לימודי זכות על שאינן נזהרים בזה
קטגוריות: ש_ס / מא חולין / חולין - הרב וורצל / אלו טריפות / תולעים

סי' פד לימוד זכות על חסרון זהירות בתולעים

הפוסקים דנו ללמד זכות על שאין נזהרים בתולעים לבררם כראוי ונביא כמה מההיתרים שהביאו:

א. הכו"פ נקט דבריה בעינן שתאסר מתחילת ברייתה אבל תולעים שאין נאסרים עד אחר שפירשו אינו בכלל בריה, וכבר הבאנו במקו"א שרוב אחרונים דחו זה דוודאי בכלל נאסר מתחילת ברייתו הוא.

ב. באמ"ב בב"ח-ד הביא בשם גאון אחד ללמד זכות בזה דמתעסק הוא באכילתן ואף דבחלבים ועריות חייב ה"מ היכא דנהנה משא"כ באכילת תועלים המאוסים, וכ"ה בדרכ"ת פד-כח משו"ת בית אפרים, וכ"נ בשיבת ציון א-כח.

ולא ציין לנו האמ"ב מי הוא גאון זה, ואולי כוונתו למרן הגרי"ס, עיין בתשובת רעק"א א-ח ובביאור אחיזה בעקב שם מה שהביא בענין זה שהגרי"ס בצעירותו שאל כן להגרע"א למה לא נתיר משום מתעסק, וע"ז נסובה תשובת רעק"א שם דמתעסק הוא רק פטור מחיוב קרבן אבל איסורא מיהת עבר, עיי"ש מה שהביא עוד בזה [ועי' תשובות והנהגות ד-קצ שהביא מעשה זה], וע"ע בשיבת ציון-כח שג"כ נטה להתיר מטעם זה, וכן הביא בדרכ"ת פד-כח משו"ת בית אפרים החדשות.

אבל באמ"ב דחה סברתו דיסוד ענין שכן נהנה אינו תלוי בהנאה דוקא רק יסודו דחיובו הוא מכח שגופו נפגש באיסור ואי"צ מעשה ל"ש בו פטור מתעסק, ועיין תוס' סנהדרין סב:, ועוד הארכנו במקו"א.

[וע"ע בפמ"ג פתיחה כוללת ג-ה נסתפק לענין מרור הו"ד בהג' רעק"א תעה-ד ובביאוה"ל שם, ועפנ"י ר"ה כח. וערל"נ שם כט. דל"ש בו שכן נהנה, אבל במאירי ר"ה כח. מבואר להדיא שיש בו שכן נהנה, וכ"כ בחת"ס בסוגיא דמצ"כ מתוס' פסחים קטו. (ד"ה מתקיף) וכתב שהוא פשוט כביעא בכותחא דתלי במה שנכנס לגופו].

אבל בעיקר מה שדימה ענין זה למתעסק יש להשיב בתרתי, חדא דכיון שידוע לו מראש שיתכן שיש שם תולעים אינו מתעסק כלל והוא מודע לכך מראש, מיהו לפי"ז יש להתיר לכה"פ משום דבר שא"מ [וכנראה דמי לנידון האחרונים בספק פס"ר לשעבר], שו"ר שעמד בזה בהליכות שלמה פסח פ"ז בהע' דכל שיש חיוב בדיקה משום מיעוט המצוי לא חשיב מתעסק, וכ"כ בתשובות והנהגות שם.

ועוד יש לדון שהוא מתכוין לאכול כל מה שלפניו ומה שאינו יודע שחלק ממנו תולעת לא חשיב מתעסק או חסרון כוונה, ועי' מנח"ש א-ו שדן בסברא זו.

ג. ע"ע בערוה"ש סי' ק' יג-יח הביא מהכו"פ ומשכנו"י-לא שיש לסמוך על הסוברים דבריה בטלה בתתק"ס, עיי"ש שכן סוברים בה"ג והרי"ף ועוד, והרי בשעה"ד סמכינן באיסור דרבנן אפי' על יחיד כנגד רבים.

ד. לימוד זכות נוסף כתב בכת"ס יו"ד-סג באורך עפ"י לשון הרמ"א-קג דמשמע בריה פגומה בטלה, אלא שבתשובת הרשב"א נקט דזבוב הוי בריה [ועי' בכת"ס שהרשב"א לשיטתו שלמד מירושלמי דעכבר בטל בתתק"ס והר עכבר הוא מדברים המאוסים].

ומסיק שם שהכל תלי בטעם דבריה לא בטלה שאם הוא מטעם חשיבות הרי הוא כחה"ל דלא בטל אפי' באלף ובדברים הפגומים ליכא, אבל דעת הרשב"א שהוא משום שחייב עליו מלקות החמירו בו חז"ל לעשות בו היכר ולכך בטלה בתתק"ס שאינו כדבר חשוב, ולשיטתו גם בפגומים יש דין בריה.

ועפי"ז כתב דכיון דקי"ל בריה לא בטלה אפי' באלף ממילא עיקרו משום חיבות ובפגום שרי, אלא דמ"מ יש לנו להחמיר כדעת הרשב"א דפגום אינו בטל כש"כ בשו"ע-קז אבל היכא שיש תתק"ס שרי ומזה לימוד זכות עכ"פ באופן שיש תתק"ס.

ועי' חוו"י-קה דבפרעוש שנפל לקדירה אוסר אותה כדין בריה, ובפמ"א ב-סז העיר עליו מלשון הרמ"א-קג דבפגום ליכא דין בריה, אבל באמת הפמ"א הצדיק דעת החוו"י לאסור וכתב דד' הרמ"א שהתיר תמוהים שהרי מבואר בשו"ע קד-ג דזבובים יש להם דין בריה [בב"י הביא בשם הא"ח דבפגום נמי יש דין בריה וכתב שאין דעת הפוסקים כן בטור-תמז, וגם ע"ז כתב הפמ"א דהיינו דוקא לענין איסורי משהו דס"ל שישהיתר נטל"פ גם באיסורי משהו אבל לענין בריה וודאי יודה הב"י לאסור גם בפגום].

ובכת"ס כתב ליישב ד' הרמ"א שאין כאן סתירה דד' השו"ע-קד הוא מד' הרשב"א והחמיר כוותיה דוקא באופן שאין תתק"ס אבל באלף שפיר בטל, וכנ"ל.

אמנם מה דפשיטא ליה להפמ"א וכת"ס דבריה פגומה בטלה לדעת הרמ"א, עי' בפר"ח ובהג' בי"מ על הרמ"א סי' קג דבריה שהיא סרוחה מעיקרא אינה בטלה ורק אם הסריח אח"כ אין בו דין בריה, וזה הפשוט ביישוב סתירת השו"ע לד' הרמ"א, וכ"פ בפשיטות בפמ"ג שפ"ד ק-א ובפתיחה ג-א, וממילא אין כאן שום לימוד זכות, אמנם בערוה"ש ק-יח הצדיק ד' הפמ"א הנ"ל וכפשט לשון הרמ"א.

[בדברים המאוסים שנפגמו ונסרחו מצ"ע נתבאר במקו"א בדין עכברא השיטות בזה].

ה. בערוה"ש שם הביא עוד מהמשכנו"י דדין בריה דלא בטלה הוא רק באופן שהבריה קיימת בפנ"ע אבל כאן אינו עומדת לעצמה אף פעם רק נדבקת לתערובת ואין בכה"ג דין בריה.