קונטרס מראי מקומות תרי ותרי קונטרס שלישי בעזרת השם יתברך.docx ז
קטגוריות: כללי / מ_מ בענייני מוחזק וחזקות - הרב אלימלך וינברג / fwd (1)

בעזרת השם יתברך

**קונטרסמראי מקומות ותוכן הסוגיאבדין 'חזקה בתרי ותרי' [ג]**

מאת הרב אלימלך וינברג הי"ו להערות יש לפנות לפלאפון: [PHONE_REMOVED]

**נערך בעזהשי"ת בעשרה בטבת יהפכו ה' לששון ושמחה תשע"ועבור בית המדרש לתורה שם משמעון גור רמת גןנתייסד ע"י מורינו הגה"ח ר' אברהם אטלס זצ"ל אב"ד חיפהבנשיאות בנו ראש ישיבות דרכי נועם-עמק הלכה הגאון ר' שלמה שליט"א**

בעזרת השם יתברך

**דין 'חזקת כשרות' דגברא במקום תרי ותרי [כתובות כ"א:]
ובדין 'חזקת כשרות' דגברא בב' כיתי עדים המכחישות [ב"ב ל"א:]**

**הרי"ף בכתובות כ"א: [דף ט. מדפי רי"ף]** כ' דבתרי ותרי המעידים על האדם אם הוא כשר או שנפסל לעדות הרי הוא פסול לעדות 'ולא מפקינן ממונא אפומיה', וכ"ה דעת **רש"י בכתובות כ"ב.א. ד"ה תרי ותרי נינהו.** ובביאור שיטת הרי"ף מצינו כמה דרכים בד' הראשונים**.**

**ברמב"ן במלחמות שם ע"ד הרי"ף** [בתחילת דבריו] **ובחידושיו על הש"ס בכתובות כ"א:** כ' דהטעם דלא מהני חזקת כשרות דהעדים לאפוקי ממונא דחזקה דממונא עדיפא דאי נמי שקולים הם לא עבדינן עובדא לאפוקי ממונא, ואפילו בתר רובא לא אזלי' להוציא ממון כש"כ בתר חזקה [מלחמות] ושב ואל תעשה עדיף [רמב"ן בחידושים], ולביאור זה נראה לכאו' דרק להוציא ממון לא מהני חזקתו אבל להחזיק ממון או לעדות איסורים הרי הוא נאמן, וכן הוא **בר"ן על הרי"ף בכתובות שם** דאעפ"י דתו"ת ספיקא דרבנן ומוקמינן ליה אחזקה מ"מ לא מהני לאפוקי ממונא בעדותו, וכן פשטות ל' הרי"ף דרק לאפוקי ממונא לא מהני עדותו, וכ"ה ל' **הרמב"ם בפי"א מה' עדות ה"ג** 'לפיכך לא יעיד ואין מוציאין ממון בעדותו', וכ"ה ל' **הטור והשו"ע חו"מ סי' ל"ד סכ"ח.**

**הרמב"ן בחידושיו שם** כ' 'ועוד' דבתרי ותרי לא מוקמי' אחזקה אלא לענין תרומה דרבנן עיי"ש, ולפי דרך זה אינו נאמן לשום עדות שבעולם אפי' כשאינו להוציא ממון, ומשום דבתו"ת הוי ספיקא דאורייתא ולא מוקמי' כלל אחזקה.

**הרא"ש בכתובות פ"ב סימן כ"א ובתוס' הרא"ש כתובות כ"ב.א.** כ' דכיון דתו"ת ספיקא דרבנן הוא לא מוקמי' ליה אחזקתיה, והיינו דמדרבנן מחמרינן שלא להעמידו אחזקה, וס"ל להרא"ש דחומרא דרבנן זו הוא גם לענין ממון, וכ"מ מד' **הרשב"א בכתובות כ"א:** [אחר שכ' לסברת הרמב"ן דחזקה דממונא עדיפא כ']: 'ועוד דהא תו"ת בין למ"ד ספיקא דאורייתא בין למ"ד ספיקא דרבנן מרעא ליה לחזקה לכל מילי דאורייתא', והיינו דאפי' אי הוי ספיקא דרבנן הרי מדרבנן אין מעמידין אחזקה, ולכאו' לשי' זו ג"כ נפסל לכל עדות ואפי' כשאינו לאפוקי ממונא, [וצ"ב ל' הרא"ש שהעתיק ד' הרי"ף ד'לא מפקינן ממונא' אפומיה', ועי' מש"כ בדעת הרא"ש **בקרבן נתנאל על הרא"ש אות ג-ד ובפנ"י כתובות כ"ב.א. בד"ה בפירש"י בד"ה תרי ותרי ובהגה' אמרי ברוך על שו"ע חו"מ סל"ד סכ"ח**].

