15. בדין שינה חפץ בברכת המצות האם צריך לחזור ולברך
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב מאיר קאופמן / שיעורי ליל שב_ק / תשפא תשפב

#### ח' כסליו פ"ב שבת פ' ויצא – שיעור בית מדרש הגדול נווה יעקב

#### ליל כ"ו סיון פ"ב שבת פ' קרח – בית הכנסת עז"ת סנהדריה מורחבת

# בדין שינה חפץ בברכת המצות האם צריך לחזור ולברך

### ביסוד דין חפץ אחר בברכת הנהנין וביאור הנידון האם זה שייך בברכת המצות ובמקום שזה מחיב אחר

א] הראשונים בברכות הביאו ירושלמי דמי שבירך על תורמוס ונפל מידו ולקח תורמוס אחר שצריך לחזור ולברך עליו וכן נפסק בשו"ע סימן ר"ו רק דנחלקו האם בהיה דעתו לאכול עוד פירות האם כה"ג לא צריך לברך או שגם כה"ג צריך לברך ומצד שעיקר הברכה חלה על הדבר שמברך וכל שלוקח פרי אחר חשיב שלא היה דעתו עליו והשו"ע החמיר בזה והרמ"א כתב להקל ע"ש פרטי הדינים ומבואר כאן חידוש שלא אומרים שאדם מברך על ההנאה של הפרי ולא משנה איזה פרי יאכל אלא שהברכה מתיחסת על החפץ שעליו הוא בירך והנה זה ודאי שאם בירך על פרי אחד ורוצה לאכול עוד פרי צריך לברך כיון שלא בירך אלא על פרי אחד אמנם כאן נתחדש שגם ביחס לפרי אחד שהיה דעתו לאכול אבל הברכה מתיחסת לחפץ שבירך ולכן אם לוקח פרי אחר צריך לברך

ויש לעיין האם דין זה נוהג גם בברכת המצוות דהינו שבירך על חפץ אחד לקיים המצוה ולאחר הברכה החפץ נלקח ממנו ורוצה לקחת במקומו חפץ אחר האם צריך לחזור ולברך ויסוד הספק האם רק בברכת הנהנין שמברך על קבלת הטובה בזה כל פרי הוא טובה אחרת וכל אחד מחיב ברכה נפרדת וכל שלא היה דעתו על פרי זה נחשב שלא היה ברכה על הטובה שמקבל אבל ברכת המצות שהברכה היא על קיום המצוה בזה הברכה היא כלל לא על החפץ אלא על קיום המצוה שבזה וכיון שבשינוי החפץ אין שינוי במצוה אלא מקים אותה מצוה ממילא בזה לא צריך לחזור ולברך וגם אם נימא שברכת המצות הברכה היא על מעשה המצוה [עיין ברכת שמואל סימן י"ח] אמנם יתכן שכאן זה אותו מעשה ומה שעושה המצוה בחפץ אחר זה לא מוגדר כמעשה אחר

ועיין שע"ת סימן ח' סקי"ח שהביא בשם ספר מוצל מאש שנסתפק במי שבירך על טלית וקודם שלבשו בא שמש בית הכנסת וחטפו מידו ורוצה לקחת טלית אחרת האם צריך לחזור ולברך כדין תורמוס דהינו אם גם בברכת המצות יש את ההלכה שהברכה מתיחס לחפצא וכתב שספק ברכות להקל אמנם עיין מ"ב סימן ח' סק"ל שהביא מהארצות החיים סקע"ז שאם בירך על טליתו ונמצא פסול ולוקח טלית אחרת שצריך לחזור ולברך ובפשוטו לפ"ז ה"ה בכל מצוה כגון בירך על לולב או מצה או תפילין ונלקחו ממנו ולוקח חפץ אחר יצטרך לחזור ולברך אמנם יש מקום לחלק דבציצית הרי כל בגד זה מחיב אחר וכה"ג אין החילוק רק באיזה חפץ מקים המצוה אלא שמקים חיוב אחר ובזה ודאי שאם בירך על קיום המצוה של חיוב אחד זה לא יפטור חיוב אחר ובזה יתכן שאפילו אם יקים המצוה אם אותם חוטים בבגד אחר יצטרך לחזור ולברך ונפק"מ בבירך ברכת **מזוזה** על מנת לקובעה בחדר אחד ולבסוף רוצה לקובעה בחדר אחר כגון שיש לו ספק האם החדר הראשון חייב דאפילו שמקים המצוה אם אותה מזוזה בכל אופן צריך לחזור ולברך וכן לפ"ז בבירך על **טבילת כלים** על דעת לטבול כלי אחד ולבסוף נשבר הכלי ורוצה לקחת כלי אחר לטבול וודאי יצטרך לחזור ולברך וכן לגבי **שחיטה** אם בירך על שחיטת עוף ונלקח מידו ורוצה לקחת עוף אחר לשחוט יצטרך לחזור ולברך וכן הוא בפלתי סימן י"ט סק"ו [אח"כ מצאתי עיקר הסברא הנ"ל בשו"ת מהרש"ג ח"ג חיור"ד ס"ז שנקט ששינוי חפצא בתפילין מזוזה זה לא סיבה לברך אבל שינוי טלית זה סיבה לברך כי זה מחיב אחר וכנ"ל]

