כלים פ_ט מ_ג
קטגוריות: ש_ס / נא כלים / כלים עניינים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / כלים ב_ק

**כלים פ"ט מ"ג**

א] **השרץ שנמצא למטה מנחושתו של תנור טהור, שאני אומר חי נפל ועכשיו מת,** בחזו"א סימן י"א סקט"ז פירש דהא דתלינן לטהרה הוא משום שאין בו דעת לישאל ואפי' ברה"י ספיקו טהור, וכ"ה בתפא"י, וכתב דצריך לחלק בין זה לנגע באחד בלילה ולמחר השכים ומצאו מת דחכמים מטמאין משום שכל הטומאות כשעת מציאתן, עכ"ד.

אך הנה בפי' הר"ש מכת"י פירש, ז"ל, ויש טעם לתלות דחי נפל, דאי מת נפל באפר איבעי לי' לאשתכוחי, אלא ודאי חי נפל ודרך שרצים שעושים חורים בארץ להיטמן שם ולכך נמצאו למטה מנחושתו, עכ"ל, ונ' דמה שהוצרך הר"ש לטעם זה, הוא משום דמן הדין הי' לנו לטמאות מכח הא דכל הטומאות כשעת מציאתן, וזהו שפירש הר"ש דהא מטהרינן הוא משום שיש טעם לתלות דחי נפל, ולפ"ד הר"ש לכאו' מטהרינן אף אי משכחת גוונא שיהא דינו כדבר שיש בו דעת לישאל דספיקו טמא.

ב] ובחי' הגר"א כתב, ז"ל, הטעם דתלינן לקולא דכל הטומאות כשעת מציאתן, וה"ה למטה מנחושתו, כמ"ש בפ"ד דטהרות הממלא בעשרה כו' המערה כו', ובספ"ט שם נמצא בין כו' נמצא כו', ובפ"י שם הזולף את כו', עכ"ל.

ונ' בכונתו דהא דמטהרינן הכא הוא משום דינא דאין מחזיקין טומאה ממקום למקום, ומש"כ כל הטומאות כשעת מציאתן, כונתו להא דכמקום מציאתן, דזהו הדין המבואר בהני דוכתי שהביא, וכ"ה להדיא בחי' הגר"א טהרות פ"י מ"ז, (אך שם הביא רק לדינא דמחט וטבעת, ואולי גם ד' הגר"א הכא קיימי רק על מחט וטבעת), ובדעת הר"ש שהוצרך לה"ט דיש טעם לתלות דחי נפל, י"ל דס"ל דתחת נחושתו של תנור לא חשיב כמקום אחר מן התנור, וע"כ לי"ב לדינא דאין מחזיקין טומאה ממקום למקום, או שהוצרך לזה לדעת ר' יוחנן דמחזיקין טומאה ממקום למקום לתלות, וכדלהלן, (וע' עוד להלן אות ה'), ועי' גם בתפא"י ובמשנ"א פירשו דהטעם דמטהרינן הכא הוא משום דאין מחזיקין טומאה ממקום למקום.

אך צ"ע בזה, דהנה בנדה ד"ד. מבו' בדין נגע בא' בלילה, דהא דמטמאי חכמים משום דכל הטומאות כשעת מציאתן, הוא רק בשנמצא מת במקום שנגע בו, אך אם נמצא מת במקום אחר, דעת חזקי' דאין מחזיקין טומאה ממקום למקום וה"ה טהור ודעת ר' יוחנן דתולין, ולפ"ז הרי דהכא שנמצא השרץ למטה מנחושתו של תנור, והספק הוא אם הי' טמא כשנפל בתנור, הרי דלדעת חזקי' דאין מחזיקין טומאה ממקום למקום, ניחא הא דהתנור טהור, אך לדעת ר' יוחנן דמחזיקין טומאה ממקום למקום לתלות, קשיא דמ"ט התנור טהור.

ג] ובמשנ"א ציין לד' הראב"ד רפי"ז משאה"ט, עיי"ש שכתב דאע"ג דר"י ס"ל דמחזיקין לתלות, ה"מ באותה קופה אבל מכלי לכלי לא, עכ"ל, ומה"ט בכל הני דוכתי שציין הגר"א, אין מחזיקין טומאה אף לתלות, (וניחא קו' הגרע"א בגהש"ס נדה ד"ד.), וכנראה כונתו דהכא חשיב כמכלי לכלי דאין מחזיקין טומאה כלל.

