א - בדין שו_כ ככסף
קטגוריות: ש_ס / ל קידושין / קידושין - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים

אור ליום ב' ח' אייר תשע"ה

**א**

א] התוס' הק' דמנ"ל דשו"כ ככסף, ותירצו דילפינן מע"ע, והק' דהו"ל ב' כתובין הבאין כאחד, ותירצו דצריכי וכו', והק' המהרש"א דמ"ט לא תירצו מעיקרא דלעולם מסברא שו"כ ככסף, והגם דבעינן קרא בע"ע, משום דהוא גרם לעצמו, והא דבעינן בנזיקין הוא משום דבעינן מיטב וס"ד כסף דוקא ולא שויו, ועי' עצמו"י שתירץ דב' התירוצים פליגי זע"ז, אך המהרש"א לא ס"ל כן, - ועי' חי' הב"ח שבמהד' עוז והדר והמקנה שכתבו דאם מסברא שו"כ ככסף ל"ה מקום לחלק דהיכא דהוא גרם לעצמו לא יועיל שו"כ, דהרי שו"כ הוי תשלום מעליא ככסף, ורק אחר דאמרינן דמסברא שו"כ ל"ה תשלום מעליא ככסף, הוא דיש לחלק בזה.[[1]](#footnote-2)

ב] והנה המהרש"א כתב דלתי' בתרא דהתוס', הא דמהני שו"כ בקידושין ילפינן לה מנזיקין, דמע"ע ליכא למילף, משום דשאני עבד עברי שהקילה עליו תורה שלא יטמע בין הגויים, והק' העצמו"י דא"כ ליבעי מיטב, וכמש"כ התוס' בתי' קמא, ומש"כ לישב דתי' בתרא לא ס"ל כתי' קמא, לא א"ש בד' המהרש"א דס"ל דב' התי' לא פליגי זע"ז, וכמש"נ לעיל סק"א, - ועוד הק' העצמו"י, דאף אם מצינו למילף גם מע"ע, מ"מ מ"ט לא ילפינן קידושין מנזיקין דניבעי דוקא מיטב, עיי"ש מש"כ בזה, וצ"ע דלמש"כ העצמו"י גופי' שם בתו"ד, דמש"כ התוס' דאי ילפינן מנזיקין ניבעי מיטב, הוא משום כללא ד"דיו", והרי דלעולם דינא דמיטב הוא דין מסוים בנזיקין, ואך דאם ילפינן מנזיקין אמרינן דיו, ול"מ לפרוע אלא מיטב, וא"כ אם ילפינן מע"ע, מהיכ"ת נימא דבעי מיטב, וצ"ע.

והי' מקום לומר, דכל דינא דמיטב הוא רק בדיני פירעון, ול"ש דין זה כלל בקידושין, אך א"כ צ"ע דהיאך למדו התוס' בתחילת דבריהם דלא אמרינן דשו"כ ככסף מסברא מהא דבע"ע בעינן קרא, הרי י"ל דאף דשו"כ ככסף, מ"מ בפירעון י"ל דבעינן דוקא כסף, וי"ל דהתוס' למדו לזה מקנינו של ע"ע, דמבו' לקמן ד"ח. דגם בזה בעינן קרא דשו"כ ככסף, (ועמדו ע"ז הראשונים בסוגיין לפי דבריהם, וכתבו דאי"ז אלא לרוחא דמילתא), ועי' רש"ש שכתב כן מטעם אחר.

ג] עוד ראיתי להק' בכ' הגר"י שריבר, במש"כ התוס' לדון מנ"ל דהקדש נפדה על שו"כ, וקשיא, דהיאך ס"ד דהקדש לא יפדה על שו"כ, הרי א"כ מה תועלת יהא לההקדש בכל מה שמקדישין, כיון שא"א להם לחלל מעות על דבר אחר, ומה תועלת יש להן בכל המעות, ויש להוסיף, דאין לומר דשמא כשהקדש קונה דבר לצרכו, לי"ב לדיני פדיון הקדש, שהרי מבו' בד' הראשונים בב"מ דנ"ד. דאף כשהקדש קונה קרקע לצרכו, ל"מ לחלל על קרקע, ועמדו בהא דבונין בחול ואח"כ מקדישין.

**ב**

ד] והנה ביסוד דינא דשו"כ, יש להסתפק אם היינו דליכא כלל דין דכסף, ועיקר הדין הוא שויות ממון, ושו"כ וכסף חד מילתא הם, או דלעולם עיקר הדין הוא כסף, והא דמהני שו"כ, הוא דמצי ליתן שו"כ במקום כסף, ובזה יל"פ בתרי גווני, או דמהני כיון דיכול למכור השו"כ בעד כסף, וכאשר כ"ה בל' הרי"ד בכתובות דפ"ו. דאמר לי' לניזק זיל טרח וזבין, וכ"נ בכ"ד, או דהיינו דכיון דשו"כ הוא דבר המתקבל בעד כסף, יכול ליתנו כתחליף לכסף, וכאשר כ"נ ממש"כ הריב"ש בפדיוה"ב בשו"כ דהו"ל כמכירה, וכן מצינו עוד בכ"ד בד' הראשונים, וכ"ה מבו' מהא דמהני לדידי שוה לי, אף דאינו יכול לקבל בעד זה ה' סלעים.

