15. בישול אחר אפיה
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / מלאכות שהיה והטמנה / הרב מאיר קאופמן / שהיה חזרה הטמנה מרחצאות בישול / שיעורים

יום ד' פ' בלק

**בדין בישול אחר אפיה**

**א] בביאור הנידון האם יש בישול אחר אפיה והנפק"מ בזה**

**ב] בישוב קושית הראבי"ה ובביאור הסוגיא דפסחים וברכות**

**ג] בדברי הגמ' יבמות מ. לענין חלוט שאפאו**

**ד] בדין צלי קדר לאחר בישול ולאחר צליה**

**ה] בהא דמבואר בגמ' דפשיטא דמבושל והדר צלוי אסור בקרבן פסח**

**בביאור הנידון האם יש בישול אחר אפיה והנפק"מ בזה**

א]הב"י סימן שי"ח הביא מהיראים דיש בישול אחר אפיה ולכן אסור לקחת לחם וליתנו לתוך כלי ראשון והוסיף שגם לכלי שני אסור מצד שצריך לחשוש שמא זה מקלי הבישול ולמד דבר זה מהא דמבואר בגמ' פסחים מ"א. דמצה מבושלת אין אדם יוצא בה ידי חובתה וכן כתב שדבר מבושל אסור ליתנו כנגד המדורה מצד שיש אפיה אחרי בישול ולמד דבר זה מהא דמבואר בגמ' ביבמות מ. דחלוט כשר למצה דהינו דאם חלטו קמח במים שזה בישול ואחרי זה אפו את זה כשר למצה דהינו דחשיב אפיה וחזינן שיש אפיה אחרי בישול והב"י הביא שהראבי"ה נחלק עליו וס"ל שאין בישול אחרי אפיה ואי"ה בהמשך נבאר את ראיותיהם

והנה בעיקר הנידון האם יש בישול אחרי אפיה אפשר לבאר בשני אופנים דיש לבאר שאין הבישול מבטל האפיה הקודמת אלא שזה רק מוסיף לו את תועלת של האפיה וזה עדיף ממצטמק ויפה לו שאין זה בישול דשם זה נתן לו את אותו תכונה שהיה לו קודם ואין לזה חשיבות של בישול אבל כאן שזה נותן לו תכונה נוספת של בישול כה"ג זה מספיק סיבה לחייב וכמו לשיטות שיש בישול אחר בישול בלח דבפשוטו הם וודאי מודים שיש בישול כמו שיש ביבש אלא שנוסף בישול מצד החימום וכמו שביארו האגלי טל והחזו"א, אמנם אפשר לבאר שבאמת אם נבוא לדון מצד התוספת של הבישול אחרי האפיה דהינו שנשאר לזה תכונה של אפיה ורק נוסף עוד תכונה של בישול כה"ג אין זה סיבה לחייב בשבת שזה לא בגדר תיקון שהוא סיבה להחשב בישול אלא זה כמו מצטמק ויפה לו ורק מצד שהבישול מבטל את השם אפוי וחשיב שהיום זה רק מבושל לכן זה אסור, ויש לבאר עוד דבאמת גם על תוספת של בישול על האפיה יש לחיב בשבת אמנם עד כמה שזה נחשב עדין אפוי לא שיך שחול על זה שם מבושל שזה שני שמות שונים בדיני התורה ועד כמה שזה אפוי זה לא חשיב מבושל ורק כיון שהבישול מבטל האפיה לכן חשיב מבושל [ויתכן עוד שגם עד כמה שזה מבטל לא שיך לחיב רק בתור תוספת דגם מה שזה משנה תכונה אבל ביחס לחפצא חשיב שיש כאן רק גדר של תוספת תיקון]

