ג - בדין גט שנחתם שלא לשמה אם מועיל לראי_, ובעיקר דין שטר ראי_ בגירושין
קטגוריות: ש_ס / כט גיטין / גיטין פ_ק - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ

**בדין גט שנחתם שלא לשמה אם מהני לראי'**

**ובעיקר דין שטר ראי' בגירושין**

**א**

א] **גיטין ד' א',** לעולם ר"א היא, וכי לא בעי ר"א חתימה היכא דליכא עדים כלל, היכא דאיכא עדים בעי, דאמר ר' אבא מודה ר"א במזוייף מתוכו שהוא פסול.

**והתוס'** שם כתבו, ז"ל, תימה לר"י מה ענין שלא לשמה למזוייף מתוכו שחתומים בו קרובין או פסולים, דהתם בדין מיפסיל משום דלמא אתי למיסמך עילוייהו וכו', אבל הכא שהעדים כשרים אלא שחתמו שלא לשמה מה תקלה יש בכך אם נסמוך עליהן, עכ"ל.

**ומבו'** מדבריהם, דאף שחתמו העדים שלא לשמה, אכתי מועלת עדותם לראי' על הגירושין, וזהו שהק' דליכא תקלה במה שיסמכו עליהן.

ב] **אך** הרשב"א שם כתב, ז"ל, ונראה דמשו"ה קרי לי' מזוייף מתוכו, משום דלדידי' כתיבה לשמה בעי, וחתימתן של עדים מכלל כתיבת הגט היא, דפעמים שאין כאן עדי מסירה וגט זה מתקיים בחותמיו וכשר אף לר"א, דמימר אמרינן כיון שנתקיים בחותמיו לאו מזוייף הוא ובודאי כדין נמסר לה בפני ב' וכדין נעשה לשמה ובתלוש ובשאר תקוני הגט, וכיון דעדי חתימה משוו לה גט כשר בודאי מכלל כתיבת הגט הן, והילכך כיון דחתימי עלי' אי לא חתמי לשמה מזוייף מתוכו קרינן לי', עכ"ל.

**והאחרונים** פירשו בדבריו, דמכח ה"ט דחתימתן של עדים מכלל כתיבת הגט היא, ע"כ כל שהחתימה היא שלא לשמה, אין עלי' הכשר כלל, ואינה מועלת אף לראי',[[1]](#footnote-2) וע"כ הוי הגט כמזויף מתוכו, וזה דלא כמש"כ התוס' דאף אם חתמו העדים שלא לשמה, ה"ז מועיל לראי' על הגירושין, וצ"ב בטעם הפלוגתא בזה.

**ב**

ג] **ובעיקר** דברי הרשב"א צ"ב, דאף דמשום הלכות הגט בעינן שיהיו חתימות העדים לשמה, דאף הן הוו מכלל כתיבת הגט, מ"מ מ"ט כשחתמו העדים שלא לשמה אי"ז מועיל לראי', ומ"ט לא יועיל זה כשטר ראי' בעלמא דא"צ לשמה, ואף דליכא הכשר על חתימות אלו כחלק מן הגט, מ"מ יועילו בתורת שטר ראי' על הגירושין.[[2]](#footnote-3)

ד] **ועד"ז** צ"ע במש"כ הגר"א בסימן קל"א סק"ח, ז"ל, ול"נ דאף אם אין עדי מסירה א"צ לשמה מדאורייתא, כיון דוכתב לא קאי אחתימה כלל, וחתימה דגט אינו אלא מדין שטרות וכו', ועי' תוס' ד' א' ד"ה מודה וכו', אלמא אפילו בלא עדי מסירה כלל כשר מדין תורה וכו', עכ"ל, והיינו דממש"כ התוס' דשפיר יש לסמוך עליהן אף אם חתמו שלא לשמה, מבו' דלדעת ר"א אף היכא דבעינן להחתימה, א"צ שתהא לשמה.

**והדברים** צ"ב, דמש"כ התוס' דא"צ שתהא החתימה לשמה, הוא לטעמייהו דס"ל דלר"א רק עדי מסירה כרתי, ול"מ עדי חתימה אלא לראי' על הגירושין, וע"ז שפיר מהני אף חתימה שלא לשמה, ככל שטרי ראי' דעלמא, - והיאך יש ללמוד מדבריהם דאף היכא דליכא עדי מסירה כלל והכשר הגט הוא ע"י עדי חתימה, ל"ב שתהא החתימה לשמה.[[3]](#footnote-4)

**ג**

ה] **והנה** בעיקר הנידון אם גט שנחתם שלא לשמה מועיל לראי', לכאו' יש להוכיח לזה, דהנה הרי אף לדעת ר"א דעדי מסירה כרתי ול"ב עדי חתימה כלל, מ"מ בגט שמביא השליח ודאי דל"מ מידי בלא עדי חתימה, דכל עיקר הא דידעינן דהוא שליח הבעל, הוא משום דהגט מוכיח עליו, וכמש"כ כן הרמב"ן והריטב"א לעיל ב' ב' דעיקר הא דנאמן השליח לומר שהוא שליח הבעל, הוא משום דנתקיים הגט ע"פ אמירתו, עיי"ש, ומה"ט הוא דגם לר"א צריך השליח לומר בפני נחתם לרבא, (אף אלמלי פסולא דמזויף מתוכו).

**ולפ"ז** הרי דמהא דפריך לעיל בסוגיין דר"א חתימה לשמה לא בעי, מוכח דאף אם חתמו העדים שלא לשמה ה"ז מועיל לראי', דאי נימא דכל שחתמו שלא לשמה לאו מידי הוא, א"כ הרי גם לדעת ר"א בעינן שתהא החתימה לשמה, דכל שאין החתימה לשמה ואי"ז מועיל אף לראי', לא ידעינן כלל שהוא שליח הבעל.

**וקשיא** טובא לפ"ז בד' הרשב"א שנקט דכל שחתמו העדים שלא לשמה אי"ז מועיל אף לראי', דא"כ מאי פריך דלר"א ל"ב חתימה לשמה, הרי אף דלדידי' ל"ב להחתימה להכשר הגט, מ"מ כיון דבעינן לה כדי לידע שהוא שליח הבעל, בעינן שתהא החתימה לשמה,[[4]](#footnote-5) ומצאתי בס' כתבי רבינו חיים הלוי בסוגיין שנראה שעמד בזה,[[5]](#footnote-6) ובאו הדברים חסרים בדפוס, עיי"ש.

**ד**

ו] **והנה** הרי"ף בפ' המגרש כתב דאף לדעת ר"א דעדי מסירה כרתי, מ"מ כל דאיכא עדי חתימה ל"ב עדי מסירה, והוכיח כן ממה שאמרו לקמן ל"ו א' דהעדים חותמין על הגט מפני תיקון העולם, ואי ס"ד דלא סגי לן בעדי חתימה עד דאיכא עדי מסירה, מאי תיקון העולם איכא, אע"ג דמקיימא לי' לגיטא בעדי חתימה ליחוש דלמא לא איתיהיב לה בעדי מסירה.

**אך** התוס' בסוגיין כתבו דלר"א דעדי מסירה, כרתי, אם ליכא עדי מסירה אינה מגורשת אע"ג דאיכא עדי חתימה, ול"מ עדי חתימה אלא שאם ימותו עדי מסירה או ילכו להם למדינת הים שתינשא ע"י עדי חתימה דמסתמא בהכשר נעשה, וכ"כ הבעה"מ בפ' המגרש בשם רבינו אפרים.

