לג - בדין ב_ מחיצות מעלייתא, ובדין אמצע הפילוש
קטגוריות: ש_ס / יג עירובין / עירובין - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / מחיצות מהדו_ב

**סימן לג**

**בדין ב' מחיצות מעלייתא**

**ובדין אמצע הפילוש**

**א**

א] **עירובין כ"ב א',** ר' יהודה אומר אם הי' דרך רה"ר מפסקתן יסלקנה לצדדין וכו', ורמי דר' יהודה אדר' יהודה וכו' דתניא יתר על כן א"ר יהודה מי שהיו לו ב' בתים מב' צידי רה"ר עושה לו לחי מכאן ולחי מכאן או קורה מכאן וקורה מכאן ונושא ונותן באמצע, אמרו לו אין מערבין רה"ר בכך וכו', דר' יהודה אדר' יהודה לא קשיא, התם דאיכא ב' מחיצות מעלייתא הכא ליכא ב' מחיצות מעלייתא.

**ובביאור** הך מילתא דהיכא דאיכא ב' מחיצות מעלייתא מודה ר' יהודה דלא אתו רבים ומבטלי מחיצתא, כתבו התוס' בד"ה קשיא בפי' קמא, דהוא משום דב' מחיצות דאורייתא.

**וביאור** דבריהם הוא, כמש"כ המהרש"א ע"ד התוד"ה חייבין, לפמש"כ הריטב"א בסוגיין בתו"ד, ז"ל, לא שיבטלו מחיצות שלימות של צפון ודרום דהא אמאי, אלא שמפילין מחיצות שבמזרח ומערב כיון שבוקעין בהם תדיר דרך הפתחים וכאילו אין שם פתח ולא שום גפופי והיו פרוצין במלואם, ולא יועילו צוה"פ ולא גפופי, עכ"ל, והיינו דבקיעת הרבים אינה מבטלת אלא את המחיצות שבאותם הרוחות שהרבים בוקעין בהן, דהגדירה וההבדלה שברוח זו בטילה לגמרי, וכמו שאין כאן מחיצה כלל, - ואשר ע"כ אם ב' מחיצות דאורייתא, הרי דכל דאיכא ב' מחיצות מעלייתא דאין הרבים בוקעין בהן, דמחיצות אלו אינם בטילות, סגי בהכי לאשוויי רה"י.[[1]](#footnote-2)

ב] **וכ"כ** הריטב"א שם, ז"ל, התם איכא ב' מחיצות מעלייתא, כי המחיצות השלימות בצפון ודרום אינם מתבטלין לעולם משום בקיעת הרבים כדפרישנא לעיל, ואיהו סבר דב' מחיצות בצפון ודרום הוו רה"י מה"ת, עכ"ל.

**וכ"ה** מבו' גם בד' הרמב"ן במלחמות שם, ז"ל, שאין הרבים מבטלין אלא המחיצה הפרוצה שלא נאמר בה לבוד מפני בקיעתן בפרצה, כגון דיומדין שאנו צריכין לומר בהן רואין המחיצות כאילו מאריכות וסותמות זל"ז ובקיעה דרבים מפסקת בהן, אבל ב' מחיצות וכו' א"א לב' המחיצות להתבטל וכנגד העומד מכאן ומכאן אינו נעשה רה"ר לעולם שהרי ב' מחיצות גמורות הן, עכ"ל.

**ב**

ג] **והתוס'** בפי' בתרא כתבו, דאפי' קסבר ג' מחיצות דאורייתא, לא אתו רבים ומבטלי מחיצה שלישית כיון דאיכא ב' מחיצות שלימות.

**ובביאור** דבריהם כתב החזו"א במכתב שנד' בחזו"א ע"ס המסכת עמ' 96, דהיינו דב' מחיצות גמורות אלימי לעמוד כנגד בקיעת רבים, ואף אם הרבים בוקעין בכל המחיצות, אינם מבטלין להמחיצות, עיי"ש, וכ"ה מבו' גם בדבריו במכתבים שבס' שלום יהודה, אות מ"ד ד"ה עמד, ואות מ"ו ד"ה עוד קרא.

**ועיי"ש** שהק' ע"ד התוס', דמ"ט אמרינן אתו רבים ומבטלי מחיצתא בתל המתלקט, אף דיש לו ד' מחיצות גמורות, ועיי"ש משה"ק עוד בזה.

ד] **ובישוב** דברי התוס' נראה, דגם לפי' זה מתפרש מה שאמרו ב' מחיצות "מעלייתא", דהיינו ב' מחיצות דאין הרבים בוקעין בהן, וכאשר כ"ה לפי' קמא, וכל דאיכא ב' מחיצות שלימות דלא בקעי בהו רבים ואינם בטילות, אף אין הרבים מבטלין למחיצה השלישית שהן בוקעין בה.[[2]](#footnote-3)

**וכ"ה** משמעות ל' התוס' שכתבו דלא אתו רבים ומבטלי מחיצה "שלישית" כיון דאיכא ב' מחיצות שלימות, ומשמע דל"מ הא דאיכא ב' מחיצות מעלייתא, אלא שלא יבטלו הרבים למחיצה השלישית, אך כל דהרבים בוקעין בכל המחיצות, שפיר הם מבטלין אותן.

**ולפ"ז** ניחא הא דבתל המתלקט אמרינן דאתו רבים ומבטלי מחיצתא, דכיון דהרבים בוקעין בכל המחיצות הם מבטלין אותן, ורק היכא דאיכא ב' מחיצות דלא בקעי בהו רבים, הוא דאין הרבים מבטלין למחיצה השלישית.

**ג**

ה] **ונראה** עוד בזה, דהנה בעיקר מה שהוצרכו התוס' לפרש כן דאף אם ג' מחיצות דאורייתא מהני הא דאיכא ב' מחיצות מעלייתא דלא יבטלו הרבים למחיצה שלישית, ולא ניח"ל בפי' קמא דטעמא דר' יהודה הוא משום דב' מחיצות דאורייתא, וליכא בקיעת רבים כלל בהמחיצות הנצרכות לאשוויי רה"י, אף דבתחילת דבריהם מבו' דפשיטא להו דבכה"ג ליכא למימר דאתרו"מ, נראה דהוא משום דלפי' קמא צ"ל דזה עצמו הוא שנתחדש בשנויא דגמ' דקסבר ר' יהודה ב' מחיצות דאורייתא, שהרי המקשן ס"ל דאף לר' יהודה ג' מחיצות דאורייתא, וכמש"כ התוס', ואי"ז במשמעות לישנא דגמ', וע"כ פירשו, דאף אם ג' מחיצות דאורייתא, מ"מ כיון דאיכא ב' מחיצות מעלייתא אין הרבים מבטלין למחיצה שלישית.

