צב ב_1
קטגוריות: שו_ע / יורה דעה / הלכות תערובות בב_ח - הרב שמשון פרידמן

הקדמה

דין מקצתה ברוטב

**חולין** קח. מתני' טיפת חלב שנפלה על החתיכה אם יש בה בנותן טעם באותה חתיכה אסור ניער את הקדרה אם יש בה בנותן טעם באותה קדרה אסור וכו' ע"כ, והנה בפירוש דברי הגמ' נחלקו הראשונים ונפק"מ לכמה דברים, שיטת רש"י כפי מה שכ' התוס' צו: ד"ה אם, שהכא מיירי בחתיכה שמקצתה ברוטב, ומ"מ כל שלא ניער וכיסה לא מסייע שאר הקדירה לבטל אותו טיפת חלב, דכיון שאין כולה ברוטב לא מסייע שאר הקדירה לבטל טיפת חלב שנפלה עליו, והיינו שאין הטיפה מתפשט כי אם באותו חתיכה בלבד, משום שאין הבלוע יוצא מחתיכה לחתיכה בלי רוטב, וכל שאין כולה ברוטב חשיב בלי רוטב.

מקור שיטת רש"י

**והנה** לא נתברר היכן מבואר ברש"י שמקצתה ברוטב חשיב כחוץ לרוטב לענין לאסור את כל הקדירה, וכ' הב"י שיש ללמוד כן ממה שכ' רש"י ק. ד"ה כיון וז"ל אחת שהיתה בצדה תמיד או שנתבשלה תחלה עמה קודם שיתן שאר החתיכות בקדרה ולא היה בזו ששים באיסור ונתנה הנבלה טעם בה ואח''כ נתן שאר החתיכות בקדרה עכ"ל, ואף שמסתמא אותו החתיכה הוא בתוך הרוטב אעפ"כ נאסר אותו חתיכה לבדה, אולם הב"ח הפלתי ויד אברהם, כתבו שמפורש כן ברש"י קח: ד"ה מיפלט לא פלט וז"ל שהחלב בגגה של חתיכה עכ"ל, ומבואר שאף שרק גגה חוץ לרוטב אעפ"כ נאסר אותו חתיכה לבדה ע"ש, אולם בפרי תואר כ' שמרש"י שם אין ראיה ע"ש.

נפק"מ לקולא ולחומרא

**ושיטת** התוס' שם שמיירי שכולה חוץ לרוטב, דאם מקצתה ברוטב לא נאסר אותה חתיכה לבדה דמסייע כל מה שבקדירה לבטל אותו הטיפה, ולרוב הפוסקים (זולת הט"ז וכמו שיבואר לקמן) נפק"מ בין רש"י לתוס' לקולא ולחומרא, דבמקצתה ברוטב ואין בכל הקדירה ששים לבטלה, לרש"י לא נאסר כי אם אותו חתיכה לבדה, משא"כ לפי הר"י נאסר כל הקדירה, ולהיפך היכא שיש ששים בקדירה דלפי הר"י בטלה טיפת חלב והכל שרי, ולרש"י כיון שאין ששים באותה חתיכה החתיכה אסורה ושאר כל הקדירה שרי.

האם מצטרף החלק שחוץ לרוטב לבטל בס'

**ועיין** פמ"ג משב"ז ב' וכן דעת הנו"ב יו"ד כ"ה שה"ה נפק"מ בנפל חלב לתוך הרוטב, שלפי הר"י מצטרף גם מה שחוץ לרוטב לבטל בששים, אבל לשיטת רש"י אין מה שבחוץ מצטרף לבטל בששים, אולם בחוו"ד ס"ק ו' כ' בפשיטות שגם לפי רש"י מצטרף חלק שחוץ לרוטב לבטל בס' וע"ש שהוכיח כן מדברי התוס' צו:, ולמה שכ' הנו"ב בזה נדחה ראייתו עיין בזה לקמן[[1]](#footnote-1), ושיטת הב"ח מחודש שאפי' לר"י אין לצרף החלק שמחוץ לרוטב לבטל בס', וטעם הב"ח יבואר בסמוך, ועיין מה שהאריך בזה בבדי השלחן חלק הביאורים.

ביאור שיטת רש"י

**הנה** בדעת רש"י יש להסתפק אם טעם האיסור משום שאין החלב נפלט מהחתיכה כיון שלא נבלע בתוך הרוטב[[2]](#footnote-2), א"ד לעולם החלב עצמו נפלט אלא שכיון שאין הרוטב נכנס למקום שמחוץ לרוטב הרי הוא נאסר באותו מקום שמחוץ לרוטב כיון שהוא עומד לעצמו ואינו מצורף לשאר הקדירה, ואה"נ רק החלק שחוץ לרוטב נאסר ולא מה שתוך הרוטב ועיין לקמן שנחלקו בזה הט"ז והפוסקים.

ביאור שיטת ר"י

**נתבאר** שנחלקו רש"י והר"י בתרתי, שלפי רש"י מקצתה ברוטב אין שאר הקדירה מסייע לבטל הטיפה, וכמו כן אין הטיפה יוצאת לשאר החתיכות, ולפי ר"י הטיפה יוצאת לכל הקדירה והרוטב מסייע לבטל, אלא שיש לדון אם סברת ר"י שהרוטב מפעפע בכל החתיכה עד למעלה וממילא הוא מבטל את כל מה שנבלע בחתיכה[[3]](#footnote-3), א"ד ודאי אין הרוטב מגיע לחלק החתיכה שמחוץ לרוטב, אלא שהטיפה עצמה מפעפעת בכל החתיכה וממילא הוא נכנס לחלק שבתוך הרוטב, וממילא בטלה ברוטב, ויש בזה נפק"מ עיין הערה[[4]](#footnote-4), עכ"פ לכאו' שיטת הב"ח כצד הזה שהטיפה עצמה מפעפע בכל הרוטב, דלהכי נקט הב"ח שלענין לבטל איסור שנפל בקדירה אין החלק שמחוץ לרוטב מצטרף לבטל בס'.

שיטת הראבי"ה ברש"י

**ועיין** ב"ח שהביא מרדכי בשם הראבי"ה שלפי רש"י אין החלב מפעפע אלא עד מקום הרוטב, דאם נכנס לתוך הרוטב הרי הרוטב מסייע לבטלו[[5]](#footnote-5), וממילא ה"ה דמה שמבואר שאם יש ששים בחתיכה כנגד החלב החתיכה מותרת, היינו ששים באותו חלק שחוץ לרוטב, ועיין לקמן שכעין זה נקט הט"ז[[6]](#footnote-6), ויש לציין שכל זה רק אי נימא שהטעם שמפעפע בכל החתיכה הוא משום הבל הקדירה, דאי משום שהוא דבר שמן פשיטא שמפעפע גם לתוך מקום הרוטב ויש לפלפל בזה[[7]](#footnote-7).

דין פניה מגולין

**והכוונה** במקצתה ברוטב, כ' הב"י שבפשוטו כל שכולו ברוטב אפי' אם פניה מגולין ונפל החלב על החלק המגולה חשיב כולה ברוטב, אבל בהגהות מיימונית פ"ט כ' בשם הסמ"ג שאפי' אם כולה ברוטב רק פניה מגולין ג"כ חשיב מקצתה ברוטב ע"ש, ובאמת כן מבואר להדיא ברש"י ע"ב וכמו שהבאנו לקמן מהב"ח ויד אברהם[[8]](#footnote-8).

הלכה כרש"י או כר"י

כ' הש"ך שרוב המחברים והפסוקים פסקו כר"י, חוץ מהרשב"א ורבינו ירוחם, אולם בב"י הביא שגם הרשב"א סבר כר"י ובחזו"א סי' ט"ז ס"ק ב' תמה עליו, אולם לקמן יבואר שהפוסקים חששו גם לשיטת רש"י.

