סי_ שצד, אחד מבני חבורה
קטגוריות: שו_ע / יורה דעה / יורה דעה - דור המלקטים

יו"ד סימן שצ"ד

1. אחד מבני חבורה שמת - סעיף ה'.
   1. **שבת** (ריש דף קו.) – "אחד מבני חבורה שמת תדאג כל החבורה כולה אמרי לה **דמת גדול** ואמרי לה **דמת קטן**".
      1. רש"י (שם) – "דמת גדול. יש לדאוג, הואיל ושלטה מדת הדין בראש הבית. ואמרי לה דמת קטן: שבקלקלה מתחילין מן הקטן".
   2. **מביא רק חלק ראשון של חז"ל, 'אחד מבני החבורה שמת תדאג כל החבורה'**.
      1. רמב"ם (אבל פרק י"ג הל' י"ב) – "ואחד מבני חבורה שמת תדאג כל החבורה כולה".
      2. מנורת המאור (פרק ו' המצוות עמ' תקי"ט) – "ואחד מבני החבורה שמת תדאג כל החבורה".
      3. טור (סעי' ה') – "ואחד מבני החבורה שמת תדאג כל החבורה כולה".
      4. שלטי הגבורים (מועד קטן דף יח. אות ד') – "כתב מיי' ... ואחד מבני החבורה שמת תדאג כל החבורה כולה".
      5. מחבר (סעי' ה') – "אחד מהחבורה שמת, תדאג כל החבורה".
      6. לבוש (סעי' ה') – "וכן אחד מהחבורה שמת מדת הדין מתוח כנגד כל החבורה וידאגו כולם".
      7. ערה"ש (סעי' ג') – "ואחד מבני החבורה שמת תדאג כל החבורה כולה".
      8. ילקוט יוסף (אבלות הערות סי' כ"ז סעי' ו').
   3. **מביא כל לשון חז"ל**.
      1. אורחות חיים (הל' אבל סי' כ"ו) – "אמרו חכמים ז"ל במסכת שבת אחד מן האחים שמת ידאגו כל האחים כלן. אחד מבני חבורה שמת תדאג כל החבורה. אמרי לה דמת גדול הואיל ונשלח המכה בראש הבית ואמרי לה דמית קטן שבקלקלה מתחילין מן הקטן".
      2. לחם משנה (הל' אבל פרק י"ג הל' י"ב) – "תדאג כל החבורה וכו'. בפרק ר"א דאורג (דף ק"ו א) אמרו אמרי לה במת קטן ואמרי לה במת גדול ורבינו לא פירש משום **דלא נ"מ כלל לענין דינא**".
   4. מר"מ – משרת משה (עטייה, הל' אבל פרק י"ג הל' י"ב), משנה הלכות (חי"ג סי' רכ"ז).
      1. בית הילל (ס"ק א') – "ופירש רש"י ... אם כן משמע מכאן דוקא כשמת גדול או קטן, אז יש לדאוג כדפירש רש"י אבל אם מת בינוני, אין לדאוג כל החבורה. ולמה כתבו סתם, מת אחד מן החבורה צריך לדאוג כל החבורה ... ונראה לפרש באמת רבי יוחנן סבירא ליה אפילו מת בינוני, שכן משמע מלשונו, מת אחד מן החבורה וכו'. והא דאמרינן בגמרא אמרי לה דמת גדול, ואמרי לה דמת קטן, לא קאי אדברי רבי יוחנן. אלא **דפליגי אדברי רבי יוחנן**. והרמב"ם [אבל יג, יב] פסק לחומרא כרבי יוחנן אפילו במת בינוני, וק"ל".
      2. שכנה"ג (הג' טור אות ב') – "ואחד מבני חבורה שמת תדאג כל החבורה כו'. נ"ב: וקשה, למה לא כתב אמרי לה דמת גדול ואמרי לה דמת קטן. ונ"ל, דמספקא בין מת גדול בין מת קטן תדאג כל החבורה. מהרע"י".
