מראה מקומות ציצית
קטגוריות: ש_ס / מ מנחות / ציצית - הרב מאיר קאופמן

#### זמן קיץ תש"פ

#### ב' אייר תש"פ

# סוגיא דארבע ציציות מעכבות זו את זו

# גמ' מנחות ל"ז: ארבע ציציות - סוף הפרק [את הענין של טלית מכופלת ילמד בנפרד] טושו"ע סימן י"ג, סימן ש"א סל"ח, סימן י' ס"א ב',

# יש בסוגין כמה נידונים א. בגדר הדין ארבע ציציות לר"י ורבנן ב. בדין חמש כנפות [טושו"ע סימן י' ס"א ב'] ג. בגדר מצות ציצית [מחלוקת הר"י ור' שלמה] ד. בדין משאוי בטלית בשבת

**א. האם לר' ישמעאל יש קיום מצוה בציצית אחת – עיין מיוחס לרשב"א והאריך בזה הקרן אורה [ובפשוטו בתשובת מהר"ם המובאת בב"י מבואר לא כך וכן בעוד ראשונים]**

**ב. מאי ביניהו צ"ב דנפק"מ האם חייב ביש לו רק ציצית אחת – ח' הרשב"א הנ"ל ובקרן אורה, [עיין עונג יו"ט סימן א' בד"ה ובזה יתישב ובשאגת אריה סוף סימן מ"ג שגם נקט שיש בל תגרע ועיין טו"א באבני מילואים ר"ה כ"ח: בד"ה הרי בסופו שנקט שעדל"ת ועיין ארצות החיים סימן י"ט סק"א ], חזו"א סימן ג' סקכ"ח**

**ג. בביאור הנפק"מ דחמש כנפות – עיין רש"י ובהגהות מימוני פ"ג מציצית בשם היראים סימן ת"א ועיין קרן אורה זבחים י"ח: מה שהקשה סתירת הסוגיות ועין רמב"ם פ"ג ה"ג בביאור שחייב ובעיקר הפסק הלכה בחמש כנפות עיין גמ' מ"ג: עיין רא"ש סימן ג' [ועיין קרן אורה בזבחים מה שהקשה עליו מהגמ' שם ועיין ארצוה"ח ס"י סק"ב שהאריך בזה] ד' ובטושו"ע סימן י' ס"א ב' [עיין שפ"א מה שכתב לדון בביאור סוגין] ועיין עוד בביאור סוגן ברבינו גרשום ובהשלמות לצינוים בשטמ"ק הוצאת עוז והדר**

**ד. בהא דלר"י לא ממעטים חמש כמו לרבנן – מיוחס לרשב"א**

**ה. האם לר' ישמעאל יש ענין מיוחד בארבע – עיין רשב"א הנ"ל ועיין בהשגות הרמב"ן שורש י"א שדן שלר"י ימנה ציצית כארבע מצות [והביאו בארצות החיים סי"ג במאיר לעולם סק"ב] ועיין בביאור הגר"ח קניבסקי למסכת ציצית משנה י"ג מה שתמה בזה שזה כמו מזוזה בארבע פתחים [וכן הוא בחת"ס גיטין ל"ח. בד"ה עובר] ועיין שעה"צ סק"א**

**. בביאור דין הרמב"ם שצריך מקורבים – ארצות החיים ס"י סק"ג ונפק"מ לבל תוסיף**

**ה. איכא ביניהו דרבינא – עיין רש"י [ובמיוחס לרשב"א] ועיין שו"ת משיב דבר סימן ב' שהביא ראשונים שביארו שר' הונא דיבר בג' ציציות ודבריו שנוים במחלוקת [וכן הוא באריכות בשו"ת הרשב"א החדשות סימן כ"ב] ועיין ארצות החיים סימן י' סק"ה**

**ו. ביסוד הדין דר' הונא – עיין שבת קל"ט: בחילוק הגמ' בין ציצית לטלית בכסכסיה ברש"י תוס' שם ובר"ן ובשו"ע ש"א סל"ח ועיין נשמת אדם כלל נ"ו ס"ג הנפק"מ ביניהם ועיין תהלה לדוד סימן ש"א סקל"ב ועין בה"ל סימן ש"א סל"ח ועיין טושו"ע סימן י"ג ס"ב ובנו"כ**

**ז. בדין טלית שספק האם חיבת וביסוד הדין שציצית זה לא טלטול – עיין ב"י בשם שו"ת הרא"ש כלל ב ס"ט ועיין שו"ע סימן י' ס"ז [ובא"א סקי"א] ובקושית רעק"א בגליון סימן י"ג ועיין מ"ב סימן י"ג סק"ב ומה שהשיג עליו במשיב דבר ח"א ס"ב ועיין במלחמות ה' פרק במה מדליקין שנקט שאם תכלת מעכב את הלבן הציצית הוי טלטול וכן הוא בשו"ת הרשב"א ח"א סימן תתע"ח ובריטב"א שבת קל"ט ועיין פמ"ג בפתיחה להלכות ציצית מה שהקשה על זה [ובדין ציצית בלילה עיין רמב"ם פי"ט ה"כ ובמ"מ, ובמיוחס לר"ן שבת קל"ט והאריך בזה בשו"ת הרמב"ם סימן ר"כ]**

# במחלוקת הר"י והר"ש מדרו"ש ובגדר החיוב בציצית [אי"ה יהיה על זה בנפרד]

**עיין מרדכי סימן תתקמ"ד [ובביאור מהר"ם בענט שם] ובשטמ"ק בסוגין אות ה' ועיין תוס' יבמות צ: ובתוס"ר שם ועיין שאגת אריה סימן ל"ב ובישוב קושיתו עיין אבני נזר יור"ד סימן שפ"א סק"א - ג' ובסוף סק"ה ועל דרך זה בחידושי ר' ראובן סוכה סימן ד' ובארצות החיים סימן ח' סק"ב בד"ה ואחר ועיין עוד בקה"י סימן כ"ג ועיין היטב סימן י"ג ס"ג ובנו"כ שם בכללי ההיתר דהמרדכי ועיין רמב"ם פ"ג ה"י ובחמד משה דייק שחולק על המרדכי ועיין פמ"ג א"א ח' [ועיין עוד מג"א סימן י"ט סק"א ובחמד משה שם ובמ"ב סימן י"ב סקי"ג]**

**נ"ב. לאחר זה נלמד אי"ה סוגיא דטלית כפולה ל"ז: מ"א . טושו"ע סימן י' ס"ג וס"ו**

# סוגיא דארבע ציציות מעכבות זו את זו

א] מבואר במשנה שת"ק ס"ל שארבע ציציות מעכבות זו את זו כיון שזה מצוה אחת ור' ישמעאל חולק וס"ל שארבעתן ארבע מצוות והנה בפשוטו לשיטתו אם יש לו רק ג' ציציות מקיים ג' מצות ואין זה מעכב אחד את השני ורק לרבנן זה מעכב אחד את השני וכן הוא בפסקי הרי"ד ובב"י בשם שו"ת מהר"ם וכן הוא ברש"י שכתב ואינו פסול וכן הוא פשטות הסוגיא שלכן אם יש ג' ציציות אין בזה כלאים בציצית שזה רק מחמת קיום המצוה וכן לגבי טלטול בשבת שרק אם במצב זה מקים המצוה אין בזה טלטול והנה עיין פסקי הרי"ד ובאחרונים שהקשו שא"כ מה הגמ' שואלת מה נפק"מ הרי יש כאן מחלוקת בעיקר דין המשנה האם זה מעכב אחד את השני ובפשוטו נפק"מ ביש לו רק ג' ציצית האם יניחם או שלא יניחם והנה עיין מרדכי שהביא דנחלקו הראשונים באין לו אפשרות לעשות ציצית האם מותר לו ללבוש הבגד ללא ציצית והנה כל קושיא זו רק קשה אם נימא שמותר לו ללבוש הבגד אבל אם נימא שאסר לו ללבוש הבגד אין מקום לקושיא דכונת הגמ' שאין נפק"מ למעשה כיון שבין כה אסור לו ללבוש הבגד ואפילו אם נימא שזה רק איסור דרבנן ובמקום כבוד הבריות הותר אבל זה כבר נפק"מ והגמ' אומרת נפק"מ אחרות והנה עיין שאגת אריה סוף סימן מ"א שנקט שבמניח ג' ציציות לר' ישמעל עובר בבל תגרע ועיין עונג יו"ט סימן א' ד"ה ובזה שלפ"ז ישב סוגין שגם לר' ישמעאל ביש לו רק ג' ציציות אין לו ללובשם מצד שיש בזה בל תגרע אמנם עיין טורי אבן ר"ה [באבני מילואים] שנקט שהמצות עשה של ציצית דוחה את הלאו של בל תגרע וכן הוא פשטות הראשונים שיש בציצית עדל"ת ולפ"ז הקושיא לכו"ע שאם יש לו ציצית אחת שלר"י ילבש כדי לקים המצוה ולרבנן לא ילבש ובפשוטו מהא דלר"ש לובשים בגד אם לבן לא תכלת מוכח שהקיום מצוה דוחה את העשה שלא מקים וא"כ גם כאן זה כך מצד העשה שלא מקים

ועיין חזו"א ס"ג סקכ"ח שכתב שאין כונת הגמ' לשאול מה הנפק"מ אלא הגמ' מביאה כמה נפק"מ שאמוראים אמרו ובכל אחד יש חידוש ובדין של סדין בציצית החידוש שמותר ללבוש בגד ללא ציצית אם אין לו ורק לכן יש בזה הדחיה של כלאים בציצית [ולכאורא מסברא אפילו אם יש איסור שלובש בגד בלי כל הציציות אבל כיון שמקים המצוה בציצית הקימת ממלא יש כאן דחיה אמנם ע"ש שביאר שכל שלמעשה אדם מצוה שלא ללבוש בגד זה לא שייך בזה עדל"ת] ובדין חמש יש חידוש שלר"י חייב חמש ולא אומרים שיש מיעוט שלכו"ע רק שלש ולגבי שבת יש חידוש שלר"י זה לא משאוי אפילו שאין דרך בני אדם ללבוש בגד רק אם ג' ציציות

ב] והנה בפשוטו לר' ישמעאל הגדר שכל כנף זה מצוה והוי כמו בית אם הרבה פתחים שכל פתח חייב במזוזה ומה שצריך ד' כנפות זה תנאי בבגד שרק אז זה חייב במזוזה וכן הוא בשו"ת שיבת ציון סימן ל"ד ובחת"ס גיטין ל"ח וע"ש שלכן כתבו לדחות מי שכתב שלר' ישמעאל מצות ציצית זה ד' מצוות ובפשוטו הדבר מוכרח כמו שלא נמנה שזה חמש בבגד שיש בו חמש כנפות והנה הרמב"ם בשורש י"א כתב שתכלת לא מעכב את הלבן ובכל אופן זה מצוה אחת כיון שזה ענין אחד והרמב"ן הוסיף שאפילו שר' ישמעאל אומר שזה ד' מצות אבל זה נמנה כמצוה אחת מצד שרק לגבי שזה לא מעכב את השני אמר שזה ארבע מצות ועיין מסכת ציצית בביאור הגרח"ק אות י"ג שהקשה שאין זה דומה כלל לתכלת ולבן ששם צריך שני דברים וכן תפילין של יד וראש שזה שני עשיות שונות אבל כאן כל כנף מחיב ציצית ואם יש חמש זה מחיב חמש וכי בית אם כמה פתחים שחיב כמה מזוזות זה סיבה למנותו ככמה מצות ובפשוטו מבואר שזה ודאי שגם לר' ישמעאל יש חפצא של ד' ציציות וזה שלמות המצוה ולכן בגד שיש בו ג' כנפות זה פטור מציצית והדין חמש כנפות זה דין נוסף ויתכן שבאמת בזה לא יעבור על בל תגרע אם ישים ד' כמו שאם לא מניח בבית אחד מזוזה לא עובר על בל תגרע משא"כ אם שם שלש ציציות עובר על בל תגרע כמבואר בשאגת אריה סוף סימן מ"א ולפ"ז יש מקום לקים את האחרונים שדנו שלר' ישמעאל זה נמנה כארבע מצות במנין המצות [והנה דעת הרמב"ן שגם תפילין זה רק מצוה אחת והקשה על הרמב"ם מה ההבדל בין זה לתכלת ולבן וכתב שאפשר לחלק מצד שזה שני מעשים ואפילו שמצות ק"ש נמנה כמצוה אחת אבל רק אם זה שני עשיות שונות וזה שני מעשים בזה הוא סיבה למנות לשתים]

ג] והנה עיין מיוחס לרשב"א שכתב שבאמת גם לר' ישמעאל ארבע ציצית מעכבות זו את זו ורק נחלקו כשיש ארבע ציציות האם זה ארבע מצות או מצוה אחת [ולכאורא הכונה שזה כמו ד' מינים שזה מעכב אחד את השני אבל זה ד' מצות ולכן יש מקרים שמברך על כל חלק בנפרד] ונפק"מ לדוגמאות המובא בגמ' ולפ"ז מבואר בגמ' שלגבי כלאים כיון שעד כמה שאם יהיה ארבע ציציות כל אחד יש לו כח דחיה עצמי ממילא גם אם חסר לו את החלק שמעכב אבל זה לא סיבה שיהיה בזה איסור והנה לגבי לילה נחלקו הראשונים הא יש איסור כלאים אמנם יתכן שבלילה זה לא חפצא של מצוה אבל כאן זה חפצא של מצוה והנה הבה"ל חידש שללא כונה חשיב שלובש בגד ללא ציצת ואם נדון האם עובר על הלאו ולרשב"א הנ"ל ודאי שלא עובר דחזינן שכל שזה חפצא של מצוה אפילו שלא מקים המצוה אין בזה איסור כלאים ובנפק"מ של הגמ' לגבי שבת הדבר צ"ב שלכאורא כל שעכשיו אין בזה קיום מצוה למה שזה לא יהיה משאוי שהרי אין זה מתכסיסי הבגד ואולי יש סברא שאדרבא כיון שהרי זה נמצא בתור לשמש כחלק מהבגד ממילא כבר עכשו זה לא משאוי רק שלרבנן כל מה שזה חלק מהבגד בתור חלק משאר החוטים עכשיו זה משאוי משא"כ לר' ישמעאל ועדין צ"ב

ד] הגמ' אומרת שחמש כנפות איכא ביניהו ועיין רש"י שלר' ישמעאל צריך להשים חמש ציציות ולרבנן רק ארבע ציציות והנה משמעות רש"י שיש כאן ודאי ריבוי שצריך ציצית ולר' ישמעאל הריבוי שצריך חמש ולרבנן הריבוי רק שזה חייב וכן הוא מפורש בפסקי הרי"ד ועיין ח' הרשב"א שהקשה שכמו שלר"י דורשים שצריך חמש גם לרבנן נדרוש כך וע"ש שכתב שני דרכים דרך אחת שבאמת כאן גם לר' ישמעאל חמש מעכב רק שלא יתכן שיש גדר אחר של מצוה באותה מצוה ולכן לרבנן שזה מצוה אחת א"כ יוצא שיש מצוה שזה ארבע ויש מצוה שזה חמש ורק לר"י שתמיד כל כנף זה מצוה אין זה נחשב שני גדרי מצוה ולכאורא לפ"ז מה ששלש פטור לשיטתו זה מצד שיש מיעוט בחפצא של הבגד ויתכן שמה שצריך ארבע זה רק דין עיכוב אחד לשני אבל כיון שזה ארבע מצות נפרדות לכן זה לא נחשב גדר אחר אם יש חמש וצ"ע עוד כתב שבאמת גם לר"י בחמש כנפות החמישי לא מעכב רק שלרבנן שתמיד זה הכל בכלל מצוה אחת א"כ אם כאן צריך חמש זה גדר אחר משא"כ לר"י אין זה גדר אחר והנה נפק"מ בין שני הביאורים א. האם לר"י מעכב חמש ב. האם יש בל תגרע בעושה ארבע שלדרך השני שזה דבר נפרד אין בזה בל תגרע והנה מבואר כאן שיש מושג של ד' לר' ישמעאל וא"ש הרמב"ן הנ"ל שדן למנות שזה ד' מצות

והנה עיין הגהות מימוני פ"ג מציצית שכתב שיש מחלוקת הבריתות בזבחים י"ח האם בעלת חמש חיבת ופסק כשיטה שפטור וביאר שכונת סוגין שבצריה לגלימיה לא עביד כלום הכונה שהטלית נפטרה מחיובה ובביאור הנפק"מ של הגמ' ביאר הפוך מרש"י דלרבנן פטורה ולר"י חיבת ועיין קרן אורה בזבחים שביאר שהכונה שמשמעות התורה שכל כנף צריך ציצית ולרבנן שמצות ציצית זה ארבע א"כ בהכרח שחמש פטור ולר' ישמעאל שכל כנף חייב ממילא כאן חייב חמש ועיין שפת אמת שכתב לבאר שכונת הגמ' שודאי שחמש חייב רק ד' ציציות רק לגבי לעבור בבל תוסיף לרבנן יש בזה בל תוסיף ולר"י אין בזה ב"ת כי כל אחד זה מצוה בפני עצמו וגם אם יש ב"ת אבל זה לא גורע ע"ש

והנה בעיקר הנידון האם חמש חייב עיין רא"ש סימן ג' שהביא ספרי שמבואר שארבע חייב ולא שלש ולא חמש ובפשוטו מבואר שזה פטור לגמרי כמבואר בהגהות מימוני והרא"ש ביאר שיסוד המיעוט שהחיוב הוא ד' ציציות דהינו שאין הגדר שכל כנף חייב וממילא שלש פטור כי אי אפשר לעשות ארבע ובעלת חמש התמעטה שלא להניח יותר מארבע והנה בגמ' מבואר שבעלת חמש חייב מצד אשר תכסה ובפשוטו חלק זה הוא דלא כספרי דהספרי נקט שכל שהגדר ארבע ממילא מה שיש יותר זה לא סיבה לפטור וכמבואר בגמ' זבחים י"ח: שיש כזה צד וכן הקשה מסברא הט"ז סימן י' סק"א אמנם יתכן שיש כאן שני חלקים בדרשא דהינו שהיה מקום לומר שיסוד החיוב על הכנפות ולא משנה כמה יש וכן כל כנף חייב ובזה יש פסוק שעל ארבע כנפות כסותך שיסוד המצוה זה ארבע וממילא שלש ודאי לא חייב וכן בחמש אין להטיל אלא ד' אלא שיש כאן גם מיעוט מצד החפצא של הבגד שרק בכזה בגד חייב וביחס לחלק זה יש ריבוי של אשר תכסה לרבות חמש והנה לכאורא לר"י שחזינן שיש חיוב של חמש א"כ לכאורא זה דלא כספרי שממעטים ג' וה' אמנם אם נימא ששלמות המצוה זה ד' א"כ יתכן שממילא זה מיעוט ביחס לג' וכן זה מיעוט שאין חפצא של חמש רק שיש גם חלק שכל אחד זה מצוה לעצמו ורק מצד זה חמש חייב להניח חמש ונפק"מ שאין בזה בל תגרע וצ"ע בזה

### בדין טלית שאינה מצויצת

ה] מבואר בגמ' שנפק"מ בדין המשנה לגבי היוצא בטלית שאינה מצויצת בשבת והנה ברש"י מבואר שכולם מודים לדינו של רב הונא רק שכאן מדובר שיש שלשה ציציות שבזה ממילא לרבנן זה משאוי ולר"י אין זה משאוי והנה לפ"ז הדוגמא שאליה דיבר רב הונא זה שטלה הציציות בפסול אמנם עיין בגליון ר"ח בשבת וכן הוא בבה"ג כמו שהאריך בזה במשיב דבר ח"א ס"ב שכונת רב הונא שטלה רק שלש ציציות ודין זה עצמו באמת זה רק שיך לרבנן ולא לרב הונא שיש בזה קיום מצוה וע"ש במשיב דבר שיתכן שלדעת ר"ח באמת אם הטיל ציציות בפסול אין בזה משאוי וצ"ב יסוד מחלוקתם

והנה עיין גמ' בשבת קל"ט: דמותר לצאת בכילה בכסכסיה וביאר רש"י שהכונה בטלית שיש בו כסכסים לתלותו כאוהל והגמ' שואלת מה זה שונה מהיוצא בטלית שאינה מצויצת כהלכתו שחייב חטאת והגמ' עונה שציצית לגבי טלית חשיבי ולא בטלי הני לא חשיבי ובטלי ובביאור החילוק מצאנו לכאורא כמה ביאורים בראשונים [ועיין בה"ל סימן ש"א סל"ט] א. בב"י סימן ש"א סי"א הביא משו"ת הרשב"א וכן הוא בפסקי הרי"ד שם שבכילה שזה נצרך לצורך הכילה ממילא זה בטל לכילה משא"כ בציצית שזה הרי פסול א"כ זה לא נצרך לבגד הוי טלטול [והרשב"א למד מזה למפתחות המחוברות לבגד שזה טלטול והרי"ד למד לרצועות שהיו קושרים לאבנט שהיו קושרים בזה הבתי שוקים שאם כרגע זה לא משמש שזה טלטול ויש שדנו שלפ"ז כיסים זה טלטול ואינו מוכרח ועיין מ"ב סקפ"ד] ב. רש"י שכתב שציצית כיון שזה חוטי תכלת לכן זה חשוב ובפשוטו הכונה שהחוטים של הכילה זה חוטים פשוטים ולכן זה לא טלטול ועיין סמ"ק שלפ"ז בזמן הזה שאין חוטי תכלת זה לא טלטול אמנם הביא בשם רבינו יחיאל שכיון שזה חשוב למצותו ממילא גם חוטי לבן זה טלטול ולפ"ז ה"ה כל דבר חשוב הוי טלטול ג. עיין תוס' שם וכן הוא ברמב"ם פי"ט שהביאו מר"ח שההבדל שציצית הוא עומד להשלים משא"כ כילה בכסכסיה והנה בדבריו שם נראה שביארו שבכילה יש חוטים שלא איכפת לו אם הם נמצאים או לא ולפ"ז החילוק דשם אין לחוטים חשיבות וכאן יש לחוטים חשיבות בגלל שרוצה להשלים על זה [והנה הרמב"ם ביאר שבכילה זה חוטים שאין בהם שום צורך ודלא כרש"י] ועיין במשיב דבר שכתב לגבי הנ"ל בחוטים פסולים שלדעת רש"י כיון שזה תכלת זה טלטול אבל לדעת הרמב"ם כיון שכל הסיבה כי רוצה להשלים עליהם א"כ בחוטים פסולים זה לא שייך

והנה מובא בשו"ע סעיף ל"ט שאם יש לולאות המחוברות לבגד שנפסקו שאם זה לא חשוב שזה לא טלטול ועיין מ"ב שהביא מהנשמת אדם כלל נ"ו שכתב שלכאורא זה רק שייך לרש"י שכל החילוק אם זה חשוב או לא אבל לדעת הרמב"ם שכל שהוא עומד להשלים זה סיבה לאסור ממילא גם כאן הרי הוא עומד לתקן אותם וזה אסור וצ"ע סתירת השו"ע אמנם עיין תהלה לדוד סקל"ב שכתב לישב שודאי שגם לרמב"ם יסוד החילוק שחוטים של ציצית כיון שזה עומד למצוה יש לזה חשיבות מיוחדת וכנ"ל מהסמ"ק ועל דרך רש"י רק שהוקשה לר"ח שהרי עכשיו זה לא עומד למצוה ולכן הוסיף שכיון שדעתו לתקנם ושזה ישמש למצוה לכן גם עכשיו יש לזה חשיבות והוי טלטול ולפ"ז בדבר שהוא לא חשוב ודאי לא הוי טלטול וע"ש שהביא המיוחסות סימן ר"ט שהביא בשם ר"ח כנ"ל שכיון שזה חשוב למצוה זה לא בטל

והנה מובא בפרק התכלת מחלוקת האם התכלת מעכב את הלבן ורוב הראשנים נקטו שזה לא מעכב אמנם דעת הבעל המאור פ"ב דשבת שזה מעכב ועיין רמב"ן במלחמות שהוא לא לבש ציצית מימיו [ומבואר שנקט שגם חיוב דרבנן אין ודלא כפמ"ג ואצות החים שנקטו שמדרבנן ודאי חייב וכבר תמה עליו הגרח"ק משנה י"ב]ועיין רמב"ן שתמה עליו שא"כ זה טלטול בשבת ואיך כולם לובשים את זה ומזה הוכיח שקי"ל שזה לא מעכב וכן הוא בריטב"א שבת קל"ט וכן הוא בשו"ת הרשב"א ח"ד סימן רנ"ט, ובח"א סימן תתע"ח כתב שבאמת לכן זה סיבה שלא ללבוש ציצית בשבת אמנם עיין ב"י סימן י"ג שהביא משו"ת הרא"ש כלל ב' סימן ט' שהביא את סוגית הגמ' בשבת ואת ביאור ר"ח שזה חשוב מצד שדעתו להשלים על זה וכתב שממילא כאן זה בטל לגבי ציצית ועיין חזו"א ס"ג סקכ"ח שביאר שרק במקום שדעתו לתקנם א"כ במצב זה לא היה משאירם בבגד ממילא זה לא בטל אבל עד כמה שרוצה אותם בבגד במצב זה ממילא זה בטל לבגד והוי כנוי הבגד ובפשוטו דעת הראשנים שחולקים על זה מצד שס"ל כדרך הסמ"ק לעיל שכיון שזה עומד למצוה זה חשוב דהינו שכל שהוא רוצה את זה לצורך מצוה זה מחשיבו ורק אם זה בפועל משמש לבגד זה נחשב כנוי הבגד ולא אם באמת לא צריך את זה וכאן הרי הוא שם את זה מצד הצד שזה מצוה

והנה עיין שו"ע ס"י ס"ז שכתב שבגד שיש ספק הא הוא פתוח רובו וחייב בציצית צריך להטיל בו ציצית מספק אבל אסור לצאת בו בשבת ועיין רעק"א סימן י"ג ס"ב וכן בחזו"א הנ"ל שהקשה שכיון שהוא לא מתכונן להורידו א"כ גם אם זה לא חייב זה בטל לבגד והוי כנוי הבגד וכמבואר ברא"ש ועיין רעק"א שהעמיד את השו"ע שמתכונן לתקן הבגד ולהוריד החוטים ולחזור והטילם וכה"ג זה לא בטל ועדין הדבר מחודש דהרי כל שלא תיקן הבגד מעונין שזה ישמש בבגד והנה עיין בפמ"ג סימן י' א"א י"א שכתב שבשו"ע זה לא ספק גמור דהינו שנקט שכונת הרא"ש שרק כיון שזה ספק האם צריך לבן וממילא חייב מדין ספק דאוריתא לחומרא לכן זה נחשב כנוי הבגד אבל בדבר שבאמת לא חייב בזה הוא באמת סיבה להחשב טלטול וצ"ב ובשו"ע מכון י"ם מובא גליון רעק"א סימן י' שכיון שאסור ללבוש הבגד ללא הציצית לכן זה נוי הבגד והקשה שלמה ספק דאוריתא לחומרא זה לא סיבה ע"ש

והנה כתב המ"ב סימן י"ג סק"ב שאם יש בגד שאין בו שיעור החוטים זה טלטול וכן אם החוטים מונחים שלא במקומם ועיין בשו"ת משיב דבר ח"א ס"ב שתמה על זה שלכל הראשונים שביארו שציצית מצד שעומד להשלים זה משאוי ממילא כאן שלא עומד להשלים אין סיבה שזה יהיה משאוי וכמבואר ברא"ש וע"ש שהביא שהח"ח ענה לו שזה לא דומה לרא"ש ששם על הצד שזה לא מצוה א"כ זה לא ראוי לשום מצוה ואין לזה חשיבות אבל כאן שזה ראוי לבגד שודאי חייב הוי משאוי וצ"ב הסברא שהרי לא מצאנו ראשונים שסתם חוטים שראוים למצוה יש להם חשיבות אלא רק מצד שהוא רוצה את זה עכשיו למצוה וכנ"ל וצ"ע

והנה מבואר ברמב"ם שציצית גם בלילה לא הוי טלטול ועיין שו"ת הרמב"ם סימן ר"כ שהאריך בזה שכיון שזה מנוי הבגד א"כ אפילו אם עכשיו לא מקים בזה המצוה הוי נוי הבגד ולא הוי טלטול ובפשוטו כן הוא מוכח מתפילין בשבת שכיון שזה דרך מלבוש ממילא לא הוי טלטול אפילו שאין בזה קיום מצוה אמנם הביא שם מרבינו יצחק שהוי טלטול וכן הביא בשיטה לר"ן שבת קל"ט וצ"ל שהחוטים זה לא בגדר מלבוש ורק שכיון שזה נצרך ללבישת הבגד לכן זה מה שמגדיר את זה כמלבוש וממילא אם לא מקים המצוה אינו כן

והנה עיין ט"ז סימן י"ג שכתב שאם יש לו חוטים שנפסקו מחוברים לטלית אין זה טלטול ורק אם יש חלקם שהם חוטים שראוים להטיל בטלית זה טלטול והנה היום הדרך שלא פותחים החוטים ומשתמשים בחוט אחד אלא עושים הכל מחדש כדי שיהיה חוטים יפים ולפ"ז תמיד אין זה טלטול וכן הוא במשיב דבר והנה היה מקום לדון שכאן כיון שעומד להוריד כיון שצריך להשים חוטים אחרים זה ודאי סיבה שזה לא בטל לבגד והוי טלטול אמנם מבואר באחרונים שכל שזה דבר לא חשוב אפילו שאדם עומד להורידו זה לא טלטול ולפ"ז תויות וכדו' לא הוי טלטול וצ"ע

# במחלוקת הר"י והר"ש מדרו"ש ובגדר החיוב בציצית

**א. בדין מי שנפסקה טליתו בשבת האם מותר ללבוש הבגד – עיין מרדכי סימן תתקמ"ד שהביא בזה מחלוקת ועיין ב"י מה שהביא מתשובת מהר"ם ועיין תוס' יבמות צ: ובתוס"ר שם ובשטמ"ק בסוגין אות ה' ובביאור שיטת הר"ש עיין קה"י סימן כ"ג [בעיקר גדר האיסור לר"ש עיין מאיר לעולם ח"ב ס"ז בד"ה ועתה, ועיין לקמן אות ד']**

**ב. האם יש איסור דרבנן – מג"א סי"ג סק"ח נקט שיש איסור ובט"ז סק"ה נקט שאין איסור [וצ"ע מתוס' יבמות שהקשו על נוסח הברכה להתעטף כן הקשה בנצי"ב על הספרי פ' שלח ועיין תהל"ד ח' א'] ועיין חת"ס שבת קל"א שתמה מהיכי תיתי שיהיה איסור דרבנן ובגדר האיסור דרבנן עיין בה"ל סימן ס"ב ד"ה שלא ודו"ק בזה ובגר"ז ס"ו**

**ג. צ"ב ראית המרדכי מסוגין הרי כבוד הבריות דוחה דאוריתא בשב ואל תעשה כמבאר ברכות כ. – עיין מג"א סק"ח ועיין קה"י סכ"ג בשם הקדושת יו"ט ובארצות החיים ס"ח סק"ב בסופו [ועיין א"ר וחת"ס שבת קל"א: שנקטו כן בדעת הר"ש]**

**ד. האם תוס' ביבמות צ: בד"ה כולהו סותר למרדכי [ובביאור נידון התוס' דהוי קו"ע] – עיין שאגת אריה סימן ל"ב [בסופו] שנקט שזה סותר וע"ש בכל דבריו וכן הוא בא"ר סי"ג סק"ו בד"ה וטעמא דהינו שנקטו שתוס' נקטו שזה איסור ולכן הוצרכו שזה חל אחרי העיטוף [וכן הוא בקרן אורה ביבמות ובנצי"ב שם] אמנם עיין ארצות החיים ס"ח סק"ב בד"ה אחר ביאור אחר בנידון תוס' וכן הוא בקובץ הערות סימן ס"ט סקי"ד [שביארו שיש כאן נידון האם חשיב קו"ע] ועיין אבני נזר יור"ד סימן שפ"א ועל דרך זה בחידושי ר' ראובן סוכה סימן ד' ובקדושת יו"ט סימן ל"ד שכתבו שתוס' דנו בגדר חיוב ציצית ע"ש היטב [וכן הוא בשפ"א חגיגה ב:] [ועיין מאיר לעולם ח"ב ס"ז בד"ה ומעתה שביאר את תוס' על דרך השאג"א]**

**ה. בראית שטמ"ק סק"ה למרדכי – עיין קובץ הערות סימן ס"ט סקי"ד מה שהוכיח בגדר הדרבנן [ועיין גרי"ז סטענצל שהעיר בזה]**

**ו. בהא דמבואר בגמ' שחשיב עקירה בסדין בציצית למרדכי – קובץ הערות ס"ט סקט"ו [וכן תמה במו"ק סימן י"ג]**

**ז. בישוב הקושיא מסוגין על הר"ש – עיין מהר"ח או"ז סימן ס"ד ובשפ"א שהעמיד שניתק הקרן ואין חיוב ציצית ועיין מאמר מרדכי סימן י"ג שכתב שכאן לאחר שלבש זה שב ואל תעשה וכן חילק בא"ר ובמו"ק ובח' חת"ס שבת קל"א:**

**ח. לדעת הר"ש הא דמותר ללבוש לבן ללא תכלת – שאג"א סימן ל"ב ועיין קה"י סל"ג [ויש לדון עוד בסוגיות לקמן בגדר החיוב תכלת]**

**ט. בדעת הרמב"ם פ"ג ה"י – עיין חמד משה ס"ח סק"ב ועיין פמ"ג בפתיחה בסוף ד"ה ואני מה שכתב בזה**

**י. מי שנפסק טליתו בחול האם צריך מיד לפשוט הטלית או שיכול לעשותה עליו והאם זה תלוי בר"י והר"ש – עיין מג"א סימן י"ט סק"א ובמחצית השקל ועיין הגהות מהר"ם בענט על המרדכי ועיין מ"ב סימן י"ב סקי"ג בשם הא"ר ועיין חיי אדם כלל י"א סל"ו [וצ"ע המג"א שכתב ביום חול שיפשוט בבית הכנסת הרי ללכת לביתו שזה מוכרח הוא רק דרבנן כמו בשבת ומשמע שביום חול זה חמור יותר וכן משמע מקושיתו וישובו מהגמ' בשבת בר"א וכן הוא בלשון הפמ"ג סק"ח] [ועיין חמד משה סימן י"ט ובמו"ק שם שנקטו שגם להר"ש כה"ג לא צריך לפשוט דזהו צורת קיום המצוה]**

**י"א. האם מפני כבוד הבריות מותר ללבוש טלית ללא ציצית ביום חול – א"א סק"ח בסופו**

**י"ב. באין ציציות בעיר – עיין מ"ב סוף סימן י"ג ובא"ר חלק על המג"א [ועיין חיי אדם כלל ס"ח סי"ט בדין טירחא כה"ג מעיר לעיר לקיום מצוה]**

**י"ג. האם יש איסור לגור בבית שאין מזוזה – עיין מרדכי ובביאור מהר"ם שם ועיין מג"א סימן י"ט סק"א ועיין פמ"ג א"א ל"ח ט"ו ובהגהות מהר"ם על המרדכי הוכיח הפוך מהירושלמי ועיין אבני נזר סימן שפ"א ועיין היטב מהר"ח או"ז סימן ס"א בד"ה מיהו [הקטעים שקשור לציצית] ועיין עמק הנצי"ב על הספרי פרשת שלח שביאר החילוק היטב**

**י"ד. האם שייך את סברת המרדכי לגבי סוכה – רעק"א סוכה כ"ה.**

**ט"ו. בהא דהמרדכי לא הוי ביטול עשה – קה"י בב"ב סימן י'**

### במחלוקת הר"ש והר"י לגבי לבישת טלית ללא ציצית בשבת

א] עיין מרדכי סימן תתקמ"ד שכתב לדון במי שנפסק ציציותיו בשבת האם מותר לו ללבוש הבגד והביא מהר"ש שאסור לו ללבוש הבגד ואם לובש הבגד מבטל מצות עשה של ציצית והר"י חלק עליו וכתב שמוכח מסוגין שמותר דהגמ' הרי מתירה להמשיך ללבוש הבגד בכרמלית שזה דרבנן ולא מתירה איסור דאוריתא ומבואר שאין בזה איסור דאוריתא של לבישת בגד ללא ציצית וע"ש שביאר שהתורה לא אסרה ללבוש בגד ללא ציצית אלא שיש מצוה ללבוש ציצית וממילא עכשיו שלא יכול לעשות ציצית אין בזה איסור ורק ביום חול שיכול להטיל ציצית ודאי אין לו ללבוש בגד ללא ציציות עכ"ד והנה עיין מג"א סימן י"ג שהקשה שהרי מבואר בגמ' שכבוד הבריות דוחה איסור דאוריתא בשב ואל תעשה וא"כ מה הראיה מסוגין שאין בזה איסור הרי מבטל רק בשוא"ת [ובחמד משה כתב שמצות ציצית שיכול לפשוט זה לא נדחה והסכים עמו החת"ס שבת קל"א:] וע"ש שחידש שבגמ' כאן זה רק כבוד הבריות קטן וזה רק מתיר איסור דרבנן ולא איסור דאוריתא אמנם עיין קה"י שהביא מהקדושת יו"ט שביאר נידון המרדכי האם ציצית זה איסור עשה או שזה רק מצוה וא"כ לצד דהוי איסור ללבוש בגד ללא ציצית חשיב קום עשה ורק מחמת שהר"י הוכיח שזה רק ביטול מצוה לכן באמת שיך לדון שזה גם דוחה את המצוה [וכן הוא בארצות החיים סימן ח' סק"ב בסופו] אמנם צ"ב למה לא הוכיח מעיקר הא דמבואר בגמ' שבאמת ציצית זה נחשב שב ואל תעשה ולכן יש כח ביד חכמים לעקור דבר מהתורה ובאמת בשטמ"ק בסוגין אות ה' הוכיח כדין הר"י שכל שלא יכול להטיל ציצית מותר ללבוש הבגד מהא דמבואר בגמ' שזה שב ואל תעשה ובדעת המרדכי עיין קה"י שכתב שכיון שיתכן שהגמ' שם סברא שזה חובת מנא ובזה ודאי הוי שב ואל תעשה וכמבואר בתוס"ר יבמות צ: ולכן הקשה מסוגין ועיין שו"ת מהר"ח או"ז סימן ס"ב שדחה שכונת הגמ' שנפסק הקרן בעצמו וממילא הבגד נהיה פטור מציצית וכן הוא בשפ"א בסוגין ומשמע במהר"ח או"ז שיש איסור עשה ע"ש היטב

ובדעת הר"ש עיין ח' הגרי"ז סטענצל שדן על השטמ"ק שהוכיח מהדין שרבנן יכולים לעקור סדין בציצית הרי שם לאחר שעקרו אין המצוה וממילא ודאי הוי שב ואל תעשה דכל האיסור ללבוש בגד ללא ד' כנפות אם יש מצוה אבל כל שעקרו המצוה ממילא אין איסור ובדעת תוס' עיין קובץ הערות סימן ס"ט סקי"ד שביאר שנקטו שגם לאחר התקנה דרבנן לא פקע עיקר המצוה וכמבואר ברעק"א שאם יעשה הדבר יקים המצוה וע"ש סק"ח ט' ועיין עוד לקמן מה שיש לישב

ב] והנה עיין שאגת אריה סימן ל"ב שהקשה על הר"ש שנקט שגם כשלא יכול ללבוש הבגד ללא ציצית אסור ללבוש הבגד שזה איסור הרי היום שאין תכלת לובשים רק לבן מצד שהתכלת לא מעכב את הלבן והרי מבטלים מצות עשה של תכלת אלא בהכרח שכיון שאי אפשר לקים אין בזה איסור אבל לדעת הר"ש צריך להאסר ללבוש הבגד וכתב לישב מצד שהעשה של ציצית דוחה העשה של תכלת וכתב לדחות שהרי מאי אולמיה דהאי עשה מהאי עשה אמנם עיין קה"י סימן כ"ג שדן שכל הגמ' זה במקום שיעשה או עשה זו עשה זה אבל כאן שלא ילבש כלל הבגד ולא יקים שום מצוה בזה הענין לקים מצוה זה סיבה לדחות מצוה אחרת [וביותר דאם כל סברת הר"ש כי נקט שזה איסור אבל לא מצד מה שלא מקים מצוה א"כ מצות עשה דוחה איסור עשה וצ"ע בזה]

ג] והנה מבואר בגמ' ביבמות צ: שיש כח ביד חכמים לעקור דבר מהתורה בשב ואל תעשה והגמ' מבארת שלכן פטרו סדין מציצית [יש דעות מתכלת ויש דעות גם מלבן] והקשו התוס' שזה קום ועשה ותירצו שאין חיוב ציצית חל אלא לאחר שנתעטף ולכן חשיב שב ואל תעשה והקשו מהא דמברכים להתעטף בציצית חזינן שהחיוב הוא בעיקר העיטוף שיהיה אם ציצית ועיין שאג"א סימן ל"ב שנקט שלשיטתם אין לברך לפני העיטוף אלא בשעת העיטוף שזה עדין לא עובר לעשיתם דהינו שנקט שכונתם שבאמת החיוב חל רק לאחר שלובש והנה ע"ש שנקט שלדברי הר"י במרדכי שציצית זה רק מצוה א"כ גם אם החיוב חל מיד בשעת העיטוף הוי שב ואל תעשה ונקט שתוס' ס"ל כהר"ש שיש איסור ללבוש בגד ללא ציצית ולכן הוקשה להם שזה קום ועשה [וכן הוא בא"ר סימן י"ג סק"ו] ותירצו שאין כאן מעשה דרק לאחר הלבישה הוא מתחייב וע"ש שהקשה שיש כאן סתירה בדעת ר"י שהמרדכי הביא בשמו שזה רק מצוה ולפ"ז אין צורך לחידוש שזה חל לאחר העיטוף עוד הקשה שגם אם החיוב חל לאחר העיטוף אבל כיון שזה נעשה על ידי מעשה זה נחשב שעובר האיסור במעשה אפילו אם תחילת המעשה היה בהיתר ע"ש שהוכיח דבר זה מכמה דוכתי

ד] והנה עיין תוס"ר ביבמות שלאחר שכתב את התוס' שהחיוב חל לאחר הלבישה כתב שמכאן למד ריצב"א שבשבת מותר ללבוש הבגד ללא ציצית ולדברי השאג"א אין זה קשור דהרי תוס' נשארו שזה איסור רק שזה בשב ואל תעשה וא"כ צ"ב למה שזה סיבה להתיר בשבת ועיין אבני נזר יור"ד סימן שפ"א שכתב שתוס' ס"ל שבפשטות כל שיש ציווי בפשוטו זה איסור לעשות הפעולה ללא המצוה וכמו עשה של אינו זבוח וכתבו התוס' שכאן החיוב לא חל אלא לאחר העיטוף ובהכרח שזה רק מצוה בעלמא כי אם זה איסור לא שייך שזה לא יהיה מיד ולפ"ז אין סתירה בדבריו אלא אדרבא כל מה שכתב ר"י שזה רק ביטול מצוה זה מצד שהחיוב הוא לא מיד ובזה מיושב קושית השאג"א שהרי כל שבתחילה זה מעשה חשיב מעשה דעד כמה שזה מצוה ממילא אין כאן איסור וכסברת המרדכי [ובחת"ס שבת קל"א: גם נקט שדברי המרדכי זה כתירוץ התוס'] והנה ע"ש שכתב שלפ"ז במזוזה שאין מקור שזה מצוה ממילא חשיב איסור ולפ"ז אדם שאין לו מזוזה אסור להכנס לגור אמנם הביא דבמרדכי מבואר ששם פשוט שזה מותר והנידון האם לדמות ציצית למזוזה [וכן הוא במהר"ח או"ז סימן ס"א] והנה בפשוטו עדין על הר"ש שנקט שזה איסור קשה מהא דמבואר בגמ' שזה שב ואל תעשה וכן מהא דמבואר בסוגין שמותר מפני כבוד הבריות ללבוש בגד ד' כנפות ללא ציצית והנה בעיקר הדבר שנקטו שתוס' נקטו שיש צד שזה איסור עשה צ"ב מהיכי תיתי לומר שזה כך ועוד דהרי אשה מצוה באיסור עשה והרי מבואר בגמ' שאשה פטורה כי זה מ"ע שהזמן גרמא ואולי כאן זה רק כתוצאה מהמצוה ובזה ודאי אשה פטורה [ואולי לנצי"ב שכתב שציצית שונה כי לשון התורה אשר תסה בה דמבואר שחיב להטיל קודם הכיסוי מכריח שיש בזה דין איסור דאל"כמה זה שה ממזוזה ששם לאחר שנכנס צריך להטיל המזוזה]

אמנם עיין חידושי ר' ראובן על סוכה סימן ד' שהביא מהגרב"ד שביאר שיסוד הנידון האם גדר מצות ציצית זה סדר הלבישה או שזה חיוב בעלמא וביאר שם שיש לדון האם גדר החיוב שכל שאדם לובש בגד ממילא עכשיו חל עליו חיוב להטיל ציצית בבגדו או שיסוד המצוה שלבישת בגד שיש בו ד' כנפות זה צריך להיות לבישה אם ציצית ונקטו תוס' שאם זה הלכה בצורת הלבישה חשיב קום ועשה דלובש בגד לא כמו שצותה תורה וכתבו שהחיוב חל רק לאחר הלבישה וממילא ודאי שזה לא סדר בלבישה דא"כ זה היה צריך להיות בתחילה ועד כמה שזה רק מצוה בעלמא א"כ ודאי הוי שב ואל תעשה ולפ"ז יתכן שזה גם המחלוקת של הר"ש והר"י האם זה הלכה בסדר הלבישה או שזה סתם חיוב בעלמא ולפ"ז א"ש מה שהמרדכי הוכיח ממזוזה דשם ודאי שזה לא הלכה בצורת הדיורים ורק בציצית היה מקום לדון שזה הלכה בצורת הלבישה ויתכן שבאמת במזוזה גם הר"ש מודה ורק בציצית נחלק וכמבואר במהר"ח או"ז [ועיין בעמק הספרי לנצי"ב פרשת שלח שכתב שהמקור שזה דין בצורת הלבישה מלשון התורה על ארבע כנפות כסותך אשר תכסה עליו דמשמע שהחיוב קודם הלבישה ע"ש ובפירושו על התורה פ' כי תצא] והנה לפ"ז יש מקום להבין מה שהמרדכי לא הוכיח מהא דהוי שב ואל תעשה דיתכן שכיון שביסודו הוא מצוה זה נחשב שרבנן מבטלים עשיה בפועל ולא חשיב שב ואל תעשה ורק לגבי כבוד הבריות ששם יסדו שלא פועל נגד התורה זה נחשב שפועל נגד התורה [אמנם רש"י בברכות דימה הדברים] עוד יש לדון כמו שהעיר בח' הגרי"ז שעד כמה שרבנן הפקיעו המצוה ממילא אין כאן עשיה נגד התורה ולכן הנידון רק על ביטול מצוה ובדעת הר"ש יתכן שנקט שגם ביחס לכבוד הבריות זה נחשב שב ואל תעשה כיון שרק מבטל מצוה ולא עושה איסור ורק לגבי מי שלא יכול לקים המצוה כתב שיש בזה איסור

והנה כבר הבאינו שהשאג"א הקשה מהא דאנחנו לובשים בגד של לבן ללא תכלת חזינן שמי שלא יכול לקים המצוה מותר לו ללבוש הבגד ולנ"ל יתכן שבאמת חלוק הדין תכלת מהדין לבן שעיקר המצות ציצית בזה יש לדון שזה מסדר הלבישה אבל מצות תכלת זה ודאי רק מצות עשה ויתכן שבזה ודאי הוא כמו מזוזה שהר"ש גם מודה שאם לא יכול לקים המצוה מותר ללובשו ולנצי"ב הנ"ל א"כ כל הדיוק בתורה שזה הלכה בצורת הלבישה נאמר בעיקר המצוה ולא בדין תכלת [ועיין ח' הרשב"א תחילת פ' התכלת דמשמע שהדין תכלת זה רק למצוה מן המובחר]

ה] והנה בעיקר נידון התוס' ביבמות עיין ארצות החיים סימן ח' סק"ב בסופו [וכן ביאר בקובץ הערות סימן ס"ט סקי"ד] שכתב שדנו שגם ביטול מצוה אבל כל שהחיוב הוא מיד ממילא זה נחשב קום עשה ודחו שהחיוב לא מיד אלא לאחר העיטוף וממילא זה ודאי נחשב שב ואל תעשה ואין זה דומה למקום שזה איסור דשם כיון שתחילתו במעשה זה נחשב מעשה אבל כאן כי הצד שזה מעשה מצד שעושה פעולה שבא מונח האי קיום המצוה אבל כל שזה לא מיד כיון שזה רק מצוה לא שיך להחשיבו בקום ועשה והנה אם הגדר שכשרבנן עוקרים המצוה זה מפקיע המצוה א"כ לכאורא לא קשה שזה קום ועשה דהרי לא אומרים לעשות נגד חיוב התורה אמנם אם החיוב נשאר א"ש קושית התוס' שזה קום ועשה

והנה עיין תוס' שלאחר שתירצו שהחיוב חל רק לאחר שנתעטף הקשו מלובש כלאים דשם אפילו שאמרו לו לאחר שלבש חשיב קום עשה ותירצו ששם כיון שמתחילה לבש באיסור לכן זה אסור והנה אם חזרו בהם בגדר המצוה א"כ אין שום קושיא מכלאים דשם זה ודאי דין איסור ומשמע שנשארו בגדר האיסור שזה סדר בלבישה וגם בתירוצם נשארו שזה סדר בלבישה רק שזה רק חל לאחר הלבישה ולכן זה נחשב שב ואל תעשה ויתכן שזה גם סיבה לדינו של המרדכי שכיון שאת עיקר הלבישה אין איסור וכל הדין שחל עליו שזה צורת הלבישה חל לאחר הלבישה ממילא כל שלא יכול לקים המצוה אין לו איסור להשאיר הבגד כיון שהוא אנוס ואין לו אפשרות לקים המצוה

ובעיקר סברת הר"ש עיין קה"י שכתב לדון שודאי שמודה שזה רק מ"ע רק שס"ל שאסור לאדם להכניס עצמו לחיוב זה ולכן לגבי תכלת ולבן זה אחרת דשם מרויח שמקים מצוה ועשה דוחה עשה לכן מותר לו לעשות כזה דבר ע"ש אמנם בפשוטו א"כ גם במזוזה זה כך ולא מצאנו שאדם שלא יכול לעשות מזוזה חיב להפקיר ביתו או אסור לקנות בית זה כמבואר בגמ' שבמקום העכו"ם לא חיבים להניח מזוזה וכן מבואר בירושלמי הובא בהגהות המהר"ם על המרדכי שאדם שיש לו כסף או תפילין או מזוזה יקנה תפילין ואם במזוזה יש איסור שאין לבתו מזוזה ודאי שזה קודם

ז] בפשוטו לדעת המרדכי אין חיוב כלל ומותר לכתחילה ללבוש הבגד וכן נקט הט"ז ועוד אחרונים אמנם עיין בלשון השטמ"ק שזה רק היתר של כבוד הבריות ועיין מג"א סימן ח' שנקט שמדרבנן ודאי שיש איסור ולכן צריך להגיע לדין כבוד הבריות והנה הפמ"ג סימן ל"ח א"א ט"ו נקט שגם במזוזה זה כך אמנם במרדכי משמע שבמזוזה זה פשוט שאדם לא צריך לצאת מביתו ובפשוטו יש מקום לומר שרק כאן מדרבנן זה סדר בלבישה אבל במזוזה ודאי שזה רק קיום מצוה וממילא אין בזה איסור ובמג"א סימן י"ט מבואר שבטלית אם נפסל צריך להוריד הציצית עד שעושה ובמזוזה אין כזה דין וביאר החילוק כי לא הטריחו אותו ומשמע שאין חילוק בעיקר הדבר ועיין מ"ב סימן ס"ב שאסור לאכול ללא ברכה גם אם לא יכול לברך וביאר כי זה לא רק דין מצוה אלא דין איסור וכתב שזה מוכח מהמג"א סימן י"ג ולכארוא כונתו שכתב שיש איסור מדרבנן והכונה שכל שיש דין איסור על זה לא עוזר סברת המרדכי ובפשוטו כנקרע ומיד מתעסק לקים אם זה רק דין מצוה גם מדרבנן מצד מכניס עצמו אין מקום לאסור דזהו חיובו ובהכרח כנ"ל אמנם צ"ע הדמיון למזוזה דשם בפשוטו מהיכי תיתי שזה דין איסור ואולי גם שם זה הלכה בצורת הדיורים

ח] הנה בפשוטו דין המרדכי זה גם ביום חול אם אין לו ציציות וכן הוא במג"א באין לו ציציות בעיר אמנם הא"ר חולק דרק בשבת זה נחשב שזה לא בכלל החיוב וצ"ב כונתו והנה במג"א מבואר דאם נפסל טליתו בטלית גדול צריך להוריד מיד ובטלית קטן הוי בזיון גדול וזה לא מתיר איסור דאוריתא וצ"ב הרי בין כה לא יספיק להטיל הציצית עד שיגיע לביתו א"כ למה צריך להוריד מיד הרי לגבי הזמן עד שיבוא לביתו זה ודאי לא נידון דאוריתא ומבואר שחלוק יום חול ולא יכול עכשיו להטיל הציצית לבין אם זה שבת וצ"ב החילוק ועיין חיי אדם כלל י"א סל"ו דמשמע שכל שנפסל הטלית אפילו אם עושה מיד חייב להורידו מדאוריתא והנה עיין קובץ הערות שדן שאם באונס יש חיוב רק שלא יכול לקים וחשיב שעובר איסור א"כ ודאי צריך למנוע מעצמו וכתב שמדברי המרדכי מוכח שזה נחשב שאין כאן ביטול מצוה כלל דכל שלא יכול אין עליו שום חיוב ויתכן שבזה יש הבדל אם זה זמן שלא יכול או שזה רק חסרון היכי תימצי שלא יכול והמג"א חידש שאין לו בעיר זה כמו שבת ועיין מג"א בקושיתו מהגמ' בשבת קל"א דמפורש שזה פטור בעצם מיוחד שיש ביום שבת כיון שאז אי אפשר לעשות הציצית

והנה עיין מג"א סימן י"ט שאם נפסלו ציציותיו חייב להורידם מיד ולהטיל ציצית ועיין מחצית השקל שזה רק מדרבנן כמבואר במג"א שיש איסור מדרבנן אבל לדעת המרדכי אין סיבה שיהיה אסור ועיין מור וקציעה שגם לר"ש שחולק כל זה אם לא מתעסק לקים המצוה אבל אם מתעסק לקים המצוה וודאי שאין בזה איסור וכמו מזוזה ושאר מצות כגון מילה שלא בזמנה שכל שמתעסק לקים המצוה זה הרי חיובו שיעשה המצוה וכן מבואר בחמד משה שם אמנם יתכן שבאמת רק בציצית נקט שזה סדר בלבישה לכן זה אסור אמנם המג"א שם נתקשה מה זה שונה ממזוזה וצ"ע ובהגהות מהר"ם על המרדכי וכן במחצית השקל ופמ"ג מבואר שנקטו שזה תלוי במרדכי והר"ש

ט] יש לדון האם סבר המרדכי שייכת גם בסוכה ובפשוטו למבואר בתוס' שרק ציצית כיון שהחיוב חל לאחר העיטוף א"כ בסוכה ודאי זה הלכה בישיבה שכל ישיבה שעושה זה צריך להיות ישיבת סוכה ולא שיך כאן את סברת המרדכי אמנם רעק"א סוכה כ"ה נקט שודאי שייך כאן את סברת המרדכי ומבואר שנקט שתוס' דנו שזה איסור עשה ובסוכה זה ודאי לא כך וזה על דרך השאגת אריה ובזה כולם מודים אבל לכל הנ"ל ודאי ששם יש איסור לאכול חוץ לסוכה אם אין לו סוכה ששם זה ודאי צורה בעשית האכילה ולא שבזמן האכילה חל עליו דין לשבת בסוכה וכדהאריך שם בחידושי ר' ראובן סוכה סימן ד' וכן משמע שללא פטור מצטער אין היתר לאכל חוץ לסוכה כי בין כה לא יכול לאכל בסוכה והביאור דשם ודאי הגדר שהתורה חיבה שכל ישיבה שעושה יעשה בסוכה ואין הגדר שכל שעושה מעשה ישיבה ממילא חל עליו חיוב שזה יהיה בסוכה וצ"ע בזה

י] עיין שו"ת מהר"ח או"ז סימן ס"א שדן שאם כבר לבש הבגד ונפסל הציצית לא חייב להוריד שכל החיוב קודם הלבישה אבל אם הלבישה היתה בהיתר והוכיח שזה כך שהרי מזוזה אם נפלה המזוזה לא צריך לצאת מביתו וכתב לדחות דהרי שם גם מותר להיכנס לביתו ללא מזוזה ובציצית אסור ומבואר שנקט שודאי שיש איסור ללבוש בגד ד' כנפות ללא ציצית ובמזוזה זה ודאי רק מצוה בעלמא ע"ש ועיין מאמר מרדכי סימן י"ג שבזה ישב דעת הר"ש למה בנפסל לאחר שלבש לא צריך להוריד דכל האיסור הלבישה ללא ציצית אבל כל שכבר לבש ונפסל הבזה אין כאן איסור וצ"ע מהיכי תיתי לומר כך [אמנם עיין מו"ק וא"ר דמשמע שנקטו שכל שהוא כבר לבוש בבגד זה נחשב שב ואל תעשה ולכן כה"ג כבוד הבריות דוחה אבל ללבוש הבגד זה קום עשה להר"ש דהנו שגם אם יש איסור או צורה בסדר הלבישה אבל כל שהוא לבוש חשיב שב ואל תעשה וכן הוא בחת"ס שבת קל"א:]

י"א] והנה בעיקר דין המרדכי עיין חמד משה סימן ח' סק"ב [והסכים עמו חת"ס שבת קל"א:] שהביא מלשון הרמב"ם פ"ג ה"י שכתב שחובה על אדם לעשות ציצית בבגד שרוצה ללבש ומבואר דלא כמרדכי והפמ"ג בפתיחה דחה שמדובר ביום חול ביש לו ציצית וצ"ע אבל יכול ללבוש ולעשות דרק לאחר הלבישה חל חיוב ומשמע מדבריו דרק בשבת שלא יכול אין חיוב אבל ביום חול שיכול להטיל ציצית ויש חיוב יש איסור ללבוש הבגד ללא הציצית דהינו שנקט שגם אם זה סדר בלבישה שייך את סברת המרדכי שכל שהוא לא יכול לעשות המצוה אין בזה איסור אבל כל שיכול הוא חייב להטיל קודם הלבישה שזה צורת המצוה וצ"ע

י"ב] בעיקר הא דמבואר במג"א שאם אין ציצית בעיר מותר ללבוש הבגד מבואר שאין חיוב על אדם לטרוח ללכת חוץ מהעיר לקים מצוה וצ"ע מהיכי תיתי שיעור זה וכל שזה פחות מחומש מנכסיו למה שלא יהיה חייב ועיין חיי אדם כלל ס"ח סי"ט שדן בזה האם אדם חייב לעקור ממקומו לקים מצוה והניח בצ"ע ובנשמת אדם האריך בזה וע"ש שנקט שללכת באותו יום ולחזור הוא ודאי חייב וצ"ע שלא ציין למג"א כאן

י"ג] בעיקר דין כבוד הבריות המבואר במג"א מבואר שגם יכול ללכת לבית הכנסת על דעת שילבש בגד ללא ציצית וצ"ע הרי יכול להשאר בבית ולא יהיה כבוד הבריות ועיין רעק"א

י"ד] עיין מג"א שהקשה למה מותר ללבוש בגלל כבוד הבריות הרי יכול להקנות הבגד למישהו אחר והוא רק יתחיב מדרבנן וצ"ע הרי למרדכי בשבת כל צד האיסור הוא מדרבנן ומה ירויח ועיין אחרונים שזה יהיה תרי דרבנן אמנם לר"ש שבאמת עובר איסור דאוריתא רק שהכבוד הבריות דוחה צ"ע כנ"ל וע"ש שדן שיש איסור להקנות בשבת והאחרונים תמהו שזה לצורך שבת שלא יעבור איסור וצ"ע

# בדין טלית כפולה

**גמ' מ"א. ת"ר טלית כפולה - לימא מסיע ליה**

**ל"ז: אמר רב שישא – רבי ישמעאל**

**טושו"ע סימן י' ס"ג וס"ו**

**א. טלית כפולה חיבת, באיזה מקום – עיין רש"י ובמרדכי סימן תתקמ"ה ועיין קרן אורה ובמשכנות יעקב סימן י"א**

**ב. ר"ש פוטר, האם הכונה לגמרי או שחיב בפשוטים – עיין לשון רש"י ועיין המשך הסוגיא ועיין מלא הרועים ל"ז: על תוס' בישוב לשון הגמ' ועיין מרדכי הנ"ל ובנימוק"י י"א: מדפי הרי"ף ועיין ב"י שהאריך בזה ובישוב הסוגיא לרמ"א עיין ארצות החיים בארץ יהודה סק"ב [והאריך בזה הקה"י סימן כ"ד] ובא"ר סק"ז**

**ג. האם יש בל תוסיף במטיל במקום שזה לא כנף – מ"ב סקי"ט ועיין ארצות החיים סימן י' במאיר סק"ג**

**ד. בביאור החילוק בין סוגין ל"ז: ללקמן – עיין שטמ"ק את כ"ב [ועיין מרדכי סימן תתקמ"ה על הגמ' מ"א.] ועיין מג"א סק"ד ובפמ"ג ובארצות החיים ס"ג ובלבוש ס"ג [ועיין מגן גבורים מה שכתב לישב הביאור הראשון ברש"י]**

**ה. האם בטלית כפולה שתפרה יכול להטיל איפה שרוצה - חמד משה סק"ד ועיין תוס' ל"ז:**

**ו. בדין תפר חלק מהבגד ומיעטו משיעור בגד – מ"ב סימן ט"ז סוף סק"ד**

**ז. בדין בגד שצורת לבישתו שהכנף מתעגל – לבוש סימן י' ס"י וע"ש מה שחילק בין זה לסוגין**

### בסוגיא דטלית כפולה [מ"א.]

א]מבואר בסוגין דטלית כפולה חיבת ור"ש פוטר ואחרי זה הגמ' מביאה מעשה דאחד האמוראים תלה הציצית בכנפיה הכפולים והטלית נפשטה ואמר לו שזה לא נחשב כנף דזה באמצע ולכן הוריד הטלית ומבואר בגמ' שאמר לו שיטיל ציצית בבגד זה אפילו שלא לובשו מצד שטלית זה חובת מנא עכ"ד הגמ' והנה עיין רש"י שכתב שר"ש פוטר בגלל שהאמצע זה לא כנף ומשמע שלדעת ת"ק צריך להטיל באמצע וכן הוא במרדכי ולא נתבאר בדעת רש"י מה דעת ר"ש ובמרדכי נסתפק בזה ועיין ב"י שכתב שודאי שחייב בכנפות הפשוטים והנה צ"ע שלשון ר"ש שפטור ועיין מלא הרועים ל"ז: שכתב לדיק מתוס' שמדובר בטלית שהיה בה ציציות ועכשיו כפלה להשתמש בה אחרת ולרבנן חיב להטיל בכפולים ולר"ש פטור וממילא זה נשאר כמו קודם ע"ש

והנה הרי"ף והרא"ש העתיקו את הבריתא ואת המעשה של הגמ' והנה בפשוטו במעשה של הגמ' מבואר שהלכה כר"ש שזה לא חייב בכפולים אבל זה חייב בפשוטים דהרי אמר לו שלאחר שהוא פשט שחייב להטיל בהם מצד חובת מנא ועוד דבפשוטו הוא פשט הבגד מצד שהוא חייב בציצית כמו שדייק בקה"י וכן דיק הב"י מלשון הרמב"ם ועיין טור שכתב שהרמב"ם פוטר ומלשון הרא"ש משמע שחייב וביאר הב"י שהכונה שהרא"ש פסק כת"ק שחייב בכפולים וכן הביא בשם רבינו ירוחם אלא שצ"ע שהרי הגמ' מביאה מעשה שאין להטיל בכפולים וצ"ל שכונת הגמ' שעד כמה שהוא לובש את זה בצורה פשוטה לא מועיל הציצית אבל באמת אם לובש בצורה שזה כפול הציציות שעשה הם מועילות וכן ביאר הא"ר אמנם הב"י כתב שבאמת כונת הרא"ש לפסוק כר"ש ושהחיוב בפשוטים והרמ"א כתב שמשמעות ר"ש שפטור לגמרי והנה השו"ע פסק שיטיל בפשוטים והרמ"א כתב שי"א להטיל בכפולים וטוב לעשות כך ולא לברך דהינו שזה כשיטתו שהנידון האם להטיל בכפולים או שכלל לא ולכן כתב שיטיל בפשוטים והנה הוסיף הרמ"א שלא יברך ובפשוטו זה מצד שחשש לשיטת הרמב"ם שחיב בפשוטים וצ"ע שא"כ יתחיב להטיל בפשוטים ועיין מאמר מרדכי שנקט שכוונתו שהעיקר לדינא שרק בכפולים זה חייב ושאין צד לחיב בפשוטים רק שלגבי ברכה לא רצה לסמוך על זה [וצ"ע שברכה זה יותר מקיום דאוריתא ואולי לגבי הקיום זה כמו אונס] אלא שצ"ע שמה הצד לפסוק להטיל בכפולים הרי מהמעשה של הגמ' מבואר לא כך וצ"ל שלמד שהכונה בגמ' כמו שביאר הב"י בתחילתו שרק אם כופל צריך טלית בכפלות ולא אם פושטם כמבואר בא"ר והנה הסברא שלר"ש פטור עיין קה"י שהאריך שיש תנאי בציציות שיהיה שנים לפני ושנים לאחריו וכאן שצורת לבישת הבגד אם הכנף זה בפשוטים לא מתקים תנאי זה לכן זה פטור מציצית

ועיין ארצות החיים בא"י סק"ב שכתב שכל מה שהגמ' מחיבת זה מצד שזה חובת מנא א"כ זה לא משנה שזה לא שנים לפניו שכל שחיב גם ללא לבישה אין משמעות איך לובשים ואפילו שבגד שלא לובשים לא חייב אבל כאן הבגד עומד ללבישה רק החיסרון שבצורת הלבישה הכנף הוא לא צורה של חיוב אבל להלכה שזה חובת גברא באמת לר"ש זה פטור ובפשוטו הכונה שלפ"ז יש מחלוקת בכונת ר"ש אמנם יתכן ר"ש ס"ל חובת גברא ולכן זה פטור אבל רבה בר רב נחמן סבר שזה חובת מנא ולכן זה חייב והנה לפ"ז באמת קי"ל כר"ש שפטור כדמשמע במעשה המובא בגמ' ובכל אופן אפשר לנקוט שפטור לגמרי וא"ש פסק הרמ"א

אמנם עיין משכנות יעקב סימן י"א ובקרן אורה שכתבו שהיה אפשר לבאר הגמ' אחרת שלרבנן החיוב בפשוטים ולר"ש פטור לגמרי ובמעשה של הגמ' הלובש הבין שלרבנן החיוב בכפולים והגמ' דחתה שזה ודאי לא הכנף והכוונה שממילא החיוב ודאי בפשוטים ולפ"ז הרא"ש והרי"ף והרמב"ם פסקו כת"ק והטור הבין שהרא"ש מחיב בפשוטים והרמב"ם פטר לגמרי והב"י ביאר שכונת הרמב"ם לחיב בפשוטים

והנה הנימוק"י כתב שר"ש פוטר וביאר כי מדובר שזה היה בגד ארוך שלא ראוי ללבישה וכתב שקי"ל כר"ש וצ"ע למה לפסוק כר"ש ואם מצד המעשה של הגמ' הרי שם מבואר שזה חייב בפשוטים או לכל הפחות שבכפולים כשזה כפול ועיין ארצות החיים שכתב שכאן אין לבאר כנ"ל שזה מצד חובת מנא שהרי ודאי שכל החיוב רק בבגד שעומד ללבישה ואם בגד כזה ארוך זה נחשב שהוא לא עומד ללבישה ודאי גם אין לחייב מצד חובת מנא

והנה הט"ז הביא צד שבגד ארוך שלא ראוי ללובשו כך הוא פטור מציצית והנה הא"ר הקשה דהרי רש"י העמיד שזה בגד גדול ובכל אופן חייב ועיין פמ"ג שכונת רש"י שזה כפול משיעור טלית אבל לא שזה כפול משיעור אדם שלא שייך ללובשו כשהוא פתוח אמנם לראשונים שלא ביאור כנימוק"י אין לנו מקור לכזה דבר ויתכן שכיון שלנימוק"י זה דעת ר"ש ופסק כך גם לדידן זה כך וצ"ע

ב] עיין מ"ב שכתב שעד כמה שזה ספק איפה להניח לא יכול להטיל שש ציציות מצד שזה בל תוסיף דהינו שאפילו דאם הפשוטים זה הקרנות א"כ הכפולים זה לא מקום הטלה בכל אופן זה נחשב בל תוסיף אמנם עיין חמד משה סק"ד שכתב שאם זה לא כנף אין בזה בל תוסיף וכן הוא בארצות החיים סק"ג במאיר לגבי טלית בת חמש כנפות שכתב הרמב"ם שצריך להטיל ביותר מרוחקות שאם זה רק דין דרבנן א"כ אם הטיל חמש עובר בבל תוסיף כי הכל זה מקום הטלה אבל אם ננקוט שזה דין דאוריתא א"כ אם מטיל אחד נוסף ביותר קרוב אין בזה בל תוסיף ועיין בנין ציון שדן לגבי מני מזוזה בצד שמאל האם יש בזה בל תוסיף ואולי כאן זה גרע שיסוד הדין הנחה זה בבגד ואולי כאן ודאי שגם לכפולים יש שם כנף רק שנקבע הלכה אפשר להטיל שזה עיקר הכנף וזה לא סיבה שלא יהיה בל תוסיף וצ"ע

**ל"ז:**

ג] הגמ' אומרת שמי תפר קצות הבגד זה לא מועיל כי הוא עומד לפתוח אותם ועיין רש"י בביאור הראשון שביאר שהכוונה שכפל את הבגד באמצעו והקשה שזה סותר לגמ' לקמן והנה לנימוק"י שבגמ' לקמן מדובר בבגד ארוך שלא שיך ללובשו כך א"כ א"ש החילוק דשם זה לא עומד לפותחו משא"כ כאן שייך לדון מזה שהוא לא חתכו סימן שעומד לפותחו ולהשתמש בו כבגד גדול ועיין מגן גבורים שכתב לבאר עוד דבגמ' לקמן שללא התפירה זה פטור מציצית [לשיטת הדרכי משה] בזה התפירה היא סיבה לחיב בטלית משא"כ כאן מדובר בשיעור של הבגד שחייב גם ללא התפירה בזה התפירה לא פוטרת וכדלקמן מהמג"א ועיין בה"ל שדיק מהרמב"ם שהחילוק שלקמן תפר מכל הד' צדדים וכאן תפר רק מצד אחד

אמנם רש"י בלשון השני ביאר שהכונה שתפר הכפל כדי לפטור הבגד מציצית ועדין צ"ב מה ההבדל בין סוגין שהתפירה לא מועילה לשם דהתפירה מועילה ועיין שטמ"ק אות כ"ב דמשמע שיש מקום שזה צורה להעמיד את שימוש הבגד ובזה זה לא עומד לפתוח אבל יש צורה שאין לזה שום סיבה ובזה הוא עומד לפתיחה וכן קט המ"ב לעיקר אמנם עיין מג"א סק"ד ומקורו מהלבוש שכתב שההבדל שבסוגין זה בא לפטור מציצית לכן זה לא מועיל משא"כ שם זה לא בא לפטור אלא רק לשנות את מקום הטלת הציצית לגבי זה מועיל התפירה וכתב המג"א שלפ"ז אם תפר בצורה שזה נשאר חייב יכול להטיל הציצית בג' אצבעות מהתפירה החדשה והנה בלבוש מבואר שבמקרה שתפר כדי לפטור שזה לא מועיל צריך להטיל הציצית בג' אצבעות מהקרן הקודמת אמנם רעק"א דן שלא יכול להטיל במצב זה עד שיפתח הקרן דהיינו שיש כאן שני נידונים נידון אחד האם זה פוטר מציצית ונידון אחד מה הוא מקום הטלית וכלפי זה התפירה מועילה וצ"ב ובמ"ב משמע שיכול להטיל איפה שהוא רוצה [ואינו מוכרח] ועיין ארצות החיים שכתב שרק הלבוש שנקט שבטלית כפולה מטיל בכפל א"כ כאן אפילו שזה לא נחשב תפור אבל זה לא גרע מטלית כפולה ולכן הוכרח לחלק בין אם זה בא לפטור או לא אבל לדידן אין מקום לחילוק זה ועיין ארצות החיים שדן בהיה עגול ותפר מרובע האם חל חיוב וכתב שלביאור המרדכי זה פטור אבל לביאור המג"א והלבוש זה יתחיב ולכן כתב להניח ללא ברכה

ד] עיין חמד משה סק"ד שכתב לדון שבטלית כפולה לרבנן שמטיל בכופים הכונה שיכול איפה שרוצה ולכן יש בזה בל תוסיף אמנם בפשוטו בתוס' בסוגין מבואר לא כך שהרי ביארו שרבנן מחיבים להטיל דוקא שם ולר"ש פטור אלא משאיר בפשוטות דהינו שזה היה בפשוטות ויש כאן נידון שהוא חייב לתת בכפולות אמנם יתכן שבאמת לשניהם יש קרן וזה יסוד דברי המג"א רק יש הלכה שצריך להשים בד' העיקריות ולכן במקום שזה בא לפטור זה נחשב שיש קרנות ושם מקום ההטלה וצ"ע

ה] עיין מ"ב סימן ט"ז סק"ד בסופו שכתב שאם יש בגד שיש בו שיעור ותפרו למעטו מהשיעור זה פוטר אותו צ"ע מה זה שונה מסוגין שלא מועיל לתפור כדי לפוטרו מהציצית וצ"ל ששם זה סברא מיוחדת שכיון שעכשיו צורת השימוש שאין לזה חשיבות בגד ממילא זה פטור ועדין צ"ע ועיין לבוש סעיף י' שבבגד שצורת לבישתו שהכנף מתעגל פטור מציצית וכתב שזה לא דומה לסוגין שתפר שכאן מצד צורת השימוש בבגד אין סיבה שזה יהיה כך וצ"ב

**פסקי ריא"ז הלכות ציצית**

**ה. הלובש טליתו כפולה פטורה מן הציצית25, שהרי הכנף יבא על הכפל, וכשפושט טליתו יבא הכנף באמצע הטלית. ואם כפלה ותפרה חייבת26, ואפילו תפרה וחברה על ידי יתידות27.**

**ספר הרוקח הלכות ציצית סימן שסא**

**וקיימא לן כר' שמעון דפטר בציצית טלית כפולה אך כפל ותפרה חייב**

#### י"ח אייר תש"פ

# סוגיא דתכלת ולבן

**ל"ח. במשנה - ל"ח: אלא אמר רבא**

**טושו"ע סימן י"א סי"ב [בטור חלק נמצא בתחילת הסימן] רמב"ם פ"א ה"א – ה"ז**

**יש כאן בסוגיא שני חלקים אחד בדין תכלת מעכב את הלבן והמסתעף ב. מהגמ' בסוף העמוד בדין קדימה ושאר הסוגיא וכדאי ללמוד את זה בשני שלבים רק כיון שיש פרטים בחלק השני שנוגע לחלק הראשון לכן כדאי ללמוד קודם את כל הגמ' שצוינה לעיל**

**בדין תכלת מעכב את הלבן**

**א. האם לרבנן תכלת לבן זה שני מצוות – עיין רמב"ם בסה"מ שורש י"א ובהשגות הרמב"ן ועיין בהלכות פ"א ה"ה ועיין תוס' בע"ב בד"ה אלא ועיין קדושת יו"ט סימן ל"ה בד"ה וכן יש להוכיח**

**ב. במנין חוטי התכלת – עיין רש"י ועיין רמב"ם פ"א ה"ו ובהשגות הראב"ד ועיין עמק ברכה סימן א' וכן הוא במשכנות יעקב סי"ג בתחילת דבריו ועיין בב"י תחילת סימן י"א [וצ"ב לרמב"ם הלבן אינו מעכב את התכלת ועיין קרן אורה בע"ב ובמשנתינו בסוף דבריו]**

**ג. בדין תכלת לא מעכב את הלבן האם צריך ד' חוטים – עיין תוס' שהאריכו ועיין שו"ת הרא"ש כלל ב' ט' וברשב"א יבמות ד: בד"ה והא דאמרינן שנקטו שמספיק שתים [ועיין עיטור שער ב']**

**ד. בהא דאין בל תגרע בלבן ללא תכלת – בית הלוי ח"א סימן מ"ב בד"ה אמנם שזה מדין עדל"ת ועיין ארצות החיים י"ט סק"א**

**ה. . האם לרבן הוי דרשא שלא מעכב – עיין מיוחס לרשב"א בסוף דבריו ועיין שו"ת הרא"ש כלל ב' י"ט שזה הללמ"ס [ועיין קדושת יו"ט סוף סימן ל"ה]**

**ו. בגדר מצות תכלת – עיין מיוחס לרשב"א הנ"ל ועיין ראש יוסף שבת כ"ה. בד"ה סדין [והאריך בזה בקדושת י"ט סימן ל"ה ועיין ישועות יעקב סימן י"א סק"ז בד"ה באמת]**

