32 אם מהני להכשיר ע_י שמשלים השחיטה אחר שנשחט רוב
קטגוריות: ש_ס / מא חולין / חולין - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / חולין

אור ליום ד' י"ג טבת תשע"ז

**א**

א] בחולין דל"ב: אמרו, דאם פסק ולבסוף חתך ל"מ שחיטתו, משום דכמנח בדיקולא דמי, ומבו' לפ"ז, דאחר שנחתך רוב הסימן, א"א להכשיר מכח השחיטה ששוחט אח"כ, משום דכבר הוי הסימן מנח בדיקולא.

ובתשו' הרשב"א ח"א סימן שס"ז כתב מכח זה לחלוק ע"ד רש"י דפסולי שחיטה פוסלין במיעוט בתרא, וכתב הרשב"א דכיון דאחר שנשחט רוב הסימן הוי כמנח בדיקולא, ואף למאן דס"ל דל"ה כמנח בדיקולא, היינו רק לגבי הריאה, אך הסימן עצמו לכו"ע הוי מנח בדיקולא, ל"מ זה לפסול.

**ב**

ב] ומצינו בכ"ד דיש לדון בזה, חדא, הוא בדינא דשחיטה שאינה מפורעת, דהנה למש"כ התוס' בדעת רש"י דפסולא דשחיטה שאינה מפורעת, היינו דכיון דשחט בב' מקומות לא מירווח רווח ואין השחיטה מגולה, מבו' בד' התוס', דאף אם שחט רוב בב' מקומות דבכה"ג הוי שחיטה מגולה, מ"מ ל"מ משום דכששחט רוב כבר הי' פסול ולא הדרא ומתכשרא, ומבו' דהמשך השחיטה ל"מ להכשיר.

אך הנה היש"ש שם כתב דאם שחט את כל הסימן, מהני אף בכה"ג, כיון דעי"ז הוי מקום השחיטה מגולה, וכ"ה מבו' בד' כמה מקמאי, והראש יוסף הק' ע"ז מד' התוס' אלו, דכיון דכששחט רוב היתה פסולה, לא הדרא ומתכשרא.

ג] ואמנם י"ל בזה בתרי גווני, חדא, דמש"כ התוס' דל"מ להכשיר אח"כ, הוא רק משום דמה דנעשה בית השחיטה מגולה הוא ע"י מעשה מן הצד, ודמי להיכא שיפתח אח"כ בידיו את מקום השחיטה, דודאי ל"מ מידי, ומשא"כ בגונא דנעשה מגולה ע"י שהשלים שחיטתו, י"ל דשפיר מהני.

עוד י"ל, למש"כ החת"ס בביאור ד' התוס' שם, דהא דכששחט בב' מקומות רוב הוי מגולה, היינו דאחד מן השחיטות הוי מגולה, וע"כ שפיר כתבו התוס' דאין להכשיר בזה, משום דיש לחוש שהמקום ששחט ראשון אכתי הוי שחיטה שאינה מפורעת, ובאנו להכשיר מכח השחיטה השני', וזה ודאי ל"מ מידי, - ומשא"כ בגונא דהיש"ש דהשחיטה הראשונה עצמה נעשית מפורעת, י"ל דשפיר דמי.

**ג**

ד] ובדינא דשחיטה מפורעת לדעת השאילתות, דשחט בב' וג' מקומות ואח"כ צירפם, כתב הביה"ל בח"ב סימן י"ח וסימן כ"ד סק"ה דה"ז פסול, כיון שכבר נשחט רוב וכמנח בדיקולא דמי, וא"א להכשיר אח"כ.

