כב בדין עירוב במקום שיתוף ושיתוף במקום עירוב
קטגוריות: ש_ס / יג עירובין / עירובין - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / עירובי חצירות - חוברת

**כב**

**בדין עירוב במקום שיתוף ושיתוף במקום עירוב**

א] **עירובין** דע"א:, דתניא מערבין בחצירות בפת ואם רצו לערב ביין אין מערבין, משתתפין במבוי ביין ואם רצו להשתתף בפת משתתפין, מערבין בחצירות ומשתתפין במבוי שלא לשכח תורת עירוב מן התינוקות שיאמרו אבותינו לא עירבו, דברי רבי מאיר, וחכמים אומרים או מערבין או משתתפין, פליגי בה רבי נחומי ורבה, חד אמר בפת דכולי עלמא לא פליגי דבחדא סגי כי פליגי ביין, וחד אמר ביין דכולי עלמא לא פליגי דבעינן תרתי כי פליגי בפת.

**ובפירש"י** שם, ז"ל, בפת כו"ע לא פליגי דבחדא סגיא, דהא פת חזי הכא והכא, ובין למר ובין למר סומכין על שיתוף במקום עירוב, כי פליגי ביין כשנשתתפו ביין במבוי, דלר"מ לא סמכינן עלי' בעירובי חצירות, דאין מערבין לחצירות ביין, ולרבנן שרי, ואף על גב דיין בחצר לא חזי, מגו דחזי למלתי' בשיתוף סמכינן עלי' בחצר, דמודית לן דסומכין על שיתוף במקום עירוב, עכ"ל.

**ומבו'** בד' רש"י, דהטעם לחלק בין פת ליין, הוא משום דפת חזי הכא והכא, ומשא"כ יין לא חזי לעירובי חצירות, וע"כ בזה אין סומכין על שיתוף במקום עירוב.

**אמנם** ברמב"ם פ"א מעירובין הי"ט, ז"ל, המשתתפין במבוי צריכים לערב בחצירות כדי שלא לשכח התינוקות תורת עירוב, שהרי אין התינוקות מכירין מה נעשה במבוי, לפיכך אם נשתתפו במבוי בפת סומכין עליו ואין צריכין לערב בחצרות שהרי התינוקות מכירין בפת, עכ"ל, וכ"ה בשו"ע סי' שפ"ז.

**ובביאור** הגר"א שם, ז"ל, שהרי התינוקות, זו היא פי' הרמב"ם על כו"ע לא פליגי דבחדא, וע"כ צ"ל כן, דהא טעמא דר"מ שלא לשכח כמש"ש ע"ג וטעמא מאי וכו', ולפירש"י מה לי פת או יין, עכ"ל,

**ונ'** כונתו להקשות לשיטת רש"י דטעם החילוק בין פת ליין הוא משום דפת חזי הכא והכא ויין לא חזי לעירובי חצירות, שהרי טעמא דר"מ הוא משום שלא לשכח תורת עירוב, דכ"ה לישנא דר"מ בברייתא, וכ"ה מוכח לקמן דע"ג: דמה"ט היכא דרובן עירבו מודה ר"מ דסומכין על שיתוף במקום עירוב, וא"כ מה נפ"מ בהא דפת חזי הכא והכא ויין לא חזי לעירובי חצירות, דזה הוי טעם רק אם הוה ס"ל לר"מ דל"מ שיתוף במקום עירוב מדינא, ובזה יש לחלק דביין ל"מ כיון דלא חזי לעירובי חצירות ובפת דחזי לעירובי חצירות מהני, אך כיון דהא דס"ל לר"מ דל"מ שיתוף במקום עירוב הוא משום שלא תשתכח תורת עירוב, מה נפ"מ בזה בין יין לפת, ובע"כ כפי' הרמב"ם, דלגבי החשש שלא תשתכח תורת עירוב יש לחלק בין פת ליין, כיון שהתינוקות מכירין בפת.

**והנה** בפשוטו צ"ל בישוב ד' רש"י, דהטעם דחלוק יין מפת, הוא משום דבפת דחזי הכא והכא לא תשתכח תורת עירוב מן התינוקות, שהרי פת מועלת גם לעירוב, ויסברו התינוקות שעירוב הוא, ומשא"כ ביין דל"מ לעירובי חצירות, יש לחוש שישתכח תורת עירוב מן התינוקות.

**ומצינו** כעי"ז בד' הריטב"א, ז"ל, כי פליגי בשנשתתפו במבוי ביין כדינו, דר' מאיר סבר דל"מ לעירוב שהרי דינו של עירוב בפת אפילו בפני עצמו וכל שכן בזה שאתה טופלו לשיתוף וישתכח תורת עירוב, ורבנן סברי דכי אמרינן שאין מערבין ביין הני מילי במערב בחצירות ממש, אבל סומכין עליו במקום שיתוף, דמיגו דמהני לשיתוף מהני לעירוב, ושמא תשתכח תורת עירוב לא חיישינן, עכ"ל, ובחי' הרשב"א, ז"ל, וא"ת למ"ד בפת כולי עלמא לא פליגי והא טעמי' דר' מאיר משום שלא תשתכח תורת העירוב מן התינוקות ולהאי טעמא מאי שנא ביין מאי שנא בפת כל שלא עירבו בחצרות משתכחת תורת עירוב, וי"ל דכיון שעיקר השיתוף אינו בפת עכשיו כשרואין אותן משתתפין בפת מידע ידעי דלא הטריחו עצמן להשתתף בפת אלא כדי שיעלה להן במקום שיתוף ובמקום עירוב, עכ"ל, אך באמת זה ניחא טפי לטעמייהו, דס"ל דהא דבפת כו"ע לא פליגי היינו רק בשיתוף בפת, אך עירוב בפת ל"מ במקום שיתוף, דבזה ליכא לה"ט שהטריחו עצמן וכו', אך לדעת רש"י דלר"מ מהני עירוב שהוא בפת במקום שיתוף, הגם דליכא לה"ט שהטריחו עצמן לא א"ש כ"כ.

**אך** לכאו' אי"ז מתישב בל' רש"י, שנראה להדיא בלשונו דטעם פלוגתת ר"מ ורבנן, הוא דלרבנן מהני שיתוף ביין במקום עירוב משום מיגו, ולר"מ ל"מ משום דיין לא חזי לעירובי חצירות, ומ' להדיא דטעמא דר"מ הוא משום דלי"ל הך מיגו,[[1]](#footnote-2) וע' בקר"א שכבר עמד בזה דל' רש"י נ' דמדינא קאמר ר"מ, ובמתניתא תנא כדי שלא לשכח תורת עירוב.

ב] **עוד** צ"ע בסוגיין, דהנה הא דס"ל לר"מ דל"מ שיתוף במקום עירוב, מבו' בברייתא דהוא כדי שלא תשתכח תורת עירוב מן התינוקות, וכ"ה מבו' לקמן דע"ג: וכמש"כ לעיל.

**אך** בהא דס"ל לר"מ דל"מ עירוב במקום שיתוף, נחלקו הראשונים, דבחי' הריטב"א בסוגיין כתב, ז"ל, אלא שחשש ר"מ מאיר שמא וכו' ומשתכח שיתוף בלא עירוב בשפתוחות למבוי ואינן פתוחות זו לזו, ולכך חששו היכא דהוו תרווייהו כחדא, שאם אתה מתיר הכל בשיתוף לבדו או בעירוב לבדו שיהא נשכח חבירו בעלמא, וכן פירש השר ז"ל והוא האמת, עכ"ל, וכ"ה בחי' הרשב"א דע"ב. בסוף דבריו, והבאנו דבריו בהערה להלן, וכ"ה בחי' המאירי בסוגיין בסוף דבריו, וכן מבו' בפי' ריו"נ במתני' לקמן דע"ג:.

