ה - בסוגיא דקדרים
קטגוריות: ש_ס / לא בבא קמא / ב_ק - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / ענינים בפרק המניח

**א**

א] בד' הרמב"ן מבו' דאף דהראשון אינו חייב אלא מדין בור, מ"מ חשיב ככורה בור, וזהו שהק' ע"ד הבעה"מ דפושע הוא דמ"ט אינו חייב על הבור, אף דלדעת הבעה"מ אינו חייב אלא משום בור, וגם לדעתו דאתיא כמ"ד דנתקל לאו פושע, כתב דהא דפטור הוא משום דהוי כמפקיר נזקיו לאחר נפילת אונס,[[1]](#footnote-2) וכמש"כ ז"ל, וראשון נמי פטור אממונו דשני משום דס"ל נתקל אנוס הוא ולא מחייב אלא בשאינו מפקיר וזה כמפקיר דמי שהרי אינו שלו, - וזהו שכתב הרמב"ן דא"ל האי בור לאו אנא כריתי' אלא הראשון הוא הכורה, דאף דהראשון הוא כורה באונס, מ"מ חשיב ככורה בור, והרי חזינן דחייב בדיני שמים, והרי דבדיני שמים הוא מתחייב על כריית בור זו, כשאינו אנוס על הנזק, וממילא דחשיב ככורה להפקיע חיובו של ראשון.

אך בד' התוס' מבו' להיפך דגם אם הוי כאדם המזיק, מ"מ לא חשיב ככורה בור, ואין הראשון חייב בנזקי ממונו של שני, וזה צ"ע דכיון דחשיב כאדם המזיק מ"ט אינו חשוב ככורה בור.

ובד' הרי"ד מבו' דתלי זב"ז, והיינו דהא דאינו חשוב ככורה בור, הוא משום דאינו אדם המזיק אלא בור, ואינו חייב על בור שכרה בורו, דאיש בור ולא בור בור, אך אם הוה חשיב כאדם המזיק, הי' חייב על הבור.

ב] ונפ"מ לדינא בזה הוא בגונא דעמד ונתקל בו אחר, אם יהא חייב בנזקים שהזיקו ממונו של שני, דלדעת הרי"ד דכל הא דאינו חשוב ככורה בור, הוא משום דאינו אדם המזיק, הרי דבכה"ג דהוי אדם המזיק, יהא חייב על הבור, ועד"ז הוא לדעת הריא"ז אף בשכב מדעתו, דגם בכה"ג חשיב כאדם המזיק, - אך לדעת התוס' פטור בכל הני גווני, שהרי לדעתם אף דחשיב כאדם המזיק, מ"מ אינו חייב על הבור, וצ"ע ביסוד הפלוגתא בזה.

ג] והחזו"א בסימן ד' כתב לדון בדעת התוס' דאינו חייב משום בור, דהוא משום דהא דאדם המזיק חייב אף כשנתקלו בו כעין בור, אף דאינו הולך ומזיק, ילפינן לה מהצד השוה מאדם ומבור, וה"נ כשנפל מן הגג, ילפינן לה מהצד השוה מאדם ואש, וע"כ אינו חייב על בור, והיינו משום דאיש בור ולא שור בור.

וביאור הדברים, דהנה דרך זו דילפינן לה מהצד השוה מתישבת רק לדעת הרא"ש דבכה"ג יש לו דיני אדם, משום דעיקרו אדם, אלא דילפינן מבור לחייב אף כשאינו הולך ומזיק, - וי"ל דכ"ז הוא רק לגבי ההלכותיהם, אך לגבי הא דאיש בור ולא שור בור, י"ל דאי"ז מההלכותיהן דשור שאינו חייב על בור שכרה שורו, אלא דלענין זה לא נתחדש עיקר החפצא דבור כלל, וע"כ אינו חייב גם משום אדם.

