29. שברי כלים
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / מוקצה / הרב מאיר קאופמן / שיעורים

פרשת אמור

**בענין שברי כלים**

**א]ביאור מחלוקת ר"י ור"מ לענין שברי כלים**

**ב]ביאור כוונת הט"ז בהא דאין מסיקין בשברי כלים להלכה**

**ג]בביאור החידוש דשברי כלים ובגדר הדברים האם זה אותו כלי הקודם או שיש פה חלות כלי מחודש**

**ד]ידון דחלוק עושה מעין מלאכתו הראשונה או לא**

**ה]ידון דאם מעין מלאכה זה לא נולד חשיב אותו כלי וישוב שיטת הרי"ף לפ"ז**

**ו]בקושית החזו"א על הט"ז מהוכחת הגמ' מאין מסיקין בשברי כלים**

**ז]בחידוש האחרונים דבאינו ראוי ברה"ר חשיב נולד**

**ביאור מחלוקת ר"י ור"מ לענין שברי כלים**

א]שנינו במתניתין כל הכלים הניטלין בשבת שבריהן ניטלין עמהן ובלבד שיהיו עושין מעין מלאכה וכו' ר' יהודה אומר בלבד שיהיו עושים מעין מלאכתן הראשונה ומסקנת הסוגיא דבנשברו בערב שבת וודאי דאינו מוקצה ומחלוקתם בנשברו בשבת והנה בביאור מחלוקתם לשון הגמ' מר סבר מוכן הוא ומר סבר נולד הוא ובביאור מחלוקתם נחלקו האחרונים דדעת המג"א ש"ח סק"י וסיעתו דזה וודאי דבאינו עושה מעין מלאכתו הראשונה הוי נולד ולכן ר' יהודה אוסר והמ"ד שמתיר זה ר"ש דלית ליה נולד אמנם דעת הט"ז דכו"ע ס"ל שנולד אסור אלא דנחלקו האם הוי נולד דת"ק ס"ל שכל שהוא עושה מעין מלאכה אינו נולד ור' יהודה ס"ל שרק אם עושה מעין מלאכתו הראשונה לא הוי נולד ובהא דלת"ק לא הוי נולד הבית מאיר כתב שכיון שכשזה היה כלי זה היה ראוי לשימוש זה לכן זה לא נולד אמנם בפשוטו וודאי יש אופנים שזה לא עמד לזה כגון כלי גדול לא עמד לכסות בו משהו אלא בפשוטו הביאור כמבואר בריטב"א בסוגין דיש סברא לומר שזה לא נולד מצד שמעיקרא כלי והשתא כלי דהינו שכיון שמתחילה הוא היה מוכן לשימוש ועכשיו הוא מוכן לשימוש זה לא מוגדר כשני סוגי הכנות ולכן זה לא נולד

והנה לשון הגמ' דהמ"ד שמתיר כי מוכן הוא ולדעת הט"ז א"ש דהסיבה שזה לא נולד כי הוא מוכן לדבר זה אמנם לדעת המג"א שלא ס"ל נולד צ"ב דמה צריך הסברים הרי העיקר שאין כאן סיבה לאסור כיון שזה ראוי לשימוש אמנם בפשוטו למה דמבואר בכמה דוכתי דהטעם דר"ש שס"ל שאין מיגו וכו' ושנולד מותר זה לא מצד דס"ל שאין דין הכנה אלא שס"ל שחשיב שהיה הכנה למצב שיושב ומצפה א"כ א"ש לשון הגמ' שזה מוכן שזה הסיבה שאין חיסרון כי חשיב שמתחילת השבת החפץ מוכן לשימוש זה אמנם אם ננקוט דלר"ש אין דין הכנה צ"ב לשון הגמ' והנה השער הציון סימן תק"א סקכ"ט שכתב שמלשון רש"י שכתב דמר סבר מוכן כיון דראוי לשום מלאכה ולא כתב סתם דלא ס"ל נולד [ולנ"ל א"ש שלכן אין חיסרון של נולד] ועיין חזו"א מ"ג י"ד שכתב דהרי צריך שעכשיו זה יהיה ראוי לשום מלאכה דאל"כ זה מוקצה וזה הכוונה שזה ראוי לשום מלאכה ולפ"ז א"ש גם אם לר"ש לא צריך כלל הכנה אמנם ביאור החזו"א קצת דחוק דלכאורא וודאי שצריך את זה אבל אין זה הסיבה שלא ס"ל את החיסרון של המ"ד הראשון ומשמעות לשון רש"י שזה הסבר למה אין כאן חיסרון של נולד

והנה בפשוטו מצאנו בכמה דוכתי ברבותינו הראשונים שביארו כמג"א דטעם ת"ק מצד שס"ל שנולד מותר א.עיין בתוס' חולין נ"ה. ד"ה שיעורן שכתבו מפורש דר"מ מתיר דלית ליה נולד ב. עיין רמב"ן במלחמות ריש ביצה שהוכיח שיו"ט חמור משבת גם בדבר שבשבת מותר דהרי קי"ל כת"ק דשברי כלים שעושים מעין מלאכה מותרים ובכל אופן מבואר בגמ' שאסור להסיקם ביו"ט ע"ש דהינו שגם בעושים מעין מלאכה ס"ל שזה אסור ומצד שבזה קי"ל במוקצה כר"י ובפשוטו הרי לדעת הט"ז בעושים מעין מלאכה זה מותר בהסקה וה"ה בשאר שימושים [אמנם אינו מוכרח דיתכן דבזה קי"ל כר"י דהוי נולד וכא"ר לקמן] וביותר דכתב דר"מ במתניתין זה ר"מ לשיטתו שלית ליה מוקצה מחמת איסור ג. עיין תוס' בסוגין שכתבו שבחתיכת חרס ברה"ר דמבואר בסוגין שזה לא מוקצה לרבא איירי בנשבר בערב שבת דאל"כ הרי רבא ס"ל נולד וזה אסור ואם נימא דת"ק ס"ל שנולד אסור ובכל אופן זה לא נולד א"כ אין מקור שרבא לא ס"ל כת"ק [ועיין בזה לקמן מה שדחו האחרונים]