**והרא"ש** שם בסו"ס ז' הוסיף לפרש, ז"ל, דכיון שהגט בידה ועדים חתומים בו תלינן דמסתמא בהכשר נעשה גם בעדי מסירה, דהכל יודעין דאין דבר שבערוה פחות משנים, וא"א להתיר אשת איש אם לא נמסר לה הגט בפני שנים להתירה לשוק, ואף לר"מ דאמר עדי חתימה כרתי לעולם אינה ניתרת לשוק אם לא שנמסר בפני עדים, דעדי חתימה אינן מעידין שבא הגט לידה, עכ"ל.

ז] **והרמב"ן** במלחמות שם פירש לד' הרי"ף, דאין לסמוך ע"ז דמסתמא נמסר בעדי מסירה, ז"ל, אינו נכון, שאין כל ע"ה יודע כן וכו' וכל דמגרש לאו בבי"ד מגרש וכו',[[6]](#footnote-7) ועוד אם בא הבעל וערער היכי לא משגחינן בי', משום לשמה דהוא מלתא דספרי וסהדי וסתם ספרי דיינא מיגמר גמירי חששו במדינת הים, משום חששא זו דסתם אינשי לא גמירי לא חיישינן ואפי' בא הבעל וערער לא משגחינן ביה אתמהא, ועוד א"כ אפי' גט שאין עליו עדים ואין אנו יודעים אם מסרו לה בפני עדים אם יש עדים שראו אותו בידו של בעל דליכא למימר איהי זייפתי' ליכשר דודאי בעל מסר לה ומידע ידיע דצריך עדי מסירה ובעדים אמטיי' לידה, וא"צ לומר כתוב בכת"י ואין עליו עדים שאע"פ שאין עדי מסירה באין לפנינו כשר ותינשא ולמה צריך עדי חתימה, עכ"ל.

**ובס'** הזכות שם הוסיף להקשות, ז"ל, ועוד הרי שהי' אוכל שדה שלו ושל אבותיו והוציא הלה שטר שמכר לו או שנתן לו במתנה, יתקיים השטר בחותמיו, ומוציאין שדה מידו לדברי הכל, וא"צ להביא עדי מסירה לפנינו ואפי' לר"א, ומשום חזקה זו שתאמר בעדי מסירה בא לידו נעשה מעשה ונוציא ממון, והלא אין הולכין בממון אחר הרוב וכ"ש אחר חזקה וכ"ש אחר דבר רעוע וקלוש כזה, עכ"ל.

ח] **והחזו"א** בסימן פ"ז סקל"ח ד"ה עוד האריך כתב בדעת התוס' ודעימייהו דס"ל דכשהבעל מגרש הוא נזהר שתהא מגורשת כדין, ואם אינו בקי הולך אצל חכם ועושה כמו שיורהו, ועיי"ש שהוכיח כן, דאל"כ הרי אף אי נימא דאף לר"א סגי בעדי חתימה, מ"מ ניחוש לטלי גיטך מע"ג קרקע וכיו"ב מפסולי הנתינה והשליחות, ובע"כ דסומכין ע"ז דנזהר הבעל שתהא מגורשת כדין.

**וצ"ע** בד' הרי"ף והרמב"ן ודעימייהו שנקטו דאם לר"א בעינן עדי מסירה, א"א לסמוך ע"ז דמסתמא בהכשר נעשה בעדי מסירה, דמ"ש מהא דסומכין ע"ז דמסתמא נעשה בהכשר הנתינה והשליחות, ואין חוששין לטלי גיטך מע"ג קרקע וכיו"ב, וגם תיקשי כמשה"ק הרמב"ן, דאם חששו שהוא שלא לשמה, אף דסתם ספרי דדייני מיגמר גמירי, כ"ש דיש לחוש לטלי גיטך מע"ג קרקע וכיו"ב.

**ה**

ט] **והנה** ההגמ"ר בקידושין סימן תק"ע כתב בדין שטר ראי' בקידושין, ז"ל, ואפי' אם נתקיים השטר בחותמיו הי' אומר רבינו שמחה שאין העדות מתקבלת מתוך שטר כזה, מדתניא בתוספתא יפה כח העדים מכח השטר, שהעדים שאמרו מת פלוני תנשא אשתו, כתוב בשטר מת פלוני לא תנשא אשתו כו', הרי חזינן דאפי' בעדות דאקילו בה רבנן איכא מ"ד דבעדי שטר אין משגיחין, כ"ש בשאר עדויות, ושטרי ממונות הן יסוד ע"י נביאים עפ"י הגבורה דכתיב וכתוב בספר וחתום והעד עדים, עשה הכתוב חתימת השטר כהעדאת עדים בפיהם וכו', ודוקא בשטר קדושין שהאשה נקנית בו וניתן לכתוב דמקשינן הוי' ליציאה, אבל שטר ראי' על קדושי כסף לא ניתן לכתוב דרחמנא אמר מפיהם ולא מפי כתבם, עכ"ל.

**והקצוה"ח** במשובב בסימן ס"א סק"ב הק' ע"ד רבינו שמחה דל"מ שטר ראי' אלא בשטרי ממון, מהא דמהני גט בעדי חתימה לראי' אף לר"א דעדי מסירה כרתי, ואמרינן דמסתמא נמסר לפני עדי מסירה, והרי דאף דאינו שטר גירושין, דאינה מתגרשת אלא בעדי מסירה, מ"מ ה"ז מועיל לראי', ולא אמרינן דהוי מפי כתבם, - ועיי"ש שכתב דבדעת רבינו שמחה צ"ל דס"ל כמש"כ הרי"ף דאף לר"א דס"ל עדי מסירה כרתי מודה דעדי חתימה נמי מהני, וא"כ הו"ל כמו שטר הקנאה, כיון דנתגרשה בשטר זה בעדי חתימה, וע"כ ה"ז מועיל אף לראי'.

י] **אך** צ"ע בזה, דהנה התורי"ד בב"ב קס"ח א' כתב, ז"ל, משום דכתיב מפיהם ולא מפי כתבם, ובכל עדות שבעולם הכתיבה היא בטלה עד שיעידו העדים בפה, רק בהודאות והלוואות או בשטרי מקח וממכר שהיא תקנ"ח משום דלא סגי בלא"ה, ותיקנו החתימה בשטר ואמרו עדים החתומין על השטר נעשה כמי שנחקרה עדותם בבי"ד, אבל בדבר אחר אין כתב ידן של עדים כשר, עכ"ל, וכ"נ בדבריו לקמן ע"א א', עיי"ש.

**והנה** לפי דבריו דכל הא דמהני שטרי ראי' הוא מתקנ"ח, הדין נותן, דל"מ אלא בשטרי הודאות והלואות ומכירות, אך בגירושין וכיו"ב דהוא מילתא דאיסורא, ל"מ שטרי ראי'.

**ומצאנו** הדברים מפורשים כן בד' הריא"ז בפ' מי שאחזו, ז"ל, ונראה בעיני שעדות הגירושין שהוא מן התורה כגון שליח לקבלה צריך להביא עדים שמינתהו האשה שליח לקבלה, וכן צריך עדים שקיבל הגט מן הבעל, אין סומכין בעדות זה ע"פ כתב וכו', - אע"פ שאין העדים יכולין להעיד בכתב, כשחותמין בשטרי הודאות והלוואות ובשטרי מו"מ נעשית חתימתן כמי שנחקרה עדותן בבית דין, שהרי אינן מעידין בבי"ד אלא מסרו חתימתן ביד בעל הדבר, ולא תקנו חכמים כן אלא בשטרי הודאות והלוואות וכיו"ב, אבל לא בשאר עדויות, עכ"ל.

