68 בדין קידוש במקום סעודה
קטגוריות: ש_ס / א ברכות / ברכות - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / כיצד מברכין

אור ליום ג' ג' כסליו תשע"ב

**א**

א] פסחים דק"א. ואזדא שמואל לטעמי' דאמר שמואל אין קידוש אלא במקום סעודה, ופירשב"ם, ז"ל, אין קידוש אלא במקום סעודה דכתיב וקראת לשבת עונג במקום שאתה קורא לשבת כלומר קריי' דקידוש שם תהא עונג ומדרש הוא, א"נ סברא היא מדאיקבע קידוש על היין כדתניא לקמן זוכרהו על היין מסתמא על היין שבשעת סעודה הוקבע דחשיב, עכ"ל, והתוס' וש"ר כתבו כטעמא קמא דרשב"ם, דבעינן במקום קריאה שם תהא עונג.

והנה בפשוטו הא דאין קידוש במקום סעודה, ואם אכל הסעודה במקום אחר לא יצא יד"ח קידוש, אינו שייך כלל לדינא דשינוי מקום דהוי הפסק והיסה"ד, אלא הוא דין בפנ"ע דבעינן שיהא הקידוש במקום הסעודה, וכל שקידש במקום א' ואכל במקום אחר לא יצא יד"ח.

וכ"ה מבו' בד' מהר"ם חלאוה לקמן בסוגיין, בהא דאמרינן דמפינה לפינה ל"ה שינוי מקום, ז"ל, ול"ד לקידוש דבעינן מקום סעודה ממש ומקום פיתא גרים, אבל הכא בעקירות גמורה תליא מילתא, ומפינה לפינה ל"ה עקירות, עכ"ל, וכעי"ז כתב בתשו' הרשב"א ח"ד סו"ס רע"ח, ז"ל, אבל זה שלא כדברי הרב אלפסי ז"ל ושאר הגאונים ז"ל, דלענין ברכה דוקא הוא מפינה לפינה אינו שנוי, אבל בענין קידוש דבעי' דוקא במקום סעודה, אינו קרוי מקום סעודה עד שיהא במקום שרואה אותו מקום שקידש שם, עכ"ל.

ומבו' להדיא בדבריהם, דהא דבקידוש לא יצא יד"ח אם סעד במקום אחר, אי"ז משום העקירה במקומו, אלא הוא משום דבעינן שיהא הקידוש במקום סעודה, וע"כ הגם דמפינה לפינה אי"ז עקירה גמורה ממקומו הראשון, מ"מ כיון שאי"ז מקום א' ממש, לא חשיב כקידוש במקום סעודה.

והנה אמנם התוס' בסוגיין כתבו, דמפינה לפינה יש קידוש כי היכי דלא חשוב שינוי מקום בסמוך, והרי דמדמו התוס' דינא דקידוש במקום סעודה לדינא דשינוי מקום, וכ"ה גם בתשו' פאר הדור להרמב"ם סימן ק"א, ז"ל, ומשנה מקומו כדין קידוש היום, ואומרם מפינה לפינה באותו הבית, עכ"ל,[[1]](#footnote-2) אך נ' פשוט דלאו היינו דכל הא דל"מ קידוש שלא במקום סעודה, הוא משום שינוי מקום, אלא היינו דכ"ה דמפינה לפינה לא חשיב שינוי מקום, והיינו משום דקביעות מקומו היא בכל החדר, ה"נ חשיב כקידוש במקום סעודה, וכ"נ שפירש ד' התוס' בביאוה"ל סימן רע"ג ס"ג, עייש"ה.

והעירוני דיש להוכיח כן מד' התוס', וזה ממש"כ התוס' לעיל ד"ק: דר' יוחנן ס"ל כרב דל"ב קידוש במקום סעודה, ודנו מכח זה לפסוק כן, ובתוס' הרשב"א ותוס' הרא"ש בסוגיין הוסיפו ע"ז, ז"ל, ונהי דאיתותב ר' יוחנן ביין, בשיש קידוש שלא במקום סעודה לא איתותב, ז"ל, והנה אי נימא דהא דאין קידוש אלא במקום סעודה הוא מכח דינא דשינוי מקום, הרי נמצא דלעולם י"ל דמודה ר' יוחנן ליסוד הדין דקידוש במקום סעודה, דבעינן שיהא הקידוש מצורף לסעודה, ואם יהא היסה"ד גמור ביניהם לא יצא יד"ח, והא דס"ל דל"ב שיהא הקידוש במקום הסעודה, הוא משום דאיהו ס"ל דשינוי מקום א"צ לברך ול"ה השינוי מקום הפסק והיסה"ד כלל, וא"כ נמצא דלפ"מ דקי"ל דשינוי מקום צריך לברך, אין לנו מקור מד' ר' יוחנן שלא להצריך קידוש במקום סעודה, וכבר עמד ע"ז בשפ"א, ועיי"ש שכתב בדעת התוס', דאף אם שינוי מקום ל"ה הפסק, מ"מ ל"מ כשאוכל במקום אחר, כיון דל"ה הקידוש במקום סעודה, ומוכח לפ"ז דדינא דקידוש במקום סעודה אינו מכח דינא דשינוי מקום, אלא דין בפנ"ע הוא.

ב] והנה לפ"ז פשוט, דכל הא דל"מ הקידוש כשיצא ממקומו, הוא רק כשאכל במקום אחר, דל"ה הקידוש במקום הסעודה, אך כל שיצא וחזר למקומו ואכל, שפיר חשיב כקידוש במקום סעודה, שהרי הוי הקידוש במקום הסעודה, ומה לי שיצא באמצע חוץ למקומו.

אמנם הנה בביאוה"ל סימן רע"ג הביא פלוגתת האחרונים בזה, דבשכנה"ג כתב דאם יצא ממקומו וחזר ואכל שם יצא יד"ח קידוש, וכתב דישתקע הדבר ולא יאמר היפך זה,[[2]](#footnote-3) אך י"א דאף בכה"ג שחזר למקומו צריך לחזור ולקדש, וכן נקט הגר"ח מוולאזין הובא בשו"ת ר"י מסלוצק סו"ס ז', ופירש כן בד' המג"א בסימן רע"ג, וזה דלא כמש"כ הביאוה"ל שם לפרש בד' המג"א, ועי' גם בקונט' פותח דברים (שנד' בסו"ס אהל משה וורשה תרמ"ט) שהביא הביאוה"ל שם, שהאריך דמכוון המג"א הוא בכל יציאה.

והנה בד' השכנה"ג נ' דטעמו הוא כמש"נ, דכלל ל"ש דין שינוי מקום לגבי קידוש, וכל עיקר הדין הוא שיהא הקידוש במקום הסעודה, וע"כ כל שחזר למקומו ואכל שם, והוי הקידוש במקום הסעודה, שפיר יצא יד"ח.[[3]](#footnote-4)

אך בדעת החולקים הי' מקום לפרש, דאינהו ס"ל דעיקר דינא דקידוש במקום סעודה, דל"מ אם אכל במקום אחר, הוא משום דין שינוי מקום דהוי הפסק בין הקידוש לסעודה, וע"כ הוא דס"ל דאף אם חזר למקומו, כיון שהפסיק בין הקידוש לסעודה, צריך לחזור ולקדש, וכ"ה מבו' מכל ד' הפותח דברים שם, עיי"ש.

