ביאור המשניות
קטגוריות: ש_ס / ה שביעית / שביעית עניינים - הרב מאיר קאופמן

**בס"ד**

**ז' אלול ס"ז**

**סימן כ"ה**

**ביאור המשניות שביעית**

**פרק א'**

**משנה א**

**א]א,מבואר במשניות שיש דין תוספת שביעית ומסקנת הראשונים שמדאוריתא זה שלושים יום ומדרבנן בשדה האילן מהחג ובשדה הלבן מפסח**

**ב,מקור דין תוספת לר"ע הוא מקרא ולר' ישמעאל הוא מהלכה למשה מסיני ונפק"מ שלר"ע הוא גם בזמן שאין ביהמ"ק קיים ולר"י הוא רק בזמן המקדש וכן קיי"ל**

**ג,מבואר בגמ' שיש דין תוספת לאחר שביעית לר"ע ודעת הר"ש והרא"ש ולחד תירוצא בר"ן שזה גם לר"י וכן נקט ר"ת ויש ראשונים שחולקים ובביאור התוספת יש שכתבו שנוהג קדו"ש בפירות ולפ"ז מסתבר שזה לכו"ע ויש שכתבו שאסור לעבוד בקרקע לצורך פירות שביעית ועיין פ"ב מ"ב(סימן ב)**

**ד,דעת ר"ת שאין איסור מהתורה אלא חרישה והר"ש חולק**

**ה,יש שנקטו בכוונת הר"ש פ"ב שאין דרבנן בתוספת ובפשוטו אין לנו אלא מה שהתירו חכמים**

**ו,הרש"ס נקט דלחד תירוצא בתוס' יש דין תוספת בזמן הזה יום אחד ובפשוטו הראשונים חולקים על זה(ס"ב סק"ב)**

**משנה ב-ד**

**א]א,הקולא של שדה האילן זה רק אם יש שלשה אילנות שעושים ככר מנה באיטלקי ודעת הרמב"ם והראב"ד והגר"א שהכוונה מתוך כולם ודעת הרא"ש והר"ש מכל אחד ודין זה הוא גם באילן סרק שדנים אם הוא היה אילן תאנים היה מוציא כזה שיעור ופחות מזה מותר שני אמות ליד וגם תחתיו**

**ב,אם יש יותר אילנות עד עשר דעת הר"ש והרא"ש שצריך שכל אחד יוציא ככר דבילה של ששים מנה ושיטת הראב"ד שהככר דבילה צריך להתחלק לפי מנין האילנות והגר"א נקט או כנ"ל או שמתוך שלש יהיה השיעור וכל אחד שליש**

**ג,אם יש עשר או יותר מבואר במשנה שמותר כל בית סאה ודעת הר"ש שבתנאי שמתוך שלש יהיה השיעור לחד מ"ד או שיתחלק לתשע ולדעת הראב"ד וסיעתו הנ"ל אין מקור שיש שיעור ולא צריך שום שיעור**

**ד,סתימת הגמ' בב"ב שמדובר שהשלשה אילנות מחולקות בצורה שווה בבית סאה אמנם בתוספתא מבואר שהם מטע עשרה לבית סאה וצ"ע ועיין מה שכתבנו ובפשוטו בפחות זה מתיר פחות מבית סאה אבל כשיעור יניקה של ט"ז אמה והחזו"א נקט שאם זה לא מתיר כל בית סאה לא נאמר ההיתר כלל וע"ש מש"כ**

**ב]בדין איסור לאחר שביעית עיין ר"ש או שנפל לבד או שזה עבר וזרע ומבואר שאין איסור נעבד ודלא כתוס' בר"ה וע"ש שהקשו עוד שהרי לר"ע זה אסור מצד ספיחים וחידשו שאין ספיחים אם קצרו לאחר שביעית ועיין סכ"א סק"ז מש"כ בזה**

**משנה ו**

**א]מוקפות עטרה הר"ש ביאר שיש חומה תוך הבית סאה אז זה לא ניכר שעושה לצורך הנטיעות והר"מ ביאר שזה בעיגול או חצי עיגול**

**משנה ז**

**א] שיטת הר"ש שכל המשנה בדלעת יונית וצריך רוב נטיעות לת"ק ולר"ג מספיק ארבע נטיעות ושלש דלעת ושלש קישואים שאין לזה תכונה של אילן ושיטת הר"מ שרק לר"ג שהכל זה דילועין צריך דלעת יוונית אבל לת"ק לא צריך ובפשוטו לעניין רוב כר"ש והחזו"א נקט שס"ל שגם לת"ק אין דין רוב**

**ב]גם במקום שאין השיעור מותר כדי צורכו עד ר"ה**

**ג]לשונות הראשונים משמע שאם אין שיעור עשרה אילנות גם אין את ההיתר של עד שבועות ועיין רש"ש**

**משנה ח**

**א]נטיעה כשמה הר"ש ביאר בת שנתה והר"מ ביאר שקוראים לזה נטיעה**

**ב]הרמב"ם חילק לענין ערלה תלוי בקרקע ולעניין תוספת בטפח והרשב"א נקט שזה אותו דבר ופסק כרבנן שזה תלוי בקרקע**

**פרק ב**

**משנה ב**

**א]עיין ר"ש שלצורך פירות שישית מותר עד ר"ה אבל לצורך האילן לא וצ"ב האם הכוונה כי השבח יהיה בשביעית או אפילו בשישית**

**ב]מיבלין: הר"מ ביאר להוריד היבלת באילן והר"ש ביאר עלים יבשים, מפרקים:ר"ש ביאר מורידים עלים שמכבידים על האילן בין יבשים בין לחים ורש"י מו"ק ביאר לפרק אבנים שעל שרשי האילן מאבקין,:הר"ש ביאר שרשים מגולין לכסות בעפר והר"מ ביאר שיש תועלת בפיזור אבק ,מעשנין: הר"מ ביאר שהורגים התולעים ובתוס"ר מו"ק ביאר שאוקמא אילנא מותר גם בשביעית אלא מדובר בדבר שהוא תועלת לאילן**

**משנה ג**

**א]מקרסמין את היבשים ומזרדין לא משנה מה כי עושה מחמת הכבדת האילן**

**ב]הר"ש ביאר שכוונת ר' יהושע שכל מה שרגילים לעשות בשישית לצורך תבואת חמישית ה"ה שמותר בשביעית לצורך תבואת שישית וצ"ב ההיתר והרמב"ם ביאר שזה זמן בין שבועות לר"ה ולפ"ז הוא מחמיר יותר מת"ק**

**משנה ד**

**א]עושין להם בתים עין ר"ש גדר מסביב להשים בו עפר ויש שביארו גג מעליו שיגן וצ"ב לצד הירושלמי שאין שביעית בבית ודעת הראב"ד שאפילו מדרבנן וביאר החזו"א שזה רק בית שמזיק ולא שמועיל**

**ב] בדין השקאה עיין משנה י**

**ג]בדין מזהמין עיין ר"ש שהגמ' בע"ז אומרת שכ"ז לאברויי אילנא אבל לאוקמי אילנא מותר גם בשביעית ובעיקר ההיתר של אוקמי אילנא בפשוטו זה לא מצד הפסד אלא שאין לזה שם מלאכה והחזו"א נקט שזה רק כשזה מונע חיצוני כגון להוריד תולעים וכדו' אמנם בראשונים משמע שגם להדביק זבל אם זה לצורך שלא יתיבש מותר ומצאנו ראשונים שנקטו היתר זה בכל מקום ויש ראשונים שאסרו במקומות מסוימים וכתב החזו"א שמדרבנן לא התירו לסמוך על זה אלא במקום הפסד וכדין שדה השלחים אמנם לכאורא בשעת הדחק אפשר לסמוך על הראשונים שמתירים**

