ברכות פרק ט
קטגוריות: ש_ס / א ברכות / ברכות - הרב אי_ש סטפנסקי

**דף ס ע"ב**

**כי משא ידיה אומר ברוך אקב"ו ענט"י**

הקשו הראשונים איך יכל לברך כל הברכות עד עכשיו, הא אסור לברך שום ברכה בידים מטונפות, ואם אין ידיו מטונפות מדוע צריך ליטול עכשיו ידיו.

א. בשו"ת הרשב"א קנ"ג כתב בשם הר' יהודה בר ברזילי ברצלוני שצריך לברך כל הברכות אחר נט"י, שנאמר הכון לקראת אלוקיך ישראל, והגמ' סידרה את הברכות לפי סדר חיובן. ולפי"ז באמת אסור לברך קודם נט"י משום שידיו מטונפות, ורק לאחר מכן מברך הכל.

ב. הרשב"א שם תירץ דסתם ידים אינן פסולות לברכה, ולכן יכל לברך כל הברכות קודם נט"י. והוכיח מהא דהנוטל ידיו לפירות ה"ז מגסי הרוח. אך דחה דמסתבר שהישן על מטתו ידיו בחזקת מטונפות, וליכא לסתם ידים בחזקת כשרות. ולכן כתב דאיירי בניקה ידיו ברחיצת מים או בצרורות ושאר מדיי דמנקי, ולבסוף נוטל ידיו. ומה שצריך לנט"י י"ל דלתפלה לכתחילה צריך נטילה במים, וסתם ידים פסולות לתפלה. אך הרשב"א הזכיר גם ניקה ידיו ברחיצת מים ומכל מקום לא מהני לתפלה. וי"ל דהרשב"א לשיטתו שצריך נטילה משום בריאה חדשה.

ג. הרמב"ם פ"ז מתפלה ה"ט כתב שיש אומרים שמברך כל הברכות בבית הכנסת, וכתב שזה טעות, וצריך לברך כל ברכה בשעה שנתחייב בה מיד. והקשו עליו תר"י שמאחר שאין ידיו נקיות היאך יברך אותם. ומה שסדרו אותם בגמ' כך מפני שהם היו קדושים ונזהרים ורוחצין ידיהם, ולכן יכלו לומר כל הברכות כסדרן בנקיות, אך לדידן יסדר כולן אחר נט"י. (עי' במעדני יו"ט שהקשה על דבריו, שבגמ' מבואר שאף קודם רחיצת ידים היו מברכין. והביא מהלבוש שכתב שהם נזהרו שלא לטנף ידיהם כלל). ובדעת הרמב"ם צ"ל דאיירי באופן שיודע שידיו נקיות, או באופן שניקה אותם בכל מידי דמנקי. אך בדעת תר"י מבואר תירוץ נוסף על הקושיא הנ"ל, דבזמן הראשונים שמרו ידיהם אף בשנתם. ומה שצריך נט"י (לתר"י בזמנם ולהרמב"ם אף בזמנינו) י"ל משום שלתפלה אף סתם ידים פסולות, או משום בריאה חדשה.

ד. הרא"ש הוכיח מכאן שלא תקנו נט"י אלא לק"ש ותפלה. וביאר מעדני יו"ט דס"ל להרא"ש שמעיקר הדין אפילו ידים מטונפות כשרות לברכה כל עוד שאין עליהם צואה. ולכן יכלו לברך כל הברכות קודם שניקו ידיהם, ורק לתפלה צריך נט"י. ובדורות האחרונים הקפידו על נקיות ידים גם לק"ש ותפלה אך אין זה מעיקר הדין, ולכן אין צריך לברך ענט"י אלא כשבא להתפלל. ומש"כ הבית יוסף על דברי הרשב"א ומיהו וכו' היינו שברשב"א מבואר שאין לברך שום ברכה בידים מטונפות ודלא כהרא"ש.

