2 מ_מ פתיחה לקנין פירות
קטגוריות: ש_ס / לג בבא בתרא / קנין פירות ואחריך - הרב יהודה אלבוים

**בס''ד הקדמה לסוגיית קנין פירות**

**מצינו כמה אופנים של מכירת פירות**

א. המוכר פירות דקל לר''מ שאדם מקנה דשלב''ל, דלא מכר לו בקרקע מאומה.

ב. מוכר דקל לפירותיו, דיש לפרש שמכר לו זכות בקרקע ובדקל לעניין הפירות, ואין לו קנין בגוף אלא רק זכות.

ג. המוכר גוף השדה לחבירו **לגבי** הפירות, דלגבי גוף השדה המוכר בעלים, ולגבי הפירות הקונה בעלים על הגוף - עי' אבנ''מ סי' קל''ז סק''ב, ומנחת ברוך סי' צ''ב ד''ה אמנם -.

ד. מוכר שדהו לזמן, שמכר את גוף השדה לזמן, וכפי שביארו האחרונים - עי מערכת הקנינים סי' ח' קו''ש אות רפ''א חזו''א חו''מ ליקוטים סי' י''ג סק''ז ד''ה והא דאמר - שיש בכל חפץ הרבה זמנים, ומכר חלק מהזמנים בחפץ ללוקח - או שלגבי הזמן מכרו לו וכעין הנ''ל באות ג' -.

ה. מוכר שדהו לזמן, ומכר את כל זמני החפץ, אך מכר רק בעלות זמנית, דכל בעלים הרי הוא בעלים לעולם לעולם - כלשון הרמב''ם בפכ''ג מהלכ' מכירה ה''ו, הובא בשו''ע סי' רי''ב סעי' ד' - דהיינו שבעלותו עולמית על כל זמני החפץ, ויכול למכור את כל זמני החפץ לזמן, עי' מנחת ברוך סי' צ', וקובץ הערות סי' נ''ו שיש שני סוגי קנין לזמן.

א. הרמב''ם שם כתב לחלק בין מוכר קרקע לפירותיה למוכר שדהו לזמן קצוב וז''ל אבל הקונה לזמן קצוב הרי הוא בונה או הורס ועשה בכל זמנו הקצוב כמו שעושה הקונה קנין עולם לעולם עכ''ל, ויש לפרש - עי' מנחת ברוך סי' צ' - דרק באופן שמכר את כל זמני החפץ לזמן בונה והורס וכו' אך כשלא מכר אלא חלק מחלקי הזמן אינו יכול להרוס וכו' משום שהורס את כל זמני החפץ, ובקצוה''ח סי' רמ''א סק''ד וסי' רנ''ז סק''ג נראה שפי' כפשוטו שבזמן שהוא שלו עושה בו ככל שירצה, ויכול לכלותו או למוכרו, וכ''נ במחנה אפרים - זכיה ומתנה יח - שכתב שאם מכרו הלוקח לאחר בתוך הזמן מכור הוא לצמיתות, ודימה זאת לדין אחריך, אך המנחת ברוך סי' צ' ענף ב' והחזו''א אה''ע סי' ע''ד סקט''ו פי' בכוונת הרמב''ם דרק מה שדרך העולם לעשות כלחפור בורות וכד' רשאי עי''ש, ועי' במנחת ברוך סי' פ''ט ענף ב' דדן אם כוונת הראב''ד לחלוק על הרמב''ם בעצם הדין או רק נח' משום שדעת בנ''א למכור רק את הפירות ולא את הגוף.

ב. בחי' הר''ן גיטין פד. בשם הרא''ה, שהאומר לחבירו שדי קנויה לך ליום אחד גוף ופירות, קנה לעולם דכיון דפסקא פסקא, וכתב האבני מילואים סי' כ''ח סקנ''ג דהר''ן בנדרים כט. פליג דמבואר בדבריו דבמכר לזמן בגמר הזמן חוזר לבעלים - ולכא' גם הרמב''ם הנ''ל פליג, וישל''ע מדוע לא כתב הקצוה''ח כן - ובקובה''ע סי' נ''ו סק''ה ובקו''ש קידושין אות מ''ח כתב די''ל דלא פליגי, דהרא''ה איירי במכר לו לעולם לזמן, והר''ן בנדרים איירי במכר לו לזמן לזמן עי''ש - ולכא' בדברי הרמב''ם א''א לומר כן - ועי' מה שתי' בחי' הגרשש''ק נדרים סי' כ', ובב''ב סי' ל', ובמערכת הקנינים סי' י', ועי' קו''ש אות שצ''ו דכתב דהרשב''ם בסוגיית אחריך פליג אדברי הרא''ה, ובקו''ש קידושין אות נ''א כתב דהרא''ש בנדרים פליג אדברי הרא''ה עי''ש.

