15. סמיכת גאולה לתפילה ערבית ושחרית
קטגוריות: ש_ס / א ברכות / ברכות - הרב מאיר קאופמן / חלק ראשון ברכות / שיעורים

תוכן

[בדין סמיכת גאולה לתפילה 1](#__RefHeading___Toc425949996)

[שיטות הראשונים בדין סמיכת גאולה לתפילה במעריב 1](#__RefHeading___Toc425949997)

[המקומות שמצאנו שסמיכת גאולה דמעריב יותר קל וביאור הדבר 1](#__RefHeading___Toc425949998)

[האם הדין סמיכת גאולה זה מדיני התפילה או הגאולה 2](#__RefHeading___Toc425949999)

[האם הסמיכת גאולה לתפילה זה קשור למצות ק"ש 3](#__RefHeading___Toc425950000)

[בדין סמיכת גאולה לתפילה בשבת ויו"ט 3](#__RefHeading___Toc425950001)

[ביסוד הדין האם הוא שלא יהיה הפסק או שזה יהיה כאחד 4](#__RefHeading___Toc425950002)

[האם מותר להפסיק בין הברכות ק"ש כדי לסמוך גאולה לתפילה 4](#__RefHeading___Toc425950003)

[האם סמיכת גאולה עדיפה מתפילה לאחר הנץ 5](#__RefHeading___Toc425950004)

ו' אב ע"ה

# בדין סמיכת גאולה לתפילה

## שיטות הראשונים בדין סמיכת גאולה לתפילה במעריב

א]מבואר בסוגין דבשחרית ודאי דאיכא דין סמיכת גאולה לתפילה כיון דגאולה היתה בבוקר אמנם לגבי סדר התפילה בערבית נחלקו אמוראים דר' יוחנן ס"ל דק"ש ואחרי זה תפילה וגם ס"ל דיש דין סמיכת גאולה לתפילה וריב"ל ס"ל שהסדר תפילה ואחרי זה ק"ש ומבואר בגמ' בביאור מחלוקתם בלשון הראשון שנחלקו האם יש דין סמיכת גאולה לתפילה במעריב ומשמעות הגמ' שמסברא עד כמה שאין דין סמיכה גאולה לתפילה צריך להיות שתפילה קודם ועיין צל"ח שביאר שמצד דיני קדימה תפילה קודם שזה תדיר עוד מבואר בגמ' דנחלקו בהיקש של בשכבך ובקומך האם להקיש שתפילה סמוך למיטתו או שק"ש ואחרי זה תפילה ולפ"ז יתכן שאפילו אם אין דין סמיכת גאולה לתפילה אבל הסדר הוא ק"ש ואחרי זה תפילה [ועיין תוס' ב. ובנחלת דוד שם ויבואר בס"ד לקמן]

והנה הראשונים הביאו בשם רב עמרם גאון דכיון דתפילת ערבית רשות א"כ לא שייך סמיכת גאולה לתפילה ובאמת אין חיוב סמיכת גאולה לתפילה ועיין ריטב"א שלפ"ז קי"ל להלכה כר' יוחנן שק"ש ואחרי זה תפילה אבל לא שיש דין סמיכה ובאמת הראיה שהגמ' הביאה מהבריתא זה רק על חלק זה [דהינו שסברת רב עמרם שלא שיך להטיל חיב סמיכת גאולהצלתפילה כל שאין חיוב להתפלל] אמנם כל הראשונים פסקו כר יוחנן שאפילו שתפילת ערבית רשות בכל אופן יש דין סמיכת גאולה לתפילה ועיין תוס' שביארו מצד שרבנן אמרו שכשאדם מתפלל זו צורת התפילה שיסמוך גאולה לתפילה ועיין קה"י שביאר בשם המשיב דבר שכמו בערבית רשות יש כל שאר דיני תפילה ה"ה יש את ההלכה של סמיכת גאולה לתפילה ויש לדון עוד דהרי מבואר בכל הראשונים שאין זה ממש רשות אלא שאם יש סיבה אפשר לבטלה אבל עד כמה שאין סיבה הוא חייב להתפלל ואז צריך לסמוך גאולה לתפילה

