טבילת כלים ה
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / יורה דעה / טבילת כלים

**שיעורי הלכה**

**הדינים הנידונים**

* **הלכה למעשה במעמיד.**
* **המתארח אצל מי שלא טבל כליו.**
* **כלי מסעדות וגמ"ח כלים.**

*שיעור ה'*

**טבילת כלים [יו"ד סי' קכ]**

**ממורינו הגאון רבי רפאל צבי ובר שליט"א**

[המשך סעיף ז] **כוס של כסף מחובר בכלי עץ, צריך טבילה.** הגה: ודווקא שעיקר הכלי הוא של מתכת, אבל אם עיקר הכלי הוא של עץ רק שמעט ברזל קבוע בו, הואיל ואפשר להשתמש בו בלא הברזל, אין צריך טבילה. אבל כלי המתוקן ביתדות של ברזל, ובלא היתדות לא היה אפשר להשתמש בו, והם מבפנים, צריך טבילה..

## אם עיקר הכלי מתכת אף שרובו אינו מתכת חייב טבילה

והיינו שכל כלי שעיקר הכלי הוא מתכת אף על פי שרובו אינו של מתכת חייב טבילה בברכה, וכגון בלנדר וכדו' שרובו מפלסטיק מ"מ עיקרו של מתכת.

## אם המעמיד מבפנים חייב טבילה בברכה

ומה שכתב הרמ"א שכלי המתוקן ביתדות של ברזל צריך טבילה כשהיתדות מבפנים, היינו שחייב טבילה בברכה, ואף שנתבאר לעיל בסעי' ו' שאי"צ טבילה, היינו כמו שנתבאר (שיעור ד) שהמעמיד מבחוץ, וס"ל להשו"ע שדוקא לעניין טומאה וטהרה אזלי' בתר המעמיד אבל בטבילת כלים תלוי בדרך ההשתמשות, והכל תלוי אם המאכל נוגע בכלי או לא, ולכך אם היו היתדות מבפנים ונוגעים במאכל חייב טבילה.

## שיטת הרמב"ם במעמיד ומסקנת ההלכה

והגר"א כאן האריך הרבה דשיטת הרמב"ם להלכה כדעת רבי מאיר דאזלינן בתר המעמיד, אף במעמיד כזה שאינו מעמיד של הכלי אלא מעמיד של האוכל, וראייתו מהא דמבואר בסוגיא בשבת דף ט''ו ע"ב גבי כלי זכוכית שגזרו בהן טומאה משום שדומים לכלי חרס, והקשו בגמרא 'אלא מעתה לא תהא להן טהרה במקוה, אלמה תנן ואלו חוצצין בכלים הזפת והמור בכלי זכוכית. ותירצו בגמרא שהמשנה במקוואות היא כר"מ שאם סתם את הנקב באבר הוי מעמיד וחייב לטבול הכלי. וכיון שפסק הרמב"ם (כלים פ"א ה"ה) שכלי זכוכית אין להם טהרה במקוה, היינו ע"כ כר"מ, שאל"כ יקשה מהמשנה במקוואות כמבואר בגמרא.

אלא שהדבר צ"ב מאי ראיה דהלכה כר"מ הא שפיר שייך להעמיד את המשנה במקוואות שהיה מעמיד דרבי נחמיה וחכמים, וכגון שהיה מעמיד מתכת לכלי של זכוכית, ואף שבגמרא העמידו את המשנה במקוואות כר"מ הא גופא צ"ב אמאי בסוגיא העמידו את המשנה כר"מ ולא העמידו כחכמים דר' נחמיה, וביותר קשה דלכאו' על כרחך צריך להעמיד המשנה במעמיד דרבי נחמיה, דהא אם היה נקב בכלי וסתמו באבר, אף אי נימא דאזלי' בתר המעמיד והוי ככלי מתכת, הא מ"מ הוי ג"כ כלי זכוכית, שהרי גם הזכוכית הוא מעמיד שהרי באבר עצמו אינו מחזיק המשקים בלא הזכוכית, וא"כ איך יהיה לכלי טהרה במקוה. אולם במעמיד דחכמים דרבי נחמיה אי אזלי' בתר המעמיד, נחשב הכלי רק ככלי מתכת ולכך יש לו טהרה במקוה.

ולמסקנה כתב הגר"א שיש חילוק בין טבילת כלים לטומאה, ולהלכה לעניין טבילת כלים דין כלי זכוכית בכלי מתכות, ושוב ליכא ראיה ממתניתין כרבי מאיר, דבאמת כלי זכוכית יש להם טהרה במקוה, ואתי מתניתין כרבנן.

