שוכר עלי_ שע_ג בית - רשימות
קטגוריות: ש_ס / לב בבא מציעא / ב_מ עניינים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / שכירות כלים ובתים

אור ליום ג' י"ח מרחשון תשע"א

א] ב"מ דקט"ז:, בביאור הסוגיא נחלקו הראשונים, דדעת הרשב"א בפי' בתרא, וכנראה זהו מסקנת דבריו, שכן הביאו בשמו המ"מ והנמו"י וכ"כ תלמיד הרשב"א, דדין עלי' שע"ג בית דמי ממש לדין דלית שע"ג פרסק, דכ"ה דהתם חיובו הוא להעמיד לו את הפרסק לצורך הדלית, ה"נ הכא חיובו הוא להעמיד לו את הבית לצורך העלי', וע"כ אם נפלה העלי' לגמרי, אינו דר בבית, שלא שעבד לו את הבית, אלא לצורך העלי'.

וכ"ה דעת הרמ"ה שהביא הטור בסימן שי"ב, וע"כ כתב דאם נפלה העלי' לגמרי, אינו בעה"ב מחויב להעמיד לו כלל, ועיי"ש שכתב עוד, דגם כשהעלי' קיימת אין בעה"ב חייב לבנות ואינו מחויב אלא להניחו לדור בבית, וכנראה היינו, דהגם דעיקר התחייבותו היא להעמיד לו את הבית, מ"מ אין דעתו להתחייב להוציא ממון מכיסו, אלא לשעבד הבית, שאם לא יעמיד לו את הבית לצורך העלי', יהא רשאי לדור בבית.

וכן צ"ל גם לדעת הרשב"א, דבדבריו שהביא הר"ן לקמן דקי"ז. מבו' להדיא דאין המשכיר חייב לבנות את העלי' שנפחתה, ובע"כ דאף שכתב הכא דשעבד עצמו להעמיד לו את הבית לצורך העלי', מ"מ לא חייב את עצמו להוציא מכיסו וכנ"ל.

ובדעת הרמ"ה הי' מקום לומר עוד, דאזיל לטעמי' דגם בבית סתם אינו מחויב לבנות בית אחר, וה"נ הכא לא חיילא ההתחייבות לבנות את העלי' שנפחתה, ושו"ר כן באולם המשפט שם סי"ז.

עו"כ הרמ"ה, דאם נפל הבית והעלי' קיימת, אינו חייב לו כלום, ולטעמי' הוא פשוט כן, שהרי גם כשהבית קיים אינו חייב לבנות לו את העלי', אלא דרשאי בעל העלי' לדור בבית, וע"כ כל שנפל הבית ל"ש כל עיקר הך דינא, וז"פ.

ב] אך הרשב"א בפי' קמא והרי"ד והריא"ז נקטו, דחלוק דין עלי' שע"ג בית מדין דלית שע"ג פרסק, דבדלית שע"ג פרסק אמרינן דלא שעבד לו אלא להעמיד את הדלית, אך בעלי' שע"ג בית אין לפרש כונתו כן, שהרי אם יפול הבית גם העלי' נופלת, ובע"כ כונתו לשעבד לו את הבית לדור בו.

ולפ"ז נראה, דבעלי' שע"ג קונדסין, עי' בטור סימן שי"ב שהביא מהרמ"ה בדין עלי' שע"ג קונדסין ונפל הבית והעלי' קיימת, דמי לדלית שע"ג פרסק, ואמרינן דלא שעבד לו את הבית לדור בו, אלא שעבד לו להעמיד את הבית לצורך העלי'.

אך בד' הטור בסימן שי"ב נ' להדיא דגם בכה"ג פליג ע"ד הרמ"ה, וס"ל דאף אם נפלה העלי' לגמרי, ה"ה דר בבית, עיי"ש, וצ"ע הטעם בזה.

אמנם פשוט דהטור אזיל בדעת אביו הרא"ש, עי' בתוס' הרא"ש שמבו' להדיא בדבריו, דאדרבה גם בדלית שע"ג פרסק הי' לנו לומר ששעבד לו את הפרסק אם תתיבש הדלית, ואך דהתם לא מצינו לפרש כן, עיי"ש שפירש ב' טעמים בזה, חדא דהוו מינים שונים ול"ש זל"ז, ועוד דכשיבש הדלית נסתיים זמן השכירות.

