מראי מקומות סוגיית בין השמשות 3
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / ענייני במה מדליקין / הרב משה יפהן / הכנסת שבת הדלקת נרות

**מראי מקומות סוגיית בין השמשות 3**

**לד. לה:**

**ג' דברים צריך אדם לומר בתוך ביתו ע"ש עם חשכה עשרתם ערבתם הדליקו את הנר** בפשר סדר אמירת ג' דברים הללו עי' תפא"י במשניות יכין אות ס"ג דנקט הנצרך יותר תחילה שמא ישכחנו וראה עוד חי' מש"כ הרמב"ן בשם הירושלמי

**ספק חשכה ספק אינו חשכה אין מעשרין וכו'** א תוס' ר"ה סוף ט ציון גלהש"ס הקשו הלא תוספת שבת דאורייתא היא ואמאי אסרו משום ספק חשיכה הרי אף ודאי קודם חשיכה אסור ותירצו דסגי בתוספת משהו ועוד דאיכא דפליג ולית ליה תוספת כלל ובהגהות מרדכי כאן פ"ג דף לח איתא דראב"ן נקט דהא דתנן שלשה דברים צריך לומר ע"ש עם חשיכה ר"ל סמוך לשקיעת החמה דצריך להוסיף מהחול על הקדש והנה תוס' ביצה ל ד"ה דהא כתבו דלא הוברר שיעור דתוספת וכן הרא"ש פ"ח דיומא סי' מ' כתב דלא די בתוספת כל דהו וכתב בביאור הגר"א סי' רסא ס"ב דלדבריהם צריך לישב כתירוץ השני דתוס' בר"ה או י"ל שיפרשו כראב"ן הנ"ל וראה עוד בב"ח סי' ר"ס ופני יהושע וערוך לנר בר"ה שם.

**אין מעשרין את הודאי ואין מטבילין את הכלים** פירש רש"י דקסבר גזרו על השבות אף בבין השמשות ולפי דבריו מתני' פליגא על רבי דס"ל לעיל ח כל דבר שהוא משום שבות לא גזרו בבין השמשות אמנם שאר הראשונים נקטו דלא פליגי ואף רבי לא שרי אלא לצורך מצוה או במקום טירדה.

**אין מעשרין את הודאי** האם שרי בנותן עיניו בצד זה ואוכל בצד אחר במתני' לקמן קמא איתא דשרי ר"י להעלות את המדומע בשבת באחד ומאה ומפרשי בגמ' על ידי שנותן עיניו בצד זה ואוכל בצד אחר וכתבו תוס' בכמה דוכתי בגיטין דף לא ובחולין דף ז מנחות מה בכורות נט ציון גלהש"ס ומסורת הש"ס שדוקא מדומע שהיה מתוקן בתחילתו שרי הכי אבל טבל גמור אסור ע"י תיקון זה ואפילו דמאי שרינן כאן במתני' רק בספק חשיכה ולא כשודאי חשכה ובהבנת דברי תוס' נחלקו אחרונים שער המלך תרומות פ"ד שאגת אריה סי' נ"ו רש"ש גיטין לא ועולת שלמה מנחות נה נקטו שכוונת תוס' דלהתיר תיקון ע"י מעשה הוא דאסור בטבל משום שיש אפשרות לתקן במחשבה אבל לתקן בפועל ע"י מחשבה שרי דאינו אלא גרמא בעלמא אבל אגלי טל מלאכת דש סי' לו כב נקט שתיקון טבל ודמאי בשבת אסור אפילו במחשבה גרידא עי' בדבריו איברא דיעוי' בחי' רעק"א שכתב בשם הרמב"ן פ"ק דביצה דפלוגתת תנאים היא בסוגיא דלקמן ריש פרק נוטל ומאן דשרי ליתן עיניו בצד זה וכו' שרי נמי לעשר משחשכה ולא מיקרי מתקן ומשנתינו אתיא כמאן דאסר.

