יא - כתובות י_ב ב_ - י_ג א_
קטגוריות: ש_ס / כה כתובות / כתובות - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / כתובות פ_ק / מ_מ

**י"ב ב' - תוד"ה מנה לי בידך, אבל הלויתני ואיני יודע אם פרעתיך תנן בהדיא בהגוזל בתרא דחייב, - עי' רי"ף שם דהוא משום דאין ספק מוציא מידי ודאי, ועי' ראב"ד שם שהוסיף דהוא משום דהוי אצל עצמו ספק ואצל חבירו ודאי, ואף אצל עצמו ודאי נתחייב שעה אחת ואין ספק מוציא מידי ודאי, ומה"ט הוא דאם אף המלוה טוען שמא, ה"ה פטור, - ועי' ש"ך סימן ע"ה סקכ"ז וט"ז שם סי"ב, דמשמע דהוא משום דבכה"ג ברי ושמא ברי עדיף, ובד' הט"ז שם בסוף הסימן מבו' דהוא משום דאיכא חזקת חיוב, - ועי' נתיה"מ שם סק"ה, וש"ש ש"ב פ"ז, וביה"ל ח"ב סימן מ', וקוב"ש ח"ב סימן ג', וחי' ר' ראובן סימן י"א י"ג.**

**תוד"ה רב הונא, ואי מנה לי בידך וכו' חייב אין כאן שבועה, - עי' דברי משפט סימן ע"ה סק"ד שהק', דנפ"מ בדינא דמשאיל"מ דאם חזר ואמר נזכרתי אינו נאמן, - ועי' שערי חיים סימן מ' שפירש ד' התוס', דכיון דברי ושמא ברי עדיף ואינו זוכה בכפירתו, ליכא חיוב שבועה כלל.**

**תימה דר"י גופי' וכו' אפי' ניזק אומר ברי ומזיק אומר שמא המע"ה, - עי' אבנ"ז אהע"ז סימן ר"ט סקכ"א די"ל דכיון דכ"ז דאין המזיק אומר שמא בפירוש אין מוציאין ממנו, ואנו באין לחייבו מכח שמודה דאינו יודע, הו"ל כמרשיע את עצמו ופטור, ועי' חי' הרי"מ מש"כ לדון בזה, - ועי' שערי חיים סימן מ"א ענף ב' די"ל דבקנס ל"מ כלל ברי ושמא, דבעינן שיתברר הדבר לבי"ד ולא סגי במה שזוכה בדיני טענות, ועיי"ש בענף א' שהק' בשם מהריל"ד דיתחייב כל מודה בקנס בגונא דאין הודאתו פוטרתו מדינא דברי ושמא, עיי"ש מש"כ בזה, וצ"ע, ולפ"מ שדן החי' הרי"מ דכל הא דחייב הוא רק כשיש עדים שאינו יודע, וע"כ לא חשיב כמרשיע את עצמו, ניחא.**