**והנה** דעת הרי"ד בכ"ד במכילתין והריא"ז בפ' המגרש כדעת התוס' ודעימייהו דלר"א דעדי מסירה כרתי, לא סגי בעדי חתימה, ול"מ עדי חתימה אלא דאם ימותו עדי חתימה או ילכו למדינת הים, יועיל הגט לראי', דאמרינן דכשנתנו לה נתנו בכשרות בפני עדי מסירה,[[7]](#footnote-8) - וקשיא טובא, דכיון דאין ע"ח מועילין לאשוויי גט, היאך הן מועילין לראי' על הגירושין, הרי הו"ל מפי כתבם, ולא תיקנו חכמים שיועיל שטר ראי', אלא בשטרי ממון.

יא] **עוד** יש להעיר בזה, דאף לדעת ש"ר דמהני שטרי ראי' בגירושין קשיא, דהנה בתשו' הרשב"א ח"א סימן אלף ר"ט כתב דהא דמהני שטר ראי' בקידושין הוא מדעת האשה דהיא המתחייבת, עיי"ש,[[8]](#footnote-9) - ולפ"ז תיקשי דאם לר"א ל"מ שטר קידושין בלא עדי מסירה, היאך מהני שטר קידושין בעדי חתימה לראי', כמשמעות סוגיית הגמ' ביבמות ל"א ב', הרי כל שאין עליו תורת שטר קידושין, לא מצינו להכשירו בתורת שטר ראי', דלא נכתב מדעת האשה, למ"ד בקידושין ט' ב' דשטר קידושין שכתבו שלא מדעתה כשר, והשו"ע בסימן ל"ב ס"א כתב דהוא ספיקא דדינא.[[9]](#footnote-10)

יב] עוד יש לתמוה בזה, דהנה בתשו' הרשב"א מבו' דהא דמהני שטר ראי' בקידושין, הוא כשנכתב לדעת האשה דהיא המתחייב, ותיקשי דא"כ היאך מהני שטר קידושין לראי', למ"ד דלא סגי בעדי חתימה, או כשנכתב שלא לשמה, למ"ד דהוא נכתב שלא מדעת האשה, ולהלכה הוא ספיקא דדינא.

יג] **וגם** בעיקר מש"כ הקצוה"ח בדעת רבינו שמחה, דהא דמהני גט בעדי חתימה לראי' על הגירושין, הוא כדעת הרי"ף דאף לר"א סגי בעדי חתימה, הנה לפ"ז הדין נותן דכל הא דמהני גט בעדי חתימה לראי', הוא כשנחתם הגט לשמה, אך כל שנחתם שלא לשמה, כיון דל"מ חתימתם לאשוויי גיטא, וכמש"כ הראשונים לעיל ג' ב', לא יועיל אף לראי', דהו"ל מפי כתבם.

**וקשיא** ע"ז מסוגיית הגמ' לעיל דמוכח דאף גט שנחתם שלא לשמה מהני לראי', ומכח זה הוא דידעינן שעשאו הבעל שליח, וכמש"נ לעיל סק"ה.[[10]](#footnote-11)

**ו**

יד] **והנה** בעיקר הא דכותבין שטר ללוה אע"פ שאין מלוה עמו, וכותבין גט לאיש אע"פ שאין האשה עמו, וכל שנמצא השטר אח"כ ביד המלוה ונמצא הגט ביד האשה אמרינן שהלוה לו ושגירשה, אף שלא ראו העדים את ההלואה והגירושין, כתב בחי' הגר"ח בפ"ו מגירושין, ד"ה ובפ"ג מהל' אישות, ז"ל, ואינו דומה לגט שמסרו ליד האשה בלא עדי מסירה דמהניא וכו', דהתם "השטר גופי' מעיד ע"ז שבא ליד האשה", דעיקרו של שטר הוא שהבעל נותנו לה ומגרשה, וע"כ שפיר מקרי ראית שטר דמהניא מדין תורה, עכ"ל,[[11]](#footnote-12) וכ"כ הגר"ח שם (בד"ה ובגיטין דף ל"ג), דלענין שנדע שבא הגט מיד הבעל ליד האשה כדין, הוי השטר ראי' גמורה מדין שטרות, ומבו' בדבריו דהא דמהני הגט להוכיח על הגירושין, אי"ז מכח עדותם של עדי הגט, דאינם יודעים כלל מן הגירושין, אלא הוא מדין שטרות, דהשטר מעיד ע"ז שנעשה מה שנכתב בו ושבא ליד האשה ונתגרשה, וכ"נ גם בדבריו בס' כתבי רבינו חיים הלוי בפי"ב מגירושין (ד"ה ואין להוכיח).

**אמנם** הנה בפ"ג מעדות כתב הגר"ח בד"ה והנה על קושייתו, ז"ל, דהרי כל עדי חתימה אינם יודעים כלל מגוף הגו"ק, וליכא רק הגדתן שמעידין על הגו"ק, או על השטר, ובע"כ צ"ל, דזהו גזירת הכתוב, דהגדתן שבשטר משויא לי' לשטרא וחשיבא גם "עדות ראי'" על גוף המעשה של הגו"ק וכדומה, עכ"ל, ומבו' בדבריו דהגזה"כ דשטרות אינה דהשטר מעיד ע"ז שבא ליד האשה, אלא דעדי השטר מעידין ע"ז, דחשבינן לה כעדות ראי' על גוף המעשה של הגו"ק,[[12]](#footnote-13) וכ"נ גם בדבריו בס' שיעורי ר"ח הלוי ב"ב ל"ה א',[[13]](#footnote-14) וצ"ע בסתירת דבריו בזה.

טו] **ולכאו'** יש להוכיח כמש"כ הגר"ח בהל' גירושין דהא דמהני הגט להוכיח על הגירושין אי"ז מכח עדותם של עדי הגט, אלא השטר עצמו מעיד ע"ז, כל שנחתם השטר בעדי חתימה ויש עליו תורת שטר, ממש"כ התוס' לעיל ג' ב' ד"ה כתב בכתב ידו דהא דמהני גט בכתב ידו, הוא משום דכיון שהבעל עצמו חתמו אין לך חתימה גדולה מזו, ובפשוטו מכוון דבריהם הוא, דכל הא דבעינן עדות בגט, הוא להעיד שנכתב מדעת הבעל ושהוא דברי גירושין דהבעל, וכל שהבעל עצמו כתבו הרי אנו רואים שהוא דברי הבעל, וא"צ עדות ע"ז.

**והנה** אי נימא דהא דמהני שטר בע"ח להוכיח על המסירה, הוא משום דהוי זה מכלל עדותם של עדי השטר, הרי דכ"ז הוא בשטר שחתומין בו עדים, אך בשטר בכת"י דלי"ב עדים כלל, הרי דאף דאנו רואים שהוא דברי הבעל, מ"מ ליכא עדות כלל על הגירושין, ותיקשי דהיאך מהני שטר בכת"י להוכיח על המסירה.[[14]](#footnote-15)

**ובע"כ** מזה דהא דמהני הגט להוכיח על הגירושין, אי"ז מכח עדותם של עדי הגט, אלא הוא מכח השטר גופי', דשטר העשוי בהכשר מעיד שנעשה מה שנכתב בו ושבא ליד האשה ונתגרשה, וכיון דגט בכת"י יש עליו הכשר שטר, משום דאנו רואים שהוא דברי הבעל, ה"ה מועיל להוכיח על הגירושין.

