50 בדין מחולל ועומד
קטגוריות: ש_ס / כז נזיר / נזיר - עניינים הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ

יום ד' כ' אדר תשע"ה

**א**

א] בדינא דמחולל ועומד, מבו' בד' המפרש דעיקר הדין לדעת רב יוסף הוא משום דהוי חדא טומאה, ועי' חי' הגרי"ז שפירש דהא דהוי חדא טומאה הוא בתולדה מהא דמחולל ועומד, דכל חיובו הוא רק בצירוף הטומאה הראשונה, וע"כ אינו חייב אלא אחת.

ולא נתפרש לפי דבריו הא דפריך דטומאה בחיבורים דאורייתא וכו', ופירש המפרש דפריך אהא דהוי חדא טומאה, ולפ"ד הגרי"ז הרי הא דהוי חדא טומאה אי"ז כלל מכח הא דהוי חיבור, וכנראה פירש הגרי"ז גם לפי' המפרש מתפרשת פירכת הגמ' ע"ד ד' התוס', (וכמש"נ להלן סק"ד לדעת הרמב"ם, וכ"ה בחזו"א, אך לכאו' אי"ז מתישב בל' המפרש שלפנינו, וכ"ה במאירי, ונתפרשו הדברים טפי בתורי"ד ע"ז דל"ז:, עיי"ש.

ב] ואשר ע"כ נראה בדעת המפרש דלעולם עיקר הפטור הוא משום דהוי חדא טומאה, ולפ"ז לכאו' הא דילפינן לה ממחולל ועומד, הוא ילפותא בעלמא, וגדר הדברים הוא משום דחדא טומאה הוא, וצ"ע.

והעירוני דיש מקום לומר, דמהך קרא ילפינן דהאיסור אינו אלא על החילול שבטומאה, וע"כ כל דחדא טומאה היא אינו חייב אלא אחת, אך אלמלי הך קרא ס"ד דהאיסור הוא על מעשה ההיטמאות עצמה, ובזה ל"מ הא דחדא טומאה היא.

ג] ונראה די"ל עוד בזה, דהנה לדעת הרמב"ם נראה כפי' המפרש, שהרי דעת הרמב"ם דטומאה בחיבורין לאו דאורייתא, ואפ"ה מפלגינן בדין מחולל ועומד בין בחיבורין לשלא בחיבורין, וזה מתישב כפי' המפרש והתורי"ד.

אך הנה צ"ע לפ"ז בהא דבטומאה וביאה אינו חייב אלא בב"א ולא בזאח"ז, ואם עיקר דינא דמחולל ועומד הוא דחדא טומאה היא, הרי דאי"ז טעם לפטור בטומאה וביאה דהוו ב' שמות, ובד' המפרש י"ל דבאמת כל הקו' בטומאה וביאה היא רק לדעת רבה דפטר אף שלא בחיבורין, אך לדעת רב יוסף באמת יש לחייב בטומאה וביאה אף בזאח"ז, וכ"ה מבו' בל' המפרש דהגמ' התם אזלא לדעת רבה, עיי"ש, ושוב מצאתי שעמד ע"ז האבנ"ז יו"ד סימן ת"ע סקי"ב, - ואי דנימא דאכתי יש לפטור, א"כ גם בב"א הי' לנו לפטור, שהרי לדעתם עיקר הא דפטרינן בזאח"ז, הוא דומיא דנגע בב"א דאינו חייב אלא אחת, וכמש"כ הרי"ד.

ובאמת בד' הרמב"ם מפורש דגדר הפטור בזה הוא משום דמחולל ועומד הוא, ודלא כמש"נ לדעת המפרש דהוי זה ילפותא בעלמא, - ומאידך מהא דפריך דטומאה בחיבורים לאו דאורייתא, מבו' דס"ל כפי' המפרש, וכאשר כ"ה להדיא במאירי.

