פרק א
קטגוריות: ש_ס / נז מכשירין / מכשירין עניינים - הרב מאיר קאופמן

בס"ד א סיון ס"ח

**פרק א**

**משנה א**

**בביאור הדין תחילתו לרצון דעת הרמב"ם והראב"ד**

א]מבואר במשנה שעוזר תחילתו לרצון אע"פ שאין סופו לרצון ובביאור משנתינו דעת הר"ש והרא"ש ורש"י חולין ט"ז. וכן דעת הראב"ד פי"ב מטומאת אוכלין שכדי שלמים יהיה שם מים שיכשירו יש שני אפשרויות או ע"י שתלשן לרצון וכה"ג גם אם יפלו אחרי זה על הפירות שלא לרצון זה יכשיר או אם זה על הפירות אפילו שהתלישה היתה שלא לרצון אם ניחא ליה במה שזה על הפירות זה מכשיר ועיין חידושי הגר"ח שהאריך שאין הכונה שיש שני צורות שונות שזה יכשיר א.מצד שנתלשו לרצון ב.מצד שמגיעים על הפרי לרצון אלא כל ההלכה שתלישה לרצון נותן לזה שם מים אלא שיש שני צורות להיחשב תלישה לרצון או ע"י עצם התלישה או ע"י ניחותא שזה מרטיב משהו

אמנם דעת הרמב"ם שיש שני הלכות א. שיהיה תלישה על המים לרצון וע"י זה הם נחשבים שם משקים [והלכה זו מספיקה כדי שהם עצמם יקבלו טומאה דהרי מים שלא היה עליהם תלישה הם לא מקבלים טומאה] ב.כדי שהם יכשירו אוכל צריך שהם יפלו על האוכלין לרצון ואם יפלו שלא לרצון אפילו שיהיה להם שם משקה זה לא מכשיר ומבואר בדבריו שהמשנה לא מדברת כלל על הדין תלישה אלא על הדין הכשר הפירות ובזה מבואר במשנה שאם תחילת נפילתו על הפירות ברצון זה מכשיר או אם סופו לרצון דהינו שניחא ליה שזה על הפירות אפילו שבנפילה לא היה ניחא ליה

**בביאור אע"פ שאין סופו לרצון לדעת הר"מ**

והנה הקשה החזו"א סי' א סק"ו ברישא מה המשנה אומרת אע"פ שאין סופו לרצון הרי אפילו אם זה התיבש הרי זה כבר מוכשר ומה סברא שאם זה עליו והוא לא רוצה שזה יהיה יותר גרוע

ושמעתי לישב באופן שיהיה מים שנתלשו לרצון ונפלו לרצון על המחובר ונמצאים על הפרי בשעת תלישה ואז הוא לא רוצה שכה"ג ביאר בחידושי הגר"ח שמה שתחילת הגעתו לפרי ברצון זה מספיק אבל דוקא אם זה לא התיבש בשעת התלישה

**בנידון הראשונים האם צריך רצון בעלים**

ב]והנה מבואר ברמב"ם שבדין שיהיה לו רצון שהמים יפלו על הפירות צריך רצון של הבעלים ועיין רשב"א חולין ל"א: שדייק מהגמ' שם לא כך ועיין חזו"א סקי"ב שלכאורא כל סברת הר"מ ביחס לדין השני שצריך רצון בנפילה על הפירות בזה אין חשיבות במחשבה של מישהו אחר אבל לשיטת הראשונים שמספיק מחשבה על העקירה בזה אין זה קשור לבעל הפירות ובזה וודאי שכל אדם יכול להחשיב המים וממילא זה יכשיר וכן לר"מ לענין ההלכה שהמים יתלשו עוזר מחשבה של כל אדם עכ"ד

אמנם הנה עד כמה שהיה תלישה שלא לרצון ואחרי זה חושב על המים סתם לכאורא היה מקום לומר שזה לא מכשיר ורק מה שמחשיב אותם לניחותא במה שהם על הפירות זה מחשיב אותם להכשיר ולפ"ז יתכן שמתי יש כאן החשבה על המים במה שהם נמצאים על דבר לרצונו אם הוא הבעלים של הדבר דאל"כ אין לזה שום משמעות ולזה הוכיח הרשב"א לא כך אמנם זה אינו דהראיות דהרשב"א הביא זה ממקרים שהנידון מצד התלישה כגון שהכניס ידיו מרצונו לאמת המים והוציא פירות ובהכרח שדעת הרשב"א כהרמב"ם וכמו שהוכחנו בסימן א באריכות וכן בעיקר הנידון עיין פ"ד מ"ג שהוכחנו שמועיל רצון גם כשזה לא על הפירות

**ועיין סימן א שהארכנו בכל פרטי מחלוקת הרמב"ם והראב"ד הנ"ל**

**בקושית הגר"א איך משכח"ל משקין טמאין שלא הוחשבו**

ג]מבואר בסיפא משקין טמאין מטמאין לרצון ושלא לרצון ועיין חידושי הגר"א שהקשה איך משכח"ל דבר זה הרי כדי שהם עצמם יהיו טמאים צריך מחשבה על התלישה ועד כמה שהיה מחשבה על התלישה ממילא זה מכשיר גם אם זה טהור והנה כל זה קשה לדעת הראשונים אבל לדעת הר"מ שיש דין מחשבה של רצון על הפירות גם במים שנתלשו לרצון ועל זה איירי המשנה וכן הוא באו"ש פ"ב מתרומות הי"ז ע"ש

ותירץ הגר"א שמדובר במעינות הזב והקשו עליו הרי מעינות מבואר לקמן שזה מכשיר גם אם זה לא טמא אלא מאדם טהור אמנם קושיא זו טעות דהא"ר כתב שרק על מ"ר יש ההלכה של שלא לרצון ועיין לקמן פ"ו מ"ה שהבאינו שהחזו"א הוכיח כן ממשניות וודאי שזה כונת הגר"א ומה שבא"ר כתוב מ"ר זה טעות והכוונה לרוק והגר"א לא אמר דוגמא זו ועיין סימן א סק"ב מה שביארנו בזה עוד בדעת הר"מ וגם לפ"ז לא קשה

והנה נחלקו תנאים האם כלי טמא חושב משקים עיין שבת י"ז. ולקמן בר"ש פ"ד מ"ה בשם התוספתא דהינו שכלי טמא שהגיעו לתוכו מים זה מחשיבם לרצון ועיין חזו"א סק"א וכן ברש"ש כאן שכתבו שלפ"ז לא קשה קושית הגר"א דמשכח"ל כה"ג שזה נפל לכלי טמא ולא היה על זה רצון וכל מה שזה מכשיר כי זה טמא ודבריהם נפלאו ממני שלכאורא הדין כלי טמא חושב משקים זה לא קשור למה שהמשקים נהים טמאים אלא שיש לו כח להחשיב שהם נתלשו לרצון וחשיבי מים לק"ט וה"ה להכשיר וא"כ אין לפרש שכוונת המשנה מצד שהם היו בכלי טמא שהרי כה"ג הם מכשירים לא כי הם טמאים אלא כי חשיב שהם משקים והרי המשנה נקטה מחמת טומאתם ואם יהיה צורה שיפקע מהם הטומאה בכל אופן יהיה להם שם משקה וצ"ל שכונתם שהמשנה נקטה סימן שכל שהמשקים טמאים בהכרח שזה נגע בטומאה ולכן זה חושב משקים וזהו דוחק גדול

**בדין כלי טמא חושב וכו' האם זה כל דבר טמא**

ד]אמנם עין רש"י שבת י"ז. שביאר הטעם כי הכשרם וטומאתן באים כאחד דהינו שכיון שאם יחשב שזה משקה ממילא הוא נטמא מהכלי לכן חל על זה דין משקה לק"ט וכמו שביאר הר"מ דין המשנה דמשקין טמאים ולפ"ז יתכן יותר לדחוק לשון המשנה מים טמאים דהם קיבלו שם משקה כיון שזה נצרך לטומאתם

והנה עיין חזו"א שנקט שהדין כלי טמא זה לא הלכה דוקא בכלי אלא כל שהמים נוגע בדבר טמא זה מחשיב אותם לתלושים לרצון שיש להם שם משקה וכן הוא בטורי אבן חגיגה י"ט. ד"ה ידיו לעניין ידים טמאות וכן הוא באו"ש פ"ב מתרומות הי"ז לעניין טומאת ארץ העמים אמנם עיין רש"ש כאן שכתב שלא ידע מנא להו זה דאולי זה רק הלכה בכלי טמא והנה הר"ש כאן כתב שמים טמאים שמכשירים זה כמו כלי טמא והיה מקום לומר שזה דרך דמיון אבל לא שזה אותו נידון אמנם במהר"ם לקמן פ"ג מ"ב הובא בתיו"ט שם כתב שהדין שמשקין טמאין חושבין זה סתם משנה ר"מ שכלי טמא חושב ומשמע שזה אותו נידון שכל דבר טמא הוא מכשיר וכאחרונים הנ"ל ועיין מה שכתבנו בדעתו סימן א סקי"ג ועיין מה שכתבנו בזה פ"ו מ"ה בביאור המשנה בטבול יום ושהרש"ש הוכיח משם דבטומאת ידים אין דין זה ע"ש

ועיין חזו"א שהקשה מריש מקואות דמבואר דמים טמאים שנפלו לתוך מחוברים ונתלשו שלא לרצון שהם טהורים וקשה למה שזה לא יכשיר אותם ומדין כלי טמא חושב משקים ובהכרח שסתם משנה שכלי טמא אינו חושב משקה והקשה שזה סותר למשנתינו דבהכרח כל הדין טומאה מצד ההלכה של כלי טמא וכו' ולגר"א ניחא שמשנתינו שיכת גם למ"ד כלי טמא אינו חושב משקים [אמנם עדיין קשה למה שם זה לא מטמא המים מצד הדין שמים טמאים מכשירים וצ"ל שזה רק מכשיר פירות אבל זה לא מחשיב את המים אחרים שנוגעים בהם כנתלשו לרצון ופשוט] אמנם בדברי המהר"ם הנ"ל מבואר שמשנתינו זה מאותו דין של כלי טמא חושב משקים וא"כ הדרא קושית החזו"א מסתם משנה במקואות אמנם כל מכילתין מלאה דוגמאות של אדם טמא שנפל עליו מים שלא לרצון שזה לא נחשב תלישה לרצון ולא אמרינן שזה ככלי טמא חושב משקים ובהכרח שלא קי"ל כן ובעיקר השיטות שזה בכל דבר א"כ ביטלת את כל ההלכה שמים לא מקבלים טומאה אלא א"כ נתלשו ברצון והרי לכאורא זה נלמד מפסוקים ואולי דין זה הוא מדרבנן עיין רע"א שדן בזה