## למעשה יש חילוק בין סוגי מעמיד ולכן יטבול בלא ברכה

והנה החזו"א (כלים סי' יז ס"ק יג) כתב לגבי המשנה בכלים (פי"ג מ"ו) שמבואר שם שמסרק שיש לו שיניים ממתכת דאזלינן בתר השיניים, וביאר החת"ס שאי"ז דומה לטבעת של אלמוג דחשיב הטבעת מעמיד, משום שבמסרק כל הכלי הוא בשביל השיניים ולכך נחשב ככלי מתכת ואין הידית מעמיד, אבל בטבעת של אלמוג ודאי אף שהאלמוג חשוב, גם הטבעת עיקר, וכל חשיבותו של האלמוג הוא כשהוא בטבעת, לכך יש להחשיב את הטבעת כמעמיד [ועיין בחת"ס בתשובה סי' רו הובא בפת"ש סי' רא ס"ק י, אבל עי"ש בפת"ש ס"ק לב שהביא מהחת'ס בסי' ריד שכתב להיפך ועי' חזו"א שם ס"ק טו שהעיר מסתירה זו).

ומעתה בחשוקים נראה שדומה הכלי לשיניים של מסרק, וא"כ בזה אין הולכים בתר המעמיד, ואף שהחשוקים הם מעמידים את הכלי מ"מ כל הכלי הוא רק החלק שאינו של מתכת וזה אינו בכלל מעמיד, ולפי דבריו כלי שיש לו יתדות של מתכת אינו חייב טבילה. ולכך לעניין מעשה ראוי שלא לברך אפילו במעמיד מבפנים.

[סעי' ח] **השואל או שוכר כלי מהגוי אינו צריך טבילה. אבל אם ישראל קנאו מהעובד כוכבים והשאילו לחבירו, טעון טבילה, שכבר נתחייב ביד הראשון.**

## המתארח אצל גוי או אצל ישראל שלא היו כליהם טבולים

והיינו כמבואר בגמרא שאין חיוב טבילה עד שיקנה, שאין זה כעין מעשה שהיה בכלי מדין שהיו הכלים של הישראל. הלכך מי שמתארח אצל הגוי או בא לאכול בחנות של גוי, יכול להשתמש בכליו בלא טבילה.

אכן השואל מישראל שקנה מהגוי אסור להשתמש בכלי בלא טבילה, ולכן מי שמתארח אצל ישראל שלא טבל כליו אסור לשתות ולאכול מכליו. מיהו אם כבר נתן בעל הבית משקה בכוס שלו והביא לפני האורח שרי לשתות [כידוע ממהרי"ל דיסקין], שהאוכל לא נאסר, ואי"ז נחשב כמי שבא להשתמש בכלי כיון שהמשקה כבר בכלי.

**ויש מי שאומר שאם לא לקחו הראשון לצורך סעודה, אלא לחתוך קלפים וכיוצא בו, אין צריך להטבילו.**

## השואל מישראל חברו כלי שהראשון אינו משתמש בו לאוכל

והיינו שכיון שהישראל הבעל הבית אינו חייב לטבול הכלי כיון שקנאו לחתוך בו קלפים, ממילא אין השואל ממנו חייב טבילה. אבל הט"ז (ס"ק י) והש"ך (ס"ק טז) הביאו מהאו''ה שחולק על המחבר, וטעמו שכיון שאם היה הראשון משנה תשמיש הכלי ובא להשתמש בו לאוכל אפילו עראי היה חייב לטבול הכלי, על כן גם השואל ממנו אם בא להשתמש בכלי לאכול חייב לטובלו.

אכן הפרי חדש (ס"ק כב) הסכים עם דעת היש מי שאומר שאם שואל כלי מחברו שלקח הכלי לצורך קלפים אינו חייב לטבול הכלי. ויותר מזה ס"ל להפר"ח שאף שימוש עראי כלל אינו מחייב בטבילה, ולכן דעתו שאין מקום לדברי האו''ה.

## שימוש עראי לאוכל

ודעת הפרי תואר להלכה כדעת הרמ"א שאף לשימוש עראי חייב טבילה, מיהו כתב לחלק שדוקא בסכין שדרכו לשימוש לאוכל בזה הדין שאפילו לשימוש עראי אסור בלא טבילה, אבל כלי שאין הדרך כלל להשתמש בכלי לאכול אינו חייב טבילה כשמשתמש בו עראי.

