נא בדין טלטול בחצר שאינה מעורבת
קטגוריות: ש_ס / יג עירובין / עירובין - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / עירובי חצירות - חוברת

נא

בדין טלטול בחצר שאינה מעורבת

א] **שבת** דק"ל:, מה חצר אע"ג דלא עירבו מותר לטלטל בכולו, ופירש"י, ז"ל, מותר לטלטל בכולו מה שנמצא בתוכו או בגדיו שהוציאן מן הבית לתוכו דרך מלבוש פושטן ומטלטלן בכולו לדברי הכל וכו', עכ"ל, וכ"ה בחי' הריטב"א ובמאירי שם.

**ובגהש"ס** שם, ז"ל, תמי' לי, הא מ"מ כיון דשבתו בבית אסור לטלטלן, וכדאיתא להדיא עירובין דף צ"א בכומתא וסודרא, וצע"ג, עכ"ל.

**ובביאוה"ל** ר"ס שע"ב כתב בדעת רש"י, דודאי כלים ששבתו בבית והוציאן לחצר דרך מלבוש אסור להוציאן לחצר אחרת, וכמש"א בגמ' בכומתא וסודרא, אך מ"מ מותר לטלטלם בחצר זו יותר מד' אמות, וע' גם בבית מאיר סי' שמ"ט, שכתב להגרע"א שיש ללמוד כן מד' רש"י אלו, וכ"כ הגאו"י בעירובין דצ"א: והגר"ז בסי' שפ"ח.

**וכ"ה** בתורי"ד עירובין דצ"א., ז"ל, בכומתא וסודרא, פי' כיון שהוציאן דרך מלבוש מותר לטלטלן בכל אותו חצר אע"פ שלא עירבה, כיון דברשות הוציאן, אבל מחצר לחצר אסור, ואם עירבו החצרות כולן הן כאחת ומותר לטלטלן מחצר לחצר ואע"פ שהבית לא עירב, כגון שהי' אכסנאי ממבוי אחר שאינו יכול לערב עם אלו שרה"ר מפסקת ביניהם ובא לבוש בכליו והפשיטן בחצר זו, כיון שברשות ובהיתר הביאן דרך מלבוש, מותר לטלטלן מחצר לחצר שעירבו דכיון דעירבו יחד כולהו כחצר אחת דמיין, עכ"ל.

**אמנם** הנה בעבוה"ק להרשב"א ש"ג פ"ב, ז"ל, אבל כלים ששבתו בתוך הבית ויצאו בחצר או במבוי, אין מטלטלין אותן אלא בארבע אמות עד שיערבו וישתתפו, עכ"ל,[[1]](#footnote-2) וע' בבית מאיר סי' שמ"ט ובביאוה"ל ר"ס שע"ב שביארו הטעם בזה, דהוא משום דשויוהו רבנן לחצר שאינה מעורבת כרה"ר לגבי כלים ששבתו בבית, וע"כ אסור לטלטלם בחצר יותר מד' אמות.

ב] **ובדעת** התוס' בזה, הנה בבית מאיר ובביאוה"ל שם, כתבו שדעת התוס' דמותר לטלטל כלי הבית בחצר שאינה מעורבת יותר מד' אמות, וזה ממש"כ התוס' בעירובין דצ"א:, ז"ל, וכלים ששבתו בחצר מותר לטלטל בחצר, פי' בכל חצירות, דאי באותו חצר ותו לא אפילו שבתו בבית נמי, ומיירי לרב כשלא עירבו חצירות עם הבתים, עכ"ל, והרי דמותר לטלטל בחצר כלים ששבתו בבית ואף בשלא עירבו חצירות עם הבתים, וכ"כ הגאו"י והרש"ש בעירובין שם והגר"ז בסי' שפ"ח.

**ולענ"ד** יש לתמוה ע"ד האחרונים, שהרי מש"כ התוס' "דאי באותה חצר ותו לא", ודאי מתפרש בגונא שעירבו, דבזה י"ל דלא שרי אלא באותה חצר משום גזירה, דאי לא עירבו, מ"ט יהא אסור לטלטל מחצר לחצר, הרי לכו"ע כל החצירות רשות אחת הן, וא"כ גם מש"כ התוס' דאפי' שבתו בבית נמי הוא בשעירבו, ואין ללמוד מזה דאף בשלא עירבו שרי לטלטל כלי הבית בחצר, ושוב מצאתי שכבר עמד ע"ז האבנ"ז סי' ש"א.