**ובעיקר ההיתר של פסידא עיין חזו"א שזה לא היתר תמיד והיה מקום לומר שזה רק מה שאמרו חז"ל והחזו"א נקט שזה כל שהוא הפסד כללי ולא דבר פרטי שקרה למישהו ועיין סימן ה שהארכנו בכל זה**

**משנה ה**

**א]פגי ער"ש שנכנסו לשביעית הר"ש ביאר שאם זה יגמר בשביעית אסור גם בשישית וצ"ב אמנם הרא"ש והר"מ ביארו כפשוטו שזה בשביעית**

**ב]רבי שמעון מתיר באילן הר"ש נקט שחולק על ת"ק ולפ"ז למאי דקי"ל כת"ק אסור גם עבודה באילן לצורך פירות שביעית והגר"א ביאר שלא חולק אלא שת"ק דיבר על עשיה בפירות ור"ש דיבר על עשיה באילן והרמב"ם גורס באלו ולפ"ז הוא חולק על פירות ואין מקום לאסור באילן**

**ג]בעיקר איסור זה היה מקום לומר שזה מדין תוספת שביעית לאחר שביעית לראשונים שזהו הכוונה קציר של מוצאי שביעית שאסור לעבוד בקרקע לצורך דבר אם קדו"ש אמנם הר"ם העתיק ולשיטתו אין כזה דין וצ"ל שיש פה דין דרבנן ועיין סימן ב מה שכתבנו בזה**

**משנה ו**

**א]בביאור המשנה א. שיטת רש"י שהנידון על זמן השרשה וחוץ מזה צריך שלושים יום לתוספת שביעית דהיינו שאסור שישריש בתוספת שביעית**

**ב, שיטת הר"ש שיש איסור מדין תוספת שביעית ליטוע או לזרוע משלושים יום קודם שביעית אבל הדין לעקור רק אם זה השריש בשביעית ובפשוטו שאיסור שביעית יותר חמור**

**ג, הראשונים הביאו מר"ת שאין איסור מצד תוספת ליטע והטעם או שרק חרישה אסור או כיון שזה לא דבר לצורך שביעית אין זה בכלל האיסור וכל האיסור כי משריש בשביעית ובפשוטו כוונתם שזה כאילו שזורע בשביעית והחזו"א נקט שזה מדין תוספת ואין זה משמעות הראשונים**

**ד, דעת הרמב"ם והרמב"ן שהאיסור מצד שמונים שנת ערלה ויבואו לומר שנטע בשביעית ולכן צריך שיעלה שנה קודם שביעית והחזו"א נקט שלפ"ז באילן סרק לא שייך איסור זה**

**ב]החזו"א דייק מהרמב"ן בביאורו בירושלמי שאין סיבת איסור כלל מצד שמשריש בשביעית אמנם מדברי רוב הראשונים נראה שזה אסור ויש שנקטו שזה רק מצד העשה וצ"ע ועין סימן א משכ"ב**

**ג] אם לא עקר וגדלו פירות הם לא אסורים**

**משנה ז-ט**

**א]עיין גמ' בר"ה ומבואר שתבואה לכו"ע לפי שליש בין לעניין שביעית או מעשרות ודעת הר"ש והר"ן שגם זיתים ויין זה כך ולשיטתם הקובע הוא ר"ה ודעת התוס' ישנים לחלק שזתים לפי שליש ויין לפי חנטה אמנם נקט שהכל לפי ט"ו בשבט ודעת הריטב"א שגם זתים לפי חנטה**

**אורז וכו' שת"ק ס"ל לפי השרשה הר"ש נקט שזה מדאוריתא והרא"ש ור"ן ועוד ראשונים נקטו שזה רק כי שביעית בזמן הזה דרבנן ומדאוריתא התו"י נקט שזה לפי שליש ורש"י שם נקט לפי לקיטה ולהלכה לפי גמר פרי והראשונים נקטו שזה כמו ירק והכוונה לקיטה והרמב"ם נקט שלקיטה זה כפשוטו וכאן זה זמן אחר שהוא גמר הגידול ויש ראשונים שפסקו גמר גידול רק בפול המצרי ולא באורז וכו' עיין סימן ט מה שכתבנו בזה ובמס' מעשרות סימן א'**

**ב]אילנות שבתר חנטה לעניין מעשרות וערלה לכו"ע לפי ט"ו בשבט ולעניין שביעית הר"מ נקט לפי ר"ה אמנם הרבה ראשונים נקטו לפי ט"ו בשבט והחזו"א הכריע כהר"מ וע"ש מה שכתבנו**

**ג]הר"מ נקט שחנטה זה שליש והראשונים חולקים ובפשוטו זה משיוציאו דהיינו או בוסר או סמדר**

**ד]בביאור שליש רש"י אומר שליש באיכות ובר"ח מבואר שזה שליש בכמות דהיינו גודל הפרי**

**ה] בר"מ מבואר שקטניות זה כמו תבואה וצ"ע למה זה לא כאורז וחבריו ועיין בכל זה בסימן ט**

**משנה י**

**א]בביאור הדין שנפסלו מאוכל אדם הר"ש ביאר שזה עומד לזרע ולכן לא חל על זה קדו"ש וברמב"ם מבואר ע"פ התוספתא שזה גם בדבר שראוי לאכילה אלא הטעם שזה כמו לאחר לקיטה ועיין מה שכתבנו סימן כ"א סקט"ו**

**ב]דעת הר"מ שנידון המשנה לעניין ספיחים ונתחדש כאן איסור לקיים ספיחים אמנם הר"ש סובר שאין כאן ספיחים כי תחילת גידולם קודם ר"ה ולפ"ז אסור לקיים כי יגידו שרוצה לזרוע ועיין שם מש"כ**

**ג]לדעת הר"ש מבואר כאן שאם חל קדו"ש אפילו שעכשיו עומד לזרע אבל כיון שזה ראוי לבהמה לא פוקע קדו"ש (שם)**

**ד]מרביצין בעפר לבן עיין תוס מו"ק ביאור אחד שכל המחלוקת על הרבצה שזה השקאה פורתא ולא על השקאה גמורה שזה אסור ועיין שם עוד ביאור שזה על השקאה גמורה ונחלקו אפילו בשדה הבעל ולפ"ז המשנה ד לעיל זה כראב"י ודעת הר"ש כנ"ל אלא שנחלקו רק בשדה לבן אבל שדה האילן וודאי אסור וזה המשנה לעיל ודעת הר"מ שכאן זה נידון של הרבצה בשדה שלחין וביותר ממטע עשרה לבית סאה שאין היתר על הכל ונחלקו לעניין הרבצה ושיטת תוס' במו"ק שאילנות זה תמיד כמו שלחים וכן פסק החזו"א ולכאורא זה נגד רוב ראשונים ועיין סימן ז שהארכנו בכל זה**

