מוצש.docx תצוה
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / שביעית / שיעורי שמיטה תשפב

מוצש"ק תצוה

סעיף ב] שבעת ימים הללו מונים אותה משעה שהיא סומכת בדעתה ומכינה עצמה לחופה, אף על פי שלא נתקדשה עדיין. וכבר נתבאר דזו שיטת הרשב"א שמשעה שסומכת דעתה יש חשש דם חימוד.

והנה הט"ז ס"ק ג הביא מהרשב"א שאם תבעוה לינשא לאחר י"ב חודש שהוא זמן רחוק אין לחוש לחימוד. וגם לא יועילו הז' נקיים שתעשה באותה שעה. והט"ז ביאר דברי הרשב"א שאם היינו אומרים שיש חימוד אפילו מאותה שעה, אז יועילו הבדיקות שאם לא יהיה לה עוד וסת בכל הי"ב חודשים, היא לא תצטרך שוב בדיקה, ועל זה חידש הרשב"א שכיון שאין חימוד כשהוא קודם י"ב חודש, לא יועילו אותם בדיקות דעדיין יש לחוש לחימוד.

אמנם הפרישה ביאר כוונת הרשב"א שגם אם היה חימוד כשתובעים אותה לינשא, מ"מ היא תצטרך לעשות שוב ז' נקיים בסמוך לחתונה, דבסמוך לחתונה יש חשש נוסף של חימוד מחמת ההכנות לחתונה, והיינו דיש ב' פעמים את החשש חימוד, א' בתביעה לינשא וב' כשמכינה את עצמה לחתונה.

ומה ששייך שתועיל הבדיקה בזמן שתובעים אותה להינשא, אף שממילא היא תצטרך לבדוק שוב משום החימוד של ההכנות לחתונה, ביאר הפרישה שהנפק"מ שאם תועיל הבדיקה אז אם הוא תובע אותה לינשא בתוך הזמן אין צריך לחוש שוב לחימוד של ה'תביעת נישואין', וזה כוונת הרשב"א שאם יש י"ב חודש אז אין כלל חימוד וצריך למיחש לחימוד של התביעת נישואין, אם מחליטים להקדים את הנישואין.

ובט"ז הביא דברי הפרישה הנ"ל וכתב שאין לחוש לזה, ומבואר בדבריו שאין לחוש לחימוד בהקדמת הנישואין. והפרדס רימונים הקשה מהט"ז ס"ק ח, ששם כתב שאם קבעו תאריך והקדימו את זה יש לחוש לחימוד וצריך לבדוק מחדש. ותירץ הפרד"ר דהט"ז בס"ק ח מיירי באופן שלא היה חימוד בתחילה, ולכן צריך לחוש שיהיה חימוד בהקדמת הנישואין, אך אם מקדים את הזמן בזמן שכבר מתכוננת לחתונה [היינו שהתחילו לקנות דברים כגון בגדים וכלי בית או שכירות דירה וכדו'], וכמו שמתחילים בהכנות לסעודה וכדו' כמבואר ברשב"א שאז מתחיל החימוד, אין לחוש לחימוד בתביעת הנישואין.

אכן בנוב"י תנינא קמו דן שם לגבי מקום שאמר אב החתן להקדים את החתונה, וחשש שם לדם חימוד ע"פ דברי הט"ז שבהקדמת הנישואין יש דם חימוד [ואולי גם שם מדובר שעדיין לא התחיל חימוד של ההכנות לנישואין].

והנה הדבר היה מצוי בחתנות בקורונה שהקדימו בכמה ימים ויש לדון אם יש לחוש באופן שמקדימים כמה ימים אז צריך לחוש לדם חימוד. ובבדי השולחן הביא שיש לחוש בזה משום מש"כ הט"ז בסק"ח שבכל הקדמת תאריך יש לחוש משום דם חימוד, אכן לדברי הפרדס רימונים הנ"ל אם התחילו להתכונן לחתונה וכגון שכבר קנו דברים יש להקל שבכה"ג אין לחוש לחימוד בהקדמת הנישואין.

והנה בסד"ט הביא מעשה שהאשה הסכימה להקדים הנישואין ג' ימים והביא שהב"ח פסק שיש לספור מהזמן שהאשה הסכימה, וכתב שם שזה סותר את דברי הט"ז, דלדעת הט"ז יש לחוש לחימוד. ולכאורה יש חילוק ביניהם שהרי במקרה של הב"ח האשה בטוחה שהבעל יסכים להקדים, אך במקרה של הט"ז הוא אמר שאולי הוא יבוא. ויש בזה הבדל שאם היא כבר בטוחה שיקדים הרי כבר היה החימוד.