**אך** בתור"פ בסוגיין כתב, ז"ל, אבל בעירוב דחצירות לא סגי במבוי כיון דלא נעשה לשם שיתוף להתיר במבוי, אבל בשיתוף דמבוי סגי מן הדין גם להתיר החצירות מזו לזו, שהרי השיתוף מחברן יחד, אבל משום שכחת התינוקות ל"ש גבי שיתוף המבוי, אלא מן הדין הוא מה שאין סומכין יחד זו עם זו, עכ"ל, וכ"ה בחי' הר"ן, ז"ל, ור"מ סבר שאע"פ שהחצירות נתערבו אפ"ה צריך שיתוף לפי שהמבוי לא נתערב, ומדינא הוא דאמר הכי, אבל כי נשתתף המבוי מדינא א"צ עירוב בחצירות, שהרי שיתוף המבוי כולל הכל, אלא דאפ"ה אמר דצריך עירוב כדי שלא תשתכח וכו', עכ"ל, וכ"ה בפסקי רי"ד בסוגיין ובפסקי ריא"ז ה"ג דין ד'.[[2]](#footnote-3)

**וכ"נ** מד' תורי"ד לקמן דע"ג:, וכ"ה בחי' המאירי לקמן ד"פ: בשם בעל ההשלמה.[[3]](#footnote-4)

**ונחלקו** עפ"ז, בהא דתנן לקמן דע"ג: דעירבו בחצירות ונשתתפו במבוי ושכח אחד מבני חצר ולא עירב מותרין כאן וכאן, מבני מבוי ולא נשתתף מותרין בחצירות ואסורין במבוי, ובגמ' שם אמרו דר"מ היא, והא דבשכח א' מבני חצר ולא עירב מותרין כאן וכאן, הוא משום דטעמא דר"מ דבעינן עירוב ובעינן שיתוף שלא לשכח תורת עירוב מן התינוקות, והכא כיון דרובה עירבו לא משתכחא.

**וצ"ב** לפ"ז, דמ"ט בשכח א' מבני מבוי ולא נשתתף אסורין במבוי, ולא אמרי' דכיון דרובן נשתתפו לא משתכחא תורת שיתוף, ועיי"ש בחי' הריטב"א שכתב, ז"ל, שלא אמרו כיון דרובא עירוב לא משתכח אלא לענין שכחת יחיד, אבל לענין שכחת חצר אחת שלא נשתתפה לא אמרינן הכי, וכן פירש השר ז"ל, עכ"ל, וכ"ה מבו' בד' ריו"נ במתני' שם, וע"כ כתב דאף בשיתוף אם לא שכחו כל בני החצר להשתתף אלא א' לבדו, הי' מותר גם השוכח במבוי, דתו לא אתא לאשתכוחי תורת שיתוף כיון דרובן שיתפו, ובחי' המאירי שם פירש, דסיפא דשכח א' מבני מבוי, איירי שאף שכח ולא עירב, עיי"ש.

**אמנם** בתור"פ שם פירש דהטעם הוא משום דטעמא דשלא תשתכח מן התינוקות לא קאי אשיתוף רק אעירוב חצירות, עכ"ד, וכ"ה בחי' המאירי לקמן ד"פ: בשם בעל ההשלמה.

**ואזלי** לטעמייהו, דהריטב"א והשר וריו"נ והמאירי דס"ל דהא דאף הא דס"ל לר"מ דאין סומכין על עירוב במקום שיתוף הוא רק כדי שלא תשתכח תורת שיתוף, ע"כ ס"ל דכל ששכח א' ולא שיתף שפיר מהני העירוב, דכיון דרובן שיתפו תו לא משתכחא, אך ר"פ ורבינו משולם ס"ל דהא דאין סומכין על עירוב במקום שיתוף הוי מדינא, ע"כ אף היכא שרובן שיתפו ל"מ עירוב במקום שיתוף.

**עוד** נפ"מ בזה, הוא בדינא דר' יוסי לקמן ד"פ: דשיירי עירוב כל שהוא משום שלא אמרו לערב בחצירות אלא שלא לשכח את את התינוקות, ודעת רש"י שם דהיינו דאחר שנשתתפו א"צ לערב אלא משום שלא תשתכח, ויש להסתפק אם ה"נ נימא דשיירי שיתוף כל שהוא היכא שעירבו כל החצירות יחד, וזה תלוי בפלוגתא זו, אם הא דל"מ עירוב במקום שיתוף הוא מדינא, או הוי זה רק משום שלא תשתכח, וע' בחי' המאירי לקמן שם שהביא בשם בעל ההשלמה דבשיירי שיתוף ל"מ בכל שהוא, אלא צריך להוסיף, משום דהא דל"מ עירוב במקום שיתוף הוא מדינא, עיי"ש.

ג] **והנה** לכאו' לדעת ר"פ ודעימיהו דהא דס"ל לר"מ דאין סומכין על עירוב במקום שיתוף הוא מדינא, והא דס"ל לר"מ דאין סומכין על שיתוף במקום עירוב הוא רק משום שלא תשתכח וכו', נמצא דאיכא ב' פלוגתות נפרדות בין ר"מ לרבנן, חדא אם מהני עירוב לשתף את המבוי או שאין בכח עירוב לשתף את המבוי, ועוד אם היכא שנשתתפו ולא עירבו חיישי' שלא תשתכח תורת עירוב מן התינוקות או לא חיישינן, וכ"ה מבו' להדיא בפסקי ריא"ז וכמש"נ לעיל בהערה.

**אמנם** צ"ב בזה בד' ר"פ והר"ן, דהנה בפירש"י בסוגיין פירש, דלהך לישנא דבפת כו"ע לא פליגי, תרוייהו אית להו דסומכין במבוי על עירובי חצירות, שהוא לעולם של פת, והתוס' וש"ר פליגי ע"ז דאף להך לישנא ס"ל לר"מ דאין סומכין על עירוב דפת במקום שיתוף ול"ד להא דסומכין על שיתוף דפת במקום עירוב.

**והנה** לכאו' לדעת ר"פ ודעימי' דהא דס"ל לר"מ דאין סומכין על עירוב במקום שיתוף הוא מדינא, והא דס"ל דאין סומכין על שיתוף במקום עירוב הוא כדי שלא תשתכח, מת' בפשיטות הא דאין סומכין על עירוב במקום שיתוף אף בשעירבו בפת, ול"ד להא דסומכין על שיתוף במקום עירוב כששיתפו בפת, דשאני שיתוף במקום עירוב דמדינא מהני, ואך דחיישי' שתשתכח תורת עירוב מן התינוקות, וכל שנשתתפו בפת דמהני אף לעירוב לא תשתכח תורת עירוב מן התינוקות, ומשא"כ עירוב במקום שיתוף דל"מ מדינא, א"כ מה יהני שעירבו בפת דחזי לתרוייהו, הרי סו"ס עירוב הוא ולא שיתוף, ולר"מ ל"מ עירוב במקום שיתוף מדינא.

**ובאמת** התוס' והתוס' הרא"ש כתבו כעי"ז, דהא דאף בפת אין סומכין על עירוב במקום שיתוף, ול"ד להא דסומכין בפת על שיתוף במקום עירוב, הוא משום דהשיתוף לכל הבתים והחצירות שכולם משתתפין יחד, אבל עירובי חצירות דפת אין לו כ"כ להועיל במבוי.

