זבים פ_ד מ_ה
קטגוריות: ש_ס / נח זבים / זבים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ

**זבים פ"ד מ"ה**

א] **הזב בכף מאזנים ומשכב ומושב כנגדו, כרע הזב טהורין,** הר"ש כתב דה"ה טהורין מדין משכב, אבל טמאין בהיסט הזב, וכ"כ הרמב"ם בפ"ח ממטמאי מו"מ ה"ו.

והר"ש לקמן מ"ו כתב בתו"ד דכה"ג הן טמאין גם בטומאת עליונו של זב, וכ"כ בביאור הגר"א במשנתינו ולקמן מ"ו, וכ"ה מבו' בחי' הרשב"א וש"ר בנדה ל"ב ב' בשם י"מ דאף בגונא דכף מאזנים חשיב כעליונו, וכ"כ בחי' הריטב"א בעירובין כ"ז א' בשם מקצת מבעלי התוס'.

אך בחי' הריטב"א בנדה שם כתב בשם התוס' דטומאת עליונו הוא רק בדבר הפרוש עליו, ובכף מאזנים דאין מה שבכף השני' עומד עליו, לא מטמאינן משום עליונו, ואינו נטמא אלא משום היסט, ועי' חזו"א סימן ד' סק"ז שצידד כן, ועי' לעיל פ"ג מ"ג אות ו' שנת' ללמוד כן מד' הרמב"ם, ועי' להלן פ"ה מ"ב אות ? מש"נ עוד בד' הריטב"א בזה. ?ועמש"נ בענין זה לקמן פ"ה מ"ב, ונת' שם בד' הריטב"א דפשיטא לי' דאי"ז בכלל עליונו, וע"כ פירש בדעת הסוברים דה"ז טמא, דהוא מדין היסט, עייש"ה?.

ב] **כרעו הן טמאין ר"ש אומר וכו' ובמרובין טמא שאין אחד נושא את רובו,** בחי' ובביאור הגר"א כתב דת"ק ור"ש לטעמייהו אזלי, דפליגי בשבת צ"ב ב' בזה אינו יכול וזה אינו יכול, דר"ש פוטר דל"ה כמו שעשה כל א' מלאכה שלימה, ות"ק מחייב, וע"כ הכא דהוכרע הזב ע"י כל המשכבות מטהר ר"ש, דלא חשיב כל משכב ומשכב כמשכב הזב, ות"ק ס"ל דכיון דכל משכב בפנ"ע אינו יכול להכריע, והו"ל זה אינו יכול וזה אינו יכול, חשיב כל משכב ומשכב כמשכב הזב.

ג] והנה לקמן מ"ז פליגי ת"ק ור"ש בדין ד' טליות תחת ד' רגלי המטה, דת"ק מטמא משום שאינה יכולה לעמוד על ג', ור"ש מטהר, ופירש"י שם דפליגי בדין זה אינו יכול וזה אינו יכול, ור"ש לטעמי' דזה אינו יכול וזה אינו יכול פטור, והתוס' שם כתבו ע"ז, ז"ל, ואינו נראה לרשב"א, דשאני התם דגלי רחמנא דאיכא קרא לפטור, ונראה דטעמא משום דבעי שיהיה רוב הזב נישא על כל אחד, ויתבאר בעזה"י הפלוגתא בזה להלן מ"ז, וכן משמע במסכת זבים פ"ד דתנן וכו' ר"ש אומר במרובין טהורין שאין כל א' נושא רובו, עכ"ל, וכונתם דלפ"מ שפירש"י דטעמא דר"ש הוא משום דס"ל דזה אינו יכול וזה אינו יכול אינו אלא כמסייע, הרי אין הטעם משום שאין א' נושא "את רובו", שהרי גם אם הי' סגי בנשיאת מקצתו לטמא ג"כ ל"ה טמא, דלא חשיב כלל כנושא את הזב, ואינו אלא כמסייע.

