יום הולדת
קטגוריות: כללי / דור המלקטים עניינים כלליים / כללי

**יום הולדת**

1. מסיבה ביום הולדת.
2. לנשוף נרות של עוגה ביום הולדת.
3. הנהגות שונות ביום הולדת.
4. מברכים "עד מאה ועשרים".
5. קידוש לבת.
6. בן שלש: תגלחת קטן, חלאקה.
7. בת שתים עשרה: בת מצוה.
8. בן שלש עשרה: בר מצוה.
9. בן חמישים.
10. בן ששים.
11. שבת.
12. נדה.
13. תשעת הימים.
14. שאר ענינים.

**דור המלקטים** - הר"ג אבערלאנדער (אור ישראל גליון כ"ד עמ' קע"ה - עמ' קצ"ו), יום ההולדת ומשמעותו (בניאל), ימי שנותינו (טיקוצקי), נטעי גבריאל (יום הולדת, ציננער), עניני יום הולדת של האדם (שוורץ), שנות חיים (ענייני יום הולדת, בנון), הר"י שפירא (RJJ גליון נ"א עמ' ס"ו), Halachically Speaking (שנה ט' מספר י"א).

1. מסיבה ביום הולדת.
   1. **לא נוהגים, מנהג פרעה**.
      1. בראשית (פרק מ' פסוק כ') – "ויהי ביום השלישי **יום הלדת** את פרעה ויעש משתה לכל עבדיו וישא את ראש שר המשקים ואת ראש שר האפים בתוך עבדיו".
         1. אדר"ת (נפש דוד עמ' מ"א) – "אבן בכל לבי כעסתי על המברכים, לברכני ליום הולדתי ולשמחני בו. ומרגלא בפי מעודי, שלא מצאנו שמחת יום הולדת בספרינו הקדושים, רק בלידת פרעה לבד, ודבר זה אינו לרוח עם קדוש המקובל אצלינו ונוח לו שלא נברא משנברא, ואם כן למה נשמח ביום הולדתינו, בטרם ידענו שהועלנו בבריאתנו, רק צדיקים יכולים לשמוח כדברי התוס' (ע"ז ה', א, ד"ה שאלמלא וכו'), אבל אנחנו מה חיינו מה מעשינו ומה צדקותינו".
         2. להורות נתן (ח"ט סי' ה') – "היוצא מן האמור שלא ראינו אצל אבותינו ורבותינו שיעשו יום שמחה ביום הולדתם וכמו שהעידו גאוני קשישאי הנ"ל, אלא שמצינו לרבינו הכתב סופר ז"ל שעשה סיום מסכתא ביום זה, וכן החת"ס סיים לימוד החומש עם תלמידיו ונתן להם צדקה, והגאון בעל פרי השדה כותב שיש אנשי מעשה המברכים שהחינו על פרי חדש או בגד חדש. האמנם ראיתי בס' בן איש חי (פ' ראה אות י"ז) שכתב דיש נוהגין שעושין יום הלידה ליו"ט וסימן יפה הוא וכן נוהגין בביתו עיין שם, אבל לא ראינו כן אצל אבותינו וכנ"ל".
         3. הגרח"ק זצ"ל (דרך שיחה ח"א עמ' קע"ד) – "כתב האדר"ת בספרו 'נפש דוד': 'בכל לבי כעסתי על המברכים, לברכני ביום הולדתי ולשמחני בו, ומרגלא בפי מעודי שלא מצאנו שמחת יום הולדת בספרינו הק' רק בלידת פרעה...'. תשובה: בגמרא מפורש (מועד קטן כ"ח, א') שבמלאות ס' שנה היה יו"ט שיצא מכרת, משמע שביום הולדת אחר לא עשה כלום. אצלינו בבית לא עשו כלום".
         4. הגרח"ק זצ"ל (הקטן והלכותיו עמ' כ"א אות כ"ז) – "שאלה: האם יש מקור למנהג לערוך סעודת ביום הולדת. תשובה: מנהג פרעה".

הגרח"ק זצ"ל (סגולות רבותינו עמ' שמ"ח עניני יום הולדת שאלה א', שאלה ב' [לשונו מובא לקמן]) – "אם יש איזה מקור בחז"ל שיש לשמוח ביום שנולד בו, או הוה ליה כשאר יומא דעלמא. תשובה: מנהג פרעה".

הגרח"ק זצ"ל (בדידי הוי עובדא עמ' תקפ"ד) – "כשנשאל הגרח"ק שליט"א [זצ"ל] האם ראוי לעשות שמחה ביום הולדת, הוא רגיל להשיב בקיצור שזה 'מנהג פרעה'. (ראה בספר עלי שיח, עמוד צה; וכן הובא בספר סגולות רבותינו). וכן דעתם של הרבה גדולי הדור כמו שמצינו בשו"ת קנין תורה בהלכה (ח"ג, סי' כא) ... וכן התנגד ע"ז כ"ק האדמו"ר ממונקאטש זצ"ל (דברי תורה, מהדורה חמישית, סי' פ"ח) כי 'טוב לו שלא נברא'. וכן בשו"ת ערוגות הבשם (או"ח, סי' קטו). וכן התנגד הגאון ר' שאול בראך (ראה בהקדמה ל'טל שמים' סעיף י). וכן בשו"ת דברי ישראל שעם ישראל מעל המזל, וע"כ אינו חוגג יום זה. וכן דעת הגרש"ז אויעיבאך (חכו ממתקים ח"א רפד). וכן דעת הגה"צ מקלויזנבויג זצ"ל (מכתבי תורה ח"ב מכתב פב). וכעין זה כתב האדר"ת בספרו נפש דוד (באות ס"ז) ...".

* + - 1. חשוקי חמד (עירובין דף לט:) – "שאלה מעשה שהיה: באחד מהבתי המדרשות יש שם אברך פעיל מאד, התורם מזמנו והונו לכולל. באחד הימים התקשרה אשתו לכולל וסיפרה שמחר יש לבעלה יום הולדת, ולכן היא מבקשת לתרום לכולל סעודה גדולה, כשבמהלכה יפתיעו את בעלה ויספרו לו, שהכל לכבודו לרגל יום הולדתו, ואכן הסעודה התקיימה וההפתעה היתה גדולה. אך לאחר הסעודה הסתפקו התלמידי חכמים האם יש בכלל מקור לכל הנושא הנקרא יום הולדת, או שמקורו אצל הגויים כמו שמצינו שפרעה חגג את יום הולדתו. והאם רצוי לעשות סעודה ביום זה, ואם זה נקרא סעודת מצוה, או שראוי בכלל להתענות בו. תשובה: בעתון הצפירה (גליון 66) פרסם אחד כרוז שבקרוב חל יום הולדתו של רשכבה"ג הגאון ר' יצחק אלחנן זצלה"ה ולכן ראוי לעשות חג למענו, בגליון הבא, ביקש הגאון משמשו לפרסם כרוז חריף, וז"ל: הנני בא בפקודת כבוד מרן הגאון הגדול האב"ד דפה קאוונא מו"ה יצחק אלחנן, להודיע ולפרסם כי מאד רע עליו המעשה אשר בא סופר אחד לדאוג לטובתו ולכבודו שלא בידיעתו ונגד רצונו, ודעתו לקרוא חג שלא נהגו מעולם בין רבני ישראל, ולא נמצא זכרם בכל ספרי ישראל הקדושים הנה, ולכן הנני מודיע בשם מרן אל כל מכבדי שם מרן הגאב"ד הקרובים והרחוקים, לבל ידאיבו נפשו ליחד למענהו איזה חג זמני לכבדו באיזה מנהג ממנהגי הכבוד הנהוגים בין חוגגי היובלות, או לדרוש ספרו בשם החג וכל אשר לא ישמעו ידעו כי בזה יגרמו לו רק צער ודאבון לב ח"ו ולשומע יונעם, הכותב בפקודת מרן יום ג' ח' ניסן תרמ"ט. [לפי החשבון מלאו אז לגאון שבעים ואחד שנים]".
  1. **כן נוהגים**.
     1. בן איש חי (שנה א' פר' ראה סעיף יז) – "ויש נוהגין לעשות בכל שנה את יום הלידה ליו"ט וסימן יפה הוא **וכן נוהגים בביתינו**".