טז] **ויש** להוכיח כן גם למש"כ הרשב"א ביבמות ל"א ב' בדרך קמא דהא דמהני גט בכת"י אי"ז מקרא דוכתב, אלא הוא משום הודאת בע"ד, דלא חשיב כחב לאחריני, - דהנה בסוגיית הגמ' בב"ב קל"ד ב' מבו' דאין הבעל נאמן לומר גירשתי את אשתי, אלא משום דבידו לגרשה, והיינו משום דאינו בע"ד כלל על היתר האשה, ומש"כ הרשב"א דגט בכת"י מהני משום הודאת בע"ד, הוא משום דעל עשיית הגט הוי הבעל בע"ד, וע"כ יש בזה להנאמנות דהודאת בע"ד.

**ולפ"ז** הרי בע"כ דהא דמהני הגט להוכיח על המסירה, הוא משום דכל דיש עליו הכשר שטר, ה"ז מועיל להעיד על הגירושין, דאי נימא דהא דמהני הגט להוכיח על המסירה הוא משום דהוי זה מכלל עדותם של עדי השטר, הרי דל"ש כן כלל בגט בכת"י, דהנאמנות דהודאת בע"ד ל"מ כלל כלפי הגירושין עצמן.[[15]](#footnote-16)

**ז**

יז] **עוד** שמעתי להוכיח לעיקר הך מילתא דאיכא נאמנות בשטר עצמו, ולא אמרינן דכל עיקר כח השטר הוא בעדות העדים שבו, דהנה בד' התוס' לעיל בסוגיין ד"ה וגובה מנכסים משועבדים מבו' דפלוגתא דר"מ ור"א אם מהני שטר בעדי מסירה, הוא גם בשטר ראי', דלר"מ אין ע"ז תורת שטר, ולר"א יש ע"ז תורת שטר, וזהו שדנו אם לר"א מהני שטר בעדי מסירה לגבות ממשועבדין, וכ"ה מבו' בד' הראשונים לקמן י"א א', עיי"ש.

**והנה** הרי בשטר בעדי מסירה, ליכא עדות בשטר עצמו, ול"מ שטר זה אלא כשבאין עדי מסירה ומעידין שמסרו בפניהם, וצ"ב דא"כ מ"ט תלי בפלוגתא דר"מ ור"א, הרי אף לדעת ר"מ הדין נותן דכל שבאו עדי מסירה שמסרו בפניהם, ה"ז מועיל להוכיח שלוה ממנו, שאם לא לוה ממנו ל"ה מוסר לו שטר.

**ומצינו** בד' התורי"ד לקמן י"א א' שעמד בכעי"ז במה שאמרו התם בשטרא פרסאה דמסרי' ניהלי' באפי סהדי דמגבינן מיני', והק' דכיון דידעי עדי מסירה הרי הודה לפניהם, ובלאו האי שטרא נמי גבי בהני עדים, וכתב לישב דאם משום העדים הו"ל כמלוה ע"פ ונאמן לומר פרעתי, אך כיון דאיכא שטר אינו נאמן לומר פרעתי.

יח] **ומבו'** לפ"ז, דאף דגם לר"א ל"מ שטר זה אלא כשבאין עדי מסירה ומעידין שמסרו בפניהם, מ"מ כל שמעידין שמסרו בפניהם, יש על שטר זה תורת שטר, ומכח הנאמנות שבשטר הוא שגובין ממנו,[[16]](#footnote-17) וע"כ ל"מ לטעון פרעתי, וי"א דאף גובה ממשועבדין, ומשא"כ לר"מ דאין על שטר זה תורת שטר, וליכא נאמנות בשטר, הרי דאף דמצי לגבות ממנו ע"פ העדים, מ"מ כיון דליכא שטר, מצי לטעון פרעתי.

**ומוכח** לפ"ז דאיכא נאמנות בפנ"ע בשטר, מלבד עדות העדים שבה, אלא כל דאיכא עדים על עשיית השטר, איכא נאמנות בהשטר מצ"ע, דאם ליכא נאמנות בפנ"ע בשטר, וכל כח השטר הוא בעדות העדים שבו, ל"ש כן כלל בעדי מסירה, דליכא עדות כלל בתוך השטר.

**ח**

יט] **והנה** בעיקר מש"נ דהא דמהני הגט להוכיח על הגירושין, הוא משום נאמנות השטר, וע"כ הוא דמהני אף גט בכת"י, לכאו' הדבר צ"ב, דלכאו' הא דיש בשטר נאמנות על ההלואה, אף שהעדים אין יודעין מכך, לכאו' הוא מכח הלוה, שיש בידו להעמיד נאמנות דשטר כנגדו, - וא"כ הרי דבגירושין דאין הבעל נאמן לומר גירשתי את אשתי אלא משום דבידו לגרשה ואינו בע"ד על הגירושין, היאך יש בידו להעמיד נאמנות דשטר על הגירושין.

**ואין** לומר, דלא תליא זב"ז, ואף דאינו בע"ד על הגירושין, מ"מ יש בידו להעמיד נאמנות דשטר על הגירושין, דהגע עצמך, אטו נימא דבעל שאמר גירשתי את אשתי דאינו נאמן כשאי"ז בידו, יש בידו לכתוב שטר בכת"י שגירשה וליתן לה, ויהא בזה להנאמנות דשטר, הרי ודאי דכיון דאינו בע"ד על היתר הגירושין, אף אינו יכול להעמיד ע"ז נאמנות דשטר, - וא"כ תיקשי דהיאך מהני גט שכתב הבעל בכת"י, או אף כשחתמו עליו עדים, להעיד על הגירושין, והיאך יש ביד הבעל להעמיד נאמנות דשטר על הגירושין.

כ] **ונראה** דבאמת אם יבא הבעל לכתוב שטר ראי' על הגירושין, אין הדבר בידו, ואף לדעת הרשב"א ודעימי' דמהני שטר ראי' בגירושין, היינו כשראו העדים את הגירושין, דבכה"ג יש בידם לכתוב שטר מדעת הבעל, אך א"א לכתוב לבעל שטר ראי' על הגירושין כשאין האשה עמו, והא דגט מועיל לראי' על הגירושין, הוא משום דכתיבת הגט נמסרה לבעל, וכיון דדינו של הגט דכשהוא בא ליד האשה היא מגורשת, ע"כ בכח הגט להעיד על הגירושין.

**ט**

כא] **והנה** במשה"ק הרי"ף דאם לר"א ל"מ עדי מסירה, היאך מועילין עדי חתימה לתיקון העולם, ופירש הרמב"ן דהיינו דאין לסמוך ע"ז דמסתמא בהכשר נעשה, דאין כל ע"ה יודע שהוא כן, והק' עוד, דהיאך מהני חזקה גרועה זו להוציא ממון, - כבר פירשו בדעת התוס', דאף דודאי דחזקה זו בפנ"ע אינה מועילה להתיר את האשה ולהוציא ממון, מ"מ כל דיש לחזקה זו, הוי זה בכלל הנאמנות דהגט והשטר, וע"כ ה"ז מועיל להתיר את האשה ולהוציא ממון, דאין סומכין על דבר קלוש, אלא על עדות השטר.[[17]](#footnote-18)

**ולמש"נ** נראה דהרי"ף והרמב"ן שהק' כן, מודו ליסוד הדברים דאף אם אי"ז חזקה מעליא, מ"מ מהני חזקה זו דעי"ז איכא להנאמנות דהגט והשטר, ואך דס"ל דכל הא דמהני גט בעדי חתימה להעיד על הגירושין, הוא רק אם עדי חתימה כרתי, ויש ע"ז תורת גט, אך אי נימא דעדי מסירה כרתי ולא סגי בעדי חתימה, ואין על גט בעדי חתימה תורת גט, אינו מועיל כלל להעיד על הגירושין, דאין ביד הבעל להעמיד שטר ראי' על הגירושין, וכמש"נ, אלא שבאנו לדון מכח ראי' והוכחה בעלמא, וע"ז הוא שהק' דאי"ז חזקה ברורה לסמוך עלי'.

