חבורה פרק המגרש
קטגוריות: ש_ס / כט גיטין / המגרש - הרב משה יפהן

חבורה פרק המגרש.

במשנה מבואר לפי מה שנתבאר בגמ' דנחלקו ר' אליעזר וחכמים בגירושי חוץ דאם בשעת מסירה אמר לה הרי את מגורשת חוץ מפלוני. דלר"א היא מגורשת. חוץ מפלוני ולחכמים לא חל הגט ומבואר דכיצד יעשה יטלנו הימנה ויחזור ויתננו לה ויאמר לה הרי את מותרת לכל אדם. והנה מבואר כאן דבעינן אמירה של הרי את מותרת לכל אדם ולעיל למדנו דבאופן שהיה נתינה שלא נעשתה כהלכתה וצריך לחזור וליתן לה צריך לומר לה הא גיטך ואינו צריך לחזור ולומר לה הרי את מותרת לכל אדם. באמת ברמב"ם גירושין פ"ח הי"ז כתב דאין כזה דין אלא המכוון דצריך להיות גירושין בלא שיור. וכן כתב הרי"ד אמנם הריטב"א והר"ן סוברים דכאן בעינן לעקור את הדברים של הנתינה הראשונה שאמר שהיא מגורשת באופן של שיור ובעינן דברים מפורשים של הרי את מותרת לכל אדם.

ומבואר במשנה דנחלקו ר' אליעזר וחכמים בגירושי חוץ. ובאמת אליבא דר"א דחל גירושי חוץ. יש לעיין בכל גירושי חוץ מהו דינה של אישה זו. והנה באופן שהיא נשאת לאחר אז חל ניתוק מאישות הראשון. ואין מניעה שתנשא. אמנם מה הדין אם היא נבעלת לאחר. ולכאורה היא מותרת ליבעל לאחרים. ואין עליה איסור אשת איש ורק כלפי הפלוני ששייר כלפי היא אסורה באיסור אשת איש. ויל"ע אם יבוא עליה האם חייב מיתת בית דין. ומה הוא דינו וצ"ע ואפשר שנראה בזה בעז"ה בהמשך.

והנה בלומדעס יש לעיין מה גדר שיור זה. של חוץ. וכפשוטו היינו אומרים דחוץ היינו הגבלה בעצם הגט דהגט פועל התר לכל העולם חוץ מפלוני.

אמנם מטו ביה בשם ר' ברוך בער דאמר דלא חייל הגבלה בעצם הגט והגט באמת הוא מגרש לכל העולם וכלשון הגט הרי את מותרת לכל האדם וחלות השיור הוא חלות נוספת שהיא מגבילה את ההתר לפלוני ואין זה שיור והגבלה בעצם הגט. והנה ביאור הדבר כמו דמצינו לגבי תנאי דמבואר בתשובות הרא"ש דהוי מילתא אחריתי דהיינו דהמעשה נעשה בכל צד ורק דיש כאן חלות נוספת של תנאי שהיא תולה את החלות שאם לא יעשה כפי התנאי יפקע החלות . ומקור לזה מהמבואר בכתובות שיכול לבטל את התנאי והיינו מכיוון שהתנאי הוא חלות נוספת ואינו הגבלה בעצם המעשה משו"ה הוא יכול לבטל את התנאי וממילא המעשה יתקיים משום שהדבר החיצוני שהגביל את המעשה ועיכב אותו בטל. ולכאורה הוא הדין גדרה של שיור דהוא חלות נוספת. להחיל חלות שיור להגביל את הגט אבל אין זה עיכוב בעצם הגט.

ולכאורה חלות שיור אינו ממשפטי התנאים אלא הוא חלות נוספת ואם תאמר מנלן דיש כזה הלכה חדשה של שיור לכאורה נאמר דדין זה נאמר מילפותא או מקרא שוהלכה והיתה לאיש אחר אפילו לא נתגרשה אלא מאיש אחד הרי היא מגורשת דבזה נתגלה דשייך חלות גירושין של שיור. ואם נדון מה גדרה ולא מסתבר דהמכוון דיש גט למחצה ובהכרח נתחדש דיש חלות שיור ושייך להגביל את החלות או דזה נלמד מואישה גרושה מאישה אפילו לא נתגרשה אלא מאישה הרי היא מגורשת דמבואר דשייך חלות גירושין של שיור. והנה גדר שיור זה נראה דהיינו דזה הגבלה על כח הגט של הגט דאינו פועל התר כלפי פלוני וזה המכוון של השיור דהוא עושה חלות נוספת לעכב את הגט שלא יפעל התר כלפי פלוני.

