ערב חנוכה תשפב שיעור ג 
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / אורח חיים / סימן תרעב עד תרעז - חנוכה

### שיעור השמן שצריך ליתן בנר חנוכה

# שיעור הלכה

# מפי מו"ר הגאון רבי רפאל צבי ובר שליט"א

~**בהלכות חנוכה**~

**ערב חנוכה תשפ"ב**

שיעור ג

כתב השו"ע (סימן תרעב סעיף א) שיתן בה שמן בשיעור שידלק עד שתכלה רגל מן השוק, ושיעור זמן זה הוא כחצי שעה משעת ההדלקה, ומבואר בביאור הלכה (ד"ה ובלבד) שכיון שלדעת כמה פוסקים זמן ההדלקה הוא בצאת הכוכבים, לכן גם מי שמדליק בשקיעת החמה צריך לכתחילה ליתן שיעור שמן שידלק עד שיעבור חצי שעה אחר צאה"כ.

### שיעור השמן שיתן מי שמדליק לאחר הזמן

עוד כתב השו"ע (שם סעיף ב) שאם שכח או הזיד ולא הדליק עם שקיעת החמה, מדליק והולך עד שתכלה רגל מן השוק שהוא כמו חצי שעה, שאז העם עוברים ושבים ואיכא פרסומי ניסא, הלכך צריך ליתן בה שמן כזה השיעור. ובמשנ"ב (ס"ק ה) דקדק דמשמע שאם הדליק זמן מה אחר שקיעת החמה, אין צריך ליתן שמן כל כך רק עד שתכלה רגל מן השוק, והיינו שאם הוא מדליק רבע שעה לאחר הזמן, אינו נותן בו שמן אלא כשיעור שידלק עוד רבע שעה עד שתכלה רגל מן השוק.

אמנם כתב המשנ"ב שם דדין זה הוא דווקא למי שמדליק בחוץ, שצריך להדליק רק בזמן שיש עוברים ושבים, אך מי שמדליק בתוך ביתו שההיכר הוא לבני ביתו, לעולם צריך להדליק בשיעור של חצי שעה. עוד הוסיף שם המשנ"ב שמי שמדליק אחר שכבר כלתה רגל מן השוק ג"כ צריך לשים שמן בשיעור של חצי שעה.

ולדינא נראה שגם המדליק בחוץ מעט לאחר הזמן, צריך להדליק בשיעור של חצי שעה, מכיון שלא ברור מהו עיקר זמן ההדלקה [וכמו שנתבאר בשיעור הקודם], ובכל שעה שמדליק לפי חלק מהשיטות הוא מדליק בעיקר זמן ההדלקה, ובעיקר זמן ההדלקה ודאי צריך להדליק חצי שעה, ולפי שיטות אחרות הוא מדליק לאחר שכבר כלתה רגל, ובזה ג"כ צריך שידלק הנר בשיעור של חצי שעה [וכגון המדליק לאחר רבע שעה מהשקיעה דעת החזו"א שהוא עיקר זמן ההדלקה, ואם מדליק רבע שעה לאחר זמנו של החזו"א, הרי כבר עבר חצי שעה מתחילת שקיעת החמה]. ועל כן למעשה נראה שגם המדליק בחוץ לעולם יתן שמן בשיעור של חצי שעה לכל הפחות.

[ואם מדליק רבע שעה לפני עלות השחר יל"ע אם צריך להניח שמן בשיעור של חצי שעה, שהרי אחר עלות השחר פקע זמן החיוב, וצ"ע].

