א - בדין התפסה בנדר ובשבועה, ובעיקר איסור נדר ושבועה
קטגוריות: ש_ס / כו נדרים / נדרים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ

**סימן א**

**בדין התפסה בנדר ובשבועה**

**ובעיקר איסור נדר ושבועה**

**א**

א] **ריש נדרים,** בשבועותכ' א' פליגי אביי ורבא במתפיס בשבועה, דדעת אביי דמתפיס בשבועה כמוציא שבועה מפיו, ודעת רבא דל"ה כמוציא שבועה מפיו, ודעת הרי"ף ודעימי' דבנדר מודו כו"ע דמהני התפסה, ולא פליגי אביי ורבא אלא בשבועה.

**ובטעם** הא דשאני בזה שבועה מנדר, כתב הרמב"ן בהלכותיו לקמן י"ד א', דהוא משום דבנדר מיתסר חפצא עלי', וכי מתפיס חפצא בחפצא חייל נדרא כמאן דמתפיס בדבר הקדוש למזבח, ומשא"כ בשבועות דאסר נפשי' מן חפצא, וליכא על החפצא איסור וקדושה, וע"כ כשאמר זה כזה לאו כלום קאמר, וכ"כ הרא"ש שם סימן א' והר"ן שם.

ב] **ובטעמא** דאביי דס"ל דמהני התפסה בשבועה, אף דאסר נפשי' מן החפצא, וליכא איסור על החפץ, כתב בפי' הר"ן בשבועות שם בסו"ד, דהוא משום דקרא דאו אסרה איסר על נפשה בשבועה, דמינה יליף אביי דמהני התפסה, משמע שהוא אוסר על נפשו דבר פלוני בלשון עלי ומתפיסו באחר שנשבע עליו כבר, ומזה יליף אביי דמהני התפסה בשבועה אף כשמתפיס בחפצא.[[1]](#footnote-1)

**ואמנם** צ"ב בגדר הפלוגתא בזה, דלדעת רבא לא שייך כלל התפסה בשבועה, משום דליכא איסור על החפצא, וכשאמר זה כזה לאו מידי הוא, ולדעת אביי שייכא התפסה בשבועה, אף דליכא איסור על החפצא, ולא אמרינן דלאו מידי הוא.

ג] **והנה** הרמב"ן בהלכותיו שם כתב דהא דלא תני דחומר בנדרים משבועות שהמתפיס בנדר נדר והמתפיס בשבועה לאו שבועה, הוא משום דלאו חומרא וקולא הוא, אלא דהאי חפצא מיתסר ומיתפיס בי', והאי לא מיתסר חפצא כלל ולא תפיס מידי וכו'.

**והריטב"א** שם הק' ע"ז, דכיון דחזינן דלאביי איכא התפסה בשבועה, והרי דשפיר יש מקום להתפסה בשבועה להיות תופסת שבועה שנשבע על הככר הראשונה על זה השני כאילו נשבע עליו בפירוש ויהא זה אסור לו באיסור גברא, הו"ל לתנא למיתני לה בחומר בנדרים משבועות.

**ב**

ד] **והנה** דעת רש"י בשבועות שם, דלרבא ל"מ מתפיס בנדר, והא דתניא דאיזהו איסור נדר האמור בתורה וכו', לא איירי במתפיס בנדר, אלא בעיקר נדר, ואשמועינן שאינו חייב בנדר אא"כ פירשהו ואח"כ תלאו בדבר הנידר עליו כבר.

**והרמב"ן** בהלכותיו שם תמה על דבריו, ז"ל, דבהאי מימרא דרבוותא מעיקרא פריכא, דאי נדרא לאו מידי דתפיס הוא, כי אמר הרי עלי שלא אוכל בשר כיום שנדור בו, אמאי מתפיס, הו"ל כמאן דאמר כיום אסור דלאו כלום הוא, אע"ג דאמר הרי עלי, - ומד' הריטב"א שם מבו' דמכוון הקו' היא, שהרי מה שאמר הרי עלי שלא אוכל בשר אי"ז לשון נדר, שלא הזכיר לשון איסור, וא"כ אף כשאמר כיום שנדור בו, ל"ה לזה להועיל, שהרי התפסה בנדר לאו מידי היא.[[2]](#footnote-2)

ה] **והריטב"א** שם כתב לישב, דאיירי התם כשאמר הרי עלי יום זה אסור באכילת בשר ושתיית יין כיום פלוני שהוא נדור, דהוי לשון נדר גמור, ולישנא דברייתא אי"ז לישנא דנודר, אלא לישנא דתנא הוא, דאיזהו נדר של תורה המקבל עליו שלא יאכל בשר ולא ישתה יין ביום זה כיום שמת בו בו אביו.

**אך** לא נתישבו בזה ד' רש"י בשבועות שם, דלהדיא בדבריו דכל שאמר הרי עלי שלא אוכל בשר ולא אשתה יין כיום שמת בו אביו חייל הנדר, וכל הא דל"מ הוא רק כשלא פירש הרי עלי שלא אוכל בשר ולא אשתה יין, אלא אמר הרי יום זה עלי כיום שמת בו אביו, - ולדעתו הדרא קו' הרמב"ן לדוכתה, דמ"ט מהני הנדר בכה"ג, הרי מה שאמר הרי עלי שלא אוכל בשר ולא אשתה יין, אי"ז לשון נדר, וגם מה שאמר כיום שמת בו אביו ל"מ, דמתפיס בנדר לאו מידי הוא.

**ג**

ו] **והנה** הר"י מיגש בשבועות שם כתב, ז"ל, נמצא עכשיו לדברי רבא וכו' אם התפיס בנדר הוא אסור וכו', וממילא שמעת דאע"ג דס"ל נמי שאיסר האמור לענין שבועה הוא עצמו לשון שבועה הוא ולאו מתפיס בשבועה, אפ"ה אם התפיס בשבועה איסורא מיהא איכא אבל חיובא ליכא, ודייקינן מדקאמר מתפיס בשבועה לאו כמוציא שבועה מפיו, אלמא חיובא הוא דליכא משום דלאו כמוציא שבועה מפיו דמי אבל איסורא מיהא איכא, עכ"ל.

**ומבו'** בד' הר"י מיגש, דס"ל דאין מקום לחלק בין התפסה בנדר להתפסה בשבועה, ודלא כמש"כ הרמב"ן והר"ן לחלק ביניהם מכמה טעמים, וע"כ מהא דמהניא התפסה בנדר, יש ללמוד דה"נ מהניא התפסה בשבועה, ואך דמ"מ לי"ב חיובא.

