עבר ואפה
קטגוריות: ש_ס / יט ביצה / יו_ט - הרב משה אפרים ליברמן

**איבעיא להו עבר ואפה מהו**

הנה הטעם לאסור בדיעבד בעבר ואפה מתבאר מדברי רש"י בד"ה ואם הערים שהא חומרא מיוחדת כדי שלא לעקור תורת עירוב והיינו שאין הנידון איסור מלאכה שהרי לדעת הבעה"מ שבכל שעת הדחק סמכינן על הואיל באמת ליכא איסור מלאכה וכל הנידון אם החמירו בעבר על תקנת עירוב לאסור אפילו בדיעבד וכן מוכח מה שתירצה הגמ' הא מני חנניא והיינו שלשיטתו החמירו יותר בתקנת עירוב

אך מבואר ברש"י שאין הספק אם החמירו לאסור דיעבד שבודאי ראוי לאסור בדיעבד אלא הנידון הוא אם הקילו חז"ל לוותר על איסור זה לצורך עונג שבת ולכן הוכיחו מהטביל כלים ומעשר פירותיו בשבת שאע"פ ששם הוא מלתא דאיסור מלאכה מ"מ חזינן שלא הקילו חז"ל במקום עונג יו"ט וע"ז דחו ששאני התם שאית ליה פירי אחריני ואין טעם של עונג שבת לדחות.

**אסורא דשבת שאני**

ופירש"י "בשול שבת מאבות מלאכות הוא ואיסור סקילה הוא הלכך קנסוה רבנן למזיד אבל עבר ואפה ביו"ט לשבת אסורה דרבנן הוא דעבד" וכ"כ בחי' המאירי ומשמע שעיקר החילוק הוא שיש לחלק בין איסור תורה לאיסור דרבנן, שבעבר על איסור דרבנן י"ל שהקילו חז"ל לצורך כבוד שבת ושאני מבשל בשבת שעבר על איסור תורה ונמצא שלגבי הקושיא ממעשר פירותיו עדיין נשאר התי' של הגמרא דשם מיירי באית ליה פירי אחריני וא"כ גם מה שהותר בעבר ואפה אינו אלא כשאין לו פירות אחרים.

**דעת הרשב"א**

אולם עי' בשו"ת הרשב"א ח"ה ס"ח שכתב דמה דמסקי' איסורא דשבת שאני אין הכוונה משום דבישול יש בו איסור דאו' אלא משום דשבת חמירא דיש בו סקילה ולפי זה כתב דהדרינן ממה דתירצה הגמ' על מעשר פירותיו דאסור רק בדאית ליה פירי אחריני אלא דאפי' בדלית ליה פירי אחריני החמירו באיסור שבת החמורה ואילו מה שאנו מקילים ביו"ט בעבר ואפה הוא אפילו באית ליה פירי אחריני ע"ש

והנה יעוי' ברשב"א בעבודת הקודש שער ג' סי' ד' "עבר והטביל את הכלים כדרכן במזיד לא ישתמש בהם ביו"ט וא"צ לומר בשבת" ולכאורה דבריו צ"ע שהרי לפי דבריו בתשובה הנ"ל מבואר שביו"ט ליכא כלל איסור מעשה שבת א"כ אפילו באית ליה כלים אחרים היה לו להתיר בעבר והטביל בשבת, וכה"ג יש לתמוה על דברי הרשב"א בחי' לעירובין מב ע"א שמבואר מדבריו שם שמה שאסרו לאכול פירות שיצאו חוץ לתחום מיירי ביו"ט והרי לדבריו ביו"ט ליכא איסור מעשה יו"ט.

**בעבר על איסור תורה לדעת הרשב"א**

הנה עי' ט"ז סי' תק"ב סק"א שכתב שלהוציא אש ביו"ט אסור מן התורה וע"פ זה כתב שאם עבר והוציא אש ביו"ט אסור ליהנות ממנו וע"ש א"ר סק"ג שתמה עליו שאישתמיט להו דברי הרשב"א בתשובה שביו"ט לא קנסו על מעשה יו"ט וע"ש פמ"ג במשב"ז שר"ל שכל מה שהקיל הרשב"א אינו אלא בעבר על איסור דרבנן אבל כל שעבר על איסור תורה מודה הרשב"א שגם ביו"ט אסרו מעשה יו"ט וע"ע בשו"ת מגידות סי' ק"י ובראש יוסף בסוגיין.

ודבריו צ"ע שהרי הגמרא הקשה ממבשל בשבת שיש בה איסור תורה ודחו איסורא דשבת שאני הרי שגם באיסור תורה יש לחלק בין שבת ליו"ט.

