שיעורי תערובת מו
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / יורה דעה / תערובת / קמא

שיעורי תערובת – מו

**ממו"ר הגאון רבי צבי ובר שליט"א**

יו"ד סי' קה, ט

**נמלחו כמה חתיכות עם האיסור אם מצטרפים כולם לששים**

[המשך סעיף ט] **כתב השו"ע ולענין שאר חתיכות שנמלחו יחד אם אין בכל אחת מהם בפנ"ע ששים לבטל החלב אסורות, ואין מצרפין ביחד לבטל החלב, דאין חלב מפעפע מחתיכה לחתיכה בלא רוטב, ואם אין ידוע אם נגע בכולן, כולן אסורות. ואם ידוע שלא נגע אלא באחת ואין ידוע איזו היא, כולן מותרות דחד בתרי בטיל אפילו הן חתיכות הראויות להתכבד.** ובפר"ח (ס"ק לז) מנה כאן ג' שיטות בראשונים, דדעת הרשב"א (תוה"ב ב"ד ש"א ה.) שבלוע שמן מפעפע מחתיכה לחתיכה, ויש בזה חומרא וקולא, דאם בכל החתיכות אין ששים כנגד האיסור נאסרו כל החתיכות אף אלו שלא נגעו באיסור, אולם אם יש בכל החתיכות ששים כנגד האיסור, מצטרפים כולם לבטל את האיסור, כיון שטעם האיסור מתפשט בכולם. ושיטת רבינו נתנאל ומהר"ם (הובאו במרדכי חולין רמז תרפג) שאף באיסור שמן אינו מפעפע מחתיכה לחתיכה בלא רוטב, ומשו"ה אין לצרף את כל החתיכות לבטל את טעם האיסור. אלא דדעת רבינו נתנאל שמ"מ כל החתיכות שנגעו באיסור מצטרפים לבטל טעם האיסור, כיון שבכל החתיכות שנגע בהם האיסור בלוע טעם מהאיסור, ובהם מתפשט האיסור בשווה, ומשו"ה אם יש בכולם ששים מתבטל האיסור. אבל דעת המהר"ם שאף בזה יש להחמיר, שכיון שאין הבלוע מתפשט בלא רוטב, חוששים שלא נתפשט האיסור בשווה, ושמא בחתיכה אחת נבלע איסור ובחתיכה אחרת לא נבלע האיסור, ופסק המחבר כדעת מהר"ם להחמיר.

**אמנם** הפר"ח כתב שדברי המהר"ם קשים מסברא, דכיון שחתיכות שנגע בהם האיסור מתפשט בהם הטעם, א"כ כמו שבאותה חתיכה אם יהיה ששים אין אוסרים אותה דאמרינן שהטעם מתפשט שם בשווה, א"כ אף אם נגעו כמה חתיכות באיסור, אמרינן שבאותם חתיכות מתפשט האיסור בשווה דהוי כמו שכולם חתיכה אחת. ועל כן פסק כדעת רבינו נתנאל. מיהו בשאר אחרונים נראה שנקטו כמהר"ם (עי' ש"ך סק"ל ועוד אחרונים).

**בדעת השו"ע אם איסור שמן מפעפע מחתיכה לחתיכה בלא רוטב**

**והקשה** הט"ז (ס"ק כב) שהמחבר סתר משנתו דלעיל סעיף ז' לעניין צלי, פסק המחבר כדעת הרשב"א שבלוע שמן מפעפע מחתיכה לחתיכה בלא רוטב, וא"כ ה"נ לעניין מליחה היה לנו לפסוק שכל החתיכות מצטרפים לבטל את האיסור, ואמאי החמיר כאן המחבר שאין החתיכות מצטרפים לבטל את האיסור. וכתב שאין לומר שיש חילוק בין מליחה לצלי, דכיון דקיי"ל דמליח כרותח הוי מליחה כמו צלי.

**ובנקודות** הכסף כתב דלא קשה מידי, דלחומרא חשש המחבר לדעת הרשב"א שמפעפע מחתיכה לחתיכה בלא רוטב, ועל כן כל שאין ששים בכל החתיכות אוסרים את כולם, ואף את מי שלא נגע חתיכה, ומ"מ חשש המחבר גם לדעת המהר"ם. והיינו שנוקטים לחומרא כשני הצדדים, ובין לעניין מליחה ובין לעניין צלי חוששים שמא מפעפע מחתיכה לחתיכה, וגם שמא אינו מפעפע ובעינן בכל חתיכה וחתיכה ששים כנגד האיסור. והוא חומרא גדולה בכל צלי [שהוא דבר מצוי מאוד] להחמיר שצריך ששים בכל חתיכה שנגע בה האיסור.

