א.חילול מעשר שני
קטגוריות: ש_ס / ח מעשר שני / מעשר שני עניינים - הרב מאיר קאופמן

**בס"ד ג' תשרי ס"ט**

**סימן א**

**בענייני חילול מעשר שני**

א]בדין מטבע שנפחתה [ב"מ נ"ב:]

**בעניין מעשר שני שאין בו ובחומשו ש"פ**

ב]ביאור שיטת רש"י ותוס' שהוא חיסרון בכסף

ג]האם מספיק שבפירות יהיה ארבע פרוטות

ד]בדברי רש"י שהדין יש בחומשו כדי שיהיה חומש

ה]שיטת הראב"ד והרא"ש דבתחילתו פחות מפרוטה לא חל חיוב חילול

ו]ביאור שיטת הרמב"ם

ז]ביאור הנידון האם צריך לחלל הקרן וחומש על פרוטה או פרוטה ורביע

ח]האם יש חיוב חומש בפודה על פרוטה לשיטות שבאין בחומשו יש פטור מחומש

ט]האם דברים שחייבים מדרבנן ומדאורייתא מצטרפים לפרוטה ובעניין שני דרגות בחיוב דרבנן

י]בדברי הרמב"ן במה אפשר לחלוק על חזקיה

י"א]בביאור דברי הגמ' שדאוריתא ודרבנן לא מצטרף והטעם דלראב"ד תערובת לא חשיב דרבנן

י"ב]בנידון הראשונים האם אפשר לפדות ביותר משויו

**בדין מטבע שנפחתה [ב"מ נ"ב:]**

א]עיין ב"מ נ"ב. לעניין מטבע שפחתה דמבואר במשנה ונותנה למע"ש ואינו חושש ובגמ' אמר ר"פ ש"מ מאן דמוקי אזוזי מקרי נפש רעה מסייע ליה לחזקיה דאמר חזקיה בא לפורטה פורטה בשוויה בא לחללה מחללה ביפה מאי קאמר אע"פ שבא לפורטה זה בשוויה אבל בא לחללה מחללה ביפה למימרא דתרי זילי מזלזלינן והאמר חזקיה מע"ש שאין בו שווה פרוטה אומר הוא וחומשו מחולל על מעות הראשונות לפי שאי אפשר לאדם לצמצם מעותיו והגמ' עונה מאי ביפה בתורת יפה דתרי זילי לא מזלזלינן ע"כ

ובביאור הגמ' נאמרו כמה שיטות בראשונים ונבארם בס"ד רש"י בד"ה מאי קאמר ביאר שמדובר שזה פחת כדי הונאה וגם בזה סברא הגמ' בתחילה שמחללים עליה כמו על מטבע יפה והגמ' שואלת שהרי אתה רואה שלא מזלזלים לפדות בשויו ממילא לא מסתבר לזלזל כאן ולפדות במחיר של מטבע טובה והגמ' עונה שבאמת מחלל על זה כשוויה וכוונת חזקיה שאפילו כשבא להוציאה בירושלים יהיו אנשים שיקבלו את זה בשויה דהינו קצת פחות משויה האמיתי בכל אופן הוא יכול לחלל עליה כשויה האמיתי מצד שמי שלא מקבלה בשויה הוא נפש רעה ועיין ריטב"א חדשים שביאר על דרך זה אלא בכדי הונאה ע"ש

ועיין תוס' שביארו כנ"ל שמדובר בכדי הונאה אלא שכתבו שאין כוונת הגמ' בתחילה שמחללים על זה בשווי מטבע טובה שהרי זה שיעור הונאה וכן לא יתכן לומר שזה נפש רעה מי שלא רוצה לקבלה בשויה אלא כוונת הגמ' שמחללים עליה כמו שהיא שווה אע"ג שכשיבוא לחללה בירושלים השולחני יוריד לו קצת והטעם שמחלל בשוויה ביאר התוס"ר כי יכול לתת מטבע זו ישר לאנשים שיקחו בשויה שהרי זה נפש רעה מי שלא רוצה בשויה והגמ' שואלת שמשמע שמחללים בשויה ממש הרי חזקיה אמר שאדם לא מצמצם והגמ' דוחה שבאמת הוא מוריד קצת ולפ"ז נשאר ההבנה כמו בתחילת הסוגיא ויש סיוע מהמשנה לחזקיה שלא מורידים משויו ועיין תוס"ר שביאר בשם הר' יוסף כתוס' אמנם נקט שהקושיא מהדין של מעות הראשונות שחזינן שלא מזלזלים ולכן הגמ' חוזרת בה ואומרת שבאמת פודים רק כמו שהשולחני יתן בעד זה וכונת המשנה רק לומר שזה לא אסימון