והעירוני דבד' הרשב"א בחידושיו בד"ל. מבו' להדיא דלא כן, עיי"ש שכתב, ז"ל, כגון ששחט את הסימן מעט כלפי הצואר והפכו ושחט בו מעט כלפי המפרקת ועוד חזר ושחט מעט כנגד הצדדין "ואין באחד מהן רוב" אבל כשתצטרף את הכל יהיה בין כולן רוב וכו', עכ"ל, ומבו' דכל הפלוגתא בזה הוא דוקא כשאין באחד מהן רוב, אך אם יש באחד מהן רוב, אף בחתך הב' או הג' כשרה לכו"ע, ולהדיא דלא אמרינן דכיון דקודם ששחט במקום הב' או הג' רוב, כבר נשחט רוב הסימן, ל"מ מה שמוסיף ושוחט להכשיר.

וכ"ה משמעות ד' התוס' שם ד"ה מתיב, ז"ל, לפי' ר"ח והשאילתות לא בעי לשנויי דהכא כששחט האחד הרוב, דהא משמע שהשחיטה כשרה על ידי שניהם, עכ"ל, ומבו' דאם הי' שוחט האחד הרוב, היתה כשרה, אף דקודם ששחט רוב, כבר שחט חבירו מעט, ונמצא דקודם שהשלים הוא את הרוב, כבר נשחט רוב מן הסימן, ואפ"ה מהני מה שהוסיף והשלים את הרוב, להכשיר.[[1]](#footnote-2)

ה] ובביאור הדברים י"ל, דאף אי נימא דבדינא דשחיטה שאינה מפורעת לדעת רש"י ל"מ להכשיר אחר שכבר שחט רוב בפסול, מ"מ בדינא דשחיטה שאינה מפורעת להשאילתות י"ל דשפיר יש להכשיר בכה"ג.

והטעם בזה הוא, דבדינא דשחיטה שאינה מפורעת לרש"י, הוי זה פסול בשחיטה, דהיא פסולה משום שאינה מגולה, וע"כ כל שכבר היתה השחיטה פסולה א"א להכשירה אח"כ,[[2]](#footnote-3) - אך פסולא דשחיטה שאינה מפורעת להשאילתות, י"ל דהוא דין בצירוף, דכמה מקומות אין מצטרפין לשחיטה אחת, והוא נלמד מהא דשחיטה מפורעת, אך אין גדר הפסול משום שאי"ז מגולה, ונמצא דאי"ז שחיטה פסולה, אלא דחשיב כמו שעדיין לא שחט את הרוב, וע"כ שפיר מהני מה שהשלים ושחט אח"כ.[[3]](#footnote-4)

ו] ולפ"ז יש מקום לומר, דמה"ט הוא דאף למש"כ הרשב"א דאין פסולי שחיטה פוסלין במיעוט בתרא, משום דכמנח בדיקולא דמי, מ"מ הכא שפיר מצינו להכשיר כששחט רוב במקום אחד, והיינו לפמש"כ הרשב"א בתוה"ב דהא דכמנח בדיקולא דמי, הוא מכח דינא דישנה לשחיטה מתחילה ועד סוף, ומבו' דהא דכמנח בדיקולא דמי, הוא רק מכח דיש ע"ז תורת שחיטה, ואף שאמרו בגמ' דאף בפסוקת הגרגרת הויא כמנח בדיקולא, מ"מ כיון שנעשה כאן תוצאת השחיטה הו"ל כמנח בדיקולא, - ולפ"ז י"ל, דע"כ בשוחט בב' וג' מקומות, דדינא הוא דאינם מצטרפין זל"ז, ולא חשיב דנשחט רוב, הרי דאף דלענין טריפות הויא טריפה בכה"ג, מ"מ כיון דבהל' שחיטה לא חשיב כנשחט הרוב, ל"ה כמנח בדיקולא.[[4]](#footnote-5)

ז] ויש להוסיף, דבגוונא דהביה"ל הי' מקום להכשיר טפי, משום דע"י שהשלים שחיטתו וצירפם, נמצא דהשתא הוי ההכשר גם מכח הרוב הראשון ששחט, ואף דאם יצרפם שלא ע"י שחיטה ל"מ, מ"מ ע"ז שפיר מהני המשך השחיטה, (שהרי בד' רש"י דפסולי שחיטה במיעוט בתרא, מבו' דיש על מיעוט בתרא תורת שחיטה, וכ"נ לדעת הסוברים דמדאורייתא צריך לשחוט לכתחילה את כל הסימן), - אך בגוונא דהרשב"א דשחט רוב במקום הב' או במקום הג', הרי נמצא דאף השתא אין ההכשר מכח הרוב הראשון, ואפ"ה מכשרינן לה, וצ"ע.

