יורה דעה פז - מראי מקומות להדפסה
קטגוריות: שו_ע / יורה דעה / איסור והיתר - הרב אברהם שלייפר

בעזרת השם יתברך

הספק לסימן פ"ז – עד יום רביעי ועד בכלל

נאחל בזאת לציבור הקדוש חזרה פוריה ומועילה בסיעתא דשמיא

**ציונים והערות לתחילת סימן פ"ז**

בתחילת הסימן מבוארים היסודות של איסור בשר בחלב. מהם התנאים הנדרשים כדי לעבור על האיסור מדאורייתא, ומתי ומה הוסיפו לאסור מדרבנן.

ותחילה נדון באיסורי הדאורייתא:

ואפשר לחלק את הנושאים לשלושה מרכזיים:

האחד – מהם **מרכיבי התערובת** אותה אסרה התורה.

השני – מהי **צורת ההתערבות** אותה אסרה התורה.

השלישי – מה אסרה התורה בייחס לתערובת זו.

**א, מרכיבי התערובת:**

המבואר שמדאורייתא אסור דווקא בשר בהמה טהורה, עם חלב בהמה טהורה.

**חיה ועוף:** ש"ך סק"ד שהלכה כהרמב"ם וש"ר ודלא כתוס' דס"ל שאסור מן התורה.

**חלב חיה:** רעק"א, ופת"ש אות ז'.

**כבד:** פת"ש אות ה' בשם מהר"ם שיף שאולי אינו נחשב בשר, עיי"ש.

**ב, צורת ההתערבות:**

מבואר שרק **בישול** אסור מהתורה. (ועי' בסוגיא בפסחים מ"ד ב' שמבואר שזוהי נקודת החידוש באיסור בב"ח, שרק התערבות בצורה של בישול אסורה, ולא בצורה אחרת.)

וברור שהרי זה ממעט שרוי וכבוש.

ודנו כאן הפוסקים על כמה אופנים אחרים, והם:

א, טיגון, ב, צליה ומגע יבש ביבש, ג, עישון.

ולגבי **עישון**, הוא ספק הירושלמי (ומובא במחבר סעיף ו') והוכיח מזה הפר"ח ששאר הדברים וודאי אסורים מדאורייתא, אף שהביא שמשמעות הראשונים אינה כן. אמנם האחרונים הביאו מהמהרש"ל שאף **צלי** אינו אסור מדאורייתא, וכן הכריע הפמ"ג. ואף לגבי **טיגון** הקל הפמ"ג במקום הפסד מרובה [וכ"ה שיטת רש"י ותוס' בסנהדרין ד' ב', שטיגון אינו אסור מדין בישול]. (פת"ש ג).

**בישול בחמי טבריא –** חידוש הרמב"ם שאסור רק מדרבנן. ועי' ביאוה"ג שציין את הסוגיא בפסחים שאף לגבי איסור בישול בפסח אין בישול בחמה ותולדותיה מוגדר בישול, וחזינא שאין זו סברא פרטית דווקא בהלכות שבת. (ולשון

**ג, האיסורים:**

***איסור בישול –***

**איכות הבישול:** ע' פמ"ג בפתיחה שהביא מהגמ' שצריך דווקא בישול שראוי לאכילה, והיינו מבושל כל צרכו או עכ"פ מאכל בן דורסאי.

**שיעור בישול:** כזית (גמ' חולין ק"ח ב'). ועי' פת"ש ב' בשם הפמ"ג מה הדין חצי שיעור.

**בישול אחר בישול:**

א', בשר וחלב שהתבשלו בינם לבין עצמם, עי' בגליון מהרש"א שפשיטא ליה שאסור לבשלם יחד. אמנם הא"ר באו"ח תרע"ג אות א' קישר את הנושא של בישול אחר בישול בבב"ח לנושא של אין בישול אחר בישול לגבי שבת, ומשמע מדברי הפמ"ג שם (או"ח תרע"ג א"א א') שלפי דבריו אף בכה"ג יהיה מותר, וחלק עליו.