עוד דנו הראשונים מדוע מברך ענט"י, בשלמא עצם הנטילה י"ל משום ק"ש ותפלה, דהם חמורים מסתם ברכות בתרתי, חדא דאף סתם ידים פסולות לתפלה, ועוד, דלכתחילה צריך רחיצה במים כדילפינן לעיל טו ע"א. אך מדוע מברך ענט"י, וכי בכל נטילה צריך לברך ענט"י.

א. דעת הרא"ש שכאשר נוטל ידיו בשביל ברכה וכדומה אין צריך לברך, ורק כאשר נוטל ידיו לק"ש ותפלה צריך לברך. ולפי מש"כ מעדני יו"ט ביאור דבריו דרק לק"ש ותפלה צריך נטילה מעיקר הדין. והוא הדין קודם מנחה וערבית צריך לברך אם ידיו מלוכלות כגון שעשה צרכיו וקינח או שהטיל מים ושפשף. (מדבריו משמע שאף שסתם ידים פסולות לתפלה מכל מקום אין על זה ברכה, וצ"ע).

וכתב דכיון שבדיעבד מהני אף לק"ש ותפלה בקינוח בעפר וצרורות ושאר מידי דמנקי, אם אין לו מים ומנקה בשאר מילי יברך על נקיות ידים.

ב. דעת הרשב"א תשובה קצ"א שמצד רוח רעה אין צריך לברך ענט"י, דלזה סגי ברחיצה ובגמ' בחולין קו ע"ב משמע שצריך לזה כל דיני נטילה לסעודה וכן המנהג. וכל שכן שאינו משום ק"ש ותפלה דלזה סגי ברחיצה ובדיעבד אף בנקיות בעלמא. אלא הוא דין חדש של נט"י בברכה משום שנעשה בבוקר בריאה חדשה, וצריך להודות לו על כך כשאר חיובי ברכות השחר, ולכן תקנו נט"י ככהן שמקדש ידיו ורגליו מהכיור, וכיון שברכה זו היא תקנה מחודשת בנטילה דוקא ועם כל דיני נט"י לסעודה לכן מברכין ענט"י. אך במנחה וערבית אפילו אם ידיו מטונפות אין צריך לברך, שהרי סגי לזה בנקיות בעלמא. (נראה שלפי הרשב"א מברך ענט"י בשחרית אפילו אם אינו מתפלל, דהדמיון לכהן שמקדש קודם עבודתו אינו מחמת התפלה אלא מחמת עצם הדבר שמשרת את הקב"ה בכל דבר שעושה, ומעמיד עצמו בכל יום לעבודת הקב"ה, וככהן שמקדש יו"ר בתחילת היום אפילו אין לו עבודה מסויימת, וצ"ע).

ג. דעת הראב"ד הובא בשו"ת הרשב"א סי' ק"צ, שבכל פעם שעושה צרכיו צריך ליטול ידים בברכה, שהרי אינו יכול לברך אשר יצר אלא בנקיות, וכיון שחייב לנקות ידיו יש לו לברך ענט"י, ודלא כהרא"ש הנ"ל שמעיקר הדין מותר לברך בידים מטונפות. והרשב"א נחלק עליו בשם רבינו יונה מתרי טעמי, חדא, דכיון דסגי בנקיות אין לו לברך בנוסח על נטילת ידים, וכמו שהטובל ידיו במקוה לסעודה אינו מברך על טבילת ידים לפי שסגי בנטילה, ולא ציונו על הטבילה, וכן כאן לא ציונו על הנטילה אלא על הנקיות, ולכן אפילו כשנוטל כיון שאינו מצוה לא שייך לברך וציונו על הנטילה. ועוד, דאפילו על נקיות לא יברך, שהרי זה הכשר בעלמא, ואין מצוה לנקות ידיו אלא שלא לברך בידים מטונפות. וכמו שהמסיר צואה מגופו כדי שיוכל לברך אינו טעון ברכה.