**ז. בדין ציצית בזמן הזה – עיין רמב"ן ובעל המאור פ"ב דשבת ועיין ביאור הגרי"פ על הרס"ג תחילת מצוה ז'**

**תוד"ה התכלת**

**ו. בהא דלרש"י לא יוצא בתכלת את הלבן – שפ"א וקרן אורה בד"ה עוד יש לדקדק ועיין קר"א בע"ב בד"ה מידי ציבעא**

**ז. בראית התוס' מלקמן לא יהא וכו' – עיין ארצות החיים ט' סקל"ב ובחזו"א ג' תחילת סקכ"ה מה שהביאו להקשות מהסמ"ג ובמה שישבו שם**

**ח. בראית התוס' הנ"ל – עיין רשב"א יבמות ד: בד"ה לענין מה שישב בזה**

**ט. בחידוש התוס' שגם ללא החיוב אין כלאים – עיין בשפ"א ובחזו"א ס"ג סוף סקכ"ד מה שתמהו בזה ועיין קרן אורה מה שביאר בזה ועיין עוד בעולת שלמה ובטה"ק [וצ"ע מה שדימו להטיל למוטלת דשם זה רק בתכלת ולא בקיום של לבן]**

**י. בדין בל תוסיף – עיין תוס' וברא"ש ועיין טושו"ע סימן י"א סי"ב ועיין רמב"ם פ"א ה"א שאין מנין לציצית ועיין כ' הגרי"ז בע"ב בשם הגר"ח וכן הוא בכ' הגר"ח מ.**

**י"א. האם אפשר שמונה לבן לתוס' – עיין ב"י ועיין ארצות החיים סקי"ד בסופו מה שהוכיח מתוס'**

**י"ב. בראיה מהגמ' בסנהדרין - עיין שטמ"ק וכן הוא במרדכי סימן תתקמ"ב**

**י"ג. טלית בת ח' היינו ד' – צ"ב שלמה מה שיש כאן ארבע תכלת לא הוי ב"ת לתוס' עכשיו שנקטו שיש ב"ת**

**י"ד. בגדר הדין ד' של לבן הנלמד מדין גדיל – עיין לשון הרא"ש סימן ז' שזה במקום תכלת[והאריך בזה בישועות יעקב סימן י"א סק"ז בד"ה באמת] ועיין כ' הגרי"ז בע"ב על גרדומין שזה עוד דין של גדיל**

**בדין קדימה לבן לתכלת**

**ט"ו. לא צריכא אלא לקדם – עיין רש"י ובשטמ"ק אות ג' ועיין חזו"א סימן ג' סקי"א ובכ' הגרי"ז מה שביארו בדעת הרמב"ם**

**ט"ז. בדין הקדימה האם מוכח שזה מכלל העשיה – קרן אורה בד"ה מידי צביעא ועיין משכנות יעקב סוף סימן ט"ז ובחזו"א ס"ג סקי"א בד"ה במ"ב**

**י"ז. תוד"ה לא נצרכא – עיין עמק ברכה סימן ג' ובכ' הגרי"ז ובהגהות הגראמ"ה [נדפס בש"ס וילנא] ועיין מיוחס לרשב"א בגדר הדין קדימה במה זה מחסר ועיין טהרת הקודש בביאור הנידון בתוס'**

**י"ח. תוד"ה לרבי - בביאור תירוצם השני עיין חזו"א ס"ג סקי"א ועיין קדושת יו"ט סימן ל"ה**

**י"ט. תוד"ה לא נצרכה - עיין הגהות הרד"ל ובשפ"א בביאור קושיתם**

**סוגיא דצבע החוטים ילמד אי"ה בהמשך**

### בדין התכלת מעכב את הלבן

א]נחלקו רבי ורבנן האם התכלת מעכב את הלבן ודעת תוס' והרא"ש והרוב הראשונים שקי"ל שזה לא מעכב אמנם דעת הבעל המאור פ"ב דשבת שזה מעכב וכן נסתפק בזה המהר"ם מרוטנברג ולכן לא לבש בשבת ציצית מחמת חשש טלטול כמבואר בטור סימן ש"א בדעתו והנה בבעל המאור מבואר שלצד זה אין חיוב גם מדרבנן וביאר שזה מצד שלא מצאנו שהיה תקנה דרבנן שיש חיוב ציצית אמנם עיין בתמים דעים לראב"ד שכתב שזה חייב מדרבנן וכן פשיטא להו לפמ"ג והארצות החיים ועיין בהגהות הגרי"פ לסמ"ג מצוה ז' שכתב לדון שגם אם זה מעכב אבל כיון שכתוב בתורה לדרותיכם א"כ בזמן שאין תכלת זה לא מעכב גם לרבי וכמבואר בגמ' לגבי קרבן הגר שאפילו שזה מעכב אבל בזמן הזה זה לא מעכב

ב] צ"ע לדעת רבנן שתכלת אינו מעכב את הלבן למה לא הוי בל תגרע ועיין בית הלוי ח"א סימן מ"ב שנקט שזה מדין עדל"ת וזה דלא כשאג"א מצוה מ"א שנקט שלא שייך בזה עדל"ת ובפשוטו הביאור מצד שכיון שהאיסור נאמר על המצב הזה בעצמו לא שייך בזה עדל"ת ועיין ארצות החים י"ט סק"א שביאר שכיון שזה שני מצוות לא שיך בזה בל תגרע דהינו שנקט שכל אחד זה קיום לעצמו והאריך בזה בשו"ת בית שלמה סימן ט"ז אמנם הדבר מחודש ובפרט לדעת הרמב"ם שכל הדין הוא לכרוך הציצית בחוט תכלת וודאי משמע שזה תוספת והשלמה על מצות ציצית והנה לדעת רש"י שצריך תמיד ד' חוטים אם נימא שזה מעיקר מצות ציצית ורק שיש עוד מצוה ששני חוטים יהיו תכלת יתכן שכל שזה לא תוספת של עשיה נפרדת אין זה בכלל בל תוסיף ואינו מוכרח והנה אם נימא דלרבנן יש דרשא שזה לא מעכב יתכן שבזה כלול שגם אין בזה בל תגרע והגרי"פ כתב לדרכו שיש פסוק לדורתם שהיום זה לא מעכב ולכן אין בזה גם בל תגרע ולדבריו בזמן חז"ל היה בזה ב"ת ועיין קה"י ר"ה סט"ז שדן שהב"ת זה לא בעשיה של הלבן אלא בזה שלא עושה תכלת וממילא כתב שגם על זה שייך הסברא של המרדכי שכל שהוא אנוס על זה אינו מחויב לקימו וממילא אין זה בל תגרע ע"ש

ג] צ"ע איך מותר ללבוש בגד ללא תכלת הרי הוא מבטל מצות עשה מהתורה של תכלת ועיין שאג"א סימן ל"ב שהוכיח מזה כדעת המרדכי שאם אדם אנוס ולא יכול להטיל ציצית מותר לו לבוש הבגד וזה לא נחשב ביטל עשה וגם אם נימא שיש בזה איסור דרבנן אבל כאן שיתבטל כל המצות ציצית כי היום אין תכלת רבנן לא גזרו אמנם לדעת הר"ש שאסור ללבוש בגד ללא ציצית צ"ע כנ"ל ועיין מאיר לעולם ח"ב ס"ז בד"ה ומה שהקשה שכתב שכיון שיש בגמ' ילפותא שזה לא מעכב זה מבואר שמותר ללבוש הבגד דלא משמע שהתורה רק באה לומר נפק"מ האם זה משאוי בשבת אלא באה לומר שלמעשה מותר ללבוש אמנם אם הגמ' זה רק דחיה לדרשא של רבי א"כ אין מקור שזה מותר וע"ש בד"ה ומה שהביא שכתב שגם אם יש צד איסור בזה ודאי שעשה דוחה את האיסור הזה כמו שזה דחה ל"ת עוד כתב לבאר שכיון שמצות תכלת זה תוספת על הלבן כמבואר ברמב"ם ודאי הלבן נחשב מצוה יותר חשובה שזה דוחה את התכלת ועיין קדושת יו"ט סימן ל"ה שכתב לדיק מרש"י ותוס' שמצות תכלת זה רק למצוה מן המובחר וכן הוא בלשונו של המיוחס לרשב"א בסוגין [וזה א"ש אם תמיד צריך ד' חוטים] והנה הדבר צ"ע שאפילו שאין זה מחסר בקיום מצות ציצית כמבואר בראשונים אבל ודאי שזה חיוב גמור מדאוריתא ולא שזה רק דין לכתחילה וודאי שמי שיש לו ולא מניח הוא מבטל עשה בידים אמנם יתכן לומר שלכן מסתבר שכאן זה לא גדר של איסור אלא רק גדר של מצוה וממילא הוא מודה למרדכי ועיקר הדברים מבואר בראש יוסף שבת כ"ה

ד] בעיקר מנין החוטים נחלקו הראשונים דעת הרמב"ם ששבע חוטים לבן וחוט אחד תכלת ודעת הראב"ד והריא"ז שחוט אחד תכלת ושלש חוטים לבן ודעת תוס' והרא"ש ורוב הראשונים ששני חוטים תכלת ושני חוטים לבן ומתוס' מבואר כאן שדיקו כך מהגמ' לקמן וע"ש מה שהביאו מהספרי פרש שלח ופ' כי תצא וע"ש כמה גירסאות והנה ברמב"ם מבואר שגדר מצות תכלת אין זה שחלק מהחוטים יהיה תכלת אלא שיסודו שיש דין כריכה בחוט אחד על הלבן ומצוה זו צריכה להעשות בתכלת ומבואר בדבריו שיש דין שעיקר הכריכה יהיה בתכלת ועיין ראב"ד שתמה עליו מהיכי תיתי שיהיה כך ועיין עמק ברכה סימן א' שלנ"ל אין מקום קושיא שזה כונת התורה פתיל וע"ש שלכן לראב"ד פתיל זה שני חוטים דהרי כונת התורה שיש דין שיש חוט שזה תכלת וודאי שזה חוט שלם ורק לרמב"ם שכל הדין נאמר על הפתיל לכן שייך לדון זה על חצי חוט ועיין משכנות יעקב סימן י"ג בתחילתו שגם ביאר את הרמב"ם על דרך זה

ה] עיין רמב"ם שורש י"א שהביא ספרי זוטא סוף פ' שלח שתכלת ולבן זה מצוה אחת והרמב"ם ביאר שהכונה שזה נמנה כמצוה אחת והרמב"ן תמה עליו וכי הספרי עסוק במנין המצות לכן ביאר שזה כרבי שזה מעכב אחד את השני והכונה שאם זה לא מעכב הביאור שזה באמת שני עשיות שונות ויש פה שני קיומים שונים והנה הרמב"ם כתב דבר זה בהלכותיו פ"א ה"ה ועיין קרן אורה ל"ז: שתמה מאי נפק"מ בזה ובפשוטו מבואר אבל ברמב"ם שזה לא רק נידון במנין המצות אלא עיקר המכוון שזה לא שני קיומים אלא יש קיום אחד של מצות ציצית ומצוה זו נעשית אם תכלת ולבן והנה הרמב"ם התקשה למה לא מונים את זה כשני מצוות וכתב כי שניהם זה אותו ענין והרמב"ן שם תמה שא"כ גם תפילין של יד ושל ראש וכתב לחלק ששם זה שני עשיות וכאן זה עשיה אחת ולכאורא לנ"ל החילוק ברור שבתפילין שניהם באמת עושים אותו מטרה אבל כל אחד הוא דבר לעצמו רק אדם עושה שני פעמים אותו ענין אבל כאן שניהם ביחד זה קיום אחד ולא שני קיומים דהרי לרמב"ם כל המשג של חוט התכלת הוא קיום הדין פתיל שיש בכל ציצית רק צריך לקימו בתכלת וצ"ע

ו] הגמ' אומרת שרבי ס"ל שיש דרשא שזה מעכב מצד וראיתם אותו משמע על שניהם והטעם של רבנן דמשמע על אחד מהם עיין מיוחס לרשב"א שהקשה דאם ללא פסוק זה לא מעכב א"כ לרבי צריך פסוק אבל לרבנן לא צריך פסוק דמהיכי תיתי שזה יעכב ועיין בביאור הגרי"פ שכתב שכונת הגמ' לא לדרוש שזה לא מעכב אלא רבנן רק דוחים שמכאן אין ראיה אבל מסברא זה לא מעכב ועיין שו"ת הרא"ש כלל ב' סימן ט' שזה הלכה למשה מסיני שזה לא מעכב ומשמע שאין כאן ילפותא בסוגין ובמיוחס לרשב"א כתב לישב שבאמת לרבנן זה בא לדרוש שלא רק שזה לא מעכב אלא שקיים מצוה רק שזה לא מן המובחר ע"ש אמנם עיין בביאור הגרי"פ על הרס"ג מצוה ז' בד"ה על כל פנים שהביא מהעיטור ועוד ראשונים שכתבו שהתכלת לא מעכב את הלבן נלמד מפסוק והנה לכאורא מה שמסברא זה לא מעכב דזה שני צווים נפרדים אמנם אם זה מצוה אחת א"כ לכאורא מסברא זה מעכב וכמו שלגבי ד' ציציות שמעכבות מצד שזה צורת קיום המצוה אמנם הקרן אורה כתב שזה מצד והיה כמבואר בספרי ותמה א"כ למה שאין והיה לגבי הדין תכלת שהרי לשון התורה והיה לציצית וגו' מדובר על הלבן והתכלת וכתב שאם תמיד צריך ד' זה לא קשה שהוהיו הולך על החוטים ולא על צורתם וצ"ע

**תוד"ה התכלת**

ז] עיין תוס' שנקטו שיש שני חוטי לבן ויש שני חוטי תכלת וכתבו דבפשוטו שהמשנה אומרת שזה לא מעכב הכונה שאם לובש שני לבן לבד או שני תכלת לבד הוא מקים בזה מצוה וכן מבואר בשו"ת הרא"ש כלל ב' ס"ט שמעיקר הדין לא צריך ארבע חוטים וכן עיין מרדכי שהוכיח שאין ב"ת מהא דאנו מטילים ארבע חוטים דהינו שנקט שמעיקר הדין מספיק שני חוטים וכן מבואר בפשוטו ברשב"א יבמות ד: בד"ה והא דאמרינן אמנם הביאו מרש"י שתמיד צריך ארבע חוטים דהינו שגם מתי שתכלת אינו מעכב את הלבן צריך ארבע חוטי לבן וגם מתי שלבן אינו מעכב את התכלת צריך ארבע חוטי תכלת והנה התוס' הקשו מהיכי תיתי לומר שתמיד צריך ארבע חוטים וע"ש שכתבו שיש דין גדילים שמשמעו ד' חוטים והנה עיין בכתבי הגרי"ז שביאר שהכונה שמצד מצות לבן מספיק שני חוטים רק שיש עוד דין גדיל וכדי לקים דין זה צריך ד' חוטים אמנם יש ראשונים עיין תוס' בע"ב וברא"ש שכתבו הלשון שהגדר שבמקום שני החוטי תכלת צריך שיהיה לפחות חוטי לבן ויש עוד צד לומר שבאמת יסוד הדין ציצית זה ארבע חוטים והחוטים האלו צריכים להיות לכתחילה שני לבן ושנים תכלת וגם אם לא מתקיים הדין לבן ותכלת אבל ודאי צריך ד' חוטים שזה יסוד המצוה

ח] המשנה אומרת התכלת אינו מעכב את הלבן והנה אם נימא שמספיק שני חוטים א"כ לכאורא הכונה שאם הניח שני חוטי תכלת יצא מצות תכלת ולא יצא מצות לבן ויתכן שאם יטיל ד' חוטי תכלת ודאי קים מצות לבן דבפשוטו דין תכלת זה תוספת על הלבן וכן נקט מסברא השפ"א והקרן אורה [ולפ"ז בשני חוטי תכלת יש לדון מי קובע האם זה קיום לבן או תכלת] אמנם לרש"י שכתב שתמיד צריך ד' חוטים א"כ מבואר שבד' חוטי תכלת מקים רק מצות תכלת ולא מקים מצות לבן וצ"ב למה והנה לשיטת רש"י שיש דין בלבן שיהיה בצבע הבגד א"ש אמנם תוס' חלקו על זה ועיין קרן אורה במשנתינו שתמה בזה וכן בשפ"א ובקרן אורה בע"ב בד"ה מידי כתב שמשמעות הכתוב ונתנו על צצית הכנף פתיל תכלת שזה שני סוגי חוטים ע"ש וצ"ע

ט] התוס' הביאו את הגמ' דאומרת דרבנן ביטלו מצות תכלת בבגד פשתן והגמ' מבארת הטעם שמא יטיל חוטי לבן בצבע תכלת והגמ' שואלת שאפילו אם זה לבן אבל כיון שמקים בזה מ"ע זה דוחה את האיסור כלאים והגמ' דוחה שכיון שיכול בפשתן הדין שזה לא דוחה והנה בפשוטו מדובר שהטיל ארבע חוטים כדינו שנים של פשתן ושתים של תכלת ולפ"ז הגמ' שאלה על התכלת שגם אם קלא אילן דהינו שזה לבן אבל אין כאן איסור מצד שמקים בזה מצות ציצית וכתבו התוס' שהניחא אם באמת תמיד צריך ד' חוטים א"כ יש בזה קיום מצוה אבל אם מספיק שתים א"כ אין בזה ענין וכתבו לדחות שאפילו שלא צריך אבל יכול להוסיף ועיין שפ"א וחזו"א ס"ג סוף סקכ"ד שתמהו שהרי כל הדין דחיה זה קיום המצוה ועד כמה שאין צורך בחוטים אלו אין סיבה שזה ידחה ועיין קרן אורה שביאר שכל שמוסיף על שיעור המצוה בזמן המצוה הכל בכלל המצוה וגם זה יכול לדחות וצ"ל שאפילו שיתכן שמצוה קיומית לא דוחה אבל כאן שזה חלק ממצוה חיובית זה דוחה אמנם עיין עולת שלמה שכתב שכיון דמבואר בגמ' לקמן דהטיל למוטלת כיון שראוי לצאת בזה אין בזה כלאים אפילו שיש אחד מיותר ממילא גם כאן זה כך אמנם בפשוטו כל הגמ' לקמן זה לגבי מצות תכלת שבזה חזינן שחל היתר בחפצא אבל לגבי הלבן שזה מדין עדל"ת רגיל בזה ודאי כל שזה מיותר אין סיבה שזה ידחה רק שיתכן שאם גם באפשר לקים שניהם יש דין עדל"ת דהינו שכל שזה מעשה מצוה זה מותר ממילא גם תוספת שיעור כל שזה בכלל המצוה זה דוחה

י] בעיקר ראית תוס' מהגמ' לקמן עיין רשב"א יבמות ד: ד"ה והא דאמרינן שכתב שכונת הגמ' שהוא יטיל שני חוטי קלא אילן לבד ועל זה הגמ' שאלה שהרי מקים בזה מצות ציצית ובזה אם הוא תכלת הרי אין הלבן מעכב את התכלת אם הוא לבן יוצא בזה מצות לבן אמנם הראשונים נקטו דבפשוטו הכונה שמטיל כמו כל ציצית שזה ד' חוטים ומדברי הרשב"א אלו מבואר שנקט שאין חיוב להטיל ד' חוטים

י"א] עיין תוס' שהביאו מהגמ' לקמן שאומרת שגם אם אדם ישים קלא אילן במקום תכלת זה מותר מצד מצות ציצית והגמ' רק דוחה שכיון שיכול בלבן ולא ידחה ל"ת אין סיבה שיהיה מותר וכתבו תוס' להוכיח מזה שגם כשאין תכלת צריך ארבע חוטים דאל"כ אין בזה קיום מצוה של ציצית ועיין ארצות החיים סימן ט' במאיר לארץ סקל"ב ובחזו"א ס"ג סקכ"ה שהביא מהסמ"ג להקשות על שיטת רש"י שיש הלכה שהלבן צריך להיות כצבע הבגד א"כ איך אפשר לצאת המצוה על ידי צבע תכלת ועיין באחרונים הנ"ל שכתבו לישב דכל הדין מין הכנף נאמר על שני החוטים של הלבן אבל על שני החוטים האחרים אין את ההלכה הנ"ל ובטעם הדבר ביארו שכיון שהם עומדי במקום התכלת א"כ בהם אין הלכה שיהיו מין הכנף ולמבואר בכ' הגרי"ז שהחוטים הנוספים זה מצד השם גדיל א"כ מיושב גם כן שבהלכה של הגדיל לא נאמר דין הכנף [והנה יש לדון במטיל שני תכלת ושני לבן שאינם מצבע הבגד האם זה מועיל ובפשוטו אם נימא שהסברא רק שהשנים שבמקום התכלת לא צריך מין הכנף א"כ כאן שזה במקום הלבן צריך מין כנף אבל אם מצד שזה רק הלכה שיהיה גדיל ובזה אין דין מין כנף א"כ גם כאן זה יכול להיות בצבע אחר והנה מבואר שלבן לא מעכב את התכלת ומשמע שאפשר ארבע תכלת וצ"ע] והנה הסמ"ג מכח זה חלק על רש"י ובפשוטו מבואר שהדין גדיל זה שמצות לבן יהיה בד' חוטים אמנם יתכן שודאי שזה דין נוסף ולא שזה קיום מצות לבן רק שנקט שהדין גדיל רק מתקים בחוטים שיכולים להועיל ללבן ולא בסתם חוטים ועיין בהמשך דברי התוס'

י"ב] התוס' דנו במוסיף על מספר החוטים האם יש בזה בל תוסיף ודעת העיטור הובא בב"י סימן י"א סי"ב שיכול להוסיף כמה שרוצה ואין בזה ב"ת וכן דעת המרדכי וכן הכריע הגר"א ובמשכנות יעקב סימן ט"ו ואת הגמ' בסנהדרין כתבו לדחות דשם מדובר שמוסיף מין אחר ורק בזה יש ב"ת וכן הוא בח' הר"ן שם אמנם דעת תוס' שיכול להוסיף עד שמונה חוטים ויותר מזה יש ב"ת וביארו הסברא כיון שכתבה התורה גדילים ואפשר לבאר שזה הולך על כל מין ועיין ב"י שדן האם זה רק היתר שמהלבן יהיה כפול ומהתכלת יהיה כפול או שזה היתר גם שמונה לבן או שמונה תכלת וע"ש שכתב שסתימת הטור שגם שמונה לבן אמנם הוא נקט מסברא שזה לא מועיל ועיין ארצות החיים סקי"ד בסופו שהוכיח מתוס' לא כך שהרי ביארו את הגמ' של שמונה שהכונה שמונה חוטים של קלא אילן ועל זה הגמ' מדיקת שמתירין מבגד לבגד חזינן שאין בזה בל תוסיף דאל"כ חייב להוריד ועיין ב"י שהביא מהסמ"ק והרשב"א שתמיד יש בזה ב"ת

והנה הרמב"ם פ"א מציצית ה"א כתב שאין לחוטי הענף מנין מהתורה ועיין מרכבת המשנה שכתב שכונתו שזה מדאוריתא אבל כיון שזה מדרש דרבנן הרמב"ם קורא לזה שאין לו מקור מהתורה אמנם עיין משכנות יעקב שהאריך לדיק ברמב"ם שזה רק דרבנן ועיין כתבי הגרי"ז בע"ב וכן הוא בגר"ח סטענצל על דף מ שכתב שבאמת מדין החוטים מספיק אחד וכל הדין ד' זה כדי שיהיה לזה שם גדיל וביאר שלכן לא שייך כאן בל תוסיף דלא נאמר מנין במצות ציצית ומה שצריך מנין לשם גדיל אם מוסיף הכל זה בכלל גדיל וזה לא נחשב בל תוסיף ע"ש

י"ג] עיין תוס' שהביאו את הגמ' שמי שתולא קלא אילן בטלית בת שמונה אסור ובטלית בת ארבע כשר ובפשוטו הכונה שיש שמונה חוטים וארבע חוטים והכוונה שיש חשש שיקח את החוטים הנספים ויחשוב שזה תלת משא"כ בארבע הוא לא יוריד חוטים כי אין מיותר והוכיחו מזה שצריך ארבע חוטים גם כשאין תכלת וכן שמותר להטיל שמונה חוטים והנה עדין צ"ב הגמ' בטלית בת ארבע הרי לכתחילה צריך שתים לבן ולמה לא חוששים שיוריד שנים תכלת ויניח לבן במקום וישתמש אם זה כתכלת וצ"ע וכתבו תוס' לדחות שהכונה בת ארבע שזה שני חוטים שהם ארבע ובת שמנה זה ארבע חוטים ולפ"ז אדרבא מבואר בגמ' שמספיק שתי חוטים אמנם צ"ע שעד כמה שיש ב"ת א"כ איך מותר ארבע חוטים של תכלת הרי מספיק שתים ובפשוטו מבואר שזה ודאי שעד ארבע זה לא ב"ת ואפיו שעכשו נקטו תוס' ששמונה זה ב"ת ואין דרשא שאפשר עד שני גדילים אמנם עד גדיל אחד ודאי שאפשר וכן מוכח שיטת הרשב"א שנקט שיש ב"ת ביותר מל"ב חוטים וכן נקט שמספיק מעיקר הדין שני חוטים ועיין טה"ק וצ"ע

י"ד] עיין תוס' שהקשו מהגמ' שדנה שאם הקדים תכלת ללבן לא יצא תורת לבן וצ"ע שא"כ זה מעכב גם בתכלת שיש רק שני חוטים וכתבו לישב שבתור הקיום מצות תכלת ודאי מועיל גם לבן שלא יוצאים בזה תורת לבן ובשטמ"ק הניח בקושיא והנה צ"ב שכמו שתכלת אפילו שלא צריך יותר משנים זה עוזר כדי שיחשב גדיל א"כ למה חוטי לבן זה יותר גרוע וצ"ל שיכול להשלים בתור גדיל רק דבר שראוי לקיום מצות תכלת ובלבן שראוי לקיום מצות לבן אבל לא חוט שלא מועיל לתכלת להועיל למצות תכלת ויתכן שזה דעת הסמ"ג לעיל שנקט שאם זה לא צבע הכנף זה לא מועיל אמנם לאחרונים שישבו שם הקושיא כך לכאורא אין מקום לקושית התוס' והשטמ"ק ותירוץ התוס' מוכרח

]עיין תוס' שהקשו מנ"ל שצריך שני חוטים מכל אחד אולי גם טוב אחד מהאי ואחד מהאי ותירצו שמסתמא צריך ששניהם יהיו שוים והנה לכאורא קושיתם דהתורה אמרה לעשות גדילים שזה ארבע חוטים וכונת התורה שזה מורכב ממצות תכלת ולבן א"כ מנ"ל שנאמר שיעור כלל לכל מין אולי העיקר שהגדיל יהיה מורכב משני סוגים ולכאורא אם יש כאן שני מצות נפרדות לא מסתבר שהשיעור משתנה ומשמע שזה מצוה אחת של ארבע חוטים ולכן זה לא נחשב שינוי במצוה וצ"ע עוד צ"ב שהיה מקם לומר שיסוד המצוה זה חוט אחד מכל מין והשאר לדין גדילים וא"כ השיעור שוה ומשמע מתוס' שהדין ד' חוטים זה לא דין חדש של גדילים אלא שזה מעיקר מצות ציצית ודלא כגרי"ז וצ"ע בכל זה ובאמת יש לעיין לראב"ד שחוט אחד תכחת האם זה דוקא או הכונה שמספיק ונפק"מ האם בעשה שני תכלת חסר בדין שני מינים וצ"ע

### בדין הקדמת לבן לתכלת

ט"ו] הגמ' אומרת שיש דין להקדים לבן לתכלת ורש"י ביאר שהכוונה שזה בתליה של החוטים בבגד ועיין תוס' שביארו שמסברא זה לא מעכב וביאר בחזו"א סקי"א בד"ה במ"ב שכיון שזה רק צורה בסדר העשיה ולא בצורת הציצית לכן אין סיבה שזה יעכב והנה התוס' הוכיחו מחליצה שהסדר לא מעכב ועיין שפ"א שהקשה ששם זה דין מתיר אבל כאן שזה דין מצוה ודאי יתכן שכל שלא עשה כמו שהתורה ציותה לא יצא ידי חובתו

ט"ז] והנה צריך הרי קשר של שניהם יחד ולא יעזור שיעשה מזה שני גדילים ולפ"ז מבואר שגם ההכנסה של החוטים בבגד זה חלק מעשית הציצית ושייך לומר בזה דינים ולפ"ז יצטרכו לשמה וכן הוכיח במשכנות יעקב סוף סימן ט"ז אמנם עיין חזו"א סימן ג' סקי"א שכתב שמזה רק מוכח שיש הלכה בדין תליה התכלת אבל לא בדין הכנסה של הלבן אמנם עיין שטמ"ק שתמה שמה שייך דין קדימה בתליה ובפשוטו מצד שנקט שזה לא חלק מהעשיה ולכן ביאר שהכונה שבכריכה של החוט צריך קודם בלבן ואחרי זה תכלת וכן דיקו הגרי"ז והחזו"א מהרמב"ם והנה הקרן אורה תמה שהרמב"ם השמיט דין זה וכתב שאולי זה רק אליבא דרבי ולנ"ל הוא מיושב והנה בלשון רש"י מבואר שהנידון שזה לא מעכב הכונה שאם הטיל תכלת לפני הלבן לא צריך להוציאם ועיין טה"ק שתמה שעד כמה שכשעושה בכזו צורה זה מחסר בקיום המצוה למה זה לא סיבה שיוציא את התכלת ויחזור ויטילנו לאחר הלבן וצ"ע [וצ"ב לשון רש"י לפסוק החוט שלכאורא זה קודם הקשר ורק יוציא החוט וצ"ל שקודם שקשר ודאי יוציא ורק לאחר שכבר קשר לא צריך לפסוק]

ט"ז] הגמ' מביאה בריתא שאם הקדים תכלת ללבן יצא אלא שחיסר מצוה והגמ' דנה שאם הכונה שחיסר מצוה של תכלת וקים מצוה של לבן הרי לרבי זה מעכב ומבואר מלשון הגמ' שאם זה לא מעכב כה"ג באמת יצא מצות לבן ולא יצא מצות תכלת ועיין תוס' שהקשו שלכאורא איפכא שלא יוצא מצות תכלת ויוצא מצות לבן בפשוטו הביאור שנקטו שהדין סדר שנאמר בתורה זה בקיום מצות תכלת שזה מגיע לאחר הלבן וממילא כל שהוא קודם הלבן החיסרון בדין תכלת ולא בלבן ובכ' הגרי"ז כתב שכל שנאמר דין סדר ממילא זה שניתן שלא כסדר הוא החיסרון וא"כ כאן הדין סדר נאמר בתכלת והוא החיסרון וצ"ב ועיין עמק ברכה ג' שכתב שהדין להקדים לבן מצד הדין שהמין כנף צריך להיות בתחילה ולפ"ז כתב שזה הלכה בלבן אמנם בתוס' מבואר שזה לא מצד שיש ענין שהלבן יהיה קודם אלא שזה הלכה בקיום דין תכלת והנה עיין הגהות הגראמ"ה [בעוז והדר לא הודפס] שהקשה על תוס' הרי תכלת כשר ללא לבן חזינן שלא מעכב שהוא יהיה דוקא אחרי לבן וא"כ בהכרח הצד עיכוב הוא בלבן שכל שהוא אחרי תכלת זה חיסרון בצורת קיום מצות הלבן ולכאורא היה מקום לומר לשיטת רש"י שיש מצוה שיהיה ארבע חוטים ובתור הקיום של מצוה זו לא משנה מה החוטים ויש עוד קיום שיש לבן ותכלת וכל שלא מתקים דין לבן ותכלת זה נחשב שהתקים מצות ציצית ולא התקים מצות תכלת וא"ש מה שנקטו תוס' שלא יוצא תכלת אפילו שאם הטיל תכלת ללא לבן זה כשר אבל כה"ג לא מקים את המצות תכלת אלא רק את המצוה שיש חוטים וזה נחשב מצות לבן וצ"ע והנה עיין לעיל דהבאינו דהרמב"ם מבאר את הדין קדימה שזה בכריכה ועיין כ' הגרי"ז שלפ"ז הדין קדימה זה מצד קיום דין הלבן ומדין מין הכנף וא"ש לשון הגמ'

]הגמ' שואלת שאם הכונה ביחס לסדר א"כ צ"ב הלשון התכלת אינו מעכב את הלבן דמשמע שאם הניח הלבן קודם התכלת הרי כך דינו עיין מיוחס לרשב"א שהקשה למה הגמ' לא מבארת ששני המקרים של המשנה מדובר שהקדים תכלת ללבן והמשנה אומרת שזה לא גורם עיכוב לא במצות תכלת ולא במצות לבן וע"ש שני ישובים ובישוב השני כתב שזה פשיטא שהתכלת שקדם זה לא סיבה שיהיה חיסרון בלבן וכל הצד שזה יהיה חיסרון הוא בתכלת שמקומו לאחר הלבן ועיין לקמן בתוס'

י"ז] תוד"ה לרבי כתבו שמלשון הגמ' משמע שלרבנן אפשר לבאר הבריתא כפשוטה שהציצית כשירה רק שחיסר מצות לבן וכתבו עוד וי"ל שכל שכן שלרבנן קשה אמאי חיסר מצוה הא לא מעכבי אהדדי עכ"ל וצ"ב כוונתם ועיין קדושת יו"ט סל"ה שכתב דתוס' ס"ל שכל הדין של תכלת זה בגדר מצוה מן המובחר וכלשונם מ. וממילא בהכרח שלא הכה"ג שחיסר מצוה שהרי קים מצות ציצית אלא שרק חסר לו מצוה מן המובחר אמנם החזו"א ג' י"א ביאר שכיון שהרי קיים מצות ציצית בהכרח קיים חובת שניהם ולכאורא הכוונה שבתור קיום של לבן אין סיבה שלא יצא ובתור קיום של תכלת לבד אין סיבה שלא יצא ממילא גם בתור קיום של שניהם הוא גם יוצא וצ"ע אם זה כונתו

] הגמ' אומרת לא נצרכא אלא לטלית שכולה תכלת והנה מבואר שדעת רמב"ח שבתכלת מתקים הדין של מין הכנף ועיין טה"ק שהקשה שא"כ יספיק שני חוטים לתכלת וגם לדין מין הכנף ותירץ שיש דין גדילים אמנם לפ"ז יועיל לכתחילה ארבע חוטי תכלת והרי מפורש בגמ' שדנה שיש דין הקדמה של תכלת ללבן ומשמע שצריך דוקא חוטי תכלת והנה עיין לקמן מ"א: שרש"י ביאר שכיון שרוב טליתות זה לא תכלת וזה שני מינים ממילא תמיד צריך שני מינים אמנם לכאורא זה דחית רבא אבל רמב"ח לא סבר כן וצ"ל שגם הוא נקט שהתורה לא דיברה על תכלת רק לגבי לדון מה יהיה בתכלת בזה נקט שלגבי ששי כאן מקור שצריך שני סוגי חוטים זה ודאי לומדים לתמיד אמנם לגבי הדין קדימה של מין כנף כאן מסתבר שאדרבא התכלת יקדום ועיין שפ"א שדן שלרמב"ח באמת יכול שארבעתם יהיה תכלת

]בגמ' מידי ציבעא קגרים עיין ראב"ד פ"ב מציצית ה"ח ובכ' הגרי"ז כאן ובעמק ברכה ועיין בהמשך בסוגיא דצבע החוטים

# בדין צבע החוטים וטלית שכולה תכלת [מ"א: ל"ז:]

**גמ' מ"א: ת"ר - איתמר ,גמ' ל"ז: מחלוקת רמב"ח ורבא**

**טושו"ע סימן ט' ס"ה**

**מ"א:**

**א. בעיקר ביאור הגמ' – עיין רש"י שני לשונות ובקושית השטמ"ק [עיין עולת שלמה מה שישב בזה] ועיין תוס' ל"ז.**

**ב. טלית שכולה תכלת האם יש הלכה של מין כנף – עיין רש"י בלשון הראשון דמבואר דד' קלא אילן זה לא טוב [ועיין טה"ק שזה רק לרבי ודוחק] ועיין הגראמ"ה וצ"ב א"כ למה כשיש תכלת זה טוב ועיין עמק ברכה ד' ועיין קרן אורה שתמה למה בטלית שכולה תכלת לא עוזר ד' תכלת**

**ג. בביאור הכונה אין פוטר אלא מינה – עיין תוס' בד"ה אין ועיין מרדכי סימן תתקמ"ח ובביאור כונתו ע"ש בהגהות המהר"ם בענט ועיין ב"ח סימן ט' ס"ה ועיין בארצות החיים סימן ט' סק"ג שהאריך בביאור כונתו ועיין ב"י שהביא מהעיטור לחלק בין לבן לשאר צבעים ועיין ארצות החיים סקל"ג מה שהקשה עליו [ועיין בעיטור ע"ד טור ד' שישב הקושיא] ועיין חזו"א סימן ג' סקכ"ה בביאור הגמ'**

**ד. בקושית הראשונים מהגמ' לעיל ל"ז: מידי ציבעה קגרים – עיין מרדכי הנ"ל ובעיטור הנ"ל ועיין ראב"ד בהשגות פ"א ה"ח ועיין שו"ת הרשב"א ח"ג סימן ר"פ [ועיין טה"ק על דברי התוס']**

**ה. תוד"ה אם הביא - עיין טהרת הקודש מה שדן שכאן זה יעכב בדיעבד שזה לא תכלת ולא לבן ועיין קרן אורה מה שכתב בישוב דברי התוס'**

**ו. בקושית הסמ"ג על רש"י שיש דין צבע הטלית מדף מ. - חזו"א ג' כ"ה ארצות החיים ט' ל"ב ועיין טה"ק בד"ה אם אדומה**

**ז. טלית שכלה תכלת כל מיני וכו' – עיין טה"ק שהקשה שאם אין דין צבע א"כ אין שום דין מיוחד בכולה תכלת**

**ל"ז:**

**ז. לא נצרכא אלא לטלית שכולה תכלת – עיין טה"ק שהקשה שלרמב"ח יועיל ארבע חוטי תכלת [דסברת רש"י לקמן לכאורא הוא סברת רבא] ועיין שפ"א ובעמק ברכה סימן ד'**

**ח. בביאור מידי ציבעה קגרים – עיין ראב"ד פ"ב ה"ח ועיין רש"י ותוס' ובפשוטו משמע שביארו אחרת ועיין שפת אמת ובכ' הגרי"ז מה שתמהו על רש"י ובעיקר כונת רש"י עיין ספר טהרת הקודש ועיין עמק ברכה אות ד' [ועיין טה"ק לקמן מ"א: על תוס' בד"ה ותימא מידי]**

**ט. בביאור תוס' ל"ז: בד"ה מידי וכו' – עיין עולת שלמה ובספר טהרת הקודש [ובחזו"א סימן ג' סקכ"ה בסופו]**

### בדין צבע החוטים מ"א:

א] עיין סוגית הגמ' והנה רש"י בלשון הראשון ביאר שטלית שכולה תכלת מצד עיקר הדין מטיל בה חוטי לבן מאיזה צבע שרוצה וגם בקלא אילן ומבואר שתכלת לא יכול להשים ובפשוטו זה כמו שביאר לקמן שצריך שיהיה שני מינים וללשון זה גם קלא אילן זה מוגדר כמין אחר ומתקיים כאן הדין של שני מינים רק שלכתחילה לא יטיל קלא אילן דיחשבו שזה תכלת ויש כאן גזירה שיטילו חוטים אלו בטלית אחרת ודבר זה מעכב והגמ' שואלת סתירה שיש בריתא שאין להטיל קלא אילן אבל זה לא מעכב והגמ' מחלקת בין טלית בת שמונה לטלית בת ד' שטלית בת שמונה יש חשש שיקח החוטים של הקלא אילן ויטיל במקום תכלת ובטלית בת ארבע אין חשש שיקח החוטים ויטיל במקום אחר דהרי צריך ד' חוטים ובעיקר הדבר שצריך שיהיה שני צבעים עיין בעיטור [ס"ז טור א'] שכתב שכיון שכתוב וראיתם אותו זה מקור שצריך לעשות בצורה שיהיה ניכר התכלת מהלבן

ב] והנה עיין רש"י שכתב עוד חשש שיקח החוטי תכלת וישאיר את הקלא אילן ומבואר שכה"ג לא יוצא ולכאורא הטעם כי זה לא מין כנף ולרש"י הצבע מעכב וצ"ע א"כ למה אם יש שני תכלת ושני קלא אילן הוא יוצא הרי אין כאן ההלכה של מין כנף ולכאורא צ"ל שאת הדין מין כנף יוצא כה"ג על ידי התכלת דהינו שהדין מין כנף זה הלכה שבגדיל של הלבן יהיה מין כנף אמנם הסמ"ג שהקשה על רש"י ונקט שצריך ארבע לבן חזינן שנקט שלא מספיק שיש בגדיל מין כנף וצ"ע שמהדין של טלית שכולה תכלת מבואר שלא צריך שהלבן בעצמו יהיה מין כנף ואולי באמת בטלית שכולו תכלת אין דין פוטר של לבן שכיון שדינו מין כנף וזה לא שייך ואין כאן אלא פוטר של תכלת ורק צריך שיהיה שני סוגים ולכן צריך שנים תכלת ושנים מין אחר והנה צ"ע לרבי בכה"ג שבין כה לא מתקיים הדין מין כנף למה שלא יודה לרבנן שמעכב ד' תכלת ועיין עמק ברכה ד' שכתב שבאמת בטלית שכלה תכלת יוצא בתכלת לבד גם לרבי וצ"ע ועיין טה"ק דכתב דבפשוטו אם בטלית שכלה תכלת לא מתקים הדין מין כנף חזינן שזה לא מעכב בדיעבד ומיושב קושית הסמ"ג אמנם מרש"י כאן חזינן לא כך ועיין טה"ק שכתב שכל דברי רש"י רק אליבא דרבי שתכלת מעכב את הלבן אבל לרבנן באמת ודאי שזה מועיל בתור קלא אילן אמנם תמה שלמה רש"י ביאר לרבי ובפשוטו מבואר ברש"י שגם לרבנן זה לא טוב וכן הוא בהגהות הגראמ"ה וצ"ע

ועיין שטמ"ק שהקשה על ביאור זה שגם בטלית בת ד' יש חשש שיקח מכאן שני חוטים תכלת לטלית אחרת ויניח במקום חוטי לבן ולכאורא יש להקשות יותר דהרי עד כמה שחושב שזה תכלת הוא לא מקים את הדין של שתים לבן וממילא זה ודאי סיבה שהוא יוריד אותם ויניח במקום חוטי לבן וישתמש בהם לתכלת במקום אחר ואולי כאן אדם בפשוטו יתלה שזה קלא אילן דלא מסתבר שלא קימו כאן מצות לבן ועיין עולת שלמה שכתב שמכאן מדויק שמי שכבר עשה ציצית בלבן או תכלת לבד אין דין להתיר הבגד ולעשות תכלת וזה כקדושת יו"ט סימן ל"ה שזה רק מצוה מן המובחר לרבנן וצ"ע

ג] עוד כתב רש"י לבאר שקלא אלן זה לא טוב ומעכב מצד שזה נחשב אותו צבע והתורה רצתה שזה יהיה שני צבעים והגמ' שואלת מבריתא דמבואר שזה לא מעכב והגמ' מתרצת שאם זה טלית בת ארבעה א"כ הכל מאותו צבע לכן זה מעכב משא"כ אם זה טלית בת שמונה א"כ מדובר שיש כאן שנים לבן ועוד שנים תכלת וחוץ מזה רוצה להטיל עוד ארבע קלא אילן בזה הוא רק אסור מצד גזירה דרבנן שיקח הנוספים ויתלה אותם במקום אחר בתור תכלת והנה מבואר שגם למחשבת האדם שהכל תכלת הציצית כשירה דהינו שגם שש חוטי תכלת ואין בזה בל תוסיף ולכאורא זה דלא כב"י וכבר הקשה כן בארצות החיים [הנה לשון הבריתא דוחק שמביא תכלת וד"א הכונה עוד שני חוטי לבן וחוץ מזה יכול להבא עוד חוטים אבל לא יבא קלא אילן וצ"ב איפה כתוב כל זה וללשון הראשון א"ש]

ד] והנה עיין תוס' שהקשו על הפירוש ברש"י שקלא אילן לא טוב בטלית של ארבע מצד שזה לא שני צבעים א"כ מה הגמ' שואלת מהבריתא שזה כשר הרי יתכן ששם זה כרבנן שלבן לא מעכב את התכלת דהינו שכל הפסול שיש כאן שלא מתקים הדין לבן ותכלת אבל הדין תכלת אין סיבה שלא יתקים בזה שהוסיף שני חוטי לבן שלא כשרים בתור לבן והנה שיטת רש"י שתמיד צריך ד' חוטים ולפ"ז היה מקום לומר שאין כשר אלא או ארבע כדין תכלת או ד' כדין לבן וא"כ כה"ג שזה לא מועיל בתור תכלת כיון שזה קלא אילן וזה לא מועיל בתור לבן כיון שיש שנים תכלת א"כ באמת גם לרבנן דפליגי ארבי זה לא טוב [וכן הקשה בטה"ק] ובפשוטו כך מבואר בסמ"ג שהקשה על רש"י שצריך צבע הכנף מהגמ' שקלא אילן יתכשר בתור לבן הרי זה לא צבע הכנף ומבואר שנקט שגם השתים הנוספים זה חייב להיות בקיום דין לבן אמנם בפשוטו ברש"י מבואר לא כך ובביאור דעת רש"י כתבו הארצות החיים והחזו"א שבדין ארבע חוטים לא צריך שזה יהיה צבע הכנף שכיון שזה מגיע במקום התכלת ושם אין דין מין הכנף ממילא גם כאן לא צריך ולפ"ז א"ש קושית התוס' שגם בדין ארבע תכלת לא צריך שזה יועיל בתור תכלת אמנם לכאורא שם הכונה שדין שאין בתכלת אין בשנים אלו אבל כאן למה שבשנים שהם במקום הלבן לא יהיה את מה שיש בלבן אמנם כמו שבארבע תכלת הרי בשנים שבמקום הלבן זה לא צבע הכנף וזה לא חיסרון ממילא גם כאן זה לא חיסרון וכן יש לבאר שלגבי הדין גדילים העיקר שיהיה עוד שני חוטים וממילא גם לקיו הדין ארבע תכלת מועיל שנית תכלת ושנים לבן סתם

ה] והנה לכאורא היה מקום לישב את קושית התוס' דהנה הבריתא מתחילה ואומרת טלית אין פוטר בה אלא מינה וביאר רש"י שהכונה אותו צבע הבגד והנה הרי מדובר שיש כאן שני חוטי תכלת והנה לרש"י כה"ג גם אם זה לא צבוע בצבע הבגד אבל הרי הוא יוצא מצות תכלת בשני תכלת ולנ"ל הדין שגם אם השנים הנוספים הם לא בצבע הטלית אבל בתור ההשלמה של ד' זה מועיל א"כ בהכרח שכונת הבריתא אין פוטר לגבי לקיים מצות לבן א"כ בהכרח הסיפא שבדיעבד יוצא בקלא אילן הכונה יוצא מצות לבן שהרי על זה הבריתא מדברת ואין הנידון על בדיעבד וצ"ב דעת תוס' ובפרט שהרי מה דמבואר שלא טוב ד' חוטי תכלת הכונה אם רוצה לקים המצות לבן ובהכרח שעל זה כתוב שבדיעבד גם בקלא אילן זה טוב הכונה לקים מצות לבן וצ"ע קושית התוס' וכן הוא בקרן אורה

ו] מבואר בבריתא שטלית אין פוטר בה אלא מינה וביאר רש"י שהכוונה שצריך שיהיה צבע הטלית ועיין תוס' שהקשו דהגמ' לעיל שואלת מידי ציבעה קגרים ומבואר לכאורא שאין שום ענין בצבע הטלית וכתבו לישב או שזה מצד זה קלי ואנוהו דהינו שהגמ' לעיל דנה על דאוריתא ומצד דין זה באמת אין דין שיהיה אותו צבע ופה יש דין דרבנן [וכן הזכירו צד זה לעיל ל"ח: בד"ה מידי] עוד כתבו דאיירי בשאר מינים ולכאורא הכונה שכונת הבריתא שהחוטים צריך להיות ממין הבגד והקשו על זה תוס' הרי זה רק הלכה אם מניח חוטים משאר מינים אבל אם מטיל מצו"פ זה מועיל תמיד ועיין פסקי הרי"ד שהכונה שאין להטיל פשתן לצמר כיון שזה כלאיים דהינו שלא מדובר כאן על שאר מינים אלא על טלית מצמר ופשתן

ז] ובעיקר קושית התוס' עיין ראב"ד בהשגות על הרמב"ם שכתב שכונת הגמ' לומר שהדין שהלבן צריך להקדים זה לא מצד שהוא צבע הכנף וממילא בטלית תכלת צריך להקדים התכלת אלא שנאמר כאן דין קדימה מצד שחוטי הלבן הם קודמים לתכלת וא"כ גם בטלית שכולה תכלת צריך להקדים הלבן והנה רש"י לעיל כתב רוב טליתים הם לבן והיה מקום לבאר שלכן מסתבר שהדין קדימה הוא מצד הלבן אמנם יתכן שכונתו שבאמת הדין קדימה הוא בגלל שזה מין כנף רק שכונתו שבתכלת לא מתקים הדין מין הכנף כיון שרוב טליתות הם לבן ושם בתכלת לא מתקים הדין מין הכנף [וכן מוכח מהא דהוצרך לרוב טליתות אינם תכלת ולא ביאר סתם שהדין קדימה נאמר על הלבן אלא ודאי כונתו לומר שבתכלת לא מתקים הדין צבע הכנף] אלא שעדין לכאורא א"כ כה"ג אבל גם לא יהיה דין קדימת הלבן מחמת שיסוד הדין קדימה בגלל שהוא צבע הטלית וכאן אין את זה ויתכן שזה ודאי יסוד הדין שצריך להקדים את מה שמשתוה עמו וכל שלצבע אין משמעות זה עצמו שהוא דבר ללא דין זה סברא שזה נחשב מין הבגד ועיין לקמן מה שנביא מתוס' ל"ז: ועיין חזו"א ס"ג סקכ"ה שכתב שלסמ"ג צריך לבאר שהכונה אלא מינה זה לאפוקי תכלת דהינו דבסתם בגד שהוא לבן הכונה להקדים הלבן אבל זה לא קשור לצבע [ועיין עוד טה"ק בביאור מידי ציבעה קגרים]

ח] ועיין ב"י שהביא מהבעל העיטור שכל הדין שצריך צבע הכנף זה רק אם זה לא לבן אבל אם זה לבן זה תמיד טוב וכתב שדברי רבא מדובר על חוטים מלבן וצ"ב כונתו שעדין אפשר לישב שהדין שלבן אין מעכב את התכלת במקרה שטלית שכולה תכלת ומטיל בה חוט משאר צבעים ואולי לשון המשנה לבן ולכן בהכרח אין לבאר שזה בשאר מינים ועיין ארצות החיים סימן ט' סקל"ג שהקשה שא"כ למה כתוב בבריתא שטלית שכולה תכלת כל מיני צבעים פוטר בה דהינו שכאן אין הלכה של מין הכנף הרי שיניח בה לבן ויתקים בזה הדין של מין הכנף והניח בצ"ע אמנם עיין בעל העיטור שהודפס בליקוט ראשונים שכתב שכונת הגמ' שאם אין לו לבן כל מיני צבענים פוטרים בה והעיקר שלא יקח תכלת או קלא אילן דהינו שנקט שהדין מין כנף זה לא מעכב

ט] עיין מרדכי סימן תתקמ"ח שכתב וז"ל ונראה דאירי בשאר מינים כגון שיראין וכלך וסריקין דאין פוטר אלא במינים מדאוריתא עכ"ל ועיין מהר"ם בענט דבפשוטו כונתו כתוס' שבאמת אין הלכה כלל שיהיה צבע הבגד וכל כוונת הבריתא שיהיה מין הבגד אמנם הביא מהב"ח שביאר שכונתו שרק במינים אלו צריך שיהיה צבע הבגד ולא בבגד צמר ופשתים וביאר הסברא שעד כמה שזה חוטי שאר מינים שבזה יש הלכה שזה דוקא אם זה מין כנף צריך שיהיה אותו צבע אבל אם זה חוטי צו"פ שבזה אין דין מין כנף אין דין של צבע הכנף והנה צ"ב א"כ מה רבא שואל ולמה רבא לא העמיד בטלית משאר מינים והחוטים משאר מינים שבזה התכלת קודם כיון שהוא מין כנף ועיין ארצות החיים בא"י סק"ד שכתב שכיון שיסוד הצבע זה לקים מין כנף א"כ ודאי שהמין הוא עדיף ולכאורא יש לישב עוד דהדין צבע הכנף לפ"ז זה רק הלכה בקיום של דין המין כנף וזה לא יכול להיתקים על ידי התכלת ולכן בזה אין צד שזה יקדם ובאמת צ"ע אם יש תנאי שיהיה מין כנף גם בצבע א"כ איך יוצא בטלית שכולה תכלת אולי שם צריך באמת רק צו"פ וצ"ל כמבואר בעיטור הובא לעיל שכונת הגמ' אם אין לו צמר ופשתים וצ"ע

י] עיין שו"ת הרשב"א ח"ג סימן ר"פ שכתב שלא ראה רבותיו מקפידים על צבע הטלית וכתב שזה תלוי האם שאר מינים זה מדאוריתא דאם שאר מינים חייב מדאוריתא ועל זה הולך מין כנף א"כ אין מקור לדרש שצריך צבע הטלית אמנם אם נימא שרק צו"פ א"כ בהכרח מין כנף זה בא לצבע והוכיח שעד כמה שדורשים על המין ממילא לא דורשים על הצבע דהגמ' ביבמות ד: דנה שהדרשא של מין הכנף לר"י זה בא לומר שצמר לצמר ופשתים לפשתים ומשמעות הגמ' שלצד זה לא צריך צבע הבגד ולפ"ז להלכה שקי"ל שכל המינים זה מדאוריתא ממילא אין מקור לדרשא הנ"ל וע"ש שהוסיף שמהמשנה משמע שאין דין צבע דהמשנה אומרת שהלבן לא מעכב את התכלת וא"כ טלית של צמר ושאר מינים מה אתה עושה אם אין מין כנף וצ"ב כונתו שהרי לקיום מצות תכלת מועיל גם אם כל הד' תכלת ומשמע שנקט שבשנים האחרים שזה נגד הלבן יצטרכו צבע הבגד ולא יועיל תכלת משא"כ אם אין דין צבע א"כ ארבע תכלת יועיל במקום הלבן וצ"ע ועיין שו"ת מהר"י ברונא סימן ע"ג שכתב גם כדברי הרשב"א ר כתב שכיון שחוששים לשיטות שרק צו"פ דאוריתא א"כ צריך להחמיר גם לגבי דין הצבע ע"ש

י"א] הגמ' בתחילה מביאה בריתא טלית שכלה תכלת כל מיני צבעונין פוטרין בה חוץ מקלא אילן עיין טה"ק שהקשה שאם אין הלכה של צבע הטלית אפילו לכתחילה א"כ מה ההלכה המיוחדת שיש כאן בטלית שכלה תכלת הרי כל הטליתות כל מיני ציבעונין פוטרים בה חוץ מקלא אילן מצד שיחשבו שזה תכלת וצ"ע

**ל"ח:**

י"ב] הגמ' אומרת לא נצרכא אלא לסדין בציצית עיין תוס' דכתבו דבפשוטו הכוונה בגד לבן שכה"ג צריך להקדים חוטי הלבן לתכלת ומה שנקטו סדין אין הכונה דוקא לבגד פשתן אלא כיון שסתם סדין הוא לבן לכן נקטו לשון זה והתוס' הביאו שיש שפירשו שכונת הגמ' דוקא סדין של פשתן ובזה הלבן הוא מפשתן ולכן הלבן קדם אבל אם זה יהיה בגד צמר שבזה גם התכלת וגם הלבן זה מצמר אין דין להקדים הלבן והקשו התוס' א"כ מה הגמ' שואלת הרי משכחת לה אם זה טלית צמר והחוטים צמר שבזה הלבן אינה מעכבת את התכלת ודברי התוס' פלא שהרי כה"ג אין דין מה להקדים לפירוש זה ועיין שפ"א ועולת שלמה שכתבו שצריך לגרוס בתוס' שכל הקושיא מחוטים פשתן ובגד צמר שכה"ג הרי המין צמר הוא קודם ומהא שהגמ' לא דנה להעמיד כה"ג חזינן שכונת הגמ' שסיבת ההקדמה זה הצבע ולא המין של הבגד

י"ג] בכונת הגמ' מידי ציבעה קגרים עיין לעיל בסוגיא מ"א:

י"ד] תוד"ה מידי הביאו מרש"י שכונת רבא שכיון שרוב טליתות לא תכלת ממילא כאילו כתוב שצריך להקדים הלבן לתכלת והקשו התוס' שאם זה חוטי פשתן ותכלת בבגד צמר עדין כה"ג צריך להקדים התכלת מצד המין וקשה הרי תוס' הקודם כתבו שלבן פשתן צריך להקדים מהתכלת גם בבגד צמר ועיין עולת שלמה ובטהרת הקודש שביארו ששם מדובר שהחוט לבן והבגד לבן אבל כאן מדובר שהחוט הוא לא בצבע הבגד וכיון שמצד הצבע הוא לא דומה א"כ צריך להטיל את מין הבגד אמנם כל זה ניחא אם תוס' ס"ל שאין חיוב של צבע הבגד והגמ' דנה שצריך להטיל מה שיותר מין כנף שייך להעמיד שבמקרה שאין כאן צבע הבגד א"כ העדיפות על ידי המין אבל תוס' בהמשך הביאו את רש"י שנקט שזה מדאוריתא ובפשוטו זה לעיכובא כמבואר בשו"ת הרשב"א [וכן מדויק מרש"י לקמן עיין לעיל אות ב'] ובפשוטו צ"ל שאפילו שחידשה הגמ' שבתכלת לא מתקיים דמיון לבגד אבל עדין במקום שזה יהיה מין הבגד והחוט השני הוא לא מין הבגד כיון שמצד הצבע אין סיבה להקדים החוט הלבן א"כ נקדים התכלת מצד המין ותוס' תירצו שכיון שהתורה לא דיברה על תכלת ממין בחוטי התכלת הם אף פעם לא נחשבים כמין לכנף הבגד וממילא אין סיבה להקדימם ובעוד יש לומר לכאורא כונתם שרבא חולק שאין שום ענין בדמיון הצבע עוד תירצו שצבע שלא של מצוה אין לו משמעות וממילא הבגד נחשב כלבן וממילא זה עצמו סיבה להקדים את חוטי הלבן שאין בצביעתם שום דין והקשו שהרי הגמ' לקמן מבואר שיש ענין בצבע וכתבו ששם זה דרבנן או ששם אפשר לבאר שכונת הגמ' לגבי המין וכמבואר בתוס' שם

# סוגיא דגרדומין [א]

**גמ' ל"ח: אלא אמר רבא – ל"ט. יתיב רבה [ענין קשר עליון ילמד אי"ה בנפרד]**

**טושו"ע סימן י"ב**

**בדין גרדומין - עיין היטב תוס' רא"ש ומרדכי, [ועיין שו"ת הרא"ש כלל ב' ט' ובפשוטו דעתו כי"מ בתוס'] ובביאור המהר"ם בענט שם, ובקרן אורה ובמשכנות יעקב סימן י"ח, ועיין בכ' הגרי"ז [בקטע האחרון שזה מהדורא ב' כתוב יותר ברור], ובחזו"א סימן ג' סק"א ה – ז**

**א. תוס' ומיהו לא מסתבר – עיין קרן אורה וטה"ק על מי הקושיא ועיין מה שביאר חזו"א סק"ה בד"ה והוסיפו דו"ק בדבריו [והאריך בסברא זו בקדושת יו"ט סימן ל"ז בד"ה ואמנם]**

**ב. בטעם שנחלקו שני הביאורים בתוס' האם הגמ' רק לרבי – חזו"א סק"ה**

**ג. בהא דהדין תכלת מציל על הלבן לרבנן לשיטת ר"ת אפילו שיש כאן רק חצי מצות לבן – עיין יראים סימן ת"א ובסמ"ג עשין כ"ו ובגר"ז סי"ב ס"ג [ועל דרך זה הוא באריכות בכ' הגרי"ז] ועיין ארצות החיים המל"א סקי"ד**

**ד. בטעם הי"מ ברא"ש שלא מועיל גרדומין לרבנן אפילו שד' חוטים מעכב – ביאור הגר"א סימן י"ב סק"א**

**ה. לראשונים שהתכלת זה לא שני חוטים כמה צריך להישאר – ביאור הגר"א סי"ב ס"א משכנות יעקב סימן י"ח ארצות החיים י"ב סק"א בד"ה נשובה ובמאיר לארץ סקט"ז**

**ו. בביאור דעת הרמב"ם עיין ב"י שהאריך בזה ועיין עוד ביאור במהר"ם בענט סק"ד ובקרן אורה ובמשכנות יעקב סי"ח**

**ז. בדין איגרדם תכלת האם רק הציצית כשירה או שקים מצות תכלת – עיין לשונות הראשונים ועיין רמב"ם בפיה"מ [ובאחרונים לעיל מה שבארו בדעת הרמב"ם והאריך בזה בקדושת יו"ט סימן ל"ו ל"ז] ועיין בכ' הגרי"ז [במהדורא ב' כתוב יותר ברור] [ובעיטור בח"א נחלק בזה אם רבינו ברוך]**

**ח. בדין איגרדם תכלת לביאור השני האם נשאר משהו – עיין לשון תוס' ובפיה"מ [הנדפס במשניות] ותליא בנ"ל**

**ט. ביסוד דין גרדומין – עיין ק"ש ח"ב סכ"ד ועיין שו"ת חת"ס יור"ד רנ"ו שביאר למה בשופר לא מועיל גרדומין**

**י. האם הדין גרדומין זה קודם קיום מצות ציצית – ביאר הלכה סימן י"א ס"ד ד"ה יותר ארוך חזו"א סימן ג' סוף סק"ג**

**י"א. עיין ב"י מה שהביא מרבינו ירוחם – ועיין משכנות יעקב סימן י"ח מה שביאר בזה**

# סוגיא דגרדומין

א] הגמ' מעמידה את המשנה שהתכלת אינו מעכב את הלבן שהכונה שאחד מהחוטים נחתכו וכה"ג המשנה אומרת גם לרבי שהתכלת אינה מעכבת את הלבן וכן הפוך עיין קודשת יו"ט סימן ל"ו ל"ז שכתב דמשמעות המשנה שבאמת לא יצא אלא את מה שיש וכגון באיגרדם תכלת לא יצא אלא מצות לבן וא"כ יש כאן חידוש גדול שגם לרבי שמעכב אחד את השני אין הכונה שמעכב קיום המצוה אלא זה רק הלכה בשם החפצא של הציצית ועיין קרן אורה שנקט שבדעת רבי בהכרח הגדר שמקים מצות תכלת ורק בדעת רבנן נקט שבאמת מקיים רק אחד מהם ועל דרך זה במשכנות יעקב סימן י"ח ועיין פיה"מ לרמב"ם דמבואר שמקיים רק אחד מהם אמנם בלשונות הראשונים עיין ברא"ש ויראים ובעיטור שער ח"א ס"ז. בישוב קושית רבינו ברוך נקט מפורש שגם יוצא את המצוה השניה וכן הוא בתוס' כאן שדנו האם יש גרדומין לרבנן גם אם מספיק שתי חוטים וצ"ב

ב] מבואר בגמ' שהביאור במשנה שנחתך מין אחד והמין השני קיים ואחרי זה הגמ' אומרת ששיעור גרדומין זה כדי עניבה עיין תוס' שהביאו לבאר בשם ר"ת שהכונה שמין אחד נשאר שלם ומין השני נשאר כדי עניבה ועיין תוס' שכתבו לדון שכל הגמ' זה רק לרבי שזה מצוה אחת א"כ אחד מועיל לחברו אבל לרבנן שזה שתי מצות אין אחד מועיל לחברו ודחו שכיון שגם לרבנן צריך ד' חוטים א"כ זה גם חד מצוה וחזרו וכתב שאם נימא שמספיק שתי חוטים א"כ ודאי שלרבנן זה טוב וחזרו וכתבו ומיהו לא מסתבר שהגמ' כרבי ולא כרבנן והנה צ"ב מה הוקשה להם הרי כבר כתבו שכיון שצריך ד' חוטים א"כ גם לרבנן זה כך ועיין קרן אורה שכתב שכוונתם לפי מה שנקטו בתחילה שהגמ' כרבי וכן הוא באמת ברא"ש שהביא י"מ שאפילו שצריך ד' חוטים אבל הגמ' כרבי ובטה"ק כתב שקושיתם לשיטות שמספיק שתי חוטים א"כ נשארו שלרבנן לא מועיל דין גרדומין אמנם עיין חזו"א סק"ה בד"ה והוסיפו שכתב שיש כאן שני נידונים אחד כשיש תכלת ולבן האם באיגרדם אחד השני כשר ויש כאן עוד נידון כשיש ארבע חוטים לבן האם שני חוטים מועילים לשני וכתב שכל מה שתוס' כתבו זה שבארבע לבן זה מועיל אבל באמת זה לא יועיל ביש תכלת ולבן שזה יחשב שקים מצות לבן דהינו שביחס למצות ד' חוטים זה מצוה אחת אבל ביחס לפרט המיוחד של תכלת זה שני מצות לרבנן והוקשה לתוס' שמשמעות הגמ' שרבא שהעמיד כך המשנה ס"ל שזה לדינא ולא רק אליבא דרבי ולא כרבנן ובפשוטו משמע שתוס' דחו שבאמת יש סברא שבכל אופן זה מועיל גם לרבנן וכדביאר החזו"א שם

ג] עוד כתבו תוס' לבאר שכונת הגמ' שיש שני דיני גרדומין יש הלכה אחת שחסר את שני חוטי התכלת ובזה רק אם שני חוטי הלבן קימים זה מועיל ויש עוד הלכה שגם אם כולם נחתכו אבל אם נשאר שיעור כדי עניבה זה טוב והנה בגירסא הישנה לא הוזכר שזה תלוי ברבי ורבנן אלא משמע שגם לרבנן יש את שני ההלכות [וכן כתב בצ"ק] אמנם ברא"ש כתב שהדין של גרדומין שרק מין אחד נשאר זה רק מועיל לרבי ולא לרבנן והדין שאם הכל נחתך ונשאר חלק זה מועיל לכולם ולפ"ז רבא רק הביא ראיה לדין גרדומין וממילא למד שיועיל שיש מין אחד אבל זה רק לרבי והנה יוצא שלביאור הזה יש שני מחלוקת בין ר"ת לר"י א. האם הגמ' רק לרבי או גם לרבנן ב. האם יש דין גרדומין שמין שלם נפסק ובפשוטו זה בחשבון הסוגיא דכתוב הרי בגמ' שנפסק החוט מעיקרו זה לא טוב ולר"ת שהגמ' גם לרבנן א"כ בהכרח שלכו"ע זה כך משא"כ לר"י וכן הרי הגמ' ודאי להלכה ולכן לר"ת בהכרח שהגמ' גם לרבנן משא"כ לר"י שיש כאן שני הלכות אפשר באמת לומר שזה רק כרבי כמו דנקטו התוס' מסברא אמנם עיין חזו"א סק"ה בד"ה ואפשר שכתב לדון שיתכן שלר"ת שמדובר שגם מהתכלת קיים חלק ובזה הגדר שזה כאילו כל החוטים קיימים ממילא זה סברא שיועיל גם לרבנן משא"כ אם אין כדי עניבה באחד מהם א"כ אין הגדר כאילו זה קיים אלא שגם ללא זה הוא מועיל בזה מסתבר שזה רק מועיל לרבי ולא לרבנן

ד] עיין ברא"ש דבדבריו מבואר שהביא דיעות דלרבנן אפילו שצריך ד' חוטי לבן לא מועיל שנשאר שתים וצ"ב הרי כיון שמעכב ד' חוטים א"כ ודאי שזה מצוה אחת ולמה שלא יועיל שתי חוטים הרי ודאי שהד' חוטים אלו הם מצוה אחת ועיין ביאור הגר"א סימן י"ב סק"א שכתב שלרבי אין מנין החוטים מעכב אלא שיהיה תכלת ולבן אבל לרבנן שמנין החוטים מעכב לא מועיל אם חסר אחד ובפשוטו כונתו דלרבי אין לנו מקור שיש הלכה מצד עצם צורת הציצית שזה יהיה ד' חוטים אלא מצות לבן זה שני חוטים ותכלת זה שני חוטים רק אחד מעכב את השני אבל לרבנן שאחד לא מעכב את השני בהכרח שיש הלכה שצריך ד' חוטים מדין גדיל גדילים ולכן שני חוטים לרבי זה נחשב דבר שלם דבתור מצות לבן לא חסר בזה כלום אבל לרבנן שגם בתור לבן זה מחיב ד' חוטים א"כ זה לא נחשב שיש כאן דבר שלם ולכאורא אין זה במשמעות דברי הרא"ש שכתב שלרבנן זה שני מצות ולרבי זה אחד ולנ"ל אדרבא כל החיסרון לרבנן מצד המצוה האחת והנה בכ' הגרי"ז הוכיח שהדין גרדומין מועיל גם לדין גדיל מהא דלרבי זה מועיל אמנם לבמואר בגר"א יתכן שלרבי אין כזה הלכה אלא כל הדין הוא שתים תכלת ושתים לבן

ה] צ"ב לר"ת מה הצירוף של שני הדברים שאחד מועיל לשני רק אם נשאר כדי עניבה ועיין כ' הגרי"ז שכתב לדון שהדין גרדומין לא עוזר לקים מצות הלבן וזה רק עוזר לקיום המצות תכלת דהינו דהדין גרדומין רק עוזר לקיום המצות גדיל ולזה עוזר מה שיש כדי עניבה שזה נחשב שנשאר חלק וכאילו הכל קיים ובביאור החילוק עיין ק"ש ח"ב סימן כ"ד שכתב שהדין גרדומין רק שייך לקיום החפצא אבל דבר שנאמר שיעור בקיום המצוה לא שייך בזה גרדומין ועיין חת"ס סימן רנ"ו שבשופר ולולב לא מועיל גרדומין כיון שאין שם שום דין עשיה דהינו שכל ההלכה זה במעשה המצוה ורק כאן שיש דין עשיה שייך דין גרדומין ועיין ק"ש שכתב שגם כאן שיש חפצא אבל כל הדין גרדומין הוא בקיום דין של החפצא ולפ"ז ביאר הגרי"ז שהשני חוטים לגבי המצות לבן זה מעיקר קיום המצוה שצריך לבישה של שני חוטים ולכן על זה לא שייך גרדומין ורק לגבי הדין גדילים שזה קיום דין בחפצא בזה שייך גרדומין ולפ"ז מיושב קושית הראשונים שבאזוב ובתפילין הגמ' דנה שיועיל גרדומין אפילו שאין דבר שלם דשם אין הלכה של שיעור והנה כל דבריו שייך אם נימא שבאמת מדין גרדומין לא מקים מצות תכלת ולבן אמנם בלשונות הראשונים מבואר שמקים את שניהם ולפ"ז אין מקום לדבריו אמנם יתכן שכאן יש חידוש שמועיל מהתכלת ללבן ובזה צריך שלם ומה שצריך עוד כדי עניבה זה מחמת הדין גדילים אמנם זה רק אם נימא שגם לרבנן יש שני דינים ועיין גר"ז ס"ג דמשמע כנ"ל שכל הדין גרדומין זה רק ביחס לדין גדילים דהינו שביאר לדידן בד' חוט לבן שלכן זה מועיל אמנם זה לא ביאור שיועיל למצות תכלת וכנ"ל

ו] בעיקר הדין גרדומין לר"ת צ"ב דכיון דמבואר בגמ' שצריך שישאר תכלת וזה מציל על הלבן א"כ הניחא אם עשה תכלת ולבן שייך לדון שאחד מציל על השני אבל עד כמה שהטיל רק ד' חוטי לבן א"כ בזה שנשאר שתים זה רק חצי מהמצוה ולמה שזה יועיל דהינו דבפשוטו אם אין תכלת הקיום מצות לבן הוא בד' חוטים ועיין יראים מצוה ת"א דמבואר שכיון שהשתים הנוספים זה כנגד התכלת ממילא כל שיש שתים וחסר שתים זה נחשב שמין אחד קיים ומין אחד לא נמצא ואחד מציל על השני וכן הוא בלשון המרדכי [ועיין ב"י בשם המהר"י אבוהב שבאמת היה מקום לומר שבנחתכן שני חוטים נימא שאחד זה מהלבן ואחד זה ממה שנגד התכלת וזה פסול וחידש הטור שזה טוב] והנה דעת העיטור שהשני חוטים שהם נגד התכלת הם צריכים להיות צמר אפילו בטלית משי ומבואר כיסוד הנ"ל שזה במקום התכלת ועיין בארצות החיים במאיר לארץ סקי"ד שכתב שלדעת העיטור הנ"ל אם נחתך אחד מהמשי ואחד מהצמר זה לא יהיה טוב דלא שייך לדון שיש כאן מין אחד כשר ולכאורא יסוד שיטה זו שמצות ציצית יסודה ארבע חוטים שתים לבן ושתים תכלת לא שזה עוד דין גדילים נפרד ולכן כל שאין התכלת דנים שזה החוטים שצריכים להיות תכלת אלא שחלק מהלכותיהם לא מעכב

ועיין סמ"ג מצוה כ"ו דביאר דכל שנשאר שתי חוטים זה נחשב דבר חשוב שזה מציל על השני דהינו שמה שצריך שישאר התכלת או הלבן שזה דבר חשוב ושתי חוטים מתוך הד' זה דבר חשוב וצ"ב שא"כ גם ביש תכלת ולבן נימא שאם נחתך חוט אחד מהתכלת וחוט אחד מהלבן זה נחשב דבר חשוב והנה לגרי"ז לעיל א"ש שכיון שלמצות ציצית של הלבן מספיק שתי חוטים לזה לא מועיל גרדומין א"כ באמת כאן כל הדין גרדומין זה רק מצד הכדי עניבה שנשאר ודו"ק בזה

ז] עיין ביאור הגר"א סק"ה שכל שיטת ר"ת שצריך שישאר שתי חוטי שלמים זה רק לר"ת שצריך שתים שתלת ושתים לבן דהינו שלרמב"ם שצריך חצי חוט או לראב"ד חוט אחד תכלת א"כ אם נדון שנשאר כנגד הלבן צריך שישאר כשיעור הלבן ואם כנגד התכלת א"כ לא צרך שתי חוטים וצ"ב כמה באמת יצטרכו ועיין משכנות יעקב סימן י"ח שהאריך לבאר שצריך כנגד הלבן שכיון שעיקר המצוה שיש כאן זה המין הקיים והנוסף זה כנגד מה שחסר ממלא אם נחתך ודאי שצריך שישאר ג' לראב"ד ושלש וחצי לרמב"ם והוסיף דאל"כ גם ביש חוט תכלת ונחתך חוט תכלת וחוט לבן זה לא גרע מעשה הכל לבן ונשאר חוט אחד אמנם בארצות החיים סימן י"ב סק"א בד"ה נשובה נא נקט שמספיק שנשאר חוט אחד ואדרבא נימא שזה כנגד התכלת והכל נכשר על ידו ודבריו מחודשים שאת המעלה של מין שלם ודאי אין בו שהרי אין בו את הקיום דין תכלת ומי אומר שמה שזה נגד התכלת זה יכול להועיל לדין גרדומין והנה יש לדון לדעת העיטור בהניח שני משי ושנים צמר ונשאר רק הצמר שזה במקום התכלת האם זה יועיל [דהינו אפילו שהצמר יכול להועיל בתור הלבן אבל כאן שהיה ד' בהכרח שזה נמצא בעד התכלת וכן יש לדון לדעת רש"י בשתים בצבע הבגד ושתים שהם לא בצבע הבגד ונשארו רק השתים שהם לא בצבע הבגד האם זה יועיל ושורש הנידון האם שיך לדון שזה נחשב שנשאר מין שלם במה שבמקום התכלת ובלשון היראים משמע שיועיל גם להחשיב שנשארו שתים במקום התכלת והנה עיין ב"י שהביא מרבינו ירוחם שצריך שלש שלמים ובשתים מועיל כדי עניבה ועיין משכנות יעקב שזה כשיטת הראב"ד שחוט אחד תכלת וממילא לר"ת כך צריך להיות הדין

והנה הסמ"ג הביא את המחלוקת של הרמב"ם ותוס' במנין החוטים ובכל אופן כאן כתב כר"ת אמנם לשיטתו שהגדר שצריך דבר חשוב יתכן שתמיד חצי מכל החוטים זה הדבר חשוב ועיין מאיר לארץ סקט"ז שעמד בסתירת הסמ"ג

ח] עיין רמב"ם דבפ"א כתב שאם נשתייר התכלת לבד והלבן נחתך מהענף בזה הדין שהלבן אין מעכב את התכלת ומאידך בהי"ח כתב שאם נפסק החוט מעיקרו וכן כתב שאם נשאר בכולם כדי עניבה זה כשר וצ"ע סתירת הדברים ועיין כס"מ שכתב בביאור הראשון שס"ל לרמב"ם כדעת ר"י שאם יש מין שלם כה"ג עוזר אפילו המין השני נחתך לגמרי ויש עוד הלכה שאם כולם נחתכו ונשאר כדי עניבה זה כשר והדין של נפסק החוט מעיקרו זה שאם במין השני נפסק ונשאר כדי עניבה בזה אם נפסק במין השני החוט מעיקרו זה לא טוב והוסיף שאם יש ד' לבן בזה תמיד נפסק החוט מעיקרו זה לא טוב ועיין קרן אורה שכתב שלשון הר"מ נפסק מעיקרו משמע שזה בכל מקרה ולא שגם נחתך באחרים אמנם יתכן ששם מדובר שהיה רק לבן [ונתחדש בכס"מ ששיטת הר"י שייך גם לרבנן וכגירסת הצ"ק בתוס']