והנה בעיקר המחלוקת דהיראים והראבי"ה אפשר לבאר לנ"ל בשלשה אופנים יש לבאר שלפי כולם אין לחיב לענין שבת אלא עד כמה שמתבטל השם של האפיה [וכנ"ל או שעל תוספת זה לא סיבה לחייב ולפ"ז לכו"ע יש כאן תוספת או שעד כמה שלא מתבטל השם הקודם לא חשיב שיש כאן תוספת] וחשיב רק שהוא מבושל ונחלקו האם מתבטל השם של האפיה או שלא מתבטל עוד אפשר לבאר שלכו"ע זה לא מבטל השם הקודם אלא זה רק מוסיף ונחלקו האם לענין שבת זה סיבה לחייב או שצריך דוקא שיתבטל השם הקודם או שלכו"ע מספיק מה שיש כאן תוספת אלא שבזה עצמו נחלקו האם יש כאן תוספת או שאין כאן אפילו תוספת [והנה בלשון היראים לא הוזכר הנידון מצד ביטול אמנם בנידון של מצה כתב שזה מפקיע שם לחם אמנם בסמ"ק כתב מפורש שהנידון מצד ביטול אמנם יתכן שללא זה אין תוספת וכנ"ל אמנם לענין הלכה יש מקום לדון וכדלקמן]

ואיכא בזה כמה נפק"מ וכדלקמן א. האם איכא איסור בישול אחרי אפיה ואחרי בישול דאם הגדר שמתבטל האפיה הקודמת א"כ מתחיב עכשיו על האפיה שזה כמו אפיה אחרי בישול אמנם אם נימא שלא מתבטל השם הקודם אלא שיש כאן רק תוספת בישול א"כ לא שיך לחיב על האפיה דהרי זה עדין אפוי מכח האפיה הקודמת ועיין אגלי טל סקט"ו אות כ"א שהאריך בזה ובפמ"ג נקט להיתר ובבה"ל נקט לאיסור ויבואר לקמן בס"ד

ב.עוד יתכן דאיכא נפק"מ בזה דהנה בשלטי הגבורים הובא בא"ר סקי"ז נקט שצליה אחר אפיה מותר אמנם הפמ"ג במ"ז נקט כדבר פשוט שאסור צליה לאחר אפיה ולכאורא עד כמה שזה מצד שזה מבטל אין לנו לחדש מדעתינו מה שלא הוזכר בגמ' משא"כ אם הסברא מצד התוספת שבדבר יש מקום לדון שכל דבר זה סוג תוספת אחר

עוד נסתפק הפמ"ג האם טיגון בשמן עמוק חשיב בישול או לא ונפק"מ שיהיה אסור בישול אחרי טיגון או הפוך והנה בפשוטו בדיני התורה וודאי שחשיב בישול ורק דן שכאן חשיב תוספת ולכאורא זה וודאי שאם צריך ביטול השם הקודם אין לנו שום מקור לזה

ג.עוד איכא בזה נפק"מ בבישול עכו"ם האם על ידי אפיה לאחר בישול זה יותר [דזה וודאי שלא יחול איסור בדבר שנאפה על ידי ישראל ועכו"ם אפאו מצד שזה לא גרע מדבר שנאכל כמו שהוא חי שאין בו בישולי עכו"ם אמנם למ"ד שאסור יש לדון בזה] דאם הגדר שזה רק מוסיף בישול א"כ נשאר לזה שם בישולי עכו"ם אבל אם הגדר שזה מפקיע מהשם הקודם א"כ היום אין על זה שם בישולי עכו"ם וזה יותר ועיין אבני נזר יור"ד סימן ק' דהביא מהמהרי"ל שדן להתיר מטעם הנ"ל וכתב שכיון שזה נאסר לא יכול לחול היתר אמנם עיין באבני נזר שפליג עליו דהרי בנתבשל כמאכל בן דורסאי והישראל גמרו קי"ל שזה עוזר חזינן ששם איסור מיתלא תלי במה שזה נחשב בישול עכו"ם ואם יפקע מזה שם בישולי עכו"ם יפקע האיסור

