שיעור יג סימן רד סעיף א-ג
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / אורח חיים / סימן רב - רל ברכות הנהנין

**שיעורי הלכה**

![](data:image/gif;base64...)![](data:image/gif;base64...)

**שיעורים מפי מו"ר**

**הגאון רבי רפאל צבי ובר שליט"א**

**..**

**הלכות ברכות**

**שיעור יג**

**~ סימן רד סעיף יא - יג ~**

[סעיף יא] חבושים או גינדא"ש או ורדים ושאר מיני פירות ועשבים שמרקחים בדבש, הפירות והעשבים הם עיקר והדבש טפל, אפילו הם כתושים ביותר, הילכך מברך על חבושים וגינדא"ש בפה"ע, ועל של עשבים בפה"א, ועל של ורדים בפה"א.

# ברכת הוורדים

ובטעם הדבר שעל הוורדים מברך בפה"א ביאר המשנ"ב (ס"ק נג) דאף שהם גדלים על האילן מברך עליהם בפה"א כיון שהם אינם עיקר הפרי ואין מגדלים את האילן בשביל זה, ודמי לקפריסין דצלף שמברך עליהם בפה"א דאינן עיקר הפרי (עיין סימן רב סעיף ו) [ובבאר הגולה ביאר באופ"א דדמי לדבר שכלה גזעו בחורף וצ"ע].

# מאכל המצופה בסוכר או שוקולד

מבואר בשו"ע דשאר מיני פירות שמרקחים בדבש מברך עליהם בפה"ע כברכת הפירות, וכתב המשנ"ב (ס"ק נא) דעל שקדים המחופים בצוקע"ר מברך בפה"ע אפילו שהרוב הוא סוכר, משום שהפרי הוא עיקר, והיינו דבמקום שהעיקר הוא הפרי מברך עליו בפה"ע אפילו שהוא המיעוט ואינו צריך לברך על הסוכר.

והנה מצינו בסימן קסח (סעיף ח) דאותם רקיקים דקים שנותנים עליהם מרקחת, הם טפילים לגבי המרקחת וברכת המרקחת פוטרתן. וכתב המשנ"ב שם (ס"ק מה) שאם נאפו הרקיקים והמרקחת ביחד אמרינן שבטלה המרקחת לדובשנין ומברכים רק בורא מיני מזונות, ואם לא נאפו ביחד ורוצה את שניהם אז צריך לברך על שניהם, ואם רוצה רק את המרקחת מברך עליה שהכל וא"צ לברך על הרקיקין ע"ש.

ומבואר שכשרוצה לאכול את שניהם צריך לברך גם את השקד וגם את הסוכר המצפה אותו, וא"כ צ"ב מדוע באוכל את השקד המצופה בסוכר אינו צריך לברך על שניהם, שהרי הוא רוצה לאכול את שניהם. ונראה לבאר דהרקיקים והמרקחת נחשבים כשני דברים נפרדים שהוא אוכל ביחד, ולכן שייך לומר שיברך על כל אחד בפנ"ע, אך שקדים המחופים בסוכר חשיב שאוכל דבר אחד, ולכן מברך על עיקר אותו המאכל.

אך יש להקשות ממש"כ המשנ"ב בסימן ריב (ס"ק ו) לגבי האוכל פת כיסנין עם גבינה או שאר דברים שמלפת בהם, דאף שהם ג"כ חביבים עליו והוא תאב לאכול אותם, מ"מ מברך רק על הכיסנין לבד דהוא העיקר אצלו, וצ"ע מאי שנא ממש"כ בסימן קסח שכשרוצה לאכול את שניהם מברך גם על הרקיקין וגם על המרקחת. וצ"ל דשם מיירי שטובל את הפת במעט גבינה, דבכהאי גוונא הפת הוא העיקר, ואף שהוא רוצה את הדבר שהוא טובל בו את פתו, עיקר דעתו על הפת והגבינה באה רק לתבל את הפת, וא"צ לברך עליו, אך כשאוכל את הרקיקין עם הרבה מרקחת, אז נחשבת המרקחת וצריך לברך עליה בפני עצמה.

