לג 1
קטגוריות: ש_ס / לט זבחים / זבחים - הרב יעקב ברגשטיין / פרק ג / לג

לג' א'

לא ערוך בכלל

קורא אני עליהן תיכף וכו'. עי' גרי"ד לחקור אם תיכף מעכב בעצם קיום הסמיכה, והביא ד' הרמב"ם דמשמע דמעכב והוי כאילו לא סמך כלל. – יש לחקור אי דין תיכף הוא מלתא דסמיכה או דזה מהל' השחיטה. ונ"מ אם יעכב בסמיכה עצמה. ומל' הגמ' ד'כל הסמיכות קורא אני עליהן תיכף, משמע דזה מהל' הסמיכה. ויתכן דגם נ"מ בכה"ג דעוין ה' סמיכות אם כולן צריכים להיות תכופות לשחיטה דזה מהלכתא דהסמכיה וא"כ זה דין בכל סמיכה מצ"ע, או דסגי דהאחרונה תכופה, דהעיקר דהשחיטה נתכפת לסמיכה.

חוץ מזו. וברש"י אשם מצורע, ויל"ע דגם חטאת ועולת מצורע נמי בכלל, ועי' עול"ש וגרמ"ד.

שהיתה בשער נקנור. ויל"ד דאי בלא"ה לא מתקיימא התיכף, א"כ למה דווקא בשער נקנור, [ולכאו' דטפי עדיף דיעשה כן בחיל, דהרי בעזר"נ איכא איסור מדרבנן דהוא מחו"כ דמצורע]. ואולי להו"א דס"ל כמ"ד דצפון העזרה, הנה הרי ליכא הכא מרחק כב' אמה והוי שפיר תיכף, והא דליכא תיכף זה מצד דהוי מקומות חלוקים, [ועי' רש"י לקמן דה' תיכף דהדרשה היא ב'מקום' שסמך ישחוט, וכ"ה ל' הרמב"ם], אבל הא מיהא בעי' לקיים לכה"פ מקצת דין תיכף היינו שיהיה ב'זמן אחד'.

- ויתכן עוד לפמש"כ התוס' לעיל לב' א' דאיכא דין לפני ד' בסמיכה, וכ"מ ברמב"ם, ולפ"ד הגרי"ז דשער נקנור נחשב לפני ד', א"כ הגם דלא מתקיימא דין תיכף, אבל צריך לקיים דין לפני ד'.

- ושוב דהביאו מהרעק"א דמק' על תי' הגמ' דאזיל כריב"י דמרחק צפון, דסו"ס גם אם לא מתקיים התיכף, אכתי יכניס ידיו לפנים לקיים סמיכה לפני ד', ולהנ"ל מיושב, ושוב דכ"כ במנח"א. [ובעצם דינא דבעי' לפני ד', משמעות ד' הר"מ דזה לעיכובא, וכ"ה באו"ש וליקוטי הלכות ומנ"ח קטו' ז'].

- ושם מביא דהגם דשחיטה דכתיב בה לפני ד' צריכה עזרה דווקא, היינו משום דכיון דיפסל ביוצא, זה מכריח דהלפני ד' של השחיטה הוא עזרה דווקא, וכן דקדק ל' התוס' במנחות ט' א' מדכהונה, דשחיטה צריכה עזרה משום קבלה, והביא ד' התוס' לקמן נח' א' דלא כל המקומות דכתיב בהו לפני ד' הן שווין.

- [ואולי להכי פי' רש"י שם דסמיכה לפני ד' רק מצד דבעי' תיכף לסמיכה ודלא כתוס' דזה מצד לפני ד', כי ס"ל לרש"י דמצד הלפני ד' גם שער נקנור נחשב לפני ד', אמנם רש"י בפסחים צב' כ' דשער נקנור אינו לפני ד'].