ועיין רמב"ן ר"ן ורשב"א שביארו שמדובר על פחות מכדי הונאה דהרי אם זה כדי הונאה אסור לקיימה והגמ' בתחילה סברא שמחלל עליה כשיעור מטבע יפה והגמ' שואלת שהרי מבואר שלא מזלזלים במעשר שני ולכן הגמ' חוזרת בה ואומרת שמחללים בשויה והגמ' מבארת שאע"פ שכשבא להוציאה בירושלים יוכל להוציא כשווי מטבע יפה בכל אופן לא מחלל אלא כמו מטבע חסרה ובתוס' ביארו גם ביאור אחד שמדובר על פחות מכדי הונאה אלא ביארו כנ"ל שהגמ' גם במסקנא נשארה שזה ביפה אלא שלא מצמצמים וכנ"ל

והנה פסק הרמב"ם כחזקיה ובפ"ד הי"ט כתב וז"ל היתה הסלע חסירה שתות או פחות משתות אם היתה יוצאת ע"י הדחק מחלל עליה לכתחילה בשוה סלע ואינו חושש עכ"ל ולכאורא במהלך הסוגיא למד כתוס' שהגמ' לא חזרה בה ורק שלא פודים בצימצום וזה אין מקומו כאן אלא שהעמיד הגמ' גם בכדי הונאה

אמנם לכאורא לרוב הראשונים בפחתה בכדי הונאה פודים רק בשויה וגם בפחות מכדי הונאה להרבה ראשונים וכנ"ל

[אייר ע"א

והנה הרמב"ן נקט שבפחת כדי הונאה אסור לקימה וכן אין פודין על זה מעשר שני שזה כמו אסימון כיון שאסור לקימה ולשיטת רש"י מבואר שפודין וה"ה שמותר לקימה וכמבואר בדבריו בסוגין שכל הדין שאסור לקימה רק אם זה פחת יותר משיעור הונאה אמנם הפלא בדעת הרמב"ם שפסק שאסור לקימה ובכל אופן פסק שאפשר לפדות את זה בשויה והרי הטעם מבואר שכיון שמי שלא מקבל הוא נפש רעה והרי זה אסור לקימה ומה שייך לומר שזה נפש רעה ואולי יש לדחוק דבמציאות רוב האנשים משתמשים ולא חוששים לאיסור ולכן זה לא אסימון ושוין כמו מטבע גמור ומה שהגמ' אומרת שזה נפש רעה הכונה מי שלא לוקח מחמת הפחת ולא מחמת האיסור וצ"ע]

**בעניין מעשר שני שאין בו ובחומשו ש"פ**

ב]הגמ' ב"מ נ"ג: מביאה ברייתא ואם גאל יגאל איש ממעשרו ולא כל מעשרו פרט למעשר שני שאין בו ש"פ איתמר רב אמי אמר אין בו ש"פ ור"י אמר אין בחומשו ש"פ והרמב"ם פסק כמ"ד אין בחומשו ש"פ והנה בירושלמי פ"ד דמע"ש מובא מחלוקת זו לעניין חיוב חומש אמנם בסוגין מובא שכה"ג צריך לחלל על מעות הראשונות ומבואר שזה חיסרון בחילול

**ביאור שיטת רש"י ותוס' שהוא חיסרון בכסף**

והנה רש"י ותוס' שם ביארו מפורש שזה חיסרון בחילול דכה"ג אי אפשר לחלל והנה בפשוטו הוא הלכה בפירות שכל שהוא מחלל כמות שאין בה שו"פ לא חל החילול אלא שלפ"ז בפשוטו אם בפירות יהיה ש"פ אפילו אם יחלל פרוטה וחצי על שני פרוטות זה יחול ובגמ' מבואר שכה"ג חשיב שחל כאן חצי פרוטה ומבואר לכאורא שזה הלכה בכסף שנתפס בו הקדושה ועוד דחזקיה אומר שאם מחלל על מעות הראשונת דהינו שיש שם כבר מעשר כה"ג אפשר לחלל גם על פחות מש"פ ובפשוטו עד כמה שזה חיסרון בפירות כיון שהם פחות מש"פ א"כ מה יעזור שיש במעות כבר מע"ש אלא בהכרח שזה הלכה בכסף וכיון שיהיה כאן במטבע יותר מפרוטה לכן זה לא חיסרון ועיין תוס"ר שהאריך בזה וכן נראה כוונתו

והנה בפשוטו לפ"ז גם למ"ד שאין בחומשו שו"פ הגדר הוא כנ"ל ולפ"ז לא יחול חילול אם לא שחל במטבע ארבע פרוטות ועיין חזו"א דמאי ג' י"ג ד"ה והנה שהקשה שלפ"ז דמבואר בגמ' לעניין פחות משו"פ שאם מחלל על שני פרוטות זה כמו שני חילולים א"כ ה"ה לענין ארבע פרוטות וא"כ אי אפשר לחלל על פרוטות אלא על איסר והרי מפורש במשניות שאפשר לחלל על פרוטות וע"ש מה שחידש מכח זה שהדין באין בחומשו זה פטור רק מחומש או אם בתחילתן לא היה בו שיעור זה ולא אם עושה כזה מעשה חילול אמנם דבריו דלא כראשונים שדימו הדברים ועיין עוד לקמן סק"ה בדעת הר"מ