# דוגמאות שונות של עיקר וטפל

והעולה מכל הנ"ל שעל דבר המוגדר כמאכל אחד צריך לברך רק על עיקר הדבר, ובדבר המוגדר כשני מאכלים אם הוא רוצה את שניהם מברך על שניהם, ואם לאו מברך על העיקר ופוטר את הטפל.

ועל כן נראה דשקדים המצופים במעט 'שוקולד' חשיב כדבר אחד, ולכן יש לברך עליו בפה"ע כיון שעיקר אכילתו הוא בשביל השקד והשוקולד טפל לו, אכן באופן שציפה את השקד בכמות גדולה של שוקולד, נראה דצריך לברך שהכל, וכן על ממתקי השוקולד שעוטפים 'חמוציות' וכדו' בכמות גדולה של שוקולד, ג"כ יש לברך 'שהכל', משום שעיקר דעתו ורצונו לאכול את השוקולד, ורק נותן שם פירות כדי לעדן את טעם השוקולד. [אמנם באגרות משה (אורח חיים חלק ג סימן לא) מבואר דעל 'צימוקים' המצופים בשוקולד שכיון שרוצה גם את הפרי וגם את השוקולד צריך לברך על שניהם, ונראה דס"ל דחשיב כאוכל שני דברים יחדיו, ועל כן כתב שיברך על שתיהם כי רוצה את שתיהם.]

וכן נראה לעניין בוטנים המצופים [הנקרא 'קבוקים'] דחשיב כדבר אחד עם הציפוי, ועל כן אם הם מצופים בציפוי דק יש לברך עליהם בפה"א, משום שהבוטן הוא העיקר, אמנם באותם המצופים בציפוי עבה לכאורה נראה דצריך לברך עליהם בורא מיני מזונות [ואף אם הדבר לא בטוח דיש לברך מזונות נראה שיש לברך בורא מיני מזונות שהרי בדיעבד אם בירך במ"מ על בוטנים יצא. ואף אם יש ספק נראה שיש לברך במ"מ, מהטעם הנ"ל שהרי בדיעבד אם בירך במ"מ על בוטנים יצא. אכן מצינו בשערי תשובה לקמן (סימן רז ס"ק א) שהביא בשם האחרונים דגם להיפך מהני, היינו שאם בירך בפה"א על פת הבאה בכיסנין יצא ידי חובתו, וא"כ יכול לברך גם במ"מ ובזה לצאת ידי חובתו, אכן ע"ש שהביא דבריטב"א מבואר שלא יצא, ולדבריו בספק יש לברך במ"מ דבזה בוודאי יוצא בדיעבד].

# הברכה על סלט פירות

ולעניין הברכה על סלט פירות מבואר במשנ"ב (סימן ריב ס"ק א) דהסלט נחשב כ'דבר אחד', ולכן כתב שיש לברך רק ברכה אחת על הסלט, והברכה נקבעת לפי הרוב בתערובת. אכן בשעה"צ שם (ס"ק ד) הביא דברי החיי אדם (כלל נא אות יג) שלדעתו אם החתיכות ניכרות בפנ"ע צריך לברך על כל פרי את ברכתו הראויה, והיינו דחשיב כשני דברים נפרדים. והרוצה להחמיר ולחוש לדברי החיי אדם יקח פרי העץ ופרי האדמה אחרים, ויברך עליהם, ויפטור את הסלט פירות, אך לדינא קיי"ל כהמשנ"ב שמברך רק ברכה אחת דספק ברכות להקל.

[המשך סעיף יא] הגה: כל מרקחת שאין אוכלים אלא לרפואה מברך שהכל.

