שיעורי שביעית ה
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / שביעית / שיעורים שביעית מהדו_ק

# שיעורי שביעית

### מפי מו"ר הגאון

### רבי **רפאל צבי ובר** שליט"א

##### סחורה בפירות שביעית בהבלעה.

##### לקנות במסעדה או מנת פלאפל כשחלק מהמנה קדו"ש.

##### קניית פירות שביעית בחנויות ע"י שליחות.

##### אוצר בית דין.

##### שיעור ה

## סחורה בפירות שביעית בהבלעה

א] הנה הבאנו (שיעור ד) דיש שהתירו לסחור בפירות שביעית בהבלעה, וסמכו על דברי הר"ש (פ"ז משנה ג) וכן דעת הרידב"ז והמהרי"ל דיסקין. אמנם דעת החזו"א (ומובא בארחות רבינו ח"ב עמו' שמג) דאסור למכור פירות שביעית בהבלעה, וכן כתבו החת"ס והשפ"א בסוכה (דף לט.). ודייקו כן בתוס' שם (ד"ה שאין) דלא התירו שם להבליע דמי אתרוג של שביעית בלולב, אלא באופנים שאין איסור סחורה כמבואר שם בתוס', ומדוייק דכשיש איסור סחורה, אין היתר למכור בהבלעה. והסברא בזה הוא, דאף שלא משתכר ישירות על האתרוג, מ"מ נחשב שסוחר באלו הפירות, דמחמתן מקבל מחיר גבוה על הלולב, ואף זה נחשב לסחורה האסורה.

ב] והנה בירושלמי (פ"ז הלכה א) לכאו' מבואר דמותר למכור בהבלעה, דאיתא שם "תני החנוני שהיה מבשל ירקות בשביעית לא יהא מחשב על דמי שביעית, אבל מחשב הוא על היין ועל השמן ועל האבטלה", הרי דהבלעה מתירה גם את איסור סחורה. וכבר הובא לעיל (שיעור ד) שבחוט שני כתב לחלק שבירושלמי מיירי כשפירש להדיא שהתשלום על הדבר שאינו מותר והשאר במתנה ולכך שרי, אבל בסתמא באמת אסור. אמנם בארחות רבינו (שם) משמע שאפילו פירש להדיא אסור.

והנה בארחות רבינו (ח"ב עמו' שמו) הביא שהקה"י התיר לקנות גלידה בהשגחת בד"ץ העדה החרדית, אע"פ שמעורב בה תות שדה של נכרים, באופן שיפרש למוכר שמשלם רק עבור החומרים שאין בהם קדושת שביעית, וצ"ב אמאי בזה התיר לקנות בהבלעה.

ג] ונראה שיש חילוק בין אופן שהוא מעורב ונחשב לדבר אחד, דאז יש להתיר לקנות בהבלעה ולפרש שהתשלום הוא על הדברים שאינם קדושים, ומה שאסר החזו"א הוא כשקונה ב' דברים נפרדים, וכגון שמשלם על הלולב ונותן לו האתרוג במתנה.

ומצינו כעי"ז גבי סתם יינן האסור בהנאה דמבואר בע"ז (עד.) שאם התערב ביין של היתר, ימכרנו לגוי חוץ מדמי יין נסך שבו, ודעת הפמ"ג דהוא כפשוטו, דכל איסור הנאה שהתערב בדבר המותר, יכול למכור לגוי את ההיתר לבדו, ולא חשיב שנהנה מאיסור הנאה המעורב בו. והקשה היד יהודה (סי' קי ס"ק ג) דא"כ הרי הוא כנותן לו במתנה את היין נסך, ואיסור הנאה אסור ליתנו במתנה לגוי, ואפי' לבהמת הפקר פסק השו"ע דאסור להאכילו, וא"כ מאי מהני שמשלם רק על יין היתר שבו. ועוד יש להקשות דסו"ס ע"י היין נסך, מוכר את היין היתר יותר מהר, כיון שהגוי שקונה מקבל עבור מקצת דמים הרבה יין, ובוודאי יש להחשיבו כהנאה האסורה. אמנם דעת היד יהודה (שם) דמה שהתירו הוא דווקא באופן שהוא מעורב, וכגון ביין שהוא תערובת לח בלח שנעשה הכל כדבר אחד, וכשרוב היין הוא של היתר, אז מחשיבים שמעשה המכירה מתייחס רק ליין היתר שבו, שזה עיקר המקח, ולא נחשב שנותן לו כלל את היין האסור, ולכך מותר [שהמעשה מתייחס רק ליין המותר שהוא עיקר המקח], אבל כשאין מעורבים יחד ממש ויש לפנינו שני דברים, אין להתיר למכור הכל לגוי כיון שנותן לו איסור הנאה במתנה.

