55 לשמור ולא לחלק לעניים
קטגוריות: ש_ס / לב בבא מציעא / ב_מ עניינים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / שומרים / מהדו_ק

תמוז תש"ע

א] התוס' והרא"ש בשבועות והמרדכי שם הוכיחו דבעשו"ק פטורין אף על פשיעה, מסוגיא דס"פ החובל בההוא ארנקא דצדקה דאתי לפומבדיתא אפקדה רב יוסף גבי ההוא גברא פשע בה אתו גנבי גנבוה חייבי' רב יוסף א"ל אביי והתניא לשמור ולא לחלק לעניים, והרי דממעטינן מינה גם פשיעה.

והנה התומים בסימן ס"ו והנתיה"מ בסימן ש"א כתבו לישב, שהרי בד' הנמו"י בפ' הגוזל ומאכיל מבו' דמכח הך קרא פטרינן גם בנשא ונתן ביד שהוא מזיק בידים, והרי דגדר המיעוט הוא דהוי זה ממון שאין לו תובעין וע"כ אף מזיק אינו חייב, וא"כ כ"ש דפושע אינו חייב, ועיקר הדברים מבוארים בשו"ת מהרי"ק סימן ו, עיי"ש.

ולכאו' מד' הראשונים שהוכיחו מזה נ' דס"ל דמזיק ממון עניים חייב, ולא פטרינן אלא בשומר, וכאשר כ"כ בחי' תלמיד הרשב"א בפ' הגוזל בתרא, וכ"נ מד' הרמב"ם רפ"ה משאלה וכמו שדקדק המחנ"א, ועי' במל"מ פ"ד ממלו"ל הי"ד שהוכיח כן מד' המרדכי.

ב] אך נ' דיל"פ בזה בע"א, דהנה בד' המרדכי פ' החובל מבו', דכל שאמר לו הגבאי שמור לי לצרכי וכו', ה"ה חייב, ומבו' בדבריו דעיקר חיובו הוא לגבאי, ורק מדינא דר' יוסי הוא דצריך הגבאי ליתן לעניים, ונת' בזה במק"א, ומחודש בזה, דאף דהגבאי ל"ה בעלים על הממון, מ"מ שייך שיחול חיוב שומרים לגבאי, הגם דודאי חיוב מזיק ל"ש בזה.

ולפ"ז י"ל, דלעולם הך מילתא הוה פשיטא לן דהמזיק ממון עניים פטור, דהוי ממון שאין לו תובעין, והא דבעינן קרא למעטו מחיוב שמירה, הוא משום דס"ד דיהא חייב בחיובי שמירה לגבאי, וזהו דילפי' מקרא דלשמור ולא לחלק לעניים, דכיון שאינו שומר לצורך הגבאי אלא לחלק לעניים, אינו מתחייב בחיובי שמירה לגבאי, והוי ממש כדינא דלשמור ולא לאבד ולשמור ולא לקרוע, דהיינו דכל שנתן לו שלא ע"מ שיחזירנו לו אינו נעשה שומר, וה"נ כל שנתן לו ע"מ לחלק לעניים אינו נעשה שומר דילי', והא דאינו מחויב לעניים הוא משום דהוי ממון שאין לו תובעים.

ואשר זהו שכתב המרדכי דאם אמר לו הגבאי שמור לי לצרכי וכו', ה"ה נעשה שומר דהגבאי, דכל הא דאינו נעשה שומר דהגבאי הוא רק כשנתן לו ע"מ לחלק, ולא כשנתן לו לשמור לצרכו.

והנה אמנם הגרע"א והנתיה"מ כתבו דבד' המרדכי מבו' דאינו חייב רק אם אמר להדיא שיתחייב לו, ועמדו ע"ד הרמ"א שלא פירש לזה, ועיי"ש בנתיה"מ מש"כ בד' הרמ"א, ולדבריו דינא דהרמ"א אינו מחד טעמא עם ד' המרדכי, וזה צ"ע, שהרי מקור ד' הרמ"א הוא מד' המרדכי, וכמש"כ בדרכ"מ, ולכאו' י"ל דהרמ"א ס"ל דמש"כ המרדכי דאמר שיתחייב לו, הוא לפרש שכונתו היתה שיהא שומר שלו לצרכו, ודלא נימא דלעולם שמירתו היא לצורך העניים, ואך שאין מטריח את השומר לחלק לעניים אלא יחזירנו לו והוא יחלק לעניים, ולפ"ז שפיר יל"פ טעמא דהמרדכי כמש"נ בדעתו.

