משיכה ה - בגדר קנין רכוב
קטגוריות: ש_ס / לב בבא מציעא / ב_מ עניינים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / קנינים

יום ג' ז' טבת תשע"א

א] ב"מ ד"ח., אמר ר' יהודה שמעית מיניה דמר שמואל תרתי, רכוב ומנהיג, חד קני וחד לא קני, ולא ידענא הי מינייהו, היכי דמי אילימא רכוב לחודיה ומנהיג לחודיה מנהיג לחודיה מי איכא מ"ד לא קני, אלא אי איכא למימר דלא קני רכוב הוא דאיכא למימר, אלא רכוב במקום מנהיג איבעיא לי וכו', אמר רב יוסף אמר לי רב יהודה נחזי אנן, דתנן המנהיג סופג את הארבעים והיושב בקרון סופג את הארבעים ר"מ פוטר את היושב בקרון, ומדאפיך שמואל ותני וחכמים פוטרין את היושב בקרון, ש"מ רכוב לחודי' ל"ק, וכ"ש רכוב במקום מנהיג.

והנה בביאור עיקר קנין הרכוב, מבו' בד' הרמב"ם פ"ב ממכירה ה"ו, דהוא משום שהיא הולכת ע"י רכיבתו, והוי זה בכלל קנין משיכה, וכ"כ הר"ן בסוגיין, וכ"ה בל' הרשב"א דהצד דרכוב קני הוא משום דהו"ל כמנהיג, וכ"ה משמעות ד' התוס' והרמב"ן שכתבו דרכוב אינו קונה אלא משום דאזלא מחמתי', ולכאו' היינו משום קנין משיכה.

ועי' בנחל"ד שכתב, דודאי קנינו של רכוב אינו אלא מטעם דאזלא מחמתי' והוי משיכה, חדא דלא מצינו קנין אחר לבהמה אלא או משיכה או מסירה במו"מ או הגבהה, וכיון דברכוב ליכא חדא מהני א"כ ע"כ מטעם משיכה קאתינן עלה, ועוד מדקא מייתי עלה מיושב דגבי כלאים והתם ליכא ע"כ שום איסורא רק משום דאזלא מחמתי', עכ"ד.

ב] אמנם הנה בד' רש"י לעיל לא משמע כן, שכתב, ז"ל, דרכוב קני, ואע"ג דלא משיכה היא שאינה זזה ממקומה שאין מנהיגה ברגליו, עכ"ל, ונ' להדיא דהא דרכוב קני, אי"ז משום שהיא הולכת מחמתו והוי זה כמשיכה, אלא ה"ה קונה אף שלא זזה ממקומה ולאו משיכה היא, ועי' בביה"ל ח"ג סימן מ"ג שעמד ע"ז, עיי"ש.

וכן נ' ממש"כ רש"י בד"ה מנהיג לחודי', ז"ל, אי ודאי אמר שמואל בחד מינייהו דלא קני ברכוב הוא דקאמר, דקסבר משיכה בעינן שתעקור יד ורגל כדאמרינן בקדושין, עכ"ל, ונ' להדיא בדבריו, דזהו גופא הנידון אם רכוב קני, דהצד דרכוב לא קני הוא משום דמשיכה בעינן שתעקור יד ורגל, והצד דרכוב קני הוא משום דל"ב משיכה שתעקור יד ורגל, ואי נימא דטעמא דמ"'ד דרכוב קני הוא משום דאזלא מחמתי' ועקרה יד ורגל, א"כ הרי עיקר טעמא דמ"ד דרכוב לא קני הוא משום דס"ל דלא אזלא מחמתי', וא"כ העיקר חסר מן הספר בד' רש"י.

וקשיא טובא לדבריו משה"ק הנחל"ד, דאם אי"ז משיכה מ"ט הוא קונה, הרי לא מצינו קנין אחר לבהמה, ועוד, דא"כ מה מייתינן עלה מכלאים, דהתם כל האיסור הוא משום דאזלא מחמתי', והכא הרי לא באנו לדון שיקנה משום דאזלא מחמתי', אלא משום דהרכיבה עצמה קונה, ועיי"ש בביה"ל מש"כ לישב קו' זו.