**והדברים** צ"ב, דכיון דעיקר הא דמהני התפסה בשבועה נלמד מהא דמהני התפסה בנדר, הרי הדין נותן דכ"ה דכשהתפיס בנדר הוי נדר גמור ואם עבר עליו לוקה, ה"נ כשהתפיס בשבועה הויא שבועה גמורה ואם עבר עלי' לוקה, דאם חלוק בזה הוא דין שבועה מדין נדר, א"כ היאך מצינו ללמוד מהא דמהניא התפסה בנדר דה"נ מהניא התפסה בשבועה.

ז] **ובפשוטו** צ"ל בביאור ד' הר"י מיגש, דל"מ התפסה אלא לחלות איסורי נדר ושבועה, אך חיוב קרבן דשבועה הוא מכח הא דשיקר בשבועתו, ודמי לחיוב הקרבן על שבועה דלשעבר, ולזה ל"מ התפסה כלל, - וע"כ אף דהא דמהני התפסה בשבועה נלמד מהא דמהני התפסה בנדר, מ"מ אין ע"ז חיוב קרבן.

**ואמנם** לפ"ז הדין נותן, דאף דהמתפיס בשבועה אינו חייב קרבן, מ"מ אם עבר ע"ז במזיד לוקה, דדמי למתפיס בנדר דאם עבר על נדרו לוקה, - ואי"ז במשמעות ל' הר"י מיגש, דמשמע דליכא אלא איסורא גרידא, ואינו חייב ע"ז מלקות.

**וכ"ה** להדיא בד' הרמב"ם בפ"ב משבועות ה"ט, ז"ל, וכן אם נשבע שלא אוכל בשר זה, וחזר ואמר והרי הפת זו כבשר הזה, הרי הוא פטור על הפת, שהרי לא הוציא שבועה מפיו עלי' אלא התפיסה, ואע"פ שהוא פטור מן המלקות או מן הקרבן, אסור לו לאכול אותה הפת שהתפיס בשבועה, עכ"ל, ולהדיא דאף דגם במתפיס בשבועה איכא איסורא, מ"מ אינו לוקה.

**ולפ"ז** הדר צ"ב, דאם הא דמהניא התפסה בשבועה נלמד מהא דמהני התפסה בנדר, מ"ט חלוקין הן זמ"ז, דהמתפיס בנדר ועבר על נדרו לוקה, והמתפיס בשבועה ועבר על שבועתו אינו לוקה.

ח] **וגם** בעיקר הך מילתא דהמתפיס בשבועה אסור ואינו לוקה, צ"ב בטעמא דמילתא, דממ"נ אם מהני התפסה בשבועה, מ"ט אינו לוקה, ואם ל"מ התפסה בשבועה, מ"ט ה"ז אסור.

**ויש** שפירשו בזה, דהוא משום דל"מ התפסה אלא לאיסורי נדר ושבועה דפרשת מטות, אך המלקות דשבועה דהוא מהלאו דלא תשבעו בשמי לשקר, הוא רק בדאיכא מעשה שבועה, דומיא דשבועה דלשעבר, ול"מ לזה התפסה כלל.

**אך** זה תליא במה שנחלקו רבוותא בדעת הרמב"ם, אם העובר על שבועתו לוקה משום בל יחל, כדכתיב בקרא איש כי ידור נדר לד' או השבע שבועה וגו' לא יחל דברו, או דאינו לוקה אלא משום לא תשבעו בשמי לשקר, - ואי נימא דהוא לוקה אף משום בל יחל, הדק"ל, דכיון דמהני התפסה לחלות איסורי נדר ושבועה דפרשת מטות, מ"ט אינו לוקה משום בל יחל.

**ד**

ט] **והנה** הריטב"א בשבועות שם כתב בדעת רש"י, דלרבא דמתפיס בשבועה ונדר לאו כמוציא שבועה ונדר מפיו דמי, ליכא אף איסורא, וכ"כ הגר"א בסימן רל"ט סקכ"ג בדעתו דמתפיס בנדר לאו כלום הוא.

**וכ"נ** ממש"כ בפירש"י שם ד"ה תריץ ואימא, ז"ל, אבל מתפיס בנדר "לאו נדר הוא" וכו', עכ"ל, ומשמע דאין ע"ז תורת נדר כלל, וליכא אף איסורא.[[3]](#footnote-3)

**אך** מאידך משמע דלא כן ממש"כ בפירש"י שם ד"ה והוא שנדור, ז"ל, וקס"ד השתא דהיינו מתפיס בנדר, וקתני איזהו איסר האמור בתורה "שהוא בלא יחל דברו" וכו', אלמא המתפיס בנדר הרי הוא "בלא יחל" כנדר עצמו וכו', עכ"ל, ומשמע דמעיקר הא דתניא דהמתפיס בנדר אסור, ל"ה מצי למיפרך לרבא, דמודה רבא דאף דל"ה כמוציא שבועה ונדר בפיו, איסורא מיהא איכא, ולא פריך אלא ממשמעות הברייתא דהוי בבל יחל כנדר עצמו.

**ובפשוטו** צ"ל, דאף דלקושטא דמילתא לדעת רבא דמתפיס בשבועה ונדר ל"ה כמוציא שבועה ונדר מפיו ליכא אף איסור, מ"מ ל"ה מצי למיפרך עלי' מהא דתניא דה"ז אסור, דשפיר י"ל דמודה רבא דאיסורא מיהא איכא,[[4]](#footnote-4) וע"כ הוצרך רש"י לפרש דהא דפרכינן מהך ברייתא, הוא מהא דמתפיס הוי בלא יחל כנדר עצמו.

י] **וצ"ב** הנידון בזה אם אף דמתפיס בנדר ל"ה נדר גמור ואינו לוקה, מ"מ איסורא מיהא איכא, או דלאו מידי הוא, וליכא איסור כלל, - וביותר צ"ב, דאף אם בשבועה י"ל דמהני התפסה לאיסור בעלמא ואינו לוקה, משום דהמלקות דשבועה הוא מהלאו דלא תשבעו לשמי לשקר, וכמש"נ לעיל סק"ח, מ"מ בנדר דלוקה מהלאו דלא יחל דברו, א"כ מ"ט נימא דמהניא ההתפסה לאיסורא בעלמא ואינו לוקה, וממ"נ אם מהניא ההתפסה, מ"ט אינו לוקה, ואם ל"מ ההתפסה, מ"ט ה"ז אסור.[[5]](#footnote-5)

**ה**

יא] **ונראה** לפרש בזה, ובהקדם ביאור עיקר ענין איסור נדר ושבועה, דלקמן בע"ב אמרו דבנדרים מיתסר חפצא עלי', ובשבועה אסר נפשי' מן חפצא, ולדעת הרמב"ן ודעימי' מה"ט הוא דמהני התפסה בנדר ול"מ התפסה בשבועה.[[6]](#footnote-6)

**ובביאור** הא דבנדרים מיתסר חפצא אנפשי', בפשוטו הי' נראה דהיינו דאיסורא דבל יחל חייל על החפצא, וכ"ה בל' הרשב"א לקמן ט"ז ב', דכל היכא שמזכיר האיסור על החפץ "חל איסור בל יחל על החפץ".