כב] **ומתישב** בזה משה"ק החזו"א דגם לדעת הרי"ף והרמב"ן תיקשי, דהיאך סומכין על גט בעדי חתימה, דמסתמא נעשה בהכשר הנתינה והשליחות, ואין חוששין לטלי גיטך מע"ג קרקע וכיו"ב, - והיינו משום דלהרי"ף לטעמי' דאף לר"א סגי בעדי חתימה, ויש ע"ז תורת גט, וה"ז מועיל להעיד על הגירושין, שפיר סגי בחזקה זו סמתמא בהכשר נעשה דעי"ז איכא להאמנות דהגט.[[18]](#footnote-19)

**י**

כג] **ובדעת** התוס' ודעימייהו דס"ל דאף אם עדי מסירה כרתי ול"מ עדי חתימה כלל, יש בכח גט בעדי חתימה להעיד על הגירושין, נראה די"ל, ובהקדם, דהנה התוס' לקמן ל"ב ב' סוד"ה התם דיבור כתבו דאף אם א"א לבטל את הגט עצמו, מ"מ כ"ז שלא נחתם לא חשיב גמר מעשה ואפשר לבטלו, וזהו דחייש ר"ש שמא פייס.

**ובחי'** הגרע"א שם הק', דהרי ר"ש ס"ל דעדי מסירה כרתי, וכבר נגמר המעשה בכתיבה, ואם משום דלא חשיב השטר עד שיהיו עדי מסירה, א"כ גם בנחתם לא ליהוי מעשה, דהא עדיין לא מיקרי שטר, שהרי ע"ח לא כרתי, ואין כח השטר נגמר רק ע"י עדי מסירה, ול"מ עדי חתימה רק שלא תצטרך להביא עדי מסירה דאמרינן מסתמא נמסר כהלכתו, אך בגוף הכשר קיומו וגמרו דהשטר ל"מ החתימה מידי.

**ולכאו'** נראה מד' התוס', דס"ל דאף דעדי מסירה כרתי ול"מ עדי חתימה להכשר הגירושין, מ"מ כיון דבשטר ראי' מהני עדי חתימה לאשוויי שטרא, הרי דה"נ בגט בעדי חתימה יש ע"ז תורת שטר, ואך דכדי שיהא ביד שטר זה לפעול גירושין לא סגי בזה ובעינן עדי מסירה,[[19]](#footnote-20) - וע"כ הוא דקודם שנחתם ואין ע"ז תורת שטר כלל, ל"ה גמר מעשה, וכל שנחתם וכבר יש ע"ז תורת שטר, אף דלא סגי בזה להכשר הגירושין, חשיב כגמר מעשה, דכבר הוי שטר גמור, דדינו הוא דכשימסר בעדי מסירה תהא מגורשת.[[20]](#footnote-21)

כד] **ולפ"ז** נראה דע"כ אף דעדי מסירה כרתי ולא סגי בעדי חתימה, מ"מ כיון דמהני עדי חתימה לאשוויי שטר דדינו הוא דכשימסר בעדי מסירה היא מגורשת, ע"כ שפיר יש בכח גט זה להעיד על הגירושין, וע"כ הוא דלא חיישינן שנמסר שלא בעדי מסירה, אף דאי"ז חזקה מעליא, דמ"מ כיון דמסתמא בהכשר נעשה, הוי זה בכלל הנאמנות דהגט, וה"ז מועיל להתירה.

**ומתישב** בזה משה"ק הרמב"ן, דמ"ט לא מכשרינן בגט שאין עליו עדים, כשיש עדים שראו אותו ביד הבעל דליכא למימר איהי זייפתי', משום דמסתמא נמסר בהכשר בפני עדי מסירה, וכ"ש בכתוב בכת"י ואין עליו עדים, - ולהנ"ל ניחא, דדוקא בגט בעדי חתימה דיש עליו תורת שטר, הוא דיש בכחו להעיד על הגירושין, וע"כ ה"ז מועיל להתירה, אך בגט בלא עדים דאין עליו תורת שטר, וה"נ בכתוב בכת"י דמדרבנן ל"מ, ל"מ להעיד על הגירושין, ולא מצינו למיתי עלה אלא מכח ההוכחה דמסתמא בהכשר נעשה, ובזה מודו התוס' דא"א לסמוך על חזקה זו.[[21]](#footnote-22)

כה] **ובזה** מתפרש הא דמהני גט בעדי חתימה להעיד על הגירושין, אף לדעת הסוברים דל"מ שטר ראי' בגירושין, משום דאף אם לא סגי בעדי חתימה להכשר הגירושין, מ"מ כיון דמהני עדי חתימה לאשוויי לעיקר השטר דהגט, הו"ל ככל גט דמועיל לראי'.

**יא**

כו] **ובזה** מתפרש מש"כ הרשב"א דשטר שנחתם שלא לשמה ל"מ לראי', דאף דשטר ראי' בעלמא ל"ב לשמה, הרי הכא לא מצינו למיתי עלה משום שטר ראי', דאין ביד הבעל להעמיד שטר ראי' על הגירושין, כשלא ראו העדים את הגירושין, וכל הא דמהני הגט לראי' הוא מכח תורת גט שעליו, דדינו דכשהוא בא ליד האשה היא מגורשת, הרי דכל שחתמו העדים שלא לשמה, ואין חתימתן מכלל הגט, אף אי"ז מועיל לראי'.

כז] **וזהו** מה שהוכיח הגר"א מד' התוס' דלר"א אף היכא דבעינן להחתימה, ל"ב שתהא לשמה, וכתב ללמוד מזה, דה"נ לדעת הרי"ף דסגי בעדי חתימה, ל"ב שתהא החתימה לשמה, והיינו משום דאם הוה בעינן שתהא החתימה לשמה, הרי דכל שחתמו שלא לשמה, אין חתימתן מכלל הגט, ול"ה זה מועיל לראי' על הגירושין, וכמש"כ הרשב"א, - וממש"כ התוס' דאף כשחתמו שלא לשמה ה"ז מועיל לראי' על הגירושין, בע"כ דלדעת ר"א לא קאי וכתב על החתימה, ואף היכא דבעינן להחתימה ל"ב שתהא לשמה, וע"כ אף דהויא חתימת העדים שלא לשמה, הוו מכלל הגט, וע"כ ה"ז מועיל להעיד על הגירושין.[[22]](#footnote-23)

**יב**

כח] **והנה** בחי' הגר"ח בפ"ו מגירושין כתב בתו"ד דאף דהגט מעיד ע"ז שבא ליד האשה, דעיקרו של שטר הוא שהבעל נותנו לה ומגרשה, מ"מ בהא דהגט מוכיח שעשאו הבעל שליחות, ליכא ע"ז להנאמנות דהשטר, ול"ה רק הוכחה בעלמא.

