יט - סימן ש_ז סי_א - סט_ו
קטגוריות: שו_ע / אורח חיים / הלכות שבת - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ

## הלואה בשבת בלשון שאלה

א] השו"ע בסי"א כתב דהשואל דבר מחבירו לא יאמר לו הלויני דמשמע לזמן מרובה ואיכא למיחש שמא יכתוב אלא יאמר לו השאיליני, והוא מתניתין בשבת קמ"ח א', ופירש"י שם דהוא משום דהלויני משמע לזמן מרובה דסתם הלואה ל' יום ויבא לכתוב כדי שלא ישכח, ומשא"כ כשאומר השאיליני, וכ"כ הרמב"ן וש"ר שם, אך התוס' כתבו בשם ר"י דהוא משום דבהלואה שאינה חוזרת בעין יבא לכתוב, אך בשאלה דחוזרת בעין לא יבא לכתוב.

ונחלקו עפי"ז בטעם הא דשרי בהלואת כדי יין וכדי שמן כשאומר לשון השאילני אף דאי"ז חוזר בעין והוי כהלואה, דהרשב"א שם כתב דהוא משום דכל שאומר לו השאילני ה"ז מתפרש דיחזיר לו כ"ז שירצה כמו שאלה, וכ"כ ש"ר שם, אך התוס' שם כתבו דהוא משום דמתוך שמזכיר לו לשון שאלה זכור הוא ולא יבא לכתוב.

ב] ומד' הרשב"א וש"ר נראה דפליגי ע"ד התוס' ולא ס"ל לה"ט דמהני מה שמזכיר לו לשון שאלה דעי"ז זכור הוא, וכל הא דשרי כשאומר לשון שאלה הוא משום דה"ז מתפרש שיחזיר לו כ"ז שירצה כמו שאלה, ולפ"ז הרי דאם יאמר לשון שאלה ויפרש שהוא לזמן מרובה, יש לחוש שיבא לכתוב וה"ז אסור, - אך התו"ש בסקכ"ו נסתפק דשמא יש להתיר בכה"ג, דכיון דאמר לשון שאלה מינכרא מילתא ולא יבא לכתוב, והביאוהו הפמ"ג באש"א בסקי"ד והביאוה"ל בד"ה אלא יאמר, וצ"ע.

## פירעון בשבת בלשון חזרה

ג] עוד העירו עד"ז, במש"כ המג"א בסקט"ו בהא דאין פורעין, דבד' התוס' בב"מ ע"ה א' (ד"ה ומשום לווין) מבו' דלא אסרו לפרוע הלואה אלא בלשון פירעון אך בלשון חזרה שרי, וכ"כ המ"ב בסקמ"ו, - וצ"ע, דבד' התוס' שם משמע דמש"כ להתיר פירעון חוב בלשון חזרה, הוא דומיא דהא דמותר להלוות בלשון שאלה, וזה לטעמייהו דהא דמותר להלוות בלשון שאלה הוא משום דזכור הוא ולא יבא לכתוב, וה"נ כשפורע בלשון חזרה זכור הוא ולא יבא למחוק, אך לדעת ש"ר דהא דמותר להלוות בלשון שאלה הוא משום דה"ז מתפרש דיחזיר לו כ"ז שירצה וע"כ אין לחוש שיבא לכתוב, לא מצינו כלל דיש להתיר משום שינוי הלשון, ואין לנו להתיר לפרוע כשאומר לשון חזרה, דיש לחוש שמא ימחוק, וצ"ע.