      3. שבט יהודה (על סעי' ה'), הו"ד בבדה"ש (סעי' ה' בי' ד"ה אחד) – "ולכאורה אם מת האמצעי אין לחוש דהא אינו לא גדול ולא קטן ולפ"ז הי"ל להרמב"ם ז"ל להזכיר זה ומדסתם משמע דלעולם ידאגו וי"ל **דמפרש גדול לגבי קטן ממנו דידאגו כל הקטנים** ממנו ואע"ג דלהאי לישנא דאם מת ב' או ג' לא יחושו הקודמים לו מ"מ יש לחוש להך לישנא דמת קטן ופירושו קטן ממנו ונמצא **דהחושש לשתי הלשונות מכח דחמירא סכנתא** לעולם כל האחין לא ימלטו מהדאגה ועיין בס' עץ החיים למהר"ח אבולעאפיא ז"ל בפרשת מקץ והקרוב לו' דטעם רבינו הוא לקוח מהך דפ"ק דכתובות גבי ינוקא דריש לקיש לקיש הדורש קום אימא מילתא כנגד אבלים ואמר זאת היא עומדת לעד כתוב הוא מששת ימי בראשית וכו' וכדפירש"י שם יע"ש ודו"ק".
      4. ילקוט יוסף (אבלות הערות סי' כ"ז הע' ו') – "הרמב"ם לא הזכיר מת קטן או מת גדול, וסתם הדברים ... לפי זה מובן למה הרמב"ם השמיט פרט דמת גדול ומת קטן הנזכר בגמרא, שאם העיקר הוא הדאגה ולפשפש במעשים, מה לי מת קטן ומה לי מת גדול. הרי כל החבורה היא יחידה אחת, וכשמת אחד מהם, בין גדול בין קטן, תדאג כל בני החבורה כולה. וזה מה שמסיים הרמב"ם את הפרק, הכיתה אותם ולא חלו מכלל שצריך להקיץ ולחול. הגמרא באה לומר לנו את גודל הדאגה, שבקטן וגדול יש לדאוג ממדת הדין המתוחה, וזה כבר רמז הרמב"ם בתחלת דבריו, שכל מי שאינו מתאבל הרי זה אכזרי. ולכן לא הוצרך לפרט מת קטן מת גדול, והדברים ק"ו בחבורה של בני תורה, אשר נקשרים זה לזה בקשר של תורה, קשר של מדות, כאיש אחד ובלב אחד, אין לך חבורה גדולה מזו, והחיוב גדול יותר לדאוג ולדאוג. [מתוך דברי הספד שנישאו על אחד מבני החבורה, תלמיד הישיבה ר' ברוך פחלייב ז"ל]".
   5. **שבת** (סוף דף קה:) – "ואמר רבי חייא בר אבא אמר רבי יוחנן: **אחד מן האחין שמת** ידאגו כל האחין כולן".
      1. לבוש (סעי' ד') – "אמרו חכמים ז"ל [שבת קה ע"ב] **אחד מבני המשפחה** שמת ידאגו כל המשפחה, משל למה הדבר דומה לכפה של אבנים כיון שנזדעזע אחד מהם נזדעזעו כולם, כלומר שמדת הדין מתוחה כנגדם עד שיתרפה מעט מעט, כי כל שבעה החרב שלופה ועד שלשים היא רופפת ואינה חוזרת לתערה עד אחר שנים עשר חדש, לפיכך שלשה ימים הראשונים יראה האבל כאילו חרב מונחת לו בין כתיפיו, משלשה ועד שבעה כאילו זקוף כנגדו בקרן זוית, משבעה ועד שלשים כאילו עוברת לפניו בשוק, ואחר כך כל אותה השנה עדיין מתוח כנגד אותה משפחה, ואם נולד בן זכר באותה משפחה נתרפאה כל המשפחה".
      2. בית הילל (ס"ק א') – "גם השמיטו אחד מן האחים שמת ידאגו כל האחים כולם".