חוקות הגויים קפא טו
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / יורה דעה / חוקות הגויים קעח עד קפב

**­שיעורי הלכה**

**שיעור טו'**

**הדינים הנידונים:**

* גילוח ע"י מספריים - גדר מספריים כעין תער.
* מקום הזקן האסור בתער, גילוח השפם, ובמקום הגרוגרת.
* אם יש בגילוח משום 'לא ילבש'.
* איסור בתער הוא אפילו בשיער דק ביותר.

*יורה דעה*

*סי' קפא י-יא*

**הקפת הראש**

**ממורינו הגאון רבי רפאל צבי ובר שליט"א**

**השיעורים נמסרים במוצש"ק בית הכנסת 'בית תפילה' נוה יעקב ירושלים**

[סעי' י] אינו חייב על השחתת פאת הזקן אלא בתער, אבל במספרים מותר אפילו כעין תער. **הגה: ומ"מ נזהרים כשמסתפרין במספרים שיעשה היקף הגילוח בחלק העליון מן המספרות ולא בתחתון, פן יעשה הכל עם חלק התחתון והוי כתער. מיהו נראה דתחת הגרון אין לחוש בזה הואיל ואינו עיקר מקום הפאות.**

## גדר 'מספריים כעין תער'

בגדר מהו מספריים ומהו תער, נראה שיש מחלוקת בראשונים, דהנה במכות (כא.) כתב רש"י [והוא הריב"ן] שמספריים אינן משחיתים שאין חותכין שיער בצד עיקר כתער. ומבואר שהעניין במספריים שנשאר מעט מהשיער, ואינו דומה לתער שחותך השיער עד עיקרו. וכן נראה בר"י מלוניל (מכות ד. מד' הרי"ף) שכתב, שהתער היינו שאין נראה שער ע"ג הבשר, והיינו כמין השחתה, ומשמע דמספריים שאני כיון שנראה השיער. וכן כתב הח"ח בספר תפארת אדם (בהקדמה אות ג), שצריך ליזהר להשאיר על כל פנים קצת מן הקצת כדי שלא יהיה איסור משום תער, וכלשון הזה כתב גם כן בביאור הלכה סי' רנא (סעי' ב).

אולם בפרישה כתב לבאר, דמספריים כעין תער היינו שהוא מספר את כל השיער עד שיהיה חלק כאילו סיפר בתער. וכן משמע בש"ך כאן (סק"ב). וכן מבואר בחכמת אדם להדיא (כלל פט דין טז) ז"ל שמספריים כעין תער היינו שמגלח סמוך לבשר ולא משייר כלום מן השערות סמוך לבשר, עכ"ל.

אלא שראיתי בספר דברי הלכה, שהעיר בזה מהא דאיתא להלן (סי' קפב) גבי דין 'לא ילבש', שיש חילוק בין מעביר שיער בית השחי ובית הערוה לבין להעביר שיער בשאר אברים, שבשאר אברים מבואר בשו"ע (שם סעי' א) שמותר להעביר השיער במספריים, וכתב הש"ך (סק"ג) שדוקא במספריים כעין תער, אבל לא בתער. ויש להבין, דבשלמא אם נאמר שבמספריים כעין תער נשאר מעט מהשיער, א"כ מובן החילוק, דלא רצו שיהיה חלק בלא שיער כלל, אבל אי נימא שכשמעביר שיער ע"י מספריים כעין תער אינו משייר כלום ודמי ממש לתער, א"כ איזה סברא יש, לחלק בין מספריים כעין תער לבין תער גמור, דהא כל האיסור משום לא ילבש הוא להוריד השיער, ואין דין 'השחתה' בזה.

## העולה שאסור אם ע"י מספריים אינו משאיר שיער כלל

ועכ"פ עולה מזה: שאם ע"י מספריים עושה תוצאה כתער שאין שיער כלל, א"כ לדעת הריב"ן והר"י מלוניל הוא איסור גמור, דחשיב השחתה מאחר שלא נשאר מהשיער כלל.

