17. בדין תמרים יין דיסא לפני המזון ולאחר המזון האם נפטר בברכת המזון
קטגוריות: ש_ס / א ברכות / ברכות - הרב מאיר קאופמן / כיצד מברכין / שיעורים

י"א אב ע"ד

**סימן י"ז**

**בדברים הנפטרים בברכת המזון בדיעבד ובדינם בלאחר הסעודה ולפני הסעודה**

**א]הדברים שמועיל בדיעבד ברכת המזון**

**ב]דברים הנ"ל בבאים לאחר הסעודה**

**ג]בדברים שיוצאים בדיעבד בברכת המזון באכלם קודם הסעודה**

**ד]בדין בירך ברהמ"ז האם פטר דברים הנ"ל ללא כונה מפורשת**

**ה]המורם מהנ"ל ובהכרעת המ"ב**

**הדברים שמועיל בדיעבד ברכת המזון**

א]הגמ' ברכות י"ב. אומרת שאם פתח בדנהמא וסיים בתמרי על תמרים יצא דהרי גם אם סיים בדנהמא יצא ועיין תר"י והרא"ש שלמדו מכאן שתמרים יוצאים בדיעבד בברכת הזן דהינו שגם אם פתח וסיים במזון יצא וכן הוא ברמב"ן וראב"ד והר"ן פסחים קי"ד. על הרי"ף וכן הוא ברשב"א מ"ח. וריטב"א ורא"ה מ"א: ועיין קש"ק שהובא עוד ראשונים דס"ל כך ועיין תר"י ורא"ש שחידשו שגם אם אמר רק ברכה ראשונה יוצא [ועיין בה"ל שהעיר שיש כאן חידוש שאפילו שלא הזכיר ארץ בכל אופן יוצא] וכן נפסק להלכה סימן ר"ח סט"ז [אמנם עיין רמב"ן במלחמות שם שדן בדעת הבה"ג דכל סוגין רק בקבע על התמרים אבל אם רק אכל בלא לקבוע עליהם סעודה לא יצא בברכת המזון ועיין תרי"ח מ"א: ד"ה ומאחר, שכתב דבסוגין מבואר שאפילו אם התחיל הזן וסיים בתמרים יצא ומבואר שאם בירך רק הזן לא יצא וצ"ל שלמד שכונת הגמ' שמועיל או שהתחיל בפירות או שסיים בפירות אבל לא אם שניהם במזון]

עוד דנו הראשונים לגבי יין האם יוצא בברכת המזון ועיין רא"ש ותר"י שהביאו מהתוס' שיוצא דהרי הגמ' ל"ה: דנה שיצטרכו ברכת המזון על יין והגמ' אומרת שלא קבע איניש עליה סעודה וא"כ בדיעבד ודאי יוצאים וכן מבואר בבעל המאור פסחים קי"ד בשם הגאונים וכן צידד בזה הרשב"א מ"ח. וכן הוא ברא"ה מ"א: ובריטב"א ד"ה יין קובע וכן הוא בפשוטו דעת הרשב"ם פסחים ק"ג. וכן נפסק בשו"ע סימן ר"ח סט"ז אמנם דעת הרמב"ן במלחמות והראב"ד והר"ן פסחים קי"ד. שיין לא חשיב מזון ולא יוצאים בברכת המזון על יין וכן דעת הרשב"א בסוגין וכן הוא בתשובותיו סימן ע"ב ובמיוחסות סימן ר"ב שבעלמא יין לא נפטר בברכת המזון [ומכל הנידון הנ"ל מבואר דלא כנשמת אדם שמזונות מועיל על כל דבר]

ולענין דייסא עיין שו"ע סימן ר"ח סט"ז שנקט שלא יוצאים בברכת המזון ומקורו מרבינו יונה וביאר המג"א שזה גרע מיין ותמרים כיון שיש לו עילויא אחרינא בפת וצ"ע מה סברא יש בזה הרי למעשה מתאים בזה הלשון מזון ועיין רעק"א שגם לפ"ז בפת הבאה בכיסנים ששיך על זה קביעות בזה ודאי לא שיך חיסרון זה וודאי יוצא בברכת המזון אמנם במלחמות ובר"ן בפסחים קי"ד. מפורש שיוצאים בברכת המזון כמו תמרים וכן נקטו האבן העוזר והגר"א ושאר אחרונים להלכה וביארו שכונת רבינו יונה לכתחילה אבל ודאי שבדיעבד אם בירך ברכת המזון יוצא שזה לא גרע מתמרים ויין וכן פסק המ"ב

