ג - ביסוד דינא דידיעות מחלקות, ובהא דבעינן ידיעת חטא
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / שגגות / הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / קונטרס בענייני שגגות

יום ד' י"ג מנ"א תשע"ט

**א**

א] כריתות י"א ב', אכל חלב וחלב בהעלם אחד אינו חייב אלא אחת, ובגמ' שם י"ב ב' פרכינן טעמא דהעלם אחד הא בב' העלמות חייב שתים, אמאי שם חלב אחד הוא, א"ל אביי העלמות מחלקין.

והנה ביסוד דינא דהעלמות מחלקין, כתב בפירש"י בשבת ע"ב א' ד"ה ופליגי, ז"ל, ול"ד לידיעות שבין אכילת חלב לאכילת חלב שמחלקות לדברי הכל, דהתם חיובי אשגגות הוא, וכיון שיש ידיעה בינתים הו"ל ב' שגגות, עכ"ל, וכ"כ התוס' שם ד"ה בעל, וכ"כ הרמב"ם בפ"ה משגגות ה"א ובפ"ו ה"א דהא דכשנודע לו בינתים חייב על כל בעילה ובעילה ועל כל אכילה ואכילה, הוא משום דהידיעות מחלקות השגגות, ובד' הר"ן בנדרים י"ז א' מבו' דהוא משום דע"י חילוק הידיעות, הו"ל כב' מעשים, עיי"ש, וי"ל דהיינו דע"י דהידיעות מחלקות השגגות, חשבינן לה כב' מעשים.[[1]](#footnote-2)

ב] והנה בשבת ע' ב' אמרינן דקצר וטחן כגרוגרת בשגגת שבת וזדון מלאכות וחזר וקצר וטחן כגרוגרת בזדון שבת ושגגת מלאכות, קצירה גוררת קצירה וטחינה גוררת טחינה, והתוס' וש"ר שם ס"ז ב' עמדו בזה, דכיון דנודע לו בינתים שהוא שבת, מ"ט אין ידיעה זו מחלקת, והוכיחו מזה דלדין ידיעה המחלקת בעינן שיהא נודע לו שחטא, ולא סגי במה שנודע לו הדבר ששגג בו.[[2]](#footnote-3)

וכ"ה מבו' בפירש"י בשבועות י"ח א' שפירש בהא דעם הארץ הבא על האשה סמוך לוסתה ואמרה לו נטמאתי ופירש באבר חי אינו חייב אלא חטאת אחת, ז"ל, אכל ב' זיתי חלב בהעלם אחד הוא, שלא נודע לו בין זל"ז ואינו חייב אלא אחת, אף זה לא נודע לו בין כניסה לפרישה שחטא, שכשאמרה לו נטמאתי אינו יודע שנתחייב על הכניסה כסבור אנוס אני עלי', שהרי לא למד שמוזהרין ישראל לפרוש וכו', וכיון דלא למד נמצא שלא ידע בין כניסה לפרישה שחטא, והו"ל בא על נדה שתי בעילות בהעלם אחד, עכ"ל, וכ"כ התוס' שם.[[3]](#footnote-4)

ג] וצ"ב דלמש"כ הראשונים דיסוד דינא דידיעות מחלקות הוא משום דהידיעות מחלקות השגגות, א"כ מ"ט בעינן לזה ידיעת חטא, הרי אף כשלא נודע לו שחטא, מ"מ כיון שנודע לו שגגתו, כבר הו"ל ב' שגגות.

ועד"ז יש להעיר במה שאמרו לקמן י"ט א' דטעמא דר' יוחנן דאין ידיעות ספק מחלקות לחטאות, הוא משום דכתיב או הודע אליו חטאתו, אי אית לי' ידיעה הוא דמחייב, - וכיון דהא דידיעות מחלקות, הוא משום דעי"ז הו"ל ב' שגגות, מ"ט תליא זה בקרא דאו הודע עליו חטאתו.

