הבדלה ט רצט ו-ח
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / אורח חיים / סימן רצד עד סימן ש - הבדלה

**שיעורי הלכה**

### שיעורים על סדר השו"ע

### מפי מו"ר הגאון

### רבי רפאל צבי ובר שליט"א

הלכות הבדלה

##### **או"ח סימן רצט סעיף ו - ח**

##### **שיעור ט**

**[סעיף ו] שכח ולא הבדיל במוצאי שבת מבדיל עד סוף יום ג'. ויש אומרים שאינו מבדיל אלא כל יום ראשון ולא יותר, ודוקא בפה"ג והמבדיל בין קודש לחול, אבל על הנר ובשמים אינו מברך אלא במוצאי שבת.**

## זמן ההבדלה במוצאי יו"ט

ובמשנ"ב (ס"ק טז) הביא מחידושי הרעק"א בשם ספר לשון חכמים שכתב דבמוצאי יום טוב אין להבדלה תשלומין, כי רק בשבת שייך לומר שהשלושה ימים הראשונים שייכים עוד לשבת שעברה משא"כ ביום טוב, ומ"מ מצדד שם דביום ראשון שאחר יום טוב יכול להבדיל כיון שהיום הראשון אינו בתורת תשלומין אלא זה עיקר זמנו, ולעיל בשיעורים (שיעור ב) הארכנו בזה והבאנו דמקור דברי הרעק"א הוא מדברי השו"ע לעיל (סימן רצד סעיף ב) שכתב דאם טעה ולא הבדיל בתפילה וסובר שלא יהיה לו כוס עד למחר אז צריך לחזור ולהתפלל, ומשמע דאף שיכול להבדיל עד יום ג', אם לא יבדיל עד למחר צריך לחזור ולהתפלל, וביאר הרעק"א הטעם כנ"ל דכיון שכל יום ראשון זהו עיקר הזמן אז לכן לא צריך לחזור ולהבדיל בתפילה, אך מה שיכול להבדיל אח"כ בתורת תשלומין אינו סיבה שלא לחזור ולהתפלל.

ואם שכח להבדיל במוצאי ראש השנה ונזכר למחרת שהוא יום צום גדליה דאינו יכול לשתות את הכוס של הבדלה בו ביום נראה שיבדיל ויתן לקטן לשתות, ולא חיישינן דלמא אתי למיסרך כיון שאינו עושה כן באופן קבוע, וכ"כ השדי חמד (חלק ז מערכת הה"א אות טו).

## הבדלה על שבת בליל יום טוב

כתב המג"א (ס"ק ט) בשם השל"ה שמי שמתענה ב' ימים וב' לילות קודם ראש השנה מבדיל במוצאי יום ב', ואם חל ראש השנה ביום ג' אין להמתין עד ליל ג' כיון שאז צריך לקדש משום ליל יום טוב ויצטרך להבדיל יקה"ז ויהיה מילתא דתמיה. עוד כתב במג"א שם שאם המתין ולא הבדיל עד ליל יום טוב יקדש על כוס אחת ואחר כך יבדיל על כוס אחר משום שאין עושין מצוות חבילות. ובביאור הלכה (ד"ה ולקבל) כתב דדברי המג"א צ"ע איך יוכל לעשות הבדלה שהרי אינו יכול לומר 'המבדיל בין קודש לקודש' כי ההבדלה נתקנה בין שבת לחול, וגם אינו יכול לומר 'המבדיל בין קודש לחול' שהרי אותו היום הוא קודש, וסיים שם בצע"ג. ונראה דמספק לא יבדיל כלל דספק ברכות להקל.

**[המשך סעיף ו]** **הגה: ומי שמתענה שלשה ימים ושלשה לילות ישמע הבדלה מאחרים.**

## להוציא אחרים כשהוא אינו שותה מהיין

במג"א (ס"ק ח) ציין לדברי הרמ"א לעיל (סימן רעב סעיף ט) שכתב דמי שאינו שותה יין משום נדר יכול לקדש על היין בעצמו וליתן לאחרים לשתות או שישמע קידוש מאחרים, וכוונתו דיש להעיר מדוע לא כתב הרמ"א כאן שיכול להבדיל וליתן לאחרים לשתות.

