בתערובת שנאמר בה דין ימותו
קטגוריות: ש_ס / מט קינים / קינים - הרב נחמן זילברמן

**בתערובת שנאמר בה דין ימותו, אי אמרי' כיון דחייל תו לא פקע**

**א**

פ"ב מ"ג. במתני' איירי בז' נשים לזו קן אחת לזו ב' לזו ג' וכו', ופרח מבעלת הא' לב' ומב' פרח לג' וכו' וחזר, דהראשונה ושניה אין להם כלום, שלישית יש לה קן א', רביעית ב', חמישית ג', שישית ד', שביעית ו'. חזר ופרח שוב וחזר, שלישית ורביעית אין להם כלום, חמישית יש לה א', שישית ב', שביעית ה'.

במפרש כ' דהא דפרח וחזר שוב, לא איירי כברישא דפרח מא' לב' ומב' לג' וכו', אלא איירי שהתחיל לפרוח מג' לד' ומד' לה' וכו', אבל מראשונה ושניה לא פרח, דאילו פרח מא' או מב' ימותו כל הקינים, דהא אחר שנקבע שראשונה ושניה אין להם כלום, דינן שימותו כולן, וא"כ הוי כפרח מן המתות לסתומות שימותו כולן. ברא"ש הביא ביאור זה ודחאו, דראשונה ושניה אין להם דין מתות שאוסרות כל התערובת דאין כאן אלא ספק ספיקא.

ויש להק' הא בכולה מכילתין מבואר להדיא דאין מקילין משום ס"ס, דהא רבים מן האופנים שדיברו בהם המשניות יש בהם הרבה צדדים להקל, ובפרט במשנתינו זו, דכל החשש הוא שמא אותו שפרח מן הראשונה לשניה לא פרח ממנה אלא נשאר שם ובמקומו פרח אחר, וכן משלישית לרביעית פרח דווקא אחר וכו', וגם אחר זה כל החשש הוא דווקא שיקרבו ב' הפורחים מאותו קן שניהם לחטאת או שניהם לעולה וכו' אף דיש כאן הרבה צדדי ספק להקל, אלא צ"ל דבכל מכילתין לא הקילו בס"ס [אולי משום חומרא דקדשים, וכבר עמד בזה ביעיר קינו], וא"כ איך כ' הרא"ש דהכא אין לחוש לדין מתות משום ס"ס.

וצ"ל דאין כוונת הרא"ש לדין ס"ס, אלא דרק בחטאות המתות כגון חטאת שנתכפרו בעליה או מתו בעליה, דחל בהם דין מיתה ודאי, בהם נאמרה ההלכה שאם נפלו לתערובת ימותו כולן, אבל ראשונה ושניה שדין מיתה שלהם הוא מפני שאין ידוע אם להקריבם חטאת או עולה, אין בהם דין ימותו חיובי אלא דאין אפשרות להקריבם, ולכן אם נפלו לתערובת אין טעם שיאסרו את כולה, אלא ידונו את כל התערובת מתחילה, אלו ראויים לחטאת ואלו לעולה.

ובאמת גם הרא"ש מודה למפרש דחזר ופרח דמתני' איירי דווקא שהתחיל לפרוח משלישית לרביעית ולא מראשונה ושניה, ומטעם אחר, דחיישי' שיפרחו ב' פרידותיה של הראשונה לקינים האחרים, וכיון שקרבה אחת מהם לעולה נקבעה השניה לחטאת או להיפך, ושוב לא יוכלו להקריב כלום, וכ"כ הרז"ה[[1]](#footnote-1).

**ב**

והנה המפרש חולק על הרא"ש כנ"ל, וס"ל דגם ראשונה ושניה יש להם דין מתות שאוסרות כל התערובת, ומבואר דלא ניח"ל בטענת הרא"ש דהוי כס"ס, ונראה דפליגי ביסוד דין ימותו כולן, דלדעת המפרש כיון שחל דין ימותו על של ראשונה ושניה, תו לא פקע אפי' נפלו לתערובת אחרת ואוסרין את כולן, ואילו לרא"ש כיון דאין בהן דין ימותו חיובי, אי נפלו לתערובת פקע דין ימותו מהם.

ולכאו' יש להביא ראיה למפרש, דבסיפא דמתני' נחלקו תנאים בפרח וחזר פעם שלישית דלת"ק שביעית מקריבה רק ד' ולי"א לא הפסידה שביעית כלום, ופי' הראשונים דכיון דרק השביעית מקריבה אין לה לחוש ואינה מפסידה מפריחה שלישית כלום, דכשם שקודם פריחה זו הקריבה ה' ה"ה אחר פריחה זו. וק' דכיון דאין לחוש היה ראוי שתקריב שביעית את כל הז' קינים, ובראשונים כתבו להדיא דמלשון המשנה לא הפסידה מבואר שאינה מפסידה עוד קן אבל אינה מרויחה, וצ"ב הטעם בזה[[2]](#footnote-2).

אלא צ"ל דכיון דחל כבר דין מיתה על ב' קינים מתוך הז' תו לא פקע מן התערובת דין ימותו, והיינו כהמפרש, ולכאו' מפשטות לשון הרא"ש משמע דגם הוא מודה דשביעית אינה מקריבה אלא ה', והא לדעת הרא"ש ל"א כיון דחייל תו לא פקע כנ"ל. ועוד דק"ו הוא, דאי בתערובת שחל על כולה דין ימותו לא אמרי' תו לא פקע, כ"ש דבתערובת שחל בה דין שרק חלק ממנה ימות דאין בזה דין מיתה ודאי על שום פרידה, בזה ודאי היה ראוי יותר דלא נימא כיון דחייל תו לא פקע.

ונראה בביאו"ד הרא"ש דבז' קינים ודאי אמרי' תו לא פקע אף שלא חל דין מיתה על כולה, מפני שעכ"פ התערובת שחל בה דין מיתה נשארה כמות שהיא, ולא נתפזרה ממקומה אלא נשתנה מצבה, דמעתה א"צ להמית חלקה אלא ניתן להקריבה כולה, משא"כ בראשונה ושניה אף דהדין מיתה דידהו חמיר יותר, דהא חל דין מיתה על כל התערובת, מ"מ כיון שנעקרה כל התערובת ממקומה ונתערבה בקינים אחרים שבהם אין דין מיתה, בזה ס"ל להרא"ש דנתבטל ממנה שמה המקורי ונעשו כל הגוזלים שפרחו ממנה טפלים לקינים שפרחו אליהם ובטל מהם דין מיתה.

עוד יתכן לבאר, דלדעת הרא"ש לא אמרי' כיון דחייל דין מיתה תו לא פקע, והא דהשביעית אינה מקריבה את כל הז' קינים, הוא משום גזירה, דומיא דשאר הגזירות שמצינו בדברי הראשונים במתני'.

עוד יתכן לבאר באופן מחודש, דדעת הרא"ש דדין ימותו האמור בראשונה ושניה אינו דין מיתה מוחלט, אלא הוא שווה בדרגתו לדין ימותו האמור בשלישית רביעית חמישית ושישית, היינו דבכולן נאמר דימותו ב' קינים מתוך התערובת, אלא דבראשונה ושניה ממילא מתות כולן דאין להן יותר מב' קינים, אבל כשפרחו מראשונה ושניה ונתערבו באחרות אין על הפורחות דין מיתה מוחלט, אלא על כל פרידה רובץ דין ימותו בשיעור של ב' קינים מתוך התערובת, דלעולם הדין ימותו הוא בשיעור שחל על התערובת, ולכן לא יתכן שבמקום שהגיעו הפרידות אליו יחול דין מיתה מוחלט, אלא גם שם יחול רק דין מיתה בשיעור ב' קינים מן התערובת, ועיין.

**ג**

לעיל מ"ב שנינו דב' נשים שלכל אחת ב' קינים, ופרח גוזל מזו לזו ושוב חזר גוזל מזו לזו, כל אחת מקריבה ב' פרידות מתוך שלה והשאר ימותו. ובמפרש שם כ' דה"ה דיכולה אחת להקריב ג' וחברתה תקריב א' דהיינו הך, אמנם ברא"ש וברז"ה לא נזכר אלא שתקריב כל אחת ב', וברא"ש הוסיף דעכ"פ יכולה אחת להקריב ב' חטאות וחברתה ב' עולות, אבל לא הזכיר שאחת תקריב ג' וחברתה א'.

ויש להק' לדעת המפרש למה לא כתב גם שיכולה אחת להקריב ד' והשניה לא תקריב כלום. וי"ל דהנה כשפרח ועדיין לא חזר הרי נקבע דין על ב' הקבוצות, דעל של השלש חל דין דיקרבו ב' ותמות אחת, ועל הקבוצה של החמש חל דין יקרבו ד' ותמות אחת, וא"כ אף כשחזר ופרח מן הה' לג', אין להקריב ד' מקבוצה אחת דכבר חל בכל קבוצה דין מיתה על פרידה אחת, וכיון דחייל תו לא פקע.

