מ_מ תרתי לריעותא
קטגוריות: ש_ס / כה כתובות / חזקות - הרב יהודה אלבוים / מ_מ

**בס''ד**

**בענין תרתי לריעותא**

**בביאור השקלא וטריא בגמ' בנדה דף ב ב וקידושין דף עט א**

**ומאי שנא ממקוה ... לשמאי קשיא למפרע, להלל קשיא ודאי.**

כתב המהרש''א בקידושין דף עט דסברת המקשה הוא דעדיף חזקה דהשתא על חזקה דמעיקרא**,** ולכא' משום דס''ל דאין משמעות לחזקת הטמא, משום שהספק במקווה ולא באדם, וכל שיש חזקה על שורש הספק, אין משמעות לחזקה בתולדה, וכמו שאמר לו המקשן אדרבא וכו'**,** וע''כ דהרי הוא טמא מחמת חזקה דהשתא, דהרי אף במקום שחסר לפנינו אזלינן בתר חזקה דמעיקרא - ולכא' אין הכוונה דהיה באמת הו''א למקשן דעדיף חזקה דהשתא, דהרי יש הרבה מקומות בש''ס שמבואר לא כך, וכעין מש''כ המהרש''א בנדה דף ב ב על דברי הגמ' אדרבא העמד יין וכו' דהקשו כן לפי מה שאמר ר''ח מסורא דלרבנן הוי ודאי טבל עי''ש -

**התם משום דאיכא למימר העמד טמא על חזקתו ואימא לא טבל**

וצ''ב מדוע עדיפה חזקת הטמא על חזקת המקווה, ואולי י''ל דכיון שאין נידון על המקווה כעת, אין דין חזקה על המקווה אלא רק על האדם, אך באופן שאין המקוה חסר לפנינו, ויש נידון כעת על המקוה אולי אדרבא עדיפה חזקת המקווה.

**אדרבה, העמד מקוה על חזקתו ואימא לא חסר**

ונח' הראשונים אם הכוונה דעדיף חזקת המקווה, או דהו''ל ספק עי' תו''ר ור''ן בסוגיין, ותו''י בקידושין דף עט א, ומהרש''א ומהר''ם בנדה, ופנ''י ורש''ש בקידושין, ועי להלן.

תוס' בקידושין הקשו מדוע רק על שמואל קשה הא אף רב מודה היכא דאיכא חזקה דמעיקרא דאזלינן בתר מעיקרא ולא בתר חזקה דהשתא, ות' רעק''א דלרב י''ל דכיון דכנגד חזקת המקוה יש חזקת הטמא, אזלינן בתר חזקה דהשתא, משא''כ לשמואל דלא ס''ל מחזקה דהשתא קשה, ולכא' י''ל כן רק לדעת הראשונים שפי' אדרבא וכו' דהו''ל ספק, אך לדעת הרא''ש והר''ן דקושיית הגמ' דעדיף חזקת המקוה א''א ליישב כן.

**הרי חסר לפניך**

דהיינו דעדיף חזקא דהשתא על חזקה דמעיקרא, היכא דחסר ואתאי דיש ריעותא בחזקה דמעיקרא, או שאולי אין כלל חזקה דמעיקרא משום סברת חסר ואתאי.

ולכא' צ''ב מהו תי' הגמ' על הלל והרי להלל אין בנדה חזקה דמעיקרא, ואם יש דין חזקה דהשתא כשאין חזקה דמעיקרא מחמת חסר ואתאי, בנדה שאין כלל חזקה דמעיקרא, הו''ל למיזל בתר חזקה דהשתא אף בלא סברת חסר ואתאי.

ואולי י''ל דכוונת הגמ' דכל כח חזקה דהשתא אינו אלא משום חסר ואתאי, ובלא חסר ואתאי אין כלל חזקה דהשתא, ולכן גם בנדה שאין חזקה דמעיקרא אין חזקה דהשתא.

והגמ' דחתה תי' זה משום שגם בנדה י''ל דהוי כחסר ואתאי.

**התם איכא תרתי לריעותא, הכא איכא חדא לריעותא**

דהיינו אע''פ שחזקת המקווה מועילה במקום חזקה הטמא, ואע''פ שיש חזקת מקווה אף כשחסר לפנינו, אפי' בחסר ואתאי, אפי' הכי בצירוף תרוייהו, הרי הוא בוודאי טמא.