**דברים הנ"ל בבאים לאחר הסעודה**

ב]והנה מבואר בגמ' שדברים הבאים לאחר הסעודה טעונים ברכה לפניהם ולאחריהם דהינו שכיון שזה לא חלק מהסעודה ממילא זה מחייב ברכה אחרונה נפרדת דאין סיבה שזה יפטר בברכת המזון דרק דבר שהוא חלק מהסעודה נפטר בברכת המזון ויש לדון בדברים אלו שבדיעבד נפטר בברכת המזון האם כאן שהוא בין כה צריך לברך ברכת המזון ממילא זה סברא שכה"ג יכול לכתחילה להיפטר בברכת המזון דבאמת שיך בהו ברכת המזון רק דבעלמא אין זה סיבה לחייב כזה ברכה מעולה אבל אם בין כה מברך הברכה המעולה אין סיבה שלא יפטר בה גם את הברכה מעין ג' או שכיון שבעלמא יש לזה תקנת ברכה נפרדת א"כ כל שיש לו מחייב נפרד דינו לברך כנוסח הרגיל ולא להיפטר בברכת המזון ויתכן לומר בזה עוד דבאמת נוסח ברכת המזון זה לא נחשב נוסח מתאים רק שבדיעבד יוצאים ולכן לכתחילה ודאי ראוי לברך את הנוסח הרגיל ובפשוטו בהכרח שמה שלא מועיל זה מצד סברא זו דהרי מבואר בשו"ע סימן ר"ח דבפירות אם בין כה מברך על העץ יוצא את ברכתם לכתחילה במעין ג' אפילו שמצד עיקר תקנת ברכה שלהם זה בורא נפשות ובהכרח שרק כאן זה סברא שנוסח זה הוא לא מתאים

ובפשוטו מצאנו דנחלקו בזה רבותינו הראשונים דהרא"ה והריטב"א בסוגין כתבו כדבר פשוט דתמרים ויין ודיסא גם באכלם לאחר הסעודה זה נפטר בברכת המזון כיון שהלשון מזון מתאים להם והרשב"א בסוגין נתספק לענין תמרים והוכיח מהירושלמי שצריך ברכה לאחר המזון אמנם כתב לדון שזה הירושלמי לשיטתו לענין פת הבאה בכיסנים שבזה לשיטתו הבבלי חולק ועיין בתשובותיו ח"א סימן ע"ב ומיוחסות סימן ר"א שנקט לענין תמרים שודאי זה נפטר בברכת המזון וכן נקט לקמן מ"ח. לענין יין

אמנם עיין מאירי י"ב. שהביא שיטות שגם באוכל לאחר הסעודה צריך לברך מעין ג' ולא להיפטר בברכת המזון וכן מבואר בפשוטו בתוס' מ"א: שכתבו שמה שרב ששת אמר שפת הבאה בכיסנין נפטר בברכת המזון זה סברא מיוחדת כי אוכל מזה מעט ובתרי"ח ובתוס"ר כתבו שפה רב ששת מודה לר"נ ומשמע שאם זה לאחר הסעודה צריך ברכה גם לאחריו ועיין לקמן לגבי פת הצנומה בקערה שלשון התוס' שאם אוכל לאחר הסעודה צריך ברכה לפניו ולאחריו וכבר עמד על זה הפמ"ג ובפשוטו כן מוכח מדברי הרא"ש שבפ"ק הביא השיטות שיין נפטר בדיעבד בברכת המזון וה"ה תמרים ובכל אופן בסוף סימן כ"ו נקט שיין בתוך המזון אם זה לא בא מחמת הסעודה צריך לברך על זה ברכת המזון וכן עיין ב"י סימן ר"ח שהביא השיטות שתמרים יוצאים בדיעבד בברכת המזון והקשה דהרי מבואר בירושלמי שאם אכל תמרים לאחר המזון צריך לברך לאחריו וכתב שכל הגמ' לעיל זה רק בדיעבד אבל לכתחילה צריך לברך את ברכתו ועיין תר"י שכתב שמסוגין שצריך ברכה לאחר המזון חזינן שברכת ג' לא פוטרת מעין ג' ולכן אם אוכל דיסא או כיו"ב לאחר המזון צריך ברכה לאחריו והב"י למד מזה שדיסא לא נפטר בברכת המזון אמנם האבן העוזר ושאר אחרונים נקטו שודאי נפטר וכמו תמרים וכונת רבינו יונה שלכתחילה צריך לברך ברכה מעין ג' ומה שכתב שיין נפטר זה סברא מיוחדת מיין כמבואר בגמ' שהיה צד שיהיה ברכת המזון [וראיתי לדייק כן שלעיל י"ב. שדן על יין בדיעבד האם ברכת המזון פוטר כתב ללמוד ק"ו מתמרים, אמנם לגבי לאחר הסעודה רק הביא הגמ' ל"ה:]