### בדין בירך קה"ת על מקום שאין זה הקריאה המחויבת

ב] והנה עיין ב"י סימן ק"מ שהביא מהאבודרהם שמעשה בר"ח טבת שחל בשבת שקוראים קודם ר"ח ואחרי זה חנוכה וטעה ש"ץ ופתח בשל חנוכה ובירך הקורא על זה והזכירוהו הציבור שטעה וגלל לפרשת ר"ח ונחלקו החכמים שם האם צריך לחזור ולברך דהיינו דנחלקו הראשונים בבירך ברכת התורה על קריאה מסוימת ולבסוף רוצה לקרוא קריאה אחרת האם צריך לחזור ולברך ובביאור מחלוקתם עיין בב"י שזה ודאי אם זה היה נחשב שדעתו רק על פרשה מסוימת ורוצה לקרוא פרשה אחרת בזה וודאי הוא דומה לתורמוס שצריך לחזור ולברך אלא שנחלקו האם זה נחשב שדעתו על כל מה שבס"ת ע"ש [ובאמת עיין פרישה סימן ר"ו שתמה מה שייך לומר שדעתו על הקריאה השניה עד כמה שיש הלכה שזה עליה נפרדת וס"ת נפרד] ובפשוטו מבואר שגם בברכת המצוות הברכה מתיחסת לחפץ ולא לקיום המצוה אמנם עיין שו"ת הרדב"ז ח"א רמ"ח הובא בגינת ורדים כלל א' ס"כ שכתב וז"ל **דבשלמא ברכת נהנין כיון דנסיב תורמוסא ונפל ולא מתהני מיניה איכא למיבעי אי מברך זימנא אחריתי אבל ברכת התורה ברכת המצוה ובכל קריאה באיזה מקום שיהיה איכא מצוה א"כ שפיר מיקרי ברכת המצוה וא"צ לחזור ולברך** עכ"ל דהינו שנקט שברכת המצות שזה על המצוה בזה לא משנה מה קורה דתמיד זה אותה מצוה אמנם להלכה הרי נפסק שחוזרים ומברכים ומבואר בפשוטו שגם בברכת המצות יש את ההלכה שאם בירך על חפצא אחד צריך לחזור ולברך על חפץ אחר אמנם עיין שבות יעקב ח"א ס"א שביאר שכאן ההודאה היא על התורה שקיבלנו ובזה כל קטע תורה זה משהו אחר וזה וודאי דומה לדין של תורמוס דהינו שהברכה של העולה בתורה זה לא על קיום המצוה של קריאת התורה אלא הודאה על הקטע תורה שקיבלנו מסיני ולפ"ז בשאר ברכת המצוות שזה על קיום המצוה בזה יתכן שכולם מודים שאין צריך לחזור ולברך כנ"ל כיון שהברכה על קיום המצוה וזה לא משנה באיזה חפץ הוא עושה [וכן דעת המהרש"ג ח"ג יור"ד סימן נ"ז וזה נגד כל האחרונים לקמן]

