=ז - בדין מבוי פחות מי_ טפחים, ובדין הכתלים דבעינן במבוי
קטגוריות: ש_ס / יג עירובין / עירובין - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / מחיצות מהדו_ב

**סימן ז**

**בדין מבוי פחות מי' טפחים**

**ובדין הכתלים דבעינן במבוי**

**א**

א] **עירובין ה' א',** הי' פחות מ' טפחים וחקק בו להשלימו לי' וכו', משכו בכמה, רב יוסף אמר בארבעה, אביי אמר בד' אמות.

**ובפירש"י** שם כתב, ז"ל, רב יוסף דבעי לעיל טפח, הכא בעי ד', דהתם דאיתי' לדופן ולמעוטי קאתי בהיכר בעלמא סגי, הכא דהשתא הוא "דמשוי לי' דופן" בין לרב יוסף ובין לאביי בעינן דליתחזי האי דופן לשיעור הכשר אורך מבוי שלם וכו', עכ"ל.

**ומשמעות** דברי רש"י דהא דצריך לחקוק, הוא משום הגריעותא בקורה עצמה שהיא למטה מי', וזהו דס"ד לדמויי לקורה שהיא למעלה מכ', דא"צ למעט כשיעור משך מבוי, וע"ז כתב רש"י דל"ד להתם, דהתם איתי' לדופן ולמעוטי קאתי, וע"כ סגי בהיכר בעלמא, ומשא"כ הכא דהשתא הוא דמשוי לי' דופן, ועי' בחזו"א בסימן ס"ה סקנ"ז במוסגר שדקדק כן מד' רש"י.

ב] **אמנם** הנה בתור"פ שם כתב, ז"ל, ופ"ה דל"ד דלעיל היו המחיצות חשובות אלא שהם למעלה מכ' ול"ה הקורה הכירא ובעבור זה פסלינהו רבנן, ומשו"ה סגי בטפח, אבל הכא דהמחיצות לא היו חשובות לכך בעינן ד', עכ"ל.

**ודבריו** מתפרשים כמש"כ לעיל מינה, ז"ל, לעיל גבי קורה וכו' דאינם באים לתקן המחיצות וכו' ואינם עסוקין רק לתקן הקורה וכו', אבל הכא הם באים לתקן המחיצות, שהרי אינם עשויין כתקנן דאינם גבוהות י' טפחים, והמחיצות הם לאורך המבוי וכו', עכ"ל, ומבו' בדבריו דהגריעותא הכא היא בכל מחיצות המבוי שאינם גבוהות י'.

**ואשר** זהו מש"כ דמה"ט הוא דהכא בעינן לחקוק כשיעור משך מבוי, כיון דכל מחיצות המבוי אינם כתקנן, ואין על המבוי תורת מבוי, וע"י החקק הוא דמשוינן לי' מבוי,[[1]](#footnote-2) ומשא"כ בקורה למעלה מכ' דהגריעותא היא בקורה עצמה סגי לחקוק טפח.[[2]](#footnote-3)

ג] **ומד'** התוס' יש להוכיח שפירשו לד' רש"י כמשמעות דבריו לפנינו, וזה ממש"כ התוס' בסוגיא דלעיל דהא דבקורה למטה מכ' סגי למעט טפח, אף דקורה משום מחיצה, ולא אמרינן דאין מחיצה לפחות מד', הוא משום דהוי דופן אלא שבא למעטו, ולמדו לזה מד' רש"י בסוגיין.

**והנה** אי נימא דמכוון דברי רש"י הכא הוא, דהכא הויא הגריעותא בכל המחיצות והתם הויא הגריעותא בקורה עצמה, הרי לא למדנו מדברי רש"י כלל דהתם אי"ז גריעותא בעיקר מחיצה הקורה ול"ב לזה לכל דיני מחיצה, שהרי אף הכא דהקורה למטה מי' והויא הגריעותא בעיקר המחיצה, מ"מ כל הא דצריך לחקוק כשיעור משך מבוי, הוא משום דהגריעותא היא בכל המחיצות, וע"כ התם דהגריעותא היא בקורה עצמה וליכא גריעותא בשאר מחיצות המבוי, א"צ לחקוק כשיעור משך מבוי.

**ובע"כ** מד' התוס' שפירשו בדברי רש"י דאף הכא אין הגריעותא אלא בהקורה עצמה, ואפ"ה צריך לחקוק כשיעור משך מבוי, ול"ד לקורה למעלה מכ' דל"ב לזה, משום דהכא בעינן להחקיקה לאשוויי לעיקר הדופן, ומשא"כ התם דאיתי' לדופן ולמעוטי אתי, וזהו שכתבו התוס' דמה"ט הוא גם דלא אמרינן התם דאין מחיצה לפחות מד',[[3]](#footnote-4) - ומה"ט הוא דהתור"פ לעיל שם עמד בקו' זו דמ"ט לא אמרינן דאין מחיצה לפחות מד', ולא כתב לישב לזה עפי"ד רש"י הכא, דלדעתו דהכא איירי דכל מחיצות המבוי אינם כתקנן, אי"ז ענין להתם, וכנ"ל.