יב] **אמנם** הנה דעת הרמב"ם בפ"י מנדרים הי"ב דהמדיר את חבירו וההנה אותו עובר המדיר בבל יחל, ושם פ"ה ה"א כתב דהמודר אסור ליהנות ממנו ואם עבר ונהנה אנו לוקה, שהרי לא אמר כלום, וצ"ב דכיון דאיסורא דבל יחל הוא על המדיר, מ"ט הוא אסור ליהנות.[[7]](#footnote-7)

**והקרית** ספר בפ"ה שם כתב דהוא אסור מדאורייתא, משום דנהנה בדבר האסור לו, - וצ"ב, דכיון דאיסורא דנדר הוא על המדיר, והוא שעובר בבל יחל, מ"ט הוי כלל כדבר האסור להמודר.

**והגר"ח** זצ"ל במכתבו שנד' בכ' הגר"ח לקמן י"ז א' באות ב' כתב לפרש בזה, דבאיסור נדר איכא תרי מילי, חדא דגוף הדבר נאסר עליו באיסור חפצא, ומלבד זה איכא לאיסורא דבל יחל, דהוא משום חילול דיבורו, ולדעת הרמב"ם אי"ז שייך לגוף האכילה, רק האכילה גרמה שיבא לידי חילול דיבורו, וחלוקין הן זמ"ז, דהאיסור חפצא חייל על המודר, שעליו הוא שנאסר דבר זה, ומה"ט גם דין מעילה בקונמות הוא על המודר, אך איסורא דבל יחל, הוא על המדיר, דהמודר לא אמר מאומה, ואיסורא דבל יחל הוא שלא לחלל דברי פיו.

**ומבו'** לפ"ז דמה שאמרו דבנדרים מיתסר חפצא עלי', אי"ז איסורא דבל יחל, אלא היינו דבעיקר דין נדר נתחדש שבידו לאסור דברים המותרין והן נאסרין באיסור חפצא, והגר"ח שם כתב דקאי ע"ז בהעשה דכל היוצא מפיו יעשה, ומלבד זה איכא איסור בל יחל על חילול דיבורו.

יג] **והנה** אמנם דעת הר"ן לקמן ט"ו א' דהמודר הוא שעובר בבל יחל, ולדעתו יש מקום לפרש דהאיסור חפצא דנדרים ואיסורא דבל יחל חד מילתא הוא, וכמשמעות ד' הרשב"א.

**אך** הנה הר"ן לקמן י"ח א' כתב דהא דנדר חל על שבועה, הוא משום דבשבועה ליכא אלא איסור גברא, וכשאמר קונם מיתוסף בי' איסור חפצא, ועיי"ש שכתב דמ"מ אין שבועות חלות על הנדרים, וליכא למימר דכי היכי דאיסור חפצא דנדרים חייל אאיסור גברא דשבועות, ה"נ איסור גברא דשבועות ליחול אאיסור חפצא דנדרים, משום דבנדרים "כי היכי דאית בהו איסור חפצא איסור גברא נמי אית בהו שהרי מכיון שנאסר עליו קאי עלי' בלא יחל דברו", והאי לאו איסור גברא הוא ככל ל"ת שבתורה, הלכך אין מקום לשבועה שתחול על הנדרים, עכ"ל.

**ומשמע** להדיא בד' הר"ן דהאיסור חפצא דנדרים ואיסורא דבל יחל תרי מילי נינהו, ומלבד דיש בנדרים איסור חפצא, יש בהן גם איסור בל יחל דהוא איסור גברא,[[8]](#footnote-8) ומבו' עוד בל' הר"ן, דכל הא דאיכא לאיסורא דבל יחל, הוא רק משום שנאסר עליו באיסור חפצא, והיינו דאלמלי דחייל האיסור חפצא, הרי דבריו שאמר ד"ז אסור עלי הוו דברים בטלים, ול"ה בזה לאיסורא דבל יחל, ורק משום דחייל האיסור חפצא, הוא דיש בזה לאיסורא דבל יחל.[[9]](#footnote-9)

**ו**

יד] **ובביאור** הא דבשבועה אסר נפשי' מן חפצא, הי' מקום לפרש דהיינו דלא חייל איסור כלל על גוף האכילה, אלא דהוא אסור לאכול משום דעי"ז הוא עובר על שבועתו, ועובר משום לא תשבעו בשמי לשקר, או בבל יחל, וכ"כ בכ' הגר"ח שם באות ד' בדעת הטור, עיי"ש.

**ובזה** יש לפרש למש"כ הר"ן בשבועות כ' ב' דהא דעיקר הנדר בהתפסה, הוא משום דבלא התפסה א"א לו לאסור את המותר, ואין בידו לאסור אלא ע"י התפסה, דכיון דקדש עושה חליפין אף הוא יכול להתפיס איסורו בדבר המותר לו או לאחרים, ויש להעיר, שהרי מצינו שביד אדם לאסור דבר בשבועה, והרי דשפיר יש בידו לאסור את המותר, - ולהנ"ל ניחא, דכל הא די"ל דאין בידו לאסור את המותר, הוא בנדר דעיקרו הוא דחייל ע"י נדרו איסור על החפצא, ובזה הוא דאמרינן דאין בידו לאסור את המותר, אך בשבועה דלא חייל ע"י שבועתו איסור כלל, אלא דהוא אסור לעבור על שבועתו, לא חשיב כלל כאוסר את המותר, דאין הוא אוסר את המותר, אלא דאחר שנשבע אסור לו לעבור על שבועתו ולשקר בשבועתו.

טו] **אך** הנה דעת הרמב"ם בפ"ה משבועות ה"ד דאם נשבע ראובן שלא יכנס שמעון בביתו ושלא יהנה מנכסיו, נאסר שמעון ליכנס לביתו וליהנות מנכסיו, - והרי כשעבר שמעון על השבועה, לא עבר באיסורא דלא תשבעו בשמי לשקר ובל יחל, דדמי לנדר דלדעת הרמב"ם אין המודר עובר בבל יחל, ובע"כ דהא דאסור שמעון לעבור על השבועה, הוא משום דע"י השבועה חייל עלי' איסור גברא, וכמש"כ בכ' הגר"ח שם, וכתב שם דקאי ע"ז בהעשה דכל היוצא מפיו יעשה, עיי"ש.