ג. בקובה''ע שם סק''ט ביאר על פי זה את דברי רשב''ג שבאחריך לפלוני אם מכר ראשון קנוי ללוקח לעולם, ורק אם לא מכר כשמת ראשון זוכה השני, דבאחריך נותן לראשון קנין לעולם עד שימות, ולכן כשמכר הוי כהרס וכו', אלא שהקשה על דברי הרא''ה מכאן, דמבואר דכשלא מכר זוכה השני, וא''א כיון דפסקא פסקא, ועי' במה שתירץ הגרשש''ק במערכת הקנינים סי' ז' ובחי' הגרשש''ק נדרים סי' כ', ובב''ב סי' ל'.

ד. בעל בנכסי מלוג של אשתו, שהפירות שלו, כתב הקצוה''ח סי' קמ''ט סק''ב דנח' הסמ''ע והחלקת מחוקק בגדר קנינו האם קנה גוף לזמן ויכול לחפור וכו' או קנה רק גוף לפירות ואינו יכול להרוס וכו', ועי''ש בסמ''ע דאע''פ שיכול לחפור ולהרוס, אם מכרה האשה את נכסי המלוג שלה לאחר אין הבעל יכול לחפור וכו' וצ''ב מדוע אלים כח הקונה מכח האשה.

ה. בחי' ר' ראובן ב''מ סי' י''ט הביא שהגר''ח - עי' חרח''ה פכ''ג מהלכ' מכירה - חקר האם בדקל לפירותיו, דין ארעאי אשבח הוא לקונה, או למוכר והקונה זוכה מהמוכר - ועי' בדברי רעק''א ב''מ לד: - ולכא' תלוי באופנים הנ''ל, דאם יש לקונה רק זכות א''כ הארעאי אשבח הוא למוכר.

ו. הקונה אתרוג לזמן, הקצוה''ח בסי' רמ''א סק''ד ובאבני מילואים סי' כ''ח סקנ''ג נקט דהוי לכם כשגופו קנוי לזמן, אע''פ שבקנוי רק גוף לפירות אינו נחשב לכם, וכתב שכן דעת כמה ראשונים, אך כתב שהרא''ש והריטב''א נקטו שאין נחשב לכם כל שאינו קנוי לו לעולם, והמנחת ברוך סי' פ''ט נח' על הקצוה''ח וס''ל דלית מאן דפליג וכו''ע ס''ל דנחשב לכם בקנין לזמן.

**במח' ר''ל ורי''ו אם קנין פירות כקנין הגוף, יש לדון באיזה אופן של קנין פירות נחלקו.**

א. באו''ש פ''ב מהלכ' רציחה הט''ו מבואר שלא נח' בקנין פירות, אלא רק בקנוי לו גוף לפירותיו, ועי' אבי עזרי פ''ו ה''ה משכירות ובפכ''ב מהלכ' מכירה סוף הט''ו ובפ''ד מהלכ' ביכורים ה''ו דכתב דנח' רק כשמקנה גוף לזמן ורק בכה''ג אמר רי''ו דקנין פירות כקנין הגוף, כדמוכח ממוכר ב' אילנות דודאי מכר לו גוף לפירות מדאינו יכול לומר לו קוץ אילנך, ובכ''ז אינו קורא לר''מ אפי' אם בעלמא קנין פירות כקנין הגוף, וע''כ משום דרק במוכר שדהו לזמן ס''ל לרי''ו דקנין פירות כקנין הגוף, וכך פי' את התוס' בב''ב דף כז. ד''ה לא, שכתבו לבאר מדוע אינו קורא במוכר ב' אילנות, דרק כשקנוי לו לזמן קבוע קנין פירות כקנין הגוף אך אם כשיתיבש האילן אין לו בקרקע כלום אין קנין פירות כקנין הגוף, וכתב שכך כתוב ברש''י בגיטין מז: ד''ה המוכר שדהו לפירות, שמכר את הקרקע לזמן, ועי' שם ברש''י מח. ד''ה אדעתא דפירי נחית.

