מה בדין אין אדם אוסר על חבירו דרך אויר
קטגוריות: ש_ס / יג עירובין / עירובין - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / עירובי חצירות - חוברת

**מה**

**בדין אין אדם אוסר על חבירו דרך אויר**

א] **עירובין** דפ"ה., דאי דרב הא אמר אין אדם אוסר על חבירו דרך אויר.

**והנה** ביסוד הדין דאין אדם אוסר על חבירו דרך אויר, נ' מד' הראשונים דהוא משום דתשמיש דרך אויר תשמיש גרוע הוא, וע"כ לא סגי בזה לאסור, וכאשר כ"ה ל' רש"י בסוגיין ד"ה אלא בסמוכה, כיון דאין לתחתונה כאן אלא תשמיש מופלג במשך זהו אויר ולאו תשמיש הוא, עכ"ל, וכ"ה בל' התוס' בע"ב ד"ה לימא, ז"ל, דקסבר שמואל אדם אוסר על חבירו דרך אויר אע"פ שהוא תשמיש גרוע, וכ"ה גם בל' הרשב"א שם, ז"ל, פירש"י ז"ל משום דתשמיש מקום שאין בו ארבעה על ארבעה הוי תשמיש גרוע ומותר לזה ולזה ותשמיש שבזריקת אויר נמי תשמיש גרוע הוא ושרי, עכ"ל, וכעי"ז כתב הריטב"א שם.

**ואמנם** פשוט, דהא דתשמיש דרך אויר חשיב תשמיש גרוע, אין הטעם בזה משום דהוי זה תשמיש קשה, שהרי חזינן בפירש"י לעיל דפ"ד. ד"ה אמאי דתשמיש דרך זריקת משך הוי נחת טפי מתשמיש דרך זריקת גובה, וכ"ה בריטב"א שם, וגם בד' התוס' שם נ' דאי"ז תשמיש קשה טפי מזריקת גובה, וכבר עמד בחי' הגרע"א שם על פלוגתת רש"י ותוס' בזה.[[1]](#footnote-2)

**ובע"כ** מזה דהא דתשמיש דרך אויר חשיב תשמיש גרוע, הוא משום דאיכא הפלגת אויר בין חצירו לבין המקום שמשתמש בו, וע"כ חשיב זה תשמיש גרוע, וכדמדמי' לה לקמן תשמיש במקום שאינו רחב ד' דהוי תשמיש גרוע משום דלי"ב שיעור מקום, הגם דאי"ז תשמיש קשה כלל, וה"נ תשמיש דרך אויר כיון דמפסיק אויר חשיב כמשתמש בלא מקום, וע"כ הוי תשמיש גרוע.

ב] **אמנם** הנה בחזו"א סי' ק"ב סקט"ז, ז"ל, לימא שמואל לי"ל דרב דימי וכו', מבו' דטעמא דשמואל דאוסר דרך אויר הוא משום שאוסר את האויר וכו', ה"נ הא דמשמש באויר הסמוך חשיב כאילו הבור סמוך ומחובר לביתו וחצירו, אבל אם אין האויר אסור מודה שמואל דאין קונה רשות בדילוג ע"י זריקה וכו', עכ"ל, וכ"כ בקצרה בגאו"י.

**ומבו'** מד' החזו"א, דיסוד הפלוגתא דרב ושמואל הוא אם חייל איסור על האויר, ורב דס"ל דהאויר אינו נאסר, ע"כ ס"ל דאינו אוסר את המקום שמשתמש בו בהפלגת אויר, כיון שהוא מובדל מחצירו, ושמואל דס"ל דאף האויר נאסר, ע"כ נמצא דהמקום שמשתמש בו אינו מובדל מרשותו, וע"כ הוא אסור, ופי' החזו"א דזהו מה דמדמי הגמ' דינא דרב דימי לפלוגתא דרב ושמואל, דלרב דלא חייל איסור על האויר ה"נ אין נאסר מקום שאין בו דע"ד, ולשמואל דחייל איסור על האויר ה"נ נאסר מקום שאין בו דע"ד.

**והנה** לכאו' יש להוכיח לא כן מד' התוס', והוא במשה"ק רש"י דיאסרו זע"ז מבוי קטן, והתוס' הוסיפו בזה, ז"ל, "וכיון שהמבוי אסור היאך יכול לשלשל ולמלאות מן הבור לחצר דרך אויר המבוי האסור", עכ"ל, ומבו' בדבריהם דכל עיקר הקו' היא דל"מ להעביר דרך אויר המבוי האסור, אך הא הוה ניח"ל דאף שאויר המבוי אסור, מ"מ אין א' אוסר את הבור על חבירו, והרי דאף היכא שהאויר אסור, מ"מ ל"מ לאסור את המקום שמשתמש בו דרך אויר.

**ועד"ז** ילה"ע ממש"א להלן לפירש"י דהיכא דעבידי כשורה מותרת החורבה האמצעית משום דאין אדם אוסר דרך אויר, וחזינן דאף שהוא אוסר את החורבה הסמוכה לו, מ"מ אינו אוסר את החורבה האמצעית, אך אי נימא דאין אסור להעביר ברשות חבירו למעלה מי' ניחא.

**עוד** העירוני בזה, ממש"א בגמ' בגג הסמוך לרה"ר, דבדין שלא יאסרו בני רה"ר את הגג משום דאין אדם אוסר דרך אויר, ופי' התוס' דהוא משום דדרך שמתרחק מן הכתלים, והנה הרי פשוט דאויר הרה"ר עצמו ודאי אסור אף סמוך לכתלים,[[2]](#footnote-3) וא"כ מ"ט לא יאסרו את הגג.

**אך** יש לדחות, דרק היכא שהאויר אסור משום תשמיש זה גופא, הוא דמצי לאסור גם את המקום שמשתמש בו דרך האויר, אך משא"כ בגוונא דהתוס' דאין האויר אסור משום תשמיש המילוי, אלא משום מה שמשתמש במבוי עצמו, אין לנו לאסור את הבור שמשתמש בו דרך אויר, וצ"ע בזה.