אמנם הקובץ שיעורים למד דזהו הגבלה בעצם הגט דהגט מעיקרא לא ניתן כדי להתיר את האיסור לפלוני ולכאורה צריך ביאור בעיקר כל הדבר בין לפי הקובץ שיעורים בין לפי רב"ב, [אלא לרב"ב אפשר דאין זה כ"כ קשה דנתחדש כאן הלכה חדשה של שיור שיכול לעכב שלא יחול ההתר כלפי פלוני ואין זה מעצם הגט. אמנם לפי הקובץ שיעורים בוודאי צ"ע מהו הביאור דהוא עושה שיור בגט שלא יחול כלפי פלוני דאיך זה יכול להתחלק או שמקנה את האישה לעצמה בגט והיא מותרת לכל העולם או שאינה מקנה לה את עצמה בגט לגמרי והיא אסורה לכל העולם אבל מה שייך שיור בגט. אטו בקניני ממון גם שייך שיור שיכול לומר לחבירו אני מקנה לך את החפץ חוץ מכלפי פלוני שכלפיו זה נחשב שאני הבעלים ונפק"מ שעכשיו הוא יכול להקנות לפלוני את החפץ כיוון שכלפיו נשאר שעדיין אני הבעלים. ולכאורה דבר זה לא שייך דהבעלות היא מהות אחד ולא שייך לחלק בה כלפי אנשים. [ אמנם מצינו דבר חידוש באבני מילואים בסימן קל"ז סק"ב בשם שו"ת מהר"א ששון. והובא בקצות סי' קי"א סק,ג. דכתב דגם בממון שייך שיור וכגון מי שרוצה להקנות ללוה חפץ ואין הוא רוצה שהמלווה יגבה אותו ממנו אז הוא מקנה לו את החפץ חוץ מהמלווה והביאור דלגבי המלוה עדיין הוא חשיב בעלים. ומבואר דהוא סובר דדין חוץ הרי הוא דין בכל הבעלות והקנינים שיכול לקבוע כלפי מי חל הבעלות וכלפי מי אינו מחיל את הבעלות. וזהו חידוש רב. ומסברא היה מקום לומר כדביארנו דדין זה שייך דווקא כלפי ענין של התר אבל כלפי קנין לא שייך דין שלחוץ ואם זה שייך בקנינים זה דבר שצריך ביאור ומבואר דכל קנין זה שחל כלפי כל העולם זה גם מכח הבעלים אמנם הבעלים יכולים לקבוע כלפי מי חלה הבעלות וזה חלק מכח הבעלות לקבוע כלפי מי חלה הבעלות וצ"ע.]

ובביאור הדבר נראה באופן זה. דהמהר"ם מלובלין דן דכל חלות אישות חלים שתי דברים א' שהאישה נקנית לבעל לאישות וב. דהוא אוסר אותה לכל העולם ומייחד אותה אליו. והנה בחלות ההתר של גט גם נפעלים שתי דברים דהיא קונה את עצמה ממה שהיתה קנויה לבעל לאישות להיות ברשותה לינשא לאחר. וחוץ מזה שחל כאן חלות התר. וביאר המהר"ם מלובלין דבוודאי דגט דחוץ כלפי הדין קנין הרי היא קונה את עצמה לגמרי אמנם כלפי ההתר דהרי הוא אסר לה אכ"ע כהקדש וכמו שכתוב בקידושין דף ב: דהיינו לישנא דרבנן. אם כן הוא בעי להתיר מה שאסר והגט מתיר ובזה הגט פועל התר לכל אחד ואחד ובאופן שהוא אומר חוץ מפלוני הרי הוא מעכב את ההתר לפלוני וכלפי פלוני היא עדיין מיוחדת לבעלה הראשון דהרי הוא לא התיר את מה שהוא אסר עליו כדי שהיא תיהיה מיוחדת ואסורה לינשא לו. ולפי"ז אם כנים הדברים אם כן לגבי ייבום ולירושה וליטמא לה בוודאי לא חשיב בעלה ואסורה עליו. וכל הנושא הוא רק לגבי ההתר מהראשון.

ויתכן היה לפרש בעוד נוסח על דרך זה דאין המכוון דהגט פועל ב' ענינים. אלא דכך הוא גדר קנין האישות דזהו גופא מה שהוא קונה בה שהיא מיוחדת אליו ומופרשת מאחרים וזה הנקרא קנין אישות. וממילא הגט אינה מקנה את האישה לעצמה כממון אלא פועל בה דין התר וממילא הסברא היא דההתר מותר לפי מידת ההתר של הגט ואם כתב להדיא חוץ מפלוני אם כן אין כח ביד הגט להתירה לאחרים ולכפי אותו פלוני עדיין יש לו בה קנין שהיא מופרשת מאחרים ומיוחדת לבעלה הראשון.

