כיבוד יד רמב
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / יורה דעה / כיבוד אב ואם

**­שיעורי הלכה**

**שיעור יד'**

**הדינים הנידונים:**

* להתפלל אצל רבו.
* בבית המרחץ.
* נפטר מרבו.
* ישיבה במקומו, סתירת דבריו.
* כמה פעמים צריך לעמוד בפניו.
* כיבוד בדרכים.
* לעמוד בשעת התפילה וכשעוסק בתורה.

*יורה דעה*

*סי' רמב, טז-יח*

**כבוד רבו ות"ח**

**ממורינו הגאון רבי רפאל צבי ובר שליט"א**

**השיעורים נמסרים במוצש"ק בית הכנסת 'בית תפילה' נוה יעקב ירושלים**

**[המשך סעי' טז]** ולא יתפלל לפניו לא לאחריו ולא בצדו, ואין צריך לומר שאסור להלוך בצדו, אלא יתרחק לאחר רבו. ולא יהא מכוון כנגד אחוריו, אלא יצדד עצמו לצד אחר, בין כשמתפלל עמו בין כשהולך עמו. וחוץ לד' אמות, הכל מותר.

## שלא יתפלל לפני ואחורי רבו או בצידו

בגמרא בברכות (כז.-:) אמר רב יהודה אמר רב לעולם אל יתפלל אדם לא כנגד רבו ולא אחורי רבו, ותניא ר"א אומר המתפלל אחורי רבו גורם לשכינה שתסתלק מישראל. ומבואר בגמרא שדין זה דוקא ברבו מובהק, אבל בתלמיד חבר אין איסור, מיהו כתב הש"ך (ס"ק כט) בשם הבית יוסף שלהתפלל לפניו, אסור אפילו בתלמיד חבר, כיון שהוא דרך בזיון.

ופירש רש"י שלא יתפלל כנגדו משום שמראה כאילו הם שווים, ואחורי רבו משום דמיחזי כיוהרה. ובתוספות כתבו משום שנראה כמשתחווה לרבו. ורבינו יונה פירש שלא יתפלל מאחוריו מפני שאם ירצה רבו לפסוע ג' פסיעות לאחוריו, לא יהיה יכול, מחמת שהוא מתפלל מאחוריו [א"ה עי' בבית יוסף שכתב בדעת הטור עוד טעם, שסובר שהוא מדין דרך ארץ, כמו בדרכים שלא ילך אחורי רבו אלא בצידו]. ועוד כתב רבינו יונה שכל שכן שאסור להתפלל מלפני רבו ומראה אחוריו לרבו, שזהו דרך בזיון, וכן מבואר ברמב"ם (הל' ת"ת פ"ה ה"ו) שגם לפניו אסור. ומשמע מרבינו יונה שדוקא לפניו ממש, שמראה לרבו אחוריו יש בזה בזיון, אבל אם הוא לפניו לצדדים שרי.

## אם בציבור שאני

והנה דין זה מבואר גם בטור ושו"ע או"ח (סי' צ סעי' כד), וכתב שם הרמ"א, ז"ל, יש אומרים דכל זה לא מיירי אלא להתפלל ביחיד, אבל בצבור אם כך הוא סדר ישיבתו, אין לחוש אם מתפלל לפניו או אחריו, ואף על פי שטוב להחמיר המנהג להקל, עכ"ל. והנה הבית יוסף כאן הביא כן מהשבלי הלקט בשם רבינו האי, שבציבור אין לו לחלוק כבוד לרבו ומותר להתפלל כנגדו, ומשמע שבכל ציבור הדין כן. אבל באו"ח (שם) הביא הבית יוסף כן ממהר"י אבוהב, וביאר שכיון שכך הוא סדר ישיבתו אין נראה כמי שמשתחווה לרבו [וכן הוא לשון הרמ"א שם]. ומשמע שאין זה היתר גמור בציבור, אלא הכוונה באופן שיש לו מקום קבוע בציבור, ודוקא אז שרי שאין זה נראה כיוהרה, או כמשתחווה לרבו, אבל אם אין מקום קבוע אז אף בציבור אסור.

