מ - בדין מבוי שאין ברחבו ד_ט
קטגוריות: ש_ס / יג עירובין / עירובין - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / מחיצות מהדו_ב

**סימן מ**

**בדין מבוי שאין ברחבו ד"ט**

**ובדין מקו"פ בכרמלית**

**א**

א] **עירובין ט' א',** אמר אביי מסתברא מילתי' דר' יוחנן תחת הקורה אבל בין לחיים אסור, ורבא אמר בין לחיים נמי מותר, אמר רבא מנא אמינא לה דכי אתא רב דימי א"ר יוחנן מקום שאין בו דע"ד מותר לבני רה"ר ולבני רה"י לכתף עליו ובלבד שלא יחליפו, ואביי התם בגבוה ג'.

**ופירש"י,** ז"ל, מקום שאין בו דע"ד עומד בין רה"ר לרה"י הואיל וליכא מקום חשוב לאו רשות באפי נפשי' הוא ובטיל להכא ולהכא והיינו מקו"פ וכו', ובין לחיים נמי אפי' חשבת לי' מקום בפנ"ע בטל להכא ולהכא, ושרי, עכ"ל.

**ובפשוטו** ביאור הפלוגתא דאביי ורבא הוא, דאף דמדינא אין הלחי מתיר מדינא אלא מחודו הפנימי, מ"מ כל שאינו רחב ד' הוי המקום דבין הלחיים כמקו"פ, וזהו דס"ל לרבא דבכה"ג מותר להשתמש שם, ואביי פליג דכיון דאינו גבוה ג' גזרו חכמים שלא להשתמש שם, וכמש"כ רש"י דהוא משום דלא מינכרא דוכתא, ואי שרית לטלטל התם אתי להחליף ולאפוקי לרה"ר.

ב] **והנה** בחי' הרשב"א לקמן י"ג א' כתב בהא דפליגי התם בדין מבוי שהוא פחות מד' טפחים, ז"ל, וכתב הראב"ד ז"ל נראה לי כי פליגי תנאי בדרב אחלי כגון שהמבוי רחב מבפנים ומתקצר והולך עד שהפתח פחות מד"ט, אבל אם הי' כותלו קצר מד"ט דברי הכל מקו"פ הוא וא"צ כלום, ע"כ, ונראין דבריו, עכ"ל, וכ"כ הריטב"א והר"ן והמאירי שם.

**והחזו"א** בסימן ע"ג סק"ה כתב דכ"ז הוא לדעת רבא בסוגיין, אך לדעת אביי דבין הלחיים אסור משום דלא נאמר דין מקו"פ אלא בגבוה ג', אף חצר שאין רחבה ד' אסורה כדין כרמלית, עיי"ש,[[1]](#footnote-2) - וצ"ע בד' הראשונים שסתמו בזה, ומשמעות דבריהם דלכו"ע כל שאינו רחב ד"ט א"צ תיקון, ולא תליא בפלוגתא דאביי ורבא.[[2]](#footnote-3)

**והעירוני** דיש להוכיח כן מדברי הראב"ד גופי', שנקט לעיקר בכתוב שם בסוגיין דקי"ל כאביי דבין הלחיים אסור, ומשמע דהוא אף כשאין בו ד', ולא שרינן לה משום מקו"פ, ואפ"ה ס"ל דמבוי שאינו רחב ד"ט הוי כמקו"פ וא"צ תיקון, והרי דלא תליא זב"ז, וצ"ע הטעם בזה.

**ב**

ג] **והנה** הרמב"ם בפי"ז משבת ה"ט כתב, ז"ל, מבוי שאין ברחבו ג"ט א"צ לא לחי ולא קורה ומותר לטלטל בכולו, עכ"ל, וסתימת דבריו משמע דלפ"מ דס"ל דקי"ל דלא כרב אחלאי, אף ל"ב שיהא ברוחב המבוי עצמו ד"ט, אלא כל שיש ברחבו ג"ט ה"ה צריך לחי וקורה, וכ"ה מבו' בד' הרשב"א בעבוה"ק שער א' פי"ב ה"ע שפירש כן בדעתו, עיי"ש.

**וכ"נ** גם בד' הריא"ז בפירקין ה"א דין כ"ב, ז"ל, ואע"פ שהי' המבוי קצר ואין פתחו רחב ד' טפחים צריך תיקון לחי או קורה, עכ"ל, ומשמע דאיירי כשהמבוי עצמו קצר, ואפ"ה הוא צריך תיקון לחי או קורה.

**וקשיא** לדעתם דכל שאין ברחבו ד"ט מ"ט הוא צריך תיקון, הרי הו"ל מקו"פ, וכמש"כ הראב"ד וש"ר, - וביותר צ"ע, דמ"ש ממה שאמרו הכא דבין הלחיים מותר כשאין בו ד' משום דהוי כמקו"פ, והרי דאיסורא דמבוי שאינו מתוקן הוא רק כשיש בו ד'.[[3]](#footnote-4)

ד] **ובפשוטו** הי' נראה דהרמב"ם לטעמי' אזיל, דהנה כתב הרמב"ם שם פי"ד ה"ו דבור שבכרמלית ה"ה ככרמלית אפילו עמוק ק' אמה אם אין בו ד', והרשב"א בשבת ק' א' תמה ע"ז, דמ"ט ל"ה הבור מקו"פ, ומ"ש מבור שהוא ברה"ר דאם אין בו דע"ד הוי מקו"פ, והכס"מ שם כתב בדעת הרמב"ם דס"ל דאין מקו"פ בכרמלית משום דמצא מין את מינו וניעור, וכ"כ הב"י בסימן שמ"ה סי"ח.