- אמנם הגרמ"ד מק' דלהתוס' לעיל דכ' דהטעם דהסמיכה בטהורים משום דבעי' לפני ד', והיינו דאזלי לשיטתם ביבמות דשער נקנור אינו נחשב לפני ד', א"כ איך מהני כלל סמיכה בשער נקנור, הרי לא מתקיימא בזה סמיכה לפני ד'. וכן במנח"א דלפי התוס' תק' קו' הרעק"א הנ"ל, וכן מדקדק במנח"א שם ל' הרמב"ם דאין סומכין אלא בעזרה, דבאמת ל"מ סמיכה בשער נקנור.

- ובאמת דאי נימא דדין תיכף מעכב, [וכ"ז רק אם תיכף הוי מדאורי'], א"כ ליכא להקשות דיקיים סמיכה לפני ד', כי סו"ס כיון דלא יקיים התיכף ליכא בזה כלל קיום דין סמיכה.

- גם י"ל דהנה הר"מ כ' דגם למ"ד דל"ש ביאה דמ"מ איכא איסור מדרבנן, ואמנם היכא דאיכא מ"ע דסמיכה הרי דנדחה הך איסור מדרבנן, אמנם היכא דאינו מקיים התיכף, נמצא דאינו מקיים המ"ע דסמיכה והוי רק סמיכה מדרבנן, ובכה"ג לא נדחה האיסור דרבנן. ושו"ר מביאים מהחזו"א כעי"ז, והק' דבמקו"א כ' החזו"א דגם בכה"ג מתקיימת המצוה דאורי'.

- והגרמ"ד מביא מהגרי"ז דבסמיכת מצורע התחדש דיכול גם לעמוד בחוץ, וכצ"ל להסוברים דדין תיכף מעכב, דהתחדש דבמצורע אינו מעכב. ושם מק' דא"כ מה מק' הגמ' דרחמנא אמר דליעול וליסמוך, הרי לד' הגרי"ז הרי נקטי' דמצורע שאני.

ואי אמרת ביאה במקצת לאו שמה ביאה ליעייל ידיה וליסמוך. [ויל"ע דגם למ"ד דשמה ביאה אי איכא רק מלקות נימא דיבוא עשה דסמיכה וידחה ל"ת דביאמ"ק, והתי' פשוט דבביאמ"ק איכא גם עשה וגם ל"ת].

- ולמ"ד דל"ש ביאה הנה אי בהלכתא דתכף זהו דווקא אם הוי באותו מקום, הנה א"כ גם יכניס ידיו סו"ס הסומך עצמו עומד בשער נקנור, וא"כ נמצא דהסמיכה נעשית במקו"א ואי"ז תיכף, ואמנם דיל"ד דעיקר הסמיכה תלייא בהיכן שהבהמה נסמכת וזה הרי נעשה בפנים, וכ"מ מד' התוס' לעיל דבסמיכה בעי' לפני ד', ואעפ"כ מבואר שם בגמ' דיכול להכניס ידיו וסגי בזה, והיינו דגם בכה"ג מתקיימת הסמיכה לפני ד', והיינו משום דהסמיכה תלייא היכן הבהמה עומדת.

