דיני פורים פד
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב מאיר קאופמן / שיעורי הלכה

#### ליל י"א אד"ב פ"ד

# דיני פרוז ומוקף וקריאת המגילה

### דיני פרוז ומוקף ובדין פרוז ומוקף בן יומו

א. חז"ל תיקנו פורים בי"ד אמנם בשושן תיקנו שהוא בט"ו וכן בכל עיר שמוקפת חומה מימות יהושע בן נון אפילו שהיום אין לה חומה שקוראים בט"ו ומבואר שגם עיר שסמוכה קוראים בט"ו וה"ה אם היא נראת אפילו שהיא לא קרובה והמ"ב הכריע שזה אפילו במרחק גדול והנה היום ידוע לנו עיר שודאי מוקפת חומה זה רק ירושלים ומקובל שכל ההתפשטות זה חלק מירושלים וקוראים בט"ו אמנם יש מקומות המסופקים ובזה מבואר שקוראים בי"ד אם ברכה ובט"ו ללא ברכה ויש ראשונים שזה רק ממדת חסידות אמנם דעת הרמב"ם שזה מעיקר הדין והפמ"ג ביאר כי זה דברי קבלה אמנם פשטות הראשונים שגם בזה אומרים להקל אלא שכאן כיון שלא רצו שיעקר התקנה תיקנו שכך דינו והנה מה שמברכים בי"ד השו"ע כתב כיון שזה זמן קריאה לכל העולם ובמ"ב כתב בשם הגר"א שכיון שבדיעבד בן ט"ו שקרא בי"ד יצא והנה צ"ע אבל איך עושים קריאת התורה ומברכים ואם נימא שכל שקוראים בציבור זה סיבת ברכה וכמנהג הגר"א לקרוא בליל שמחת תורה אם ברכה א"ש

ב. והנה מבואר בגמ' שפרוז בן יומו דינו כפרוז וכן מוקף ליומו דינו כמוקף ויש בזה הרבה פרטי דינים ויש נפק"מ לדעת מי שחייב מספק או בודאי לגבי האם לברך וכן לגבי להוציא אחרים דמבואר בירושלמי שבן כרך לא מוציא בן עיר וכן בן עיר לא מוציא בן כרך ובפשוטו גם באלו שהכרעת ההלכה לברך אבל כל שזה לא ודאי עדיף לצאת ממישהו אחר וכן עדיף לאחרים לצאת ממי שודאי חייב במגילה וכן בקריאת התורה ראוי לתת עליה למי שודאי חייב דהחיד"א פטר מקריאת התורה ובשע"ת תרצ"ג הביא חולקים אמנם השנה שזה ביום ב' שיש בן כה חיוב קריאה זה יותר קל כמבואר במ"ב לגבי צום במי שלא צם ונבאר הדברים בס"ד

ג. והנה זה ודאי שבן כרך שהלך לעיר קודם י"ד ונשאר שם עד לאחר ט"ו בעלות השחר שהוא נחשב רק פרוז וזה ודאי שבן עיר שהלך לכרך מקודם י"ד עד לאחר עלות השחר של ט"ו שהוא חייב רק בט"ו ופטור מי"ד

ד. עוד מוסכם בראשונים שבן ט"ו שעקר לעיר קודם י"ד על דעת להיות בעיר בי"ד עד לאחר עלות השחר ונשאר שם עד לאחר עלות השחר שהוא נחשב פרוז והנה יש לדון האם בחוזר לכרכו הוא מתחיב גם בט"ו והראשונים הביאו מתוס' וכן משמעות הרא"ש שאין כזה מושג לעשות שני פורים אמנם שאר רבותינו הראשונים הביאו מהירושלמי שאדם יכול לעשות שני פורים ומשמעות המ"ב והחזו"א שהכריעו כך לעשות אם ברכה אמנם עיין ריטב"א שזה רק בעקר דירתו דהינו שזה רק אם עוקר לדור לגמרי בכרך או שהוא בן כרך שזה כמו שעקר לגמרי אבל אם בא רק להיות מוקף בן יומו זה לא שייך כה"ג ועיין חזו"א שמשמעות הראשונים לא כך ולכן כתב שכה"ג יעשה ללא ברכה

ה. עוד מוסכם בראשונים שבן עיר שהלך לכרך הוא לא נפטר מקריאת העיר רק אם דעתו להישאר שם עד עלות השחר של ט"ו אבל אם דעתו לעקור מהכרך קודם עלות השחר של ט"ו שהוא לא יתחיב בט"ו בזה הוא נשאר חייב בי"ד כבן עיר אפילו שבי"ד הוא לא בעיר

ו. דעת החזו"א שהכל נקבע לפי תחילת ליל י"ד וכן כפי דעתו בתחילת ליל ט"ו וכל שבתחילת י"ד היה בדעתו במצב שזה סיבה שיקרא בי"ד גם אם אחרי זה שינה דעתו נשאר חיב בי"ד וכן הוא לגבי ט"ו וכיון שדעתו שתחילת הלילה קובע לכן אפילו אם דעתו היה לצאת מהכרך ולבוא לעיר בתחילת הלילה אבל כיון שלא יצא מהעיר אין לו דין פרוז

אמנם המ"ב חלק ונקט א. שהדבר תלוי בזמן יציאתו מהעיר וגם אם זה אחרי שקיעת החמה [וקצת משמע שאם כשיצא מהעיר לא חשב להישאר ואחרי זה החליט להישאר זה לא יעזור וצ"ע בזה] ב. נקט שמה שהיה בפועל בסוף יש לו משמעות לגבי לקבוע את חיובו ולכן נקט שאם יצא בליל י"ד על דעת להיות בעיר בעלות השחר ולבסוף נשאר שם בעלות השחר הוא חייב בי"ד אמנם נקט שגם אם היה בעיר בתחילת ליל י"ד והתכונן להישאר בעלות השחר ולבסוף החליט קודם עלות השחר לחזור שהוא נפטר מקריאת י"ד ודעת הפמ"ג שהגדר שעד עכשיו הוא חייב ומעכשיו הוא נפטר והחזו"א תמה על זה אבל בפשוטו מקובל שכל המושג של תחילת היום בתור חלק מפורים שלם וכל שלבסוף זה לא פורים אצלו התברר שגם מתחילה זה לא פורים ואם הוציא אדם אחר באמת לא יצא ידי חובתו ומסתבר שלפי המ"ב לא חל עליו החיוב עד שמגיע לעיר ולא יכול לקרוא המגילה לפני זה והוא חידוש שיכול להתחיל פורים באמצע היום

