52 חתיכה שמקצתה חוץ לרוטב, ואיסור דבוק - רשימות
קטגוריות: ש_ס / מא חולין / חולין - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / תערובת תשע_ד

יום ועש"ק יתרו ט"ז שבט תשע"ד

**א**

א] חולין דצ"ו:, ירך שנתבשל בה גיד הנשה אם יש בה בנו"ט ה"ז אסורה, וכתבו התוס', ז"ל, משמע קצת דאין הרוטב מסייע לשאר חתיכות אם יש בהם לבטל הגיד אלא הירך לבדו וכו', והאי לפירוש הקונטרס ניחא דפירש בפ' כל הבשר גבי טיפת חלב כו' דקאמר בגמרא לא שנו אלא שניער וכסה אבל לא ניער וכסה חתיכה עצמה נעשה נבלה כו', ופירש בקונטרס דכי ניער הקדרה מוליך הוא הטפה בכל הקדרה ומסייע כל מה שבתוכה לבטל הטפה וכן כי כסה הקדרה עולות הרתיחות משולי' לפי' ומוליכות הטפה בכל הקדרה, משמע שר"ל שאפי' החתיכה שנפלה הטפה עלי' היא מקצתה בתוך הרוטב אי לא ניער וכסה אין מסייע הרוטב והחתיכות אחרות לבטלה ומיירי הכא בשלא ניער וכסה, ולר"י נראה דכשהחתיכה שנפל האיסור עלי' היא מקצתה ברוטב ל"ב ניער וכסה, והתם איירי כשהחתיכה כולה חוץ לרוטב דאז אין מתפשט אלא בניער וכסה, והו"מ למימר לא שנו אלא בחתיכה מקצתה ברוטב, אלא מילתא דפסיקא לי' נקט כשניער וכסה דאז בכל ענין הרוטב מכסה כל החתיכות ואפילו היתה כולה חתיכה חוץ לרוטב, והכא דקאמר אם יש בה בנ"ט היינו על ידי שלא הי' בה עם הרוטב ששים לבטל טעם הגיד, עכ"ל.

ב] והנה לא נתפרש בד' התוס' מנא להו בדעת רש"י דאף בחתיכה שמקצתה ברוטב אין מסייע הרוטב והחתיכות אחרות לבטל את האיסור, ועי' מהרש"א שם וב"י סימן צ"ב מש"כ בזה.

ומצאנו הביאור בזה באו"ז סימן תנ"ב, ז"ל, ופירש"י ניער שמנער הבשר ומשכשך בקדירה וכסה זו היא שמעלה רתיחות ויורדין משולי קדירה לפי' ומפי' לשולי' דאז אמרו חכמים שהטעם של איסור מתפשט בתוך הקדירה ואינו מתבשל בחתיכה עצמה וכו', מיהו אין ר' מפרש שם כשניער וכסה הכי, אלא נראה לו לפרש דאפי' לא העלה הקדירה רתיחה אלא כסה החתיכה ממי הרוטב או ניערה בקדירה כנגד מקום שנפל האיסור שם מתבטל האיסור בכל מי הקדירה ומתפשט שם מיד ואין משערין אלא באיסור עצמו, עכ"ל.

והיינו דממה שפירש"י דניער היינו שמנער הבשר ומשכשך בקדירה, וכסה היינו שמעלה רחיחות וכו', ולא פירש דניער היינו שניער הקדירה כנגד מקום שנפל האיסור שם וכסה היינו שכסה החתיכה ממי הרוטב, מוכח דס"ל דלא סגי במה שמקצת החתיכה ברוטב דעי"ז יתפשט האיסור בכל הקדירה, ועי' גם בסה"ת סימן נ"א שפירש דניער היינו שניער החתיכה ונכנסה ברוטב, וכיסה היינו שכיסה החתיכה ברוטב, וזה לטעמי' דפליג ע"ד רש"י וס"ל דבחתיכה שמקצתה בתוך הרוטב מתפשט האיסור בכל הרוטב, - ועי' מהרש"א וב"ח סימן צ"ב שפירשו כעי"ז.

אמנם צ"ע בזה, דאכתי הו"מ רש"י לפרושי דכסה היינו שכסה כל החתיכה ממי הרוטב, וכל דהויא כל החתיכה בתוך הרוטב הרי מודה רש"י דמתפשט האיסור בכל הקדירה, ומ"ט הוצרך רש"י לפרש דכסה היינו שמעלה רתיחות וכו'.