והנה לפי רב"ב יש רווח גדול בדין זה המבואר בר"א דיש דין ניתוק דהיינו אם נשאת לאחר הותרה לראשון וצ"ל דכך הוא גדרו של השיור דאינו משייר אלא כל זמן שהיא גרושה אבל אם היא נשאת לאחר אז פקע העיכוב של השיור מכח בעלה הראשון. אמנם לפי שתי הנוסחאות האחרות צריך להבין מהו דין הניתוק הרי מעיקרא הגט לא התיר את הייחוד לאותו פלוני. וצ"ב מהו גדרו של ניתוק זה.

והנה בביאור מחלוקת ר"א וחכמים מבואר בגמ' דר"א סובר דיש דרשה ור' ינאי דורש את זה מוהלכה והיתה לאיש אחר. ור"י דורש דרשא זו מאישה גרושה מאישה אפילו לא נתגרשה אלא מאישה הרי היא מגורשת. ובדרשא זו לרב"ב נתחדש חלות מחודשת של שיור אמנם לדרכינו זה יותר ברור דזהו גופא מה שנתחדש שיש כאן שיור בעצם ההתרה של הגט ומבואר דשייך כזה חלות. והנה יש לעיין במאי פליגי רבנן ומבואר בגמ' דהם לא דורשים באופן זה. ויל"ע מדוע. ויתכן דהם סוברים דלא שייך כזה מציאות של שיור וממילא צריך לבאר את הדרשא באופן אחר. ויתכן דהם מודים דשייכת כזו מציאות של שיור אלא דהם טוענים דאם הוא שייר בעצם המתיר של הגירושין אז בוודאי חסר בשיור וממילא בהכרח צריך לדרוש באופן אחר.

והנה לר"י יש לעיין במה נחלקו ר"א וחכמים דהוא דורש מאישה גרושה מאישה אפילו לא נתגרשה אלא מאישה. וכתב רש"י דהיינו דאמר לה הרי את מגורשת ממני ואי את מותרת לכל אדם והיינו ריח הגט שפוסל לכהונה. ומדפסול לכהונה אלמא גט הוא והכא דשרייא לכל אדם חוץ מזה מותרת לאחרים.

והנה צריך ביאור דמזה דאמר דהוי רק ריח הגט משמע דלא הוי גיטה ורק יש בו צורה של גט. ואח"כ כתב רש"י אלמא גיטא הוא דמשמע דהגט חל. ומכח מה שהגט חל אפילו במקום שהוא לא מתיר לאחרים לומדים דבמקום שהוא כן מתיר לאחרים הוא מתיר לפי איך שהוא קובע בגט.

והמהר"ם מלובלין למד ע"פ רש"י ביבמות צד. דלא נתגרשה זו לגמרי אלא מאישה נפרדה. ומשמע בלשון זה דחל הפקעה של הקנין אישות ולא חל ההתר. וממילא למד דכיוון דזה שני ענינים האישות וההתר ושייך להחיל זה בלא זה דהרי מאישה נפרדה אלא דלא חל ההתר ממילא באופן שרוצה להחיל את ההתר זה חל בא במידה שהוא רוצה שזה יחול. ובאמת כדבריו מבואר בתורא"ש בסוגייתנו למאן דיליף ר"א מאיסור כהונה אלא מיקריא גרושה אפילו לא נתגרשה אלא מאישה ואם מת אינה מתייבמת דמקרייא גרושת אחיו. ומבואר דלדעת רבנן חל בה הפקעת הגט ולא רק ריח הגט לכהונה. והיינו דחל בה ההפקעה של האישות ולכאורה כנ"ל לגבי ליורשה וליטמא לה פקע האישות. ולפי"ז יתכן דר"א מודה דנאמר דין כריתות אלא דזה נאמר באישות וכל כמה שהאישות פקע לגמרי הגם דלגבי ההתר עדיין היא קשורה לגביו חשיב כריתות.