**אמנם** בתור"פ בסוגיין הביא ד' ר"י דאף להך לישנא דבפת כו"ע לא פליגי, ס"ל לר"מ דל"מ עירוב דפת במקום שיתוף, והק' ר"פ דמאי שנא, וכתב לישב, ז"ל, דשנא ושנא, דודאי גבי שיתוף דדינו ביין ובשאר מילי, א"כ כי שינו אותו לעשותו בפת מוכחא מילתא שנעשה גם לצורך החצירות, אבל בעירוב דחצירות בפת לא מוכחא מילתא שנעשה נמי לצורך המבוי, שהרי משפט עירובי החצירות כך הוא בפת, עכ"ל, ובחי' הר"ן כתב, ז"ל, היינו דוקא בשנשתתפו בפת וה"ט משום דכיון בשיתוף ל"ב פת ואינהו שתפי בפת מינכרא מילתא דלשם עירוב נמי עבדי וליכא משום שמא תשתכח תורת עירוב וכו', אבל כי גבו לשם שיתוף והניחוהו בבית שבחצר לא מינכרא מילתא שנתנוהו לשם שיתוף, עכ"ל.

**וצ"ב** מ"ט הוצרכו לזה, הרי לדעתם דס"ל לר"מ דל"מ עירוב במקום שיתוף מדינא, מתבאר בפשיטות הא דל"מ לדידי' עירוב דפת במקום שיתוף ול"ד להא דמהני שיתוף דפת במקום עירוב.

ד] **וצ"ל** בזה, דהנה בהא דמהני עירוב במקום שיתוף ושיתוף במקום עירוב, יל"פ בזה בתרי גווני, די"ל דהא דמהני עירוב במקום שיתוף הוא משום דע"י העירוב נתערבו כל הבתים והחצירות, וממילא נתערב אף המבוי, דחשיב שאין פתוח לו אלא בית וחצר א', ועמש"נ עוד בזה להלן סק"ו ואילך, והא דמהני שיתוף במקום עירוב, הוא משום דהשיתוף עירב כל החצירות יחד, ומכח זה אף נתערבו הבתים יחד.

**אך** יל"פ דהא דמהני עירוב במקום שיתוף הוא משום דבכלל העירוב נכלל גם עשיית שיתוף, והא דמהני שיתוף במקום עירוב הוא משום דבכלל השיתוף נכלל גם עשיית עירוב.

**ונ'** בדעת רש"י, דזהו טעמא דמ"ד דבפת כו"ע לא פליגי, ופירש"י משום דפת חזי הכא והכא, ולא פי' כמש"כ הראשונים דבפת ה"ז ניכר לתינוקות, ונ' דהיינו דכל הא דס"ל לר"מ דאיכא למיחש לשכחת התינוקות הוא רק בשיתוף ביין, אשר אין נכלל בשיתוף זה עשיית עירוב, שהרי יין ל"מ לעירוב, ואך דמ"מ אתינן לדון שבתוצאה מן השיתוף אף יתערבו הבתים והחצירות, ובזה ס"ל לר"מ דל"מ משום דיש לחוש לשכחת התינוקות, אך משא"כ בפת דחזי הכא והכא ובכלל בעשיית השיתוף נכלל עשיית עירוב, אין לחוש לשכחת התינוקות.

**ויל"פ** הטעם בתרי גווני, חדא י"ל דכיון שעשה אף מעשה עירוב, לא ישתכח מן התינוקות תורת עירוב, דרק כד אתינן להתיר משום שיתוף בלא עירוב, יש לחוש שישתכח מן התינוקות תורת עירוב, וי"ל עוד, דלא חששו רבנן לשכחת התינוקות רק אם לא עשה עירוב כדינו ובא לסמוך על תיקון מן הצד, אך כל שעשה עירוב כדינו הגם שאין התינוקות יודעין מזה, שפיר דמי, דדמי למי שעשה עירוב בסתר דודאי מהני אף דיש לחוש לשכחת התינוקות, וה"נ הכא דכוותה, וע"כ כיון דלרבנן בכלל עשיית שיתוף נכלל עשיית עירוב, ליכא למיחש בזה לשכחת התינוקות.

**וי"ל** לפ"ז דאף רבנן דפליגי וס"ל דסומכין על שיתוף דיין במקום עירוב, אין הטעם משום דלא ס"ל לחששא דשכחת התינוקות, אלא טעמייהו הוא דס"ל דאף בשיתוף דיין נכלל עשיית עירוב, דהגם דיין ל"מ לעירוב, מ"מ כל שעשאוהו לשיתוף מיגו דמהני לשיתוף מהני נמי לעירוב, וכיון שבכלל שיתוף זה נכלל גם עירוב, ליכא למיחש בזה לשכחת התינוקות, כ"ה דס"ל לר"מ גופי' דבשיתוף בפת ליכא למיחש לשכחת התינוקות.[[4]](#footnote-5)

**ואמנם** ר"מ דפליג וס"ל דל"מ שיתוף דיין במקום עירוב משום חשש שכחת התינוקות, הוא משום דר"מ לית לי' להך מיגו, ואשר ע"כ ס"ל דבשיתוף דיין אין נכלל עשיית עירוב, כיון דיין לא חזי לעירוב, ואך דמ"מ באנו לדון שבתוצאה מן השיתוף אף יתערבו הבתים והחצירות, וזה ל"מ משום חשש שכחת התינוקות.

**ונמצא** לפ"ז דמש"כ רש"י דטעמא דר"מ הוא משום דלי"ל מיגו, וטעמא דשכחת התינוקות, תרוייהו צריכין זל"ז, דבהא דלי"ל לר"מ מיגו לחוד לא סגי, דהגם שמשו"ז ליכא בשיתוף זה עשיית עירוב, מ"מ אכתי בתוצאה מן השיתוף מתערבין אף הבתים והחצירות, וע"כ בעי' לטעמא דשכחת התינוקות, ואילו בטעמא דשכחת התינוקות לחוד לא סגי, דה"ט ל"מ רק אם ליכא בשיתוף זה אף עשיית עירוב, אך אילו הי' נכלל בשיתוף זה עשיית עירוב, ליכא למיחש בזה לשכחת התינוקות, דומיא דהא דמודה ר"מ בשיתוף דפת דמהני במקום עירוב, וע"כ בעי' למימר דר"מ לי"ל מיגו, ואין נכלל בהשיתוף אף עשיית עירוב, וכמש"נ.

**ובטעמא** דמ"ד דר"מ פליג אף בשיתוף בפת וס"ל דל"מ במקום עירוב, יל"פ בתרי גווני, די"ל דס"ל דאף דבשיתוף בפת נכלל אף עשיית עירוב, אכתי איכא למיחש בזה לשכחת התינוקות, אך י"ל דס"ל דאף דפת חזי הכא והכא, מ"מ כל שעשה לשם שיתוף אין נכלל בזה עשיית עירוב,[[5]](#footnote-6) ועי' להלן סק"ה שנת' בדעת הר"פ והר"ן כהדרך השני'.