### בדין תפילין ערבה ספירת העומר נר חנוכה ואתרוג

ג] אמנם מצאנו במ"ב ובעוד רבותינו האחרונים בהרבה מקומות שנקטו שגם בברכת המצוות אם בירך על חפצא אחד ורוצה לקים המצוה בחפץ אחר שצריך לחזור ולברך ולמדו מההלכה של קריאת התורה שברצה לברך על מקום אחד שחוזר ומברך על מקום אחר א. עיין מ"ב סימן כ"ה סק"נ שהביא מהארצות החיים ק"ד שבירך על **תפילין** ונשמט הקשר ולוקח תפילין אחרות שצריך לחזור ולברך ולמד דבר זה מסימן ר"ו וכן הוא בזרע אמת סימן י"א ובמאמר מרדכי סימן כ"ה סקט"ז ב. עיין מ"ב סימן תרנ"א סקנ"ו שאם בירך על **ארבעת המינים** ולבסוף התברר שהערבה או ההדס היו פסולים ולוקח אחר צריך לחזור ולברך ועיין שער הציון סקע"ד שלמד מהדין של תורמוס וציין לסימן ק"מ לגבי ברכת התורה דהינו שלמד משם שגם בברכת המצות יש הסברא שהברכה רק חלה על החפץ שבירך [ולפ"ז יש להיזהר במי שמחזיק כמה אתרוגים ודעתו בשעת הברכה על אחד שלא יחליפנו באחר וצ"ע] ג. עיין סימן תפ"ט שער הציון מ"א שהביא מהט"ז שאם בירך על **ספירת העומר** על דעת לברך יום מסוים והיה לו טעות שצריך לחזור ולברך וכמו בבירך על פרי אחד ואוכל פרי אחר והשעה"צ הביא שהאחרונים חולקים מצד שהברכה על הספירה וזה נחשב אותה דבר ואין כאן חפץ אחר אבל בעיקר הדבר הסכימו שיש לדמות ברכת המצות לברכת הנהנין [ויש לבאר החילוק בין זה לקה"ת שכל פרשה נחשבת למצוה אחרת] ד. עיין שערי תשובה סימן תרע"ג סק"א שכתב שאם בירך **נר חנוכה** על דעת להדליק בנר שעוה ואחרי זה הביאו לו שמן לא ידליק השמן שיש כאן ההלכה של תורמוס דהינו שיצטרך לחזור ולברך וכתב שגם **באתרוג** זה כך והנה היה מקום לחלק שכאן המצוה זה במה שיש אש דולקת והשמן והנר זה רק היכי תימצי ויתכן שלא חשיב אש אחרת אמנם בדבריו מבואר שהנר הוא חלק מהחפצא של המצוה [ויש לדון האם זה גם שייך **בנר שבת**] ויש לדון להיזהר שידליק הנר הראשון שחשב בשעת הברכה שיתכן שרק על זה יש הברכה ועיין לקמן [ולפ"ז יש לדון בבירך על אכילת מצה על המצה שבידו ונפל וצריך לקחת אחר האם צריך לחזור ולברך אמנם שם דעתו על אכילת כורך בתור המצוה וצ"ע]

### בדין בירך על ס"ת אחד ורוצה לקרוא באחר

ד] והנה נחלקו האחרונים בבירך על קריאת התורה על ס"ת אחד ונמצא פסול ומוצאים ס"ת אחר האם צריך לברך דבשו"ת חוט השני סימן ס"ב נקט שודאי שצריך לחזור ולברך וכדין תורמוס וכמו בסימן ק"מ בבירך על מקום אחר מהמקום שצריך לקרוא [וכן הוא בזרע אמת ס"ה ובמאמר מרדכי סכ"ה סקט"ז] אמנם בשו"ת שבות יעקב ח"א ס"א חלק עליו וכתב שודאי כה"ג לא צריך לברך דמה לי אם קורא בס"ת זה או בס"ת אחר וכן פסק במ"ב קמ"ג סק"כ [ובעיקר הדבר נחלקו האחרונים בבירך על ס"ת ונמצא באמצע הקריאה פסול וממשיך בס"ת אחר דהב"ח יור"ד סימן רע"ט כתב שצריך לחזור ולברך ודימה לתורמוס אמנם הב"י והש"ך שם חלקו על זה ועיין מ"ב קמ"ג סקי"ט שפסק שלא לברך וביאר מצד מה לי ס"ת זו ומה לי ס"ת אחר אמנם עיין חוט השני שזה רק בהתחיל כבר לקרוא אבל בלא התחיל לקרוא בזה הוא ודאי כמו תורמוס ועיין לקמן סק"ח בביאור החילוק שהתחיל לקרוא] ובפשוטו נחלקו בנ"ל האם ברכת המצות מתיחס לחפצא מסוים והנה לפ"ז לדעת השבות יעקב בבירך על תפילין ונפסקו והביאו לו תפילין אחרות לא יצטרך לחזור ולברך אמנם עיין מאמר מרדכי כ"ה סקט"ז שכתב שיש לחלק וכתב שתפילין אחרים זה דומה לקריאה אחרת ובפשוטו הכונה שבקריאת התורה הברכה היא על הקריאה והס"ת זה רק היכי תימצי ליצור קריאה והקריאה היא אותו קריאה ולכן אין סיבה לברך משא"כ בתפילין הברכה היא על החפצא של התפילין והוא חפצא אחר ועיין שבות יעקב שהוסיף שמה שצריך לקרוא מתוך ס"ת זה מצד שדברים שבכתב אי אתה רשאי לאומרם בע"פ דהינו שאין זה מעיקר התקנה דוקא קריאה מס"ת אלא זה מחמת שיש איסור בעל פה וממילא אין שום סיבה שזה יחשב חפץ אחר

והנה הבאינו לעיל שבשינוי הנר בחנוכה חוזר ומברך ויש לדון שהמצוה זה האש ובזה חידוש להגדיר שזה אש אחר ובפשוטו זה כמו ס"ת פסול אמנם יתכן דיש דין שמן בנר חנוכה כדחזינן שצריך להיות שלו וממילא זה לא רק בתור היכי תימצי אלא זה חלק מהחפצא של המצוה וצ"ע

