סי_ קפ, כתובת קעקע
קטגוריות: שו_ע / יורה דעה / יורה דעה - דור המלקטים

**כתובת קעקע**

יו"ד סימן ק"פ

1. כללים.
2. מחיקת כתובת קעקע.
3. כותב על בשרו: משום חצי שיעור.
4. האם כותב על בשרו אסור מדרבנן.
5. שבת - או"ח סימן ש"מ.
6. איפור קבוע (semi-permanent).
7. חציצה לטבילה.

**דור המלקטים** - אנציקלופדיה תלמודית (ערך כתובת קעקע, בעה"ש), הגרח"ק זצ"ל (פתשגן הכתב, בתוך ס' שיח השדה ח"ב), פרדס שמחה (הל' נדה קונ' כרם שלמה), הרי"ד בלייך (Tradition גליון מ"ב מספר ד' עמ' נ"ח).

1. כללים.

ויקרא (פרק י"ט פסוק כ"ח) – "וּכְתֹבֶת קַעֲקַע לֹא תִתְּנוּ בָּכֶם אֲנִי ה'".

* 1. **תרי"ג מצוות**.
     1. מונה המצוות – רס"ג (ל"ת ל'), רמב"ם (ל"ת מ"א), יראים (סי' של"ח), סמ"ג (ל"ת סע' ס"א), סמ"ק (מצוה ע"ב), חינוך (מצוה רנ"ג), ח"ח (ספר המצות ל"ת קס"ג).
  2. **טעם**.
     1. מחוקות הגוים – אוצר מדרשים (עמ' רמ"ז אות ב', "תנו רבנן עשרים וארבעה דברים מרחיקין את הישועה ומאריכין את הקץ. ואלו הן ... (ב') ומהלכי בחקות הגוים, מנין, שנאמר ובחקותיהם לא תלכו (ויקרא י"ח) וכתיב ולא תלכו בחקות הגוי אשר אני משלח מפניכם וגו' ואקוץ בם (שם כ'). תני ר' חייא כאדם שהוא קומץ ממנה. ת"ר בשלשה דברים אומות העולם מכעיסין אותו בבלורית שבראשיהם, וישראל מרצין אותו בתפילין שבראשיהם. **או"ה מכעיסין אותו בכתובת (קעקע) שעל ידיהם** וישראל מרצין אותו בתפילין שעל ידיהם. או"ה מכעיסין אותו בע"ז שלהן וכופרין בהקב"ה וישראל מרצין אותו בק"ש ומעידין בקב"ה שהוא יחיד בעולמו, הא למדת שההולך בחקות הגוים **מרחיק את הישועה**"), רמב"ם (ל"ת מ"א, הל' ע"ז פרק י"ב הל' י"א), חינוך (מצוה רנ"ג, "משרשי המצוה, מה שכתבנו בהקפת הראש ובהשחתת זקן, סמוך, להרחקת כל עניני עבודה זרה מגופנו ומבין עינינו. וגם זה מן השורש הזה בעצמו, שהיה מנהג הגוים שרושמים עצמם לעבודה זרה שלהם, כלומר שהוא עבד נמכר לה ומורשם לעבודתה"), טור (סעי' א', "כתובת קעקע מחוקי העובדי כוכבים הוא"), לבוש (סעי' א', סי' קפ"א סעי' א', "וכתובת קעקע כתיב אני ה', כלומר מה טעם שרט וכתובת קעקע לא תתנו בבשרכם, **מפני שאני ה'** וכתובת הקעקע הוא חוקת שאר עבודה זרה").
        1. ב"ח (סוף ס"ק א') – "וזה שכתב רבינו כתובת קעקע מחוקי הגוים הוא כלומר **ועובר עוד בלאו** דלא תלכו בחוקות הגוים".
     2. מראי מקומות – פתשגן הכתב (סי' י"ב).
  3. מכות (דף כא.) – "ר"ש בן יהודה משום ר' שמעון אומר: **אינו חייב עד שיכתוב שם את השם**, שנאמר: וכתובת קעקע לא תתנו בכם אני ה'".
     1. נראה שפסק כר"ש, עד שיכתוב שם ע"ז – רי"ף (מכות דף ד:), רא"ש (מכות פרק ג' סי' ו'), ר' בחיי (ויקרא פרק י"ט פסוק כ"ח, "ר"ש בן יוחאי אומר אינו חייב עד שיכתוב שם ה', שנאמר: 'וכתבת קעקע לא תתנו בכם אני ה'', כלומר לא תתנו בכם שמי שהוא ה'"), ר' אפרים (על התורה).
        1. ריב"ן (מכות דף כא. ד"ה וכתובת) – "וכתובת קעקע לא תתנו בכם. שום כתובת קעקע לא יעשו לפני שאני ה' ואסורין אתם לכתוב שם אחר על בשרכם אלמא עיקר חיובא משום שם עבודת כוכבים הוא **ומיהו אסור לכתוב שום כתיבה בעולם** אפי' לר"ש אלא דחיוב מלקות ליכא".
        2. פתשגן הכתב (סי' ט' ד"ה ולענין) – "**ומ"מ איסורא דרבנן** איכא בכל כתיבה".
     2. מחמיר, פסק כת"ק.
        1. רמב"ם (הל' ע"ז פרק י"ב הל' י"א, כדאי' בב"י ס"ק א').
        2. טור (סעי' א') – "אפילו אינו כותב שם עבודה זרה".
        3. אורחות חיים (דיני פאות הראש והזקן אות ד').
        4. צדה לדרך (מאמר ב' כלל ד' פרק ז') – "אפילו לא יכתוב שם ע"א".
        5. מחבר (עי' גר"א ס"ק א').
        6. פתשגן הכתב (סי' ט') – "אבל שאר הפוסקים כולן פסקו דעל כל כתיבה חייב".
        7. פוסקים.
  4. **מהו "כותבת": מהו "קעקע"**.
     1. דכתובת היינו הכתב של אותיות בדיו וקעקע היינו השריטה ששורט בבשר כדי שהכתב ישאר שם לעולם.
        1. רש"י (ויקרא פרק י"ט פסוק כ"ח) – "וכתבת קעקע. **כתב** המחוקה ושקוע שאינו נמחק לעולם שמקעקעו במחט והוא משחיר לעולם: קעקע. לשון (במדבר כה ד) **והוקע אותם**, (שמואל ב כא ו) והוקענום. תוחבין עץ בארץ ותולין אותם עליהם ונמצאו מחוקין ותחובין בקרקע, פורפויינ"ט בלע"ז [נעוץ]".
        2. ריב"ן (מכות דף כא. ד"ה כתובת).
     2. דכתובת היינו השריטה וקעקע היינו שממלא בצבע.
        1. רמב"ם (הל' ע"ז פרק י"ב הל' י"א, כדאי' פתשגן הכתב סי' א' ד"ה אבל).
        2. אורחות חיים (דיני פאות הראש והזקן אות ד').
        3. כל בו (סוף סי' צ"ז).
     3. מראי מקומות.
        1. פתשגן הכתב (סי' א') – "העולה מסי' זה דדעת רש"י והריב"ן ורבנו יונתן ור"י אלמדרי וקיצור פסקי הרא"ש והנמוק"י והרע"ב והראב"ד והר"ש משנץ והמאירי והיראים ופסקי תוס' והרשב"ץ והרטב"א ז"ל כולהו ס"ל דכתובת הוא הצביעה שכותב וקעקע הוא השריטה והחקיקה, ודעת הרמב"ם והסמ"ג והסמ"ק והחינוך ורבנו ירוחם והרא"ש והטור דכתובת הוא החקיקה וקעקע הוא הצביעה וכן מבואר בתרגום יונתן".
  5. **האם יש חילוק אם כתיבה תחילה או חקיקה תחילה**.
     1. מחמיר, אין חילוק.
        1. ב"ח (ס"ק ב') – "ולאו דוקא כותב בשריטה תחלה אלא הוא הדין כותב בצבע תחלה ואחר כך שורט במקום צבע".
        2. ש"ך (ס"ק א') – "וה"ה כותב בצבע תחלה ואח"כ שורט במקום צבע, ב"ח".
        3. באר היטב (ס"ק א').
        4. חכ"א (כלל פ"ט ס"ק י"א) – "מחוקותיהם שהיו שורטים על בשרם וממלאים השרט במין צבע או בדיו או שצובע תחילה ואחר כך שורט והעושה כן חייב מלקות כדכתיב (ויקרא י"ט, כ"ח) וכתובת קעקע וגו'".
        5. קיצור שו"ע (סי' קס"ט סעי' א') – "וכן אם צובע תחלה בצבע ואחר כך שורט במקום הצבע עובר בלאו".
        6. בן איש חי (שנה ב' פר' מסעי סעי' ט"ו) – "ועוד מחוקותיהם הוא ששורטים בבשרם וממלאים השרט במין צבע או בדיו, או שצובע תחלה ואח"כ שורט, וישראל העושה כן חייב מלקות דכתיב וכתובת קעקע וכו'".
        7. מצות המלך (מצוה רנ"ג).
        8. פרדס שמחה (כרם שלמה ס"ק ד') – "והכרעת הפוסקים דבין כתב קודם ובין שרט קודם הוי איסור תורה".
        9. וכן נראה דעת הריטב"א (מכות דף כא., [כמו להורות נתן ח"י סי' ס"ד אות א', ודלא כפתשגן הכתב סי' ב' ד"ה אכן]).
     2. יש מפקפקים.
        1. דר"ת (ס"ק ג').
        2. הגריי"פ פערלא זצ"ל (הג' על ספר המצות לרס"ג ל"ת כ"ט ד"ה ואמנם) – "וכבר תמהו קצת אחרונים ז"ל על הש"ך (ריש סי' ק"פ) שכתב על דברי הרמב"ם ולשון הש"ע דלאו דוקא משרט תחילה ואח"כ מקעקע. אלא ה"ה איפכא כדפירש"י. דבאמת מבואר בדברי הראשונים ז"ל דדוקא הוא. וכ"כ הרש"ל והר"ב דינא דחיי בביאורם לסמ"ג שם עיין שם".
           1. פתשגן הכתב (סי' ב' ד"ה והב"ח) – "מיהו **נראה דאיסורא דרבנן איכא** אף להסוברים דכתיבה קודמת מ"מ אם הקדים השריטה אסור עכ"פ מדרבנן".
     3. בבת אחת חיוב.
        1. פרדס שמחה (כרם שלמה ס"ק ד') – "וה"ה אם הכתיבה והשריטה עשאו בב"א".
        2. להורות נתן (ח"י סי' ס"ד).
     4. מראי מקומות.
        1. מנ"ח (מצוה רנ"ג ס"ק א') – "לא נתבאר בדברי הרהמ"ח אי צריך הקעקע להיות קודם ואח"כ הרשימה או אף להיפוך דאם הכתיבה קודם ג"כ חייב והנה הר"מ וסמ"ג כתב הכ"ק שישרוט על בשרו ואחר ממלא כחול וכ"כ הר"מ בלשון זה ומאחר שיכתוב כו' אחר השריטה כו' נראה דדוקא הוא וע' רש"י מכות כ"א שפי' דהכתיבה היא תחלה ואח"כ השריטה וע' ש"ך סי' ק"פ כ' על ל' המחבר שהוא כל' הר"מ דה"ה כותב תחלה נראה מדבריו דאין חילוק בין כותב תחלה ובין קעקע תחלה ול"ד נקט ובמשנ"ח הביא בשם רש"ל ובשם הר"נ והרע"ב דדוקא קעקע תחלה ואח"כ כתב חייב אבל אם כתב ואח"כ קעקע א"ח".
        2. פתשגן הכתב (סי' ב') – "נמצא להלכה שוין דעת הרמב"ם והסמ"ג וסמ"ק והחינוך והטור והראב"ד והר"ש משנץ והנמוק"י וקיצור פסקי הרא"ש והרע"ב והמאירי והיראים ופסקי תוס' מכות והרשב"ץ והכל בו והשו"ע דהשריטה קודמת להצביעה ודעת רש"י והריב"ן והריטב"א ורבנו יונתן ור"י אלמדרי ותוס' ישנים ופסקי תוס' גיטין וכ"מ בתיב"ע דהצביעה קודמת להשריטה ואם עשה להיפך בין למר ובין למר פטור אבל אסור מדרבנן, ולדעת הב"ח והש"ך ויד הקטנה ושושנים לדוד בתרווייהו מחייב".
  6. **האם חייב דוקא בכתיבת אותיות**.
     1. מיקל, רק אותיות.
        1. סמ"ק (מצוה ע"ב) – "פירוש ישרוט כעין אותיו' ויקעק' בצבע".
        2. עי' אורחות חיים (דיני פאות הראש והזקן אות ד') – "פי' שישרוט כעין אותיות ויקעקע בצבע".
        3. עי' הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש יו"ד פרק י"ז אות א' [לשונו מובא לקמן], אות ג') – "היה לבעל תשובה ציורים שונים על ידו, כדרך שעושים הגויים, ורוצה לכסותם עם עוד חדש, וכדי לכסותם בעור צריך לחקוק בתוך העור, מותר הדבר, דכתובת קעקע שייך רק באותיות".
     2. מחמיר.
        1. רמב"ם (הל' ע"ז פרק י"ב הל' י"א) – "כתובת קעקע האמורה בתורה הוא שישרט על בשרו וימלא מקום השריטה כחול או דיו או שאר צבעונים הרושמים".
        2. צדה לדרך (מאמר ב' כלל ד' פרק ז') – "וממלא מקום השריטה בחול או דיו או שאר צבעונין הרושמים".
        3. מחבר (סעי' א') – "כתובת קעקע, היינו ששורט על בשרו וממלא מקום השריטה בחול או דיו או שאר צבעונים הרושמים".
        4. פוסקים.
     3. מראי מקומות – פת"ת (ס"ק א'), פתשגן הכתב (סי' ח'), בית מתתיהו (ח"ה סי' י"ד אות ג').
  7. **באיזה מקום בגוף חייב על כתובת קעקע**.
     1. פתשגן הכתב (סי' ה') – "דינים העולים כ"ק נוהג בכל מקומות שבגוף שישרוט בעור בשרו בין במקום מגולה בין מכוסה בבגדים ואפי' בראשו ומכוסה בשערות ואפי' ע"ג כף הרגל ובין האצבעות ותוך הפה ותוך האוזן ותוך העין [אם הוא מתקיים] ובבית הסתרים אבל בצפורן ובשיניו מסתבר דפטור ואפשר דאיכא איסורא דרבנן".
     2. **לקעקע בשן**: לקעקע בשן החייל את סוג דמו כדי להצילו.
        1. חשוקי חמד (מכות דף כא.) – "שאלה. קיימת בעיה כיצד ניתן לטפל בחייל שנפגע וזקוק לעירוי דם, ואין ידוע סוג הדם שלו. והנה המציאו חיילות העולם שאפשר לקעקע בשן שלו. אך השאלה היא אם יש בזה איסור של כתובת קעקע. תשובה. נאמר בתורה (ויקרא יח כו) ושרט לנפש לא תתנו בבשרכם, וכתובת קעקע לא תתנו בכם. ויתכן שהאיסור כולל גם שן. אך הדעת נוטה שאין זה כתובת קעקע הכתובה בתורה כי השן קשיח, וכן כתב גיסי הגר"ח קניבסקי שלט"א בספרו פתשגן הכתב (סוף פרק ה) משום שאין זה נחשב לחקיקה, והוסיף שאולי אין בזה אפילו איסור מדרבנן, וצ"ע. ויש להוסיף את מה שביאר הרמב"ם (בפי"ב מהלכות ע"ז הי"א) שכתובת קעקע האמורה בתורה, הוא שישרט על בשרו... וזה היה מנהג הגויים שרושמים עצמם לע"ז שלהן כלומר שהוא עבד מכור להם".
  8. **האם הכתובת קעקע צריך נשאר לעולם: מדאורייתא**.
     1. אין חיוב כ"ק אלא בכתב שנשאר שם לעולם – רש"י (ויקרא פרק י"ט פסוק כ"ח, לשונו מובא לעיל), ריב"ן (מכות דף כא. ד"ה כתובת, "ונראה בו כל הימים"), ריטב"א (מכות דף כא. ד"ה כתובת, "ונראה כל הימים"), חינוך (מצוה רנ"ג, "שאינו נמחק לעולם"), אורחות חיים (דיני פאות הראש והזקן אות ד', "שאינו נמחק לעולם"), כל בו (סוף סי' צ"ז, "שאינו נמחק לעולם"), קיצור שו"ע (סי' קס"ט סעי' א').
     2. מראי מקומות.
        1. פתשגן הכתב (סי' ו') – "והכל בו והתו"י ורבנו הלל אין חיוב כ"ק אלא בכתב שנשאר שם לעולם [**ומ"מ איסור דרבנן יש בכל גווני** ואפי' נימא דכתב ולא קעקע אין איסור דרבנן דהא באפר מקלה ע"ג מכתו כ' הריב"ן דניכר הרושם זמן רב משמע שאין מתקיים לעולם ואפ"ה אסור מדרבנן] ולדעת הנמוק"י ורבנו יונתן חייב אפי' אם הכתב הוא נמחק מיהו אפשר דבעי שישאר רושם".
  9. **ישראל לעשות כתובת קעקע על גוי**.
     1. רמ"א (סי' קפ"א סעי' ה') – "מותר להקיף את העובד כוכבים או את האשה. ויש מסתפקים בדבר".
        1. מנ"ח (מצוה רנ"ג ס"ק ט') – "ועיין במשנת חכמים שם דלהסוברים בהקפת הראש דגם לגוי אסור להקיף, כאן גם כן דינא הכי, ושאר דינים המבוארין שם שייכים גם כן כאן".
        2. מראי מקומות – ש"ך (סי' קפ"א ס"ק ד', "בעט"ז השמיט זה ולא כ' רק הסברא הראשונה וכ"נ דעת הב"ח"), ב"ח (שם), לבוש (שם), בא"ה (שם).
     2. מיקל – פת"ת (ס"ק ב'), פרדס שמחה (ס"ק ט' אות ג').
     3. מראי מקומות – פתשגן הכתב (סי' ט"ו ד"ה ולכתוב).
  10. **ע"י גוי בלי סייע, י"א מדאורייתא**.
      1. מראי מקומות – מחבר (סעי' ב', ע"ש בנו"כ), בצל החכמה (ח"ה סי' פ"ב, "כשאחרים עושים כתובת קעקע בבשרו והוא אינו מסייע כלל, נראה שאינו עובר אלא על אזהרת ובחוקותיהם לא תלכו"), פתשגן הכתב (סי' י"ג), מצות המלך (סי' רנ"ג).
  11. **גדר של סייע** – חזו"א.
  12. **תמונה של אשה ערומה במקום הנחת תפילין**.
      1. הגרח"ק זצ"ל (עלי שי"ח או"ח אות כ"ה) – "שאלה: האם כתובת קעקע נחשבת חציצה לענין תפילין. תשובה: לא".
      2. מראי מקומות – הגר"י רייזמן שליט"א (קלטת מלכים ב' מספר קל"ו), תקנת השבים (סי' מ"א), שו"ת השואל (ח"ב סי' נ"ח).
         1. בצל החכמה (ח"ה סי' פ"א, סי' פ"ב) – "**בכתובת קעקע ע"ג כתובת קעקע** שאינו כותב לא אות ולא צורה ואינו מכוון רק לקלקל ולמחוק כתובת קעקע התחתון, אפשר להתיר אפי' לכתחילה, ומכש"כ כשאינו עושהו רק לצורך מצוה ויזהר לעשות העליון בצבע גרוע מתחתון".
         2. מנחת יצחק (ח"ג סי' י"א אות א') – "ויש שאלה אם רשאי לברך ... ולדעתי היות שמקום יש בזרוע להניח שתי תפילין ... אפשר **לכסות חלק גדול** ממנה בתמידית, ורק להניח פנוי מקום הנחת תפילין (ויעשה לו תפילין קטנים שאפשר עפ"י דין), אשר באותו מקום לא יתראה כ"כ צורתה, ושם יניח התפילה ש"י ... וצ"ע עוד בזה, וכפי מה שאומרים אפשר להעביר ע"י בקיאים כתובת קעקע".
         3. **הגר"א נבנצל שליט"א (אהל יעקב) – "בעל תשובה שיש לו קעקוע בזרועו היכן שמניח את התפילין האם מותר לו לקלקל אותו, כי הציור הוא צורת אשה. תשובה: לא".**
         4. שבט הקהתי (ח"ו סי' י"ח) – "ובאופן דאי אפשר להסירה ואין לו מקום במקום הנחת תפילין מקום פנוי, נראה **דיש להתיר שישים מתחתיו חתיכת בגד** דעיין במגן אברהם ...".
         5. פסקי תשובות (סי' כ"ז הע' נ"ז) – "ובשו"ת מנחת יצחק ח"ג סי' י"א דן לענין מי שעל הקיבורת כתובת קעקע שכשלעצמו אינו חציצה אך מעשה והיה בציור מגונה מאד ועיי"ש שיקח תפילין קטנות ככל האפשר ויכסה כמה שאפשר הדמות המכוערת, ובשו"ת בצל החכמה ח"ה סי' פ"א ופ"ב שיקשקש על כתובת קעקע זו, ואפילו ע"י קעקוע, וכהיום אפשר לסלק כתובת קעקע ע"י ניתוח".
  13. מראי מקומות – מכות (דף כא.), עינים משפט (שם), אוצר מפרשי התלמוד (שם), מראה מקום (שם), מפתח לרמב"ם (ע"ז פרק י"ב הל' י"א), אוצר מדרשים (עמ' ס' וק"ו, עמ' רמ"ג), רש"י (דברי הימים ב' פרק ג' ל"ו פסוק ח'), סנהדרין (דף קג:), תנחומא (פר' לך לך סי' כ'), זכרון לר' ז'ולטי (עמ' נ"ד), הלל אומר (אה"ע סי' מ"א), תחומין (ח"י עמ' רפ"ב - עמ' רפ"ז).
      1. חשוקי חמד (פסחים דף עה:) – "מעשה ביהודי שנולד במצרים בכפר נידח ותושביהם לא אהבו יהודים ואמו חששה שמא ישא אשה נכרית. הלכה אמו לכותב קעקוע גוי ושילמה לו שיקעקע 'מגן דוד' על ידו, כדי שלא יוכל להכחיש את יהדותו וכדי שאשה נכריה לא תסכים להתחתן עמו. ונלענ"ד שמצוה גדולה עשתה אמו וכעין מה שעשה ר' חיים פלאג'י שקעקע ע"י נכרי אות מ' על מצחו של ילד קטן להודיע שהוא ממזר. ומותרת האמירה לנכרי במקום מצוה, כך עשתה אמא זו קעקוע ע"י נכרי כדי להצילו מלשאת אשה נכריה, וממילא הכתובת קודש ולא תועבה ואסור לחבול בעצמו כדי להסירה".

