כלים פ_ה מ_ה
קטגוריות: ש_ס / נא כלים / כלים עניינים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / כלים ב_ק

**כלים פ"ה מ"ה**

א] **מוסף התנור של בע"ב טהור,** בחזו"א סימן ז' סקי"ט כתב דנראה דכ"ז הוא בתנור, דבשאר כלים כה"ג הי' דינו ככלי כיון דעושין אותו לשום צורך בעולם ה"ה בכלל הכלי, אבל תנור שטומאתו במחובר אין טומאתו אלא מה שהוא עיקר התנור ומה שמועיל לאפי' ובישול, אבל תוספות שאינם עיקר תועלת אלא יתרון, אינם בכלל תנור, ועיי"ש שנסתפק היכא דהתנור מטלטל ונצרף בכבשן ועשוי מטיט דאפשר לטמאותו מדין כלי קיבול אי טמא המוסף, או דלעולם אין המוקדים בכלל הכלים, ועי' מה שהבאנו בזה בהקדמה לפירקין אות ז', ואמנם צ"ע בזה לדעת רש"י ודעימי' דס"ל דתנור אינו מקב"ט במחובר לקרקע, וכמו שהבאנו לעיל מ"א אות ה', דמ"ט אין מוסף התנור טמא, ואולי נימא דגם לדעת רש"י אין המוקדים בכלל הכלים והוי זה טומאה מחודשת בתנור, (ואף דגם בטומאה זו אין מחובר לקרקע מקב"ט), וזה רחוק, ועי' להלן אות ט' מש"נ לדון לפרש מתני' בע"א לדעת הראב"ד, ונת' שם שלדעתו אין לפרש כד' החזו"א.

ב] **ר"י הסנדלר אומר מפני שהוא אופה בו כשהוא נדחק,** הרמב"ם פירש דס"ל לר"י הסנדלר דלא סגי בסמיכת השפוד לטמאותו בטומאת התנור, והר"ש הוסיף לפרש דהוא משום דבעי תשמיש כעין גופו של תנור, ולטעמי' דטומאת המוסף הוא משום דהוי מכלל עיקר התנור, וע"כ י"ל דבעי' תשמיש כעין גופו, ועי' רש"ש שכתב לפרש בע"א, דבא להוסיף טעם כ"ה דליטמא אף באויר דלטעם הת"ק אינו אלא כמו יד ולא מיטמא אלא במגע, אך בד' הרמב"ם מפורש דגם לר"י הסנדלר אין טומאתו אלא מדין יד, ובד' הר"ש נ' דגם לת"ק חשיב מכלל עיקר התנור, ומיטמא אף באויר.

ג] **מוסף היורה של שולקי זיתים טמא ושל צבעים טהור,** בד' הר"ש מ' שטעם החילוק ביניהם הוא משום דשולקי זיתים משתמשין אף במוסף עצמו, וצבעים אין משתמשין בו כ"ה דלא ליפסיד ציבעי', ועי' חזו"א סימן ז' סקי"טאך הרמב"ם בפיהמ"ש פירש דמוסף הוא שמתפשטין המים לתוכו בעת הרתיחה, ובחזו"א סימן ז' סקי"ט הק' דא"כ מ"ט של צבעים טהור, ומצינו הטעם בזה בפי' הראב"ד עדיות פ"ז מ"ח, ז"ל, כי של שולקי זיתים היא צורך גדול ליורה יותר משל צבעים, מפני הרתיחה שהיא עולה עם הזיתים ואם ל"ה אותה העטרה הי' הכל יוצא לחוץ, אבל של צבעים אינו יכול לצאת לחוץ כי הצמר או הפשתן שהם צבועים בה הם עולים למעלה ומגינין על המים שלא תעלה רתיחתן ותצא לחוץ, עכ"ל.

ד] ובעיקר הא דיורה של שולקי זיתים טמאה, והיינו מטומאת תנור, עי' בחזו"א סימן ז' סקי"ט שכתב דיש ללמוד מזה דכל הקדירות יש להן דין תנור, אך כתב דהיינו רק בקבען בארץ עיי"ש בטעמו, ושוב כתב דנראה שהי' מתוקן לו מוקד תחתיתו שיש לו תוך, דאל"כ אי"ז לא תנור ולא כירה אלא קדירה בעלמא, עכ"ד, ובאמת הוא מפורש כן בפיהמ"ש עדיות פ"ז, ז"ל, יורה, קדרה בנוי' בקרקע ונותנים את האש מתחתי' וכו', עכ"ל, וכ"ה בפי' הראב"ד שם, ז"ל, היורה של וכו' והיא מחוברת בבית הכירים שלה, עכ"ל.