## חומרת הרמ"א שיחתוך עם החלק העליון של המספריים

ומה שכתב הרמ"א להשתמש רק בחלק העליון של המספריים, מקורו מדברי גליון התוס' שהביא בתרומת הדשן (סי' רצה), שחשש שמא אם ישתמש בתחתון יבוא לחתוך שיער ע"י התחתון לבד בלא העליון, ונמצא עושה כתער ממש. מיהו שאר ראשונים לא מצאנו שחששו לזה, וכן מוכח ברמב"ם שכתב (הל' ע"ז פי"ב ה"ו) ומותר ללקט הפאות במספריים לא נאסר אלא השחתה בתער. ומבואר שלא חשש לזה, ועי' גם בתרומת הדשן שם שכתב שקשה מאוד להיות נזהר בזה. אכן הרמ"א כתב להיזהר בזה, אולם כתב להקל תחת הגרון שלא לחשוש, והיינו דאף שיש דעה בראשונים שיש שם מקום שהוא זקן, מ"מ אין זה דעה עיקרית וכדלהלן, ולכך ס"ל שאי"צ לחשוש לחששו של הגליון התוס'.

[סעי' יא] פאות הזקן הם ה', ורבו בהם הדעות, לפיכך ירא שמים יצא את כולם ולא יעביר תער על כל זקנו כלל. **ואפילו תחת הגרון**.

## מקום הזקן שאסור בתער

במשנה במכות (כ.) איתא על הזקן שתים מכאן ושתים מכאן ואחת מלמטה. ובראשונים מצאנו הרבה שיטות היכן הם אותם חמש מקומות שהם הזקן, ובטור הביא ג' שיטות בזה. **א.** שיטת רש"י במכות (שם) ששנים הם מיד בסיום פאת הראש, ועוד שנים בשני צידי הסנטר, ועוד אחד באמצע הסנטר. ובבית יוסף כתב שכן גם דעת הרמב"ם (שם ה"ז). **ב.** ברש"י בשבועות (ג.) כתב שיש ב' בכל צד של הלחי למעלה, במקום שנגמר פאת הראש, בשני צידי רוחב הלחי, אחד סמוך לאוזן ואחד בצידו השני של רוחב הלחי, והוי ארבע כי בכל צד יש שנים, והחמישי הוא למטה באמצע הסנטר. **ג.** שיטת ר"ח שהביא הרא"ש (במכות פ"ג ס"ב) ששנים בשני צידי הלחי למעלה מיד בסיום פאת הראש כרש"י, ועוד שנים משני צידי השפה, וכתב שהחמישי למטה בשיבולת הזקן. ובטור ביאר בשיטת הר"ח שהחמישי הוא למטה במקום הגרוגרת [ועיי"ש ברא"ש שהביא מהמשנה בנגעים (פ"י מ"ט) איזה הוא זקן מן הפרק של לחי עד פיקה של גרגרת]. וכתב הרא"ש (שם) וירא שמים יצא ידי כולם ולא יעביר תער על כל זקנו.

## במקום הגרוגרת

ומה שכתב הטור בדעת ר"ח שהחמישי הוא בתחתית הזקן במקום הגרוגרת, הקשה בבית יוסף דלא משמע כן ברא"ש בשמו, וגם הב"ח העיר מזה, ועי' בגר"א שהביא כאן השיטות ומסיק שאין לאסור במקום הגרוגרת, והט"ז (סק"ג) כתב שאף לפי המשנה בנגעים אין לאסור אלא עד פיקה של גרוגרת ולא במקום הגרוגרת ממש.

## בשפם

והט"ז (שם) כתב שגם אסור להעביר תער בשפמו, כי לדעת ר"ח שני גבולי השפה הם זקן. אולם ברמב"ם (פי"ב ה"ח) מבואר להדיא שמותר לגלח את השפם בתער, אלא שכתב שאף על פי שהוא מותר לא נהגו ישראל להשחיתו אלא יגלח קצתו עד שלא יעכב אכילה ושתייה. וכתב הבית יוסף (בסוף הסימן) בביאור המנהג, כי חששו לדעת ר"ח שבשני צידי השפה הוי זקן, ולכך נהגו שלא לגלח כלל את השפם. אלא שכתב הבית יוסף שצ"ל שכל המנהג היה שלא לגלח בתער, שהרי במספריים אין איסור כלל אפילו במקום הזקן. אולם הפרישה כתב בשם מהרש"ל שהמנהג היה שלא לגלח אפילו במספריים [ובההג"ה בפרישה פירש שחששו לגליון התוספות]. ובשם האר"י הביאו שהיה מקפיד ע"ז שלא יגלחו השפם רק מה שצריך בשביל שלא יכנסו שערות השפם לפיו [ובזה החמירו כי חששו שאם יכנסו שערות השפם לפיו, שמא יבואו לחשש איסור בשר בחלב, כי יבלע בשפם חלב ואח"כ יאכל בשר ויתערב בשר בחלב]. מיהו במשנה ברורה (סי' תקלא ס"ק כא) כתב שמותר ליטול את השפה בין במספריים ובין בתער.