ג] **והנה** כבר עמדו דלכאו' יש ללמוד לפרש כד' החזו"א, מד' הרשב"א בסוגיין.

**דהנה** להלן בסוגיא אמר לי' אביי לרב יוסף וכו' דאי דרב האמר אין אדם אוסר על חבירו דרך אויר וכו', ודרב מהיכא וכו', אלא מהא דאמר רב נחמן אמר רבה בר אבוה אמר רב ב' בתים וג' חורבות ביניהם, זה משתמש בסמוך שלו על ידי זריקה וזה משתמש בסמוך שלו על ידי זריקה והאמצעי אסור וכו', אתא לקמי' דרב אמר לי' אמר מר הכי, אמר לי' אין, אמר לי' והא מר הוא דאמר לזה בשלשול ולזה בזריקה שניהן אסורין, אמר לי' מי סברת דקיימי כשורה לא דקיימי כחצובה.

**ובביאור** הא דמייתי' מינה דס"ל לרב דאין אדם אוסר על חבירו דרך אויר, נ' מפירש"י דהוא מהא דאמר דכל א' משתמש בסמוך לו ואין חבירו אוסר עליו, וזה הוא משום דאין אדם אוסר על חבירו דרך אויר, דאי משום דהוי לזה בשלשל ולזה בזריקה ושלשול, הרי דעת רב דלזה בשלשול ולזה בזריקה ושלשול שניהם אסורין.[[3]](#footnote-4)

**אך** הנה בחי' הרשב"א, ז"ל, ושני לי' מי סברת דעבידא כשורה לא דעבידן כחצובא כזה, דב' החורבות הן כנגד ב' הבתים, והחורבה האמצעית מפסקת בין ב' הבתים לב' החורבות, ודלא כפירש"י, והחורבה האמצעית משותפת בין שניהם, הרי ראובן שבבית הצפוני משתמש מביתו דרך זריקה לחורבה שכנגדו בצד ימין, ואע"פ שא"א לו להשתמש שם אלא דרך אויר החורבה האמצעית שהיא אסורה לשניהם אפ"ה שרי משום דס"ל דאין אדם אוסר על חבירו דרך אויר, וכן נמי שמעון בחורבה שבצד שמאל וכו', עכ"ל, ועי' בכתוב שם להראב"ד שג"כ פירש כן.

**ומבו'** בדבריו דהא דמייתי' מינה דאין אדם אוסר על חבירו דרך אויר, הוא מהא דמותר כל א' להשתמש בחורבה שנכגדו ע"י זריקה, אף שא"א לו להשתמש שם אלא דרך אויר החורבה האמצעית שהיא אסורה לשניהם, וזה הוי משום דאין אדם אוסר על חבירו דרך אויר.

**וכ"ה** בעבוה"ק ש"ג פ"ט, ז"ל, ואע"פ שהחורבה שבאמצע משותפת לשניהן ושניהן אסורין בה, אפילו כן אינה אוסרת עליהן לזרוק דרך אוירה, לפי שאין אדם אוסר על חבירו דרך אויר, דלא יהא אויר החורבה חמור מאויר רשות הרבים, וכבר ביארנו ששני גגין בשני צדי רשות הרבים בזמן שהגגין שוין זורקין מזה לזה דרך אויר רשות הרבים, עכ"ל.

**ומבו'** מד' הרשב"א דמותר להעביר מרשותו לרשותו דרך אויר רשות המשותפת, משום דינא דאין אדם אוסר על חבירו דרך אויר.[[4]](#footnote-5)

**ומה** שלמד הרשב"א לזה מהא שזורקין דרך אויר רה"ר, נ' שאין מכוון הרשב"א להביא מהא דלא אסרינן בזה משום איסור רה"ר ומשום דלמעלה מי' הוי מקום פטור, וה"נ הכא שרי משום דהוי מקום פטור, אלא מכוון הרשב"א הוא למש"א בסוגיין דהא דבב' גגין שרי לזרוק מזל"ז, הוא רק משום דינא דאין אדם אוסר על חבירו דרך אויר, אשר משו"ז אין בני רה"ר אוסרין את אוירן מדיני דיורין, וזמש"כ הרשב"א דה"נ אויר רשות חבירו מותר, וראיתי לפרש עוד בזה, דבעינן בזה לתרתי, חדא דמשום איסור עיקר הרשות אין לאסור את האויר, משום דאי"ז חמור מרה"ר דשרי להעביר למעלה מי', אך אכתי יש לדון דיחול איסור על האויר עצמו, וע"ז מהני דינא דאין אדם אוסר על חבירו דרך אויר, וכדלהלן, אך עמש"נ להלן סוסק"ח בהערה דלכאו' אין לפרש כן.

**וצ"ב** שהרי דינא דאין אדם אוסר על חבירו דרך אויר, הוא דל"מ לאסור עליו מקום שמשתמש בו בהפלגת אויר, ומ"ט משום זה אף אין אוסר את אויר הרשות עצמה.

**ואמנם** בפשוטו מבו' כן בסוגיית הגמ' שם, דבעי למימר דלשמואל דאדם אוסר דרך אויר, ה"נ יש לאסור לזרוק מגג לגג דרך אויר רה"ר, והרי דדין האויר עצמו תלוי בפלוגתת רב ושמואל אם אדם אוסר דרך אויר.

**ולד'** החזו"א הוא מבו' היטב, שהרי יסוד דינא דאין אדם אוסר על חבירו דרך אויר, הוא שאינו אוסר את האויר עצמו, וממילא הוא דאינו אוסר את המקום שמשתמש בו דרך האויר, ואשר ע"כ שפיר אמרי' דלדעת רב מותר להשתמש דרך אויר החורבה האמצעית, משום דאין אדם אוסר דרך אויר, וז"פ.