האם החתיכה שנאסרה חוזרת ואוסרת בלי ניעור

**שם** אמר רב כיון שנתן טעם בחתיכה חתיכה עצמה נעשית נבלה ואוסרת כל החתיכות כולן מפני שהן מינה ע"כ, וכ' רש"י דאמתני' קאי, ולכאו' מבואר שלפי רש"י אף שאין הקדירה מסייע לבטל הטיפה מ"מ החתיכה עצמה אוסרת כל שאר הקדירה אפי' בלי ניעור וכיסוי[[9]](#footnote-9).

אולם להלן ע"ב אמרינן אילימא לא ניער ולא כיסה כלל מבלע בלע מיפלט לא פלט, ושם ברש"י ד"ה מפלט משום שהחלב בגגה של חתיכה היא ע"ש, ומבואר שאף שהחתיכה מקצתה ברוטב אינה פולטת החלב שבלעה לתוך הקדירה וממילא אינה אוסרת אפי' משום מינה, וצ"ע שברש"י לעיל מבואר שאוסרת כל החתיכות כולן, אמנם ביד אברהם בדברי הרמ"א הביא דברי רש"י בע"ב להוכיח שאינה אוסרת שאר החתיכות, ולא הביא שברש"י בע"א מבואר כהט"ז, ובמטה יהונתן הביא דברי רש"י בע"א (וע"ש מה שפלפל בדברי הגמ' בע"ב).

ביאור דברי הגמ' בע"ב מבלע בלע מיפלט לא פלט

**אולם** נחלקו הראשונים בביאור דברי הגמ', ברשב"א כ' שהכוונה כפשוטו שאם לא ניער אינה אוסרת שאר החתיכות, ואף שפולטת פליטת עצמה לתוך הרוטב, מ"מ כיון שאינה פולטת החלב שבלעה שהרי אין כולה ברוטב אינה אוסרת[[10]](#footnote-10), אולם בר"ן סוף פרק כל הבשר פליג, שכיון שנעשית נבילה הרי פליטת עצמה ג"כ אוסרת, ופשט דברי הגמ' כ' הר"ן שהיינו לפי ההו"א שאפשר לסוחטו מותר, וכוונת הגמ' מפלט לא פלטה פליטה האוסרת, אבל למסקנת הגמ' שאפשר לסוחטו אסור אה"נ אפי' אם לא ניער וכיסה אוסרת את שאר החתיכות לרב במשהו, ולרבנן בששים, וא"כ רש"י יפרש דברי הגמ' כהר"ן, אבל למסקנא אפשר שאה"נ כיון שנאסרה החתיכה הרי היא אוסרת שאר החתיכות מחמת טעם החתיכה עצמה, אף שאינה פולטת טעם החלב שבלעה[[11]](#footnote-11).

מקצתה ברוטב האם נבלע בכולה ובביאור התו' חולין צו:

**בתוס'** חולין צו: בדין ירך שנתבשל בה גיד הנשה מבואר שלרש"י שגם מקצתה ברוטב נאסרה החתיכה[[12]](#footnote-12), איירי התם בירך שמקצתה ברוטב ולהכי הירך אסורה ואין שאר הקדירה מסייע לבטל טעם הגיד, אבל לפי הר"י שגם במקצתה ברוטב דינה ככולה ברוטב ומסייע שאר הקדירה לבטל החתיכה, ע"כ צ"ל שהכוונה שם אם יש ששים בכל הקדירה ולא בירך לבד ע"ש, ומבואר בדבריהם שלפי מה שנקטו ברש"י שדינה ככולה חוץ לרוטב והוה כצלי, מ"מ טעם הגיד מתפשט בכל החתיכה, וצ"ב שהרי לכאו' דינו כצלי שאינו אוסר כי אם כדי נטילה כמבואר בשו"ע סי' ק"ה ס"ד, ועיין ש"ך כאן ס"ק ג' שבאיסור גוש אפי' מקצתה ברוטב אינו נבלע כי אם כדי נטילה, וק' שהרי גיד הוא דבר גוש, ועיין חוו"ד ס"ק ו' שהובא לעיל שע"כ לפי רש"י הרוטב מתפשט גם לחלק במחוץ לרוטב ע"ש, אולם בנו"ב יו"ד כ"ה כ' שכיון שהגיד דבוק בחתיכה הרי הוא נותן טעם בכולו ע"ש.

ועדיין ק' בדברי התוס' למה לא העמידו לפי ר"י דמיירי שכולה חוץ לרוטב ולהכי אין שאר הקדירה מסייע לבטל הטיפה, וכ' הגרעק"א שאם מוקמינן ליה בכולה חוץ לרוטב א"כ אינה אוסרת כי אם כדי קליפה ע"ש, ומבואר שהכא לא אמרינן סברת הנו"ב הנ"ל[[13]](#footnote-13), ומבואר שחלוק מקצתה ברוטב לרש"י מכולה חוץ לרוטב אליבא דר"י וצ"ב ועיין הערה[[14]](#footnote-14).

שו"ע

האם החתיכה שנאסרה חוזרת ואוסרת בלי ניעור

**שו"ע** נפל חלב לתוך קדירה של בשר, טועמין החתיכה שנפל עליה החלב אם אין בה טעם החלב הכל מותר ואם יש בחתיכה מטעימת חלב נאסרה אותה חתיכה וכו' ע"כ, הנה כבר נתבאר שנחלקו רש"י ור"י דלפי רש"י מיירי אפי' מקצתה ברוטב ומ"מ החתיכה עצמה אסורה שאין הרוטב שבקדירה מסייע לבטל הטיפה, ולפי הר"י כל שמקצתה ברוטב דינה ככולה ברוטב וכל הקדירה מסייע לבטל החלב, והנה בדרכי משה נקט שלפי רש"י כשמקצתה ברוטב אפי' נאסרה אותה חתיכה אינה חוזרת ואוסרת שאר החתיכות כיון שאינה פולטת מהחלב שבלעה, והיינו כשיטת הרשב"א ודעימ' שגם בב"ח אמרינן אין הנאסר אוסר יותר מן האוסר לענין זה שאם פלטה רק טעם בשר אינה אוסרת את הקדירה.

שיטת הט"ז וביאור דבריו

**אולם** בט"ז ס"ק ב' נקט שתחילה נאסר החלק שחוץ לרוטב, ואח"כ נאסר החלק שבתוך הרוטב מהחלק שבחוץ לרוטב, ואוסרת שאר החתיכות גם בלי ניעור וכיסוי ע"ש, והנה שיטת הט"ז לקמן ק"ה שגם בב"ח אמרינן אין הנאסר אוסר יותר מן האיסור, וא"כ ע"כ צ"ל שכאן פולטת מה שלמעלה גם מהחלב שבלעה, אלא שמ"מ החלק שבחוץ לרוטב נאסרת תחילה כאילו הוא חתיכה אחרת כיון שאין הרוטב שולט שם, ואח"כ אוסרת שאר החתיכה כדין חתיכת נבילה שנבלע בה גם מהחלב שבלעה, ואף שבחלק שבתוך הרוטב החלב מתפשט בשוה, מ"מ הוא בלוע בליעה של בב"ח שדינו כנבילה ונאסרת כדין איסור דבוק, וגם היא נ"נ ושוב אוסרת כל הקדירה ולהכי צריך ששים כנגד כל החתיכה.

החילוק בין המרדכי לט"ז

**ויש** בזה הערה חשובה שאין שיטת הט"ז כהמרדכי שהביא הב"ח, דלפי המרדכי אין החלב נבלע כי אם בחלק שמחוץ לרוטב, ונמצא שצריך ששים באותו חלק לבטל הטיפת חלב, אבל לפי הט"ז שהחלב מתפשט בשוה בחתיכה כמבואר בדבריו דמוקי לה באיסור שמן, רק שמ"מ אותו חלק שבחוץ נאסר לבדו כמו שנתבאר, וא"כ כל שיש ששים בכל החתיכה כנגד הטיפת חלב סגי כיון שבמה שמחוץ לרוטב לא נבלע כי חצי מכמות הטיפה.