**האם דין מחשבה על המשקין לעניין הכשר וטומאה זה אותו נידון ונפק"מ לעניין מחשבה לצורך מחובר וכן לנ"ל**

ה]והנה בעיקר דין טומאת משקין מבואר בכמה דוכתי שכמו שלעניין הכשר זה לא מכשיר אלא אם היה תלישה לרצון והחשבה למשקין ה"ה לעניין טומאת עצמן אין הם מקבלים טומאה עד שיתלשו לרצון ועיין תוס"ר חולין ל"ג שהאריך להוכיח דבר זה ממשניות מפורשות ועיין תוס"ר שם ששניהם אותו נידון האם יש לזה שם משקה וכל שיש לו שם משקה לעניין הכשר ממילא הוא מקבל טומאה וכן איפכא

והנה אע"ג ששניהם אותו נידון אבל היה מקום לומר שזה שני דינים שם משקה לענין קבלת טומאה ושם משקה לעניין הכשר ואולי לא לומדים אחד מהשני וכגון מים שהוחשבו לצורך דבר המחובר לקרקע דמבואר ברש"י חולין ט"ז. דהם לא מכשירים ויתכן דדין זה הוא רק לגבי הכשר אמנם לגבי קבלת טומאה שלא מצאנו מיעוט זה יתכן שזה כן יקבל טומאה וא"כ מיושבת קושית הגר"א דמשכח"ל כגון מים שהוחשבו לצורך מחובר שזה רק מק"ט ולא חשיבי משקה לענין הכשר אמנם אם הם יהיה טמאים הם יכשירו אמנם בפשוטו אפילו אם זה שני נידונים אבל לומדים את הגדרים אחד מהשני וביותר דעיין לקמן פ"ו מ"ח סק"ח שהבאינו מהרמב"ן בשבת קמ"ג: שכל הדין שזה לא משקה לטומאה נלמד מהדין הכשר שצריך רצון ע"ש

ועיין חזו"א מקואות סי' א סק"ב דנקט לענין כלי טמא חושב משקים שלכו"ע זה נטמא וכל המחלוקת רק לענין האם זה מכשיר ומבואר שזה שני נידונים אמנם במכשירין סי' א סק"א חזר בו וכתב שזה אותם גדרים

והנה הובא לעיל שיטת הר"מ דבעינן תלישה לרצון ואם לאחר תלישתן שלא לרצון רוצה בהם זה לא מכשיר ועיין חזו"א סימן א סק"י שדן שלעניין קבלת טומאה של המים זה כן יקבל וחזינן שיש לדון שזה גדר נפרד

ועיין מקד"ד סימן מ"ג סק"ט דדיק מדברי הר"מ שמים שנופלים מהאדם וניחא ליה שלא ישארו עליו חשיב ניחותא לקבלת טומאה ולא להכשרו [עיין לקמן מ"ה סק"ב שהבאינו הדברים] וחזינן שזה לא אותם גדרים ולפ"ז מיושב קושית הגר"א

ועיין פ"ו מ"ה שהבאינו שדעת הר"מ שדם נבילות הוא משקה לעניין קבלת טומאה ולא לענין הכשר וכן ע"ש מ"ג שדעת הר"מ שציר חגבים שמעורב במים ס"ל לר"מ שזה מקבל טומאה ולא מכשיר אמנם בפשוטו כל זה מדרבנן

ועיין חזו"א ג' ה' שדן לעניין משקה טופח לא ע"מ להטפיח שמועיל להכשר ולא לטומאה

אמנם לעניין כלי טמא חושב משקים היה מקום לומר שאין הכונה שזה נהיה משקה לענין הכשר אלא שזה מחשיב אותו כמשקה לענין קבלת טומאה ורק לענין זה שיש סברא כיון שבאין כאחת זה יטמא אבל אין סברא שזה יחשיב את זה כמשקה לענין הכשר שעל זה אין הסברא של באין כאחת ולפ"ז כה"ג באמת מה שזה יכשיר זה מדין משקין טמאין וא"ש תירוץ האחרונים

ועיין שיטה לר"ן בשבת שם שביאר הדין כלי טמא חושב משקין שזה עושה שהמשקין טמאים וממילא זה מכשיר דברים אחרים מדין משקין טמאים דמטמאין שלא לרצון וצ"ב למה הוצרך להגיע לדין זה תיפו"ל שכיון שזה הוחשב ממילא חשיב משקה אז זה גם מכשיר אמנם לנ"ל א"ש שהדין חושב זה רק סברא לענין קבלת טומאה אבל לענין הכשר זה לא מכשיר רק מחמת שזה נטמא [ועיין פ"ג מ"ב סק"ב שעל דרך זה ביארנו את המהר"ם] אמנם אין זה מוכרח בכונתו דיתכן דס"ל כרמב"ם שיש דין שיפול לרצון על הפירות ולא מספיק מה שיש לזה שם משקין ולכן צריך להגיע לדין משקין טמאים

ובעיקר קושית הגר"א לכאורא משכח"ל לדעת הר"מ שמשקה סרוח לא מק"ט ולא מכשיר אפילו שזה ראוי לכלב ורק אם זה כבר קיבל טומאה זה לא נפקע וא"כ כה"ג כל מה שזה יכשיר זה מדין מים טמאים

**בסברא שמים טמאים מכשירים ובדברי הר"ש שזה אותו סברא של כלי טמא וכו'**

ו]בעיקר האי דינא דמשקין טמאין מכשירין עיין רמב"ם שביאר כיון שהטומאה וההכשר באין כאחד אמנם לשון הר"ש דמחמת טומאתן חשיבי ומשמע שזה סברא אחרת דיש להם חשיבות ועיין מקד"ד דדן נפק"מ כגון משקין מסוימים שלא מטמאים פחות מרביעית דלדעת הר"מ זה לא יכשיר ולדעת הר"ש זה יכשיר ועיין תו"י כריתות ט"ו שדן לומר שכל דין המשנה במים שטמאים מחמת עצמם ולא כי נגעו בשרץ ולכאורא זה וודאי דלא כדעת הר"מ

והנה יש שרצו לומר שסברת הר"ש שמחמת טומאתן חשיבי שזה רק שייך לשיטתו שהנידון בדין רצון על המים א"כ במים טמאים חשיבי משקה גם ללא רצון אבל לדעת הר"מ שהנידון בדין הכשר על הפירות כה"ג אים מקום לסברא זו שכיון שהמים חשובים יש להם כח להכשיר ללא רצון בנפילת על הפירות דהרי אין בזה שום חיסרון בחשיבות המים והנה בדברי הר"ש מבואר שזה אותו סברא של כלי טמא חושב משקים ושם הרי הנידון לא שהמים יש להם חשיבות אלא שדבר חשוב מחשיבם ובפשוטו מבואר דלא כסברא הנ"ל אמנם יתכן עדין שדוקא כאן שהנידון לענים המים הוא להחשיבם כמשקה כה"ג דבר טמא שהוא חשוב יש לו כח להחשיב דבר למשקה ללא התנאים שלו משא"כ הדין נגיעה בפירות שהוא סתם גזה"כ אמנם גם יתכן שזה גמר הפירות וצ"ע וכל זה אינו מוכרח אמנם זה וודאי שסברת הר"מ של באין כאחד שייך גם לר"ש וכמבואר ברש"י בשבת י"ז שביאר מצד כאחת והרי ס"ל כר"ש

ועיין סימן א' סקי"ג שהבאינו דדעת המהר"ם כרמב"ם ושס"ל שהדין כלי טמא עוזר לענין להחשיב המים ושהדין משקה טמא לענין הבלילה בפירות ושניהם אותו נידון

**במקור שאין הכשר במחובר**

ז]עיין בפיה"מ דהביא דאיכא הלכה שמחובר לא מקבל הכשר דאל"כ לא משכחת ליה דבר שלא ירד עליו גשם וכן הובא טעם זה ברש"י עה"ת

אמנם עיין גמ' חולין קי"ח: שהגמ' אומרת וכשם שאין מקבלין טומאה אלא כשיתלשו כך אין מקבלין הכשר אלא כשיתלשו וביאר רש"י שאין פירות מקבלין טומאה במחובר דאל"כ לא משכחת ליה דבר מחובר שלא נגע בו שרץ והקשו הראשונים א"כ אותו טעם יש גם לענין הכשר ועין תוס' שמשכח"ל שאין רצון לעניין הכשר ועיין רמב"ן שתירץ שכיון שיש הלכה שמים שנתלשו לצורך מחובר זה לא מכשיר א"כ סתם גשמים שיורדים על הפירות אפילו אם יש כאן החשבה זה לצורך מחובר ויתכן שלכן זה לא מכשיר אמנם ע"ש שלא ברירה ליה סברא זו דיתכן שעד כמה שמחובר מקבל הכשר ה"ה מים שנתלשו לצורך זה הם מקבלים הכשר ולא זכיתי להבין הקשר בין הדברים ועיין תוס' בע"ז מ"ח. ד"ה גדעו דנקטו דאילן שחיברו אותו לאדמה וגדלו פירות לענין מחשבת מים לצורך תלוש חשיב תלוש ולענין קבלת טומאה והכשר חשיב מחובר ומבואר כנ"ל שאין ענין זה לזה וכשיטתם בחולין עוד צ"ב מנ"ל לגמ' שמחובר לא מקבל טומאה אולי זה מחמת שהוא לא מקבל הכשר או כמו שביאר הרמב"ן דסתם מים שעליהם זה לצורך מחובר וזה לא סיבה להכשיר ואולי למסקנא באמת זה הטעם אמנם בר"מ מבואר לא כך וצ"ע

