כלים פי_ב מ_ד
קטגוריות: ש_ס / נא כלים / כלים עניינים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / כלים ב_מ

**כלים פי"ב מ"ד**

א] **מסמר הגרע טמא,** הרמב"ם בפיהמ"ש ובפ"י מכלים ה"ג פירש שהוא הכלי שמקיזין בו, והראב"ד שם השיג ע"ז מהא דתניא בתוספתא דטהור משום שלא נעשה אלא לשמש את הקרקע, וכן הק' הר"ש והרא"ש על פי' זה, ועיי"ש בכס"מ שכתב לישב ד' הרמב"ם, דאפשר שבתוספתא מחשיב האיזמל שמקיזים בו שהוא משמש עם הקרקע מפני שהמוקז סומך זרועו על עץ תקוע בקרקע, ותנא דמתניתין לא חשיב מפני כך משמש עם הקרקע ולפיכך טמא, עכ"ד, והאחרונים הק' ע"ז, דמה לי שהמוקז סומך זרועו על עץ תקוע בקרקע, הרי האיזמל עצמו אינו משמש עם הקרקע, גם צ"ע, שהרי דעת הרמב"ם לעיל פי"א מ"ב מבוארת, דכל הא דהמשמש עם הקרקע טהור, הוא רק כשנעשה לחברו בקרקע, וכמש"נ שם אות ח', וא"כ הכא שאין האיזמל עשוי לחברו בקרקע, מ"ט דמ"ד דהוא טהור.

והנה בהגה' הגר"א לתוספתא גריס, דמסמר הגרע טמא ומסמר אבן השעות טהור מפני שנעשה לשמש את הקרקע, וכבר כתב במי"ט דלפ"ז מתישב היטב פי' הרמב"ם, ובהגה' הגר"א לר"ש גריס מסמר הגרדי טהור וכו', וכתב בחזו"א סימן ט"ו סק"ז דלפ"ז מתישב ד' הרמב"ם, ועיי"ש מה שפירש לגיר' זו.

ב] והר"ש הביא די"מ דהוא מסמר של נפחים שקבוע בסדן וכו', ובתפא"י כתב דהא דלא מטהרינן לי' משום מחובר לטהור, הוא משום דהמסמר הוא עיקר הכלי והסדן הוא טפל לו, ובמשנ"א כתב דהוא משום שאינו משמש לסדן כלום והוא כלי קודם שקבעו, ובחזו"א שם כתב דצ"ל דאינו קבוע תמיד אלא נוטלו לפעמים, וע"כ לא מטהרינן לי' משום מחובר לטהור, ועיי"ש שכתב עוד דאפשר דמיירי שאינו נותנו בסדן אלא בשעת מלאכה, ואפ"ה מטהר ר"ש כיון דאין תשמישו אלא בקביעות בסדן, עכ"ד.

ג] והראב"ד בהל' כלים שם כתב, דהוא מסמר שתוקעין אותו בקרקע ותולין בו הכלי שמקבל דם הקזה, וי"א מסמר ארוך הוא שהמוקז סומך בו את זרועו בשעת הקזה, עכ"ד, וטעמא דתנא דמתניתין דטמא ולא מטהר לי' משום דמשמש עם הקרקע, כתב בחזו"א שם דהוא משום דאינם מתמידים קביעותם בקרקע, ועי' אג"מ יו"ד ח"א סימן קט"ז ענף ג', וי"ל עוד דס"ל דלא חשיב משמש עם הקרקע, אלא בשהוא משמש לצורך הקרקע, וכמש"כ באבנ"ז יו"ד סימן רע"ג סק"ב, ועמש"נ בזה לעיל פי"א מ"ב אות י"ח.

ד] **ושל אבן השעות טהור ור"צ מטמא,** הר"ש והרא"ש פירשו דיש בה מסמרים לכוין השעות, ובתוי"ט כתב דלפי' זה לא היו בה קוים, אלא ע"י המסמרים עצמן הי' נודע השעה, אך הרמב"ם פירש דרושמין בה קוים ישרים כתובין עליהן שמות השעות בעיגול, ובמרכז העיגול ניצב מסמר א', וע"י שיכוין צל המסמר לקו מן הקוים, ידע כמה שעות עברו מן היום, ועמד התוי"ט ע"ד הרע"ב שהרכיב ב' הפירושים.

