5 טריפות על שם סופו
קטגוריות: ש_ס / מא חולין / חולין - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / טריפות

מוצש"ק שמיני אור לכ"ז ניסן תש"ע

א] כתב הרשב"א בתוה"ב לג: הני תרי בועי דסמיכן אהדדי וכו', והפי' הנכון דחוששין שמא תדחוק אחת על חברתה ותיבקע מדוחק חברתה, וכל העומד לינקב כנקוב דמי, עכ"ל, ולהלן לה: כתב, ז"ל, ונראין לי דברי האומר שיש סירכא בלא נקב וכו, ושלא כסדרן שאסרו וכו' מחמת שעתיקה להתפרק וכו' תקרע קרומות הריאה ותנקב, וכל העומד לינקב כנקוב דמי, עכ"ל, ולהלן בקצר לו: כתב, ז"ל, בהמה שהלעיטה קורטי חלתית וכל דבר שנוקב בני מעים טריפה, שכל העומד לינקב כנקוב דמי, עכ"ל, ולהלן נג: כתב, ז"ל, ומסתברא דאפי' לא הוריקו לחללן טריפה, דכל ששלט בהן האור עד ששינה מראיהן כח האור שבהן נוקב ויורד, וכל העומד לינקב כנקוב דמי, ודומיא דארס שבדרוסה, עכ"ל.

ויש להעיר בזה, דהנה הך דינא דטריפה ע"ש סופו, מצינו כן בד' הרשב"א בתוה"ב בהרבה מקומות, עיי"ש בדבריו ל. דהא דאי חליף בושט טריפה, הוא משום דכיון שנתחלפו בודאי מחמת קלקול הוא שנתקלקלו ועתידין הן לינקב, ועיי"ש שכתב דאם נשתנה א' מהן כשר, דהוי כניקב א' בלא חבירו דכשר, ועיי"ש עוד ל: דהא דניקב הושט ועלה בו קרום אינו מציל, שעתיד הוא לינקב, ועיי"ש עוד לא. דהא דנתמסמס המח טריפה הוא משום דעתיד הקרום לינקב, ועיי"ש עוד לב: דמראות הפוסלות בריאה הוא משום דמחמת לקות הם ומחשש חשש נקב שעתידה לינקב והלכך שיעורן במשהו כנקב, ועיי"ש עוד שם דטעמא דמאן דחייש בהעלתה צמחים, הוא משום דקרוב הדבר שניקבו הקרומות או שעתידין לינקב, ובכל הני דוכתי לא פירש הרשב"א לה"ט דכל העומד לינקב כנקוב דמי.

ב] ואמנם הביאור בזה מתבאר מתו"ד הרשב"א שם נג: שכתב דנחמרו בני מעי' אפי' לא הוריקו לחללן טריפה, משום שכח האור שבהן נוקב ויורד, וכל העומד לינקב כנקוב דמי, והרי דלא הוצרך לה"ט דכל העומד לינקב כנקוב דמי, רק בכה"ג שלא הוריקו לחללן, אך בכה"ג שהוריקו לחללן, הרי דהגם דגם בכה"ג הא דהויא טריפה הוא משום דעשויין לינקב, וכמש"כ הרשב"א לעיל מינה, מ"מ ל"ב בזה לה"ט דכל העומד לינקב כנקוב דמי.

והטעם בזה הוא, דמה שהוצרך הרשב"א לה"ט דכל העומד לינקב כנקוב דמי, הוא בתרי בועי דסמיכי אהדדי ובסירכא ובהלעיטה קורט חלתית, הוא משום דבשאר גווני דהויא טריפה ע"ש סופו, היינו דכבר השתא אית בה לחולי הממיתה, והאופן שהוא ממיתה הוא ע"י שסופו לינקב, אך משא"כ בהני גווני דתרי בועי וסירכא והלעיטה חלתית, הרי השתא ליכא חולי כלל, וכל הא דהויא טריפה, הוא משום שהיא עתידה לינקב וכל העומד לינקב כנקוב דמי.