- [ויל"ע דאם הסמיכה תלייא במקום עמידת הבהמה, א"כ גם היכא דהוא עומד בשער נקנור שפיר יכול להתקיים התיכף, כי הבהמה תהיה רובה בפנים, ורק ראשה דהיינו מקום הסמיכה יהיה בתוך השער נקנור, ומעתה מקום הסמיכה מתייחס למקום עמידת הבהמה שהיא רובה בפנים, ושפיר איכא איכא בזה תיכף. אמנם עי' גמ' לקמן קז' ב' דהיכא דשוחט בהמה דהיא בפנים וצווארה בחוץ, דזה פשיטא דחייב משום שחוטי חוץ, והרי דמבואר דתלוי במקום קיום 'מעשה השחיטה', וא"כ ה"נ י"ל דקיום 'מעשה הסמיכה' היה במקו"א, וא"כ אי"ז תיכף. אבל אכתי יל"ע דלכאו' הכא יסוד דין תיכף שלא יהיה הפסק, וא"כ הכא דהבהמה עצמה עומדת במקום השחיטה, הגם דצווארה ומעשה הסמיכה הוא בשער נקנור, אבל סו"ס ליכא בזה הפסק ויחשב כתיכף. - ואמנם דלפ"ד הגרי"ז דשער נקנור היה לו דין לפני ד' ועובי החומה כלפנים, א"כ תו הוי מקום אחד. אבל א"א לומר כן, דא"כ למה באמת הכא דעושה הסמיכה בשער נקנור אי"ז תיכף, והרי לס"ד דגמ' לא ס"ל כמ"ד מרחק צפון, וא"כ הרי מיד ישחטנה, וליכא מרחק כב' אמה, ובהכרח דאי"ז תיכף כי הוי מקו"א, והיינו דגם אם נסבור כהגרי"ז דזה נחשב לפני ד', מ"מ עצם הדבר דבשער נקנור ליכא קדושת עזרה הוי כמקו"א].

– ויל"ד לד' הר"מ דאיכא איסור מדרבנן גם למ"ד ל"ש ביאה, דלהכי א"י להכניס ידיו, והעמידו דבריהם גם במקום ביטול דין תיכף וכו'.

התוס' בסוטה לט' א' כל, כ' דשיעור תיכף הוא כב' אמה. והמג"א או"ח קסו' ג' הק' דבברייתא הכא מבואר בס"ד דס"ל צפון העזרה דגם בשיעור מועט כזה אי"ז תיכף. ובשם הפלתי יט' ה' והחת"ס, דהיכא דזהו מקום אחר אי"ז תיכף, אפי' בפחות מכב' אמה.

- ובמנח"א מוסיף עוד עפ"ד האו"ש דסמיכה צריכה להיות ב'זמן' הראוי לשחיטה, וע"ז מעכב הדין תיכף, וה"נ הסמיכה צריכה להיות ב'מקום' הראוי לשחיטה. ועפ"ז מתבארים ד' רש"י לעיל דסמיכה בטהורים משום דא"א לסמוך בחוץ דבעי' תיכף, והגם דתיכף אינו מעכב, מ"מ היכא דזה חוץ שא"ר לשחיטה זה מעכב.

- אבל שם מתקשה דא"כ איך מוכיח תוס' מתי' הגמ' דתיכף הוי כב' אמה ולכן ל"מ למ"ד מרחק צפון, דדלמא הוי יותר מכב' אמה, ול"מ כי השחיטה צריכה צפון דווקא. אמנם לפ"ד החת"ס זה דווקא היכא דזה 'מקום אחר', ויתכן דהגם דשער נקנור מצד דין המחיצה הרי הוי כעובי החומה ולפנים, וא"כ זה אותו מקום של השחיטה, אבל כיון דא"ר לשחיטה זה עצמו מגדירו כמקו"א, אבל בפנים א"ש דהוי אותו מקום. ודין ראוי לשחיטה הוא להגדיר דזה מקום חלוק, אבל היכא דבאמת הוי מקום אחד תו לא איכפ"ל.

הגרמ"ד מביא דהגרי"ז הק' דלהרמב"ם דגם למ"ד צפון העזרה היינו רק מקיר המזבח, א"כ אכתי איכא מרחק ב' אמות וליכא בזה תיכף, וא"כ מה מק' הגמ' דליעייל ידיה. ואמנם להמבואר לעיל דעד כב' אמה חשיב תיכף, והטעם דכשעומד בשער נקנור אי"ז תיכף משום דהוי מקום אחר וכו', וא"כ י"ל דאם עושה הסמיכה בפנים והוי מרחק רק ב' אמות, הרי דאיכא בזה שפיר תיכף.