### בדין בירך על שופר ורוצה לתקוע בשופר אחר

ה] והנה עיין מ"ב סימן תקפ"ה סק"ד שהביא משו"ת בנין עולם סימן ל"א שאם בירך על תקיעת שופר ולא יכול לתקוע והביא שופר אחר צריך לברך וכן הוא בהלכות קטנות ח"ב סימן רי"ח והנה יש כאן חידוש שהרי המצוה זה שמיעת קול שופר והשופר זה רק היכי תימצי ולכאורא זה דומה לס"ת שנמצא פסול שזה רק הצורה איך לקרוא אבל כיון שהמצוה זה הקריאה והיה אותה קריאה אין סיבה לברך ובאמת בבנין עולם הנ"ל וכן בהלכות קטנות להגר"י חגיז דימו דין זה לס"ת שנמצא פסול לאחר הברכה שצריך לברך [אם לא מצד שדעתו על ס"ת אחר] ולפ"ז לפסק המ"ב שלא צריך לברך דמה איכפת לי איזה ס"ת זה א"כ גם כאן מה איכפת לי איזה שופר זה ואולי יש הבדל דשם הקריאה היא אותה קריאה וכן השמיעה וכל ההבדל מתוך מה קורא אבל כאן זה נחשב קול אחר אם יצא משופר זה או שופר אחר ואין זה דומה למבואר בשו"ע שאם החליפו תוקע לא צריך לחזור ולברך דהשופר הוא הוא הקובע שזה אותה תקיעה [ועמד על זה בהלכות קטנות הנ"ל] אמנם דעת המ"ב לחלק דבקריאת התורה הס"ת הוא רק מצד הדין דברים שבכתב ואפילו אם זה מעכב אבל לא שזה הלכה מצד עיקר התקנה לקרוא בכתב וכדחזינן שכה"ג ביוה"כ היה קורא בע"פ ולכן אין סיבה שהס"ת יגדיר את זה כמעשה מצוה אחר אמנם בשופר הרי זה מעיקר המצוה שכל המציאות של הקול צריך לצאת מהשופר ובזה שייך לדון שכל שזה שופר אחר חשיב מעשה מצוה אחר וז"ב

[**הוספה תשרי פ"ד:** ועיין פר"ח תקפ"ה ס"ג וז"ל אם התחיל לתקוע בשופר כשר ונפסל אינו צריך לחזור ולברך ויתקע שאר תקיעות בשופר כשר אבל אם הוא היה סבור שהיה כשר ונמצא פסול צריך לחזור ולברך ותקוע מתחלת התקיעות עכ"ל והכה"ח אות ל"ז ט"ו למד מכאן ששופר אחר זה לא סיבה לברך ורק מצד ההפסק של תקיעה שלא כדין ואינו מוכרח דיתכן שהשופר עמד על השולחן כדי שאם לא יצליחו לתקוע בשופר אחר]

### בדין בירך על סוכה ורוצה לשבת בסוכה אחרת ובדין מקוה אחר או מים אחרים לנט"י

ו] והנה עיין מ"ב תרל"ט סקמ"ח שהביא מהמג"א שאם בירך על סוכה ואחרי זה הולך לסוכה אחרת כיון שהליכה הוי הפסק צריך לברך והמ"ב הביא שהאחרונים חולקים שאפילו שהליכה לא הוי הפסק אמנם אם לא היה דעתו ללכת לסוכת חברו צריך לברך על זה ובשער הציון צ"ד הביא מהבית מאיר שנקט שכל הנידון של הליכה הוי הפסק זה ביחס לטלית אחרת שזה מחיב אחר אבל ביחס לאותה טלית וודאי דלא הוי הפסק ולכן לגבי סוכה כתב שלא משנה איזה סוכה זה, וכתב השער הציון שמשמע שגם אם לא היה דעתו כלל ללכת לסוכה אחרת בכל אופן לא צריך לברך וצ"ע מה זה שונה מכל מה שהובא לעיל דמברך על חפצא אחד ועושה המצוה בחפצא אחר שצריך לחזור ולברך [ויתכן שבאמצע המצוה זה אחרת וכדחזינן לענין ס"ת פסול או תקיעת שופר וכנ"ל ועיין לקמן סק"ח שזה לא דומה] ולכאורא יש לומר שמצות סוכה אין זה דומה ללולב ושופר שאדם עושה מעשה אם חפצא מסוים אלא האדם הוא זה שיושב בסוכה ויתכן שבזה לא נחשב עשיה אחרת בזה שיושב בסוכה אחרת דמעשה המצוה זה ישיבתו בסוכה והסוכה זה רק היכי תימצי שיחשב שהוא יושב בסוכה ודוגמא לדבר אם אדם בירך על **טבילת כלים** על דעת לטבול במקוה אחד ולבסוף התברר שזה פסול ורוצה לטבול במקוה אחר יתכן שודאי זה לא סיבה להחשב מעשה אחר שאין כאן עשיה במקוה אלא עשיה בכלי וביחס לכלי זה לא נחשב כעשיה אחרת ויש לעיין בבירך קודם **נטילת ידים** על דעת מים מסוימים ונשפכו האם צריך לחזור ולברך ובפשוטו זה כמו מקוה ויתכן שכאן גרע שזה עשיה אם המים ולא מסתבר אמנם יש מקום לדון שבמצוה שאין ענין במעשה אלא להגיע לתוצאה כגון טבילה נט"י או **מעקה** בזה לא משנה מה החפצא שעושים בו ומסתבר שאם בירך על השחיטה לשחוט **בסכין** מסוים ושינה הסכין וכן במילה לא צריך לחזור ולברך שכיון שיסוד המצוה זה המצב שהמילה חתוכה והבהמה שחוטה ובזה זה אותו דבר לא משנה איך זה נעשה וכן בסוכה הוא כנ"ל שהפעולה זה הישיבה ולא הסוכה וצ"ע [ויש לדון **בפדיון הבן** אם רצה לפדות בחמשה סלעים ולאחר הברכה מחליף כסף והנה אם מועיל פדיון מדין ע"כ חזינן שהעיקר זה החלות פרעון ומסתבר דלא משנה איזה כסף אבל אם לא מועיל ומצד שזה מצוה שבגופו בזה יש לדון שיש כאן חלק שהוא סיבה להחשב מעשה מצוה אחרת וצ"ע]