ד.עוד נפק"מ בזה לענין ברכת המוציא בבישול אחר אפיה האם ברכתו משתנה למזונות דאם נתבטל שם האפיה הקודם א"כ ברכתו מזונות אמנם אם זה רק תוספת בישול אבל נשאר לזה שם אפוי ברכתו המוציא וכן נפק"מ לדעת הראבי"ה באפיה אחרי בישול האם ברכתו המוציא מצד שהוא מודה שחל תוספת אמנם אם נימא שגם לא חל תוספת א"כ ברכתו מזונות ונבאר הדברים בס"ד

**בישוב קושית הראבי"ה ובביאור הסוגיא דפסחים וברכות**

ב]והנה עיקר ראית היראים דהגמ' בפסחים מ"א. מביאה בריתא על קרבן פסח שצלאו ואח"כ בישלו עובר באיסור בשל מבושל והגמ' אומרת שזה כר' יוסי שאין יוצאין במצה מבושלת חזינן שיש בישול אחר אפיה והגמ' דוחה שזה גם כמו ר"מ כיון שיש פסוק בשל מבושל מכל מקום ומבואר דהלכה כר' יוסי חזינן דלר' יוסי יש בישול אחר אפיה וכן הוא סתמא דבריתא לענין קרבן פסח ולא צ"ל שיש פסוק מיוחד ועיין ב"י דהביא דהראבי"ה הקשה דהגמ' בברכות ל"ח: דנה האם שלקות דהינו ירק שבישלו אותו ברכתו שהכל או בורא פרי האדמה ואומרת שזה תלוי במחלוקת ר"י ור"מ האם מצה מבושלת יוצאים בה ידי חובתו דהינו דנחלקו האם בישול מבטל את האפיה הקודמת ה"ה כאן נחלקו האם הבישול מבטל את התורת ירק שבו וחשיב דבר אחר והגמ' דוחה שאני התם דבעינן טעם מצה וליכא הרי מבואר שהגמ' דוחה שבאמת לר' יוסי זה לא מבטל את השם לחם ורק שיש סברא לענין מצה שלא יוצאים ידי חובתו ועין ב"י שכתב שזו קושיא עצומה

והנה בעיקר נידון הגמ' בפסחים עיין תוס' שביארו שלענין פסח כדי שיהיה אסור בצלאו ואחרי זה בישלו זה מצד שהבישול מבטל את השם צליה דהינו שמה שנוסף על זה גם שם מבושל זה לא סיבה לאסור ובדמיון הגמ' למצה ביארו שהנידון לבטל תורת לחם אמנם הקשו לר"ת שגם על ידי בישול יש לזה תורת לחם וברכתו המוציא א"כ מה החיסרון וביארו שזה היה בלילתו רכה שכה"ג לא חל על זה שם לחם אלא מצד האפיה וכיון שהאפיה נתבטלה ממילא חשיב מבושל שזה לא מצה עוד כתבו לבאר שהנידון מצד מצה עשירה ורק עד כמה שמתבטל השם אפוי ומקבל שם מבושל זה סיבה שיהיה מצה עשירה וצ"ב מה הקשר, אמנם עיין רמ"א סימן תע"א ס"א שכתב שמצה שנאפתה כתיקנה ואחרי זה פיררו אותה ולשו אותה ביין ושמן אין זה מצה עשירה שצריך שזה יהיה בעצם צורת החלות שם לחם שלו ולפ"ז זהו כוונת תוס' שאם הבישול מפקיע השם אפיה א"כ החלות שם לחם שלו היום הוא מכח הבישול וא"כ אם זה בצורה של מצה עשירה הוא פסול אבל אם אין בישול מבטל תורת אפיה א"כ לא חל על זה שם לחם עכשיו כלל וממילא אין בזה פסול מצה עשירה ועיין ביאור הגר"א שציין מקור לדברי הרמ"א מתוס' בסוגין ועיין תוס' שם שכתבו שהסוגיא כאן ס"ל דלא כסוגיא דברכות שזה סברא מיוחדת דבעינן טעם מצה דהינו דלדחית הסוגיא בברכות אין ראיה שזה מבטל את האפיה הקודמת והנה הגמ' דוחה ששאני הכא דיש פסוק בשל מבושל מכל מקום ולכאורא יש לבאר שהכונה שגם תוספת בישול חשיב מבושל אפילו שהשם צליה הקודמת קיים