והנה הרמב"ם שם ה"ח כתב שביוה"כ ות"ב שאין שם רחיצה אינו מברך ענט"י. והשיג הראב"ד הא צריך ליטול ידיו אף ביוה"כ ות"ב משום נקיות או מפני רוח רעה, ואם כן צריך לברך כדרכו בכל יום. ומבואר בראב"ד שבכל יום צריך לברך ענט"י בין משום נקיות (כשיטתו שכל פעם שעושה צרכיו מברך ענט"י) בין משום רוח רעה. והנה להראב"ד אי אפשר ליישב את הגמ' כהרא"ש שמעיקר הדין מותר לברך כל הברכות קודם נט"י, שהרי נקט שמברך ענט"י בכל פעם שעושה צרכיו, ועל כרחיך שמעיקר הדין צריך נט"י. ואי אפשר לומר כהרשב"א דאיירי בניקה ידיו בתחילה שהרי להראב"ד על זה גופא צריך ברכה. ולכן צ"ל דאיירי בהיו ידיו נקיות כמש"כ תר"י והלבוש, ולכן יכול לברך כל הברכות, ואח"כ צריך ליטול ידיו בברכה משום רוח רעה. ועוד י"ל דאיירי בניקה ידיו בתחילה ומכל מקום יכול לדחות את הברכה על נקיות ידים עד שיטול משום רוח רעה ויברך על הכל ענט"י.

והעולה ג' שיטות מתי מברכים ענט"י, לשיטת הראב"ד כל דבר שמחייב נטילה מחייב ברכה, ואם ידיו מטונפות ורוצה לברך או ללמוד יברך ענט"י. וכן משום רוח רעה מברך. דעת הרא"ש שרק ק"ש ותפלה מחייב ברכה, לפי שחייב ליטול מעיקר הדין. ודעת הרשב"א דכל היכא שהנטילה היא הכשר בעלמא שיוכל לברך אין צריך ברכה, ואפילו ק"ש ותפלה, ורק בשחר מברך משום בריאה חדשה.

והנה בזוהר החמיר שלא לברך עד שיטול ידיו להוריד את הרוח רעה, דכתב ועד דיתעבר זוהמא מעל ידוי לא יברך. וזה סותר לסוגיא דידן שכל הברכות אומר קודם נט"י. ואף שכתב הרשב"א שמנקה ידיו בכל מידי, ותר"י כתבו דבזמנם היו ידיהם נקיות, מכל מקום רוח רעה איכא. ורק לפי' ה"ר יהודה ברצלוני אתי שפיר דמברך הכל לאחר נט"י. וצ"ל דהזוהר החמיר יותר מכפי עיקר הדין, והש"ס אזיל כפי עיקר הדין, וכן פסק השו"ע סי' כ"ג שמותר לברך קודם נט"י אם ניקה את ידיו בכל מידי דמנקי, כמש"כ המגן אברהם שם.

וצריך ביאור איך פסק השו"ע, כדעת הרא"ש או כדעת הרשב"א. דהנה בסי' ז' כתב שכל היום אינו מברך ענט"י אפילו עשה צרכיו ורוצה ללמוד או להתפלל מיד. והוסיף הרמ"א דאף אם היו מלוכלכות משפשוף או קינוח אינו מברך. ומכל מקום פסק בסי' ד' שבשחרית מברך ענט"י, ובפשטות צ"ל דס"ל כהרשב"א שמברך משום בריאה חדשה. אך צ"ע דבסעיף ז' כתב טוב להקפיד בנט"י שחרית בכל הדברים המעכבים בנט"י לסעודה, וברמ"א הוסיף דאינו מעכב לא כלי ולא כח גברא, וביאר המג"א דיכול אף לברך ענט"י. ולכאורה להרשב"א כיון שבאופן זה אין נטילתו אלא משום נקיות ולא משום בריאה חדשה איך יוכל לברך, מאי שנא ממנחה וערבית שאינו מברך על נקיות גרידא.