ה] **ולפ"ז** נ' דאף לדעת הסוברים דהא דס"ל לר"מ דל"מ עירוב במקום שיתוף הוי זה מדינא, והא דס"ל דל"מ שיתוף במקום עירוב הוא רק כדי שלא תשתכח תורת עירוב מן התינוקות, ורבנן דפליגי ס"ל דמהני עירוב לערב אף רשות המבוי, וס"ל נמי דמהני שיתוף לערב הבתים והחצירות ולא חיישי' לשכחת עירוב מן התינוקות, מ"מ אי"ז ב' פלוגתות נפרדות בין ר"מ לרבנן, אלא עיקר הפלוגתא חדא היא, דר"מ ס"ל דאין סומכין על עירוב במקום שיתוף ועל שיתוף במקום עירוב, והיינו דבמעשה עירוב לא נכלל עשיית שיתוף ובמעשה שיתוף לא נכלל עשיית עירוב, ורבנן דפליגי ס"ל דסומכין על עירוב במקום שיתוף ועל שיתוף במקום עירוב, והיינו דבכלל עשיית עירוב נכלל עשיית שיתוף ובכלל עשיית שיתוף נכלל עשיית עירוב.

**והאמנם** דאף לר"מ דאין נכלל במעשה עירוב עשיית שיתוף ואין נכלל במעשה שיתוף עשיית עירוב, מ"מ יל"ד דיועיל העירוב לערב רשות המבוי ויועיל השיתוף לערב רשות הבתים והחצירות, ובזה הוא שחילקו הראשונים בין עירוב במקום שיתוף, דמדינא ל"מ, לבין שיתוף במקום עירוב דהא דל"מ הוא כדי שלא תשתכח תורת עירוב מן התינוקות, וכ"ז הוא לר"מ, אך לרבנן דנכלל במעשה עירוב עשיית שיתוף ונכלל במעשה שיתוף עשיית עירוב, ע"כ שפיר מהני העירוב אף לשתף רשות המבוי, דהגם דהעירוב גופי' ודאי ל"מ להמבוי, וכאשר כן ס"ל לר"מ, מ"מ נכלל בו עשיית שיתוף, וזהו דמשתף להמבוי, ואשר ע"כ נמי ס"ל לרבנן דמהני שיתוף במקום עירוב ולא חיישי' בזה לשכחת התינוקות, שהרי כל הא דחייש ר"מ לשכחת התינוקות, הוא רק משום דס"ל שאין נכלל בהשיתוף עשיית עירוב, ואך שבאנו לדון דבתוצאה מן השיתוף יותרו אף הבתים והחצירות, וע"ז אמרי' דזה ל"מ משום שכחת התינוקות, אך לרבנן דס"ל דבכלל השיתוף נכלל עשיית עירוב, ל"ש חשש שכחת התינוקות, וכמש"נ כן לעיל סק"ד בדעת רש"י, עיי"ש הטעם בזה.

**ולפ"ז** הרי דלמ"ד דבפת כו"ע לא פליגי דמהני, אשר נתבאר לעיל סק"ד לדעת רש"י דהטעם הוא משום דבשיתוף דפת מודה ר"מ דבכלל השיתוף נכלל גם עשיית עירוב, דרק בשיתוף דיין ס"ל דאין נכלל עשיית עירוב, כיון דיין ל"מ לעירוב, אך בשיתוף דפת דחזי לעירוב מודה ר"מ דנכלל בזה עשיית עירוב, ואשר ע"כ ליכא למיחש בזה לשכחת התינוקות, הרי שפיר דנו ר"פ והר"ן דא"כ מה"ט יהני אף עירוב דפת במקום שיתוף, דהגם דהא דל"מ עירוב במקום שיתוף הוי מדינא, אך הרי כ"ז הוא משום שבכלל עשיית העירוב אין נכלל עשיית שיתוף, אך כיון דאמרי' דמודה ר"מ דמהני שיתוף דפת במקום עירוב משום דבכלל שיתוף דפת נכלל עשיית עירוב, הרי ה"נ בדין דיהני עירוב דפת במקום שיתוף, משום דבכלל עירוב זה נכלל עשיית שיתוף, ובדין שיועיל זה להתיר את המבוי.

**ובזה** הוא שחילקו הר"פ והר"ן, דרק בשיתוף בפת הוא שמודה ר"מ דנכלל בו עשיית עירוב, משום דמוכחא מילתא שנעשה אף לצורך החצירות ומינכרא מילתא דלשם עירוב נמי עבדו לי', ומשא"כ בעירוב דפת ס"ל לר"מ שאין נכלל בו עשיית שיתוף, כיון דלא מינכרא מילתא שנעשה לשם שיתוף.

**ובאמת** שמד' הר"פ והר"ן מת' להדיא כמש"נ, שהרי להדיא בדבריהם דהא דשיתוף דפת מועיל במקום עירוב הוא משום שנעשה לצורך החצירות ולשם עירוב, וזה להדיא דהא דמהני השיתוף דפת הוא משום שנכלל בו עשיית עירוב, ואשר ע"כ דנו דמה"ט יועיל גם עירוב דפת במקום שיתוף, וכמש"נ.

**ב'**

ו] **במש"נ** לעיל דבהא דסומכין על עירוב במקום שיתוף יל"פ דהוא משום דהעירוב מהני אף למבוי, ול"ב להא שנכלל בזה גם מעשה שיתוף, הנה אכתי יש להסתפק אם היינו דכ"ה שהעירוב מהני לערב רשות הבתים והחצירות, ה"נ מהני העירוב לערב רשות המבוי, או היינו דכיון שהעירוב מערב רשות הבתים והחצירות, א"כ חשיב כאילו אין פתוח למבוי אלא חצר אחת, וע"כ ל"ב שיתוף כלל.

**ונ'** דהוא פלוגתת אמוראי בירושלמי, דהנה גרסינן בירושלמי לעיל פ"ב ה"א, חצר שהיא פתוחה לפסים מטלטלין מן החצר לפסים אבל לא מן הפסים לחצר, הא שתים אסור, אמר רבי בא לא סוף דבר דבר ב' חצירות אלא אפי' חצר אחת ובה שני בתים, סברין מימר בשלא עירבו הא אם עירבו מותרין, רבי דניאל ברי' דרב קטינה בשם רב חונה אפילו עיריבו אסורות שאין עירוב עושה אותן אחת, רב חונה כדעתי' דאיתפלגון מבוי שצידו אחד גוי וצידו אחד ישראל רב חונה בשם רב אמר אם נדצ"ל אפילו עירבו דרך פתחים הגוי אוסר עליהן, אבא בר בר חנה בשם רבי יוחנן אפילו עירבו דרך חלונות אין הגוי אוסר עליהן, עכ"ל.

**וד'** הירושלמי צריכים פירוש, מה ענין הפלוגתא במבוי שצידו א' גוי וצידו א' ישראל, לדין חצר שפתוחה לפסין ובה ב' בתים ועירבו.

ז] **ונ'** בביאור ד' הירושלמי, דהנה פלוגתת רב ור"י במבוי שצידו א' גוי וצידו א' ישראל היא, אם מהני העירוב שמערבין דרך פתחיהן, דעי"ז חשבינן להו כיחיד במקום גוי, או ל"מ לחשבו כיחיד במקום גוי, ובפשוטו שורש הפלוגתא בזה, הוא אם מהני עירוב למשוינהו כחדא לגמרי, וחשיבי כב' הדרים בבית א', שאין הגוי אוסר, או דל"מ עירוב למשוינהו כחדא לגמרי, ואכתי חשיבי כב' במקום גוי והגוי אוסר עליהן, והתוס' לעיל דס"ג: כתבו דלא חשיב ע"י עירוב כיחיד במקום גוי, ולכאו' דין זה שנוי בפלוגתא בירושלמי.