ב. עוד ביאר שס"ל כדעת ר"ת ובאמת מה שכתב שאם נחתך הלבן הכונה שנשאר כדי עניבה וסמך על מה שביאר בסוף הפרק ומה שכתב שאם נתמעטו החוטים ונשאר כדי עניבה הכונה שרק אחד מהחוטים נתמעט לא כולם

ג. עוד כתב לפרש שיש שלשה דינים דאם נפסק החוט לגמרי בזה תמיד זה מעכב וזה מדובר בסוף הפרק ואם נשאר קצת בזה אם מין אחד שלם זה נשאר ואם נחתכו כולם בזה צריך שישאר בכולם כדי עניבה דהינו שזה כדעת הר"י רק שצריך שישאר משהו וכן הוא בלשון התוס' אמנם בלשון הרמב"ם משמע שמועיל גם אם לא נשאר כלום וכן הוא בפיה"מ ויתכן שזה תלוי בגדר האם הכונה שמקים את שני המצות או אחד מהם עיין לקמן

ד. הקרן אורה והמשכנות יעקב והמהר"ם בענט סק"ד כתבו שבאמת גם אם נחתך מין שלם ונשאר המין השני יוצא חובת אותו המין אבל לא יוצא החובה של השני ומה שכתב הרמב"ם שנפסק החוט מעיקרו פסול הכונה שאת המין הזה לא יוצא אבל שאר הטלית כשירה ויש עוד הלכה שאם נשאר מכולם כדי עניבה זה כשר והנה הקרן אורה כתב שרק לרבנן שייך לומר כך אבל לרבי הכונה שיוצא את שניהם וכן הוא במשכנות יעקב וע"ש איך שביאר את סוגין אמנם המהר"ם בענט נקט שגם לרבי זה כך וצ"ל או שהדין שני מינים זה רק בעשיה או שכיון שזה מצוה אחת ממש הדין גרדומין זה סיבה שעל ידי שנשאר אחד מהם יוצא את המצוה של שניהם ובאמת בלשון הרמב"ם משמע שהלבן לא מעכב את התכלת זה כמו התכלת אינו מעכב את הלבן דהינו שמקים רק מצהו אחת מהם ובלשון התוס' מבואר שצריך שישאר משהו וזה כשיטתם שמדין גרדומין מקיים את שני המצוות אבל ברמב"ם בפיה"מ וביד מבואר שלא נשאר כלום וזה מצד שאין כאן נידון לקים גם המין שלא קיים

ט] עיין שו"ת הרא"ש כלל ב' ט' שכתב בשם ר"ת שאם נשאר שש חוטים כדי עניבה זה טוב ועיין ב"י מה שתמה עליו ולכאורא שיטתו שם שמספיק שתי חוטים ולא צריך יותר ורק נהגו להטיל שתים כנגד התכלת וגם נקט שצריך כדי עניבה לכאורא בשני הצדדים ודלא כטור שמספיק בצד אחד ממילא כל שיש שש כדי עניבה יש ודאי ארבע שיש בהם כדי עניבה אבל אם היה חמש יתכן שאן שני חוטים שלמים שבכל צד נשאר כדי עניבה

י] עיין בעל העיטור שהביא מרבינו ברוך שהוכיח שתכלת מעכב את הלבן מהדין גרדומין של רבי דלרבנן אין בזה נפק"מ [וראיה זו הובאה גם בתמים דעים לראב"ד] והעיטור דחה דנפק"מ לקיום מצות תכלת דהינו שהם נקטו שמספיק לרבנן להניח שני חוטים ובפשוטו נחלקו בכונת הגרדומין של הגמ' שרבינו ברוך נקט שזה רק ביחס לאותו חוט שנשאר וממילא לרבנן לא צריך את זה וכמבואר בתוס' והעיטור חלק עליו ומבואר חידוש שגם אם מספיק שתי חוטים לרבנן בכל אופן זה מצוה אחת ושייך בזה דין גרדומין

ט] בעיקר דין גרדומין יש לעיין האם זה רק לאחר שלבש הבגד או שבעיקר העשיה זה מספיק ועיין ארצות החיים סק"א בתחילתו שפשיטא ליה שבעיקר העשיה זה מתיר ולכן הקשה שלמה יש דין דחיה של כלאיים בציצת ולמה שלא נימא שלאחר שהטיל הציצית יוציא את הפשתן ומדין גרדומין יצא בתכלת אלא בהכרח שלא מועיל אם לא נשאר כלל [וכן מבואר שמדין גרדומין מקים את שני המצוות] ובפשוטו צ"ל שלא שייך שיחול דין הכשר שמעיקר עשיתו צריך לבטלו וכה"ג אין דין גרדומין וכדבריו שלא צריך לבישה לדין גרדומין מבואר בחזו"א סימן ג' סוף סקי"ג וע"ש שהוסיף שגם קודם עשית כל הד' ציצית חל דין גרדומין אמנם לגבי פרה נקט שלא מועיל קודם הזיה דשם הרי לא חל כלום בחפצא וצ"ב שם הדין גרדומין כמבואר בחת"ס וע"ש שדן שזה חלות דין שירי טהרה והנה עיין בה"ל סימן י"א ס"ד בד"ה יותר ארוך שכתב שמסברא השיעור בחוטים כל שבזמן שעשה את הקשר עליו מדאוריתא היה שיעור גם אם אחרי זה על ידי הקשרים והכריכות זה התמעט זה טוב מצד שזה גרדומין והביא מהפמ"ג לא כך וביאר שכל שזה בזמן העשיה וכך היה תוכנית העשיה בזה זה מגלה למפרע שלא חל כאן גרדומין אמנם יתכן שהפמ"ג נקט שצריך לבישה וכן הביא בזרע אברהם סימן ל"ג בשם הגאון מקוטנא ובזה ישב את קושית הארצות החיים לעיל

**סוגיא דגרדומין [ב]**

**שיעור כדי עניבה**

**המשך טושו"ע סימן י"ב**

**בדין כדי עניבה – עיין רא"ש ומרדכי [סימן תתקל"ט ובסימן תק"מ בדה כיון] ובנו"כ על השו"ע ובמשכנות יעקב סימן י"ט חזו"א ג' סק"ב [בד"ה הפירוש] ג' ו' ח' י"ג – ט"ו**

**א. בביאור ספק הגמ' בשיעור כדי עניבה – עיין רש"י ומרדכי [וע"ש בהגהות מהר"ם] ובב"י ובמג"א סק"ב ועיין גר"ז ס"א [ועיין בלשון העיטור דמבואר כסמ"ג]**

**ב. האם מצטרף לכדי עניבה שני צדדים – ב"י ומג"א סק"ג ובחזו"א סקי"ד**

**ג. בטעם הרמב"ם שפסק לקולא - ב"י שזה דרבנן [וצ"ע האם גרדומין או עיקר השיעור] ועיין משכנות יעקב סימן י"ט ובחזו"א סקי"ד שביארו באופן אחר ונקטו שזה נידון דאוריתא**

**ד. בביאור סברת רש"י שצריך שישאר בענף – עיין מרדכי סימן תק"מ ובביאור הגר"א ובק"ש ח"ב סימן כ"ד בסופו [וצ"ע משיטת ר"י בגרדומי תכלת על ידי לבן ועיין חזו"א סק"ח שלרש"י כה"ג לא צריך שישאר גדיל ופתיל וצ"ע]**

**ה. בקושית התוס' דמרבא חזינן שזה תלוי בגדיל – חזו"א סק"ג וסק"ח [ויש לעיין מה מוכח מתוס' שלא ישבו כן]**

**ו. בהא דכל ציצית בתחילתה יש גדיל ופתיל – בה"ל סימן י"א ס"ד בד"ה יותר ובסימן י"ב בד"ה שמא ובחזו"א סק"ג ובמשכנות יעקב סימן י"ט [ובעיקר ראיתו עיין כ' הגרי"ז שם מה שכתב לדחות]**

**ז. בנחתך הענף האם מועיל לפתוח קצת – בה"ל ס"ג ועיין חזו"א סקי"ג וצ"ע מתוס' ד"ה כיון [וע"ש בכ' הגרי"ז]**

**ח. האם בדין גרדומין צריך שישאר גדיל – חזו"א סקי"ג במוסגר ובסוף סק"ו [ולכאורא יש להוכיח מרש"י ב"ה ש"מ ובתוס' בד"ה כיון]**

**ט. האם הדין גרדומין חל קודם לבישה – אחרונים הנ"ל ועיין זרע אברהם סימן ל"ג**

**י. האם לרש"י מועיל ענף בצד אחד של החוט – ביה"ל ס"ג בד"ה יש ובחזו"א סקי"ג**

**י"א. אין לו תכלת מטיל לבן – עיין שפ"א שדייק כרמב"ם וכן הוא בקרן אורה בסוגיא דגרדומין ובמשכנות יעקב**

**י"ב. בביאור ראית רבא – עיין שטמ"ק ועיין חזו"א סוף סק"ב וע"ש סק"ח [ויש לעיין בלשונות הראשונים מה החיסרון אם יותר הקשר ובעיטור מפורש שיש קשר בתחילה וסוף ובכל אופן הגמ' מוכיחה]**

**י"ג. האם כדי עניבה זה רק בחוטים שנפסקו – ב"י חזו"א סקי"ד [ועיין לשון הסמ"ק מצוה ל"א ובלשון הרא"ש ובתשובותיו שהבא בב"י]**

**י"ד. האם כדי עניבה לתוס' זה כולל מה שקודם לקשר ראשון – ארצות החיים סוף הסימן**

### בפרטי דיני כדי עניבה

א] מבואר בגמ' שהשיעור של החוט שצריך להישאר זה כדי עניבה ועיין טור דנקט שמספיק שמצד אחד של החוט יש כדי עניבה אמנם יש ראשונים דמשמע מהם שצריך שבכל צד יהיה כדי עניבה עיין סמ"ק מצוה ל"א ועיין שו"ת הרא"ש ככל ב' ט' וכן יש לעיין בעוד מלשונות הראשונים שנקטו בלשונם שבשמונה חוטים נשאר כדי עניבה [עיין בעיטור] ועיין רא"ש שכתב וז"ל הלכך אי איגרדם כל ח' חוטים ונשאר בהם כדי עניבה כשר ואי יש אפילו בחוט אחד פחות מכדי עניבה פסול ומשמעות הדברים שהכונה חוט אחד מהשמונה ועיין עוד בב"י מה שדחק בלשון הרא"ש ולנ"ל א"ש ועיין נימוק"י לעיל ל"ה שמה שבציצית עוזר גרדומין כיון שזה רק מדין נוי מצוה ולכאורא זה רק ביחס לגודל החוט אבל שיהיה שמונה חוטים זה ילפותא מפסוק מעיקר הדין ועיין ב"י שהסתפק האם מצטרף שני צדדיים לכדי עניבה והארצות החיים סק"ז ח' צידד שזה מצטרף אמנם החזו"א סקי"ד כתב שכיון שהרי יש כאן חוט גדול ומה שצריך שירים זה במה שבולט וממילא כמו שמראש כל אחד יש לו הלכה כמה הוא יהיה ה"ה כאן וצ"ב שא"כ גם אם יש כדי עניבה בצד אחד שזה לא יועיל לצד השני ועד כמה שחזינן שמועיל דדנים שיש כן בחוט שיער חשוב בתור גדיל או ענף ממילא גם כה"ג זה מותר

ב] הגמ' מסתפקת האם שיעור כדי עניבה זה כל אחד בנפרד או כולם ביחד ועיין רש"י שהשיעור כולם ביחד זה יותר גדול והנה בפשוטו הנידון האם כל חוט עניבה לעצמו אמנם עיין מרדכי שהביא מהסמ"ג שהכונה לענוב כל חוט על חוט אחר [וכן הוא בלשון העיטור] ועיין ב"י שזה שיעור יותר גדול מהא דביאר רש"י אבל זה פחות מצד הגמ' שזה על כולם יחד אמנם המג"א סק"ב ביאר שהכוונה שצריך לענוב בכל חוט על כל חוט בנפרד וזה יוצא שיעור יותר גדול מעניבה אחת של כולם ועיין גר"ז ס"א שהכונה שיש כאן כדי שלש עניבות דהינו לענוב את החוט הקרוע עניבה על שאר החוטים בנפרד ועיין הגהות מהר"ם שהקשה שא"כ שהמרדכי יפשוט מרש"י שכתב שכולם ביחד זה שיעור יותר גדול ועיין מ"ב שיש להקל בזה כיון ששיטת רש"י ודאי להקל וגם אם הביאור כמרדכי הרי דעת הרי"ף והרמב"ם להקל בזה

ג] והנה להלכה הרא"ש כתב להחמיר ובפשוטו מצד שזה ספק דאוריתא אמנם הרי"ף והרמב"ם לא העתיקו ספק הגמ' ועיין ב"י שנקטו להקל כיון שזה ספק דרבנן לקולא ובלבוש ביאר שכל שיעור החוטים זה מדרבנן דמדאוריתא כל שיש קצת גדיל וקצת ענף זה מספיק אמנם יתכן שהשיעור הוא ודאי דאוריתא ורק שהשיעור של כדי עניבה זה מדרבנן והנה לביאור תוס' הגמ' לומדת מהדין גרדומין של הכלל נפסקו חלק מהחוטים והנה שם ודאי שזה רק מדין גרדומין ומשמע שגם כאן זה מדין גרדומין דאם נימא דמדאוריתא אין שיעור מה שיך ללמוד מדרבנן לדין דאוריתא ועיין משכנות יעקב סימן י"ט דכתב דמשמעת הדברים שהדין כדי עניבה זה מדאוריתא [וכן נקט החזו"א] וע"ש שביאר שבזה שהגמ' אומרת שגם בעבים הולכים לפי דקים שזה ניכר יותר חזינן שאין כאן דין לדון את כולם יחד ומזה נפשט הספק הראשון ועל דרך זה בחזו"א

ד] בעיקר השיעור כדי עניבה עיין תוס' וברא"ש ומרדכי שהביא בזה מחלוקת האם צריך שישאר כדי עניבה מהגדיל או שצריך שישאר גם מהענף שזה החוטים שלאחר הגדיל ובביאור הצד שצריך ענף עיין מרדכי הובא בביאור הגר"א שכיון שצריך גדיל ופתיל ממילא צריך שישאר משניהם ועיין ק"ש ח"ב סימן כ"ד שזה מעיקר שיעור המצוה ועל זה לא שייך דין גרדומין ובדעת תוס' צ"ל שזה רק הלכה ליצור חפצא של ציצית וממילא גם על זה שיך דין גרדומין והנה תוס' הוכיחו מלשון הספרי דמשמע שזה הולך על הגדיל אמנם עיין משכנות יעקב שזה לשיטתם שהדין שיעור הוא בגדיל אבל לרש"י שזה על הענף א"כ אדרבא מבואר בספרי כרש"י

והנה הגמ' מדייקת שצריך לקשור על כל חוליא וחוליא והקשו התוס' שאם צריך כדי עניבה מהענף א"כ אין שום ראיה ועיין חזו"א סק"ג וסק"ח שלשיטת הר"י שיש כאן לרבי דין גרדומין שנחתך חלק מהחוטים ושם לא צריך כדי עניבה א"כ יש לבאר שזה כונת הגמ' אמנם יש מקום לדון למבואר בתוס' שגם לצד זה צריך שישאר משהו א"כ לרש"י צריך שישאר משהו מהענף [אמנם החזו"א הנ"ל נקטו לא כך] אמנם יתכן שכיון שזה שיעור מאוד קטן זה גם סיבה שיפתח הקשר עוד כתב החזו"א שאם נימא שמועיל כדי עניבה מצד אחד א"כ א"ש ראית הגמ' דמשמע שאם יש מצד אחד כדי עניבה ונחתך בצד השני לגמרי זה כשר וכה"ג זה מפרק את הקשר ובפשוטו מתוס' ורש"י שלא ישבו כך חזינן שצריך כדי עניבה בכל צד לכל הפחות לרש"י וצ"ע

ועיין משכנות יעקב סימן י"ט שכתב שיש להוכיח כרש"י מהא דמבואר בגמ' שרב ס"ל שצריך גדיל ופתיל ואם עשה הכל גדיל זה לא טוב והרי בתחילה זה היה פתיל וגדיל ושיועיל מדין גרדומין ומה ההבדל אם זה נחתך מעצמו או שעל ידי הקשרים עשה שישאר גדיל לבד ובאמת שגם לרש"י קשה דבגמ' מבואר שיעור בגדיל והרי תמיד בתחילה יש שיעור ואחרי זה עד ידי הקשרים זה מתמעט ועיין בה"ל סימן י"א ס"ד בד"ה יתר שהביא מהפמ"ג שאם לאחר שעשו הקשרים אין שיעור גדיל זה מעכב והנה מבואר מדברי כולם שהדין גרדומין חל קודם הלבישה אמנם הזרע אברהם סימן ל"ג הביא מהישועות מלכ שנקט שרק על ידי הלבישה חל דין גרדומין כמו באזוב ולפ"ז לא קשה כלל ועיין בה"ל שכתב לבאר שכיון שמתחיל עשיתו היה דעתו לעשות קשרים ושלא ישאר שיעור פתיל כה"ג אין דין גרדומין ועיין חזו"א סק"ג שכתב שלפ"ז אם לא היה דעתו לעשות עוד קשרים ורק אחרי זה החליט לעשות אין בזה חיסרון אמנם עיין חזו"א שם שכתב לבאר שברגע שעשה מהפתיל גדיל פקע מזה שם גדיל וזה נהיה פתיל ואם בתור המצב של עכשיו זה לא טוב א"כ יש כאן חוט שהוא לא חלק מהציצית שמפסיק באמצע הציצית ע"ש

ה]עיין בה"ל סימן י"ב ס"ג וכן הוא בחזו"א סקי"ג שנקט שגם לרש"י שצריך ענף אבל מספיק שבחוט אחד יש ענף כמו שלטור מועיל שיש שיעור כדי עניבה בצד אחד וצ"ב שזה לא דומה ששם זה שיעור בחשיבות החוט אבל כאן שיש הלכה מהלכות הענף שזה יהיה בכל החוטים וכאן חסר בעיקר השיעור של הציצית ואם כנ"ל יצטרכו תמיד שיהיה קצת ענף מכל צד לרש"י ואין זה במשמעת הדברים וצ"ע

ו] עיין רעק"א ובפמ"ג הובא בבה"ל ס"ג שכתבו שאם נקרעו החוטים ונשאר רק גדיל לבד יתיר כל החוטים ויחזור ויעשה שיהיה קצת גדיל וקצת פתיל וירויח שזה כשר גם לרש"י ומבואר שנקטו שלא מועיל לפתוח רק שיהיה קצת גדיל ובטעם הדבר מבואר מדבריהם שזה תעשה ולא מן העשוי ולכאורא הכונה שצריך שמכח התליה זה יהיה טוב ולא מכח שהתיר הקשר וכן ביאר החזו"א סקי"ג אמנם הבה"ל הביא שהפמ"ג במקום אחר וכן הביא הבאר היטב מהלכות קטנות שיש כאן ההיתר של תחילתו בהכשר וצ"ב בגדרי תולמ"ה ועיין תוס' שהקשו שבנפתח הקשר זה יועיל בתור גדיל ומבואר שנקטו שדבר שהיה פתיל ונהפך לגדיל זה יכול להועיל ולכאורא זה דלא כאחרונים וצ"ע אם לא שנחלק בין השיטות שצריך את שניהם או אחד מהם

ז] אין לו תכלת מטיל לבן עיין שפ"א שמשמע שהפוך לא וזה כדעת הרמב"ם אמנם יתכן שההוה נקט והנה גם לרמב"ם משמע שאם מניח ד' תכלת זה מועיל רק שזה קיום של לבן ולא המעלה של תכלת שזה מעל לבן אמנם משמעות האחרונים שנקטו שלרמב"ם זה לא מועיל שיש כאן מיעוט שהכשר התכלת זה רק על לבן וצ"ע והנה דעת העיטור שכשאין תכלת השני חוטים שבמקומו צריכים להיות צמר ולא מועיל אם זה משאר מינים ולדבריו יש לבאר שזה כונת הגמ' שצריך דוקא לבן דהינו צמר וא"ש שהגמ' לא אמרה הפוך

ח] בביאור ראית רבא בפשוטו הכונה שיש קשר רק בסוף הגדיל והגמ' דנה שאם נשאר רק כדי עניבה א"כ ניתק קודם הקשר וא"כ הכל יפתח ובביאור החיסרון ברש"י משמע שאין גדיל ותוס' דנו שזה לא נחשב עומד על הבגד ובשטמ"ק הלשון שיש דין קשר מדאוריתא ואין כאן קשר וצ"ב מה עוזר אם צריך על כל חוליא וחוליא ועיין שטמ"ק שביאר דממילא יש קשר קודם הגדיל וזה מחזיק החוטים לבגד וצ"ע אבל הפתיל לא יחזיק כי הקשר השני יפתח וצ"ע ועיין חזו"א סק"ב בסופו שבתחילה הבין שהכונה שיש שני חוליות ושני קשרים וניתר רק השני והקשה א"כ תמיד יש עניבה שזה החוליה הראשונה והקשר וכתב שמוכח שלפעמים זה פחות מכדי עניבה ובסופו ביאר כשטמ"ק אמנם בעיטור מפורש שודאי שיש קשר בתחילת הגדיל וסופו והגמ' דנה שיש עוד גדיל וקשר ולפ"ז הכונה שנפסק לפני הקשר השני

ט] הגמ' מסתפקת האם כל אחד או כולם יחד עיין ב"י שהביא מי שכתב שהכוונה כל החוטים יחד וחלק שהכונה רק לחוטים שנקרעו ועיין מרדכי שכתב שלר"י זה כולם ולר"ת זה ארבע ומזה דייק הב"י שזה רק הקרועים וצ"ע שהרי לשיטתו אם נקרע מצד אחד לגמרי זה גם טוב וא"כ לא מסתבר שאם נשאר צריך גם נגדו ולפ"ז היה צריך להיות שתים או ארבע ורק אם נימא שצריך בכולם א"ש אמנם עיין חזו"א סקי"ד האריך שודאי שיש שיעור קבוע וצריך כל החוטים וזה ודאי שהגמ' מדברת על החוטים שיש בהם דין גרדומין לר"י זה בכולם ולר"ת זה בארבע ולדבריו שזה שיעור קבוע יתכן שדיברו לי מקרה שמכולם נחתך ונשאר ועיין שטמ"ק שגרס ברש"י שהכנה לענוב את כל השמונה חוטים יחד ולא רק את הפסולים וצ"ע בכל זה

י]בדין נפסק החוט מעיקרו בתוס' מבואר שזה אותו דין של כדי עניבה וכן מבואר ברא"ש ובפסקי הרי"ד כתב שיש כאן חידוש שאפילו שזה ניתק למעלה אבל זה מחובר לפתיל דרך שאר הקשרים בכל אופן זה פסול

י"א]עיין ארצות החיים בסופו שדן האם הכדי עניבה מצטרף מה שלפני הקשר העליון ע"ש שהניח בצ"ע

י"ב] בעיקר הדין גרדומין בפשוטו לר"ת צריך ארבע שהם שתי חוטים אמנם בלשון היראים מבוא שצריך ארבע ראשים שהם משני צדדין ומשמע שזה גם אם זה מארבע חוטים וכן משמע באורחות חיים ע"ש ולסמ"ג א"ש שהעיקר שישאר שיעור חשוב

ספר יראים סימן תא [דפוס ישן - יז]

ושמונה חוטין מנלן דתניא גדיל שנים פי' שני חוטין גדילים ארבעה פי' ד' חוטין ואמרה תורה ונתנו על ציצית הכנף פתיל תכלת פי' תן תכלת בלבן כשיעור הלבן הלכך מי שאין לו תכלת נותן ארבעה חוטי לבן במקום תכלת ואחרי שהד' במקום תכלת יש לדקדק ולומר דהא דמכשרינן גרדומי ציצית בכדי לעונבן [מנחות ל"ח ב'] כגון שניתקו שנים מצד זה ושנים מצד זה שנמצא במקום תכלת ובמקום לבן קיימים ושלמים אבל אם נפסקו ד' מצד אחד שאין לו לא לבן ולא תכלת קיים כשיעורו מתחלה פסול דלא מכשרינן גרדומי ציצית אלא א"כ אחד מהם שלם כדאמרינן פ' התכלת [ל"ח ב'] אלא אמר רבא ל"נ אלא לגרדומיו דאי איגרדם תכלת וקם אלבן או איגרדם לבן וקם אתכלת לית לן בה דתני ר' חייא גרדומי תכלת כשרין פי' איגרדם תכלת נשתיירו גרדומין בתכלת וקם אלבן ועמד על הלבן שלא נשאר שיעור שלם אלא מן הלבן אלמא שיעור שלם מחד מנייהו בעינן. למדנו כיצד יעשה ציצית.

# סוגיא דאופן קשירת חוטי הציצית

**גמ' ל"ח. – ל"ט: אמר שמואל**

**[כדאי ללמוד סי"ג דבפוסקים שם יש גילוי בגדר הדין קשר]**

**קשר עליון**

**א. מהו קשר עליון – עיין תוס' וברמב"ם וראב"ד פ"א ה"ז ועיין מ"ב סי"א סקס"ו [וצ"ע מהמג"א שי"ז סק"כ]**

**ב. בביאור הנידון האם צריך קשר דוקא סמוך לבגד – עיין מהר"ח או"ז סימן ס"ד [והוא מחלוקת שו"ע סימן ש' ס"ה] וכן ביאר בשעורי הגרי"ד בשם הגרי"ז ונפק"מ האם ראוי להדק החוטים לבגד**

**ג. בטעם הקשר אם זה לאחר הגדיל – נימוק"י י"ב: מדפי הרי"ף [ובפשוטו זה תלוי בביאור הסוגיא עיין היטב בתוס' ובטה"ק ובמלא הרועים שביארו דבריהם ובח' הר"ן בסנהדרין]**

**ד. למ"ד שזה לאחר הגדיל האם יוצאים בקשר שסמוך לבגד – מ"ב סימן י"א סקס"ד ס"ו ועיין חזו"א ס"ג סקי"א ד"ה ב"י וסקי"ג במה שחלק על הבה"ל ועיין חמד משה סימן י"א מה שדיק מרש"י וביאור הגר"א סקמ"ב ועיין מ"ז סקי"ד [ועיין משכנות יעקב ט"ז שהאריך בביאור השיטות]**

**ה. בהא דכתב רש"י שהקשר הוא הללמ"ס – שטמ"ק כאן בתו"י יבמות ה:**

**ו. האם צריך לקשור כל החוטין יחד – עיין ערל"נ בסנהדרין פ"ח ועיין חזו"א ג' י"א בד"ה וסתימת**

**ז. עיין תוס' סנהדרין פ"ט. ובמה שישב החזו"א סק"ד**

**ח. עיין מג"א סי"א סקי"ג בצורת עשית הנקב בבגד ועיין ט"ז סימן ש' סק"ד ובקושית הדגול מרבבה בסוגין [והאריך בזה החזו"א סקי"ב]**

**ט. האם צריך קשר על גבי קשר – תוס' ורא"ש סימן ט"ו ועיין ח' הר"ו סנהדרין פ"ח: ובפשטות דעת הרמב"ם הובא בטור סימן ש' שמספיק קשר אחד ועיין ארצות החיים ארץ יהודה ט"ו שהביא הדיעות**

**י. בדין שזירה בציצית – עיין תוס' ובב"י סימן י"א ס"ב ג' ובשו"ע סוף ס"ב וס"ג ובמשכנות יעקב סוף סימן י"ג וע"ש סי"ט מה שדייק מהראשונים שס"ל שצריך כ"ע בענף**

**נ"ב. כדי שנוכל בעזהשי"ת לגמור ציצית עד סוף הזמן צריך להזדרז**

**יום ב' ממשיכים עד ל"ט: טושו"ע סימן י"א סי"ד**

**ועיין רמב"ם בדין תכלת שכרך רובה ובשאר דיני הכריכה ועין עמק ברכה ובמשכנות יעקב ועיין חזו"א ס"ג סק"י שהאריך בדין שני שליש ענף האם זה יכול להיות יותר גדול**

# בדין קשר עליון

א] הגמ' אומרת שקשר עליון דאוריתא ודעת הראב"ד בהשגות וכן הוא ברש"י בסנהדרין פ"ח: שהקשר הוא סמוך לכנף אמנם דעת הרמב"ם ועוד ראשונים שהקשר הוא לאחר הגדיל והנה מבואר ברש"י שהטעם שהקשר דוקא סמוך לכנף מצד שרק על ידי זה יש איסור כלאיים אבל ללא זה אין איסור כלאיים ועיין קרן אורה שתמה הרי יש כאן חיבור גמור ולמה שזה לא יהיה כלאיים אמנם עיין שיעורי הגרי"ד שהביא בשם הגרי"ז לבאר דעיין שו"ע סימן ש' ס"ה דמובא מחלוקת ראשונים בהניח בתוך הכר של פשתן גיזי צמר האם יש בזה כלאיים דהיינו שזה ממש ביחד אבל אין תפירה עצמית ביניהם וכן בבגד שמחובר צמר לעור והעור לפשתן האם יש בזה איסור כלאיים דדעת הרמב"ם פ"י מכלאיים ה"ג שיש בזה איסור כלאיים ודעת הרא"ש שאין בזה איסור כלאיים וביאר הגרי"ז שגם כן עד כמה שהקשר הוא לא סמוך לבגד זה נחשב ששניהם יחד אבל זה לא ממש מחובר משא"כ אם זה סמוך לבגד ועיין מהר"ח או"ז סימן נ"ד שהביא הנידון הנ"ל וכתב להוכיח שאסור מהדין של קשר עליון שרש"י ביאר שזה בסוף הגדיל ומפורש כנ"ל והנה אנן קי"ל לעיקר שבכלאים זה מותר כמבואר ברמ"א שם וכאן קי"ל לעיקר כשיטות שהקשר לאחר הגדיל הוא הקשר עליון ובהכרח שכיון שזה לא שני דברים אלא זה אותו חוט וקשר בצורה מהודקת זה כמו שהוא תפור ממש אחד לשני ובאמת זה סיבה להדק הציצית בקשר הראשון לבגד כמו שנהג החזו"א וכן הוא בלקט יושר שכך נהג התרוה"ד אמנם בשיבולי הלקט יש הנהגת ציצית מרש"י ושם מבואר לא להדק כדי שזה יוכל לזוז אמנם יתכן שעיקר הכונה שזה לא יבטל השם כנף וצ"ע [אמנם לגבי שבת ודאי שחייב גם אם יחבר שני בגדים בצורה שלא מחוברים וצ"ב אם זה גדרים אחרים] והנה להלכה המ"ב סימן י"א סקס"ו כתב שמעיקר הדין מספיק קשר לאחר הגדיל אבל לכתחילה כתב לחוש לדיעות שצריך קשר סמוך לכנף

ב] בהא דמבואר בסוגין שיש הלכה של קשר בציצית יש לעיין האם זה מצד שצריך דבר שיחבר את החוטים לבגד או שזה מצורת הגדיל או שזה כדי שהגדיל יחזיק והנה לשיטות שהגמ' מוכיחה שזה צריך להיות סמוך לבגד א"כ ודאי שזה כדי לחבר החוטים לבגד ואותו חיבור שצריך לגבי כלאיים כך צריך לגבי ציצית אמנם לשיטות שלא צריך דוקא סמוך לבגד ואפשר גם לאחר הגדיל יש לעיין כנ"ל והנה רבא שאומר שצריך לקשור על כל חוליא וחוליא משמע שזה מצרת הגדיל והנה רש"י בסוגין כתב שקשר אחד זה דאוריתא וכדמוכח מהא דזה כלאים וממילא עושה אותו מסתמא בסוף הגדיל שיחזיק ועיין חמד משה סימן י"א שדייק מרש"י שבאמת יכול לעשותו גם קודם הגדיל רק שכך הוא הדרך ולכן הגמ' קוראת לזה עליון ולפ"ז מבואר שיסוד הדין קשר הוא לחבר החוטים לבגד ומצד הדין גדיל משמע שאפשר גם ללא קשר אלא כיון שזה מחזיק יום או יומים זה מספיק אמנם עיין נימוק"י י"ב: שכתב שקשר עליון זה דאוריתא כדי להחזיק הגדיל דהינו שיש כאן שני חידושים א. שללא קשר אין על זה תורת גדיל ב. שהדין קשר דאוריתא הוא להחזיק הגדיל ולא שיש הלכה שהחוטים יהיו חלק מהבגד והנה אם נימא שצריך קשר דוקא סמוך לבגד וכנ"ל אות א' א"כ יתכן שבאמת צריך שני קשרים אחד סמוך לבגד וזה כמו שהגמ' מוכיחה מהא דיש כלאיים ועוד קשר כדי שיתקים תורת גדיל ויתכן שזה בכלל דברי רבא צריך לקשור על כל חוליא וחוליא שצורת הגדיל שיש קשר בסופו ונסתפק בזה החזו"א סקי"ג

והנה עיין שו"ע סימן י"א סי"ד דמובא דאפשר להכניס החוטים כפולים לפני שחתך את ראשיהם אבל צריך לחותכן קודם שיעשה הכריכות והקשר דאם חותך אחרי זה הוי תולמ"ה ועיין מ"ב סקס"ד דהביא מחלוקת אחרונים האם כשעשה הקשר הראשון קודם החוליא ותך אחרי זה קודם שעשה הקשר שלאחר הגדיל האם יש בזה חיסרון של תולמ"ה וביאר המ"ב שיסוד המחלוקת האם הקשר שהוא מדאוריתא זה הקשר שהוא סמוך לבגד וא"כ יש כאן חיסרון של תלמ"ה או שהקשר שהוא לאחר הגדיל הוא הדאוריתא וא"כ אין כאן חיסרון ועיין חזו"א ג' י"א שתמה שכיון שיסוד הדין קשר הוא לחבר החוטים לבגד א"כ ודאי שלכל השיטות גם אם עשה את הקשר סמוך לבגד יוצא בזה חובת קשר וכל המחלוקת האם צריך דוקא סמוך לבגד אבל וודאי שעוזר גם סמוך לבגד אמנם מדעת כל האחרונים מבואר שנקטו שלשיטות שהקשר הוא לאחר הגדיל יסוד הדין קשר הוא לקיום הגדל ואין הלכה שהחוטים יחשבו מחוברים לבגד רק שממילא זה נחשב מחובר וזה המקור להיתר כלאיים בציצית ולכן בקשר העליון לא מתקיים שום הלכה מדיני הציצית ועיין בבה"ל ס"י [ועיין משכנות יעקב סימן ט"ז]

ובעיקר הנידון הנ"ל מצאנו עוד בבה"ל סוף סימן י"ב שאם נחתך חוט סמוך לקשר שלאחר החוליא הראשונה זה פסול מצד שניתר הקשר והרי קשר עליון זה מדאוריתא והחזו"א סקי"ג השיג כנ"ל שאם עושים קשר סמוך לענף וודאי שבזה גם מקימים הדין קשר עליון דאוריתא אמנם ע"ש שהוסיף שגם אם נימא שמדין גדיל צריך גם קשר אבל זה יכול גם להתקיים בקשר שלאחר החוליא השניה ויתכן דדעת המ"ב שבדין גרדומין זה דוקא אם נשאר חלק מהדבר שעל ידו חל התורת ציצית שזה על ידי החוליא הראשונה וצ"ע ועיין מג"א סימן שי"ז סק"כ שבשבת אם היה קשר קודם שבת יכל לכרוך החוליא ולתפוס על ידי כריכה בצורה שאין לזה שם קשר ומבואר שנקט שהקשר עליון דאוריתא מתקים במה שקודם הגדיל וצ"ע שסותר דבריו

ב] והנה בעיקר הנידון הנ"ל לכאורא זה תלוי בביאור סוגין דהגמ' אומרת שרבא מדיק שקשר עליון דאוריתא דאל"כ מה צריך להתיר כלאיים בציצית ועיין תוס' שבתחילתם כתבו שהכונה שיש יתור להתיר כלאיים בציצית ובהכרח שיש בזה כלאיים [וכן הוא בח' הר"ן בסהנדרין וברמב"ן נדה ס"א] ובפשוטו לפ"ז מבואר שמצד עצם מה שהתורה אמרה לעשות ציצית של תכלת בבגד פשתן זה לא ראיה דיתכן שלא עשה קשר בסוף הגדיל אבל מהא דהתירה התורה חזינן שיש דין לעשות קשר ובזה יש לבאר שבאמת הסיבה שצריך קשר זה שהתחדש שאין תורת גדיל ללא קשר אמנם יתכן שזה מצד שיש הלכה שהחוטים יהיו מחוברים לבגד אמנם עיין תוס' שהתקשו דבגמ' ביבמות מבואר שעד כמה שסתם בגד בתורה זה צמר ופשתן א"כ מעיקר דין עשית ציצית חזינן שמותר כלאיים דהינו שאין לזה שם גדיל ללא קשר בסופו ולפ"ז צ"ב סוגין ועיין תוס' בתירוצם הראשון דמשמע שביארו שבאמת כונת הגמ' להוכיח מהדין הכללי שתמיד מבואר במשניות שצריך להתיר כלאיים בהכרח שכדי שיחשב גדיל צריך קשר ולפ"ז מפורש שהדין קשר הוא מצד השם גדיל עוד תירצו שבאמת יש בזה מחלוקת הסוגיות שאם צריך גדיל א"כ זה מכריח קשר ומעצם הדין רואים שזה כלאיים וגם ללא ילפותא אבל אם מועיל שהכל פתיל א"כ צריך פסוק ולפ"ז להלכה שצריך פתיל שזה כסוגין אין לנו מקור שיש דין חיבור לבגד וכנ"ל

והנה רש"י כתב שזה הללמ"ס וצ"ע דבפשוטו מכאן נלמד שצריך קשר ועיין שטמ"ק וכן הוא בתו"י ביבמות ה: שרש"י למד שכונת רבא להוכיח מהא דבכל המקומות מבואר שיש כאן היתר והמקור ממשמעות התורה שגם בגד פשתים יש תכלת אמנם צ"ע מנ"ל שצריך קשר אלא בהכרח שיש הללמ"ס שצריך קשר אמנם בתוס' ביארו שהמקור מהדין גדיל ומרש"י משמע שהדין גדיל לא מחיב קשר

ג]והנה עיין ערוך לנר פ"ח: בתוס' שדן האם צריך לקשור דוקא את כל הד' חוטים ביחד או שאפשר לקשור כל אחד בנפרד וכתב שכיון דכל הראיה שצרך לקשור מהא דהתירה התורה כלאיים בציצית א"כ זה לא ראיה שצריך לקשור אותם ביחד אלא מספיק לקשור כל אחד בנפרד דהיינו שישקושר כל אחד ואחרי זה יעשה גדיל מכולם יחד אמנם עיין חזו"א סימן ג' סקי"א שהוכיח שצריך דוקא לקשור החוטים יחד והנה אם כל הדין קשר הוא לצורך הגדיל א"ש שיתכן שכל המושג גדיל זה החיבור של החוטים אבל אם זה לחבר החוטים לבגד צ"ע מנ"ל דבר זה וצ"ל שכיון שהדין גדיל הוא שזה דבר אחד ודאי שגם אם יש דין קשר זה של הכל יחד

ד] הגמ' מוכיחה שתכיפה אחת אינו חיבור ובהכרח שיש דין קשר וביאר רש"י שההכנסה בגד זה תכיפה אחת ולפ"ז מבואר שתכיפה אחת אם קשר בסופו הוי חיבור ועיין ח' הר"ן בסהדרין שמספיק קשר אחד אמנם עיין תוס' וברא"ש כאן שצריך שני קשרים והנה עיין טור סימן ש' שהביא שדעת הרמב"ם שתכיפה אחת אם קשר זה כמו שתי תכיפות [ועיין ארצות החיים בא"י סקט"ו] והרא"ש חולק על זה וצ"ע א"כ למה כאן הוי כלאיים הרי יש רק תכיפה אחת אם קשר כן הקשה המג"א סימן י"א סקי"ג וע"ש שישב שאם עושה שני קשרים גם לטור הוי דאוריתא וכן הוא בפרישה סימן ש' וכתב שמשמעות הטור שגם זה לא מעיל ב. עיין פרישה שם ובט"ז שם סק"ד שכתבו שכל הרא"ש כשבא לחבר שני דברים אבל כאן שבא לחבר את החוט בעצמו ודאי על ידי קשר הוי חיבור ועיין דגול מרבבה שם שהקשה א"כ מה הגמ' מוכיחה שתכיפה אחת אינו חיבור מהמשנה הרי שם זה לחבר שני דברים וכאן זה לחבר דבר אחד וצ"ל שלגבי תכיפה אחת אין סברא לחלק

ה] עיין מג"א סימן י"א סקי"ג שהביא מהעיטור שעושים שני נקבים בטלית ומכניסים החוטים והקשה המג"א שזה שני תכיפות ובגמ' מבואר שזה תכיפה אחת וע"ש שהקשה שגם לשיטות שבשני תכיפות צריך קשר אבל הגמ' היתה צריכה לשאול שהרי לא קשר ולכאורא היה מקום לומר שגם לעיטור זה לא חיוב

ו] הגמ' בסנהדרין פ"ח: אומרת שאין בל תוסיף אלא במקום שהדבר כבר קיים וההוספה גורעת והגמ' אומרת שלא משכחת ליה אלא בתפילין והגמ' מבארת שבציצית לא משכת לה מצד שאם קשר עליון דאוריתא א"כ גרוע ועומד ואם לא דאוריתא א"כ כל אחד לחודיה קאי ועיין רש"י שכתב שזה מחלוקת במנחות האם קשר עליון זה דאוריתא ועיין תוס' שתמהו שאין בזה מחלוקת והדבר מוסכם ועיין חזו"א סק"ד שכתב שלרש"י שהכונה קשר סמוך לבגד כמבואר שם בזה רבא שהוכיח לעיל שצריך לקשור על כל חוליא וחוליא ודאי לא אוחז כך דהרי אם יש קשר סמוך לבגד א"כ על ידי שיפתח החוליא עדין החוטים מחוברים לבגד אמנם כל זה לתוס' שביארו שכונת הגמ' שיפתח הקשר והחיסרון מצד שזה לא מחובר לבגד אבל אם החיסרון שאין גדיל כמבואר ברש"י א"כ אין ראיה אמנם לשטמ"ק שהחיסרון שאין קשר עליון א"ש אמנם עיין חזו"א שעדין צ"ע שגם אם הקשר לאחר הגדיל אבל ודאי צריך קשר וס"ל שגם זה כלאיים וזה המקור להיתר כלאיים וא"כ עדין צ"ע דברי רש"י אמנם יתכן שאם הקשר כדי לחבר את החוטים לבגד בזה הגדר שזה נהפך לדבר אחד וממילא זה פוסל אבל אם זה רק כדי להחזיק הקשר א"כ יתכן שעדין שייך הסברא האי לחודיה קאי וצ"ע

ז] עיין תוד"ה קשר שכתבו שחוטי ציצית צריכים להיות שזורים וכן הוא דעת הראב"ד פ"א ה"י אמנם דעת הרמב"ם שלא צריך להיות שזורים ועיין ראב"ד שהביא שני מקורות אחד מהגמ' בעירובין שהובא בתוס' ואחד מהספרי וכן הוא בר"ן סוף פ"ק דביצה וברמב"ן ור"ן נדה ס"א: והנה הרמב"ן שם הביא ראשונים שצריך לא לשזור דלפעמים זה מתפרק וזה נהיה שש עשרה חוטים וכתב בשם ר"ת שזה לא חסרון דזה כשר מדין גרדומין וכתב על זה הרמב"ן אבל שצריך שישאר כדי עניבה ועיין ב"י סי"א ס"ג דכתב שיש ראשונים שמשמע שלא צריך כדי עניבה וכן משמעות הרמב"ן בשם ר"ת וביותר דלר"ת שהרי שני חוטים שלמים צריך להישאר ודאי שאין זה במשמעות דבריו ועיין משכנות יעקב סימן י"ג שכתב שרק בנתפרקו החוטים לגמרי צריך כדי עניבה או שני חוטין שלמים אבל בחוסר שזירה שעיקר הדבר קיים בזה גם אם הכל התפרק זה טוב ועיין משכנות יעקב סימן י"ט דבפשוטו לא מתפרק בתוך הגדיל ומשמע שנקטו שצריך כדי עניבה בפתיל ויתכן שזה באמת סברת ר"ת ועיין מג"א הובא במ"ב שהקיל שלא צריך שנים שלמים מצד שיש כאן דעת הרמב"ם שאין דין שזורין ודעת הר"י שלא צריך שנים שלמים והשו"ע הביא שיש שכתבו לעשות קשר שלא יפתח וביאר הגר"א שלכתחלה בעינן שלימים ולכאורא בכל גרדומין זה כך

# ל"ט. יתיב רבה – ל"ט: אמר שמואל

**טושו"ע סימן י"א סי"ד**

**א. חוט של כרך - עיין מיוחס לרשב"א ובמשכנות יעקב סימן י"ג בתחילתו בביאור החידוש**

**ב. בצורת הגדיל אם זה גם בלבן – עיין רמב"ם ה"ז -ט ובטור ושו"ע סי"ד**

**ג. האם יש רק הלכה של שני שליש פתיל או שגם צריך שליש גדיל – עיין רמב"ם ה"ט עיין דרכ"מ סק"ג ובבה"ל ס"ד ד"ה יכול [ומקורו בב"י שם בד"ה וכתב] ובארצות החיים סקכ"ו ובמ"ב סקס"ו ובגר"ז סכ"ט ועיין חזו"א סק"י שחלק ועיין מ"ב סקס"ט שרימז למהרש"ל הנ"ל וצ"ע על המנהג להקל בזה**

**ד. כשהוא מתחיל בלבן – עיין ראב"ד ורמב"ם פ"א ה"ז**

**ה. בשיטת רב שצריך פתיל – עיין מרדכי בשם ר"י**

**ו. בקושית התוס' שמדין ציצית ידעינן שצריך ענף – עיין עמק ברכה אות ב' ובשפ"א [ועיין משכנות יעקב שהאריך בזה]**

### בצורת עשית הגדיל

א] הגמ' אומרת חוט של כרך עולה מן המנין עיין מיוחס לרשב"א שהקשה דמה החידוש ותירץ שהיה מקום לומר שכיון שכתוב גדיל וכתב פתיל א"כ צריך שיהיה גדיל חוץ מהפתיל אמנם כל זה שייך אם המקור לפתיל זה מהפסוק פתיל ועיין משכנות יעקב סימן י"ג שהוכיח מכאן כרמב"ם שרק הפתיל זה התכלת א"כ הדין גדילים זה רק מהלבן והדין לפתול זה התכלת וא"כ ודאי היה מקום לומר שזה דין נפרד

ב] הגמ' אומרת שנוי ציצית זה שליש ענף ושני שליש גדיל ומבואר בגמ' שגם אם כרך רובה זה כשר וכן אם עשה חוליא אחת זה כשר והנה ברש"י מבואר שתכלת הכונה לציצית אבל אין זה כונה מיוחדת לתכלת וכן ברא"ש הוכיח מכאן לדין גרדומין שכתוב תכלת שהכונה לכל הציצית אמנם ברמב"ם פ"א ה"ט מבואר דיש מי שאינו מדקדק בלבן שיהיה כך ולשיטתו א"ש שכל הדין תכלת זה לגבי הדין גדיל וממילא יתכן שרק בזה נאמר הלכה של נוי ציצית רק הרמב"ם כתב שנהגו לעשות כמו בתכלת

ג] והנה מבואר בגמ' שנוי ציצית שיהיה שליש גדיל ושני שליש ענף ועיין מהרש"ל על הסמ"ג הובא במ"ב סקס"ט ובלקט יושר עמוד י' ובחזו"א סק"י שכתבו שעיקר המכוון שלא יהיה הגדיל יותר משליש אבל יכול גם להיות הענף יותר משני שליש ומה שכתוב שחוליא אחת זה בדיעבד זה מצד שחסר את הדין לא יפחות משבע וצ"ע מי דוחקם להוציא את הגמ' מפשוטה וכן מוכח ברמב"ם שלגבי לבן נקט שאין דין שבע חוליות ובכל אופן כתב שנוי ציצית זה כך ועיין פסקי הרי"ד לקמן מ"א: שכתב שמה שחוליא אחת זה בדיעבד מצד שצריך שני שליש גדיל ולא ביאר מצד שצריך חמש חוליות לכתחילה וכן הוא בעוד הרבה ראשונים ועיין ב"י ס"ד שהביא מהמרדכי שר"י היה עושה החוטים ארוכים כדי שגם אם יקרע ישאר גרדומין וכתב שאם הוא ארוך מדאי יקצרו ואין בזה חסרון של תעשה ולא מן העשוי כיון שזה כשר גם לפני שחתך וצ"ב למה שיהיה חיסרון ועיין בה"ל ס"ד שהביא מהארצות החיים שכיון שיש דין שני שליש גדיל ובתחילה זה היה יותר אולי לגבי דין זה יש חיסרון ובזה חידש המרדכי שאין חיסרון ומבואר מפורש שיש דין שני שליש ענף ולא יותר וכן מפורש בדרכי משה סק"ג ועיין מ"ב סקס"ו שאם אדם עשה בערב שבת חוליא אחת והשאר ענף חייב במוצאי שבת לגמור מצד שמי שלא עושה שני שליש ענף הוא עובר על דברי חכמים [דהינו שזה חיוב גמור ולא שזה רק הידור] ומכל זה מבואר דלא כחזו"א הנ"ל וצ"ע המנהג להקל בזה ובאמת שהרבה יותר יפה אם עשוי בצורה מדויקת כל אורך החוטים שליש גדיל ושני שלישי ענף ואין חוט אחד יותר ארוך וראוי להקפיד על זה

והנה החזו"א כתב שלא מסתבר שצריך מדויק שליש גדיל ושני שלישי ענף שחז"ל לא הכבידו על האדם משא"כ לשיטתו שהעיקר שלא יהיה הגדיל פחות משני שליש אדם יכול לקצר בגדיל והענף יהיה יותר גדול אמנם בלשון הבה"ל מבואר שכל האיסור אם הענף הרבה יותר משני שליש דהינו שלא צריך לצמצם בזה באמת ולדבריו גם אם הגדיל קצת יותר משליש זה טוב לחזו"א כה"ג זה לא טוב

ד] הגמ' אומרת כשהוא מתחיל מתחיל בלבן ומסיים בלבן עיין תס' שהכונה שעושה חוליה לבן וחוליא אחת של תכלת לפי הסדר ובסוף אחד לבן והראב"ד ה"ז כתב שעושה כל חוליא שלש לבן ושלש תכלת ואחד לבן וברמב"ם שם מבואר שרק בתחילת החוליא הראשונה ובסוף האחרונה כורך לבן וכל השאר עושה תכלת וזה כשיטתו שעיקר מטרת הפתיל לעשותו בתכלת

ה] מבואר בגמ' שנחלקו אמוראים בדין גדיל דדעת רבב"ח שאפשר או גדיל או פתיל ודעת רב שצריך גם גדיל ותוס' נקטו שכונה שצריך את שניהם אמנם המרדכי כתב דגם רב מודה דס"ל שמועיל פתיל לבד רק שס"ל שגדיל לבד לא מועיל ובזה מיושב קושית התוס' למה הגמ' לא אומרת דלרב צריך הפסוק של גדיל לומר שצריך גדיל דהרי גם הוא מודה שכולו פתיל זה טוב אמנם עדין צ"ב שהפסוק בא לומר שמועיל פתיל ועיין שטמ"ק שכונת הגמ' רק להוכיח שלומדים אחד מהשני כמו שלומדים למנין החוטים

ו]עיין תוס' שהקשו שאת הדין פתיל הגמ' לקמן לומדת מהלשון ציצית ועיין שפת אמת ובעמק שאלה קכ"ז סקי"א שכתבו שבלבן ודאי שצריך גדיל ופתיל וכל נידון הגמ' האם גם בתכלת יש כזה הלכה והנה עיין רמב"ם שכל דין התכלת בתור לכרוך בו את הציצית וצ"ע שלכאורא זה דלא כרבב"ח ועיין עמק ברכה שכתב כנ"ל שכל נידון הגמ' על התכלת אמנם ביאר שרבב"ח כונתו או גדיל לחודיה או גדיל ופתיל ע"ש, ובמשכנות יעקב סימן י"ג כתב שזה ודאי שלא מועיל אם הכל כרוך שהרי כתוב ציצית כדהקשו התוס' רק שבלשון גדיל יתכן שהכונה כרוך ויתכן שהכונה שהחוטים יהיו מעשה עבות ורבב"ח ס"ל שאפשר לכרוך ואפשר מעשה עבות ודעת רב דצריך דוקא כריכה והרמב"ם פסק כרב שעיקר הדין תכלת זה כריכה והנה בתוס' לעיל מבואר שקשר עליון זה לחיזוק הגדיל אמנם זה רק אם יש דין גדיל ולנ"ל שלכו"ע יש דין גדיל א"ש

# סוגיא דכלאיים בציצית

**בסוגיא זו יש שלשה חלקים א. כללי ההיתר של כלאיים ב. סדין בציצית ג. כלאיים בלילה ואשה ונלמד אי"ה כסדר הסוגיא [כולל סוגית צמר ופשתים ושאר הפרטים] אבל כדי לדעת הצורתא דשמעתתא כדאי ללמוד גמ' רש"י עד מ"א. ת"ר טלית כפולה ואת תוד"ה כיון מ. ותוד"ה תכלת מ"א:**

**גמ' ל"ח. אמר שמואל – ופליגא דר"נ**

**א. בישוב הסתירה בין שמואל לגמ' מ. לגבי קלא אילן כדר"ל – מצאנו בזה כמה שיטות א. תוס' יבמות ד: ד"ה דאפילו ובשטמ"ק ל"ט: ב. תוס' מנחות מ. ד"ה כיון וכן הוא ברמב"ן שבת קל"ב: בד"ה ודאמרינן ג. תוס' כתובות מ. בד"ה כגון ד. רמב"ן יבמות ד: ה. רשב"א יבמות ד: ו. רמב"ם פ"ג ה"ו ז' והאריך בכונתו הב"י סימן י"א סי"ד ועיין עוד בקרן אורה מ. [ובעונג יו"ט סימן א]**

**ב. בהא דבבגד פשתן לגבי הלבן צריך להגיע למיגו – עיין קובץ הערות סימן ז' סק"ד ובחידושי הגרש"ר יבמות סימן ה' סק"א ו' ואילך [והאריך בזה עוד בחידושי הג"ר ראובן ביבמות וע"ש סימן ג' סק"ב] ועיין חזו"א סימן ב' סק"ב בביאור המיגו וזה נסתר מתוס' בכתובות [ועיין טה"ק על התוס' ריש פרקין] [ועיין חידושי הגרש"ש יבמות סימן ו' בתחילתו ובעונג יו"ט סוף סימן קכ"א] ועיין תו"י יבמות ד: בד"ה צמר**

**ג. בהא דלגבי ציצית לא אומרים אפשר בבגד צמר – תוס' כתובות מ. ובביאור כונתם עיין תוס' שאנץ שם [ובתוס"ר יבמות ד:] ובחידושי הגרש"ר יבמות סימן ה' סק"ו ועיין קובץ הערות סי"ד סק"ח ט'**

**ד. בהא דלא אומרים לגבי ציצית שלא ילבש הבגד – רעק"א סימן י"א על סעיף ט'**

**ה. במחלוקת הראשונים האם באין לו חוטי צמר זה נחשב אפשר לקים שניהם – עיין קובץ הערות סימן ז' סק"א [עיקר הקושיא נמצא בשאגת אריה סימן צ"ו בד"ה עוד עלה ]**

**ו. בכונת הרשב"א שלא חייב להוציא חוטים מהבגד לקיום העשה – קובץ הערות סימן י"ד סק"ו ועיין חידושי ה"ר ראובן סימן ב' סק"ב בד"ה ונראה**

**ז. בבגד שהוא כלאיים ללא הציצית למה שלא יהיה בזה עדל"ת – רעק"א הנ"ל ועיין קובץ הערות סימן י"ד סק"ב שהוכיח שגם קיום זה סיבה לעדל"ת ועיין חידושי הגרש"ר הנ"ל סק"ו ובעונג יו"ט סימן א' בד"ה מיהו זה יש לדחות ובסימן קכ"א ד"ה וכה"ג ועל דרך זה בגרש"ש יבמות סימן ו' [ובתהלה לדוד י"ח סק"ב]**

**[. בדין כלאיים של החוטים בבגד משי – עיין אבי עזרי פ"י הי"ח בד"ה ונראה ועיין חידושי הגרש"ר סימן ה' סק"ד ה']**

# סוגיא דכלאיים בציצית

א] הגמ' אומרת שחוטי צמר פוטרים בשל פשתן והגמ' דנה על חוטי פשתן בצמר ומביאה פסוק שזה מועיל עיין רש"י שהעמיד את הנידון מצד שזה לא מין כנף ונתחדש שצמר ופשתן תמיד חשיב מין כנף והנה עיין רש"י שביאר שבבגד פשתן כיון שהתכלת זה לא מין כנף ממילא גם הלבן לא צריך להיות מין כנף וצ"ב הרי כל ההלכה של מין כנף זה בלבן ומה שייך ללמוד מהתכלת והרי לגבי צבע זה הלכה בלבן אפילו שאין כזה הלכה בתכלת ועיין טהרת הקודש וצ"ב

ב] מבואר בסוגין שאפשר שהלבן יהיה צמר בבגד פשתן וכן בבגד צמר הלבן יכול להיות פשתן והקשו הראשונים דהרי הגמ' לקמן מ. אומרת שאם מטיל שתים לבן ושתים קלא אילן בבגד פשתן הוי כלאיים מצד שכל שאפשר לקיים שניהם אין הדין עדל"ת וממילא צ"ע למה כאן מותר כלאיים חוץ מהתכלת הרי זה אפשר לקיים שניהם ונאמרו בזה כמה שיטות בראשונים

א. עיין שטמ"ק ל"ט: וכן הוא בתוס' יבמות ד: ד"ה דאפילו שכתבו שרק מתי שיש קיום מצות תכלת הותר כלאיים אפילו שיכול בלי זה אבל לא מתי שאין תכלת וביארו שיסוד ההיתר זה מצד מגו שתכלת פוטר בפשתן ממילא גם הלבן פוטר ואחרי זה יש מיגו שהלבן פוטר של צמר בבגד פשתן ה"ה לבן של פשתן פוטר בשל צמר ובעיקר דין המיגו משמע בגמ' שבבגד פשתן זה מסברא ובבגד צמר זה מילפותא וצ"ב מה המיוחד כשיש תכלת והנה שיטת ר"ת מ: שכאן זה הותרה ולפ"ז יש לבאר שכל שחל היתר על איסור כלאיים ההיתר חל על כל החפצא של הציצית ולא רק על התכלת אמנם אם זה דחויה צ"ב ויתכן שכל שחל דחיה ההיתר חל לא רק על התכלת אלא על כל הציצית [ובעיקר דין המיגו יש לבאר שהתורה לא החשיבה את זה כתערובת שהיא סיבה לחלות איסור וממילא זה סברא בעצם המציאות של ציצית] ועין תו"י יבמות ד: ד"ה צמר דמשמע שהדין מיגו בשניהם זה מסברא ודלא כמשמעות הגמ' שזה ילפותא

ב. עיין תוס' בכתובות מ. שדנו שגדר ההיתר ששני חוטים מותר כלאיים גם אם יכול אחרת ומצד המיגו וכל מה שהגמ' אומרת גזירה אטו קלא אילן דשם הרי יש ארבע חוטים צמר בבגד פשתן וקצת צ"ב שהרי השני חוטי לבן הנוספים זה במקום התכלת וא"כ כמו שבתכלת מותר כלאיים למה שכאן יהיה אסור עד כמה שלומדים להתיר גם במקום שאין קיום מצות תכלת וצ"ל שבתכלת אין לנו מקור להתיר אלא מצד הקיום של מצות תכלת והנה לכאורא לסמ"ג שהגדר שהארבע זה מצות לבן לא שייך לחלק ששנים מותרים ושתים לא ואם זה רק מצד גדילים א"ש שיתכן שהגדר שמה שבו מתקים המצוה יש בו היתר ומה שזה רק מדין גדילים בזה אין דין דחיה והנה כאן גדר המיגו שמצאנו שחל כאן היתר על האיסור כלאיים של שני חוטים לא רק לצורך המצוה וצ"ב

ג. עיין תוס' מ. בד"ה כיון שדנו שבאמת מדאוריתא כאן זה היתר אפילו שאפשר לקיים שניהם וכל הגמ' שאסור זה מדרבנן ולפ"ז הגמ' ל"ט: זה מדאוריתא והגמ' מ. זה מדרבנן ולפ"ז מדרבנן כל מה שלא מוכרחים להיתר באמת אסור וע"ש שכתבו שלמסקנא שהגמ' דוחה שהגזירה אטו כסות לילה ולא משום קלא אילן יתכן שבאמת אין גם איסור דרבנן [כן ביאר הקרן אורה בכונתם] ועיין רמב"ן שבת קל"ב: בד"ה ודאמרינן שכתב שהדין דחיה בציצית זה לא מדין עדל"ת כמבואר בסוגין שמותר גם מה שלא נצרך לדין עדל"ת אמנם צ"ב שהגמ' הרי אומרת שיש כאן גזירה של אטו קלא אילן ועיין בחידושי ביבמות ד: שהביא י"מ כזה וכתב שהגמ' שמביאה את ר"ל לגבי ציצית זה דחיה בעלמא ולכאורא זה כדרך התוס' לעיל אלא שלתוס' מבואר שיסוד ההיתר מצד מיגו ולרמב"ן משמע שזה לא מדין דחיה ועיין רמב"ן שדחה שא"כ נלמד מכאן לכל מקום שעדל"ת אפילו מתי שאפשר לקיים שניהם ואולי כאן יש סיבה צדדית להתיר לגמרי

ד. עיין רמב"ן ביבמות שכתב שזה ודאי שהדין של כלאיים בציצית זה מצד דין דחיה רק שהגמ' ל"ט: חולקת על ר"ל ונוקטת שיש דין דחיה גם באפשר לקיים שניהם ולפ"ז צ"ל שמה שהגמ' אומרת מיגו זה כרש"י שזה ביחס לדין מין כנף

ה. עיין רשב"א ביבמות שבאמת אם יש לו חוטי לבן שאין בהם כלאיים חייב לעשות בחוטים אלו ואם אין לו רק חוטים שיש בהם כלאיים כה"ג זה לא נחשב אפשר לקיים שניהם ולכן מותר לו להטיל חוטים שיש בהם כלאיים וכן הביא הב"י בשם רבינו ירוחם והנה בפשוטו מבואר דעת הרמב"ן שכה"ג מה שבפועל אין לו זה לא נחשב שאי אפשר לקיים שניהם וכן הוא דעת הב"י עיין סימן י"א סי"ד ובפשוטו מבואר שם דעת הרשב"א דמה שהגמ' כאן אומרת גזירה אטו קלא אילן הכונה שגם במקרה שאין לו אבל כיון שמספיק שתי חוטים וממילא כיון שאין כאן מצות תכלת ויש כבר שני חוטי לבן אין סיבה לעוד שני חוטין ע"ש וכמו שביאר בקובץ הערות סימן ז' סק"ד [אמנם צ"ע שבלשונו שם משמע שיסוד ההיתר מצד מיגו והרי לדבריו זה עדל"ת רגיל ורק על ההיתר מצד דיני ציצית צריך להגיע למיגו ואולי גם לדבריו צריך להגיע כאן להיתר מיוחד דמעיקר הדבר ס"ל כרמב"ן רק ס"ל שיש עוד הגבלה שזה רק כשבפועל זה נצרך לקיום המצוה וצ"ע]

ו. עיין רמב"ם פ"ג ה"ו ז' שהתחיל שבאמת צריך להתיר כלאיים בציצית אפילו מתי שיש לבן לבד רק כיון שאפשר לקיים שניהם אין להתיר אלא את התכלת ועיין ב"י שביאר שכונתו שכיון שאפשר לקיים שניהם ממילא אין כאן היתר כלל ומה דמשמע שבבגד פשתן ויש תכלת מותר לבן של צמר שכיון שבין כה יש כאן כלאיים מצד חוטי התכלת זה לא משנה אם גם הלבן יהיה צמר וצ"ל שזה מסברא ולא מצד מיגו כדביאר הקרן אורה ודלא כמשמעות הראשונים שזה מדין מיגו ועיין קרן אורה מ. שמשמעות הרמב"ם שבאמת מדאוריתא יש כאן דין עדל"ת ורק מדרבנן כיון שאפשר לקיים שניהם אין כאן עדל"ת וכתוס' ובפמ"ג בפתיחה ביאר כנ"ל אלא מצד שמסברא זה הותרה כיון שנאמר בתורה מפורש שיש מצות תכלת בבגד פשתן ומדרבנן זה דחויה ע"ש ועיין עונג יו"ט סימן א' שהאריך שמשמעות הרמב"ם שאין היתר מדאוריתא וכב"י וכתב לדון שכל שמואל זה לשיטתו שכלי קופסא חיבים בציצית א"כ כה"ג בהכרח שזה התרה דאל"כ בפועל אין לו סיבה להתיר ללבוש הבגד שהרי מקים המצוה גם ללא שלובש רק שאם אסור ללבוש ממילא זה פטור אבל כיון שבפועל אין מצוה בלבישה אין סיבה להתיר ובהכרח שזה הותרה אבל להלכה שכלי קופסא פטור אין מקור שחל כאן היתר אלא כל הדין הוא דין דחיה לגבי תכלת כי אי אפשר אחרת ע"ש שהאריך [וכן הוא בשיעורי הגר"נ ביבמות בשם הגר"ח שמולאביץ]

ב] עיין רעק"א סימן י"א ס"ט שהביא להקשות איך הגמ' מוכיחה שקשר עליון דאוריתא הרי אולי באמת לא צריך לקשור ואין בזה היתר של כלאיים רק מדובר שזה נקשר בשבת וכה"ג עכשיו עובר על איסור דאוריתא ולכן צריך פסוק להתיר כלאיים בציצית וע"ש ברעק"א שכתב להקשות שלכאורא למה בבגד שהוא כלאיים לא נימא שמותר ללובשו כדי לקים מצות ציצית וכתב לישב דבאמת קשה מה שייך עדל"ת בציצית הרי יכול לא ללבוש הבגד דהינו שנקט שתמיד הדחיה היא מצד שלא יתבטל העשה וא"כ כאן לא ילבש הבגד ולא יתבטל העשה וכתב לישב למרדכי שעד כמה שאסור לו להטיל הציצית יכול ללבוש הבגד ללא ציצית ממילא יוצא שיש כאן חיוב של המצוה ולכן זה דוחה ולפ"ז כתב שכל זה שייך דוקא איפה שכל הכלאיים הוא מחמת הציצית אבל במקום שזה כלאיים גם ללא המצות ציצית בזה לא שייך כלל למימר עדל"ת ובזה מיושב קושית השואל שעד כמה שמצד המצוה זה לא מכריח שיהיה כלאיים באמת בנקשר בשבת זה סיבה לאסור ללבוש הבגד עכ"ד והנה כל דבריו למרדכי אמנם לדעת הר"ש קשה אמנם הרי בפשוטו מוכח שלגבי תכלת הוא מודה שאין איסור לבישה ללא ד' כנפות כדחזינן שהיום לובשים בגד ד' כנפות ללא תכלת וא"ש דברי רעק"א

והנה בעיקר דברי רעק"א שנקט שהדין דחיה זה רק כדי שלא יתבטל העשה עיין קובץ הערות סימן י"ד סק"ב שהוכיח שהקיום מצוה הוא זה שדוחה מהא דביבום יש עדל"ת אפילו שיכול בחליצה עוד הוכיח מהא דלא צריך לעשות הקרן של הבגד עגולה ולא יבטל העשה אמנם יתכן שלדעת המרדכי אין זה קושיא שאין לו חיוב כזה ובפשוטו מבואר שהקיום מצוה הוא שדוחה וכדמבואר בראב"ד שגם באשה שמקימת מצוה שלא חייבת יש דין עדל"ת וגם אם לא נימא כך כמבואר בתוס' שנקטו שבאשה אין סיבה להתיר כלאיים בציצית אבל החיוב מצוה דוחה כמבואר ביבמות ולא הענין שלא יתבטל ולפ"ז הדרא קושיא לדוכתא למה שיאסר ללבוש בגד כלאיים כדי לקיים מצות ציצית ועיין חידושי הגרש"ר יבמות סימן ה' סק"ז שהביא מהעונג יו"ט סימן א' בד"ה ומיהו זה יש לדחות שכתב מצד שכל חיוב מצות ציצת זה בבגד שראוי ללובשו ללא מצות ציצית אבל בגד שלא ראוי ללובשו ללא מצות ציצית אין בזה החיוב של ציצית ועיין חידושי הגרש"ר שם שכתב שכל הדין דחיה זה רק עד כמה שהוא כבר חייב אבל אין היתר לעבור האיסור ולחיב את עצמו לקים את המצוה ולכן כתב שבבגד שללא המצוה לא יוכל ללובשו לא שייך עדל"ת אמנם כתב שדבר זה הוא מחלוקת ראשונים לגבי השבת אבידה בכהן והוא בבית הקברות אם שייך דין דחיה קודם שנתחיב בהשבה ע"ש ובקובץ הערות הנ"ל וכתב שיתכן שרק שם שיש לאו של לא תוכל להתעלם זה נחשב כאילו חייב להכנס למצוה ועיין עונג יו"ט סימן קכ"א בסופו שביאר שתמיד הגדר בכלאיים שכל התערבות נהיה חפצא של איסור והתחדש שכאן שזה מצוה אין זה תערובת לא רצו וממילא לא חל כלל החלות שם כלאיים וממילא כל שיש עוד חוט שהוא סיבה לאיסור זה אסור ועל דרך זה הוא בגרש"ש יבמות סימן ו' ע"ש ובתהלה לדוד סימן י"ח סק"ב הביא מהפמ"ג שדן שבאמת גם בבגד כלאיים אם מקים בזה המצוה יש בזה הדין עדל"ת

ג] עיין תוס' כתובות מ. שהקשו למה יש דין דחיה כלאיים בציצית בבגד פשתן הרי יכול לקיים המצוה בבגד צמר וע"ש שכתבו שכיון שבבגד זה שהוא פשתן אין לו אפשרות אחרת זה לא נחשב אפשר לקיים שניהם ועיין חידושי הגר"ש יבמות סימן ה' סק"ו ובחידושי ר' ראובן סימן ב' סק"ב דמשמע שכונתם שדנים ביחס לחיוב שחל מכח בגד זה שאין לו אפשרות לקים המצוה ללא דחית הלאו עיין יראים מצוה ת"א שכתב שכמו שמילה בזמנה דוחה שבת אפילו שיכולים לעשות כחסידים הראשונים שלא שימשו מיטותיהם בשבת דהיינו שאין דין על האדם שלא להתחיב במצוה כדי שלא ידחה לאו ה"ה כאן יכול להתחיב במצוה זו אפילו שזה גורם דחיה אמנם עיין תוס' שאנץ שכתב שהרי גם אם היה כתוב שבגד פשתן לא מטילים בו תכלת היה אפשר ללובשו ומשמע שכונת תוס' שכיון שאת הבגד יהיה מותר לו ללבוש בכל אופן ממילא לא שייך לדון שיכול לקים בבגד אחר דהרי יהיה מותר לו ללבוש בגד זה ולא יהיה בו צצית וצ"ע ובתוס"ר יבמות ד: משמע שזה סברא שזה לא נחשב אפשר לקים שניהם מה שלא ילבש הבגד דהינו שכיון שרוצה ללבוש בגד זה וכאן לא יכול ללא הדחיה יש כאן עדל"ת ויתכן שכונתו גם למרדכי וצ"ע

ד] הנה מבואר בראשונים שבגד פשתן ויש חוטי תכלת מה שמותר להטיל חוט צמר למצות לבן זה מצד מיגו ועיין קובץ הערות סימן ז' סק"ד שהקשה שכיון שהבגד בין כה כלאיים מצד החוטי תכלת מה תוספת יש בזה שזה כלאיים גם מחמת עוד שני חוטי לבן ועיין ב"י בד"ה ולכאורא שכתב וז"ל שכל מה שאפשר למעט באיסורו ממעטינן ומשמע כמו שביאר בקובץ הערות שם שכל חוט צמר נוסף זה נחשב שיש כאן עוד סיבת איסור ועיין חידושי הגרש"ר יבמות סימן ה' סק"ו שכתב שיש לדון ביסוד האיסור כלאיים האם כל הבגד נהפך לחפצא דאיסורא או שיש איסור ללבוש שניהם יחד וכתב שאם כל הבגד נהפך לחפצא דאיסורא א"כ ודאי אין תוספת בעוד חוט כמו שבהמה טריפה אין איסור יותר אם יש עוד סיבת טריפה ורק אם יסוד האיסור זה לבישת צמר ופשתים חד א"כ כל שיש כאן עוד חוט צמר יש כאן עוד איסור וע"ש דהביא דמבואר בירושלמי שגם אם לובש רק את חלק הצמר זה אסור אמנם כתב לדחות שזה כאילו לובש הכל אמנם עיין תרוה"ד הובא בש"ך ק"ה סקי"ז שדימה בשר בחלב לכלאיים ושם כל שזה מעורב ודאי שכל חלק הוא אסור

ועיין עונג יו"ט סימן א' בד"ה מיהו ובחידושי הגרש"ר סק"ח שכתבו שכיון שכל ההיתר של כלאיים בציצית במקום שללא המצוה זה לא כלאיים ממילא כיון שהלבן הוא לא סיבה להיתר כלאיים כי יכול להיות במינו ממילא ביחס לתכלת זה נחשב שהבגד הוא כלאיים ללא המצות ציצית ובזה אין ההיתר כלל ורק מצד שהלבן עצמו יש בו דין דחיה מצד המיגו זה מותר וכן הוא בחידושי הגרנ"פ אות נ"ד ועיין עונג יו"ט סימן קכ,א בסופו ועיין חזו"א סימן ב' סק"ב שכתב לבאר שזה כונת תוס' שלכן יותר פשוט המיגו בבגד פשתן וביאר שלגבי בגד צמר שכתבו תוס' שיש מיגו הכונה שכיון שאפשר לראות אותם כחלק מהבגד וממילא חל עליהם ההיתר של התכלת וכיון שזה בין כה כלאיים בגלל המצוה אין חיסרון מה שזה גם כלאיים בבגד אמנם זה נסתר מתוס' בכתובות שדנו שכשאין תכלת מותר רק שני חוטי לבן כלאיים ולא יותר [ועיין טה"ק ושפ"א בתוס' תחילת הפרק שנקטו שכל שזה בין כה כלאיים יכול להוסיף]

ה] בעיקר מה שהקשו הראשונים שבבגד פשתן יהיה אסור להטיל חוטי לבן של צמר מצד שאפשר בפשתן עיין חידושי הג"ר ראובן סימן ב' דמאי נפק"מ אם זה פשתן או צמר הרי אם זה יהיה פשתן א"כ זה יהיה כלאיים אם התכלת ואם זה יהיה צמר זה יהיה כלאיים אם הפשתן דהיינו שבשני חוטים אלו תמיד יהיה כאן דחיה של איסור כלאיים א"כ זה לא נחשב אפשר לקיים שניהם ועיין חידושי הגרנ"פ אות נ"ד שאם תכלת זה הותרה א"כ א"ש שאם זה יהיה פשתן א"כ הכלאיים זה על ידי התכלת שזה הותרה משא"כ אם יטיל לבן זה דחויה אבל אם הכל דחויה א"כ צ"ע ועיין חידושי הגר"ר סימן ג' סק"ג שביאר שאם זה פשתן א"כ כל הדין דחיה זה רק מצד הקיום של התכלת ולא צריך להגיע לדין דחיה מצד מצות הלבן דשם אפשר לדון שזה כחלק מהבגד משא"כ אם צמר צריך להגיע לדין דחיה גם מצד המצות לבן וזה גם נחשב אפשר לקיים שניהם דאפשר שלא יהיה דין דחיה מצד מצוה זו ע"ש שהאריך בזה

ו]עיין בית הלוי סימן א' סק"ה ד"ה בשלמא שהקשה למה צריך להגיע להיתר כלאיים בציצית תיפו"ל שמצוות לאו להנות ניתנו ויש להוסיף שלכאורא אין שום הנאת חימום מהחוטים ותירץ שכל שיש צמר כל הבגד נהיה איסור ולא רק חוטי הציצית ועיין חידושי הגרש"ר סק"ד שהקשה דבאופן דזה בגד משי ויש חוטי צמר ופשתן דמבואר בגמ' שיש כאן גם איסור כלאיים הרי שם כל הכלאים זה רק החוטים וע"ש שהוכיח שכה"ג כל הבגד הוא נהיה חפצא של כלאים אמנם ע"ש סק"ה שהוכיח מהרמב"ם לא כך דכל שיש חוטי צמר ופשתן שמחוברים לבגד ומחלק זה אין הנאה אין בזה איסור ולפ"ז באמת צ"ע מה צד איסור יש כאן הרי הוא באמת לא נהנה כלל מהחוטים ועיין אבי עזרי פ"י מכלאיים הי"ח בד"ה ונראה שכתב שהוכיח שהדין הנאה בכלאיים זה היכי תימצי להחשב לבישה וכאן שהציצית זה מדיני הבגד כל שיש כאן תורת לבישה על הבגד זה נחשב לבישה גם על החוטים אפילו שאין לו מזה הנאה