ב. ובקצוה''ח סי' רנ''ז סק''ג מבואר שנח' בכל גוונא, אלא שכתב דקי''ל כר''ל רק במוכר גוף לפירות, וכהך דכותב מהיום ולאחר מיתה, אך במוכר שדהו לזמן שחופר והורס וכו' קי''ל כרי''ו דכקנין הגוף דמי, דהרי קנה את הגוף ממש אלא שקרוי קנין פירות כמוש''כ הר''ן בנדרים כט. דכל שאינו קנוי לו לעולם נקרא קנין פירות, ולדברי הקצוה''ח שלר' יוחנן קנין פירות כקנין הגוף גם כשאין קנוי לו קרקע לזמן, צ''ל שבמוכר ב' אילנות אין לו קנין בקרקע אלא רק זכות בקרקע וכך יתפרשו דברי התוס' הנ''ל, וכן נראה ברשב''א גיטין מח. שהקשה כתוס' מדוע קונה ב' אילנות אינו קורא לר' יוחנן, ותי' וז''ל דהתם קונה גוף השדה מיהא לפירותיו והכא גוף האילן הוא שקנה וקרקע אינו אלא כשאול לו לימי העץ, ואין זה אלא כקונה פירות מן השוק, וכעין זה ביאר בחרח''ה פ''ב מהלכ' ביכורים הי''ג את דברי התוס' והרשב''א.

ג. עי' בחי' הגרשש''ק גיטין סי' ו' (עמ' מ''ז - ג) דלמד''א קנין פירות לאו כקניין הגוף הוא משום שיש לבעל הגוף קניין עולמי בחפץ ולבעל הקניין פירות אין אלא קניין זמני, ולכן בעל הגוף הוא בעלים גמורים על החפץ גם בשעה שקנוי לבעל הפירות, וכן מבואר בדברי הקצוה''ח הנ''ל בסי' רנ''ז סק''ג דנח' ר''ל ורי''ו גם בקנה גוף ופירות לזמן, ומבואר שהמח' אינו אם בעל הגוף נחשב בעלים או בעל הפירות נחשב בעלים, אלא אם מי שיש לו קניין לעולם נחשב בעלים, או מי שקנוי לו כעת.

ד. ובמנחת ברוך סי' פ''ט ענף ג', ובסי' צ', ובמנ''ח מצוה של''ט, ובחת''ס גיטין מח. מבואר שלא נח' בקנין גוף לזמן, וכל שיכול לחפור ולהרוס וכו' אף לר''ל הוי כקנין הגוף.

ה. כתב הקצוה''ח שם דמוכר שדהו לפירות הכוונה קנין הגוף לזמן, ויישב בזה את דברי הרשב''ם דלר''ל מביא מדאו', והקשו תוס' דאם אינו קורא כי אין יכול לומר האדמה אשר נתת לי כך גם אינו נחשב אדמתך, ותי' הקצוה''ח דכיון דקנוי לו הגוף לזמן הרי זה אדמתך, ורק אינו האדמה אשר נתת לי כי אינו קנוי לעולם.

ו. כתב הרשב''א - שו''ת סי' תקס''ג הובא ברמ''א סי' רנ''ז סעי' א' - דהמקדיש מהיום ולאחר מיתה לא קדיש כלל דלא שייך לומר בו גוף מהיום פירות לאחר מיתה שאי אפשר שאילן של הדיוט יונק משדה הקדש, ולכא' כל זה רק משום שמהיום ולאחר מיתה הוא שיור גוף לפירותיו וכמו שכתב הקצוה''ח הנ''ל, אך אילו היה משייר גם את הגוף לזמן לא היה נחשב ליונק משל הקדש, ועי' בדברי רעק''א בתו''ד שכתב די''ל דכל דברי הרשב''א אינם אלא מדרבנן דמחזי כיונק משל הקדש, ועי' עוד בשערי יושר שער ה' פכ''ד שהאריך בדברי הרשב''א הנ''ל.

