אין הנאסר חוזר ואוסר גבי בב_ח
קטגוריות: ש_ס / מא חולין / חולין - הרב וורצל / תערובות ובב_ח / חענ_נ / אין הנאסר חוזר ואוסר וחמור מן האוסר

חולין קח. אין הנאסר חוזר ואוסר גבי בב"ח

הבאנו במקו"א פלוגתת התוס' עם הר"ן בדין חנ"נ אם ההיתר נאסר כ"כ עד שיכול לחזור ולאסור לבדו אף בלא שהאיסור הולך עמו.

וכ"ז בשאר איסורין ויל"ד לשיטת התוס' דאין הנאסר חוזר ואוסר אם אמרינן כן אף לענין בב"ח.

**א. אין הנאסר חוזר ואוסר גבי בב"ח-**

ברשב"א בתוה"ב (ח.) כתב בתו"ד להדיא דאף גבי בב"ח אין הנאסר חוזר ואוסר, והיינו שאם במקום אחד הולך רק החלב בלא הבשר אינו אוסר את אותו הדבר, דכל איסור בב"ח הוא רק כשהם מעורבים יחד.

וכן נקט בתרוה"ד והק' ע"ז הנה גבי חתיכה הר"ל קי"ל בסי' קא דבכל היתר שבלוע מאיסור אין בו דין חה"ל ואף אי קי"ל חנ"נ, שהאיסור עיקרו הוא בבליעה עצמה ואינו ראוי להתכבד בו לכשעצמו [ונתבאר עוד בגדרי חנ"נ במקו"א], אבל גבי בב"ח מבואר במתני' ע"ז עד. שיש בו דין חה"ל, ואף שהחלב לחוד אין בו חה"ל מ"מ הרי הבשר נאסר איסור עצמי והוא חתיכה הר"ל.

וחזינן מזה דבב"ח אינו דומה לכל איסורין, דבשאר איסורין הרי אף דקי"ל חנ"נ ואין איסורו רק מכח הבליעה אבל בב"ח איסורו הוא בין בבשר ובין בחלב בשוה.
ועפי"ז תמה דכיון שהאיסור הוא בין בבשר ובין בחלב למה לא יוכל לחזור לאסור גם חתיכה אחרת?

ותי' תרוה"ד דכל מה דאמרין דבב"ח הוא איסור עצמי היינו דוקא היכא שהם מחוברים יחד אבל אם פירשו זמ"ז חזרו להיתרם, דדין בב"ח אינו ככלאי הכרם שנאסרו עולמית רק ככלאי בגדים שאיסורם הוא בתערובתם, אבל כל ששניהם מעורבים שניהם אסורים איסור עצמי ויש בו דין חה"ל.

ואף דקי"ל אל"ס אסור וחזינן לכאו' דאף כשנפרדו לגמרי נשארו באיסורם, הנה בתוס' קיב. פי' טעם מ"ד דאל"ס אסור משום דע"י בישול לעולם נשאר בו משהו אבל לו יצוייר שייפרד לגמרי מן האיסור חוזר להיתרו וה"נ לענין בב"ח אם ייפרדו לגמרי שרי.

ובסוגיא דאין הנאסר חוזר ואוסר הבאנו דבפשוטו יש שתי דרכים בזה:

א. דרך הרא"ש דאף למאי דקי"ל חנ"נ מעולם לא נאסר ההיתר רק הוא מועיל להגדיל את השיעור של האיסור שלא יתבטל כיון שהוא מעורב עם ההיתר.

ב. דרך הר"ן דוודאי נאסר ההיתר ע"י האיסור מתורת חנ"נ, רק אחר שנפרדים חוזרים להיתר.

וכנראה יש לדון נפק"מ ביניהם בדין בב"ח, דלשיטת הרא"ש דעיקר הטעם משום דלא נאסר ההיתר מעולם הרי גבי בב"ח אינו כן ושפיר נאסר, אבל לשיטת הר"ן הוא משום שחוזר להיתרו כשנפרד וזה י"ל אף גבי בב"ח.