עוד הביא המ"ב מהראשונים שאם היה בעיר בי"ד והיה דעתו לחזור קודם עלות השחר ולבסוף נשאר שם באונס כה"ג הוא לא מתחיב בי"ד ומשמע שאם לבסוף התחרט ומדעתו נשאר שם הוא חייב וזה כשיטתו וכנ"ל [ובפשוטו משמע שגם ללא עקירה על דעת להיות פרוז זה מועיל ועיין לעיל וצ"ע]

והנה מבואר בב"ח ובפמ"ג וכן הוא פשטות הראשונים שכל שדעתו לעקור מהעיר קודם עלות השחר אפילו שיגיע לכרך לאחר עלות השחר זה נחשב שהוא לא נמצא בעיר בעלות השחר ובספר שבות יצחק הביא חולקים על זה ויש לדון בנהג מונית שבמקרה קיבל נסיעה לעיר האם זה קובע שהוא פרוז ומסתבר שזה לא מגדיר שהוא בן המקום ויש לעיין אם יש לו המתנה שעה בדיוק בסוף הלילה שאז זה עלות השחר

ז. בן כרך שהלך לעיר בי"ד בבוקר הוא ודאי לא מתחייב ואם לבסוף מחליט להישאר ולחזור רק בט"ו בבוקר דעת הראב"ד שהוא נפטר מפורים רק שהוא נחשב פושע אמנם אם דעתו לחזור לכרכו קודם עלות השחר של ט"ו הוא ודאי חייב ולדעת החזו"א גם אם לבסוף לא חזר הוא כבר התחייב בט"ו ויש מקום לומר שכאן גם המ"ב מודה כיון שכאן זה מקומו ובשבות יצחק הביא שהגריש"א חשש שלמ"ב גם כאן זה תלוי רק במה שבסוף הוא באמת יהיה בעלות השחר בכרך והוסיף עוד שיתכן שכל שעדין לא נכנס לכרך הוא לא חייב דהינו שלמ"ב אין לנו מקור למושג ששיך שיתחיב בדבר ללא שנמצא שם ובפשוטו כיון שחזינן בחזו"א ששיך להתחיב לפני שנכנס ואין ראיה שהמ"ב חולק בחלק זה בפשוטו ודאי אפשר לקרוא כבר לפני שנכנס וכן הוא המנהג שיש מנינים בב"ב וכדו' לבני ירושלים שבאו לעשות מצות כיבוד אב ולהיות אם הוריהם לסעודת פורים וצריכים להקפיד לשמוע מבן ירושלים כמוהם שוודאי חייב [ובעיקר הדבר שהוא נפטר יש כאן חידוש שהרי פרוז שהלך לכרך על דעת לחזור קודם עלות השחר של ט"ו הוא לא נפטר וא"כ מסבתר שגם בן כרך שיצא על דעת לחזור אחר ט"ו הוא לא יפטר וצ"ע]

ח. בן כרך שעשה כבר פורים בי"ד והיה בדעתו בתחילת הלילה שלא לחזור אלא למחרת ואחרי זה חזר לכרכו לדעת החזו"א הוא נפטר ולדעת המ"ב בפשוטו הוא מתחייב ויש לדון האם רק כשיגיע לעיר או כבר קודם ומסברא כיון שהוא בן כרך וביטל דעתו מתחילה ממילא עכשיו דינו כבן כרך ויכול כבר לקרוא המגילה

ט. במ"ב מבואר שבמקומות המסופקים אומרים על הניסים בשני הימים ולא נהגו כך אמנם במקומות המסופקים הנ"ל שמחמירים לעשות שני ימים בזה נהגו כן לומר בשניהם כיון שיש צד שודאי חיב בשניהם

י. יש להסתפק במי שבירך שהחינו ביום הראשון ומתחיב בודאי ביום השני האם יברך עוד הפעם ודעת הגריש"א שמספק לא יברך

י"א. יש להסתפק בבן ישיבה שלומד בישיבה פרזית ועשה פורים בי"ד ועכשיו עוקר לבית הוריו לט"ו האם זה כמו עקר או שכיון שדעתו לחזור לאחר ט"ו זה לא נחשב עקר והנה בפשוטו אדם שיש לו שני דירות ודר לפעמים כאן ולפעמים כאן ודאי שזה כמו עקר אמנם בבן ישיבה יש לדון שבזמן דירתו בישיבה וזה משהו מקרי שהוא בבית הוריו ועיין שלמי תודה שהביא מהחזו"א שהורה שזה נחשב עקר ושיעשה אם ברכה ובאיגרת הפורים פ"ח הערה י"ב הביא מהגרנ"ק שהוא ספק ומהגריש"א שרק הישיבה זה ביתו וראוי לצאת הברכה ממישהו אחר ולכאורא יש מקום לדון שאם מגיע לביתו קודם שקיעת החמה זה נחשב ביתו וכמו עקר אבל לגבי מה שהבאינו שגם קודם שהגיע לשם הוא יכול לקרוא כי זה ביתו יתכן שכאן זה רק סברא שכשמגיע זה עקר אבל כל שלא הגיע לא שייך לדון שגם עכשיו הוא דר שם אמנם בשלמי תודה הביא מהחזו"א שגם כה"ג הוא מתחיב גם לפני שהגיע לעיר או לכרך

י"ב. והנה בנוגע לשנה ששבת זכור בי"ג ואדם מירושלים רוצה ליסוע להוריו בליל פורים לדעת המ"ב הוא מתחיב בפורים ולדעת החזו"א אינו מתחייב ואם הוא בן י"ד ובא להוריו לשבת בזה הוא ודאי מתחיב בי"ד כל שדעתו לחזור בליל י"ד לביתו ובפשוטו יכול לקרוא המגילה כבר בירושלים

