חבורה יא
קטגוריות: ש_ס / מ מנחות / מנחות חבורות - הרב משה יפהן

חבורה יא

למדנו בסוגיין סברת רב דבא להתיר ולא התיר נפסל. והנה הגרא"י חקר האם הפסול הוא פסול חדש דבא להכשיר ולא הכשיר או דזה סיבה מדוע נפסל לגמרי משום מחשבה הפוסלת. דכיוון דבא להכשיר ולא הכשיר זהו סברא דבכהא"ג יפסל לגמרי משום מחשבה הפוסלת ולכאורה הביאור הוא גם לפי דרכו דבאמת זהו חידוש במחשבת פסול שאינה חלה לפסול לגמרי כיוון שעושה פסול ונאמר דאין לך בו אלא חידושו אמנם בקרבן שבא להכשיר אז כאין יש יותר סברא שהפסול יחול לגמרי אמנם הפסול יחול מצד המחשבה.. אמנם עדיין נראה דאין סברא זו ברורה כלל מדוע שיהא צירוף בין שני הדברים וכל חקירה זו נראה לי דשייכת דווקא לפי מה דאמר הגרי"ז דהוי מחשבה הפוסלת אמנם לדרכינו דהוי עקירת הלשמה לכאורה ברור דלא שייך לצרף בין שני הדברים דאין סברא דהעקירה תפסול יותר במקום שבא להכשיר ולא הכשיר. ורצה הגרא"י להוכיח כסברא השנייה. דמבואר בגמרא דהקשתה דאם האמת הוא כסברת רב ליתני במתני' מנחת העומר דפסולה. והקשה הגרא"י דלכאורה התשובה פשוטה. דהמשנה לא כתבה את זה משום שהמשנה דיברה על פסול של שלא לשמה ולא על פסולים אחרים אמנם דחה הגרא"י ראיה זו דיתכן שקושיית הגמרא נסובה על זה דכתוב דכל המנחות כשרות חוץ מאופנים אלו ועל זה הקשתה הגמרא לדעת רב איך יתכן לומר דבאופן זה כשר. ועל זה תירצה הגמרא דהמשנה לא דיברה על אופנים אלו דהם כשרים.

והנה באמת הגרי"ד הקשה על רש"י דביאר על עצם המימרא של רב דמנחת העומר פסולה וכתב רש"י פסולה מהקטיר ושייריה אין נאכלין. והקשה הגרי"ד מה חידש רש"י פשיטא דאם היא פסולה שייריה אין נאכלין דאין מה שיתיר את שייריה באכילה. ובשלמא בדף ב כתב רש"י בשלא לשמה דכשרים והקומץ נקטר ושייריה נאכלין הוי חידוש דכשר לגמרי אף להכשר אכילה אבל כלפי פסולים מה חידוש איכא.

והנה באמת יש לחקור במנחת חוטא שהיא פסולה והקטיר הקומץ האם זה מתיר את השיירים באכילה. והנה מצינו בפיגול דבמשלה בהן האור בקומץ פיגול פקע פיגול ממנו ואפילו ירדו יש לו דין הקטרה ואם כן יש לדון באופן שמשלה בהן האור בקומץ האם יתכן שהשיריים יותרו באכילה.

והנה זה תלוי במחלוקתנו אם הגרי"ז. דלדעת הגרי"ז דהוי פסול מחשבה הרי הוא פסול בכל המנחה ולא יעזור דמשלה בהן האור בקומץ אבל מכל מקום כבר חל פסול בשיריים ואין מה שיסלק את הפסול אמנם לדרכינו דביארנו דהוי פסול עבודה משום שהעבודה נעשית שלא לשמה וחסר בה את הלשמה ופסח וחטאת זה מעכב. אמנם זה פסול רק בקומץ ולא בשירים ואם כן יש לדון דבאופן שמשלה בהן האור או על כל פנים באופן שנראה להלן שכלי שרת מקדש פסולין ליזרק לכתחילה ואם כן אם קמץ שלא לשמה ואחר כך נתן בכלי שרת שלדעת רש"י כלי שרת מקדש פסולין אפילו ליקרב לכתחילה. ולהתיר. אם כן באופן זה היה צריך להתיר את השיריים [ אין הכוונה שם שירצה אבל מכל מקום הקוצץ עצמו הוכשר ונסתלק פסולו] ובזה נתחדש שכיון שנקמץ שלא לשמה ולא פועל הכשר אז חל פסול בעצם הקרבן דבא להכשיר ולא הכשיר אינו רק פסול עבודה אלא פסול קרבן שהקרבן לא קרב כפי עיקר קדושותו וזהו פסול בעצם הקרבן וממילא גם באופן זה שייריה אינם נאכלים ומדויק באמת דחידוש זה דפסולה מהקטיר ושייריה אין נאכלין לא הביא רש"י במשנה לגבי דין הפסול של שלא לשמה בשום מקום אלא רק לגבי מילתא דרב וזה באמת מדויק כדברינו דשלא לשמה הוי פסול עבודה אבל בא להתיר ולא התיר שייך לדון דהוי פסול קרבן ועצם הקרבן נפסל.

