מ_מ - שכירות חפצים
קטגוריות: ש_ס / לב בבא מציעא / פועלים - הרב יהודה אלבוים

בס''ד

**שכירות חפצים**

א. האם שכירות חפצים הוא כקונה זכות בחפץ, או שאינו אלא שעה''ג על השוכר, וזכותו בחפץ אינו אלא כאפותיקי: רשב''א דף ע''ח א', תוס' ורמב''ן ור''ן כתובות דף נ''ט ב', תוס' ב''ק דף נ''א ב', ר''ן נדרים דף מ''ו ב' ד''ה היכי דמי, ושאר ראשונים שם דף מ''ו א', ריטב''א קידושין דף מ''ז ב', שו''ת הרשב''א ח''ב סי' שכ''ח, שו''ת הרא''ש כלל ל''ה סי' ו' - הובא בטור סי' שי''ב סעי' י''ז - שו''ת הריב''ש סי' תק''י, תרוה''ד סי' ר''י, ש''ך סי' של''ד סק''ב.

ב. שיטת הנתה''מ בהנ''ל: סי' קע''ו סק''א, סי' קצ''ב סוף סק''ו, סי' קצ''ד סק''ג, סי' רל''ה סק''י, סי' ש''י סק''ד, סי' שי''ב סק''ה, וסקי''ג, סי' שט''ו סק''א, סי' שי''ז סק''ב, סי' שמ''א סקט''ו, מקור חיים סי' ת''מ סק''ה.

ג. בגדר שכירות בית סתם, האם יש שעה''ג על המשכיר להעמיד לו בית כשנפל הבית כשעשו קנין, וכשלא עשו קנין: רא''ש סי' י', רמב''ן דף ע''ט א' ד''ה הא דאמרינן, רשב''א וריטב''א דף ע''ח א', ריטב''א דף ק''ג א', ר''ן ונמוק''י דף קט''ז ב', ריטב''א נדרים דף נ''ו א', מח' הרמ''ה והרא''ש שהובא בטור סי' שי''ב סעי י''ח, פרישה סי' שי''א סוף סק''ב, חי' רעק''א דף נ''ט א' על דברי הטור בשם הרמ''ה, חזו''א חו''מ ליקוטים סי' ט''ו סק''א.

לפי השיטות שאין שעה''ג על המשכיר בבית סתם, האם גם השוכר לא התחייב לדור בבית - כשנפל הבית והשוכר מעמיד לו בית אחר, דאילו כשלא נפל הבית, מכיון שיש לו זכות לדור בבית שנתן לו, ה''ה דהשוכר מתחייב לדור, בסוגיא דספינה מבואר דבספינה סתם ויין זה חייב את כל שכרו, ומבואר דהשוכר משועבד, ויש לדחות דהתם איירי בשכירות פועלים -.

ד. שכר בית סתם, והתחיל לדור בבית, האם יכול המשכיר להוציאו ולהביא לו בית אחר: ריטב''א דף ק''ג א', נמוק''י שם, דרכ''מ סי' שי''ב סק''ו, ש''ך סי' שי''ב סק''ה וסקי''ט, ט''ז שם סעי' י''ז, נתה''מ סי' שי''ב סקי''ב.

ה. האם בית זה ובית סתם הם ב' ענינים שונים, דבבית זה קונה קנין בבית, ובבית סתם יש רק שעה''ג על המשכיר, או דגדרם שוה ובתרוייהו יש שעה''ג, או שבתרוייהו אין שעה''ג: הרמב''ן כתובות דף נ''ט א' והר''ן והנמוק''י בנדרים דף מ''ו חילקו ביניהם לענין הקדישו משכיר, ועי' רשב''א דף ע''ח א', ריטב''א דף ע''ח א' בשם הרא''ה, ודף ק''א ב' בשם הרא''ה, ודף ק''ג א', בשם הרא''ה, וריטב''א בנדרים דף נ''ו בשם הרא''ה.

ו. האם יש שעה''ג על המשכיר גם בבית זה: כתב הרא''ש כלל ל''ה סי' ו', ונפסק ברמ''א סי' שי''ד סעי' א', דהשוכר בית זה, ואחר שדר בו מעט, נפלו מעט קורות ויש סכנה לגור בו, חייב המשכיר לתקן את הבית, ואין דינו כנפל הבית.

