לא 3
קטגוריות: ש_ס / לט זבחים / זבחים - הרב יעקב ברגשטיין / פרק ב / לא

לא' א'

חישב שיאכלוהו ב' בנ"א. ולכאו' באכילת כלבים לא נתפרש דצריך דווקא כלב אחד מסויים, וכן באכילת אש מהני נמי לכאו' בב' מקומות, וא"צ דווקא אש אחת, ושוב דהגרי"ז גם מק' דבאכילת אש כל מקצת ומקצת נאכל בפנ"ע, וא"כ לעולם אינו נחשב כאכילה אחת, וע"כ דסגי במה שנאכל מה'קרבן', וא"צ שתהיה המחשבה על 'אכילת גברא', ולמה מחשבה בב' בנ"א גרע טפי, וביותר דהרי שם מבואר דגם מהני צירוף של אכילת אש ואכילת גברא. ומנח"א מביא מהגרי"ז דאולי מאי דנקטי' דאכילת אש וכלבים הוי אכילה, דזה רק לאחר דנפשט דמהני נמי מחשבה בב' בנ"א. ועי' גרי"ד דהכא עדיף כי במחשבתו הוי מחשבה על אכילה, ובב' בנ"א דחילק האוכלין אי"ז מחשבה על אכילה. וצ"ב.

לא' ב'

חישב לאכול כזית ביתר מכא"פ. ויל"ע האם במחשבת אכילת בשר לאש הדיוט, בעי' נמי שיהיה באכ"פ. וכן יל"ע במחשבת אכילת כלבים. עוד ילהס"ת במחשבת אימורין לאכילת אש גבוה, אי הוי דומיא דהקטרה דמבואר דל"צ בכא"פ, או דאיכא בה דין אכילה, ושם אכילה הוא רק בא"פ. ותלוי בד' האחרונים דיש שנקטו דמצטרף למחשבת הקטרה כי הוי דומיא דהקטרה. ועוד יל"ע במחשבת 'אכילת מזבח' אם צריך שיהיה בכא"פ, דדלמא זה דומה טפי להקטרה דהתורה ריבתה מחשבת אכילה דומיא דהקטרה, כמבואר בגמ' במנחות ד'לא שנא כי מחשב בל' אכילה ולא שנא מחשב בל' הקטרה. ושוב דמל' הגמ' דקאמר 'לאכילת גבוה מדמי' לה', נר' בהדיא דגם כשקאומר בל' אכילת מזבח דא"צ שיהיה בכא"פ. – ובהא דהקטרה מהני גם בפחות מכא"פ, לכאו' דילה"ע דלמה לא בעי' דומיא דאכילה, דהרי בשתי אכילות הכתוב מדבר, וילפי' דבעי' מחשבת הקטרה בכזית דומיא דמחשבת אכילה, וא"כ ה"ה דניבעי שיהיה בזה שם אכילה שזה דווקא בכא"פ. ולכאו' דלד' הגרי"ז דדין כזית במחשבה, אינו מצד דבעי' שם אכילה, אלא דזהו 'שיעור במחשבה', א"כ א"ש דהוי דון מינה ואוקי באתרה, דרק ילפי' דבעי' שיעור כזית, אבל גדר כזית דהקטרה שנייא מכזית דאכילה.