**ועיי"ש** שהביא ד' המהרש"א שם שפירש ד' התוס', ז"ל, ר"ל למאי דמוקי לה שמואל ור"ע בעירבו וכו' הא דקתני מותר לטלטל בחצר ע"כ בכל חצירות איירי, דאל"כ אפי' שבתו בבית נמי וכו', עכ"ל, והרי שפירש ד' התוס' דאיירי בשעירבו.

**ויש** להוסיף עוד, דאם איירי בשלא עירבו החצירות עם הבתים, יתכן שאין לדקדק כלל על לישנא דכלים ששבתו בחצר, דאף אם גם כלים ששבתו בבית מותר לטלטלן בחצר, מ"מ הרי אסור להוציאן לחצר, ושפיר תניא דרק כלים ששבתו בחצר מותר לטלטלן שם, אך לפמש"נ מד' המהרש"א דמכוון התוס' הוא בשעירבו, שפיר דקדקו התוס' דאפי' כלים ששבתו בבית נמי, כיון שעירבו ומותר להוציאן לחצר, וז"ב.

**ועיי"ש** באבנ"ז שכתב להוכיח מד' התוס' בשבת דס"ד: ד"ה רב ענני, שדעתם כדעת הרשב"א דאסור לטלטל כלי הבית בחצר שאינה מעורבת יותר מד' אמות, ועיי"ש סקי"ח שכתב לדחות הראי' מד' התוס'.

**ומד'** התוס' בשבת ד"ו. נ' דעתם כדעת הרשב"א, וזה ממש"כ שם ד"ה ד' רשויות, ז"ל, קשה לרשב"א ליתני ה' רשויות, דהא קרפף יותר מבי"ס שלא הוקף לדירה הזורק לתוכו חייב ואין מטלטלין בו אלא בד' אמות, וי"ל דההיא רה"י גמור, אלא לענין דאין מטלטלין בו אלא בד"א עשאוהו ככרמלית, והרי כבר שנה רה"י וכרמלית, "ולהכי נמי לא תני חצר שלא עירבו", עכ"ל.

**ונ'** להדיא מד' התוס' דחצר שלא עירבו דמי לקרפף יותר מבי"ס שאסור לטלטל בו יותר מד' אמות, וה"נ בחצר שלא עירבו אסור לטלטל כלי הבית יותר מד' אמות, וע"כ הוה קשיא להו דמ"ט לא תני לה, שהרי הוי רשות בפנ"ע, וע"ז תירצו דהוי רה"י גמור, ורק לענין טלטול כלי הבית עשאוהו ככרמלית, אך אי נימא דמותר לטלטל כלי הבית בחצר שלא עירבו יותר מד' אמות, נ' דל"ק כלל דליתני חצר שלא עירבו, שהרי הויא כרה"י גמור שמותר לטלטל בתוכה, ואף שאסור לטלטל מן הבית לתוכה, מ"מ אין לחשבה כרשות בפנ"ע, שהרי בכל רה"י אסור לטלטל מרה"י של אחר, שאף בית אסור לטלטל אליו מבית של אחר, ואף חצר המעורבת אסור לטלטל אלי' מבית שבחצר אחרת, וגם ל"ש ע"ז תי' התוס', שהרי לא עשאוה כלל ככרמלית, וז"ב.[[2]](#footnote-3)

.ג] **ובדעת** רש"י בעירובין נ' להוכיח מכ"ד שדעתו דלא כמש"כ בשבת, אלא אסור לטלטל כלי הבית בחצר שאינה מעורבת יותר מד' אמות.