**וצ''ב מהו הצירוף**

א. והנה הובא שנח' הראשונים אם כוונת הגמ' אדרבא העמד מקוה על חזקתו ואימא לא חסר הוא דעדיף חזקת המקווה והוא ודאי טהור - או משום דהוא שורש הספק כדביארו התו''ר והר''ן, או דחזקת המקווה הוי חזקה''ג כמוש''כ המהרי''ט בשו''ת ח''ב חו''מ סוף סי' כ' - או דמשום שיש כנגד חזקת הטמא חזקת מקווה אין הוא טמא בוודאי אלא מספק, וכך לכא' מבואר בתוס' דף ג א ד''ה ושניהם, ועי' שו''ת הר''ן סי' ס''ו דכתב שמבואר בסוגיין - למסקנא רק כשאין חסר לפנינו - דהרי הוא טהור בודאי וכתב שהוא כל כך פשוט שאין ראוי להאריך בו.

ב. וכן נח' הראשונים אם אזלינן בתר חזקה דמעיקרא במקום דחסר לפנינו, לדעת התוס' אזלינן בתר חזקה דמעיקרא, ובדעת רש''י בקידושין דף עט א נקטו השער המלך והמחנ''א דלא אזלינן בתר החזקה דמעיקרא במקום דחסר לפנינו, והו''ל ספק.

ג. והנה אי נימא דאין חזקת המקווה עדיפא על חזקת הטמא והו''ל ספק, יש לפרש ענין תרתי לריעותא דכיון שיש ספק, במקום ספק אזלינן בתר חזקה דהשתא, וכך מבואר בש''ש ש''ג פט''ז וברעק''א בקידושין עט דלדעת רב דאזלינן בתר חזקה דהשתא במקום דליכא חזקה דמעיקרא יש לפרש כנ''ל ענין תרתי לריעותא.

ד. וכן אי נימא דאין חזקה דמעיקרא במקום דחסר לפנינו יש לפרש ענין תרתי לריעותא דכיון דחסר לפנינו אין חזקה דמעיקרא, ולא משום החזקה דהשתא, אלא כיון שחסר לפנינו וא''א לומר שלא השתנה אין מקום לחזקה דמעיקרא, וכיון שאין חזקה דמעיקרא, אזלינן בתר חזקה דהשתא, ולפי''ז ע''כ אין צריך למסקנא לסברת חסר ואתאי.

ה. אך אי נימא דחזקת המקווה עדיפה מחזקת הטמא, והוא ודאי טהור, וגם יש חזקה דמעיקרא כשחסר לפנינו, א''כ אין מובן מהו ענין תרתי לריעותא, הא יש חזקה דמעיקרא גם כשחסר לפנינו, וכיון שיש חזקה דמעיקרא שהמקווה שלימה, חזקת המקווה עדיפה על חזקת הטמא.

ו. ואי נימא כדברי המהרי''ט דחזקת המקווה עדיפה על חזקת הטמא משום דחזקת המקווה הו''ל חזקת הגוף, וחזקת הגוף אלימא מחזקת דין - ולא משום דהוא בשורש בספק, אלא משום שהוא שינוי גדול יותר - י''ל דכל זה רק כנגד חזקת דין אחד, אך ב' חזקות עדיפא על חזקת הגוף, אך אי נימא כדברי התו''ר והר''ן דחזקת המקווה עדיפה משום שהוא בשורש הספק, א''כ אף כשחסר לפנינו הרי יש חזקה דמעיקרא, והוא חזקה בשורש הספק, וכיון שהוכרע השורש אין מקום לחזקת הטמא, ואין מובן מהו ענינו של תרתי לריעותא, הא אין ב' חזקות כנגד חזקת המקווה, מכיון שחזקת הטמא הוא כמאן דליתא במקום חזקה בשורש הספק.

ז. הקה''י בטהרות סי' ס''ב ביאר דאע''פ דאזלינן בתר חזקה דמעיקרא אף כשחסר לפנינו, אך בכה''ג אינה חזקת הכרעה, אלא רק חזקת הנהגה, וכל מעלתו של חזקה בשורש הספק אינו אלא בחזקת הכרעה, אך בחזקת הנהגה אין עדיפות, ולכן יש ב' חזקות כנגד חזקת המקוה.

