תקמו, שיעור 6
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / אורח חיים / חול המועד, סדר ב תשפד

בס"ד, הל' חוה"מ, סי' תקמ"ו, אלול תשפ"ד, שיעור 5

**שיעור ממורינו הגר"צ ובר שליט"א**

**בדין נישואין במועד, ודינא דאין מערבין שמחה בשמחה**

מתני' (מו"ק ח' ב') אין נושאין נשים במועד מפני ששמחה היא לו, ופי' בגמ' ד' טעמים, א' דאין מערבין שמחה בשמחה, ב' דמניח שמחת הרגל ועוסק בשמחת אשתו, ודרשי' ושמחת בחגך ולא באשתך, ג' מפני הטורח, ד' מפני ביטול פריה ורביה.

והנה, לטעם דמניח שמחת הרגל ועוסק בשמחת אשתו, דייקו הראשונים דהוא מה"ת, דדריש לה מקרא דושמחת בחגך ולא באשתך, והיא דרשה גמורה כדמוכח בחגיגה (דפי' דנח' בדרשא דושמחת בחגך אי למעט דברים שאין החגיגה באה מהן או למעט ולא באשתך), אך לטעם דטורח וביטול פריה ורביה אינו אלא מדרבנן.

## אין מערבין שמחה בשמחה

ולטעם דאין מערבין שמחה בשמחה, עי' בב"י (תקמו,ג) דהוא רק דרבנן, ובמג"א (שם,ד) תמה דבתוס' (וכדלהלן) כתבו דהוא מה"ת, אך עי' במאמ"ר (שם) דבתשו' הרשב"א (ג,רעו) מפורש כב"י, שכתב דנישואין בפורים מותר משום דלא שייך טעם דושמחת בחגך, וכן לא שייך טעם דטירחה וביטול פריה ורביה (עיי"ש הטעם), ובענינים אלו הולכים להקל דמדרבנן הוא, עיי"ש, וכוונתו, דבפורים יש לאסור רק לטעם דאין מערבין שמחה בשמחה אך לא לשאר טעמים, וכיון דהוא נידון דרבנן יש לסמוך להקל, וש"מ דלטעם דאין מערבין שמחה בשמחה האיסור רק מדרבנן ולא מה"ת, עיי"ש.

## שיטת תוס'

ובשיטת התוס', עי' בתוס' מו"ק (שם) ד'אין מערבין שמחה בשמחה גזירת הכתוב הוא כדדריש מקרא דשלמה ובירושלמי דריש מדכתיב מלא שבוע זאת וטעם נראה קצת וכו' שיהיה לבו פנוי בשמחה', עיי"ש, וצ"ב כוונתם דהוי גזיה"כ, דמאחר דילפי' מקרא דשלמה איך אפשר שיהיה איסור דאורייתא, וכן משמע בסיום דבריהם שחיפשו טעם לדבר, ואי איסורו מה"ת מגזיה"כ א"צ לחפש טעם כלל, ולכאו' צ"ל דכוונתם דהוא גזיה"כ מדברי קבלה ולא מה"ת, ועי'.

והנה, בתוס' כתובות (מ"ז א') נתקשו על הגמ' דמוקי לקרא דאב מצי למסור בתו לחופה בלא לבטלה ממעשה ידיה, כגון שמוסרה בשבת ויו"ט, דהלא אין נושאין נשים במועד, ותי' (בתי' ג'[[1]](#footnote-1)) דמיירי בנישואין בלא סעודה, דהאיסור לישא ביו"ט הוא רק בנישואין וסעודה, עיי"ש, אך דהוא תמוה דמשמע להדיא בגמ' (מו"ק י"ח ב', דבאירוסין בלא סעודה ליכא שמחה, ומשא"כ בנישואין דאיכא שמחה אף בלא סעודה) דיש איסור אף בנישואין לחוד בלא סעודה, ובמג"א (תקמו,א) פי' דעת התוס', דדין נישואין בלא סעודה תלוי בטעמי איסור נישואין במועד, דלטעם דאין מערבין שמחה בשמחה יש לאסור אף נישואין בלא סעודה לפי שיש בזה שמחה, אך לטעם דושמחת בחגך ולא באשתך אין לאסור אלא בסעודה, דהכי דרשי' מושמחת ש'שמחת הסעודה שאתה עושה לצורך הרגל (דהיינו בשר ויין, כדאיתא בגמ') יהיה בחגיך ולא באשתך, אבל נשואין בלא סעודה שרי', ושלפי"ז ניחא דהסוגיא בכתובות שהיא מימרא דרב דנקיט טעם דושמחת ס"ל דנישואין בלא סעודה שרי, אך אנן קימ"ל כטעם דאין מערבין שמחה בשמחה ולפיכך אסרינן אף נישואין בלא סעודה, עיי"ש.