**ויש** ללמוד כן, ממה שפירש"י שם דס"ו. ד"ה מבטלין, ז"ל, אם שכחו ולא עירבו מבטלין רשותן לאחד מהן והוי כולי' חצר דידי' "ותהא מותרת לטלטל בכולה", ובלבד שלא יוציאו מן הבתים לחצר אלא מביתו של אותו יחיד בלבד, עכ"ל, ועיי"ש ברש"ש שכתב, ז"ל, נ"ל דר"ל כלים ששבתו בביתם והוציאם לחצר דרך מלבוש, עכ"ל, ולפ"ז מבו' להדיא בד' רש"י דבלא שביטלו רשותם אסור לטלטל בחצר כלים שיצאו דרך מלבוש.

**עוד** מ' כן, ממה שפירש"י שם דצ"א. אהא דתניא דכלים ששבתו בחצר מותר לטלטלן בחצר, ז"ל, אע"פ שלא עירבה וה"ה לשאר חצירות, עכ"ל, ומ' דרק כלים ששבתו בחצר מותר לטלטלן בחצר זו, אך כלי הבית אסור לטלטלן, וכעין שדקדקו התוס' שם דצ"א:, אך למש"נ לעיל סק"ב י"ל דאין לדקדק כן, אלא הא דתניא כלים ששבתו בחצר, הוא משום דכלי הבית אסור להוציאן לחצר, אך אה"נ היכא שהוציא דרך מלבוש מותר לטלטלן בחצר.

**עוד** מ' כן ממה שפירש"י שם דצ"ג: ד"ה רב אמר, ז"ל, דקי"ל חצר שלא עירבה ד"ה מטלטלין כלים "ששבתו באוירה" וכו', עכ"ל, וכבר דקדק כן הרש"ש שם דצ"א:.

**ונ'** דיש ללמוד כן גם ממה שפירש"י שם דצ"ד., ז"ל, זה מטלטל עד עיקר מחיצה, כדמעיקרא דאמרינן הואיל והותרה הותרה, ובכלי הבית קאמר שמואל, דאי בששבתו בחצר אפילו מחצר לחצר נמי וכו', ואע"ג דהשתא הוו להו חצר אחת כשנפל, לא אסרי להו בתים, דהא שרי לאפוקי מבתים לחצר הואיל והותר למקצת שבת, עכ"ל.

**והנה** בביאור מש"כ רש"י דאע"ג דהשתא הוו להו חצר אחת כשנפל לא אסרי להו בתים, נ' דאזיל לטעמי' דס"ל דע"י שנפרצו החצירות זו לזו מתערבין הדיורים, וחשיבא החצר כחצר שאינה מעורבת, ואשר זהו שדן רש"י שיהא אסור לטלטל בחצר זו יותר מד' אמות, וזהו שכתב רש"י דאין לאסור, שכל הא דאסור לטלטל כלי הבית בחצר שאינה מעורבת, הוא רק משום שאסור להוציאן לתוכה, וע"כ כלפי כלים אלו חשבינן להחצר כרה"ר, אך הכא דשרי להוציא מן הבתים לחצר הואיל והותר למקצת שבת, ה"נ שרי לטלטלן בחצר, גם יל"פ מכוון רש"י, דכ"ה שמותר להוציאן לחצר משום שהותר למקצת שבת, ה"נ מותר לטלטלן בחצר משום שהותר למקצת שבת.

**ומבו'** לפ"ז להדיא בד' רש"י דאסור לטלטל כלי הבית בחצר שאינה מעורבת, דאי נימא דשרי, א"כ מהו שדן רש"י שיהא אסור מכח דהוי חצר אחת, ואין לומר שמכוון רש"י הוא שיהא אסור לטלטל בחצר משום שהיא פרוצה למקום האסור, דאי"ז מתישב כלל בל' רש"י שדן לאסור משום דהו"ל חצר אחת, וגם דן שיאסרו לה בתים, ול' זה מורה להדיא שלא דן רש"י לאסור משום פרוץ למקום האסור, אלא משום שנתערבו הדיורים והויא כחצר שאינה מעורבת, ובמק"א נת' עוד בזה.

