44 ריאה - שנקבה - רשימות
קטגוריות: ש_ס / מא חולין / חולין - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / טריפות

א] בטעם הטרפות דריאה שניקבה, פירש"י בדמ"ו: ד"ה לי"ל בדיקותא, ז"ל, ואע"פ שהוא סותם הנקב "ואין מוציא רוח" הא אמרן קרום שעלה מחמת מכה בריאה אינו קרום שסופו ליסתר, עכ"ל, וכ"ה גם בפירש"י בדמ"ח: ד"ה מחט, ז"ל, ואין הריאה נקובה מבחוץ "ואין הרוח יוצא ממנה", עכ"ל, ומבו' דטרפות דריאה שניקבה הוא משום יציאת הרוח, אך יש לדחות שכונתו, דאינו מוציא רוח כשבודקין אותו, וזהו ראי' שאינו נקוב, ובד' רש"י בדמ"ו: מסתבר טפי לפרש כן.

ובס' האורה הל' טריפות, ז"ל, ומה הפרש יש בין אומא לאונא, לפי שמקום האונין צר הוא מאד ודבוקות האונין לצלעות, ואין מדולדלות כאן וכאן, ואם נקבו דופן סותמתן ואין הרוח שולטת בהן, אבל מחתיכה דאוני ולמטה שהם האומות מקום רחב הוא, ושולט בו אויר, ואם יהי' בו סירכא פעמים שתריץ הבהמה ותדלוג ותתפרץ הסירכא ונכנס הרוח בנקב ותמית מיד, לפי שאין סירכא בלא נקב, עכ"ל.

ובב"י ר"ס ל"ו הביא ד' רבינו ירוחם, דאף אם ניקבו ב' הקרומים זה שלא כנגד זה טריפה, משום שהרוח נכנס בזה ויוצא בזה, עכ"ד.

וכ"ה מפורש בד' הרא"ה בבדה"ב והרשב"א במשמה"ב דעיקר טרפות דניקבה הריאה הוא משום יציאת הרוח, ונחלקו בטעם הטרפות בנקב זה שלא כנגד זה, עיי"ש בדבריהם.

וכ"ה גם בס' יבין שמועה להתשב"ץ, והגם דלגבי ושט כתב שם דהוא משום החולי ואי"ז משום יציאת האוכל, (ועי' בפירש"י דמ"ג. דבניקב הקורקבן הוא משום יציאת המאכל, עיי"ש.

ועי' מהר"ם שיף שכתב דמה"ט תני במתניתין ניקבה הריאה, ולא תני ניקב הקרום.

ועי' עוד בפסקי רי"ד בדמ"ז: בדין אוטם בריאה, והובא בשטמ"ק, שמבו' דכל פסולי דריאה הוא משום יציאת הרוח, עייש"ה.

ובפירש"י בדמ"ג. כלל חליף בוושט בכלל נקוב, וחליף בריאה לא כללו בכלל נקוב, אלא בכלל חסר, ולהנ"ל י"ל דהוא משום דהגם דחליף כמאן דליתא דמי, מ"מ כיון דאין הרוח יוצא ממנו, אינו בכלל נקובה.

ועי' עוד בלבו"ש שכתב דהא דלא משני הגמ' דחסר דמתניתין היינו חסר אונא, הוא משום דכל חסר הוא ק"ו מנקוב, וכמש"כ התוס' דמה"ט לא תני ניטל הלב, ובשו"ת בית אפרים יו"ד סימן כ' תמה עליו, דחסר אבר א' אינו ק"ו מניקב, שהרי אין הרוח יוצא, אלא הריאה קטנה היא, וזה תלוי בהנ"ל.

אך כבר הביא האבנ"ז דבחי' הרמב"ן דנ"ו: כתב כן להדיא, ויש להוסיף ד' בעה"ע הל' שחיטה לו. ז"ל, וגם טחול איצטריך לפרושי דהא אמרינן גבי ריאה נקבה או שחסרה ומקשינן אילימא שחסרה מבחוץ היינו נקובה וליתני נקובה ש"מ דבכלל ניקבה חסרה אלא היכא דפריש כגון טחול ומשום דחזינן בספרא ניטלה המרה טריפה עלה סמכינן

לכאו' מד' הרמב"ם דמראות הפוסלות בריאה הוא משום דחשיב כמת וכמאן דליתי', וע"כ חשיב כנקב, הרי מבו' דהא דנקב מטריף אי"ז משום יציאת הרוח, ואין לומר דכיון דלא חשיב מכלל הריאה, ע"כ חשיב כסתימה ע"י דבר חיצוני וזה ל"מ להכשיר, דהרי מבו' בגמ' דבניקב הקנה אם היא חי' ע"י קדירת קנה ל"ה טריפה, וא"כ הכא בע"כ שאינה חי', אף שאין הרוח יוצא.

