ציונים והערות בסוגיית מצניע קוצותיו
קטגוריות: ש_ס / לא בבא קמא / ב_ק - הרב יהודה אלבוים / בור / מ_מ

**בס''ד**

**ציונים והערות בסוגיית מצניע קוצותיו וכו', ומכסה בורו בדליו של חבירו**

א. יש לחקור האם בעל הדלי פטור משום שבעל הבור חייב, דכיון שיודע בעל הבור שיטול בעל הדלי את דליו, הוי ככיסה את בורו בכיסוי שיפול ברוח מצויה, או''ד דבעל הדלי פטור משום דהדלי שלו ורשאי לנוטלו, וכיון שהשני פטור ואינו נחשב כפותח בור לכן הראשון חייב - כתב הנמוק''י וז''ל חייב בעל הבור דה"ל לאסוקי אדעתיה שזה יטול את דליו עכ''ל ויש לפרש את דבריו לפי ב' הדרכים -.

ב. האם מותר לבעל הדלי ליטול את דליו - לפי הצד הראשון אין מקור מסוגיין דרשאי ליטול את דליו, דהרי הוי כפותח בור, וכל הסיבה שפטור הוא רק משום שפשע בעל הבור משום שיודע שיטול בעל הדלי את דליו, אך כיון שהוא פעולת אדם, אינו נידון כרוח מצויה שינטל הכיסוי, ולכן א''א לפטור את הנוטל משום שאינו נחשב פותח בור, אלא פטור משום שהראשון חייב -.

ג. יש לדון כיצד הדין כשטמם בעל הבור את הבור בעפר של חבירו - י''ל דבכה''ג נסתלקו מעשה ראשון, וא''א לחייב את בעל הבור, וממילא יש לחייב את השני, ולאידך גיסא שיש זכות לבעל הדליל ליטול את שלו, לכא' גם בכה''ג רשאי ליטול את שלו, וא''כ תרוייהו פטורים, אך דבר זה תלוי האם נחשב מעשה האדם כרוח מצויה כשרשאי ליטול את שלו, עי' חזו''א סי' ב' סקי''א דדן דרק כשהוא איסור אין מעשה אדם בכוונה נחשב רוח מצויה, וא''כ אף בטממה לכא' אינו נחשב אפי' ככיסוי משום שעומד להינטל ברוח מצויה -.

ד. כיסה בורו בדליו של חבירו, ובא אחר שאינו בעל הדלי ונטל את הדלי, האם בעל הבור חייב, או הפותח את הבור - לצד הראשון יש לחייב אף בכה''ג את הראשון, מכיון שנחשב כלא כיסה את בורו, וכיון שבעל הבור חייב, הפותח פטור, ולאידך גיסא יתכן שהפותח חייב ובעל הבור פטור, השטמ''ק הביא מאירי שכתב וז''ל והוא הדין נטל אחר הדלי ולא בעליו שחייב בעל הבור שהרי מכל מקום פשע בכסויו עכ''ל, אך יתכן שהרמ''ה נח' עי' אות ה' -.

ה. מצניע קוצותיו בכותל רעוע, ובא אחר שאינו בעל הכותל וסתר את הכותל, האם חייב המצניע, או הסותר - כתב הנמוק''י בשם הרמ''ה וז''ל ואי סתריה אינש מעלמא שלא ברשות ל"ש רעוע ול"ש בריא הסותר חייב והמצניע פטור ואף על גב דברעוע מצניע הוא דחייב דפושע הוא מ"מ השתא הסותר חייב דלא גרע מכורה אחר כורה דאחרון חייב עכ''ל, ויש לדון אם הרמ''ה נח' על המאירי, וכתב הדברי יחזקאל סי' נ' דיש לחלק בין אופן שיש כבר בור, לאס''ו בראש הגג שאינו בור, ובכה''ג רק כשנפל ברו''מ חייב, אך בנפל ברוח שאינה מצויה פטור אע''פ שיכל ליפול ברוח מצויה, ולכן רק כשסתר בעל הכותל חייב המצניע, דהוי כרו''מ שיסתור את כותלו, אך אין רו''מ שיבא אחר ויסתור שלא ברשות את כותל חבירו, ולדברי הראשונים להלן אות ו' דס''ל דגם באס''ו יש כבר שם בור בראש הגג, אין לחלק בין דלי לכותל לענין אחר שנטל את הדלי או סתר את הכותל -.