**ה] ממרסין באורז לדעת הר"מ שגם אם זרעו קודם שביעית יש איסור ספיחים צ"ל בשדה עכו"ם או ארבע שדות**

**פרק ג**

**משנה א-ג**

**א]מבואר במשנה שמותר לעשות זבל בצורה שניכר שלא לצורך לזבל אע"ג שזה מזבל וכן הוא לעניין נטילת אבנים או קציצת אילנות ובפשוטו מבואר שכל שאין כוונתו להשבחת הקרקע אפילו שניחא ליה אין בזה איסור והראשונים בכמה דוכתי נקטו לא כל ויש שכתבו דוקא אם משנה בתועלת וצ"ע (סימן ד)**

**ב] עיין רא"ש בכוונת הירושלמי שאם יש לו שדה שלחים כל השנה אסור**

**ג]עיין ירושלמי שר"ש חולק בשני דברים א, שאפשר יותר משלש אשפתות ב, שכל אשפה מספיק שתהיה ג' משפלות ועיין חזו"א בדעת רבנן שאסור להתחיל ערימה חדשה לפני שגמר ערימה של עשר משפלות**

**ד]בדעת ר"מ ביארו בירושלמי שאין מוסיפין על שיעור הזבל אבל השיעור המותר אפשר גם במקום אחד**

**ה] בדין שיעמיק שלשה צריך שלא יהיה מכשיר אגפיה לזריעה וזה ע"י שמפזר החול וצריך שלא יהיה נראה כעודר ע"י זבלו מוכיח עליו**

**ו]בדין מגביה שלשה לענין המקום שחופר לכאורא אין סיבה להתיר דהרי נראה כעודר וצ"ל או שהכין קודם שביעית או שמביא אבנים ממקום אחר**

**ז]הגמ' מו"ק מביאה מחלוקת ראב"י ורבנן האם עושים את האמה בתחילה בשביעית וטעם ראב"י שאוסר או כי מכשיר אגפיה לזריעה ואם מפזר רחוק זה לא שייך או כי נראה כעודר וקי"ל כרבנן ודעת הר"ן ועוד שרק חולקים על הטעם של נראה כעודר אבל מודים למכשיר וכו' והרמב"ם נקט שחולקים לגמרי וכן נקט החזו"א לדינא ובר"ש מבואר שבעלמא חוששים לשני הטעמים ולמה שם זה אחרת וביאר החזו"א לעניין מכשיר וכו' מצד שכאן זה נצרך לעצם התעלה ולעניין נראה כעודר כי זה עמוק ששה טפחים ולפ"ז לעשות תעלה לצינור בשביעית אם יש צינורות מתיר מצד זבלו מוכיח עליו וצריך לפזר החול או שניכר שמחזיר לסתום המקום ובתנאי שלמעלה ישים חצץ דאל"כ אפשר לזרוע שם ועיין בכל מש"כ ס"ז סק"א וס"ד סק"ד**

**משנה ד**

**א] בדין מדייר את שדהו דעת הר"ש שצריך שאחרי זה יעשה מזה אשפתות אמנם דעת הגר"א שהעיקר שלא עושה לצורך זבל וברמב"ם נראה שגם כה"ג מותר וצ"ל כי זה לא מעשה בידים ולפ"ז מבואר שגרמא בשביעית מותר אמנם אולי כאן זה מתייחס לבהמה**

**ב]בדעת רשב"ג הר"מ נקט שזה שמונה חוץ מהשנים האמצעיים והר"ש נקט שזה כולל הכל**

**משנה ה-ו**

**א]בדין מחצב שיטת הרמב"ם שצריך שהוציא מהאדמה שיעור הנזכר קודם שביעית ושיטת הר"ש שרק פתח את פני האדמה**

**ב]עיין תוספתא בד"א בזמן שהוא מתכוין לעשות שדה אבל אם אינו מתכוין לעשות שדה אפילו דבר מרובה מותר רשב"ג אומר בזמן שהוא מתכוין לעשות שדה אפילו כ"ש אסור והר"ש פסק כרשב"ג והרא"ש והר"מ כרבנן אמנם ביאר הרא"ש שהכוונה דבר מרובה שתמיד אסור יותר משיעור אבנים הנ"ל דאין מדובר בבנאי והר"ש ביאר שגם במחצב צריך להשאיר טפח וכאן לא צריך להשאיר וברמב"ם הביא התוספתא רק לעניין משנה הבאה וביאר החזו"א שלעניין משנה זו אין הבדל מה מטרתו**

**ובביאור הכוונה לעשות שדה ביאר החזו"א שחושב גם לזה אבל אין זה עיקר כוונתו ואין זה במשמעות הדברים**

**ג]בביאור הכוונה פחות מכאן מחצב הר"ש ביאר שזה כמו מחצב שצריך להשאיר טפח והר"מ ביאר שהכוונה שהוא יכול לחצוב הכל**

**ד] החזו"א נקט שכל תנאי המשנה כי רוצה לקחת אבנים קטנות אבל אם זה אבני כתף אין את תנאים אלו ואין זה במשמעות הדברים אלא כאן גרע שזה דבר גדול**

**ה] בדין התחיל מערב שביעית בחזו"א נראה שהתחיל בצורה שנראה שבונה אם זה**

**משנה ח**

**א]ולא יסבוך בעפר אבל עושה הוא חייץ: הר"ש ביאר שהכוונה את המחיצה שעושה מסביב לגשם מותר בלי חול בין האבנים והחזו"א נקט שזה בער"ש ובפשוטו משמע שהכוונה שגם בזמן שמותר יש הגבלה זו הראב"ד ביאר שהכוונה לא יעשה מדרגה מעפר שאז מכין את הקרקע לזריעה אבל מדריגה מאבן מותר והרמב"ם ביאר שאת העפר של המדרגות לא ישפוך למקום התחתון כי מכשיר הקרקע לזריעה ועושה חייץ הכוונה שמותר לעשות מחיצה במקום הגשם**

**ב]החזו"א נקט ע"פ הירושלמי שכל דין המשנה מדין תוספת וא"כ היום זה לא שייך וסתימת הראשונים לא כך ויש מקום לומר שכל דין זה בדברים שעד כמה שלא צריך לשביעית אין סיבה שיעשה עכשיו שיכול להתקלקל ועיין מש"כ ס"ז סק"ו**

**משנה ט**

**א]בביאור הקבלן עיין ראשונים או שהוא אריס או שהוא בונה בתים**

**פרק ד**

**משנה א**

**א]בראשונה משל חברו יכל גם עצים דקים ולמשנה אחרונה הר"מ נקט שזה נשאר והר"ש נקט שאסור וצ"ל שאל"כ חוששים שיעשה לו בטובה**

**משנה ב**

**א]שדה שנתקוצה תזרע למוצאי שביעית תוס' נקטו שדוקא קוצים תלושים שזה דרבנן אמנם סתימת הר"מ תמיד וביאר החזו"א שאין זה שבח גדול ולשיטות שזה נחרש פעם אחת מבואר בירושלמי שלא קנסו כי זה היה שעת הסכנה והתירו לחרוש רק פעם אחת**

**ב]בהא דאוכלים פירותיה בשביעית הראב"ד בתו"כ נקט שזה רק בתור זכיה מההפקר אמנם מי שעבר את האיסור אסור לו וסתימת הראשונים לא כך והא דאין פה איסור משומר לכל הפחות מדרבנן ביאר הראב"ד שהשבח לא מתיחס לחרישה ועיין סימן כ"ב**