[ למעשה יש להביא ראיה להגרי"ז מהתוספתא פ"ג קרבנות דשם מבואר דזה הכלל דכל הנפסל במחשבה לא יחזור הכשר ויקבל. ושם התוספתא דיבר גם מענין של שלא לשמה לכאורה מבואר להדיא בתוספתא דהוי פסול קרבן דלדרכינו מדוע לא יחזור הכשר ויקבל. אמנם באמת מדברי הגאון שם מבואר להדיא דהוי פסול עבודה דדחק לומר דזה הכלל מתייחס רק לחוץ לזמנו חוץ למקומו ולא לשלא לשמה שהוזכר לעיל ולכאורה הטעם הוא שהוכרח לומר כן זהו משום שסבר דשלא לשמה הוי פסול עבודה כדברינו ויחזור הכשר ויקבל. אמנם באמת דברי הגאון שם מחודשים בפשט דמשמע להדיא דלעיל דיבר התוספתא גם מענינא דשלא לשמה.

אמנם באמת נראה מתוך התוספתא שם דהנושא היה אחר דהנה שם כתוב כלל דאם נפסלה הקבלה במעשה כגון שקיבל בשמאל או בכלי חול יחזור הכשר ויקבל. ואם כבר יש דם בכוס יזרקהו. והנה יש לעיין דפשיטא ואפילו א"ת דיש בזה חידוש דלא צריך לקבל את כל דם הנפש אבל איזה כלל יש בזה דזהו פשיטא דמה"ת דיפסל שאר הדם כשחלק מהדם לא התקבל. אמנם הנראה דשם איירי וכפי שמדויק שם בתוספותא דהשלים את שאר העבודות ועשה כבר זריקה ויש כלל דזריקת דם עושה את שאר הדם הנשאר בכוסות שיירים אפילו בזריקה פסולה ובזה דן התוספותא דדין זה נאמר רק כלפי קבלה שלא לשמה כמו שמצינו לגבי קבלה של חוץ לזמנו וחוץ למקומו דהזריקה עושה שיריים כיוון דהפסול הוא רק העדר הלשמה אמנם אם היה פסול בעצם הקבלה אין זריקת פסול עושה שיריים. והנה לפי זה מבואר דכל הפסול הוא משום השיירים ומבואר דאם לא היה חל שירים כגון שלא עשה זריקה לאחר הקבלה יחזור הכשר ויקבל. ומבואר גם לפי פירוש זה דלא כהגרי"ז.]

הנה הסדר באשם מצורע הוא דהוא משולח משלשה מחנות כל זמן ימי הסגרו [וזהו הנקרא מצורע מוסגר] וכשנטהר מצרעתו מביא שני ציפורים ושוחט אחד ומזה מדמה וכו/ ומשלח אחת. ולאחמ"כ מותר בב' מחנות ומשולח ממחנה שכינה יש את ימי סיפורו שבעה ימים ולאחמ"כ מביא את הקרבנות והאשם מטהרו.

רש"י כתב דאשם מצורע מכשירו לבוא במחנה והקשה הש"מ הרי הוא כבר מותר במחנה מאחר שהביא את הציפורים. וביאר דמתירו לאכול בקדשים. וכמבואר במשנה בנגעים פי"ד משנה ג'. דהכפרה רק מעכבת מלאכול בקדשים וכלפי זה הוא מכשירו. והנה במה שרש"י כתב לבוא במחנה לכאורה אפשר שכוונתו למחנה שכינה וכעי"ז מצינו ברמב"ם כמו שהוכיח הגרא"י יעוין בחידושין.

אמנם רש"י להלן כתב שמתירו לבוא בקהל. והנה זה בוודאי קשה. והנה באמת עיין במשנה נגעים פי"ד דמבואר דיש שלש מתירים במצורע דביום השביעי לאחר תגלחת וכיבוס בגדים וטבילה הוא טהור מלטמא אחרים העריב שמשו אוכל בתרומה הביא כפרתו אוכל בקדשים. והנה יש לעיין מה דינו לגבי תשמיש המיטה דהרי כל שבעת הימים אסור בתשמיש המיטה שיש לו דין נידוי ועדיין הוא מנודה מהקהל הגם שהוא מותר להיכנס. ובפשוטו היה נראה דהותר על ידי התגלחת והטבילה וכדין הטומאה והוא רק מחוסר כיפורים.