ולפ"ז הרי דבעלי' שע"ג בית, שפיר יש לנו לומר ששעבד את הבית לדור בו, אף אם הויא העלי' ע"ג קונדסין, הגם דבכה"ג אין לנו הכרח ששעבד את הבית לכך, די"ל ששעבד אותו להעמידו אם יפול הבית והעלי' תהא קיימת.

ג] והנה פשטות ד' הטור נ' כמש"כ בפרישה וסמ"ע דפליג גם עמש"כ הרמ"ה דאין בעל הבית מחויב לבנות את העלי' שנפחתה, עיי"ש בלשונו, אך הב"י לא פירש כן, ותמה על ל' הטור, וצ"ל דהא דתנן ואין בעה"ב רוצה לבנות, היינו בשהוא אלם, או שהוא משתהה מלבנות, וכמש"כ כן הרדב"ז ח"א סימן כ', ועיי"ש שלמד לזה מד' הירושלמי, ואמנם ד' הירושלמי קיימי על דלית ע"ג פרסק, אך אי נימא דגם בעלי' שע"ג בית שעבד לו את הבית להעמידו לצורך העלי', דמי ממש לדין דלית שע"ג פרסק.

ונמצא לפ"ז לדעת הטור, דבעלי' שע"ג בית נשתעבד בעל הבית בב' שעבודים, דנתחייב להעמיד לו את הבית לצורך העלי', ומכח זה הוא חייב לבנות לו את הבית אם העלי' קיימת, ונתחייב להניחו לדור בבית, ומכח זה חייב להניחו אף אם נפלה כל העלי', דכה"ג אין לחייבו מכח שנתחייב להעמיד את הבית לצורך העלי', דדמי לדלית שע"ג פרסק ונקצץ הדלית, שאינו חייב כלום, וכמש"כ בתוס' הרא"ש, וכ"כ ש"ר, וזה דבר חדש.

ד] אך בהך דינא שכתב הרמ"ה דאם נפל הבית והעלי' קיימת אינו חייב כלום, לא פליג הטור להדיא, אך בפרישה לעיל מינה דקדק מל' הטור שרק אם נפלו הבית והעלי' אינו חייב, ונ' דהיינו, דהגם שמלבד שנשתעבד לו להניחו לדור בבית, גם נשתעבד להעמיד את הבית לצורך העלי', מ"מ כיון שאמר לו שע"ג בית זה, לא שעבד לו אלא בית זה, וע"כ אם נפל הבית, אינו חייב להעמידו לצורך העלי'.

והא דאם נפחתה העלי' ה"ה חייב לבנותה, הוא משום דכה"ג אכתי הוי זה בית זה, ודמיא לדינא דתשו' הרא"ש דחייב המשכיר לחזק את התקרה, עיי"ש.

אך צ"ע, דאם אף בשנפחתה חשיב שהבית קיים, א"כ מ"ט אמרו בגמ' דבעלי' זו אזדא לה, ומ"ט אין המשכיר חייב לתקן את העלי', ועמד ע"ז בחקרי לב, וכתב דמכוון הגמ' הוא לדעת רב דנפחתה רובה, אך אי"ז מתישב בל' הטור שנראה להדיא דכל הא דבעלי' שע"ג בית זה ונפחתה בד' חייב לבנות, הוא רק משום שאמר עלי' שע"ג בית זה, עיי"ש, ועי' גם באולם המשפט שעמד בזה, וכתב לישב לפ"ד השו"ע דאינו חייב אלא בשהשכר בידו, אך בד' הטור לא מצינו שחילק בזה, וצ"ל לכאו' דנפחתה דמי לבית שנפל, וכ"ד הרא"ש הם רק בשצריך לחזק את התקרה, דכל הבית קיים, אלא שהוא רעוע, אך בנפחת ד"ט, הרי שחלק זה דהבית אזדא לי'.

