מראי מקומות פרק כירה
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / מלאכות שהיה והטמנה / הרב משה יפהן / שהייה חזרה ובישול ומעשה שבת

**מראי מקומות פרק כירה. 1 הקדמה ומראי מקומות לו: - לז:**

**כירה שהסיקוה בקש ובגבבא נותנין עליה תבשיל**. הגמרא דנה, על מה דיברה משנתינו האם על **איסור שהייה**. פירושו שאסור להשהות את הקדירה על הכירה בשבת הגם שנתן את הקדירה בערב שבת על גבי כירה. והגם שמדאוריתא פעולה זו לא נאסרה שהרי נתינה זו היתה בערב שבת מכל מקום חכמים אסרו שהייה. אלא דנחלקו התנאים באיזה אופנים נאסרה שהייה דיש שאסרו רק אם לא נתבשל כשיעור מאכל בן דורסאי אמנם אם נתבשל כשיעור מאכל בן דורסאי שהוא כבישול שליש או מחצה. התירו להשהות ואפילו באופן שאינה גרופה ואינה קטומה. ויש שאסרו בכל גוונא אלא אם כן היא גרופה וקטומה. ונחלקו הראשונים האם לשיטתם צריך על כל פנים שיהא כמאב"ד או שבגרופה וקטומה הותר אפילו בתבשיל פחות ממאב"ד. ועיין לעיל דף יח: דנתבאר דטעם דגזרו חכמים על איסור שהייה למסקנא הוא משום דיש חשש שיבוא לחתות בגחלים, דפעולה זו היא פעולה שגורמת להגברת החום והיא מלאכה דאוריתא של מבשל כמבואר בכריתות**. מצינו גם שיש איסור הטמנה.** והוא גם מער"ש [גדרו הוא שמירת חום התבשיל] ודיני הטמנה התבארו בפרק במה טומנין. וכן במשנה בסוף פרק במה מדליקין. ושם מבואר שהתירו הטמנה בבין השמשות אמנם לא כשחשכה. ועיי"ש בגמרא לד: שחילקה את איסור הטמנה לשתיים א] הטמנה בדבר שאינו מוסיף הבל, פירוש שהוא שומר על החום של התבשיל אבל מצד עצמו אינו מוסיף הבל. והגמרא ביארה שם מה הטעם שנאסרה הטמנה כזו בשבת וביארה הגמרא שזהו משום החשש שמא ירתיח את התבשיל בשבת לפני שיטמין אותו. ובבין השמשות לא גזרו משום דבדרך כלל אז התבשיל מורתח ורק בשבת שכבר הוא נצטנן יש חשש שיבוא להרתיח. ב] הטמנה בדבר שמוסיף הבל, שבו נאסרה ההטמנה אפילו מערב שבת. והטעם לאיסור הוא משום שיש חשש שיבוא להטמין בגחלים שהם גם מוציאים הבל, ומתוך כך יבוא בשבת לחתות בגחלים. ומשום כך נאסרה ההטמנה בכל דבר שמוסיף הבל. **התוספות בסוגייתנו ד"ה לא יתן**. חילקו, בין שהייה לבין הטמנה דשהיה שהיא מלמעלה ואינה בתוך הגחלים אז התירו להשהות גם בדבר שמוסיף הבל ורק דבגחלים שמצד עצמם יש חשש שמא יחתה צריך גרופה וקטומה ומכל מקום עדיין הם מוסיפים הבל. ולא נאסר שהייה בדבר שמוסיף הבל לבין הטמנה שזה בתוך הגחלים עצמם או עכ"פ שזה נוגע בגחלים. שלא יועיל לגרוף ולקטם דעדיין זה מוסיף הבל. **אמנם ברש"י** ד"ה עד מבואר, דגריפה וקטימה מועילה שיחשב שאינו מוסיף הבל ומשמע מדבריו דאיסור שהיה על גבי כירה יסודו הוא מאותו איסור של הטמנה בדבר שמוסיף הבל ואין חילוק בין שהייה לבין הטמנה, אלא הם שני צורות של שמירת חום התבשיל. ושניהם טעם איסורם שווה שמא יבוא לחתות בגחלים. והגריפה מבואר ברש"י דמועיל שלא יוסיף הבל. ודנו הראשונים והאחרונים בביאור סברת רש"י מדוע מועילה הגריפה והקטימה שלא יוסיף הבל. וכקושיית התוספות דהרי זה עדיין מוסיף הבל. יש מרבותינו, שהבינו בדעת רש"י דלא פליג על התוספות. עיין בחי' הב"ח כאן ובסי' רנג ד"ה ושיהוי. ויש בנידון זה הרחבה בראשונים ובפוסקים. **מהות פעולה גריפה וקטימה נחלקו הראשונים.