ולגבי בחור ישיבה שישיבתו בערי הפרזות ובא לבית הוריו לשבת ודעתו לחזור לישיבתו לאחר שבת בזה נקטו כולם שודאי שעיקר דירתו זה בישיבה ולכן וודאי מתחיב בי"ד ובפשוטו יכול גם לקרוא בכרך אמנם יש לעיין ביוצא עכשיו לעיר אחרת ורק למחרת יבוא לישיבה שלו האם גם כה"ג הוא מתחיב בי"ד או שכיון שהכרך זה גם דירתו כל אין דעתו ללכת עד אחר עלות השחר לעירו הוא נחשב ששיך לכאן וצ"ע בזה

ובחור שלומד בירושלים והוריו פרזים ורוצה ללכת במוצאי שבת להוריו בשם החזו"א הביאו שמתחיב בי"ד וגם אם נימא לא כך אבל לדעת המב כשמגיע שם הוא מתחיב ויש להקל אבל לקרוא המגילה כבר בירושלים בזה ראוי להחמיר

# דיני קריאת המגילה

### בחיוב קריאה דלילה ויום

א] מבואר בגמ' שצריך לקרוא את המגילה לילה ויום ופשטות הראשונים ששניהם זה מדברי קבלה אמנם הטו"א חידש שרק ביום זה דברי קבלה אבל בלילה זה רק דרבנן וכן הביא השע"ת תרפ"ז בשם הנוב"י וכן הוא בשער הציון תר"צ סקמ"א לגבי כונה וכן הוא בתרצ"ב בשעה"צ כ"ז לגבי איסור אכילה אמנם משמעות הרמב"ם ששניהם זה אותו חיוב וכן בראבי"ה כתב שיש להרבות בסעודה בלילה כיון שכתוב נזכרים ונעשים שהוקש יום ולילה וכמו שמגילה יש חיוב בלילה כך סעודה דהינו שנקט שזה בכלל דברי המגילה והדבר נפק"מ במי שיכול לקרוא רק קריאה אחת שאם שניהם אותו חיוב בפשוטו חיב לקרוא בלילה אבל אם ביום זה מדברי קבלה יתכן שזה חיוב חמור יותר וזה סיבה לדחות אמנם גם אם זה אותו חיוב יתכן שהיום זה נחשב חיוב יותר חשוב וזה גם סיבה לדחות וכמו שמותר לדחות תמיד של היום בשביל מוסף של מחר כי הוא מקודש וצ"ע

### זמן הקריאה דלילה ויום

ב] והנה לגבי קריאת המגילה בפשוטו זה רק מהלילה ובשו"ע סימן תרצ"ב הביא מהאורחות חיים שמי שקשה לו יכול לקרוא המגילה מפלג המנחה והמ"ב הביא שהגר"א והפר"ח חלקו על זה שכאן יש דין לילה ובמקום חולי יש להקל והנה יש לדון להקל ולקרוא בין השמשות וכמו שלגבי ספירת העומר מבואר שאפשר לקרוא בין השמשות אמנם גם שם כתבו הראשונים שאין לעשות ספק דרבנן לכתחילה והפמ"ג דן שכאן שזה דברי קבלה שזה כמו דאוריתא ומבואר שנקט שגם בלילה זה מדברי קבלה וגם הנוהגים להחמיר כר"ת בדאוריתא אבל לגבי קריאת המגילה נוהגים להקל

והקריאה של יום זמנה כל היום אמנם לכתחילה ראוי שלא לקרוא קודם הנה"ח כמו כל דבר שמצותו ביום וכתב המ"ב דבשעת הדחק אפשר לקרוא מעלות השחר אמנם יש להחמיר כזמן השני ואם קרא מהזמן הראשון יש לחזור ולקרוא ואם לא קרא עד בין השמשות בפשוטו ספק דרבנן להקל כמבואר בר"ן לגבי יו"ט שני [אבל הוא אשם בזה שלא קרא יתכן שראוי לקרוא כדי שיצא מספק ולא יהיה לו עבירה וצ"ע] והנה המ"ב שם הביא מהפר"ח להחמיר כי אפשר בקל אבל כאן זה לא קל והמ"ב הביא מהפמ"ג לחוש שזה כמו דאוריתא שספיקו לקולא אמנם הראשונים דנו בספיקות שיקראו רק בי"ד ולא כתבו שזה כמו דאוריתא חזינן שנקטו שזה כמו דרבנן וכן הוא בראשונים בכמה דוכתי

### סוף זמן קריאה דלילה

ג] זמן קריאה דלילה הוא עד עלות השחר וכתב המג"א שכאן לא החמירו עד חצות כמו ק"ש כיון שזה חביב על האדם הוא לא ישכח [אמנם מאידך לגבי אכילה נהגו כאן להחמיר יותר מק"ש] והנה יש שני זמנים של עלות השחר והמ"ב בהלכות פסח נקט שזה ספיקא דדינא ונקט שהעיקר כמו הזמן הראשון וכן הוא דעת רוב הראשונים ולכן צריך להחמיר לגמור עד הזמן הראשון ואם יודע שלא יגמור רק אחרי לא יברך אבל יקרא כיון שיגמור עד הזמן השני ואם יודע שלא יספיק אפילו תיבה אחת בזמן אין לו לקרוא

### חיוב נשים ונוסח הברכה

ד] מבואר בגמ' שנשים חייבות במקרא מגילה כיון שגם הם היו באותו הנס ובפשוטו חיובם כמו אנשים אמנם הבה"ג כתב שחיובם רק לשמוע ועיין זכרון שמואל סימן כ' שודאי שיוצאת בקריאה גם ללא שמיעה לאזניה שיש בכלל קריאה שמיעה ובפמ"ג תרפ"ט מבואר שחרשת פטורה מהקריאה לבה"ג אמנם באבני נזר כתב שחיבת לקרוא כיון שיש בכלל קריאה שמיעה וכנ"ל מהזכר"ש ובלקט יושר כתב שנשים לא צריכות לשמוע בצורה מדוקדקת כיון שחיובם רק לשמוע אמנם המ"ב כתב שחייבות לשמוע כמו אנשים

