7.בדין שכירות מטלטלים
קטגוריות: ש_ס / לב בבא מציעא / ב_מ עניינים - הרב מאיר קאופמן / שכירות פועלים ובתים

ו' חשון ע"א

**סימן ז'**

**בדין שכירות מטלטלין**

**א]בביאור דין חמור סתם חייב להעמיד לו חמור ובלא העמיד האם משלם החלק שנשתמש**

**ב]בביאור הפטור בהבריקה ואנגריא והחילוק בין זה למתה ונשברה**

**ג]בהא דלא דנו האחרונים באנגריא מצד פטור אונס דאתי מיטרא דמצאנו בשכירות פועלים**

**ד]בחילוק בין יבש המעין למת החמור ובדין חזרה על שעבר וביאור כוונת המהר"ם פאדוה**

**ה]שיטות הראשונים בשוכר בית זה ונפל האם צריך לשלם וישוב הסוגיות בזה**

**ו]בביאור רש"י במשנה שיחזיר שכרו**

**ז]בביאור הסוגיא בערכין ובדין בית זה וניתצו המשכיר**

**ח]בביאור ההבדל בין בית זה ששוכר מדמיו לבין בית זה**

**ט]בירור שיטת הרמב"ם**

**בביאור דין חמור סתם חייב להעמיד לו חמור ובלא העמיד האם משלם החלק שנשתמש**

א]מבואר במתניתין ע"ח. השוכר את החמור והבריקה או שנעשית אנגריא אומר הרי שלך לפניך מתה או נשברה חייב להעמיד לו חמור ועיין בראשונים דבפשוטו מדובר בחמור סתם וכה"ג מבואר בגמ' ע"ט. דצריך להעמיד לו חמור וצ"ב מהו חיוב זה להעמיד חמור ובמה נתחייב להעמיד לו חמור ומצאנו בזה כמה שיטות

**א.** הרשב"א הביא בשם הראב"ד דמדובר שעשו קנין שנתחייב להעמיד לו חמור **ב.** ובנימוק"י ובר"ן כתבו לבאר דנתן לו כסף ואפילו שרבנן עקרו קנין כסף אבל בשכירות לא עקרו אמנם כתבו שלפ"ז כל החיוב להעמיד לו חמור אחר שהיה לו בשעת חלות השכירות שנתן לו גם בזה זכות אבל באמת לא חל עליו חיוב להעמיד לו חמור אחר ובנימוק"י סוף השואל הוסיף דאם עשו קנין להעמיד לו בית אחר בצורה שאין חיסרון של קנין דברים חל חיוב גם ממקום אחר ע"ש ועיין טור סימן שי"ב שהביא מהרמ"ה שגם לענין שוכר בית שצריך להעמיד לו בית אחר זה רק בית שהיה לו בשעת השכירות ואפילו אם עשו קנין מצד דהוי דבר שלא בא לעולם וביאר החזו"א שס"ל שאין כאן כוונה להתחייב חיוב להעמיד לו בית אלא לקנות זכות בבתים שיש לו וברשב"א הביא בשם הראב"ד דבהקדים מעות בקרקע שנקנה בכסף חל חיוב להעמיד לו בית אפילו אם אין לו משא"כ במטלטלין שעקרו קנין כסף ומבואר שהתחיבות של קרקע חשיב קרקע והתחיבות של מטלטלין חשיב מטלטלין וזהו חידוש שלכאורא ההתחיבות זה חיוב על הגברא והוי כמטלטלין ולא כקרקע וצ"ע והנה בר"ן ונימוק"י משמע שלא יכול לחול חיוב בעד כסף דאל"כ שיחול חיוב גם להביא לו בית אחר ואולי ס"ל שאין זה כוונתו **ג.** ובריטב"א כתב שמדובר שמשך החמור ובהאי הנאה שנתחיב בדמי השכירות המשכיר מתחייב להעמיד לו חמור ומבואר שהתחיבות נקנה בכסף **ד.** וברשב"א וברא"ש כתבו שכיון שחל השכירות ממילא הוא התחיב להעמיד לו חמור וצ"ב כוונתם והחזו"א חו"מ ליקוטים סימן ט"ו ביאר שחל חיוב בעד השכירות וממילא בחוב שנתחיב זה עושה קנין כסף על ההתחיבות להעמיד חמור אמנם תלה דבר זה בראשונים שמלוה נחשב כסף להחיל חיוב אמנם צ"ע דכיון שהחיוב חל בעד השימוש א"כ כבר שילמו בעד חיוב זה ואיך שייך שיעשה קנין ועוד דהרי הרשב"א כתב שזה רק חל לענין מי שפרע דהינו דלהעמיד חמור לא חל חיוב על ידי קנין כסף ובפשיטות כוונתם כמבואר בשיעור הגרש"ש ב"ק סימן כ"ו שכל דבר שהוא מפרטי המקח הוא חל ביחד אם המקח וכמו שחל בכל מקח חיוב אחריות אפילו שאין מעשה קנין מיוחד שיחול חיוב ה"ה כאן שזה מתנאי השכירות שמתחייב שאם לא יעמיד לו חמור זה יצטרך להעמיד לו חמור אחר **ה.** וברמב"ן כתב שבאמת לא חל חיוב להעמיד לו חמור אחר אלא שלא צריך לתת לו שכרו רק אם מעמיד לו חמור אחר משא"כ בהבריקה חייב לתת לו את שכרו והנה בדברי הרמב"ן מבואר שמדבר אפילו על מה שכבר נשתמש דהיינו שכל שהוא לא מעמיד לו את כל הקציצה שבינהם לא חייב לו כלום אמנם בטור סימן שי"ב בשם הרמ"ה מובא שרק עד כמה שלשכור חמור אחר עולה כמו כל השכירות הוא יכול לעכב משכרו אבל אם לא כן הוא חייב לתת לו וברשב"א מבואר שהבין שכל דברי הרמב"ן ביחס לשאר הדרך שאם חייב להעמיד לו חמור א"כ לא חייב לשלם לו ואם לא חייב א"כ הוא חייב להעמיד לו אמנם כל זה שייך אם נימא שבהבריקה צריך לשלם גם את מה שהוא לא משתמש והנה בעיקר הא דמבואר ברמב"ן שלא משלם לו כלל צ"ב למה שלא ישלם לו כדין נהנה כמה שהרויח ואולי באמת כוונת הרמב"ן רק שאת מחיר הקציצה לא יתן לו אבל כדין נהנה הוא וודאי צריך לתת לו וצ"ע

