יא - חילוק התראות והעלמות בתוך כדא_פ
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / שגגות / הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / קונטרס בענייני שגגות

יום ג' י"ב מנ"א תשע"ט

**א**

א] חולין פ"ג א', ת"ש אכל ב' גידין מב' יריכות מב' בהמות סופג שמונים, ר' יהודה אומר אינו סופג אלא ארבעים, וכו', לעולם בזה אחר זה, ודקאמרת מ"ט דר"י כגון דלית בי' כזית, דתניא אכלו ואין בו כזית חייב, ר' יהודה אומר עד שיהא בו כזית.

ובפירש"י שם, ז"ל, דלית בי' כזית בקמא או בבתרא אלא בחד מינייהו וכו', ואית דמפרשי דלית בי' כזית בחד מינייהו אלא בתרוייהו, ואין נראה בעיני שיהו ב' התראות מצטרפות, דאי אכיל לי' לבתרא בתוך כדא"פ היינו בב"א, ואי לאחר כדא"פ תו לא מצטרפי, עכ"ל.

והמהרש"א שם פירש בד' רש"י, דקשיא לי' על לישנא דגמ', דאם איירי בתוך כדא"פ, מ"ט קרי לה הגמ' בזה אחר זה, הרי לר' יהודה הוי בב"א,[[1]](#footnote-2) - ועיי"ש שהק' בזה, דמ"ט באמת לא מוקי לה הגמ' בכה"ג דליכא בכל חד מינייהו כזית אלא ע"י צירוף, דלת"ק הוי בזה אחר זה ולר' יהודה הוי בב"א.

ב] אמנם בד' הראשונים מבו' שפירשו בד' רש"י דאדינא קשי' לי', דא"א להעמיד לפלוגתייהו בתוך כדא"פ, ולפ"ז מתישב קו' המהרש"א, דל"ה מצי לאוקמה בכה"ג, ובטעמא דמילתא נחלקו הראשונים.

דהנה בד' הרמב"ן והרשב"א משמע שפירשו בדבריו דהיינו דאם ליכא כזית אלא בשניהם יחד, הרי דכיון דאיירי בזה אחר זה ובב' התראות, ל"ה מחייב ר' יהודה כלל, דאין ב' הגידין מצטרפין לחייבו, כיון דהתראות מחלקות, וכ"כ המאירי בשם יש מי שאומר, והרמב"ן נחלק ע"ז דמשום התראות שהם שנים אינו מפסיד צירוף אכילתו, וכ"כ הרשב"א, וכ"כ המאירי בשם גדולי המפרשים, ועמש"נ בסימן ט"ז ענף ו' בביאור הפלוגתא בזה.

אך התוס' הרא"ש פירש בד' רש"י דהיינו דכיון שאכלן בתוך כדא"פ הו"ל כאכלן בב"א, ומ"ט דרבנן דסופג שמונים,[[2]](#footnote-3) ועיי"ש שנחלק ע"ז דשפיר הוא סופג שמונים משום דהתראות מחלקות, וכמו שאמרו בנזיר דאם אמרו לו אל תשתה אל תשתה והוא שותה חייב על כל אחת ואחת, דהתראות מחלקות, וכ"כ התורת חיים, ועיי"ש שהאריך הרבה בזה.

וצ"ב ביסוד הפלוגתא בזה, אם כשאכל ב' גידין בתוך כדא"פ בב' התראות אינו חייב אלא אחת ואין בכח ההתראות לחלק, או דכיון דהתראות מחלקות ה"ה חייב ב' מלקיות.

**ב**

ג] והנה למש"כ התוס' הרא"ש בדעת רש"י דכל שאכלן בתוך כדא"פ הו"ל כאכלן בב"א, ואף בב' התראות אינו חייב אלא אחת, בפשוטו הי' נראה דה"נ הוא כשאכלן בשוגג בב' העלמות, דכיון שאכלן בתוך כדא"פ והו"ל כאכלן בב"א אינו חייב אלא אחת.