**ג] לעניין בטובה הראשונים ביארו שנפק"מ להודות לו ולענין לבקש רשות והראב"ד בעדיות גרס בב"ש הפוך שזה דוקא בטובה דהינו שיבקש רשות שלא יתרגלו לגנוב ועיין ר"ן שהכוונה אפילו אם קצת כסף שאין זה גדר סחורה אמנם הראשונים אחרים נקטו שבממון אסור**

**ד]ר' יהודה אומר חילוף הדברים עיין ר"ש וראב"ד עהתו"כ שזה גם על הרישא**

**משנה ג**

**א]חוכרין וכו' הרמב"ם ביאר שזה כבר חרוש אמנם הרא"ש ביאר שאומר לו בשביעית שרוצה לאחר שביעית אלא שמשמע מדבריו שיש שהות שיעשה לאחר שביעית ואין זה במשמעות הר"ש ובפשוטו זה המחלוקת בדין מחזיקין ובפשוטו אם אמירה לעכו"ם אסור בכל האיסורים ה"ה כאן ואם לא יש מקום לדון שכאן זה דין על הקרקע וזה יותר חמור וכן הוא במהרש"ל בב"מ אמנם יתכן שדבריו זה בשדה ישראל אמנם משעות המשנה שלומר לו מפורש שיחרוש אסור**

**ב]ושואלין בשלומם או הכוונה בישראלים שעושים איסור או שזה הולך על העכו"ם אפילו ביום אידם או שיש כאן חידוש שמותר לומר לו שלום**

**משנה ד-ו**

**א]עיין רמב"ם שכל ההיתר במשניות אלו שאין כוונתו אלא כי צריך עצים ולא לצורך הקרקע אמנם בפשוטו משמע אפילו שניחא ליה בעבודת הקרקע שבזה ועיין חזו"א שנסתפק בזה**

**ב]בדין בתולת שקמה הרמב"ם נקט שאין מחלוקת ובראשונים בב"ב מבואר שרבנן חולקים וזה גזירה דרבנן שמא יעשה בצורה האסורה ועין רמ"ה שם שהלכה כרבנן**

**ג]הא דבתולת שקמה חמיר ממזנב אע"ג שכאן כוונתו כי צריך לעצים צ"ל או שקים להו לחז"ל שכאן שדמיו יקרים עיקר כוונתו לצורך האילן או שזה גזירה כי נראה שעושה לצורך זה וע' חזו"א**

**משנה ז-י**

**א]בקודם שהגיע לעונת המעשרות בריבמ"ץ וכן נקט החזו"א שיש לזה קדו"ש וכן מוכח בר"ש פ"ט מ"א אמנם המקד"ד נקט שאין על זה קדו"ש וכן מבואר לכאורא בר"ש פ"ב מ"ז וצ"ע וכן הוא בפשוטו בר"מ במעשרות פ"ה לעניין לפני עוור ועיין ר"מ שביאר מצד גזל ישראל ומשמע שזה לא מצד דין הפסד ויתכן שאע"ג שיש בזה קדו"ש אבל כאן הוא לא מקלקל את הקיים אלא עושה שלא יגדל יותר ועיין מעשרות ס"א מה שכתבנו בזה**

**ב]יש לעיין באלו שאסור לקוצרם קודם עונת המעשרות אם קצרם האם עכשיו כיון שאין שימוש אחר אלא מלוגמא א"כ מותר מלוגמא וכן מסתבר אמנם עיין לשון הגמ' ביומא שאחת לוקה כי אכלה פגי שביעית ומשמע שיש איסור בעצם האכילה ומצאתי בחזו"א שוודאי מותר והכוונה שם על התלישה**

**ג]בדין שלא קוצצים אילן שיש שיעור יותר מוקדם בענבים וחרובים וזיתים מבואר בגמ' פסחים שזה שיעור של בוסר ושאר הדברים זה סמדר ובפשוטו זהו זמן החנטה כן נקט החזו"א**

**ד]בדין משיוציאו עיין ר"ש שני ביאורים או הפרח או תחילת הפרי ולכאורא כ"ז בב"ש אבל בב"ה שמבואר בגמ' שזה כבר פרי לעניין ערלה חייב להיות שיש שם תחילת פרי וצ"ע**

**פרק ה**

**משנה א**

**א]בביאור מחלוקת ר' יהודה ורבנן מסתבר בסתם פרי שלא יודעים מתי חנט האם צריך לחוש שהוא עדיין משביעית או שתולים שהוא משמינית**

**משנה ג**

**א]עיין ר"ש שהטעם שאין כאן איסור ספיחים כי תחילת גידולו בשישית אמנם לדעת הר"מ גם כה"ג איכא איסור ספיחים ומשמע מדבריו כאן שהוא הגיע לשלב שהוא כתלוש וצ"ב הטעם ועין סכ"א סקט"ז מש"כ בזה**

**ב]עיין בר"ש שהטעם שיש קדו"ש בעלים אפילו שהולכים בתר לקיטה כי מדובר שתלשו בשביעית וזה חזר ונקלט באדמה ועיין ברא"ש שתמה דהרי יש לו ביעור והעמיד שטמנו קודם החורף וכך זה נשאר וצ"ע למה לא ביאר שתלש בקיץ וחזר ונשרש באדמה וצ"ע עוד צ"ע על האופן שביאר א"כ כבר עבר עליו בתחילת שביעית זמן הביעור וזה נאסר ומשמע שאין ביעור בשביעית ועיין מש"כ סכ"א בסופו**

**ג]בביאור מחלוקתם האם לאחר הביעור מותר גם לעשירים ומזה שמועיל חשבון רואים כמו שביאר החזו"א שאם העני מביא לעשיר הוא יכול לאכול וזה רק נידון מצד דיני הממון למי זה שייך ולדעת הר"מ שאסור לכולם יתכן כוונת המשנה שממילא זה בטל ברוב וצ"ע**

**משנה ד**

**א]בפשוטו לב"ה לא צריך שום שינוי וכך משמעות הר"מ אמנם הר"ש נקט שגם בשל מתכת זה שינוי קטן ובטעם השינוי מצד עבודת הקרקע**

**ב]עיין ר"ש שמדובר שזה לא גדל בשביעית והטעם ביאר החזו"א כי אז זה קלקול לקצור לפני שכל העלה גודל ואולי הכוונה שאז בעץ זה גורם קילקול וצ"ע**

**משנה ה**

**א]בטעם ר' יהודא הגר"א ביאר כיון שמצוי שמטמינים משישית לכן אפשר לתלות שזה משישית אמנם הר"ש ביאר שכיון שאם תולש בשביעית צריך בשינוי א"כ מעדיף להשאיר לתלוש אחרי שביעית וממילא אין סיבה לחוש שתלש את זה בשביעית וצ"ע למה לא חוששים שתלש בשמינית אבל גמר הגידול בשביעית ומשמעות דברי הר"ש רק אם רואים שזה מטמון ובשביעית לא עוזר דאולי טמן כדי שיתירו לו משא"כ כאן למה לו הטירחה הזו עדיף שישאיר לאחר שביעית**

**ב]בהא דרבנן אומרים עד שירבה החדש הראשונים נקטו שזה יעשה כיוצא בו וכתבו שזה בפסח וחזינן שלא ס"ל היתר הירושלמי של חנוכה ועין חזו"א שפשטות דברי הירושלמי לעניין אחר לגמרי וכן מוכח מהראב"ד שלא ס"ל היתר זה דחנוכה אמנם הגר"א ביאר שזה חומרא מיוחדת פה שיהיה רוב התבואה בשוק מהחדש כי מצוי שמטמינים משביעית**