1. מחיקת כתובת קעקע.
   1. **האם מותר להוסיף קעקוע על קעקוע כדי למחוק מראה ע"ז**.
      1. חשוקי חמד (פסחים סוף דף עה:) – "שאלה. מעשה באדם שחזר בתשובה, אשר מקדמת דנא כשעדיין לא שמר תורה עשה קעקוע עמוק בדמות ע"ז וניתוח לא יעזור כי אם קעקוע על קעקוע זה. האם מותר לקעקע כדי למחוק קעקוע בדמות ע"ז. תשובה. מאחר ומה שנעשה כבר, אין להשיב. אם כן נראה שאסור להוסיף חטא רק כדי לטשטש מה 'שאינו נכון' כדברי המנחת חינוך הנ"ל. אמנם נתוח מותר לעבור אבל לא איסור תורה".
   2. **בעל תשובה שיש לו כתובת קעקע על הגוף, האם דבר ישר הוא להסירם**.
      1. אינו חייב להוריד.
         1. הגרשז"א זצ"ל (שבט הקהתי ח"ה סי' קנ"ד סוף אות א', ח"ו סי' י"ח [לשונו מובא לקמן]) – "דלא מצא בהפוסקים שיהא עובר בכל רגע, וא"כ אין חיוב להסירו מדינא".
         2. ***יביע אומר (מעין אומר ח"ז פרק ג' סי'* ד') – "הלכה: חוזרים בתשובה שיש להם קעקועים על גופם שאלו מספר פעמים אם חייבים להוריד זאת. ואמר לי מו"ר נר"ו שאין חייבים להוריד זאת. והוסיף שאומר זאת כיוון שהדבר כרוך בכאבים מאוד** חזקים".
         3. הגרח"ק זצ"ל (עלי שי"ח עמ' רע"ח אות ל"א) – "שאלה: האם בעל תשובה חייב להסיר כתובת קעקע שעל גופו. תשובה: לא".
         4. הגר"א נבנצל שליט"א (מציון תצא תורה ח"א תשובה ת"ס) – "שאלה: האם בעל תשובה שיש לו כתובת קעקע על גופו צריך להורידו. תשובה: לא".
      2. אבל עדיין נכון להוריד.
         1. הגריש"א זצ"ל (פסחים דף עה: [לשונו מובא לקמן], גיטין ריש דף כ:, קב ונקי ח"א סי' רע"א, אשרי האיש יו"ד פרק י"ז אות ב') – "בעל תשובה שיש לו כתובת קעקע על הגוף, דבר ישר הוא להסירם, למעט תיפלה. ומותר בשביל זה לחבול בגוף, דכשחובל בגוף להסיר תועבה, מותר".
         2. עי' הגרח"ק זצ"ל (טעמא דקרא דברי הימים פרק ל"ו פסוק ח', עמ' שצ"ח) – "ויתר דברי יהויקים וגו' והנמצא עליו. פירש"י כתובת קעקע. מכאן משמע דכתובת קעקע יש למחקו ולהסירו כמה שאפשר שאל"כ וכבר עשאו לעברה א"כ מה הענין שהפסוק מספר שנמצא עליו וצ"ע. שוב הראוני שכ"כ המנ"ח במצוה ל"ד במוסך השבת סוף מוחק ע"ש".

עי' הגרח"ק זצ"ל (אהל יעקב) – "האם בעל תשובה שיש לו כתובת קעקע על גופה צריך להורידו כשהוא חוזר בתשובה. תשובה: טוב שיכתב".

* + - 1. חשוקי חמד (פסחים דף עה:, עי' גיטין ריש דף כ:) – "שאלה. מעשה ביהודי שחזר בתשובה שבהיותו צעיר קעקע על גופו ציורים שונים. כעת, כשלמד על איסור כתובת קעקע, הוא מסתפק האם עליו להסיר את כתובת הקעקע והאם עליו לעבור לשם כך אף ניתוח. תשובה. גם כשיעשה את הניתוח לא יעקור בזה את הלאו למפרע, ואת העשוי אין להשיב, ולכן יש להסתפק אם מותר לאדם לחבול בגופו להסרת הקעקוע כשבין כך לא יתקן את הלאו. ולא מצינו שזוהי עבירה נמשכת, דומיא דמילה דהוי מצוה נמשכת. ושאלתי שאלה זו את מו"ח מרן הגרי"ש אלישיב (שליט"א) [זצ"ל] והשיב לי: להסיר את הכתובת קעקע הוא דבר ישר, למעט תיפלה, ומותר בעד זה לחבול בגוף, כי האיסור לחבול הוא כשמזלזל בגוף שהוא מתנת אלוקים וגם הוא לא שייך לנו, אבל כשחובל להסיר תועבה מותר. וגיסי הגר"ע אוירבאך שליט"א הביא ראיה לדברי מו"ח מדברי המנחת חינוך (מוסך השבת לה מלאכת מוחק) שכתב וז"ל: נראה לענ"ד המוחק בשבת כתובת קעקע חייב להרמב"ם, [הסובר דמוחק את הרשום על מנת לתקן חייב, אף שלא על מנת לכתוב], דהוי תיקון, כי לישראל אסור מחמת חוקות העכו"ם, אף כי רק בשעת העשיה לוקין מגזירת הכתוב, אבל עכ"פ להיות כן על בשרו אינו נכון לישראל, עכ"ל. הנה כתב להדיא כדברי מו"ח שלהיות כן על בשרו אינו נכון לישראל".

חשוקי חמד (כתובות דף כו:, מכות דף כא.) – "שאלה האם יש ענין שהאשה הנ"ל תעבור ניתוח כדי למחוק את הכתובת קעקע, או שאין בזה ענין. תשובה כתב המנחת חינוך (מוסך השבת לה) וז"ל: 'ונראה לענ"ד, המוחק כתובת קעקע [בשבת] להר"מ הוי תיקון, כי לישראל אסור מחמת חוקות העכו"ם. אף כי רק בשעת העשייה לוקין מגזירת הכתוב, אבל עכ"פ להיות כן על בשרו אינו נכון לישראל, עכ"ל. וביאר במנחת סלת (אות לה) דהתיקון הוא בזה שמעביר את הכתב ואין כאן זכרון לעבירה, דאז יוכל לשוב בתשובה שלימה על העבירה שעשה, דכל זמן שהעבירה לפניו וזכרון מעשיו, הרי זה בכלל מעוות שאינו יכול לתקון".

* + - 1. היכל הוראה (ח"ד הוראה ק"א) – "שנכון והגון להסיר הכתובות הנ"ל, ואין בזה איסור חובל בגופו, וגם אם הדבר כרוך בכאבים חזקים כדאי להם לסבול ולהסיר הכתובות הנ"ל. ועל כן אף ידי תחזקנה ידי האברכים היקרים הנ"ל, שבאים לסייע בידם ומצוה רבה וגדולה היא לסלק רושם של עבודה זרה מגופו של כל איש ישראל".
    1. מראי מקומות – בית מתתיהו (ח"ה סי' י"ד אות ד', גם אני אודך ח"ה סי' ט"ז אות ד'), הרי"ד בלייך (Tradition גליון מ"ב מספר ד' עמ' צ"א).
       1. להורות נתן (ח"ח סי' ע"ב) – "כשאינו מרגיש צער בשעת הסרת כתובת הקעקע שרי. אלא דלעיל כתבנו שאם עושה כדי להצטער שיהא לכפרת עון הרי זה מותר, וא"כ עדיף טפי כשעושה בדרך צער. וע"כ נראה לע"ד, דהיכי שעושה דרך צער כדי לכפר על עון עשיית הקעקע שרי וכמו שמותר להתענות משום תשובה, ואם אינו מצטער בלא"ה שרי וכנ"ל".
       2. שבט הקהתי (ח"ה סי' קנ"ד, סי' רע"ו אות ב') – "והנה **מטעם מראית העין**, נראה ודאי דיש להסירו, וראי' ממה דאי' במכות ... אבל מסברה נראה לענ"ד דיש להסירו אם אפשר".

