כלים פי_ד מ_א
קטגוריות: ש_ס / נא כלים / כלים עניינים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / כלים ב_מ

**כלים פי"ד מ"א**

א] **כלי מתכות כמה הוא שיעורן וכו',** הר"ש פירש ע"פ התוספתא דדלי וקומקומוס איירי בשנתרועעו ונסדקו, ומיחס ולבס וקיתונות איירי בשניקבו, ועי' חזו"א סימן י"ח סק"ח מה שפירש בזה, אך בד' הרמב"ם בפיהמ"ש ובפי"א מכלים ה"ב מבו' דמפרש דכולה מתניתין איירי בענין א', ועמש"כ בזה במלאכ"ש בחס"ד ובמשנ"א.

ב] לעיל רפ"ג תנן בכלי חרס דניקב דהעשוי לאוכלין שיעורו בזיתים והעשוי למשקין שיעורו במשקין ולקמן רפי"ז תנן בכלי עץ דכל כלי בע"ב שיעורן ברימונים, ואילו בכלי מתכת מבו' במתניתין דכל שאינו עושה מעין מלאכתו הראשונה ה"ה טהור, ונתפרשו הדברים במאירי שבת דנ"ט., ז"ל, כבר ידעת שכל כלי שנטמא ונשבר או ניקב כשיעור המבואר לו במקומו פרחה טומאתו, ויש בענין זה חלוק בין כלי מתכות לשאר כלים וכו', ששאר כלים יש לשבריהם או לנקביהם לכל א' וא' שיעור ידוע מבואר במקומו מהם כמוציא רמון מהם כמוציא זית ומהם כשאר שיעורין, וכלי מתכות כל שאינו ראוי למלאכתו ראשונה טהור, כגון אם נשבר הדלי עד שאין ראוי לדלות בו וכן בכלם, עכ"ל.

והטעם בזה פירש החזו"א סימן י"ד סק"א, דהוא משום דבכלי מתכת אין דרך לנתק תשמישו לתשמיש אחר אלא לתקנו משום דתקנתו קלה משאר כלים וגם מפני שתשמישו חשוב, והלכך כל שאין משמש מעין מלאכתו ראשונה טהור, עכ"ד, ועיי"ש שנסתפק אם ייחדן להדיא אם ה"ה טמאין, ובסוסק"ה נקט דל"מ להו יחוד.

ואמנם לכאו' אין טעם זה מתישב עם ד' הראב"ד בהשגות פי"ד מכלים ה"ט שפירש דהא דכל כלי בע"ב שיעורן ברימונים, הוא משום שהוא ראוי לתקנו ואין אדם פורש ממנו עד שינקב במוציא רמון, והרי דהא דכלי עץ שיעורן ברימונים אי"ז משום שהוא מייחדו לרימונים, וכמו שפירש הראב"ד גופי' בפי' לתו"כ שמיני פר' ז', וכ"ה בפירש"י סוכה ד"ו., אלא הוא משום שהוא ראוי לתקנו, ולפ"ז הרי הדר צ"ב, דמ"ש כלי עץ ששיעורם ברימונים, מכלי מתכת שאינם טמאין אלא בשעושין מעין מלאכתן,[[1]](#footnote-2) וצ"ע בזה.

ג] ובעיקר הך דינא דכלי שנשבר ואינו ראוי למלאכה ואך שהוא עומד לתקנו אם ה"ה מקב"ט, לכאו' מצינו פלוגתא בזה, דהנה בפירש"י שבת דקי"ב. פירש בטעמא דר' יהודה דסנדל שנפסקה הפנימית טמאה והחיצונה טהורה, הוא משום דכשנפסק הפנימי ראוי הוא לתקנו וכשנפסקה חיצונה אינו הגון שוב לתקנו, עיי"ש, והרי דאף דעכשיו אינו ראוי, מ"מ כיון שהוא ראוי לתקנו, ה"ה טמא, אך בד' הרמב"ן וש"ר שם מבו' דהוא משום דכשנפסקה הפנימית, עדין הוא ראוי להשתמש בו, עי' בדבריהם, ועיי"ש בד' הרמב"ן בע"ב שכתב בתו"ד דהא דנפסקה חיצונה טהורה, הוא אף אם ה"ז עומד לתיקון, ופירש הטעם, ז"ל, דהו"ל כלי שנשבר דאפי' עומד לתיקון כגון כלי מתכות וטלית שנקרעה טהור, עכ"ל, אך יתכן דגם רש"י לא פליג רק בנפסקה א' מתרסיותיו, דאי"ז שבירה גמורה, וצ"ע בזה.