צל"ב דלכאו' אחרי שהגמ' פשטה דבב' בנ"א מצטרף, והרי התם אינו בכא"פ, דגם אם יאכלו שניהם בב"א, הרי כל אחד אכל ח"ז, ואין כלל צירוף בין שני האכילות, ואפ"ה מצטרפי, א"כ לכאו' דכ"ש היכא דגברא אחד אוכל הכל ביותר מכא"פ. וה\*השפ"א כ' דאה"נ דאחרי שנפשט דאיכא צירוף בב' בנ"א תו ל"צ נמי שיהיה בכא"פ, ולכן אף דבגמ' עצמה לא נפשט הספק דכא"פ, מ"מ הרמב"ם לא כ' דצריך בכא"פ, והיינו דס"ל דאחרי שנפשט הבעיא דב' בנ"א, ממילא דנפשט נמי הבעיא דא"פ. והגרי"ז הק' מד' התוס' דה' הא, דמבואר דשייך דב' בנ"א יצטרפו ואעפ"כ ביותר מכא"פ ל"מ. ועוד הק' מהמבואר במנחות יד' ב' דמהני נמי מחשבה על ח"ז כשמחשב בשחיטה ומצטרף עם עוד מחשבת ח"ז שחישב בזריקה, והרי הוי מחשבה על ב' אכילות, והיינו דגם אם היתה מחשבת שניהם על 'זמן מסויים', מ"מ עצם הדבר דזה נעשה בב' מחשבות מחשיב את הדבר לב' אכילות. ועוד הק' דצדדי הספק בב' בנ"א האם בתר מחשבה או אוכלין אזלי', ואילו בספיקא דכא"פ מבואר דהנידון הוא האם מדמי' לאכילת גבוה או הדיוט, ומשמע דזה נידון אחר. [ואולי י"ל דכשמחשב בב' בנ"א אינו מוכרח שלא יהיה ע"ז שם אכילה, דהרי יתכן דיצרף הגברא לח"ז דהקרבן עוד ח"ז אחר, ויתקיים בזה שם מעשה אכילה. אמנם זה ק' דסו"ס בעי' שהמחשבה תהיה על מעשה אכילה אחד].

– וביאר הגרי"ז [ע"פ הגרמ"ד] דהספק בב' בנ"א יסודו מה היא המחשבה, האם על ה'אכילה בקרבן', ואז לא נתפס במחשבה מי הוא האוכל, ולכן גם אם יחשב בכמה אוכלים אי"ז חלק מהמחשבה, וכן ה"ה דאם מחשבתו על אכילת כלבים ואש, דאי"ז חלק מהמחשבה, [ומ"מ בעי' שיהיה על כלבים ואש שם אכילה, דאל"ה נמצא דלא אמר כלל 'לשון אכילה' בקרבן], או"ד דהמחשבה היא על ה'אכילה של הגברא', וא"כ כל מעשה האכילה נכלל במחשבה. ומ"מ גם אחרי שנפשט דהמחשבה היא רק על ה'אכילה בקרבן', מ"מ מספק"ל בהא דצריך לחשב כזית', אם דמיא לאכילת גבוה דלא נאמר בה דין 'שיעור כזית', ורק דבעי' 'אכילת כזית' וזה שייך גם ביותר מכא"פ, וה"נ תיסגי הכא במחשבה על 'אכילת כזית'. או דהמחשבה היא על 'שיעור כזית', וביותר מא"פ אין ע"ז שם של 'שיעור כזית'. [ועי"ש דהנה לולי דין א"פ, היה הדין דמצטרף גם ביותר מכא"פ, והיינו דגם ביותר מכא"פ איכא ע"ז שם 'אכילת כזית', ורק דאיכא הלכתא דבעי' שיהיה 'שיעור כזית' וזה מתקיים רק בא"פ. וספק הגמ' האם גם לגבי דין מחשבת פיגול, נאמרה הך הלכתא דרק על כזית בכא"פ יש שם כזית]. ועי' בגרי"ד דכ' גם לבאר למה ב' בנ"א גריעי מב' עבודות דמבואר במנחות דמהני, דבב' בנ"א ליכא ע"ז שם אכילה, ומשא"כ בב' עבודות דאי"ל מחשבה על אכילה, ואע"ג דליכא צירוף בין האכילות. וצ"ב ?. עוד מבאר דיתכן איפכא דמחשבה בב' בנ"א ל"מ, ואילו יותר מכא"פ מהני דבמחשבתו איכא לאכול כזית מהקרבן.