והנה עיין רי"ף שהביא בשם הבה"ג בשם ר' צמח גאון דקי"ל כר"י כיון שהגמ' אומרת שת"ק זה ר"מ והרי ר"י ור"מ הלכה כר"י ודחה הרי"ף דהרי כיון שהמשנה הביאה את ר"מ בסתם חשיב סתם משנה וכן הלכה ועין מאירי וכן בריטב"א שבאמת כתבו שקי"ל כת"ק דהרי קי"ל כר"ש שנולד מותר ועיין שלטי גבורים וכן בבית מאיר וחזו"א שביארו שהבה"ג הרי פסק בנולד כר"י גם בשבת ולכן דן שכאן הלכה כר"י והרי"ף דחה שקי"ל כת"ק שזה לא נולד ולפ"ז מבואר שמחלוקתם האם הוי נולד או לא דאם מחלוקתם האם נולד מותר או אסור בשבת הרי וודאי שלא על זה דנו דהרי מבואר בגמ' שבכל השבת קי"ל כר"ש ואם בנולד זה אחרת זה רק מצד המקורות של רבא בשפוד שנשבר או משמואל בגרעינים וא"כ מה דנו כאן דהרי כבר יש ראיה דנולד אסור אלא בהכרח שלמדו שכאן הנידון האם נולד אסור [אלא שעדין צ"ב הרי"ף שמשמע שדן למה הבה"ג לא צדק לענין שבת שזהו נידון מתניתין ובזה כיון שפסק כר"ש ואפילו לענין נולד א"כ וודאי מותר וכטענת המאירי והריטב"א וצ"ע וכן עיין הרי"ף לקמן לענין שברי תנור דהביא את המחלוקת וכתב שקי"ל כר"מ שהרי כבר פסקנו לעיל כר"מ וצ"ע מה הנידון הרי למאי דקי"ל דנולד מותר וודאי שזה מותר ועיין בזה לקמן]

ובאמת יש קצת סמך לזה דהגמ' בביצה ב. מחפסת סתם משנה כר"ש ומביאה מבהמה שמתה לקמן קנ"ו: והנה שם גם ר' יהודה חולק בסיפא אלא וודאי שכוונת הגמ' שכיון שלא מוזכר ברישא שזה ר"ש הוי סתם משנה וצ"ע א"כ למה לא הביאו ממתניתין דמבואר דת"ק ס"ל דבעושין מעין מלאכה זה מספיק ובהכרח שיש סתם משנה שאפילו נולד ס"ל שמותר אמנם לנ"ל א"ש דכאן טעם ת"ק מצד שזה לא נולד אמנם יתכן שהיה אפשר לומר כך אבל להלכה שנולד מותר מהיכי תיתי לומר שזה לא ר"מ לשיטתו שס"ל שמוקצה מחמת איסור מותר

ובאמת יש מקום לומר דעצם הדבר וודאי יתכן דכה"ג לא הוי נולד אמנם הנה בפשוטו אנן קי"ל במוקצה כר"מ שאוצר וכדו' מותר אבל נר שהדליקו אסור ועד כמה שנולד אסור דזה דרגא חמורה כמו נר ה"ה ר"מ כך ס"ל ועד כמה שנולד מותר בפשוטו כך ר"מ ס"ל ולפ"ז כיון דמתניתין ר"מ א"כ לדעות שנולד אסור בהכרח מצד שזה לא נולד אמנם לדעות שנולד מותר מהיכי תיתי לומר שיש כאן עוד מחלוקת כיון שלר"מ אין איסור נולד ואין שום מקור להמציא סתם מחלוקת על דברי ר' יהודה שעד כמה שנולד אסור שזה לא יהיה נולד ויסוד הסברא מבואר ברמב"ן במלחמות בתחילת ביצה שכתב שהגמ' אומרת שת"ק זה ר"מ והרי הוא לא ס"ל מוקצה אלא במוקצה מחמת איסור דהינו שלשיטתו גם כאן זה סיבה להתיר

ועיין לשון הר"י מלוניל דת"ק ס"ל שזה לא נולד וכן עיין ב"י ובט"ז ובא"ר ותו"ש שנקטו כולם כביאור זה דסברת ת"ק מצד דכה"ג זה לא נולד והנה האחרונים דנו כמה דברים לשיטה זו וכדיבואר לקמן בס"ד

