חליפין ג - לאחר ל_, ואם קנינם מטעם כסף,
קטגוריות: ש_ס / לב בבא מציעא / ב_מ עניינים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / קנינים

יום ג' י"א אד"א תשע"א

א] בתשו' הרשב"א ח"ד סימן ר"ב הביא דעת אחד מיוחד מחכמי הדור, ז"ל, ונראה שאפי' לרב אשי מי שקונה בסודר שאין בו שו"פ ומקני הסודר קנין גמור, שקונה ואפי' לאח"ז ואפי' שאין הסודר בעולם, מידי דהוי אכסף שקונה לאח"ז ואפי' נתאכלו המעות, עכ"ל.

והרשב"א כתב ע"ז, ז"ל, אינו נראה בעיני, משום דלרב אשי מיחל קנין סודר בלאחר זמן, אינו קונה משום חליפין, ואי משום כסף, אין כסף בפמשו"פ, ותדע לך דהא המקדש בשטר שהנייר שלה, ואפ"ה אם לא אמר לה מעכשיו ולאחר ל' יום אם נתקרע השטר או נאבד אינה מקודשת, אבל בששוה הסודר שו"פ הדין דין אמת וכו', עכ"ל.

ב] ובביאור דעת החכם השואל נראה, דהנה דעתו שם דלרב נחמן מהני קנין סודר לאחר ל', והרשב"א נחלק ע"ז, כיון דסודר אינו מטעם כסף, וכדרב אשי, ומ' מדבריו דמסתברא מילתא דלא נחלקו רב נחמן ורב אשי בהך מילתא אם קנין סודר הוא מטעם כסף.

אמנם בדעת השואל נראה דס"ל דקנין סודר הוא מטעם כסף וע"כ ה"ז קונה לאחר ל'.

ולפ"ז נ' לדעתו, דלא מסתבר דפליג רב אשי ע"ז, וודאי גם לדעת רב אשי הוי סודר מטעם כסף, והא דלדידי' ל"מ סודר לאחר ל', הוא כלישנא דרב אשי דהדרא סודרא למרי',[[1]](#footnote-2) וכ"ה משמעות ל' התוס' בכ"ד דכל הא דל"מ קנין סודר לאחר ל', הוא רק משום שכבר חזר הסודר לקונה, והיינו דכל הא דמהני קנין כסף לאחר ל', הוא רק משום שהוא משועבד לו בעד הכסף שנתן תחילה, אך כל שכבר החזיר לו את הכסף, תו ל"מ לקנות, וע"כ כיון דהדרא סודרא למרי', ל"מ לקנות בזה, אך כל שנתן לו הסודר קנין גמור, מודה רב אשי דה"ז קונה לאחר ל' מדין חליפין, ואין כונתו דה"ז קונה מדין כסף, דמלבד דע"ז קשיא כמשה"ק הרשב"א דהיאך מהני בפמשו"פ, גם אי"ז מתישב בלשונו שכתב "מידי דהוה אכסף וכו'", ומ' דאין קנינו מדין כסף, אלא מדין סודר, ואך דמדמה קנין סודר לקנין כסף.

שו"ר באבנ"מ סימן מ' סק"ב שנקט כן בפשיטות, דהא דל"מ קנין סודר לאחר ל', הוא משום שחזר הסודר לקונה, וכבר אין השעבוד קיים, ועיי"ש שנקט דגם בהקנה לאחר ל' במתנה ע"מ להחזיר והחזיר תוך ל', ל"מ חייל אחר ל', דכבר אין שעבוד המעות קיים, ועי' זכרון שמואל סימן מ"ז שתמה ע"ז, וצ"ע עוד בזה.[[2]](#footnote-3)

שו"ר בס' שערי ציון שהביא מתשו' נובי"ת חו"מ סימן מ"ז שנקט בפשיטות דאם נתן הסודר בקנין גמור, מהני אף לאחר ל', ונקט שם עוד, דאף אם אבד הסודר, דמי לנתאכלו המעות דמהני, עיי"ש, וזה כד' האבנ"מ, והביא עוד למה שדן בענין זה בחי' הרי"מ סימן ק"צ, עיי"ש.