ועוד צ"ע דבסעי' כ"ב כתב שאם אין לו מים יקנח ברור או בעפר ויברך על נקיות ידים. ולהרשב"א בכה"ג אין מקום לברכה, שהרי אינו מקיים בזה את הבריאה חדשה, ומצד נקיות לתפלה ליכא ברכה.

ותירץ הט"ז סי' ז סק"א דאף להרא"ש חוץ מהדין נטילה לתפלה באופן שידיו מטונפות, תקנו גם נטילה בברכה לתפלת שחרית אפילו באופן שיודע שאין ידיו מטונפות, ואם אם לו מים יקנח בשאר דברים ויברך על נקיות ידים. דכיון שבדרך כלל ידיו מטונפות בשנתו כבר תקנו חכמים דין קבוע ליטול ולברך.

וכן כתב הב"ח והוכיח כן מדברי שו"ת הרא"ש כלל ד' אות א', שהמשכים ללמוד קודם אור היום יברך ענט"י ואשר יצר וכו' ואם השכיב עצמו לישן קודם היום ונטל ידיו להתפלל אין צריך לברך ענט"י אם לא עשה צרכיו כי שינת ארעי היא. וכתב הבית יוסף דהוא הדין נט"י אין צריך, שהרי אין חוששין בשינת ארעי לנגיעה במקומות המכוסין. וצ"ע מדוע צריך לברך ענט"י בתחילה, הא אינו בא להתפלל, ואין חיוב נטילה מעיקר הדין אלא בבא להתפלל. וייסד הב"ח מכח קושיא זו, שאף לפי הרא"ש תקנו חכמים נט"י בברכה כל בוקר אע"פ שידיו נקיות ולא בא להתפלל, וזה מלבד הדין נט"י בברכה כאשר ידיו מטונפות ובא להתפלל, ותקנה זו היא רק בשחרית ולא קודם מנחה וערבית לפי שבדרך כלל קודם שחרית ידיו מטונפות, ולכן רק בזה עשו חכמים גדר שיברך בכל אופן, וכמש"כ הרמב"ם לגבי חזרת הש"ץ וקידוש ומעין ז' בבית הכנסת. (ומשמע מדבריו שתקנה זו אינה לתפלה אלא מיד בשחרית צריך ליטול בברכה, ואף שמקור התקנה הוא מצד תפלה, וצ"ע).

ובזה מיושב הכל, דהשו"ע פסק לעיקר כהרא"ש שטעם הנטילה הוא משום נקיות, ולתפלה בעינן נטילה חיובית ואין זה הכשר בעלמא. ואע"פ שבשאר תפלות לא תקנו נטילה בברכה מכל מקום בשחרית תקנו לפי שאי אפשר בלא נגיעה במקומות המכוסים. ומכל מקום החמיר לכתחילה ליטול בכלי ושאר דיני סעודה לחוש לדעת הרשב"א, אך דין זה הוא לכתחילה בעלמא, ואינו מעכב את ברכת ענט"י. וכאשר אין לו מים יברך על נקיות ידים, דגם בנטילה המיוחדת סגי בנקיות ידים בדיעבד.

אך המגן אברהם סק"א נקט שהשו"ע פסק לעיקר כהרשב"א, שאם לא כן מאי שנא שחרית ממנחה וערבית. ולכן כתב בסק"ו שאם אפשר להקפיד בכל דיני נטילה טוב להקפיד, ורק כשאין לו מים ינקה בשאר מילי. אך צ"ע דבסק"ד כתב שכלי וכח גברא אינו מעכב ומברך, וצ"ע שהרי מצד נקיות קיי"ל דליכא ברכה ומצד בריאה חדשה אינו מקיים בכה"ג. ואולי בדיעבד מקיים בזה בריאה חדשה. אך מים שנשתנו מראיתן או נעשה בהן מלאכה לא חשיב נטילה, ואינו מקיים בזה בריאה חדשה, ולכן ליכא ברכה כלל.