**ואין מטבילין את הכלים** השו"ע סי' רסד א פסק כן להלכה דאין מטבילין את הכלים וכתב המשנה ברורה סק"ה דאף שהמשנה איירי לענין הטבלת כלים טמאים דלא שייך בזמן הזה מ"מ נפק"מ לדידן לענין טבילת כלים חדשים הניקחין מן הנוכרי וביאור הלכה שם ד"ה את הכלים מצדד דאפשר שאיירי אף לענין כלים טמאים בלחוד וקמ"ל דאף האידנא איכא גזירת חכמים לאסור להטביל כלים טמאים לטהרן אף שאין נראה היום כמתקן אסור משום דבר שבמנין צריך מנין אחר להתירו וראה עוד שאגת אריה סי' נ"ז לענין טבילת כלים חדשים בין השמשות.

**ואין מדליקין את הנרות** צ"ע מאי קמ"ל הרי זו מלאכה דאורייתא ורש"י תי' דזו וא"צ לומר זו קתני וצ"ב הלא אין בבבא אחרונה שום רבותא או חידוש דין ומה שייך לומר זו וא"צ לומר זו קתני עי' מש"כ פני יהושע בביאור דבריו, אולם הרבה ראשונים תוס' רי"ד הר"י מלוניל שיטה להר"ן רע"ב בשם רבותיו ב"י סי' רס"א כשם הגהות מרדכי תירצו דהחידוש הוא שאסור אפילו לומר לנוכרי שידליק, והמאירי דחה זאת דהא הוי שבות במקום מצוה דלא גזרו בין השמשות וראה עוד מש"כ לישב הרש"ש לעיל לא: ובדרישה בסי' רסא שם.

**לענין דיעבד** הנה לענין מעשר וטבילת כלים ועירובי תחומין אם עשה דיעבד מהני עי' תוס' ד"ה שניהם אך האם לענין הדלקת הנר דהוי דאורייתא מותר ליהנות אם הדליקו בין השמשות עי' משנה ברורה רסא ס"ו וביאור הלכה שם ד"ה ואין מדליקין

**אבל מעשרין את הדמאי ומערבין** נחלקו הראשונים אם מערבין גם כשכבר קיבל עליו תוספת שבת עי' טור ושו"ע שצג ב מיהו השו"ע סי' רסא ס"ד כתב דאחר עניית ברכו ולדידן אחר אמירת מזמור שיר ליום השבת אע"פ שעדיין יום אין מערבין וטומנין ועי' ביאור הלכה שם ד"ה אין מערבין בסתירת פסקי השו"ע שבסי' שצ"ג הוא נוטה לצד המתירין. החכמת שלמה ריש סי' רס"א נסתפק האם מערב בברכה דכשם שהקילו לערב עירובי חצירות בין השמשות דהוי ספק דרבנן לקולא הכי נמי נימא ספק דרבנן לקולא דשמא לילה הוא וא"א לערב ולברך וא"כ ספק ברכות להקל עי' בדבריו.