וכתב הבית יוסף, דמ"מ לטעמו של רבינו יונה שאסור לעמוד אחורי רבו מחמת שהוא מצערו שלא יוכל לפסוע, א"כ אין חילוק בין יחיד לציבור. ומבואר שהטעם להחמיר בציבור הוא רק מחמת טעמו של רבינו יונה, ולפי"ז דוקא לגבי להתפלל מאחוריו טוב להחמיר בציבור, אבל בצידו ולפניו אין לחוש.

## חוץ לד' אמותיו

ומה שכתב השו"ע שאם הוא חוץ לד' אמות הכל מותר, בבית יוסף באו"ח (שם) כתב שנראה שזה נכון רק בצידו ומאחריו, אבל לפניו אסור גם בריחוק ד"א, כיון שהוא בזיון גדול. אמנם בשו"ע כאן משמע להתיר בכל עניין גם בפניו, וכן כתב הרמ"א באו"ח, וכן הסכימו כל הפוסקים.

ולא יכנס עמו למרחץ אא"כ הוא צריך לו. **הגה: ואם היה התלמיד במרחץ קודם לרבו ובא רבו לשם א"צ לצאת. וכל זה לא מיירי אלא במקום שהולכים ערומי ערוה במרחץ, אבל במקום שהולכים במכנסים מותר. וכן המנהג פשוט ליכנס עם רבו ואביו וחמיו ובעל אמו ובעל אחותו למרחץ, אף על פי שבגמרא אסרו כולם, והכל הוא מטעם דעכשיו הולכים במכנסים.**

## לא ירחץ עם רבו, ואם צריך לצאת כשקדם לרבו

דין זה מבואר בפסחים (נא.), תנא תלמיד לא ירחץ עם רבו ואם רבו צריך לו מותר. ומה שכתב הרמ"א שאם כבר היה בבית המרחץ ובא רבו אי"צ לצאת, מקורו ממהר"י ווייל, ולמד כן מהא דמצינו בהלכות עכו"ם (סי' קנג ס"ג) שאסור לרחוץ עם העכו"ם, ומ"מ אם נכנס למרחץ ואח"כ בא הגוי, אי"צ לצאת [כדאיתא במעשה בר"ג ע"ז מד: וכמו שכתב המרדכי בע"ז סי' תתלט]. אלא שהאחרונים פקפקו בדברי הרמ"א, דהנה המרדכי (ע"ז שם) הביא מפרקי דר"א דין זה שאסור לרחוץ עם העכו"ם, וכתבו האחרונים (ט"ז סי' קנג ס"ק ג וש"ך שם סק"א, והגר"א שם סק"ז ועוד אחרונים) דפרקי דר"א מיירי מדין טומאה וטהרה, וע"ז אזיל המרדכי שלמד שאינו מחוייב לצאת אם נכנס קודם לעכו"ם, ועיין בט"ז (שם) שכתב שיש בעכו"ם גם איסור משום הרהור, ובזה אין חילוק מי נכנס ראשון. וכאן שהוא משום כבוד, לכאורה ג"כ אין סברא שיהא חילוק מי נכנס ראשון, ואין ראיה כלל מדברי המרדכי שם. ובאמת הש"ך כאן (ס"ק כא) כתב שדברי הרמ"א צריכים עיון [א"ה מיהו בב"ש אבהע"ז סי' כו סק"ה כתב כדין הרמ"א, וכתב לחלק בין אביו וחמיו ובעל אחותו שאסור גם כשנכנס קודם, שהוא משום הרהור, אבל ברבו מהני כשנכנס קודם, ומשמע שלמד שרבו שהוא משום כבודו שייך היתר כשבא קודם].

ומה שכתב הרמ"א להתיר בזה"ז משום שהולכים במכנסיים, כן כתב גם באבן העזר (סי' כג ס"ו), וכתבו האחרונים (עיי"ש בפת"ש סק"ה) שלפי זה בזה"ז שאין הולכים במכנסיים ודאי אסור מדינא.

## כשרבו צריך לו

ומבואר בגמרא (בפסחים שם) שאם רבו צריך לו שרי, והרמב"ם בהל' תלמוד תורה (פ"ה ה"ו) השמיט ולא כתב שבצריך לו שרי, אלא שהזכיר כן בהל' איסורי ביאה (פכ"א הט"ז), וכתב הבית יוסף שהרמב"ם בהלכות ת"ת סמך על מה שכתב בהלכות איסורי ביאה. אבל בכס"מ בהלכות ת"ת כתב, שלא הוצרך הרמב"ם לכתוב כן, שהרי כבר כתב שהרב שמחל על כבודו כבודו מחול, וא"כ ברבו צריך לו ודאי שרי, שהרי יש מחילה.