**אמנם** נ' דיל"ב בזה בע"א, דהנה נת' לעיל דיש להסתפק בגדר הדין דסומכין על עירוב במקום שיתוף בב' חצירות הפתוחות זו לזו ופתוחות למבוי ועירבו החצירות זע"ז דרך פתחיהן, אם הוא משום דמהני העירוב אף לערב רשות המבוי, או דהוא משום דנתערבו רשות הבתים והחצירות וחשיב שאין פתוח למבוי אלא בית וחצר א' וא"צ שיתוף כלל.

**ונ'** דבזה הוא דפליגי רב ורבי יוחנן, דר"י ס"ל דמהני עירוב הבתים לחשבן כחדא, וממילא דל"ב כלל שיתוף במבוי, דחשיב שאין פתוח לו אלא חצר אחת, וע"כ ס"ל דאין הגוי אוסר עליהן, שהרי אין הגוי אוסר אלא היכא דאיכא ב' ישראלים אוסרין זע"ז, והכא כל שעירבו החצירות זע"ז דרך פתחיהן, אין אוסרין זע"ז כלל במבוי, וע"כ אין הגוי אוסר עליהן, ורב דפליג ס"ל דל"מ עירוב לחשבן כחדא ממש, ואכתי חשיב דיש דיורין חלוקין במבוי, והא דמהני העירוב להתיר המבוי, הוא משום דע"י העירוב נתערב אף רשות המבוי, וע"כ דמי לכל ב' חצירות של ישראל במבוי שאוסר הגוי עליהן.

**ונ'** דזהו מה דתלי הירושלמי דין חצר שפתוחה לפסין ועירבו בהך פלוגתא, דהנה בטעמא דרב חונא דאף אם עירבו אסורין, נ' דיל"פ לפמש"כ רש"י לעיל ד"כ. דל"מ לערב החצירות דרך בין הפסין, דכי תקינו רבנן שיתופי מבואות במבוי סתום תקון וארכו יותר על רחבו, וזה מפולש לד' צדדין, ואשר ע"כ ס"ל לרב חונא דאף אם עירבו הבתים זע"ז אכתי אסורין הן בבין הפסין, דל"מ עירובן לערב אף הרשות שבבין הפסין, דלא תיקנו רבנן עירוב בבין הפסין.

**ואשר** זמש"א בירושלמי דרב חונא לטעמי' דס"ל במבוי שצידו א' גוי וצידו א' ישראל, דל"מ עירוב החצירות לעשות החצירות א', דתו לא ניבעי כלל לערב רשות המבוי, אלא בעי' שיחול העירוב אף על רשות המבוי, וע"כ אוסר הגוי עליהן, וה"נ הכא ל"מ עירוב הבתים לעשות אותן א', ואכתי חשיב דאיכא דיורין חלוקין בבין הפסין, ובעי' שיחול העירוב אף על הרשות שבין הפסין, וזה ל"מ, שלא תיקנו עירוב לבין הפסין, ומשא"כ לדעת ר"י דמהני עירוב לעשות החצירות א' דתו ל"ב כלל לערב רשות המבוי דחשיב שאין פתוח לו אלא חצר אחת, הרי דה"נ הכא מהני עירוב הבתים לעשותן א' וחשיב דאין פתוח לבין הפסין אלא בית א', וליכא כלל דיורין חלוקין בבין הפסין, וע"כ מותר לטלטל מן החצר לבין הפסין, וז"ב.

ח] **ונ'** דיל"פ קצת בע"א, ומת' לפ"ז ד' הירושלמי בפירקין וכמשי"ת בעזה"י להלן סק"י, דהא דס"ל לר' יוחנן דכל שעירבו החצירות זע"ז דרך פתחיהן אין הגוי אוסר עליהן, אי"ז משום דבעי' ב' ישראלים "אוסרין זע"ז", אלא היינו כמש"נ מתחילה דר"י ס"ל דמהני עירוב לחשבן כאילו דרין כולן בבית שנתנו בו את העירוב, והוי יחיד במקום גוי, ורב דפליג ס"ל דל"מ העירוב לחשבן ממש כאילו אין כאן אלא בית א', וע"כ אוסר הגוי עליהן.

**והא** דתלינן דין חצר שפתוחה לבין הפסין ועירבו בהך פלוגתא, נ' דהוא ע"ד מש"נ לעיל משום דלר"י דס"ל דמהני עירוב לחשבן כאילו דרין כולן בבית א', הרי ממילא פשיטא דל"ב שיחול העירוב אף על רשות בין הפסין, שהרי כיון דכולן דרין בבית א' ממילא ליכא דיורין חלוקין בבין הפסין, וע"כ כל שעירבו הבתים יחד שרי לטלטל לבין הפסין, דהגם דל"מ עירוב לבין הפסין, אך הכא ל"ב כלל שיחול העירוב על בין הפסין, דחשיב שאין פתוח לתוכו אלא בית א', ומשא"כ לרב דס"ל דל"מ העירוב לחשבן ממש כאילו אין כאן אלא בית א', ע"כ לדידי' אף שעירבו הבתים אכתי איכא דיורין חלוקין בבין הפסין, ובעי' שיחול היתר העירוב על בין הפסין, וזה ל"מ, שלא תיקנו חכמים עירוב לבין הפסין.[[6]](#footnote-7)

ט] **והנה** בד' הרמב"ם פ"ה מעירובין הי"ט מבו' דמפרש דינא דרב במבוי שצידו א' גוי ע"ד הירושלמי, שהנידון הוא אם מהני מה שמערבין דרך פתחיהן לחשבן כלפי המבוי כיחיד במקום גוי, אך פירש הרמב"ם דהא דל"מ הוא רק משום דאין רבים נעשין כיחיד במקום גוי, ומבו' מזה דמעיקרא דדינא ודאי מהני עירוב לחשבן כיחיד, וכדעת ר' יוחנן בירושלמי, ואך דמ"מ ל"מ זאת במקום הגוי, ולמד הרמב"ם לזה ממש"א בסוגיין דאסור לעשות יחיד במקום הגוי, ומבו' דמדינא שפיר מהני העירוב לחשבו כיחיד, ורק במקום הגוי ל"מ העירוב לחשבן כיחיד, וכבר מבו' כן בחי' אבהעו"ז בדע"ד: לפי דרכו, דלדעת הירושלמי פלוגתת רב ור' יוחנן הויא מדינא, ולהבבלי מודה רב דמדינא הי' לזה להועיל, ואך דל"מ משום דאסור לעשות יחיד במקום הגוי, עיי"ש.

**ונ'** דמה"ט דעת תלמודין לעיל ד"כ. דב' חצירות שראשן לבין הפסין ועירבו מותר לכו"ע מעיקר הדין לטלטל מתוכן לבין הפסין, והיינו משום דלדעת תלמודין מודו כו"ע דמהני עירוב לאשוויי להו כיחיד וע"כ ממילא דליכא כלל דיורין האוסרין בין הפסין, וע"כ שרי מדינא לטלטל מתוך החצירות לבין הפסין.

**שו"ר** בקר"א לעיל ד"כ. שהק', דלמש"א בסוגיין דל"מ עירוב לחשבן כיחיד במקום הגוי, א"כ מ"ט מהני עירוב לבין הפסין, והרי בירושלמי תלי לה זב"ז, ולמש"נ נתישבו הדברים היטב.