ד] **ובד'** הטור בסימן שס"ג משמע דמפרש דאיירי הכא דכל כותלי המבוי אינם גבוהים י', וכמש"כ שם, ז"ל, והא דמבוי ניתר בלחי וקורה דוקא וכו' ולא יהא נמוך פחות מי' טפחים וכו', אבל אם הוא וכו' או נמוך מי' טפחים וכו' אין לו תקנה בלחי וקורה וכו', אבל אם אינו גבוה י' וחוקק בו להשלימו לי' צריך לחוק ד' אמות, עכ"ל, וכעי"ז כתב השו"ע שם סכ"ו, ומשמע דמפרשי דכל כותלי המבוי אינם גבוהין י', ומה"ט אף אין לו תקנה בלחי, וכן דקדק הגר"א שם.

**והגר"א** שם כתב לדקדק מד' הרמב"ם בפי"ז משבת הי"ד, דמבוי שאינו גבוה י', היינו דהפתח אינו גבוה י', ונת' בסימן ח' סק"כ דהיינו דיש להמבוי מחיצות עומ"ר גבוהות י', ואך שסמוך לפתח אין מחיצותיו גבוהין י', וע"כ אף דהוי המבוי רה"י מעליא, מ"מ אינו ניתר בלחי וקורה, דאין המבוי ניתר בלחי וקורה אלא כשיש לו כתלים גבוהין י' כנגד פתחו, ועיי"ש בסקכ"א במש"נ לבאר יסוד הדין בזה.

**ב**

ה] **ויש** להוסיף בזה, דהנה בהא דתנן בריש מכילתין מבוי שהוא גבוה למעלה מכ', נחלקו הראשונים, דבפירש"י שם כתב דהיינו שהניחו את הקורה למעלה מכ', ובתוס' הרא"ש שם כתב דהיינו דהא דתנן מבוי הוא הכשר מבוי, אך בתוס' הרא"ש שם כתב דהיינו דחומות המבוי גבוהים למעלה מכ' אמה, ודרך להניח הקורה על חומות המבוי, ובד' הרמב"ם בפי"ז משבת הי"ד מבו' דמפרש דהיינו דפתח המבוי הי' למעלה מכ', דהכתלים שבצד הפתח היו גבוהין כ'.

**וע"ד** הפשט נראה, דבזה הוא דתליא פלוגתת קמאי הכא, שהרי מה שאמרו הכא דהי' פחות מי' טפחים, הוא בהמשך למה שאמרו בסוגיא דלעיל דהי' גבוה למעלה מכ', ומה שאמרו התם דהי' גבוה למעלה מכ', הרי תליא בפלוגתת קמאי בריש מכילתין, דלדעת רש"י היינו דהקורה עצמה היתה גבוהה למעלה מכ', ולדעת תוס' הרא"ש היינו דכותלי המבוי היו גבוהין למעלה מכ', ולדעת הרמב"ם היינו דפתח המבוי הי' גבוה למעלה מכ', - וה"נ מה שאמרו הכא דהי' פחות מי' טפחים, לדעת רש"י היינו דהקורה עצמה היא למטה מי', ולדעת תוס' הרא"ש היינו דכותלי המבוי אינם גבוהים י', ולדעת הרמב"ם היינו דפתח המבוי אינו גבוה י',[[4]](#footnote-5) ומזה יש להביא סמך לפרש דברי רש"י כמשמעות דבריו לפנינו דהגריעותא הכא היא בקורה עצמה שהיא למטה מי'.

**ג**

ו] **והנה** למש"כ התור"פ והטוש"ע דאיירי הכא כשכותלי המבוי אינם גבוהין י', הק' הבית מאיר בסימן שמ"ה סט"ו דא"כ מ"ט סגי לחקוק כשיעור משך מבוי, הרי כל שאינו חוקק את כל המבוי, אין המבוי כלל רה"י, והיאך הוא ניתר בלחי וקורה.

**והיינו** דהנה נחלקו הראשונים בעיקר דין צירוף מחיצות, דדעת התוס' בשבת ז' ב' ובסוכה ד' ב' והריטב"א והר"ן בסוכה שם, דב' חלקי מחיצות מצטרפין זל"ז אף כשיש ביניהם ג"ט, ורק בסוכה הוא דל"מ, משום דבעינן דפנות סמוכות לסכך, אך התו"י בשבת שם כתב, דאין מצרפין ב' חלקי מחיצות זל"ז כשיש ביניהם ג"ט, והא דבית שאין בתוכו י' וקירויו משלימו לי' וחקק בו דע"ד הוי רה"י, הוא מכח המחיצות החיצונות שהם גבוהות י', וכ"ה מבו' בתוס' הרא"ש בשבת שם ובפסקיו שם סימן י"א, והמג"א בסימן שמ"ה סקי"ג נקט לדינא כדעת הרא"ש, דכל שאין המחיצות החיצונות גבוהות י', אין מצטרפין ב' חלקי מחיצה שיש ביניהם ג"ט, וכ"כ הגר"ז שם סכ"ב והמ"ב שם סקס"ג, (אך כתב דהאלי' רבה נסתפק בזה).