ג] אמנם מד' הביאוה"ל שם יש להוכיח לא כן, עיי"ש שכתב דא"צ לחזור ולקדש, ז"ל, וסמך לזה ממה דקיי"ל דדברים הטעונין ברכה לאחריהם במקומם שאם יצא וחזר א"צ לחזור ולברך מטעם דלקבעי' קמא הדר וכו', כיון דלכתחלה המצוה לחזור למקומו אמרינן דלא הסיח דעתו ממקומו הראשון וא"צ לחזור ולברך, וכ"ש בזה דאינו יוצא ידי קידוש אא"כ יחזור ויסעוד במקום הקידוש וגם דאם לא יחזור איגלאי מילתא דשתה מתחלה שלא כדין דאין קידוש אלא במקום סעודה פשיטא דלא הסיח דעתו ממקום הראשון, [ואע"ג דלפי' התוס' פסחים ק"א ד"ה אבל מדמינן קידוש לברכה לענין שינוי מקום, היינו רק לענין דמחדר לחדר דלענין ברכה מקרי שנוי מקום גם לענין קידוש הוא שנוי מקום ומפנה לפנה חשיב במקום א', אבל במה דקי"ל לענין ברכה דמפסיד ברכתו מפני יציאתו לחוץ בלבד אף שחזר דהטעם הוא מפני היסח הדעת בלבד, בזה שאני קידוש דבודאי לא הסיח דעתו ודמי לדברים שטעונין ברכה לאחריהם במקומם וכנ"ל], עכ"ל.

והנה אי נימא דכל עיקר הדין דאין קידוש אלא במקום סעודה, הוא רק משום דינא דשינוי מקום, דכשיצא חוץ למקומו הוי הפסק והיסה"ד, א"כ הרי ל"ד כלל לדברים הטעונין ברכה לאחריהן במקומן, שהרי בקידוש ליכא כלל דינא דצריך לחזור ולאכול במקומו, שהרי בלא ההפסק והיסה"ד שביציאתו, שפיר מצי לאכול במקום אחר ויוצא יד"ח קידוש.[[4]](#footnote-5)

ובע"כ מד' הביאוה"ל, דודאי דעיקר דינא דקידוש במקום סעודה הוא שיהא הקידוש במקום הסעודה, וכל שקידש במקום א' ואכל במקום אחר לא יצא יד"ח קידוש, אף בלא דינא דשינוי מקום.

ומה שדן הביאוה"ל בדין יצא וחזר אם יצא יד"ח, נראה דהוא משום דמלבד הא דבעינן שיהא הקידוש במקום הסעודה, איכא דין נוסף, דכל שהפסיק בין הקידוש להסעודה לא חשיב כקידוש במקום סעודה ולא יצא יד"ח קידוש, ומכח זה דנו דאם שינה מקומו דהוי זה הפסק והיסה"ד בין הקידוש לסעודה לא יצא יד"ח קידוש, וכ"נ מד' המ"ב והביאוה"ל שם, שהעמיד להך דינא על דינא דהרמ"א דצריך לאכול לאלתר ולא יפסיק בין הקידוש לסעודה, וע"ז שפיר כתב הביאוה"ל, דכיון שהוא מחויב לחזור ולסעוד במקום הקידוש, דמי לדברים הטעונים ברכה אחריהן במקומן, דלא הסיח דעתו ביציאתו, וז"ב.[[5]](#footnote-6)

ד] והמקור לעיקר הך דינא דכל שהפסיק בין הקידוש לסעודה לא חשיב כקידוש במקום סעודה, הוא מדינא דהרמ"א שם ס"ג, דצריך לאכול במקום קידוש לאלתר או שיהא בדעתו לאכול שם מיד, אבל בלא"ה אפילו אכל במקום קידוש אינו יוצא, והרי דכל שהפסיק בין הקידוש לסעודה, לא חשיב כקידוש במקום סעודה, ואינו יוצא יד"ח קידוש, וע"כ מכח זה יש לדון דגם אם שינה מקומו בין הקידוש לסעודה, דהוי זה הפסק והיסה"ד בין הקידוש לסעודה, לא יצא יד"ח קידוש, וז"ב.

והביאור בזה, דהא דאין קידוש אלא במקום סעודה, אי"ז דין בעלמא שיהא הקידוש במקום הסעודה, אלא היינו דבעינן שהיא הקידוש יחד עם הסעודה, ומכח זה בעינן שיהיו במקום א', וזהו שכתבו הראשונים די"ל דיין קידוש פוטר יין שבתוך המזון, מכח הא דאין קידוש אלא במקום סעודה, וזהו שכתב הטור דיין הקידוש נפטר בברהמ"ז, משום דאין קידוש אלא במקום סעודה, וע"כ מכח זה גם בעינן שלא יפסיק ביניהם.

ומקור הך דינא הוא מד' מהרי"ל החדשות סימן ל"ב, ועיי"ש שלמד כן ממש"כ הסמ"ג עשין כ"ט, ז"ל, זימנין דהוה חביבא ליה חמרא ומקדש אחמרא, כלומר פעמים שלא היה רוצה לאכול מיד כי אם לשתות אז לא היה נוטל ידיו אלא מקדש בלבד בלא אכילה ולאחר שעה אוכל, "שסובר יש קידוש שלא במקום סעודה", עכ"ל, ומבו' דלמ"ד דאין קידוש אלא במקום סעודה, כל שאינו קובע עצמו לאכול אחר הקידוש, אינו יוצא יד"ח, עיי"ש.

ומצינו כן גם בד' התוס' לקמן דק"ג:, ז"ל, וי"ל דהגדה והלילא נמי הוי הפסק ואף על גב דבין ראשון לשני אם רצה לשתות ישתה מכיון דהתחיל אשר גאלנו אסור לשתות והוי כמו ברכת המזון דמסקינן הכא דצריך לברך ומ"מ חשיב קידוש במקום סעודה דלענין זה לא חשיבא הגדה הפסק, עכ"ל, ולהדיא בד' התוס', דכל שהפסיק בין הקידוש לסעודה, לא יצא יד"ח קידוש, ואך דההגדה לא חשיבא כהפסק לענין זה.

ה] אמנם העירוני דבד' הגר"א נראה לא כן, דהנה אהך דינא דהרמ"א דצריך לאכול במקום קידוש לאלתר, כתב הגר"א, ז"ל, מהא דיומא ל' א', וע' בתוס' דפסחים ק"ב א' ד"ה כשהן דאמר בפ"ג דיומא כו' וה"ה כו' וה"ה כאן "דחד דינא אית להו" כמש"ש בגמ' ובתוד"ה אבל ממקום כו', עכ"ל.

