שיעור ל קעו
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / אורח חיים / סימן קסו עד סימן רא - ברכות

![](data:image/gif;base64...)![](data:image/gif;base64...)

**שיעורי הלכה**

**שיעורים מפי מו"ר**

**הגאון רבי רפאל צבי ובר שליט"א**

**הלכות ברכות**

**שיעור ל**

**~ סימן קעו ~**

**[סימן קעו סעיף א] ברך על הפת, פוטר את הפרפרת דהיינו פירורי פת דק דק שדיבקם עם מרק או דבש, ברך על הפרפרת, לא פטר את הפת.** הגה: בירך על הפרפרת, פוטר מעשה קדרה שהוא דייסא וכיוצא בו, וכן אם בירך על מעשה קדרה, פוטר את הפרפרת.

### הטעם שברכת הפת פוטרת את הפרפרת

מבואר בשו"ע שהמברך על הפת פטר את הפרפרת, ופרפרת היינו חביצא המבואר בסימן קסח (סעיף י) שהם פירורי פת שמדבקים אותם יחד וברכתן במ"מ, דאין להם תוריתא דנהמא כמבואר שם. וביאר המשנ"ב (ס"ק א) דהטעם שברכת הפת פוטרת את הפרפרת משום שהם טפלים לגבה והוי כמו מעשה קדירה הנאכלים בתוך הסעודה שהפת פוטרתם.

ובמג"א (ס"ק א) הביא מהב"ח שביאר באופן אחר דהפת פטרת את הפרפרת משום שהיא באה להמשיך את האכילה [והיינו כמבואר בראשונים שכל שגורר תאוות האכילה אין מברכים עליו, וכמו שהוכיח המג"א (סימן קעד ס"ק יא) מהתוס' בפסחים (קטו, א) דכל דברים הבאים להמשיך את האכילה אינם צריכים ברכה], אמנם המג"א עצמו כתב טעם אחר שדבר זה בא למזון ושובע וכל שבא למזון ושובע אין מברכים עליו, ונראה כוונתו כסברת העולת תמיד שהובאה לעיל מהמשנ"ב דהוי כמו מעשה קדירה הנאכלים בסעודה.

### הטעם שברכת הפרפרת לא פוטרת את הפת

עוד מבואר בשו"ע שאם בירך על הפרפרת לא פטר את הפת, וביאר המשנ"ב (ס"ק ב) דכיון שמברך ברכת בורא מיני מזונות לא מהני לפטור את הפת. עוד הביא המשנ"ב מהשיטה מקובצת שאפילו אם התכוין בשעה שבירך בורא מיני מזונות לפטור את הפת לא מועילה כוונתו.

והוסיף השעה"צ (ס"ק ב) דמבואר בשטמ"ק שם דאף שבעלמא אם בירך בורא מיני מזונות על הפת מהני בדיעבד [וכן פסק הביאור הלכה לעיל סימן קסז (סעיף י ד"ה במקום)], היינו רק היכא שברך רק על הפת שאין לברכה על מה לחול, אך כאן כשהיה לפניו פרפרת, ורק כיון במחשבתו לפטור אף את הפת אינו פוטר.

ובחזו"א (סימן לד ס"ק ז) הקשה דבשו"ע לקמן (סימן רו סעיף ב) מבואר שמי היה לפניו פרי האדמה ופרי העץ, ובירך בורא פרי האדמה והתכוין לפטור בברכתו גם את פרי העץ דיצא בדיעבד, ואף שהיה לברכה על מה לחול מהניא בדיעבד ברכתו, ואף שהביא המשנ"ב שם (ס"ק י) דיש חולקין דכיון שלא הייתה ברכתו לבטלה שהרי היא פטרה את פרי האדמה, לא פטר בדיעבד את פרי העץ, אך מסיק שם המשנ"ב דספק ברכות להקל ולא יחזור ויברך, וצ"ע מדוע כאן סתם המשנ"ב שאם כיון בברכת בורא מיני מזנות לפטור את הפת לא מהני בדיעבד וצ"ע.