ועי' בנוב"י שעמד ע"ז דדעת הרמב"ם דמראות אי"ז משום דסופו לינקב, ועפי"ז כתב בדגמ"ר תנינא סו"ס ל"ח לחלוק ע"ד הט"ז דסגי במראה בקרום א' להטריף, עיי"ש.

גם מד' הרמב"ם דאטום חשיב כנקוב, ומ' דכבר עתה חשיב כנקוב, ואי"ז ע"ש סופו, וכבר נת' במק"א דבד' הרמב"ם לא מצינו כלל טריפות ע"ש סופו, נ' כן.

והעירוני גם מד' הרמב"ם בקרום שעלה מחמת מכה בריאה אינו קרום, ולא כתב כמש"כ בפ"ו הי"ד לגבי מעיים שהליחה מכסה דהוא משום שאי"ז סתימה עומדת, אלא נ' דאף שהוא עומד מ"מ אינו מועיל להכשיר, ולכאו' מוכח דאי"ז משום יציאת הרוח.

ועי' עוד ט"ז סימן מ"ג ונקוה"כ שם, דהט"ז למד מריאה דכל שהעור קיים אינו פוסל, והש"ך כתב דשאני ריאה שטריפותה הוא משום יציאת הרוח, ולכאו' אזלי לטעמייהו שנחלקו בדין ניקבו זה שלא כנגד זה, אם הוא משום דפעמים שמזדמנים זה כנגד זה, או הוא משום יציאת הרוח.

ובב"י סימן ל"ו כתב דבנקב זה שלא כנגד זה, אף אם יוצא הרוח לית לן בה, ויל"ע בכונתו, אם אכן ס"ל דאין הטרפות משום יציאת הרוח.

יש שהוכיחו ממה שדנו הראשונים לדמות דין ניקב קרום של מוח לדין ניקבה הריאה, לגבי קרום התחתון, אך עיי"ש בל' הרא"ש שמבו' שהטעם בניקב קרום א' הוא משום שסוף השני לינקב, ולפ"ז אין להביא משם.

ועפי"ז נדחה מש"כ בס' פתח האהל דלמ"ד דסגי בניקב קרום א', בע"כ דאי"ז משום יציאת הרוח, וכמדומני שכבר עמד ע"ז שם במקום א'.

ל' הרמב"ם בפיהמ"ש, ואם נקבו שניהם "ועבר הנקב לגוף הריאה" טרפה ואפילו הנקב כל שהוא, עכ"ל, ונ' ללמוד מלשונו דל"ה טריפה רק אם ניקבו שניהם זה כנגד זה, וזהו שכתב דע"י דניקבו שניהם עבר הנקב לגוף הריאה, אך שו"ר דיתכן שכונתו דבעי' שינקב כל הקרום עד שיגיע לחלל הריאה, וכ"ה בלשונו לעיל מינה בקרום של מח ובלב, ולמש"נ דלדעתו טריפת נקובת הריאה אי"ז משום שהרוח יוצא, ע"כ ס"ל דדוקא כשהם זה כנגד זה, ושלא כד' רבינו ירוחם.

בס' פתח האהל כתב, דמש"כ הראשונים דנקב דריאה הוא משום שיוצא הרוח, הוא רק למ"ד דאין נטרף אלא בשניקבו ב' הקרומים, אך למ"ד דנטרף אף בשניקב קרום העליון, בע"כ אי"ז משום ה"ט, עיי"ש מש"כ לפלפל עפי"ז בכמה מילי.

אמנם הנה ברשב"א במשמה"ב ל: מבו' דיל"פ טעמא דמ"ד דאינקיב תתאה אע"ג דלא אינקיב עילאה, משום שדוחק הרוח ונוקב, עיי"ש, ולפ"ז אין לדמות דין ריאה לדין קרום של מח בזה.

רשב"א תוה"ב לא: דיבשה מקצתה הויא כניקבה, ויל"ע איך זה מתישב עם דבריו דניקבה הוא משום יציאת הרוח, וי"ל דהיינו דכל שיבשה סופה לינקב.

ע' אבנ"ז סימן ס"ז סק"י ואילך.