ז] עיין לעיל סק"א דהבאינו דנחלקו הראשונים האם במקום שאין לו חוטי לבן אלא פשתן האם חשיב אפשר לקיים שניהם דדעת הרמב"ן דזה נחשב אפשר לקים שניהם ודעת הרשב"א שזה נחשב אי אפשר לקיים שניהם ובפשוטו סברת הרמב"ן שזה הגבלה בהיתר של עדל"ת שרק אם יש כאן מציאות שלא שייך לעשות המצוה ללא דחיה חל הדחיה משא"כ אם במציאות אפשר שכה"ג לא חל דחיה אמנם לרשב"א תמיד יש הדחיה אבל כל זה אם אין לו אפשרות בפועל להשתמש ללא הדחיה [ועיין חידושי הג"ר ראובן שהאריך בזה] אמנם עיין שאגת אריה סימן צ"ו בדרכו הרביעית שהקשה מהגמ' בשבת לגבי מילה בצרעת דאם אין אחר האב יכול למול אבל אם יש אחר יעשו על ידי אחר שבזה לא עובר על האיסור קציצת בהרת ומצד ר"ל וכן הקשה הקרן אורה מ. ועיין קובץ הערות סימן ז' סק"א שכתב שכל סברת הרמב"ן שכה"ג לא חל דחיה כל שהעשה לא מחיב אבל כאן יש פסוק שזה דוחה וודאי חל הדחיה וכונת הגמ' שכל שבפועל יכול ללא לעבור אין סיבה שיעבור ולפ"ז אין זה ממש דינו של ר"ל וצ"ע [וכן הוא בחידושי ר' ראובן סימן ג' סוף סק"ב והביא כן בשם הבית אפרים סימן ה'] וראיתי להקשות עוד מהגמ' ביצה ח: שדנה שהמצות כיסוי הדם ידחה יו"ט והרי שם אם יש לו חול אין סיבה לדחיה ויתכן שהגמ' יכלה באמת לדחות כך ועיין תוס' שבועות ג. לגבי הקפת הראש במצורע שאם אפשר על ידי אשה או עכו"ם זה נחשב אפשר לקים שניהם ועין רמב"ן שבת כ"ד ששרפת קדשים שאפשר למחרת זה לא אפשר לקים שניהם ולכאורא שם מצד עיקר המצוה וודאי זה ניתן לקים ללא דחיה ורק עכשיו במקרה לא יכול אמנם אין זה דומה דשם מצד דיני התורה היום אי אפשר וזה סברא שיחול דחיה

ח] עיין ברשב"א שם שהקשה למה בבגד פשתן מותר לעשות ציצית אם לבן אם אין לו ולמה שלא יוציא חוטים מהבגד ויעשה עימם הציצית ועיין קובץ הערות סימן י"ד סק"ז שכתב שזה לשיטות שלא צריך טויה לשמה [ובריטב,א שם ישב כנ"ל שצריך טויה לשמה] וע"ש שהקשה הרי אדם צריך להוציא עד חומש מנכסיו לקיום מצות ציצית אמנם יתכן שכאן יש דין עדל"ת רק שיש יסוד של אפשר לקים שניהם וכה"ג שיש לו הפסד זה לא נחשב יכול לקיים שניהם וזה נפק"מ בכל עדל"ת האם צריך להוצאי ממון שיקים העשה לא לדחות הלאו [ועיין מנחת שלמה ח"א ס"ז בד"ה אמנם ראיתי] ועיין חידושי ר' ראובן סימן ב' סק"ב שכתב שכיון שכל חוט זה חלק מהמחיב של הציצית אין הלכה להפקיע מהדבר שלא יהיה מחייב וכמו שבכל ציצית לא צריך לחתוך חלק מהבגד שיעבור פחות איסור וצ"ע אם זה במשמעות לשון הרשב"א

ט] עיין זכר יצחק סימן ל"א ד"ה ובזה יבואר שחידש שרק קיום המצוה מדחה את האיסור אבל אין היתר לעשות איסור כדי שיכול לקים המצוה והקשה א"כ בכל כלאיים בציצית הרי כל הבגד נהיה חפצא של איסור ובזה אין קיום מצוה וכתב שבהכרח שבציצית באמת חל היתר בעצם החפצא דהינו שנתחדש שבגד ציצית שהוא כלאיים מחמת הציצית אין עליו איסור כלאיים וע"ש שבזה ביאר את שיטת ר"ת והנה לדבריו א"ש שכאן וודאי צדקו דברי הרמב"ן שלא עוזר מה שעכשיו אין לו אפשרות איך לקים המצוה שכיון שצריך לחול היתר בחפצא כל שבפועל אפשר לקים המצוה ללא הדחיה אין סיבה שיחול היתר וכן א"ש הקושיא שלמה שיאסר חוטי לבן של צמר הרי בין כה זה כלאיים שכאן ההיתר שלא חל איסור מכח התכלת א"כ כל ההיתר חל על התכלת ולא על שאר סיבת האיסור ועיקר הסברא מבואר בחידושי הגר"ש שקאפ ביבמות סימן ו' והנה בעיקר סברת הזכר יצחק עין חידושי הגרש"ר סימן ה' סק"ט שהקשה מהגמ' בפסחים שמותר שבירת עצם מדין עדל"ת ושם זה רק מכשירים וכן הוכיח הטורי אבן חגיגה ב: אמנם יתכן לדון שכאן זה גרע כיון שאת האיסור עובר קודם קיום המצוה עיין תוס' יבמות צ: ובמה שכתבנו בסוגיות הקודמות וכל זה חידוש ועיין חידושי הגרש"ש יבמות סימן ו' שהביא את הרמב"ן שבשר בחלב אם לא חל האיסור על שניהם לא חל כלל וכתב שכאן גדר הדחיה שאין איסור בחוטים של כלאיים וממילא לא חל איסור על הבגד כלל וממילא כל שמטיל עוד חוט עכשיו יש כאן סיבת איסור וכן הוא בעונג יו"ט סימן קכ"א ע"ש וצ"ע בכל זה

י] בעיקר הא דמבואר בגמ' דאם אפשר לקיים שניהם לא אומרים עדל"ת עיין חידושי הגר"ש היימן יבמות סימן ד' שהקשה הרי שיטת ר"ת שההיתר של כלאיים בציצית זה גם בלילה או לאשה חזינן שזה הותרה והרי מבואר בגמ' ביומא שאם טומאה הותרה בציבור גם אם יש טהורים מותר בטמאים והנה בפשוטו כל סברת ר"ת שכל שזה מצב שלצורך קיום המצוה הותר הלבישה הותר לגמרי אבל כל שלצורך המצוה אין סיבה להתיר אין כאן הותרה כלל אמנם ע"ש שכתב שכל סברת ר"ת רק לגבי המצות תכלת ולא לגבי המצות לבן והנה מבואר בגמ' שהטיל למוטלת אין בזה איסור כלאיים דהינו אפילו שזה לא נצרך למצות ציצית ומשמע שיש כאן היתר על הגדיל של הציצית אמנם הביאור כנ"ל שזה לאותו גדיל שיש בו קיום מצות תכלת ועיין טהרת הקודש תחילת פרקין שנקט הגמ' הנ"ל גם לגבי הלבן וצ"ע בכל זה

# בדין צמר ופשתים בבגד ובחוטים ובדין מין כנף

**גמ' מנחות ל"ט: ת"ש – סוף העמוד טושו"ע סימן ט' ס"א – ד [ברמ"א ס"ב אין ללמוד אלא מה שנוגע למהר"ם]**

**גמ' מנחות ל"ט ב' ת"ש עד סוף העמוד עם התוס', יבמות דף ד' ע"ב ותנא דבי ר"י – עד דף ה' ע"א למעלה לרבנן מנא להו, עם התוס' שם מד"ה ס"ד אמינא כדרבא [ומהרש"ל ומהרש"א שם]. שבת דף כ"ז א' אמר אביי עד הגמ' בע"ב אמר רב אחא [רצוי גם לעבור במהירות מדף כ"ו ע"ב ריש העמוד], תוס' שם ד"ה הדר ביה רבא מההיא. רמב"ן בד"ה הדר ביה**

**להלכה - עי' רמב"ן שם רא"ש סי' י"ח ושו"ע סי' ט' ס"א. חזו"א סי' ג' כ"ד. [סימן ב' סק"ב] וע"ע בשו"ע שם ס"ד ומקורו בתרוה"ד הובא בב"י ועי' מ"א וארצוה"ח שם. משכנות יעקב סימן ט'**

**סוגית הגמ' והאם חיוב דאוריתא רק בצו"פ**

**א. תוד"ה לבן - עיין טה"ק**

**ב. האם בטלית דרבנן מדרבנן יש חיוב תכלת – עיין רא"ש סימן י"ז בשם בעל העיטור ועיין תוס' ד"ה ופליגא ובחזו"א סקכ"ד בתחילתו ועיין לשון הרמב"ם פ"ג ה"ה [ועיין רמב"ן במלחמות שבת כ"ה. בתוך דבריו שלמד מסוגין שאין הלכה כרבי הובא במהר"ם בענט אות ע"ב במרדכי אות תתק"נ]**

**ג. בהא דאם משי זה דרבנן מעיל חוטי משי ולא תיקנו כעין דאוריתא – עיין מיוחס לרשב"א בד"ה אי אמרת דרבנן ועיין ארצות החיים סימן ט' במאיר לארץ סק"י מה שהביא משו"ת הרמב"ם**

**ד. בסברת ר"נ שיש צד שכל הבגדים חיבים מדאוריתא וצריך חוטים צו"פ – מיוחס לרשב"א בד"ה אלא אי אמרת**

**ה. האם תנא דר"י שמרבה לטומאה שבת כ"ז. זה גם לציצית – רא"ש סוף סימן י"ח [ועיין חזו"א סקכ"ד במוסגר שתמה על זה] ועיין תוס' בד"ה אף כל ובתוס' בשבת כ"ז. ד"ה הדר וע"ש בריטב"א כ"ז. בד"ה סד"א בביאור טעם הדבר וברמב"ן ורשב"א שם ועיין קרן אורה ועיין תוס' ביבמות בד"ה ואפילו ובמהרש"ל ומהרש"א שם ובחזו"א סקכ"ד ובסימן ב' סק"ג ובמשכנות יעקב סימן ט' [ובדברי הראשונים הנ"ל יש גם נידון האם מין כנף זה ריבוי]**

**ה. תוד"ה אף כל – עיין קרן אורה שהקשה אולי ס"ל כאביי**

**ז. לענין פסק הלכה – עיין סימן ט' ס"א ועיין סימן י"ח ס"ג במ"ב לגבי העלאה של ד' כנפות**

**שיטות הראשונים בדיני החוטים**

**ח. שיטת בעל העיטור בדין חוטי צו"פ – רא"ש סימן י"ז [הובא בביאור הגר"א סק"ד] ועיין חידושי הגר"ש הימן יבמות סימן ה' מה שישב את הסוגיא מ. [ועיין מג"א סוף סימן ט' שיעשה כנפות עור ועיין משכנות יעקב יור"ד סימן ע' בד"ה וראיתי מה שתמה בדבריו**

**ט. שיטת המהר"ם - הגהות מימוני פ"ג מציצית ה"ה, תשב"ץ קטן קס"ז, בתשובות מהר"ם דפוס מוסד הר"ק עיין תשובה ו ותשובה קמ"א [הובאה בא"ר סק"ג] ועיין מהר"ם בענט אות ע"ב [מ"ד:] ובארצות החיים ט' סק"ה ועיין א"ר ס"ט סק"ג בהביאו את המהר"ם**

**י. האם דין המהר"ם גם במקים מצות תכלת – עיין תשב"ץ קס"ז דמבואר שבזה מועיל צמר לבד אמנם בתשובה קמ"א שהבאה בא"ר סימן י"א מבואר לא כך**

**י"א. בשתים שנגד התכלת יש גם את הנ"ל – ארצות החיים סקכ"ו כ"ז ועיין בתשובה קמ"א הנ"ל דמבוא דלא כדבריו**

**בספק התרוה"ד סימן מ"ד, שו"ע ס"ד**

**י"ב. במה הספק האם באותו גדיל או שני גדילין - ארצוה"ח סק"ג חזו"א סקכ"ו**

**י"ג. האם הספק גם לשיטות שזה דרבנן – מג"א סק"ה ועיין ארצות החיים סק"ל**

**י"ד. האם הספק גם בחלק צמר וחלק פשתן – ארצות החיים בא"י סק"ג וחזו"א סקכ"ו**

**ט"ו. האם הספק גם בחוטים שנגד התכלת – ארצות החיים סקכ"ו כ"ז ועיין חזו"א סקכ"ו**

**ט"ז. בדין צמר של רחל בת עז – עיין בה"ל סימן ט' ס"א ועיין כ' הגרי"ז בסוף סוגיא דגרדומין ועיין ארצות החיים במאיר לעולם סקמ"ו שהעמיד נידון לדידן האם זה כשני מינים**

## בסוגיא דצמר ופשתים לגבי הבגד והחוטים

א] הגמ' אומרת שצמר פוטר בפשתן וביאר רש"י שהכונה אפילו שזה לא מין כנף אבל כמו שמועיל תכלת אפילו שזה לא מין כנף ה"ה בלבן ועיין טהרת הקודש שודאי שיש דין מין כנף וכרבא לקמן רק שנתחדש שצמר תמיד נחשב מין כנף והנה צ"ב המקור מתכלת הרי בתכלת אין הלכה של מין כנף וכדחזינן שהצבע לא צריך להיות מין כנף וצ"ל ששם זה סברא מיוחדת שכל מעלת התכלת זה צבעו אבל עדין יכל להיות בו ההלכה של מין הבגד ובהכרח מזה שאין כזה הלכה שצמר זה תמיד נחשב כקיום הדין של מין כנף והנה בדברי רבא לקמן מבואר שהמקור שמועיל צמר ופשתים זה מהפסוק צו"פ ולא כמו שהגמ' כאן אומרת שכיון שתכלת מועיל חזינן שצמר נחשב מין כנף אמנם יתכן שלאחר שהכריע שגם פשתן זה כרבא ועיין תוס' שלא יתכן פירוש רש"י שהרי כתבו לעיל שהכל נחשב מין כנף דהינו שבילפותא של מין כנף רק כתוב שצריך שני חוטים שהם לא תכלת אבל לא שנתחדש כאן סוג מסוים של חוט אמנם עיין טה"ק שתמה על דבריהם דהרי מפורש בגמ' שבשאר מינים יש דין מין כנף וא"כ ביחס לזה צריך כאן ילפותא לא כך וצ"ע

ב] בגמ' מבואר שר"נ ביאר הבריתא שבגד משי נפטר בצמר ופשתן הכונה מדרבנן ועיין חזו"א סקכ"ד דלכאורא איך אפשר להטיל פשתן הרי לא יוכל לקים מצות תכלת ולכן חיב להטיל או מינו או צמר וכתב שצריך לדחוק שמדובר במקרה שאין לו תכלת וכן הוא במלחמות בשבת כ"ה [הובא במהר"ם בענט על המרדכי סימן תתק"נ אות ע"ב] שהוכיח מכאן שהלכה דלא כרבי שתכלת מעכב את הלבן דהרי כעין דאוריתא תקון והנה עיין תוד"ה ופליגא שדנו לבאר שכוונת רב יהודה שאמר צמר ופשתים פוטרים בכל מקום זה מדרבנן וצ"ע הרי שם ודאי מדובר על קיום מצות תכלת שהרי התיר כלאיים וא"כ מה שייך לומר שזה פוטר על ידי פשתן והנה עיין רא"ש סימן י"ח שהביא מעיטור שנקט שגם באין לו תכלת שמטיל לבן אבל צריך שזה יהיה צמר וכתב שלכן טלית של פשתן לא מטילים ציצית כלל [והנה מזה מבואר שהדין ד' חוטים מעכב וצ"ב שבעיטור נראה שהדין כנגד תכלת זה לא מעכב ואולי צריך להיות ראוי לזה] ע"ש והקשה מהחיוב של בגד משי דמבואר בגמ' שמטיל פשתן והרי אם זה מדרבנן הרי לא יכול להטיל צמר וכתב שכיון שזה דרבנן זה נפטר בכל דהו ומשמע שבדבר שרק חייב מדרבנן לא חיבו תכלת אלא העיקר שיהיה ציצית וכן משמע סתימת הרמב"ם פ"ג ה"ה אמנם הב"י ביאר שכונתו במקרה שאין תכלת והנה אם נימא כנ"ל שבדרבנן אין חיוב תכלת א"ש התוס' וכמבואר בחזו"א והנה היה מקום לישב דעת הבעל המאור שהלכה כרבי דמדרבנן לא צריך תכלת ובעיטור ריש שער ב' באמת ישב למה הרי"ף לא הוכיח מכאן שהלכה כרבנן אמנם הרמב"ן העיד שהוא לא לבש ציצית מימיו ולמה שלא ילבש משאר מינים אלא בהכרח שס"ל שרבנן לא תיקנו והבריתא כרבנן ובאין לו תכלת

ג] הגמ' מוכיחה שהחיוב רק מדרבנן מצד שאם משי חייב מדאוריתא היה צריך להיות דוקא מצמר ופשתן צ"ב הטעם שממ"נ אם הכל חייב כי דורשים מין כנף א"כ גם כתוב ששאר מינים פוטרים ואם לא דורש מהיכי תיתי ששאר מינים פוטרים ועיין מיוחס לרשב"א שביאר או שכונת הגמ' שסתם בגדים זה כל המינים אבל יש דרשא שהגדילים צריך להיות מצמר ופשתים והנה עיין קרן אורה שהקשה דבגמ' בשבת מבואר שהפשטות של ההיקש שגם הבגד צריך להיות מצמר ופשתים ורק מצד מין כנף יש מקור לא כך וצ"ל שהגמ' כאן דנה שלהעמיד הדרשא מכח ההכרח רק על החוטים עוד כתב המיוסח לרשב"א לבאר שדורשים את הכנף שכל סוג כנף חייב אבל מאידך יש משמעות של צמר ופשתים גדילים תעשה שצריך רק צמר ושפתן וכמבואר שבת כ"ז:

ד] מבואר בגמ' שגם לר"נ ששאר בגדים חייב רק מדרבנן בכל אופן שם גם מינן פוטר בה ועיין מיוחס לרשב"א שכתב שמה שצו"פ פוטר בהם מצד שכעין דאוריתא תקון אמנם הקשה שלמה תיקנו שפוטר בהם מינו ולמה לא תיקנו שכעין דאוריתא תקון ורק צ"פ יפטור כמו שהבין ר"נ אם זה חייב מדאוריתא ללא ילפותא וע"ש שישב שכמו שמדאוריתא בגדי צו"פ פוטר בהם שזה מינו ה"ה תמיד וצ"ב כוונתו דהרי גם פשתן פוטר בשל צמר ובהכרח שזה לא מצד שזה מינו וצ"ע והנה עיין בה"ל שדן בצמר של רחל בת עז שזה פסול לתכלת האם בכל אופן זה נחשב צמר לגבי מצות לבן ונפק"מ שבבגד צמר של רחל יוכלו להטיל צמר זה ועיין כתבי הגרי"ז בסוף הסוגיא של גרדומין שכתב להוכיח שזה לא צמר כל דאל"כ משכחת ליה הדין מין כנף גם אם שאר מינים זה דרבנן כגון בבגד מצמר רחל ורוצה להטיל צמר של רחל בת עז והרי בכס"מ מבואר שלא משכחת ליה ואם נימא שבאמת משכחת ליה ויש כזה דרשא לכזה מקרה א"ש שבאמת גם לר"נ יש דין מין כנף ונפק"מ לאופן הנ"ל ומזה לומדים מדרבנן לשאר מינים אמנם בגמ' ביבמות דף משמע שלתנא דבי ר"י אין הדרשא של מין כנף כלל ובמאיר לארץ סימן ט' סק"י הביא משו"ת פאר הדור לרמב"ם מבואר שדרשו כעין אסמכתא שבשאר מינים מועיל מינו ובעיקר ספק הבה"ל עיין מה שכתבנו בסוף הסוגיא

ה] מבואר בגמ' דנחלקו רבא ור"נ האם שאר מינים חייבים בציצית ומבואר בגמ' דר"נ ס"ל כר"י שסתם בגדים זה צמר ופשתים ולכן כשהתורה כתבה על כנפי בגדיהם זה דוקא בגד צמר ופשתן והנה עיין רי"ף דכתב דהלכה כר"נ דתנא דבי ר"י ס"ל כותיה ועיין רא"ש שתמה שהרי הגמ' אומרת שיש אידך תנא דבי ר"י שחולק על זה וצ"ב מחלוקתם אמנם עיין רמב"ן בשבת שהאריך בזה דהנה הגמ' שם באמת בתחילה מביאה שרבא אמר כמו אביי בסוגין שזה מחלוקת בדעת תנא דבי ר"י אמנם הגמ' אומרת שרבא חזר בו ומבאר שהריבוי של טומאה זה לגבי גע"ג דהינו שלגבי שלשה אצבעות באמת זה רק צו"פ ולגבי שלשה טפחים זה בכל מיני בגדים ור"נ ב"י אומר שכונת הבריתא שסתם בגד זה צו"פ זה לגבי ציצית ור"פ אומר לגבי כלאיים

והנה בדעת אביי שאמר בתחילה שזה מחלוקת עיין רמב"ן שהביא שיש שביארו שהטעם שאביי ראה סתירה בדברי ר"י מצד שהבין שהריבוי של שאר בגדים זה לגמרי וגם לגבי שלש אצבעות ולכן יש כאן סתירה גמורה לגבי הדין ג' אצבעות בשאר בגדים ועיין רמב"ן [וכן מבואר במשכנות יעקב] שלפ"ז ודאי שהבריתא שאומרת שמטמא לגמרי מחיבת גם בציצית מצד שלמה להעדיף ללמוד מנגעים ולא מטומאת שרצים הרי אדרבא לחומרא משמע [וכן הוא בריטב"א שבת כ"ז וע"ש שביאר שכונת הגמ' במנחות להביא את הבריתא כרבא וכן הוא בשו"ת הרי"ד סימן ס"א] אמנם ע"ש שביאר שיתכן שאביי הבין שהבריתא שאמרה שכל בגדים זה צו"פ ומשמע שזה בכל התורה כולה ושלגמרי אין טומאה אבל ודאי שגם הבריתא שאומרת שמטמא יתכן שזה רק שלש טפחים אבל באמת סתם בגד זה צו"פ ולכן לגבי גע"ג רק צו"פ מטמא וכתב הרמב"ן שלפ"ז גם לבריתא השניה שיש טומאת שרצים אבל לגבי ציצית זה נשאר כמו לגבי גע"ג שזה רק צו"פ

וכן ביאר הרמב"ן שגם לדעת רבא שאמר שזה לא סתירה אלא שלגבי שלש אצבעות זה רק צו"פ ולגבי שלש טפחים זה גם שאר בגדים הכונה ודאי שסתם בגד זה צו"פ בכל מקום ורק כאן יש ריבוי לגבי טומאה וכל המחלוקת האמוראים זה על מה הבריתא שאמרה שסתם בגד זה צו"פ דיברה אבל היסוד ודאי נכון ולפ"ז ודאי שציצית אין חיוב אלא צו"פ והנה קשה אבל שנרבה מהדין מין כנף דהינו שכמו שמרבים לגבי טומאה ה"ה כאן יש ריבוי לגבי ציצית וכתב הרמב"ן שמצד משמעות התורה מין כנף זה בא לומר שצריך שנים לבן שהם לא תכלת [לכארא כונתו לגמ' ל"ח.] אבל זה לא מקור לרבות שאר מינים ורק אם נסבור שסתם בגד זה לא צו"פ ממילא מבארים שמין כנף הכונה שכל בגד יש הלכה של מין כנף ועיין רמב"ן שלפ"ז לא מצאנו תנא שחולק על תנא דבי ר"י ולכן זה סיבה לפסוק כר"נ והנה הגמ' ביבמות שואלת ולרבנן שלא מיותר צו"פ דהינו שס"ל שכל בגדים חיבים וצ"ב מי זה רבנן האלו ועיין תוס' שם שנקטו שזה הבריתא שחיבה שאר מינים והרמב"ן העמידו שזה רק לרבא אבל באמת לר"נ אין כזה תנא

ו] והנה צ"ב הרא"ש שכתב שיש מחלוקת בדעת ר"י וכן עיין תוס' שבת כ"ז. בד"ה הדר וכן יבמות ד: בד"ה ואפילו שכתבו שמה שהגמ' אומרת שר"נ זה כר"י זה דלא כרבא אלא כרנב"י דהינו שנקטו שאם ר"י דיבר על שרצים לגבי שלש אצבעות והא מודה לגבי שלש טפחים א"כ גם לגבי ציצית הוא יכול לחייב וצ"ב הטעם ועיין ומהרש"ל ביבמות שכתבו שהכונה שיש ריבוי מהפסוק מין כנף דבפשוטו משמע לרבות שאר בגדים והנה עיין מהרש"ל שהקשה שתוס' שם סתרו משנתם שכתבו הרי בתחילה שמין כנף זה לא ריבוי ולכן ר"י לא מרבה שאר בגדים ועיין מהרש"א שכתב שר"י ס"ל שאין כזה ריבוי אבל כל זה עד כמה שזה כונת ר"י אבל רבא ס"ל שזה ריבוי ולדבריו יש לבאר כך גם בר"י והנה לפ"ז צ"ב למה קושיתם רק לצד שאין כאן מחלוקת וצ"ל שאם לשון הבריתא אף כל מדובר על כל הדברים וזה כולל גם ציצית אבל אם זה לא הולך על הכל אלא שהלשון מצד עצמו זה כך א"כ יתכן שגם ציצית זה יש ריבוי מיוחד

והנה עיין רא"ש סימן י"ח וריטב"א בשבת כ"ז: ובשו"ת הרי"ד סימן ס"א ובפסקי הרי"ד בסוגין שכתבו שהרי יש מחלוקת מה דעת ר"י ורבא ס"ל כתנא דבי ר"י שמחיב ומבואר בריטב"א וברי"ד שכיון שהתרבה לגבי טומאה לגמרי ממילא אפשר ללמוד מזה לציצית וצ"ע הרי רבא ביאר שזה לא סתירה ולדבריהם עיין משכנות יעקב דיתכן שכל מה שרבא אמר זה למה שסבר בתחילה שזה סתירה אבל למסקנא שאין מחלוקת א"כ רבא חזר בו וס"ל כר"נ וזה טעם הרי"ף והנה יתכן שאדרבא לרבא כולם ס"ל כך אבל הם העמידו שזה מחלוקת וצ"ל שכונתם שגם לר"נ זה מחלוקת אבל לרבא זה לא מחלוקת ואין זה במשמעות דבריהם שכתבו מפורש שרבא ס"ל כאידך תנאי דבי ר"י ובאמת ברשב"א בשבת משמע שבאמת לישוב של רבא אם אין כונתו לציצת כרנב"י ר"י ס"ל שכל המינים חיבים בציצית וכנ"ל ומשמע קצת שנקטו שעד כמה שמרבים שאר בגדים לשלש טפחים בהכרח שזה בכלל בגד וא"כ אפילו שלגבי גע"ג זה רק בצו"פ מצד שאין מקור לזה אבל לגבי ציצית גם שאר בגדים נקרא בגד וזה דלא כתוס' בסוגין בד"ה אף כל

והנה עיין תוס' שהקשו על ר"נ מנ"ל שלא מרבה שאר מינים הרי אולי יש ריבוי של מי כנף ועיין קרן אורה שתמה דאולי הוא ס"ל כאבי שנקט שמשמעות ר"י שכל בגדים צו"פ זה בכל מקום ואולי ס"ל שבאמת במשמעות של ר"י אין משמעות שזה על כל מקום וכל מה שאביי אומר שזה מחלוקת זה אם מרבים לטומאה זה ודאי נגד ר"י שדיבר על טומאה

ז] לענין פסק הלכה השו"ע פסק כרי"ף ורמב,ם שרק צו"פ חיב מדאוריתא והרמ"א השיג שדעת הרא,ש וסיעתו שהכל חייב מדאוריתא והנה יש לדון האם כונתו להכריע כך והמ"ב רק כתב לכתחילה להחמיר כרמב"ם או שכונתו שזה בגדר ספק ונפק"מ שאין כאן הדין של ספק דרבנן לקולא ועיין סימן י"ח ס"ג במ"ב לגבי דרך העלאה שהכריע שבצמר להחמיר ובשאר מינים אפשר להקל ובפשוטו מבואר שזה לא הוכרע אלא רק בגדר ספק ולכן שם שזה ס"ס אפשר להקל

ח] עיין רא"ש סימן י"ז שהביא מעיטור שכונת הגמ' לעיל אין לו תכלת מביא לבן הכונה שבמקום התכלת מביא לבן של צמר דהינו שכל הדין שהתכלת אינו מעכב את הלבן אבל צריך שני חוטי צמר במקום הלבן אמנם קשה מהגמ' של בגד של משי שפוטר בו צמר ופשתן ובהכרח הכונה אחד מהם וצ"ע איך פשתן לבד פוטר הרי אין כאן קיום של נגד התכלת ותירץ שכיון ששם זה רק דרבנן לא חיבו להטיל נגד התכלת והנה מבואר בגמ' מ. שאם מטיל קלא אילן בכל אופן זה טוב מצד לבן והגמ' אומרת שאסור מצד שאפשר במינו וצ"ע לעיטור הרי צריך שהשנים שבמקום התכלת יהיו דוקא צמר וא"כ אי אפשר להשתמש בשנים שנגד התכלת בפשתן אלא צריך דוקא צמר ועיין חידושי הגר"ש היימן על יבמות סימן ה' שכתב להעמיד שמדובר שהכל היה צמר ואם זה תכלת הרי יש מיגו ועד כמה שזה קלא אילן בזה אין את המיגו שכל הדין של הותרה זה רק במקום קיום מצות תכלת וצריך שהחוטים יהיו דוקא פשתן ומה שלא תיקנו שתמיד יהיה שני פשתן שזה בכלל הגזירה כמבואר בתוס' בכתובות מ. אמנם בפשוטו הישוב ששיטת העיטור שהדין של התכלת אינו מעכב את הלבן שמועיל להטיל שני חוטים לבד רק חידש שיש מקצת קיום התכלת בזה שמטיל שני חוטי צמר ובאמת לרבי שהתכלת מעכב את הלבן גם כה"ג זה מעכב כי אין בזה קיום שלם של תכלת ולכן גם לרבנן במקום שיש על ידי זה כלאיים וודאי שזה אסור והנה לפ"ז צריך להעמיד את הגמ' מ. או שמדובר שמטיל רק שני חוטים תכלת ובזה הגמ' אומרת שאם זה לא תכלת א"כ אין סיבה להתיר בתור הקיום של הלבן בכלאיים או דנימא שאם דלא כר"ל א"כ כיון שזה חלק מהמצוה זה סיבה להתיר אמנם לאחר ר"ל אין סיבה להתיר אמנם הרי דברי הרא"ש זה מהעיטור וצ"ע שסותר שיטתו שזה לא מעכב ואולי צריך ראוי לקיום הדין צמר וצ"ע

ט] מבואר בגמ' שרבא אומר שצמר ופשתן פוטר שלא במינו ושאר מינים אינם פוטרים אלא במינם ובפשוטו הביאור שצמר לבד או פשתן לבד יש לו כח פוטר בכל סוג של בגד ולפ"ז בכל בגד משי אפשר להטיל או חוטי משי או חוטי צמר לבד או חוטי פשתן לבד אמנם עיין הגהות מימוני פ"ג אות ו' שהביא בשם המהר"ם שכל הדין שצמר ופשתן פוטר שלא במינו זה רק שניהם יחד אבל לא אחד לבד אמנם הרי יש בזה כלאיים ודבר זה הותר מתי שיש קיום מצות תכלת ולפ"ז היום שאין תכלת ולא הותר איסור כלאיים, בבגד משי אין להטיל אלא חוטי משי דהינו שלהטיל צמר לבד אי אפשר או פשתן לבד אי אפשר וכל מה שאפשר שני חוטי צמר ושני חוטי פשתן וזה הרי אסור מצד כלאיים והנה עיין מהר"ם בענט על המרדכי סימן תתק"נ [אות ע"ב] שנקט שהכלאיים צריך להיות דוקא על ידי החוטים ולפ"ז נקט שלא יועיל חוטי צמר בבגד פשתן והקשה מהגמ' מ. ששואלת לא יהא אלא קלא אילן ועיין ארצות החיים שתמה עליו דשם הכונה שיש שני חוטי פשתן אמנם לתוס' בכתובות כל החיסרון כי הכל צמר אמנם עיין ארצות החיים שתמה שהרי מפורש בגמ' ל"ט: שחוטי צמר לבן פוטר בשל פשתן מצד מיגו הרי מפורש שמועיל ארבע חוטי צמר וע"ש שהביא משו"ת מהר"ם [בהוצאת מוסד הרב קוק זה תשובה קמ"א] שכיון שזה כלאיים לבגד זה גם מועיל דהינו שאין יסוד ההלכה שהקיום רק על ידי שניהם אלא יסוד ההלכה שצריך שיהיה כלאיים ולכן אם הבגד פשתן מותר אפילו הארבע חוטים צמר והדבר מחודש שיש ענין בכלאיים ובדעת מהר"ם יתכן שנקט שמתי שיש קיום של מצות תכלת בזה יש את המיגו שלא צריך שזה יהיה צמר ופשתן ורק במקום שאין את הקיום של כלאיים נקט שצריך צו"פ ולכן לא הקשה מהגמ' ל"ט: אלא מהגמ' מ. וכן מבואר בתשבץ קטן סימן קס"ז שבזמן שיש תכלת מועיל חוטי צמר לבד

י] עיין שו"ת מהר"ם מרוטנבורג ח"ד (ד"פ) סי' תמד [מוסד הר"ק סימן ו'] שכתב וז"ל...וציצית **של פשתן בטלית של שיראים לא מהני דאין זה הכנף מין כנף, והתורה אמרה פתיל תכלת דהיינו צמר צבוע בתכלת, ואי ליכא תכלת יקח צמר שאין צבוע כי [הצבע] אינו מעכב אבל ציצי [אמרה] תורה, והא דאמר גדילים תעשה לך מהן היינו ביחד שני חוטי תכלת, אבל היכא דא"א להטיל שניהם יחדו כגון לדידן, אין לעשות ציצית אלא או מצמר דכתיב פתיל תכלת, או ממינו כדכתיב הכנף מין כנף** עכ"ל ומובא בא"ר ס"ט סק"ג ומבואר בדבריו דכל החיסרון רק אם עושה בפשתן אבל אם עושה בצמר זה טוב [וזה דלא כהגהות מימוני ותשבץ קטן כמו שהעיר בזה הא"ר וכן זה דלא כתשובה של המהר"ם לקמן] ומבואר בטעם הדבר כי כתוב פתיל תכלת וצ"ב דאפילו שכתבו פתיל תכלת אבל יתכן שזה רק יחד אם הפשתן דכמו שפשתן זה רק יחד אם הפתיל תכלת כך הפתיל תכלת זה רק יחד אם הפשתן וצ"ל שזה מטעם מיגו מבאר שכל שמקים מצות תכלת זה מועיל והנה דבריו בנוים על העיטור שגם צמר שבמקום הלבן זה נחשב שיש כאן קיום לתכלת שיועיל כאן הדין שמועיל צמר לבד וראיתי לבאר מקורו מהא דמבואר במשנה שהתכלת אינו מעכב את הלבן דהינו שיש ד' חוטי תכלת ולא משמע שזה דוקא בבגד צמר והרי בבגד שזה לא צמר אם תמיד יצטרכו פשתן א"כ זה כלאיים ובהכרח שכיון שיש כאן קיום של תכלת אין את ההלכה הזו וממילא גם בלבן שזה במקום התכלת זה יעזור וצ"ע ובארצות החיים במאיר לעולם סקכ"ו כתב שכונת המהר"ם שם שלגבי השתים שהם נגד התכלת בזה אין את ההלכה שיהיה צמר ופשתן כמו שמצות תכלת עצמה מועיל תכלת לבד כמבואר במשנה שהתכלת אינו מעכב את הלבן ולפ"ז הכונה שאפשר שתים משי ושתים צמר ובפשוטו אין זה במשמעות לשונו ועיין לקמן מה דמבואר במהר"ם לגבי התכלת

י"א] עיין בתשובות מהר"א שטיין על הסמ"ג עשין כ"ו שהביא שו"ת מהר"ם נדפס מוסד הר"ק סימן קמ"א דמבואר שם דבבגד צמר אם הכל תכלת זה מועיל מצד מינו ואם הלבן הוא פשתן כה"ג יש כאן צמר ופשתן ואם זה בגד פשתן אם מטיל שני חוטי תכלת ושני חוטי צמר זה כלאיים מצד שביחס לבגד זה כלאיים ואם שני חוט תכלת ושני חוטי פשתן כ"ש שזה כלאיים מצד החוטים עצמם ולגבי טלית של משי היום אין להטיל צמר זה לא מין כנף ולא צו"פ לכן זה לא מועיל עכ"ד והנה מבואר שנקט שגם במקום שמקיים מצות תכלת כל מה שמועיל מצד שזה כלאים אם הבגד ודלא כתשבץ קטן לעיל עוד מבואר שבשנים פשתן ושתים תכלת זה מועיל מצד שזה כלאים ולא מצד שהפשתן הוא מינו והתכלת אין בו את ההלכה הנ"ל וזה דלא כארצות החיים שנקט שביחס לתכלת אין את ההלכה ולכן אפשר שתים משי ושתים תכלת והנה לפ"ז בבגד משי לא משכחת ליה קיום מצות תכלת אם עושה במינו והנה עיין מג"א סוף סימן ט' שבבגד פשתן יעשה כנפות עור ויטיל חוטי צמר ויש לעיין האם זה מועיל למהר"ם דהרי זה לא מינו ואין כאן כלאיים והרי משמע שהעיקר שיהיה חפצא של כלאיים וצ"ע

י"ב] מבואר בגמ' שלר"נ במשי מועיל או צמר או פשתן עיין ביאור הגר"א סק"ד שהקשה הרי זה אינו מינו ולא פוטר אלא אם זה צו"פ וכתב שמדרבנן ודאי מועיל אחד מהם לבד והנה התרוה"ד הוכיח דלא כמהר"ם מהרמב"ם ותמהו עליו הגר"א הרי לר"מ שכל החיוב רק מדרבנן אין מקום לנידון ועיין מהר"ם בענט שכתב שהתרוה"ד נקט שלמסקנא שר"נ שמע מהדרשא של מין כנף אפשר להעמיד הבריתא כרבנן כמבואר בתוס' ואין לנו מקור שבחיוב דרבנן זה אחרת ולפ"ז לשיטתו שזה רק חייב מדרבנן באמת לא יוכלו להטיל בזה רק מינו ואדרבא א"ש למה רבנן תיקנו לא כעין דאוריתא והנה מבואר שגם אם מדאוריתא רק צו"פ חייב יש את דברי המהר"ם ועין ארצות החיים סימן ט' סק"ה שהקשה שר"נ בתחילה שלא ידע מהדין של מין כנף אז גם צמר ופשתן לא היה פוטר אלא אם זה כלאיים והרי מבואר בכמה מקומות לא כך וביותר דהרי מפורש בגמ' ביבמות ד: שר"י לא דורש הדרשא של מין כנף ויתכן שרק אם יש דרשא של מין כנף א"כ הדין צו"פ מבארים שכל מעלתו כי זה שניהם יחד אבל אם אין כזה הלכה מהיכי תיתי לבאר שצריך דוקא צו"פ אלא מבארים שמינים אלו פוטרים בטלית וצ"ע בזה

י"ג] מבואר בב"י בשם הסמ"ק שאין להטיל חוטי פשתן בכל הציצית והאחרונים טרחו לבאר הטעם ועיין ב"ח שביאר שמצד שחששו לדעת המהר"ם שזה לא פוטר אלא אם צמר ועיין באחרונים שכתבו שלפ"ז גם בצמר לבד לא מועיל והא דהסמ"ק נקט פשתן דזה הרי גם בבגד פשתן אסור אבל צמר אפשר בבגד צמר אמנם לארצות החיים יש עוד הבדל ששני חוטי צמר אפשר כי זה במקום תכלת ושם אין את ההלכה משא"כ בפשתן ואינו מוכרח דיתכן שגם פשתן יועיל עד כמה שננקוט דלא כעיטור אמנם בארצות החיים סק"ל נסתפק בזה

י"ד] עיין ב"י שהביא מהתרוה"ד להסתפק האם אפשר להטיל חלק צמר וחלק מינו ועיין מג"א סק"ה שנקט שזה רק אם יש חיוב דאוריתא אבל אם שאר מינים זה רק דרבנן וודאי שמועיל ודימה לעיטור דמבואר שבדין דרבנן אין הלכה של תכלת ועיין ארצות החיים שכתב שהסיבה שלא מועיל כמו הגמ' בגיטין שחציו בטבילה וחציו בנתינה לא עוזר שלא שייך ליצור דבר משני דינים וצ"ב סברא המג"א ובפשטות שנקט שלא מסתבר שכאן גם החמירו כגדר הנ"ל ועיין שלמי יוסף בהערות מהג"א גרבוז שכתב שהמג"א למד שהגדר בדין שאר מיים שפוטר מינו כי גדר החיוב כאילו זה צמר או פשתן וממילא עד כמה שזה חייב מועיל בו גם מינו וממילא ודאי שזה מצטרף לצו"פ דהרי כל החיוב דכאילו זה מינו

ט"ו] בעיקר הספק עיין ארצות החיים בא"י סק"ג שצמר ופשתן ודאי שזה נחשב כמין אחד ולכן יכול גם בחלק הלבן לעשות חלק צמר וחלק פשתן אמנם החזו"א סקכ"ו נסתפק בזה והנה הארצות החיים העמיד הספק גם על שני כנפים האם מועיל אחד ממינו ואחד שלא ממינו והחזו"א נקט שיתכן שבזה אין ספק כלל ויסוד הספק לכאורא בגדר של מעכבים זה את זה האם הכונה שזה כמו ד' חוטים וכמו שלשה הדסים שזה קיום אחד או שזה כמו לולב ואתרוג שזה קיומים שמעכבים אחד את השני שאם כצד זה כיון שכל אחד זה קיום נפרד ודאי שאחד זה לא סיבה לגבי השני ופשטות התרוה"ד שהספק על שני המקרים שנקט שודאי שזה קיום אחד והנה לגבי גרדומין החזו"א נקט שזה אפילו אם עשה רק אד ויש לדון האם זה תלוי בנ"ל

י"ז] עיין רמב"ם פ"ב מציצית ה"א שכתב שצמר של רחל בת עז צמרה פסול לציצית ועיין כס"מ דמקורו מהגמ' בכורות שאין לו דין תכלת והגמ' מביאה שהוקש כלאיים לציצית ועיין כ' הגרי"ז שדן האם אין לזה שם צמר כלל או שיש לו שם צמר ורק נתמעט שאין לו את המעלה המיוחדת של צמר ונפק"מ בבגד של רחל האם יפטור צמר של רחל בת עז וכתב דאם נימא שזה כשר א"כ הדין של מין כנף יהיה בו נפק"מ גם לר"י שכה"ג מדין צמר זה לא יעזור ומדין מין כנף זה יעזור ובגמ' מבואר שאין נפק"מ לר"י אלא בהכרח שזה לא צמר כלל אמנם יש לדון שודאי שהחוט צריך להיות מכלל המחיב של הבגד ולכן כיון שבתור החלות חיוב זה לא סיבה לחיב ממילא ודאי שזה לא יפטור וצ"ע אמנם הבה"ל העמיד הנפק"מ לשיטות שגם שאר מינים חייב מדאוריתא דהינו שלגבי החיוב אין דין מיוחד של בגד צמר האם בבגד של רחל יועיל רחל בת עז דהינו שזה לא מגדיר כשני מינים ועיין ארצות החיים סקמ"ו שדן לדעת המהר"ם שבגד מצמר רחל בת עז יועיל לו צמר של רחל בת עז

# סדין בציצית

**גמ' מ. טושו"ע סימן ט' ס"ו ואת הרמ"א ס"ב ועיין אריכות בב"י**

**א. ב"ש פוטרין – עיין בעל המאור ורמב"ן שבת כ"ה: [הובא בעוז והדר כאן] ועיין ריטב"א בשבת ובנימוק"י כאן שכתבו שמחמת האיסור דרבנן על התכלת זה אינו ראוי למצותו ופטור לגמרי ועיין ארץ יהודה סק"ב בד"ה ועתה נבאר שסיכם השיטות שפטור לגמרי ועיין משכנות יעקב סימן י' [עיין ליקוט הראשונים עמוד 946 שהביא את העיטור ע"ש בד"ה כיון, ועיין עמוד 938 שהובא שיטת הגאון המובאת ברי"ף שפשתן לא פוטר]**

**ב. בביאור תוס' שאפשר לקים שניהם בצמר – עיין טה"ק ועולת שלמה האם הכונה שהתכלת בצמר אבל עיקר המכון שגם בפשתן מטיל לבן**

**[ג. למה אין כאן דין כל הראוי לבילה – עיין עולת שלמה ובקרן אורה מ: בד"ה והשאגת אריה ]**

**ד. האם במטיל תכלת עובר על כלאים מדאוריתא – קובץ הערות ס"ט סק"ח [ועין ארצות החיין ס"ט סק"מ האם הפקיעו המצוה]**

**ה. בישוב שיטת העיטור בביאור הגמ' – עיין ארץ יהודה סק"ב בד"ה ולמדתי ובחידושי הגר"ש הימן על יבמות סימן ד'**

**ו. האם גזרו גם לא להטיל חוטי פשתן מצד שיטיל עמם תכלת – חזו"א סקכ"ז בביאור הסמ"ק**

**סדין בציצית**

א] סדין בציצית ב"ש פוטרין וב"ה מחיבים שיטת רש"י שהכונה שהם ס"ל שלבן זה חייב ותכלת זה פטור מצד שאין עדל"ת וב"ה ס"ל שעדל"ת ובכל אופן מבואר בגמ' שיש גזירה דרבנן על התכלת והנה התוס' תמהו הרי דרשינן סמוכים וביארו דס"ל שרק איפה שמוכח או מופנה ומה שאין כאן דין עדל"ת רגיל ביארו שזה מצד אפשר לקיים שניהם בבגד צמר [וכן הוא ברבינו פרחיה שבת כ"ה] וכן הוא בעולת שלמה דהינו שלשיטתם כל שיש אפשרות קיום המצוה עכשיו בצורה אחרת זה לא פוטר ובקרן אורה ביאר שזה מצד שאפשר בלבן לבד ובזה ביאר את סוף דברי התוס' שהקשו לרבי שא"כ זה לא נחשב אפשר לקים שניהם אמנם יתכן שודאי האפשר לקים שניהם של התכלת הכונה בבגד אחר רק יש כאן קושיא שהרי סתם בגד זה פשתן ועל זה אמרה תורה ועשו להם ציצית ולכן ביאר שבבגד פשתן זה רק לבן ולכן לרבי הקשו שזה לא יתכן ועיין קרן אורה שדן שכאן גם לרבי זה לא יעכב דהרי מפורש בגמ' שזה חייב בציצית

ועיין רמב"ן במלחמות בשבת כ"ה: שכתב שהטעם של ב"ש שדורשים סמוכים לומר שאין עדל"ת עוד הביאו הראשונים מהספרי שיש פסוק למעט בגד פשתן ובפשוטו זה פטור מתכלת והנה צ"ב הלשון פוטרים וביאר רש"י שזה כמ"ד חובת מנא דהינו דכה"ג הרי אין איסור להטיל תכלת אלא זה רק פטור והנה מבואר שגם למ"ד חובת מנא אין חיוב כלאיים בציצית והביאור שכיון שרק בגד לבישה חייב וכיון שבתור לבישה הוא לא יכול ללובשו לכן זה פטור עוד כתבו תוס' שהבריתא כרבי שהתכלת מעכב את הלבן ולכן זה פטור לגמרי והרא"ש כתב שבתחילה ב"ה אמרו שחייב וב"ש אמרו כלשונם שפטור ואחרי זה ששנו קודם את ב"ש נשאר באותו לשון

אמנם יש הרבה ראשונים שנקטו שהכונה שפטור לגמרי [ור"ת הוכיח מזה שכתבו סדין בציצית ולא כתבו כלאיים בציצית ובהכרח שהגזירה היתה על כל הציצית וזה רק בסדין ולא בבגד צמר] ובטעם הדבר ר"ת כתב שזה גזירה דרבנן שמא שאם יטיל פשתן יטיל גם תכלת אמנם יש ראשונים שנקטו שזה פטור מדאוריתא או מצד שהתכלת מעכב את הלבן או עיין רמב"ן במלחמות בשבת מצד שרק איפה שאפשר להטיל תכלת יש חיוב לבן אבל אם אין אפשרות לתכלת אין לבן והשאג"א סימן ל"א ביאר שזה מצד שכל הראוי לבילה בילה מעכבת בו וכן הוא במאירי בעדויות פ"ד מ"י אמנם לשון הרמב"ן וכן הוא בבעל העיטור ובספר המכריע שכיון שבהכרח התורה לא דיברה על בגד פשתן ממילא בזה אין חיוב ציצית כלל והנה בלשון הנימוק"י בסוגין והריטב"א בשבת מבואר שלאחר שרבנן גזרו על התכלת ממילא זה פטור מהלבן שזה נחשב אינו ראוי לבילה דהינו שיש כאן איסור דרבנן ויש כאן חידוש שהדרבנן ביחס לדאוריתא זה גם לא ראוי לבילה ועיין ארצות החיים שהאריך בזה

והנה בעיקר דברי הרמב"ן שכיון שיש פסוק שכאן אין עדל"ת ממילא גם לא חייב בלבן כי התורה לא דיברה על זה הקשה המשכנות יעקב סימן י' שהגמ' ביבמות ד: אומרת שללא פסוק שעדל"ת הינו מבארים את הפסוק שצמר פוטר צמר ושם יש הלכה של תכלת ופשתן פוטר פשתן ושם אין הלכה של תכלת ולא אומרים שזה לא חייב כלל אמנם לכאורא יש לחלק שאם אין מיעוט רק שבעלמא אין עדל"ת בזה אין להוציא את הפסוק ממשמעותו ובהכרח שבפשתן עושים פשתן אבל אם יש כאן מיעוט מיוחד שאין עדל"ת דהינו שבעלמא עדל"ת ובהכרח שיש כאן הפקעה מהמצוה של תכלת בזה בהכרח שהתורה לא דיברה על זה וצ"ע

והנה שאגת אריה סימן ל"א תמה בזה למה שלא יהיה חיסרון של כל הראוי לבילה ועיין עולת שלמה שדן דזה ראוי לפשתן רק שיעבור איסור ובקרן אורה ביאר שכיון שזה שני מצות מה פתאום לומר שאחד מעכב את השני אמנם בפשוטו זה הידור במצות ציצית וצ"ע ובמשכנות יעקב ביאר שכיון שסתם בגדים זה צמר ופשתן א"כ על זה הולך הפסוק ועשו להם ציצית ורק הדין תכלת לא הולך על זה כמבואר בגמ' יבמות ד: אמנם אם כל דבר נחשב בגד זה לא שייך

ב] ועיין רי"ף שהביא שיטות שחוטי פשתן לא פוטרים בפשתן מצד שאין הלכה כרבא דהיינו שרק רבא חידש שזה הולך על החוטים אבל לדידן ההיקש הולך על הבגד ולגבי החוטים מסברא רק צמר פוטר כמו התכלת ועיין רא"ש שהביא עוד מהעיטור שתמיד צריך במקום התכלת שיהיה מצמר ובפשתן זה לא שייך והנה יתכן שבאמת מדאוריתא כיון שאין ברירה זה מתיר להטיל צמר רק שמדרבנן זה אסור אטו קלא אילן אמנם יתכן שכיון שזה לא קיום תכלת אין בזה היתר של תכלת וממילא כיון שזה מעכב זה פטור מדאוריתא אלא שצ"ב לשון הגמ' לא יהא אלא לבן ומה עונה כיון שאפשר במינו ובפשוטו משמע שיש שני צמר ועוד שני קלא אילן ובאמת כל האיסור רק על השתים הנוספים וכן ביאר בחידושי הגר"ש היימן אמנם בעיטור ביאר שהדין תכלת שעל ידי צמר זה לא סיבה לדחות והגמ' דנה לא יהא אלא לבן שזה יועיל בתר הקיום מצות לבן ועל זה הגמ' עונה כדר"ל וצ"ע דלעיל בסוגיא דגרדומין ובעוד דוכתי נקט שמספיק שתי חוטים אם אין תכלת ורק לכתחילה צרך שני חוטין במקם התכלת והנה בתשובות הרא"ש דן שהיום זה לא שיך הגזירה ממילא גם לבן חייב אמנם זה רק אם מצד גזירה דרבנן אבל לראשונים האחרים גם היום זה סיבה לפטור לגמרי רק שהרי"ף פסק שזה רק גזירה מדרבנן

ג] מבואר בלשון התוס' והרא"ש שמי שמטיל ציצית בבגד פשתן זה ברכה לבטלה ומבואר שאין בזה קיום מצוה כלל והנה כתב בדו"ח מערכה ח' שמי שתוקע בשופר בשבת מקים מצוה ולפ"ז קשה למה כאן זה ברכה לבטלה כן הקשה בקבא דקשיתא צ"ט אמנם בפשוטו החילוק שכאן רבנן פטרו א"כ אין כאן מצוה ולא יכול לברך משא"כ בשבת אסרו ולא היה הפקעה מהמצוה ממילא מי שעושה המצוה זה נחשב שמקים מצוה ויתכן עוד שזה ודאי לא סיבה לברכה והנה לדעת הר"ש שאסור ללבוש בגד ללא ציצית אין הגדר שרבנן אסרו דזה לא סיבה להתיר ללבוש הבגד אלא בהכרח שפטרו הבגד מציצית כיון שללא זה לא יוכלו ללבוש את זה וזה גם בכלל יש כח ביד חכמים לעקור בשב ואל תעשה

ד]עיין קובץ הערות ס"ט סק"ח שהביא מחלוקת ראשונים האם מי שמטיל תכלת בבגד פשתן לוקה וביאר שנחלקו מה רבנן עשו האם יכולים להפקיע את המצוה וממילא יש כאן איסור גמור או שביחס לדאוריתא נשאר חיוב אמנם הביא מהגר"ח שאמר לו שיתכן שגם אם רבנן לא מפקיעים את המצוה אבל כיון שאין חובה זה כבר סיבה שלא יהיה כאן דין עדל"ת ע"ש והנה אם נימא שכלאיים בציצית גם כשלא מקים את המצוה אין איסור וכמבואר במיוחס לרשב"א ל"ז: אלא עצם החפצא של ציצית א"כ לכאורא עד כמה שרבנן לא הפקיעו את המצוה אין סיבה שיהיה מלקות

ה]הטור הביא בשם הסמ"ק שלא להטיל כלל חוט פשתן אפילו במשי וצ"ב טעם הדבר ועיין באחרונים שיש שביארו מצד שחששו שיטילו בבגד פשתן ויש שביארו מצד שחששו לגאונים שחוטי פשתן לא פוטרים כלל ויש שביארו מצד שחשו למהר"ם שפשתן לא פוטר אלא אם צמר ולפ"ז גם צמר אין להשים אלא מינו אמנם הא"ר הביא מהמהר"ם שצמר כן פוטר לבד ויש שביארו שמשי זה דומה לצמר ולכן אסור דזה נראה שעושה כלאיים

ו] בעיקר המבואר שיש כאן גזירה שבגד פשתן לא מטילים בו ציצית עיין משכנות יעקב סימן י' שהקשה ששמואל ורב יהודה ורחבא לעיל נקטו שחייב וכן הגמ' תחילת הפרק הגמ' אומרת לגבי קדימה מעמידה לסדין בציצית ומשמע שעשו בזה ציצית וע"ש שהוכיח מזה שזה גזירה מאוחרת וכדחזינן שאפילו רב זירא לבש טלית אם תכלת ורק אנשי ירושלים הנהיגו כך ולאחר זה התקבל דבר זה כתקנה דרבנן וע"ש שאם זה לא ממש תקנה דרבנן מסתבר שזה רק על התכלת ועדיין קשה שזה ביטול עשה ואם נימא שזה פחות חיוב וכקדושת יו"ט א"ש ועדין צ"ב

# כסות לילה טושו"ע סימן י"ח

**עי' רש"י כאן ובשבת כ"ה ב' , תוס' ד"ה משום וד"ה תכלת, תוס' קידושין ל"ד, ברכות י"ד, חולין ק"י. רמב"ם פ"ג ה"ז ח' כס"מ והג"מ שם ראב"ד שם ה"ט, רא"ש סי' א', ר"ן קידושין ל"ג, ראב"ד תמיד כ"ז: [נדפס ל"ב.] שעה"מ פ"ג מציצית, ורעק"א סי' כ"א. ח' רעק"א קידושין ל"ד, טושו"ע סימן ח' סט"ז משכנות יעקב סימן כ"ג חזו"א סקל"ה בד"ה סי"ח וסקל"ו**

**כסות לילה**

**יש בסוגין כמה נידונים א. כסות יום בלילה ב. כסות לילה ביום ג. בבגד שיש בו התר האם זה רק בזמן קיום המצוה והראשונים כרכו אחד בשני לכן כדאי ללמוד הכל יחד**

**א. כסות יום בלילה - תוס' בסוגין רא"ש סימן א' תוס' קידושין ל"ד. ובר"ן שם ל"ג: הגהות מימוני פ"ג ה"ז ועיין טושו"ע סימן י"ח**

**ב. למ"ד חובת מנא האם בגד יום בלילה פטור – תוס' קידושין ל"ד. ועיין רעק"א ורש"ש שם שתמהו על זה ועיין קרן אורה בסוגין שנחלק בזה אם המשכנות יעקב [ובישוב הסתירה ברש"י עיין משכנות יעקב הנ"ל ובארצות החיים י"ז סק"א בא"י בד"ה ונראה שישבו לנ"ל ועיין שער המלך פ"ג מציצית]**

**ג. בראיית הראשונים מהירושלמי – עיין תוס' בסופם וברא"ש ועיין חזו"א סקל"ו ובארצות החיים סי"ז סק"א בד"ה והנראה בישוב הרמב"ם ובהא דהירושלמי נקט בגד יום ולילה עיין עונג יו"ט סימן א' בד"ה ובזה נ"ל**

**ד. ביאור הספרי שהובא בסוף ד"ה תכלת לגבי בגד אשה - קרן אורה בד"ה והדרן ועיין חמד משה סימן י"ח מה שהקשה במיוחד לאשה ולפעמים בעלה מתעטף**

**ה. בדין בגד אשה האם תלוי ברמב"ם ורא"ש – חמד משה סימן י"ח**

**ו. בדין תכריכין של מת ולובשו לפעמים – ב"י סי"ט ס"ב ועיין מג"א גר"א ומ"ב ובחמד משה שם**

**ז. הלן בטליתו בלילה לגבי לברך בבוקר – עיין טושו"ע סוף סימן י"ח**

**ח. הזמן דחשיב יום לענין ציצית – עיין מרדכי פ"ב ממגילה סימן תת"א ועיין סימן י"ח ס"ב בנו"כ לגבי בין השמשות ולגבי אחר מעריב**

**ט. חיוב סדינים בציצית – עיין ב"י סימן י"ח ובמג"א ועיין רא"ש סוף הלכות ציצית וברמב"ן שבת כ"ה: ועיין חזו"א סוף ס"ק ל"ה [ובקרן אורה בד"ה הדרן חלק עליו ובמשכנות יעקב סימן כ"ג [כ"ו: בסוף העמוד]**

**י. בדין הצעה מתחתיו – עיין תוס' בד"ה התכלת בסופם ובמג"א ועיין תוס' חולין ק"י: וברש"ש שם ועיין חזו"א שהגיה בתוס' בסוגין**

**י"א. בדין בל תוסיף בלבישת לילה – מו"ק סימן י"ח ובתהלה לדוד ועיין שו"ת הרי"ד סימן קי"ח שנקט שיש איסור ועיין עונג יו"ט סימן א בד"ה ונ"ל דדברי מה שביאר למה אין כאן בל תוסיף**

**י"ב. גזירה אטו כסות לילה – האם זה גם בבגד צמר להטיל חוטי פשתן עיין ב"י סימן י"ח בד"ה ורבינו ובב"ח שם בד"ה ולפענ"ד ונפק"מ האם הסוגיא מ"א: במטיל קלא אילן שייך לאחר הגזירה וע"ש בטה"ק ועיין חזו"א סקכ"ז ד"ה מ:**

**בדין היתר שלא בזמן קיום המצוה**

**י"ג. בגד שיש בו היתר – עיין תוס' בד"ה תכלת ובדברי הרא"ש סימן א' ב' ועיין תוס' חולין ק"י: ועיין ראב"ד על תמיד כ"ז: נדפס ל"ב. [ומקובל שזה לא הראב"ד בעל השגות]**

**י"ד. ביסוד ההיתר לר"ת – קובץ הערות ט' סק"ג ובריטב"א יומא ס"ט. [ועיין חידושי הגר"ש היימן יבמות סימן ד' זכר יצחק סימן ל"א בד"ה ובזה יבואר חידושי הגרנ"פ יבמות אות מ"ד]**

**ט"ו. האם לצד שבגד לילה חייב ביום יש בזה את ההיתר של ר"ת – קרן אורה בד"ה הדרן ובפשוטו בריטב"א ביומא מבואר דלא כדבריו ועיין עולת שלמה על תוס' בד"ה תכלת**

**. בדברי התוס' בטלית שאולה – עיין עמק ברכה סימן י"א ועיין ראב"ד בתמיד מה שדחה הראיה**

**ט"ז. בדין נשים לחולקים על ר"ת – עיין רמב"ם פ"ג מציצית ה"ט ובקרן אורה מ: בד"ה ונראה וכן הוא בראב"ד על התו"כ נדבה פ"ב ה"ב ועיין חמד משה סימן י"ח לגבי בגד אשה באיש שלובש לדעת הרמב"ם והרא"ש [ועיין בית הלוי ח"א ס"א סק"ג בד"ה והנה השאג"א שנחלק לר"ת האם דבריו בבגד אשה]**

**י"ז. שיטות הראשונים בדין בגדי כהונה – עיין רמב"ם פ"י הל"ב ובהשגות הראב"ד שם ועיין תוס' בסוגין וברא"ש סימן ב' ובראב"ד בתמיד כ"ז: [נדפס ל"ב.]**

**י"ח. בסברת הראב"ד שבגדי כהונה מותר וכלאיים אסור – שאג"א סימן ל' בד"ה ונחזור לענינינו, קרן אורה בד"ה וקצת סעד, ארצות החיים י"ח בא"י סק"א בד"ה והרב בעל ובסוף הדיבור, [בית הלוי ח"א ס"א סק"ג בד"ה אמנם ואילך, קובה"ע ט' סק"א]**

**י"ט .בדין לבישת ציצית שלא לשם מצוה האם עובר איסור כלאיים – מנחת שלמה סימן א'**

**כ. בדין טומטום האם חייב מספק – שאג"א סימן ל"א הובא באריכות בארצות החיים סימן י"ז ועיין קרן אורה בסוף סוגין שחלק עליו**

### כסות לילה

א] נחלקו תנאים לקמן מ"ג. האם נשים חייבות בציצית ומבואר בגמ' שיסוד מחלוקת האם יש פטור של כסות לילה דר"ש פוטר לכן הוי זמן גרמא ורבנן מחיבים ולכן לא הוי זמן גרמא והאריכו הראשונים מסוגיות הגמ' שקי"ל כר"ש שכסות לילה פטור והוי מ"ע שהז"ג ונשים פטורות והנה בעיקר הפטור של לילה האריכו הראשונים ומצאנו בזה בפשוטו שלשה שיטות א. שיטת הרא"ש וכן דעת תוס' בכמה מקומות בש"ס שכסות יום חייב גם בלילה וכסות לילה פטור גם ביום ולפ"ז יש כאן חידוש שהוי ז"ג שכיון שהקובע של החיוב הוא קשור ליום לכן הוי זמן גרמא ב. שיטת ההגהות מימוני שאין הבדל מה הבגד אלא שבגד יום פטור בלילה ובגד לילה חייב ביום ולפ"ז הלשון כסות לילה הכונה ההוה נקט שלובשים אותו בלילה ג. הר"ן בקידושין ל"ג: כתב שבגד יום בלילה פטור כי כתוב וראיתם אותו ויש עוד פטור של בגד לילה שהוא פטור ביום והנה יש הרבה ראשונים שמוכח מדבריהם שבגד יום בלילה פטור והב"י נקט שממילא בגד לילה ביום חייב אמנם יתכן שדעתם כדעת הר"ן שגם בגד לילה פטור ועיין משכנות יעקב סימן כ"ג שהאריך בהבאת השיטות וע"ש ובשאגת אריה סימן ל' שהכריעו כשיטת הרמב"ם ועיין משכנות יעקב שהאריך שזה דעת רוב הראשונים והגר"א נטה לדעת התוס'

ב] מבואר בגמ' נדה נ"א: דבני מערבא כשהיו מורידים התפילין לפני שקיעת החמה היו מברכים לשמור חוקיו וכתבו התוס' שבציצית אפילו שבלילה זה פטור בכל אופן לא בירכו וביאר הב"י בסימן כ"ט כונתם דבתפילין יש איסור ללבוש בלילה משא"כ ציצית רק אין חיוב בלילה אבל אין איסור ללבוש בלילה וכן הוא ברמב"ם פ"ג ה"ח אמנם בשו"ת הרי"ד סימן קי"ח כתב שכמו שתפילין אסור ללבוש בלילה כך ציצית יש איסור ללבוש בלילה ויתכן שגם לדעתו כל האיסור מעשה הלבישה אבל אם היה לבוש יכול להשאיר

והנה הכס"מ שם ביאר שחידוש הרמב"ם שמותר ללבוש בלילה שאין בזה בל תוסיף ועיין מור וקציעה סימן י"ח שתמה באמת למה אין בזה ב"ת כמו שישן בשמיני בסוכה ועיין תהלה לדוד סי"ח שבאמת מסתבר שאם ילבש לשם מצוה יש בזה ב"ת רק שבסתמא לא מונח בזה כונה למצוה כיון שלובש הבגד סתם ולכן זה לא דומה למה שאסור לישן בשמיני ללא שיגרע משהו בסוכה אמנם עיין עונג יו"ט סימן א' שכתב לחדש שהדין יום זה לא סתם זמן אלא זה הלכה מפרטי המצוה שצריך זמן של ראיה ולכן לא הוי בל תוסיף דאין הביאור שעושה את כל פרטי המצוה רק שלא בזמנו וצ"ב ובעיקר דבריו הוי חידוש שזה מצות עשה שהזמן גרמא דהרי אין ההבדל שיש זמן שחיבו ויש זמן שלא אלא יש כאן אופן של צורת קיום המצוה שלא שייך בלילה ועיין מג"א שקידוש לבנה זה הזמן גרמא כי זה רק בתחילת החודש והחכמת שלמה תמה שזה לא סיבה להחשב הזמן גרמא דהחיוב כל הזמן רק מציאת המצוה לא שייך רק בזמן ועיין דברי יחזקאל שבזה ביאר הרמב"ן שספירת העומר זה נחשב שלא הזמן גרמא

ג] עיין תוס' קידושין ל"ד. שכתבו שגם אם נימא שבגד יום פטור בלילה אבל למ"ד חובת מנא זה חייב ועיין רעק"א שם וברש"ש ובשאג"א סימן ל' שתמהו דכמו שאם הלבישה מחיבת אבל החיוב רק ביום כל כך אם מציאות הבגד מחיבת אבל זה רק בזמן ראיה וכן נקט הקרן אורה בסוגין מסברא אמנם המשכנות יעקב סימן כ"ג ובארצות החיים י"ז בא"י סק"א בד"ה ונראה נקטו מסברא כתוס' והנה הראשונים הקשו סתירה ברש"י שבסוגין כתב שכסות לילה הכונה בגד יום בלילה ובשבת ביאר שהכונה כסות של לילה ועיין משכנות יעקב סימן כ"ג שכתב שרש"י בסוגין למ"ד חובת גברא לכן כתב שזה פטור בלילה משא"כ רש"י שם הולך למ"ד שה חובת מנא ובזה רק בגד שמיועד ללילה הוא פטור אמנם השער המלך פ"ג מציצית כתב ששיטת רש"י כר"ן ולכן כתב כאן שני פטורים א. בלילה ב. שבגד לילה ג ביום פטור אמנם צ"ב למה בחר לשנות שיטתו וביותר שהגזירה הרבה יותר על כסות יום בלילה רק יתכן שהסתירה בחלק זה האם סובר כר"ת שיש איסור כלאיים בלילה ולא בגדרי חיוב ציצית ודו"ק

ד] עיין תוס' שהביאו מהירושלמי דרבנן חולקים על ר"ש כיון שבגד של יום ולילה חייב בציצית הנה הרא"ש ותוס' בקידושין הביאו מהירושלמי ראיה שגם עד כמה שיש פטור לילה אבל בגד יום בלילה חייב דהינו שנקטו שהמחלוקת בירושלמי האם זה סיבה להחשב זמן גרמא מה שבגד יום חייב בלילה [אלא שצ"ב למה הירושלמי הוכיח מבגד יום ולילה ועיין עונג יו"ט סימן א' בד"ה ובזה נ"ל שביאר שאם זה רק בגד יום יתכן שלבישת הלילה מתיחסת ליום אבל עד כמה שזה בגד יום וללה זה לא שייך ובהכרח שהקובע זה החפצא של הבגד] ועיין חזו"א סקל"ו ובארצות החיים י"ז א' בד"ה ונראה שכתבו שכוונת הירושלמי שבזה עצמו נחלקו ר"ש ורבנן האם בגד יום חייב בלילה ולפ"ז כתבו לישב הרמב"ם שהבבלי סובר הרי שנחלקו האם יש פטור של לילה ולפ"ז מבואר שכדי שיחשב הזמן גרמא זה דוקא אם בגד יום פטור בלילה ולפ"ז לבבלי בהכרח כרמב"ם ויתכן שזה כונת תוס' אצלינו ודו"ק וכן ביאר החזו"א

ה] עיין חמד משה סימן י"ח שדן לגבי בגד מיוחד לאשה, ואיש לובשו האם הוא חייב בציצית וכגון אדם שיש לו בגד שמיוחד ללבישת אשתו אבל זה שלו ורוצה ללובשו חד פעמי וכתב שלכאורא זה תלוי במחלוקת של הרא"ש ורמב"ם דלרא"ש שבגד לילה פטור ביום חזינן שכל שזה מיוחד ללבישת פטור זה פטור ה"ה כאן אבל לרמב"ם שחייב חזינן שאין כזה הלכה וממילא כאן זה חייב וע"ש שהביא את הספרי המובא בתוס' בד"ה תכלת בסופו שחיבו בגד אשה מצד שלפעמים בעלה לובש את זה וכתב שלכאורא זה כרמב"ם וכתב שצ"ל שהכונה שזה מיוחד לפעמים ללבוש האיש ולכן זה חייב ועיין קרן אורה בד"ה הדרן שגם נקט שבגד אשה שבעלה לובשו תלוי ברא"ש ורמב"ם והנה בתוס' מדויק שכל ההיתר של ר"ת לאשה זה בבגד איש ולא בבגד אשה ובפשוטו כי בזה גם איש פטור אמנם הקרן אורה שם ביאר שזה לא מספיק סיבה להחיל היתר והנה עיין חזו"א סקל"ו שביאר שגדר פטור של כסות לילה שזה כמו תשמיש כלים דהינו שנתחדש שזה סוג לבישה שזה לא מחיב וממילא שיך לדון שזה לא עומד ללבישה ולפ"ז לכאורא בגד אשה זה לא לבישה אחרת אלא שיש הלכה שאשה פטורה ובזה לכאורא אין סיבה שיפטור וכמו לרמב"ם ולכאורא בכסות לילה לר"ת לא שייך לומר שזה לבישת פטור דהרי לא נתחדש כזה פטור ובהכרח שיש כאן מיעוט על סוג תשמיש והרי באשה זה לא כך כדחזינן שיכולה להטיל ציצית ולברך לרמ"א ובההכרח כנ"ל וצ"ע האחרונים שנקטו לא כך ולדבריהם יוצא שבגד אשה איש יכול ללבוש ולברך כמו כל מ"ע שהז"ג שאשה מברכת דהינו שרק אם רוצה הוא מברך

ו] והנה עיין ב"י סימן י"ט שהביא מהנימוק"י שתכריכין גם אם אדם לובשו לפעמים זה פטור כמו שבגד לילה ביום ועיין ב"י שלכאורא זה רק לרא"ש אבל לרמב"ם חייב אמנם ע"ש שכתב שכאן כתוב כנפות כסותך דמשמע רק של חי ועיין מג"א וגר"א שחלקו עליו שכיון שהגמ' אומרת שלשמואל שחובת מנא זה פטור מצד שהאי לאו לאכוסיי עבידא מבואר שאין פטור רק ביחס לחובת מנא ולא שיש כאן עוד פטור אמנם בפשוטו דעת הב"י שזה בכלל המיעוט של הגמ' שרק בגד מיוחד ללבישת חי ועיין חמד משה בסופו שאדרבא למ"ד חובת גברא זה ודאי כך אמנם ע"ש בחמד משה שכתב שכאן ודאי שהרמב"ם מודה שכל מה שחולק על בגד לילה או אשה כי זה אותו לבישה דהינו שזה בגד של לבישה ומה שזה לבישה של מי שפטור זה לא סיבה שלא לחייב אבל כאן שזה מוגדר שזה לא עומד ללבישה כלל זה ודאי סיבה לפטור ובאמת המ"ב כתב שהטעם לפטור כי במתים חפשי ומבואר שנקט שזה לבישה רק שזה לבישת פטור ולכן דימה לרא"ש והרמב"ם אמנם מסברא אין זה בגדר לבישה וצ"ע

ז] עיין טור סוף סימן ח' שכתב שהלן בטליתו בלילה לא יברך בבוקר מצד שיטת התוס' שבלילה הוא גם היה חייב והב"י הביא שם משו"ת הרא"ש לא כך ועיין אחרונים שדברי תשובות הרא"ש זה לפי השואל שבגד יום בלילה פטור אבל לשיטת הרא"ש ודאי שאין לברך והב"י שם כתב לדון שכיון שבגד לילה לא מחיב זה סיבה לברך עליו בבוקר וצ"ב הסברא בזה

ח] בעיקר הדין יום ולילה לגבי ציצית בפשוטו הוא תלוי בדין יום ולילה אמנם עיין מרדכי פ"ב דמגילה סימן תת"א שכתב שכיון שכאן זה נלמד מהדין של וראיתם אותו והכונה זמן ראיה א"כ הדין עלות השחר הוא מצד שאז זה זמן ראיה אמנם הרמב"ם נקט שזה רק משיכיר את חברו או שיכיר בין תכלת ללבן שרק אז זה נחשב זמן ראיה ועיין מג"א שלפ"ז אפשר לברך עד צאה"כ וכוונתו שאפילו שבין השמשות זה ספק יום ספק לילה אבל כאן הרי"ז לא תלוי ביום ולילה אלא זה תלוי באור וחושך ועד צאה"כ זה נחשב זמן ראיה והנה התרוה"ד כתב שאם התפללו מעריב אין לברך על הציצית שזה תרתי דסתרי ועיין א"ר שהעיר שכל זה אם זה תלוי ביום ולילה אבל אם זה תלוי בזמן ראיה זה לא שייך אמנם הפמ"ג שם נקט שזה לא סתירה דהינו שמעריב זה מוגדר כהנהגה של חושך וצ"ע

ט] היראים סוף סימן ת"א כתב שכיון שבגד יום פטור בלילה ה"ה בגד לילה חייב ביום ולפ"ז כתב שצריך להיזהר בסדינין שמתעטפים בהם שיהיה להם ציצית וכן הוא בהגהות מימוני פ"ג מציצית אמנם הרא"ש סוף הלכות ציצית כתב שאע"ג שאדם ישן בהם ביום אבל עיקר תשמישן בלילה וכסות לילה מקרי וכן הוא ברמב"ן שבת כ"ה וזה כשיטתם שבגד לילה פטור גם אם לובש אותו ביום ועיין חזו"א סקל"ה שהקשה מה זה שונה מבגד של קטן בן ט' דמבואר בגמ' שכיון שהגדול יוצא בו ארעי הוא חייב חזינן שגם יעוד לתשמיש ארעי מחייב וכן הקשה במשכנות יעקב ותירץ החזו"א שכאן שזה המשך שינת הלילה אין זה בגד שימוש המחיב ולפ"ז אם זה מיועד לשינת הצהרים זה חייב בציצית כמו שהדרך היום שלפעמים ישנים בהם בצהרים ולא רק בתור המשך הלילה ועיין רמב"ן שבת כ"ה שלא משמע כן אלא גם אם לובש לפעמים ביום זה דבר מקרי ויתכן לחלק דגדול יוצא ארעי זה עוד סוג שימוש שונה אבל כאן זה אותו שימוש של לילה ובזה ארעי לא מגדיר את שימושי הבגד ועיין משכנות יעקב כ"ו: בסוף העמוד שכתב שאדם מתכסה בסדין זה לא נחשב שרובו מעוטף כיון שהצד שמתחתיו לא מעוטף וצ"ע הרי ג' צדדים מעוטפים ובשוכב על צדו ודאי שזה כך