שיטת הט"ז שפולטת גם החלב שבלעה וק' מגמ' קח:

**נמצאנו** למדים שלפי הט"ז עיקר החידוש של רש"י שאין שאר הקדירה מסייע לבטל הטיפה, אבל הטיפה עצמה מתפשט בכל החתיכה ובסוף גם נפלט לקדירה, ועיין פלתי ס"ק ו' שתמה על הט"ז איך יפרנס דברי הגמ' קח: אי לא ניער וכיסה כלל מבלע בלע מיפלט לא פלט, הא מכיון שמקצתה ברוטב אוסרת שפיר גם בלי ניעור, וע"ש בהגהות הגרעק"א שזה ק' על הר"ן עצמו ולמה הק' על הט"ז ע"ש, ובאמת צ"ע טובא שהרי הר"ן עצמו הק' ותי' וכן כתבו' הפמ"ג וחוו"ד שהט"ז ילמד כהר"ן וא"כ קושיית הפלתי צ"ע, אולם להנ"ל יבואר היטב דברי הפלתי כמו שיבואר בהערה[[15]](#footnote-15).

ראיית הט"ז שהשו"ע פסק כרש"י

**ולשיטתו** הוכיח הט"ז שהשו"ע למד כרש"י דמשמע בשו"ע שהחתיכה חוזרת ואוסרת את כל הקדירה אפי' אם לא ניער, וע"כ מיירי שמקצתה ברוטב דאל"כ אינה יכולה לאסור שהרי אין הבליעה יוצא מחתיכה לחתיכה בלי רוטב, ומוכח שאפי' שמקצתה ברוטב אעפ"כ נאסרת אותה חתיכה לבדה ואין שאר הקדירה מסייע לבטל החלב.

שיטת הש"ך בדעת השו"ע

**אולם** הש"ך בנקודות הכסף חלק על הט"ז שאין מזה ראיה כלל, שהרי אח"כ כ' השו"ע בד"א שניער בסוף וא"כ מה שאוסרת שאר החתיכות היינו בניער בסוף, ואין ראיה שמיירי שמקצתה ברוטב ע"ש, אולם בעיקר הדין לא חלק הש"ך על הט"ז, והיינו משום שבאמת שיטת הש"ך לקמן סי' ק"ה ס"ק יז' שבב"ח חשיב איסורו מחמת עצמו ואוסרת אפי' בלי רוטב כיון שאין צריך לפלוט החלב שבלעה, וממילא פשיטא שלפי רש"י חוזרת ואוסרת שאר החתיכות גם בלי ניעור.

ראיה לשיטת הט"ז

**ויש** להעיר שבשו"ע מבואר דמהני טעימה לחתיכה, ואי נימא דמיירי בלי ניעור ניחא שטעם החלב נשאר בחתיכה, ואף שחיישינן לחומרא דנפק טעם החלב לשאר הקדירה לא חיישינן כל כך שלא נשאר בו טעם, אבל אי נימא שניער וערבב כל החתיכות בזה כל האיסור בחתיכה הוא משום אפשר לסוחטו אסור, ולעולם עיקר הטעם נפיק מיניה, וא"כ למה מהני טעימה, ולכאו' זה ראיה גדולה לשיטת הט"ז שהשו"ע לא מיירי בניער בסוף, ועיין מטה יהונתן לעיל ס"א.

מדוע אין הטיפה מתפשט לכל הקדירה

**הנה מבואר ש**לרש"י הטיפה מתפשטת בכל החתיכה ומ"מ אינה אוסרת שאר החתיכות, צ"ב מה מוסיף מה שנבלע החלב מחוץ לרוטב, הא מ"מ החלב עצמו מגיע למקום החתיכה שבתוך הרוטב ולמה תלוי במה שנבלע למעלה מחוץ לרוטב, וכבר העיר מזה המרדכי, אבל בדעת כל הפוסקים צ"ב ועיין הערה[[16]](#footnote-16).

מ"ש מהמבואר בסי' ק"ה שנאסר רק כדי נטילה

**נאסרה** אותה חתיכה ע"כ, הפוסקים הקשו סתירה בדברי השו"ע, דלקמן סי' ק"ה ס"ד מבואר שהיכא שאין שאר הקדירה מסייע לבטל הרוטב, כגון מקצתה ברוטב לרש"י וכולה חוץ לרוטב לר"י, אין החתיכה נאסרת כי אם כדי קליפה, והכא מבואר שנאסרה כל החתיכה, ונאמרו כמה תי', הט"ז והש"ך תי' שחלב הוא דבר שמן ומפעפע בכל החתיכה[[17]](#footnote-17), אלא שהקשו מדברי הרשב"א שכ' שחלב לא חשיב[[18]](#footnote-18) איסור שמן[[19]](#footnote-19), והרשב"א הוכיח מכאן דאם חלב הוא איסור שמן למה אינו אוסר שאר החתיכות הא דבר שמן יוצא מחתיכה לתחיכה בלי רוטב, ועיין פר"ח שחלב הוא שמן קצת ולכן מתפשט בכל החתיכה אבל אינה מתפשטת מחתיכה לחתיכה, וע"ע דגול מרבבה שרק לחומרא אמרינן שמפעפע מחתיכה לחתיכה בלי רוטב ולא לקולא, ולפ"ז אוסרת שאר החתיכות בלי ניעור לחומרא ע"ש.

עוד תי' הש"ך דהכא שאני שמשום הבל ולחלוחית הקדירה החלב מתפשט בכולה ומקור הדברים מבואר בר"ן פרק כל הבשר, אלא שגם לקמן סי' ק"ה מיירי בקדירה, וכ' הש"ך דחלב צלול וגם יש הבל הקדירה הרי הוא מפעפע בכולה ע"ש, ועיין פ"ת ס"ק א' מה שכ' מהנו"ב יו"ד כה' שאפי' בדבר גוש כל שהוא דבוק אוסרת כולה ע"ש, ועיין מה שנבתאר בדבריו בהקדמה.

שיטת הפמ"ג בדעת רש"י

**אולם** בפמ"ג נקט שלפי רש"י שמקצתה ברוטב פשיטא שמפעפע בכל החתיכה ופי' דברי השו"ע לקמן סי' ק"ה באופן אחר, אלא שצ"ב א"כ למה אין דינה כאילו נפלה הטיפה לתוך הרוטב שהרי בסוף מפעפע בכל החתיכה עד מקום הרוטב, וצ"ל כהנ"ל שמפעפע כל הטעם ולא גוף החלב וצ"ע.

תי' הבית מאיר

**בבית** מאיר תי' דאית ביה פילי ע"ש, אולם עיין חוו"ד וחת"ס סי' פב' שהיכא שנבלע משום בקעים לא מהני ששים, והכא מבואר דמהני ששים, ועיין בדי השלחן לעיל צ"א ס"ק צ"ג שמוכח דעת הבית מאיר דלא כחוו"ד וחת"ס, והביא שביד יהודה נקט דמהני ששים ע"ש.

בדברי הש"ך שלהל' אין נפק"מ בתירוצים הנ"ל

**כ'** הש"ך שאין נפק"מ דלעולם משערין בששים, ובהגהות הגרעק"א תמה שאכתי יש כמה נפק"מ, דאם מה שנבלע בכל החתיכה הוא משום שהוא דבר שמן להני ששים בקדירה ממנ"פ, דאם הוא שמן הוא מפעפע בכל הקדירה ובטל בששים, ואם אינו שמן אינו אוסר כי אם כדי נטילה ואם נטל כדי נטילה שרי הכל, אולם כבר נתבאר לעיל שמבואר בפר"ח שחלב שמן שנבלע בכל החתיכה ואינו יוצא מחתיכה לתחיכה ועיין דגול מרבבה.