**משנה ב**

**בדין המעשה ניעור ובגדר דין המחשבה האם להשתמש או לתולשן**

א]מבואר במתניתין דהמרעיד את האילן להשיר ממנו משקין זה מחשיב את המשקין וצ"ב הרי אדרבא הוא לא רוצה אותם ועיין תוס' כריתות ט"ו: שהוכיחו שלא כל עשיה במים מכשירה שהרי כופה קערה כדי שלא ילקה הכותל דהוי לאצולי טינוף זה לא מכשיר והקשו מאי שנא ממתניתין וביארו וז"ל מכל מקום כיון שהוא עצמו דוחקן להוציא מהם המים אחשבינהו עכ"ל דהיינו שכיון שעושה בהם מעשה זה עצמו מראה שמיחס אליהם חשיבות והוי משקין ולפ"ז אם רק רוצה שיפלו ולא עשה מעשה זה לא יחשב משקה וכן משמע ממתניתין דהרי וודאי רצה שכולם יפלו ובכל אופן מה שלא נפל זה לא בכי יותן

והנה מבואר בגמ' חולין ט"ז. דיש הבדל לעניין הכשר בין כותל מערה שחשיב מחובר לכותל בית שחשיב תלוש וביאר רש"י ועוד הרבה ראשונים שהכונה אפילו אם זה נפל לכלי והוא מחשיבם לשימוש אבל רק אם זה שימוש לצורך תלוש זה מחשיבם ולא אם זה לצורך מחובר והנה לפ"ז בהכרח שהדין מחשבה הוא על המים לשימוש וקשה כנ"ל מדין ניעור וצ"ל כנ"ל שע"י מעשה זה אחרת אמנם הרמב"ם פי"ב מטו"א ביאר כונה אחרת שמדובר שהוא מחשיב את זה כשזה מדיח הכותל וכותל מערה חשיב מחובר וא"כ לא נתלשו המים מעולם וכותל בית חשיב תלוש א"כ זה מים תלושים ושייך בהם מחשבה וכבר עמד על זה החזו"א סימן ז סק"ח ולפ"ז יש מקום לומר שאין דין רצון להחשיב את המים לשימוש אלא כל הדין הוא מחשבת תלישה ממקומם הטבעי וגם אם זה לא לצורך שימוש אלא כי לא רוצה המים יש כאן מחשבת תלישה ולפ"ז לא צריך להגיע לחידוש שאם עושה מעשה בידים זה אחרת אמנם עיין חידושי הגר"ח בתוך דבריו דנקט דגם לדעת הר"מ צריך מחשבה לצורך מחובר וצ"ע המקור לזה ועיין סימן א סק"י מה שכתבנו בזה עוד

והנה עדיין צ"ע מה שהקשו התוס' דכופה קערה כדי שלא ילקה הכותל שזה לא מכשיר ועד כמה שמספיק מחשבת תלישה א"כ למה כאן זה לא מכשיר ולכאורא היה מקום לומר דעד כמה שרק עושה שזה לא יבוא לכותל אין זה מעשה תלישה ממקומו אלא שהוא נשאר במקומו הטבעי והרי מבואר שאם מקבל המים בכלי שלא יטנף המקום זה כן מכשיר אפילו שזה לא להשתמש ולנ"ל א"ש שזה מחשבת תלישה ובדעת תוס' צ"ל ששם זה מכשיר דוקא כי הניח הקערה וזה כמו מעשה תלישה ובאמת צ"ב התוס' שהקשו מהדין אצולי טינוף הרי שם גם כתוב שאם עושה מעשה לקבל המים אפילו שזה לצורך אצולי טינוף זה מכשיר ועיין לקמן פ"ד מ"ג-ה מה שכתבנו בזה

אמנם יש להעיר דהנה בפ"ד מ"ט מבואר שמים שבקילון עד ג' ימים טמאים וביארו הר"ש והרא"ש שהכוונה שלא חוששים שזה רטוב לאחר זמן זה אמנם הרמב"ם ביאר כיון שאין לו ענין במים רק עד ג' ימים לכן אין כאן החשבה למים אלא בתוך ג' ימים וכן ביאר החזו"א ד' ח' ולכאורא כל זה שייך אם צריך החשבה במים לשימוש א"כ שייך לומר שלעניין לאחר ג' ימים לא החשיבם ואין לזה שם מים אבל אם כנ"ל שדעת הר"מ שרק צריך מחשבת תלישה הרי כאן היה לו מחשבת תלישה ומה איכפת לן שאחרי זה לא רוצה להשתמש ובהכרח שצריך מחשבת שימוש וצ"ע ועיין עוד פ"ה מ"ב סק"ב לענין שימוש של שחוק שדעת החזו"א שדעת הר"מ שזה לא מכשיר ע"ש

והנה מבואר לקמן שאם נפל מים בכלי ומנערן לב"ה זה לא מכשיר וצ"ע הרי יש כאן מעשה סילוק וביאר הגר"א שכה"ג זה לא חשיב מחוברים לכלי וצ"ע מה זה משנה אבל יש כאן פעולה במים [ועיין חזו"א סימן ג סק"ב] ובפשוטו צ"ל דכל מה שפעולת סילוק היא פעולה חשובה אם יש בזה תיקון למקום שממנו זה מסתלק וכאן שזה לא מחוברים לא חשיב תיקון [ועיין מה שביארנו בזה לקמן מ"ה סק"ה] אמנם צ"ע מה שהקשה באפיקי מים א"כ במרעיד את האילן הרי זה מחובר וא"כ זה תיקון במחובר והרי מחשבה להשתמש לצורך מחובר זה לא מכשיר וע"ש שיישב דכל הסברא שלצורך מחובר זה שכיון שהשימוש של המים במחובר זה עצמו מחסר בתלישה או בשימושם אבל כאן שהמים הרי הם נתלשים כה"ג זה לא חיסרון. ועיין לקמן פ"ד מ"ג סק"א מה שכתבנו בזה

והנה לשון הר"ש בעוקצין שגם אם קיבל המים בכלי לצורך מחובר זה לא מכשיר וכן הוא לשון הראב"ד בתו"כ ורש"י בחולין שרק אם מקבל לצורך תלוש זה מכשיר וצ"ע הרי כאן היה מעשה קבלה במים וכה"ג זה מחשיב המים אפילו אם אין בהם שום שימוש וכדחזינן שאפילו לאצולי טינוף זה מכשיר וא"כ למה שימוש לצורך מחובר גרע ובהכרח שזה חיסרון מה שהשימוש לצורך מחובר שהוא סוג שימוש של דבר לא תלוש ולפ"ז יתכן שלכו"ע יסוד הסברא שיש כאן מחשבת תלישה ואין דין לצורך שימוש וכדחזינן במקבל לצורך אצולי טינוף אלא שלצורך מחובר גרע אמנם זה דלא כתוס' וצ"ע בכל זה

**בביאור מחלוקת ב"ש וב"ה לעניין את שבו וכו'**

ב]והנה מבואר במשנתינו שנחלקו ב"ש וב"ה האם את שבו הוא בכי יותן ועיין ר"ש ורא"ש שביארו שמדובר שזה נפל אחרי זה על הפירות וטעם ב"ה כי אין דעתם על אלו שלא נפלו ואפש"ל כוונתם בשני אופנים א. שבאמת מה שנפל זה מכח מעשה ההרעדה אלא שזה לא נפל מיד אלא לאחר זמן וב"ש ס"ל שגם אל זה מתיחס מעשה ההרעדה וב"ה ס"ל שדעתו של האדם רק על מה שנופל מיד וממילא המעשה לא מתיחס למה שזה נופל והרי כאן שאין שום החשבה למים לכן אינו בכי יותן ב.עוד אפשר לבאר שזה וודאי שזה לא נפל מכח המעשה שלהם אלא שזה סתם נפל אחרי זה ומה שהזכירו הנ"ל שזה נפל על הפירות כוונתם דאל"כ מה נפק"מ במים שעל העץ ולפ"ז טעם ב"ש כיון שהוא עשה מעשה שהמים ירדו אפילו שחלק לא ירד חשיב שנעשה בהם מעשה והם מכשירים וב"ה ס"ל שאין דעתו אלא על מה שנפל אבל מה שנשאר על זה לא חשב וחשיב שלא עשה שום פעולה לנערם שיפלו והנה לפ"ז צ"ע שהרי לקמן מבואר שבאותו קלח וודאי שזה עדיין לא מכשיר כי לא נעשה מחשבתו ולמה כאן זה עדיף והניחא לביאור הראשון שזה יצא מכוחו א"ש שבאמת כל ההכשר כשהוא יוצא מהעץ אבל לביאור זה שזה לא יצא מכוחו א"כ לכאורא אין שום סיבה לומר שההכשר יחול מצד מה שזה נפל מהעץ ובהכרח שההכשר נעשה בזה שנעשה בו מעשה ניעור וצ"ע כנ"ל ועיין חזו"א סקי"ז שכתב ליישב שעד כמה שבסופו נופל כה"ג לא חל ההכשר עד שנעשה מחשבתו משא"כ כאן שזה לא עומד ליפול עכ"ד ומסברא הדבר תמוה דהרי את כל הניעור עשה כדי שהמים יפלו ואם גם עד כמה שזה לא נופל הוא מוכשר אין שום סברא שאם זה עומד ליפול לא חל ההכשר עד שזה יפול ועוד צ"ע הרי לכאורא המים שעל האילן זה מים שבקרקע ואינם מכשירים ואולי ס"ל שכיון שזה עומד ליפול זה לא נחשב מים שבקרקע או שדעתם כדעת הראב"ד שצריך שיהיה לפחות רביעית והדברים מחודשים ולכאורא מסתבר כביאור הראשון ולפ"ז יתכן שבאותו קלח אפילו אם יהיה דעתו לזה אינו מכשיר דלא חשיב מעשה סילוק וכל משנתינו כי לבסוף זה נפל [וכדלקמן]