ה] בפיהמ"ש להרמב"ם מבו' שטומאת מוסף התנור ומוסף היורה הוא מדינא דלכם לכל שבצרכיכם, וכ"ה באורך בפיהמ"ש עדיות פ"ז מ"ח בדין מוסף היורה, ומה"ט מבו' בל' הרמב"ם בפיהמ"ש ובהלכות כלים פי"ז ה"ג דהא דתנן שהם טמאים היינו שהן נטמאין בטומאת התנור אך אינם מכניסין טומאה לתנור, ואזיל לטעמי' דס"ל דאין יד מכנסת טומאה לכלי חרס וכמש"נ לעיל מ"ב אות ח', ולדעתו אף אין מוציאין טומאה אלא במגע ולא באויר, דאין אויר ליד כ"ח, ועמש"נ להלן אות ח'.

וצ"ב דמ"ט אין טומאתן אלא מדין יד, ולא חזינן להו מכלל עיקר התנור והיורה, ולדעת ת"ק דסומכין עליו את השפוד, יש להבין דעיקר צלייתו היא למטה וע"כ אי"ז מגוף התנור, אך לר"י הסנדלר שאופין בו לפעמים, צ"ב מ"ט אינו מגוף התנור, וגם במוסף של שולקי זיתים צ"ב מ"ט אי"ז מגוף היורה, ול' הרמב"ם בפיהמ"ש שהתוספת היא "מטיט בלבד", ומ' דאי"ז אותו מין שעושין ממנו התנורים, וצ"ע שהרי גם בתנור מבו' בל' הרמב"ם דעושין אותן מטיט ול"ב צירוף כבשן, וא"כ מ"ט אי"ז מכלל עיקר התנור, וכנראה הוא משום שהוא בנין בפנ"ע שמוסיפין על התנור והיורה, וכעי"ז מצינו בד' הרמב"ם לעיל מ"ב בדין אבן היוצאת מן התנור והכירה, וכמש"נ שם אות א'.

ו] **שם בר"ש, ונחתומים דרכן לצלות גם שם בשר,** הנה לעיל מ"ד הביא הר"ש ב' גירסאות אם תנור שהסיקו להיות צולה בו טמא, וצ"ל דאף אם ה"ה טהור, מ"מ הכא שפיר מהני הא דהנחתום סומך עליו את השפוד לצלות בו בשר לטמאות את המוסף, דכיון דעיקר התנור איכא עליו תורת התנור, הוי אף מקום זה מכלל התנור.

ז] **שם, ובראשונה היו אומרים חילוף הדברים וכו',** עי' בפי' הראב"ד בעדיות שפירש הטעם שסברו כן מתחילה, וזהו לפי פירושו בצורך המוסף, אך לפי' הר"ש צ"ל שמתחילה היו סבורים שמוסף של צבעים עשוי טפי להשתמש בו, וצ"ב.

ח] **שם, תניא בתוספתא וכו' ואינו מטמא באויר אלא כנגד המוסף,** בכת"י מחק הר"ש תיבות אלו, והיינו משום דמ"ט לא יטמא באויר כנגד שאר היורה, והגר"א הגי' דצ"ל ומטמא באויר כנגד המוסף, והיינו דקמ"ל דטומאת המוסף אינה מדין יד ואין אויר ליד כ"ח אלא הוא מעיקר היורה, וע"כ ה"ז מטמא באויר כשאר היורה.

אך מד' הראב"ד בעדיות פ"ז מ"ח למדנו לפרש התוספתא לגיר' שלפנינו, ז"ל, היורה של מתכת ואינה מטמאה מאויר, ומוסף יורה עטרה של טיט שעושין על שפת היורה וכו' והיא מחוברת בבית הכירים שלה, וכדי וכו' מוסיפין על שפת היורה עטרה של טיט, אותה העטרה ה"ה כמו תנור של חרס נמי מטמאה מאוירה, עכ"ל.

ומחודש בד' הראב"ד, דהגם דהיורה עצמה שהיא של מתכת אינה מטמאה באויר, מ"מ העטרה שהיא של חרס מטמאה מאויר, ואשר זהו הא דתניא בתוספתא דאינו מטמא באויר אלא כנגד המוסף, דכנגד עיקר היורה אין מטמאה באויר דכלי מתכת אין מטמא באוירו, ורק כנגד המוסף דהוי כלי חרס הוא דמטמאה באויר, ומד' התוספתא אלו הוא שלמד הראב"ד לפרשה בכה"ג, וכ"ה מבו' להדיא בפי' הראב"ד לתו"כ הנדמ"ח שמיני פ"י ה"ז שמפרש כן ד' התוספתא, עיי"ש.

ולדעת הרמב"ם נ' דצ"ל בתוספתא ואינו מטמא באויר כנגד המוסף, שהרי לדעתו טומאת המוסף היא מדין יד, וכמש"נ לעיל אות ה', ואין אויר ליד כלי חרס, וזהו דתניא דאין מטמא באויר כנגד המוסף.