והנה ברמב"ם בפיה"מ מבאר שס"ל במתה כרמב"ן שאם לא מעמיד לו חמור אחר הוא לא צריך לתת לו שכר גם על מה שעבד אמנם ביד החזקה פסק דחלתה או נשתטתה לענין רכיבה חייב להעמיד לו חמור ואם לא העמיד משלם לו את השכר של מה שהלך ובפשוטו חזר בו וכן נקט בנתה"מ בשם המשנה למלך אמנם בביאור הגר"א כתב שחלוק בין היא מתה או שחלתה לענין משא וצ"ב החילוק ובפשוטו משמעות הרמב"ם שס"ל כרמב"ן שלא חל חיוב להעמיד חמור אחר שהרי כתב ואם לא העמיד דהינו שלא חל עליו חיוב כן ביאר המ"מ וכן פסק בפשוטו בשו"ע אמנם יש שדחקו שהכוונה שבפועל הוא לא כפאו לשכור לו חמור אחר וצ"ע בזה וברמב"ם מבואר עוד דגם בחמור סתם אם מת החמור אם יש בדמיו ליקח יקח וברמב"ן לא הוזכר דין זה ועיין בגליון רעק"א שדן שכאן לא חל שיעבוד על עצם החמור והנה ברמב"ם לענין בית סתם שכתב שחייב להעמיד לו בית משמע שלא רק לענין לעכב שכרו אלא שיש חיוב להעמיד לו בית וצ"ב החילוק בין חמור סתם לבית סתם אם לא שנדחוק שמדובר בהקדים שכרו ועל דרך הראב"ד ובנתה"מ כתב דדעת הרמב"ם שאם יש לו בית אחר או חמור אחר חל עליו חיוב ורק לא חייב לקנות חמור או בית וכוונת הרמב"ם אם לא העמיד לו שלא היה לו עוד חמור ובבית מדובר שהיה לו עוד בית אמנם צ"ע שלשון הרמב"ם שהוא חייב לתקן לו הבית

ז.והנה רש"י כתב במשנתינו דבמתה או נשברה חייב להעמיד לו חמור הכוונה שהוא ימכור הנבילה ויוסיף מה שצריך כדי להעמיד חמור ועיין רא"ש וכן ברמב"ן שהבינו בכוונת רש"י שמדובר במשנה בחמור זה והקשו עליו שאין לו חיוב לתת מביתו שהרי רק אם יש בדמיו ליקח יקח ויש שכתבו שס"ל לרש"י שכל הגמ' אם הבעלים לא לפנינו אבל אם הוא בפנינו הוא חייב להוסיף דמים כדי להעמיד לו חמור ויש שכתבו שכוונת רש"י שכיון שרוצה שיקנה בהמה טובה כמו שהיה לו לכן הוא מוסיף אבל באמת אין לו חיוב להוסיף

**בביאור הפטור בהבריקה ואנגריא והחילוק בין זה למתה ונשברה**

ב]מבואר במשנתינו דבהבריקה או נעשית אנגריא ובגמ' מבואר דגם בנשטתה אומר לו הרי שלך לפניך ובמתה או נשברה חייב להעמיד לו חמור ובגמ' מבואר דגם בהבריקה או נשתטתה אם שכרה לרכיבה או כלי זכוכית זה כמתה או נשברה ונחלקו הראשונים לגבי מה מדובר במשנה שאומר לו הרי שלך לפניך דברמב"ם מבואר שהכוונה שחייב לשלם לו את כל השכר וכן הוא בתוס' רבינו פרץ אמנם הרשב"א הביא בשם הראב"ד שהנידון רק לענין האם חייב להעמיד לו חמור אחר אבל זה וודאי שהוא לא צריך לשלם לו כיון שהוא לא עבד וכזה חמור חולה אפילו שיכול לעשות קצת מלאכה הוא לא שכר והנה בטור וכן בנימוק"י משמע שרק בהבריקה או נשתטתה שעושה עדין קצת מלאכה חייב לשלם לו שחשיב שעדין יש כאן העמדת המקח [ועיין בתור"פ שדימה דבר זה למלמד שיכול ללמד מקצת מהזמן ולשון הטור שראוי עדין למלאכה אלא שנתוסף לו טורח הדרך לישרו לילך בדרך משמע שהכוונה דוקא עדין יקבל את אותה תועלת אם יותר מאמץ וזה דלא כר"פ ועיין שטמ"ק בערכין כ: שבית טמא זה כמו הבריקה ועיין ט"ז סימן שכ"א שנקט שיבש המעין זה כמו הבריקה ובהמר"ם פאדוה שם הובא בד"מ חלק על זה עיין לקמן וצ"ע הגדרים בזה] אבל לענין אנגריא שאין לו כלום זה וודאי שהנידון רק אם חייב להעמיד לו חמור אחר ולא האם צריך לשלם וכן חזינן ברשב"א שהביא בשם הראב"ד להוכיח שאין נידון המשנה לענין תשלומין מאנגריא ששם וודאי שלא צריך לשלם חזינן ששם יש יותר סברא לא לשלם ועיין רש"י במשנתינו שכתב שבהבריקה המזל של שניהם גרם ונפסיד שנינו וביאר הגר"א והלח"מ דרש"י ס"ל כראב"ד שהשוכר לא צריך לשלם על זה ולכן חשיב שההפסד על שניהם על השוכר שלא צריכים להעמיד לו חמור אחר ועל המשכיר שלא מקבל שכירותו אמנם ברמב"ם מבואר שגם באנגריא צריך לשלם וצ"ב הגדרים מתי צריך לשלם וההפסד על השוכר ומתי חשיב שלא העמיד לו שכירותו וההפסד על המשכיר

והנה לענין אנגריא מבואר בגמ' ע"ח: דרב אמר לא שנו באנגריא חוזרת אבל באנגריא שאינה חוזרת חייב להעמיד לו חמור ושמואל אמר בין חוזרת ובין שאינה חוזרת אם בדרך הליכתה ניטלה אומר לו הרי שלך לפניך ואם שלא בדרך הליכתה ניטלה חייב להעמיד לו חמור ובביאור כוונת רב שבחוזרת אינו חייב להעמיד לו חמור שמדובר ששכר חמור בקבלנות ויוכל אחרי זה לעשות מלאכתו ולכן זה דומה להבריקה שמקבל את מלאכתו רק שזה לוקח יותר זמן אבל אם זה יהיה שכיר יום וודאי שחייב להעמיד לו חמור כי אין לו חמור על ימים אלו אמנם הריטב"א הביא לבאר שכיון שזה חוזר לפני גמר זמן השכירות ממילא זה מזלו גרם ולכן הוא לא חייב להעמיד לו חמור וכן הוא ברבינו יונתן במשנתינו הובא בשטמ"ק

