8.כנונא אגב קיטמא
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / מוקצה / הרב מאיר קאופמן / שיעורים

י"ג כסליו

**סימן ח'**

**בדין בסיס לאיסור והיתר**

**א] שיטת תוס' בביאור דמיון הגמ' בין שיורי כוסות לאיסור והיתר**

**ב] ביאור שיטת ר"ת**

**ג] ביאור שיטת הרמב"ן**

**ד] בקושית החזו"א דבשיורי כוסות חזינן דיש בסיס באמצע שבת**

**ה] בדרגת החשיבות בבסיס לאיסור ולהיתר שלא יחול בסיס**

**ו] בהיה דעתו להניח התיר ולא הניח וכדו'**

**ז] בדין בסיס לאיסור ולהתיר המשמש להיתר התחתון**

**שיטת תוס' בביאור דמיון הגמ' בין שיורי כוסות לאיסור והיתר**

א]הגמ' שבת מ"ז. אומרת אמר רבא כי הוינן בי ר"נ הוי מטלטלינן כנונא אגב קיטמא ואע"ג דאיכא עליה שברי עצים מיתיבי ושוין שאם יש בה שברי פתילה שאסורים לטלטל אמר אביי בגלילא שנו ע"כ ועיין תוס' בשם ר"י ועל דרך זה ברש"י דהכונה שיש כאן בסיס לאיסור דהינו השברי עצים ולהיתר זה האפר והוי כאבן ופירות בכלכלה והנה הגמ' מדמה לפתילה וביארו תוס דמדובר שהיה שם שמן ושברי פתילה והגמ' בתחילה הבינה שהשמן שהוא לא מוקצה הוא יותר חשוב והגמ' עונה שבגלילא שנו רש"י ביאר שהפתילה חשובה ותוס' ביארו שהשמן לא חשוב אמנם ברש"י משמע שלא מדובר שהיה שמן כלל אלא רק שברי פתילה והגמ' דנה שזה לא צריך לעשות בסיס והגמ' דוחה שכיון שזה חשוב זה עושה בסיס וצ"ב הדמיון דבהיתר ואיסור אינו בסיס כיון שזה בסיס לאיסור והיתר אמנם כאן זה רק בסיס לאיסור אמנם קושיא זו גם קשה דהגמ' בביצה כ"א: מדמה שיורי כוסות שזה בסיס לאיסור לבד לכנונא אגב קיטמיה ומבואר שזה אותו נידון וכנ"ל

ובביאור הדמיון עיין לשון תוס' בביצה שכמו שהשברי עצים בטלים אגב האפר כך השיורי כוסות בטלים אגב הכוס דהינו שהסיבה שבסיס לאיסור ולהיתר זה לא עושה בסיס כי האיסור בטל להיתר וממילא לומדת הגמ' דכמו דחזינן שחל ביטול כה"ג ה"ה בדבר לא חשוב זה בטל לכוס וכן הוא לשון התוס"ר בסוגין

אמנם תוס' בסוגין כתבו ששיורי כוסות שהכלי לא בטל גביהם זה יותר גרוע מכנונא אגב קיטמא דהינו שעיקר החידוש שלא כל דבר עושה בסיס וכיון שדבר לא חשוב לא עושה בסיס ה"ה איסור והיתר והאיסור לא יותר חשוב זה לא עושה בסיס ויש מקום לבאר שהכוונה שחזינן שגדר הבסיס שזה בטל למוקצה ולכן בדבר לא חשוב זה לא שייך ה"ה באיסור והיתר כיון שיש גם ההיתר ממילא לא שייך לומר שזה בטל לאיסור דהרי יש כאן גם היתר וצ"ב ויותר משמע הלשון שבאיסור והיתר מה שהאיסור לא אוסר דכה"ג שיש היתר אז האיסור ביחס לכלי הוא נחשב כדבר לא חשוב מחמת בטילותו להיתר ודו"ק