ב', בשר וחלב שהתבשלו ביחד, רעק"א דייק מהשערי דורא להקל בזה וציין לפמ"ג סי' ק"ה (משב"ז ס"ק ב' בסוף), שנשאר בצ"ע. וכן צדד הפמ"ג באו"ח תרע"ג שם להקל בזה. אמנם הפמ"ג כאן בסי' (שפתי דעת אות ב') דן בשאלת הא"ר על השער אפרים היאך אפשר להדליק נר של חמאה שהתבשל בקדירה בשרית, הרי יש בזה משום בישול בב"ח, ולא תירץ שמותר משום בישול אחר בישול. וכן עולה מכל האחרונים שהתייחסו לשאלה זו (שבו"י, רעק"א), ולא תירצו שההיתר הוא מצד בישול אחר בישול. [וצ"ע סתירת דברי הפמ"ג והרעק"א.]

ג', בישול לחתיכה שנכבשה בחלב, הביאו הפוסקים (רעק"א בשם הש"ד, פתחי תשובה ג' בשם הנו"ב) שאסור.

**מטרת הבישול –**

כאשר מבשל שלא לצורך אכילה, פשטות נקיטת הפוסקים שגם זה אסור מדאורייתא, וכן מוכח מהפוסקים שדנו לגבי הדלקת נר של בשר בחלב, מצד איסור בישול. אמנם ראה ש"ך סק"ז – "שמבשל לצורך רפואה או לשאר דברים" – דמשמע לכאורה שכל שאין מבשל לצורך אכילה אין בזה איסור (ויש לתלות בשאלה האם עיקר האיסור הוא הבישול או האכילה).

***איסור אכילה –***

שלא כדרך – פת"ש א'.

***איסור הנאה –***

**מלקות:** פת"ש ב' מחלוקת הראשונים.

**שיעורה:** עי' פתחי תשובה שם מהו שיעור ההנאה האסורה. (מחלוקת אי כזית או שוו"פ.)

**חצי שיעור:** פת"ש שם, ספק הפמ"ג והצל"ח.

**אפר:** עי' פת"ש שם שגם בנשרף אסור בהנאה.

**בנבילה:** ראה פת"ש סק"ו נידון בזה. (האם מחמת שאין איסור אכילה חל איסור נבילה, לא חל גם איסור הנאה.)

**האיסורים דרבנן**

מעתה צריך לדון מה הוסיפו חז"ל לאסור יתר על התורה, וזה, בשלושת המישורים הנ"ל.

א, צורת ההתערבות – אסרו כל התערבות שהיא.

ב, רכיבי התערובת:

אסרו:

1. בשר חיה ועוף.
2. שליא ועור וגידים ועצמות.
3. דם.
4. חלב חיה.
5. מי חלב.

בשר טמאה, וחלב טמאה – מחלוקת הטור והב"י, האם הוסיפו חז"ל לאסרם באכילה מדין בשר בחלב, יתר על איסור אכילתם דאורייתא. ועי' בזה בט"ז ובש"ך. וברש"י על המשנה קי"ג משמע להדיא כהב"י.

ג, האיסורים –

בכל אלו אסרו את האכילה. ולגבי בישול והנאה, לא נתפרש להדיא בדברי הגמ'. ולמעשה, נחלקים הם לג' מחלקות:

**חיה ועוף:** חידש הרמב"ם שכשאסרו חיה ועוף, אסרו רק את האכילה, ולא את הבישול ולא את ההנאה. וכן קיי"ל. [ולדבריו צ"ל שהמשנה בריש פרקין אשר נוקטת ש"כל הבשר אסור לבשל בחלב" והרי זה כולל גם חיה ועוף האסורים מדרבנן, כמבואר בגמ', אין הכוונה – "לבשל", אלא "לבשל ולאכול". (ובר"ן המובא בב"י לגבי דגים וחגבים, משמע להדיא לא כך.)

ועי' בגר"א (אות ו') בשם המ"מ שמקורו של הרמב"ם הוא מהיתר בישול והנאה בבהמה טמאה, דלא אסרוהו רבנן, אלמא שבכל איסורי הדרבנן אסרו רק את האכילה. ועיי"ש בגר"א שמשמעותו שחולק על היתר הרמב"ם.]

**כבוש:** לגבי התערבות שלא על ידי בישול, נקט המרדכי שאינה אסורה בהנאה. ופסקו הרמ"א.

ולגבי יצירת תערובת זו על מנת להנות ממנה, חידש המ"י שיתכן שאסור, וציין אליו רעק"א, וצ"ע מהיכי"ת לחדש כן. [ואי נימא כהיד יהודה דלהלן, שגם אותם דברים שאסורים בבישול מדרבנן אפ"ה מותרים בהנאה, והסיבה תהיה דהאיסור הנאה הוא מצב של דיעבד – ראה בדי השלחן – יש לומר שגם תערובת ללא בישול היא אותו מצב, וכל מה שמותר להנות הוא רק בדיעבד, אבל להכניס עצמו למצב זה אסור[[1]](#footnote-1).]