ובמש"כ השו"ע שבמים שאין ראויין אינו מברך כתב הלבוש דאינו מברך ענט"י, אך על נקיות ידים מברך דלא גרע מנקיות בעלמא. ובמגן אברהם יישב דמיירי הכא שאין רוצה להתפלל עתה דבכה"ג ליכא ברכה מצד נקיות. וכל זה לשיטת השו"ע דעל נקיות מברך, אך המג"א שם הקשה דכיון שפסק השו"ע שעל טבילת ידים מברך ענט"י, על כרחיך דס"ל כהרשב"א שאין ברכה אלא במקום חיוב, ולכן לא מברכין ענט"י במנחה, כיון דסגי בנקיות בעלמא, ומדוע הכא מברך על נקיות. ובמחצית השקל ביאר קושייתו דאם כן אף במנקה ידיו יברך ענט"י כיון שלכתחילה צריך נטילה דוקא.

אופן הנטילה

מדין נקיות לכתחילה צריך רחיצה במים ובדיעבד כשאין לו מים אפשר בכל מידי דמנקי, בין בשחרית בין במנחה וערבית. ולגבי הלכתחילה כתב הארחות חיים בשם מהר"ם שאין צריך רביעית, וכן כתב הגהות מרדכי סוף פ"ח דאין צריך כח גברא רביעית וכלי, וכן כתב הר"ן בחולין רפ"ח, וכן דייק הבית יוסף מהרא"ש. וכן כתב הרא"ה שאין צריך מים כשרים לסעודה, אך כתב דלא יברך עליהם עד שיהיו כשרים לסעודה. (ונראה שאף להב"ח שחכמים תקנו נט"י בשחרית אפילו ידיו נקיות, אין צריך נטילה הראויה לסעודה, אלא לכתחילה רחיצה במים ובדיעבד בכל מידי דמנקי כשאר נט"י לתפלה, שהרי טעם הגזירה לפי שבדרך כלל אין ידיו נקיות, וצ"ע).

מדין רוח רעה מבואר בגמ' שצריך נטילה ג' פעמים. והנה הרשב"א כתב להדיא דסגי ברחיצה ואין צריך כלי ושאר דיני נטילה. וכן כתב הבית יוסף מסברא, וכתב דלשכשך ידיו במים לא מהני, שהרי צריך רחיצה ג' פעמים, וכאשר מכניס ומוציא ג' פעמים לאותם מים לא מהני שהרי מים אלו נטמאו משכשוך ראשון. ומכל מקום אם יכניס ידיו לשלשה מימות מחולפים שפיר מהני. אך מהזוהר הביא שצריך כלי וכח גברא. (אך לא נתבאר עדיין בשאר דיני נט"י לסעודה, האם צריך מים כשרים וכלי כשר וכדו', ומשמע שאין צריך, וצ"ע).

מדין בריאה חדשה כתב הרשב"א להדיא שצריך כל דיני נט"י לסעודה, דהא ילפינן מקידוש יו"ר דכהן לעבודה.

ולפי"ז לכתחילה יטול ידיו מכלי ג' פעמים מרביעית ככל דיני נט"י לסעודה, ובדיעבד סגי ברחיצה ג' פעמים, ואם אין לו מים לכה"פ ינקה ידיו בכל מידי דמנקי.

מנחה וערבית

מדין נקיות אם יודע שידיו מטונפות כגון שנגע במקומות מכוסים או עשה צרכיו וקינח או שפשף מי רגלים, ודאי צריך נטילה, ואם אין לו מים ינקה בכל דבר. ואם אינו יודע שנטנפו נחלקו הראשונים האם סתם ידים כשרות לתפלה, דעת ראבי"ה שהם פסולות ואפילו נקיות לא מהני, דעת הר"ן שהם כשרות, דעת הרמב"ם והרא"ש שבין ידים מטונפות ובין סתם ידים צריך נטילה ובדיעבד סגי בנקיות בעלמא. ומשמע שסתם ידים פסולות בתורת ודאי ולא בתורת ספק. מדין בריאה חדשה ומדין רוח רעה פשוט שאין צריך נטילה כלל.