בן יהוידע (ברכות דף כח. ד"ה ההוא) – "דקדק לומר 'ההוא יומא', ולא אמר ההוא זמנא, דאפשר אותו היום היה יום הלידה שלו, והיה לו י"ח שנה שלמים, ולכך הצליח לעשות לו נס זה, דידוע שיום הלידה יהיה המזל של האדם חזק בו ומוצלח, על כן **נוהגים שכל אדם יעשה יום הלידה יום טוב לעצמו**".

* + 1. שערי הלכה ומנהג (או"ח ח"ב תשובה ש"ג אות י') – "לערוך התוועדות של שמחה עם בני ביתו, חבריו וידידיו - שבח והודי' להקב"ה (ובאם אפשר - לברך 'שהחיינו' על פרי חדש או בגד חדש), מתוך שמחה של תורה ושמחה של מצוה".
  1. עירובין (דף יג:) – "תנו רבנן: שתי שנים ומחצה נחלקו בית שמאי ובית הלל, הללו אומרים: נוח לו לאדם שלא נברא יותר משנברא, והללו אומרים: נוח לו לאדם שנברא יותר משלא נברא. נמנו וגמרו: **נוח לו לאדם שלא נברא יותר משנברא**, עכשיו שנברא יפשפש במעשיו. ואמרי לה: ימשמש במעשיו".
     1. תוס' (שם ד"ה נוח) – "נוח לו לאדם שלא נברא. והא דאמרינן בפ"ק דע"ג (ד' ה.) בואו ונחזיק טובה לאבותינו שאילמלי הן לא חטאו לא באנו לעולם הא מפרש התם אימא כמי שלא באנו לעולם א"נ **הכא איירי בסתם בני אדם אבל צדיק אשריו ואשרי דורו**".
     2. מדרש תנחומא (ורשא, פר' פקודי סי' י"א) – "וכדברי רבי שמואל בר נחמני שאמר שנעשה המשכן בג' חדשים למה לא עמד מיד אלא מפני שחשב הקדוש ברוך הוא לערב שמחת המשכן בשמחת היום שנולד בו יצחק אבינו, לפי שבאחד בניסן נולד יצחק אמר הקדוש ברוך הוא הריני מערב שמחתכם שמחה בשמחה".
     3. יד אפרים (סי' י"ט אות י"ב) – "לכאורה יש מקום לשאול, לשמחה מה זה עושה. הרי אמרו חז"ל (ערובין י"ג ב'): נמנו וגמרו נוח לו לאדם שלא נברא וראה טו"ז או"ח (סי' מ"ד ד') שמטעם זה תקנו הברכה 'שלא עשני גוי' בדרך שלילה ולא דרך חיוב 'שעשני ישראל' וידוע דרשת ר' יוחנן במס' ב"מ (ק"ז א') עה"פ: 'ברוך אתה בבואך ברוך אתה בצאתך' (דברים כ"ח ו') שתהא יציאתך מן העולם כביאתך, מה ביאתך בלא חטא אף יציאתך בלא חטא, מכאן, שזקוקים לתפילה ולרחמים שהיציאה תהיה לכל הפחות דומה כביאה, מה היא איפוא שמחה של יום הלידה. אלא האמת הוא כמ"ש התוס' עירובין שם (ד"ה נוח לו לאדם שלא נברא): דהיינו בסתם בני אדם, אבל באדם גדול וצדיק אשריו ואשרי הדור שהוא בתוכו (וכ"כ תוס' ע"ז ה' א' ד"ה שאלמלא). ראיה לדברי התוס' יש להביא מסנהדרין (קי"ג ב') 'צדיק בא לעולם טובה באה לעולם' ובתוספתא סוטה (פ"י ה"א) 'ובזמן שצדיקים באים לעולם טובה באה לעולם ופורעניות מסתלקת מן העולם'. וראה סוטה (י"ג א') 'כיון שנולד משה התמלא כל הבית כולו אור'".
     4. להורות נתן (ח"ט סי' ה' אות ב') – "ובשו"ת זקיני כתב סופר ז"ל (יו"ד סי' קמ"ח) כתב ... ומבואר שרבינו הכתב סופר ז"ל ביום הולדתו החמשים סיים מסכתא ואמר חידושי תורה ברבים והודה להשי"ת ברבים שהחייהו וקיימהו לזמן הזה. ולא תקשי דהא בגמרא עירובין (יג ב) הנ"ל מסיק דנמנו וגמרו דנוח לו לאדם שלא נברא יותר משנברא, דהא כתבו התוס' שם דזה מיירי בסתם בני אדם, אבל צדיק אשריו ואשרי דורו עכ"ד, ובתוס' הרא"ש שם כתב דהא דנוח לו לאדם שלא נברא 'איירי תחלה שלא נודע עדיין מה יהיה בסופו, אבל הא פשיטא שחייהן של צדיקים טוב לעולם הזה וטוב לעולם הבא'. ומבואר דבצדיק ומכל שכן המזכה את הרבים טוב לו שנברא, וזה שהודה הכת"ס ז"ל על שזכה ללמוד וללמד ולהגדיל תורה ולהאדירה ולגדור את פרצות הדור, ובודאי שזכות גדולה היא להיות ממזכי הרבים וכדכתיב (דניאל י"ב) ומצדיקי הרבים ככוכבים לעולם ועד, ובהני ודאי שנוח לו שנברא כי ברייתו טוב לעולם הזה וטוב לעולם הבא וכמש"כ הרא"ש ז"ל".
  2. **מסיבת הפתעה** (surprise party).
     1. "דאין שום היתר לשקר עבור זה" – אבן ישראל (תתן אמת ליעקב דפו"ח פרק ה' סי' קי"ד).
  3. **בתשעת הימים**.
     1. עי' לקמן.
  4. מראי מקומות – מים ההלכה (ח"ד סי' מ"ו), אבני דרך (ח"ו סי' קל"א), נטעי גבריאל (יום הולדת פרק א' סעי' כ"ח, פרק י"ג), אוצר פלאות התורה (שמות עמ' תקצ"ט ).
     1. שכל טוב (בובר, בראשית פרק מ' פסוק כ') – "יום הולדת [את] פרעה. יש לי לומר יום זה תכלית שנתן ביום שנולד, ודומה לו ביום הולדת (אותם) [אותך] (יחזקאל טז ד), ונראה לי הולדת מהולדת, **ורוב בני אדם מחבבים יום שהוא תשלום שנתן, שהוא כנגד אותו היום שנולד ושמחים בו ועושין בו משתה**".
     2. אפרקסתא דעניא (ח"א סי' קכ"ג ד"ה ואגב) – "שמצאתי בכתבי מו"ח הגה"צ ז"ל בשם החת"ס ז"ל דאין לישראל לחוג יום מולדתו, כ"א את יום שנכנס בבריתו של אאע"ה, ועי' בספרו תורת משה פ' וירא ע"פ ביום הגמל, ורבב"ח ז"ל שם כתב מנהג העולם שיעשה אדם סעודה ביום שנולד לו בן או ביום המילה לכבוד המצוה, וע"ש עוד טעם על שעיכב אאע"ה משתה יצחק עד יום הגמל. ונ"ל דאין ראי' ממה שאמז"ל (מגילה י"ג ב) והוא לא ידע שבז' אדר מת משה ובז' אדר נולד משה, ופירש"י כדאי הלידה שתכפר על המיתה די"ל שאני מרע"ה שנולד מהול (סוטה י"ב א) ונשלמה צורתו מיד בשעת לידתו".
     3. באר משה (ירושלימסקי, מאמר זכרון טוב אות ה') – "מה שנהגו כמה גדולים לעשות יום משתה וסעודה ביום הלידה כשהגיעו לימי זקנה ונמצאו מערערין ע"ז, אבל באמת יש מקור וסעד למנהגם מדברי הש"ס מועד קטן (דף כח א) רב יוסף כי הוי בר שיתין עבד להו יומא טבא לרבנן כו', יעו"ש. וראיתי אח"כ לחכם אחד שהעיר בזה לחזק המנהג שנהגו לחוג יום הולדת, אבל אין ראיה משם רק לימי זקנה ומטעם המבואר בש"ס שם".
     4. חוקת עולם (פרק ז' סעי' קמ"א, עי' הע' קמ"א) – "יש נוהגים לעשות סעודה בכל שנה ביום הולדתם, ואין לערער אחריהם ולאסרו מצד איסור חוקות הגויים, ובלבד שידברו דברי תורה בסעודה, וידע בעל השמחה שהוא יום של עשיית תשובה וחשבון נפש, ויש נוהגים לעשות את שמחת יום ההולדת ביום ברית המילה".