**ביאור כוונת הט"ז בהא דאין מסיקין בשברי כלים להלכה**

ב]הקשה הט"ז דלפ"ז דת"ק ס"ל שזה לא נולד וכך קי"ל להלכה א"כ גם לענין יו"ט צריך להיות כך ושיהיה מותר להסיק בשברי כלים והרי הגמ' לקמן קמ"ג. ובביצה ל"ג. אומרת דרבא כר"י ס"ל מהא דאמר שאוד שנשבר אסור להסיקו ביו"ט לפי שמסיקין בכלים ואין מסיקין בשברי כלים וצ"ע שהרי אפילו שרבא ס"ל כר"י אבל קי"ל ששברי כלים זה לא נולד כת"ק ועיין ט"ז מה שיישב ובביאור כוונתו עיין מ"ב סימן תק"א ובשער הציון שם סקכ"ט דכוונת הגמ' בכלי שנשבר שלא ראוי אפילו למעין מלאכה וכה"ג זה וודאי נולד דרק אם זה ראוי לשימוש כלי יש לו שם כלי אבל שימוש הסקה זה לא שימוש כלי והראיה דבשבת זה מוקצה גמור ולא כלי שמלאכתו לאיסור והנה לפ"ז בהכרח דלר"ש מותר אפילו שברי כלים שלא ראויים למעין מלאכה דהרי הגמ' מוכיחה מזה דרבא כר"י ס"ל אמנם עיין ריטב"א בסוגין וכן ברשב"א ביצה ח. שנקט שגם לר"ש באינם עושים מעין מלאכה ר"ש מודה דהוי נולד גמור ואסור ובהכרח שהמחלוקת הוא בעושים מעין מלאכה ולפ"ז מוכח מהגמ' עצמה שטעם ת"ק הוא מצד שנולד מותר וזה כר"ש ולא שגם למאן דס"ל שמוקצה אסור בכל אופן יתכן שזה לא נולד אמנם עיין רמב"ן במלחמות ריש ביצה דמשמע דפשיטא ליה דלר"ש מותר כה"ג דכתב שהדין מסיקין בכלים וודאי משמע שמדובר גם בעושים מעין מלאכה ולא רק באין עושין מעין מלאכה ולפ"ז הוכיח דלא כבעל המאור שרק דבר שמוקצה בשבת קי"ל כר"י ביו"ט ומשמע שהיה אפשר להעמיד כה"ג שלא עושים מעין מלאכה ואז לא היה קשה על הבעל המאור רק שס"ל שמשמעות הגמ' לא כך אמנם מפורש בדבריו שקי"ל לאסור גם בעושים מעין מלאכה ולכן הקשה על הבעל המאור ולפ"ז בהכרח דנקט שטעם ת"ק דאין נולד ולא מצד שזה לא נולד ודלא כט"ז וכן הוא מפורש ברשב"א בעבודת הקודש הובא בא"ר שכיון שקי"ל ביו"ט כר"י שמוקצה אסור ממילא שברי כלים שלא עושים מעין מלאכת הראשונה אפילו שעושין מעין מלאכה אסורים מטעם נולד

אמנם עיין בית מאיר ותו"ש שביארו בכוונת הט"ז שוודאי שכל הגמ' מדברות גם בעושים מעין מלאכה וזה סתם שברי כלים כמבואר ברמב"ן במלחמות שם אלא שכל מה דס"ל דלא הוי נולד באין עושים מעין מלאכתו הראשונה זה רק בעומדים לשימוש אבל אם רוצה להסיקם חשיבי נולד אמנם בעושים עדין מעין מלאכתן הראשונה אינו כן אלא גם אם כוונתו להסקה לא הוי נולד וצ"ב הסברא לחלק בזה ועין תו"ש דמשמע שאם זה עומד להסקה א"כ זה לא עומד לשימוש כלי וממילא הוי נולד וצ"ע א"כ גם בעושה מעין מלאכתו הראשונה אבל כיון שזה לא עומד לשמור ממילא זה כעומד להסקה וממילא הוי נולד

**בביאור החידוש דשברי כלים ובגדר הדברים האם זה אותו כלי הקודם או שיש פה חלות כלי מחודש**

ג]והנה בעיקר היתרא דשברי כלים יש חידוש גדול דהרי מבואר בכמה דוכתי שאין הכלל שכל דבר שעומד לשימוש בשבת הוא לא מוקצה אלא שצריך שיהיה לו תורת כלי או אוכל ועיין ביצה כ"ג: דעגלה של קטן ניטלת בשבת כיון דאיכא עליה תורת כלי דהינו דמדובר בדבר שעומד לשימוש והגמ' מבארת שזה לא מוקצה כי יש לו תורת כלי וכן מוכח מכל הסוגיא דיחוד אבן דהרי מדובר שיחד לשימוש ובכל אופן כל שלא חל על זה תורת כלי הוא אסור בטלטול וכן בגמ' נ. במיחד עפר לשימוש אם לא יחד קרן זוית אסור וכתב רש"י דזה מוקצה דהינו שאפילו שמצד מציאותו הוא עומד לשימוש אבל כיון שהוא לא מקבל שם כלי הוא מוקצה

והנה שברי כלים לענין טומאה זה לא מקבל טומאה מצד שזה איבד תורת כלי שכל שלא יחדו אותו לשימוש ובכל אופן לענין שבת מבואר שחשיב כלי ועיין שו"ת הרא"ש שכתב שזה אחד מהקולות שמצאנו במוקצה ששברי כלים אפילו שהם לא כלי אפשר לטלטלם ויש לעיין האם הכוונה שלגבי שבת דנים שזה לא שינוי וזה ממשיך להיות כלי מצד הכלי הקודם או שוודאי שזה חלות כלי מחדש דהינו שהשם כלי הקודם וודאי מתבטל רק כיון שאדם לא זרקו לבין הגורטאות ממילא הוא עומד לשימוש וחל עליו שם כלי ורק שכה"ג כיון שזה דבר שכבר היה כלי הוא חל גם בשבת והנה עיין רמב"ן שהקשה על שברי כלים הרי אין על זה תורת כלי והרי הגמ' לקמן אומרת שצריך תורת כלי וכתב שכאן שזה מגיע מדבר שהיה כלי זה אחרת וכן הוא ברשב"א קכ"ו. בשם הראב"ד ולפ"ז ודאי היה מסתבר שגדר הדבר שהשם כלי הקודם נשאר עליו דהינו שכל שאדם לא זורקו בין הגורטאות אלא ממשיך להשתמש עמו ממילא השם הכלי הקודם שמכחו היה מותר לטלטלו ממשיך עכשיו