**בשר מדרבנן או חלב מדרבנן:** ולגבי אותם דברים המוגדרים בשר מדרבנן (עצמות עור וכו') או חלב מדרבנן (חלב מתה, מי חלב וכו') משמעות הרמב"ם והשו"ע שאסורים אף בבישול מדרבנן, וכן מפורש ברמ"א לגבי חלב מתה ומי חלב.

ולגבי הנאה מאותם דברים, ברעק"א מבואר שהוא הדין שאסור, אמנם היד יהודה נקט שבהנאה מותרים וחיליה מהרמ"א בסעיף א' (וכן מוכח מהמהר"מ שיף שהתיר להנות מכבד בחלב משום שכבד דינו כדם).

**בעזרת השם יתברך**

**שמעתא דריחא**

**המקרים**

המקרים המוזכרים בסוגיות –

א, בשר שמן שנצלה עם בשר רזה. ב, "בת תיהא" – מריח יין נסך. ג, מסיק תנור בעצי כמון. ד, פת המונחת על גבי יין של תרומה. ה, פסח שנצלה עם בשר חולין. ו, פת שנצלתה עם בשר, ורוצה לאכלה עם חלב.

בפשטות – כל מקרים אלו שנויים במחלוקת כפולה, רב ולוי, אביי ורבא. לרב ואביי אסור, דריחא מילתא, וללוי ורבא מותר, דריחא לאו מילתא.

אמנם לדינא, חילקו הפוסקים בתוך מקרים אלו. ונשנו בזה שתי שיטות:

**שיטת התוס' - ג' דרגות**

**א, פת על גבי יין** – אסורה לכ"ע.

**ב, בשר שמן שנצלה עם בשר רזה, פת שנצלתה עם בשר** – אסור לרב, אביי ורבא[[2]](#footnote-2) (וכן הלכה) – ורק ללוי מותר.

**ג, בת תיהא –** מותר לרב, לוי ורבא (וכן הלכה) – ורק לאביי אסור.

**שיטת הרי"ף -**

**א, פת שנצלתה עם בשר ורוצה לאכלה עם חלב –** אסורה לכ"ע.

**ב, בשר שמן עם בשר רזה, בת תיהא –** לרב ואביי אסור, לרבא ולוי מותר, וכן קיי"ל.

ובאופן שלדינא – פת שנצלתה עם בשר – לכ"ע אין לאכלה עם חלב (סי' צ"ז).

ובשר שנצלה עם בשר איסור – אליבא דהרי"ף מותר, ואליבא דתוס' – אסור.

**ופסקו המחבר והרמ"א כהרי"ף** (סימן ק"ח).

**ריחא מילתא – ההגדרה**

על הצד שריחא מילתא, נחשב כאיסור אכילה, והוא חידוש רב. ואליבא דתוס' היינו אף כאשר מריח דרך האף – כבת תיהא, אמנם לפי' הרי"ף מיירי ששואף דרך הפה, ואולי ס"ל שדווקא בכה"ג נחשב אכילה[[3]](#footnote-3).

**מקרים שודאי ריחא מילתא**

פת על גבי יין – תוס'. תנור קטן וסתום – איסור והיתר.

**אם ריחא לאו מילתא, האם צריך להגיע לביטול ברוב**

תוס' ע"ז לגבי חמץ בפסח. הרי"ף לגבי ר' יהודה, ולגבי יש לו מתירים.

**לכתחילה**

בירושלמי תרומות מפורש שאם ריחא לאו מילתא היינו אף לכתחילה, אמנם הרי"ף חידש שהיינו רק בדיעבד.

**אמאי בת תיהא לא אסור מצד הנאה**

משום דמזיק – תוס'. אינו מתכוון – ר"ן. לא עומד לריח – ארחות חיים.

1. שמעתי מהרב מרקוביץ' שליט"א, או שהתעוררתי ממנו לומר כן. [↑](#footnote-ref-1)
2. אף לרבא אסור ולא דומה לבת תיהא – א, משום שיש כאן "פיטום". ב, משום שבבת תיהא ההרחה מזיקה. [↑](#footnote-ref-2)
3. וכ"ה להדיא ברמב"ן במלחמות שם בסוגיא, וברשב"א בתשובה. [↑](#footnote-ref-3)