ד] **והנה** בריטב"א בעירובין דע"ו:, ז"ל, אין בו ד' מאי וכו', דליכא למימר דהכא בשלא עירבו ולגבי כלי בית קאמר שלא יזוז בו, "דא"כ אפילו כותל שיש בו ד' נמי" ואמאי קתני מתני' בכותל ד' אלו עולין מכאן ואוכלין וכו', עכ"ל, ומבו' בד' הריטב"א, דאף בכותל שיש בו ד' אסור להזיז בו כלי הבית אפי' כמלא נימא,[[3]](#footnote-4) ועמש"כ בזה הגרע"א בגליון שו"ע סי' שנ"ה, והבית מאיר בסי' שמ"ט.

**וע'** חזו"א ק"ד סקכ"ב שהק' בזה תרתי, חדא דאם כלים ששבתו בבית אסור להזיזן ואין חילוק בין כותל ד' לפחות מד', א"כ לרב גם כלים ששבתו בחצר בעירבו אסור להזיזן אף בכותל ד', ועוד איך יתכן לפרש מתני' בכלים ששבתו בבית הא קתני היו בראשו פירות וכו', ועיי"ש שכתב מכח זה דיש כאן ט"ס, עכ"ד.

**אמנם** הנה בחזו"א סי' צ"ו סקט"ו הק' דמ"ט אסר רב להזיז מלא נימא, הרי ע"ג הכותל ליכא מאני דבתים, וא"כ ל"ש לאסור כלי החצר אטו כלי הבית, ועיי"ש שכתב דעכצ"ל דרב לאו בכלים ששבתו בראש הכולת איירי אלא בכלים ששבתו בבית שהביאן בראש הכותל, ושוב כתב די"ל דכיון שאין בו דע"ד ובטל להכא ולהכא, הרי הוא בכלל גזירת חכמים דעירבו אסורין אף בכלים שבחצר וכו', עיי"ש, ולפ"ז מתישב היטב ד' הריטב"א, דע"כ בכותל שיש בו דע"ד, הגם שאסור להזיז בו כלי הבית כמלא נימא, מ"מ כלי החצר שרי להזיז בו, דל"ש בזה הגזירה כיון דלא שכיחי ע"ג הכותל מאני דבתים, ול"ד לכותל שאין בו ד' שהוא בטל להכא ולהכא והוי בכלל גזירת חכמים, וגם משה"ק החזו"א דא"א לפרש מתני' בכלים ששבתו בבית, הנה בדבריו בסי' צ"ו מבו' דשפיר יל"פ ד' רב על כלי הבית.

**וצ"ב** שדבריו סותרים למש"כ בשבת דק"ל: להדיא דמותר לטלטל כלי הבית בכל החצר שאינה מעורבת.

**גם** מש"כ הריטב"א דאסור להזיז אפי' מלא נימא, צ"ע רב, חדא הוא משה"ק הגרע"א שם מסוגיא דעירובין דפ"ז., עיי"ש, עוד יש לתמוה, שהרי במתני' ר"פ כל גגות תנן דכל חצירות רשות אחת לכלים ששבתו בתוכם ולא לכלים ששבתו בתוך הבית, ושם דצ"א. מוקי לה רב בחצירות שלא עירבו, ואם אף אסור לטלטלן בחצר זו עצמה כמלא נימא, א"כ ודאי אסור לטלטלן לחצר אחרת, ובמתני' נ' להדיא דרק לטלטלן לחצר אחרת אסור, אך לדעת הרשב"א ודעימי' דאסור לטלטלן בחצר יותר מד' אמות ניחא, דדינא דמתני' הוא לאסור לטלטלן לחצר אחרת אף בפחות מד' אמות.

**ואשר** ע"כ נ' לדון, דלעולם מודה הריטב"א דמותר לטלטל כלי הבית בכל חצר שאינה מעורבת, ולא אסר הריטב"א להזיז כמלא נימא אלא בכותל שבין ב' חצירות.

**והטעם** בזה הוא, משום דשאני חצר שאינה מעורבת דהויא חצר משותפת לתרוייהו, ומשא"כ כותל שהוא גבוה י' מן החצר, שאין לאסור משום שעולין ומשתמשין על הכותל, אלא משום מה שמשתמשים בו מן החצירות, וכמש"נ בזה בסימן מ"ב ס"ק ג' ד', וע"כ כל שהוא בין ב' חצירות והוא נטפל לשניהם, רשות שניהם שולטת בו ואסור להזיז בו אפי' כמלא נימא.