אמנם עיין רש"י שמשמע מדבריו דכדי לפסול בפסח מספיק שיחול על זה תוספת השם מבושל ולא צריך שיפקע השם הקודם אמנם בראיית הגמ' ביאר שחזינן שהבישול מבטל התורת לחם דהינו שרק לכן לר"י לא יוצאים וקשה א"כ מה הראיה שלר"מ זה לא מוסיף שם מבושל ולכאורא מוכח שס"ל שללא שזה מבטל התורת אפוי לא חל על זה אפילו תוספת של מבושל דכל שזה אפוי לא שיך שיחול על זה שם מבושל שזה תכונה סותרת לאפוי וכנ"ל והגמ' דוחה שיש פסוק ועיין רש"י שביאר שזה גזה"כ ולנ"ל אין לבאר כתוס' שמספיק תוספת דהרי ברש"י מבואר שאם יש בזה תוספת הוא סיבה לאסור מעיקר הדין ובהכרח שכאן מסברא זה לא אוסר כי עד כמה שלא התבטל השם לחם לא חל על זה כל שם מבושל וצ"ל שהגזה"כ דמה שנעשה בו מעשה בישול זה סיבה לאסור

ולכאורא היה מקום ללמוד בדעת היראים דלענין פסח מספיק מה שחל שם מבושל שיהיה על זה האיסור דבשל מבושל וכמבואר ברש"י והנידון לגבי מצה הוא מצד המצה עשירה וכנ"ל בתוס' ויש מקום לומר שגם תוספת של שם בישול זה מספיק כדי להחיל שם מצה עשירה שכיון שנוסף לזה תיקון של בישול שזה סוג תיקון שמחיל השם לחם זה סיבה לחלות שם מצה עשירה ולפ"ז לר"מ בהכרח שאין גם תוספת של בישול שא"כ זה מספיק סיבה לחלות שם מצה עשירה

והנה בגמ' בברכות הרי וודאי שבירק חי חל בו שם מבושל אלא בהכרח נידון הגמ' האם השם מבושל מבטל את השם ירק שלו [וכמבואר בבית מאיר סימן שי"ח והמשכנות יעקב סימן צ"ד] והגמ' מדמה למחלוקת ר"י ור"מ דהיינו שהגמ' נקטה שרק אם זה מבטל התורת לחם זה סיבה לפסול המצה והגמ' דוחה שאני התם דבעינן טעם מצה וליכא ועיין תוס"ר ותר"י דביארו דכוונת הגמ' שיש פסול מצה עשירה ולנ"ל הכונה שבאמת זה רק מצד החלות שם בישול ושבזה עצמו נחלקו ר"י ור"מ וכוונת הגמ' לדחות שאין כאן הביטול של השם לחם ולפ"ז מיושב היראים דאדרבא סוגיא דפסחים היא כמסקנת סוגיא דברכות דלהו"א אין מקור שלר"מ לא חל תוספת והדין של פסח צלוי ואחרי זה מבושל א"ש גם לר"מ

והנה עיין בית מאיר סימן שי"ח דהקשה מה היראים כתב שזה תלוי במחלוקת ר"י ור"מ הרי כל מה שהגמ' דנה לענין ירק דהנידון לא האם חל תוספת של בישול אלא האם זה מבטל השם הקודם אבל תוספת וודאי חל ולענין שבת זה מספיק סיבה לאסור ולעיל נתבאר דיתכן שתוספת זה לא סיבה לאסור או מצד שלא חל תוספת ללא שיתבטל או שזה כמו מאכל ב"ד שההמשך זה לא סיבה לאסור וכנ"ל אמנם לנ"ל א"ש דאדרבא כל דברי היראים למסקנת הסוגיא שהנידון לא מצד ביטול אלא האם חל כאן שם בישול או שלא חל שם בישול כלל