ונ' להדיא מד' הגר"א, שפירש בד' התוס' שלמדו דמפינה לפינה הוי קידוש במקום סעודה, מהא דמפינה לפינה ל"ה שינוי מקום, דס"ל דעיקר הא דאין קידוש אלא במקום סעודה, הוא משום דינא דשינוי מקום,[[6]](#footnote-7) וזהו שכתב הגר"א דחד דינא אית להו, דאותו ההפסק המפסיק בסעודה, מפסיק נמי בין קידוש לסעודה, וכמו שדימו התוס' זל"ז, ולפ"ד הגר"א מתבאר היטב ד' התוס' לקמן דק"ג: דפשיטא להו דלמ"ד דאין קידוש אלא במקום סעודה, ל"מ אם הי' הפסק בין הקידוש לסעודה, ולפ"ד הגר"א היינו משום דזהו כל עיקר דינא דאין קידוש אלא במקום סעודה, דכל ששינה מקומו בין הקידוש לסעודה ל"מ, וצ"ע בזה.[[7]](#footnote-8)

ו] עוד ילה"ע בזה, ממש"כ בשו"ת הרשב"א ח"ד סימן רע"ח בדעת הרמב"ם, ז"ל, ואפשר שהרב ז"ל פסק דמפינה לפינה אינו צריך לחזור ולקדש, וסמך לו על מה שהשוו רב ושמואל במקדש בבית הכנסת דידי יין לא יצאו אע"פ שנחלקו בקידוש, דאלמא שינוי מקום לגבי יין חמור משינוי מקום לגבי קידוש, [וכל] שאינו שינוי מקום לגבי יין כ"ש דל"ה שינוי מקום לגבי קידוש, ואילו גבי יין אמרו וכו' לא אמרן אלא מבית לבית אבל מפנה לפנה לא וכו', וסבר הרב דכ"ש לגבי קדוש דל"ה שינוי מקום, ואע"ג דשמואל מקדש אפי' מארעא לאיגרא לא קי"ל כוותי' דלא אודו לי', דאין קידוש אלא במקום סעודה, ובמקום סעודה חשיב כל שהוא באותו בית מפנה לפנה ומארעא לאיגרא, ע"ז נראה לי שסמך הרב ז"ל וקרוב הוא, עכ"ל, וכד' הרשב"א מ' בד' הרמב"ם בשו"ת פאה"ד סימן ק"א, וכמש"נ לעיל סק"א בהערה.

ולכאו' נ' מד' הרשב"א, דהא דאין קידוש אלא במקום סעודה הוא משום דינא דשינוי מקום, וזהו שכתב דכיון דקייל דין שינוי מקום לגבי קידוש מדין שינוי מקום לגבי יין, א"כ כיון דמפינה לפינה ל"ה שינוי מקום לגבי יין, כ"ש דל"ה שינוי מקום לגבי קידוש.

אמנם הנה בהמשך ד' הרשב"א שם נראה להדיא דדינא דקידוש במקום סעודה אינו כלל מדין שינוי מקום, וכמש"נ לעיל סק"א, ואי נפרש בתחילת דבריו דהוא מדין שינוי מקום, נמצאו הדברים סותרים זא"ז.

וע"כ נראה במכוון ד' הרשב"א, דכיון דחזינן דלדעת רב מצטרף הקידוש לסעודה אף כשאינו במקום סעודה, הרי דאף לדעת שמואל דפליג וס"ל דאין מצטרף הקידוש לסעודה אלא כשהוא במקום סעודה, מ"מ כל דחשיב כמקום א' לענין שינוי מקום, ודאי דחשיב כמקום א' לענין קידוש במקום סעודה, שהרי לענין קידוש חזינן דאין הדבר מוכרע דבעינן שיהיו במקום א', וע"כ אף למ"ד דבעינן שיהיו במקום א', אין להצריך בזה מקום א' יותר מבדין שינוי מקום, ואכתי צ"ע בזה.

ועיקר ד' הרשב"א מחודשים, שהרי בפשוטו הא דס"ל לרב דידי קידוש יצאו, הוא משום דלא ס"ל לעיקר דינא דקידוש במקום סעודה, והיאך שמעינן מינה דגם לדידן דבעינן קידוש במקום סעודה, קייל דין שינוי מקום דקידוש מדין שינוי מקום דיין, ומבו' מד' הרשב"א דאי"ז כן, דלעולם כו"ע מודו ליסוד הדין דקידוש במקום סעודה, דהוא דבעינן שיהא הקידוש יחד עם הסעודה, ואך דפליגי בזה, דשמואל ס"ל דכל שאין הקידוש והסעודה במקום א', אינם מצורפין יחד, ורב ס"ל דאף כשאין הקידוש והסעודה במקום א', ה"ה מצטרפין זל"ז.[[8]](#footnote-9)

ז] ובעיקר הנידון בזה, ילה"ע עוד בזה, במש"כ הראשונים בסוגיין בשם רבינו נסים, דאף דאין קידוש אלא במקום סעודה, מ"מ אם מתחילה קידש ע"ד לאכול במקום אחר יצא ידי קידוש.

והנה לגבי שינוי מקום באכילה, לא מצינו בד' הפוסקים שכתבו דלדעת רבינו נסים אם הי' דעתו מתחילה לאכול גם במקום אחר, אי"ז שינוי מקום.[[9]](#footnote-10)

אמנם באמת בד' האלי' רבה סימן קע"ח וסימן רע"ג נראה דתלי זב"ז, עיי"ש, וכן מ' בד' השעה"צ סימן קע"ח סק"ט, עיי"ש שמשמע קצת בדבריו דד' דה"ח דמהני ראיית מקום מבית לבית אם הי' דעתו מתחילה לכך, הוא גם לגבי שינוי מקום באכילה, עיי"ש, והרי ד' דה"ח אלו מיוסדים על צירוף שיטת רבינו נסים.

והנה אי נימא דבקידוש ל"מ כלל לדון מדין שינוי מקום, וכל הא דל"מ כשהלך למקום אחר, הוא רק משום שאין הקידוש במקום הסעודה, הרי מסתבר דרק ע"ז הוא דס"ל לרבינו נסים דמהני דעתו, דכל שהי' דעתו מתחילה לאכול במקום אחר, שפיר חשבינן להסעודה כהמשך להקידוש, אך כלפי דין שינוי מקום ל"מ כלל דמהני דעתו לאכול בבית אחר, שהרי מסתברא דבדעתו לאכול בבית אחר, ל"מ זה לחשוב ב' הבתים כמקום א' ודקביעותו היא בב' המקומות, אלא היינו דאף דהוו ב' מקומות חלוקים, מ"מ כיון שדעתו לאכול שם, מתקיים בזה דין קידוש במקום סעודה, אך לגבי שינוי מקום י"ל דל"מ זה כלל.

אך אי נימא דגם בקידוש מצינו לדון מדין שינוי מקום, הרי בע"כ מד' רבינו נסים, דגם לגבי דין שינוי מקום מהני מה שדעתו לכך אפי' מבית לבית, וצ"ע בזה.[[10]](#footnote-11)

ח] שו"ר בס' עדות ביעקב סימן ל"ו שהוכיח מד' הרא"ש בסימן ה' דגם לדעת רבינו נסים, ל"מ הא דדעתו לאכול בביתו אלא לגבי קידוש ולא לגבי דין שינוי מקום, שהרי מבו' בד' הרא"ש שדן לפרש דהבבלי והירושלמי לא פליגי, והא דאמר רב דידי קידוש יצאו, הוא משום שדעתם לאכול בביתם, וכ"ה להדיא בתוס' הרא"ש, והנה הרי קאמר רב דידי יין לא יצאו ומשום שינוי מקום, והרי להדיא דאף אם מהני הא דדעתו לאכול בביתו לגבי קידוש, מ"מ ל"מ לגבי שינוי מקום, עכ"ד.

אך באמת נראה דלדרך זו דהרא"ש, ודאי דל"מ דעתו לאכול במקום אחר לגבי שינוי מקום, שהרי באמת ילה"ע לדרך זו דלא פליגי רב ושמואל אלא אם מהני תנאו רק ממקום למקום באותו בית, או דמהני תנאו אף מבית לבית, וצ"ע מלישנא דגמ' דאזדא שמואל לטעמי' דאמר שמואל אין קידוש אלא במקום סעודה, ולדרך זו הרי לא פליגי רב ושמואל כלל בעיקר דינא דאין קידוש אלא במקום סעודה, אלא לכו"ע אין קידוש אלא במקום סעודה, ולכו"ע אף דמחדר לחדר לא חשיב כמקום סעודה, מ"מ כל שהי' בדעתו לאכול בחדר השני מהני, ולא נחלקו אלא אם מהני דעתו אף מבית לבית, ואי"ז מתישב בלישנא דגמ'.