**ב. ביאור שיטת התוס' וקו' הראב"ד-**

ובהשג' הראב"ד פ"ט מאכ"א הק' בזה [כפי"מ שבארו לשונו הגר"ח והחזו"א] דכיון דאף גבי בב"ח אמרינן אין הנאסר חוזר ואוסר חזינן מזה דכל איסורם הוא מכח התערובת אבל לא נאסר ההיתר עולמית, וא"כ תיקשי למ"ד אל"ס אסור דהא נסחט ממנו הטעם ונפרדו הבב"ח ולמה יהיה בו איסור?

ובשלמא לשיטת הר"ן דס"ל דהנאסר חוזר ואוסר הרי דס"ל דכל אחד מהם נאסר עולמית אף בלא חבירו, ושפיר אמרינן אל"ס אסור, אבל להתוס' דאינו נאסר בלא חבירו א"כ אם ייסחט למה ייאסר.

וכתבו הגר"ח והחזו"א לבאר יותר קו' הראב"ד, דאין לחלק ולומר דשאני אל"ס שכתבו התוס' קיב. דאכתי נשאר בו משהו, דהא גבי בב"ח אין איסור במשהו רק דרך בישול, ואין שום משמעות למשהו?

ומזה נקט הראב"ד שיטתו המחודשת שם דכל דין אל"ס אסור אף גבי בב"ח אינו אלא במינו ולמ"ד מין במינו לא בטיל, ועיין בחי' הגר"ח מש"כ לבאר דעתו בזה ואיך מהני זה ליישב קו', ונתבאר במקו"א.

ובביאור דעת התוס' דאל"ס אסור היינו מכח שנשאר בו משהו נתבאר במקו"א שתי אופנים:

א. ע"ד שכתב הגר"ח שם שדין אל"ס הוא איסור חדש מחמת שכבר נאסר מתחילה חל בו איסור ולא פוקע אח"כ אף דפקע מיניה שם בב"ח [וצ"ע מה"ת דין זה לענין בב"ח שהוא לרוה"פ מדאורייתא].

אבל היכא נפרד לגמרי שפיר יש לדון להתיר אף גבי בב"ח, שעיקר איסורו הוא מכח התערובת, ואם פקע לגמרי התערובת פקע האיסור.

ב. עוד י"ל כש"כ ביד יהודה ואבהא"ז דאל"ס הוא מעיקר דין בב"ח, ואף דלא נשאר אלא משהו ולאו דרך בישול הוא, כתבו דכל מה דבעינן דרך בישול מדאורייתא הוא רק בשעת הבישול ועי"ז חשיב תערובת של בב"ח ונאסר, אבל אי"צ שיהיה כל שעתא ושעתא דרך בישול לכך אף שאח"כ לא נשאר אלא משהו אסור למ"ד אל"ס אסור.

אבל אם לא נשאר כלום ונפרדו לגמרי דעת התוס' להתיר משום דפקע מיניה שם בב"ח מיניה לגמרי.

**ג. דעת הפוסקים בזה-**

בשו"ע קה-ז:"הא דחתיכת איסור אוסרת חברתה בנגיעתה דוקא כשאיסורה מחמת עצמה כגון נבילה או בב"ח, אבל אם אין בה איסור אלא מה שבלע ממקום אחר אינה אוסרת חברתה כו'".

ובמש"כ כגון בב"ח בפשוטו היינו בכה"ג שחלב נבלע בבשר ומבואר שאח"כ יכול לחזור ולאסור בשר אחר אף שאין הבלוע יוצא מחל"ח בלא רוטב מ"מ הנאסר לבדו יכול לחזור ולאסור גבי בב"ח, וכ"נ בש"ך קה-יז.

והביא שם ד' הרשב"א בתוה"ב ותרוה"ד שנקטו שאין הנאסר חוזר ואוסר הוא כלל אף גבי בב"ח, ולפי"ד כתב ביש"ש-מה דצ"ל כוונת השו"ע בבשר היתר שנוגע כעת בחלב שהוא אוסרו משום שע"י נעשה גוף איסור, אבל לא איירי בבשר שנבלע בו חלב מקודם.