ד] **ובזה** יל"פ ד' הרשב"א בסוגיין שהק' בדעת רב דאין אדם אוסר על חבירו דרך אויר, ז"ל, וקשיא לי והא אע"פ שמופלגת מכותל זה בארבעה ומכותל זה בארבעה ושניהם משתמשים בה דרך זריקה ליסרו אהדדי לכו"ע, דהא כותל שבין שתי חצרות גבוה עשרה ורחב ארבעה שניהן אסורין בו ואע"פ שאין משתמשין בו אלא דרך זריקה וכו', עכ"ל, ובחי' הריטב"א כתב ע"ז, ז"ל, אין אדם אוסר לחבירו בדבר שאין תשמישו אלא בדרך אויר כלומר בהפלגת אויר ד' טפחים וכו', אבל בזריקת גובה אויר ודאי אוסר כשאינה מופלגת ואפילו לזה בשלשול ולזה בזריקה אוסר לרב וכו', אלא שראיתי לאחד מן הגדולים שהוקשה לו כותל שבין חצרות גבוה י' ורחב ד' ששניהם אסורין ואע"פ שהם משתמשים בו דרך זריקה, ולפום חורפי' לא דק בה מרן דהתם זריקת גובה והכא זריקת הפלגה וכדמוכחא סוגיין כולה, עכ"ל.[[5]](#footnote-6)

**והעירוני** שכדעת הרשב"א מוכח לכאו' גם בדעת המפרשים שהביא רש"י לקמן דפ"ח., דמש"א רב בגזוזטראות דבמופלגת אין אוסרין בני תחתונה על העליונה, היינו בשגבוהה ממנה י' טפחים, ורש"י תמה ע"ז דא"כ מ"ט אין אוסרין עליהן, הרי רב ס"ל דלזה בשלשול ולזה בזריקה שניהם אסורין, אמנם הנה בגמ' בסוגיין מבו' דטעמא דרב הוא משום דאין אדם אוסר על חבירו דרך אויר, ואך דרש"י לטעמי' דל"ח דרך אויר רק בזריקת הפלגה ולא בזריקת גובה, אך כנראה אינהו ס"ל כדעת הרשב"א דאף בזריקת גובה חשיב דרך אויר, וע"כ הוא דס"ל לרב דאם הגזוזטרא העליונה גבוהה י' מן התחתונה אין בני התחתונה אוסרין על העליונה.

**ונ'** די"ל בדעת הרשב"א, דס"ל דיסוד הדין דאין אדם אוסר על חבירו דרך אויר הוא משום דהאויר עצמו אינו נאסר ואינו מכלל הרשות האסורה, וע"כ אין נאסר המקום שמשתמש בו כיון שהוא מובדל מרשותו, ואשר ע"כ ס"ל דה"נ בזריקת גובה, כיון שאויר חצירו למעלה מי' אינו מכלל הרשות האסורה, ע"כ אין לנו לאסור את הכותל.

**ויל"פ** בזה גם מש"כ הרשב"א בסוגיין דברשות המשותפת ממש, אדם אוסר אף דרך אויר, ולפי הנ"ל הוא מבו' היטב, דכיון דדינא דאין אדם אוסר דרך אויר הוא משום דל"מ תשמיש זה לחשוב המקום כחצירו כיו שהוא מובדל מחצירו, ע"כ כ"ז הוא היכא שאין רשות זו שלו, אך היכא שרשות זו שלו היא, ואך דבעי' שישתמש בה כ"ה שיאסור בה, הרי שלזה שפיר מהני אף תשמיש דרך אויר, כיון דאף תשמיש דרך אויר תשמיש גמור הוא לאסור, ואך ל"מ תשמיש זה לחשוב רשות זו בכלל רשותו, והיכא דאית לי' בעלות ברשות זו ל"ב לזה כלל, וע' גאו"י לעיל דפ"ד. סוד"ה והריטב"א מה שפירש הטעם בדומה לזה, אך עי' לעיל בהערה שנת' ביאור דין זה בע"א, ומוכח כן ממה שדימה הרשב"א דין זה להא דבני רה"ר אוסרין בכומתא וסודרא אף דרך אויר, עיי"ש.

ה] **אמנם** באמת נ' שאין לומר כן, שהרי נת' להלן סק"ח דכל הך דינא דשרי להעביר דרך אויר רשות שאינה מעורבת משום דינא דאין אדם אוסר על חבירו דרך אויר, היינו דוקא היכא שיש לו חלק בחצר זו, אך אסור להעביר דרך אויר חצר חבירו, ולפ"ז הרי נמצא דבגוונא דכותל שבין ב' חצירות ל"ש למימר שלא יאסור על הכותל משום שהוא מובדל מרשותו, כיון שאין אויר החצר מכלל הרשות האסורה, שהרי אויר החצר אסור עד הרקיע.

**ואשר** ע"כ נ', דלעולם יסוד הדין דאין אדם אוסר על חבירו דרך אויר, הוא משום דתשמיש דרך אויר הוא תשמיש גרוע, וכל' הרשב"א בע"ב, ובל' הרשב"א סוד"ה ואסיקנא מבו' ג"כ דתשמיש דרך אויר אינו תשמיש גמור, ואך דס"ל להרשב"א דאף תשמיש דרך זריקת גובה חשיב תשמיש דרך אויר, דתשמיש חשוב הוא תשמיש שמשתמש בקרקע, ומשא"כ תשמיש שמשתמש דרך האויר תשמיש גרוע הוא.

**וזהו** גם מה דתלי דין אויר רשות המעורבת, בפלוגתא דרב ושמואל אם אדם אוסר דרך אויר, דכ"ה שתשמיש דרך האויר תשמיש גרוע הוא, כ"ש דהתשמיש באויר גופי' הוי תשמיש גרוע, וע"כ לדעת רב דאין אדם אוסר דרך אויר, אף אינו אוסר את אויר חצירו, דאינו מקום הראוי לתשמיש גמור.

ו] **ובעיקר** הדין שכתב הרשב"א דשרי לזרוק מרשותו לרשות חבירו דרך אויר רשות המשותפת, משום דינא דאין אדם אוסר על חבירו דרך אויר, אשר כן נ' מהא דתלי הגמ' דין זריקה באויר רה"ר בפלוגתת רב ושמואל, הנה מצינו בד' הראשונים דפליגי ע"ז.