ונראה הביאור בזה, דחלוק הוא הא דמהני דעתו מחדר לחדר לדעת שמואל, מהא דמהני דעתו מבית לבית לדעת רב, דהא דמהני דעתו מחדר לחדר לדעת שמואל, היינו משום דעי"ז הויא קביעותו בכל הבית, וחשיב כקידוש במקום סעודה, אך הא דמהני דעתו מבית לבית לדעת רב, אי"ז משום דעי"ז הוי קביעותו בב' הבתים, דכיון שהם מקומות חלוקים לגמרי, ל"ש לצרפם כמקום א', אלא היינו דבכה"ג שדעתו לאכול את הסעודה במקום אחר, מהני זה לצרף את הקידוש לסעודה אף שאין הקידוש במקום סעודה, ונמצא דעיקר פלוגתת רב ושמואל היא אם מהני קידוש שלא במקום סעודה היכא דדעתו לאכול בבית השני, ושפיר אמרינן בגמ' דאזדא שמואל לטעמי' דאמר אין קידוש אלא במקום סעודה, והיינו דשמואל קאמר דאין קידוש בכל גווני אלא במקום סעודה, וכל דל"ה במקום סעודה ל"מ, ואף אם הי' דעתו מתחילה לכך, והא דמחדר לחדר מהני היכא שדעתו לכך, הוא משום דחשיב שפיר כקידוש במקום סעודה, וכנ"ל.

ולפ"ז הרי הדבר פשוט דלענין שינוי מקום ל"מ דעתו מתחילה לכך אף לדעת רב, שהרי עיקר פלוגתת רב ושמואל הויא במסוים בדין קידוש במקום סעודה, אם בעינן קידוש במקום סעודה בכל גווני או לא, אך לענין שינוי מקום ודאי דכל ששינה את מקומו הוי שינוי מקום, ול"מ מידי מה שהי' דעתו מתחילה לכך, שהרי אף בכה"ג שהי' דעתו מתחילה לכך ל"מ זה לחשוב דקביעותו היא בב' המקומות, אלא הוי זה דין מסוים לגבי קידוש, דבכה"ג מצטרף הקידוש לסעודה אף שאינם במקום א', ולא שייך דין זה כלל לענין שינוי מקום, וכנ"ל, וז"ב, שו"ר שכבר כתב כעי"ז בס' עדות ביעקב שם, ובסו"ד דחה לזה, ואינו מוכרח.

ט] עוד ילה"ע בזה, במש"כ ההשלמה בסוגיין, הובא במחזיק ברכה ובשע"ת ר"ס רע"ג, ז"ל, וי"ל שאפי' היו האורחין בביהכנ"ס בשעת הקידוש ואחר הקידוש הלכו לבית הסמוך לביהכנ"ס לאכול, יוצאין ידי קידוש בקידוש של ביהכנ"ס, כיון שאילו היו על שולחנם היו יכולין לשמוע הקידוש, עכ"ל, ומבו' בדבריו, דכ"ז הוא בשהי' דעתו מתחילה לכך, אך בנמלך לא חשיב כקידוש במקום סעודה אף מפינה לפינה, וכ"כ גם המאירי בסוגיין.

ובביאור דבריהם נראה, דכיון שבמקום הסעודה היו יכולין לשמוע הקידוש, שפיר חשיב שהי' הקידוש במקום הסעודה, וע"כ הן יוצאין ידי קידוש.

ואמנם נראה, דכ"ז הוא לגבי הא דבעינן שיהא הקידוש במקום הסעודה, אך אי נימא דיש לדון בקידוש גם מדין שינוי מקום, הרי דע"ז לא יועיל מידי הא דהיו יכולים לשמוע הקידוש במקום הסעודה, ובע"כ מד' ההשלמה והמאירי דאין לדון בקידוש מדין שינוי מקום, או משום דכלל ל"ש דין שינוי מקום לענין קידוש, או משום דהו"ל כדברים הטעונים ברכה לאחריהם במקומם ועדיף מיני', וכל הא דל"מ כשהלך לאכול במקום אחר, הוא משום דבעינן שיהא הקידוש במקום הסעודה, ובזה מהני מה שיכולים לשמוע הקידוש במקום הסעודה, וז"ב.

**ב**

י] והנה במ"ב שם סקי"ב כתב, דלכתחילה יזהר בזה מאד שלא יצא קודם הסעודה, עוד כתב בביאוה"ל שם ס"א, במש"כ הרמ"א שם שאם קידש במקום אחד על דעת לאכול במקום אחר, שפיר דמי, והוא שיהיו שני המקומות בבית אחד, כגון מחדר לחדר או מאיגרא לארעא,[[11]](#footnote-12) וכתב הביאוה"ל דלכתחילה לא יעשה כן אלא במקום דוחק, דנכון לחוש לכתחלה לדעת הר"ן שמחמיר בזה.

וראיתי עפי"ז להעיר על מנהג העולם, שהולכים אחר הקידוש ליטול ידיהם בחדר אחר, אף כשאינו רואה מקומו הראשון, והרי לכתחילה אין לצאת קודם הסעודה, והגם דדעתו לכך, מ"מ יש לחוש דל"מ הא דדעתו לכך, והביאו בשם הח"ח והחזו"א שהקפידו ע"ז.

ובפשוטו נראה דכיון דהעיקר לדינא דמהני דעתו מחדר לחדר, לא חששו לדעת הר"ן אלא שלא לאכול הסעודה בחדר השני, אך היכא שהוא חוזר למקומו, אין לחוש, כיון דבכה"ג יש לצרף דעת השכנה"ג ודעימי', דאף אם יצא ממקומו לגמרי וחזר יצא יד"ח קידוש, וזה ע"ד מש"כ בשעה"צ ובביאוה"ל סימן קע"ח דיש להתיר לכתחילה שינוי מקום מחדר לחדר בשהי' דעתו לכך, משום דיש לצרף דעת הסוברים דמחדר לחדר ל"ה שינוי מקום כלל.

יא] אמנם יש לפקפק בזה, דהנה באמת גם למש"כ התוס' דמהני דעתו מחדר לחדר, יש מקום גדול לומר דכ"ז הוא בשדעתו לאכול בחדר השני, דבכה"ג חשבינן דקביעות מקומו היא בב' החדרים, אך כל שאין דעתו לאכול כלל בחדר השני, אלא דעתו לצאת לשם ולחזור לחדר זה ולאכול, י"ל דל"מ לחשוב דקביעות מקומו היא בב' החדרים, שהרי אין דעתו כלל לאכול שם.