ד] בשבת דט"ז: אמרינן דדין טומאה ישנה בכלי מתכת היא מגזירה שמא לא יקבנו כדי טהרתו, ובפי' ר"ח שם פירש דכדי טהרתו הוא כדתנן הכא דהדלי למלאות בו וכו', אך בפירש"י שם כתב דכדי טהרתו הוא כמוציא רימון, וכבר תמהו רבים ע"ז, שהרי רק כלי שטף הויא טהרתן בכמוציא רימון, אך כלי מתכת הוי טהרתן בשאין עושין מעין מלאכתן, וכדתנן הכא, וכן ילה"ע גם בפירש"י שם דנ"ט., ז"ל, הואיל וראוי להקישו ע"ג חרס וכו' ולא בטל לי' ממלאכה ראשונה, והו"ל ככלי שניקב בפחות ממוציא רימון דקי"ל דלא טיהר מטומאתו משום דראוי למלאכתו, עכ"ל, ומ' דקאי בכלי מתכת.

ובמלאכת שלמה לקמן רפי"ז כתב די"ל דנקט רש"י כמוציא רימון, משום דהויא מילתא דפסיקתא, דכל שניקב כמוצ"ר ודאי שוב אינו יכול לעשות מעין מלאכתו, דאפי' האילפס ששיעור נקב שלו גדול יותר מכולם דהיינו כדי לקבל קיתונות קטנים, כיון שניקב במוציא רימון ודא ג"כ אינו יכול לקבל קיתונות ונטהר מטומאתו, דאין קיתונות גדולות יותר ממוצ"ר, עו"כ די"ל דהשיעורים דתנן הכא מיירי לענין שעדין הם חשובים ככלי לקב"ט מכאן ולהבא, ומה שפירש"י דכדי טהרתו הוא בכמוצ"ר, הוא לענין לטהר מטומאתו הראשונה.?ויתכן דס"ל לרש"י דכלי מתכת סתמא זהו שיעורו, וכמש"כ בדנ"ט. דזהו שיעור מעין מלאכתו, וא"כ זהו בכלל דינא דמעין מלאכתו, וכלים שנתפרשו במשנתינו שאני, ואי"ז נסתר ממשנתינו, שהרי להדיא בד' רש"י דזהו מעין מלאכתו?.

ושמא י"ל עוד בזה, למש"נ לעיל אות ג' מד' רש"י בשבת דקי"ב. דכלי שנשבר והוא עומד לתקנו ולהשיבו למלאכתו, עדין הוא מקב"ט, ולפ"ז י"ל דע"כ אף דכלי מתכת שניקב ואינו עושה מעין מלאכתו טהור, מ"מ כל שנקבו ע"ד לתקנו, עדין הוא מקב"ט, וע"כ אינו טהור רק אם ניקב כמוצ"ר דהוי ביטול גמור על הכלי, כמבו' בשבת דפ"ד. דאף עגלה של אבנים הראוי' למלאכתה, מ"מ כיון שהיא פרוצה מתחתי' נקבים גדולים ממוצ"ר, לאו כלי היא וה"ה טהורה, וצ"ע בזה, ועד"ז יל"פ גם מש"כ המלאכ"ש, דאף דכל שאינו עושה מעין מלאכתו אינו מקב"ט, מ"מ אינו נטהר מטומאתו עד שינקב בכמוצ"ר, וי"ל דהוא משום דכל כלי מתכת שניקב ה"ה עומד לתקנו, וע"כ אינו נטהר מטומאתו, אך מ"מ אינו מקב"ט, דל"מ הא דהוא עומד לתקנו, רק לענין דלא תפקע טומאתו ממנו.

ה] התוס' בפסחים דק"ט: כתבו, ז"ל, ועוד ים שעשה שלמה הי' של נחושת ומקב"ט וכו', ומשני תיפתר בשהיו רגלי השוורים שהיה עומד עליו נקובים כמוצ"ר וכו', והא דנקט כמוצ"ר היינו לבטל השוורים מתורת כלי שלא יקב"ט וכו', עכ"ל, וכן דנו לפרש הרמב"ן והריטב"א בב"ב דס"ה: והריטב"א ביבמות דט"ו. והרוקח סימן שע"ז והסמ"ע ע' רמ"ח, וקשיא טובא, שהרי ים שעשה שלמה הי' של נחושת, כמש"כ התוס' שם, וכדכתיב בקרא דה"א י"ח ח', ול"ב כמוצ"ר לטהרתו, אלא כיון שהוא עשוי למשקין, הי' לנו לטהרו אף בנקב קטן.