עי' שו''ע סי' שי''ב סעי' י''ז המשכיר בית לחבירו לזמן, ורוצה לסתרו בתוך הזמן, השוכר יכול לעכב עליו, ואם עבר וסתרו בתוך הזמן, חייב להעמיד לו בית אחר או ישכיר לו כמותו - ומבואר שם דהדין כן גם בבית זה - עי''ש נתה''מ סק''ה, ועי' בהגה''א סי' י', ובביאור הגר''א שם שכתב שכן הוא ברש''י ותוס' בערכין עי''ש.

הנתה''מ בסי' רל''ה סק''י וסי' שי''ב סק''ה הוכיח שיש שעה''ג גם בחמור זה, מהא דיש לו זכות בנבילה - ולכא' כוונתו דשייך זכות שימוש בבהמה, אך לא שייך זכות למכור את הנבילה, אלא רק שייך שעה''ג ואפותיקי מפורש, דאל''כ מנה אין כאן משכון אין כאן.

ז. השוכר חמור זה, ומת החמור, האם יש זכות לשוכר בנבילה לקנות או לשכור בו חמור אחר: רש''י במתני' דף ע''ח א', ודף ע''ט א' ד''ה לא מכלינן - ונח' בביאור דברי רש''י הטור והב''י והב''ח בסי' ש''י - רא''ש סי' י', רמב''ן דף ע''ט א', רשב''א דף ע''ח א', ר''ן דף ע''ח ב'.

ח. האם השכר של הדרך שלא הלך משועבד לשכור חמור אחר: טור סי' ש''י, ב''ח ודרישה שם, רעק''א בגליון שו''ע שם.

ט. האם שכירות חפצים הוא כקונה קנין גוף לפירות, או דאין לו אלא זכות שימוש: רמב''ן כתובות דף נ''ט ב', ועי' ריטב''א קידושין דף מ''ז ב' דחילק בין שכירות קרקעות לשכירות מטלטלין, קובץ הערות סי' נ''ג, קו''ש ח''ב סי' ט''ו, קה''י שביעית סי' א'.

י. האם חלוק קונה לזמן, לשוכר לזמן: רמב''ם פכ''ג מהלכ' מכירה ה''א וה''ח, ופ''א מהלכ' שאלה ה''ה, הקובה''ע סי' נ''ג סק''א והחזו''א שביעית סי' כ''א סק''ד הביאו מתניתין ריש בכורים דשוכר אינו מביא בכורים, ובגיטין דף מ"ז ב' מבואר דלרבי יוחנן דקנין פירות כקה"ג, מביא בכורים, ואפי' למד''א דקנין פירות לאו כקנין הגוף מביא ואינו קורא, ושוכר אפי' אינו מביא, ועי' חזו''א שביעית סוף סי' כ''ד דכתב דההבדל בין מכר לזמן לשכירות הוא ענין דק.

יא. מציאה שנמצאת בחצר המושכרת, האם זוכה בה המשכיר או השוכר: דף ק''ב א', רמב''ם וראב''ד בפ''ו מהלכ' שכירות ה''ה, שו''ת הרא''ש כלל א' סי' א', שו''ע סי' שי''ג סעי' א', ש'ך שם סק''א, גר''א סי' שט''ו סק''ג, נתה''מ סי' קצ''ב סק''ו.

יב. נפל ביתו של המשכיר, האם יכול להוציא את השוכר מהבית שהשכיר לו: שו''ת הרא''ש כלל א' סי' ו'.

יג. האם אמרינן קנין פירות כקנין הגוף בשכירות חפצים: עי' קובה''ע סי' נ''ג סק''א שכתב שנח' בזה תוס' והרשב''א, תוס' בב''ב דף נ' חילקו בין קנין פירות לשכירות, דבקנין פירות איכא למד''א דקנין פירות כקנין הגוף, משא''כ בשכירות לכו''ע אינו כקנין הגוף, ובדברי הרשב''א שו''ת מיוחסות סי' רמ''ב נראה דאף בזה נח' אם קנין פירות כקנין הגוף.