ומצינו שנחלקו בזה האחרונים ז"ל, דהנה בד' הט"ז סימן קע"ח סק"ט מבו', דאף דדעתו דבסעודת פת מהני דעתו אף מבית לבית, כ"ז הוא כשדעתו לאכול בבית השני, אך כל שדעתו לצאת ולחזור למקום הראשון ולגמור סעודתו, ל"מ דעתו, ולפ"ז בפשוטו ה"ה בדינא דהתוס' דמהני דעתו מחדר לחדר, הוא רק היכא שדעתו לאכול בחדר השני, וכן נקט בדעתו במאמ"ר שם סק"ג, אך יש מקום לדון בזה, לחלק בין הא דמהני דעתו מבית לבית, להא דמהני דעתו מחדר לחדר, ועפמש"כ הט"ז שם לחלק דבקידוש ל"מ דעתו אלא מחדר לחדר, עיי"ש, ועיי"ש במאמ"ר שנחלק ע"ז ונקט דודאי דמהני דעתו אף בכה"ג.

יב] וכבר עמדו דלכאו' נידון זה הוא ספיקא דהמג"א בסימן קפ"ד סק"א, ז"ל, ואם אכל בחדר זה ודעתו לברך במקום אחר בבית זה אפשר דמהני כמ"ש סי' קע"ח, ויש לסמוך ע"ז כשאותו מקום אינו נקי, עכ"ל, ובפשוטו ביאור ספיקו הוא, דעד כאן לא מצינו בסימן קע"ח דמהני דעתו מחדר לחדר, לחשוב ב' החדרים כמקום אכילתו, אלא בשדעתו לאכול שם, אך הכא דאין דעתו לאכול שם אלא לברך שם, ל"מ דעתו לחשוב לב' החדרים כמקום קביעות אכילתו, והנה המג"א לא הכריע בזה, וגם במ"ב שם סק"א כתב דאפשר דיש להקל בשעת הדחק, והרי דנוטה טפי לדינא דבכה"ג ל"מ דעתו.

אמנם באמת יל"פ בטעם ספיקא דהמג"א, דלעולם פשיטא לי' דמהני דעתו לילך למקום אחר אף אם אין דעתו לאכול שם, ואך שנסתפק המג"א אם ה"ז מועיל לגבי דינא דברכה אחריו במקומו, והיינו משום די"ל דל"מ הא דדעתו לאכול במקום אחר, אלא דבכה"ג אי"ז "שינוי" מקום, אך מ"מ המקום השני אינו מקום אכילתו ממש, וע"כ ל"מ זה לקיום דינא דברכה אחריו במקומו.

ובאמת בל' הביאוה"ל בסימן קע"ח סוד"ה בבית אחד, מ' דמהני דעתו מחדר לחדר אף אם אין דעתו לאכול בחדר השני, שהרי כמדומה דהמנהג הרגיל שלא הקפידו לצאת מחדר לחדר, הוא שהיו יוצאין באמצע האכילה לחדר אחר וחוזרין למקומם הראשון ואוכלין, (דלילך לאכול בחדר השני אינו מצוי כ"כ), וע"ז כתב הביאוה"ל דאם הי' דעתו מתחילה מהני, ובע"כ דפירש לספיקא דהמג"א בע"א, וכנ"ל.

והנה עכ"פ אם נחוש דל"מ דעתו מחדר לחדר, אלא בשדעתו לאכול בחדר השני, הרי דבנידו"ד דאין דעתם לאכול בחדר השני, אלא לילך לשם אחר הקידוש ולחזור לחדר הראשון ולאכול שם, אין הדבר מוכרע דלדעת התוס' לי"ב משום שינוי מקום,[[12]](#footnote-13) ולפ"ז הדר יש להעיר על מה סמכו לילך בין הקידוש לסעודה לחדר אחר.

יב] ונראה דהטעם בזה הוא, דהנה בביאוה"ל סימן קע"ח האריך דדעת כמה מקמאי דמחדר לחדר ל"ה שינוי מקום, ודוקא לענין קידוש הוא דל"מ, והביא מש"כ מהר"ם חלאוה דשאני קידוש דבעינן מקום סעודה ממש ומקום פיתא גרים, ועיי"ש שכתב דהנוהג להקל בזה אין למחות בידו.

והנה לעיל סק"ג נתבאר, דהא דאין יוצא יד"ח קידוש כשאכל במקום אחר, ומה שנחלקו האחרונים דל"מ היכא שיצא ממקומו וחזר, ב' דינים הם, דהא דל"מ כשאכל במקום אחר, אי"ז כלל משום דין שינוי מקום, אלא הוא משום דבעינן שיהא הקידוש במקום הסעודה, ואילו מה שדנו אם מהני כשיצא ממקומו וחזר, הוא משום דשינוי מקום הוי הפסק, וכל שהפסיק בין הקידוש לסעודה לא יצא יד"ח קידוש.

ולפ"ז נראה פשוט, דכל הא דבקידוש ל"מ מחדר לחדר, הוא רק בהך דינא דבעינן שיאכל במקום שקידש, ובזה הוא דאמרינן דאם אכל בחדר אחר ל"מ, משום דבעינן מקום סעודה ממש, אך כל שחזר למקומו ואכל הסעודה שם, דהוי הקידוש במקום הסעודה, ואתינן עלה משום דשינוי מקום הו"ל הפסק, הרי דלדעת הני קמאי דמחדר לחדר ל"ה שינוי מקום בסעודה, ה"נ ל"ה זה שינוי מקום לגבי קידוש, וע"כ שפיר נהגו לצאת לחדר אחר בין הקידוש לסעודה, דיש לצרף לדעת הני קמאי דמחדר לחדר לא חשיב כשינוי מקום, וז"ב.

יג] אמנם יש לפקפק בזה, דכ"ז הוא אי נימא דהא דמחדר לחדר ל"ה שינוי מקום ול"ד לדין קידוש, הוא כמש"כ מהר"ם חלאוה, דשאני קידוש דבעינן מקום סעודה ממש ומקום פיתא גרים, ומשא"כ בשינוי מקום בעקירות גמורה תליא מילתא, ומפינה לפינה וה"נ מחדר לחדר ל"ה עקירות, וכעי"ז כתב בתשו' הרשב"א ח"ד סימן רע"ח, וכ"נ גם מד' הרי"ץ גאות בהל' קידוש, עיי"ש, ולפ"ז הרי דגם לענין קידוש, אם באנו לדון מדין שינוי מקום, לא חשיב כשינוי מקום אלא בעקירה גמורה שיצא מן הבית.

אך הנה בחי' רבינו דוד בסוגיין כתב טעם אחר בזה, ז"ל, לעיל גבי אין קידוש אלא במקום סעודה אמרינן דאפי' מפינה לפינה נמי, משום דקביעות סעודה הוא ממש במקום הסעודה, שאין דרך בנ"א לקבוע מקום הסעודה בכל הבית, אבל הכא גבי שתיית יין אדם קובע מקום השתי' בכל הבית, ומינה שאם הוא בפת ומיני דגן שאדם קובע בהן סעודה, שאף שינה ממקום למקום הוא קובע ברכה, עכ"ל, וכ"כ הר"ן, עיי"ש, ובד' הר"ן מבו' להדיא דהא דמפינה לפינה הוי שינוי מקום אי"ז רק לגבי לאכול בפינה השני', אלא גם לגבי יצא לפינה אחרת וחזר, עיי"ש.

והנה לפי דבריהם נמצא, דאין החילוק בין דינא דקידוש במקום סעודה, לדינא דשינוי מקום, אלא עיקר החילוק הוא בדין דבר שקביעותו גמורה, דבזה אין קביעותו אלא במקומו ממש, ואף מפינה לפינה לא חשיב כמקום סעודה והוי שינוי מקום, לבין דבר שאין קביעותו גמורה, דהוי קביעותו בכל הבית.