ובאמת צ"ע לד' הגרע"א והנתיה"מ, דמ"ט דהמרדכי דאינו חייב אלא בשפירש שיתחייב לו, ואין לומר דמדינא אינו מתחייב לו כיון שאינו הבעלים, וע"כ רק אם פירש כן ה"ה מתחייב, דאם אכן מדינא אינו חייב, א"כ מה מהני שפירש כן להדיא, הרי לא עביד קנין, וע"כ לכאו' צ"ל דגם לדעתם ל"ב שיפרש כן אלא משום דבלא זה סתמא דמילתא אין דעתו להתחייב לו, ולפ"ז גם לדעתם יל"פ גדר הדין כמש"נ, וצ"ע עוד בזה.

?שו"ר עוד במחנ"א שומרים סו"ס ח', שכתב דדינא דהמרדכי הוא רק בשאמר שאם יפשע ישלם, ופירש טעם בזה, עיי"ש?.

?שו"ר בס' דברי חיים שומרים סימן ט"ז שכתב ג"כ דאינו מתחייב רק אם פירש שאם פשע יתחייב, ופירש דבכה"ג ה"ז חל בלא קנין, וכמש"כ המחנ"א שומרים סימן ח' דלהתחייב בפשיעה ל"ב קנין, אלא כיון דהוי זה גרמא בנזקין, מהני מה שנתחייב לשלם אף בלא קנין, עכ"ד, ובהגה' מהגאון בעל אמרי בינה כתב, דל' השו"ע מ' דגם להתחייב בפשיעה מהני קנין, וכתב דלפ"ז מוכח מד' המרדכי דאף אם לא אמר להדיא שיתחייב אם יפשע ה"ה חייב, דאם בסתמא אינו חייב, גם ל"ה מועיל מה שאמר להדיא שיתחייב לו.

ג] ולפ"ז יל"פ בד' הראשונים בשבועות, דהנה אמנם בד' הרמב"ם מבו' דהא דפושע חייב הוא משום דהוא כמזיק, אך מד' התוס' והרא"ש שדנו גם שמא ש"ח פטור בפשיעה וש"ש חייב, הרי מבו' דעיקר הנידון בזה הוא, שמא לא נתמעטו עשו"ק מחיובא דפשיעה, ולפ"ז י"ל, דהגם דהמזיק ממון עניים פטור, מ"מ אי נימא דמיעוטי דקרא אינם ממעטין מחיוב פשיעה, הי' בדין שיתחייב הפושע לנותן, שהרי בלא מיעוטא דקרא הי' מתחייב השומר לנותן, ואך שנתמעט דלשמור ולא לחלק לעניים דאי"ז שמירה המחייבת, ואם לא ממעטינן פשיעה, הי' לנו לחייב הפושע משום חיובי שומר.

ד] ז"ל הריטב"א חולין דק"ל:, אבל המזיק הקדש עניים או שאכלו חייב לשלם דממונא גמור הוא, תדע דהתם אי לאו קרא דכתיב לשמור ולא לחלק לעניים הוי מיחייב בזה שומר כפקדון דעלמא כדאיתא בבבא קמא, ומי שיש בידו ממון עניים הרי גזבר שלהם יכול לתובעו ממנו, וה"ה כל א' מן העניים, דומיא דתרי דאית להו ממונא בהדי חד שאם דבר המתחלק הוא כל אחד תובע חלקו, ואם אינו דבר המתחלק נמי תובע הכל כדי להציל חלקו, וזה דבר ברור והוצרכתי לכותבו מפני שטעו בו מקצת חכמים, עכ"ל.

ומבו' בדבריו דפליג ע"ד ש"ר, וס"ל דאין גדר המיעוט משום דהוי ממון שאין לו תובעין, וכמש"כ רש"י והרמב"ם, אלא לעולם חשיב כממון שיש לו תובעין, והוי זה מיעוט בפנ"ע מפרשת שמירה, וכ"נ בפשוטו מד' תלמיד הרשב"א דאם נשא ונתן ביד חייב, אך אי"ז מוכרע, דיל"פ בדבריו לפמש"כ המל"מ פ"ד ממלו"ל הי"ד, או למש"כ המחנ"א שומרים, ואכמ"ל.