### אם יש ענין שידלק אחר חצי שעה

בשו"ע (סימן תרעב סעיף ב) מבואר שאם נתן בנר יותר משיעור של חצי שעה יכול לכבותה אחר שעבר זמן זה, וכ"כ המשנ"ב (שם ס"ק ו) שאם נותן בה שמן שידלק יותר משיעור זה אין בו שום מצוה. וכן הביאו (ארחות רבינו חלק ג עמוד טו) שהחזו"א היה נוהג לכבות את הנרות חצי שעה אחרי צאת הכוכבים של זמן רבינו תם [חוץ מבלילה האחרון שדלקו הנרות עד שנכבו, דבלא"ה לא יוכל להשתמש באותם הנרות וצריך לשרוף את השמן שנשאר כמבואר בשו"ע (סימן תרעז סעיף ד)]. אמנם מרן הגרי"ז סולאויצ'יק (בקונטרס חנוכה סימן ה אות ד) נקט שבמקום שיש עוברים ושבים עד שעה מאוחרת בלילה צריך להדליק כל זמן שיש עוברים ושבים ודקדק כן לשון הרמב"ם (פרק ד מהלכות חנוכה הלכה ה) שכתב 'זמן זה הוא חצי שעה או יותר', ומשמע שאם לא כלתה רגל מן השוק הוא יותר מחצי שעה.

ולעניין המדליק בתוך ביתו לכאורה היה נראה שיש להחמיר ליתן הרבה שמן בנרות, כדי שיהיו הנרות כל זמן שבני ביתו ערים, אך במשנ"ב (ס"ק ה) מבואר שגם המדליק בביתו אינו מדליק אלא כשיעור הידוע דהיינו כחצי שעה.

### להשתמש בנר אחר חצי שעה

בשו"ע (שם) מבואר דאחר שעבר חצי שעה מההדלקה יכול לכבות את הנרות, וכן יכול להשתמש לאורם. ובמשנ"ב (ס"ק ז) הביא שלכתחילה טוב להתנות שאינו מקצה את השמן אלא לשיעור ההדלקה, משום דיש מן הפוסקים שסוברים שאם נתן בסתם, הרי הוא מקצה את כל השמן למצוה. ובשעה"צ ציין למג"א לקמן (סימן תרעז ס"ק י) שהביא כן בשם הב"ח והמהרש"ל, שלכתחילה אסור להשתמש בשמן, [וכתב שם שאסור גם לכבות את הנר] דבסתמא כל השמן שבנר הוקצה למצוותו.

[אך יש לציין שבביאור הלכה בריש סימן תרעג (ד"ה ויש מי שמתיר) דן אם מותר להשתמש בנרות לצורך שימוש של מצוה, לאחר שעבר חצי שעה, וכתב שם שיותר טוב שיכבנו ויחזור וידליקו וישתמש לאורו. ומבואר דס"ל דמעיקר הדין אין לחוש לדעת הב"ח שהוקצה למצוותו, ולכן אם מכבה את הנרות אחר שעבר חצי שעה יכול להשתמש (ומה שהצריך שם לכבות ולא התיר להשתמש הוא מהטעם שיתבאר בסמוך שהרואה לא ידע לחלק)].

ובסימן זה הביא המג"א (ס"ק ד) שהמהרש"ל כתב טעם אחר שאסור ליהנות מהנר אף אחרי חצי שעה, משום שהרואה לא ידע לחלק בין ההנאה שלאחר חצי שעה לבין הנאה לאחר זה הזמן, וחיישינן שיבואו לטעות ולהשתמש לאור הנר בתוך החצי שעה. וכתב השעה"צ (ס"ק יב) דלפי טעם זה אפילו אם התנה מעיקרא שישתמש בנרות אסור להשתמש משום הרואים, ועוד הוסיף שלפי טעם זה אסור גם לטלטל את הנרות ממקומן בעוד שהם דולקים אף לאחר חצי שעה, מפני הרואים שלא ידעו שעבר הזמן יאמרו להשתמש נטלו [ולטעם זה האיסור הוא רק להשתמש לאורה אך מותר לכבותה].

ושאלה זו נוגעת למעשה למי שמדליק בפתח הבנין, והנרות מפריעים לעוברים ושבים, דלדעת הב"ח יש להחמיר שלא לטלטלם ממקומם אף לאחר חצי שעה, ואפילו אם יתנה על זה לא יועיל תנאו.