ובביאור דעת שמואל עיין רש"י שביאר שדרך האנגריא שלוקחים החמור וכשמוציאים מישהו אחר לוקחים מימנו ומחזירים את החמור וכוונת הגמ' שאם הם הולכים בכיוון של השוכר ממילא אינו חייב להעמיד לו חמור ואם זה לא בכיוון של השוכר צריך להעמיד לו חמור ועיין רמב"ן שלפ"ז חוזרת הכוונה שקבוע זמן מתי יחזירו ואינה חוזרת שלא קבוע אבל וודאי מדובר שיחזירו תוך הזמן של השכירות דהינו תוך יום יומים ועיין ראשונים שהקשו על רש"י איזה סברא יש לומר שאם הולך לאותו כיון לא חייב להעמיד לו חמור הרי הוא צריך לשכור חמור לימים אלו ועיין ריטב"א שכתב שיש כאן סברא שזה מזלו של השוכר ובפשוטו נראה דתוס' ס"ל שנידון הסוגיא גם לענין השכר ולכן פשיטא להו שלא צריך לשלם על זמן שלמעשה לא קיבל אמנם אם נימא דעת רש"י כמו שביאר הגר"א במשנה דהנידון רק אם חייב להעמיד לו חמור ולא האם צריך לשלם א"כ כל שזה מזלו גרם אין לו חיוב להעמיד חמור אחר דמה שאין לו חמור זה בגללו

אמנם הראשונים הביאו בשם רבינו חננאל לבאר דדרך הליכתו הכוונה שלוקחים רק מהדרך א"כ זה בגלל המזל של השוכר ולכן אינו חייב להעמיד לו חמור משא"כ אם לוקחים מהבתים והנה בלשון תוס' מבואר שאם לוקחים מהבתים זה לא מזל של השוכר ומשמע שכל שאין לנו סיבה לומר שזה מזל של השוכר אומרים שזה מזל של המשכיר אמנם בלשון הר"ן ותור"פ מבואר שאז זה מזל של המשכיר ובר"ן הוסיף שכיון שלוקחים מהבתים א"כ גם אם זה היה בבית של המשכיר היו לוקחים והנה בתוס' הרא"ש מבואר שכיון שלוקחים מהדרך ולקחו בדיוק את שלו לכן זה מזל שלו ולפ"ז א"ש שבכל חלתה או נשברה אין סיבה לומר שזה מזל של השוכר אמנם הראשונים שביארו שבזה שלוקחים מהבתים לכן זה מזל של המשכיר משמע שכל שזה קרה בגלל המלאכה חשיב שזה מזל של השוכר ולפ"ז צ"ב למה מתה או נשברה על ידי המלאכה לא חשיב שזה המזל של השוכר והנה בתוס' ד"ה אם מפורש שבמתה או נשברה הסיבה שהשוכר מפסיד בגלל ששם זה לא מזלו

אמנם עיין בשטמ"ק בשם הראב"ד שביאר ששלא בדרך הליכתה הכוונה שהמשכיר רימה את המכס ומחפשים אחריו וממילא זה כמו מקח טעות אבל בכל מקרה אחר לא חייב להעמיד לו חמור וביאר הטעם כי החמור קיים וראוי למלאכה דהיינו שחלוק אנגריא מכל המקרים הקודמים דכאן הוא ראוי מצד עצמו למלאכה אלא שבדבריו מבואר שזה רק סברא שלא חייב להעמיד לו חמור אחר וזה לא סיבה שיצטרך לשלם ולכן הקשה על הראשונים שגם צריך לשלם איך זה יתכן [והרשב"א הוסיף שאם זה סברא כי זה מזלו של השוכר א"כ גם במתה או נשברה נימא שזה מזל שלו] אמנם עיין נתה"מ סימן ש"י סקא ב' וט"ז סימן שכ"א ובמחנה אפריים סימן שכירות סימן ו' ז' שכתבו שזה עצמו הסברא גם בשיטת הרמב"ם שבאנגריא צריך לשלם כי הדבר מצד עצמו ראוי לשימוש ואין זה דומה לכל הדוגמאות האחרות בגמ' שיש חיסרון במקח שהוא לא ראוי לשימוש אמנם כבר הבאינו דבתוס' ובר"פ והריטב"א מפורש שדימו נשברה לאנגריא ורק ההבדל של מי המזל ולפ"ז בהכרח צ"ל שכל חיסרון סתמא אין סיבה לומר שזה מזל השוכר ורק בהבריקה שזה ראוי קצת למלאכה זה סברא אחרת

והנה הנתה"מ נקט שההבדל שאם גוף הדבר קיים מחמת שכיון שהגוף עדין יחזור לבעלים א"כ כל הנזק על השימושים לכן דנים שביחס לזמן השכירות זה מזל השוכר משא"כ אם גוף הדבר ניזוק שכה"ג הנזק גם בגוף ממילא זה מזל של המשכיר ולפ"ז כתב שגם אנגריא שאינה חוזרת הכוונה שזה יחזור לאחר כמה שנים דהיינו שגוף הדבר יחזור וכן משמע קצת בראב"ד שבשטמ"ק אמנם סתימת הראשונים לא כך אלא שאינה חוזרת לעולם וכמו שהבאינו מתוס' שדימו למתה אמנם במחנ"א ביאר שכיון שהדבר בעצמותו קיים כל והוא ראוי למלאכה כה"ג המשכיר יכול לומר תלך ותשתמש אם זה ואין לך עלי כלום

והנה יש לדון בחלתה ותתרפא לפני סוף זמן השכירות ולרש"י לכאורא בכל אופן זה הפסד של השוכר לגבי הנידון של המשנה אמנם לביאור הר"ח זה תלוי בכל הנ"ל דבדעת תוס' מבואר שסתם דבר שקורה זה מזל של המשכיר ובפרט זה לא מצאנו מחלוקת ורק כשהדבר עצמו ראוי זה אחרת אמנם לנתה"מ שכל יסוד הסברא כי הנזק רק בשימושים א"כ כה"ג וודאי שזה מזל של השוכר ואפילו אם במחלתה לא ראויה לשום שימוש וצ"ע לדינא

והנה מבואר בגמ' ערכין כ: דהשוכר בית ונתנגע אומר לו הרי שלך לפניך ואם נתצו הכהן חייב להעמיד לו בית ועיין תוס' שכתבו דבפשוטו הבית אסור בהנאה ולפ"ז הקשו איך אומר לו הרי שלך לפניך הרי לא יכול להשתמש וא"כ זה כמו מתה ונשברה ולכן כתבו בתחילה שזה מותר בהנאה וממילא זה כמו הבריקה וביאר השטמ"ק בשם הרא"ש שאפשר להשתמש רק שכל הכלים נטמאים דהינו שיש כאן שימוש פחות טוב ועיין תוס' שלכן ביארו שמדובר בבית זה ובזה א"ש שאם רק טימאו הכהן אומר לו הרי שלך לפניך ורק אם נתצו חייב להעמיד לו בית אפילו שזה בית זה והטעם כמו שביאר רש"י כי זה בגלל מזלו של משכיר כי נחשד על הגזל וכה"ג גם בבית זה חייב להעמיד לו בית אחר שזה כמו שהוא עצמו ניתצו ובהגהות מימוני תשובה כ"ז כתב כי זה מצוה דידה ויבואר לקמן ועיין מחנה אפרים שהקשה למה תוס' דימו את זה למתה הרי כאן הבית קיים וא"כ זה דומה לאנגריא והנה למה שביארנו לא קשה שרק שם שזה מזל של השוכר אבל בלי זה אין חילוק אם גוף הדבר קיים או לא וביאר המחנ"א שכיון שזה אסור בהנאה זה כמו נשבר