אמנם במשנ"ב כאן הביא מדברי המג"א לעיל (סימן רעט ס"ק ט) שכתב על דברי הרמ"א שם שלא יברך על היין רק בשביל להוציא אחרים באופן שהאחרים הם בקיאים ויודעים לברך בעצמם, וכן שיטת השו"ע לעיל (סימן רעג סעיף ד) שלא יקדש בשביל להוציא אחרים אם השומעים יודעים לברך בעצמם. וכן כתב בשונה הלכות כאן (אות ח) שאם אין בקיאין יכול להבדיל בשביל ליתן לאחרים ואם הם בקיאין עדיף שישמע מאחרים.

אכן סתימת דברי המשנ"ב כאן צ"ע דלעיל (סימן רעג ס"ק כ) הביא המשנ"ב בשם הפרי חדש דיכול להוציא אף את מי שהוא בקי, ומסיק שם דמדינא יכול לנהוג כדעת הפרי חדש, ויכול להוציא אחרים אפילו אם הם בקיאים ואף על פי שאינו טועם בעצמו.

וכן נראה מסתימת דברי הרמ"א לקמן (סימן תקנא סעיף י) לגבי שתיית יין בהבדלה במוצאי שבת של שבוע שחל בו תשעה באב, שכתב שיבדיל ויתן לתינוק לשתות, ומבואר שיכול לברך בורא פרי הגפן רק בשביל להוציא את השני שהרי הוא אינו שותה בעצמו מהיין, ולפי דעת המג"א הנ"ל לכאורה צריך לכתחילה שישתה את היין בעצמו, וכמו שהיקל הרמ"א שם שאם אין קטן יכול לשתות בעצמו וצ"ע.

**[המשך סעיף ו]** **ואם אין אחרים אצלו יכול להבדיל מבעוד יום ולשתות ולקבל אחר כך התענית עליו.**

## הבדלה מבעוד יום

מבואר ברמ"א שאם קיבל על עצמו לצום יכול להבדיל מבעוד יום ולשתות, כיון שהתענית מתחילה רק מתחילת הלילה או מהשקיעה. וצ"ע מאי ששנא ממה שמצינו לגבי תשעה באב שחל במוצאי שבת דמבואר בשו"ע לקמן (סימן תקנו סעיף א) שמבדיל על הכוס במוצאי תשעה באב, ובטור שם הביא מהבה"ג דהטעם שאינו יכול להבדיל מבעוד יום דאי אבדיל קיבלה לתשעה באב, והיינו דמיד שמבדיל חל עליו קיבל עליו תענית ואסור לו לשתות. ודמי למבואר בגמרא בעירובין (מ, ב) לגבי ברכת שהחיינו על הכוס ביום הכיפורים דמבואר שם שאינו יכול להבדיל מבעוד יום דכיון שאמר זמן קבלה עליה ונאסר בשתיה.

וצ"ל דבתשעה באב ויום הכיפורים שהתענית היא חובת היום אז מתחייב להתענות מיד כשמבדיל, אבל בתענית בנדר אין דעת בני אדם לקבל על עצמו עד הלילה.

**[סעיף ז] המבדיל על היין על שלחנו אפילו הבדיל קודם שנטל ידיו פוטר היין שבתוך המזון שאין צריך לברך עליו. וי"א דלא פטר אא"כ נטל ידיו קודם שהבדיל.** **הגה: ואם הבדיל תחלה צריך לברך אחריו ברכה מעין ג'.**

## ברכת היין של הבדלה אם פוטר יין שבתוך הסעודה

ובמשנ"ב (ס"ק כו) ביאר שנחלקו האם שתיית היין שקודם הסעודה שייך למה שישתה תוך הסעודה, ומסיק להלכה דספק ברכות להקל ומספק אינו מברך על היין שבתוך הסעודה.

## לכוין שלא לפטור את היין שבתוך סעודה

והנה בשו"ע לעיל (סימן קעד סעיף ד) הביא את המחלוקת המובאת בשו"ע כאן וסיים שם הלכך המבדיל קודם נטילה יכוין שלא להוציא את היין שבתוך הסעודה, ובדיעבד אם לא כיון כך פוטר את היין שבתוך הסעודה דספק ברכות להקל.

אמנם במשנ"ב כאן לא כתב עיצה זו לכוין שלא לפטור את היין שבתוך הסעודה, וביאר בשעה"צ (ס"ק לט) שהשמיטו הט"ז בכוונה כמש"כ בתוספת שבת, וכוונתו למש"כ שם (ס"ק יד) דאין לעשות את התקנה שכתב השו"ע ולכוין שאין בדעתו לפטור את היין שבתוך הסעודה, דכשמכוין להדיא לא לפטור את היין שבתוך המזון הרי הוא גורם ברכה לבטלה, משום דבעל כרחו הוא נפטר מלברך על היין שבתוך הסעודה.