והנה הקשו הראשונים דמנהגינו לומר פסוקים וקדיש ביניהם וא"כ אין אנו סומכים גאולה לתפילה והרי הגמ' שואלת על השכיבינו ועונה שרק מצד שזה גאולה אריכתא או תפילה אריכתא וכאן הרי זה לא שייך [והביאו דהרמב"ן והרשב"ם באמת לא אמרו פסוקים אלו ומשמעות דבריהם שמצד הקדיש אין חיסרון ואולי ס"ל שמותר לענות קדיש בין גאולה לתפילה אמנם הרמב"ם לא הזכיר הפסוקים אבל הזכיר הקדיש אמנם יש ראשונים שהזכירו שהחיסרון גם מצד הקדיש וצ"ע בזה] ועיין רא"ש שכתב שכיון שתפילת ערבית רשות א"כ בזמנם לא היו מתפללים בבית הכנסת ותיקנו פסוקים אלו במקום תפילה וגם אחרי שחזרו להתפלל בבית הכנסת השאירו המנהג במקומו ובאמת היום אין כאן סמיכת גאולה לתפילה וכן משמעות הרא"ה והריטב"א ועיין רא"ש סימן א' שבמתפלל מבעוד יום יאמר הברכות אם הק"ש בלילה אפילו שמפסיד סמיכת גאולה לתפילה כי אנו בין כה לא סומכים אמנם כתב הרא"ש שעדין צריך להיזהר לא להפסיק סתם דהינו שגם לאחר שתיקנו להפסיק ולא מקימים עיקר הדין סמיכת גאולה לתפילה יש עדין ענין קצת של סמיכה ואסור לבטל את זה סתם [ועיין בזה לקמן] ובמאירי כתב שזה כתפילה אריכתא שכיון שתיקנו את זה כמו תפילה דנים את זה לגבי סמיכת גאולה לתפילה כחלק מהתפילה ובתוס' כתבו שזה כגאולה אריכתא וכן הוא בתשובות הרא"ש כלל ד' ו' ובפשוטו זה תוס' לשיטתם שגם בזמנם היו אומרים שמונה עשרה רק עשו את זה כדי שמי שמאחר לתפילה יוכל להגיע לשמונה עשרה בזמן שאמרו הפסוקים א"כ לא אמרו את זה במקום תפילה ושיך לומר שזה כגאולה אריכתא [אמנם בשו"ת הרא"ש מבואר לא כך] ובתר"י כתב שכיון שמראש קבעו את זה אדעתיה דחובה לתמיד לא מקרי הפסקה וצ"ב כוונתו ובפשוטו שס"ל שעד כמה שרבנן תיקנו שזה צורת התפילה זה לא מחסר בסמיכת גאולה לתפילה ונידון הגמ' בהשכבינו שזה סיבה לא לתקן אבל כאן שיש סיבה לתקן זה לא קשה

## המקומות שמצאנו שסמיכת גאולה דמעריב יותר קל וביאור הדבר

ב] והנה בעיקר הדין סמיכת גאולה לתפילה שיש במעריב עד כמה שקי"ל דלא כרב עמרם וגם אם תפילת ערבית רשות יש דין סמיכת גאולה לתפילה א"כ בפשוטו דינו כמו בשחרית אמנם מצאנו בראשונים שכתבו כמה דברים להקל במעריב כיון שתפילת ערבית רשות דהינו שהמחיב של סמיכת גאולה במעריב הוא פחות מאשר בשחרית כיון שזה רשות [ולדעת הרא"ש יש להקל מצד שהיום בין כה לא מקימים את עיקר הדין וכנ"ל]

א. עיין תשובת הרשב"א הובא בדרכי משה סימן קי"א דמעריב אפשר להכריז יעלה ויבוא וע"ש שביאר שזה לא הפסק שזה צורך התפילה והוסיף ועוד שתפילת ערבית רשות ועיין ב"י שהוכיח מהרא"ש שבשחרית אסור להודיע על יעלה ויבוא וכתב כטעם השני לחלק בין מעריב לשחרית מצד שתפילת ערבית רשות [וכן פסק בשער הציון רל"ו ד'][[1]](#footnote-2)

ב. עיין ב"י סימן ס"ט שהביא בשם ספר המנהיג לגבי חזן שרוצה לפרוס על שמע בין גאולה לתפילה לאלו שאיחרו וכתב שיש להקל במעריב ולא בשחרית וכתב שני סברות א. כיון שבין כה מפסיקים בין גאולה לתפילה על ידי יראו עינינו ב. כיון שתפילת ערבית רשות

ג. עיין א"ר סימן ס"ו הובא בפמ"ג שם דאפילו דקי"ל שאין לענות קדיש וקדושה בין גאולה לתפילה אבל בתפילת ערבית כיון שזה רשות מותר לענות [והוסיף שכיון שיש דעות שתמיד מותר לענות ממילא ודאי כאן במעריב שזה רשות יש לסמוך עליהם]

והנה בפשוטו הביאור בכל זה שיש כאן ענין להפסיק כגון לענות קדושה או לפרוס על שמע או להזכיר לציבור יעלה ויבוא ועד כמה שהחיוב סמיכת גאולה לתפילה היה חיוב גמור זה לא סיבה להפסיק אבל עד כמה שהמעריב רשות וא"כ החיוב סמיכת גאולה לתפילה הוא פחות חיוב א"כ הצורך הנ"ל הוא יותר חשוב מהסמיכת גאולה לתפילה [ומסתבר שלכן גם לרוקח הובא ברמ"א סוף סימן ס"ו שמותר לחלק ברכות ק"ש כדי לסמוך גאולה לתפילה אבל כל זה בשחרית ולא במעריב]

והנה עיין ב"י סימן רל"ו דהביא מהרא"ש והרשב"א בשם רב האי גאון דאם אדם מגיע לאחר גאולה והציבור עומד להתפלל שמונה עשרה ואם יסמוך גאולה לתפילה יפסיד תפילה בציבור עדיף שיתפלל תפילה בציבור מאשר לסמוך גאולה לתפילה אמנם עיין דרכי משה שם וכן הובא בב"י סימן קי"א שכל זה במעריב שתפילת ערבית רשות אבל בשחרית סמיכת גאולה לתפילה יותר חשוב מתפילה בציבור ולכאורא כאן לא שייך לומר הסברא הנ"ל שכיון שתפילת ערבית רשות א"כ החובת סמיכה היא לא גמורה והצורך השני יותר חשוב דכאן כמו שהתפילת ערבית רשות זה סברא שהדין סמיכת גאולה לתפילה הוא לא חיוב גמור ממילא גם הדין תפילה בציבור הוא לא חובה גמורה וא"כ כמו דבשחרית הסמיכה הוא ענין יותר חשוב כך כאן הסמיכה יותר חשוב מתפילה בציבור