אמנם ע"ש שהביא דהרמב"ם ביאר הגמ' בבית סתם וכן הוא ברמב"ן כתובות נ"ט ולפ"ז צריכים לומר בהכרח שכאן שגוף הדבר קיים לכן זה לא דומה למתה וכנ"ל עכת"ד המחנ"א והנה בפשוטו אינו מוכרח שהראשונים הנ"ל ביארו סוגין לענין השכר דיתכן דהנידון רק לענין האם חייב להעמיד לו בית אחר דבזה כל שגוף הדבר מצד עצמו קיים לא חייב להעמיד בית אחר וכמו שהבאינו לעיל מהראב"ד אבל לענין לשלם שכר יתכן שוודאי שהוא לא חייב וכמו שהבאינו מתוס' שבזה אין חילוק בין אם גוף הדבר קיים אמנם המקור של הר"מ לומר שהנידון גם לענין השכר מצד שהבין שזה כוונת הלשון הרש"ל א"כ לכאורא ה"ה כאן אמנם בדעת הטור חזינן שחילק בין אנגריא להבריקה חזינן שרק דן כך מסברא ולא מצד הלשון

אמנם עיין בתשובות מימוני הנ"ל שלאחר שהביא הדין שבנפל הבית צריך לשלם בבית זה הקשה מהגמ' בערכין שנפל חייב להעמיד לו בית אחר וכתב שצ"ל שמדובר בבית סתם ובפשוטו משמע שהעמיד הסוגיא לענין התשלום שעל זה נידונו אמנם יתכן כנ"ל שאין זה מצד משמעות הלשון אלא שבבית זה אם צריך לשלם שכר וודאי שלא צריך להעמיד לו בית אחר וכשיטתו שם אבל עד כמה שזה בית סתם א"כ וודאי שגם בנתנגע הנידון על להעמיד בית אחר ולא שיצטרך לשלם וצ"ע

ועיין מחנה אפרים שכתב שם לדון בשוכר בית ובאו חיל המלך לגור שם ובתחילה כתב שצריך לשלם השכר כי זה כמו נתנגע וזה עדין קיים אמנם אחרי זה כתב שזה כמו אנגריא שלוקחים מהבתים שזה הפסד של המשכיר ע"ש

והנה המ"מ הביא תוספתא דמשמע דבאנגריא בפועל הוא פטור מלשלם לפועל ומזה דייק דבבהמה הוא חייב לשלם ועיין שטמ"ק שדחה הראיה שעיקר הכוונה שהפועל יכול לתבוע את שכרו על מה שעד עכשיו והנה בדעת המ"מ צ"ב מה החילוק ובפשוטו כמו שביאר המחנ"א ששכירות מטלטלין זה כמו קנין ליומא לכן כל שזה מזל השוכר הוא צריך לשלם אבל שכירות פועל התשלום על העבודה וכל שלמעשה לא עבד לא צריך לשלם לו אמנם לראשונים שדימו בכל מקום שכירות פועלים למטלטלין ונקטו דבמת השוכר לא צריך לשלם השכירות לא שייך לומר חילוק זה ואולי הסברא שתמיד באדם חשיב שזה מזלו ולא של השוכר וצ"ע

**בהא דלא דנו האחרונים באנגריא מצד פטור אונס דאתי מיטרא דמצאנו בשכירות פועלים וביאור שיטת הרא"ש בזה**

ג]והנה מבואר בסוגיא דשכירות פועלים דבשוכר פועל ואחרי זה אתי מיטרא או שהחולה הבריא או כל מיני אופנים שאין לו צורך במלאכה של הפועל הבעל הבית פטור מלשלם [והארכנו בזה בסימן ג-ה ע"ש] ולכאורא בכל אלו האופנים שהשוכר לא יכול לקבל את תועלתו מהדבר ששכרו זה לא גרע מאם אין לו צורך שכל שלמעשה יש כאן טעות ביחס לשכירות הוא פטור וא"כ ה"ה כאן וצ"ע סברת האחרונים שאם גוף הדבר קיים חייב לשלם וכי בית שנתנגע זה פחות אונס מאתי מיטרא והנה בפשוטו חלוק שכירות פועלים משכירות בתים דבפועלים כל המחיב זה מה שמשתמש ולכן כל שלמעשה הפועל לא עבד אין סיבה לחיבו ולכן שייך פטור אונס משא"כ בשכירות מטלטלים או בתים הרי כבר קיבל את זכותו ויש כאן סברא של נסתחפה שדהו ורק אם הדבר ראוי למלאכה זה כמו שלא קיבל את הדבר אמנם כל זה ניחא לדעת הרשב"א שבשוכר בית ומת השוכר שבכל אופן חייב לשלם דאין פטור אונס בשכירות בתים [לפי ביאור האחרונים שכונתו לחלקבין שכירות בתים שזה ממכר ליומא משכירות פועלים עיין סימן ג' ה' שהארכנו בזה] אבל לדעת המרדכי שלהלכה פסק כן הרמ"א בסימן של"ד מספק וכן הש"ך נקט כך בתורת וודאי שפטור מלשלם דהיינו שאין שום חילוק בין שכירות בתים לשכירות פועלים וגם בשכירות בתים יש פטור אונס א"כ הדרא קושיא לדוכתא

והיה מקום לחדש שכל הפטור של אונס שמצאנו יסודו דין חזרה מהשכירות וזה רק שייך אם הוא מחזיר את הדבר ששכר אבל אם הוא לא מחזיר כגון כאן שנעשית אנגריא או שחלתה וכדו' כה"ג לא שייך לדון מצד פטור אונס אלא מצד שלא העמיד את שכירותו אמנם עיין תוס' ע"ט. דבפשוטו מבואר שבספינה תם ויין זה דנו לפטור מצד אונס אפילו שלא מחזיר לו הספינה ואולי שם יש חזרה מצד שלא צריך וכי יינו טבע ומה שבמקרה גם ספינתו טבעה זה לא סיבה אמנם נראה יותר דשם הרי הוא חייב להעמיד לו ספינה אחרת וממילא יכול להחזיר אמנם גם בספינה זו ויין זה מבואר בתוס' ששיך לדון פטור אונס וצ"ע

עוד שמעתי לדון לפי המחנ"א שכירות סימן ד' דנקט דבחלה המלמד צריך לשלם דיש כאן סברא שנסתחפה שדהו של השוכר ובחלה הבן או שאר אונס לא צריך לשלם דכאן לא שייך לדון נסתחפה שדהו ולפ"ז בכל הנידונים הנ"ל שהחיסרון מצד הדבר הנשכר לא שייך לדון מצד פטור אונס אמנם הראשונים חלקו על סברא זו וכתבו שאין בזה שום סברא לחלק ע"ש בהגהו מימוני וקי"ל שחלה המלמד פטור ואולי זה לא מצד פטור אונס אלא מצד סוגין אמנם לפ"ז בחלה רק חלק מזמן השכירות יצטרכו לשלם לו שזה מזל השוכר אמנם צריך לחוש לשיטות שחלוק שכירות בתים מפועלים ובפועלים צריך את העבודה בפועל וכמו שכתב המ"מ שבאנגריא בפועל לא צריך לשלם ואם נימא ששם הסברא שתמיד זה מתיחס למזלו של הפועל א"ש וצ"ע בכל זה