**ולפ"ז** קשיא דלדעת הרא"ש דב' חלקי מחיצה שיש ביניהם ג"ט אין מצטרפין, מ"ט סגי הכא בחקק במשך ד' אמות, הרי אכתי ל"ה המבוי רה"י כלל, שהרי אין לו אלא ב' מחיצות, דברוח השלישית שכנגד הפתח, אין לו מחיצה גבוהה י', דא"א לצרף את המחיצה שבסוף המבוי עם גידוד החקק, כיון שיש ביניהם ג"ט, והיאך הוא ניתר בלחי וקורה.[[5]](#footnote-6)

ז] **עוד** הק' האהעו"ז בסימן שס"ג סכ"ו, דמשמעות הדברים דכל שחוקק ד' אמות מועיל זה להתיר אף את שאר המבוי, ותיקשי דאף דהחקק עצמו הוי רה"י, ונקט האהעו"ז דב' חלקי מחיצות מצטרפין אף שיש ביניהם ג"ט, מ"מ היאך זה מועיל להתיר לשאר המבוי שאין מחיצה י' בינו לרה"ר.[[6]](#footnote-7)

**והבית** מאיר בסימן שמ"ה סט"ו כתב לישב בזה, דע"י שחקק ד' אמות והוי מקום החקק רה"י, הותר אף שאר המבוי דהו"ל כחורי רה"י, - ובדעת האהעו"ז שהק' כן י"ל בתרי גווני, חדא, דאזיל לטעמי' בסימן שנ"ג, דחורי רה"י הפרוצין למקום האסור אסורין, וע"כ אף דשאר המבוי הוי כחורי רה"י, מ"מ כיון שהוא פרוץ לרה"ר או לכרמלית ה"ה אסור, וכ"נ בל' האהעו"ז שם דזהו דקשיא לי', עיי"ש,[[7]](#footnote-8) ועוד, דהוא משום דשאר המבוי לא חשיב כחורי רה"י כלל, וכמש"כ החזו"א בסימן ס"ה סקס"ב דכל הא דבית שאין בתוכו י' שחקק בתוכו דע"ד הוי שאר הבית חורי רה"י, הוא רק משום דהוא מקורה ולא ניחא תשמישתי', אך כל שאינו מקורה, לא חשבינן לי' כחורי רה"י, ובור עמוק י' שהקיף סביבו גדר שאינו גבוה י', אין המקום שסביבותיו חשיב כחורי רה"י, וכ"כ החזו"א שם סקס"ג וסקס"ט, והוא מוכח כן, כמש"כ החזו"א שם ריש סקס"ב, דאל"כ נמצא דבקעה גדולה המוקפת מחיצות ג"ט, יהא אפשר לעשות כולה רה"י, ע"י שיחקוק בתוכה גומא דע"ד.

ח] **עוד** הק' האהעו"ז שם במש"כ הרמב"ם בפי"ז משבת הי"ד והטוש"ע שם דמבוי שאינו גבוה י' ניתר בצוה"פ, וכיון דאין מחיצות המבוי גבוהות י' ואינו רה"י, היאך הוא ניתר בצוה"פ, וכן הק' הגר"א שם ע"ד הטוש"ע, אך כתב דבד' הרמב"ם ניחא, דדבריו קיימי כשפתח המבוי אינו גבוה י', אך שאר מחיצות המבוי גבוהות י', וע"כ שפיר הוי רה"י, ועמש"נ לפרש בזה בסימן ח' סק"כ.

**ד**

ט] **ומצינו** בזה ב' דרכים, דהאהעו"ז שם דבעכצ"ל דמיירי שחוץ למבוי סביב למבוי איכא מחיצות גבוהות י', אלא שקרקעו של המבוי גבוה מרה"ר ובתוך המבוי ליכא מחיצות גבוהות י', וע"כ אין המבוי ניתר בלחי וקורה, דלא התירו חכמים בלחי וקורה אלא היכא דבתוך המבוי יש ג' מחיצות הניכרות גבוהין י', אז נצטרפו הלחי והקורה להיות בצירופן ארבע מחיצות, אבל כשבתוכו אין י' אין ניתר המבוי בלחי וקורה, וכיון דהוי המבוי רה"י, אלא דאינו ניתר בלחי וקורה משום דאין בתוכו ג' מחיצות הניכרות, סגי במה שחוקק ד' אמות, וע"כ נמי הוא ניתר בצוה"פ, דכל הא דבעינן ג' מחיצות הניכרות, הוא רק כשבאנו להתירו בלחי וקורה, דלא התירו חכמים בלחי וקורה בכה"ג, אך צוה"פ שהיא מחיצה גמורה, ה"ה מועלת בכל ענין, עכ"ד.

י] **והגר"ז** שם סכ"ז כתב, ז"ל, וכן מבוי שאין כתליו גבוהים י' טפחים, (אע"פ שהוא רה"י ע"י כותלי הבתים והחצירות), אין שם מבוי עליו ואינו ניתר בלחי וקורה, (אלא בצוה"פ), עכ"ל, ומבו' דאיירי הכא כשהמבוי הוא רה"י גמור ע"י כותלי הבתים והחצירות המקיפין אותו, ומ"מ אינו ניתר בלחי וקורה, משום דכל דאין למבוי כתלים גבוהים י"ט אין שם מבוי עליו, ובכה"ג הוא שכתבו הטוש"ע דהוא ניתר בצוה"פ, כיון דהוי רה"י גמורה.

**ולפי** דבריו, מתפרש גם הא דסגי לחקוק ד' אמות, דאף דאיירי כשאין מחיצות המבוי גבוהות י', וכמש"כ הגר"ז שם סכ"ט, מ"מ כיון דהוי המבוי רה"י ע"י כותלי הבתים והחצירות, וכל הא דאינו ניתר בלחי וקורה הוא משום דאין לו כתלים ואין שם מבוי עליו, הרי דלזה סגי במה שחוקק ד' אמות כשיעור משך מבוי, דיש שם מבוי עליו, וה"ה ניתר בלחי וקורה.