**דהנה** בתוס' בסוגיין סוד"ה בור שבין ב' חצירות כתבו בסוף דבריהם לפרש הא דבור שבין ב' חצירות דאיירי כגון שאותו הפסק שבין שתי החצירות שהבור עומד שם אינו רה"י אלא רה"ר או כרמלית, ומחיצות הבור גבוהים עשרה, דכשממלאים מן הבור לחצר מביאין דרך מלמעלה מי' דהוי מקום פטור, כדאמרינן בשמעתין בשני בתים משני צידי רשות הרבים דמותר לזרוק מזה לזה, עכ"ל.

**ועיי"ש** במהרש"א שפירש דבריהם, דאם אותו הפסק הי' רה"י לא הי' למעלה מקום פטור, דרה"י עולה עד לרקיע והו"ל ב' רשויות שולטות בו ואוסרין זע"ז, עכ"ד, והרי שדעת התוס' דאסור להעביר דרך אויר רשות חבירו ואף למעלה מי', והתוס' שם הרי אזלי לדעת רב דס"ל דאין אדם אוסר על חבירו דרך אויר, ואפ"ה אסרו להעביר דרך למעלה מי'.

**וכ"נ** בתשובת הר"ש משאנץ שהובא בהגמי"י שבת ספט"ו, דמשמע בדבריו דאף אם נעץ קנה ק' אמה ברשות שאינה מעורבת אסור להוציא לשם, עיי"ש.

**והפשוט** בדעת תוס' והר"ש, דאף דמהא דתלי בגמ' דין זריקה באויר רה"ר בהפלוגתא אם אדם אוסר דרך אויר, ש"מ דאף איסור האויר גופי' תלי בפלוגתא זו, מ"מ כ"ז הוא באויר רה"ר שאינו עולה עד לרקיע, ובזה אין לנו לאסור אלא משום תשמיש האויר גופי', וזה תלי בפלוגתא דרב ושמואל אם יש לאסור משום תשמיש גרוע דאויר, ועיי"ש בתוס' שכתבו דבזה מודה שמואל דאינו אוסר משום דהוי תשמיש גרוע טפי, אך משא"כ ברה"י שאוירו עולה עד לרקיע, הרי כיון דבעיקר הרשות הוא משתמש תשמיש גמור, אסרינן אף לאוירו עד לרקיע, וז"פ, ובדעת הרשב"א דלא אסרי' בזה משום הא דרה"י עולה עד לרקיע, עמש"נ להלן סוסק"ח.

ז] **והנה** הקשו בד' הרשב"א דשרי להעביר דרך רשות חבירו למעלה מי' משום דינא דאין אדם אוסר דרך אויר, ממש"כ הרשב"א לקמן דצ"ח, ובעבוה"ק ש"ג פ"ה דזיז היוצא מעל חצירו של חבירו אסור להוציא לשם, משום דרה"י דחבירו עולה עד לרקיע, והרי דאסור להוציא לאויר רשות חבירו.

**עוד** הקשו מהא דתניא בתוספתא הביאה הרשב"א בסוגיין ובעבוה"ק שם, ג' דיוטות זו למעלה מזו וזו למעלה מזו והעליונה והתחתונה של אחד והאמצעית של אחר, לא ישלשל מן התחתונה לעליונה דרך אמצעית שאין משלשלין מרשות לרשות דרך רשות, ע"כ, והנה סתימת הדברים מ' דאיירי אף היכא שמעביר דרך הדיוטא האמצעית למעלה מי', והרי דאסור להעביר דרך אויר רשות חבירו.[[6]](#footnote-7)

ח] **ונ'** פשוט דלק"מ, דהנה בחי' הרשב"א בסוגיין עמד על הא דכל א' משתמש בחורבה שכנגדו ואסור להשתמש בחורבה שכנגד חבירו, ז"ל, וקשיא לי א"כ אפילו ראובן משתמש בחורבה שבצד שמאל ושמעון משתמש בחורבה שבצד ימין, לפי שאין אחד משתמש שלו אלא דרך אויר ואין אדם אוסר על חבירו דרך אויר, דומיא דבור מופלגת מכותל זה בד' ומכותל זה בד' דשרי לרב אפילו בלא זיז ובלא קנה, וי"ל דמיירי כשחורבה שבימין מיוחדת לראובן ושל שמאל מיוחדת לשמעון, ולא אמר רב שאין אדם אוסר דרך אויר אלא באויר משותף כההוא דבור וחורבה אמצעית ואויר רשות הרבים, אבל באויר דמיוחד לאחד מהם ודאי אוסר אפילו לרב, עכ"ל.

**ונ'** בביאורו, דעיקר דינא דאין אדם אוסר על חבירו דרך אויר, היינו רק בשבא "לאסור על חבירו", והיינו דרשות שהיא גם של חבירו, והויא חד רשות עם רשות חבירו, ובא הוא לאסור, בזה אמרי' דאין אדם אוסר על חבירו דרך אויר, אך רשות שאין לחבירו חלק בה, ודאי היא חלוקה מרשות חבירו גם אם כל שימושו בה הוא דרך אויר.

**ומחודש** לפ"ז מד' הרשב"א, דל"ד האיסור להוציא מרשותו לרשות חבירו, להאיסור להוציא מרשותו לרשות שיש לו שותפות בה, דהיכא דאין לו שותפות ברשות האחרת, הויא רשות זו חלוקה מרשותו וע"כ אסור להוציא לשם, אך משא"כ היכא דיש לו שותפות בה, הרי מן הדין מצינו לחשבה כרשות אחת עם רשותו, ואך דנתחדש בזה דחבירו שיש לו חלק ברשות האחרת "אוסר עליו", וע"כ הוא דאסור להוציא לרשות האחרת, וע' בסימן מ"ו מש"נ כמה דברים ע"פ יסוד זה.