ד] ואמנם הי' מקום לדון לדעת הרמב"ם, דלעולם מפרש ביסוד הדברים כד' התוס', ומפרש דהא דפריך דטומאה בחיבורים דאורייתא, היינו דהא דמפלגינן בין בחיבורים לשלא בחיבורים, הוא משום דבעודו מחובר למת אלימא טומאתו טפי, וע"ז פרכינן דהרי טומאה בחיבורים לאו דאורייתא, ומשני דאף דחיבורי אדם באדם לאו דאורייתא ואינו הנוגע במת מטמא את הנוגע בו, מ"מ חיבורי אדם במת דאורייתא, דלגבי האדם הנוגע עצמו, אלימא טומאתו בזמן שהוא מחובר, וע"כ כ"ז שהוא מחובר למת אינו חייב על טומאה אחרת, ואחר שפירש וקלישא טומאתו, ה"ה חייב על טומאה אחרת, ובפשוטו הוא משום דהוא מוסיף טומאה, כיון דבעודו מחובר למת אלימא טומאתו, גם י"ל דהוא משום דלא חשיב כ"מחולל" רק בשעה דיש עליו טומאה גמורה, דהוא מחובר למת.

ה] והנה ילה"ע עוד, דבד' הרמב"ם מבו' דגם במת א' הא דאינו חייב בשלא פירש, הוא מכח דינא דמחולל ועומד, וכ"ה בחי' הרמב"ן בשלהי מכות, ודמה"ט ל"ד לכלאים דאם שהה כדי לפשוט וללבוש חייב, וכ"ה להדיא בד' הירושלמי בנזיר, שהביא הגרי"ז בספרו, - ולכאו' אי"ז מתישב כלל לפ"ד המפרש דעיקר דינא דמחולל ועומד הוא דחשבינן לב' הטומאות כחדא טומאה, כיון שהוא מחובר לשניהם, וזה אינו טעם כלל שלא לחייב באותה הטומאה כששהה כדי לפרוש.

ו] ונראה דבאמת בעינן להני תרי טעמי, דעיקר דינא דמחולל ועומד הוא דכל שהוא כבר מחולל אינו חייב, ולדעת רב יוסף כ"ז הוא כשמוסיף באותו חילול, אך אם עושה חילול אחר ה"ה חייב, וע"כ אם פירש וחזר ונגע דהוי חילול בפנ"ע ה"ה חייב, ורק אם ממשיך בנגיעתו דהוי אותו חילול ה"ה פטור.

ואשר ע"כ הי' מקום לומר דכל הא דפטרינן הוא רק בשממשיך באותה נגיעה, אך אם נוגע במת אחר, הוי זה חילול נוסף ויהא חייב ע"ז, דכ"ה דאסרינן לי' ליגע אחר שפירש, משום דהוי זה חילול בפנ"ע, ה"נ יש לאסור ליגע במת אחר בעודו נוגע במת הראשון, דהוי זה חילול בפנ"ע, וע"ז הוא דאמרינן דכיון שהוא מחובר בב' המתים יחד, הו"ל כטומאה אחת, וע"כ לא חשיב כמחלל חילול בפנ"ע, אלא הוי זה תוספת באותו חילול, וע"כ ה"ה פטור.

וע"ז הוא דפרכינן דהרי טומאה בחיבורים לאו דאורייתא, והרי דאף דהוא מחובר למת והנוגע מחובר לו, לא חשבינן להו כמחוברים זל"ז, וע"ז משני דכאן בחיבורי אדם ואדם וכו', וכמו שפירשו המפרש והתורי"ד והמאירי.