האם צריך כדי נטילה

**עוד** כ' הגרעק"א שנפק"מ שצריך ליטול כדי נטילה משא"כ אי משום הבל הקדירה אין צריך ליטול כדי נטילה ע"ש, אולם בפמ"ג משב"ז סוף ס"ק ג' מבואר דודאי צריך גם כדי נטילה, וכן נקטו היד יהודה וערוך השלחן.

בדין יורה רותחת במקצתה ברוטב

**עיין** פמ"ג משב"ז ב' דלמה שמבואר שביורה רותחת מבלע בלע מיפלט לא פלט, אם הוציא החתיכה קודם שנח היורה, אין אותה חתיכה חוזרת ואוסרת שאר החתיכות, לשיטת הראשונים דלעולם בעינן שתפלוט מעט חלב כמו שנתבאר לעיל, וע"ש שכ' בשם רב אחד דלפ"ז אין שום נפק"מ בין רש"י לר"י להלכה, שהרי אין אנו בקיאים בין רותחת לאינה רותחת, וממילא לעולם יש לחשוש שבלע תחילה ונאסרה החתיכה ונעשית חנ"ן גם לר"י במקצתה בתוך הרוטב ואח"כ כשנח מרתיחתו, חוזרת ואוסרת שאר החתיכות, והפמ"ג תמה דא"כ לעולם נימא שגם לר"י תחילה נאסרה אותה חתיכה ואח"כ חוזרת ואוסרת השאר, שהרי ע"כ תחילה נבלע הטיפה באותה חתיכה, וע"כ צ"ל שלפי הר"י הרתיחה עולה למעלה ואינו נותן לטיפה לבלע בחתיכה, וא"כ אף שאין אנו בקיאים מ"מ לר"י לא נעשה אותה חתיכה נבילה כלל, אולם בסוף דחה דבריו דשאני התם שסופו להתפשט ע"ש.

אמנם עיין חוו"ד שנקט בפשיטות דמה דאמרינן מבלע בלע מיפלט לא פלט היינו דוקא מה שבולעת מתוך הקדירה, אבל מה שבלעה מעלמא פולטת שפיר, והכא נמי אותו טיפת חלב פולטת אפי' קודם שנח הקדירה מרתיחתו ע"ש, ועיין מה שביארנו לעיל בטעם הדבר שבביורה רותחת אינה פולטת ולכאו' בזה תלוי מח' הפמ"ג והחוו"ד.

ניעור בתחילה ובסוף

**שם** בד"א כשלא ניער הקדירה בתחילה כשנפל החלב אלא לבסוף אבל אם ניער מתחילה ועד סוף או שכיסה משעת נפילה ועד סוף הכל מצטרף לבטל החלב ע"כ, הנה לשון השו"ע הוא מהרמב"ם שצריך לנער מתחילה ועד סוף, והטור תמה מה מהני ניעור בסוף, ובב"י הביא שמהר"ם בן חביב נקט שבאמת הרמב"ם ל"ד נקט ניער בסוף אלא משום רישא נקט שע"כ ניער בסוף דאל"כ למה נאסרו שאר החתיכות, ובדעת השו"ע נחלקו הט"ז והש"ך, דעת הט"ז שבניער בתחילה מהני, ודעת הש"ך שהמחבר לשיטתו בב"י דבעינן ניעור מתחילה ועד סוף.

והנה לדעת הט"ז לא אתי שפיר מה שדחה מהר"ם בן חביב, שהרי הט"ז נקט שאפי' אם לא ניער כלל ג"כ אוסרת שאר החתיכות כיון שמקצתה ברוטב, וא"כ לא היה צריך לנקוט ניער בסוף, אלא שמ"מ אפשר שנקטיה משום מקום שהחתיכה כולה חוץ לרוטב.

ועיקר סברת הב"י דבעינן ניעור בתחילה ובסוף שמא לא ניער יפה יפה צ"ע, דא"כ מה מהני ניעור בסוף הא אם בתחילה לא ניער יפה לא מהני ניעור בסוף שכבר נאסר ועיין בפמ"ג שעמד בזה.

ביאור הט"ז בדברי הרמב"ם

**ועיין** ט"ז ס"ק ו' שכוונת הרמב"ם שצריך ניעור עד שיכלה כל ממשות החלב שעל החתיכה ויכנס כולה לתוך הרוטב, וזה הכוונה מתחילה ועד סוף ע"ש, ונראה שכל זה לשיטתו שהרמב"ם סבר כרש"י דלא מהני מקצתה ברוטב, וא"כ עיקר הניעור היינו ניעור ממש לבלבל את כל הקדירה, וכל שיש עדיין רוטב חיישינן ששוב יבלע בחתיכה לבדה שהרי ממשות החלב בעין, אבל אי כוונת ניעור היינו שתהא נוגעת ברוטב א"כ אין צריך כי שיכניס החתיכה שיגע ברוטב, ושוב אפי' אם יש חלב בעין על החתיכה בטלה ברוטב של הקדירה, אבל לרש"י ניחא שהכוונה בניעור היינו כפשוטו שיעלה הרוטב עד מעל לחתיכות, וא"כ צריך לחזור על פעולה זו עד שיגמר ממשות החלב שעל החתיכה.

מח' רש"י ור"י בדין נעור וכיסה

**עיין** הגה"ה פרק גיד הנשה סי' כד' שנחלקו רש"י ותוס' בדין ניעור וכיסה, שלפי רש"י צריך לשכשך ולערבב בקדירה, אבל לפי ר"י אין צריך כי אם לכסות החתיכה במי הקדירה ע"ש, ומבואר שלפי רש"י אחרי שנפל מחוץ לרוטב צריך פעולה יותר מאשר כשנפל תחילה לתוך הרוטב, משא"כ לר"י אין צריך כי אם לשייכו לרוטב ע"ש.

טעם ההיתר בכיסה

**הנה** בטעם דמהני כיסה מבואר ברש"י חולין קח: ד"ה ניער וז"ל וכן המכסה אותה מפני שמי השוליים עולין עד פה ויורדין עכ"ל, והיינו שמי הקדירה עצמם עולין למעלה ומערבין כל הקדירה, וכן משמע בלשון התוס' צו: ד"ה וז"ל אלא מילתא וכו' כשניער וכיסה דאז בכל ענין הרוטב מכסה כל החתיכות עכ"ל, משמע שהרוטב עצמו מכסה את החתיכות, אולם לקמן סעיף ח' איתא מחבת של חלב שנתנוה תחת קדירה של בשר והזיעה עולה ונבלע בקדירה אוסרתה ע"כ, וכ' שם הגר"א שהמקור מהד מהני כיסוי הקדירה, והיינו משום שההבל מתפשט בכולה והוה כאילו כולה תוך הרוטב ע"ש, ומבואר שעיקר ההיתר משום ההבל עצמה דאי כמו שמבואר ברש"י שהמים עולים אין שום ראיה מכאן, וכבר נחלקו בזה הרשב"א והרא"ה ב"א ש"א פסקא כז' ע"ש.

הנפק"מ בהנ"ל

**ועיין** גליון מהרש"א שדן היכא שנשבר חלק מהכיסוי האם דינו ככיסוי, ולכאו' אם טעם ההיתר משום שהמים עצמם עולים עד הכיסוי, נראה שכל כנגד מקום הכיסוי המים עולים למעלה, אבל אי משום הבל הקדירה אין כח ההבל מתרבה כי אם היכא שהקדירה סגורה כולה וצ"ע.

