הדלקת הנר ד רסג סעיף הdocx
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / אורח חיים / סימן רסא וסימן רסג - הדלקת הנר

**שיעורי הלכה**

### שיעורים על סדר השו"ע

### מפי מו"ר הגאון

### רבי רפאל צבי ובר שליט"א

הלכות הדלקת הנר

##### **או"ח סימן רסג סעי' ה שיעור ד**

## הדלקת הנר בחופה שבערב שבת

כתב המג"א (ס"ק יא) בשם מהר"מ דכשיש חופה בערב שבת ומאחרין בה עד אחר שקיעת החמה, והאשה אינה רוצה לקבל שבת לפני החופה פן תצטרך לעשות עוד דבר האסור בשבת, שתדליק את הנר בלא ברכה קודם החופה, ואח"כ בחשיכה תפרוס ידיה ותברך.

### לברך על נר דלוק ועומד

ובמג"א (שם והובא במשנ"ב ס"ק כא) תמה על דבריו איך אפשר לברך 'להדליק נר של שבת' היכא שהיא דלוקה ועומדת. ולכאורה נראה דכוונת המג"א דלא שייך לברך על נר שהוא דלוק ועומד כיון שלא שייך ברכה אלא כשעושה מעשה הדלקה [וכמו שמצינו בכמה מקומות שלא תיקנו ברכה על קיום מצוה שאין בה מעשה, כמבואר לקמן בהמשך השיעור].

ובמחצית השקל (שם) פירש את דברי המג"א, דכיון דמבואר ברמ"א (לקמן סעיף ד) שאם היה הנר דלוק ועומד מערב שבת צריך לכבותו ולחזור ולהדליקו לכבוד שבת, הרי מוכח שאין מצוה בכך שיהיה אור בבית, אלא יש מצוה בהדלקה עצמה, ולכן אי אפשר לברך בדלוקה ועומדת [ועיין לעיל בשיעורים (שיעור א) שמדברי כמה ראשונים משמע דס"ל דהמצוה היא שיהיה אור בביתו ואין מצוה בהדלקה עצמה].

והנה מצינו בביאור הלכה (ד"ה כשידליק) שכתב לגבי אשה ששכחה לברך על ההדלקה דמשמע מהאליה רבה (ס"ק י) שיש להקל שתברך אפילו בדלוקה ועומדת כל זמן שיש היתר להדליק. ומבואר דס"ל למשנ"ב שאין חסרון לברך על דלוקה ועומדת, אלא צ"ל שכוונת המג"א שאי אפשר לברך בדלוקה ועומדת, משום שלא שייך לברך 'להדליק נר של שבת' בזמן שאסור בהדלקה, ולכן כתב הביאור הלכה שאם שכחה לברך על ההדלקה ונזכרה קודם שתחשך בזמן שיש היתר להדליק יכולה לברך בדיעבד [ואף שקיבלה שבת בהדלקה, וממילא אסור לה להדליק נרות באותו הזמן, צ"ל שהכוונה שאי אפשר לברך 'וצונו להדליק' בזמן שאסור לכו"ע להדליק, אך כשקיבלה שבת בהדלקה, נאסר לאותה אשה לעשות מלאכה, אך יש אחרים שיכולים להדליק].

ובעיקר דברי הביאוה"ל שסמך בדיעבד שאפשר לברך בדלוקה ועומדת, צ"ע דלגבי נר חנוכה מצינו במשנ"ב לקמן (סימן תרעו ס"ק ד) שכתב שאם שכח לברך על הדלקת נרות חנוכה, ונזכר לאחר שהדליק את כל הנרות, אין לו לברך ברכת 'להדליק', משום דאין לברך על דלוקה ועומדת. ואולי י"ל דנר חנוכה שאני דההדלקה עצמה היא המצווה, וכבתה אין זקוק לה, ולכן לא שייך לברך על ההדלקה בנר שכבר דלוק, אך בנר שבת המצוה מתקיימת בכל זמן שהנר דולק.

## להדליק על ידי גוי

במג"א (שם) הביא בשם המהר"ם לגבי חופה שבערב שבת, שיכולה האשה לומר לגוי שידליק בעבורה את הנר. ועיין במג"א דמיירי כשאמר לעכו"ם להדליק בין השמשות. ובהגהות הרעק"א (הובא במשנ"ב שם) הקשה על דבריהם דמדוע אפשר לברך על ההדלקה שנעשית ע"י גוי הרי אין שליחות לגוי, וכמו שמצינו לגבי טבילת כלים שכתב הט"ז (יור"ד סימן קכ ס"ק יז) דאף שמבואר שם שאפשר להטביל כלי ע"י גוי, מכל מקום אי אפשר לברך על טבילה זו.