אכן תימה, דדבריו נסתרין מהתוס' במו"ק שכתבו דלטעם דושמחת בחגך אין לאסור סעודת ברית ופדיון הבן במועד, ולפי"ד המג"א דהדרשא מושמחת קאי על שמחת הסעודה שצריכה להיות לצורך הרגל א"כ יש לאסור אף לצורך ברית ופדיון הבן, ומוכרח דאף לדרשא דושמחת קאי על עצם הנישואין ולא על הסעודה, וכבר תמה כן בנתיב חיים (ע"ד המג"א, שם)[[2]](#footnote-2).

ובאמת דשא"א פליגי על המג"א וס"ל דלכו"ע אסור נישואין בלא סעודה, וכ"נ במ"ב (תקמו, שעה"צ,ב), והביא ממהרש"א (כתובות) דכוונת התוס' דבנישואין בלא סעודה ליכא איסור תורה (וא"כ אפשר דבהכי מיירי קרא דמוסרה לחופה בלא לבטלה ממע"י) אך מ"מ מדרבנן אסור אף בנישואין בלא סעודה או בסעודה בלא נישואין[[3]](#footnote-3), עיי"ש, וצ"ב החילוק בזה.

ולכאו' צ"ל דמה"ת נאסר רק מצד הדרשא דושמחת בחגך, אך לטעם דאין מערבין שמחה בשמחה הוא רק דרבנן, וס"ל דקרא ושמחת ממעט לאסור רק נישואין בהדי סעודה דוקא, אך לא בנישואין לחוד או בסעודה לבד, אך טעם דאין מערבין שמחה בשמחה אוסר אף נישואין לחוד או סעודה לחוד, וא"כ בנישואין בלא סעודה ליכא רק איסור דרבנן ולא דאורייתא.

וזהו שכתבו התוס' (מו"ק, הנ"ל) דסעודת ברית ופדיון הבן במועד שרי לטעם דושמחת ואסור לטעם דאין מערבין, ומשום דלטעם דושמחת יש איסור רק בנישואין עם סעודה, אך לטעם דאין מערבין יש לאסור אף מצד הסעודה לחוד, וא"כ ה"ה סעודת ברית ופדיון הבן יש לאסור.

ויתבאר לפי"ז דאף שיטת התוס' כהרשב"א (הנ"ל) דטעם דאין מערבין שמחה בשמחה הוא רק מדרבנן.

ומ"מ, מפורש בתוס' (מו"ק, וכעי"ז צידדו בחגיגה ח,ב) דאיכא פלוגתא בין הטעמים, ומאן דדריש מושמחת ס"ל דרק נישואין אסור אך מותר לערב שמחה בשמחה ושלפי"ז יש להתיר סעודת ברית ופדיון במועד, וכ"ה ברש"י כת"י (מו"ק, שם) ובריטב"א (מו"ק, שם), והוסיפו בתוס' דלפי המבואר בגמ' חגיגה (שם) דרב אשי ס"ל כטעם דושמחת א"כ לדינא יש לפסוק כן[[4]](#footnote-4), וכ"פ הריטב"א.

## שיטת הרמב"ם והשו"ע

אולם ברמב"ם כתב (יו"ט, ז,טז) 'אין נושאין נשים ולא מייבמין במועד כדי שלא תשתכח שמחת החג בשמחת הנשואין, אבל מחזיר הוא את גרושתו, ומארסין נשים במועד ובלבד שלא יעשה סעודת אירוסין ולא סעודת נישואין כדי שלא יערב שמחה אחרת בשמחת החג'.