ג] ובחי' הגרע"א הק' ע"ד התוס', ז"ל, ובדברי תוס' יש לי תמי' רבתי במ"ש דלשי' רש"י ניחא דלא מהני הרוטב ושאר חתיכות דמיירי דרק מקצתם תוך הרוטב וכו', ולזה קשה לי הא ל"ה אלא רק צלי ויאסר רק כדי נטילה וכו' וע"כ מיירי בכולה בתוך הרוטב, וצ"ל דס"ל לתוס' כדעת הרא"ה וכסברת הב"י דבהבל הקדירה לחוד מתפשט בתוך אותה חתיכה, אלא דלפ"ז תקשי דגם לר"י לק"מ אימא דמיירי בכולה חוץ לרוטב, עכ"ל, ועי' גם בפליתי סימן צ"ב סק"ד שעמד בזה, ועמש"כ בזה בנימוקי הגרי"ב ובמלא הרועים.

**ב**

ד] והנה בעיקר דעת רש"י דבחתיכה שמקצתה בתוך הרוטב אין מסייע הרוטב ושאר החתיכות לבטל את האיסור, מצינו כמה דרכים בזה.

דהנה הראבי"ה בסימן אלף ק"ו כתב, ז"ל, וכן נ"ל שמשמע מפר"ש בפ' כל הבשר בהא דגרסינן וכו' אי לימא לא ניער ולא כיסה כלל מבלע בלע מפלט לא פליט, והכא מסתמא יש רוטב בקדירה ואמאי הרוטב אינו מפליט ומבליע באחרות בלא ניער וכיסה, ופר"ש התם דמקצת החתיכה מגולה ובלעה מן החלב שע"ג החתיכה, ובע"כ כגון שאינו מגיע פיעפוע החלב לרוטב שאם מגיע לרוטב הרוטב מבלבל את הכל, אלא ב' שלישי החתיכה מגולה ופעפוע החלב מגיע עד שלישיתה, ומשמע דלא אסרה את השאר כיון שפעפוע גוף האיסור אינו מגיע אליהן אפי' משהו ולא אמרינן החתיכה נעשית נבלה עד מקום הנבלע, עכ"ל, וכ"ה במרדכי סימן תרצ"א, והובא בדרכי משה סימן צ"ב.

ומבו' בד' הראבי"ה בדעת רש"י, דכל שמקצת החתיכה בתוך הרוטב ומקצתה מחוץ לרוטב, אין פעפוע החלב נכנס בחלק החתיכה שבתוך הרוטב, וע"כ הוא דאין הרוטב מפליט את האיסור, כיון שלא נכנס האיסור כלל בחלק החתיכה שבתוך הרוטב.

ד]

א] בד' רש"י בחתיכה שמקצתה מחוץ לרוטב, עי' תוס' דבעינן ס' בה, ונחלקו הדרכ"מ והט"ז בסימן צ"ב אם היא אוסרת אחרים או אינה אוסרת, ד' ט"ז צ"ע מרש"י דק"ח עי' פליתי ס"ק ?, ועי' ? דמפרש כהר"ן, אך צ"ע מל' רש"י, ועי' ? דאיירי בכולה חוץ לרוטב, וג"ז תמוה, שהרי ד' רש"י אלו פירשו התוס' דחצי' הי' ברוטב, עוד נחלקו הפמ"ג ? והחוו"ד? אם בנפל איסור לקדירה אם פולט גם לחתיכה ומצטרפת לבטל, ולד' הט"ז הנז' נראה דודאי אין מקום לדון.

ועי' מרדכי שהביא דרכי משה, וחזו"א הבין במחכ"ת שכונתו למרדכי אחר, דלרש"י אין עובר כלל לחצי שבתוך הרוטב, ולפ"ז זהו הטעם דאי"ז מתפשט כיטון דאי"ז עובר.

] והנה בד' ? מבו' שפירשו בד' התוס', דלדעת רש"י דבחתיכה שמקצתה חוץ לרוטב אין מסייע החתיכות והרוטב לבטל את האיסור, יש להעמיד למשנתינו בגונא דאין כל הירך בתוך הרוטב, וע"כ אין מתפשט בליעת הגיד בכל הקדירה.

אמנם הנה באו"ז סימן תנ"ב כתב, ז"ל, כתב מורי רבינו יהודה וכו' אומר רבי דמדנקט אם יש בה בנ"ט, משמע שאם יש בירך לבדה עצמה נתינת טעם אע"פ שהמים שמתבשלת בהם היו מבטלין לנתינת טעם אפ"ה אסור הירך, ומכאן הי' ראי' למה שכתוב במחזורים שכתבו תלמידי רבינו שלמה שאם יש כאן כבד שנתבשל עם חתיכה של בשר שצריך לשער כל הקדירה שתהא בס' מן כל החתיכה, שהרי מעט הכבד נותן טעם בכולה חתיכה ואינו מתפשט ברוטב כדי לבטלו בס' אלא מתפשט בחתיכה עצמה, דה"נ אמר הכא שהגיד מתפשט בירך עצמו ואין הטעם של גיד מתפשט במים, וכן מ' לקמן בפ' כל הבשר וכו', ופירש"י ניער וכו', ודוקא כשנפל לתוך הקדירה כשהי' מעלה רתיחות או שניער תיכף לנפילה שאל"כ קודם הרתיחה מתפשט האיסור בחתיכה עצמה, וכיון שנתפשט כבר האיסור בחתיכה עצמה נעשית החתיכה נבילה וצריך שוב שיעור במי קדירה כדי לבטל כל החתיכה, וגם לפי שיטת המחזורים תמי' היא אם נצטרך לומר שאיסור הגיד אינו מתפשט אלא בירך ולא ברוטב של קדירה המתבשל בה עכ"ל.