וליעביד פשפש. עי' גרמ"ד דהק' ע"ד הגרי"ז דעמידת המצורע צריכה להיות דווקא בשער נקנור, דרק שם מתקיים עמידתו לפני ד', וברמב"ם מבואר דעמידת המצורע היא מתחילת הקרבת הקרבנות, ואולי 'תחילת הקרבה' זה השחיטה, אבל תק' דהרי אם סומך בצפון בפשפש איך יבוא לעמוד בשער נקנור בזמן השחיטה והרי בעי' תיכף.

בתוס' וליעביד פשפש. הק' דאין לך קרא גדול מזה. עי' גרמ"ד דהנה עמידת מצורע זה דבר שכבר היה בזמן בנין הבית, וא"כ כשנמסרה הנבואה לדוד איך לבנותו, ולא נמסר לו דין פשפש למצורע, הרי דהוי כמו נבואה מפורשת דאדרבה לא לעשות פשפש. אבל צל"ב דלכאו' י"ל דבזמן לא נגזרה הגזרה דריבוי פסיעות, ולכן יכלו ליכנס, ולכך לא עשו פשפש, אבל לאחר הגזירה דשוב א"א ליכנס, א"כ הוי כאין לך קרא גדול לעשות פשפש לצורך עמידת המצורעים.

כל הסומך ראשו ורובו וכו'. ויל"ע למה לא קאמר בל' 'קסבר' כל הסומך וכו', דהיינו דרק הך תנא סובר כן, דהרי לעיל לב' ב' אמרי' דסמיכה אינה לפני ד' משום דאפשר דמעייל ידיה וסמיך, ומבואר דא"צ בכל כוחו. ועוד דהנה לעיל אקשי' דאיך מותר למצורע ביום השמיני להכניס ידיו לבהונות, למ"ד דשמה ביאה, ולכאו' אם בכל כוחו תק' גם למ"ד דשמה ביאה, וא"כ גם לפי דבריו מוכרחין לומר דהואיל והותר, דהרי בהכרח מכניס רובו וזה אסור לכו"ע, ומבואר דרב הושעיא דמק' שם חולק ע"ד רב יוסף דבעי' בכל כוחו.

בכל כוחו. עי' רמב"ם דכ' דמהני סמיכה בהכנסת היד ורק שיעשה בכל כוחו, וזה סותר לסוגיין דכל כוחו מכריח שראשו ורובו יהיה בפנים. ועי' גרי"ד דלכו"ע בעי' כל כוחו, ורק דנחלקו אם צריך כל 'כח הידיים' או כח הגוף'.

החזו"א מק' דהנה מאחר ואינו סומך בפנים, א"כ הוי סמיכה רק מרבנן דאינו מקיים לפני ד' לפי התוס' לעיל, וא"כ ממילא דעושה רק סמיכה בהקפת היד, וא"כ אי"ז בכל כוחו, וא"כ מק' דאדרבה יכניס ידיו בהקפת היד בכדי לקיים תיכף. [ואמנם דאיכא בזה 'גלגל', דאם מכניס שוב הוי לפני ד', והוי דאורי', וא"כ צריך בכל כוחו, וא"כ ראשו ורובו הוא מכניס, וזה אסור]. ותי' דלהרמב"ם הרי איכא איסור בביאת מקצת מדרבנן לכו"ע. ואדרבה יתכן דמכאן המקור להר"מ דאיכא איסור בביאת מקצת מדרבנן.

מאי קסבר וכו' ליעול וליסמוך. ולכאו' דקו' זו היא אליבא דכו"ע היינו גם למ"ד דביאה במקצת שמה ביאה.

שמא ירבה בפסיעות. ולכאו' דלפי תי' זה ה"נ דליכא מהך ברייתא ראיה למ"ד דל"ש ביאה, דהק' לעיל דנעייל ידיה וכו', דלפי תי' הגמ' כאן לא עבדי' הכי משום גזירה. אמנם התוס' כ' דבהכנסת ידיים בלבד ליכא לגזירה זו, ורק לפי תי' הגמ' דראשו ורובו הוא מכניס, וא"כ כיון דהוא כבר בפנים חיישי' טפי שיכנס עוד וירבה בפסיעות, אבל היכא דהוא מכניס רק את ידיו ל"ח שיכנס וירבה בפסיעות.

