שיעור מה סימן קפג סעף ח-יב
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / אורח חיים / סימן קסו עד סימן רא - ברכות

![](data:image/gif;base64...)![](data:image/gif;base64...)

**שיעורי הלכה**

**שיעורים מפי מו"ר**

**הגאון רבי רפאל צבי ובר שליט"א**

**הלכות ברכות**

**שיעור מה**

**~ סימן קפג סעי' ח - יב ~**

## [סעיף ח] לענין לשאול בברכת המזון מפני היראה או מפני הכבוד יש מי שאומר שדינה כתפלה.

# עניית דברים שבקדושה בברכת המזון

כבר הבאנו (בשיעור הקודם) דנחלקו האחרונים אם מותר להפסיק בברכת המזון כדי לענות קדיש וקדושה דדעת הכף החיים (ס"ק מה) שאסור להפסיק באמצע ברכת המזון אפילו לקדושה דהוי ממש כמו שמונה עשרה. אכן החזו"א (סימן כח ס"ק ג) נקט שאין דינו חמור כתפילה, ויכול לענות קדושה וברכו אפילו באמצע ברכת המזון.

ויש להוסיף בזה דהנה בביאור הגר"א כאן כתב שהמקור לדין זה שברכת המזון אסור לענות בו כמו תפילה משום שדין ברכת המזון הוא כמו הלל שאסור לענות בה מפני הכבוד. ובחזו"א (סימן כח ס"ק ג) הביא את דברי הגר"א, ותמה על דבריו שהרי בהלל הדין שמפסיקין לענות מפני הכבוד, ובתפילה אסור לענות בה מפני הכבוד, וכמבואר להדיא בשו"ע (סימן תפח סעיף א) שבשעה שאומר הלל שהתירו אף לענות מפני הכבוד כמו בקריאת שמע, וכן פשטות הגמרא בברכות (יד, א) דאם לק"ש דאורייתא פוסק כל שכן שפוסק להלל, דפירשו הראשונים שהנידון בגמרא אם מותר להפסיק בהלל הוא לשאילת שלום או לענות אפילו באמצע הפרק, אך בוודאי מפסיק בין הפרקים דלא גרע מק"ש.

ובסו"ד דברי החזו"א ציינו להקדמת התקלין חדתין על מסכת שקלים (ד"ה וגם והובא בהגהות על השו"ע כאן במהדורת פריעדמאן) דשם כתב שלפי פירוש הרבינו יונה בסוגיא בברכות שם הספק של הגמרא דשמא הלל יותר חמור מקריאת שמע שאסור לענות בו אפילו מפני היראה. ומסקינן להחמיר דהלל יותר חמור מק"ש [אך יוצא לפי דברי הגר"א שדברי השו"ע סותרים עצמם דהכא נקט שברכת המזון דינה כתפילה, והוא משום דדמי להלל, וכדעת הרבינו יונה שהלל יותר חמור מק"ש, ואילו בסימן תפח (סעיף א) פסק השו"ע כדעת הרא"ש שבהלל מותר לענות מפני היראה ודינו הוא כמו ק"ש וצ"ע].

# אם ברכה רביעית דינה כתפילה

הנה לא התבאר להדיא במשנ"ב אם גם ברכה רביעית דינה כתפילה שאין שואלין ומשיבין בה כלל. ובערוך השולחן (סעיף ח) כתב דבברכה רביעית ודאי שאין להחמיר כל כך כיון שחיובה הוא רק מדרבנן. אמנם הכף החיים (ס"ק מה) הביא מהבן איש חי שארבע ברכות של ברכת המזון דינם כתפילה, ומבואר דגם בברכה רביעית יש להחמיר שדינה כתפילה. ונראה להביא ראיה לדברי הכף החיים דלכמה עניינים מצינו שברכה רביעית חשיבא כעיקר ברכת המזון.

דהנה מבואר בשו"ע בסמוך (סעיף ט) דצריך לישב בשעה שמברך כדי דיוכל לכוין יותר, והנה בהגהות הרעק"א כאן (סעיף ח) דדמי לתפילה וכמו שתפילה אין מתפללים אלא במקום אחד ה"ה דאין מברכים אלא במקום אחד, ולא כמו בק"ש שמפסוק שני ד'על לבבך' יכול לאמרה אפילו כשהוא מהלך.