והנה בדעת תוס' בביצה והתוס"ר צ"ב למה באמת צריך להגיע למה שהאיסור בטל להיתר תיפו"ל מצד שאין סיבה שזה יהיה בטל לאיסור כיון שיש גם היתר ולמה שיחשב טפל לאיסור יותר מההיתר וצ"ב

והנה הקשו הראשונים מה דיון הגמ' הרי יש משנה לקמן שהאבן בכלכלה אם פירות מותר לטלטל האבן אם הפירות חזינן שלא חל בסיס כי יש היתר ואיסור וכן מה הגמ' שואלת משברי פתילה ושמן הרי אדרבא נדמה לאבן ופירות ותירצו תוס' ובשאר ראשונים שאבן פחות חשובה מהשברי עצים או השמן דהינו שהנידון היה הדרגא מסוימת של חשיבות וצ"ע א"כ למה שירי כוסות זה בדיוק כמו הדרגא הזו עוד צ"ב ללשון תוס' בסוגין שלכאורא הנידון האם כל דבר עושה בסיס או לא ובזה אין סברא שהפירות יותר חשובים מהאבן וצ"ב

ועיין רמב"ן ורשב"א שכתבו לישב דשברי עצים ופתילה הדרך לטלטלם בכלי משא"כ באבן וצ"ב שזה סברא עד כמה שהנידון האם יש כאן טלטול מוקצה או לא אבל עד כמה שהנידון האם יש כאן בסיס או לא מה זה משנה האם הטלטול מתיחס לתכולה שבפנים או לא ובפשוטו מבואר שיסוד דין בסיס זה טפילות ביחס לטלטול וכיון שלא מטלטלים אבן אם כלי ויש בו דברים יותר חשיבות לכן זה סברא שלא יהיה בסיס וצ"ב ועיין סימן ז' סק"י

ואם נימא שכל דין בסיס כי יש הקצאה על החפץ כי לא יכול לטלטלו מחמת המוקצה שעליו א"כ א"ש שבסיס לדבר שטלטול הדבר במצב זה לא מתיחס אליו זה סיבה שלא יחול דין בסיס

והנה בפשוטו צ"ע דהרי במשנה מבואר שגם מותר לטלטל פירות תרומה טהורה אם הטמאה והרי שם כן הדרך לטלטל ביחד ובכל אופן מבואר שלא חל בסיס וצ"ל שמדובר בתרומה טמאה שלא שוה כלל וגם על זה דנים כאילו אין הדרך להניח שם כלל

והנה צ"ב למה שלא ינער את המוקצה דהינו השברי עצים ויש בזה כמה ביאורים א. ועיין שו"ת הרא"ש וברשב"א דאם ינער יפול גם האפר ולא יוכל לאוספו דהינו שזה כמו פירות המיטנפי ב. וברשב"א קמ"ב. כתב דמבואר כאן דדבר לא חשוב אין דין ניעור וצ"ל שאבן בפירות מדובר באבן יותר חשובה ועיקר הסברא מבואר גם ברשב"א ביצה ב. דעצמות וקליפין שאין לזה שום חשיבות אין בזה חובת ניעור ג. האו"ז חידש שבבסיס לאיסור והיתר אין דין ניעור ושסוגין חולקת על הגמ' קמ"ב. ד.עיין חזו"א דביאר דמדובר בצריך למקומו ה.עיין ב"ח שכתב שיש כאן הפסד המוקצה ושאר הראשונים שלא ביארו כך יתכן שס"ל שאין כאן הפסד המוקצה דעד כמה דמדובר שלא מטלטל לצורך השברי עצים יתכן שאין לו ענין בהם ו. עיין מג"א שכיון שיש לו טירחא גדולה להרים האפר כי הוא דבר דק כה"ג אין חיוב ניעור