והנה עיין שו"ע סימן שי"א ס"ג דמובא משו"ת הרא"ש דאם אדם שכר חמור ליומים ובסוף היה אונס ולא יכל לחזור רק לאחר שלשה ימים צריך לשלם כמו שלשה ימים וכן המזונות עליו אבל אם שכר לדרך ואמר שזה יומים וקרה אונס וזה לקח שלש הוא חיב לשלם יומים וכן המזונות על המשכיר והנה מבואר בסיפא שיש פטור אונס אפילו שזה שכירות מטלטלים והוא לא מעמיד לו את זה חזרה והיה מקום לומר שזה לא מדין אונס אלא שמעמידים את השכירות לדרך וכיון שהוא היה אנוס במה שזה יותר מיומים לכן הכל בכלל השכירות אמנם א"כ המזונות היה צריך להיות על השוכר וכן אין לומר שמצד השכירות בפועל היה על היומים הראשונים דכבר הביא הפתחי תשובה מהנוב"י לדון שא"כ היה צריך לשלם על היום השלישי שחזר מדין נהנה ובהכרח שהשכירות על הכל אלא שיש כאן פטור אונס לבטל את היום האמצעי ומה דברישא זה לא כך עיין ביאור הגר"א דביאר כיון שלא אמר לו שלוקח לדרך א"כ זה כמו בפועלים שלא אמר לפועל לאיזה קרקע שלא יכול להפטר בזה שירד גשם אמנם עיין נתה"מ שכתב שמשמעות הרא"ש שגם אם אמר לו לאיזה דרך הוא לוקח אין פטור אונס ועיין נתה"מ שביאר שכיון שיכל להשתמש לדברים אחרים לכן יש פה סיבה לתשלום אמנם בלשון הרא"ש שם מפורש שזה כמו תנאי שישלם בכל אופן

והנה מדברי הרא"ש הנ"ל מפורש שדעתו כדעת המרדכי שיש פטור אונס גם בשכירות מטלטלים וצ"ע על השו"ע שהעתיק זה הרי הב"י בסימן שי"ב כתב שוודאי שהלכה כהרשב"א וכן צ"ע על הש"ך בסימן של"ד שהכריע דלא כהרשב"א ולא הביא מהרא"ש הנל וצע"ג והנה מבואר מזה דגם במקום שהוא לא החזיר החפץ בכל אופן שייך לדון מצד פטור אונס ודלא כחילוק הנ"ל אמנם את חילוק המחנ"א עדיין אפשר לומר כאן

**בחילוק בין יבש המעין למת החמור ובדין חזרה על שעבר וביאור כוונת המהר"ם פאדוה**

ד]עיין גמ' לקמן פרק המקבל דהחוכר קרקע ויבש המעין או נקצץ האילן או אכלה חגב אינו מנכה לו מחיכורו אבל אם זה מכת מדינה מנכה לו מחיכורו ועיין דרכי משה שהביא מהמהר"ם פדאוה שכל המושג של ניכוי זה רק לגבי מה שהיה אבל לגבי מכאן ולהבא אין מושג של מכת מדינה אלא הוא בדין חזרה והוכיח דבר זה ממת החמור שחוזר בו והד"מ חלק עליו שוודאי שהדין מכת מדינה זה גם מכאן ולהבא ורק במת החמור זה מכה פרטית והנה הרמ"א הביא שם שני ראיות שמכת מדינה זה גם לגבי מכאן ולהבא אבך שם מדובר או שמשלם הכל או שלא משלם כלום וצ"ע מה ענין לכאן שלכאורא סברת המהר"ם שעד כמה שלא חל כמו שרצינו ממילא בטל הפסיקה אבל שם עד כמה שצריך לשלם זה לא שייך וכבר הקשה כן הט"ז וצ"ל שהד"מ הבין שכוונתו שאין התליה של מכת מדינה לגבי להבא ולענין זה הוכיח לא כך אלא שגם לענין נידון של מכאן ולהבא שייך לתלות שזה מכת מדינה ולא מזל של השוכר או המשכיר ובדעת המהר"ם פדאוה יתכן כנ"ל

והנה בעיקר הקושיא מה שונה מת החמור שחוזר בו ממכת מדינה שרק מנכה צ"ע הרי שם גם אם יהיה דין ניכוי הוא לא ישלם לו כלום דצריך לנכות לו לגמרי ובט"ז כתב שבאמת אין חילוק בדין ניכוי בין מכת מדינה למכה פרטית אלא שיש סוגי חיסרונות שקראו אחרי זה שזה לא מקח טעות מתחילתו שזה סיבה לבטל כל הקציצה ויש סוגי דברים שזה רק סיבה שישלם לו פחות אבל זה לא סיבה לבטל לגמרי וביבש במעין גם במכת מדינה זה לא סיבה לבטל גם מכאן ולהבא ולא רק כי זה באמצע השנה וכמו דהביא הב"י בפשוטו ס' שכ"א מהנימוק"י

אמנם הנתה"מ הסכים אם הרמ"א שבמכת מדינה גם דבר שאם זה היה מכה פרטית יכול לבטל מכל המקח במכת מדינה אינו יכול לבטל אלא זה רק בדין ניכוי

אמנם עיין חת"ס בתשובותיו סימן קס"א וכן הוא מפורש במהר"ם פאדוה שהוקשה לו כיון שבמת יש דין חזרה א"כ ביבש המעיין או נקצץ האילן זה כמו מת לגבי חלק ממה שחכר ואפילו שלא יכול לנכות הכל אבל חלק הרי הוא הפסיד ומה לי קטלא כולה מה לי קטלא פלגא וא"כ שיצטרכו לנכות לו ועיין ט"ז סימן שכ"א שכתב שכאן זה דומה להבריקה דכיון שעדין בטורח יש לו המלאכה ועיקר השכירות קיימת א"כ זה דומה להבריקה שאומר לו הרי שלך לפניך וצריך לשלם לו [אמנם עדיין קשה לשיטות הראשונים דבהבריקה לא צריך לשלם למה כאן צריך לשלם ובהכרח כנתה"מ לקמן או כחת"ס והמהר"ם פאדוה]