וכתב הרמ"א שלכן יברכו לשמוע מגילה אמנם דעת הפר"ח שלא תיקנו נוסח שונה אלא יש לברך על מקרא מגילה והנה בפשוטו הנוסח לא מעכב ואשה יוצאת בנוסח על מקרא מגילה כדחזינן שיוצאות מהגברים בבית הכנסת ולא מברכים לשמוע וכן ודאי שיוצאים בנוסח של לשמוע גם אם החיוב קריאה שהרי חוששים לבה"ג רק לחמרא ואם זה היה מעכב היו מברכים לקרוא שבזה יוצאים לכו"ע ובלשון הרמ"א כתוב לשמוע מגילה אמנם המ"ב הביא על שמיעת מקרא מגילה וכן ראיתי מביאים שהורו הגרנ"ק והגריש"א ובמ"ב דרשו הביאו מהגר"מ אריק שגם מצד משמעות הלשון זה יותר מובן

### חיוב קטנים במגילה

ה] מבואר בפוסקים שגם קטנים וקטנות יש חיוב של מקרא מגילה ובמ"ב מבואר שזה כדין חינוך רגיל ובפשוטו הגיל שיכול לשמוע את כל המגילה זה גיל די גדול וצ"ע המ"ב שתמה על המבואר שמנהג להביא הקטנים הרי בלא הגיעו לחינוך הם מפריעים שלכאורא יש ודאי גיל שביחס למגילה לא הגיעו לחינוך אבל הם לא מפריעים ובשלמי תודה הביא מהראבי"ה שיש כאן חיוב מיוחד מצד שאף הן היו באותו הנס ולכן גם בלא הגיעו לחינוך הם חייבים אמנם אין דעת הפוסקים כן

### בדין טעימה קודם המגילה

ו] כתב הרמ"א סוף סימן תרצ"ב שאסור לאכול קודם המגילה והמ"ב הביא מהתרוה"ד שאפילו טעימה אסור והנה הוא כתב דין זה גם לגבי ק"ש אמנם אנו נוקטים לגבי ק"ש להקל בזה אמנם לגבי מגילה משום חביבות המצוה נהגו להחמיר שלא לטעום וכתב המ"ב שלצורך גדול כגון חולה קצת או מי שקשה לו מחמת התענית יכול להקל לטעום שזה עד כביצה פת או ירקות ופירות כמה שרוצה ושתיה מותר חוץ מיין ואם צריך לאכול יותר ימנה שומר ולכן אשה שהולכת לשמוע מקרא מגילה מאוחר וקשה לה שלא לאכול יכולה לטעום והוי כצורך גדול וכן נהגו והנה איסור אכילה קודם מגילה הוא גם בבוקר אבל שם אין חשש שינה ובזה נהגו להקל לשתות לפני התפילה כמו בכל יום ולא החמירו את התרוה"ד אמנם נשים שהולכות לשמוע מאוחר יש להיזהר שלא תאכל קודם המגילה כביצה פת או עוגות יותר מכביצה וכנ"ל

### בדין ברב עם בקריאת המגילה

ז] מבואר בגמ' שמבטלין תלמוד תורה לקריאת המגילה ועיין מ"ב סימן תרפ"ז שביאר שהכונה שגם אם יש חבורה של מאה אנשים שיכולים לקרוא במקומם בכל אופן עדיף שילכו למקום הגדול מצד שיש בזה יותר פרסום הנס וכתב החיי אדם דמי שיש לו מנין קבוע יכול להתפלל באותו מקום ולא אומרים שכל העיר צריכים להתאסף במקום אחד והכונה שרק מי שאין לו מנין קבוע ראוי ללכת למקום שיש יותר אנשים והמ"ב הוסיף שמי שיש לו מנין קבוע בביתו בזה כן צריך ללכת לבית הכנסת וצ"ב הגדרים בזה

### בדין עשרה לקריאת המגילה ובדין קריאת יחידים

ח] לכתחילה יש להדר לקרוא המגילה במנין והוא מדינא דגמ' ונפסק בסוף סימן תר"צ וראוי לטרוח בשביל זה וכתב המ"ב תרצ"ב סקי"א שאם קורא לנשים בביתו בכל אופן ישמע קודם בבית הכנסת כדי שיקים החיוב לשמוע בציבור ומבואר שאפילו שזה שיעור זמן ויש בזה טירחא בכל אופן יטרח כדי לשמוע בציבור [וכתב עוד המ"ב שיכול לקרוא לנשים ולכוין שלא לצאת ואחרי זה לצאת בבית הכנסת ויש כאן חידוש שיכוללהוציא במעשה שמכוין לא לצאת] והרמ"א סוף תר"צ כתב שאם בעיר קראו כבר במנין יכול היחידי לקרוא בביתו אמנם המ"ב הביא שהאחרונים חלקו על זה ומבואר ברמב"ן שלא צריך עשרה שלא קראו אלא גם אם כבר יצאו ידי חובתן כיון שכל הענין שיהיה קריאה אם פרסומי ניסא ועיין טורי אבן מגילה ה. שכתב שמועיל גם בן כרך לבן כפר דהינו שגם לא צריך בר חיובא וכתב הרמ"א שיש להסתפק האם עוזר מנין של נשים והחזו"א הכריע שזה נחשב בציבור ולכן נשים ראוי שילכו לבית הכנסת במקום שיש מנין אפילו של נשים והמ"ב הביא מחלוקת באדם ששומע מביתו קריאה של ציבור האם זה נחשב שהוא בציבור אמנם במקום קושי אפשר להקל לקרוא ביחיד ובפרט לנשים עיין שיבולי הלקט שהביא שכך המנהג שקוראים להם בבית והנה המ"ב הביא שאם אין ציבור שעדיף שכל אחד יקרא לעצמו אמנם כיון שמי שלא יודע לקרוא יכול לטעות בצורה שלא יצא ידי חובתו לכן עדיף לשמוע מאחד שיודע לקרוא