### ברכה אחרונה על פרפרת שאכל קודם הסעודה

כתב המשנ"ב (שם) שהאוכל את הפרפרת לפני הסעודה לתענוג או לשבוע קצת, דצריך לברך ברכה אחרונה קודם הסעודה, אך אם לא בירך עד אחר ברכת המזון נפטר בדיעבד בברכת המזון. ומשמעות לשונו שאף אם נזכר בתוך הסעודה יברך מעין ג' [ורק אחר הסעודה הוא נפטר בברכת המזון], וטעם הדבר מבואר בשעה"צ (ס"ק ג) דלכתחילה צריך לברך ברכת מעין ג' כתיקונה בנוסח שקבעו חז"ל, ולא יפטרנו בברכת המזון.

אמנם הביא המשנ"ב די"א [והיא שיטת החיי אדם (כלל מא)] שאם דעתו לאכול מאותם מיני מזונות אף בתוך הסעודה, נחשב הכל כאכילה אחת והוא יכול לפוטרו לכתחילה בברכת המזון. ומסתימת המשנ"ב שהביאו בלשון י"א בלא חולק, משמע קצת שנוטה כדבריו, אכן בשעה"צ (ס"ק ה) מפקפק בדברי החיי אדם, וכתב שם שאין מקור לדבריו ע"ש. וכן הוכיח מדברי המג"א (בסימן רמט) שהביא את מנהגו של הרב קלונימוס שהיה אוכל בשבת קודם הסעודה מאכל שברכתו מזונות כדי להשלים למאה ברכות והיה מברך גם לאחריו [ואמנם המג"א שם מפקפק במנהג זה משום שהוא גורם ברכה שאינה צריכה], ומוכח שצריך לברך גם לאחריו. אכן בחיי אדם תירץ דשם היה אוכל ממיני המזונות רק קודם הסעודה ולכן היה מברך לאחריה, אך המשנ"ב כתב שהחיי אדם 'נדחק' ליישבו, ומשמע שתירוץ זה דחוק. ונראה שהכרעת המשנ"ב היא דלא כהחיי אדם שאף אם אוכל ממין המזונות בתוך הסעודה צריך לברך ברכה אחרונה על הפרפרת שאכל קודם הסעודה. וכן נקט האגרות משה (חלק ג סימן לג) בדעת המשנ"ב.

### האוכל פת הבאה בכיסנין קודם הסעודה

והנה מבואר במשנ"ב שם שכל מש"כ דכשאוכל פרפרת קודם הסעודה דצריך לברך ברכה לאחריה, היינו דווקא בפרפרת שהוא דבר שאין בו תואר לחם, אך באוכל פת הבאה בכיסנין לא יברך אחריה ברכה אחרונה, וביאר בביאור הלכה (ד"ה ברך) דכיון שרק מספק יש עליהם דין פת הבאה בכיסנין וכמבואר בשו"ע לעיל (סימן קסח סעיף ז), וא"כ הכא שיש צד שהוא לחם גמור ואז בוודאי הוא חלק מהסעודה ונפטר בברכת המזון, לכן בכהאי גוונא עדיף שלא יברך ויפטרנו בברכת המזון, ובשעה"צ (ס"ק ו) הוסיף דטוב לכוין על כך לכתחילה.

### ברכה אחרונה אחר האכילה ב'קידושים'

והנה דבר זה מצוי בקידושים שעושים בשבת ואחר כך נוטל ידיו לסעודה דנראה שבאופן שאוכל בקידוש פת הבאה בכיסנין, דאינו צריך לברך אחריו ברכה אחרונה, וכמש"כ המשנ"ב דבפת הבאה בכיסנין יש ספק שמא הוא פת גמורה ולכן לא יברך לאחריה ויכוין לפוטרה בברכת המזון.

אמנם נראה שאם אכל פת הבאה בכיסנין ואכל גם שאר מאכלים כגון 'קוגל' שבזה צריך לברך ברכה אחרונה, דאף שאם נאמר שהפת הבאה בכיסנין היא פת גמורה, וא"כ הרי הוא אוכל את ה'קוגל' בתוך סעודתו, מכל מקום לא אמרינן לעניין זה שיחשב כמו פת. וכמו דמצינו שאף שיש לחוש שכל פת הבאה בכיסנין הוא פת גמור, מכל מקום האוכל פת הבאה בכיסנין ולאחר מכן שותה משקה אחר, וכגון האוכל עוגה עם חלב, דמברך על המשקה 'שהכל', ומוכח שלעניין זה לא חששו שייחשב כפת גמור.