וכן עיין רשב"א ב. שכתב דמה שנהגו להתפלל מבעוד יום ולהגיד הברכות ללא חובת ק"ש ועל ידי זה מפסידים סמיכת גאולה לתפילה זה מצד שתפילת ציבור של מעריב יותר חשוב מסמיכת גאולה לתפילה של מעריב שזה רשות ומבואר שאם זה חובה ודאי שהענין לומר הק"ש אם ברכותיה ועל יד זה לסמוך גאולה לתפילה זה עדיף מאשר תפילה בציבור וצ"ע כנ"ל למה המעלה של ציבור ברשות זה יותר מסמיכת גאולה לתפילה

ובפשוטו יש לבאר שתפילה בציבור זה ענין חשוב מצד עצמו יותר מסמיכת גאולה לתפילה רק בשחרית שסמיכת גאולה לתפילה זה חיוב גמור בזה הכלל שסמיכת גאולה עדיף כי זה חיוב גמור משא"כ תפילה בציבור משא"כ במעריב שהוא רשות וא"כ הסמיכה זה לא חיוב גמור בזה אדרבא הענין של תפילה בציבור הוא עדיף אמנם דבר זה צ"ב קצת דמנ"ל לראשונים חילוקים אלו דתפילה בציבור מצד עצמו זה פחות מתפילה בציבור ורק מצד חובתו הוא קודם

ובפשוטו מוכח מזה שכמו שרב עמרם גאון טען שכיון שתפילת ערבית רשות זה סיבה שלא יהיה חיוב סמיכת גאולה כלל גם לדידן זה עצמו סיבה שהחיוב סמיכת גאולה לתפילה כאן הוא פחות דהינו שזה סברא לגרום לתוצאה שיש כאן חיוב יותר קל משא"כ לגבי תפילה בציבור אין סיבה שהדין תפילה בציבור יהיה יותר קל אלא עד כמה שמתפלל צריך אם תפילה בציבור וצ"ב החילוק

## האם הדין סמיכת גאולה זה מדיני התפילה או הגאולה

ג] והנה בעיקר הדין סמיכת גאולה לתפילה עיין קה"י סימן ב' שהביא לדון האם זה הלכה בתפילה שיהיה גאולה לפניה שעל ידי זה מתקבלת יותר או שזה הלכה בגאולה שכל שהיא נאמרת זה סיבה לומר תפילה ולכן חייב לסמוך [ויש לדון בזה בטעמי הראשונים של סמיכת גאולה לתפילה ואין הדברים מוכרחים] וע"ש דבפשוטו זהו נידון תוס' ורב עמרם גאון דרב עמרם גאון טען שכיון שתפילת ערבית רשות לא שייך חיוב סמיכת גאולה לתפילה לכאורא הביאור שזה הלכה בגאולה וכיון שאין חיוב להתפלל לא שיך להטיל חיוב על הגאולה לסמוך לה תפילה ותוס' עונים שכל שהוא מתפלל צריך להתפלל כדינו דהינו שעונים שזה הלכה בצורת התפילה וממילא לא שייך לטעון שתפילת ערבית רשות כי עד כמה שמתפלל צריך להתפלל אם דיני תפילה אמנם ע"ש שהקשה מהגמ' ל. דמבואר דרב אשי התפלל מיושב כדי לסמוך גאולה לתפילה ולרוב הראשונים לא יצא בזה חובת תפילה ואחרי זה חזר והתפלל מעומד ובפשוטו מבואר שיסוד הענין הוא לצורך הגאולה [ומטו משמיה דהגר"ח הובא בספר זיכרון אש תמיד שנקט שמי שאיחר לתפילה ומתחילים מוסף כשהוא גומר גאולה יתפלל מסוף ויקים בזה סמיכת גאולה לתפילה ובפשוטו מקורו מהגמ' הנ"ל שחזינן שיכול לקים סמיכת גאולה גם בתפילה שלא מקיים חובת שחרית]

ולכאורא יש להוכיח עוד שזה הלכה בגאולה דהנה מבואר ברמ"א סימן ס"ט שמותר לאדם לומר קדיש וקדושה ולהתפלל קודם שאמר ק"ש וברכותיה והמג"א כתב שראוי להחמיר בזה ועיין מאמר מרדכי שהקשה הרי קי"ל שאסור להפסיק בין גאולה לתפילה בשביל קדיש וקדושה וא"כ למה זה סיבה לומר תפילה לפני הגאולה וע"ש שכתב שיש הבדל בין אם אמר כבר הגאולה ורוצה להפסיק שבזה אסור לצורך קדיש וקדושה לבין שמתפלל ועל ידי זה מבטל הסמיכה של גאולה לתפילה [וע"ש מה שדן על המג"א שהתיר לומר ברכות ק"ש ולהפסיק אם יכול להתפלל רק מיושב ולאחר זה יתפלל מעומד שלנ"ל כאן זה גרע דכבר אמר גאולה וחל עליו חיוב הסמיכה] עכ"ד ולכאורא כל זה אם יש דין סמיכה מצד הגאולה א"כ ודאי כל שכבר אמר הגאולה זה סברא שחל עליו החיוב לסמוך אמנם אם כל הדין לצורך מעלת התפילה אין שום סיבה שעל ידי שאמר הגאולה חל עליו חיוב יותר