אך בעיקר ד' החזו"א צ"ע, דמלבד דאי"ז מתישב לדעת היש מן הגדולים דס"ל דבכה"ג יש לו את ב' הפטורים, ובע"כ לפ"ז דהא דחייב משום אדם גם על כלים,[[2]](#footnote-3) הוא משום דהוי בכלל אדם, ובכלל עיקר הפרשה דמכה בהמה ישלמנה,[[3]](#footnote-4) וחשיב כהולך ומזיק, משום דאדם הולך ומזיק, אף דבאופן זה אינו הולך ומזיק, - גם הנה בד' התוס' ה' ב' מבו' דאדם שנפל מן הגג ברוח שאינה מצוי' חייב משום אדם אף בלא הצד השוה מאש, אף דכח אחר מעורב בו, ודלא כיסוד ד' החזו"א, וכ"ה מבו' ממש"כ התוס' בכתובות ל"ב ב' דהוא חייב בגלות, אף דלכאו' חיוב גלות אין מקום ללמדו כלל מהצד השוה מבור, ולפ"ז מסתבר דגם באדם שמזיק ע"י שנתקלים בו, ל"ב להצד השוה, והוי בכלל עיקר הפרשה דמכה בהמה ישלמנה, אך אי"ז מוכרע, שהרי אדם שנתקלים בו אין ע"ז תורת מעשה דילי' לכל דיני התורה, (וכמש"נ להלן), ול"ד לנפל מן הגג דחשיב כמעשה דילי', (ומש"כ התוס' בכתובות דחייב גלות, לכאו' פשוט דאין הדין כן אלא בנפל מן הגג, ולא כשנתקל בו אדם ומת).[[4]](#footnote-5)

**ב**

ד] והנה התוס' כתבו לפי פירש"י, דלפום הס"ד הרי דאף דראשון ושני שניהם חשובין כאונס, מ"מ ראשון חייב בנזקי ממונו של שני, משום דהי' לו לעמוד, ומכח זה חשיב כאדם המזיק, ושני אינו חייב בנזקי ממונו של שלישי, דאף דהי' לו לעמוד לא חשיב כאדם המזיק, וכתבו דהוא דוחק.

והנה הרא"ש כתב לפרש לפי מסקנת הגמ' להא דמוקי לה כר"מ, דהוא משום דלרבנן אף דהי' לו לעמוד ל"ה אלא כבור, ועיי"ש שכתב ע"ז, וא"ת והא שני לרבי מאיר לאו פושע הוא בנפילתו ואפ"ה חייב על נזקי גופו כדין אדם המזיק משום דהיה לו לעמוד או להזהיר הוא הדין ראשון ושני לרבנן, וי"ל דס"ל לרבא דלר"מ דאית לי' נתקל פושע הוא, שני אע"פ דנתקל בראשון איכא קצת פשיעה ומצטרף עמה טעמא דהי' לו לעמוד לעשות גופו כאדם המזיק, אבל רבנן סברי נתקל אנוס הוא משום דהי' לו לעמוד מסתיי' אי עבדינן גופי' בור, עכ"ל.

וצ"ע דהרי הרא"ש גופי' לעיל כתב דאם שניהם אנוסין בנפילה, הוא דוחק לומר דהראשון דל"ה אנוס כ"כ חשיב כאדם המזיק מכח הא דהי' לו לעמוד, והשני לא חשיב כאדם המזיק מכח הא דהי' לו לעמוד, ז"ל, ושינויא דחיקא הוא. דאין חיוב שניהם על הנפילה אלא במה שלא עמדו או לא הזהירו, ובפשיעה זו שניהם שוין, וא"כ מ"ט הכא חילק כן.

**ג**

ה] והנה בעיקר הא דמבו' בסוגיין דאם נתקל לאו פושע אינו חייב מדין אדם המזיק, ראיתי בחי' הגר"נ שפירש דהוא משום דאדם המזיק פטור באונס, - אך מלבד דאי"ז מתישב לדעת הסוברים דאדם המזיק חייב באונס, וכן לדעת הסוברים דנתקל אי"ז פשיעה גמורה לפטור באדם המזיק, - גם תיקשי כמשה"ק הגר"נ שם דמ"ט לא הוכיחו כן התוס' מסוגיין, והוצרכו להוכיח מסוגיית הגמ' בב"מ.

וביותר תיקשי בד' התוס' בסוגיין שכתבו בתו"ד דאע"ג דבאונס זה מיפטר אדם המזיק "כדמשמע בהאומנין", ולא הוכיחו כן מיני' ובי' מסוגיין, דאינו חייב אלא מכח הא דהי' לו לעמוד, אלא הוצרכו להוכיח כן מסוגיית הגמ' בהאומנין, ובע"כ דהא דפטרינן הכא, אי"ז מכח הא דאדם המזיק פטור באונס.

גם צ"ע, דאם כל פטורו הוא משום אונס, הרי הי' לו לעמוד, וא"כ כבר אינו אנוס על הנזק, וא"כ מ"ט אינו חייב ע"ז.

ו] ובחי' הגר"ש היימן עמד בזה עוד, דהנה הרא"ש כתב דלר"מ אף דהשני ל"ה פושע, מ"מ הוי פושע טפי מלמ"ד דנתקל לאו פושע, וכיון דלמ"ד דנתקל לאו פושע הוי כאונס כעין גניבה, לכאו' מכוון הרא"ש דהשני הוא פושע באונס כעין אבידה,[[5]](#footnote-6) - וא"כ מ"ט הוא פטור, הרי אדם המזיק חייב באונס כעין אבידה.