**ואין לומר דר"י כסומכוס, - עי' מהר"ם שי"ף שהק' דהכא ליכא דררא דממונא, ובכה"ג לא אמר סומכוס, ועי' תוס' ותוס' הרא"ש ב"מ צ"ז ב' ושטמ"ק ב"ק מ"ו א' בשם תוס' שאנץ שכתבו כן, דהא דפטר רב נחמן הוא אף לסומכוס, משום דליכא דררא דממונא, ובתוס' הרא"ש שם כתב דלא חשיב כדררא דממונא אלא בשיש כאן מקרה ומאורע שהדבר ראוי להסתפק לדיינים, ועי' תוס' ב"ק קי"ח א' דבברי ושמא לא חשיב כדררא דממונא לחייב שבועת היסת, - ואמנם ממש"כ התוס' בהמש"ד דלסומכוס לכה"פ חולקין, מבו' דחשיב כדררא דממונא, וי"ל דהוא משום דמהני הברי ושמא לאשוויי ספק, ועי' בתשו' הגרע"א ח"ג סימן ל"א שנקט כן דבו"ש מהני לאשוויי ספק, וכתב דהיינו דוקא בברי טוב ושמא גרוע, ונת' להלן, - אך עי' תוס' הרשב"א דמשמע דבמנה לי בידך אף בשמא ושמא חולקין לסומכוס, וצ"ל כמש"כ הבית מאיר סימן קע"ז, דכל שהנתבע עצמו מסופק, חשיב כספק לפנינו, - ועי' רמב"ן ב"מ צ"ז ב' דלסומכוס דלא אלימא ליה חזקה דממונא ברי ושמא ברי עדיף, ולדבריו י"ל דלעולם לא חשיב כדרד"מ, ואך דכ"ה דלסומכוס לא אלימא חזקה דממונא להפקיע מדין חלוקה, ה"נ לא אלימא להפקיע מדין בו"ש, ועיי"ש בתי' בתרא דלסומכוס במחצה שלו אלימא חזקתי' ולא מפקינן מיני' אפי' בבו"ש, ועיי"ש במש"כ לפרש ללישנא דגמ' בר"פ הפרה, - והתוס' בב"מ שם כתבו דלסומכוס הוי כאילו תרוייהו מוחזקין בו, ואם לדידי' מהני ברי נגד שמא לחייב הכל, ה"נ הול"ל לרבנן לכה"פ דיחלוקו, וצ"ב.**

**אבל אי פליגי אליבא דרבנן ולסומכוס לעולם חולקין, - עי' שיטה ישנה בס' אהל אברהם שהק' דמנ"ל להגמ' זה, והרי אף לרבנן דאזלי בתר חזקת ממון מהני ברי ושמא להוציא, וכ"ש לסומכוס דלא אזיל בתר חזקת ממון, כ"ש שיתחייב בברי ושמא, - ועי' מהר"ם שי"ף שביאר ד' התוס' דלסומכוס לעולם בכל ספק חולקין אף להוציא מיד המוחזק, וכ"ש שלא ליתן לגמרי להמוציא, ועי' בית יעקב שפירש דהא דלסומכוס חולקין היינו לדעת ר"נ, אך לדעת ר"י ברי עדיף, אך בתוס' הרשב"א מבו' דלא כן, - ועי' מל"מ פ"ד ממלוה ה"ד שהביא מתשו' פני משה, דאף אם ס"ס מהני להוציא ממון, מ"מ לסומכוס חולקין, ותמה ע"ז דהדברים ק"ו.**

**וי"ל דהתם ברי גרוע ושמא טוב וכו', - עי' תוס' הרשב"א דהוא משום דבברי טוב ושמא גרוע ניכרין דברי אמת, ועי' תוס' ב"ק ל"ה ב' דמוכחא מילתא שהוא חייב לו, ושם מ"ו א' כתבו דמדטעין שמא מוכחא מילתא דברי דהאי אמת הוא, ועי' תוס' הרא"ש ב"מ קט"ז ב' דה"נ אם איכא סיוע אחר לברי, ה"ה עדיף, דבסיוע כ"ד אנו מחזיקין הברי, - ועי' תורי"ד קידושין ס"ה ב' שדימה ד"ז שדימה ד"ז להא דלא אמרינן משאיל"מ היכא דל"ה לי' למידע, וכ"ה מבו' בביאור הגר"א סימן ע"ה סקמ"ז וסימן פ"ז סקכ"ה וסימן צ' סקכ"ה, וכן מ' גם בד' התוס' בב"ק מ"ו א', וצ"ב.**