**ולפ"ז** נראה, דע"כ הוא דלהוכיח שעשאו הבעל שליח, שפיר מהני אף גט שנחתם שלא לשמה, ואף לדעת הרשב"א דגט שלא לשמה ל"מ לראי', דהרי עיקר הא דגט שלא לשמה ל"מ לראי', היינו דליכא בזה להנאמנות שבגט על הגירושין, אך לברר שעשאו הבעל שליח, דבלא"ה ליכא ע"ז להנאמנות שבגט, ואי"ז אלא הוכחה בעלמא, שפיר מהני לזה אף גט שנחתם שלא לשמה.[[23]](#footnote-24)

**והא** דל"מ גט שנחתם שלא לשמה לברר שנתגרשה בתורת הוכחה בעלמא, נראה דהוא משום דליכא בזה הוכחה מעליא שמסרה לה בעדי מסירה, דלאו כו"ע דינא גמירי וכו', וכמש"כ הרמב"ן, וכל הא דגט שנחתם כהלכתו מועיל להוכיח על הגירושין, הוא מכח הנאמנות דהגט דהוא מעיד על הגירושין, וע"כ כ"ז הוא כשנחתם לשמה דהויא החתימות מכלל הגט, אך כל שנחתם שלא לשמה דל"ה החתימות מכלל הגט, אי"ז מועיל להעיד על הגירושין, וע"כ לא סמכינן ע"ז לראי'.

כט] **והנה** אמנם כ"ז הוא להרשב"א לטעמי', דס"ל דמהני שטר ראי' בגירושין, וכל הא דל"מ גט שנחתם שלא לשמה לראי' על הגירושין, הוא משום דאין בכח הבעל להעמיד שטר ראי' על הגירושין כשלא ראו העדים את הגירושין, אך מ"מ מהני עדות עדי הגט להעיד שהגט הוא ביד הבעל, וע"כ הוי זה הוכחה על השליחות.

**אך** לדעת רבינו שמחה ודעימי' דל"מ שטר ראי' בגירושין, הרי דאי נימא דבגט שנחתם שלא לשמה, אין חתימתם מכלל הגט, ליכא הכשר כלל על חתימתם, דהו"ל מפי כתבם, ול"מ לברר שהגט הוא ביד הבעל, ול"ה מהני להוכיח על השליחות, - ולדעתם מוכח מהא דמהני גט שנחתם שלא לשמה להוכיח על השליחות, דאף בגט שנחתם שלא לשמה הויא חתימתם מכלל הגט, וכמש"נ בדעת התוס', וע"כ שפיר יש הכשר על חתימתם, וה"ז מועיל להוכיח על השליחות.

?בעיקר מש"נ בדעת הרמב"ן, יש לפקפק, שהרי הרמב"ן הק' ע"ד התוס' גם משטר ממון, והתם הרי שפיר איכא שטר ראי', ואפ"ה נקט דל"מ זה להעיד שנמסר כדין, - ולכאו' בעכצ"ל, דאם אי"ז שטר קנין אלא שטר ראי', אי"ז מועיל להעיד שנעשה הקנין, ורק אם הוא שטר קנין, ה"ז מועיל להעיד שנעשה הקנין כדין, וצ"ע.

בד' הרמב"ם בגט על ידו של עבד מבו' דבעינן עדים, ועמש"כ הגרי"ג, ועד"ז נראה בביאור מה שחילק הרמב"ם בין גיטין לקידושין, ועפמש"נ דבקידושין אין הוא המתחייב.

נחלקו רבוותא בכת"י אם מהני לקיום, ולפי המבו' בד' הראשונים דמהני לקיום, מבו' דמהני כת"י לראי' על הגירושין, אף שבעל שאמר גירשתי את אשתי אינו נאמן אלא מדינא דבידו, וזה מתפרש עפמש"נ.

1. וכ"נ גם ממש"כ הרשב"א לעיל ג' ב' דאם אף לר"א בעינן חתימה מדרבנן משום תיקון העולם, בעינן שתהא החתימה לשמה, עיי"ש, והרי דחתימה שלא לשמה אינה מועלת לראי', ואין מתקיים בזה תיקון העולם, אך יש להעיר, דהרשב"א בסוגיין מעיקרא נקט דאף חתימה שלא לשמה מהניא לראי', ובתירוצו הוא שחידש להך מילתא דבעינן שתהא החתימה לשמה, ורחוק לומר דהרשב"א לעיל נקט כן בסתמא, ולא פירש דהוא מיוסד על מש"כ בסוגיין.