והנה ממש"כ האו"ז בסתמא דלדעת רש"י כל שנתבשל כבד עם חתיכה של בשר, אין הרוטב מסייע לבטל את האיסור, נראה להדיא דהך דינא דבאיסור דבוק אין הרוטב מסייע לבטל את האיסור, הוא אף בשכל החתיכה בתוך הרוטב.

וכ"ה מבו' גם בד' תוס' הרא"ש שהביא לד' רש"י, וכתב ע"ז, ז"ל, ומטעם זה כתבו תלמידי רש"י חלב הדבוק בחתיכות בשר שנתבשלה בקדרה צריך ס' כנגד כל החתיכות, עכ"ל.

] והנה לפי דבריהם מתפרשים ד' התוס', דלעולם איירי מתניתין בגונא שכל הירך בתוך הרוטב, ולרש"י אף בכה"ג אין החתיכות והרוטב מסייעין לבטל את האיסור.

ולפ"ז מתישב משה"ק הגרע"א דמ"ט לא העמידו התוס' למשנתינו בגונא דכל הירך מחוץ לרוטב, ולפמש"נ נראה, דסתימת מתניתין משמע דאיירי כשהירך בתוך הרוטב כדרך בישול, וע"כ לא ניח"ל להתוס' להעמיד למתניתין כשהירך מחוץ לרוטב.

והגרע"א שהק' כן, הוא משום דפירש דהא דלדעת רש"י ניחא להו, הוא משום דלדעתו יל"פ למשנתינו בשמקצת הירך מחוץ לרוטב, וע"כ שפיר הק', דגם לדעת ר"י יל"פ למשנתינו בשכל הירך מחוץ לרוטב, אך לפמש"נ מד' האו"ז והרא"ש, דהא דלדעת רש"י ניחא, הוא אף בשכל הירך בתוך הרוטב, הרי דשפיר י"ל דלא ניח"ל להתוס' להעמיד למשנתינו כשהירך חוץ לרוטב.

**ד**

] ואמנם בעיקר ד' האו"ז והרא"ש, דמדמו דין איסור דבוק בחתיכה שכולה חוץ לרוטב, לדין טיפת חלב שנפלה על חתיכה שמקצתה בתוך הרוטב, צ"ע דמה ענין זל"ז, הרי כל הא דס"ל לרש"י בטיפת חלב שאין הרוטב מסייע לבטלה, הוא רק משום שאין כל החתיכה בתוך הרוטב, אך כל דהויא כל החתיכה בתוך הרוטב, מסייע הרוטב לבטלה, וא"כ באיסור דבוק בחתיכה שכולה בתוך הרוטב, מ"ט אין הרוטב מסייע לבטל את האיסור.

] ולמדנו הביאור בזה מד' הב"י בסימן צ"ב, ז"ל, ומיהו כשכולה בתוך הרוטב משמע ודאי דמודה רש"י שהכל מצטרף לבטל אבל הגהות מיימוניות כתבו בפ"ט בשם סמ"ג, מתוך פירש"י משמע שאפילו היתה החתיכה בתוך הרוטב כשנפלה הטיפה עלי' אם לא ניער וכיסה אין הרוטב מסייע לבטל טעם הטיפה עכ"ל, משמע מדבריו שאע"פ שכולה בתוך הרוטב רק שפני' העליונים מגולים, אין הכל מצטרף, שאילו היתה משוקעת כולה בתוך הרוטב מאחר שהרוטב צף עלי' פשיטא דטיפת חלב הנופלת מתערבת עם כל הרוטב, עכ"ל.

ומבו' בד' הב"י בדעת רש"י, דאף אם כל החתיכה בתוך הרוטב, אין הרוטב מסייע לבטל טעם הטיפה, ומש"כ הראשונים דרק כשמקצת החתיכה בתוך הרוטב אין הרוטב מסייע לבטל את הטיפה, הוא משום דכל דשוקעת החתיכה כולה בתוך הרוטב והרוטב צף עלי', אין הטיפת חלב נבלעת כלל בחתיכה זו בפנ"ע, אלא ה"ה מתערבת עם כל הרוטב, אך אלמלי ה"ט, ל"ה הרוטב מסייע לבטל את הטיפה אף כשכל החתיכה בתוך הרוטב, וע"כ אף אם כל החתיכה בתוך הרוטב ופני' מגולים, אין הרוטב מצטרף לבטל את הטיפה, אף דבכה"ג חשיב כחתיכה שכולה בתוך הרוטב.[[1]](#footnote-2)