והנה **בר"ן על הרי"ף שם** הביא שבמקצת נוסחאות הרי"ף הוכיח כשיטתו מהא דמבואר **בקדושין ס"ו.א.** דכשיש תו"ת אי כשר לכהונה או שנפסל פסלינן ליה ולא מוקמינן ליה אחזקה עיי"ש, והנה לכאו' מראיה זו מוכח דכוונת הרי"ף דבתו"ת לא מוקמינן אחזקה כלל [מה"ת או מדרבנן] ואפי' כשאינו נוגע לאפוקי ממונא, ומיהו מד' **הר"ן על הרי"ף הנ"ל** מוכרח דאינו כן, דהרי מיניה וביה מסיק וכ' דרק לאפוקי ממונא לא מהני בעדותו אבל כשאינו לאפוקי ממונא מוקמי' אחזקה בתו"ת דספיקא דרבנן הוא, ובאמת שיטה זו מקורה בד' **הרמב"ן בקדושין ס"ו.א.** בתחילת דבריו דמהני החזקה אף לתרומה דאורייתא, ומבואר שם דלא מהני לאפוקי ממונא מכוח החזקה דתו"ת וכן 'ביוחסין החמירו' והיינו דמעלה עשו ביוחסין, וכ"מ בד' **הרמב"ן במלחמות שם** דל"מ תו"ת ביוחסין וכש"כ לאפוקי ממונא, [אלא שצע"ג המשך ד' **הרמב"ן במלחמות הנ"ל ובחידושיו לקדושין הנ"ל** בפי' הסוגיא **ביבמות ל"א.א.** דלכאו' נראה משם דבכלל לא אזלי' בתר החזקה, וצע"ג].

ובדעת רש"י מוכרח לכאו' דס"ל כתחילת ד' הרמב"ן דרק לאפוקי ממונא ל"מ החזקה, דהא דעת **רש"י בקדושין דס"ו.א. ד"ה סמוך אהני** דבתו"ת מוקמינן אחזקה ואפילו מדרבנן עיי"ש, ובע"כ כנ"ל.

**\*\*\*\*\***

**בב"ב ל"א:** פליגי רב הונא ורב חסדא בב' כיתי עדים המכחישות, דלרב הונא כ"א באה בפנ"ע ומעידה, ורב חסדא ס"ל בהדי סהדי שקרי למה לי, **ובפירוש רשב"ם ד"ה זו באה** כ' דטעמא דרב הונא 'דאוקי גברא אחזקיה ואל תפסלנו מספק', **וברשב"ם שם ד"ה בהדי סהדי שקרי** כ' בטעמא דר"ח 'דאוקי ממונא אחזקיה ולא תוציאנו מספק', [ועי' מה שיובא בעזהשי"ת במראי מקומות בדין 'חזקה בתרתי דסתרי' טעמים אחרים בשי' רב חסדא וקו' על פירשב"ם בזה], ויש לבאר בסברת רב הונא איך מהני להוציא ממון מכוח חזקת העד והא חזקה גרידא ואי אינה מועלת להוציא ממון [עי' **בכתובות ע"ה:** דפליגי ר"ג ור"י ב'חזקת הגוף' אי יכולה להוציא ממון, ואף לר"ג דמהני להוציא ס"ל לרוב הראשונים שם [עיי"ש **ברמב"ן רשב"א ור"ן]** דהוא רק בצירוף 'ברי ושמא', ואף **להתוס' שם** דס"ל דאף בשמא ושמא מהני להוציא לר"ג מ"מ 'בברי וברי' מפורש בהדיא **בכתובות ט"ז.א.** דמודה ר"ג דלא מהני להוציא, והכא דמוקמינן העד אחזקת כשרות הרי מהני לאפוקי ממונא אף בברי וברי].