ו. מדוע פטור בעל הכותל שסתר את כותלו הרעוע, הא הוי כחופר בור ברה''ר, ולא דמי לבעל הדלי הלוקח את דליו דאין זכות לבני רה''ר שהדלי של אחר ישמש ככיסוי, אך בכותל אין הכותל ככיסוי על הקוצים אלא אין הקוצים נחשבים עדיין לבור, וא''כ הסותר הוי כחופר בור - כתב הנמוק''י וז''ל בעל הכותל פטור דלא ה"ל לאסוקי אדעתיה מילתא דלאו אורחא למעבד עכ''ל, וכתב הדברי יחזקאל דמדברי רש''י ותוס' מוכח דפטור גם כשידע שיש שם קוץ, וכן מבואר בדברי התוס' רי''ד, וביאר הדברי יחזקאל דס''ל דיש שם בור על האס''ו אף טרם שנפלו מראש הגג, והנמוק''י נקט שאין שם בור על האס''ו טרם שנפלו -.

ז. מבואר בדברי הנמוק''י הנ''ל דאם ידע בעל הכותל שיש קוצים בכותל הרעוע, בעל הכותל חייב, יש לעיין האם המצניע גם חייב, או רק בעל הכותל חייב - יש לדון שאם נודע לבעל הכותל, אין נחשב כרוח מצויה שיסתור את כותלו לפני שיסיר את הקוץ, והוי כהניח אס''ו בראש הגג ויכל ליפול ברו''מ ונפל ברוח שאינה מצויה, עוד יש לדון דכיון שידע שיש קוץ וסתר את הכותל בכוונה, אין מתייחס כלל למניח, והמניח אס''ו בראש הגג, ובא אדם והניחו ברה''ר אין חייב המניח את האס''ו, ואינו נידון כבור המתגלגל, או משום שגם בבור המתגלגל כשגלגלו אדם בכוונה מחוץ לג''ט חייב רק המגלגל, או משום שבבור המתגלל הרי זה כבר בור, משא''כ אס''ו בראש הגג שאינו נחשב עדיין לבור, ואי נימא דרש''י ותוס' פטורו את הסותר גם כשידע שיש שם קוצים, יהיה מוכח בדבריהם דבבור המתגלגל פטור המגלגל אף כשגלגלו בכוונה, וא''ת מאי שנא ממזיז את הגלל, צ''ל דגלל אין דרכו להתגלגלג ברגלי בני אדם -.

ח. מבואר בדברי הנמוק''י הנ''ל דאם ידע בעל הכותל שיש קוצים בכותל הרעוע, בעל הכותל חייב, ובמכסה בורו בדליו של חבירו פטור בעל הדלי אע''פ שנטלו בכוונה, וא''כ צ''ב כיצד דימתה הגמ' את ב' האופנים - תי' הדברי יחזקאל דדמיון הגמ' הוא רק לגבי זה דיש להחשיב את הכיסוי ככיסוי שיכול להנטל ברו''מ, ובדלי הוי רו''מ גם כשניטל בכוונה, משא''כ בכותל הוא רו''מ רק כשסתרו ולא ידע שהצניעו שם קוצים, ולכא' מבואר שאף אדם בכוונה נחשב רוח מצויה כשמותר לו ליטול את הכיסוי, דאל''כ מהו הדמיון לדלי -.

ט. יש לדון כיצד הדין במניח קוצותיו בכותל רעוע, ומת המצניע, ואח''כ סתרו בעל הכותל, האם חייב בעל הכותל - לדעת הנמוק''י שהמצניע פטור משום אונס, אף בכה''ג יפטר, ולכא' אפי' אם נודע לו, משום דהו''ל כמפקיר נזקיו לאחר נפילת אונס, אך עי' בנמוק''י מש''כ בשם הרא''ש וכ''כ התוס' בסוגיין, ולדבריהם חייב בעל הכותל -.

י. יש לדון באופן הנ''ל שמת המצניע, וידע בעל הכותל שיש קוצים בכותלו - לדעת הנמוק''י ודאי חייב בעל הכותל, אך אי נימא דרש''י ותוס' נח' וס''ל דבעל הכותל פטור גם כשידע שיש קוצים בכותלו, יש לדון אם פטור בעל הכותל משום שיש לחייב את המצניע, או''ד דאף כשהמצניע מת אין חייב בעל הכותל, משום שנחשב שהיה כבר בור, וכבור המתגלגל דודאי פטור המגלגל שלא בכוונה אף כשמת בעל הבור, וא''כ יתכן שאף בכוונה פטור מהאי טעמא דנחשב שהיה כבר בור כלפי כל מקום שהיה הבור יכול להגיע -.