ולגבי ברכה לדעת הרא"ש אם נוטל כשבא להתפלל צריך לברך, אך השו"ע סי' ז' פסק שאפילו בנטנפו ידיו לא יברך רק בשחרית, ומסתבר שחשש לדעת הרשב"א שאין ברכה אלא על נטילה דשחרית. ולפי"ז לעולם לא יברך ענט"י ב' פעמים, כגון שהשכים בבוקר וברך ענט"י וישן שוב לא יברך ענט"י קודם תפלה, שהרי לדעת הרשב"א הוי כשאר ברכות השחר.

ניעור בלילה וישן שינת ארעי בלילה

מדין נקיות לדעת הבית יוסף כל שאין לחוש שמא נגע במקומות המכוסים אין צריך נטילה כלל, ואין הבדל בין שחרית למנחה וערבית. אמנם לשיטת הטור סי' צ"ב סתם ידים צריכות נטילה לתפלה, אך אין לברך על סתם ידים כמש"כ הבית יוסף סי' צ"ב. ואם נגע במקומות המטונפים ובא להתפלל שחרית הוי כמנחה וערבית שלפי הרא"ש צריך לברך, והדרכי משה פסק שאין לברך. ובשינת ארעי כתב הרא"ש שאין לחוש לנגיעה במקומות המטונפים.

אך לדעת הב"ח אף להרא"ש צריך ליטול ידיו בברכה אפילו היה ניעור כל הלילה, דגזרו חכמים שקודם שחרית יטול ידיו בברכה אף כשידיו נקיות. וצ"ע מאיזה שעה יוכל לברך.

מדין בריאה חדשה כתב הבית יוסף שאם ישן שינת ארעי בלילה שייך בריאה חדשה ולהרשב"א יטול ידיו בברכה, אך אם לא ישן כלל נסתפק האם שייך בריאה חדשה. והב"ח נקט דשייך בריאה חדשה ויטול ידיו בברכה. ויל"ע האם צריך ליטול בברכה רק לאחר עה"ש, שהרי שאר ברכות השחר יכול לברך גם קודם לכן, וצ"ע.

מדין רוח רעה הארחות חיים נקט דכל הלילה שורה רוח רעה עד עה"ש, ולכן בעה"ש צריך ליטול ידיו ג' פעמים אפילו היה ניעור כל הלילה. (צ"ע דאם כן לא יגע בנקביו כל הלילה. ועוד צ"ע דאם כן מי שהשכים ונטל ידיו והגיע עה"ש יצטרך ליטול ידיו שוב). אך הבית יוסף דייק מהזוהר שאין רוח רעה אלא בישן שיתין נשמין.

והשתא להלכה הניעור בלילה או ישן ארעי הדבר תלוי בפלוגתת הרשב"א והרא"ש, שלפי הרשב"א נסתפק הבית יוסף ולפי הרא"ש אם ידיו נקיות אין צריך נטילה כלל, ולכן יטול ידיו ולא יברך. ואם עשה צרכיו וטינף ידיו ובא להתפלל לכאורה ממנ"פ צריך לברך, להרא"ש ככל תפלה ולהרשב"א משום בריאה חדשה. ואי אפשר להחמיר את שניהם דאם כן מדוע צריך נט"י, וצ"ע. ולגבי נט"י ג' פעמים לרוח רעה מחלוקת בית יוסף וארחות חיים.

הישן ביום

מדין נקיות אם יש חשש שנגע במקומות המכוסים צריך נטילה, ואם לאו אין צריך נטילה, ובכל אופן לא יברך כמו שפסק הדרכי משה, ואפילו בא להתפלל מנחה וערבית. ומדין בריאה חדשה פשוט שלא יברך. אך מדין רוח רעה נסתפק הבית יוסף האם צריך נטילה או לא, ובדרכי משה כתב שלפי הארחות חיים שהניעור בלילה צריך ליטול משום רוח רעה, לפי"ז הישן ביום אין צריך ליטול, דהא בהא תליא.