עוד העירוני בזה, ממה שפירש"י בסוגיין להא דפריך דאי ר"מ השתא יושב קני רכוב מיבעיא, ופירש"י, ז"ל, רכוב מיבעיא ולמה לי לאשמועינן בתרתי, עכ"ל, ומבו' בדבריו, דמהא דאמר ר"מ דהיושב סופג את הארבעים, שמעינן דיושב ורכוב קונין, ולא איצטריך תנא לאשמועינן לזה, ואי נימא דקנין רכוב הוא קנין מחודש, ואי"ז מטעם משיכה, א"כ אף אם נפרש הא דתלי בפלוגתא דר"מ וחכמים לענין כלאים, הרי ודאי איצטריך תנא לאשמועינן לקנין זה, דלא שמעינן לי' בדוכתא אחרינא, ובע"כ מזה דקנינו של רכוב הוא מטעם משיכה, וזה דלא כפירש"י לעיל דמבו' דקנין אחר הוא.[[1]](#footnote-2)

ג] ונ' לפרש ד' רש"י, דס"ל כמש"כ בפסקי רי"ד בסוגיין, ז"ל, והיושב בקרון וכו', פי' האי יושב הוא בעל הקרון שדרכו לישב שם ולהנהיג את העגלה, וכיון שישב אע"פ שלא הנהיג לוקה, דומיא דרכוב דדרכו להנהיג ואע"פ שלא הנהיג קנה דעושה מעשה קא חשיב, אבל אדם אחר היושב בקרון ונישא עליו ולא ישב שם להנהיג ולא הנהיג, ליכא למאן דמחייב, עכ"ל.

ונ' מד' הרי"ד, דלעולם ברכוב לא אזלא מחמתי' כלל, ואפ"ה הוא קונה משום שדרכו להנהיג וע"כ חשיב כעושה מעשה, וה"נ הוא לענין כלאים, דאע"פ שישב ולא הנהיג לוקה, משום שדרכו להנהיג.

אך יש לדחות, דלעולם איירי בשהבהמה הולכת מכח ישיבתו ורכיבתו, ואך דלא חשבינן לזה כמעשה דילי', רק אם יש עליו תורת מנהיג, אך כל שאין עליו תורת מנהיג, חשבינן שהבהמה הולכת מעצמה, ואי"ז מעשה דידי', וצ"ע בזה.

והביאור בזה נראה, דבאיסורא דכלאים ל"ב בדוקא שילכו מחמתו, אלא כל דחשיב כמנהיג בשור וחמור המוליכין את הקרון ה"ה לוקה, וכדתניא לקמן ד"צ: דהמזווג בכלאים פטור ואינו לוקה אלא הדש והמנהיג בלבד, ויל"פ דהיינו, דהגם דהמזווג בכלאים פטור, מ"מ כל שהוא מנהיגן והם עומדות לילך על ידו ולמשוך את הקרון, חשיב שהוא עושה בהן מלאכה, וה"ה לוקה, וכיון דבעל הקרון דרכו לישב שם ולהנהיג את העגלה, ע"כ כל שהוא יושב שם חשיב כמנהיג, ואף שעדין לא הנהיג בפועל ה"ה לוקה, ואמנם זה מחודש טובא, וצ"ע.

ולפ"ז נ' דמה"ט הוא דרכוב קני, וזה למש"כ בתורי"ד לקמן ד"ט:, ז"ל, נ"ל דיש חילוק בין משיכת מטלטלין לבין משיכת בע"ח, דמשיכת מטלטלין אינה קונה ברה"ר ומשיכת בע"ח קונה ברה"ר, דמשיכת מטלטלין בעינן שימשוך המטלטל ויביאנו אליו אבל אם גלגלו הלאה ברחוק ממנו אע"פ שהסיעו הרבה ממקומו לא קנה, דלא חשיבא משיכה דידי' אלא כשהוא מביאו אצלו, והלכך בסימטא שיש לו בה רשות מהני' משיכה והוי כאלו הביאו ברשותו, אבל ברה"ר שאין לו בה רשות לא קניא משיכה דלא הביאו לרשותו, אבל משיכת בע"ח אינה כן דעיקר משיכתן היא להנהיגה לפניו ולא שיביאם אצלו וכו', ובכל טצדקי דאיכא עקירה בין לפניו כגון שהנהיגה לפניו בין שהביאה אצלו הויא משיכה וכו', וכיון דעיקר הקנין תלוי בעקירת יד ורגל ולא שיביאנה אצלו, אפי' ברה"ר קונה, עכ"ל.

ומבו' בד' הרי"ד, דחלוק הוא קנין משיכה דבע"ח מקנין משיכה דמטלטלין, דבמטלטלין הוי קנין משיכה במה שמביא החפץ אליו, אך בבע"ח איכא גוונא אחרינא דמשיכה, והוא במה שמנהיג את הבהמה, וע"כ ה"ז קונה אף בשהוא מוליכה לפניו ואף ברה"ר.

ולפ"ז נ', דכיון דבבע"ח נתחדש דכל שמנהיג את הבע"ח הוי זה בכלל משיכה, ע"כ למ"ד דרכוב חשיב כמנהיג, הרי דהגם דלא אזלא מחמתי' כלל, הוי זה בכלל משיכה.

ד] ולפ"ז מבו' היטב ד' רש"י, דזהו מש"כ לעיל דרכוב קני אע"ג דלא משיכה היא שאינה זזה ממקומה, והיינו דהגם דליכא כאן משיכה בפועל שאינה זזה ממקומה, מ"מ כיון שרכוב חשיב כמנהיג, ה"ה קונה את הבהמה בקנין משיכה.

וזהו דמדמינן לה לדין כלאים, דלמ"ד דיושב בקרון סופג את הארבעים דחשיב כמנהיג, אף מהניא הרכיבה לקנות, דהנהגה קונה בבע"ח, ולמ"ד דיושב בקרון אינו סופג את הארבעים דלא חשיב כמנהיג, ל"מ הרכיבה לקנות.

וזהו מש"כ רש"י בד"ה פוטר ובד"ה ומדאפיך, דטעמא דמאן דפטר הוא משום דלאו מידי מעשה עביד, ולא כתב כש"ר דלא אזלא מחמתי', שהרי באמת לא אזלא כלל, וטעמא דמ"ד דהיושב בקרון סופג את הארבעים, הוא משום דחשבינן לי' כמנהיג, ועביד מעשה בישיבתו, ומאן דפטר ס"ל דלאו מידי מעשה עביד, ולא חשבינן לי' כמנהיג בישיבתו.

והדברים מדוקדקים כן בל' רש"י מנהיג לחודי', שכתב דטעמא דמ"ד דרכוב לא קני, הוא משום דקסבר משיכה בעינן שתעקור יד ורגל כדאמרינן בקדושין, עכ"ל, וכבר נת' לעיל דמבו' בד' רש"י אלו דלמ"ד דרכוב קני, אי"ז משום שעקרה יד ורגל, אלא הוא משום דרכוב קונה אף בלא משיכה, אך צ"ב דא"כ מה הדגיש רש"י להא דבעינן שתעקור יד ורגל כדאמרינן בקידושין, הרי לא בזה הי' הנידון אם לקנין משיכה בעינן שתעקור יד ורגל, אלא הנידון הוא אם רכוב קני, או דרק משיכה קניא, והו"ל לרש"י למימר דקסבר משיכה בעינן אבל רכוב לא קני.

ולמש"נ ד' רש"י מדוקדקים, דהנידון אם רכוב קני, הוא אם רכוב חשיב כמנהיג אף דלא נמשכה בפועל ולא עקרה יד ורגל, או דלא חשיב כמנהיג אלא בשהוליכה ועקרה יד ורגל, וזהו שכתב רש"י, דטעמא דמ"ד דרכוב לא קני, הוא משום דמשיכה בעינן שתעקור יד ורגל, וכל שלא משכה ועקרה יד ורגל לא חשבינן לי' כמנהיג.

ה] שוב נתבוננתי בעיקר מש"נ בדעת הרי"ד, דלכאו' מדבריו לקמן ד"ט: יש ללמוד דהאמנם כנים הדברים שדעתו דלמ"ד דרכוב קני היינו אף בדלא אזלא, אך נ' להדיא בדבריו דאי"ז משום קנין משיכה אלא קנין אחר הוא, וזה ממש"כ הרי"ד שם, ז"ל, ואי קשיא והא במנהיג ברגליו מוקמינן ליה דה"ל מנהיג והיינו משיכה והא קי"ל דמשיכה ברה"ר אינה קונה כ"א בסימטא, עכ"ל, ומבו' להדיא בדבריו דלמאן דס"ל דרכוב קני ול"ב שיהא מנהיג ברגליו, ניחא הא דה"ז קונה ברה"ר, משום דהוי זה קנין אחר ואי"ז משום משיכה, שהרי לא קאזלא, ולא קשיא לי' אלא לפ"מ דמוקמינן לה במנהיג ברגליו, אשר הוא מטעם משיכה, וצ"ע בזה.

ו] ובעיקר הנידון בקנין רכוב אם הוא משום קנין משיכה או קנין אחר הוא, יש להוסיף מש"כ בשטמ"ק לקמן ד"ט. בשם הראב"ד, ז"ל, ת"ש א' רכוב וכו' ש"מ רכוב קני, ואע"ג דלא תפיס במוסרה ואע"פ שאינו הולך כלל בשבילו כדשמואל, אלא מפני שהוא רוכבו והוא תפוס ועומד, עכ"ל, והרי דמפרש דנידון הגמ' דרכוב קני, אי"ז משום דאזלא מחמתי' אלא הוא משום שהוא רוכבו והוא תפוס בעומד.