**ועיקר** הך מילתא דהכא איירי כשהמבוי הוא רה"י ע"י כותלי הבתים והחצירות המקיפין אותו, ומה"ט הוא דסגי במה שחוקק כשיעור משך מבוי, כבר כתב כן בפסקי רי"ד בסוגיין, ז"ל, אם היו כותלי פתחו של מבוי נמוכין ולא היו גבוהין י' והקורה עומדת על גביהן, וכגון שהיו בתים מכאן ומכאן חוץ למבוי שהיו עושין אותו רה"י, דאל"ה הי' אסור לטלטל בתוך המבוי מפני שאין לו מחיצות,[[8]](#footnote-9) עכ"ל.[[9]](#footnote-10)

יא] **ובפשוטו** נראה, דדברי האהעו"ז והגר"ז הם מיסוד אחד, דלתורת מבוי, לא סגי במה שהוא רה"י, אלא בעינן שיהא לו כתלים בפנ"ע, דרק עי"ז הוא דחשבינן לה כמבוי, ואך דהאהעו"ז הוסיף לחדש, דלא סגי לזה בכל מחיצות, אלא בעינן שיהיו מחיצות ניכרות בתוכו, ורק עי"ז הוא דיש עליו תורת מבוי.

**והך** מילתא דלתורת מבוי בעינן שיהא לו כתלים, מצינו כן בד' הריטב"א לקמן בסוגיין שפירש בהא דפריך דאי בארבעה היכי משכח"ל, ז"ל, ואע"ג דפרישנא דד' טפחים דאורך מבוי הם ד' ומשהו, מ"מ אין באותו משהו שיעור לפצימי הפתח, ואפי' יהא בו שיעור נמצא כל ארכו של כותלי מבוי פרוץ בפתחים ואין כאן "היכר כותלי מבוי", עכ"ל,[[10]](#footnote-11) ולהדיא בדבריו דדינא הוא דבעינן שיהא להמבוי כתלים, וכל דהמבוי פרוץ בפתחים ואין כאן היכר כותלי מבוי, אין תורת מבוי עליו, ואינו ניתר בלחי וקורה.

**ומצינו** כן גם בד' הרמב"ם בפי"ז משבת הי"ד דכל שפתח המבוי אינו גבוה י' אינו ניתר בלחי וקורה, ופירש הגר"א בסימן שס"ג סכ"ו דהיינו דהכתלים שבצד הפתח אינם גבוהין י', ונת' בסימן ח' סקכ"א דהיינו משום דכל דהכתלים שבצד הפתח אינם גבוהים י', חשיב דהמבוי שבמקום זה אינו גבוה י', וע"כ הוא דאינו ניתר בלחי וקורה, עיי"ש, - עוד מצינו כן בד' המאירי בסוגיין שכתב דמבוי שנפרץ בצידו כלפי ראשו חשיב כמבוי שצידו אחד ארוך וצידו אחד קצר, ונת' בסימן י' סק"ג,[[11]](#footnote-12) - ועמש"נ בסימן י"א סקי"א לפרש כן גם בד' התוס' וש"ר לקמן ו' א'.

**ה**

יב] **אמנם** הנה החזו"א בסימן ס"ה סקמ"ו כתב דהא דמבוי ניתר בלחי וקורה, הוא אף כשאין להמבוי עצמו מחיצות, אלא שפרוץ לחצירות, וניכר שהוא מבוי ע"י שהוא משמש כמבוי, שהוא מוקף בחצירות המיוחדים לבני החצר והוא מיוחד לכל בני החצירות לשימוש כולם ולהילוך, ועיי"ש שהוכיח כן ממה שאמרו לקמן ח' א' דמבוי הכלה לחצר ניתר במחיצות החצר וא"צ רק לחי בראשו, ומה לי פרוץ מרוח אחת מה לי פרוץ מכל הרוחות, עכ"ד, וקשיא מזה ע"ד האהעו"ז והגר"ז שנקטו דכל שאין כתלים למבוי עצמו, אינו ניתר בלחי וקורה.

יג] **והנה** בדברי הגר"ז נראה לישב בפשיטות, דהנה הגר"ז גופי' בסימן שמ"ה סכ"ב נקט לדינא דב' חלקי מחיצות שיש ביניהם ג"ט אין מצטרפין, ולפ"ז תיקשי דמ"ט סגי הכא לחקוק ד' אמות, הרי אכתי אין להמבוי מחיצות אלא מב' רוחות, - ואף דהוי המבוי רה"י ע"י כותלי הבתים והחצירות המקיפין אותו, מ"מ כיון דאין מבוי ניתר בלחי וקורה אלא כשיש לו כתלים בפנ"ע, היאך סגי במה שחוקק ד' אמות, הרי אכתי אין להמבוי כתלים אלא מב' רוחות.[[12]](#footnote-13)

**ובע"כ** מד' הגר"ז, דבהך דינא דכל שאין להמבוי כתלים גבוהין י' אין שם מבוי עליו, סגי במה שיש לו ב' כתלים לארכו, ועי"ז יש תורת מבוי עליו, דאף מבוי מפולש, יש עליו תורת מבוי, וע"כ שפיר סגי במה שחוקק ד' אמות לכל רוחב המבוי, דעי"ז יש להמבוי ב' כתלים לארכו, ויש שם מבוי עליו.