ידיו נקיות

הישן בבתי ידים, מדין נקיות אין צריך נטילה כלל, ואף שהסח הדעת פוסל לתפלה וקודם שמתפלל צריך ליטול ידיו, כתב הפמ"ג דמכל מקום ברכה אין בזה, ואף להרא"ש, והוכיח כן מדהוצרך לומר סתם ידים עסקניות. (לכאורה ישן בבתי ידים חשיב שמירה ואין כאן הסח הדעת, ואף נטילה אין צריך, וצ"ע). וכל זה להמג"א, אך להב"ח והט"ז דאף להרא"ש היתה תקנה מחודשת בשחרית ליטול בברכה, נראה דאף בישן בבתי ידים יטול ויברך, דלא עדיף מניעור כל הלילה.

מדין בריאה חדשה חייב ליטול ידים בברכה, ומדין רוח רעה צריך ליטול ידיו ג"פ.

ביאור פסקי השו"ע

השו"ע פסק בסי' ז' שאין לברך ענט"י אלא בשחרית ולא במנחה וערבית. ונחלקו המגן אברהם והט"ז בביאור שיטתו, המג"א נקט שזה מחייב לומר שהשו"ע פסק לעיקר כהרשב"א שהנטילה היא מחמת בריאה חדשה, (ולכה"פ לחומרא). אך הט"ז נקט שאף אם נחלוק על הרא"ש לגבי מנחה וערבית מכל מקום לגבי שחרית י"ל שצריך ברכה משום נקיות לפי שבדרך כלל ידיו מטונפות.

השו"ע סעי' כ"ב פסק שאם אין לו מים ינקה ידיו בכל מידי דמנקי ויברך על נקיות ידים, ויועיל לתפלה אבל לא להעביר הר"ר שעליהן. כלומר, שמותר לו להתפלל אך לא יגע בנקבים ובאוכלין. והנה לפי הט"ז שהשו"ע נקט לעיקר כהרא"ש וס"ל שתקנו לברך משום נקיות רק בשחרית, אתי שפיר מש"כ כאן דיברך על נקיות. אך לפי המג"א שהשו"ע נקט לעיקר כהרשב"א והנטילה היא משום בריאה חדשה, צ"ע טובא מה שייך לברך בנקיות בעלמא על נקיות ידים.

השו"ע סעי' א' פסק שמים הפסולים לנט"י לסעודה כשרים לנט"י שחרית, מיהו יש מי שאומר דלא מברך עלייהו, וביארו הלבוש והגר"א דהיינו שאינו מברך ענט"י, אך על נקיות ידים מברך, וכמש"כ השו"ע בסעי' כ"ב. עוד פסק בסעי' ז' שטוב להקפיד בנט"י שחרית בכל הדברים המעכבים בנט"י לסעודה, וכתב הרמ"א שכלי וכח גברא ושאר דברים אינם מעכבים, ופירש המגן אברהם דבא לומר שאף מברך ענט"י. וצ"ע מאי שנא מים פסולים דהיינו סרוחין עכורין ומלוחין או נעשה בהן מלאכה דאינו מברך ענט"י, מכלי וכח גברא ורביעית דמברך ענט"י.

**ניעור בלילה וישן ביום**

דעת הבית יוסף

לגבי תפלה - להרא"ש תלוי אי חיישינן שמא נגע במקום מטונף, ולהרשב"א נסתפק האם שייך בריאה חדשה בניעור בלילה. ולכן אם ניעור בלילה צריך ליטול בלא ברכה, צריך ליטול שמא הלכה כהרשב"א ושמא שייך בריאה חדשה, ואינו מברך שמא אף להרשב"א אינו מברך ושמא הלכה כהרא"ש. ואם עשה צרכיו אף להרא"ש צריך לברך, אך מכל מקום לא יברך שמא להרשב"א אין צריך לברך.