והמרדכי סימן תתקמ"א יצא לחדש שרק בכלאיים התחדש שגם העלאה אסור אבל בציצית רק לבישה אסור ולפ"ז אם רק מכסה את עצמו בסדין זה לא סיבה לחייב וכתב שלא הודה לו בזה רבו וכן מבואר מכל הראשונים שפטרו כי זה כסות לילה והנה בתוס' בחולין ק"י: מבואר שלהציע תחתיו ודאי שאין חיוב בציצית רק שבכלאיים זה אסור ובמקום מצות ציצית גם זה הותר אמנם מתוס' בסוגין משמע שחייב כמו שדיק המג"א מדבריהם ועיין חזו"א מה שכתב להגיה בדבריהם ועיין רש"ש חולין ק"י שכתב שכונתו שכאן שמותר זה מותר בכלאים לגמרי אפילו מתחתיו אבל לא שיש בזה חיוב ציצית והנה המג"א תמה איך יושנים אם סדינים הרי קי"ל שגם דרך העלאה חייב וכן מחמירים את הרמב"ם שבגד לילה ביום חייב וכתב שבבגד צמר צריך להחמיר דהינו שבדבר שודאי חייב מדאריתא אין להקל אמנם יש מקום לדון שיש כאן עדין ס"ס שיטת הראשונים שבגד לילה פטור ושיטת המרדכי שהעלאה לא מחיבת וצ"ע למה להקל בדבר שיש צד דאוריתא כה גדול

י] הגמ' אומרת שהגזירה אטו כסות לילה עיין ב"י סימן י"ח בד"ה ורבינו הגדול שכתב שזה לאו דוקא בבגד פשתן אלא גם בגד צמר לגבי להטיל בו חוטי צמר אם נימא שמותר אמנם הטה"ק הביא מהמהרש"ל וכן הב"ח שם בד"ה ולפענ"ד כתב שרק גזרו בסדין שהדרך שזה כסות לילה אבל בבגד צמר שזה כסות יום לא גזרו והחזו"א סקכ"ז הוכיח כן דהרי לגזירה מצד שמא יקרע זה רק שייך בבגד פשתן ולא שמע בגמ' שיש הבדל בין הטעמים והנה הרמב"ם כתב בתחילה שצריך לדחות רק שלא דוחים מצד שאפשר לקים שניהם ואחרי זה לגבי תכלת כתב מצד כסות לילה והנה יש שנקטו שהרמב"ם בתחילה זה דאוריתא א"כ א"ש אמנם הקרן אורה דיק מלשון הרמב"ם שמה שכאן זה נחשב אפשר לקים שניהם זה רק מדרבנן וכתוס' מ. אלא שצ"ע א"כ מה צריך להגיע לדרבנן שאפשר לקים שניהם תיפו"ל מצד כסות לילה אמנם אם נימא שבבגד צמר לא היה הגזירה א"ש וצ"ע והנה בגמ' מ"א: לגבי להטיל חוטי קלא אילן מבואר שגזרו שמא יחשוב שזה תכלת ויטילם בפשתן ועיין טה"ק שם שלהלכה שיש גזירה אטו כסות לילה אין כזה דבר שמטילים תכלת בצורה של כלאיים וצ"ל שבאמת הגזירה של סוגין זה גזירה מאוחרת ושם זה קודם גזירה וכדהאריך במשכנות יעקב סימן כ"ג והיום זה לא שייך אמנם אם נימא כנ"ל שבבגד צמר לא היה הגזירה א"ש

### כלאיים בציצית כשאינו מקים מצוה

י"א] עיין תוס' שהביאו מר"ת לחדש שההיתר של כלאיים בציצית זה לא דוקא בצורה שמקים בה מצוה אלא גם בזמן שלא מקים מצוה אין בזה איסור כלאיים וכגון בלילה או אשה שלובשת בגד איש או בטלית שאולה או במציע תחתיו והנה במה שר"ת הוכיח מהגמ' של לילה בזה בפשוטו כל הראיה רק אם ננקוט שבגד יום בלילה פטור אבל אם ננקוט שחייב אין ראיה וצ"ע שגם הרא"ש לא הקשה דבר זה שר"ת סותר משנתו רק ביחס לקושיא למה זה הז"ג וכבר הניח השאג"א דבר זה בצ"ע

והנה בעיקר סברת ר"ת עיין קובץ הערות סימן ט' סק"ג שזה מצד שס"ל שציצית זה הותרה דהינו שזה לא מצד עדל"ת אלא שבמקום מצות ציצית לא נאמר איסור כלאיים וכמו שכתב הרמב"ן שבת קל"ב שלכן אין כאן את ההלכה של אפשר לקיים שניהם ועיין קובץ הערות שביאר שבכל אופן אפשר ללמוד מכאן לעדל"ת שזה ודאי יסוד ההיתר מצד המצוה ואם לא היה מצות ציצית זה לא היה מתיר רק שהתורה לא הגבילה את זה רק לקיום המצוה אלא כל שיש כאן חפצא של ציצית שבלבישתו מקימים מצוה חל היתר על הבגד והנה בפשוטו הדין של ר"ת לא מתאים אם הדין של אפשר לקיים שניהם המובא בגמ' וכנ"ל ולפ"ז צ"ב מה הגמ' אומרת אפשר לקיים שניהם הרי כאן זה הותרה ולא דחויה ובזה הרי מבואר בגמ' ביומא שאם יש כהנים טהורים וטמאים אם זה דחויה אפשר לכתחילה לקחת כהנים טמאים ועיין חידושי הגר"ש היימן יבמות סימן ד' שכתב שרק כשיש תכלת זה הותרה ובאמת מה שהגמ' דנה אפשר לקים שניהם זה במקום שאין תכלת והנה עדין צ"ע דהרי שיטת תוס' שגם מה שהגמ' ל"ט: התירה זה מצד מיגו וצ"ע מה צריך להגיע למיגו והניחא לרש"י ששם הגמ' דנה מצד הלכות ציצית שזה לא מין הכנף אבל לתוס' שהגמ' דנה מצד דיני כלאיים צ"ב אמנם לכאורא הביאור בכל זה כמבואר בריטב"א ביומא ס"ט שזה מדין הואיל ואשתרי אפשתרי וכן הוא בראב"ד בתמיד כ"ז: [נדפס ל"ב.] שבאמת יסוד הדין זה דין דחיה ורק שנתחדש שבבגד שיש בו את סיבת הדחיה זה לא חל רק על קיום המצוה אלא זה חל לגמרי וע"ש שביאר שזה כדי שלא יצטרך להורידו בלילה וכן הוא משמעות תוס' שביארו שבבגד שלבוש להנאתו חיבה התורה ציצית דהינו שהתורה לא חיבה ציצית שזה יגביל את האדם השימוש בבגד

והנה עיין זכר יצחק סימן ל"א שכתב שיסוד סברת ר"ת שכיון שכאן הרי הבגד הוא איסור וממילא לא שיך כאן עדל"ת ובהכרח שזה היתר מיוחד ועל דרך זה ביאר בח' הגר"נ על יבמות אמנם מפורש מתוס' שחיפשו מקור מיוחד לדברי ר"ת מצד משמעות התורה ועוד דמבואר בגמ' ביבמות ה. שדנה שלרבנן אפשר ללמוד עדל"ת לא מציצית וכן מפורש בראשונים בסוגיא של סדין בציצית שפשוט להם שגם ללא שום פסוק יש בציצית על"ת תמהו למה לב"ש אסור כלאיים בציצית ובהכרח שגם אם נימא שכאן בהכרת הדין עדל"ת זה בחפצא אבל הכונה שמכח הדחיה של המצוה חל דין בחפצא אבל יתכן ודאי שכל דין החפצא זה רק מתי שיש בזה קיום מצוה ולא יותר בזה ולכן כל ר"ת זה מכח מקור מיוחד [וצ"ל שאם באמת לא היו לומדים מפסוק מיוחד לא היה את ר"ת וצ"ע]

י"ב] בפשוטו הא דכסות לילה ר"ת מודה שלא הותר בזה כלאיים מצד שאין בזה קיום מצוה גם אם הוא ילבש ביום וכן הוא בריטב"א ביומא אמנם עיין קרן אורה בסוגין בד"ה הדרן שכתב שגם אם יסבור כרמב"ם שכסות לילה חיב ביום אבל כיון שזה לא עומד לשימוש המחייב ממילא כה"ג לא חל ההותרה וכן כתב לגבי בגד אשה שגם אם כשאיש ילבש הוא יתחיב אבל בזה אין את ר"ת שזה לא חפצא שעומד לקיום המצוה

י"ג] עיין רש"י שביאר שהגזירה אטו כסות לילה הכונה שילבש את זה בלילה וכן הוא בלשון הרמב"ם ועיין ראב"ד בתמיד שביאר שהדוחה זה קיום המצוה וכל שאין כאן קיום המצוה זה לא סיבה לדחות והנה תוס' הוכיחו מטלית שאולה וע"ש בראב"ד שכתב שיש לחלק שכאן זה חייב באותו זמן לאדם אחר משא"כ כסות לילה וצ"ב שעד כמה שצריך את קיום המצוה א"כ כאן זה לא סיבה ואולי ס"ל כנדון הרא"ש ותוס' שבטלית שאולה אדם מקים מצוה רק שזה לא חובה וצ"ע

י"ד] מבואר בתוס' שדברי ר"ת זה גם ביחס לנשים ועיין לשון הרא"ש שהכונה לבגד איש אם אשה לובשת אותו אבל בגד של אשה ודאי שזה כמו כסות לילה שזה פטור לר"ת דהינו דבפשוטו כל שזה מיוחד ללבישה של פטור זה בגד שפטור מציצית וממילא לא מקימים בזה מצוה ולא חל כאן ההיתר של עדל"ת ועיין ארצות החיים סי"ז סקכ"א שהביא מהשאג"א שנקט לא כך ותמה עליו וכן תמה עליו בבית הלוי סימן א' סק"ג אמנם עיין לעיל סק"ה דבפשוטו בגד אשה זה אותו לבישה וכל סברת תוס' בכסות לילה שזה לבישה אחרת ולכן נקט שכאן איש שילבש יתחיב וממילא יש כאן פטור בחפצא אמנם בתוס' מדויק דלא כשאג"א ולקרן אורה לעיל שזה סברא שלא חל ההותרה אין ראיה שלא כעיקר דברי השאג"א וצ"ע

והנה עיין רמב"ם פ"ג ה"ט שכתב שנשים ועבדים אם רצו להתעטף בציצית הם יכולים והראב"ד כתב שזה רק אם אין בזה כלאיים והכס"מ כתב שודאי זה כך והנה בבגד של אשה גם ר"ת מודה וכנ"ל אבל אם הכונה בגד של איש זה תלוי בנידון ר"ת ועיין קרן אורה מ: בד"ה והנה ר"ת שכתב לדון שכיון שנשים סומכות רשות ומקימות מ"ע ממילא זה עדיף מלילה וכן הוא בראב"ד בתו"כ נדבה ב"ב ה"ב ובכתוב שם פ"ד דר"ה ומדברי התוס' כאן מבואר שאין עדל"ת בעשה קיומית דהרי דעתם לברך על מ"ע שהז"ג ובפשוטו זה מוכיח שיש כאן קיום מצוה

ט"ו] עיין תוס' שדנו לגבי בגדי כהונה אם הותר שלא בעידן עבודה וכתבו שגם אם נימא שלא הותר אבל כאן זה עדיף או מצד משמעות הפסוק שזה היתר על החפצא או שכיון שזה בגד שעומד להנאתו ודאי ההיתר הוא לגמרי ולכאורא הביאור שהתורה לא חיבה ציצת בצורה שבלילה לא יוכל ללבוש הבגד עוד כתבו שבאמת גם בגדי כהונה חל היתר שלא בשעת עבודה וכונת הגמ' לאפוקי בבגד שהוא לא בגד עבודה ודנו מה הדין מחוץ לבית המקדש וכן הוא במיוחס לראב"ד תמיד כ"ז: ועיין בכתוב שם סוף פ"ק דביצה שתמיד זה נחשב זמן עבודה אמנם דעת הרמב"ם באמת שגם בכלאיים אסור בלילה וכן לגבי בגדי כהונה כתב שאם לבש שלא בשעת עבודה לוקה אמנם עיין ראב"ד פ"י בכלאיים שנקט שהותר גם שלא בשעת עבודה אמנם לגבי ציצית נקט שנשים ודאי אסור להם ומשמע שזה גם בבגד איש ועוד שמשמע שהסכים אם הרמב"ם שאם לובש בלילה עובר איסור שהרי ביאר שזה הגזירה של כסות לילה וצ"ב החילוק

ועיין שאג"א סימן ל' בד"ה ונחזור לעננינו ובקרן אורה בד"ה וקצת סעד שכתבו שבציצית זה מדין דחיה ובזה ההלכה שכל שאין הכרח מצד המצוה אין דין דחיה משא"כ בבגדי כהונה זה לא בגלל המצוה אלא יש כאן היתר לצורך העבודה וממילא חל היתר בחפצא דהינו ששם זה הותרה עוד כתב שכיון שלא ניתנה תורה למלאכי השרת והותר גם קצת קודם העבודה שזה לא בעידנא בהכרח שיש כאן סתם היתר וממילא ההיתר חל לגמרי ועיין בהגהות אמרי ברוך על הטו"א תחילת חגיגה וכן הוא בארצות החיים סימן י"ח בד"ה והרב בעל שאג"א שכתבו שיש מצוה בעיקר לבישת בגדי כהונה לצורך עבודה וזה עצמו דוחה ולכן לא קשה שזה לא בעידנא כיון שיש מצוה מהרגע הראשון כל שלובש שלא לצורך עבודה אמנם סתימת הראב"ד משמע שגם אם לובש לא לצורך עבודה מותר וכאן אין בזה קיום מצוה כלל וכל דבריהם בדעת הרמב"ם ועיין מגן גבורים שהאריך שגם לרמב"ם בלובש לצורך עבודה יכול ללבוש יותר מה שנצרך לקיום המצוה שהכל בכלל המצוה של לבישת בגדי כהונה

ט"ז] עיין פמ"ג בפתיחה שכתב שאם סתם בגדים זה צו"פ א"כ התורה התירה מפורש כלאיים בציצית וזה הותרה וכר"ת אמנם אם כל הבגדים חיבים וכל הדין דחיה מצד עדל"ת זה דחויה וצ"ע שגם אם התורה דיברה על זה מפורש אבל זה רק דחויה ולא הותרה כמו כל עדל"ת ומהיכי תיתי שיש כאן היתר יותר מזה ועיין ארצות החיים י"ח א' שכתב שהנידון אם זה הותרה או דחויה זה המחלוקת ר"ל ושמואל האם בבגד צמר מותר להטיל חוטי פשתן אמנם אין זה מוכרח דכאן הנידון במקום שלא מקים המצוה ושם מדובר כשמקים המצוה ויתכן שגם אם שם אין היתר כי לא חל היתר בחפצא אלא על מה שיש דחיה וכנ"ל מהריטב"א

י"ז] מבואר בשו"ע סימן י"ט שטומטום ואדרוגינוס צריכים להטיל ציצית מספק ועיין שאג"א סימן ל"א [הובא בארצות החיים סימן י"ז] שכתב שבבגד פשתן לא יברכו שכיון שפשתן הם לא יכולים להטיל כיון שאם הם נשים אין להם הדין דחיה ממילא יש כאן הדין של כל שאינו ראוי לבילה בילה מעכבת בו וכמבואר ברמב"ן לגבי ב"ש שאין עדל"ת שלכן פטור לגמרי והנה בדעת רש"י מבואר לא כך וגם הרמב"ן כתב שזה הלכה מצד שכיון שהתורה לא דיברה על זה וכאן זה לא שייך ורק לנימוק"י והריטב"א שכתבו שלאחר שרבנן גזרו שאין חיוב תכלת ממילא חל פטור גם על לבן א"כ גם כאן זה כך אמנם כאן שאסור מספק יש לחלק אמנם השאג"א הביא מהגמ' לגבי ביכורים שגם מה שלא ראוי לקריאה מצד ספק דאוריתא זה עושה אינו ראוי לבילה אמנם עיין קרן אורה שדן שכאן שזה שני מצוות לא שייך כאן כלל ראוי לבילה ע"ש שהאריך בזה

י"ח] הבה"ל סימן ס' כתב שאם לובש ציצית לא מכוין לשם ציצית מבטל מצות עשה ויש לדון האם גם עובר על איסור כלאיים בציצית והנה לר"ת שחל היתר בחפצא ודאי שלא עובר אבל לראשונים שחולקים בפשוטו רק הקיום מצוה מתיר וכלשון הראב"ד בתמיד ולכאורא לפ"ז יעבור אמנם יתכן שאם זה אופן קיום המצוה ממש רק שמחמת חיסרון צדדי לא מקים המצוה בזה ודאי הגדר שחל היתר אמנם מהיכי תיתי לומר כך ועיין מיוחס לרשב"א לעיל ל"ז: שנקט שלר"י בציצית אחת אפילו שלא מקים מצוה אבל זה מספיק סיבה שלא יעבור על כלאיים בציצית וצ"ע אם זה רק לר"ת והנה יש להעיר קצת שאם באמת יש בזה איסור הגמ' צריכה לומר שפטור מציצית מצד שמא לא יכוין לשם מצוה ואולי יש בזה סתמא וצ"ע שבזמנם שהטילו בכל בגדיהם אין בזה סתמא ועיין מנחת שלמה סימן א' שמכח הקושיא מכלאיים חלק על הבה"ל ונקט שכאן מקים המצוה גם ללא כונה

# כנפיה של עור - שו"ע סי' י' ס"ד ז' ח'

**עי' מרדכי סי' תתקמ"ב בשם תוס' שאנץ וסי' תתק"נ, שו"ע סי' י' ס"ד מ"א ורעק"א ולבוש שם. ביאוה"ל סי' ט' ד"ה אלא מדרבנן. וע"ע מהרי"ק סי' קמ"ט - שו"ע שם ס"ז רעק"א שם, ביאוה"ל ד"ה ואם חציו. ועיין מג"א סימן ט' סק"ד ובמ"ב שם ועיין שו"ת אגר"מ ח"ב ס"א ביסוד הפטור של עור, ועיין שפ"א ביאור המחלוקת של רב אחא**

# כנפיה של עור – גמ' מ: שו"ע סי' י' ס"ד ז' ח'

**א. ביסוד פטור עור – עיין גר"ז ס"ז ובחיי אדם כלל י"א ס"ו ועיין אגרות משה או"ח ח"ב סימן א'**

**ב. בשיטת רב אחא – עיין רש"י ובשפ"א ובחזו"א סקל"ג בסופו**

**ג. בשיעור הבגד שצריך להיות לחייב בטלית – עיין סימן ט' בבה"ל בד"ה אלא ובגליון רעק"א ס"י על המג"א סק"ה ובחזו"א סקל"ג וכן נקט בארצות החיים סקט"ו**

**ד. בדין בגד שחלקו סתום – עיין ב"י ס"ז ח' ועיין מה שנסתפק בזה רעק"א הובא בבה"ל שם וע"ש ראיתו וצ"ב ועיין מ"ב בצורת מדידת הרוב ובדין חיבור של קרסים או קשר**

**ה. בדין רבו סתום – עיין גר"ז ס"ז ומקורו בלבוש ועיין היטב במהרי"ק ובד"ה ועל דמשמע שזה פטור בבגד**

**ו. בדין בגד שחלק מהצמר חייב וחלק של משי - עיין מג"א סימן ט' סק"א ד' ובמ"ב שם סק"ב וסקי"ג**

### כנפיה של עור

א] מבואר בגמ' שבגד של עור פטור וצ"ע למה זה לא חייב כמו ששאר מינים חייבים ועיין גר"ז ס"ז ומקורו בלבוש שכתבו שבגד זה רק דבר ארוג ועור זה חתיכה אחת ובחיי אדם כלל י"א ס"ו כתב שעור זה לא בגד והנה יש טומאת בגדים וקי"ל שזה בכל הבגדים אבל בעור אין טומאה מצד בגדים כמבואר כלים פכ"ז מ"א וברמב"ם בפיה"מ שם כתב כי זה לא בצורת אריגה אמנם בר"ש שם כתב שגם אם עשה חוטים דקים מעור ועשה מזה בגד אין בזה טומאת בגד אמנם יתכן שהכונה דתמיד זה חוטים עבים שזה לא דרך אריגה ולפ"ז אם יתחדש כמו בזמנינו שאפשר לעשת ממש חוטים דקים זה יהיה בגד ונפק"מ לבגד סנטטי אמנם עיין אגרות משה או"ח ח"ב ס"א שכתב שהכונה שכיון שאפשר לעשות ממנו בגד ללא אריגה לכן אין לזה חשיבות בגד ועיין אור לציון ח"ב פ"ב ג' שנקט שאם יעשה רצועות עור ויתפור ממש כעין בגד הוא מקבל טומאה וחייב בציצית ע"ש והנה עיין פמ"ג בא"א סקי"ב שכתב שלבד זה לא ארוג ולפ"ז תמה דברמב"ם מבואר שיש בזה כלאיים וכתב שזה לשיטתו שרק צו"פ נקרא בגד ולכן הגמ' פטרה עור אבל לראשונים שהכל חייב ועור פטור ה"ה לבד זה לא אסור בכלאיים וצ"ע ששם זה סברא מיוחד כי צריך שוע טווי ונוז אמנם בפשוטו דבריו תמוהים דלבד זה חיבור חוטים ויש לזה שם בגד גמור כמבואר כלים פכ"ח מ"ב וברמב"ם פ"א מכלים הי"א ורק בשעטנז יש נידון מצד שצריך טווי

ב] מבואר בגמ' שהיא של בגד וכנפיה של עור חייבת והיא של עור וכנפיה של בגד פטורה מצד שבתר עיקר הבגד אזלינן דהינו שלגבי קביעת מין הבגד רוב הבגד קובע אם יש לו שם בגד או אין לו שם בגד והגמ' מסיימת דרב אחא אזיל בתר כנף ועין שפ"א דהיה מקום לבאר שהכונה שכל שזה כנף של עור זה סיבה לפטור אבל לא שכנף של בגד זה סיבה לחייב אמנם עיין רש"י ובפסקי הרי"ד ועוד ראשונים שכתבו שס"ל איפכא דהיינו שגם כנפים של בגד חייב ועיין חזו"א סימן ג' סוף סקל"ג שכתב שזה מחמת שהכנף יש לו חשיבות מיוחדת שהוא הקובע את מין הבגד וצ"ע איזה סברא יש בזה ויותר נראה שזה סברא מיוחדת שכיון שמקום הטלת הציצית זה על הכנף ממילא יש כאן סברא מיוחדת לגבי ציצית וצ"ע והב"י הביא מהמהרי"ק בשם רבינו מנוח שכיון שכתוב אשר תכסה בה ואין אדם מתכסה אלא בעיקר הבגד והנה לענין הלכה עיין ב"י דרוב הראשונים נקטו שהלכה שהולכים לפי עיקר הבגד אמנם הביא ראשונים וכן הוא בפסקי הרי"ד דהוי ספק

ג] עיין מרדכי סימן תתקמ"ב שכתב שגם אם נימא דכנפות עור פטור אבל אם יש כנף מבגד ותפר עליו עור כדי שזה לא יקרע כה"ג וודאי שזה חייב ועיין מג"א סימן י' סק"ה שלמד מכאן שכל שיש בגד צמר ומתחת תפור עור שזה חייב ואם הפוך זה פטור ועיין מחצית השקל שביאר שבמרדכי מדובר שהבגד למטה והעור למעלה וכל הסיבה שחייב כיון שהעור בא להחזיק הבגד אבל ללא זה זה היה פטור אמנם רעק"א הבין שמדובר שהבגד למעלה והעור למטה והטעם שחייב ביאר המג"א כי הולכים לפי הלמעלה וע"ש שהקשה אולי הכונה שכל שיש צד בגד זה סיבה לחייב ולמחצית השקל א"ש

ד] עיין ראש יוסף הובא בא"א ט' סק"ד כתב לדון שאם יש בגד עור ותפר לו חתיכת צמר או הפוך שאם יש בצמר שיעור חיוב בכל אופן זה חייב ואם אין בצמר שיעור חיוב אפילו שהרוב זה מצמר זה פטור שכיון שזה דבר ניכר לא שייך ביטול דהינו שנקט מסברא לגבי השיעור שכל שיש שיעור חיוב זה חייב וכל שאין שיעור חיוב אין סיבה לחייב אמנם הנה המג"א כתב שאם רוב עור פטור וכתב הפמ"ג דמשמע שאז אפילו אם יש שיעור חיוב בבגד זה פטור ומשמעות הפמ"ג שעדין נוק שרוב בגד ואין בזה שיעור זה לא סיבה לחייב דהינו שלא חזר בו מחלק זה וכן מבואר ברעק"א שנסתפק בזה ולא הוכיח מהמג"א אמנם עיין חזו"א סקל"ג שכותב שודאי שזה חייב דהרי חזינן ברב אחא שהכנף יכול ליצור החיוב וא"כ ה"ה ברוב בגד להלכה זה גם יוצר השיעור דהינו שזה מקבל שם בגד והבה"ל ס"ט העתיק את הפמ"ג וקצת משמע שברוב של בגד ואין בזה שיעור נקט לפטור וצ"ע

ה] עיין מג"א סימן ט' סק"א שאם עירב צמר רחלים בצמר גמלים אם רוב מרחלים זה חייב מהתורה ואם לא זה רק חייב מדרבנן אמנם עיין סק"ד שהביא מהרדב"ז שאם השתי ממין אחד והערב ממין אחר כה"ג כיון שכל אחד יש בו משהו מיוחד בבגד לא הולכים לפי הרוב אלא זה פטור מדאורי\תא וע"ש ברדב"ז שאין לו תקנה בשל משי בגלל המין צמר רחלים אמנם בצמר זה יועיל כי פוטר שאר מינים אמנם למהר"ם אין לו תקנה ומבואר שאפילו שנקט שהחיוב רק מדרבנן בכל אופן נקט שיש את המהר"ם ועיין רעק"א שכתב לדון שאם יטיל ציצית שמועיל לאחד מהמינים ממילא חלק זה נפטר והחלק השני לבד הוא לא חייב וכתב שיש לחלק ולכאורא מצד שעד כמה שיש כאן בגד שלם יש חיוב על הכל ואין מושג לפטור חלק עוד יתכן שכיון שצריך מינו צריך של כל החיוב ואם החיוב מתיחס להכל א"כ אין בכל מין אחד לפטור כלל ולכאורא עד כמה שאין איסור ללבוש הבגד ואין כאן שום דין מדיני התורה מה לפטור ממילא מותר ללבוש הבגד ויתכן שגם להר"ש מותר ללבוש הבגד שעד כמה שבדיני התורה לבגד זה לא נאמר דין הכשר ממילא זה פטור

ו] עיין ב"י שהביא מהמהרי"ק שהביא מהמהר"ם שבגד סתום דיש לו בסופו ד' כנפות זה פטור וכתב שכל זה כי רובו סתום אבל אם רובו פתוח זה חייב וכמו לגבי בגד שעשוי מעור וצמר והב"י הביא מהמהר"י אבוהב שכתב שכל שיש לו כנפות זה חייב ותמה עליו מה זה שונה מבגד מעור וכנפות מצמר ועין רעק"א שתמה על המהר"ם דהגמ' דנה האם זה בגד או לא והקובע לפי הרוב אבל כאן הרי הכל זה בגד רק יש דין כנפות ובזה יש לדון האם הכנף צריך להתיחס לכל הבגד או גם אם זה כנף לחלק הבגד זה מספיק ובדעת המהר"ם צ"ל בהכרח שהכנף מתיחס לחלק הפתוח וממילא זה כמו בגד שחלקו חייב ובחלקו פטור שהרוב קובע ויש לעיין האם זה גם לגבי טלית שאולה

והנה עיין רעק"א שנסתפק בבגד ששליש סגור ושני שליש פתוח ומתוך זה רוב מבגד ומיעוט מעור האם זה חייב או פטור ולכאורא הספק האם יש כאן שני נידונים א. האם רוב פתוח או סגור ובזה מכריעים שרובו פתוח וממילא הכנפות מתיחס להכל ויש כאן עוד נידון מה הבגד וכלפי זה רובו ממין שחייב או שצריך לדון האם רובו יש לו סיבת חיוב או לא ולרובו אין סיבת חיוב חלק מצד שלא מתיחס אליו הכנפות וחלק כי לא הוא מעור והניח בצ"ע

ז]עיין ב"י שכתב שאם יעשו קרסים לסגור זה לא עוזר אלא אם זה סוגר רוב הניכר לעיניים ועיין מג"א סקי"ב דבהלכות כלאיים מבואר שרק קרסים שנכפפים מאוד שאינו יכול להתירן אלא על ידי מעשה אבל אם לא כן זה לא חיבור דהינו דכפתורים רגילים זה לא חיבור ולפ"ז יש לדון בחולצה למה זה פטור אם יש ד' כנפות דהרי כאן משמע שגם אם צורת השימוש שזה ללא כנפות הרי הסגירה לא נחשבת שאין כנפות אלא שיש לדון מדין טלית כפולה לדעת הרמ"א שדנים לפי צורת השימוש וצ"ע

ח]מבואר בשו"ע שאם מחצה על מחצה צריך להטיל מצד מראית העין דהינו שאין כאן סיבת חיוב אבל זה חיוב מצד מראית העין ואין לברך על זה ועיין מ"ב שהביא לדון שמתחת לבגדיו אין חיוב כי אין כאן מראית העין כי לא יודעים איך זה נראה ועיין בה"ל שהביא מהאחרונים שגם ברובו פתוח צריך רוב הניכר לעינים כדי לברך על זה אמנם יש לדון שכיון שכאן זה חייב ולא שייך שיחול פטור מצד מראית העין זה לא סיבה שלא לעשות את חיובו לברך שכל הדין מראית העין זה מטיל חיוב אבל זה לא פוטר אדם מחיובו וצ"ע וע"ש בבה"ל שהביא מהארצות החיים שגם אם יש קשר של קימא שעושה רובו סתום זה חיסרון דהיינו אפילו שפותח את זה כל יום אבל כיון שצורת השימוש שזה סגור שלגבי כלאיים זה חיבור גם כאן זה מבטל שם כנפות

# שיעור הבגד

**גמ' מ: ת"ר מ"א. – אלא מאי פטורה**

**טושו"ע סימן ט"ז**

**בביאור גדול יוצא וכו' עיין אריכות בב"י ובדרישה ובב"ח מג"א וט"ז ועיין חזו"א סימן ג' סק"ל ל"א ל"ד ל"ה ועיין ארצות החיים שהאריך בפרטי הדינים**

**א,א. במקור של שיעור ראשו ורובו – תוס' יבמות ד: בד"ה מכדי ובתוס"ר שם**

**א. באיזה קטן מדובר – עיין רמב"ם פ"ג ה"א ובנימוק"י הובא בב"י ועיין רעק"א בשם החינוך ועיין לשון הטור ובנו"כ**

**ב. בביאור דעת הר"מ שרק תלוי בראשו ורובו – עיין ב"י באריכות בביאור דעת הרמב"ם ועיין ביאור הגר"א מה שהקשה עליו ועיין פרישה שלפ"ז מיושב הקושיות ועיין חזו"א סק"ל**

**ג. בביאור הטור שיש שני תנאים – עיין ב"ח ובמג"א ובביאור הגר"א ועיין חזו"א סקל"ה בד"ה במ"ב שנקט שזה לא הלכה בלבישה ועיין היטב בב"ח דמשמע שיש דין בלבישה**

**ד. בביאור הגמ' גדול מתעטף ארעי האם הכונה שזה מיוחד לו – חזו"א סקמ"א וע"ש סקל"ד בד"ה והנה ובד"ה והא [ועיין משכנות יעקב סימן כ"ג כ"ו: בסוף העמוד]**

**ה. בביאור הגמ' והא אין ארעי לכלאיים – עיין רש"י וברבינו גרשום וכן הוא בפסק הרי"ד ועיין ר"ש ורא"ש בכלאיים פ"ט מ"ב ובב"י סימן יור"ד סימן ש"א ועיין חזו"א סק"ל בד"ה מנחות**

**ו. בדין ראשו ורובו שזה באורך וברוחב – עיין ארצות החיים סק"ב ג' ועיין חזו"א סקל"א וע"ש סק"ל בד"ה ושיעור**

**ז. בביאור צורת המדידה של רחבו – חזו"א סקל"א וע"ש במוסגר מה שהביא מהתרוה"ד ועיין גר"ז ועיין מ"ב בשיעור לכתחילה ועיין גר"ז בפסקי הסידור**

**ח. בביאור דעת הסמ"ק – עיין חידושי הגהות על הטור ועיין כתר ראש אות ד' ובנימוק"י יא: הובא בב"י ס"ח ס"ג**

**ט. האם בדין ראשו מבואר שיש דין עיטוף – מרדכי תתקמ"ג בד"ה כתב רבינו ובתרוה"ד סימן מ"ה בד"ה ונראה הובא באריכות בב"י סימן ח' ס"ב ג' ע"ש**

**י. בדין בגד שיש בו שיעור ולובשו מקופל – חזו"א סקל"ה ועיין גר"ז בפסקי הסידור [נדפס בסוף הוצאת עוז והדר] הובא בתהלה לדוד ועיין מג"א סימן ח' סק"ב בשם המשאת בנימין ועיין סימן ש"א ס"ל בפמ"ג שם ובבה"ל [ועיין שו"ת הרימ"ג סימן קפ"ג ובשו"ת הרמב"ם סימן ר"כ בפאה"ד סימן ס"ב]**

**י"א. בדין נקב בית הצואר – עיין מג"א בשם המהרי"ל ובחזו"א סימן ב' סק"ט [ועיין חמד משה]**

**טושו"ע סימן י' ס"ט עד הסוף [אי"ה יהיה דף נפרד וזה השלמה של הנ"ל]**

### סוגיא דשיעור טלית

א] הגמ' מביאה בריתא טלית שהקטן מתכסה בה ראשו ורובו וגדול יוצא בה דרך ארעי חייבת בציצית אין הקטן מתכסה בה ראשו ורובו אע"פ שהגדול יוצא בה ארעי פטורה ובפשוטו מבואר כאן בגמ' שכדי לחייב בציצית צריך שני תנאים א. שיכסה ראשו ורובו של קטן ב. שהגדול יצא בה ארעי והנה מבואר בבריתא שאם חסר בגודל הבגד זה לא חייב וצ"ב למה לא כתוב שאם חסר התנאי של גדול יוצא בה ארעי שלא חייב ועיין אחרונים דבפשוטו זה אותו שיעור ולכן זה בכלל מה שהגמ' אומרת והנה הגמ' שואלת מה הכונה לענין כלאיים אם הכונה לגבי איסור כלאיים הרי אין ארעי לכלאיים ובביאור כונת הגמ' עיין רש"י שביאר שאם הכונה שמדובר בבגד שלא מכסה ראשו ורובו וכה"ג גם גדול לא יוצא בה ארעי הרי מפורש במשנה שאין פטור של ארעי דהינו שגם בבגד שלא יוצא ארעי בכל אופן זה אסור וכן ביאר הר"ש בכלאיים ובפשוטו לפ"ז מבואר בבריתא שלגבי ציצת יש כזה תנאי והגמ' דנה האם גם לגבי כלאיים יש כזה תנאי אמנם עיין רבינו גרשום שכתב שכונת הגמ' שאם מדובר בבגד שלא מכסה ראו ורובו וגדול יוצא בו ארעי שבזה הבריתא פטרה והרי כה"ג בכלאיים אסור דאין ארעי והכונה שכיון שחיב גם על לבישת ארעי ממילא אין סברא שאם הבגד קטן שלא יהיה חייב ובפשוטו כן הוא ברא"ש על כלאיים ובהלכות כלאיים סימן י"ד ועין ב"י סימן ש"א שתמה על פירוש הטור שביאר כרבינו גרשום וצ"ע שאדרבא כך הוא פשטות הסוגיא

והנה עיין ארצות החיים שכתב שהשיעור של גדול יוצא ארעי זה בן י"ג דהינו שכל שאדם כזה יוצא ארעי אם כזה בגד זה שעור בגד שחייב בציצית ועיין בה"ל שהכונה שדרך בני אדם בגיל זה לצאת בכזה בגד ועיין חזו"א ס"ג סקל"ה שלמד מכאן שאין תנאי שילבש הבגד בצורה שזה לא מקופל שכו שמועיל שיעור בגד אפילו שכלפי הגדול זה לא בגד ממילא גם בצורת הלבישה וכן הביא מהב"י אמנם בגר"ז הובא בתהלה לדוד כתב שצריך שהבגד לא יהיה מקופל וצ"ע מסויגא דתפירה דמפורש שכל שזה עומד להיפתח זה חייב

ב] אמנם הרמב"ם לא הזכיר כלל רק שצריך בגד שקטן מתכסה בו ולא הזכיר שגדול יוצא בו ארעי ומבואר דס"ל שאין כזה תנאי נוסף וצ"ב איך למד את הגמ' ועיין ב"י שהביא מהמהרי"א ומהריב"ח שכונת הגמ' שהנידון לחייב על מה שהגדול לובש את זה לבישת ארעי ועיין ביאור הגר"א שתמה על זה דלמה הבריתא לא אומרת והגדול לובשו עוד הקשה שלמ"ד חובת טלית הרי לא צריך כלל לבישה של גדול [דהיינו אפילו שצריך מיועד ללבישה אבל יתכן שמיועד ללבישת קטן זה מספיק ועוד שבזה צריך שבפועל זה מיועד ללבישה ולא שמצד גודלו כך הדרך ועיין חזו"א סקל"ב ל"ד] ג. עוד קשה מה הגמ' שואלת מהדין של אין ארעי בכלאיים הרי שם הכונה שאין פטור מה שהגדול לא יוצא ארעי והרי לביאור זה -לא מבואר כה"ג בבריתא כלל ועיין חזו"א שכתב שיתכן שכונת הבריתא כמבואר ברמב"ם שם שאין פטור לבישת ארעי ומצד הגודל לגמ' לא היה צד שזה חיסרון רק מצד הלבישה ולגבי חלק זה הגמ' הביא הראיה

והנה הפרישה ביאר שבאמת כונת הבריתא כפשוטו שצריך גדול יוצא בה ארעי אבל אין הכונה שיש כזה תנאי שצריך לבודקו תמיד אלא שהבריתא מבארת שיסוד הדין של ראשו ורובו שזה גודל שהגדול יוצא בה ארעי אמנם היום לא צריך תמיד לבדוק שיש שיעור זה אלא שחז"ל שיערו שזה השיעור הראוי שגדול לא יתביש לצאת בו ארעי ע"ש ולפ"ז מיושב קושית הגר"א למה לא כתוב והגדול לובשו דהרי באים לבאר את שורש השיעור ומה שהקשה מחובת מנא הרי כאן מדובר לא שזה המחיב אלא שזה הסיבה שהבגד חייב ומה שהקשה מהמשנה בכלאיים כבר כתבנו לעיל לישב בשם החזו"א והמג"א נקט שלכן הרמב"ם לא כתב כי זה אותו שיעור אבל אם היום ישתנו הדברים באמת ישתנה השיעור

ג] לא נתבאר בגמ' באיזה קטן מדובר ועיין רמב"ם פ"ג ה"א שכתב שמשערים בקטן המתהלך לבדו בשוק ולא צריך אחר לשומרו ובחינוך מצוה שפ"ו כתב שזה בן שש שבע וברדב"ז הובא בארצות החיים כתב שזה בן חמש והב"י דן שהכונה שיודע ללכת לבד ולשמור על בגדו שלא יאבד ויתכן שזה גיל שבע או תשע ועיין טור שכתב שזה גיל תשע ובסמ"ק כתב שזה הגיע לחינוך ועיין ב"ח דיש שנקטו שזה שבע אמנם אם נימא שחינוך זה תשע א"כ זה כשיטת הטור ועיין נימוק"י שכתב שמדובר בקטן שמתביש לצאת ללא כסות

ד] בשיעור ראשו ורובו בחינוך מצוה שפ"ו וברבינו ירוחם כתב שהכונה ראשו ועוד רוב גופו אמנם הרדב"ז נקט שזה מיעוט הגוף שביחד אם ראשו זה רוב הגוף ולפ"ז מה שלא כתוב רוב גופו כדי שנדע שזה יחד אם הראש ועיין חזו"א סקל"א בד"ה ועיקר ועיין ב"י שהביא מהאורחות חיים שצריך לאורך ולרוחב וברדב"ז כתב שהכונה שצריך שיוכל להתעטף בכל צורה של הבגד אמנם המהריק"ש כתב שהכונה שלא רק אורך גפו אבל ברוחב זה כל שהוא אלא שצריך שזה יהיה בגד שיוכל בפועל להתעטף ראשו ורובו ובפשוטו אורך הבגד זה לרוחב האדם והרוחב זה לגובה האדם ועיין חזו"א מה שדן בשיעור הבגד

ה] עיין ב"ח שחידש שגם אם אין בזה שיעור של קטן ראשו ורובו אבל גדול יוצא בו בקבע חייב בציצית ועיין אחרונים שזה דלא כע"ת שכתב שבטלה דעתו אצל כל אדם אמנם עיין בה"ל שכתב שכונתו רק שאם דרך בני אדם במקום זה לצאת בקבע בטלית כזו הוא חייב אבל לא שאדם מסוים יוצא בצורה משונה ומבואר בדבריו שזה רק אם אנשים יוצאים א זה מעל בגדיהם ולא אם רק מתחת לבגדים מחמת קיצור הבגד

ו] מבואר בשמואל שיש חידוש שאסור כלאיים בבגד שפטור מציצית וצ"ע מה ההו"א שחייב והנה אם נימא שיש כאן עוד תנאי שגדול יוצא בו ארעי וזה תלוי בבעלים או שזה תלוי בכל מקום היה מקום לומר שמצד החפצא לא חסר ואם יטיל בזה ציצית זה יועיל קמ"ל שלא וצ"ע

ז] האחרונים דנו האם נקב בית הצואר עולה מן המנין והמ"ב כתב להחמיר שלכתחילה אינו עולה מן המנין והחזו"א נקט שזה מצטרף והנה המג"א הביא מהמהרי"ל שצריך להיות עומד מרובה משני צדדים דאל"כ אמרינן שאתי אוירא דהאי גיסא ומבטל ליה והאחרונים הקשו מתוס' שאויר שמבחוץ לא מבטל את זה ונקטו שהמהרי"ל חולק אמנם המחצית השקל כתב שכונתו רק שלא יהיה סתם שתי רצועות אלא שיהיה שיעור בגד חשוב שם

ח] בשיעור הבגד האחרונים דנו לדיק מהגמ' מ"א. שזה אמה על אמה [וכן הוא בחזו"א סקי"ח] ועיין חזו"א שתמה איך זה יכול לכסות קטן בן ט' וכתב שאם זה קטן בן ז' יתכן שמועיל וע"ש שלא צריך שזה יכסה את כל היקף רוב הגוף אלא אם הרוב מוקף זה מועיל והנה לכאורא נראה שהשיעור שגדול יוצא אין הכונה כשאין לו שום בגד אחר אלא הכונה על בגדיו רק שזה לא בגד שיש לו בושה לצאת בו דאל"כ תמוה דשום אדם לא יצא בכזה בגד לשוק דהוא יחשב ערום וצ"ע ועיין חזו"א שדיק מהתרוה"ד שאין דין שיקיף את רוחבו אלא כל שזה עומד כגודל רחבו זה מועיל [דע"ש בתרוה"ד שדן שצורת לבישת הבגד צריך להיות כמו בגמ' שזה ראשו ורובו ונקט שבצורה שזה על רוחב גבו זה מספיק ע"ש]

ט] עיין מ"ב שהביא שיש אחרונים שכתבו שהשיעור הוא ג' רבעי אמה מכל צד מצד שהגודל הוא אמה וחצי והחזו"א תמה שהרי שיעור אדם זה ג' אמות וודאי קטן זה פחות וע"ש שכתב שזה אמה ושישית אמה והנה אם נימא שהשיעור רובו חוץ מראשו והשיעור ג' אמות זה ללא הראש א"כ לכאורא לא קשה אמנם החזו"א נקט שזה אם הראש וא"כ קשה כנ"ל אמנם אם נימא שצריך שזה יעטוף הראש כמבואר במרדכי סימן תתקמ"ג וכן הוא בתרומת הדשן סימן מ"ה [הובא בדרכי משה הארוך סימן ח'] דלמדו דין עיטוף הראש מסוגין יתכן שלכן צריך שיעור זה

י] עיין מג"א שהביא מהמהרי"ל שצריך שכל כתף יהיה יותר גדול מהנקב דאל"כ אתי אוירא דהאי גיסא ומבטל ליה והאחרונים דנו שאויר שמחץ לבגד זה לא מבטל אמנם המ"ב הביא מהמחצית השקל שעיקר הכונה שיהיה שיעור חשוב שלא יחשב שכאן אין בגד והנה היה מקום לון שכאן צריך מציאות של שיעור בגד חשוב ובזה נקב זה חיסרון אמנם עיין חזו"א שבזה מסתבר שכל שזה עומד מרובה מכל הכיונים זה כאילו סגור גם לגבי חשיבות הבגד והמ"ב הביא שלכתחילה ראוי להיזהר למדוד ללא הנקב אמנם משמע שבכל אופן צריך שיהיה שם עומד מרובה וצע כיון שזה בגד אחד ואפשר לקפל במקום הנקב ממילא יש כאן שיעור חשוב וצ"ע

# בצורות הבגדים החיבים והפטורים - טושו"ע סימן י' ס"ט – סי"ב

**א. בשיעור העיגול – עיין ס"ט בבה"ל ועיין מהרי"ל חדשות סימן ו' ב' ועיין תורת האוהל למהרי"ל דיסקין בסופו עמוד ל"ה: ועיין מור וקציעה סימן י' [ח:] שהאריך בזה**

**ב. בסברת הב"י בבגד שהוא לכבוד – עיין דברי חמודות על הרא"ש ס"כ אות ס"ג ועיין ק"ש ח"ב סימן כ"ג סק"ח במוסגר ועיין בה"ל סי"ג ס"ג בד"ה שאלה ועין מג"א סוף סי"ט לגבי לבישה שלא למטרת הנאה בשם תוס' בנדה**

**ג. בבגד שצורת לבישתו שהכנפות עגול – לבוש סוף ס"י**

**ד. בבגד שרגילים ללובשו בצורה סגורה – עיין מג"א סקי"ב ועיין ד"ח הנ"ל שנקט שזה פטור ועיין ב"י לגבי חגור שלובשים על הבגד ועיין ארצות החיים מה שהביא מספר הזכרונות ועיין מהרש"ם ח"ג סימן רע"ב שדן בבגד שצורת לבישתו שאין בו שיעור וצ"ע**

**ה. בענין חליפה – עיין חזו"א סוף סימן ג'**

### צורות הבגדים – סוף סימן י'

א] מבואר בשו"ע שעגול זה לא נחשב קרן ועיין בה"ל שלא מסתבר שצריך כחודו של מחט ועיין מהרי"ל החדשות סימן ו' ב' שכתב וז"ל ואי חותכין קצת בעיגול נראה דאפילו הכי חשיב כנף אפילו אם אינם חד כחודו של מחט עכ"ל ועיין בספר תורת האוהל למהרי"ל דיסקין בסופו בהערות לשו"ע או"ח עמוד ל"ה: שכתב וז"ל והשיב רבינו זצ"ל דמדאוריתא בעיגול כל שהוא פטור אבל מדרבנן אינו פטור עד שיעגל משיעור הכנף דהיינו מן ג' אצבעות עד ג' אצבעות משני הצדדים שמשך העיגול יקיפנו חוט בערך ארבע אצבעות חצי ולא פחות עכ"ל דהינו ששיעור הקרן זה ג' אצבעות על ג' אצבעות ונקט שצריך שם עיגול גמור וצ"ב מקורו שכך הוא מדרבנן ועיין סימן י' ס"ב לגבי אם חתכך באלכסון ועשהו שני קרנות וכתב הבה"ל בשם המרדכי שצריך הרחק של ג' אצבעות ואולי זה גם מקור לכאן ועיין מור וקציעה סימן י' שהקשה שמנ"ל שצריך דוקא מרובע ובהכרח צ"ל שכל שלא ניכר האורך והרוחב אין למקום זה שם כנף ולכן כתב שודאי צריך שיעור גדול וע"ש שכתב שכל שעל ידי העיגול זה מתרחק ממקום הטלת הציצית זה חיסרון וזה על דרך המהריל"ד הנ"ל וצ"ע

ב] עיין ב"י שהביא מהספרי שיש מיעוט של מעפורת הראש דהיינו שנתחדש שדבר שיעדו לכסות הראש זה סוג שימוש שלא מחיב בציצית וכתב הב"י שגם אם יתעטף בו הוא פטור וכמבואר בחזו"א סוף סקל"ד וצ"ב לדעת הרמב"ם שבגד לילה חייב ביום למה כאן זה אחרת וצ"ל דבגד לילה זה נחשב כאותו סוג שימוש אבל כאן שזה מוגדר כלא עומד ללבישה בזה ודאי גם הרמב"ם מודה וכמו כסות כלים ולכן גם אם אדם מתעטף במגבת ומתחמם אין בזה חיוב ציצית דזה לא נחשב שזה עומד ללבישה ועיין ב"י שהביא מהכו"פ שמעפורת שהולכת גם על הצואר והגוף שהכו"פ חייב דזה נחשב שעומד גם לשימוש הגוף אבל הב"י הביא שמנהג ספרד שלא להטיל וביאר שכיון שעיקר היעד לכסות הראש ממילא מה שדרך אגב זה משמש לאותו דבר זה לא סיבה לחייב והוסיף שגם אם הרבה מהזמן זה מונח על גופו אבל כיון שכל מה שמחזיק את זה הוא בשביל לכסות את ראשו זה בכלל המיעוט של כיסוי הראש [וצ"ע וכי זה פחות מהשיעור של גדול יוצא בו ארעי וצ"ל שכאן תמיד השימוש האחר טפל לשימוש של הראש וזה על דרך החזו"א בדין כסות לילה שממשיכים ליום] עוד כתב לישב המנהג על פי המרדכי שדרך העלאה פטור וכתב שכך מסתבר וצ"ב עד כמה שזה לא רק מונח אלא זה מסובב את הגוף למה זה לא נקרא לבישה עוד כתב הב"י שצעיף זה אם עיקר מה שמונח על גופו זה כדי לנגב את ידיו ושאר סיבות ורק שממילא הוא מתחמם זה סיבה לפטור ודימה למוכרי כסות והנה שם אם מתכוין בחמה זה אסור אמנם הביאור דכאן הקובע מה היעד של הבגד וכיון שהיעד לא למטרת לבישה אין לזה שם בגד ובפשוטו זה ודאי שעיקר הסבר נכונה רק שהב"י חידש שאפילו שבפועל זה משמש לעוד דבר אבל אדם שמניח מגבת קבעה על צוארו לנגב ידיו וכדו' [כדמצוי במאפית מצות] וודאי שפטור

ג]עיין ב"י שתמה במלבושים שלנו שפתוחים מלפניהם עד למעלה למה שלא נחשוב את זה כארבע כנפות שתים למעלה ושתים למטה וכתב לחדש שאם באמצע זה תפור זה נחשב שאין בזה ארבע כנפות וצ"ב עומק הסברא בזה והוסיף הב"י לחדש שאם יש חגור שלובש תמיד זה גם סיבה לפטור והמהר"ש אבוהב בספר הזכרונות תמה שוודאי חגור זה לא מבטל השם צורת הבגד ואולי כונתו שגם אם לובש בצורה שזה לא נחשב ד' כנפות זה סיבה לפטור ובאמת עיין בדברי חמודות על הרא"ש סימן כ' אות ס"ג שכתב לפטור חולצות מצד שיש כפתורים וצ"ע שהרי לגבי כלאיים זה לא סגירה ובמג"א ס"ח מבואר שגם כאן הקובע רק דבר שהוא חיבור ולא שלובש בצורה שזה לא נחשב כנף וכן בספר הזכרונות כתב על הב"י שאפילו כפתור שזה לא עוזר לכלאיים גם כאן זה לא יפטור [ועיקר הדבר שדבר שחיבור לגבי כלאיים גם כאן זה קובע צ"ע שכאן הרי זה עומד ליפתוח ובפשוטו בכלאיים זה ק עוזר שזה יחשב יחדיו אבל כאן שזה צריך לבטל שם כנף למה שזה יעזור] אמנם עיין לבוש בסוף הסימן שאם לובש הבגד בצורה שהכנף עגול זה פטור ועדיף מתפירה שמבואר בגמ' שלא מועיל שכאן זה מצד צורת השימוש ולכן פטר המעילים שלנו שיש צוארון אפילו שאם יפתחו זה מרובע כיון שבצורת השימוש זה עגול ומבואר שכן דנים לפי צורת השימוש וצ"ע המג"א שם שפשיטא ליה שלבישה בצורה מכופתרת לא פוטר וכאן בב"י מבואר לא כך

ד] עוד כתב לישב שכיון שלובשים את זה למטרת כבוד זה לא נחשב שימוש של בגד והדרכי משה תמה על זה שהרי אנו לובשים כל טלית של מצוה רק בשביל מצוה ומברכים על זה חזינן שזה נחשב בגד ועיין דברי חמודות על הרא"ש סימן כ' אות ס"ג שכתב שכיון שלובשים למטרה של מצוה זה נחשב מטרה של לבישה כיון שכל המחיב של ציצית זה במטרה של לבישה משא"כ בלובשים לצורך כבוד והנה יש שדנו שבקיץ שהטלית רק מפריעה אין לזה שם לבישה אמנם לסברא הנ"ל שכל שלובש לשם מצוה זה עצמו מגדיר כלבישה א"ש אמנם בד"מ משמע שרק טען שכיון שבפועל זה משמש לחממם לא איכפת לן שזה לא המטרה [וצ"ע מה זה שונה מסברת הב"י לגבי צעיף] אבל כאן שזה רק מפריע גרע וצ"ע ועיין ק"ש ח"ב סימן כ"ג סק"ח שכתב לדון שלר"ן שגם פס"ר של הנאה זה לא אוסר בכלאיים א"כ זה לא מחיב בציצית וא"כ בטלית שעיקר המטרה לקיום המצוה אפילו שזה גם מחמם אבל כיון שזה לא כונתו זה לא מחיב בציצית ובהכרח שמטרה של מצוה זה גם נחשב מטרת לבישה ולפ"ז ילד שיש לו משחק טלית גדול יתכן שזה פטור וצ"ע שכיון שרוצה ללבוש שיראה כמו לבישה של מצוה שזה לבישה אולי זה גם לבישה ועיין מג"א סוף סימן י"ט שהביא מתוס' בנדה שמת כיון שלא נהנה אין לו חיוב ציצית וע"ש שדן לגבי להבריח את המכס ועיין מחצית השקל דדעת הרא"ש שזה מותר בכלאיים וממילא אין חוב ציצית אמנם ברמב"ם מבואר שאסור וביאר הש"ך שכיון שההברחה נעשית דרך מה שלובש זה נחשב שמעונין ללבוש ולפ"ז יתכן שגם כאן שמשחק כאילו הוא לובש זה נחשב שרוצה ללבוש וצ"ע ובעיקר הדבר בפשוטו זה מוסכם שזה כמו כלאיים שצריך לבישה של הנאה אמנם עיין תוס' בנדה שהביאו שיש אומרים שאין לועג לרש בכלאיים כי הוא לא נהנה והתוס' הקשו שא"כ גם ציצית אין לו חיוב אמנם הר"ש בכלאיים כן ישב כן והרא"ש שם חלק עליו ואולי דעת הר"ש שלא צריך הנאה

ה] עוד כתב הב"י לדון שכיון שהציציות נגררות על הקרקע ונקרע לכן זה פטור והדרכי משה לא הסכים אם דבר זה והוכיח מגמ' שהדרך היה שהציציות נגגרות על הקרקע והד"מ כתב לחדש שכל שאין שנים לפניו ושתים לאחוריו זה לא חייב והפמ"ג כתב שאין לנו לחדש דברים אלו מעצמינו ועיין קה"י שדן שבדין טלית כפולה לר"ש שפטור יתכן שזה הטעם אבל מעיקר הדין חזינן שחייב בפשוטות אפילו שביחס לצורת הלבישה זה יצא שהכל באותו צד אמנם יתכן ששם אפשר ללבוש בצורה של שתים לפניו ושתים לאחריו אבל במעיל וחולצה זה נחשב שאי אפשר ללבוש בצורה שהכנפות יהיו אחרת וצ"ע בכל זה

ו] עיין ד"מ בענין בגד כמו חליפה שתופרים חתיכת בד בצוארון שמשתלשל קצת מאחורה והא מרובע [הדבר מצוי אצל נשים] שלכאורא יש כאן ד' כנפות וכתב שכיון שזה לא מכון שתים כנגד שתים זה לא מועל וצ"ע מהיכי תיתי לומר כך הרי כל הטליתות גדולים שלנו לובשים בצורה זו שהשנים שמלפניו הם בגובה ולא כנגד שתים מאחריו אמנם יש מקום לדון שכנף זה קצה הבגד וכאן מקום זה אין זה קצה הבגד אלא סתם חיברו כאן עוד חתיכה ולכן זה לא נחשב כנף ואולי זה כוונת הד"מ ונפק"מ בבגד שחציו עגול ובחצי השני חתכו בדירוג בצורה שיש ארבע קרנות

ועיין מ"ב שראוי להחמיר בכל זה ועיין ספר הזכרונות למהר"ש אבוהב שכתב שכל הב"י לישב המנהג אבל ודאי שראוי להחמיר לעגל הכנפות ועיין חזו"א סוף סימן ג' לענין חולצות דביאר שכל שאין חתיכה של רוב דנים כאילו זה מחובר ולא נחשב כנף ועיין מ"ב ס"י סק"ז לגבי שחתך בקרן באלכסון שכל שזה לא רוב הבגד זה נחשב כאילו לא חתך אמנם שם מדובר שלא חסר חלק מהבד אבל כאן חסר חלק מהבד וצ"ע בכל זה

# ציצית חובת טלית או חובת גברא

**גמ' מ"א. ת"ר - אמר רחבה [רא"ש סימן ט]**

**טושו"ע סימן י"ט וסימן כ"ד ס"א**

**א. האם למ"ד חובת טלית יש קיום מיוחד בלבישה – תוס"ר יבמות צ: אמנם עיין עיטור ש"ג ח"ב וברוקח מצוה שס"א שנקטו שיש מצוה בלבישה והאריך בזה בעמק שאלה קכ"ו סק"ז בד"ה מעתה נחזור [נ"א.] וע"ש בגדר הדברים ועיין תוס' ערכין ב: בד"ה היודע לגבי שיעור בחינוך בקטן שזה ממתי שיודע להתעטף ועיין תוס' מ"א: בד"ה רב**

**ב. בהא דמותר ללבוש כלאיים בציצית אם הקיום הוא גם ללא הלבישה – טהרת הקודש מ. ברש"י ועיין עונג יו"ט סימן א' בד"ה ע"כ נראה ועיין עיטור שער ב ח"ב בד"ה ורבינו אפריים [ע"ד.] וברוקח הנ"ל שישבו לשיטתם שיש קיום בלבישה**

**ג. האם למ"ד חובת טלית יש פטור בגד יום בלילה – עיין תוס' קידושין ל"ד. ועיין משכנות יעקב סימן כ"ג מה שהקשה לפ"ז על ר"ת ועיין קה"י מה שכתב לגבי טלית כפולה להטיל בפשוטים שזה תלוי האם חובת מנא**

**ד. למ"ד חובת גברא – האם יש חיוב ללבוש הבגד אם הציצית עיין ארצות החיים סימן כ"ד סק"א ועיין תוס' ערכין ב: בד"ה הכל [ועיין מהר"ח או"ז סימן ס"ב ס"ד] ועיין עיטור שער ב' ח"א [ע"ג.] ועיין סי"ז ס"ג לגבי קטן ועיין שע"ת ש"ג אות כ"ב ועיין רש"י בד"ה מי סברת**

**ה. האם ביש לו כמה בגדים חייב בכולם – רא"ש סימן כ' ועיין ב"י סימן ח' סי"ב שהביא חולקים וע"ש בח' הגהות בביאור המחלוקת**

**ו. האם יש עידנא דריתחא למ"ד חובת מנא – עיין תוס' ובשפ"א ובשטמ"ק**

**ז. בהא דעידנא דריתחא מענישים – עיין ב"י סימן כ"ד מה שהביא מהראשונים ועיין תוס' פסחים קי"ג: בד"ה אין לו בנים ועיין שערי תשובה ש"ג אות כ"ב**

**ח. האם יש עודינא דריתחא בלבישה של מין שחיב מדרבנן – אגרו"מ או"ח ח"ב ס"א**

**ט. האם יש עידנא דריתחא בלילה למי שמחיב ובבגד יום – אגרו"מ הנ"ל ועיין ארצות החיים סימן ח' ארץ יהודה סקי"ג**

**י. בגדר הדין חובת גברא – עיין לעיל אות ה' ועיין ט"ז סי"ז סק"ג ועיין מנח"ח מצוה שפ"ו מה שחילק בין מ"ד חובת גברא למנא עיין קרן אורה מ"ג. מה שחילק לגבי עשית עכו"ם**

**י"א. בדין תכריכין של מת – עיין סימן י"ט ס"ב ועיין ארצות החיים מאיר לארץ סק"ו ומשכנות יעקב סימן כ"ד ובחמד משה, ובקרן אורה בסוגין [ע"ש האם למ"ד חובת מנא אם לובשה פטור וכן בפמ"ג ועיין טה"ק על הגמ' שנקט שפטור ]**

**י"ב. ענישתו העשה – עיין תוס' ובמהרש"א ועיין רמב"ן שער הגמול בד"ה ועוד מצינו [את קי"ז הוצאת ז"י]**

### ציצית חובת טלית

א] הגמ' מביאה מחלוקת האם ציצית זה חובת טלית או שזה חובת גברא ומבואר בגמ' שגם אם זה חובת טלית זה רק בבגד שמיועד ללבישה ולכן תכריכים פטור עוד מבואר בגמ' שגם למ"ד חובת גברא בעידנא ריתחא מענישים על זה והנה בפשוטו יסוד המחלוקת שלמ"ד חובת טלית אין שום קיום דין בלבישה אלא שחיבה התורה בגד שעומד ללבישה להטיל בו ציצית ולמ"ד חובת גברא אין שום חיוב להטיל ציצית בבגד אלא אם לובשו שאז חל חיוב להטיל בו ציצית

והנה בפשוטו למ"ד חובת טלית אין שום דין בלבישה וכן מבואר בתוס"ר ביבמות צ: שכתב שלמ"ד חובת טלית ודאי שמה שרבנן ביטלו המצוה זה בשב אל תעשה דהינו שבזה שלובש לא מוסיף איסור והנה הראשונים הוכיחו שהלכה שחובת גברא מזה שמברכים להתעטף בציצית ולא מברכים על העשיה והנה הראשונים לא הוכיחו מזה שמברכים על הלבישה והרי אין בזה שום מעשה מצוה ועיין בעיטור ש"ג ח"ב וכן הוא ברוקח סימן שס"א שזה ודאי שבלבישה זה מחיב להטיל ציצית ואם אין לו ציציות אסור לו ללבוש הבגד וזה לא נחשב אותו מצב אם הוא לבוש בזה או שהוא לא לבוש בזה והאריך בזה בעמק שאלה מצוה קכ"ו אות ז' בד"ה מעתה נחזור [עמוד נ"א] ועיין מהר"ח או"ז סימן ס"ב ס"ד שנקט שאם נקרע הציצית בשבת גם למ"ד חובת מנא אסור ללבוש הבגד ובלשון העיטור נראה שיסוד הדין שהלבישה מחיבת רק שנתחדש שמכח החיוב להטיל כשלובש שכבר קודם הלבישה צריך שיהיה בזה ציצית [וכן הוא בלשון המיוחס לרשב"א בסוגין] והנה צ"ב מה שייך לומר שיש עוד הלכה בלבישה אם יש חיוב כבר קודם אמנם אם נימא שזה סדר בצורת הלבישה ולכן גם כשהוא אנוס אין לו ללבוש הבגד א"ש שיש חיוב סתם וזה חובת טלית ובזה ודאי שאם הוא אנוס אין לו דין להפקיר הבגד ויש עוד הלכה שזה דין בצורת הלבישה ולכן כשאין לו ציצית אסור ללבוש את זה והנה עיין גמ' ערכין ב: שקטן היודע להתעטף חייב בציצית ועיין תוס' שזה גם למ"ד חובת טלית שאין חיוב אלא על אותם המחויבים שזה גיל שיודע להתעטף וצ"ע הרי אין שום דבר בעיטוף ומבואר שיסוד החיוב זה הלבישה וצ"ע

ב] והנה צ"ע מה טעם עדל"ת בכלאיים בציצית הרי גם ללא שילבש הבגד הוא מקים את המצוה א"כ הלבישה לא נצרכת למצוה ועיין עונג יו"ט סימן א' ובשערי חיים על כתובות שביארו שכיון שאם לא יותר הלבישה אם הכלאיים לא יצטרך להטיל החוטים כי זה לא עומד ללבישה ממילא גם זה נחשב שהחיוב של המצוה מכריח שיחול היתר על הלבישה ולכאורא היה אפשר לומר שכיון שברגע שרוצה ללבוש אם לא יתירו לו הוא ילבש הבגד ללא המצוה לדעת המרדכי ממילא זה נחשב שקיום המצוה מכריח להתיר האיסור וצ"ע אמנם בעיטור ש"ב ח"ב בד"ה רבינו אפריים וברוקח מצוה שס"א מבואר שבאמת רק מצד שבלבישה יש גם קיום מצוה לכן יש כאן עדל"ת וכן הוא בשו"ת מהר"ח או"ז סימן ס"ב ס"ד ועיין בעיטור שם שכתב לישב הסתירה האם מותר חוטי פשתן בבגד צמר שלמ"ד חובת מנא חייב כל זמן שלא לובש דהינו שיש כאן חיוב כי יכול להטיל הרי מה שלא כלאיים וממילא גם כל זמן שלא מטיל שיטיל מה שראוי לזמן שלא לובש וזה ודאי צ"ע שהחיוב הטלת ציצית יהיה בצורה שללבוש בכזו צורה אי אפשר ומזה משמע שהחיוב של מנא זה לא בתור הכנה למצב הלבישה והנה מבואר ברש"י מ. שלב"ש אין חיוב תכלת בטלית פשתן גם אם זה חובת מנא ועיין טה"ק כיון שזה לא יההי ראוי ללבישה אמנם שם זה סברא שלא חל חיוב תכלת כלל אבל כאן הרי יש חיוב רק בצורה זו זה לא ראוי ללבישה

ג] בפשוטו למ"ד חובת גברא גם אם יש לו בגד אחד של ד' כנפות ועומד ללבישה ועדין לא הטיל בו ציצית אין בזה איסור והאריך בזה המיוחס לרשב"א והנה מבואר ברש"י שהגמ' בתחילה סברא שלמ"ד חובת גברא חייב לקנות בגד אם ציצית וללובשו והגמ' דוחה ויש לדון האם הגמ' דוחה שלא חייב לקנות בגד אבל אם יש לו בגד ד' כנפות הוא חייב ללובשו או שכונת הגמ' לדחות שאין שום חיוב ללבוש בגד אם ציצית אלא שאם לובש בגד ד' כנפות חייב להטיל בו ציצית והנה בפשוטו ודאי שאין חיוב להתעטף בציצית וכן הוא לשון הרמב"ם פ"ג ה"י י"א וכן הוא במיוחס לרשב"א בסוגין וכן הוא בראשונים שבת קל"א.: אמנם עיין עיטור שער ב ח"א ע"ג. שביאר מפורש שקושית הגמ' שגם למ"ד חובת גברא הוא לא צריך לקנות בגד שיש בו חיוב ציצית ומשמע שאם יש לו כזה בגד הוא חייב ללובשו וכן ע"ש שכתב וז"ל וליכא מידי בין חובת גברא לחובת טלית אלא היכא דאית ליה טליתות ד' או ה' ולמ"ד חובת טלית מחויב להטיל בכולם ולמ"ד חובת גברא חייב להטיל באחד וצ"ב למה לא ביאר שהנפק"מ גם ביש לו טלית אחת שלמ"ד חובת גברא אין לו חיוב להטיל בה ציצית כל זמן שלא לובשה ועיין רבינו יונה שערי תשובה שער ג' אות כ"ב שהקולא בציצית יותר מתפילין שלא חייב לקנות בגד שיש לו ד' כנפות ומשמע שכל שיש לו כזה בגד הוא חיב להטיל וכן הוא בלשון האבן עזרא פ' שלח ועיין ראבי"ה ח"ד אלף קנ"ב בד"ה ויש שפסק שכתב שגם למ"ד חובת גברא אם אין לו טלית לא חייב לחזר עליו ומשמע שאם יש לו חייב להטיל וללבוש וצ"ע והנה שמואל אומר שכלי קופסא חיבים בציצית ובפשוטו זה מצד שס"ל חובת מנא אמנם עיין עיטור ע"ג. שהוכיח מהגמ' שמתירין מבגד לבגד שזה חובת גברא וביאר שבכל אופן חייב להטיל בזה ציצית וללובשה וצ"ל כנ"ל שאין לו בגד אחר אלא זה ועומד ללובשו וצ"ע

ד] והנה מבואר בגמ' שבעידנא דריתחא מענישים על מה שלא לבד בגד אם ציציות ובפשוטו אין הכונה שיש חיוב ללבוש בגד אם ציצית אלא שהוא נענש מצד שיכול לעשות מצוה ולא עשה וכלשונו של רבינו יונה שער ג' פכ"ב שלא חמד יופי המצוה אמנם עיין תוס' ערכין ב: וכן תוס' פסחים קי"ג: ושבת ל"ב: דביארו לשון הגמ' שנענשים בעון ציצית שזה כולל החיוב מצד עידנא דריתחא דהינו שנקטו שכתוב כאן שיש בזה חיוב גמור אלא שכתבו שזה רק בימיהם שבגדיהם זה ד' כנפות א"כ מחויב לדאוג שיהיה לו בגד כזה שחייב אבל היום זה לא שייך וכמבואר בב"י סימן כ"ד [אמנם בשערי תשובה משמע שזה תמיד וכן נראה בביאור הגר"א סימן כ"ד שכתב על הש"ע שראוי שיהיה לו בגד שחייב שזה מצדהגמ' של עידנא דריתחיה] ועיין ארצות החיים כ"ד בתחילתו שדיק מראשונים אלו שיש חיוב ללבוש הבגד אם הציצית אמנם לכאורא כונתם מדין עידנא דריתחא רק שלמדו שזה חיוב גמור ולא שזה חיוב מדאוריתא וצ"ע בכל זה ולא מצאנו שחייב להיות כל רגע אם ציצית וזה חיוב גמור והנה יש לדון האם בלובש בגד שחייב מדרבנן יש בזה עידנא דריתחיה לגבי הדאוריתא ולכאורא אם זה חיוב גמור מסתבר שיש בזה חיוב אמנם עיין בעל העיטור ש"ב ח"א ע"ג. שדיק שכל הטענה של מלאכה זה כי גם בקיץ וגם בחורף אמנם הרי אנו לובשים בתפילה אמנם עיין תוס' שדיברו על מנהגם ולא הסתפקו שבתפילה כולם לובשים טלית וצ"ע אמנם לגבי זה יש לסמוך על הכרעת הרמ"א ששאר מינים זה דאוריתא ובאגר"מ או"ח ב' ס"א נקט שלמחבר יש עידנא דריתחיה על חיוב דאוריתא

והנה עיין שו"ת מהר"ח או"ז סימן ס"ב שכתב שגם למ"ד חובת גברא חייב להטיל ציצית גם אם לא לובש וכל המחלוקת שלמ"ד חובת גברא אין גמר המצוה עד שיתעטף וצ"ע שבגמ' מבואר שלמ"ד חובת גברא אין חיוב להטיל בציצית וצ"ל שכונתו שאם יש לו רק בגד אחד בזה אין חילוק אבל ביש לו כמה בגדים בזה ודאי למ"ד חובת טלית אין חיוב להטיל אלא באחד

ה] עיין רא"ש סימן כ' שהוכיח שאם אדם לובש כמה בגדים חייב להטיל ציצית בכל אחד אמנם הב"י סימן ח' הביא מהארחות חיים שהביא בזה מחלוקת וכתב שאין ראיה לאחד מהצדדים ומשמע שיסוד החיוב להטיל ציצית אלא שמקום החיוב זה בבגד שהוא לובש וזה א"ש לשיטות שיש דין ללבוש בגד אחד מהם וצ"ע

ו] עיין תוס' בקידושין ל"ד. שנקטו שגם אם נימא שבגד יום בלילה פטור אבל למ"ד חובת מנא זה ודאי חייב ועיין רעק"א שתמה מה סברא בזה הרי לא נחלקו בזמן החיוב ובפשוטו צ"ל שעד כמה שהחיוב לא מצד שבפועל רואה שהרי גם בקופסא זה חייב בזה ודאי מסתבר להעמיד בבגד שעומד ללבישה אם ראיה ועיין מנח"ח מצוה שפ"ו שחידש בשם הריטב"א שכל מצוה שזה לא על הגברא אין בזה הפטור של הזמן גרמא וביאר שזה כונת הריטב"א למה מילת בנו אין פטור לנשים מצד ז"ג ולפ"ז כתב שלמ"ד שציצית זה חובת טלית אין פטור של אשה גם אם זה הזמן גרמא אמנם בפשטות כונת הריטב"א לגבי מילה שיסוד החיוב לעשות את חיוב של הבן והנה יש לעיין באדם שיש לו בגד שמיועד ללבישת אשה האם הוא חייב להטיל בזה ציצית ובפשוטו דבר זה תלוי בנידון האם בגד כזה אם ילבשנו הוא יהיה פטור ודו"ק בזה ואולי כיון שזה לא עומד ללבישה ויסוד החיוב להטיל במה שעומד ללבוש כאן לא חייב וכמו לגבי בגד של מת לקמן

והנה עיין משכנות יעקב סימן כ"ג שהקשה דר"ת ביאר ששמואל חידש שגם בלילה יש היתר של כלאיים בציצית הרי שמואל ס"ל חובת מנא ולשיטתו ודאי שבגד יום חייב בלילה וכתוס' הנ"ל וע"ש שהאריך שכיון ששורש החיוב זה מחמת היום ממילא בלילה זה לא סיבה שיהיה עדל"ת ומשמעות דבריו דתמיד גם למ"ד חובת מנא יש חיוב נוסף בלבישה וזה מה שדוחה ובלילה זה רק חובת מנא ואין קיום בלבישה ולכן היה מקום לומר שזה אסור שמואל חידש שמותר וזה מצד שחל היתר בחפצא

ז] עיין קה"י בסוגיא דטלית כפולה וכן בארצות החיים שם ס"י ס"ו שכתבו לגבי טלית כפולה דלר"ש פטור לגמרי וביארו מצד שצריך שתים לפניו ושתים לאחריו שכל זה אם זה חובת גברא אבל אם זה חובת מנא זה לא שייך דהינו שאם החיוב רק במצב של לבישה ממילא יש להעמיד שבתור הלבישה זה יהיה כך אבל אם החיוב גם ללא לבישה א"כ ביחס למצב שזה בקופסא בזה לא שייך להעמיד הלכה של שתים לפניו ושתי לאחריו והנה יש כאן חידוש דאם נימא שכל החיבו של חובת מנא הכונה שיש חיוב להטיל מצד הלבישה וחיוב זה קיים גם קודם הלבישה א"כ גם כאן יש ההלכה של שתים לפניו ורק אם נימא שהחיוב על בגד לבישה אבל אין זה ענין ללבישה שייך לומר כך וע"ש מה שביארנו

ח] הגמ' אומרת מודה שמואל שתכריכין פטור מצד אשר תכסה בה אמר רחמנא והאי לאו לאיכסויי עבידא ועיין ב"י סימן י"ט שהביא מהנימוק"י שגם אם לפעמים הוא לובשם בחייו הוא פטור כמו שכסות לילה פטור ביום כי זה מיועד ללבישת פטור ועיין ב"י שהוסיף שגם לרמב"ם שכסות לילה חייב ביום אבל כאן התורה אמרה כסותך דמשמע של אדם חי ואדם מת זה לא נחשב כסותך ועיין מג"א וביארו הגר"א שנתקשו למה הגמ' היתה צריכה לומר והאי לאו לאיכסויי עבידא ובביאור הגר"א תמה למה הגמ' אמרה ומודה שמואל משמע שלת"ק אין מה להודות ועיין חמד משה שיתכן שהגמ' דיברה על המצב שזה מיוחד למת ולא על מקרה שלובשה בחייו

והנה בב"י משמע קצת שזה דרשא אחרת אמנם עיין חמד משה שאותה דרשא זה גם סיבה למ"ד שזה חובת גברא וכונת הגמ' שאפילו לשמואל דורשים כך כ"ש לדידן וכן האריך במשכנות יעקב סימן כ"ד והביא גמ' ביבמות שנעל לגבי חליצה שלא עומד ללבישה כלל אין לזה שם נעל כלל וא"כ כאן ודאי שזה לא יתחייב אמנם יתכן שאם לפעמים לובשה בחייו זה כמו שם שלפעמים שליח בי"ד לובשם וצ"ע והנה עיין חמד משה שכתב שכאן גם הרמב"ם מודה דדוקא לילה שזה עומד ללבישה אבל מת זה נחשב שזה לא עומד ללבישה אמנם עיין מ"ב שביאר סיבת הפטור כי למתים חפשי וזה לא עומד ללבישת חיוב ולכן לרא"ש פטור ומבואר שנקטו שכל הפטור כי הוא לאו בר חיובא אבל זה נחשב לבישה שהרי קשה תולעת במת כמו מחט והנה עיין פמ"ג שלדעת הרא"ש שודאי שזה פטור כמו כסות לילה ביום א"כ צ"ע למה הגמ' אמרה מודה שמואל הרי זה לכו"ע וצ"ע יותר מה צריך להגיע לדין מיוחד של כסותך תיפו"ל שזה מיועד לשימוש של פטור ואם נימא שפטור שלא מדיני ציצית זה לא סיבה לפטור א"ש וצ"ע והנה למג"א והגר"א לכאורא גם למ"ד חובת מנא כה"ג שילבש זה יתחייב וחזינן שיש חיוב מיוחד בלבישה גם אם זה חובת טלית וכן כתב בקרן אורה וראיתי מביאים שבספר מלא הרועים כללי הש"ס בענין ציצית חובת גברא כתב שלמ"ד חובת מנא אדם שיש לו בגד אשה הוא חיב להטיל בזה ציצית ודיק מהגמ' שפטרה מצד כסותך ולא מצד למתים חפשי חזינן דמה שזה מיועד ללבישה של גברא פטור זה לא פוטר למ"ד חובת מנא ואין זה דומה לכסות לילה שזה לבישת פטור מצד השימוש ולא מצד הגברא ולפ"ז מיושב המג"א ודו"ק