אמנם האמת דכונת היראים דזה מבטל את השם לחם וכמבואר בדבריו שכן ביאר את הגמ' במצה מבושלת ואע"ג דס"ל כר"ת צ"ל שמדובר בבלילה רכה כמבואר בתוס' וכן הוא בלשון הסמ"ק המובא בב"י

ועיין ב"ח שכתב לישב עוד דכונת הגמ' לדחות דרק בירק שהנידון לבטל דבר שזה מצד עצם מציאותו ובזה הבישול לא מבטל השם ירק אבל האפיה שחלה מכח העשיה שנעשה בזה הבישול מבטלו וזה הכונה טעם מצה שצריך כאן את התוספת מה שזה נעשה למצה ועיין רמב"ן בחידושיו בברכות ל"ט. שהביא את רב האי גאון שבישול אחר אפיה הברכה מזונות והקשה הרי הגמ' דוחה שצריך טעם מצה וא"כ לגבי לחם נשאר לזה שם לחם ותירץ שגם אין לזה טעם לחם ולכאורא כוונתו כנ"ל וכן ברמב"ם כתב שאין לזה טעם פת וכן האריך בזה המשכנות יעקב תשובה צ"ד ע"ש

**בדברי הגמ' יבמות מ. לענין חלוט שאפאו**

ג]והנה היראים הוכיח שיש אפיה אחרי בישול דהגמ' ביבמות מ. אומרת שמועיל לאפות אחרי חליטה ומבואר שמועיל אפיה אחרי בישול והנה צ"ע שמשם מוכח רק שיש תוספת של אפיה על ידיה אבל מנ"ל שזה מפקיע השם הקודם דהינו השם בישול ואם נימא שבאמת ס"ל שזה מפקיע השם הקודם וזה מספיק סיבה א"ש אמנם יתכן כמו שביארנו לעיל דעד כמה שלא יתבטל השם בישול הקודם זה גם לא יחשב תוספת של אפיה דהחלות שם אפיה זה סתירה לבישול עוד יש לפרש דהנה הרמב"ן במלחמות ורבנו דוד בפסחים ל"ו: כתבו שכל הגמ' של חלוט זה דוקא במקום שחלטו וזה עדין לא נתקן לאכילה על ידי הבישול אבל אם זה כבר ניתקן לאכילה על ידי הבישול אין האפיה יכולה להחיל שם לחם דהשם לחם חל רק על ידי הדבר שמתקנו לאכילה ויתכן דהיראים גם ס"ל כנ"ל ולכן אם זה לא היה מבטל את הבישול הקודם זה לא היה יכול להחיל את השם לחם ורק כיון שזה מבטל את השם בישול הקודם שיך שיחול על זה שם לחם ודו"ק בזה ובאמת דמהיראים מבואר דס"ל דגם במבושל לגמרי חל על זה שם לחם וכן הוא במ"ב מהאחרונים ובזה א"ש שפסק דלא כרמב"ן מכח היראים הנ"ל שהובא בכל הפוסקים ודו"ק

והנה צ"ע לראבי"ה דאין בישול אחר אפיה א"כ למה כאן יש לזה שם לחם והיה מקום לומר דס"ל כרמב"ן הנ"ל אמנם אנן הרי קי"ל דלא כרמב"ן כמבואר סימן קס"ח סי"ד [במ"ב ומקורו מהגר"ז וכן הוא בחזו"א] ובכל אופן קי"ל כראבי"ה ובפשוטו אם נימא שגם הראבי"ה מודה שחל שם בישול אלא שס"ל שזה לא מפקיע את השם הקודם ולענין שבת זה לא סיבה לחייב א"כ לענין שם לחם יתכן שזה סיבה לשם לחם וכן לברכת המוציא ובאגלי טל ס"ט ושם סקט"ו אות ה' ואות כ"א שכתב לחדש דבתור תוספת בישול על אפיה אין לזה חשיבות ושם ס"ל לראבי"ה דאין לחייב אלא אם זה מבטל השם הקודם דנחשב שחידש כאן בישול אבל בתוספת אפיה על בישול חשיב תוספת וגם ללא שזה מבטל את השם בישול זה סיבה לחייב אמנם סתימת הפוסקים לכאורא דלא כאגלי טל הנ"ל