**ואמנם** נראה דכ"ז הוא לפ"מ דס"ד דהמקשה דאף לר' יהודה ג' מחיצות דאורייתא, אך לפ"מ שאמרו לעיל י"ב ב' ולקמן צ"ה א' דטעמא דר' יהודה הוא משום דב' מחיצות דאורייתא, הרי ודאי דמה"ט הוא דלא אמרינן בזה אתרו"מ, כיון דאין הרבים בוקעין כלל במחיצות הנצרכות לאשוויי רה"י, אך אם היו ג' מחיצות דאורייתא, שפיר הוה אמרינן אתרו"מ אף היכא דאיכא ב' מחיצות מעלייתא, - והיינו משום דמהיכ"ת נימא דמהני הא דאיכא ב' מחיצות מעלייתא, דלא יבטלו הרבים למחיצה שלישית, הרי הא דבב' בתים וכו' לא אמרינן אתרו"מ, הוא משום דב' מחיצות דאורייתא, ואין הרבים בוקעין כלל במחיצות הנצרכות מה"ת, אשר בזה הוה פשיטא להו להתוס' דליכא למימר אתרו"מ.[[3]](#footnote-4)

ו] **ובזה** ניחא מש"כ התוס' בד"ה חייבין, דטעמא דר' יהודה הוא משום דב' מחיצות דאורייתא, והחזו"א במכתב שבס' שלום יהודה אות מ"ד ד"ה עמד עמד בזה, דמ"ט נקטו התוס' כפי' קמא דטעמא דר' יהודה דלא אתרו"מ הוא משום דב' מחיצות דאורייתא, עייי"ש, - ולמש"נ ניחא, דהרי לפ"מ דמסקינן דטעמא דר' יהודה דעושה לחי או קורה מכאן ומכאן הוא משום דב' מחיצות דאורייתא, הרי ודאי דמה"ט הוא דאין בקיעת הרבים מבטלת להמחיצות.

ז] **ולפ"ז** מתישב היטב הא דבתל המתלקט אמרינן אתרו"מ אף דאיכא ד' מחיצות גמורות, דאף אי נימא דלפי' בתרא דהתוס' כל דאיכא ב' מחיצות גמורות לא אמרינן אתרו"מ, הרי כ"ז הוא רק לפ"מ דס"ד דאף לר' יהודה ג' מחיצות דאורייתא, אך לפ"מ דמסקינן דר' יהודה ס"ל דב' מחיצות דאורייתא, הרי דכל הא דבב' בתים וכו' לא אמרינן אתרו"מ, הוא משום דאין הרבים בוקעין כלל במחיצות הנצרכות מה"ת, אך כל דהרבים בוקעין במחיצות הנצרכות מה"ת, אמרינן אתרו"מ, אף אם איכא ב' מחיצות גמורות.[[4]](#footnote-5)

**ד**

ח] **ובדברי** כמה מקמאי מצינו שפירשו לעיקר שנויא דגמ' בע"א, דהנה הראב"ד בכתוב שם בסוגיין כתב, ז"ל, דר' יוחנן לא ס"ל כר' יהודה כלל בב' מחיצות, אבל ס"ל כוותי' דאתרו"מ, ולא ב' מחיצות ולא ג' בלבד ולא שם ד' מחיצות כפסי ביראות, אלא אפי' ד' מחיצות גמורות כירושלים רה"ר קבועה מבטלת מחיצותי', עכ"ל.

**ומבו'** בד' הראב"ד, דבירושלים היו ד' מחיצות מעלייתא, והא דקאמר ר' יוחנן דאלמלי דלתותי' ננעלות בלילה חייבין עלי' משום רה"ר, הוא משום דלא ס"ל כר' יהודה דכל דאיכא ב' מחיצות מעלייתא לא אתרו"מ, אלא אף אם איכא ד' מחיצות מעלייתא אתרו"מ.

**ועד"ז** כתב התורי"ד בסוגיין, ז"ל, הכא איכא ב' מחיצות מעלייתא, נ"ל דר' יוחנן לא ס"ל להאי תירוצא, דהא ירושלים ד' מחיצות מעלייתא אית לה והוה אמר דאלמלא דלתותי' ננעלות בלילות חייבין עלי' משום רה"ר דאתי דרך הרבים ומבטל מחיצתא, עכ"ל, ועד"ז כתבו הראבי"ה בסימן שע"ט, והאו"ז בסימן קכ"ט.

**ולמדנו** מדבריהם, שפירשו לשנויא דגמ' דכל הא דס"ל לר' יהודה דאתרו"מ, הוא רק בפסי ביראות דהם מחיצות גרועות, אך כל דאיכא ב' מחיצות גמורות לא אתרו"מ, וזהו שכתבו דבירושלים הי' ד' מחיצות מעלייתא, והיינו או משום דבירושלים היו ד' מחיצות דעומ"ר, וכמש"כ הריטב"א בסוגיין, ומחיצות דעומ"ר הם מחיצות מעלייתא, או משום דאף מחיצות דצוה"פ שהיו בשערי ירושלים חשיבי כמחיצה מעלייתא, וזהו שכתבו דלפום שנויא דגמ' ל"ה אמרינן בירושלים אתרו"מ, כיון שהיו לה ד' מחיצות מעלייתא, אף דהיו הרבים בוקעין במחיצות.[[5]](#footnote-6)

ט] **וכ"ה** מבו' גם בד' ריו"נ במתניתין, ז"ל, ר' יהודה אומר וכו' דס"ל דאתו רבים ומבטלי מחיצות כאלו שהפרוץ מרובה על העומד מד' רוחותי', שאם היו ב' המחיצות שלימות בהא הוה מודה ר' יהודה שאין כח ברבים לבטל מחיצות, עכ"ל, וכעי"ז כתב המאירי בריש פירקין, ולהדיא דכל הא דבפסי ביראות אתרו"מ, הוא משום דהוי הפרוץ מרובה ואינם מחיצות שלימות, אך כל דאיכא ב' מחיצות שלימות לא אתרו"מ.[[6]](#footnote-7)

י] **והנה** התורי"ד בסוגיין הק' בהא דבעי רחבה בתל המתלקט וכו' אם חייבין עליו משום רה"ר לר' יהודה, שהרי בתל איכא מחיצות מעלייתא, ואף לר' יהודה לא אמרינן בזה אתרו"מ, וכתב דרחבה לית לי' להך שנויא, עיי"ש, וכ"כ בחי' המאירי לקמן בסוגיין.

**אמנם** הנה הרשב"א לקמן בסוגיין כתב בשם הראב"ד דרחבה לא ס"ל להך שנויא, וע"כ הוא דמותיב מחצר, עיי"ש, וכ"כ בחי' המאירי לעיל כ' א' בשמו, ומבו' מדבריו דעיקר האיבעיא דרחבה מתישבת אף לפ"מ שאמרו דבב' מחיצות מעלייתא לא אמרינן אתרו"מ, ורק הא דמותיב מחצר אינו מתישב לפ"ז, ולכאו' הוא משום דמחיצות דתל לא חשיבי כמחיצות מעלייתא.