ד] ונראה לדון בדעת רש"י בזה, דהנה בפירש"י שם ד"ה שאינה יכולה כתב, ז"ל, וכיון דזה אינו יכול וזה אינו יכול כל אחד ואחד כולי' מעשה עביד, "וגבי מדרס הזב בעינן שינשא רובו עליו" וכו', ר"ש מטהר, ר"ש לטעמי' דאמר זה אינו יכול וזה אינו יכול אינו אלא כמסייע ופטור, עכ"ל.

ומבו' להדיא בד' רש"י דכל הא דתלי דין ד' טליות בפלוגתא דרבנן ור"ש בדין זה אינו יכול וזה אינו יכול, הוא רק משום דבעי' במדרס הזב שינשא רובו עליו, אך אילו הוה סגי בנשיאת מקצת הזב, היו הטליות נטמאין, אף לדעת ר"ש.

ומצאנו הדברים מפורשים כן בתוס' הרא"ש שם, ז"ל, ור"ש פירש דרבנן נמי בעינן במדרס שיהא רוב הזב נישא עליו, ולפירושו צ"ל דהני תרי לישני דרש"י חדא פירושא הוא דהא בהא תליא, דלר"ש דפטר זה אינו יכול וזה אינו יכול, כיון דגלי קרא גבי שבת דל"ה כל חד מינייהו כעושה כל המלאכה, ה"נ אין רוב הזב נישא על כל אחד ואחד, ולרבנן דמיחייבי זה אינו יכול וזה אינו יכול, לדידהו ה"נ רוב הזב נישא על כל אחד ואחד, עכ"ל.

וכ"ה מבו' גם בביאור הגר"א במשנתינו, ז"ל, ז"ל, כיון שהיו מרובין לא הכריעו כל א' "את רובו של זב" אלא ע"י צירוף, דר"ש לטעמי' דסבר זה אינו יכול וזה אינו יכול טהור, דל"ה כמו שעשה כל א' מלאכה שלימה, עכ"ל, והרי דהגם דהא דמטהר ר"ש משום דזה אינו יכול וזה אינו יכול, היינו רק דמה"ט לא חשיב שנשא א' מהן את רובו.

ולפ"ז ניחא הא דתנן במתני' דטעמא דר"ש דפטר הוא משום שאין אחד נושא את רובו, דאילו ל"ה בעינן שישא המשכב את רובו, היו כל המשכבות טמאין, הגם דהו"ל זה אינו יכול וזה אינו יכול.

ה] ואמנם הדברים צ"ב, דכיון דלר"ש זה אינו יכול וזה אינו יכול ל"ח כל א' מהן כעושה המעשה, ופטורין אף אם יש שיעור כגרוגרת לכל א', א"כ מ"ט כל הא דבמשכבות כה"ג מטהרינן הוא רק משום דבעי' שיהא רוב הזב נישא עליו, הרי גם אם הוה סגי לטמאות במה שמיעוט הזב נישא עליו, נמי הי' לנו לטהר, דכיון דלא חשיב כל א' כעושה המעשה, הרי אף מיעוט הזב אינו נישא עליו,[[1]](#footnote-2) ומה"ט הוא שהוכיחו התוס' ממתניתין שלא כד' רש"י, וכנ"ל.