ג] בדעת הרמב"ם יש מקום לדון, דה"ק רב אשי, דמאן לימא לך דאי תפיס לא מיתפיס דילמא אי תפיס מיתפיס, ועוד דלטעמיך דסודר הוא קני ע"מ להקנות, ודאי ל"מ זה לאחר ל', וכ"ה מדוקדק בלישנא דרב אשי, שהזכיר להא דסודר הוי "קני ע"מ להקנות" מן השתא, ולכאו' מ" הזכיר להא דסודר הוי קני ע"מ להקנות, ולפי' התוס' ניחא, (וכנראה מזה למדו התוס' לפרש כן), אך אם מכוון רב אשי לדינא דכלתה קנינו, קשיא, ובע"כ כנ"ל, דכל הא דל"מ סודר לאחר ל', הוא רק משום דאי תפיס לא מיתפיס, וממילא דהדרא סודרא למרי'.

ולפ"ז יל"ד דאף באופן שנתן הסודר ע"מ להחזירו, ה"ז קונה לאחר ל', דרק למ"ד דאי תפיס לא מיתפיס, דלדידי' אין קנין סודר בתורת תמורה, ע"כ ל"מ לאחר ל', אך למ"ד דאי תפיס מיתפיס, הוי קנין הסודר בתורת תמורה ומטעם כסף, וע"כ הגם דמצי למיהבי' ע"מ להחזיר, דשמה מתנה, וה"ז מועיל בפשוטו גם לגבי קנין כסף, מ"מ בסתמא הוי זה מתנה גמורה, ומשא"כ אם אין קנין סודר בתורת תמורה, אלא מעש"ק בעלמא, אין טעם לומר שהקנה טפי ממתנה ע"מ להחזיר, וע"כ לי"ב לדינא דכלתה, דדמי לכסף דמהני לאחר ל'.

וע"פ עיקר הדברים ניחא לישב משמעות ד' הרמב"ם, דקי"ל דאי תפיס מיתפיס, וצ"ע דא"כ מ"ט קי"ל כר"נ, הרי לכאו' כל הא דסודר אי תפיס מיתפיס, הוא משום דקני ע"מ להקנות לא קנה.

ואמנם באמת בד' הרמב"ם מ' דקני ע"מ להקנות הוא מתנה ע"מ להחזיר, עי' בדבריו בכ"ד, ולפ"ז ודאי דמהני, וכמפורש בקידושין ד"ו:, אך לפ"ד חי' רמ"ש הי' נידון מסוים בסוגיין בקני ע"מ להקנות לאדם אחר, עיי"ש בדבריו, ולפ"ז לא למדנו לזה מסוגיא דקידושין, ודו"ק.

ונ' לפ"ז, דרב אשי דאמר דסודר אי תפיס מיתפיס, אי"ז משום דבלא זה ל"מ, אלא הוא משום דבקנין סודר הוי זה תמורה, וע"כ ודאי דאי תפיס מיתפיס.

ועד"ז נת' לדון, לדעת התוס' ודעימייהו דקי"ל דאי תפיס מיתפיס, די"ל דלעולם קי"ל דקני ע"מ להקנות קנה, והא דפליג רב אשי דאי תפיס מיתפיס, הוא משום דלגבי קנין סודר לא סגי בקני ע"מ להקנות, וכמש"כ האחרונים לבאר בד' הר"ן דבקנין כסף ל"מ קני ע"מ להקנות, ודו"ק, ועי' עוד בד' הגר"א ר"ס קצ"ה שכתב דכל פלוגתא דר"נ ורב אשי היא בסתמא, עיי"ש, ונ' מדבריו, דלאו כללא הוא דאם סגי בקני ע"מ להקנות ודאי הוא עושה כן, אלא דרב אשי פליג וס"ל דבסתמא לא אמרינן דעביד קני ע"מ להקנות, עיי"ש.

ד] לדעת הרשב"א דחליפין אינם מטעם כסף, נ' דלאו היינו דהוי זה מעש"ק בעלמא, שהרי חליפין שמם.