ולכאו' תיקשי לדבריו משה"ק הראשונים, דא"כ מה מייתינן עלה מכלאים, הרי לענין כלאים לא תלי אלא באזלא מחמתי'.

אך באמת מבו' בל' הראב"ד, דכל מש"כ דרכוב קני אף דלא אזלא מחמתי', הוא רק לפ"מ דאפיך שמואל דיושב אינו לוקה, והרי דלא אזלא מחמתי', ואפ"ה דנו בגמ' להוכיח דרכוב קני, ולא ניח"ל לפרש דמייתינן מינה דלא כשמואל, אלא פירש דמייתינן מינה דלא כרב יהודה דלמד מהא דלגבי כלאים אינו חייב, דה"נ לא קני, ובזה בע"כ דהוא משום הרכיבה עצמה שהוא תפוס ועומד, אך רב יהודה דלמד דין קנין מדין כלאים, הוא משום דס"ל דכל הא דרכוב קני הוא משום דאזלא מחמתי' ומדין משיכה, וזהו שלמד מהא דיושב אינו סופג את הארבעים והרי דלא אזלא מחמתי', דה"נ רכוב לא קני.

וכ"ה להדיא בד' השטמ"ק בסוגיין בשם הראב"ד, ז"ל, רכוב עדיף וכו', אבל רכוב לחודי' קני כולה כמנהיג דמחמתי' קאזלה אע"ג דלא מרהיט לה וכו', עכ"ל, והרי להדיא דהא דרכוב קני הוא משום דמחמתי' קאזלא, ולכאו' זה שלא כד' הראב"ד בדף ט. דרכוב קני אע"ג דלא אזלא מחמתי', אך פשוט דלא סתרי ד' הראב"ד כלל, דהראב"ד בסוגיין פירש מש"א מתחילה דרכוב קני, דזה ודאי הוא משום דאזלא מחמתי', וע"כ מדמי לה רב יהודה לכלאים, אך הראב"ד לקמן אזיל לפ"מ דמופיך שמואל וש"מ דברכוב לא אזלא מחמתי', ואפ"ה דנו בגמ' להוכיח דרכוב קני, ובזה בע"כ דהוא משום שהוא תפוס ועומד, וז"ב.

ז] עוד יש להביא בזה מש"כ בשטמ"ק בסוגיין בשם הריצב"ש, ז"ל, נ"ל דאם הולכת מחמת רכיבתו אפי' אין מנהיג ברגליו, דמה לי ברגליו מה לי בגופו, והלא אפי' קורא לה והיא באה הויא משיכה, וכי אמרינן בכולה שמעתין דרכוב לא קני, היינו שרוכב על הבהמה והיא עומדת במקומה, עכ"ל, וכ"כ השטמ"ק לקמן ד"ט. בשמו, ז"ל, אי הכי נקני רכוב במוסרה וכו', אא"ב ברכוב לחודי' שעומדת הבהמה במקומה, משו"ה לא קנה רכוב במוסרה וכו', אלא אי אמרת במנהיג ברגליו ובמשיכה קני לה לבהמה, הלא משך גם המוסרה וכו', עכ"ל, ולהלן שם הביא בשמו, ז"ל, אי הכי רכוב בעיר וכו', אא"ב בשלמא ברכוב לחודי' והבהמה עומדת במקומה קונה מפני שהוא משתמש בה כדרך שאדם משתמש בבהמתו והוי דומיא דחזקה וכו', עכ"ל, והרי דס"ל דהא דרכוב קונה הוא אף בשעומדת הבהמה במקומה, ומשום דהוי זה דומיא דחזקה, ועי' עוד בד' הריצב"ש שפירש הא דאיבע"ל שמא רכוב עדיף הגם דמעיקרא אמרינן דמנהיג עדיף מרכוב, ז"ל, ואע"ג וכו', היינו כל חד לחודי' שהרכוב עומד במקומו ואין הבהמה מהלכת, עכ"ל, ואזיל לטעמי'.