– והאמת דמל' הגמ' 'ירבה בפסיעות' נר' דלפי קו' הגמ' היינו דיכנס לגמרי, והנה אי לא בעי' בכל כוחו וכו', אזי הגם דהותר לו ליכנס, אבל כבר כ' התוס' ביבמות דגם למ"ד דשמה ביאה, מ"מ ההיתר הוא רק בביאת מקצת ולא ביאת כולו. ובהכרח דקו' הגמ' זה על כניסת כולו ואו מטעם דבעי' בכל כוחו או משום מרחק צפון, והיה נר' מהל' 'ירבה' דהוא צריך לעשות פסיעות ליכנס בפנים, והנידון הוא על ה'ריבוי' פסיעות. וכעין הנ"ל דאם מכניס רק ידיו ליכא למיחש להכי.

– לעי' עוד גרי"ד וגבורת ארי יומא נב' ב' בענין ריבוי בפסיעות קודם ולאחר סמיכה, לצד פנים ולאחור. וברש"ש דהגזירה היא רק אחר שסמך, דקודם הוי הותרה, אבל מק' למה רק לצד פנים. ברש"י דסגי אפילו בפסיעה אחת דאסור.

מה סמיכה בטהורין. וברש"י משום דבעי' תיכף, ובחוץ ל"מ משום דבעי' ראשו ורובו, [וד' רש"י הם גם אליבא דתי' א' דלעיל דמרחק צפון, והיינו דא"כ חייב ליכנס בפנים], אמנם אי לא בעי' ראשו ורובו, וגם דביאה במקצת ל"ש ביאה, או דליכא דין תיכף, שפיר יכולה להתקיים הסמיכה בטמאים.

- עי' גרי"ד דברמב"ם משמע דסמיכה צריכה להיות בטהורים דווקא. ולכאו' ק' דהר"מ לא הצריך שיהיה ראשו ורובו, וגם פסק דל"ש ביאה, וא"כ יכול הטמא להכניס ידיו ויקיים בזה סמיכה. ובגרי"ד ר"ל דלהרמב"ם בעי' טהורין מדרבנן, משום דגם אם ל"ש ביאה איכא איסור מדרבנן כמבואר בר"מ. אבל מק' דבד' הר"מ משמע דזה דין ב'טהורין' דווקא, ואילו להנ"ל עצם הסמיכה אינה מצריכה טהורין, ורק דלטמא אין היכי תמצי. עוד כ' דהלח"מ מבאר דאיכא גזירה בהכנסת ידיו שמא יכנס לגמרי, ויל"ע בתוס' לעיל דשו"ט למה לא גזרי דלמא אתי לאימשוכי. [ועי' תוס' לעיל דבעי' שהסמיכה תהיה לפני ד', ולפ"ז גם אם ליכא דין תיכף ל"מ בטמאים, כי צריך להיות בפנים, אא"כ נימא דגם שער נקנור נחשב לפני ד']. - אמנם צל"ב דהנה הר"מ כ' דמצורע מכניס ידיו וסומך. והיינו משום דפסק דל"ש ביאה, וכן פסק כרבי דצפון העזרה. אבל ק' דהרי איכא איסור מדרבנן על ביאת מקצת. וי"ל דדווקא במצורע דוחה העשה דסמיכה את האיסור מדרבנן, אבל בשאר טמאים דיכולים לקיים הסמיכה בטהרה, לא התירו להם האיסור דרבנן. – עוד צל"ב דהנה הר"מ פסק דבעי' סמיכה בכל כוחו, וא"כ איך כ' דמהני רק הכנסת הידיים, וכ' האחרונים דס"ל דגם בידיו אפשר לקיים את ה'בכל כוחו', ובקר"א מבאר דגזרו בטמאים משום דבדרך כלל בכל כוחו זה רק ע"י ראשו ורובו. ויש שתי' דס"ל דסמיכת אש"ם לאו דאורי', וא"כ הוי סמיכה רק מדרבנן, וא"כ אסור בכל כוחו רק בהקפת היד, ולכן מכניס רק ידיו ותו לא. אבל לפ"ז תק' דאם הסמיכה הוי מדרבנן, איך דוחה את האיסור ביאת מקצת מדרבנן.