ה] **והנה** לדינא בפלוגתא זו, הנה בביאוה"ל ר"ס שע"ב הביא פלוגתת הראשונים ולא הכריע בזה, ובחזו"א סי' ק"ד ס"ק כ"א כ"ב הכריע להתיר בזה.

**אמנם** הנה בד' התורי"ד בעירובין דצ"א. שהבאנו לעיל סק"א מבו' להדיא, דאף דס"ל דמותר לטלטל כלי הבית יותר מד' אמות בחצר שאינה מעורבת, היינו רק בגונא שבאו לחצר בהיתר כגון שהביאם דרך מלבוש, אך היכא שהוציאן לחצר באיסור אסור לטלטלן בו יותר מד' אמות.

**והנה** בפרט זה לא מצינו לאחד מהראשונים דפליג בזה ומתיר לטלטל בחצר אף היכא שהוציאן באיסור, דכל הראשונים שכתבו שמותר לטלטל ד' אמות, איירו בגונא שהוציא דרך מלבוש, והאמנם בביאוה"ל ר"ס שע"ב כתב דמסתברא דגם רש"י ס"ל דשרי אף בשהוציא באיסור, ומש"כ דרך מלבוש צייר באופן ההיתר בזה, אך אחר שזכינו לד' הרי"ד שמחלק בזה, שוב י"ל כן גם בדעת רש"י.

**ולפ"ז** יל"ע אם יש מקום להתיר לטלטל כלי הבית בחצר בכה"ג שהוציאן באיסור, ולכאו' נפ"מ רבתא בזה לדינא בדבר המצוי שאחד הסומך על העירוב הוציא כלי הבית לחצר, ובא אחר שחושש לכשרות העירוב לטלטלן בחצר.

**אך** נ' לדון בזה, דכל מה שאסר הרי"ד לטלטל בחצר היכא שהוציא לחצר באיסור, הוא דוקא לאותו אדם שהוציאן באיסור, דלדידי' חשבי' הטלטול בחצר כהמשך ההוצאה, אך לאדם אחר מותר לטלטלן בחצר, דכלפי דידי' ליכא נפ"מ היאך הובאו לחצר, ולפ"ז שפיר יש להתיר בנידו"ד.

ו] **והנה** באבהעו"ז סי' שס"ו נקט לדינא כדעת הרשב"א בעבוה"ק שאסור לטלטל כלי בית בחצר שאינה מעורבת יותר מד' אמות, ומכח זה נקט דה"נ אם באו כלי בית ראובן לביתו של שמעון אסור לטלטלם בבית זה יותר מד' אמות, וכן נקט הגרע"א בגליון שו"ע סי' שנ"ה ס"ג, ובמכתבו שהביא הבית מאיר בסי' שמ"ט, וכ"נ גם מד' מהרי"ל ריש הל' עירובי חצירות, וכמש"נ בזה בסימן מ"ט סק"א בהערה.

**אך** הבית מאיר שם כתב ע"ז, ז"ל, זה לא מצינו אלא בחצר של רבים שלא עירבו, שגזרו חכמים על הטלטול חוץ לד' אמות משום לתא דרה"ר, אבל בבית של יחיד נהי שאסרו הטלטול מרשותו לרשות חבירו משום לתא דרה"י ורה"ר דב' רשויות הן, אבל הטלטול ברה"י גמור מהיכ"ת איסורו, ובודאי שרי, עכ"ל, ועיי"ש בסוד"ה אמנם שתמה ע"ד האבהעו"ז.

**ובביאוה"ל** ר"ס שע"ב הסכים לד' הבית מאיר, דודאי אין לאסור לטלטל יותר מד"א אלא בחצר שאינה מעורבת ולא בבית.

**ויל"ע** אם יסוד החילוק הוא בין בית לחצר, דבית לא דמי לרה"ר, אף כשהוא של רבים, ואילו חצר דמיא לרה"ר, או דהחילוק הוא בין רשות מעורבת לרשות שאינה מעורבת, דרשות שאינה מעורבת שויוה רבנן כרה"ר.