ועי' **ברי"ף כתובות כ"א: ד, ט.א. מדפי רי"ף** שכ' לגבי תרי ותרי המעידים על האדם אם הוא כשר או פסול דאין מכשירים אותו ד'לא אמרינן אוקי גברא אחזקיה ומפקינן ממונא אפומיה', ועיי"ש **ברמב"ן במלחמות ה' שם** שכ' בסברת הרי"ף 'דאע"ג דאיכא לאוקמיה אחזקה חזקה דממונא עדיפא דא"נ שקולין הם לא עבדינן עובדא לאפוקי ממונא מזקת מריה והאיך תעלה על דעתך דמשום חזקה בעלמא מפקינן ממונא והלא אף בתר רובא לא אזלי' בממונא כש"כ בתר חזקה' עיי"ש, ותמוה מאוד דאם זהו טעם הרי"ף דחזקת כשרות של העד אינה מועלת להוציא ממון איך מהני בדרב הונא חזקת כשרותו להוציא ממון, ועיי"ש בהמשך ד' הרמב"ן שכ' 'והכ"נ כיון דאיכא סהדי דפסלי ליה ליכא אלא חזקה גריעא בעלמא' ונראה מדבריו שבא ליישב דבדרב הונא מהני החזקה משום דאינו נחשב שיש עדים על הפסול וממילא אינה 'חזקה גריעא', ותמוה דהא הרמב"ן כ' דהטעם דל"מ החזקה להוציא ממון הוא משום הק"ו מרוב דאי"מ להוציא ממון וא"כ ק"ו זה הוא גם על חזקה מעליא דומיא דרוב.

**וברמב"ן [בחידושיו על הש"ס] כתובות כ"א: בשם ר"ח** דחולק וס"ל דמהני חזקת כשרות של הגברא בתו"ת ומפקינן ממונא אפומיה, וכ' דיש מסייעים לפיר"ח מהא דרב הונא דמהני חזקת כשרות של כל כת להוציא ממון על פיה 'אלמא האי חזקה דאוקי גברא בחזקת כשר עדיפא מאידך דאוקי ממונא בחזקת מריה' [וזהו הוכחת **התוס' בכתובות כ"ב.א. בד"ה תרי ותרי נינהו],** ודחה הרמב"ן לראיה זו דשאני הכא דכיון שבאו בזאחז"ז דמי לשני שבילין בבאו לישאל בזאח"ז דאמרי' לענין טומאה ששניהם טהורים, ואע"ג דהכא לאפוקי ממונא הוא כשרים כיון שאין הכחשתן פסול ברור', 'אבל ב' כתי עדים הבאות לפנינו על אחד ודאי פסלי ליה אפומייהו כי היכי דלא ליפוק ממונא אפומייהו דהא בספק יצא דינו לפנינו', ולכאו' כוונתו בחילוקו לבאר דבדינא דרב הונא שאין כל כת מעידה בהדיא על פסולה של הכת השניה חזקת כל כת מעולה יותר מאשר כשמכחישים תו"ת על אותו האדם אם הוא כשר, וכ"כ **בחידושי רבינו קרשקש שם בשם הרמב"ן,** ואינו מובן דסו"ס אם הטעם הוא דחזקה אינה יכולה להוציא ממון אמאי בדינא דרב הונא מהני החזקה להוציא ממון, והרמב"ן שם בהמשך דבריו הרי מסיק בהדיא 'דלעולם הך חזקה דאוקי ממונא בחזקת מאריה מכרעה טפי שהיא בשב ואל תעשה', ותמוה מאוד דהאי טעמא ממש איכא גם גבי דינא דרב הונא.

ועי' **בפני יהושע גיטין י"ז.א. בתוד"ה משום בת אחותו בסה"ד** שכ' בטעמא דרב הונא דחזקת כשרות עדיפא מחזקת הגוף ולהכי מהני להוציא ממון יותר מחזה"ג, ובהמשך דבריו ביאר דחזקת כשרות הוי בגדר 'רוב' דרוב ישראל בחזקת כשרים ורובא עדיף מחזקה, ואינו מובן דהא אין הולכים בממון אחר הרוב, ועי' **בבית מאיר יו"ד סי' א' סעי' א'** שביאר דבריו דבחזקת כשרות יש גם רוב וגם חזקה ורובא בהדי חזקה מהני להוציא ממון כמש"כ **הרמב"ן במלחמות רפ"ב דכתובות,** והביא בשם **תשובות מ"ל ספ"ח** שכ' דבכל חזקה דאתיא מכוח רובא נחשב דיש בזה גם רוב וגם חזקה, [אמנם עי' משנ"ת בזה בעזהשי"ת **בקונ' מראי מקומות בענין ספק טריפות** שנח' הראשונים בנידון זה אי נחשב גם רוב או רק חזקה, ולסוברים דאינו נחשב רק חזקה [משום דס"ל דבמקום ריעותא ליכא דין רוב כלל] הדק"ל].

