קעז א צאן ברזל
קטגוריות: שו_ע / יורה דעה / הלכות רבית - הרב יהושע ננקנסקי

**קעז - א**

יש ללמוד הסוגיא ע: וכעין זה בכורות טז:, **ועי"ש ברש"י.**

ובדברי הגמ' ע. גבי קרוב לשכר ורחוק להפסד, רמב"ן ובראשונים שם.

**ע:**

★אין מקבלין צאן ברזל מישראל.

ובלשון הגמ': "למימרא דברשותא דמקבל קיימא".

מבואר דקבלת אחריות נחשב כבעלים, ויתחייב בבכורה [ולא נחשבת כבהמת נכרי] לולי הסברא "יד נכרי באמצע".

**וע"ע יבמות [סו:] גבי עבדי צאן ברזל אי אכלי בתרומה.**

וה"נ גבי ריבית צאן ברזל מוגדר לווה והרווחים ריבית.

ויל"ע אי הוה כקנין, דהיינו קבלת אחריות מוגדרת כקונה את הצאן ברזל ולכן נחשב בהמת ישראל, א"כ בריבית לא יהיה איסור דאו' דהרי זה דרך מקח.

ועי' ברמב"ן [ע.] "ותמהני והלא ר"ק היא כיון דקיבל עליה כולה ממונא במלוה וכו' וי"ל כיון דלא יהיב ליה אלא מיניהו בהו לאו ריבית דאוריתא".

וע"ע חו"ד [קעז-ט] דכלפי קידושין ודאי שהנותן מוגדר כבעלים ויכול לקדש בהם, ועכ"ז המקבל מוגדר כלווה.

וע"ע חו"ד [קס-י].

וע"ע ברמב"ן בסוגיין דנכסי צ"ב **הדרי בעיניהו** רק כשיש פחת המקבל מוסיף.

וכן הוא ברשב"א "דכל שלא הוכחשה **מחזיר בעין**".

וע"ע ברמב"ן "ולי נראה דמשנה צריכה היא דאפשר למישרא צאן ברזל וכו' אבל כאן כיון **דלאו להוצאה ניתנו אלא צאן שלו מחזיר** אע"פ שקבל אחריות **ש"ש שמתנה להיות כשואל הוא, ואצטריך".**

ויל"ע בלשון הגמ' דאי לא יהיב זוזי אתי נכרי תפס לבהמה משמע שעיקר החוב הוא לא הבהמה [קושית הריטב"א].

וע"ע בריטב"א בסוגיין דמשמע דבצא"ב המקבל יכול להוציאן.

וע"ע חזו"א [קדשים בכורות ריש סי"ט].

★רש"י ד"ה "אין מקבלין צא"ב.

ע"ע ברמב"ן "אבל צא"ב אין מקבלין לעולם אפי' נותן לו שכר עמלו ומזונו".

וע"ע חידושי החת"ס דרש"י מודה לזה ג"כ.

★עי' יבמות [סו: בתוד"ה שם "אבל כהן"].

★ה"ז אסור שהרי בעל הצאן קרוב לשכר ורחוק להפסד.

וע"ע ברמב"ן [ע.] "כיון דלא יהיב ליה אלא מיניהו בהו לאו ריבית דאוריתא הוא", וע"ע בדבריו בתירוץ הב'.

וע"ע בריטב"א.

ובקוצץ דבר קצוב עי' תוס' וברמב"ן הנ"ל, ובב"י, דהוה דאוריתא.

והטעם דכל צאן ברזל לא הוי דאו' דבדאו' לא מוגדר הלוואה, ולכן השכר מגיע לנותן.

משא"כ אם השכר הוא דבר קצוב מעלמא הוי הלוואה וריבית דאוריתא.

★ברמ"א דהתיר כשאין למקבל ריוח דלא חשיב כלווה, אלא התחייבות בעלמא.

וע"ע בחו"ד [קסז א] דנחלקו האחרונים כשהתנה לשלם דבר קצוב ואין למתעסק ריוח האם גם בזה יהיה את ההיתר הנ"ל, עי' דרישה [קסט יא] וברעק"א שם.

★עי' בט"ז שבמעות שניתן להוצאה חשיב כלווה ע"י קבלת אחריות אפי' שאין למתעסק הנאה "וכל דברי הרמ"א דוקא כשקבל חפץ".

וע"ע בחו"ד הנ"ל.