**ונפ"מ** בזה הוא בדין חצר מעורבת שבאו לתוכה כלי בית מחצר אחרת דרך מלבוש, אם מותר לטלטלן בתוכה יותר מד' אמות, ואי נימא דאסור, מסתבר דה"נ יהא אסור אף בחצר של יחיד שבאו לתוכה כלי בית דאחר דרך מלבוש.

**ומצאתי** הדברים מפורשים בבית מאיר שם בסו"ד, שכתב לישב קו' הגרע"א בעירובין דפ"ז. דמה מהני דאפסקי' מקום פטור ולית כאן איסור הוצאה מרשותו לרשות חבירו, מ"מ כשמורידין מהכותל לחצר אסורין כמו כומתא וסודרא, וכתב ע"ז הבית מאיר, ז"ל, דשם כיון שהחצירות עירבו כל א' עם בתיהם, שוב כל החצר עם הבתים חשוב רשות א', והוי כמו כומתא וסודרא שבא לבית דלכו"ע שרי לטלטולי בכל הבית, אף ששבתו בבית אחר ולא נתערב עם הבית ששבתו וכו', עכ"ל, ומפורש בדבריו דחצר המעורבת דמיא לבית, ומותר לטלטל בה כלי בית דחצר אחרת יותר מד' אמות.

**והטעם** בזה הוא, משום דחצר שאינה מעורבת שויוה רבנן כרה"ר, אך חצר מעורבת לא חשיבא כלל כרה"ר, והרי מותר להוציא מן בתי החצר אלי', והא דאסור להוציא אלי' מבית שבחצר אחרת, הוא משום שאסור להוציא מרשות לרשות של בעלים אחרים, דומיא דאסור להוציא מבית ראובן לבית שמעון, וע"כ אין לאסור לטלטל בה יותר מד' אמות.

**אמנם** מחודש לפ"ז, דחצר שאינה מעורבת דשויוה רבנן כרה"ר אי"ז במסוים כלפי כלי בתי חצר זו, אלא אף כלפי כלי בית שבחצר אחרת, שהרי נקט הבית מאיר דאלמלי שעירבה חצר זו, הי' אסור לטלטל בה יותר מד' אמות כלי בית דחצר אחרת.

**ונ'** דיש ללמוד כן גם מד' התוס' בשבת ד"ו. שהבאנו לעיל סק"ב, דקשיא להו מ"ט לא תני חצר שאינה מעורבת כרשות בפנ"ע, ונת' דמכוון דבריהם הוא, דס"ל דאסור לטלטל כלי בית בחצר שאינה מעורבת יותר מד' אמות, וע"כ הויא רשות בפנ"ע, והנה אי נימא דאף בחצר מעורבת אסור לטלטל כלי בית דחצר אחרת יותר מד' אמות, א"כ הרי ליכא נפ"מ כלל בין חצר שאינה מעורבת לחצר מעורבת, דבתרוייהו אסור לטלטל כלי בית אחר יותר מד' אמות, ואך שבחצר שאינה מעורבת אסור לטלטל כלי כל הבתים, ובחצר מעורבת מותר לטלטל כלי בתי חצר זו, אך ביסוד הדין שוים הם, ונ' מוכח מד' התוס' דבחצר מעורבת שרי לטלטל כלי בית אחר יותר מד' אמות, ורק בחצר שאינה מעורבת הוא דאסור, משום דשויוה רבנן כרה"ר, וע"כ שפיר קשיא להו דליתני חצר שאינה מעורבת כרשות בפנ"ע.

**ויש** ללמוד כן גם מד' רש"י בעירובין דס"ו. שהבאנו לעיל סק"ג, שפירש דע"י שביטלו כולם החצר לאחד מותר לטלטל בכולה, ופי' הרש"ש דמכוון ד' רש"י הוא שיהא מותר לטלטל בכולה כלים ששבתו בבתי כולם ובאו לחצר דרך מלבוש, ולפ"ז הרי מבו' להדיא בד' רש"י, דהגם דכלי בית שבאו לחצר שאינה מעורבת אסור לטלטלן בה יותר מד' אמות, מ"מ אם באו לחצר של יחיד מותר לטלטלן בכולה, ולפ"ז מסתבר דה"נ אם באו לחצר מעורבת מותר לטלטלן בכולה.