שבט הקהתי (ח"ו סי' י"ח) – "דאפשר דיש חיוב להסיר כל כתובת קעקע, אכן שמעתי דיש כאבים גדולים והוצאות הרבה כסף צריך להוציא על זה אם כן אינו מחויב להסירו, וכן שמעתי מהגאון רשז"א ז"ל שחיפש בהפוסקים ולא מצא מי שאומר דיש חיוב להסירו".

* 1. **המספרים שקעקעו הנאצים על ידי היהודים, האם ראוי למחקם**.
     1. ממעמקים (ח"א סי' כ"ז) – "נתפסה על ידי הגרמנים הארורים ונמסרה לבושת ומלבד שהזדים התעללו בגופה הטהור עוד חקקו על זרועה בכתובת קעקע את המלים: 'זונה בשביל חיילי היטלר' ... לדעתי אין להן שום צורך כלל להתאמץ להרחיק על ידי ניתוק את הכתובת המנאצת הנ"ל מעל גופיהן, **אלא אדרבה יש לשמור על כתובת זו ולראותה לא כאות קלון ובושת אלא כסמל של כבוד וגבורה** להראות שעל קדושת שמו יתברך הורגנו כל היום ודורש דמים אותם זכר, לא שכח צעקת ענוים, כי כתובת זו שבאמצעותה רבו הרוצחים לנאץ ולשקץ את בנות ישראל הישרות והתמימות ולהמיט עליהן קלון עולם, כתובת זו היא לכבוד להן ולעמנו ולאות עולם שעוד נזכה לראות בפגרי האנשים הפושעים האלה שיהיו לדראון עולם, הפושעים האלה שכל צלם אנושי נמחה מעל פניהם ונדמו לחיתי יער ולזאבי טרף ומיהרו לשפוך דם נקיים ולהמית חסידים וישרים, כתובת זו שהזדים חקקו על זרועות נפשות תמות וטהורות תזכיר אותנו תמיד על הכתוב בתורת משה איש האלקים, הרנינו גוים עמו כי דם עבדיו יקום ונקם ישיב לצריו".
     2. חשוקי חמד (פסחים דף עה: [לשונו מובא לקמן], כתובות דף כו:, מכות דף כא.) – "אך כל דבריו אמורים בכתובת קעקע שכתב אדם על עצמו בחטא, משא"כ בזו שהנאצים ימ"ש כתבו על היהודים נראה פשוט שאין כל ענין להסירם. ויעוין במה שהוסיף בשו"ת ממעמקים (שם) שאין לנשים להתאמץ להוריד את הכתובת קעקע, אלא אדרבה יש לשמור על הכתובת ולראותה כסמל של כבוד וגבורה, להראות שעל קדושת שמו יתברך הורגנו כל היום, ודורש דמים אותם זכר לא שכח צעקת ענוים, כי כתובת זו שבאמצעותה רצו הרוצחים לנאץ ולשקץ את בנות ישראל הישרות והתמימות ולהמיט עליהן קלון עולם, כתובת זו היא לכבוד להן ולעמינו, ולאות עולם שעוד נזכה לראות בפגרי האנשים הפושעים האלה שיהיו לדראון עולם, ויתקיים בנו הפסוק הרנינו גויים עמו כי דם עבדיו יקום, ונקם ישיב לצריו, עכ"ד. וכעין הוראה זו שמענו שהורה הגר"א סילבר לשואלים אותו, אם להוריד את המספר שחקקו הנאצים ימ"ש, והשיב שלא להורידו, **ואדרבה מקיימים בזה מצוה של זכירת מעשה עמלק**. וראיתי כתוב שאם נשפך דם יהודי על אבן או על קיר, אסור לסייד את המקום ולמחוק את הדם, כדי לעורר חימה עליהם, כמו שנאמר הרנינו גוים עמו כי דם עבדיו יקום. ויש להוסיף את דברי המדרש (ילקוט שמעוני מטות רמז תשפה) 'בוא וראה כמה צדיקים וחסידים שפך עשו דמן, ואף קבורה לא נתן להם, שנאמר שפכו דמם כמים סביבות ירושלים ואין קובר, מה עשה הקדוש ברוך הוא היה נוטל מדם כל נפש ונפש, וטבל על פורפירון שלו עד שצבעה דם, וכשיגיע ליום הדין לובש אותה פורפירא ומראה לו גופו של כל צדיק וצדיק רשום עליה, שנאמר ידין בגוים מלא גויות, אמר לו הקדוש ברוך הוא אם לא דם שנאת ודם ירדפך'. אף כאן הכתובת תהיה מזכרת ליום הדין הגדול והנורא, ועל ידו ידין את הגויים".
     3. שבט הקהתי (ח"ה סוף סי' קנ"ד) – "אבל מ"מ הנני רואה כל אלו שקבלו סימן על ידיהם מהגרמנים ימש"ו, ולא ראינו שהיו עושים השתדלות להסירו, ולכ' משם מראית העין ליכא דמכתו מוכיח עליו דנעשה על ידי אונס של הרשעים ישמ"ו ואם נאמר דאסור לו לקיים היה להם להסירו ושמעתי דבכונה אין מסירין הסימנים שקעקעו על בשרם כדי להראות להב"ד שלמעלה מה עוללו הגרמנים ימ"ש ויהי' זה למליץ יושר עבורם ליום הדין".
  2. **בעלי תשובה שיש כתובת קעקע של שם ה'**.
     1. מראי מקומות – הגר"א בקשי-דורון (תחומין חכ"ב עמ' שפ"ז), הרי"ד בלייך (Tradition גליון מ"ב מספר ד' עמ' צ"ד).
        1. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש יו"ד פרק נ"ט אות י"ב) – "אדם שכתב בכתובת קעקע על כל אחת מאצבעותיו, שם מן השמות הקדושים, לענין ליכנס כך לבית הכסא, אמר רבינו שיכסה ידיו בכפפות. אכן, אם אפשר לעשות השתלת עור חדש, זה עדיף מכיסוי בכפפות. ולענין אם מותר למחוק שם זה ע"י חומר שמורחים על הידים, ואחר שבועיים אין זכר מכל הכתב. אמר רבינו שמותר, כיון שמוחקו בגרמא בעלמא, ומבואר בגמרא 'לא תעשון כן לה' אלקיכם', דדוקא בידים אסור, אבל בגרמא מותר".

הגריש"א זצ"ל (תל תלפיות גליון ע"ג עמ' נ"א אות שנ"ה) – "שאלתיו במי שחרט בכתובת קעקע על חזהו שם הק', ועתה חזר בתשובה, ומתבייש בזה, ורוצה ליטלו בניתוח פלסטי או בקרני לייזר, האם שרי דהרי הוי מחיקת ה'. והשיב דבאופנים הנ"ל אסור, כי לא חשיבא ככותב השם על דבר מבוזה, דבשרו לא חשיבא למבוזה, ואמר שהעצה שידביקו [ע"י ניתוח] עור אחר על מקום ה' וזה לא נחשב למחיקת השם".

* + - 1. ***יביע אומר (מעין אומר ח"ו פרק ד' סי' כ"ג) – "שאלה: בעלת תשובה בארה"ב שבתחילת דרכה עשתה על גופה כתובת קעקע של שם ה', כעת שהבינה חומרת הדבר שאלה אם מותר להוריד זאת וכיצד. [העברתי את השאלה דרך הרה"ג אליהו שטרית שליט"א ואמרתי לו שזוכרני שמו"ר נר"ו התיר*** *להוריד ע"י גוי* ***מכיוון שהרי לא נכתב לשם קדושת ה', שהרי גוי כתבו. וכן כעת מוריד זאת גוי שכלל לא מבין מה זה]. תשובה: אם קולפים את הכל יחד, מותר. ואם אי אפשר, צריך לעיין".***
      2. הגרח"ק זצ"ל (אהל יעקב, מציון תצא תורה ח"א יו"ד הע' רפ"ט) – "בעל תשובה או גר שהתגייר שיש לו כתובת קעקע של שם השם, האם מותר למחוק אותו מגופו או שיש בזה איסור של מחיקת השם. תשובה: יכסה".
      3. הגר"א נבנצל שליט"א (מציון תצא תורה ח"א תשובה תס"א) – "שאלה: בעל תשובה או גר שהתגייר שיש לו כתובת קעקע של שם השם, האם מותר למחוק אותה מגופו או שיש בזה איסור של מחיקת השם. תשובה: יש בזה איסור".
      4. חשוקי חמד (גיטין דף כ:) – "בעלת תשובה שבצעירותה קעקע שם ה' **על רגלה**. שאלה. בעלת תשובה שבהיותה לא שומרת תורה נתפסה לאיזה כת משונה, שנהגו לקעקע מתחת לברך שם הויה ב"ה. כעת היא נישאה ושואלת מה תעשה בהכנסה לבית הכסא, או לבית הטבילה, האם מותר לה להיכנס כך כי היא מבזה את ה', ולמחוק את הכתובת קעקע אולי יש בזה מחיקת ה'. תשובה. תכנס לבית הכסא כשהיא גורבת גרבים. ואז שם ה' מכוסה. ולבית הטבילה גם תכנס בגרב, ובהיותה בתוך המים תחלוץ את הגרב ותטבול, כי בהיותה בתוך המים אין כאן בזיון לשם ה', [ותניח ידה תחת ברכה שלא יראה שם ה' את הערוה]. ויעוין בספר מלכים אמניך פרק יג ס"ט ובהערה שם".
      5. שבט הקהתי (מציון תצא תורה ח"א יו"ד הע' רפ"ט) – "שאין למחוק דהוי חשש מוחק השם אך בבית הכסא או במרחץ יכסה אם אפשר".
      6. מנחת אשר (ח"ב סי' נ"ד) – "ומשום כל הנ"ל נראה פשוט דיש להתיר להסיר קעקוע זה ע"י לייזר. אם אפשר לעשות כן ע"י גוי עדיף טפי אך אם א"א יש להתיר בשופי גם ע"י ישראל".