והיה מקום לדון נפק"מ בכלי שאדם זורקו לבין הגרוטאות והוא חשב לפני שזה נשבר שהוא לא יזרקו לבין הגרוטאות אלא ישתמש עמו האם חשיב חלות יחוד בשבת או לא ויש מקום לומר שאם גדר הדבר שבשבר כלי תמיד זה חלות כלי חדש א"כ כאן שכל החלות חל מכח יחודו ממילא אי אפשר בשבת אבל אם הגדר שכל שמחליט לא לזורקו ממילא ממשיך השם כלי הראשון א"כ יוצא שהשם כלי לא מכח יחודו אלא שכל שלא זורקו ממילא הוא כלי מצד מצבו הקודם ואינו מוכרח דיתכן שתמיד השם כלי הוא מצד שבעצם הכלי מונח שגם כשישבר הוא יהיה כלי וכאן שאינו כן חשיב שחל כאן שם כלי מכח יחודו

והנה דעת הגר"ז והגרעק"א דדלתות הבית שנשברו ולא עומדים לתקן אינם מוקצה אפילו בנשברו בשבת דכאן אין החיסרון שזה עומד להתחבר אמנם החזו"א כתב שכיון שזה מגיע מדבר שלא היה לו שם כלי ממילא צריך יחוד וללא יחוד זה כמו לענין טומאה שזה לא מקבל שם כלי ובפשוטו מסתבר שאם הגדר שממשיך השם כלי הקודם א"כ כאן שלא היה לזה שם כלי זה לא שייך אבל אם הגדר שזה שם כלי חדש רק שזה נתחדש רק בדבר שבתחילתו היה כלי בזה יתכן שלא צריך דוקא כלי של טלטול אלא גם דבר שעמד לשימוש כלי זה גם מספיק וצ"ע

והנה הגמ' קכ"ה. דנה בתחילה לבאר המחלוקת ר"י ור"מ לענין תנור דמדובר בשברי תנור חדש והמחלוקת האם התנור קיבל שם כלי מתחילה או לא והראשונים תמהו מה ענין טומאה לשבת הרי כל שהוא כלי תשמיש ממילא זה כלי לשבת וכי פשוטי כי עץ זה לא כלי לשבת ועיין רמב"ן שכיון שלענין תנור גדר הדבר שזה לא גמור ולכן זה לא כלי ה"ה לענין שבת ועיין ריטב"א שביאר שכיון שזה שימוש של מחובר ומסברא זה לא כלי רק מצד חידוש התורה ממילא כל שלענין טומאה זה לא כלי לענין שבת זה גם לא כלי וע"ש שהוסיף שזה רק סברא ביחס לשברי כלים שלגבי שבר של כלי בזה רק בדבר שמגיע מדבר שהיה כלי יש לו תורת כלי ולא מדבר שלא היה לו שם כלי ולכאורא מזה וודאי משמע כחזו"א שרק שבר מדבר שהיה כלי מועיל הדין שברי כלים ולא מדבר שהיה ראוי לשימוש ולא היה כלי דהרי כאן זה היה כלי תשמיש רק שזה שימוש קרקע

ועיין פסקי הרי"ד שביאר הגמ' במגופה שהכוונה שמגופה שנשברה אסור להשתמש אתה שכיון שגם בתחילתה לא היה לא חשיבות של כלי ממילא לא נתחדש בה הדין שברי כלי ולכאורא וודאי משמע מזה כחזו"א שרק דבר שהיה לו שם כלי מצד השתמשותו יש בו דין שבר כלי ולא דבר שעמד בפועל לשימוש וצ"ע

**ידון דחלוק עושה מעין מלאכתו הראשונה או לא**

ד]והנה יש מקום לומר שחלוק בזה אם הוא עושה מעין מלאכתו הראשונה או שהוא עושה רק מעין מלאכה שאם הוא עושה מעין מלאכתו הראשונה כה"ג גדר הדבר שזה ממשיך השם כלי הקודם משא"כ באין עושה מעין מלאכתו כה"ג וודאי שזה חלות כלי חדש שהרי הוא ראוי לשימושים שלא היו ראוים אתמול וכאן באמת הקולא היא הרבה יותר גדולה דכיון שזה היה כלי ממילא חל עליו מאליו שם כלי

והנה לכאורא כן הוא מבואר ברמב"ם שכתב פ"ב מיו"ט הי"ב וז"ל וכן כלים שנשברו ביו"ט אין מסיקין בהם מפני שהם נולד אבל מסיקין בכלים שלמים או בכלים שנשברו בערב יו"ט וכו' עכ"ל וצ"ע למה הזכיר רק כלים שלמים הרי גם כלים שעושים מעין מלאכתו הראשונה מותר להסיק בהם ועיין מ"מ שכתב וז"ל ודע דשבר כלי שראוי למלאכתו הראשונה הרי הוא כלי גמור ושלם ומסיקין בו עכ"ל ולכאורא כוונתו לישב שזה בכלל כלי שלם וכן הוא בבית מאיר ולכאורא וודאי משמע שזה הכלי הקודם דאם באמת יש כאן חלות כלי חדש וודאי קשה לקרוא לזה כלי גמור כיון שהוא עושה מעין מלאכתו הראשונה

ולפ"ז יש לבאר את דברי הט"ז דבעושה מעין מלאכתו הראשונה שהוא כלי מצד המשך המצב הקודם אפילו אם הוא מתכונן לשורפו זה לא מאבד שם כלי שהיה לו משא"כ בלא עושה מעין מלאכתו הראשונה בזה אם רוצה לשורפו ולא להחזיקו לכלי ממילא לא חל על זה שם כלי ואפילו אם חל אבל זה מיתלא תלי במה שזה עומד לשימוש כיון שזה חלות כלי גרוע