**ביאור שיטת ר"ת**

ב]שיטת ר"ת הובא בתוס' ביצה כ"א: וברשב"א בסוגין דמה דזה לא עושה בסיס כיון ששברי עצים זה לא חשוב ומה שנזכר שהיה אפר מצד דאל"כ היה צריך לנער השברי עצים רק כיון שיפסיד האפר לכן לא צריך לנער וכן שיורי כוסות אי אפשר לנער והנה לא נתפרש בר"ת מה עיקר נידון הגמ' האם שלא חל בסיס או שכה"ג שלא יכול לנער בכל אופן יכול לטלטלו יחד ועיין חידושי הגרעק"א שהקשה דאם רוצים להביא ראיה שזה לא בסיס א"כ מה ראיה מכנונא הרי שם זה בסיס לאיסור והיתר ואם רוצים להביא ראיה שמותר לטלטל כשאי אפשר לנער דבר זה מוכרח מהא דאבן על פי החבית היתה בין החביות מגביה ומטה על צידה והיא נופלת וע"ש מה שישב והנה מה שכתב שכאן אין ראיה לבסיס מצד שיש אפר לכאורא בהכרח דהשברי עצים היו יותר חשובים דהרי כתב שזה לא בסיס מצד עצמו ולא כי יש אפר ולפ"ז יתכן שזה עצמו הגמ' מוכיחה שדבר לא חשוב לא עושה בסיס

אמנם הנה הגמ' שואלת משברי פתילה ולנ"ל הכוונה שחזינן שחל דין בסיס והנה הגמ' מתרצת בגלילא שנו ורש"י ביאר שהכוונה שזה היה חשוב ולפ"ז א"ש שזה סיבה לעשת בסיס אבל תוס' ביארו בשם ר"ת שהשמן לא היה חשוב להם ועיין רעק"א שהקשה מה זה משנה אבל השברי עצים הוא לא חשוב וזה לא סיבה לעשות בסיס ועיין חזו"א שישב דכיון שזה לא חשוב זה לא סיבה שלא לנער אותו או שכה"ג אם לא מנער זה נראה שמטלטל לצורך האיסור דהרי ההיתר שזה השמן אין לו שום חשיבות והנה לפ"ז קושית הגמ' שחזינן שחל על זה בסיס והגמ' עונה שבאמת לא חל בסיס אלא שבגלילא שנו ויש חובת ניעור כאן בשמן ולא חשיב הפסד השמן

אמנם עיין בתוס' ר"פ בביצה שביאר דחידוש הגמ' שאפשר לטלטל ללא לנער דהינו שללא מקור אפילו שזה לא נעשה בסיס כי זה דבר לא חשוב בכל אופן היה אסור לטלטל ללא לנער ואפילו שאי אפשר לנער היה אסור וזה חידשה הגמ' שמותר ובאמת שכן משמעות לשון התוס' שדמיון הגמ' לשיורי כוסות בחלק זה וצ"ע הרי חזינן לדין זה בדין תרומה טמאה וטהורה ובדין אבן שבכלכלה ויש בה פירות ובפשוטו זה קושית תוס' ד"ה אע"ג דביארו דשם זה יותר בטל אמנם לכאורא אם איכא איסור לטלטל איסור אגב היתר גם במקום שזה לא בסיס מה עוזר מה שזה יותר בטל הרי אין כאן נידון של בסיס ובפשוטו מבואר מכאן שאיסור והיתר זה לא טלטול מהצד רגיל אלא ההיתר זה סיבה לעצם הטלטול שיחשב טלטול על ההיתר וכאילו אין כאן טלטול על האיסור ואין זה טלטול מהצד רגיל וכדחזינן מהאור זרוע שיש דין ניער בטלטול מהצד אבל באיסור והיתר אין דין ניעור והארכנו בזה בסימן ו' ע"ש