והנה בפשוטו לגבי יין זה אותו נידון וכן מבואר ברא"ש שיין לאחר הסעודה צריך מעין ג' אמנם עיין רשב"א בסוגין שחידש שאפילו שיין בעלמא לא נפטר בברכת המזון אבל בשותהו בתוך הסעודה כיון שמבואר בגמ' לעיל ל"ה: שהיה צד שיוצאים בברכת המזון והגמ' עונה שלא קבע איניש עליה א"כ בתוך הסעודה מיגו שיש קביעות על המזון יש גם על היין וממילא ברכתו לכתחילה ברכת המזון כדין אוכל פת [והנה בדברי הרשב"א מבואר שזה סברא גם על ברכת כוס ראשון של הגדה אמנם בסימן תרכ"ה כתב שצריך ברכה אחרונה על היין של קידוש ועיין במגיה במיוחסות שכתב שאם שתה בסעודה מיגו שזה פוטר את של הסעודה זה פוטר את של לפני הסעודה אבל אם לא שותה בסעודה צריך ברכה אחרונה על של קידוש אמנם לפ"ז צ"ע מה הוצרך הרשב"א למיגו שיחשב קביעות הרי מה שתוך הסעודה ודאי נפטר בברכת המזון ולא משמע שמדבר על של לאחר הסעודה ואפש"ל שכל ששותה בסעודה חשיב שגם קודם הסעודה יש בזה קביעות שזה חלק משתית היין שבסעודה ועיקר הסברא מבואר בדרך החיים הלכות קידוש שיין של קידוש זה לא קביעות אבל אם שותה גם בסעודה אז גם היין של הקידוש זה מכלל הקביעות וזה א"ש גם לצד שמוכח ברשב"א במרור שלא מועיל מיגו דהינו אם על המרור שבסעודה לא צריך בורא נפשות וצ"ע] [ועיין בגליון רעק"א סימן קע"ז שדן שזה גם סברא בפת הבאה בכיסנים ששיך מיגו וגם אם אכל לאחר הסעודה לא צריך ברכה לאחריהם אלא זה נפטר בברכת המזון ויתכן שבתוס' דמבואר לא כך זה לשיטתם שגם ביין לא ס"ל מיגו ויתכן שכל מה שחולקים זה רק לגבי לאחר הסעודה אבל לא בתוך הסעודה] ובדברי תר"י גם למדו האחרונים שכונתו שיין כיון שלגמ' היה צד שלכתחילה ברכתו ברכהמ"ז א"כ במקום שבין כה צריך לברך ברכת המזון נשאר שזה ברכתו

והנה בפשוטו אין סברא לחלק בין תמרים לדבר אחר שבדיעבד יוצאים בברכת המזון אמנם הרשב"א הרי נקט שבדברי רב ששת מבואר שפת הבאה בכיסנין אפילו לאחר הסעודה לא צריך ברכה לאחריו וזה אפילו לצד שבתמרים צריך ברכה לאחריו כמו שהביא מהירושלמי ובהכרח צ"ל כמו שביאר שכאן שזה דבר שאם יקבע על זה סעודה ודאי יצטרך לברך על זה ברכת המזון א"כ זה סברא יותר שכה"ג יקבע ברכתו לכתחילה ברכת המזון אמנם זה לא סברא בדיסא ושאר מיני תבשיל

והנה הבה"ג כתב שעל תמרים צריך לברך ברכתו לאחריו אם אוכלו לאחר הסעודה והרמב"ן במלחמות ביאר מצד דס"ל שכל הגמ' לעיל זה רק בקובע עליו סעודה ומבואר שנקט מסברא שאם בדיעבד מועיל וודאי שלאחר המזון זה לא סיבה שיברכו עליו אמנם בדעת הבה"ג יתכן דס"ל כדעת הרא"ש וכנ"ל

ועיין תוס' ק"ג. שהביאו את הרשב"ם שיין בסעודה צריך ברכת המזון רק שזה נפטר בברכת המזון שזה ק"ו ממעין ג' והרא"ש תמה עליו דהרי מבואר בסוגין ששבעת המינים לאחר מהסעודה צריך ברכה לאחריו ולכאורא יש מקום לומר בדעת הרשב"ם שנקט כרא"ה והריטב"א והרשב"א לעיל שזה ודאי שאר מינים שלא מתאים על זה לשון מזון לא יוצא ורק ביין שנקט שבדיעבד ודאי מועיל ברכת המזון כיון שהלשון מזון מתאים על זה רק שיש חיסרון שחז"ל לא תיקנו על זה ברכת המזון בזה ברגע שבין כה מברך ברכת המזון זה לא סיבה לברך מעין ג' בנפרד אלא יש כאן ק"ו שבנוסח ברכת המזון כלול מעין ג'

ועיין ברא"ש שהביא את הבה"ג שדיסא צריך ברכה לפניו אבל זה נפטר בברכת המזון כי זה מזון משא"כ שאר דברים שבאים לאחר הסעודה והקשה עליו דא"כ כל דבר יצאו בברכת המזון דהרי זה זן ואפילו ברכה ראשונה לא שיך על זה אבל ברכה שניה שיך על זה וצ"ע הרי לגבי בדיעבד מודה הרא"ש דעל שאר דברים לא מועיל ברכת המזון ועל דיסא מועיל וא"כ הבה"ג ס"ל סברא זו גם לגבי לכתחילה אמנם נראה שזה הרא"ש לשיטתו דמה דבדיעבד יוצאים זה לא סברא שיהיה ברכתו לכתחילה ובהכרח שסברת הבה"ג שבורא נפשות זה רק סיבה שלכתחילה לא יברך אבל כל שבין כה מברך אין סיבה שזה לא יפטר בברכת המזון וכמו שהבינו הראשונים את הרשב"ם דבכלל ברכת המזון יש ברכה גם על מה שדרגא פחות וא"כ זה סברא בכל דבר אמנם בדעת הבה"ג מסתבר שזה כשיטת הרשב"א והראשונים הנ"ל שבדבר שבדיעבד יוצאים זה סברא שכה"ג זה לכתחילה וכנ"ל ואפילו שנקט שבתמרים זה לא מועיל צ"ל כמבואר ברמב"ן שכונת הגמ' לעיל רק בקבע עליו סעודתו