ואפשר לומר שבאמת גם למ"ד דאין בחומשו שו"פ יסוד ההלכה זה בכסף שחל עליו הקדושה אלא שחידוש זה המבואר בגמ' ששני פרוטות דנים כל אחד בנפרד זה רק לעניין פרוטה ששם מסתבר שהחיסרון כמו שביאר הר"מ שמטבע זו היא כמו אסימון אבל עד כמה שזה שיעור של ארבע פרוטות א"כ מסתבר שזה סברא בחלות חילול שצריך לחול על שיעור חשוב וודאי שמצטרף גם כמה פרוטות

עוד אפשר לבאר שלמאן דאמר שאין בחומשו לא מסתבר שזה הלכה בכסף אלא שזה הלכה בפירות המתחללים שצריך שיהיה להם חשיבות של ארבע פרוטות אלא שלפ"ז צ"ע מה עוזר על מעות הראשונות אבל הפירות אין בהם שיעור זה וצ"ל כמו שביאר בחזו"א דמאי ג' ט"ז ד"ה ולפירש"י, שדנים שזה מצטרף לחילול הקודם וחשיב שיש כאן בפירות ארבע פרוטות וצ"ע

**האם מספיק שבפירות יהיה ארבע פרוטות**

ג]והנה קי"ל שהקדש שווה מנה שחיללו על ש"פ מחולל ויש לעיין האם למאן דאמר אין בחומשו שו"פ מספיק שבפירות יהיה שיעור ארבע פרוטות אבל יכול לחלל על פרוטה או שצריך לחלל על ארבע פרוטות ובפשוטו תלוי בנ"ל שאם זה הלכה בכסף א"כ וודאי צריך שיחול על שיעור ארבע פרוטות אבל אם זה הלכה בדבר המתחלל א"כ כיון שהוא יש בו שיעור ארבע פרוטות הוא בר חילול ולא איכפת לן שמחלל על פרוטה אמנם אין זה מוכרח דיתכן שגם אם זה הלכה בפירות אבל כל שמחלל פרוטה הביאור שדנים לעניין חילול זה ששווי הפירות הוא פרוטה ועד כמה שזה כך אי אפשר לחלל

והנה תוס' בגיטין ס"ה. ד"ה אמה כתבו שלמ"ד יש בחומשו צריך לחלל על ארבע פרוטות ועוד פרוטה לחומש אמנם תוס' ב"מ נ"ד. ד"ה או וכן תוס' בר"ה ל"א: ד"ה וביקש סתמו שמחללים על פרוטה ובפשוטו זה גם למ"ד יש בחומשו ש"פ למאי דהרמב"ם פסק כן [אמנם יתכן שהם פסקו כמ"ד אין בו שו"פ] ובפשוטו נחלקו בנ"ל ודו"ק

**בדברי רש"י שהדין יש בחומשו כדי שיהיה חומש**

ד]והנה עיין רש"י ד"ה ורב אסי שכתב וז"ל אין בחומשו שו"פ שנינו דלאו בר גאולה עד שיהא בו שווה ארבע פרוטות כדי שיהיה ראוי להוספת חומש דכתיב בהאי קרא עכ"ל ומבואר בדבריו שהטעם שצריך שיעור ארבע פרוטות לא מחמת חשיבות הפירות ולא מצד החלות שחל על הכסף אלא כדי שיהיה חומש וצ"ל שהתורה רימזה כאן שאין חומש פחות משו"פ ואולי זה מסברא ולפ"ז א"ש שתוס' שם הרי כתבו שצריך חמש פרוטות ולמ"ד יש בו צריך פרוטה ורביע ובפשוטו דעתם שהדין חומש הוא מהמחיר שפדו הפירות א"כ בהכרח לפדות בארבע פרוטות ולפ"ז יתכן דתוס' בב"מ ור"ה שס"ל לפדות בפרוטה גם החומש חזינן שאין החומש נידון כדבר לעצמו וא"כ לכאורא אין סברא לומר שצריך שיהיה בו פרוטה ובהכרח אין הגדר כנ"ל ופליגי על תוס' בגיטין לשיטתם ודו"ק ואינו מוכרח שיתכן שרצון התורה שיהיה בחומש מצד עצמו פרוטה ועיין לקמן מה שנכתוב בס"ד