ובתרוה"ד הוכיח שיטתו דאין הנאסר חוזר ואוסר גם גבי בב"ח, מקו' הגמ' קח: מיבלע בלע מיפלט לא פלט, ובתוס' עצמם כתבו קח. להוכיח מזה הדין דאין חתיכה הבלועה מאיסור אוסרת חברתה, ואף דהתם איירי גבי בב"ח מ"מ ס"ל דאף בזה אין לאסור.

ובב"ח דחה די"ל דקו' הגמ' היא למה נאסור כל הקדירה ואין לאסור אלא כד"ק דכיון שלא ניער וכיסה הרי הוא כצלי ואין חתיכה הראשונה אוסרת שאר החתיכות אלא כצלי שאינו אלא כד"ק [ואין להקשות שכל קליפה תאסור את חברתה שהרי אחר שנאסר אינו אלא ככל איסורין וכדעת הש"ך צד-כב דלא כהב"י].

ובש"ך דחה עוד ע"ד שדחה הר"ן ראיית התוס' דהסוגיא קח: איירי כמ"ד אל"ס מותר, אבל למ"ד אל"ס אסור הרי נעשה ההיתר כגוף איסור וגם הוא יכול לאסור.

והוסיף שאף דתרוה"ד הביא מהמרדכי וסה"ת שהוכיחו מסוגיא קח: אף לדידן דחתיכה אינה אוסרת שאר החתיכות, כתב הש"ך דכוונתם להוכיח לגבי שאר איסורין לבד, דכשם דס"ד דאל"ס מותר גבי בב"ח ש"מ דכל שלא נאסר בעצמותו אין הנאסר חוזר ואוסר, וה"נ לדידן בשאר איסורין שלא נאסר ההיתר מצ"ע רק מתורת חנ"נ שאינו יכול לחזור ולאסור בלא שהאיסור ילך עמו.

[ובאמת בלשון המרדכי-תרצא מבואר יותר בפשיטות שלא בא להוכיח אלא שאין הבלוע יוצא מחל"ח בל"ר ולא לענין אין הנאסר חוזר ואוסר].

אבל גבי בב"ח עצמו הרי אחר דקי"ל אל"ס אסור וודאי י"ל שנעשה גוף איסור וחוזר ואוסר.

וד' הש"ך חידוש גדול דלדבריו נמצא דדין אל"ס אסור לשיטת התוס' הוא אף באופן שנפרד האיסור מההיתר לגמרי ולא נשאר בו אפי' משהו, אבל בתוס' קיב. מבואר לא כן וכל איסורו הוא רק ע"י שנשאר בו משהו?

ואולי פי' הש"ך ד' התוס' קיב. רק בשאר איסורין וגבי בב"ח אף שנפרדו לגמרי אסור, אבל צ"ע שהכל הוא מתורת אל"ס אסור ובתוס' ק: דימו דין אל"ס אף בכל איסורין ומשמע דפלוגתא זו היא גם בשאר איסורין, ואיך נחלק ביניהם, ודעת הש"ך צ"ע.

ואולי יל"פ דעת הש"ך דאף שאם נפרדו הבשר מהחלב לגמרי חזרו להיתר ה"מ כשעצם החתיכה נתפרדה, אבל כשהבליעה היוצאת ממנה היא רק חלב או רק בשר אכתי באיסורו עומד, ויל"ע בזה.

וכ"מ קצת ברמב"ן קח: דאף שהבין בדעת רש"י דאף למ"ד אל"ס אסור אם נפרדו לגמרי הותרו [אלא דא"א לסחוט הכל], מ"מ דן היאך הדין לדעתו בהא דאין הנאסר חוזר ואוסר, ומשמע שיש מקום לאסור בזה, ובאמת עיין רש"י קט. ד"ה ותו לא מידי דמשמע דאף בלא ניער נאסר ודייקו כן בצל"ח קט. וביד יהודה, וצ"ב בסברא.