ד] עוד יש להעיר בזה, דהנה בשבת ק"ה א' פליגי ר"ג ורבנן, דלר"ג אין ידיעה לחצי שיעור ולרבנן יש ידיעה לחצי שיעור, והתוס' שם כתבו דטעמא דר"ג דאין ידיעה לח"ש הוא משום דכתיב או הודע אליו חטאתו, ידיעת חטאת הוא דשמה ידיעה, אבל ידיעה דלאו חטאת לאו שמה ידיעה, - ולכאו' לפ"ז הרי מהא דס"ל לרבנן דיש ידיעה לח"ש, יש ללמוד דל"ב ידיעת חטא, ואף ידיעה שאינה ידיעת חטא מועלת לחלק, וזה דלא כמש"כ הראשונים דרק ידיעת חטא מועלת לחלק.[[4]](#footnote-5)

**ב**

ה] ובפשוטו נראה לישב, דהנה כבר נתבאר בסימן א' סק"ד וסקי"ז ובכ"ד דהקובע אם הוי שגגה אחת או ב' שגגות, אינו אם הוא מכח טעות אחת או מכח ב' טעויות, אלא תליא בשם השגגה אם הו"ל חדא שגגה או הוי ב' שגגות, עיי"ש.

ולפ"ז צ"ב בהא דכשנודע לו בינתים הוי כב' שגגות, הרי אף דנודע לו שגגתו הראשונה ושגגתו עכשיו היא מכח טעות בפנ"ע, מ"מ כיון דב' השגגות הם בחד מילתא, הי' לנו לחשבם כחדא שגגה.[[5]](#footnote-6)

ובע"כ מזה דהא דכשנודע לו בינתים הו"ל ב' שגגות, הוא דין חילוק דהידיעות מחלקות השגגות כל' הרמב"ם, והיינו דכיון דנודע לו על שגגתו ונתבטלה שגגה זו, ה"ז מחלק את השגגות זמ"ז, וכ"ה מבו' בד' האבנ"ז בחו"מ סימן ק"צ סקט"ז.

ו] ולפ"ז נראה דמה"ט הוא דבעינן ידיעת חטא, דמהא דכתיב או הודע אליו חטאתו ילפינן דרק ידיעת חטא מועלת לבטל את השגגה, וכל שלא נודע לו שחטא, חשבינן דאכתי שגגתו בחטא זה קיימת, וע"כ אין ידיעה זו מועלת לחלק,[[6]](#footnote-7) - ומה"ט הוא דס"ל לר' יוחנן דאין ידיעות ספק מחלקות לחטאות, משום דכתיב או הודע אליו חטאתו, דמהך קרא ילפינן דרק ידיעת חטא ודאי מהני לבטל את השגגה.

וי"ל לפ"ז דמה"ט הוא דיש ידיעה לחצי שיעור, דהרי הא דידיעה מחלקת אי"ז מכח הא דנתחייב בחטאת ע"י הידיעה, אלא הוא משום דהידיעות מחלקות השגגות, וע"כ אף דכל שלא נודע לו שחטא אי"ז ידיעה המועלת לחלק השגגות, מ"מ בידיעה לחצי שיעור שנודע לו ידיעה גמורה, אף דאינו מתחייב חטאת, שפיר הו"ל ידיעה לחלק השגגות.

**ג**

ז] ונראה עוד בזה, דהנה בפירש"י לעיל ד' א' כתב, ז"ל, דהעלמות מחלקין, דכיון דנודע לו בינתים הרי הן ב' שגגות, וחטאת בידיעה תלה רחמנא דכתיב או הודע אליו, עכ"ל, ומשמעות דבריו דלהא דידיעות מחלקות בעינן לתרתי, חדא דעי"ז הו"ל ב' שגגות, ועוד דחטאת בידיעה תלה רחמנא וע"כ הו"ל כב' מחייבים בקרבן.[[7]](#footnote-8)

ובפירש"י שם כתב עוד, ז"ל, חלב דנותר, דאיכא ב' שגגות מב' כריתות חלב ונותר וחייב ב' חטאות, עכ"ל, ומבו' דגם הא דבב' שמות חייב תרתי, הוא משום דאיכא ב' שגגות וגם הוו ב' כריתות, וזה לטעמי' דלחייב ב' חטאות לא סגי בהא דהוי ב' שגגות, ובעינן גם שיהא ב' מחייבים בחטאת.

