כלים פכ_ז מי_א
קטגוריות: ש_ס / נא כלים / כלים עניינים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / כלים ב_ב

**כלים פכ"ז מי"א**

א] **שלשה על שלשה באשפות בריא וצורר מלח,** במקד"ד סימן נ"ג סק"א כתב לפרש הטעם בזה, לפמש"כ שם דהא דגע"ג שהשליכו באשפה טהור ושלשה על שלשה שהשליכו באשפה אינו נטהר, הוא משום דגע"ג אינו כלי בפנ"ע שהרי לא נגמרה מלאכתו, וגזה"כ הוא דמקב"ט, וכל שהשליכו ואינו עומד עוד לטלאי ללבושו אינו מקב"ט, ול"ב בזה שינוי מעשה, דרק היכא דנחתא לי' תורת כלי אינו נעקר ממנו תורת כלי אלא בשינוי מעשה, ומה"ט הוא דבשלשה על שלשה ל"מ השלכה לאשפה לטהרו, דשלשה על שלשה הוא בגד ממש, ואינו עולה מטומאתו אלא בשינוי מעשה, ולפ"ז י"ל, דמה"ט הוא דבעינן בשלשה על שלשה שבאשפה שיהא בריא וצורר מלח, דכל הא דשלשה על שלשה הוי בגד ממש, הוא רק בכה"ג שהוא בריא וצורר מלח, אך כל שאינו בריא וצורר מלח לא חשיב כבגד גמור, והא דבבית סגי או בריא או צורר מלח, הוא רק משום דאחשבינהו, וכמש"כ הרמב"ם בפיהמ"ש, וע"כ הוא נטהר בהשלכה לאשפה בללא שינוי מעשה, עכ"ד, אמנם לפי דבריו יתחדש, דגע"ג שבבית שחישב שלא להשתמש בו, יעלה מטומאתו, וזה לא שמענו, ומשמעות הדברים דרק כשהשליכו לאשפה אינו מקב"ט.

ובחזו"א סימן ל"ב סקט"ו, כתב דהא דגע"ג שהשליכו באשפה טהור ול"ב שינוי מעשה, הוא משום דכשזורקו לאשפה דבטלה חשיבותו הוי ככלי שנשבר, והיינו דכל הא דבעינן שינוי מעשה הוא רק במקום שבאנו לטהרו משום מחשבתו, וכמש"א בקידושין דנ"ט: דהא דאין הכלים עולין מטומאתן אלא בשינוי מעשה, הוא משום דמחשבה אינה מוציאה מידי מחשבה דטומאה, אך גע"ג שהשליכו לאשפה דמצ"ע אינו עומד כבר לתשמיש, הוי ככלי שנשבר, וה"ה נטהר מטומאתו, ולפ"ז מתפרש גם הא דבשלשה על שלשה שהשליכו לאשפה בעינן שיהא בריא וצורר מלח, דכל שאינו בריא וצורר מלח, אינו עומד לתשמיש מצ"ע, וע"כ אינו מקב"ט, ומשא"כ היכא שהוא בריא וצורר מלח, הרי דאף אין דעתו להשתמש בו והשליכו לאשפה, אינו עולה מטומאתו אלא בשינוי מעשה.

ב] והנה במשנ"א דקדק מל' הרמב"ם בפכ"ב מכלים הכ"ג, דכל הא דבעינן בשלשה על שלשה שיהא בריא וצורר מלח, הוא רק ליטמאות בטומאת מדרס, אך בשאר טומאות ה"ז נטמא, אף שאינו בריא וצורר מלח, וכ"ה משמעות ל' הרמב"ם בפיהמ"ש, ועיי"ש במשנ"א שפירש הטעם בזה, דהא דכשאינו בריא וצורר מלח טהור, הוא משום שכבר אינו עומד למדרס, ולטומאת מדרס בעינן שיהא מיוחד לכך, אך ליטמא בשאר טומאות דל"ב שיהא מיוחד לתשמיש, וכמש"כ התוס' בשבת דמ"ז., ה"ה טמא אף שאינו בריא וצורר מלח, עכ"ד, אך בחזו"א סימן ל"ב סקי"ז כתב בדעת הרמב"ם דכל שאינו בריא וצורר מלח ה"ה טהור לגמרי, עיי"ש.

ג] הרמב"ם בפיהמ"ש והרא"ש פירשו דבריא היינו שהיא שלמה, ואינו בריא היינו שהיא מקורעת או מבוקעת, וצ"ע לפ"ז היאך משכח"ל שאינו בריא והוא צורר מלח, הרי כיון שהיא מקורעת או מבוקעת, נופל המלח דרך הקרע והבקעים, ובסד"ט כתב די"ל דאיירי שיש בנשאר שהוא שלם כדי לצרור רובע הקב מלח, ונראה די"ל עוד, דאף שהיא מקורעת או מבוקעת והמלח נופל דרך הקרע והבקעים, חשיבא כצורר מלח, דרק כשא"א לצרור בה מלח מחמת שאינה חזקה, הוא דלא חשיבא. - ועי' בחזו"א סימן ל"ב סקט"ז שנקט דאינו בריא היינו שהוא בלוי, ועיי"ש מש"כ לפרש לפ"ז היאך משכח"ל בריא ואינו צורר מלח, או צורר מלח ואינו בריא, ונסתפק בגונא שמקצתו חזק ומקצתו רפה והוא צורר מלח ע"י מקצת החזק, אם מיקרי צורר מלח, או"ד הרפה כמאן דליתא, עכ"ד.