עוד יש להקשות דמבואר בגמ' שלחם שבישלו בזמן שיש לו תואר לחם ברכתו המוציא וצ"ע עד כמה שהבישול מבטל התורת לחם א"כ צריך להיות ברכתו מזונות והנה באמת הרמב"ן הביא מהבה"ג שזה כר"מ וכן הוא בר"ש והרא"ש בחלה פ"ק עוד יש לישב לדעת ר"ת שעיסה עבה גם אם בישלו אותה ברכתו המוציא והנה להלכה קי"ל דלא כר"ת ובכל אופן קי"ל שכה"ג מברכים המוציא כמבואר סימן קס"ח ס"י ובהכרח שאין הבישול מבטל תורת לחם וזה כראבי"ה או אם נימא שהיראים ס"ל שזה רק מוסיף בישול וזה מספיק סיבה לאסור בשבת

והנה לכאורא לדינא זה וודאי שקי"ל שהבישול לא מבטל תורת לחם דהרי קי"ל שברכתו המוציא דהינו שזה אפילו לא ספק ברכות ואפשר לברך ברכת המזון אפילו שלענין שבת חוששים ליראים וכבר הקשה כן המשכנות יעקב סימן צ"ד ובהכרח שלהלכה חוששים מצד שגם התוספת זה סיבה לחייב ובאמת לכאורא עד כמה שזה הסיבה להחמיר לא מצאנו ראיה לראבי"ה שתוספת זה לא סיבה לאסור ולפ"ז לכאורא צדקו דברי הפמ"ג דבישול אחרי אפיה שאחרי בישול זה צריך להיות מותר אמנם עיין בה"ל שכתב שאפילו שהאפיה הקודמת קימת אבל עיקר שמו זה התוספת ולכן חייבים וממילא זה סיבה לחייב גם מה שעכשיו משנה את עיקר שמו ולפ"ז יתכן שלענין המוציא כל שיש לו גם שם לחם אפילו שאין זה עיקר שמו זה סיבה עדין לברכת המוציא ולכאורא דברי הבה"ל מחודשים וצ"ע

אמנם בעיקר הדבר כיון שבדברי היראים והסמ"ק מפורש שכל סברתם לאסור רק מצד ביטול השם לחם א"כ צ"ע מהיכי תיתי להחמיר דבר שאין זה כוונתם ואדרבא מדבריהם מבואר שללא ביטל אין סיבה לאסור

**בדין צלי קדר לאחר בישול ולאחר צליה**

ד]והנה הקשו האחרונים על השולחן ערוך דכתב בסעיף ט"ו דמותר להעמיד תבשיל יבש נגד המדורה למה שזה לא יאסר מצד צלי אחרי בישול ובמנחת כהן יצא לדון על פי השלטי גבורים דלא קי"ל כיראים ורק בישול אחר אפיה אסור ולא צלי אחרי בישול וכן יש משמעות קצת בכלבו ובסמ"ק והארחות חיים וע"ש שמשמע שהמקור מהגמ' שלענין פסח מבושל ואחרי זה צלוי פסול וכן הפוך וצ"ב החילוק וצ"ל שבישול יש בו תכונה של שינו התכונה הקודמת משא"כ אפיה אחרי בישול זה רק מיבש הדבר ואין זה משנה את תכונתו