יא. יש לדון כיצד הדין כשהזיקו הקוצים בדרך נפילה, יש לדון לחייב את בעל הכותל מדין אדם המזיק, ויש לדון לחייב את בעל הקוצים מדין אש - הנמוק''י כתב דחייב הסותר, ומשמע שהמצניע פטור, ובתוס' דף ו א נראה דאם גלגל אדם שלא בכוונה את האבן והזיק בהדי דאזלי שניהם חייבים, וא''כ לכא' אף כאן יתחייבו שניהם, ולכא' סברת הנמוק''י הוא דכשיש אדם המזיק, ואש המזיק, מחייבים רק את האדם ולא את בעל האש, משא''כ כשהזיקו אחר נפילה, בזה כתב הנמוק''י בשם הרא''ש להיפך דיש יותר סיבה לחייב את המצניע שפשע יותר מבעל הכותל -.

יב. יש לדון כשאדם עומד על כיסוי הבור, האם גם בכה''ג מותר לבעל הכיסוי ליטול את הכיסוי מתחת האדם ועי''ז יפול האדם לבור - בכה''ג הוי כאדם המזיק, והוי כעין בידקא דמיא דחשוב כוחו, ויש לדון אם אף בכה''ג אמרינן דזכותו ליטול את שלו - כתב הדרכי משה בסי' ת''י ועיין בזה בתשובת הרא"ש כלל ק"א סימן ג' שכתב באחד שסמך חבית ברשות הרבים באבן חבירו ובא חבירו ולקחו ונשברה החבית חייב דה"ל לסמכה באבן אחר וא"כ מ"ש מכיסוי דפטור כשנטלו ועיי"ש, וכתב הדברי יחזקאל דכל הפטור של בעל הדלי הוא משום דאינו נחשב כפותח בור, משום שעומד להינטל, ולכן פטור הנוטל, אך אין זה סיבה לפטור אדם המזיק, וכמוש''כ הנמוק''י דבהזיק בהדי דאזלי חייב בעל הכותל, ולכא' היה מקום לחלק בין סותר את כותלו דבזה זורק את הקוצים ואינו רשאי להזיק, משא''כ כשרק לוקח את שלו, י''ל דרשאי ליטול את שלו, ואין זכות לניזק לתובעו שלא יטול את שלו, ועי' רמ''א סי' שפ''ג סק''ב, וסמ''ע סי' ת''י סקמ''ד -.

יג. המצניע קוצותיו בכותל ברי של הפקר, ואחרי הרבה שנים נעשה רעוע ונפל הכותל, האם נידון כמניח אס''ו בראש הגג ונפל ברו''מ, מכיון שידוע שאחרי הרבה שנים יפול הכותל וא''כ הוי כרוח מצויה - תוס' ושאר הראשונים הקשו מדוע ברעוע א''צ בעל הכותל לחוש שהצניעו כשהיה הכותל בריא, ומבואר בדבריהם דאם באמת היה כן בעל הכותל חייב והמצניע היה פטור, וצ''ב מאי שנא ממצניע בכותל רעוע, הא כל כותל בסוף יהיה רעוע, ומדוע המצניע יותר פושע כשמצניע בכותל רעוע, ונראה בדברי הראשונים שאינו נידון כמניח אס''ו בראש הגג ונפלו ברו''מ, מכיון שאינו יכול ליפול כעת ואי נימא דאס''ו בראש הגג יש עליו שם מזיק של בור, י''ל דרק כשעשה בידים את הבור חייב, אך אם כשהניח את האס''ו לא היה יכול האס''ו ברוח מצויה, אע''פ שידוע שלאחר זמן יהיה רוח מצויה שיפילנו פטור, מכיון שנעשה בור רק משעה שיכול ליפול ברוח מצויה, אך אם כל אס''ו אינו בור בראש הגג אלא רק אחר שנפל א''א לומר כן וצ''ע, ועי' בר''פ בדף ו ב בסוגיית כותל ואילן, שדן אם אפשר להחשיב את בניית הכותל כיצירת אש, או מכיון שכעת אינו מזומן להזיק אינו נחשב למעיר את הבערה -.