**שיטת הראב"ד והרא"ש דבתחילתו פחות מפרוטה לא חל חיוב חילול**

ה]והנה הראב"ד והרא"ש והריטב"א גרסו שם נ"ג: דיש בו ש"פ קלטוהו מחיצות דאוריתא ואין בו ש"פ קלטוהו מחיצות דרבנן וביארו הרא"ש והראב"ד שאם יש מעשר שני שהיה פחות מש"פ מדאוריתא לא מועיל לו פדיון ועיין ריטב"א שהקשה א"כ איך רבנן הקילו לפדות על מעות הראשונות ולכן ביאר שהכונה שמעשר שני בכזה שיעור קטן אין חיוב לפדותו ולהעלותו לירושלים אמנם בדעת הראשונים הנ"ל בפשוטו הביאור כמו שביאר החזו"א שמותר לאכול את זה חוץ לירושלים ללא פדיון ורק בהיה בו בתחילתו שיעור פרוטה ועכשיו מחלל רק פחות מפרוטה כה"ג וודאי כבר חל איסור וזה רק חיסרון במעשה החילול ועל זה עוזר מעות הראשונות והנה החזו"א נקט שוודאי שחל על זה מעשר לשאר דינים כגון שאסור לאונן או בטומאה דאל"כ במה חל עליו דין מע"ש ואיך זה מתיר את האיסור טבל והדברים מחודשים והנה הראב"ד ביאר שהקובע לא אם היה מע"ש בתחילתו בשיעור פרוטה אלא אם היה שיעור טבל בשיעור פרוטה והוכיח דבר זה מהגמ' במכות י"ט: שתאנה טבל שהופרש ממנה מע"ש ואכלה חוץ לחומה הוא לוקה עליה והרי עוקץ תאנה בפשוטו הוא פחות מש"פ [והנה מבואר שם בגמ' שעשה חלקה לתרומה וחלקה למעשר ראשון ואם הוא זר הוא חייב שתים וצ"ע שסתם תאנה אין בה שלשה זתים וכאן הרי היה תרומת מעשר כזית דהינו שכפול עשר מזה היה מעשר ראשון ובהכרח שמדובר בתאינה מיוחדת או שזה רק בתור דוגמא וא"כ אזדא ראית הראב"ד וצ"ע] וא"כ לפ"ז אולי באמת כה"ג מדאוריתא לא חל על זה שם טבל ואין כאן חלות מע"ש מדאוריתא אמנם בריטב"א הלשון שהקובע בשיעור המעשר שני ולפ"ז צ"ע כנ"ל ומה שכתב החזו"א שלאונן ובטומאה יש איסור דאוריתא ובזה לכאורא גם לא עוזר מעות הראשונות וצ"ע א"כ איך חז"ל התירו לפדות הרי זה יגיע למכשול להאכל בטומאה וצ"ע

**ביאור שיטת הרמב"ם**

ו]והנה עיין ברמב"ם פ"ב ממע"ש ה"ט וז"ל וקליטת מחיצות מדבריהם אפילו מעשר שאין בחומשו ש"פ שהוא מדבריהם מחיצות קולטות אותו עכ"ל ומקורו מגירסת הראשונים הנ"ל ומבואר בדבריו שזה רק דרבנן ומאידך כתב פ"ה ה"ד מעשר שני שאין בחומשו ש"פ פטור מחומש וצ"ע הרי בפ"ב פטרו לגמרי וצ"ל כנ"ל מהראשונים שאם מתחילתו לא היה בו חומש של ש"פ אין בו חיוב דאוריתא אבל אם מתחילתו היה בו שיעור אלא שעכשיו מחלל פחות משיעור כה"ג וודאי שהוא חייב חילול מדאוריתא אלא שזה פטור במעשה הפדיון מחומש ועיין פ"ד ה"ט ואין פודין בפחות מפרוטה מפני שהוא כפודה באסימון עכ"ל

ועיין חזו"א שביאר שיסוד הדרשא הוא על מעשר שני שבתחילתו אין בו אלא או פחות מפרוטה או ארבע פרוטות ובזה דורשים אותו לפטור לגמרי ויש כאן עוד נידון במקרה שכבר חל חיוב מעשר על יותר מהנ"ל או שכבר הופרש בשיעור יותר מהנ"ל וכה"ג יש דין אחד שפחות משו"פ לא מועיל חילול וכנ"ל ועוד הלכה שאם אין בחומשו שו"פ זה פטור מחומש אבל חילול עוזר והנה הרמב"ם כתב ההלכה של מעות הראשונות באין בחומשו ש"פ והיה מקום לומר שדוקא כאן אבל פחות משו"פ שזה חיסרון שזה כמו אסימון זה לא עוזר אמנם החזו"א סקט"ו נקט שזה עוזר וצ"ע שהר"מ סתם הדברים והרי באין בחומשו אפשר לחלל ורק זה פטור מחומש וודאי שמסברא אין ללמוד מזה לענין אין בו שו"פ וצע"ג

והיה מקום לומר שהרמב"ם לא ס"ל כלל חיסרון של אין בו שו"פ ומה שכתב שזה כאסימון הכונה כמו שביאר בגר"א על הירושלמי שמדובר במטבע ששויה פחות מש"פ ורק כה"ג זה כמו אסימון וצ"ע

והנה הרמב"ם כתב מעשר שני שאין בו שו"פ יכול לחלל אותו על המעות הראשונות וצ"ע למה בשיעור זה הקילו והניחא לראשונים שזה הלכה שכה"ג אי אפשר לחלל על פרוטה לכן הקילו כה"ג לחלל על מעות הראשונות שזה הצורה היחידה שאפשר אבל לרמב"ם שזה רק פטור מחומש צ"ע למה הקילו בשיעור זה ועיין חזו"א סקי"ד והנה צ"ע עוד למה הר"מ כתב לומר הוא וחמשו הרי אין חיוב חומש כה"ג והחזו"א חידש שמדרבנן זה חייב חומש והדבר מאוד דחוק בלשון הר"מ שכתב שמעשר שני שאין בו שו"פ פטור מחומש והכוונה מדאוריתא ויותר היה נראה שהכונה שעד כמה שמחלל ללא הפסד אמרו מדרבנן שיוסיף חומש וזה רק שייך כשמחלל על מעות הראשונות ויתכן שזה עצמו הסיבה שכה"ג הקילו כדי שיוסיף חומש וסברא זו מבוארת בריטב"א הישנים בב"מ נ"דף ע"ש