1. האם כותב על בשרו אסור מה"ת: משום חצי שיעור.
   1. **אסור מה"ת**.
      1. הגריי"פ פערלא זצ"ל (הג' על ספר המצות לרס"ג ל"ת כ"ט) – "דכיון דאפילו בח"ש איכא לאו אלא שאינו לוקה. א"כ לענין מנין הלאוין אין להזכיר אלא הכתיבה. דבלא קעקוע נמי איכא לאו. ולא בעי קעקוע אלא למלקות. ואין זה ענין למנין המצות. ודוקא בכתיבה אבל בקעקוע לחוד ליכא לאו ולא איסור דאורייתא. משום דכל שקעקע תחילה שוב לא חזי לאיצטרופי בהדי כתיבה. וכדעת רש"י וסייעתו ז"ל. ובזה לכ"ע ח"ש מותר מה"ת ... ואף דקצת אחרונים כתבו דטעמא דחזי לאיצטרופי לא אמרינן אלא בשהחסרון אינו אלא בשיעור כמות האיסור. אבל כשהחסרון הוא בעיקר האיסור עצמו. כההיא דהכא שכתב ולא קעקע או איפכא. לא מהני סברא דחזי לאיצטרופי ליאסר מה"ת כחצי שיעור. אבל **אין זה מוכרח כלל** ועדיפא מינה כתב הר"ן ז"ל (פ"ג דשבועות) דאפילו בנשבע שלא יאכל אף על פי שאין בכלל שבועתו אלא כזית. וא"כ פחות מכזית לא אסר אנפשיה אפילו הכי אסור מתורת חצי שיעור מטעמא דחזי לאיצטרופי. וכתב שם דזו היא דעת הרמב"ם עיין שם. וא"כ כ"ש כאן".
   2. **מותר מה"ת**.
      1. פתשגן הכתב (סי' י"ח) – "וראיתי בפי' הגרי"פ ... והביא שם שיש אחרונים שכתבו דל"ש חצי שיעור אסור מה"ת אלא במדת השיעור אבל בחצי מעשה העבירה לא אמרי' זה אבל הוא כתב ע"ז שאין דבריהם מוכרחים ע"ש **אבל באמת לכאו' דבריהם מוכרחים** דאטו אותו ואת בנו שאסרה תורה לשחוט ביום א' יהא אסור מה"ת לשחוט בהמה שיש לה ולד אותה לבד וכן הזורע כלאים יהא אסור לזרוע מין א' וכן המבשל בשר בחלב יהא אסור לבשל א' מהן ...".
   3. **יש ענין של חצי מלאכה (או חצי איסור), ויש חצי שיעור**: כמה ראיות.
      1. אותו ואת בנו – פתשגן הכתב (סי' י"ח, לשונו מובא לעיל).
      2. ראיה מבשר וחלב – תפארת ישראל (בועז פרק א' אות ד'), פתשגן הכתב (סי' י"ח, לשונו מובא לעיל).
      3. זורע מין א', ולא כלאים – פתשגן הכתב (סי' י"ח, לשונו מובא לעיל).
      4. יכול ללבוש צמר או פשתים – תפארת ישראל (שבת בועז פרק א' אות ד').
      5. מותר לטלטל ברה"י – בנין ציון (ח"ב סי' קי"ג).
      6. ראיה משור וחמור – תפארת ישראל (בועז פרק א' אות ד').
      7. ראיה מים וגרעין בחמץ – תפארת ישראל (בועז פרק א' אות ד').
      8. עי' המחלוקת גבי האיסור לא תעשון אתי, סי' קמ"א.
2. האם כותב על בשרו אסור מדרבנן.
   1. **מחמיר, אא"כ הכתב אינו מתקיים**.
      1. מנ"ח (מצוה רנ"ג ס"ק א') – "והנה אם קעקע ולא כתב או כתב ולא קעקע א"ת אך אינו מבואר בר"מ אם יש איסור דרבנן אך מלשון פטור נראה דאיכא איסורא כמ"ש הרהמ"ח לעיל מ' רנ"ב גבי זקן אך דעת הכ"מ שם ג"כ דמותר לכתחלה ובמשנ"ח כתב דמלשון הר"ם שלא כ' כאן מכות מרדות נראה דמותר לכתחלה ואין זה דיוק דגם לעיל לא כתב מ"מ. וע' תוס' גיטין כ' ע"ב כתבו לענין גט שם דמוקי הש"ס בכ"ק דהיינו כ' שא"י למחוק נראה מדבריהם דאיכא איסורא מדרבנן וכ"כ הב"ש באה"ע דאפי' כתב ולא קעקע הוי איסורא דרבנן וצ"ע בזה דלפ"ז אסור לכתוב על בשרו רשימה וע"ש במשנ"ח **ובאמת אף האיסור דרבנן אינו אלא בכ' קיים וא"י למחוק** כמו השריטה בעצמה וכן גבי גט דבעינן שא"י לזייף ע"כ אסור אפי' בכתיבה לחוד אבל כתב בעלמא על גופו או בדיו או בסיקרא אין כאן איסור כ"נ פשוט. ולפ"ז אין ראיה מ"ש המשנ"ח דפוק חזי מאי עמא דבר שעושה רשימה ובאמת לא ראיתי משום ישראל שיעשה רשימה שלא יוכל למחוק על גופו **ע"כ נראה דהוא איסור דרבנן** כדעת התוס' ומהר"מ נר' ג"כ כן ומלשון המשנה א"ח ע"כ אין להקל וע"ש ברש"י שכתב דלר"ש דא"ח עד שיכתוב שם ע"ז ומ"מ מודה ר"ש דאיסורא איכא בכל גווני ולכאורה מנ"ל לרש"י אע"כ מלשון א"ח נראה דאיסורא איכא א"כ לת"ק נמי מלשון א"ח נראה דאיסורא איכא כ"נ פשוט".
   2. **מחמיר, אא"כ מוכח שעושה כן שלא לשם חוקות הגוים**.
      1. תשובות ישראל (ח"ד סי' פ', סי' פ"א) – "סתם לכתוב על בשרו אסור מדרבנן, אבל אם זה מוכח שעושה כן שלא לשם חוקות הגוים כגון שכותב מספר טלפון מותר וכטו באפר מקלה ע"ג מכתו".
   3. **מיקל**.
      1. משנת חכמים (הל' עכו"ם סי' נ"ז יבין שמועה אות א') – "לדידן דקיי"ל כר' אשי דמותר ליתן אפר מקלה א"כ אדרבה יש ראי' משם דאפי' איסורא דרבנן ליכא **ופוק חזי מאי עמא דבר** שלפעמים אדם רושם בבשרו בדיו או בשאר צבעונין ולא שמענו מעולם דאסור מדרבנן כ"נ קצת. אלא שהב"ש באה"ע ...".
      2. תועפות רא"ם (על ס' יראים סי' של"ח אות ג') – "משנת חכמים ...".
      3. הגריש"א זצ"ל (אליבא דהלכתא גליון ע' עמ' ס"ט טור ד') – "שמותר לכתוב על היד, ואין בזה איסור דרבנן כלל".
      4. שבט הלוי (ח"ג סי' קי"א אות א') – "ובעניותי דברי המנ"ח תמוהים דהמעיין בתוס' הרא"ש בגיטין שם שהם דהתוס' הנ"ל יראה דלא אסרו מדרבנן רק אם שרט על בשרו ולא מלאו בדיו - או ממלא בדיו ובכחול מקום המשורט כבר, וזהו דהביאו מהנותן על גבי מכתו - אבל כתיבה על הגוף בלי שירוט כלל אין זכר בדבריהם, וגם בב"ש אה"ע שם כ' רק אם כתבו ולא מלאו דיו, והיינו ששרט על בשרו ולא מלאו דיו זהו דאסור מדרבנן, אבל כתב ולא קעקע כלל לא נשמע מזה, וגם לשון הש"ס גיטין בכתב קעקע אינו סובל זה".
      5. עי' מצות המלך (מצוה רנ"ג ד"ה כותב) – "הכותב על בשרו ועל גופו ולא קעקע, אלא רשם בדיו או בכל דבר העושה רושם, נחלקו האחרונים אי יש בו איסור דרבנן, **והעולם אינם נזהרים בזה**. וקצת יש להביא ראיה להיתר מהא דאמרו בגמרא היה כתוב שם על בשרו יכסנו בגמי ויטבול, ולכאורה האיך כתבו שם על בשרו וי"ל דהא עכ"פ באיסור כתב השם".
      6. שרגא המאיר (ח"ח סי' מ"ה) – "אבל בעשה רק חצי מלאכה בזה לכולי עלמא אינו אסור מן התורה ... ובחצי מלאכה ליכא איסור תורה אלא אפילו איסור דרבנן ליכא".
      7. הגרז"נ גולדברג זצ"ל (בנין אריאל עמ' קט"ז) - לשונו מובא לקמן.
      8. הגר"א נבנצל שליט"א (מציון תצא תורה ח"א תשובה תנ"ט) – "שאלה: מי שמצייר על הגוף שלו עם עט או כותב מספרים וכדומה. האם יש בזה איסור. תשובה: לא".
      9. פרדס שמחה (כרם שלמה ס"ק ד' אות ב') – "ובכתב ולא קעקע [גם בכתב בכתב המתקיים עי' לקמן], שרי".
      10. שבט הקהתי (ח"ג סי' רל"ג אות ג') – "ונראה להביא ראי' מהש"ס דאין איסור בכתיבה לחוד דעי' במס' שבת במשנה (ק"ד, ב) הכותב על בשרו בדיו חייב משום דהוי כדרך אלמא דמותר לכתוב על בשרו דאל"כ לא הוי כדרך אע"ג דאין כוחבין מחמת האיסור, ג"כ הוי שלא כלרך כדמשמע ...".
      11. מנחת פרי (ח"ב סי' ס"ד) – "בנוגע למדבקה נראה שמדין איסור כתובת קעקע אין לאסור כיון שבלא קעקע בבשרו אין לאסור אף מדרבנן גם בכתב המתקיים כמבואר בס' משנת חכמים ובתועפת ראם על היראים סי' של"ח אות ג' וכ"כ בס' שבט הלוי ח"ג סי' קי"א ודלא כהמנ"ח מצוה רנ"ג הובאו דבריהם בס' כרם שלמה".
      12. halachically speaking (חי"ב מספר י"ג עמ' ז') -

Many amusement parks use a hand stamp to indicate that the person paid admission. Similarly, carnivals sometimes award a fake tattoo as a prize. Are these actions permitted? If one writes on the skin but it is not long lasting and the skin is not broken, it is permitted. The Minchas Chinuch says that some authorities forbid indelible ink mid’rabbanan. However, this is not normative halachah. Accordingly, hand stamps and fake tattoos are permitted, as well as hand stamping at an amusement park.

* 1. **דעת** ***הגרח"ק זצ"ל.***
     1. ***הגרח"ק*** זצ"ל (פתשגן הכתב סי' י"ח) – "והרוצה להקל בכל כתיבה על בשרו אם אינו כתב המתקיים בודאי יש לו על מי לסמוך (וכבר כ' האחרונים שמנהג העולם להקל בזה)".
     2. ***הגרח"ק*** זצ"ל (***עם מקדשי שביעי ח"ב עמ' קפ"ח אות נ"ו) – "גם י"א ... גם בימות החול משום כתובת קרקע דרבנן"***.
     3. ***הגרח"ק*** זצ"ל (אש התורה בראשית עמ' ר"ט אות נ"ג) – "כתב על ידו בערב שבת ושכח למחוק לפני שבת האיך יעשה בשבת דלא יהי' ח"ו מחיקה בשבת. תשובה: אין לכתוב על ידו כלל".
     4. ***הגרח"ק*** זצ"ל (אלא ד' אמות פרק ס"ח אות י"ג) – "פעם הבחין מרן באחד מבני ביתו שרשם אותיות על ידו בעט (ביום חול) **והעיר לו שיש לחוש בזה משום איסור כתובת קעקע**".
     5. הגרח"ק זצ"ל (אהל יעקב, מציון תצא תורה ח"א יו"ד הע' רפ"ז) – "אחד שמצייר על הגוף שלו עם עט או כותב מספרים וכדומה האם יש בזה איסור. תשובה: כן דדמי לכתובת קעקע".
     6. מראי מקומות – שלמי חיים (מה טובו גליון ו' עמ' תפ"ב אות ח').
  2. מראי מקומות – שבט הקהתי (ח"ג סי' רל"ג אות ג'), בית מתתיהו (ח"ה סי' י"ד אות א', מה טובו גליון ד' עמ' תקע"ח).
     1. הגרשז"א זצ"ל (נשמת אברהם ס"ק א' סוף אות א') – "שמותר לכתחילה לכתוב בעט על בשרו ואין בזה איסור אפילו דרבנן כי אינו כתב המתקיים כשמתכוון למוחקו תוך זמן קצר (ואין לדמות לכתיבה בשבת)".
     2. יבקש תורה (שו"ע סי' מ"ה) – "העולה מכולהו, דוודאי על המיקל לכתוב על בשרו יש לו סברות ושיטות על מה לסמוך באיסור דרבנן: א) אינו כותב שם ע"ז (שיטה יחידאה), ב) אינו מתקיים לעולם (המנ"ח, אבל אין משמעות הריב"ן, נמו"י, רבינו יונתן כך), ג) הכותב בלי לקעקע שמא לא אסרו מדרבנן (המשנת-חכמים וכן נוטים השבט הלוי ופתשגן הכתב - אבל הקובץ, רד"ע, מנ"ח, ועוד חלקו על זה), ד) האם ננקוט שסדר הראשונים בדווקא שוב אין מקום לאסור כתב בפנ"ע דה"ז כתרי דרבנן (אבל לענ"ד מפורש ברש"י, ריטב"א, פסקי תוס' גיטין, סתימות רבים מן הראשונים ופשטות הקרא, ב"ח, ש"ך, יד הקטנה, מנ"ח ורבים לא כן). ועל כן לענ"ד ודאי יש לירא שמיים לימנע מזה אבל א"א למחות בעושים כן".
     3. מנחת אשר (באתר) – "ומ"מ מכמה אחרונים מבואר שכל שאין כתובת קעקע אין כאן אפילו איסור דרבנן. כן דעת המשנת חכמים [הל' עכו"ם סי' נז' יבין שמועה אות א'], תועפות רא"ם [על ס' יראים סי' של"ח], וכן נוטה דעת ספר הקובץ על הרמב"ם שם [להג"ר נחום טריביטש זצ"ל]. ועי' בספר פתשגן הכתב [להגר"ח קנייבסקי] סי' יח' ... וכן הוא במשנת חכמים הנ"ל שמנהג העולם להקל בזה, וכן היקל בפתשגן הכתב שם. וכן הוא בשבט הלוי [ח"ג סי' קי"א אות א'] שאין לאסור כלל כתיבה בלי קעקוע, ודלא כהמנח"ח. וכן מביא בס' נשמת אברהם [יו"ד סי' ק"פ] בשם הגרשז"א שאין בזה איסור כלל. ולכן נראה שכל מדבקה או כתיבה בעלמא היושב מעל הבשר ואין לו קיום רק זמני, ויורד מיד ע"י רחיצה שאין בו איסור כתובת קעקע כלל, ומותר מדינא".
  3. **אם רק חקיקה אסור מדרבנן**.
     1. מחמיר.
        1. ב"ש (אה"ע סי' קכ"ד ס"ק ט"ז) – "אפילו כתבו ולא מלאו בדיו מ"מ נעשו רשעים מדרבנן".
        2. מנ"ח (מצוה רנ"ג ס"ק א') - לשונו מובא לעיל.
        3. ערה"ש (אה"ע סי' קכ"ד סעי' כ', סעי' ל"ז).
     2. מראי מקומות – חת"ס (גיטין דף כ: ד"ה בכתובת), שרגא המאיר (ח"ח סי' מ"ה).
        1. פתשגן הכתב (סי' י"ח) – "ונראה דגם בשרט ולא כתב אין להחמיר אלא בצורת אותיות או איזה ציור **אבל לא בשריטה בעלמא**".