## אם יש איסור להעביר הזקן משום 'לא ילבש'

והנה יש עוד טעם שלא לגלח זקנו שרבינו יונה באגרת התשובה (הובא בבית יוסף כאן) כתב שחכמים אסרו להעביר השיער בכל גופו משום תיקוני נשים, ולכך אסור לגלח כל זקנו אפילו במקום הגרוגרת. אבל הגר"א כתב שלא נראה כן, וכל האיסור הוא במקום שיש מעט שיער וכל הסרת השיער באה רק כדי ליפותו ולכך אסור משום לא ילבש. ובאמת כן מוכח במשנה שאסרו לגלח רק בה' מקומות ומשמע שבשאר מקומות מותר לגלח זקנו וע"כ אין בזה משום לא ילבש.

## הלכה למעשה בשפם ובגרוגרת

ולענין מעשה, אף שהאחרונים פקפקו אבל הרמ"א מחמיר תחת הגרון, וכן בשפם נוהגים להחמיר כמבואר ברמב"ם, ועכ"פ יש ליזהר מלעשות כן בתער.

## אף שיער קטן ביותר אסור להסירו

והנה בשו"ת נודע ביהודה (תניינא סי' פ) הביא בשם חכם אחד שרצה להתיר להסיר השיער במספריים ואחר שנשאר שם רק מעט שיער אז שרי להסירו אף בתער כמבואר בגמרא בנדה (נד:) ששיעור שיער לעניין פרה ונגעים רק בגודל מסויים, ונחלקו התנאים בשיעור השיער עיי"ש, וסבר אותו חכם שה"ה לעניין גילוח הזקן כל שאין לו שיעור אין לו שם שיער וממילא אין איסור גילוח, והוזכר היתר זה בספר בשמים ראש (סי' יח). והחתם סופר (ח"א סי' קנד) כתב ע"ז שאין זה בשמים ראש אלא כזבי הראש ובודאי לא כתב כן הרא"ש. ובנודע ביהודה ג"כ דחה דעה זו, משום שהתורה אסרה שישחית שערו, ומאי איכפ"ל איך בא לידי כך. וסיים שם הנודע ביהודה שבודאי בראיות אלו יש לדחות דברי אותו חכם שלא להקל באיסור תורה. ולא עוד אלא אפילו אם היו ראיותיו כראי מוצקות, יש בזה הריסה גדולה, ונתת דבריך לשיעורים, כי בתחילה יגלחו ע"י מספריים ואח"כ יבואו לעשות בתער, ויתכן גם שישארו קצת שערות שלא הגיעו שם המספרים וישחיתו בתער במה שאסור אפי' לפי דעתו.

## גילוח הזקן בחוה"מ

[ועיין בנודע ביהודה או"ח סי' יג (וכן בסי' צט) שכתב דשרי לגלח בחוה"מ והנידון שם אם שרי בחוה"מ, או שאסור, כדי שלא יכנס למועד כשהוא מנוול, או מטעם שאין לטרוח במלאכה בחוה"מ עיי"ש, וכתב בתשובה (שם בסי' צט) שהטעם שהתיר הוא מטעם כמוס, והחת"ס (שם) כתב שהוא מגלה את הסוד שהא משום שחשש שיש אנשים שמגלחים בתער כי סוברים שאם מגלחים בכל יום לא עוברים על איסור מהתורה ולכך חשש שיעשו כמותם ע"כ התיר לגלח ע"י משחה].