ח] ובעיקר הנידון בזה, העירוני דלכאו' יש להוכיח להכשיר בזה, ממה שדנו לעיל די"ט: בדין שחט ופגע בו נקב, ופירש"י דהי' חצי הקנה שלצד המפרקת פגום, ושחט ופגע בנקב, - ותיקשי דלהני קמאי דס"ל דקי"ל דהשוחט בב' וג' מקומות פסולה, הרי נמצא דכל ההכשר הוא רק כשהגיע למקום הנקב,[[5]](#footnote-6) ובזה מתפרש טפי טעמא דמאן דפסל, וכמש"כ החזו"א, ואי נימא דאחר שכבר איכא רוב בצירוף ל"מ מה שמשלים שחיטתו להכשיר, הרי נמצא דכל ההכשר בזה הוא רק כשהנקב מסתיים בכ"ש אחר חצי הקנה החיצון, וכאשר כ"ה בתו"ד הביה"ל בח"ב סימן י"ח סק"ג, דאם הנקב הוא בחצי הקנה החיצון, הרי נמצא דאף כשהגיע למקום הנקב, אכתי לא נשחט הרוב, וכשהשלים הרוב הוי כשחט במקום נקב, ואם הנקב הוא בחצי הקנה הפנימי, הרי נמצא דקודם שפגע בנקב, כבר שחט רוב, ולא הדרא ומתכשרא, והוא דוחק עצום.

ט] ויש להוסיף, דהנה בחזו"א סימן ג' סקי"ד כתב דמאן דפסל בשחט ופגע בו נקב, בע"כ דס"ל דבעינן שחיטה מפורעת, דאל"כ לעולם אי"ז "פגע" בו נקב, שהרי אין ההכשר מכח שפגע בו הנקב, ולפ"ז הרי דממה שהעמידה רש"י כשהחצי שלצד המפרקת פגום, בע"כ דאף אחר ששחט רוב בב' מקומות, מהני מה שהשלים שחיטתו להכשיר.

אך עיקר ד' החזו"א מחודשים שהרי התם פסל ר' יהודה בשחט ופגע בו נקב, ואיהו גופי' קאמר בד"ל. בשם רב דל"ב שחיטה מפורעת, וגם ר' אבא דאמרה קמי דר"א לפסול בשחט ופגע בו נקב, ס"ל בד"ל. דל"ב שחיטה מפורעת, - גם העירו מד' הרשב"א בתוה"ב, דאחר שהביא לדינא דל"ב שחיטה מפורעת, הביא להפלוגתא בדין שחט ופגע בו נקב.[[6]](#footnote-7)

ובעכצ"ל, דטעמא דמאן דפסל בשחט ופגע בו נקב, אי"ז משום דבעינן שחיטה מפורעת, וההכשר הוא ע"י שפגע בנקב, אלא הוא משום מראית העין, וכמש"כ הריטב"א, וצ"ע בזה.

**ד**

י] בדינא דשחט הגרים ושחט דמהני לדעת ר' יהודה, מבו' דשפיר מהני המשך השחיטה להכשיר, אך החזו"א כתב דהוא משום דבהגרמה לא נפיק חיותא, ועמש"נ בדי"ט. להעיר ע"ז מד' הראשונים דבעוף למ"ד דאין שחיטה לעוף מה"ת מהני הגרמה, ולכאו' מוכח מזה דחשיב דנפיק חיותא, עוד העירו בזה מל' הרשב"א בתוה"ב דר' יהודה מכשיר בשחט הגרים ושחט אף דכי נפיק חיותא בהגרמה נפקא, וכ"נ גם בל' רש"י לעיל שם.

