ו - פלוגתת הראשונים בדין בן עיר שהלך לכרך בי_ד
קטגוריות: ש_ס / כא מגילה / קונ_ בדין פרוז ומוקף בן יומו - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ

אור ליום ד' פורים תשפ"ג

**א**

א] מגילה י"ט א', בן עיר שהלך לכרך ובן כרך שהלך לעיר אם עתיד לחזור למקומו קורא כמקומו ואם לאו קורא עמהן וכו', אמר רבא לא שנו אלא שעתיד לחזור בלילי י"ד אבל אין עתיד לחזור בלילי י"ד קורא עמהן.

ובפירש"י שם כתב, ז"ל, וה"ה לבן עיר שהלך לכרך אם עתיד לחזור בלילי ט"ו שלא יהא שם ביום ט"ו לא הוי מוקף ליומו וקורא בי"ד כחובת מקומו ואע"פ שהוא בכרך, אבל אין עתיד לחזור בלילי ט"ו א"צ לקרותה בי"ד וממתין וקורא עמהן אע"פ שסופו לחזור לאחר זמן, עכ"ל, ומבו' בדבריו דהא דתלי לה רבא בדעתו לחזור בלילי י"ד, הוא בבן כרך שהלך לעיר, דדינא דפרוז בן יומו תליא בי"ד, אך בבן עיר שהלך לכרך דאתינן עלה משום דינא דמוקף בן יומו, תליא בט"ו.

וכ"נ בפי' ר"ח שם שפירש לד' רבא בבן כרך שהלך לעיר, ולא פירשה בבן עיר שהלך לכרך דהוא רישא דמתניתין, והיינו משום דבבן עיר שהלך לכרך לא תלי במה שדעתו לחזור בלילי י"ד אלא במה שדעתו לחזור בלילי ט"ו.

וכן דעת הבעה"מ והרמב"ן במלחמות והר"י מלוניל והפסקי רי"ד והריא"ז והריב"ב והרשב"א והריטב"א והר"א מן ההר והריבב"ן והר"ן והמאירי והנימו"י, וכ"כ הבעה"ע בהל' מגילה והשבה"ל בסימן קצ"ה והמ"מ בפ"א ממגילה ה"י, וכן הכריעו הרמ"ע מפאנו בס' אלפסי זוטא בסוגיין והגר"א בסימן תרפ"ח ס"ה והמ"ב שם סקי"ב.[[1]](#footnote-1)

ב] אך הראב"ד בכתוב שם כתב, ז"ל, ואתרוייהו קאי רבא, דפשטא דמלתא ופרוז בן יומו וכו' ומוקף בן יומו דאמרינן על יום י"ד קאמר, שאם הוא מוקף באותו יום פרח ממנו תורת פרוז, ואם הוא פרוז דינו כפרוז, הלכך וכו' ואם הי' בן עיר שהלך לכרך ועתיד לחזור למקומו בליל י"ד דהיינו קודם שהאיר מזרח קורא שם כמקומו אע"פ שנתעכב שם מאונס, ואם לאו הרי הוא כמוקף אע"פ שאינו אלא ליומו ואינו קורא בי"ד, ואם מתעכב עמהם עד הערב קורא עמהם, ובודאי צריך להתעכב ולקרות עמהם שכבר נעשה מוקף ביום י"ד, דבי"ד הדבר תלוי דמפרזי נפקא לן לבן יומו והוא בן י"ד, עכ"ל, וכ"כ הריטב"א בשם י"מ.