ולפ"ז הרי לכאו' הי' בדין, דכה"ג לא יהא עליו להעמיד את הבית, דכיון שלא נתחייב להעמיד אלא בית זה, הרי דחלק זה שהוא מוסיף על הבית, הוי כבית אחר, וי"ל.

כתב הרדב"ז ח"א סימן כ', ז"ל, שאלת ממני אודיעך דעתי במי שהשכיר עלי' לחבירו לזמן ידוע ונפחתה העלי' אם כופין אותו לבנות העלי' או לא, תשובה תנן הבית והעלי' נפחתה העלי' ואין בעל הבית רוצה לתקן יורד ודר למטה עד שיתקן לו העלי' ומדקתני ואין ב"ה רוצה לתקן משמע דלא כייפינן לי' וכן דעת הרשב"א והרא"ה ז"ל, וטעמא דמלתא דכיון דמוקמינן לה בגמרא דאמר עלי' שעל גבי בית זה משמע שהבית נשתעבד אבל לא נשתעבדו נכסיו שנכוף אותו בעל כרחו, אבל בירושלמי משמע איפכא דגרסי' התם שמענו שאין כופין כלומר ממתניתא וכדפרש"י והא תני ר' חייא כופין ומתרצינן לא פליגי מאן דאמר כופין בשישנו ומאן דאמר אין כופין בשאינו כלומר שהלך למד"ה דבכה"ג אי אפשר לכפותו דאין ב"ד יורדין לנכסיו שלא בפניו ומ"מ שמעי' מינה דכל שישנו כופין אותו לבנות וכן היא הסכמת רוב הפוסקים והרמב"ם ז"ל מכללם. ולפי שיטה זו צריך לתרץ לישנא דמתני' דקתני ואין ב"ה רוצה לבנות משמע דאיתי' קמן ואינו רוצה לבנות איכא למימר כגון שהוא אלם דלא מצי' למכפיי' יורד ודר עמו בבית. א"נ ואינו רוצה לבנות השתא הרי זה יורד ודר עמו עד שיתקן וא"ת במה נשתעבדו נכסיו שנכוף אותו לבנות י"ל כיון דאמר עלי' זו דעל גבי בית זה נמצא שנשתעבד לתקן לו עלי' ואם לא יתקן שידור בבית. ואם תשאל היכא דלא מתדר לתרוייהו כגון שהוא צר מאוד מי נדחה לכאורה נראה דב"ה נדחה כיון דקבע לו זמן שכירות מכירה ליומי היא ודמיא למשכיר בית לחבירו לזמן ונפל ביתו של משכיר שאינו יכול להוציאו עד שיגיע הזמן ואע"ג דגבי משכיר בית סתם דלא מצי לאפוקי' אם לא אודעי' ואמרי' עלה שאם נפל ביתו של משכיר מצי למימר לי' לא עדיפת מינאי שאני התם דמדינא מצי לאפוקי' אלא דאמרי' דצריך לאודועי כדי שיבקש לו בית וכיון דנפל ביתו לא הי' יודע שיפול כדי שיודיענו אבל הכא ששעבד לו הבית לזמן ידוע אי לא מתדר לתרוייהו בעל הבית נדחה עד שיתקן העלי' תדע דהא היכא דשניהם יכולין לדור איכא צד בעיא בגמ' שהוא דר לבדו כדמעיקרא, ונהי דמסקינן אדעתא לאפוקי' לא אגרי לך ה"מ היכא דשניהם יכולין לדור אבל היכא דלא מתדר תרוייהו לעולם ב"ה נדחה דאי לא תימא הכי ליבעי לו בבי האי גונא ולימא את"ל אדעתא לאפוקי' לא אגרי לך וכ"ש דשניה' יכולין לדור אלא ודאי פשיטא לי' דהיכא דאין שניהם יכולין לדור ב"ה נדחה ואעפ"י שיש לדון כן מסתברא דגם זו בכלל הבעיא ומצי למימר לי' אדעתא לאפוקי לא אגרי לך ואפילו אם הדבר ספק המע"ה והשוכר נדחה כנ"ל: