שיעורי תערובת כ
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / יורה דעה / תערובת / קמא

שיעורי תערובת – כ

**ממו"ר הגאון רבי צבי ובר שליט"א**

יו"ד סי' קא, ז - ח

**חתיכה שנחתכה אמאי אינה בנפל אחד לים הגדול**

**[ס"ז]** **אם נחתכה חתיכה אחת אין תולין לומר של איסור נחתך ומתבטל ויהיו כולן מותרות.** והנה בסי' קי (ס"ז) מבואר שתערובת חתיכה הראויה להתכבד שנאכלה חתיכה אחת בשוגג או שנפלה חתיכה אחת לים הגדול, תולים שזה שנאכל או נפל לים הגדול הוא האיסור והשאר מותרים. אמנם כאן אין תולים לומר שהאיסור נחתך, כיון שהוא לפנינו, ואף שמה שנחתך בטל א"א שהוא האיסור, אמנם צ"ב דכיון שאותו שנחתך מותר הוא לאחר שאוכל אותו, אמאי לא נתלה עכשיו שהוא האיסור.

**והנה** לגבי אותה חתיכה שנחתכה כתב השו"ע שהיא מותרת משום ממ"נ, דאם היא של איסור אף כולם מותרות ואם אינה של איסור הרי היא מותרת אבל שאר חתיכות אסורות, ואפילו אם נחתכו רובן דאין תולים לומר שהאיסור מהרוב שנחתכו, וכתב הט"ז (ס"ק יד) שאע"ג שבכל דוכתא תלינן ברוב, כאן הוא להיפך דאמרי' כל דפריש מרובא פריש. ולפי"ז יש ליישב אמאי לאחר שנאכל אין לחזור ולתלות שאותה חתיכה היא האיסור, דהרי פסקנו על חתיכה זו שהיא היתר מדין רוב, דכל דפריש מרובא פריש [ומה שמבואר בסי' קי שאם נאכל או נפל לים הגדול תולים שהוא האיסור, היינו בנאכל קודם שנודע הפרישה שאז לא היה דין על החתיכה שהיא מהרוב של ההיתר].

**חתיכה שנחתכה אם מותרת רק משום ממ"נ, ונפק"מ כשמעורבים ב' חתיכות איסור**

**ובעיקר** מה שכתב השו"ע להתיר את החתיכה שנחתכה משום ממ"נ, כתב הפר"ת (סק"ט) דאין צריך לזה, דכיון שנחתכה הרי אותה חתיכה פרשה מהתערובת, וכל דפריש מרובא פריש, וכיון שרוב החתיכות היתר, הרי מדין רוב יש להתיר את החתיכה שנחתכה. אמנם היד יהודה (סקט"ז) פליג וכתב שהחתיכה שנחתכה אי"ז נחשב שפירשה מהתערובת כיון שהיא לפנינו, ורק לאחר שמתירים את החתיכה חשיב דפריש מהתערובת שכיון שהתרנו את החתיכה שוב חתיכה זו אינה בכלל התערובת ונמצא שפירשה מהתערובת.

**ואם** היו ב' חתיכות של איסור שנתערבו בכמה חתיכות היתר ונחתכה חתיכה אחת, אז לא שייך ממ"נ, שהרי להצד שהחתיכה שנחתכה היא האיסור אין שאר החתיכות מותרות כיון שעדיין מעורב בהם חתיכה אחת של איסור. ובאמת הפר"ת כתב שלפי דבריו יש להתיר אף בזה, כיון שיש להתיר את החתיכה אף בלא ממ"נ, מחמת שאותה חתיכה פירשה מהתערובת וכל דפריש מרובא פריש. אמנם בשו"ע מבואר שהתיר רק משום ממ"נ, וא"כ במקום שיש שני חתיכות איסור לכאורה יש לאסור כיון שאין ממ"נ.