**ונראה** דהטעם בזה הוא, משום דהא דהתל הוי רה"י הוא משום דאמרינן גוד אסיק, וכמש"כ רש"י לעיל ט"ו א' ד"ה גבוה ובכ"ד, ומחיצות דע"י גוד אסיק, ל"ה מחיצות מעלייתא, ולא עדיפי ממחיצות דפסי ביראות דל"ה מחיצות מעלייתא, וכ"כ הבית אפרים בסימן כ"ו (ד"ה הנה הארכתי), דמחיצות תל לא עדיפי משם ד' מחיצות דפסי ביראות, משום דל"ה מחיצות אלא מדינא דגוד אסיק.

**ובדעת** התורי"ד והמאירי דס"ל דבתל איכא ד' מחיצות מעלייתא, נראה דאזלי לטעמייהו בסוכה ד' ב' דהא דתל הוי רה"י ל"ב בזה לדינא דגוד אסיק, עיי"ש, והתורי"ד שם פירש דהיינו משום דהמחיצות למטה מועילות אף להמקום שע"ג התל, והמאירי פירש דהוא משום דכל דגבוה י' ורחב ד' דינו כרה"י אף בלא מחיצות, וע"כ שפיר חשבינן לה כמחיצות מעלייתא.

**ה**

יא] **ובביאור** פלוגתת הראשונים בזה נראה, דהתוס' ודעימייהו ס"ל דדינא דאתרו"מ הוא דבקיעת הרבים מבטלת לאותם המחיצות שהם בוקעין בהן, וע"כ ודאי דכל דאין הרבים בוקעין באותם המחיצות הנצרכות מה"ת, ל"ש דינא דאתרו"מ, וזהו שפירשו כן לשנויא דגמ', דכל דאיכא ב' מחיצות מעלייתא דאין הרבים בוקעין בהן לא אתרו"מ.

**אך** בד' הראב"ד ודעימי' מבו' דפליגי ע"ז וס"ל דדינא דאתרו"מ הוא אף כשאין הרבים בוקעין במקום המחיצות עצמן, וע"כ אף דב' מחיצות דאורייתא, ואיכא ב' מחיצות דאין הרבים בוקעין בהן, מ"מ הי' בדין דתועיל בקיעת הרבים בשאר הרוחות לבטל להמחיצות,[[7]](#footnote-8) ובע"כ דהא דהיכא דאיכא ב' מחיצות מעלייתא לא אתרו"מ, הוא משום דלא אמרינן אתרו"מ אלא בפסי ביראות דהם מחיצות גרועות, אך כל דאיכא היקף מעליא דב' מחיצות גמורות לא אמרינן אתרו"מ.[[8]](#footnote-9)

יב] **ויש** להוסיף, דהנה הריטב"א בסוגיין כתב, דלרבנן דאמרינן אתרו"מ היכא דליכא שם ד' מחיצות, הרי דאף היכא דאיכא מחיצות דצוה"פ, אמרינן אתרו"מ, דצוה"פ לא חשיבא מחיצה כעין פסי ביראות שיש שם ב' אמות עומדין, עכ"ד, ומבו' מדבריו דהמחיצה דפסי ביראות עדיפי ממחיצה דצוה"פ, וע"כ אף דהיכא דאיכא שם ד' מחיצות דפסין ס"ל לרבנן דלא אמרינן אתרו"מ, מ"מ היכא דליכא אלא מחיצה דצוה"פ, אמרינן אתרו"מ.

**אמנם** הנה בד' התורי"ד בסוגיין מבו' דלפ"מ דמשני דהיכא דאיכא ב' מחיצות מעלייתא לא אתרו"מ, הרי דאף היכא דאיכא מחיצות דצוה"פ לא אתרו"מ, וע"כ כתב דבירושלים היו ד' מחיצות מעלייתא, אף דמבו' בתו"ד דההיתר דירושלים הי' ע"י צוה"פ, עיי"ש, והרי דהמחיצה דצוה"פ עדיפא ממחיצה דפסי ביראות, ואף דפסי ביראות ל"ה כמחיצה מעלייתא ואמרינן בהו אתרו"מ, מ"מ צוה"פ הויא כמחיצה מעלייתא לא אמרינן בה אתרו"מ.

**ולפמש"נ** נראה דלא נחלקו הריטב"א והתורי"ד בסברות הפוכות, אם מחיצה דפסי ביראות עדיפא או מחיצה דצוה"פ עדיפא, דודאי דבהל' מחיצות עדיפא מחיצה דצוה"פ ממחיצה דפסי ביראות דהוי הפרוץ מרובה, ומש"כ הריטב"א דצוה"פ לא חשיבא מחיצה כעין פסי ביראות, הוא משום דלהריטב"א לטעמי' דדינא דאתרו"מ הוא דבקיעת הרבים מבטלת את המחיצות שהם בוקעין בהן, הרי דבזה עדיפא המחיצה דפסין דאיכא ב' אמות דאין הרבים בוקעין בהן, מהמחיצה דצוה"פ דהרבים בוקעין בכולה.

**ו**

יג] **והנה** בביאור דעת הראב"ד ודעימי' דבקיעת הרבים מבטלת אף להמחיצות שאינם בוקעין בהן, בפשוטו הי' נראה דהוא משום דס"ל דדינא דאתרו"מ לאו היינו דבקיעת הרבים מבטלת להמחיצות ומכח זה הוי המקום רה"ר, אלא היינו דבקיעת הרבים משויא להרשות לרה"ר ול"מ בה המחיצות, וע"כ ליכא נפ"מ כלל אם בקיעת הרבים היא במקום המחיצות או בשאר הרוחות.

**וכ"ה** משמעות ד' הראב"ד שם, ז"ל, אלא אפילו ד' מחיצות גמורות כירושלים "רה"ר קבועה מבטלת מחיצותי'" וכו', עכ"ל, ומשמע להדיא דדינא דאתרו"מ אינו כלל דבקיעת הרבים מבטלת המחיצות, אלא היינו דכל דאיכא בקיעת הרבים והוי המקום רה"ר גמורה, בטלי מחיצותי' ול"מ לאשוויי לה לרה"י.[[9]](#footnote-10)

יד] **אמנם** לכאו' כ"ז ניחא לדעת הסוברים דלא אמרינן אתרו"מ אלא ברה"ר גמורה, דלדבריהם י"ל דדינא דאתרו"מ הוא דרה"ר גמורה ל"מ לה המחיצות, אך לדעת הסוברים דאמרינן אתרו"מ אף במקום דאינו רה"ר גמורה, בע"כ דדינא דאתרו"מ הוא דבקיעת הרבים מבטלת למחיצות.