1. לנשוף נרות של עוגה ביום הולדת (blowing out birthday candles).
   1. **מחמיר, מנהג נוצרים [בחוקתיהם לא תלכו]**.
      1. ויצבור יוסף (ח"א סוף סי' נ"א) – "ועתה נדון בענין הדלקת הנרות ביום הולדת, שמדליקין נרות כפי מנין השנים. הנה ידוע כי יסוד ענין זה של הדלקת הנרות מקורו הוא ממנהג הנוצרים, וא"כ פשוט הוא שאסור לעשותו. ויש בארץ ישראל בעיר בני ברק בנו של אחד הכמרים הגדולים שנתגייר בגיור אמת וצדק ולומד בכולל, ושאלוהו למנהג זה, וענה שזה מנהג חשוב שלהם בכנסיה שביום הולדת של האדם מדליקין נרות כפי מנין שניו והוא מכבה אותם בפעם אחת. זה דרכם כסל למו. וע"כ יש לאסור מנהג זה מה שנוהגים להדליק נרות לכבוד יום הולדת של האדם, משום שאנו מדמים לגויים בזה, ויש בזה איסור משום ובחוקותיהם לא תלכו. ואכמ"ל".
      2. חוקת עולם (פרק ז' סעי' קמ"ב, הע' קמ"ב) – "אותם שנוהגים להדליק נרות ביום ההולדת כמנין ימי האדם, ואחר כך מכבים אותם יש לבטל מנהגם, כי עוברים בזה על איסור ובחוקותיהם לא תלכו. [ויצבור יוסף ... אלא שמה שכתב שעצם ההדלקת נרות אסור, לעניות דעתי נראה שיש להקל בזה, שכיון שהעד העיד לנו שמנהג אומות העולם להדליק הנרות, ובעל השמחה מכבה אותם בפעם אחת, אם כן אם מדליק בלא לכבות, אינו מדמה להם]".
      3. מים ההלכה (ח"ד סוף סי' מ"ו) – "מנהג הדלקת הנרות כמספר השנים של האדם החוגג את יום הולדתו וכיבויים הוא מנהג נוצרי וראוי לבטלו. כי אצלנו לנרות יש משמעות עמוקה לנשמת האדם ואין מנהג בישראל לכבות נרות".
      4. Halachically Speaking (שנה ט' מספר י"א עמ' י"א, הע' ע') -

The practice of putting candles on a birthday cake corresponding to the celebrant’s age does not stem from a Jewish custom and should not be done. Candles in the Jewish religion represent the soul. [Miyum Hahalacha 4:46].

* 1. מראי מקומות.
     1. ***הגר"ד פיינשטיין שליט"א (יד דודי דפו"ח עמ' ר"ד אות כ"א)***.

Do birthday candles fall under the איסור of ובחקותיהם לא תלכו. Answer: No.

* + 1. R.J.J. (חנ"ד עמ' ע"ג) -

Finally, we have the truly pagan superstitions. The classic example of this is blowing out candles at a birthday party and making a wish. To fully appreciate this we must consider the source of this custom. In Greek times, people on their birthday would try to find favor in the eyes of the moon goddess, Artemis. In an attempt to do so, they would make round cakes (to symbolize the full moon) and light candles on top (to symbolize the light of the moon.) They would then ask the moon goddess to grant their requests. In light of that, telling the birthday boy or girl to blow out the candles and “make a wish” seems problematic. In fact, one could ask about the permissibility of the candles being there at all! This, however, is permitted. The Maharik, quoted by Darchei Moshe (179:1), states that the violation of following in the paths of the Gentiles applies only when there is no rational reason for doing something other than to be similar to the Gentiles. This would not apply to candles, as they make the birthday cake more exciting, and children appreciate the fact that there is one candle there for each of their years. Round cakes as well are the normal shape of most icing-type cakes, and are not made intentionally round for birthdays.

* + 1. עי' יו"ד סי' קע"ח, לשיטות ומראי מקומות.
  1. **לענין סכנה: דברים המביאים לידי נכפה, המכבה נר בנשיפה** (blowing out a flame).
     1. Halachically Speaking (שנה ט' מספר י"א עמ' י"א, הע' ע"ג) -

**When extinguishing the candles, one should not blow it out with his mouth**. The poskim say it is a danger to do so, especially since this custom stems from the non-Jews. The custom seems to be lenient with this, but one should avoid it if possible. [Harav Yisroel Belsky].

* + 1. הר"י שפירא (RJJ גליון נ"א עמ' ס"ט הע' ז') -

According to the writings of the 3rd Century BCE Greek historian Philochorus, the ancient Greeks put round honey cakes lighted with tapers on the altar of their goddess Artemis on the sixth day of every month. [R. Brasch, How did it Begin (Pocket Books 1969 pg. 20-24). This article is not focusing per se on the use of candles, which seems to be more of a uniquely pagan ritual. Blowing out candles seems to have originated in Germany in the 13th century at the kinderfest, a new type of celebration held for children’s birthdays. See The Laws of Pesach, A Digest; 5762/2002 (p. 206) where Rabbi Avrohom Blumenkrantz says, “...we should stop this custom among our Jewish children. Make birthday cakes and cookies **but do not use candles**.” Rabbi Blumenkrantz indeed **further warns against blowing out candles directly**, since the neshama is compared to a candle (ner Elokim nishmat adam). See also R. Yonah Metzger, Miyam Hahalacha (Tel Aviv, 1993) 142, regarding blowing out candles in general; see stringent positions in Kol Bo (Siman 118), and Kaf Hachayim Palagi (Siman 31:25) regarding havdalah. However see a lenient ruling in Pnei Shabbat in the name of Sefer Lechem HaPanim (YD Siman 115:5).