ולכאורא עיקר הדברים מבוארים בדברי הרשב"א דהנה הגמ' קכ"ה. אומרת ששירי מחצלאות זה לא מוקצה דזה ראוי למלאכתו הראשונה ועיין תוס' שלשון הגמ' לאו דוקא שגם אם זה לא עושה מעין מלאכתו הראשונה מותר אמנם עיין ברשב"א שכתב שמדובר בדבר שאדם זורקה לבין הגורטאות וכה"ג הדין שאם זה קרה בערב שבת זה מוקצה אבל אם זה קרה בשבת כיון שזה עושה מעין מלאכתו הראשונה אינו מוקצה וכתב שלפ"ז הגמ' לעיל במחט שנטל עוקצה מדובר שזה נשבר בערב שבת עכ"ד וצ"ע מה הסברא לחלק אם זה עושה מעין מלאכה הרי שניהם זה מפרשת שברי כלים והרי הסברא של הגמ' שמוכנים אגב אביהם מבואר בגמ' שזה גם על מעין מלאכה ובפשוטו הביאור שבעושה מעין מלאכה חשיב שזה המשך הכלי הקודם וכה"ג בזורקו לבין הגרוטאות זה מוקצה מצד שיש כאן סיבה לבטלו משם כלי ובזה הכלל שאי אפשר לזרוק כלי בשבת לאשפה אבל בעושה רק מעין מלאכה שכה"ג כל הקולא דרבנן שיש כאן חלות כלי מחודש ולכן כל שהוא לא מתכונן לשומרו ממילא אין שום סיבה שזה יהיה כלי ומצד עצמו הוא מוקצה וז"ב

והנה הריטב"א שם כתב גם על דרך הרשב"א אלא שכתב שלא קשה ממחט ששם אפילו אם נשבר בשבת הוי מוקצה כיון שזה לא נחשב עושה מעין מלאכתו הראשונה כיון שמחט עיקר יעודה לתפור ולא להוצאת הקוץ ובפשוטו נחלקו הרשב"א והריטב"א האם מחט חשיב עושה מעין מלאכתו הראשונה ולנ"ל יתכן שהוא ס"ל שכיון שהמעלה של מעין מלאכתו הראשונה זה רק דבר שהגדר שממשיך השם כלי הקודם א"כ זה רק שימוש שמקודם זה היה הסיבה לשם כלי ולא שימוש שזה לא היה הסיבה לשם כלי ולכן מחט אפילו שזה עמד שהוא גם יוציא אם זה קוץ אבל זה לא הסיבה של השם כלי שלו אמנם יתכן עוד שס"ל שלענין נולד באמת כל שזה עושה דבר שזה עשה מתחילתו זה לא נולד ורק לענין הסברא כאן שזה המשך הכלי הקודם בזה זה דוקא הדבר שבגללו יש לו שם כלי ודו"ק

והיה מקום לומר שאפילו אם לא קי"ל כדבריהם אלא דבר שאדם זורקו לבין הגרוטאות הוי מוקצה אפילו בנשבר בשבת אבל כל זה בנשבר שלגבי הלכות טומאה באמת בטל ממנו שם כלי ורק מחמת חידושא דשברי כלים הוא נחשב כלי אבל בראוי לגמרי לשם כלי שלו אלא שדרך אדם לזורקו בזה וודאי שאין סיבה שיתבטל השם כלי מחמת שאדם עומד לזורקו ורק אם יזרקנו לגבי מוקצה זה מאבד שם כלי ולפ"ז כלים חד פעמי מסתבר מאוד שזה לא נהיה מקצה בשבת אפילו אם אין דרך אדם לנקותם ולהשתמש בהם אבל אם אי אפשר לנקותם כיון שיתקלקלו כה"ג יתכן שזה נחשב שאיבד שם כלי לענין גדר שימושי שבת ודו"ק בזה

ועיין מאירי שהביא בשם ספר המאורות שהדין של עושים מעין מלאכה מותר רק לצורך גופו ומקומו אבל אסור מחמה לצל ובזה ביאור הסוגיא והדברים מחודשים אבל לכאורא זה על דרך זה שכה"ג שזה חלות כלי חדש לא הקילו חז"ל אלא לצורך גופו ומקומו ולא למטרה של מחמה לצל

והנה כתב המ"ב סימן תק"א סקכ"ט דשבר כלי שלא עושה מעין מלאכה שנשבר מותר להסיקו ביו"ט [וכן הוא פשטות הגמ' ששואלת על מסיקין בכלים שאם זה נשבר בערב שבת עצים בעלמא נינהו והרי כתב הרמב"ן ריש ביצה וכן העמיד הריטב"א שסתם שברי כלים זה שעושים מעין מלאכה] ועיין חזו"א שחלק עליו דכיון שהיה לזה שם כלי ועכשיו זה לא כלי ממילא זה נולד והנה בפשוטו סברת המ"ב שדבר שהוא שבר כלי ועומד להסקה א"כ גם כשהוא היה כלי זה עמד להסקה וממילא לא חשיב נולד אלא שא"כ צ"ע שא"כ גם בעושה מעין מלאכתו הראשונה וודאי שזה עמד גם להסקה ולא יהיה נולד והרי מפורש במ"ב לא כך ודבר זה מוכרח מהגמ' שאסור להדליק פתילה מצד שזה נהיה נולד אפילו שזה עמד לכך אבל כל שזה היה כלי ועכשיו זה משתנה לשימוש שהוא לא כלי זה נולד ושמעתי לבאר לנ"ל דס"ל למ"ב כיון שזה חלות כלי חדש כה"ג אין זה כלי גמור וכה"ג כשהוא נשבר אין זה נולד משא"כ בעושה מעין מלאכתו הראשונה דמדרבנן זה המשך הכלי הקודם כה"ג חשיב כלי גמור וממילא זה נולד