**ולפ"ז** הרי י"ל דמש"כ הרמב"ם דרק כשאין רוחב המבוי ג"ט א"צ לחי וקורה, ומשמע דאם רחבו ג"ט הוא צריך לחי וקורה, ולא שרינן לי' משום מקו"פ, איירי כשהוא פתוח לכרמלית, דאין להתירו משום מקו"פ, דאין מקו"פ בכרמלית.

ה] **אך** קשיא ע"ז, דאם אכן כל שאין ברוחב המבוי עצמו ד"ט הוי מקו"פ, ואסרינן לי' מכח הא דאין מקו"פ בכרמלית, הדין נותן דלא יהא ניתר בלחי וקורה, וכמש"כ החזו"א בסימן ע"ג סק"ו וסק"ז, עיי"ש, ובל' הרמב"ם משמע דכל שיש ברחבו ג"ט ה"ה ניתר בלחי וקורה, וכ"ה להדיא בד' הרשב"א בעבוה"ק שם בדעתו.

ו] **עוד** יש להעיר בזה, דהנה עיקר הך מילתא שנתבאר בדעת הרמב"ם, דאף אם אין ברוחב המבוי עצמו ד"ט הוא צריך לחי וקורה, נראה דיש ללמוד כן ממש"כ הרמב"ם בפי"ד משבת ה"ד, ז"ל, איזו היא כרמלית תל שיש בו דע"ד וכו' וגבהו מג' ועד י', שהכרמלית וכו' ואינה רחבה פחות מדע"ד, וכן חריץ שיש בו דע"ד וכו', וכן מקום שהוקף בד' מחיצות וכו' וביניהן דע"ד וכו', וכן קרן זוית הסמוכה לרה"ר והוא המקום שמוקף ג' מחיצות והרוח הרביעית רה"ר, כגון מבוי שאין לו לחי או קורה ברוח רביעית, עכ"ל.

**ונראה** להדיא מד' הרמב"ם, דרק בתל ובחריץ ובמקום המוקף ד' מחיצות, הוא דל"ה כרמלית אלא כשיש בהן דע"ד, אך הא דמקום המוקף ג' מחיצות הוי כרמלית, הוא אף כשאין בו דע"ד, דאל"כ מ"ט לא כתב הרמב"ם בזה דיש בו דע"ד, כמש"כ כן בתל ובחריץ ובמקום המוקף ד' מחיצות.[[4]](#footnote-5)

**והנה** דברי הרמב"ם שם קיימי במקום המוקף ג' מחיצות והרוח הרביעית רה"ר, ומבו' לפ"ז דהא דמבוי שאין רחבו ד"ט צריך תיקון ולא שרינן לי' משום מקו"פ, אי"ז רק כשהוא פתוח לכרמלית, ומשום דאין מקו"פ בכרמלית, אלא הוא אף כשהוא פתוח לרה"ר, וצ"ע הטעם בזה.[[5]](#footnote-6)

**ג**

ז] **והנה** לקמן בסוגיין אמרו דכל הא דבין הלחיים שאינו רחב ד' מותר, הוא בפתוח לרה"ר אך בפתוח לכרמלית אסור, משום דמצא מין את מינו וניעור.

ונחלקו הראשונים בדין שאר מקו"פ העומד בכרמלית, דבפירש"י בשבת ז' א' ד"ה דעד עשרה כתב דדבר הגבוה ג' ואינו רחב ד' העומד בכרמלית הוי מקו"פ, וכ"ה מבו' בד' הרשב"א שם ק' א', אך הר"ן שם כתב בשם אחרים דאף דאין בו ד' הוי כרמלית, דאין מקו"פ בכרמלית משום דמצא מין את מינו וניעור, וכמו שאמרו בסוגיין, וכ"כ הב"י בסו"ס שמ"ה בדעת הרמב"ם, וצ"ב טעם הפלוגתא בזה.

ח] **עוד** צ"ע בזה בד' הר"ן לקמן י"ג א' שהביא לד' הראב"ד דמבוי שאינו רחב ד"ט הוי מקו"פ וא"צ תיקון, ולכאו' הו"ל לפלוגי דכ"ז הוא בפתוח לרה"ר, אך בפתוח לכרמלית ה"ה צריך תיקון, דאין מקו"פ בכרמלית, ושמא התם אזיל הר"ן כדעת רש"י דיש מקו"פ בכרמלית.