* + 1. בכלליות: עי' ערך סכנה (יו"ד סי' קט"ז), לשיטות ומראי מקומות.

1. הנהגות שונות ביום הולדת.
   1. **יום גדול לתפילה**.
      1. תהלים (פרק ב' פסוק ז', פסוק ח') – "(ז) אספרה אל חק יקוק אמר אלי בני אתה **אני היום ילדתיך**: (ח) **שאל ממני ואתנה** גוים נחלתך ואחזתך אפסי ארץ".
      2. חשוקי חמד (עירובין סוף דף לט:) – "אמנם כל דברינו אמורים רק לגבי סעודה או חגיגה, אך לכל השיטות יום הולדתו של אדם יש לו מעלה על שאר הימים ומזלו גובר, והוא יום המסוגל לתפילה. וכן פירש הנצי"ב בהעמק דבר (שמות יב ב) שחודש תשרי הוא החודש המובחר בנוגע לצרכי העולם, משום שבו נברא העולם, וכלל גדול הוא שבאותו יום שנברא אותו דבר, מסוגל זה היום גם לדורות להתחזק יותר, ומזה הטעם טבע האש במוצאי שבת רותח יותר, משום שאז נברא. ובשו"ת הלל אומר (או"ח סימן קלט) לאחר שהאריך בגנות חגיגת יום ההולדת, כתב שישתדל בתורה ביום זה כי הוא מסוגל לבטל ממנו כל גזירות רעות, ולא במהרה אדם נופל ביום זה, והוא יום הצלחה ומזל. דורשי רשימות היו אומרים שיום זה מסוגל שיתקבל תפילתו, ודרשו על זה את הפסוק (תהלים ב ז - ח) אני היום ילדתיך, שאל ממני ואתנה".
      3. נטעי גבריאל (יום הולדת פרק ב' סעי' ב').
   2. **נתינת צדקה**.
      1. הגר"ח פלאג'י (בספר צדקה לחיים מערכת ע' אות תקנ"ה) – "ערבי שבתות ראוי להרבות בצדקה, דבו ביום נברא האדם, ולא נברא האדם אלא כדי שיתן צדקה. מעיל צדקה (סימן אלף תרס"ב). ומה טוב דכל אחד יהיה לו לזכרון יום שנולד בכמה לחודש פלוני, ואותו היום איש יומו יהיה מרבה בצדקה כדי יכלתו, כי לכך נוצר, ויזכה לעשותו עוד רבות בשנים בריוח ולא בצער. כן נזכה אני וזרעי וזרע זרעי עד סוף כל הדורות, אמן כן יהי רצון".
      2. שערי הלכה ומנהג (או"ח ח"ב תשובה ש"ג אות ב') – "להוסיף בנתינת הצדקה לפני תפלת שחרית ומנחה, וכשיום ההולדת חל בשבת או יו"ט - ליחן בערב שבת או יו"ט (ומה טוב - גם לאחריו)".
      3. נטעי גבריאל (יום הולדת פרק א' סעי' י"ח).
   3. **עליה לתורה ביום ההולדת**.
      1. לא.
         1. הגרח"ק זצ"ל (סגולות רבותינו עמ' ש"נ עניני יום הולדת שאלה ב') – "האם יש ענין לעלות לתורה ביום הולדת, ואם כן מה המקור. תשובה: אין ענין, והמקור פרעה".
      2. כן.
         1. שערי הלכה ומנהג (או"ח ח"ב תשובה ש"ג אות א') – "לעלות לתורה ביום השבת שלפני יום ההולדת, וכשיום ההולדת חל ביום הקריאה - גם ביום ההולדת עצמו".
      3. מראי מקומות – נטעי גבריאל (יום הולדת פרק א' סעי' כ"א).
   4. **מנהג החזון איש ביום הולדת**.
      1. הגרח"ק זצ"ל (סגולות רבותינו עמ' ש"נ עניני יום הולדת שאלה ב') – "האם מרנא החזון איש זצוק"ל נהג לעשות איזה דבר (סעודה, תפילה מיוחדת, ברכת שהחיינו וכדומה) ביום הולדתו בכל שנה ושנה. תשובה: לא".
   5. **לדחות את הניתוח ליום ההולדת**.
      1. כן.
         1. חשוקי חמד (עירובין דף לט:) – "... הרי לנו, שיום ההולדת הוא יום מזל גם לישראל".
         2. נטעי גבריאל (יום הולדת סי' א').
      2. מראי מקומות – רמ"ש ראטה (אור ישראל גליון ל"ה עמ' ר"מ).
         1. הגרח"ק זצ"ל (דרך שיחה ח"א עמ' קע"ד) – "שאלה: צריכה לעבור ניתוח, אם כדאי לדחות מעט ליום ההולדת שלה, כי בס' בן איש חי כתב שביום זה מתגבר המזל, ורבי אליהו לאפיאן מביא בשם מקובלים שזה יום של קבלת תפילה, ונאמר על יום זה 'בני אני היום ילידתיך שאל ממני ואתנה'. תשובה: יש מקור בחז"ל שהמזל חזק ביום זה, והוא בירושלמי (ראש השנה פ"ג ה"ח), אך אפשר שזה רק בעכו"ם, וצ"ע. (ועיין להרב בס' 'טעמא דקרא' ריש פ' וילך שכתב שבצדיקים גמורים שהמיתה טובה להם, שהולכים מיד לג"ע - משום שביום לידתן בריא מזלן לכן נפטרין ביום לידתן, ע"ש)".
   6. **יכתבו לו כל אחיו ואחיותיו ברכת מז"ט**.
      1. צוואת בעל תפארת ישראל (בינו שנות דור ודור עמ' י"ח אות ו') – "הנני מצוה לכם בני ובנותי שליט"א, שבכל חודש ניסן ובכל חודש אלול, או בכל אחד החודש הסמוך לו מלפניו או לאחריו, יכתוב כל א' ממכם לכל א' ממכם דרישת שלום וברכת שמחת יו"ט, וכ"כ ביום הלידה של כל א', יכתבו לו כל אחיו ואחיותיו שליט"א ברכת מז"ט, והנה יום הלידה של בני הגאון רב"י שליט"א הוא י"א מנחם, יום הלידה של בני רמ"מ שליט"א הוא בט"ו חשון, יום הלידה של בני יעז"ר שליט"א הוא בט"ו כסליו, יום הלידה של בתי קילא תחי' לאוי"ט הוא בי"א טבת, יום הלידה של בתי גנענדל תחי' לאוי"ט הוא בר"ח אב לרחם, יום הלידה של בתי רבקה תחי' לאי"ט הוא בכ"ט טבת, ויום הלידה של בתי הענא תחי' לאי"ט הוא בז' חשון, וכ"כ כשיחונן ה' לכל א' ממכם שמחה בביתכם בחיתון מזרעכם שליט"א, או בהמלטת זכר, תודיעו לכל אחוותכם שליט"א, וממילא משתמע שצריך שתשיבו כולכם בברכה לקול המבשר ואומר, ולא תשנו ח"ו מזה מידי, רק כשיש אונס גמור ח"ו".
   7. מראי מקומות – נטעי גבריאל (יום הולדת פרק א').
      1. חת"ס (מנהגי החת"ס פרק ז' אות י"ד) – "ביום ז' תשרי השלים החומש עם התלמידים ע"ש שהי' יום זה יום לידתו, ונתן לכל אחד מתלמידיו הנמצאים שם לפניו ד' צ"ל לקנות להם לחמי חלב".
2. מברכים "עד מאה ועשרים".
   1. בראשית (פרק ו' פסוק ג') – "ויאמר ה' לא ידון רוחי באדם לעלם בשגם הוא בשר **והיו ימיו מאה ועשרים שנה**".
      1. כוונת הפסוק שהקב"ה קיצר שנות חיי האדם עד מאה ועשרים שנה.
         1. מלבי"ם (בראשית פרק ו' פסוק ג') – "ולכן והיו ימיו מאה ועשרים שנה, מעתה יהיו ימי חיי האדם ק"כ שנה. ומאז התחיל ה' לקצר ימי חיי האדם שלא יאריכו ימים כ"כ, שע"י שימותו בקוצר ימים ייראו מהמות וישובו מדרכם הרעה, וגם שלא יהיה להם עת כ"כ להרבות זדון ופשע, וע"ז אמרו חז"ל שרמז בשגם הוא משה, שמשה לא חי רק ק"כ שנה כשנים הקצובים, שמ"ש ימי שנותינו בהם שבעים שנה זה נעשה אח"ז שנתרחקו הדורות משרשם ונתמעטו הימים, אבל אז שהיתה הבריאה חדשה ובימי עלומיה והארץ והאויר לא נשחת עדיין קודם המבול, היו ראוים ע"פ הטבע להאריך ימים עד קרוב לאלף שנים רק ה' קצר ימיהם מפני רעתם".
      2. כוונת הפסוק שלאחר מאה ועשרים שנה ממיתתו הוא חוזר להיות כף אחת עפר.
         1. ירושלמי (נזיר פרק ז' הל' ב'), הו"ד בתורה תמימה (בראשית פרק ו' פסוק ג', עי' ס"ק ו') – "והיו ימיו מאה ועשרים שנה קרוב לאלף שנה חיה אדם הראשון ואת אמר והיו ימיו מאה ועשרים שנה אלא לק"כ שנה הוא חוזר למלוא תרווד אחד רקב ...".
            1. מראי מקומות – הר"ז האלצער (עץ חיים גליון כ' עמ' רצ"ד).
      3. כוונת הפסוק שהקב"ה האריך אפיים והמתין לאנשי דוק המבול במשך מאה ועשרים שנה.
         1. אבן עזרא (בראשית פרק ו' פסוק ג') – "והיו ימיו י"א שזה קצב כל האדם. ואם מצאנו יותר כן, מצאנו מעט, רק על הרוב ידבר. **ואין זה אמת**, כי הנה שם חיה שש מאות, וכל הדורות אחריו חיו שנים רבות. ובימי פלג חסרו השנים. ומימות דוד עד היום שבעים או שמונים שנה".