ז. במשנה בביכורים פ''א מ''ב מבואר ששוכר אינו מביא ביכורים, וצ''ב מדוע לר' יוחנן אינו מביא וקורא, ולר''ל לכל הפחות שיתחייב להביא, ואי נימא דבשכירות אין לו אלא זכות בקרקע ולא קנין - כמוש''כ הנתה''מ בכמה דוכתי - ניחא, ועי' תוס' ב''ב נ. ד''ה המוכר דבשכירות לכו''ע אין קנין פירות כקנין הגוף, אך עי' ברמב''ן בכתובות בקו''א - הודפס בדפו''ח בכתובות דף נט. - שהאריך ששוכר יש לו קנין גוף לפירות, וכן מבואר ברמב''ם בפכ''ג הל' מכירה ה''א וה''ח, ולדבריהם צ''ב מדוע השוכר אינו מביא עי' חזו''א שביעית סי' כ''א סק''ד, וקובץ הערות סי' נ''ג, וקו''ש אות תס''ד, וקה''י שביעית סי' א'.

ח. מבואר בגמ' צריכותא דס''ד דאבא לגבי בריה אחולי אחיל ולכו''ע לא יחשב קנין הפירות כקנין הגוף, וכן ס''ד דלגבי נפשיה וכו' לכו''ע יחשב כקנין הגוף, וכעין זה בגיטין מח. ועי''ש ברש''י ד''ה אדעתא, ועיין ב''ק פח: וברש''י שם ד''ה הכותב, ועי' רש''י ב''ק פט: ד''ה סברוה דגדר תקנת אושא הוא לעשות קנין הבעל כקנין הגוף אף שבעלמא קנין פירות אינו כקנין הגוף - ועי' קצוה''ח סי' ק''ג סק''ט - ועי' רשב''ם בדף קנז. ד''ה עד כאן, וברמב''ן קלז: דפי' אחריך שאני שנותן לו קנין פירות שהוא כקנין הגוף, וכן נראה בדברי הרמב''ן במלח' בסוגיית אחריך שיש אופנים דלכו''ע הוי קנין פירות כקנין הגוף, ועי' תוס' ביבמות לו: ד''ה קנין פירות, ובב''ב נ. ד''ה קסבר, ובגיטין מח. ד''ה אי לאו, ועי' רמב''ן ותו''ר גיטין מח.

ומבואר שיש כמה אופנים של קנין פירות, יש אופן שנח' - דאין לומר שנח' בדעת בנ''א מדנח' גם בקנין פירות שיש לבעל בנכסי אשתו - בו ויש אופן דלכו''ע כקנין הגוף, ויש אופן דלכו''ע לאו כקנין הגוף, ויתפרש על פי ה' האופנים הנ''ל של מכירת פירות.

**גוף מהיום פירות לאחר מיתה**

צ''ב איך מקנה פירות לאחר מיתה הרי א''א להקנות לאחר מיתתו

א. רעק''א ביאר - וכן נראה בתוך דברי הקצוה''ח סי' רמ''ח סק''ט - דמקנה לבן את הכל היום אלא שמשייר לעצמו גוף לפירות עד שימות, וכמו מוכר שדהו לפירות, שא''צ לזכות בגמר הזמן בקנין פירות שמכר, אלא שמעולם לא מכר את הקנין פירות מזמן זה, כך במקנה גוף מהיום ופירות לאחר מיתה, הוי כמי שקנה מהבן קנין פירות עד שימות.

ב. ולשון רעק''א דהוי כאילו חזר הבן והקנה לאביו קנין פירות, ונראה בדבריו - קו''ש ב''ב אות רפ''א ואות תקכ''ג, ועי' שערי יושר ש''ה פכ''ג ד''ה ועוד י''ל - שאין הכוונה שלא מכר את הפירות לזמן זה, אלא יש כאן חלות שיור - וכמבואר בחי' הגרשש''ק נדרים סי' כ' ובב''ב סי' ל', ועי' גם בחי' הגרשש''ק ביבמות סי' ל''ט, ובחזו''א חו''מ ליקוטים סי' ח' סק''ג - שע''י חלות זה הוי כאילו חזר וקנה את הפירות מבנו, ולכא' משום דס''ל שא''א שלא למכור את הקנין פירות לזמן, וכעין מש''כ החזו''א אה''ע סי' ע''ד סקי''ח שא''א להפקיר רק קנין פירות, ועי' שיעורי ר' שמואל עמ' רפ''ג, ועי' מערכת הקנינים סי' י' ד''ה וניחא בזה, דאפשר להפקיר גוף ולשייר פירות.