– ע"ע בקה"י כג' ב' דמבאר דאה"נ דהיכא דאכל ח"ז כדרך אכילה, והפסיק יותר מכא"פ, ואח"כ חזר ואכל עוד ח"ז כדרך אכילה, דבודאי דב' חצאי האכילה מצטרפין, דזה לא גרע מאכילת ב' בנ"א. ונידון הגמ' הוא היכא דאוכל מעט מעט, והיינו דאכילתו נמשכת כל הזמן ביותר מכא"פ, דהנידון הוא דאין דאין דרך אכילה בכך, ועי' בקר"א ע"ד התוס' דה' ביתר דחילק כהנ"ל. ועי"ש דזה תלוי בפלוגתת אמוראי במנחות טז' ב' אם המחשב לאכול שומשום הוי מחשבה על דרך אכילה. והצד להכשיר הכא זה מטעם דלאכילת גבוה מדמי' לה, דאכילת גבוה הנאכלת ונשרפת מעט מעט הוי שפיר דרך הקטרה, והא דמבואר בסוגי' דהתם במנחות דהמחשב להקטיר שומשום כשר דאין דרך הקטרה בכך, היינו דמחשבתו היתה דנתינתו ע"ג האש תהיה באופן של שומשום, אבל היכא דעצם האכילה עצמה באש היא כשומשום שפיר הוי כדרך אכילת גבוה, וכ"כ הקר"א שם, אלא דמק' דא"כ מה מק' הגמ' הא לאכול דומיא דלהקטיר מצטרף, והרי להקטיר שנותן על האש מעט מעט אינו מצטרף, וה"נ באכילה כשאוכל מעט מעט ל"מ, ומתרץ דזה פשיטא דמצד הל' ההקטרה בעי' שיתן הכל בב"א, אבל מעשה האכילה של ההקטרה מתקיים מעט מעט באכילת האש, וה"נ אכילת הגברא יכולה להיות מעט מעט. [ראיתי במתיבתא שביארו תי' הקר"א באו"א קצת, דכוונתו לומר דמעשה הקטרה כדרכה זה גם היכא דנאכל בתוך האש מעט מעט, אבל אה"נ דנתינה על האש כדרכה זה רק בנתינת כולה, וה"נ באכילה דהאכילה עצמה מהני ביותר מכא"פ]. – ובעצם סוגי' הגמ' דמנחות שם, עי"ש בקר"א דמק' דהכא פשטי' דמהני מחשבה גם ביותר מכא"פ, ואילו התם אמרי' דמחשבה על אכילת שומשום ל"מ דאין דרך אכילה בכך. [ולכאו' אפ"ל ד'שומשום' שאני וגרע טפי מאכילה ביותר מכא"פ]. ושם תי' דאכילת שומשום פירושו דהוא מחשב על כל שומשום בפנ"ע, וגרע טפי דליכא מחשבה על 'מעשה אכילת כזית'.

והא הקטרה ביותר מכא"פ. עי' גרי"ז דבפשטות יש לבאר דבהקטרה ל"ש כלל ענין 'אכילת פרס', דהוא דין באכילה, אבל רש"י דפי' דלפעמים אינו ממהר לשרוף, משמע דבאמת שייך גם בדין הקטרה שיעור א"פ, ורק דהכא חזי' דלא הצריכו דין זה, וגם מד' הגמ' דתלוי בהיסק גדול, משמע דשייך בכא"פ גם בהקטרה, ורק דשאני הכא דנעשה בהיסק גדול. עוד הק' הגרי"ד הרי נתבאר דבב' בנ"א מהני מחשבה, וביאר הגרי"ז דפחות מכא"פ גרע טפי דאי"ז מחשבה על כזית, וא"כ בהקטרה דחישב על 'כזית' נמי מהני גם ביותר מכא"פ, וא"כ למה מדמה הגמ' הקטרה לאכילה. ור"ל דהגמ' רק מדמה דמשך זמן האכילה הוי דומיא דמשך זמן ההקטרה, אבל אה"נ דבהקטרה לא בעי' שיעור דא"פ וכו'.

