טו - שבת ח_ א_
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / הוצאה / הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / מ_מ הוצאה מהדו_ק

סדר הלימוד אי"ה לזמן אלול הבעל"ט - ח' א' אמר אביי זרק - ט' א' אחרים, ק"א א' א"ר הונא - ק"א ב' ספינות

ח' א' - זרק כוורת גבוהה י' וכו' רחבה ו' פטור, - בפירש"י כתב דטעם הפטור הוא משום דהוי רשות לעצמה, ואנן ממשכן גמרינן שהיו זורקין מחטיהן זל"ז ולא היו זורקין רשויות, - ועי' בגהש"ס שהק' ממש"א לקמן צ"ו ב' דלא הי' זריקת ד"א ברה"ר, וכל ד"א ברה"ר הלכתא גמירי לה, וכבר עמדו בזה התוס' הרא"ש והריטב"א, והריטב"א כתב דצ"ל דמש"א לקמן צ"ו ב' דהלכתא גמירי לה, היינו להא דהויא תולדה ול"ה אב.

ועי' תו"י שהק' דמצינו במשכן הוצאת רשויות שהוציאו את הארון והמזבחות, ועי' פסקי רי"ד וריא"ז דכל הא דפטרינן בזריקת רשויות הוא רק בזורק, דלא הי' במשכן זריקת רשויות, אך במוציא מרה"י לרה"ר חייב, והרי"ד שם מדמי לה לדינא דמוציא משוי למעלה מי' חייב, ומ' מדבריו דלא נתחדש חיובא דמוציא למעלה מי' אלא במעביר ולא בזורק, וכ"ה משמעות ד' רש"י לקמן צ"ב א', ואכ"מ, (ולפ"ז מסתבר דאף המושיט פטור, דלא ילפינן מושיט ממעביר, וכאשר כ"ה מבו' ממש"א לעיל ג' ב' דהמושיט מרה"י לרה"ר ומניח למעלה מי' חייב, והרי דלא ילפינן מושיט ממעביר), - אך עי' ריטב"א דלפירש"י לא פטרינן אלא בזורק ד' אמות ברה"ר, ולא בזורק מרה"י לרה"ר, ולכאו' הוא מכח ה"ט דבהוצאה מרה"י לרה"ר היתה הוצאת רשויות.

עי' בפי' הר"י מלוניל דכל הא דפטרינן הוא רק כשזרקה בקומתה שהיא נחשבת רשות, אבל אם זרקה שלא בקומתה אלא כמין שכיבה מיחייב, ומבו' דאף דפירש שם דהפטור הוא משום דל"ה במשכן זריקת רשות, מ"מ לא פטרינן אלא כשהיא עומדת בקומתה דחשיבא כרשות, אך הפנ"י והראש יוסף כתבו דלדעת רש"י יש לפטור בזה, ורק לדעת התוס' דהפטור הוא משום דהוי כזורק מרה"י לרה"י דרך רה"ר, יש לחייב בכה"ג, - ועיי"ש בסו"ד שפירש דהא דזרקה שלא בקומתה חייב, הוא משום דנחה ברה"ר, ומבו' דהא דפטרינן בזריקת רשות משום דל"ה במשכן, אי"ז גזה"כ בעלמא, אלא הוא משום דכיון דהיא חולקת מקום לעצמה, ליכא בזה הנחה גמורה ברה"ר, וכיון דל"ה במשכן כה"ג, ה"ה פטור, ובזה ניחא משה"ק בתוס' הרא"ש, דאם בעינן דוקא דומיא דמשכן, א"כ זרק אוכלין ומשקין ליפטר דבמשכן לא היו זורקים אלא כלים, ובזה מבו' טפי הא דמפלגינן בזה בין זורק למעביר, ודמי ממש להא דמעביר למעלה מי' חייב וזורק פטור, והרי דבמעביר ל"ב הנחה גמורה ברה"ר, - אך בשיטה להר"נ כתב דאין לחלק בזה, ובדבריו שם מ' דאף בכה"ג לא חשיב כנח ברה"ר, וצ"ע, דכל שהיא כמין שכיבה, הרי אינה חולקת רשות לעצמה, (אך גיר' הר"ן בד' ריו"נ היא "כמין ארובה", ואולי מפרש לה בע"א).