**וביותר** צ"ע בזה בד' המ"ב בביאוה"ל סימן שס"ג ס"ב ובשעה"צ שם סקצ"א שנקט לעיקר כדעת הראב"ד דכל דאין המבוי עצמו רחב ד"ט הוי מקו"פ וא"צ תיקון, ולכאו' למש"כ המ"ב בסימן שמ"ה סקפ"ז דהעיקר לדינא הוא דאין מקו"פ בכרמלית, הדין נותן דכל שהמבוי פתוח לכרמלית ה"ה צריך תיקון אף אם אינו רחב ד"ט, ובזה"ז כל הרשויות שלנו הם כרמלית דאין בהן מקו"פ, וכמש"כ הרמ"א בסימן שמ"ו ס"ג, וכבר עמד בזה החזו"א בסימן ע"ג סק"ז.

**ד**

יד] **ובפשוטו** הי' נראה לישב, לפמש"נ בסימן ל"ט ענף ג' מד' הרשב"א ועוד מרבוותא דעיקר הא דס"ל לרבא דבין הלחיים שרי כשאין בו ד', אי"ז כלל משום דחשיב כמקו"פ, אלא הוא משום דכל דהמקום דבין הלחיים בטל לעיקר המבוי, אמרינן דחודו החיצון סותם ומהני הלחי להתיר אף להמקום דבין הלחיים.

**ולפ"ז** מתישב דעת הרמב"ם ודעימי' דמבוי שאינו רחב ד"ט אסור, ולא חשיב כמקו"פ, ולא תיקשי מהא דשרי רבא בין הלחיים כשאינו רחב ד', דהרי אף בין הלחיים לא חשיב כמקו"פ, והא דשרי רבא הוא משום דהוא בטל למבוי והלחי מתירו.

**ומתפרש** בזה גם דעת רש"י והרשב"א דיש מקו"פ בכרמלית, ולא אמרינן דמצא מין את מינו וניעור, דכל מה שאמרו הכא דבפתוח לכרמלית מצא מין את מינו וניעור, הוא רק בהתירא דבין הלחיים שאינו רחב ד', דהוא משום דה"ז בטל למבוי והלחי מתירו, ובזה הוא דאמרינן דכל שהוא פתוח לכרמלית אינו בטל למבוי ואין הלחי מתירו, אך בהתירא דמקו"פ, לא מצינו דכל שהוא פתוח לכרמלית ל"ה מקו"פ.

טו] **אך** הנה כבר נת' שם ענף ד' דמד' התוס' וש"ר בסוגיין יש ללמוד דהא דשרי רבא בין הלחיים כשאינו רחב ד', אי"ז משום דהוא בטל למבוי והלחי מתירו, אלא הוא משום דהוי כמקו"פ, - ולפ"ז הדק"ל, דמ"ט דהרמב"ם דמבוי שאינו רחב ד"ט אסור, ול"ה כבין הלחיים שאין בו ד' דמותר משום מקו"פ, וגם צ"ב דעת הסוברים דיש מקו"פ בכרמלית ולא אמרינן דמצא מין את מינו וניעור, ומ"ש מהא דבין הלחיים הפתוח לכרמלית אסור משום דמצא מין את מינו וניעור.

**ה**

טז] **ולמדנו** לפרש בזה, ממש"כ בספר הבתים שערי איסור הוצאה שער י' בדין מבוי שאין ברחבו ד', ז"ל, ויראה לי אפילו כולו פחות מד' אינו נחשב למקו"פ, שלא נקרא מקו"פ אלא דבר שהוא גבוה ג' מן הקרקע, אבל זה שהוא סמוך לרה"ר אי"ז אלא כקרן זוית הסמוכה לרה"ר שאפי' פחותה מד' ה"ה ככרמלית, עכ"ל, וזה כמש"נ בדעת הרמב"ם והריא"ז דאף אם אין ברוחב המבוי עצמו ד', ה"ה צריך תיקון ולא חשיב כמקו"פ.

**ואמנם** צ"ע במש"כ ספר הבתים דלא חשיב כמקו"פ אלא דבר שהוא גבוה ג' מן הקרקע, שהרי זהו דעת אביי בסוגיין, אך דעת רבא דקי"ל כוותי' דאף היכא שאינו גבוה ג' חשיב כמקו"פ.[[6]](#footnote-7)

**גם** בעיקר דבריו דלא חשיב כמקו"פ אלא כשהוא גבוה ג', צ"ב הטעם בזה, דכיון דהא דאין כרמלית פחותה מד' הוא משום דאקילו בה רבנן קולי רה"י, וכמו שאמרו בשבת ח' ב', א"כ מ"ט כשאינה גבוהה ג' הויא כרמלית אף שאין בה ד', ומשמעות דבריו דאי"ז משום גזירה בעלמא, אלא מעיקר הדין ל"ה מקו"פ בכה"ג.

יז] **ונראה** לפרש בזה, ובהקדם, דהנה המ"ב בסימן שמ"ה סקע"א כתב דאף דקי"ל דאין חורין לכרמלית, כ"ז הוא כשגבהן ג', אך בפחות מג', אף שאין בו דע"ד, יש להם דין כרמלית, דחשובין כקרקע הסמוך להן, עכ"ד, וכ"ה מבו' בל' הרשב"א בעבוה"ק שער ג' פ"א המ"ב.[[7]](#footnote-8)

**ולמדנו** מזה, דאף דאין כרמלית פחותה מדע"ד, מ"מ כל שיש בכרמלית עצמה דע"ד, הרי דאף צידי הכרמלית שאין בהן דע"ד, הוו מכלל כרמלית זו, ואי"ז משום דבצירוף הכרמלית הוו הן עצמן דע"ד, שהרי איירי כשאין ד' אף ברחבן, ונמצא דאף שהן פתוחין מצד אחד לכרמלית והכרמלית משלים את ארכן לד', אכתי הוי רחבן פחות מד', ול"ד למקום הגבוה ג' דאינו כרמלית אלא כשיש בו דע"ד, לדעת הסוברים דיש מקו"פ בכרמלית, דהתם כיון דהוא גבוה ג"ט הוי מקום בפנ"ע, ובעינן שיהא בו דע"ד, אך כל שאינו גבוה ג' ול"ה מקום בפנ"ע, ל"ב שיהא בו עצמו דע"ד.