ולפ"ז הרי נמצא, דלענין קידוש דהוי זה קביעות גמורה, הרי דכל ששינה מקומו מחדר לחדר, מצינו למיתי עלה גם משום דינא דשינוי מקום, ואמנם בביאוה"ל סימן קע"ח מבו' דלדעות אלו דמחדר לחדר ל"ה שינוי מקום, הוא גם באכילת פת, והרי שנקט לעיקר כד' מהר"ם חלאוה ושלא כד' הר"ן.

יד] אמנם אחר העיון נראה, דגם לדעת רבינו דוד והר"ן, שפיר יש להתיר לילך קודם הסעודה לחדר אחר ולחזור לחדר הראשון, וליכא למיתי עלה מדין שינוי מקום.

והטעם בזה, דכל מש"כ רבינו דוד והר"ן דלגבי קידוש ל"מ אפי' מפינה לפינה משום דקביעות סעודה הוא ממש במקום הסעודה, הוא רק לגבי דינא דקידוש במקום סעודה, דיש לנו לדון על המקום שקידש בו אם הוא מקום הסעודה, וכיון דקביעות הסעודה היא ממש במקום הסעודה, ע"כ כל שהלך לפינה אחרת וסעד, לא חשיב דפינה זו שקידש בה היא מקום הסעודה, וע"כ אינו יוצא יד"ח קידוש, ועמש"נ עוד בזה להלן סקט"ז אילך .

אך משא"כ בגונא שהלך לפינה אחרת וחזר, דבכה"ג שפיר הוי הקידוש במקום הסעודה, ואך שבאנו לדון מדין שינוי מקום, הרי דהשינוי מקום אינו מן הסעודה, אלא מן הקידוש, ובזה אין לנו לדון על קביעות הסעודה, אלא על קביעות הקידוש, וקביעות הקידוש י"ל שהיא בכל הבית, שהרי ודאי דלגבי שתיית היין אף כשהלך מפינה לפינה וחזר, עדיין הוא רשאי לשתות יין, דלגבי יין ל"ה שינוי מקום בשהלך מפינה לפינה, כיון דקביעות השתי' היא בכל הבית, וע"כ יתכן דגם קביעות הקידוש הויא בכל הבית,[[13]](#footnote-14) וע"כ שפיר י"ל דאף שעקר מחדר לחדר לא עקר מקביעות הקידוש, ולי"ב משום שינוי מקום, ודו"ק.

טו] עוד יש לצרף בזה, מש"כ בשו"ת ר"י מסלוצק סימן ז' בשם הגר"ח מוולאזין, דהגם דאם יצא ממקומו אחר הקידוש וחזר, אינו יוצא יד"ח קידוש, מ"מ אם הניח מקצת חברים שנתחברו יחד כדי לצאת בקידוש זה יצא יד"ח קידוש, עיי"ש.

והביאור בזה, דאף דלגבי עיקר דינא דקידוש במקום סעודה, דבעינן שיהא הקידוש במקום הסעודה, ודאי דל"מ מידי הניח מקצת חברים, ובלא"ה כתב המג"א בסימן קע"ח דל"מ הניח מקצת חברים לגבי אכילתו שאוכל במקום אחר, אך כל שחזר למקומו, דהוי הקידוש במקום הסעודה, ואתינן עלה משום דין שינוי מקום, הרי דזה דמי לדין שינוי מקום בסעודה, דכל שהניח מקצת חברים ל"ב משום שינוי מקום.[[14]](#footnote-15)

ולפ"ז נמצא, דבגונא שאין עוקרים כולם בב"א לחדר אחר, אלא נשארים מקצת מבני הבית בחדר שקידש שם, יש להתיר בשופי ואין לחוש בזה כלל משום שינוי מקום, וז"ב.

**ג**

טז] נתבאר לעיל סקי"ד בביאור ד' רבינו דוד והר"ן, דהא דל"מ בקידוש מפינה לפינה משום דקביעות סעודה הוא ממש במקום הסעודה, הוא משום דבדינא דקידוש במקום סעודה יש לנו לדון על המקום שקידש בו אם הוא מקום הסעודה, וכיון דקביעות הסעודה היא ממש במקום הסעודה, ע"כ כל שהלך לפינה אחרת וסעד, לא חשיב דפינה זו שקידש בה היא מקום הסעודה, וע"כ אינו יוצא יד"ח קידוש.

והנה נתחדש בזה, דדינא דקידוש במקום סעודה, לאו היינו דבעינן שתהא הסעודה במקום קביעות הקידוש, אלא היינו דבעינן שיהא הקידוש במקום קביעות הסעודה, וכלישנא דאין קידוש אלא "במקום סעודה", וע"כ כיון שקביעות סעודתו אינה אלא בפינה השני', נמצא דמעשה הקידוש ל"ה במקום הסעודה, וע"כ אינו יוצא יד"ח קידוש.

יז] ואמנם הנה מד' התוס' נ' ללמוד דפליגי ע"ז, וזה ממש"כ התוס' דכל שהי' דעתו בשעת הקידוש לאכול במקום אחר באותו בית, חשיב כקידוש במקום סעודה, ובפשוטו טעמייהו, דכל שדעתו לאכול במקום אחר באותו בית, הוי קביעותו בכל הבית, וע"כ חשיב שפיר כקידוש במקום סעודה, וכ"ה מבו' ממה שלמד הרמ"א בסימן קע"ח ס"א מד' התוס', דה"נ לענין דין שינוי מקום, ל"ה שינוי מקום בכה"ג, ועי' בקונט' פותח דברים אות ו' שפירש כן, ועפי"ז כתב דכל שקידש בחדר א' ע"ד לאכול בחדר ג', ודאי דגם אם אוכל בחדר ב' הו"ל קידוש במקום סעודה, דא"א לעשות אחד חדר א' עם חדר ג', אם לא שיעשה אחד גם החדר הב' עמהם, עיי"ש.

והנה אי נימא דדינא דקידוש במקום סעודה, הוא שיהא הקידוש במקום קביעות הסעודה, הרי לכאו' לא הי' הדבר תלוי בדעתו בשעת הקידוש, אלא בדעתו בשעת הסעודה, שאם דעתו לסעוד בב' המקומות, הויא קביעות סעודתו בכל הבית, וחשיב כקידוש במקום סעודה, וממש"כ התוס' דהדבר תלוי בדעתו בשעת הקידוש, מבו' לכאו' דעיקר הדין הוא שתהא הסעודה במקום קביעותו בשעת הקידוש, וע"כ כל שקידש ע"מ לאכול במקום אחר באותו בית, הוי קביעותו בכל הבית, וחשיב כקידוש במקום סעודה.

יח] אמנם צ"ע לפ"ז בד' הר"ן שהביא ד' התוס' ודן בדבריהם, ולפמש"נ הרי לדעת הר"ן גופי' אין מקום כלל לתלות הדין בדעתו בשעת הקידוש.

אמנם נראה, דבאמת הר"ן פירש לד' התוס' בע"א, דהא דמועיל דעתו בשעת הקידוש, אי"ז משום דעי"ז הויא קביעותו בכל הבית, והוי הקידוש במקום סעודה, אלא דינא אחרינא הוא, דכל שהי' דעתו בשעת הקידוש לאכול במקום אחר, שפיר מהני הקידוש אף שאינו במקום סעודה ממש.