1. ויל"ע בזה במשה"ק הרשב"א בעירובין דצ"א. לדעת רב דהיכא דעירבו אסור לטלטל מחצר לחצר גזירה אטו כלי הבית, ורק היכא דלא עירבו שרי לטלטל מחצר לחצר, והק' הרשב"א, דאף בשלא עירבו, מ"מ כי איכא כומתא וסודרא לגזור, עיי"ש, וצ"ב דלהרשב"א לטעמי' דאסור לטלטל כלי הבית בחצר יותר מד' אמות, לכאו' אף היכא דאיכא כומתא וסודרא אין לאסור לטלטל כלי החצר לחצר אחרת אטו כומתא וסודרא, שהרי ניכר שחלוקים הם, שהרי אסור לטלטל את הכומתא והסודרא בחצר זו עצמה, והאמנם ילה"ק דבכה"ג יאסרו לטלטל בחצר יותר מד' אמות, אטו הכומתא וסודרא, אך הרשב"א לא הק' כן.

   ונ' דצ"ל בזה, דהא דבאמת לא גזרו שלא לטלטל בחצר יותר מד' אמות אטו הכומתא וסודרא, הוא משום דבזה ליכא למיחש, דמידע ידעי דכלי מקום זה מותר לטלטל בתוכו וכלי הבית אסור, וכל הגזירה היא שלא לטלטל לחצר אחרת, דבזה לא ידעי שחלוק דין כלי החצר מדין כלי הבית, ולפ"ז י"ל דע"כ הגם דאת הכומתא וסודרא אסור לטלטל יותר מד' אמות, ואת כלי החצר מותר, אכתי איכא למיחש שאם יטלטל כלי החצר לחצר אחרת, יטלטל אף את הכומתא וסודרא, שהגם שחלוקים הם זמ"ז לגבי טלטול יותר מד' אמות, אך לגבי טלטול לחצר אחרת יסברו שאין לחלק ביניהם. [↑](#footnote-ref-2)
2. ושמעתי להוכיח כן עוד מד' התוס' בעירובין ד"ז: ד"ה דאי, ז"ל, אבל מבוי אסור אפילו לא נפרצה חצר כנגדו משום דנפרץ במלואו לחצר ולא עירבו וכו', ודווקא נפרץ במלואו אבל אי לא הוה נפרץ במלואו שרי אע"ג דלא עירבו, כיון דאינה רגילה בו וכו', וה"ה דהוה מצי למינקט במבוי פתוח לחצר דאסור כיון דרגילה בו אע"ג דלא הוי במלואו וכו', עכ"ל.

   והנה אי נימא דמותר לטלטל כלי הבית בחצר יותר מד' אמות, א"כ הרי בדוקא נקט מבוי שנפרץ לחצר, דכה"ג אסור לטלטל במבוי עצמו, אך משא"כ בפתוח לחצר אין אסור אלא להוציא מן החצר למבוי, אך מותר לטלטל במבוי עצמו, ולכאו' מוכח מד' התוס' דאסור ל טלטל כלי הבית בחצר יותר מד' אמות.

   אך יש לדחות בפשיטות, דד' התוס' אתיין לרב לטעמי' בשבת דק"ל: דמבוי שלא נשתתפו בו אין מטלטלין בו אלא בד', וע"כ לדידי' כל שפתוח המבוי לחצר שלא נשתתפה עם שאר החצירות, אין מטלטלין במבוי עצמו יותר מד' אמות, וז"פ. [↑](#footnote-ref-3)
3. ובריו"נ ומאירי שם ג"כ מבו' דביסוד הדין הי' לנו לאסור לטלטל אף מלא נימא, והא דשרי הוא משום דכה"ג אין רשות א' שולט בו והוי רה"י בלא בעלים שמותר לטלטל בכולו, וע' בית מאיר סי' שמ"ט בזה. [↑](#footnote-ref-4)