אמנם עדיין קשה דהרי מבואר דבאבן על פי החבית בהיתה בין החביות מגביהה ומטה על צידה ומבואר שעד כמה שזה שוכח ולא חל בסיס ולא יכול לנער במקומה יכול לטלטל האיסור אגב היתר וכן הרי ר' יוחנן אומר דבמעות על הכר בצריך למקומה מותר לטלטלה למקום אחר ועל זה הגמ' לא דנה שיהיה אסור וכן בסוגיא דשיורי כוסות הגמ' לא הביאה מימרא דר' יוחנן אלא רק מר"נ שמטלטלים אגב קיטמיה וצ"ב מה המיוחד כאן יותר מכל מקום שלא חל בסיס

ושמעתי לבאר דהיה מקום לדון דכל דבר שכך דרך טלטולו זה לא טלטול מהצד ויתכן שזה עצמו נידון הסוגיא דהרי שיורי כוסות כך דרך טלטולם וכן שברי עצים במחתה וכן שירי פתילה בנר שהרי זה מקומם ולפ"ז א"ש שאבן על פי החבית יתכן מדובר בסתם אבן וכן מעות שעל הכר וודאי שאין דרך לטלטל המעות בדרך זו וכה"ג הוי טלטול מהצד אבל במקום שזה הדרך אין זה טלטול מהצד וזה מה שהוכיחה הגמ' שגם במקום שזה הדרך הוי טלטול מהצד

עוד ראיתי לבאר דאם נימא דכל בסיס חוץ מהחלות מוקצה שחל כאן אבל יש כאן הטפלה לחפץ דמפקיע שם טלטול מהצד א"כ היה מקום לדון דאפילו שדבר חשוב לא עושה בסיס זה רק סברא שאין כאן טפילות שתחיל את דיני החפץ או שזה יחשב שיש כאן הקצאה מהחפץ אבל שיהיה כאן הטפלה שזה לא יהיה טלטול מהצד היה מקום לדון שזה כן חל וממילא אפילו שלנער יהיה מותר אבל לטלטל למקום אחר יהיה אסור ויתכן שזהו נידון סוגין ולפ"ז א"ש שאין להקשות מפרק נוטל דשם זה שוכח שאין כאן הטפלה כלל וא"ש הכל

והנה בפשוטו לר"ת אפילו שדבר לא חשוב לא עושה בסיס אבל אבן דפרק נוטל היא חשובה והיא סיבה לעשות בסיס והנה תוס' ד"ה אע"ג הביאו מר"ת שאפר ושברי עצים זה כמו שמן ושברי פתילה ולא כמו אבן ופירות דשברי עצים זה יותר חשוב מאבן והקשה רעק"א הרי מפורש בגמ' שאבן זה סיבה לעשות בסיס ושברי עצים זה לא סיבה חזינן שזה יותר חשוב ובפשוטו קושיתו צ"ע דוודאי אבן יותר חשובה משברי עצים רק ביחס לפירות היא פחות חשובה מאשר שברי עצים ביחס לאפר וצ"ע אמנם לכאורא כל דברי התוס' כאן בשם ר"ת זה לשיטת ר"י, דלר"ת הרי שברי עצים זה יותר חשוב מהאפר וזה לא עושה בסיס רק כי הוא לא חשוב ואין מקום לקושית תוס' כלל וצ"ע

אמנם ברשב"א הביא מר"ת שגם אבן זה לא חשוב ולא עושה בסיס ולפ"ז צ"ל שכוונת הגמ' לשאול שאבן תעשה בסיס שיהיה דין ניעור וכתוס' רי"ד שם