אמנם יש לעיין דמרש"י אצלינו מדויק לא כן דרש"י כתב דהוי רק ריח הגט ומשמע דאין בזה שום נפק"מ אלא רק לגבי כהונה דלגבי זה חשיב ריח הגט אמנם לשאר הדינים לא חל כאן שום הפקעה. ולפי המהר"ם מלובלין הרי כבר אינה קנויה לו לייבום וליורשה וליטמא לה ולהפר נדריה ואין זה רק ריח הגט. ומרש"י דידן משמע דבר חידוש דבאמת כל מה שחל בגט זהו רק זה שחל כאן גט הגם שלא חל כאן שום התר ולא נעשית שום הפקעה אלא זהו גופא המאישה נפרדה שחל כאן גט ביניהם הגם שאינו מפקיע את עצם הקנין ויש בה שם גרושה ונפק"מ דאסורה לכהן. ומכל מקום לא נשתנה בעצם הקנין כלום ואחרי שנתחדש ששייך להתפיס גט גם באופן שאינו פועל התר בוודאי יתכן שיכול לפעול התר כפי מה שהוא קובע כיוון שיש חלות שהוא מתפיס גט גם בלי להפקיע את הקנין והא דאתינא להכי ממילא יתכן זה הביאור ברש"י ביבמות שלא נתגרשה זו אלא מאישה נפרדה דהיינו דחל פירוד ביניהם משום שחל ביניהם גט והנפק"מ של הפירוד הזה הוא רק לכהונה. והנה מבואר בגמ' דדנים מה סברי רבנן ומבואר בגמ' דאיסור כהונה שאני. וביאר רש"י דשאני כהנים הואיל וריבה בהם מצוות יתירות ומבואר להדיא ברש"י דבאמת גם רבנן מודו לדינא דריח הגט דהוא דאוריתא וכמבואר בלשון רש"י דשאני כהנים הואיל וריבה בהם מצוות יתירות אלא דהם סוברים שזה שחל ביניהם גט זהו סברא רק לגבי כהונה. והנה יש לעיין מהו הסברא דאם נתפס גט לכאורה הוא הדין דשייך להחיל התר . ומלשון רש"י נראה דלא חלקו חכמים מה חל דלדעת שניהם באופן שאומר הרי את מגורשת ממני ואי את מותרת לכל אדם חל כאן ריח הגט אלא זה עצמו שיש כזה חלות סוברים רבנן שאין זה ראיה ששייך להתפיס גט גם בלי התר ולתלות את מידת ההתרה בו עצמו אלא דכל חלות הגט הזה הוא נפק"מ רק לגבי כהונה דלגביהם זה נחשב שכבר יש פירוד ביניהם אמנם לגבי שאר דינים אין זה נחשב כלל כפירוד ואינו יכול לקבוע את ההתר כפי דעתו שעולה דלדעת ר"א הביאור הוא דילפינן דהגט אפילו בלי התר יוצר פירוד וממילא יכול לקבוע את מידת ההתר לפי דעתו וחכמים סברי דאין זה חפצא של פירוד גמור ולא חשיב פירוד רק ביחס לכהונה אבל אין זה נחשב פירוד גמור וכל החפצא של הפירוד אינו חל אלא אם כן התירה לכל. ורק אז שייך להתפיס גט גמור ומשמעות הדברים דהם חולקים בגדר של ריח הגט דלדעת ר"א הרי חל פירוד ביניהם ולא התר ולדעת חכמים כל הפירוד הוא רק לגבי כהונה אבל לגבי עצם האישות אין זה נחשב כפירוד גמור ועולה דלדעת שניהם ריח הגט הוא דאוריתא אלא דנחלקו בחוזק של ריח הגט וממילא נחלקו האם ניתן ללמוד מכאן לגבי שיור שניתן לשייר כפי דעתו.

ויתכן מאד דהביאור דביארנו ברש"י הוא הוא המכוון בתוס' דהקשו דהא ודאי סברת חכמים אמת דאיסור כהונה שאני דהרי רק לגבי זה חל הגט מדאוריתא ופשיטא שאם מת מותרת להתייבם והרי הוא חל רק לגבי איסור כהונה. ואם כן בהכרח דאיסור כהונה שאני ואין כאן חלות של גט דיסוד החלות של גט הוא ההתר ואם אין התר לא נפעל כלום על ידי הגט. ותי' התוס' דבוודאי ר"א גם מודה דאין נפק"מ בגט זה אלא לגבי כהונה ומכל מקום מכח מה שזה מחיל לגבי כהונה בהכרח שנתפס כאן גט וממילא באופן שיתיר משהו יחול ההתר דהרי הגט נתפס אפילו במקום שאינו יכול להתיר כלום דאם תאמר שאין לגט כח להתיר אם כן הוא לא נתפס ולא היה צריך להיות כלל איסור ריח הגט דאוריתא.