ואמנם יש מקום לדון, אי נימא דהא דכמנח בדיקולא, הוא רק מכח דיש ע"ז תורת שחיטה, וכמש"נ לעיל בד' הרשב"א.

אך העירו דאכתי תיקשי, לפ"מ דס"ל לרב הונא להכשיר בין בהגרים שחט והגרים ובין בשחט הגרים ושחט, ותיקשי דכיון דמכשיר בשחט הגרים ושחט, הרי נמצא דכשהרוב הוא מצורף משחיטה והגרמה, נפיק חיותא, ויש ע"ז תורת שחיטה, וא"כ בדין דאף בשחט והגרים, נימא דהוי כמנח בדיקולא, דהרי הא דמנח בדיקולא, הוא אף כשלא נעשה זה ע"י שחיטה, אלא שנפסקה הגרגרת, וצ"ע בזה, שו"ר בחזו"א שכתב דבע"כ הוה ס"ל לרב הונא דמהני שחיטה אף אם הוי כמנח בדיקולא.

יא] ובעיקר הדברים יש מקום לומר, דאף שאמרו לקמן דל"מ שחיטה אחר דמנח בדיקולא, מ"מ שפיר מהני שחט הגרים ושחט, והיינו משום דכל החיסרון בהא דמנחא בדיקולא, הוא משום דכבר נעשה הסימן מנח בדיקולא שלא ע"י השחיטה, וע"כ ל"מ השחיטה, דלאו מידי היא, אך בשחט הגרים ושחט דל"ה מנחא בדיקולא אלא בצירוף השליש הראשון ששחט, ובלא השחיטה ל"ה מנח בדיקולא, שפיר מהני השחיטה, וזה ע"ד מש"כ האחרונים לפרש טעם הא דמכשרינן בשחט הגרים ושחט ולא פסלינן בזה משום טריפה, והיינו משום דהשליש ששחט אינו מצטרף להטריף, ודו"ק.

**העתקה מרשימות תשס"א**

ועי' יש"ש דאם אי"ז גלוי וניכר שייך לגמור הכל ובזה שרי, ומוכרח כן מר"ל דל"ב:, ועי' ראש יוסף דפליג ע"ז, אך לד' התוס' מבו' בדבריו דמהני, ויל"פ דחלוק גדר ההלכות, דלרש"י איכא שיעור שחיטה, וע"כ ל"מ להשלים, ומשא"כ לד' התוס'.

בביה"ל שם הביא מכס"מ דל"מ אחר דרסה להשלים, אך בכס"מ שלפנינו מבו' לא כן, ומבו' שם להדיא דבהחליד במיעו"ק דושט נסתפק הרמב"ם דילמא מהני כשגמר אח"כ הכל, אבל אם רק השלים לרוב ודאי ל"מ, ומבו' מזה להדיא דמהני להכשיר אחר דכבר איכא שיעור שחיטה, ומה דבדרס באמצע ל"מ, הוא משום דנפיק חיותי' בפסול, עייש"ה.

עי' תוס' די"ט: דאף למ"ד דבשחט הגרים ושחט מהני, מ"מ בפגע בו נקב ל"מ כיון דהוי במקום שחיטה, ויל"פ ע"ד ביה"ל, אך יל"פ ע"פ המבו' בכס"מ הנז', ועי' עוד במהרש"א שם.

עי' גם בסוגיא דל"ב: דלר"ע מבו' דפסוה"ג בעוף הוי רק טריפה, ומבו' דשייך שחיטה אחר שחיטה, - ועי' בזה באורך באמרי משה סימן ב'.

עי' רע"א יו"ד סימן כ"ז, דאף למ"ד דנקו"ה טריפה, מ"מ י"ל דבהשלים במקום זה נבילה, וכתב דממילא ל"מ להמשיך, ולכאו' זה כד' הביה"ל, - אך ד' הביה"ל מחודשים טפי, דאף באינה מפורעת דאי"ז שיעור שחיטה, מ"מ ל"מ להשלים אח"כ.