**ביאור שיטת הרמב"ן**

ג]שיטת הרמב"ן שמדובר שגם השברי עצים וגם הכנונא היה מוקצה ועיקר מכוון הגמ' שדבר שלא הונח לדעת ואין לו שום חשיבות דהינו שאין לו שום ענין לטלטלו זה סיבה שלא יחול דין בסיס וכן שלא יהיה חובת ניעור דבטלטול הכלי אין שום סיבה ליחס הטלטול לתכולה שבפנים ומה שהוסיף הרמב"ן שלא הניח לדעת בא לישב אבן שאפילו שהיא לא חשובה אבל כיון שהוא הניחה שם בתור לשמור עליה כה"ג טלטול הכלי מתיחס גם לזה ולפ"ז א"ש דמיון הגמ' לשיורי כוסות ששם זה לא חשוב ולכן זה לא עושה בסיס ואין דין לנער והנה גם מדברי הרמב"ן כאן מבואר שיסוד דין בסיס זה מה שזה טפל לענין הטלטול וכאן שזה לא מטלטל אגבו זה סברא שלא יחשב בסיס ושלא יהיה דין ניעור והנה אין זה כשיטת הרשב"א ביצה ב. שעצמות וקליפים אין דין ניעור דזה דבר לא חשוב דשם הרי הטלטול כן מתיחס לתכולה שהרי זה כל המטרה ולכן הרמב"ן שם לא יישב כך

והנה לפ"ז צ"ל קושית הגמ' משברי פתילה דחזינן דדבר לא חשוב עושה בסיס והגמ' עונה שזה כן חשוב וכרש"י אמנם הרמב"ן הביא את פירוש ר"ת ולא הכריע ולפ"ז צ"ע מה עוזר שהשמן לא חשוב אבל אין דין ניעור מצד השברי פתילה ובזה לא יעזור ישוב החזו"א שיש דין ניעור דהרי הרמב"ן ס"ל שדבר לא חשוב אין דין ניעור והיה מקום לדון דכאן הסיבה שזה לא חשוב כי השמן יותר חשוב וזה גורם שאין שום התיחסות לפתילה בעצם הטלטול אלא שא"כ הרמב"ן יכל לבאר כתוס' בביאור בסוגיא בביצה וכל מה שלא ניחא ליה כי לא רצה לומר שהגמ' מדמה איסור לבד לאיסור והיתר וא"כ קשה כנ"ל וצ"ע

**בקושית החזו"א דבשיורי כוסות חזינן דיש בסיס באמצע שבת**

ד]שיטת הבעל המאור דאין בסיס באמצע שבת ועיין חזו"א שהקשה א"כ מה הגמ' בביצה דנה בשיורי כוסות שאסור ובאמת אוסרת בעכו"ם הרי אין בסיס באמצע שבת וחידש מכח זה שלטלטל למקום אחר וודאי אסור אמנם בפשוטו לכל הנ"ל רק לתוס' בסוגין נידון הסוגיא שיחול בסיס אבל לדעת ר"ת כל נידון סוגין מצד חובת ניעור ולא מצד דין בסיס וכן לרמב"ן אפילו שהעמיד סוגין על בסיס אבל את עצם פירושו אפשר להעמיד הכל על דין ניעור אמנם עיין שטמ"ק בביצה שהקשה את קושית החזו"א וזה לכאורא על דרך תוס' ותירץ שבדבר שזה הדרך כגון כוס ליין חל בסיס גם באמצע שבת ע"ש

**בדרגת החשיבות בבסיס לאיסור ולהיתר שלא יחול בסיס**

ה]בפשוטו מבואר בסוגין דבסיס לאיסור ולהיתר לא עושה בסיס דהרי אבן אם פירות או אפר ושברי עצים או תרומה טהורה וטמאה לא נהיה בסיס אמנם לדעת ר"ת יתכן שכל דברים אלו אין להם שום חשיבות ולא עושים בסיס כלל ולפ"ז אין שום ראיה מסוגין אלא שפשטות לשון הגמ' באבן ששואלת שזה יעשה בסיס חזינן שזה כן עושה בסיס וכן נקטו רוב הראשונים אלא שעדין יש לדון באיסור והיתר שאם היה האיסור לבד היה חל בסיס כשיש היתר עמו מהי דרגת ההיתר שזה סיבה שלא יחול בסיס והנה הכל בו הובא בב"י סימן של"ד כתב שאם יש תיק אם מעות ומניחים לחם בערב שבת מותר לטלטלו דהוי בסיס לאיסור ולהיתר [כן נקט הגרעק"א בדעתו אמנם הבית מאיר ביאר שזה מדין ככר ותינוק וצ"ע שלשונו המובא בב"י מפורש שזה מצד שלא חל כאן בסיס] ומבואר שאפילו דבפשוטו וודאי מעות יותר חשובים מלחם בכל אופן לא חל בסיס