### שימוש בנר של מצוה

כתב השו"ע (סימן תרעג סעיף א) אסור להשתמש בנר חנוכה בין בשבת בין בחול, ואפילו לבדוק מעות או למנותן לאורה אסור. וכתב המשנ"ב (ס"ק יא) דלא אסרו אלא לבדוק מעות שהוא תשמיש עראי בנרות, אך כל שאינו משתמש כלום רשאי לישב בביתו בשעה שנר חנוכה דולק. ובשעה"צ (ס"ק יא) הוסיף בשם הפרי חדש (הובא בשערי תשובה ס"ק ג) דלילך לאור נר חנוכה כדי לראות שלא יכשל שרי, ואינו מחוייב להעצים עיניו, משום שדבר זה אינו נחשב תשמיש, ומבואר שההולך לאור הנרות, לא נחשב כ'משתמש' בנרות ואין בכך איסור.

אך דבר זה צ"ע דהנה מבואר בשו"ע לקמן (סימן תרעח סעיף א) שמי שאין ידו משגת לקנות נר חנוכה ונר של שבת, יקנה נר של שבת משום דשלום ביתו עדיף, ובמשנ"ב (שם ס"ק ב) הביא דעת המג"א (שם ס"ק ב) דבזמנינו שמדליקים בפנים אם יש לו רק נר אחד ידליק בו נר חנוכה, ואף שלא התירו לאכול לאורו, מכל מקום מותר לו ליהנות מאורו, והיינו שבהדלקת הנר של חנוכה הוא מקיים גם מצוות הדלקת נרות שבת, שהרי בפועל יש לו נר בביתו שמותר לו להשתמש לאורו, וכן ביאר השעה"צ (ס"ק ה) דדעת המג"א דכשאמרו שמדליק נר חנוכה על שולחנו על כרחך התירו להשתמש בנר, [ואף שלכתחילה צריך נר אחר להשתמש לאורו, מכל מקום אם אין לו נר אחר ג"כ מדליק על שולחנו], ורק אסרו לעשות תשמיש כשניכר שהוא משתמש באור הנרות. אמנם המשנ"ב שם הביא דרוב האחרונים חלקו על דברי המג"א וסברו שאין לחלק בזה ואף בזמן שמדליקים בפנים נר שבת קודם. ובשעה"צ (ס"ק ו) ביאר דעתם דס"ל שאם ידליק את הנר של חנוכה, יהיה אסור לו ליהנות מאורו, ואף שאינו עושה שום תשמיש לאורם, ועל כן עדיף שידליק נר שבת משום ששלום ביתו עדיף.

ומבואר שנחלקו האחרונים האם מותר להשתמש בנר חנוכה כדי שלא להיכשל בעץ ואבן, דדעת המג"א שיכול להשתמש בנר חנוכה כדי שלא יכשל בעץ ואבן, ורק לעשות בו תשמיש אסור, אך דעת שאר האחרונים שאסור להשתמש בנר חנוכה כדי שלא יכשל בעץ ואבן, ולכן חייב להדליק נר שבת כדי שלא יכשל בעץ ואבן. ומעתה צ"ע בסתירת דברי המשנ"ב דבסימן תרעח פסק כדעת האחרונים שאף בזמן שמדליקים בפנים נר שבת עדיף, והיינו משום דכשמדליק נר חנוכה אסור ליה להשתמש בו שלא יכשל בעץ ואבן, ובסימן תרעג נתבאר במשנ"ב שמותר ללכת לאור הנרות אף שנהנה בכך שאינו נכשל בעץ ואבן, דזה לא נחשב כתשמיש [ויתכן לחלק דלאכול לאורו חמיר טפי, ולכן אם ידליק את הנר חנוכה במקום נר שבת לא יוכל לאכול לאורו ויל"ע].

ושאלה זו מצויה כשנכנסים לחדר שדולקים שם הנרות אי מותר ליכנס לשם כשמשתמש באור הנרות כדי לראות את מקום הילוכו. ואף אם הדליקו שם נר נוסף ['שמש'], לא ברור שיכול להקל, שהרי הביא המשנ"ב (סימן תרעג ס"ק טו) שלכתחילה אין להשתמש אצל כולן יחד, ובביאור הלכה (ד"ה שאם) הביא דדעת הפרי מגדים דאפילו כנגד ה'שמש' אסור להשתמש לכתחילה כשיש שם את הנרות. ועל כן נראה שלכתחילה יש להחמיר שלא להיכנס לחדר שיש שם נרות דולקים, אפילו אם יש שם 'שמש', אלא ידליק את התאורה החשמלית כדי שלא ישתמש כלל באור הנרות. [וכשאור ה'שמש' בלחוד חלש, ויכול להשתמש רק בצירוף האור שבא מהנרות של המצוה, לכו"ע השימוש אסור דחשיב שמשתמש בנרות עצמן].