אמנם עיין ברמב"ם שביאר שטעם ב"ה כי לא נעשה רצונו דהיינו שלמד שהנידון כשזה לא נפל מכוחו אלא שעשה פעולה בעץ שהם יפלו ולב"ש כל שעשה מעשה זה מחשיב המים ולב"ה צריך שיתקיים מחשבתו וכאן לא נתקימה מחשבתו ולכן זה לא מכשיר והנה לפ"ז צ"ע מ"ש מנוער את הקלח וירד מלמעלה למטה שזה לא מכשיר לב"ש ועיין רש"ש שכפי הנראה העמיד שמדובר שזה עבר מענף לענף ולפ"ז ביאר שנחלקו לשיטתם האם כה"ג שזה נשאר באותו אגודה האם חשיב שנעשית מחשבתו או לא והנה באמת הר"מ העמיד בספרו המשנה שזה עבר מענף לענף אמנם יתכן שכתב את זה להשמיע חידוש לב"ה אבל וודאי שמשמעות המשנה גם במקרה שזה נשאר באותו מקום שזה מכשיר לב"ש ועיין לעיל מה שהבאינו מהחזו"א וצ"ע כנ"ל

והנה כבר הארכנו בסימן א דדעת הר"מ דבעינן שני מחשבות א. להחשיב המים ב. שיהיה רצון בבלילה של הפירות והנה הנידון של משנתינו הוא לענין החשבה של המים ולא לענין שזה יחשב רצון של בלילה על הפירות ולפ"ז אפש"ל שזה וודאי ס"ל לב"ש שמעשה ניעור זה החשבה למים וגם אם נשאר באותו קלח וא"ש מתניתין ורק לענין רצון על הפירות זה לא עוזר וצ"ע החילוק וצ"ע בכ"ז

והנה מבואר לקמן פ"ה מ"ג דפירות שירד הדלף לתוכם ובללם שיתערבו המים בפירות ועל ידי זה יעלמו דזה לא מכשיר וביאר החזו"א שזה כמו מקלח לקלח שס"ל לב"ה שזה לא מכשיר כיון שזה נשאר באגודה והנה לכאורא צ"ע דכל דברי ב"ה כשהוא רוצה שזה יפול לגמרי מהאגודה אבל במקרה זה שרוצה שישאר באגודה יתכן שמה שעשה מעשה ניעור ממקום למקום זה מכשיר וכן הוא פשטות המשנה אצלינו שרק מפני שהוא מתכוין שיצאו מכולו זה לא מכשיר והנה למה שביארנו בר"ש אין זה ענין למשנתינו שהנידון לאחר שזה יצא מהפירות אמנם לביאור הר"מ א"כ מפורש במשנה שעד כמה שזה מחשבתו זה מכשיר וצ"ע ועיין מה שנתחדש לקמן במקומו

**בדעת הראב"ד דרק ניעור על הפירות מכשיר**

ג]בעיקר הדין דמעשה סילוק עיין חזו"א ו' ט' שדייק מדברי הראב"ד שזה דוקא אם נפל על הפירות ולפ"ז גדר הדברים שדנים כאילו יש לו רצון בהכשר אמנם ע"ש שזה נסתר מהגמ' שכרישא עצמה הוכשרה אמנם אפש"ל לפי מה שמבואר בפשטות כוונת הר"מ פ"ד מ"ט לעניין קילון ששיך לחלק את ההכשר לזמן והקשה החזו"א ד' ח' מדין מנער ויתכן שזה באמת סברת הראב"ד שרק לעניין המעשה ניעור ותוצאותיו רואים את ההחשבה של המים ולא יותר ולכן זה מכשיר את הכרישא והפירות שזה נופל עליהם ולא שזה נשאר משקין לעולם וצ"ע ועיין מה שכתבנו בזה סימן א' סק"ג

**משנה ג**

**בביאור משנתינו מצאנו כמה שיטות בראשונים ונבארם בס"ד**

**שיטת הר"ש**

א] עיין ר"ש שגרס ונפלו ולפ"ז לכאורא הכונה שהרעיד את האילן שיפול ממנו מים ונפל ממנו לאילן אחר ומשם זה נפל על פירות או ירקות מחוברים וכה"ג בין לב"ש ובין לב"ה חשיב רצון לעניין המים אלא שנתלשו הפירות לאחר שנוגבו ולב"ש חל הכשר במחובר ולב"ה לא חל הכשר במחובר ור' יהושע חולק ובפשוטו ס"ל שמה שרוצה להוריד המים מהאילן זה לא נחשב מחשבת רצון אמנם צ"ב א"כ למה לא חולק במשנה הקודמת ועוד דעיין ר"ש שמשמע שרק מחמת שזה נפל לא ישר ע"י הניענוע שלו לכן זה לא מכשיר שלא היה דעתו שזה יפול על הזרעים והדברים צ"ע הרי עיקר המחשבה זה ביחס למים והיה כאן תלישה מהאילן בידים ומה איכפת לן לאיפה זה הגיע והניחא לדעת הר"מ שיש דין רצון על הנפילה על הפירות א"כ יתכן שכאן חסר ברצון אבל לר"ש לעיל מ"א צ"ע ולכאורא מוכח שמעשה תלישה עוזר רק אם זה יעבור לתלוש אבל אם זה עובר למחובר זה לא תלישה וחשיב כמו מעשה לצורך מחובר עיין לקמן סק"ט ולכן כאן שמצד כונתו לא היה שיפול על הזרעים דנים שמעשהו הוא תלישה למחובר שזה לא עוזר [ועיין חזו"א סימן ז סק"ח שחידש שגשמים שיורדים והוא חשב עליהם להשתמש לשתיה אבל הם יורדים לבור ומשם יקחם לשימוש אינם מוחשבים דהינו שחשיבות של מים שהולכים למחובר גרע וזה על דרך הסברא הנ"ל] ועיין לקמן שכן ביאר המרכה"מ בדעת הר"מ אמנם הדבר מחודש מאוד דבפשוטו כל מחשבת ניעור זה גם אם זה מגיע לקרקע וכדלקמן וצ"ע

אמנם נראה יותר שס"ל שכל מה שעוזר מחשבת סילוק רק עד כמה שזה הסתלק למקום שרצה אבל אם זה הסתלק למקום שלא רוצה כה"ג אין כאן החשבה למים וכיון שהוא רצה להסיר המים מהאילן ואין אצלו הבדל באיזה אילן זה יהיה חשיב שלא נעשה רצונו ולכן זה לא מכשיר וסברא זו הוזכרה בחזו"א סי' א סקי"ג ד"ה והר"מ ודעת ב"ה שזה מכשיר כיון שבסוף זה נפל מהאילן חשיב שנעשה מחשבתו וכל זה צ"ב

עוד צ"ע איך יתכן שב"ש ס"ל שיש הכשר במחובר א"כ אין לך דבר שלא הוכשר ועיין חזו"א סקט"ו שצ"ל שבמחובר לא מכשיר אלא אם האדם עשה מעשה להשקות ולא אם ניחא ליה בגשם וצ"ב דעד כמה שגם על מחובר חל הכשר א"כ למה דוקא ע"י מעשה ויתכן דהרי יש חיסרון במים אלו שהם לצורך מחובר ובזה נתחדש שאם עושים מעשה לצורך מחובר זה כן מכשיר וכמדומה שכן הוא בחידושי הגר"ח שיש דין תלוש שחל עליו הכשר אמנם תלישה לצורכו חשיב לצורך מחובר ועיין בגליונות החזו"א

אמנם למה דמבואר ברמב"ן בחולין שגם אם חל הכשר במחובר אבל מים שנתלשו לצורך מחובר לא מכשירים [עיין לעיל מ"א סק"ז] א"כ לא קשה מכל מי גשמים דכאן יש חיסרון שזה לצורך מחובר ורק כאן דהוי מחשבת סילוק ואין חיסרון שזה לצורך מחובר כה"ג זה מכשיר. ופשוט

והנה צ"ב למה הוצרך הר"ש לחדש שב"ש ס"ל שיש הכשר למחובר ולמה לא ביאר שהנפק"מ שאחרי זה נתלשו הפירות ונחלקו האם כיון שזה עבר מאילן לאילן חשיב שנעשה מחשבתו או כיון שזה עבר למחובר וכמו שביאר בר' יוסי וצ"ל שס"ל שר"י זה דעה שלישית ולכן הוצרך לומר שב"ה כל טעמם כי זה מחובר

**ביאור הרא"ש**

ב]עיין רא"ש שביאר שהרעיד את הענף הראשון לכאורא שיפלו ממנו משקין וזה נפל על הענף השני וממנו על הפירות ולב"ש חשיב לרצון ולב"ה כיון שזה לא היה ישר מהראשון על הפירות זה לא מכשיר ור' יהושע מסביר את ב"ה עכ"ד והנה לא ביאר הרי המשנה דיברה על פירות מחוברים שאין בהם הכשר וצ"ל כמבואר בראב"ד שזה חידוש לב"ש וע"ד הר"ש שס"ל שאפילו מחוברים מכשירים אבל עיקר הנידון גם אם זה יפול על תלושין שכה"ג זה לא מכשיר או יתכן שנפק"מ למתי שיתלשו הפירות וכמו שביאר הראב"ד וכדלקמן [וכן מסתברא דלמה לחדש שב"ש ס"ל שיש הכשר במחובר וכמו שהקשינו לעיל לר"ש וכאן לא יעזור מה שתירצנו שא"כ ר"י זה כב"ה דהרי הוא מבאר שזה אותה שיטה