ומעתה נראה דיש לדמות לזה הבלעה בפירות שביעית, דכל שהוא דבר אחד והמכירה מתייחסת בעיקר לדבר המותר, כל כה"ג לא נחשב שסוחר בפירות שביעית, ומשו"ה התיר הקה"י לקנות גלידה ולשלם על הדברים שאינם קדושים בקדושת שביעית דהוא העיקר במקח. ומה שאסר החזו"א הוא כשמבליע מוצרים שונים, וכגון אתרוג בלולב, דאף שבפועל משלם על הדברים שאינם קדושים, מ"מ עצם זה שמרויח על הלולב יותר, בגלל האתרוג הקדוש, נחשב לסחורה שאסורה בשביעית.

ולפ"ז מיושבת הקו' מהירושלמי, דשם החנוני קונה ירקות מבושלים שמעורבים יחד בדברים שאינם קדושים, וכשמתנה עמו לשלם על הדברים שאינם קדושים זהו עיקר המקח, ודווקא באופן זה מותר [ואף שלכאו' העיקר זה הירקות שקדושים בקדושת שביעית, מ"מ הרי מחיר הירקות המבושלים שווה לאין ערוך יותר מאשר נמכרים הירקות בשוק בפני עצמן, ונמצא דעיקר התשלום הוא על החומרים והטירחא שמשבחים אותו, וא"כ שפיר אפשר להחשיב שעיקר המקח הוא בדבר שאינו קדוש בקדושת שביעית].

ולאמור, הרוצה להזמין ולקנות אוכל מוכן ממסעדה, או קייטרינג, יש להתיר לקנות בהבלעה ,ויפרש שעיקר המקח הוא בדברים שאינם קדושים [או על הטירחא], וע"ז בלבד הוא מתחייב לשלם [ואם מסיבה כל שהיא לא ספקו לו את הדברים הקדושים, חייב בתשלום מלא]. ונראה שאף אם מזמין מנה עיקרית ומביאים לו יחד עם ירקות הקדושים בקדושת שביעית, חשיב כדבר אחד ועיקר המקח הוא המנה העיקרית ושרי. וכמו"כ מותר לקנות מנת פלאפל אף שהסלט שבתוכו קדוש בקדו"ש, שעיקר המקח אינו הירקות, ויפרש למוכר שע"ז בלבד הוא משלם. משא"כ במוצרים נפרדים לגמרי, בזה דעת החזו"א דאף בהבלעה נחשב שסוחר בפירות שביעית ואסור.

## הבלעה בשכר טירחתו, כשלא קצץ

ד] ובאופן שמבליע בשכר טרחתו, וכמו באופן של הירושלמי שמבליע לחנוני ומשלם לו על טרחתו, דעת החזו"א דאין להתיר אלא דווקא כשקוצץ עמו מראש. וכמבואר באגרות חזו"א (ח"ב עג) שלא הסכים לשלם על אתרוג של שביעית בעד הטירחא, כיון שלא סוכם זאת מראש, וז"ל שם "ומה שחושב בעד הטורח, זה אינו כלום, דכל שלא שכרו אדם, הטורח שלו, ולא שייך דמים בעד הטורח, והוי סחורה ממש, אף שיאמר שלוקח בעד הטורח, וכל סחורה יש להבעלים הטורח ג"כ, וזו שיווי הסחורה, ולכן אבקש שיתן במתנה וכו' האתרוג שישלח אם ישיג יעשו עמו פיסוק בעד טרחתו ויזכה עבורי האתרוג" וכו'. וע"כ כשמזמין אוכל ממסעדה וכדו' אין היתר להבליע בשכר טרחתו, אלא כשמתנה זאת מראש, אבל אחר הבישול אסור, דהטורח הוא שלו, ועכשיו הוא סוחר בפירות שביעית, כמבואר בחזו"א.