ויעויין במנחת יצחק (ח"ד סי' סב) שהאריך לבאר בדברי הרמב"ם, ודייק בלשון הרמב"ם שבהל' ת"ת כתב שאסור לתלמיד לרחוץ עם רבו, וכמו שמבואר בגמרא, אבל בהל' איסורי ביאה שינה וכתב את הדין על הרב, שאסור לרב לרחוץ עם התלמיד, ושם הוסיף דין זה שאם רבו צריך לו מותר. וכתב שם מכח דיוק זה לחדש, שכמו שיש איסור לתלמיד לרחוץ עם רבו משום כבודו של רבו, כמו כן יש איסור לרב לרחוץ עם תלמידו, משום שאסור לרב לזלזל בעצמו, וכדאיתא להלן (סי' רמו סי"א) שאסור לרב להקל ראש בפני התלמידים.

ומעתה יש לבאר, שבהלכות ת"ת שכתב הרמב"ם את האיסור לתלמיד לא הוצרך לכתוב שרבו צריך לו שרי, וכמו שכתב הכס"מ שסמך על מה שכתב שמהני מחילה, וממילא אין איסור על התלמיד, אבל בהלכות איסורי ביאה שכתב את האיסור על הרב, בזה לא מהני מה שהרב שמחל על כבודו כבודו מחול, ולכך הוצרך לכתוב את ההיתר שברבו צריך לו שרי, שזה מתיר אף את האיסור על הרב [וביאר הטעם, שכיון שרבו צריך לו ממילא התלמיד משמש לרבו כעבד, ואין בזה בזיון אלא אדרבה כבוד הוא לרבו שהוא משמשו כעבד].

## איסור לרחוץ עם אביו חמיו ובעל אמו ובעל אחותו

ובברייתא בפסחים (שם) מבואר שאסור לרחוץ עם אביו וחמיו ובעל אמו ובעל אחותו, והוא משום הרהור כמבואר ברש"י שם. וברמ"א באבן העזר (סי' כג ס"ו) הביא דין זה, וכתב שמה שאין נוהגים כן הוא משום שרגילים להיות בבית המרחץ במכנסיים. וכתבו האחרונים שבזה"ז שאין רגילים לרחוץ במכנסיים ליכא היתר בזה, ואסור לכו"ע [וכדלעיל].

## כשאביו צריך לו אם שרי

ויש לדון אם באביו צריך לו שרי, ועי' במנח"י (שם) שמסיק, שכיון שהוא מחשש הרהור אין היתר אפילו בצריך לו [אם לא במקום חשש סכנה].

ולא ישב לפניו עד שיאמר לו שב, ולא יעמוד עד שיאמר לו עמוד או עד שיטול רשות לעמוד.

## כיצד ינהג כשהוא אצל הרב ורוצה לילך

מקור הדין הוא מהרמב"ם (הל' ת"ת פ"ה ה"ו), והוא מהלכות דרך ארץ [ועי' מסכת דרך ארץ רבה ספ"ד וריש פ"ה]. ובאמת צריך לידע כיצד לנהוג. כי פעמים שהרב אינו צריך לאותו אדם ורוצה שילך, אבל מפאת שאינו רוצה להכלימו או שהרב מכבדו, אין הרב אומר לו ללכת, ולא שייך לומר שימתין עד שיאמר לו לעמוד. ואולי כל דין זה שלא ילך כשהוא אצל רבו, זה דוקא כשהרב היה צריך לו ובא בשביל רבו, ולכך אסור לו לילך בלא קבלת רשות, אבל מי שבא בשביל עצמו לשאול דבר מהרב וכדומה, מיד כשגומר יכול לילך דודאי אין הרב צריך לו.