** דהרשב"א ועוד פירשו שהוא הוצאת כל הגחלים מן הכירה. והבעל המאור ועוד פליגי שענינם הוא גריפת כל הגחלים לצד אחד והשארת הקדירה במקום הגרוף. וגם בגדר קטימה נחלקו הראשונים בגדרה. וענינה הוא פיזור חול או אפר על גבי הגחלים לעממם. ועיין כאן לשון רש"י ד"ה עד. וברש"י על הרי"ף. **ובטעם הדבר דמהני גריפה וקטימה**. מצינו ג' פירושים בראשונים דבדעת רש"י נראה דמהני דלא יחשב שמוסיף הבל. ועיין ברמב"ם פ"ג ה"ד שביאר שהטעם הוא משום היסח הדעת. ובכס"מ שם בשם הרמ"ך שיסודו הוא משום היכר.

**איסור חזרה.** מצינו בגמרא שדנה לבאר את משנתינו כחנניה והנידון במשנה הוא **לגבי חזרה** שענינה הוא החזרת התבשיל לאש. ואפילו בשבת. כמבואר להלן לח: בתחילת העמוד. ובזה מבואר ההיתר של גרוף וקטום. והנה מדאוריתא אין חילוק בין החזרה לבין נתינה מחדש אלא כל נתינה על גבי אש שפועלת בישול נאסרה מדאוריתא. והנה זה ברור דכל אופן שהתירו חכמים להחזיר לקדירה בשבת הוא באופן שמדאוריתא אין כאן פעולת בישול. והוא משום שהדבר כבר מבושל ומדאוריתא בדבר שהוא כבר מבושל אפילו אם נותנו על גבי האש אין כאן בישול. אלא דמדרבנן אסרו על נתינת דבר מבושל על כירה אפילו שהיא כבר מבושלת ולא התירו נתינה על גבי כירה אלא באופן של חזרה. שיסודו שאין כאן נתינה חדשה אל האש אלא החזרה למצב הקודם. ובטעם האיסור מצינו ברש"י שכתב שהוא משום דמיחזי כמבשל. אלא דיתכן דטעם זה שכתב רש"י הוא רק לשיטת בית שמאי שאסרו חזרה בכל גוונא אמנם לשיטת בית הלל דהתירו להחזיר באופן שהוא גרוף וקטום אפשר שטעם האיסור שונה. עיין מהר"ם ויש חולקין עליו. ונראה בזה בעז"ה בהמשך. **משנתינו דיברה בכירה**. אמנם תנור וקופח דינם שונה כמבואר להלן במשנה לח: ובגמרא שם. ובטעם החילוק ביניהם נראה בזה בעז"ה בהמשך. **מצינו ג' דרגות של בישול**. א] בישול כמאכל בן דורסאי שהוא היה אוכל את התבשילין כשהם מבושלים במקצת ונחלקו הראשונים האם שיעורים הוא חצי או שליש. ב] שיעור בישול כל צרכו אמנם גם לאחר מכן הבישול עדיין מועיל וזה נקרא מתבשל ויפה לו. ג] שיעור בישול כל צרכו ולאחמ"כ הבישול מגרע אותו וזה נקרא מתבשל ורע לו. ונראה בעז"ה בהמשך שגם בזה יש חילוק בין רע לו בעצם לבין רע לו בעיני המבשל כגון שהוא נצטמק ואע"פ שזה משביח מכל מקום הוא רוצה שהחתיכה תהיה יותר גדולה. ונחלקו הראשונים מאיזה שיעור נאמר הכלל שאין בישול אחר בישול שמשמעות דברי התוספות בסוגייתנו היא דמדאוריתא אין איסור בישול לאחר בישול כמאכל ב"ד והרמב"ם סובר דעדיין אסור עד שיתבשל כל צרכו עיין בזה בביהו"ל סי' שי"ח סעיף ד.