והנה שיטת הרמב"ם מאוד מחודשת בדברי הגמ' אמנם עיין דרך אמונה פ"ד בצהה"ל מ"ט שהביא מלשון הטור וסה"ת שכתבו שמעשר שני שאין בו שו"פ אומר הוא וחומשו מחולל על המעות הראשונות וצ"ע למה לא כתבו שאין בחומשו והיה מקום לומר שפסקו כמ"ד אין בו ש"פ ודלא כרמב"ם אמנם ע"ש דבסמ"ג פסק כמ"ד אין בחומשו ובכל אופן כתב הדין שאין בו שו"פ וכנ"ל וצ"ל לכאורא שס"ל כרמב"ם הנ"ל דבחומשו זה רק פטור מחומש משא"כ באין שו"פ אי אפשר לחלל

**ביאור הנידון האם צריך לחלל הקרן וחומש על פרוטה או פרוטה ורביע**

ז]קי"ל שהקדש שווה מנה שחיללו על שו"פ מחולל וכתבו הראשונים שבזמן הזה הוא אפילו לכתחילה והנה בתוס' בב"מ נ"ד. כתבו שמחלל הוא וחומשו על פרוטה וכן כתבו תוס' בר"ה ל"א: וטעמם לכאורא שגדר הדין חומש הוא להעריך את הפירות במחיר יותר יקר וממילא על כל זה יש דין שמועיל לחללו על פרוטה אמנם תוס' בגיטין ס"ה. כתבו על פרוטה ורביע ובביאור שיטתם יתכן שכיון שחומש לא מעכב א"כ ס"ל שהוא חוב נפרד שלא קשור לעצם החילול וממילא זה לא יכול להצטרף לפרוטה של החילול כי החילול עצמו צריך להעשות בשיעור פרוטה [ולפ"ז אין מקור מתוס' בב"מ דלא כדבריהם דשם אזלי למ"ד חומש מעכב אמנם תוס' בר"ה דיברו להלכה] ויתכן עוד שכל החיוב חל רק אחרי שפדה בשויו וממילא זה וודאי לא יכול להצטרף

והנה בעיקר הדין חומש יש לעיין האם זה חומש משווי הפירות או שזה חומש מהקרן שנתן בעד הפירות ונפק"מ לנ"ל במקרה שפדה בפרוטה שאם הדין חומש הוא מהפירות א"כ יכול לתת החומש כשווי הפירות משא"כ אם זה חומש משווי הקרן שנתן בעד הפירות א"כ לא יכול לתת יותר מרביע פרוטה וכן נפק"מ אם רוצה לחלל החומש גם על פרוטה אבל לא יועיל על רביע פרוטה כמו שאת הקרן לא יכול לחלל על רביע פרוטה ורק אם החיוב כמו הקרן א"כ באמת אין לו חיוב יותר מרביע פרוטה והנה בתוס' מבואר שצריך רביע פרוטה ולכאורא מבואר מזה שהדין חומש הוא מהקרן שנתן ועיין חו"ב סימו א' שהקשה דמבואר בגמ' בערכין שאם בעה"ב אמר בעשרים ומישהו אמר בעשרים ואחד הבעה"ב חייב לפדות בעשרים ואחד אבל החומש הוא נותן לפי מה שהוא היה מוכן לתת והנה הרי למעשה עשה החילול בשווי יותר ומבואר לכאורא שהדין חומש ממה שהפירות שוות וכיון שהוא אמר שזה שווה לו עשרים נותן חומש מעשרים וצ"ע

**האם יש חיוב חומש בפודה על פרוטה לשיטות שבאין בחומשו יש פטור מחומש**

ח]והנה עיין תוס' בגיטין שכתבו שלמאן דאמר שצריך יש בחומשו שו"פ א"כ צריך חמש פרוטות והנה עיין לעיל שביארנו ששיטת הרמב"ם שהדין יש בחומשו שו"פ לאחר שחל חיוב זה רק פטור מחומש ואפשר לחלל בפרוטה והנה יש לעיין האם כה"ג יש דין לתת חומש ולכאורא אם הדין יש בחומשו שו"פ זה מהפירות א"כ גם כאן יהיה חיוב חומש אבל למה דמבואר בתוס' שזה מדמי החילול א"כ כאן זה יוצא פחות מפרוטה וכה"ג לא יצטרכו חומש וכן נקט המנחת שלמה והנה הרא"ש ותר"י בתחילת פרק כיצד מברכין כתבו לעניין נטע רבעי שמחללים אותו בפרוטה ובפשוטו מוכח או שפסקו כמ"ד אין בו שו"פ או שגם למ"ד יש בו מועיל על פרוטה וכנ"ל אמנם לנ"ל יתכן שס"ל כרמב"ם שהדין אין בחומשו זה פטור מחומש וכה"ג שמחלל על פרוטה לא צריך להוסיף חומש וא"ש שלא הזכירו להוסיף חומש