וכתב על זה המשנ"ב (ס"ק לא) דמסתימת הפוסקים משמע דגם ברכה רביעית אף שהיא מדרבנן צריך לישב כי היכי דלא לזלזלו ביה, וכתב השעה"צ (ס"ק לז) דכן נראה לכאורה מדברי המג"א בסימן קפד (ס""ק ז), וכוונתו למש"כ שם דהיכא שיש לו ספק אם בירך ברכת המזון, דקיי"ל דמשום דספק דאורייתא לחומרא צריך לחזור ולברך אף ברכה רביעית, כי היכי דלא ליזלזלו ביה, ומוכח שקבעו דדין ברכה רביעית היא כמו עיקר ברכת המזון, וא"כ צריך לשבת בה כעיקר ברכת המזון. [ובשעה"צ שם הוסיף שברבינו יונה משמע שהטעם שצריך לשבת בג' ברכות של ברכת המזון משום שהם ברכות מדאורייתא, ולפי"ז בברכה רביעית שהיא רק מדרבנן אינו צריך לשבת בשעת הברכה, אך כתב די"ל שכיון שצריך לשבת בג' ברכות הראשונות אף ברכה רביעית נגררת אחריהם. אלא דקשה דבכל בו בהלכות ברכת המזון משמע שהאיסור לרכב ע"ג בהמה הוא רק בג' ברכות ראשונות, אך בברכה רביעית שרי, ומשמע שלא החמירו בזה כמו עיקר הברכות דאורייתא ונשאר בצ"ע].

ומכל הנ"ל מוכח דקבעו חז"ל את הדין של הברכה רביעית כמו עיקר ברכת המזון שדינה כתפילה, ולכן צריך לאמרה דווקא כשהוא יושב, ומשום כך גם כשיש לו ספק אם בירך את אותה ברכה חוזר ומברך גם את הברכה הרביעית. ועיין בתרומת הדשן (סימן לט) שנשאל על מה שעשו תקנה לקנוס מי שמדבר באמצע ברכת המזון, וכתב שם דה"ה שיש לקנוס גם את מי שמדבר בזמן ברכה רביעית.

ולכן נראה שיש מקור להחמיר דדין ברכה רביעית היא כעיקר ברכת המזון כדי שלא יזלזלו בה, ולכן אסור להפסיק בה מפני הכבוד. אמנם לדינא כבר נתבאר (בשיעורים הקודמים) דדעת החזו"א שיש לענות קדיש וקדושה בשעת ברכת המזון, והבאנו דכן משמע ברמ"א, וא"כ פשוט דאף בברכה רביעית מותר לו לענות קדיש וקדושה. אלא שהבאנו דעת הכף החיים שיש להחמיר שלא לענות קדיש וקדושה בברכה רביעית, ונראה דבזה אף לדבריו יש להקל שלא יענה קדיש וקדושה בשעת ברכת המזון. ואף שמפסיד בזה עניית קדושה נראה דלא גרע ממש"כ המג"א שיש להחמיר ולחזור ולברך ברכה רביעית ולא חששו לברכה לבטלה, משום דהברכה הרביעית דינה כמו עיקר ברכת המזון, וה"נ אין לחוש שימנע מלענות על דברים שבקדושה [אמנם בזמן הזה בלאו הכי אין לענות מפני הכבוד כמבואר במשנ"ב בהלכות ק"ש (סימן סו ס"ק ב) וז"ל 'לפי מנהגנו כהיום שאין אנו נוהגין לשאול בשלום בבהכ"נ בעת התפלה חלילה לשאול או להשיב אפילו דברי תורה לא בין הפרקים ולא בפסוקי דזמרה'].