ובזה נ' לבאר מה שתמה הר"ן ע"ד התוס' וכתב, ז"ל, ולא נהירא דכיון דלענין קדוש דיניה מפינה לפינה כמבית לבית ליכא לאפלוגי בינייהו, עכ"ל, והנה לפי הטעם הפשוט בד' התוס' דהא דמהני דעתו הוא משום דעי"ז הוי קביעותו בכל הבית, הרי שפיר מתבאר מה שחילקו התוס' בזה בין מפינה לפינה לבין מבית לבית.

ומה שתמה הר"ן ע"ד התוס', הוא לטעמי' דס"ל דדינא דקידוש במקום סעודה הוא שיהא הקידוש במקום קביעות הסעודה, וע"כ אין לפרש דהא דמועיל דעתו בשעת הקידוש, הוא משום דעי"ז הויא קביעותו בכל הבית, והוי הקידוש במקום סעודה, ובע"כ דהא דמועיל דעתו בשעת הקידוש, הוא משום דבכה"ג ל"ב שיהא הקידוש במקום סעודה ממש, וע"ז שפיר תמה הר"ן, שהרי קידוש שלא במקום סעודה ל"מ אף בשהי' דעתו מתחילה לאכול במקום אחר, ומהיכ"ת נחלק בין היכא דהוו הקידוש והסעודה בב' בתים להיכא דהוו בב' מקומות בבית א', הרי גם כשהם בב' מקומות בבית א' לא חשיב כקידוש במקום סעודה, ודו"ק.

1. מבו' בד' הרמב"ם, דשוה דין שינוי מקום לענין סעודה, לדין קידוש במקום סעודה, וכל דחשיב כמקום א' לדין קידוש במקום סעודה, גם לא חשיב כשינוי מקום, וזה דלא כמש"כ בדעתו בביאוה"ל סימן קע"ח.

   אך הנה מ' בל' הרמב"ם דס"ל דגם לענין קידוש כל הא דל"מ הוא רק בשסעד בבית אחר, ולא קי"ל כשמואל דאף מאיגרא לארעא לא יצא, וזה כמש"כ בדעתו בשו"ת הרשב"א ח"ד סימן רע"ח, עיי"ש, ולפ"ז לדינא נתקיימו ד' הביאוה"ל דלדעת הרמב"ם מחדר לחדר ל"ה שינוי מקום. [↑](#footnote-ref-2)
2. ומש"כ בשכנה"ג שם דבד' הארחות חיים מבו' דאינו יוצא יד"ח קידוש בכה"ג, וגם בקונט' פותח דברים האריך להוכיח כן מד' הגאונים אלו, המעיין בארחות חיים שלפנינו יראה דקאי על גוונא שנשפך כוס הקידוש, דאינו יוצא יד"ח קידוש אלא בששותה כוס אחר, וע"ז הוא שכתב דל"מ אם הלך ממקומו, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-3)
3. והנה אמנם יל"פ עוד דטעמו הוא משום דהוי כדברים הטעונים ברכה אחריהם במקומם, וכמו שדן הביאוה"ל שם, אך מד' השכנה"ג דפשיטא לי' ד"ז, וס"ל דאין מקום לדון כלל שלא יצא יד"ח, מבו' דטעמו דכלל ל"ש דין שינוי מקום לגבי קידוש. [↑](#footnote-ref-4)
4. והא ודאי ליכא למימר, שיהא עליו דין לחזור למקומו ולאכול, כדי דעי"ז לא תהא היציאה ממקומו הפסק והיסה"ד, דא"א לחדש דין לחזור למקומו כדי שלא יהא השינוי מקום הפסק, ורק במקום דבלא"ה מוטל עליו לחזור למקומו, הוא דאמרינן דאין השינוי מקום הפסק, ומה"ט כתבו האחרונים דאם שינה מקומו בין הברכה לאכילה, הוי זה הפסק, ולא אמרינן שיהא זה כדברים הטעונים ברכה לאחריהם במקומם, והיינו משום דליכא דין לאכול דוקא במקום הברכה, וא"א לחדש דין שיהא עליו לחזור למקומו, כדי שלא יהא השינוי מקום הפסק. [↑](#footnote-ref-5)
5. ובאמת נראה דיש לדון מטעם אחר דשינוי מקום אינו הפסק והיסה"ד בקידוש, והוא לפי משמעות ד' רשב"ם, דהא דבדברים הטעונים ברכה אחריהם במקומם א"צ לחזור ולברך אף כשאוכל במקום אחר, הוא משום דמוטל עליו לאכול במקום אחר כהמשך לסעודה זו כדי לברך לבסוף על ב' האכילות, ולפ"ז הרי דה"נ בקידוש, כיון דמוטל עליו לאכול כהמשך לקידוש, כדי שיצא יד"ח קידוש, ל"ה השינוי מקום הפסק, ולפ"ז גם לא יהא שינוי מקום הפסק בין הברכה לאכילה, כיון דמוטל עליו לאכול, אך הגר"ז והחיי אדם והמ"ב כתבו דיש בזה להפסק דשינוי מקום, וצ"ע בזה, ויש להוסיף, דיש מקום לדמות ד"ז למש"כ הנשמ"א כלל י"ב סק"א בטעם הא דבמצוות אין שינוי מקום הפסק, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-6)
6. ולפ"ז לכאו' נמצא חידוש גדול לדינא, דבהולכי דרכים המקדשים, ה"ה יוצאין יד"ח קידוש אף כשהם סועדים במקום אחר, וזה לא מצאנו, וצע"ג.

   עוד העירני הרי"ש, דאם דמי דין קידוש במקום סעודה לדין סעודה, וכל דהוי היסה"ד בסעודה גם לא חשיב כקידוש במקום סעודה, א"כ מ"ט כתב הרמ"א שם דאם הי' בדעתו שלא לאכול שם מיד ונמלך ואכל יצא, הרי לענין סעודה כה"ג הו"ל היסה"ד וצריך לחזור ולברך. [↑](#footnote-ref-7)
7. ויש להוסיף, דאי נימא כן דכל עיקר דינא דאין קידוש אלא במקום סעודה, הוא משום דין שינוי מקום, ל"ק ע"ז מה שעמד בביאוה"ל, דל"ש דין שינוי מקום לענין קידוש, כיון דהוי כדברים הטעונים ברכה אחריהם במקומם, והיינו משום דכל מש"כ הביאוה"ל דחשיב כדברים הטעונים ברכה אחריהם במקומם, הוא רק אם איכא דין בפנ"ע דבעינן שיהא הקידוש במקום הסעודה, אך אם כל עיקר הדין הוא שלא יפסיק בין הקידוש לסעודה בשינוי מקום, הרי ליכא כלל דין שמוטל עליו לחזור למקומו, ולא חשיב כדברים הטעונים ברכה אחריהם במקומם, וזה כמש"נ לעיל סק"ג בביאור ד' הביאוה"ל, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-8)
8. ולפ"ז נמצא דגם לדעת רב אם לא סעד כלל לא יצא יד"ח קידוש, וכן אם הי' הפסק והיסה"ד גמור ביניהם י"ל דלא יצא יד"ח קידוש, ומש"א בגמ' לקמן דבקידושא דהכא לא נפקיתו משום דאין קידוש אלא במקום סעודה, הוא כמו שפירשו התוס' בפי' בתרא, שהיו סועדים במקום אחר שהי' שם נר ולא הי' יין, אך אם לא היו סועדים כלל, לכו"ע לא היו יוצאין יד"ח קידוש. [↑](#footnote-ref-9)
9. ומש"כ הב"י בסימן קע"ח ע"ד הראב"ד, שהם כדעת רבינו נסים, אינו ענין לנידו"ד, דהב"י אזיל לפמש"כ הטור בסימן רע"ג בדעת רבינו נסים דל"מ דעתו אלא מחדר לחדר, ולדעה זו שפיר מהני דעתו גם לענין דין שנוי מקום, וכמש"כ הרמ"א, אך לא נתפרש בדבריו לדעת הסוברים דלרבינו נסים מהני דעתו אף מבית לבית, אם ה"ז מועיל גם לגבי דין שינוי מקום. [↑](#footnote-ref-10)
10. אך י"ל, דאף אם לדידן אין להפסיק בין קידוש לסעודה, וע"כ מצינו לדון גם מדין שינוי מקום, מ"מ לדעת רבינו נסים דכל דינא דאין קידוש אלא במקום סעודה הוא רק בשלא הי' דעתו לכך, ודאי דהוא דין מסוים שיהא הקידוש במקום סעודה, אך שפיר רשאי להפסיק בין הקידוש לסעודה, ודו"ק.