ועי' רשב"א שכתב, במהד' ז"י החדש, והעתקנו לשונו מפני שאינו בשאר דפוסים, ז"ל, ול"נ דזורק מרה"ר לרה"י אפי' גבוהה י' ורחבה ד' חייב, דכיון דרה"י עולה עד לרקיע אין כלי חולק בו רשות לעצמו, ולא חשיבא רשות לעצמה אלא ברה"ר שאין תופסת אלא עד י', ואפשר דאפי' ברה"י פטור, דכל שגבוהה י' ורחבה ד' יצאה מתורת כלי והו"ל רשות לעצמה וכזורק (מרה"י) [רה"י] לרה"י הוא דכל מקום שהיא רה"י היא, עכ"ל, ולכאו' הוא כדעת רש"י דפטורא דזריקת כוורת הוא משום דהיא רשות לעצמה, ואפ"ה לא פטרינן אלא בגונא דבפועל היא רשות לעצמה, וכד' הר"י מלוניל, וזהו שנסתפק אם בזורק לרה"י, כיון דרה"י עולה עד לרקיע ואין כלי חולק רשות לעצמו, ה"ה חייב, וצ"ל דפטורא דזריקת רשות, הוא רק בהנחה ולא בעקירה, (אך שמא י"ל בדוחק דאיירי בגוונא דברה"ר היתה מוטה על צידה דאינה רשות לעצמה), וצ"ע, או דכיון דהיא גבוהה י' ורחבה ד' ויצאה מתורת כלי, ה"ה חולקת רשות לעצמה אף ברה"י, וזה מתפרש לפ"ד הרשב"א לעיל ה' א', דאף ברה"ר אין כלי חולק רשות לעצמו כל שהוא בתוך י' שהוא באויר רה"ר, וה"נ ברה"י דעולה עד לרקיע אין כלי חולק רשות לעצמו אף כשהוא גבוה י', וע"כ כ"ז הוא דוקא בכלי, ועי' אבהא"ז פי"ד משבת הי"ט, וצ"ע.

עי' חי' חת"ס לעיל ג' ב', דלמש"כ רש"י דפטורא דזריקת כוורת הוא משום דל"ה במשכן זריקת רשויות, הרי דבזורק כוורת מלאה חייב על זריקת מה שבתוכה, וצ"ע אם זה מתישב עם מש"נ לעיל מד' הר"י מלוניל דגם לד' רש"י פטורא דזריקת כוורת הוא משום דליכא הנחה גמורה ברה"ר.

עי' בחי' הגר"ח בפי"ד משבת דכל הפטור דזריקת רשויות, הוא רק אם הוי תוכו רה"י, אך אם רק על גבו הוי רה"י מדינא דתל, לא חשיב כזריקת רשויות, כיון דהיא עצמה אינה רשות, אלא שהיא גורמת מקום שהיא על גביו רה"י, וכ"כ בשפ"א בדעת הר"ח, - אך בד' רש"י בד"ה כפאה על פי', מבו' דכל שיש ברחבה ו' ה"ה פטור אף כשכפאה על פי' ול"ה רה"י אלא על גבה, שהרי אין בתוכה י', דעובי השולים ממעט מי', - וכ"ה מבו' גם בפי' ר"ח, דאם ל"ה בכוורת חלל הי' די לה בדע"ד, והרי דאף בכה"ג דאין לה חלל והו"ל כתל, ה"ה פטור, - וכ"ה מבו' גם ממשה"ק קמאי מארון אף דל"ה בו גובה י' אלא עם עובי הכפורת והו"ל כבית שאין בתוכו י' דל"ה תוכו רה"י, וצ"ע.

בפירש"י כתב דאף דסגי בה' טפחים וג' חומשין, לחומרא לא דק ולהפרישו מאיסור שבת, ומבו' בדבריו דאי"ז לא דק בעלמא, אלא דינא קתני, דכל דלית בה ו' טפחים ה"ה חייב מדרבנן, וי"ל בזה משה"ק הרמב"ן דבכל מקום דאמרינן לא דק מקשה ומתרץ לה בגמ' בהדיא, ועי' רמב"ן בחי' ובמלחמות שהק' דאף כשיש בה ו' פטור אבל אסור, ועי' ראש יוסף דמ"מ אינו חייב מכת מרדות, וכשאין בה ו' ה"ה חייב מכת מרדות, והרמב"ן שהק' לטעמי' דפירש דהוי דומיא דלא דק דבעלמא, - ועי' ר"ח ורי"ף דבעינן ו' טפחים כדי שיהא בה אויר ד"ט מלבד עובי הדפנות, ועי' תוס' שהק' ע"ז מהא דבור וחוליתו מצטרפין משום דאי בעי מנח מידי ומשתמש וכמש"א בעירובין ע"ח א', ועי' בפי' ר"ח בעירובין שם, דלפירושו לא נתבאר ד"ז התם, וכ"ה גם דעת הרמב"ם שם, ועי' מלחמות דשאני מחיצה דכוורת דלא מנח מידי עלייהו ולא משתמש ליה משום דמיקלקלי, ועי' רשב"א שהאריך בזה, ובסו"ד הביא מירושלמי דהא דבור וחוליתו מצטרפין לד', הוא רק כשהעומד מרובה על הפרוץ, ועי' בחי' הגר"ח בפי"ד משבת במש"כ לבאר בזה, בהא דבעינן גם לעומ"ר וגם להא דאי בעי מנח מידי, - ועי' בפי' רבינו פרחי' שהביא ד' הרמב"ם דהא דבעינן ו' טפחים, הוא משום דהשיעור דכל אמתא וכו' אינו מדוקדק, וכתב דמבו' לפ"ז דעובי המחיצות משלים לשיעור ד"ט, אך לכאו' י"ל דלדעת הרמב"ם מתפרש מש"א אביי רחבה ו', דקאי על חללה, וכמבו' בד' הרשב"א דיל"פ כן, ואין מקור מזה דעובי המחיצות משלים לשיעור, וכ"ה מבו' מד' הרמב"ם בפיהמ"ש בריש פירקין דמפורש בדבריו דאין עובי המחיצות משלים לשיעור דע"ד, וכ"ה משמעות דבריו בפי"ד משבת ה"א, וכמש"כ בחי' הגר"ח שם, - ועי' בחי' הגר"ח שם שהאריך הרבה בענין זה, ולהלן יתבאר עוד בעזה"י בדבריו.