**ומבו'** לפ"ז, דגם בשבועה איכא תרי מילי, חדא הוא האיסור גברא, שבידו לאסור את עצמו ע"י השבועה, ועוד, הוא איסורא דלא תשבעו בשמי לשקר ובל יחל, שאסור לעבור על שבועתו.[[10]](#footnote-10)

טז] **והך** מילתא דגם בשבועה חייל עלי' איסורא, ואי"ז איסור בעלמא לעבור על שבועתו, נראה כן ממש"כ התוס' בשבועות כ"ה א' ד"ה משא"כ בשבועות בתי' קמא, דאף בשבועה מצי למיסר חפצא אנפשי', ומהני שבועה בין היכא דאסר נפשי' מן חפצא, ובין היכא דאסר חפצא אנפשי', - ונראה מזה דע"י השבועה חייל איסורא, ובזה איכא תרי גווני, דאיכא גוונא דחייל האיסור עליו, ואיכא גוונא דחייל האיסור על החפצא, דאם עיקר איסור שבועה הוא שלא לעבור על שבועתו, לכאו' לעולם אי"ז אלא איסור גברא, וי"ל.

**והדברים** מפורשים כן בד' הר"ן בשבועות שם, ז"ל, מיהו בדקא אסר חפצא עלי' נמי משכחת לה, דהיינו באומר ישיבת סוכה עלי שבועה, שענינו "שאיסור ישיבת סוכה מקוים עלי בשבועה", כלומר כמו שהשם יתברך קיים, שזהו ענינה של שבועה, וזה שוה למיסר נפשי' מן חפצא או מיסר חפצא אנפשי', ומשו"ה כי אסר חפצא אנפשי' בשבועה חייל על דבר מצוה וכו', עכ"ל, ולהדיא דע"י השבועה חייל איסור על החפצא או על הגברא, והוא מקיים איסור זה ע"י השבועה, דכמו שהשי"ת קיים כך ד"ז יהא אסור.

יז] **ואמנם** לפ"ז הדק"ל, דמ"ש דבנדר א"א לו לאסור את המותר, וע"כ לא חייל נדר אלא ע"י התפסה, ובשבועה יש בידו לאסור את המותר, - אך באמת הישוב לזה מבו' בד' הר"ן, דהא דחייל איסור שבועה, הוא משום דהוא מקיים איסור זה ע"י השבועה, וזהו כחה של שבועה, דע"י שהוא מקיים את האיסור שבא לאסור ע"י שבועה, דכמו דהשי"ת קיים כך ד"ז יהא אסור, חייל האיסור, וע"כ ל"ד לנדר דאין בידו לאסור את עצמו.[[11]](#footnote-11)

**ז**

יח] **ופשוט** דזהו יסוד ד' הר"י מיגש והרמב"ם דבהתפסה בשבועה ליכא קרבן ומלקות אלא איסור בעלמא, והיינו דבהתפסה בשבועה ליכא אלא להאיסור גברא דחייל ע"י השבועה, אך לי"ב להאיסור לעבור על שבועתו, וע"כ לי"ב קרבן ומלקות.

**ועד"ז** מתפרש גם משמעות פירש"י די"ל דבהתפסה בנדר אף דליכא איסור בל יחל, מ"מ איכא איסורא, והיינו דלי"ב אלא להאיסור חפצא דחייל ע"י הנדר, אך לי"ב להאיסור לעבור על נדרו.

יט] **וזה** מתפרש היטב להרמב"ם לטעמי' דהאיסור חפצא דנדרים והאיסור גברא דשבועה הוא על המודר והמושבע, ואיסורא דבל יחל ודשבועת שקר הוא על המדיר והנשבע, והרי דמתחלקין איסורים אלו זמ"ז, ולאו כללא הוא דכל דנאסר באיסור חפצא דנדר ובאיסור גברא דשבועה, אף עובר באיסור בל יחל ובאיסור שבועת שקר, וע"כ ה"נ י"ל בדין התפסה דחלוקין הן זמ"ז.

**ובזה** מתפרשים גם ד' רש"י דס"ל דיש לחלק ביניהם, דאזיל לטעמי' בביצה ל"ט ד"ה המודר אסור וד"ה הרי אתה עלי חרם דמשמעות דבריו דס"ל כדעת הרמב"ם דאיסור בל יחל הוא על המדיר, והמודר אינו עובר אלא בהאיסור חפצא דנדרים דהוי כהקדש, וכ"כ האו"ש בפ"ה מנדרים ה"א בדעתו, וע"כ ה"נ י"ל דחלוקין הן זמ"ז בדין התפסה.

כ] **ואמנם** אכתי צריך לבאר טעמא דמילתא, מ"ט ע"י התפסה ליכא אלא להאיסור גברא דשבועה, וליכא לאיסור שבועת שקר, ולדעת רש"י גם בהתפסה בנדר לדעת רבא, אף אם איכא להאיסור חפצא דנדרים, ליכא לאיסורא דבל יחל, - וגם צ"ב לדעת הר"י מיגש והרמב"ם, דמ"ש דבנדר מהני ההתפסה דאיכא גם לאיסורא דבל יחל, ובשבועה ל"מ ההתפסה אלא להאיסור גברא דשבועה, אף דעיקר הא דמהני התפסה בשבועה, נלמד מהא דמהני התפסה בנדר.

**ח**

כא] **והנה** בביאור דעת הר"י מיגש והרמב"ם דבהתפסה בשבועה ליכא אלא להאיסור גברא דשבועה, וליכא לאיסור שבועת שקר, פשוט דהוא משום דכל הא דמהני התפסה, הוא דעי"ז חיילי עלי' איסורי שבועה, אך מ"מ כיון דלא הוציא שבועה מפיו והוא עצמו לא נשבע, לי"ב לאיסור שבועת שקר, דאיסורא דשבועת שקר, אינו במי שעובר על איסורי השבועה, אלא במי שעובר על שבועתו, וכדכתיב בקרא לא תשבעו בשמי לשקר, - וגם איסורא דבל יחל דשבועה, הוא במי שמחלל את שבועתו, וכדכתיב בקרא או השבע שבועה וגו' לא יחל דברו, - אך כל שלא נשבע, אלא שחלו עליו איסורי שבועה, לי"ב לאיסורא דלא תשבעו בשמי לשקר ודבל יחל.