לגבי רוח רעה - להזוהר אין צריך ליטול ולארחות חיים צריך ליטול.

ואם השכים בבוקר יטול ידיו ויברך, וכשיאיר השחר אין צריך ליטול לתפלה, דלא שייך לא בריאה חדשה ולא נקיות. אך יתכן שצריך ליטול ידיו מצד רוח רעה לארחות חיים. ודין זה שוה גם בישן שוב שינת ארעי קודם עה"ש.

דעת הב"ח

ניעור בלילה צריך ליטול בברכה בין להרא"ש בין להרשב"א משום לא פלוג.

דעת המגן אברהם

ניעור בלילה לדעת הרא"ש הסכים עם הב"ח שעשו לא פלוג, וחייב ליטול בברכה, אך לדידן דקיי"ל כהרשב"א לא שייך בריאה חדשה בניעור בלילה, ולכן לא יברך.

ולפי"ז אם ישן ארעי בלילה יברך ממנ"פ, דלפי הרא"ש לא פלוג, ולפי הרשב"א נקט הבית יוסף דשייך בריאה חדשה אף בשינת ארעי. אך הפמ"ג אות י"א כתב בשיטתו שלא יברך, דלהרא"ש כיון שידיו נקיות לא יברך. וכנראה נקט הפמ"ג שהמגן אברהם לא הסכים עם הב"ח אלא להרא"ש תלוי אי ידיו נקיות. אמנם אם עשה צרכיו לאחר שינת ארעי בלילה נראה שגם הפמ"ג יודה שיברך.

ואם השכים ובירך ענט"י ושוב ישן ארעי או קבע, נקט המגן אברהם שלא יברך, דאין בריאה חדשה ב' פעמים.

דעת הט"ז

ניעור בלילה לדעת הרא"ש תלוי אי ידיו נקיות, ולדעת הרשב"א לעולם מברך ענט"י, או משום לא פלוג או משום שמברך על מנהגו של עולם. וכתב הפמ"ג שאם ישן ארעי ועשה צרכיו מברך ענט"י לכו"ע, להרשב"א משום לא פלוג וכנ"ל, ולהרא"ש משום שעשה צרכיו. וצ"ע מדוע כתב בישן ארעי, הא אף ניעור כל הלילה אם עשה צרכיו צריך לברך ממנ"פ, וכן באמת כתב המשנ"ב.

והשתא למג"א אם ישן ארעי מברך לכו"ע אפילו לא עשה צרכיו, (אא"כ נאמר שהמג"א לא הסכים עם הב"ח), ולט"ז אם עשה צרכיו מברך לכו"ע אפילו ניעור לגמרי.

דעת המשנה ברורה

המשנ"ב נקט כהט"ז שלפי הרא"ש תלוי אם ידיו נקיות או לא, ולפי הרשב"א עשו לא פלוג או מנהגו של עולם. ולכן אם היה ניעור בלילה או ישן ארעי באופן שאין לחוש שנגע במקומות מטונפים לא יברך, עד שישן קבע או שיצא לבית הכסא, שבכה"ג מברך אפילו לא ישן כלל. ולדעת ב"ח והגר"א יברך אף לא ישן כלל ולא עשה צרכיו, דאף להרא"ש איכא לא פלוג.

ואם ישן כל הלילה בבתי ידים, שברור שידיו נקיות, לא יברך משום שצריך לחשוש לשיטת הרא"ש, אא"כ עשה צרכיו ושפשף.

ובביאור הלכה נקט שלפי הרשב"א המשכים בבוקר ונטל ידיו ולא בירך, כאשר יטול קודם התפלה יברך, ולהרא"ש יעשה צרכיו וישפשף, ויתחייב בברכה לכו"ע.