ובזה מתפרש היטב מש"כ בפירש"י בשבת ע"א א' בהא דתנן דאכל חלב וחלב בהעלם אחד אינו חייב אלא אחת, ופירש"י, ז"ל, חלב וחלב, ב' זיתים והפסיק ביניהם יותר מכדא"פ דהו"ל ב' אכילות, עכ"ל, - והאפיקי ים בח"ב סו"ס ה' עמד ע"ד רש"י, דמ"ט הוצרך לפרש דאיירי כשהפסיק ביניהם יותר מכדא"פ, הרי החידוש במתני' הוא גם בכדא"פ, שהרי בחלב ודם כה"ג חייב ב', וגם למ"ד דבקצר וקצר מחייב ר"א תרתי, לכאו' ה"נ באוכל ב' זיתי חלב בתוך כדא"פ חייב ב' חטאות.

ולמש"נ נראה דהוכרח רש"י להעמידה כשהפסיק ביניהם יותר מכדא"פ דהו"ל ב' אכילות, דאם לא הפסיק ביניהם ואי"ז אלא אכילה אחת, הרי אם אכלן בב' העלמות אינו חייב אלא אחת, דאין ההעלמות מחלקות באכילה אחת, דומיא דהא דאין התראות מחלקות כשאכלן בתוך כדא"פ דהו"ל כאכילה אחת.

ד] אך העירוני דיש להוכיח דשפיר מהני חילוק העלמות אף בתוך כדא"פ, דהנה בשבת שם מייתינן להא דתנן דאם אכל חצי זית וחזר ואכל חצי זית ממין אחד חייב, ופרכינן עלה דממין אחד צריכא למימר, ומשני דאיירי כשהיתה לו ידיעה ור"ג היא דאמר אין ידיעה לח"ש, ופירש"י, ז"ל, שהיתה לו ידיעה בין ב' חצאי שיעור, ואיצטריך לאשמועינן דליצטרפו, דסד"א הואיל ובשיעורין שלמים חלוקין לחטאות ה"נ לא ליצטרפו וכו', עכ"ל.

והנה הרי הא דאכל חצי זית וחזר ואכל חצי זית, איירי כשאכלן בתוך כדא"פ, דאל"כ הרי אינם מצטרפין לחיוב, ומשמע להדיא דבשיעורין שלמים כה"ג הם חלוקין לחטאות, והרי דשפיר מהני חילוק העלמות אף כשאכל בתוך כדא"פ.[[3]](#footnote-4)

ואמנם צ"ע דמ"ש חילוק התראות דל"מ באכילה אחת בתוך כדא"פ, וכמש"כ התוס' הרא"ש בדעת רש"י, מחילוק העלמות דמהני אף באכילה אחת בתוך כדא"פ.

**ג**

ה] ונראה לפרש בזה, דהנה בעיקר פלוגתת רש"י והתוס' הרא"ש באכל ב' גידין בתוך כדא"פ בב' התראות אם הוא חייב ב' מלקיות, נראה דאזלי לטעמייהו.

דהנה נתבאר בסימן ה' פלוגתת הראשונים ביסוד דינא דנזיר שהי' שותה יין וכו', דעת התוס' ודעימייהו דהא דאינו חייב אלא אחת הוא משום דחשבינן לכל שתייתו כמעשה שתי' אחת, והא דאם אמרו לו אל תשתה אל תשתה והוא שותה חייב על כל אחת ואחת, הוא משום דהתראות מחלקות, וכ"ה מבו' גם בד' התוס' הרא"ש בקידושין ע"ז א', שכתב דבבא על ג' אלמנות סגי בהתראה אחת, דכל שהתחיל העבירה בתוכ"ד לא מצי למימר אישתלאי, ולפ"ז בע"כ לפרש לדינא דנזיר שהי' שותה יין כד' התוס', - אך דעת רש"י ודעימי' דהא דאינו חייב אלא אחת, הוא משום חיסרון ההתראה, ומה"ט הוא דאם אמרו לו אל תשתה אל תשתה והוא שותה חייב על כל אחת ואחת, כיון דאיכא התראה על כל שתי' ושתי'.

ו] ולפ"ז נראה דרש"י דס"ל דכל שאכל ב' גידין בתוך כדא"פ בב' התראות אינו חייב אלא אחת, משום דהו"ל אכילה אחת, לטעמי' אזיל, דלפ"ז לא מצינו כלל דיש בכח ההתראות לחלק, דהרי אף בלא חילוק ההתראות כל הא דאינו חייב אלא אחת הוא משום חיסרון ההתראה, וע"כ הוא דכל שאמרו לו אל תשתה אל תשתה והוא שותה חייב על כל אחת ואחת, ול"ב בזה לחילוק ההתראות, וע"כ כל שאכל בתוך כדא"פ דהו"ל אכילה אחת, ומן הדין אינו חייב אלא אחת, ל"מ ההתראות לחלק ולחייבו ב' מלקיות.