### קריאת המגילה בציבור ותפילה מה עדיף

ט] נחלקו האחרונים בסימן תרפ"ז מקרא מגילה ומצוה דאוריתא מה עדיף אמנם משמע שמצוה דרבנן ודאי נדחית מפני מקרא מגילה ולכן אם לא התפלל מנחה ועכשיו יש לו זמן או תפילה או מגילה עדיף קריאת המגילה ועיין פמ"ג ונהר שלום ומקור חיים שכתבו שקריאה בציבור זה דוחה תפילה אפילו אם יפסיד זמן תפילה דהינו שגם הידור של ציבור במגילה זה דוחה והוא חידוש אבל חזינן את גודל החיוב של קריאה בציבור במגילה

### יחיד שלא יכול לבוא לבית הכנסת האם ראוי שיעשו מנין בביתו

י] אם יש אדם שלא יכול לבוא לבית הכנסת ורוצה לארגן אצלו מנין יש לדון האם ההידור שלו לקרוא בציבור זה עדיף מההידור של הציבור לקרוא ברב עם והנה בפשוטו ההידור של ציבור זה עדיף מההידור של ברב עם אמנם יתכן שאין אדם צריך להפסיד את הלכתחילה שלו בשביל הידור של חברו ובפרט שזה הרבה אנשים וזה אדם אחד והנה לגבי אבל מבואר במ"ב שיקרא בביתו בעשרה ובפשוטו מבואר שההידור שיהיה לו ציבור זה עדיף ואולי שם זה מצד ניחום אבילים וכן באדם חולה יש בזה הידור של ביקור חולים ויתכן שזה ודאי סיבה להעדיפו ויותר משמע שכיון שציבור זה עדיף זה דוחה את ההידור של הציבור

### בפרטי קריאה מתוך הכתב

י"א] מבואר בגמ' שקריאת המגילה צריכה להיות מתוך הכתב ואם קראה על פה לא יצא ומבואר דיש קולא בקריאת המגילה שאם רוב המגילה כתובה היא כשרה אמנם הרמ"א הביא דיעות שאם חסר ענין שלם או פסוק ראשון או אחרון זה פסול וכתב השער הציון שמסתבר שזה רק פסוק שלם ולא כמה מילים בפסוק זה [אמנם זה מחלוקת עיין בה"ל תר"צ ס"ג ולכן מי שקרא מגילה ובסוף מוצא שחסר פסוק לא יברך עוד הפעם] אמנם כל זה בדיעבד אבל לכתחילה צריך מגילה שכתובה כולה ולכן ראוי שבבית הכנסת יהיה מגילה מהודרת שודאי כשרה כדי שכולם יצאו המצוה לכתחילה וכן במי שקורא בביתו [והדרך החיים חידש שכל הקולא היא רק בציבור אבל לא נהגו כן]

ומבואר עוד שגם הקורא לכתחילה צריך לקרוא את הכל מתוך הכתב אמנם בדיעבד כל שקרא את רוב המגילה מתוך הכתב יצא וכתב הבה"ל שזה גם אם חיסר ענין שלם או תחילת המגילה או סופה ולכן צריך להקשיב הכל מהחזן ולצאת הכל מתוך הכתב אבל אם החסיר מילה יכול להשלים בעל פה

והנה החזן צריך להקפיד שהכל יהיה מתוך הכתב ולא יקרא שום מילה בעל פה ולכן גם בעשרת בני המן צריך להקפיד לקרוא את האת המתאים שאם קורא אחר זה נחשב שקרא בעל פה עוד כתב המ"ב שהחזן חוזר וקורא את הד' פסוקים שהציבור קראו בעל פה כדי שכולם יצאו לכתחילה בקריאה מתוך מגילה ובפשוטו מבואר כאן שגם אם אם אדם יצא מצוה בצורה של בדיעבד יכול לחזור ולעשות אותה לכתחילה ויש מקום לחלק שבאמצע מצוה זה אחרת אבל כאן הרי מדובר גם בפסוק האחרון ויש מקום לומר שיש אומדנא דמוכח שלא רוצה לצאת אמנם זהו חידוש ובפרט למ"ד אין צריכות כונה שצריך כונה הפכית כדי שלא יצא ועיין ב"י שכתב שהדין לחזור ולקרוא זה רק לכתחילה ומשמע שגם במקרה שרגילים לחזור ולקרוא ואינו מוכרח אם לא דנימא שיש אומדנא דמוכח שאם יחזור וישמע לא רוצה לצאת

### האם יש ענין כמה שיותר מתוך הכתב או מגילה שיותר כשירה

י"ב] יש לדון באדם שיודע שבין כה לא יצליח לשמוע את כל הקריאה מתוך הכתב ויצטרך להשלים האם יש ענין שמה שיוכל ישמע מהכתב או שכיון שבין כה יצא מדין רוב מהכתב א"כ אין הבדל כמה קרא בעל פה ובפשוטו אותו נידון יש בכל דין רובו ככולו כגון ברוב כוס האם עד כמה שלא ישתה את כולו עדיף קצת יותר וכן בהדס שלכתחילה צריך כולו ועיין בני ראם סימן צ"ט שנקט שמסתבר שכל תיבה יש ענין שתאמר מתוך הכתב וכמו לגבי להשמיע לאזניו בק"ש שמסתבר שגם מי שלא שמע תיבה אחת ראוי שישמע את שאר התיבות דהינו שאפילו שאחד מעכב את השני אבל כל דבר זה ענין לעצמו וצ"ע

אמנם עדין יש לדון לגבי החפצא של המגילה שיש ענין שתהיה כתובה כולה אם קרא חלק מהמגילה במגילה שחסר תיבות האם את ההמשך ראוי לקרוא במגילה שלמה או שכאן ודאי שהנידון בשם המצוה האם זה של קריאה של מגילה כשרה לכתחילה או בדיעבד [והנה מי שמחליף מגילה אם זה באמצע הקריאה ודאי לא צריך לברך כדין מחליף שופר אבל גם אם מחליף לאחר הברכה בפשוטו זה כמו ס"ת דמבואר שלא צריך לחזור ולברך]