ומכח זה חידש המהר"ם פאדוה והסכים עמו החת"ס שם דחזרה לא שייך אלא במכאן ולהבא אבל בחוכר תמיד כיון שכבר עבד חלק זה כמו למפרע וכה"ג לא שייך אלא דין ניכוי ודין ניכוי אין אלא במכת מדינה וצ"ב הסברא והנה מבואר דבהזכיר מפורש שדה אם אילו או מעין מנכה לו מן חיכורו וצ"ע כיון שזה נידון של לשעבר ואין מושג של ניכוי אלא במכת מדינה א"כ למה שינכה לו וצ"ל שכשיש תנאי מפורש זה בכלל התנאי וכמו שלשיטת הרא"ה זה סיבה לנכות עיין בריטב"א שם ועיין ט"ז שהקשה עוד דבתוס' ק"ד. ד"ה דאפשר מפורש שבאריס שרוצה לחזור ולא לעבוד ביבש המעין גם לא יכול ולכאורא כה"ג בעה"ב לא מפסיד כלום ובהכרח שזה לא מצד סברת החת"ס שזה לשעבר אלא או כי זה כמו הבריקה או כנתה"מ וכדלקמן

ועיין חת"ס שכתב לדון עוד שכדי לחזור צריך להעמיד הדבר ששכרו ובמת החמור חשיב שהוא עדין קיים ולכן יכול לחזור בו משא"כ ביבש המעין אמנם הביא דנחלקו בזה ראשונים האם מת החמור חשיב שהוא קיים

והנה בנתה"מ כתב דביבש המעיין או נקצץ האילן כיון שאין זה מגוף השכירות לכן לא צריך לנכות ואין זה ענין לדין מת החמור והנה בהזכיר שדה אילן שזה מגוף השכירות צריך לנכות ומבואר בריטב"א ק"ד דלדעת הרמב"ן זה מצד דין נפל הבית ובהכרח שלפ"ז מה שבלא הזכיר לא מנכה שאין זה מעיקר השכירות ובכל אופן במכת מדינה מנכה ועיין חת"ס מה שכתב על דברי הנתה"מ הנ"ל ולכאורא בריטב"א מוכח כנתה"מ וכנ"ל

ולכאורא איכא נפק"מ בכל הנ"ל בהבריקה וזה מכת מדינה דלט"ז ינכו לו משכירתו אמנם לנ"ל יתכן דכאן זה עדיף וכדחזינן דבהזכיר אילן מנכים תמיד אפילו ללא מכת מדינה ודו"ק

**שיטות הראשונים בשוכר בית זה ונפל האם צריך לשלם וישוב הסוגיות בזה**

ה]מבואר בגמ' לקמן שהשוכר בית זה ונפל הבעל הבית לא חייב להעמיד לו בית אחר ויש לדון לענין התשלומין ומצאנו בזה כמה שיטות בראשונים שיטת הרמב"ן הובא בריטב"א שם וכן הוא ברמב"ם ובשו"ת הרשב"א ובתשובות מימוני סימן מ"ז שהשוכר לא צריך לשלם על מה שלא גר שם ואפילו אם כבר נתן לו את שכרו המשכיר צריך להחזיר לו דכיון דהתשלום על מה שמשתמש אם לא העמיד לו בית לשימוש הוא לא צריך לשלם לו ושיטת הרא"ה הובא בריטב"א שם שאפילו אם הוא עדין לא שילם הוא צריך לשלם שזה כמו קונה בית ונפל שהפסיד את שלו

ובתשובות מימוני סימן כ"ז בתחילה דן שיש הבדל אם הקדים את שכרו המשכיר לא צריך להחזיר אמנם אם לא שילם הוא צריך לשלם אמנם בסופו נקט שגם אם לא שילם הוא צריך לשלם אמנם ע"ש שנקט שאם זה מכת מדינה אפילו אם שילם צריך להחזיר לו וכדחזינן מאכלה חגב והנה אם הביאור שצריך לשלם כרא"ה דזה כמו נסתחפה שדהו א"כ אין שום סברא שמכת מדינה זה אחרת ובהכרח שס"ל שתמיד הוא צריך לשלם שזה מזלו של השוכר וכאילו שקיבל את הבית ונפל לאחר שהשתמש כיון שזה קרה אחרי שהעמידו את זה לשימושו משא"כ במכת מדינה שזה וודאי לא בגלל השוכר ממילא נחשב שלא קיבל הבית ולכן צריך להחזיר לו השכר

והנה מבואר בגמ' דביבש המעין אם הוא התנה כך מתחילה מנכה לו מחיכורו והקשה הריטב"א שם לדעת רבו שבנפל הבית צריך לשלם שכירותו למה כאן זה אחרת ותירץ שכאן שהתנה שאני אמנם קשה א"כ למה במכת מדינה הוא מנכה גם ללא תנאי ועיין חזו"א שצ"ל שכה"ג יש אומדנא שוודאי שהוא ינכה לו ולפ"ז יתכן דעת ההגהות מימוני כרא"ה הנ"ל

והנה בהגהות אשר"י פ' האומנים לענין מלמד כתב שאם הילד מת הבעל הבית צריך לשלם אבל אם הוא חלה הוא לא צריך לשלם אבל אם זה מכת מדינה הוא צריך לשלם ויש כאן סברות הפוכות דבתשובות מימוני מבואר שמכת מדינה זה לא סיבה לשלם ובהג"א מבואר שזה סיבה לשלם אמנם שורש המחלוקת מה הדין עד כמה שזה לא מזל של אף אחד דהתשובות מימוני נקט שלא צריך לשלם ולכן במכת מדינה לא צריך לשלם וההגהות אשרי נקט שצריך לשלם ולכן מכת מדינה שזה לא מזל של אף אחד לכן הוא צריך לשלם ועוד נחלקו בסתמא שזה לא מכת מדינה של מי המזל דהתשובות מימוני נקט שזה של השוכר וממילא צריך לשלם וההגהות אשרי נקט הפוך

והנה צ"ע על ההגהות אשרי הרי באכלה חגב מפורש שבמכת מדינה מנכה לו מחיכורו וא"כ למה שכאן יצטרך לשלם וצ"ל שמכת מדינה שזה לא מתיחס למזל של מישהו מסוים אבל למי להעמיד החיסרון בזה יש חילוק איפה החיסרון ובאכלה חגב שזה נחשב בגוף השדה וכדחזינן שגם בחוכר יכול לתת לו פירות שדופים אם זה קרה כשזה עדין קשור לקרקע לכן זה חיסרון של המשכיר משא"כ במלמד שהוא מצידו יכול ללמד חשיב שאין שום חיסרון במלמד וממילא ההפסד על השוכר וצ"ע

והנה הרמ"א סימן שי"ב כתב שבמכת מדינה השוכר לא צריך לשלם והקשו האחרונים הרי כל חידושו של התשובות מימוני דאפילו דבעלמא נפל הבית הוא צריך לשלם כאן הוא לא צריך לשלם אבל הרמ"א שפסק שבנפל הבית השוכר לא צריך לשלם אין שום נפק"מ בדין של מכת המדינה ועיין נתה"מ שהאריך דבהקדים שכרו ס"ל לרמ"א כמו הרא"ה דהינו שחשיב שהיה כאן מקח ושלו נפל וכה"ג בנפל הבית הוא לא צריך להחזיר ובכל אופן איפה שיש מכת מדינה הוא צריך להחזיר הכסף עכ"ד וצ"ע למה שנתבאר לעיל שכל הסברא של מכת מדינה שייך עד כמה שהסיבה שהשוכר צריך לשלם לא מצד הרא"ה אלא כי זה חשיב בגלל מזלו אבל אם מצד הרא"ה אין שום סברא של מכת מדינה וצ"ע אמנם הרי זה גמ' מפורשת שבמכת מדינה מנכה לו מחיכורו ובהכרח צ"ל כמבואר בחזו"א שכאן יש אומדנא שכה"ג שברור שזה לא בגלל הוא מנכה לו וא"כ ה"ה כאן וכנ"ל