ולכאורא יש מקום לומר שהדין סמיכת גאולה לתפילה זה בין בתפילה ובין בגאולה דהינו שהמעלה היא בשניהם ולפ"ז אפילו שתוס' ענו שזה הלכה מהלכות תפילה אמנם עדין זה חלוק משחרית ששם זה חיוב גם מצד הגאולה וכאן זה הלכה רק מצד התפילה ולפ"ז א"ש מה שכתבו הראשונים דבשחרית סמיכת גאולה עדיפה מתפילה בציבור משא"כ בערבית דבשחרית שזה גם מדיני הגאולה רק לכן זה סברא שזה עדיף מתפילה בציבור ויש ליתן בזה טעם דעד כמה שזה מעלה ביחס לגאולה אין סיבה שמחמת המעלה של התפילה לא יסמוך גאולה לתפילה משא"כ עד כמה שזה רק מצד מעלה בתפילה ממילא תפילה בציבור זה יותר חשוב

והנה לכאורא יש לבסס דבר זה דיסוד הדין סמיכת גאולה הוא בשניהם דהנה מבואר בתר"י כ"א: לגבי ספק אמר אמת ויציב שחוזר ואומר שזה ללא חתימה וכתב שבכל אופן מקיים בזה סמיכת גאולה לתפילה כיון שהזכיר גאולה קודם התפילה אמנם צ"ע דהרי בדף ב. הביא שהיו ראשונים שאמרו במתפלל מבעוד יום שיגיד ברכות ק"ש ללא חתימה ויתפלל שמונה עשרה של חובה ואחרי זה בלילה יאמר ק"ש אם ברכותיה ויסמוך לזה תפילת רשות וצ"ע הרי כיון שמבעוד יום אמר ברכות ק"ש אפילו שזה ללא חתימה אבל קיים בזה הענין של סמיכת גאולה לתפילה ומה הענין להתפלל עוד הפעם רשות אלא בהכרח שהדין סמיכת גאולה הוא גם לגבי הגאולה וכל מה שמועיל ללא שם ומלכות זה ביחס לתפילה ולא ביחס לגאולה ודו"ק בזה אמנם אין הדברים מוכרחים

## האם הסמיכת גאולה לתפילה זה קשור למצות ק"ש

ד] והנה בפשוטו כל הדין סמיכת גאולה לתפילה זה ברכת הגאולה אם השמונה עשרה אבל אין זה ענין למצות ק"ש וכן מבואר בפשוטו ברוקח הובא ברמ"א סימן ס"ו דמי שאין לו פנאי לקרוא ק"ש אם ברכותיה ולהתפלל שיקרא ק"ש אם שני הברכות ואת אמת ויציב ישאיר להגיד אם התפילה ויקיים בזה סמיכת גאולה לתפילה וכן עיין בהשגות הראב"ד על הבעל המאור ריש פרקין ובמאירי וברשב"ץ שביארו במתפלל מבעוד יום שנוהגים לומר גם הברכות ק"ש שזה כדי לסמוך גאולה לתפילה מבואר שגם ללא מצות ק"ש יש כאן את המעלה של סמיכת גאולה לתפילה וכן מבואר בפשוטו בראשונים בשם רב האי גאון שכתב שעדיף לומר ק,ש אם ברכותיה בלילה מאשר לומר הכל מבעוד יום מצד שק"ש בעונתה עדיפה דהינו שאם יגיד ברכות מבעוד יום ירויח סמיכת גאולה לתפילה אבל כתב שעדיף ההידור במצות ק"ש שזה יהיה אם ברכות [וזה כונתו ק"ש בעונתה] מאשר לסמוך גאולה לתפילה

אמנם עיין תוס' תחילת פרקין שהקשו על רש"י שאומר שלא יוצאים בק"ש אלא על מיטתו הרי קי"ל כר' יוחנן שצריך לסמוך גאולה לתפילה ובפשוטו קושיתם מצד שלא סומכים גאולה לתפילה וצ"ע הרי שיטת רש"י שאת הברכות אומרים מבעוד יום וא"כ יש כאן סמיכת גאולה לתפילה ועיין נחלת דוד וכן בביאור מרדכי למהר"ם בענט סק"ה שכתבו שכונת תוס' לשאול דמבואר בגמ' שיש דרשא של ק"ש ואחרי זה תפילה דהינו שנקטו שזה לא רק גילוי לדין סמיכת גאולה לתפילה אלא יש כאן גם דין סדר אמנם עיין רשב"א שכתב מפורש שיש כאן חיסרון שלא סומכים גאולה לתפילה ובפשוטו מבואר בדבריו שהדין סמיכת גאולה לתפילה זה הלכה במצות ק"ש דהינו שזה לא רק מעלה בגאולה אלא במצות ק"ש ובאמת שכן הוא משמעות הגמ' שלומדים את זה מהיקש שנאמר בדין ק"ש אמנם צ"ע דהרשב"א עצמו שבת ט: כתב שבמפסיק באמצע אכילתו לק"ש אחרי האוכל יאמר הברכות אם התפילה ובזה יסמוך גאולה לתפילה חזינן שס"ל שגם ללא מצות ק"ש יש בזה קיום דין סמיכת גאולה לתפילה אמנם לנ"ל א"ש שזה ודאי שעיקר המצוה זה בשביל התפילה ולזה לא צריך את מצות ק"ש אמנם יש בזה הלכה גם בגאולה וחידש שזה גם בק"ש