יח] **ולפ"ז** נראה בדעת ספר הבתים, דמה"ט הוא דמבוי שאין ברחבו ד"ט ל"ה מקו"פ, וזה נרמז במש"כ ספר הבתים לדמותו לקרן זוית הסמוכה לרה"ר, והיינו דכיון דהיא סמוכה לרה"ר ואינה חלוקה ממנה, הויא הקרן זוית מכלל הרשות דרה"ר שיש בה דע"ד, וע"כ הוי דינה ככרמלית, וה"נ בכל מבוי שאינו רחב ד"ט, כיון דאין לו תיקון ברוח רביעית ואינו מובדל מרה"ר, הוי מכלל הרשות דרה"ר שיש בה דע"ד, וע"כ לא חשיב כמקו"פ.[[8]](#footnote-9)

**ונתחדש** בזה, דהא דאין כרמלית פחותה מד', ל"ב שיהא על כל המקום ד' דין כרמלית, אלא כל דהויא רשות אחת שיש בה ד', מצי חייל תורת כרמלית אף על מקצתה,[[9]](#footnote-10) וע"כ בהני גווני דהכרמלית מצורפת לרה"ר שיש בה ד', אף שהיא בפנ"ע אין בה ד', לא חשבינן לה כמקו"פ,[[10]](#footnote-11) ועמש"נ בסימן ל"ט ענף ה' בטעם הא דבין הלחיים חשיב כמקו"פ, אף דאין גבוה ג' מן הקרקע, ולא אמרינן דהוי מכלל הרשות דרה"ר שיש בה דע"ד.

**ו**

יט] **ובדעת** הראב"ד ודעימי' דפליגי וס"ל דמבוי שאין ברחבו ד"ט הוי מקו"פ, בפשוטו הי' נראה דהוא משום דפליגי ביסוד הדברים וס"ל דבעינן שיהא בכרמלית בפנ"ע ד' ול"מ הא דהיא סמוכה לרה"ר שיש בה דע"ד, וע"כ כל דאין במבוי עצמו ד' הוי כמקו"פ, וי"ל עוד דס"ל דכיון דיש למבוי ג' מחיצות, ה"ז מועיל לחשבו כמקום לעצמו, ואינו מכלל הרשות דרה"ר, וע"כ כל שאין בו ד' הוי כמקו"פ.[[11]](#footnote-12)

**אך** נראה די"ל, דלעולם מודו כו"ע ליסוד הדברים דל"ב שיהא בכרמלית בפנ"ע ד', ואך דס"ל דכ"ז הוא בגונא דמצינו לדון דע"י צירוף הכרמלית לרה"ר אין הכרמלית פחותה מד', והיינו בגונא דיש ברחבה ד' אלא שאין בארכה ד', וכיון דלצד הרה"ר אין מחיצה המבדלת ביניהם, נמשך ארכה לתוך רה"ר, והוי הרה"ר והכרמלית יחד מקום דע"ד, אף במבוי שאינו רחב ד'ט דאף אחר צירוף הכרמלית לרה"ר הויא הכרמלית פחותה מד', כיון שאין במקומה רוחב ד', ואין הרה"ר משלים כלל לרחבה, חשבינן לה כמקו"פ,[[12]](#footnote-13) ועד"ז כתב החזו"א בסימן ע"ג סק"ד בדעת הסוברים דיש מקו"פ בכרמלית, ול"ד לבין הלחיים הפתוח לכרמלית דאסור, עיי"ש, ונת' להלן סקכ"ג.

כ] **ונראה** דעד"ז י"ל בדעתם, דכל הא דאסר אביי בבין הלחיים משום שאינו גבוה ג', הוא רק משום דבצירוף הרה"ר יש בו מקום ד', ואך שבאנו לדון דכיון דהוא בין הלחיים הו"ל מקום בפנ"ע שאין בו ד' והוי כמקו"פ, וע"ז הוא דאמרינן דכיון דאינו גבוה ג' ויש לגזור שיבא להוציא לרה"ר, ל"מ הבדלתו מרה"ר לחשבו כמקום בפנ"ע אלא דנים אותו בצירוף הרה"ר דיש בו מקום ד',[[13]](#footnote-14) אך בגונא דאף בצירוף הרה"ר אין בו מקום ד', שפיר חשיב כמקו"פ אף שאינו גבוה ג'.