האם מותר לנער לכתחילה

**יש** לעיין בהא דניער וכיסה האם שרי לכתחילה או רק בדיעבד אם ניער, ועיין ב"י סוף ד"ה כתב הרמב"ם בשם מהר"ם חביב ומבואר בדבריו שאסור לנער לכתחילה ורק היכא שאין ידוע על איזה חתיכה נפלה מותר לנער לכתחילה ע"ש, וכן מבואר בט"ז ס"ק ו' ע"ש[[20]](#footnote-20), אלא שק"ק דא"כ למה אינו אסור בדיעבד ככל ביטול איסור לכתחילה, ועיין יד אברהם שכ' בשם המ"א שהיכא שאין כוונתו כי אם להציל ההיתר אין בזה דין ביטול איסור לכתחילה ע"ש, ועוד יש לדון כיון שלא עירב החלב בעצמו וע"י שמנער לא נעשה כלל בב"ח לא חשיב ביטול לכתחילה, וע"ע יד יהודה לקמן ס"ק ד'' ס"ק כ"ב שהביא בשם האיסור והיתר שמצוה לנער, וע"ש שכ' לבאר שאין בזה דין אין מבטלין איסור לכתחילה ע"ש.

שיעור זמן מיד

**הנה** לא נתבאר שיעור הזמן שחשיב ניעור מיד, ועיין ערוך השלחן שהכל תלוי לפי ראות עיני ע"ש.

טעם ההיתר

**ובעיקר** ההיתר בניער מיד, עיין לקמן פ"ת בשם חמודי דניאל שאם נפל נבילה וסלקה מיד אינה אוסרת ע"ש, והיינו שנקט שלא מתחיל שום בליעה מיד, אולם יש שביארו שההיתר משום סופו להתפשט, וא"כ אינו ענין לסילק הנבילה מיד שהרי מ"מ נבלע האיסור ואין בו בהיתר שיעור לבטלו.

רמ"א

שיטת הרמ"א דבעינן ס' בקדירה

**כ'** הרמ"א וכן אם לא ניער כלל לא בתחילה ולא בסוף וכו' אם יש ששים בקדירה נגד טיפת חלב שנפל אינו אסור רק החתיכה לבד ושאר הקדירה מותר ע"כ, הפוסקים תמהו דממנ"פ אי מיירי שכולה חוץ לרוטב א"כ אין הטיפה נפלטת לתוך הקדירה כלל שהרי אין הבלוע יוצא מחתיכה לחתיכה בלי רוטב, ואי מקצתה ברוטב לרש"י החתיכה עצמה נאסרת אבל אינה אוסרת שאר החתיכות, ולפי ר"י הכל שרי אפי' אותה חתיכה ועיין בביאור הגר"א שהגיה את דברי הג"ה ע"ש.

ביאור הט"ז והש"ך

**וכ'** הט"ז שהשו"ע פסק כר"י אלא שהחמיר כלפי החתיכה עצמה והניח בצ"ע, ובש"ך כ' דמיירי שמקצתה ברוטב ושאר החתיכות מותרת ממנ"פ, וכלפי אותה חתיכה עצמה החמיר כדעת רש"י ע"ש, ודבריו תמוהים כמו שתמה החוו"ד ופמ"ג לקמן ס"ד, שהרי שיטת הש"ך לקמן ק"ה ס"ק יז' שבב"ח חשיב איסורו מחמת עצמו וטעם הבשר לחוד אוסר, וא"כ לפי רש"י שמקצתה ברוטב נאסרה אותה חתיכה לבדה, למה אינה חוזרת ואוסרת שאר החתיכות, שהרי טעם עצמה ודאי פולטת בתוך הרוטב, ועיין חוו"ד מה שכ' לבאר בדברי הש"ך והדברים דחוקים מאד בש"ך, וע"ע שם שכ' לחדש שכל שבלע ע"י חום של צלי לא חשיב איסורו מחמת עצמו דאין זה בישול בב"ח דאורייתא ע"ש.

תימה על הש"ך

**אמנם** בש"ך לקמן ס"ק יג' כ' שלרש"י מוכח בגמ' שגם במקצתה ברוטב אין החתיכה נעשית נבילה לאסור האחרות בלי ניעור וכיסוי ע"ש, וכוונתו למה שמבואר בגמ' קח: אילימא שלא ניער ולא כיסה כלל מבלע בלע מפלט לא פלט, אלא שתמוה טובא שהש"ך עצמו בסי' ק"ה ס"ק יז' הביא דברי הר"ן דהתם קאי להו"א של הגמ' שאפשר לסוחטו מותר וכמו שנתבאר לעיל וא"כ אין משם ראיה לזה, ועוד שעיקר הסברא תמוה למה לענין לאסור אחרות לא חשיב נבילה הא בב"ח חשיב איסורו מחמת עצמו לשיטת הש"ך, ועיין הערה[[21]](#footnote-21).

תי' הפלתי והגרעק"א

**ועיין** בפלתי וכן הוא בהגהות הגרעק"א, שהרמ"א חשש שחלב דבר שמן ומפעפע מחתיכה לחתיכה בלי רוטב, וממילא אפי' כולו חוץ לרוטב, בענין ששים בקדירה כנגד טיפת החלב ע"ש.

צד נוסף בדברי הרמ"א

**הנה** לקמן ס"ח מבואר שזיעה חשיב כטעם המאכל עצמו, ויש בפוסקים (פרי תואר דגול מרבבה ועוד) דסברי שגם התחתון נאסר מהעליון שע"י זיעה הכל מתחבר, וא"כ אפשר לומר שהכא חשש הרמ"א שקולטת טעם החלב ע"י הבל הקדירה, ולהכי בעינן ששים בקדירה שאז גם אם הזיעה קולטת טעם החלב אינו אלא אחד מששים וצ"ע.

דין החתיכות שנגעו בחתיכה זו

**כ'** הש"ך ס"ק ז' שמ"מ שאר החתיכות שנגעו בחתיכה זו צריכות נטילה ע"ש, והחוו"ד תמה מאד שהרי הש"ך מוקי לה במקצתה ברוטב, וא"כ ממנ"פ אם באנו להתיר כר"י הכל מותר, ולרש"י הוה לן למיסר כל הקדירה שהרי מקצתה ברוטב ולמה אוסרת רק אותם חתיכות שנגעה בהם ועיין הערה[[22]](#footnote-22).

![](data:image/png;base64...)

שו"ע

באין ידוע לאיזה חתיכה נפלה הטיפה

**בשו"ע** וכן אם נפל לתוך המרק או לחתיכות ולא נודע לאיזה חתיכה נפל, נוער את הקדירה כולה עד שישוב וכו' אם יש בקדירה טעם חלב אסורה ואם לאו מותרת ע"כ, ומקורו ברמב"ם ותמהו הפוסקים דמשמע שאפי' לא ניער מיד וכבר נלבע החלב באחד החתיכות ג"כ מהני ניעור בסוף להתיר הכל, וזה תימה הא קי"ל אפשר לסוחטו אסור ואיך יחזור אותו חתיכה להתירו ונאמרו בזה כמה דרכים בפוסקים.

**בב"י** הביא בשם מהר"י בן חביב דודאי אין כוונת הרמב"ם ששהה, אלא צריך לנער מיד רק שהיכא שאין ידוע לאיזה חתיכה נפלה צריך ניעור היטב ע"ש, אולם בש"ך ובגר"א מבואר שטעם ההיתר שכיון שאין ידוע להיכן נפל הכל נכנס לספק ולא נעשה שום חתיכה חנ"ן, וכן מבואר במגיד משנה שהביא הט"ז ס"ק ו' ע"ש.

