה דרבנן מדקאמר חייבו שבועה על תרין דינרין ש"מ ששבועת התורה הי' חייב על טענת שתי כסף, מבו' דעת רז"ה דבשבועת היסת ל"ב ב' כסף, אמרו לו הן חזר בו הרב ז"ל מדבריו שלא להחמיר בשבועה דרבנן יותר משל תורה וכן הוא זה, אבל להקל בשבועה דרבנן יותר משל תורה אין לנו, אמר להן הן כמו שנכון שלא להחמיר כך נכון שלא להקל שהכל מטעם אחד, וכן שהפרישו רבותינו ז"ל ביניהם הפרש גדול בדרכים רבים בשמעתא דמאי איכא בין שבועה דאוריתא לשבועה דרבנן, וזה אחד מן הדרכים שביניהם בדרבנן מפכינן שבועה בדאוריתא לא מפכינן שבועה, ומכאן היא ראי' נכונה ברורה שהדין עם שמעון שמהפך שבועת המנה על ראובן לפי שהיא שבועת היסת מדרבנן וקי"ל בדרבנן מפכינן שבועה, אמרו לו כן הדברים בלא גלגול, אבל מאחר שיש גלגול אין הפוך, אמר להם זו מנין לכם, אמרו לו הא קי"ל לכל אין נ' דתיבת אין ט"ס היא מגלגלין, אמר להם אחלף הא קיימא לן בדרבנן מפכינן שבועתא, ומה ראיתם לדחות ההפוך מפני הגלגול, אדרבה דוחה אני הגלגול מפני ההפוך שלא חייבוהו חכמים להחמיר עליו אלא להקל עליו שהרי הרשות בידו שישבע הוא או שיהפך השבועה על חברו, ואם החמיר ר' זעירא ואמר אשתבע ליה לחברך או הב ליה כל מאי דהוא מגלגל עלך בשבועת התורה מאחר שהעיקר הוא מן התורה וגם הגלגול שעליה מן התורה הוא ולא היה בהן צד הפוך שבועה, אבל אלו שתי התביעות שתובע ראובן את שמעון תביעת השיתוף ותביעת המלוה ששניהן שבועת תקנת חכמים הן על שמעון ואין אחת מהן שבועת התורה, מה שיוכל להפך יהפך, ומה שלא יוכל להפך ישבע ואין לנו להחמיר עליו אלא להקל עליו, אמרו לו מצאנו שאלה שנשאלה לפני הרב ר' אברהם בר' יצחק ז"ל בב' שותפין שחלקו ולאחר החלוקה תבע אחד מהן את חבירו בעסק השתוף שחלק, ועוד תבעו בחמשה דינרין שהלוהו מצד אחר וחייבוהו ב"ד שבועת היסת על החמשה דינרין ועל השתוף בגלגול מפני שכבר חלקו, אמר זה המתחייב שבועה הריני משלם החמשה דינרין ואפטר משבועת השתוף מפני שכבר חלקתי, ודן הרב ר' אברהם ז"ל הדין עם התובע לא עם הנתבע שאינו יכול לפטור את עצמו עד שישבע, וראיתנו גם אנחנו מזאת התשובה, אמר להם אני איני מודה בדין זה לרב ז"ל ולהוראתו מפני שהיא פורחת באויר, ואין אני רואה לה שורש מן ההלכה והנני מקבל עליו דבריו, והשכותי מעלי תלונותיכם, ועם כל זה אין לכם שום ראיה מדבריו מפני שהשותף ההוא בא לפטור את עצמו משבועת השתוף שכבר נתחייב בה בב"ד בגלגול על טענת החמשה דינרים, והואיל ונתחייב נתחייב ולא כל הימנו לפטור עצמו משבועה שחייבוהו ב"ד כבר, זה היה טעמו של הרב ז"ל ואם אינו ברור בידינו כ"כ, ומה ראיה יש בזה לנדון שלפנינו ששמעון זה ל"ה פוטר עצמו מכלום שהרי הוא רוצה לישבע השתוף, ובתביעת המנה הוא אומר השבע וטול, והנה אין שמעון פוטר עצמו מכלום, ולפיכך מקובלת היא טענתו, אמרו לו ומה נעשה לטענת ראובן שטוען מוטב שישבע אחד ולא ישבעו שנים, נראין לנו דבריו, אמר להם אין לטענה זו שום שורש לא מן המשנה ולא מן התלמוד, ועד כאן לא חלק בן ננס בשני נשבעין אלא כשזה נשבע כנגד זה וזה נשבע כנגד זה כדין חנוני על פנקסו ופועליו שא' מהם בא בודאי לשבועת שוא, ועכ"ז אין הלכה כדבריו, וכאן ששניהם נשבעין על ב' טענות אין ספק ואין חוששין בדבר לדברי הכל, ויכול הוא שמעון לומר מוטב לישא קל על עצמי ואחמיר עליך שאני יודע שהאמת אתי, ואתה לא כן וכו'.

השיב הרב ר' אברהם בר דוד ז"ל וכו', ואני נשבע בשמים ובארץ שאם בא לפני, או היה נשבע שבועה חמורה על השתוף ועל כל הגלגולין שעליה בשבועת השתוף על הכל, או היה משלם, מפני שכבר נתחייב הנתבע שבועה חמורה על השתוף ועל כל הגלגולין שעליה ואינו יכול להפטר מהם אלא או בשבועה חמורה או בתשלומין, דכל דתקון כעין דאוריתא תקון, תקנו על השתוף שבועה חמורה ותקנו עליה גלגול שבועה חמורה שלא להפטר ממנה אלא או ישבע או ישלם, אבל אם ירצה אחר התשלומין ויחזור ויתבענו מנה לי בידך יכול להשביעו שבועת היסת, ויהיה הדבר שוה להפוך שבועה שהוא רוצה עכשיו להפך ובודאי מי שיודע בעצמו שהוא נענש בדין מפני שהוא אינו רוצה לישבע יכול הוא לחזור ולתבוע ממי שנטל ממונו שלא כדין ולהענישו במה שיכול, וזהו משפט האמת והצדק, עכ"ל.