ח] ולפ"ז י"ל דמה"ט הוא דבעינן ידיעת חטא, דאף דגם ידיעה שאינה ידיעת חטא מועלת דעי"ז הו"ל ב' שגגות, לא סגי בזה בפנ"ע לחייבו ב' חטאות, וכל שלא נודע לו שחטא ולא נתחייב בידיעה זו חטאת, אין ידיעה זו מועלת לחלק,[[8]](#footnote-9) - ומה"ט נמי הוא דאין ידיעות ספק מחלקות לחטאות, דידיעת ספק ל"מ לחייב חטאת, כדכתיב או הודע אליו חטאתו, וע"כ אין ידיעה זו מועלת לחלק.

**ד**

ט] ונראה דיש ללמוד כן ממש"כ בפירש"י בר"פ כלל גדול, דהא דימים שבינתים הוו ידיעה לחלק, הוא משום דא"א לו שלא שמע, והתוס' וש"ר שם הק' דהיאך מועלת ידיעה זו לחלק אף שלא נודע לו שחטא ואי"ז ידיעת חטא, ובד' רש"י גופי' בשבועות י"ח א' מבו' דבעינן ידיעת חטא, וכמש"נ לעיל סק"ב.

וכבר עמדו האחרונים דבד' רש"י שם ד"ה חייב על כל מלאכה ומלאכה ובסוד"ה אב מלאכה מבו' דלעולם אף דימים שבינתים הוו ידיעה לחלק, אכתי חשבינן לה כהעלם אחד, והיינו משום דאי"ז ידיעת חטא, ול"מ הא דימים שבינתים הוו ידיעה אלא דעי"ז הו"ל ב' שגגות, ובכה"ג ילפינן מקרא לחייב על כל שבת ושבת.

והיינו דהרי ילפינן מקרא דשמירה אחת לכל שבת ושבת, דשבתות חלוקין לחטאות, אלא דילפינן מאידך קרא דשמירה אחת לשבתות הרבה, דל"מ חילוק שבתות אלא בגונא דהו"ל כמה שגגות, וע"כ הוא דהשוכח עיקר שבת אינו חייב על כל השבתות אלא חטאת אחת, וגם בשגגת מלאכות אינו חייב אלא אחת אם שבתות לאו כגופין דמו, וע"ז הוא דמהני הא דימים שבינתים הוו ידיעה לחלק דהו"ל כב' שגגות, ותו יש בזה לחילוק שבתות.[[9]](#footnote-10)

י] וכמדומה דדברי רש"י אלו מתפרשים ע"פ דבריו לעיל דלהא דידיעות מחלקות בעינן לתרתי, חדא דעי"ז הו"ל ב' שגגות, ועוד דחטאת בידיעה תלה רחמנא וכל שנודע לו הוי כב' מחייבים בקרבן, - וע"כ ה"נ הוא בהא דבשגגת שבת חייב על כל שבת ושבת, דהוא משום דילפינן מקרא דשמירה לכל שבת ושבת וכל שבת הוי כמחייב בפנ"ע בקרבן, וגם ימים שבינתים הוו ידיעה לחלק והו"ל ב' שגגות.

ולמדנו לפ"ז מד' רש"י כמש"נ בדעתו, דלהא דידיעות מחלקות השגגות סגי כשנודע לו הדבר ששגג בו, ול"ב ידיעת חטא, וע"כ מהני הא דא"א שלא נודע לו בימים שבינתים שהי' שבת, לחשבו כב' שגגות, אף שלא נודע לו שחטא, וכל הא דבעינן ידיעת חטא, הוא משום דלחייב ב' חטאות לא סגי בהא דהוי ב' שגגות, ורק כשנודע לו שחטא דידיעה זו מועלת לחייבו חטאת, הוא דהו"ל כב' מחייבים, וה"ז מועיל לחייבו ב' חטאות, וע"כ הוא דבשגגת שבת ל"ב ידיעת חטא, דהתם ילפינן מקרא דשמירה לכל שבת ושבת דכל שבת הוי כמחייב בפנ"ע בקרבן.