ז] אמנם בל' התורי"ד אי"ז מתישב היטב, עיי"ש שכתב, ז"ל, דכיון דכד נגע בטומאה שניי' טומאה ראשונה מחוברת בו כאלו נגע בשני מתים ביחד דמי ואינו חייב אלא אחת, עכ"ל, ומל' זה נראה, דעיקר הפטור הוא משום דהוי כנוגע בב' מתים יחד דאינו חייב אלא אחת, ולמש"נ הרי ב' דינים הם, דהא דנוגע בב' מתים בב"א אינו חייב אלא אחת, הוא משום דהוי כאוכל ב' זיתי חלב בב"א דאינו חייב אלא אחת, והא דבזאח"ז אינו חייב אלא אחת, הוא משום דהוי מחולל ועומד, ואך דבאנו לדון דכל שנגע גם במת אחר, הו"ל כחילול בפנ"ע, וע"ז אמרינן דהו"ל כחדא טומאה, וצ"ע בזה.

**ב**

ח] ונפ"מ בזה לדינא, הוא אם מותר לכהן ליגע בב"א בקרובו ובאחר, אם אפשר לצמצם, דבפשוטו נראה דה"ז אסור, דהרי חזינן דכל הא דכשהוא מיטמא לקרובו מותר ליטמא לאחר, הוא רק מכח דינא דמחולל ועומד, כמבו' במסכת אבל ובירושלמי, וממילא דאם נטמא בב"א דלי"ב לדינא דמחולל ועומד, ה"ה חייב, - אך לדעת המפרש ודעימי' נראה לכאו' דהדין תליא בהנידון הנ"ל, דאי נימא דלדעתם ליכא פטור בפנ"ע דמחולל ועומד, ועיקר הדין הוא דהוי טומאה אחת, וכיון דהותר לו ליטמא לקרובו הותר לו ליטמא אף לאחר, דאין בזה תוספת כלל, הרי דיש להתיר אף ליגע בשניהם בב"א, אך אי נימא דגם לדעתו הוי עיקר הדין משום מחולל ועומד, ול"מ הא דהוי טומאה אחת, אלא דמכח זה לא חזינן לה כחילול בפנ"ע, וכנ"ל, הרי ממילא דשפיר יש לאסור ליגע בשניהם בב"א.

ט] והנה באחיעזר ח"ג סימן ס"ה סק"ח כתב דמותר ליכנס לאהל המת שיש שם מת קרובו ומת אחר, עכ"פ אם טומאה דחוי' היא, ומשום דאי"ז אלא איסור אחד ואי"ז אף ריבוי בשיעורים, והיינו דליכא נפ"מ אם יש באהל מת א' או ק' מתים, והרי גם כשיש מת א' כל כזית ממנו מטמא, ואטו הוא עובר על איסורים רבים, - והנה לפ"ז הרי דמהא דכשנטמא לקרובו ונוגע במת אחר בעינן לפטורא דמחולל ועומד, יש ללמוד, דאף דאם נכנס לאהל שיש שם כמה מתים אי"ז אלא איסור א', מ"מ אם הוי זה ב' נגיעות חלוקות, הו"ל ב' איסורים, וע"כ אינו פטור אלא מכח דינא דמחולל ועומד, אך בנגיעה אחת, אף דיש במת זה מאה זיתים, אי"ז אלא איסור א', ואף אם יוסיף ויגע במקום אחר במת זה, אי"ז תוספת איסור, כיון דאין הנגיעה השני' מוספת כלום, (דאל"כ הרי אף בנגיעה אחת, נימא דכל משהו מגופו שנוגע במת הוי איסור בפנ"ע).