[ובעיקר דעת הש"ך תמה בפמ"ג פתיחה לתערובות ב-ג ד"ה ודע מ"ט בשאר איסורין אין הנאסר חוזר ואוסר, והרי איסור חנ"נ בשאר איסורין הוא גזירה אטו בב"ח וא"כ למה לא יחזור ויאסור, ומה"ת לחלק הגזירה לחצאין, וכש"כ הר"ן לפי דעתו דהנאסר חוזר ואוסר דה"נ בכל איסורין גזרו כן אטו בב"ח.

ואולי ס"ל להש"ך דדין אל"ס אסור אינו גזירה אטו בב"ח אלא דין בפנ"ע אף בכל איסורין ואולי אף מדאורייתא הוא וכש"כ במקו"א דעת כמה אחרונים כן, אבל בזה אין הנאסר חוזר ואוסר שכל איסורו הוא מכח הבליעת איסור וכל שנפרדו חזר להיתר].

ולהלכה פסק בחזו"א טז-ד כהט"ז דאין הנאסר חוזר ואוסר גבי בב"ח.

**ד. בד' הרמ"א-**

ובש"ך הק' לפי"ז בד' הרמ"א צב-א שכתב בטיפת חלב נפלה על החתיכה ולא ניער ולא כיסה מותרת הקדירה, הרי מבואר דעתו דאף למאי דקי"ל אל"ס אסור מ"מ פסק דאם לא ניער וכיסה אין הנאסר חוזר ואוסר גבי בב"ח?

וכתב הש"ך דבאמת אף הרמ"א יודה נאסר חתיכה שלידה בכד"ק שההיתר חוזר ואוסר אלא שאין בו רוטב הו"ל כצלי, וכ"פ הש"ך צב-ז דאף שכתב הרמ"א דשאר הקדירה מותר מ"מ בעי נטילה כצלי.

והוסיף הש"ך לבאר דאף דבעלמא החמיר הרמ"א קה-ה בשם י"א דאנו מחמירים לדון כל דבר כמפעפע היינו משום דאין בקיאין מה נקרא כחוש, אבל מ"מ מה שאינו גוף האיסור רק ע"י בליעה לא חמיר כ"כ ואוקמה אדינא דאינו אוסר כשאינו מפעפע, וצ"ב.

ועיי"ש עוד בש"ך בסו"ד שהביא כן מד' האו"ה דחתיכת בשר שבלעה טיפת חלב ונוגעת בחתיכה אחרת צריכה קליפה.

ובחזו"א טז-ד תמה ע"ד הש"ך טובא [וכן יש לתמוה על תי' הב"ח בסוגיא קח:] דהא חתיכה השניה נוגעת מקצתה ברוטב ולמה יאסר רק בכדי קליפה הרי ע"י הרוטב מתפשט בכל החתיכה וייאסר הכל? ועיין מש"כ בענין חתיכה שמקצתה ברוטב ליישב ולדון בזה.

ובחוו"ד צב-ה כתב לתרץ קו' הש"ך באופ"א, דטיפת חלב שנפלה על החתיכה כיון שנבלע בלא רוטב חשיב כצלי, וכבר כתב הש"ך צד-ד, פז-ל, וצלי י"ל שאין בו איסור תורה בב"ח רק מדרבנן, דבב"ח שנאסר רק מדרבנן אין לו חומרת איסור מגופו רק כשאר בליעת איסור חשיב.

והוכיח כדבריו דאל"כ כל צלי בב"ח יאסור שתי כד"ק שהרי הנאסר חוזר ואוסר גבי בב"ח וקליפה הראשונה שנאסרה תחזור לאסור עוד אחת, וע"כ בצלי אינו חוזר ואוסר.

ועפי"ד מיושב ג"כ הגמ' קח: דהתם נמי הוי כצלי ואין חוזר ואוסר ושפיר הוכיחו הראשונים מזה לשאר איסורין, ואי"צ לדוחק הש"ך דתלי בדין אל"ס.

[ועפי"ז יישב ד' המרדכי שהתיר טיפת חלב שנפלה על בשר ונגע הבשר בחתיכה אחרת, משום שאין הבלוע יוצא מחל"ח בלא רוטב, ותמה עליו בתרוה"ד דהכא איסור עצמי הוא והנאסר חוזר ואוסר אבל לפי הנ"ל טיפת חלב שאני].