**ה**

יא] והנה לדעת רש"י דלהא דידיעות מחלקות לא סגי בהא דהוי ב' שגגות, אלא בעינן להא דנתחייב חטאת ע"י ידיעה זו, דעי"ז הו"ל כב' מחייבים, צ"ע דא"כ מ"ט קי"ל דיש ידיעה לחצי שיעור, אף דלא נתחייב חטאת בידיעה זו.

ובפשוטו הי' נראה דהיינו משום דלהא דכשנודע לו שחטא הו"ל כב' מחייבים, ל"ב שיתחייב בפועל חטאת בידיעה זו, אלא כל דאיכא ידיעה המועלת לחייבו חטאת, הוי עי"ז כב' מחייבים.

אך י"ל עוד בזה, דאף דבדין ידיעה דבעינן כדי לחייב ב' חטאות, לא סגי בהא דהו"ל ב' שגגות, ובעינן גם להא דנתחייב חטאת דעי"ז הו"ל כב' מחייבים, מ"מ בדין ידיעה דבעינן כדי לחלק ב' חצאי זית שלא יצטרפו, סגי במה דהוי ב' שגגות, דכבר א"א לצרפם לחיוב אחד, וע"כ הוא דיש ידיעה לחצי שיעור אף דלא נתחייב חטאת בידיעה זו.

יב] ונפ"מ רבתא לדינא בזה, הוא אם בדין ידיעה לחצי שיעור בעינן שיהא נודע לו שחטא, או סגי במה שנודע לו הדבר ששגג בו, דאם גם בדין ידיעה לח"ש בעינן שיהא עי"ז כב' מחייבים, הרי דהגם דשפיר מהניא הידיעה אף דבפועל אינו מתחייב בה חטאת, מ"מ כל שלא נודע לו כלל שחטא, אין ידיעה זו מועלת, - אך אי נימא דבדין ידיעה לח"ש סגי במה דעי"ז הוי כב' שגגות, הרי הדין נותן דסגי במה שנודע לו הדבר ששגג בו, ול"ב שיהא נודע לו שחטא, וזה למש"נ לעיל סק"ח דלדין ידיעה המועלת לחשבו כב' שגגות, ל"ב שיהא נודע לו שחטא.

ונראה לפ"ז דיש להכריע כדרך קמא, והוא ממה שאמרו בשבת ע"א א' דלדעת אביי ורבא, אם קצר וטחן כחצי גרוגרת בשגגת שבת וזדון מלאכות וחזר וקצר וטחן כחצי גרוגרת בזדון שבת ושגגת מלאכות, ה"ה מצטרפין לחטאת, - והרי דגם בדין ידיעה לח"ש בעינן ידיעת חטא, אף שבפועל אינו מתחייב חטאת בידיעה זו, וע"כ אף שנודע לו בינתים שהוא שבת והו"ל כב' שגגות, מ"מ כיון דאי"ז ידיעת חטא אי"ז מועיל לחלקם שלא יצטרפו לחייב.

**ו**

יג] והנה בלישנא דמתניתין לקמן ט"ו ב' מבו' דהעלמות מחלקות במעילה לחייבו ב' אשמות, וכ"כ בפירש"י בשבועות כ"ב א' ד"ה מתוך שחלוקות.

והתוס' בשבת ע"ב א' ד"ה בעל כתבו דהא דידיעות שבין המעשים מחלקות במעילה, הוא אף למ"ד דאשם ל"ב ידיעה בתחילה, והיינו משום דחיוב אשם מעילות הוא רק בשוגג, וכל שנודע לו בינתים הו"ל ב' שגגות.

אך צ"ע לדעת רש"י דלהא דידיעות מחלקות לא סגי בהא דהוי ב' שגגות, ובעינן גם להא דחטאת בידיעה תלה רחמנא ונתחייב ע"י הידיעה בחטאת, דלפ"ז מ"ט ידיעות מחלקות במעילה, אף דאשם ל"ב ידיעה בתחילה ולא נתחייב ע"י הידיעה באשם.

