טבילת כלים ב1
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / יורה דעה / טבילת כלים

**שיעורי הלכה**

**הדינים הנידונים**

* **אם מותר להחזיק הכלי בשעת הטבילה.**
* **נוסח הברכה.**
* **אם בדיעבד יכול לברך אחר הטבילה.**

*שיעור ב'*

**טבילת כלים [יו"ד סי' קכ]**

**ממורינו הגאון רבי רפאל צבי ובר שליט"א**

**השיעורים נמסרים במוצש"ק בית הכנסת 'בית תפילה' נוה יעקב ירושלים**

[סעיף ב] **צריך שיהא הכלי רפוי בידו בשעת טבילה, שאם מהדקו בידו הוי חציצה, ואם לחלח ידו במים תחלה אין לחוש.** הגה: ודוקא שלחלח ידיו במי מקוה, אבל לא במים תלושים.

## אם מותר להחזיק הכלי בשעת טבילה

**מבואר** שצריך לרפות ידיו כדי שיבואו מים גם למקום שתחת ידיו, מיהו אם מרפה ידיו מהני, וכן דעת הרשב"א (בתורת הבית ב"ז ש"ז דף לב) וכמו שמבואר במשנה במקוואות (פ"ח מ"ה) להדיא שאמר רבי שמעון שאדם האוחז בכלים ומטבילן אם מרפה ידיו מהני. אולם דעת הרמב"ם (מקוואות ב יא) שחכמים חולקים על רבי שמעון שאף אם מרפה ידיו אין זה מועיל, שגזרו שמא לא ירפה ידיו, ופסק כחכמים. והרשב"א (שם בתורת הבית הקצר) הביא דעה זו שגזרו אף כשמרפה ידיו, והקשה דמבואר להדיא ביבמות (מו.) לגבי טבעות הרפויים שמהני טבילה, ולא גזרו אטו טבעות מהודקות. ותירץ הרא"ה (בדק הבית שם) שדוקא באוחז בכלים גזרו ברפוי משום שמצוי שיבא להדק ידיו ולא ירפה, אבל בטבעות אין חשש שמא תתהדק הטבעת לכך שרי בטבעות הרפויות.

**והנה** השו"ע פסק בסתמא כדעת הרשב"א להתיר ברפוי וכן סתם בטור, אולם הש"ך (ס"ק ו) תמה אמאי השמיט המחבר דעת הרמב"ם שלא מהני כשמרפה ידיו, ונשאר בצ"ע לדינא. ולעניין הלכה יש להחמיר שלא להקל ברפיון לבד. ואפשר שאם עושה עם אצבעותיו כמין טבעת יהיה שרי לכו"ע, דאז דמי לטבעות הרפויות שלא גזרו.

**וכתב** השו"ע שאם לחלח ידיו במים תחילה אין לחוש, והיינו שאז שרי אפילו מהדק ידיו. ודעת הרמ"א שדוקא אם לחלח ידיו במי מקוה, וכתב הגר"א (ס"ק ז) ז"ל 'ודברי הרב צ"ע דגם במלחלח במי מקוה נעשו על היד תלושין', ועל כרחך צריך לדחוק בכוונת הרמ"א שיכניס הכלי לתוך המקוה ואז יחזיק בידו השניה בכלי אף בחזקה, ונשארו המים מי מקוה.

**ומקור** דברי הרמ"א הם מהמרדכי (ע"ז סי' תתס), והט"ז (ס"ק ד) האריך הרבה לבאר דברי המרדכי, וכתב לחלוק על הרמ"א שודאי גם אם לחלח ידיו במים תלושים מהני, שהרי מיד שנותן ידיו בתוך המקוה הוכשרו המים ע"י השקה ונעשין ממש כמי מקווה, וביאר שהמרדכי כתב רק שצריך ליזהר שלא יהדק בכח רב שאז לא יהיה חיבור בין המים שבתוך ידיו למי המקוה ואין בזה דין השקה, ואז יועיל רק אם המים שבין ידיו לכלי הם מי מקוה שכבר כשרים, אבל אם המים שבידיו הם תלושים אינם נעשים מי מקוה כיון שאין השקה כשמהדק ידיו הרבה, אבל אם אוחז הכלי בידו בהידוק בינוני אף אם היו ידיו לחים ממים תלושים מהני כיון שנעשו כמי מקוה ע"י השקה.

**ויש** מהאחרונים שסוברים להחמיר אף במי מקוה אם מהדק ידיו בחוזק, והחכמת אדם (עג, טז) כתב שיעביר הכלי מיד ליד שאז ודאי יגיע המים לכל הכלי [ובאופן זה מתיר אף כשמהדק ידיו בחזקה], מיהו כתב שם 'אך מצוה לרפות ידיו בכל יכלתו'. ודעת הגר"א להקל אף בתלושים ואפילו מהודק היטב.

אם יכול להטביל מכשיר חשמלי ויכסה בידיו החורים

**ועל** פי היתר זה שמלחלח ידיו תחילה, כתב החלקת בנימין נפק"מ למעשה לגבי מכשירים חשמליים, שיש מהם שמזיק להם מים ואי אפשר לטובלן כך, אמנם יש עצה שמלחלח ידיו במים קודם שמטביל את הכלי, ומכסה עם ידיו את הפתחים וכך יכול להטביל את הכלי.