אבן עזרא (שיטה אחרת, בראשית פרק ו' פסוק ג') – "והיו ימיו - כדברי המתרגם ארמית. ויש אומרים כי ק"כ שנה מועד קצוץ לרוב האדם. כמספר שנות השמש על פי חכמי המזלות. ואיננו נכון, כי הנה שם חיה המבול ת"ק שנה, ובנו יותר מארבע מאות שנה".

* + 1. מראי מקומות – ביאורים והנהגות (בראשית פרק ו' פסוק ג', לשונו מובא לקמן).
  1. **נוהגין לברך**.
     1. ח"ח (תורת הבית חתימת הספר, מכתב) – "אל כבוד הגביר הנכבד בעמו המופלג בתורה וי"א באמת נדיב לב כש"ת... וע"כ גם אנכי מעורר את כבוד הודו שברכו ד' בהון רב [ויודע המקום היכן להפקיד את כליו מסתמא שיהיה תיקון גדול עי"ז] והגיע לזקנה (**ימלא ד' שנותיו שיחיה מאה ועשרים שנה**) שמחויב להתבונן ולעשות סדר מה שיתנהגו בנכסיו אחרי מלאת ימיו ...".
     2. ר' בצלאל לפין (עמ' פ"ח) – "ירושלם יוד סיון תרפ"ו. לכבוד העסקן הצבורי המפורסם ברוב פעולותיו לטובת הצבור הארצי ישראלי מוהר"ר בצלאל הכהן בהר"ר פישל לפין הי"ו, שלום רב ליום מלאות לו שבעים שנה, הננו גבאי ביהכנ"ס הגדול 'בית יעקב' בחורבת ריהח"ס ז"ל מברכים אותו באריכת ימים ושנים נעימים, ויזכה לילך בכחו זה לעבור עוד לטובת הצבור **עד מאה ועשרים שנה**. צבי פסח פראנק. זלמן זלזניק. ירחמיאל אמדורסקי. מיכל אברהם הריסון".
     3. לקט קמח החדש (סי' קכ"ב ס"ק ב') – "ע"ד שמברכים איש חבירו באריכת ימים לא נכון בלי סכום מוגבל בפרט כשהגיע לשבעים ולגבורה (וכ"כ בכזה בתפלת יהר"צ אחר תהלים ועמא דבר נוהגין לברך עד מאה ועשרים שנה) עי' סוסי' קל"ב. (מובא בהפוסק תשרי תשי"ז)".
     4. הגריש"א זצ"ל (וישמע משה ח"ה עמ' תכ"ג) – "אחד ביקש מהרב ברכה לרגל יום הולדתו ובירכו, עד מאה ועשרים גוטע יאהרן'".
     5. הגרח"ק זצ"ל (ספר היובל לישיבת לוצערן עמ' קמ"ז, אשיחה ח"ב עמ' רצ"ג [לשונו מובא לקמן]) – "וז"ל: שמו הטוב של ראש הישיבה שליט"א ידוע ומפורסם, הקב"ה יעזור שיזכה להמשיך בהרבצת התורה **עד מאה ועשרים שנה**, בהצלחה. ואני מברך עוד בברכת הצלחה את העסקנים והתורמים".
     6. נטעי גבריאל (יום הולדת פרק י"ז) – "נתפשט המנהג לחיים שיהיה עד מאה ועשרים שנה".
  2. **שלא לומר, הוי קללה**.
     1. שיחות הסבא מסלבודקה (עמ' תנ"ז) – "מברכים את האדם, 'שיזכה לחיות מאה ועשרים שנה'. וזה בעיניינו נחשב מהברכות הנעלות ביותר. ובאמת הלא זה קללה, מאחר שבטבעו נברא לחיות לנצח. מדור ודור מתקטן האדם, והבריאה עמו, ויורדים יחד ממעלתם מטה מטה, ואפילו שאין אנו מרגישים את זה, כי ככה 'נולדנו בדור חשך וצלמות', אבל בשמים יודעים ערכנו, ומתחשבים עמנו כמו 'קודם החטא', עם יציר כפיו של הקב"ה ... שיחה של א' ניסן תרפ"ו".
     2. הגר"ח מבריסק זצ"ל (ביאורים והנהגות בראשית פרק ו' פסוק ג' [לשונו מובא לקמן], מגד גבעות עולם עמ' ק' אות י') – "שמעתי בשם מרן הגר"ח זצ"ל שאסור לומר 'זאלסט לעבען עד מאה ועשרים' [שתחיה עד מאה ועשרים], דיש בזה איסור של קללה שהרי יכול לחיות יותר ונמצא שמקללו במה שמגביל לו את החיים עד מאה ועשרים".
     3. אג"מ (מגד גבעות עולם עמ' ק"א אות י') – "אף בסוף ימי הגר"מ זצ"ל הוצרך לעוזר שיעזור לו זצ"ל בצרכי גופו החלוש. ממשלת נוא יארק היתה מוכנה לממן הוצאה זו, אבל היה צורך למלא טופס ולפרט בו כמה שנים מעריכים ימשך החולי ויצטרכו לעזרה הזאת, הגר"מ זצ"ל היה אז בן תשעים שנה והיו יכולם לכתוב שהוא יצטרך את העזרה לא יותר מעוד שלושים שנה. - אך הגר"מ זצ"ל סירב למלא את טופס זה, ואף שסירוב זה היה כרוך בהפסד עצום של ממון, מ"מ הגר"מ זצ"ל לא היה מוכן בשום אופן לכתוב זמן שירמוז על סופו, ואף בגיל מופלג כגילו [שמעתי אז בישיבת תפא"י]".