### בדין להשמיע לאזניו כשיש רעש

י"ג] לכתחילה צריך להשמיע לאזניו בכל דבר שבקדושה ועיין תר"צ דיש דיעות שבקריאת המגילה זה מעכב ולכן חרש פטור מקריאת המגילה אמנם המ"ב הכריע לא כך ויש לדון האם צריך שבפועל ישמע באוזניו או הכונה שזה קול שראוי לשמוע ונפק"מ במקום שיש רעש חזק ועיין חזו"א סימן י"ג שהסתפק בזה וכתב שהלשון השמע לאזניך מה שאתה מוציא בפיך משמע שהוא צריך לשמוע אמנם לא הכריע בזה ובדעת זקנים מבעלי התוס' מבואר דמשה רבינו היה צריך לצעוק במכת צפרדעים שללא זה לא היה שומע באזניו את תפילתו ולכן אדם שחוזר על תיבה ראוי לאומרה בצורה שישמע באזניו אמנם צריך להיזהר בציבור שלא יפריע לאחרים [והנה יש לדון בבעל קורא שאזניו כבידות ובקול יכול לשמוע את עצמו אבל בצורה שקורה לא יכול לשמוע את עצמו דעד כמה שביחס אליו זה קריאה בדיעבד יתכן שגם ביחס לשומעים זה קריאה של בדיעבד וכן הוא בקובץ הערות סימן מ"ח אמנם בפשוטו כיון שהוא בר חיובא של קריאה אם שמיעת לאזניו אין תנאי שעכשיו ישמע]

ויש לדון האם הענין להשמיע לאזניו זה עדיף מהדין ציבור שהרי זה דין בעיקר צורת אמירת המגילה דמסתבר שזה עדיף

### בדין חיסר תיבה במגילה ובדין ברכה בחוזר וקורא

י"ד] צריך לשמוע את כל המגילה עוד מבואר בגמ' שקראה למפרע לא יוצא ומבואר בגמ' שאין מדקדקים בטעויותיה וי"א שזה רק אם זה לא שינה המשמעות וכתב המ"ב שיחזור ויקרא ללא ברכה ואם דילג תיבה בזה נקט הבה"ל שמעיקר הדין יש לחזור ולקרוא ובברכה אמנם הביא מהחיי אדם שכתב שלא יחזור ויברך ובלשון החיי אדם מבואר שגם אם דילג אות צריך לחזור אמנם באור לציון נקט שזה ודאי בכלל אין מדקדקין בטעויותיה ולכן ראוי לשמוע מבעל קורא שקורא ברור ומדגיש כל אות ולא בבעל קורא שמנמיך את קולו בסוף תיבה [אמנם סופי תיבות שאין בהם הברה חזקה בזה מקובל שזה נחשב ששמע וכן היה מורה החוט שני וצ"ע בזה]

והנה המ"ב דן שאם דילג תיבה צריך לחזור ולברך [ובדילג כמה תיבות בזה לכאורא ודאי שיצטרך לחזור ולברך] ובפשוטו הכונה כגון שהסיח דעתו מהקריאה וכגון שהיה בטוח שגמר ואחרי זה העירו לו שחיסר חלק מהמגילה ויש לדון האם כה"ג צריך לחזור לראש ובפשוטו זה כמו עקר רגליו שהדין שחוזר לראש וכן שמעתי מהגר"נ קופשיץ שליט"א וצ"ע בזה [והארכנו בזה בשיעורי ליל שבת]

ושמעתי לדון בבעל קורא שקרא ומרדכי לא יכרע ולו ישתחוה אם ו' שזה שינוי המשמעות אבל בהברה אשכנזית מבטים את זה אותו דבר בדיוק האם כה"ג זה מתפרש לפי כונתו ונקבע שהאמירה נעשית כפי כונתו לומר או שזה נחשב שאמר תיבה אם שני משמעויות וזה חל לפי האמת ובפשוטו גם השומעים דינם כמוהו ולא נימא שמתיחס אליהם יותר ממה שהוא אמר

### בדין קריאה אם החזן וקריאה במתנמנם

ט"ו] כתב המ"ב תר"צ ס"ד שאם אין לו מגילה כשירה ראוי שלא יקרא אם החזן מצד שלפעמים לא ישים לב למה שהחזן קורא ורק ישמע את עצמו ויהיה כאן קריאה בעל פה וגם אם יש לו מגילה כשירה אבל לכתחילה צריך להשמיע לאזניו אמנם בסקכ"ו כתב שיכול לקרוא ביחד אם החזן ויצא מהחזן ורק אם יש תיבה שלא שמע בזה יצא על ידי עצמו ומבואר שאדם יכול לצאת שומע כעונה גם אם באותו זמן הוא מדבר אמנם כאן הוא קורא את אותו דבר [אמנם לפעמים אדם קורא יותר מהר מהחזן ויש לדון שזה תלוי בברירה] והנה הדין שקראה מתנמנם יצא אבל שמעה מתנמנם לא יצא מצד שמסתמא לא שם לבו למה שהוא מקריאתו ומבואר שלא מספיק מה שהוא נמצא במקום אלא צריך לשמוע הכל והנה יש דרגא שמסיח דעתו לגמרי מהשמיעה וזה כמו מתנמנם אמנם יש דרגא שהוא שומע רק ללא ריכוז גמור וזה מועיל שהרי יוצאים גם מי שלא מבין השפה וכן במתנמנם [עיין שו"ת הרשב"א סימן תס"ז] משמע שכל החסרון שלפעמים לא שומע כלל וראוי להקשיב מתוך חומש וכל שרואה שהוא אוחז אם החזן זה דרגא שמספיקה שיחשב שמיעה אבל אם מוצא את עצמו שלא אם החזן וחשב על דבר אחר בזה יש לחוש שלא שמע ולפעמים ראוי להשלים מה שהפסיד