ומבואר שפסק כב' הטעמים, דס"ל דליכא כלל פלוגתא ביניהם ותרוויהו איצטריכו, דמצד ושמחת יש לאסור רק נישואין לחוד, ומצד דאין מערבין יש לאסור רק סעודה לחוד.

וכ"ה בדבריו (אישות, י,יג) 'יש לו לאדם לישא נשים רבות כאחת ביום אחד ומברך ברכת חתנים לכולן כאחת, אבל לשמחה צריך לשמוח עם כל אחת ואחת שמחה הראויה לה, אם בתולה שבעה ואם בעולה שלשה, ואין מערבין שמחה בשמחה'[[5]](#footnote-5), והוא כנ"ל דדינא דאין מערבין שמחה בשמחה הוא רק בסעודה לחוד ולא בעצם הנישואין, ומשו"ה שרי לישא ב' נשים כא' [ורק במועד נאסר נישואין בלא סעודה מצד ושמחת בחגך, ואי"ז שייך בנושא ב' נשים כא'], אך א"א לעשות סעודה לב' נשים יחד.

ודקדק כן בבית מאיר (אבה"ע,סב), והכריח כדבריו דאיך יתכן לחלוק על דינא דאין מערבין שמחה בשמחה הלא בגמ' ילפי' לה מקרא דשלמה המלך, עיי"ש.

אכן, דבב"י (תקמו) נתקשה, דאיך משכח"ל דינא דאיסור סעודה בלא נישואין, דבנושא ברגל כבר נאסר מצד הנישואין עצמן, ובנושא ערב הרגל מבואר בגמ' (מו"ק, וכ"ה בסוכה כה,ב) דמותר לעשות סעודה ברגל ומשום דעיקר שמחה חד יומא, ונדחק להעמיד במחזיר גרושתו במועד, דעצם הנישואין מותרים, ואפ"ה יש לאסור הסעודה[[6]](#footnote-6).

והאחרונים העירו שהוא דחוק להעמיד את הרמב"ם רק במחזיר גרושתו, ועי' בית מאיר (שם) דלפי מש"כ במג"א (תקמו,ד) דבנישואין הלילה הולך אחר היום ומשו"ה אין להתיר לישא בערב הרגל ממש אלא רק יום קודם לכן, ניחא דברי הרמב"ם כפשוטן, דמיירי בנושא ערב הרגל ואפ"ה אסור לעשות סעודה בלילה רק משום דאין מערבין שמחה בשמחה, [אך א"א לאסור בזה מצד ושמחת בחגך, כיון שלטעם זה האיסור רק מצד הנישואין, והם היו קודם הרגל], עיי"ש.

אכן, דאכתי צ"ב בדעת השו"ע, שנקט (אבהע"ז, סב,ב) כדעת הרמב"ם דיכול לישא ב' נשים כא' אך ישמח עם כל א' בפנ"ע מטעם דאין מערבין שמחה בשמחה, וש"מ דבסעודה לחוד ג"כ נאסר מטעם דאין מערבין, וא"כ איך התיר (או"ח, תקמו,ג) לישא אף בערב הרגל ממש ולעשות סעודה בלילה[[7]](#footnote-7).

ולכאו' מוכחת דעת השו"ע דרק בנישואין בהדי סעודה יחד חשיב מערב שמחה בשמחה, אך לא בנישואין לחוד או בסעודה לחוד[[8]](#footnote-8), ומשו"ה ס"ל דמותר לישא ב' נשים כא' ובתנאי שלא יעשה סעודה לב' יחד, דאם היה עושה גם נישואין וגם סעודה היה חשיב מערב שמחה בשמחה, וכן נקט דמותר לישא ערב הרגל ולעשות סעודה במועד דבסעודה לחוד ליכא משום עירוב שמחה בשמחה.

ונפ"מ לפי"ז בנושא ג' נשים כא', דעושה סעודה לראשונה לחוד, ואח"כ יוכל לעשות שמחה לב' וג' ביחד, דבסעודה לחוד ליכא משום עירוב שמחה בשמחה.

