לא הוכר האיסור
קטגוריות: ש_ס / מא חולין / חולין - הרב וורצל / תערובות ובב_ח / דברים החשובים / דשיל_מ

יו"ד קב-ב לא הוכר מעיקרא

כתב הרמ"א דכל שלא הוכר האיסור מעיקרא קודם שנתערב אין בו חומרא של דשיל"מ, ומקורו מהמרדכי פ"ק דשבת שהובא ברמ"א או"ח-שכ גיגית מלאה ענבים ויש בגיגית יין צלול שיצא מער"ש כל היין היוצא בשבת מתבטל, ואינו בדיו דשיל"מ כיון שלא הוכר מעולם כלל.

[ועי' מש"כ בדין ביטול ברוב ובס' בסתירת ד' המרדכי לדבריו דכל שמעורב מתחילת ברייתו אין בו ביטול].

ובטעם הדבר נחלקו רעק"א לעיל בהג' יו"ד-טז והחוו"י-קלג, דדעת החוו"י שהוא דין כללי בכל דברים החשובים דלא בטלי שאם לא הוכרו מעיקרא אינם בדין זה.

ועפי"ז דן במש"כ השו"ע סי' טז שאם שחט את האם והולד מעורב בשאר בהמות אין לו היתר לשחוט שאר בהמות אלא ע"י דכביש להו וניידי וכל דפריש מרובא פריש ושני האחרונות אסורות, וכתב דכ"ז בנתערב הולד אחר שחיטת האם שהאיסור הוכר מקודם, אבל אם נתערב ואח"כ שחט את האם מותר לשחוט את הבהמות מתורת ביטול ברוב דל"ש בזה בע"ח לא בטלי.

אבל רעק"א כתב דסברת הרמ"א הוא סברא מסויימת לענין דשיל"מ ומפרש עפי"ד רש"י דעד שתאכלנו באיסור תאכלנו בהיתר וכל שלא הוכר מתחילה לא חשיב איסור לענין זה, והדברים צ"ב, ועי' בדה"ש קב-מב מש"כ לבאר, ואינו נראה.

שו"ר בפמ"ג מ"ז פא-ה,קב-א ושפ"ד קב-יב, הביא מאו"ה ז-ג שגם לענין חה"ל כתב היתר זה וה"ה לכל דברים החשובים נמי, וסייע מזה לד' החוו"י, ועוד נתבאר במקו"א.

וה"נ בנתערב חתיכה בחתיכות ואח"כ נדר מהם לכאו' חשיב שלא הוכר בתערובת עד השתא, ועי' בגליון מהרש"א מש"כ להוכיח מד' הר"מ דס"ל חמץ שאוסר במשהו הוא מטעם דשלי"מ וס"ל דחו"נ בפסח הרי דאף שלא הוכר האיסור ישנו בדין דשיל"מ, ויל"ד דשאני חמץ דמיקרי איסורא בלע, ועי' מש"כ לענין חמץ.

ובעיקר ד' הרמ"א עי' בשעה"מ פ"ה מהל' יו"ט דלא נאמר האי כלללא אלא באיסור דרבנן, אבל בבדה"ש ביאורים שהוכיח מכ"ד דאף בעיקרו דאורייתא יש להתיר.