עוד קשיא בזה משה"ק הגר"ח בספרו בהל' שכירות בד' הטור, דדעתו דבמקום מדרון נתקל פושע, והכא בדין קדרים לא חילק בין מקום מדרון לשאינו מקום מדרון, והגר"ח שם כתב דאף דבכה"ג נתקל פושע, היינו רק דהוי כאונס כעין אבידה, אך מ"מ לא חשיב כפשיעה גמורה, וע"כ אינו חייב על כריית בור, דבכריית בור ליכא לדינא דאדם מועד לעולם, - ועיי"ש שכתב דמ"מ תיקשי הכא בההיא דקדרים, דלא מיבעיא להדעות שהביא הטור דחייב משום אדם המזיק, דתיקשי דא"כ מ"ט אינו חייב רק כשהי' לו פנאי לעמוד או להזהיר, אלא אף לדעת הסוברים דאינו חייב מדין אדם המזיק, הרי היינו משום דהוא אנוס בנפילה, וכיון דנתקל במקום מדרון פושע הוא, הדין נותן דלכו"ע יתחייב.

**ד**

ז] והביאור בזה הוא כמש"כ בחי' הגר"ש היימן סימן ו', דהנה יש לדון בכל דיני התורה, אם כה"ג שהוא שוכב ונעשה מעשה ע"י שנתקלים בו אם חשיב כעושה מעשה, ויש שכתבו ללמוד מסוגיין מהא דחשיב כאדם המזיק, דה"נ בכל דיני התורה חשיב כעושה מעשה.

אך באמת מסוגיין מוכח להיפך, דאם הוה חשיב בכל התורה כעושה מעשה, ודאי דהי' לנו לחייב מדין אדם המזיק כשהי' לו לעמוד ולהזהיר שאינו אנוס, ובע"כ מזה דבכל דיני התורה כה"ג לא חשיב כעושה מעשה, ורק באדם המזיק חייב על נזק שנעשה בגופו.

ח] ואמנם אף דגם כה"ג חשיב כהיזק דאדם, מ"מ ל"ד לכל אדם המזיק, דכל אדם נתבע על מה שעשה את הנזק, אך הכא דאי"ז עשי' דילי', הרי דכל הא דחייב, הוא רק משום דבנפילתו עשה את ד"ז שיהא הנזק בגופו, ובלא"ה לי"ב לחיובא דאדם המזיק.

וזה מש"כ הברכ"ש בשם הגר"ח דבשור כה"ג אין לחייבו על מה שנתקלו בו, משום דאיש שור ולא שור שור, והיינו דכל הא דהוי בכלל אדם המזיק, הוא רק משום דעשה ד"ז ע"י נפילתו שיהא נזק ע"י גופו, אך בשור אינו חייב על מה שעשה שיהא נזק על ידו, דאיש שור ולא שור שור.

ט] וזהו עיקר היסוד דסוגיין, דדעת הרי"ד ודעימי' דאף אם נתקל פושע אינו חייב ע"ז, דלדעתם כיון דאי"ז עשי' דילי' אינו חייב, אף אם הביא ד"ז בנפילתו, אך לדעת ש"ר חשיב כאדם המזיק, - ובזה הוא שנחלקו אם הוא רק במה שהביא את הנזק בנפילתו, אך כל דלאו פושע הוא, אף שהי' לו לעמוד כבר לא חשיב כאדם המזיק, דלא הביא את הנזק בחיוב, אלא שהי' בידו למנעו, או דגם אם בידו ולא מנעו סגי בכך לחשבו כאדם המזיק.

**ה**

י] ולפ"ז י"ל, דכל מה שנתחדש דאדם מועד לעולם, הוא שהוא נתבע על עשייתו אף כשהוא באונס, אך כשאינו עושה, אלא שבאנו לתבעו על נפילתו, דבזה הכשיר את גופו להזיק, וכמש"כ הגר"ח דכשעשה כן השור, אמרינן איש שור ולא שור שור, הרי דבזה לא אמרינן דאדם מועד לעולם, ויש מקום לדמותו למש"כ הגר"ח דבחפירת בור לא אמרינן דאדם מועד לעולם, וה"נ הכא שהוא מכשיר את גופו להזיק, לי"ב לדינא דאדם מועד לעולם.