והנה מד' הרשב"א שנסתפק דיועיל קידושין בכלי פמשו"פ, מבו' דהא דמהני שו"כ אינו במקום כסף, דלא מיבעיא אם הא דמהני שו"כ הוא משום דיכול למכרו בעד כסף, דודאי ל"ש כן בכלי פמשו"פ, אלא גם אם הא דמהני הוא משום דהוא מתקבל בעד כסף, הרי כלי פמשו"פ אינו מתקבל בעד כסף פרוטה, וכיון דעיקר הדין הוא כסף וכל הא דמהני כלי הוא תחת הכסף, בעינן תחת כסף שו"פ, (אך אי נימא דד' הרשב"א הוא בגונא שהיא רוצה בכך, וע"ד לדידי שוה לי, וכל ד' הרשב"א הם טעם דיועיל לדידי שוה לי אף בפמשו"פ, משום דכלי פמשו"פ הוי ממון, אין להביא משם).

ה] אך מד' הראשונים בכ"ד מבו' דלעולם עיקר הדין הוא כסף, והא דמהני שו"כ הוא במקום כסף, והוא חדא במש"כ בתשו' הרא"ש דהא דבאיצטלית נותן לו את דמי' הוא משום דשוה כלי ככלי דומיא דהא דשוה כסף ככסף, והאבנ"מ בסימן כ"ז סק"ד תמה ע"ז דלא מצינו דשוה כלי ככלי, ועי' דברי יחזקאל דהיינו משום דבכסף יכול לקנות כלי, ודמי למש"כ הרא"ש בב"ק די"א. דאף דגנב וגזלן חייבין ליתן כלים מעולין, מ"מ מהני ליתן דמים, דיכול לקנות בהן כלי, ולפו"ר צ"ע, שהרי הי' התנאי על איצטלית זו, ואינו יכול לקנות אחר, (וכ"ה באבנ"מ שם), וא"כ ל"ש טעם זה, - וכ"נ בד' תשו' הרא"ש כלל ח' סימן ט"ז וכלל מ"ג סימן י"ג דבנשבע ליתן כסף יכול ליתן שו"כ דשו"כ ככסף, ולכאו' בשבועה לעולם הוי עיקר חיובו ליתן כסף, ומדינא דשו"כ ככסף ילפינן דבנתינת שו"כ מתקיים דין נתינת כסף, אך יש לדחות דאף אם הא דשו"כ ככסף הוא דעיקר הדין הוא שויות ממון, מ"מ גם בשבועה ה"ז מתפרש כן, דאין השבועה על כסף, אלא על שויות ממון, ובמקום דליכא ל' בנ"א אזלינן בתר ל' תורה, - וכ"נ בל' רש"י לקמן ד"ז: בסוגיא דשיראי, דאמר לה התקדשי לי בנ' זוז והרי לך אלו בדמיהן, והרי דדמי הקידושין הם כסף, והשיראי ניתנין בעבור הכסף, אך י"ל דרק התם הוא כן, דאל"כ ל"ה בזה לדינא דצריכי שומא, וכמש"נ במק"א.

ועי' תשו' הריב"ש סימן קנ"ו דכשפודה בן בשבת בשו"כ הו"ל כמו"מ האסור בשבת, ומזה מבו' דגדר דינא דשו"כ ככסף, הוא דהשו"כ ניתן בעד כסף, ועי' ריטב"א בב"ב דקכ"ד: דשפורע חובו בקרקע, הוי כמוכר קרקע בעד מעותיו, וגם מזה מבו' כנ"ל בגדר דינא דשו"כ, ואך דבאמת בד' הריטב"א שם מבו' דדבריו הם בבע"ח, דכשיש לו מעות כופין אותו לפרוע במעות, וצ"ע עוד שם.

ובזה נת' במק"א לפרש למש"כ קמאי דיכול להתנות שיפרע רק בכסף, דכיון דעיקר חיובו הוא כסף, ואך דיכול ליתן שו"כ במקום הכסף, מצי להתנות שלא יהא בידו לפרוע אלא את עיקר חיובו, - וכן מתפרש בזה מש"כ הריטב"א דל"מ לפרעו בע"כ בשו"כ, והיינו משום דעיקר חיובו הוא בכסף, אך ד' הריטב"א אלו הם בבע"ח, וי"ל דדוקא בבע"ח עיקר חיובו בכסף משום דזוזי יהיב וזוזי שקיל, (וכמש"נ לעיל בד' הריטב"א בב"ב), וגם מה שדימה הריטב"א לגירעון כסף, י"ל דהוא משום דאיירי שנקנה בכסף, וכמבו' בל' הריטב"א דאינו יכול לגרע בשו"כ אלא אם אין לו כסף, ונת' להלן.