## אם מותר לצבוע ולהשתכר על עבודה בפירות שביעית

ה] והנה ברמב"ם כתב (פ"ו ה"ב) "ולא יצבע מקליפי שביעית בשכר", ומקורו ממתני' (פרק ז משנה ג). והתקשה החזו"א (סי' יג ס"ק יז) בטעם האיסור לצבוע בשכר, כיון דדעת רוב הראשונים בע"ז (סב.) דמותר להשתכר על עבודתו בפירות שביעית, ואף שדעת תוס' שחמרים המשתכרים מהובלת פירות שביעית שכרן אסור, הוא דווקא בחמרים, שהחמירו בהם חכמים כיון שמתעסקים בהרבה סחורה, ודעת הרמב"ם שאף החמרין מותר לשלם להם על הובלת הסחורה ומה שאמרו דחמרים שכרן אסור מיירי שעושים מלאכה האסורה, וא"כ מדוע אסור לצבוע בשכר.

ותירץ שהאיסור הוא כשהצבע של הצבעי, ולכך אסור כיון שנחשב שסוחר בצבע הקדוש בקדושת שביעית [ואף שעיקר שכרו הוא על הצביעה, מ"מ הרוח בא לו ע"י הצבע שמספק לו, ונחשב לסחורה האסורה, וגרע טפי מקנה והותיר שמותר למכור, דבקנה והותיר לא נחשב שסוחר בפירות שביעית, אלא מוכר מה שנשאר לו, משא"כ הכא דנחשב שסוחר בזה], אבל כשהצבע של בעה"ב מותר ליטול שכר. והקשה החוט שני (פ"ו ה"ב ס"ג ג' עמו' שכא) מהירושלמי שהתירו לשלם לחנוני על טירחתו אף שהירקות הקדושים של החנוני, ולא החשיבוהו כסוחר בירקות הקדושים בקדו"ש, ועיי"ש מה שתי'.

ונראה לתרץ דבירושלמי מדובר שמתנה עמו מראש שהשכר הוא על הטירחא ולא על הירקות, ואה"נ אף בצבע כל שמתנה עמו מראש שהתשלום הוא על העבודה בלבד מותר דזהו הבלעה המותרת. אבל במשנה וברמב"ם מדובר שקובע עמו בסתמא, ואז נחשב שהרווח הוא גם בעבור הצבע. ודומה לדין המבואר במשנה וכתבו הרמב"ם (בפ"ו הי"ב), "האומר לפועל הא לך איסר זה ולקט לי ירק היום שכרו מותר, ואינו כדמי שביעית וכו', ואם אמר לו לקט לי בו היום ירק, ה"ז כדמי שביעית" וכו'. דכשאומר 'לקט לי בו' משמע שנותן לו בשכר הפירות שביעית, ואף כאן כל שמסכם עמו בסתמא, נראה שהתשלום הוא גם עבור הצבע. אבל כשמתנה עמו מראש שהתשלום הוא רק עבור הטירחא שרי. ונראה דאף כשקוצץ עמו שהתשלום הוא על הטירחא לבד, מותר דוקא כשקוצץ עמו סתמא ולא הזכיר ירק או צבע 'זה', שאם אמר 'זה' נחשב שמשתכר בירק וצבע עצמו, והרי זה סחורה האסורה בשביעית.

## קנית פירות שביעית בחנויות דרך שליחות

ו] והנה דרך קנית הירקות בזמנינו לנוהגים כדעת החזו"א, דיבול נכרי קדוש בקדושת שביעית, הוא דרך שליחות, וכסדר שסידר החזו"א ומובא בדרך אמונה (פ"ו ס"ק יח). אמנם בפועל ישנם גופי כשרות המחתימים על שטר שליחות, אך בפועל אין בשליחות זאת שום תוקף, והרי הוא סחורה לכל דבר, וע"כ יש לברר את גדר שליחות זו.

ז] הנה דעת החזו"א דאף יבול נכרי קדוש בקדושת שביעית, ואסור לסחור בו, ואף שהמוכר נוהג כמנהג ירושלים וכדעת הב"י שאין בו קדושת שביעית, יש איסור לקנות ממנו (וכמו שנתבאר בשיעור ד). ומ"מ מסקנת החזו"א דמהגוי עצמו אין איסור לקנות, ואף אין בו איסור של מסירת דמי שביעית לעם הארץ, וכן דעת רוב האחרונים [ודלא כדעת הר"ש מסיריליו], וכן יכול לשלוח שליח שיקנה עבורו מהגוי, ויזכה בפירות למשלח. וכן נהגו המהרי"ל דיסקין והקה"י שהיו אנשים שהלכו לקנות בשליחותם מהגוי, ובאופן זה אין שום חשש איסור סחורה, אמנם אין באפשרותו של כל אחד לקנות ישירות מהגוי, וע"כ הנהיג החזו"א שיחתמו על שטר שליחות וכל הקניה תעשה בצורת שליחות.