**גמ מנה"מ אמר ריב"ל אמר קרא וידעת כי שלום אהלן ופקדת וכו'** כיצד דורשים ומהיכן זה נלמד, מפרש הרא"ש וז"ל [וכעי"ז בריטב"א ור"ן] וידעת כי שלום אהלך זו הדלקת נר שלום בית עי' לעיל כה ותזנח משלום נפשי זו הדלקת נר בשבת ולעיל כג נר ביתו עדיף משום שלום ביתו ופקדת נוך זה עירובי חצירות תיקון הנוה ולא תחטא זה תיקון המעשרות שלא יחסר המזון ולא תחטא לשון חיסרון כמו אני ובני שלמה חטאים' מהר"ם וקרבן נתנאל אות ס' אולם הר"ן פירש דלא תחטא' קאי אמעשר משום דכתיב ביה ולא תשאו עליו חטא' ברם בגליון הביא מהשאלתות דכולהו ילפינן משלום אהלך' דעירובין ומעשרות נמי אי לא מתקנם ליכא שלמא בביתיה ובפי' ר"ח צ"ע דמשמע דכל מימרא זו קאי על הדלקת הנר וצ"ע אמאי לא אמרה כבר בריש פירקין במה מדליקין ועוד אמאי לא מייתי קרא דותזנח משלום נפשי כדלעיל כה ועוד מנלן שצריך לומר עשרתם וערבתם ושו"מ שמהרש"א דקדק גם מפירוש רש"י דקאי על הדלקת הנר גרידא עי' בדבריו. **צריך למימרינהו בניחותא** בגיטין ו מייתי הך מימרא בתוך הסוגיא דלעולם אל יטיל אדם אימה יתירה בתוך ביתו והרי"ף והרא"ש הביאו כאן סוגיא זו אמר רב אשי אנא לא שמיע לי וכו' וקיימתי מסברא כעי"ז אמר רב אשי בברכות סוף דף נ"ז ויש לעיין מאי קאמר רב אשי הלא גם רבה ב"ר הונא אמרה מסברא עי' מהרש"א ח"א ומהר"ם שיף בגיטין ז ויד דוד מהדו"ב כאן.

**אמרת ג' דברים וכו' עם חשכחהאין ספק חשכה ספק אינו חשכה לא והדר תני וכו'** צ"ע מאי קשיא נימא דהכי קאמרה המשנה לכתחילה צריך לערב קודם חשיכה ודיעבד מותר אף בספק חשיכה תירץ מהר"ם דמשמע לגמ' דהנך ג' דברים שהצריכו להזכירם עם חשיכה משום דאין עוד שהות לעשותם דומיא דהדלקת הנר וע"ע שבת של מי.

**לא קשיא כאן בעירובי תחומין כאן בעירובי חצירות** **בביאור**  **הטעם דחמירי עירובי תחומין מחצירות** **א**. רש"י ור"ת בתוס' פירשו הואיל ואית להו סמך מן המקרא וכן פיר"ח עפ"י הירושלמי. **ב.** שאר הראשונים הר"י מלוניל ריטב"א שיטה להר"ן מאירי פירשו דעירובי תחומין חמירי דהוו קנין ביתא לקנות שם שביתה ומהני אף למ"ד תחומין דאורייתא משא"כ עירובי חצירות דאינן אלא תיקון דרבנן גרידא ולא מיקני ביתא. **ג.** תוס' הרא"ש פירש בשם הרב פורת דעירובי תחומין דאיכא טירחא לילך לסוף אלפים אמה לא התירו טורח גדול כזה בין השמשות אבל עירובי חצירות ליכא טירחא דהא מיקרבי. **ולשיטת ר"ת מעיקרא שהביאו תוס'** וכן לשיטת רש"י בגיטין שכתבנו בסמוך יש לעיין אמאי עירובי חצירות חמירי משל תחומין ועי' מש"כ לבאר בזה מהר"ם על תוס'  **ביאור שיטת רש"י** פירש רש"י וכן מסיק ר"ת בתוס' דרישא דמתני' מיירי בעירובי תחומין ומתוך כך צ"ע רש"י בגיטין ו שפירשה בעירובי חצירות וכן הקשו עליו תוס' שם וכתבו הקרבן נתנאל בסוגיין אות פ' וכן מהר"ץ חיות דשיטת רש"י בגיטין היא כדעת ר"ת מעיקרא שהיה מפרש דעירובי חצירות חמירי טפי ובזה ביארו דברי הרא"ש בעירובין סו"פ הדר סי' כ"ג שהביא פירש"י איפכא מפירושו בסוגיין דכוונתו לפירש"י ברם יש לעיין הלא גם רש"י במתני' נקט תרוייהו עירובי תחומין וחצירות וגם בדברי הרא"ש צ"ע שפירש הגמ' כר"ת ורש"י ואפילו הכי פירש הא דכתיב ופקדת נוך' בעירובי חצירות והקרבן נתנאל אות נ' כתב להגיה בדבריו ולכאורה יש לפרש דרישא דמתני' שפיר קאי אף על עירובי חצירות דסמוך לחשיכה צריך להזכירן ולא מבעוד יום ואדרבה עירובי תחומין לכאורה ראוי שיזכירם מבעוד יום שצריך להספיק לילך לסוף אלפים אמה להניח העירוב אלא שדקדוק המשנה דדוקא עם חשיכה ולא בספק חשיכה שייך רק על עירובי תחומין דחמירי מעירובי חצירות דשרי אף בספק חשיכה ועיין בתו"ח במשניות ובב"ח רסא ג שתי' בדומה לזה. וע"ע חי' הגהות על הטור סי' ר"ס בשם מהרל"ח ט"ז רסא ב וחי' חת"ס בסוגיין.