והנה מבואר בגמ' דשברי כלים ברה"ר הגמ' דנה האם זה מוקצה ורבא אומר שזה לא מוקצה ובטעם הדבר מצאנו שלשה שיטות בראשונים ברמב"ן והראב"ד משמע שכיון שזה ראוי לקינוח בו ממילא חשיב שהוא עושה מעין מלאכה פה וממילא הוא לא מוקצה ומבואר שללא זה הוי מוקצה וברש"י משמע וכן סתימת לשון הרמב"ם שכיון שזה ראוי בחצר זה עצמו סיבה שזה לא יהיה מוקצה ובריטב"א משמע שהשם כלי הוא מחמת שזה ראוי בחצר ורק שצריך שיהיה בפועל שימוש גם כאן ולזה עוזר מה שחזי לכיפורי ביה והנה יש לדון האם סוגין רק בשברי כלים אבל בכלים גמורים וודאי שכיון שיש לו שם כלי בחצר זה מועיל או דהנידון גם בשברי כלים והנה עיין רמב"ן ס"ד. שכתב לענין שירים ונזים לראשונים שזה מותר בבית ואסור בחצר שאם זה חצר שאינה מעורבת מה שזה לא מוקצה כי זה חזי לכיסויי ביה מנא בחצר ומבואר שגם בכלי גמור צריך להגיע לחזי לכיסויי ביה מנא וכן בגר"א משמע שלר"נ זה יהיה אסור אמנם לכאורא לשיטות הראשונים שכשמל"א שזה לא ראוי לשום שימוש בכל אופן אינו מוקצה לכאורא אין סיבה שגם כאן זה יהיה מוקצה דעד כמה שיש לו שם כלי זה לא משנה שהוא לא ראוי לשימוש בפועל ובהכרח שכל נידון הגמ' רק בשברי כלים וצ"ב הסברא וצ"ל שזה כלי גרוע שבזה רק אם יש בו אפשרות שימוש יש לו תורת כלי אבל אם אין לו אפשרות שימוש אין לו שם כלי לענין שבת

והנה עיין מהר"מ שיק שכתב שכל הסברא שדבר שלא ראוי במקומו זה מוקצה זה רק בשברי כלים שלא עושים מעין מלאכתו הראשונה אבל אם עושים מעין מלאכתו הראשונה זה כמו כלי גמור שבזה וודאי לא איכפת לן שזה לא ראוי במקומו ובזה כתב לישב קושית תוס' למה הגמ' אמרה בשירי מחצלות שזה מעין מלאכתו, כיון שמדובר ברה"ר ושמואל הרי ס"ל שלא עוזר מה שזה ראוי בחצר ולכן הוצרכה הגמ' לומר שזה מעין מלאכתו הראשונה ולכאורא יתכן הביאור כנ"ל דבמעין מלאכתו הראשונה הגדר שנשאר השם כלי הקודם ולענין שבת אין זה כלי גרוע משא"כ באינו עושה מעין מלאכתו הראשונה

והנה בדינא דדלתות הכלים שיטת המאירי ושיטה לר"ן שמדובר שזה ראוי למעין מלאכתו הראשונה ומבואר שגם דבר שעומד לתיקון ולא להשאירו שישמש בצורה זו חשיב שם כלי אמנם מאידך בדף קי"ב. הביאו מהראב"ד שדבר שעומד לתיקון ולא ישאירו אותו במצב זה אין בו דין שברי כלים ולנ"ל יש מקום לחלק בין עושה מעין מלאכתו הראשונה דהנידון שעדין יש כאן כלי כה"ג כיון שכלהזמן זה אותו כלי חשיב כלי משא"כ בעושה עכשיו דבר שזה לא מעין מלאכתו הראשונה שהנידון שיחול שם כלי חדש ובזה כיון שלא עומד להישאר בשימוש זה אלא לתקנו לא חל כאן הדין שברי כלים וע"ש שהארכנו בזה

**ידון דאם מעין מלאכה זה לא נולד חשיב אותו כלי וישוב שיטת הרי"ף לפ"ז**

ה]והנה אם נימא כנ"ל דבאין עושה מעין מלאכתו הגדר דרבנן שיש כאן חלות כלי מחודש לפ"ז היה מקום לומר דכה"ג הגדר שכיון שהאדם עומד להשתמש בו מכח מה שהוא משתמש בו חשיב שהוא מחיל לזה שם כלי ולפ"ז אפילו אם בנשבר בערב שבת זה היה מותר אבל בנשבר בשבת זה היה אסור כיון שלא שייך להחיל חלות כלי בשבת ואפילו אם לא ס"ל נולד אמנם ביו"ט שזה ראוי להסקה והדבר מצד עצמו עומד להסקה בזה אין סיבה שזה יהיה מוקצה למאן דלא ס"ל נולד והנה הגמ' לעיל אומרת שרב חידש שאין מסיקין בשברי כלים ועיין תורי"ד שחידש שיש דין נולד דהינו שגם דבר שלא היה מוקצה אבל נהיה דבר אחר שהוא מוקצה בשבת וע"ש שכתב שלא מצאנו כזה דבר בשום מקום במשנה וצ"ע דהרי יש משנה מפורשת שר"י ס"ל ששברי כלים שעושים מעין מלאכה אסור להשתמש בהם ובדוחק צ"ל שהיה מקום לומר שחולק גם בערב שבת אמנם דוחק מה שכתב שלא נזכר בשום מקום הרי אליבא דאמת זה משנה מפורשת ושמעתי לישב לנ"ל דהיה מקום לומר שבאין עושה מעין מלאכה כה"ג אפילו שאם ישבר ביום חול זה יהיה מותר דזה נהיה כלי אבל בנשבר בשבת זה יהיה מוקצה דלא שיך להחיל חלות כלי בשבת משא"כ הסוגיא לעיל שמדובר ביו"ט כה"ג ללא דין נולד זה לא סיבה לאסור