### דין הדלקת ה'שמש' והחיוב לעשות לה היכר

בשו"ע (סימן תרעג סעיף א) מבואר שנהגו להדליק נר נוסף ולהעמידו בסמוך לנרות כדי שאם ישתמש לאורה יהיה לאור הנוסף שהוא אותו שהודלק אחרון, וברמ"א כתב שנוהגים להניח אצלן את השמש שבו מדליק הנרות, והוא עדיף טפי. ויש לעורר שכן הוא עיקר המנהג שיעמיד אצל הנרות את הנר שבו הוא מדליק את הנרות.

והנה ברמ"א שם כתב שיש לעשותו ארוך משאר נרות, ובמשנ"ב (ס"ק כ) הוסיף שהוא הדין אם מעמידו גבוה קצת משאר נרות שפיר דמי. ויש להעיר על אותם המדליקים בכוסיות ומניחים נר של מצוה מצד אחד ואת ה'שמש' בצד השני, דבאופן זה לא ניכר מהו הנר של מצוה ומהו הנר הנוסף. [והמדליקים נר של שעוה שהוא גבוה משאר הנרות שפיר דמי, ואף שאח"כ נעשה נמוך ומשתווה לגובה הנרות, אין לחוש בכך שהרי בשעה זו כבר עבר עיקר הזמן שכלתה רגל מן השוק].

ועיין כף החיים (ס"ק מב) שהביא מהמהרי"ל שלכתחילה יש לקבוע את הנר הנוסף מעל כל הנרות, והעיקר שיהיה ניכר שאינו יחד עם שאר הנרות. ואם מדליק את השמש בנר בפני עצמו המרוחק מעט מהמנורה, אף שהמסתכל מקרוב יראה שהוא עומד בפני עצמו, מ"מ עדיף לעשות היכר שיהיה ניכר גם למי שרואה את הנרות מרחוק. ויש נוהגים להדליק את הנרות עם ה'שמש' כמ"ש הרמ"א, ובכך ניכר הדבר בהדלקה מהם הנרות ומיהו השמש.

### כבתה אין זקוק לה

כתב השו"ע (סימן תרעג סעיף ב) הדלקה עושה מצוה, לפיכך אם כבתה קודם שעבר זמנה אינו זקוק לה, וא"צ לחזור ולהדליקה. אמנם אם כיבה במזיד יש לו חיוב לחזור ולהדליקה כמבואר בשעה"צ כאן (ס"ק לב). וכתב המשנ"ב (ס"ק כז) שאף שאם כבתה ממילא אין זקוק לה מכל מקום ראוי להחמיר לחזור ולהדליקה.

ויש כאן חידוש בדין זה שאף אחר שכבו הנרות, מותר לחזור ולהדליקם באותו השמן, דהנה מבואר בשו"ע לקמן (סימן תרעז סעיף ד) שאסור להשתמש בשמן שנשאר מן ההדלקה, אלא ידליק בהם ביום שלאחר מכן וביום השמיני שורפו בפני עצמו ע"ש, וכאן התחדש שמותר לחזור ולהדליק את הנר בשמן הזה, אף שאינו מחוייב מדינא לחזור ולהדליקו, משום שכבתה אין זקוק לה. ומבואר שהשימוש בשמן לצורך קיום ההידור לכתחילה שצריך לחזור ולהדליק, הוי כתשמיש של מצוה והתירו לעשות תשמיש כזה בשמן שנשאר מהמצוה.