אך יש לפקפק בזה, שהרי בנדה שם מבו' דלר' יוחנן בנגע בא' בלילה ואח"כ נמצא מת במקום אחר תולין, והרי דהא דלר' יוחנן תולין, הוא אף בשנמצא במקום אחר ממש, ונ' מזה דכל מש"כ הראב"ד דמכלי לכלי אין מחזיקין כלל, היינו בשלא ראינו השרץ כלל בכלי הראשון, ואין לנו להסתפק כלל שהי' שם, אך בכה"ג שנגע בא' במקום פלוני, ואין ידוע אם הוא חי או מת, הרי דכל שנמצא מת במקום אחר, יש לנו להסתפק לדעת ר' יוחנן שמא הי' מת במקום הראשון, ודמי לקופה דס"ל לר' יוחנן דתולין,[[1]](#footnote-2) וכ"ה מבו' בחזו"א טהרות סימן ו' סק"ד, א"כ ה"נ הכא, כיון דודאי הי' השרץ בתנור, ועתה נמצא מת למטה מנחושתו, יש לנו להסתפק שמא הי' מת בשעה שנפל בתנור, ואולי צריך לחלק דשאני נגע בא' בלילה שראינוהו במקום ההוא, ומשא"כ הכא לא ראינו את השרץ בתנור, אף שמכח מה שנמצא עתה למטה מנחושתו ידוע לנו שהי' מעיקרא בתנור, וצ"ע.

אמנם הנה בבית מאיר או"ח סימן תס"ז עמד ע"ד הראב"ד מההיא דנגע בא' בלילה, וכתב דצריך לדחוק דכיון דסדנא דארעא חד הוא דמי לההיא דר' יוחנן דנמצא באותה קופה, עכ"ד, ויל"ד אם לפ"ז י"ל דבנמצא למטה מנחושתו של תנור חשיב כנמצא במקום אחר, ומודה ר' יוחנן דאין מחזיקין טומאה אף לתלות.

ד] ובעיקר הא דמטהרינן בהני דוכתי שהביא הגר"א, אף לדעת ר' יוחנן דס"ל דמחזיקין טומאה ממקום למקום לתלות, יל"פ דהוא משום דינא דכל הטומאות כשעת מציאתן, אשר מכח זה יש לנו לומר שהטומאה שנמצאת שם עתה, היתה שם מתחילה, ולא באה לשם מן המקום האחר, ובההיא דקופה וכן בנגע בא' בלילה, ל"ש ה"ט, ומצינו דכוותה בד' התוספתא שהביא הר"ש טהרות פ"ג מ"ה, וכמש"נ שם אות י"ב, ולפ"ז אין לטהר הכא מכח זה.

ה] **מחט וטבעת שנמצאו למטה מנחושתו של תנור טהור שאני אומר שם היו עד שלא בא התנור,** בפי' הר"ש בכת"י פירש, דהא דמטהרינן בזה, הוא משום שיש טעם לתלות שהיו שם עד שלא בא התנור, דאם נפלו אחר שבא התנור, הי' להם לימצא בתוך האפר, עכ"ד.

וצ"ב מה הוצרך הר"ש לטעם זה, הרי לכאו' בלא"ה יש לנו לטהר, דהוי כמערה מדלי לדלי ונמצא שרץ בכלי התחתון דהעליון טהור, שאני אומר שהי' השרץ מתחילה בתחתון, וה"נ הכא, וצ"ל כמש"נ לעיל אות ב' בדעת הר"ש דס"ל דהכא חשיב המקום שתחת לנחושתו של תנור כמקום א' עם תוך התנור, וע"כ הי' לנו להסתפק שהיו המחט והטבעת הטמאים בתנור, והוצרך הר"ש לפרש דהא דתלינן שהיו שם עד שלא בא התנור, הוא משום דיש טעם לתלות כן.