### בדין ספק אם דילג תיבה ובדין חזקה דרבא

ט"ז] אם ספק אם דילג תיבה בפשוטו אמרינן ספק דרבנן לקולא ואפילו דיש לו חזקת חיוב דהרי מבואר בגמ' שספק קרא ק"ש אם זה דרבנן לא יחזור ויקרא ומוכח או שאין מושג של חזקת חיוב או שאומרים ספק דרבנן לקולא גם כנגד חזקת חיוב אמנם הפמ"ג הובא במ"ב סוף סימן תרצ"ב שדן שדברי קבלה זה כמו דאוריתא ולא אומרים בזה סד"ר לקולא אמנם עיין שער הציון תרפ"ח ט' שהביא מהראשונים לגבי עירות המסופקות שגם בזה אומרים ספק דרבנן לקולא וכן הוא ברמב"ן שבת כ"ג וברשב"א מגילה ד. ועיין עוד ר"ן תענית י"ח שכתב שמגילה זה לא נחשב דברי קבלה כיון שזה לא נעשה על פי נביא אלא זה תקנת חז"ל ולגבי הלילה שיש דיעות שזה דרבנן בזה ודאי דיש להקל וגם ביום בשעת הדחק יש להקל שלא לחזור

והנה יש לדון האם לסמוך על חזקה דרבא לגבי קריאת המגילה ובפשוטו זה תלוי בנידון הנ"ל האם זה כדאוריתא לגבי ספק ומסתבר שבלילה יש להקל וגם ביום כיון שהדין לא לסמוך על חזקה דרבא זה רק דין לכתחילה כמבואר ברמב"ן שזה רק מדין אפשר לברורי ממילא כאן יש להקל ועוד דיש דיעות שגם קטן יכול לקרוא

### בדין הפסק באמצע המגילה

י"ז] אסור להפסיק באמצע המגילה בשהיה וכל שכן בדיבור וכתב המ"ב סימן תרצ"ב שמותר להפסיק כמו באמצע הלל וברכות ק"ש ששואל מפני היראה ומשיב מפני הכבוד ומבואר במ"ב שיש מקומות שזה כמו בין הפרקים כגון איש יהודי ובלילה ההוא ובמחצית השקל כתב שכל פרשה סתומה או פתוחה זה גם נחשב בין הפרקים ואם הפסיק אפילו באיסור אינו צריך לחזור ולברך

והנה יש לדון בשומע רעם באמצע המגילה ועיין מ"ב ס"ו סקי"ט שהביא בזה מחלוקת לגבי ק"ש והכריע לברך בין הפרקים ולכאורא גם כאן זה כך וכן הביא את הנוב"י שבמקום שלא קידשו הלבנה ואם לא יקדשו עכשיו לא יוכלו אחרי זה שאפשר גם באמצע המגילה ולכאורא ה"ה אצלינו אמנם מסתבר שאם החזן ממשיך לקרוא שאין על האדם חיוב לברך

ואם דיבר בזמן שהחזן המשיך לקרוא בשער הציון קס"ז מ"ג כתב שזה כמו שמדבר באמצע ברכה שזה הורס את הברכה אבל כאן זה לא שייך ועוד דיש מקומות שנקט שזה לא חסרון וכסברת החזו"א ששומע כעונה זה רק מיחס אליו דיבור חברו וממילא אין בזה חסרון מה שמדבר באותו זמן

ומבואר במ"ב שאם הפסיק בין הברכה לקריאה צריך לחזור ולברך אמנם לגבי שעשה ניסים ושהחיינו לכאורא לא צריך לברך דהבה"ל הביא צד שזה גם מצד היום וגם ללא מגילה מברך אמנם בבוקר שזה רק מצד המגילה יש לדון שיחזור ויברך אמנם יש לדון שכיון שזה לא ברכה על המגילה בזה אין לו לחזור ולברך ועיין שלמי תודה שהאריך בזה

ואם הפסיק באמצע המגילה ושהה כדי לגמור את כולה וזה לא מחמת אונס לכו"ע לא חוזר לראש אבל אם זה היה מחמת אונס כגון שהיה שם צואה או ערוה או שהיה בבית הכסא בזה יחזור להתחלה ללא ברכה אמנם אם זה אונס חיצוני לא צריך לחזור ויש לדון בישן באמצע האם זה כאונס חיצוני או שהוא עצמו לא ראוי ובפשוטו כל שהפסיק והיה דעתו להמשיך ולקרוא אפילו לאחר כמה שעות לא צריך לברך וכדין שמע תשע תקיעות בתשע שעות שיצא ומברך רק פעם אחת כמבואר בראשונים

### ברכת המגילה ושהחיינו בעושה יומים

י"ח] מברכים ג' ברכות קודם קריאת המגילה ומבואר במ"ב שצריך להגיד הברכות בעמידה וגם השומעים ומנהג אשכנז שגם בבוקר מברכים ומי שעושה פורים פעמים יש להסתפק האם כל יום זה מחייב נפרד או שכיון ששניהם זה פורים אין לברך ובפשוטו ודאי שיכול לענות אמן וכמו שנשים עונות בקידוש וכמו שבני ספרד עונים על לישב בסוכה וכן בבשמים בהבדלה גם מי שלא מריח יכול לענות אמן אמנם יש לדון בבן ספרד ששומע המגילה בבוקר שלשיטתם אין לברך והוי ברכה לבטלה האם יכול לענות ומסתבר יותר שלא יענה

### בדין ברכה שלאחר המגילה

י"ט] מברכים לאחר המגילה הרב את ריבינו ומבואר במ"ב שהמנהג רק בציבור וראיתי בשם הגריש"א שהכונה שציבור קראו לחובתם אבל לא אם היו לצורך קריאת יחיד והנה הטור דן האם זה ברכת השבח או שזה ברכה על המגילה ונפק"מ האם אפשר לדבר קודם הברכה והשער הציון נקט שאם זה ברכה על המגילה אין לברך דהינו שנקט שגם בברכה שאחרי יש מושג של הפסק אמנם לגבי נט"י הרבה נקטו שאין מושג של הפסק בברכה שאחרי ולכן אם החזן דיבר בטעות יכול לברך ובפרט שהוא הרי מוציא אחרים ידי חובתם והמנהג לברך ברכה זו בעמידה כמו ברכה לפני

יש לדון בגמר המגילה בשקיעה האם יכול לברך הברכה אחרי המגילה וראיתי מבאים בשם החוט שני שיכול לברך דהמנהג הוא לאחר קריאת המגילה ולא דוקא מחמת שזה פורים והוא חידוש