ועי' עוד בחוו"ד סימן ק"ס סק"י, שהביא מש"כ המהרי"ט והמל"מ דגוזל מזיק ממון עניים פטור משום דהוי כממון שאין לו תובעין, והביא שם מש"כ המל"מ דבעי' קרא לפטור מחיובי שמירה, דס"ד דהמפקיד חשיב בע"ד לתבעו וממון שיש לו תובעין הוא, ויותר מזה כתב הנמו"י דכל שהפקיד אצלו שיחזירנו לו ה"ה חייב באחריות, והוא מטעם דהמפקיד חשיב בע"ד וממון שיש לו תובעין הוא, ועיי"ש שתמה ע"ז, שהרי בתרומה אף אם בא אחר וגזל מהבעלים א"צ לשלם לבעלים רק טוה"נ למ"ד טוה"נ ממון, וא"כ כיון שדימו צדקה למתנו"כ מ"ט יהא חייב לשלם יותר מדמי טוה"נ.

ועיי"ש שכתב דל"ד צדקה למתנו"כ ומתנו"ע, דשם עדין לא זכו הכהנים והעניים, אך בצדקה כבר זכו בהן העניים, ואף שאינם מבוררים, דמי למזכה לא' מעשרה וכו', ולא נתמעטו אלא מדין שמירה, ועיי"ש מש"כ לפרש ד' הנמו"י שמבו' דאף מזיק פטור, דאיירי בשעדין לא זכו בו עניים, עיי"ש, ועי' מש"כ עוד בענין זה בשער משפט סימן פ"ז סקכ"ו.

ה] המרדכי בפ"ק דב"ב הביא תשובת הר"ש, ז"ל, וששאלת על ישראל שהיו לו מעות של צדקה בפקדון ונאנסו בתפיסת השלטון אם חייב לשלם או אינו חייב. תשובה, אינו חייב וכן תניא בהדיא סוף החובל לשמור ולא לחלק לעניים וכו', וא"ת תיפוק לי' דהו"ל ממון שאין לו תובעים, כדאיתא פרק הזרוע גבי מתנות כהונה, וי"ל דהתם הוי ממון שיש לו תובעים דרב יוסף גבאי הוה ותובע מההוא גברא אשר הפקיד אצלו, הלכך אי לאו משום טעמא דלשמור ולא לחלק לעניים הי' חייב כו', עכ"ל.

ועמש"כ על דבריו בשו"ת הרמ"א סימן ל"א ובמל"מ פ"ד ממלו"ל הי"ד.

וז"ל מהרי"ט יו"ד סימן ל"ט, והא דאצטריך קרא דלשמור לפטור שומר מפשיעה ודאי במידי דאין לו בעלים כלל כגון פאה ומתנות עניים דפשע בה לא צריך קרא למפטרי' כאדם שנותן משלו לחלק לעניים ומפקידו ביד ב"ד דאי לאו דמיעטי' קרא בהדיא ה"א כיון דמפקיד מיוחד הוא איהו חשיב בעל דבר לתובעו דכל דלא עביד שליח שליחותי' אכתי ברשותא דמרי' איתי' דאין כאן שום בעל מיוחד דלזכי קמ"ל לשמור ולא לחלק ואם היו עניים מיוחדים דמצו לתובעו כיון דקייץ להו אינהו בעלי דבר נינהו ולשמור קרינן בי' וא"ת והא ההוא ארנקא דאפקדי' רב יוסף גבי ההוא גברא ופשע בה ממון שיש לו תובעים הוא דרב יוסף עצמו גבאי הוא כדמוכח בפ' ארבעה וחמשה גבי מקדיש דאמר רב יוסף אנן ידי עניים אנן וי"ל דמכל מקום לא עדיף האי שומר מגברא דאתי מחמתי' שאילו רב יוסף עצמו שפשע בה מפטר אף שומר שבא מכחו פטור, עכ"ל.

כתב המל"מ פ"ד ממלו"ל הי"ד, וכבר הובא מחלוקת זה בהגהות ובמרדכי פרק המפקיד וכתבו שראבי"ה אסר להלוות מעות של צדקה ברבית משום דדינו כהדיוט והביא ראי' מדאמרינן בפרק החובל עניי דפומבדיתא מיקץ קייץ ולשמור הוא, ואם הי' דינו כהקדש הא תנן שומר חנם אינו נשבע ש"ש אינו משלם וכו', וה"ר שמואל הי' מתיר להלוותם ברבית וכו', והוקשה להרב ר' שמואל מהיא דהחובל דחייב רב יוסף ואם איתא דהקדש עניים הוי כהקדש גמור אין חילוק בזה בין קייץ להו בין לא קייץ להו, ותירץ דכיון דקייץ להו הוי כמי שהפקידו עניים בעצמם וכו'.