סמיכת אש"ם דאורי' ותיכף לסמיכה שחיטה לאו דאורי'. והגרמ"ד מק' דלהרמב"ם הסמיכה צריכה להיות בעזרה דווקא, ואיך מהני הסמיכה דמדאורי' כשהיא בחוץ. [אמנם אי נימא ד'עזרה' לאו דווקא, והעיר דזה לפני ד' א"ש דה"נ הסמיכה בשער נקנור דזה נחשב לפני ד' כד' הגרי"ז].

– עוד מק' דלמ"ד דל"ש ביאה יכניס ידיו כדי לקיים דין תיכף, דהרי סו"ס איכא מדרבנן דין תיכף. וי"ל דהרי להר"מ גם למ"ד דל"ש ביאה איכא איסור מדרבנן, ולכן אינו מקיים הדין תיכף דמדרבנן.

סמיכת אשם מצורע לאו דאורי'. וברש"י דבא להכשיר. והגרי"ד דלפ"ז ה"ה חטאת ועולת מצורע נמי לאו דאורי'.

- ובשם הגרי"ז דלכאו' דווקא אשם דבא להכשיר הוא יותר קל משאר האשמות דבאים לכפר, אבל בעולה ל"ש למימר הכי.

- ובתוס' כ' דה"ה דאשם נזיר אינו טעון סמיכה, והיינו מטעם דהוא בא להכשיר. ובמתני' קתני דכל הקרבנות טעונין סמיכה חוץ מהבכור והמעשר, ומשמע דאשם מצורע הוי דאורי'.

- והגרי"ז ביאר דלעולם גם להר"מ לא הוי דאורי', ומ"מ כיון דלא כתיב בהדיא בקרא דינא דסמיכת אשם מצורע, הרי דא"א לומר ד'רחמנא אמר ליעול וליסמוך', וא"כ נשאר דינו כשאר הקרבנות דטעונין סמיכה, אבל מ"מ ליכא הכא קרא המתיר את כניסתו.

- [ואולי יש לכוין בד' רש"י כד' הגרי"ז הנ"ל, אבל ס"ל לרש"י דהנה בעצם כל אשם הרי מפורש באמת בתורה דינו דטעון סמיכה, וא"כ זה עצמו נחשב דכתיב בהדיא דטעון סמיכה, אבל מאחר ובאמת אשם מצורע יש לו גדר אחר שהוא בא להכשיר, שוב באמת דזה אינו מפורש בהדיא].

- והגרמ"ד הביא דד' הגרי"ז דמצד הדין סמיכה הכללי הרי דזה ל"ש הכא, כיון דאי אפשר, וכמו כל הטמאים דמשלחים קרבנותיהם ואינם סומכים, והנידון דאולי יש דין מחודש על אשם מצורע וקמ"ל דליכא, ועי"ש דבזה ישב הקו' דלעיל דלכאו' עולה דבאה חהכשיר לית בה קולא טפי משאר העולות, אבל אם הנידון דאיכא דין סמיכה מחודש באש"מ, י"ל דבחטאת ועולה פשיטא לן דליכא דין זה.