# מאכל הנאכל לרפואה

הנה מקור שיטה זו היא מהבית יוסף בשם הרא"ה דכל דבר הנאכל לרפואה ברכתו בפה"א, ושם ביאר מש"כ בגמרא (ברכות לח, א) שעל שתיתא רכה מברך שהכל, היינו משום שהיו אוכלים את השתיתא לרפואה, ומכאן הוציא דכל דבר הנאכל לרפואה מברך עליו שהכל נהיה בדברו. ועל אניגרון דנתבאר בשו"ע שמברך בפה"ע היינו משום שגם בריאים רגילים לאכול ממנו [ועיין לעיל בשיעורים כבר נתבאר דהשו"ע (סימן רח סעיף ו) ביאר דהטעם שעל שתיתא רכה מברך שהכל משום שכל דבר שהוא רך עד שיהא ראוי לשתיה מברך עליו שהכל].

ובמשנ"ב (ס"ק נה) הביא דהסכימו האחרונים דלא כהרמ"א אלא מברכים עליו ברכה הראויה לו כיון שעכ"פ נהנה. וציין לדברי המג"א (ס"ק כד).

והנה במג"א (שם) ביאר שאולי הרמ"א מיירי באופן שאינו ראוי לאכול ולכן מברך שהכל, ובמג"א ציין שם למש"כ בסעיף ח, ועיין במחצה"ש שביאר כוונת המג"א דמיירי שראוי לאכילה ע"י הדחק, והיינו דדמי לדין פת שעיפשה שמברך עליה שהכל.

אמנם המשנ"ב השמיט את הביאור הזה של המג"א, [ואף שלדינא הביא את דינו של המג"א בשעה"צ (ס"ק לז)], ונראה טעמו דס"ל דדוחק לבאר דברי הרמ"א דהוא משום שאינו ראוי לאכילה אלא ע"י הדחק, שהרי מקור דברי הרמ"א הוא מהבית יוסף ושם מבואר הטעם משום דעשוי לרפואה, וכעין זה רמז השעה"צ (ס"ק מה).

# חנקתיה אומצא

כתב הרא"ש (ברכות פרק ו סימן מג) בשם ר' עמרם גאון דהשותה מים מחמת שחנקתיה אומצא לא יברך משום שהוא אנוס על כך, אך לאחריה צריך לברך, והרא"ש שם חלק דא"צ לברך כלל אפילו לא אחריה משום שאינו נהנה כלל משתיה זו.

והנה נתבאר בשו"ע (סעיף ט) דהאוכל והשותה לרפואה מברך עליו תחילה וסוף, אמנם ברמ"א (סעיף ח) מבואר שאם אנסוהו לאכול אינו מברך עליו, ונראה דדעת ר' עמרם גאון שהשותה מחמת אומצא דמי למי שהכריחו אותו לשתות שהרי הוא אינו רוצה כלל בשתיית המים ועושה כן רק כדי להעביר את האומצא מגרונו, ולכן אינו מברך עליו, אך הראשונים שחלקו על דבריו פירשו דחנקתיה אומצא דמי למי שהוא שותה לרפואה, שהרי מחמת האומצא הוא רוצה לשתות את המים להעבירה מגרונו.

[סעיף יב] כל שהוא עיקר ועמו טפילה, מברך על העיקר ופוטר את הטפילה, וכל דבר שמערבין אותו לדבק או כדי ליתן ריח או כדי לצבוע התבשיל ה"ז טפילה, אבל אם עירב כדי ליתן טעם בתערובות, הרי הוא עיקר, לפיכך מיני דבש שמבשלים אותם ונותנים בהם חלב חטה כדי לדבק ועושים מהם מיני מתיקה אינו מברך במ"מ, מפני שהדבש הוא העיקר.