ובזה מתפרש גם ד' רש"י בב"מ דקי"ח. דהא דבפועל ל"מ לפרעו בשו"כ, אף דשו"כ ככסף, הוא משום דשכרו מאי דאתני בהדי' משמע, ומבו' דהגם דעיקר תנאם הוא כסף, מ"מ מן הדין הי' יכול לפרעו בשו"כ משום דשו"כ ככסף, ואם הא דשו"כ ככסף היינו דשו"כ וכסף חד מילתא הם, א"כ ל"ה מהני ע"ז הא דמאי דאתני בהדי' משמע, שהרי תנאו מתקיים בשו"כ, ובע"כ דדינא דשו"כ ככסף הוא דאף דעיקר חיובו הוא כסף, יכול ליתן לו שו"כ תמורת הכסף, ובזה הוא שנתחדש בפועל, דמאי דאתני בהדי' משמע, ואין יכול ליתן לו דבר אחר תמורתו.

**ג**

ו] והנה אי נימא דדינא דשו"כ ככסף הוא דאף דעיקר חיובו הוא כסף מצי ליתן לו שו"כ במקום כסף, הרי פשוט דכל הא דבעינן לדינא דשו"כ ככסף, הוא רק במקום דעיקר חיובו הוא כסף,[[2]](#footnote-3) אך במקום דאין עיקר חיובו כסף, הרי דהא דמצי לשלם בשו"כ, אי"ז מדינא דשו"כ ככסף, אלא הוא משום דמתקיים עיקר דינו בשו"כ.[[3]](#footnote-4)

ומה"ט ל"מ למילף דשו"כ ככסף, מהא דבנזיקין מצי לשלם בקרקע מיטב, דבזה י"ל דאי"ז מדינא דשו"כ ככסף, אלא דקרקע מצ"ע הוי תשלום מעליא, וב' מיני תשלום נאמרו בנזיקין, או כסף או מיטב, וע"כ ל"מ למילף להא דשו"כ ככסף, רק מהא דמרבי דישיב לרבות שו"כ.

ובזה ניחא ד' התוס' דא"א ללמוד מגירעון כסף, משום דהתם הקילה תורה שלא יטמע בין הגויים, והק' העצמו"י והמקנה דהרי גם נמכר לישראל נפדה בשו"כ ונילף מינה, ולהנ"ל י"ל ונתעוררתי לזה מח"א למש"כ השלנ"ל לקמן דט"ז. דבנמכר לישראל לא איצטריך לאשמועינן דנפדה בשו"כ, דלא כתיב בקרא כלל כסף, ולפי הנ"ל היינו דבזה ל"ב כלל לדינא דשו"כ ככסף, אלא עיקר חיובו מעיקרא הוא בשו"כ, וע"כ ליכא למילף מינה לדינא דשו"כ ככסף,[[4]](#footnote-5) ולא מצינו למילף אלא מנמכר לגוי דכתיב בי' כסף ומרבינן דשו"כ ככסף, ובזה שפיר כתבו התוס' די"ל דהקילה עליו תורה שלא יטמע לבין הגויים.

אך למש"נ להלן בד' הרמב"ן והריטב"א דבגירעון כסף איירי בשנקנה בכסף, וע"כ אינו מגרע אלא בכסף, ורק כשאין לו כסף הוא מגרע בשו"כ, לכאו' גם בנמכר לישראל בעינן לדינא דשו"כ ככסף, - ובאמת בד' הרמב"ן בסוגיין מבו' לכאו' להדיא דגם באמה העברי' בעינן לדינא דשו"כ ככסף, עיי"ש.

ועיקר הך מילתא, מצינו עד"ז בד' הרמב"ם דבנמכר לגוי אינו מגרע בשו"כ ובנמכר לישראל מגרע בשו"כ, ולהנ"ל י"ל דלאו היינו דבנמכר לגוי לא נאמר דינא דשו"כ ככסף ובנמכר לישראל נאמר דינא דשו"כ ככסף, אלא היינו דבנמכר לישראל ליכא כלל דין כסף, אך בנמכר לגוי דאיכא דין כסף, ל"מ לגרע בשו"כ, אמנם למש"נ להלן סק"ז מד' הפנ"י דכל הא דבנמכר לגוי ל"מ לגרע בשו"כ, הוא רק כשנקנה בכסף, יל"ע אם יש לפרש כן בטעם החילוק בין נמכר לגוי לנמכר לישראל, ודו"ק.