**משנה ו**

**א]במשנה מבואר שאם זה מיוחד לאיסור ולהיתר מותר והקשו הראשונים שלקמן לעניין נפה מבואר שצריך להגיע לדרכי שלום ובירושלמי מבואר שגם שם זה רק אם תליה ודעת ר"ת שכאן זה תליה גמורה ולכן לא צריך להגיע לדרכי שלום משא"כ שם זה תליה רחוקה לכן צריך להגיע לדרכי שלום אמנם ברמב"ן מבואר שתמיד צריך להגיע לאותה דרגא אלא שכאן שהוא מרויח כסף זה עצמו סיבה להתיר ולא צריך להגיע לדרכי שלום ולפ"ז במתנה יהיה אסור**

**ב] בעיקר ההיתר דתליה עיין ריטב"א בע"ז שכל שזה לא וודאי שיעשה איסור אין בזה איסור דאוריתא אלא שמדרבנן זה אסור אבל אם יש צד שרוצה למשהו שאין בו צד איסור שזהו התליה כה"ג מותר ועיין סימן י שהארכנו בזה**

**ג]בהא דהוא מוכר מגל יד הר"ש ביאר כי אולי לא רוצה למלאכת קצירה והר"מ ביאר כי אולי רוצה לקצור כמות המותרת והרא"ש ביאר שאולי רוצה לקחת מההפקר וצ"ע הרי עדיין הוא חשוד לשמור אחרי הביעור וכן צ"ע בכדי יין ועין סכ"ב סקי"ב**

**ד] דעת הגר"א שאסור קצירה בכלי וצ"ל שתולים שזה לתבואת שישית ועיין סכ"ב מה שכתבנו שם**

**משנה ז**

**א]הר"ש ביאר שיותר משיעור זה חוששים שזה מהמשומר אמנם הר"מ ביאר שזה השיעור שמותר לקחת מההפקר והחזו"א נקט שזה לא דוקא בשלו והטעם דכמות גדולה זה כעין סחורה ודין זה דרבנן**

**משנה ט**

**א]בביאור החילוק בין רישא לסיפא אביי מעמיד שמדובר שלא הוכשר ולכן מצד טומאה וטהרה לא שייך ורק מצד מעשר וכיון שרוב ע"ה מעשרים זה יותר קל וממתי שזה הוכשר אסור מצד טומאת חולין וגם אם אין איסור לגרום טומאה לחולין בא"י אבל מצד טבול לחלה אסור ורבא מעמיד דוקא בע"ה שמעשר והנידון מצד טומאה וזה כבר הוכשר והקלו לענין טומאה ולאחר נתינת מים שזה ראוי להפרשת חלה החמירו ומבואר בראשונים שלאחר שראוי להפריש אסור לטמאות שזה כאילו מטמאה חלה וקודם אסור מצד הפסד כהן ועיין סימן י סק"א**

**פרק ו**

**משנה א**

**א]בביאור לא נאכל הר"מ ביאר לעניין ספיחים ובעולי מצרים אין איסור ספיחים אבל כל דיני קדו"ש בפירות יש ובתחילתו ביאר לעניין שמור ונעבד והר"ש ביאר לעניין לאחר הביעור והרמב"ן דן שחייבים לבער ורק שזה לא נאסר ולפ"ז אין מקור שאין איסור ספיחים והמשנה למלך למד שזה כ"ש והגר"א בשנות אליהו נקט שאין קדושת שביעית כלל והמשנה למלך נסתפק שכן הוא כוונת הר"ש אמנם החזו"א הוכיח מהר"ש שלכל הפחות נוהג הפקר ועיין זרעים ס"ז סק"ז-ח שהארכנו בזה**

**משנה ב**

**א]עושין בתלוש עיין ר"ש חידוש אחד שאפילו שהוא חשוד לשמור לאחר הביעור מותר לעזור לו ומבואר שיש קדושה לפירות ועוד חידוש שכל שינוי שצריך בתלוש בא"י כיון שזה רק מדרבנן בסוריא לא צריך אבל במחובר שזה דאוריתא צריך ושיטתו שזה רק בשמור אמנם דעת הר"מ שזה גם במופקר וכוונת ר"ע כל דבר שבא"י מותר מהתורה מותר בסוריא גם מדרבנן ולדעת הר"מ שיש דין שינוי מהתורה גם בתלוש ביאר החזו"א שאין קדושה לפירות וצ"ע ועיין סימן כ"ב סקי"א מה שכתבנו בזה**

**ב]עיין רמב"ם שהקולות של עולי מצרים כ"ש לסוריא ועבר הירדן והראב"ד כתב שהרי שם יש החיסרון שלא כבשו עולי מצרים ועיין ס"ז שהבאינו הרבה ראשונים שנקטו שעולי בבל כבשו את עבר הירדן ולפ"ז לא יהיה את קולות הנ"ל**

**ועיין ר"ש שהמשנה לא נקטה ארבע ארצות משמע שסוריא ומצריים זה אותו דבר**

**משנה ג**

**א]עיין ראשונים שמדובר בבצלים שנקצרו בשישית וזה עמד על הקרקע וגדלו עלים והנידון האם זה גידולי קרקע וממילא לר"ש יש לזה קדו"ש ולר"מ זה אסור באיסור ספיחים וצ"ע מה זה שונה מלוף בפ"ה שלעלים של שביעית אין איסור ספיחים ואולי מדובר שם בשל עכו"ם או בארבע ארצות ואם זה שחור סימן שזה גדל מהאדמה ואסור**

**ב] וכנגדן למוצאי שביעית אסורים הרא"ש ביאר שגדל בצורה שיש רוב משמינית והר"ש ביאר שהשישית אם שמינית הוא רוב ובזה מבואר שגם אם בגידולים אין ביטול כה"ג שגם לפני וגם אחרי זה עדיף והא דיש כאן ביטול אע"ג ששביעית לא בטל מין במינו הגמ' אומרת שע"י קרקע זה אחרת**

**משנה ד**

**א]יסוד המשנה שרבנן גזרו על ירק אפילו שנלקט בשמינית שמעיקר הדין אין עליו קדו"ש שיהיה עליו קדו"ש ואיסור ספיחים כיון שלא ניכר מתי שזה נתלש ואם כבר הספיק לגדול מהתבואה החדשה מותר ובר"ש ורא"ש מבואר שזה רק מצד או שתולים שזה מהתבואה החדשה או שוודאי שיש כבר שיעור ביטול ממה שגדל לאחר שביעית אבל אם יודעים שזה רוב מגידול שביעית יהיה אסור וכן נקט המהרי"ק בדעת הר"מ אמנם החזו"א נקט שאז נהיה מותר גם כה"ג כי אין את סיבת הגזירה ועיין סימן כ"א שהארכנו בזה**

**משנה ה**

**א]הר"מ והר"ש סתמו שבכל אופן אסור להוציא פירות שביעית לחו"ל אמנם לחד תירוצא בתוס' בפסחים לגירסת החזו"א אם מוציא קצת לצורך אכילה ויגמור קודם הביעור מותר**

**משנה ו**

**א]אין מביאין תרומה מחו"ל לארץ מבואר בירושלמי שזה גזירה דרבנן שלא יצאו הכהנים לחו"ל ובפשוטו הכוונה כמו שביאר החזו"א אפילו אם זה לא הוכשר דאל"כ זה טמא מצד ארץ העמים ולא התירו לאכול אלא בחו"ל ולא בא"י וכמבואר בחלה אמנם ברמב"ם מבואר רק אם זה הוכשר ומצד טומאת ארץ העמים וצ"ע**