ונ' בביאורו, דלגבי משכב הזב, ל"ב שיהא המשכב "נושא" את הזב, אלא כל שהזב יושב או שוכב ע"ג המשכב, הוי זה משכב, ואשר ע"כ הגם דבזה אינו יכול וזה אינו יכול, ל"ח כל א' מהן כעושה המעשה, הרי מ"מ הזב יושב עליהן, וע"כ הי' בדין שיהיו טמאים, ואך דאי משום הא הרי כיון שכובד הזב מתחלק על כולן, ובד' רגלי המיטה, נרגש רביעית כובד הזב על כל א', ליכא אלא מקצת הזב על כל א' וא', וע"כ הוא דכולן טהורין, משום דבעי' שיהא רוב הזב נישא עליהן, אך אילו הוה סגי שיהי' מקצת הזב נישא עליו, היו כולן טמאין, דהגם דאינם נושאין את הזב, מ"מ כיון שהזב יושב עליהן, הוו כולן משכב הזב, וכנ"ל, אך כ"ז הוא לר"ש דס"ל דזה אינו יכול וזה אינו יכול ל"ח כל א' מהן כעושה המעשה, אך לרבנן דס"ל דבזה אינו יכול וזה אינו יכול האי כולי מעשה קעביד והאי כולי מעשה קעביד, הרי דמכח זה חשיב שכל א' מהן נושא את כל הזב, וע"כ כולן טמאין, ודו"ק.

ו] בפי' הרא"ש כתב, דר"ש דמטהר הוא משום דאין רובו נישא על א' מהן, ורבנן דמטמאי הוא משום דחשבי לי' כי' טליות זו ע"ג זו, ובמשנ"א פירש לדבריו, דכיון דכולהו חד מעשה עבדי, חשבינן כולן כמשכב אחד, כדחשבינן י' טליות דרישא כמשכב א', וכן נקט בחזו"א סימן ד' סוסק"ב, עיי"ש, וצ"ע דלכאו' בי' טליות כולן טמאין, משום דהוא שוכב ממש על כולן, והו"ל כל א' וא' משכב גמור, ומשא"כ במשכבות מרובין בכף מאזנים דכל המשכב הוא מכח ההכרעה וכל אחד עשה מקצת מן ההכרעה ואין הזב נתלה ממש על כל אחד בפנ"ע, ועי' חזו"א שם בזה.

ובמקד"ד סימן נ"ג סק"ב פירש בד' הרא"ש, דרבנן ס"ל דטומאת משכב אינו משום מעשה המשכב שנושא את הזב אלא משום מעשה הזב שנשען ברובו על המשכב, וע"כ אף במשכבות מרובין בכף מאזנים, כיון שהכריעו הן והזב נישא עליהן, הרי עתה הזב נשען עליהן שהרי למעלה מכולן ונשען בכולו על כל אחת ואחת, והו"ל כעשר טליות והזב עליהן, ועיי"ש שכתב דר"ש דפליג, הוא משום דס"ל טומאת משכב הוא ע"י שהמשכב נושא את האדם א"כ רק ע"י כח כולן הוא נישא מש"ה טהור כו' ול"ד לעשר טליות זו ע"ג זו והזב עליהן דהתם כל אחד לבדו נושא עליו את כל הזב.

וצ"ב דמ"ט הוצרך הרא"ש לזה, הרי לרבנן לטעמייהו דס"ל לקמן מ"ז דד' טליות תחת רגלי המטה טמאות, משום דהו"ל זה אינו יכול וזה אינו יכול, הרי דה"נ יש לטמאות הכא את כל המשכבות, וכמש"כ הגר"א, ומ"ט הוצרך הרא"ש לה"ט דחשיבי כולן כמשכב אחד, או דחשיב כנשען כולו על כל אחד ואחד.

ז] ובמקד"ד ובחזו"א שם רמזו לפרש בזה, דהנה לפמש"כ הגר"א דרבנן לטעמייהו דזה אינו יכול וזה אינו יכול חייב, הרי בדין דכ"ז הוא היכא שאם ינטל א' מן המשכבות לא יכריעו את הזב, אך יש שם בכף מאזנים משכבות הרבה דאף אם ינטל משכב אחד יכריעו את הזב, כולן טהורין, דהו"ל כרוכב ע"ג בהמה וד' טליות תחת רגלי' דמודו רבנן דטהורות משום דיכולה לעמוד על ג',[[2]](#footnote-3) ואמנם סתימת מתניתין משמע דאף בכה"ג מטמאי רבנן, וע"כ הוצרך הרא"ש לפרש דטעמא דרבנן הוא משום דדמי לי' טליות זו ע"ג זו דכולן טמאות, וע"כ אף בכה"ג דאף אם ינטל משכב אחד יכריעו את הזב, כולן טמאין.