ז] והנה בדינא דגירעון כסף דמגרע אף בשו"כ, לא נתפרש להדיא אם היינו אף בשיש לו כסף, ונראה דמד' הרמב"ן והריטב"א יש ללמוד דבכה"ג אינו מגרע בשו"כ, וזה ממש"כ דהס"ד דלא אמרינן בזה שו"כ ככסף, הוא דאמרינן לי' זיל טרח וזבין, ופשוט דכל הא דבעינן לה"ט דזיל טרח וזבין, הוא רק כשאין לו כסף, דע"ז אמרו לה"ט בב"ק ד"ט., והיינו דכיון דאין לו כסף, כל הצד דלא יהא בידו ליתן שו"כ, הוא משום דיש לו לטרוח ולהביא כסף, אך אם יש לו כסף, ל"ב לה"ט, וממה שהוצרכו הראשונים לה"ט, מוכח דכל שיש לו כסף אינו יכול לגרע בשו"כ, וכעת לא ראיתי שעמדו בזה.[[5]](#footnote-6)

ונראה דהטעם בזה הוא, משום דאיירי בשנקנה העבד בכסף, וע"כ כ"ה דבבע"ח ל"מ לפרעו בשו"כ כשיש לו כסף, דזוזי יהיב וזוזי שקיל, ה"נ הוא בגירעון כסף, דהוי כפירעון, וכל' הרמב"ן בסוגיין, ורק כשאין לו כסף מצי לגרע בשו"כ, - וממה שהוצרכו הראשונים להעמידה בכה"ג, ולא העמידוה בשנקנה בשו"כ, דבכה"ג יכול לגרע בשו"כ אף כשיש לו כסף, נראה דס"ל דבכה"ג שנקנה בשו"כ, ל"ב לדינא דשו"כ ככסף, דמעיקרא אינו חייב טפי משו"כ, וכל הא דהוי עיקר חיובו בכסף, הוא רק כשנקנה בכסף, ולפמש"נ לעיל, ה"נ הוא בדינא דהרמב"ם דנמכר לגוי אינו נפדה בשו"כ, דהיינו רק כשנקנה בכסף, ולא כשנקנה בשו"כ, וכ"ה בפנ"י לקמן ד"ח., עיי"ש, - וכ"ה להדיא בתורי"ד לקמן ד"ז:, דכל הא דבעינן לרבויי דמגרע בשו"כ, הוא משום דמתחילה נתן לו כסף, עיי"ש.[[6]](#footnote-7)

אך באמת י"ל, דכל מה שהוצרכו הראשונים לפרש כן, הוא רק לפי דבריהם דשו"כ ככסף מסברא, ורק בעבד ס"ד דל"מ לגרע בשו"כ בע"כ של רבו, והך ס"ד היא רק כשנתן לו כסף, - ובאמת דהוא פשוט כן, דהגם דלגבי חובת התשלומין, י"ל דאם נתן לו שו"כ מעיקרא אין חיובו אלא בשו"כ, אך בפשוטו הרי בגירעון כסף בעינן גם לתורת קנין כסף, ולגבי הקנין ליכא נפ"מ במה שנתן לו מתחילה, - ובע"כ דמה שהוצרכו הראשונים להעמידה בכה"ג, הוא משום דלגבי הקנין פשיטא דשו"כ ככסף אף שנותן לו בע"כ, וכל מש"כ הראשונים דס"ד דאינו יכול לגרע בע"כ בשו"כ, הוא רק משום חובת הפירעון, וכאשר כ"ה להדיא בד' הריטב"א דמדמי לה לפירעון בע"כ, ואכמ"ל.

ח] ועד"ז נראה במשה"ק דהיאך ס"ד דל"מ פדיון הקדש בשו"כ, הרי א"כ מה יעשה הקדש בכסף, ולהנ"ל נראה, דלהס"ד דל"מ פדיון הקדש אלא בכסף, הוה מפרשינן דהא דכתיב בקרא כסף, הוא רק לגבי "זכות" הפודה לפדות מיד ההקדש, אך לגבי חלות הפדיון ל"ב כלל כסף, וע"כ כשהקדש קונה מדעתו, הוה מהני גם בשו"כ, ולא משום דשו"כ ככסף, אלא משום דכלל ל"ב כסף, - ואמנם אחר דמהני בהקדש שו"כ, ונתמעט רק קרקע ועבדים ושטרות, הוי דין זה אף בהקדש הקונה מדעתו, וכמש"נ לעיל סק"ג, דבדין זה מסתבר טפי לפרש דהוא גריעותא בחלות הפדיון, ואי"ז דין בזכותו לפדות מן ההקדש, (אך למשמעות ד' הריטב"א בתו"ד דהוא משום זכות ההקדש, צ"ע בזה).[[7]](#footnote-8)

**ד**

ט] ונראה לפ"ז, דעיקר מה שדנו התוס' מתחילה דשמא שו"כ ככסף מסברא, לאו היינו דאף דעיקר דינו הוא כסף, מ"מ מסברא מהני ליתן שו"כ תמורת כסף, די"ל דודאי דזה א"א לומר מסברא, - אלא נידון התוס' הי', דשמא אף דכתיב כסף בקרא, ל"ד כסף, אלא ה"ה שו"כ, ועיקר המכוון הוא לשו"כ, וע"כ ל"ב לדינא דשו"כ ככסף, אלא עיקר חיובו מתקיים בשו"כ.

