מזוזה ב רפה
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / יורה דעה / מזוזה

**שיעורי הלכה**

**הדינים הנידונים**

* **דיני קדימה במצוות.**
* **אם שרי להיות בבית בלא מזוזה.**
* **הפקיר ביתו אם נפטר ממזוזה.**

*שיעור ב'*

**מזוזה [יו"ד סי' רפה]**

**ממורינו הגאון רבי רפאל צבי ובר שליט"א**

שיעורים שנמסרים בבית הכנסת בית תפילה נוה יעקב ירושלים מוצאי שבת בשעה 10:00 · נכתב ע"י א.ה. והיה לעיני מו"ר שליט"א

## בחידושו של רע"א שכשיצא מביתו אינו חייב במזוזה

**בשיעור** לעיל נתבאר דעת רע"א שכל שיוצא מביתו אינו חייב במזוזה ואינו מקיים המצוה, ובנחלת צבי (בסימן רצא) הקשה על רע"א למה אינו חייב במזוזה מדין בית התבן ובית האוצר, שהרי השאיר בביתו כל חפציו וגם את בני ביתו. וכתב שהיה אפשר לומר שכוונת רע"א במי שיש לו בית מיוחד לכתיבה או ללימוד, אלא שרע"א עצמו בתשובה שם כתב ליישב אמאי אינו חייב במזוזה מחמת שבני ביתו שם, וא"כ קשה למה אין בזה משום בית האוצר.

**ורע"א** שם ביאר שאינו חייב במזוזה מחמת שבני ביתו שם משום שהם פטורים כיון שאין הבית שלהם [עי' לעיל בשיעור א']. ולכאו' צ"ב דהא השואל והשוכר חייבים במזוזה כמבואר להלן סי' רפו (סעי' כב). וביאר הנחלת צבי כוונת רע"א שאף שכל שואל חייב במזוזה היינו רק מדרבנן משום שנראה כשלו, א"כ בבני ביתו אין לחייבם שהרי אין זה נראה כשלהם. ועיי"ש שנסתפק לעניין נכסי מלוג אם יש לחייב במזוזה לפי סברא זו, והיינו משום שהפירות לבעל וא"כ זכות ההשתמשות לדור בבית הוא שלו, וחיוב המזוזה הוא עליו שהרי חובת הדר היא, ואף שהאשה בבית אי"ז אלא כשואל, שאין נראה כשלה, כיון שהכל יודעים שהיא נשואה וההשתמשות של הבעל.

עוד כתב שם להעיר על דברי רע"א שהביא ראיה לדבריו מהאי מעשה בדוד שדאג בבית המרחץ מחמת שלא היה לו מצוות ציצית, והוכיח רע"א דאינו מחוייב במזוזה מחוץ לביתו דאל"כ למה דאג [כמו שהובא לעיל שיעור א']. אולם הנח"צ וכן הדבר אברהם כתבו לדחות שדוד דאג מחמת שאינו מוקף במצוות, וא"כ אף שהוא מקיים מצוות מזוזה לא הועיל לו שאינו מוקף במצווה זו אלא בשעה שהוא בביתו.

[המשך סעיף א] הגה: ומ"מ אם אין ידו משגת לקנות תפילין ומזוזה יקנה תפילין ולא מזוזה, דמצוה שהיא חובת הגוף עדיפא.

## דין קדימה במצוות ולמה תפילין קדמים למזוזה

**ופירוש** חובת הגוף, הבית הלל מבאר כפשוטו שהתפילין מניח על גופו, אבל המזוזה אינה מצוה שעל גופו, ומזה הוציא דיש מעלה בתפילין יותר מכל מצוה אחרת שאינה מלבוש על גופו, כגון סוכה ולולב. אבל רע"א פליג, ומבאר שהתפילין היא מצוה חיובית שמחוייב הוא לילך ולהשיג תפילין להניחם, ולא סגי בלא זה, וכמו שמבואר ברמב"ם הל' ברכות (פי"א ה"ב), אבל מזוזה אין זה חיוב אלא אם כן יש לו בית, ואין חיוב לאדם לקנות בית כדי שיהיה חייב במזוזה. וכמו כן ציצית דומה למזוזה, שגם שם אינו חייב לרדוף שיהיה לבוש ציצית, אלא שאם יש לו בגד ד' כנפות מחוייב להטיל בו ציצית [משא"כ לבית הלל לכאו' אין עדיפות לתפילין על הציצית כיון ששניהם מלבוש על גופו]. ולפי זה כתב רע"א שהתפילין קודמים לסוכה ולולב מחמת שהתפילין תדיר יותר, אבל שתיהם מצוה שבגופו, אולם ציצית ולולב באמת יהיה הלולב קודם אף שהציצית תדיר כיון שלולב הוא מצוה שבגופו.