ובטעמא דרבנן דמטהרי, פירש הראב"ד בפ"ג מעדיות, דהוא משום שאינו משמש אלא לצל וע"כ לא חשיב ככלי, ור' צדוק חשיב לי' ככלי, ובחזו"א סימן ט"ו סק"ז פירש דהא דלרבנן לא חשיב כלי, הוא משום דבכל דבר יכול לשמש זה השימוש שאינו אלא לעשות צל, ויל"פ עוד, דכיון שאינו משמש אלא לצל, לא חשיב כעושה מלאכה בגופו, וע"כ אין עליו תורת כלי.

וגיר' הגר"א בהגה' לתוספתא, דהא דמסמר אבן השעות טהור הוא משום דמשמש עם הקרקע, ועי' בתפא"י מה שפירש בזה, ובחזו"א שם דן לפרש דטעמא דרבנן הוא משום דס"ל דהאבן הוא העושה המלאכה והמסמר מחובר לטהור והוא טהור, ור"צ דמטמא סבר דהמסמר הוא העושה המלאכה וגם האבן טמא, וכעי"ז כתבו במשנ"א ובסד"ט.

ה] **וארון של גרוסות ר' צדוק מטמא וחכמים מטהרין,** הר"ש פירש בפי' קמא דטעמא דחכמים דמטהרין הוא משום דהוי כלי עץ העשוי לנחת, ובחזו"א סימן ט"ו סק"ז הק' ע"ז, דא"כ אדתני עגלה של מתכת טמאה לפלוג וליתני בדידה דאם של מתכת טמאה, ועוד אם היא עשוי' לנחת מה עגלה יש לה דקתני היתה עגלה שלה כו', וצ"ע בזה.

ובטעמא דר' צדוק דמטמא פירש הר"ש דהוא משום דפעמים מטלטלין אותו לתקנו, ובמשנ"ח הק' ע"ז, דמה מהני הא דפעמים מטלטלין אותו לתקנו, הרי אינו מטלטל מלא, וכתב דט"ס הוא וצ"ל דפעמים מתקנין אותו לטלטלו, וכ"כ הרע"ב במס' עדיות, ור"ל שמתקנין אותו להיטלטל מלא, ובמשנ"א הק' ע"ז שהרי קי"ל כר""י לקמן רפט"ו דבעינן שיהא עשוי מתחילתו להיטלטל רק מלא, וזה שעדין לא נתקן לכך אין בו טומאה, ?עמש"נ לקמן שם בביאור הפלוגתא בזה, ויל"ד עפי"ז הכא?, ובמי נפתוח פרפר ל"ה ב' הובא בתוא"ש כתב לישב ד' הר"ש, דאיכא תרי גווני דכלי העשוי לנחת, הא' הוא כלי המחזיק מ"ס דאינו מטלטל מלא פן ישבר, והב' הוא כלי העשוי לנחת אף בהיות בית קיבולו דבר מועט, ובאופן הב' לא חשיב כעשוי לנחת אלא אם אין דרכו להתטלטל בין מלא ובין ריקן, אך אם דרכו להתטלטל באיזה אופן שיהי' כבר בטל ממנו שם עשוי לנחת, עיי"ש בדבריו. ?ועי' חזו"א סימן כ"ג סקי"ט שכתב ע"ז שזה אינו, עיי"ש, ונת' בזה להלן פט"ו מ"א?.

ו] ובפי' בתרא פי' הר"ש דמיירי במסמר של ארון ומטהרי רבנן משום דאינו עשוי אלא לחיזוק, ועד"ז פירש הראב"ד בפ"ג דעדיות, ואך שפירש דאין נועץ המסמר בארון, אלא נועץ המסמר בעגלה בצד הארון כדי להדקו שלא ימוט ויפול, וזה דלא כמו שפירש הר"ש דהמסמר הוא בריחים של גרוסות, ובחזו"א שם כתב דאע"ג דמנעול טמא, מסמר לא חשיב כלי בהא תשמיש, א"נ דחשיב אין לו שם בפנ"ע אלא כתשמיש כלים וכטבעת שחוגר בה מתניו, ור"צ חשיב להאי מסמר תשמיש מיוחד וחשיב לי' כלי. עכ"ד.?ועמש"נ להלן מ"ה אות ? בדין מסמרים?.