והנה בפשוטו גם לשיטות שלכתחילה צריך לברך מעין ג' אבל אם בירך ברכת המזון וכיון לפטור הדברים הנ"ל ודאי יצא דזה לא גרע מאם בירך בדיעבד ברכת המזון שיצא וכן מבואר בביאור הגר"א ובאבן העוזר וכן מבואר במ"ב שבכל הספיקות כתב לכוין בברכת המזון מפורש אמנם עיין מגן גיבורים סימן קע"ד שכתב לדון שכאן שכבר מברך בין כה לא יוצא על המעין ג' וכמו לגבי בירך מזונות על לחם שהשטמ"ק כתב שבדיעבד יצא אבל אם בירך גם על מזונות שיש לברכה על מה לחול שכה"ג לא יוצא וכן נקט השאגת אריה לגבי בירך אדמה על אדמה וכיון לפטור העץ שלא יצא אמנם עיין חזו"א ל"ד סק"ז שכתב לחלק דברכה ראשונה זה חל על מה שמברך והשאר בגררא משא"כ ברכה אחרונה ועיין עוד לקמן

**בדברים שיוצאים בדיעבד בברכת המזון באכלם קודם הסעודה**

ג]והנה יש לעיין לשיטות שבדבר שיוצאים בדיעבד בברכת המזון ה"ה לאחר המזון זה נפטר בברכת המזון האם זה גם באכל קודם הסעודה ושורש הספק דיתכן שרק באוכל כשיש עליו כבר חיוב של ברכת המזון זה סברא שהחלות חיוב על זה הוא ברכת המזון אבל באוכל קודם המזון כה"ג כבר חל חיוב של מעין ג' ובזה ודאי מן הראוי שיברך מעין ג' קודם המזון או דנימא שכיון שזה נוסח שראוי לזה א"כ עד כמה שבין כה מברך זה סיבה שלא יברך בנפרד אלא זה יפטר בברכת המזון ועיין רא"ה וריטב"א שכתבו לגבי פת הבאה בכיסנים שאין בזה דין לאחר המזון ה"ה שאין בזה דין קודם המזון אמנם משמעות הרשב"א שם לגבי קודם המזון שדן שזה לא נחשב חלק מהסעודה מחמת שזה מעורר תאות האכילה שלפ"ז גם בתמרים ומזונות צריך לברך ברכה אחרונה קודם הסעודה וכן ביאר בדעתו הנשמת אדם כלל מ"א ועיין בעל המאור לגבי יין דבפשוטו מבואר שאם שותה יין בתוך הסעודה כה"ג הכל נפטר בברכת המזון אבל אם שותה רק קודם הסעודה בזה מבואר ברי"ף שצריך לברך מעין ג' קודם הסעודה אמנם פשטות הרמב"ן והר"ן שם כמו שכתב רעק"א סימן ר"ח ובשער הציון שם שכל שזה נפטר בברכת המזון גם באכל רק קודם הסעודה זה נפטר לכתחילה בברכת המזון וכן הוא ברבינו דוד והמאירי ויש שלמדו שזה גם הכונה בבעל המאור [ועיין שער הציון סימן קע"ו שלמד שכונת הר"ן רק באכל תוך הסעודה ודלא כמו שכתב בסימן ר"ח שכונתו אפילו בלא אכל בסעודה]

והנה יש לעיין לשיטות הנ"ל שיברך מעין ג' האם זה רק סברא קודם שהתחיל לאכול אבל אחר שהתחיל לאכול וחל עליו חיוב ברכת המזון כה"ג ודאי יברך ברכת המזון על הכל או שכיון שכבר חל עליו מעין ג' והסברא שכך ראוי לעשות זה סברא שגם לאחר שחל עליו חיוב ברכת המזון יברך מעין ג' בנפרד ועיין בה"ל סימן ר"ח שנקט בדעת הבעל המאור שגם בהתחיל לאכול בכל אופן יברך ברכת המזון [אמנם עיין מ"ב לגבי ברכת היין קודם המזון דנחלקו האם זה נפטר בברכת המזון וכתב להכריע שקודם המזון יברך אמנם אם התחיל לאכול לא יברך ומשמע שיש סברא שגם עד כמה שיש כבר ברכת המזון זה סיבה שיפטר בברכת המזון אמנם נראה שכונתו שקודם המזון זה ודאי לא ברכה לבטלה אמנם לאחר שהתחיל לאכול יש צד שזה ברכה לבטלה ועיין לקמן וצ"ע]