**והדברים** מבוארים כן בד' הר"י מיגש, ז"ל, חיובא הוא דליכא "משום דלאו כמוציא שבועה מפיו דמי", עכ"ל, וכ"כ הרמב"ם בפ"ב משבועות ה"ח וה"ט, ז"ל, שמע חבירו נשבע ואמר ואני כמותך "הואיל ולא הוציא שבועה מפיו וכו' ה"ז פטור, וזה מתפיס בשבועה שהוא פטור, וכן אם נשבע שלא אוכל בשר זה וחזר ואמר והרי הפת זו כבשר הזה, הרי הוא פטור על הפת, "שהרי לא הוציא שבועה מפיו עלי' אלא התפיסה", עכ"ל, והרי דהא דאמר רבא דלאו כמוציא שבועה בפיו, בא לפרש טעם פטורו, דאינו חייב משום שבועה אלא כשהוציא שבועה מפיו, אך כל שלא הוציא שבועה מפיו ולא נשבע הוא עצמו, אלא התפיס בשבועת חבירו, אף דחיילי עי"ז איסורי שבועה, מ"מ אינו חייב ע"ז משום שבועת שקר ומשום בל יחל.[[12]](#footnote-12)

כב] **והא** דהמתפיס בנדרים לוקה משום בל יחל, ול"ד לשבועה דאף דחייל איסור שבועה ע"י התפסה, מ"מ אינו עובר בבל יחל, הוא משום דשאני בזה נדר משבועה, דתורת מעשה נדר, הוא מעשה שאוסר בו את עצמו בדברים המותרים, וכיון דע"י התפסה הוא אוסר את עצמו באיסורי נדר, הו"ל מעשה נדר מעליא, וע"כ הוא עובר בבל יחל דברו, - ומשא"כ בשבועה, דתורת מעשה שבועה, הוא ע"י שנשבע, וכל שלא נשבע, אף שאסר את עצמו באיסור שבועה, אי"ז מעשה שבועה, וע"כ אינו עובר בבל יחל דברו.[[13]](#footnote-13)

**ובזה** מתפרש מש"כ הר"י מיגש ללמוד מהא דמהני התפסה בנדר דה"נ מהני התפסה בשבועה, ואפ"ה חלוקין הן זמ"ז, דבנדר מהניא ההתפסה שיעבור ע"ז באיסורא דבל יחל, ובשבועה ל"מ ההתפסה אלא לאיסור בעלמא, - והיינו משום דאף דמהא דמהני התפסה בנדר להתפיס עליו איסור נדר, יש ללמוד דה"נ מהני התפסה בשבועה להתפיס עליו איסור שבועה, מ"מ בנדר כיון דע"י התפסה חייל עלי' איסור נדר, יש ע"ז תורת מעשה נדר, ועובר בבל יחל, ובשבועה אף דע"י ההתפסה חייל עליו איסור שבועה, מ"מ אין ע"ז תורת מעשה שבועה, וע"כ אינו עובר בבל יחל, וכנ"ל.

**ט**

כג] **ואמנם** הנה בד' רש"י מבו' דס"ל, דגם במתפיס בנדר י"ל דמהניא ההתפסה דעי"ז חייל עלי' איסור נדר, ומ"מ אין ע"ז תורת מעשה נדר, ויש לפרש לזה בכמה אנפי, וצ"ע.

**ונראה** לדעתו, דזה ביאור הנידון אם במתפיס בנדר איכא איסורא, דכיון דע"י התפסה אין ע"ז תורת מעשה נדר, י"ל דל"מ חיילי איסורי נדר אלא ע"י מעשה נדר, ובלא מעשה נדר ל"מ לאסור את עצמו באיסורי נדר אף ע"י התפסה, - ומאידך י"ל דאף דאין ע"ז תורת מעשה נדר, מ"מ כיון שהתפיס בנדר אחר, שפיר מצי חיילי איסורי נדר ע"י ההתפסה.[[14]](#footnote-14)

כד] **ועכ"פ** נמצא לפ"ז לדעת רש"י, דהא דלרבא מתפיס בנדר ל"מ, אי"ז משום דאין דבריו מתפרשים כלל לאיסור, שהרי חזינן די"ל דאיסורא מיהא איכא, והרי דדבריו מתפרשים לאיסור, אלא הוא משום דאי"ז מעשה נדר, כיון שלא פירש את הדבר שאוסר על עצמו.

**ולפ"ז** י"ל, דמה"ט הוא דמהני כשאמר הרי עלי שלא אוכל בשר כיום שמת בו אביו, שהק' הרמב"ן דכיון דמה שאמר הרי עלי שלא אוכל בשר בפנ"ע אינו לשון נדר, מה מהני הא דאמר כיום שמת בו אביו, הרי מתפיס בנדר לאו מידי הוא, דכל שאמר הרי עלי שלא אוכל, כיון שפירש את הדבר שאוסר על עצמו, הוי זה מעשה נדר, ושפיר מתפרשים דבריו לאיסור ע"י שהתפיסו ביום הנדור, ועי"ז הו"ל מעשה נדר מעליא.

**י**

כה] **והנה** לפמש"נ נמצא לדעת הר"י מיגש והרמב"ם, דהא דס"ל לאביי דמתפיס בשבועה מהני, והא דלרבא מתפיס בנדר מהני, הוא מתרי טעמי, דלדעת אביי הוא משום דהוי כמוציא שבועה מפיו, והו"ל מעשה שבועה מעליא, אך לדעת רבא ל"ה כמוציא שבועה ונדר מפיו, אלא דע"י ההתפסה חיילי עלי' איסורי נדר ושבועה, ואך דבנדר כיון דחייל ע"י ההתפסה איסור נדר, הרי דמכח זה יש ע"ז תורת מעשה נדר, דכל מעשה שאוסר את עצמו בו בדברים המותרים באיסורי נדר, הו"ל מעשה נדר.

**אך** לדעת ש"ר בפשוטו הא דס"ל לאביי דמתפיס בשבועה כמוציא שבועה מפיו, והא דס"ל לרבא דמהני התפסה בנדר, הוא מיסוד אחד, דע"י ההתפסה הוי כמוציא שבועה ונדר מפיו, אלא דלדעת אביי ה"ז מועיל אף בשבועה, ולדעת רבא אי"ז מועיל אלא בנדר, וכ"ה משמעות ל' הרמב"ן בשבועות שם ובהלכותיו לקמן י"ד א'.