אמנם עדיין יש לעיין האם לתוס' דמבואר שמחלל הקרן וחומשו על פרוטה האם לשיטת הרמב"ם דבאין בחומשו שו"פ כה"ג זה פטור מחומש האם כיון שביחס למחיר הקרן שנותן הרי זה פחות מארבע פרוטות א"כ לא צריך לתת חומש כלל או שלשיטה זו בהכרח שהחומש הוא משווי הפירות דהרי הוא מכלל שווי הפירות וצ"ע

והנה החזו"א הנהיג לומר הוא וחומשו מחולל בפרוטה והרי קי"ל כרמב"ם בדין אין בחומשו כמו שביאר החזו"א וא"כ אין כאן חיוב חומש כלל והנה החזו"א נקט בדעת הרמב"ם שמדרבנן תמיד צריך לתת חומש ולכן אומר הוא וחומשו מחולל על המעות הראשונות וכנ"ל סק"ה ויתכן שלכן צריך להזכיר חומש אמנם עיין ג' ט"ז' שדרבנן ודאוריתא לא מצטרף לפרוטה ועד כמה שבצורת החילול של היום תמיד החומש הוא מדרבנן א"כ תמיד צריך לומר על פרוטה ורביע ומבואר שלמה שנקט לעיקר כתוס' בר"ה שמועיל קרן וחומשו על פרוטה חשיב שיש כאן חיוב חומש מעיקר הדין

**האם דברים שחייבים מדרבנן ומדאורייתא מצטרפים לפרוטה ובעניין שני דרגות בחיוב דרבנן**

ט]והנה דנו במקום שמחלל דברים שחיבים מדאוריתא ודברים שחייבים במעשר מדרבנן האם זה מצטרף לפרוטה ובסברא פשוטה זה לא מצטרף ואפילו שמעשרות היום דרבנן אבל דנים כעין דאוריתא וכעין שנקט החזו"א לעניין חומש שחייב מדרבנן אלא שיש לחלק ששם זה לא בעצם החיוב מעשר אלא בדין חומש אבל בדין חיוב מעשר כל שזה חייב מדרבנן זה מצטרף ובפשוטו זה כמו להפריש מחד דרבנן על תרי דרבנן שהחזו"א נקט להלכה שלא להפריש ומקורו מתשובות מימוניות לעניין חלה ונפק"מ מלקוח על לא לקוח וכדו' וצ"ע שהחזו"א בנוסח המעשרות לא הוסיף שאם יש כמה דרגות חיוב לחל כל אחד בפרוטה וכן מתי שנתמלא מטבע שמחללים הכל בפרוטה גם כה"ג לכאורא צריך כל דרגת חיוב לחלל בנפרד דדרגת חיוב פחותה לא תצטרף לדרגת חיוב יותר חזקה והחזו"א עצמו בסוף סימן ט"ו לעניין להשאיר פרוטה חמורה כתב להשאיר דוקא חיוב דאוריתא ולא ירק שזה מדרבנן ומבואר שדנים גם לעניין דיני חילול דרגות חיוב

ועיין משפטי ארץ פרק ט"ו הערה כ' שהביא לדון שכשמחלל על פרוטה אין הגדר שמעריך את שווי הכל בפרוטה אלא שעושה הרבה מעשה חילול באותו רגע ולכן יכול גם דאוריתא ודרבנן שעושה כאן שני חילולים ודבר זה תמוה מסברא וכמדומה שהוא מפורש בסוגיא בב"מ שזה מצד הדין שאין הונאה להקדש ובפשוטו הביאור שאפשר לשער את זה במחיר נמוך וכן בחזו"א הנ"ל שנקט לענין חומש שלא מצטרף חומש דרבנן אם יעשה הקדש שווה מנה על ש"פ אם חומשו במקרה שזה דרבנן ע"ש וצ"ע

והנה מבואר הרי שאם הפריש מעציץ נקוב על שאינו נקוב האינו נקוב מתוקן ועין דמאי סוף פ"ה דביארנו בשם רעק"א שהטעם כי דנים כל חיוב דאוריתא כאילו כלול בו חיוב דרבנן וממילא אפשר להפריש ממנו על הדרבנן ולפ"ז במחלל על פרוטה דאוריתא ודרבנן הדרבנן יהיה מחולל דגם בדאוריתא חל חיוב ביחס לדרגת הדרבנן שיש בו ולפ"ז יתכן שיכול לומר שביחס לדאוריתא הוא מחלל רק הדאוריתא על פרוטה וביחס לדרבנן מחלל שניהם יחד על פרוטה וצ"ע בזה ועיין משפטי ארץ שם שהביא הדיעות בזה ובפשוטו אין שום סברא נכונה להקל בכל זה

