נא - סימן ש_כ ס_ד ס_ז
קטגוריות: שו_ע / אורח חיים / הלכות שבת - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ

## משקה הבא לאוכל

א] השו"ע בס"ד כתב דמותר לסחוט אשכול ענבים לתוך קדירה שיש בה תבשיל כדי לתקן האוכל דהו"ל משקה הבא לאוכל וכאוכל דמי, ועמש"נ בגליון מס' 50 סק"ח וסק"ט פלוגתת רבוותא בטעם ההיתר בזה אם הוא משום דכל דהוי המשקה הנסחט כאוכל הוי כמפרק אוכל מאוכל ומלאכת דש היא רק כשמפרק מין אחד מתוך מין אחר, או היינו משום דמלאכת דישה הוא רק כשנשתנה הדבר ע"י פירוקו מאוכל למשקה, וע"כ כל שמפרק אוכל מאוכל דהאוכל שמפרק הוי מעיקרא אוכל והשתא אוכל אי"ז בכלל מפרק.

ב] ובעיקר דינא דמשקה הבא לאוכל כאוכל דמי כתב בתוס' תלמיד ר"י הזקן בשבת קמ"ה א' דהיינו רק דומיא דחולב דמעולם לא היה משקה בפנ"ע אך כל דכבר היה משקה בפנ"ע ואח"כ בא לאוכל לאו כאוכל דמי, וכ"כ בתשו' מהרי"ט ח"א סו"ס ע"ו, וכ"כ האהעו"ז בשבת שם, ועיי"ש שכתב לפ"ז דכל הא דמותר לסחוט לתוך הקדירה הוא למ"ד בפסחים ל"ג ב' דמשקין מיבלע בליעי, אך למ"ד דמשקין מיפקד פקידי ויש עליהן תורת משקה אף קודם שנסחטו אסור לסחוט פירות אף לתוך הקדירה.

אך יש להעיר לפ"ז לדעת הסוברים דמלאכת דישה הוא רק כשנשתנה ע"י פירוקו מאוכל למשקה, דא"כ מ"ט אסור לסחוט זיתים וענבים למ"ד דמשקין מיפקד פקידי, הרי גם קודם הסחיטה היה עליהן תורת משקה ולא נשתנה ע"י פירוקו.

אמנם הנה בפירש"י בפסחים שם (ד"ה קסבר) מבו' דאף דמשקין מיפקד פקידי אין עליהן תורת משקה, וכ"כ התוס' הרשב"א ותוס' הרא"ש שם דאין עליהן לא תורת אוכל ולא תורת משקה, ולפ"ז ניחא הא דאסור לסחוט זיתים וענבים כיון דמשתנה הנסחט ע"י סחיטתו ונעשה משקה, - ולפ"ז שפיר יש להתיר לסחוט לתוך הקדירה אף למ"ד דמשקין מיפקד פקידי, דמ"מ כיון דקודם סחיטתן ל"ה עליהן תורת משקה, הרי דכל שסחטן לתוך הקדירה הו"ל משקה הבא לאוכל וכאוכל דמי.

## סחיטת כבשים ושלקות לתוך הקדירה

ג] והנה השו"ע בס"ט כתב דאם צריך למימיהן מותר לסחוט לתוך קדירה שיש בה אוכל, והעולת שבת בסקי"ט תמה דמאי קמ"ל, הרי אף בזיתים וענבים דרובא דעלמא סוחטין למשקה מותר לסחוט לתוך הקדירה, וק"ו דכבשים ושלקות שאין דרכם בכך דמותר לסחטן לתוך הקדירה.

ולפי הנ"ל לכאו' טובא קמ"ל, דכיון דהא דמשקה הבא לאוכל כאוכל דמי הוא רק כשלא היה עליו מעיקרא תורת משקה, וכל שכבר היה עליו תורת משקה ואח"כ בא לאוכל לאו כאוכל הוא, הרי היה בדין דבסחיטת כבשים ושלקות דכבר היה על משקין אלו מעיקרא תורת משקין קודם שנבלעו בהן, אסור לסחטן אף לתוך הקדירה ולי"ב לדינא דמשקה הבא לאוכל כאוכל דמי, (וכ"כ האהעו"ז בשבת שם והמנחת ברוך בסימן פ"א ענף ב' בדעת הר"ח), וזהו דקמ"ל השו"ע דמותר לסחטן לתוך הקדירה, וכמש"כ כן הראשונים בשבת קמ"ה א'.