**עי' רמב"ן דמשמע דבעינן לתרוייהו, דרק כשהברי טוב והשמא גרוע ברי עדיף, ועי' רשב"א דמשמע דעיקר הדין תלוי בהשמא, דרק אם השמא דידי' ריע ברי עדיף, ועי' קוב"ש ב"ב אות תס"א שהוכיח מד' התוס' ב"מ צ"ז ב' דברי טוב ושמא טוב נמי מהני, - ועיי"ש שהוכיח דהעיקר תלוי בהברי, דבהשמא ליכא ריעותא כלל דמשקר, דאית לי' מיגו שהי' טוען ברי, ועי' נתיה"מ סימן ע"ה סק"ז, דליכא מיגו, דיותר ניח"ל לאדם לטעון טענת איני יודע מטענת ברי, - ועי' תור"י הלבן דבשמא גרוע אמרינן דבעבור שאין יכול להעיז ולומר להד"מ מערים ואומר איני יודע שאינו מעיז דכסבור שהמלוה יתלה בשכחה, ולפ"ז ניחא דל"מ המיגו.**

**עי' תוס' ב"ב צ"ז ב' וב"ב קל"ה א' שכתבו בדעת אביי דברי ושמא ברי עדיף אף בברי גרוע ושמא טוב, ועי' סה"ת שער ל"ט ח"ב בשם הרמב"ן דחייב אף בדל"ה לי' למידע, דטעמא משום בו"ש ברי עדיף ולא משום פשיעותא וקנסא, וכ"נ בד' התוס' בסוטה כ"ה ב' ד"ה ב"ה ועמד ע"ז בחי' הגרע"א יבמות ל"ח א', ושבועות מ"ה א' ד"ה וניתב, אך י"ל דהתם הו"ל כברי טוב ושמא טוב, ועי' חי' חת"ס שם.**

**ועי' בחי' רבינו קרשקש שהוכיח דל"מ ברי גרוע ושמא טוב, דאל"כ לא שבקת חיי לכל יורש ולוקח, - ולד' הרמב"ן, וכן לד' התוס' דאביי ס"ל דאף ברי גרוע ושמא טוב מהני, צ"ל כמש"כ הבית יעקב דל"מ ברי גרוע ושמא טוב, רק בדאיכא ספק לפנינו, אך כל דליכא ספק לפנינו, ל"מ אלא ברי טוב ושמא גרוע, דמהני זה לעורר ספק, וכ"כ בתשו' הגרע"א ח"ג סימן ל"א, ועיי"ש שכתב עוד דטענינן חשיב כטענת ברי, - ועי' פסקי רי"ד ב"מ צ"ז ב' דלדעת סומכוס בברי ושמא נוטל הכל, ודוקא היכא דהוי שור שחוט לפניך ורגל"ד כגון במנה לי בידך והלה אומר איני יודע דהו"ל למידע וכו', עיי"ש, ומבו' דאף דלסומכוס מהני הברי להוציא אף בברי גרוע ושמא טוב, מ"מ כל דאין ספק לפנינו ל"מ, ורק בברי טוב ושמא גרוע ה"ז מועיל לאשוויי ספק, אך בעיקר הדבר העירו ממש"כ התוס' בכ"ד דאביי בב"ב קל"ה א' ס"ל דאף ברי גרוע ושמא טוב מהני, והתם הרי ליכא ספק לפנינו, וצ"ע.**

**ע"כ לא קאמר ר"ג התם אלא דאיכא מיגו, - עי' רש"י דהוי זה מיגו דטענה מעליא, ועי' רשב"א דמיגו זה ל"מ אלא במקום ברי ושמא, וכ"כ הרשב"א בקידושין נ' א' דל"מ מיגו זה אלא לסייע לברי שלה, ועיי"ש שכתב דזהו טעמא דר' יהושע דפליג דאף בברי ושמא אינו מיגו, וכ"ה לקמן ט"ז א' בטעמא דר' יהושע, וכמו שפירשו הראשונים שם, (אך הש"ך בכללי מיגו אות כ"ב הביא מהר"ש מקינון דטעמא דר' יהושע הוא משום דמוכ"ע הויא טענה דלא שכיחא, ול"מ מיגו כה"ג, ועיי"ש שתמה ע"ז), - ועי' רמב"ן לקמן ט"ז א' דמשמע דלהך לישנא מהני מיגו דטענה מעליא בכל ענין, וכתב דלא קי"ל כהך לישנא, ועי' רשב"א שם.**