ג. הבית מאיר ביאר שמוכר את הגוף היום ואת הפירות סמוך למיתתו, או אחר מיתתו וכל שהתחיל הקנין בחייו יכול להגמר אחר מיתתו, וכתב בתו''ד שחל אח''כ ע''י השטר שבידו, ומשמע שאם נקרע השטר לא יקנה אח''כ את הפירות, ולכא' לדבריו יכול האב לחזור בו, וכן הביא התוס' רי''ד לעיל דף קכה: שדעת ר''ת שהקנין מתחיל היום ונגמר אח''כ, ולכן יכול לחזור בו - ואינו כתוס' שם בשם ר''ת שפי' את הגמ' שם שהיום ולאחר מיתה הוא מתנה היום בתנאי שלא יחזור בו, ודאי כאן אין פירושו כן כמפורש בגמ' שאין הכוונה במתני לא לתנאי ולא לחזרה, אלא גוף מהיום ופירות לאחר מיתה - ותמה התוס' רי''ד ממה שכתוב במתני' שאין האב יכול למכור ומפורש שאין יכול לחזור בו.

ד. צ''ב לדעת הבית מאיר מדוע כשמת הבן בחיי האב ולא מכר הבן, זוכה בן הבן בפירות כשמת אבי אביו, והרי לא הקנה לו את הפירות אלא לאביו, ואין מת קונה, ובפרט כאן שקונה ע''י השטר שבידו, הרי ודאי אין השטר ביד המת, וכן קשה למד''א דקנין פירות לאו כקנין הגוף, דקנה לוקח גם כשמת הבן בחיי האב, כיצד קנה את הפירות שלא היו של הבן בשעה שהיה חי.

ה. הקו''ש באות רפ''א ובאות תס''ב ביאר שכמו שיכול למכור לל' יום יכול גם למכור מל' יום והילך וזכה היום בזמן של אח''כ, וגם כאן הקנה את הגוף היום ואת הפירות של לאחר מיתה, וכבר היום זכה בזמן של לאחר מיתה, ויש לדון מדוע לא פי' הבית מאיר ורעק''א כן האם משום דס''ל דא''א למכור את הזמן של אח''כ אלא רק לשיירו, או''ד דרק כאן שנותן את הכל לבן חוץ מהפירות עד שימות לא מהני.

ו . בתוס' מבואר שזוכה הבן בקבר ומוריש לבנו, ולדברי רעק''א והקו''ש הרי לא חסר לו בקניינו של הבן מידי, אלא שנשתייר לאב כל זמן שחי קנין פירות וכשמת ממילא הכל של הבן וא''צ לזכות במידי, ולדברי הבית מאיר ניחא דמעולם לא זכה בקנין פירות.

ז. יש לדון במכר הבן בחיי האב גוף לפירות שלאחר זמן מיתת האב, האם חל הקנין, יש לדון למד''א קנין פירות כקנין הגוף, ויש לדון למד''א קנין פירות לאו כקנין הגוף, ויש לדון לדעת רעק''א, ויש לדון לדעת הבית מאיר, לדעת הבית מאיר שאין לו היום כלל קנין פירות לכא' הו''ל ככל דשלב''ל, וגם למד''א קנין פירות לאו קנין הגוף לא חל מידי, ולדעת רעק''א לכא' תלוי במח' ר''ל ורי''ו, אך י''ל - וכך נקט במערכת הקנינים - דרק את קנין הגוף אינו יכול למכור אך את קנין הפירות יכול למכור, ועי' נתה''מ סי' רי''א סק''ה דכתב דלא מהני מכירתו כשמת הבן בחיי האב גם למד''א קנין פירות לאו כקנין הגוף עי''ש.

**מבואר בגמ' שלמד''א קנין פירות כקנין הגוף אין בעל הגוף יכול למכור את הגוף, וצ''ב בטעמא דמילתא הרי ודאי אף למד''א קנין פירות כקנין הגוף הגוף שייך לבעל הגוף ולא לבעל הקנין פירות וכמבואר בתוס' ביבמות סו. ד''ה אלמנה**.