## שיטת רש"י

ודו"ק עוד ברש"י (מו"ק ח,ב) אין מערבין שמחה בשמחה 'כלומר בעינן דלישמח בשמחת המועד לחודיה', ודו"ק במשמעות דבריו דהאיסור לישא במועד הוא רק מצד חיסרון בשמחת המועד דוקא ואי"ז מצד חיסרון בשמחת הנישואין, דס"ל דאף למד"א דאין מערבין שמחה בשמחה אין לאסור בשאר שמחות בהדדי (וכגון ב' נישואין או משתה ומילה וכדו') אלא רק לערב שמחה אחרת בשמחת הרגל, וצ"ל לפי"ז דה"נ בדרשא מקרא דשלמה (דילפי' מינה דאין מערבין שמחה בשמחה) האיסור לעשות חנוכת בית המקדש בהדי שמחת הרגל הוא רק מצד ביטול שמחת הרגל ולא מצד חנוכת בית המקדש (ושפיר היה מותר לישא בזמן חנוכת הבית), ודו"ק

## מסקנת הדברים

א. במג"א לומד בדעת התוס' דלטעם דאין מערבין שמחה בשמחה יש איסור בעצם הנישואין אף בלא סעודה, אך לטעם דושמחת בחגך האיסור רק מצד הסעודה, ובאחרונים תמהו דלפי"ז יש לאסור אף סעודת ברית ופדיון הבן, ולהדיא כתבו התוס' במו"ק דלטעם דושמחת בחגך אין איסור בסעודת ברית ופדיון אלא רק בנישואין, ובמ"ב נקט [ע"פ מהרש"א בכתובות] דכוונת התוס' דנישואין עם סעודה אסור מה"ת ונישואין בלא סעודה או סעודה בלא נישואין אסור מדרבנן, וברמב"ם (כדלהלן, אות ג') ג"כ מבואר דמצד ושמחת בחגך יש איסור בנישואין בלא סעודה, ואיפכא מהמג"א.

ב. ברשב"א בתשו' מוכח דדינא דאין מערבין שמחה בשמחה הוא רק דרבנן, וכ"נ בב"י, ובמג"א דייק מתוס' דהוא מה"ת, אך דלפי מה שהביא המ"ב ממהרש"א לבאר התוס' באופ"א (וכנ"ל) משמע דרק למד"א ושמחת הוא מה"ת אך לטעם דאין מערבין הוא רק מדרבנן.

ג. שיטת הרמב"ם דאין מערבין שמחה בשמחה הוא רק בסעודה, ולא בנישואין, וקרא דושמחת בחגך הוא רק בנישואין ולא בסעודה, וס"ל דקימ"ל כב' הטעמים (דליכא פלוגתא ביניהם) ושלפי"ז יש לאסור במועד בין נישואין בלא סעודה ובין סעודה בלא נישואין, אך בתוס' ובריטב"א נקטו דאיכא פלוגתא, וקימ"ל כטעם דושמחת בחגך ושלפי"ז מותר לערב שמחה בשמחה ומותר לעשות סעודת ברית ופדיון ושאר שמחות במועד, ובדעת השו"ע מוכח דהאיסור לערב שמחה בשמחה הוא רק בנישואין בהדי סעודה יחד [ואז נאסר אפי' במחזיר גרושתו], אך לא בנישואין בלא סעודה או סעודה בלא נישואין, ומ"מ אסור לישא במועד מצד ושמחת בחגך.

ד. לישא קודם הרגל, הב"י מתיר אפי' כשנושא בערב הרגל ממש, אך המג"א אוסר לישא בערב הרגל לפי שבנישואין הלילה הולך אחר היום, ובבית מאיר הכריח כן בדעת הרמב"ם ודלא כדפי' השו"ע.

ה. שיטת רש"י דאין מערבין שמחה בשמחה הוא מדיני המועד, דאסור לערב שמחה אחרת בהדי שמחת המועד, אך שאר שמחות בהדדי מותר, וצ"ל לדבריו דהילפותא מקרא דשלמה דמצד שמחת המועד נאסר לערב בה ג"כ שמחת חנוכת בית המקדש.