ויש להקשות לה"ר שמואל דס"ל דמעות של הקדש עניים דלא קייץ להו הוי כהקדש גבוה איך יתיישב לו הא דגרסינן בפ' החובל לשמור ולא לחלק לעניים ומיירי בדלא קיץ להו ולמה לן קרא דלשמור תיפוק לי' מרעהו דממעטינן מיני' הקדש גבוה ואפשר לומר דקרא דלשמור לאו להכי הוא דאתא אלא לדרשא אחריתי לומר לשמור ולא לקרוע לשמור ולא לאבד והברייתא סדרה כל המיעוטים שיש למעט מקרא דלשמור אבל אין הכי נמי דקרא לא אתא לאשמועינן ולא לחלק לעניים דהא מרעהו נפקא. עוד נ"ל דלעולם קרא דלשמור איצטריך לדרשא דולא לחלק לעניים משום דאי מקרא דרעהו לא ממעטינן אלא מדין השומרים אבל מזיק בידים אליבא דכ"ע חייב אבל אי ממעטינן לי' מקרא דלשמור משום דהוי ממון שאין לו תובעים אפילו מזיק בידים פטור וכדגרסינן בפ' הזרוע המזיק מתנות כהונה פטור משום דהוי ממון שאין לו תובעין, וראי' ממה שהוקשה לרב הנמוקי בפרק הגוזל ומאכיל עלה דההיא דגרסינן התם ההוא גברא דהוה מפקיד גבי' ארנקא דפדיון שבויין סליקו גנבי עילוי' שקלה יהבה ניהלייהו אתא לקמי' דרבא פטרי' א"ל אביי והא מציל עצמו בממון חבירו הוא א"ל אין לך פדיון שבויים גדול מזה ע"כ. דתיפוק לי' משום לשמור ולא לחלק לעניים והרי התם מזיק בידים הוא ואפ"ה הוקשה לו מקרא דלשמור אלמא ודאי דס"ל דמקרא דלשמור ממעטינן אפילו מזיק בידים כיון דטעמא דקרא הוי משום דהוי ממון שאין לו תובעין, וכן נראה ממה שפסק רבינו בפ"ה מהלכות שאלה ופקדון דאפילו פשע בהם פטור ואילו איהו ס"ל דפושע מזיק הוא וכמו שכתב בפ"ב מהלכות שכירות, א"ו דשאני הכא דהוי ממון שאין לו תובעין דאפילו מזיק בידים פטור, וזהו שדקדק רבינו לומר והרי הוא ממון שאין לו תובעין למיהב טעמא לפטור הפשיעה דאילו מקרא לחודי' לא מימעיט פשיעה כי היכי דלא נתמעט פשיעה גבי עבדים ושטרות והקדשות וכמ"ש מהריק"ו בשורש ו'. וכן כתב הרב ל"מ בפי' וכן כתב מהר"א לפפא בביאורו להלכות פקדון סי' רצ"ב בשם הרשב"א דכל שלא הופקד אצלו לעניים ידועים פטור מן הפשיעה ואפילו מן הנזק אם הזיק וקרע או אבד בידים, ומה שהקשה אביי לרב יוסף מדתניא לשמור ולא לחלק לעניים אע"ג דההוא גברא לא הזיק בידים והי' יכול להקשות לו מקרא דרעהו עדיפא מיני' קא פריך דאפילו אם הי' מזיק בידים הי' פטור משום קרא דלשמור ולא הוקשה לו לה"ר שמואל אלא משינויא דרב יוסף דאמר עניי דפומבדיתא מיקץ קייץ להו ולשמור הוא דהא תינח אם הי' מזיק בידים שפטורו הוא משום דהוי ממון שאין לו תובעין יש לחלק בין קיץ בין לא קיץ אבל פשיעה שפטורו הוא משום קרא דרעהו דס"ל לה"ר שמואל כהראב"ד דפושע לאו מזיק הוא ופטור גבי הקדש גבוה אין לחלק בזה בין קיץ בין לא קיץ ועל זה תירץ דאפ"ה כיון שיש למעות הללו בעלים ידועים נפיק מתורת הקדש, ולפי