אורח חיים קעח - ציונים והערות ג_1
קטגוריות: שו_ע / אורח חיים / הלכות זימון וברכות הנהנין - הרב אברהם שלייפר

בעזרת השם יתברך

**אורח חיים קע"ח**

כמה נידונים נוספים

**א, בירך במקום אחד ואכל במקום אחר**

הברכת אברהם חידש נידון באחד ששינה מקומו בין הברכה ראשונה לבין האכילה. ומסברא אין נידון זה שייך לסוגיין. דבסוגיין הנושא הוא היסח הדעת מהאכילה, או הפסק באכילה, אבל כאן הלא עדיין לא התחילה האכילה וייתכן שיכולה הברכה לחול גם על האכילה במקום האחר. אמנם הברכת אברהם גופיה נראה שס"ל לדמות הנידונים (ולא התפרש בדבריו אם מועילה דעת מחדר לחדר) וכתב הביאוה"ל שלפי מה שהכריע, דבדיעבד אין לדון מחדר לחדר כשני מקומות, הוא הדין לגבי נידון זה.

**ב, אימתי צריכה להיות הדעת לאכול במקום השני**

לגבי שתי נקודות מצאנו שמועילה דעת מראש לאכול במקום השני: א', בדברים שיש בהם שינוי מקום (אינם טעונים ב"ב) – כשדעתו להמשיך לעבור מחדר לחדר – הרי זה מועיל שלא יהיה שינוי מקום. ב', בדברים הטעונים ב"ב, כשדעתו לעבור אף מבית לבית, הרי זה מועיל שתחשב ברכה במקומה. ומעתה צריך לברר אימתי צריכה להיות דעת זו. דהרי לכאורה עניין הדעת הוא להגדיר שאינו קובע מקום אכילתו דווקא במקום זה, אלא בכל הבית, או אף בבית השני, וכיון שעניין דעת זו הוא כלפי קביעות האכילה, הרי מסתבר שהדעת צריכה להיות בתחילה האכילה, ואין לה שייכות לשעת הברכה דווקא. ונהי שלשון המ"ב היא "שעת הברכה" י"ל שאינו בדווקא והכוונה לתחילת האכילה. אמנם בשם הגרח"ק הביאו שהכוונה צריכה להיות בשעת הברכה דווקא, וצ"ע הסברא. ואולי הוא משום שהקביעות לאכילה מתחילה כבר בשעת הברכה. אך אולי באמת סברת הגרח"ק היא שלגבי שינוי מקום החסרון הוא בהתייחסות בין הברכה ראשונה לאכילה שנעשית במקום אחר (ואולי כן היא סברת הברכת אברהם שהובאו דבריו לעיל), וכדי שתוכל הברכה להתייחס גם לאכילה במקום השני, בעינן שתהא דעתו מראש בשעת הברכה דווקא. אלא שאם כן היא הסברא, הרי ברור שכל זה שייך דווקא כאשר באה הדעת להועיל ששינוי המקום לא יחייב ברכה ראשונה מחדש. אמנם בדברים הטעונים ברכה במקומם אשר ממילא אין בהם שינוי מקום (להכרעת הרמ"א) ותועלת הדעת היא רק להחשיב את ברכת המזון במקום השני, שנעשית במקום האכילה. כלפי דין זה, ברור שהנושא הוא מקום קביעות האכילה גרידא בלי שום שייכות לברכה הראשונה, וכאן ברור שהדעת שתקבע היא הדעת שבתחילת האכילה. ועל כן למעשה כאשר אוכל דברים הטעונים ברכה במקומם ורוצה לשנות מקום אכילתו בלי שחשב על כך מראש, יוכל לעבור למקום אחר ולאכול שם על מנת לחזור בסוף למקום הראשון ולסיים שם אכילתו, ועל ידי כך לא יהיה שום חסרון של ברכת המזון שלא במקומה, גם לגבי האכילה שבמקום השני, כיון שמתחילת אכילה זו היתה דעתו לסיימה במקום הראשון.

**ג, מחלוקת הסמ"ק ורבינו פרץ באכל בשני מקומות**

**ד, השייכות בין דברים הטעונים ברכה במקומם לקביעות**

מצאנו בסימננו שני מקורות הקושרים את סוג המאכלים הטעונים ברכה במקומם, בכך שהם מאכלים שרגילים לקבוע עליהם. הראשון הוא הב"י, אשר כתב מסברא שכל מה שמועיל הניח חברים במקומם הוא דווקא בדברים הטעונים ברכה במקומם, אשר עליהם יש קביעות ולא בדברים שאינם טעונים ברכה במקומם. והשני הוא הט"ז שחידש שאף לדעת רב ששת דלא ס"ל שדברים הטעונים ברכה במקומם מצילים משינוי מקום, אם היתה דעתו מראש לאכול בבית אחר כאן מועילה הדעת – משום שהם דברים שיש בהם קביעות. ולכאורה הדברים צריכים עיון, כיצד ניתן להחליט ולומר דדברים הטעונים ברכה במקומם יש להם קביעות, עד כמה שלא מוחלט לן מהם אותם דברים הטעונים ברכה במקומם. והיה נראה לכאורה שסברי רבותינו כסברת הלבוש שביאר במה תלויה הצרכת הברכה במקומה, אשר כתב שבאותם מאכלים שהדרך לקבוע עליהם אכילה במקום מסויים, בהם צריכה גם הברכה להיות באותו מקום. ונימא שאין כאן נושא של קביעות במקום אלא נושא של קביעות בכלל, אשר דברים שקובעים עליהם, אין רגילות לשנות את מקום אכילתם.

ומעתה היה אפשר לומר אולי שזו גופא סברת החילוק בין דברים הטעונים ברכה במקומם לגבי שינוי מקום, אשר אכילה שקביעותה גדולה, אין יציאה מהמקום מפסיקתה. [אלא שיש כאן קצת סברות הפוכות, דיש לומר שאכילה שקבועה דווקא במקום מסויים, הרי זה סיבה שדווקא בה השינוי מקום יהווה יותר הפסק. וזוהי סברת הר"ן בחילוק בין שינוי מקום של יין לשינוי מקום של פת.] אמנם בראשונים לא נשמע כלל שזהו הטעם.

**ה, אדם האוכל במקום אחד ורוצה להמשיך לאכול במקום אחר – הלכה למעשה**