שטו יא
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / אורח חיים / סימן שיג עד שטו - בונה

# **שיעורי הלכה**

### שיעורים על סדר השו"ע

### מפי מו"ר הגאון

### רבי **רפאל צבי ובר** שליט"א

##### הלכות

##### **שבת**

##### סימן שטו

##### הלכות אוהל

##### שיעור יא

[סעיף ג] **מטה כשמעמידים אותה, אסור להניח הרגלים תחילה ולהניח עליהם הקרשים, אלא ישים הקרשים תחילה באויר ואח"כ הרגלים תחתיהם, והני מילי כשהרגלים הם דפים מחוברים כמו דפני התבה, אבל רגלים של מטות שלנו, וכן רגלי השולחן מותר בכל גונא.**

## סדור מחיצות ואהל על גביהן

א] נתבאר כאן דאסרו חז"ל להעמיד מיטה וכדו', באופן שנעשה אהל מתחתיו, דדמי לבנין. אולם לא אסרו אלא כשעושה זאת כדרכו, שמניח קודם את המחיצות ואח"כ את הקרשים למעלה שהוא הגג, והיינו מלמטה למעלה, אבל מלמעלה למטה שרי, דמניח קודם את הקרשים של הגג ומניח את המחיצות תחתיו, דלאו דרך בנין בכך.

## אהל ע"ג עמודין

ב] ומקור הדין בגמ' בביצה (לב: - לג.) אמר רב יהודה, האי מדורתא מלמעלה למטה שרי, מלמטה למעלה אסור, וכן ביעתא וכן קדרה וכן פוריא וכן חביתא. וכתבו שם התוס' (ד"ה מלמטה) דלא אסרו אלא כשעושה האהל ע"ג מחיצות המגיעות לארץ אבל ע"ג רגלים לחוד שרי, ומשום כן מותר להניח קרש שולחן ע"ג רגליו. עוד כתבו דאין אסור אלא כשעושה את שניהם יחד, גם את המחיצות וגם את הגג, אבל הגג לבדו שרי, ולכן מותר להחזיר קדירה ע"ג כירה בשבת [באופן שאין איסור חזרה] אע"פ שמחיצותיו מגיעות לארץ, כיון שהמחיצות נעשו מבעוד יום [ומ"מ בבכלי רחב הרבה אסור אף בגג לבדו, ויתבאר להלן]. וזה מה שכתב השו"ע כאן 'וה"מ כשהרגלים הם דפים מחוברים כמו דפני התבה, אבל רגלים של מטות שלנו, וכן רגלי השולחן מותר בכל גווני'.

ג] אמנם כל זה הוא דעת התוס' [וכן פסק השו"ע] אבל דעת הרשב"א (שבת קלח.) דאין חילוק אם זה מחיצות או רגלים, ובשניהם אסור, ומ"מ בשולחן וכדו' שרי כיון שאינו משתמש באויר שתחתיו, משא"כ במיטה שמשתמש באויר שתחתיו להניח שם מנעליו, חשיב אהל ואסור. ובבה"ל (ד"ה מטות) כתב דמעיקר הדין יש להקל כדעת התוס' וכמו שפסק השו"ע, דאין לאסור אלא במחיצות גמורות, אלא דכתב "ומ"מ לכתחילה נראה שטוב לחוש לדברי הרשב"א וסיעתו להחמיר, אם לא בשעת הדחק". אמנם לקמן בשעה"צ (סי' תק"ב ס"ק יז) כתב שהמנהג להקל בזה כדעת השו"ע, דאין איסור אלא במחיצות גמורות, ולא ע"ג רגלים וכדו' אף כשמשתמש באויר שתחתיו.

## כשאינו משתמש באויר שתחתיו

ד] ולהלן בשו"ע (סעיף ז) כתב דמותר להניח שני ספרים, אחד מכאן ואחד מכאן, ועוד אחד על גביהם, והוא ע"פ סברת הרשב"א דאין אסור אלא כשמשתמש באוויר שתחתיו, הרי דפסק בתרוויהו לקולא, **א.** כדעת התוס' דאינו אסור אלא ע"ג מחיצות, ולא ע"ג קונדסין. **ב.** דאף ע"ג מחיצות דווקא כשמשתמש באויר שתחתיו, אבל אם אינו משתמש, מותר.

