קושיות בדברי רב פפא
קטגוריות: ש_ס / כה כתובות / שעבודים - הרב יהודה אלבוים / מ_מ שעבודים

בס''ד

הערות בדברי רב פפא דפריעת בע"ח מצוה, ויתמי לאו בני מיעבד מצוה נינהו.

צ''ב לדעת רוב הראשונים דאף במלוה בשטר אמר רב פפא דאין יורדים לנכסי יתומים קטנים, מדוע אין יורדים לנכסיהם מדרבנן שהרי לכו''ע יש שעבוד מדרבנן, ואפי' לדעת הרשב''ם דר''פ אמר רק במלוה ע''פ צ''ב הרי תקנו במלוה על פה שעבוד מיתומים גדולים, וא''כ מדוע בלא מצוה אין גובים מיתומים, ועי' ר' יונה ב''ב קעד א.

צ''ב מאי שנא מלקוחות שיורדים לנכסיהם אע''פ שאין להם מצוה, ולכא' אף לנכסי לקוחות קטנים יורדים - כגון שנתן להם הלוה מתנה וחל ע''י דעת אחרת מקנה, או שמת הקונה וירשוהו בניו הקטנים, עי' נתה''מ בסי' ל''ז סקי''ג, ובסי' ל''ט סק''ב, ובדברי הגרי''ז בהלכ' שכנים, דכל גוביינא מלקוחות הוא גוביינא מהמוכר עי''ש, ואכתי יש לעיין במכר את נכסיו ומת היאך גובים מהלקוחות כשהיורשים קטנים, הרי מהיורשים א''א לגבות.

צ''ב מדוע יתומים גדולים דבני מצוה נינהו יורדים לנכסיהם, וכי שייך בהו מצות פריעת בע''ח מצוה, ומכח כבוד אב מבואר ברוב הראשונים שאין יורדים לנכסיהם דהא מצוה על היתומים לפרוע חובת אביהם גם ממטלטלין שירשו, ואפי' הכי אין יורדים למטלטליהן, עי' חזו''א ב''ק סי' ט''ו סק''א.

צ''ב בדעת הרי''ף והרא''ש ועוד ראשונים דר' פפא ס''ל שעבודא דאו', וצ''ב לדבריהם מדוע בלא מצוה אין יורדים לנכסי קטנים, ומאי שנא מלקוחות דאע''פ שאין עליהם מצוה יורדים לנכסיהם.

צ''ב בדברי בעה''ת שער י''ד אות א שכתב וז''ל מעיקרא מאי טעמא לא היה נזקק להפרע מהם, רב פפא אמר פריעת בעל חוב מצוה. פירוש, רב פפא לטעמיה דאמר שיעבודא דאוריתא כדאיתא בקידושין דאמר רב פפא הלכה מלוה על פה גובה מן היורשים שעבודא דאורייתא עכ''ל, וצ''ב וכי משום שסובר דשעבודא דאו' לכן אין גובין מיתומים.

צ''ב בדברי התוס' בדף קעו א ובקידושין יג ב שדנו בדברי ר' פפא אי ס''ל שעבודא דאו' או לאו דאו', ולא הוכיחו מהא דס''ל לר''פ דאין גובין מיתומים קטנים דשעבודא לאו דאו', ועי' בדברי התוס' הרא''ש בכתובות פו א דהשעבוד תלוי במצוה וצ''ב.

צ''ב בדברי הרשב''ם בדף קעד ב ד''ה דלהכי כתב וז''ל ובמלוה בשטר מודה רב פפא דגבינן מיתמי דלא אמרינן הכא מצוה אלא חוב ומוטלת עליהם לפרוע בעל כרחם עכ''ל, וצ''ב אם ס''ל לרשב''ם דלר''פ שעבודא לאו דאו' מאי שנא שטר ממלוה על פה, וא''ת שחז''ל תקנו שעבוד רק בשטר, הרי דעת ר''פ שאף במלוה ע''פ גובים מיתומים גדולים, ואי ס''ל לר''פ דשעבודא דאו' מדוע במלוה על פה אין גובים מקטנים, ועי' ביד רמ''ה שם אות קל''ג.

צ''ב בדברי הנתה''מ שכתב בסי' ל''ט סק''ב וז''ל ונראה נפקא מינה באם נשתטה אחר הלואה, דהנה מדרבנן ודאי נשתעבדו הנכסים ונחתינן לנכסים דלא גרע מיורש עכ''ל וצ''ב הרי לר''פ אין גובים מיורש קטן, וא''כ נשתטה הו''ל כקטן.

**בכתובות פו א לדידך דאמרת פריעת בע''ח מצוה וכו', והרבה ראשונים פי' דקושיית הגמ' על כל גבייה מיניה, היאך גובים אם שעבודא לאו דאו'.**

צ''ב מדוע אין כופין מצד שעבוד הגוף, עי' ש''ך סי' ל''ט סק''ב, שערי יושר ש''ה פ''ב, וחי' הגרשש''ק ב''ק סי' ה' וקו''ש ב''ב אות תרס''ח.

צ''ב מדוע לא יורדים לנכסיו מכח שעבודא דרבנן, ומאי שנא מלקוחות שגובים מהם לכו''ע אע''פ שאין להם מצוה, ואין לומר דמכח שעבודא דרבנן א''א לרדת לנכסיו, שהרי מפורש במתני' קעה א המלוה את חבירו בשטר **גובה** מנכסים משועבדים, על ידי עדים **גובין** מנכסים בני חורין, וכך מפורש בריטב''א שם קעה ב דיש להעמיד את המשנה שיורדים לנכסיו דהוא רק מדרבן.

צ''ב בסתירת דברי התוס' דבב''ב קעה ב כתבו דפשיטא דמיניה גבי לכו''ע, ובכתובות כתבו בתי' השני דאיבעי בדעת ר' פפא אי כופין או לא, ואף למסקנא דכופין משום מצוה לא הוזכר בגמ' שיורדים לנכסיו, וא''כ היאך כתבו בב''ב דפשיטא דגבי מיניה בין קרקע בין סובין.

צ''ב מדוע לא קשה לכו''ע היכא שאין שעבודא דאו', כגון בדאיקני כשלא כתב דאיקני, דמיניה דידיה גובין אע''פ שאין שעבוד נכסים, או במטלטלין לדעת הראשונים - עי' רמב''ם פי''א ממלו''ל ה''ז - שמדאו' אין שעבוד במטלטלין.

צ''ב לדעת התומים שיש שעבוד הגוף על היתומים, מדוע מטלטלי דיתמי לא משעבדי לבע''ח, וכן צ''ב מדוע למד''א שעבודא לאו דאו' צריך תקנת חז''ל לגבות מקרקעות שביד היתומים - ונראה בגמ' בב''מ קטו א דדין מטלטלי דיתמי לא משתעבדי הוא דין דאו', וכן מבואר בר''ן שבועות מז א ד''ה מה לי -