**ויש** להוסיף טעם בזה, דאף דגם בכה"ג שאין בו ד' בצירוף הרה"ר יש מקום לגזור דילמא אתי לאפוקי ברה"ר, מ"מ לא אסרו חכמים בכה"ג שאין בו ד', דדמי לעיקר הא דאסרו חכמים למבוי וחצר הפרוצים ברוח רביעית משום גזירה, וכל שאין בהן ד"ט כתבו הראשונים דשרי משום דהוי כמקו"פ, אף דשייך בזה טעם הגזירה, ורק בגונא דבצירוף הרה"ר יש בו ד', ובאנו לדון דמקום זה הוי מקום בפנ"ע דאין בו ד', הרי דבזה הוא דגזרו חכמים דל"מ הבדלת מקום זה לחשבו כמקום בפנ"ע ודנים אותו בצירוף הרה"ר דיש בו מקום ד'.[[14]](#footnote-15)

כא] **וניחא** לפ"ז מש"כ הראשונים לקמן דמבוי שאין ברחבו ד"ט א"צ תיקון כלל דהו"ל כמקו"פ, ולא תלו לה בפלוגתא דאביי ורבא, ודעת הראב"ד גופי' דקי"ל הכא כאביי, משום דאף לדעת אביי דבין הלחיים ל"ה כמקו"פ משום שאינו גבוה ג', היינו רק משום דבצירוף הרה"ר יש בו מקום ד', אך במבוי שאין ברחבו ד"ט דאף בצירוף הרה"ר אין בו מקום ד', מודה אביי דהוי כמקו"פ.[[15]](#footnote-16)

**ז**

כב] **ועד"ז** נראה גם בהא דמודה רבא בפתוח לכרמלית דאסור משום דמצא מין את מינו וניעור, דכ"ז הוא משום דבצירוף הכרמלית יש בו מקום ד', ואך שבאנו לדון דכיון דהוא בין הלחיים הו"ל מקום בפנ"ע שאין בו ד' והוי כמקו"פ, ובזה הוא דאמרינן דמצא מין את מינו וניעור וחשבינן לי' כרשות אחת עם הכרמלית, ויש בו מקום ד'.

**וכ"נ** בל' תוס' הרא"ש בשבת ט' א', עיי"ש שכתב בהא דשרי רבא בין הלחיים הפתוח לרה"ר, "דאין חלל שלו מצטרף לרה"ר", ומשמע דהא דמודה רבא בפתוח לכרמלית דאסור, הוא משום דמצטרף החלל שלו לרה"ר, והו"ל כמקום ד'.[[16]](#footnote-17)

כג] **ונראה** לפ"ז דבזה הוא דפליגי רבוותא בדין מקו"פ בכרמלית, דבהא מודו כו"ע דהא דאין מקו"פ בכרמלית הוא משום דע"י דמצטרף מקום זה לכרמלית יש בו מקום ד', - ואך דבזה הוא שנחלקו, דדעת רש"י ודעימי' דכ"ז הוא בבין הלחיים דליכא מחיצות המבדילות אותו מהכרמלית, ובזה הוא דאמרינן דאף דכשהוא פתוח לרה"ר חשבינן לי' כמקום בפנ"ע שאין בו ד', מ"מ כל שהוא פתוח לכרמלית דמצא מין את מינו וניעור, הוי מכלל הכרמלית ויש בו מקום ד', אך במקו"פ הגבוה ג' בכרמלית, דיש לו מחיצות ג' המבדילות אותו מהכרמלית, חשבינן לי' כמקום בפנ"ע, וכיון דאין בו דע"ד הוי מקו"פ, ועד"ז כתב החזו"א בסימן ע"ג סק"ד, עיי"ש, - אך החולקים ס"ל דאף במקו"פ הגבוה ג' דיש לו מחיצות ג' המבדילות אותו מהכרמלית, מ"מ כיון דאמרינן דמצא מין את מינו וניעור אין מחיצותיו מועילות להבדיל אותו מן הכרמלית, והוי מכלל הכרמלית ויש בו מקום ד'.

כד] **ולפ"ז** נראה, דע"כ אף אם אין מקו"פ בכרמלית, כ"ז הוא במקו"פ העומד בכרמלית דבצירוף הכרמלית יש בו מקום ד', אף מבוי שאינו רחב ד' הפתוח לכרמלית דאף בצירוף הכרמלית אין בו מקום ד', חשיב שפיר כמקו"פ, וזהו שכתב הר"ן בסתמא דמבוי שאינו רחב ד' הוי מקו"פ וא"צ תיקון, ולא חילק דאם הוא פתוח לכרמלית ה"ה צריך תיקון, וכמש"כ בשבת בשם אחרים דאין מקו"פ בכרמלית, וזהו גם מש"כ המ"ב דמבוי שאינו רחב ד"ט הוי מקו"פ וא"צ תיקון, אף דקי"ל לעיקר דאין מקו"פ בכרמלית, ורשויות שלנו הוו כרמלית.[[17]](#footnote-18)