אמנם הראשונים בסוגין וכן הטור כתב שאם האיסור יותר חשוב מההיתר זה אסור ועיין בריב"ש שהביא לזה ראיה מהגמ' של קרטין שהגמ' אומרת שאם זה לא חשוב האפר עושה בסיס והנה כל זה אם ננקוט שהקרטין לא מוקצה אמנם עיין ברמב"ן וכן נפסק בשו"ע שבגדי עניים אצל עשירים זה מוקצה וגם כאן הקרטין זה מוקצה ולפ"ז אין כאן ראיה כלל והב"י סימן ש"י כתב להוכיח משיטת ר"ת שכשיש שמן ושברי פתילה כיון שהשמן פחות חשוב חל דין בסיס [ומה שלא הוכיח מביאור רש"י דלרש"י לא מדובר שיש גם שמן אלא רק שברי פתילה] אמנם לכאורא לביאור החזו"א לעיל שכאן באמת לא חל בסיס אלא שיש דין ניעור א"כ אין ראיה כלל אמנם כן נקטו כל הראשונים בכל מקום והנה לביאור ר"י בסוגין הוא מוכרח דהגמ' דנה שלא חל בסיס על דבר לא חשוב מהא דשברי פתילה לא עושה בסיס כשיש אפר כי זה בטל ומבואר שצריך ביטול וא"כ ללא ביטול דהינו דהאיסור יותר חשוב זה יעשה בסיס

אמנם יש לדון בשוים האם זה עושה בסיס והנה מסברא פשוטה כיון שאין עדיפות לאיסור מההיתר למה שזה יעשה בסיס דיסודו מדין טפילות או הקצאה א"כ כאן זה לא שייך אמנם לתוס' דמבואר דללא דין ביטול של האיסור להיתר היה חל בסיס א"כ מסתבר שרק כשהאיסור יותר חשוב זה סיבה לביטול ובביאור הסברא צ"ל שכל חפץ שבכלי זה סיבה שיטפל אליו ויקבל את דינו ומה שיש היתר זה לא סיבה שלא יחול החלות מוקצה של האיסור אמנם יתכן שכל שהם שוים הכלי מצטרף להיתר לבטל האיסור וכן הוא בלשון התוס"ר שהשברי עצים בטלים אגב האפר והכנונא וצ"ע

והנה עיין חיודשי הר"ן ונימוק"י ומאורות והשלמה דביארו דהנידון בכנונא ושברי פתילה יותר מאבן שבכלכלה שכאן חשיבות המוקצה וההיתר שווה משא"כ באבן שבכלכלה האבן פחות חשובה הרי מבואר מפורש שכל שזה שקול אין זה עושה בסיס אמנם ע"ש שהם הקשו דלא מובן מה הגמ' מדמה איסור והיתר לשירי כוסות דהינו דלא ס"ל שרק מחמת דין ביטול לא חל דין בסיס אלא שכל שאין כאן רק איסור ממילא אין סיבה לחלות בסיס ולפ"ז וודאי מסתבר כדבריהם אבל למאי דקי"ל כביאור ר"י שהשו"ע פוסק שתמיד צריך ניעור הרי מפורש שרק מחמת דין ביטול לא חל בסיס א"כ יתכן שזה רק ביותר חשוב אמנם יתכן שקי"ל כר"ת ולפ"ז אין מקור דבסיס לאיסור והיתר צריך להגיע לדין ביטול אמנם שיטתו יחידאה ובפשוטו קי"ל כרש"י ותוס' וצ"ע