יד. האם אמרינן ישנה לשכירות מתחילה ועד סוף גם בשכירות חפצים: דף ס''ה א', תוס' ורמב''ן שם, שו''ת הרשב''א ח''א סי' אלף כ''ח, וח''ב סי' שכ''ח, ריטב''א ע''ז דף ט''ו, קצוה''ח סי' קכ'''ו סק''ג, אבנ''מ סי' כ''ח סקמ''ו, קונטרס הספיקות סי' ז' סק''ה, רעק''א בגליון שו''ע סי' שמ''א, חי' ר' מאיר שמחה דף ע''ט א', ועי' מחנ''א שכירות סי' ג' שכתב 'למדנו מזה דכל שהקדים לו השכר לא שייך לומר ישנה לשכירות מתחלה ועד סוף' - ועי' ריטב''א דף מ''ח א' דא''א להקדים שכר לפועל מכיון שישנה לשכירות מתחילה ועד סוף -.

טו. האם התשלום הוא עבור מה שיש לו קנין או זכות בחפץ, או שהשכר הוא עבור השימוש: שו''ת הרשב''א ח''ב סי' שכ''ח, וח''ד סי' ג, ר''ן נדרים דף מ''ו ב', מרדכי סי' שמ''ה, ב''י וב''ח סוף סי' שי''ב, קובץ הערות סי' נ''ג, ועי' לעיל אות ח', ט', י''ג, ולהלן אות ט''ו, ט''ז, י''ט כ'.

טז. השוכר בית זה ונפל הבית, האם חייב לשלם על הזמן שלא דר בבית: רש''י דף ק''ג א' ד''ה אזדא ליה, רמב''ם פה' מהלכ' שכירות ה''ו, שו''ת הרשב''א ח''ד סי' ג', ריטב''א דף ק''ג ב', תשובות מימוניות משפטים סי' כ''ז, וסי' מ''ז, רמ''א סי' של''ד סעי' א', חזו''א ב''ק סי' כ''ג סק''י.

יש לעיין על שיטות הראשונים שחייב את כל שכרו מדברי הגמ' בדף ע''ט א' בשוכר חמור ומת: שו''ת הרשב''א ח''ד סי' ג', הגה''א סי' י', ועי' רש''י ד''ה אלא תרעומת, ועי' עוד ישוב לזה להלן.

יש לעיין על שיטות הראשונים שחייב את כל שכרו מדברי הגמ' בספינה זו ויין סתם דאינו חייב את שכרו, וכאן א''א לתרץ כרש''י, וכתב החזו''א ב''ק סי' כ''ג סק''י, דצ''ל דבספינה איירי בשכירות פועלים כמבואר בריטב''א בשם הרא''ה, ולא בשכירות חפצים.

יז. שכר בית זה, ובאו אנסים וגרו בבית ולא נתנו לו לגור, האם דינו כנפל הבית, או דבכה''ג לכו''ע חייב את כל שכרו, וכעין זה יש לדון בחמור זה באנגריא שאינה חוזרת שלא בדרך הליכתה האם חייב לשלם את כל שכרו: מחנ''א שכירות סי' ו'.

יח. שכר בית ומת השוכר, האם נכסיו השתעבדו, או מכיון שישנה לשכירות מתחילה ועד סוף א''א לגבות מהיורשים: שו''ת הרשב''א ח''א סי' אלף כ''ח, וח''ב סי' שכ''ח, מרדכי סי' שמ''ה, ש''ך סי' של''ד סק''ב, קובץ הערות סי' נ''ג סקי''א.

יט. שכר בית ומת השוכר ולא הניח אחריות נכסים, האם יכולים היורשים לדור בו בחנם: ריטב''א כתובות דף ל''ד ב', נתה''מ סי' שמ''א סק''ו, רעק''א בגליון שו''ע סי' שמ''א סעי' ג'.

כ. האם מח' הראשונים בנפל הבית אם חייב לשלם את כל שכרו, תלויה במח' אם במת השוכר גובין מנכסיו את כל שכרו: שו''ת הרשב''א הנ''ל, ושו''ת הרשב''א ח''ד סי' ג', ועי' נתה''מ סי' של''ד סק''ב שכתב 'נפל הבית דאינו חייב לשלם ולא אמרינן שכירות ליומא ממכר הוא, הטעם פשוט, דשם הריעותא בהבית והוי כמום במקח ובדין חזרה קאי כמ"ש מהר"מ פדואה הביאו הסמ"ע סימן שכ"א'.