## טעם איסורא דשטרי הדיוטות

**ד] בטעם האיסור לקרוא בשטרי הדיוטות, מצינו כמה דרכים בד' הראשונים, א] הרא"ש בשבת פכ"ג סימן א' כתב דה"ז אסור משום ממצוא חפצך, וכ"כ הריא"ז שם והאו"ז בהל' ער"ש סו"ס ב' והשבלי הלקט בסימן קכ"ב. - ב] הרמב"ם בפכ"ג משבת הי"ט כתב דהוא שלא יהא כדרך חול ויבא למחוק, וכ"כ הסמ"ג לאוין ס"ה והסמ"ק בסימן רפ"ב ובפי' הר"ן בשבת קט"ז ב'. - ג]** הריטב"א בשבת קמ"ח ב' כתב דהוא משום דאסור להוציא שעת שבת לעיין ולהסתכל בשטרי הדיוטות, ועד"ז כתב החיי אדם בכלל ס"א ס"ח שאסרו חכמים לעיין וכ"ש לקרות בשום דבר כדי שיהי' לבו פנוי לקרות בתורה. - ד] בפי' הר"י מלוניל בשבת שם כתב דהוא משום דאין בהן תועלת וצורך יו"ט ואסור לטלטלן, א"נ משום דגזרינן שמא יכתוב תשובה לשואל ממנו דבר, וכ"כ השיטה להר"נ שם.

## מהו דהוי בכלל שטרי הדיוטות

ה] ונפ"מ בזה, דהנה נחלקו הראשונים מהו דהוי בכלל שטרי הדיוטות ואלו דברים אין אסורין אלא מגזירה אטו שטרי הדיוטות, (ונפ"מ רבתא בזה **דדברים שאין אסורין אלא מגזירה אטו שטרי הדיוטות, אין אסורין בחקוק על הכותל, משום דגודא בשטרא לא מיחלף, וכמש"כ השו"ע בסי"ב, אך דברים דהוו בכלל שטרי הדיוט אסורין בכל ענין, כמש"כ הפמ"ג באש"א סקכ"א),** **דבפירש"י בשבת קמ"ט א' כתב דשטרי הדיוטות היינו שטרות של מו"מ, וכ"כ הפסקי רי"ד והרשב"א שם והרא"ש שם סימן א', אך בפירש"י שם קט"ז ב' כתב דאגרות השלוחות למצוא חפץ הוו בכלל שטרי הדיוטות, והתוס' והריטב"א שם פירשו בדעתו דכל אגרות שלום הוו בכלל שטרי הדיוטות, (והתוס' שם ובדף קמ"ט א' עמדו בסתירת דבריו, והגר"א בסי"ד כתב דרש"י חזר בו), וכ"כ הריטב"א שם קמ"ט א' בשם הגאונים, וכ"כ הרמב"ם בפיהמ"ש בשבת פכ"ג.**

**ולכאו' תליא בטעם איסורא דשטרי הדיוטות, דלדעת הסוברים דהוא משום ממצוא חפצך, הרי דרק שטרי מו"מ הוו בכלל שטרי הדיוטות, אך אגרות שלום אינם בכלל שטרי הדיוטות, דרק קריאה שטרות מחפצים האסורים לעשות בשבת אסורה משום ממצוא חפצך, (וכמש"כ הפמ"ג במש"ז סקי"א דודאי דליכא באגרות שלום משום ממצוא חפצך), וגם לדעת הסוברים דהוא מגזירה שמא ימחוק, בפשוטו ל"ש כן באגרות שלום, (כמש"כ כן בס' הבתים בשערי המלאכות שער י"ז והט"ז בסקי"א), - אך לדעת הסוברים דאיסורא דשטרי הדיוטות הוא משום דאסור לעיין בשבת בדברי חול, או משום איסור טלטול, או שמא יכתוב תשובה לשואל ממנו דבר, הרי דאף אגרות שלום הוו בכלל שטרי הדיוטות עצמן.**

**ו] ועוד מצינו שנחלקו בזה במה שאמרו בשבת קמ"ט א' דכתב שתחת הצורה אסור לקרותו בשבת, דבפירש"י שם כתב דהוא מגזירה שמא יקרא בשטרי הדיוטות, וכ"כ הר"י מלוניל והפסקי רי"ד שם והרא"ש בסימן א', אך בפי' ר"ח שם כתב דהוי בכלל שטרי הדיוטות, וכ"כ המאירי, - ולכאו' ג"ז תליא בטעם איסורא דשטרי הדיוטות, דלדעת הסוברים דהוא משום ממצוא חפצך או מגזירה שמא ימחוק או שמא ישיב תשובה לשואל, הרי דבכתב שתחת הצורה דליכא להני טעמי, ל"ה בכלל שטרי הדיוטות עצמם, אך לדעת הסוברים דאיסורא דשטרי הדיוטות הוא משום דאסור לעיין בשבת בדברי חול, אף כתב שתחת הצורה הוי בכלל שטרי הדיוטות.**