וזהו שחילק הרשב"א בזה בנחמרו בני מעי', דבכה"ג שהוריקו לחללן, ל"ב להא דכל העומד לינקב כנקוב דמי, שהרי כבר שלט כח האור בכולן, וע"כ חשיב דכבר קיים בה החולי הממיתה, ומשא"כ בשלא הוריקו לחללן, דהא דהויא טריפה הוא משום שכח האור שבהן נוקב ויורד, הרי נמצא דהגם דכבר שלט בהן כח האור, אך הרי לא שלט אלא במקצת, דלא סגי בי' להטריפה, וכל הא דהויא טריפה הוא משום שה"ז עתיד להתפשט עד לחלל ולנקב, ובכה"ג הגם שכבר יש בה חולי באותו המקצת ששלט בו האור, אך הרי לא סגי בחולי זה להמיתה, וכל הא דהויא טריפה הוא משום דכח האור נוקב ויורד ומכח זה ה"ז עתיד לינקב עד לחלל, וע"כ בכה"ג ל"ה טריפה אלא משום הא דכל העומד לינקב כנקוב דמי, וז"ב.

ג] והנה כתב הרמב"ן בדמ"ז., ז"ל, ודעתי נוטה לסברא שנזכרה בתוס' שאין פסלותה של סרכא אלא מפני שסוף ריאה זו לינקב בה וכו', ומר זוטרא דמתני לה לדרב נחמיה אתרי אוני דסמיכן להדדי היה סבור דכיון שלא נתפרקה הריאה ובודאי שלמה היא כשרה, ואתקיף עלה רב אשי וכו', אלא הכא אנקיב האי טרפה אינקיב האי טרפה וא"א שלא תנקב והלכך מעתה יש לה טרפות ואסורה, וכך מדות חכמים בטרפות כל שיש לה ענין שסופה ליטרף בו בודאי אסורה, עכ"ל, והביאו הרשב"א במשמה"ב.

ולפי הנ"ל ראיתי לפרש, דודאי לא פליג מר זוטרא אעיקר דינא דטריפה ע"ש סופו, שהרי תנן במתני' דנפלה לאור ונחמרו בני מעי' טריפה והוא משום דסופו לינקב, וכן הרבה מן הטריפות הוא משום דסופו לינקב, וכדלהלן, ולא פליג מר זוטרא אלא בסירכא ודכוותה, דאף דעתיד לינקב, מ"מ כיון שעדין אין חולי הטרפות קיים בה, ל"ה טריפה, ולא אמרינן דכל העומד לינקב כנקוב דמי.

אך אכתי אי"ז מתישב, דאטו פליג מר זוטרא אדינא דדרוסה שהאדים בשר כנגד בני מעים טריפה, דגם התם כיון שעדין לא הגיע הארס לבני מעים, לכאו' כל הא דהויא טריפה הוא רק משום דינא דהעומד לינקב כנקוב דמי.

והנה אמנם הי' מקום לומר, דהתם כבר קיים בה הדריסה, דזהו הטרפות, ול"ב בזה להדין המחודש דכל העומד לינקב כנקוב דמי, אך בד' הרשב"א בתוה"ב נג: משמע להדיא דכל הא דהויא טריפה בזה הוא מדינא דכל העומד לינקב כנקוב דמי, עיי"ש, אך יש לדחות, שלא דימה הרשב"א לדריסה, אלא דכ"ה דהתם הארס יורד לבני מעים, ה"נ הכא כח האור נוקב ויורד, אך לעולם בדרוסה ל"ב לדינא דכל העומד לינקב כנקוב דמי.

ויש לדון בכל הני טריפות שהבאנו להלן שהם ע"ש סופו, אם י"ל דחשיב שכבר קיים בהן חולי הטרפות, ודו"ק.

ד] ובעיקר הך דינא דטריפה ע"ש סופו דכל העומד לינקב כנקוב דמי, שכתב הרמב"ן דמידת חכמים בטריפה כך היא, צ"ע דמהיכא ילפי' להך דינא.

ומצאתי המקור לזה, בד' הרשב"א ח"א סימן תקמ"ו, עיי"ש שנשאל בעוף שנדרס ונשחט מיד אח"כ אם הוי טריפה, והשיב, ז"ל, מה זו שאלה, כל שהטיל הארס במקום העשוי לנקוב ולעבור ה"ז דרוסה ואסורה, וכל שהאדים בשר כנגד בני מעים אנו דנין אותה כאלו נקב בני מעים על העתיד לעשות, וכלל הטריפות כן הן שאינן מתות מיד אלא שאין טריפה חי' ועל העתיד אנו אוסרין כאלו כבר מתה, ואף עוף זה אם תניחנו ימות ואינו חי ואין לו תקנה, עכ"ל.

והרי דהך מילתא דכל העומד לינקב כנקוב דמי, הוא נלמד כן מעיקר דינא דטריפה, דהוא ע"ש סופו, דכיון שהיא עתידה למות כמתה דמיא, וע"כ ה"נ כל העומד לינקב הוי טריפה, שהרי גם הוא עתיד למות.