ול' התוס' בסוגיין דהא דאם נגע בב' מתים בב"א אינו חייב אלא אחת, הוא משום דליכא אלא התראה אחת, ונראה דאין כונתם דאם יתרו בו מתחילה על שניהם יהא חייב ב', אלא היינו דאזלי לטעמייהו דהא דבעינן שיתרו בו על כל א', הוא משום דהתראות מחלקות, ובלא חילוק התראות הו"ל כמעשה א', וע"כ כל שאוכל ב' זיתי חלב בב"א, לעולם אינו חייב אלא אחת, דל"ש בזה חילוק התראות, דחילוק התראות הוא רק אם הוו ההתראות בין האכילות, אך כל שהתרו בו מתחילה ב' התראות, אי"ז מועיל לחלק, וז"פ מסברא, וה"נ בנגע בב' מתים בב"א, כיון דליכא אלא התראה אחת ולי"ב חילוק התראות אינו חייב אלא אחת, - וזהו גם מש"כ הרא"ש דחייב אחת משום דשם נגיעה הכל א', והיינו דל"ד לטומאה וביאה דהוו ב' שמות, אלא אי"ז אלא שם איסור א', ואין מכוון הרא"ש דוקא נגיעה ונגיעה, ואף בנגיעה ואהל אינו חייב אלא אחת, אף דאין מצטרפין.

?בעיקר דינא דמחולל ועומד, נראה פשוט, דכ"ז הוא רק אם נתחלל ע"י טומאה שהכהן מוזהר עלי', דה"ה מחולל מכח טומאה זו, והוי מחולל ועומד, אך אם נטמא בטומאה שאין הכהן מוזהר עלי', ודאי דאינו נעשה בכך מחולל ועומד, ומלבד דכ"ה מסברא, גם ממקומו הוא מוכרע, דאי נימא דאף דאין כהן מוזהר ע"ז מ"מ חשיב כמחולל ועומד, א"כ יהא מותר לכהן ליטמא לחרב כחלל, ואח"כ ליטמא למת, וזה דבר שאי אפשר.

והנה בחי' הגר"ח בהל' ביאת מקדש כתב בתו"ד בפשיטות דבטמא שנזר ל"ש כלל דינא דמחולל ועומד, עיי"ש, וזה מתפרש ע"ד הנ"ל, דכל שנטמא קודם שנזר אין נזירותו מחוללת בטומאה זו, וע"כ לא חשיב כמחולל ועומד.

והראוני הדברים מבוארים בשטמ"ק נדרים ד"ד. בשם הר"א ממיץ, ז"ל, ולא פליגי אלא לענין מלקות וכו', וההיא וכו' דקאמר פרט לזה שמחולל ועומד, דההוא בשהתחיל נזירות בטהרה ונתחלל כבר בתוך ראשון, "אבל זה שלא הי' נזיר לא נתחלל עד שנדר", וכגון שהתרו עליו קודם שנדר דאי לאחר שנדר כבר מחולל ועומד ואין בו מלקות, עכ"ל.

אך הנה הראוני בס' יחוסי תנו"א הובא בס' תורת הראשונים בסוגיין עמ' ר"ל, ז"ל, וכן נמי טמא שנזר ונטמא למתים לוקה וכו', הלכך הא דאמר רבה א"ר הונא אבל טומאה וטומאה לא, בחיבורין, אבל פירש לגמרי וכו' חייב על כל אחת ואחת, עכ"ל, ומבו' בדבריו דאם הי' לדינא דמחולל ועומד אף שלא בחיבורין, ל"ה טמא שנזר ונטמא אח"כ למתים לוקה, - ונראה דצ"ל דהוא משום דטומאה זו היא טומאה הסותרת לנזירותו, וע"כ אף כשנטמא בה קודם נזירותו, חשבינן לי' כמחולל ועומד, אך בטומאה שאינה סותרת כלל לנזירותו, ודאי דאינו נעשה מחולל ועומד, וכמש"נ.

ומאידך מש"כ בכ' הגרי"ז החדש בסוגיין בשם הגרי"ד לדון בנטמא באונס דרחמנא פטרי' אם חשיב כמחולל ועומד, עיי"ש, פשוט דאין מקום כלל לדון בזה, דודאי דחשיב כמחולל ועומד, שהרי אף טומאה באונס סותרת לנזירותו וכהונתו, והרי נזיר מגלח ומביא קרבן טומאה על טומאה שנטמא באונס, ול"ד להני גווני דאי"ז טומאה הסותרת לנזירותו ולכהונתו, וז"פ וא"צ לפנים.