כו] **אך** הנה מד' הר"ן נראה דיש ללמוד דאי"ז כן, דהנה בפי' הר"ן בשבועות שם כתב בסו"ד, ז"ל, ועדיין אני חוכך להחמיר ולומר דאי שמע חבריה דאשתבע דלא ליכול הדין בשרא ואמר איהו ואנא נמי דכותך דבכה"ג מתפיס בשבועה שבועה וכו', ופלוגתייהו דאביי ורבא היינו כגון דאשתבע דלא ליכול הדין בשרא ובתר הכי אמר הרי זה הפת עלי כזה הבשר, דלאביי דאמר מתפיס בשבועה כמוציא שבועה מפיו דמי אפי' בכה"ג מהני וכו', ולרבא וכו' איכא גוונא דמהני וכו' דאי אתפיס נמי בגברא אחרינא דאשתבע מהני או מדין התפסה או מדין יד וכו', "ולפ"ז א"ש לישנא דלאו כמוציא שבועה מפיו דמי, ולא אמר לאו כלום הוא, משום דאיכא גוונא דמהני", עכ"ל.

**וצ"ב** במש"כ הר"ן לישב, דהא דקאמר רבא דלאו כמוציא שבועה מפיו ולא קאמר דלאו כלום הוא, הוא משום דאיכא גוונא דמהני, - דמה טעם יש בזה דלא לימא דלאו כלום הוא, והרי בכה"ג דאיירי רבא שהתפיס חפצא בחפצא, דל"ה כמוציא שבועה מפיו, אף לאו כלום הוא, ולא איירי רבא כלל בגונא שהתפיס בגברא, דבכה"ג הרי חיילא שבועתו, והוי כמוציא שבועה מפיו.

כו] **אמנם** פשר דבר נלמד ממש"כ הר"ן שם בתו"ד, ז"ל, דלאביי וכו' ולדידי' מתפיס בשבועה בכולהו גווני כמוציא שבועה מפיו דמי, ולרבא דאמר מתפיס בשבועה וכו' "בכולהו גווני לא כמוציא שבועה מפיו דמי", אלא איכא גוונא דמהני וכו', דאי אתפיס נמי בגברא אחרינא דאשתבע מהני או מדין התפסה או מדין יד, עכ"ל.

**ומבו'** להדיא בד' הר"ן, דאף דמודה רבא דכשהתפיס בגברא אחרינא מהני, מ"מ אי"ז מחד טעמא עם הא דלאביי מהני, דלאביי הוא משום דמתפיס בשבועה כמוציא שבועה מפיו, אך לרבא "בכל גווני" ל"ה כמוציא שבועה מפיו, ואף כשהתפיס בגברא אחרינא, אלא הא דה"ז מועיל הוא מדין התפסה.

**ואשר** זהו מש"כ הר"ן דמה"ט הוא דאמר רבא דלאו כמוציא שבועה מפיו ולא אמר דלאו כלום הוא, והיינו משום דד' רבא קיימי בכל גווני דהתפסה, ואף בגוונא דמתפיס בגברא, דבכה"ג אף דל"ה כמוציא שבועה מפיו, מ"מ חיילא השבועה מדין התפסה.

כז] **והנה** למדנו לפ"ז מד' הר"ן, דלאביי דמתפיס בשבועה כמוציא שבועה מפיו, אי"ז מדין התפסה, שהרי לדעת רבא דל"ה כמוציא שבועה מפיו, כתב הר"ן דה"ז מועיל מדין התפסה, והרי דלאביי דכמוציא שבועה מפיו אי"ז מדין התפסה, אלא הוא משום דכשמתפיס בשבועה הוי זה לשון שבועה, והוי כמוציא שבועה מפיו, - אך לרבא כשמתפיס בשבועה אי"ז לשון שבועה, ול"ה כמוציא שבועה מפיו, ואפ"ה מהני כשמתפיס בגברא אחרינא, מדין התפסה, והיינו דחיילא השבועה, מכח הא דהותפס בחבירו.

כח] **ובזה** מתפרש יסוד הפלוגתא דאביי ורבא אם מהני התפסה בשבועה אף דליכא איסור על החפצא, ואף דאי"ז איסור קדושה, ואין תואר חל עליו, דלאביי דנתחדש בקרא דהתפסה הויא לשון שבועה, נתחדש בזה דה"ז מועיל אף דליכא איסור על החפצא, ואי"ז איסור קדושה ואין תואר חל עליו, דמ"מ דבריו מתפרשים לשבועה, וחשיב זה כלשון שבועה, - אך לדעת רבא דהתפסה אינה לשון שבועה, אלא דה"ז מועיל מדין התפסה, דהוא ממשיך האיסור מאיסור השבועה הראשונה, הרי דכל שמתפיס בחפצא, לאו מידי הוא, כיון דאין איסור על החפצא, וגם י"ל דליכא התפסה כלל בשבועה אף כשמתפיס בגברא, משום דאי"ז איסור קדושה, או משום דאין תואר חל עליו.[[15]](#footnote-15)

כט] **ובזה** מתישב משה"ק הריטב"א, דמ"ט לא תני דחומר בנדרים מבשבועות דהמתפיס בנדר חייב ובשבועה פטור, הרי לאו מילתא דפשיטא היא דל"מ התפסה בשבועה, דהרי חזינן דלאביי איכא התפסה בשבועה, - ולהנ"ל ניחא, דהא דלאביי מהני התפסה בשבועה, הוא משום דלדידי' נתחדש בקרא דהתפסה הוי כלשון נדר ושבועה, אך לרבא דהתפסה ל"ה כלשון נדר ושבועה, אלא דה"ז מועיל בנדרים מדין התפסה, הרי דבזה פשיטא דדין התפסה זה לא שייך בשבועות, כיון דליכא איסור על החפצא, ולא איצטריך תנא למיתניי'.

**יא**

ל] **בשבועות** כ' א' תניא דאיסר שבועה וכו', ומפרש אביי דה"ק איסר מתפיס בשבועה, איסור איסר אם אתה אומר מתפיס בשבועה כמוציא שבועה מפיו חייב ואם לאו פטור, ופירש"י, ז"ל, את"ל שהמתפיס בשבועה כמוציא שבועה מפיו ואם אכלו חייב קרבן, אף זה האוסר איסר ככר זה עלי חייב קרבן אם אכלו, שהאיסר לשון התפסת שבועה הוא, ואת"ל שהמתפיס בשבועה אין כנשבע לענין קרבן ומלקות, אף האיסר אין בו לא קרבן ולא מלקות, עכ"ל.