וע"ע בהג' רעק"א משה"ק עליו מד' הר"ן, ובהג' אמ"ב וחלקו ע"ד ונקטו שהוא איסור תורה ודרך בישול מיקרי.

[ובדין בב"ח דרבנן אם הנאסר חוזר ואוסר לדעת הש"ך, ע"ע יד יהודה עב-יא].

**ה. דעת הרשב"א-**

ובדעת הרשב"א יש לדון טובא, דהנה ברשב"א בתוה"ב מבואר להדיא דאף גבי בב"ח אין הנאסר חוזר ואוסר, ובפשוטו מוכרח בזה דס"ל שאם יופרדו הבשר מהחלב לגמרי יחזור להיתר דאל"כ היאך הותרה הפליטה.

וצ"ע שהרי בדף קח: הביא הנידון בביאור ענין אל"ס ונראה שם שהצדיק שיטת הרמב"ן דאף אם היה נפרד לגמרי אסור, וא"כ היאך לא יהיה הנאסר חוזר ואוסר?

וגם הוא מוכרח מעיקר שיטתו שהרי נקט בתשובה דאף למ"ד אל"ס מותר אין היתר להחתיכה עצמה דלעולם נשאר בה משהו, וע"כ כל הנידון הוא לענין חנ"נ כשיטת הרמב"ן והיינו דלמ"ד אל"ס אסור הרי אף אם יופרדו נשאר באיסורו, אבל למ"ד מותר אם הופרד לגמרי שרי, וצל"ע בזה.

ולפמש"כ ביד יהודה הטעם דאסר הרשב"א את החתיכה משום דא"א לסמוך על קפילא באיתחזק איסורא אשה"ט דלעולם עיקר החשש שמא נשאר בו טעם לגמרי אבל אם לא נשאר אלא משהו שרי.

ולפי"ז י"ל דלמ"ד אל"ס אסור אף הוא מודה שאם לא נשאר כלום שרי, והרשב"א יכול להודות לשיטת רש"י דלו יצוייר שהכל נסחט שרי, אבל מ"מ צ"ע מד' הרשב"א קח: שנראה שהצדיק עיקר שיטת הרמב"ן שכתב שם הרשב"א:"מ"ד אל"ס אסור קסבר אפי' אפשר לך לסחוט כל האיסור שבו לגמרי כבר נעשה כל הבשר שבו איסור גמור", וכעי"ז כתב בתוה"ב הקצר (ה:).

וראיתי שיש מפרשים כוונת הרשב"א קח: דאפי' אפשר לבשר ליסחט מ"מ כבר נעשה הבשר איסור, היינו כל שעדיין לא נסחט חשיב איסור מצ"ע, וע"ע בלשון הרמב"ן קח: שכתב:"אפי' אל"ס **ונסחט** מ"מ בשר שבו נעשה איסור", מיהו הרשב"א השמיט תיבה זו, אבל הוא מהלך דחוק מאוד בעיני.

ושו"ר ביד יהודה צב-יז ד"ה עוד בסופו כנראה עמד בענין זה, ודחק שאין כוונת הרשב"א אם ייסחט לגמרי אלא שייסחט הטעם ויישאר בו משהו, עיי"ש, וג"ז דוחק גדול בלשון הרשב"א.

ואח"כ ראיתי שבקו' זו עמד אבהא"ז פ"ט מאכ"א ד"ה ולדעת הרשב"א, ותי' שם באופן מחודש מאוד, עיי"ש, וצ"ע בזה.

**ו. הנאסר מבב"ח אם חוזר ואוסר-**

דעת ר"א דלא אמרינן חנ"נ אלא בב"ח אבל לא בשאר איסורין.

ודעת הב"י-קג מבואר דלא רק בב"ח עצמו אמרינן חנ"נ, אלא מאכל שקיבל טעם מבב"ח אמרינן ביה חנ"נ [וכתב בפמ"ג צד-כב שהוא מדרבנן].