ה] והנה דעת הט"ז (ס"ק ד) דהשו"ע לא התיר במקום שלא משתמש תחתיו, אלא כשעושה אהל על ב' מחיצות, דבזה איירי בסעיף ז', דאינו עומד מצד עצמו לשימוש תחתיו. אבל כשעושה ד' מחיצות, הרי הוא עומד מצד עצמו לשימוש באויר שתחתיו, ובזה אף כשאינו עומד להדיא לשימוש תחתיו, וכגון במחיצות השולחן, אסור. ודעת המ"ב (ס"ק כב) דיש לחוש לדעתו. אמנם דעת החזו"א (סי' נ"ב ס"ק יד) דלא מצינו בראשונים שחילקו בזה, ואין הבדל בין ד' מחיצות לב' מחיצות, ובכל גווני כל שאינו עומד לשימוש באויר שתחתיו, מותר לעשות זאת כדרכו אף מלמטה למעלה.

ו] ובגוף החילוק בין מיטה לשולחן, הקשה הגרשז"א (שש"כ פכ"ד הערה סח) מדוע שולחן לא נחשב שצריך לאויר שתחתיו להניח שם את רגליו, ולכאו' אפש"ל דאינו צריך דווקא לגג השולחן, אמנם באמת הרי ניחא ליה בגג שהוא מגן עליו וכגון אם ישפך משהו באמצע הסעודה, גג השולחן מגן עליו שלא יתלכלכו רגליו. ותי' ז"ל שם "ושמעתי מהגרש"ז זצ"ל, דאפשר דלא דמי למיטה שרוצים להטמין שם נעליים וכדו', משא"כ הכא אין אדם בא להכניס רגליו מתחת לשולחן, רק בשעה שמשתמש במשטח של השולחן נוח לו שהרגליים יהיו מתחתיו, ולכן אין זה חשיב כמשתמש באויר שתחתיו, עכ"ד. וצ"ב יישובו.

## עשיית אהל לחוד

ז] והנה לעיל (בסעיף ב, ונתבאר בשיעור י) מבואר דאסור ליתן מחצלת ע"ג העצים שבראש הספינה [באופן שאין באחד מהן רוחב טפח, או חיבור ע"י לבוד], אע"פ שהמחיצה עצמה עשויה כבר מערב שבת, ומאי שנא ממטה שאין אסור אלא אם עושה המחיצות והגג יחד, ותי' המג"א (ס"ק ז) בשם הרא"ש (ביצה פ"ד סי' יא) דשאני התם שעיקר כוונתו לעשות אהל לצל, משא"כ במטה אין עיקר כוונתו אלא למטה עצמה לישון על גבה [וכמבואר בשעה"צ ס"ק כה דזהו עיקר תי' של הרא"ש].

ח] ומבואר במ"ב (ס"ק כ) דלאו דווקא לצורך צל, אלא כל שעושהו להשתמש תחתיו אסור, וכמ"ש "והיכא שפורס סדין או מחצלת לשם אהל, כגון להגן מפני החמה והגשמים או כדי שיהיה ראוי להשתמש תחתיו באיזה דבר, אסור אף בלא מחיצות, וכההיא דסעיף ב". וכמו שכתב בשעה"צ (ס"ק כו) "פשוט, דדוקא כשאינו פורס בשביל תשמיש שלמטה באוירו, אז שרי בלא מחיצות". אמנם לכאו' סותר למה שבארנו דדעת השו"ע (בסעיף ז) דכשלא משתמש באויר שתחתיו, מותר לעשות כדרכו את המחיצות והאהל, אפי' מלמטה למעלה. אבל כשמשתמש תחתיו מותר לעשות בשינוי מלמעלה למטה, ואילו כאן במ"ב מבואר דאף אהל לבדו אסור כשמתמש תחתיו.

ותי' החזו"א (סי' נב ס"ק ט) וז"ל "וצ"ל שכוונתו שהאדם משמש תחתיו בפועל וצריך לגגו, והעיקר שתחתיו כעין הגנת דירה". והיינו דכל שמשתמש תחתיו לדיורין, הוי אהל חשוב, ואסור אף כשהיו המחיצות מבעוד יום, אבל כל שימוש אחר, וכגון כיסוי החבית שלא יפלו שם לכלוכים, או הנחת קרשי המיטה, ששימושו להשים שם מנעליו, אינו אסור אלא אם בונה גם את המחיצות, ועושה זאת כסדר מלמטה למעלה.