**ומבו'** בד' רש"י דמה שאמרו דאיסר מתפיס בשבועה, אי"ז כמו שפירשו ש"ר דמפרשינן לקרא דאיירי כשנשבע על ככר אחד, והוא מתפיס בשבועה זו, אלא היינו דכשאמר איסר ככר זה עלי, הו"ל כמתפיס בשבועה, שהאיסר לשון התפסת שבועה הוא, וזה צ"ב, דמ"ש התפסה בשבועה בדליכא שבועה אחרינא כלל, ומכח זה תליא בספיקא דתנא אם הוי כמוציא שבועה מפיו וחייב קרבן ומלקות, או לי"ב אלא איסור בעלמא, ועמש"כ בזה הרמב"ן שם.

לא] **ולפמש"נ** בדברינו יש מקום לפרש לד' רש"י דהיינו, דלישנא דאיסר עלי ככר זה מתפרש דאינו נשבע שלא יאכל ככר זה, אלא שאומר שיהא על ככר זה איסור דשבועה, ובזה הוא דמיבע"ל לתנא דברייתא אם מתפיס בשבועה כמוציא שבועה מפיו, ונתחדש בזה דהתפסת איסור שבועה חשיב כמעשה שבועה, וחייב ע"ז קרבן ומלקות, וממילא דאף האומר איסר ככר זה דהוא מתפיס על הככר איסור שבועה, הוי כנשבע וחייב קרבן ומלקות, או דמתפיס בשבועה ל"ה כמוציא שבועה בפיו, ואף דחיילי איסורי שבועה, מ"מ לא חשיב כנשבע, ולי"ב קרבן ומלקות, וה"נ האומר איסר ככר זה דמתפיס על הככר איסור דשבועה, ל"ה כנשבע, ואינו חייב קרבן ומלקות, וצ"ע.

1. אך הריטב"א בנדרים שם הק' ע"ד הרמב"ן, דאם טעמא דרבא הוא משום דלא שייכא התפסה היכא דלא מיתסר חפצא, הו"ל לפרושי הכי בגמ', ולמימר נמי לאביי היכי שייכא לי' התפסה בשבועה, דהרי לאו גזה"כ הוא, דהא מצי דריש לקרא כרבא דאיסור היינו נדר או שבועה. [↑](#footnote-ref-1)
2. והנה אמנם ודאי דהאומר הרי עלי שלא אוכל בשר ביום זה, הוי נדר מדין ידות, וכמו שאמרו בנדרים ו' א' דהרי עלי הוי יד לקרבן, וכ"כ המחנ"א בדיני נדרים סו"ס י"א, - אך מכוון הרמב"ן דכ"ז הוא כשלא גמר דיבורו, דהו"ל יד לקרבן, אך כל שגמר דיבורו ותלאו ביום נדור, ל"ה זה יד לקרבן, והי' בדין דלא יהא זה לשון נדר.