**ולפ"ז** ניחא הא דמבוי הכלה לחצר ניתר בלחי וקורה, דאף דמבוי שאין לו כתלים בפנ"ע אינו ניתר בלחי וקורה, אך הרי לזה סגי במה שיש לו ב' כתלים לארכו, וע"כ התם דיש לו ב' כתלים לארכו, אלא דברוח שלישית הוא כלה לחצר, ה"ה ניתר בלחי וקורה.

**ו**

יד] **אך** הנה בל' האהעו"ז מבו' להדיא דאין המבוי ניתר בלחי וקורה אלא כשיש לו ג' מחיצות ניכרות, והרי דלא סגי במה שיש לו ב' מחיצות לארכו, ובעינן שיהא לו ג' מחיצות,[[13]](#footnote-14) ולפ"ז הדק"ל דא"כ מ"ט מבוי הכלה לחצר ניתר בלחי וקורה, אף דאין להמבוי עצמו ג' מחיצות.

טו] **ונראה** מוכח מזה, דמש"כ האהעו"ז דמבוי שאין לו ג' מחיצות ניכרות אינו ניתר בלחי וקורה, אי"ז משום דכל שאין להמבוי עצמו ג' מחיצות אין תורת מבוי עליו, ובזה נתחדש דלא סגי בכל מחיצות אלא בעינן שיהא מחיצות ניכרות בתוכו, אלא הוא משום דל"מ הלחי והקורה אלא כשהן מצורפין לג' מחיצות הניכרות, וכאשר כ"ה משמעות ל' האהעו"ז שם שכתב, דלא התירו חז"ל בלחי וקורה אלא היכא דתוך המבוי יש ג' מחיצות הניכרות גבוהין י' "אז נצטרפו הלחי והקורה להיות בצירופן ד' מחיצות".

**וביאור** הדברים הוא, דכיון דכל כחם של לחי וקורה הוא רק בתורת מחיצה רביעית, ע"כ בעינן שיהיו ג' מחיצות ניכרות במקומם, ובכה"ג מצטרפין הלחי והקורה להיות מחיצה רביעית, אך כל שאין ג' מחיצות ניכרות במקומם, והלחי והקורה עומדים בפנ"ע, אינם מועילים כלל.

טז] **ולפ"ז** נראה דלדין זה ל"ב שיהיו המחיצות במבוי עצמו, אלא אף מחיצות החצר מצטרפות לכך, וכל דהמבוי והחצר יחד מוקפים בג' מחיצות ניכרות, ניתר המבוי בלחי וקורה, וע"כ הוא דמבוי הכלה לחצר ניתר בלחי וקורה, - דהאמנם אם הא דבעינן שיהיו מחיצות ניכרות למבוי, הוא משום דכל שאין לו מחיצות אין תורת מבוי עליו, יש להצריך שיהיו המחיצות למבוי עצמו, ומחיצות החצר אינם מועילות לכך, אך כיון דהא דבעינן שיהיו מחיצות ניכרות למבוי, הוא משום דהלחי והקורה אינם מתירין אלא כשהם מצורפין למחיצות המבוי, ע"כ שפיר סגי לזה אף במחיצות החצר.[[14]](#footnote-15)

יז] **והנה** החזו"א בסימן ס"ה סקנ"ז הק' ע"ד האהעו"ז דאין מבוי ניתר בלחי וקורה אלא כשיש לו ג' מחיצות ניכרות בתוכו, ממה שאמרו לקמן ח' א' במבוי שצידו אחד ים דהוא ניתר בלחי וקורה, והרי דאף מבוי שמחיצותיו הם בגידוד ניתר בלחי וקורה.[[15]](#footnote-16)

**ובפשוטו** הי' נראה בישוב דברי האהעו"ז, למש"כ בתשו' הריב"ש סימן ת"ה דאיירי התם כשהי' למבוי ג' מחיצות, אלא שבב' צדדיו הי' פרוץ יותר מי' בצד א' לים ובצד א' לאשפה, עיי"ש, ובפשוטו הוא מוכרח דאיירי בכה"ג, דאל"כ ל"ה ניתר בקורה, דהרי בעינן שתהא מונחת ע"ג כותלי מבוי, וכל שהיא נתונה ג"ט למעלה מן הכתלים אינה מתרת לדעת רוב קמאי, ולפ"ז שפיר י"ל דהיו למבוי סמוך לפתחו מחיצות גמורות ד' אמות, וע"כ הוא ניתר בלחי וקורה.

**אך** למשמעות דברי האהעו"ז דבעינן שיהיו ג' מחיצות ניכרות למבוי, תיקשי דאף בכה"ג שהיו למבוי סמוך לפתחו מחיצות גמורות ד' אמות, מ"מ היאך הוא ניתר בלחי וקורה, הרי אין לו מחיצה שלישית הניכרת, שהרי בלא מחיצת הים, אין המחיצה השלישית חשובה כמחיצה כלל על מקום זה, דכיון דאיכא פרצה י' במחיצה שבצדדים, הויא מחיצה זו כמחיצה רחוקה מן הרשות דלאו מידי היא, וכל תורת מחיצה שעלי', הוא רק מכח גידוד הים, דעי"ז ליכא פרצה י', ושפיר מהניא המחיצה השלישית על כל המבוי, וכיון דגידוד הים אינו ניכר במבוי, לכאו' חשיב דאף המחיצה השלישית אינה ניכרת, וצ"ע בזה.[[16]](#footnote-17)