ועד"ז כתב הרא"ש בסימן ג', ז"ל, יש לישב דברי רבא אכולה מתניתין, וכמו שמועיל לבן כרך להיות כבן עיר כשעמד שם ליל י"ד ומקצת היום שהוא זמן קריאתה של בני העיר וחלה עליו חובת קריאתן, כמו"כ מועיל לבן עיר שהלך לכרך ועמד שם עד מקצת יום י"ד, כיון שבזמן חיוב קריאת בני מקומו אינו עמהן נסתלק מעליו חובת קריאת אנשי מקומו ונכלל עם בני הכרך להתחייב בזמן קריאתן וקרינן בי' מוקף בן יומו כיון שהוא בכרך בזמן קריאת בני עירו ונסתלק מעליו חובת מקומו הקוראים ביום י"ד וקרינן בי' מוקף בן יומו, ואף אם יחזור לעירו יקרא ביום ט"ו, עכ"ל, וכ"כ רי"ו בנתיב י' ח"א והטור בסימן תרפ"ח, וכ"כ הלבוש שם ס"ה.[[2]](#footnote-2)

**ב**

ג] ואמנם נראה דחלוקין הן הראב"ד והרא"ש בטעם הדין בזה, דהנה הרי נחלקו הראב"ד והרא"ש לדינא, דבד' הראב"ד מבו' דאף דנעשה מוקף בן יומו בי"ד, מ"מ אינו קורא בט"ו אא"כ נתעכב שם עד ט"ו, וצריך הוא להתעכב ולקרות עמהם, כיון שכבר נעשה מוקף ביום י"ד, וכ"כ הריטב"א בשם י"מ דכופין אותו להתעכב שם ולקרוא עמהם ביום ט"ו, - אך הרא"ש כתב דכל שהי' שם בי"ד קרינן בי' מוקף בן יומו, ואף אם יחזור לעירו יקרא ביום ט"ו, וצ"ב בטעם הפלוגתא בזה.

ד] ונראה דד"ז תליא בטעם הא דמהני שהייתו בכרך ביום י"ד לאשוויי לי' למוקף בן יומו, דהנה הרא"ש שם לעיל מינה פירש בד' רש"י דלא תליא ביום י"ד אלא ביום ט"ו, דהוא משום דלא מסתבר למימר שאם ישנו בכרך ביום י"ד שחלה עליו חובת קריאת מוקפין וישאר שם יום ט"ו ויקראה עמהם או אף אם יחזור לעירו יקרא בט"ו, כיון דעדיין לא הגיע זמן קריאת מוקפין למה תחול עליו חובת קריאתן.

ובטעם הא דמסיק הרא"ש דתליא ביום י"ד, מבו' בדבריו דהיינו דכ"ה דנתחדש בדינא דפרוז בן יומו דשהייתו בעיר ביום י"ד קובעתו כפרוז, ה"נ שהייתו בכרך ביום י"ד מפקיעתו מתורת פרוז, ומכח זה הוא נכלל עם בני הכרך להתחייב בזמן קריאתן, - והיינו דלעולם אם הוה בעינן דשהייתו בכרך תקבע לי' כמוקף, הוה תליא ביום ט"ו, וכמש"כ הרא"ש בדעת רש"י דלא מסתבר למימר דמכח הא דהוא בכרך ביום י"ד חלה עליו חובת קריאתן אף שלא הגיע זמן קריאתן, אלא יסוד הדין הוא דשהייתו בכרך מפקיעתו מתורת פרוז, וע"כ תליא ביום י"ד.

ה] אך בד' הראב"ד נראה דפליג ע"ז וס"ל דשהייתו בכרך בי"ד קובעתו כמוקף, ואף דחובת קריאתו היא בט"ו, מ"מ כך נאמרה ההלכה דבי"ד הדבר תלוי, וכמו שפירש הראב"ד דהוא משום דעיקר דינא דפרוז בן יומו נלמד מפרזי והוא בן י"ד, וכל דהוא בכרך ביום י"ד חשיב כמוקף.

ו] והנה אמנם הרא"ש הק' ע"ז דכיון דעדיין לא הגיע זמן קריאת מוקפין למה תחול עליו חובת קריאתן, אך נראה דד"ז תליא ביסוד דינא דפרוז ומוקף בן יומו, דהנה הרי בלא דינא דפרוז ומוקף בן יומו הי' תלוי דינו במקום דהוי עיקר דירתו, דכל דעיקר דירתו בעיר חשיב כפרוז וכל דעיקר דירתו בכרך חשיב כמוקף, וילפינן מקרא דפרוז בן יומו נקרא פרוז ומוקף בן יומו נקרא מוקף.