ולפ"ז ניחא דשפיר הוכיחו התוס' לזה מעבד עברי, ול"מ לדחות דשאני ע"ע דהוא גרם לעצמו וכו', דהרי אי נימא דאף היכא דכתיב בקרא "כסף", אין המכוון לכסף אלא לשויות ממון, א"כ גם בע"ע דכתיב בקרא "כסף", אין מקור כלל לומר דניבעי דוקא כסף ולא שו"כ, ומכח הסברא דהוא גרם לעצמו, אין לנו לחדש דניבעי דוקא כסף, ופשוט, - ורק אחר שהוכיחו התוס' דהיכא דכתיב בקרא "כסף" המכוון הוא לכסף עצמו, ואך דילפינן דשו"כ מהני תמורת כסף, בזה י"ל דבע"ע לא הקילה תורה ליתן דבר אחר תמורת הכסף, משום דהוא גרם לעצמו, ובלא"ה י"ל, דכל הא דהוא גרם לעצמו, הוא רק בתורת "פירכא", דא"א ללמוד מנזיקין, אך אם מסברא שו"כ ככסף, ול"ב לילפותא, אין לנו לחדש מכח ה"ט דלא יועיל שו"כ ככסף.

ועד"ז כתב בעצמו"י, במשה"ק דשמא הא דבעינן קרא דישיב בע"ע, הוא משום דס"ד דהא דכתיב מכסף מקנתו מייתר לאשמועינן דבעינן דוקא כסף, ובאמת כן מ' בד' רש"י לקמן ד"ח. דהו"ל מיעוטא, וע"כ פירש דמש"א דישיב וכו', היינו דכיון דאפרוקי מפרק בי' אקנויי נמי מיקני, והרי דבלא"ה ל"ה נקנה בשו"כ, ואף דלעיל מינה כתב דקידושין מהני בשו"כ וילפינן לה מע"ע, וא"כ נילף קנינו של ע"ע מפדיונו, ומ' מזה דס"ד דמכסף מקנתו הו"ל מיעוט דל"מ שו"כ, וע"כ לא מצינו למילף לה מפדיונו, אלא משום דכיון דאפרוקי מפרק בי' אקנויי נמי מיקני, וכתב דאם שו"כ ככסף מסברא, א"א למעט מדכתיב מכסף מקנתו, דשו"כ ל"מ, וזה מתפרש היטב עפמש"נ.

י] ולפ"ז י"ל, דודאי מודו התוס' להחילוק בין מדעתו לבע"כ, וע"כ כל הני טעמי שכתבו התוס' דהוא גרם לעצמו ודניבעי מיטב, הוא שייך רק בגוונא דהו"ל בע"כ, ובאנו לדון דזכותו היא לקבל כסף, אך לגבי חלות קנין אין מקום לכ"ז, וגם ה"ט דשאני ע"ע דשלא יטמע, הוא רק לגבי הזכויות, וניחא לפ"ז משה"ק המהרש"א דלתי' בתרא דהתוס' א"א ללמוד קידושין מע"ע, דשאני ע"ע דשלא יטמע, - ואף דהתוס' בתחילת דבריהם למדו להא דשו"כ ככסף אינו מסברא, מהא דבעינן קרא לע"ע, והרי דמדמו דיני חלות קנין לדיני פירעון, וי"ל כנ"ל דמכוון התוס' הוא להא דבעינן קרא לקנינו של ע"ע, וכמש"כ הרש"ש, אך היינו כמש"נ, דנידון התוס' בס"ד הי' דשמא הא דכתיב בקרא "כסף", אין המכוון בדוקא למטבע, אלא לכל שויות ממון, וע"ז שפיר הוכיחו מהא דלגבי ע"ע חזינן דבעינן קרא לרבות שו"כ, והרי דהא דכתיב בקרא כסף, היינו מטבע, - ובזה הוה פשיטא להו להתוס', דכיון דכסף היינו מטבע, ודאי דהא דמהני ליתן שו"כ תמורת כסף, אי"ז מסברא ובעינן קרא להכי.

יא] ובאמת דלענין הקו' דניבעי מיטב י"ל עוד, דהנה בעיקר מש"כ התוס' דאם הוה ילפינן מנזיקין הוי בעינן מיטב, כתב הדברי יחזקאל דהיינו דבזיבורית לא אמרינן דשו"כ ככסף, כיון דלא קפצי עלי' זביני, - אך צ"ע כמו שהעירו, דלפ"מ דקי"ל דבשלו הן שמין, אי"ז מתישב, שהרי מה דלדידי' היא זיבורית לאחר היא עידית, - ועוד הק' החזו"א דהרי אם אין לו עידית גובה מן הזיבורית, והרי דאף בזיבורית אמרינן דשו"כ ככסף, והעירוני דבדוחק י"ל דכל הך דינא הוא רק אחר דילפינן מקרא דבעלמא שו"כ ככסף, ותו מפרשינן דדינא דמיטב הוא דין בפנ"ע ואי"ז הגבלה בדינא דשו"כ ככסף, אך אם ל"ה קרא אלא בנזיקין, הו"א דהא דבעינן מיטב הוא דזיבורית ל"ה ככסף כלל, ואף אם ל"ה לו עידית, ל"ה מצי לפרעו בזיבורית, ולפ"ז י"ל כן גם בהא דבשלו הן שמין, דהוא רק אחר דבעלמא שו"כ ככסף, (ואם כנים הדברים, ניחא גם קו' העצמו"י דאם ילפינן קידושין מנזיקין ניבעי מיטב).