והנה צ"ב כנ"ל בדעת הר"ש מה איכפת לן שזה לא הלך ישר על הפירות הרי עיקר הרצון פה הוא מצד פעולת התלישה והרי זה נתלש מהאילן ועיין לעיל מה שביארנו בדעת הר"ש ביאור אחד שתלישה ממחובר למחובר זה לא מחשיב המים ולכאורא עד כמה שכאן הנידון למתי שיתלשו הפירות א"כ גם אם נופל ישר על הפירות זה היה צריך לא להכשיר ומשמע שכה"ג זה יכשיר אם לא דנימא שרק מאילן לאילן חסר במעשה סילוק שזה נראה שזה באותו מקום וכל זה דוחק ובהכרח צ"ל כביאור השני שכיון שזה לא הסתלק למקום שרצה זה לא מכשיר וככל הנ"ל

**ביאור הר"מ בפיה"מ במהדורת א"י**

ג]ועיין רמב"ם בפיה"מ במהדורתינו [מהדורת א"י] שביאר שהרעיד את האילן הראשון שיפלו ממנו משקין והוא נפל על האילן השני ונפל ממנו משקין ולב"ה לא חשיב מעשה ניעור ביחס לאילן השני דלא זה היה פעולתו ולב"ש חשיב מעשה ניעור גם על האילן השני וממילא זה מכשיר וצ"ב הרי לא היה לו כלל מחשבה על האילן השני והנה צ"ב כנ"ל הרי הירקות מחוברים ומשמע קצת בר"מ שהנידון אם נופל אחרי זה פירות אחרים על משקים אלו האם זה יכשירם וצ"ע הרי זה מים שבקרקע והר"מ ס"ל שזה לא מכשיר וכבר הקשה כן החזו"א סקי"ח ואולי מים שעל פירות לא חשיבי מים שבקרקע והנה לפ"ז הנידון בדין התלישה ולפ"ז יתכן דמצד הרצון בבלילת הפרי מדובר שאחרי זה הוא נתלש ובצורות שנצרך התלישה הקודמת וכהאופנים שביארנו בסימן א ע"ש ואכמ"ל וכן הוא לשון הר"מ שהנידון על המים אמנם צע"ג מה שר' יוסי מביא הפסוק של וכי יתן וגו' הרי פסוק זה מדבר על הדין רצון בבלילת הפיקרות וכמו שביאר הגר"ח ומה זה ענין למשנתינו

**ביאור הר"מ במהדו"ק בפיה"מ**

ד]עיין במהדורא ראשונה דפיה"מ דביאר שהרעיד את האילן שיפלו ממנו פירות ומתחתיו היו ירקות מחוברות שיש עליהם מי גשמים וכה"ג לכו"ע זה מכשיר את הפירות והטעם לכאורא שע"י שהמים עוברים על הפירות יש כאן תלישה מהקרקע לרצון וכן זה מגיע על הפירות לרצון אמנם אם הרעיד אילן אחד [אולי להפיל פירותיו] ונפל על אילן אחר וממנו נפלו פירות כה"ג נחלקו ב"ש וב"ה וטעם ב"ה כמו שביאר ר"י כי לא היה לו מחשבה להשיר הפירות של האילן השני עכ"ד

ולכאורא הכונה שלא היה לו ענין שהפירות ירטבו אלא כיון שעושה פעולה שהיא הכרחית שזה ירטב זה כמו רצון אלא שנחלקו בעושה פעולה שאין כונתו כלל לתוצאה זו כגון שנפל האילן השני האם גם כה"ג חשיב רצון או לא אמנם ד"ז צ"ע דהרי במניח פירותיו במים מפני הגנבים הפירות לא הוכשרו חזינן שאפילו שפס"ר שירטבו זה לא מוכשר וא"כ הרי גם כאן הרי אין לו ענין שירטבו ובהכרח צ"ל שהיה לו ענין במה שזה נרטב וכן הוא לשונו והורצה לו בבלילתם אמנם צ"ע א"כ מה צריך את המעשה שלו ומה טעם דב"ה ולכאורא צ"ל שזה לא מחשבה מפורשת אלא זה ניחותא בסתמא אמנם זה רק עוזר עד כמה שזה נרטב מכח מעשהו ולא מאליו וכ"ז צ"ב והנה לפ"ז א"ש מה שהמשנה הביאה הפסוק של כי יתן דהוא מדבר על הרצון בבלילה וכנ"ל סק"ג דהחיסרון לא רק בתלישה אלא גם ברצון על הפירות ואדרבא יתכן שזה רק ביחס לזה יש חיסרון וצ"ע

ועיין חזו"א סקי"ג שהקשה עוד דהרי שיטת הר"מ שמים שלא הוחשבו בתלוש אם נתן בהם פירות הם לא מכשירים אמנם עיין סימן א' שהבאינו מהגר"ח דיתכן שגם הר"מ מודה שנפילת פירות על מים זה מעשה תלישה ורק דאירי באופן שהפירות מחוברים או שבשעת נפילתם לא רצה א"כ כאן שרצה בזמן התלישה והם תלושים זה מכשיר אמנם למה דנתבאר שם שהאחרונים תירצו שפירות שנופלים למים זה לא מעשה תלישה א"כ לכאורא ה"ה כאן וצ"ע ובהכרח צ"ל דוקא שם שיש הרבה מים בכלי חשיב שהמים עדין בכלי ולא נתלשו לפירות אבל רטיבות שעל פירות שעוברת למקום אחר זה וודאי מעשה תלישה וז"ב [ועיין סימן א' סק"ט שהארכנו בזה] ועיין רע"ב שביאר על דרך הנ"ל אלא שהפירות נפלו מהאילן הראשון לשני ומשם לקרקע וגם כה"ג כיון שזה לא פעולה ישירה דנים כאילו זה נפל לבד וצ"ל כנ"ל כיון שאין לו בזה ענין לכן זה לא מכשיר

ועיין רש"ש שהקשה מה הר"מ אומר מים שהשקו הזרעים א"כ הם כבר תלושים לרצון ורצה להוכיח מזה שכה"ג לצורך מחובר זה לא תלישה וצ"ע כוונתו הרי הנידון כאן על הכשר הפירות דלדעת הר"מ צריך רצון על הבלילה אמנם דעת הרע"ב כהר"ש והעתיק כאן כרמב"ם ולפ"ז יש מקום לתמיהתו ועיין לקמן סק"ט

**ביאור הר"מ בהילכותיו וביאור הכס"מ בדבריו והקושי בזה וביאור המרכה"מ והקשיים שבזה**

ה]עיין רמב"ם פי"ג הט"ו: וז"ל המרעיד את האילן להשיר ממנו אוכלים או להשיר טומאה המים הניתזין ממנו אינם תלושים לרצון הרעידו להשיר ממנו משקין היוצאין הרי הן תלושין והנשארים בו אע"פ שנשרו ממקום למקום אינן תלושין ברצון מפני שהוא מתכוין שיצאו מכולו וכן אם ניתזו על המחוברים אינן תלושין ברצון. הט"ז:המרעיד את האילן ונפל על חברו או סוכה ונפלה על חברתה ותחתיהן זרעים או ירקות המחוברים לקרקע ונפלו המים על הפירות המחוברים שתחתיהן אותן המים שבזרעים ושבירקות אינם תלושין ברצון עכ"ל

והנה פשטות הדברים שנפלו משקין שהיו על האילן השני וכדבריו בפירושו במהד"ב והנה הר"מ הרי ס"ל שפרי מחובר לא חל עליו הכשר וא"כ צ"ע מה הנידון כאן וביאר הכס"מ שהנידון על המים האלו האם הם מכשירים פרי אחר שיגע בהן וע"ש שביאר שיסוד הדין כאן הוא שהיה לו מחשבה על התלישה של המשקין ואם זה נופל על תלושין זה נחשב משקין ואם זה נופל על מחוברין אם כונתו היה שיפול על מחוברין זה מכשיר ולכן כאן כל החיסרון כי זה לא האילן עצמו שהרעיד אבל אם הרעיד סתמא ונפל על מחוברין זה לא מכשיר כמבואר בהט"ו דהינו שיש כאן צירוף שני סברות א. שזה לא מעשה ישיר ב. שזה נפל על מחובר זה לא מכשיר עכ"ד [ועיין חזו"א שהביאו אחרת דלא כמבואר בכס"מ וצ"ע] והנה בפשוטו כן הוא בר"מ אמנם מסברא צ"ע א. במחשבת תלישה מה איכפת לן איפה זה נופל והרי הוא בעיקר רוצה שלא יהיה על האילן ב.עד כמה שזה לא מעשה ישיר ולא חשיב מעשה מה זה משנה איפה זה נפל על תלוש או מחובר ממ"נ או שזה מעשה תלישה או שלא וצ"ב ג.עוד צ"ב טענת ר"י וצ"ל שהוא ס"ל שאין חילוק בין תלוש למחובר אלא תמיד כיון שלא היה כאן מעשה ישיר ממילא ניחותא זו שהמשקים ירדו זה לא חשיב רצון על המים

וראיתי בספר מרכבת המשנה מהדו"ק פי"א[והאריך בזה בספר אשיחה בחוקך עמ"ס פרה בסופו בקונטרס שכתב על מתניתין] שכתב לבאר דברי הר"מ בדרך קצת שונה והוא דעיקר יסוד דברי הר"מ הוא המבואר בהט"ו דתלישה על פירות מחוברים זה לא תלישה שצריך דוקא מחשבת תלישה ממחובר לתלוש ואם זה נשאר מחובר אין זה תלישה וזה טעם דב"ה שזה לא הכשר ומה דמבואר שנפל אילן על אילן הוא לחדש שאליבא דב"ש זה עוזר וה"ה לב"ה מצד זה חשיב תלישה ואם היה נופל על תלושין לא היה כאן שום חיסרון עכ"ד והנה הדוחק בזה א.שמה שהר"מ נקט שנפל מאילן לאילן בשביל הדיוק שאם היה נופל על תלוש זה מכשיר ועוד דעצם הדבר שניעור למחובר לא עוזר הרי בדין של נוער ירק וכי לא מדובר שנוער על הקרקע וכנ"ל סק"א עוד קשה דהרמב"ם כתב והנשארים בו אע"ג שנשרו ממקום למקום אינן תלושים לרצון מפני שהוא מתכוין שיצאו מכולו עכ"ל ומשמע שאם יתכוין שזה יעבור ממקום למקום זה יכשיר וביאר המרכה"מ שהכונה אם יהיה אפילו דבר תלוש על האילן ועיין לקמן בביאור הגר"א ועיין לעיל סק"א סברא זו בדעת הר"ש וצ"ע