ועיין חזו"א שכתב שיתכן שצלי קדר הוי כמו בישול ואין איסור לאחר בישול אמנם עיין פמ"ג מ"ז סק"ז שכתב שכיון דמבואר בגמ' פסחים מ"א. שצלי קדר ללא מיעוט זה נחשב צלי א"כ לענין שבת זה צלי ולכן שרי צלי קדר אחרי צלי ובפשוטו יש כאן סתירה אמנם יש מקום לומר שזה וודאי שחשיב צלי ואם זה אחרי בישול זה יבטל את השם בישול אמנם לענין שבת הרי כתב הרמב"ם שדבר שהוא לא בר בישול לא חיבים וממילא יתכן שכל שזה לא שינוי משמעותי אין זה חשיבות של מלאכה ועיין משכנות יעקב סימן ק"ד שכתב שלשיטות שפירות שנאכלים חיים אין בזה בישול וודאי שגאם אם יש בישול אחר אפיה אין איסור לגבי שבת ועיין רמב"ן גיטין י"ט. סוד"ה דיו שכתב לענין דיו על גבי דיו שלגבי לשמה זה כתיבה אחרת אבל לגבי שבת שלא הואילו מעשיו לא חשיב מלאכת מחשבת דהינו שאפילו שיש כאן כתיבה חדשה אבל כיון שזה לא הוסיף כלום זה לא סיבה למלאכה וא"כ יתכן שה"ה כאן ובאמת שלולי דברי הראשונים היה מקום לומר שאפילו אם בישול מבטל אפיה אבל לענין שבת אין זה בגדר יצירה להתחיב עליה שאין כאן שינוי משמעותי כגדרי בישול שזה להפוך מדבר חי למבושל ונפק"מ שבבשר בחלב יתכן שיהיה בזה איסור וצ"ע בזה

אמנם לכאורא ברוב הדברים המבושלים שנתנים כדי לחממם האפיה שבזה הוא לא נצרך אלא אדרבא זה מקלקל וא"כ זה כמו דבר שלא עומד לבשל דמבואר ברמב"ם שאין איסור ואפילו שמדרבנן משמע שיש איסור זה רק מצד איסור חזרה כשהוא על המדורה אבל כאן זה לא סיבה לאסור וצ"ע

**בהא דמבואר בגמ' דפשיטא דמבושל והדר צלוי אסור בקרבן פסח**

ה]עיין בגמ' בפסחים שהגמ' שואלת בשלמא מבושל והדר צלי זה לא עוזר וצ"ב כוונת הגמ' שכל זה לר"מ שאין צליה אחר בישול אבל לר"י שיש בישול אחרי צליה א"כ ה"ה יש צליה אחרי בישול ולמה שיהיה אסור ועיין פמ"ג שלמד מזה שכל הנידון שזה מוסיף אבל זה לא מפקיע השם הקודם ולכן זה סיבה לאסור בין בבישול ואחרי זה צליה ובין הפוך אמנם משמעות הראשונים שדעת ר' יוסי שזה מבטל כמבואר בתוס' וככל הנ"ל ולפ"ז צ"ע ועיין אגלי טל שדן שכיון שבתחילה זה היה פסול ממילא זה נשאר בפסולו והנה עיין חידושי הגרש"ר פסחים ג. שהאריך בזה האם הדין מבושל זה רק דין על הגברא או שזה דין בחפצא ונפק"מ האם צריך עיבור צורה אמנם לכאורא גם אם זה דין בחפצא הרי בגמ' שם מבואר שיש על זה חיוב ומצד הפסול שחל לכאורא אין סיבה למלקות ובחידושי הגרא"ל מאלין כתב שיש דרשא בספרי שצריך מבושל מהמצב שהוא חי אמנם גם על זה צ"ב אבל למה שיהיה חייב על זה ועיין כל בו שכמדומה שהקשה כן ותירץ שיש ריבוי בשל מבושל מכל מקום אמנם בתוס' שם מבואר שלר"י לא צריך את הדרשא וצ"ע ובכלבו והארחות חיים משמע שרצו ללמוד מגמ' זו שרק בישול מבטל אפיה ולא הפוך אמנם זה דלא כמבואר ביראים