ומבואר דדעת המג"א דשייך ברכה אפילו היכא שהעכו"ם מדליק עבור הישראל, אך הרעק"א סבר שאי אפשר לברך על הדלקת העכו"ם. ומצינו שנחלקו כעין זה לגבי מצוות ביעור בערב פסח שכתב המג"א (סימן תמו ס"ק ב) שבערב פסח שחל בשבת יכול לבער את החמץ ע"י גוי, אם יודע שהגוי יעשה את הביעור כראוי, והרעק"א שם הקשה על דבריו שאי אפשר לקיים את מצוות הביעור ע"י גוי.

ודבר זה מצוי למעשה באשה שיש לה עובד זר וכדו', ואינה יכולה להדליק את הנר בעצמה, אם יכולה לברך על ההדלקה להדליק את הנר ע"י הגוי. והדבר תלוי בפלוגתת האחרונים הנ"ל, דלדעת המג"א אפשר ע"י גוי, ולרעק"א אינה יכולה לברך.

## אמירה לעכו"ם שידליק את הנר

במשנ"ב הביא את עצתו של המהר"ם שהובא במג"א (שם) שיכולה האשה לומר לאינו יהודי שידליק עבורה את הנר. והטעם שיכולה לומר לו להדליק אפילו שאמירה לעכו"ם אסורה משום שבות, משום דלא גזרו שבות בבין השמשות, וכמבואר בסימן רסא (סעף א).

[וע"ש במשנ"ב (שם ס"ק יז) דמבואר שאפילו אם קיבל קבלת שבת דרבים, משום דלא גרע מבין השמשות, אך שאר שבותים אסור אחר קבלת שבת דרבים].

והנה מבואר בביאור הלכה לקמן (סימן תקכז ד"ה ספק) שאשה שמקבלת שבת בהדלקה חשיב כקבלת שבת דרבים, וא"כ אף אשה שהדליקה נרות יכולה לומר לנכרי לעשות מלאכה, אך שאר שבותין אסור. אמנם מבואר במשנ"ב שם (ס"ק ד) שאשה שהדליקה נרות ונזכרה שלא עשתה עירוב תבשילין, דנראה מהמשנ"ב שהיא עצמה, יכולה לעשות עירוב תבשילין, ואף דבערב שבת מצינו שלא התירו שאר שבותין אחר ההדלקה, מבואר שם בביאה"ל דהדלקת הנר של יום טוב קיל טפי והוי כקבלת יחיד, ולכן מותר לעשות שבותים אחריה.

ואמנם צ"ע לפי מנהגינו שהאשה מברכת ברכת שהחיינו בהדלקה, איך התירו לה לעשות שבותין אחר שהדליקה נרות, הרי משמע בסוגיא בעירובין (מ, ב) שברכת הזמן הרי היא כקבלת קדושת יום טוב ע"י תפילה וא"כ לפי"ז אפילו שבות יש לאסור, וצ"ל דדעת המשנ"ב שגם תפילת ערבית של יחיד, לא חשיב כקבלת שבת של רבים, ואינו נאסר בכל השבותים, וכמו שהוכיח שם בשער הציון (ס"ק ט) מדברי המרדכי, אך ע"ש בשעה"צ שהביא שהגר"ז פסק להחמיר דתפילת מעריב אפילו ביחידות חשיב כקבלת שבת של רבים.

## תנאי שלא תקבל שבת בהדלקה

והנה במשנ"ב (ס"ק כא) הביא דמסקי האחרונים עצה אחרת לחופה שהיתה בערב שבת, לפי מה דקיימא לן דיכולה להברך ולהתנות שאינה מקבלת שבת בהדלקה אם יש צורך בכך, והכא נמי חשיב שיש צורך בכך ותדליק ותברך קודם שהולכת לחופה. ואמנם המג"א והמהר"ם לא הביאו את הפתרון הזה, ונראה דס"ל שאין לעשות תנאי זה לכתחילה וכמו שמבואר במג"א בכמה מקומות בסימן זה (עיין ס"ק כ). אך במשנ"ב נקט שמועיל תנאי.