וכן מבואר בשו"ע-קכב שהביא דינו של סה"ת שאם בשלו מים בקדירה שבלעה איסור צריך מעל"ע מזמן בישול המים משא"כ בבישלו מים אחר חלב או בשר דהוי היתר, ודעת השו"ע דטעמו של סה"ת משום דין חנ"נ.

ואף דפסק השו"ע דלא אמרינן חנ"נ מ"מ פסק שאם נתבשל בקדירה בב"ח יחד צריך מעל"ע משעת הבישול, ומבואר שהמים שנאסרו מבב"ח אמרינן ביה חנ"נ.

אבל הש"ך צד-כב חלק ע"ז דאחר שכבר נאסרו הבב"ח הוי ככל איסורין ולא אמרינן ביה חנ"נ לשיטת ר"א.

ועיין בהג' רעק"א-צ דלשיטת הב"י שהנאסר מבב"ח הוא כדין בב"ח ה"נ אמרינן ביה הנאסר חוזר ואוסר, וכ"כ חוו"ד צד-טו.

ולפי"ז נמצא חידוש גדול להלכה שאם נבלע בירקות חלב ואח"כ תחב בה כף הבלועה מבשר הרי אף שאין הבלוע יוצא מחל"ח בל"ר ולא נבלע בכף אלא טעם ירקות לחוד מ"מ כיון שנאסרו הירקות ע"י הבב"ח שוב אוסרים את הכף גם בלא שיש בהם בב"ח כלל.

וכ"כ בחוו"ד שם ופי' בזה כוונת היש"ש שהביא בט"ז צד-יד שכתב להחמיר בדבר גוש שהוא ככ"ר, והוסיף בזה"ל:"נראה דדוחן ואורז אחר שנתערו מהקדירה וכו' שאם הכף בן יומו מבשר והדוחן בלוע מחלב נאסר המאכל משום בב"ח וגם נאסר הכף כו'" [ועיין לקמן בשם הפמ"ג][[1]](#footnote-2).

וד' החוו"ד ורעק"א תמוהים מגמ' קח: דאמרינן מיבלע בלע מיפלט לא פליט, וא"א לתרץ כש"כ הב"ח והש"ך דכל ד' הגמ' הוא שאין לאסור כולה רק כדי קליפה ונטילה, דהא לד' רעק"א הרי כל קליפה תחזור ותאסור את חברתה שהרי הנאסר מבב"ח ג"כ חוזר ואוסר?

ועכצ"ל ע"ד שכתב הר"ן דהתם הוא למ"ד אל"ס מותר אבל להלכה דאל"ס אסור הרי אה"נ לד' רעק"א כל קליפה תאסור את חברתה.

אבל לפי"ז צ"ע מה שצידד כן רעק"א להלכה והוא נסתר מד' הרמ"א צב-ב שפסק שאם לא ניער אין שאר הקדירה אסורה ואף דקי"ל אל"ס אסור, וע"כ אף למ"ד אל"ס אסור מ"מ אין הנאסר חוזר ואוסר.

וכל מש"כ הש"ך ליישב ד' הרמ"א דלא נאסר כל החתיכה רק כדי נטילה, הוא רק לפי שיטתו שהנאסר מבב"ח אינו עושה חנ"נ א"כ א"א להקשות שכל קליפה תאסור את חברתה, אבל לומר שני ההנחות יחד גם שהנאסר חוזר ואוסר וגם שהנאסר מבב"ח אוסר זה נסתר מד' הרמ"א, וצ"ע[[2]](#footnote-3).

ולפי"ז למדנו מד' הרמ"א להלכה בנידון שהביא החוו"ד שנבלע בירקות טעם ואח"כ תחב כף מהמין השני שאין לאסור את הכף [ואף החוו"ד לא כתב כן להלכה רק בדעת היש"ש].

ובאמת בפמ"ג מ"ז צד-יד כנראה לא פי' כהחוו"ד, עיי"ש שכתב דמש"כ היש"ש בלוע מחלב לאו דוקא רק הכוונה שיש על הדוחן חלב בעין, עיי"ש, וכנראה לא ס"ל להלכה כדינו של החוו"ד.