ט] מבואר בגמ' שמטילים ציצית למת מצד לועג לרש ועיין רא"ש שהביא שכל זה בזמנם שכולם הלכו בציצית וכן שהיו מקימים את כל התורה כולה אבל היום אדרבא זה לועג מהמת להטיל לו ציצית עוד כתב שיש שכתבו שרק בדרך לקבר מטילים ציצית כי לכולם יש ציצית ולא כשהוא קבור ולכן מבואר בגמ' שצריך להחביא את הציצית בבית הקברות אמנם כתב שאין זה מוכרח דיתכן שזה מצד שהמת לא מקים מצוה משא"כ האדם

י] עיין עיטור שער ב' ח"א ע"ב: טור ד' שכתב בביאר חובת מנא וז"ל א"ל מי סברת חובת גברא הוא כתפילין וכיון שקימת מצות תפילין באחת נפטרת בטליתות אחרות חובת טלית היא הרי היא חובה כמזוזה שאם יש לו כמה בתים ודר בהם חייב במזוזה ציצית נמי אם יש לו כמה טליתות שעומדת להתכסות ואע"פ שאין בהם כלום חייבת בציצית עכ"ל וצ"ע הדמיון למזוזה דשם החיוב מצד שזה נחשב שהוא דר בכולם ולכאורא משמעות דבריו שברגע שהוא יוצא מהחדר כרגע זה לא נחשב שהוא דר שם רק שחיבה התורה בבתים שמיועדים לדירתו להטיל בהם מזוזה וזה דלא כרעק"א שנקט שמי שיוצא לשוק בזמן זה הוא פטור במזוזה דמסתבר שזה נחשב שזה עדין בגדר עומד לדירתו וצ"ע בזה

# מתירין מבגד לבגד

**א. בטעם האיסור - עיין רש"י דילמא ועיין תוס' בד"ה רב ועיין פמ"ג מ"ז ב'**

**ב. בטלית בת שמונה מה שייך ביזוי – קרן אורה**

**ג. בחילוק בין מזוזה לטלית – עיין תוס' שבת כ"ב. ועיין טה"ק מה שהקשה על זה**

**ד. בהא דלמ"ד חובת מנא יש עדיפות בטלית שלובש – פמ"ג מ"ז ב'**

**ה. בהא דלמ"ד חובת מנא מותר להתיר הציציות לרגע – עמק ברכת אות ט'**

א] מבואר בגמ' דנחלקו רב ושמואל האם מתירין מבגד לבגד ועיין תוס' שדעת רב שזה כמו מזוזה דמבואר בגמ' שביוצא אין ליטול המזוזה דהינו שכל שיש חפץ שעל ידי השימוש בחפץ יש עליו חיוב מצוה ומקימו אם חפצא מסוים ועכשיו זה עומד בצורה שמוכנה לקיום המצוה אסור להתירו ממצב זה אמנם דעת שמואל שמותר להתיר ציצית מהבגד והנה תוס' כתבו שיש כאן חידוש שהרי זה חובת מנא וכתבו שכיון שעוקר כדי להטיל בציצית שלובשה ויש בזה עדיפות לכן זה מותר ובפשוטו משמע שזה רק ענין אמנם לכאורא לעיטור לעיל שיש חיוב בלבישה א"כ עד כמה שעכשיו רוצה ללבוש בגד אחר חייב להטילו בבגד שהוא לובש ועיין פמ"ג מ"ז ב' שדן לבאר שזה מעיקר הדין והנה מבואר שאין איסור לגבי הרגע שהוא מבטל הבגד ממצוה ועיין עמק ברכה אות ט' הלכות מזוזה שתמה בזה

והקשו התוס' לשמואל מה ההבדל בין סוגין שמותר להתיר הציציות מהבגד לבן מזוזה דמבואר בגמ' שאסור להוריד את המזוזה וכתבו ביאור אחד שכל האיסור שם אם מוריד לא בגלל שרוצה לתת אותה במקום אחר אבל אם מוריד כי רוצה לתת אותה במקום אחר באמת גם שם מותר וכן הביא המג"א מהשאלתות לגבי מזוזה ולפ"ז דעת רב שגם כה"ג אסור עוד תירצו שבמזוזה יש סברא מיוחדת כיון שזה גורם נזק לתושבי הבית לכן אסור ובריטב"א בב"מ כתב שזה נחשב שמסלק השכינה מהבית וע"ש שכתבו שאם מוריד לא בשביל להניחו במקום אחר וודאי אסור אלא מדובר שדעתו לקובעה במקום אחר וזה סיבת ההורדה ובכל אופן במזוזה זה אסור ועיין ביאור הגר"א שזה מדויק בלשון מתירין מבגד לבגד שרק כדי ליתנו בבגד אחר זה מותר ולפ"ז דעת רב לאסור אפילו כה"ג

והנה עיין טה"ק שהקשה שלכאורא לגבי מזוזה אם בבית שהולך לגור אין לו מזוזה אחרת מותר לו להוציא דלמה שידאג לנזק של המקום שיצא יותר מהמקום שאליו הולך ועוד שיש לו חיוב של מצוה של מזוזה במקום שאליו הולך ובהכרח מדובר שיש לו מזוזה אחרת וכה"ג בציצית ודאי אסור להוריד למ"ד חובת מנא

והנה צ"ב מה הטעם שאסור להוריד לרב בכל מקרה או לשמואל כשאין דעתו להטיל החוטים במקום אחר והנה מבואר בגמ' שאם הטלית בלתה מותר להוריד דהינו שכל האיסור רק אם הבגד עומד למצותו ולא אם הוא כבר לא ראוי לקיום המצוה ועיין תוס' בשבת דמה שמותר להתיר הציצית מבגד של מת כיון שהוא לא בר חיובא ולכאורא הכונה שכאן בין כה הבגד לא עומד למצב שמקימים בו המצוה ובזה אין איסור להוריד ועיין ריטב"א בשבת בשם רבו שכל שמחליט שהבגד לא יעמוד לקיום מצוה אין איסור להתיר החוטים ולכאורא הוא כנ"ל ועיין רש"י שביאר שזה בזיון לבגד וצ"ל שהכונה שהבגד נחשב חפצא של מצוה ויש ביזוי בזה שמבטלו מהאפשרות לקיום המצוה ועיין פמ"ג שכתב שטעם זה לא שייך במזוזה אמנם תוס' דימו למזוה וכתבו שיסד האיסור שאין לבטל מצות הטלית או המזוזה דהינו שאין זה מצד ביזוי הבית אלא שיש כאן הלכה שחפצא שעומד שיקימו בו מצוה אין לבטלו ממצב זה וצ"ל שזה כעין זלזול במצוה והנה צ"ב למה לא ביארו שזה זלזול בחוטים שעמדו למצוה ועכשיו מפסיקים לעמוד למצוה ועיין לבוש שזה ודאי שגם החוטים זה סיבה לאיסור וצ"ל שכל שעומד לקים בהם מצוה בבגד אחר אין כאן שום זלזול מצידם ורק מצד הבגד והנה מבואר בגמ' שגם בטלית בת שמונה חוטים יש איסור להוריד ד' חוטים ומזה דיקה הגמ' שמתירין מבגד לבגד ועיין מגן גבורים ובקרן אורה ובטהרת הקודש שהקשו שהרי כאן מצד הבגד אין ביזוי דהרי ממשיך לקים שם המצוה ומצד החוטים הרי מתירם כדי לקובע במקום אחר ולמה שיאסר ואם נימא שהנידון כשלא רוצה להטילם במקם אחר יתכן ששיך לדון שיש כאן ביזוי לחוטים שלא יקימו בהם מצוה וצ"ע

ב] עיין אחרונים שכתבו שאם מוריד החוטים כדי להטיל יותר יפים מותר דהינו אפילו שאת החוטים הרי מוריד אותם ממעלתם אבל כיון שזה לצורך מעלה בקיום המצוה זה מותר ועיין ברכי יוסף וארצות החיים שהאריך בזה שיש כאן בזיון לחוטים

ג]עיין מ"ב שהביא מהפמ"ג שאין להתיר ציצית מבגד של גדול לבגד של קטן דהינו שכיון שחידשו תוס' שאסור להתיר רק כדי להטיל בבגד אחר א"כ יתכן שחיוב דרבנן ביחס לדאוריתא זה כמו שמתיר לא על מנת להטיל בבגד אחר וע"ש שדן שגם להטיל בבגד משאר מינים שזה רק חייב מדרבנן שזה יאסר אמנם הארצות החיים היקל מצד שיש לסמוך על השיטות שזה גם דאוריתא והנה לכאורא כל הנידון על עיקר ההתרה אבל בבלו שכה"ג מותר להתיר שם הרי מותר להתיר ולזרוק וה"ה להשתמש מה שרוצה ובודאי יכול להטיל לקיום חיוב דרבנן ואין בזה הדין שמעלין בקודש ואין מורידין דהרי תשמישי מצוה נזרקין ואין בזה ההלכה הנ"ל כמבואר בש"ך יור"ד קנ"ט סקי"א אמנם לגבי מזוזה אם הורידה כגון לבדוק לכאורא עכשיו אין לו חיוב להחזירה ויש לדון האם מותר לתתה לדרגא מדרבנן או מקום שזה ספק ויש לדון לאסור מצד הדין של מעלין בקודש ולא מורידין דמצאנו ברצועות תפילין סימן מ"ב אמנם יתכן שזה לא דומה דשם זה ישמש לדבר פחות קדוש ממילא זה נחשב שמורידין אותו בקדושתו אבל כאן זה יהיה אותו חפצא של מזוזה רק קיום המצוה בזה יהיה יותר קטן ומהגר"נ קופשיץ שמעתי שלהוריד מדאוריתא לדרבנן זה אסור כגון לבית שער או לשוכר אבל להוריד ממקום שודאי למקום ספק כיון שממ"נ אם זה חייב זה אותו חיוב ואם זה פטור זה כמו שמניח במגירה

# בשיעור החוטים ודיני הכנף

**גמ' מ"א: ת"ר כמה חוטין וכו' – מ"ב. ר"נ אשכחיה**

**טושו"ע סימן י"א [חוץ מענין לשמה ושאר החלקים שלמדנו]**

**א. מנין החוטים – עיין גמ' מ"א: ועיין תוס' לעיל ל"ח. ובתוס' בבכורות ל"ט: ועיין ביאור הגר"א סימן י"ב סק"ה ובמשכנות יעקב סימן י"ג ט"ו ובביאור הגמ' מ"ב. עיין שטמ"ק ובתוס' שם ועיין פסקי הרי"ד שם וביראים סימן ת"א [ועיין סימן י"א סי"ב בביארו הגר"א]**

**ב. משולשת ארבעה – עיין רא"ש סימן י"ב טושו"ע סי"א ס"ד**

**ג. האם יש שיעור לחוטים מדאוריתא – עיין לבוש י"ב ס"א ובבה"ל ס"ד ובמשכנות יעקב סימן י"ד**

**ד. האם השיעור משולשת מעכב – מהר"ם בענט על המרדכי סימן תתק"מ אות כ' ועיין חזו"א סק"ב וסק"ז**

**ה. האם השיעור י"ב גודלין או ו' מעכב – משכנות יעקב סי"ד בה"ל ס"ד חזו"א הנ"ל וע"ש סק"ו בד"ה ואף לדעת ועיין רעק"א סוף סימן י"ב ועיין לשון תוס' בכורות ל"ט: ובמאמר מרדכי סק"ה נקט שזה מעכב**

**ו. אין לה שיעור וכו' – עיין קרן אורה דהראשונים לשיטתם [וכן הוא במשכנות יעקב סימן י"ט ע"ש] ועיין מרדכי סימן תתקל"ט בד"ה וכמה ובהגהות מהר"ם אות י"ד מה שכתב בזה נפק"מ גדולה**

**ז. אין ציצית אלא משהו – עיין רש"י מ"ב. ובעולת שלמה שם**

**ח. תוד"ה ארבע בגודל – עיין שטמ"ק בסוגין ובב"י ס"ט ובזה תלוי נידון המ"ב האם דנים ברוחב הגודל או בראשו ועיין שיעורין של תורה סימן ה' שהאריך בזה**

**מ"ב.**

**ט. וצריך לפירודא וכו' – טושו"ע סימן ח' ס"ז**

**י. האם זה מעכב – בה"ל שם ועיין מחצית השקל סק"י ובחזו"א סק"ט ועיין מהרי"ל חדשות סימן ו' ובהגהת הרד"ל בסוגין שנקטו שזה מעכב ועיין תוס' ל"ט: בד"ה או גדיל ועיין מג"א כ"ג סק"א [ועיין היטב החזו"א בסברת הפסול כי זה כמו חוט אחד ויתכן שזה מדיני הענף ולכן שיך בזה גרדומין]**

**י"א. האם מותר להפריד בשבת – ארצות החיים סעיף ז' ועיין מאמר מרדכי סק"ט**

**מקום הטלת הגדיל**

**רא"ש סימן י"ד טושו"ע ס"ט – י"א, סט"ו**

**י"ב. בטעם שלא טוב פחות מקשר גודל – עיין ב"י מהסמ"ג ועיין ארצות החיים סקמ"ט מה שהביא מהיראים ועיין פמ"ג מ"ז י"ב שדן שזה דרבנן**

**י"ג. הטיל על הקרן – עיין ב"י סוף סימן י"א בשם העיטור עוד ביאור**

**י"ד. הטיל על הגדיל – עיין רש"י שני ביאורים ועיין ב"י לגבי האם זה מצטרף לקשר גודל ועיין מאמר מרדכי סקי"ד לגבי קרעים שבסוף הבגד ועיין מג"א סקי"ז לגבי חוטי השתי ללא ערב ובתהל"ד סק"ו**

**ט"ו. ביסוד הנידון האם יש דין קשר גודל ברוחב הטלית – עיין טור וב"י ס"י וע"ש במג"א מה נקרא אורך [ועיין תשב"ץ ח"ב סימן ר"ח שזה תלוי בגודל ועיין הגהות ערך לחם למהריק"ש] ועיין ארצות החיים בא"י סקי"ג ועיין חזו"א סקכ"ג בד"ה מיהו ובחילוק בין ק"ג ללמעלה מג' אצבעות עיין מאמר מרדכי סקי"ג**

**ט"ז. צריכה שתהא נוטפת – עיין שטמ"ק ובב"י סט"ו בשם היראים ובביאור מה נקרא אורך הבגד עיין גר"ז סל"ד ובבה"ל בחזו"א סקי"ב בד"ה סט"ו ובסקכ"ג ועיין תהלה לדוד סקי"א שדן האם זה הלכה בעשיה או בלבישה ועיין בארצות החיים סקי"ג הנ"ל**

**י"ז. שיעור קשר גודל – עיין ארצות החיים סק"נ ועיין שם מה שהביא מהרי"ד וכן הוא ברבינו גרשום ובזה ביאר הצריכותא דסוגין ועיין טה"ק שתמה על סוגין ועיין עמק ברכה סימן י"ב**

**י"ח. בביאור דברי הרוקח הובא בב"י סוף ס"ט – מאמר מרדכי סקי"א ועיין מ"ב סקמ"ד ובבה"ל שם ובחזו"א סקי"ב**

**י"ט. משעת עשית אתמר – עיין מ"ב סק"נ ועיין יראים מצוה ת"א ובפסקי הרי"ד ובפמ"ג א"א י"ב סק"א שזה מדין גרדומין ועיין רמב"ם פ"א הי"ח [ובדין הטיל תוך ק"ג ואחרי זה תפר עיין חזו"א סקכ"ג מה שנחלק אם הבה"ל ועיין שפת אמת מה שנסתפק לגבי שלאחר העשיה זה למעלה מק"ג ועיין תהלה לדוד סק"ז]**

**כ. בדין נתקפל הקרן על ידי החוטים – מג"א סקי"ד ועיין פמ"ג ומחצית השקל ובחיי אדם כלל י"א סכ"ד כ"ה ובנשמת אדם ג'**

**כ"א. בדין טלאי על הקרן – עיין סט"ו ועיין משכנות יעקב סי"ז מה שכתב על זה ובבה"ל ועיין מ"ב ס"ט סקט"ז לגבי צבע הכנף ובחזו"א סקל"ג לגבי מין כנף האם לפי הכנף או רוב הטלית**

### מנין החוטים ודיני הגדיל [סימן י"א]

א] מבואר בגמ' דנחלקו ב"ש וב"ה כמה חוטים הוא נותן דב"ש ס"ל ארבעה וב"ה שלשה ומצאנו כמה ביאורים בראשונים א. עיין רש"י שב"ש ס"ל שגדיל שתים גדילים ארבעה זה ד' חוטים שלמים ולאחר שכפלן זה שמונה ולפ"ז ב"ה אומרים שלש הכונה שלש שלמים וכן הוא בפסקי הרי"ד ועיין תוס' בתחילתם מצד שלא דורשים גדילים אלא גדיל אחד שזה שני חוטים שלמים ועוד פתיל תכלת שזה אחד שלם ולפ"ז לב"ש התכלת זה כלול בגדילים ומה שעושים שתים תכלת ושתים לבן עיין תוס' ריש פרקין מצד שמסתבר שתכלת ולבן זה אותו דבר ב. עוד דנו לבאר שמצד הדרשא גדלים שזה ארבע הכונה שתים כפולים וכיון שתכלת ולבן זה אותו דבר ממילא צריך ארבע כפולים ולב"ה הדין תכלת לומדים מפתיל שזה חוט אחד כפול ולכן זה יוצא שלש חוטים דהיינו שהם נחלקו בדין התכלת האם נלמד מפתיל שזה אחד או דומיא דלבן ג. עיין תוס' בכורות שדנו שלב"ש הכונה ארבע לבן לפני הכפילות ולב"ה זה שלש ולפ"ז לב"ש זה שש עשרה ולב"ה זה י"ב ולפ"ז מנהגינו להטיל רק נגד הלבן ולא נגד התכלת ד. עיין תוס' שהביאו מר"ת שלב"ה גדיל זה שלש חוטים וגדילים זה כפול א"כ זה שש חוטים ולא ביארו מה לב"ש ובפשוטו שזה המשך למקודם דגדיל זה שתים וגדילים ארבעה ה. עיין ביאור הגר"א סימן י"ב סק"ה שכתב שלב"ש הכונה ארבע לאחר שנכפלו לבן וארבע תכלת ולב"ה ג' תכלת וג' לבן אמנם תוס' בבכורות כתבו שלא יתכן שהכונה שיש חוט שחצי תכלת חצי לבן

ב] עיין סוגית הגמ' מ"ב. לגבי מנין החוטים והנה מבואר בגמ' שיש בזה שלש אמוראים אחד אומר שהכוונה שצריך שמונה חוטים על הכנף אבל שזה יהיה מצד אחד ואמורא אחר אומר שצריך שמונה מכל צד והשלישי אומר שצריך שמונה כהמ"ד הראשון אבל זה יכול להיות גם בצורה שיש ארבע בכל צד ובביאור הנידון מצאנו כמה ביאורים בראשונים א. עיין שטמ"ק שהביא מרש"י שאלו שס"ל שמונה ס"ל גדיל שתים גדילי זה כפול שזה ארבע וגדילים זה כפול שזה שמונה ונחלקו האם הכונה בצורה שעונבים וא"כ מספיק ארבע כפולים או הכונה שמכניסים בפנים ועושים חצי וא"כ צריך שמונה שלמים והמ"ד האחר סובר רק גדילים ארבעה ולא עניבה לכן זה יוצא שמונה ב. תוס' כתבו שהראשונים ס"ל שהפסוק הולך על הלבן לבד וא"כ התכלת זה עוד ארבע וא"כ בנתינתם בטלית צריך להיות שמונה ונחלקו האם מועיל שכופל קודם הנתינה ועושה עניבה או שצריך להכניסם עד אמצעם וא"כ צריך שמונה מכל צד והמ"ד השלישי ס"ל שהגדילים הולך על הלבן ותכלת יחד ועיין תוס' ריש פרקין ג. תוס' תחילת הפרק דנו שלא נחלקו אלא שמר עביד הפחות שזה ד' חוטים ומר עביד היותר שזה שיעור כפול ולפ"ז אין שום מחלוקת שהמנין הנמוך זה ד' רק יש כאן נידון איך להטיל את הארבע הכפולים ד. עיין פסקי הרי"ד שכתוב גדילים ארבעה ופותלהו מתוכו שיש דין לכופלם וא"כ זה שמונה חוטים ולמ"ד הראשון שמספיק שזה עומד כך על הכנף והמ"ד השני ס"ל שצריך לעשות שכופלים בצורה שחצי מכל צד והמ"ד השלישי ס"ל שצריך שמונה מכל צד ולא ביאר טעמו ה. היראים סימן ת"א כתב דגדיל שתים גדילים ארבעה הכונה על הלבן שזה ארבע לאחר הכפלות והתורה אמרה פתיל תכלת שצריך לתת כנגדו מהתכלת שזה עוד ד' והיום יש לבן במקום התכלת ולפ"ז המחלוקת האם ח' חוטים זה לאחר שכפלן או קודם הכפילה ואיכא מ"ד שזה לאחר הכפילה אבל צריך שהכל יעמוד על הכנף והנה ליראים לא שייך לומר שהדין נגד תכלת זה מצד גדילים דהרי מגדילים לומדים רק שתים כפולים ובהכרח דלא כגרי"ז

והנה יוצא שיש כאן מחלוקת האם יש מ"ד שצריך דוקא שמונה שלרוב ביאורי הראשונים ס"ל שצריך דוקא שמונה ולפ"ז אין מקור שאין בל תוסיף ביותר אמנם לתוס' ריש פרקין לכו"ע מספיק ד' והנה הגמ' לעיל אומרת כאן בטלית בת שמונה כאן בלית בת ד' ועיין תוס' איך שביארו הסוגיא אבל אם נימא שזה מחלוקת יתכן לומר שהכונה שבריתא אחת סוברת שצריך שמונה ובריתא אחת סוברת שמספיק ד' ולפ"ז צריך לבאר שם הנידון אחרת קצת מהראשונים

ג] צריך שתהא משולשת ארבע וכן קי"ל ומצאנו בזה שלש שיטות דעת הרמב"ם שזה הולך על הכל יחד ודעת רש"י שזה הולך על הענף ולפ"ז כתבו התוס' שהגדיל שזה שליש הוא שתי אצבעות ולדעת ר"ת מדובר על הגדיל וממילא הענף שזה שני שליש בהכרח שהוא שמונה אצבעות ולהלכה השו"ע פסק שזה ארבע אצבעות והביא שי"א שזה י"ב גודלים ושכן נוהגים וכן מבואר בהרבה ראשונים שלגבי ר"ת של גרדומין כתבו שתים שלמים שיש בהם י"ב גודלין

ד] עיין לבוש י"ב ס"א שנקט שמדאוריתא אין שיעור לציצית ובזה ביאר הדין גרדומין הובא ברעק"א סוף סימן י"ב אמנם החיי אדם כתב שברמב"ם משמע שהשיעור ד' גודלין לשיטתו זה דאוריתא וכתב שלפחות כדי עניבה זה דאוריתא ועיין משכנות יעקב סימן י"ד שנקט שהשיעור של הגמ' הוא דאוריתא מהא דהגמ' שואלת מהמשנה שאין לזה שיעור ולא עונה ששם זה דאוריתא ועיין בה"ל סי"א ס"ד שכתב שבחינוך משמע שזה לא דאוריתא וכונתו מהא דלא הזכיר שם שיעור כלל וצ"ע

ה] בגמ' מבואר שהשיעור הוא ד' עיין משכנות יעקב סימן י"ד שכתב שלדעת הרמב"ם א"ש שכתוב כאן השיעור לעיכובא והדין שליש ושני שליש זה רק לכתחילה וכמבואר בגמ' שזה נוי מצוה אבל לרש"י ור"ת הרי אין דין לעיכובא כמה יהיה הענף או הגדיל דהדין שליש ושני שליש זה רק לכתחילה וכמבואר בגמ' לעיל שגם כרך רובה זה טוב או חליה אחת זה טוב א"כ קשה שהבריתא לא אמרה מה השיעור בדיעבד של שניהם יחד ועיין מהר"ם בענט על המרדכי סימן תתק"מ אות כ' שנקט שמה שכתוב בגמ' זה לעיכובא ולכן השיעור לרש"י ד' אצבעות בענף זה לעיכוב או לר"ת הדין ד' גדיל זה לעיכובא ולפ"ז מה דמבואר שבדיעבד מועיל חוליא אחת הכונה שהיתה ד' גודלין לר"ת אמנם החזו"א סק"ב נקט שהשיעור של רש"י על הענף זה מעכב אבל לר"ת נקט שמעכב ד' בענף דכיון דמבואר בגמ' שמועיל חוליא אחת בהכרח שאין דין ד' לעיכובא וכיון שלא מוזכר בגמ' שיעור אחר בהכרח שהדין ד' יסודו בענף רק שנהגו לעשות את הגדיל שיעור ענף והענף כפליים וצ"ע מאיפה הדברי נביאות האלו

ו] והנה הראשונים דיקו שלרש"י השיעור ו' אצבעות ולר"ת י"ב ויש לעיין האם זה מעכב ובראשונים לגבי גרדומין מבואר שצריך י"ב גודלין ומבואר שזה מעכב וכן הוא בנימוק"י ובסמ"ק סימן ל"א ובראבי"ה אלף קנ"ב ובשו"ע סימן י"ב ס"א ובפשוטו מקורם מהא דנקטו שודאי יש שיעור וממילא הצורה של השיעור של הגמ' שאמרה כמה חלק מסוים ושנתנה שנעשה איך זה לכתחילה סימן שהשיעור הכללי הוא בדיעבד ולפ"ז בפשוטו אם יעשה רוב גדיל בדיעבד זה כשר אפילו אם אין שיעור ד' בענף לרש"י שאין בגמ' התיחסות שמעכב חלק זה בענף אמנם מהא דצריך לרש"י שישאר כדי עניבה מבואר שצריך יותר מכדי עניבה ועיין בה"ל דהביא דהמהר"ם בענט אות כ' נסתפק מה מעכב והחזו"א סק"ב נקט שזה לא מעכב ועיין חזו"א סק"ז שפשיטא ליה שלא מעכב ובמאמר מרדכי כתב שוודאי שזה לעיכובא

ז] עיין ב"י שכתב דבפשוטו צריך להיזהר שלאחר הכריכות והקשרים ישאר השיעור הנצרך בענף ובגדיל וצ"ב על סתימת הראשונים בזה עוד כתב לדון האם החלק שעל כנף הבגד זה חלק מהגדיל ונטה לומר שזה לא חלק מהגדיל ועין ביאור הגר"א שלר"ת שהשיעור נאמר על הגדיל וודאי שזה לא חלק מהגדיל ורק לרש"י שהשיעור נאמר על הענף וממילא מזה עושים חשבון על הגדיל יתכן שזה יחד אם מה שעל הבגד אמנם נטה שגם לרש"י זה לא מצטרף והנה בב"י מבואר שאם לא מצרפים החלק שעל הבגד צרך להוסיף עוד שני אצבעות ומבואר שלא מכוצים הבגד אמנם לכאורא הרי זה כפול כי זה משני הצדדים וא"כ אולי כונתו שגם אם מכוצים לא יותר מדאי זה יוצא כך

ח] מבואר בגמ' שבטפח יש ד' אצבעות ועיין תוס' כאן כפי דמבואר בגירסת השמ"ק שדנו האם זה בראש האגודל או שזה באמצע ועיין שטמ"ק זבחים ע"ג. שנקט שזה בראש האגודל ונפק"מ האם טפח רגיל של אדם זה יותר מטפח שאם זה באמצע א"כ זה טפח אבל אם זה בראש א"כ בפשוטו זה יתר מטפח וכן הוא ברשב"א וריטב"א נדה כ"ו. ועיין מג"א סק"ד שנקט שזה ברוחבו וכן הוא במ"ב אמנם השערי תשובה הביא את הבית אפרים שנקט שזה ספק ובדרבנן אפשר להקל ועיין שיעורין של תורה סימן ה' שהאריך בזה ועין שפת אמת שכתב לדון שהשיעור לב"ש זה לא כמו לב"ה

ט] הגמ' אומרת אין לו שיעור למעלה אבל יש לה שיעור למטה ועיין רש"י דמה שכתוב ציצית זה משהו הכונה בגרדומין ועיין מרדכי סימן תתקל"ט שהוכיח שמספיק שנשאר כדי עניבה מהגדיל ועיין מהר"ם בענט אות י"ד שזה לתוס' שהגמ' כאן מדברת על הגדיל אבל לרש"י שמדובר על הענף גם הדין שירים זה על הענף וכן הוא במשכנות יעקב וכן מה שדיקו מהתוספתא שהדין גרדומין זה עלמה שמדובר קודם ולר"ת זה על הגדיל ולרש"י זה על הענף וכן הוא בקרן אורה ועיין מהר"ם בענט מה שכתב נפק"מ לפ"ז

והנה עיין עולת שלמה שהקשה שהרי השיעור כדי עניבה ואיך כתוב כל שהוא והוכיח מזה שרק בנפסקו כולם צריך כדי עניבה אבל בנפסק מין אחד בזה מספיק שישאר כל שהוא וזה כדעת תוס' שצריך כל שהוא ולא עוזר אם נפסק לגמרי

י]מבואר בגמ' שצריך להפריד החוטים עיין ב"י סימן ח' ס"ז שהביא מעיטור שזה מצד זמן התכלת שיש ענין להפריד בין התכלת והלבן אבל בזמן הזה זה לא שייך רק זכר לתכלת ובפשוטו לדבריו אין דין להבדיל כל החוטים אלא צריך להפריד שתים מהשתים אמנם עיין באחרונים שכתבו שסתימת הראשונים שזה סברא גם כלפי הלבן ועיין ריא"ז מצד שצריך שיהיה ענף וכן בטור שהמושג ציצית זה חוטים נפרדים ועיין ביאור הגר"א שהכריע שזה עיקר ולפ"ז צריך להפריד כל חוט ולא רק שתים מתוך שתים

והנה עיין מחצית השקל שנסתפק האם זה מעכב ובהגהות הרד"ל נקט שזה מעכב וכן הוא במהרי"ל החדשות סימן ו' אלא שנקט שאין חסרון של תעשה ולא מן העשוי לתקנו ובבה"ל דן שזה יועיל בתור גרדומין ולפ"ז אם בשעת עשיה זה לא היה טוב זה פסול ולחלק מהשיטות רק אחרי שלבש ולבה"ל עד סוף העשיה זה חיסרון ועיין חזו"א סק"ט שביאר הסברא שזה לא טוב דזה כמו חוט אחד וא"כ לא שייך בזה גרדומין דהרי אם יעשה קשר של קימא וודאי שזה לא טוב אמנם יתכן לדון שזה מצד דיני הענף ושיך על זה דין גרדומין וכמו לגבי שזורים דמהרבה ראשונים מבואר שיש דין גרדומין אפילו אם לא נשאר כדי עניבה שכאן שעיקר החוט קיים ורק חסר בו דין מסוים אין זה מעכב בדין גרדומין והנה החזו"א נקט שזה רק נוי הבגד ואין זה מעכב וכן משמע מהרבה אחרונים שדנו בשבת האם מותר להפריד ולא כתבו שאסור לצאת אם בגד זה והנה עיין תוס' ל"ט: דמבואר שילפינן מפסוק שצריך להפריד אחרי ועיין חזו"א שאם זה דאוריתא א"כ יתכן שזה מעכב אמנם כתב שאם זה מעכב יש בזה חיסרון של תולמ"ה ובהכרח שזה לא מעכב והנה במהרי"ל מבואר שזה מעכב ואין בזה חסרון של תולמ"ה דהינו שזה רק מדיני הענף ואין בזה דין גרדומין מצד שצריך כדי עניבה ולר"ת שני חוטין שלמים וכמו שבשזורין החמירו האחרונים שצריך שתים שישארו שלמים והנה החזו"א הקשה מהא דבשעת העשיה המנהג לענוב החוטים בשעת עשיה שלא יתערבו ומבואר שזה לא פסול אמנם שם יתכן שתמיד נשאר שיעור ענף למטה אלא שצריך להקפיד שיהיה ד' אצבעות לרש"י לאחרונים שזה מעכב והנה עיין שו"ע סימן כ"ג ס"ב דיש נוהגים לקשור הציציות אחד לשני בבית הקברות ולא הועילו כלום דזה קשר שאינו של קימא ומבואר שאין חיסרון מצד שעל ידי זה החוטים לא נפרדים ומשמע שזה לא מעכב ובב"י שם הקשה שאם זה פוסל הציציות א"כ הוי תולמ"ה והמג"א הביא לישב שזה תחילתו בכשרות ועיין תוס' בכורות ל"ט: שכתבו שזה הידור מצוה ומשמע שזה לא מעכב

י"א] עיין ארצות החיים שכתב שאין להפריד הציציות בשבת ומקורו מספר גן המלך וע"ש שדן מצד מכה בפטיש ומדבריו משמע שאם זה קרה לאחר שגמרו הבגד אין בזה מכה בפטיש וכן מבואר במאמר מרדכי סק"ט אמנם הארצות החיים העתיק את זה על כל מקרה ויתכן שנקטו שעד כמה שזה חסרון בדין ציצית ובפרט אם זה מעכב א"כ יש בזה מתקן מנא לכל הפחות מדרבנן כמו לטבול כלים וצ"ע

י"ב] הגמ' אומרת הטיל על הקרן כשירה רש"י ביאר שהכונה שלא הרחיק קשר גודל אמנם עיין ב"י סוף סימן י"א שהביא מהעיטור שהכונה שתלה החוטים כמו שאנו מטילים שכה"ג זה נראה כאילו יש שמונה ציצית כי רואים את זה משני הצדדים והביא כן מהספרי דמבואר שראב"י פוסל על הקרן מצד שהתורה אמרה ארבע ולא שמונה והנה בב"י שם נקט שזה מעכב בדיעבד ומבואר שלשיטות שעושים נקב אחד אם עושה שני נקבים זה מעכב ולכן כתב לעשות שני ציציות אמנם הפוסקים רק דנו שזה יוהרא ומשמע שנקטו שודאי שזה לא מעכב לעשות שני נקבים

י"ג] מבואר שהטיל על הגדיל זה לא טוב עיין רש"י ביאור אחד שהכונה שזה חוט עבה שמניחים בסוף הבגד ובטעם הפסול עיין פסקי הרי"ד שהכונה כי זה תוך קשר גודל רק שכאן זה לרוחב ועל הקרן זה לאורך אמנם הטור כתב שברוחב אפשר תוך קשר גודל וכתב הב"י אבל לא יותר גבוה מג' אצבעות ובטעם החילוק עיין מאמר מרדכי שברוחב אין החיסרון שזה לא כנף אבל למעלה מג' זה ודאי כחלק מהבגד [ועיין אחרונים מה זה אורך ומה זה רוחב ובתשב"ץ ח"ב סימן ר"ח מבואר שזה תלוי במה שיותר גדול ובערך לחם על השו"ע [נדפס בשו"ע פרידמן] כתב שהשתי זה האורך והערב זה הרוחב דהיינו שהשתי תיד הוא הכפול וממילא הוא החלק החשוב של הבגד ולפ"ז בו נמדד הכנף וגם הדרך על פי רוב לעשות השתי באורך הבגד מטעם הנ"ל אמנם החזו"א סקכ"ג כתב שעיקר הכונה במקום שבו תולה הציצית רק כיון שלכתחילה צריך באורל כתב אורך וצ"ע שהטור לא הביא דין לכתחילה שהציציות יעמדו באורך הטלית] אמנם בסמ"ג מבואר שהחיסרון שזה לא נחשב מעיקר הבגד וצריך שהכנף יחשב מעיקר הבגד והנה הב"י דן האם זה מצטרף למלא קשר גודל והביא דברשב"א מבואר בביאור הגמ' ב"ק שזה מצטרף ועיין ט"ז מה שביאר בזה ובפשוטו הביאור שזה ודאי נחשב כחלק מהבגד ורק שזה לא מעיקר הבגד וממילא כדי למנות על ידי זה שהכנף יחשב בגד זה מספיק עוד ביאר רש"י שהכונה שיש בצדדי חוטי שתי ללא ערב וכתב הב"י שהחיסרון מזה שזה לא מעיקר הבגד ויתכן שכיון שזה לא ארוג כדרך בגד רגיל אין לזה שם בגד ועיין מג"א שהביא מהגהות ר"פ על הסמ"ק שנסתפק האם אפשר למנות את זה לשיעור קשר גודל ובמג"א משמע שאפילו אם בגדיל זה מצטרף אבל כאן זה לא מצטרף דהינו שיש סברא לחלק ביניהם ועיין תהלה לדוד ועיין מאמר מרדכי סקי"ד לגבי העושים קרעים קרעים בסוף הבגד שודאי שזה נחשב כחלק מהבגד וזה דומה לפירוש הראשון ברש"י ולא לחוטי ערב ללא שתי

י"ד] הגמ' אומרת שצריך שתהא נוטפת על הקרן ברש"י משמע שהכונה שזה יהיה למעלה מקשר גודל שזה יחשב שזה נוטף על הקרן ולא שזה בקרן עצמו וברש"י קצת משמע שבאמת הקרן זה גם כנף רק שיש הלכה שהחוים יהיו מונחים על הכנף ולכן צריך שיעור קרן אמנם עיין ב"י בשם הסמ"ג ששיעור קשר גודל זה קרן ולא כנף ובארצות החיים סקמ"ט הביא מהיראים שצריך על הכנף ולכן צריך מעל שיעור קשר גודל וצ"ב הרי מבואר בגמ' שלמעלה מג' זה לא טוב ובפשוטו כי זה בגד ומבאר שהציצית מקומה בכנף אמנם הב"י סוף סימן ט"ו הביא מהיראים שהכוונה שצריך שהציציות יהיו תלוים לאורך הבגד ולא לרוחב הבגד שאם נותן על רוחב הבגד זה לא נוטף על הקרן אלא זה תלוי גבי קרקע וההגהות מימוני פ"א מציצית ה"ו כתב שאין להקפיד על זה אלא העיקר שלא יהא באלכסון ובטעם החיסרון הלבוש כתב שזה נראה כאילו צריך ציציות בשני הצדדים ויתכן שזה מעכב שזה הילפותא בספרי וצ"ב למה אלכסון זה חיסרון יותר ובמג"א כתב שזה מנהג הקראים והשו"ע כתב לכתחילה להחמיר בזה ועיין מ"ב שזה לא רק בזמן העשיה אלא גם אחרי העשיה אם זה נפל צריך להחזירו דהינו שזה דין בקיום המצוה ובארצות החיים כתב שרוחב הבגד לא נקרה כנף ועיין ארץ יהודה סקי"ג שהאריך בזה ועיין לקמן והנה עיין בגר"ז סל"ד שתמיד צריך להטיל בצורה שזה לא יהיה כנגד הקרקע אלא מונח על הקרן ותלוי בצורה לבישת הבגד ועיין בה"ל ובחזו"א סקי"ב בד"ה סט"ו אמנם בארצות החיים נקט שעיקר החיסרון שרוחב הבגד זה לא כנף וכמבואר לעיל שלכן שם אין דין שיעור גודל ולפ"ז לא משנה בצורת לבישתו וצ"ע

ט"ו] שיטת הטור שהדין קשר גודל זה רק באורך הטלית ולא ברחבו ועיין ב"י שציין על זה את האורחות חיים שהציצית צריכה לעמוד לאורך הטלית ועיין ארצות החיים דבפשוטו זה מצד שהאורך נחשב קרן אבל הרוחב לא נחשב קרן וע"ש שכתב שאין זה קשור לדין המהר"ם הובא בב"י סט"ו שיש דן שהציצית תהיה תלויה שלא לכיוון הקרקע וע"ש שכתב שיש נפק"מ שמצד המהר"ם זה תלוי בצורת העיטוף משא"כ כאן זה תלוי מה נחשב אורך ורוחב ולא תלוי בצורת הלבישה וע"ש שכתב שלהלכה בסט"ו זה לא מצד המהר"ם אלא מצד הראשונים שהאורך נחשב קרן ולא הרוחב אמנם המ"ב שם נקט שזה תלוי בלבישה ועיין חזו"א סקכ"ג שכתב שכל דין הטור הכונה שבזמן הלבישה זה האורך וצ"ע שהטור לא הביא כזו הלכה כלל והנה לגבי מה זה אורך המ"א סקט"ז לגבי מקום הנקב כתב שאורך זה מה שמתעטף בו ורוחב זה מה שלגובה האדם ולכאורא הכונה מה שיותר ארוך זה אורך ובט"ז משמע שזה איפכא אמנם הארצות החיים גרס שם אחרת והחזו"א הנ"ל כתב שזה לא תלוי מה יותר גדול והנה הב"י דייק דין הטור מצד שהגדיל זה לרוחב ולכאורא שם זה תלוי במציאות הבגד ולא בצורת העיטוף וכן משמע במג"א סקט"ז ובפמ"ג שם והנה לכאורא כמו שהדין של קשר גודל זה הלכה בשעת עשיה כך ההלכה של נוטפת על הקרן איך הציציות יעמדו זה בשעת תליה אמנם במ"ב מבואר שזה כל הזמן ומבואר במ"ב שזה גם בשעת תליה ועיין תהלה לדוד סקי"א שתמה בזה

והנה עיין אחרונים שנקטו שזה לפי הלבישה ודנו שטלית גדול זה תלוי בצורת העיטוף והמ"ב כתב ששתים העליונים צריכים להיות לרוחב והחזו"א כתב שלמנהגינו גם זה לאורך אמנם באחרונים משמע שדנים לפי דרך העיטוף ובזמן העיטוף אם מטלים לאורך זה יוצא כלפי קרקע

ט"ז] בשיעור של קשר גודל בפשוטו הכונה הפרק הראשון של האגודל אמנם בארצות החיים סק"נ הביא שיש דיעות שזה עד הצפורן ויש דיעות שזה כל הפרק עוד הביא מהרי"ד שזה הפרק השני וכתב שזה ג' אצבעות וע"ש שבזה א"ש הצריכותא של הגמ' בן ר"פ לר"י ששניהם באמת זה אותו שיעור וכן הוא ברבינו גרשום ועיין טהרת הקודש שתמה מה הצריכותא של הגמ' ולנ"ל א"ש ועיין עמק ברכה סימן י"ב

י"ז] מבואר בגמ' שאם בשעת עשיה היה קשר גודל ואחרי זה זה ירד זה כשר מצד שזה תלוי בשעת עשיה ועיין מ"ב סק"נ מצד שבפסוק כתוב ועשו להם על כנפי בגדיהם שההקפדה על שעת עשיה אמנם עיין יראים מצוה ת"א דמבואר דדימה לדין גרדומין וכן משמעות הרמב"ם פ"א הי"ח שכתב לאחר זה הדין של גרדומין ולפ"ז לשיטות שצריך ללבוש גם כאן זה כך וכן לסברת הבה"ל שתוך העשיה לא חל עדין שם גרדומין ה"ה כאן ויתכן נפק"מ במקרה שעשה למעלה מג' והורידו דבפשוטו זה פסול דצריך גם בזה בשעת עשיה אבל אם ההכשר מדין גרדומין יתכן שזה לא סיבה לפסול אלא שיש לדון שזה עשיה בפסול ויש לדון שאדרבא זה מכלל העשיה ועיין חזו"א סקכ"ג מה שדן לגבי אם הטיל כשלא היה קשר גודל ואחרי זה הקטין הקשר ונחלק בזה על הבה"ל ועיין שפת אמת שנספק בהטיל תוך ג' ולאחר זה זה הגיע ללמעלה מג' דהינו שיתכן שהדין שזה על הכנף ולא על הבגד עצמו זה ודאי לא רק בשעת עשיה וכן הוא בתהלה לדד וסק"ז

י"ז] עיין מג"א סקי"ד דאם על ידי החוטים נתמעט מקשר גודל זה כשר ואם היה יותר מקשר גודל אפילו שזה נתכוץ על ידי הקשר זה לא טוב ובפשטות הביאור כמבואר בפמ"ג שהקשר לא ממעט מהשיעור וכן משמע בנשמת אדם ג' אמנם בחיי אדם סכ"ד כ"ה כתב שזה מדין בשעת עשיה אזלינן ולכן העמיד שגם קיצר החור או שזה היה למעלה מג' והרחיב הנקב שזה לא טוב ומשמע במג"א שהדרך הרגילה לא לכווץ רק שגם אם עשה זה כשר

י"ט]עיין סוף סימן ט"ו דיש דיעות שלא להטיל שום דבר בכנף ויש חולקים שזה בטל לכנף ועיין בה"ל שביאר שיסוד החיסרון שמדובר שמטיל משהו שהוא לא מין כנף והשיטה החולקת כתב הגר"א שהולכים לפי עיקר הבגד דהינו שיש כאן מחלוקת לגבי ההלכה של מין כנף האם הולכים לפי הכנף לבד או לפי הבגד ועיין בה"ל שלפ"ז אם יש חוטי צמר או פשתן שזה מועיל לכל מין יכול להטיל חתיכת בגד לכו"ע והנה בעיקר הנידון עיין מ"ב לגבי צבע הבגד שכתב בשם הפמ"ג שזה תלוי ברוב הבגד ודימה לדין כנפיה של עור אמנם לגבי מין הבגד החזו"א הסתפק בזה ולכאורא מבואר בשו"ע שהמנהג להקל אמנם יתכן שזה מחמת שזה טפל לבגד וזה לא משנה את מין הבגד וצ"ע

**השלמת הסוגיות של ציצית [מ"ב. – מ"ד.]**

**[חוץ מסוגית תולמ"ה ולשמה שנלמד אי"ה זמן אלול]**

# מ"ב. ר"נ אשכחיה – מ"ב: אמר רב יהודה אמר רב

**[עניני לשמה ותולמ"ה נלמד אי"ה באלול]**

**א. בדין אשה בציצית - סימן י"ד ס"א ועיין בבה"ל שיש בזה שני טעמים וע"ש מה שנקט לדינא**

**ב. האם למ"ד חובת מנא ציצית כשר בעכו"ם – קרן אורה ועיין מיוחס לרשב"א בע"ב**

**ג. בהא דמילה דוחה שבת אם היא כשירה בעכו"ם – קרן אורה חת"ס יור"ד קל"ב בד"ה והנה בחת"ס**

**ד. מתי היה צד שיברכו על תפילין – שפ"א ועיין רמב"ם פי"א מברכות ה"ח**

**ה. בדין ברכה על עשית ציצית כשהוא לבוש בה – מג"א סימן י"ט סק"א ובעיקר סוגין שמברכים על עשיה עיין רא"ש בר"ה פ"ד ס"י ועיין מרדכי שבת סימן רצ"ד לגבי נר שבת ועיין עמק שאלה מצוה רכ"ו סק"ז [נ"א. טור ב']**

**ו. בהא פליגי – עיין רש"י ובביאור דבריו עיין מיוחס לרשב"א ובטהרת הקודש ועיין רי"ף ובפסקי הרי"ד ורבינו גרשום שביארו הגמ' אחרת**

**ז. א"ל רב מרדכי – בביאור שיטתו עיין טהרת הקודש וע"ש במה שישב הסמ"ק הובא בב"י סימן י"א ס"א ובהגהות מהר"ם בענט אות מ"ט על המרדכי סימן תקמ"ט בד"ה פסק בה"ג מה שישבו על זה**

# מ"ג. ת"ר הלוקח טלית – מ"ד. תפילה של יד

**ח. ת"ר הלוקח מן התגר וכו' – סימן כ' ועיין בנימוק"י י"ג. מדפי הרי"ף**

**ט. רב יהודה רמי – עיין רבינו גרשום שמדובר בבגד אשתו**

**י. בביאור סוגית הגמ' – עיין רש"י וברא"ש [ועיין מיוחס לרשב"א] ועיין שו"ת הרא"ש כלל ב' י"ג ובב"י סוף סימן ח' ועיין ט"ז שם ובישוב קושיתו עיין חמד משה ובמשכנות יעקב סימן ח' ועיין ארצות החיים שהאריך בזה וע"ש שדן שגם לרמב"ם אין לברך בבוקר ועיין ביאור הגר"א מה שהוכיח מסוגין ועיין חמד משה שהקשה דבגמ' בסוכה מבואר שרב יהודה ס"ל כרבנן ועיין קרן אורה**

**י"א. עבדים – עיין עולת שלמה**

**י"ב. כסות סומא – טושו"ע י"ז ס"א ועיין ארצות החיים שם במאיר לארץ ובא"י שהביא ראשונים שפטור וע"ש מה שישב**

**י"ג. כיון שנתחייב אדם – עיין רש"י ועיין ביאור הגר"א סימן י"ח ס"ג ובמשכנות יעקב סכ"ג מה שהקשה על שיטת ר"ת**

**י"ד. ובשעה נכנס דוד לבית המרחץ – עיין מג"א סימן כ"א סק"ב ועיין א"ר שם ועיין רעק"א תשובה ט' שלמד מהמג"א שבזמן שהוא במרחץ הוא פטור ממזוזה ועיין נחלת צבי יו"ד סימן רצ"א שדחה שרצה להיות מוקף במצות**

**ט"ו. כיון שנזכר במילה – מהר"ח או"ז סימן י"א**

**ט"ז. גדול ענשו של לבן – עיין רש"י [ומשמע שיש ביטול עשה גמור ללא תכלת] ובמהרש"א ובטור סימן כ"ד**

# טלית שאולה [טושו"ע סימן י"ד ס"ג ד']

**י"ז. טלית שאולה – רא"ש סימן י' ועיין תוס' חולין ק"י: וברא"ש שם סימן כ"ו ועיין פסקי התוס' אות ק"ס קס"א ועיין משכנות יעקב סימן ז' ועיין ריטב"א חולין קל"ו. ועיין גליון רעק"א סימן י"ד ובדרך החיים סימן ט' ס"ה וע"ש בתשובה בסוף הספר עמוד רצ"ח ועיין א"ר סימן י"ד סק"ו**

**י"ח. האם מברכים לאחר ל' יום – עיין מאירי חולין ק"י: ועיין מגן גבורים סימן י"ד סק"ה שדן בדין ברכה על מראית העין [ועיין פר"ח ותבו"ש יורד סימן י"ג בדין ברכה על מראית העין ]**

**בין הזמנים כדאי להשלים הנ"ל ולחזור על הלכות ציצית ולהשלים סימן כ"א כ"ב כ"ג בסימן ח' יש ללמוד רק דיני עיטוף ולילה את השאר יתכן שילמדו אי"ה בזמן אלול**

**מ"ב.**

א] עיין תוס' שכתבו לדיק מהגמ' מהא דביענן מיעוט לגוי מעשיית ציצית משמע שאשה יכולה לעשות ציצית אמנם עיין ב"י סימן י"ד ס"א שהביא שיש שפסלו אשה ומצאנו בזה שני טעמים יש שביארו בשם ר"ת שכמו שבתפילין יש הלכה שכיון שאינו בקשירה אינו בכתיבה ה"ה בכל מצוה כגון אגד לולב וסוכה יש הלכה שמי שלא חייב לא יכול לעשות המצוה אלא שצ"ע מהגמ' של סוכת גוים ואין לומר שישראל עשאה לשם עכו"ם דהרי בסוגין הגמ' מביאה את זה מפורש לגבי עשית עכו"ם [ועיין אבני נזר תפ"א] אמנם הביאו מהמהר"ם שיש מיעוט בני ישראל ולא בנות ישראל והרמ"א כתב שראוי להחמיר וכתב הבה"ל שזה רק מצד המיעוט של בני ישראל ולכן לגבי סוכה ולולב לא כתב להחמיר אמנם הבה"ל הביא מהאחרונים שראוי להחמיר כר"ת ומבואר בפוסקים שיש כמה נפק"מ בטעם המיעוט א. האם קטן נתמעט, שמצד בני ישראל זה לא ממעט קטן אבל מצד שאינו בקשירה זה גם ממעט קטן ב. לגבי שאר תיקוני הציצית דהיינו טוית החוטים שאם זה מצד שאינו בקשירה זה סיבה לפסול הכל משא"כ אם מצד בני ישראל זה רק על העשיה בבגד ולא על ההכנה של החוטים

ב] הגמ' דנה האם מילה בעכו"ם כשירה ועיין קרן אורה שלא מצאנו מצוה חיובית שכשירה בעכו"ם וכתב שרק כאן שהענין זה שהישראל יהיה מהול ולא עיקר המעשה מצוה לכן יש צד שמועיל בעכו"ם ועיין רעק"א ע"ז כ"ז שלכן לא צריך שליחות של האבא שהעיקר זה התוצאה שהבן מהול וע"ש שכתב שלפ"ז כל הצד שציצית כשירה בעכו"ם זה רק אם זה חובת גברא אבל אם זה חובת טלית דהינו שבמעשה זה מקיים מצוה וודאי שלא כשר בעכו"ם ועיין לקמן אמנם מסברא אין זה דומה כלל דגם למ"ד חובת מנא הקיום לא בהטלה אלא בזה שיש לו ציצית בבגדו שבקופסא אבל אין המעשה מצוה עיקר ההטלה רק שבאותו רגע מקים המצוה ולכן שיך לדון שעכו"ם יהיה כשר [ובפשוטו קביעת מזוזה בעכו"ם זה תלוי בנידון של ציצת עיין בקרן אורה בסוגין] וע"ש עוד מה שדן בזה

ג]עיין קרן אורה שהקשה שאם מילה כשירה בעכו"ם למה זה דוחה שבת וכתב שכיון שקיום המצוה זה רק על ידי שהישראל עושה ממילא זה מספיק סיבה לדחות שבת ועין חת"ס יור"ד קל"ב שכתב שהמצוה של האב או הב"ד דוחה את השבת דהינו שזה ודאי שיש חיוב מסוים שיעשה על ידי שיראל וזה עצמו סיבת הדחיה ולכאורא הכונה שהענין שיהיה מהול באמת בשביל זה לא צריך לדחות אמנם סיבת הדחיה זה בשביל קיום המצוה וזה נעשה רק על ידי ישראל

ד] ואילו לעשות תפילין לא מברך עיין שפת אמת שהקשה שלכאורא אם היו מברכים זה בתפירה והכנסת הבתים לתפילין וזה באמת כשר בעכו"ם אמנם בשו"ע סימן ל"ט מבואר שכל זה פסול בעכו"ם אמנם עיין פמ"ג שם דיתכן שזה מדרבנן אמנם עיין רמב"ם פ"י"א מברכות ה"ח שכתב מפורש שעל הצד שהיו מברכים זה לכתוב תפילין וצ"ע

ה] בפשוטו מברכים על עשית מצוה ולא על הכשר מצוה אמנם הגמ' בסוגין דנה שגם על עשיה של הכשר מצוה אפשר לברך אמנם רק אם זה יכול להעשות רק על ידי ישראל ומסברא היה מקום לומר שרק בהכשר מצוה יש החילוק הזה אבל לא במקום שיש בזה קיום מצוה ממש אמנם מהא דהגמ' דנה שמילה לא יוכלו לברך אלא אם זה פסול בעכו"ם לכאורא מבואר שגם מצוה עצמה אם יכולה להתקיים על ידי עכו"ם לא מברכים ועדין צ"ע שהרי יש מעשה מצוה בעיקר המילה ואת זה אי אפשר על ידי עכו"ם ומבואר שגם מצוה שאפשר על ידי עשיה של עכו"ם זה סיבה שלא לברך ולפ"ז גם על מעקה לא יברכו או כיסוי הדם וצ"ב מנ"ל לגמ' שאם מברכים על הכשר מצוה ויש תנאי שפסול בעכו"ם גם בברכה על מצוה ממש זה כך

ו] והנה הגמ' מבארת שנחלקו האם חובת מנא או חובת גברא ועיין רי"ף וברי"ד שביארו שהכונה שר"נ ורב אדא נחלקו בזה דהינו שרב אדם שבירך כי זה חובת מנא ולכן אפילו אם כשר בעכו"ם יכול לברך אמנם רש"י ביאר שהכוונה ר"נ ור"ח דהינו שר"ח שהקשה שיברכו כיון שזה פסול בעכו"ם זה רק מצד שזה חובת מנא אמנם צ"ע שהרי הגמ' הוכיחה מתפילין שאפילו שזה פסול בעכו"ם לא מברכים ועיין טהרת הקודש שביאר שכונת הגמ' שרב חסדא נקט שגם במקום שזה גמר מצותה בכל אופן אם זה כשר בעכו"ם זה לא סיבה לברך ולכן בציצית נקט שזה חובת מנא ותמה א"כ למה לא לברך הרי זה פסול בעכו"ם ולפ"ז באמת ר"ח חולק על כלל הגמ' לעיל והנה הגמ' אומרת שרב מרדכי אמר שרב ס"ל שעכו"ם יכול לעשות ציצית ולכן לא קשה ובפשוטו הכוונה שהוא נשאר שאם עכו"ם פסול זה סיבה לברך אפילו שזה חובת גברא אמנם עיין לנ"ל שביאר שהוא ס"ל גם שזה חובת מנא ובכל אופן נקט שאם כשר בעכו"ם זה לא סיבה לברך והנה הב"י סימן י"ד ס"א הביא מהסמ"ק שעכו"ם כשר להטיל ציצית לכן לא מברכים ותמה הב"י שתיפו"ל שזה לא גמר מצותה והרי בתפילין רואים שזה לא סיבה לברך וישב הטה"ק דתפילין זה רק הכשר מצוה אבל כאן זה המצוה ממש ובזה ס"ל לרב מרדכי שזה סיבה לברך אמנם אם אפשר על ידי עכו"ם זה סיבה שלא לברך וע"ש שלפ"ז אין ראיה שקי"ל חובת גברא מזה שלא מברכים לעשת ציצית שיתכן שכיון שכשר בעכו"ם לכן לא מברכים וכדר' מרדכי והנה ודאי מברכים על העיטוף שלא משמע שיש צד שלא מברכים בציצית כלל וצ"ל שמי שפוסק שזה חובת מנא בהכרח שיש גם דין חובת גברא וכמבואר בעיטור ועיין הגהות מהר"ם בענט על המרדכי סימן תתקמ"ט בד"ה כתב בה"ג שכתב לישב שהסמ"ק הוצרך לטעם שזה כשר בעכו"ם שלכן גם לבוש טלית ומטיל בה ציצית שכתב המג"א שיברך על עשית ציצית שבכל אופן כיון שזה כשר בעכו"ם יברך על מצות ציצית דהינו על קיום המצוה של הלובש שזה לא שייך בעכו"ם

ז] ועיין מיוחס לרשב"א שכתב לבאר כונת רש"י שרב חסדא ס"ל חובת טלית דהיינו שנקט שהסיבה לומר שעכו"ם לא יכול לעשות ציצית כיון שזה חובת טלית ובזה מתקיים המצוה אבל אם זה חובת גברא וזה רק הכשר בזה כאן שלא חל שום חלות על זה אין סיבה שעכו"ם לא יכול לעשות וזה כסברת הקרן אורה לעיל וצ"ב שגם אם זה חובת מנא אבל העשיה זה רק הכשר לקים המצוה בזה שיש לו ציצית בבגדו והנה למבואר בטהרת הקודש לעיל מהסמ"ק מבואר שגם אם זה חובת מנא יתכן שעכו"ם יכול לעשות ובעיקר סברת המיוחס לרשב"א הנ"ל והקרן אורה לעיל חזינן שחלוק ביסודו הדין חובת גברא מחובת מנא ולא שתמיד זה קיום של הגברא אלא שאם חובת מנא זה קיום דין בבגד ולכן עכו"ם לא יכול לעשות שדנים שיש כאן קיום בעצם ההטלה לא בהעמדת המצב שיש ציצית והנה היה מקום לומר שגם אם זה חובת גברא הגדר שכשהוא לבוש יש חובת מנא ולפ"ז גם כאן היה הסברא שכיון שזה כשר בעכו"ם הוא לא מברך ובגמ' משמע לא כך ומשמע ששם ודאי שהקיום כמו בתפילין במה שגופו לבוש וצ"ע

ח] והנה בהא דהגמ' מכריעה שמברכים רק במקום שעשיתה גמר מצותה יש לדון האם הכונה שמברכים רק על הקיום מצוה שבזה אבל באמת לא מברכים על ההכשר מצוה או שכל שזה הכשר מצוה שמיד מקימים המצוה אפשר לברך גם על ההכשר ואדרבא יתכן שעיקר המצוה זה על ההכשר שבזה שכיון שמצוה צריכה מעשה ממילא ההכשר נחשב כמעשה אבל לא על הקיום מצוה הנעשה והנה מבואר בשו"ע ששליח מברך גם במקדש אשה לחברו ושם בפשוטו השליח לא עושה שום מצוה ובכל אופן מברך ועיין רא"ש ר"ה פ"ד ס"י בסופו שהביא מר"ת שמברכים על תקיעת שופר כיון שעשיתה זה גמר מצותה והראבי"ה חולק לברך לשמוע קול שופר ובפשוטו מבואר בר"ת שהכשר מצוה שבו מקימים מצוה אפשר לברך עליו ויתכן שגם הראבי"ה חולק שעד כמה שיש קיום מצוה עדיף לברך על זה אמנם היה מקום לומר ששמיעה זה לא מעשה וזה לא סיבה לברך

והנה עיין מג"א סימן י"ט שדן שבעושה ציצית על בגדו כשהוא לבוש יברך על עשית ציצית וכמו למ"ד חובת מנא וכתב כמו שבמזוזה מברכים על קביעת מזוזה ולכאורא הקביעה של המזוזה כשדר בבית וכן הציצית כשלבוש בבגד אין זה המעשה מצוה אלא המצוה זה מה שיש לו מזוזה בפתחו ובבגדו ולכאורא עדיף לברך על המצוה בעצמה ולא על ההכשר שבזה וכמו לגבי תקיעה וכנ"ל ואולי במזוזה יש קיום בעצם הקביעה אבל בציצית לכאורא זה ודאי רק היכי תימצי אמנם עדין יש ללק בין שופר שהתקיעה והשמיעה זה שני דברים אבל כאן הקביעה זה מציאות העשיה שיש מזוזה בפתח וצ"ע

והנה עיין מרדכי שבת סימן רצ"ד וכן הוא בשו"ת ספר הישר סימן מ"ח ו' שר' משולם אמר שלא לברך על הדלקת נר שבת כיון שאין עשיתה גמר מצותה כיון שלא מקים המצוה אלא אם נהנה בזה בשבת והמרדכי כתב לחלק שהרי מיד הוא נהנה להכין צרכי הסעודה ולפ"ז לכאורא אם עדין לא קיבל שבת לא יכול לברך אמנם בספר הישר משמע שתירץ שכאן עצם ההדלקה זה המעשה מצוה בגלל שאחרי זה יהנה מזה ואין זה דומה להכנת תפילין שאין זה מעשה מצוה אלא רק הכשר מצוה וצ"ב סברת רבינו משולם ועיין עמק שאלה מצוה קכ"ז אות ז' [נ"א. טור ב'] שכתב לבאר שאם יכבה הנר ולא ישתמש בו יוצא שלא קיים המצוה א"כ קיום המצוה תלוי במה שאחרי זה ישתמש ונקט שזה גם נחשב שאין עשיתה גמר מצותה וע"ש שכתב שלפ"ז יתכן שמה שהגמ' אומרת שזה חובת גברא הכונה שכל הקיום בזה שמטיל ציצית בבגד אם ילבש בסוף אבל עד כמה שזה יגיע ללבישה יש מצוה בעצם הטלת הטלית בבגד ע"ש אמנם צ"ע שנר חנוכה למ"ד כבתה זקוק לה גם כן מברכים אפילו שיתכן שלא יקים בזה המצוה וגם בערב שבת שלא יכול לחזור ולהדליק וצ"ע

**מ"ג.**

ט] מבואר בגמ' שאסור למכור טלית אם ציצית לעכו"ם ומשמע שאם מתיר את הציציות יכול למכור ועיין מג"א סימן ט"ו שהקשה למה אין איסור של מתירין מבגד שלא על מנת להטיל במקום אחר והוכיח מכאן שכל שהבגד עומד לשימוש שלא חייב בציצית אין חיסרון כזה ועיין ביאור הגר"א שם שזה המקור שבגד של מת מותר להתיר הציציות אמנם הא"ר חלק וכתב שיתכן שמדובר שמתיר החוטים בשביל להטילם בבגד אחר והנה לכאורא מצד בזיון הבגד זה לא שייך כי זה כבר לא עומד לקיום מצוה ורק דן מצד החוטים אמנם כיון שהרי תשמיש מצוה נזרקין ויכול להחליט שמשתמש עמם לא לקיום מצוה לכאורא לא שייך בזה הורדה ורק אם הבגד עומד ללבישה זה אסור וכן מבואר בריטב"א שבת כ"ב ועיין סוגיא דמתירין מבגד לבגד

י] מבאר בגמ' שאסור למכור לעכו"ם ציצית או מצד זונה וביאר רש"י שאו הכונה שהזונה תחשוב שהוא ישראל ותיבעל לו או שהכונה שהזונה עכו"ם תגיד שישראל נתן לה עוד טעם הגמ' אומרת בגלל שפיכות דמים שאדם יתלוה לו דרך ויסמוך שהוא ישראל והנה הרמב"ם העתיק רק את הטעם של שפיכות דמים וכתב הגר"א שזה לחומרא דנפק"מ לתת משכון שמצד זונה לא שייך שהרי לא יכול לתת את זה כיון שהוא חייב להחזיר את זה אמנם עיין נימוק"י שנקט שגם מצד זונה יש איסור של משכון וצ"ע עוד כתב הנימוק"י שבחשש של שפיכות דמים יש גם חשש שיאכילנו דברים שאינם כשרים והנה החיי אדם כתב שהיום הם לא חשודים על שפיכות דמים אמנם לנ"ל עדין יש לאסור והפוסקים סתמו בזה ויתכן שנפק"מ באדם שגם אם הוא לא גוי אבל ודאי שניכר עליו שהוא לא שומר תו"מ שאין לסמוך עליו לגבי איסורי מאכלות

י"א] הגמ' שואלת שאם ס"ל שיש חיוב ציצית גם בלילה למה בירך בבוקר והגמ' עונה שס"ל כרבי שמברך כל לבישה והגמ' שואלת שא"כ כל לבישה שיברך והגמ' עונה שהוא לא היה פושט טליתו אלא בלילה וחוזר ולובשו ביום והנה מבואר ברש"י שהגמ' בתחילה סברא שהוא היה פושט את זה כל יום ולובש בחזרה בבוקר ולפ"ז מבואר בגמ' שלרבנן שבסוכה מברכים רק ביום ראשון גם בציצית אם אין הפסק זמן חיוב מברכים רק בקניה של הטלית ולובש את זה פעם ראשונה אבל אם לילה לאו זמן ציצית צריך לברך כל בוקר כיון שהיה הפסק לילה שאין חיוב והנה צ"ב עד כמה שס"ל לילה זמן ציצית למה לא בירך על הטלית של הלילה ועיין רא"ש שהיה משאירה עליו כל הזמן ומזה הוכיח שגם כשיש על האדם בגד של ציצית חייב להטיל בכל הבגדים וכן מוכח שצריך לברך על כל בגד שלובש ובמיוחס לרשב"א כתב שבאמת בירך גם בלילה על מה שלבש רק באו לחדש שבירך עוד הפעם על כסות היום והנה מבואר בגמ' שלרבנן אם לילה לאו זמן ציצית צריך לברך בבוקר ועיין ביאור הגר"א סוף סימן ח' שהקשה לשיטות שבגד יום חייב בלילה א"כ זה לא נחשב שיש כאן הפסק ובהכרח שכיון שהלילה לא מחיב זה נחשב הפסק וכתב שלפ"ז ה"ה אם לא הוריד הבגד זה נחשב הפסק ועיין לקמן והנה עיין קרן אורה ובחמד משה סוף סימן ח' שהקשו דבגמ' בסוכה מבואר שרב יהודה ס"ל כרבנן שבסוכה לא מברך אלא פעם אחת א"כ איך הגמ' אומרת שס"ל כרבי ועיין קרן אורה שישב שמצוה כמו ציצית שזה תלוי אם לובש הבגד בזה גם רבנן מודים שכל לבישה זה מחיב ולפ"ז כונת הגמ' לישב שכאן גם רבנן מודים ע"ש והנה משמעות רש"י מ: שבגד יום בלילה פטור ולפ"ז צ"ב למה ביאר רש"י שהנידון כל בוקר כשלבש הרי גם ללא זה למ"ד שלילה פטור א"כ בבוקר צריך לברך ועיין משכנות יעקב סימן ח' שכתב שכיון שלא פשטו זה נחשב המשך של אותו מעשה וזה לא סיבה לברך וזה הפוך מהרא"ש לקמן

והנה הרא"ש בתשובה כלל ב' י"ג הובא בב"י סוף סימן ח' כתב שגם אם אדם לא פשט את טליתו בלילה בבוקר צריך לחזור ולברך והוכיח דבר זה מסוגין שכתב שודאי מדובר שלא פשט הטלית בלילה א"כ מה הגמ' שואלת שלא יברך ובכל אופן מבואר בגמ' שלמ"ד לילה לאו זמן ציצית צריך לברך דהיינו שלמד הסוגיא דלא כרש"י שלבש כל בוקר אלא שלא פשט הבגד כה"ג הגמ' דנה שלמ"ד לילה לאו זמן ציצת זה סיבה לברך והאחרונים תמהו עליו הרי בגמ' מבואר שלרבנן לא צריך לברך וא"כ הגמ' בתחילה שהבינה שס"ל כרבנן א"ש שלא צריך לברך ועיין משכנות יעקב סימן ח' שהרא"ש נקט שכאן שמפסיק לילה שהדרך שלא לובשים בגד יום זה ודאי סיבה להפסקה וזה לא דומה לסוכה שיושנים בסוכה גם בלילה

והנה האחרונים תמהו מה סברא שיברך כל בוקר הרי עד כמה שבגד יום חייב בלילה א"כ קיים כל הזמן את המצוה ולמה שיצטרך לחזור ולברך ומשמע שגדר החיוב בלילה זה לא כמו ביום ולכן זה נחשב הפסק ואולי זה רק מחמת שישן בלילה והנה ברא"ש מבואר שמברכים על לבישת לילה וזה ודאי מחודש שבכל אופן זה יחשב הפסק ויש שדנו שבבגד יום בלילה זה רק חובת הבגד וביום זה קיום של הגברא ולכן יכול לברך ביום דיש כן קיום נוסף והדברים מחודשים

י"ב] עיין שו"ת הרא"ש הנ"ל שכתב שמתי שמברך בבוקר טוב שימשמש וצ"ע למה זה רק טוב הרי בגמ' ל"ו. מבואר לגבי תפילין שאם הניח קודם זמן תפילין צריך למשמש ועיין תוס' שם שדנו שציצית רק אם יוריד הציצית ויחזור וילבשנה יכול לברך וכתבו שגם בזה מועיל מישמוש אבל בפשוטו כיון שצריך מעשה ללא מישמוש מבואר שלא יכול לברך ועיין ב"י סוף סימן ח' שכתב שהרא"ש סבר שרק תפילין יש משג של משמוש אבל בציצית אין לזה מעלה וממילא לא צריך וזה הפוך מתוס' ובאמת צ"ע שהרמב"ם פ"י מברכות ה"ה כתב שמי שהניח תפילין או ציצית ולא בירך יכול לברך על זמן שהוא לבוש ולא כתב שצריך למשמש ואולי ס"ל שכל הגמ' כשלבש בזמן שזה לא זמן תפילין וציצית אבל אם לבש בזמן ציצית ותפילין ולא בירך זה אחרת ועדין צ"ע למה לא העתיק הגמ' של תפילין שהניח קודם היום ועיין חמד משה שכתב לדון בדעת הרא"ש על דרך הנ"ל ולפ"ז כתב שאם הניח ביום הקודם שאז היה חיוב זה עדיף שביום ההבא לא יצטרך לברך וצ"ע בזה והנה המג"א דן שאדם שנכנס לבית אם מזוזה יברך על מצות מזוזה ורעק""א תשובה ט' הביא מהברכי יוסף שלא מברכים ללא מעשה וצ"ע הרי מפורש בגמ' שצרך משמוש דהינו שללא מעשה לא מברכים וצ"ל שהכניסה לבית שהיא גורמת שמקים מצוה זה כמו מעשה וצ"ע בזה

י"ג] מבואר בבריתא שעבדים חיבים בציצית עיין עולת שלמה שהקשה הרי מה שקנה עבד קנה רבו ויש להוסיף שכאן יתכן שגם מדרבנן אין סיבה שיתחייב דכולם יודעים שזה לא שלו וכתב שלמ"ד חובת מנא יתכן שאם זה עומד ללבישת בר חיוב ממילא האדון חייב ולכן צריך להגיע למה שהם בר חיובא בעצם וזה דלא כמלא הרועים שהבאינו בסוגיא דחובת מנא שגם מה ששיך ללבישה של גברא לאו בר חיובא חייב ו עוד כתב דנפק"מ במעוכב גט שחרור שיש לו זכיה ממונית

י"ד] בפשוטו מבואר בגמ' שסומא חייב בציצית ואין בזה מחלוקת וכן נפסק בשו"ע סימן י"ז אמנם עיין ראש הלכות תפילין סימן ט"ו שהביא מספר העיתים שסומא פטור מתפילין כמו ציצית והקשה הרא"ש שזה רק פטור מציצית ולא מתפילין ועיין ארצות החיים סי"ז שהביא עוד ראשונים שפטור מציצית וע"ש שביארו המקורות לדרשא זו וצ"ע

**מ"ג:**

ט"ו] הגמ' אומרת כיון שנתחייב אדם וכו' רש"י ביאר בביאור הראשון שהכונה שהעיר היום ועיין ביאור הגר"א סימן י"ח שזה כשיטות שזמן ציצית זה עלות השחר אבל לרמב"ם שזה יותר מאוחר לא יתכן שזה כונת הגמ' ועיין משכנות יעקב סימן כ"ג שהקשה על ר"ת שבגד יום חייב בלילה א"כ החיוב ציצית הוא בבגד זה שעומד ליום גם בלילה ודחוק לומר שהכוונה שבגד שמשמש לזמן זה מחייב בציצית

ט"ז] **בשעה שנכנס וכו':** עיין מג"א סימן כ"א סק"ב שהביא מהאריז"ל שראוי ללבוש טלית קטן בלילה והוכיח מהא דדוד המלך לא חשש בלילה שהוא ללא מצות וכתב המג"א לדחות שבלילה היה לו מזוזה בפתחו משא"כ כשהוא במרחץ ועיין רעק"א סימן ט' שכתב שלכאורא מזוזה הוא מקיים גם כשהוא בבית מרחץ והוכיח מכאן שאדם שיצא מביתו בזמן הזה לא מקים מצוה אמנם עיין נחלת צבי יור"ד סימן רצ"א שכתב שדוד המלך חיפש מצוות שמקיפות אותו ושמעתי שבבאר יצחק הוכיח עוד שהרי היה לו ס"ת וקים כל הזמן מצוה זו ובהכרח שרצה מצוה שמקיפה אותו ויתכן שהאריז"ל נקט שמזוזה זה לא גדר שמקיף אותו ולכן הוכיח מהלילה ובא"ר ישב שהמזוזה היתה מחוץ לדלת ולכן זה לא נחשב שמקיף אותו ע"ש

י"ז] מבואר בגמ' שדוד המלך שמח שיש לו מילה בבשרו עיין מהר"ח או"ז סימן י"א שהוכיח מכאן שיש מצוה בזה שהוא מהול לא רק מעשה המילה דאל"כ מה שמח במילה יותר מבראשו שמקים שם תפילין אלא בהכרח שזה נחשב שעכשיו מקים מצוה בגופו

י"ח] הגמ' אומרת קשה עונשו של לבן מעונשו של תכלת רש"י ביאר שהכוונה שיותר חמור מי שלא מטיל כלל ציצית למי שלא מטיל רק תכלת כי זה יותר קשה משמע מזה שחשיב ביטול מ"ע דאל"כ ודאי שזה יותר חמור וזה דלא כאחרונים שכתבו שזה רק בגדר הידור ועיין מהרש"א שהיה מקום לבאר שהתכלת אינו מעכב את הלבן ובשניהם מדובר שהטיל מין אחד ולא טרח להשיג את המין השני ובזה יותר חמור מי שלא משיג את הלבן ולפ"ז אין קושיא ועיין טור סימן כ"ד דמשמע שביאר שכונת הגמ' על אדם שלא טורח ללבוש בגד ד' כנפות אם ציצית ויותר חמור בזמנם שהיה תכלת שאז היה קשה להשיג חוטי תכלת מאשר היום שרק צריך להשיג חוטי לבן וצ"ב הרי גם בזמנם שלפחות ילבש לבן ומבואר שכיון שיש אפשרות וצריך לטרוח אסור לו ללבוש בגד ד' כנפות אם לבן ללא תכלת וכנ"ל שזה חיוב גמור