וכשנפטר מלפניו לא יחזיר לו אחוריו, אלא נרתע לאחוריו ופניו כנגד פני רבו. **הגה: והנפטר מרבו ונטל ממנו רשות ולן בעיר, צריך לחזור וליטול ממנו רשות, ודוקא שלא אמר לו מתחלה שרוצה ללון בעיר, אבל אם הגיד לו בשעה שנטל רשות א"צ לחזור וליטול ממנו רשות.**

## כשנפטר מרבו שצריך נטילת רשות

דין נטילת רשות כשנפטר ממנו, מבואר בגמרא במו"ק (ט.) להדיא, ואיתא שם בגמרא תלמיד שנפטר מרבו ולן באותה העיר צריך ליפטר ממנו פעם אחרת. אלא שבנימוקי יוסף (שם ג: בדפי הרי"ף ד"ה כתיב) הוכיח שדוקא אם בתחילה נפטר על דעת לילך מיד, אבל אם כבר מתחילה נפטר מרבו על דעת שילון בעיר, אי"צ לחזור וליטול רשות.

## כשנפטר לא יחזיר לו אחוריו

ומה שכתב השו"ע שלא יחזיר לו אחוריו, כן מבואר בגמרא ביומא (נג.) תלמיד הנפטר מרבו לא יחזיר פניו וילך אלא מצדד פניו והולך. ולא מבואר בשו"ע כמה ילך לאחוריו, ועיי"ש בגמרא ב' מעשים דמשמע שצריך לילך לאחוריו עד שאינו רואהו. אלא שאפשר שהוא דרך חסידות, ומן הדין אי"צ כל כך, ואולי הוא שיעור ד"א וכמו שמצינו לעיל לעניין להתפלל בצידו או מאחריו, שחוץ לד"א שרי דחשיב כרשות אחרת [ועיי"ש בגמרא שדימו דין תלמיד הנפטר מרבו, לישראל היוצא מהעזרה, ושם כתב הרמב"ם (בית הבחירה פ"ז ה"ד) שילך אחוריו עד שיצא מן העזרה, ומשמע שמיד שיצא לרשות אחרת שוב אינו צריך. ויש הנוהגים לעשות כן ללכת לאחוריו בכותל המערבי, ואולי נהגו בו מנהג כעין העזרה, כיון שהוא המקום היותר מקודש שיש לנו בזה"ז].

ולא ישב במקומו.

## לישב במקומו שלא בפניו

דין זה למד הרמב"ם (הל' ת"ת פ"ה ה"ו) מדין כיבוד אביו, דאיתא שם (עי' לעיל סי' רמ ס"ב עפ"י קידושין לא:), וכתב בית יוסף שכ"ש לרבו שכבודו חמור משל אביו [ומבואר בקידושין שם שהוא מדין מורא אביו]. והנה בראשון לציון לעיל (סי' רמ ס"ב) כתב שדוקא בפניו אסור לישב, דהא אין מקומו מקודש. אבל הט"ז שם (ס"ק ב) כתב שאסור אפילו הוא בפני עצמו, וכן מוכח בט"ז כאן (סק"י), שדייק לשון השו"ע שרק לגבי להכריע כתב שאסור בפניו, ומשמע ששאר דברים אסורים גם שלא בפניו. ועי' לעיל (שיעור א) שהבאנו מהבן איש חי שכיון שהוא דאורייתא צריך להחמיר בזה. ולאחר מותו שרי (תוס' ר"י הזקן קידושין שם).

ולא יכריע דבריו בפניו ולא יסתור דבריו.

## לסתור דבריו שלא בפניו

מלשון השו"ע נראה שדוקא להכריע אסור רק בפניו, אבל לסתור דבריו אסור אפילו שלא בפניו. אבל לעיל גבי אביו (סי' רמ ס"ב) כתב השו"ע ולא סותר את דבריו ולא מכריע את דבריו בפניו, והבין הט"ז שיש חילוק, שאביו אסור רק בפניו [וכמו שכתב לעיל סי' רמ סק"ג], וכאן ברבו אסור לסתור דבריו אף שלא בפניו [כמו שכתב הט"ז כאן סק"י]. אבל הש"ך (סי' רמ סק"ב) כתב שגם באביו אסור לסתור דבריו שלא בפניו. ועי' לעיל (שיעור א) שהארכנו בזה.

וחייב לעמוד מפניו משיראנו מרחוק מלא עיניו עד שיתכסה ממנו שלא יראה קומתו, ואח"כ ישב. ואפילו היה רכוב צריך לעמוד מפניו דחשיב כמהלך.הגה: י"א דאין אדם חייב לעמוד לפני רבו רק שחרית וערבית, ודוקא בבית הרב, אבל בפני אחרים שאין יודעים שעמד לפניו חייב לעמוד.