והנה לפ"ז שמעתי לומר עוד דעד כמה שנסבור שזה לא נחשב נולד הגדר שלענן הכנה של שבת לא מתיחסים לצורת המלאכה א"כ גם בעושה מעין מלאכה זה אותו שם כלי הקודם ורק אם נסבור שזה נולד דהינו שדנים שההכנה כן מתיחסת לצורת שימושי הכלי ולכן זה נולד ממילא כה"ג הגדר שהשם כלי הקודם התבטל ויש כאן חלות שם כלי חדש ולפ"ז יתכן שנידון הראשונים האם חשיב נולד או לא זה גם לדידן דבאמת הסברא הנ"ל נכונה דכיון שזה חלות כלי מחדש זה לא יכול לחול בשבת ולכן אם הלכה כר"י שזה חשיב נולד גם לר"ש זה יהיה אסור וא"ש מה שטרח הרי"ף לדון שאולי הלכה כר"י ועיין פסקי הרי"ד שכתב לענין שברי תנור שהלכה כר"מ שהרי כבר פסקנו כר"מ ומשמעות דבריו שדן להלכה אפילו שפסק שנולד מותר בשבת ולנ"ל א"ש הכל

והנה בעיקר ביאור הט"ז הדברים נסתרים מדברי הרשב"א בעבודת הקודש דמפורש בדבריו ששברי כלים אפילו שעושין מעין מלאכה הראשונה אסור גם לטלטלם ולא רק שאם מתכונן להסקים אסור ע"ש

אמנם עיין א"ר הובא בפמ"ג שכתב שיתכן שכמו שמחמירים לענין יו"ט שיש מוקצה אפילו שלענין שבת קי"ל כר"ש ה"ה לענין זה שאפילו שלענין שבת קי"ל כר"ש דלא הוי נולד אבל לענין יו"ט הוי נולד וא"ש מה דמבואר בגמ' דאין מסיקין בשברי כלים וזה גם בעושים מעין מלאכה ולפ"ז אין ראיה מהרמב"ן בביצה דלא כביאור זה דלענין הלכה ביו"ט זה אסור וכן אין ראיה מהרשב"א שגם אסר לטלטל כיון שביו"ט קי"ל כר"י אמנם הדבר מאוד דוחק דלא נזכר ברי"ף בכללי ההלכה שביו"ט גם מחמירים מה נחשב נולד וצ"ע

והנה הגמ' בסוגין מביאה בריתא שמסיקין בכלים ואומרת שזה ר"ש ועיין הגהות הגר"ח צאנזר שהקשה למה הגמ' אומרת הא ת"ק וכתב שלדעת הט"ז א"ש שכאן משמע שגם באין עושין מעין מלאכה מותר וזה באמת לת"ק אסור דכה"ג זה נולד ואם כוונת הט"ז כנ"ל שלהסיק אסור לת"ק בוודאי א"ש אמנם אין זה קושיא דכיון דהמשנה זה ר"ש לכן הגמ' אומרת שזה ר"ש

**בקושית החזו"א על הט"ז מהוכחת הגמ' מאין מסיקין בשברי כלים**

ו]והנה הגמ' בתחילה אומרת שהמחלוקת בנשברו בערב שבת אבל בנשברו בשבת לכו"ע מותר כיון שהיו מוכנים אגב אביהם והגמ' שואלת מבריתא שאין מסיקין בשברי כלים חזינן שגם בנשברו ביו"ט זה אסור ולא אומרים סברא של מוכנים אגב אביהם ועיין חזו"א שהקשה דאם נימא שיש מקום לדון שכל שעושה מעין מלאכה זה לא נולד וכדעת הט"ז א"כ יתכן שבאמת יש סברא של מוכנים אגב אביהם אלא שעדין יש חסרון של נולד ולכן בשברי כלים שלא עושים מעין מלאכה אי אפשר להסיק מצד נולד אבל בעושים מעין מלאכה שמצד נולד אין חיסרון ורק שהחיסרון שלא יחדו אותם לכלי בזה עוזר מוכנים אגב אביהם עכ"ד

דהינו שנקט שבאמת סברת הגמ' של מוכנים אגב אביהם זה לא פותר רק את החיסרון שזה לא ראוי לשימוש אבל לא את הדין נולד ובהכרח שכוונת הגמ' שאין חיסרון של נולד ולפ"ז ראית הגמ' יתכן מצד שיש חיסרון של נולד ולכן הוקשה לחזו"א שאם בעושה מעין מלאכה עדין לא חשיב נולד א"כ שייך עדיין להתיר מצד הדין של מוכנים אגב אביהם

ובפשוטו היה אפשר לומר שכל הסברא לומר שזה לא נולד וחשיב משהו אחר אם כה"ג זה נהיה כלי ללא יחוד אבל אם זה נהיה כלי רק על ידי יחוד וודאי דהוי נולד ולא שדיך את סברת הט"ז כלל

והנה עיין שפת אמת שכתב לישב עוד וכן מדויק בט"ז שעד כמה שיש סברא של מוכנים אגב אביהם זה סברא שלא שייך חיסרון של נולד ועד כמה שמבואר בבריתא שיש חיסרון של נולד בהכרח שאין היתר של מוכנים אגב אביהם וכן הוא לשון רש"י שכתב שמהבריתא ראוים שלא אומרים הסברא של מוכנים אגב אביהם וביאור הדברים דהנה יש לדון מה הסברא של מוכנים אגב אביהם דיש סברא לומר שכה"ג כיון שזה היה כלי בתחילת השבת לכן זה ממשיך להיות כלי גם ללא יחוד אמנם יתכן שזה סברא שבאמת וודאי שזה לא כלי ורק כיון שזה היה מוכן לשימוש וגם עכשיו זה מוכן לשימוש ממילא לא חל על זה תורת מוקצה ולפ"ז לא שייך חיסרון נולד דרק עד כמה שצריך עכשיו את השם כלי ממילא כל שזה שם כלי חדש זה נולד ועל זה לא היה הכנה אבל אם כל שהוא היה מוכן חל הכנה לכל האפשרויות בשבת ממילא זה לא נולד