## אם יכול לכוין להגביל את חלות הברכה

ומדברי המשנ"ב שהשמיט עיצה זו נראה שאינו יכול לכוין שהברכה לא תפטור את מה ששותה בתוך הסעודה, ואם יחזור ויברך הוי ברכה לבטלה, ודלא כדברי הפרי חדש (יורה דעה סימן יט) שכתב בעניין מי שבירך על השחיטה ובין שחיטה לשחיטה דיבר בעניין שאינו מצרכי השחיטה, שיש מחלוקת האם צריך לחזור ולברך, וכתב הפר"ח שטוב שיכוין תמיד בברכת השחיטה שהברכה תחול עד שישיח שיחה בטילה, אמנם בתבואות שור (שם ס"ק יז) חלק עליו דלא מהני מה שמכוין שלא תפטור ברכתו דכיון שלא עשה היסח הדעת הרי הוא נפטר בעל כרחו כיון שדעתו להמשיך ולשחוט. ועולה דנחלקו האחרונים בזה דדעת הפר"ח שיכול להגביל את משך הברכה עד זמן מסויים, אך לדעת התבואות שור הוא נפטר בעל כרחו.

ובאמת בשו"ע בסימן קעד (סעיף ד) משמע להדיא כדעת הפרי חדש דכתב שם שיכול לכוין שלא לפטור את היין שבתוך הסעודה, וע"ש בתבואות שור דבברכת ההבדלה לכו"ע מהני כוונה שלא לפטור משום דיש לחלק בין ברכת הנהנין לברכת המצוות.

גם בפמ"ג בהלכות פסח (סימן תעד משבצו"ז ס"ק א) משמע כשיטת הפרי חדש, דכתב שם לגבי מה שנחלקו הראשונים האם מברכים על כל כוס מארבע כוסות ברכה בפני עצמה, שיש עיצה שיכוין בברכתו על כוס ראשון שתחול הברכה רק עד כוס שני ואז יצטרך לברך על הכוס השני לכולי עלמא [ובתבואות שור (שם) הביא מזה ראיה להיפך שאין מועיל מה שמגביל את ברכתו עד זמן מסויים, דהא לא מצינו לאף אחר מהפוסקים שכתבו עצה זו].

עוד מצינו שנחלקו האחרונים בעניין זה דהנה במג"א לקמן בהלכות סוכה (סימן תרלט ס"ק יז) כתב לגבי היוצא מחוץ לסוכה ויש ספק אם היה מחוץ לסוכה במשך זמן המחייב לחזור ולברך ברכת לישב בסוכה, והביא בשם הב"ח שיכול לכוין שדעתו לפטור את ישיבת הסוכה רק עד שיצא מהסוכה, וכך יוכל לחזור ולברך כשנכנס בפעם השניה, ובמג"א שם תמה על דבריו דאינו יכול להגביל את הברכה שתחול עד זמן פלוני ע"ש בדבריו, ובט"ז (שם ס"ק כ) צידד כדעת הב"ח, ומבואר שנחלקו כנ"ל אם יכול להגביל את חלות הברכה.

[ויש להוסיף עוד דכן מצינו בביאור הלכה (סימן מז סימן יג) דצריך לברך ברכת התורה בבוקר כי הכוונה בברכת התורה היא רק עד הבוקר. ומבואר שיכול להגביל את הברכה וצ"ע].

## גרם ברכה שאינה צריכה

ובעיקר מה שהתבאר בשו"ע לעיל שיכול להגביל את ברכת הגפן שלא תפטור את היין שבתוך המזון יש לעיין איך שרי לעשות כן, דהא לדעת הראשונים שיכול לפטור את היין שבתוך המזון ומכוין שלא לפטור, הרי הוא גורם בזה לברכה שאינה צריכה.

והנה בתבואות שור (יורה דעה סימן יט ס"ק יז) נקט שבכל גוונא דאיכא ספיקא אם צריך לברך יכול לעשות הפסק גדול באופן שיצטרך לברך בוודאי, ולא חשיב ברכה שאינה צריכה כיון שיש לו צרוך בזה לצאת מידי ספק.