## דין קימה לשאר ת"ח בזה"ז

וכל דין זה הוא דוקא ברבו מובהק, אבל ברבו שאינו מובהק אינו צריך לעמוד אלא בתוך ד' אמות [כמבואר בגמרא קידושין לג. ויבואר להלן סעי' ל]. ולהלן סי' רמ"ד כתב הש"ך (ס"ק יא) שבזמן הזה אין נוהגים לקום אלא מפני ראש ישיבה ואב"ד, וביאר הטעם כדי שלא לחלק בין חכם לחכם השוו מדותיהם, שכל שהוא תופס ישיבה או אב"ד נקרא חכם לעמוד מפניו, ונשאר בצ"ע. והשבט הלוי (ח"ו סי' קמו) תמה על דברי הש"ך, וכתב שכיון שהש"ך עצמו נשאר בצ"ע אין לנו אלא את ההלכה הפסוקה שצריך לעמוד בפני כל חכם. ונראה הסברא בדברי הש"ך, שלא רצו שכל אחד יבוא ויטען שהוא ת"ח, לפיכך קבעו לקום לפי בעלי תפקידים, ולמעשה אם ידוע שהוא ת"ח, יקומו לפניו אף כשאין לו תפקיד, וכעין מה שמצאנו לעיל שאסור להורות בלא סמיכה, ומ"מ אם ידוע שמחמת ענוה לא לקח סמיכה שרי.

## כשרבו נמצא בתוך רכב אם צריך לעמוד

וכשרבו רוכב הוי כמהלך כמבואר בגמרא (קידושין לג:), ויש לדון אם רואה את הרב בתוך רכבו אם צריך לעמוד, דיעויין בט"ז (ס"ק יא) שכתב שגם היושב בעגלה הוא כמהלך, ויצא כנגד אלו היושבים בעגלה בגילוי ראש, משום דסברי שאין כאן הילוך ד"א, ואין חיוב לכסות את הראש, וא"כ ה"נ הנוסע ברכב הוי כמהלך. מיהו י"ל שאינו מחוייב לעמוד כיון שהרב בתוך רכבו הוא כנמצא ברשות אחרת, וכשהוא ברשות אחרת אינו מחוייב לעמוד.

## אם שרי לעמוד יותר מב' פעמים - שחרית וערבית

ומה שכתב הרמ"א שלא לעמוד רק שחרית וערבית. הוא משום שלא יהא כבודו מרובה מכבוד שמים (קידושין שם). ולשון הרמב"ם (הל' ת"ת פ"ו ה"ח) שאינו רשאי לעמוד בפני רבו אלא שחרית וערבית, ומשמע שאף כשרוצה אינו רשאי לעשות כן, והרמ"א שינה וכתב שאינו חייב, כן דייק הש"ך (ס"ק לו). ועי' גר"א שמסיק דשרי אם רוצה. ושיטת הרא"ש (קידושין פ"א סי' נו) דלהלכה צריך לעמוד בפני רבו אפילו מאה פעמים.

## כשרבו עומד במקומו

ולהלן (סעי' יח) כתב השו"ע שאם רבו עלה לתורה, אינו מחוייב לעמוד כל זמן שרבו עומד. והיינו משום שהוא כבר עומד במקומו, ודוקא כשעומד במקומו, אבל אם רבו הולך ונעצר כדי לפוש צריך לעמוד בפניו, ויל"ד כשעומד לדבר עם איזה אדם אי חשיב שעומד במקומו, דאין לומר שצריך מקום קבוע, שגם כשעלה לתורה אח"כ הוא יורד, וצ"ת.

[סעיף יז] שלשה שהיו מהלכים בדרך, הרב באמצע הגדול לימין והקטן לשמאל. **הגה: והא דאין מכבדים בדרכים אלא בפתח הראויה למזוזה, היינו שכל אחד הולך לדרכו ואינן בחבורה אחת, אבל אם הם בחבורה אחת מכבדים בדרכים. ובמקום סכנה א"צ לכבד כלל.**

## הולך בדרך עם רבו אם ילך מעט מאחוריו

לעניין ההולך בדרך עם רבו, בשו"ע הזכיר רק שהגדול בימינו והקטן בשמאלו, אבל כבר כתב הש"ך (ס"ק לח) שצריך שילך מעט מאחריו, וכמו שמבואר בגמרא (יומא לז.) דמצדד אצדודי, ופירש רש"י שאינו הולך אצלו ממש ולא אחוריו ממש, אלא מקצת לצידו ומקצת לאחוריו. ונראה שאם הוא מדבר עם רבו אינו צריך לילך מאחריו.