ד] ובטעם הא דשרי בכה"ג אף דכבר היה עליהן תורת משקה מעיקרא, נראה למש"כ הריטב"א בשבת שם דהא דאין חייבין על סחיטת כבשים ושלקות למימיהן הוא משום דאינם עומדין לסחיטה וע"כ אף כשסוחטן למשקה בטלה דעתו אצל רוב העולם ולא חשיב משקה אלא אוכל, וצ"ב דמ"ט חשיב הנסחט מהן כאוכל, הרי כבר היה עליו תורת משקה קודם שנבלע בהן, - והגר"ז הכא בסי"א כתב לפרש בזה דאע"ג שמימיהן היו משקין גמורים קודם שנבלעו בהן (כגון שנכבשו או נשלקו במים או יין וחומץ וכיו"ב משאר משקין) כיון שעכשיו הן נסחטין מאוכלין תורת אוכל עליהן, והיינו דכיון שנבלעו המשקין בכבשים ושלקות והם נאכלין עמם נעשו מכלל האוכל וכשסחטן לא הדר עלייהו תורת משקה שהיה עליהן, וכ"כ הנשמ"א בכלל י"ד סק"ב (ד"ה אבל דעת).

ולפ"ז הרי דמה"ט הוא דמותר לסחטן לתוך הקדירה, דכיון דכשנבלעו בכבשים ושלקות נעשו מכלל האוכל, והא דאסור לסוחטן מדרבנן הוא משום דע"י סחיטתן הוו כמשקה, הרי דכל שסוחטן לתוך הקדירה הו"ל משקה הבא לאוכל וכאוכל דמי.

ה] אך יש להעיר בזה בד' הפסקי רי"ד בשבת קמ"ה א' שכתב דטעמא דר' יוחנן דס"ל התם דהסוחט כבשים ושלקות למימיהן חייב חטאת, אף דאין חייבין אלא על סחיטת זיתים וענבים, הוא משום דלא פטרינן אלא בסחיטת שאר פירות ששום משקה מהן אינו חשוב אלא היוצא מן הזיתים ומן הענבים, אבל כבשין ושלקות שבלעו משקה חשוב אע"ג דמעלמא קא אתי חייב חטאת, ומבו' מדבריו דאף דנבלעו המשקין בכבשים ושלקות, מ"מ כשסוחטן הדרי לתורת משקה שהיה עליהן מעיקרא, וע"כ הוא חייב על סחיטתן ול"ד לסחיטת שאר פירות,[[1]](#footnote-2) - וצ"ע לפ"ז במש"כ הפסקי רי"ד שם דכל הא דמחייב ר' יוחנן בסחיטת כבשים ושלקות למימיהן הוא לתוך הקערה, אך לתוך הקדירה מותר דמשקה הבא לאוכל אוכל הוא, ולכאו' לפ"מ דס"ל דכשסוחט כבשים ושלקות הדרי המשקין לתורת משקין שהיה עליהן מעיקרא, מ"ט יש בזה לדינא דמשקה הבא לאוכל כאוכל דמי, וצ"ע.

## סחיטת בגד לתוך הקדירה

ו] עוד יש להוסיף בזה, דהנה הרא"ש בשבת שם סימן ד' כתב דאף דאין חייבין אלא על סחיטת זיתים וענבים, מ"מ הסוחט משקה הנבלע בבגד חייב, דשאני סוחט פרי שאין דרך לסוחטו דדרך אותו פרי לאוכלו ולא להוציא ממנו משקה ואין שם משקה על היוצא ממנו, והנשמ"א בכלל י"ד סק"ב פירש לדבריו דהיינו דכל הא דאין חייבין אלא על דריכת זיתים וענבים, הוא רק במשקה היוצא מגוף הפירות דכיון דאין דרך לסוחטו אין עליו תורת משקה, ומשא"כ במשקה הנבלע בבגד דתורת משקה עליו חייבין על סחיטתו אף שאין דרך לסוחטו, ועיי"ש שכתב דל"ד לכבשים ושלקות דאין חייבין על סחיטתן, משום דכבשים ושלקות בעוד המשקה בלוע בהן יש עליו תורת אוכל ופקע מיניה תורת משקה, וע"כ אף כשנסחט אין עליו תורת משקה כיון דאין דרך לסוחטן, ומשא"כ בסחיטת בגד מן הבלוע בו.