והנה בעיקר הקושיא שזה נולד עיין ריטב"א שהקשה כן ותירץ או שהגמ' עכשיו לא סברא חיסרון נולד או דכיון דמעיקרא כלי ועכשיו זה כלי זה לא נולד והנה מפורש שנקט שגם לסברת הגמ' שמוכנים אגב אביהם זה לא מוריד את החיסרון של נולד עוד מבואר בדבריו בתירוץ השני שיש מקום לומר כסברת הט"ז

והנה יש מקום לדון האם נשאר הסברא של מוכנים אגב אביהם או לא דלכאורא יש מקום לומר דבאמת יש סברא של מוכנים אגב אביהם רק שזה נאסר מצד נולד ולכן אסור אבל עד כמה שזה לא יהיה נולד רק שיהיה חיסרון שזה לא כלי בזה יעזור מוכנים אגב אביהם אמנם כל זה לריטב"א הנ"ל שגם לצד הגמ' שיש הסברא של מוכנים וכו' שיך חיסרון נולד אבל אם נימא כשפת אמת הנ"ל א"כ זה עצמו דמבואר שיש חיסרון של נולד זה מוכיח שאין הסברא של מוכנים אגב אביהם וכמו שהבאינו מלשון רש"י

והנה בפשוטו נפק"מ בעושה מעין מלאכה ואדם זורקה לבין הגרוטאות שמצד נולד זה לא נולד אלא שאין זה כלי ועל זה יעזור הסברא של מוכנים אגב אביהם והנה מבואר ברשב"א והריטב"א שסברא זו לא עוזרת רק בעושה מעין מלאכתו הראשונה וצ"ב מנ"ל הרי אין ראיה שהגמ' חזרה בה מסברא זו אמנם יתכן שמקורם מהגמ' שעליה דיברו שחזינן שצריך דוקא מעין מלאכה הראשונה אפילו בנשבר בשבת וצ"ע בזה

ועיין רבינו חננאל שכתב שהלכה כלישנא בתרא דשמואל ובפשוטו דבריו צ"ב כיון שפסק כחכמים א"כ אין נפק"מ בין לשון ראשון ללשון אחרון ובפשוטו כוונתו לאופן הנ"ל שאדם זורקה לבין הגרוטאות דאם יש הסברא של מוכנים אגב אביהם זה היה מותר רק ללשון השני של שמואל זה אסור דהינו שהגמ' הסיקה שאין הסברא של מוכנים אגב אביהם

ובעיקר קושית החזו"א שהגמ' תעמיד הבריתא שאין מסיקין באין עושין מעין מלאכה עיין ריטב"א שהקשה כן ותירץ או שא"כ גם לר"ש זה אסור או שסתם שברי כלים זה בעושים מעין מלאכה וכן הוא ברמב"ן ריש ביצה שסתם שברי כלים עושים מעין מלאכה

והנה הגמ' לעיל כ"ט. אומרת שלהדליק בפתילה ביו"ט אסור לר"י מצד שכיון שמדליק זה נהיה שבר כלי וכי קמהפך באיסורא קמהפך ומבואר בגמ' שלר"ש זה מותר והנה לכאורא לריטב"א שבאין עושה שום מלאכה אסור גם לר"ש א"כ בהכרח שגם לאחר שזה נשרף חשיב שזה עושה מעין מלאכה וכן הוא בפשוטו שזה ראוי הרי לפתילה שזה גם שימוש כלי

**בחידוש האחרונים דבאינו ראוי ברה"ר חשיב נולד**

ז]עיין תוס' שכתבו על הגמ' שרבא התיר לקחת חתיכת חרס לקנח הטיט מעל רגליו דמדובר שזה נשבר בערב שבת דאל"כ הרי רבא ס"ל מוקצה וכ"ש נולד ועיין ט"ז שתמה לשיטתו דהרי קי"ל כת"ק דלא צריך עושה מעין מלאכתו הראשונה א"כ זה לא נולד וע"ש דכתב דבפשוטו ס"ל שהלכה כר"י והמ"א הוכיח מזה כשיטתו דטעם ת"ק דס"ל דנולד מותר אמנם עיין ט"ז וב"ח והסכים עמם בא"ר והתו"ש שכתבו שכאן שזה ברה"ר ורבא חידש שמועיל מה שבחצר יש על זה תורת כלי בזה עד כמה שזה לא עושה מעין מלאכתו הראשונה חשיב נולד והנה בתוס' כתבו רק שלמאן דאית ליה נולד זה אסור אבל לר"ש באמת זה מותר וכן מוכח מדבריהם לקמן קכ"ה. ד"ה מחצלת אמנם הטור העתיק את דברי תוס' אפילו שס"ל להלכה כר"ש וע"ש שחידשו שכה"ג גם לר"ש זה אסור ולכאורא צ"ל שזה נולד גמור שאסור גם לר"ש וצ"ב מה ענין מה שזה לא ראוי לשימוש ברה"ר שלכן הוי נולד וצ"ע

ובב"י כתב לישב את הטור שרק אם כל הכלי שבור לא הוי נולד אבל אם עיקר הכלי קיים ורק חלק זה עושה מעין מלאכה הוי נולד והאחרונים חלקו עליו

והנה הרי"ף כתב לגבי המחלוקת של ר"מ ור"י בשברי תנור שכבר כתבנו שהלכה כר"מ שלא צריך מעין מלאכתו הראשונה וא"כ וודאי ששברי תנור מותר ולכאורא מבואר שאין שום נפק"מ בדין דעושה מעין מלאכה או מעין מלאכתו הראשונה ולכאורא מבואר דלא כחילוקי האחרונים לגבי לא ראוי ברה"ר וכן זה דלא כרשב"א לענין נשבר בשבת וראוי למעין מלאכתו הראשונה ואדם זורקה לבין הגרוטאות וצ"ע ועיין תו"ש