י] **והנה** עוד גרסינן בירושלמי בפירקין ה"ז, רבי המנונא אמר בית שמניחין בו את העירוב אינו צריך כלום, רבי חסדאי אמר נעשה כשותף, אמר לי' (אמר) רבי המנונא מליהון דרבנין לא שבקין לך, דאיתפלגון מבוי שצידו אחד גוי וצידו אחד ישראל, רב חונה בשם רב אמר עירבו דרך פתחים הגוי אוסר עליהן, אבא בר חונה בשם רבי יוחנן אפילו עירבו דרך החלונות אין הגוי אוסר עליהן, אין תימר כשותף הוא ייסר, ע"כ, והדברים צריכים פירוש.

**ונ'** בביאורו, ושו"ר יסוד הדברים בגאו"י בדע"ד:, שהרי טעמא דדינא דבית שמניחין בו את העירוב א"צ ליתן חלק בעירוב, אמרי' לעיל דמ"ט. דהוא משום דכולהו הכי דיירי, והיינו דהא דמהני העירוב להתיר הוא משום דע"י שנתנו שם פיתם חשיב כאילו כולן דרין בבית זה, וע"כ בעל בית זה שהוא דר בו א"צ ליתן חלק בעירוב.

**ור"ח** דפליג וס"ל דנעשה כשותף, וע"כ אף בית שמניחין בו צריך ליתן חלק בעירוב, נ' דס"ל דהיתר העירוב אינו משום דכולהו דיירי בבית זה שהניחו בו את העירוב, אלא לעולם כל א' דר בביתו, ואך דמהני העירוב לצרפן יחד, דע"י שהן שותפין בפת העירוב, חשבינן להו שאינם חלוקין זמ"ז בדיוריהן, ואשר ע"כ ס"ל דאף בית שמניחין בו את העירוב צריך ליתן חלק בעירוב, דל"מ העירוב אלא ע"י שכולן שותפין בו.

**ואשר** זהו דמייתי ר"ה דממילתי' דר' יוחנן שמעינן דגדר היתר עירוב הוא דכולהו דיירי בהבית שמניחין בו את העירוב, ואשר ע"כ ס"ל לר' יוחנן דכל שעירבו החצירות זע"ז חשבינן דליכא אלא בית א' במבוי והוי יחיד במקום גוי, דלדעת ר"ח דגדר היתר עירוב הוא דאף שכל א' דר בביתו מ"מ אין אוסרין זע"ז שהעירוב מצרפן, הרי ממילא דל"ה יחיד במקום גוי, שהרי כל א' דר בביתו, ואיכא כמה בתים וחצירות במבוי, וז"ב.

**וזה** ניחא להדרך השני' שנת' לעיל סק"ח דטעמא דר' יוחנן הוא משום דכולן דרין בבית א' וחשיבי יחיד במקום גוי, וע"כ ל"ש זאת לדעת ר"ח דס"ל דאין גדר עירוב שכולן דרין בבית א', אך למש"נ בדרך הראשונה דטעמא דר"י הוא משום דחשיבי כולהו כחד ואין אוסרין זע"ז כלל במבוי וחשיב דליכא ב' אוסרין זע"ז במבוי, הרי לכאו' שפיר י"ל כן גם לדעת ר"ח בגדר היתר העירוב, וי"ל.

**ג'**

יא] **ילה"ע** מכ"ד בהנידון בגדר דינא דסומכין על עירוב במקום שיתוף ועל שיתוף במקום עירוב, אם היינו שבכלל העירוב נכלל עשיית שיתוף ובכלל השיתוף נכלל עשיית עירוב, או היינו דע"י העירוב נתערבו כל הבתים והחצירות, וממילא נתערב אף המבוי, דחשיב שאין פתוח לו אלא בית וחצר א', וע"י השיתוף עירב כל החצירות יחד, ומכח זה אף נתערבו הבתים יחד, ולא איסתייעא מילתא לע"ע לברר הדברים כראוי.

**א'** **מהנידון** אם מהני שיתוף במקום עירוב במונח בחצר, ולדעת התוס' דל"מ שיתוף בשהניחוהו בבית, יל"ד להוכיח בזה מהא דמהני עירוב במקום שיתוף אף שמונח בבית.

**ב'** **מנידון** הריטב"א אם מהני שיתוף במקום עירוב להתיר אף הבתים, ואף הריטב"א מודה דאם עירבה כל חצר לעצמה ושיתפו מותרין מבית חצר זו לבית חצר זו.

**ג'** **מנידון** גוי א' במבוי, דל"מ עירוב במקום שיתוף להתיר המבוי, וע' אבהעו"ז דבזה תליא פלוגתת אמוראי בירושלמי אם מותר או אסור.

**וראיתי** לדון עוד, דגם אי נימא דל"מ עירוב במקום שיתוף להתיר המבוי אף אם ל"ב שיחול חלות שיתוף, מ"מ י"ל דכל שישכרו מן הגוי בשבת יותר המבוי, שהרי ל"ב שיחול עתה חלות שיתוף, ויתכן דזה תלוי במש"נ לעיל בפלוגתת רב ור"י בירושלמי אם הגדר הוא דהעירוב מערב אף רשות המבוי, או שהגדר הוא דכל שעירבו א"צ לשתף כלל.

**ד'** **ממה** שהוצרך רש"י ביין לדין מיגו, ואם ל"ב שיהא בזה חלות עירוב, יתכן דל"ה בעי' למיגו.

**ה'** **מקו'** התוס' דמ"ט דמ"ד דל"מ עירוב במקום שיתוף, לא תקראנו עירוב אלא שיתוף, ואי נימא דבאמת טעמא דמ"ד דמהני הוא משום דנכלל בזה מעשה שיתוף, ואפ"ה פליג ר"מ וס"ל דל"מ משום דחיישי' לשלא תשתכח מה הוקשה להתוס', ובע"כ שדעתם דנידון הסוגיא הוא שיועיל העירוב עצמו לשתף, וזהו שהקשו דתיפו"ל שנכלל בזה מעשה עירוב ומעשה שיתוף.

**ו'** **מד'** המרדכי בנשברה הקורה, הובא בשו"ע סו"ס שס"ה, ותמה ע"ז החזו"א, ויל"ד ע"פ הנ"ל.

**ז'** **דעת** המג"א סי' שע"ב סק"ג, דל"מ שיתוף במקום עירוב היכא דליכא פתח בין החצירות וכה"ג אסור לטלטל דרך חורים וסדקים, ולכאו' מוכח בדבריו דגדר דינא דסומכין על שיתוף במקום עירוב, הוא דבכלל מעשה השיתוף נכלל גם עירוב, וע"כ ל"מ העירוב היכא שאין פתוחין החצירות זל"ז.

**והנה** מחודש עוד בד' המג"א דאף אחר שנשתתפו א"א לערב דרך המבוי, והנה בד' התוס' לקמן דע"ד. מבו', דלמ"ד דמהני עירוב במקום שיתוף, ל"ב שיהיו החצירות פתוחות זו לזו, ומהני אף אם פתוחות דרך המבוי, עייש"ה,[[7]](#footnote-8) ולדידהו הרי פשיטא דהיכא שנשתתפו מהני לערב דרך המבוי, אך הנה בד' ש"ר שם מבו' דפליגי ע"ד התוס', עיי"ש בתוס' הרא"ש וברשב"א וריטב"א, ולדעתם יל"ד ולומר דאף היכא שנשתתפו א"א לערב דרך המבוי.