**ובשו"ת מהרי"ט ח"ב אה"ע סימן מ' ד"ה ועתה** כ' דכיון דכבר הוכרע מתחילה על העד עצמו שהוא בחזקת כשרות ועד כשר הוא שוב מהני גם להוציא ממון בעדותו עיי"ש, וכ"כ כמה אחרונים ליסוד זה עי' **שו"ת הרי"מ אה"ע סימן ט"ז ד"ה והנה בנמצא** דמתחילה דנים על העדים אם כשרים או פסולים ואחר שהוכרע שהם כשרים חשיב שמוציאין הממון עפ"י עדים ולא עפ"י חזקה עיי"ש, וכ"כ **בחכמת שלמה [ממהרש"ק] על שו"ע חו"מ סל"ד סכ"ג ובחידושי הגר"ח על הש"ס השלם סימן ק"ד בענין תרי ותרי ובשערי יושר ש"ב סוף פרק ב'ובקוב"ש ב"ק אות מ"ו.**

**ובאבני נזר חו"מ סימן צ"ח ד"ה ובתשובת** כ' ג"כ דכיון ד'שורש הספק' הוא בעד מוקמינן ליה אחזקתו ושוב לא מהני חזקת הממון להתנגד לזה, ודימה לזה לד' **הריטב"א [ושאר ראשונים]** דס"ל דב'ודאי נגע' לא מוקמי' אחזקה כיון דהחזקה אינה מועלת להכריע שורש הספק עיי"ש, אמנם **בקובץ שעורים ב"ב קי"ז** הק' ע"ז מהא דאי' **בחולין דף י.א.** בשוחט בסכין ונמצאת פגומה דאמרי' דבהמה בחייה בחזקת איסור עומדת ולא אמרינן דאזלי' בתר 'שורש הספק' שהוא הסכין שיש לו חזקת שלם.

אמנם **בחכמת שלמה שם** כ' דכיון דהדבר נוגע לכשרות העד גם לענינים אחרים ולא רק לגבי ממון שוב נקבע כשרותו והוחזקה ומהני שוב גם כשנוגע לממון, וכן האריך ביסוד זה **בשערי תורה [מתלמיד הגרעק"א כלל י"ד אות ז']** והסמיך הדברים ליסוד שכ' **ההפלאה בכתובות ט"ו:** לגבי הכרעת רוב דאעפ"י דאין הולכין בממון אחר הרוב אם הכרעת הרוב היתה על ענין שאינו נוגע רק לממון שוב מהני ההכרעה גם כשנוגע לממון, וכן העלה **בש"ש ש"ד פ"ח** ודימה זאת למש"כ **הרמב"ם בפט"ז מסנהדרין ה"ו** דאעפ"י דלא מהני עד אחד לחייב בו מלקות אבל האיסור עצמו שהוחזק בעד אחד שוב לוקין ג"כ על איסור זה כיון שכבר הוחזק בעדותו לפני שהיה נוגע למלקות עיי"ש באורך, וכ"כ **בקובץ שעורים ח"ב הערות על הש"ש אות י"ג.**

**\*\*\*\*\***

**ובשערי יושר שם** כ' דלפי"ז אינו מובן שיטת הרי"ף דבתו"ת על אדם אם הוא כשר או פסול לא מפקינן ממונא אפומיה ואמאי לא נימא דהכ"נ הוכרע על עד זה שהוא כשר מכוח החזקה ושוב הוי הוצאת הממון מכוח העד כמו בהא דרב הונא, [וכ' שם דבע"כ הא דל"מ חזקת כשרות בתו"ת הוא משום דתו"ת ספד"ר ומדרבנן נפסל העד עיי"ש, אמנם דבריו אינם כד' **הרמב"ן הנ"ל** שכ' בהדיא דמשום 'חזקת ממון' לא מהני חזקת כשרותו להוציא על פיו, וכן נסתרים הדברים מד' **רש"י בכתובות כ"ב.א. ד"ה תרי ותרי נינהו** דס"ל כהרי"ף דבתו"ת על פסלות הגברא אינו יכול להעיד, ואילו **בפירש"י קדושין ס"ו.א. ד"ה סמוך אהני** מבואר בדבריו דאף מדרבנן מוקמי' אחזקה גבי ספיקא דתו"ת עיי"ש].