**והנה** פשוט לפ"ז, דה"נ הוא בדינא דאין אדם אוסר את האויר, ומותר לחבירו להעביר דרך אויר הרשות המשותפת, הוא נמי רק ברשות שיש לחבירו חלק בה, שהרי הא דאינו אוסר את האויר, הוי חד דינא עם דינא דאינו אוסר מקום שמשתמש בו דרך אויר,[[7]](#footnote-8) וכ"ה מבו' להדיא בד' הרשב"א שכתב בתו"ד דלא אמר רב וכו' אלא וכו' ואויר רה"ר, והנה הרי הנידון באויר רה"ר, הוא להעביר דרך האויר, ומבו' דגם הך דינא דאין אדם אוסר את האויר, הוא רק כאשר יש לחבירו חלק בה, אך כל שאין לחבירו חלק בה, ודאי אסור להעביר אף דרך האויר.

**ולפ"ז** ניחא בפשיטות הא דאסור להוציא לזיז שלו שעל חצר חבירו, והא דאסור לשלשל מדיוטא שלו לדיוטא שלו דרך אויר דיוטא של חבירו, שהרי ברשות שאין לו חלק בה אסור להעביר אף דרך אויר, וז"ב.

**אך** ילה"ע בזה, שהרי הרשב"א כתב שטעם האיסור הוא משום דרה"י עולה עד לרקיע, ואילו למש"נ לכאו' אי"ז הטעם, שהרי אם הי' בזה דין רה"י עולה עד לרקיע הי' לנו לאסור אף אויר חצר המשותפת, שהגם שאין לאסור את האויר מצ"ע, מ"מ כיון שהרשות עצמה אסורה, ה"ה עולה עד לרקיע, אלא לכאו' הטעם הוא, דאף דליכא בזה לדין עולה עד לרקיע, מ"מ חייל איסור על האויר עצמו, משום שהוא משתמש בו.

**אך** נ' לפרש בזה, לפמש"כ הרשב"א בעבוה"ק ש"ג פ"א, ז"ל, חורי רה"י יש להם גובה ואין להם עומק, עשויין הן להשתמש על גביהן ולפיכך רואין אותן מלאין עד לרקיע, ואין עשויין להשתמש תחתיהן כדרך שאדם משתמש ברשות היחיד עצמו ברומו ועומקו ולפיכך אין לחורין עומק וכו', עכ"ל.

**ולמדנו** מד' הרשב"א דדינא דרה"י עולה עד לרקיע אי"ז הלכתא בעלמא, אלא הוא משום דרה"י עשוי להשתמש בגבהו, וע"כ הוי אף גבהו מכלל הרשות, ולפ"ז נ' דע"כ הוא דבחצר המשותפת לא אסרינן משום הא דרה"י עולה עד לרקיע, דכיון דאיסור הרשות הוא משום שמשתמשין הבעלים תשמיש גמור ברשות זו, ואילו האויר אינו ראוי לתשמיש גמור, ע"כ אין האויר מכלל עיקר הרשות לאיסור זה, ומשא"כ בחצר חבירו דסגי אף בתשמיש אויר לאסור, ע"כ שפיר הוי האויר מכלל עיקר הרשות לאיסור זה.

**ומה** שהוצרך הרשב"א לה"ט דרה"י עולה עד לרקיע, ולכאו' אף בלא"ה מצי חייל איסור על האויר בפנ"ע, אך נ' דהאמנם אילו הי' משתמש בפועל באויר הי' חל איסור על האויר בפנ"ע, אך הרי לא איירי בשמשתמש בפועל באויר זה, וע"כ בכה"ג ל"מ חייל איסור על האויר בפנ"ע, ואין לאסרו אלא משום דינא דרה"י עולה עד לרקיע.[[8]](#footnote-9)

1. ומה שתמה הגרע"א שם דלדעת התוס' דזריקת גובה אינו קשה יותר מזריקת הפלגה, א"כ נימא דמה"ט הוי לחצר, דכ"ה דס"ל לשמואל דלזה בשלשול ולזה בזריקה נותנין אותו לזה שבשלשול, ה"נ לזה בזריקת גובה ולזה בשלשול וזריקת הפלגה נותנין אותו לזה שבזריקת גובה לבדה, ועמש"כ בזה החזו"א סי' ק"ב סק"ה, הנה עיי"ש בחי' הריטב"א שכתב ע"ד רש"י, ז"ל, אבל בתוספות אמרו שלא הי' צריך לכך שאפילו לרב "שהוא משוה שלשול לזריקה" כל שיצא מתורת פתח לשניהם לא שני לן בין כח אחד לשני כחות, ושלשול וזריקה דחד גיסא וזריקה דאידך גיסא שוים הם, עכ"ל, ואמנם הגרע"א כתב דרק לרב לא אזלי' בתר נחת יותר וע"כ אין לחלק בין כח א' לב' כוחות, אך לשמואל דאזלי' בתר נחת יותר ודאי יש לחלק בזה, וכן עמדו הגאו"י והקר"א ע"ד הריטב"א.

   ונ' בדעת הריטב"א, דעיקר פלוגתת רב ושמואל היא כמבו' בלשונו, דרב משוה שלשול לזריקה, וכ"ה גם בל' הריטב"א בריש הסוגיא, ז"ל, אמר רב שניהם אסורים. דקסבר דשלשול וזריקה תשמישתן שוה ואסרי בי' אהדדי, עכ"ל, ושמואל אינו משוה שלשול לזריקה, וס"ל דשלשול לא חשיב תשמישו בקשה ממש, וע"כ כל שלזה בשלשול ולזה בזריקה נותנין אותו לזה שבשלשול, אך היכא דלזה בזריקה ולזה בזריקה ושלשול, כיון דהוי תשמישו בקשה לשניהם, לא שאני לן בין כח א' לב' כוחות, ובזה מבו' ל' הריטב"א "שאפילו לרב", ומ' דלרב הוי חידוש טפי, וצ"ב, אך לפי הנ"ל נ' כונתו, דאפי' לרב דס"ל דאף שלשול חשיב קשה ממש כזריקה, מ"מ ס"ל דזריקה לחודה לא עדיפא מזריקה ושלשול, וכ"ש לשמואל דס"ל דשלשול לא חשיב קשה ממש, דלא עדיף זריקה לחודה מזריקה ושלשול.