**בדין בירך ברהמ"ז האם פטר דברים הנ"ל ללא כונה מפורשת**

ד]והנה יש לדון לשיטות שבדיעבד יוצאים בברכת המזון אמנם לכתחילה ראוי לברך מעין ג' ולא לצאת בברכת המזון האם בבירך ברכת המזון בסתמא ולא כיון מפורש להוציא את המעין ג' האם יצא או לא ובפשוטו כמו שהדין שעל העץ אם בירך האדמה יוצא אבל בסתמא ודאי לא יוצא ה"ה כאן כיון שלכתחילה יש לו דין לברך מעין ג' א"כ ודאי שכל שלא כיון מפורש הוא לא יוצא וכן נקט באבן העוזר סימן ר"ח ובביאור הגר"א קע"ד ס"ו [וכן נראה בבה"ל ר"ח בסופו ע"ש] ועיין שו"ע סימן רצ"ט ס"ח שכתב מפורש בהבדיל על היין ולא חשב לשתות יין בסעודה ולא בירך עד לאחר הסעודה שיברך ברכת המזון לאחר הסעודה ומקורו בטור אמנם עיין סימן רע"ב דמובא בטור רב עמרם גאון שצריך לברך על יין של קידוש ברכה אחרונה אבל אם לא בירך עד לאחר ברכת המזון לא צריך לברך ועיין טור שתמה על רב עמרם מה ההבדל לכתחילה או בדיעבד אמנם הב"ח ושאר אחרונים [וכן הוא מפורש בסדר רב עמרם גאון סדר שבתות] ביארו שכונתו שכל שבירך ברכת המזון יצא בדיעבד וכן נקטו החיי אדם כלל מ"א והגר"ז סימן קע"ד ס"ו וכן פסקו להלכה [וראיתי שהקשו דבגר"ז פ"א הלט"ו לגבי יין וענבים כתב לא כן וצ"ל ששם זה יותר בדיעבד שזה לשון לא מתאים וצ"ע], וכן הוא במאירי י"ב. וברבינו מנוח פ"ד הי"א וצ"ב הסברא בזה הרי כיון שלכתחילה צריך לברך ברכה מעין ג' א"כ למה בבירך ברכת המזון יצא בדיעבד ולא נימא שודאי כל שלא כיון מפורש לא יצא על מה שדינו לכתחילה לברך בנפרד וכמו בכל מברך האדמה לא אמרינן שכוונתו גם על העץ וכמו שהאריך בזה החזו"א כ"ז סק"א

והנה ידוע הנידון האם מועיל לכוין לא לפטור בברכה דבר אחר ועיין פר"ח סימן י"ז שכתב שבחושש שידבר בין שחיטה לשחיטה יכוין מראש שלא יפטור שחיטה זו והתבואות שור חלק שזה לא עוזר שלא שייך לכוין שהברכה יפטור רק חלק והקשה מהשו"ע סימן רצ"ט שכתב שיכוין בברכת כוס הבדלה לא לפטור היין שבסעודה וכתב שדוקא שם שזה שתיה של מצוה ושתיה סתם עוד כתב ששם יש המוציא באמצע ורק על ידי כונה זה מצטרף דהינו שבמקום שזה באמת שני שתיות בזה שיך סברא לא לפטור ולא כשזה אותו סוג שתיה ועיין א"ר סוף סימן ר"ב ובמאמר מרדכי שבאוכל סוכר ודבר שברכתו אדמה יברך קודם על הסוכר שהכל דאל"כ לא יוכל לברך על הסוכר ומבואר שלא עוזר לכוין לא לפטור דאל"כ שיכוין לא לצאת ולא ידחה דין קדימה ועיין פמ"ג בפתיחה סק"י שנקט שמועיל לכוין לא לצאת [והוסיף שממילא בסתמא חשיב שכונתו לא לצאת ובפרט אם דעתו לברך אחרי זה] וכן משמעות המ"ב סימן רט"ו שער הציון י"ח ולכאורא כן הוא הסברא כיון שחזינן שאם לא היה דעתו על הדבר לא יצא א"כ בהיה דעתו אלא שלא רצה לצאת חובת ברכה על זה מה שיך לומר שיוצא ידי חובתו אמנם יש לחלק שכל שלא היה דעתו לאכול דבר זה חשיב שאין על זה עדין דין ברכה אמנם בדעתו לאכול דבר זה ממילא חל על זה הברכה [אמנם שמעתי לדון שזה רק בשני מינים אבל באותו מין זה לא עוזר ובזה א"ש שרק לענין מי שלקות כתב המג"א דאם בירך העץ לא יברך על מימיו אפילו שבכל הספקות לא הזהירו על זה דתמיד חשיב כמו שמכוין לא לצאת אבל כאן שזה אותו מין לא מועיל ויתכן שזה גם הביאור בבה"ל דנקט שפת הבאה בכיסנים לא לברך באמצע האוכל ולא סמך שמכונים לא לצאת בהמוציא כמו כל הספיקות שמברכים גם אם כבר בירכו העץ או האדמה שרק כאן חשיב שזה אותו מין ששניהם פת וצ"ע וכן לגבי דברים הבאים מחמת הסעודה וכן כל טפל בזה נסתפק הפמ"ג קע"ז א"א א' וכן רי"ב מ"ז ג' דהינו שאפילו שבשני מינים עוזר פה לא עוזר ויתכן כנ"ל שזה כמו אותו דבר ובאמת בעלמא משמע שלא מועיל לכוין לא לפטור טפל כדחזינן במים שלא הציע הרא"ש לכוין לא לפטור ועיין בירורי ברכות אות ק"ב]