**ובחידושי הגר"ח על הש"ס שם** כ' בזה, דבתו"ת המעידים על פסלות האדם הרי זה נחשב כאילו עדותם הוא בכל שעה ושעה ובשעה שבא זה האדם להעיד הר"ז כאילו באו אז שני עדים ואמרו שאין עדותו כלום וממילא אינו נחשב הוצאת ממון עפ"י 'עד' ואף ששני עדים מסייעין אותו לא מהני מידי דתרי כמאה, ולכן אף אי בתו"ת בעלמא מעמידים אחזקה לא מהני להוציא ממון בעדותו מכוח חזקת כשרות עיי"ש.

**ובחידושי הרי"מ זיע"א כתובות דף כ.א. ד"ה והנה ליישב קו' תוס'** כ' לבאר בדעת רש"י שם דיש שני גדרי חזקה, יש חזקה מתורת 'ראיה ובירור' וזה לא מהני במקום תו"ת אף אי תו"ת ספיקא דרבנן דשום 'בירור' אינו מועיל בתו"ת 'דתרי כמאה' ויש חזקה שאינו ראיה ובירור אלא שאין להוציא הדבר ממה שהיה ללא ראיה כמו דין הממע"ה בממון וזה מהני גם בתו"ת, אך בחזקה כזו אא"פ להוציא ממון ממוחזק כיון שלא הוכרע הדבר בודאי, ועיי"ש שמבאר לפי"ז דעת הרי"ף הנ"ל דלא מהני חזקת בתו"ת לאפוקי ממונא ואילו בדינא דרב הונא בב' כיתי עדים המכחישות מהני החזקה להוציא ממון עיי"ש, ועי' עוד **בחידושי הרי"מ זיע"א חו"מ סימן ל"ב סק"ד** שהאריך ביסוד זה, וכעי"ז כ' **בקובץ שעורים ח"ב סימן ב' אות ד' וה'** דבספק שאינו של תו"ת כבר הטכרע הדבר עפ"י החזקה בודאי ושוב נחשב שבאים להוציא ממון בעדים ולא בחזקה ומשא"כ בספיקא דתו"ת הר"ז נחשב להוצאת הממון בחזקה כיון שלא הוכרע הדבר בודאי שהעד כשר הוא עיי"ש.

ולדרכו של **הבית מאיר הנ"ל** י"ל, ד'רוב' אינו מועיל להכריע בתו"ת ורק 'חזקה' מועלת להכריע בתו"ת, [דרוב נחשב 'בירור' וזה אינו מועיל בתו"ת וכשי' **הגרעק"א** שהובא **בקונטרס מראי מקומות בענין תו"ת ב']** ולכן בדרב הונא דאיכא רובא וחזקה מהני שפיר להוציא ומשא"כ בתו"ת ודו"ק.

\*\*\*\*\*

**ברמב"ן כתובות כ"א:** כ', דב' כיתי עדים המכחישות כיון שבאים להעיד בזאח"ז דמי לב' שבילים בבאו לישאל בזאח"ז דשניהם טהורים, ומהני ג"כ לאפוקי ממונא 'שאין פסולו ברור' ומשא"כ לא מהני החזקה להכשירו להוציא ממון 'שהרי בספק יצא דינו לפנינו', **ובחידושי רבינו קרקשקש שם בשם הרמב"ן** כ' דבב' כיתי עדים המכחישות 'אין הכחשתן פסול ברור והם אינם מעידים זה על זה לפוסלו', וכ"כ **בב"ח חו"מ סי' ל"ד ובהפלאה כתובות כ"ב.א.** והדברים צ"ב דמאי איכפ"ל אי לא העידו ע"ז בפירוש והרי זה יוצא ברור מעדותה של כל כת שהכת השניה נפסלה.