כא. האם יש פטור אונס בשכירות חפצים, ונ''מ במת השוכר: רשב''א הנ''ל, מרדכי אות שמ''ה, שו''ע סי' ש''י סעי' ג', מחנ''א שכירות סי' ה' וסי' ז', ש''ך סי' של''ד סק''ב - ואפי' אם יש פטור אונס בשכירות חפצים, אכתי י''ל דבנפל הבית חייב את כל שכרו משום דנסתחפה שדהו ומזלו גרם, דומיא דמש''כ המהר''מ דבחלה המלמד אין פטור אונס, אע''פ שבחלה הבן יש פטור אונס וכמו שביאר המחנ''א -.

כב. בביאור דברי הגמ' ב''מ נ''ו ב' 'שכירות ממכר ליומא': תוס' שם ובע''ז דף ט''ו א', תוס' רא''ש בב''מ, נמוק''י בב''מ, לח''מ בפ''ז מהלכ' שכירות ה''א, דרכי משה אה''ע סי' כ''ח סקי''א,וב''ש שם ס''ק מ''ט, ש''ך סי' שי''ג סק''א, וסי' של''ד סק''ב, ועי' ט''ז סי' קמ''ב.

כג. האם מעיקרא קנה את כל זמן השכירות, או כל יום ויום בפנ''ע הוא ממכר: ש''ך סי' של''ד סק''ב.

כד. הקדיש המשכיר את הבית, האם רשאי השוכר לדור בו: ערכין דף כ' ב' ותוס' שם, תוס' לעיל דף ע''ג ב' ד''ה השתא, תוס' ב''ק דף נ''א ב' ד''ה השותפין, רא''ש שם סי' י' - עי''ש שחילק בין הקדש לקונם - ראשונים נדרים דף מ''ו א' ור''ן שם בע''ב, תוס' ורמב''ן כתובות דף נ''ט, שו''ת הרשב''א מיוחסות סי' רמ''ב, ריב''ש סי' שנ''ה, ש''ך יו''ד סי' רכ''א סקמ''ג, קובה''ע סי' נ''ב סק''א.

כה. האם בשכירות חפצים כשלא השתמש מנכה לו כעין פועל בטל, או''ד דכיון דשכירות ממכר ליומא חייב שכרו משלם: נתה''מ סי' של''ד סק''ב.

כו. בביאור הנידון בע''ז דף ט''ו אי שכירות קניא: שערי יושר ש''ה פ''ט.

**האם שכירות הוא קנין בגוף הדבר לפירותיו, או שאין לו אלא זכות ושעבוד בחפץ.**

א. הרמב''ן בכתובות דף נ''ט א' מספקא ליה בזה, והוכיח שיש לו קנין ממתני' דף ל''ה ב' דיכול השוכר למכור את זכותו, וע''כ דקנוי לו, דאל''כ א''א למכור זכות, דילפינן מאיש כי יקדיש את ביתו מה ביתו שלו אף כל שלו, וא''כ רק מי שהדבר שלו יכול להקדיש - וכן מצינו בדברי ר''ת שא''א למכור שעבוד הגוף, ולשיטות ששכירות הוא שעבוד הגוף צ''ב ממתני', וצ''ל דמוכר את השעבוד נכסים דומיא דמכירת שטרות. -.

ב. בביאור הצדדים כתב בקובה''ע סי' נ''ג דהקונה קנין גוף לפירות, גוף הדבר הוא שלו לגבי השימושים, והרי הוא משתמש בשלו, אך אם יש לו רק זכות בחפץ, הרי הוא משתמש בשל חבירו, אלא שקיבל זכות להשתמש בשל חבירו - ועי' שערי יושר ש''ה פ''ט שכתב 'ובשאלה ושכירות אם קניא חשוב קנין כספו, דעל פרט של מלאכה יש לו קנין, ורק אם שכירות לא קניא הוא רק בגדר זכות למלאכה, אבל אם קניא הוא קנין גמור על פרטים שהשאיל והשכיר לו' -.

ג. על פי זה ביאר הקובה''ע דמהאי טעמא אינה לשכירות אלא לבסוף, ולוקח לזמן מתחייב בדמי מקחו לאלתר בשעת קנין, משום דשוכר חייב לשלם בעד ההשתמשות, דמשתמש בשל חבירו, ולוקח לזמן א"צ לשלם בשביל ההשתמשות, דהא משתמש בשלו, אלא שצריך לשלם בשביל הקנין, ומשו"ה מתחייב לאלתר.

