סתירה אחר מקצת היום
קטגוריות: ש_ס / נ נדה / נדה - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים מהדו_ק / ענינים שונים

אור ליום ג' ד' אייר תשס"ו

**א'**

א] נדה דל"ג. בעי רמי בר חמא פולטת שכבת זרע מהו שתסתור בזיבה וכו', אמר רבא לפום חורפא שבשתא, נהי נמי דסתרה כמה תסתור, תסתור שבעה די' כבועלה, תסתור יום אחד ואחר תטהר אמר רחמנא אחר אחר לכולן שלא תהא טומאה מפסקת ביניהם.

ובפסקי הרא"ש כתב, ז"ל, והראב"ד ז"ל כתב בתשובה שלא אמרו פולטת שכבת זרע שסותרת אלא לטהרות בלבד אבל לבעלה אינה סותרת וכו', ועוד הביא ראי' מדתני ר"ש אומר ואחר תטהר אחר מעשה תטהר אבל אמרו חכמים אסור לעשות כן שלא תבוא לידי ספק, אלמא אי לאו חששא דשמא תראה דם לאחר תשמיש משמשת והולכת ואינה חוששת שמא תפלוט שכבת זרע וכו', ובפ' המפלת גבי טועה אמר בעשרים וחד תשמש, ונ"ל שאינה ראי' דפולטת אינה סותרת יום אחרון, דודאי דם בזבה וזיבה בזב שסותרין כל המנין סותרין עד ערב יום ז' אבל פולטת שכבת זרע שאינה סותרת אלא יום אחד, אם פלטה אחר שספרה מקצת היום שוב אינה סותרת, דעיקר סתירת שכבת זרע הוא משום דלא מיקרו נקיים, וכיון שספרה מקצת יום וטהרה לבעלה כבר שלמו הנקיים ושוב אין שכבת זרע סותרת, וכן זב נמי שרואה קרי בשביעי וכו', ושוב מצאתי כדברי בשם ה"ר יונה ז"ל, והביא ראי' מדם נדה דאינו סותר אף לדברי ב"ש דאית לי' שימור באחד עשר כדאיתא בסוף מכילתין, כ"ש קרי שאינו סותר אחר טהרה, עכ"ל.

ובשו"ת נובי"ת יו"ד סי' קכ"ה כתב ע"ז, ז"ל, ואני אומר דראיית הראב"ד נכונה, דתינח זה לפי האמת שש"ז אינו סותר כל המנין רק יומו, אבל אי הוה ש"ז סותר כל ז' ודאי שהי' סותר גם ביום השביעי, ולפ"ז קשה הרי וכו' אמר רבא לפום חורפא שבשתא נהי נמי דסתרה כמה תסתור תסתור ז' די' כבועלה כו', והנה זה אינו כ"כ ראי' הכרחית למימר שדי' כבועלה, ויותר ה"ל לרבא למימר תסתור שבעה א"כ גם ביום ז' סותרת, ורחמנא אמר אחר תטהר אחר מעשה תטהר, ולפי הנראה רבנן דדרשו אחר תטהר אחר לכולן שלא תהא טומאה מפסקת ור"ש דדריש אחר מעשה תטהר לא פליגי מר אמר חדא כו', אלא ודאי מדלא הוכיח רבא מזה מכלל דכל דין שכבת זרע שסותר אינו רק לטהרות ולא לבעלה וכדברי הראב"ד, עכ"ל.

ב] אמנם הנה מצינו מפורש בד' הראשונים דאף לפי הצד דפולטת סותרת ז', מ"מ אינה סותרת ביום ז' אחר שספרה מקצת היום.

דהנה ז"ל הרשב"א לקמן דמ"ב., ז"ל שם, ומורי ה"ר יונה ז"ל תירץ דלעולם אחר גמר השימור אינה סותרת "והא דמקשי' בפ' בנות כותים תסתור כל ז', דמשמע דאפי' ספרה כל ז' שכבת זרע סותרתן, היינו דוקא ברואה בלילה קודם שימור דמקצת היום, אבל לאחר שימור דמקצת היום פשיטא דלא אלים מדם הנדה לב"ש", עכ"ל.