ז] ולמש"נ נמצא דנפ"מ בזה לדינא דהסוחט בגד לתוך הקדירה חייב ול"ד לסחיטת כבשים ושלקות לתוך הקדירה דמותרת, דשאני בכבשים ושלקות דהמשקה הבלוע בהן יש עליו תורת אוכל וע"כ כל שסוחטן לתוך הקדירה הו"ל משקה הבא לאוכל וכאוכל דמי, אך בסחיטת בגד דכשסוחטו הדר המשקה לתורת משקה שהיה עליו מתחילה לי"ב להתירא דמשקה הבא לתוך האוכל ול"ה כאוכל.

ח] ומצאנו עד"ז בד' הסה"ת בסימן רמ"ד שכתב דאסור לסחוט מוך ומטלית מן היין שבתוכם אף כשהיין הולך לאיבוד, ואף למ"ד בשבת קמ"ה א' דמשקה ההולך לאיבוד לאו משקה הוא, היינו משום דמעיקרא היה אוכל ולא הו"ל בעין, ומשא"כ ביין הבלוע במוך ובמטלית שניכר המשקה מעיקרא, והיינו דכל הא דמשקה ההולך לאיבוד לאו משקה הוא היינו רק בסחיטת פירות דהיה עליהן תורת אוכל וע"י סחיטתן הן נעשין למשקה וכל שבשעת סחיטתן הן הולכין לאיבוד לא חייל עלייהו תורת משקה, ומשא"כ ביין הבלוע בבגד שכבר היה עליו תורת משקה, הרי אף כשסוחטו לאיבוד לא בטל מיניה תורת משקה, (וכ"כ בתשו' מהרי"ט ח"א סו"ס ע"ו דכל הא דמשקה הבא לאיבוד לאו משקה הוא הוא דוקא היכא דמתחילה כשהוציא המשקה היה יוצא לאיבוד, אך כל שהיה עליו שם משקה מתחילה לא בטל מיניה תורת משקה מכח הא שבא לאיבוד).

## טעם הא דחייבין על סחיטת בגד

ט] התהל"ד בסימן ש"כ סקי"ז פירש לד' הרא"ש בע"א, דהא דחייבין על סחיטת בגד אף דאין חייבין אלא על סחיטת זיתים וענבים, הוא משום דדרך לסחוט הבגד כדי להוציא מימיו, ואף דאין לסוחטו לצורך המשקין, מ"מ כיון דדרך לסוחטו לצורך גופו חייבין על סחיטתו, וכ"כ בתשו' הר צבי ח"א סימן ק"צ.

אך הנה אי"ז כלל במשמעות דברי הרא"ש שלא פירש להא דדרך לסחוט בגד, ומשמעות דבריו דהא דחייבין על סחיטת בגד הוא משום דנבלע בו משקה מעלמא (וכמש"כ הנשמ"א), וגם עיקר הדברים אינם מתישבים, דלמש"כ הרא"ש דהא דאין חייבין על סחיטת פרי שאין דרך לסוחטו הוא משום דאין שם משקה על היוצא ממנו, הרי הדין נותן דאין לחייב אלא היכא דדרך לסוחטו לצורך מימיו, אך היכא דדרך לסוחטו לצורך גופו אי"ז טעם שיהא שם משקה על היוצא ממנו וע"כ ל"מ מידי הא דדרך לסחוט בגד לצורך גופו.

ונפ"מ רבתא בזה לדינא הוא במש"כ בתשו' הר צבי שם לפ"ד הרא"ש דסחיטת נייר כדי להוציא מים הבלועין בו אינה אסורה מה"ת כיון דאין דרך לסחוט נייר, (ובכמה מספרי הזמן סמכו לדינא ע"ז), אך למש"נ נראה דהסוחט נייר לצורך מימיו דמי לסוחט בגד לצורך מימיו דחייבין ע"ז משום סחיטה.