ונראה דנחלקו הרא"ש והראב"ד ביסוד הדין בזה, דבד' הרא"ש משמע כמש"נ בסימן א' סק"ה דהיינו דדין פרוז ומוקף לא תליא רק במה דהוי מקום דירתו, אלא כל שהוא במקום פרוז בשעת חובת קריאתן חיילא עלי' חובת קריאתן, אף דאין הוא עצמו פרוז, וכל שהוא במקום מוקף בשעת חובת קריאתן חיילא עלי' חובת קריאתן ואף שאין הוא עצמו מוקף.[[3]](#footnote-3)

אך בד' הראב"ד נראה דיסוד הדין בזה הוא דכ"ה דמקום עיקר דירתו מהני לקבעו בפרוז ובמוקף, ה"נ גלי קרא דמקום דירתו בי"ד מהני לקרבעו בפרוז ובמוקף, וכיון דחשיב כפרוז וכמוקף ממילא דחיילא עלי' חובת קריאתן, דהרי כל פרוז קורא בי"ד וכל מוקף קורא בט"ו.

ז] ונראה דעיקר משה"ק הרא"ש דכיון דעדיין לא הגיע זמן קריאת מוקפין למה תחול עליו חובת קריאתן, הוא לטעמי' דיסוד דינא דפרוז ודמוקף בן יומו הוא דכל שהוא במקום פרוז או במקום מוקף חיילא עלי' חובת קריאתן, וע"כ אין מקום לומר דמכח הא דהוא בי"ד בכרך חיילא עלי' חובת קריאתן, כיון דחובת קריאת המוקפין היא בט"ו, ומ"ש תועיל שהייתו שם בי"ד לחייבו בחובת קריאתן בט"ו.

אך למש"נ בדעת הראב"ד דיסוד דינא דפרוז ודמוקף בן יומו הוא דמקום דירתו בי"ד מהני לקבעו בפרוז ובמוקף, ומכח זה הוא דמתחייב בחובת קריאתן, שפיר י"ל דנאמרה ההלכה דבי"ד הדבר תלוי, וכל שהוא בי"ד בכרך חשיב כמוקף.

**ג**

ח] ולפ"ז נראה דמה"ט הוא דלדעת הראב"ד אף דהוי מוקף בי"ד מ"מ אם יצא מן הכרך קודם ט"ו אינו חייב בט"ו, דכיון דיסוד דינא דמוקף בן יומו הוא דמקום דירתו בי"ד מהני לקבעו במוקף, והוי כמו שדירתו בכרך, הרי דכל שיצא מן הכרך עקר להמוקף דילי', - והיינו דכ"ה דמוקף גמור שעקר דירתו קודם ט"ו ל"ה מהני לי' מה דבי"ד הוי מוקף, כיון דבט"ו אינו מוקף, ה"נ הוא בהא דמוקף בן יומו חשיב כמוקף, דכל שעקר מן הכרך וחדל מלהיות מוקף לי"ב לחיובא דמוקפין, דבההלכתא דמוקף בן יומו לא נאמר אלא דמוקף בי"ד הוי כמוקף גמור וכמו שדירתו שם, אך לא נאמר בזה דכל דהוא מוקף בי"ד חשיב כמוקף אף בט"ו, דאין מקור לזה, - וע"כ הוא צריך להתעכב עמהם עד הערב כדי שיהא לו לחיובא דמוקפין.