**ביאור הראב"ד**

ו]ובהשגות הראב"ד ביאר שכונתו היה לתלוש העץ ודעת ב"ש שמחשבה זו עצמה חשיב מחשבה גם על המשקין שעל הפירות וממילא הם מכשירים אם נופלים על תלושים והמשנה נקטה מחוברים להודיע כוחו דב"ש שגם כה"ג זה מכשיר אבל עיקר הנידון האם יש כאן מעשה תלישה להחשיב המים כתלושין והנה מפורש בראב"ד שגם לב"ש לא יחול הכשר במחובר אלא שנפק"מ כשיתלש ומה שנקטו באופן שכרגע זה מחובר להודיע כוחו דב"ש והנידון האם יש כאן מחשבת תלישה על המים שזה מספיק לבד לשיטת הראב"ד וכנ"ל מ"א

**ביאור הגר"א**

ז]עיין גר"א בא"ר שגרס או תחתיהן זרעים וביאר שניער האילן שיפלו המשקין ונפלו על אילן אחר או על ירקות ופירות מחוברים שמתחת לאילן והנידון האם במקום שנפלו על מחובר לקרקע האם זה מועיל או לא והנה לכאורא היה נראה דכונתו על דרך הר"ש שנחלקו האם יש הכשר במחובר אמנם ע"ש שהביא ראיה מהתוספתא שמחוברין שתחתיו זה חיסרון וצ"ע מה צריך ראיה שאין הכשר במחוברים הרי כן הוא בש"ס בכמה דוכתי ועוד שהדגיש שזה נפל על מחובר ולא על פירות מחוברים וברישא שנפל על חבירו לא ביאר שזה נפל על פירות של חברו וכן הוא פשטות לשון המשנה וראיתי בספר אשיחה בחוקך הנ"ל דביאר דכונתו על דרך הר"מ הנ"ל דנחלקו האם תלישה זה דוקא על תלוש או גם על מחובר

**בביאור דברי התוספתא וגירסת הר"ש והגר"א**

ח]והנה עיין תוספתא הובאה בר"ש מ"ד ועיין ר"ש שהגיה שם והגר"א גרס כגירסתינו המרעיד את האילן ונפלו על תלושין שבו ומחוברים שתחתיו ב"ש אומרים בכי יותן וב"ה התלושין בכי יותן והמחוברין אינם בכי יותן ריבר"י אומר לא נחלקו על התלושין שבו ועל המחוברין שתחתיו שהם בכי יותן ועל שעקרן משנגבו שאינן בכי יותן על מה נחלקו על המרעיד את האילן להשיר ממנו אוכלים ונפלו מבד לבד ומסוכה לחברתה באותו אילן שב"ש אומרים בכי יותן וב"ה אומרים אינם בכי יותן ע"כ גירסתו והנה וודאי לא מסתבר שלריבר"י יש הכשר במחובר ועוד שהרי מפורש שאם עקרן משנגבו זה לא בכי יותן דהינו שאין הכשר במחובר אלא בפשוטו כונתו כנ"ל דלת"ק אם נופל על מחובר זה לא מחשבת תלישה לב"ה וגם אם יתלשו אחרי זה הפירות ובזה נחלקו ב"ש וב"ה וריבר"י ס"ל שלכו"ע זה מחשבת תלישה וביאר שנחלקו במחשבה להוריד אוכלים ויש כאן פס"ר שיפלו משקין האם זה מחשבה או לא וכמו שביאר הר"ש בסופו ומשמע קצת שלב"ה שזה לא עוזר זה צירוף של שני סברות א. שלא היה מחשבה על המשקין ב. שזה מהמחובר למחובר אמנם בר"ש מבואר שגם לגירסא זו הנידון רק מחמת שלא היה כונה על המשקין וצ"ל דמה שנקטו משוכה לשוכה להודיע כח דב"ש

אמנם עיין גירסת הר"ש המרעיד את האילן להשיר ממנו משקין ונפלו על מחוברין שבו ועל תלושין שתחתיו ב"ש אומרים בכי יותן וב"ה אומרים על התלושים בכי יותן ועל המחוברים אינו בכי יותן אמר ר' יוסי ברבי יהודה לא נחלקו ב"ש וב"ה על המרעיד את האילן להשיר ממנו משקין ונפלו על מחוברים שבו ותלושין שתחתיו שאינן בכי יותן ועל שעקרן משניגבו שאינם בכי יותן על מה נחלקו על המרעיד את האילן ונפלו מבד לבד ומסוכה לחברתה באותו אילן שבית שמאי אומר בכי יותן וב"ה אומרים אינו בכי יותן עכ"ל והנה הדברים צ"ע א. מה ריבר"י אומר שתלושים שתחתיו זה לא בכי יותן ומה טעם בזה אמנם בזה יתכן שלא רצה שיפול על הפירות וס"ל שאם היה מחשבת סילוק לא למקום שרצה זה לא מכשיר וכנ"ל סק"א ב.איך יתכן שמבד לבד זה יותר מאשר מחוברים שבו ששם מפורש שלכו"ע זה לא מוכשר ובפשוטו החילוק דפה מדובר על תלושים שעליו ועדין צ"ע מאי שנא מתלושים שתחתיו וצ"ע ואין לומר שלפי זה שינה הגירסא כגר"א שהם בכי יותן דהרי מפורש בר"ש שגם בתיקונו לא גרס כגר"א ואולי הכוונה שזה נפל מבד לבד ובסוף לארץ ובזה נחלקו האם חשיב שנתקימה מחשבתו או לא וכמו שביאר הר"ש בכוונת רבי יוסי ועיין אשיחה בחוקך סוף פרה שהאריך בצורה דחוקה מאוד ע"ש

**בדין מעשה לצורך מחובר**

ט]מבואר בגמ' חולין ט"ז. לביאור רש"י ורוב הראשונים שאם יש לו ניחותא במה שהמים הגיעו לכלי לצורך מחובר זה לא עוזר ורק לצורך תלוש זה עוזר ונלמד מקרא בתו"כ פ' שמיני ויש לעיין האם זה דוקא סברא בניחותא או גם במקום שעשה מעשה ויסוד הספק כיון שמבואר במשנתינו שגם מעשה סילוק במים שאין בו שום חשיבות למים בכל אופן מחשיבם א"כ בדין זה מסתבר שגם לצורך מחובר זה יכשיר דהרי אין החשבת המים מכשירתם אלא עצם הפעולה בהם והארכנו לעיל מ"ב

והנה עיין ר"ש סוף פ"ב דעוקצין שהביא תו"כ מפורש שגם אם אדם מילא כלי לצורך מחובר אין מים אלו מכשירים ומבואר שגם ע"י מעשה זה לא נחשב מים לענין הכשר ועיין רש"ש מ"ג שדיק כן גם מפירוש הרע"ב שניער האילן להפיל פירות על זרעים או ירקות שהיה עליהם מים שהשקו אותם והנידון האם יש כאן מחשבה לעניין נפילת הפירות וצ"ע הרי מים אלו כבר הוחשבו כשמילאו אותם לצורך השקאת הזרעים והרי שיטת הרע"ב כהר"ש שתחילתו לרצון לא צריך רצון על ההכשר אלא בהכרח שכיון שמילאו אותם לצורך מחובר זה לא מחשיב את המים ועיין פ"ג מ"ה ובר"ש מה שהביא מהתוספתא ועיין לעיל סק"ד

אמנם הקשה הרש"ש כאן קושיא עצומה דלביאור הר"ש נידון משנתינו שניער האילן שיפלו המשקין ונפלו על הפירות ואם יתלשו והם רטובים הם מוכשרים מצד המחשבה הראשונה והרי שם זה היה מחשבה לצורך מחובר ואולי אירי שחשב לתולשם כשהם רטובים וחשיב מחשבה לצורך תלוש. ודוחק

עוד קשה ממשנה ב' במרעיד את האילן ועבר מענף לענף דמבואר במשנה שזה לא מכשיר רק בגלל שלא היה דעתו לכך ותיפו"ל שזה מעשה לצורך מחובר אמנם עיין ר"ש שאחרי זה הם נפלו על הפירות ויתכן שרק לכן זה מכשיר שהנידון האם להחשיב דבר זה כמעשה תלישה ועיין מה שכתבנו בזה במ"ב

אמנם בפשוטו לא קשה קושיות הנ"ל דלדעת הר"ש הרי הנידון מצד שיש כאן מעשה סילוק ובזה לא איכפת לן על מה זה נופל וכמו שכתב החזו"א בסברא ותמה על ביאור הכס"מ

**משנה ד**

**בטעם שבאותו הקלח זה לא מכשיר**

א]מבואר במשנתינו דלכו"ע אם זה עובר באותו קלח זה לא מכשיר ועיין מהר"מ מרוטנבורג שאפילו שכונתו שירד מהעליון לתחתון כדי שבסופו זה ירד בכל אופן זה לא מכשיר ויש לעיין בטעם הדבר האם כיון שלא נעשית מחשבתו דעיקר כונתו שזה ירד לגמרי או שאפילו אם יהיה ניחא ליה שזה ישאר בחלק התחתון אבל כיון שצריך מעשה סילוק כה"ג אין זה בגדר מעשה חשוב במים וסתימת לשונו וכן לשון הרא"ש שכה"ג אין זה מעשה ניעור אמנם עיין לעיל מ"ב דבפשוטו לדעת הר"מ מבואר במשנה שאם זה רצונו הוא מכשיר ולדעת הר"ש אין לזה הכרח