### בדין בירך על ציצית או מזוזה ורוצה להטיל חוטים אחרים או מזוזה אחרת

ז] והנה עיין פמ"ג סימן ח' מ"ז י"ד שאם בירך טלית ורואה שהציציות פסולים ומביא חוטים אחרים ומתקן הציצית שצריך לחזור ולברך וכדין תורמוס דהינו שהברכה שבירך זה על החוטים הראשונים ולא על החוטים השנים אמנם עיין מ"ב ס"ח סקמ"א שהביא מהארצות החיים סקצ"ג שלא צריך לחזור ולברך שכיון שזה אותו בגד אינו צריך לחזור ולברך וצ"ב הסברא שזה אותו בגד אבל הבגד זה רק סיבת החיוב אבל המצוה זה במה שיש לו ציציות בבגדו ולכאורא הוי כבירך על תפילין ונמצאו פסולות ולוקח אחרות שפסק המ"ב סכ"ה סק"נ בשם הארצות החיים שצריך לחזור ולברך אמנם מבואר בדבריו שיש כאן מעלה שזה אותו בגד והוסיף שעל הטלית מברך וכונתו לברכה להתעטף בציצית ולכאורא הכוונה שס"ל שגדר מצות ציצית אין הביאור שאדם שלובש בגד ד' כנפות יש עליו חיוב לעשות מעשה לבישה של ציצית בכנפות אלא יסוד הדין שלבישת הבגד יהיה לבישה של בגד אם ציצית וכיון שהבגד הוא חלק מצורת קיום המצוה ממילא כל שזה אותו בגד חשיב אותו מעשה מצוה וזה לא סיבה לברך וסמך לדבר מהא דצריך טלית נאה [ויש לדון שזה תלוי במחלוקת הר"י והר"ש האם יש איסור ללבוש בגד ד' כנפות ללא ציצית ועין ח' ר' ראובן סוכה ס"ד ובמה כתבנו בעניני ציצית ואכמ"ל]

והנה יש לדון בבירך על מזוזה על דעת לקבוע מזוזה בפתח מסוים ונמצא המזוזה פסולה ורוצה לקבוע מזוזה אחרת האם צריך לברך ובפשוטו זה כמו תפילין שאם נמצאו פסולים ולוקח תפילין אחרים שצריך לברך אמנם לנ"ל שבאותו בגד לא צריך לברך יתכן שגם במזוזה זה כך אמנם לנ"ל שיסוד הסברא בציצית דשם לבישת הבגד זה חלק מצורת המצוה ולכן שיך לדון שזה אותו מעשה מצוה א"כ במזוזה בפשוטו אין הגדר שהדירה היא אם מזוזה אלא הגדר שיש קיום מצוה בזה שיש בדירה שדר בה מזוזה בפתחו [ובפשוטו גם ברגע שיצא מהבית מקים המצוה] וממילא בזה הוי כשני תפילין וודאי צריך לברך [ומצאתי חילוק זה בשו"ת מהר"ם שיק יור"ד סימן רפ"ה ועל דרך זה הוא בחוט שני ומצד נוסח הברכה וכן הוא בדע"ק רפ"ט ד' ועומק הדבר מצד גדר הדברים שהרי בטלית קטן מברכים על מצות ציצית וכנ"ל]