והרא"ש דפליג ע"ז וס"ל דכל שהי' בי"ד בכרך קורא בט"ו אף אם חזר לעיר, נראה דלטעמי' אזיל דס"ל דהא דמוקף בי"ד קרוי מוקף, לאו היינו דשהייתו בכרך בי"ד קובעתו במוקף, אלא היינו דשהייתו בכרך בי"ד מפקיעתו מחובת הקריאה דפרזים, ומכח זה הוא מתחייב בחובת הקריאה דמוקפין, ולכאו' היינו משום דכללא הוא דכל דלא חייל עלי' חובת הקריאה די"ד הוי בכלל חיוב הקריאה דט"ו, וע"כ לא איכפת לן במה שעקר אח"כ מן הכרך, ויש להוסיף, שהרי לדעת הרא"ש בלא"ה אין שהייתו בכרך בי"ד קובעתו במוקף, אלא אף דאינו מוקף מ"מ הוא מתחייב בחיוב הקריאה דמוקפין, וא"כ ליכא נפ"מ אם יעמוד שם או יחזור לעירו, שהרי בלא"ה אינו מוקף ואפ"ה הוא חייב בקריאת המוקפין, ומאי נפ"מ אם הוא עומד בכרך או הוא חוזר לעירו.

ט] ויש להוסיף עוד בזה, דהנה ממש"כ הראב"ד דאם מתעכב עמהם "עד הערב" קורא עמהם, משמע דסגי שיתעכב עמהן עד הערב, וא"צ שיתעכב עמהן עד אחר עלות השחר דט"ו, וזה צ"ב.[[4]](#footnote-4)

ולמש"נ נראה דהוא מתפרש היטב, דהרי עיקר הא דחשבינן לי' כמוקף אי"ז משום שהייתו בכרך בט"ו, דנימא דבעינן שישהה שם בתחילת היום, אלא הוא משום שהייתו בכרך בי"ד, וע"כ אף דכל שיצא מן הכרך קודם ט"ו הו"ל כעקר דירתו ופקע מיני' תורת מוקף, מ"מ כ"ז הוא כשיצא מן הכרך קודם ט"ו, אך כל שהי' בכרך בתחילת ליל ט"ו והי' עליו תורת מוקף, לא איכפת לן במה שבליל ט"ו עקר דירתו וחזר לעיר, דכבר נתחייב בחיובא דט"ו בתחילת ט"ו.

י] וגדולה מזו מצינו בד' הרמ"ע מפאנו באלפסי זוטא בסוגיין, והובא במחזיק ברכה בסימן תרפ"ח סק"ג, ז"ל, וה"ה לבן עיר שהלך לכרך אם עתיד לחזור למקומו בליל ט"ו וכו' קורא לבדו בכרך בי"ד לילה ויום, אבל אם עתיד להאיר לו מזרח בט"ו והוא בכרך, נעשה מוקף בן יומו ואינו קורא אלא בט"ו, ואפי' חזר לעירו בליל ט"ו, הואיל וחשכה לו בכרך נתחייב לברך ולקרות בכרך לילה ויום כיון שנעשה מוקף, עכ"ל, ונתחדש בדבריו דאף דהא דחשבינן לי' כמוקף בן יומו הוא מכח הא דהי' דעתו להיות בכרך עד אחר עלות השחר דט"ו, מ"מ א"צ שיתעכב שם בפועל עד אחר עלות השחר דט"ו, וכל שחשכה לו בכרך נתחייב בחיובא דמוקפין.[[5]](#footnote-5)

**ד**

יא] ושיטה חדשה בזה מצאתי בס' ההשלמה בסוגיין, עיי"ש שכתב די"מ בדעת הרי"ף דמפרש למילתי' דרבא על בן עיר שהלך לכרך, ועיי"ש שהק' ע"ז, ז"ל, ולא נהירא דא"כ אמאי נקט שעתיד לחזור בלילי י"ד, הול"ל לא שנו אלא שעתיד לחזור בי"ד, עכ"ל, ובס' המאורות כתב דאה"נ דלהאי פירושא ל"ד ליל י"ד דה"ה נמי יום י"ד.

וצ"ב, דהנה בפשוטו דעת ההשלמה והמאורות היא כדעת רש"י ודעימי' דבבן עיר שהלך לכרך לא תלי כלל ביום י"ד אלא ביום ט"ו, ולפ"ז הרי דכל שהוא עתיד לחזור מן הכרך בליל ט"ו קורא כמקומו, וכמש"כ כן בפירש"י וש"ר, ומ"ט כתב ההשלמה דהול"ל לא שנו אלא שעתיד לחזור בי"ד, הרי הול"ל לא שנו אלא שעתיד לחזור בליל ט"ו.