ולכאו' הי' מקום לפרש בזה, דכיון שהים ראוי למלאכתו אף שהוא נקוב, שהרי המעין מקלח לתוכו, ע"כ אינו נטהר אלא בשניקב כמוצ"ר, דכה"ג לא חשיב ככלי כלל, וכמש"כ רש"י בשבת דפ"ד. דכלי שניקב כמוצ"ר לאו כלי הוא וה"ה טהור אף אם הוא ראוי למלאכתו, ועי' בחזו"א סימן י"ח סק"א שדן לפרש כן, אך דחה לזה, דא"כ אף כרימון לא יועיל, והוכיח והוכיח כן מהא דתנן לעיל פי"ב מ"ד דאם היתה עגלה שלה של מתכת טמאה, וצ"ב מהיכא פשיטא לי' דעגלה זו היתה נקובה כמוצ"ר, וכנראה מדמי לה לעגלה של אבנים, שאמרו בשבת דפ"ד. שהיא טהורה משום שהיא פרוצה מתחתי' נקבים גדולים כמוצ"ר.

ו] **הדלי כדי למלאות בו,** בתוספתא שהביא הר"ש תניא דהיינו כדי למלאות בו מים לשתות, ובחס"ד כתב דהוא כדי שיעור שתי' בינונית ששותין בפעם א' וכמדומה דהיינו רביעית, ובמשנ"א עמד ע"ד הרמב"ם בפי"א מכלים שסתם ולא פירש לשיעור זה, ובחס"ד כתב דמל' הרמב"ם מ' דסגי בשראוי למלאות בו כ"ד.

ז] **מיחם כדי לקבל סלעים וכו' קיתונות כדי לקבל פרוטות,** בחזו"א סימן י"ח סק"א כתב דצ"ל שדרכו להשתמש בסלעים ופרוטות אף בהיותו שלם, א"נ שבאלה השתים דרך לייחדן לכך.

ח] **הלפס כדי לקבל קיתונות,** הרמב"ם פירש, דהוא כלי שממלאים אותו מים ומחממים כשבתוך אותן המים החמים כלים קטנים והם הקיתונות כדי לרחצם ולנקותם, וכן פירש הר"ש, ובחזו"א סימן י"ח סק"ח עמד בזה, דא"כ מ"ט שיעורו בקיתונות, הרי כיון שאינו מקבל המים אינו ראוי למלאכתו.

ט] **ר"ע אומר המחוסר חטיפה טמא והמחוסר לטישה טהור,** הרמב"ם והר"ש פירשו דאיירי בתחילת מלאכתן שעדין לא נגמרה עשייתן, ובטעם החילוק בין מחוסר חטיפה למחוסר לטישה, פירש הרמב"ם דאם לא נבצר מן הכלי אלא המירוק והצחצוח, ה"ה מתטמא, וכל שחסר הוא מעשה אומן כגון רידוד וכיו"ב ה"ה טהור, לפי שהוא מגלמי כלי מתכות, עכ"ל, ובחי' הגר"א הסכים לפי' זה, ומבו' בדבריו דטעם החילוק בזה הוא, משום דלא חשיב כגלמי כלי מתכות, אלא בשהוא מחוסר מעשה אומן, וע"כ כל שאינו מחוסר אלא מירוק וצחצוח דאי"ז מעשה אומן, לא חשיב כגלמי כלי מתכות, והר"ש פירש דמחוסר חטיפה היינו שהוא מחוסר כסוי, וע"כ לא חשיב כגלמי כלי מתכות, וכדתניא בחולין דכ"ה:, ופירש"י שם דהוא משום דאין הכיסוי ממלאכת הכלי שהכסוי כלי אחר הוא ובלא כסוי הוא בנויו, עוד הביא הר"ש פי' הערוך דמחוסר חטיפה היינו שהוא מחוסר גרידה, ותמה ע"ז דבספ"ק דחולין דקתני גולמי כלי מתכות טהורין חשיב מחוסר גרידה, ובדעת הערוך י"ל, דמתניתין דהכא ר"ע היא ופליגי רבנן עלי', וס"ל דאף המחוסר חטיפה טהור, ובמי"ט כתב, דהתם תני מחוסר גרירה, ואילו הכא הוא מחוסר גרידה, (ויל"פ טעם החילוק כד' הרמב"ם, דגרידה הוא מעשה הדיוט), עו"כ הערוך די"מ דהוא כלי המחוסר טפיחה, לטפוח על פיו ולעשותו כצינור, וצ"ב לפ"ז מ"ט לא חשיב בכה"ג כגלמי כלי מתכות.