   אמנם שמעתי לדחות, דהנה בד' הרשב"א לקמן פ"ו ב' מבו' שנקט לעיקר כדעת הרי"ף, דמודה ר"א דאף עדי חתימה כרתי, והרי"ף שם הוכיח כן מהא דסומכין על גט בעדי חתימה, אף דשמא לא מסרו בעדי מסירה, וכ"כ הרשב"א שם בשם הרמב"ן, - והנה לפ"ז נמצא דכל שנחתם הגט שלא לשמה, א"א לסמוך ע"ז לראי', דכיון דבכה"ג בעינן עדי מסירה, הרי יש לחוש דלא מסרו בעדי מסירה, וי"ל דזהו שכתב הרשב"א דמשום תיקון העולם בעינן שתהא החתימה לשמה, אך יש להעיר דהרשב"א בסוגיין לא הכריע בפלוגתת התוס' והרי"ף, ורחוק לומר דמש"כ הרשב"א לעיל בסתמא דמשום תיקון העולם בעינן שתהא החתימה לשמה, הוא רק לדעת הרי"ף. [↑](#footnote-ref-2)
2. והנה אמנם לדעת הסוברים דל"מ שטר ראי' בגירושין, י"ל דע"כ כל שנחתם הגט שלא לשמה ובתורת גט ליכא ע"ז הכשר, אי"ז מועיל בתורת שטר ראי' בעלמא, - אך אי"ז מתישב בד' הרשב"א, שדעתו ח"א סימן אלף ר"ט דמהני שטר ראי' בקידושין, וה"נ מהני שטר ראי' בגירושין. [↑](#footnote-ref-3)
3. ועד"ז צ"ע גם במש"כ בחי' הגרי"ז בהל' גירושין דמד' התוס' הכא מבו' דבעיקר הלכות שטר והעדות ל"ב לשמה, וכל עיקרו הוא מדיני גט דאין כשר לגירושין רק גט שנכתב ונחתם לשמה, אבל אי"ז מדיני שטרות והעדות שבהן כלל, - וצ"ב, דאף אי נימא דגם משום הלכות שטר בעינן לשמה, הרי כ"ז הוא מהלכות השטר דהגט, אך לראי' בעלמא שפיר מהני אף גט שנחתם שלא לשמה, ככל שטרי ראי' דעלמא. [↑](#footnote-ref-4)
4. גם יש להעיר בד' הגר"א שהוכיח דלדעת ר"א אף היכא דבעינן להחתימה ל"ב שתהא לשמה, מד' התוס' שכתבו דאף חתימה שלא לשמה מהניא לראי', ולא הוכיח כן מעיקר סוגיית הגמ' דמבו' דאף חתימה שלא לשמה מהניא להוכיח שהוא שליח הבעל. [↑](#footnote-ref-5)
5. ואך דהגר"ח העמיד הדברים לדעת הראב"ד דשליח הולכה בעי עדי קיום, וכל הא דמהני שליח בלא עדים הוא משום דגיטו מוכיח עליו, ועמש"נ בזה להלן סקכ"ח בהערה. [↑](#footnote-ref-6)
6. והרמב"ן בס' הזכות הוסיף, דהוא משום דאין כל ע"ה יודעין שהלכה כר"א בגיטין ומוסר בעדי מסירה שלא כדרך שאר שטרות שהן נמסרין בינם לבין עצמן, - ואמנם ד"ז נתישב למש"כ הרא"ש דאף לר"מ אינה ניתרת לשוק אם לא שנמסר בפני עדים, דעדי חתימה אינם מעידין שבא הגט לידה, - אך בד' התוס' מבו' דלא פסיקא להו הך מילתא דאף לר"מ בעינן שימסר הגט בפני עדים, ואפ"ה סגי בעדי חתימה אף לפ"מ דקי"ל כר"א, ומשום דמסתמא בהכשר נעשה ונמסר בעדי מסירה. [↑](#footnote-ref-7)
7. והרי"ד לקמן ל"ו א' ופ"ו ב' כתב דכל הא דמהני גט בעדי חתימה, הוא רק כשמתו עדי מסירה או שהלכו למדינת הים, אך בלא"ה ל"מ כשאינה מביאה את העדי מסירה, דאמרינן בינו לבינה מסר לה ובלא עדי מסירה לא מיגרשא כלל, וכ"ה מבו' גם בדבריו לקמן ס"ד א', עיי"ש. [↑](#footnote-ref-8)
8. אך בעליות דרבינו יונה בב"ב ל"ט ב' מבו' דל"ב שיהא השטר מדעת האשה, דכיון דהאיש הוא בעל המעשה, כותבין לו עדי קידושין שטר להיות בידו לראי' על קנין שיש לו על האשה, עיי"ש, ואכמ"ל. [↑](#footnote-ref-9)
9. ואמנם באמת לא נתפרש להדיא בסוגיית הגמ' ביבמות דמהני שטר בעדי חתימה לראי' על הקידושין אף לדעת ר"א, וי"ל דהגמ' שם אתיא כדעת ר"מ דעדי חתימה כרתי, - אך לדעת הסוברים דמתניתין דכתב בכתב ידו ואין עליו עדים וכו' אתיא אף כר"א, דכיון שפסלו חכמים לכת"י, אף אי"ז מועיל לראי' על הגירושין, מסתבר דגם מה שאמרו ע"ז בגמ' דמהני גם בקידושין, הוא גם לדעת ר"א. [↑](#footnote-ref-10)
10. אך למש"כ הגר"א בסימן קל"א סק"ח דאף דמהני עדי חתימה אף לר"א, מ"מ ל"ב שתהא חתימתן לשמה, דלר"א וכתב לא קאי על החתימה, ניחא. [↑](#footnote-ref-11)
11. ובחי' הגר"ש בסימן ז' סק"ד הוסיף לפרש, דהא דמוכחא מילתא מכח מה שהשטר בידו, אי"ז אנן סהדי גמור שנוכל להוציא ממון עפי"ז בלבד, אלא זהו מההלכתא דשטרות דע"י שמוכח מהשטר שהיתה הלואה נעשה השטר כמעיד ע"ז, וזהו יסוד כל דיני שטרות, דאע"ג דהעדים לא ראו גוף המעשה, מ"מ כיון שנחתם עבור הלוה ויוצא אח"כ מתח"י המלוה או הלוקח, הרי השטר מעיד על גוף המעשה. [↑](#footnote-ref-12)
12. ובמק"א נתבאר דכ"נ ממש"כ בתשו' הראב"ד סימן כ', ז"ל, דהא קי"ל כותבין שטר ללוה ואע"פ שאין מלוה עמו, שאם יאמר הלוה לעדים כתבו שלויתי מפלוני מנה אין כותבין יודעין אנו עדים חתומי מטה שלוה פלוני מפלוני מנה, "וזו היא עדות שמתקיים בידיעה בלא ראי'", עכ"ל, ומבו' מדבריו דעיקר עדות העדים אינה על דעת המתחייב, אלא היא על ההלואה עצמה, כמו שהן כותבין בשטר, והא דכותבין שטר ללוה אע"פ שאין מלוה עמו ולא ראו כלל את ההלואה, הוא משום דהו"ל כעדות ידיעה, דיודעים הם מכח האנן סהדי דבשעה שיהא השטר ביד שמעון המלוה, לוה ראובן ממנו מנה, וזהו שהם כותבין כן בשטר, ואמנם גם לפ"ז הא דגובין ע"פ השטר ויש ע"ז תורת עדות, הוא מההלכתא דשטרות, דהשטר מעיד על ההלואה, ואי"ז אנן סהדי גרידא, אך כיון דהא דיש ע"ז תורת שטר הוא מכח הא שחתמו העדים על ההלואה עצמה ע"פ ידיעתם, מסתברא מילתא דגדר הגזה"כ דשטרות הוא דחשיב כעדות ראי' על ההלואה.

    ובד' התוס' בב"ב קס"ה א' סוד"ה אמר אביי מבו' דעדות העדים בשטר, אינה על ההלואה עצמה, אלא עדותם היא שזה השטר מסר לוה למלוה, עיי"ש, וכ"כ התוס' שם בתו"ד דהעד החתום בו חשיב כעד בשעת מסירה, אך גם לפי דבריהם אין עדותם על דעת המתחייב גרידא, אלא היא עדות ידיעה, דבשעה שיהא השטר ביד המלוה, הוא מכח מה שמסרו לו הלוה.

    ובזה מתפרש הא דמתקיים דין דו"ח בשטרות בכתיבת זמן החתימה, שעמד ע"ז בחי' הגר"ח בפ"ה מעדות, משום דזהו זמן ידיעתם, דגם היכא דראו את ההלואה, מ"מ מצינו להעמיד את עדותם בשטר על ידיעתם דכשיהא השטר ביד המלוה יהא חייב ללוה, ואכמ"ל. [↑](#footnote-ref-13)
13. אך עיי"ש בדבריו בב"ב מ' א' בד"ה ונראה להביא ראי' ובד"ה ולפ"ז שנקט דליכא כלל עדות על המסירה, ואי"ז אלא הוכחה בעלמא, וזה דלא כמש"כ בספרו, ועיי"ש במש"כ לפ"ז בישוב ד' הרמב"ם בפ"ג מעדות, ובספרו דחה לזה. [↑](#footnote-ref-14)
14. והרי לפ"מ שנקטו התוס' בסוגיין בתחילת דבריהם דלדעת ר"מ ל"מ עדים בשעת מסירת הגט, משמע דה"נ הוא בשטר בכת"י, וכאשר כ"ה מבו' להדיא בד' הרשב"א במגילה ט"ז א', ובע"כ דאף בשטר בכת"י איכא נאמנות על המסירה, - ואף לדעת ר"ת דגם לדעת ר"מ בעינן עדים בשעת מסירת הגט, מ"מ ודאי דמשמעות הדברים דכל שמוציאה האשה גט בכת"י, אמרינן דמסתמא בהכשר נעשה, וא"צ להביא עדי מסירה, וכ"ה להדיא בד' הרא"ש בפ' המגרש סו"ס ז'. [↑](#footnote-ref-15)
15. ובכ' הגר"ח לעיל ג' ב' נראה שעמד בזה, וכתב דבאמת אם הא דמהני כת"י בגט הוא משום הודאת בע"ד, אי"ז מועיל כלפי מסירת הגט, ואף לר"מ ניבעי עדים לקיום הגירושין, - אך אי"ז מתישב בד' הרשב"א, דמפורש בדבריו שם דמהני כת"י בלא עדי מסירה, וזהו שכתב לדון אם מהני כת"י בקידושין, אף דקי"ל כר"א דעדי מסירה כרתי, וגם דעתו בכ"ד דלר"מ ל"ב עדים לקיום הגירושין, ולפ"ז ודאי דה"נ בכת"י ל"ב עדים לקיום הגירושין, וכמש"כ הגר"ח שם דדבריו מתישבים רק לדעת הסוברים דאף לר"מ בעינן עדים לקיום הגירושין. [↑](#footnote-ref-16)
16. והקצוה"ח בסימן ס"ו סק"ז כתב דאף שטר בעדי מסירה נקנה בכתיבה ומסירה, והביא כן מד' התורי"ד בקידושין מ"ח א', וכתב דהוא משום דגם בכה"ג הוי שטר עיקר שעבוד, ולא אמרינן דעיקר השעבוד הוא בעדים שמחוץ לשטר, וזה מתפרש כנ"ל. [↑](#footnote-ref-17)
17. ובזה מתישב גם דלא תיקשי דאם חששו שנכתב הגט שלא לשמה אף דסתם ספרי דדייני מיגמר גמירי, כ"ש דיש לחוש דנמסר שלא בעדי מסירה, והיינו משום דכל שנכתב הגט כהלכתו, יש בכח הגט להעיד על הגירושין, וע"כ אין חוששין שנמסר שלא כהלכתו, והא דחיישינן שנכתב הגט שלא לשמה, הוא משום דליכא ע"ז לעדות הגט, דכל שנכתב הגט כהלכתו ה"ה מעיד על הגירושין, אך אין הגט מעיד ע"ז שנכתב כהלכתו, וע"כ הוא דחוששין לזה. [↑](#footnote-ref-18)
18. ובזה מתישב גם דלא תיקשי דאם חששו שנכתב הגט שלא לשמה אף דסתם ספרי דדייני מיגמר גמירי, כ"ש דיש לחוש לטלי גיטך מע"ג קרקע, וזה כמש"נ לעיל סקכ"א בהערה לישב קו' זו לדעת התוס'. [↑](#footnote-ref-19)
19. ויש לפרש לפ"ז מש"כ התוס' בסוגיין בסו"ד לדון דבשטר קנין ל"ב עדי מסירה, ומהני עדי חתימה והודאת בע"ד, והיינו דבהא דאיכא הודאת בע"ד על המסירה לחודי' לא סגי, דאי"ז מועיל לאשוויי שטרא, ועיקר תורת שטר הוא מכח שיש ע"ז עדות, וע"כ הוא דבעינן להעדי חתימה, ורק לענין הא דבעינן עדי מסירה דעי"ז יש כח להשטר לפעול הגירושין והקנין, הוא דמהני הודאת בע"ד, וכ"נ בד' המרדכי בסימן תמ"ז שכתב דבשטר קנין בעדי חתימה, כיון דהשטר טוב וראוי לקנות, אם מסרו בינו לבין עצמו מועיל אם מודה וכו', ומשמע דהא דמהני הוא משום דע"י העדי חתימה הוי השטר טוב וראוי לקנות, ואכמ"ל. [↑](#footnote-ref-20)
20. והנה הרמב"ן במלחמות הק', דאם ל"מ עדי חתימה כלל, מ"ט אמרינן דעדיו בחתומיו זכין לו, - ובכ' הגר"ח בב"ב קס"ה א' כתב לישב, דאף דבעינן עדי מסירה, מ"מ ע"י דעדי החתימה זוכין לו, ה"ז כמו שהן רואין את המסירה, והו"ל כעדי מסירה.