וע"כ לא הביאו התוס' מהכא דאדם המזיק באונס פטור, וע"כ נמי הוא פטור אף לדעת הסוברים דאדם המזיק חייב באונס גמור, או לדעת הסוברים דנתקל ל"ה אונס גמור, - וניחא גם ד' הטור.

יא] ולפ"ז י"ל בדעת הרא"ש, ולעיקר הדברים נתעוררתי מהגרא"א שליט"א, דכל הא דס"ל דאין מקום לחלק בין האונסין, הוא רק משום דגם הראשון הוי אונס גמור בכל התורה ואדם המזיק פטור ע"ז, וא"כ א"א לחייב אלא משום מה שלא עמד, ואין מקום לחלק בין הראשון לשני, - אך לר"מ דנתקל פושע, ואף השני דל"ה פושע אי"ז אונס גמור דפטור בו אדם המזיק, אלא דלא סגי בזה לחייבו, הרי דשפיר מצי להצטרף פשיעה זו עם פשיעתו שלא עמד ולחשבו כאדם המזיק, ול"ד להא דלרבנן אינו חייב משום אדם המזיק, כיון דלרבנן הוי אונס גמור, והיינו דלר"מ דיש בזה צד פשיעה לגבי חיובא דאדם המזיק, הרי אף דלא סגי בפשיעה זו, מ"מ ה"ז מצטרף עם מה שלא עמד, ומשא"כ לרבנן דהוא אונס גמור ולי"ב צד פשיעה לגבי חיובא דאדם המזיק, וא"א לזה להצטרף.[[6]](#footnote-7)

יב] ועיקר הדברים מבוארים כן בל' התוס', שכשהעמידו להא דהוא דוחק, כתבו דהוא משום דגם הראשון הוי אונס דפטור בו אדם המזיק כדמוכח בהאומנין, - וצ"ב דמה הוצרכו להביא מהאומנין, הרי בסוגיין מבו' דאינו חייב מכח מה שנפל, אלא רק מכח מה שלא עמד, - ומבו' להדיא דאם ל"ה אדם המזיק פטור ע"ז, שפיר הי' מקום לומר דה"ז מצטרף עם מה שלא עמד לחשבו כאדם המזיק, ורק משום דאדם המזיק פטור ע"ז, הוא דאין לחלק בין הראשון לשני, וז"ב ומוכרח.

**ו**

יג] ובזה מתפרש פלוגתת רבוותא אם חשבינן לה ככורה הבור, דהנה בדעת התוס' ודעימייהו דאף דהוא חייב מדין אדם המזיק, מ"מ לא חשיב ככורה בור, נראה דהיינו כמש"כ בחי' הגר"ש היימן שם, דכיון דאי"ז עשי' דילי' בכל דיני התורה, אלא דמכח מה שנפל ועשה עי"ז שיהא הנזק חשיב כאדם המזיק, הרי דכ"ז הוא לגבי חיובא דאדם המזיק, אך לכריית בור לא סגי בזה, ובעינן מעשה אדם ממש, ולא סגי במה שהכשיר את עצמו לכרות בור, דכ"ה דאינו חייב כשחפר שורו בור, ה"נ אינו חייב כשנעשה הבור ע"י גופו, אם אי"ז עשי' דילי', אלא שהעמיד את גופו לכך.[[7]](#footnote-8)

יד] ובד' הרי"ד דפליג ע"ז וס"ל דבגונא דחשבינן לי' כאדם המזיק, אף חייב על הבור שכרה, נראה דלטעמי' אזיל דס"ל לקמן מ"ח א' דבגונא דחשיב כאדם המזיק, ה"נ בבהמה דכוותה חייב משום שור, וכל הא דבבהמה שרבצה ונתקלו בה אינו חייב משום שור, הוא משום דגם באדם כה"ג לי"ב משום אדם המזיק אלא משום בור, והרי דבהל' נזיקין חשבינן לה כמעשה דילי', דאם כל הא דבאדם כה"ג חייב הוא משום שבנפילתו העמיד את גופו להיזק זה, הרי דבבהמה ל"ה כלל לחייב בכה"ג, וכמו שאמר הגר"ח דאיש שור ולא שור שור, וכיון דחשבינן לה כמעשה דילי', אף חשיב ככורה בור, ודו"ק.