וכ"ה בחי' הריטב"א לעיל דכ"ט:, ז"ל, וי"ל דמהכא שמעינן שאין שכבת זרע סותרת למפרע ביום השביעי הואיל ומדאורייתא טהורה ומקצת היום ככולו, שאף דם נדה אינו סותר לבית שמאי כדאיתא בשילהי מכילתין, "ומאי דאמרינן בפרק בנות כותים ותסתור כל ז', אינו אלא בפולטת בליל ז' קודם מקצת היום שהוא ככולו, אבל ביום ז' אינה סותרת לגבי בעלה", ומה שאמר לקמן שהיא סותרת אינו אלא לטהרות בלבד, וכ"כ הראב"ד ז"ל, וכן עיקר, עכ"ל.

ומפורש בד' הראשונים, דאף להצד דפולטת סותרת כל ז', מ"מ אינה סותרת ביום ז' אחר שספרה מקצת היום, וזה דלא כמו שנקט הנוב"י בפשיטות, ולפ"ז מתישב היטב קו' הנוב"י.

אמנם צ"ב הטעם בזה, דלכאו' כל הא דפולטת אין סותרת ביום ז', הוא רק משום דפולטת אינה סותרת כל המנין, אך להצד דפולטת סותרת כל ז', א"כ מ"ט יהא הדין חלוק מזיבה דסותרת אף אחר שספרה מקצת היום, ומה"ט פשיט"ל להנוב"י דלהצד דפולטת סותרת כל ז', ודאי דסותרת אף אחר שספרה מקצת היום.

ג] ולכאו' י"ל בזה, דהרשב"א אזיל לטעמי' בחידושיו לקמן דל"ה:, ז"ל, ומכאן נראה לי לדקדק דאפי' זבה דעלמא שספרה ולא טבלה וראתה אינה סותרת ספירתה שאין סתירה אחר ספירה, אלא אם ראתה בי"א דעדיין בימי זיבה היא אינה אלא זבה קטנה דבר תורה וטובלת לערב וטהורה, ואם בימי נדה אינה צריכה ספירה אלא טובלת ליל שמיני וטהורה, אלא שיש לומר דאינה ראי' דשאני יולדת בזוב הרואה בתוך ימי ספירה משום דבעינן נקיים מדם וכיון שרואה בנתיים לא עלתה לה ספירה כלל משום דאותו יום מיהא סתרה ובעינן אחר אחד לכולן שלא תהא טומאה כלל מפסקת בנתיים כרבא, א"נ לא סתרה כל הספירה אלא יומו בלבד כאביי וכרמי בר חמא דאמרי שלא תהא טומאת זיבה מפסקת ביניהם, וכיון שהוא מעכב מלספור כדם נדה משום הכי הוא עצמו מטמא כדם נדה, עכ"ל.

ומבו' בד' הרשב"א דאיכא ב' דיני סתירה ז', חדא הוא דינא דזיבה סותרת ז', והך דינא י"ל דשייך אף אחר ספירה, ועוד איכא דין נוסף דאחר תטהר אחר אחר לכולם, דכל דטומאה מפסקת וסותרת יום זה, תו ממילא ה"ז סותר כל המנין, וכיון דסתירה זו הויא בתוצאה ממה שסותרת ליום זה, ע"כ ל"ש סתירה זו אחר ספירה.

ועיקר הך מילתא דהא דדם זיבה סותר ז', אי"ז בתוצאה שהוא סותר יומו, אלא הוי זה דין בפנ"ע דזיבה סותרת ז', משמע כן ממש"א לקמן דל"ז. דמה גרם לו זובו ז' לפיכך סותר ז', מה גרם לו קריו יום א' לפיכך סותר יום א', ונ' להדיא מזה דזובו בכחו לסתור ז'.

וכן נ' ממש"כ התוס' בסוגיין לדעת רבא, דס"ל דלא משמע מלטהרתו שלא תהא טומאה מפסקת, ולפ"ז הרי בע"כ דהא דבזב סותר זוב ז' אי"ז משום דטומאה מפסקת ביניהם, אלא הוא משום דבכח הזוב לסתור ז', וה"נ הא דבזבה סותר דם זיבה ז', הוא אף בלא דינא דשלא תהא טומאה מפסקת ביניהם.