וכן מבואר בשו"ע לקמן (סימן רצא סעיף ג) שאם נמשכה סעודת הבוקר עד שהגיע זמן המנחה, יפסיק את הסעודה ויברך ברכת המזון ויטול ידיו שוב ויברך המוציא ויסעד סעודה שלישית, וכתב השו"ע דנכון הדבר דאל"כ כשיאכל סעודה שלישית הרי תהיה אכילתו אכילה גסה. ואף שגורם לעצמו ברכה שאינה צריכה, התירו לעשות כן לצורך קיום מצוות סעודה שלישית כדין.

ולכאורה מוכח דלדעת המשנ"ב אין להקל כסברא זו, וכן יש לדקדק מדברי המשנ"ב לקמן (סימן תקנב ס"ק כא) דברמ"א שם (סעיף ט) מבואר דכיון שאסור לאכול בסעודה מפסקת שקודם תשעה באב אלא תבשיל אחד, המנהג בכל גלילות אשכנז לאכול סעודה קבועה קודם מנחה, ובסעודה זו אוכל כמה תבשילין, ואח"כ מתפללין מנחה ואוכלים סעודה מפסקת, ובמשנ"ב שם כתב דמיירי רק באופן שמברך ברכת המזון והולך למנחה ואח"כ נוטל ידיו בשנית, אך אם אינו מתפלל מנחה לא התירו לברך ברכת המזון וליטול ידיו בשנית כיון שגורם ברכה שאינה צריכה. אמנם בשעה"צ (ס"ק טז) שם הביא שהפמ"ג (א"א ס"ק יב) כתב שיכול לאכול תבשיל ולברך ברכת המזון, ואח"כ לאכול עוד תבשיל, אף אם לא התפלל מנחה וכנ"ל דלא חשיב ברכה שאינה צריכה כיון שיש לו צורך בדבר.

וכן יש להוכיח מדברי המשנ"ב לעיל (סימן רעא ס"ק לו) דבשו"ע שם הובאו ב' דעות אם כשפורס מפה ומקדש צריך לברך על הפת בשנית, ובחידושי הרעק"א שם כתב דהנכון שיברך ברכת המזון על כוס אחד ואח"כ יקדש על אותו הכוס ע"ש, ובמשנ"ב שם דחה את דברי הרעק"א דאין לעשות כן כי בה הוא גורם לברכה שאינה צריכה, ומדברי הרעק"א נראה דאין איסור בכך כיון שיש צורך בכך, אך נראה דהמשנ"ב לא ס"ל סברא זו.

אך צ"ע דמצינו בביאור הלכה לעיל (סימן ח סעיף יד ד"ה ויש אומרים) שהביא היתר זה להדיא דמבואר שם שיש ספק אם זמן השהות בבית המרחץ חשיב כהיסח הדעת והפסק שיצטרך לחזור ולברך על הציצית, ומסיק שם בביאור הלכה שיותר טוב שיכוין בבוקר בעת הברכה שלא תפטור הברכה רק עד שיפשטנו בבית המרחץ, ומבואר שיכול לכוין כך ולא חשש שגורם בזה ברכה שאינה צריכה וצ"ע. אמנם במשנ"ב (שם ס"ק מב) כתב שלא נכון בספק ברכות לגרום ברכה שאינה צריכה, ולפשוט את הטלית קטן על מנת שלא ללובשו.

**הדינים העולים:**

1. לא הבדיל במוצאי שבת מבדיל עד יום ג', ובמוצאי יום טוב מבדיל כל יום א'.
2. לא הבדיל במוצאי שבת עד ליל יום ג' שחל ביו"ט לדעת המג"א מקדש תחילה ומבדיל על כוס אחרת, והביאוה"ל העלה בצ"ע.
3. מי שמתענה במוצאי שבת ישמע הבדלה מאחרים, ובמשנ"ב כתב דלכתחילה לא יבדיל רק כדי להוציא אחרים.
4. אם מתענה ג' ימים ואין לו ממי לשמוע יכול להבדיל מבעוד יום.
5. נחלקו הראשונים אם המברך על היין פוטר את היין שבתוך הסעודה. ובשו"ע לעיל כתב שיברך על היין ויתכוין שלא לפטור את היין שבתוך הסעודה, ובמשנ"ב השמיט פתרון זה משום דהוי ברכה שאינה צריכה.
6. ונחלקו הפוסקים אם כשעושה כן לצורך אסור משום ברכה שאינה צריכה.
7. עוד מבואר מהשו"ע שיכול להגביל את הברכה שתחול עד זמן מסוים, וגם בזה מצינו שנחלקו הפוסקים האם יכול להגביל את הברכה.