1. אמנם יש לדחות, דשמא איירי בגונא ששחט זה תחת זה בצד אחד של הסימן, ולא נחתך רוב הסימן קודם ששחט אחד רוב במקום אחד, - אך אי נימא דהתוס' מפרשי כד' הרמב"ן שם דלהשאילתות מתפרש אחד למעלה ואחד למטה דלמעלה הוא בצד הסימן שכנגד הפנים ולמטה הוא בצד הסימן שכנגד העורף, לכאו' מוכח מדבריהם להכשיר בכה"ג, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-2)
2. ויתכן דהפסול אינו בתוצאת השחיטה דאינה מגולה, אלא הוא פסול במעשה השחיטה, וזה ע"ד שמצינו בפסול שחיטה, דמבו' בד' רש"י בס' האורה ובד' עוד מקמאי דהוא משום דבעינן שחיטה מפורעת, והתם הרי הוי הפסול במעשה השחיטה, וכל שהחליד במיעו"ק פסול, אף דבסוף השחיטה כבר הוי הכל מגולה, וי"ל דה"נ הכא דכוותה, וע"כ ודאי ל"מ להכשיר אח"כ, כיון דמעשה השחיטה בשעתו ל"ה מגולה. [↑](#footnote-ref-3)
3. וי"ל עוד עד"ז, שהרי בגונא דהשאילתות, כל חתך בפנ"ע הוא מגולה, ואך דאין כל החתכים נראים יחד, ובזה י"ל דא"א לומר דהשחיטה עצמה פסולה היא, דכיון דכל חתך הוא מגולה, ודאי דיש הכשר שחיטה על כל חתך, אלא הוי זה גריעותא בצירופם, ודו"ק. [↑](#footnote-ref-4)
4. אך באמת יש לפקפק בעיקר הדברים, די"ל דכל מש"כ הרשב"א דבעינן בזה להא דישנה לשחיטה מתחילה ועד סוף, הוא רק להא דלא מטרפינן כשניקבה הריאה, דכל הא אמרינן דכיון דכמנחא בדיקולא דמי אינה נטרפת בכך, הוא רק משום דכבר יש ע"ז תורת שחיטה, וכבר יצא חיות זו ע"י שחיטה, אך אם אכתי אין ע"ז תורת שחיטה, ה"ז מועיל להטריף, - אך הא דא"א לשחוט אחר דהוי מנחא בדיקולא, לא תליא כלל במה דיש ע"ז תורת שחיטה, ומה"ט הוא דפסוקת הגרגרת הוי כמנחא בדיקולא, אף דאין ע"ז תורת שחיטה. [↑](#footnote-ref-5)
5. וכ"ה גם לפ"מ שדן התבו"ש, דבחצי קנה פגום לכו"ע ל"מ אם הוי השחיטה במקום אחר, וכן משמע בל' הרמב"ם בפ"א משחיטה הי"א, עיי"ש.

   והטעם לחלק בזה י"ל בתרי גווני, חדא, דהוא משום דהא דמכשרינן בחצי קנה פגום הוא רק משום דע"י השלמתו איכא תורת שחיטה גם על הנקב, וע"כ בעינן שהשלמת הרוב תהא כהמשך לנקב, דאל"כ קאי הנקב בפנ"ע ואין עליו תורת שחיטה, - וי"ל עוד, דהא דמכשרינן שחיטה שאינה מפורעת, ולא אמרינן דכל מיעוט קאי בפנ"ע ואינם מצטרפין, הוא רק משום שהם מצטרפין מכח מעשה האדם, אך בחצי קנה פגום, אינו מצטרף למה שהוסיף ושחט, אלא כשהם יחד. [↑](#footnote-ref-6)
6. אך אי נימא כד' התבו"ש, דבחצי קנה פגום לכו"ע ל"מ לשחוט במקום אחר, ניחא. [↑](#footnote-ref-7)