אמנם הנה באמת צ"ע הסברא שבאכלה חגב מנכה לו מחיכורו במכת מדינה הרי הוא כבר השתמש בקרקע ורק אחרי זה קרה לו חיסרון עוד צ"ב דר"י יהודה אומר דאם הוא שכר ממנו במעות אינו מנכה לו מחיכורו וצ"ע הרי למעשה יש כאן פטור אונס דהרי במכת מדינה זה וודאי לא מחמת החוכר ושמעתי לבאר דהיה מקום לומר שבאמת בעיקר המחייב היה צריך להיות דהוא משלם לו ממה שגדל ואם אכלה חגב הוא לא משלם לו אלא שהיה כאן תנאי שצורת התשלום יהיה סכות קבוע וגם עד כמה שלא יגדל הוא יפסיד ולגבי זה אמרינן במכת מדינה שלגבי כזה מקרה דנים שהתשלום לפי מה שגדל וממילא לא מגיע לו ובזה א"ש סברת ר' יהודה שאם קבעו תשלום בכסף אין זה בכלל אריסות אלא שכירות גמורה שבזה לא איכפת לן שהתבואה התקלקלה שאין זה ענין המשכיר וכנ"ל ולפ"ז מיושב שיטת הרא"ה למה במכת מדינה מנכה לו מחיכורו אפילו שזה כמו קנין ולפ"ז אין זה ענין לנפל הבית ובהכרח שדעת ההגהות מימונ זה שיטה אחרת וכנ"ל

והנה עיין מחנה אפריים שכירות סימן ז' שכתב שהדין של מכת מדינה רק שייך במקרה שקרה קלקול בחפץ הנשכר אבל אם המכת מדינה היא בשוכר כגון שקרה דבר והיו צריכים לעזוב את העיר בזה הוא צריך לשלם והנה דבריו בזה לשיטתו שאין פטור אונס בשכירות מטלטלים א"כ אין לדון אלא מצד שלא העמיד לו שכירותו וכאן זה לא שייך אבל לשיטות שיש פטור אונס בשכירות מטלטלים א"כ בכל מכת מדינה אפשר לדון מצד פטור אונס והנה בתשובות מימוני מבואר שאפילו שבנפל הבית צריך לשלם אבל במכת מדינה לא צריך לשלם וחזינן שאפילו שיש כאן דין ממכר ליומא בכל אופן כאן זה סיבה לשלם והנה יתכן שזה לשיטתו מוכל מהגמ' אבל לדידן מהיכי תיתי לומר כך אבל אם נימא שהוא ס"ל לא מצד הרא"ה אלא מצד שתמיד תולים במזלו של השוכר ולכן כאן זה לא שייך א"כ זה חוזר לקלקול בקרקע ואין זה ראיה לאופן הנ"ל שאין חיסרון בדבר הנשכר ודו"ק ובעיקר הדבר עיין ט"ז סימן של"ד בדבר בעיר שכתב שזה מכת מדינה והוסיף אפילו שזה לא מכת מדינה אבל יש כאן פטור אונס ובפשוטו משמע שנקט דלא כמחנ"א אמנם יתכן שס"ל שזה חיסרון בדירה וצ"ע בכ"ז

והנה בעיקר שיטת הרא"ה צ"ע דבגמ' מבואר דבמת החמור לא צריך לשלם לו ומה זה שונה מבית זה וכתב החזו"א ששם שהוא היה חמור גרוע מראש כה"ז וודאי שלא צריך לשלם לו אמנם עדין צ"ע מספינה שנשברה דמבואר בגמ' דבספינה זו ויין סתם הוא צריך להחזיר הכסף ועיין חזו"א שכתב ששם זה שכירות פועלים ולא שכירות מטלטלין דהינו ששכר אדם להוביל הספינה ואפילו אם יש כאן גם שכירות מטלטלין אבל זה אותו סוג פסיקה של השכירות של הפועל ועיין סימן ה' שהארכנו בגדר הדין דשכירות ספינה האם זה שכירות פועלים או מטלטלים ובריטב"א בשם הרא"ה שם משמע שלכן העמיד הסוגיא בקבלנות ע"ש

**בביאור רש"י במשנה שיחזיר שכרו**

ו]עיין רש"י במתניתין שכתב במת החמור שצריך לשכור בדמיו או יחזיר שכרו ועיין טור שהביא שזה הגבלה בדין שאם יש בדמיו לשכור ישכור שכל זה אם רוצה חלק מהתשלום אבל אם מחזיר כל השכירות יכול לבטל המקח שביניהם ולא צריך להעמיד לו חמור אחר וחלק עליו שבכל מקרה חל כאן השתעבדות ויכול למכור החמור כדי לקבל את מה ששכר

והנה עיין תוס' בערכין כ"א. שביארו הגמ' שמחלקת שבית שנתנגע אומר הרי שלך לפניך ואם נתצו כהן צריך להעמיד לו בית אחר מדובר בבית זה והחילוק שבנתנגע הבית עדין בעין אבל בניתץ זה לא בעין וכתבו שהנידון לא לענין לשלם השכר אלא לענין האם חייב להעמיד לו חמור אחר והוכיחו שלא צריך לשלם השכר מרש"י שכתב או יחזיר שכרו וצ"ב כוונתם ושמעתי לבאר שהבינו בכוונת רש"י דאם אין בדמי החמור לשכור יחזיר שכרו ורש"י דיבר גם על נשברה דהינו שהחמור נמצא שזה דומה לנתנגע ומבואר שגם כה"ג לא צריך לשלם את שכרו

**בביאור הסוגיא בערכין ובדין בית זה וניתצו המשכיר**

ז]והנה בעיקר דברי התוס' דמבואר דיש הבדל אם זה בעין או לא צ"ע א"כ למה בתחילתם לגבי חמור סתם והנידון לענין לשלם לא רצו להעמיד לענין זה אמנם מבואר מדבריהם שם שהוכיחו מנשברה דהינו שכשזה לא ראוי לשימוש מצד איסור הנאה זה דומה לנשברה ולענין לשלם פשוט להם שזה סברא לא לשלם אמנם דנו לענין חמור זה שאולי שם זה סיבה לשלם והוכיחו לא כך ועדין לענין להעמיד חמור אחר ס"ל סברא זו וצ"ע א"כ למה בנשברה מבואר במשנה שחייב להעמיד לו חמור אחר