# סוגיא דטלית שאולה וטלית השותפין [מנחות מ"ד. טושו"ע סימן י"ד ס"ג ד']

**א. האם הדין ל' יום זה מדאוריתא – עיין תוס' לענין מזוזה ובקרן אורה מה שדיק מהרמב"ם ועיין ר"י מלוניל ועיין חולין קל"ו. שיש דרשא על טלית שאולה ולא על מזוזה [ולגבי מזוזה עיין ראשונים שבת קל"א שנקטו שזה דרבנן]**

**ב. שכירות בטלית – עיין מ"ב י"ד סק"י**

**ג. בדין ברכה על טלית שאולה – עיין תוס' חולין ק"י: וברא"ש שם סימן כ"ו ועיין רא"ש הלכות ציצית סימן א' וסימן י' ועיין משכנות יעקב סימן ז' ובא"ר סימן י"ד סק"ו וכן הוא בריטב"א חולין קל"ו. ועיין גר"ז קו"א סק"ג**

**ד. האם החוטים צריכים להיות של בעל הבגד – עיין טושו"ע סי"א ס"ז ועיין לשון הרמב"ם ובערוך לנר סוכה ט.**

**ה. האם בטלית שאולה החוטים יכולים להיות של בעל הבגד – עיין רעק"א על הגליון סימן י"ד ועיין דרך החיים במכתב בסוף הספר בהצאה שנדמ"ח ועיין פסקי התוס' במנחות ובהגהות ר"פ על הסמ"ק מצוה ל"א [ובפשוטו צ"ל שיש סברא מיוחדת שאם זה של בעל הבגד זה עדיף] ועיין עמק ברכה סימן י"א**

**ו. האם מברכים לאחר ל' אפילו שהחיוב מצד מראית העין – מאירי חולין ק"י ועין מגן גבורים סק"ה**

**ז. בדין שותפות עכו"ם – עיין רעק"א תשובה ס"ו ובגליון השו"ע כאן ובארצות החיים סק"ד [ועיין תוס"ר חולין קל"ו]**

**סוגיא דטלית שאולה ושותפין**

א] מבואר בגמ' שטלית שאולה תוך ל' יום היא פטורה ולאחר ל' יום היא חייבת ומבואר בגמ' בחולין קל"ו. שיש מיעוט כסותך למעט שאולה ולכן נקטו תוס' ושאר הראשונים שודאי שגם לאחר ל' יום זה רק דרבנן ובפשוטו מהא דהגמ' מדמה לשכירות בית משמע שגם זה נחשב שזה לא שלו כן דייק בעולת תמיד ועיין רעק"א תשובה ס"ו שדן למה לא נימא דשכירות קניה ועיין אבי עזרי הלכות מזוזה שדן שגם אם קונה זה רק קנין פירות ולגבי מזוזה צריך קנין הגוף ועיין מ"ב שהביא שהעיטור מסתפק שאולי שכירות חייב תוך ל' יום ומשמע שהספק מדאוריתא וצ"ל ששכירות זה עדיף משאלה אמנם צ"ב מהגמ' שבמזוזה פטור קודם ל' יום ואולי יש עוד חסרון שחסר בדירה ובטלית זה לא שייך או שבאמת לאחר ל' יום זה דאוריתא עיין לקמן וצ"ע ובאמת בר"י מלוניל משמע שלאחר ל' יום זה כסותך מדאוריתא ועיין קרן אורה שדן לבאר כן בדעת הרמב"ם שסתם שטלית שאולה מותר גם כלאיים בציצת לאחר ל' יום ובהכרח שזה חייב מדאוריתא אמנם עיין לעיל בסוגיא דשיטת ר"ת שכתבנו שיתכן שבזה הרמב"ם מודה לר"ת שחל היתר בחפצא

ב] והנה לגבי מזוזה מבואר בגמ' בחולין שמביתך לא מעטי שותפות אלא דרך ביאתך ולגבי טלית הגמ' אומרת שכסותך בא למעט שאולה וקצת משמע שבמזוזה שאולה וה"ה שכורה חייב מדאוריתא כן דיקו התוס' אלא שצ"ב א"כ למה תוך ל' יום זה פטור ועיין תוס' שאז זה נחשב עדין דירת ארעי ועיין רשב"א וריטב"א ור"ן חולין קל"ו דמשמע שנקטו שבאמת לאחר ל' יום יש חיוב דאוריתא אמנם תוס' כאן בתירוץ השני וכן דעת כל הראשונים עיין בב"מ ק"ב שבת קל"א: מכות ג: שנקטו שזה דרבנן ועיין רעק"א תשובה ס"ו שכתב שכן הוא עיקר לדינא ששוכר חייב רק מדרבנן ונקט שיש בזה דין ספק דרבנן לקולא והנה בטעם החיוב דרבנן מבואר בראשונים כי זה נראה כשלו וצ"ע הרי דרך אנשים לשכור בתים גם להרבה זמן ולמה שזה יראה כשלו וצ"ע ויש מקום לומר שבאמת כאן סיבת החיוב דשכירות בית זה נראה כשלו בעצם ורק תוך ל' יום יש להקל שזה דירת ארעי ועיין סימן רפ"ו שהאחרונים דנו האם כשדעתו להישאר הרבה זמן חייב מיד או רק לאחר שיעבור ל' יום ולנ"ל א"ש דכאן הגדר שעיקר הדיור מחייב וצ"ע

ג] והנה מבואר בהגהות מימוני שלאחר ל' יום ודאי מברך גם בציצית וגם במזוזה אמנם המאירי חולין ק"י הביא ראשונים שלא מברך והנה כתב הר"ן בשבת לגבי נר חנוכה שלא מברכים על הדלקה שמפני החשד ועיין מגן גיבורים כאן שנקט שלפ"ז גם בטלית שאולה אין לברך כיון שכל מה שעושים מצד מראית העין שזה נראה כשלו וכן הקשה בחידושי כת"ס חולין ק"י ע"ה ע"ש אמנם בדעת כל הפוסקים והראשונים מבואר לא כך וצ"ב החילוק והנה מבואר בשו"ת הרשב"א שכל שחיטת בן פקועה או על עיסת ארנונה מברכים אפילו שזה מפני מראית העין ועיין פר"ח יור"ד סימן י"ג שכתב שזה דלא כר"ן אמנם עיין תבואות שור ובכו"פ שם שחילקו בין חשד למראית העין ולכאורא הכונה שמראית העין הכונה שכיון שלאנשים זה נראה שיש כאן חיוב יבאו להגיד שלא צריך לעשות המצוה וכה"ג תיקנו שמדרבנן יש שם חיוב וממילא צריך לברך משא"כ בחשד זה רק מצד שיחשדו אותו ומדין והיתם נקיים ובזה שזה לא מחמת דיני המצוה בזה אין כאן תקנה דרבנן זה סיבה לברך וצ"ע בכל זה

ד] עיין תוס' חולין ק"י: וברא"ש שם שדנו שאין לברך על טלית שאולה תוך ל' יום כיון שאין לו חיוב אפילו מדרבנן וכתבו לדון לדמות למ"ע שהז"ג שנשים מברכות וכתבו שיש לחלק והמברך לא הפסיד דהיינו דשם דבמקרה זה יש אנשים שחייבים משא"כ כאן באופן זה כולם פטורים והנה בפשוטו הגדר שמברכים מצד שזה נחשב מעשה מצוה אפילו שהוא לא חייב ורק לכן אפשר לברך ולפ"ז הכונה שדנו שגם שואל לגבי טלית אין הכונה שזה סוג דיור שאין בו סיבת חיוב אלא הכונה שהתורה לא חייבה כה"ג אבל אם עושה המצוה כה"ג מקיים מצוה והנה במג"א מבואר שזה סברא שכל מי ששואל טלית מצויצת יוכל לברך ועיין רעק"א סימן י"ד בגליון וכן בדה"ח שהקשו שהרי מבואר בגמ' סוכה ט. שמהפסוק לכם לומדים שחוטים גזולין זה לא טוב ומבואר בב"י סימן י"א בשם הנימוק"י והעיטור שגם שאולים זה לא טוב ולפ"ז כל מה שתוס' דנו שיש כאן קיום מצוה בחוטים של השואל והבגד לא שלו אבל אם זה חוטים גם של המשאיל א"כ ודאי לא מקים בזה מצוה ועיין דרך החיים שכתב שלפ"ז בחוטים שגם הם שאולים זה כמו לולב שאול שודאי שאין לברך על זה ביום הראשון גם נשים שלא מחויבות אמנם ע"ש מפורש בפסקי תוס' שכתבו שכהנים ששואלים טלית לברכת כהנים יכולים לברך מצד תוס' וכן הוא בהגהות ר"פ על הסמ"ק מצוה ל"א וכן הוא סתימת הראשונים והנה בעיקר הדין שהחוטים צריכים להיות שלו עיין רמב"ם שכתב רק שגזולים פסולים ומשמע ששאולים זה טוב וכן נקט הערוך לנר בסוכה ויתכן שזה דעת הראשונים הנ"ל אמנם לפ"ז צ"ב דברי המג"א שהרי קי"ל שחוטים שאולים זה פסול אמנם בפשוטו מוכרח שכל שהחוטים של בעל הבגד זה מספיק ובפשוטו מבואר שהדין חובת גברא אבל מדיני הבגד ולכן כל שהחוטים של בעל הבגד זה מועיל אמנם מבואר שגם מועיל אם זה של הלובש וצ"ב גדר הדברים

והנה בפשוטו זה ודאי מבואר שפשטות הגמ' שטלית שאולה מטיל ציציות שלו ורק דנו אם מועיל של המשאיל והנה ר"ת הוכיח שההיתר של כלאיים בציצית זה גם במקום שלא מקים עכשיו את המצוה מהא דמבואר דטלית שאלה חייבת בציצית ומשמע שגם בתכלת זה חייב ואין כאן איסור כלאיים בציצית ועיין עמק ברכה סימן י"א שהקשה הרי לכאורא כה"ג הבעלים לא יכול לקים בזה את מצותו ומה שייך לומר שחל כאן היתר בחפצא ובהכרח צ"ל שכיון שזה ראוי שיקנה לו את החוטים ממילא זה מספיק כדי שיחול היתר בחפצא והיה מקום לדחוק שכונת ר"ת שצריך להטיל ציצית של הבעלים אלא שלכאורא לרא"ש שכל שיש בזה ציצית הוא ודאי מקים מצוה וזה נחשב שהוא חייב בציצית לא צריך להגיע לחידוש ר"ת שחל היתר בחפצא אלא יש כאן עכשיו קיום מצוה ובאמת למה שדנו התוס' שיכול לברך חזינן שיש כאן קיום מצוה ומבואר שבכל אופן זה לא סיבת דחיה וכמו בנשים שרק חיוב זה סיבת דחיה ולכן הוכיח ר"ת שחל היתר בחפצא

ה] והנה עיין רא"ש בחולין שדן שסתם מי ששואל טלית כונתו להקנות דהרי יודע שרוצה לברך אמנם בסופו כתב שגם שלא מדעתו כיון שניחה ליה לאינש למעבד מצוה בממוניה זה מועיל וצ"ע אבל איך זה נהיה שלו ועיין הלכות ציצית סימן ג' ד' שדן שגם בשואל טלית קודם עלות השחר כיון שיש ספק בברכה זה לא מועיל ועיין א"ר סימן י"ד סק"ו ובשו"ת משכנות יעקב סימן ז' שכתב דמבואר שיש כאן סברא שכל דין התורה רק שיש פטור כל שזה שאול אבל אם יש בזה חוטים בזה ודאי מקים מצוה ואולי גם חייב ללבוש הבגד בצורה של קיום מצוה וכן הוא בריטב"א חולין קל"ו דהיינו שכל דין התורה זה דין פטור שלא חייב לטרוח אבל אם יש שם חוטים שאין לו טירחא בזה הוא חייב וממילא מקים בזה מצוה והנה גם כאן מבואר שאפילו שהחוטים אל של השואל בכל אופן מקים המצוה ויתכן שאם יטיל חוטים שלו כה"ג ודאי שזה רק דרבנן ואין בזה חיוב דאוריתא וצ"ב גדרי הדבר והנה הרא"ש הביא מהעיטור שכתבכמוהו ושם משמע שכיון שהבגד חייב והגברא שלובש חייב בזה לכו"ע צריך לברך כמו נשים דהיינו אפילו דבעלמא נשים אין חיוב לברך כאן יש חיוב לברך

ו] מבואר בשו"ע סימן י"ד ששותפות חייבת בציצית והמקור מהגמ' בחולין קל"ו דהגמ' אומרת ששותפות חייבת במזוזה כי הפסוק ביתך בא לומר שדרך ביאתך ובציצית זה בא למעט טלית שאלה והנה לא נתבאר בגמ' מה הדין בשותפות עכו"ם ועיין רעק"א בגליון שכתב שהנה התוס' שם הקשו למה הגמ' לא אומרת שזה בא למעט שותפות עכו"ם ועיין מרדכי שבאמת ממעטים גם שם שותפות עכו"ם אמנם הרשב"א שם כתב שלא ממעטים שותפות עכו"ם ולפ"ז ה"ה לגבי ציצית וכן הוא בתוס"ר שם אמנם עיין רעק"א סוף תשובה ס"ו וכן בארצות החיים סימן י"ד סק"ד שהעירו שעד כמה שבציצית התחדש שותפות ישראל ממילא זה סיבה גם לעכו"ם דכל החילוק בין שותפות ישראל לעכו"ם שבישראל שניהם בני חיובא ובעכו"ם אחד לא בר חיובא אבל בציצית הניחא אם חובת מנא שיך לדון שאם זה שייך לשניהם יש כאן חיוב אבל אם חובת גברא הרי כשאחד לובש הרי החלק שהוא לא לבוש זה נחשב פטור ועיין רעק"א שכתב שהיה מקום לומר שבאמת רק אם שנים לובשים הבגד זה חייב אמנם ודאי אין זה משמעות השו"ע ולכאורא גם אם ילבשו שניהם יחד אבל לבישה של אחד כלפי השני אין לזה משמעות ואם נימא שגם חובת גברא הכונה שבלבישה חל חיוב על החפצא ממילא גם כה"ג זה שייך [והנה בפשוטו קושית רעק" גם על מזוזה דלא משמע שרק א שני הבעלים דרים שם חייבים] והנה על עיקר קושיתם משמע שבשותפות אפילו שרק אחד לובש אבל כיון שיש כאן לבישה על הבגד ויש לו בעלות בחפץ וחלק שייך לשראל לכן זה חייב דהינו שכיון שהחיוב חל על החפצא אפילו שיש תנאי של לבישה בזה מספיק של אחד מהם וצ"ע בכל זה

#### אלול תש"פ

# סוגיא דתעשה ולא מן העשוי

**א. גמ' סוכה י"א. במשנה – י"א: זה הכלל, טושו"ע סימן י"א סי"ג ועיין סי"ד ס"ב בבה"ל בד"ה לא יברך [טושו"ע תרכ"ו ס"ב ג' בדין עשה סוכה תחת הגג, משכנות יעקב סימן ט"ז חזו"א סקי"א]**

**ב. גמ' מ: אמר ר"נ - מ"א. ת"ר טלית כפולה, רמב"ם וראב"ד פ"א הט"ו טושו"ע ס"י ס"ו [שאג"א סימן ל"א בד"ה ואע"פ חזו"א ס"ב סק"ד - ח' וסימן ג' סקי"ז משכנות יעקב סימן י"ב ארצות החיים בא"י סק"ד בסופו בד"ה נסתפקתי]**

**ג. גמ' מ"א. אמר רחבה – מ"א: ת"ר, מ: שמא יקרע סדינו ובתוס' שם טושו"ע סימן ט"ו [חזו"א סקי"ח]**

**ד. מנחות ל"ו: בדין תולמ"ה במזוזה רפ"ט ס"ה, ש"ך רפ"ו סקכ"ה ובפ"ת י"ד ובעמק ברכה מזוזה ס"ט ועיין פ"ת שם סקי"ג מחלוקת הפר"ח וארבעה טורי אבן**

**ענין א' הוא כהקדמה לגדרי תולמ"ה וכן צריך לבאר החילוק בין סוגית הטיל למוטלת לקציצתן זהו עשיתן וכבר למדנו אותו ויש ללומדו בזריזות כחזרה, אי"ה יום ב' מתחילים ענין הטיל למוטלת ויש להזדרז כדי שנספיק הזמן הזה אי"ה לגמור סוגיא דלשמה [קצב הסוגיות אי"ה לפי לימוד שני סדרים]**

### סוכה י"א.: - טושו"ע סי"א סי"ג

**א. ביסוד הפסול דתולמ"ה – עיין לבושי שרד תחילת סימן ט"ו עד ועתה אבאר ועיין רש"י בד"ה יתיב**

**א,ב. ביסוד הפסול דמחובר – עיין רטב"א במה שנחלק על רש"י**

**ב. האם מועיל לקצוץ קודם החוליא האחרונה – עיין ב"י סי"א סי"ג ועיין חמד משה סק"ח ובשפת אמת ובגליון רעק"א ס"י מג"א סק"ו**

**ג. האם בתליה החוטים צריכים להיות פסוקים – ב"י סי"ג סי"א ועיין משכנות יעקב סט"ז [ועיין עמק ברכה סוף סימן ז' חידוש גדול בדעת הרמב"ם]**

**ד. בטעם הדבר שאין חסרון בתליה – ביאור הגר"א סקמ"ב חזו"א סקי"א ועיין בה"ל ס"י בד"ה ונתקו ועיין סי"ד ס"ב בד"ה לא יברך בתחילתו מה שהביא מהלבוש סי"א סי"ד**

**ה. בדין תלה בשני כנפות ועשה רק גדיל אחד – מש"ז סימן ט"ו סק"א [וצ"ב דללבוש מבואר בגמ' שזה פסול]**

**ה. תוד"ה פסיקתן – עיין חזו"א ס"ג סקי"א בתחילתו ועיין קושית תוס' מ: בד"ה שמא על רש"י וכן תוס' מ"ב: בד"ה הקוצים ועיין חזו"א סקי"א בסופו [ועיין ביאור הגר"א סט"ו סק"ו בישוב רש"י ובטה"ק מ"ב: על תוס'] ובעמק ברכה סימן ז' ובעיקר קושית התוס' מ: עיין מלא הרועים שם ובמחצית השקל ט"ו סק"ה**

**ו. בגמ' דשלפינהו – עיין ריטב"א ובתוס' במקום האם זה דאוריתא [והדבר יותר מפורש בתור"פ]**

**[ז. ביסוד הנידון לגבי אגד – עיין ר"ח]**

**ח. בדין עשית סוכה מתחת לבית – ב"י סוף סימן תרכ"ו ועיין מ"ב סק" ועיין מאירי סוכה ג:**

**ט. האם עשית ציצית בלילה יש חסרון של תולמ"ה – פמ"ג מש"ז י"ח סק"א בסופו**

**י. חוטי ציצית גזולין האם יש חיסרון של תולמ"ה – בה"ל סימן י"א ס"ו ועיין אבי עזרי סוכה פ"ה הכ"ה בסופו מה שתמה על זה ועיין מנח"ח מצוה תכ"ג לגבי קבע המזוזה במצב של שוכר**

# סוכה י"א.

א] מבואר במשנה שאם מסכך אם סכך שמחובר לקרקע זה לא טוב ובטעם הדבר רש"י ביאר מצד שיש דרשא פסולת גרן ויקב שזה תלוש וברא"ה וריטב"א כתבו שאין שום סברא לפסול מצד הסכך אלא שהחיסרון שאין כאן עשיה דהינו שכל שזה עדין מחובר לא שייך בזה עשיה וזה כמו עשוי מאליו והנה מבואר בגמ' דנחלקו אמוראים האם קציצתן זהו עשיתן והסברא שזה לא מועיל מבואר בגמ' בע"ב שזה מצד תעשה ולא מן העשוי ועיין רש"י דמשמע שיש בעלמא שני נידונים א. שצריך שהסוכה תעשה דרך מעשה ולא מאליה וכגון חוטט בגדיש שזה נחשב שנעשה מאליו וכגון אם מניח חבילי עצים ליבוש ונמלך לסיכוך ששם זה נחשב שלא היה עשיה של סוכה ואחרי זה כשנמלך ועכשיו זה מיועד לצל אין כאן עשיה אמנם בסוגין הרי סיכך לשם סכך אלא שהיה פסול על הסכך ובזה יש פסול חדש שצריך עשיה בכשרות דהינו שלא מתקים שם עשיה אלא אם בזמן העשיה היה כאן סכך כשר ולא אם היה עליו פסול ולכאורא לרא"ה שזה נחשב שבתחילה לא היה כאן עשיה כלל לא צריך להגיע לחידוש של רש"י אלא שלא היה כאן מעשה והקציצה לשמואל זה לא מעשה ולכן זה לא מועיל ולפ"ז לרב מבואר שקציצה זה מעשה שמועיל לבד וכן נענוע לשמואל זה מעשה שמועיל לבד ולא בצירוף למעשה הקודם ונפק"מ בהניח הסכך שלא לשם צל האם בזה יועיל קציצתן זהו עשיתן ובפני מש למד בכונת הירושלמי שכה"ג זה לא טוב אמנם בטור סימן תרכ"ו מדויק שגם אילן שעלה על הסכך וקצצו לרב זה מועיל ולכאורא כן מבואר ברש"י שביאר שחוטט בגדיש זה גרע דלא היה מעשה כלל ולכאורא יכל לחלק דשם לא היה מעשה מתחילה כלל משא,כ בסוגין שהיה עשיה רק שזה היה בפסול וצ"ע ויש לדון בזה בהמשך הסוגיא

ב] מבואר בגמ' שבעשה הציצית כשזה עדין חוט אחד או אפילו אם זה ד' חוטים אבל לא הפריד בין החוטים של שני הכנפות ורק לאחר שעשה הגדיל חתך דלרב זה מועיל מצד שפסיקתן זהו עשיתן ולשמואל זה פסול והנה מבואר בגמ' שאם רק תלה ועדין לא עשה הגדיל מועיל לחתוך ועיין סימן י"א בטור דמבואר שזה גם לגבי אם הטיל כשזה חוט אחד ובב"י הביא כן מהרבה ראשונים אמנם הב"י הביא ראשונים שפסלו בהטלה ותמה על זה מהגמ' ועיין משכנות יעקב סימן ט"ז שכתב שכל הגמ' לגבי שעשה שני כנפות ביחד שבזה ביחס לכל אחד זה מועיל ומה איכפת לן שזה שני כנפות אבל אם לא חתך ראשי החוטים זה יותר גרוע וצ"ב דגם לשיטתו עד כמה שיש כזה פסול שצריך חוטים נפרדים בשני הכנפות למה לגבי ההטלה זה לא כך והנה ברש"י משמע שרק אם גמר כל הגדיל זה חיסרון אבל אם לא גמר כל הגדיל אפילו שעשה חלק זה מועיל וביאר בחמד משה סי"א סק"ח ובשפת אמת בסוגין שדל מהכא את ההתחלה אבל זה יכול להתכשר בסוף וכן נקט רעק"א ס"י מסברא תמה על המג"א שם [וצ"ב שלא ציין לב"י כאן] אמנם בטור מבואר שכל שעשה אפילו חלק מהגדיל זה כבר פסול ועיין ב"י שזה גם כונת רש"י והחמד משה חלק והנה צ"ב סברת הטור ועיין שפת אמת שביאר שכיון שיסוד הקשר זה לחבר את החוטים לבגד או לחברם בעצמם וכל שכבר עשה קשר ממילא רק בו מתקים ההלכה ולא בשאר ולכאורא לפ"ז על כריכה לבד אין חיסרון ובעולת תמיד מבואר לא כך וצ"ל שהגדיל חייב להתחיל מתחילתו וכל שחלק שלא כדין זה לא טוב ועדין צ"ע

ג] והנה מבואר בגמ' שעצם ההטלה בבגד אין חיסרון מה שזה חוט אחד וצ"ב למה בזה אין חיסרון לשמואל ועיין חזו"א ס"ג סקי"א בד"ה והנה שביאר שההטלה זה לא חלק מהעשיה ובאמת גם אין בזה דין לשמה אבל באמת אם זה היה חלק מהעשיה ודאי שגם בזה היה דין של עשיה בכשרות והנה עיין תוס' בסוגין ובמנחות מ"ב: שכתבו שבעשאן מהקוצים זה לא טוב מצד שצריך תליה לשמה דהינו שגם לרב שמועיל העשיה שבסוף אבל הדין לשמה הוא מתחילה ומבואר בלשונם שצריך את עצם התליה אמנם עיין חזו"א שכתב שכונתן לתלה שזה תפור בבגד שזה מחבר החוטים אם הבגד ובזה ודאי צריך לשמה וגם לשמואל יש חסרון של עשיה ע"ש אמנם עיין בה"ל סימן י"ד ס"ב בד"ה לא יברך שהביא מהשו"ע שצריך תליה לשמה על ידי ישראל ונסתיע מלשון התוס' דהינו שהדין ועשו להם ציצית לשם ציצית זה גם על התליה וא"כ צ"ב למה לגבי הדין עשיה זה אחרת ועיין לבוש סי"א סי"ד שכתב שהדין תולמ"ה נלמד מהפסוק גדילם תעשה לך וזה רק בשעת גדיל וההטלה זה לא חלק מעשית הגדיל משא"כ הדין לשמה זה מועשו על כנפי בגדיהם שזה גם על ההטלה אמנם עיין ביאור הגר"א סימן י"א סקמ"ב שכתב שגם לשמואל מועיל שיש עשיה בכשרות בגמר העשיה דהינו שלא צריך שכל העשיה יהיה בכשרות ויתכן שזה גם דעת רב וס"ל שגם קציצה שזה יוצר הכשרות זה גמר העשיה ורק בזה שמואל חולק אמנם לריטב"א שסכך מחובר זה נחשב שאין עשיה מוכח לא כך ודו"ק

והנה צ"ב לשון הגמ' מהו דתימא בעינן כנף בשעת פתיל הרי באמת צריך שרק בזה אין פסול של תעשה ולא מן העשוי וצ"ל שזה עצמו הנידון שהיה צד שגם שם יש דין עשיה ולפ"ז מבואר אבל שודאי שיש כזה חסרון שזה חוט אחד לשני הכנפות ועיין מש"ז סט"ו סק"א שדן בהטיל בשניהם ועשה גדיל אחד ואחרי זה קצץ והביא מהפרישה שזה לא טוב וכתב שזה חידוש ובפשוטו עד כה דמבואר שזה חיסרון ורק שאין בזה חסרון של תולמ"ה א"כ כל שזה בשעת עשית הגדיל יש בזה חיסרון

ד] והנה הגר"א כתב לפ"ז שיכול לחתוך לאחר הכריכה קודם הקשר או לאחר הקשר קודם הכריכה אפילו שכבר עשה חלק אבל כיון שיש עוד חלק לעשות א"כ כל שגמר העשיה בכשרות זה מספיק וכן מבואר דעת הב"י אמנם עיין מג"א שהביא מהעולת תמיד שנקט שעל כל חלק יש חיסרון ולכן אם כרך לבד או קשר לבד קודם שפסק זה לא טוב וכן דעת הלבוש רק שהלבוש נקט שקשר ראשון שקודם הכריכה זה כלום והחזו"א לעיל חלק שודאי שכל חלק זה חיסרון ורק התליה כי לא צריך בזה מעשה כלל והנה לכאורא לדבריו גם הכריכה לבד זה חיסרון אמנם נקט שבזה אין חיסרון וצ"ב הטעם וצ"ל שכריכה לבד שאין לזה קיום זה לא נחשב עשיה עד שמקים את זה ועיין ביאור הגר"א שהוכיח שגמר עשיה עוזר מהא דמבואר ברא"ש ט"ו. שמועיל להוציא המסמרים להפוך הבית לסיכוך ונקט שזה לא מעשה גמור אמנם עיין משכנות יעקב סימן ט"ז שחלק שזה מעשה גמור ואין כזה מושג של גמר עשיה והנה בא דמבואר בגמ' שמועיל לנענע בפשוטו זה מעשה גמור אמנם לנ"ל יתכן שזה רק בתור גמר עשיה והאריך בזה האבני נזר סימן תס"ו ועיין ראשונים שבחבילה מועיל לפתח הקשרים כמו לנענע ולכאורא שם זה לא עשיה מחדש לגמרי אמנם באמת צ"ע מה זה עדיף מקציצתן שלא מועיל לשמואל

ה ]מבואר בגמ' לעיל ט. שעשאה מהקוצין דהינו מהחוטים שנשארו בסוף הבגד זה לא טוב וביאר רש"י מצד שצריך לשמה אמנם עיין תוס' מנחות מ"ב: שהביאו מרש"י לבאר שזה פסול מצד תעשה ולא מן העשוי ובפשוטו כן מבואר בשיטת רש"י מ: שהגמ' אומרת שאסור לתפור תוך ג' שמא ישאר חוט וישתמש בו לציצית והגמ' אומרת שהחיסרון מצד תולמ"ה [וכן הוא בריטב"א סוכה ט.] ועיין תוס' שני המקומות שהקשו הרי רב ס"ל שמצד זה אין חסרון דקציצתן זהו עשיתן ובכל אופן פוסל כה"ג ובהכרח זה מצד שצריך לשמה [ועיין ביאור הגר"א סימן ט"ו שכתב שרב ס"ל שאין דין לשמה ולכן הוא מכשיר וצ"ב] ובפשוטו יש לישב שלשמואל יש לפסול לא רק מצד לשמה אלא גם מצד תולמ"ה וכמדומה שזה כונת החזו"א סוף סקי"א ועיין עמק ברכה סימן ז' שיצא לחדש שלרב שקציצתן זהו עשיתן זה גם יוצר שכל העשיה לשמה ולכן הגמ' אומרת תולמ"ה שרק מצד שלא אומרים קציצתן זהו עשיתן יש כאן חסרון של לשמה וע"ש שהוסיף שכל מה שרב מכשיר זה רק מצד שאין לזה שם סכך קודם העשיה וכן בציצית זה עדין לא גדיל כיון שזה חוט אחד אבל ללא זה גם לדברו זה לא היה מועיל וביאר שלכן כאן זה מועיל דהיה כאן כבר מציאות של תליה של חוטים אמנם סתר דבריו מהגמ' של הדס שדנה שלרב זה יועיל ושם הרי זה ודאי אגד של המינים ומבואר שאין סברת רב מצד שקודם הקציצה זה נחשב שאין כלום וכן כל דבריו לריטב"א שמחובר זה חיסרון שכאילו זה לא עומד לצל

ובישוב שיטת רש"י לכאורא אם נימא שכל מה שמועיל לרב רק אם בתחילה היה עשיה רק בפסול אבל אם לא היה עשיה גם רב מודה שלא אומרים קציצתן זהו עשיתן א"כ א"ש שכאן שהתליה נעשתה על ידי עשית הבגד ולא בתור לתלות החוטים לבגד זה נחשב שלא היה עשיה כלל ובזה ודאי שגם רב מודה שלא אומרים קציצתן זהו עשיתן והנה לפ"ז מבואר שגם בתליה של החוטים בבגד יש דין עשיה ודלא כלבוש רק שזה נכשר על ידי עשית הגדיל אמנם אם נימא שבזה אין דין עשיה דלשמואל צרך שכל העשיה על ידי מעשה א"כ אין מקום לנ"ל וצ"ע

ו] הגמ' מתרצת דשלפינהו וכו' עיין תוס' וכן הוא בריטב"א וברא"ה ובתור"פ בתחילה שזה רק מדרבנן דהינו שמדאוריתא זה עשיה ומדרבנן זה לא מועיל ויתכן שמדרבנן זה כמו מחובר ויתכן שזה רק סברא שזה לא נותן שם עשיה ולפ"ז אם זה מחובר במצב כזה ומעמיד את זה על הסוכה זה מועיל אמנם עיין תוס' בביאור השני וכן בתור"פ שדנו שמדאוריתא זה לא מועיל דהינו שגם לרב שמעשה הכשר זה מעשה אבל צריך מעשה גמור וכאן זה לא מעשה גמור

ז] הגמ' מביאה מחלוקת האם מועיל ללקט הענבים תוך האגד והגמ' בתחילה שלכו"ע זה כמו סוכה שיש דין עשיה ויש פסל של תולמ"ה ונחלקו האם אומרים לקיטתן זהו עשיתן ומבואר שלרב מועיל ליקוט הענבים וצ"ב שהרי חוטט בגדיש לא עוזר כי זה לא מעשה בגופו וא"כ כאן זה גם לא מעשה באגד וצ"ל שכיון שזה בד' מינים זה מעשה בגופו וזה לא כמו חוטט בגדיש והיה מקום לומר שרק מצד שבתחילה היה מעשה רק בפסול חועיל ואפילו שזה לא מעשה בגופו אמנם רש"י בע"א לא כתב שזה החילוק בין חוטט בגדיש לכאן

והגמ' דוחה שנחלקו האם לומדים מסוכה בפשוטו הכונה שהצד שאין בזה דין תעשה ולא מן העשוי שאין דין עשיה וממילא זה ודאי מועיל אבל אם יש דין עשיה בזה יתכן שזה סברא שעשיה בפסול זה לא עשיה ולא צריך לזה ילפותא אמנם עיין ר"ח שביאר שכונת הגמ' שנחלקו האם לומדים שלא אומרים קציצתן זהו עשיתן ולכאורא הכונה שאין דין שעשיה בפסול זה לא טוב אמנם מדבריו משמע שהלקיטה זה העשיה צ"ע לשמואל וכי יש על זה דרשא מיוחדת הרי זה סברא שזה כך וצ"ע והנה בפשוטו מבואר בגמ' שיש דין תולמ"ה גם בקביעת מזוזה עיין מנחות ל"ו: ומשמע שכל שיש דין עשיה ודאי שעשיה בפסול זה לא מועיל וביראים מצוה ת' ביאר שיש משמעות מיוחדת מפרשת מזוזה ועיין עמק שאלה קמ"ח אות ה'

ח] בעיקר המבואר בסוגין של שעשה הסכך בפסול ואחרי זה עשה מעשה להכשיר זה לא מועיל עיין ב"י סוף סימן תרכ"ו שדן בעשה סוכה בתוך הבית ואחרי זה פתח הגג האם זה מועיל והביא מהמהר"ם שהכשיר שכיון שאין פסול בעיקר הסכך אלא שיש כאן דבר צדדי שפוסל ודימה לעושה סוכתו למעלה מכ' אמה שמועיל למעט בכרים וכסתות ואין בזה חיסרון של תולמ"ה וכן הביא הדרכי משה מהכלבו [אמנם עיין במאירי סוכה ג: שביאר עוד שהנה בחוטט בגדיש מועיל מה שיש טפח חזינן שלא צריך שזה יהיה עשיה בכשרות סוכה אלא שלא יהיה חסר בשם סכך וממילא כמו שבדירת טפח יש לזה שם סכך כך בלמעלה מעשרים יש לזה שם סכך אמנם יתכן לחלק דשם חסר בשם דירה משא"כ למעלה מכ' זה חיסרון בסכך וצ"ע] ובשם הארחות חיים כתב שזה עצמו שמוריד הגג זה מעשה שמכשיר הסכך והנה עיין במג"א סוף סימן תרכ"ו שהביא שיש שהחמירו שלא לעשות הסוכה תחת גג נפתח וביאר החילוק ששם הפתיחה זה לא מעשה שיכול להכשיר הסכך משא"כ הורדת הרעפים שזה מעשה גדול ובאמת צ"ב למה מועיל הורדת הרעפים הרי זה לא מעשה בגוף הדבר וצ"ע

ט ]עיין פמ"ג מ"ז סי"ח סק"א שדן בעושה טלית בלילה האם הוי עשיה בפסול וכתב שכיון שזמן זה לא מחוסר מעשה אין בזה חיסרון אמנם דן בכסות לילה שעשה בה ציצית ואחרי זה יחדה ליום האם הוי פסול או שכיון שזה לא מחוסר מעשה אין בזה חיסרון דהינו שיתכן שכל שמצד החפץ יש כאן את כל התנאים וכל הפטור כי זה לא מיועד ללבישת חיוב בזה זה לא נחשב עשיה בפסול ועיין מנח"ח מצוה תכ"ג שנסתפק בעושה מזוזה בשכירות ואחרי זה קנה הבית הא זה מועיל והנה שם הדבר מחודש שהרי הבית חיב אם בעליו ידור וכמו שאפשר להטיל בציצית קודם הלבישה ודאי מועיל להטיל בבית קודם הדירה משא"כ כסות לילה יש פטור בעצם הבגד אם לא דנימא שגדר הפטור שתמיד זה לבישת פטור וכדהאכנו בסוגיא דכסות לילה דגם לרא"ש סוד הפטור שלילה זה לבישת פטור וממילא זה כמו קודם שנכנס לדור וצ"ע

י] ועיין בה"ל סימן י"א סעיף ו' שנסתפק בעשה ציצית מצמר גזול האם יש חסרון שצריך שבשעת עשיה זה יהיה שלו ולדבריו אדם ששאל בגד והטיל ציצית ואחרי זה קנה הבגד זה פסול ולכאורא הכונה שזה עשיה בפסול אמנם יתכן שכיון שיש כאן את החפצא שחייב והחוטים מצד עצמם ראוים לקיום מצוה בבגד רק שצריך לקנותם כה"ג זה לא חיסרון וצ"ע ועיין אבי עזרי הלכות סוכה שכתב שודאי שאין בזה חיסרון כיון שהדין לכם זה הלכה בגברא כדי לקים וזה לא בעיקר החפצא ובזה אין חסרון של תולמ"ה

# סוגיא דהטיל למוטלת

**גמ' מ: אמר רבא אמר רב סחורה – מ"א. ת"ר טלית**

**טושו"ע סימן י' ס"ו**

**א. רש"י בד"ה היו – עיין רש"ש**

**ב. בהא דחסידים הראשונים עשו תוך קשר גודל – עיין עולת שלמה ובמ"ב סקמ"ג ובחזו"א ס"ג סקכ"ג**

**ג. בהא דחסידים הראשונים - עיין מרדכי סימן תתקמ"ב ובמה שתמה עליו בק"א**

**ד. בביאור הסוגיא דהטיל למוטלת – עיין רא"ש וברמב"ם פ"א הט"ו ובהשגות הראב"ד [ועיין קרן אורה בד"ה ולענ"ד ובשפ"א]**

**ד,ב. בביאור שיטת הרא"ש סימן י"ט – בביאור שני הלשונות ברא"ש עיין ב"י ובב"ח ובט"ז ועיין מעדני יו"ט אות י' ועיין חזו"א ס"ב סק"ד ואילך**

**ה. ביסוד הנידון האם בחתך השנית הראשונות כשרות – עיין לבושי שרד בביאור המחלוקת הט"ז והמג"א ועיין מה שכתב בספרו נאות דשא סימן ס"ג בד"ה וההוא וע"ש שביאר למה המג"א חילק בין הרמב"ם לרא"ש**

**ה,ב. שיטת הרמב"ם פ"א הט"ו – עיין ב"י ובט"ז ובביאור הגר"א ועיין משכנות יעקב סט"ז ובשאגת אריה סימן ל' בד"ה ואע"פ [ועיין גר"ח סטענצל]**

**ו. שיטת הראב"ד – עיין חזו"א סימן ב' סק"ז [ועיין קרן אורה בד"ה אבל הרמב"ם מה שהקשה על הראב"ד]**

**ז. בביאור סברת ר"פ – עיין תוד"ה ממאי ובק"א בד"ה ור"פ פריך [ויש לעיין האם תוס' זה כראשונים שזה עדין פסול וכן יש לעיין הרי שמואל ס"ל חובת מנא]**

**ח. האם מועיל בעשה השנים בפסול ובישוב קושית התוס' בד"ה בב"ת - ארצות החיים בא"י סק"ד בסופו ובחזו"א ס"ב סק"ה במוסגר ובס"ג סקט"ז בד"ה ונראה [ועיין קרן אורה בתחילת סוגין מה שתמה בדעת רבא]**

**ט. בספק תוס' ל"ח. האם הטיל למוטלת חל פסול – עיין עולת שלמה שם ועיין עמק ברכה ס"ו בסופו**

**י. בהא דהטיל למוטלת פסול למה הגמ' בסנהדרין לא מעמידה כך – רעק"א על השו"ע ועיין רמב"ם פ"ז מלולב לגבי שני לולבים וצ"ב החילוק מסוגין וע"ש במ"מ ובכס"מ ועיין ארצות החיים סקכ"ו**

**י"א. בדין עשה חמש ציציות – עיין ט"ז סק"ו ובמ"ז שם ובמה שתמה עליו בלבושי שרד סק"ז ובחמד משה ועיין מג"א סק"ב ובא"א שם ובמ"ב סק"ד**

**י"ב. בדין הוסיף חוט – סימן י"א סי"ב ובבה"ל חזו"א סקט"ז בסופו**

**י"ג. בדין חוט שנחלק לשתים – סי"א ס"ג בבה"ל בד"ה ונעשו ובחזו"א סקט"ז**

**י"ד. בסברת הגמ' שהטיל למוטלת לא עובר מצד כלאיים – עיין רש"י ובשטמ"ק בשם תוס' ובתוס' חולין ק"י: חזו"א סקי"ז בד"ה מ"א שאג"א סימן ל' בד"ה ונ"ל דהא ועיין משכנות יעקב סימן י"ב, ועיין קרן אורה בביאור דעת הרמב"ם ובשאגת אריה הנ"ל בד"ה ואע"פ**

**ט"ו. בהא דהראשונות נפסלות הרי תחילתו בהכשר – עיין רעק"א על המג"א סי"א סק"כ בסופו [הובא בגליון רמב"ם פרנקל] ועיין גליון יד אפרים**

**ט"ז. בדין ציצית שתפרו בבגד שהיו בו כלאיים – מ"ב סי"א סקמ"ג ועיין רעק"א ס"י [נדפס במ"י] פמ"ג י"ח מ"ז א' ועיין אמרי בינה סימן ב'**

**סוגיא דהטיל למוטלת**

א] הגמ' אומרת שטלית בת שלש כנפות יש בזה חסרון של תעשה ולא מן העשוי והנה עיקר החסרון מפורש בגמ' בסוכה שעשה גדיל ואחרי זה פסק הוא לא טוב וכן מבואר במשנה שאם סיכך ואח"ז פסק זה לא טוב וביארו התוס' חצינויות בשטמ"ק דשם החפצא של הציצית הוא שלא בהכשר אבל כאן החסרון בבגד וחידשה הגמ' שגם זה חיסרון

והגמ' שואלת מחסידים הראשונים דהגמ' הבינה שתלו הציציות לאחר שעשו שיעור קטן ותלו בכנפות שישארו עד הסוף והנה במה שהגמ' הבינה שזה פטור רש"י בתחילה ביאר מצד שאין בזה שיעור ראשו ורובו ובסוף ביאר כיון שעומדים להוסיף על זה ועיין רש"ש שנתקשה בזה ולכאורא נפק"מ בעשה שיעור שלם ומתכונן להוסיף עוד בד ונחלקו בזה בסוגיא לקמן מ"א. והנה יתכן שכל מה ששיך לדון החסרון שאין כאן כנפות מצד שבצורה זו זה לא חייב דאין בו שיעור אבל אם היה שיעור זה לא חסרון אמנם עדין צ"ב למה רש"י היה צריך להוסיף שאין כאן כנפות עיקר המכוון שאין כאן עדין חיוב וצ"ע

ב] והגמ' דוחה שכיון שפצעו בה דהינו שכשהגיעו לג' אצבעות האחרונות עשו שם ציצית ובפשוטו מבואר שאפילו שעכשיו זה תוך קשר גודל בכל אופן עשו שם ציצת אמנם עיין מ"ב סקמ"ג שאם עשה צצית תוך קשר גודל ואחרי זה הוסיף חתיכת בד שזה יהיה לאחר קשר גודל זה לא מועיל ועיין חזו"א סקכ"ג שזה נסתר מסוגין וע"ש שכתב לדון שלטור שברוחב אין דין ג' אצבעות אולי מדובר שהוסיפו לרוחב אבל לשאר הראשונים צ"ע וכבר תמה בזה העולת שלמה וראיתי לבאר שהגמ' נשארה שכונה בשני הראשונים רק שהגמ' דנה שזה לא מועיל כיון שעדין אין כאן הקרנות הנוספים וכנ"ל מרש"י ועל זה הגמ' עונה שכל שהגיעו לג' האחרונות זה מספיק דהינו שמה שיוסיפו פחות מג' זה לא נחשב שיש כאן תוספת בגד ושזה קרן אחרת [ועיין היטב לשון רש"י] אמנם אם נימא שיכול להוסיף כמה שרוצה א"כ לצד זה וודאי שכוונת הגמ' שהטילו בקרנות הנוספים ולפ"ז מבואר כחזו"א וצ"ע

ג] והנה הגמ' לקמן מדייקת מחסידים הראשונים שזה חובת מנא והגמ' דוחה שהחמירו על עצמם וצ"ב וכי יש ענין להחמיר כשיטות שזה חובת מנא אמנם צ"ב עוד דאם נימא כנ"ל שהטילו רק בשתים א"כ לא הועילו כלום ואולי ס"ל כר' ישמעאל וממילא כבר יש חיוב אמנם לכאורא כל שלא גמרו הבגד אין זה נחשב שזה עומד ללבישה ואין כאן עדין חיוב ועין מרדכי סימן תתקמ"ב שהר"א הקשה הרי צריך שיעור ראשו ורובו ותירץ שכיון שעתיד לגומרה הוא חייב מיד וכתב שזה כמ"ד חובת מנא והנה הרי זה מפורש בגמ' שהם החמירו כצד שזה חובת מנא ובעיקר קושיתם עיין קרן אורה שתמה הרי הגמ' מפורש באה להוכיח שאין חסרון של תולמ"ה ומבואר שבאמת גם להו"א עדין אין כאן חיוב וצ"ל שהוקשה להם על ההו"א מה ענין להטיל הרי אין כאן עדין סיבת חיוב ותירץ שבאמת כיון שעומד להשלים יש כבר עכשיו חיוב רק הגמ' שואלת שציציות אלו פסולות מצד תולמ"ה כיון שאין כאן עדין שיעור בגד שחייב וצ"ע אם זה חייב על שם סופו א"כ אין מקום לקושית הגמ' אמנם לרש"י שהחיסרון מצד שזה לא מועיל לגבי הכנפות הנוספת וכנ"ל א"ש

ד] הגמ' דנה שבהטיל למוטלת יש חסרון של תולמ"ה וביאר רש"י שכיון שזה לא לצורך ממילא זה נחשב עשיה בפסול ובפשוטו מבואר שכל זמן שיש את השמונה ציציות לא יכול לצאת בחלקם כגון שיכוין שמקים המצוה בד' האחרונים שאם נימא שזה כשר רק שאם מכוין בכולם למצוה עובר על בל תוסיף א"כ יוצא שבשעת עשיתם הם כשרים רק יש דין על הגברא שאם ילבש הבגד בצורה של בל תוסיף לא יצא ידי חובה וכן דייק הגר"א סקי"א [אמנם זה רק מקור שהשניות פסולות ולא על הראשונות וצ"ע אם יש סברא לחלק ועיין ב"י] ורבא מתרץ השתא בבל תוסיף קאי מעשה לא הוי ור"פ אומר דמי אומר שהוא מתכוין להוסיף ועובר בבל תוסיף אולי הוא מתכוין לבטל ואין ב"ת ויש כאן מעשה וצ"ב כוונת הגמ' ומצאנו בזה כמה ביאורים בראשונים

ה] א. עיין רש"י שביאר שכוונת רבא שכיון שבזמן שהוא הטיל את הנוספים ולא קצץ הראשונים עבר בבל תוסיף ממילא זה לא נחשב עשיה ומתי שחותך הראשונים אז העשיה ואז יש מעשה והנה בלשון רש"י ותוס' מבואר שבאמת מה שקוצץ ועל ידי זה הוא מכשיר הציצית זה צריך להחשב מעשה ורק אם בתחילה כבר היה עשיה בפסול אין מעשה זה מכשיר מה שקודם ובפשוטו לפ"ז מבואר שגם עשיה שלא בגוף הדבר אם על ידי זה מכשיר הציצית זה מועיל ועיין תוס' שהקשו מה זה שונה מהדין קציצתן זהו עשיתן דשמואל ס"ל שלא עוזר מה שעושה מעשה להכשיר וצ"ב קושית תוס' הרי שם בתחילה היה מעשה סיכוך וכל הסברא כאן כי בתחילה לא היה עשיה ויתכן דביארו שם כדעת הריטב,א שמחובר חשיב שאין כאן עשיה כלל ויתכן עוד שכונתם שמשמעות הגמ' שהחיסרון שקציצה זה לא עשיה דהינו שצריך את עיקר העשיה ולא את ההכשר של הדבר וכאן מבואר שגם מה שעושה שהדבר יוכשר זה עוזר

והנה עיין ארצות החיים סק"ד בסופו שכתב שגם אם כשעשה השניים לא קצצן רק לאחר העשיה קודם שקצץ הראשונים זה גם מועיל אמנם עיין חזו"א סקט"ז בד"ה ונראה שודאי שלא יועיל כה"ג שכל דברי רבא כלפי פסול שזה לא בגופו אלא זה מחמת חסרון חיצוני שיש כאן כבר ציציות בזה שיך לדון שזה כאילו לא עשוי ושהחתיכה הוא מעשה אבל במקום שיש חסרון גמור זה לא מועיל [וזה כעין סברת המג"א שבפסול מחמת דבר אחר כגון גג על הסכך מועיל תיקון על ידי הורדת התקרה] אמנם צ"ב א"כ מה הגמ' שואלת מהטיל למוטלת על ג' קרנות הרי שם חסר בכל המחיב אמנם הרי מבואר בגמ' שבג' קרנות אין תולמ"ה דהינו שזה עשיה כדינו ולפ"ז באמת גם אם התחדש שיש בזה חסרון אבל זה לא מחסר בעצם העשיה אלא זה כחסרון צדדי וכן הוא בחזו"א ב' סק"ה במוסגר וע"ש שדן שאם יש ג' כנפות והטיל רק ג' חוטים שיש בזה בל תגרע ולאחר שקשר כנף רבעי יוסיף חוט זה יעזור ורק מצד שבל תגרע שאני זה לא מועיל דהינו שנקט שבאמת נשאר שזה סוג חסרון אחר ורק בזה חידשה הגמ' שמועיל גם עשיה חיצונית ודו"ק בזה

ור"פ חולק שכיון שהוא לא הטיל הציציות רק על דעת לבטל הראשונות ממילא לא עבר על בל תוסיף וממילא בעשית האחרונות יש כאן מעשה וממילא יש כאן פסול תולמ"ה ועיין ב"י שכתב שבדעת רבא יתכן שמודה לדינו של ר"פ רק שס"ל שכונתו להוסיף ואם יתכוין לבטל באמת זה פסול אמנם הוכיח מלשון הטור שנקט שבכל אופן זה כשר וע"ש שביאר שכיון שאם יתכוין להוסיף זה לא יחשב מעשה ממילא גם ללא זה זה לא נחשב מעשה וע"ש שדן האם הראשונות כשרות כל זמן שלא פסק השניות וכתב שמסברא זה טוב ולכאורא כיון שמבואר שזה נחשב שלא עשה השניות עדין אמנם דקדק מלשון הרא"ש שזה לא טוב אמנם בפסק השניות זה ודאי שהראשונות טובות וכן הוא מפורש ברש"י מ"א. [והב"ח הבין בכונתו שדיק מהרא"ש שהראשונות פסולות גם בפסק השניות וכבר העירו האחרונים דמפורש בדבריו לא כך] אמנם הט"ז נקט שהראשונות לא חוזרים להכשרם שכיון שנתבטלו בעשית השניות ממילא הם פסולים וצ"ב הסברא והלבושי שרד ביאר שכאן לא שייך לומר שלא היה עשיה דהרי זה היה עשוי בתחילה וכיון שזה נפסל על ידי השניות זה עשיה בפסול וע"ש שעדין יש מקום להכשיר מצד תחילת עשיתו בכשרות וכתב שבזה נחלקו המג"א והט"ז ולפ"ז הטעם שהראשונות חוזרות להכשרם זה טעם אחר מהשניות [אמנם עיין שו"ת נאות דשא לבעל הלבושי שרד סימן ס"ג בסופו שחזר בו וכתב שסברת הט"ז שכל שיש שני ציציות זה נחשב שינוי בגוף הדבר ולזה לא עוזר תחילת עשיתו בהכשר וכתב שנקודה זו חולק המג"א וס"ל שכלפי הראשון שהרי השני לא נחשב עשיה זה רק פסול צדדי שלא שייך לקים מצות ציצית אם שני ציציות וממילא עוזר בזה תחילת עשיתו בהכשר ע"ש והגר"א הכריע כמג"א [והנה הב"י תמה למה פסקו כרבא ודלא כר"פ ועיין משכנות יעקב שתמה הרי רבא כר"ז ולכאורא כונתו שנעמיד את ר"ז רק בכוונתו להוסיף ולא בסתמא וצ"ע]

ו] ב. עיין רא"ש שהביא עוד ביאור בשם רש"י וז"ל ל"א הטיל למוטלת כשרה בהנך בתראי ואע"פ דכי עביד בתראי אכתי לא בטיל קמאי ואשתכח דהנך שלש לאו ציצית נינהו דהא לא צריך להו וכי הדר עביד לרבעי ובטיל הנך קמאי לא קרינא בהו בהנך שלש ראשונות שבאחרונות תולמ"ה כדמפרש טעמא דכיון דקאי בבל תוסיף לא הוי מעשה עכ"ל וצ"ב ההבדל בין לשון זה ללשון הראשון והב"י נקט שגם ללשון זה לא חוזר ונכשר אלא אם פוסק הראשונות וכונת הרא"ש שביטל שהוא פסק החוטים וההבדל שללשון זה מדובר שפסקו לפני הרבעי וכל החסרון בג' ראשונות וגם בזה יש חיסרון של תולמ"ה ורק מצד תירוץ הגמ' אין חסרון משא"כ ללשון הראשון יתכן שכה"ג הגמ' לא היתה שואלת ורק מצד שעשה את כל הד' קודם שתלש והב"ח ביאר שללשון זה נתחדש שעל ידי שעשה את הרבעי ביטל הראשונות וממילא הם לא חוזרים להכשרם וצ"ב אמנם עיין ט"ז שכתב שיסוד ההבדל מה צריך לעשות כדי לחזור ולהכשירו שלשיטה הראשונה צריך דוקא לקצוץ וממילא החסרון הוא גם ברבעי משא"כ לשיטה זו עצם זה שביטל הראשון זה כבר מכשיר האחרונים וכל שאלת הגמ' שבזמן עשיה של הראשונים הוא עדין לא ביטל הראשונות ואז זה היה פסול ולכן יש כאן חסרון של תולמ"ה ועיין לקמן בביאור המושג ביטול

ז] ג. עיין רמב"ם פ"א הט"ו ומבואר בלשונו שאם הטיל בתור להוסיף הציצת פסולה ואם הטיל בתור לבטל הראשונה הוא קוצץ את הראשון וזה כשר ופשטות לשונו שהראשון בכל מקרה פסול כיון שנתכוין לבטלו והשני אם עשה בתור להוסיף זה פסול ואם עשה בתור לבטל הראשון זה כשר והנה צ"ב למה הראשון פסול הרי זה תחילתו בכשרות וכבר הקשה כן רעק"א [בגליון הוצאת מ"י סימן י"א על המג"א סק"כ הודפס על הרמב"ם בסוף הקטע] ועיין חזו"א וכן בשו"ת נאות דשא לבעל הלבושי שרד סימן ס"ג בסופו שזה נחשב כמו פסולו בגופו שלא מועיל תחילת עשיתו בהכשר כמבואר במג"א בקשר הגדילים אם זה פסול וכן בעשה מכל הענף גדיל שלא יועיל שיחזור ויפתח כמבואר ברעק"א דהיינו שזה שינוי מצורת הציצית

ועיין ב"י שביאר שהרמב"ם למד שכוונת רבא לומר שכיון שמעשה זה יש בו בל תוסיף ממילא זה נחשב כעשיה בכשרות [ועיין קרן אורה וחזו"א שתמהו מה סברא בזה ויש לבאר שהכונה שכיון שזה הוספה זה לא יכול להחשב שינוי צורה וממילא זה נחשב עשיה בכשרות] ור"פ אומר שאם מתכוין להוסיף כה"ג באמת הקושיא נכונה אבל כאן מדובר שרוצה לבטל ולכן אין כאן חסרון של תולמ"ה והרמב"ם פסק כר"פ אמנם עיין ט"ז ובביאור הגר"א ועל דרך זה במשכנות יעקב סימן ט"ז שכונת רבא לומר שודאי שר"ז לא צודק שכיון שזה עשיה שיש בה בל תוסיף זה ודאי לא עשיה דהינו שגם אם בג' כנפות אין תולמ"ה דמצד הגדיל זה בכשרות אבל כאן הרי זה נחשב שהעשיה של הגדיל זה בפסול ור"פ מישב שמדובר שהוא לא התכוין להוסיף אלא לבטל וכה"ג זה נחשב עשיה בכשרות והנה משמעות הרמב"ם שצריך להוריד הראשונות וצ"ב עד כמה שזה פסול כל זמן שלא הוריד א"כ למה לא הוי תולמ"ה ובפשוטו הכונה שכה"ג שמבטל הראשונים דנים כל אחד לעצמ וחשיב עשיה בפסול ואין כאן שינוי בצורת הציצית אבל לצאת המצוה כה"ג אי אפשר והחזו"א ס"ב סק"ח כתב שזה רק כהשלמת העשיה והנה פשטות לשון הרמב"ם שאם יחתוך השניות הראשונות פסולות וכן נקט הט"ז והמג"א נסתפק בזה והנה צ"ב מהו הביטול כאן והשאג"א סימן ל' נקט שזה הרמב"ם לשיטתו שבגט מועיל ביטול אמנם עיין אמרי בינה סימן ב' שהקשה דשם יש שליחות הבעל או שהגט נחשב כדיבור הבעל לגרש אבל כאן זה מציאות של ציצית ומה שייך לבטל וכמו שלא שייך לבטל ס"ת ובפשוטו צ"ל שעל ידי הביטול זה מגדיר שאין כאן שינוי צורה אבל ביחס לציצית הראשונות זה נחשב כמו שמתכוין להוסיף וצ"ב ובזה א"ש שלא שייך כאן תחילתו בכשרות כיון שיש לזה פסול בעצם אמנם המשכנות יעקב נקט שבנתכוין לבטל שזה לא מוגדר לתוספת אפשר גם להכשיר את הראשון [והנה בדעת הרא"ש נקט המג"א שודאי אפשר להכשיר הראשון ובדעת הרמב"ם נסתפק ובפשוטו זה מצד הלשונות בדבריהם אמנם עיין שו"ת נאות דשא הנ"ל סימן ס"ג בסופו שביאר שלרא"ש שזה נחשב שאין כאן עשיה של השני א"כ לא שייך לדון שהראשון יש כאן שינוי צורה משא"כ לרמב"ם שאין מקור לסברא זו א"כ זה נחשב שיש כאן עשיה של השני וממילא ביחס לראשון יש לדון שזה שינוי צורה וכנ"ל

ח] ד. עיין ראב"ד בהשגות דנקט שגם בזמן שיש את שני הציציות יוצא מצות ציצית וביאר שרבא ס"ל שיש בל תוסיף ור"פ ס"ל שאם כיון לבטל לא עובר על בל תוסיף אבל אין מחלוקת ביניהם לדינא ועיין חזו"א סימן ב' שכתב שלרבא כונת הגמ' כרש"י שכיון שזה בל תוסיף זה לא נחשב מעשה ומתי שחותך הראשונות שאז האחרות מתכשרות זה נחשב מעשה דהינו שבאמת כיון שזה נעשה בתור הוספה זה נחשב עשיה בפסול ואם יכוין לצאת מצות ציצית בשניה לא יוצא כל זמן שלא חתך את הראשונה ובמקרה של ר"פ זה לא נחשב עשיה בפסול וממילא יכול לצאת במה שרוצה גם לפני שחתך

ט] מבואר בגמ' שתכלת אין בה משום כלאיים ואפילו בטלית פטורה הגמ' מבארת שהכונה הטיל למוטלת ועיין חזו"א סקי"ז שכתב שהכונה שכיון שיוצא מצות ציצית ויש כאן אחד כשר ממילא כיון שזה בין כה כלאים לא איכפת לן שיש עוד כלאיים אמנם עיין רש"י כאן שביאר שכיון שיכול לצאת בכל אחד ועין עונג יו"ט סימן א' שלמד מכאן שמצד שזה בין כה כלאיים זה לא סיבה להתיר ועיין שטמ"ק דמפורש כרש"י שכיון שיכול לצאת בכל אחד לכן אין כאן איסור כלאיים והחזו"א כתב שהניחא לראב"ד שגם ללא שחתך יכול לצאת במה שרוצה ממילא יש לדון שכל אחד זה חפצא של ציצית ויש בו ההיתר אפילו שלמעשה לא מקים המצוה בשניהם [אמנם לכאורא בכונתו להוסיף כה"ג השני פסול כל שעדין לא חתך] אבל לשיטת הרמב"ם עד כמה שלא חתך באמת לא יוצא המצוה א"כ צ"ב למה עכשיו לא עובר על כלאיים ובפשוטו מבואר שיסוד ההיתר הוא מצד החפצא וכיון שכל אחד ראוי למצוה זה מספיק וכן האריך במשכנות יעקב אמנם לדעת הרמב"ם אם נימא שהראשון לא יכול לצאת א"כ פלא למה שלא יהיה כלאיים מצד זה ועיין חזו"א שצריך לבאר שהכונה לאחר שפסק ובאמת אין כאן חידוש בהלכות כלאיים ולכן הרמב"ם לא העתיק את זה וכן ביאר בשאגת אריה סימן ל' והנה לדעת רש"י שלא חל על זה שם ציצית אלא על ידי שפוסק הראשון צ"ע מה שייך לדון שזה לא כלאיים וכבר תמה בזה המשכנות יעקב אמנם הרי חזינן שזה נחשב העשיה הקודמת שמועיל אפילו הסרה של דבר חיצנוי וכנ"ל מהחזו"א ויתכן שזה עדיף וצ"ע והנה מבואר בתוס' בכתובות שגם אם ננקוט שמועיל שני חוטי פשתן בצמר אפילו ללא תכלת אבל ד' ודאי לא מועיל וצ"ב למה לא נימא כסוגין שכיון שיכול לצאת בכל שנים שרוצה ממילא חל כאן היתר וצ"ל ששם שזה גדיל אחד ובהכרח שחלק כנגד התכלת זה גרע

י] הנה בעיקר הא דמבואר בגמ' לרוב הראשונים שכל זמן שיש את שני הציציות זה פסול צ"ע הרי מבואר בגמ' בסנהדרין פ"ח. שאם קשר עליון דאוריתא האי לחודיה קאי והאי לחודיה קאי וממילא יש כאן מצות ציצית והנה תוס' ל"ח. נסתפקו האם זה פסול ועיין עולת שלמה שם שתמה הרי יש כאן הסברא של האי לחודיה וכו' ועיין חזו"א שנקט בדעת הרמב"ם שכונת הגמ' רק סברא לגבי זקן ממרא אבל לא לגבי הכשר הציצית אמנם בדעת תוס' לא משמע כך בכל אופן הסתפקו ובפשוטו צ"ל שיש הבדל אם מוסיף חוט אחד לגדיל ששם הב"ת הוא בצורת הגדיל ועד כמה שאין קשר ביניהם אין מה שיצרפם אבל אם מוסיף עוד כנף התוספת ביחס לכנף וא"כ הוא עצמו מצרפם שבאותו כנף יש שני ציציות ויתכן עוד דכל סברת הגמ' שהראשון לא נפסל אבל באמת עובר על בל תוסיף וממילא השני לא כשר אמנם יש דיעות שאם האי לחודיה הוא גם לא עובר על בל תוסיף ויתכן עוד שהנה בלובש שני תפילין מבואר בגמ' שעובר בבל תוסיף ולא אורמים האי לחודיה וביאר הרשב"א בעירובין ששם זה מצד שעושה המצוה פעמים ולא שמוסיך על אותו קיום ויתכן שגם כאן מדובר שמטיל עוד ד' ציציות והגדר שעושה המצוה פעמיים

י"א] הנה מבואר ברמב"ם שהטיל למוטלת לא יוצא ידי חובתו ועיין רעק"א בגליון השו"ע שהקשה למה הגמ' בסנהדרין פ"ח שדנה איך משכחת ליה זקן ממרא שצריך יש בו כדי להוסיף ואם הוסיף גורע דלגבי ציצית אם קשר עליון דאוריתא זה גרוע ועומד ואם לא כל אחד לחודיה קאי וצ"ע שהגמ' תעמיד בהטיל למוטלת שבתחילה זה היה כשר ועכשיו זה נפסל וע"ש שכתב שיתכן שזה נחשב דבר שמפורש בתורה עוד כתב שהנה תוס' הקשו סתירה דבגמ' בסוכה כתוב שאסור להוסיף עוד מין לארבעת המינים ולמה לא נימא שהאי לחודיה קאי ובתוס' בסוכה ישבו שכל הסברא של האי לחודיה קאי זה רק שזה לא פוסל אבל באמת הוא עובר איסור אמנם תוס' בסנהדרין נקטו שמדרבנן עובר איסור ובאמת זה פוסל וכתב רעק"א שלפ"ז יתכן שהדין הטיל למוטלת זה מדרבנן ויתכן עוד שלגבי זקן ממרא רק שינוי החפצא של המצוה נאסר וממילא לקיחת ציצית פעמים אין על זה זקן ממרא

והנה הרמב"ם פ"ז מלולב כתב שמי שלוקח שני לולבים עובר בבל תוסיף ואם לקח פסל והראב"ד הקשה הרי האי לחודיה קאי וכתב המ"מ לחלק בין אם לוקח אותו מין או מין אחר והקשה רעק"א הרי לגבי ציצית זה אותו מין והגמ' אומרת היא לחודיה קאי ובפשוטו דעת הרמב"ם שבאותו חוטים אין בל תוסיף והגמ' שם מדברת בחוט ממין אחר וכמבואר בח' הר"ן שם אמנם יש שביארו שסברת המ"מ שבלוקח אותו מין פעמים ההוספה היא מצד הגברא שמקים המצוה פעמיים משא"כ במין אחר ההוספה היא בעצם החפצא של המצוה ולכן לגבי הקיום של הגברא אין הסברא של האי לחודיה ורק לגבי ההוספה בחפצא ולפ"ז בהוספה של חוט אחד אין כאן מצוה כפולה אלא כל הנידון מצד ההוספה בחפצא ולכן יש בזה הסברא של האי לחודיה קאי והנה הכס"מ הביא דהרמב"ם חזר בו ונקט שאין פסול של שני לולבים ובפשוטו מצד האי לחודיה קאי וצ"ב מה זה שונה מהטיל למוטלת שנקט שזה פוסל וכן הקשה בארצות החיים סקכ"ו ובפשוטו צ"ל כנ"ל שהכנף מצרפם ואין זה דומה לתוספת חוט ויתכן עוד שבהטיל למוטלת שעשה המצוה כפול יש כאן איסור מצד הגברא משא"כ שני לולבים הרי לא לקח כל הד' מינים כפול א"כ יש רק תוספת על החפצא ובזה יש את סברת הגמ' ודו"ק והנה המ"מ הקשה מה ההבדל בין שני לולבים לשני תפילין שיש ב"ת ולא אומרים האי לחודיה קאי ולנ"ל א"ש ששם זה מצד הגברא שעושה המצוה פעמיים משא"כ בשני לולבים שלא לוקח ד' מינים כפול ולפ"ז אם יקח שני ארבעת המינים יחד זה כמו שני תפילין וצ"ע בכל זה

י"ב] עיין ט"ז סק"ו שאם עשה ציציות בחמש כנפות הציצית פסולה אבל יוריד אחד ויכשיר וציין לדין של הטיל למוטלת ועיין לבושי שרד שתמה עליו הרי לדבריו באמת לא יכול להתיר הראשונות והמג"א סק"ב באמת ציין לשיטות שזה בסדר ומשמע שנקט שלדעת הרמב"ם באמת לא יעזור שהוא יחתוך וכן תמה בחמד משה ועיין לבושי שרד שכתב שכאן ההוספה שהיא בכנף נפרד היא לא פוסלת השאר ולכאורא הכונה שכאן זה ודאי לא בגדר שינוי צורה וממילא ודאי שבזה יעזור תחילתו בכשרות דרק מצד הגברא יש כאן בל תוסיף אלא שצ"ב למה אין כאן האי לחודיה קאי ואולי באמת אין כאן פסול רק שיש כאן איסור

י"ג] עיין פמ"ג י"א א"א ג' שאם התפרק השזירה והחוט נהיה שנים יש כאן בל תוסיף ויקצוץ אחד כמו בהטיל למוטלת ועיין חזו"א ג' ט"ז שכתב שכל מה שמצאנו שמעיל מה שקוצץ במקום שהדבר מצד עצמו כשר רק שיש משהו מהצד שפוסל אותו לגבי זה שזה לא פסולו בגופו מועיל המעשה מה שקוצץ הראשונים אבל כאן שהפסול בגוף הציצית שיש כאן עוד חוט וזה שינוי מצורת הציצית בזה לא מועיל מה שקוצץ דהינו שנקט שכל הדין עשיה דסוגין זה רק ביחס לפסולו שלא בגופו וזה דלא כארצות החיים לעיל שדן שגם אם פסק ראשי החוטים קודם שחתך הראשונות זה טוב ובדעת הפמ"ג יתכן שנקט שגם תוספת חוט אין זה שינוי בגוף המצוה אלא זה כמשהו חיצוני שפוסל

י"ד] עיין בבה"ל סי"א ס"ג שאם נתפרק השזירה יכוין שלא יוצא בחוטים שלא יעבור בבל תוסיף וצ"ע הרי בסוגין בהטיל למוטלת מבואר שלא עוזר מה שמכוין לא לצאת מצד שזה מציאות של הוספה וצ"ל שרק באדם שלובש שני תפילין שכל ההוספה זה מצד הגברא אבל כאן שזה הוספה מצד החפצא של הציצית לא מועיל לכוין לא לצאת וצ"ל שס"ל שכל הגמ' זה בתוספת עוד גדיל או ארבע גדילים שזה כפילות של המצוה אבל כאן שזה באותו גדיל עוד חוט בזה לא חל פסול בחפצא אמנם בגמ' מבואר שאם קשר עליון דאוריתא תוספת חוט זה פוסל וצ"ל שכאן שזה נעשה בתור ציצית רגילה זה עדיף וצע"ג

ט"ו] עיין שו"ע סי"ב שאם הוסיף חוט הוי ב"ת והציצית פסולה ועיין בה"ל דהביא מהפמ"ג שאם קצץ החוט זה כשר ונסתפק אם קצץ רק בגדיל ולא בענף ועיין חזו"א סקט"ז שדן שכאן לא יעזור קציצית חוט אפילו לרמ"א וכנ"ל והוסיף שזה ודאי לא יעזור לקצוץ עד הגדיל שודאי שתוספת חוט בגדיל לבד זה גם חסרון וכן יש לדון שכאן לולי פסולו הוא כשר מדין גרדומין

ט"ז] תוד"ה ממאי הקשו על הגמ' שאין בל תוסיף הרי לעבור לא בעי כונה ותירצו שכאן שמתכוין לבטל זה גרע ובפשוטו משמע שהבינו שבאמת לא עובר בבל תוסיף כה"ג שהרי כל הב"ת אם ציצית זה חובת גברא זה רק בלבישה ולכאורא זה דלא כנפסק בשו"ע שכל זמן שלא קצץ הראשונים עובר בבל תוסיף

י"ז] עיין מ"ב סי"א סקמ"ג שהביא מהגנת ורדים שאם עשה ציצית ואחרי זה רואה שיש כלאיים בבגד אפילו שמוציא אחרי זה הכלאיים הוי תולמ"ה ועיין רעק"א מ"י בסימן י' שהביא שכתב שזה תלוי בראשונים האם בעושה סוכה תחת הגג שזה חסרון צדדי יש תולמ"ה ועיין רעק"א שתמה על זה שכאן הרי אם ילבש הבגד יקים המצוה רק שעובר איסור וממילא אין שום פסול בעשיה ועיין אמרי בינה סימן ב' שכתב שכיון שאסור ללבוש הבגד זה נחשב בגד שלא עומד ללבישה וכמו כסות מתים וממילא זה נחשב כבגד שפטור אמנם לכאורא כיון שלא ידע שזה כלאיים ובמציאות לבשו א"כ זה עמד ללבישה ומי אומר שהקובע מה שצריך להיות מצד דיני התורה עוד דן שם מצד שזה מצוה הבאה בעבירה וממיאל ציציות אלו לא ראויות לצאת אמנם נראה שמצד זה ודאי שזה ציצית כשירה רק שיוריד הכלאיים ולא חשיב שאין כאן ציצית

י"ח] עיין ראב"ד בהשגות שכתב שאין לפסול בהטיל למוטלת כמבואר בגמ' שהאי לחודיה קאי ואפילו דמבואר בגמ' שאם קשר עליון דאוריתא זה חסרון אבל זה רק מצד חציצה ופה לא שייך חציצה ועיין קרן אורה שתמה שגם אם נימא שאם יש קשר זה פוסל אבל כאן כל אחד עומד לעצמו וממילא יש כאן הסברא שהאי לחודיה קאי והאי לחודה קאי ובפשוטו מבואר שכאן שיש בכנף שתים זה נחשב שהם ביחד וכנ"ל בישוב דעת התוס'

# סוגיא דטלית שנקרעה

**גמ' מ"א. אמר רחבה – מ"א: ת"ר, מ: שמא יקרע סדינו ובתוס' שם טושו"ע סימן ט"ו [חזו"א סקי"ח ואילך] שטמ"ק אות י"א**

**א. ביסוד החיסרון דתוך ג' – יש כמה שיטות א. רש"י ב. עיין תוס' מ: ג. עיין רא"ש סימן י"א ד. עיין נימוק"י [ועיין ב"י שצירף השיטת אמנם שאר האחרונים חלקו כנ"ל עיין מש"ז ד' שסיכם השיטות וכן בהגהות מהר"ם בענט אות מ' על המרדכי אות תתקמ"ח ע"ש שהעיר כמה הערות בשיטות הראשונים]**

**ב. האם הגזירה לרש"י גם ביש ציצית – עיין מאמר מרדכי סק"ה ועיין שטמ"ק מ"א. אות י"א ובמ"ב סקי"ח**

**ג. האם יש הגזירה בבגד צמר אם תופר בקנבוס - עיין רא"ש ועיין מג"א סק"ו [ובארצות החיים סק"ד מה שכתב לישב שיטת רש"י לנ"ל]**

**ד. בביאור שיטת הרא"ש – עיין ב"י ובט"ז סק"ד ובביאור הגר"א סק"ה ועיין חמד משה סק"ט [וכן בהגהות מהרמ"ב הנ"ל] מה שישב למה הגמ' מ: אמרה מצד תולמ"ה ועיין שטמ"ק מ"א. אות י"א בשם תו"ח [ועיין אחרונים האם לרא"ש יש מקור שגם בנקרע הכנף אם ציצית אפשר להחזיר] ועיין גר"ז סי"ב מקום הטלת הציצית בכנף פחות מג'**

**ד,ב. בביאור חילוק התוס בין סוגין לגמ' בזבחים – ארצות החיים ס"ג ובסקל"ב ובא"י סק"ג חזו"א סק"כ**

**ה. האם בנקרע הכנף מועיל לחבר אפילו נקרע לגמרי – עיין ב"י בשם רבינו ירוחם והמרדכי [ועיין שו"ת מהר"ם מינץ סי"ג] ועיין שטמ"ק מ"א אות י"א וכן הוא בפסקי הרי"ד והריא"ז ובהגהות מימוני פ"ו מזוזה הי"ב שמדובר בנקרע לגמרי ונחלקו בזה המג"א סק"ג והט"ז סק"ג ועיין מ"ב וחזו"א בהכרעה לדינא [וביסוד מחלוקתם המג"א והט"ז עיין ל"ש סק"א וכן הוא בתשובת נאות דשא סוף סימן ס"ג]**

**ו. בביאור הדין שלא יביא אמה ממקום אחר והאם זה שיעור ציצית ובטעם הדין – עיין ב"י בשם שו"ת הרשב"א ובמג"א סק"ג ובא"א שם ושאר אחרונים ועיין ט"ז סק"ג ועיין חזו"א סוף סקכ"א ועיין גר"ז קו"א סק"א מה שהוכיח מהנימוק"י [ועיין רש"י מ: בד"ה היו מטילין וברש"ש שם] ועיין ארצה"ח סקכ"ז [ועיין מהר"ם מינץ סימן י"ג שביאר היטב לשונות רש"י בסוגין ועיין מהר"א ששון סימן רל"ב]**

**ז. האם מועיל להטיל הגדיל כמו שהוא על הכנף – פסקי הרי"ד בביארו סוגין ועיין ארצוה"ח בא"י סק"ב שנקטו שמועיל**

**ח. בדין תחילת עשיתו בהכשר בפסולו בגופו – עיין מג"א סימן כ"ג סק"א ובלבושי שרד סימן י"ב סק"ד בביאור סברת הט"ז ועין בה"ל סוף סימן י"ב מה שנחלקו רעק"א סימן י"א סקט"ו וההלכות קטנות שם אמנם במהרי"ל החדשות סימן ו' וכן במרדכי סימן תתקמ"ו וכפי שביארו בהגהות מהר"ם שם מבואר דלא כמג"א**

**ט. בעיקר דין תחילת עשיתו בהכשר יש לעיין מסוגיא דהטיל למוטלת האם בחזר וחתך השניה – ועיין לבושי שרד סימן י"ב סק"ד שביאר הדברים בקוצר דברים והאריך זה בנאות דשא סוף סימן ס"ג [וכן הוא בפמ"ג א"א כ"ג א' וט"ו ג']**