ובזה מיושב מה שהקשה הבה"ל שיש סתירה בדברי הגר"א דהסכים עם הרמ"א דבאומר אמת ויציב אם התפילה יש כאן סמיכות גאולה לתפילה אמנם בסימן מ"ו כתב שאם אומר ק"ש לפני התפילה מבטל סמיכת גאולה לתפילה אמנם לנ"ל א"ש שודאי שעיקר הסמיכת גאולה זה מצד מעת התפילה ואין זה קשור למצות ק"ש אבל יש גם קיום דין בק"ש ובסימן מ"ו שמדובר שיקרא אחרי זה בזמן ק"ש כתב שלא ראוי לומר ק"ש לפני התפילה כי מפסיד חלק זה ובאמת שגם בלשון המג"א שם מבואר שאם לא יאחר זמן ק"ש לא יקרא ק"ש קודם התפילה כיון שמפסיד ק"ש אם ברכותיה וגם סמיכת גאולה לתפילה ומבואר שגם הוא נקט שיש מעלה בזה שזה אם הק"ש של המצווה

והנה עיין תר"י שהוכיח שיש דין ק"ש לפני הנץ מהדין של ירד לטבול שאם אין יכול לעלות ולהתכסות יתכסה במים ויקרא וכתב שויתרו על סמיכת גאולה לתפילה בשביל ק"ש לפני הנץ והנה הב"י סימן מ"ו הביא מהאורחום חיים שקורא ק"ש ללא ברכות וצ"ע א"כ הרי הוא סומך אחרי זה וחזינן שיש דין במצות ק"ש ולא מועיל מה שזה רק ברכות אמנם מדברי תר"י תחילת מכילתין שלא דן שיש חיסרון של גאולה לתפילה משמע שאין חיסרון זה ובהכרח צ"ל כמבואר בפרי יצחק סימן א' שנקט שאומר הברכות במים דהרי ס"ל שכל ק"ש מחייב ברכת המצוות וכן משעות דבריו שס"ל ששאר האנשים קראו ק"ש בברכותיה קודם הנץ ותפילה לאחר הנץ וא"כ אין להוכיח מכאן כלום

והנה מבואר ברשב"א שסמיכת גאולה לתפילה קודם לתפילה בציבור לגבי שחרית והנה הוא דיבר במקום שיגיד הברכות לאחר התפילה אמנם יש לעיין במקום שמתפללים לאחר זמן ק"ש שבזה יכול לומר ק"ש לפני התפילה והברכות אם התפילה דהינו שיפסיד רק את החלק של סמיכת גאולה לתפילה של הק"ש אבל לא של התפילה והגאולה עצמה האם גם כה"ג סמיכת גאולה עדיף מתפילה בציבור [ועיין פרי יצחק סימן א' שהאריך שיש כאן חיסרון של ק"ש ללא ברכות אמנם בפשוטו כבר הוכרע להלכה שאין זה חיסרון ותפילה בציבור עדיף עיין שיעור קודם מה שכתבנו בזה וכן מבואר בדבריו ובסימן רל"ה שבהתחיל באיסור אומר ק"ש ולאחר סעודתו ברכות ק"ש אם תפילה ואם ק"ש בברכותיה זה חיוב גמור בפשוטו היה חייב להפסיק באמצע סעודתו] ומשמעות המג"א סוף סימן מ"ו כמבואר במ"ב לגבי להגיד הק"ש אם לעולם יהא אדם שאם יפסידו זמן ק"ש שיעשה כך ומבואר שתפילה בציבור עדיף מחלק זה של סמיכת גאולה לתפילה אמנם לכאורא מלשון הרשב"א ב. מבואר לא כך דהרי ביאר דמה שיכול להתפלל מבעוד יום אפילו שמפסיד סמיכת גאולה כיון שמרויח תפילה בציבור ותפילת ערבית רשות ומבואר שאם זה היה חובה כיון שמפסיד הסמיכה ביחס לק"ש זה היה סיבה להתפלל ביחיד וצ"ע ובפשוטו נפק"מ גם במגיע למנין מאוחר ואם יקרא ק"ש לא יספיק תפילה בציבור שלמג"א ראוי שידלג ק"ש ויקרא לאחר התפילה

ועיין פרי יצחק סימן א' [ד"ה ונראה להביא] שהביא ראיה דלא כמג"א מהגמ' שרב אשי התפלל פעמיים ולמה לא קרא בתחילה רק ק"ש ואחרי זה בביתו יאמר ברכות ק"ש אם תפילה ומבואר שהענין לסמוך הק"ש דמצוה זה סיבה להתפלל מיושב וא"כ ודאי שזה גם דוחה תפילה בציבור ואולי שם כיון שהתפלל פעמים שאני וצ"ע בזה

אמנם ע"ש [בד"ה ונראה להביא ראיה לדברינו] שהביא מהירושלמי שאחד האמוראים קרא ק,ש לאחר עונתה והגמ' שואלת הרי זה לא כקורא בזמנה ועונה שכבר קרא קודם ובפשוטו ודאי מדובר שאמר עכשיו ברכות דאל"כ בהכרח שכבר קרא קודם ובפשוטו מבואר שאפשר לחלקו הק"ש מהברכות אמנם יתכן ששם היה לו אונס ודברי הפרי יצחק שם קשים