ולפ"ז מתבאר היטב מש"כ האו"ז והרא"ש דלדעת רש"י באיסור דבוק אין הרוטב מסייע לבטל את האיסור, אף שכל החתיכה בתוך הרוטב, דכל הא דבטיפת חלב שנפלה על חתיכה שכולה בתוך הרוטב, מסייע כל הרוטב לבטל את הטיפה, הוא משום דבכה"ג מתערבת הטיפת חלב בכל הרוטב, ואינה נבלעת כלל בחתיכה זו בפנ"ע, אך באיסור דבוק בחתיכה שה"ה נבלע תחילה בחתיכה, הרי דאף דהויא כל החתיכה בתוך הרוטב, אין הרוטב מסייע לבטל.

כתב הרשב"א בתוה"ב בית ד' ש"א ח:, ז"ל, ושמעינן נמי מהכא דאפילו היתה מקצת החתיכה בתוך הרוטב ונפל על מקצתה שהוא חוץ לרוטב חלב או דם או אחד מן האיסורין שאין מפעפעין אין אומרין שאותו רוטב שהוא בקצה האחד מוליך ומערב מה שבלעה החתיכה בקצה האחר שאינו בתוך הרוטב, דאל"כ אפי' לא ניער יפה ולא כיסה יפה למה נאסרה החתיכה הראשונה ולמה אוסרת כל השאר, דאדרבה היה לנו לצרף הרוטב עם החתיכה בתחילת נפילתה ותבטל הטיפה בס' שהרי הרוטב מערב את הכל ומוליך את החלב בכל והכל מצטרף לבטלה, אלא ודאי שמעינן דאין חתיכה שנאסרה מחמת בליעת איסור אוסרת חתיכת היתר שאצלה ואפילו שתיהן חמות, עכ"ל, ומבו' בדבריו, דכל דאין כל החתיכה בתוך הרוטב, אין הרוטב מוציא הבלוע שבה, וזה כמו שפירשו הדרכי משה והש"ך בדעת רש"י, והיינו דאף דגם בכה"ג מתפשט החלב בכל החתיכה, וכדתנן במתניתין, מ"מ אינו יוצא מחתיכה זו לחתיכה אחרת.

והנה אמנם צ"ב בל' הרשב"א, דמשמעות דבריו דכל הא דאין הרוטב מוציא הבלע בכה"ג, הוא רק משום שנבלע בצד השני, ולכאו' ה"נ אם נבלע בצד זה אין הרוטב מוציא הבלע בכה"ג, דאטו החתיכה נביאה היא, דאם נבלע בה האיסור בצד השני, אין הרוטב מוציאו, ואם נבלע בה האיסור בצד זה, הרוטב מוציאו, - אך נראה דמכוון הרשב"א הוא, דאם נפל האיסור בצד זה, הרי מעיקרא אינו נבלע בחתיכה זו, אלא מתפשט בכל, ורק אם נפל בצד השני, ומעיקרא הוא נבלע בחתיכה זו, אין הרוטב מוליך הבלע מחתיכה זו לחתיכות אחרות.

ובתשו' הרשב"א מכת"י סימן נ"ג, ז"ל, שאלת ביצים שהניחו להצטמק מערב שבת על גבי כסוי קדרה של חמין ולמחר נמצא דם באחד מהן, תבשיל שבקדרה מהו, מי אמרינן וכו' ופלטה ביצה ובלעו כסוי הקדרה והקדרה שהיא מכוסה מעלה רתיחה ואותה רתיחה מגעת עד הכסוי ובולעת מה שבלע הכסוי וכו', תשובה, אין התבשיל נאסר מכמה טעמים וכו', ולא עוד אלא אפי' היתה ביצה קלופה, כיון שרוטב שבקדרה אינו עולה למעלה מהכסוי, אין מה שבקדרה בולע בקדרה, ולא עדיף מחתיכה מקצתה תוך הרוטב ומקצתה למעלה מן הרוטב דבשלא נער וכסה אין אומרים שיהא מה שלמעלה מהרוטב כלו נכנס תוך הרוטב, עכ"ל, ואזיל הרשב"א לטעמי' דבחתיכה שמקצתה חוץ לרוטב, ונפל עלי' איסור, אין האיסור מתפשט בכל הקדירה ע"י הרוטב, וה"נ הכא, כיון שאין הכיסוי כולו בתוך הרוטב, אין מה שנבלע בכיסוי מתפשט בקדירה.

והנה נתחדש בד' הרשב"א, דגם בכלי אמרינן להך מילתא, דכל שאין כולו בתוך הרוטב אינו מוציא הבליעה, וזה צע"ג, דלכאו' עיקר דינא דחתיכה שמקצתה חוץ לרוטב, הוא דבכה"ג לי"ב לכח דרוטב, וע"כ אין האיסור שנבלע בה יוצא לחתיכה אחרת, אך בכלי דהבלוע בו יוצא בלא רוטב, הרי דאף דכיון שאין כל הכיסוי בתוך הרוטב, לי"ב למעלת רוטב, מ"מ מ"ט לא יצא האיסור ממנו.