ולכאו' מבו' מזה, דמש"כ התוס' דאם ילפינן מנזיקין ניבעי מיטב, אי"ז משום דזיבורית ל"ה ככסף כלל, אלא דכיון דבא ליתן לו שו"כ תמורת הכסף, ואינו מקיים את עיקר חיובו, וזה למש"נ דהא דשו"כ ככסף, היינו דהגם דעיקר חיובו הוא בכסף, מ"מ מצי ליתן לו שו"כ תמורת הכסף, זכותו הוא לתבוע פירעון מעליא טפי דקרוב טפי לכסף, - ולפ"ז ניחא דל"ש הך דינא כלל לענין קידושין דהוא מדעתה.

יב] ובאמת דלכאו' כיון דגם בנזיקין אם לית לי' עידית מצי לפרעו בזיבורית, הרי דלענין קידושין ל"ש למימר כלל דניבעי מיטב, דלגבי חלות הקידושין, מה מקום יש לחלק אם יש למקדש עידית או אין לו עידית, דהרי אם אין לו עידית ודאי יחולו הקידושין בזיבורית, דומיא דנזיקין דכשאין לו עידית מצי לפרעו בזיבורית, וא"כ היאך נימא דכשיש לו עידית לא יחולו הקידושין בזיבורית, הרי זיבורית הוי דמים הראויים לפעול חלות קידושין, ורק לגבי זכויות התובע מצינו לחלק כן.

אך בכל טעמים אלו שנתבארו, לא נתישב אלא הא דבקידושין מצינו למילף מנזיקין ולא נימא דבעינן מיטב, אך אכתי קשיא מערכין, שנקטו התוס' דהא דמהני בהו שו"כ הוא נמי משום דילפינן לה מע"ע, ולמש"כ המהרש"א הרי לתי' בתרא ילפינן להו מנזיקין, ותיקשי דא"כ ניבעי מיטב.

אך הנה בד' האבנ"מ בסימן כ"ז סק"ג מבו' שנקט מסברא לא כן, עיי"ש בתו"ד שעמד, דלמ"ד דאו כסף או מיטב ול"מ לפרעו בשו"כ אלא כשאין לו כסף, הי' בדין דאם ילפינן קידושין מנזיקין לא יועיל שו"כ בקידושין אלא כשאין לו כסף, עיי"ש, וצ"ב דלענין חלות קנין הקידושין מה מקום יש לחלק בזה, ולא ראיתי שעמדו בזה, וכנראה מד' האבנ"מ, דעיקר הקידושין הוא ע"י שפורע לה דמי הקידושין, וכיון דמדינא דאו כסף או מיטב, אינו מקיים בזה את דין הפירעון המוטל עליו, אינה מתקדשת בזה, וזה חידוש, וצ"ע.

**ה**

יג] והנה מעיקר הדברים דדינא דשו"כ הוא דהוא ניתן תמורת כסף, מבו' דתורת "כסף" הוא דבר היוצא בהוצאה, - ולכאו' אי"ז כד' האבנ"מ שכתב בדעת הרי"ף והרמב"ם דכסף דקרא הוא נסכא, - ובאמת ילה"ע ע"ד האבנ"מ, דלמ"ד דאו כסף או מיטב יהא הדין דיכול לפרעו בנסכא כסף ואין יכול לפרעו במטבע נחושת, ומה טעם תצריך התורה לשלם את נזקו בנסכא, - ועד"ז ילה"ע לדינא, למש"כ הרמב"ם דנמכר לגוי אינו מגרע בשו"כ, דלד' האבנ"מ נמצא, דיכול לגרע בנסכא כסף, ואינו יכול לגרע במטבעות נחושת, וצ"ע.

וילה"ע עוד עד"ז מד' קמאי שכתבו דבבע"ח משלם כסף דוקא דזוזי יהיב זוזי שקיל, והתם ודאי המכוון הוא למטבע, ועי' נחל יצחק שדן להוכיח דאף אם לוה מין מטבע א', יכול לפרעו במטבע אחר, ומ' דגם בשאר דברים שכתבו קמאי שם "כסף" היינו מטבע.

ומאידך מש"כ האבנ"מ בד' הריטב"א דכסף דקרא הוא ממון, צ"ע, דא"כ מ"ט כתב הריטב"א דמשום דפרוטה של נחושת ל"ה כסף עצמו, ומבו' דאם פרוטה היתה של כסף, היתה כסף עצמו, - גם צ"ע דהריטב"א גופי' לקמן די"א: כתב דשיעור פרוטה הוא משקל חצי שעורה כסף.

