חצרות דף עז
קטגוריות: ש_ס / יג עירובין / עירובין - הרב יהושע  ננקנסקי

**חצרות דף עז.**

★נותנין אותו לזה ששווה לארץ.

דהיינו שנידון כחצר [לגבי מי שניחא תשמישתה] וכאילו הכותל חלק מהחצר בפשוטו מיירי ב**כלי בית.**

אבל לגבי כלי חצר שניהם מותרים להוציא לכותל, וכן הוא ברשב"א עבוה"ק.

וע"ע במ"מ [פ"ג טו] דאסר לזה שתשמישו בקשה להוציא כלי חצר לכותל.

וכן הוא בשו"ע [שעב-ו], וצ"ב דהרי מחצר לחצר שרי [בלא עירוב].

וע"ע במג"א [יב] הובא במשנ"ב [נב].

וע"ע באבן העוזר שנתקשה בזה.

וע"ע בחזו"א [צו-יב] שנתקשה מה המקור לאיסור זה.

ובמשנ"ב [נב] מביא את האבהע"ז שמתיר "וכן נראה עיקר, ואולי ט"ס במ"מ".

★לכאו' מיירי בכותל של שניהם, או בכותל של הפקר.

ואם הכותל שייך לאחד, תלוי, אם שייך לעליון בלא"ה הוא משתייך לעליון שתשמישו בקל.

ואם הכותל שייך לתחתון לכאו' העליון יאסר [דלא שייך לשייך לו דבר ששייך לבעלות מישהו אחר], וא"כ כל חצרו תאסר שפרוצה למקום האסור לה, דהיינו לכותל [בכותל רחב ד"ט].

ביחס לתחתון עצם השימוש בכותל **לכאו' מותר** וכמו שיש בחצרו דבר גבוה י' טפחים דשרי, ומאכפ"ל שתשמישו בקשה כל זמן שלא משתייך למישהו אחר [כל מה שנאסר לזה שתשמישו בקשה זה רק מפני שמתייחס לשני, והוה כרשות אחרת, ולא עצם הקושי אוסר]

ויש לומר דהוה נפרצה שהכותל פרוץ לחצר [העליונה] ומחמת זה יאסר, ובכל חצרו לא יאסר דיש כאן מחיצה המבדילה דהיינו כותל עשרה בינו לבין העליון.

כל הנ"ל תלוי בהנחה שיש נפרצה כלפי כלי בית לחוד.

★גירסת הר"ח, [וכן הוא ברשב"א ובריטב"א] כותל שבין שתי חצרות גבוה **ורחב ד' טפחים**.

ובאינו רחב ד"ט מותרים שניהם [כלעיל] דנידון כמקום פטור.

וע"ע בחזו"א [צו-כא].

★דברי ר"נ בכותל נמוך ביארו התוס' דגם לרב חסדא דגידוד חמישה ומחיצה חמישה לא מצטרפים, וא"כ אין כאן מחיצה, בכ"ז נותנים לזה ששוה לארץ אפילו שלחצר אין מחיצה ונאסרה בטלטול, ומיירי לענין טלטול בתוך ד"א, דאז שרי מחצר לכותל.

וע"ע באו"ש [פ"ג טו] דמיירי בכלי בית שהוצאו לחצר בהיתר דרך מלבוש.

וע"ע בתוס' הרא"ש שתירץ באו"א.

וע"ע בר"ן דמיירי שבגידוד לחוד יש עשרה ויש על גביהם עוד מחיצה פחותה מעשרה.

★מבואר בסוגיין דמעל י' לא ניחא תשמישתה.

ועי' תור"ח שמקשה מבדיקת חמץ דמבואר בטור [אוה"ח תלג] שחורי בית וזיזים מעל י' חייבים בבדיקת חמץ דעיקר תשמיש האדם למעלה מי'. וי"ל.

ובב"ח [שם] חילק בין שימוש לדברים קטנים שמשתמשים מעל י' לבין דברים כבדים שלא משתמש מעל י'.

★לרש"י ד"ה "אמר רבינא" "בציר מהכי פיתחא הוא דלא הוי אבל לאשתמושי ביה שרי וכו' דלא הוי רשותא".

עי' ריטב"א שהקשה דיאסר מדין נפרצה.

וע"ע בתור"פ.

וע"ע ברש"ש.

★כגון שעקר חוליא מראשו.

עי' ברשב"א ובריטב"א דכשעקר **ומשתמש בקרקע** חשיב ניחא תשמישתה.

משא"כ אם המיעוט ע"י שמגביה בקרקע צריך הגבהה **ד' על ד'** בכדי שיהיה לו מקום נוח להשתמש.

ובדעת רש"י משמע דלא בעי רחב ד"ט אלא סגי באורך ד"ט.

וע"ע תוס' [עז: ד"ה אם יש באיצטבא].

וע"ע שו"ע [ס"ט] ובמשנ"ב [עו] ובחזו"א [צו-כג בסופו].

★יל"ע בעקר חוליה אם כן המקום נעשה ניחא לתרויהו ושוב יצטרכו עירוב.