ועמש"נ בדברינו בדין טריפה אינה חי' דבד' הרשב"א אלו נלמד, דלמ"ד דטריפה אינה חי' הוי עיקר איסורא דטריפה מכח מה שהיא עומדת למות, ונתחדש טפי בדבריו, דלאו היינו שאסרה תורה העומדת למות, אלא היינו דכיון שהיא עומדת למות הויא כמתה, וע"כ הוא דאסורה.

אך עיי"ש שנתבאר דלמש"כ הרשב"א בח"א סימן צ"ח דיתרת וכן טריפה מתחילת ברייתה אינה מתה ואפ"ה היא אסורה, בע"כ דאיסורא דטריפה אינומכח מה שהיא עומדת למות והויא כמתה, ולפ"ז הדר צ"ע מהיכא ילפי' להך דינא דכל העומד לינקב כנקוב דמי, וכנראה כן הוא בההלמ"מ דטריפות, וצ"ע עוד בזה.

ה] בהני טריפות דע"ש סופו ועדין לא התחיל החולי כלל, בפשוטו נ' דודאי היא יולדת וכו', וקשיא לפ"ז מסוגיית הגמ' והראשונים בדף נח. דמבו' דלמ"ד דטריפה אינה יולדת לא משכח"ל ולד טריפה אלא בעיברה ולבסוף נטרפה, וכבר הוכיח מזה האבן העוזר דמחט בלב ל"ה טריפה משום הא דסופו לינקב.

אך לא נתישב לן, דאכתי תיקשי מסירכא בריאה ובתרי בועי דסמיכי אהדדי, דנמי לי"ב חולי כלל, וא"כ ודאי היא ראוי' לילד, וא"כ מ"ט לא משכח"ל בכה"ג דנטרפה ולבסוף עיברה, ושו"ר במטה יהונתן סימן מ' ס"ג שעמד ע"ז, עיי"ש מש"כ בזה דברים מחודשים.

ועד"ז קשיא, גם למש"כ הרשב"א בתשובה דיתרת מרבה כחול ימים, וכן כל טריפה מתחילת ברייתה, ולכאו' ה"נ היא יולדת, וא"כ מ"ט לא משכח"ל בכה"ג, אך י"ל שאף שהיא מרבה כחול ימים, מ"מ אינה יולדת.

ו] הפמ"ג דן בהני טריפות דע"ש סופו, אם אינה חי' י"ב חודש, או אינה חי' כ"ד חודש, ועיי"ש שהביא מד' היש"ש שאינו חי י"ב חודש, ובשו"ת חת"ס יו"ד סימן נ"ב כתב דהוא חי זמן רב, דהא דטריפה אינה חי' י"ב חודש, היינו משעה שניקב דזהו עיקר הטרפות, ובחי' הגרע"א הוכיח מסוגיית הגמ' בדנ"ז: דאינו חי י"ב חודש.

ולפי המבואר הי' מקום לדון דזה תליא בב' מיני טריפה דע"ש סופו, דטריפה דע"ש סופו שכבר קיים בה חולי, אינה חי' י"ב חודש, אך טריפה ע"ש סופו דעדין לא קיים בה החולי, ואך שהיא עתידה לינקב וכנקוב דמי, מהיכ"ת נימא דאינה מתקיימת י"ב חודש, וצ"ע בזה.

ז] היש"ש סו"ס פ' כתב, ז"ל, ומ"מ נראה שמוטת גף בעוף שאנו מטריפים משום חשש נקיבת הריאה, או נחבסה הגלגלת משום שסופו לינקב הקרום, התבו"ש הגי' בדבריו חיסרון בגולגולת, דנחבסה הגולגולת אינו משום שסוף הקרום לינקב, כמבו' להדיא בד' התוס' בדמ"ב:, אך עמש"נ להלן סק"ח 26, אם בא שחיה יותר מי"ב חודש יצא מכלל ההיא חששא וכשר, וחכמים שהטריפו על הרוב אמרו, עכ"ל.

ולכאו' נ' דכ"ז הוא משום דבנפחתה הגולגולת ליכא חולי בקרום כלל, וע"כ כל הא דהוי טריפה ע"ש סופו, הוא משום דכל העומד לינקב כנקוב דמי, וע"כ כל שנתברר שאין סופו לינקב כשר, אך בהני טריפות ע"ש סופו דכבר קיים החולי במקום זה, ואך דאכתי לא ניקב, הרי דבזה חשבינן דכבר איכא להחולי המטריף, וכמש"נ, וע"כ אף אם חייתה י"ב חודש, הוי זה ככל טריפה שחי' י"ב חודש שאין מכשירין אותה.