א. כתב הנתה''מ בסי' רמ''ח סקי''א דקנין הגוף דלא אתי לידיה פירות לעולם דמי לדבר שלא בא לעולם ואין בו ממש ולא קנה ''דהא מהאי טעמא במכר הבן בחיי אב לא קנה לר' יוחנן''.

ב. עי' קצוה''ח בסי' ק''ג סק''ט שכתב בתו''ד והיינו כמו לרי''ו דאית ליה קנין פירות כקנין הגוף הבן שמכר בנכסי אביו ומת הבן דהמכירה בטל משום דקנין פירות שיש לאב מעכב את הגוף למכור.

ג. עי' קה''י שביעית סי' א' סק''ט דהוי דבר שאינו ברשותו - ועי' במערכת הקנינים סי' י''ג ד''ה אלא נראה ברור, שדימהו לדבר שאינו ברשותו - ועי' בדברי רעק''א בכו''ח סי' י דמבואר לכא' בתוך דבריו לא כך, דכתב שהמוכר דבר שאינו ברשותו לכשיהיה ברשותו חל המכר ואין חסרון של דבר שלא בא לעולם, משום שלא כל היכא שאין יכול למכור היום יש חסרון של דשלב''ל, אלא רק כשאינו שלו היום ולא כשהוא שלו אלא שיש סיבה שאינו יכול למכור, והביא לדמותו לקטן שקידש לאחר שיגדיל דמהני ואין חסרון של דשלב''ל, ועוד דימהו למוכר בעל הגוף שאינו חל אלא כשיבא לידו גם הפירות, ואין אומרים דלא יחול גם אח''כ מדין דשלב''ל, כמוש''כ התוס' ביבמות דף לו: דאין כאן חסרון של דשלב''ל כי הגוף שלו עי''ש, ומדלא כתב דכתוב בתוס' שבאינו ברשותו אין חסרון של דשלב''ל אלא רק דימהו לשם נראה שכאן אינו מדין אינו ברשותו, עוד יש להעיר משיטת הרשב''א ב''ק דף ע. דדבר שאינו ברשותו אפשר למכור, ורק מהקדש התמעט.

ד. וז''ל הר''ן בסוגיין דנהי דקנין הבן קליש שאינו יכול למוכרו יכול הוא להורישו כדאשכחן גבי אויר שאם מכרו אינו מכור ואפ''ה יורש יורשו עכ''ל, ולכא' כוונתו שהיה לאביו אביו על ידי שמכר ושייר את אויר, דלמכור אויר א''א אך לשיירו אפשר כמבואר בירושלמי, ועי' נתה''מ סי' רמ''ח סקי''א דא''א למכור גוף לעולם בלא פירות דאין בו ממש אך לשיירו אפשר, אך הרשב''א בגיטין מב: פי' בירושלמי דכשמשייר לעצמו בעין יפה משייר, ומשייר את הקרקע לאוירו, ולכא' הר''ן כאן פליג.

**מדוע כשמת האב בחיי הבן חל המכר אף לר' יוחנן, הא הוי דשלב''ל**.

א. תוס' ביבמות לו: תי' וז''ל וי''ל דלגבי הכי לא אלים קנין פירות לבטל לגמרי קנין הגוף דבן וכיון דלבסוף אתיא שדה לידי הבן חשוב מכר עכ''ל, והובאו לעיל דברי רעק''א שפי' שאין חסרון של דשלב''ל רק כשאינו שלו בשעת הקניין ולא כשהוא שלו אלא שיש דבר המעכבו מלמכור.

ב. הראשונים בסוגיין תי' דכשמת האב בחיי הבן למפרע קנוי לו לגמרי עי''ש.

ג. רש''י בב''ק פח: ד''ה לא מת כתב דכשמת האב בחיי הבן קנה דמה מכר לו ראשון לשני כל זכות שתבא לידו, וכ''ה בחלק מהראשונים בסוגיין.

ד. עי' רעק''א ב''מ טז. דתי' שאין כאן חסרון של סמיכות דעת משום שאין האב יכול למכור את הקרקע, וכל שאין חסרון של סמיכות דעת אין חסרון של דשלב''ל.