**פרק ז'**

**משנה א'**

**א]עלה לוף השוטה מבואר שאין לזה טומאת אוכלים עד שימתקו והרש"ס נקט שגם קדו"ש זה כך אמנם הר"ש נקט בכוונת הירושלמי שזה מיד קדוש בקדו"ש ויתכן שצריך מחשבה**

**ב]עולשין מבואר בראשונים שצריך מחשבה ועוזר אפילו לאחר קצירה ומשמע שזה למפרע ומבואר מזה שגם דבר שראוי לבהמה כל שלא יחדו אותו לבהמה אין לו קדו"ש והרמב"ם סתם שלא צריך מחשבה ויתכן שזה לשיטתו מ"ב או שס"ל שכאן זה עומד לבהמה וכל הדין מחשבה לעניין טומאת אוכלים האם זה לאדם או לבהמה**

**ג]חוחים ודרדרים בשבט הלוי דיקדק כל הקוצים אפילו שלענין כלאים מבואר שזה לא עומד לאכילה אלא כי זה ראוי לאכילה אמנם יש לדקדק מהא דהמשנה אמרה דוקא סוג קוצים אלו שדוקא אלו שכן עמדו לאכילת בהמה ועיין מה שכתבנו סי"ז**

**ועיין ע"ז י"ד ע"ב דמתחילה סברו שאין קדו"ש בבנות שוח ועיין ר"ש פ"א דדמאי מצד שזה דבר לא חשוב ולכאורא הביאור שזה לא עמד לשימוש ומבואר שכה"ג אין לזה קדושת שביעית וצ"ע**

**משנה ב**

**א]גירסת הר"מ כל שאינו מאוכל אדם וכו' וכוונתו הראב"ד ביאר שזה ראוי לאכילת בהמה או אדם אבל זה לא עומד וחולק שכה"ג זה לא קדוש ועיין משנה הקודמת והחזו"א ביאר שזה עומד לאכילת אדם ע"י הדחק ובביאור המשנה ביאר הר"מ שיש כאן חלק מהדוגמאות כי הם לא כלים בשדה וחלק כי זה לא אוכל אדם וכו'**

**ב]ר"מ אומר דמיהם מתבארים לפני ר"ה בפשוטו זה רק כאן ותוס' בנדה נקטו שתמיד דין ביעור של דמי שביעית הוא בר"ה ועיין סימן כ שיתכן הטעם דאין ביעור כלל בשביעית וכאן זה כמו שכלה מהשדה כי אין מעות ממילא מיד בתחילת שמינית הוא זמן הביעור**

**ג] דיני דמי שביעית עיין מה שכתבנו סימן י"ח**

**משנה ג**

**א]קליפי רימון וכו' בפשוטו יש קדו"ש כי זה ראוי לבהמה ולדעת החזו"א צ"ל שעומד לבהמה ועיין ר"ש על גרעינים שיש מקומות שעושים שמן וצ"ע הרי רוב מקומות לא עושים וכאן בעצם זה לא אוכל ובר"ש כי זה עומד להסקה וצ"ע הרי זה אין הנאתו וביעורו שווה ואולי חל בתור טפל ואח"ז נשאר גם לעניין הסקה או שהכוונה שזה ראוי להתחמם וברמב"ם מפורש שקליפות וגרעינים צריך ראוי לאכילת אדם ובפשוטו ה"ה בהמה ועיין סימן ט"ז משכ"ב**

**ב]הצבע צובע לעצמו ולא בשכר ובירושלמי שגם לא מתנה עיין חזו"א שזה דין מיוחד שאסור ליצור דבר חדש בפירות שביעית כדי להרויח שזה סחורה**

**ג] עיין חזו"א שאם עושה בצבע ובגד חבירו ולוקח רק שכר על העבודה מותר**

**ד] שאין עושין סחורה בפירות שביעית עיין ר"ש בפשוטו לקנות בזול ולמכור ביוקר ונקט שזה אסור מדאוריתא אמנם ברמב"ן ריטב"א מבואר שאם זה לצורך שיאכל ברווחים אין זה אסור אלא מדרבנן**

**ה] באיסור סחורה בדברים האסורים מבואר בראשונים שבאיסור דרבנן מותר עוד מבואר שאם זה לא לצורך אכילה אלא מלאכה מותר**

**ו]בביאור המשנה ולא יהיה לוקח וכו' יש כמה ביאורים בראשונים א) הר"ש ביאר שכל המשנה זה לוקט ויש הבדל אם לוקט כדי שהוא ימכור או שבנו ימכור ואפילו אם זה בשבילו ב) התוס"ר בסנהדרין ביאר כנ"ל שהכל במלקט אבל ההבדל אם מוכר בשוק שזה אסור או על יד ביתו וצ"ל שהדרך שליד ביתו אין הוא מוכר אלא מעמיד את בנו לזה ג)הגר"א ביאר שרישא זה לוקח אסור למכור בכל מקרה וסיפא זה לוקט ומותר למכור רק על ידו או בנו שזה כידו דאל"כ נראה שמוכר כדי למכור שזה סחורה ד)הרמב"ם ביאר רישא זה קונה ואז אין היתר למכור אלא בהותיר וסיפא זה מוכר והכוונה שהוא אסף לעצמו ובנו בא ורוצה מצד עצמו למכור ובחזו"א פסק כרמב"ם ועיין סימן י"ט שהארכנו בגדרי איסור סחורה וביאור המשנה**

**ז] עיין ר"ש שמועיל ההערמה לא רק על דמי שביעית אלא גם על איסור סחורה ועיין סי"ט סקי"ח**

**משנה ה**

**א]לולבי האלה אין ביעור עיין ר"ש כי הם מתקשים ונשארים תמיד ומבואר אפילו שאז לכאורא פוקע מזה קדו"ש אבל כיון שזה גידולי אותה שנה חשיב שיש לחיה וכמו שנקט החזו"א שעוזר גידולי מקומות שאין בהם קדושה ועיין סימן כ סק"ד**

**משנה ו**

**א]בביאור המחלוקת לעניין קטף עיין בגמ' נדה דחד מ"ד נקט שזה שנוי במחלוקת ר"א ורבנן לעניין ערלה וחד מאן דאמר ס"ל שמדובר בשרף פרי שיש ערלה או בעץ שאין לו פירות שבזה לכו"ע זהו פרי והמ"ד הראשון ביארו הראשונים או שס"ל שגם לעניין ערלה בקטף פרי אין ערלה או שס"ל שזה דין מיוחד לעניין ערלה שהתרבה את הטפל לפריו ועיין בראשונים עוד סברא שפה לכו"ע כל קטף יש בו קדו"ש כי גם מאכל בהמה יש בו קדו"ש ולהלכה הרשב"א והרמב"ם פסקו כחכמים ובפשוטו זה גם לעניין ברכה וערלה לעניין עץ שאין בו פירות וכן הוא ברשב"א ועיין מה שהארכנו סימן י"א**

**ב]הא דאם זה לא פרי אין לו קדו"ש תוס' ביארו כי זה טפל לעץ וברשב"א משמע שדבר שהוא פרי אין לו קדו"ש אלא אם יש לו תורת אוכל ועיין מה שכתבנו בזה**