ובעיקר ד' היש"ש יל"פ בע"א, דס"ל דהא דנפחתה הגולגולת טריפה משום שסוף הקרום ליפסק, היינו שבשעה שנפחתה נכנס חולי לקרום, וע"כ סופו ליפסק, ונמצא דאין הטרפות בחיסרון בגולגולת אלא בחולי שנכנס לקרום, וע"כ כל שראינו שחיתה י"ב חודש, בע"כ דלא נכנס חולי לקרום, ונמצא דליכא לעיקר הטרפות.

אך אי"ז מתישב, דמהא דכל שחסר הגולגולת כשיעור זה אינה מטמאה, משום שהוא שיעור שינטל מן החי וימות, חזינן דהטרפות הוא במה שנחסרה הגולגולת.

ז] הרשב"א לה: הק' בסירכא מריאה למקום שאין הנקב בו, מ"ט היא טריפה, ואם משום דעתידה להתפרק דילמא כשתתפרק לא מצד הריאה תתפרק, ותירץ דכיון שהריאה רכה ומצוי' להתפרק מצידה, כודאי משוינן לה דמצידה תתפרק, עכ"ד, וגם בל' הרמב"ן בחי' מפורש דל"ה טריפה אלא אם ודאי דינקב, ועי' בס' שערי ציון שהאריך בזה, ועיי"ש מש"כ עפי"ז בטעם היתר קילוף הסירכא.

ולמש"נ לעיל י"ל דכל הא דבעינן שיהא ודאי שתתפרק, הוא רק בסירכא דהשתא לי"ב חולי כלל, וכל טרפותה הוא משום דכל העומד לינקב כנקוב דמי, ובזה בעינן שיהא עומד לינקב בודאי, אך בהני גווני דכבר עתה אית בה להחולי, י"ל דאף אם אי"ז ודאי שתינקב, הוי טריפה.

אך באמת נ' דאי"ז כן, דאדרבה בהני דוכתי דכבר השתא אית בה להחולי, הרי דאם אי"ז ודאי שתינקב, ל"ה טריפה, שהרי טריפה אינה חי' בודאי, וכל שיתכן שלא תינקב ותחי' י"ב חודש, ל"ה טריפה כלל.

ובעיקר הך דינא דטריפה ע"ש סופו בדבר שאינו ודאי, עי' אבנ"ז סימן ס"ז סקי"ח דנקט דהוי ספק טריפה, וצ"ע, ואולי כל דבריו הם רק בגונא דהוי הספק לדידן שמא ה"ז עתיד לינקב בודאי, אך לעולם היכא דידעינן דאי"ז עתיד לינקב בודאי, אלא שאפשר לזה לינקב, ל"ה טריפה, וצ"ע.