## בדין סמיכת גאולה לתפילה בשבת ויו"ט

ה] והנה עיין הגהות אשר"י סימן י' שהביא מהאור זרוע שבשבת לא צריך לסמוך גאולה לתפילה כיון שכתוב יענך ה' ביום צרה וזה המקור של סמיכה ושבת זה לא יום צרה ועיין שאגת אריה סימן ט"ז שביאר שהסיבה מבוארת ברש"י משל למלך וכו' ומצאו והפליג דהינו שהענין שאחרי השבח יבקש בקשות וא"כ בשבת שאין בקשות פרטיות ממילא אין כאן בין כה הענין הנ"ל והנה האחרונים כתבו שיו"ט לא שייך דין האו"ז כיון שבעלמא זה יום צרה ולפ"ז ביו"ט שחל בשבת אין דין סמיכת גאולה לתפילה אמנם הכניסו הגהה ברמ"א וכן כתב הגר"ז שכיון שזה יום הדין חשיב יום צרה ועיין תהלה לדוד שלפ"ז גם ביו"ט שיוצא בשבת יש חיוב סמיכה גאולה לתפילה ועיין רשב"ץ שכתב מפורש שגם ביו"ט אין דין סמיכת גאולה לתפילה ועיין שאגת אריה סימן ט"ז שהקשה דהראשונים כולם כתבו שרב שהתפלל בערב שבת ולא סמך גאולה לתפילה זה היה סיבה מיוחדת או מצד להוסיף מחול על הקודש ותיפו"ל שבשבת אין דין סמיכת גאולה לתפילה עוד הקשה מהגמ' ל. שהגמ' מדברת על שבתא דריגלא והגמ' אומרת שרב אשי התפלל בתחילה מיושב כדי לסמוך גאולה לתפילה וחזר והתפלל מעומד חזינן שיש בשבת דין סמיכת גאולה לתפילה ומכח זה דחה את השיטה הזו

והנה הרמ"א כתב וטוב להחמיר אלא במקום שיש בו צורך ובפשוטו כונתו שכיון שזה מחלוקת מעיקר הדין אפשר להקל רק שללא צורך כדאי להחמיר ועיין תהלה לדוד שלפ"ז לכל צד מצוה אפשר להקל אמנם היה אפש"ל שזה ודאי שיש ענין של סמיכת גאולה לתפילה גם בשבת וכראיות הנ"ל רק שזה לא חיוב גמור כמו בשאר ימות החול ונפק"מ כגון לענות קדיש וקדושה שהתירו האחרונים כמבואר בבה"ל וכן לענין אמן לאחר גאל ישראל עיין תהלה לדוד סק"ז ולפ"ז א"ש שסתם אמן אסור לענות כמו שדיק בתהלה לדוד ולכאורא כן מבואר ברעק"א סימן פ"ט שכתב שגם בשבת תפילה מיושב אם סמיכת גאולה לתפילה זה עדיף מתפילה לפני הנץ כיון שמוכח כך מהגמ' דהרי רב אשי זה היה בשבת ומבואר שלא סתר לגמרי האו"ז מהגמ' רק כתב שלגבי דבר זה יש דין סמיכת גאולה לתפילה גם בשבת וע"ש בבה"ל שהביא שהאחרונים דימו את זה למעריב ששם אין חיוב גמור של סמיכת גאולה לתפילה ולכן תפילה בציבור עדיף אמנם עיין רעק"א שהסתפק שאולי לגבי תפילה בציבור זה עדיף וצ"ע ספיקו כיון שמצאנו שזה יותר קל מסתבר הגדר כמו בתפילת ערבית שזה רשות [אמנם בפשוטו מבואר בגמ' שזה מתיר תפילה מיושב ובפשוטו ודאי שתפילה מעומד זה עדיף מתפילה בציבור אמנם שם הרי חזר והתפלל וצ"ע] אמנם למה דנתבאר לעיל שיסוד הקולא שזה רק חיוב מצד התפילה ולא מצד הגאולה א"כ כאן בשבת עד כמה שיש סמיכת גאולה זה גם לגבי הגאולה וא"כ הטעם שבמעריב תפילה בציבור עדיף לא שייך כאן אמנם באמת צ"ב גדר הדברים שיש כאן חיוב סמיכת גאולה לתפילה אבל פחות חמור