**ולפ"ז** תיקשי בד' התורי"ד בסוגיין דמבו' בסו"ד דס"ל דלר' יהודה אמרינן אתרו"מ אף במקום שאינו רה"ר גמורה כמבואות המפולשין, עייש"ה, וכ"ה מבו' גם בד' האו"ז בסימן קכ"ט סוף אות י', וגם הראב"ד כתב בדעת רחבה, דס"ל דאמרינן אתרו"מ אף במקום שאינו רה"ר, וכמש"כ הרשב"א לקמן בסוגיין בשמו, ובע"כ דדינא דאתרו"מ הוא דבקיעת הרבים מבטלת למחיצות, וא"כ מ"ט ס"ל דבקיעת הרבים מבטלת אף למחיצות שאין בוקעין בהן.[[10]](#footnote-11)

**ז**

טו] **ונראה** לפרש בזה, דהנה בעיקר מה שנקטו התוס' בפשיטות דאם ב' מחיצות דאורייתא לא איכפת לן דבוקעים הרבים בשאר הרוחות, כתב החזו"א בסימן ק"ז סק"ג, ז"ל, לכאורה טעמא דר"י דבב' מחיצות חשיב מוגדר ומיוחד בכל סביביו, ושפיר שייך למימר אתרו"מ, ומ"מ שפיר קמשני דב' מחיצות עדיף משם ד' מחיצות, עכ"ל.

**וביאור** דבריו, הוא לפמש"כ במכתבו שבס' שלום יהודה סימן כ"ה, ז"ל, דעת הכותב שאין עומ"ר עושה כאילו גם הפרצה סתומה בבחינת מחיצה ממשית, אלא שאין הפרצה צריכה סתימה, ואמנם הרשות המוקף הוא נבדל מסביבותיו בכל הקיפו וכו' "אין שום חילוק בין מיעוט הפרוץ אשר השכל מגדירו בעומ"ר, ובין רוח רביעית לדידן, ובין רוח שלישית ורוח רביעית לר' יהודה", בכולן אתה יכול לומר שא"צ סתימה, ובכולן אתה שב ואומר דמה שא"צ סתימה היא עצמה סתימה היא וכו', עכ"ל, וכ"כ במכתבו שבסו"ס שלום יהודה ריש אות מ"ד, ז"ל, ב' מחיצות לר"י סותמין את הרביעית ואת השלישית, "ויש בזה סתימה דינית כעומ"ר לדידן וכג' מחיצות", עכ"ל.[[11]](#footnote-12)

**ומכח** זה הוכיח החזו"א במכתביו שם דפרצה י' לאו דאורייתא, מהא דפרצה י' ברוח רביעית לאו דאורייתא, עיי"ש, והיינו משום דס"ל דאם פרצה י' אוסרת מדאורייתא אף דאיכא עומ"ר, והיינו משום דהפרצה סותרת להבדלת הרשות, ה"נ בדין דתאסור פרצה י' ברוח רביעית, כיון דבעינן דתהא הרשות מובדלת מסביבותי' אף ברוח רביעית, ואף דברוח רביעית ל"ב מחיצה, הרי גם בשאר רוחות מהני עומ"ר ול"ב שתהא מחיצה ממש במקום הפרוץ, ואם פרצה י' אוסרת שם מדאורייתא, ה"נ הי' לה לאסור ברוח רביעית, - ומה"ט נקט שם, דהא דפרצה י' אוסרת מדרבנן בג' מחיצות, והא דהיא אוסרת ברוח רביעית, הוא חד דינא, ועיי"ש משה"ק לפ"ז, ואכמ"ל.[[12]](#footnote-13)

**ואשר** זהו מש"כ החזו"א, דכיון דהא דמהני ב' מחיצות לר' יהודה הוא משום דעי"ז נבדל הרשות המוקף מסביבותיו בכל הקיפו, ע"כ מצינו למימר אתרו"מ אף כשהרבים בוקעין בשאר הרוחות, דבקיעת הרבים מפקעת את הבדלת הרשות מרוחות אלו.[[13]](#footnote-14)

טז] **והנה** בעיקר מש"כ החזו"א דהא דמהני ב' מחיצות לר' יהודה וג' מחיצות לדידן הוא משום דעי"ז נבדל הרשות המוקף מסביבותיו בכל הקיפו, יש לסייע לזה ממש"כ הר"ן לעיל י"א א' דאף דופן רביעית דל"ב לה מדאורייתא מצטרפת בהדי שאר הדפנות לשוויי פרוץ מרובה על העומד, וכ"ה מבו' בפירש"י בסוכה ז' א' ד"ה משא"כ בסוכה, עיי"ש.[[14]](#footnote-15)

**והנה** אי נימא דהא דסגי בג' מחיצות לאשוויי רה"י, הוא משום דסגי במה שהרשות מובדלת מג' רוחות, ול"ב שתהא מובדלת אף ברוח רביעית, הדין נותן דלא תצטרף הפרצה ברוח רביעית לאשוויי פרוץ מרובה, - וממש"כ רש"י והר"ן דהפרצה ברוח רביעית מצטרפת לאשוויי פרוץ מרובה, יש ללמוד דס"ל דהא דסגי בג' מחיצות לאשוויי רה"י, היינו משום דעי"ז נעשית הרשות מובדלת אף מרוח רביעית, וע"כ שפיר י"ל דאף הפרצה שברוח רביעית מצטרפת לאשוויי פרוץ מרובה.[[15]](#footnote-16)

יז] **ולפ"ז** י"לדזהו טעמא דכל הני קמאי דס"ל דבקיעת הרבים מבטלת אף להמחיצות דאין בוקעין בהן, והיינו משום דס"ל כן דהא דמהני ב' מחיצות לר' יהודה הוא משום דעי"ז נבדל הרשות המוקף מסביבותיו בכל הקיפו, וע"כ כל שבוקעין הרבים בהיקף זה, ה"ז מבטל להבדלת המחיצות, ודמי להא דאמרינן אתרו"מ כשבוקעין רבים

**אך** בדעת התוס' דפשיטא להו דהא דבקיעת רבים מבטלת למחיצות הוא רק כשהן בוקעין במקום המחיצות, ומכח זה הוכרחו לפרש דס"ד דהמקשה דג' מחיצות דאורייתא, נראה דס"ל דהא דמהני ב' מחיצות לר' יהודה, אי"ז משום דעי"ז נבדל הרשות המוקף מסביבותיו בכל הקיפו, אלא הוא משום דלדין רה"י סגי במה שהרשות מובדלת במחיצות מב' רוחות, וזהו דס"ל דכל דאין הרבים בוקעין בב' מחיצות אלו, ל"ש כלל דתבטל בקיעת הרבים למחיצות.[[16]](#footnote-17)

**ח**

יח] **ונראה** דהתוס' לטעמייהו אזלי, דהנה בעיקר מש"כ התוס' בסוגיין דהא דהיו חייבין על ירושלים משום רה"ר, הוא באמצע הפילוש דלית לי' מחיצות כלל, עמד החזו"א בסימן ק"ז סק"ה, דכיון דצידי הפילוש הוו רה"י, הדין נותן דגם אמצע הפילוש יהא רה"י, כיון דהוא פתוח לצידי הפילוש שהם כחצר מוקפת, והאריך בזה הרבה במכתביו שבסו"ס שלום יהודה, עיי"ש.[[17]](#footnote-18)

**ובטעם** הך דינא דמקום הפתוח למקומות המוקפין ב' מחיצות הוי הוא רה"י, כתב החזו"א במכתבו שנד' בחזו"א למכילתין עמ' מ"ח, ז"ל, אם כל חוצות רה"י למה אין הפילוש רה"י, כיון שהוא גדור מן העולם בסופו ע"י ב' מחיצות זו כנגד זו שהתורה חשבתן לגדר מספיק, עכ"ל, וכ"כ במכתביו שבסו"ס שלום יהודה אות מ"ד סוד"ה הס', ז"ל, דאמצע הפילוש וחוצות היוצאות חצר אחת בתמונה מעוקמת, ואם הן סתומות בסופן "בכל סביבותיהן", הן הנה המחיצות שאמרה תורה הגודרות את שטח המוקף שלא יתערב עם העולם הגדול המקיפו, וזו היא רה"י, עכ"ל, וכ"כ שם בסוד"ה הנני, ובסוף אות מ', ובאות מ"ד ד"ה ב' מחיצות, ובאות מ"ו ד"ה צורה זו.