אכן מצינו במשנ"ב (ס"ק מג) שכתב שצריך שתתפלל מנחה קודם הדלקת נרות כיון שהיא מקבלת שבת בהדלקה, והוסיף שאם הזמן קצר עדיף שתדליק נרות מיד, ולא תתפלל מנחה ואז תתפלל ערבית שתים, מאשר תכנס ח"ו בספק חילול שבת. וצ"ע מדוע לא כתב המשנ"ב עצה פשוטה שתדליק מיד ותעשה תנאי שאינה מקבלת שבת בהדלקה. ומבואר זה דלדעת המשנ"ב עדיף שתפסיד תפילת מנחה בזמנה ושלא תעשה תנאי שאינה מבלת שבת בהדלקה. וצ"ע.

## כשממנה שליח להדלקה מי מברך

במשנ"ב (שם) הביא בתוך דבריו בשם הדרך החיים שאם ישראל ממנה את ישראל חבירו להדליק נר של שבת בעבורו אז יברך השליח המדליק ולא המשלח. עוד מצינו במשנ"ב לגבי נר חנוכה (לקמן סימן תרעה ס"ק ט) דאם ממנה שליח שידליק נר חנוכה עבורו אז השליח מברך, רק צריך שיעמוד שם המשלח וישמע את הברכה. אמנם הבן איש חי (שנה א פרשת וישב סעיף ו) כתב שאם מינה שליח להדליק עבורו נר חנוכה אז המשלח מדליק, ונראה מדבריו דה"ה לנר שבת שהמשלח מברך.

ובשו"ת הרעק"א (מהדו"ק תשובה ט) הביא מהברכי יוסף (אורח חיים סימן יט) שאין מברכים אלא על מצוה שיש בה מעשה, אך אין מברכים על מצוה שאין בה מעשה [וע"ש שכתב דמשום כך אין מברכים על מזוזה בכניסתו לביתו דאין בזה מעשה], ומשום האי טעמא נראה שכתב המשנ"ב שהשליח מברך, שהרי המשלח אינו עושה מעשה.

## למנות שליח להדלקת נר חנוכה ונר שבת

והנה בב"ח (סוף סימן תרעו והו"ד במג"א שם ס"ק ד) כתב שאשה יכולה למנות שליח שידליק בעבורה נר חנוכה, והיינו רק באופן שהאשה תהיה שם בזמן ההדלקה, אך אינו יכול לעשות כן אם האשה אינה שם, משום דהמצוה מוטלת על גוף האדם. ובפשטות נראה שכוונתו דהוי כמו מצוות שבגופו שלא שייך לעשותם ע"י שליח, משום שחייב להדליק את הנר בעצמו, או לכל הפחות להיות שם בשעת ההדלקה.

אמנם בשבות יצחק (נר שבת פרק י ס"ק א) הביא בשם הגריש"א שאם נוסע ליום אחד מימי החנוכה צריך להדליק בביתו באותו היום, ויכול למנות שליח להדלקה זו, אך צריך שיברך בביתו על ההדלקה ויכוין לפטור את ההדלקה בבית חבירו. וכתב שם דאף שכתב הב"ח דהדלקת הנר הוי מצוות שבגופו, הכוונה היא רק שהשליח אינו רשאי לברך על ההדלקה אם המשלח אינו נמצא שם, אבל קיום המצוה עצמה יכול להיעשות על ידי השליח אפילו בלא המשלח.

אכן מדברי הב"ח נראה דחשיב כמצוות שבגופו וצריך שיהיה המשלח בזמן ההדלקה בשביל עצם קיום המצוה, וכמו שנתבאר לעיל.

ונראה דיש לדון כעין זה גם לגבי נר שבת, דהנה מצינו במשנ"ב (ס"ק ל) שכתב על הירידים שמתאכסנים שם הרבה בעלי בתים החדר אחד, ואין בעל הבית עמהם בחדרם דישתתפו כולם בנר, ואחד מדליק את הנר ומברך, ויכוין להוציא את כולם בברכתו. ומשמע שצריך שכולם ישמעו את הברכה ולא סגי שידליק אחד ויברך ויוציא את השאר ידי חובתם, ועל כרחך צ"ל דנר שבת דמי לנר חנוכה דמשום דהוי כשליחות בגופו, אי אפשר למנות שליח להדליק בעבורו אלא אם כן המשלח נמצא שם בשעת ההדלקה.

## ברכת שהחיינו בהדלקה

כתב המשנ"ב (ס"ק כג) דאין צריך לברך זמן על ההדלקה, מיהו במקום שנהגו אין למחות בידן. ולמעשה מנהג העולם לברך ברכת שהחיינו בהדלקה, וכך הובא בארחות רבינו (חלק ב עמוד ק) שהנשים מברכות.