## טעם הא דמותר לסחוט כבשים ושלקות לגופן

י] השו"ע בס"ז כתב דלסחוט כבשים ושלקות לגופם שא"צ למים ואינו סוחטן אלא לתקנם לאכילה אפי' סוחט לתוך קערה שאין בה אוכל מותר, ובטעם ההיתר בזה מצינו כמה דרכים, א] בפירש"י בשבת קמ"ה א' כתב דהוא משום דלאו מפרק הוא הואיל ולאו למשקה הוא צריך, ועד"ז כתבו התוס' שם ע"ג ב' (ד"ה וצריך לעצים) דהוא משום דאין דרך דישה בכך, (וע"כ ל"ה כמלאכה שא"צ לגופה דאסורה מדרבנן), וכ"כ הרמב"ן והר"ן שם קי"א א' דכיון דסחיטה אינה אב מלאכה בפנ"ע אלא הוי תולדה דדש ל"ה דומיא דדש אלא היכא דהוא צריך למשקה הנסחט, וכ"כ היראים בסימן ער"ד. - ב] בד' התוס' בכתובות ו' א' (ד"ה האי מסוכרייתא) מבו' דלדעת הערוך הוא משום דלא ניח"ל במשקין היוצאין ופס"ר דלא ניח"ל שרי. - ג] התוס' בכתובות שם כתבו דהוא משום דהנסחט מהן הוי אוכלא דאיפרת ואין שם משקה עליו (כדחזינן דאף למימיהן פטור אבל אסור). - ד] האג"ט דש סקי"ז אות ה' כתב בדעת הרשב"א דהוא משום דאיסורא דסחיטת כבשים למימיהן הוא משום דכיון דאחשבינהו הו"ל משקה, וכמש"כ כן הרשב"א בשבת קמ"ד ב', וע"כ כ"ז הוא כשסוחטן למימיהן, אך כשסוחטן לגופן ולא אחשבינהו ל"ה משקה וע"כ לי"ב איסורא, (ועמש"כ בזה החזו"א בסימן נ"ה ריש סק"ה).

## סחיטת זיתים וענבים לגופן

יא] ונפ"מ רבתא בזה לדינא, דהנה בד' האו"ז בהל' שבת סימן נ"ח בשם ה"ר שמשון מבו' לכאו' דאף דמותר לסחוט כבשים ושלקות לגופן, מ"מ כל שסחט זיתים וענבים לגופן חייב חטאת, אך בד' המג"א הכא בסק"ט והמ"ב בסקכ"ד מבו' דביסוד הדין יש להתיר אף בסחיטת זיתים וענבים לגופן, (אלא דה"ז אסור מדרבנן משום דרוב העולם סוחטין אותן למימיהן), - ולכאו' ד"ז תליא בטעם התירא דסחיטת כבשים שלקות לגופן, דלדעת הסוברים דהוא משום דאין דרך דישה בכך או משום דהוי פס"ר דלא ניח"ל, יש להתיר אף בסחיטת זיתים וענבים לגופן, אך אם התירא דסחיטה לגופן הוא משום דהוי אוכלא דאיפרת (כדחזינן דאף למימיהן פטור אבל אסור) או משום דלא אחשבינהו למשקה, הרי דבסחיטת זיתים וענבים דל"ה אוכלא דאיפרת (דמה"ט אם סחטן למימיהן חייב), וגם ל"ב שיחשיבם למשקה, יש לאסור אף כשסחטן לגופן.

## סחיטת בגד לגופו

יב] עוד נפ"מ בזה, דהנה הרמב"ן וש"ר בשבת קי"א א' עמדו בטעם הא דאסרו במסוכרייתא דנזייתא משום סחיטה ול"ה כסוחט כבשים ושלקות לגופן דשרי, ולכאו' קו' זו היא לטעמייהו דהתירא דסחיטת כבשים ושלקות לגופן הוא משום דל"ה דומיא דדש אלא היכא דצריך למשקה הנסחט, וע"כ ה"נ יש להתיר בסחיטת בגד מן הבלוע בו כשא"צ למשקה הנסחט, וגם לדעת הערוך דהתירא דסחיטת כבשים ושלקות לגופן הוא משום דהוה פס"ר דלא ניח"ל יש להתיר אף בסחיטת בגד מן הבלוע בו, - אך אם התירא דסחיטת כבשים ושלקות לגופן הוא משום דהוי אוכלא דאיפרת, או משום דלא אחשבינהו למשקה, אין להתיר מכח זה בסחיטת בגד מן המשקה הבלוע בתוכו דהוי משקה גמור, וכמש"נ לעיל, (ורמז לזה בגל' הגרע"א בד"י לט"ז הכא סקי"ב דלמש"כ התוס' בכתובות בטעם התירא דסחיטת כבשים ושלקות לגופן אין להתיר מכח זה בסחיטת בגד לגופו).[[2]](#footnote-3)

והסה"ת בסימן רמ"ד כתב לאסור בסחיטת בגד לגופו מטעם אחר, דל"ד להא דשרינן בסחיטת כבשים לגופן, דדוקא לגופן שאינו רוצה שיהיה המשקה בגוף של האוכל שרוצה לאוכלו בלא המשקה הבלוע בו, וצ"ב.