1. שבת.
   1. **כתובת קעקע בשבת**.
      1. חיוב בשבת.
         1. שדה הארץ (ח"ג סי' י"ט).
         2. מעיל צדקה (סי' ל"א, הו"ד בגליון מהרש"א שבת דף קד:, ופת"ת יו"ד סי' ק"פ).
         3. מחזיק ברכה (או"ח ריש סי' ש"מ) – "הא בורכא היא דאע"ג דמסרט על בשרו לאו כתיבה היא כסברת רבנן דפליגי על ר' אליעזר מ"מ כתובת קעקע כתיבה היא אי בעית אימא קרא **דרחמנא קרייה כתיבה** וכתיב וכתובת קעקע ואי בעית אימא סברא דכיון דכל העכו"ם ארחייהו בהכי וכל אשר נדבה רוחו המטומאה ככה יעשה א"כ מיקרי דרך כתיבה ... ויש להביא ראיה דאפילו מנהגן של עכו"ם בכתיבה משוי לה כתיבה וחייב מדאמרינן בשבת בהא דמסרט על בשרו דרבי אליעזר מחייב וחכמים פוטרים ותניא התם אמר להם ר' אליעזר לחכמים והלא בן סטדא הוציא כשפים ממצרים בסריטה שעל בשרו אמרו לו שוטה היה ואין מביאין ראיה מן השוטים ופירש"י שטות היה בו לעשות דבר מה שאין דרך בני אדם עושים ומסר נפשו הרי דאם היה דרך בני אדם אף אם עכו"ם נינהו ילפינן מינייהו וא"כ כתובת קעקע **כי רבים בני שוממה** נהגו כך דרך כתיבה מיקרי".
         4. עיקרי דינים (סי' י"ד סעי' י"ז) – "הכותב בשבת כתובת קעקע על בשרו חייב שתים א' משום כתובת קעקע וא' משום כותב בשבת".
         5. ח"א (כלל ל"ז נשמת אדם ס"ק א') – "נ"ל דהחוקק בבשרו כעין כתובת קעקע לכ"ע חייב, שהרי החוקק גט על יד העבד האשה מגורשת בו, כדאיתא בגיטין [כ, ב] ובאבן העזר סימן קכ"ד".
         6. מנ"ח (כותב ס"ק י"א) – "מה לי שריטה לבד או שורט וממלא השריטה בצבע. אך להפוסקים דגם בלאחר יד בשמאל שוה גט לשבת ועיין בית שמואל סי' קכ"ג סק"ד דלא הוי כתב, א"כ כאן דמבואר בש"ס דכתובת קעקע כשר בגט, א"כ חייב בשבת ג"כ. וצריך לחלק, אף דשריטה הוי כלאחר יד, מ"מ בממלא השריטה הוי דרך כתיבה בכך. ולכאורה אפשר אף לפי הסברא דאינו דומה גט לשבת, ובשבת פטור דהוי כלאחר יד, מ"מ כיון דהוי כתב לענין כתובת קעקע הוי כתב לענין שבת וחייב דמיגו וכו', וסברא זו מבוארת בחיבור זה כמה פעמים".
         7. כה"ח (ס"ק ל"ז).
         8. יסודי ישורן (מערכת ל"ט מלאכות ח"ב עמ' מ"ו).
         9. ילקוט יוסף (סי' ש"מ כותב סוף הע' ב') – "שדה הארץ ... במחזיק ברכה ... מעיל צדקה. ע"ש. וכן פסק בכף החיים".
         10. אנציקלופדיה תלמודית (כרך כ"ז, ערך כותב, סוף טור תקצ"ח) – "הכותב כתובת-קעקע על בשרו, ששרט את בשרו ונתן כחול או דיו על מקום השריטה, יש מן האחרונים שכתבו שנתינת הכחול או הדיו היא דרך כתיבה, וככותב על בשרו הוא, וחייב - ויש מוסיפים שכשם שחשובה כתיבה לענין גט, כך חשובה היא כתיבה לענין שבת - ויש שדנו כתובת קעקע כמשרט על בשרו, שמה לי שריטה לבד או שורט וממלא את השריטה בצבע, ומכל מקום חשובה השריטה כתיבה כדרכה, וחייב עליה בשבת, משום שדרך הגויים לכתוב כך על בשרם, או שחשובה כתיבה משום שהתורה מכנה כתיבה זו 'כתובת קעקע', או שמתוך שחשובה כתיבה לענין איסור כתובת קעקע, חשובה כתיבה אף לענין שבת".
      2. מראי מקומות.
         1. הגרח"ק זצ"ל (פתשגן הכתב סי' כ"א, עם מקדשי שביעי עמ' קנ"ה) – "ול"ד למה דאמר בגמ' דאין למדין מן השוטים דשאני בין שוטה א' להרבה שוטים וגם אפשר דאיסורו מחשיבו דכיון דהזהירה תורה על כ"ק איסורו מחשיבו ... דהכותב כ"ק בשבת צ"ע אם חייב משום שבת".
         2. רבבות אפרים (ח"א סי' רכ"ב אות כ"ג) – "דלאו אורח ארעא ככתובת קעקע לכאורה למה יתחייב".
   2. **מוחק כתובת קעקע בשבת**,[נ"מ, אם יש ענין למחוק - **עי' לעיל**].
      1. מנ"ח (מוסך שבת, מוחק ס"ק ד') – "נראה לענ"ד, המוחק כתובת קעקע חייב להר"מ **דהוי תיקון** כי לישראל אסור מחמת חוקות העכו"ם, אף כי רק בשעת העשיה לוקין מגזירת הכתוב, אבל עכ"פ להיות כן על בשרו אינו נכון לישראל, אבל המוחק מגוי לא הוי תיקון, וזה פשוט".
      2. מנחת סולת (על מנ"ח שם אות ל"ה, והו"ד ביסודי ישרון ס' ל"ט מלאכות ח"ב עמ' ק"ב) – "א"א לעשות תשובה שלמה כל זמן העבירה לפניו וזכרון המעשה".
      3. הגרח"ק זצ"ל (פתשגן הכתב סי' כ"א ד"ה עוד) – "כ' במנ"ח ... ואיני מבין איך אפשר למחוק כ"ק הרי כתבו הראשונים שאינו נמחק לעולם ... ואם חתך כל הבשר או שקלף העור סביב פשיטא שאין דרך מחיקה בכך ... ולמה יהא זה תיקון ואולי ס"ל דכיון דישראל מסתמא מתבייש מזה שנראה כאילו עשה איסור לכן המחיקה הוי תיקון אצלו וצ"ע".
      4. חשוקי חמד (פסחים דף עה:) – "שאלה. בעל תשובה שחקק על בשרו כתובת קעקע, ובידו להוציא הוצאות למחוק את הקעקע, האם חייב לעשות כך, או שמא העבירה שנעשתה הוא חטא לשעתו בלבד, ואין העבירה נמשכת, וע"י המחיקה בין כך לא יתקן את אשר חטא בשעתו, ואם כן למה יוציא הוצאות ויחבול בגופו לחינם. תשובה. המנחת חינוך (מוסך השבת לה) כתב שאין נכון לישראל שיהיה כתובת קעקע על בשרו, ולכן מסתבר שראוי לבעל התשובה שיוציא הוצאות למחקו. וז"ל: 'ונראה לענ"ד, המוחק כתובת קעקע (בשבת) להר"מ דהוי תיקון, כי לישראל אסור מחמת חוקות העכו"ם. אף כי רק בשעת העשייה לוקין מגזירת הכתוב, אבל עכ"פ להיות כן על בשרו אינו נכון לישראל. אבל המוחק מגוי לא הוי תיקון וזה פשוט', עכ"ל. וב'יסודי ישורון', (מערכת ל"ט מלאכות) הוסיף: 'ופלא שלא מצינו דעובר על איסור, כל זמן שכתובת קעקע עליו, אם כן איך שייך לומר שתיקן במחיקה. ומצאתי ב'מנחת סלת' (אות לה) שהעיר מזה, ודעתו דהתיקון בזה שמעביר הכתב ואין כאן זכרון לעבירה, דאז יוכל לשוב בתשובה שלימה על העבירה שעשה, דכל זמן שהעבירה לפניו וזכרון מעשיו, הרי זה בכלל מעוות שאינו יכול לתקון. ראה חגיגה (דף ט ע"א) 'איזהו מעוות שאינו יכול לתקון זה הבא על הערווה והוליד ממנה ממזר'. ונראה להוסיף דכשם שמילה היא מצוה נמשכת, וכך מבואר בדוד המלך כשהיה בבית המרחץ, כך כתובת קעקע, היא עבירה נמשכת, וצ"ע. לפי המנחת חנוך הנ"ל קיים אופן שראובן מחק כתובת קעקע מקטן שגיירוהו על דעת בית דין, ויצא חייב מבית דין על פי דברי המנחת חנוך הנ"ל, ואח"כ כשגדל מחה על הגירות, והפך למפרע לגוי, נפטר ממיתה, דהרי המוחק כתובת קעקע מגוי פטור, וכנ"ל. אך יתכן גם לומר דאע"פ שמיחה בסוף, מ"מ הוי תיקון בשעת המחיקה שהרי הדבר הועיל לתקן תיקון בגופו אם לא ימחה, וצ"ע בכל זה. כל דברינו אמורים בכתובת קעקע שכתב אדם על עצמו בחטא, משא"כ בזו שהנאצים ימ"ש כתבו על ידי היהודים שאין כל ענין להסירם, והמוחקם בשבת פטור".
2. איפור קבוע (semi-permanent make up) - micropigmentation.
   1. **מחמיר**.
      1. אבן ישראל (תחומין חי"ח עמ' קי"ד, והיה העולם חו"מ סוף סי' ט"ו, בשבילי המנהג עמ' שכ"ט).
      2. הגריש"א זצ"ל (תחומין חי"ח עמ' קי"ד, והיה העולם חו"מ סוף סי' ט"ו, פתחי דעת פרק כ"ח הע' י"ט) – "**לפרסם** חומר האיסור".

הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש יו"ד פרק י"ז אות ד', הע' ד') – "איפור קבוע, הנעשה ע"י החדרת מחט וחומרי איפור אל מתחת לשכבת העור העמוקה ביותר, הינו אסור. [א.ה. הנה לעיל כתבנו שאין איסור כתובת קעקע אלא באותיות, ולכאורה לפ"ז היה צריך להיות שמותר איפור קבוע, ונראה שמאחר ואיכא מחלוקת רבתי (ראה תוס' ישנים מכות דף כא, סמ"ק מ"ע עב, חינוך מצוה רנג ובפתחי תשובה סי' קפ ס"ק א ועוד) אם האיסור הוא רק באותיות או גם בלי אותיות, נקט רבינו לחומרא]".

* + 1. שרגא המאיר (ח"ח סי' מ"ד, סי' מ"ה, ושב ורפא ח"א סי' מ"ה, אורייתא חי"ח עמ' קע"א) – "עכ"פ איסור דרבנן".
    2. להורות נתן (ח"י סי' ס"ד) – "ולדינא בנדון שאלתנו ליכא שום מקום היתר בזה".
    3. עי' שבט הלוי (ח"י סי' קל"ז) – "מסקנתו נכונה דעלינו להחמיר בצורת יפוי קעקע שעושים נשים למעלה מעיניהם אב"א מטעם סרך איסור כתובת קעקע עצמו, ואב"א כי מעשה שחץ הוא, וידוע מה דאיתא במ"ר כי דברים כאלה היו גורמי חורבן ביהמ"ק".
    4. ששכ"ה (שמעתי מהגר"נ קפלן שליט"א).
    5. הגרח"ק זצ"ל (תחומין חי"ח עמ' קי"ד, והיה העולם חו"מ סוף סי' ט"ו, ושב ורפא ח"א סי' מ"ה ד"ה ובבקורי, נתיבות אדם ח"א סוף סי' מ"ג [לשונו מובא לקמן]).

אמנם עי' הגרח"ק זצ"ל (אהל יעקב) – "האם יש איסור לנשים לשים איפור קבוע לכמה חודשים משום איסור כתובת קעקע. תשובה: לא".

* + 1. עי' טהרת הבית (ח"ג חציצה סעי' ח', תחומין חי"ח עמ' קי"ד, עי' ***מעין אומר ח"ז פרק ג' סי'*** ג') – "נראה לי שאף העושה כן אפילו רק לנוי וליופי, יש לה על מה שתסמוך, ואין מזניחין אותה".

יביע אומר (הסכמה מהגר"ב שרגא לס' לב אהרן ח"א, על מש"כ בחלק יו"ד בסימן ח') – "טהרת הבית חלק ג' לגאון עוזינו ונזר תפארתינו פאר הדור והדרו מרן הרב עובדיה יוסף שליט"א [זצ"ל], וראיתי שכתב שם דאין למחות בעושות כן, ואולם בשיחה שהיתה לי עם מרן שליט"א [זצ"ל], **ביקשתי ממנו היתר לזה, ולא הסכים בשום אופן**".

