מנחות פרק ה_4
קטגוריות: ש_ס / מ מנחות / מנחות - הרב אי_ש סטפנסקי

**דף נה ע"א**

**תוד"ה כל המנחות, ומיהו קשיא ממנחת מאפה דיחיד היא וכו'**

הטעם שהקשו ממנחת מאפה, משום שאין בזה שמן, והלישה נעשית בכלי חול. ותירצו, דס"ל מידת יבש נתקדשה, וגם לישה בלא שמן צריכה כלי קודש. ובתוספות במסכת פסחים תירצו עוד, דאע"ג שהלישה בכלי חול מכל מקום היא נעשית סמוך לעזרה בכדי שלא תחמיץ עד האפיה, וחשיב שפיר מקום זריזים.

והנה התוספות לקמן צד ע"ב בתירוצם האחרון כתבו, דאף מנחת מאפה נעשית בכלי קודש אף שאין בה שמן קודם האפיה, לפי שהיו לשים באותו כלי שהיו בוללים אחר האפיה, וכיון שהבלילה בכלי קודש גם הלישה בכלי קודש, ולפי"ז ניחא גם קושית התוספות הכא.

עוד יש ליישב עפ"י מש"כ השיטמ"ק לקמן עד ע"ב בשם השר מקוצי, דהא דפליגי רבי וחכמים האם חלות בוללן או סולת בוללן קאי גם על מנחת מאפה, וכן כתב רש"י עליון שם, ודלא כמש"כ רש"י בכת"י שם, ודלא כמו שהדגישו התוספות כאן כדקאמר לקמן החלות בוללן, [ונראה דכך היתה גירסתם במשנה שם]. ולפי"ז לא קשה כלל ממנחת מאפה, דאין חילוק בינה לשאר המנחות. וראה בכתבי הגרי"ז כאן מש"כ בזה.

**באו"ד, וקשיא קצת דלא מסיק האי טעמא וכו'**

כלומר, דהתם מקשינן מדוע אין לותתים את החיטים, ואילו בלישה אפשר ללוש בפושרין. ומשני, דלישה איתא במקום זריזים, כיון דאם בללה בחוץ פסולה. [ואע"ג דהכא איירי בלישה ולא בבילה, צ"ל דכיון דהיו בוללים בפנים גם הלישה היו עושים בפנים]. ולפי מש"כ התוספות דבמנחת מאפה שהבילה היא אחר האפיה הטעם הוא מצד שמדת יבש נתקדשה, אין צריך לתרץ דבללה בחוץ פסולה, דבלא"ה בעינן פנים משום מדת היבש.

**דף נה ע"ב**

**מה אפיה מיוחדת שהיא מעשה יחידי וחייבים עליה בפני עצמה אף אני אביא לישתה וכו'**

הקשו התוספות במה איירי, אי דאתרו אכל חדא וחדא, אפילו אפה ואפה נמי, ואי דלא אתרו אלא חדא התראה אמאי חייב. ומצינו בראשונים ג' דרכים ליישב קושיא זו:

א. רש"י להלן נו ע"א ד"ה אפאה כתב, דהא דקאמר רב פפא אפאה לוקה שתים היינו משום שבאפיה עצמה איכא נמי עריכה. וכתב הגרי"ז, דמבואר ברש"י דהא דחייב על עריכה בפ"ע ועל אפיה בפ"ע הוי כמו חילוק מלאכות דשבת, דכל מלאכה הוי שם איסור בפ"ע, ולכן חייב שתים על מעשה אחד שיש בו משום שתי מלאכות. ולפי"ז י"ל דזה התחדש בדבר שיצא מן הכלל, דכל מעשה יחידי נחשב כמעשה איסור אחר, ולכן אפילו בהתראה אחת חייב שתים.

והא דאמרינן לקמן נו ע"ב הכל מודים במחמץ אחר מחמץ שהוא חייב, פירש"י דכל המסייעין בחימוץ כגון עורך אחר הלש ואופה אחר עורך כולן חייבים. מבואר מדבריו, דהחיוב על עורך ולש אינו משום שעושה פעולה במנחה אחר החימוץ, אלא דכל שמחמץ יותר עובר על איסור, ולישה ועריכה וקיטוף ואפיה לאחר שהחמיץ מגבירים את החימוץ. וכתב הגרי"ז לפי"ז, דלולי הקרא דאפיה ס"ד דאין חייבים אלא על החימוץ עצמו, כגון שהתחיל להחמיץ בשעה שלש, ועל ידי הלישה החמיץ לגמרי, וכן בשאר המלאכות. קמ"ל קרא דאפיה, דאפילו אחר שהחמיץ חייב על הוספת החימוץ. ולפי"ז ילפינן מאפיה תרתי, חדא דחייב על הוספת החימוץ, ועוד דכל הוספה נחשבת למלאכה בפ"ע, ואם יש בפעולה אחת שני שמות של הוספת חימוץ חייב שנים בהתראה אחת.

ב. בדעת הרמב"ם כתבו הגרי"ז והלקוטי הלכות, דלולי הילפותא מאפיה ס"ד דאין חייבים אלא אם כן עשה את כל המלאכות, דעשה מנחת חמץ, קמ"ל קרא דחייב על אפיה לחוד, והוא הדין על עריכה לחוד. והשתא קמ"ל רב פפא דאם עשה שני מלאכות חייב שתים, וזה לא נלמד מאפיה אלא מסברא. עיי"ש שביארו השו"ט בגמרא.

ג. התוספות תירצו,