והנה בעיקר הדבר דמבואר בתוס' דגם בבית זה אם ניתץ חייב להעמיד לו בית אחר צ"ע שכיון שזה בית זה והדין שלא צריך להעמיד לו חמור אחר אלא מדמי מה ששכר כי שיעבד לו את זה א"כ למה שכאן ישלם והנה מבואר ברמב"ם שבשוכר בית זה והמשכיר שבר הבית חייב להעמיד לו חמור אחר וקשה שיתחייב מדין מזיק אבל מה פתאום יש עליו חיוב להעמיד בית אחר וכתב המ"מ דברש"י הרי אומר שהטעם כי מזלו גרם א"כ כאן שזה וודאי מזל המשכיר כי עשה את זה בידים א"כ הוא צריך להעמיד לו בית אחר ועיין ביאור הגר"א שכתב שמקור הר"מ מסוגין בבית שנתנגע וניתצו כהן דהינו שכאן שזה מזל הבעל הבית כמבואר ברש"י שזה בגלל עוונותיו לכן הוא צריך לשלם ולכאורא מבואר ששכירות בית זה יש גם חיוב להעמיד בית אחר כל שזה בפשיעתו ובנתה"מ הביא מלשון הרשב"א בסוגין דגם בחמור זה יש שיעבוד הגוף להעמיד לו חמור אלא שזה אפותיקי מפורש ולכן כל שהוא גורם שאין לו את האפותיקי הוא צריך להעמיד את חיובו וצ"ע דבגמ' בגיטין מ"א. מפורש דבאפותיקי מפורש והלוה הזיק האפותיקי הוא לא צריך לשלם אלא מדין מזיק שיעבודו של חברו

**בביאור ההבדל בין בית זה ששוכר מדמיו לבין בית זה**

ח]מבואר בגמ' שבחמור זה אם יש בדמיו ליקח יקח ולהלכה קי"ל כשמואל שגם אם יש בדמיו לשכור ישכור והקשו הראשונים מה זה שונה מהא דמבואר לקמן בשוכר בית זה שאם נפל הבית הפסיד והנה באמת הטור הביא מהרמ"ה שגם שם אם יש בדמי העצים והאבנים שעומדים למכירה למכור או לשכור הוא חייב לתת לו אמנם כל הראשונים נקטו לא כך ומצאנו בזה כמה ישובים

א.תוס' והרמב"ן כתבו שרק חמור שמת שעומד למכירה כה"ג הוא שיעבד לו להעמיד מזה את שכירותו אבל בית שנפל שלא עומד למכירה אלא לחזור ולבנותו בתוספת דמים א"כ לא שיעבד לו כיון שיש כאן תוספת

ב.הרמב"ן והריטב"א הביאו עוד לישב דחמור שמת עדין שמו עליו ולכן זה משועבד משא"כ בית שנפל אין שמו עליו

ג.המאירי הביא בשם הראב"ד דחמור מדובר ששכרו לזמן א"כ כל שזה קרה באמצע הזמן צריך להעמיד לו חמור אמנם בבית מדובר שאין זמן קצוב א"כ כל שנשבר הבית או מת החמור חשיב שנגמר זמן השכירות שכל השכירות כל זמן שזה קים ולכן לא צריך להעמיד לו חמור אחר

והנה הטור סימן שי"ב הביא משו"ת הרא"ש שבית שקרה נזק שעומד לתקן חייב לתקן שזה כמו חמור כיון שזה עומד לכך וצ"ע אבל זה עומד להוסיף כסף ומבואר בתוס' שכה"ג וודאי לא חייב וכבר העירו בזה האחרונים דבנימוק"י עצמו מפורש שכל נזק שקרה לאחר השכירות בבית הוא לא צריך לתקן ובדעת הרא"ש מוכח שלא ס"ל שאין חיוב להוסיף כסף רק בבית שזה בית אחר כה"ג שאין שמו עליו אין חיוב אלא אם קונה אם דמי החמור השכור אבל עד כמה שהבית הראשון קיים ורק צריך להוסיף עליו כה"ג חייב לתקן

והנה ברש"י במשנתינו מבואר דהעמיד המשנה על חמור זה וצ"ע א"כ מה החידוש בנעשית אנגריא שאומר לו הרי שלך לפניך והרי הבאינו לעיל שהגר"א נקט דדעת רש"י כדעת הרשב"א שאפילו שאומר הש"ל אבל הוא לא צריך לשלם וצ"ל שכיון שסופו לחזור שייך למוכרו אמנם צ"ע דהגמ' אומרת דבאנגריא שאינה חוזרת חייב להעמיד לו חמור אחר ולפ"ז הכוונה שחייב למוכרו וצ"ע הרי כיון שוודאי שזה יחזור פעם וזה לא עומד למכירה א"כ למה שיצטרך למכור ובהכרח שדעת רש"י או כרמ"ה שבאמת תמיד יש חיוב למכור וגם אם זה לא עומד לכך או כדעת הראב"ד שכל שיש זמן קבוע צריך למכור אמנם צ"ע דהרמב"ן גם דן להעמיד משנתינו בחמור זה והרי הוא ס"ל שדבר שלא עומד למכור לא צריך למכור לחד תירוצא ואולי לביאור זה ס"ל כחילוק שחמור שמו עליו אמנם אם נימא דדעת הרמב"ן כרמב"ם שעד כמה שאומר לו הרי שלך לפניך צריך גם לשלם א"כ הנפק"מ האם הוא צריך לשלם

והנה מבואר בטור דבהבריקה ושכרה לרכוב עליו אם יש בדמיו למכור מוכר ובסמ"ע נקט שכן דעת הרמב"ם אמנם בפשוטו דעת הרמב"ם שרק במתה או נשברה יש דין זה אבל בנשטתית או הבריקה אפילו לענין לרכוב אין דין אם יש בדמיו למכור ויתכן שכיון שהיא ראויה עדין למשא אין זה מוכרח שזה עומד למכירה ולכן אין חיוב למכור אמנם לדעת הראב"ד והרמ"ה וודאי שגם בכה"ג יש דין למכור

**בירור שיטת הרמב"ם**

ט]עיין שיטת הרמב"ם דמבואר בדבריו כמה חידושים א.דבשכרו לרכוב או לכלי זכוכית והבריקה או נשתטית אין דין מכירה ב. עוד מבואר שכה"ג לא צריך להחזיר את מה שנשתמש והגר"א נקט דבמתה או נשברה צריך להחזיר את גם מה שנשתמש וכשיטת הרמב"ן לעיל ג.עוד מבואר בדבריו דבחמור זה ומת או נשבר דמבואר בגמ' שמוכרים אותו כדי לשכור חמור אחר זה רק אם שכרו לרכב או לכלי זכוכית אבל אם שכרו למשא אין דין זה ד. עוד מבואר בדבריו שבחמור סתם גם בשכרו למשא אם מת יש ההלכה אם יש בדמיו ליקח וצ"ב החילוקים בזה והאריכו בזה האחרונים