1. והעירו דלכאו' למש"כ רש"י דטעמא דאביי דאסר בפחות מג', הוא משום דלא מינכרא דוכתא ואי שרית לטלטל התם אתי להחליף ולאפוקי לרה"ר, הרי דבחצר שאינם רחבה ד"ט דמדינא מותר להוציא ממנה לרה"ר, ליכא למיגזר מידי, ול"ד לבין הלחיים דאסור להוציא ממנו לרה"ר כיון דמדאורייתא הוי רה"י גמורה, וע"כ יש לאסור לטלטל בו שמא יוציאו ממנו לרה"ר, ואף למש"כ הראשונים בדעת רש"י דלרבא מותר להוציא ממנו לרה"ר, מ"מ אסור להוציא מן המבוי עצמו לרה"ר, וע"כ יש לחוש דאם יתירו לטלטל שם יבא להוציא מתוך המבוי לרה"ר, (וכ"ה משמעות ל' רש"י שכתב דאתי "להחליף" ולאפוקי לרה"ר). [↑](#footnote-ref-2)
2. ואף למש"נ לעיל בהערה די"ל דבחצר שאינה רחבה ד' ליכא למיגזר מידי, ומודה אביי דהויא כמקו"פ, מ"מ במבוי שאינו רחב ד' יש לאסור לטלטל בו, שמא יבואו להחליף מן החצירות שבתוכו לרה"ר, דדמי להא דהי' לנו לאסור בכל מקו"פ הגבוה ג' שבין רה"י לרה"ר לטלטל בו, אלמלי הא דמינכרא דוכתא, והיינו משום דיש לחוש שיבואו להחליף מן הרה"י לרה"ר דרך מקום זה. [↑](#footnote-ref-3)
3. אמנם בדעת הריא"ז י"ל דאזיל לטעמי' שם ה"כ, דקי"ל כאביי דבין הלחיים מותר אף כשאינו רחב ד', ולא שרינן לי' משום מקו"פ, וע"כ ה"נ מבוי שאין ברחבו ד"ט צריך תיקון, ולא שרינן לי' משום מקו"פ, וכמש"כ החזו"א שהבאנו לעיל סק"ב דלאביי אף מבוי שאין ברחבו ד"ט צריך תיקון. [↑](#footnote-ref-4)
4. אמנם הנה הרמב"ם בפיהמ"ש בריש שבת כתב, ז"ל, וכן כל מקום שיש לו ג' מחיצות וכו' ורוח רביעית לצד רה"ר ה"ז כרמלית, והוא שיהא שם דע"ד, עכ"ל, ולהדיא דכל שאין רוחב המבוי עצמו ד"ט, ל"ה כרמלית, עכ"פ כשהוא פתוח לרה"ר, וכ"ה בפי' הרמב"ם לתלמוד בפ"ק דשבת, ולמש"נ צ"ל דהרמב"ם בהלכותיו חזר בו בדין זה, וס"ל דאף כשאין בו דע"ד ה"ה כרמלית, אך הנה המרכה"מ בפט"ו משבת הי"ד נקט גם בד' הרמב"ם בהלכותיו דמבוי שאינו רחב ד' א"צ תיקון, וכ"נ גם בד' הגר"א בסימן שמ"ו ס"ג, וגם בשעה"צ סימן שס"ג סקצ"א נסתפק בזה, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-5)
5. ואין לומר דהוא משום דאיסורא דמבוי שאינו מתוקן הוא איסור בפנ"ע, וע"כ אף דבכרמלית קי"ל דאין כרמלית פחותה מד"ט, מ"מ איסורא דמבוי שאינו מתוקן הוא אף בשאין בו ד"ט, וזה ניחא רק אי נימא דמדאורייתא הוי המבוי רה"י, אף כשאין בו דע"ד, ונת' במק"א, ?עמש"נ בזה לעיל סק"ג בהערה?, שהרי להדיא כתב הרמב"ם בפי"ד דמבוי שאינו מתוקן ברוח רביעית הוי כרמלית, ובדבריו שם נראה דל"ב שיהא בו דע"ד וכנ"ל, והרי דאף דאיסורו הוא משום כרמלית, מ"מ ל"ב שיהא בו דע"ד, ולא אמרינן דאין כרמלית פחותה מד'. [↑](#footnote-ref-6)
6. ובפשוטו צ"ל דס"ל דהתירא דבין הלחיים שאין בו ד' אינו משום מקו"פ, אלא משום דהוא בטל למבוי והלחי מתירו, וכמש"נ לעיל בדעת הרשב"א, - אך זה דלא כמש"כ שם בשער י"ב דדעת רש"י דבין הלחיים שאינו רחב ד' מותר לבני המבוי ולבני רה"ר כמקו"פ, והתם לא השיג ע"ז דלא חשיב כמקו"פ אלא כשהוא גבוה ג'. [↑](#footnote-ref-7)
7. החזו"א בסימן צ"ו סקי"ג עמד בזה, דכל דיש לחור מחיצות אין נפ"מ אם הוא גבוה ג' או לא, ועיי"ש לעיל מינה שעמד כן במש"כ הרמב"ם בפי"ד משבת ה"י והטוש"ע בסימן שמ"ה סי"ג, דחורי רה"ר שאינם גבוהים ג' הוו רה"ר, דכל שיש להם דפנות הם רה"י מה"ת וכרמלית מדרבנן ואף אם תוכן שוה לרה"ר, ועיי"ש שהעמיד לד' הרמב"ם באופן רחוק, ועמד ע"ד הפוסקים שסתמו הדברים, (גם יש להעיר מד' הרשב"א בעבוה"ק שער ג' פ"א (המ"ב) דלכאו' אי"ז מתישב כלל בדבריו, עיי"ש).