**אף** צ"ע לפ"ז בפתוח למבוי בית א' וחצר א' היאך יתירו לטלטל מזל"ז, דלכאו' מהני שיתוף, וכאשר כן נ' בד' רש"י לקמן דע"ד. בחורבה, והיינו דהגם דליכא חצר, מ"מ בכל בית נכלל גם תורת חצר, אך צ"ע מה יתיר הבית למ"ד דל"מ שיתוף במקום עירוב, ולמג"א תיקשי גם למ"ד דמהני שיתוף במקום עירוב, ובע"כ דכל כמה שנשתתפו במבוי מהני העירוב ג"כ, וצ"ע בזה.

**וע'** עוד בספר העיתים סי' פ"ח, דנראה דעתו דהיכא שאין החצירות פתוחות זו לזו, א"א לערב כל החצירות יחד, ובעי' לעשות

מלבד השיתוף עירוב של כל חצר לעצמה, ולכאו' זה ע"ד ד' המג"א, וצ"ע היטב שם.

**ח'** **ממש"כ** בתור"פ בשם רבינו ידידי', ז"ל, דעכצ"ל כדברי רש"י, דהיכא שעירבה כל חצר לעצמה מודו כו"ע דסומכין על שיתוף במקום עירוב, דאל"כ מבוי שחצירות שלו אינם פתוחות זו לזו איך יועיל בו שיתוף, הרי החצירות אינם יכולים לערב יחד זע"ז, עכ"ל, והדברים צ"ב, ויל"ד בזה ע"פ הנ"ל.

**ט'** **מד'** הרי"ד דל"מ עירוב במקום שיתוף משום דאין המבוי טפל לבתים וחצירות, ואין נ' בדבריו דמ"ד דמהני עירוב במקום שיתוף פליג על סברא זו גופא, אלא יל"פ שטעמו הוא משום שנכלל בזה גם מעשה שיתוף, וכמש"נ לעיל בדעת תור"פ והר"ן, אך י"ל דגם אם אין נכלל בזה מעשה שיתוף, מ"מ י"ל דגדר הדין הוא דמועיל העירוב לערב אף רשות המבוי, וכמש"נ לעיל בדעת רב בירושלמי.

**י'** **ל'** הרשב"א דע"ג: היכי משכח"ל שמערבין בחצירות "וסומכין עליו משום שיתוף", עכ"ל, ונ' להדיא דגדר הדין הוא דהעירוב חשיב גם שיתוף.

1. וכ"נ גם בל' רש"י, שכתב דלרבנן שרי, מגו דחזי למלתי' בשיתוף סמכינן עלי' בחצר, "דמודית לן דסומכין על שיתוף במקום עירוב", ונ' פירושו, דאמרי לי' רבנן לר"מ דכיון דאף את מודית דסומכין על שיתוף במקום עירוב, ואך דסברת דביין ל"מ משום דיין ל"מ לעירוב, אך אנן ס"ל דאיכא מיגו, וממילא דמי להא דמודית דסומכין על שיתוף דפת במקום עירוב, ומבו' להדיא דטעמא דר"מ הוא משום דלי"ל מיגו.

   וכן נ' גם בד' רש"י לעיל בד"ה ואי, ז"ל, דאי מדר' אלעזר הו"א טעמא דר"א לאו משום דאין סומכין על שיתוף, אלא משום דקסבר אין מערבין בחצירות ביין, כדקאמר ר"מ לקמן, והאי שיתוף דבן תדאי דיין הוא וכו', הלכך לא סמכינן עלי' בחצירות, אבל היכא דנשתתפו בפת סומכין וכו', עכ"ל, ומפורש דלמ"ד ביין פליגי היינו דלעולם סומכין על שיתוף במקום עירוב, ואך דביין ל"ש לסמוך עליו במקום עירוב, משום דיין לא חזי לעירוב, ולא ס"ל דאמרי' בזה מיגו. [↑](#footnote-ref-2)
2. ועיי"ש בריא"ז שכתב, דשיתוף במקום עירוב כיון דמדינא מהני ורק נהגו העם לערב בחצירות כדי שלא תשתכח תורת עירוב, ע"כ הבא להקל בדבר שלא לערב בחצירות אחר שנשתתפו במבוי בפת אין ממחין בידו, עכ"ד, ונ' דהיינו דפסק כלישנא דביין כו"ע לא פליגי דל"מ, וכמ"ד דנהגו העם כר"מ, אך מעיקרא דדינא לא קי"ל כר"מ, וע"כ הבא להקל בשנשתתפו בפת דבזה מהני לדעת רבנן אין מוחין בידו, ומשא"כ בשנשתתפו ביין דגם לרבנן ל"מ, ונ' מדבריו דהוי זה מדינא, הרי שהבא להקל מוחין בידו.

   ואמנם צ"ע דמ"ט לענין עירוב במקום שיתוף פסק הריא"ז דל"מ בודאי, הרי לרבנן ג"ז מהני, ואך שנהגו העם כר"מ, וא"כ בדין שהבא להקל בדבר אין ממחין בידו, וצ"ל בדעתו דב' פלוגתות נינהו, ובפלוגתא דעירוב במקום שיתוף קי"ל כר"מ, ואילו בפלוגתא דשיתוף בפת במקום עירוב קי"ל כרבנן, ואך שנהגו העם כר"מ, וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-3)
3. ואמנם צ"ב, דכיון שעירבו כל החצירות זע"ז, הרי ממילא נתערב אף המבוי, דחשיב כאילו אין פתוח לו אלא חצר אחת, וע' בתורי"ד לקמן דע"ג: שמבו' הטעם בזה, עיי"ש באורך, ויסוד דבריו הוא, דהא דמהני עירוב הבתים לחצר, הוא משום דחייל העירוב אף כלפי הבתים, וע"כ שאני מבוי שאינו טפל לחצירות ולא חייל עירוב החצירות כלפי המבוי, ועמש"נ בזה בסימן נ"ב סק"ה.

   אמנם אכתי קשיא, דנראה דכל תי' התורי"ד הוא לישב מ"ט ל"מ עירוב החצירות לחשוב שכל המבוי הוא של חצר אחת, ויהא דינו כמבוי שנשתתפו בו, וע"ז הוא שתירץ דכלפי המבוי ל"מ העירוב, אך אכתי קשיא, שהרי אף בלא העירוב הוי המבוי רשות משותפת לכולן, ואף הבתים והחצרות הוו רשות משותפת לכולן ע"י העירוב, וא"כ מ"ט אסור להוציא מן הבתים ו החצר למבוי, הרי מוציא מרשות שותפות לרשות שותפות.

   וכמדומה דזמשה"ק בחי' הרשב"א בדע"ב., ז"ל, עוד צל"ע עירבו בחצרות למה צריכין להשתתף במבוי והלא מוציא מרשות משותפת לרשות משותפת, ומה הפרש בין זו למי שהיו שותפין בבתים וחצרות ומבוי שאין צריכין עירוב, עכ"ל, ונ' דאי"ז כקו' הרי"ד, דהרי"ד הק' דע"י עירוב החצירות, נדון שכל המבוי מיוחד לחצר אחת, והרשב"א הק' דאף דל"מ העירוב כלפי המבוי, מ"מ מ"ט אסור להוציא מן הבתים והחצר למבוי, הרי הבתים והחצר הוו רשות שותפות והמבוי רשות שותפות, ועיי"ש שתירץ, ז"ל, ושמא נאמר שלא לשכח תורת שיתוף ואין כח חמש חצרות המעורבות בככר ככח חצרות המשותפות ממש בגופו של קרקע, עכ"ל.