דרכו של הפלתי

**אולם** בפלתי תמה אם אמרו באיסור דרבנן שכל מה שנכנס לספק מצטרף לבטל, יאמרו באיסור דאורייתא, הא ודאי חנ"ן של בב"ח הוא דאורייתא ואינו תלוי בידיעתו כלל, וכל שבלעה טעם חלב נ"נ, ולכן כ' הפלתי שאפי' אם נאסר החתיכה כיון שלא נודע איזה חתיכה הוא, הרי הוא בטל חד בתרי כדין מין במינו, אלא שהפלתי צידד דהוה מין באינו מינו כיון שהאוסר הוא החלב, ואעפ"כ הכא בטלה שפיר שהרי יבש ביבש חד בתרי בטל, ומה שצריך ששים הוא מדרבנן שאם יבשל יתן טעם, אבל הכא איכא ששים כנגד החלב ולא יתן טעם וממילא הוה ליה כמין במינו שחד בתרי בטל ע"ש, וכן כ' הפרי חדש סי' ק"ב ס"ק ח'[[23]](#footnote-23).

עיין פמ"ג שהק' על הפלתי שבש"ך מבואר שרוטב חשיב מין באינו מינו כלפי חתיכת בשר, וא"כ נהי שבטל מין במינו אכתי למה אינו אוסר הרוטב, שהרי באינו מינו לא אמרינן סלק, והגרעק"א תמה עליו שהרי תחילה בטל מין במינן ולא חל בו איסור בב"ח, ואח"כ כשמנער הכל יש ס' בששים לבטל האיסור ע"ש[[24]](#footnote-24).

טעם הניעור

**ובין** לפי דרכו של הש"ך בין לפי הפלתי עיקר מה שצריך ניעור אינו אלא עצה טובה, ובט"ז נקט שרק אם יש גוי ובעינן להתיר מדין טעימת גוי יש לנער שמא יטעם טעם חלב, ובהגהות הגרעק"א תמה עליו דגם אם אין גוי יש לנער שמא יטעם טעם חלב, וכן מבואר בפמ"ג ובגר"א דלעולם יש לנער משום עצה טובה, ועיין בט"ז דמהאי טעמא אין בו איסור מבטל איסור לכתחילה, ובש"ך כ' שכיון שלא נודע החתיכה האסורה אין בו מבטל איסור לכתחילה, ועיין מה שנתבאר לעיל שהיד אברהם הביא מהמ"א שכל שעושה בשביל הצלת התבשיל לא חשיב מבטל איסור לכתחילה.

שיטת הפרי תואר

**הפרי** תואר כ' שהרמב"ם מיירי דלא ידעינן היכן בקדירה נפל החלב, ויש צד שהטיפה נפלה לתוך הרוטב ולא נאסר כלום, וממילא מוקמינן להו לחתיכות בחזקת היתר שלא נ"נ, ולהכי מהני ניעור ע"ש.

![](data:image/png;base64...)

1. אמנם הפמ"ג כ' כן בדברי הט"ז, ולשיטת הט"ז נראה פשוט כשיטת כפמ"ג, שהרי לפי הט"ז מה שנבלע בחלק שחוץ לרוטב מפעפע לחלב שתוך הרוטב, רק שתחילה נבלע שם לבדו כיון שהוא חוץ לרוטב ונעשה נבילה, ואי נימא שגם הרוטב מתפשט למעלה א"כ למה נימא שנבלע שם לבד ולא בשאר החתיכה הא בפשוטו כיון שהחלב נתפשט בכל החתיכה וגם הרוטב של הקדירה נכנס לכל הקדירה א"כ הכל מתפשט בשוה, והרי החלק שלמטה בתוך הרוטב מתפשט לתוך הקדירה ורק החלק שבחוץ נאסר, וע"כ שאין הרוטב מפעפע לחלק שחוץ לרוטב, ולכן מה שנבלע שם נבלע תחילה ואוסרו ונעשה נבילה, ואח"כ מתפשט מעט מעט לתוך החלב שבתוך הרוטב מכח הבל הקדירה, אבל ע"כ מה שנבלע בתוך הקדירה לא מפעפע לחלק שלמעלה.

   אבל לפי הצד שלרש"י כל החלב מתפשט בחתיכה רק שכיון לא נבלע בתוך הרוטב אינו יוצא מהחתיכה, א"כ אין ענינו כלל לרוטב של הקדירה והרוטב מתפשט שפיר בכל החתיכה רק שחלב שנבלע בחתיכה מחוץ לרוטב אין טבעו לצאת לחתיכה וכמו שיבואר לקמן. [↑](#footnote-ref-1)
2. וצ"ב כיון שנבלע בכל החתיכה גם במקום שבתוך הרוטב מאי נפק"מ בזה שנבלע למעלה בחתיכה, וצ"ל כמו שנתבאר לעיל שטעם החלב מתפשט בכולו, אבל עיקר ממשות החלב כיון שנבלע למעלה אינו נבלע כי אם כדי נטילה ואה"נ צריך גם כדי נטילה (ונחלקו בזה הפוסקים עיין לקמן בפנים), וטעם חלב אינו יוצא מחתיכה לתחיכה. [↑](#footnote-ref-2)
3. וכן נראה שנקט הט"ז, שהרי לפי הט"ז גם רש"י מודה שהחלב מתפשט בכל הקדירה, רק שתחילה נאסר החלק שמחוץ לרוטב, וא"כ במה שנחלק ר"י האם נימא שלפי הר"י הוא מתפשט יותר מהר ולפי רש"י פחות מזה זה דחוק, בשלמא לפי הדרכי משה ושאר פוסקים עיקר שיטת רש"י שמה שבתוך החתיכה אינו שייך כלל לשאר הקדירה ואין הרוטב של הקדירה שייך לשם כלל ולכן אינו מפליט כלום, ולפי הר"י הרוטב של הקדירה מתפשט בשוה לתוך החתיכה, אבל לפי הט"ז ק' במה נחלקו, ולהנ"ל ניחא שלפי הר"י הרוטב מבעבע בכל הקדירה גם במקום של החתיכה שמחוץ לרוטב, וממילא מיד בטלה הטיפה מקדירה, משא"כ לפי רש"י שאין הרוטב מגיע למקום ההוא ממילא נאסר תחילה אותו חלק שמחוץ לרוטב וחוזרת ואוסרת שאר החתיכות. [↑](#footnote-ref-3)
4. עיין שחיטת חולין צו: שהביא לשון המרדכי שמבואר שטעם הר"י שמכיון שהטיפה מתפשטת בכל החתיכה ומגעת למקום בחתיכה שהוא בתוך הרוטב, ממילא הרוטב מסייע לבטלה, ומאידך לקמן סי' ק"ה ס"ד מבואר, שנבלה שנפלה על חתיכת היתר שמקצתה ברוטב אוסרת כל הקדירה לר"י, והתם הרי אינו נבלע בה כי אם כדי נטילה ולמה אוסרת כל הקדירה, ומוכח דסבר השו"ע שלפי הר"י הבל הקדירה מגיע לכל החתיכה כהצד הב' הנ"ל, (דדוחק לומר שהכוונה שאותו כדי נטילה מגיע לרוטב) ע"ש. [↑](#footnote-ref-4)
5. ועיין ארוך לש"ך שתמה על דבריו דמי נביא לידע שלא פשטה החלב גם למקום הרוטב. [↑](#footnote-ref-5)
6. אלא שבמרדכי מבואר דלא כהט"ז בזה שאין החלק שברוטב נאסר מהחלק שמחוץ לרוטב דלא אמרינן חנ"ן משום שאין חנ"ן בחצי חתיכה. [↑](#footnote-ref-6)
7. ובאמת יש להקשות אדבריהם דאי נימא שכל שהחלב מפעפע לתוך הרוטב הרוטב מסייע לבטל הטיפת חלב, א"כ בהא דע"ב דמבואר שרק גגה של החתיכה מגולה, א"כ ע"כ הרוטב נבלע בחתיכה לפחות כדי קליפה, וא"כ כיון שהוא מעורב ברוטב במקצת למה אין הרוטב מסייע לבטל הטיפה, ואולי סברת הב"ח שרק אם מפעפע בכל החתיכה ע"כ יוצא גם בצד השני של חהתיכה, אבל אם רק כדי נטילה אז החלב נשאר בתוך החתיכה, וא"כ אם יהא חתיכה דקה שכולה כדי נטילה כי האי גונא מסייע הרוטב לבטל הטיפה.