**ובביאור** הגר"א (ס"ק ד) הביא הירושלמי (סוף מסכת מגילה פ"ד הי"ב) תפילה ומזוזה מי קודם, שמואל אמר מזוזה קודמת רב חונה אמר תפילה קודמת, מה טעמיה דשמואל שכן היא נוהגת בימים טובים ובשבתות, מה טעמא דרב חונה שכן היא נוהגת במפרשי ימים והולכי מדברים.

## כשאין לו מזוזה אם מחוייב לצאת מן הבית

**וכתב** הקרבן העדה לבאר מה שאמרו שהמזוזה נוהגת בשבתות וימים טובים, היינו שכשיש לו בית אחר אסור לדור בבית שאין בו מזוזה בשבת [וזה מקור לדברי הפמ"ג שהובא לעיל (שיעור א) שבאופן שאין טירחא צריך לצאת מביתו]. אולם השדי חמד (ח"ה מערכת המ' כלל קטו עמ' 61) דעתו שאין חובה לצאת מביתו כשנפל הבית, והביא ראיה מהלכות ציצית שנחלקו הראשונים במי שיש לו בגד ד' כנפות בלא ציצית אם שרי לצאת בו בשבת, שהמרדכי ס"ל שאסור לצאת בלא ציצית בשבת, והרבה ראשונים סוברים שאין איסור להיות עם בגד ד' כנפות אלא שיש חיוב להטיל ציצית, ובשבת אינו יכול ושרי. והמקילים מביאים ראיה ממזוזה, א"כ נראה שלעניין מזוזה הוא דין פשוט ואף המרדכי מודה דשרי, דאל"כ מאי ראיה יש ממזוזה.

**ועיי"ש** שהביא מעשה מר' זלמל'ה מוולאזין שהגיע למקום אחד בער"ש וראה שאין המזוזה במקומה [שלא היתה בשליש העליון] ולא היה סיפק לשנות את הדבר ולא רצה ליכנס לבית עד שיפקירו בעה"ב. והוא עפ"י המבואר בגמרא בשבת (קלא:) עצה זו להפקיר הבית ועי"ז נפטר ממזוזה.

**ומכח** מעשה זה מוכח דסבר כהפמ"ג [שהובא לעיל שיעור א, וכן נראה מהמג"א עיי"ש] שאסור להיות בבית בלא מזוזה, וכן משמע מהירושלמי וכמו שביאר הקרבן העדה וכדלעיל. אמנם השדי חמד ס"ל שאין איסור ליכנס וכמשנ"ת, וביאר בירושלמי שמה שאמרו שמזוזה מחוייב בשבת היינו שצריך לדאוג שיהיה מזוזה קודם השבת, ועוד שאם כבר היה נקב בדלת יכול להניח המזוזה שם גם בשבת [ואין חיוב שהמזוזה תהיה קבועה בלא יכולת לזוז. אלא שאם ננקוט כהפמ"ג דאסור לגור בלא זה שמא יש בזה משום מתקן מנא, אבל לשדי חמד שבית כך שרי לגור בבית לא שייך בזה משום מתקן מנה].