ח. הש''ש בש''ג פט''ז פי' ענין תרתי לריעותא וז''ל חזקת טמא עדיף שהיא שלימה דאמרינן עדיין הוא טמא אבל חזקת מקוה קטיע כיון דחסר לפניך, וכ''כ בפ''ח וז''ל משום דבמקוה שנמדד ונמצא חסר חזקת טמא הוי ליה חזקה שלימה לומר דהוא עדיין טמא וחזקת המקוה אינה שלימה כיון דעכשיו חסר לפניך עכ''ל, ולפי''ז עיקר התי' של הגמ' שבמקווה יש תרתי לריעותא הוא שיש חזקת טמא במקווה, ועדיף מחזקת המקווה משום שבחזקת המקווה יש ריעותא, ובחזקת הטמא אין ריעותא, ועי' כעין זה בדברי רעק''א יומא דף נה ב דכתב דאף אי מהני חזקה עם ריעותא, אך אם יש כנגדה חזקה בלא ריעותא אזלינן בתרא.

ט.והנה במקוה שנמדד ונמצא חסרנח' בזה התנאים, שיטת ת''ק דטמא ודאי, שיטת ר''ש דהו''ל ספק, שיטת ר''א בגיטין דף לא ושיטת ר''ט בקידושין דף סו ב דטהור ודאי**,** וסברת ת''ק התבארה בגמ' בנדה וקידושין דמחמת תרתי לריעותא הוא טמא בודאי**,** ולכא' סברת ר''א ור''ט הוא משום דאזלינן בתר שורש הספק, ולכן אין משמעות לחזקת הטמא, וממילא חזקה דמעיקרא עדיפה על חזקה דהשתא**.**

כתבו התוס' בדף ג א דר''ש לא ס''ל סברת הרי חסר לפניך, וממילא יש כאן חזקה כנגד חזקה, והו''ל ספק, ולכא' מוכח בתוס' דאין עדיף חזקת המקוה, ונח' על הרא''ש והר''ן, ואולי י''ל דס''ל לתוס' דתרתי לריעותא הוא מחמת חזקה דהשתא, דעדיפי ב' חזקות על חזקה אחת, ור''ש לא ס''ל מחזקה דהשתא, אך אולי כן ס''ל דמחמת חסר לפנינו יש ריעותא בחזקת המקווה, וכל כה''ג אין עדיפות לחזקת המקווה אע''פ שהיא בשורש הספק, אך כשאין ריעותא אולי אף לתוס' עדיפה חזקת המקוה - וכעין זה כתב השערי יושר ש''ב פ''ב -

**מדוע במקווה שנמדד ונמצא חסר אין הולכים אחר חזקת הטהרות, ולהוי תרתי לטיבותא כנגד תרתי לריעותא.**

א. הריטב''א בקידושין דף ע''ט א תי' דכיון דודאי נגע אין מועיל חזקת הטהרות - והראשונים ובכללם הריטב''א בנדה דף יח ב כתבו לענין תינוק ועיסה דסברת ודאי נגע הוא אף כשאין על הנוגע חזקת טומאה אלא דינו כספק טמא לא מהני חזקת הטהרות מסברת ודאי נגע -

ב. הריטב''א בעירובין דף לו הביא את דברי הר''מ בר שניאור שביאר דאזלינן בתר שורש הספק, וכיון שיש חזקת טומאה על האדם, ממילא הטהרות טמאות.

ג. דעת רבי שמעון דבמקווה שנמדד ונמצא חסר דהו''ל ספק, ולכא' הניחא לדעת הריטב''א דלא אזלינן בתר חזקת הטהרות משום ודאי נגע, ניחא אף במקום שאין דין הטמא בודאי טמא, אך לדעת הר''מ בר שניאור דלא מהני חזקה על התולדה כשיש דין חזקה על שורש הספק, לכא' הניחא כשיש דין חזקה על הטמא, אך לר''ש דדינו כספק טמא אמאי לא ניזל בתר חזקת הטהרות, ואולי ס''ל דלא מהני חזקה על התולדה כלל, ואין דין חזקה רק על שורש הספק וצ''ע, א''נ י''ל דכיון שיש בשורש הספק חזקה המנגדת לחזקת הטהרות הו''ל חזקה כנגד חזקה, ועי' להלן אות ח'.

ד. מקוה שנחסר, ואין ידוע אם יש בו מ' סאה, לכא' לכו''ע אזלינן בתר חזקת המקווה והטובל נטהר וכמבואר בשו''ע יו''ד סי' ר''א סעי' ס''ה ולא דמי לחזקת הטהרות דלא ס''ל לריטב''א דאזלינן בתר שורש הספק, משום דבמקוה הנידון אם יש כח למקוה לטהר את הטמא, ואין נידון על המקוה בפני עצמו, משא''כ בטמא אין הנידון אם יש לטמא כח לטמא, אלא הנידון אם הטמא טמא או לא, וכיון שלא היה נידון על הטהרות, כשנגע בטהרות ויש עליהם נידון, דנים שוב על הטהרות - ועי' להלן מש''כ האחיעזר יו''ד סי' ב' -.