### בדין החליף החפץ באמצע המצוה

ח] והנה הארכנו להוכיח דעת רוב רבותינו האחרונים וכן פסק המ"ב שכל שבירך ברכת המצות על חפץ מסוים הברכה חלה על חפץ זה ואם יחליפנו צריך לחזור ולברך והנה יש לדון בהחליף החפץ באמצע קיום המצוה כגון שבירך על כזית מצה ובאמצע הכזית לקחו לו המצה והוצרך לקחת מצה אחרת שלא היה דעתו עליה כלל והנה יש לדון האם יש תקנת ברכה על חלק מהמצוה ועיין המיוחס לרשב"א מנחות ל"ו. שנסתפק בזה אמנם בפשוטו מבואר ברי"ף לגבי תקיעות דמעומד שזה סיבה לברך אם היה נחשב הפסק בין התקיעות ע"ש ולפ"ז יש לדון כנ"ל והנה לכאורא מסברא פשוטה כמו שבתחילה הברכה חלה רק על החפץ שבו היה דעתו לקים המצוה ממילא גם לגבי המשך המצוה זה כך ולפ"ז צריך לחזור ולברך אמנם עיין לעיל שהבאינו חבל אחרונים שנקטו שבירך על ס"ת ונמצא פסול ולוקח ס"ת אחר צריך לחזור ולברך אפילו דהכרעת השו"ע שאם כבר התחיל לקרוא בס"ת ונמצא פסול וממשיך בס"ת אחר לא צריך לברך עליו [כן הוא בחוט השני ובמאמר מרדכי ובזרע אמת ועיין לעיל סק"ד דיש חולקים] ועיין בנין עולם סימן ל"א שלמד מזה לגבי תקיעת שופר שאפילו שאם בירך על שופר מסוים ותוקע בשופר אחר צריך לברך אמנם אם התחיל לתקוע ואחרי זה מחליף לא צריך לברך הביאו המ"ב סימן תקפ"ה וצ"ב הסברא בזה ומשמעות הדברים שכיון שלאחר שבירך על המצוה גם אם מסיח דעתו משמע שלא צריך לחזור ולברך וכדין שמע תשע תקיעות בתשע שעות ביום ממילא גם כאן כל שחלה כבר הברכה על משהו ממילא המשך המצוה מאיליו נפטר ברכה וזה לא תלוי בדעתו וממילא זה לא משנה באיזה חפצא של מצוה הוא עושה ובתוספת ביאור דיסוד הדין של חפץ אחר שזה כמעשה אחר וכל שתמיד לא צריך לברך הביאור שזה נחשב כאותו מעשה מצד עצמו ממילא גם שינוי חפץ לא יגדיר שזה עשיה אחרת והנה בשופר זה א"ש אבל בקריאת התורה הרי יכול להפסיק לאחר ג"פ אמנם הביאור שכל עליה זה בגדר מצוה אחת ומחיב ברכה אחת וממילא כל שקורא בתור המשך אותו עליה זה לא מחיב עוד ברכה [אמנם בהלכות קטנות ח"ב רי"ח נקט שבשופר גם באמצע התקיעות צריך לברך וכתב שבס"ת זה אחרת מצד שכל הס"ת לפניו וצ"ב כונתו]

והנה בפשוטו לפ"ז בבירך על מצות תפילין ורוצה להחליף לתפילין אחרות אפילו שאם מחליף קודם הברכה צריך לברך אבל כאן לא צריך לברך וכן במזוזה אם בירך על מזוזה וקבעה ואחרי זה רוצה להחליף המזוזה אפילו אם ננקוט שאם לאחר הברכה החליף המזוזה צריך לברך אבל כאן לא יצטרך לברך אמנם נראה שבכל אלו כיון שאין זה נצרך להמשך קיום המצוה הקודם אלא זה מחיב מצד עצמו א"כ הברכה הקודמת היתה רק על הקיום הראשון וכל שמחליף התפילין והמזוזה זה מוגדר כקיום אחר והברכה חלה על הקיום הקודם ולא על הקיום האחר וכמו שבציצית אם מחליף בגד חייב לחזור ולברך אפילו שאם מחזיר אותו בגד לא מברך שזה המשך הקיום הקודם שכל שזה בגד אחר אין זה המשך הקיום הקודם אמנם אין זה דומה דשם זה מחיב אחר וכאן זה אותו מחיב אבל מסברא ודאי שזה כך ומצאתי בנשמת אדם כלל י"ב שכתב שבבירך על תפילין ורוצה להחליפן באחרות לאחר הלבישה שרק אם היה דעתו מראש על זה לא צריך לברך ומבואר כנ"ל אמנם עיין זרע אמת סימן ה' בסוף דבריו דמבואר שנקט שגם בתפילין אם לאחר שלבשם נפסק הקשר ולובש תפילין אחרות לא צריך לברך כמו בקריאות התורה והסברא בזה צ"ע