ח] הטריפות שמצינו שהם ע"ש סופו, הם, 1. מראות בריאה כתבו רש"י דמ"ג. תוס' דמ"ב. בעה"ע לט: הרשב"א והר"ן דהוא משום דסופו לינקב, אך הנוב"י דקדק מד' הרמב"ם דאי"ז ע"ש סופו, אלא כבר השתא הוא כמאן דליתא, וכ"כ גם בדגמ"ר תנינא סימן ל"ח, עיי"ש שנחלק מכח זה ע"ד הט"ז שם. 2. סירכא לדעת הרמב"ן הרשב"א ודעימייהו. 3. תרי בועי דסמיכי אהדדי לדעת הרשב"א. 4. נתמסמס המח שבחוט השדרה נסתפק רש"י שמא הוא משום דסוף החוט ליפסק. 5. ניטל הכבד לדעת הרשב"א בתוה"ב הוא משום דסוף המרה לינטל. 6. חיסרון בקנה כאיסר כתבו התוס' דמ"ג. דהוא משום שסוף הקנה ליפסק. 7. כתב הרא"ש דבנקבים בקנה מצרפין השלם שבין הנקבים משום שסופן ליחסר. 8. נחמרו בני מעי' כתבו בעה"ע לד. הרשב"א והר"ן וטוש"ע סימן נ"ב דהוא משום דסופו לינקב. 9. יצאו בני מעי' ונתהפכו כתבו תוס' דנ"ו: דהוא משום דסופן לינקב. 10. דרוסה לרש"י ורשב"א הוא משום שסופו לינקב, ואף אם האדים כנגד בני מעים טריפה, משום שסופו להתפשט עד בני מעים ולנקב, ובכה"ג נראה דל"ה טריפה אלא ע"ש סופו גם לדעת התוס'. 11. דרוסה שהאדים הקנה משהו, הוי טריפה משום דמיקלי קלי ואזיל. 12. ניקב קרום העליון של מח מבו' ברא"ש בשם הר"ש דהוא משום דסוף התחתון לינקב. 13. כתבו התוס' דמ"ב: דחיסרון בגולגולת הוא יחד עם הקרום העליון והוי טריפה משום דסוף התחתון ליפסק, ובעה"ע (לג:) כתב לדעת רש"י, דהא דהויא טריפה, הוא משום דסוף הקרום ליפסק, ועי' דרכ"ת סימן ל' סקי"ב שהביא מה שנחלקו בזה האחרונים. 14. נפסק גיד א' בעוף כתבו התוס' דע"ו: דהוא משום דסוף כולם ליפסק. 15. עוף המים שניקב העצם פירש"י דנ"ו. דסוף הקרום ליפסק, ועי' נובי"ק סימן ה' שכתב בדעת הרמב"ם לא כן, אלא כיון שהקרום דק ואינו מגין, הויא טריפה משום שבירת העצם. 16. חליף בושט כתב הרשב"א בתוה"ב דהוא משום דסופו לינקב. 17. לדעת רבינו אפרים אם האדימה הריאה מחמת מכה הויא טריפה, ופי' הרא"ש דכיון דנצרר הדם מחמת מכה סוף העור לינקב. 18. ניקב טרפש הכבד כתבו הגאונים דהיא טריפה, ואו"ז ומרדכי פירשו דהוא משום דסוף הכבד לינטל. 19. הלעיטה חלתית כתב הרשב"א בתוה"ב הקצר דהוא משום דסופו לינקב. 20. מחט שנמצאת בלב פשטות דעת בה"ג דטריפה משום דסופו לינקב. 21. בועא בשיפולי ריאה כתבו תוס' דמ"ז. דשמא הוא משום דסופו ליפסק. 22. למ"ד דרוב מוחו הא דנטרף ברוב עורו פירש"י דמ"ה: דהוא משום דסוף המוח ליצא. 23. דעת בעה"ע לג: דחיסרון חוליא טריפה משום דסוף החוט ליפסק אך התוס' בעירובין כתבו דאי"ז משום זה, דאיירי אף למטה מן הפרשות שאינו נטרף בפסיקת החוט שם, וגם לד' תוס' בריש פירקין מוכח דאי"ז משום זה, דאל"כ ל"ה מני לה כטרפות בפנ"ע. 24. המסס שניקב מצד א' י"מ טעמא דרש"י דהוא משום דסופו לינקב. 25. דעת רבים מן האחרונים דהא דיתר כנטול, הוא משום דסוף שניהם לינטל, ובמק"א נתבאר לתמוה ע"ז. 26. גולגולת שנחבסה, כתב הלבוש סימן ל' ס"א שהוא משום שסוף הקרום לינקב, וכ"כ היש"ש סו"ס פ', אך בתבו"ש הגי' בדבריו דקאי על חיסרון בגוגלגולת, שהרי בד' התוס' בדמ"ב: מוכח להדיא דנחבסה אי"ז משום שסוף הקרום לינקב, (אך י"ל דהתוס' לטעמייהו דכל דל"ה טריפה אלא מחמת שסופו לינקב, אינו נמנה כטרפות בפנ"ע, וע"כ מוכח מסוגיית הגמ' דנחבסה הגולגולת הוי טריפה בפנ"ע, אך לדעת רש"י והרשב"א דפליגי ע"ז, שפיר י"ל דהא דהוי טריפה הוא משום דסוף הקרום לינקב). 27. הא דאטום בריאה טריפה, כתבו תבו"ש סימן ל"ו סקנ"ח ופמ"ג שם מש"ז סקט"ו דסופו לינקב, וחכמ"א כלל י"ז סי"ב כתב דהוא משום דסוף הלב לינטל. 28. טחול שניקב דטריפה, כתב הפרישה ר"ס מ"ט דהוא משום דעתיד שיתקלקלו הבני מעים, אך בד' רש"י בדנ"ה. מפורש לא כן, עייש"ה, וכ"ה גם בד' הרשב"א בתוה"ב ובד' הר"ן בס"פ בהמה המקשה. 29 לקותא בכוליא דטריפה, כתב הפרישה ר"ס מ"ט דהוא משום דסופו לקלקל בני מעים הסמוכין לו.