1. אך צ"ע דמ"ט צריך לחקוק לכל רוחב המבוי במשך ד' אמות, הרי להכשר הקורה עצמה סגי דיחקוק לכל רוחב המבוי ד"ט, ולהכשיר את שאר מחיצות המבוי סגי שיחקוק סמוך להם ברוחב ד"ט, וא"כ הדין נותן דסגי שיחקוק במשך ד' אמות כמין חי"ת, דד"ט מהם יחקוק לכל רוחב המבוי, ושאר הד' אמות יחקוק רק בב' צידי המבוי, וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-2)
2. ויש להוסיף, דדברי תור"פ מתפרשים למש"כ בסוגיא דלעיל, דהא דסגי התם במיעוט טפח אף דקורה משום מחיצה, ולא אמרינן דאין מחיצה לפחות מד', הוא משום דהתם ליכא חיסרון מחיצה, דהם מחיצות גמורות חוץ מן הקורה, אלא מדרבנן אצרכוה קורה משום הכירא, עכ"ד, ונת' בסימן ו' סקי"ג ללמוד מדבריו, דאף דהא דקורה למעלה מכ' פסולה הוא משום דליכא הכירא, מ"מ מכח זה פסלו חכמים את המחיצה ואין תורת מחיצה עלי', וע"כ הי' לנו להצריך מיעוט ד' דאין מחיצה לפחות מד', וכל הא דסגי במיעוט טפח הוא משום דהקילו חכמים בכך, כיון דמדינא ליכא חיסרון מחיצה.

   ולפ"ז נראה דמה"ט הוא דס"ל לתור"פ דאף הכא אילו הי' הגריעותא בקורה עצמה, ל"ה לנו להצריך מיעוט כשיעור משך מבוי, שהרי במחיצת קורה ל"ב לכל דיני מחיצה, כיון דמדינא ליכא חסרון מחיצה, וכל הא דהכא בעינן לחקוק כשיעור משך מבוי, הוא רק משום דהגריעותא היא בכל המחיצות שאינם כתקנן. [↑](#footnote-ref-3)
3. ודברי הריטב"א בזה לא נתבררו לן, דבסוגיין כתב, ז"ל, וכתב רש"י ז"ל טעמא דמילתא, דלעיל הא איכא מבוי והא איכא דפנות אלא שאנו באין למעטן ובהיכר כ"ד סגי וכו', אבל הכא שאין לזו גובה מבוי ולא גובה דפנות והשתא משוינן לי' מבוי ודפנות בחקק זה, צריך לעשות בו משך ראוי כשיעור אורך דין מבוי, עכ"ל, ומשמעות דבריו הוא שפירש לדברי רש"י כמש"כ תור"פ, דהכא הגריעותא היא בכל מחיצות המבוי שאינם גבוהות י', וע"כ צריך לחקוק כשיעור משך מבוי, וכן פירש הגאו"י בדבריו.

   אך הנה בחי' הריטב"א בריש מכילתין כתב, ז"ל, ובגמ' אמרינן בהדיא שאם היתה קורה למטה מי' אינו כלום עד שיגביהנה או שיהא חוקק במבוי להשלימו לי', עכ"ל, ובפשוטו מש"כ דבגמ' אמרו דצריך לחקוק במבוי להשלימו לי', הוא דינא דסוגיין, ומבו' לפ"ז דמפרש דהכא הגריעותא היא בקורה עצמה שאינה גבוהה י', שהרי דברי הריטב"א שם קיימי כשהקורה עצמה למטה ממי', וכמש"כ דמהני להגביהה, - אך שמא אין מכוון הריטב"א לסוגיא דהכא, אלא למה שאמרו לעיל ג' ב' דלמטה נמי חללה עשרה, ומש"כ הריטב"א דל"מ עד שיגביהנה או שיהא חוקק במבוי להשלימו לי', אי"ז דינא דסוגיין, אלא הוא תקנה שנתן הריטב"א לכך, וכמש"כ דעד שיגביהנה, דלא נזכר לזה בסוגיין, וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-4)
4. וכ"נ להדיא בדברי הרמב"ם בפי"ז משבת הי"ד והטוש"ע בסימן שס"ג שכללו יחד לדין מבוי שהוא גבוה למעלה מכ' עם דין מבוי שהוא פחות מי', והרי דתרוייהו קיימי בחד גוונא, והרמב"ם שפירש דמבוי שהוא למעלה מכ' היינו דפתח המבוי הוא למעלה מכ', פירש גם לההיא דפחות מי' דהיינו דפתח המבוי אינו גבוה י', והטוש"ע שפירשו דמבוי שהוא למעלה מכ' היינו דכותלי המבוי גבוהין למעלה מכ', פירשו גם לההיא דפחות מי' דהיינו דכותלי המבוי אינם גבוהין י'. [↑](#footnote-ref-5)
5. והי' מקום לומר דלדעת הרא"ש בע"כ דאיירי הכא דכותלי המבוי גבוהין י' ונתן את הקורה למטה מי', וע"כ שפיר סגי לחקוק במשך ד' אמות, אך לא נתישבו בזה ד' הטור, דמשמעות דבריו שפירש לדינא דהכא כשכותלי המבוי אינם גבוהין י', והיאך יתישב זה עם דברי אביו הרא"ש דאין מצרפין ב' חלקי מחיצות שיש ביניהם ג"ט, - ועוד יש להעיר, דלמש"נ לעיל סק"ה נמצא, דהרא"ש שפירש בריש מכילתין דהא דתנן מבוי שהוא גבוה למעלה מכ', קאי על כותלי המבוי שהם גבוהין למעלה מכ', הרי דה"נ מה שאמרו הכא דהי' פחות מי' קאי על כותלי המבוי שאינם גבוהין י"ט, ולפ"ז הדק"ל דמ"ט סגי לחקוק במשך ד' אמות, הרי להרא"ש לטעמי' כל שלא חקק עד תוך ג"ט למחיצות, ל"ה המבוי רה"י, דאין לו אלא ב' מחיצות. [↑](#footnote-ref-6)
6. והאהעו"ז שם כתב להוכיח דה"ז מועיל להתיר גם לשאר המבוי, דאל"כ הי' לנו לאסור אף את החקק עצמו שהוא פרוץ לשאר המבוי, עכ"ד.