**וכתב** היד יהודה (ס"ק טו) לבאר מה הטעם שהחתיכה מותרת רק משום ממ"נ, ולכאורה אף בלא זה כיון שאותה חתיכה נחתכה, הרי כבר אינה חשובה, ולמה לא נתיר אותה מדין ביטול ברוב. וביאר עפ"י מחלוקת הרשב"א והרא"ש גבי תערובת יבש ביבש, דדעת הרא"ש דאם נתערבה חתיכת איסור בשני חתיכות היתר יבש ביבש כל התערובת מותרת באכילה, ואפילו בבת אחת. אבל דעת הרשב"א שאסור לאכול כולם בבת אחת [מדרבנן כמבואר ברשב"א שם, ואף שבגר"א יש קצת משמעות שהוא מהתורה צריך ליישב], וכתב היד יהודה לחדש שלהרא"ש שכל התערובת מותרת היינו דס"ל שאין להתיר איסור שנתערב אא"כ כל התערובת הותרה ע"י הביטול, אבל במקום שנשאר איסור בתערובת אסור לאכול כלל את התערובת, שכיון שחזינן שיש איסור בתערובת א"כ מתבאר שהחתיכה האסורה לא נתבטלה, וכל שהאיסור לא נתבטל כל התערובת אסורה. ובזה ביאר מאי טעמא הוצרך השו"ע הכא לומר ממ"נ, דבלא זה יהיה אסור כיון שעדיין נשאר כאן איסור בחתיכות שלא נחתכו [והיינו דהשו"ע חשש לדעת הרא"ש, ואף שהשו"ע בסי' קט ס"ב מבואר דלא כהרא"ש דכתב שאם נתבשלו יחד כל החתיכות הכל אסור, יעוי' שם ביד יהודה שביאר שהוא דעת הר"ן דס"ל כהרא"ש דשרי לאכלם כולם יחד ורק לאחר שמבשלם יחד חוזר וניעור, וא"כ בזה דמי להרא"ש שאין להתיר בלא שנתבטל האיסור].

**כתב** הטור (סי' קי) בשם הרשב"א שאם מצא בהמה אחת טריפה החתיכות שבמקולין הראויות להתכבד אסורות ואלו שאינם ראויות להתכבד מותרות, וכתב הטור להקשות שיש לאסור אף אותם שאינם ראויות להתכבד, וכבר תמהו כל האחרונים אמאי נאסור אותם שאינם ראויות להתכבד, והא כיון שאינם ראויות להתכבד בטילות אותם חתיכות ברוב. והגרש"ש [שערי יושר ש"ד פ"א] כתב לבאר דעת הטור, דס"ל שמה שבקבוע אין הולכים אחר הרוב היינו שאין שם דין רוב כלל [וכן ס"ל להיד יהודה והחזו"א], ועל כן כתב שכיון שיש כאן חתיכות הר"ל שהם כקבועים, א"כ יש כאן מחצה על מחצה, ואין כאן רוב ואיך יתבטל האיסור, ובדעת הרשב"א ביאר שס"ל שאף שלגבי הקבועים חשיב באמת כמע"מ, אבל לגבי החתיכות שאינם קבועות חשיבי כמו שאי"ז מע"מ.

**ולדברי** הגרש"ש מובן היטב אמאי הצריך השו"ע להתיר משום ממ"נ, כיון שאין כאן כלל רוב היתר. ולפי זה עולה שאם נתערבו שני חתיכות איסור בכמה חתיכות היתר, אף אם נחתך אחד אינו מותר כיון שלא שייך בו ממ"נ, וכן כתב ביד יהודה (סקט"ז) שיצטרכו להחמיר בשני חתיכות איסור ונחתך אחד. אמנם בסוף דבריו מסיק היד יהודה להתיר, דמצא בספר האשכול שביאר שחתיכות חשובות מעיקר הדין צריכים להתבטל, רק שהחמירו חכמים שכ"ז שהם חשובות לא מתבטלים אע"פ שיש כאן רוב, וא"כ באמת יש ביטול באותם חתיכות אף בזמן שהם חשובות, אלא שכל זמן שלא נחתכו תיקנו חכמים שלא להתירם אף שיש רוב היתר, אבל אחר שנחתכו וכבר אינם חתיכות חשובות מיד מותרים מחמת שכבר נתבטלו ברוב היתר.

**ובפמ"ג** (מ"ז ס"ק יד) הביא מהפר"ת (סק"י) שאם נחתכו כולם ונשארו שנים אחרונים, ואחת נחתכה שניהם אסורים, דבזה אין לומר מרובא פריש. ועי' ביד יהודה (סקט"ז) שהבין דברי הפר"ת דמיירי שכבר נאכלו כל האחרים, דאם לא נאכלו אותם חתיכות שנחתכו קודם, א"כ אמאי אסר הפר"ת את החתיכה שנחתכה, ולא נאמר שבטילה אותה חתיכה בשאר החתיכות שנחתכו קודם לכן, אלא ודאי מיירי במקום שכבר נאכלו כל החתיכות שכבר נחתכו. ולהלכה כתב היד יהודה להתיר אף בשני האחרונים, דאף שלא שייך בהו כל דפריש, מ"מ כיון שמבואר בספר האשכול שכבר בזמן שהיו שלימים היה ביטול ברוב, רק שתיקנו חכמים שכ'ז שהם שלימים לא נתבטלו, א"כ בשעה שנחתכו שנים האחרונים שוב מותרים מחמת שנתבטלו קודם לכן ברוב.