**ג]הרשב"א הנ"ל דייק מכאן שיש ערלה בוורד שרק נחלקו לעניין קטף אמנם הרדב"ז דחה ע"פ תוס' לעיל שוורד הוא לא טפל לעץ ולא צריך להגיע לדין פרי וע"ש שנקט שזה עומד לריח ולכן יש לו קדו"ש**

**משנה ז**

**א]הרמב"ם נקט שבשני המקרים הוורד הוא שביעית רק ההבדל שאם הוא חדש הוא לא נותן טעם ואם הוא ישן הוא נותן טעם והגר"א ביאר שהחילוק שהשמן נותן טעם בוורד אבל הוורד לא נותן טעם בשמן אמנם הר"ש והרא"ש ביארו ע"פ הירושלמי שההבדל אם זה התערב קודם זמן הביעור אז לא צריך ביעור ואם אחרי זמן הביעור צריך ביעור ובפשוטו מצד שאין דין ביעור על הטעם וכר"ג לקמן פ"ט ובדעת הראשונים הנ"ל עיין חזו"א שרק בתערובת ששניהם שביעית יש את הדין שטעם לא צריך ביעור ולא אם זה תערובת שביעית בחולין ועיין סימן כ שהארכנו בזה**

**ב]בעיקר הדין ששביעית לא בטל מין במינו בפשוטו זה מצד דשיל"מ ומבואר בגמ' בנדרים שזה רק לביעור ולא לאכילה ובדעת הר"ש וסיעתו שהכונה שלענין דיני שביעית זה בטל ורק לעניין ביעור זה ישל"מ כי יכול לבטל ודעת הרמב"ן שהכוונה הפוך שלעניין דיני שביעית זה לא בטל כי יכול לאכול כדיני שביעית ורק לעניין לאחר הביעור שזה נאסר זה בטל והר"ש בפ"ו ביאר שרק לעניין גידולים זה לא בטל אבל לעניין כל שאר הדברים זה בטל ועיין בראשונים שנקטו שכל זה לר"ש אבל לרבנן לעניין הכל זה לא בטל אלא שקי"ל כר"ש ועיין סימן כ סקכ"א מה שכתבנו שם**

**פרק ח**

**משנה א**

**א]בדין המשנה שתלוי במחשבה החזו"א נקט שזה רק בדבר שקול אבל אם עומד יותר לשימוש מסוים לא מועיל מחשבה כמו סתם עצים להסקה הם עומדים ועיין סימן י"ז שכתבנו שבדעת תוס' מוכח שגם אם זה יותר מצוי וזה מצב של סתמא עדיין יועיל מחשבה ורק אם זה רוב מוחלט לא מועיל מחשבה**

**ב]חישב עליו וכו' הרא"ש בנדה ביאר שזה שני דוגמאות אחד שחשב רק לאדם ואחד שחשב רק לבהמה ולפ"ז יתכן שאם יחשוב לשניהם יהיה מותר רק לאדם אמנם בר"מ מבואר שהכוונה שחשב שני הדברים ויש כאן חידוש שכה"ג אסור לבהמה ועיין סי"ח סק"ד**

**ג]בדין שמאכל אדם אסור לבהמה מבואר בר"ש וראב"ד על התו"כ פ"א ז' שזה מצד הפסד אמנם מסתבר שהתורה קבעה שבכל מקרה זה חשיב הפסד**

**משנה ב**

**א]פשטות הר"ש שצריך לדאוג שפירות שביעית יאכל ורק אם זה דבר שלא רגילים לאכול לא צריך לאכול והחזו"א נקט לא כך**

**ב]הר"ש נקט שמעשר שני טהור מותר בהדלקה והגר"א נקט שזה אסור בהדלקה**

**משנה ג**

**א]בדין איסור מדה הר"ש ביאר מהירושלמי כדי שימכרו בזול והר"מ ביאר שלא יראה כסחורה והחזו"א הורה שבאוצר בי"ד וכן בשליחות אין איסור זה ולביאור הראשון שזה רק חלוקה וודאי מסתבר וכן לר"מ יתכן שזה רק במקום שבאמת זה סחורה**

**ב] עיין בר"ש בשם הירושלמי שאם זה כלי שהוא יודע את מידתו אסור**

**ג]בירק הא דאין איסור ספיחים לר"ש כי זה התחיל לגדול קודם שביעית ולר"מ צ"ל בארבע שדות**

**משנה ד**

**א]האומר וכו' בביאור החילוק עיין ר"ש אם הוא שלוחו או שהוא קנה ממנו וצ"ע באופן שקונה למה זה לא אסור והגר"א נקט שזה אסור ובראשונים לא משמע כן והחזו"א ביאר כי הקדים לו מעות וצ"ע**

**ב]לקח מן הנחתום וכו' הר"ש ביאר ע"פ הירושלמי שכל אחד נותן מתנה לחבירו וזה רק ירקות שדה שמצוי הוא מוכן ולפ"ז אין על זה קדו"ש אמנם הר"מ ביאר שכיון שעושים בתור החלפה אין על זה תורת סחורה אבל יחול על זה קדו"ש ומבואר שאפילו שכשנתן לו הלחם לא חל על זה דין שביעית יכול לחול אחרי זה**

**ג] עיין ר"ש לקמן שמה שבירקות אלו אין ספיחים כי תלוי בתחילת גידול ובדעת הר"מ צ"ל שמדובר בארבע שדות שאין איסור ספיחים**

**משנה ה**

**א]אין נותנין לבייר הכוונה לצורך רחיצה אבל לצורך שתיה מותר ובפשוטו הכל בצורה שלא חל על זה קדו"ש ובכל אופן לשתיה מותר ומה שאסור לרחיצה אפילו שזה שווה לכל נפש לכאורא מבואר פה הלכה שעד כמה שאפשר אכילה אסור שימושים אחרים והחזו"א ביאר כי הדבר הראשון לא עמד לדברים אלו וצ"ע א"כ מה סברא לר' יוסי שכביסה זה חשוב שלכן יהיה מותר ועיין סי"ג וסי"ח סק"ו שהארכנו בזה**

**ב]ולכולם הוא נותן וכו' עיין מפרשים אפילו שזה מובן שזה בעד שכרו ומבואר שהערמה מותר**

**משנה ו**

**א]בביאור תאנים של שביעית אין קוצין וכו' הרע"ב ביאר שזה על הקצירה והר"ש והרמב"ם ביארו על היבוש והר"ש נקט שהדין לשנות זה רק בשמור אלא שיתכן שמדרבנן במחובר תמיד אסור עיין פ"ו והרמב"ם ס"ל שגם במופקר אלא שס"ל שבקצירה השינוי זה רק שלא יקצור הכל כדרך הבעלים**

**ב]בטעם שינוי המשנה הראב"ד והר"ש על התו"כ ביארו מצד שזה יהיה ניכר שזה קדו"ש ולפ"ז זה לא דווקא בשלו אמנם בר"מ משמע שזה מצד הדין לא להראות בעלות ולפ"ז מסתבר שזה רק בבעלים ויש בזה סתירה בחזו"א ועיין סימן כ"ב מה שכתבנו בזה**

**משנה ז**

**א]בטעם המשנה בגמ' זבחים משמע כי מפסיד את השמן של תרומה וביארו הראשונים לאחר הביעור וצ"ל שגם אם לא נאסר אבל אם הבעלים לא פה ואי אפשר להפקיר כה"ג וודאי שאי אפשר לאכול והרמב"ם ביאר כי מפסיד את השביעית אם זה יקבל טומאה ומבואר שגרם הפסד אסור**