טו] ובדעת הרמב"ן דס"ל דאף דאינו חשוב כאדם המזיק, מ"מ חשיב ככורה בור, נראה דאזיל לטעמי' דס"ל לעיל כ"ח ב' דנתקל לא חשיב כמעשה אדם, אף למ"ד דנתקל פושע, כיון דאין הנפילה מכחו, ואפ"ה אמרו לעיל כ"ח ב' דכל שנתקל חייב על היזק שהזיקו החרסים והמים משום בור, ואף למ"ד דנתקל לאו פושע, חשיב ככורה בור, אלא דהו"ל כמפקיר נזקיו לאחר נפילת אונס, והרי דלדין כריית בור ל"ב שיהא זה מעשה דילי' ויהא זה מכחו, אלא דכל שנכרה הבור מכח גופו חשיב ככריית בור, אף דאי"ז כחו ומעשה דילי',[[8]](#footnote-9) וע"כ ה"נ הוא בסוגיין, דאף דלא חשיב כאדם המזיק, משום דאי"ז כחו ואי"ז עשי' דילי', מ"מ חשיב ככורה בור, ודו"ק.

1. ומבו' דאף דהי' לו לעמוד או להזהיר, וע"כ הוא חייב על מה שניזק השני, מ"מ לענין כריית הבור דממונו של השני, הו"ל ככריית בור באונס, וצ"ע כעת. [↑](#footnote-ref-2)
2. דאף לדעת הסוברים דבסוגיין אינו חייב אלא משום בור, מ"מ בעמד בעל קורה חזינן דחייב על כלים, אף דאינו הולך ומזיק אלא הניזק בא אליו. [↑](#footnote-ref-3)
3. וגם לדעת הרא"ש, הרי למש"נ במק"א בדעתו דכל הא דהנלמד מהצד השוה אין לו אלא דיני בור, הוא משום דהוי בור גמור, ואין הגריעותא אלא בעשייתו, אי"ז שייך בנידו"ד דעיקר הא דיש עליו תורת מזיק נלמד מהצד השוה מבור. [↑](#footnote-ref-4)
4. ובאמת מסתברא מילתא דגם אי נימא דהא דחייב בכה"ג דנתקלים בו ל"ב בזה להצד השוה, אלא היינו משום דנתבע האדם שלא ינזקו בגופו, מ"מ בעינן בזה לגילוי מילתא מבור שחשבה תורה את הנזק כנזק של הבור. [↑](#footnote-ref-5)
5. אך העירו ממש"כ התוס' לעיל כ"ז ב' דכל שנתקל באחר חשיב כאונס לכו"ע, ולכאו' הוא חד דינא עם מה שאמרו הכא דהשני ל"ה פושע כיון שנתקל בראשון, - ואמנם באמת התוס' שם לא דימו להכא, ושמא הוא דין אחר, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-6)
6. אך לפ"ז יש להעיר בד' הטור, ונתעוררתי כן מהגרא"א שליט"א, דמ"ט לא חילק דבקדרים במקום מדרון לכו"ע הוי אדם המזיק מכח הא דהי' לו לעמוד, כמש"כ כן הרא"ש לדעת ר"מ דנתקל פושע, דכיון דהוי זה פשיעה כעין אבידה, ה"ז מצטרף עם מה שלא עמד לחשבו כאדם המזיק, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-7)
7. ובחי' הגר"ש היימן הק' ע"ז ממה שאמרו לעיל כ"ט א' באתקיל ואתקילא בי' גמלי' דחייב, והרי דכה"ג חשיב ככורה בור, אך כבר נתבאר במקומו דהתם אין חיובו משום דכרה בור ע"י שנתקל בו גמלו, אלא חיובו הוא משום דפשע בממונו ונעשה בור, או משום דבכה"ג לא ממעטינן דאיש בור ולא שור בור, וכאשר כ"ה מבו' בפירש"י לקמן מ"ח א', וגם בד' התוס' שם מבו' דהוא חד דינא עם אעביר דרך שרעתא דנהרא, והתם ודאי דחיובו הוא משום פשיעתו, שהרי אי"ז כרי' דילי', ובאמת איך שיהי' הטעם בזה, מ"מ ודאי דא"צ לומר דחשיב ככורה בור במה שנתקלה בו גמלו, שהרי לאידך שנויא דאעביר דרך שרעתא דנהרא אין חיובו אלא משום פשיעתו, וה"נ באתקיל ואתקילא בי' גמלי'. [↑](#footnote-ref-8)
8. שוב העירו דיש לדחות דהתם חשיב ככורה בור במה שהוליך החבית שם, והו"ל כאסו"מ שהניחן בראש גגו ונפלו והזיקו לבתר דנייחי, - אך יש להסתפק אם מכח ה"ט מצינו לחשבו ככורה בור אף למ"ד דנתקל לאו פושע הוא, וצ"ע כעת. [↑](#footnote-ref-9)