## סחיטת כבשים ושלקות לגופן היכא דניח"ל במשקה

יג] עוד נפ"מ בזה, דהנה בעיקר הא דשרינן בסחיטת כבשים ושלקות לגופן לא נתפרש להדיא אם היינו רק היכא דלא ניח"ל כלל במשקה היוצא, או דאף היכא דניח"ל במשקה מ"מ כל שסוחטן לגופן ואין דעתו על המשקה שרי.

וממש"כ השו"ע בס"ז דמותר לסחוט כבשים ושלקות לתוך הקערה, והמ"ב בסקכ"ד כתב דהיינו דאף דסוחט לתוך הקערה ואין המשקה הולך לאיבוד, (והוא מד' הרשב"א בשבת קמ"ה א' ובקיצור פסקי הרא"ש שם סימן ד' והאו"ז בסימן נ"ח),[[3]](#footnote-4) משמע מסתימת הדברים דהיינו אף היכא דניח"ל במשקה.

ולכאו' ד"ז תליא בטעם התירא דסחיטת כבשים ושלקות לגופן, דלדעת הערוך דהוא משום דהוי פס"ר דלא ניח"ל, אין מקום להתיר היכא דניח"ל במשקה הנסחט, (וכאשר כ"ה מבו' מבו' בד' הערוך דכל דאין המשקה הולך לאיבוד הו"ל כפס"ר דניח"ל, וכ"כ הטוש"ע הכא בסי"ח), ולדעת הסוברים דהוא משום דהוי כאוכלא דאיפרת או משום דלא אחשבינהו למשקה מסתברא מילתא דכל שאין סוחטן לצורך המשקה ואין דעתו עליו שרי.

ולדעת רש"י ודעימיה דהוא משום דכל דאין צריך למשקה אין דרך דישה בכך, נראה דהדבר תלוי בפלוגתא, דהנה התוס' בשבת ע"ג ב' כתבו בהא דזומר וצריך לעצים דאף לר' יהודה דמחייב במשאצל"ג מ"מ אין הזומר חייב אלא כשצריך לעצים דלא מיקרי בעצים קוצר אלא בענין זה, ובד' הגרע"א בגהש"ס שם מבו' דהיינו דאף אם ניח"ל בעצים להשתמש בהן מ"מ כל שאינו מתכוין לצורך העצים לא מיקרי קוצר, אך בד' האמרי בינה שבת סימן ל"ב (ד"ה וראיתי בנשמת אדם) נראה שפירש דכל שהוא צריך לעצים חייב אף שלא נתכוין לצורך זה, וכ"כ התהל"ד הכא בסק"ט.

והנה התוס' שם כתבו לדמות הא דזומר וא"צ לעצים לא מיקרי קוצר להא דשרינן בסחיטת כבשים ושלקות לגופן משום דאין דרך דישה בכך, ולפ"ז הרי לכאו' למש"כ הגרע"א דהא דזומר וא"צ לעצים לא מיקרי קוצר הוא אף היכא דניח"ל בעצים להשתמש בהן, דמ"מ כיון שאינו זומר לצורך העצים לא מיקרי קוצר, משמע דה"נ בסחיטת כבשים ושלקות לגופן דאף אם ניח"ל במשקין מ"מ כל שאינו סוחט לצורך המשקין אין דרך דישה בכך, אך למש"כ האמרי בינה והתהל"ד דהא דזומר וא"צ לעצים לא מיקרי קוצר הוא רק היכא דלא ניח"ל כל בעצים ואין עומד להשתמש בהן, משמע דה"נ הוא בהא דפטרינן בסחיטת כבשים ושלקות לגופן דהיינו דוקא היכא דלא ניח"ל במשקין, אך כל דניח"ל במשקין חייב, וצ"ע.

## סחיטת בגד כשאין המשקה הולך לאיבוד

יד] בד' הרשב"א בשבת קי"א א' משמע דלא הותר לסחוט בגד מן היין והשמן הבלוע בו אלא כשהם הולכין לאיבוד, אך כל שהן נופלין לתוך הכלי אף שאין דעתו ע"ז הו"ל מפרק, וכ"נ גם בדבריו בכתובות ו' א', וצ"ב דמ"ש מכבשים ושלקות שכתב הרשב"א בשבת קמ"ה א' דמותר לסחטן לגופן אף לתוך הקערה, (וי"ל דשאני כבשים ושלקות דאין דרך לשתות המשקה היוצא מהן וע"כ אף כשסוחטן לתוך הקערה חשבינן לה כא"צ לדבר הנסחט, ומשא"כ בסחיטת בגד מן היין והשמן הבלוע בתוכו דדרך לשתותו, וע"כ לא הותר אלא כשסוחט לאיבוד).