יד] ונראה פשוט בזה, דהוא משום דאדרבה באשם דל"ב ידיעה והוא מתחייב אשם מיד, הרי דאף בלא הא דנודע לו, כבר הו"ל כב' מחייבים, וכל הא דאינו חייב אלא אשם אחד, הוא משום דהוי שגגה אחת, וע"כ כל שנודע לו והוי ב' שגגות, ה"ה חייב ב' אשמות.

טו] ואם כנים הדברים נמצא בזה נפ"מ רבתא לדינא לדעת רש"י, דכל הא דבעינן ידיעת חטא וכל שלא נודע לו שחטא אי"ז מועיל לחלק, היינו רק בחטאות, אך באשם מעילה למ"ד דל"ב ידיעה בתחילה, הרי דכל שנודע לו שגגתו, אף שלא נודע לו שחטא, ה"ז מועיל לחלק, - והיינו משום דכל הא דבעינן שיהא נודע לו שחטא, הוא רק בחטאות דהא דהידיעה מחלקת הוא משום שהוא מתחייב עי"ז בחטאת, וכל שלא נודע לו שחטא ואינו מתחייב עי"ז בחטאת, אי"ז מועיל לחלק, אך באשם דל"ב ידיעה בתחילה והוא מתחייב אשם מיד, וכל הא דבעינן להידיעה לחלק, הוא כדי שיהא זה ב' שגגות, הרי דכל שנודע לו שגגתו הו"ל ב' שגגות, ול"ב שיהא נודע לו שחטא, וצ"ע בזה.