והנה עיין פמ"ג בפתיחה אות י' ובאש"א ר"ז סק"א שכתב שאפילו שבברכה ראשונה יכול לכוין שלא פוטר משהו מסוים אפילו שמתכונן לאוכלו אבל ברכה אחרונה לא יכול לכוין [וכן מוכח בפשוטו במ"ב ר"ח סקס"ד וכן דייק בשו"ת רב פעלים ח"ב סימן ל"ב מהמג"א ר"ב סקכ"ו בשם האגודה] וצ"ב החילוק ולכאורא מבואר שברכה אחרונה אין הגדר שזה ברכה על מה שאכל ולכן שיך לדון אם כיון או לא כיון אלא שהמציאות שאכל זה מה שמחייב ברכה והיום יש עליו חיוב הודאה אבל זה לא מתיחס על משהו מסוים ולכן כל שבירך ברכה שזה קיום חיובו ממילא נפטר והנה בפשוטו כל זה במקום שזה דינו לברך ברכה זו אמנם יתכן לחדש שאפילו כאן שזה לא דינו אבל כיון שבדיעבד זה מועיל חשיב שקים את חובת הברכה שיש לו ולכן כל שבירך ברכת המזון יצא חובת מעין ג'

ויסוד לסברא זו מבואר בחזו"א סימן ל"ד סק"ז שהביא את השאגת אריה שאם מברך ברכת בורא פרי האדמה על העץ ואדמה לא פטר העץ ולענין ברכה אחרונה ודאי שבברכת המזון פטר יין ותמרים בכיון וביאר הנ"ל החילוק שברכה ראשונה זה חל על מה שמברך והשאר נפטר בגררא משא"כ ברכה אחרונה זה חל על כל מה שאכל בשוה ויש לבאר הדברים על דרך הנ"ל וצ"ע

והנה עיין ברא"ש סימן כ"ו וכן בתרי"ח וברשב"א שהוכיחו שלא צריך לברך על יין בסעודה דהגמ' דנה שברכת המזון זה הפסק ועד כמה שצריך לברך ברכה אחרונה א"כ זה ודאי מחלק ולמה הגמ' דנה רק מצד ברכת המזון והנה מבואר בדברי הרא"ש שפשיטא ליה שאם צריך לברך הברכה קודם ברכת המזון וצ"ע הטעם למה שלא יברך לאחר ברכת המזון ובפרט באופן שכונתו לשתות אחרי הסעודה כוס יין על ברכת המזון ובפרט לשיטות שברכת המזון זה דאוריתא ועל הגפן זה דרבנן א"כ מקודש עדיף כמבואר בשאגת אריה [ודוחק לומר שאזלי לשיטת הרי"ף שברכת המזון זה סיבה להפסק גם ביחס לברכה אחרונה דהרי פליגי עליה ועיין מאירי ברכות י"ב.] ואם נימא דס"ל שכל שיברך ברכת המזון כיון שבדיעבד זה פוטר ממילא כאן בהכרח זה יפטור א"כ א"ש כיון שדינו לברך לכתחילה לכן זה סברא שיברך קודם [ועיין חזו"א כ"ז א' שפשיטא ליה שיברך מעין ג' קודם]

והנה בעיקר הנידון הנ"ל האם בברכה אחרונה מועיל לכוין לא לצאת עיין בתרי"ח בסוגין שכתב שברכת המזון פוטר יין שבתוך הסעודה וע"ש שהקשה מהמאן דאמר שברכת המזון לא הוי הפסק לברכת היין הרי כיון שזה ברכה אחרונה על היין ודאי שזה הפסק וכתב שכיון שדעתו לשתות יין לאחר הסעודה א"כ כונתו שלא לפטור היין שבסעודה כיון שרוצה להמשיך לשתות אמנם התוס' רי"ד שם הוכיח מזה שבאמת ברכת המזון לא פוטר את היין שבסעודה ובפשוטו נחלקו בנ"ל ויתכן שכל סברת התרי"ח זה רק כאן שעדין לא גמר שתיתו וחשיב שעדין לא חל חיובו וצ"ע וראיתי מביאים ספר הבתים שער תשעי ה"ב שהביא מהראב"ד שאם בירך ברכה אחרונה ולא כיון על שני המינים שאכל שלא יצא וכן לכאורא יש להוכיח מהגהת סמ"ק מצוה קנ"א שהביא מרבינו אפרים שבאכל בשני מקומות כיון שברכת המזון צריך ברכה במקומו צריך לברך שני ברכת המזון והנה הרי הדין מקום אינו מעכב ובהכרח שמכוין לא לצאת אלא לפטור כל מקום את האכילה של אותו מקום ואולי דוקא פה כי זה חשיב שני סעודות אמנם מדבריו שם גם לשיטות ששינוי מקום לא הוי הפסק וצ"ע