ולפ"ז י"ל, דע"כ אף לפ"מ דמקשה רבא דתסתור כל ז' מ"מ אינה סותרת ביום ז' אחר שספרה מקצת היום, שהרי כל הא דסותרת כל ז' הוא משום דינא דאחר אחר לכולם דכיון דטומאה מפסקת וסותרת יום זה תו ממילא ה"ז סותר כל המנין, וזה ל"ש ביום ז' אחר שספרה מקצת היום, שאין פליטתה סותרת יום זה לד' רבינו יונה, וממילא דאף אינה סותרת כל המנין, ומשא"כ דם זיבה דמצ"ע הוא סותר כל ז', ע"כ ה"ה סותר אף ביום ז' אחר שספרה מקצת היום.

ד] אמנם אי"ז מתישב כ"כ, שהרי הרשב"א שם מסיק דאף בזבה בעלמא אין סתירה אחר ספירה, וכתב עלה, ז"ל, וכן מצאתי בתוס' דמסתברא שאפי' בזבה בעלמא אין סתירה אחר ספירה, דאפי' בתוך הספירה לא הוי טעמא אלא משום דכתיב ואחר תטהר שלא תהא טומאת זיבה מפסקת ביניהן, אבל לאחריהן לא איכפת לן ואפי' ראתה קודם טבילה, עכ"ל.

ונ' מזה דלפי האמת אף הא דדם זיבה סותר כל ז' הוא רק משום דינא דאחר אחר לכולם שלא תהא טומאת זיבה מפסקת ביניהם, וכל מש"כ הרשב"א לעיל מינה לחלק בין דם זיבה לדם טוהר, הוא רק להצד דדם זיבה סותר אף אחר ז', אשר לפ"ז בע"כ דדם זיבה מצ"ע סותר ז', ושפיר חילק הרשב"א דל"ד לדם טוהר דאינו סותר ז' אלא משום דינא דאחר אחר לכולם, ואפ"ה ה"ז סותר אף ביום ז' אחר שספרה מקצת היום, וא"כ בדין דאף פולטת להצד דסותרת כל ז', תסתור אף ביום ז' ואף שכבר ספרה מקצת היום, והאמנם י"ל, דאף דגם סתירת זיבה ז' נלמד מקרא דואחר תטהר, מ"מ הוי זה ילפותא דזיבה עצמה סותרת ז', ול"ד לפולטת דאין הפליטה עצמה סותרת אלא יום א', ותו בטלה כל הספירה משום דינא דשלא תהא טומאה מפסקת ביניהם, אך צ"ע מהיכ"ת לחלק בגדרי הדינים.

וכ"ה מבו' להדיא גם בד' הרשב"א בסוגיין דכל הא דזיבה סותרת ז', הוא רק בתוצאה מכח הא דטומאה מפסקת ביניהם, עיי"ש במש"כ לדון לדעת ר' יוסי דמקצת היום ככולו מ"ט זיבה סותרת בשראתה דם זיבה באמצע היום, ועיי"ש מה שדן מהא דס"ל לר' יוסי דנראין דברי ר"ע בזב וזבה שלא בדקו כל הימים, ודן עוד דאל"כ סתירת זבה לר' יוסי היכי משכח"ל, ומסיק דאף דס"ל דמקצת היום ככולו, מ"מ כיון דפלגי' טמא, ע"כ חשיב דטומאה מפסקת ביניהם.

ה] ואשר ע"כ נ' בביאור ד' הרשב"א, דאף דודאי גם בראיית דם הוי הסתירה מכח דיום זה יום טמא הוא, וע"כ הוי טומאה מפסקת ביניהם, מ"מ פולטת אינה סותרת ביום ז' אחר שספרה מקצת היום, ואף להצד דפולטת סותרת ז', ול"ד לדם זיבה שסותר אף ביום ז' אחר שספרה מקצת היום.