יד] ובע"כ מזה כמש"כ רבים, דודאי דלכו"ע עיקר תורת "כסף" דקרא הוא מטבע היוצא בהוצאה, ומש"כ הראשונים דפרוטה הוא משקל חצי שעורה כסף, היינו דשיעור הכסף דחשיב ממון, הוא כשווי משקל חצי שעורה כסף, וע"כ מטבע ששוי' היא כשווי משקל חצי שעורה כסף, דזהו מטבע פרוטה, חשיבא ממון.

ומש"כ הריטב"א דפרוטה דמתניתין שהיא של נחושת היינו שו"פ, אף דלמש"נ הרי ודאי דפרוטה של נחושת היא כסף דקרא, ואלמלי דינא דשו"כ ככסף היתה אשה מתקדשת בפרוטה של נחושת, ולא היתה מתקדשת בשו"כ, היינו משום דמפרש דהא דתנן בפרוטה ובשו"פ, לא אתי לפרושי לדינא דשו"כ ככסף, דמתניתין אתי לאשמועינן שיעור הממון שמתקדשת בו, וכדתנן ב"ש אומרים בדינר ובשוה דינר ובה"א בפרוטה ובשו"פ, וגם דאם אתי לאשמועינן דמתקדשת בשו"כ, ל"ה לי' לאשמועינן לזה גם בד' ב"ש וגם בד' ב"ה, דשיעור הממון הוא לב"ש או דינר או שוה דינר, ולב"ה הוא או פרוטה או שו"פ, וע"ז כתב הריטב"א, דכיון דפרוטה עצמה היא של נחושת, הרי נמצא דגם בפרוטה עצמה הא דיש עלי' תורת ממון, הוא רק משום שהי' שוה כשווי חצי שעורה כסף, ונמצא דהא דיש עלי' תורת ממון, הוא משום שהיא "שוה פרוטה".

ובד' הרמב"ם דפליג ומפרש דפרוטה דמתניתין היא של כסף, כמבו' בפיהמ"ש ובהלכותיו, נראה דהוא משום דס"ל דפרוטה היא של כסף, כמשמעות דבריו בכ"ד, וכאשר כ"ה במאירי דיש בפרוטה משקל חצי שעורה כסף, ונמצא ד"פרוטה", היא שיעור הממון בעצמו, ושוה פרוטה הוא דבר אחר ששויו הוא כשווי פרוטה.

טו] אך הנה התוס' כתבו דהא דתני בפרוטה ובשו"פ, הוא דלא נימא כסף דוקא ולא שויו, ומבו' בדבריהם דמפרשי דהא דתני בשו"פ, אתי לאשמועינן לדינא דשו"כ ככסף, ולפמש"נ נמצא, דלדעתם מתישב קו' הריטב"א דפרוטה עצמה שו"פ היא, דהגם דהא דיש עלי' תורת ממון, הוא משום ששוי' כשווי חצי שעורה כסף, מ"מ פרוטה עצמה חשיבא ככסף, ושוה פרוטה הוא שו"כ, וזהו דתני בפרוטה ובשו"פ, וז"ב.