- והגרי"ד מק' דהתוס' כ' דכיון דלא הוי דאורי' סומך רק בהקפת היד, והיינו דנקטו דזה רק מדרבנן. וכן יש לדקדק מד' התוס' ד"ה וליעביד פשפש, דהק' דבכדי לקיים מצות סמיכה נעביד פשפש דזה עצמו נחשב הכל בכתב, וכ' דלמאי דמסיק דסמיכת אשם מצורע לאו דאורי' ניחא, אבל להגרי"ז לאו דאורי' הכוונה דלא נכתב בהדיא וכו', אבל אכתי יש לו דין סמיכה ככל הקרבנות, וא"כ אכתי תק' דנעביד פשפש. וכן בתוס' אח"כ שכ' דקמ"ל דטעון דסמיכה דאורי' רק מצד שהוא ספק שלמים, והיינו דאש"ם אין לו דין סמיכה דאורי'. וכ"מ בתוס' שכ' דה"ה דאשם נזיר דבא להכשיר דהסמיכה היא מדרבנן, ולד' הגרי"ז הנ"ל הרי גם בהנך קרבנות הסמיכה מדאורי', ורק דאי"ז בהדיא ד'חייב' לסמוך.

תוס' סמיכת אש"ם. וטעון סמיכה משום ספיקא דשלמים, וצ"ע דהרי בלא"ה טעון סמיכה של אש"ם, ומאי איכפ"ל א"ז דרבנן או דאורי', דהרי גם השתא דאיכא ספיקא דשלמים מחוייב לעשות בהקפת היד, דהרי הוי ספק דדלמא זה רק אש"ם דסמיכתו מדרבנן.

- ואולי י"ל דהנה למ"ד ל"ש ביאה וצפון העזרה, הנה יכול להכניס ידיו ולקיים סמיכה בעזרה וכן דין תיכף, אמנם הרמב"ם פסק דגם למ"ד דל"ש ביאה איכא איסור מדרבנן, ויתכן דבזה יהיה נ"מ בין אם הוי סמיכה מדרבנן או מדאורי', דאם הסמיכה מדרבנן י"ל דלא דחי לאיסור דרבנן, אבל אם הסמיכה מדאורי' שפיר דחי העשה לאיסור דרבנן, ויתכן עוד דרבנן לא גזרו כלל בכה"ג. ואי נימא דלא גזרו יתכן עוד, דגם היכא דאיכא ספק דאורי' דלא גזרו, וא"כ נ"מ דהשתא דהוי שלמים יכול להכניס ידיו לקיים הסמיכה. אבל ק' דסו"ס כיון דהסמיכה אינה בכל כוחו, כי דלמא הוי אשם מצורע דסמיכתו לאו דאורי', א"כ בכל גוונא אינו מקיים הסמיכה דאורי', וא"כ איך דחי את האיסור דרבנן דאיכא בביאת מקצת.

תוס' איפוך. נימא מה חטאת טעונה סמיכה וכו'. אמנם אי חטאת מצורע דאינו בא הכשר ג"כ אינה טעונה סמיכה, א"כ י"ל דאה"נ דילפי' דומיא דחטאת, דכמו שחטאות טעונות סמיכה חוץ מהיכא דבאות להכשיר, דה"ה באשם.