והטעם בזה, דס"ל להרשב"א דמה שחילק רבינו יונה דהגם דדם סותר אף אחר שספרה מקצת היום, מ"מ פולטת אינה סותרת, אין טעם החילוק משום דדם סותר כל ז' ופולטת אינה סותרת אלא יומה, שהרי אף הא דדם סותר ז' הוי בתוצאה ממה שהוא סותר יומו, אלא טעם החילוק הוא דשאני סתירת דם מסתירת פולטת, דהא דדם סותר, הוי זה דין סתירה, אך הא דפולטת סותרת הוא משום דאין יום זה נקי, אך אי"ז דין סתירה, ואשר ע"כ ל"ש כל דין סתירה אחר שכבר ספרה מקצת היום אלא בשראתה דם דה"ז סותר להספירה, אך בפולטת דכל הא דאין יום זה עולה לספירה הוא משום דלא מיקרי נקי, הרי דכל שכבר ספרה מקצת היום תו לא איכפת לן דאי"ז נקי.

ואשר ע"כ אף להצד דפולטת סותרת כל ז', מ"מ כיון דה"ז מיוסד על הא דאין יום זה עולה לה, ותו היא סותרת ז' מכח הא דטומאה מפסקת ביניהם, ע"כ ביום ז' אחר שספרה מקצת היום אינה סותרת, ומשא"כ בשראתה דם ה"ה סותרת יומו, כיון דבדם איכא דין סתירה, וע"כ ה"ז סותר אף אחר שכבר ספרה מקצת היום, ותו ה"ה סותרת כל ז' משום דטומאה מפסקת ביניהם.

ובזה מתבאר מש"כ הריטב"א בסוגיין ולעיל דכ"ט., דכל הא דפולטת אינה סותרת אחר שספרה מקצת היום, הוא רק לבעלה, אך לטהרות ה"ה סותרת, וצ"ב הטעם בזה, ולהנ"ל א"ש בפשיטות, דכיון שפולטת טמאה לטהרות, הרי ממילא דכלפי טהרות הוי זה דבר הגורם ואי"ב דין סתירה על יומו, וע"כ ה"ז סותר אף אחר שכבר ספרה מקצת היום, ויתכן דמה"ט ה"ז סותר כל ז', וכמו שדן הריטב"א לקמן דמ"ב., ומשא"כ לבעלה דאי"ז דבר הגורם, אשר מה"ט ס"ל להראב"ד דאין פולטת סותרת לבעלה, הרי דהגם דמ"מ אין יום זה עולה לה, אך היינו רק משום דאי"ז יום נקי, אך לי"ב דין סתירה, וא"כ כל שכבר ספרה מקצת היום, תו אי"ז סותר.

ו] ובזה מיושב מש"כ רבינו יונה להוכיח כן מהא דאף לב"ש דיום י"א בעי שימור, מ"מ כל שספרה מקצת היום ואח"כ ראתה, אין דם נדה סותר אחר ספירה, וצ"ב שהרי בד' הראשונים בכ"ד מבו' להדיא דאף דם נדה סותר ז', עי' בד' התוס' לקמן דל"ו. ודל"ז., וכ"ה מבו' בד' הראשונים בסוגיין לדעת רבא, וא"כ מ"ט אינו סותר לאחר ספירה, ועמש"נ בזה במק"א.

ולפמש"נ ניחא בפשיטות, דהגם דדם נדה סותר ז' משום דינא דשלא תהא טומאה מפסקת ביניהם, מ"מ אינו סותר אחר שספרה מקצת היום, ול"ד לדם זיבה שסותר אף אחר מקצת היום, דדמי לפולטת שאינה סותרת אחר מקצת היום אף אם היתה סותרת ז', והיינו משום דשאני דם זיבה דאית בי' דין סתירה על יומו, וע"כ ה"ז סותר אף אחר שכבר ספרה מקצת היום, ומשא"כ בדם נדה דלי"ב דין סתירה, והא דהוא סותר ז' הוא משום דיום זה אינו יום נקי ותו בטלה כל הספירה דטומאה מפסקת ביניהם, ע"כ אינו סותר אחר ספירה.

אמנם לפ"ז תמוה משה"ק הרשב"א בתוה"ב ע"ד רבינו יונה דא"כ אפי' ראתה דם ג"כ לא תסתור וכדעת ר' יוסי, עיי"ש, דצ"ב מה קשיא לי', הרי זהו עיקר ד' רבינו יונה דשאני דם דסותר אף אחר ספירת מקצת היום, מפולטת שאין סותרת אחר ספירת מקצת היום, ובמק"א נתבאר בזה דשומרת יום שאני, ואכמ"ל, אך למש"נ עתה לא א"ש, וצ"ע בזה.