ועי' בראש יוסף שבת לט ע"ב שתמה על דברי הרשב"א מהמבואר שם שחמים שהוחמו ביו"ט אסור לרחוץ בהם מדין מעשה יו"ט וע"ש שר"ל שלא הקיל הרשב"א אלא לגבי אכילה ושתייה ולא בשאר הנאות.

**שיטת הרמב"ם ז"ל**

הנה עי' רמב"ם בפרק ו' מהל' יו"ט ה"י שכתב לדינא שעבר ואפה מיו"ט לשבת מותר לאכלו ומשמע בכל גווני אפילו אית ליה פירי אחריני ועי' בדבריו בפרק כ"ג מהל' שבת הט"ו שכתב "המגביה תרומות ומעשרות בשבת או ביו"ט בשוגג יאכל מה שתיקן במזיד לא יאכל עד מוצאי שבת" ומבואר להדיא שלדעת הרמב"ם גם ביו"ט יש לאסור ליהנות ממעשה יו"ט אפילו בעבר על איסור דרבנן אך צ"ע למה לא התנה הרמב"ם שאם אין לו פירות אחרים מותר לו לאוכלם וכמבואר בסוגיין ועי' לח"מ פ"ו מהל' יו"ט ה"י שר"ל שהרמב"ם מפרש שלאחר שעל הקושיא ממטביל כלים תירצו אפשר בשאלה גם לגבי פירות י"ל כן וממילא יש לאסור בדיעבד גם כשאין לו פירות אחרים ובביה"ל סי' תקכ"ז סעיף כ"ג (ד"ה אם עבר) ר"ל שע"כ הרמב"ם מיירי בלית ליה פירי אחריני ע"ש.

אולם עי' בראשון לציון ביצה שם שהעיר מדברי הרמב"ם בפרק כ"ג מהל' שבת ה"ח שכתב שהמטביל כליו בשבת אסור ליהנות ממנו עד מוצאי שבת ולא כתב כן לעניין יו"ט וכמו שכתב במעשר פירותיו וע"ש שכתב לבאר שהרמב"ם למד שמה שאמרו בגמ' "איסורא דשבת שאני" אין פירושו כש"כ רש"י שמלאכה בשבת יש בה איסור תורה, אלא הכוונה שאיסור מעשה שבת לא נאמר אלא באופן שעבר על איסור מלאכה אבל מי שעבר על איסור אחר דרבנן לא קנסו בדיעבד ולכן בעבר ואפה מיו"ט לשבת שמעיקר הדין אין בזה איסור מלאכה או מצד הואיל או מצד דצרכי שבת נעשים ביו"ט וטעם האיסור לבשל בלי עירוב אינו אלא מגזירה שלא יאמרו שמותר לבשל מיו"ט לחול בזה לא קנסו בדיעבד ולכן חילק הרמב"ם בין מעשר פירותיו למטביל כליו, שמעשר פירותיו שאיסורו משום מתקן בין ביו"ט ובין בשבת שזהו בגדר מלאכה יש לאסור ליהנות ממנו בדיעבד בין ביו"ט ובין בשבת משא"כ במטביל כליו שלגבי שבת איסורו משום מתקן כש"כ הרמב"ם בפרק כ"ג מהל' שבת ה"ח משא"כ ביו"ט מבואר ברמב"ם בפרק ד' מהל' יו"ט הי"ז שאיסורו רק מגזירה דשמא ישהה לכן חילק הרמב"ם לגבי איסורם בדיעבד שבשבת שאיסורו בגדר איסור מלאכה אסור בדיעבד משא"כ ביו"ט. [וע"ע נשמ"א כלל ט' סק"ט]

ולפי זה לדעת הרמב"ם כל מה שהקילו בעבר ואפה אינו אלא באפה מיו"ט לשבת אבל בעבר ואפה מיו"ט לחול יש לאסור ליהנות בדיעבד ועי' בשו"ת מהרלב"ח סי' נ"ג שכתב לדייק כן מדברי הרמב"ם בפרק א' מהל' יו"ט ה"ט שכתב "המבשל או אופה ביו"ט כדי לאכול בו ביום או שזימן אורחים ולא באו ונשאר התבשיל או הפת הרי זה מותר לאוכלו למחר בין בחול ובין בשבת" ומשמע שאילו אפה להדיא לצורך חול אסור לאוכלו והביאו שם הלח"מ [הביאו הביה"ל סי' תקכ"ז סעיף כ"ג (ד"ה בשבת)] ועי' פמ"ג בפתיחה להל' יו"ט חלק א' פרק ב' אות ה'.