בסו"ד הבעה"מ מבו' לכאו', דדינא דירושלמי שהביא הרי"ף הוא דאחר שנתחייב שבועת הגלגול ל"מ לשלם וליפטר מן הגלגול, וכמו שפירש כן בד' הר"א אב"ד, ומה דפליג ע"ד הר"א אב"ד, אשר לכאו' ה"ז ממש דינא דירושלמי, כנר' הוא משום דס"ל דדינא דהירושלמי הוא רק בשבועה דאורייתא ולא בשבועה דרבנן, ולפ"ז אינו מובן מה ענין דין זה לנידון דידי' אם מצי להפוך את הגלגול בפנ"ע, ומה הוצרך בעה"מ לחלק בזה בין שבועה דאורייתא לשבועה דרבנן, והרי באמת זהו מש"כ בעה"מ בסו"ד דאין דין זה דומה לדינא דהר"א אב"ד, דכל דינא דהר"א אב"ד הוא דאינו יכול לומר הריני משלם ולפטור עצמו מן הגלגול, אך שפיר מצי להפך את הגלגול.

ובפשוטו הי' נ', דמבו' מזה כמש"נ לעיל מד' הראשונים בב"מ, דבמש"א הירושלמי דאו תשבע את הכל או תשלם את הכל, נתחדש דל"מ לישבע על מקצת ולשלם מקצת, ואם אינו נשבע על הכל, עליו לשלם את הכל, וזהו שלמדו מזה החולקים ע"ד בעה"מ דה"נ ל"מ להפך את הגלגול בפנ"ע, וע"ז הוא שדחה בעה"מ דכ"ז הוא בשבועה דאורייתא אך בשבועה דרבנן ליכא להך דינא.

אך בהמשך ד' בעה"מ שהביא להא דבדרבנן מפכינן, ודזהו טעמא דדינא דהכא ול"ד לדינא דירושלמי דהוא בשבועת התורה דלי"ב היפוך, נ' דכל הראי' מד' הירושלמי הוא ממש"א דחייב לשלם הכל או לישבע על הכל, ולא אמרו דמצי להפך את הגלגול, וע"ז הוא שכתב בעה"מ דהתם הוא בשבועת התורה דליכא היפוך, אך בשבועה דרבנן דאיכא היפוך, מצי להפך את הגלגול בפנ"ע.

ובדעת החולקים וס"ל דלי"ב דין היפוך, י"ל דהוא משום דס"ל דדינא הוא דאין הגלגול מתחלק מן העיקר, וכל שאינו הופך את העיקר ל"מ להפך את הגלגול, אך ממה שהוכיחו אח"כ מתשו' הר"א אב"ד, אשר כתב בעה"מ דאי"ז ענין לכאן כלל, נ' שדעתם דכ"ה דל"מ לומר הריני משלם את העיקר ואיני נשבע על הגלגולין, משום שכבר נתחייב בגלגול ול"מ להפקיעו ממנו, ה"נ ל"מ להפקיע הגלגול ממנו ע"י היפוך, וע"ז פליג בעה"מ דהיפוך אי"ז הפקעת שבועת הגלגול, אלא זהו קיום דינו, דאף דהוא מחויב שבועת הגלגול, מצי להפכה על שכנגדו, ומאידך ממה שהביאו מהא דלכל מגלגלין, נ' שכונתם הוא ע"ד ד' הגר"א, דכל דאיכא גלגול ליכא היפוך, וע"כ כיון דאף בשבועה דרבנן איכא גלגול, ל"מ להפך, וצ"ע עוד בזה.

ובד' הראב"ד נ' שכונתו דגם בשבועת המשנה ליכא היפוך, ואף אם הי' התובע בטענת ברי, וע"כ ה"נ ל"מ להפך את הגלגול שמכחה, ועמש"נ בזה לעיל דמזה נ' בדעתו דבגלגול על שבועת היסת מצי להפך את הגלגול בפנ"ע.

בדין מיגו לפטור משבועת גלגול, עי' שער משפט, וראשונים בפ' השואל.

ש"ך ע"ב מ"ז וסו"ס צ"ד דבשבועה דרבנן דנשבעין שאיני יודע, גם מגלגלין שאיני יודע, ועי' ש"ך צ"ד סק"ה.

סמ"ע צ"ד סקט"ו דמ"ד דלא אמרי' משאיל"מ בגלגול, קמ"ל דלא אמרי' דנעשה טענה אחת.

1. ול' פסקי ריא"ז פ"ק דקידושין ה"ו דין י', כשם שהמטלטלין נקנין עם הקרקעות וכו', כך המטלטלין גורמין שבועה מן התורה לקרקעות, שאע"פ שאין נשבעין על הקרקעות מן התורה, אם נתחייב שבועה על המטלטלין מגלגלין עליו שבועה על הקרקעות, עכ"ל, והרי דמדמי לה לדין קנין אגב, דהמטלטלין נקנין אגב הקרקעות, וה"נ נשבעין על הקרקעות אגב המטלטלין.| [↑](#footnote-ref-2)