ולמש"נ נראה לפרש בד' הרשב"א דחלוק הוא עיקר הא דשרינן בסחיטת כבשים ושלקות לגופן מהא דשרינן בסחיטת בגד לאיבוד, דהא דשרינן בסחיטת כבשים ושלקות לגופן הוא משום דכל שסחטן לגופן ולא אחשבינהו אין עליהן תורת משקה, וע"כ שפיר יש להתיר אף כשסוחט לתוך הקערה, דאף דאין המשקה הולך לאיבוד, מ"מ כיון דאינו סוחט לצורך המשקה ולא אחשביה שרי, - אך בסחיטת בגד אין להתיר מכח זה, שהרי המשקה שבתוך הבגד הוי משקה גמור, והא דמותר לסחוט בגד לאיבוד הוא משום דכל שסוחט לאיבוד אי"ז דרך דישה, והיינו רק כשסוחטו לאיבוד, אך כל שסוחטו לתוך הקערה ואינו הולך לאיבוד הו"ל דרך דישה, ונתישב בזה מה שתמה התהל"ד בסק"ח ע"ד הרשב"א, עיי"ש.

טו] אך הנה הריב"ש בסימן שצ"ד כתב דבסחיטת בגד לאיבוד ליכא משום מפרק וכתב לדמותו להא דמותר לסחוט כבשים לגופן, ומשמע דס"ל דלא הותר לסחוט כבשים לגופן אלא כשהמשקה הנסחט הולך לאיבוד, ואסור לסוחטן לתוך הקערה, והיינו משום דס"ל דהא דמותר לסחוט כבשים לגופן אי"ז משום דאין ע"ז תורת משקה וכדעת הרשב"א, אלא הוא משום דכל שסוחט לאיבוד אי"ז דרך דישה, וע"כ לא הותר אלא כשסוחט לאיבוד, וצ"ע.

1. אך הרי"ף בשבת כתב דהא דמחייב ר' יוחנן בסחיטת כבשים ושלקות למימיהן הוא דלא כדתני דבי מנשה דאין חייבין אלא על דריכת זיתים וענבים בלבד, וכ"כ הרשב"א והר"ן שם, ולכאו' הוא משום דס"ל דכל שנבלעו המשקין בכבשים ושלקות נעשו מכלל האוכל וכשסחטן לא הדר עלייהו תורת משקה שהיה עליהן, וע"כ דמי לסחיטת שאר פירות. [↑](#footnote-ref-2)
2. ובזה מתפרש מש"כ התוס' בכתובות שם דהא דאסרינן בסחיטת מסוכרייתא דנזייתא הוא משום מפרק וה"ז אסור אף שהנסחט הולך לאיבוד ולא פירשו דמ"ש מסחיטת כבשים ושלקות לגופן דמותרת, (ולא הק' כן רק לדעת הערוך דפס"ר דלא ניח"ל שרי), והיינו משום דאזלי לטעמייהו דהתירא דסחיטת כבשים ושלקות הוא משום דהוי אוכלא דאיפרת וע"כ אין להתיר מכח זה בסחיטת בגד מן המשקה הבלוע בתוכו דהוא משקה גמור. [↑](#footnote-ref-3)
3. וכ"ה מבו' ממש"כ הרמב"ן והר"ן בשבת קי"א א' דהא דמותר לסחוט כבשים ושלקות לגופן הוא משום דכל שא"צ למשקה הנסחט ל"ד לדש, ויש להעיר דמ"ט הוצרכו לזה, הרי לפ"מ שפירשו שם קמ"ה א' דינא הוא משקה הבא לאיבוד לאו משקה הוא, ומה"ט יש להתיר בסחיטת כבשים ושלקות לגופן, (דכיון דהמשקה הבלוע בהן יש עליו תורת אוכל וע"י סחיטתו נעשה למשקה יש בזה לדינא דמשקה הבא לאיבוד דלאו משקה הוא), ובע"כ דהא דשרי בסחיטת כבשים ושלקות לגופן הוא אף כשסוחט לתוך הקערה ואין המשקה הולך לאיבוד, ואפ"ה שרי משום דכל שא"צ למשקה הנסחט ל"ד לדש. [↑](#footnote-ref-4)