יב] ונראה מד' ההשלמה והמאורות דבר חדש, דאף דס"ל דלא חשיב כמוקף בן יומו אלא כשהוא בט"ו בכרך, מ"מ סגי במה שהוא בתחילת ליל ט"ו בכרך ול"ב שיהא בכרך בעלות השחר דט"ו.

אך הדברים צ"ב רב, דכיון דדינא דמוקף בן יומו תליא במה שהוא בט"ו בכרך, א"כ הדין נותן דכ"ה דבדינא דפרוז בן יומו תליא במה שהוא בעלות השחר די"ד בעיר, ה"נ בדינא דמוקף בן יומו תליא במה שהוא בעלות השחר דט"ו בכרך, ומ"ט סגי במה שהוא בתחילת ליל ט"ו בכרך, וצ"ע.[[6]](#footnote-6)

1. ויש להסתפק בגונא דהלך לכרך אחר תחילת ליל י"ד אם נפטר מקריאת י"ד, דאף דל"ה בתחילת ליל י"ד בכרך, הרי דינא דמוקף בן יומו אינו כלל מכח י"ד אלא מכח ט"ו, וע"כ י"ל דל"ב שיהא בתחילת י"ד בכרך, - ולכאו' יש לצדד דבכה"ג יקרא בי"ד, דכיון דבתחילת י"ד אכתי לא הלך לכרך, כבר חייל בין דין הקריאה דפרוז, ותו אף דנעשה מוקף לא איכפת לן, וזה כמש"נ בכ"ד דלדין פרוז ומוקף סגי שיהא בתחילת היום פרוז ומוקף, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-1)
2. ובדעת הרי"ף בזה נחלקו רבוותא, דהבעה"מ והראב"ד בכתוב שם והמכתם פירשו לדבריו דאף בבן עיר שהלך לכרך תליא בי"ד, וכ"כ הא"ר בסימן תרפ"ח סק"ח להוכיח מדבריו, - אך הרמב"ן במלחמות וההשלמה והר"א מן ההר והר"ן והנימו"י פירשו לדבריו דבבן עיר שהלך לכרך תליא בט"ו, וכ"כ הב"י והדרכ"מ הארוך בסימן תרפ"ח.