בפירש"י הק' דאף באין גבוהה י' הויא רשות לעצמה דה"ה כרמלית, ועי' ריטב"א שכתב דאין כרמלית בכלים, ועי' מהרש"א דאף דרש"י גופי' כתב לקמן בד"ה פחות מכן דאין כרמלית בכלים, היינו רק שלא החמירו בו ככרמלית, ועי' חי' אהעו"ז לעיל ה' א' שהוכיח מזה בדעת רש"י דהא דאין כרמלית בכלים היינו דהוי מקו"פ, ולא החמירו חכמים לחשבו ככרמלית, וכמש"כ בהג"א סימן ט"ו, דאם הו"ל כרה"ר, וכמש"כ התוס' וש"ר לעיל ה' א', מהיכ"ת דיחשיבוהו חכמים כרשות לעצמו, ועי' בחי' הגרע"א שעמד בכעי"ז, ועיי"ש שהוכיח כן גם מד' רש"י לעיל ז' א' ד"ה דעד י', דאם כלי בטל לרשות שעומד בה, מ"ט לא העמיד רש"י לדינא דאין כרמלית למעלה מי' בכלי שאינו רחב ד' שבכרמלית, וכ"נ גם מעיקר מה שהוצרך רש"י לקמן לה"ט דלא גזרו רבנן לבטלו מתורת כלי, ועי' קרני ראם ע"ד המהרש"א שרמז לזה.

ועי' תוצאות חיים סו"ס ט"ו שכתב עוד בד' רש"י, למש"כ בשיטה להר"נ לקמן י"א ב' בשם התוס' דבכלי גדול דכובדו קובעו יש כרמלית בכלים, עיי"ש.

עי' עוד במהרש"א דהא דלא הק' רש"י גם בגבוהה י' ואין רחבה ד', הוא משום דמקו"פ ל"ה רשות לעצמו שהרי מותר להוציא ממנו לרה"ר ומרה"ר לתוכו, וכ"ה מבו' גם ממש"כ רש"י דכרמלית ל"ה רשות אלא מדרבנן, והרי דאף דמדאורייתא הויא מקו"פ, לא חשיב זה כרשות, (ועמש"נ לעיל ו' א' מד' הרמב"ן וש"ר דכרמלית חשיבא כרשות לעצמה אף מדאורייתא, ולכאו' הוא שלא כד' רש"י, וצ"ע), - ובהמש"ד כתב דהתוס' דהתוס' דלא ניח"ל לפרש כפירש"י דפטורא דזריקת כוורת הוא משום דאין חייבין על זריקת רשות הוא משום דא"כ הי' לנו לפטור אף בשאין רחבה ד' או אין גבוהה י', דאף דכרמלית ומקו"פ ל"ה רשות לעצמן, מ"מ מיקרו רשויות אחרות מדאורייתא, - ועי' בחי' הגרע"א שהק', דלמש"כ התוס' לעיל ה' דכיון דאין כרמלית בכלים, הו"ל רה"ר, ל"ש בזה כלל פטורא דזריקת רשויות.

עי' רשב"א לעיל ה' א' דהא דטרסקל למעלה מי' חולק רשות לעצמו, ולדעת ריבר"י הוי רה"י, וכלי בתוך י' אינו חולק רשות לעצמו, הוא משום דשאני למעלה מי' דאין שם רשות שיבטל הכלי לגבי', דרה"ר אינו עולה למעלה, ומשא"כ למטה מי' דהוי רה"ר, אין כלי חולק רשות לעצמו אלא בטל הוא לגבי הרשות, - ועי' אבהא"ז פי"ד משבת הי"ט שהק' דא"כ מ"ט כוורת שהיא גבוהה י' מצומצמות הויא רשות לעצמה, ועיי"ש שכתב לפמש"כ הרשב"א בסוגיין דכל שגבוהה י' ורחבה ד' יצאה מתורת כלי, אך צ"ע דהרשב"א לא פסיקא לי' הך מילתא, - ולכאו' י"ל, דכל דהאויר שע"ג הכלי אינו רה"ר, אינו בטל לגבי רה"ר, וע"כ אף כלי גבוה י' מצומצמין, אינו בטל לרה"ר.