ה. הובא לעיל דכמה ראשונים ס''ל דאין עדיפות לחזקת המקוה על חזקת הטמא, ולכא' ס''ל כהריטב''א דלא אזלינן בתר שורש הספק, אלא דהתבאר דבמקוה לכו''ע אזלינן בתר חזקת המקוה כשאין המקוה חסר, וביאר בשערי יושר ש''ב פ''ב דרק כשיש נידון על המקוה אזלינן בתר חזקת המקוה, וממילא הטובל בו נטהר, משא''כ כשהמקוה חסר, ואין נידון אלא רק על האדם, כיון שהנידון על האדם ולא על המקוה ממילא יש לדון גם מצד חזקת הטמא.

ו. וא''ת הרי בשעה שטבל היה נידון על המקוה, והוכרע מכח חזקה שהמקוה שלם, וצ''ל דכשנמדד המקוה ונמצא חסר, יש סיבה חדשה להסתפק, וכיון שדנים עתה מחדש, וכעת אין נידון על המקוה, דנים גם על חזקת הטמא, וגם בזה דעת הרא''ש והר''ן דאזלינן בתר שורש הספק, מכיון שגם היום הנידון הוא האם המקוה נחסרה או לא, וז''ל הש''ש ש''ד פ''ג ונראה דהתם גם מקוה וחבית אין הספק בטמא ובטבל מחמת עצמו אלא הספק בא מחמת המקוה, דאם המקוה חסר הרי זה טמא, וכמו כן גבי טבל אם החבית החמיץ הרי זה טבל, וכיון דאין הספק אלא מחמת המקוה וכיון דאיכא חזקה במקוה ממילא הטובל בו טהור, וכמו כן בטבל וחבית אם החבית בחזקתו תו ליכא ספיקא בטבל, וז''ל הרש''ש בקידושין עט א משום דהספק הוא במקוה אימתי חסרה לכן יותר יש לנו לילך אחר חזקתה ולא אחר חזקת הטובל שאין בו שום ספק דהרי טבל לפניך עכ''ל.

ז. יש לעיין באופן שאין המקוה חסר לפנינו, אך היום התעורר ספק על אתמול, ע''י שנודע היום שאתמול נחסר מהמקוה, והיום כבר נתמלאה המקוה, וא''כ אין נידון אלא על אתמול - ולכא' אף אם יש נידון גם היום, לכא' הנידון על האתמול אינו אלא על האדם, ואין מועיל מה שיש גם נידון היום וצ''ע - די''ל דכיון שהיום התעורר הספק, ואין הספק היום על המקוה אלא על האדם, אין זה דומה למקוה שיש ספק אם נחסר או לא דמהני חזקת המקוה לכו''ע, אלא דמי למקוה שנמדד ונמצא חסר ולדעת הראשונים שאין עדיפות לחזקת המקוה, אף כאן יהיה הדין כן, אלא שכיון שאינו חסר לפנינו אין כאן תרתי לריעותא ויהיה ספק טמא, ובכה''ג יהיה נ''מ גם לדעת ת''ק בנידון הנ''ל מדוע לא אזלינן בתר חזקת הטהרות - וא''ת הרי בשעה שטבל היה דין חזקה שלא לחוש שנחסר, וא''כ היה אתמול דין חזקה, י''ל דאתמול שלא היה מעורר להסתפק, היה דין חזקה של מהיכי תיתי, אך היום שהתעורר ספק, ובטל המהיכי תיתי, צריך היום לדון מחדש, והיום אין נידון על המקוה מכיון שהוא שהיום הוא ודאי כשר -

ח. וכמו כן יש לדון באופן שנודע אחרי שנגע בטהרות שנחסר אתמול המקוה - ואם רק כשאין נידון על האדם היום יש להעמיד את הספק כשהאדם כבר נטהר בלאו הכי - האם הנידון היום רק על הטהרות, וממילא דנים גם מצד חזקת הטהרות.

ט. יש לעיין מדוע בנדה לדעת הלל דהו''ל ספק לא ניזיל בתר חזקת הטהרות, ובשלמא לשיטת הראשונים דבודאי נגע לא מהני חזקת הטהרות ניחא - וכ''כ התוס' רי''ד כאן - אך לסברת החולקים צ''ב, ולכא' צריך ליישב כנ''ל בדעת ר''ש, שוב ראיתי שהקשה כן האחיעזר ביו''ד סי' א' וכתב דלדברי ר''ש י''ל דהוי ס''ט ברה''י דס''ל לר''ש דתולין אף במקום חזקה, אך בנדה יקשה מדוע לא אזלינן בתר חזקת הטהרות עי''ש.