אך התוס' הרא"ש דס"ל דאף כשאכלן בתוך כדא"פ והתרו בו ב' התראות חייב ב' מלקיות, לטעמי' אזיל דהא דבנזיר שאמרו לו אל תשתה אל תשתה והוא שותה חייב על כל אחת ואחת, הוא משום דהתראות מחלקות, והרי דאף דמצ"ע הוה חשבינן לה כמעשה שתי' אחד, מ"מ מהני ההתראות לחלק ולחשבם כשתיות חלוקות, וע"כ ה"נ כשאכל בתוך כדא"פ דהו"ל אכילה אחת, מהני ההתראות לחלקם ולחשבם כב' אכילות.

ז] ולפ"ז נראה, דע"כ אף לדעת רש"י דאם אכל ב' גידין בתוך כדא"פ בב' התראות אינו חייב אלא אחת, מ"מ אם אכל ב' זיתי חלב בב' העלמות בתוך כדא"פ חייב ב' חטאות, דכל הא דבב' התראות כה"ג אינו חייב אלא אחת, הוא משום דאין בכח ההתראות כלל לחלק, אך כל שאכלן בב' העלמות דהעלמות מחלקות, ה"ז מועיל לחלק אף לאכילה בתוך כדא"פ, וע"כ הוא חייב ב' חטאות.[[4]](#footnote-5)

**ד**

ח] ומצינו כן עוד בד' רש"י, דהנה במנחות נ"ו א' א"ר פפא דאם אפאה למנחה שהחמיצה לוקה שתים, אחת על עריכתה ואחת על אפייתה, ופריך עלה ממה שאמרו דאפי' מיוחדת שהיא מעשה יחידי וחייבין עלי' בפנ"ע, ומשני דלא קשיא הא דעריך הוא ואפה הוא הא דעריך חברי' ואפה הוא.

ופירש"י שם, ז"ל, אפאה לוקה ב' דאפי' גמר עריכה היא, והאמרת מעשה יחידי היא ואמאי מחייבת לי' תרתי, ערך הוא ואפה הוא ליכא לחיובי תרתי דהא איהו נמי ערכו הלכך ליכא לחיובי תרתי אתרוייהו, כ"ה נוסחת השטמ"ק בד' רש"י, ערך חברי' ואפה הוא מיחייב חברי' חדא ואיהו תרתי אאפי' ואעריכה דמגמר גמרה, ואע"ג דחייב חברי' אעריכה איהו נמי חייב, כדאמר נמי לקמן להביא מחמץ אחר מחמץ, עכ"ל, והיינו דהא דמחייב תרתי, הוא על האפי' עצמה, דהאפי' חשיבא נמי עריכה,[[5]](#footnote-6) וע"ז הוא דאמרנן אם ערך איהו אינו חייב ב' על האפי', שכבר נתחייב על תחילת העריכה, וכל הא דמחייבינן לי' על גמר העריכה שבאפי', הוא רק כשערך חבירו ואפה הוא, ועי' בחי' המיוחסים להרשב"א שם שהאריך לפרש לזה.

ט] אמנם יש להעיר בזה, דממ"נ היאך איירי, דאם לא התרו בו אלא קודם העריכה, א"כ מ"ט הוא חייב על האפי', הרי מצי למימר אישתלאי, ואם התרו בו קודם האפי', א"כ מ"ט אינו חייב על העריכה שבאפי', הרי הגם דכבר נתחייב על תחילת העריכה, מ"מ כיון שחזרו והתרו בו עלי' הרי התראות מחלקות ויתחייב על גמר העריכה, כ"ה דאם ערך חבירו ואפה הוא, חייב על האפי' משום שהיא גמר העריכה.