**ועי' רמב"ן שם דהרי"ף והר"ש הנגיד לא גרסי להך לישנא, ועי' רא"ה דאף אם גרסינן לה אי"ז עיקר הטעם אלא אסמכתא בעלמא דאסמכי' בהדי אידך, ועיקר הטעם משום חזקת הגוף, וכ"כ הריטב"א, וכעי"ז בתשו' הרשב"א ח"ג סימן שס"ט, והוכיח שם כן, שהרי לדעת ר' יוחנן ליכא מיגו בההיא דמוכ"ע, (והתוס' כתבו דהך לישנא דלא כר' יוחנן), ועוד הוכיח מסוגיית הגמ' דלקמן ע"ה ב' דמבו' דטעמא דר"ג הוא משום חזקה דגופה.**

**עי' רמב"ן ב"ב ל"ב ב' שהוכיח מדינא דהכא דאמרינן מיגו להוציא, ואזיל לטעמי' דס"ל דללישנא דמיגו ה"ז מועיל בפנ"ע בלא צירוף ברי ושמא, וכ"כ הגר"א בכללי מיגו א' סק"א, - ועי' שטמ"ק בשם שיטה ישנה דמדינא ל"מ המיגו דהו"ל מיגו להוציא, אלא דה"ז מסייע לברי, ובכה"ג אמרינן דברי עדיף, וכעי"ז בסה"ת שער כ"ט ח"ב אות ו' בתשו' הר"י אבן פלאט, דהא דמהני המיגו כנגד חזקה דממונא, הוא בצירוף הבו"ש, וכ"כ הש"ך בכללי מיגו אות ט"ו בשם הר"ש מקינון בס' הכריתות והגמ"ר ב"מ סימן תט"ז דבמקום בו"ש אמרינן מיגו להוציא, וכ"כ המרדכי בפ' המפקיד סימן רפ"ב, ואך דבד' הר"ש מקינון והמרדכי והגמ"ר מבו' דעיקר הנאמנות היא משום המיגו, ומהני הברי ושמא דמכח זה מהני המיגו להוציא, (וזהו שכתבו דה"נ צירוף חזקה מהניא לזה, וכדלהלן), אך בד' השיטה ישנה מבו' דל"מ המיגו להוציא, אלא דמכח המיגו המסייע לברי, אמרינן דברי עדיף, וכ"כ המאירי דהמיגו הוי סעד לטענת ברי, ובד' הר"י אבן פלאט מבו' דהמיגו והברי יחד הוו תרתי כנגד החזקה, - והמרדכי שם כתב עוד דהא דמהני המיגו להוציא, הוא משום דהוי להעמיד הגוף על חזקתו, והובא בביאור הגר"א בכללי מיגו א' סק"ו, וזה מכוון ההגמ"ר שם, אך הביה"ל ח"ג סימן י"ח כתב להגי' בדבריו, וצ"ע, וכ"ה גם בתשו' מהר"ם מר"ב ד"פ סימן תתקס"ג, ובהגמי"י פט"ו מטונ"ט ה"ט.**

**א"נ ע"כ לא קאמר ר"ג התם אלא דאמרינן אוקמה אחזקתה, - עי' שטמ"ק בסוגיין ולקמן ט"ז א' משיטה ישנה, דעיקר הטעם הוא משום ברי ושמא, והחזקה מסייעת להברי, ובכה"ג ברי עדיף, - ועי' בעה"מ לקמן ט"ז א' דהוא משום דהוי תרתי כנגד חדא, דהוי ברי וחזקה גופא כנגד חזקת ממון ושמא, ולמד מזה דה"נ רוב וחזקה מהני כנגד חזקת ממון, וכ"ה בסה"ת שער כ"ט ח"ב אות ו' בשם הר"י אבן פלאט, ולמד מזה, דה"נ חזקה שליח עושה שליחותו וברי מהני כנגד חזקת ממון, - ועי' ביאור הגר"א סימן צ"א סק"י דהוא משום דכל הא דל"מ ברי ושמא הוא משום החזקת ממון, וכל דאיכא חזקה לאידך העומדת כנגד החזקת ממון, הדר דינא דברי עדיף.**