   ויש להוסיף, דממש"כ הרמב"ן לדמותו להיכא דאמר כיום אסור דלאו כלום הוא, משמע כמש"כ בתשו' מהרלב"ח סימן כ"ז דכל שאמר לשון נדר מעליא והתפיס בדבר האסור שפיר דמי, וע"כ שפיר מדמי הרמב"ן היכא דאמר כיום נדור להיכא דאמר כיום אסור, - דאי נימא דאף כשאמר לשון נדר גמור מ"מ כשאמר כיום אסור ל"מ, א"כ לכאו' אין מקום לדמות לזה היכא דאמר כיום נדור, דכל הא די"ל דל"מ הוא רק כשלא אמר לשון נדר גמור. [↑](#footnote-ref-2)
3. והנה אמנם בפירש"י שם לעיל מינה פירש לדעת אביי, דאף להצד דמתפיס בשבועה לאו כמוציא שבועה מפיו, ואינו כנשבע לענין קרבן ומלקות, איסורא מיהא איכא, - אך פשוט דכ"ז הוא לדעת אביי דילפינן מקרא דאיסר, דמהניא התפסה בשבועה, ומזה נלמד דיש בזה איסור, אך לדעת רבא דליכא מקור מקרא להך מילתא, הרי דכיון דמתפיס בשבועה לאו כמוציא שבועה מפיו, מהיכ"ת נימא דיש בזה איסור. [↑](#footnote-ref-3)
4. וכאשר כ"ה לדעת אביי, דאף להצד דהברייתא דמתפיס בשבועה לאו כמוציא שבועה מפיו, איסורא מיהא איכא, ואך דלדידי' ילפינן לה מקרא, וכמש"נ בהערה הקודמת. [↑](#footnote-ref-4)
5. שוב נתבוננתי דלק"מ, שהרי לפ"מ דמפרשינן מעיקרא להך ברייתא דקאי על איסר האמור בתורה, הרי נתפרש בקרא דאיכא איסור במתפיס בנדר, וע"כ ליכא למיפרך מינה לרבא אלא מהא דאיכא בל יחל כנדר עצמו, דאם הוה מצינו למימר דליכא אלא איסור בעלמא, ליכא למיפרך מינה מידי, ולא תיקשי דמהיכ"ת דאיכא איסור, שהרי נתפרש כן בקרא, (וכמש"נ כן בהערות הקודמות לדעת אביי, דאף להצד דמתפיס בשבועה לאו כמוציא שבועה מפיו, מ"מ איכא איסור), - אך אכתי יש להעיר קצת, דמאי ס"ד דליכא אלא איסור וליכא מלקות, וממ"נ אם הוי כנדר, מ"ט ליכא מלקות, ואם ל"ה כנדר, מ"ט איכא איסור, וי"ל. [↑](#footnote-ref-5)
6. ומה"ט הוא דשבועות חלות על דבר שאין בו ממש, ומשא"כ בנדרים, וכמש"כ הרא"ש והר"ן לקמן י"ג ב', - ומה"ט הוא דנדר חל לבטל את המצוה, ושבועה אינה חלה לבטל את המצוה, כמש"כ הרא"ש לקמן ט"ז ב' והר"ן לקמן שם וי"ח א', - ומה"ט הוא דנדר חל לקיים את המצוה ושבועה אינה חלה, וכמש"כ הר"ן לקמן י"ח א', דבנדר נוסף איסור חפצא, - והר"ן לקמן י"א א' כתב דמה"ט הוא דבנדר לא אמרינן מכלל לאו אתה שומע הן לר"מ, דכיון דנאסר החפצא, הוי כאיסורא דאית בי' ממונא. [↑](#footnote-ref-6)
7. ואין לומר דלעולם עיקר האיסור הוא על המדיר, והא דהמודר אסור ליהנות הוא משום איסורא דלפני עור, דמלבד דאי"ז במשמעות לישנא דהרמב"ם, גם כבר הוכיחו דלא כן ממש"כ הרמב"ם שם ה"ה דאסור המודר ליהנות מהן אף אחר שמת המדיר, והוא משנה ערוכה בב"ק ק"ט א', וכן אמרו בכ"ד במכילתין. [↑](#footnote-ref-7)
8. ואמנם הנה לפ"ז, הרי דממש"כ הר"ן דבל יחל הוא איסור גברא ככל ל"ת שבתורה, יש ללמוד דס"ל דכל איסורי תורה הם איסורי גברא, וכדעת הריטב"א לקמן י"ג ב' ובכ"ד, - אך הנה בגל' הגרע"א בסימן רט"ו כתב בשם הר"ן שם דאיסורי תורה הם איסורי חפצא, - ולפ"ז בע"כ דמש"כ הר"ן דאיכא נמי איסור גברא דבל יחל כשאר איסורי תורה, היינו דכל איסור חפצא, כיון דדינו הוא דאסור הגברא לעבור עליו, חשיב גם כאיסור גברא, ולא נתכוין הר"ן דיש בזה ב' איסורים. [↑](#footnote-ref-8)
9. ועד"ז כתב הגר"ח במכתבו שם, בדין מדיר את חבירו, דאי נימא דעל המודר ליכא איסורא כלל א"כ הא בטל עיקרו של נדר, דהרי הוא לא נדר על עצמו שלא יהנה את המודר רק עיקר הי' שנכסיו יאסרו על המודר, ודבר זה הרי בטל, ול"ה לנו לחייבו כשההנה את המודר בידים, כיון דעיקר הנדר בטל. [↑](#footnote-ref-9)
10. והגר"ח שם באות ד' כתב דהטור בסימן רל"ו שנחלק ע"ד הרמב"ם וס"ל דבשבועה ל"מ לאסור את חבירו, הוא משום דפליג ביסוד הדברים וס"ל דבשבועה ליכא איסור כלל על גוף האכילה, ואי"ז אסור אלא משום חילול דיבורו, - אך לכאו' י"ל דמודה הטור דבשבועה איכא איסור על גוף האכילה, ואך דס"ל דכל הא דיכול לאסור על חבירו, הוא רק בנדר דהוא איסור חפצא, וכיון דהוא בעלים על החפצא, בידו לאסרו על חבירו, ומשא"כ בשבועה שהיא איסור גברא, אין בידו לאסור על חבירו, וכ"ה משמעות ל' הטור שם. [↑](#footnote-ref-10)
11. והך מילתא דבשבועה חייל האיסור ע"י שקיימו בשבועה, ובנדר נתחדש דבידו לאסור את עצמו אף בלא כח אחר שמקיים את איסורו, מתפרש בזה מש"כ הרמב"ם בפ"א מנדרים ה"א דנדר הוא שיאסור על עצמו דברים המותרים לו וכו', ה"ז נאסר בהן "ואע"פ שאין שם שבועה כלל, וצ"ב דמה הוצרך להשמיענו דאיסור נדר הוא אף שאין שם שבועה, ובשבועה לא כתב הרמב"ם דאיסורה הוא אף שאין שם נדר, - וזה מתפרש ע"פ הנ"ל, דבשבועה חייל האיסור ע"י שהוא מקיימו בשבועה, וזהו שנתחדש בנדר שבידו לאסור עצמו בדברים המותרין אף בלא שמקיים את איסורו בשבועה. [↑](#footnote-ref-11)
12. ומשמעות ד' הר"י מיגש והרמב"ם דאם אמר שבועה שזה כזה, שפיר יהא בזה לחיובי שבועה, - וזה מתפרש ע"פ הנ"ל, דכל הא דמתפיס בשבועה פטור, הוא משום דליכא מעשה שבועה, אך בכה"ג שהוציא שבועה מפיו, אף שלא פירש את שבועתו אלא ע"י התפסה, הוי מעשה שבועה מעליא. [↑](#footnote-ref-12)
13. ואמנם מסתברא מילתא כמש"נ לעיל סקי"ט דכ"ז הוא להרמב"ם לטעמי' דאיסור בל יחל הוא על המדיר, והרי דאיסור בל יחל אינו דכל שעובר על איסור דחייל מכח דיבורו עובר בבל יחל, אלא הוא איסור לחלל את הנדר ואת השבועה, וע"כ בעינן שיהא מעשה שבועה, אך לדעת ש"ר י"ל דכל דחייל איסור נדר ואיסור שבועה, ממילא יש בזה בל יחל, שהרי לדעתם עובר המודר בבל יחל, אף שלא נדר, ולגבי המודר שלא נדר, ליכא נפ"מ היאך נעשה הנדר.

    ויש להביא סמך לזה, ממש"כ הר"ן לקמן י"ח א' דהא דחייל נדר על שבועה, הוא משום דמוסיף איסור חפצא, ומכח זה חייל אף איסורא דבל יחל, אף דהוא איסור גברא, והיינו משום דאי"ז איסור בפנ"ע, אלא עיקרו הוא שלא לחלל את דין החפצא, וכיון דחייל איסור החפצא, חייל אף איסורא דבל יחל, אך לדעת הרמב"ם לכאו' אין טעם לומר דמכח הא דחייל איסור החפצא, חייל אף איסורא דבל יחל, שהרי לדעתו איסור החפצא הוא על המודר, ואיסור בל יחל הוא על המדיר, וא"כ אף כשאסר את עצמו, אין טעם לומר דמכח הא דחייל איסור החפצא, חייל אף איסורא דבל יחל. [↑](#footnote-ref-13)
14. ועפי"ז יש מקום לדון במש"נ לעיל סק"ט לדקדק ממש"כ בפירש"י דמתפיס בנדר "לאו נדר הוא", דאין ע"ז תורת נדר כלל, וליכא אף איסורא, - אך למש"נ י"ל דלעולם איכא איסורא, וכמשמעות פירש"י לעיל מינה, ומש"כ רש"י דלאו נדר הוא, היינו משום דאי"ז מעשה נדר כלל, אלא דע"י ההתפסה חיילי איסורי נדר, אף בלא מעשה נדר. [↑](#footnote-ref-14)
15. ובזה מתישב משה"ק הריטב"א ע"ד הרמב"ן, דאם טעמא דרבא הוא משום דלא שייכא התפסה היכא דלא מיתסר חפצא, הו"ל לפרושי דמ"ט לאביי שייכא התפסה, הרי לאו גזה"כ הוא, - ולהנ"ל ניחא, דכל הא דלא שייכא התפסה היכא דלא מיתסר חפצא, הוא רק כשבאנו לאסור מדין התפסה דממשיך האיסור מאיסור השבועה הראשונה, אך לאביי דילפינן מקרא דהתפסה הוי לשון שבועה, שפיר י"ל דה"ז מועיל אף דלא מיתסר חפצא. [↑](#footnote-ref-15)