    אך צ"ב, דהרי עיקר הא דעדיו בחתומיו זכין לו, לכאו' הוא משום דהן עושין את השטר לצרכו, ובזה הן זוכין לו את השטר, אך למ"ד דעדי מסירה כרתי, ול"מ עדי מסירה לאשוויי שטר קנין, היאך הן זוכין לו את השטר, ואף דעדותם מועלת לאשוויי שטר ראי', מ"מ כיון דאינה מועלת לאשוויי שטר קנין, הדין נותן דלא תועיל זכי' זו כלפי תורת שטר קנין, - ובע"כ מזה כמש"נ, דאף למ"ד דעדי מסירה כרתי ול"מ עדי חתימה, מ"מ מועילין העדי חתימה לאשוויי שטרא, ואך דלא סגי בזה לקנין, וע"כ שפיר הן זוכין בכך את השטר ללוקח.

    ולפ"ז מתפרש משה"ק הרמב"ן כן, דאזיל לטעמי' דס"ל דאם ל"מ עדי חתימה לר"א, ל"ה כלל מכלל הגט והשטר קנין, וכמש"נ לעיל סקכ"א, וזהו דס"ל דא"כ ליכא למימר כלל דעדיו בחתומין זכין לו, שהרי אינם עושין את השטר קנין בחתימתן, והיאך יזכו לו בחתימתן את השטר. [↑](#footnote-ref-21)
21. והרמב"ן שהק' כן, אזיל לטעמי' דס"ל דאם לר"א ל"מ גט בעדי חתימה, ל"מ העדי חתימה כלל לאשוויי שטרא, ובע"כ דהא דסומכין ע"ז דמסתמא בהכשר נעשה, אי"ז מכח העדות דהשטר, אלא הוא חזקה בעלמא, וא"כ ה"נ הי' בדין דיועיל אף גט שאין עליו עדים וראוהו עדים ביד הבעל, דגם בכה"ג איכא לחזקה זו.

    ויש להוסיף, די"ל דד' הרמב"ן מיוסדים ע"ד רבינו אפרים שהביא הבעה"מ שם, דמפורש בדבריו דמן הדין אף אם ליכא עדי חתימה בגט, הי' לנו לסמוך על החזקה דמסתמא בהכשר נעשה, וכל הא דל"מ הוא משום דשמא זייפתו האשה ולא בא מיד הבעל לידה, ועמש"כ בזה בחי' מכת"י לקמן ל"ו א', וע"ז שפיר הק' הרמב"ן דא"כ כל שראוהו עדים ביד הבעל וליכא למיחש דהיא זייפתו, נימא דודאי נמסר לה בהכשר, ומ"ט אינה מגורשת בכה"ג. [↑](#footnote-ref-22)
22. ואמנם בד' הגרי"ז בהל' גירושין מבו' שפירש לד' התוס' בע"א, דאף דבעינן שתהא החתימה לשמה, כ"ז הוא להכשר הגירושין, אך לעיקר תורת השטר דהגט ל"ב שתהא החתימה לשמה, וע"כ אף כשחתמו שלא לשמה הויא חתימתם מכלל השטר דהגט, וה"ז מועיל להעיד על הגירושין. [↑](#footnote-ref-23)
23. והנה בכ' רבינו חיים הלוי בסוגיין הק' דאם גט שנחתם שלא לשמה אינו מועיל לראי', היאך ה"ז מועיל להוכיח על שליחות השליח לדעת הראב"ד דהשליחות בעיא עדים לקיומי, וצ"ב דמ"ט הק' כן רק ע"ד הראב"ד, אך אף לדעת החולקים דהשליחות ל"ב עדים לקיומי, הרי מ"מ בעינן להא דגיטו מוכיח עליו לברר שעשאו הבעל שליח, ואם גט שנחתם שלא לשמה ל"מ לראי', היאך ה"ז מועיל לברר שעשאו הבעל שליח.

    ולמש"נ מתפרשים היטב ד' הגר"ח, והוא לפמש"כ בספרו בפ"ו מגירושין דמש"כ הראב"ד דהא דמהני שליחות הבעל בלא עדים משום דגיטו מוכיח עליו, לאו היינו דההוכחה דגיטו מוכיח עליו מהני לקיומי, שהרי אי"ז אלא הוכחה בעלמא, ולא סגי בזה לקיומי, אלא היינו דע"י הוכחה זו איכא ראיית שטר שבא הגט ליד האשה כדין, וה"ז מועיל לקיום הגירושין, עיי"ש, ואשר זהו דקשיא לי', דאף דגם שטר שנחתם שלא לשמה מועיל להוכיח על השליחות, וכמש"נ, מ"מ אם אינו מועיל להעיד על הגירושין, הרי ליכא עדים לקיומי על השליחות, ומ"ט היא מגורשת, ודו"ק. [↑](#footnote-ref-24)