?ומה"ט נקט החזו"א במכתביו, דלתי' בתרא דהתוס', שפיר י"ל דאמצע הפילוש יהא רה"ר, עייש"ה?.

**וביאור** הדברים הוא, דכיון דב' מחיצות מועילין להבדיל את הרשות מכל סביבותי', וצידי הפילוש מובדלין מכל סביבותיהן, ע"כ הדין נותן דיועילו מחיצות אלו לגדור גם את אמצע הפילוש, דאף דאמצע הפילוש בפנ"ע אין לו מחיצות כלל, מ"מ כיון דהוי כחצר אחת עם צידי הפילוש, סגי במה דאיכא בצידי הפילוש מחיצות המועילות לגדרם מרה"ר.[[18]](#footnote-19)

יט] **אמנם** בדעת התוס' דס"ל דאמצע הפילוש הוי רה"ר, אף דצידי הפילוש יש להן ב' מחיצות, נראה דאזלי לטעמייהו דס"ל דהא דמהני ב' מחיצות לר' יהודה, אי"ז משום דעי"ז נבדל הרשות המוקף מסביבותיו בכל הקיפו, אלא הוא משום דלדין רה"י סגי במה שהרשות מובדלת במחיצות מב' רוחות, וע"כ אף דצידי הפילוש הוו רה"י משום דהן מובדלין במחיצות מב' רוחות, מ"מ אמצע הפילוש אין לו מחיצות כלל, שהרי הוא פתוח מכל הרוחות, ומקום הפתחים אינו מובדל מרה"ר כלל, וע"כ הו"ל רה"ר.

**ט**

כ] **והנה** החזו"א בסימן ס"ה סקמ"ה הוכיח דמקום הפתוח לרה"י הוי רה"י, ממה שאמרו לעיל ח' א' במבוי הכלה לרחבה ונפרצה רחבה כנגדו דהוי רה"י, עיי"ש, ובמכתביו שבסו"ס שלום יהודה אות מ', ואות מ"ב סוד"ה הנני, ואות מ"ד סוד"ה שאלת, כתב דמכח זה בע"כ לומר דד' התוס' דאמצע הפילוש הוי רה"ר, הוא משום דב' מחיצות לר' יהודה גרע, עיי"ש, ובאות מ"ד שם כתב דאף שאין בידינו לחלק בין ב' מחיצות לר' יהודה לב' ולחי לדידן, מוכרחים אנו לומר כן מחמת סוגיא ח' א'.

**אמנם** צ"ע דמה מייתי מהתם, הרי התם כל שאנו דנים את המבוי והרחבה כמקום אחד כמין ז', כזה (1), יש למבוי ג' מחיצות גמורות, דמלבד ב' המחיצות שברוח דרום וצפון, יש לו מחיצה דעומ"ר ברוח מערב, אך הכא הרי אף אם נדון את אמצע הפילוש כמקום אחד עם צידי הפילוש, אין לו אלא ב' מחיצות, שהרי הוא פרוץ במלואו ברוח מזרח וברוח מערב, ודמי למבוי הכלה לרחבה כזה (2), דאף דהרחבה יש לה ג' מחיצות והויא רה"י, מ"מ שפיר י"ל דהמבוי ל"ה רה"י, כיון שהוא פרוץ במלואו ברוח מזרח ומערב.

**ונראה** דהא מילתא הוה פשיטא לי' להחזו"א דאם נדון את אמצע הפילוש כמקום אחד עם צידי הפילוש הוי רה"י, שהרי צידי הפילוש חשובין כמובדלים מכל סביבותיהם ע"י ב' המחיצות, וה"ז מועיל אף לאמצע הפילוש, ואך די"ל דיש לנו לדון את אמצע הפילוש בפנ"ע, ואין המחיצות דצידי הפילוש מועילין לו,[[19]](#footnote-20) וע"ז שפיר הוכיח מההיא דמבוי הכלה לרחבה דאין דנים את המבוי בפנ"ע, דאם נדון על המבוי בפנ"ע אין לו אלא ב' מחיצות, שהרי כנגד המבוי ליכא מחיצה ברוח מערבית.[[20]](#footnote-21)

כא] **ולפ"ז** נמצא, דלמש"נ בדעת התוס' בטעם הא דאמצע הפילוש הוי רה"ר, לא תיקשי כלל מהא דמבוי הכלה לרחבה הוי רה"י, - דהרי הא דאמצע הפילוש הוי רה"ר, אי"ז משום שדנים את אמצע הפילוש בפנ"ע, אלא אף דדנים את אמצע הפילוש כמקום אחד עם צידי הפילוש, אכתי לית לי' מחיצות כלל, כיון דב' המחיצות שבצידי הפילוש אינם מועילין להבדיל את שאר הרוחות, ונמצא דאמצע הפילוש פתוח מכל רוחותיו, וכנ"ל, - אך במבוי הכלה לרחבה, כיון דדנים את המבוי והרחבה כמקום אחד, איכא למבוי ג' מחיצות גמורות, וע"כ הו"ל רה"י.[[21]](#footnote-22)

![](data:image/png;base64...)