   אך לכאו' יש מקום לדון בזה, שהרי עד"ז קשיא בהא דתל המתלקט י' מתוך ד' דהוי רה"י, ובחי' הגר"ח בפי"ד משבת כתב דפשיטא דהג"ט התחתונים הסמוכים לרה"ר הויין רה"ר, ולפי דבריו ה"נ למעלה מג"ט הוי התל כרמלית, ותיקשי דא"כ היאך מותר לטלטל בתל עצמו, הרי הו"ל פרוץ למקום האסור, ולכאו' מוכח מזה, דאיסורא דפרוץ למקום האסור, הוא רק כשאין לרשות זו מחיצות בפנ"ע, וכל מחיצותי' היא בצירוף עם הרשות האסורה לה, אך כל דיש לרשות זו מחיצות בפנ"ע, לא אסרינן מכח הא דהיא פרוצה לרשות האסורה, ויש לפרש הטעם בזה בכמה גווני, ואכמ"ל, ולפ"ז ה"נ הכא דכוותה, אף אם ל"מ החקיקה להתיר את שאר המבוי, מ"מ שפיר הותר מקום החקק דיש לו מחיצות בפנ"ע, ולא אסרינן לי' משום פרוץ למקום האסור.

   ובדעת האהעו"ז צ"ל דס"ל כמש"כ בגליונות חזו"א לחי' הגר"ח שם דבתל המתלקט כיון דהוא כזקוף לא חשיב כמקום כלל, והוכיח כן, דאל"כ ל"ה התל רה"י כיון דאינו גדור מרה"ר שבצידו במחיצה י', ( אך בדעת הגר"ח צ"ל דלדין רה"י סגי במה שיש לו מחיצות י', אף אם אינו גדור מכל רה"ר, ועי' בחזו"א סימן ס"ה סק"ע דלפי דבריו שם מוכח מד' הגר"א דהוי רה"י אף שאין לו מחיצות י' מהמקום הסמוך לו, והחזו"א שם תמה ע"ז), וכ"כ החזו"א בסימן ק"ח סק"ט, עיי"ש, ואשר ע"כ הוא דלא אסרינן לי' משום פרוץ למקום האסור, ועי' עוד בס' משנת אליהו סוכה סימן ו' במש"כ בשם החזו"א בטעם הא דלא חשבינן דהתל פרוץ למקום האסור, ומשא"כ הכא, אם ל"ה מהני החקיקה להתיר את שאר המבוי, הי' החקק עצמו אסור משום פרוץ למקום האסור. [↑](#footnote-ref-7)
7. אמנם בד' הבית מאיר מבו', דחורי רה"י מותרין אף כשהן פרוצין למקום האסור, וכאשר כ"ה מבו' בד' תור"פ לקמן ע"ז א' ד"ה כגון, וזה מתפרש היטב לפמש"נ בהערה הקודמת דאיסורא דפרוץ למקום האסור הוא רק כשאין לו מחיצות בפנ"ע, ואכמ"ל, אך בסימן שנ"ג הסכים הבית מאיר לד' האהעו"ז שם דחורי רה"י הפרוצין למקום האסור הוו ככרמלית, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-8)
8. ומבו' בדבריו דאלמלי המחיצות החיצונות, ל"ה מועיל מה שחוקק ד' אמות, ויש להסתפק אם הוא משום דס"ל דאין ב' חלקי מצטרפות כשיש ביניהם ג"ט, וע"כ אף מקום החקק ל"ה רה"י, שאין לו מחיצה ברוח שלישית, או הוא משום דשאר המבוי שלא חקק בו, אין לו מחיצות י' ול"ה רה"י, וס"ל דשאר המבוי לא חשיב כחורים דמקום החקק. [↑](#footnote-ref-9)
9. ואך דבדברי הרי"ד לא נתפרש דהא דצריך לחקוק, הוא משום דבעינן שיהא כתלים למבוי עצמו, די"ל דהא דצריך לחקוק הוא משום דהקורה היא למטה מי', ומה שהעמיד דהכתלים הם למטה מי', אורחא דמילתא הוא, דאם הכתלים גבוהין י', מ"ט הוא נותן את הקורה למטה מי', - וכ"ה משמעות דברי הרי"ד שכתב בתו"ד דהקורה עומדת על גביהן, וכ"נ גם ממש"כ שם דהכא לשוויי' לדופן קאתי ובעינן דליהוי האי דופן כשיעור מבוי שלם, וכמש"נ לעיל סק"א לדקדק מדברי רש"י. [↑](#footnote-ref-10)
