כלים פכ_ח מ_ד
קטגוריות: ש_ס / נא כלים / כלים עניינים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / כלים ב_ב

**כלים פכ"ח מ"ד**

א] **מטפחות ספרים וכו',** הרמב"ם בפיהמ"ש כתב דטעמא דב"ה הוא, דמטפחות מצויירות הן מיוחדות לספרים, וע"כ אינם ממשמשי אדם, ומטפחות שאינם מצויירות ה"ה משמשות גם לתשמישים אחרים, וע"כ הן מקב"ט,[[1]](#footnote-2) ובכס"מ פכ"ז מכלים הי"ג כתב דפעמים עושין אותה כמין תיק ונותנה בחיקו ומתחמם בה, וע"כ הן טמאות ט"מ, ?ועי' ירושלמי כלאים פ"ט ה"ב כמה טעמים בזה, ואינו ברור אם קאי שם על כלאים, או על טומאה, עיי"ש במפרשים, ובד' הגר"א מבו' להדיא דקאי על טומאה, עיי"ש, (ופירש דזהו דפריך דמ"ט לא קאמר דרק אח"כ משתמש, וע"כ אין בו משום כלאים, וע"ז משני דה"ז אסור), אך כבר דקדק המהרא"פ מד' הר"ש לעיל פכ"ד מי"ד דלא קאי על טומאה, וכנר' דמכח הני שימושים דהוו בדרך אגב, אין לזה לקב"ט, ורק לגבי כלאים יש לאסור משו"ז.?.

וטעמא דב"ש דאף מטפחות המצויירות טמאות, כתב הרמב"ם דמרוב שימושן לספר ה"ה ממשמשי אדם, וצ"ב, ושמא כונתו כמש"כ בחזו"א סימן ל"ג סק"ו, דכיון שחייבין בכבודו של ספר וגם מעשה העטיפה מצוה ולולא המצוה לא היו נוהגין בחיפוי יש מקום ליחס את המטפחת למשמשי אדם שהאדם משמש בה למצותו, עכ"ד, אך לפ"ז לא הוצרך הרמב"ם ל"רוב" שימושן לספר, והרא"ש כתב דכיון שפורסים אותם על הספרים כשקורא בהן, ובחזו"א שם כתב דר"ל בין גברא לגברא או כשיחיד קורא ומפסיק והולך לו עד שישוב, חשיבי משמשי אדם.[[2]](#footnote-3)

ב] אמנם הנה הר"ש נקט דאיירי במטפחות המיוחדות לספר דאסור להשתמש בהן לשאר תשמישין, וע"כ מסיק דלא איירי לענין טומאת מדרס, שהרי אסור לישב עליהן, וצ"ע דא"כ מ"ט דב"ה דשאינם מצויירות טמאות, הרי לא חזו לשאר תשמישים, ואם ס"ל דמכח תשמיש הספר חשיבי כמשמשי אדם, א"כ מ"ט מצויירות אינם טמאות.

ומל' הר"ש נראה דהטעם בזה הוא משום שמצויירות עשויות לנוי, וע"כ לא חשבינן להו כמשמשות את האדם אלא כמשמשות את הספר, ומשא"כ שאינם מצוירות שאינם עשויות לנוי, וכנראה הן עשויות לשמירת הספר, חשבינן להו כמשמשות את האדם לשמור את הספר.

ג] וי"ל עוד בזה, לפמש"כ הראב"ד בפ"ב דתמיד, דכלי של איסוה"נ מקב"ט אע"פ שאסור להשתמש בו, מפני שראוי לתשמיש אם ל"ה אסור בהנאה, ולפ"ז י"ל דע"כ מטפחות שאינם מצויירות מקב"ט, אף שאסור להשתמש בהן לתשמישים אחרים, ומש"כ הר"ש דמכח איסורן אינם טמאות טומאת מדרס, היינו משום דלטומאת מדרס בעינן שיהא מיוחד בפועל למדרס, וכל שאסור לישב ע"ז ואי"ז עומד בפועל למדרס, אינו טמא מדרס, ומשא"כ מטפחות המצויירות שעשויות לנוי, ומצ"ע אין עומדות לתשמישים אחרים, אינם מקב"ט.

ובדובב מישרים ח"א סימן קכ"ד בהוספה כתב כן בדעת הרא"ש, שכתב דר"ג סבר דאין משתמשין אף בשאינם מצויירות כיון דשל ספרים הם, ולכאו' כונתו דכיון דשל ספרים הם ע"כ אסור להשתמש בהן לשאר תשמישים, ומ' דב"ה דמטמאין הוא משום דחזי לשאר תשמישין, ואף דאסור להשתמש בהן, עכ"ד.

ד] בחזו"א שם כתב דאפשר דאין טומאתן אלא מדרבנן דאף אם הן משמשין לאדם הן פשוטין כיון דאין עשוין לקבלה, עכ"ד, אמנם כ"ז הוא לדעת התוס' בשבת דס"ג: דבגד אינו טמא אלא בשהוא עשוי לקבלה, אך לדעת רש"י והרמב"ן ודעימייהו דבגד טמא אף בשאינו עשוי לקבלה, ונת' בזה לעיל פכ"ו מ"ג אות ג', נראה דהן טמאין מדאורייתא.

1. והרש"ש כתב דצ"ל דעדיין לא נשתמש בהן לספרים, דאם כבר נשתמש לספרים הרי אסורין הן לתשמיש אחר, אלא מיירי שעשאן לספרים ולא נשתמש בהן עדיין, וס"ל לב"ה דהזמנה לאו מילתא, ור"ג ס"ל כרשב"ג בנו שם דהזמנה מילתא היא, עכ"ד, אך א"כ תיקשי מינה לאביי דס"ל בסנהדרין דמ"ח. דהזמנה מילתא היא, וע"כ נראה דטעמא דב"ה הוא משום שאינו מייחד אותם לגמרי לספרים, וע"כ הוא רשאי להשתמש בהן שאר תשמישים, וכ"ה בחזו"א סימן ל"ג סק"ו. [↑](#footnote-ref-2)
2. ובמשנ"א הק' דהא דס"ת עצמו אינו מקב"ט, וכיון דס"ת לא מיקרי משמשי אדם, מטפחת אמאי הוי משמשי אדם, ועוד דדמי למתכת המשמש את העץ דטהור משום דעץ עצמו טהור, עיי"ש, ולכאו' נראה, דהגם דהס"ת עצמו לא חשיב ככלי לקב"ט אף אם פשוטי כלי עור טמאין דדמי לבגד העשוי לצורה, מ"מ המטפחת המשמשת את האדם לשימושו בס"ת, חשיבא שפיר כמשמשי אדם, ופשוט דכלי המשמש לשמור בו בגד העשוי לצורה, מקב"ט, ול"ד למתכת המשמש את העץ, דהויא חלק מכלי העץ, אך הכא הויא המטפחת כלי בפנ"ע. [↑](#footnote-ref-3)