י] ונראה בדעת רש"י, דהנה נתבאר בדעתו דס"ל דאין בכח התראות לחלק כלל, וכל הא דבנזיר שהי' שותה בכמה התראות חייב על כל אחת ואחת, הוא משום דהוי שתיות חלוקות, (וכל הא דבהתראה אחת אינו חייב אלא אחת הוא משום חיסרון ההתראה), ומה"ט ס"ל דכל שאכל ב' גידין בתוך כדא"פ אינו חייב אלא אחת, משום דהו"ל כאכילה אחת ואין בכח ההתראות לחלקם לב' אכילות.

ולפ"ז נראה דמה"ט הוא דכשערך הוא ואפה הוא, אין לחייבו ב' על העריכה, אף שהתרו בו על כל עריכה ועריכה, ול"ד לנזיר שהי' שותה יין כל היום שאם אמרו לו אל תשתה אל תשתה והוא שותה חייב על כל אחת ואחת, ומשום דרק בנזיר ששותה כל היום, דהוי כל שתי' ושתי' מעשה שתי' חלוק לעצמו, דליכא שייכות כלל בין כל שתי' ושתי', שפיר יש לחייבו על כל שתי' ושתי', ואך דבעינן שיתרו בו על כל שתי' ושתי', דאם לא התרו בו אלא מתחילה מצי למימר אישתלאי, אך משא"כ בעריכה דחשבינן כל העריכה כמעשה אחד, כיון דהוי זה עריכה דמנחה אחת, וכל העריכה חשובה כמעשה אחד, (ול"ד לנזיר השותה יין כל היום, דכל שתי' ושתי' הויא מעשה בפנ"ע דשותה רביעיות נפרדות), וע"כ אף אם התרו בו קודם גמר העריכה, אינו חייב אלא אחת, משום דאין בכח ההתראות לחלק המעשים, והוי זה דומיא דהאוכל ב' גידין בתוך כדא"פ, דאף כשהתרו בו על כל גיד וגיד אינו חייב אלא אחד, משום דחשבי' להו כאכילה אחת, ואין בכח ההתראות לחלק האכילות, ונת' עוד בזה בדברינו במנחות שם, ואכמ"ל.[[6]](#footnote-7)

**ה**

י] אמנם הנה בעיקר מש"נ דלדעת רש"י אין בכח ההתראות לחלק, והא דכשאמרו לו אל תשתה אל תשתה והוא שותה חייב על כל אחת ואחת, הוא משום דהשתיות מחולקות מצ"ע, (ול"ב שיתרו בו על כל שתי' ושתי', אלא כ"ה דלא לימא אישתלאי), יש לפקפק בזה, דכבר נתבאר בסימן ח' להוכיח מד' רש"י בכ"ד ומד' עוד מקמאי, דאף דהא דנזיר שהי' שותה וכו' אינו חייב אלא אחת, הוא משום חיסרון ההתראה, מ"מ יש בכח ההתראות לחלק, ואף בגונא דמן הדין הו"ל כאכילה אחת דאינו חייב אלא אחת, מהני ההתראות לחלק ולחייבו ב'.

ולפ"ז צ"ב במש"כ התוס' הרא"ש בדעת רש"י דאם אכל ב' גידין בתוך כדא"פ בב' התראות אינו חייב אלא אחת, דכיון דהתראות מחלקות, מ"ט אינו חייב על כל גיד וגיד, - ואי נימא דהוא משום דכל דהוי זה אכילה אחת ל"מ בזה חילוק לחייבו ב', תיקשי דמ"ש מהא דהעלמות מחלקין, דה"ז מועיל אף כשאכל ב' זיתי חלב בתוך כדא"פ, וכמש"נ לעיל.

יא] עוד יש להעיר בזה, דהנה בכריתות ד' א' פליגי תנאי באוכל חלב שור כשב ועז, אם חייב על כל אחת ואחת, או אינו חייב אלא אחת, ופירש"י שם, ז"ל, חייב על כל אחת ואחת מלקות "אם אכלן בהתראה אחת", עכ"ל.

והנה מה שהעמידה רש"י בהתראה אחת, בפשוטו היינו משום דאם אכלן בכמה התראות, לכו"ע חייב על כל אחת ואחת, דומיא דנזיר שהי' שותה וכו' דבכמה התראות חייב על כל שתי' ושתי'.