**אם יש לחלק בין מליחה לצלי בזה**

**והפרי** חדש כתב ליישב, שהמחבר באמת ס"ל לחלק בין מליחה לצלי, ובצלי פסק כדעת הרשב"א שדבר שמן מפעפע מחתיכה לחתיכה, אבל במליחה ס"ל שאינו ממש כרותח ואין הבלוע יוצא מחתיכה לחתיכה בלא רוטב אף שהוא בלוע שמן, ובין לחומרא ובין לקולא פסק כן. אמנם היד יהודה (ס"ק מג) כתב שקשה לפסוק לקולא כדעת הרשב"א בצלי, דאף לקולא מפעפע האיסור מחתיכה לחתיכה בלא רוטב, ולצרף כל החתיכות לששים [אף כשלא נגעו באיסור], כיון שהרבה ראשונים חולקים על הרשב"א בזה, וכבר נסתפקו בזה בתוס' בחולין (ק. ד"ה בשקדם) אם אומרים שבלוע מתפשט מחתיכה לחתיכה בלא רוטב, וא"כ איך נפסוק בזה לקולא כהרשב"א.

**עוד** כתב היד יהודה להקשות על הפר"ח, שאף עיקר מה שחילק בין מליחה לצלי אינו מובן בטעמו [ועי' פמ"ג (מ"ז ס"ק כב) שהוכיח שיש חילוק בין מליחה לצלי מהא דבצלי קיי"ל שאוסר כ"נ ובמליחה אוסר רק כ"ק, מיהו מ"מ לעניין אם מתפשט מחתיכה לחתיכה לא מצינו חילוק בזה].

**ודעת** היד יהודה דע"כ לעניין צלי פסק המחבר כהרשב"א רק לחומרא ולא לקולא, ובאמת אין מצרפים שאר החתיכות לששים, אלא בעינן בכל חתיכה שיהא בה ששים כנגד האיסור. ולעניין מליחה פסק המחבר כדעת מהר"ם אף לקולא, דלעולם לא אמרינן שהטעם מתפשט מחתיכה לחתיכה בלא רוטב.

**קושיית הש"ך על המהר"ם ובחידושו של החוו"ד שחתיכה שנתנה טעם יכולה ליתן שוב טעם כנגד כולה**

**הש"ך** (סק"ל) כתב להקשות על דינו של מהר"ם דאם יהיו ג' חתיכות שבכל אחד מהם יש נ"ט פעמים כנגד האיסור, איך שייך לאסור את כל החתיכות, והא אף אי נימא שהאיסור אסר את החתיכה הראשונה, היינו רק להצד שיצא כל הטעם שבו לחתיכה הראשונה, א"כ שוב אין בכוחו לאסור את החתיכה השניה כלל, דודאי שיש ששים כנגד האיסור, וא"כ יש כאן ב' חתיכות היתר וחד בתרי בטיל. וכתב החוו"ד (ס"ק טז) לחדש, שאיסור שנתן טעם בחתיכה, אחר שיצא ודאי עדיין יש בו טעם, ושוב יכול הוא לחזור ולאסור את החתיכה השניה כל שאין שם ששים כנגד האיסור. והוכיח כן מהא דקיי"ל שאם נפל איסור לקדרה ולא היה בה ששים כנגד האיסור ואח"כ נפל האיסור לקדרה אחרת דשוב צריך ששים כנגד כל האיסור, ואין מצרפים הקדרות לששים, ועל כרחך צ"ל שאחר שיצא האיסור מהקדרה שוב יכול ליתן טעם כנגד כל החתיכה.

**אמנם** דברי החוו"ד אינם מובנים כלל, שבאמת איך שייך שתיתן החתיכה טעם אחר שכבר נתנה כל טעמה בחתיכה הראשונה [וראייתו מדין הקדרות יש לדחות, דכבר כתב הרשב"א בזה דצריך לשער ששים כנגד כל האיסור משום דחיישינן שמא לא יצא כלל טעם בקדרה הראשונה, וכל הטעם שבחתיכה יצא רק בקדרה השניה]. ועוד צ"ב, דאי נימא כדברי החוו"ד, א"כ אף באותה קדרה אם נפל האיסור ויצא ואח"כ חזר ונפל לאותה קדרה, ג"כ נצטרך ב' פעמים ששים כנגד האיסור, וזה מבואר להדיא בסי' צח שאין צריך לשער ב' פעמים ששים. והיד יהודה (ס"ק מד, וכן בסי' צח ס"'ק טז) דחה דברי החוו"ד מכל וכל.