**בית הלל אומרין אף מחזירין**. יש לעיין, אפילו אם זה בידו ודעתו להחזיר האם מותר להחזיר גם בנצטנן לגמרי עיין בטור סי' רנג ובב"ח שם אות יג ובמג"א סקי"ט. **לפי הצד בגמרא דמשנתינו חנניה וחיסורי מחסרא והכי קתני**. דלב"ש התירו להשהות חמין באופן דאינה גרו"ק. יש לעיין האם באופן שהיא גרו"ק התירו להשהות לבית שמאי אפילו תבשיל או דלמא דפליגי בכל גוונא. הרי"ף והרמב"ם פ"ג ה"ד פסקו כמ"ד לשהות תנן. לעומת זאת רש"י לז: ד"ה ר"ש. וכן התוספות שם. פסקו כחנניה. הריף הרחיב בראיות רבות מתוך הסוגיא דההלכה היא לשהות תנן. עיין בדברי הגמרא ראיות לכאן ולכאן ובעז"ה בהמשך נראה בזה בהרחבה. **לא שנו אלא על גבה אבל תוכה אסור.** בביאור על גבה ותוכה נחלקו האחרונים דעת הב"י לדייק מרש"י ד"ה היינו דתוכה היא שהקדירה כולה בחלל הכירה ויושבת בקרקעית הכירה וע"ג הכוונה שאינה נוגעת בקרקעית. ודייק מלשון הטור שפליג וסובר דע"ג הוא ששולי הקדירה הם על חללה. והב"ח סובר שהטור לא פליג. ועיין במשנ"ב רנ"ג נז. ובשעה"צ שם.  **מי סברת רב חלבו ארישא קאי אסיפא קאי** יש להקשות, כיוון דאיירי בגרו"ק אם כן מאי שנא על גביה ובתוכה וכמו שהקשת הגמרא לענין שהיה מדוע לענין חזרה מובן החילוק. **א"ר אושעיה קטמה והובערה משהין עליה חמין שהוחמו כל צרכן וכו'.** התוספות לז: ד"ה שדנו האם לאו דווקא הוחמו כל צרכן דהרי כיוון דקמ"ל דהיא כקטומה הותר גם לא נתבשל כל צרכו. או דלמא דכיוון דהיא הובערה אז זה שונה מקטומה. ורק באופן שנתבשל כל צרכו הותר לו וחלוק הובערה מנתלבתה שרב חייא התיר להשהות ואפילו באופן שלא נתבשל כל צרכו**. בנידון זה דתבאר בסוגיא האם במבושל כל צרכו ונתבשל ויפה לו שרב ושמואל אוסרין** וכן ר"ש ברבי יהודה אליבא רבי יוחנן. יש לעיין היכן זה נוגע. הרי בגרו"ק התירו אפילו ביפה לו. ובלהחזיר מבואר להדיא בחנניה דהתיר אפילו כמאב"ד. והתוספות לז. ד"ה אא"ב ביארו דהם איירי באינה גרופה וקטומה. ופליגי על כל התנאים שהוזכרו בסוגייתנו משום שהמתירים התירו כמאב"ד והאוסרים אסרו אפילו במצטמק ורע לו. והתורא"ש שם כתב דהם סברי כחנניה ואיירי בלהחזיר וזהו מידת חסידות להחמיר על חנניה דרק במצטמק ורע לו הותר ונראה בזה בעז"ה בהמשך.