והנה יש לעיין באכל בריה שזה ספק ברכה אחרונה האם יש ענין לא לאכול עוד בריה או שכיון שבין כה לא עושה את חיובו יכול לאכול עוד בריה והנה אם איכא איסור להנות מהעולם הזה בלא ברכה גם בברכה אחרונה מסתבר שאסור אמנם אם נימא שאין איסור בברכה אחרונה יש לדון כנ"ל והנה בפשוטו דבר זה תלוי בנ"ל דאם נימא שכל שיעור ושיעור מחייב ברכה רק שבברכה אחת הכל נפטר א"כ מסתבר שכל שיעור ושיעור יש בזה ביטול חיוב אמנם אם נימא שהאכילה מחיב ברכה אבל הברכה לא מתיחסת על כל אכילה ואכילה א"כ למעשה יש כאן רק חיוב אחד ואין כאן אלא ביטול חיוב אחד ואין כאן איסור בשיעור אחד יותר משני שיעורים ועיין מג"א סימן ר"י סק"ה שכתב לגבי ברכה אחרונה שאם שתה כזית לא ישתה עד כביצה כיון שיש דיעות שכזית פטור וכביצה חייב ומבואר ששני זיתים מותר וכן מבואר שכל מה שכתב לא לשתות כביצה כי יש שיטות שכביצה חייב אבל מצד השיטות שרק רביעית משמע שאין סיבה להחמיר ומשמע כנ"ל שיש כאן רק חיוב ברכה אחד וכל שלא מקים את דינו אין נפק"מ אם זה שיעור או שתים אמנם הדברים מחודשים

**המורם מהנ"ל ובהכרעת המ"ב**

ה]העולה מהנ"ל דלענין מה נפטר בברכת המזון בדיעבד, בפשוטו תמרים ודאי נפטר וכן קי"ל להלכה [אמנם דעת הרמב"ן בדעת הבה"ג שרק בקבע סעודתו] ולענין דיסא השו"ע והמג"א נקטו שזה גרע אבל בר"ן ורמב"ן מבואר שזה כתמרים וכן קי"ל להלכה ולענין יין דעת תר"י והרא"ש והבעל המאור שיוצאים ודעת הרמב"ן והר"ן שלא יוצאים ולהלכה נפסק בשו"ע שיוצאים ולענין דברים הבאים לאחר הסעודה בדברים שבדיעבד נפטרים נחלקו הראשונים האם לכתחילה ברכתם ברכת המזון או שברכתם מעין ג' וכן לשיטות שברכתם מעין ג' נחלקו בבירך ברכת המזון כבר האם יצא בדיעבד או כל שלא כיון לא יצא חובתו וחייב לברך מעין ג' ולענין מה שאכל קודם המזון לשיטות שלאחר המזון זה נפטר בברכת המזון גם מצאנו שנחלקו בזה הראשונים האם כה"ג זה כמו שאכל לאחר הסעודה או שכאן ודאי חייב מעין ג'

והנה לענין הלכה עיין בה"ל סימן ר"ח סט"ז שהביא שהמג"א פסק שתמרים שאכלו לאחר המזון נפטרים בברכת המזון אמנם הביא את האבן העוזר והגר"א שפסקו להלכה שזה לא נפטר בברכת המזון וכן נקט להלכה וצ"ע למה לפסוק כך אחרי שדעת הרשב"א ריטב"א ורא"ה ורמב"ן ור"ן שזה נפטר בברכת המזון לכתחילה ולכאורא יש מקום לומר שכל זה לשיטתם שפת הבאה בכיסנים בסעודה לא מברכים ובהכרח שרב ששת דיבר לאחר הסעודה ובכל אופן לא מברכים א"כ יש מקור לסברא זו שדבר שנפטר בדיעבד בברכת המזון באוכלו לאחר הסעודה נפטר לכתחילה בברכת המזון אבל למה דביארו התוס' שרב ששת מדבר על תוך הסעודה א"כ אין שום מקור לחידוש זה שדבר שנפטר בדיעבד גם לכתחילה באוכלו לאחר הסעודה נפטר בברכת המזון וביותר דהרי יש ראיה מהירושלמי שנקט שתמרים מברכים לאחר המזון