דלמא בהיסק גדול. והגרי"ז הק' דלכאו' הרי ההקטרה מתקיימת במשילת האור, וא"כ מיד בודאי דשיעור משילת האור נעשה בשיעור של א"פ, ולמה צריך לאוקמי בהיסק גדול. ומוכיח מזה דגם אם דין הקטרה תלייא במשילת האור או במקצתו או ברובו ככולו, מ"מ מחשבת הקטרה צריכה להיות עד שיוצת האור בכולו. ובטעם הדבר ביאר הגרי"ז, משום דדין משילת האור דנחשב כמעשה הקטרה בכל הקומץ, התחדש בהקטרה כשירה ולא במחשבת הקטרה פסולה. [ואע"ג דלגבי הקטרה פסולה מהני משילת האור לענין דאם ירדו יעלו, היינו משום דאז תתכשר ההקטרה הפסולה ותהיה כשירה, אבל בזמן מחשבתו הוי זה מחשבה על הקטרה פסולה, ועוד דגם הוא לא כלל במחשבתו הא דאח"כ יהיה בה הכשר דאעל"י]. ועוד ביאר דדין משילת האור מהני דעי"ז מתקיימת 'עבודת' ההקטרה הנצרכת ב'קרבן', ולכן היתר השיריים תלייא במשילת האור דזה העבודה המעכבת את הקרבן. אבל עבודת ההקטרה הנצרכת לחפצא עצמו שבו מתקיים ההקטרה, היינו האימורין עצמם, זה חייל רק כשמצית האור בכל מקצת ומקצת בפנ"ע, ומחשבת הקטרה צריכה להיות על אכילת מזבח, ואכילת מזבח זה רק היכא דאיכא מעשה 'הקטרת כזית', וזה חייל רק כשיוקטר כל הכזית ויוצת האור בכולו, אבל אם מחשב בפחות משריפת כולה הוי מחשבה על פחות מכזית. - אמנם ע"ע בגרי"ד מנחות דמק' דהנה למ"ד דמצריך משילת האור ברובו, מבואר דהטעם דיליף לה מקיטור הכבשן, והיינו דמשם ילפי' מה נחשב ל'מוקטר', וא"כ אם הקטרת רובו נחשבת כהקטרה, א"כ בודאי דזה מהני גם לענין הקטרת הדבר עצמו וכו', וא"כ א"א לומר דלא סגי במשילת האור ברובו. וכ' דאפ"ל דלהך מ"ד משכח"ל דיעבור שיעור של א"פ עד שיוצת ברובו. ועוד כ' שם דהך סברא דבעי' דהמחשבה תהיה על החפצא של ההקטרה של הדבר עצמו, זה רק באימורין דהמחשבה היא על האכילת מזבח דידהו, וזה תלייא בחלות שם ההקטרה דידהו, ולכן הגמ' בסוגיין דאיירי בזבחים כ' דאיירי בהיסק גדול, והיינו דאל"ה איכא יותר מאכילת פרס עד שתתקיים ההקטרה בחפצא עצמו וכנ"ל. אבל בקומץ דביאר הגר"ח דהמחשבה היא על הזריקה שבהקטרה, וא"כ הרי דזה באמת חייל במשילת האור במקצתו או בכולו, וא"כ אינו תלוי בהיסק גדול ובאכילת פרס.

תוס' ביותר מכא"פ. וי"ל דדלמא להקטיר. והנה בגמ' מבואר דהקטרה א"צ שיהיה בכא"פ, אבל לכאו' דבעי' מעשה הקטרה של כזית, ומהיכי תיתי דמהני נמי הקטרה בב' פעמים, והרי אין הקטרה פחות מכזית. וי"ל דיכול לצרף עוד ח"ז אחר. אמנם הגרי"ז הוכיח דבדינא דאין הקטרה פחות מכזית ל"מ צירוף של קרבן אחר. - ע"ע שפ"א מש"כ לתרץ. - ע"ע עול"ש וגרמ"ד דמשכח"ל שחישב לאכול ח"ז חול"מ קודם עלוה"ש וח"ז במקומו לאחר עלוה"ש, ועי' בעול"ש דשו"ט לענין הפסח בזה. - עי' קר"א דהתם איירי שמחשבתו היתה לאכול כל ח"ז כתיקנו, ולכן שייך בזה צירוף, וספק הגמ' הכא בכה"ג שאוכל מעט מעט דהוי שלא כדרך אכילה.

מנחת אברהם

פני המזבח

מ"מ וציונים