ח] וצורת הדברים שה'מחסן' [היינו המשווק שקונה מהגוי] קונה בשליחות מהגוי, נמצא שבשעה שקנה השליח מהגוי הפירות שייכים לשולחים [והשולחים הם, כל אלו שחתמו על שטר שליחות באותו גוף כשרות, שהוא שולח את ה"מחסן' לקנות עבור הלקוחות החתומים] וכיון שהפירות שלנו, אין לשליח רשות להרויח בזה, רק שצריך ליתן לו שכר מה שטורח בקנית והובלת הפירות, וכמו שסידר החזו"א בשליחות זו כמובא בדרך אמונה (פ"ו ס"ק יח) שמוסכם בינהם שגובים את ההוצאות שהוציא וכן שכר טירחתו, ואף הירקן, הרי הוא שליח שלנו להביא את הפירות 'שלנו' מ'המחסן', וכל שכרו הוא על ההוצאות והטירחא שהיה לו בזה.

וכיון שהפירות של הלקוחות, אם הופסדו הפירות ב'מחסן' או אצל הירקן, ההפסד הוא של הלקוחות, וצריכים לשלם אף שלא קבלו כלום, וסידר החזו"א (בדר"א שם) שיגבו זאת בפעם הבאה, וימכרו הירקות יותר ביוקר, במידה שיכסה את ההפסד של הסחורה הקודמת.

וכיון שמה שמרויח הוא שכר טרחתו, פשוט דצריך לקצוץ מראש, כמה הוא שכרו, וכמו כל פועל שמסכמים עמו כן מראש [וכשלא עושים כן, זה גילוי על כל השליחות שהוא חוכא ואיטלולא, שאין דעתו אלא למכור ולהרויח והרי זה סחורה גמורה], וה"ה במידה ש'המחסן' הצליח לקנות מהגוי במחיר מוזל מן הנהוג, אין לו רשות למכור במחיר הנמכר בשוק, דהא רווח הוא לכל דבר, ואין הפירות שלו שיוכל להרויח בזה, ואין לו אלא שכר טירחתו שקצצו עמו מראש.

ט] והנה כפי הידוע היקל החזו"א לקנות בחנויות אחר שעשו שליחות ואף למי שלא חתם על שליחות מדין זכיה נעשים כשולחים, אבל התנה שבעלי המחסן ובעלי החנויות לא יקבלו אלא שכר טרחם.

מיהו המהדרין מעדיפי לקנות במכירות כמו המכירה השכונתית, משום דשם השליחות ברורה יותר, שהרי מזמינים את הירקות מתחילה, ודמי יותר לשליחות, וצריך גם שתהיה אחריות המקח על הקונה ואם יאנסו הפירות יפסיד הקונה. ובזה עדיף שאינו צריך לבא לחידושו של החזו"א שגם שלא נתברר למי נקנו הירקות חשיב באחריותם, וגם באופן זה קל יותר לחשב השכר טרחא של המתעסקים.

## אוצר בית דין

יא] אוצר בית דין – בתוספתא (שביעית פ"ח) מבואר דב"ד היו מחלקים לבני העיר פירות שביעית, וגובים את ההוצאות שהוציאו על זה, וכתב הדרך אמונה (פ"ו ס"ק יט) "ושמענו שמרן נסתפק אם אפשר לקחת מעות עבור המלאכות שקודם קצירה, כי בתוספתא לא נזכר אלא מקצירה ואילך, ומלשון נוסח האוצר ב"ד שסידר מרן הנ"ל משמע להיתר, וכן המנהג היום".

והנה פירות אלו הם הפקר גמור שאין הב"ד זוכים בזה, וממילא א"א לעכב מליקח מזה, אלא דכח ב"ד לחייב את בני העיר בתשלום ההוצאות כיון שהוא טובת הציבור. ומדינא היה על בי"ד לחייב את כל בני העיר להעלות מס לבי"ד, אלא דהטילו את זה על הזוכים בפירות.