1. ומה"ט כתבו התוס' בתחילת דבריהם, דקס"ד דמקשה דג' מחיצות דאורייתא, דאם ב' מחיצות דאורייתא ל"ה פריך מידי, והיינו משום דבקיעת הרבים אינה מבטלת אלא את אותן המחיצות דהרבים בוקעין בהן, וע"כ פשיטא דאם ב' מחיצות דאורייתא, סגי בב' מחיצות דאין הרבים בוקעין בהן, ולא איכפת לן במה דהרבים בוקעין בשאר הרוחות. [↑](#footnote-ref-2)
2. ויש להסתפק אם היינו משום דכל דאיכא להרשות היקף מעליא דב' מחיצות דלא בקעי בהו רבים, אין בקיעת הרבים מבטלת להמחיצה השלישית, או היינו דכיון דלמחיצה שלישית סגי במחיצה כ"ד, כדחזינן דלחי ל"מ אלא למחיצה שלישית, ע"כ אף מחיצה דבקעי בה רבים מהניא לדין מחיצה שלישית, ולדרך בתרא ניחא משה"ק החזו"א במכתבו שם בד' התוס' דאמצע הפילוש, עיי"ש, (אך בעיקר קו' זו י"ל עוד, דדינא דאתרו"מ אי"ז ביטול על מחיצה זו בפנ"ע, אלא הוי ביטול על ההיקף, וע"כ אף דבצידי הפילוש דאית להו היקף מעליא אין ההיקף בטל, מ"מ באמצע הפילוש דלי"ב היקף מעליא, ה"ז בטל). [↑](#footnote-ref-3)
3. והנה לפ"ז נראה, דלפי' בתרא מתפרש הא דמשני דהתם איכא ב' מחיצות מעלייתא, דהיינו דאם ס"ל לר' יהודה דב' מחיצות דאורייתא, הרי דמה"ט ל"ש בזה כלל דינא דאתרו"מ, ואם ס"ל דג' מחיצות דאורייתא, מ"מ כיון דאיכא ב' מחיצות דאורייתא אין בקיעת הרבים מבטלת למחיצה שלישית.

   ולפ"ז יש לסייע למש"נ לעיל סק"ד דגם לפי' זה מתפרש מה שאמרו ב' מחיצות "מעלייתא" דהיינו ב' מחיצות דלא בקעי בהו רבים, שהרי מה שאמרו ב' מחיצות מעלייתא מתפרש בחד גוונא בין למ"ד דס"ל לר' יהודה דב' מחיצות דאורייתא ובין למ"ד דס"ל דג' מחיצות דאורייתא, ולמ"ד דס"ל ב' מחיצות דאורייתא, הרי דהא דלא אמרינן בזה אתרו"מ, הוא משום דאיכא ב' מחיצות דלא בקעי בהו רבים, וממילא דה"נ מתפרש לישנא דב' מחיצות מעלייתא גם למ"ד דס"ל לר' יהודה דג' מחיצות דאורייתא. [↑](#footnote-ref-4)
4. אמנם בד' החזו"א מבו' שנקט, דלפי' בתרא דתוס', הרי דגם לפ"מ דמסקינן דר' יהודה ס"ל דב' מחיצות דאורייתא, מ"מ כל הא דלא אמרינן בב' בתים וכו' אתרו"מ, הוא רק משום דאיכא ב' מחיצות גמורות, וכ"ה מבו' גם בדבריו בסימן ע"ד סק"ז שכתב לפרש קו' התוס' בד"ה חייבין דהיא לפי' בתרא, עיי"ש, - ומדבריו במכתבו שבס' שלום יהודה אות מ"ד ד"ה ומש"כ בספר למדנו לפרש לזה, דהוא משום דהתוס' בפי' זה ס"ל דנהי דאין הרבים בוקעין דרך המחיצות עצמן אלא שבוקעין באויר שבין מחיצה זו למחיצה זו, מ״מ מתבטל כה המחיצות ובקיעת הרבים חשיבא רה״ר ולא רה״י, עיי"ש, ומה"ט הוא שהוצרכו התוס' לפי' בתרא ולא ניח"ל בפי' קמא, (ודלא כמש"נ דהוא משום דקדוק הלשון), וכנראה דמה"ט פירש דלתי' זה לא תלי במה דאיכא ב' מחיצות דלא בקעי בהו רבים, אלא תליא במה שהן מחיצות גמורות.

   אך צ"ע שהרי בד' התוס' מבו' דהוה פשיטא להו דל"ש אתרו"מ היכא דאין הרבים בוקעין במחיצות הנצרכות מה"ת, ורחוק לומר דבפי' בתרא חזרו בהם מזה. [↑](#footnote-ref-5)
5. ובזה מתפרש מש"כ הראב"ד ודעימי' דהא דאמר ר' יוחנן דירושלים וכו' חייבין עלי' משום רה"ר, אי"ז כשנויא דגמ' דהיכא דאיכא ב' מחיצות מעלייתא לא אמרינן אתרו"מ, ול"ה מצו ליישב כמש"כ הרמב"ן במלחמות וש"ר דר' יוחנן ס"ל דג' מחיצות דאורייתא, והיינו משום דלדעתם הרי לדעת ר' יהודה כל דאיכא מחיצות גמורות דעומ"ר לא אמרינן אתרו"מ, וא"כ אף אי נימא דלפ"מ דקי"ל דג' מחיצות דאורייתא בעינן שיהא ג' מחיצות דעומ"ר, מ"מ בירושלים שהיו ד' מחיצות דעומ"ר לא נימא אתרו"מ, - וע"כ גם ל"ה מצו לישב כמש"כ התוס' דירושלים היתה מפולשת שתי וערב, שהרי לדעתם אף מחיצות שהרבים בוקעין בהן חשיבי כמחיצות מעלייתא, וע"כ אף אם היתה ירושלים מפולשת שתי וערב, מ"מ חשיב דאית לה ד' מחיצות מעלייתא. [↑](#footnote-ref-6)
6. והנה הבית אפרים בתשו' סימן כ"ו ד"ה הנה הארכתי דקדק מד' ריו"נ אלו דכל דאיכא מחיצות דעומ"ר מודה ר' יהודה דלא אתרו"מ, והק' ע"ז דהרי ירושלים הי' לה מחיצות דעומ"ר, וכמש"כ הריטב"א, ואפ"ה אמרינן בה אתרו"מ, - אך הנה קו' זו נתישבה בד' הראב"ד ודעימי', דבאמת ר' יוחנן פליג וס"ל דאף היכא דאיכא מחיצות מעליייתא אמרינן אתרו"מ, וע"כ הוא דס"ל דהיו חייבין על ירושלים משום רה"ר, ובלא"ה י"ל למש"כ הר"ן בסוגיין דבירושלים ל"ה מחיצות דעומ"ר, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-7)
7. אך יש לדחות, דלעולם מודו הראב"ד ודעימי' דאין בקיעת הרבים מבטלת אלא להמחיצות דבוקעין בהן, ואך דס"ל דכיון דמדרבנן בעינן לחי ברוח שלישית ורביעית הי' בדין דתבטלם בקיעת הרבים, ובע"כ דהוא דינא אחרינא דהיכא דאיכא ב' מחיצות גמורות לא אתרו"מ, וי"ל דמה"ט הוא דלא פירשו דר' יהודה לטעמי' דב' מחיצות דאורייתא, שהרי מדרבנן בעינן ד' מחיצות, ואפ"ה מהני הא דאיכא ב' מחיצות מעלייתא דלא נימא אתרו"מ, וע"כ שפיר י"ל דהוא גם לדעת רבנן. [↑](#footnote-ref-8)
8. ויש להסתפק אם הא דמהני ב' מחיצות מעלייתא, הוא רק לר' יהודה לטעמי' דב' מחיצות דאורייתא, וע"כ הוא דמהני הא דאיכא ב' מחיצות גמורות דלא נימא דאתרו"מ, או דאף אם ג' מחיצות דאורייתא, מ"מ מהני הא דאיכא ב' מחיצות גמורות דלא נימא דאתרו"מ, - ואי נימא דהוא אף אם ג' מחיצות דאורייתא, הרי נמצא דמהא דס"ל לרבנן בב' בתים וכו' דאמרינן אתרו"מ, נלמד דפליגי רבנן בזה על ר' יהודה וס"ל דל"מ הא דאיכא מחיצות מעלייתא דלא נימא אתרו"מ.