**ב'**

ז] והנה לקמן דל"ז., בעי רבא קושי מהו שתסתור בזיבה דבר המטמא סותר והאי נמי מטמא בימי נדה הוא, או דילמא דבר הגורם סותר והאי לאו גורם הוא.

ופירש"י, ז"ל, דבר הגורם לידי זיבה אם ראתה שלש והאי לאו גורם הוא דלא אתיא בה לידי זיבה, ואי קשיא והרי קרי שאינו גורם כדקי"ל וסותר, ההיא לאו סתירה היא דחד יומא הוא דסותר וכי קא בעי רבא לסתור הכל, עכ"ל.

וצ"ב דכיון דמודה רבא דדם קושי סותר יומו, א"כ מאי מיבעיא לי' אם ה"ז סותר כל ז', הרי כ"ה דפריך רבא בסוגיין דתסתור יום אחד ואחר תטהר אמר רחמנא אחר אחר לכולן שלא תהא טומאה מפסקת ביניהם, ה"נ בדם קושי כיון דמודה רבא דסותר יום א' וכמו שפירש"י, וא"כ ודאי תסתור ז' משום דינא דאחר אחר לכולם, כ"ה דס"ל בפולטת דמכח סתירת יום א' בדין שיתבטל כל הספירה משום דינא דאחר אחר לכולם.

ובפשוטו צ"ל לפמש"כ תוס' והראשונים דרבא גופי' הדר בי', מכח הא דפריך לי', דליטעמיך זב גופי' היכי סתר לטהרתו אמר רחמנא שלא תהא טומאה מפסקת ביניהן, אלא מאי אית לך למימר שלא תהא טומאת זיבה מפסקת ביניהן, ה"נ שלא תהא טומאת זיבה מפסקת ביניהן, וע"כ שפיר מיבע"ל לרבא בדם קושי אם סותר ז', הגם דפשיטא לי' דסותר את יומו.

אך הנה התוס' לא הכריעו בדבר זה אם רבא הדר בי', וגם הרמב"ן שם שהכריע כן, לא הוכיח כן מהא דבעי רבא בדם קושי, וקשיא דאי נימא דרבא לא הדר בי', א"כ מה מיבע"ל בקושי אם סותר, הרי כיון שיומו מיהא סותר, א"כ ממילא יסתור כל ז' משום דינא דאחר אחר לכולם.

ח] אמנם באמת קו' זו תלוי' בפלוגתת הראשונים שם, דהנה בפירש"י מבו' לפ"מ שפירשו הראשונים שם בדעתו דהא דקרי סותר יומו, הגם שאינו דבר הגורם, הוא משום דאין יום זה יום נקי, ומה"ט גם דם קושי סותר יומו משום דאינו יום נקי.

אמנם בחי' הרמב"ן פליג ע"ד רש"י, וכתב דהא דקרי סותר יומו הוא משום דחשיב שפיר דבר הגורם, כיון שהוא גורם טומאת יום א', וע"כ הוא סותר יום א', ומשא"כ דם קושי כיון שאינו גורם טומאה כלל, אינו סותר אף יום א', ומ"מ אין אותו יום עולה לספירה, ולא משום דין סתירה, אלא משום דאי"ז יום נקי, דבעי' שיהא נקי מכל דם של אותו מעין, עכ"ד.

ולפ"ז נ', דלדעת הרמב"ן ל"ק קו' זו כלל, משום דכל הא דס"ל לרבא לעיל דאם סותר יומו אף סותר כל ז' משום דינא דאחר אחר לכולם, הוא רק היכא ש"סותר" יומו משום טומאה, אך משא"כ בדם קושי שאינו סותר יומו, ואך שאותו יום אינו עולה משום דאינו נקי מדם, לא חשיב כלל דטומאה מפסקת ביניהם, דרק היכא דאיכא טומאה הסותרת יום א', הוא דחשיב דטומאה מפסקת ביניהם.