## בדעת הרמב"ם דאיסור שטרי הדיוטות הוא מגזירה שמא ימחוק

**ז] אך צ"ע בזה במש"כ** המ"מ בפכ"ג משבת הי"ט בדעת הרמב"ם דאגרות שלום הוו בכלל שטרי הדיוטות, (וכמש"כ כן הרמב"ם בפיהמ"ש), ולכאו' הרי להרמב"ם לטעמיה דאיסור שטרי הדיוטות הוא מגזירה שמא ימחוק אין לאסור מכח זה באגרות שלום, וכנ"ל, (ועמש"כ בזה הא"ר בסקל"א), - עוד צ"ע בזה במש"כ המאירי בשבת שם דכתב שתחת הצורה הוי בכלל שטרי הדיוטות, אף שפירש לעיל מינה דאיסור שטרי הדיוטות הוא מגזירה שמא ימחוק.

אך הנה המאירי בשבת קמ"ח ב' כתב דקריאת שטרי הדיוטות היינו שאין בהם תועלת קריאה ולא שום צורך יו"ט או שבת והא דאסור הוא כדי שלא יהא בעיניו כחול ויבא למחוק, ומבו' דאסרו בכל קריאה שאין בה תועלת קריאה וצורך שבת ויו"ט, משום דעי"ז יהא בעיניו כחול ויבא למחוק, והיינו דגדר האיסור דשטרי הדיוטות הוא שלא לקרוא בשבת בדברי חול, אלא דמה שאסרו לקרוא בדברי חול, הוא משום דעי"ז יהא בעיניו כחול ויבא למחוק, (וכ"נ ממש"כ הרמב"ם שם "שלא יהא כדרך חול" ויבא למחוק, והרי דאי"ז חשש בעלמא שיבא למחוק כשקורא, אלא מתוך שהוא בעיניו כחול יבא למחוק), ומה"ט אסרו בכל דברי חול אף בדברים שאין בהן עצמן חשש מחיקה, משום דעיקר האיסור הוא שאסרו חכמים לקרוא בדברי חול, (ובזה מתישב משה"ק הט"ז בסקי"א ע"ד הרמב"ם, ואכמ"ל).

ונפ"מ בזה הוא במש"כ בתשו' ב"ח סימן קכ"ז דלדעת הרמב"ם יש להתיר לשמש ולחזן הכנסת לקרוא, כיון דאין בידם למחוק, וכ"ה מבו' בד' הט"ז בסוסקי"א (וכמש"כ הפמ"ג שם), ובד' הפמ"ג במש"ז סק"י משמע דלדעת הרמב"ם יש להתיר לקרוא בב' בנ"א דמדכרי אהדדי ולא יבואו למחוק, וכ"ז הוא אם לא אסרו אלא במקום שיש לחוש שיבא למחוק, אך אם אסרו בכל קריאת דברי חול יש לאסור אף בהני גווני, וצ"ע.

## עיון בשטרי הדיוטות

**ח] השו"ע בסי"ג כתב דאף לעיין בשטרי הדיוטות בלא קריאה אסור, ובדבריו בסי"ד מבו' דאף דהכריע לדינא לאסור בזה, מ"מ צירף לדעת המתירים בעיון בלא קריאה, (וכמש"כ הגר"א שם ובשעה"צ סק"ס).**

**ובטעם המתירים בזה מצינו ב' דרכים, דהרשב"א והר"ן בשבת קמ"ח ב' כתבו בשם התוס' דהוא משום דאית ליה הכירא, - אך השבלי הלקט בסימן קכ"ב כתב בשם י"מ דהוא משום דעיקר איסור הקריאה בשטרי הדיוטות הוא משום דכתיב ממצוא חפצך ודבר דבר, ורק דיבור אסור אבל הרהור מותר, וכ"כ ההגמי"י בפכ"ג משבת הי"ט, וכ"כ הגר"א בסי"ד.**