   וגם בדעת הרמב"ם בזה נחלקו רבוותא, דהר"א מן ההר בסוגיין כתב בדעתו דס"ל כדעת רש"י ודעימי' דבבן עיר שהלך לכרך תליא בט"ו, וכ"כ המ"מ בפ"א ממגילה ה"י, וכ"כ הכס"מ שם ובב"י בסימן תרפ"ח, וכ"כ הדרכ"מ הארוך שם, - אך הא"ר שם סק"ח כתב בדעתו דאף בבן עיר שהלך לכרך תליא בי"ד, וכאשר כ"נ להדיא בדבריו בפיהמ"ש, וכ"כ הראשל"צ בסוגיין. [↑](#footnote-ref-2)
3. וכ"נ גם ממש"כ הרא"ש דטעם הא דגם דינא דמוקף בן יומו תלי בי"ד, הוא דכיון דבזמן חיוב קריאת בני מקומו אינו עמהן נסתלק מעליו חובת קריאת אנשי מקומו וכו' וקרינן בי' מוקף בן יומו כיון שהוא בכרך בזמן קריאת בני עירו ונסתלק מעליו חובת מקומו הקוראים ביום י"ד, - ולכאו' מכוון הדברים הוא דאף דאין ראוי שיחול עליו תורת מוקף מכח שהייתו בכרך בי"ד, מ"מ נסתלק ממנו דין פרוז כיון דבזמן חיוב קריאת בני מקומו אינו עמהן, - וזה מתפרש למש"נ בדעת הרא"ש דעיקר דינא דפרוז בן יומו היינו דאף דאינו פרוז, מ"מ כל שהוא בעיר בזמן חיובן מתחייב עמהן, וה"נ נאמרה ההלכה איפכא דאף אם הוא פרוז, מ"מ כל שאינו בעיר בזמן חיובן אינו מתחייב עמהן, דאי נימא דעיקר דינא דפרוז בן יומו היינו דע"י דהוא דר שם ביומו חשיב כפרוז, הרי דכיון דבמוקף בי"ד אי"ז מועיל לחשבו כמוקף, הי' בדין שיהא חייב בי"ד משום עיקר דירתו בעיר, (דאף שהוא עכשיו בכרך, הרי אי"ז מועיל ליתן עליו תורת מוקף). [↑](#footnote-ref-3)
4. אמנם הנה החזו"א בסימן קנ"ב סק"א כתב בדעת הראב"ד, ז"ל, ולדעת הראב"ד אינה מועילה מחשבת י"ד אלא לשלול ממנו חובת י"ד, "אבל לענין חוב ט"ו ביום ט"ו תליא מלתא", ואם הוא בכרך בכניסת ט"ו "ע"מ להיות שם עד האיר היום" מתחייב בט"ו, אבל אם יצא מן הכרך קדם ליל ט"ו פקע מצותו, עכ"ל, - ואמנם דבריו מתישבים לטעמי' דס"ל דכל שדעתו בתחילת הלילה להיות שם בעלות השחר חשיב כפרוז או כמוקף בן יומו אף אם אח"כ נמלך ויצא משם בלילה, וע"כ שפיר י"ל דמש"כ הראב"ד דאם מתעכב עמהם עד הערב היינו שהי' שם בתחילת הלילה ע"מ להיות שם עד האיר היום, אף דהוא סתום קצת בד' הראב"ד שלא הזכיר דבעינן שהיא דעתו להיות שם עד האיר היום, - אך לדעת החולקים דלא סגי במה שדעתו בתחילת הלילה להיות שם בעלות השחר, אלא בעינן שיהא שם בפועל בעלות השחר, ונתבאר בסימן ה', הרי דממש"כ הראב"ד דאם מתעכב עמהם עד הערב קורא עמהן מבו' דבכה"ג שאני ולא תליא כלל בעלות השחר דט"ו אלא בתחילת ט"ו, והיינו משום דשפיר מהני מה שהי' שם בי"ד לקבעו כמוקף אף לענין חיובא דט"ו, אלא דכל שעקר משם קודם ט"ו פקע מיני' תורת מוקף, וכמש"נ. [↑](#footnote-ref-4)
5. ונתחדש בדבריו דל"ד לבן כרך שהלך לעיר דמבו' בדבריו שם לעיל מינה דאינו נעשה פרוז רק כשנתעכב בעיר עד אחר עלות השחר, ובשעה זו נעשה פרוז בן יומו ולילו עמו למפרע, עיי"ש, וצ"ב הטעם בזה. [↑](#footnote-ref-5)
6. ושמא יש מקום לפרש קצת בזה דס"ל דדין מוקף בן יומו תליא בי"ד, וכדעת הראב"ד והרא"ש, ואך דס"ל כדעת הראב"ד דמ"מ אם יצא מן הכרך קודם ט"ו אינו קורא בט"ו, וסגי לכך שיהא בכרך בתחילת ט"ו, וכמש"נ לעיל, וע"כ הוא דס"ל דבעינן שיהא דעת לישאר שם עד תחילת ט"ו, דאף דדינא דמוקף בן יומו תליא בי"ד, מ"מ ס"ל כל דע"י הא דהוי מוקף בן יומו לא יתחייב בקריאה דט"ו לא נאמר בזה דינא דמוקף בן יומו, וע"כ בעינן שיהא דעתו לישאר שם עד תחילת ט"ו, דבכה"ג מהני תורת מוקף בן יומו דילי' לחייבו בחיובא דט"ו, ואכתי צ"ע רב. [↑](#footnote-ref-6)