**דוגמאות שדנו בדין תחילת עשיתו בהכשר**

**י. בגד שנקרע הכנף ונהיה ג' כנפות וחזרו חיברו – מ"ב סק"ז בשם הדה"ח שפסול ועיין מג"א סק"ד ובמה שישבו היד אפרים והפמ"ג ומבואר שזה כשר וכן הוא במהרי"ל החדשות סימן ו' ובשו"ת ארבעה טורי אבן סימן י"ד**

**י"א. האם למג"א בנקרע ואין שיעור באחד מהם וחזר וחיברם הוי תחילת עשיתו בהכשר – ארצות החיים בא"י סק"ג בתחילתו ובמ"ב סק"ח [ובשו"ת נאות דשא סימן ס"ה בד"ה הנה מבואר שנקט שזה כשר דהינו שזה כמו שנהיה ג' כנפות וכשיטות לעיל]**

**י"ב. לגבי מזוזה בהוריד הגג והחזיר – שע"ת סוף סימן תרכ"ו בשם ארבעה טורי אבן סימן י"ד שנחלק אם הפר"ח [הובא בפתחי תשובה רפ"ו סקי"ג] [ועיין ביכורי יעקב בתוספת בכורים שדן שמעיל לקבוע גם כשאין גג ע"ש וצ"ל מצד שנקט שגם חצר חייב וצ"ע]**

**י"ג. לגבי מזוזה בהוריד הדלת והחזירה – ש"ך סימן רפ"ו סקכ"ה ובפ"ת רפ"ו סקי"ד בשם הדרך החיים שדימה לסוכה תרכ"ו ובעמק ברכה מזוזה ט' הקשה סתירה בדבריו ועיין כת"ס סימן קל"ט מד"ה ואעתיק וכו' שנקט שיש בזה חסרון**

**י"ד. לגבי מזוזה בעקרו הצוה"פ והחזירו – גליון רעק"א סימן רפ"ט בשם מהר"א ששון סימן רל"ב [הובא בפתח הגליון וכדאי לראותו] ועיין הגה"מ פ"ו ממזוזה הי"ב**

**ט"ו. בדין בגד יום שיוחד ללילה וחזרו ויחדו ליום – נאות דשא סימן ס"ד שזה כשר ויש לעיין האם זה לא כמו שנהיה ג' כנפות**

**ט"ז. בדין הטלת ציצית באינו ראוי ללבישה האם הוי תולמ"ה – א"א סק"ד**

**י"ז. בדין קשר חוט לגדיל כשזה היה עדין שיעור חוט – מ"ב סימן י"ד סק"ז ובחזו"א סימן ג' סקט"ו בד"ה במ"ב**

# סוגיא דטלית שנקרעה

**גמ' מ"א. אמר רחבה – מ"א: ת"ר, מ: שמא יקרע סדינו ובתוס' שם טושו"ע סימן ט"ו [חזו"א סקי"ח ואילך] שטמ"ק אות י"א**

**א. ביסוד החיסרון דתוך ג' – יש כמה שיטות א. רש"י ב. עיין תוס' מ: ג. עיין רא"ש סימן י"א ד. עיין נימוק"י [ועיין ב"י שצירף השיטת אמנם שאר האחרונים חלקו כנ"ל עיין מש"ז ד' שסיכם השיטות]**

**ב. האם הגזירה לרש"י גם ביש ציצית – עיין מאמר מרדכי סק"ה ועיין שטמ"ק מ"א. אות י"א ובמ"ב סקי"ח**

**ג. האם יש הגזירה בבגד צמר אם תופר בקנבוס - עיין רא"ש ועיין מג"א סק"ו [ובארצות החיים סק"ד מה שכתב לישב שיטת רש"י לנ"ל]**

**ד. בביאור שיטת הרא"ש – עיין ב"י ובט"ז סק"ד ובביאור הגר"א סק"ה ועיין חמד משה סק"ט מה שישב למה הגמ' מ: אמרה מצד תולמ"ה ועיין שטמ"ק מ"א. אות י"א בשם תו"ח [ועיין אחרונים האם לרא"ש יש מקור שגם בנקרע הכנף אם ציצית אפשר להחזיר]**

**ה. האם בנקרע הכנף מועיל לחבר אפילו נקרע לגמרי – עיין ב"י בשם רבינו ירוחם והמרדכי [ועיין שו"ת מהר"ם מינץ סי"ג] ועיין שטמ"ק מ"א אות י"א וכן הוא בפסקי הרי"ד והריא"ז ובהגהות מימוני פ"ו מזוזה הי"ב שמדובר בנקרע לגמרי ונחלקו בזה המג"א סק"ג והט"ז סק"ג ועיין מ"ב וחזו"א בהכרעה לדינא [וביסוד מחלוקתם המג"א והט"ז עיין ל"ש סק"א וכן הוא בתשובת נאות דשא סוף סימן ס"ג]**

**ו. בביאור הדין שלא יביא אמה ממקום אחר והאם זה שיעור ציצית ובטעם הדין – עיין ב"י בשם שו"ת הרשב"א ובמג"א סק"ג ובא"א שם ושאר אחרונים ועיין ט"ז סק"ג ועיין חזו"א סוף סקכ"א ועיין גר"ז קו"א סק"א מה שהוכיח מהנימוק"י [ועיין רש"י מ: בד"ה היו מטילין וברש"ש שם] ועיין ארצה"ח סקכ"ז [ועיין מהר"ם מינץ סימן י"ג שביאר היטב לשונות רש"י בסוגין ועיין מהר"א ששון סימן רל"ב]**

**ז. האם מועיל להטיל הגדיל כמו שהוא על הכנף – פסקי הרי"ד בביארו סוגין ועיין ארצוה"ח בא"י סק"ב שנקטו שמועיל**

**ח. בדין תחילת עשיתו בהכשר בפסולו בגופו – עיין מג"א סימן כ"ג סק"א ובלבושי שרד סימן י"ב סק"ד בביאור סברת הט"ז ועין בה"ל סוף סימן י"ב מה שנחלקו רעק"א סימן י"א סקט"ו וההלכות קטנות שם אמנם במהרי"ל החדשות סימן ו' וכן במרדכי סימן תתקמ"ו וכפי שביארו בהגהות מהר"ם שם מבואר דלא כמג"א**

**ט. בעיקר דין תחילת עשיתו בהכשר יש לעיין מסוגיא דהטיל למוטלת האם בחזר וחתך השניה – ועיין לבושי שרד סימן י"ב סק"ד שביאר הדברים בקוצר דברים והאריך זה בנאות דשא סוף סימן ס"ג [וכן הוא בפמ"ג א"א כ"ג א' וט"ו ג']**

**דוגמאות שדנו בדין תחילת עשיתו בהכשר**

**י. בגד שנקרע הכנף ונהיה ג' כנפות וחזרו חיברו – מ"ב סק"ז בשם הדה"ח שפסול ועיין מג"א סק"ד ובמה שישבו היד אפרים והפמ"ג ומבואר שזה כשר וכן הוא במהרי"ל החדשות סימן ו' ובשו"ת ארבעה טורי אבן סימן י"ד**

**י"א. האם למג"א בנקרע ואין שיעור באחד מהם וחזר וחיברם הוי תחילת עשיתו בהכשר – ארצות החיים בא"י סק"ג בתחילתו ובמ"ב סק"ח [ובשו"ת נאות דשא סימן ס"ה בד"ה הנה מבואר שנקט שזה כשר דהינו שזה כמו שנהיה ג' כנפות וכשיטות לעיל]**

**י"ב. לגבי מזוזה בהוריד הגג והחזיר – שע"ת סוף סימן תרכ"ו בשם ארבעה טורי אבן סימן י"ד שנחלק אם הפר"ח [הובא בפתחי תשובה רפ"ו סקי"ג] [ועיין ביכורי יעקב בתוספת בכורים שדן שמעיל לקבוע גם כשאין גג ע"ש וצ"ל מצד שנקט שגם חצר חייב וצ"ע]**

**י"ג. לגבי מזוזה בהוריד הדלת והחזירה – ש"ך סימן רפ"ו סקכ"ה ובפ"ת רפ"ו סקי"ד בשם הדרך החיים שדימה לסוכה תרכ"ו ובעמק ברכה מזוזה ט' הקשה סתירה בדבריו ועיין כת"ס סימן קל"ט מד"ה ואעתיק וכו' שנקט שיש בזה חסרון**

**י"ד. לגבי מזוזה בעקרו הצוה"פ והחזירו – גליון רעק"א סימן רפ"ט בשם מהר"א ששון סימן רל"ב [הובא בפתח הגליון וכדאי לראותו] ועיין הגה"מ פ"ו ממזוזה הי"ב**

**ט"ו. בדין בגד יום שיוחד ללילה וחזרו ויחדו ליום – נאות דשא סימן ס"ד שזה כשר ויש לעיין האם זה לא כמו שנהיה ג' כנפות ועיין בית הלוי ח"א ס"א בהגהה שנקט לגבי מת כה"ג שזה פסול**

**ט"ז. בדין הטלת ציצית באינו ראוי ללבישה האם הוי תולמ"ה – א"א סק"ד**

**י"ז. בדין קשר חוט לגדיל כשזה היה עדין שיעור חוט – מ"ב סימן י"ד סק"ז ובחזו"א סימן ג' סקט"ו בד"ה במ"**

### סוגיא דטלית שנקרעה

א] הגמ' מ"א. מביאה בריתא שטלית שנקרעה לאחר ג' אפשר לתפור ותוך ג' ר"מ אומר לא יתפור וחכ"א יתפור ושוין שלא יביא אפילו אמה על אמה ממקום אחר ובה תכלת ותולה בה ועיין רש"י שביאר שיסוד האיסור מצד שמא ישאר חוט וישתמש בו למצות ציצית וכן ביאר את הגמ' מ: שגזרו סדין בציצית שמא יקרע ויתפור הכונה וישתמש בחוט זה למצות ציצית והנה מבואר שם בגמ' שהפסול מצד תולמ"ה והתוס' תמהו שיש לפסול מצד לשמה ועיין ביאור הגר"א סימן ט"ו סק"ה שרבא ס"ל שאין דין לשמה ולכן הגמ' אומרת מצד תולמ"ה ובמלא הרועים כתב שכיון שלשמואל יש לפסול מצד תולמ"ה לכן הגמ' אמרה את זה אמנם במחצית השקל סימן ט"ו כתב שכאן שזה גמר עשיתה בהכשר יתכן שגם לשמואל אין חסרון של תולמ"ה והנה בפשוטו הגמ' שמביאה תנ"ה זה מר"מ שלא יתפור וצ"ל כמבואר בהג"מ פ"א מציצית הי"ח שהלכה כר"מ בגזרותיו ובבעל העיטור ע"ד: כתב שהראיה היא שלאחר ג' יכול לתפור וזה לכו"ע ועיין תוס' שהקשו שלר"ה הרי אפשר להטיל עד ד' אצבעות וא"כ הבריתא יש ראיה דלא כדבריו [והנה ברש"י מבואר שהסוגיא מ: מ"א. זה אותה סוגיא אמנם בשטמ"ק אות י"א חילק ביניהם וכן בעיטור ע"א. ע"ד]

והנה את הגזירה של רבא על סדין בציצית היה מקום לומר שזה רק לרבנן שמותר לתפור אבל לר"מ אין מקום לחשוש ולפ"ז רבא כרבנן אמנם עיין תוס' שהגזירה לר"מ שמא יתפור והנה עיין מרדכי סימן תתקמ"ח שהגזירה גם מתי שיש ציצית מצד שמא תפסק הציצית ולכן הקשה שהגזירה מ: זה רק לר"מ אמנם בשטמ"ק אות י"א מבואר שאז אין את הגזירה וכל הגזירה אם עדין לא הטיל בזה ציצית ועיין ארחות חיים הלכות ציצית אות כ' שנסתפק בזה והמ"ב סקי"ח נקט להחמיר וכן הוא בפמ"ג א"א סק"ט [ועיין מאמר מרדכי שהביא הנידון]

ועיין שו"ת הרא"ש שכתב שכיון שהיום רגילים לתפור בחוט קנבוס שזה לא ראוי למצות ציצית ממילא לא שייך הגזירה ובפשטות משמע שסתם מה שהוא ירצה לתפור בסוג שפסול זה לא סיבה אמנם עיין מג"א שהקשה בזה סתירה בלשון השו"ע והכריע שלגבי חיוב מדרבנן של שאר מיני אפשר להקל אמנם בדעת הרמ"א שנקט שאר מינים זה דאוריתא צ"ע והנה לשון הבריתא לא יתפור וקצ"ת צ"ב לפ"ז שמועיל לתפור בסוג חוט אחר ומשמע שכל שרגילים לתפור בצמר ממילא יש את הגזירה [והנה הראשונים הקשו על רש"י דמה שיך לגזור שמא יקרע הרי אסור לתפור ועיין ארצות החיים שכיון שמותר לתפור באינו מינו גזרו שמא יתפור במינו ורק לגבי לאו] עוד חידש התרוה"ד שאם זה חוט צבוע אין חיסרון כיון שהמנהג לעשת לבן ועיין חזו"א שתמה שכיון שזה לא הלכה אלא סתם מנהג ממילא מסתבר שיש בזה הסברא של לא פלוג רבנן עוד כתב המג"א בשם הגהות מימוני שאם זה למטה מקשר גודל כיון שזה לא מקום שמועיל לעשות ציצית אין את הגזירה

והנה מבואר בבריתא שמותר להביא אמה על אמה ושם הרי זה לאחר ג' שלכו"ע מותר לתפור וצ"ל שיש כאן תוספת דין שאם יש חוטי ציצית בחלק שתופר זה לא מועיל והנה לשון הבריאתא ממקום אחר ומשמע שמאותו מקום מותר ויש לעיין האם יש כאן שיעור ציצית או שאין ועיין בזה לקמן

ב] עיין תוס' ובפשוטו משמע שלמדו שהנידון שזה נקרע לא לגמרי ורוצה לחזור ולתפור אם הציציות שבזה ואם נשאר חיבור ג' אצבעות זה שיעור חשוב וזה נחשב עדין חלק מהבגד אבל אם זה פחות מג' זה כאילו כבר תלוש והנה בפשוטו הציצית כשירה גם קודם תפירה אם זה לאחר ג' אמנם החזו"א נקט שצריך לתפור וזה רק סברא שאין כאן חסרון של תולמ"ה והנה עיין חזו"א שרצה לחדש בדעת רבנן שלשיטתם גם אם זה נקרע לגמרי אפשר לתפור ולכן הגמ' אומרת ושוין שלא יביא ממקום אחר דלרבנן מאותו מקום אפשר אמנם מתוס' שהקשו שהגמ' תגיד שהגזירה שמא יקרע לגמרי וזה גם לרבנן מבואר שלא כדבריו והנה תוס' הקשו שלגבי טומאה מבואר שכל שנחתך רובו זה נחשב ביטול מהכלי שפקע הטומאה וע"ש מה שחילקו וצ"ב ועיין חזו"א

ג] עיין רא"ש שכתב בשם רב עמרם גאון שהכונה שאם נחתך כשנשאר שיעור גע"ג שזה שיעור בגד יכול לחזור ולתפור ואם לא לא יכול לחזור ולתפור והנה פשטות לשון הרא"ש וכן נקט הב"י שהנידון שגם לאחר שיחזור ויתפור לא יכול להטיל בו ציצית שזה לא מועיל להחשב כחלק מהבגד וממילא אי אפשר להטיל בו ציצית והנה בפשוטו לפ"ז לא מצאנו מקרה שזה נחתך כשיש בו ציציות האם יש בזה תולמ"ה אמנם הב"י נקט שמשמע שמדובר גם במקרה שיש בו ציציות ולפ"ז מבואר שלאחר ג' זה מותר ואין בזה תולמ"ה וכן נקט הגר"א בס"ג והנה צ"ע שהגמ' לעיל אומרת שהגזירה שמא יקרע והחסרון מצד תולמ"ה ועיין ט"ז וביאור הגר"א שהקשו הרי גם אם תופר אחרי יש חסרון אמנם עיין בעיטור שכתב ששם כונת הגמ' שגם לרבנן שמועיל לתפור אבל יש כאן גזירה שמא ישתמש אם החוט שנשאר וזה פסול מצד תולמ"ה והחמד משה סק"ט חידש שבפחות מג' לרבנן אפילו שמועיל לתפור אבל בכזה מקרה יש חסרון של תולמ"ה ולפ"ז כונת הגמ' שיפסק אם ציציות ויתפור והגזירה לרבנן אבל בפשוטו לרבנן שיכול לתפור זה גם אם הציציות כמשמעות הבריתא

אמנם הט"ז והגר"א כתבו שודאי מודה הרא"ש שיכול להטיל בו ציצית לאחר שתפרו כדחזינן בכל מקום שתפירה זה חיבור ומה שכתב הרא"ש שלא יכול להטיל בו ציצית הכונה בעודו קרוע והנה כל ניחא לדעת הט"ז שבשני המקרים מדובר שזה עדין מחובר ולפ"ז אם יש ג' יכול לתפור במצב זה אבל הגר"א ביאר שזה תלוש לגמרי ובזה ודאי שגם אם יש ג' לא יכול להטיל כשזה תלוש ובהכרח כונת הרא"ש שמטיל לאחר שתפר וצ"ע והנה רבינו ירוחם כתב שאם נשאר משהו זה כשר ועיין ב"י שביאר שהכונה שגם תוך ג' שזה פסול ולא עוזר לחזור ולתפור זה רק אם לא נשאר חיבור כלל אבל אם נשאר חיבור זה כשר ולפ"ז מבואר שאם יש ג' אין חסרון של תלמ"ה ועיין תרוה"ד סימן מ"ו

ד] עיין נימוק"י שהביא בשם רב עמרם שמדובר שהכנף נתלש אם הציציות ובזה הגמ' מחלקת אם יש שיעור כנף או שאין שיעור כנף אבל אם חזר ותפר ואז מטיל הציצית אין שום חסרון והנה בפשוטו מבואר שנקט שאין חסרון של תולמ"ה וכונתו שנתלש לגמרי אמנם הט"ז העמיד שנשאר מחובר קצת וכן הוא במרדכי אמנם יתכן שלמד כרש"י ועיין שטמ"ק אות יא ופסקי הרי"ד והריא"ז שכתבו מפורש שגם אם נתלש לגמרי אפשר לחזור ולתפור ואין חסרון של תולמ"ה כיון שתחילתו בכשרות וכן במואר בהגהות מימוני הלכות מזוזה פ"ו הי"ב שלמד מסוגין גם למקום שנתלש לגמרי

ה] הגמ' אומרת ושוין שלא יביא אמה על אמה ממקום אחר ותולה בה ובטעם הדבר רש"י והרא"ש ביארו כי צריך על כנפי בגדיהם והנימוק"י כתב שזה מצד תולמ"ה ועיין ב"י שהביא לתמוה שלא שייך כאן תולמ"ה כיון שזה נעשה בכשרות אלא בהכרח הטעם כמו המבואר ברא"ש אמנם בסוף הביא את הנימוק"י שזה מצד תולמ"ה ועיין פמ"ג א"א ד' שהביא מהצ"ק שאם אמה על אמה אין בזה שיעור ציצית א"כ הפסול מצד תולמ"ה אבל אם מדובר שיש בזה שיעור ציצית א"כ בהכרח סיבת הפסול מהטעם המובא ברש"י ועיין מג"א שהביא שהטעם מצד תולמ"ה והקשה הרי חזינן שאם נקרע כנף שהוא ג' אפשר לחזור ולתופרו וכתב שאם זה לאותו בגד בזה יש הסברא של תחילת עשיתו בהכשר משא"כ אם זה לבגד אחר בזה לא שייך לומר תחילת עשיתו בהכשר ועיין פמ"ג מחצית השקל ולבושי שרד שנקטו שדעת המג"א שאם יש שיעור ציצית בכל חלק בזה יכול לחבר אפילו שני בגדים אחרים אמנם רעק"א הביא מהלבוש שזה לא מועיל ולכן הוצרך רש"י והרא"ש לטעם הנ"ל שצריך להטיל כשזה כנף של הבגד ולא שייך להטיל על בגד אחר ואז לחברו ושזה יהיה הטלה גם ביחס לזה והנה המג"א ציין לס"ג וצ"ב כוונתו ועיין מהר"ם מינץ סימן י"ג שהוכיח מרש"י בהמשך שכתב לגבי שמביא תכלת ותולה שאין חסרון של תולמ"ה משמע שמקודם היה החיסרון מצד תולמ"ה וע"ש שביאר שמדובר שיש שיעור ציצית ולכן מצד תולמ"ה לבד אין חסרון אבל לאחר שיש דין שיהיה על הבגד שפוטר ממילא ביחס לבגד האחר זה תולמ"ה וצ"ב הב"י שנקט שהחסרון של על כנפי בגדיהם לבד זה סיבה וכן באין שיעור לא מועיל הטעם של תולמ"ה כיון שתחילת עשיתו בהכשר הרי זה נפסל ועכשיו מטיל על בגד אחר

והנה הט"ז נקט שאין לחבר שני חלקים אפילו אם בכל אחד יש שיעור אבל לחבר לחלק שיש בו שני ציציות אפשר לחבר בגד אחר אפילו אם יש בו שיעור ציצית שזה נחשב כתוספת על הבגד והנה עדין אם זה אותו בגד יתכן שאפשר לחבר אמנם הט"ז נקט שאין לחבר והחזו"א נקט שאפילו שבקרע הכנף ואין בו שיעור אין לחזור ולחבר אבל אם יש בכל אחד שיעור אפשר לחבר אפילו שמשני בגדים אין לחבר וצ"ע עומק הסברא בזה והנה לט"ז מה שהגמ' אמרה ממקום אחר הכונה שכל שזה נקרע לגמרי זה כמו מקום אחר ועין שו"ת מהר"ם מינץ סימן י"ג שכתב שיש סתירה בדברי המרדכי אם צריך שישאר מחובר וכתב שאם התכונן מראש לחבר בזה אפילו אם נתלש לגמרי ואם לא התכונן להחזיר בזה רק אם זה עדין מחובר ע"ש

והנה עיין שו"ת הרשב"א שהשואל דן בבגד שנחלק לשתים ויש בכל אחד שיעור האם מועיל להטיל בשנים החדשים או שצריך לפרק הכל ויסוד הנידון כי יש כאן עכשיו כנפים חדשים והציציות הראשונות לא נעשו ביחס לכנפים הנ"ל ומקורו לאסור דמבואר שלא יביא אמה על אמה ממקום אחר ונקט שיש בזה שיעור בגד והבין שזה הסיבה שזה לא עוזר כי יש כאן שתי כנפים חדשים והרשב"א דחה והוכיח מהגמ' שיכול להביא חוטים אחרים חזינן שיכול להטיל אפילו שנקרע [דהינו שנקט שסוגין מדובר שיש ציצית ונתלש כנף] אמנם יתכן שבאמת לחבר גם אם שני החלקים או אפילו חלק חדש זה אסור דביחס לחלק הנוסף לא היה ציציות אמנם הפוסקים נקטו שזה ודאי מועיל כי זה רק תוספת וצ"ע במטיל חלק יותר גדול והנה עיין רש"י לעיל מ: שביאר דמה שהגמ' דנה שחסידים הראשונים זה תלמ"ה זה מצד שלא היה שיעור בבגד אמנם ביאר עוד טעם דעדין לא היה לו את הקרנות של הסוף ועיין רש"ש שלכאורא זה שני טעמים ובפשוטו מבואר ברש"י שלא מועיל להטיל שני ציצות גם אם אחרי זה יוסיף עוד חתיכה על הבגד שביחס לחתיכה זו לא היה כאן הטלה של הציציות וצ"ע

ו] עיין ב"ח שכתב שבבגד שנחלק לשתים וכל אחד יש בו שיעור דמבואר ברשב"א שמועיל להטיל ציציות בכפות החדשות אבל אין לחבר חתיכה של בד אחד מצד שזה נהיה ג' כנפות וביארו האחרונים שהכונה שכשתפר פחות מג' זה נחשב כאילו תלוש אבל זה מחסר בשם כנף וכיון שזה נפטר מה שאחרי זה עושה את זה לד' כנפות זה לא חוזר ומתחייב והמג"א חלק וטענתו א. שעד כמה שזה כתלוש א"כ יש כאן עדין כנף ואם זה כמחובר א"כ זה נהיה ו' כנפות וכתב עוד טעם שחזינן שדבר שעומד לחתוך זה לא נחשב כמחובר ממילא כאן שעומד לגמור מסתכלים על שם סופו וצ"ב והנה המג"א הוכיח כדבריו מהדין שאם הכנף נחתך וחוזר ותופרו אמנם עיין יד אפרים שהאריך שלכאורא שם יש את הסברא שזה תחילת עשיתו בהכשר וכל הב"ח כשזה חוזר להיות בן ד' כנפות על ידי חתיכת בד אחר ובפשוטו מבואר במג"א שאם זה נהיה בן ג' כנפות בזה לא עוזר תחילת עשיתו בהכשר ועיין לקמן ועיין אחרונים שכתבו שהגמ' אמרה טעם גם לגבי מקרה שהתחיל לתפר מהאמצע

**בדין תחילת עשיתו בכשרות**

ז] מבואר דנחלקו הט"ז ובמג"א האם בנקרע הכנף ויש בו שיעור כנף וחוזר ותופרו האם זה מועיל דדעת המג"א שזה עוזר ודעת הט"ז שזה לא עוזר והנה משמעות הרמב"ם שזה עוזר ובתוס' ודאי מבואר שזה לא עוזר והט"ז דחק שהראשונים דיברו שיש איזה שהוא חיבור וכן הוא במרדכי בפשוטו ועיין לעיל מהמהר"ם] אמנם עיין שטמ"ק אות י"א וכן בפסקי הרי"ד והריא"ז שכתבו מפורש שגם בנחתך לגמרי זה עוזר וכן מבואר בהגהות מימוני בהלכות מזוזה פ"ו הי"ב שכתב שאם יש פתח גדול מחולק לשתים אם מזוזה ומוציאים כדי להביא משאות כשמחזירים לא צריך להוריד המזוזה מהמזוזה וזה עוזר מדין תחילתו בכשרות כמו בסוגין וכן עיין גליון רעק"א יור"ד סימן רפ"ט שבעקרו כל הצו"פ אם המזוזה וחזרו וקבעו אותה יש חסרון של תלמ"ה וכתב רעק"א דכל זה לט"ז אבל למג"א כמו שעוזר לחבר הכנף כך עוזר לחבר הצוה"פ וע"ש שציין לשו"ת מהר"א ששון שדן האם זה דוקא אם מחבר הדלת באותו מקום או גם במקום אחר וע"ש שבתולה במקום אחר דימה לדין של מביא אמה ממקום אחר שזה לא מועיל לנימוק"י שזה מצד תולמ"ה אמנם לרא"ש מבואר טעם אחר מצד שזה לא נעשה על כנף זה וכאן אין הדרשא אמנם כתב שאם קובע באותו מקום כיון שמבואר במרדכי שרק אם נשאר קצת מחבר זה עוזר ממילא כאן זה לא שייך ומבואר שנקט שגם באין שיעור בכנף לדעת הרא"ש כיון שזה הוטל בכשרות לולי מיעוט אפשר לחברו גם במקום אחר וזה כב"י שלא מועיל הטעם של תולמ"ה לבד והנה לגבי מזוזה היה מקום לומר שכל שעקר המזוזה ממקומה זה כמו סתם חתיכת עץ וזה מפקיע את הקביעה על מזוזה הפתח אמנם מדברי ההגהות מימוני ורעק"א חזינן לא כך

ח] ועיין פתחי תשובה יור"ד רפ"ו סקי"ג שהביא לדון בפתחו הגג של הבית לסכך ולאחר סוכות מחזירים התקרה האם צריך להוציא המזוזה ולחזור ולקובעה דהפר"ח נקט שהוי תולמ"ה והוא חלק כיון שזה תחילת עשיתו בהכשר ולמד מדין כנף שנקרע ועיין שערי תשובה סוף סימן תרכ"ו שכתב שלדעת הט"ז שאם נקרע כל הכנף אין ההיתר ה"ה כאן יתכן שזה דעת הפר"ח

והנה בדבריו מבואר שה"ה אם הבגד נהיה ג' כנפות וחזר ותפר הכנף הרביעי וכן הוא בא"א ד' וביד אפרים שם בישוב הקושיא על הב"ח אמנם עיין מ"ב כאן שהביא בשם הדרך החיים שכה"ג ודאי הוי תולמ"ה והמ"ב נקט שזה אפילו למג"א דהיינו שרק בנקרע הכנף שיש עדין מחיב אבל לא אם נפקע המחיב והנה ע"ש בפתחי תשובה סקי"ד שאם עקרו הדלת ויש דעות שזה פטור ממזוזה והחזירו לא הוי תולמ"ה כיון שתחילת עשיתו בהכשר ועיין עמק ברכה שהקשה מה ההבדל בין אם זה נהיה בגד ג' כנפות או שאין דלת בשניהם פקע החיוב וצ"ל שדלת זה תנאי צדדי ונחשב שיש בית רק שאין איפה להטיל המזוזה משא"כ בגד אם ג' כנפות אין כאן סיבת חיוב כלל שהדין ד' כנפות לא מצד שאין איך לקים המצוה אלא זה תנאי בבגד [והנה דברי הדרך החיים מחודשים שאפילו שפסק כט"ז בכל אופן כאן היקל בזה ועיין כת"ס סימן רל"ט שכתב שהנידון של דלת זה כמו נקרע כנף ויתכן שכאן הציצית מתיחסת לכל הבגד ולא שמקום הנחתה רק על הכנף ולכן זה נחשב שבטל הקביעה משא"כ מזוזה וצ"ע] והנה במקרה של המהר"ש לעיל מדובר גם שאין פתח כלל ולא רק שאין מזוזה ודו"ק בזה ועיין מהרי"ל החדשות סימן ו' שכתב שבחוטים שהתחברו שצריך להפריד מועיל להפריד מצד שזה תחילת עשיתו בכשרות דהינו אפילו שחל פסול בחוטים וכתב מפורש שגם בהיה ד' כנפות ונהיה ג' כנפות והנה עיין ב"י סימן כ"ג שהביא שיש שהיו מחברים הציציות בבית הקברות והב"י הקשה עליהם שאם זה נפסל א"כ לא עוזר מה שחוזרים ופותחים כיון שזה תולמ"ה ועיין מג"א שהביא מהלבוש לדון שהרי זה תחילת עשיתו בהכשר וכתב לחלק שכאן שזה פסולו בגופו זה לא מועיל וזה לא דומה לסוכה וצ"ל שנקרע הכנף זה לא נחשב פסולו בגופו כיון שהציצית עדין מוטלת על הכנף ויש כאן בגד חייב וכן נקט המ"ב שגם המג"א מודה שבגד שנחלק לשתים ואין באף אחד שיעור חיוב לא עוזר תחילת עשיתו בכשרות וכן הוא בארצות החיים בא"י סק"ג בתחילתו ובעיקר יסוד המג"א שבפסולו בגופו אין ההיתר מהמהרי"ל הנ"ל חזינן לא כך וכן המרדכי סימן תתקמ"ו נקט שבקשירה של החוטים נפסל וחוזר להכשרו על ידי שפותח וביאר המהר"ם שם מצד תחילת עשיתו בהכשר

והנה בפשוטו היה מקום לומר שהט"ז לא ס"ל הדין של תחילת עשיתו בהכשר אמנם עיין בשו"ת נאות דשא סימן ס"ג וכן הוא בל"ש סימן ט"ו סק"א שגם הוא מודה רק שס"ל שכל שהכנף נחתך כיון שחלק זה פסול זה כמו פסולו בגופו וזה לא כמו חסרון צדדי דהינו שציצית שלא על בגד זה פסול בעצם ובפשוטו הט"ז הרי נקט שגם לחבר שני בגדים שיש בכל אחד כשיעור וזה היה בגד אחד אי אפשר וזה מצד שזה פנים חדשות ולא שייך להגדיר שהוא מחזיר למצב הקודם ויתכן עוד שיסוד ההטלה זה על כל הבגד ודו"ק

והנה בהטיל למוטלת דעת הט"ז שהראשונים פסולים והמג"א מכשיר ועיין פמ"ג סימן כ"ג וכן סימן ט"ו א"א ג' ולבושי שרד סי"ב סק"ד שזה מצד שזה תחילת עשיתו בהכשר דהיינו שנקט שזה לא פסולו בגופו ובדעת הרמב"ם שפוסל כתב שזה כמו פסולו בגופו כמבואר בנאות דשא ובל"ש שם ובמג"א סימן כ"ג

והנה עיין נאות דשא סימן ס"ד שבגד לילה שיחדו ליום לרא"ש הוי תולמ"ה אמנם אם זה היה של יום ויחדו ללילה וחזר ויחדו ליום יש בזה ההיתר של תחילת עשיתו בכשרות ויש לדון שאם נימא שבנפטר לגמרי כגון שזה נהיה שלש כנפות או שבכל חלק אין שיעור בזה אין הדין של תחילת עשיתו בהכשר א"כ גם כאן זה לא טוב ואולי בפסול מצד היעד גם אם יש בזה תולמ"ה אבל וודאי בזה עוזר תחילת עשיתו בהכשר ועיין בית הלוי ח"א ס"א בהגהה שנקט שבגד של חי שיחדו למת וחזר ויחדו לחי שהוא פסול מצד תולמ"ה

והנה עיין סוף סימן י"א שיש דין שיהיה נוטף על הקרן ועיין מג"א שזה רק לכתחילה ועיין פמ"ג שאין להוכיח מהא דאפשר לחזור ולתתו שזה מצד שתחילת עשיתו בהכשר וכתב כיון שזה בקל דהינו שיסוד הסברא שכל שבקלות להחזיר למצב הקודם לא מתבטל העשיה וצ"ע

בעיקר הנידון של בית שנהיה סוכה עיין ביכורי יעקב בתוספת ביכורים סימן תרכ"ו שכתב שיש לדון שכמו שמועיל עושה ציצית בלילה אפילו שזה זמן פטור ממילא מה שעכשיו זה דירת ארעי זה לא פוטר וצ"ע הרי הנידון שהורידו הגג אמנם יתכן שנקט שחצרחייבת א,ככל הפטור של המקום הנ"ל כי יחדו לשימוש של בית ואין זה דירה וממילא אין חסרון בחפצא ודו"ק בזה והניח בצ"ע ויש שלמדו שגם במטיל ציצית בלילה הסתפק אמנם כוונתו ששם ודאי טוב ויש לדון האם לדמות לשם

# סוגיא דלשמה בציצית

**גמ' מ"ב. ר"נ – מ"ב: סוף העמוד**

**טושו"ע סי' י"א סעי' א' ב' ה' - סי' י"ד ס"א ב'**

**יש בסוגין חלק של לשמה בשאר דיני התורה וענין זה ילמד אי"ה בנפרד וקודם ללמוד כל דיני ציצית**

**סוכה ט. עשאה מהקוצים ובבעל המאור רמב"ן וריטב"א שם, גיטין מ"ה: תוס' ובר"ן שם באריכות לגבי פסק הלכה בלשמה**

**הנקדות שיש כאן א. בביאור עשאה מהקוצין וכו' ב. האם רב ס"ל דין לשמה ג. בפסק הלכה בדין לשמה [כדאי לראות הגמ' סנהדרין מ"ח: בדמיון הגמ' בדין הזמנה מילתא שמסביב זה סובבים דברי הראשונים] ד. בדין עכו"ם בעשית ציצית ובדין לשמה בעכו"ם ה. בדין נשים בעשית ציצית ו. בדין לשמה בס"ת ותפילן במזוזות בכתיבה ובעיבוד העור והתפילין [ענין זה ילמד אי"ה בנפרד]**

**א. עשית עכו"ם תיפו"ל משום דאינה לשמה - עי' תוס' כאן, רמב"ם פ"א הי"ב, ועי' רמב"ן במלחמות סוכה ר"ן גיטין שם, ב"י וב"ח סי' י"א וסי' י"ד, ומעדיו"ט על הרא"ש סי' י"ד. - דין ישראל עומד ע"ג, עי' רא"ש הל' ס"ת סי' ג' שו"ע סי' י"א ס"ב. וע"ש בקושית הדגול מרבבה ועיין מנח"ב סימן ד' ענף א' בתחילתו וע"ש בד"ה אמנם לגבי טויה ובד"ה והנה לגבי עשיה ובחזו"א סימן ו' סק"י ובשו"ת רעק"א סימן ד' ועיין חידושי הגר"ח פ"א מתפילין הט"ו בתחילתו בדין לשמה בעכו"ם**

**ב. בדברי הר"ן שאם עכו"ם פסול יש דין לשמה – עיין חזו"א סימן ו' סק"ט וע"ש סקי"ג בד"ה מרדכי**

**ג. עשאה מן הקוצים פסולה - בטעם הפסול עי' רש"י דף מ' ע"ב ורש"י כאן ובסוכה ט' ע"א [ועיין עמק ברכה ז' ובישוב קושית התוס' עיין טה"ק], תוס' כאן ורא"ש סי' י"ד, ריטב"א בסוכה שם, בעה"מ ורמב"ן וראב"ד שם. רמב"ם פ"א הי"א. ועי' ביהגר"א סי' ט"ו ס"ד בדעת רש"י.**

**ד. טויה לשמה מחלוקת רב ושמואל - ולהלן בגמ' אמרינן דהוא כפלוגתא דתנאי לענין עיבוד לשמה, [ולפי"ז להלכה תלוי הא בהא], עי' תוס', ועי' בעה"מ ורמב"ן ובהשגות הראב"ד סוכה שם וכן ע"ש בביאור מה שהגמ' בסנהדרין מדמה מחלוקתם וע"ש עוד בח' הר"ן בסנהדרין שהאריך בזה וכן בר"ן בגיטין ובריטב"א בסוכה**

**ה. בדין תליה לשמה - עי' רמב"ם פ"א הי"א י"ב ולדבריו אף לשמואל אי"צ תליה לשמה. ועי' ב"י סי' י"א וסי' י"ד ב"ח שם. משכנ"י סי' כ"א לקראת הסוף וכן המנח"ב בד"ה ולענ"ד הובא בבה"ל סי"ד בד"ה הטיל ועיין ארצה"ח בא"י סק"ב ועיין לבוש ס"א ועיין מש"ז סק"ב מה שהקשה על הרמב"ם שאולי רק תליה לא צריך לשמה**

**ו. בדין חש"ו וגדול עומד על גביו בתליה ולדעת הר"מ – סימן י"ד בה"ל בד"ה וטוב ועיין מנח"ב סימן ג' בתחילתו ובענף ב' בד"ה מעתה ובסימן ד' ענף ג' בד"ה ועדין ובמשכנות יעקב סימן כ"א**

**ז. בביאור דין השו"ע ס"א באומר לאשה שתעשה לשמה – בה"ל בד"ה שיאמר ועיין עמק ברכה אות ח'**

**ח. ניפוץ אי בעינן לשמה, עי' מרדכי סי' תתק"נ, ב"י סי' י"א דר"מ ודרישה שם, רמ"א שם ס"א. וביהגר"א שם.**

**ט. בדין טעימה פסולה – עיין תוס' ובקרן אורה ובק"ש ח"ב סכ"ב סק"א ב' ובקה"י זבחים סימן ב' סק"ב**

**י. בביאור החסרון דצבע שני – עיין מעדני יו"ט סט"ז אות ט' ובעולת שלמה**

**י"א. בהא דהצביעה לא בטלה ברוב – עולת שלמה**

**י"ב. בפסול אשה – עיין סימן י"ד בנו"כ ולענין סוכה עיין אבני נזר תפ"א [ובסימן תע"ה ועיין מרומי שדה ח: מה שחידש שלשם מצוה מועיל גם שלא לשם צל ועיין חת"ס יור"ד סוף סימן רע"א] ובדין טויה באשה עיין מש"ז סק"א ובמשכנות יעקב סימן כ"א**

# לשמה בעשיית תפילין ס"ת ומזוזה - עיבוד הקלף עור הבתים והרצועות

**גמ' מנחות מ"ב מחלוקת רבנן ורשב"ג בעיבוד תפילין אי בעי לשמה. ועי' סנהדרין מ"ח מחלוקת אביי ורבא בדין הזמנה ושם תנאי היא. רש"י שם ותוס' כאן ד"ה עד, נמוק"י הל' תפילין [דף ז' ברי"ף].**

**מנחות שם ת"ר וכו' תפילין ואין ניקחין אלא מן המומחה ספרים ומזוזות יש להם בדיקה וניקחין מכל אדם. ועי' רמב"ן במלחמות סוכה ט' דגריס איפכא וכ"ה בר"ן בגיטין עי"ש, ועי' רש"י ותוס' כאן. ובעה"מ בסוכה, ריטב"א גיטין מ"ה וסוכה ט'.**

**הזמנה בגוף הקדושה, עי' סנהדרין מ"ח, ויש לדון בתפילין בדין הקלף, הבתים, והרצועות, עי' תוס' כאן ד"ה עד וי"מ וכו' בעה"מ ורמב"ן שם. נמוק"י בסנהדרין שם, רמ"א סי' מ"ב ס"ג, מ"א וביהגר"א שם.**

**בדעת הרמב"ם עי' פ"א מתפילין הי"א והי"ד, פ"ג הט"ו, רשב"א גיטין נ"ד ב', כ"מ פ"ג הט"ו ומ"א סי' ל"ג ס"ג וביהגר"א שם. חי' ר"ח הלוי פ"א הי"א מתפילין.**

**עי' שו"ע סי' ל"ב סעי' ח' וסעי' ל"ז, סי' ל"ג ס"ג, סי' מ"ב ס"ד ברמ"א ומ"א. ביהגר"א שם ובכל הדינים הנ"ל.**

**בדין כתיבה לשמה בסת"ם, עי' בעה"מ ורמב"ן סוכה שם. ועי' גמ' גיטין נ"ד ב', ושם מ"ה ע"ב - ס"ת שכתבו עכו"ם וכו' תניא אידך קורין בו וכו' עד בגר שחזר לסורו. מחלוקת המפרשים אי למסקנא איכא מ"ד דבעכו"ם כשר ואי"צ כתיבה לשמה, עי' מהרש"א מהר"ם ומהדו"ב שם, שו"ע סי' ל"ט ס"ג מ"א וביהגר"א שם. רמב"ם פ"א מתפילין הט"ו, חי' ר"ח הלוי שם.**

**סוגיא דלשמה ועכו"ם בציצית**

א] **עשאה מן הקוצין וכו':** רש"י בסוגין ביאר שהחיסרון מצד שזה לא לשמה ולפ"ז מבואר שגם רב מודה שיש דין לשמה ורק נחלקו על הטויה האם צריך לשמה אמנם תוס' הביאו בשם רש"י שזה אסור מצד תולמ"ה וכן הוא בריטב"א בסוכה ובר"ן בגיטין בתחילתו והנה רש"י מ: אומר את שניהם יחד ועיין עמק ברכה שכונתו שאם לא היה חיסרון של תולמ"ה א"כ כמו שהיה עוזר העשיה הסופית זה גם היה נחשב לשמה ולפ"ז הדין תולמ"ה הוא רק ראיה וזה דוחק ועיין שטמ"ק דמשמע שהוא גרס ברש"י מצד שלא לשמה וגם אם עשה למה הוי תולמ"ה [ועיין ב"י סימן י"ד שלאחר שהביא הפסול של לשמה כתב כלומר שזה תולמ"ה וצ"ב כוונתו] אמנם הריטב"א נקט שרב חולק על לשמה והנה תוס' מ: הקשו הרי לרב עוזר קציצתן זהו עשיתן ועיין מלא הרועים שהקשה הרי קי"ל כשמואל ויתכן שלכן הגמ' אמרה תולמ"ה אמנם אם נימא שרב לא סובר לשמה א"כ קשה לדבריו למה זה לא טוב ובמחצית השקל סימן ט"ו כתב שאם נימא שמספיק גמר העשיה א"כ כאן גם לשמואל צריך להועיל מה שעושה את הגדיל ועיין טהרת הקודש שכתב לדון שכל מה שעוזר קציצתן אם היה מעשה בתחילה בפסול אבל כאן שלא היה מעשה כלל זה גרע ובביאור הגר"א סימן ט"ו כתב שהגמ' אמרה תולמ"ה כיון שרב חולק על לשמה וכך סוברת הגמ' מ: ועיין בבעל המאור בסוכה וברמב"ם שביארו שזה סוג חוטים לא חשובים וכתב שזה לא טוב מצד מין כנף דהינו שרגילים לעשות מזה בגד וברמב"ם משמע שזה לא טוב מצד שזה ביזוי מצוה ועיין ראב"ד בהשגות על הבעל המאור שכתב שבמקרה שזה חלק מהבד זה לא טוב מצד שזה צריך להיות תלוי על הבגד ושזה לא חלק מהבגד והנה הראשונים דנו על הגמ' בסוכה האם שואלת רק משמואל או מרב ועיין תוס' שאם ברישא החיסרון מצד תולמ"ה א"כ השאלה רק משמואל ואם החסרון מצד לשמה א"כ השאלה מרב

ב] הגמ' מביאה מחלוקת רב ושמואל האם צריך טויה לשמה והנה רש"י ותוס' נקטו שבעשיה לכו"ע צריך לשמה וכל המחלוקת על הטויה ולפ"ז דמיון הגמ' לדין עיבוד דגם שם זה כמו הטויה של הציצית דהינו שזה לא עצם העשיה של הדבר והראשונים כתבו שלפ"ז צריך להיות שהלכה כרב ועוד ששמואל כיחידאה וכן נקט המרדכי בדעת רש"י אמנם תוס' הביאו עוד ראיה מהא דמבואר בגמ' שצריך צביעה לשמה וזה ודאי לא עדיף מעשית החוטים והנה הגמ' בסנהדרין מביאה מחלוקת אביי ורבא האם הזמנה מילתא ותולה את זה במחלוקת רשב"ג ורבנן ורש"י מבאר שהכוונה שרשב"ג שאומר שיש דין עיבוד ס"ל שהזמנה מילתא ורבנן ס"ל שהזמנה לאו מילתא [דהינו שהדין לשמה זה לא סתם מעשה עשיה אלא זה להזמין הדבר ולכן אם הזמנה לאו מילתא לא חל כלום אין בזה ענין] ולפ"ז דקי"ל כרבא א"כ קי"ל כרבנן ולפ"ז בסוגין קי"ל כרב [ועיין לקמן מהריטב"א בישוב שיטת רש"י לחלק בין ציצית לרצועות תפילין] אמנם תוס' נקטו שקי"ל כשמואל וכרשב"ג ולפ"ז ביארו את הגמ' בסנהדרין הפוך דאם הזמנא מילתא א"כ לא צריך עיבוד דמספיק מעשה אחר להזמין את זה ורק אם הזמנה לאו מילתא לכן צריך עיבוד לשמה דהינו שעל ידי העשיה חל הלשמה וצ"ל שזה מצד הילפותא דאל"כ גם זה לא סיבה להזמנה דהרי מבואר בגמ שגם על ידי מעשה זה לא חל וכן ביאר בבעל המאור בסוכה והנה צ"ב א"כ לאביי שגם לא יצטרכו כל שאר העשיה לשמה דכל הענין להזמין וזה כבר מוזמן וצ"ל שלגבי גוף העשיה ודאי שזה הלכה של עשיה לשמה ורק ביחס להכנת החוטים זה מצד גדרי הזמנה

אמנם הראשונים הביאו דהרי"ף הביא את הבריתא כצורתה ולפ"ז משמע שפסק כרבנן שאין דין עיבוד בתפילין וצ"ב שהגמ' בסוגין אומרת שזה כשמואל והרי"ף פסק כשמואל מצד דמבואר בסוגין שיש דין צביעה לשמה וכן מהא דהגמ' בסוכה שואלת משמואל [דהינו שנקט הרישא זה פסול מסיבות אחרות] וא"כ צריך לפסוק כרשב"ג ועיין ברמב"ן במלחמות שביאר שהגמ' כאן סברא שלא מחלקים בין המצוות ולפ"ז אם שמואל אומר בציצית זה גם בתפילין ובהכרח ששמואל כרשב"ג אבל למסקנת הגמ' בסוכה שאומרת שבסוכה לא צריך כי אין פסוק ורק בציצית כי יש פסוק א"כ זה לא מקור לתפילין דשם הרי אין פסוק ועיין ר"ן בגיטין שתמה על זה דלפי ההו"א שכל דבר לומדים מציצית א"כ גם בסוכה והרי מפורש במשנה שלב"ה לא צריך לשמה והגר"א סימן תרצ"א כתב שסוגין כב"ש ולכאורא היה אפשר לומר שהגמ' בסוגין נקטה שגם אם לומדים מציצית לשאר דברים אבל סוכה יש סברא לחלק דיתכן דשם אין דין עשיה כלל ורק שצריך שזה בזמן עשיתו יהיה לצל וכמו שמשמע ברמב"ם והאריך בזה האבני נזר סימן תע"ה וצ"ע

ובר"ן בגיטין ביאר שהגמ' במנחות סברא שרב ס"ל שעכו"ם פסול בציצית וא"כ יש דין לשמה ובהכרח שהמחלוקת של רב ושמואל רק לגבי האם טויה צריך לשמה ולפ"ז הדמיון של הגמ' לעיבוד מצד שזה כמו טויה ולפ"ז לכו"ע צריך בתפילין לשמה ורק נחלקו האם עיבוד זה כטויה ולפ"ז רשב"ג כשמואל אמנם בגמ' בסוכה מבואר שהראיה רק משמואל בהכרח שרב חולק וס"ל שאין דין לשמה כלל ומצד שעכו"ם כשר ולפ"ז אין סיבה לפסוק כרשב"ג או מצד שיתכן לפסוק שאין דין לשמה כלל בתפילין וגם אם נימא שיש דין לשמה אבל עיבוד זה פחות מטויה דהינו שרק לסוגין שרב ס"ל שטויה זה לא כמו עשיה ממילא שיך לדון שזה כמו עיבוד אבל אם אין כזה מ"ד מסברא זה לא דומה לעיבוד אלא זה כמו העשיה בעצמה

ובריטב"א בסוכה ובגיטין ביאר שרשב"ג שאמר שצריך לשמה זה כולל גם הרצועות וזה מצד שהזמנה מילתא ות"ק ס"ל שאפלו גוף הדבר דהיינו התפילין לא צריך לשמה וזה כרב, ושמואל שאמר שציצית צריך לשמה כי זה גוף הדבר זה כרשב"ג וכן פוסקים שתפילין יש דין לשמה אבל בחלק שגם רצועות צריך לשמה זה רק מצד שהזמנא מילתא ובזה קי"ל כרבא שלאו מילתא והגמ' בסנהדרין התכונה להביא מרצועות כאביי אבל באמת רבא כתנא דבריתא ולא כת"ק ועיקר הדבר מבואר גם ברמב"ן ובהשגות הראב"ד שת"ק שחולק כי לא צריך לשמה כלל אבל זה לא ראיה שזה כרבא [והנה בדעת הבעל המאור מבואר שציצית זה כמו רצועות ובדעת הריטב"א מבואר שזה כמו גוף המצוה]

ובעיקר הא דמבואר בגמ' שרשב"ג זה כאביי לפרוש רש"י עיין רמב"ן במלחמות ובראב"ד בהשגות שהכונה שהגמ' שאלה על אביי מבריתא ועונה שאביי נקט שרשב"ג זה מצד הזמנה וזה ראיה לדבריו והתנא שחולק זה הבריתא הראשונה אמנם לרבא יתכן שהדין של רשב"ג זה לא מצד גדרי הזמנה אלא שזה הלכה של עשיה לשמה וזה לא קשור לדין הזמנה דהינו שיש כאן מחלוקת ביסוד הדין לשמה האם זה כדי להזמין הדבר או שזה הלכה בעשיה ואז צריך שהכל יעשה לשמה ולפ"ז קי"ל כרשב"ג לגמרי

והנה בעיקר הא דמבואר בר"ן שבמחלוקת האם עכו"ם עושה ציצית האם יש דין לשמה לרב בפשוטו משמע שזה הסיבה שעכו"ם לא טוב כי לא שייך בו לשמה וכן ביאר בב"ח אמנם יתכן שהכונה כמבואר בחזו"א סימן ו' סק"ט שלא שייך דין לשמה אם אין דין עשיה דהינו שאם יש פסול עכו"ם זה מכריח שיש דין שלמה וע"ש סקי"ג שהביא כן מהמרדכי

ג]בהא דמבואר בסוגין דעכו"ם פסול מציצית עיין רמב"ן שהקשה שאם יש דין לשמה מה צריך פסוק הרי עכו"ם לא עושה לשמה ומזה הוכיח שרב ס"ל שאין דין לשמה כלל ולכן צריך מיעוט וכן נקט הר"ן ולפ"ז להלכה שיש דין לשמה כשמואל אין צורך לדרשא למעט עכו"ם אמנם עיין תוס' שכתבו שסתמא לשמה קאי והנה יתכן שזה רק על העשיה ולא על הטויה שהרי טויית חוטים יתכן שזה למטרה אחרת ובמג"א י"ד סק"א והגר"א סק"ב וברעק"א סק"א כתבו שלרא"ש שמועיל גדול עומד על גביו גם כאן זה יועיל ובפשוטו הראשונים הנ"ל חולקים על שני ההיתירם הנ"ל והנה הרמב"ם פסק שרק טויה צריך לשמה אבל העשיה לא צריך לשמה וביאר הכס"מ שמקורו מהא דצריך מיעוט על עכו"ם וצ"ב הסברא שבטויה צריך לשמה ולא בעשיה ועיין ארצות החיים בא"י סק"ב דכל הענין להזמין את זה למצוה ומספיק דבר אחד דהינו שזה לא סתם דין עשיה ולפ"ז גם קטן יכול לעשות אמנם עיין משכנות יעקב סימן כ"א וטהרת הקודש ומנחת ברוך ס"ד בד"ה ולענ"ד שביארו שזה מצד שסתמא לשמה ובטויה אין סתמא לשמה ולפ"ז כתבו שבחש"ו שהם לא בר כונה לא שייך סתמא לשמה קאי עוד חידשו [עיין מנח"ב ס"ג בד"ה מעתה ובמשכנ"י סימן כ"א בסופו] שבקטן יש פטור של מתעסק וממילא חסר בכל העשיה וצ"ע

והנה השו"ע נקט שבטויה על ידי עכו"ם וגדול עומד על גביו זה מחלוקת רמב"ם ורא"ש וכונתו שנחלקו לענין עיבוד בתפילין דהינו שנקטו פשוט שהמיעוט של עכו"ם זה רק על העשיה ולא על הטויה ולכן כאן יש רק נידון של לשמה אמנם עיין ב"ח שנקט שהמיעוט של העשיה זה גם על זה וכן הביא הארצות החיים מהרא"ה וכן תמה המשכנות יעקב סימן כ"א מהיכי תיתי להמציא שבטויה יש רק דין לשמה ואין את המיעוט של עכו"ם והנה ברא"ש מבואר שהכלל על מה עוזר גדול עומד על גביו על דבר שזה רגע אחד כמו מילה או עיבוד העורות ועיין דגול מרבבה ורעק"א שתמהו שא"כ טויה שזה לוקח הרבה זמן גם לרא"ש זה לא יועיל [וגם אם העשיה נחשב דבר שלוקח זמן מועט אבל הטויה זה ודאי לקוח זמן מרובה] ועיין חזו"א סימן ו' סק"י שכתב שכונת הרא"ש שלוקח הרבה זמן זה לא בתורת ספק אלא בתורת ודאי שעכו"ם הוא מופקע מלשמה רק שכל שגדול עומד על גביו זה כמו הלשמה של העומד על גביו ובזה יש הבדל בין דבר שצריך לשמה בפעולה אחת לדבר שצריך לשמה בכמה פעולות ולפ"ז כתב שטויה לאחר שהתחילו לשמה הכל זה סתמא לשמה ולכן גם כאן מספיק תחילת המעשה ובעיקר החסרון של עכו"ם רעק"א תשובה ד' נקט שזה רק ספק אמנם עיין חזו"א הנ"ל שנקט שזה ודאי [ועיין הגהות מהר"ם בענט שהאריך בזה] ועיין ח' הגר"ח פ"א הט"ו שנקט שזה ודאי ולכן לא מועיל לדעת הרמב"ם גדול עומד על גביו וחידש שגם לא מועיל סתמא לשמה והנה החזו"א הקשה ממילא דמבואר בגמ' שצריך לשמה ועכו"ם כשר ואולי שם שאני שזה לא חלות אלא זה מציאות שבזה כן עוזר סתמא לשמה ובמנח"ב ס"ד בד"ה אמנם משמע שלמד שהסברא שזה פעולה אחת אלא שכתב שטויה אפשר על ידי שמפעיל המכונה וזה מעשה אחד רק שכתב שגם כאן מועיל הכונה של הרגע הראשון ע"ש שדיק מהפסוקים

ד] דנו האחרונים האם מועיל קטן בעשית ציצית וגדול עומד על גביו ועיין מג"א סימן י"ד שכתב שאם אשה מועילה גם כאן מועיל ועיין בה"ל שזה רק בגדול עומד על גביו דאל"כ יש חסרון שזה שלא לשמה והנה לגבי טויה בתחילת סימן י"א כתב שזה אותו נידון של מצה דהיינו דשם נחלקו האם מועיל גדול עומד על גביו ובפשוטו כאן זה אותו נידון וכן הוא בבה"ל אמנם עיין מנחת ברוך סימן ד ענף ג' בד"ה ועדין שכתב שכאן זה עדיף דשם החלקים זה מצד שהמעשה מצד עצמו לא מוכיח שזה לשם מצה אבל כאן שהמעשה מוכיח זה כמו גט אמנם ע"ש שכתב שכיון שגם בגט יש הרבה חולקים ממילא גם כאן לא כדאי להקל

ה] עיין מ"ב שהביא מהב"י שכל שישראל עשה את מה שצריך לעיכובא את ההמשך עכו"ם יכול לעשות וגם שלא לשמה לכאורא יש כאן חידוש גדול דהרי ההמשך לא מועיל בתור ענף אלא בתור גדיל ועד כמה שהתמעט עכו"ם או שיש דין לשמה א"כ זה לא גדיל וצ"ל שזה ודאי שיש לזה שם גדיל רק שהדין לשמה וישראל נאמר רק על העשיה שלעיכובא וצ"ע

ו] עיין שו"ע שאם אומר לאשה שתעשה לשמה זה מספיק ועיין בה"ל שהכונה שאז במציאות היא עושה לשמה ומבואר שאז לא צריך דיבור אמנם עיין עמק ברכה שהביא מהגר"א שכה"ג סתמא לשמה צ"ב הסברא בזה אמנם באמת צ"ב אם צריך דיבור למה עוזר מה שהוא אמר לה הרי היא עושה ולא הוא

ו] מבואר בגמ' שאם צובע לשם טעימה זה לא טוב מבואר שאפילו שחושב שאם זה יהיה טוב ישתמש לציצית זה לא טוב ועיין תוס' שזה כמו לשמה ושלא לשמה ועיין ק"ש ח"ב סימן כ"ב שהביא להקשות מהגר"ח שדוקא שם שזה הלכה של מחשבה הפוסלת אבל כאן זה לא שייך ובפשוטו מבואר בתוס' שדין לשמה בקדשים זה לא דין מחשבה הפוסלת כמבאר בק"ש שם אמנם לכאורא יש לומר שכל מה שזה מחשבה הפסולת כי יש כאן יחוד שלא לשמה אבל אם כה,ג זה לא מחסר בלשמה אין כאן גם מחשבה הפוסלת אמנם עיין קרן אורה ובקה"י זבחים סימן ב' שהביאו מהגמ' בפסחים דמבואר שאם עושה לשני מטרות זה מועיל וע"ש שאת הגמ' היה מקום לבאר מצד שחוששים שיעשה רק לצביעה עוד יתכן שכאן זה נחשב שזה עיקר מטרתו והנה מבאר בגמ' שאם בדק קצת וזרק ליורא הכל פסול וצ"ע למה שלא יהיה כאן ביטול ברוב ועיין עולת שלמה דזה התר בהיתר ולכאורא אם ביטול ברוב לא נותן דינים חיובים א"כ לא שייך ביטול ברוב אמנם בפשוטו בלח בלח יש ביטול כה"ג כמבואר זבחים ע"ט: בתוס' בסוף העמוד לגבי מי פרה אדומה וצ"ע והנה מבואר בגמ' נידון האם צבע שני זה טוב ועיין תוס' דבפשוטו זה חסרון מצד לשמה ואם טבל פעמיים לצורך מצוה אין חסרון אמנם עיין מעדני יו"ט סימן ט"ז שדן שזה חסרון שזה צבע לא טוב ועיין עולת שלמה

ז] הראשונים דנו האם אשה כשירה לעשות ציצית ותוס' כתבו להוכיח מהא דרק עכו"ם ממעטים ולא נשים והנה בטעם הדין יש שדנו מצד בני ישראל ולא נשים ולפ"ז הוא חסרון מיוחד בסוגין ולא בשאר מצוות והנה הרא"ש הקשה מהגמ' שאשה טווה ציצית וכתב הגר"א שטויה זה אחרת ולכאורא הכונה שכמו שבעכו"ם מבואר בשו"ע שאין איסור ועיין עוד בב"י שזה רק דין לכתחילה וצ"ע למה לגבי עכו"ם לא דורשים לכתחילה ובחת"ס יור"ד סימן רע"א כתב שזה כשר באשה רק שלא מקים מצוה וצ"ע והנה תוס' כתבו למעט מצד שכל שאינו בקשירה אינו בעשיה ובפשוטו שלומדים מתפילין והנה בט"ז כתב שגם לטעם זה בטויה מותר אמנם עיין נתיב חיים ובפרמ"ג שהקשו שהרי לשמה זה גם הלכה בטויה וא"כ חזינן שמאז זה כבר התחלה והנה עיין בה"ל שנפק"מ לקטן שלטעם זה גם קטן לא יכול לעשות משא"כ אם מצד מיעוט בני ישראל זה לא ממעט קטן והנה ר"ת כתב שנפק"מ לאגד לולב ותוס' הקשו מסוכה דהינו שנקטו שר"ת זה גם בסוכה אמנם בפשוטו א"כ זה נסתר מגמ' ועיין אבני נזר סימן תפ"א ועיין סימן תע"ה שדן שבסוכה אין דין עשיה רק שזה יווצר לצל ולפ"ז יש לחלק שבזה אין לפסול אשה והמג"א כתב שגם בסוכה פסולה ועיין מרומי שדה סוכה ח: שדן לחדש שבעושה לשם מצוה לא צריך לשם צל ויתכן שבכזה סוג באמת אשה פסולה ואין לומר שסוכת גנב"ך הכונה שעשו לצורך גנב"ך דבסוגין מ"ב. מפורש שהכונה שעכו"ם עשה את זה

# סוגיא דטלית שאולה וטלית השותפין

# מנחות מ"ד. טושו"ע סימן י"ד ס"ג ד'

**א. האם הדין ל' יום זה מדאוריתא – עיין תוס' לענין מזוזה ובקרן אורה מה שדיק מהרמב"ם ועיין ר"י מלוניל ועיין חולין קל"ו. שיש דרשא על טלית שאולה ולא על מזוזה [ולגבי מזוזה עיין ראשונים שבת קל"א שנקטו שזה דרבנן]**

**ב. שכירות בטלית – עיין מ"ב י"ד סק"י [ועיין רעק"א סימן ס"ו בד"ה ולכאורא שהקשה דנימא שכירות קניא ועיין אבי עזרי הלכות מזוזה]**

**ג. בדין ברכה על טלית שאולה – עיין תוס' חולין ק"י: וברא"ש שם סימן כ"ו ועיין רא"ש הלכות ציצית סימן א' וסימן י' ועיין משכנות יעקב סימן ז' ובא"ר סימן י"ד סק"ו וכן הוא בריטב"א חולין קל"ו. ועיין גר"ז קו"א סק"ג**

**ד. האם החוטים צריכים להיות של בעל הבגד – עיין טושו"ע סי"א ס"ז ועיין לשון הרמב"ם ובערוך לנר סוכה ט.**

**ה. האם בטלית שאולה החוטים יכולים להיות של בעל הבגד – עיין רעק"א על הגליון סימן י"ד ועיין דרך החיים במכתב בסוף הספר בהוצאה שנדמ"ח ועיין פסקי התוס' במנחות ובהגהות ר"פ על הסמ"ק מצוה ל"א [ובפשוטו צ"ל שיש סברא מיוחדת שאם זה של בעל הבגד זה עדיף] ועיין עמק ברכה סימן י"א ובתהל"ד סק"ז ח'**

**ו. האם מברכים לאחר ל' אפילו שהחיוב מצד מראית העין – מאירי חולין ק"י ועיין מגן גבורים סק"ה**

**ז. בדין שותפות עכו"ם – עיין רעק"א תשובה ס"ו בד"ה ומתוך ובגליון השו"ע כאן ובארצות החיים סק"ד [ועיין תוס"ר חולין קל"ו]**

**סוגיא דטלית שאולה ושותפין**

א] מבואר בגמ' שטלית שאולה תוך ל' יום היא פטורה ולאחר ל' יום היא חייבת ומבואר בגמ' בחולין קל"ו. שיש מיעוט כסותך למעט שאולה ולכן נקטו תוס' ושאר הראשונים שודאי שגם לאחר ל' יום זה רק דרבנן ובפשוטו מהא דהגמ' מדמה לשכירות בית משמע שגם זה נחשב שזה לא שלו כן דייק בעולת תמיד ועיין רעק"א תשובה ס"ו שדן למה לא נימא דשכירות קניה ועיין אבי עזרי הלכות מזוזה שדן שגם אם קונה זה רק קנין פירות ולגבי מזוזה צריך קנין הגוף ועיין מ"ב שהביא שהעיטור מסתפק שאולי שכירות חייב תוך ל' יום ומשמע שהספק מדאוריתא וצ"ל ששכירות זה עדיף משאלה אמנם צ"ב מהגמ' שבמזוזה פטור קודם ל' יום ואולי יש עוד חסרון שחסר בדירה ובטלית זה לא שייך וצ"ע ובאמת בר"י מלוניל משמע שלאחר ל' יום זה כסותך מדאוריתא ועיין קרן אורה שדן לבאר כן בדעת הרמב"ם שסתם שטלית שאולה מותר גם כלאיים בציצת לאחר ל' יום ובהכרח שזה חייב מדאוריתא אמנם עיין לעיל בסוגיא דשיטת ר"ת שכתבנו שיתכן שבזה הרמב"ם מודה לר"ת שחל היתר בחפצא

ב] והנה לגבי מזוזה מבואר בגמ' בחולין שמביתך לא ממעטים שותפות אלא דרך ביאתך ולגבי טלית הגמ' אומרת שכסותך בא למעט שאולה וקצת משמע שבמזוזה שאולה וה"ה שכורה חייב מדאוריתא כן דיקו התוס' אלא שצ"ב א"כ למה תוך ל' יום זה פטור ועיין תוס' שאז זה נחשב עדין דירת ארעי ועיין רשב"א וריטב"א ור"ן חולין קל"ו דמשמע שנקטו שבאמת לאחר ל' יום יש חיוב דאוריתא אמנם תוס' כאן בתירוץ השני וכן דעת כל הראשונים עיין בב"מ ק"ב שבת קל"א: מכות ג: שנקטו שזה דרבנן ועיין רעק"א תשובה ס"ו שכתב שכן הוא עיקר לדינא ששוכר חייב רק מדרבנן ונקט שיש בזה דין ספק דרבנן לקולא והנה בטעם החיוב דרבנן מבואר בראשונים כי זה נראה כשלו וצ"ע הרי דרך אנשים לשכור בתים גם להרבה זמן ולמה שזה יראה כשלו וצ"ע ויש מקום לומר שבאמת כאן סיבת החיוב דשכירות בית זה נראה כשלו בעצם ורק תוך ל' יום יש להקל שזה דירת ארעי ועיין סימן רפ"ו שהאחרונים דנו האם כשדעתו להישאר הרבה זמן חייב מיד או רק לאחר שיעבור ל' יום ולנ"ל א"ש דכאן הגדר שעיקר הדיור מחייב וצ"ע והנה הש"ך ביור"ד כתב טעם התוס' שפטור תוך ל' יום כי זה עדין לא דירה ותמה רעק"א הרי תוס' הוצרכו לזה רק מחמת שנקטו שלאחר ל' יום חייב מדאוריתא אמנם לנ"ל א"ש שכאן שהגדר שהדירה מחיבת לכן גם מדרבנן צריך לטעם זה

ג] והנה מבואר בהגהות מימוני שלאחר ל' יום ודאי מברך גם בציצית וגם במזוזה אמנם המאירי חולין ק"י הביא ראשונים שלא מברך והנה כתב הר"ן בשבת לגבי נר חנוכה שלא מברכים על הדלקה שמפני החשד ועיין מגן גיבורים כאן שנקט שלפ"ז גם בטלית שאולה אין לברך כיון שכל מה שעושים מצד מראית העין שזה נראה כשלו וכן הקשה בחידושי כת"ס חולין ק"י ע"ב ע"ש אמנם בדעת כל הפוסקים והראשונים מבואר לא כך וצ"ב החילוק והנה מבואר בשו"ת הרשב"א שכל שחיטת בן פקועה או של עיסת ארנונה מברכים אפילו שזה מפני מראית העין ועיין פר"ח יור"ד סימן י"ג שכתב שזה דלא כר"ן אמנם עיין תבואות שור ובכו"פ שם שחילקו בין חשד למראית העין ולכאורא הכונה שמראית העין הכונה שכיון שלאנשים זה נראה שיש כאן חיוב יבאו להגיד שלא צריך לעשות המצוה וכה"ג תיקנו שמדרבנן יש שם חיוב וממילא צריך לברך משא"כ בחשד זה רק מצד שיחשדו אותו ומדין והיתם נקיים ובזה שזה לא מחמת דיני המצוה בזה אין כאן תקנה דרבנן זה סיבה לברך וצ"ע בכל זה

ד] עיין תוס' חולין ק"י: וברא"ש שם שדנו שאין לברך על טלית שאולה תוך ל' יום כיון שאין לו חיוב אפילו מדרבנן וכתבו לדון לדמות למ"ע שהז"ג שנשים מברכות וכתבו שיש לחלק והמברך לא הפסיד דהיינו דשם דבמקרה זה יש אנשים שחייבים משא"כ כאן באופן זה כולם פטורים והנה בפשוטו הגדר שמברכים מצד שזה נחשב מעשה מצוה אפילו שהוא לא חייב ורק לכן אפשר לברך ולפ"ז הכונה שדנו שגם שואל לגבי טלית אין הכונה שזה סוג דיור שאין בו סיבת חיוב אלא הכונה שהתורה לא חייבה כה"ג אבל אם עושה המצוה כה"ג מקיים מצוה והנה במג"א מבואר שזה סברא שכל מי ששואל טלית מצויצת יוכל לברך ועיין רעק"א סימן י"ד בגליון וכן בדה"ח שהקשו שהרי מבואר בגמ' סוכה ט. שמהפסוק לכם לומדים שחוטים גזולין זה לא טוב ומבואר בב"י סימן י"א בשם הנימוק"י והעיטור שגם שאולים זה לא טוב ולפ"ז כל מה שתוס' דנו שיש כאן קיום מצוה בחוטים של השואל והבגד לא שלו אבל אם זה חוטים גם של המשאיל א"כ ודאי לא מקים בזה מצוה ועיין דרך החיים שכתב שלפ"ז בחוטים שגם הם שאולים זה כמו לולב שאול שודאי שאין לברך על זה ביום הראשון גם נשים שלא מחויבות אמנם ע"ש מפורש בפסקי תוס' שכתבו שכהנים ששואלים טלית לברכת כהנים יכולים לברך מצד תוס' וכן הוא בהגהות ר"פ על הסמ"ק מצוה ל"א וכן הוא סתימת הראשונים והנה בעיקר הדין שהחוטים צריכים להיות שלו עיין רמב"ם שכתב רק שגזולים פסולים ומשמע ששאולים זה טוב וכן נקט הערוך לנר בסוכה ויתכן שזה דעת הראשונים הנ"ל אמנם לפ"ז צ"ב דברי המג"א שהרי קי"ל שחוטים שאולים זה פסול אמנם בפשוטו מוכרח שכל שהחוטים של בעל הבגד זה מספיק ובפשוטו מבואר שהדין חובת גברא אבל מדיני הבגד ולכן כל שהחוטים של בעל הבגד זה מועיל אמנם מבואר שגם מועיל אם זה של הלובש וצ"ב גדר הדברים

והנה בפשוטו זה ודאי מבואר שפשטות הגמ' שטלית שאולה מטיל ציציות שלו ורק דנו אם מועיל של המשאיל והנה ר"ת הוכיח שההיתר של כלאיים בציצית זה גם במקום שלא מקים עכשיו את המצוה מהא דמבואר דטלית שאלה חייבת בציצית ומשמע שגם בתכלת זה חייב ואין כאן איסור כלאיים בציצית ועיין עמק ברכה סימן י"א שהקשה הרי לכאורא כה"ג הבעלים לא יכול לקים בזה את מצותו ומה שייך לומר שחל כאן היתר בחפצא ובהכרח צ"ל שכיון שזה ראוי שיקנה לו את החוטים ממילא זה מספיק כדי שיחול היתר בחפצא והיה מקום לדחוק שכונת ר"ת שצריך להטיל ציצית של הבעלים אלא שלכאורא לרא"ש שכל שיש בזה ציצית הוא ודאי מקים מצוה וזה נחשב שהוא חייב בציצית לא צריך להגיע לחידוש ר"ת שחל היתר בחפצא אלא יש כאן עכשיו קיום מצוה ובאמת למה שדנו התוס' שיכול לברך חזינן שיש כאן קיום מצוה ומבואר שבכל אופן זה לא סיבת דחיה וכמו בנשים שרק חיוב זה סיבת דחיה ולכן הוכיח ר"ת שחל היתר בחפצא

ה] והנה עיין רא"ש בחולין שדן שסתם מי ששואל טלית כונתו להקנות דהרי יודע שרוצה לברך אמנם בסופו כתב שגם שלא מדעתו כיון שניחה ליה לאינש למעבד מצוה בממוניה זה מועיל וצ"ע אבל איך זה נהיה שלו ועיין הלכות ציצית סימן ג' ד' שדן שגם בשואל טלית קודם עלות השחר כיון שיש ספק בברכה זה לא מועיל ועיין א"ר סימן י"ד סק"ו ובשו"ת משכנות יעקב סימן ז' שכתב דמבואר שיש כאן סברא שכל דין התורה רק שיש פטור כל שזה שאול אבל אם יש בזה חוטים בזה ודאי מקים מצוה ואולי גם חייב ללבוש הבגד בצורה של קיום מצוה וכן הוא בריטב"א חולין קל"ו דהיינו שכל דין התורה זה דין פטור שלא חייב לטרוח אבל אם יש שם חוטים שאין לו טירחא בזה הוא חייב וממילא מקים בזה מצוה [וכן הוא בקו"א לגר"ז סק"ג] והנה גם כאן מבואר שאפילו שהחוטים לא של השואל בכל אופן מקים המצוה ויתכן שאם יטיל חוטים שלו כה"ג ודאי שזה רק דרבנן ואין בזה חיוב דאוריתא וצ"ב גדרי הדבר והנה הרא"ש הביא מהעיטור שכתב כמוהו ושם משמע שכיון שהבגד חייב והגברא שלובש חייב בזה לכו"ע צריך לברך כמו נשים דהיינו אפילו דבעלמא נשים אין חיוב לברך כאן יש חיוב לברך

ו] מבואר בשו"ע סימן י"ד ששותפות חייבת בציצית והמקור מהגמ' בחולין קל"ו דהגמ' אומרת ששותפות חייבת במזוזה כי הפסוק ביתך בא לומר שדרך ביאתך ובציצית זה בא למעט טלית שאלה והנה לא נתבאר בגמ' מה הדין בשותפות עכו"ם ועיין רעק"א בגליון שכתב שהנה התוס' שם הקשו למה הגמ' לא אומרת שזה בא למעט שותפות עכו"ם ועיין מרדכי שבאמת ממעטים גם שם שותפות עכו"ם אמנם הרשב"א שם כתב שלא ממעטים שותפות עכו"ם ולפ"ז ה"ה לגבי ציצית וכן הוא בתוס"ר שם אמנם עיין רעק"א סוף תשובה ס"ו וכן בארצות החיים סימן י"ד סק"ד שהעירו שעד כמה שבציצית התחדש שותפות ישראל ממילא זה סיבה גם לעכו"ם דכל החילוק בין שותפות ישראל לעכו"ם שבישראל שניהם בני חיובא ובעכו"ם אחד לא בר חיובא אבל בציצית הניחא אם חובת מנא שיך לדון שאם זה שייך לשניהם יש כאן חיוב על שניהם יחד אבל אם חובת גברא הרי כשאחד לובש הרי החלק שהוא לא לבוש זה נחשב פטור ועיין רעק"א שכתב שהיה מקום לומר שבאמת רק אם שנים לובשים הבגד זה חייב אמנם ודאי אין זה משמעות השו"ע ולכאורא גם אם ילבשו שניהם יחד אבל לבישה של אחד כלפי השני אין לזה משמעות ואם נימא שגם חובת גברא הכונה שבלבישה חל חיוב על החפצא ממילא גם כה"ג זה שייך [והנה בפשוטו קושית רעק"א גם על מזוזה דלא משמע שרק אם שני הבעלים דרים שם חייבים] והנה על עיקר קושיתם משמע שבשותפות אפילו שרק אחד לובש אבל כיון שיש כאן לבישה על הבגד ויש לו בעלות בחפץ וחלק שייך לשראל לכן זה חייב דהינו שכיון שהחיוב חל על החפצא אפילו שיש תנאי של לבישה בזה מספיק של אחד מהם וצ"ע בכל זה