1. ויל"פ לזה בתרי גווני, חדא, דאם סברא הוא דשו"כ ככסף, בע"כ דשו"כ הוי תשלום מעליא ככסף, וא"כ מ"ט נימא דבע"ע דהוא גרם לעצמו לא יועיל שו"כ אלא כסף, הרי שו"כ הוי ממש ככסף, וי"ל עוד, דכל ה"ט דהוא גרם לעצמו, ל"מ אלא אחר דבעינן קרא להא דשו"כ ככסף, ובאנו ללמוד מנזיקין, דבזה הוא דאמרינן דכיון דהוא גרם לעצמו, הוי זה "פירכא" דא"א ללמוד מנזיקין, אך אם מסברא שו"כ ככסף, אין לנו לחדש מעצמינו מכח הא דהוא גרם לעצמו דניבעי כסף דוקא, - ועד"ז הוא גם במש"כ התוס' לענין נזיקין דס"ד דכיון שהקפידה תורה לענין מיטב, כסף דוקא ולא שויו, דגם בזה י"ל כחד מהני תרי גווני. [↑](#footnote-ref-2)
2. ובאמת בקו' התוס' מערכין דמהני שו"כ, הק' משום דכתיב בהו כסף, וגם בקידושין מבו' בתו"ד דק"ל רק משום דכתיב בי' כסף, ומבו' דאי ל"ה כתיב בהו כסף ל"ה קשיא להו, והיינו כנ"ל, דאם ל"ה כתיב בהו כסף, הי' מתקיים עיקר חיובו אף בשו"כ, ול"ה בעינן בזה לדינא דשו"כ ככסף, אך בהקדש הק' התוס' מ"ט מהני בשו"כ, ולא פירשו דכתיב בהו כסף, ובתוס' הרא"ש פירש בהקו' בהקדש דכתיב בי' כסף, וצ"ל דגם התוס' נתכונו לכך, - אך באמת אין ללמוד מזה למש"נ, דגם אי נימא דגם במקום דלא כתיב כסף, הא דמהני ליתן שו"כ הוא מדינא דשו"כ ככסף, י"ל דל"ב קרא להכי, דמהיכ"ת נימא דהקפידה תורה על נתינת כסף, ומסברא אמרינן דמהני שו"כ ככסף, ורק במקום שנתפרש בקרא כסף, הוא דס"ד דל"מ נתינת שו"כ ככסף. [↑](#footnote-ref-3)
3. אך צ"ב בגדר הדברים, דאחר דדינא הוא דמצי לפרעו גם בשו"כ, א"כ מה נפ"מ במה שזיכתה לו התורה כסף, - ונראה מזה דדינא דכסף, אי"ז זכות התובע לקבל כסף, דאחר דמצי ליתן שו"כ תמורת הכסף ליכא נפ"מ בזה, אלא היינו דזהו עיקר חיובו, וע"כ הוא דל"מ ליתן שו"כ אלא כתמורת הכסף, - אך צ"ב בגדר הדברים, דאמנם בבע"ח י"ל כן, דכיון דזוזי יהיב הוי חיובו להחזיר את מה שקיבל, אך בנזיקין מ"ט נימא דעיקר חיובו הוא ליתן מטבעות, וי"ל. [↑](#footnote-ref-4)
4. ונפ"מ בזה, דלמ"ד דבעינן שו"כ דומיא דכסף דקייץ, י"ל דלא ניבעי לזה אלא בקידושין או בגירעון כסף בנמכר לגוי, דכתיב בהו כסף, ומהני שו"כ תמורת הכסף, ובזה נאמרה ההלכה דבעינן דומיא דכסף דקייץ, ומשא"כ בנמכר לישראל דלא כתיב בי' כסף, ועיקר דינו הוא בשויות ממון, י"ל דמהני אף בשו"כ דלא קייץ, ודו"ק. [↑](#footnote-ref-5)
5. שוב שמעתי מהגרא"א דיש מקום לדחות, די"ל דזה פשיטא דל"מ לתבוע שיתן לו תשלום אחר, וכל הס"ד הוא דכשבא לגרע בשו"כ, אשר כל כחם הוא משום דאפשר למכרם בעד כסף, ס"ד דתהא טירחא זו מוטלת עליו, עכ"ד, וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-6)
6. ועי' בשעה"מ שכתב דמה"ט לגבי נזיקין לא פירשו הראשונים דהס"ד הוא משום דהוי בע"כ, דדוקא בגירעון כסף דנתן לו כסף, ס"ד דלא יהא בידו לפרוע לו בשו"כ, ומשא"כ בנזיקין שהזיק לו חפץ, עכ"ד, וצ"ע דגם בנזיקין בעינן קרא להיכא שהזיק לו כסף, ושוב שמעתי מהגרא"א שכן הק' בס' פתח הבית כת"י, - אך י"ל ע"ד השעה"מ, דבגירעון גדר הדין הוא דצריך להחזיר לו את דמיו, וכאשר חזינן כן ממשמעות ד' קמאי דהיכא שיש לו כסף אינו יכול לגרע בשו"כ, וכנ"ל, וע"כ כיון שקנאו בכסף, ס"ד דל"מ לגרע כלל בשו"כ, ומשא"כ בנזיקין, אף אם הזיק לו כסף, כיון דאי"ז אלא חובת תשלומין בעלמא, אין לנו להצריכו לפרוע כסף. [↑](#footnote-ref-7)
7. והנה בב"ק ד"ט. פרכינן דאם הא דישיב לרבות שו"כ הוא בדלית לי' כסף או מיטב פשיטא, ולכאו' הו"מ לשנויי דקמ"ל דאם אין לו כסף או מיטב זכאי הניזק לתבעו שיתן לו שו"כ, ולא נימא דאין זכות הניזק אלא בכסף, וי"ל דל"ה ניח"ל לשנויי הכי, דישיב מדעתו משמע, כמבו' שם ד"ז., - והי' מקום לפרש בזה ע"פ הנ"ל, דהא דכתיב בקרא כסף, קאי על זכות הניזק, אך כלפי חיוב המזיק לא נאמר דינא דכסף, וע"כ פשיטא דכשאין למזיק כסף או מיטב, דזכאי הניזק לתבוע שו"כ.

   אך באמת בלא"ה י"ל, דאף אם הא דכתיב בקרא כסף, קאי גם על עיקר החיוב, מ"מ י"ל דסברא פשוטה היא, דכל שהוא חייב לו כסף ואין לו לפרוע, זכאי התובע לתבעו דלכה"פ יתן לו שו"כ, ואף דשו"כ ל"ה ככסף, ודו"ק. [↑](#footnote-ref-8)