   ויש להוסיף, דהנה בפירש"י דפ"ה: ד"ה והא מר הוא דאמר, נ' דפלוגתת רב ושמואל היא, דלעולם שלשול הוי נחת יותר מזריקה, ואך דס"ל לרב דכל שאינו ממש לא' מהן בפתח לא שרינן לי' לחד מינייהו, וכ"ה בתוס' הרא"ש לעיל דפ"ד. דודאי מודה רב דשלשול נוח מזריקה ואפ"ה שניהם אסורין, ולפ"ז ניחא מה שהוצרך רש"י לעיל דפ"ד. לפרש דשלשול וזריקת משך שוין לזריקת גובה, והריטב"א כתב ע"ז שלא הי' צריך לכך וכנ"ל, וכ"ז להריטב"א לטעמי', אך לרש"י לטעמי' דיסוד פלוגתת רב ושמואל הוא דלרב לא אזלי' בתר נחת יותר ולשמואל אזלי' בתר נחת יותר, הרי בע"כ לפרש דשלשול וזריקת משך ל"ה קשה יותר מזריקת גובה לחוד, וכמש"כ הגרע"א, וז"ב. [↑](#footnote-ref-2)
2. וביותר פשוט כן לדעת התוס' דההיא דגג הסמוך לרה"ר איירי בשהוא בתוך י', וא"כ ודאי דאויר רה"ר שבתוך י' אסור, ואפ"ה אמרי' בזה דאין אדם אוסר דרך אויר.

   ואגב יש להעיר, דלפ"ד התוס' מוכח בסוגיין דהא דאין אדם אוסר דרך אויר הוא אף באויר שלמטה מי', ושו"ר שכבר עמד בזה הקר"א בתו"ד, ולכאו' כן מוכח גם לדעת הרשב"א דהא דאין אדם אוסר דרך אויר הוא אף בזריקת גובה, ותיקשי לדידי' מ"ט היכא שאין הבור מופלג ד' ל"ח דרך אויר, והאמנם למש"כ הרשב"א דבאויר חצירו לא אמרי' דאינו אוסר דרך אויר, ניחא, אך הרי הרשב"א לא הוכיח מזה גופא דבעי' הפלגת ד' דאויר חצירו שאני, ובע"כ דמיירי שהחלונות שממלא אינם גבוהין י', וע"כ ליכא למיתי עלה רק משום הפלגת ד', ומוכח דאף אויר שלמטה מי' חשיב דרך אויר, אך עי' במאירי שהביא די"א שלא אמרו דאין אדם אוסר דרך אויר רק באויר למעלה מי'. [↑](#footnote-ref-3)
3. אך בחי' הריטב"א פירש, ז"ל, והראי' שאנו מביאין מכאן לומר דרב סבר אין אדם אוסר על חבירו בדרך אויר, הוא מן המסקנא דאוקימנא משום דעבידא כחצובה, דאי עבידא כשורה אפילו אמצעי מותר לפי שתשמיש שניהם בדרך אויר הוא, והיינו דאמרינן ויתיב רב ברונא וכו', עכ"ל, וכ"כ הריטב"א בהמשך דבריו, ז"ל, ומהא דייקינן לעיל דסבירא לי' לרב שאין אדם אוסר על חבירו בדרך אויר דהפלגה, עכ"ל, וצ"ב דמ"ט בעינן לזה, הרי יש ללמוד דאינו אוסר על חבירו דרך אויר מהא דכל א' מותר בסמוך לו ואין חבירו אוסר עליו, ואין לומר דבזה הי' אפ"ל דהא דאין חבירו אוסר עליו הוא משום דהוי לזה בשלשול ולזה בזריקה ושלשול, שהרי דעת הריטב"א דלרב פשיטא דלא עדיף ב' כחות מכח א', ורק היכא דהוי לזה בשלשול ולזה בזריקת גובה זריקת משך ושלשול, הוא דמודה רב דנונין אותו לזה שבשלשול, וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-4)
4. והנה לקמן דצ"ח: מבו' לדעת כמה מן הראשונים, דהיכא דאיכא בזיז התחתון ד"ט ובזיז העליון ליכא ד"ט, אסור להוציא לזיז העליון, ופי' בחי' הרשב"א שם ובעבוה"ק דאיירי בדהוי הזיז התחתון של אחר, אך בחי' הריטב"א שם דן לפרש דאף היכא שאינו של אחר אסור משום שהזיז התחתון הוי לבני רה"ר שמשתמשין בו, עיי"ש, ונ' פשוט דהרשב"א ל"ה מצי לפרש כן, שהרי לדעתו אי משום תשמיש בני רה"ר לא הי' לנו לאסור, שהרי ברשות המשותפת אין אדם אוסר על חבירו את אוירה, וע"כ לא הי' לנו לאסור את הזיז העליון, וע"כ בע"כ לפרש דאיירי בשהזיז התחתון של אחר, וברשות של אחר אסור אף האויר, וכמש"נ להלן סק"ח, ובאמת מטעם אחר אאל"פ לדעת הרשב"א דבני רה"ר אוסרין על הזיז, והעירוני לזה, שהרי דעת הרשב"א כמו שהבאנו להלן סק"ד, דמשום דינא דאין אדם אוסר דרך אויר, אף אינו אוסר מקום שמשתמש בו בזריקת גובה, אא"כ אויר חצירו שולט בו, או דאית לי' שותפות בו, וא"כ כלל ל"מ בני רה"ר לאסור אף את הזיז עצמו, אך אי"ז מוכרח, שהרי אמרו בסוגיין דאף אם אין אדם אוסר דרך אויר, מ"מ אוסרין בני רה"ר את הגג משום שמשתמשין בו בכומתא וסודרא, (עמש"נ בזה להלן סק"ד בהערה), וא"כ יתכן דה"נ אוסרין את הזיז דמשתמשין בו בכומתא וסודרא. [↑](#footnote-ref-5)
5. ויש להוסיף, במש"א בסוגיין דשמואל מהיכא ודנו להביא מהא דאסר שמואל בגג הסמוך לרה"ר, ופירש"י דהא דהוי זה תשמיש דרך אויר הוא משום דאיכא חיפופי, ובד' התוס' שם מבו' שפירשו דהוא משום דבנושא משא כבד אין דרך להתקרב אל הכותל, אך לד' הרשב"א א"צ לזה, אלא כיון דהוי הגג למעלה מי', וכפירש"י לעיל דפ"ד: אשר הסכים לזה הרשב"א שם, ע"כ הוי זה תשמיש דרך אויר.