אכן נראה לבאר באופן אחר דהנה בפתחא זוטא הביא קנאת סופרים שכתב שברור שאם הקדימו את הנישואין עם אותו בעל אין לחוש כלל לחימוד, דלא מצינו כן אלא בבעל אחר או כשנתפרדה החבילה וכדו' אך באותו בעל לא מסתבר שיהיה חימוד.

ולכן נראה לבאר דברי הט"ז שהטעם שיש לחוש בהקדמת הנישואין משום שחיישינן שלא תבדוק היטב כי אינה בטוחה כלל שהיא תינשא, ולא ברור לה שתיטהר ע"י בדיקות אלו ולכן אינה בודקת היטב.

וראיה לזה דהנה הרעק"א הביא שערי אפרים לגבי אשה שתבעו אותה לינשא וממתנת לחליצה שצריכה אח"כ לחזור ולבדוק. ונראה שאין טעמו משום שיש חימוד בתביעת הנישואין אחר החליצה, אלא דמשום שאינה בטוחה שיחלוץ לה אינה בודקת יפה, וכן משמע בלשון השערי אפרים שם, וכן מצינו בש"ך באופן שהיה מריבה וחששו שנתפרדה החבילה שאינה בודקת כל כך טוב, וגם אם יתפשרו צריכה לבדוק מחדש. ולפי"ז אין כוונתם שיש 'חשש חימוד' אלא שיש חשש שלא תבדוק היטב, באופן שהיא אינה בטוחה בעצמה שתהיה חתונה. [וקצ"ע בלשון הט"ז שכתב שהחשש 'שיתחדש החימוד'].

ומהשתא נראה דאשה שבדקה עצמה היטב לחתונתה ורק אינה יודעת בדיוק את התאריך ודאי שהיא בודקת היטב, וממילא אין לחוש כלל אם יקדימו החתונה בכמה ימים אם בודקת עצמה היטב, שהרי היא יודעת שבבדיקות אלו היא מטהרת את עצמה לחתונתה, וכמו שברור הדבר שאם יקדימו את החתונה בכמה שעות אין לחוש כלל.

ועולה מזה שכל החשש הוא רק משום שחיישינן שלא בדקה היטב, [וכעין מה שמצינו בפוסקים שאם אשה בדקה את עצמה באותו מקום לנקיות, א"א לחשב בדיקה זו כהפס"ט].

כתב הרמ"א ויש לסמוך הטבילה סמוך לבעילת מצוה בכל מה דאפשר, (כך משמע במרדכי בשם רשב"ם ור"מ ורוקח בשם אביו ורבותיו ובהגהת מיימוני פי"א דהלכות א"ב), והמנהג לטבול הכלה ליל ד' אף על פי שלא תבעל קודם מוצאי שבת (מרדכי שם), אבל אין להרחיק הטבילה מן הבעילה יותר מזה.

ביאור דבריו שהנה בתחילה היו מתחתנים ביום ד' והיו טובלים בליל רביעי. ואחר כך מחמת העוני עשו החתונות ביום שישי ולא בעלו בליל שבת כי חששו שאסור לבעול בתולה [אף דאנן קיי"ל (סימן רפ) שמותר לבעול בתולה בשבת], ולא היו בועלים אלא במוצ"ש. [ומכאן מוכח דלא כהחוו"ד שאומר שהחימוד הוא בנישואין אלא בבעילה, וכמו שנתבאר כבר שמשום כך יש לעשות בדיקות עד הבעילה].

ולמעשה יש להסמיך הטבילה לנישואין, והיום יש שהקדימו לנשים המתחתנות ביום א' לטבול ביום ה' בלילה [ובשעה"ד בליל ד'] ובמיוחד בקיץ שהטבילה במוצ"ש מתאחרת מאוד. אך צריך לעשות בדיקה עד הביאה כי יש לחוש לדעת הרשב"א שיש דם חימוד.

עוד ברמ"א שיש לשאול את הכלה אם אם היא טהורה. והיום לא שואלים, ויש מפרשים שכוונת הרמ"א שרק כשיש רק חשש חימוד חוששין שלא בדקה כדבעי, ולפי"ז בנישא לזקנה כן יצטרכו לשאול. אכן בש"ך מבואר שהיום ודאי יש לסמוך על השושבינים שיאמרו לו אם היא נדה, ובמיוחד שיש הלכות מיוחדות בחופת נדה, ואם לא הודיעו ודאי שהיא טהורה.