## ביסוד הדין האם הוא שלא יהיה הפסק או שזה יהיה כאחד

ו] והנה בעיקר דין סמיכת גאולה לתפילה עיין ראבי"ה סימן מ"ז שכתב שיש בזה שני דברים א. שאסור לדבר ביניהם וכמבואר בגמ' ל"א. אין אומר דבר בין אמת לתפילה שמזה למדו תוס' י"ג: שאסור לענות קדיש וקדושה בין גאולה לתפילה ב. שצריך להסמיך ממש אחד לשני וע"ש שכתב שהדין להסמיך זה למצוה בעלמא [ובזה ביאר שאלו שלא עשו כותיקין קראו ק"ש קודם הנץ וחיכו עד הנץ ללא לדבר] אמנם הפוסקים נקטו שאסור להפסיק מעיקר הדין כמבואר לגבי טלית שאסור ללבוש טלית בין גאולה לתפילה ועיין מג"א סקי"ג שביאר כיון שאסור להפסיק ביניהם והנה המקור לזה מהגמ' מ"ב. תיכף לגאולה תפילה והנה הפר"ח סימן קי"א כתב שזה שיעור כ"ב אמה אמנם המ"ז א' שם כתב שמהפוסקים לגבי טלית רואים שאסור אפילו כל שהוא והנה בתפילין אפילו שמפסיק כדי להניח אבל לא מברך ומבואר שיש יותר הפסק בזה שמדבר ולא כל ההפסק בזה שלא סומך ממש והנה בפשוטו יסודו כדין הפסק רק שכאן נתחדש שגם הפסק קטן אסור אמנם היה מקום לומר שכאן זה לא מדין הפסק אלא יסוד הדין שזה יאמר כדבר אחד ממש ועיין תוס' י"ג: שהביאו מקור שאסור להפסיק לקדושה בין גאולה לתפילה ולמדו מזה לאמצע שמונה עשרה ועיין נחלת דוד שיש מקום לומר שכאן זה כמו בין ויאמר לאמת ויציב שאסור להפסיק לשום דבר משא"כ בשמונה עשרה ולכאורא עיקר סברתו כנ"ל שכאן זה לא הלכה לא להפסיק אלא זה הלכה להגיד את זה כדבר אחד משא"כ בשמונה עשרה ועיין תהלה לדוד סק"ג שכתב שבאמצע שמונה עשרה להפסיק רגע אין איסור אבל בין גאולה לתפילה מבואר בפוסקים שאסור ובפשוטו החילוק כנ"ל וע"ש שדן האם מותר לשתוק בין גאולה לתפילה ולשמוע קדושה כמו שמותר בשמונה עשרה לרש"י ובפשוטו לנ"ל כאן שיסודו לאומרו יחד זה חמיר משמונה עשרה וזה אסור אמנם בתהילה לדוד דימה לשמונה עשרה ולכאורא כן מבואר בתוס' וכנ"ל [דהינו שיש מקום לומר שיש כאן שני הלכות א. להסמיך ב. שלא יהיה הפסק ביניהם אמנם יתכן שהכל זה מדין להסמיך רק שזה דרגות כמה להסמיך או שהכל זה מדין הפסק רק שיש דרגות בהפסק שיש הפסק של שיהוי ויש הפסק של דיבור ועיין לעיל סק"א דברשב"א מבואר שלהזכיר יעלה ויבוא זה לא הפסק כמו טול בריך ולכאורא כל זה אם הנידון מדיני הפסק אבל אם יש כאן הלכה שזה יהיה יחד למעשה זה לא יחד ויתכן שלהלכה זה באמת יסוד ההבדל בין שחרית למעריב]

והנה מבואר ברא"ש לגבי מעריב שאפילו שאומרים יראו עינינו בכל אופן ראוי לסמוך ומבואר שגם אם הפסיק שלכאורא כבר לא מתקים הדין שזה יהיה סמוך וכן כבר נעשה הפסק בכל אופן יש הלכה שמה שאפשר להסמיך צריך להסמיך וכמו כל אמצע הפרק שגם אם דיבר עדין אסור להפסיק ובפשוטו כה"ג זה רק מצד דין הפסק דאת המציאות להסמיך כבר אי אפשר והנה יש לעיין האם עיקר הדין סמיכת גאולה לתפילה זה שלא להפסיק רק שיש כאן תוספת להסמיך או שעיקר הדין זה לא להפסיק רק שיש כאן תוספת חומרא להסמיך ממש והנה עיין מג"א סימן ס"ו שדן האם תפילה בציבור עדיף מתפילה אם תפילין וכתב להוכיח מהא דסמיכת גאולה לתפילה עדיף מתפילה בציבור ומבואר שמותר להפסיק כדי להניח תפילין חזינן שתפילה אם תפילין עדיף מתפילה בציבור ועיין אפיקי מגינים ובמאמר מרדכי שכתבו שאין זה מוכח שכל מה שמצאנו שסמיכת גאולה עדיף מתפילה בציבור כי הנידון שלא לסמוך כלל אבל בתפילין הנידון שיסמוך רק יהיה שיהוי קטן של הנחה בזה תפילין עדיף אמנם מדברי המג"א חזינן שהמעלה הגדולה של סמיכת גאולה לתפילה זה הסמיכות ממש וזה מה שדוחה ולא סתם שאין הפסק ביניהם ובפשוטו כדבריו מבואר ברא"ש שכתב בשם רב האי שבמתפלל מבעוד יום יאמר הברכות בלילה וזה עדיף ממה שיסמוך גאולה לתפילה וביאר הרא"ש כיון שבין כה אנו אומרים יראו עינינו ולא סומכים גאולה לתפילה ומבואר מדבריו שלאחר שהפסיק מה שעדין סומך אין זה מעלת סמיכת גאולה לתפילה אמנם יתכן ששם שכבר הפסיק בדיבור שאני וע"ש באפיקי מגינים נפק"מ בסיים קודם החזן האם יחכה שהציבור יתחיל שמונה עשרה דלמג"א לא יחכה אמנם לדבריו יחכה

והנה בפשוטו בעיקר דברי המג"א יש לטעון שכאן שהתפילין זה צורך התפילה לא חשיב הפסק כלל אמנם עד כמה שכאן יש דין חיובי להסמיך א"ש שבמציאות הוא לא מסמיך והנה הרשב"א דימה הדין הזכרת יעלה ויבוא שזה לא הפסק לטול בריך ומשמעות דבריו שגם כאן זה דין הפסק דעד כמה שכאן יש דין חיובי להסמיך זה לא עוזר אמנם יתכן שזה הלכה שלא קי"ל כמוהו