עי' אג"מ (מסורת משה ח"ב עמ' תי"ב אות פ"ד) – "רבינו קיבל ברכה לשנה טובה מאיזה רב זקן, שבו נותן לרבינו ברכה ומבקש בחזרה שרבינו יברכו שיחיה למאה ועשרים שנה. ואמר רבינו נו, יש כנראה אנשים שחושבים שלא שייך יותר מזה, לא מרגישים שבביאת משיח, יהיה רק חיים".

* + 1. אמת ליעקב (מגד גבעות עולם עמ' ק"א אות י') – "ושמעתי פעם שיחה בין הגאון ר' יעקב קמינצקי זצ"ל להגרי"ד זצ"ל בענין זה, וגם הגרי"ק היה נגד מליצה זו".
    2. ביאורים והנהגות (בראשית פרק ו' פסוק ג') – "הנה העולם רגילים לברך האחד את חבירו 'שתחיה עד מאה ועשרים שנה', ורגילים להסתמך על פסוק זה 'והיו ימיו מאה ועשרים שנה', אמנם זה טעות, כי מבואר בדברי רש"י אין כוונת הפסוק שאורך האדם הם מאה ועשרים שנה, אלא כוונת הפסוק שהקב"ה האריך אפיים והמתין לאנשי דוק המבול במשך מאה ועשרים שנה, ואין לזה שייכות כלל לאורך חיי האדם. וכבר עורר בזה ה'אבן עזרא' ... וכן נראה גם בירושלמי נזיר ז' ב' שהקשו על פסוק זה ... וע"כ פירשו שם כוונת הפסוק שלאחר מאה ועשרים שנה ממיתתו הוא חוזר להיות כף אחת עפר, והרי מבואר שאין הפסוק מדבר על אורך חיי האדם. אמנם יתכן למצוא יסוד למנהג לברך עד מאה ועשרים, שכיון משה רבינו חי מאה ועשרים שנה, לכן הורגלו לברך האחד את חבירו שיחיה עדש מאה ועשרים שנה, כי מסתמא לא יחיה חבירו יותר ממשה רבינו, (וע"ע במלבים כאן שפירש שהקב"ה קיצר שנות חיי האדם עד מאה ועשרים שנה, ולפי"ד יש יסוד למנהג זה, אבל זהו דלא כהירושלמי ועוד קדמונים). ויש שמועה בשם מרן הגר"ח מבריסק זצ"ל דאין לברך את חבירו שיחיה עד מאה ועשרים שנה, דיש בזה חשש איסור קללה שהרי יכול לחיות יותר, דכיון שלא מצאנו (בסדר תנאים ואמוראים) שרבי יוחנן חי ארבע מאות שנה וכן עוד אמוראים חיו יותר ממאה ועשרים שנה, א"כ כשמברכו עד מאה ועשרים שנה נמצא כמקלל במה שמגביל לו את החיים עד מאה ועשרים. וביותר יש להוסיף, שהרי הרמב"ם (בפירוש המשניות לסנהדרין פ"י) כתב שבימות המשיח יאריכו חיי בני אדם, 'כי העדר הדאגות והצרות יארכו החיים', והלא אנו מצפים בכל יום שיבא, וא"כ הרי עכ"פ כשיבוא משיח צדקינו יהיה מצוי שאנשים יאריכו ימים יותר ממאה ועשרים שנה, ולכן **בפשוטו אין לברך 'עד מאה ועשרים שנה'**, אלא לברך בסתמא שיזכה לאריכות ימים".
    3. עלינו לשבח (ח"ה עמ' תשל"ב ) - שאסור לומר לחולה שתחיה עד מאה ועשרים שנה משום שיש בזה איסור של קללה שהרי החולה יכול לחיות יותר ע"ש.
    4. מזקנים אתבונן (סעי' נ"ח) – "יהיה זהיר מאוד בלשונו, שכשמברך את חבירו לא יאמר לו 'תחיה עד מאה ועשרים שנה' וכדומה, שמא נגזר עליו לחיות יותר, אלא יאמר לו 'תזכו לשנים רבות נעימות וטובות'".
    5. הפרשה המחכימה (בראשית עמ' נ"ג) – "תשובה: אף שמקובל לברך את האדם 'שיהיה עד מאה ועשרים', נראה שאין לזה מקור מוסמך, ויותר ראוי לברך שיזכה לאריכות ימים ושנים בבריאות שלימה ונחזרא מעליא, ובכך לא מגביל אתימיו כלל".
  1. **ער מאה או עד מאה ועשרם שנה**.
     1. מראי מקומות – הר"ז דיקשטיין (אור ישראל גליון מ"ה עמ' רנ"א), הר"ב גרינפלד (אור ישראל גליון מ"ו עמ' רמ"ז), גם אני אודך (אור ישראל גליון מ"ו עמ' רנ"א), הר"ע אהרנוביץ (אור ישראל גליון מ"ז עמ' רמ"ב).
        1. הגרח"ק זצ"ל (אשיחה ח"ב עמ' רצ"ג) – "איך יותר ראוי לברך את חברו עד מאה ועשרים שנה, ונסמך על הכתוב 'והיו ימיו מאה ועשרים שנה' (בראשית ג ו) וכן כתב בתנא דבי אליהו 'בחרותו של אדם של אדם מאה ועשרים שנה, ואח"כ בא לעוה"ב בשמחה'. או כמו שהגר"א הי' מברך עד מאה שנים, בהסתמך על מה שכתב התנא באבות (פ"ה מכ"א) 'בן מאה, כאילו מת ועבר ובטל מן העולם. תשובה: כרצונך".
  2. מראי מקומות – מגדים חדשים (מו"ק דף כח. ד"ה בפ', עמ' ש"ה), הר"ז האלצער (עץ חיים גליון כ' עמ' רפ"ט).
     1. הגרח"ק זצ"ל (לבנימין אמר עמ' קל"א) – "לא מצאתי מקור שא"א לחיות יותר ממאה ועשרים שנה, ואדרבה מצאנו כאלה שחיו יותר, וא"כ למה מברכים שיחיו עד מאה ועשרים רק (וראיתי במכתב א מהח"ח זצ"ל שבירך לא' ככה). תשובה: נקט אריכות ימים".