[וכמו"כ לעניין טבילה שיש שמסוכן לה שיכנסו מים לתוך האוזן, ויכולה להרטיב ידיה ולהכניס לתוך האוזן והוי טבילה, אולם יש להיזהר שכמכנסת אצבעה לאוזן תיגע האצבע בכל המקומות הגלויים שבאוזן, דהא אי"ז בית הסתרים וצריך שיבא שם מים, ואם אין האצבע נוגעת בכל מקום נמצא שלא באו מים לשם (ושאר המקומות הוי בית הסתרים ולא איכפ"ל), ובדרך כלל אין נשים רוצות עצה זו כיון שצריכים שאחרת תעשה כן, מיהו באמת אי"צ שאחרת תעשה לה, דאף אם נעשים קפלים, גם שם יכולה להרטיב במים במקום הקפלים, ושוב אין חציצה כמו שנתבאר].

[סעיף ג] **יברך על טבילת כלי, ואם הם שנים או יותר מברך על טבילת כלים.**

## נוסח הברכה

הט"ז (ס"ק ה) הביא מהמרדכי שיש מצריכין לברך 'על טבילת כלי מתכות' שלא יהא משמע שגם שאר כלים צריכים טבילה, ודחה הט"ז שאי"צ להזכיר כל פרטי המצוה אלא רק דברים שהם עיקר המצוה, ולכך מזכיר טבילת כלים שעיקר הדין הוא טבילת כלי. ואח"כ הביא דעה שאי"צ להזכיר כלי כלל אלא מברך על הטבילה.

## אם לא בירך אם יכול לברך אח"כ

**ורע"א** נשאר בצ"ע אם לא בירך קודם הטבילה אם יכול לברך אח"כ, ונסתפק בזה הפרי מגדים (או"ח סי' שכג א"א ס"ק יג). ובאמת באור זרוע מבואר להדיא שאם מברך אח"כ מהני, מיהו אין להביא משם ראיה, דנראה מדבריו שם שדעתו שלעולם יכול לברך אח"כ ולא קיי"ל כן.

**וביאור** הספק של הפמ"ג אם מהני לברך אח"כ, הוא מחמת שמצינו בטבילת אשה שיש אומרים שתברך אחר טבילה (כמבואר ברמ"א יו"ד סי' ר) דס"ל שלא חילקו חכמים בין טבילת גר לטבילת אשה, וכמו שטבילת גר אינו מברך עד אחר טבילה כמבואר בפסחים (ז:), ה"נ בטבילת אשה. וא"כ לכאורה ה"נ יש לומר גבי טבילת כלים שיכול לברך אחר הטבילה כבטבילת גרים.

**אלא** שאין זה ברור, דהנה מצינו מחלוקת בדין זה לגבי הדלקת נרות ביום טוב, שכתב המג"א (סי' רמג ס"ק יב) לברך אחר הדלקה דלא פלוג מנר של שבת, וחלק בזה על הפרישה שכתב בשם אמו שביו"ט יש לברך על הנרות קודם הדלקה עובר לעשייתן [ועי' ברע"א שם שכתב להקשות על המג"א שאינו יודע מקור לתקנת חכמים זו לברך דוקא אחר הדלקה, אלא שכיון שרגילות לקבל שבת בהדלקה צריך לברך אח"כ, אבל באמת מהני תנאי לזה ואין דין לברך דוקא אח"כ]. אבל הדגול מרבבה (שם) כתב שאין שייך בזה לא פלוג, וכמו שבנר חנוכה מצאנו להדיא שמברך קודם הדלקה ולא אמרו שיברך אחר הדלקה. וטעם הדבר שדווקא בדברים שנוסח הברכה שווה שייך לא פלוג, כגון בטבילת אשה וטבילת גר שבשניהם נוסח הברכה 'על הטבילה', אבל כשאין הברכות שוות אין בזה משום לא פלוג.

**ולפי** דברי הדגול מרבבה כאן בטבילת כלים כיון שהברכה היא על טבילת כלים לא שייך בזה לא פלוג, ואין לדמות טבילת כלים לטבילת גר, וממילא צריך לברך דוקא קודם הטבילה. אמנם לדעה שבאו"ה שמברכים על הטבילה ואינו מזכיר 'כלי', א"כ נוסח הברכה שווה ויש בזה משום לא פלוג. ולפום ריהטא היה נראה לומר שמחמת כן ס"ל להאור זרוע שיכול לברך אחר הטבילה משום שדעתו שם שמברכים 'על הטבילה', מיהו באמת אין זה הטעם, וכמו שנתבאר דבלא"ה דעת האור זרוע שאפשר לברך בדיעבד אחר הטבילה.

## טובלת לנדתה ומטבילה גם כלים כיצד תברך

**ויש** לדון באשה שהלכה לטבול לנדתה, ולקחה עמה כלים לטבול, היאך תברך. דהנה מצינו בהלכות עירוב (סי' שסו סעי' יד) שאם מניח עירובי חצרות ועירוב תבשילין כתב רע"א שיברך 'על מצוות עירובין', ודעת החיי אדם (כלל קב סעיף יח) שיברך על מצוות עירובי תבשילין ועירובי חצרות, ואף שאם עושה רק אחד מהן אינו צריך להזכיר שעושה עירוב תבשילין או עירובי חצרות, אלא מברך סתם על מצוות עירוב. והמשנ"ב (שם ס"ק עט) הביא את שתי הדעות. ולכאורה כמו"כ אשה שטובלת לנדתה וגם מטבילה כלים תברך או על הטבילות או על טבילת כלים וטבילת נשים.

**אמנם** היה אפשר לומר שכיון שאין נוסח הברכה שווה, אינה יכולה לכלול הכל בברכה אחת, וצריכה לברך שתים [ועיי"ש בנשמת אדם] וצ"ת. מיהו כיון שבתשובה להאו"ה מבואר לברך 'על הטבילה', א"כ נוסחתן שווה וצריך לברך דוקא ברכה אחת, וכיון שבדיעבד יוצא יד"ח אם יברך 'על הטבילה' איך תברך ב' ברכות.