## סתימת פי ארובה

ט] עוד כתב המ"ב (שם) "כתב המג"א (ס"ק ז) דלסתום נקב שהעשן יוצא [ארובה] בכר של תבן וכיוצא בו, אפשר דאסור, דכיון שיש לאותו המקום מחיצות בפני עצמו הוי כעושה אהל בתחלה". אמנם לכאו' הרי הוי אהל לבד בלי מחיצות ומה הטעם שאסור [ועיין בשעה"צ ס"ק כז מ"ש בזה], וכתב החזו"א (שם) דשאני סתימת ארובה דהוי בנין חשוב [ולחד תי' ברא"ש תלוי בבנין חשוב, וכמו שביאר שם החזו"א]. ולדעתי אפש"ל דסתם סתימה מפני הרוח וכדו', וא"כ חשיב שימוש של דיורין שאסור וכמו שביאר החזו"א בדעת המ"ב, אמנם לשון המג"א משמע כתי' החזו"א דהוי בנין חשוב.

## עשיית אהל לצל כשמחזיקו בידיו

י] והנה בפשוטו כל אהל הנעשה לצל, אסור אף בלי מחיצות כלל, וכמבואר בסעיף ב', אמנם בתהל"ד (ס"ק ז) ובחזו"א (שם ס"ק ב, וכן בסוף ס"ק ט) הוכיחו מהגמ' (שבת מג:) דאף זה אינו אסור אלא כשהוא ע"ג קונדסין וכדו', אבל אם מחזיק האהל בידיו, מותר להניח תחתיו קונדסין וכדו', דהוי מלמטה למעלה דאין דרך בנין בכך [דמבואר שם בגמ' דמותר לפרוס סדין מפני החמה, כשבאין לשמור על המת באופן זה, דאיתא התם "וכן תנא שילא מרי, מת המוטל בחמה, באים שני בני אדם ויושבין בצדו, חם להם מלמטה, זה מביא מטה ויושב עליה. וזה מביא מטה ויושב עליה. חם להם מלמעלה, מביאים מחצלת ופורסין עליהן, זה זוקף מטתו ונשמט והולך לו, וזה זוקף מטתו ונשמט והולך לו, ונמצאת מחיצה עשויה מאליה" הרי דאף כשעושה כן לצל, כל שמחזיקה בידיו, לא חשיב אהל ושרי, ושוב מותר להניח תחתיו קונדסין].

## פריסת טלית בשמחת תורה, מעל החתן תורה ובראשית

יא] ועיי"ש בתהל"ד דהקשה מהמבואר לעיל (סי' שא סעיף מ) שכובע ששוליו רחבים טפח יש בו משום איסור אהל, והרי אין שם עמודים וכדו', וכתב לחלק דראש של אדם הוא דבר יציב ומשום כן חשיב אהל, משא"כ כשמחזיקו בידיו. [ומטריה דחששו הפוסקים שיש בו משום אהל, ויבואר להלן שיעור יב, הוי כמונח על קודנסין, כיון שהמקל מחזיקו בחוזק. ויש להסתפק בחופה המוחזקת ותלויה ע"ג עמודים, ומחזיק את העמודים, אם נחשב שמחזיקו בידיו, או שתלוי בעמודים]. עוד כתב שם (בס"ק ט) דמה שנהגו לפרוס טלית בשמחת תורה, מעל החתן תורה וחתן בראשית, ג"כ שרי מטעם זה, דאין כאן שום קונדסין אלא מחזיקן בידיו. ומבואר דס"ל דטלית ע"ג חתן תורה וכדו', חשיב שימוש של דיורין, ולכן אף בלא מחיצות אסור, אלא דמ"מ צריך שיהיו ע"ג קונדסין ולכך שרי. ולדבריו בית הכנסת שירצו לפרוס בשמח"ת ע"ג עמודים, יש בזה משום איסור אהל.

## כלי רחב הרבה

יב] והנה באופן שהמחיצות עשויות מבעוד יום, כל שהוא רחב הרבה אסור, וכמבואר להלן (סעיף יג) דמשום כן יש בכיסוי החבית משום אהל, והוא דעת התוס' בביצה (שם) דהוכיחו דברחב הרבה, אסור אף אם לא עושה את המחיצות, וביאר החזו"א (שם ס"ק י) דמתוך שהמחיצות רחוקות זו מזו, נחשב שהאהל מחברן זו לזו, ולכך נחשב שעשה גם את המחיצות וז"ל "דכיון שהמחיצות רחוקות זו מזו, כשעושה הגג הוי כעושה גם המחיצות, דע"י הגג משתתפות המחיצה לחטיבה אחת ולשימוש אחד". עוד כתב שם (ד"ה אמנם) דשיעור 'רחב הרבה' לא ידוע לנו.