1. ובתי' א' תי' דמיירי שנשא בתוספת יו"ט דאסור במלאכה ושרי בשמחה, עיי"ש, [ומש"כ דבתוספת ליכא שמחה, כבר נתבאר במקו"א (שיעורי ריש פ' ערבי פסחים) שזה תלוי במח' האחרונים אי בתוספת יו"ט נעשה ממש כיו"ט להתחייב בכל הל' החג (לחייבו בסוכה, [ואף היה יוצ"ח מצה אי לאו קרא דבערב תאכלו מצות] ושאר דינים) או רק איסור מלאכה, עיי"ש, ואכ"מ], ומוכח בדבריהם דבלילה מיהא איכא חיוב שמחה דאורייתא, (ובחי' הגרש"ר (כתובות שם) דחה דמשמע להו לתוס' בגמ' דמיירי במשיאה ביום, דהא כבר תי' בגמ' שם בתי' קמא דמיירי שמסר בלילה), עיי"ש. [↑](#footnote-ref-1)
2. ודו"ק להלן דבשיטת הרמב"ם ג"כ מבואר איפכא מהמג"א, וס"ל דטעם דושמחת אוסר רק נישואין ולא סעודה, (וכן טעם דאין מערבין הוא רק בסעודה ולא בנישואין), עיי"ש. [↑](#footnote-ref-2)
3. וכ"ה בשימ"ק (שם), אך בפסקי התוס' (שם) משמע דבנישואין בלא סעודה שרי. [↑](#footnote-ref-3)
4. ושלא כדעת המג"א (הנ"ל) דלדידן קימ"ל כטעם דאין מערבין שמחה בשמחה, ובאמת שיש לתמוה עליו בזה, דמאחר דנח' רב ושמואל בזה, יש לפסוק כרב דמותר לערב שמחה בשמחה, ובפרט דרב אשי נמי ס"ל כטעם דושמחת, כדדייקו התוס', וצ"ע. [↑](#footnote-ref-4)
5. והוסיף (להלן, יד) דאין נושאין נשים בחוה"מ מטעם דאין מערבין שמחה בשמחה, ופי' בבית מאיר (שם) דאף שחוה"מ צריך ג"כ טעם דושמחת בחגך, מ"מ הרמב"ם הביא רק טעם דאין מערבין שמחה בשמחה כדי לכלול ולבאר ג"כ טעם האיסור לעשות שמחה לב' נשים כא' שהוא רק מצד עירוב שמחה בשמחה. [↑](#footnote-ref-5)
6. והו"ד במ"ב (ז), אך הביא חולקין בזה (וצידד דשלא ביום הנישואין ודאי אפשר להקל), ודו"ק בדעת הב"י דזה ל"ג מאירוסין דאי"ז שמחה ואפ"ה אסור לעשות סעודה, וה"נ במחזיר גרושתו אף דליכא שמחה בעצם הנישואין אסור לעשות סעודה. [↑](#footnote-ref-6)
7. ובבית מאיר (שם) הוסיף לתמוה ע"ד בב"י שלומד להתיר כן מהרשב"א בתשו', דהלא הרשב"א שם ס"ל דעיקר האיסור הוא מצד הנישואין ומשו"ה כשנשא ערב הרגל שרי, אך הב"י גופיה ס"ל דהאיסור מצד הסעודה לחוד [ולפיכך מתיר (באבה"ע) לישא ב' נשים כא'] וא"כ איך יכול להתיר כשנשא ערב הרגל, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-7)
8. אך דלפי"ז ליכא נפ"מ בטעם דאין מערבין שמחה בשמחה, דהנישואין עצמן כבר נאסרו מטעם דושמחת בחגך, וסעודה בלא נישואין שרי אף לטעם דאין מערבין, זולת במחזיר גרושתו במועד, דמצד ושמחת שרי לעשות סעודה אך מצד דאין מערבין שמחה בשמחה אסור, וצ"ע, ודו"ק. [↑](#footnote-ref-8)