**ומצאנו** בחזו"א (סי' לג) ביאור נפלא ולדבריו מובנים דברי החוו"ד, דבכל מקום שנתן איסור טעם בהיתר צריך ליתן לקפילא לטעום אם יש טעם איסור או לא, וכל שאין שם קפילא תיקנו חכמים לעולם לשער בששים כדי שלא תהיה תורת כל אדם בידו, ועל כן אף אם יודע בודאי שאין האיסור יכול ליתן טעם עד ששים, מ"מ מגזירת חכמים אינו יכול להתיר עד שיהא ששים כנגד האיסור. ומשו"ה כתב החוו"ד דאף שבחשבון של החתיכות ודאי אין האיסור נו"ט בב' חתיכות, מ"מ שני החתיכות נאסרו, שכיון שאין קפילא כל חתיכה נאסרת עד שיהא בה ששים כנגד האיסור, ואף דבשניהם יחד יש ששים כנגד האיסור [ובאמת דעת רבינו נתנאל להקל כשיש ששים בכל החתיכות שנגעו באיסור, וביאור דבריו לפי"ז הוא דס"ל שכל החתיכות הוו כמו חתיכה אחת, וכמו שכתב הפר"ח]. אמנם למעשה בש"ך וכן הפמ"ג והיד יהודה נשארו בקושיא על מהר"ם, ולא ס"ל כדברי החוו"ד.

**אם יש ליישב קו' הש"ך על המהר"ם לדידן דיש חנ"נ בשאר איסורים**

**מיהו** כתב הש"ך דלדידן דקיי"ל שיש חנ"נ בשאר איסור נכונים דברי המהר"ם, והיינו משום שכיון שהחתיכה הראשונה בלעה מהאיסור ונאסר כל טעם ההיתר שבה, עכשיו נבלע טעם ההיתר בחתיכה השניה ונאסרת אף היא. וכתב בדגול מרבבה דצ"ל דמיירי בחתיכות שמינות, ולכך הטעם שבהם אחר שנאסר נבלע בשאר החתיכות ואוסרתם. וביאור דבריו, דאילו היו החתיכות כחושות, אף שהיו נאסרים משום חנ"נ, מ"מ אינם נבלעים בחתיכות האחרות, והאיסור עצמו יש ששים כנגדו.

**אכן** רע"א בהגהותיו כבר כתב להקשות, דהמהר"ם לשיטתו ס"ל דאין לבלוע יוצא מחתיכה לחתיכה בלא רוטב, ואף באיסור שמן, וא"כ כלל אינו מובן מה מועיל הא דאיכא חנ"נ, והרי האיסור שנבלע בחתיכה אינו יוצא, ואף טעם הבשר של החתיכה אינו אוסר, דאין הנאסר אוסר במקום שהאיסור אינו יכול לילך, וכן הטעם של הבשר שנבלע באיסור ונאסר ג"כ אינו יוצא לחתיכות אחרות, כיון שהוא בלוע ואינו יוצא בלא רוטב. והיד יהודה (ס"ק מד) כתב ליישב בדוחק, שכוונת הש"ך שחוששים שטעם הבשר יצא לחוץ ונפגש שם עם טעם האיסור ומתערב בחוץ טעם ההיתר עם טעם האיסור ונעשה שם חנ"נ, ומחמת זה נאסרים שאר החתיכות. אלא דכ"ז רק אי נימא דאמרינן חנ"נ בלח בלח [והרמ"א כתב להקל בחנ"נ לח בלח בהפסד מרובה, וא"כ ה"נ יש להקל בהפסד מרובה. ובלא"ה מקילין בחנ"נ במליחה במקום הפסד מרובה כמו שכתב הש"ך סי' צב (ס"ק טז), וא"כ כאן היה להקל אף בלא הפס"מ, ובפרט שחשש זה שנפגשו הטעמים חוץ לחתיכה הוא חשש רחוק].

**● השיעור נמסר בביהכ"נ "בית תפילה" נוה יעקב ירושלים ● ניתן לשמוע בקול הלשון טל: [PHONE_REMOVED] קוד 1-3-2-2-1 ובשידור חי יום ו' בשעה 12:30 ●**

**● נכתב ע"י א. ה. והיה לעיני מו"ר שליט"א ●**