   ולכאו' צ"ל בזה, דאיירי בחורין שאין בהן חלל בגובה י', וכנראה דסתם חורים הם כן, וע"כ אין על דפנותיהן תורת מחיצות, דומיא דבית שאין בתוכו י' וקירויו משלימו לי' דאינו רה"י, ובפירש"י בשבת ז' א' פירש דהוא משום דאין לו מחיצות י', והוו מכלל הרשות שהן פתוחין לה.

   אך ד' הרשב"א בעבוה"ק לא נתישבו בזה, דבדבריו שער ג' פ"א (ה"ע) מפורש דהא דבית שאין בתוכו י' אין מטלטלין בו, הוא משום דאינו ראוי לדירה, ופשטות דבריו שם דהוא רק כשהוא יתר על בית סאתים, ולפ"ז הדין נותן דאף אם אין בחורין חלל בגובה י', מ"מ הוו רשות חלוקה לעצמן, ואינם מכלל הרה"ר, ונת' בזה במק"א. [↑](#footnote-ref-8)
8. והנה אמנם כל הא דלא חשבינן להמבוי כמקום בפנ"ע והוא מצורף עם הרה"ר, הוא מכח מה שהצריכו חכמים תיקון ברוח רביעית, דמדאורייתא ודאי דכיון דיש לו ג' מחיצות הוי מקום בפנ"ע, ואינו מצורף עם הרה"ר, - ובזה מתפרש טעם הא דמהני בזה לחי וקורה, אף דאין מחיצה לפחות מד', דכיון דכל הא דיש תורת כרמלית עליו אף שאין בו דע"ד, הוא מכח מה שהצריכו חכמים תיקון ברוח רביעית, ע"כ כל שעשה לו לחי או קורה, הדר דינא דחשבינן לי' כמקום בפנ"ע, וכיון דאין בו דע"ד הו"ל מקו"פ, ועי' בחזו"א סימן ע"ג סק"ה שכתב עד"ז לדעת אביי בסוגיין דחצר שאין ארכה ד' ופתוח לרה"ר הוי כרמלית, דמ"מ אם עשה לה פסין ה"ה מותרת, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-9)
9. וזה מתפרש היטב לפמש"כ רש"י בכ"ד דהא דמקו"פ שאין בו ד' שרי הוא משום דהוא בטל להכא ולהכא, והרי דאי"ז דין בעלמא דאין כרמלית פחותה מד', אלא הוא משום דמקום שאין בו ד' דאין תורת רשות עליו ה"ה בטל להכא ולהכא, וע"כ שפיר י"ל דכל דהוי המקו"פ מכלל רשות שיש בה ד', ויש תורת רשות עליו, לא חשיב כמקו"פ. [↑](#footnote-ref-10)
10. ולכאו' נפ"מ רבתא בזה לדינא בדין מקום המקורה שבאמצע רה"ר דהוי כרמלית, דלמש"נ היינו אף כשאין רחבו ד', דהגם דאין כרמלית פחותה מד', מ"מ כיון דהוא מכלל הרה"ר שיש בה דע"ד, ויש תורת רשות עליו, הו"ל כרמלית, - וכ"ה משמעות הדברים, דלא מצינו מקו"פ ברה"ר אלא בדבר הגבוה ג', ולא מצינו דמקום המקורה דבתוך רה"ר, הוי מקו"פ.

