חזותא
קטגוריות: ש_ס / מא חולין / חולין - הרב וורצל / תערובות ובב_ח

חזותא ומראה

**א.** בדין חזותא באיסורין נחלקו הפוסקים וכמה שיטות בזה:

א. בפר"ח קב-ה יצא לחדש שדין חזותא באיסורין תלי בספק הגמ' ב"ק קא. לענין בגד שצבעו באיסוה"נ אם אמרינן חזותא מילתא היא.

ועפי"ז מסיק דבאיסור תורה יש להחמיר בזה מספק אבל באיסור דרבנן יש להקל, ועיי"ש בגמ' ב"ק קא: דמסקנא להקל בדם תבוסה דרבנן, וכן מסקנת החת"ס בהג' לסי' קב.

ב. במנח"כ ג-א,ג כתב דע"י חזותא לא בטיל בכל מאכלות אסורות, מיהו כתב שהוא חומרא דרבנן ולא מדאורייתא.

עוד הוסיף במנח"כ דדוקא בדבר העשוי לעשות חזותא אבל אם אינו מיועד להיות בתבשיל כדי לתת מראה שפיר הרי הוא בטל.

ובפמ"ג מ"ז ק-א הביא דבריו להלכה, ומסיק דמסתברא שהוא מדאורייתא דדבר הניכר לא בטיל.

ועפ"י סברתו כתב דלא דמי לסוגיית הגמ' ב"ק כלל דהכא הוא ענין מסויים דע"י חזותא לא בטיל בתערובת ואינו ענין לדין חזותא מילתא היא, ועיין לקמן ראייתו מכיסוי הדם.

מיהו יש לשדות בזה נרגא לפמש"כ במקו"א דמה שהוא ניכר בטעמו אינו משום היכר במציאות להאוכלו, אלא שחשיבות האוכל הוא בטעמו משום חיך אוכל יטעם לכך כל שטעמו עדיין קיים חשיב שהוא קיים כאן, ויתכן דמראה אינו מחשיב את האוכל כקיים.

ג. בהגר"א קב-ו וחוו"ד שם סק"א כתבו להקל בזה דדוקא לענין איסוה"נ מספק"ל בגמ' ב"ק דחזותא מילתא היא אבל באיסורי אכילה אין לאסור כלל ובטל בתערובת, וכש"כ לעיל הסברא בזה דחשיבות האוכל הוא בטעמו דוקא.

ד. ובמנ"י עד-ה (הו"ד בפמ"ג שם) היקל עוד דאף באוכלין האסורים בהנאה אין לאסור דדוקא בגד עומד לצביעה חזותא מילתא היא משא"כ באוכל שאינו עומד למראה וודאי לאו מילתא היא אף באיסוה"נ.

**ב.** מקור ענין זה ברמ"א קב-א גבי ביצה שיש לה מתירין אם לבנו את התבשיל על ידה או נתנו אותה לתקן הקדירה נאסר התבשיל ולא בטיל בשישים, וכעי"ז בשו"ע או"ח-תקיג הביא דין זה שאם נתנוה ללבן לא בטלה.

ונחלקו האחרונים בביאור האי דינא, עיין בש"ך סק"ה,ו, פי' שאם נתנוה ללבן התבשיל חזותא לא בטיל, ואם לתקן התבשיל לא בטיל משום דחשיב מין במינו וחייל ביה דין דשיל"מ.

וזה מורה דדעת הש"ך דחזותא לא בטיל, וכ"כ בפמ"ג.

אבל בפר"ח פי' שגם בדין שנתנו ללבן הטעם דלא בטיל משום דהוי עי"ז כמין במינו ודשיל"מ לא בטיל, וכן פי' המ"ב שם סק"י.

בגמ' זבחים עט. וע"ע זבחים עט. אמר רבא אמור רבנן בטעמא ואמור רבנן ברובא ואמור רבנן בחזותא, מבואר דע"י חזותא לא בטיל, כתב במנח"כ דברש"י שם מבואר דלא קאי לענין ביטול של מאכ"א אלא לענין מקוה.

ועיין בפמ"ג די"ל דדוקא מדאורייתא קאמר אבל מדרבנן גם באיסורין יש איסור בכה"ג, א"נ באיסורין טעם ג"כ קובע אבל במקוה רק מראה לחוד ולכך העמיד רש"י במקוה.

מבואר חולין פז. גבי כיסוי הדם וכמה דינים דכל שיש בו מראית דם אינו בטל במים ויש בו דין כיסוי.

וכן מבואר התם דאף דם בדם אמרינן רואין אילו היה במים היה נותן בו חזותא שפיר חשיב דם.

ובתוס' הק' דהא בגמ' מנחות דם הפר ודם השעיר אמרינן דלא בטיל או משום עולין או משום מנין במינו לא בטיל, ותיפו"ל משום רואין אילו היה מים היה ניכר הדם בו לכך אינו בטל?

ותי' התוס' שאם היה דם הפר מים לא היה בדם מראית דם גמור והיה דוהה מראהו ומזה ילפינן דע"כ אין ביטול מין במינו או עולין, וכעי"ז בתוס' סוטה טז:.

במנח"כ פי' כוונתם [וכן האריך בפמ"ג שם בדעת המנ"י] דכל שדיהה אף שיש כאן חזותא ומראה מ"מ מדאורייתא לכה"פ בטיל ולכך ילפינן דע"כ מין במינו לא בטיל, וסוגיא בפ' כיסוי הדם כנראה איירי בלא דיהה מראהו רק ממשות שלו קיימת בתוך המים ובזה אמרינן שהוא קיים במים וכן בדם רואין אותו כאילו הוא מים.

אבל בפמ"ג תמה ע"ז דלא שמענו שלא יהיה חיוב כיסוי אם דיהה הדם במים, וכתב דלעולם חזותא מילתא הוא מדאורייתא ומש"כ התוס' דהתם איירי בדיהה לכך ילפינן מיניה מין במינו לא בטיל היינו משום דקרא קרי ליה דם הפר ודם השעיר משמע שלא נשתנה כלל ואם מין במינו בטיל הרי נשתנה כבר מכמות שהיה ורק אם מין במינו לא בטיל רק מחזקו ומעמידו לכך חשיב שהוא קיים כמות שהוא, והדברים צ"ב יותר מה עדיף מין במינו לא בטיל יותר ממראה.