ובמשנ"ב [עו] ובשעה"צ [נא] דמיירי דעקר חוליה רק מצד אחד ולכן הוי לחד תשמישו בנחת ולאידך תשמישו בקשה. [ועוי"ל דמיירי בקיר גבוה מצד אחד עשר ומצד שני אחד עשרה ועקר טפח שלם ולאחד אין מחיצה ולאחד יש מחיצה].

וע"ע בשעה"צ דאולי הוי **מק"פ** ולהכי תרויהו שרי [בלי לערב] אפי' במיעט בשני צדדים.

וע"ע בחזו"א [צו-כב] דהקשה דליהוי **כחורי רה"י.**

וע"ע בתוס' [שבת ז" ד"ה והלכה] דחורי רה"י המפולשין לרה"ר אין דינם כרה"י, וא"כ ה"נ החור מפולש לראש הכותל [חצר שאינה מעורבת] וא"כ אין כאן היתר חורי רה"י, והדרא קושיא שיאסר המקום שנתמעט דמפולש לחצר שאינה מעורבת.

★כפה ספל וכו' דאית ליה אוגניים.

עי' רש"י וריטב"א דהמיעוט ע"י הספל.

וע"ע במאירי דביאר באו"א.

★תוד"ה "הטומן" דכשהשרישו לא היו ניטלין בשבת.

עי' בדר"א [פ"ב דכלאים] צה"ל [ס"ב] דגם כלאים בשביעית מיירי בלא השריש רק הוכחת תוס' הוא משבת.

ועי"ש שהביא מהחזו"א כלאים [ג-יג ד"ה ובתוס'] דנקט דכלאים בשביעית מיירי גם בהשרישו.

★בתוד"ה הטומן אבל אם לשם נטיעה חושש משום כולם.

וע"ע במשנ"ב [שלו-מ] דאיסור זה **מדרבנן.**

ועי"ש בשעה"צ [לא].

וע"ע במשנ"ב [שיא-כז].

★מתוס' משמע דגם במעשר בנתכוון לנטיעה יתחייב התוספת במעשר.

וע"ע בדר"א [פ"ב מתרומות ה"א בביאה"ל ד"ה אוכל].

**עז:**

★דבעי מרא וחצינא

עי' רשב"א דבכה"ג הוי **מלאכה דאוריתא**.

וע"ע בריטב"א.

וע"ע בר"ח "דבעי מרא וחצינא **שאינו ניטל בשבת"**, לא שיש כאן מלאכה רק אין לו אפשרות לפנות, דהכלי שעל ידו מפנים לא ניטל.

והיה מקום לפרש דכה"ג דבעי כלים הפינוי נחשב לדבר קשה ושפיר הוה ביטול כעין הגמ' לקמן כובדו קובעו לפירוש רש"י.

★סולם ממעט

הלשון ממעט ל"ד דאינו ממעט בשם מחיצה כלעיל, דע"י שנטל או שהגביה אין כאן מחיצה עשר, אלא כוונת סולם ממעט כפתח, לא שחסר במחיצה אלא יצר אפשרות שימוש נוחה בין שתי הרשויות כחלון ופתח.

★כובדו קובעו

עי' רש"י.

ושיטת הר"ח הובא ברשב"א ובריטב"א, דמשום כובדו נאסר בטלטול.

וע"ע בשעה"צ [תקיח, מז] ובמשנ"ב [תקיח-כט].

וע"ע בביאה"ל [שח-יט].

★סולם ממעט

עי' חזו"א [צו-כג] דסולם מיירי ששליבותיו תוך ג"ט דאחרת מה גבול יש בדבר. ומסיים "ויותר נראה ששיעורו לפי דרך המעלות".

יל"ע מה המרווח הנצרך בין שליבה לשליבה, וכי גדר רשת תחשב כסולם, מסתבר דרק שדרך העולם לעשותו בצורה נוחה להכניס רגל.

★אבל הוי הכותל ארבעה אפי' מופלג טובא.

עי' פירש"י דברחב מהלך בראשו וא"כ הוי כפתח מחצר לחצר.

ועי' ברשב"א ובריטב"א.

וע"ע בחזו"א [צו-לז ד"ה שם תוד"ה] במה שביארם.

ועי' בשפ"א דנפק"מ בין הפירושים ברחב ד"ט רק באורך ג"ט ומחצה.

★כל מחיצה שקבוע בה כעין מדף יל"ע אי הוי מחיצה, לענין רשויות שבת אין נפק"מ דהקיר החיצון יהיה מחיצה, רק יל"ע לענין הבפנים האם נחשב מחיצה.

ויש להוכיח מסוגיין דבעי באיצטבא ד"ט שיהיה תוך ג"ט לקרקע או לתחתיה, ומאכפ"ל בגבוה הרי במקום האיצטבא ע"כ דנידון כמחיצה.

★תוד"ה "אם" מתקשה דבסולם בעינן שיגיע לראש הכותל ובאצטבא לא בעינן, וחילק בין רחב ד"ט או לא.

וממאן לקבל את החילוק אם יש שליבות תוך ג"ט או לא, וע"ע ברא"ש [ס"ד].

וע"ע ברא"ש [בשם רבינו מאיר] חילוק אחר. והובא בריטב"א.

★עי' רמב"ם ובמ"מ.