   ויש להוסיף עוד, דהנה בהא דדחי התם דילמא בכומתא וסודרא, צ"ב, ובתוס' שם פירשו דבכומתא וסודרא רגילים להתקרב אל הכותל, וזה ניחא לדעתם שלא היו שם חיפופי, ובאו"ז פירש דכומתא וסודרא כופף עצמו לכותל, אך ל' רש"י שם, "דתשמיש גמור הוא להן בכומתא וסודרא", ולפי המבו' נ', דלדעת הרשב"א מוכח לפרש כפירש"י, שהרי לדעתו חשיב דרך אויר אף בלא ההפלגה, וא"כ ל"מ מידי מה שמתקרבין לכותל או שכופף עצמו.

   ובביאור ד' רש"י, נ' כמש"כ הריטב"א, ז"ל, דכיון דמכתפי עלה בכומתא וסודרא תשמיש נוח והגון הוא ולא חשיב תשמיש אויר, עכ"ל, והיינו כמש"נ להלן סק"ה דיסוד דינא דאין אדם אוסר דרך אויר, הוא דתשמיש אויר תשמיש גרוע הוא, וכ"ז הוא בתשמיש משאות שאין דרך להשתמש ברחוק, ומשא"כ בתשמיש כומתא וסודרא הוי תשמיש מעליא אף ברחוק, ודמי קצת למה שפירש"י לעיל דפ"ד: דתשמיש כומתא וסודרא הוי תשמיש נחת אף למעלה מי', וה"נ י"ל דחשיב תשמיש גמור אף דרך אויר.

   ונ' לסייע לזה, ממש"כ הרשב"א בסוד"ה ואסיקנא, ז"ל, ושאני התם דאותו תל ואותו עמוד משותף ממש בין החצר והמרפסת וכו', ומשתמשין הן בחול מן החצר לעמוד, והלכך לאו תשמיש אויר בלחוד הוא אלא תשמיש גמור, וכמו שדחו אותה דגג סמוך לרה"ר דלמא כרב פפא דאמר כשרבים מכתפין עליו בכומתא וסודרא, עכ"ל, וצ"ב מה מייתי ממה שדחו דאיירי בשמכתפין בכומתא וסודרא.

   ונ' לבאר בזה, דהנה עיקר ד' הרשב"א צ"ב, שפתח שהטעם הוא משום דהתל והעמוד משותפין וסיים שהטעם משום דמשתמשין בחול, וצ"ב הצירוף בזה, ובדבריו בעבוה"ק מבו' דסגי בהא דהוי משותף, שכתב דהא דשרי בבור שבין ב' חצירות הוא רק בשאינו משותף, והרי התם גם בחול משתמש רק דרך אויר, ונ' מכוון הרשב"א, דהא דאין אוסר דרך אויר הוא משום שאי"ז תשמיש גמור, וזהו שחילק דהכא איכא ב' טעמים לחשבו תשמיש גמור, חדא דמקום זה משותף להם וע"כ רואין את תשמישו שם כתשמיש גמור, ועוד שבחול משתמש מן החצר תשמיש גמור, ולפ"ז נ' דזהו מה שהביא הרשב"א ממה שדחו דאיירי בשרבים מכתפין עליו, דמזה יש ללמוד דכל הא דאינו אוסר דרך אויר הוא רק בשאינו תשמיש גמור, אך היכא דהוי תשמיש גמור מצי לאסור אף דרך אויר, וע"כ ה"נ בתל ועמוד דחשיב תשמישו תשמיש גמור, מצי לאסור אף דרך אויר. [↑](#footnote-ref-6)
6. וראיתי לישב עוד בזה, למש"כ בחי' הרשב"א בתחילת ד"ה ואסיקנא, דבחצירו שהדיורין פתוחין שם ואויר חצירו ממש הוא ששולט בו בכי הא לכו"ע אסור, והא דברה"ר שרי להעביר דרך האויר, הוא רק משום שאין להם לבני רה"ר רשות להניח חפציהם בתוך הרשות הרי זה כתשמיש אויר בלבד, עכ"ד, ולפ"ז הרי מה"ט בההיא דזיז ובדיוטא אוסר גם דרך אויר, אך נ' דאי"ז מתישב, דנראה דלפ"מ דמסיק הרשב"א שם דבמקום המשותף לשניהם אוסר על חבירו גם דרך אויר, וכן פסק בעבוה"ק ש"ג פ"ט, הרי תו אין מקור לחדש דבחצירו אוסר גם דרך אויר, ואמנם באמת לפ"מ שהצריך בחידושים גם שבחול משתמשין תשמיש גמור, נ' דאכתי בעי' לטעמא דבחצירו שאויר חצירו ממש שולט בו לא חשיב כדרך אויר, דאל"כ הרי נמצא דאף בחול אין משתמשין רק דרך אויר, אך לפי המבו' בעבוה"ק דל"ב לטעם זה, אלא בכל רשות משותפת אוסר דרך אויר, (וכמש"נ לעיל סק"ד בהערה), שוב א"צ לטעמא קמא, ודו"ק.