ובמשנ"ב (ס"ק נז) הביא מהמג"א דדווקא אם עירב אחד מה' מיני דגן ליתן טעם אמרינן שהמין דגן הוא העיקר ומברך על העיקר ופוטר את הטפל, אך אם הוא מערב דבר משאר מינים אזלינן בתר רובא.

ויש להסתפק אם יש שליש פרי של בפה"ע, ושליש דבר שמברך עליו בפה"א ושליש דבר שמברך שהכל מה יברך על התערובת, ויתכן דבכה"ג אמרינן שיברך שהכל שהרי בדיעבד מועיל ברכת שהכל על הכל וצ"ע.

וכעין זה יש לדון בדבר שיש כארבעים אחוז מפרי שברכתו העץ וכשלושים אחוז מפרי מסויים שמברך בפה"א וכשלושים אחוז מפרי אחר שברכתו בפה"א, ויש לדון האם נאמר שיברך בפה"ע משום שמזה יש את הכמות הכי גדולה, או שמצטרפים שני הפירות שמברך עליהם בפה"א ויש בהם רוב נגד פרי העץ.

ויתכן דבכל ספק יש לברך בפה"א כי הוא מועיל בדיעבד על דבר שברכתו בפה"ע. וצ"ע לדינא. ואם יכול לפטור ע"י שיאכל בנפרד מאכלים לפי ברכתם שפיר דמי.

# בדין כל שיש בו

והנה מבואר ברמ"א דאם עירב כדי לתת טעם בתערובות שהוא עיקר היינו דוקא שיש שם ממשות מן הדבר הנותן טעם ודבר חשוב, והיינו אף בה' מיני דגן דרק אם מערב מהדגן כדי לתת טעם בתערובת מברך במ"מ, אך אם נותן רק מעט קמח שאינו בא לטעם אין מברכין עליו.

אמנם כתבו אחרוני זמנינו דעל שניצל המצופה בפירורי לחם יש לברך שהכל, דכיון שמבואר ברמ"א שצריך שיהיה ממשות בטעם, מסתבר שצריך שהדגן יהיה חשוב, וכיון שאת הפירורי לחם נותנים רק לטעם בעלמא, ואינו בא להשביע, מסתבר דאניו נקרא חשוב ולכן יש לברך עליו שהכל. אכן במקומות שעושים את השניצל עם ציפוי עבה מאוד כדי להשביע אפשר דצריך לברך עליו במ"מ.

[סעיף יג] כל דבר שהוא מסופק בברכתו יברך שהכל.

ובמשנ"ב (ס"ק ס) הביא מהמג"א (ס"ק כו) שאם הוא דבר שיכול לפוטרו ולאכול בסעודה עדיף טפי. ומבואר דדין זה שהוא נפטר בברכת שהכל הוא רק דין בדיעבד, ואין לסמוך על זה לכתחילה.

**הדינים העולים:**

1. פרי המצופה בסוכר מברך כברכת הפרי כי עיקר מטרתו היא באכילת הפרי.
2. אמנם באופן שאוכל הרבה שוקולד שבתוכו יש פרי קטן נראה שמברך שהכל, כי עיקר אכילתו היא בשביל השוקולד.
3. ולכן נראה שעל בוטנים מצופים [קבוקים] עם הציפוי דק יש לברך בפה"א ובציפוי עבה יברך במ"מ.
4. כשאוכל סלט שיש בו ב' מינים אם החתיכות גדולות יש לברך על כל מין בפנ"ע ובחתיכות קטנות דעת המשנ"ב שמברך לפי הרוב, והחיי אדם פסק שיברך על שניהם, וטוב לכתחילה שיברך בפה"א ובפה"ע על פירות אחרים.
5. דעת הרמ"א שהאוכל דבר לרפואה מברך עליו שהכל, ולדינא קיי"ל שאם הוא ראוי לאכילה מברך עליו כברכתו.
6. על השניצל מברך שהכל, ואם הציפוי שלו עבה ובא להשביע צ"ע.