ט] ונ' שלדעת הראב"ד מתפרש הא דמוסף התנור של בע"ב טהור, אשר עמד ע"ז בחזו"א (שהבאנו לעיל אות א'), דמ"ט לא חשבינן לי' בכלל התנור, ומש"כ דתנור שאני, לא א"ש לדעת הראב"ד דאיירי בתנור ויורה של מתכת, ואין טומאתן מדין טומאת תנור, דלעולם ה"ה מקב"ט ככל התנור, ואך שאינו נטמא אלא במגע ולא באויר, כיון דהתנור והיורה הם של מתכת, (דאף מוסף התנור איירי בתנור של מתכת כאשר כן מ' בד' הראב"ד בתו"כ), והא דתנן דטהור היינו דטהור הוא מטומאת כ"ח, וכ"נ להדיא בפי' הראב"ד בעדיות שם שפירש כן, עייש"ה, דע"כ פירש דהיורה של מתכת ואינה מטמאה באויר, ומוסף של שולקי זיתים הוי כמו תנור של חרס ומטמא באויר.

י] ואמנם בעיקר ד' הראב"ד צ"ב, שהרי פירש דהיורה מחוברת היא בקרקע,?שו"ר דאפשר שאינו אלא מחובר בבית הכירים, אך גם בית הכירים עצמן אין מחוברין בקרקע, וצריך בדיקה בזה?, וא"כ כיון שהיורה היא של מתכת, מ"ט היא מקבלת טומאה כלל, הרי כל כלים המחוברין לקרקע אין מקבלין טומאה, ואך בתנור נתחדש דהוא מקבל טומאה אף במחובר לקרקע, וא"כ יורה של מתכת שאין עלי' דין תנור וכדחזינן שאינה מטמאה באויר, א"כ מ"ט היא נטמאת במחובר, והנה אמנם משמעות ד' הראב"ד בפי' לתו"כ דתנור של מתכת שעשאו מכמה חלקים, ה"ה נטמא בטומאת תנור, אך לא מ' דהכא איירי בכה"ג, וגם דבכה"ג הרי מבו' בד' הראב"ד שם דהוא מטמא מאוירו, והכא הרי אין היורה מטמאת באויר.

וצ"ל בזה, דהגם דממעטי' לתנור של מתכת מדכתיב יותץ, כ"ז הוא לענין שאינו מטמא מאוירו, אך לעולם ה"ה מטמא אף במחובר לקרקע, ועי' כן בל' הראב"ד בפי' לתו"כ שמבו' דהנפ"מ בהא דנתמעט תנור של מתכת מדכתיב יותץ, הוא שאינו מטמא מאויר, ולא פירש כפי' הרמב"ם לקמן מי"א דנפ"מ דאינו מטמא במחובר, ומ' דה"ה מטמא אף במחובר כסתם תנורים, וכנראה היינו דמה שנתחדש בתנור שאין חיבורו מפקיעו מתורת קבלת טומאה, אי"ז דין מסוים בטומאת תנור של חרס, אלא אף בתנור של מתכת שטומאתו היא משום טומאת כלי מתכות, אין חיבורו מפקיעו מתורת קבלת טומאה, ולמש"כ התוס' בב"ב דס"ה. דהא דתנור מחובר נטמא הוא משום שאין חיבורו חשוב חיבור, וע"כ אף לגבי מכירה לא חשיב כמחובר, עיי"ש, הרי פשוט דאין לחלק בדין זה בין תנור של חרס לתנור של מתכת, ?אך אי"ז מוכרח, די"ל דבשל מתכת הוא טהור מדין נעשה לשמש עם הקרקע, גם י"ל דס"ל דהגם דגזה"כ הוא שמקב"ט במחובר, מ"מ אם הי' חיבורו חיבור גמור, לא מסתבר לרבותו, ?.

יא] אך אכתי צ"ב בד' הרמב"ם בפיהמ"ש שכתב דיורה הוא קדירה בנוי' בארץ ע"פ רוב עשוי' מנחושת, ולדעתו צ"ב דמ"ט ה"ז מקב"ט כלל, הרי דעתו לקמן מי"א ובהל' כלים פט"ו ה"ו דתנור וכירים של מתכת אין מקב"ט במחובר, ועי' במים טהורים שכתב דאפשר דאין כונת הרמב"ם דמתני' דהכא איירי בשהיא עשוי' מנחושת, אלא דע"פ רוב עושין אותה מנחושת אך הכא איירי שהיא עשוי' מטיט, וצ"ע בזה.

יב] **שם, ומאימתי הוא מטמא משיתחיל לשולקן,** בביאור הגר"א לתוספתא פירש דקאי אמוסף היורה של שולקי זיתים, דהוי כלי אדמה, וע"כ אינו מקב"ט עד שיתחיל לשולקו, דשליקה זו הויא כמו הסקה בתנור, דכשהוא שולק אז עולה הרתיחה עד המוסף והוי כמו היסק אצל מוסף, ועי' חזו"א סימן ז' סקי"ט.