ונראה שכן הדין באופן שנכבו הנרות בתוך חצי שעה, דמותר להדליק בו למחרת אף את הנרות הנוספים שמדליקים מדין 'מהדרין', ואף שבהדלקתם לא מקיימים אלא רק דין מהדרין מותר להשתמש בשמן שנשאר מהמצוה, משום שההדלקה שעושים כדי לקיים דין מהדרין נחשבת כהדלקה לצורך מצוה. ונראה שיש להוכיח מכאן שלכל דבר מצוה מותר להשתמש במותר השמן, וכן משמע בביאור הלכה (סימן תרעג סעיף א ד"ה ואם) דלשימוש של קדושה אפשר שאין להחמיר, אך להשתמש לדבר אחר לא היקל ע"ש. [ויש שרצו לדחות הראיה דהטעם שכאן התירו להדליק את הנרות באותו השמן, דכיון דבלא"ה צריך לשורפו, אין איסור שישרף השמן כשהוא בתוך הנר, שהרי אינו נהנה מהנר ע"י הדלקה זו ודוק].

### אם בהדלקה בערב שבת כבתה זקוק לה

מבואר בשו"ע (סימן תרעג סעיף ג) דדין זה שאם כבתה אין זקוק לה הוא אפילו אם כבתה בערב שבת קודם קבלת שבת, אמנם הט"ז (שם ס"ק ט) חלק על דברי השו"ע וס"ל שבערב שבת אם נכבו הנרות קודם שחשכה צריך לחזור ולהדליק, דכיון שעדיין לא התחיל זמן קיום המצוה בפועל, בזה לכו"ע כבתה זקוק לה. והנה מקור דברי השו"ע הוא מהתרומת הדשן (סימן קג) שכתב שגם בערב שבת כבתה אין זקוק לה, והביא ראיה מפורשת מהגמרא בשבת (כא, ב) דאמר רבי זירא אמר רב פתילות ושמנים שאמרו חכמים אין מדליקין בהם בשבת, מדליקין בהם בחנוכה בין בחול בין בשבת, והגמרא ביארה דס"ל לרב שכבתה אין זקוק לה, ומוכח דלמאן דאמר כבתה אין זקוק לה מותר להדליק גם כשאינם נמשכים יפה אחר הפתילה, ואפילו בערב שבת, ואי נימא שבערב שבת כבתה זקוק לה איך התירו להדליק נרות שאין נמשכין אחר הפתילה. ובפמ"ג כתב דלדעת הט"ז יש לדחוק שההיתר להדליק בפתילות אלו הוא רק באופן שמדליק את הנרות סמוך לחשיכה, שבכה"ג אף אם תכבה אין זקוק לה כיון שמיד מתחיל לקיים את המצוה ועדיין צ"ב.

### כבה הנר ונשפך השמן

בספר בית הלוי על התורה כתב חידוש גדול דאפשר שדין זה שצריך לחזור ולהדליק למ"ד כבתה זקוק לה [או כשכיבה במזיד שחייב לחזור ולהדליק וכמשנ"ת לעיל], אין הכוונה שיש לו חיוב חדש להדליק את הנר, אלא יש דין לחזור ולהדליק את הנר שנכבה. ועל כן חידש שאם כבה הנר ונשפך השמן ואבדה הפתילה, אין דין דכבתה זקוק לה כיון שאינו יכול לחזור ולהדליק את אותו הנר שכבה. וכתב הבית הלוי שם שיש בזה נפק"מ גם לדידן שפוסקים דכבתה אין זקוק לה, שהרי כתב המשנ"ב (שם ס"ק כז) שאף דקיי"ל דכבתה אין זקוק לה מכל מקום לכתחילה יש לחזור ולהדליק, וא"כ אם נשפך השמן או נאבדה הפתילה א"צ לחזור ולהדליק. [אכן במחצית השקל שם כתב שמה שהחמירו שאם כבתה יחזור וידליק היינו מדין 'מהדרין' שיהיה יותר פרסום הנס, וא"כ לכו"ע צריך לחזור ולהדליק וצ"ע].

ובספר ירח למועדים כתב שעל פי דברי הבית הלוי הנ"ל יש ליישב את הקושיא על דברי הט"ז, דכיון שאף למ"ד כבתה זקוק לה אין הכוונה שיש חיוב גמור של הדלקה חדשה, אלא הוא רק חיוב אחר לחזור ולהדליק כדי להשלים את ההדלקה שכבר הדליק, וא"כ אפשר ליישב דכל מה שמצינו בגמרא דלמ"ד כבתה זקוק לה אסור להדליק בנרות שאינם נמשכות אחר הפתילה היינו באופן שמקיים את עיקר ההדלקה, ויש לחוש שלא יחזור וידליק משום שחיובו אינו אלא להשלים את ההדלקה, ובזה יש לחוש שיתרשל ולא יחזור וידליק, אך בערב שבת שהחיוב לחזור ולהדליק הוא משום שעדיין לא התחיל המצווה י"ל שמותר להדליק בנרות אלו דאף אם יכבו הוא יחזור וידליק כיון שלא קיים את עיקר המצוה.