    אך באמת א"צ לכ"ז, דכל הא דמקום המקורה שבאמצע רה"ר ל"ה רה"ר, הוא רק כשיש בו ד', אך כל שאין בו ד' הוי מכלל הרה"ר, וכאשר כן העירוני ללמוד מד' הרמ"א בסימן שמ"ו ס"ג שכתב דאין אם אין תקרת האסקופה רחבה ד' יש לה הדין שלפני', וכתב המ"ב שם סקכ"ז דאם הרשות שלפני' הויא רה"ר הויא אף האסקופה רה"ר, והרי דאף דהויא מקורה הויא רה"ר, וגם הגר"א שנחלק שם ע"ד הרמ"א דאי"ז רה"ר, כתב דהוא משום דיש לו מחיצות, ולא משום דהוא מקורה, ולכאו' הוא משום דאין בה ד', ומה"ט אם התקרה רחבה ד', כתב המ"ב שם סוסקל"א ובשעה"צ שם סקי"ז דהוי המקום שתחתי' כרמלית משום דהוא מקורה. [↑](#footnote-ref-11)
11. והנה בסימן ל"ט סק"ד נת' ללמוד מד' התוס' לקמן בסוגיין דכל דהלחי מושך חוץ למבוי, אסור המקום שכנגדו אף שאין בו ד', ול"ה כמקו"פ, ול"ד לבין הלחיים שאין בו ד' דהוי כמקו"פ, - ולפמש"נ י"ל דהטעם בזה הוא, דכל הא דבין הלחיים חשיב כמקום לעצמו והוי מקו"פ, הוא משום דיש לו ג' מחיצות, אך כשהלחי מושך חוץ למבוי ואין למקום שכנגדו ג' מחיצות, ל"ה מקום לעצמו, והוי מכלל הרשות דרה"ר, וע"כ ל"ה מקו"פ. [↑](#footnote-ref-12)
12. ואמנם לכאו' זה דלא כמש"נ לעיל סקי"ז מד' הרשב"א בעבוה"ק דמקום המצורף לכרמלית הוי כרמלית אף אם אינו רחב ד', והרשב"א בעבוה"ק לטעמי' אזיל, דנקט דלא כדעת הראב"ד, ולמאן דפליג אדרב אחלאי אף אם אין המבוי רחב ד' הוא צריך תיקון, - אך יש מקום לומר דשאני התם דחייל תורת כרמלית על המקום ד', וממילא דאף המקום הטפל לה בכלל, ומשא"כ הכא דבאנו לדון דיחול תורת כרמלית על מקום זה בפנ"ע, בעינן שיהא עליו עצמו תורת מקום ד'. [↑](#footnote-ref-13)
13. ועיקר הך מילתא דהא דאסר אביי הוא בבין הלחיים שאין בו ד' הוא משום דבצירוף הרה"ר יש בו מקום ד', יש לסייע לזה ממש"כ בתוס' הרא"ש בשבת ט' א' בתו"ד בדעת רבא דבפתוח לרה"ר שרי, "דאין מצטרף חלל שלו לרה"ר", ומשמע קצת דבזה גופא הוא דפליג אביי וס"ל דאף בפתוח לרה"ר מצטרף חלל שלו לרה"ר. [↑](#footnote-ref-14)
14. גם י"ל עוד לדעת הראב"ד, דס"ל דמפרש דטעמא דאביי אינו משום גזירה, אלא הוא משום דכשאינו גבוה ג' אינו נידון כלל כמקום בפנ"ע, או משום דעכ"פ יש לחוש לטעות בנ"א שיסברו שהוא מקום בפנ"ע, וע"כ ל"ש כן בגונא דאף בצירוף הרה"ר אין בו רוחב ד'. [↑](#footnote-ref-15)
15. ויש לסייע לזה מד' הרי"ף שהשמיט לפלוגתת אביי ורבא אם יש לדמות בין הלחיים שאין בו ד' למקו"פ, ונת' בסימן ל"ט סק"ג בהערה דהוא משום דאנן קי"ל דבין הלחיים שרי אף כשיש בו ד', אין מקום לפלוגתא זו, דכל הפלוגתא היא רק במקום שבין הלחיים, אך המקום שחוץ ללחי אסור לכו"ע אף כשאין בו ד', - אך לכאו' אכתי נפ"מ בפלוגתא זו במבוי שאין רחבו ד', דלרבא הוי כמקו"פ, כיון דאף בצירוף הרה"ר אין בו ד', ולאביי ל"ה כמקו"פ כיון שאינו גבוה ג', ומ"ט השמיטה הרי"ף, - ולמש"נ ניחא, דבגונא דאין ברוחב המבוי ד' ואף בצירוף הרה"ר לי"ב מקום ד', מודה אביי דהוי מקו"פ אף שאינו גבוה ג', וע"כ ליכא נפ"מ לדינא כלל בפלוגתא דאביי ורבא זו. [↑](#footnote-ref-16)
16. אך בל' הריטב"א בסוגיין מבו' לא כן, עיי"ש שכתב, ז"ל, מצא מין את מינו וניעור, פי' דהא לכרמלית דמי טפי, וכיון שכן נהי דאינו מתערב עמו כיון שאין בו ד"ט כשיעור כרמלית, מ"מ ניעור ומתחזק עמו שלא יתבטל לגבי רה"י, עכ"ל, ומבו' להדיא דלעולם חשבינן שאין בו ד', דאינו מתערב עם הכרמלית, ואך דמ"מ הוא מתחזק אם הכרמלית שלא יתבטל לגבי רה"י. [↑](#footnote-ref-17)
17. ושו"ר בחזו"א סימן צ"ו סוסקי"ג שכתב בדין חורי כרמלית, דאם אורך החור כלפי הכרמלית ד"ט ועמקה פחות מד"ט וקרקעית החור גבוהה ג', תליא בפלוגתת קמאי אם יש מקו"פ בכרמלית, אך אם אורך החור כלפי הכרמלית פחות מד"ט, אף אם עומקה ד"ט, הוי מקו"פ, דהא אין כרמלית בצידה להשלימה, עכ"ד, והרי שנקט דגם לדעת הסוברים דאין מקו"פ בכרמלית, כ"ז הוא כשיש כרמלית בצידה להשלימה למקום ד', אך כל שאין כרמלית בצידה להשלימה למקום ד', הו"ל מקו"פ, וזה כמש"נ, וכ"ה לכאו' למש"כ החזו"א בסימן ע"ג סק"ג בטעם הסוברים דאין מקו"פ בכרמלית, עיי"ש, אך זה דלא כמש"כ החזו"א גופי' שם ס"ק ו' ז' דמבוי או חצר שאין ברחבן ד"ט ופתוחין לכרמלית, הוו כרמלית לדעת הסוברים דאין מקו"פ בכרמלית, והרי דהא דאין מקו"פ בכרמלית הוא אף כשאין כרמלית בצידה להשלימה, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-18)