וכמה דינים יש בזה א. הב"ד קוצצים מראש את התשלום לפועלים, ואם לא קצצו מראש אסור לשלם לפועלים כלום. ב. אם גמרו ב"ד לגבות את ההוצאות, אסור לגבות יותר תשלום ויקחו כולם בחינם, דהא זה פירות הפקר. ג. פירות אלו יש לחלקם בתחנות חלוקה, ולא בחנויות דמיחזי כסחורה בפירות שביעית [כן מדוייק בירושלמי].

**דינים העולים:**

1. דעת החזו"א דאסור למכור פירות שביעית בהבלעה [ודלא כדעת הרידב"ז והמהרי"ל דיסקין], ובחוט שני כתב שאם מפרש שאינו משלם על הפירות הקדושים אלא רק על שאר דברים שרי. ונראה דדווקא במוצרים מעורבים, מותר להבליע באופן שעיקר המקח הוא במה שאינו קדוש בקדו"ש, אבל כשקונה שני דברים שאחד מהם קדוש בקדו"ש, אסור , דסו"ס מחמת האתרוג נוטל שכר מרובה על הלולב, וחשיב ג"כ כסחורה.
2. המזמין אוכל מוכן ממסעדה או קייטרינג, נראה שיכול להבליע את הירקות שמוגשים כתוספת למנה העיקרית, דנחשבים למנה אחת ועיקר המקח הוא בדבר המותר, וה"ה כשקונה מנת פלאפל, ויש שם סלט קדוש בקדו"ש.
3. המזמין אוכל מבושל, יכול להבליע את הירקות ולשלם בעד הטירחא, ודווקא כשקצץ מראש שהתשלום על הטירחא, וכשלא קצץ מראש, אינו יכול להחשיב את התשלום על הטירחא.
4. אסור לצבוע בצבע של שביעית בשכר, ודעת החזו"א דדוקא בצבע של הצבעי, אבל בצבע של בעה"ב מותר. ואף כשהצבע של הצבעי, נראה דאם קוצץ עמו מראש שהתשלום הוא על העבודה בלבד, מותר וכדלעיל.
5. דעת החזו"א דיש קדושת שביעית ביבול נכרי, ויש בזה איסור סחורה אף שהמוכר נוהג כמנהג ירושלים שאין בו קדושת שביעית. אך מותר לקנות מהגוי, וכן יכול לשלוח שליח לקנות עבורו מהגוי. ועפ"ז נוהגים בזמנינו כמו שסידר החזו"א לקנות בחנויות בדרך שליחות, וכדלהלן.
6. שליחות זו צריכה להיות שליחות גמורה, והיינו ש'המחסן' קונה את הפירות מהגוי בשליחות הלקוחות, והירקן שליח שלהם להביא זאת מהמחסן, והפירות שייכים מיד ללקוחות, וההפסד מוטל עליהם, ויחשבו את גביית ההפסד בקניית הסחורה החדשה. וכן אין רשות ל'מחסן' ולירקן, להרויח מפירות אלו, ואין להם ליטול אלא את ההוצאות שהוציאו ע"ז ושכר טירחתם, כמו שקצצו עמם מראש, וראוי לחוש ולקנות במקום שהשליחות מבוצעת כהלכתה [ובמכירות השכונתיות, לכאו' הוא שליחות בצורה היותר טובה, והמהדרין מעדיפים לקנות במקומות אלו].
7. אוצר ב"ד – פירות אלו הם הפקר גמור, ואינם שייכים לב"ד, ורשות ביד כל אחד לזכות בזה, אלא דיש בכוח ב"ד לחייב את הזוכים בפירות בהוצאות שהיו להם, מהטיפול בפרדס ואילך, וכשגמרו לכסות את ההוצאות, אסור להם לגבות מעות ע"ז.

**השיעור נמסר בביהכ"נ "בית ציון ואהל אית"ן", נוה יעקב, ירושלים**

[ניתן לשמוע בקול הלשון טל': [PHONE_REMOVED] קוד 1-3-2-2-5, ובשידור חי ביום ה' 22:30].

**נכתב ע"י ש. מ. והיה למראה עיני מו"ר שליט"א**

**השיעור נמסר בביהכ"נ "בית ציון ואהל אית"ן", נוה יעקב, ירושלים.**

ניתן לשמוע בקול הלשון [טל': [PHONE_REMOVED] או [PHONE_REMOVED] או [PHONE_REMOVED], קוד 1-3-2-2-2, ובשידור חי ביום ה' 22:30].

**נכתב ע"י א. ה. והיה למראה עיני מו"ר שליט"א**