זה חילוק זה דבין קיץ ללא קיץ יש לחלק בין אי ממעטינן מקרא דרעהו בין אי ממעטינן מקרא דלשמור. ובמה שכתבנו יתיישב מה שיש לדקדק במ"ש הרא"ש בתשובה כלל י"ג סי' ח' בשם מהר"ם דמעות של עניים דינם כהדיוט והביא ראי' לזה ממה שהקשה אביי לרב יוסף מדתניא לשמור ולא לחלק לעניים ולא הקשה מקרא דרעהו א"ו עניים בכלל רעהו הה ויש להקשות דאמאי לא הביא ראי' לדבריו מגופה דברייתא דתנן לשמור ולא לחלק לעניים והביא ראי' מקושיית אביי אלא דמגופה דברייתא ליכא הוכחה משום דקרא איצטריך למזיק בידים ומה שהוכיח אינו אלא מקושיית אביי דכיון דעובדא דרב יוסף לא הי' מזיק אלא פושע הי' לו להקשות ממתני' דממעט הקדש מרעהו ולא מברייתא וכבר יישבנו קושיא זו לדעת ה"ר שמואל. הן אמת שבמרדכי הובא ראיית מהר"ם הלזו מגופה דברייתא ואפשר דהמרדכי אזיל לשיטתי' דס"ל דאפי' הקדש עניים לא מיפטר במזיק בידים וכמו שנראה מדבריו בפרק שבועת הדיינין עלה דההיא דשומר חנם אינו נשבע שכתב דה"ה אם פשע אינו משלם והביא ראי' מס"פ החובל דאפילו שפשע פטר לי' משום דכתיב לשמור ולא לחלק אלמא הנהו דממעט קרא אפילו מפשיעה ממעט אלמא ס"ל דמזיק בידים לא מיפטר. ולפ"ז הביא ראיית מהר"ם בסתם מגופה דברייתא אבל מהר"ם בתשובותיו סי' ע"ה הביא ראי' זו מקושיית אביי וכמ"ש בתשובת הרא"ש וכי תימא א"כ דפטרינן לי' אפילו אם הזיק בידים משום דחשבינן לי' ממון שאין לו תובעין א"כ למה לן קרא דלשמור תיפוק לי' דהוי ממון שאין לו תובעין. הא לא קשיא ולא מידי משום דהיא גופה אשמעינן קרא דהאי מיקרי ממון שאין לו תובעין משום דהוה אמינא כיון שהגזבר מסרו בידו לחלק ממון שיש לו תובעין הוא שהגזבר תובע מן הנפקד שכל זמן שלא עשה שליח שליחותו ברשותא דגזבר קיימי ולא דמי ללקט שכחה ופאה דאמרינן בפרק הזרוע דהוי ממון שאין לו תובעים דהתם אין לו בעלים כלל וכן תירץ רבינו שמשון הביאו המרדכי פ"ק דבתרא וכ"כ מהרימ"ט בחי"ד סי' ט"ל יע"ש.

מהר"ם מר"ב ד"פ סימן קצ"ו, +או"ז הלכות צדקה סי' כ"ט ומרדכי ב"ב פ"ק רמז תק"ג ושם חתום שמשון בר' אברהם.+ וששאלת ישראל שהי' לו מעות של צדקה בפקדון ונאנס בתפיסה אם חייב לשלם או לא הא [תני'] בס"פ החובל (צ"ג ע"א) לשמור ולא לחלק לעניים חוץ מהיכא דמיקץ קיץ להו כדאמר התם גבי ארנקי דאפקד רב יוסף גבי ההוא גברא איגנבי' וחייבי' ר"י לשלומי משום דעניי דפומבדיתא מיקץ קיץ להו ולשמור הוי אבל שאר עניים פטור היכא דלא קיץ כדמוכח התם וא"ת תיפוק לי' דהו"ל ממון שאין לו תובעי' כדפריכנא בריש הזורע (ק"ל ע"ב) גבי מתנות כהונה וי"ל דהתם ממון שיש לו תובעי' [הוי] דהא ר"י גבאי הוי ותבעוה להאי גברא מה שהפקיד אצלו הלכך היכא דלא קייץ נמי חייב אי לאו משום דכתי' לשמור ולא לחלק לעניים