ד] **אלו ואלו מתכונין להקל,** בחזו"א סימן ל"ב סקט"ז כתב דלא מסתבר דפליגי במציאות דלר"י כשאינו מחזיק דקה עדיין אפשר להחזיק גסה ולרבנן כשאינו מחזיק גסה עדיין אפשר להחזיק דקה, אלא היינו דזימנין דמחזיק גסה ולא דקה, וזימנין דמחזיק דקה ולא גסה, ולר"י כל שאינו מחזיק גסה טהור, ולרבנן כל שאינו מחזיק דקה טהור, ועיי"ש שכתב לדון דר"י ורבנן לא פליגי, ואינו טמא עד שיחזיק דקה וגסה, אך בד' הרמב"ם פכ"ב הכ"ג שכתב דכל שהוא מחזיק מלח גס טמא, מבו' דפליגי ר"י ורבנן, וקי"ל כרבנן דכל שהוא מחזיק מלח גס טמא אף שאינו מחזיק מלח דק, עכ"ד.

ה] **ר"ש אומר שוים שלשה על שלשה באשפות לגע"ג בבית,** הרמב"ם והרא"ש פירשו, דס"ל לר"ש דשלשה על שלשה באשפה אף שהוא בריא וצורר מלח, דינו כגע"ג שבבית דטמא טומאת מת ואינו טמא מדרס, ובפשוטו הטעם בזה, דכל שהוא באשפה כבר אינו מיוחד למדרס, וע"כ אינו טמא טומאת מדרס, אך מ"מ יש עליו תורת בגד ליטמא טמא מת, וכ"כ במשנ"א ובחזו"א סימן ל"ב סקט"ז, אך ל' הרמב"ם דהשלכתו באשפה מורידו דרגה, לא מ' כן, ועי' במקד"ד סימן נ"ג סק"א מש"כ לפרש בדבריו.

ויש להוסיף לפ"ז, דזהו דמדמי לי' ר"ש לגע"ג בבית, דהנה בהא דגע"ג טמא טמא מת ואינו טמא מדרס, כתבו התוס' בשבת דמ"ז. דהוא משום דבטומאת מדרס ביחוד תליא מילתא, ושאר טומאות לא תליא מילתא ביחוד דאפי' הי' מוטל באשפה טמא, וזהו דמדמי ר"ש דכ"ה דגע"ג בבית טמא טמא מת ואינו טמא מדרס משום דביחוד תליא מילתא, ה"נ שלשה על שלשה באשפות דאינו מיוחד למדרס, ה"ה טמא טמא מת ואינו טמא מדרס.

ו] והר"ש כתב דבתוספתא מפרש דין גע"ג שמצאו בבית, ובמי"ט כתב דהר"ש מפרש דמש"א ר"ש דשוים שלשה על שלשה באשפה לגע"ג בבית, הוא להך דינא דמפרש בתוספתא דאם הצניעו לדבר המקב"ט טמא, ובחזו"א סימן ל"ב סקט"ז פירש בד' הר"ש, דמפרש דר"ש לענין קולי מטלניות קאמר, דפחות משלשה על שלשה טהור באחורי הדלת אבל שלשה על שלשה לא, וכדאמרינן בשבת דכ"ט., ובזה קאמר ר"ש דבזרקו לאשפה אף שלשה על שלשה טהור כל שהוא מקולי מטלניות ואפי' בריא וצורר מלח.

ז] **שם בר"ש, תניא בתוספתא וכו',** עי' בחזו"א סימן ל"ב סקט"ו וסקי"ז מה שפירשו בזה, וית' בעזה"י להלן פכ"ח מ"ב.

?הרי"ף בשבת הביא מזה דכל גע"ג צריך הצנעה לבגד, ועי' ראש יוסף שם שכתב דהוא אף בבגד חדש, ועמש"נ להלן פכ"ח מ"ב לדון דהוא רק בקרע הבא מן הבגד. - ובמקד"ד כתב כן גם בדעת הרמב"ם, וזהו שכתב בפכ"ב מכלים הכ"א במטליות, ועיי"ש משה"ק ע"ז, ועי' בכל אריכות דבריו בזה.

אך הראש יוסף בשבת שם והחזו"א כתבו בדעת הרמב"ם דהוא רק בבלאי בגדים עיי"ש בדבריהם.