**ועי' מלחמות לקמן ל"ו א' דעיקר הנאמנות הוא משום החזקה, וטענתה מהניא להעמיד החזקה, וע"כ הוא דמהני בזה דין טענינן, עיי"ש, ועי' ברכ"ש סימן כ"ב וב"ב סו"ס כ"ז מש"כ בביאור דבריו, והברכ"ש בסימן כ"ב כתב, דמש"א לקמן ט"ז א' דהיכא דאיכא רוב חשיב כברי ושמא, הוא רק בהך דינא דברי ושמא וחזקת הגוף, אך בדינא דברי ושמא למ"ד דברי עדיף, לא אמרינן דכל דאיכא רוב חשיב כבו"ש, עיי"ש בטעמו, - ועי' רשב"א ח"ג סימן שס"ט דמשמע דעיקר ההכשר הוא משום חזקת הגוף, וכתב דמה"ט ה"ז מועיל אף להתיר את עצמה, ומבו' דאם הי' עיקר הנאמנות משום ברי ושמא, ל"ה זה מועיל להתיר את עצמה.**

**עי' תוס' לקמן ל"ו א' דאף בשמא ושמא אינה מפסדת כתובתה, והוא מיוסד על שיטתם בסוגיית הגמ' לקמן ע"ה ב' - ע"ו ב', ויתבאר עוד בכל סוגיית הגמ' שם בעזה"י.**

**עי' רא"ה דגם לגבי חשש זנות ברצון איכא חזקה דגופא דהויא בחזקת הכשר, וע"כ אמרינן דאנוסה היא, - ועי' מהרי"ט לעיל ט' א' ומהר"ם שי"ף שנקטו דליכא ע"ז חזקת הגוף, והא דאינה מפסדת כתובתה מכח חשש זה, הוא משום דהו"ל כאיני יודע אם פרעתיך, - אך בד' התוס' לעיל ט' ב' שכתבו דהא דלר' יהושע אינה מפסדת לגמרי משום חשש זנות תחתיו ברצון הוא משום דבס"ס אינה מפסדת כתובה, מבו' דלא חשיב כאיני יודע אם פרעתיך, ולפ"ז הדק"ל, ועי' בית יעקב שם מש"כ לישב בזה, - ועי' ביה"ל ח"ב סו"ס מ' דלעולם מודו התוס' דחשיב כאיני יודע אם פרעתיך, ואך דדינא דאיני יודע אם פרעתיך בגונא דל"ה לי' למידע, תליא בפלוגתא דר"ג ור' יהושע, עיי"ש. - ועי' רא"ש סימן י"ח דאע"ג דחזקת ממון מסייעא לרוב רצון, אפ"ה אלים לי' לר"ג ברי ומהימנא, וצ"ב, ועי' חת"ס לעיל ט' א' דהרא"ש לטעמי' דס"ל דרוב רצון הוי רוב גמור, והא דמהימנא הוא משום דהוא אינו טוען שמא ע"ז, וברי במקום דליכא שמא מהני אף נגד רוב, עיי"ש.**

עי' תורי"ד שהק' מהא דבשור שנגח את הפרה וכו' לא מפקינן ממונא אף בברי ושמא ואף דאיכא חזקת מעוברת, ועי' ש"ש ש"ב פ"ו שהק' כן, והק' מעוד ב' דוכתי, ועיי"ש מש"כ בזה, ועי' שערי ישר ש"ב פי"ג בביאור דבריו, ועי' ברכ"ש סימן כ"א שפירש בע"א - ועי' אהל אברהם בגנזי האהל בשם הגר"נ שהק' ע"ד הרי"ד מסוגיית הגמ' לקמן ט"ז א', ועיי"ש מש"כ בזה.