ואין להק' דא"כ בעלת הג' לא תקריב אפי' ג', דהא לבד מדין מיתה שחל בה על גוזל אחד, עוד יתוסף בה דין מיתה על גוזל נוסף מחמת הגוזל שפרח אליה מן הקבוצה של החמש שחל בהם דין מיתה על אחד. זה אינו דדין מיתה לא חל על פרידה מסוימת אלא על כל הקבוצה יחד, וא"כ על הפורשת מן החמש לא חל דין מיתה אלא נשאר על הנותרות שם. ואף דנת' לעיל דלדעת המפרש אמרי' דין מיתה אף בגוזלים שפרחו מראשונה ושניה, יש לחלק דהתם חיישי' שפרחו כולן, אבל הכא שנשארו ד' מן הה' במקומם ולא פרח אלא אחד, נשאר על הנותרים הדין מיתה[[3]](#footnote-3).

אמנם בדעת הרא"ש והרז"ה שכתבו שכל אחת תקריב ב' יל"ע, דלכאו' משמע קצת דסברי דא"א שתקריב אחת ג' ואחת א', כיון דיש אצל בעלת הג' ב' פרידות שחל בהם דין מיתה, והא נת' לעיל בדעתם [בביאור הראשון שבאות ב'] דאפי' ראשונה ושניה שפרחו לא חיישי' להו, דאמרי' כיון שפרחו ממקומם פקע מהם דין מיתה, וא"כ אין ראוי שיהיה אצל בעלת הג' דין מיתה על ב', אמנם לביאורים הנוספים בדעת הרא"ש ניחא.

1. ונפק"מ לדינא בין הרא"ש והרז"ה למפרש, באופן שבאמת גם בפריחה שניה פרח מראשונה לשניה ולשלישית וכו', דלרא"ש והרז"ה אפשר עכ"פ להקריב קן אחת, א' עולה וא' חטאת, דבזה אין שום חשש, ורק אחר שהקריב קן זו נאסרו כל השאר, אבל למפרש דיש כאן דין תערובת דמתות, א"כ ימותו כולן ממש, וכן נראה מלשון המפרש דימותו כולן ממש.

   ובאמת הדברים מפורשים בפי' הראב"ד [מכת"י בעל המלאכת שלמה, נדפס בסוף משניות קינים] דהוא פליג על שאר הראשונים וס"ל דחזר ופרח דמתני' איירי כשפרח שוב מראשונה לשניה וכו' ולא שהתחיל משלישית, וכ' לפי"ז דמתני' איירי בלא נמלך והקריב, דאי בנמלך נאמר לו שלא יקריב אלא א' עולה וא' חטאת ולא יותר, דיש לחוש שמא פרחו ב' הפרידות של הראשונה לשל אחרות ואם תקרב אחת מהן לעולה תוכרח השניה להקרב לחטאת וכן להיפך. ושוב הוסיף עוד י"ל דאפי' א' עולה וא' חטאת א"א להקריב, דכבר חל על אלו שאצל הראשונה דין ימותו, ואוסרות את כל התערובת לגמרי, וכ' שלזה נתכוונה סיפא דמתני' דאם פרח מן המתות ימותו כולן. [↑](#footnote-ref-1)
2. בקן מפורשת למד בדעת הגר"א דבאמת שביעית מקריבה ז' לדעת הי"א, יעו' לשון הגר"א על המשניות וצ"ע. [↑](#footnote-ref-2)
3. עוד יתכן לבאר דעת המפרש באופ"א דדווקא הוצרך להזכיר שיכולה אחת להקריב ג' דיש בזה חידוש בדיני ממונות, דכשכל אחת מקריבה ב', הרי הקריבה א' משלה ודאי ועוד שניים ספק, ולכן צריכה כל אחת להביא א' ודאי וב' ספק או שיביאו ב' קינים ויתנו כמבואר ברא"ש, ואילו כשאחת הקריבה ג' ואחת א', הרי המקריבה ג' הקריבה ג' ודאי וא' ספק והשניה הקריבה ב' ספק, וא"כ צריכה השניה להביא ב' ודאי וב' ספק והמקריבה ג' תביא א' ספק [ואפי' יביאו ב' קינים ויתנו, מ"מ אחת מהן תצטרך לשלם רוב הממון], ולכן הזכיר המפרש חידוש זה דלא חיישי' להכי דכל שהגיעה ראשונה יכולה להקריב כרצונה והשניה תפסיד, אבל בהקרבת ד' אין חידוש דאין למקריבה ד' רווח יותר מאם תקריב היא ג' וחברתה א' דבלא"ה אין לה אלא ג' ודאי וא' ספק. [↑](#footnote-ref-3)