**משנה ח**

**א]אם לקח בהמה טמאה החזו"א נקט שחל ובראשונים מבואר שלא חל וזהו איסור סחורה דזה לא לצורך אכילה ועיין סי"ט**

**ב]קיני זבין צ"ע למה את החטאת אי אפשר וביאר החזו"א שעצם זה שמביא קרבן זה סחורה**

**ג]עיין תויו"ט שלר"א במשנה הבאה ידלק ה"ה כאן**

**משנה י"א**

**א]בתוספתא מבואר שתנור שהוסק אסור לאפות בו וביאר החזו"א ששם החום שהוא האיסור קיים משא"כ כאן מתרחץ במים**

**פרק ט**

**משנה א**

**א] ונלקחין מכל אדם בשביעית ומבואר שדברים שהדרך שהם משומרים אינם נלקחים מכל אדם ובטעם האיסור הר"ת הובא בתוס"ר יבמות הוכיח מכאן לאיסור משומר והרמב"ן שפליג ביאר שזה אסור מצד מסייע לעוברי עבירה וברש"י והרמב"ם ביארו שלעניין דברים אלו חוששים למסירת דמי שביעית לע"ה אמנם דעת הרמב"ם שהמשנה בסתם ע"ה אבל בחשוד תמיד אסור ובפשוטו על דרך הרמב"ן אמנם ר"ת העמיד המשנה אפילו בחשוד וכן רש"י בסוכה ועיין סימן כ"ד שהארכנו בזה**

**ב]עיין רמב"ם שכוונת המשנה לחדש שאין איסור ספיחים בדברים אלו כי לא רגילים לזורעם וכמו ארבע שדות ועיין חזו"א שאם כן זרע זה נאסר מדין ספיחים**

**ג]בביאור מחלוקת ר"ש ורבנן א) הגר"א והר"מ בפיה"מ ביארו שאין איסור ספיחים והנידון לגבי לקנות מע"ה לחשוש שזה שמור ב) הר"ש ביאר שמדובר בנכנסו משישית לשביעית וספיחים אין כי תחילת גידול היה בשישית ומעיקר הדין גם אין קדו"ש כי גמר הגידול בשישית או תוס' בקידושין ביארו כי הולכים לפי רוב גידול ורק מצד גזירה דרבנן יש לזה קדו"ש ולרבנן גוזרים בהכל כי יחליפו ולר"ש רק בכרוב כי זה גודל מהר ג) הרא"ש ביאר כנ"ל אלא שמדובר לעניין ספיחים ובזה נחלקו האם גוזרים ד)הר"מ לאחר חזרתו ביאר שנחלקו במה יש איסור ספיחים שלרבנן בהכל ור"ש נקט שרק בכרוב שלא גודל לבד**

**משנה ב**

**א]ושפלת לוד וכו' הרא"ש ביאר שזה שלש ארצות של עבר הירדן והמשנה מדמה ליהודה ויש שביארו שהכל זה ביהודה אלא שהמשנה אומרת שמקומות אלא דינם כארץ אחת**

**משנה ג**

**א]דעת הר"מ שיש רק שלש ארצות וכוונת המשנה למה מנו יהודה ועבר הירדן אבל למה מנו הר עמק שרצו לכלול הכל ורוב הראשונים חולקים שיש תשע ארצות**

**ב]כל הארצות כאחת לזיתים עיין חזו"א שהקשה הרי חיה לא מתרחקת וביאר שהיא מתרחקת אלא שאינה רוצה את טעם מקום אחר ודברים אלו אוכלת בכל מקום**

**משנה ד**

**א]בביאור שמור בפשוטו אדם שלא הפקיר והר"מ ביאר בחצרות שאין חיות מגיעות לשם דהינו שלא עוזר שיש לבני אדם**

**ב]טפיחים ביארו המפרשים שיש בכדים לעופות וצ"ל שזה רק סברא על מאכל עופות ולא על מאכל בהמה וכמבואר פסחים נ"ג ע"ב**

**ג]מהנידון של שמור דייק החזו"א שגם אם כלה מחמת אסיפת בני אדם חשיב שכלה וכן הוא דעת רוב המפרשים עיין מה שכתבנו בזה**

**ד]בדין דיופרא מבואר שדווקא אם זה גידול אותו שנה אוכלים על זה והחזו"א נקט שאם זה אפילו המשך אותו גידול אם זה לא משנת שביעית לא אוכלים על זה ועיין סימן כ סק"ג שמשמע לא כך אלא דבר שהוא גודל כל הזמן לא חשיב שכלה לחיה אמנם אם יש לו עונת גידול אפילו שהתחיל מהעונה החדשה חשיב שכלה לחיה וכמבואר במשנה**

**ה]בביאור ביכרו הר"ש ביאר חנטה ובגר"א נראה שזה הבשיל ובביאור קיץ נסתפק החזו"א האם זה ר"ה או קודם**

**משנה ה**

**א]בטעם ר"ג עיין ר"ש ביאור אחד כי שביעית דרבנן וכן ברמב"ן כי דין ביעור זה דרבנן אמנם רוב הראשונים ביארו כר"ת שטעם הרי הוא כמבוער ועיין סימן כ שהארכנו בביאור הדבר ויש ראשונים שמבואר שזה רק אם זה שניהם שביעית ובהכרח יש טעם אחר וע"ש מה שכתבנו**

**ב]אוכלין ברגילה הגר"א ביאר שזה כר"ש שאוכלים על האחרון אמנם הר"מ בחיבורו העתיק את זה וביאר שזה מקום לח ואם יש שם עדין סנדיות א"כ וודאי שיש סגריות בשאר מקומות ובראב"ד בתו"כ משמע שזה אותו מין**

**משנה ז**

**א]עד אימתי עניים וכו' הר"ש ביאר בשאר שני שבוע ומשמע שבשביעית שיש פירות הפקר זה אפילו יותר מאוחר אמנם בר"מ ביאר שזה על שביעית ועיין חזו"א שחייב להשאיר פתח לקחת אמנם יש מקום לומר שאחרי שביעית אין הקרקע הפקר ויכול להוציא החוצה ולא להרשות להיכנס**

**ב]יש גירסה עד אימתי וצ"ל עד הביעור אלא שצ"ע הרי אסור לשרוף וצ"ל לצורך חימום שזה הנאתו וביאורו שווה ויש גירסא מאימתי והכוונה לאחר הביעור ובפשוטו מבואר שאז חל היתר על הפירות אמנם יש ראשונים שביארו שזה רק מה שבשדה כיון שזה נסרח ועיין ר"ש והחזו"א למעשה הכריע שלא פוקע קדו"ש**

**משנה ט**

**א]עיין ר"ש שביאר פירות איסור כגון לאחר הביעור ור"א אומר שיכול להנות אם מישהו אחר ורבנן אוסרים ומבואר לפ"ז שאין איסור מעיקר הדין אלא מצד קנס והר"מ ביאר שזה כב"ש שאסור בטובה והוא נתן פירות שביעית בטובה ועל זה הולכת המשנה ובביאור ירושה עיין חזו"א שזה מחלק נכסיו ע"פ והוא עדיין חי שיש כאן טוה"נ ובביאור ימכרו לאוכליהן הכוונה ואח"ז בי"ד יחלקו את הכסף לכל אדם ולא יהיה כאן החזקת טובה**