ועיין ב"ח סימן רע"ט שנקט ששינוי ס"ת זה סיבה לברך כמו בתורמוס ונקט שזה גם סיבה בהתחיל לקרוא בס"ת ובאמצע העליה משנה ס"ת שזה מחיב ברכה בחזרה ובפשוטו זה דלא כבנין עולם לעיל לגבי שופר אמנם לנ"ל יתכן שרק כאן כיון שהרי יכול לגמור העליה לאחר ג' פסוקים ורוצה להוסיף לעליה בזה הוא נחשב כמעשה אחר וצ"ע

והנה יש לדון בבירך על טלית ועכשיו רוצה להחליף חוטים האם צריך לחזור ולברך ולנ"ל יש מקום לומר שכיון שזה כעשיה אחרת ממילא ודאי צריך לחזור ולברך אמנם עיין בה"ל סימן כ"ה סי"ג שכתב שכמו שאם בירך על טלית ונמצא הציציות פסולים ומטיל אחרות לא צריך לברך ה"ה כה"ג ומבואר שנקט שזה לא נחשב שזה עשיה אחרת אמנם משמע שמאותו טעם שלא נחשב שזה חפץ אחר כי הבגד הוא אותו בגד וכנ"ל אות ז' לכן גם אם התחיל המצוה זה נחשב אותו עשיה כי זה אותו בגד ולפ"ז במזוזה או תפילין שצריך לברך ומצד שבירך על חפצא אחד ועושה המצוה בחפץ אחר בזה וודאי שכל שמחליף החפץ צריך לברך מצד שזה מעשה מצוה אחר ועל זה לא בירך ובזה מסתבר כנ"ל שגם אם בשינוי חפץ לא מברכים וכרדב"ז לעיל אבל כאן יברכו ועיין שדי חמד אות מ' ערך מזוזה כלל קכ"ג שכתב שמחליף מזוזה צריך לברך ומצד שלא היה דעתו בתחילה על קביעה זו ע"ש

והנה הבאינו לעיל הבית מאיר שכתב שאם בירך על סוכה אחת אפילו שהולך לסוכה אחרת לא צריך לברך דלא משנה באיזה סוכה הוא מברך והנה לדעת הזרע אמת שאם בירך על תפילין ולבש ואחרי זה רוצה להחליף אפילו שלא היה דעתו על תפילין אחרות לא צריך לברך א"כ א"ש דינו של הבית מאיר אמנם לנ"ל כאן שכל חלק הוא מחיב ברכה א"כ עד כמה שהיה כאן המושג שזה חפצא אחר היה צריך לברך וביותר שכאן זה מעשה ישיבה אחר אלא וודאי שסברת הבית מאיר כנ"ל שכאן הסוכה זה לא מעמיד את זה כעשיה אחרת וממילא הכל זה אותו מעשה מצהו וכמבואר בדבריו שדימה לסעודה אחת ודו"ק בזה

### הוספה

א. עיין ארצות החיים סימן כ"ה סקק"ד שבירך על התפילין ונמצאו פסולות ולוקח אחרות שיברך רק ברכה אחת כיון שבסימן ק"מ זה מחלוקת האם מברכים על קריאה אחרת אמנם בשער הציון תרנ,א מבואר שכל המחלוקת האם דעת האדם מתיחסת לקריאה זו ולכן כאן ודאי צריך לברך אמנם יש לצרף דעת הרדב"ז שאין דין חפצא אחר בתפילין והמ"ב סתם ומשמע שנקט שיש לברך שני ברכות

#### סיון פ"ב

ב. עיין ספר ברכת הבית הביאו הרב הופמן בספרו שאם בירך על רעם והתברר שזה לא היה רעם ושמעת תוך כדי דיבור רעם אחר צריך לחזור ולברך וכדין תורמוס אמנם באמרי בינה כתב בתשובה סוף הספר שלא צריך לברך ולכאורא הביאור שברכת השבח הברכה היא לא על הרעם הזה אלא כשאדם רואה את גדלותו של הבה משבח דבר כללי ובפרט בנוסח הברכה עושה מעשה בראשית או שכוחו וכו' ובזה וודאי לא שייך את דין התורמוס ולכאורא נפק"מ בבירך בורא מאורי האש ונכבה האש ומדליק אש אחרת והנה תוס' נקטו שזה נהנין אבל הרמב"ן נקט שזה שבח אמנם יש דיעות שמברך על מה שנהנה קודם אמנם נפק"מ אם עדין לא נהנה וצ"ע בזה

ג. יש לדון לגבי קריאת התורה שאם כל קריאה בציבור מחיבת ברכה דשם זה נקרא שיש כאן מחיב אחר דהמחיב זה מה שקורה בתורה ואולי זה כמו שני בתים לגבי מזוזה סק"א