1. אך בתשו' הרשב"ם שבסו"ס ראב"ן כתב דהא דידיעה מחלקת לחטאת, הוא משום דכתיב או הודע אליו חטאתו, ומתחייב להביא קרבן על חטא זה שחטא, ולא יתכפרו בקרבן זה חטאים שעשה אח"כ, ועמש"נ בדעתו בסימן ד'. [↑](#footnote-ref-2)
2. ואמנם הנה דעת ר' זירא שם ע"א א' דקצירה בשגגת שבת וקצירה בשגגת מלאכות חלוקין לחטאות, ודעת כמה מקמאי דהוא משום דהידיעה שנודע לו בינתים שהוא שבת מועלת לחלק, אף שלא נודע לו שחטא, ונת' בזה בסימן א' סק"י ואילך. [↑](#footnote-ref-3)
3. והמל"מ בפ"ה משגגות ה"ז דקדק מדבריהם, דלא חשיב כידיעה לחלק אלא כשנודע לו שהוא חייב חטאת, וכתב לפ"ז דבגונא שאכל כזית חלב בשגגת חלב, ואח"כ נודע לו שהוא חלב אלא דסבר שאינו חייב חטאת, אי"ז ידיעה לחלק, וכתב דכ"ה משמעות ד' רש"י. [↑](#footnote-ref-4)
4. אך י"ל דדינא דידיעה לחצי שיעור, הוא דין בפנ"ע, ואינו חד דינא עם דין ידיעה המחלקת לחייב ב' חטאות, ונת' במק"א. [↑](#footnote-ref-5)
5. וביותר, דהרי איירי אף בגונא שנתחלפו לו ב' חתיכות דחלב בשומן, דהוו ב' טעויות, ואפ"ה חשבינן להו כחדא שגגה, ומה לי שנודע לו בינתים על חתיכת אחת שהיא חלב, דמכח זה חשבינן לה כב' שגגות. [↑](#footnote-ref-6)
6. ובזה מתפרש מש"כ הרמב"ן בר"פ כלל גדול בדעת רש"י, דכל שנודע לו שהוא חטא אף שלא נודע לו שחטא הוי ידיעה, והר"ן שם פירש דהוא משום דכבר ל"ה עושה את החטא, והיינו דמה"ט חשבינן שכבר בטלה שגגתו הראשונה, - ובזה מתפרש גם מש"כ הראשונים שם בשם הרשב"ם דהא דימים שבינתים הוו ידיעה לחלק, הוא משום דיצא מן הספק, והיינו דמכח זה חשיב דכלתה שגגתו הראשונה, והו"ל כב' שגגות. [↑](#footnote-ref-7)
7. ונראה דזה מתישב גם לדעת ר' יוחנן בשבת ע"א ב' דאכל ב' זיתי חלב ונודע וחזר ונודע חייב ב' חטאות, דאף דלדידי' חזינן דאף דהוי שגגה אחת חייב ב' חטאות, אך היינו משום דהידיעה שאחר המעשה מועלת לחלק, וכמש"כ בפירש"י שם ע"ב א' דהידיעה הויא כהבאת קרבן וע"כ היא מועלת לחלק, וכיון דאיכא דבר המחלק בין ב' הזיתים, שפיר הוא חייב ב' חטאות, - ומש"כ רש"י לעיל דהא דהעלמות מחלקין הוא משום דהוי ב' שגגות, הוצרך לזה לדעת ר"ל, דלדעת ר' יוחנן הרי הידיעה מחלקת אף בגונא דאי"ז ב' שגגות, ואמנם דברי רש"י מתישבים גם לדעת ר' יוחנן, שהרי גם לדידי' יש בכח הידיעות לחלק גם מכח הא דהוי ב' שגגות, וכדחזינן מהא דידיעות מחלקות במעילה, אף למ"ד דל"ב ידיעה בתחילה, ואין הידיעה חשובה כהבאת קרבן. [↑](#footnote-ref-8)
8. אך בל' הרמב"ם בפ"ה משגגות ה"א ובפ"ו ה"א משמע דעיקר הא דידיעות מחלקות, הוא משום דהידיעות מחלקות השגגות, ול"ב להא דנתחייב ע"י הידיעה בקרבן, וצ"ל לפ"ז דהא דבעינן ידיעת חטא, הוא משום דכל שלא נודע לו שחטא, אי"ז מועיל לחלק השגגות, וכמש"נ לעיל סק"ה, - ואזיל הרמב"ם לטעמי' דס"ל בפ"ה שם דהא דכשבא כמה ביאות על הערוה אינו חייב אלא אחת, הוא משום דהכל שגגה אחת היא, והרי דכל דהוי כמה שגגות חייב על כל אחת ואחת, אף בלא שנתחייב בקרבן, וכמש"נ בדעתו בסימן א' סק"ה, ושם סק"ו נת' ללמוד כן גם מד' הרמב"ם שם פ"ה ה"ז, וע"כ הוא דכל שנודע לו והידיעות מחלקות השגגות, ה"ה חייב ב' חטאות. [↑](#footnote-ref-9)
9. ובזה מתישב היטב משה"ק התוס' בשבת שם דבשלהי פירקין ילפינן לשבת בק"ו מנדה, והרי קרא בנדה כתיב, ומש"כ התוס' לישב דהגמ' בשבת היא כדעת ר"א ב"ר שמעון לקמן י"ז א', לא א"ש לדעת רש"י לקמן שם דמפרש לד' ר"א ב"ר שמעון בע"א, ואכמ"ל, ולמש"נ בדעת רש"י ניחא, דודאי דעיקר הא דחייב על כל שבת ושבת ילפינן לה מקרא דשמירה אחת לכל שבת, אך הרי היינו רק בב' שגגות, ובזה הוא דמיבע"ל לר"ע בכריתות אם ימים שבינתים הוו ידיעה לחלק ולחשבו כב' שגגות, או דלא סגי בזה לחשבו כב' שגגות, ואף דאיכא קרא דשמירה אחת לכל שבת, יש להעמידו בגונא דהוי ב' שגגות ממש, (וצ"ע מהו גוונא דהוי ב' שגגות ממש, ולי"ב לחילוק דידיעות), וע"ז מייתי ר"א מנדה, דקיבל מרבותיו דימים שבינתים הוו ידיעה לחלק ולחשבו כב' שגגות, וכ"ה בל' הגמ' לקמן שם דהמו"מ הי' אם ימים שבינתים הוו ידיעה לחלק.

   ונמצא לפ"ז, דאמנם עיקר הא דבנדה כה"ג חייב ב', הוא נלמד משבת, דכ"ה דבשבת שמירה אחת לכל שבת, ה"נ בנדה שמירה אחת לכל נדות, אך הא דמהני ימים שבינתים לחשבו כב' שגגות בשבת, יליף לה ר"א מנדה. [↑](#footnote-ref-10)