והנה נחלקו ב"ש וב"ה באותו אגודה או שק ובפשוטו נחלקו האם זה חשיב דבר אחד או לא ויתכן שאפילו אם בקלח אחד לא יועיל אם רוצה רק שיפול מהעליון לתחתון אבל בשני קלחים שם כל החיסרון לא שזה ממש דבר אחד אלא רק שזה מחסר בעשית מחשבתו אבל אם רק ירצה שזה יעבור מאחד לשני זה וודאי יכשיר ועיין לעיל משנה ב סק"ב שהבאינו מהחזו"א שגם כה"ג זה לא מכשיר ובפשוטו כן הוא משמעות המשנה שזה אותו נידון וצ"ע

**בביאור דברי ר' יוסי**

ב]**ר' יוסי אומר התחתון טהור:** וצ"ב הטעם הרי וודאי שכה"ג זה לא נחשב דבר אחד ועיין פיה"מ שביאר שאין לו רצון בבלילה על הפירות דהינו שזה וודאי כה"ג נחשב שזה מעשה תלישה אלא שהרי צריך גם מחשבת בלילה ולרבנן נתחדש שכל שמוכרח ממעשהו בלילה זו חשיב בלילה לרצון ור' יוסי ס"ל שזה אינו לרצון ולפ"ז גם במנער את הכרישא לא בכל כוחו דמבואר בגמ' שכרישא עצמה הוכשרה לר' יוסי אינה מוכשרת ובאמת צ"ב טעם רבנן כמו שהקשינו סימן א סקי"ח אמנם זה לא יתכן דהגמ' שאומרת וכרישא עצמה הוכשרה הולכת על דברי ר' יוסי במשנה הבאה וצ"ב החילוק ממשנתינו

אמנם לכאורא כל זה שייך לשיטת הרמב"ם שיש דין בלילה לרצון אבל לדעת הראשונים שמספיק תלישה לרצון א"כ צ"ב מה טעמו של ר' יוסי ודוחק לומר שחולק על כל הדין של מחשבת מעשה ניעור של המים ועוד דבמ"ה מפורש שהיוצאין בכי יותן וצ"ב

**בחידוש החזו"א דניעור לצורך המים לא מחשיב המים עד שיגיע לכלי**

ג]עיין חזו"א סקי"ט שכתב שכל דברי ב"ש שכשזה יצא מהקלח זה הוכשר זה רק כאן כי מחשבתו היא לנער מהקלח וזה נעשה אבל נוער המים לצורך המים זה לא מוכשר עד שיגיע לכלי שנעשית מחשבתו ועיין ז' ח' שכתב דבמים שיורדים ומחשיבם לכבות אוד אינם מכשירים עד שיכבו ואם עברו באוהל המת זה לא נטמא ולכאורא היה מקום לומר איפכא שרק בסוגין שזה מעשה סילוק אין לזה חשיבות אלא אם נעשה מחשבתו דהינו שרק התיקון שנעשה מכח מחשבתו הוא מחשיב המים אבל אם מחשיב המים לשימוש מיד זה מכשיר ואפילו אם ללא מעשה נימא שזה לא מוכשר רק כשזה עושה את פעולתו אבל על ידי מעשה זה וודאי מוחשב מיד

והנה הגמ' בפסחים ט"ז. אומרת שיש פסוק שמחוברים מכשירים והקשו הראשונים הרי מחוברים כל זמן שהם מחוברים הם לא מכשירים וביאר הראב"ד בת"כ שהכונה שזה ירד באויר ולפני שזה הגיע לקרקע החשיבם לשימוש בתלוש וכה"ג זה מכשיר ומבואר שגם קודם שזה נתקבל זה מוחשב ובאמת החזו"א סימן ז סק"ח נקט שהראשונים חולקים על הראב"ד כיון שמחשיב לשימוש מהמחובר ויתכן כוונתו מצד סברא הנ"ל

והנה התוס' בחולין ל"א והרשב"א יישבו שכונת הגמ' שזה הגיע למים כשהם מחוברים אבל ההכשר וודאי יעשה רק בעת תלישתם ועיין חזו"א סוף סימן ז' שתמה מה המעלה שהמים נגעו במחובר הרי כל ההכשר רק נעשה כשהם נתלשים ועיין מה שכתבנו פ"ה מ"א והיה מקום לומר שהראשונים שלא ביארו כראב"ד פליגי עליו מטעם הנ"ל אמנם יתכן שדוחק להו להעמיד כגונא דהראב"ד עוד יתכן שכאן שלא עשה שום מעשה וודאי שזה לא סיבה להחשיבם למים אלא רק בהגעתם לכלי וכדו' ויתכן עוד דתמיד להחשיב מים שלא משמשים זה רק על ידי מעשה עיין פ"ד מ"ג שהארכנו בזה

**משנה ה**

א]בעיקר דין מחשבת סילוק הארכנו במשנה ב

**בהא דכרישה הוכשרה לרמב"ם**

ב]עיין גמ' בכריתות שכרישה עצמה הוכשרה ורק בניתזין בכל כוחן א"כ ברגע שזה נהיה ראוי להכשיר זה כבר לא נוגע וצ"ע לדעת הר"מ שצריך בלילה לרצון א"כ אפילו שיש כאן רצון על התלישה אבל אין כאן רצון על הבלילה ואין לומר שכל שהוא פס"ר שיפול על הפירות זה נחשב בלילה לרצון דהרי המשנה אומרת לקמן דמטמין פירותיו מפני הגנבים אינם בכי יותן ואין לומר שכל זה לענין תלישת המים אבל לענין רצון על הבלילה גם פס"ר מספיק וכן רצה לומר החזו"א, דהר"מ מפורש הביא הדין של מטמין לעניין בלילה על הפירות עיין בפרושו ובהלכותיו והארכנו בזה בסימן א וצ"ל שדוקא כאן שהיה מעשה תלישה לרצון כה"ג כל שזה פס"ר שיגע בפירות חשיב בלילה לרצון וצ"ע

**ביאור הר"מ והראב"ד בתוספתא של זב וטמא וכו'**

ג]עיין ר"ש שהביא תוספתא לעניין זב וטמא וכו' ובפשוטו מדובר כמבואר בגמ' בכריתות שהוא מנער ואם ניתזין בכל כוחו זה לא מוחשב ואם לא זה מוחשב וממילא זה מקבל טומאה והנה כתב הרמב"ם פי"ב ה"ו מי שירדו עליו גשמים אפילו היה אב הטומאה המים שעליו אע"פ שירדו מצד העליון לתחתון טהורין והוא שינתק אותן מעליו בכל כוחו אבל אם היו שותתין ויורדין בשעת פרישתן מטמאין ובזמן שהן טהורים אינם מכשירים שהרי אינו תלושים עליו לרצונו ואם ניער הרי אלו לרצון עכ"ל ועיין ראב"ד שהשיג עליו דגם ברישא אם הוא לא מנער וזה נופל לבד זה לא נטמא ובפשוטו מבואר דעת הר"מ כמו שביאר במקד"ד דחלוק הדין טומאה מהכשר שכל הדין דמבואר דמה דניחא ליה שהמים ירדו זה לא מכשיר ללא מעשה סילוק זה דוקא לענין שהמים יחשבו תלושים להכשיר אבל לענין קבלת טומאה גם ללא מעשה זה מקבל טומאה וצ"ע המקור לחלק בזה ועיין לשון המשנה פ"ד מ"ב מפורש שגם לעניין אדם טמא צריך ניעור וכן הוא בלשון פיה"מ שם ועיין מ"א סק"ה שהבאינו עוד דוגמאות שדיני מים להכשר ודיני מים לטומאה אינם שווים

ועיין בספר הליקוטים דהובא מספר שהם וישפה שביאר שהר"מ ס"ל שאדם טמא חושב משקים וצ"ע א"כ למה רק בשעת פרישתו זה נטמא ולא קודם ואולי מצד סברת הראב"ד דלקמן שזה בטל אגב גופו

ועיין ראב"ד שביאר שמה שזה לא מקבל טומאה עד שזה יצא כי זה בטל אגב גופו וצ"ע מה הוצרך לזה דלכאורא הטעם דכיון דאין כאן מחשבה להשתמש במים וכל הטעם שזה משקה כי עשה בו מעשה סילוק ובזה כל שעדיין לא נתקימה מחשבתו זה לא מכשיר וכמו בנוער את הקלח או את הכרישא ושם לא שייך לומר שזה בטל אגב גופו ואולי באמת ס"ל שתמיד הטעם דזה בטל בדבר שממנו מנער וצ"ע

**בביאור רש"י בסוחט ובדין הפקעת הרצון ומקור לזה מהגר"א והאם מועיל לאחר שנטמא**

ד]**והסוחט שערו בכסותו:** עיין רש"י בכריתות ט"ו: שביאר שהכונה שרחץ במרחץ ומסתפג באלונתית והקשו תוס' א"כ זה כבר הוחשב בתחילתו כשהוא נתרחץ בהם ולכאורא צ"ל שס"ל לרש"י שע"י שזה נבלע בשערו פקע מזה התלישה וצריך תלישה מחדש ועיין לקמן פ"ה מ"א שהוכחנו כסברא זו בגר"א ובמ"ד שהוכחנו סברא זו בראב"ד

והנה עיין רש"י שם שביאר אע"פ שסוחטין מצד עליון לתחתון שהכונה כיון שזה עומד להיבלע מחדש ולכאורא הכונה על דרך הנ"ל שזה מפקיע התלישה א"כ מלכתחילה זה מחסיר בתלישה ועיין תוס' שהקשו שמפורש בגמ' לעניין משקין טמאין שאפילו שנבלעו בחרס והוסק התנור וזה יצא הוא טמא אפילו שזה עומד להיבלע ושמעתי לבאר שכיון שהבליעה זה מפקיע התלישה א"כ עד כמה שזה כבר נטמא לא פוקע הדין טומאה ומקור לזה עיין תוספתא פ"ג דטהרות מ"א דיין שחזר ונבלע בגפת אם הוא טהור לא נטמא עכשיו ואם הוא טמא לא פקע טומאתו וביאר הגר"א שם וז"ל וצ"ל לפי שבבליעתן בטלה מחשבה שחישב עליהן בתחילה להיות משקין וכו' ורבנן מחלקין וסברי דיש חילוק בין טומאה למחשבה דכשנטמאו לא בטלה בבליעתן אבל המחשבה שחישב עליהן להיות משקין בטלו בבליעתן עכ"ל ומבואר עיקר היסוד ששיך שיתבטל המחשבה וכן מבואר שאם זה היה טמא לא פוקע ולכאורא זה כשיטת התוס' בחולין שדבר שקיבל הכשר מחמת סופו לטמא טומאה חמורה ונטמא ופקע ההכשר שלא פקע הטומאה והארכנו בזה במס' טהרות ס'