עוד צ"ע בד' הרשב"א, דלפ"ז הדין נותן, דכל כיסוי הבלוע מאיסור שנתנוהו על קדירה, לא יאסור אותה, דכיון דאין כל הכיסוי בתוך הרוטב, אינו פולט מן הבלוע שבתוכו, וזה ודאי אינו, ובע"כ כנ"ל, דבכלי שיוצא הבלוע בלא רוטב, ע"כ שאין כולו בתוך הרוטב ולי"ב למעלת רוטב, מ"מ הוא פולט את הבלוע בו, ולפ"ז צ"ע דמ"ט התיר הרשב"א בנידון דידי'.

ואחר העיון נראה בביאור ד' הרשב"א, דאף דודאי דכלי מוציא הבלוע בו אף שאינו כולו בתוך הרוטב, מ"מ התם דהאיסור שהניח על הכיסוי הוא כחוש, הרי אינו נבלע אלא בכדי קליפה העליון של הכיסוי, ול"מ הרתיחה המגעת לכיסוי בתחתיתו, להוציא לבלע זה, - ומה שדימה הרשב"א דין זה לדינא דחתיכה שמקצתה חוץ לרוטב, היינו משום דלדעת הסוברים דבכה"ג דינה כבתוך הרוטב, הרי ממילא דחשיב דהכיסוי הוא בתוך הרוטב, ומתפשט האיסור בכולו, ותו ממילא נאסר אף החמין שבתוך הקדירה, וע"ז הוא שכתב הרשב"א דחתיכה שמקצתה חוץ לרוטב, לי"ב למעלת רוטב, וממילא דה"נ הכא אין האיסור מתפשט בכל הכיסוי אלא בקליפתו העליונה, וע"כ אי"ז אוסר את החמין שבקדירה, ודו"ק.

ולפ"ז יש ללמוד מד' הרשב"א, כמש"כ הטור בסימן ק"ה דלדעת רש"י אם נפל איסור על חתיכה שמקצתה בתוך הרוטב, אינו מתפשט בכל החתיכה.

שו"ר בגל' הגרע"א סימן ס"ו ש"ך סקי"ג, ז"ל, אף דאם נגע דבר חם מגבו של כלי שנאסר מן הכלי מגבו כדי קליפה, ואח"כ בשלו באותו כלי אמרינן דהרוטב מוציא הבלוע ונאסר התבשיל, ואלו בב' כלים כה"ג שיש בכל אחד רוטב ונוגעים זה בזה אינם אוסרים כמבו' בסימן צ"ג, הרי דבכלי אחד מצד זה לצד זה לא מקרי ב' כלים, י"ל דדוקא כשיש רוטב בתוכו שכח הרוטב נכנס בכל עובי הכלי משו"ה מוציא כל מה שבעוביו, ולא משכחת לגבי חד כלי מצד זה לצד זה בלא רוטב, דהרוטב שבתוכו מתפשט בכל עוביו, אבל כל שאין רוטב בתוכו מקרי ב' כלים לענין שאין הבלוע יוצא מצד זה לצד זה כנלע"ד, עכ"ל.

ולפמש"נ מד' הרשב"א, הרי דכל ד' הגרע"א הם לפ"מ דקי"ל דאף בחתיכה שמקצתה בתוך הרוטב שנפל עלי' איסור כחוש מתפשט האיסור בכולה, אך לדעת רש"י והרשב"א אין הדין כן, וכמש"נ.

בתוס' דצ"ו: דנו בפי' מתניתין ולרש"י ניח"ל ולר"י קשיא להו, ועי' חי' הגרע"א שתמה בזה, ועי' מלא הרועים ונימוקי הגרי"ב מש"כ בזה, ועי' גם חוו"ד סימן צ"ב ? ונוב"י סימן ? שכולם פירשו כוונת התוס' דלרש"י איירי בחציו חוץ לרוטב.

אך עי' או"ז ותוס' הרא"ש, דמבו' דלדעת רש"י ה"נ איסור דבוק בעינן ס' בחתיכה, וצ"ע מה ענין זל"ז, - אך הביאור דשורש ד' רש"י דבליעה אינה יוצאת בלא רוטב, או דקודם מתפשט בחתיכה ואח"כ יוצא, ואך דאם נפל איסור על חתיכה שתוך הרוטב, אי"ז כלל נבלע בחתיכה זו, ורק בחצי' חוץ לרוטב או באיסור דבוק איכא בליעה מסוימת בחתיכה זו, וממילא דבעינן ס' כנגד כולה, - ודעת ר"י דפליג דאף בבליעה בחתיכה מסוימת מפליט הרוטב מיד, וע"כ בין בחצי' חוץ לרוטב ובין באיסור דבוק, הגם דאיכא בליעה מסוימת בחתיכה זו, מ"מ מפליטה הרוטב בכל הקדירה, וע"כ מהני ס' דכל הקדירה.