**ובאמת** יל"ד בעיקר מה שכתב היד יהודה שמה שנאכל אינו מצטרף לבטל, וכן מצינו שכתב (בסי' סט סקס"ג אות ז) לעניין ידיעה שאם היו ג' חתיכות ואחד מהם איסור ונודע האיסור רק לאחר שכבר נאכל אחד מהם, שאין ביטול כיון שמה שנאכל אינו מצטרף לבטל [ועי' בסי' סט שם שכתב שלא מצא כן בקדמונים אבל באיסה אחרון מצא כן]. והדבר צ"ב דאם נאמר שביטול ברוב הוא רוב צדדים, א"כ יש כאן רוב גם לאחר שנאכל [ועי' בבדי השולחן שהעיר בזה אמאי מה שנאכל אינו מצטרף לבטל].

**אמנם** היה מקום לומר שבאמת אף כשנאכל אחד מהחתיכות עדיין מצטרף לבטל את האיסור, כיון שיש כאן רוב צדדים להיתר, ואחר שנאמר סברא זו א"כ יש להתיר גם בנשארו ב' חתיכות, כיון שיש לבטל אותם ב' חתיכות בשאר החתיכות שנחתכו קודם לכן, ואפילו אם כבר נאכלו מ"מ מצטרפים לבטל משום שיש כאן רוב צדדים בהיתר, ובזה יש לבאר גם כוונת האשכול שאחר שנחתך מותר משום רוב כיון שיש כאן רוב צדדים להיתר.

**נחתכות כולם ונשארו ב' חתיכות אחרונות**

**והעולה** מכל זה לגבי ב' חתיכות אחרונות - שדעת הפר"ת לאסור שניהם, ודעת היד יהודה שאם לא נאכלו האחרים ודאי שרי, הכל מחמת שהחתיכה שנחתכה בטילה ברוב, ואם נאכלו האחרים יש להתיר רק משום דברי האשכול. ולפי מה שכתבנו דאף לאחר שנאכלו מצטרפים לבטל, א"כ יש להתיר שנים אחרונים משום שיש כאן רוב צדדים להיתר.

**להתיר איסור ע"י שמדמים חתיכה אחת לחתיכה של האיסור**

**[ס"ח] קורקבן שנמצא נקוב ונתערבה אותה תרנגולת עם אחרות מדמין שומן שבקורקבן לשומן התרנגולת וכו'.** ובאחרונים נחלקו במה מדמים את השומן, דבט"ז (ס"ק טו) מבואר שהדמיון כאן הוא במראה ולא שמדמים השומן בחיתוך שלו, אמנם הש"ך (ס"ק יט) הראה מקום למה שכתב בסי' פג סק"ד, ושם כתב הש"ך להתיר במקום שדומים בחיתוכן, ולא שמדמים במראה ועי' פמ"ג (ש"ד סקט"ו) דנראה שהבין דהש"ך ס"ל כהט"ז, אבל היד יהודה (ס"ק יט) כתב דהש"ך דוקא ציין למה שכתב לעיל סי' פג ומשום דס"ל להש"ך שגם בשומן מיירי שמדמה שומן לשומן בחיתוכן [אמנם היד"י מסכים עם הט"ז שהוא דמיון במראה, דלא שייך לדמות בחיתוך שומן שהוא רך]. ונפק"מ בזה, שלהלכה אין סומכים על דמיון במראה כיון שאין אנו בקיאים בזה [כמו שהביא היד"י מד' מקומות בשו"ע שבמראה אין בקיאים אבל בחיתוך מבואר דבקיאים], וביאר דדוקא במראה כתב האו"ה (כלל נב דין ג) דאין סומכים דאין אנו בקיאים, אבל בדמיון בחיתוך גם בזמנינו בקיאים, שאין בזה חשש כ"כ לטעות. ועוד כתב היד יהודה (סק"כ) דאף מה שנתבאר שאין לסמוך על דמיון במראה, היינו דוקא כשיש לו רק שומן אחד לדמות לשומן אחר, שבזה חוששים שאינו מבחין כ"כ לדייק, שאי"ז שומן של אחר, אבל אם היה חתיכות שומן ומשווה כמה מהם ומוצא מי יש לו דמיון במראה, בזה יש לסמוך ולהתיר ע"י שמשווה אותם במראה, וטעם הדבר דבזה שמשווה מי דומה ומי אינו דומה יותר רחוק הוא שיהיה כאן טעות. אמנם ביד יהודה (קצר סק"מ) דן גם בשאר השומנים שלפנינו אם לסמוך ע"ז בזה"ז.

**● השיעור נמסר במוצאי ש"ק בשכונת נוה יעקב ירושלים ● ניתן לשמוע בקול הלשון טל: [PHONE_REMOVED] קוד 1-3-2-2-1 ובשידור חי מוצש"ק בשעה 10:00 ●**

**● נכתב ע"י א. ה. והיה לעיני מו"ר שליט"א ●**