ח] בביאור הגר"א כתב דהא דתנן כרעו הן טמאין, קמ"ל "דאפי' לא הי' יכול להכריע כל א' בפנ"ע", כיון שנצטרפו כולן והכריעו טמאין, עכ"ל, ומבו' מדבריו, דאם הי' כל א' יכול להכריע בפנ"ע ודאי דכולן טמאין ולא פליג ר"ש, וכ"נ באלי' רבה, וצ"ע, שהרי אם הי' כל א' יכול להכריע בפנ"ע, הו"ל זה יכול וזה יכול, וכיון שפירש הגר"א דר"ש דמטהר הוא לטעמי' דזה אינו יכול וזה אינו יכול פטור, הרי דמה"ט יש לטהר גם בזה יכול וזה יכול, דגם בזה פטר ר"ש, ואדרבה בכה"ג דזה יכול וזה יכול גרע טפי מהיכא דזה אינו יכול וזה אינו יכול, דלר' יהודה בשבת צ"ב ב', זה יכול וזה יכול פטור, וזה אינו יכול וזה אינו יכול חייב, וצע"ג.

ואולי י"ל בזה, לפמש"נ לעיל אות ה', דלגבי משכב הזב, ל"ב שיהא המשכב "נושא" את הזב, אלא כל שהזב יושב או שוכב ע"ג המשכב, הוי זה משכב, ונת' שם לפ"ז דע"כ אף דבזה אינו יכול וזה אינו יכול לא חשיב כל א' כעושה המעשה, מ"מ כיון שהזב יושב עליהן הי' בדין שיהיו טמאים, וכל הא דמטהר ר"ש הוא רק משום דליכא אלא מקצת הזב על כל אחד ואחד, - ולפ"ז י"ל בדעת הגר"א, דבזה עדיף טפי זה יכול וזה יכול מזה אינו יכול וזה אינו יכול, דהגם דאף בזה יכול וזה יכול לא חשיב כל א' כעושה המעשה, ואדרבה בזה גרע זה יכול וזה יכול מזה אינו יכול וזה אינו יכול, מ"מ הא דחשבינן דאין נישא על כל א' מהן אלא מקצת הזב, הוא רק בזה אינו יכול וזה אינו יכול, דכיון שאין כל א' מהן יכול לישא את הזב, ע"כ חשיב דאין כל הזב על א' מהן, ומשא"כ בזה יכול וזה יכול, כיון שכל א' מהן יכול לישא את הזב בפנ"ע, חשיב דהזב כולו נישא על זה ונישא על זה, וע"כ אף דלא חשיב כל א' כעושה המעשה, מ"מ כיון דהזב נישא עליהן, ה"ה טמאין.

1. והיינו דהגם דהא דבזה אינו יכול וזה אינו יכול לא חשיב כל חד כעושה המעשה, היינו דלא חשיב כעושה כל המעשה, אך חשיב כעושה מקצת המעשה, שהרי ממעטי' לה מדכתיב בעשותה העושה את כולה ולא העושה את מקצתה, והרי דחשיב כעושה מקצתה, מ"מ גם אם הוה סגי שיהא נושא את מקצת הזב, מ"מ הוה בעינן שיהא הוא עושה את כל נשיאת מקצת הזב, ול"ה סגי שהוא נושא במקצת את כל הזב. [↑](#footnote-ref-2)
2. ועיי"ש בחזו"א שכתב דמ"מ כ"ז הוא שאין המרובין מוסיפין להכריע, אך אם המרובין מוסיפין להכריע ודאי דכולן טמאין, דכל פורתא של הכרעה מהני לחשבו כנתלה עליהן. [↑](#footnote-ref-3)