ואמנם מובא בארחות רבינו שם שאם אלמן מדליק נר יום טוב, לא יברך שהחיינו בהדלקה כיון שתיקנו לברך שהחיינו בקידוש על היין. ונראה דה"ה באופן שנשים עושות קידוש בעצמם שעדיף שלא יברכו שהחיינו בהדלקה כיון שדעתה לברך בקידוש [ויש שנוהגים שבליל הסדר כל אחד מהמסובים עושה קידוש לעצמו, ולפי"ז צריכות הנשים שלא לברך שהחיינו בהדלקת הנר, ועיין בסמוך דיש שנהגו בליל הסדר להדליק הנר סמוך לסעודה].

## זמן ההדלקה ביום טוב

ולגבי זמן ההדלקה בכל יו"ט, המנהג אצל רבים הוא שהאשה מברכת מבעוד יום, ובן הפרישה כתב בשם אמו (בסוף ההקדמה לטור יורה דעה) דהטעם לכך הוא דכמו שמצינו בערב שבת שיש מצווה להדליק את הנר מבעוד יום כי זה הכבוד שבת, ה"ה בנר של יום טוב דצריך להיכנס ליום טוב כשהנר דולק. ועד כתב שכיון שההדלקה היא מלאכת הבערה ביו"ט עדיף לעשותה בחול.

אמנם לגבי הדלקת הנר בערב פסח, יש אומרים דכיון שנוהגות הנשים לומר שהחיינו בהדלקה ולפטור בזה את כל מצוות היום, א"כ בערב פסח שאי אפשר לעשות את מצוות היום מבעוד יום (כמבואר בסימן תעב סעיף א, וע"ש במשנ"ב ס"ק ד) צריך שתדליק אחר שתחשך כדי לפטור בשהחיינו את כל מצוות היום.

ולמעשה מנהגינו שלעולם תדליק מבעוד יום, ואפילו בערב פסח, דכיון שנתבאר (בשיעורים הקודמים) שצריך לכבות ולהדליק את אור החשמל לכבוד שבת או יום טוב, ואת זה אי אפשר להדליק אלא מבעוד יום, עדיף שתדליק מבעוד יום כדי לצאת ידי חובה בברכה גם על הדלקת החשמל.

# הדינים העולים:

1. אשה ששכחה לברך על ההדלקה, אם נזכרה בזמן שמותר להדליק בו יכולה לברך, אך לאחמ"כ אין לברך בדלוקה ועומדת.
2. בנר חנוכה לכו"ע לא מברכים על נר הדלוק ועומד.
3. נחלקו האחרונים אם אפשר לברך על הדלקה שעושה גוי בשליחות ישראל.
4. אשה שהדליקה נרות יכולה לומר לנכרי שיעשה מלאכה אך שאר שבותים אסור, אך בהדלקה של יו"ט משמע בביאור הלכה שמותר שבותים דהוי כקבלת יחיד, אכן אם בירכה שהחיינו בהדלקה אפשר שאסורה בשאר שבותים.
5. לכתחילה אין לעשות תנאי שאינה מקבלת שבת בהדלקה, ובמקום צורך יש להקל.
6. אם עושה שליח שידליק עבורו את הנרות כתב הבא"ח שהמשלח מברך, אך דעת המשנ"ב שהשליח על ההדלקה.
7. לדעת הב"ח אין למנות שליח להדלקת נר חנוכה וה"ה לשבת אא"כ נמצא המשלח בשעת ההדלקה, ולדעת הגריש"א אם מברך השליח בביתו שרי. אכן מדברי הב"ח נראה דהוי מצוות בגופו ולעולם צריך שיהיה שם בשעת ההדלקה.
8. נהגו לברך שהחיינו בהדלקה, אך אם המדליק מקדש ימתין לקידוש.
9. דעת הרבה פוסקים שיש להדליק נר של יו"ט מבעוד יום, ובפרט בזמנינו דמדליק את התאורה החשמלית מבעוד יום.

**השיעור נמסר מידי יום ה' בביהכנ"ס "אוהל איתן". ניתן לשמוע את השיעורים באמצעות קול הלשון בשידור חי**

**בטלפון [PHONE_REMOVED] וכן לאחר השיעור במאגר השיעורים יש להקיש בכניסה למערכת 1-3-2-2 שלוחה 3.**

**השיעור נכתב ע"י א. ה. והוגה ע"י מורינו הרב שליט"א. נשמח לשמוע הערות ותיקונים בטלפון [PHONE_REMOVED]**