ז] והרמב"ם פירש דהוא ארון העשוי שלא במלאכת מחשבת, ונחלקו אם יש עליו תורת כלי, ובפיהמ"ש בפ"ג דעדיות הוסיף הרמב"ם שלא הי' בתבנית הכלים, והמאירי שם כתב שכמעט שאינה בצורת כלי נגמר או מתוקן.

ח] והראב"ד בעדיות הביא די"מ דפליגי בארון עצמו, והטעם מפני שדרכו לעשות לו עגלה להוליכה עלי' לשוק ולהביאו מן השוק, וע"כ ס"ל לרבנן דכיון שדרכן בכך כמי שהוא עתיד לעשותה דמי והוא טהור עד שיעשה לחברה לו, ור"צ סבר דכיון שלא חשב לעשותה, טמא משנגמרה מלאכתה, ועיי"ש שכתב דאפשר שהן חולקין בו ובמסמר שלו המחברו עם העגלה, ועי' עוד בפי' הר"ש סיריליאו שהובא במלאכת שלמה בעדיות שם שפירש בע"א.

ט] **היתה עגלה שלה של מתכת טמאה,** הראב"ד בעדיות פירש לפי' הי"מ, דעגלה של עץ טהורה בפ"ע לפי שאיננה מקבלת כלים אלא שמניחין עלי' הארון להוליכה, ועגלה של מתכת טמאה בפנ"ע מפני שהיא כלי לעצמה ופשוטי כלי מתכות טמאין, ולפי' קמא דהראב"ד דרישא קאי על המסמר הנעוץ בעגלה, נ' דזהו דתנן דאם היתה עגלה של מתכת דהעגלה טמאה, אף המסמר הנעוץ בה טמא, והר"ש והרא"ש פירשו דהעגלה עשוי' לתשמיש, ונ' דמפרשי כפי' הראב"ד דהא דתנן דטמאה היינו כשהיא בפנ"ע, וע"כ אם משום מה שהיא משמשת לארון, לא היתה טמאה קודם שחיברוה לארון, ורק משום שהיא עשוי' גם לתשמיש אחר, ה"ה טמאה בפנ"ע, וכ"כ בסד"ט.

י] והנה בל' הרמב"ם בפיהמ"ש ובפ"י מכלים ה"ו מ' דאף בשהיתה העגלה של מתכת, אין טמאה אלא העגלה אך הארון טהור,[[1]](#footnote-2) וכן מ' מלישנא דמתניתין דתני טמאה, ובחזו"א סימן ט"ו סק"ז לא כתב כן, וצ"ע, ויתכן דהוא משום שאין הארון מחובר לעגלה אלא מניחין אותו עלי', וכן נ' מל' הרמב"ם שם שכתב שהי' תחתיו עגלה, אך לפי' הי"מ שהביא הראב"ד מבו' דהארון הי' מחובר לעגלה, וע"כ אינו טמא קודם שיעשה העגלה לחברה לו, וגם לפמש"נ בד' הר"ש והרא"ש הי' הארון מחובר לעגלה, ואך דלדבריהם הרי הא דתנן דעגלה של מתכת טמאה, היינו כשהיא בפנ"ע, וע"כ אכתי אין הארון טמא, ורק העגלה טמאה שהיא כלי לעצמה.

אמנם בחי' הגר"א פירש דהא דתנן דהיתה עגלה שלה של מתכת טמאה, היינו דכה"ג אף הארון טמא, והוכיח מזה כפי' קמא דהר"ש דקאי על הארון עצמו, ובזה הוא דתנן דאם היתה עגלה של מתכת טמא אף הארון משום דהוא מחובר לטמא, אך לפי' בתרא דהר"ש דקאי על המסמר, מ"ט היכא דהעגלה של מתכת יהא טמא אף המסמר, עיי"ש.

1. ומ' בל' הרמב"ם בהל' כלים שם, דהא דקמ"ל מתני' דעגלה של מתכת טמאה, היינו דאף דהארון עצמו טהור, מ"מ העגלה טמאה, ולא חשיבא כמתכת המשמש את העץ, ועי' בתפא"י מה שפירש הטעם בזה. [↑](#footnote-ref-2)