    שו"ר בשפ"א לעיל ד"ק: שכתב בסו"ד דל"מ הא דדעתו לאכול במקום אחר, רק לגבי דין קידוש במקום סעודה, ולא לגבי שינוי מקום, וכתב עפי"ז דבאמת גם בקידוש ל"מ אלא היכא דליכא למיתי עלה מדין שינוי מקום, עיי"ש בכל דבריו. [↑](#footnote-ref-11)
11. ובמ"ב שם סק"ח וסקי"ג מבו' דהא דמחדר לחדר מהני דעתו, הוא משום שהם תחת גג א', וכ"ה בל' המ"ב בסימן קע"ח בהקדמה ושם סקי"ב ובביאוה"ל שם ד"ה בבית אחד, וכ"ה גם בל' הדה"ח בהל' סעודה, ולפ"ז נ' ברור דבמרפסת שאינה מקורה ל"מ דעתו, ואחר שהמ"ב שנה דבריו ה' פעמים, רחוק לומר שהוא ל"ד.

    והנה אמנם מצינו בדין גן דאם הוא מוקף מחיצות מהני דעתו אף מאילן לאילן דחשיב כמחדר לחדר, אך נראה דהיינו דוקא בגן דליכא חילוק מחיצות בין המקומות, אך מחדר לחדר דאיכא חילוק מחיצות ביניהם, כל מה דחשבינן להו כמקום א' דמהני דעתו ע"ז, הוא משום שהם תחת גג א'.

    אך באמת צ"ע בזה, שהרי התוס' למדו להך דינא דמהני דעתו ממקום למקום בבית א', ממש"א בירושלמי דמי שסוכתו עריבה עליו מקדש בליל יו"ט האחרון בביתו ועולה ואוכל בסוכתו, ומוקמינן לה בשהי' דעתו לאכול לכך בשעה שקידש, וכמדומה דבאופן הרגיל בסוכה שעל הגג הרי דמקום העלי' לגג לא הי' מקורה, ונמצא שיש הפסק מקום שאינו מקורה בין הבית לבין הסוכה שבגג, ואפ"ה מהני דעתו בזה, אך י"ל דאף אם אכן הי' מקום שאינו מקורה מפסיק, מ"מ כיון שהסוכה היא מעל הבית, ה"ז עדיף טפי.

    שו"ר בתור"פ בסוגיא שם, שכתב דמחדר לחדר ל"מ דעתו, והא דמהני דעתו מבית לסוכה, הוא משום דאין המחיצה עשוי' לתשמיש אלא לשם מצות סוכה והוי כמו מפינה לפינה בלא מחיצה, עכ"ד, ומזה נראה דלא איירי התם בסוכה שבגג, דבסוכה שבגג, הרי ודאי דאיכא הפסק מחיצות בין הבית לגג, אף בלא מחיצות הסוכה, אלא בסוכה שבתוך הבית שפיחת את המעזיבה וסיכך שם, אך התוס' הביאו מירושלמי ד"עולה" ואוכל בסוכתו, וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-12)
12. אמנם לכאו' מצי להתכוין להדיא שיהא בידו "לאכול" גם בחדר השני, ומכח זה יהא חשוב החדר השני ג"כ כמקום סעודתו, אף אם בפועל לא יאכל שם, אך אין הדבר ברור לי, ואפשר דכל שבאמת אין דעתו לאכול במקום השני, אף אם דעתו שיהא רשאי לאכול שם, ל"מ לחשוב המקום השני כמקום אכילתו, אא"כ באמת לבסוף יאכל שם, וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-13)
13. ויש להוסיף, דהנה השפ"א לעיל ד"ק: נקט, דלדעת רשב"ם דיין טעון ברכה לאחריו במקומו, הרי דאם יצא אחר הקידוש וחזר, אי"ז הפסק לדין קידוש במקום סעודה, וכן נקט בקונט' פותח דברים, ולפ"ז הרי ודאי דלפמש"כ רבינו דוד והר"ן דביין הוי קביעות מקומו בכל הבית, אף אם הלך לחדר אחר וחזר, אי"ז הפסק.

    אך עיקר דבריהם צ"ב, דלכאו' ההפסק וההיסה"ד בין הקידוש לסעודה, אינו משתיית יין, שהרי מה שהסיח דעתו משתיית היין אינו גריעותא כלל, ולדעת כמה מקמאי מברכין על הגפן על כוס הקידוש קודם הסעודה, והוי זה היסה"ד גמור משתיית היין, ואפ"ה מתקיים שפיר דינא דקידוש במקום סעודה, אלא הוי ההפסק וההיסה"ד מן הקידוש, וע"ז מה יועיל דהיין טעון ברכה אחריו במקומו, ושמא כוונתם דכיון דצריך לחזור למקומו כדי לברך על היין לאחריו, תו גם ליכא היסה"ד מן הקידוש, אך במק"א נת' להוכיח דלא אמרינן הכי, וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-14)
14. והנה אמנם בקונט' פותח דברים שם אות י"א כתב דמדלא אישתמיט שום א' מהפוסקים לפרש דין זה דהניח מקצת חברים, ש"מ דלא שייך דין זה לגבי קידוש, ופירש שם אות י' דהטעם דקידוש גרע, הוא משום דחשיב כהפסק בין הברכה לתחילת האכילה או המצוה דהוי הפסק אף בהפסק כ"ד, עכ"ד, אמנם אין אחר הוראת הגר"ח ז"ל כלום, אך באמת בד' המ"ב בסימן רע"ג משמע דס"ל דל"מ הניח מקצת חברים, עיי"ש.

    ומה שלא הזכירו הפוסקים לזה, הוא משום דכלל לא נתפרש כ"כ בדבריהם דינא דשינוי מקום לענין קידוש, אלא בשבא לאכול במקום אחר, דבכה"ג ל"מ הניח מקצת חברים כלל וכנ"ל, וכיון דעיקר דין שינוי מקום בקידוש נלמד מדין שינוי מקום בסעודה, וכמש"נ לעיל סק"ג מד' הביאוה"ל, הרי כ"ה דבסעודה כל שהניח מקצת חברים ל"ה השינוי מקום הפסק, ה"ה בקידוש, וכן נ' מד' הביאוה"ל שדימה דין שינוי מקום בקידוש לדין שינוי מקום בסעודה, דכל דטעון ברכה אחריו במקומו ל"ה שינוי מקום, והרי דיש ללמוד זמ"ז. [↑](#footnote-ref-15)