   ואפשר ג"כ שלפי המרדכי לרש"י כל שכולה ברוטב ורק פניה מגולין חשיב ככולה ברוטב כמו שיבואר לקמן אלא שבלשון רש"י לא משמע כן והב"י לא הביא לשון רש"י בזה וצ"ע. [↑](#footnote-ref-7)
8. והסברא בזה נראה שכל שאין ממשות החלב נכנס לרוטב אינו נבלע הממשות בכל החלב אלא טעמו בלבד, ולהכי אינו יוצא מחתיכה לחתיכה, ובזה לא מהני מה שכולה ברוטב ופניה מגולין, גם מבואר לפ"ז דלא כהט"ז שנקט שהחלב נבלע עד מקום הרוטב, שהכא מבואר שפאי' רק פניה מגולין החלב נבלע רק בחתיכה לבדה, דלפי הט"ז אין בחתיכה מקום שאפשר לומר שנבלע בו תחילה ונעשה נבילה קודם שתגיע למקום הרוטב שהרי כולה ברוטב, ואפשר שבזה גופא נחלק הב"י. [↑](#footnote-ref-8)
9. דהיינו שמה שמבואר במשנה שאם נתן טעם בחתיכה אסור, היינו שכל הקדירה אסורה משום שהחתיכה האסורה נתן טעם בשאר החתיכות ומין במינו אפי' באלף לא בטל, אבל לפי תוס' דמיירי שכולה חוץ לרוטב, א"א לפרש דקאי ארישא דמתני' שהרי אין הבלוע יוצא מחתיכה לחתיכה בלי רוטב, וע"כ רב מלתא אחריתי קאמר שאם חזר החתיכה שנאסרה ונפלה בקדירה חוזרת ואוסרת כל הקדירה אפי' באלף משום שמין במינו לא בטל, עכ"פ לפי רש"י מבואר שהחתיכה שנאסרה חוזרת ואוסרת כל הקדירה כולה משום מין במינו, ואף שאינה אלא מקצתה ברוטב ואין כל הרוטב מסייע לבטל הטיפה משום שאין הטיפה מתחלקת לכל הקדירה, מ"מ החתיכה עצמה חוזרת ואוסרת, ולכאו' צ"ל שהוא משום שכיון שנאסרה החתיכה נעשית נבילה ומעתה גם פליטת עצמה אוסרת ולא אמרינן אין הנאסר אוסר, כשיטת הרמב"ן והר"ן ודלא כהרשב"א ודעימ' שפליטת הבשר עצמו בלי חלב ג"כ אוסרת ועיין לקמן בפנים. [↑](#footnote-ref-9)
10. וז"ל הרשב"א ועוד שאין הבלוע בחתיכה יוצא בלי רוטב, וכל שהוא רק מקצתו ברוטב אין מה הבלוע שבו יוצא לקדירה, ומה שיוצא טעם בשר לבד אינו אלא טעם של היתר, ואף שהוא בב"ח דאמרינן ביה חנ"ן, מ"מ כל שנפרש טעם בשר לחוד אינו אלא טעם היתר ע"ש, [↑](#footnote-ref-10)
11. ולפי זה אי נימא שלרש"י אין החלב נפלט כלל כיון שמקצתה ברוטב, א"כ מוכח ברש"י שלמ"ד אפשר לסוחטו אסור אפי' טעם החתיכה עצמה אוסרת גם בלי חלב כלל, והיינו טעמא דרב שאוסרת שאר החתיכות מדין מין במינו לא בטיל, וא"כ במקצתה ברוטב לעולם אוסרת שאר החתיכות מחמת טעם עצמה אלא שאינה אלא מין במינו כיון שרק טעם הבשר נבלע בקדירה, ואי נימא שרש"י סבר כראשונים שגם בב"ח בעינן שיפלוט טעם חלב יחד עם הבשר, א"כ ע"כ מוכח שגם במקצתה ברוטב פולט ממה שבלעה ועיין לקמן בדברי הט"ז. [↑](#footnote-ref-11)
12. וז"ל התוס' שם בא"ד משמע קצת דאין הרוטב מסייע לשאר חתיכות אם יש בהם לבטל הגיד אלא הירך לבדו מדלא קאמר אם יש בהן וברוטב בנותן טעם כו' והאי לפירוש הקונטרס ניחא דפירש פרק כל הבשר וכו' משמע שר''ל שאפילו החתיכה שנפלה הטפה עליה היא מקצתה בתוך הרוטב וכו' ומיירי הכא בשלא ניער וכסה ולר''י נראה דכשהחתיכה שנפל האיסור עליה היא מקצתה ברוטב לא בעינן ניער וכסה וכו' והכא דקאמר אם יש בה בנ''ט היינו על ידי שלא היה בה עם הרוטב ששים לבטל טעם הגיד עכ"ל. [↑](#footnote-ref-12)
13. אולם בנו"ב לא נחית להכי דכתב שגם לפי ר"י מהני דבוק בכולה חוץ לרוטב, ותוס' מוקי לה לר"י שכולה חוץ לרוטב, והוא תמוה מאד שבתוס' מבואר להדיא שחילקו בזה כמו שדייק הגרעק"א וצע"ג. [↑](#footnote-ref-13)
14. והנה לפי מה שמבואר בט"ז נראה שהביאור פשוט, שהרי מבואר שלרש"י לעולם החלב עצמו שנבלע בחתיכה חוזר ונפלט מהחתיכה רק שתחילה נאסר החלק שמחוץ לרוטב, וא"כ לעולם במקצתה ברוטב ג"כ נבלע הרוטב בחתיכה רק שמ"מ החלק שמחוץ לרוטב נ"נ תחילה ולא נבלע כל כך כדי לבטלו קודם שתעשה נבילה, וכיון שגוף החלב נבלע במקום שחוץ לרוטב קודם שתבלע בכל החתיכה שוב לא מהני מה שאח"כ מתפשט בכל החתיכה דכבר נ"נ, אבל בדבר גוש שאינו נבלע כלל אינו אוסר בטעמו כי אם כדי נטילה, אבל דבר גוש שהוא דבוק שכל זמן נותנת טעם בחתיכה שפיר נבלע בכל החתיכה מכח הרוטב.