ד. ולפי זה כתב הקובה''ע די''ל דאע''פ שבהקדישו משכיר ס''ל לתוס' דאסור לשוכר לדור בו, י''ל דכל זה רק בשכירות שאינו אלא זכות, וא''כ משתמש בשל הקדש, אך בקנין פירות רשאי לדור כשהקדיש בעל הגוף, מכיון שקנוי לו לפירות וא''כ דר בשלו - ועי' מערכת הקנינים סי' י''ב, וחזו''א אה''ע סי' ע''א סקט''ו, ומשנת ר' אהרן נדרים סי' ט''ז סק''י -.

ה. הקובה''ע סי' נ''ג סק''א והחזו''א סי כ''א סק''ד הוכיחו דחלוק שכירות מקנין פירות, מהמבואר במתניתין ריש בכורים דשוכר אינו מביא בכורים, ובגיטין דף מ"ז ב' מבואר דלרבי יוחנן דקנין פירות כקה"ג, מביא בכורים, ואפי' למד''א דקנין פירות לאו כקנין הגוף מביא ואינו קורא, ושוכר אפי' אינו מביא.

ו. הקובה''ע שם הוכיח מהא דבשכירות איכא למד''א דישנה לשכירות מתחילה ועד סוף, וכן אינה משתלמת אלא לבסוף, ובקנין פירות ודאי מתחייב מיד ככל מקח.

ז. כתב הקובה''ע דאם שכירות הוא קנין גוף לפירות, א''כ הרי הוא משתמש בשלו, וא''כ א''א לומר דמשלם על השימוש, וע''כ משלם על הקנין, והקשה הקובה''ע על דברי הרמב''ן שכתב שיש לו קנין, ומאידך כתב דבנפל הבית אינו משלם על מה שלא דר, ועי' ש''ך סי' של''ד סק''ב שכתב שבמת השוכר פטור לשלם אף אם שכירות ממכר ליומא, 'דאטו במכירה גופא כשיש אונס בדבר והוא בענין שה"ל להמוכר להתנות מי לא נתבטל המכר וה"נ כיון דטעמא הוא דב"ה הוי כמו פועל וה"ל להתנות בטל השכירות'.

ח. כתב הקצוה''ח סי' רמ''א סק''ה 'ואף על גב דאמר אחריך לפלוני לא הוי כמו שאול, ומשום דשאול אין לו בזמן השאלה אלא לפירות, אבל אחריך לפלוני הוי הגוף לראשון ... וא"כ מוכח דכל שקנוי לגופו אפילו לשעה הוי שלו לענין אתרוג, ושאול שאני דאינו קנוי לגופו אלא לפירי' ויש לדון אם כוונתו לחלק בין קנין לזמן, לקנין גוף לפירות, או לחלק בין קנין גוף לפירות שהגוף שלו לענין פירות, לשאלה דאין לו אלא זכות.

**מצינו כמה נ''מ בין הצדדים**

א. הרמב''ן כתב דרק אם קנוי לו יכול למוכרו ולהקדישו.

ב. הרמב''ן כתב דכיון ששכירות הוא קנין אינו נחשב ראוי ובכור נוטל בו פי שנים.

ג. עוד דן הרמב''ן דיכול השוכר לאסור את קנינו על אחרים בקונם, משא''כ אם אינו אלא זכות, אין בידו להחיל איסור על החפץ.

ד. כתב הקובה''ע דאם החפץ קנוי לו לענין שימושים, א''א לומר דמשלם על השימושים, מכיון שמשתמש בשלו, ורק אם יש לו רק זכות להשתמש בשל חבירו אפשר לומר שזכותו לקנות את ההשתמשות, ולא להשתמש בחנם, והנך דס''ל דהוי קנין ע''כ ס''ל דא''א בשכירות חפצים ישנה לשכירות מתחילה ועד סוף.

ה. נח' הראשונים בשכר בית זה ונפל אם חייב לשלם את דמי השכירות על הזמן שלא דר, וכתב הקובה''ע שנח' אם התשלום על הקנין, או על השימוש.

ו. נח' הראשונים האם מותר לשוכר לדור בבית שהקדישו המשכיר, ודן הקובה''ע דאולי תוס' שאסרו לדור אינו אלא משום שאין לו אלא זכות, ונמצא שמשתמש בשל הקדש, אך בקנין גוף לפירות י''ל דשרי לקונה לדור אף כשהקדישו בעל הגוף.