וב'הרחמן' ושאר בקשות שהוסיפו אחר ברכת הטוב והמטיב נראה דלכו"ע צריך לענות קדיש וקדושה וכן כל דבר שבקדושה שהרי הם אינם עיקר ברכת המזון [ואגב יש לעורר במעלת הבקשות האלו, ומקורם הוא כבר מדברי הראשונים (עיין טור סו"ס קפט, וכן הביא הדרכי משה בשם האבודרהם), ואין להימנע מלומר זה, ועיין בשעה"צ (סימן קעד ס"ק נג) שהזכיר שנהגו כולם לומר 'יראו את ה' ע"ש].

## [סעיף י] יש אומרים שגם ברכת מעין שלש צריך לאמרה מיושב.

# אם ברכת מעין ג' צריך לומר מיושב

ובמשנ"ב (ס"ק לה) הביא מהגר"א דדבר זה תלוי במחלוקת הראשונים אם הדין של דברים הטעונים ברכה במקומם הוא רק בברכת המוציא או שהוא גם בברכה מעין ג' (מובא בשו"ע לקמן סימן קפד סעיף ג), ודעת היש אומרים שהביא השו"ע כאן שצריך לאומרה מיושב הוא כדעה הראשונה בשו"ע שם שאף בברכה אחרונה של שבעת המינים בעינן שיברך במקומה, ולכן צריך גם לאומרה מיושב. והיינו דרצו חז"ל שיחשיב את המקום שמברך ושתאמר הברכה בכבוד, ולכן תיקנו לאומרה בישיבה שכך מכוונים יותר. [ולא יברך אפילו כשהוא מיסב, משום שהוא דרך גאוה].

ומסיק המשנ"ב לפי"ז דאם אכל דבר שהוא מחמשת מיני דגן לכו"ע צריך לברך מיושב שהרי בזה לכו"ע טעון ברכה במקומו כמבואר בשו"ע לקמן (שם) [ובשעה"צ (ס"ק לט) הוסיף דאף שבסימן קעח (סעיף ה) מביא הרמ"א עוד דעה דדוקא פת טעונה ברכה במקומה, אך כבר פסק המשנ"ב דהעיקר כדעה האמצעית].

אמנם נראה דלדעת הרבינו יונה (המובאת בשעה"צ ס"ק לז) שצריך לשבת בשעת הברכה היינו בברכות דמדאורייתא, א"כ נידון זה תלוי במחלוקת הפוסקים אם ברכת מעין ג' היא מדאורייתא או מדרבנן (הובא במשנ"ב לקמן סימן רט ס"ק י), דלמ"ד שחייב מדאורייתא א"כ מסתבר דה"ה שצריך לאומרה בישיבה, ולמ"ד דרבנן לכאורה יש להקל.

[ויש לדון באופן שאין לו מקום לשבת בחדר שבו אכל אם עדיף לילך מחדר לחדר כדי לקיים הדין שצריך לברך בישיבה, או דעדיף שלא לשנות את מקומו מחדר לחדר (כמבואר בריש סימן קפד), ואף אם היתה דעתו מתחילה לעבור מחדר לחדר מבואר במשנ"ב שם שאין להקל אלא בשעת הדחק וצ"ע].

# עניית דברים שבקדושה בברכת מעין ג'

הנה נתבאר לעיל דברכת המזון דינה כתפילה לעניין שאינו שואל בה מפני היראה ומשיב מפני הכבוד ויש לדון אם גם בברכת מעין ג' דינה כתפילה, וכן יש לדון אם מותר לענות קדיש וקדושה באמצע ברכת מעין ג'. וצ"ע שלא מצינו ע"ז בפוסקים [ואולי הוא תלוי בפלוגתת הפוסקים אם ברכת מעין ג' דרבנן או דאורייתא דאם הוא דאורייתא יש להחמיר בו כברכת המזון עצמה, אך אם ברכת מעין ג' הוא רק דרבנן מסתבר שיש להקל בזה דלא החמירו בזה כמו בברכה רביעית דליכא טעמא שלא יזלזלו בזה].

## [סעיף יא] אם היה מהלך בדרך ואוכל אין צריך לישב ולברך לפי שאין דעתו מיושבת עליו.

# אם מותר לברך בהליכה

מבואר בשו"ע שאם מהלך מותר לו לברך בעודו בדרך וא"צ לשבת בברכהמ"ז, והטעם שאם יתאחר בדרכו לא יוכל לכוין יפה. ובביאור הגר"א כאן כתב דהטעם שיכול לברך ברכת המזון בהליכה הוא משום שדינה כמו תפילה וכמבואר בשו"ע לעיל (סימן צד סעיף ד) דאפילו בשמו"ע יכול להתפלל בהליכה, ורק הביא דיש מחמירים לעמוד ב'אבות'.