**בדברי הרמב"ן במה אפשר לחלוק על חזקיה**

י]עיין סוגית הגמ' ששואלת על חזקיה שא"כ למה זה בטל ברוב הרי זה דשיל"מ שלא בטל כי אפשר לחללו על מעות הראשונים והנה לולי דברי חזקיה הרי זה ידענו שיש חסרון של יש בו ש"פ כמבואר בבריתא ועיין רמב"ן שביאר שכל שבשעת הפרשה לא היה בו פרוטה לא יועיל לו חילול לעולם דזה סוג הפרשה שאין בה חילול ולכאורא כוונתו שזה וודאי שהסברא של מעות הראשונות היא נכונה שכה"ג לא יהיה החיסרון שזה לא שו"פ אלא שיש כאן חיסרון שזה סוג מע"ש שמעיקרו חל בצורה שאין לו פדיון

אמנם ע"ש שביאר עוד שרק אם צירוף גמור זה יעזור ולכאורא כוונתו שאין כזה סברא של מעות הראשונות וכל שעכשיו עושה מעשה חילול שאין בו שו"פ זה לא חל

**בביאור דברי הגמ' שדאוריתא ודרבנן לא מצטרף והטעם דלראב"ד תערובת לא חשיב דרבנן**

י"א]ע"ש בגמ' שואלת שיעשה על מעות הראשונות והגמ' עונה שאין לו והגמ' שואלת שיביא מעשר שיש לו ויצרף אותם והגמ' עונה שדאוריתא ודרבנן לא מצטרף ורש"י ביאר שהכוונה שהרי מדאוריתא זה בטל ברוב ורק מדרבנן זה דשיל"מ שהוא לא בטל וחשיב מע"ש דרבנן ומה שמביא לצרף אותו הוא מע"ש מדאוריתא אמנם עיין ראב"ד וכן הובא בתוס"ר וריטב"א שהכונה שמדובר שהפחות מש"פ שהתערב מתחילתו היה פחות מש"פ וא"כ כל הדין חילול שלו הוא דרבנן משא"כ מה שמביא זה דאוריתא דהרי מתחילתו היה שו"פ שהרי לא מצוי שמביא דבר שמתחילתו לא היה בו שו"פ עכ"ד

והנה מבואר לפ"ז שאם היה מתערב מע"ש דאוריתא דהינו שבתחילתו היה בו שו"פ זה היה מצטרף ובפשוטו הסברא שאע"ג שזה בטל ברוב הרי אם יתברר מה האיסור זה יהיה אסור חזינן שלא פקע ממנו דינו וא"כ שייך גם עכשיו עליו חילול אמנם צ"ע שהרי הגמ' במנחות אומרת שאי אפשר להפריש מטבל מעורב על טבל בעין כי זה דאוריתא על דרבנן חזינן שבמצב זה שההנהגה שמותר חשיב שאין כאן טבל וצ"ע א"כ מ"ש ממע"ש שנקטו הראשונים לא כך ואולי למ"ד שמעשר שני ממון גבוה חשיב כדבר שבממון שלא שייך על זה ביטול לעניין הדין ממון ולכן מועיל חילול וצ"ע

**בנידון הראשונים האם אפשר לפדות ביותר משויו**

י"ב]הגמ' שואלת וניתי שני פרוטות ויחלל פרוטה וחצי מהוודאי ואת החצי פרוטה של התערובת והגמ' דוחה שכה"ג פרוטה תופסת פרוטה והחצי פרוטה הנוסף לא יכול להצטרף אם התערובת שדאוריתא ודרבנן לא מצטרף והקשו הראשונים איך אפשר תמיד לחלל על פרוטות הרי יתכן שזה לא בדיוק בשווים וא"כ יש כאן חלק שהוא פחות משו"פ והוא לא מתחלל ועיין תוס' שנקטו שבאמת תמיד צריך להביא גם איסר ואע"ג שפה הגמ' אומרת שחוששים שלא יביא זה דוקא פה שחושב שדאוריתא ודרבנן מצטרף ובתוס"ר ביאר שכל דברי הגמ' זה סברא לא להחשיב כדשיל"מ אבל זה לא סברא לגזור לאסור לחלל על פרוטות ע"ש דיכול לצמצם לחלל בשווי הפרוטות בצורה מדויקת ולא ניתנה תורה למלאכי השרת אם טעה בשיעור קטן

אמנם הרמב"ן כתב שכיון שאין הונאה להקדש וה"ה למעש"ש [לכאורא צ"ע כאן שפודה מתאנה וודאי יכול למחון על הונאתו ואין כאן הונאה וקצת משמע שלולי החידוש שאין הונאה לא שייך לעשות פדיון אלא בשויו וכדעת הגר"א] א"כ יכול תמיד להעריך את הפרוטה וחצי בשווי שני פרוטות ועיין ברשב"א שהקשה שזה דלא כחזקיה שאומר שתמיד נשאר במעות הראשונות כי לא יכול לצמצם חזינן שלא נתפס הכל ולכאורא צ"ל ששם אין לו עניין שיחול יותר משוייו אבל כאן שאם יעשה בדיוק בשוויו זה לא יחול לכן עושה בצורה שמוסיף קצת והנה קשה עוד א"כ גם במעשר שני שאין בו שו"פ שיעריכנו בפרוטה ויחללנו בפרוטה אם אפשר להוסיף על דמי המעשר שני אמנם עיין בריטב"א שכאן שאין לו דין פדיון כלל לפי שוויו בזה לא שייך להעריך אותו בפרוטה ולתת לו דין חילול