ולפ"ז נראה בביאור ד' התוס', דע"כ לרש"י ניחא כייון דמיירי באיסור דבוק, ולרש"י לטעמי' אף באיסור דבוק בעינן ס' בחתיכה, - אך זה צע"ק בל' הרא"ש, - ונ' דצל"פ דהכא עדיף מאיסור דבוק, כיון שמכוסה מכל צדדיו, וע"כ בזה ודאי דאיכא בליעה מסוימת בחתיכה זו, וחידשו תלמידי רש"י דה"נ בדבוק, אמנם באו"ז והובא בהג"א כתב דניחא מתניתין דאיירי בדבוק, ועי' הגרע"א שכתב בישוב קו' התוס' ע"פ כללא דאיסור דבוק, ולהנ"ל לזה גופא מכוון התוס'.

ולפי האמור נראה, שדיוק הראשונים בד' רש"י בחוץ לרוטב, הוא כמבו' באו"ז דניער וכיסה מתפרש לד' רש"י באנפא אחריני, ונראה דהיינו משום דלרש"י לטעמי' אחר שנפל חוץ לרוטב, תו לא יהני גם להכניס את כל החתיכה לרוטב, ובעינן רק ניער ושכשך כל הקדירה או כיסה שעולה רתיחות, ומשא"כ לר"י מתפרש כפשוטו כיסה דהרוטב מכסה החתיכה במים, דעי"ז עובר גם בליעה, וזה שדייקו הראשונים מד' רש"י, עי' היטב בלשונם.

ולהאמור צ"ע, דלפ"ז חתיכה שבלעה איסור ונפלה לקדירה, אפי' נפלה כולה לרוטב, בדין שלא תאסור אחרות, וזה חידוש, ובאיסור דבוק נ' דל"ק שלא יאסור אחרות, כיון דבאיסור דבוק מעיקרא יש לחוש שמתפשט לכל הקדירה, ודו"ק, וגם צ"ע מסוגיא דף ק', דחתיכה שני' אוסרת כל הקדירה, אך לרש"י לטעמי' למש"כ הראשונים בדעתו דהנאסר אוסר במקום שאין האוסר יכול לילך, לק"מ.

ויל"ע עוד בד' הטור סימן ק"ה שתלה דין איסור כחוש שאוסר רק כדי נטילה, ואם הוא בתוך הרוטב, דלר"י בעינן שיהא מקצתה, ולרש"י בעינן בדוקא שיהא כולה, ולפמש"נ צ"ע מה תלוי זב"ז, - אך כ"ז הוא לפ"מ שהגיהו האחרונים בד' הטוש"ע, אך לגיר' הישנה ניחא, ועי' מש"ז סימן צ"ב סק"ג ונימוקי הגרי"ב בסוגיין שקיימו להגיר' הישנה.

ואולי יל"פ בזה, דיסוד הפלוגתא דרש"י ור"י, הוא דלדעת רש"י אף דהחתיכה היא בתוך הרוטב, מ"מ תחילה נבלע בחתיכה עצמה, והיינו משום דל"מ מה שהיא בתוך הרוטב, לחשבה כחלק מכל התבשיל שבקדירה, אלא היא בולעת לעצמה, ואח"כ היא פולטת, וכיון דהוא בב' שלבים, ע"כ אמרינן בזה חנ"נ, ודעת ר"י, דכל שהיא בתוך הרוטב, ה"ה בכלל התבשיל, וע"כ לא חשבינן לה כב' שלבים.

ולפ"ז י"ל דע"כ לדעת רש"י דמה שהיא בתוך הרוטב אינו חושבה כחלק מן התבשיל שבקדירה, הרי דרק החלק שבתוך הרוטב חשיב כבישול, ע"י שהרוטב נכנס לשם, אך החלק שמעל הרוטב שאין הרוטב נכנס לשם, לא חשיב כבישול, אך לדעת הר"י דמה שהוא בתוך הרוטב הוי כחלק מן התבשיל שבקדירה, אף החלק שמעל הרוטב חשיב כבישול, ועדיין צ"ע רב לבאר הדברים.

גם צ"ע בד' הטור שנראה דאף בגגה גלוי מודה רש"י דהוי זה ככולה ברוטב, עי' ב"י סימן צ"ב, ולכאו' למש"נ אין לומר כן.