וכתב המשנ"ב כאן (ס"ק לו) שאם אכל בישיבה במקומו אז גם צריך לברך בישיבה ואין לו היתר לברך בעודו מהלך [והטעם משום שאם יש לו זמן בשביל האכילה לשבת במקום לצורך גופו, א"כ אף בברכה עצמה צריך לשבת כדי שיכוין בברכתו].

# לא לברך כשעושה מלאכה

## [סעיף יב] אסור לברך והוא עוסק במלאכתו.

ובמשנ"ב (ס"ק לז) ציין למש"כ לקמן (סימן קצא סעיף ג) דאסור לעשות מלאכה בעודו מברך. ושם האריך דה"ה שאין לעסוק בדברי תורה בשעה שמברך [ויש לדקדק בלשון השו"ע דכאן כתב הדין הוא שלא יברך בזמן שעושה מלאכה, ושם הדין הוא שלא לעשות מלאכה בזמן שמברך ויל"ע].

והנה לשון השו"ע בהלכות ק"ש (סימן סג סעיף ז) 'היה עוסק במלאכה ורצה לקרות ק"ש יתבטל ממלאכתו עד שיקרא פרשה ראשונה' ומשמע מלשונו שאחר פרשה ראשונה מותר לו לעסוק במלאכה אפילו בעודו מברך ברכות ק"ש שלאחריה, וכבר עמד בזה במשנ"ב שם (ס"ק י"ט) והניח בצע"ג.

ויש שדנו אי שרי לנגב את הידיים בזמן ברכת על נטילת ידיים שהרי הוא עושה מלאכה בזמן הברכה. ואפשר שיש להקל בזה דכיון שיש דין שצריך לנגב את ידיו הרי זה חלק מעניין המצוה (וכמו שנתבאר בשיעורים לעיל ריש סימן קסו), ואין לחוש שעושה בזמן הברכה מעשה שהוא חלק מקיום המצוה.

[ובביאור הלכה (סימן קצא ד"ה אסור) הוסיף דכמו שאסור לו לעשות מלאכה בזמן ברכה ה"ה שאסור לעשות מלאכה בזמן קיום מצוה, ולפי"ז אף מי שנוטל לולב או שהוא באמצע להניח תפילין אסור לו לעשות מלאכה בשעה שעוסק באותה מצוה, אמנם נראה ברור שבשעת קיום מצוה יכוטל לעשות מלאכות אחרות שהרי מי שמונח לו תפילין בראשו ומזוזה בביתו ודאי שרי ליה לעשות מלאכות].

ולגבי עשיית מלאכה בברכה רביעית נראה שדינו כעיקר ברכת המזון שאסור לעשות בה מלאכה, וכמו שנתבאר לעיל דדין ברכה רביעית היא כברכת המזון עצמה. אמנם בזמן אמירת 'הרחמן' ושאר בקשות שבסוף ברכת המזון אולי יש להקל לעשות מלאכה.

**הדינים העולים:**

1. נחלקו האחרונים אם מפסיק לדברים שבקדושה בברכת המזון.
2. נראה שיש להחמיר שברכה רביעית דינה כעיקר ברכת המזון שלא לענות בו מפני הכבוד ומפני היראה [ובזמנינו בלא"ה לא עונים].
3. נחלקו הראשונים אם צריך לישב בשעת ברכת מעין ג'.
4. יל"ע אי שרי לענות דברים שבקדושה בברכת מעין ג'.
5. אסור לברך בעודו עושה מלאכה, ואם הולך לדרכו וחושש שיטרד מכוונתו אם ימתין, יכול להמשיך ולברך בהליכתו.
6. ברכה רביעית דינה כעיקר ברכת המזון שלא לעשות בה מלאכה, אך ב'הרחמן' אולי יש להקל.