## אם מהני להפקיר הבית כדי ליפטר ממזוזה

**והנה** בהיתר זה להפקיר את הבית, יש מי שפירש שאינו צריך להפקיר כל הבית אלא סגי שמפקיר את מקום המזוזה, ומאותו מעשה מוכח דלא סגי בזה אלא צריך להפקיר כל הבית. ובאמת כן נראה ברור דלא מהני להפקיר רק המזוזה, חדא דהא אם מפקיר רק את המזוזה הרי חוזר הוא וזוכה במזוזה מדין חצר, ומבואר בחזו"א (אהע"ז סי' קעז) שקרקע גם נקנית בקנין חצר. ועי' שער משפט (סי' ערה) ששותף שהפקיר חלקו זוכה השותף השני בהפקר, אבל האמרי בינה (הל' יו"ט סי' כא אות יג) הוכיח מהגמ' בעירובין (עא.) ששותף שהפקיר חלקו לא זכה חברו בחלקו.

**אבל** יש לדון לחייבו מדרבנן כמו דין שואל, וכ"כ בשו"ת מנחת יצחק (ח"ו סי' קיג) והביא כן מדברי הרשב"א (שבת קלא:) שכתב מפורש שהפקר במזוזה חייב לאחר ל' יום, ומש"כ שם בתשובה שמהריטב"א והרמב"ן נראה להיפך אינו מוכרח כלל. ומהמשנ"ב סו"ס יג שכתב עצה להפקיר, לכאורה נראה שפטור גם מדרבנן, ואין לדחות שכאן הוא פחות מל' יום דהיות וכל הזמן הוא לבוש בבגד לא שייך לומר שאינו נראה כשל, ויש לומר שכוונת המ"ב לפטור מה"ת ואז אפשר להקל בגנאי קטן, ודוק.

**ולמעשה** בארחות רבינו (ח"ג על מזוזה אות כד) כתב להקל שבהפקר אי"צ ליתן מזוזה והביא שם הערה מהמעשה של הגאון ר' זלמן.

## במה עדיפא מצוות תפילין ממצוות מזוזה

**והנה** הגר"א שם הביא המשך הירושלמי שהוכיחו כשמואל שמזוזה קודמת לתפילין, מברייתא 'תפילה שבלה עושין אותה מזוזה מזוזה שבלתה אין עושין אותה תפילין למה שמעלין בקודש ואין מורידין'. והקשה הגר"א איך הכריע הרמ"א והוא מהרא"ש מסברא דנפשיה שהתפילין עדיף מחמת שהוא מצוה דגופו, ובירושלמי לא מבואר כן, ואף הסברא בדרב הונא שחולק על שמואל הוא משום שתפילין תדיר יותר משום שנוהג במפרשי ימים והולכי מדבריות, ולא משום שהיא מצוה שבגופו.

אמנם רע"א כתב ליישב קושיא זו שביאר שדברי הרא"ש הם הם דברי הירושלמי דמה שנוהג התפילין במפרשי ימים הוא מחמת שהיא מצוה דגופו, והיינו שמחוייב בה כל רגע, ואין זה תלוי באם יש לו בית כמו במזוזה [ומה שהכריעו דתפילין עדיף הוא משום שהבבלי ס"ל שתפילין קדושות יותר ממזוזה].

ודין זה שתפילין קודמין למזוזה כתב השו"ע בהלכות תפילין (או"ח סי' לח סעי' יב), וכתב ע"ז המג"א (שם ס"ק טו) מיהו לדידן שאין מניחין רק בשעת ק"ש ותפלה, אם אפשר בשאלה, מזוזה קודמת דא"א בשאלה. ואם יש לו ספק אם יכול להשיג תפילין בשאלה יש סברא לומר שמזוזה קודמת, שהרי בזה הוא מחוייב ודאי אבל בתפילין אפשר שיהיה לו בשאלה. מיהו בשערי תשובה ריש סי' כה (ס"ק א) כתב שכל שאינו יודע בודאי שיהיה תפילין כל זמן שירצה התפילין קודמים.

[סעיף **ב] נתינתה בטפח החיצון.** הגה: י"א כשאדם יוצא מן הבית יניח ידו על המזוזה, ויאמר: ה' ישמר צאתי וכו'. וכן כשיכנס אדם לבית, יניח ידו על המזוזה

ועי' לעיל (שיעור א) מה שנתבאר למה הביא המחבר דין זה כאן.