והנה מדברי תוס' והרשב"א ועוד ראשונים חזינן שנקטו שאי אפשר לחלל מעשר שני ביותר משויו ומשמע אפילו שיעור קטן של פחות מכדי הונאה ועיין רמב"ם פ"ד ממעשר שני שגם פסק כן שמעשר שני שחיללו אותו ביותר משויו זה לא חל ומקורו בירושלמי ועיין חזו"א דמאי ט"ו י"א שנראה שנקט שהוא ספק לדינא

**המורם מהנ"ל**

א]מטבע שנפחתה בכדי הונאה ויוצאת ע"י הדחק דעת הרמב"ם שאפשר לחלל עליה בשויה ורוב הראשונים חולקים על זה

ב]מטבע שנפחתה פחות מכדי הונאה שיטת תוס' והרמב"ם שנפדית כיפה ושיטת רש"י והרמב"ן שניפדת בשויה דהינו כחסרונה

ג]מעשר שני שמתחילתו לא היה בו שו"פ דעת הרמב"ם והראב"ד והתוס"ר שרק מדרבנן יש לו דין מעשר שני והחזו"א ביאר כוונתם לעניין לאוכלו חוץ לירושלים אבל איסור לאונן וכדו' יש בו ויתכן שזה לא טבל מדאוריתא אמנם כל זה לראב"ד שביאר שזה תלוי בטבל אבל משמעות הריטב"א שזה תלוי בחלות מעשר אמנם דעת רש"י ותוס' שזה טבל ומעשר שני גמור אלא שאין לזה פדיון רק על מעות הראשונות

ד]מעשר שני שהיה בתחילתו שו"פ ועכשיו פודה רק פחות מש"פ דעת רש"י ורוב הראשונים שאי אפשר לחללו אלא על מעות הראשונות וזה חייב בחומש והרמב"ם לא העתיק חיסרון זה והיה מקום לומר שס"ל שזה חל אמנם נקט שזה פטור מחומש

ה]מעשר שני שאין בחומשו שו"פ נחלקו תנאים בזה ורש"י ותוס' ביארו שנחלקו לעניין האם אפשר לחללם לא על מעות הראשונות אבל אין פטור חומש ודעת הרמב"ם שנחלקו לעניין האם יש פטור חומש אבל אין חיסרון בחילול ועוד ס"ל לר"מ שמעשר שני שמלכתחילה אין בחומשו ש"פ אין לו דין חילול מדאוריתא וכדלעיל אות ג' ולעניין הלכה הרמב"ם פסק כמ"ד זה ויתכן שיש ראשונים שפסקו כמ"ד אין בו שו"פ

ו]נחלקו הראשונים האם צריך לחלל הוא וחומשו על ש"פ או על פרוטה ורביע ומוכח בדעתם שהדין חומש הוא ממעות הקרן ולא מהפירות וצ"ע

ז]תוס' נקטו שלמאן דאמר יש בחומשו צריך לחלל על חמש פרוטות אמנם יש ראשונים שחולקים וכן פסק החזו"א שמספיק על פרוטה כיון שהפירות יש בהם פרוטה

ח]פירות שיש בחומשם שו"פ ופודה על פרוטה החזו"א נקט שזה צריך חומש ובפשוטו לתוס' בגיטין אין על זה חיוב חומש

ט]מבואר בגמ' שגם אם מחלל מע"ש בשוי פרוטה וחצי על פרוטה וחצי יש חיסרון בחצי הנפדה על חצי פרוטה אמנם לעניין יש בחומשו מבואר שכל שבפירות יש השיעור אין כזה חיסרון

י]מבואר בגמ' שדאוריתא ודרבנן לא מצטרף לפרוטה ונחלקו הראשונים האם דבר שנתערב ורק מדרבנן לא בטל האם חשיב כדרבנן או לא

י"א]יש לעיין האם בחילול מעשר שני דאוריתא ודרבנן וכל אחד יש בו שו"פ האם יש חיסרון זה וכמדומה שהחזו"א היקל בזה

י"ב]בפשוטו כמה דרגות של דרבנן זה לא מצטרף כמו לעניין הפרשה מחד דרבנן על תרי דרבנן

י"ג]מעשר שני שאין בו שו"פ זה וודאי שאין לחללו על שוו"פ אמנם אם יש בו יותר מש"פ ורוצה לחללו על יותר משויו דעת תוס' והרמב"ם וכן הוא בירושלמי שאי אפשר ודעת הרמב"ן שאפשר

י"ד]דעת החזו"א שגם באין בחומשו שפטור מחומש לרמב"ם מדרבנן זה חייב ובפשוטו אינו כן אלא זה רק אם מחלל על מעות הראשונות

י"ד]לכתחילה כדאי לומר תמיד על פרוטה ורביע כי לפעמים החיוב חומש הוא רק מדרבנן או שאין חומש כגון באשה שפודה להרבה ראשונים