**עי' ב"ש סימן ס"ח סקכ"ב דדעת הרי"ף והר"ן דקי"ל כלישנא דחזקה, אך דעת הרמב"ם והטור דיש לחוש ללישנא קמא, ועיי"ש שכתב לפ"ז דבאומרת מוכ"ע אני תחתיך דליכא מיגו, לא תהא נאמנת לדעת הרמב"ם והטור, ועי' סה"ת שער כ"ט ח"ב אות ו' בתשו' הר"י אבן פלאט דמשמע דלא פליגי הני לישני, ועי' ביה"ל ח"ג סימן י"ח וחזו"א סימן ס"ז סקכ"א בזה.**

**היא אומרת מוכ"ע אני וכו' ר"ג ור"א אומרים נאמנת, - עי' רמב"ן לקמן ט"ז א' שדקדק מד' רש"י, דלישנא דחזקה הוא רק במתניתין דמשארסתני נאנסתי, אך במשנתינו הטעם הוא משום מיגו, וכנראה דקדק כן מד' רש"י לעיל, דבלישנא דמיגו פירש דה"נ בטוענת מוכ"ע איכא מיגו, ובלישנא דחזקה לא פירש אלא דבמשארסתני נאנסתי איכא חזקה, וכ"נ בד' המאירי, עיי"ש, ועיי"ש שהק' דבעלמא קי"ל דלא אמרינן מיגו דטענה מעליא, וכתב די"ל דאחר שנאמנת לומר משארסתני נאנסתי משום חזקה, נאמנת לומר מוכ"ע במיגו, וצ"ע דניח"ל טפי לומר מוכ"ע שלא תיפסל לכהונה, ועוד כתב דאף הכא איכא חזקה דחזקתן שלא יהיו דרוסות איש בלא בעל, ועי' מלחמות שם דלא חיישינן שמא זינתה דבנות ישראל בחזקת כשרות הן עומדות, וכ"כ הרא"ה לעיל י"ב דמוקמינן לה אחזקה דגופה ובחזקת הכשר היא ואינה מוכ"ע, ועי' רא"ה וריטב"א שם, דמשנתינו איירי בקידש ובעל לאלתר, ולית לה מיגו כלל, וכעי"ז כתב הר"ן שם דמוקמינן לה אחזקה דחזקת בנות ישראל שאינם מזנות, - ועי' ביה"ל ח"ג סימן י"ז שהק' דשמא נאנסה, וע"ז ליכא חזקת כשרות, עיי"ש מש"כ בזה, ובל' הרמב"ן מ' דחזקתה היא גם שאינה אנוסה, וצ"ב. - ועי' חוו"ד סימן נ' שפירש לדינא דהכא, דמוקמינן לה אחזקה שאינה בעולה, וה"ז מועיל אף דמאידך איכא חזקה דאינה מוכ"ע, עיי"ש. - ועי' רש"ש לעיל י"ב ב' וביה"ל שם בסו"ד די"ל דאיכא חזקה שדינה הוא דכתובתה מאתים.**

**דאע"ג דליכא למימר מיגו מהימנא, - התוס' לעיל י"ב ב' כתבו דלר' יוחנן דליכא מיגו, ה"ה נאמנת משום חזקה, אך למש"כ הרמב"ן לקמן ט"ז א' לדקדק מד' רש"י דבמוכ"ע ליכא חזקה, צ"ל דלר' יוחנן טעמא דר"ג הוא משום ברי ושמא, וכ"נ להדיא בד' רש"י ד"ה אלא לר' יוחנן.**