   ובזה מתפרש מש"כ הראב"ד והראבי"ה דר' יוחנן לא ס"ל כר' יהודה דהיכא דאיכא מחיצות מעלייתא לא אמרינן אתרו"מ, וצ"ע דר' יוחנן דאמר כמאן, והאו"ז כתב דהי' זה קבלה בידו מתנאים אחרים דס"ל כן, אך הראב"ד והראבי"ה לא פירשו לזה, ולהנ"ל ניחא, דס"ל לר' יוחנן דקי"ל כרבנן דאף דאיכא מחיצות מעלייתא אמרינן אתרו"מ, ואך דלרבנן אם איכא שם ד' מחיצות לא אמרינן אתרו"מ, ובזה קי"ל כר' יהודה דאמרינן אתרו"מ אף בדאיכא שם ד' מחיצות, ועד"ז כתב החזו"א במכתב שבס' שלום יהודה אות מ"ד ד"ה מש"כ בספר, ואות מ"ו ד"ה עוד קרא, לפי דרכו, עיי"ש, אך בל' הראב"ד שכתב דר' יוחנן ס"ל כר' יהודה, לא משמע כן.

   [וד' המאירי בזה לא נתבררו לי, דמחד גיסא מבו' בדבריו לעיל כ' א' דהא דמהני ב' מחיצות מעלייתא הוא רק משום דב' מחיצות דאורייתא, וזה שכתב די"ל דר' יוחנן לא ס"ל בזה כר' יהודה, משום דס"ל דג' מחיצות דאורייתא, - ומאידך ממש"כ בסו"ד דקי"ל כשניהם לחומרא דב' מחיצות שלימות או ד' גרועות רגל הרבים מבטלתן, מבו' דאם הוה קי"ל כר' יהודה בדיני אתרו"מ, הוה סגי במה דאיכא ב' מחיצות מעלייתא, אף דאנן קי"ל דג' מחיצות דאורייתא, ואך דלחומרא עבדינן כרבנן דאתרו"מ אף במחיצות מעלייתא, וצ"ע]. [↑](#footnote-ref-9)
9. וכ"נ ממש"כ הרשב"א לקמן צ"ד א' בשם הראב"ד דאף מקום דיש לו ג' מחיצות והרבים בוקעין במחיצה הרביעית, ה"ה מבטלין אותה, ונראה דלדעתו לרבנן בעינן דוקא שם "ד'" מחיצות, כאשר כ"ה משמעות דבריו בכתוב שם דשם ד' מחיצות עדיף מג' מחיצות מעלייתא, - ויש להוסיף, דמבו' עוד בדבריו דאמרינן אתרו"מ אף דאין הרבים בוקעין בקיעה מפולשת, וזה כמבו' בד' התורי"ד בסוגיין ולעיל כ' א', ונת' במק"א. [↑](#footnote-ref-10)
10. אמנם באמת י"ל, דאף דדינא דאתרו"מ הוא אף במקום שאינו רה"ר גמורה, מ"מ יסוד דינו הוא דמקום המסור לרבים, ל"מ לו מחיצות לחשבו כרה"י, דהוא רשות דרבים ואינו רשות היחיד, ואך דגם מקום שאינו רה"ר גמורה, כל שבוקעין בו רבים, חשיב כמקום המסור לרבים, וע"כ אמרינן בזה אתרו"מ. [↑](#footnote-ref-11)
11. ובסוף דבריו הוסיף לפרש בזה, ז"ל, מש״כ לעיל דב׳ מחיצות לר״י גודרים גם השלישית והרביעית, אין הכונה גדר מציאותי, אלא גדר דיניי, דמקום החבוי בין ב׳ מחיצות זו כנגד זו נעשה חטיבה מיוחדת והתיחדו ניכרת ומספקת לדין רה״י, שהרצון בזה להבדיל את מקום הזה מהעולם הכללי המקיפו, עכ"ל, ועמש"כ עוד בזה באות מ"ו סוד"ה צורה זו. [↑](#footnote-ref-12)
12. אמנם בעיקר דבריו יש להעיר ממש"כ הראשונים לעיל י"ט ב', דאף דלר' יהודה מהני לחי וקורה ברוח שלישית ורביעית עד י"ג ושליש, מ"מ בב' המחיצות דאורייתא אוסרת פרצה י', ואין מתירין אותה משום עומ"ר, עיי"ש, ומבו' להדיא דחלוק דין הפרצה בב' המחיצות מדין הפרצה בשאר רוחות, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-13)
13. ויש להוסיף, דלמש"כ החזו"א במכתבו דאין שום חילוק בין מיעוט הפרוץ אשר השכל מגדירו בעומ"ר, ובין רוח רביעית לדידן, ובין רוח שלישית ורוח רביעית לר' יהודה, הרי דכ"ה דבמחיצה דעומ"ר דבוקעים הרבים במקום הפרוץ אמרינן אתרו"מ, ולא אמרינן דאי"ז בקיעה במקום המחיצה, ה"נ יש לנו לומר אתרו"מ כשהרבים בוקעין ברוח שלישית ורביעית. [↑](#footnote-ref-14)
14. אך מד' הרמב"ן לקמן נ"ט א' נראה דפליג ע"ז וס"ל דמהני ג' מחיצות לאשוויי רה"י מדאורייתא אף כשאי"ז עומ"ר על כל ההיקף, שהרי מבו' בדבריו דלר' יהודה דב' מחיצות דאורייתא סגי בב' מחיצות אף כשכלפי כל ההיקף הו"ל פרוץ מרובה, וכ"ה משמעות ד' הריטב"א בכ"ד שכתב דלר' יהודה מהני ב' מחיצות כמין גאם, ולא תלה לזה בהפלוגתא אם פרוץ כעומד מותר, ואם לרבנן ל"מ ג' מחיצות אלא בדהוי זה עומ"ר על כל ההיקף, הי' בדין דגם ב' מחיצות לר' יהודה לא יועילו כשאי"ז עומ"ר על כל ההיקף, ואמנם יש מקום לחלק בין גדר דינא דג' מחיצות לדידן לגדר דינא דב' מחיצות לר' יהודה, אך זה רחוק. [↑](#footnote-ref-15)
15. אמנם הנה האבנ"ז בסימן רפ"ז סק"י כתב דהא דבעינן עומ"ר בכל ההיקף, הוא מכח מה שהצריכו חכמים מחיצה אף ברוח רביעית, עיי"ש, וכן משמע קצת בל' הר"ן, ולפ"ז אין להביא משם, ואמנם בד' רש"י בסוכה משמע דמדאורייתא הוא דל"מ, וזהו שאמרו דיתירה שבת על סוכה, אך האבנ"ז שם פירש כן גם בד' רש"י, עיי"ש, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-16)
16. ול"ד להא דבקיעת הרבים במקום הפרוץ מבטלת למחיצות אף דאיכא עומ"ר ואין הרבים בוקעין במקום המחיצה, דאף אי נימא דבעומ"ר לא חשיבא הפרצה כסתומה, הרי מ"מ ודאי דדינא דעומ"ר הוא דה"ז מועיל להבדיל את הרשות מכל רוח זו, וכל שהרבים בוקעין ברוח זו, ה"ז מבטל להבדלת המחיצה. [↑](#footnote-ref-17)
17. ובסימן ק"ז סק"ג הק' החזו"א ע"ד התוס', ז"ל, לכאורה אינו מובן כיון דבין המחיצות רה"י גמורה וזה האמצע המפולש מד' צדדין הוא מפולש לרה"י, ומאי שייך ביטול מחיצות, שבין האמצע לרה"י א"צ מחיצות והצוה"פ שבין ב' המחיצות אינו מתבטל, עכ"ל, ובפשוטו הי' נראה דמכוון הקו' היא, דכיון דבין ב' המחיצות הוי רה"י, נמצא דבקיעת הרבים שם אינה בקיעה דרה"ר, וממילא דאף הצוה"פ אינה בטילה כלל, והדין נותן דתועיל הצוה"פ לגדור את אמצע הפילוש, ובדעת התוס' צ"ל כמש"נ בסימן ל"ב ענף ג', עיי"ש.