10. ובביאור דבריו נראה, דכל דליכא אלא לפצימי הפתח, ליכא היכר לכותלי מבוי, כיון דליכא מחיצות במבוי מלבד הפצימין המשמשים לפתח, אך כל דאיכא כתלים מלבד פצימי הפתח, שפיר יש בזה להיכר כותלי מבוי, וזהו דמשני דפתח לה בקרן זוית, אף דבכה"ג ליכא כתלים אלא חצי טפח, וכמש"כ הרשב"א, דמ"מ כיון דאיכא כתלים כ"ש מלבד פצימין הפתח, איכא היכר כותלי מבוי. [↑](#footnote-ref-11)
11. ואמנם בד' המאירי י"ל, דכל הא דבעינן כתלים למבוי, הוא רק בינו לבין רה"ר, דאם אינו מובדל לגמרי מרה"ר אין תורת מבוי עליו, וע"כ כל שנפרץ מצידו כלפי ראשו הוי כמבוי שצידו אחד קצר, דחזינן דהמבוי מסתיים במקום פתחו לרה"ר, אך ל"ב שיהיו כתלים בינו לבין החצירות, ולפ"ז אי"ז סותר לדברי החזו"א שהבאנו להלן סקי"ב דמבוי ניתר בלחי וקורה אף כשאין למבוי עצמו מחיצות, ועמש"נ בסימן י"א ענף ה' להוכיח כן מדבריו. [↑](#footnote-ref-12)
12. וי"ל בזה כמש"נ בסימן ח' סקכ"ג בהערה, די"ל דאף דאין ב' חלקי מחיצה מצטרפין כשיש ביניהם ג"ט, מ"מ לדין כותלי מבוי סגי בזה, דעיקר דינא דכותלי מבוי הוא דיהא כתלים לחלל י' של המבוי, ובזה י"ל דכל דכל חלל י' של המבוי מוקף כתלים מבחוץ סגי בהכי. [↑](#footnote-ref-13)
13. והא דסגי לחקוק ד' אמות, אף דברוח השלישית ליכא מחיצה י', הוא משום דב' חלקי מחיצות מצטרפין אף כשיש ביניהם ג"ט, - וכמבו' בדברי האהעו"ז שם דלא קשיא לי' אלא דשאר המבוי ל"ה רה"י, אך החקק עצמו שפיר הוי רה"י, והרי שנקט דב' חלקי מחיצות מצטרפין. [↑](#footnote-ref-14)
14. ויש להוסיף עוד בזה, דהנה נת' לעיל סקי"ד דלפ"ד האהעו"ז דבעינן ג' מחיצות ניכרות, בע"כ דהא דסגי לחקוק ד' אמות, הוא משום דב' חלקי מחיצות מצטרפין אף שיש ביניהם ג"ט, - והנה לכאו' הי' מקום לדון בזה, דלמש"כ האהעו"ז דבמבוי בעינן ג' מחיצות ניכרות, דמי דין מבוי לדין סוכה דאם יש משפת חקק ולכותל ג"ט פסולה משום דבעינן דפנות הסמוכות לסכך, וא"כ תיקשי דהיאך ניתר המבוי אף דברוח השלישית אין לו מחיצה י' במקום אחד, - אך למש"נ דל"ב שיהיו להמבוי עצמו מחיצות, אלא דבעינן שיהיו ג' מחיצות ניכרות שיהיו הלחי והקורה מצורפין להן, ל"ד כלל לסוכה, ושפיר מהני לזה ב' חלקי מחיצות אף שיש ביניהם ג"ט. [↑](#footnote-ref-15)
15. והחזו"א שם העמיד הקו' מפירש"י לקמן שם, והיינו משום דהרמב"ם בפי"ז משבת ה"ה פירשה בגונא דהיו להמבוי ב' מחיצות מב' צידיו, ובב' ראשיו הי' מצד אחד ים ומצד אחד אשפה, וע"ז אמרו דבכה"ג א"צ לחי וקורה כלל, וכ"ה מבו' בפי' ר"ח לקמן שם, וכ"כ הריטב"א שם, ולדעתם אין ללמוד מהתם דמבוי שיש לו מחיצות גידוד ניתר בלחי וקורה, ורק לפירש"י שם מבו' דאף דהיו מחיצות המבוי ע"י גידוד, הוא ניתר בלחי וקורה. [↑](#footnote-ref-16)
16. ולכאו' בעכצ"ל בזה, דאף דאם איכא פרצה י' אין על המחיצה השלישית תורת מחיצה על הד' אמות הסמוכות לפתח, מ"מ אחר דאיכא התם גידוד וליכא פרצה במחיצות, תו חשבינן להמחיצה השלישית כמחיצה הניכרת במבוי, וזה ניחא טפי אי נימא דדין פרצה י', אי"ז משום דמכח זה ליכא לעיקר מחיצת העומ"ר, אלא הוא משום דהפרצה מבטלת את ההיקף, וכל דאיכא התם גידוד וליכא פרצה, תו מצינו להתיר מכח עיקר המחיצות, (והאחרונים נחלקו עד"ז בדין אתו רבים ומבטלי מחיצתא, ואכמ"ל), ואכתי צ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-17)