ז. נח' הראשונים האם מועיל מחילת השוכר על זכותו - עי' ריב''ש סי' תק''י - וישל''ע ממש''כ בסי' שנ''ה -מחנ''א שכירות סי' ט' - וכתב הנתה''מ סי' קצ''ב סק''ו שהדבר תלוי אם יש לשוכר קנין או שאין לו אלא זכות.

ח. גר ששכר בית ומת, ובא אחר וזכה בזכותו, כתב הקובה''ע דאם לשוכר יש רק זכות כשמת פקע זכותו ואין במה לזכות, משא''כ אם יש לו קנין יש מקום לומר שיכול אחר לזכות בו.

ט. בקנין פירות נח' אם קנין פירות כקנין הגוף, ואם שכירות אינו אלא זכות ולא קנין, א''כ בשכירות לכו''ע קנין פירות לאו כקנין הגוף - ונ''מ לגבי ביכורים כמבואר לעיל -.

י. שכר בית ומת, אי נימא דשכירות הוא קנין, א''כ התחייב השוכר בשעת הקנין, ויגבו מנכסיו, משא''כ אם התשלום על השימוש, י''ל דיכולים היורשים לומר לא נדור ולא נשלם.

יא. באופן הנ''ל ולא הניח האב אחריות נכסים, אי נימא דהאב התחייב על הקנין, א''כ יכולים היורשים לדור בחנם.

יב. אתרוג השאול אינו נחשב לכם, ואי נימא דשאלה ושכירות הוא קנין פירות יהיה מוכח שקנין פירות אינו נחשב לכם, אך אי נימא דשאלה ושכירות הוא רק זכות, יש מקום לומר דהקונה גוף לפירותיו נחשב לכם.

יג. יש לדון היאך הדין בשורף חפץ שכור, האם חייב מדין מזיק לשוכר, אי נימא דיש לו קנין פירות לכא' חייב, משא''כ אם יש לו רק זכות יש מקום לומר דהוי כשורף שטרותיו של חבירו.

יד. שוכר ושואל חייבים בשמירה, ונח' הראשונים האם לוקח לל' יום חייב בשמירה, וכתב הקובה''ע דנח' אם שכירות הוא רק זכות, וכיון שמשתמש בשל חבירו חייב בשמירה, משא''כ הקונה קנין גוף לפירות שמשתמש בשלו אינו חייב בשמירה - כ''כ הריטב''א קידושין דף מ''ז ב' - משא''כ אם שכירות ושאלה הוא קנין ואפילו הכי חייב בשמירה, א''כ יש ללמוד מזה דגם הקונה קנין גוף לפירות חייב בשמירה.

טו. כתב הנתה''מ סי' קצ''ב סק''ו, דזכות שימוש בקרקע אינו נקנה בקנין חזקה, אלא נקנה בתחילת שימוש, משא''כ קנין בגוף לענין פירות נקנה בקנין חזקה ולא בתחילת שימוש.

טז. כתב הדרכי משה אה''ע סי' כ''ח סקי''א 'ואם קידש אשה בדבר המושכר אצלו אם קדשה בהנאת קישוט לבד לכולי עלמא הויא מקודשת אבל אם קידשה באותו דבר עצמו לדברי התוספות שבפרק הזהב (ב"מ נו: ד"ה והאי ביומיה) דס"ל דלא אמרינן שכירות ממכר ליומיה הוא אלא לגבי אונאה לא הוי קידושין אף על גב דידעה דמושכר הוא אצלו ומהרי"ח כתב דאם ידעה הוי קידושין ואם לא ידעה לכולי עלמא לא הוי קידושין כן מסקנת מהרא"י בתרומת הדשן סימן ר"י'.

יז. הריטב''א בדף צ''ט א' כתב דסברת ר' הונא דמשיכה אינה מועלת לקנין שאלה משום 'דמשיכה אינה קונה במטלטלין מדאורייתא ורבנן הוא דתקון וכי תקון דוקא במכר או במתנה שהוא קנין הגוף אבל בשאלה דלית בה לשואל אלא קנין פירות לא תקנו לה משיכה' משא''כ שכירות דנקנה במשיכה משום 'דשאני שכירות דמכירה ליומא היא והרי הוא בכלל משיכה שתקנו בלקוחות'.