    אך במכתביו שבסו"ס שלום יהודה אות מ"ב סוד"ה הס', ואות מ"ד ד"ה מש"כ בס' פירש החזו"א דמכוון דבריו הוא להקשות דכיון דצידי הפילוש הוו רה"י, ממילא דאף אמצע הפילוש הוי רה"י, ועיי"ש באות מ"ד שכתב דמש"כ דהצוה"פ שבין ב' המחיצות אינו מתבטל, א"צ לזה, דבלא"ה אין הפתח שבין ב' המחיצות מתבטל, אלא דכיון דבאמת גם צוה"פ קיימת, נקט הספר צוה"פ. [↑](#footnote-ref-18)
18. וזה דלא כמו שפירשו רבים לדבריו, דהא דמקום המוקף ברה"י הוי רה"י, הוא משום דרה"י עצמה הויא כמחיצה, ועי' במכתב החזו"א באות מ"ב (סוד"ה הנני) שכתב דאין כונתו דהרצועה משגת כח רה"י משום דהרה"י מקיפה.

    ויש להוכיח כן ממש"כ הרשב"א בעבוה"ק ריש שער ג' דפלטיא הוי רה"ר אף כשדלתות מדינה נעולות, וכתבו הבית אפרים ועוד מרבוותא דכל דיש לה מחיצות גמורות הויא רה"י, ורק מחיצות המדינה ל"מ להתירה, משום דאתרו"מ, ואם רה"י עצמה הויא כמחיצה, הרי הדין נותן דכיון שכל המדינה הויא רה"י, חשיב דהפלטיא מוקפת בד' מחיצות גמורות, והי' בדין שיועילו מחיצות אלו לעשותה רה"י, וי"ל.

    עוד יש להוכיח כן, ממש"כ החזו"א בסימן ס"ה סקל"ח לדון בחצר שנפרצה במלואה למבוי ותיקן את המבוי בלחי, דשמא אי"ז מועיל להתיר את החצר, כיון דחצר אינה ניתרת בלחי, עיי"ש, ואי נימא דרה"י עצמה הויא כמחיצה, הרי דכיון דהמבוי ניתר ע"י הלחי, והוי רה"י גמורה, הדין נותן דיועיל המבוי לגדור את החצר, ועד"ז ילה"ע גם במש"כ הראשונים דבמבוי עקום צריך תיקון בעקמומית משום דבעינן שיהא התיקון בכל מבוי, ולכאו' כל שתיקן מבוי אחד כראוי והוי רה"י גמורה, הדין נותן דיועיל לגדור את המבוי השני, ועד"ז ילה"ע עוד בכ"ד, ובע"כ דרה"י ל"ה כלל כמחיצה, אלא דמחיצות הרה"י גודרות גם את המקום הפתוח לו, וע"כ כ"ז הוא כשמחיצות אלו ראויות לגדור גם את המקום הפתוח לו, אך בחצר הפתוחה למבוי דחצר אינה ניתרת בלחי, י"ל דל"מ הלחי שבראש המבוי להתירה. [↑](#footnote-ref-19)
19. וכ"ה מבו' עוד בד' החזו"א במכתבו באות מ', עיי"ש שכתב לדמות לזה, הא דבצורה כזו (3) הוי רה"י אף כנגד הפרוץ, - והנה הרי בצורה זו איכא ג' מחיצות דעומ"ר לכל הרשות, ומה מקום י"ל דלא יהא רה"י, ובע"כ דעיקר הנידון בזה הוא דשמא דנים את המקום הפרוץ בפנ"ע והוא אין לו ג' מחיצות. [↑](#footnote-ref-20)
20. ויש להוסיף, מש"נ לעיל סקט"ו מד' החזו"א בכ"ד דהא דמהני עומ"ר אף כנגד הפרוץ, והא דמהני ב' וג' מחיצות לשאר רוחות הוא מגדר אחד, וזהו דהוה פשיטא לי' דכ"ה דבמבוי הכלה לרחבה מהני העומ"ר שברוח מערב לגדור את המבוי, אף דכנגד המבוי ליכא מחיצה כלל, ה"נ בדין דגם באמצע הפילוש, יועילו ב' המחיצות שבצידי הפילוש בצד מזרח לגדור את אמצע הפילוש מצד מזרח וכו'. [↑](#footnote-ref-21)
21. והנה בד' החזו"א במכתבו באות מ' ובאות מ"ו ד"ה כתבת מבו', דלפמש"כ בדעת התוס' דבב' מחיצות לר"י ל"מ המחיצות למקום הפרוץ, הרי דבצורה כזו (4) הוי כנגד הפרוץ רה"ר, - וכ"ז הוא לפ"מ שנקט בדעת התוס' דב' מחיצות לר"י אינם מועילות כנגד הפרוץ ודנים את המקום שכנגד הפרוץ בפנ"ע, וע"כ כ"ה דבצורה זו ל"מ ב' המחיצות שבב' צידי הפילוש להתירו, ה"נ ל"מ להתירו מכח העומ"ר של ב' המחיצות, (וזה לפ"מ שדימה הא דב' מחיצות מועילות להבדיל את שאר הרוחות, להא דעומ"ר מועיל להבדיל את המקום הפרוץ), אך למש"נ בדעת התוס', ודאי דבצורה זו הוי רה"י אף כנגד הפרוץ, כיון דיש לו ב' מחיצות דעומ"ר. [↑](#footnote-ref-22)