אמנם באופן שאוכל רק 'קוגל' בקידוש [או שאר דברים שאין להם תואר לחם] קודם הסעודה הרי זה תלי בפלוגתת האחרונים האם צריך לברך אחריו ברכה אחרונה או שיש לפוטרו בברכת המזון, ולפי מה שנתבאר לעיל נראה דהכרעת המשנ"ב שצריך לברך אחריו ברכת מעין ג' אפילו אם יאכל 'קוגל' גם בתוך הסעודה [אכן לדעת הגריש"א (קובץ תשובות חלק ג סימן ל) כיון שהוא חוזר ואופה את האטריות הרי זה נחשב כאפיה ויש עליו שם פת, וא"כ אף 'קוגל אטריות' הוא בכלל ספק פת הבאה בכיסנין וכמו שהתבאר בשיעורים לעיל (סימן קסח סעיף יג)].

ונראה דאפילו אם אוכל פת הבאה בכיסנין בקידוש בבית הכנסת ומיד אחר כך הולך לביתו ואוכל סעודת שבת נראה שיש לחוש שלא לברך אחריו ברכה אחרונה, דכיון שדעתו לילך לשם הרי זה המשך סעודתו ויכול לפטור עצמו בברכת המזון.

וקצ"ע מדוע נהגו העולם לברך ברכה אחרונה אחרי הקידושים בבתי הכנסת, ומיהו במקום שאוכל גם 'קוגל' אין לחוש כיון שצריך לברך ברכה אחרונה על ה'קוגל' וכנ"ל. עוד אפשר שאם אינו אוכל מיד כשמגיע לביתו ויש הפסק לזמן מרובה שבזה צריך לברך ברכה אחרונה אחר שאכל את מיני המזונות דבכה"ג שיש הפסק גדול אינם נפטרים בברכת המזון. אמנם באופן שאוכלים סעודה במקום הקידוש בסמוך לקידוש [וכמו שמצוי בשמחות וכדו'] ואכל מיני עוגות וכדומה אין לברך ברכה אחרונה דהוא נפטר בברכת המזון.

[ואגב יש להעיר למש"כ הביאור הלכה לעיל (סימן רמט סעיף ב ד"ה מותר) דלכתחילה יש ליזהר שלא למלאות כריסו במיני מזונות קודם הסעודה כדי שיאכל סעודתו לתיאבון, ומבואר שם שאפילו בקידוש היום יש להחמיר בזה, וסיים שם דאף שנהגו העולם להקל אך אנשי מעשה נהגו להחמיר לעצמם. ואם אוכל עוגות ומיד נוטל ידיו יש לחוש גם לאיסור ברכה שאינה צריכה וכמו שהעיר בבביאור הלכה שם. ועוד העיר שם שיש להימנע מלאכול מזונות קודם הסעודה, משום שאסור להקדים ברכת בורא מיני מזונות לברכת המוציא. אמנם כשאין דעתו לאכול מיד אין לחוש לכך].

**הדינים העולים:**

1. המברך על הפת פוטר את הפרפרת כיון שהוא טפל לפת, והב"ח כתב שהוא בא להמשיך את באכילה, אך המברך על הפרפרת לא פטר את הפת כי מברך רק מזונות ואפילו אם התכוין לפטור.
2. האוכל פרפרת קודם הסעודה צריך לברך עליו ברכה אחרונה, אך אם אוכל פהב"כ א"צ לברך.
3. מזה יש להעיר דבקידושים שאוכל רק פהב"כ שלא יברך ברכה מעין ג' לאחר האכילה. אמנם אם אוכל 'קוגל' מברך עליו ברכה אחרונה [אמנם לדעת הגריש"א ש'קוגל' נידון כפהב"כ יש לחוש גם בזה].
4. ראוי להימנע מלמלא כריסו בקידוש שעושה בביהכנ"ס כדי שיאכל סעודתו לתיאבון.