**ט] ונפ"מ רבתא בזה** דלמש"כ השבה"ל ודעימי' דהוא משום דדיבור אסור הרהור מותר, שרי עיון אף בשטרי הדיוטות עצמן, (וכאשר כ"נ להדיא בל' הראבי"ה בסימן תשמ"ד בשם רשב"ם), אך למש"כ התוס' דהוא משום דאית ליה הכירא, לכאו' אין להתיר מכח זה אלא בדבר האסור מגזירה שמא יקרא בשטרי הדיוטות, (ולכאו' היינו דבעיון בעלמא איכא הכירא ולא יבואו להתיר קריאה בשטרי הדיוטות), אך בשטרי הדיוטות עצמן אף עיון אסור.

**י] עוד נפ"מ בזה, דלמש"כ השבה"ל דהוא משום דדיבור אסור הרהור מותר, אי"ז טעם אלא דלי"ב לאיסורא דשטרי הדיוטות, אך בקריאה האסורה משום שמא ימחוק, יש לאסור אף בהרהור, (וכאשר כ"ה להדיא בד' המרדכי שם), אך למש"כ התוס' דהוא משום דאית ליה הכירא, ה"ז טעם להתיר אף בקריאה האסורה משום שמא ימחוק, (וזהו שהתירו התוס' למנות אורחיו במחשבתו, ולא אסרו בזה משום שמא ימחוק).**

## כתב שתחת הצורה בספר של ד"ת וכיו"ב

**יא] השו"ע בסט"ו כתב דכותל או וילון שיש בו צורות חיות משונות וכו' וכותבים זו צורת פלוני וזה דיוקן פלוני אסור לקרות בו בשבת, ובס' שלחן שלמה כתב לדון עפי"ז לאסור לקרוא כתב שתחת התמונות שבהגדה של פסח, עיי"ש.**

**והדברים צע"ג, דהנה הרא"ש בשבת פכ"ג סימן א' כתב ללמוד דאסור לקרוא באגרות הרשות אף שאין בהן צורך ול"ד לשטרי הדיוטות, מהא דאסור לקרות בכתב שתחת הצורה והדיוקנאות, ומבו' מדבריו דליכא איסור בפנ"ע בכתב שתחת הצורה, אלא דמי לשאר כתבים שנאסרו מגזירה שמא יקרא בשטרי הדיוטות, ולפ"ז הדין נותן דבכל גווני שהותרה הקריאה בשאר כתבים, הותרה הקריאה אף בכתב שתחת הצורה, ויש להתיר לפ"ז לקרוא הכתב שתחת הצורה בספר של ד"ת ובספר שלומדים ממנו דברי מוסר ויראה וכיו"ב, דכמו דמותרת קריאת כל הספר, ה"נ מותרת קריאת הכתב שתחת הצורה.**

**ולכאו' יש להתיר בכה"ג אף בגוונא דקריאת הכתב שתחת הצורה אינה מסייעת ללימוד דברי מוסר ויראה, דכמו שהתירו הפוסקים לקרוא ספר יוסיפון אף שלא מכל דבר הכתוב בו יש ללמוד דברי מוסר ויראה, והיינו משום דדנים על כל הספר כדבר אחד וכיון דעיקרו למדים ממנו דברי מוסר ויראה ל"ד לשטרי הדיוטות ולא גזרו בו, ה"נ מותר לקרוא את הכתב שתחת הצורה שבו, (ואף למש"כ המו"ק הכא לאסור לקרוא סיפורי הבלים שנקבעו בספר יוסיפון, היינו משום דהם ענין לעצמו וחולקים שם לעצמן, אך כל שאין כתב זה חולק שם לעצמו מותר לקרותו אף אם אין ללמוד ממנו דברי מוסר ויראה).**