והנה הרי לפ"מ שהעמידה רש"י בהתראה אחת, הרי בע"כ דאיירי כשאכל לכולן בתוכ"ד, דאל"כ ל"ה חייב אלא על הראשון, דעל האחרים מצי למימר אישתלאי, ואפ"ה מבו' בדבריו דאם הי' אוכלן בכמה התראות הי' חייב על כל אחת ואחת, והרי דשפיר יש בכח ההתראות לחלק אף לאכילה אחת בתוך כדא"פ, וזה דלא כמש"כ התוס' הרא"ש הכא בדעת רש"י, וצ"ע בזה.

1. והראש יוסף כתב על פי' זה בדברי רש"י שהוא דחוק, דמ"מ חשיב בזה אחר זה, כיון דלא אכלו בב"א ממש, אלא בזה אחר זה ובב' התראות. [↑](#footnote-ref-2)
2. והראש יוסף עמד בזה דמשמעות ל' רש"י היא כמש"כ התוס' הרא"ש בדעתו, וזה ממש"כ דאי אכיל לי' לבתרא בתוך כדא"פ היינו בב"א, והרי דקשיא לי' דהו"ל כבב"א, ולא קשיא לי' דמ"ט הן מצטרפין, - אך לדרכם של הרמב"ן והרשב"א צריך לדחוק דמכוון רש"י הוא דאי אכיל להו בתוך כדא"פ ובהתראה אחת היינו בב"א, ובב' התראות לא מצינו לאוקמה דא"כ אין מצטרפין.

   ואמנם אכתי יש להעיר ממה שסיים רש"י דאי לאחר כדא"פ תו לא מצטרפי, ולדרכם של הרמב"ן והרשב"א, מה הוה ניח"ל להעמידה ביותר מכדא"פ, אך לדרכו של התוס' הרא"ש מתפרש היטב ד' רש"י, דאם ביותר מכדא"פ שפיר ניחא הא דמחייבי רבנן תרתי, ואך דקשיא ע"ז מהא דא"ר יהודה דמצטרפין. [↑](#footnote-ref-3)
3. ולפ"ז נראה דצ"ל, דמה שהעמיד רש"י הא דתנן דאכל חלב וחלב בהעלם אחד אינו חייב אלא אחת, כשהפסיק ביניהם יותר מכדא"פ, הוא משום דכל שלא הפסיק ביניהם יותר מכדא"פ פשיטא דאינו חייב אלא אחת, ול"ב בזה לצירוף ההעלמה, שהרי אף כשאכל במזיד בב' התראות בתוך כדא"פ אינו חייב אלא אחת. [↑](#footnote-ref-4)
4. ואמנם נתחדש בזה, דהא דבב' העלמות חייב ב', לאו היינו דבכה"ג ליכא לצירוף ההעלמה, וע"כ דמי להיכא שאכל ב' זיתים זה אח"ז במזיד דחייב ב', אלא אף בגונא דאי"ז אלא אכילה אחת, ובמזיד כה"ג אינו חייב אלא אחת, יש בכח ההעלמות לחלק, ועמש"נ בזה בסימן י"ז סק"ט בהערה להוכיח ליסוד הדברים מד' רש"י. [↑](#footnote-ref-5)
5. אך התוס' שם פירשו דהא דחייב ב' אי"ז משום דהאפי' היא גמר עריכה, אלא הוא משום העריכה המועטת שעושה האופה בשעת אפי', ואכמ"ל. [↑](#footnote-ref-6)
6. ועיי"ש שנתבאר עוד דלדעת רש"י ניחא משה"ק התוס' שם נ"ה ב' בהא דמרבינן מקרא לחייב על לישתה ועל עריכתה, והק' התוס' דאם התרו בו על כל אחד ואחד אפי' אפה ואפה נמי, ולדעת רש"י ניחא, דבלא הך קרא ל"ה מחייבינן על לישה ועריכה אלא אחד אף אם התרו בו על כל אחד ואחד, משום דהוי הכל עשי' דחדא מנחה, וחשבינן לה כמעשה אחד, ואין בכח ההתראות לחלק המעשים, וזהו דילפינן מקרא לחייב על כל מעשה בפנ"ע, ונתחדש בזה דלישה ועריכה חשיבי כב' מעשים במנחה, וע"כ שפיר הוא חייב על כל אחת ואחת, והיינו רק כשהתרו בו על כל אחת ואחת, דאל"כ א"א לחייבו אלא על המעשה הראשון, דעל שאר המעשים מצי למימר אישתלאי. [↑](#footnote-ref-7)