אך לדעת רש"י דהא דקרי סותר יום א' והא דדם קושי סותר יום א' הוו חד דינא, הדר קשיא, שהרי סתירת יום א' בפולטת הוא חד דינא עם סתירת יום א' בקרי, וכדאמר רבא דדי' כבועלה, וא"כ כ"ה דס"ל לרבא דאם היתה פולטת סותרת יום א' אף היתה סותרת כל ז' משום דינא דאחר אחר לכולם, ה"נ בדין דדם קושי דסותר יום א', אף יסתור כל ז'.

ולכאו' בעכצ"ל בדעת רש"י כמש"נ לעיל לפמש"כ הראשונים דרבא הדר בי' וס"ל דל"ב אלא שלא תהא טומאת ז' מפסקת ביניהם, וע"כ הגם דדם קושי סותר יומו, מ"מ שפיר מיבע"ל אם הוא סותר ז', וז"ב.

ט] אך אולי י"ל עוד בזה, דהגם דס"ל לרבא דמכח הא דלא תהא טומאה מפסקת ביניהם אף פולטת בדין דתסתור ז', היינו רק בפולטת דפליטת ש"ז מטמאתה, וע"כ הויא בכלל "טומאה" מפסקת ביניהם, אך בדם קושי דאינו טמא ומטמא כלל, הרי דהגם דהוא סותר יומו מ"מ לא חשיב דטומאה מפסקת ביניהם, וע"כ אינו סותר ז'.

וכ"ה מבו' להדיא בד' הרמב"ן בדל"ז. ד"ה הא דאמר רבא, דבדם שאינו גורם טומאה כלל, ודאי ל"ש דינא דשלא תהא טומאה מפסקת ביניהם, ואף בלא מש"א בסוגיין דבקרי ל"ש דינא דשלא תהא טומאה מפסקת ביניהם, עייש"ה, ונ' דהוא משום ה"ט שנתבאר, דבדם שאינו גורם טומאה, לא חשיב ד"טומאה" מפסקת.

אך צ"ב, דלפ"ז מה נסתפק רבא אם ה"ז סותר כל ז', הרי כל הא דדם זבה סותר ז' הוא משום דינא דאחר אחר לכולם שלא תהא טומאה מפסקת ביניהם, וכמש"כ התוס' לקמן דל"ו., וכיון דדם קושי אינו טמא ומטמא כלל, הרי בדין דלא יסתור ז', כיון שאין טומאה מפסקת ביניהם.

והנה אמנם למש"נ לעיל סק"ג מד' הרשב"א לקמן דל"ה: דהא דדם זיבה סותר ז', הוא אף בלא דינא דשלא תהא טומאה מפסקת ביניהם, דאיכא דין בפנ"ע דדם זיבה סותר ז', א"ש היטב דזהו דמיבע"ל לרבא בהך הלכתא דדם זיבה סותר ז', אם כל דבר המטמא סותר, ואף דם קושי סותר, או דרק דבר הגורם סותר, ודם קושי דאינו גורם אינו סותר, אך מכח הלכתא דשלא תהא טומאה מפסקת ביניהם, לא דן רבא כלל, דכיון דדם קושי אינו טמא ומטמא, ודאי לא חשיב דטומאה מפסקת ביניהם.

אך למש"נ שם דנראה מד' הרשב"א שם במסקנתו דאי"ז כן, אלא כל הא דדם זיבה סותר ז' הוא רק משום דינא דשלא תהא טומאה מפסקת ביניהם, הדק"ל.

אך י"ל בזה, דהגם דהא דדם זיבה סותר ז' נלמד מקרא דאחר אחר תטהר דשלא תהא טומאה מפסקת ביניהם, מ"מ לאו היינו דהדם זיבה עצמו אינו סותר אלא יום א', ותו בטלה כל הספירה משום דטומאה מפסקת ביניהם, שהרי אמרו לקמן דל"ז. דמה גרם לו זובו ז' לפיכך סותר ז', ומ' דהזיבה מצ"ע סותרת ז', אלא הוי זה ילפותא בעלמא דזיבה עצמה סותרת ז', וע"כ אם הא דזיבה סותרת ז' הוא משום דדבר המטמא סותר, ה"נ דם קושי סותר ז', הגם דבדם קושי ליכא למיתי עלה מדינא דשלא תהא טומאה מפסקת ביניהם, וצ"ע עוד בזה.