* + 1. רבבות אפרים (ושב ורפא ח"א סי' מ"ה, תחומין חי"ח עמ' קי"ד, והיה העולם חו"מ סוף סי' ט"ו) – "שלנוי לא מוצא מקום להתיר".
    2. ***חוט שני (שבת ח"ג עמ' רמ"א אות ד') – "שיש בזה חשש לאיסור כתובת קעקע".***
    3. ושב ורפא (ח"א סי' מ"ה, ח"ב עמ' ק"כ).
    4. מנחת פרי (ח"ב סי' ס"ה) – "לכמה פוסקים הוא איסור מהתורה, ועכ"פ איסור מדרבנן ודאי שיש בזה לכל הפוסקים".
    5. ***מגילת ספר (יו"ד סי' ט"ז) – "שודאי אסור לעשות כן אף שאינו כתיבה של אותיות וגם אינו עשוי לקיום לעולם, דעכ"פ יש בזה איסור מדרבנן, ולכמה ראשונים יש בכך גם איסור דאורייתא, אף שאין זה בצורת אותיות וגם נמחק לאחר זמן רב, ועל כן יש להזהר ולהזהיר על כך".***
    6. ***התורה והמצוה (ח"א סוף סי' ס"א) – "כיום יש שהמציאו ע"י תחבולות שמזריקים דיו תחת העיניים לשם איפור קבוע, ויש על זה חששות רבים של כתובת קעקע, ועכ"פ יתכן שלכו"ע אסור מדרבנן, ויש ליזהר בזה".***
    7. והיה העולם (חו"מ סי' ט"ו, פסקי דין ירושלים דיני ממונות ובירורי יהדות ד' פס"ד בעמ' קנ"ג, תחומין חי"ח עמ' ק"י) - לשונו מובא לקמן.
    8. ווי העמודים וחשוקיהם (גליון מ"ד סי' י"ד) – "יש על כל פנים איסור דרבנן".
    9. הגר"י רובין שליט"א (שמעתי) - אסור, ספק דאורייתא או דרבנן.
    10. מנחת אשר (באתר, עי' ח"ב סי' נ"ו [לשונו מובא לקמן, קצת שונה]) – "סוף דבר אף דאפשר שיש להקל משום ספק ספיקא, ספק אם יש איסור בכתיבה שאינה קיימת לעולם, ספק אם יש איסור בצבע שאין בו לא אותיות ולא צורה, מלבד מה שיש להסתפק אם יש איסור כשאינו משרט בבשר אלא מחדיר את הצבע מתחת לעור ע"י מחט ובפרט כשצבעו מוכיח עליו שאינו עושה לשם חוקות הגויים, לא מצאתי בזה היתר ברור דלכאורה לא יצאנו מחשש איסור דרבנן. ונראה דיש להחמיר בזה דספיקא דאורייתא לחומרא ואין בזה היתר ברור, 'הוי בורח מן העבירה' אמרו חכמים".
    11. הגר"י רייזמן שליט"א (קלטת מלכים ב' מספר קל"ו).
    12. לב אהרן (ח"ב סי' ח') – "לפענ"ד האיפור הקבוע הוא איסור תורה גמור. ואיני מבין אפילו דברי האומרים שהוא אסור כדין ספיקא דאורייתא. כי לפי משנ"ת הוא איסור תורה ודאי. - וצדדי ההיתר שראיתי כותבים בענין, במחילת כבודם, לאור משנ"ת תמיהני אם אינם דומים לצדדי היתר לאכול בחנות של נבילות וטריפות על סמך שחלק מן הנמכר אינו טריפה ודאית. - **וכן העיתונים המפרסמים 'איפור קבוע' כמפרסמים חנויות לממכר נבילות וטריפות לישראל** ורובץ עליהם גם עון חילול ה' ר"ל".
    13. דיין חנוך ערנטרי שליט"א.
    14. הגר' פאדדוא שליט"א.
    15. אבני דרך (ח"ב סי' ז', חי"ב סי' קס"ג) – "העולה לדינא, דאין לעשות איפור הנשאר לזמן ארוך, ויש בכך משום איסור כתיבת קעקוע אף שאינו מתכוון לעבודה-זרה אלא לנוי".
    16. תשובות ישראל (ח"ד סי' פ', ח"ה סי' קי"ג אות ה') – "ונראה להלכה דאיפור קבוע הוא בחשש איסור דאו' של כתובת קעקע, ועכ"פ אסור מדרבנן".
    17. היכל הוראה (ח"ה הוראה ע"ו) – "ולכן באיפור קבוע שכולם יודעים שהוא עשוי לזמן מרובה ודאי דיש לאסור".
    18. הרימו מכשול (פרק כ"א סעי' ס"ב) – "העושה לאשה איפור קבוע, שניהם עוברים באיסור כתובת קעקע, וממיל א שניהם עוברים גם משום לפנ"ע".
    19. קדושת ישראל (פרק א' סעי' ד') – "יש בזה איסור דרבנן".
  1. **מיקל**.
     1. בשם שו"ת ברכת חיים (אמסלם, סי' כ').
     2. הגר"א נבנצל שליט"א (והיה העולם חו"מ סי' ט"ו ד"ה והגר"א, עמ' קס"א) – "הנה המחבר עצמו כתב דכמה ראשונים מחייבי רק בכתובת הנשארת עולמית, אלא דמסיק דמ"מ איסורא איכא אף בנשארת זמן מרובה, אבל אף אם איכא איסורא יתכן דאינו אלא מדרבנן משום גזירה. אבל עוד הביא המחבר הא דמכתו מוכחת עליו, וצ"ב מה היא מוכיחה, הלא באמת יש כאן רושם. ונ' דהכוונה דהיא מוכיחה דאינו מתכוין לכתיבה, אף אם במקרה תצא צורת אות או כמה אותיות. ולפי"ז י"ל דאף אי נימא דקעקע ולא כתב נמי אסור, הנ"מ בקעקע צורת אותיות, אבל באיפור אין כאן כוונה לשם אותיות כלל, וכה"ג בשבת הוא צובע ולא כותב, וצורתו מוכחת עליו דאין כאן כתיבה כלל, ויתכן דאין כאן איסור כלל, וכ"ש בצירוף זה דאינו מתקיים לעולם".
     3. הגרז"נ גולדברג זצ"ל (בנין אריאל עמ' קט"ז) – "שאלה: לאחרונה הומצאה סוג של קעקוע ואיפור לנשים שנמחק במשך הזמן. האם מותר להשתמש בזה. האם אפשר לכתוב על היד רשימות ללא קעקוע. תשובה: יש מהפוסקים האוסרים מהתורה רק מי שמקעקע לשם כתובת קעקע דווקא מאותיות שיכול להתקיים לעולם. אך סוג של קעקוע שקיים רק לזמן קצר ונמחק מאליו מותר, על כן נראה לכאורה שאיפור זמני כנ"ל מותר. וכן אפשר לכתוב על היד רשימות ללא קעקוע".
     4. הר"י משה (ויען שמואל ח"י סי' נ"ב, עמ' תר"י) – "מסקנא דמילתא: נלע"ד דמעיקר הדין יש להקל, דכיון דאיסור תורה בודאי אין כאן, שהרי לפנינו שלשה ספקות, שמא כמ"ד דהלכה כר"ש שאינו חייב עד שיכתוב שם ע"ז. ואת"ל כחכמים, שמא בעינן דוקא שיכתוב אותיות או ציור, ולא רושם בעלמא. ואת"ל דאפי' ברושם אסור, שמא בעינן דוקא שיתקיים לעולם. ובנ"ד דאיכא הוי תלתא, אין איסור תורה. ואע"ג דבכולהו ספיקי אכתי אסור מדרבנן, הנה בנ"ד כיון שהדבר ניכר שלא נעשה לשם ע"ז כלל אלא לשם יופי בעלמא, י"ל שאף חכמים לא אסרו, וכמ"ש הרב ערוך לנר, וכ"מ מדברי מהר"מ שיק, ואע"ג דיש לפקפק בזה, לא יהא אלא ספק, סד"ר לקולא, והמחמירה על עצמה, תע"ב. ומ"מ בנות ישראל הצנועות נזהרות שלא לעשות כן, כדי שלא יכשלו בהם ח"ו אחרים".
     5. ניצני ארץ (ח"ב סי' י"ג) – "ניתן להתיר איפור קבוע שכן אין הדבר נראה ככתובת קעקע ואף לא כחוקות הגויים".
        1. **טעמים להקל**: 1)רק לעולם. 2)רק אותיות, ולא רושם בעלמא. 3)רק שם ע"ז, דהלכה כר"ש. 4)אולי נחשב מכה [יופי] מוכיח עליו.
  2. **מותר בשביל כבוד הבריות [ע"י גוי]**.
     1. הר"ע בצרי (תחומין ח"י עמ' רפ"ב, **אפי'** כתובת קעקע ממש) – "קעקוע במקום גבות העיניים ... אם כן בצירוף כל הסברות הנ"ל - שאין כאן אותיות; וצירוף דעת הרי"ף והרא"ש לדעת הריטב"א; וצירוף דעת הגט פשוט דהוי מלאכה שאינה צריכה לגופא ואינו מתכוין; וגדול כבוד הבריות לסמוך על דעת הפוסקים המקילים. כיון דאפשר לומר, דלכל הפוסקים אין כאן איסור תורה. ואפילו הר"ש משאנץ והראב"ד, שמחמירים מהתורה בכל רושם, יודו דכיון דהוי מלאכה שאינה צריכה לגופה אין איסור מהתורה. ואפשר דאפילו לכתחילה מותר, בודאי אין איסור תורה לכל הדעות. וכיון דהוי דרבנן, לדעת כל הפוסקים יש לסמוך להתיר לכתחילה משום כבוד הבריות, דבצלם אלקים עשה את האדם. וה' יאיר עינינו".
     2. הגר"י רייזמן שליט"א (קלטת מלכים ב' מספר קל"ו) בשם הגר"א פעם זצ"ל.
     3. שרגא המאיר (ח"ח סי' מ"ד, סי' מ"ה, ושב ורפא ח"א סי' מ"ה) – "... וגדול כבוד הבריות שדוחה ל"ת שבתורה היינו איסור דרבנן, עי' במסכ' ברכות דף י"ט ע"ב וכדי שלא יהי' ניכר הצלקת מותר אפילו לצוות לעשות לו הפערמאנעט מעק-אפ".
     4. ושב ורפא (ח"א סי' מ"ה).
     5. טהרת הבית (ח"ג חציצה סוף הע' י', עי' שלחן יוסף ***יו"ד אות*** ע"א) – "איכא תרתי לטיבותא, שאינו לעולם, אלא לרק לשנתיים או שלש שנים עד ארבע שנים, וגם אין בו צורת אותיות, הו"ל תרתי דרבנן, ולדעת הרי"ף והרא"ש, שהם שני עמודי הוראה, הלכה כר' שמעון שצריך שיהיה כותב שם ע"ז, הלא"ה ליכא אלא איסורא דרבנן ... הוי תלתא דרבנן ... ולכן מי שיש בפניו כעין צלקת והוא בוש ונכלם ממנה, ועושה האיפור הקבוע בצבע העור, באופן שהצלקת לא תהיה נראית כל כך, יש להקל, שגדול כבוד הבריות".
     6. **הגר"א נבנצל שליט"א (אהל יעקב) – "בחורה בשידוכים קבלה איזה פגם על פי דרך הטבע שגרם לה לאבד שערות בגבות עינים, היא שואלת האם מותר לה למען מניעת הבושה לשים שם איפור קבוע. תשובה: נלענ"ד כן".**
     7. ווי העמודים וחשוקיהם (גליון ל"א סי' י"ז).
     8. לב אהרן (ח"ב סי' ח') – "ומי שיש לו איזו בעיה במראהו, ויש לו מזה צער, הנה אנכי בעניי סבור להחשיב בעיות רגשיות כספק פיקוח נפש הקרוב לפיקוח נפש ממש. (והם דברים ארוכים. ואכ"מ). **וילך אצל גוי** שיעשה לו האיפור הקבוע. והוא יזהר מאוד שלא יניע גופו לסייע לרופא במלאכתו (עי' סימן קפ ס"א וסי' קפא ס"ד)".
     9. דברי פינחס (ח"ב סי' ס') – "אין להתיר".
     10. מנחת אשר (ח"ב סי' נ"ו) – "סוף דבר אף דאפשר שיש להקל משום ספק ספיקא, ספק אם יש איסור בכתיבה שאינה קיימת לעולם, ספק אם יש איסור בצבע שאין בו לא אותיות ולא צורה, מלבד מה שיש להסתפק אם יש איסור כשאינו משרט בבשר אלא מחדיר את הצבע מתחת לעור ע"י מחט ובפרט כשצבעו מוכיח עליו שאינו עושה לשם חוקות הגויים, ובכל אלה הספיקות נראה יותר להקל וק"ו כאשר כולהו חזיא לאיצטרופי, אמנם עדיין לא נמלטנו לגמרי מחשש איסור דרבנן וכהא דרושם על יד עבדו שלא יברח. ובעובדה שבא לפני באשה צעירה עם צלקת בהירה על פניה שגרמה לה עגמ"נ רבה התרתי לה כדי שלא תתגנה על בעלה".
     11. הגר"י ברקוביץ שליט"א (מכתב במייל) -

Question: Is this treatment מותר to hide a scar that runs through an eyebrow? Hypoallergenic pigments are selected to match your skin and hair tones to provide a natural shape and colour to your eyebrow and then implanted into the skin in a way similar to tattooing using sterile disposable needles and materials. Unlike a tattoo, the pigments are implanted into the superficial layers of the skin only and are made of tiny molecules allowing them to gradually fade over time. The result is a very natural eyebrow that will not smudge or rub off during your everyday activities.

R' Y. Berkovits wrote: Assuming what you are describing is known as "semi-permanent makeup", which generally stays 3-6 months. Yes - it is ok. [Also, there is no problem with the mikvah.]

* + 1. אבני דרך (חי"ב סי' קס"ג) – "העולה לדינא: יש להתיר לאשה שעקב מחלתה נשרו שערות הגבות לעשות קעקוע שם, בכדי שיראה שיש לה גבות, ובכדי שלא תחוש בושה. ותעשה זאת ע"י גויה".
    2. הרימו מכשול (פרק כ"א הע' קכ"ב).
    3. אבני שוהם (ח"ב עמ' תתמ"ח) – "ועכ"פ במקום שיש לה צער שהיא מתגנה בעיני בעלה וכ"ש במצב בו ישנו ביוש גדול כגון שאין לה שער הגבות וכיו"ב, יש מקום להקל מצד כבוד הבריות הדוחה איסורי דרבנן".
    4. דברי בניהו (חכ"ז סי' נ"ה) – "... וגם יש אומרים שכל האיסור הוא דוקא אם עושה לשם עבודה זרה אבל כל שלא עושה אלא רק כדי להסיר מום ויש לו ביוש בזה יש להתיר בצירוף טעמים הנזכרים לעיל שהוי תלתא לטיבותא בדרבנן שיש להתיר לעשות לו איפור בדימוי גבות וגדול כבוד הבריות שדוחה לא תעשה שבתורה, וכמבואר בש"ס בכמה מקומות, ולכן כאן שאף לא עושה את זה לנוי רק כדי להסיר מום יש להתיר לכתחלה שיעשו לו את האיפור הזה ואין בזה שום איסור של כתובת קעקע".
    5. מראי מקומות – רבבות אפרים (ושב ורפא ח"א סוף סי' מ"ה), הרי"ד בלייך (Tradition גליון מ"ב מספר ד' עמ' ס"ג).
       1. היכל הוראה (ח"ד סוף הוראה ק"א, אפי' כתובת קעקע לעולם!) – "עובדא שבאו לפני בחור ובתולה שעומדים לפני סגירת שידוך ביניהם, ולבתולה יש כתם לידה בהיר על עורפה והכתם הזה בולט מאד ונראה כנגע, והבחור אומר שדבר זה מפריע לו מאד ואינו מוכן להשתדך איתה, אלא אם כן יעלימו הכתם, והם ביררו אם יש אפשרות לעשות דבר זה, ואמרו להם שיש אפשרות להחדיר פיגמנטים אל תוך העור ההוא, כדי שיהיה שוה בצבעו לעור שסביבו, ושאלתם אם מותר לבתולה זו לעשות הטיפול הנ"ל כדי לעשות השידוך, והאם אין בזה משום איסור כתובת קעקע. והוריתי להם להיתר, דהרי כל ענינה של הכתובת קעקע היא לעשות רושם בבשרו, וכאן התכלית הוא היפך המטרה, שעושים כן כדי שלא יהיה רושם ניכר בבשרה. וכן נראה ממה שכתב המאירי (מכות כא) על הא דאמרינן שמותר לתת אפר ע"ג המכה, דאע"פ שיש כאן חשש מראית עין מפני שהוא דומה מעט לכתובת קעקע הואיל ויש שם מכה, מכתו מוכחת עליו, שהרי הכל רואים עליו שמכה בדופן, ע"כ. וצ"ב מה בכך שמכתו מוכיחה, הלא סו"ס יש כאן רושם. ואפשר דהכוונה דהיא מוכיחה דאינו מתכוין לכתיבה, אף אם במקרה תצא צורת אות או כמה אותיות, ולפי"ז י"ל דאף אי נימא דקעקע ולא כתב נמי אסור, הנ"מ בקעקע צורת אותיות, אבל היכא שהקעקע אין בו אותיות כלל, **ובפרט שאחר שיניחו הצבע באותו מקום לא ניכר שום רושם**, נראה דאין בזה איסור. ונוסף לזה, בנ"ד הרי יש כאן ענין של כבוד הבריות ובזה תלוי כבודה של בת ישראל, נראה דשפיר מותר לצבוע את הכתם ע"י החרדת פיגמנטים כדי שלא יבלוט. ואחר שבשאלה זו היה תלוי קיומו עם דיברתי השידוך, של הראב"ד הגאון רבי משה שטרנבוך שליט"א, ואמר לי, שסברא זו נכונה היא ואף ידו תיכון עמי להתירא בנדון דידן".
    6. **טעמים להקל**.
       1. רק לזמן, דרבנן.
       2. ע"י גוי.
       3. מכה מוכיח עליו.
       4. כבוד הבריות.
       5. רק אותיות.
       6. רק שם ע"ז.
  1. **עשיית כתובת קעקע לאחר שיחזור אבר**.
     1. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש יו"ד פרק י"ז אות א') – "כתובת קעקע שייך רק באותיות (ראה עוד להלן ס"ד), ולכן, אשה שחלתה במחלה הנוראה רח"ל, ועברה ניתוח, וניטלו ממנה חלקים רח"ל, ולאחר כמה חדשים אפשר לכסות את חלקי הניתוח עם עור מיוחד שלא יהא ניכר מקום הניתוח, וכדי לכסותו בעור צריך לחקוק בתוך עור מסביב, מותר הדבר".
     2. חשוקי חמד (מכות סוף דף כא., עי' קב ונקי ח"א סי' ער"ב) – "שאלה. מעשה באשה שחלתה במחלה קשה, וכדי לרפאותה היה צריכים לכרות לה אבר. לאחר הכריתה הרופאים שיחזרו את האבר, אלא שהמצב החדש גורם לה להרגיש שונה, והדבר גורם לה לבעיות נפשיות. וכדי שהיא תרגיש שהשיחזור הוא טבעי, צריכים הרופאים לצבוע את המקום בקעקוע. ועתה שואלת האשה האם מותר לעשות כן, או שמא יש בזה איסור תורה ואסור. תשובה. שאלתי שאלה זו את מו"ח מרן הגרי"ש אלישיב (שליט"א) [זצ"ל] והורה שבכה"ג אפשר לסמוך על שיטת המעיל צדקה (סימן לא הו"ד בפת"ש יו"ד סימן קפ סק"א) שנסתפק בדין כתובת קעקע אי בעינן שיהא בו אותיות אי נימא דמתחייב בשריטה בעלמא או איזה רושם שיהיה, ולסוף העלה דבעינן אותיות ממש [אלא דסגי אפילו באות אחת]. והקשה שם מהא דאמרו מכתו מוכיח עליו ותירץ דמ"מ מדרבנן אסור, אי נמי דמיירי באמת באם שתהיה צורת מכתו כעין אות קמ"ל דאפ"ה שרי שמכתו מוכיח עליו, עכ"ד יעו"ש. ואם כן בנידוננו שהוא מקום חולי וצער גדול, ויש גם ענין גדול של כבוד הבריות, יש להתיר".
  2. מראי מקומות – נשמת אברהם (ס"ק א' אות ג'), אנציקולופדיה הלכתית רפואית (ערך עור ותוספותיו אות ה', טור ל"ה), בית מתתיהו (ח"ה סי' י"ד אות ג' ד"ה ונפק"מ, גם אני אודך ח"ה סי' ט"ז אות ג' ד"ה ונפק"מ).
     1. ואין למו מכשול (ח"י יו"ד פרק ג' סעי' ד') – "ישנה כיום אפשרות לטיפול קוסמטיקה לנשים, שנקראת 'איפור קבוע', והמצאה זו פועלת על ידי שמזריקים צבע מסויים לתוך עור השפתיים או הגבות וכדומה, והצבע נשאר שם במשך כמה שנים, ואותן נשים שמקילות לעשות כן, אין למחות בידן, והמחמירות להמנע מכך, תבוא עליהן הברכה".
     2. נתיבות אדם (ח"א סי' מ"ג) – "והעולה לן לדינא מכ"ז דהיכא דמשרט וכותב בכוונה גמורה לאיזה צורך ותכלית מיוחד, כגון צורך רפואה, או לכתיבת שטר או גט, וכל כיוצא בזה, אין בזה איסור תורה דכ"ק, רק אכתי יש בזה איסורא דרבנן דנראית ככ"ק, ובזה היכא דניכר שלא עשאו כלל לע"ז, ליכא גם איסור דרבנן, וכגון בנותן אפר מקלה על מכתו, דמכתו מוכחת עליו. וא"כ בנידון דידן דכיון דכל הכתיבה היא רק לשם נוי, לפי"ז ליכא איסור תורה, וכמ"כ מהותו מוכחת עליו שנעשה לנוי ולא לשם ע"ז, א"כ הו"ל כנתינת אפר מקלה על מכתו, דשריא. איברא דלכאורה צ"ע עלה טובא מדברי התוס' (גיטין דף כ' ע"ב ד"ה בכתובת) ... מ"מ להלכה למעשה, איני רואה צורך לדחוקי בזה, להיכנס לשערי היתר, ובפרט שראיתי לטובים השנים שהעלו בזה לאיסורא, ה"ה בשו"ת להורות נתן ... מגילת ספר ... והעיקר דריהטא דדברי התוס' בגיטין (דף כ' ע"ב) משמע לאיסורא בכל ענין, וכמש"כ למעלה. ועוד דברים בגו, מה שהאריכו הפוסקים אם מותר לחבל בעצמו לשם נוי, כידוע האריכות בזה ואכמ"ל. וגם יראתי מאוד אם אין בזה ח"ו משום פירצה בצניעות, ולא יהיה באפשרי לתקוני, וכל כיו"ב, ומכל הלין הוריתי לחומרא. מיהו תורה היא וללמוד אני צריך, וההכרעה נתונה לגדולי ההוראה שליט"א, ולא העליתי את הדברים עלי גליון אלא לפלפולי דאורייתא, וכתלמיד הדן לפני רבו. [ואמנם שוב הגיעני תשובותיהם של מרנן הגר"ש וואזנר שליט"א [זצ"ל] הגאב"ד דזכרון מאיר והגר"ח קנייבסקי שליט"א [זצ"ל] והסכימו לאיסורא הכא עכ"פ מדרבנן]".
     3. דברות אליהו (ח"ו סי' כ"ז) – "העולה לדינא, דאין לעשות איפור הנשאר לזמן ארוך, ויש בכך משום איסור כתיבת קעקוע אף שאינו מתכוון לעבודה-זרה אלא לנוי כתובת קעקע בין קעקע אותיות ובין קעקע שרטות אסור מן התורה. הואיל ואיירי באיסור תורה ספקא דאורייתא לחומרא. ולכן אילו המזריקות צבע מתחת לעור ליופי ואפילו בלא שום אותיות אסור. אבל המזריקות פס צבעוני מתחת לעור לזמן מוגבל יש להם על מה שיסמוכו ככל ספק ספיקא. ספק מן התורה אסור דוקא במקעקע אותיות ואם ת"ל אפילו בלא אותיות אסור דילמא בקעקוע זמני כאותם פוסקים דמתירים ובמיוחד דאיכא תרתי לקולא גם אינו כתב וגם אינו קבוע לעולם והמחמירה גם בזה תע"ב".