ד. במה שכתבנו לגבי אמצע מצוה הנה בסימן תרנ"א מבואר שאם דיבר בין לטלה לערבה צריך לברך וכן הוא במשמרת הבית אמנם המג"א נקט שלא צריך לברך ובכל אופן מבואר שאם מחליף ערבה צריך לברך ובהכרח שרק בס"ת ושופר שהמצוה היא לא החפצא בזה גם עד כמה שזה סיבה לברך זה רק בתחילה ולא אחרי שהתחיל המצוה וכסברא הנ"ל אמנם בדבר שזה עצמו החפצא של המצוה בזה תמיד צריך לברך והנה לגבי קריאת התורה כתב המג"א שאם התחיל לקרוא פסוק אחד והתברר שטעו אין לברך דהינו שנקט שיש התחלה של קריאת התורה אמנם המ"ב הביא שהאחרונים הכריעו לא כך אלא תמיד צריך לברך וביארו שהרי על החלק הה לא בירך ועיין ביאור הגר"א שדימה לשני טליתות ובהכרח כנ"ל וגם במג"א שם דן שזהכאילו דעתו על השאר ע"ש ולפ"ז בבירך על מצה ואכל חצי כזית ומחליף למשהו אחר צריך לברך וצ"ע בזה

ה. אמנם עדין צ"ב שהסברא בבית מאיר לגבי סוכה זה גם גם סיבה לגבי שופר והמ"ב לגבי שופר סתם שצריך לברך ואם נימא שסוכה זה נחשב באמצע א"כ יתכן שנחלקו הגר"ז והבית מאיר איך לדון סוכה בחלק זה אמנם כבר ביארנו דבפשוטו בזה אין ענין של אמצע ולכאורא בהכרח לומר ששופר שהרי חזינן שצריך בר חיובא באמת הגדר שהתקיעה ה חלק מהמצוה ורק מדין שומע כעונה מתיחס מעשה התקיעה ולכן כל שתוקע בשופר אחר זה תקיעה אחרת ושמעתי דבר"ת מבואר שמברכים על תקיעת שופר וצ"ע בזה

ו. בעיקר דין ברכות עיין ברכת שמואל קידושין י"ח שנקט שזה על מעשה המצוה ולפ"ז א"ש טפי שזה מעשה אחר אבל אם זה על קיום המצוה הדבר הוא הרבה יותר מחודש שחשיב קיום אחר בזה שעושה החפץ בדבר אחר ולפ"ז יש לדון שיש דברים שהברכה היא על קיום המצוה ולא על המעשה ושם באמת לא יהיה הדין של תורמוס וכגון בברכת נר חנוכה אם נימא שרק בבעל הבית שעומד שם אפשר לברך או בנר שבת אם עוזר הדלקה על ידי עכו"ם ודו"ק בזה

ז. הראוני דהפמ"ג סימן ק"מ דן לגבי ברכת התורה שאם לא בירך בבוקר ברכת התורה והראו לו מקום אחר יש כאן ספק דאוריתא אם כונתו על הכל ולכאורא היה מקום לומר שבדין ברכת התורה בבוקר שזה ברכת המצוות בזה אין משמעות על מה זה חל ויש לדון באמת בבירך על קטע מסוים ובסוף רוצה קטע אחר האם זה קשור לדין של תורמוס והנה שם כיון שזה פוטר את המ שילמד כל היום זה תלוי בשו"ע ר"ו שצריך דוקא על מה שחשב לאכול ראשון ודו"ק בזה

ח. הפמ"ג הובא בבה"ל נקט שבידע מה קוראים רק חשב שזה מה שיש כאן ונמצא שם משהו אחר בזה לא מברך אמנם נקט שאם ס"ת אחר זה סיבה לברך ודאי יברך כיון שבירך על יריעה זו ולבסוף מברך על יריעה אחרת

ט. לכאורא מסברא גם אם ברכת המצות יש הדין של תורמוס אבל זה מצד שהברכה היא על מעשה המצוה וזה מעשה אחר אמנם שהחינו עיין ברכת שמואל קידושין סימן י"ח שזה על קיום המצוה ובזה לכאורא קשה להגדיר שזה קיום אחר אמנם עיין מ"ב סימן תרנ"א שכתב שאם בירך על ד' מינים ונמצא הערבה פסול שצריך לחזור ולברך על הערבה ה"ה שביום הראשון צריך לחזור ולברך שהחיינו ויש כאן חידוש גדול שגם לגבי שהחיינו יש החסרון שתורמוס ולברכת שמואל הנ"ל הכונה שזה על קיום אחר ולפ"ז גם בשופר שנמצא פסול שמברך ברכת המצות יברך גם שהחינו והוא תימא וצ"ע