ה]עיין ר"ש שהביא התוספתא דהממחק את הגג וכו' נתלשו הרי הן בכי יותן והנה עיין לעיל מ"ב סק"א שהבאינו מהגר"א שניעור כלי זה לא ניעור כיון שזה לא בלוע וצ"ע למה כאן זה אחרת ואם נימא ששם הסברא כי זה לא תיקון יתכן שזה רק בכלי שהוע עשוי לקבל מים משא"כ מים בגג הוא קילקול וצ"ע

**בביאור התוספתא דקנקנים**

ו]**עיין ר"ש שהביא תוספתא המסדר קנקנים בכיפה אע"פ ששאבו יותר מלוג אינן בכי יותן וכו':** וביאר הר"ש או שהכונה שזה מתמלא מים מלחלוחית העץ או מהאויר ועיין חזו"א דבפשוטו זה לא מים אלא מי פירות וזיעה בעלמא וצ"ע הלשון אינו בכי יותן דבעלמא זה מובא על חיסרון רצון אמנם עין לקמן מ"ו שזה מובא על דבר שהוא זיעה ע"ש

ונחלקו עוד האם מילוי כלי למי חטאת בזה הוא פוסל וצ"ע למה שלא יפסול הרי תמיד הדין שאם נתערב משהו שזה פוסל ועיין ר"ש שביאר שלא צריכים לחשוש לזה והחזו"א הוסיף שלביאור שהמים יוצאים מהכלי עצמו יתכן שמתי שהוא מלא מים אחרים הוא לא פולט אמנם לביאור שזה מהאויר לא שייך לומר כך וכן לפ"ז אם לא ימלא עד למעלה זה כן יאסר ועיין אפיקי מים שהקשה אם לא מועיל ביטול ברוב לקבל שם מי חטאת כי לא מועיל ביטול ברוב להחיל דינים וכמו שכתב העונג יו"ט א"כ כאן זה ספק דאוריתא אם יקח בדיוק שיעור מצומצם דיחסר לו בשיעור אמנם עיין זבחים דמבואר מפורש בראשונים ששיך ביטול במי חטאת להוסיף עליו דינם ובפשוטו בביטול של לח בלח מועיל ביטול להחיל דינים

ז]לשון ר"נ אם היו מחוסנות אינם שואבות עיין חזו"א שהכונה שזה לא פולט וצ"ב הלשון

**משנה ו**

**בדין מנפח בעדשים**

א]**המנפח בעדשים לבודקן וכו':**עיין רמב"ם ורא"ש דמדובר דמעונין ברטיבות היוצאת אלא שנחלקו האם חשיב זיעה שאינו מכשיר או שזה מים אמנם עיין ר"ש שביאר בטעם דר"ש כיון שלא נתכוין לכך דהיינו שזה וודאי משקה אלא שאין כאן רצון וצ"ב א"כ מה טעם דרבנן ועיין חזו"א שהיה מקום לומר שס"ל שרבנן לא חולקים ודלא כרמב"ם אמנם עיין ברע"ב שביאר כר"ש וגרס שרבנן חולקים וע"ש ברע"ב שביאר שכיון שזה הכרחי שברגע שמוציא רוח מפיו יוצא אם זה רוק לכן זה מכשיר ועיין חזו"א שתמה על זה הרי מפורש בסיפא דמתניתין ועוד דוגמאות במכילתין שגם אם זה פס"ר שהמים יתלשו אין זה מכשיר ובמשנה אחרונה הוסיף שזה ממש הדוגמא של מרעיד אילן להפיל אוכלין שעליו אע"ג שזה פסיק רישיה שיפול משקים הם לא מכשירים וע"ש שחילק שכאן זה מעשה אחד הוצאת הרוח והמשקה וכה"ג כל שרוצה המעשה ממילא חשיב שיש לו רצון גם על המים שיוצאין משא"כ בשאר הדוגמאות דנים שיש כאן שני מעשים בפעולה אחת וכיון שאת הפעולה ביחס למים הוא לא רוצה לכן זה לא מכשיר וכל זה צ"ע

**בביאור הנידון באוכל שומשמין**

ב]**האוכל שומשמין וכו':**עיין ר"ש ורא"ש שביארו שמרטיב אצבעו כדי שהשומשמין ידבקו לידו ומים אלו ודאי מכשירים אלא שביחד אם זה יוצא עוד רוק שאין לו בזה ענין וזה נופל לידו אם השומשמין ור"ש ס"ל שאין משקין אלו מכשירים ולרבנן זה מכשיר ובפשוטו טעם דרבנן שכל שיש לו רצון למים ממילא כל המים שנטפלים לפעולה זו גם מכשירים וכמו שמצאנו פ"ד מ"א ששוחה לשתות המים שבשפמו בכי יותן כיון שזה הכרחי שיצא אם שתייתו אפילו שאין לו בזה שום ענין ואדרבא צ"ע דעת ר' שמעון ומה זה שונה מהמשנה לקמן

אמנם עיין רמב"ם שמשמע שהנידון במים שעל אצבעו ובזה וודאי תמוה כיון שרוצה המשקים למה שזה לא יכשיר ועיין חזו"א שביאר שהנידון כמו תחילת המשנה האם זה זיעה שעוברת על ידו או משקה דהינו רוק

**בדין טומן פירותיו מהגנבים במים תלושים**

ג]מבואר במשנתינו דהטומן פירותיו מפני הגנבים או להעבירם בנהר אינם מוכשרים דהיינו שלא חשיב רצון אלא אם משתמש ברטיבות של הפירות אבל עד כמה שאין לו ענין ברטיבות אלא במציאות של המים כה"ג זה לא מכשיר ועיין חזו"א ב' ג' שכתב שכל זה אם המים בקרקע אבל אם המים בכלי וודאי שזה מוכשר דהרי מעונין שהם יהיו תלושים וזה עצמו רצון לענין הכשרם

והנה מבואר פ"ה דמי שנתרחץ בנהר מים שעליו מכשירים וכתב החזו"א שם דלכאורא כשהוא יוצא מהמים אין לו שום ענין להיות רטוב דהרי אדרבא הוא מסתפג וכן ברוחץ פירות במים הרי לאחר שנתרחצו במחובר אין לו שום ענין במה שהם רטובים וא"כ צ"ב למה זה מוכשר כשהוא מוציא אותם מהמים הרי עכשיו אין לו שום רצון במים אלא שמעשהו היה פס"ר שהמים יתלשו והרי במשנתינו חזינן שאם אדם עושה מעשה שפס"ר שיתלש זה לא סיבה להכשיר ולמה שם זה אחרת וצ"ל ששם כיון שרצה שרטיבות המים תשמש הפירות וזה פס"ר שזה יהיה על הפירות גם לאחר שנתלשו לכן דנים שכאילו גם אחרי זה המים שעל הפירות הם רצוים לשימוש משא"כ אצלינו כיון שגם במים אין לו ענין ברטיבותם א"כ גם לאחר שיצאו דנים אותם באותו רצון שהיה קודם אמנם צ"ע שהרי את עצם המים הוא רצה במחובר ועד כמה שנחשיב שגם עכשיו הוא רוצה אותם כמו מקודם הרי עכשיו הם תלושים וחשיב לרצון וכמו שהבאינו מהחזו"א הנ"ל וצ"ע ולולי דברי החזו"א היה מקום לומר שכיון שחזינן שצריך תמיד רצון לשימוש בתלוש דהינו שלא מספיק מחשבת תלישה אלא מחשבת שימוש א"כ שימוש זה הוא לא שימוש וזה לא עדיף משואב מים לצורך מחובר אלא שצ"ע מ"ש מקבלה לצורך אצולי טינוף ועיין מה שכתבנו מ"ב בזה באריכות וצ"ע

והנה לדעת הרמב"ם דבעינן א. רצון על התלישה ב. רצון על הבלילה א"כ יש לדון במה הוא החיסרון של משנתינו ומפורש בפירושו והילכותיו שהחיסרון ברצון של בלילה של הפירות ומשמע שלענין התלישה זה לא מחסר ולפי דבריו וודאי שגם אם המים יהיו בתלוש ויניח בהם הפירות מפני הגנבים לא יחשב לרצון ולפ"ז לא קשה כלל הנ"ל דגם בתלוש כה"ג זה לא יכשיר . ופשוט

אמנם עיין סימן א' סקי"א שכתבנו להוכיח מהדין של מים שבספינה ובמשוטים שלא חשיבי תלושים לרצון ובפשוטו זה כמו שימוש של מפני הגנבים חזינן שלרמב"ם זה סברא בין לענין התלישה ובין לעניין הבלילה וע"ש

**בהבדל בין מפני הגנבים למטרת טבילה**

ד]מבואר במשנתינו שאע"ג שמשתמש במים להחביא הפירות זה לא מחשיב המים ובפשוטו הביאור בזה דרק שימוש בתכונה של המים שזה הרטיבות של המים חשיב בכי יותן ולא שימוש אחר במים והנה מבואר לקמן שירידה לטבול חשיב שימוש במים והוי בכי יותן וצ"ע הרי לכאורא אין שום דין להירטב במים והעיקר להיות מכוסה במים ומ"ש מפני הגנבים אמנם הביאור פשוט דרק מפני הגנבים ששם כיסוי דברים לא מתיחס לתכונה של מים אבל הדין טבילה שהוא נאמר במים שם וודאי זה קשור לתכונה של מים ולכן הוי בכי יותן