   אמנם אכתי קשיא לדעת הנך ראשונים דס"ל דהא דל"מ עירוב במקום שיתוף הוי זה מדינא, דמ"ט לא שרינן משום דמוציא מרשות שותפות לרשות שותפות, ועמש"נ בזה בסימן נ"ב סק"ז. [↑](#footnote-ref-4)
4. אך צ"ע בזה, דמנ"ל לרש"י דגם רבנן מודו לשכחת התינוקות, וכל הא דס"ל דמהני שיתוף ביין במקום עירוב הוא משום דנכלל בזה גם עשיית עירוב מדין מיגו, ודילמא רבנן לית להו כלל לחשש שכחת התינוקות, וע"כ הוא דמהני שיתוף דיין במקום עירוב.

   ואולי למד כן רש"י, מהא דמבו' בסוגיא לעיל דס"ג: דהגוי אוסר במבוי אף היכא שעירבו החצירות, והרי דל"מ עירוב במקום שיתוף בשיש גוי במבוי, ומזה מוכח דבעי' שיחול התיקון על המבוי, ואך דמהני העירוב לזה, וע"כ הוא דל"מ במקום גוי, ודו"ק.

   אך הנה בד' רש"י בסוגיא שם נ' דאיירי בשאין פתוחות החצירות זל"ז, ולפ"ז העירוב שעשו אינו כלום, ועיי"ש במהרש"א, ולפ"ז אין להוכיח משם, וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-5)
5. ונ' בדעת רש"י כהדרך השני', ונ' דזמש"כ רש"י דלמ"ד דבפת כו"ע לא פליגי מודה ר"מ דסומכין על שיתוף במקום עירוב, והיינו משום דלמ"ד דבפת נמי פליג ר"מ טעמא דר"מ הוא משום דאין סומכין על שיתוף במקום עירוב, והיינו דל"מ להכליל בכלל השיתוף אף עשיית עירוב, אך למ"ד דבפת מודה ר"מ, נמצא דמודה ר"מ דמצינו להכליל בכלל השיתוף אף עשיית עירוב, ואך דס"ל דבשיתוף ביין ל"מ מה שנכליל בכלל זה אף עשיית עירוב, שהרי ל"מ עירוב ביין, ואשר זמש"כ רש"י דמודה ר"מ דסומכין על שיתוף במקום עירוב והיינו דכיילינן בכלל השיתוף עשיית עירוב, ואך דביין ל"מ אף אם נכלול בכלל השיתוף עשיית עירוב, כיון דל"מ עירוב ביין, ורבנן דפליגי ס"ל דבכה"ג מהני עירוב ביין משום מיגו, ואשר זהו מה שפירש"י דאמרי לי' רבנן לר"מ, דכיון דמודית לן דסומכין על שיתוף במקום עירוב, אשר היינו דמצינו להכליל בכלל השיתוף עשיית עירוב, הרי ממילא דמהני אף בששיתף ביין, דהגם דיין ל"מ לעירוב, מ"מ הכא מהני משום מיגו, וז"ב. [↑](#footnote-ref-6)
6. והנה בחי' אבהעו"ז בדע"ד. פי' טעם פלוגתת רב ור' יוחנן בירושלמי, דאזלי לטעמייהו בדין עירוב במקום שיתוף, דרב ס"ל דהלכה כר"מ דאין סומכין על עירוב במקום שיתוף, וצריכין להשתתף במבוי, וע"כ הגוי אוסר עליהן, ור"י ס"ל דהלכה כרבנן דסומכין על עירוב במקום שיתוף, וא"צ להשתתף במבוי, וע"כ אין הגוי אוסר עליהן, עכ"ד.

   והנה לפי דבריו יל"פ דזהו גם מה דתלי הירושלמי דין בין הפסין בפלוגתא זו, דלרב דס"ל דאין סומכין על עירוב במקום שיתוף, ה"נ ל"מ עירוב הבתים להתיר בין הפסין, ואף גם ל"מ להשתתף, שלא תיקנו שיתוף לבין הפסין, ומשא"כ לר"י דס"ל דסומכין על עירוב במקום שיתוף, שפיר מהני עירוב החצירות להתיר לבין הפסין.

   אך אי"ז מתישב כ"כ בד' הירושלמי, דלפ"ז הו"ל למיתליי' בפלוגתת תנאי אם סומכין על עירוב במקום שיתוף, ומ"ט תלי לה בפלוגתת רב ור"י.

   גם קשיא ע"ז, שהרי הירושלמי איירי אף בגונא דאיכא חצר א' שראשה בבין הפסין ואית בה ב' בתים ועירבו, ובכה"ג הרי לכו"ע מהני עירוב להתיר אף המבוי, שהרי כו"ע מודו דמבוי שאין פתוח לו אלא חצר אחת שיש בה כמה בתים ועירבו מותר לטלטל מן החצר למבוי ול"ב שיתוף.

   ואשר ע"כ נ' די"ל דפלוגתא זו דרב ור"י ל"ש כלל להפלוגתא אם סומכין על עירוב במקום שיתוף, והיינו משום דאף למ"ד דסומכין על עירוב במקום שיתוף י"ל דגדר ההיתר הוא דהעירוב מערב אף רשות המבוי, וע"כ אכתי הגוי אוסר עליהן, וע"כ נמי ל"מ זה בבין הפסין דל"ש לערב רשות זו, ומאידך אף מ"ד דאין סומכין על עירוב במקום שיתוף הוי זה רק משום גזירה שלא תשתכח תורת עירוב, וע"כ שפיר י"ל דמהני זאת במקום גוי, וכמש"כ כן הגאו"י בדע"ד:, כיון שמעיקר הדין מהני העירוב להתירן, וע"כ חשיבי יחיד במקום גוי, ואף דצריכין להשתתף, כיון שאי"ז אלא משום שלא תשתכח תורת עירוב, לא אסר הגוי עליהן, וע"כ נמי מהני העירוב להתיר בבין הפסין, דכל דינא דאין סומכין על עירוב במקום שיתוף הוא רק דל"מ להתיר המבוי שהוא בר שיתוף ודינו בשיתוף, אך בין הפסין דל"מ בו שיתוף, שפיר מהני עירוב הבתים להתירו, כיון שע"י עירוב הבתים חשיבי כחד וליכא כלל דיורין האוסרין בבין הפסין, וע' גאו"י בדע"א: שכתב כן בטעמא דמהני עירוב להתיר בין הפסין, אף למ"ד דל"מ עירוב במקום שיתוף.

   ואשר ע"כ נמי, הגם דהיכא דליכא אלא חצר א' במבוי ודאי מהני העירוב להתיר אף רשות המבוי, י"ל דהיינו רק משום דהעירוב מתיר אף רשות המבוי, וכה"ג מודו כו"ע דל"ב שיתוף, אך בחצר שראשה לבין הפסין, דל"ש שיועיל העירוב לבין הפסין, שפיר י"ל דאף שעירבו בתי החצר אכתי אסור לטלטל מתוכה לבין הפסין. [↑](#footnote-ref-7)
7. ולכאו' ילה"ע ע"ד התוס', דא"כ מה יישבו בסוגיין שי' רש"י דסבר לה כרב דלא תני פתוחות זו לזו, הרי אף כשאין פתוחות החצירות זל"ז מצו לערב יחד דרך המבוי, וצ"ל דכיון שאין פתוחות זו לזו, ע"כ מתפרש לישנא דעירבו בחצירות שכל אחת עירבה לעצמה, וז"פ. [↑](#footnote-ref-8)