אך אכתי צ"ב, דאף אם אכן יש לנו להסתפק שמא נפלו המחט והטבעת אחר שבא התנור לשם, מ"מ כיון דהתנור הוי דבר שאין בו דעת לישאל, ספיקו טהור, ואף אם מספק"ל שמא נפלו המחט והטבעת לשם ע"י אדם, חשיב כספק בדבר שאין בו דעת לישאל, וכמש"נ בטהרות פ"ג מ"ז, עיי"ש, וצ"ע בזה.

ו] **נמצאו באפר מקלה טמא שאין לו במה יתלה,** הר"ש פירש דהיינו למעלה מנחושתו בחלל התנור, וצע"ג דא"כ מה בעינן בזה להא דאין לו במה יתלה, הרי הטומאה עכשיו לפנינו, וכבר תמה בזה בחזו"א סימן י"א סקט"ז, גם קשיא מהא דתניא להדיא בתוספתא פ"ז ה"ב לההיא דנמצא באפר בשנמצא למטה מנחושתו של תנור, וגם תניא התם דשרץ שנמצא באפרו של תנור טהור, ורק מחט וטבעת טמאין.

עוד צ"ע, דלפ"מ שפירש הר"ש בכת"י לעיל דהא דתלינן דחי נפל ודהיו שם עד שלא בא התנור, הוא מכח מה שנמצאו למטה מנחושתו ולא נמצאו בתוך האפר, הרי ממילא דבכה"ג שנמצאו בתוך האפר, אין לנו טעם לתלות לטהר, ומ"ט לא מטמאינן אלא בשהם למעלה מנחושתו בחלל התנור.

ז] והרמב"ם פירש דהיינו שמצא את המחט או הטבעת באפר שהוצא ממקום היקידה, וע"כ התנור טמא, לפי שעכ"פ לא יתכן שלא היתה אותה טבעת או המחט מצוי' באויר התנור וטימאה אותו, וכן פי' הרא"ש.

ובל' הרמב"ם מבו' דרק במחט וטבעת מטמאינן בכה"ג, אך בשרץ אף בכה"ג טהור, וכ"ה להדיא בתוספתא פ"ז ה"ב, ונ' דהיינו משום דבשרץ עדין יש לתלות דכשהי' באויר התנור הי' חי ועתה מת, וצ"ע מה שתמה בחזו"א סימן י"א סקט"ז ע"ד הרמב"ם והרא"ש מד' התוספתא.

ח] והגר"א בזר זהב פ"ז ה"ב פירש, להא דתניא התם דשרץ שנמצא באפרו של תנור טהור מפני שיש לו במה יתלה, ומחט וטבעת שנמצאו באפרו של תנור טמא שאין לו במה יתלה, דבמחט וטבעת דהא דמטהרינן להתנור הוא משום דתלינן שהיו עד שלא בא התנור, הרי דאם נמצאו בתוך האפר בידוע שאחר שעמד התנור נפלו דרך אויר התנור, שאם היו שם עד שלא בא התנור, היו תחת האפר, ומשא"כ בשרץ דהא דמטהרינן להתנור הוא משום שאני אומר חי נפל, שפיר יש לטהר אף בשנמצא בתוך האפר, וכ"ה באלי' רבה.

1. ויש להוסיף ביאור בזה, דבקופה הרי כיון שמצינו עתה שרץ, הרי דמדינא דכל הטומאות כשעת מציאתן הי' לנו לומר שהי' השרץ בקופה גם בזוית הראשונה, ואך דדינא הוא דאין מחזיקין טומאה ממקום למקום, ובזה ס"ל לר' יוחנן דמ"מ תולין, ועד"ז הוא בנגע בא' בלילה ולמחר נמצא מת במקום אחר, דמדינא דכל הטומאות כשעת מציאתן יש לנו לומר שהי' מת כשנגע בו, ואך דדינא הוא דאין מחזיקין טומאה ממקום למקום, ובזה ס"ל לר' יוחנן דתולין, ומשא"כ בגוונא דהראב"ד, הרי דמה שנמצא השרץ בכלי זה, אינו טעם כלל להסתפק שהי' בכלי הראשון שלא מצאנוהו בו, וע"כ בזה מודה ר' יוחנן דאין מחזיקין טומאה ממקום למקום לתלות. [↑](#footnote-ref-2)