1. קידוש לבת.
   1. עי' ערך "קידוש לבת", לשיטות ומראי מקומות.
2. בן שלש: תגלחת קטן, חלאקה.
   1. עי' ערך "תגלחת קטן - חלאקה", לשיטות ומראי מקומות.
3. בת שתים עשרה: בת מצוה.
   1. עי' או"ח סי' רכ"ה סעי' ב', לשיטות ומראי מקומות.
4. בן שלש עשרה: בר מצוה.
   1. עי' ערך "בר מצוה", לשיטות ומראי מקומות.
5. בן חמישים.
   1. אבות (פרק ה' משנה כ"א) – "**בן חמשים לעצה**".
      1. רש"י (שם) – "בן חמשים לעצה. שנא' ומבן חמשים שנה ישוב מצבא העבודה ולא יעבוד עוד **ושרת את אחיו** באהל מועד שמייעץ אותם ומלמדן לשמור משמרתן. נ"א לישא וליתן בעומק עצה מתוך שרבו עליו מעשיו".
      2. רשב"ץ (מגן אבות שם) – "בן חמשים לעצה למדנו מן הלויים שנאמר, 'ומבן חמשים שנה ישוב מצבא העבודה ולא יעבוד' [במדבר ח כה]. אלא מה יעשה. 'ושרת את אחיו' [שם כו], לתת להם עצה".
      3. רע"ב (שם) – "בן חמשים לעצה. שנאמר בלוים (במדבר ח') ומבן חמשים שנה ישוב מצבא העבודה ולא יעבוד עוד ושרת את אחיו וגו', ומהו השירות, שיתן להם עצה".
      4. תפארת ישראל (אבות שם אות קס"ז) – "בן חמשים לעצה. בכל עצה יש ב' דרכים. ובן נ' כבר יוכל לשקול המובחר מב' הדרכים".
         1. "**מרבה חכמה מרבה עצה**" – אבות (פרק ב' משנה ז').
   2. כתב סופר (יו"ד סי' קמ"ח) – "הנה ברך לקחתי ליום מולדתי א' דר"ח אדר שהגעתי בעזה"י **לשנת חמשים, והודיתי להשי"ת ברבים על שהחינו וקימנו לזמן הזה** וברוך ית"ש הנותן ליעף כח ללמוד וללמד, כן יעזרני למען שמו ותורתו, עד זקנה ושיבה אל יעזבני ואל יטשני, ויהי' עמי כאשר היה עם אבותינו הקדושים זצ"ל להגדיל תורה ולהאדירה, ולגדור פרצי התורה אשר רבו בעו"ה, ויציל אותנו ממוציאי דבה על תוה"ק, ועלינו יציץ נזרו, תרוממנה קרנות צדיקים: ועשיתי ביום ההוא זה היום עשה ד' לי סיום למס' פסחים, ואמרתי ביום אדר"ח בע"מ וויען ברבים בסיום המסכתא וביום שלאחריו פה לפני ב"י ואסיפת לומדי תורה ...".
      1. תוס' (יבמות דף ב. ד"ה אשת, שבת דף כה. ד"ה כרת, עי' מו"ק דף כח. ד"ה מת, וד"ה ומיתה) – "וחילוק יש בין מיתה לכרת כדאמר בירושלמי (פ"ב דבכורים) דכרת בן נ' ומפיק ליה מדכתיב אל תכריתו את שבט הקהתי (במדבר ד) ועבודתם עד נ' ומיתה היא בס' כמתי מדבר דכתיב (שם יד) יתמו ושם ימותו **וחולק על הש"ס שלנו** דבמ"ק (ד' כח. ושם) אמרינן מנ' ועד ס' זו היא מיתת כרת ונוכל לומר לפי הש"ס שלנו דמיתה בידי שמים אחר ס' וקודם זמן כרת".
         1. תוס' ישנים (יבמות דף ב. אות ג') – "ועוד יש להביא [ראיה] מדאמרינן במו"ק כי הוינא **בן חמשים** עבידנא יומא טבא לרבנן דאמינא נפיקנא מכרת".
      2. הגרד"מ אייזנשטיין זצ"ל (מוריה גליון ש"נ עמ' ס"ו) – "ראיתי בשו"ת כתב סופר ... סתם ולא פירש כוונתו, מה הוא טעם שמחתו והודאתו וסיומו ביום שהגיע בו 'לחמשים', כמה מיוחד יום זה משאר הימים. ונראה בכוונתו, עפמ"ש התוס' יבמות ב, א ד"ה אשת והתוס' שבת כה, א ד"ה כרת, שהירושלמי בכורים פ"ב ה"א שלומד שכרת הוא בחמשים מדכתיב אל תכריתו את שבט משפחות הקהתי, ועבודתם היא רק עד חמשים, חולק על הבבלי דאמר במו"ק כח, א שמחמשים עד ששים זו היא מיתת כרת ע"ש, הרי שלהירושלמי הנ"ל אדם יוצא מכרת בהגיעו לחמשים, וכן מבואר בתו"י יבמות שם במה שהביאו 'דאמרינן במו"ק כי הוינא כן 'חמשים' עבידנא יו"ט לרבנן דאמינא נפקנא מכרת' ע"ש, (ויש להביא סמך לזה ממ"ש במשנה אבות פ"ה כא בן חמשים 'לעצה' בן ששים לזקנה, ועי' בניצוצי זוהר שם שלפמ"ש האר"י ז"ל שמצות מפני שיבה תקום היא בבן ששים [כמ"ש בשמו בברכ"י יו"ד רמד, ד], נמצא ממילא שאם בששים זוהי כבר שיבה, א"כ הרי שבחמשים זוהי כבר זקנה ע"ש), לכן שפיר עשה הכת"ס ביום זה שמחה וסיום והודאה".
      3. הגרח"ק זצ"ל (אשיחה ח"א ריש עמ' שפ"ז, הע' ל"א) – "בשו"ת כתב סופר יו"ד סי' קמ"ח כותב לבנו הגדול שלכבוד יום הולדת החמישים עשה שמחה וסיום מסכת ומשמע שעשה שמחה ביום הולדתו. צ"ב הרי אמרו חז"ל הקדושים ערובין י"ג ע"ב נוח לו לאדם שלא נברא משנברא א"כ מה השמחה הזו של יום הולדת. תשובה: עי' מועד קטן כ"ח ע"א. [שם מבואר מת בחמישים שנה זו היא מיתת כרת ... ומה שנהג מרן הכתב סופר לעשות סיום מסכת בהגיעו לגיל חמישים שנה הוא משום שיצא מכלל מיתת כרת]".
      4. מראי מקומות – להורות נתן (ח"ט סי' ה' אות ב', לשונו מובא לעיל).
   3. מראי מקומות.
      1. דרך חיים (אבות שם) – "ואמרו בן חמשים לעצה, העצה עוד נחשב חכמה יותר כי החכמות אינן שוות כי יש חכמה שאינה עמוקה כל כך על זה אמר בן ארבעים שנה לבינה בן חמשים לעצה היא העצה העמוקה. וכאלו אמר כי בן ארבעים להשגת דברים אשר האדם מוציא מכח שכלו ומתבונתו ודבר זה נקרא בינה, בן חמשים לעצה פירוש עצה עמוקה שעומד על הדברים הנעלמי' וזה נקרא בן חמשים לעצה. והעצה היא עמוקה דכתי' (משלי כ') עצה עמוקה בלב איש וזה נאמר על הדברים הנעלמים לגמרי, כי אף אם הבינה שמוציא דבר מתוך דבר כמו שאמרו (סנהדרין צ"ג, ב') איזה נבון המוציא דבר מתוך דבר, מכל מקום אין אותו הדבר מן הדברים הנעלמים ודבר זה מדריגה בשכל בפני עצמו".
      2. הגרח"ק זצ"ל (לבנימין אמר עמ' קל"א) – "מאיזה גיל נחשב אריכות ימים. תשובה: המת אחר חמשים אינו נחשב קיצור ימים".
6. בן ששים.
   1. מועד קטן (דף כח.) – "רב יוסף, כי הוה בר שיתין עבד להו יומא טבא לרבנן. אמר: נפקי לי מכרת".
   2. מראי מקומות – נטעי גבריאל (יום הולדת פרק ה').
7. שבת.
   1. מעשה שהיה: **בנרות שעוה של יום הולדת** (birthday candles) שמשויים בצורת מספרים, ולדוגמא המספר 2 והמספר 5, בשביל יום ההולדת של ה-25. והיה שני שאלות.
      1. מצד מוקצה: יש לדון אם הוא מוקצה מחמת גופו, כלי שמלאכתו לאיסור, או כלי שמלאכתו להיתר - עי' סי' ש"ח סעי' ד' [כלי שמלאכתו לאיסור שאין בו שימושי היתר כלל], לשיטות ומראי מקומות.
      2. מצד כותב: שהדרך לחבר את המספרים בדרך עמידה, ולא להניח על העוגה בדרך שכיבה. לכאורה תלוי על הנ"ל. וצ"ע.
   2. *שטרי הדיוטות****.***
      1. ***איל משולש (פרק ד' סעי' י"ד אות ג', סעי' ל"ו) – "אסור לקרוא איחולים וברכה המצורפים למתנת יום הולדת, לידה וכיו"ב, וכן כרטיסי ברכה ואיחולים המצורפים לפרחים ששולחים לכלה לאירוסין".***
      2. עי' או"ח סי' ש"ז סעי' ט"ז, לשיטות ומראי מקומות.
8. נדה.
   1. **לתת מתנה: יום הולדת**.
      1. מיקל, אם רגילין בכך.
         1. הגרשז"א זצ"ל (מעדני שלמה נדה אות כ"א, הע' מ"ט [דפו"ח עמ' שי"א], שולחן שלמה נדה פרק ח' רוחב השולחן ס"ק ה') – "שאלתי את מרן אם רשאי לתת מתנת יום הולדת לאשתו בימי נדתה, וענה שאצל אנשי ירושלים לא נהגו לתת מתנות יום הולדת אפילו בעת טהרתה, אבל אם אצל אנשי חו"ל נוהגים כך, ודאי שצריך לתת לה, כגון ביום הולדת או חגים [אבל סתם מתנה דאין נהוג לתת אין ליתן בעת נדתה]. וטעם הדבר, שהרי ע"י זה מראה אהבה לאשתו, **ואדרבה, 'אהבה תמיד צריך'. והוא בכלל 'מכבדה יותר מגופו', וחז"ל לא אסרו להראות אהבה בעת נדתה**, דלא אסרו אלא דברים של חיבה המרגילים לערוה ואין לנו אלא מה שאסרו רבותינו. [והוסיף מרן, דאין ללמוד מהא דאסור לשלוח לה כוס המיוחד לאסור גם הכא, דהתם הוא ענין המראה חיבה ואילו הכא אינו אלא דרך 'כבוד ואהבה' וכמבואר בפנים. ועיין כרתי ופלתי שם 'אין אסור שום קירוב דעות רק קירוב דעת בנגיעת דברים המביאים לידי קורבה דג"ע ולא תוסיפו פן תגרעו ח"ו']".