**המביא תבה ממקום למקום**

יג] וכתב המ"ב (ס"ק מח, וכן מדוייק כאן בס"ק כב) "ותיבה שאינה רחבה כ"כ, מותר לכסותה ואין בזה משום חשש אהל, הואיל והמחיצות כבר עשויות. והיכא שמטלטלה ממקום זה להעמידה במקום אחר ושם מכסה אותה, אסור בכל גוני, דהוי ע"י העמדתו כאילו עושה המחיצה עם הכסוי ביחד" וכו'. ומבואר דעתו דכל שמזיז המחיצות ממקום למקום, אף שמחובר במסגרת, חשיב שעושה המחיצות והכסוי ביחד ואסור. אמנם דעת החזו"א (שם) דלא חשיב שעושה המחיצות, דאל"כ יהיה אסור לכסות קדירות כשהזיזן ממקום למקום. וכן דעת התהל"ד (ס"ק ה) דהוכיח מהדין המבואר לעיל (סי' רנג סעיף ג) דמותר ליתן קדירה ריקנית ע"ג האש ולהניח עליה התבשיל, הרי דאע"פ שהביא לשם את הקדירה הריקנית, מותר לכסותה ולא חשיב שעשה את המחיצות.

**דינים העולים**

1. חז"ל אסרו לעשות דבר עראי, שיש בו מחיצות ואהל, דדמיא לבונה, ודווקא כשעושה כדרכו, קודם את המחיצות ואח"כ את האהל, אבל מלמעלה למטה, קודם את האהל ואח"כ את המחיצות, מותר כיון דאין דרך בנין בכך.
2. ודווקא כשעושה את המחיצות והאהל בשבת, אבל אם היו המחיצות מבעוד יום, מותר ליתן ע"ג את האהל, ובלבד שאינו עושה כן להגין מפני החמה או הגשמים, אבל אם עושה כן לצורך זה, אסור אף באהל לבד, וה"ה כשעושה כן לצורך שימוש של דיורין תחתיו דאסור [מ"ב, חזו"א].
3. העושה מחיצות ואהל, דעת התוס' וכן פסק השו"ע, דדוקא כשעושה מחיצות גמורות, אבל העושה קונדסין ומניח אהל על גביהם שרי [כשאינו לצורך צל]. ודעת הרשב"א דאין חילוק בזה. ובבה"ל כתב דלכתחילה טוב לחוש לדעת הרשב"א, אמנם בשעה"צ לקמן כתב דנוהגים להקל כדעת התוס', וכמו שפסק השו"ע.
4. דעת הרשב"א דדוקא במקום שמשתמש באויר שתחתיו, וכגון מיטה שמניח שם את מנעליו, אבל שולחן וכדו' שאינו משתמש באויר שתחתיו, מותר לעשותו כדרכו, היינו מלמטה למעלה, וכן פסק השו"ע. ולדעת הט"ז דווקא ע"ג ב' מחיצות, אבל העושה ד' מחיצות אסור, כיון שעומד מחמת עצמו לשימוש באויר שתחתיו, וכן דעת המ"ב לחוש לדעת הט"ז, אמנם דעת החזו"א דאין חילוק בזה, וכל שאינו משתמש באויר שתחתיו שרי.
5. כתב המג"א דאסור לסתום נקב של ארובה, ואע"פ שאינו עושה אלא גג לבד, מ"מ הוי בנין חשוב ואסור [חזו"א].
6. אף העושה אהל לצורך צל וכדו', אינו אסור אלא במניחו ע"ג קונדסין וכדו', אבל מותר למתוח אהל ולהחזיקו בידיו, וממילא שרי להעמיד אח"כ תחתיו מחיצות, דהוי שינוי מלמעלה למטה [תהל"ד וחזו"א]. עוד כתב התהל"ד, דמשום כן מותר לפרוס טלית בשמחת תורה, על גבי חתן תורה ובראשית, אבל אסור לפרוס הטלית ע"ג עמודים וכדו'.
7. הביא חבית או תיבה ממקום למקום, דעת המ"ב דנחשב שעשה גם את המחיצות ואסור ליתן ע"ג אהל, ודעת התהל"ד והחזו"א דלא נחשב שעשה את המחיצות, דאל"כ יהיה אסור לכסות קדירות כשהזיזן ממקומם.

**השיעור נמסר בביהכ"נ "בית ציון ואהל אית"ן", נוה יעקב, ירושלים.**

ניתן לשמוע בקול הלשון [טל': [PHONE_REMOVED] או [PHONE_REMOVED] או [PHONE_REMOVED], קוד 1-3-2-2-6, ובשידור חי ביום ה' 22:30].

**נכתב ע"י הרב ש. מ. שליט"א והיה למראה עיני מו"ר שליט"א**