והיה העולם (חו"מ סי' ט"ו, פסקי דין ירושלים דיני ממונות ובירורי יהדות ד' פס"ד בעמ' קנ"ג) – "נושא הדיון: התובעת עשתה טיפול של איפור קבוע במכון לקוסמטיקה מפורסם בירושלים לאחר שהומלץ בפניה שלכבוד שבת ויום טוב שעסוקים וטרודים בהכנות ולא יהיה לה זמן ואפשרות להתאפר, כדאי לה לעשות איפור שנשאר למשך שלוש שנים. האיפור מתבסס על החדרת פיגמנטים ידידותיים וטבעיים בעלי צבע אל מתחת לפני העור, כדי שישאר שם למשך זמן ארוך. בשכבת העור העליונה (האפידרמיס) עשויה כידוע עפ"י ספרי הרפואה והמדע מחמש שכבות של תאים המונחות זו על גבי זו. ארבע שכבות עליונות דוחפות זו את זו ומתחסלות בפרק זמן הנע בין 20 ל - 25 יום. אילו הונח הצבע על ארבע השכבות העליונות של האפידרמיס הוא היה מתחסל גם כן באותו פרק זמן, לפיכך מחדירים את הצבע מתחת לאותן שכבות בפעולה חודרנית שמטבעה היא כירורגית והיא מתבצעת בסביבה בטוחה וסטרילית. כשהכל מתנהל כשורה גורם התהליך לירידת כמות מועטה של דם.

לאחר שעשתה את האיפור ושילמה עבורו סך 1200 ש"ח, נודע לה שקיימת בעיה הלכתית לגבי האיפור משום שיש בו איסור של כתובת קעקע, תבעה את דמי האיפור בחזרה וטענה כלפי הקוסמטיקאית שהכשילה אותה באיסור חמור. הקוסמטיקאית הנתבעת טוענת שרבנים מסויימים התירו את הדבר וכי אין בזה שום עבירה רק מצוה להתנאות לכבוד שבת.

בבירור שנעשה ע"י הסד"ד **הוברר שאותם רבנים לא התירו את הדבר**, ולפיכך עומדת התובעת על בקשתה לקבל בחזרה את התשלום.

**פס"ד**: אין לחייב את הנתבעת להחזיר את הדמים שקבלה.

השאלות לדיון:

א. איפור קבוע שנעשה מתחת לעור, האם יש בו איסור מדאורייתא או מדרבנן.

ב. העושה מלאכה באיסור האם צריכים לשלם לו עבור המלאכה, והאם יש הבדל בין שוגג למזיד.

**תשובה**:

א. איתא במשנה מכות כא ב הכותב כתובת קעקע כתב ולא קעקע קעקע ולא כתב אינו חייב עד שיכתוב ויקעקע בדיו או בכחול ובכל דבר שהוא רושם. ר"ש בן יהודה אומר אינו חייב עד שיכתוב שם את השם שנאמר: וכתובת קעקע לא תתנו בכם אני ה'. ופירש ריב"ן כותב בתחילה על בשרו בסיקרא ואח"כ מקעקע הבשר במחט או בסכין ונכנס הצבע בין העור ובין הבשר ונראה בו כל הימים.

וברמב"ם בהל' עכו"ם פי"ב הי"א כתובת קעקע האמורה בתורה הוא שישרוט על בשרו וימלא מקום השריטה כחול או דיו או שאר צבעונים הרושמים, וזה היה מנהג העכו"ם שרושמים עצמם לעכו"ם כלומר שהוא עבד מכור לה ומורשם לעבודתה, ומעת שירשום באחד מדברים הרושמים אחר שישרוט באיזה מקום מן הגוף בין איש בין אשה לוקה. משמע שישרוט על בשרו ואח"כ ימלא מקום השריטה דיו. ובמשנת חכמים סי' נז יבין שמועה אות א הביא בשם הרש"ל בפירוש הסמ"ג ובשם הנמו"י והרע"ב במשנה דדוקא קעקע תחילה ואח"כ כתב חייב, אבל אם כתב ואח"כ קעקע אינו חייב. והב"ח כתב ולאו דוקא כותב בשריטה תחילה אלא ה"ה כותב בצבע תחילה ואח"כ שורט במקום צבע, וכמו שפירש רש"י, והכי משמע מדתנן כתב ולא קעקע קעקע ולא כתב אינו חייב עד שיכתוב ויקעקע, אלמא דלא אימעט מחיוב מלקות אלא היכא דליכא אלא חדא, אבל בדאיכא תרתי כתיבה וקעקוע אין חילוק בין כתיבה קודמת לקעקוע ובין קעקוע קודם לכתיבה בכל ענין חייב, [עמוד קנה] ורש"י נקט פירושו עפ"י לשון הכתוב כתובת קעקע, וכן לשון המשנה דנאמר עד שיכתוב ויקעקע.

והריטב"א כתב הכותב כתובת קעקע, פירוש קעקע שיקעקע בעור בכלי או ביד וכתובת הוא שימלא הקעקעות דיו או סם או סיקרא וכיוצא, ומשכחת כתובת קודמת לקעקוע שכותב תחילה על בשרו בדיו ובסם ובסיקרא ואח"כ מקעקע הבשר במחט ובסכין ונכנס הצבע בין העור לבשר 'ונראה כל הימים', ורש"י פירש בגיטין כו א היו מוחזקים בעבד שהוא שלו וגט כתוב על ידו ומוקי לה בגמ' בכתובת קעקע, ופירש רש"י דאינה נמחקת עולמית, וכ"כ בכלבו הל' ע"ז סי' צז, כתובת קעקע צבע שאינו נמחק לעולם, ומעת שירשום באחד מן הצבעים הרושמים באיזה מקום מהגוף לוקה.

אולם הנמו"י במכות שם כתב: אחר שקרע עורו הניח דיו באותו שריטה וניכרת שם 'זמן גדול' ובעינן תרתי שריטה וכתיבה, ולישנא דקרא נקט דכתיב וכתובת קעקע, שהרי תחילה קורע העור ואח"כ כותב. ומשמע מדבריו דאפי' שאינו עשוי לעולם אלא לזמן מרובה לוקה.

וא"כ בנידון דידן שנעשה החקיקה במחט חשמלית, וקודם נעשית השריטה שמרדימים המקום, ואח"כ ממלאים את הצבע, ואף יורד דם מהשריטה, פשיטא דאיסורא איכא לכו"ע, דע"כ לא פליגי אלא לענין מלקות, אבל איסורא לכו"ע איכא.

ואף אם קעקע ולא כתב או כתב ולא קעקע שאינו חייב מלקות איכא פלוגתא אם איכא איסורא מדרבנן, דדעת הכ"מ בה"ז דמותר לכתחילה, ובמשנת חכמים כתב דמלשון הרמב"ם שלא כתב מכת מרדות נראה דמותר לכתחילה, ועי' בחינוך דאיסורא דרבנן איכא, ובסה"מ לרס"ג כתב דבחדא מינייהו יש איסור תורה מטעם חצי שיעור, ואזיל לשיטתו שגם בחצי מעשה יש איסור חצי שיעור.

מ"מ בנידון דא נראה אף לדעת רש"י וריב"ן ושאר ראשונים שכתבו דוקא אם החקיקה לעולם, היינו דוקא לענין חיוב מלקות, אבל איסורא איכא אפילו לשאינו לעולם, דלא גרע מהמניח אפר מקלה ע"ג מכתו דאיפלגו בה אמוראי, ר' מלכיא אמר רב אדא בר אהבה אסור לו לאדם שיתן אפר מקלה ע"ג מכתו מפני שנראה ככתובת קעקע, ופי' ריב"ן אפר מקלה דוקא קאמר לפי שקשה היא ומקעקעת מקום המכה והרושם נראה שם אחר זמן, אבל עפר בעלמא לא, ורב אשי אמר כל מקום שיש שם מכה מכתו מוכיחה עליו. ופסקו התוס' והרא"ש כרב אשי דבתרא הוא, וכ"פ בשו"ע. א"כ בנידון דידן דכו"ע ידעו שהוא עשוי לזמן שלוש שנים ויותר, נראה דיש לאסור.

אלא שראיתי בשו"ת מעיל צדקה סי' לא שכתב נתעורר אצלנו ספק בדין כתובת קעקע אם האיסור [עמוד קנו] לענין חיוב מלקות בעינן שיהיה בו כתיבה ממש כעין אותיות מוסכמים, או נימא דמחייב נמי בשריטה בעלמא או איזה רושם שיהיה, וזכינו לכוין לדעתו להביא ראיה מאפר מקלה ע"ג מכתו דלא בעינן כתב אותיות, וגם מדלא מצינו דיכתוב בו כמה אותיות כמו שהצריכו גבי שבת, משמע דלא בעינן כתב ממש. אלא שרצה להוכיח מדברי הרמב"ם בהל' סנהדרין במניני הלאוין שלוקין עליהם כתב הכותב כתובת קעקע, מדכפל לקראו כתב ש"מ דבעינן אותיות ממש. ואף שיש לעמוד על דיוקו, מ"מ כ"כ בסמ"ק ע"ב כתובת קעקע אסור ואינו חייב עד שיכתוב ויקעקע, פירוש ישרוט כעין אותיות ויקעקע בצבע, דכתב בהדיא דישרוט כעין אותיות. וכ"ה בפירוש רע"ב וכן סוברים רבים מהאחרונים. והא דאמרי מכתו מוכיח עליו, י"ל דמדרבנן אסרי ליה והמתירין משום מכתו מוכחת עליו.

ואי נמי י"ל הא דאסרי איירי באמת באם תהיה מכתו כעין אות קמ"ל דשרי דמכתו מוכיח עליו. ולא זכיתי להבין דבריו הקדושים לאוקמי שמכתו בצורת אות, והיא מילתא דלא שכיחא. ויוצא איפה שאם אינה צורת אות מותרת לגמרי. ויותר מסתברא טעמו הראשון דהוא כפשטא דגמרא דעל כל כתב חייב.

ותבט עיני בקובץ אחד בשם הרב עזרא בצרי שליט"א שכתב להוכיח מהמאירי מכות כא על הא דאמרינן שמותר לתת אפר ע"ג המכה, ואע"פ שיש כאן חשש מראית עין מפני שהוא דומה מעט לכתובת קעקע הואיל ויש שם מכה מכתו מוכחת עליו, שהרי הכל רואים עליו שמכה בדופן ע"כ. ורצה להוכיח ממה שכתב שיש רק חשש מראית העין ולא איסור גמור מהתורה או מדרבנן משמע שאין בזה איסור, ומה הטעם, וע"כ לומר שהמאירי הבין שמדובר בלי אותיות ולכן אין איסור עצמי של כתובת קעקע מדאוריתא או מדרבנן רק יש חשש מראית עין, וזה כמו שהעלה בשו"ת מעיל צדקה הנ"ל שהאיסור הוא רק באותיות.

ודבריו תמוהין דאמאי יכתוב המאירי שיש כאן איסור דאורייתא או דרבנן כיון שלא קעקע וכתב בעור רק הניח אפר לרפואה וזה לא קעקע, וכמ"ש הריטב"א פירוש קעקוע שיקעקע בעור בכלי או ביד וכתובת הוא שימלא הקעקעות דיו או סם או סיקרא, ואסור משום מראית עין דנראה כמו שעשה קעקוע משום שנשאר הרושם ולכן כתב משום מראית עין, ולכן אף אם סבירא ליה דחייב אפי' בלי צורת אותיות זה דוקא אם קעקע וכתב אבל כשמניח אפר ע"ג מכתו דליכא כתב וקעקוע אסור רק מפני הרואים.