והנה בפשוטו גם במעריב יש ההלכה לסמוך ממש וכן משמעות הרא"ש שרק כתב שלמעשה לא מקימים אמנם יש שדנו שבאמת במעריב אין ההלכה לסמוך אלא רק לא להפסיק ולכן שיך לדון שיש הפסק שיש בו צורך זה לא מפסיק כגון יעלה ויבוא או קדושה אבל ודאי שלא מתקיים כאן הדין להסמיך בפועל ויתכן שזה הגדר במוסף וצ"ע בזה ועיין במגיה על רעק"א שהאריך בזה והוסיף שבמעריב זה רק דין סדר וראיתי מביאים מספר נועם על הירושלמי [לר' איזל חריף] שכתב לחלק בין גדרי סמיכות גאולה של מעריב לשחרית ע"ש אמנם וודאי פשטות הדברים שזה אותו גדרי סמיכה ורק החומר שלו הוא פחות וכן הדין לענותק קדושה זה כדין הפסקה בין הפרקים ולא שכזה סוג דבר אין בו שום חיסרון ולכן לענות סתם אמן לא התירו והגמ' הרי שואלת מהשכיבינו]

## האם מותר להפסיק בין הברכות ק"ש כדי לסמוך גאולה לתפילה

ז] עיין ברמ"א סימן ס"ו שהביא מהרוקח שמי שאין לו פנאי להתפלל יקרא שני ברכות ראשונות אם ק"ש וכשיהיה לו פנאי יאמר אמת ויציב תפילה ויסמוך גאולה לתפילה ועיין מג"א שנתקשה הרי יש איסור של בין הפרקים ומי התיר לו להפסיק בין הפרקים [ולכאורא כה"ג חשיב באמצע הפרק] לכן כתב שיקרא ק"ש ללא ברכות ואחרי זה יאמר ברכות אם תפילה דהינו שנקט שהאיסור להפסיק בין הפרקים הוא יותר חמור מהאיסור לומר ק"ש ללא ברכותיה או שלא לסמוך הק"ש דחובה לתפילה ובדעת הרוקח יתכן שכל שמראש דעתו להגיד חלק אין איסור של בין הפרקים ובפשוטו סברא זו מוכרחת מהא דמבואר שאפשר לצאת פרשה ראשונה בלעולם יהא אדם ואין איסור של מפסיק בין הפרקים והנה בפשוטו קשה על הרוקח בגמ' ל. במשכים קודם הנץ החמה למה שלא יאמר אמת ויציב אם התפילה וירויח סמיכת גאולה לתפילה אפילו שלא הגיע זמן ק"ש דלכאורא אפילו שלגבי זמן יוצר וק"ש זה עדין לא הזמן לכתחילה אבל לגבי ברכת אמת ויציב זה בדיוק כמו תפילה וצ"ל שכיון שלכתחילה רבנן תיקנו לומר הברכות יחד לכן את הזמן הברכות תיקנו באותו זמן וא"כ יש כאן חיסרון שזה קודם זמנו ועיין פמ"ג סימן נ"ב שדן שלרוקח אם יש לו תפילה בציבור ויכול להספיק אמת ויציב ותפילה ואחרי זה יקרא ק"ש אם שני הברכות יהיה מותר ועיין תהלה לדוד שם דלכאורא לרמ"א ודאי כך צריך לעשות ויתכן שגם למג"א שאסור לחלק הברכות ק"ש אבל יתכן שתפילה בציבור עדיף

## האם סמיכת גאולה עדיפה מתפילה לאחר הנץ

ח]עיין רמב"ן בתענית פ"ב וכן במלחמות ט. שכתב שמנהגם היה לקרוא ק"ש אם ברכותיה קודם הנץ החמה ותפילה לאחר הנץ החמה ולא היו סומכים גאולה לתפילה ובזה ביאר שהגמ' ט. שפעם אחת סמך גאולה לתפילה כי תמיד לא היו סומכים ומבואר שנקט שהדין תפילה לאחר הנץ זה עדיף מסמיכת גאולה לתפילה אמנם תוס' שם כתבו שכונת הגמ' שעשה אם ותיקין אבל כל אדם סומך דהינו שהדין סמיכת גאולה לתפילה ודאי קודם לנץ החמה ויתכן שעדיף הכל לאחר הנץ או הכל קודם עיין סוגיא דזמן ק"ש דשחרית מה שכתבנו בזה

ועיין פרי יצחק סימן א' ד"ה שהקשה דהגמ' ל. אומרת דת"ק ס"ל שמתפלל מעומד קודם הנץ וק"ש וברכותיה לאחר זה ורשב"א אומר שעדיף תפילה מיושב ולסמוך גאולה לתפילה ומבואר שמצד הענין להתפלל לאחר הנץ זה לא סיבה להתפלל מיושב ורק מחמת הדין סמיכת גאולה לתפילה חזינן שסמיכת גאולה לתפילה זה עדיף מתפילה לאחר הנץ ובדברי הרמב"ן מבואר הפוך ובפשוטו צ"ל שזה עצמו יסוד מחלוקת ת"ק ורשב"א האם סמיכת גאולה לתפילה זה חיוב גמור או שזה רק ענין דלת"ק זה רק ענין ולכן הדין תפילה מעומד זה עדיף משא"כ לרשב"א זה חיוב וממילא זה עדיף ולפ"ז באמת כל דברי הרמב"ן זה לת"ק

1. אמנם עיין מג"א סימן רל"ו שמשמע שיסוד ההיתר מצד שזה כמו טול בריך רק שזה סברא רק לגבי ערבית ולא לגבי שחרית וצ"ע ועיין מג"א שלהפסיק בין ברכות ק"ש אסור כי זה חובה וצ"ע דתיפו"ל שלא שיך כאן הסברא של טול בריך דהרי זה לא לצורך הברכות כלל [↑](#footnote-ref-2)