והמחבר והרמ''א דעתם שהשואל מישראל חברו שמשתמש בו לקלפים, חייב טבילה, ופסק הנשמת אדם שבכלי מתכות שהם מהתורה יש להחמיר, וכלי זכוכית יש להקל. מיהו בתשמיש עראי הסכימו האחרונים להחמיר כהרמ''א ודלא כהפר''ח, מיהו אפשר שראוי לא לברך אלא יטבול עוד כלי עמו [כ''כ החלקת בנימין].

## קיוסקים ומסעדות האם חייבים לטבול כליהם, ומה דין שהשואל כלי מהם

והנה יש שאלה מצויה בקיוסקים ומסעדות, דלכאורה בעל הקיוסק אינו חייב לטבול את הכלים, כיון שהוא משתמש בהם למסחר ואינו משתמש בכלים לאכילה, והמקבל ממנו לשתות או לאכול גם כן אינו חייב בטבילת הכלי כיון שהוא רק שואל. ובאמת כן כתב הדרכי תשובה (סי' קכ ס"ק ע) בשם השבט סופר להקל בזה. אולם המהרי"ל דיסקין (קונ' אחרון אות קלו) דעתו שודאי חייב לטבול הכלים קודם שמשתמש בהם והביא ראיה לזה מהא דמבואר להלן סעי' טז 'אם שכח ולא הטביל כלי מערב שבת או מערב יום טוב, יתננו לעובד כוכבים במתנה, ואחר כך ישאלנו ממנו ומותר להשתמש בו'. ואי נימא שאם שואל מיד ישראל שמחזיק הכלי למסחר אין הכלי חייב טבילה, היה יכול ליתן הכלי במתנה לישראל חברו על מנת שישאילו לו. וגם החזו''א לא הסכים עם היתר זה. ולמעשה יש הרבה מקומות שמקילים בזה באולמות ונופשים, וכן הוא אצל חלק מהכשרויות, אמנם המהרי''ל דיסקין והחזו''א החמירו בזה כמו שנתבאר.

## אם יכול בעל חנות להטביל הכלים קודם שמוכרן

ויש כמה נפק''מ לדינא מזה כגון חנות שמוכרת כלים, יש לדון אם יכול בעל החנות לטבול הכלים, ובט''ז (סוף ס"ק י) מבואר להדיא שאם אינו חייב טבילה לא עלתה לו טבילה וא"כ ה"ה כאן אין מועיל לזה טבילתו [וכתב שלאו''ה מהני הטבילה ולכך לא יברך]. ולפי''ז יש לדון מי שקונה מתנה לחברו, האם מהני שיטבול קודם לכן, כי נותן המתנה אין זה אצלו ככלי של סעודה, ואפשר שאם הניח אוכל בכלי, אף שקנה אותו בשביל מתנה חשיב כלי סעודה כבר ביד נותן המתנה, וצ"ע.

וכן גמ''ח כלים יהיה גם כן תלוי בזה מי יטבול הכלים, ועי' ערוך השולחן (קכ, מה) שלוקחים כלים לסעודות גדולות בתשלום מעט דרך שאלה ואח"כ מחזירים לחנווני ולא שמענו מעולם שיטבלו הכלים. וצ''ע אם יכול בעל הגמ"ח לטבול, ואי נימא שאין טבילת בעל הגמ"ח מועלת אם השואל יהא חייב לטבול. ועיקר הנידון הוא אם הא דמשאיל הכלים לאחרים והם לוקחים את הכלים לצורך אכילה, חשיב כמשתמש בכלים לכלי סעודה וחייב. מיהו אי"ז דומה ממש לכלים של מסעדה שנתבאר לעיל שהכרעת האחרונים שהכלים חייב טבילה, דהתם בעה"ב עצמו מגיש את האוכל ולכך יש להחשיב את הכלי ככלי סעודה, אבל בגמ"ח כלים אין בעלי הגמ"ח מביאים את האוכל ושמא אי"ז ככלי סעודה ולא נתחייבו הכלים טבילה עד שבאו ליד השואל מהגמ"ח.

ועכ"פ הערוך השולחן היקל בגמ"ח כלים וא"כ אם הטביל בעל הגמ"ח לא עלתה להם טבילה, אלא שלדבריו גם הלוקח מהגמ"ח אינו צריך לטבול הכלים. אבל יש לעיין לסברת האו"ה (המובא בט"ז ס"ק י) ובש"ך (ס"ק טז) להחמיר היות ויכול הנותן להשתמש והתחייב בטבילה ה"ה בגמ"ח כלים, אלא שיש לדון מי נחשב הבעלים של הגמ"ח ואכמ"ל.