### טעה והניח שמן שמספיק רק לרבע שעה

כתב השו"ע (סימן תרעה סעיף ב) דכיון שהדלקה עושה מצוה צריך שיתן שמן בנר כדי שיעורו קודם ההדלקה, ובמשנ"ב (שם ס"ק ח) כתב שאם הדליק נר שהיה בו שמן שידלק פחות מחצי שעה, דצריך לכבותו וליתן בו שמן כשיעור ולחזור ולהדליקו בלא ברכה. ודבריו צ"ע איך מותר לכבות, הרי לפי השיטה בגמרא שזמן של תכלה רגל הוא שאם לא אדליק מדליק, דהיינו שבתוך זמן זה צריך להדליק הרי שיצא ידי חובתו בנר זה אף שלא היה בו כשיעור, ואיך מותר לו לכבות נר זה דלצד אחד בגמרא הוא נר של מצוה, ואסור לכבות נר של מצוה כמבואר במשנ"ב (סימן תרעב ס"ק ז) וכמשנ"ת לעיל.

### זמן ההדלקה בערב שבת

כתב השו"ע (סימן תרעט סעיף א) דבערב שבת מדליקין נר חנוכה תחילה ואחר כך נר של שבת. והמנהג לאחר הדלקת נרות כחצי שעה קודם השקיעה. וזה נחשב 'סמוך לשקיעה' (עיין בביאור הלכה בסימן תרעב ד"ה לא מאחרים) [דעדיף שלא לסמוך על מה שיכול להדליק מפלג המנחה], ומיד אחר כך האשה תדליק את הנרות שבת [ונראה שאינה צריכה להמתין עד שידליקו שאר בני הבית, ולאחר שיצאה בהדלקת הבעה"ב יכולה להדליק נרות].

**הדינים העולים:**

1. **צריך ליתן בנר שמן בשיעור שידלק חצי שעה.**
2. **נראה שגם מי שאיחר בהדלקה צריך ליתן שמן שידלק לפחות חצי שעה ואפילו כשמדליק בחוץ. [ואם מדליק רבע שעה קודם עלוה"ש צ"ע אם סגי שיתן שיעור שמן שידלק רק רבע שעה].**
3. **אחר שדלק חצי שעה יכול לכבות את הנרות כ"כ המשנ"ב וכך נהג החזו"א, ויש שנקטו שיש ענין שימשיך לדלוק עד שעה מאוחרת יותר.**
4. **דעת המג"א בשם הב"ח שאף לאחר שעברה חצי שעה אסור ליהנות מהשמן שבנר, דבסתמא אמרינן שהקצה את כל השמן שבנר.**
5. **הנכנס לחדר שיש שם נרות דולקים צ"ע אם מותר לו ליהנות מהנר לראות את דרך הילוכו. ולכתחילה ידליק את התאורה החשמלית באותו חדר.**
6. **נהגו להדליק נר נוסף הנקרא 'שמש' ונהגו שמדליק את כל הנרות עם נר זה. אך צריך להקפיד שיהיה ניכר משאר הנרות, ויש שנהגו ע"פ קבלה לעשותו גבוה מכל הנרות.**
7. **קיי"ל שכבתה אין זקוק לה אך לכתחילה יחזור וידליק. ואם נשפך השמן י"א שאין עניין לחזור ולהדליקה.**
8. **דעת השו"ע שאף המדליק בערב שבת וכבה הנר אין זקוק לה והט"ז סבר דבזה מחוייב לחזור ולהדליקה.**
9. **הדליק את הנר והיה שם שמן בשיעור רבע שעה בלבד יכבה ויתן שמן ויחזור וידליקה. וצ"ע איך התירו לכבות את הנר.**