והדברים מבוארים כן בד' הרשב"א במיוחסות סימן ק"א, ז"ל, דאין קונין אלא בכליו של מקנה והיינו דקרינן לי' חליפין שזה כמחליף נכסיו בסודר זה של קונה, ומה שאנו קונין בסודר של אחרים, שבעל הסודר מקנה סודרו לקונה, עכ"ל, והרי להדיא דעיקר המעש"ק דסודר הוא שהוא מחליף נכסיו בסודר זה של קונה.

ויל"פ דהיינו, דודאי דקנין סודר הוא החלפה, ואך דלהצד דחליפין מטעם כסף היינו, דנתינת הסודר מחייבת את החפץ, ודומיא דקנין כסף, ולהצד דחליפין אינם מטעם כסף אי"ז אלא החלפה בעלמא.

כתב ר"ת בספה"י סימן קמ"ב, ז"ל, ותדע שחליפין בכלל כסף דכי תנן נכסים שיש להן אחריות נקנין בכסף ובשטר ובחזקה לא קתני חליפין [ד]בכלל כסף איתנהו. והאי דאמרי' לגבי עבד כנעני תנא אף בחליפין. וקאמרינן ותנא דידן מאי טעמא לא תני לה. בפחות משוה פרוט' קאמר מלקיים כל דבר ולא מתורת כסף, עכ"ל.

וצ"ב דהיאך הוכיח מהא דלא תני במתניתין דנכסים שאין להן אחריות נקנין בחליפין, דחליפין מטעם כסף, הרי י"ל דהא דלא תני להו הוא כדמשני בגמ' לגבי עבד, דמילתא דאיתא במטלטלין לא קתני.

ומצאתי בשו"ת חיים שאל ח"א סימן ע"ו שעמד כעי"ז ע"ד התוי"ט, וכתב לישב, ז"ל, דדוקא גבי עבד כנעני שייך תירוץ הש"ס ולא במשנתנו, והוא דרש"י כתב שם וז"ל מילתא דאיתא בעבד וליתא בשאר מטלטלין קתני אבל חליפין דאיתנהו נמי בשאר מטלטלי שהמטלטלין גם הם נקנים בחליפין לא קתני דלא אצטריך למתני עכ"ל, והכונה מבוארת דכיון דהעבד מטלטל אף אי עבדא כמקרקעי דמי היינו לדיני קרקע אבל הרי הוא מטלטל ותנא לא אצטריך למתני קנין מטלטלין, דזה פשוט דהוא מטלטל ונקנה כשאר מטלטלין, והרבותא הוא למתני שנקנה בקנין הקרקעות זהו כונת הש"ס ומבואר בדברי רש"י, ומעתה במשנתנו גבי קרקע אי אפשר לומר כן מילתא דליתא במטלטלין קתני, דאדרבא הו"ל לשנות טפי קנין מטלטלין דהוא קרקע והרבותא הוא דנקנה בקנין מטלטלין ול"ד לעבד כנעני, עכ"ל.

1. אך לדעת הרשב"א נראה, דהא דל"מ קנין סודר לאחר ל', הוא אף בשהסודר עדין ביד המקנה ולא הדר למרי', והנה אמנם בדבריו בתשו' י"ל שלא נחלק ע"ד החכם השואל אלא במש"כ דמהני אף בשנאבד הסודר, אך נ' דיש להוכיח כן מדבריו בנדרים דמ"ח: שכתב דגם בקני ע"מ להקנות מיד ל"מ, ונ' להדיא דאף אם עדין לא החזיר את הסודר לא מהני, וז"ב, וצ"ל לפ"ז דמש"א הדרא סודרא למרי', ל"ד הוא, ועיקר המכוון הוא דקניית הסודר הוא בשעת נתינת הסודר, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-2)
2. ואמנם באמת בד' הרשב"א מבו' להדיא שלא כד' האבנ"מ, שהרי מבו' בד' הרשב"א דאילו הי' קנין סודר מטעם כסף הי' מועיל לאחר ל', ואך שכבר החזיר הסודר לבעליו, וזה שלא כד' האבנ"מ דל"מ קנין כסף לאחר ל' אם החזיר את הכסף לבעליו, אך בדעת החכם השואל נ' דס"ל כד' האבנ"מ, וכמש"נ. [↑](#footnote-ref-3)