או"ז תנ"ג, מעשה בא לידי בחתיכה שהי' דבוק בה חלב ולא הי' בחתיכה ששים כחלב ונמלח עם שאר חתיכות. ולא הי' בהם ששים כאותה חתיכה. וראיתי שהתירו וכו', ואני אסרתי וכו', וזה לשוני, נראה בעיני הלכה למעשה חתיכה שדבוק בה חלב ואין בה ששים כנגד החלב ונמלחה עם שאר חתיכות כדרך שמולחין לקדירה ואין בחתיכות ששים כחתיכה זאת שדבוק בה חלב נעשית נבילה ואוסרת כל החתיכות, וראי' לדבר מההיא זיתא דתרבא דנפל בדיקולא דבשרא סבר רב אשי לשעורי' במאי דבלע דיקולא ופי' רבינו שלמה דיקולא קלחת ונפל לתוך הרוטב. ופי' מורי רבינו יהודה ב"ר יצחק זצ"ל וכן פי' הרב רבינו ברוך זצ"ל בספר התרומה דהטעם שלא פי' דיקולא סל כמו שמשמע בכ"מ שבתלמוד משום שאם הי' מפרש דיקולא סל אז הי' מיירי בסל שנמלח בו בשר ונפל הזית על חתיכה אחת ונאסרה כולה שאין בה ס' לבטל הכזית והי' צריך ס' בחתיכות לבטל אותה לכך הוצרך לפרש שנפל לתוך יורה של רוטב שא"צ ששים רק לבטל הכזית ואתה מורי הרב יודע שמפי רבינו יצחק פירשו. הא למדת דרבינו שלמה ורבינו יצחק ומורי רבינו יהודה וה"ר ברוך זכרונם לברכה כלהו ס"ל דחתיכה שמחובר בה חלב ואין בה ששים כחלב ונמלחה עם שאר חתיכות שצריך ששים חתיכות לבטל אותה חתיכה וכו', ושוב אמרו לי מורי הרב שכתב שמותר ממה נפשך שאם החלב מפעפע בכל החתיכות מחתיכה לחתיכה הרי כולם מצטרפות ומבטלין את החלב אע"פ שאין בחתיכה הדבוק בה ששים ואם אינו מפעפע מחתיכה לחתיכה הרי לא נאסרה כ"א אותה חתיכה. ואני אמרתי ח"ו שמורי אמר כן שהרי כל רבותי אינם סוברים כך כדפי'. ועוד דאין שייך כאן לומר ממ"נ כלל שהרי חתיכה שהחלב דבוק בה הוא תופסה בידו ומולחה ולאחר שמלחה כל צרכה מניחה אצל שאר החתיכות הלכך הואיל וחלב דבוק בה מיד כשמתחיל למלוח מתפשט בכל החתיכה ונאסרה זו החתיכה ושוב פולטת ומבלעת בחברתה לאחר שנאסרה ואוסרת כל החתיכות. וסגנון זה כתב מורי רבינו יהודה זצ"ל בפ' ג"ה לדחות ראיית רבינו אפרים זצ"ל שמביא ראי' לדבריו מדיקולא ומוקי לה בסל מלא בשר שנמלח. ודוקא התם שייך לומר ממ"נ מפני שהחתיכות מלוחות כולם מונחות בסל זה אצל זה וזו על גב זו ורותחות מכח המלח ונפל עליהם כזית תרבא כשכבר הם רותחות שייך לומר מתפשט שכבר הם פולטות בשעת נפילת החלב. אבל הכא שהחלב דבוק והכל חתיכה אחת והוא תופס אותה ביד ומולח הכא נמי ודאי נאסרה תחלה וחוזרת ואוסרת כל החתיכות. "ותו אפילו בההוא דיקולא שאין החלב דבוק בה לא ס"ל לרבינו שלמה לומר ממ"נ מדפי' דיקולא קלחת כדפירשו רבותי' לטעמי' כדפרי' לעיל", הלכך מכל פנים נראה בעיני שחתיכ' שחלב דבוק בה ואין בה ששים כחלב ונמלחה עם שאר החתיכו' ואין בהם ששים כאותה חתיכה שכולן אסורין, עכ"ל.

ומבו' דרש"י פליג על הממ"נ, ולכאו' זה רש"י לטעמי' בדינא דחתיכה שמקצתה בתוך הרוטב, - אך אי"ז סתירה לדיוק היד יהודה מרש"י דק"ט., די"ל דשאני בכזיתא דתרבא, דחֵלב מפעפע, וכמש"כ האו"ז בסימן תנ"ח.

בדקדוק היד יהודה מרש"י דק"ט., כבר עמד ע"ז הראש יוסף שם ד"ה ודע, ועיי"ש שדחה לזה, - ונראה דהיינו דמכוון רש"י הוא דשמא לא ניער תחילה יפה ובלעה, וע"כ אף אם לבסוף ניער יפה ופלטה, מ"מ ה"ז אסור, ואין כונתו שכל האיסור הוא מכח מה שפלטה לבסוף.

ז"ל רש"י בדק"ט., ועבדינן כרבי יהודה בין בטיפת חלב שנפל על החתיכה ולא ניער ויש בה כדי ליתן טעם באותה חתיכה ובין בחלב הדבוק בחתיכת בשר ויש בו ליתן טעם בה ואפילו אין בו כזית דהוי חצי שיעור אסור מן התורה והחתיכה עצמה נעשית נבלה ואין מועילין שאר החתיכות לבטלה דכולן נאסרות ואפילו הן אלף, עכ"ל.