### הגיע לאחר הברכות

כ] אם גמר שמונה עשרה לאחר שהתחילו הברכות ויש לו אפשרות לברך קודם ויקרא קצת בעל פה או שישמע מהתחלה ויברך מתי שאומרים איש יהודי לכאורא כיון שקריאה בעל פה זה בדיעבד ולברך באמצע המצוה מקים בזה התקנת ברכה ורק מפסיד הפרט לברך קודם תחילת המצוה והרי מי שידיו מלוכלכות לובש הטלית לא ברכה ומברך אחרי זה ומסתבר שעדיף לקים המצוה בהידור ואם יודע שבין כה יפסיד חלק באמצע ויצטרך להשלים בזה הוא תלוי בנידון הנ"ל האם יש ענין בכל חלק וחלק והנה מה שמותר לברך באמצע כיון שזה צורך המגילה אמנם יש לדון האם שהחיינו נחשב צורך המגילה אמנם זה לא גרע מקידוש לבנה שכתב הנוב"י שאם לא יוכל לברך אחרי הקריאה שיברכו באמצע המגילה ובמ"ב כתב שיברך בין הפרקים וודאי משמע שיברך את כל הברכות והנה יש לומר עוד שהכל צורך המגילה ולפ"ז יכול לברך גם באמצע והמ"ב כתב שיברך בין הפרקים והכונה שזה עדיף אבל אם לא יוכל יכול לברך גם באמצע הפרק

ובמקום שלא מספיק לברך בזה מסתבר שעדיף לקרוא ביחיד אם ברכה מאשר להרויח את הציבור וזה בלי ברכה שהחיוב של ברכה הוא יותר מהחיוב של ציבור אמנם לאחרונים שמקרא בציבור עדיף מתפילה יתכן שגם כאן זה עדיף מהברכה אמנם כאן יתכן שהברכה זה גם בגדר הידור במצוה וצ"ע ואכמ"ל

### נט"י לפני נגיעה במגילה

כ"א] מבואר ברמ"א סימן קמ"ז ס"א שראוי שמי שנוגע בכתבי הקודש יטול ידיו קודם ולא יסמוך על סתם ידים אמנם אם נטל ידיו לתפילה ושמר עליהם הרי הם כידים נטולות והדבר נפק"מ שגם מי שנוגע במזוזה ראוי ליטול ידיו קודם

### בדין ברכה בקריאה לנשים

כ"ב] מבואר במ"ב שראוי שהנשים לא יקראו בעצמם אלא ישמעו מאיש והנה לגבי ברכה המ"ב סימן תרצ"ב כתב שעדיף שאדם יברך בעצמו אם יודע לברך אמנם המנהג שתמיד מי שקורא הוא מברך וכן כתב לגבי שופר ולשונו שמי שעושה כך אין למחות בידו ולפ"ז כשהבעל קורא כבר יצא המגילה עדיף שאשה תברך ותוציא את כולם אבל אם חוששים שלא ישמעו כל אחת תברך לבד ולגבי שהחיינו השע"ת הביא דיעות שאם כבר יצא לא יכול להוציא את חברו אמנם לגבי שופר כבר הכריעו האחרונים לא כך וכן הוא סתימת השו"ע כאן והנה מבואר כאן שאיש שקרא מוציא אשה דהינו שיש ערבות לנשים והבה"ל הביא לדון האם אשה שיצאה יכולה להוציא את חברתה אמנם בהלכות קידוש הכריע שיכולה להוציא

### כונה בשהחיינו על מצות היום

כ"ג] כתב המ"ב בשם השל"ה שראוי לכוין בשהחיינו על על הסעודה ועל משלוח מנות והנה המ"ב לא הזכיר מתנות לאביונים ויש שכתבו שזה מצות צדקה שנוהגת כל השנה והוא חידוש אמנם החיי אדם ועוד אחרונים כתבו גם על מתנות לאביונים והמ"ב הוסיף שגם החזן יכוין וצ"ב הרי הוא מוציא את כולם וכל אחד יכוין על מה שהוא רוצה

### בדין להוציא רק חצי השני של המגילה

כ"ד] יש לדון באשה ששמעה רק חצי מגילה ואחרי זה היה הפרעה והלכה לביתה ובעלה משלים לה מה שחסר האם יכול להתחיל איפה שהפסיקה או שכיון שאצלו זה חצי מגילה זה לא מועיל ובמ"ב תרצ"ב סק"ב כתב שאם נשתתק הראשון השני קורא מאיפה שאחז אמנם שם הוא שמע מתחילה אבל כאן הוא קורא רק החצי השני והרי זה צורה שהוא לא יכול לקים המצוה ואולי זה מצטרף לחצי הראשון שהוא קרא ועיין שלמי תודה שהביא קה"י שלא יכול לקרוא ובשערי אפרים כתב שיכול לקרוא והנה במ"ב מובא שיכול לכוין לא לצאת ובכל אופן מוציא מישהוא אחר אפילו שעכשיו לא יכול לצאת בקריאה זו ולכאורא גם כאן זה כך והדבר גם נפק"מ אם החזן דילג תיבה ותיקנו אותו והוא לא תיקן שמי שתיקן החזן יצא אפילו שהחזן לא יצא חובת מגילה מה שקרא בהמשך כיון שחיסר תיבה

### בדין קריאה ברמקול ובמכשיר שמיעה

כ"ה] בפשוטו מי ששומע קריאת המגילה בטלפון לא יוצא שזה לא נחשב ששומע את קול האדם בעצמו ולכן מסתבר שגם ברמקול שזה באותו מקום אבל עד כמה ששומע את קול הרמקול שזה לא קול האדם הוא לא יוצא ולכן מי שיש לו מכשיר שמיעה ולא יכול לשמוע בלעדיו ראוי שיקרא בעצמו ואם שומע גם ללא זה וזה רק עוזר לו אבל ודאי שיש לפעמים שלא שם לב וכל השמיעה רק מחמת המכשיר וראוי להוריד המכשיר קודם השמיעה ולהשים לב מה שומע ומה לא שומע והכל לפי הענין