## אין מכבדים בדרכים

והרמ"א הזכיר שאין מכבדים בדרכים אלא בפתח הראוי למזוזה, והוא מהגמרא בברכות (מו:), והרמב"ם (ברכות פ"ז הי"ב) הוסיף בפתח הראוי למזוזה ובשעת כניסה. והנה רבינו יונה (שם לד: בדפי הרי"ף) הביא ב' דעות, שיש אומרים שמה שאין מכבדים בדרכים היינו בתוך העיר כדי שלא יפסיקו עוברי דרכים, ויש אומרים דאדרבה לא נאמר דין זה שאין מכבדים בדרכים אלא על ההולכים מעיר לעיר, שאין בזה דרך ארץ שיתאחרו בכל רגע לדאוג זה לזה שיעבור לפניו.

והדין שכתב השו"ע גבי שלשה שהיו מהלכים בדרך, ולכאורה הרי אין מכבדים מדרכים, וצריך לומר דמיירי בשלשה שהיו הולכים יחד למקום אחד, וכמו שכתבו התוספות (בברכות שם) שכל הדין שאין מכבדים בדרכים היינו כשלא יצאו למקום אחד אלא נפגשו בדרך, אבל אם יצאו לדרך כאחד אז מכבדים בדרכים, וכמו שפסק הרמ"א.

[סעיף יח] אם קראו לרבו לקרות בתורה בצבור, אינו צריך לעמוד כל זמן שרבו עומד.

## לעמוד בפני רבו בשעת התפילה

הברכי יוסף (ריש סי' רמד) האריך שצריך לעמוד בפני רבו אף בשעת התפילה, והביא תשובה מחכם אחד שרצה להוכיח מהדין המבואר כאן, שכשרבו עולה לתורה אי"צ לעמוד בפני רבו, דמוכח שאין לעמוד לפני רבו בשעת התפילה. ודחה הברכי יוסף שאין זה הפירוש, דמה שאי"צ לעמוד בפני רבו כשעלה לתורה הוא משום שעומד במקומו, ולא משום שאין לכבדו בשעת התפילה. והשבט הלוי (ח"ו סי' קמו) שנראה שיקום רק במקום שמפסיקים מפני הכבוד. היינו בין הפרקים. אכן נראה שצריך לקום גם באמצע הפרק, שהרי החיוב לקום אינו מדין כבוד אלא מדין יראה. ועוד שאין כאן הפסק בדיבור, וממילא לא שייך בזה דיני הפסק.

## לעמוד בשעה שעוסק בתורה

ומבואר בשו"ע להלן (סי' רמד סי"א) שצריך לעמוד גם בשעה שעוסק בתורה, ובערוך השולחן (שם ס"ז) כתב הטעם שהעוסק בתורה מפסיק בשביל מצוות עשה. אבל הלבוש (סי' רנד סי"א) ביאר הטעם משום שאינו מבטל בזה מתורתו, ומשמע שאם יתבטל עי"ז מתורתו לא יקום. ובביאור דעתו, נראה עפ"י המבואר בקידושין (לג:) שדעת ר' אלעזר שאין ת"ח רשאי לעמוד מפני רבו בשעה שעוסק בתורה, ורבי שמעון בר אבא סבר כמותו, ואמר כלום תורה עומדת בפני לומדיה, ופירש רש"י שכיון שהוא עוסק בתורה חשיב כאילו הוא התורה עצמה, ואף שלא קיי"ל כר' אלעזר, סובר הלבוש שהוא משום שאינו בטל מלימודו, ואה"נ אם מפריע ללימוד לא יעמוד מפני שהוא תורה עצמה.

## אם יעמוד כשמחזיק ספר תורה בידו

ואם מחזיק ס"ת אי"צ לעמוד, כן כתב בשיורי ברכה [להחיד"א סי' רמד אות ב], וטעמו משום שהתורה עצמה חשובה יותר מת"ח כדמוכח בגמרא דקידושין הנ"ל, ומביאים שהחזו"א בשמחת תורה היה לו קשה לעמוד, והיה ס"ת ביד הרוקדים, לכך לקח ס"ת בידו וכך היה יושב.