ועיין לשון הריב"ש דנקט מפורש שצריך שההיתר יהיה יותר חשוב ועיין רשב"א לקמן קמ"ב שנקט שאם יש איסור חשוב כגון מעות אפילו שזה פחות חשוב מההיתר אבל כיון שזה לא בטל זה מחיל בסיס ולפ"ז וודאי מסתבר שה"ה כל שהם שוים זה מחיל בסיס ועיין לשון התוס"ר לענין שברי פתילה שחל בסיס כי השמן בטל אליהם אמנם בלשון תוס' ולהכי לא בטילי שברי פתילה אגב שמן ומשמע שצריך ביטול אמנם יתכן שהכלי מצטרף לבטל וכנ"ל ועיין שו"ת הרא"ש כלל כ"ב ס"ח דסתם דבריו ומשמע קצת שלא צריך שההיתר יהיה יותר חשוב מהאיסור והראב"ד ביאר שהיה אפר חלקו מוקצה וחלקו לא ובפשוטו לא הוזכר שהיה חלק יותר חשוב וסתימת דבריו שהוי כשוים ואין בזה בסיס ועייין או"ז סימן פ"ו אות ד' שכתב שצריך שההיתר לא יתבטל לאיסור ע"ש ובפשוטו בשוה זה מותר והכרעת המ"ב על פי הבית מאיר נשמת אדם גר"ז ועוד שצריך שיהיה ההיתר יותר חשוב מהאיסור אמנם לכאורא במקום דחק גדול כיון דלשיטת ר"ת בסוגין והרמב"ן אין שום מקור לומר כזה חידוש ולשון הרא"ש משמע שגם לביאור ר"י הדין כך א"כ בשעת הדחק יש לסמוך אליהם וצ"ע

**בהיה דעתו להניח התיר ולא הניח וכדו'**

ו]דנו האחרונים בהניח איסור והיה דעתו להניח היתר או בהניח היתר ובא חבירו וסילק ההיתר או בהניח איסור ודעתו להניח בשבת היתר האם חל דין בסיס ועין אגרות משה ח"ג סימן נ"א שנקט שחל בסיס אמנם בספר שש"כ הביא מהגרשז"א שלא חל דין בסיס והנה אם בסיס יסודו מדין הקצאה א"כ שחשב שזה היתר אין כאן הקצאה וודאי מותר אמנם אם יסודו מדין טפילות יש לדון האם באמת עצם ההטפלה לאיסור אפילו שיש כאן היתר זה חפצא של הטפלה שזה סיבה לאיסור אלא שלא חל איסור כי יש כאן גם הטפלה להיתר או דנימא דכיון שיש כאן גם היתר אין כאן כלל סיבת האיסור וחסר בהטפלה מצד הבעלים והנה בפשוטו אם נימא שצריך שההיתר יותר חשוב ושורש הסברא שזה בטל להיתר ורק לכן אין כאן איסור אז מסתבר כגרשז"א אמנם אם נימא שגם בשוים מותר א"כ וודאי דיתכן כהבנת האגרות משה ולכאורא להכרעת המ"ב שצריך יותר חמור יש להקל בזה אם לא שנדחוק שכל הטפילות זה סברא דבפועל לא חל בסיס אבל עדין חשיב שיש כאן בכח סיבת איסור

**בדין בסיס לאיסור ולהתיר המשמש להיתר התחתון**

ז]עוד ראיתי לדון בסיס לאיסור ומונח עליו היתר דמשמש להיתר התחתון לשיטות שזה לא סיבה לבסיס האם כה"ג יחול כאן דין בסיס ויתכן שאפילו שזה לא דבר שהוא סיבה לבסיס אבל זה מגרע בהטפלה למוקצה אמנם אם צריך תמיד שהאיסור יטפל להיתר לכאורא דוחק לומר כאן שזה יטפל להיתר וצ"ע