ומד' מדבריו דכל החתיכות נאסרות אף שלא ניער, - ומ' עוד מסתימת דבריו דבאיסור דבוק ה"ז אוסר החתיכה עצמה, אף בשכל החתיכה בתוך הרוטב, וזה כמש"נ בדעתו, - וגם בטיפת חלב, כל שגגה מגולה, נאסרת החתיכה תחילה, וזהו שסתם בזה רש"י, אך אם אין גגה מגולה ודאי דאין נאסרת החתיכה תחילה, ולא סתם בזה רש"י, דבכה"ג הרי לא חשיב כלל שנפלה הטיפה על החתיכה

שמעתי להוכיח מד' רש"י דאף בלא ניעור וכיסוי נאסרות כל החתיכות, דמלבד דכ"ה משמעות דבריו במתניתין דאף אם לא ניער כלל נאסרות כל החתיכות, והיד"י נדחק בזה.

גם מוכח כן ממש"כ דהחתיכה עצמה ודאי אסורה, ודין שאר החתיכות נתפרש בגמ', וצ"ע שהרי לדעתו הנידון דאפשר לסוחטו הוא גם להתיר את החתיכה עצמה, וא"כ להצד דאפשר לסוחטו מותר, הרי נמצא דגם החתיכה עצמה מותרת, ונמצא דנידון הגמ' הוי גם על החתיכה עצמה.

ובע"כ מזה, דלעולם איירי כשלא ניער כלל, וע"כ ודאי דהחתיכה עצמה אסורה, ואך דין שאר החתיכות תלוי בהפלוגתא אם אפשר לסוחטו אסור, - וזה ניחא טפי אי נימא בדעתו דמדינא דחנ"נ יש לאסור אף כשלא יצא מן האיסור כלל, וע"כ אף דאין בלוע יוצא בלא רוטב, מ"מ ה"ז אוסר שאר החתיכות, ושו"ר ככל החזיון הזה בראש יוסף שם, עיי"ש.

ואי נימא דמודה לדינא דהתוס' דלא אסרינן מדינא דחנ"נ בגונא שלא יצא כלל מן האיסור, צ"ל דמ"מ כל שלא ניער וכיסה אין הטיפה מתפשטת בשוה, ומה"ט גופא אמרינן בזה חנ"נ, ולא חשיב כסופו להתפשט, וע"כ ודאי דאין להתיר את החתיכה עצמה, אך כל שניער וכיסה ועי"ז מתפשט הבלוע בשוה, יש להתיר גם את החתיכה עצמה.

במש"כ הטור, לגיר' רוב האחרונים, דדין חתיכה שמקצתה ברוטב תליא בפלוגתת רש"י ור"י, צ"ע דהיכן מצינו שנחלקו בזה.

ונראה פשוט, דהנה לפי' הדרכ"מ והש"ך בדעת רש"י, הרי נתחדש לפ"ד רש"י, דאין הבלוע בחתיכה יוצא ע"י הרוטב, כיון שאין כולה ברוטב, ומבו' להדיא לפ"ז, דאין כח ברוטב כשאין כל החתיכה בתוכו, ושפיר כתב הטור דלדעת רש"י דינו כצלי, - אך לדעת ר"י דיש כח ברוטב אף כשאין כל החתיכה בתוכו, ה"נ י"ל דאין דינו כצלי.

ולפי' הט"ז בד' רש"י, הרי עיקר פלוגתת רש"י ור"י היא, דלרש"י תחילה נבלע בחתיכה ואח"כ יוצא ולא חשיב כסופו להתפשט, ולדעת ר"י חשיב כסופו להתפשט, - ויל"פ דיסוד הפלוגתא בזה היא, דלדעת רש"י אין כח ברוטב שיתפשט בכל החתיכה מתוכו, וכח הרוטב חל רק כשהבלע מגיע למקום שבתוך הרוטב, וע"כ לא חשיב כסופו להתפשט, כיון דההתפשטות הראשונה אינה כלל מכח הרוטב, אך לדעת ר"י כח הרוטב הוא מיד, וע"כ חשיב כסופו להתפשט, ומזה למד הטור דפליגי רש"י ור"י אם איכא כח לרוטב בכה"ג, ודו"ק.

1. והב"ח שם נחלק ע"ד הב"י, עיי"ש, ואזיל לטעמי' דמפרש טעמא דרש"י, דהוא משום דאין החלב מפעפע כלל בחלק החתיכה שבתוך הרוטב, וכמש"כ הראבי"ה, וע"כ ל"ש הך דינא כלל בגונא שכל החתיכה בתוך הרוטב וגגה מגולה. [↑](#footnote-ref-2)