   ויש להוכיח כן, ממש"כ הרשב"א בעבוה"ק שם, ז"ל, בור שבשביל שהוא נתון בין ב' בתים וכו', היו הדיורין פתוחין לשביל, שניהם אסורין בו לפי שרשות שניהם שולטת בו, וכן הדין כשהוא נתון ברשות הרבים, וצריך שתהא חולית הבור גבוהה עשרה טפחים, עכ"ל, וכבר עמדו דמ' מל' הרשב"א דאם חולית הבור גבוהה י' טפחים שרי למלאות מן הבור אף היכא שהדיורין פתוחין לשביל, והרי דשרי להעביר דרך אויר השביל המשותף לשניהם, ונ' שזהו גם מכוון הראב"ד בהשגות פ"ג מעירובין הכ"ג, בהך דינא דבור שבין ב' חצירות, ז"ל, והוא שחוליית הבור גבוהה עשרה טפחים שאין אויר רה"ר אוסרו ורשות חבירו נמי אינו אוסרו דרך אויר אבל אין חוליתו גבוהה עשרה טפחים אין ממלאין ומתניתין היא פרק המוצא תפילין, עכ"ל, והמ"מ עמד ע"ד הראב"ד, שהרי רבינו לא הזכיר רה"ר כאן אלא שביל ואין שביל רה"ר, וא"כ למה הי' לו להזכיר חוליא גבוהה, עכ"ד, אך נ' שמכוון הראב"ד הוא, דבין אם איירי בשביל רה"ר ובין אם איירי בשביל שמשותף לשניהם צריך להעמידה בשהחוליא גבוהה י', וע"כ שרי להעביר דרך אויר רה"ר או רשות המשותפת, (ואזיל הראב"ד לטעמי' בכתוב שם, דמפרש בחצובה כהרשב"א, אשר לפ"ז מבו' דמותר להעביר דרך רשות המשותפת למעלה מי'), והיינו משום דינא דאין אדם אוסר על חבירו דרך אויר, והרי דאף במקום שהדיורים פתוחין לשם אין אדם אוסר על חבירו להעביר דרך האויר.

   **[**ויש להוסיף, דלכאו' ילה"ע דמה מהני שחולית הבור גבוהה י"ט, הרי בכה"ג שהבתים פתוחין לשביל אף הבור עצמו אסור, כיון שמשתמשין בו שלא דרך אויר, וכאשר כ"ה ל' הרשב"א שניהם אסורין בו לפי שרשות שניהם שולטת בו, ונ' להדיא דמה"ט אסור הבור גופי', וא"כ הגם שאין לאסור משום שמעביר באויר השביל, מ"מ יש לאסור משום הבור גופי', אך נ' דהרשב"א לטעמי' אזיל דס"ל דאף בזריקת גובה אמרינן דאין אוסר על חבירו דרך אויר, ולא אסר אלא בשיש לו חלק בו, וכנ"ל, ואשר ע"כ היכא שחולית הבור גבוהה י' אין לאסור את הבור אף משום מה שמשתמש בו מן השביל, כיון שמשתמש בו רק בזריקת גובה, ואין אדם אוסר דרך אויר**]**.

   אך שוב נתבוננתי דילה"ע ע"ז, שהרי בגמ' בעי לפרושי דהא דאמר רב בגזוזטראות דבמופלגת עליונה מותרת הוא משום דינא דאין אדם אוסר דרך אויר, וכבר כתב הריטב"א דלפי האמת אי"ז הטעם משום דבמקום המשותף אדם אוסר אף דרך אויר, ולכאו' תיקשי דלס"ד דסוגיין דאף במקום המשותף אין אדם אוסר דרך אויר, א"כ מ"ט כל כותל שבין ב' חצירות אסור, ולכאו' מוכח מזה כמש"כ הרשב"א בתחילה דבחצירו שהדיורין פתוחין שם וכו' אדם אוסר אף דרך אויר, וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-7)
7. וצריך להוסיף בזה, דהאמנם מש"כ הרשב"א דברשות המשותפת אדם אוסר דרך אויר, הוי זה רק כלפי דינא דאין אדם אוסר מקום שמשתמש בו דרך אויר, דבזה שאני רשות משותפת, אך דינא דאינו אוסר את האויר עצמו הוי אף ברשות משותפת, ובפשוטו מוכח כן מהא דאין בני רה"ר אוסרין לזרוק באוירן, הגם דהוי זה כרשות משותפת להן, והטעם בזה דהא דברשות משותפת אדם אוסר דרך אויר, מבו' בל' הרשב"א דהוא משום דבכה"ג חשיב תשמישו כתשמיש גמור, וע"כ אין לאסור משום זה רק בשמשתמש במקום הראוי לתשמיש דרך אויר, ולא בשמשתמש באויר עצמו דזה ודאי הוי תשמיש גרוע, ומשא"כ בהדין שכתב הרשב"א דברשות המיוחדת לו לבדו אוסר דרך אויר, אשר בזה הטעם הוא "דהגם דהוי תשמיש גרוע" מ"מ הוי זה רשות דילי', ואסור לחבירו שאין לו חלק ברשות זו להוציא מרשותו לרשות זו, הרי ממילא דה"נ הוא אוסר את האויר עצמו, הגם שאינו משתמש בו תשמיש גמור, וז"ב. [↑](#footnote-ref-8)
8. ומה"ט נ', במש"כ הרשב"א בהא דשרי להעביר דרך אויר חצר המשותפת דהוא משום שלא יהא חמור מאויר רה"ר, וע' לעיל סק"ג שהבאנו דיש שפירשו מכוון הרשב"א, דלהיתר האויר בעי' לתרתי, חדא דאי"ז חמור מרה"י שאין אוסרת את אוירה למעלה מי', אך אכתי הי' לנו לדון שיחול איסור על האויר עצמו, וע"ז כתב הרשב"א דאין אדם אוסר דרך אויר, אך למש"נ נ' דז"א, חדא שהרי נת' דדינא דרה"י עולה עד לרקיע באיסור דיורין מיתלי תלי אם אדם אוסר דרך אויר, ועוד דאי נימא דל"ש לאסור את האויר משום שלא יהא חמור מאויר רה"ר, א"כ ל"ה בעינן כלל לדינא דאין אדם אוסר דרך אויר, שהרי התם אין חבירו משתמש באויר זה, ולכאו' ל"ש שיחול איסור על אויר זה בפנ"ע, וע' לעיל סק"ג מש"נ לפרש ד' הרשב"א בע"א. [↑](#footnote-ref-9)