ולענין אם כבר בירך ברכת המזון עיין קע"ד סקכ"ז דמבואר דנקט כשיטות שגם כה"ג כל שלא כיון מפורש צריך לברך ברכת המזון ובפשוטו כן מבואר גם בדבריו בבה"ל סוף סימן ר"ח דבספק ברכה אחרונה על יין יברך על העץ וכתב שיכוין בברכתו לפטור היין ומבואר שללא זה לא פוטר אמנם יש לדחוק שכתב מה לעשות לכתחילה [ובחיי אדם כלל נ' ס"ד ה' מבואר לא כך וזה לשיטתו והאריך בזה בספר בירורי הלכה לגר"א זנגר סימן א'] אמנם בסימן קע"ו לגבי דיסא כתב שקודם ברכת המזון שיברך אמנם בבירך כבר ברכת המזון חשש לשיטת הר"ן שדיסא נפטר לכתחילה בברכת המזון וצ"ע למה לא חשש כבר בעצם זה שאכל פת ולכאורא מבואר שגם כה"ג עדין זה לא ברכה לבטלה ורק לאחר שבירך ברכת המזון זה ברכה לבטלה ולא מיבעיא אם נימא שכונתו כמו שההלכה אלא אפילו אם נימא שכונתו לא לצאת מעין ג' אלא לעשות לכתחילה אבל סתימת המ"ב שלא מועיל לא לכוין לצאת בברכה אחרונה אמנם לפ"ז מבואר שקודם ברכת המזון אפילו לשיטות שדינו לצאת בברכת המזון אין זה ברכה לבטלה אמנם צ"ע שלגבי יין של הבדלה שכתב סימן קע"ד סקכ"ז ורצ"ט סקכ"ט לכתחילה לברך קודם ברכת המזון אבל אם התחיל לאכול כתב שלא יברך ולכאורא מבואר שנקט שגם אז יש צד שזה ברכה לבטלה וכן מבואר בשער הציון ר"ח סק"ע לגבי אם שתה כזית יין ושאר משקים שלא יברך על שאר משקים מצד שזה ספק ברכה לבטלה ומבואר שאם דינו לצאת אם היין אין לו שום חיוב ברכה

ולכאורא צ"ל שהחילוק בין ספק של דברים הבאים מחמת הסעודה לדברים הבאים שלא מחמת הסעודה שנפטרים בברכת המזון דביין שצד הספק שזה גורר תאות האכילה והוי דברים הבאים מחמת הסעודה בזה עד כמה שזה טפל חשיב שאין כאן חיוב כלל משא"כ בדברים הבאים שלא מחמת הסעודה רק שיש סברא שכיון שזה ברכת המזון זה נפטר אבל ודאי שיש כאן מחייב נפרד ולכן כל שעדין לא בירך ברכת המזון אם יברך על התמרים או יין או הדיסא אין זה ברכה לבטלה ויסוד לחילוק הנ"ל מבואר בספר המאורות י"ב. שכתב בהא דמבואר בגמ' שדברים הבאים לאחר הסעודה טעונים ברכה לאחריהם שאין הכונה שבפועל צריך כך לעשות אלא שיפטר בברכת המזון רק שכונת הגמ' שבאין לו אפשרות לברך ברכת המזון יברך מעין ג' דיש כאן מחייב של מעין ג' משא"כ בדברים הבאים מחמת הסעודה לא יברך דאין כאן אלא מחיב של ברכת המזון וז"ב

]עיין בה"ל שכתב לגבי הדברים שזה ספק פת הבאה בכיסנין ספק המוציא שבאכל לפני הסעודה לא יברך על המחיה כיון שיתכן שזה המוציא וזה נפטר בברכת המזון וצ"ע מה זה שונה ממקרה שאוכל רק פת הבאה בכיסנין זו שמברך עליה על המחיה וצ"ל ששם כיון שלא מברך ברכת המזון חשיב כמו שבירך על לחם רק ברכת על המחיה שיצא בדיעבד ברכת ראשונה וצ"ל שברכות לא מעכבות או שעל המחיה מועיל במקום ברכת המזון אבל כאן שמברך אחרי זה ברכת המזון ובזה מקיים את דינו חשיב ברכה לבטלה אמנם בפשוטו כיון שעדין לא בירך ברכת המזון א"כ לא מסתבר שבגלל הברכה אחרי זה יחשב ברכה לבטלה וצ"ע עוד צ"ע איך מברך אחרי זה על הפת ברכת המוציא וצ"ל כיון שכיון שלא להוציא את זה במזונות ויתכן שכאן גם לתבואות שור שלא עוזר לכוין לא לצאת אבל כיון שזה רק ברכה בדיעבד מועיל מה שכיון לא לצאת וצ"ל שלגבי ברכה אחרונה לא מועיל לכוין לא לצאת

**כ' כסליו ע"ה**

בפשוטו תר"י שכתבו שיין נפטר לכתחילה מצד שס"ל שמתאים על זה לשון הברכת המזון וזה כמו על העץ שפוטר תפוחים וא"כ וודאי שזה גם לפני הסעודה ולכאורא כיון שחששו לרבינו יונה כל שכבר בירך ברכת המזון זה נפטר והשו"ע שלא פסק כן מצד שביאר את רבינו יונה שזה רק בדיעבד ושדיסא גם בדיעבד לא יוצא אמנם יש מהאחרונים שביארו שסברת רבינו יונה זה מצד מיגו וכסברת הרשב"א ושלכן מועיל גם קודם הסעודה אמנם אין זה במשמעות לשונו ובפשוטו פת הבאה בכיסנין זה ודאי עדיף מיין ששם הרי באמת על ידי קביעות זה המוציא ולפ"ז מסתבר שבבירך ברכת המזון בשני דוגמאות אלו ודאי נפטר וכהכרעת המ"ב סימן קע"ד וצ"ע