י] ובאלי' רבה פירש, דגם הך בבא איירי בכלים שנשברו, דאם הוא מחוסר חטיפה, דהיינו שאינו יכול להשתמש בכלי מפני חידודין היוצאין מהשברים וצריך להחליקן, טמא, דחפיפה לא צריכה אומן והדיוט יכול לחטפה ליטול חידודי', ואם הוא מחוסר לטישה, דהיינו שאינו יכול להשתמש בהן עד שילטשנה, טהור, דלטישה צריכה אומן, ובחזו"א סימן י"ח סק"ח עמד ע"ז מסברא, דמה מועיל הא דהדיוט יכול לתקנה כיון שהוא עשיית עיקר הכלי, ולא נאמר הדיוט יכול להחזירה אלא במחוסר דבר חיצון לעזרת התשמיש, אך עמש"נ לעיל אות ג' מד' רש"י בשבת, דכלי שנשבר והוא עשוי לתקנו, ה"ה בטומאתו, עוד עמד בזה, מהא דתניא בתוספתא שהביא הר"ש לעיל פ"י מ"ד שברי כ"מ שקרקסן ושפן חזרו לטומאתן ישנה, והרי דכ"ז שלא שפן ה"ה טהורין, ודוחק לומר שבמחוסר לטישה איירי, ועיי"ש שכתב דאפשר שהגר"א מפרש דר"ע קאמר לה ופליגי רבנן עלי', ותוספתא כרבנן, עכ"ד.

יא] והנה לפי' הא"ר ניחא הא דתני לה הכא במתניתין בכלל דינא דכלי מתכת שנשבר, אך לפי' הראשונים צ"ע דמ"ט תני לה הכא, ומצינו בחי' הגר"א שהרגיש בזה, וכתב, ז"ל, כלי מתכות כמה כו', בין בתחילתן בין בסופן, וז"ש רע"א המחוסר כו', עכ"ל, ובפשוטו כונתו דאף כלי מתכות שנעשה נקוב מתחילתו בשיעורים אלו, ה"ה טמא, אך זה צ"ע, דמ"ש מהא דתניא בחולין דקל"ח. דחמת חדשה אע"פ שמקבלת רימונים טהורה, ופירש"י דהוא משום שלא נגמרה מלאכתה, ועי' חזו"א סימן ד' סק"ח דכלי שניקב מתחילה קודם שנגמרה מלאכתו טהור בנקב כ"ד, וצ"ע בזה.

?וי"ל דהגר"א הוא רק בשאין בו נקב, אלא שהוא קטן ואינו מכיל כשיעור הראוי, שהרי במתניתין נכלל תרתי, חדא שהוא נקב שא"א למלאות, ועוד שלא נשתייר למטה מן הנקב כדי למלאות בו, וצריך לפרש לעיל להך מילתא דנכללו במתניתין תרתי?.

יב] **שם בר"ש, תניא בתוספתא וכו', מידות היין והשמן שיעורן במשקין,** בביאור הגר"א לתוספתא כתב דהיינו בכונס משקה, וזה דומיא דהא דתנן בכלי חרס דהעשוי למשקין שיעורו במשקין, והיינו בכונס משקה, וכנראה היינו משום דכל שניקב במוציא משקה, עדין הוא משמש מעין מלאכתו ע"י שמניחין תחתיו גיסטרא, וצ"ע בזה?, וצריך בדיקה עוד בענין זה?.

?הרמב"ם בפ"ח מכלים ה"ב לא הביא לדינא דמחוסר מעשה הדיוט טהור, ועיי"ש במל"מ ה"א שהביאו, ובערוה"ש סימן קצ"ז עמד ע"ד הרמב"ם שהשמיטו, עי' בדבריו, ושמא י"ל דס"ל דלא קי"ל כר"ע, דפליגי רבנן עלי', וכדתניא בתוספתא, אך לפי' הרמב"ם אינו מובן מה ענין זל"ז, וגם מדלא כתב הרמב"ם בפיהמ"ש דאין הלכה כר"ע, מ' דס"ל דלא פליגי רבנן עלי', ושמא חזר בו הרמב"ם ופירש כמש"כ הערוך דאיירי מתניתין על הכיסוי, ודין זה הביאו הרמב"ם שם ה"ג.

?חזו"א סימן י"ז סק"ז הק' בדלי שאין בשייריו וכו' מ"ש מנזם, וכתב או דהכא עתיד להחזירו, או משום דנפרק ולא נשבר.

1. אמנם הנה הי' מקום לפרש בד' הראב"ד, שכונתו דכיון דראוי לתקנו, ע"כ אינו חשוב אצל בנ"א כשבר כלי, וע"כ אין אדם פורש ממנו וה"ה מייחד אותו לתשמיש אחר, ובזה מתבאר הא דאם ניקב כמוצ"ר טהור, דאף דגם כה"ג הוא ראוי לתקנו, מ"מ אדם פורש ממנו ואינו מייחדו עתה לתשמיש אחר, ולפ"ז ניחא הא דשאני כלי מתכת, משום שאין מייחדין אותן לתשמיש אחר אלא מתקנים אותם, אך בחי' הגר"ח שם פירש ד' הראב"ד דהא דהוא מקב"ט ה"ז משום שהוא ראוי לתקנו. [↑](#footnote-ref-2)