הגרשז"א זצ"ל (שולחן שלמה נדה פרק ח' סעי' ח') – "מותר לתת מתנה יום הולדת לאשתו גם בימי נדתה, אם רגילים בכך".

* + - 1. פסקי משנה הלכות (פרק ה' סעי' ב') – "אולם ביום הטבילה מותר לתת לה מתנה כשרוצה לפייסה וכן מותר לתת מתנת יום הולדת או יום נישואים וכדו' אם חל בימי נדתה כיון שאין נותן את המתנה מחמת חיבה רק מחמת שזמנו באותו יום. והוא הדין שאין לאשה ליתן מתנה לבעלה ורק באופן הנ"ל מותר".
      2. עי' חוט שני (סי' קצ"ה ס"ק א' אות ו', עמ' רכ"ד) – "מותר לשגר לה פרחים לשבת או יו"ט או אחר לידה או ליום הולדת וכדו', וכן מותר ליתן לה מתנה".
      3. הגר"ש מילר שליט"א (**שושנת ישראל פרק ד' סעי'** י"ג, הע' קנ"ז) – "אין ליתן מתנה יקרה לאשתו נדה אא"כ מקובל לעשות כן לרגלי מאורע מיוחד כגון לאשתו יולדת או לרגלי יום הולדת שלה".
      4. נטעי גבריאל (יום הולדת פרק א' סעי' ל"ו).

1. תשעת הימים.
   1. **מסיבה יום הולדת** (birthday party) - עי' סי' תקנ"א, לשיטות ומראי מקומות.
      1. מחמיר.
         1. קובץ הלכות (בין המצרים פרק י' סעי' ח', הע' י"ב) – "אין לעשות מסיבת יום הולדת בתשעת הימים [אך אמר שלקטנים יש מקום להקל, ויש לעשות שאלת חכם]".
         2. הגרח"ק זצ"ל (גם אני אודך בעניינים שונים ח"ב אות קנ"ב) – "שאלה: ילד שנהיה בן חמש בתשעת הימים, האם מותר לעשות אז סעודת חומש למשפחה וכדו', או לא. תשובה: אסור".

עי' הגרח"ק זצ"ל (סגולות רבותינו עמ' ש"נ עניני יום הולדת שאלה ד') – "משפחה הנוהגת לחוג את ימי ההולדת של בני הבית, בשירות ותשבחות ובהודאה לה' ובאכילת מיני תרגימא וכדומה בצוותא חדא. האם מותר לעשות כן ולרכוש עוגה וכד' ולתתה לנולד בתשעת הימים, (ללא שירה וזמרה), שיאכלנה ויחלק לחבריו כו'. תשובה: אין ראוי".

* + - 1. ג' שבועות (ארטסקרול, עמ' מ"ה).
    1. מראי מקומות – נטעי גבריאל (יום הולדת סי' ט').

1. שאר ענינים.
   1. **לחוג ביום המילה**.
      1. גליא מסכתא (הקדמה) - שהיא"צ של הגר"ח מוואלזין הוא ביום מילתו כי הקדוש ברוך הוא ממלא שנותיהן של צדיקים וכו'.
      2. אפרקסתא דעניא (ח"א סי' קכ"ג ד"ה ואגב) - לשונו מובא לעיל.
      3. בן איש חי (שנה א' פר' ראה אות י"ז) – "ושמעתי שיש מקומות נוהגים לעשות בכל שנה סעודה ביום שנכנס בו האדם בבריתו של אברהם אבינו, ומנהג יפה הוא וערב לי מאד, אך לא נהגנו בזה בביתנו, ורק אנא עבדא נהגתי לומר בכל שנה ושנה ביום שנכנסתי בבריתו של אברהם אבינו בקשה זו, רבש"ע ...".
      4. מראי מקומות – נטעי גבריאל (יום הולדת פרק א' סעי' ל"ח, פרק י"ב).