**אופנים שאין בהם דין תרתי לריעותא**

א. מבואר בדף ט א באשת כהן שספק אם זינתה תחתיו אסורה, וכתבו תוס' דאין מעמידים אותה בחזקת כשרות לכהונה, משום שכנגד חזקת כשרות יש חזקת הגוף, והקשו האחרונים הרי היא בעולה לפניך, ומדוע אין תרתי לריעותא כנגד חזקת הגוף, ותי' רעק''א דלא אמרינן תרתי לריעותא אלא במקום ששניהם מורים על ענין אחד, כחסר לפניך המורה שהוא טמא, משא''כ בעולה לפניך אינו מורה שהיא מותרת, דאדרבא אי לא נבעלה כלל ודאי היא כשירה, ועי' אבי עזרי פי''ח מאיסו''ב ה''י שהעיר דלכא' לדברי רעק''א שכתב שלדעת רב ענין תרתי לריעותא הוא דמעמידים חזקה מול חזקה ואזלינן בתר חזקה דהשתא אף כאן שייך לומר כן, ורק לדעת שמואל שענין תרתי לריעותא הוא צירוף החזקות י''ל כסברת רעק''א בדף ט, אלא שלכא' אם הגדר שכנגד חזקת הגוף יש חזקת התר לכהונה, הרי ברור שחזקת הגוף עדיף כמבואר בגמ' ותוס' בכתובות דף עה ב, וכלל לא שייך תרתי לריעותא לפי הגדר בתרתי לריעותא לדעת רב, ורק הגדר של שמואל שייך תרתי לריעותא, וע''ז הרי יש את סברת רעק''א דאין שייך לומר כן בדף ט.

ב. הש''ש ש''ב פ''ב פי' את תי' התוס' בדף עה ב דכנגד חזקת הגוף לא מהני תרתי לריעותא, ועל פי דבריו כתב דבמקוה אין חזקת הגוף ולכן במקווה יש דין תרתי לריעותא - ולדבריו ניחא נמי קושיית האחרונים הנ''ל -.

ג. הקצוה''ח בסי' ל''ד סק''ה הקשה על מש''כ השו''ע דכשיש ספק אם העדים פסולים, מוקמינן להו בחזקת כשרות, אף כשעתה הם ודאי פסולים, וצ''ב מדוע אין מצרפים את חזקת הממון לחזקה דהשתא, והו''ל תרתי לריעותא, ותי' הנתה''מ וז''ל ולפי עניות דעתי נראה דלא קשה, דשאני התם בטהרות דשתי החזקות חזקות המבררות הן ומצטרפות לברר שנחסר מקודם, מה שאין כן חזקת ממון דלאו חזקה המבררת היא, רק שאין יכולין להוציא מיד המוחזק בלא ראיה, מטעם סברא או מקרא ... ולזה לא חזו אותן השתי חזקות לאיצטרופי.

ד. כתב האחיעזר יו''ד סי' ב' ונראה דעד כאן לא מצינו בכה"ג תרתי לריעותא אלא במקוה דאין חזקת המקוה מועלת לגבי מקוה גופא דמאי נפ"מ להמקוה אם הוא חסר או לא ורק לטהר טמאים הוא בא מצרפינן להכי חזקת טמא לריעותא דחסר לפניך וכן בחבית דאין נפ"מ באו"ה לגבי היין אי הוי חומץ או יין רק בדין הפרשת תרומה דנגדו הוי חזקת טבל והוי תר"ל משא"כ היכא דאנו דנין על הנידון גופא כמו בתרומה ונטמאת דהספק אי הוי התרומה טמאה באותה שעה אי היתה מותרת לכהן ואי כהן טמא אכלה אינו במיתה וגם לענין טומאה נפ"מ מדרבנן דאוכל מטמא אוכל ולענין זה מוקמינן התרומה בחזקת טהרה דמעיקרא דעדיף מחזקה דהשתא וממילא טהורה היא בודאי לענין זה וכיון דהוחזקה בחזקה זו לאותו דבר אף כאשר המקרה הרכיבה לדון נגד חזקת תחום ביתו מ"מ אאפ"ל עוד דהוי ודאי טמאה משום דהוי תר"ל כיון דלגבי עצמה טהורה היא.