**ואמר רבא אמרו לו שנים צא וערב עלינו וכו'** יש לדון במה איירי בעירובי תחומין או עירובי חצירות, רש"י פירשה בעירובי תחומין כפשטות הלשון צא וערב עלינו וביארו תוס' דאע"ג דרש"י גופיה מוקי רישא דמתני' דספק חשיכה אין מערבין בעירובי תחומין הני מילי לכתחילה אבל דיעבד כשר וכן פסק הרמב"ם עירובין ו יג והשו"ע סי' תטו ג ברם תוס' והראשונים הקשו דמוכח בעירובין דאף דיעבד לא מהני הנחת עירובי תחומין בין השמשות אלא א"כ הוחזק בכשרות מתחילה על כן פירשו הראשונים תוס רמב"ן רשב"א ריטב"א רא"ש ר"ן מאירי דבעירובי חצירות מיירי ובישוב שיטת רש"י והרמב"ם עי' מגיד משנה שם מגיני שלמה ופני יהושע בסוגיין ועוד. ועיין בב"י בסי' שצ"ג שרש"י מודה דק"ו בעירובי חצרות שהם יותר קלים אמנם עיי"ש בהגהה מה שהביא בשם כנה"ג לא כן.

**זה שעירב עליו מבעו"י נאכל עירובו כו'** מה הדין עירב בין השמשות ונאכל עירובו בין השמשות כתב הרא"ש סי' כ בשם רבינו יונה ודוקא עירב עליו מבעו"י ונאכל עירובו ביה"ש ולאחד עירב ביה"ש ונאכל עירובו משתחשך אבל עירב עליו ביה"ש ונאכל עירובו ביה"ש לא הוי עירוב ולא אמרינן מקצתו יום ומקצתו לילה הוי דכולי האי לא אקילו רבנן לשוויי ביה"ש לגבי האי עירוב מקצתו מן היום ומקצתו מן הלילה והא דאמרינן ביה"ש מקצתו מן היום ומקצתו מן הלילה לחומרא הוא דאמר ולא לקולא ועי' רש"ש שלפי דברי רבינו יונה ניחא הערת תוס' ד"ה נאכל אמאי נקט בסיפא ונאכל עירובו משחשיכה. כתב הרמב"ן ואע"ג דדמיא למאי דאמרינן בעלמא בבאין לישאל בבת אחת שניהם טמאים הכא בין השמשות ספיקא הוא ועירובו דרבנן וספיקא דרבנן לקולא ולא אמרינן בכה"ג ממה נפשך, וראה עוד פני יהושע ראש יוסף ש"ך יו"ד קיא יט ומשנה למלך חמץ ומצה ב יא,

**ת"ר בין השמשות וכו'** נחלקו הראשונים מהו שקיעת החמה ויסוד המחלוקת בסתירה מפסחים עיין בפי' ר"ת לה.