## לזכור יחוד ה'

**ומה** שכתב הרמ"א שיניח ידו על המזוזה יש הנוהגים גם לנשק המזוזה עפ"י האר"י, אולם הרמ"א הזכיר רק שיניח ידיו, והעיקר בזה שיזכור יחוד ה', וא"כ גם מי שאינו מניח ידו על המזוזה יש עניין לכל הפחות להסתכל על המזוזה כשיוצא [וכן מטו משמיה דהגריש"א].

**סי' רפו**

[סעיף **א] אלו המקומות שחייבים במזוזה: אחד שערי בתים ושערי חצרות, מדינות ועיירות, רפת בקר ולולין ואוצרות יין ושמן ובית האשה ובית השותפים, כולם חייבים.**

**והחיוב** ליתן מזוזה בשערי חצרות ומדינות ועיירות מבואר בברייתא ביומא (יא.), ובפשטות החיוב הוא מהתורה, וכן משמע ברמב"ם (תפילין ומזוזה פ"ו ה"ח) וכן מבואר בתוס' ישנים (יומא שם). אבל הריטב"א (יומא שם) כתב שאין החיוב אלא מדרבנן ואסמכה רבנן אקראי.

**ובחיוב** **מזוזה ברפת בקר.** כתבו הט"ז (ס"ק א) והש"ך (ס"ק ב) שאף שיש שם טינופת מ"מ לא נפיש זוהמייהו. אלא שהפתחי תשובה (ס"ק ב) הביא מהיד הקטנה שביאר מנהג העולם שאינם נותנים מזוזה ברפת, שכיון שהטעם שנותנים מזוזה ברפת הוא משום שלא נפיש זוהמייהו, אפשר שזה היה בימיהם שהיה הרפת נקי קצת, אבל בזמן הזה שאנו רואים שנפיש זוהמייהו אין ליתן שם מזוזה [דדמי לבית הכסא]. אמנם המקדש מעט תמה על זה דאיזה סברא יש שבזמנינו יהיו הרפתות מזוהמות יותר מזמן חז"ל. וכתב שהמנהג הוא משום שסמכו על שיטת הרמב"ם (שם ה"ז) שפסק כדעת רב יהודה שסובר שרפת בקר פטור מהמזוזה [כשאין הנשים מתקשטות שם].

**ומה** שכתב השו"ע לחייב מזוזה גם באוצרות יין ושמן, גם זה מבואר בגמרא שהוא מחלוקת הברייתות והשו"ע סתם לחיוב. אמנם הערוך השולחן העיר שברמב"ם (שם) מבואר להדיא דס"ל שבית האוצר אינו חייב במזוזה כשאין בו תשמיש דירה, ואמאי סתם השוו"ע שחייב במזוזה, ומשמע שמחוייב לברך. וגם לעניין רפת בקר משמע דעת השו"ע לברך, אף שהרמב"ם חולק ע"ז, וטעמו משום שהרי"ף והרא"ש חולקים על הרמב"ם וסוברים שבין רפת בקר ובין אוצרות יין ושמן חייבים במזוזה. אלא שכתב הערה"ש (שם) שבגירסת הרי"ף שלפנינו (מזוזה ו:) איתא שהרפת פטורה ממזוזה, דז"ל שם 'ובית התבן ובית הבקר ובית העצים ובית שהנשים רוחצות בהן פטורות מן המזוזה', ולכך מסיק שלא לברך, וכ"פ המנחת יצחק.

**אולם** באמת הגירסא הנכונה ברי"ף לגרע מילה אחת, שלא לכתוב 'ובית שהנשים רוחצות' אלא כך כתוב ובית התבן ובית הבקר ובית העצים שהנשים רוחצות וכו', והיינו שלעולם חייבים במזוזה אלא א"כ רוחצות שם הנשים דאז פטורים כיון דהוי כמו מרחץ, וכמו שכתב בב"ח, וכן מוכח ברי"ף שאם נאמר דס"ל שברפת פטור מהמזוזה, היה לרי"ף לכתוב שאם הנשים מתקשטות שם חייב במזוזה כמבואר בגמרא וכמו שכתב הרמב"ם, אלא ודאי צריך לשנות הגירסא.