    אבל לר"י כולה חוץ לרוטב אין בו שום בליעה של רוטב, וממילא פשיטא שאין שום חילוק בין דבר גוש לצלול, דכיון שאין שם שום רוטב לא נבלע כי כדי נטילה ופשוט, ומ"מ בדבר לח מכח הזיעה שבקדירה הרי הוא נבלע בכל החתיכה וכמו שיבואר לקמן. [↑](#footnote-ref-14)
15. הנה בגמ' קח: מבואר שחתיכת בשר שנפל עליה טיפת חלב אם לא ניער מבלע בלעה מפלט לא פלטה, ומבואר ברש"י שם דמיירי בחתיכה מקצתה ברוטב, וק' לשיטת הט"ז שגם בלי ניעור וכיסוי חוזרת ואוסרת שאר החתיכות, וכ' הפמ"ג שצ"ל שהט"ז יפרש דברי הגמ' כהר"ן דקאי אליבא דההו"א שאפשר לסוחטו מותר, וקושיית הגמ' דלא פלטה טעם איסור רק טעם בשר לחוד דלמ"ד אפשר לסוחטו מותר אין בזה איסור והוסיף שם הר"ן דאפי' פולטת גם החלב שבלעה אינה אוסרת דהוה ליה מין בשאינה מינה ובטלה ע"ש ע"ש, אולם נראה שכל זה ניחא לשיטת הר"ן דמיירי שכולה חוץ לרוטב וגם אי פלטה מה שבלעה אינו אלא קצת חלב ולכן כ' הר"ן שטעם החלב בטלה וממילא למ"ד אפשר לסוחטו מותר לא חשיב פליטה האוסרת, אבל לפי הט"ז שמקצתה ברוטב הרי בסוף פולטת כל החלב שבלעה רק תחילה נעשה החלק שחוץ לרוטב נבילה, וזה הרי מבואר בגמ' שהיה פשוט לגמ' שאם ניער ניחא מה שאוסרת כל החתיכות, וא"כ לפי הט"ז גם בלי ניער הוה כניער שהרי בסוף יוצא כל החלב, אלא שבאמת בדעת הר"ן צ"ב דכיון דאזיל כפי הצד שאפשר לסוחטו מותר למה בניער אסור הא אין בחלב שיעור לתת טעם בכל הקדירה וצ"ע. [↑](#footnote-ref-15)
16. אולם בביאור הדבר נראה כמו שמבואר ברש"י קח: שכל שלא ניער וכיסה נשאר החלב בגגה של החתיכה, משמע שהחלב נשאר בגגה, והרי במשנה מבואר שהאיסור תלוי במה שנותן טעם בכל החתיכה, אולם נראה שכל שנבלע החלב מחוץ לרוטב אין ממשות החלב עצמו נבלע בכל החתיכה, אלא טעם החלב מתפשט בכל החתיכה, ולהכי כל שיש בו ששים בטלה החלב בששים, וכיון שלא נתערב החלב עצמו אינו יוצא לשאר הקדירה דבזה אמרינן אין הבלוע יוצא וכו', אבל אם נבלע החלב עצמו בתוך הרוטב הרוטב עצמו מתחלק לכל החתיכות ומתבטלת בכל הקדירה. [↑](#footnote-ref-16)
17. ותי' זה הוא דלא כהרא"ה (הובא בר"ן לד: ד"ה גדי) שנקט שבדבר שמן שמפעפע לא מהני ביטול בששים כיון שאינו מפעפע בשוה, והכא מבואר דמהני ביטול בששים באותו חתיכה. [↑](#footnote-ref-17)
18. והרשב"א הוכיח מדין זה עצמו שאם לא ניער וכיסה לא נאסר כי אם אותו חתיכה לבד שהרי דבר שמן יוצא מחתיכה לחתיכה בלי רוטב, והכא מבואר דבעינן דוקא ניעור, וע"כ מוכח שחלב לא הוה איסור שמן ועיין לקמן. [↑](#footnote-ref-18)
19. והנה לפי דרך זו צ"ב, שהרי קי"ל שבדבר שמן שנבלע בצלי נאסרה כל החתיכה ומ"מ בעי נמי כדי נטילה (ועיין לקמן בזה), ובטעם הדבר עיין לקמן סי' ק"ה ס"ה במטה יהונתן שם שלא ידעינן אי מפעפע בכולו או רק כדי נטילה, וא"כ ק' דמבואר הכא דמהני טעימת קפילא, ולהנ"ל צ"ל שטועם בכדי נטילה דוקא, ואף אם יש בו טעם אכתי אפשר להתיר שאר החתיכה אי טעים ליה ואין בו טעם וצ"ע, אולם אי נימא דהכא לא בעינן כדי נטילה אתי שפיר ועיין לקמן. [↑](#footnote-ref-19)
20. ומדברי הש"ך ס"ק ח' אין ראיה לנידון, דהתם מיירי שכבר נאר אחד מהחתיכות ועכשיו הוא מבטל האיסור, אבל הכא עדיין אין כאן שום איסור ומנער כדי שלא יהא איסור והא לא חשיב מבטל איסור לכתחילה. [↑](#footnote-ref-20)
21. לכאו' נראה סברת הש"ך שאף שנאסרה החתיכה מ"מ אינה אוסרת שאר החתיכות, והיינו טעמא דאין זה ודאי שמקצתה ברוטב אינה מפעפעת לשאר הקדירה, אלא שמספק יש לנו לאסור משום שהוא ספק דאורייתא, וכל זה כלפי החתיכה עצמה, אבל מה שאוסרת שאר הקדירה אינו אלא דרבנן שהרי הוא מין במינו דברובה בטיל, ובזה אמרינן ספק דרבנן לקולא שאותו טיפה כבר בטלה בכל הקדירה, ועוד אפשר שאפי' אם שאר הקדירה נאסרת מן התורה, מ"מ אותו חתיכה שנפל עליה הטיפת חלב איתרע חזקתה ולא מוקמינו לה אחזקת היתר ואסורה, אבל שאר הקדירה מוקמינן לה אחזקת היתר ומותרת, אלא שאכתי צ"ב שבש"ך מבואר שאם ניער וכיסה אוסרת את כל שאר הקדירה ולהנ"ל הוה לן להתיר מספק שמא כבר פלטה הטיפה ולא נאסרה ועיין לקמן. [↑](#footnote-ref-21)
22. ונראה שגדר הדברים שכל מה שנגע בכדי נטילה הרי הוא כחלק מעיקר החתיכה, ולא יתכן לאסור החתיכה ולא מה שנגע בה בכדי נטילה כיון שהוא מקבל ממשו של האיסור ועובר אפי' בלי רוטב, והיינו נמי טעמא דאם ניער וכיסה אוסרת כל שאר הקדירה לש"ך אף שגם בלי ניער וכיסוי הרי היא פולטת טעם עצמה, מ"מ לא חזינן ליה הכל כדבר אחד ושפיר שייך לחלק שזה מותר וזה אסור, אבל ניער וכיסה נעשה הכל כתערובת אחת ואסור, אבל לא ניער וכיסה ולשאר הקדירה אינו אלא פליטת טעם החתיכה, בזה אינו אלא התחדשות האיסור בשאר הקדירה ובזה שפיר נוכל לחלק שזה מותר וזה אסור. [↑](#footnote-ref-22)
23. אולם כבר נתבאר לעיל דעת האו"ה שמין באינו מינו ביבש ביבש צריך מדינא ששים, ואי נימא דהכא חשיב כמין באינו מינו א"א לתרץ כהפלתי, ונראה שכן הוא דעת הש"ך והגר"א שלא תי' כן, דהכא לא שייך ביטול ברוב, וע"כ עיקר ההיתר משום שלא נ"נ ואפשר שבאמת הא בהא תליא דאי נימא שגם בב"ח צריך ידיעה היינו משום שזה חלות שם בב"ח וכל שלא נודע לא חל בו שם בב"ח, וממילא ביטול ברוב לא שייך כיון שהוא מין בשאינו מינו, משא"כ אי נימא שזה איסור על הבשר ועל החלב משום שנתנו טעם זה בזה, אבל אכתי עיקר האיסור הוא הבשר לבד והחלב לבד, פשיטא שאין צריך ידיעה, אבל מאידך חשיב מין במינו ובטל שפיר ברוב. [↑](#footnote-ref-23)
24. אולם יש לעיין בדבריו שהרי מיירי בחתיכות מקצתן ברוטב ומיד שנאסר אחד מהם הרי הוא נותן טעם ברוטב מצד פליטת עצמו, ולמה שנקט הש"ך שבב"ח פליטת עצמו אוסרת, א"א לבטל החתיכות ברוב כלפי הרוטב דכלפייהו נותן בהם טעם נבילה וצ"ע. [↑](#footnote-ref-24)