לסכם את הנקודות. למ"ד שמה ביאה, הרי אינו יכול להכניס ידיו כלל, ונמצא דהסמיכה היא מדרבנן ורק בהקפת היד. – אמנם דלמ"ד דסמיכת אש"ם דאורי', ורק דגזרי' שמא ירבה בפסיעות, ונת' בתוס' דהגזירה שייכא רק כשנכנס ממש, א"כ למ"ד צפון העזרה דא"צ ליכנס, וסגי בהכנסת ידיו, אכתי יכול להכניס ידיו ולקיים סמיכה מדאורי'. – והקר"א כ' דמ"ד שמה ביאה, חייב לסבור דסמיכת אש"ם לאו דאורי'. – ומהגר"א הביאו דכיון דהוי רק הפסק של פסיע אחת אי"ז הפסק, ויכול לסמוך בשער נקנור. [ועי' להלן דתו ילה"ק דיכניס ידיו מצד דין לפני ד']. – או די"ל דגם אם יסבור דסמיכת אש"ם דאורי', מ"מ יש ליישב הברייתא כמ"ד מרחק צפון, ולכן ל"מ הכנסת הידיים לענין תיכף, ומוכרח ליכנס כולו, וזה אסור מטעם הגזירה דריבוי פסיעות. [אבל זה ק' דבגמ' מבואר דרק למ"ד דל"ש ביאה מוכרחין לומר כן]. – אמנם יש לדקדק דבגמ' מבואר דהסיבה דיכול ליכנס, זה רק אם איכא דין תיכף מדאורי'. אמנם האחרונים הק' דלהתוס' צריך ליכנס מחמת קיום הסמיכה לפני ד', וא"כ נימא דיכניס ידיו שיהיו לפני ד', דרחמנא אמר דליעול, וכלפי הכנסת כולו וקיום התיכף איכא גזירה, אבל כלפי הקיום דלפני ד' ליכא גזירה, ולמה לא יכנס. אבל בגמ' משמע דרק התיכף מכריח להתיר לו ליכנס. – לפי תי' הגמ' דבעי' בכל כוחו, יש להסתפק אם שייכא הגזירה היכא דמכניס רק ראשו ורובו ולא כולו. – יש לדקדק דגם למ"ד דשמה ביאה, הנה לתי א' דבאמת רחמא אמר דליעול ורק אסור מטעם גזירה, ונת' בתוס' דבהכנסת הידיים ליכא גזירה, א"כ

– ולמ"ד דל"ש ביאה, אם סוברים צפון העזרה וכן דא"צ בכל כוחו, אה"נ דמכניס ידיו, והמ"ע דסמיכה דוחה האיסור דרבנן שכ' הרמב"ם דיש בביאת מקצת. - ואם סוברים מרחק צפון, הנה אם נסבור דתיכף לאו דאורי', אזי אכתי יכול לקיים הסמיכה דאורי', וא"כ יכניס ידיו. [וא"כ אכתי תק' הברייתא]. - ואם תיכף הוי דאורי', וא"כ כיון דהכא א"י לעשות תיכף, נמצא דהוי סמיכה רק מדרבנן, וזהו פשטות הברייתא לל"ק דרב יוסף, ולכן אינו מכניס ידיו. - והאחרונים מק' דגם אם אינו מקיים את התיכף, אכתי הסמיכה צריכה להיות לפני ד', ויכניס את ידיו לצורך זה. - אבל לפי הרמב"ם דאיכא איסור מדרבנן בביאת מקצת, א"כ י"ל דסמיכה דרבנן אינה דוחה את הביאה במקצת. – ואמנם דגם אם תיכף הוי דאורי', מ"מ לל"ק דרב אדא, מן התורה יכול ליכנס, ורק דאיכא גזירה שלא ליכנס כולו מחמת גזירת ריבוי פסיעות, ובתוס' מבואר דכשמכניס ידיו ליתא לגזירה, וא"כ לל"ק דרב יוסף דא"צ בכל כוחו, הנה אי נימא דגם היכא דלא מתקיים התיכף, אכתי מקיים בזה המ"ע דסמיכה, א"כ אכתי יכניס ידיו בכדי לקיים סמיכה לפני ד', והגם דלהרמב"ם איכא איסור דרבנן בביאת מקצת, מ"מ הרי מקיים מ"ע דסמיכה דדוחה את האיסור דרבנן. – ואם סוברים דסמיכה בכל כוחו, וצריך להכניס ראשו ורובו, הנה אם תיכף הוי דאורי', ורק דאיכא גזירת ריבוי פסיעות, יל"ע אם ד' התוס' דבהכנסת ידיו ליכא גזירה זו, אם גם בהכנסת רק ראשו ורובו אמרי' הכי. – ולענין הכנסת הידיים, כיון דלא מקיים סמיכה דאורי' בכל כוחו, א"כ שוב הרי איכא איסור דרבנן להרמב"ם וכדלעיל.

[גרי"ד וגרמ"ד]

קר"א

מילואי קר"א

שפ"א

עול"ש

אסיפת זקנים

ליקוטי הלכות

גרי"מ

מתיבתא

פני המזבח

הארות וציונים