ואח"כ ראיתי בבדה"ש צה-ג ד"ה אפילו, הביא מהפמ"ג מ"ז צד-ז בנתבשל אורז ודוחן בקדירה בשרית ותחב בהם כף חלבית שהמאכל כולו אסור [שאין בקיאין אם הוא כחוש], ומשמע מדבריו שהכף לא נאסרה וכש"כ לעיל בדעת הפמ"ג, ועיי"ש דמסיק להקל בזה [אבל לא מטעם שכתבנו אלא משום דעיקר הדין כהט"ז דאין הנאסר חוזר ואוסר גם בב"ח].

ושו"ר בבי"מ צד-ז שתמה על הט"ז בשם יש"ש היאך יתכן לאסור את הכלי ואף הירק נאסר אין בכוחו לאסור את הכלי כיון שאין הולך עמו בשר וחלב.

אח"כ ראיתי בחכמ"א נא-ו:"אורז ודגים וכיו"ב שנבלע בו חלב אינו חשוב בלוע ואם תחב כף בשר והכף ב"י נאסרו שניהם", מבואר כדינו של החוו"ד וכתב דאינו בכלל בלוע ולכך אוסר מיד את הכף, ולפי"ז הוא גם לדעת הש"ך דפליג על הב"י [וכ"נ מדבריו שם שציין לש"ך צד-כב], אבל לא הבנתי דבריו למה לא חשיב בלוע.

ובאמת מש"כ שכ"ה דעת הרמ"א דלא כהחוו"ד ורעק"א, כנראה שמבואר כן עוד בפוסקים צה-ג, דהנה ברמ"א שם פסק שאם הדיח קערה חולבת עם קערה בשרית נאסרו, אבל כ"ז בכ"ר אבל בכ"ש לא נאסרו.

וכתבו הפמ"ג וחוו"ד שם דאף להשיטות שמחמירים בכ"ש מ"מ יש להקל בכה"ג, ואף שהמים נאסרו משום בליעת בב"ח, אבל מ"מ הכלים לא נאסרים שהרי כ"ש אינו מבליע ומפליט כאחת, וא"כ הפליטות אינן נכנסות להכלים רק המים לחוד, ואף שהמים נאסרו מבב"ח לא אמרינן שיוכלו לחזור ולאסור בלא שהחלב נכנס עם המים, וזה כש"כ לעיל, וכבר עמד שם בזה בבדה"ש שם ד"ה אם, ולכן מכ"ז משמע להקל בדין זה וצ"ע למעשה.

[יש לציין כאן מה שיש לדון אי נימא שהנאסר מבב"ח אינו חוזר ואוסר, היאך הדין אם הולך עמו גם אחד מהמינים כגון חלב לחוד או בשר לחוד אם הוא בכלל הנאסר חוזר ואוסר כיון שאין הבב"ח שניהם הולכים יחד עמו.

ובפשוטו הוא תלי בדין הנאסר מבב"ח דלשיטת הש"ך שהוא חוזר ואוסר הרי הבשר מצ"ע ג"כ בכוחו לאסור א"כ כשהוא לבדו הולך עם הנאסר ג"כ אינו בכלל הנאסר חוזר ואוסר, ולא עיינתי כעת וכמדומני שראיתי דברים בזה].

1. ובעיקר דין זה עיין ביד יהודה מש"כ לדון דאורז ודוחן כל חתיכה עומדת בפנ"ע ואין שייכות בין אחת לשניה וא"כ לא ייאסר כל האורז ואיך נקטו הפוסקים שכולו נאסר, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-2)
2. ואולי לא אמר הב"י שגזרו על נאסר מבב"ח אלא במקום שנאסר מבב"ח עצמו כגון בירקות שהבאנו, אבל הכא בטיפה שנפלה על החתיכה הרי החתיכה השניה נאסרה מבשר לחוד ולא מהחלב ואין בה הדין דנאסר מבב"ח עושה חנ"נ, ונתיישבו ד' רעק"א והחוו"ד עם הרמ"א, אבל לא עיינתי כה"צ בזה.

   [↑](#footnote-ref-3)