ובזה גם מתיישבת תמיהתו שכתב דאם יש איסור דרבנן מה מועיל שמכתו מוכיח עליו אם משום [עמוד קנז] מראית עין ניחא כיון שמכתו מוכיחה אין בו מראית עין, אבל אם יש איסור דרבנן מה מועיל שמכתו מוכיחה עליו, ולפי דברינו ניחא דאינו איסור כלל דאינו דרך קעקוע ואף אם המכה היתה בצורת אות שרי כיון דאין כאן קעקוע ורק דחיישינן מפני הרואים, לכן היכא דמכתו מוכיחה עליו שרי.

והגר"א נבנצל שליט"א רב העיר העתיקה השיג על דברינו וז"ל: הנה המחבר עצמו כתב דכמה ראשונים מחייבי רק בכתובת הנשארת עולמית, אלא דמסיק דמ"מ איסורא איכא אף בנשארת זמן מרובה, אבל אף אם איכא איסורא יתכן דאינו אלא מדרבנן משום גזירה. אבל עוד הביא המחבר הא דמכתו מוכחת עליו, וצ"ב מה היא מוכיחה, הלא באמת יש כאן רושם. ונ' דהכוונה דהיא מוכיחה דאינו מתכוין לכתיבה, אף אם במקרה תצא צורת אות או כמה אותיות. ולפי"ז י"ל דאף אי נימא דקעקע ולא כתב נמי אסור, הנ"מ בקעקע צורת אותיות, אבל באיפור אין כאן כוונה לשם אותיות כלל, וכה"ג בשבת הוא צובע ולא כותב, וצורתו מוכחת עליו דאין כאן כתיבה כלל, ויתכן דאין כאן איסור כלל, וכ"ש בצירוף זה דאינו מתקיים לעולם. עכ"ל.

ולפי מאי דפירשנו מכתו מוכחת עליו שלא קעקע ניחא, דלפי מאי דפירש דהכוונה מוכיחה היא דאינו מתכוון לכתיבה, אף אם במקרה תצא צורת אות או כמה אותיות, דאם היה מתכוון היה חייב, וליתא דאין חיוב עד שיכתוב ויקעקע וכדפירשנו, אלא ע"כ לפרש מכתו מוכחת עליו שלא קעקע.

וישנם עוד ראשונים הסוברים דאין צריך צורת אותיות לכתובת קעקע, ושו"ר במנ"ח מצוה רנג שלרמב"ם על כל כתובת קעקע חייב אף בלא צורת אותיות, ודלא כמעיל צדקה הנז"ל.

ונראה דאף אם לא מתכוון לשם כתובת קעקע אלא לשם נוי או מטרה אחרת איכא מהא דהרושם על עבדו וברח פטור, ונפסק להלכה בשו"ע יו"ד סי' קפ סעי' ד, והרמ"א כתב דלכתחילה מיהא אסור, והטעם שפטור שאין הלאו של כתובת קעקע בעושה בבשרו של העבד משום דבשריטה כתוב כי עם קדוש אתה ועבד אינו בכלל עם קדוש, וכיון דשריטה וכתובת קעקע בפסוק אחד נאמרו הוקשו להדדי אע"פ שכוונתו לא לכתובת קעקע בעבד פטור אבל בישראל חייב. וראה בנו"ב תנינא אבהע"ז סי' קלה משכ"ב.

ב. איתא במשנה בכורות לז השוחט את הבכור ונודע שלא הראהו מה שאכלו אכלו ויחזיר להם הדמים וכן השוחט את הפרה ונודע שהיא טריפה מה שאכלו אכלו ומה שלא אכלו הם יחזירו לו את הבשר והוא יחזיר להם את הדמים. ופי' רש"י יחזיר להם הדמים משום קנס דאיסור ספי להו. [עמוד קנח] ובגמ' המוכר בשר לחבירו ונמצא בכור מה שאכלו אכלו ויחזיר להם הדמים, ר' שמעון בן אלעזר אומר דברים שהנפש קצה בהם יחזיר להם את הדמים ושאין הנפש קצה בהם ינכה להם את הדמים, ודברים שהנפש קצה בהם נבילות וטריפות שקצים ורמשים.

ובשו"ע חו"מ סי' רלד סעי' ב ... וההסבר לדבריו כתבו האחרונים דאיסורין דרבנן הוו איסור גברא ולא איסור חפצא, משא"כ איסורי תורה דהוו נמי איסור גברא, ומשו"ה איסור תורה בשוגג נמי בעי כפרה הואיל והחפץ עצמו אסור, משא"כ איסורין דרבנן אין צריכין כפרה הואיל ואין האיסור מצד החפץ רק מצד האיש, וה"ה לא נתכוון לאיסור. וכ"כ בשע"י להגר"ש שקאפ ש"א פ"י, ונחלת יעקב ח"ב בחידושיו לביצה, וכ"כ בשו"ת קרן לדוד סי' יח ד"ה אלא ושו"ת תורת חסד מלובלין חלק או"ח סי' לא ועוד כמבואר באורך בשו"ת יביע אומר ח"א יו"ד סי' יד.

והנה מה שכתב דבאיסור דרבנן בשוגג לא צריך כפרה, הוא תימא, דהרי הרמ"א בסי' שלד סעי' כו כתב אסור לחלל שבת כדי להציל ממון ואם עבר וחילל צריך להתענות ארבעים יום שני וחמישי ולא ישתה יין ולא יאכל בשר ויתן במקום חטאת וכו', וכתב בא"ר והביאו המ"ב אות עח וכ"ז הוא בין שעבר על איסור דאורייתא או על איסור דרבנן, ומיירי כשעבר בשוגג, וכ"כ בספר כלכלת שבת הובא בשעה"צ אות סה דאפי' עבר בשוגג איסור דרבנן הדין כן, וכ"כ בכה"ח ס"ק קלד פסקים וכתבים סי' נה א"ר אות כו ואפי' בתחומין דרבנן אם לא היה סכנת נפשות צריך להתענות ארבעים יום, ובתו"ש אות ו דאפי' במלאכה שא"צ לגופה עיי"ש. ועי' עין יצחק להגאון רבי יצחק אלחנן מקובנה חלק אבהע"ז ח"ב ואתוון דאורייתא כלל י שהרבו לתמוה על הנתיבות. ושו"ר בשו"ת יביע אומר הנז' שהקשה על דברי הנתיבות ממ"ש בתה"ד סי' קנו שהאוכל ביום י"ז בתמוז בשוגג א"צ להתענות יום אחר שאי אפשר לתקן אשר עיוות אם לא שכוונתו להתענות לכפרה על שגגתו, [עמוד קנט] אלמא אף באיסור דרבנן צריך כפרה, ועוד כמה ראיות, והביא שיטת הפוסקים החולקים על הנתיבות עיי"ש.

והש"ך כתב הטעם שקנסו למוכר שמכר דבר איסור, ולטעם זה אינו אלא כשהמוכר היה כמו מזיד בדבר שהיה יכול לידע האיסור, אבל אם היה שוגג גמור כגון שמכר ואח"כ נמצא באיזה אבר טריפות אין צריך להחזיר לו הדמים כשאכלו, אבל י"א טעם אחר מפני שאיסור דאורייתא כשאכלו ישראל לא שייך הנאה כלל, ואדרבא צער גדול הוא לו, ולטעם זה בכל ענין צריך המוכר להחזיר לו הדמים. ובמחנה אפרים הל' נזקי ממון סי' ט כתב ולע"ד ק"ל עד מאד דבגמ' שם מייתי פלוגתא דרבנן ורשב"א, דרשב"א מחלק בין דברים שהנפש קצה בהם לדברים שאין הנפש קצה בהם דבדברים שהנפש קצה בהם ינכה להם את הדמים ודברים שאין הנפש קצה בהם כגון נבילות וטריפות יחזיר את הדמים, ומשמע דלא פליגי חכמים עם רשב"א בזה מדלא נקטו חכמים בברייתא נבילות וטריפות משמע דבאלו ליכא פלוגתא בינהון דלכו"ע יחזיר את הדמים כיון שלא נהנה, ומשמע שזה לא מטעם קנס, ומדרשב"א נשמע לרבנן דלא פליגי, ולפי"ז אף אם המוכר שוגג יחזיר להם הדמים, דלא כנמוקי יוסף. ובכה"ח יו"ד סי' קיט אות עח הביא משו"ת בשמים ראש סי' צז דאף דרשב"א תלי טעמא בדבר שהנפש קצה מהן אפשר דלא אמרה אלא כשידע המוכר שהוא דבר איסור ומכרו, הא לאו הכי לא.

אמנם עדיין י"ל דע"כ לא פליגי באיסור אכילה שחמיר טפי כמ"ש אין הקב"ה מביא תקלה ע"י צדיקים, והסבירו המפרשים דדוקא תקלה של אכילה שמגונה ביותר, כמבואר גבי מעשה דר' ישמעאל דקרא והטה אבל שאר איסורים מנ"ל דיחזיר הדמים. ונראה דאיתא בשו"ע חו"מ סי' ט מאד מאד צריך להזהר שלא ליקח שוחד אפי' כדי לזכות את הזכאי, ואם לקחו צריך להחזירו כשיתבענו הנותן. וכתב הנתיבות אות א יש להסתפק בשוכר עדות שקר והעיד לו אם חייב להחזיר כשיתבענו כמו בשוחד, ונראה דאין חיב להחזיר, דדוקא ברבית ושוחד דאמר רחמנא לא תקח ומאי דאמר רחמנא לא תעביד אי עביד לא מהני, משא"כ בשוכר עדי שקר דלא כתב רחמנא לא על הלקיחה רק שלא להעיד שקר, דמי לאתנן שנותן שכר בעד ביאה אסורה שא"צ להחזיר. והביא ראיה לדבריו מהא דאיתא בר"ה כב ב פעם אחת שכרו ביתוסין עדי שקר להטעות את חכמים אחד משלנו ואחד משלהם, ושלנו אמר להם ראיתיו ראשו דומה לעגל אוזניו דומין לגדי וכו', [עמוד קס] ואם אין אתם מאמינים לי הרי מאתיים זוז צרורין לי בסדיני, אמרו לו מאתים זוז נתונין לך במתנה והשוכרך ימתח על העמוד, ופי' רש"י ותהא רשאי לעכבן ואע"פ שלא השלמת תנאי שלך לשוכרך, דיש רשות לבית דין לקנוס ממון ולעשותו הפקר כדאמרי' ביבמות פט ב, משמע דאם השלים התנאי מדינא אין צריך להחזיר, משמע דבשאר איסורין אין צריך להחזיר. ואפשר דוקא במזידים כיון דיהיב דמי אע"פ שהוא איסור מחל הנותן, דומיא דאתנן דידעי ומחלי, אבל היכא דהיו שוגגין צריך לעיין (ועי' לאור ההלכה לרש"י זוין עמ' שטז, ולהבדיל בע.א. 87/50 כרך ו עמ' 57, 64).

ובנידון דידן כיון שכבר שילמה המעות והקוסמטיקאית מוחזקת, יכולה לטעון קי"ל כהפוסקים שהוא מדין קנס וקנסו במזיד בלבד אבל בשוגג לא קנסו, וע"כ אין לחייבה להחזיר הדמים.

1. חציצה לטבילה.
   1. **כתובת קעקע**.
      1. מיקל, אינו חציצה.
         1. ***יביע אומר (מעין אומר ח"ז פרק א' סי'*** קי"ח, סי' רי"א) – "שאלה: חוזרת בתשובה יש לה על גופה כתובת קעקע מימים עברו, שאלה האם דבר זה מהווה חציצה לגבי טבילת נידה. תשובה: לא".
         2. רבבות ויובלות ***(***ח"ב ריש סי' קנ"א) – "שאין זה חציצה והיא יכולה לטבול עם כתב זה. והסיבה: שחציצה זה דבר הנמצא מעל העור, וכתובת 'קעקע' שקוע בתוך העור, וזה נהפך לחלק בלתי נפרד מהגוף ולכן הוא לא מהווה חציצה".
         3. ואין למו מכשול (ח"י יו"ד פרק ג' סעי' ג') – "בעלת תשובה שעשתה בעבר קעקוע על בשרה, רשאית לטבול במקוה טהרה עם הקעקוע, ואין זה נחשב לחציצה, מפני שאין הקעקוע מורגש אלא הוא שקוע בעור".
         4. חוקת טהרה (סי' קצ"ח סעי' י"ט) – "מצוי אצל גיורת שנשאר עליהם כתובת קעקע, ולהלכה למעשה אין זה מהוה שום חציצה, ומותר לטבול כך תמיד".
         5. דברי בניהו (חכ"ז סי' נ"ה) – "והוא הדין כתובת קעקע אינה חוצצת בטבילה".
   2. **איפור קבוע** (semi-permanent make up).
      1. מיקל, אינו חציצה.
         1. הגריש"א זצ"ל (***פתחי דעת ח"א פרק כ"ח*** הע' י"ט) – "שאע"פ שאסור בשימוש, אך אם כבר עשתה כן אינו חוצץ".
         2. טהרת הבית (ח"ג חציצה סעי' ח') – "אשה שעשתה איפור קבוע סביבות עיניה, שהאיפור עומד ומתקיים שנים רבות, אין כאן משום חציצה לטבילה כלל".
         3. חוקת טהרה (סי' קצ"ח סעי' י"ט) – "וה"ה אפילו באשה שעשתה איפור קבוע על גבי עיניה אינו מהוה חציצה".
         4. ***פתחי דעת (ח"א פרק כ"ח*** סעי' י') – "איפורים 'קבוע' או חצי קבוע (semi permanent), אסורים בשימוש תמיד משום שיש בהם חשש חמור ללאו דאורייתא של 'כתובת קעקע', ואם עשתה שלא כדין והגיע זמן טבילתה, אינו חוצץ בטבילה משום שהוא תחת שכבת העור ונחשב 'בלוע'".
         5. היכל הוראה (ח"ה הוראה ע"ו).
         6. הגר"י ברקוביץ שליט"א (מכתב במייל) - לשונו מובא לעיל.
         7. אבני שוהם (ח"ב עמ' תתמ"ח) – "זה פשוט שאינו חוצץ שהרי הוא שוקע בבשר ... **יש להעיר כי בתחלת הטיפול עם ניקוב העור במחט, העור נסדק לאורך מקום הטיפול ומעלה גלדים במקום הסדק**, לכן מן הראוי לכתחלה לעשות טיפול זה מיד לאחר הטבילה כך שעד הטבילה הבאה יתרפא העור ויחזור לקדמותו, ואם אירע שבאה לטבול כשהגלדים עליה, הדבר תלוי בשני תירוצי הב"י בדין אבר ובשר המדולדלין ...".
         8. דברי בניהו (חכ"ז סי' נ"ה) – "איפור שעושות הנשים סביב העין או בשפתים והוא איפור קבוע שנעשה למשך תקופה של שלש שנים אינו חוצץ בטבילה כיון שמחדירים את הדיו בעומק העור הוי דבר הבלוע ואינו חוצץ בטבילה".