**ובר"ן על הרי"ף כתובות דף ט.א. מדפי הרי"ף** כ' דבתרי ותרי 'לא מהני ליה חזקה קמייתא שיש לנו לידון בבת אחת על שתי העדויות ומשו"ה כל תו"ת לא מכשירין ליה דמאי חזית דסמכת אהני סמוך אהני אבל בב' כיתי עדים המכחישות כשבאה כ"א בפנ"ע אין אנו צריכין לדון אלא עליה' עיי"ש, ולכאו' כוונתו דבתו"ת הוי כמו בב' שבילין בבאו לדון 'בבת אחת' דלא מוקמינן אחזקה, ותימה דהא **הר"ן שם** בהמשך דבריו כ' בהדיא דאף בתו"ת מוקמינן אחזקה ורק דלא מהני החזקה להוציא ממון ע"ש, וגם עצם הדמיון לבאו לישאל בב"א אינו מובן דבשני שבילין בבאו לישאל בב"א הרי בהכרח אנו דנים על שניהם ביחד והוא 'תרתי דסתרי' להכשיר שניהם, אבל הכא הרי הספק הוא רק על הגברא שהוכחשו עליו העדים ולמה אא"פ להעמידו בחזקתו.

**ובשיטה מקובצת כתובות כ"א: בשם תלמידי רבינו יונה** כתבו לחלק, דבב' כיתי עדים המכחישות הספק נולד על שניהם ביחד ולכן מוקמינן כל כת אחזקתה ומהני גם לאפוקי ממונא, ומשא"כ בנידון הגמ' שם איירי כשפסלו אותו העדים תחילה ואח"כ באה הכת המכשרת אותו ובכהא"ג לא שייך להעמידו אחזקת כשרות הואיל וכבר עמד בפסול מחמת העדים הפוסלים אותו עיי"ש, [ולכאו' תירוצו תלוי במח' הראשונים **כתובות כ"ו: ב"ב ל"א:** אי מה שהחזקנו מתחילה עפ"י העד שהוכחש אח"כ אי נחשב לחזקה ודו"ק, ועי' **בהגה' אמרי ברוך על ט"ז חו"מ סל"ד סקי"ד** מ"ש בד' תר"י וצ"ב].

**ובהגה"ה על הט"ז חו"מ סי' ל"ד סקי"ד בשם מהר"י** כ' דאין כת אחת נאמנת כלל לפסול הכת השניה בזה שאומרת שהיא משקרת [והיינו אפילו יאמרו בהדיא שפסולים הם] דמאי אולמא דהני מהני, ורק בהזמה דחידוש הוא האמינה תורה לבתראי לפסול לקמאי עיי"ש, ועי' מש"כ על דבריו **בקצוה"ח סי' ל"ד סק"ז.**

**ובהגהות חכם צבי על הט"ז שם** כ' דדוקא בב' כיתי עדים המכחישות כיון שכת אחת ודאי כשרה היא מהני החזקת כשרות של כל כת להוציא ממון על פיה כשבאה בפנ"ע ומשא"כ בתו"ת על אדם אחר שאין כאן 'ודאי כשר' ל"ש להעמידו אחזקה.

**ובקצוה"ח שם** ביאר בדרך עמוק, דאם נימא דבב' כיתי עדים המכחישות נחשב ספק דתו"ת על כל כת אם היא כשרה או פסולה א"כ הרי זה עצמו סיבה שכל כת לא תוכל לפסול את הכת השניה דספק עדים אינם יכולים להוציא אדם מחזקת כשרות ['גלגל החוזר']. ועי' עוד מש"כ **בחידושי הרי"מ זיע"א חו"מ סי' א' סקל"ב ד"ה ומ"מ נראה לי ליישב דבריו ובחידושי הגר"ח על הש"ס סימן ק"ד.**

**פירושי הראשונים בסוגיא דכתובות כ"ב: והעולה מדבריהםובנידון אי מהני 'ברי' במקום חזקה בתו"ת למ"ד ספיקא דרבנן**

**בגדר דין חזקה בתו"ת למ"ד 'ספיקא דרבנן'**

**למ"ד תו"ת ספיקא דרבנן אם מדרבנן אין מעמידים אחזקה**

**שי' ראשונים דיש אופנים דמהני חזקה למ"ד ספיקא דאורייתא**

**בדין חזקה בתרי ותרי ליוחסין [קדושין ס"ו.א.]**

**שיטת הרמב"ם בדין תרי ותרי אי ספיקא דאורייתא או דרבנן**