ולכאו' הי' נראה לפי דבריו, דהא דפשיט ר' יהודה מהא דיושב בקרון אינו סופג את הארבעים, דה"נ רכוב לא קני, הגם דלגבי כלאים לא תלי אלא באזלא מחמתי', היינו דודאי התם איירי בשהלכה הבהמה, דאל"כ לכו"ע ל"ה סופג את הארבעים, וטעמא דמ"ד דאינו סופג את הארבעים, הוא משום דחשבינן שהבהמה הלכה מעצמה, ומזה הוא דמייתי ר' יהודה, דאם רכוב קני, והרי דחשיב שהרכוב תפוס בבהמה ומשתמש בה, ודאי דחשיב נמי דההליכה היא מכחו, ומהא דאמר שמואל דיושב אינו סופג את הארבעים, ש"מ דלא חשיב שהוא משתמש בבהמה, וע"כ אף אינו קונה בחזקה.

אך באמת אי"ז מתישב, שהרי הריצב"ש כתב דגם להצד דרכוב לא קני, מ"מ אם הלכה מחמת רכיבתו קני, דלא גרע מקורא לה והיא באה, והרי דס"ל דאף להצד דרכוב לא קני, מ"מ כל שהלכה חשבינן שההליכה היא מחמתו, וא"כ הרי בע"כ דהא דאינו סופג את הארבעים איירי בשלא הלכה, דאם הלכה, הרי לא גרע ממנהיג בקול דלוקה, וכמו שדימה לה הריצב"ש לקורא לה והיא באה, ולפ"ז צ"ע דמ"ט דמ"ד דהיושב סופג את הארבעים, אף דלא הלכה כלל.

ושמעתי לפרש בזה, דס"ל להריצב"ש, דאיסור כלאים אינו רק בהולכת הבהמות, אלא כל שעושה בהן מלאכה ה"ה לוקה, וזהו דמדמינן לה לדין קנין, דאם רכוב קני, וחשיב זה כמעשה שימוש דילי' בבהמה, אף ה"ה עובר משום כלאים, וצ"ע עוד בזה.

ח] ויש להוסיף עוד בענין זה, מש"כ בחי' הרמב"ן ב"ב דנ"ג., די"מ לברייתא דתוספתא, דהיכא דאתו בתרי וכל חד וחד מכוין לקנות שדה אחת בנכסי הגר אחד נעל ואחד גדר לא הוי חזקה לחד מינייהו, דאתרע ליה חזקתיה דהאי בשביל האיך ולא קנה אחד מהם כלום, אבל היכא דנעלו שנים וגדרו שנים אע"ג דכל חד מכוין לאחזוקי בה בכולה לנפשיה כיון דבחדא חזקה מחזקי לא מבטלא חד מינייהו לחבריה שאין מין מבטל את מינו, וכתב הרמב"ן ע"ז, ז"ל, ואם פירוש הברייתא כן משבשתא היא ואין לסמוך עלי', מההיא סוגיא דב"מ גבי רוכב ומנהיג שקונין ואע"פ שאין קנייתן שוה ואינן מבטלות זא"ז, עכ"ל, ולא נתפרש היכן מצינו בגמ' דרכוב ומנהיג קונין שניהם, ועי' משנת ר"א מש"כ בזה, והנה לא הביא הרמב"ן מהא דתניא דא' מושך וא' מנהיג שניהם קנו, והיינו משום דחשיב כנעלו שנים דאין מבטל א' את חבירו, ורק ברכוב ומנהיג ס"ל דחשיב כב' מיני משיכה, ומבו' דאף דרכוב מדין משיכה הוא, מ"מ הוי מין משיכה אחר.

ועד"ז מצינו גם בד' תוס' הרא"ש לקמן ד"ט., דלמ"ד דרכוב קני ודאי ל"מ זה לקנות את הכלים שעלי', כיון שאי"ז מענין א', שאינו עושה מעשה בגופה אלא הוא יושב עלי' ומעצמה אזלא קצת מחמתי', עיי"ש, ונ' ג"כ דמשיכה דרכוב הוי מין משיכה אחר.

וגדולה מזו נ' ממש"כ תוס' הרא"ש שם לעיל מינה, דהא דפריך הגמ' מושך ומנהיג אין אבל רכוב לא, הוא משום דהתם אתא לאשמועינן קנינים של גמל ולמעוטי דברים שאינו נקנה בהם וכו' הלכך אם איתא דרכוב קני הו"ל למיתני רכוב בהדי מושך ומנהיג, וכתב ע"ז, ז"ל, והא דלא דייק הכי ממתניתין דקידושין דקני בהמה גסה נקנית במסירה או במשיכה לרב ולא חשיב רכוב, התם וכו', עכ"ל, וצ"ב מאי קשיא לי' מהתם, הרי התם תני שהיא נקנית במסירה ובכלל זה משיכה, ולרב ולברייתא דכוותי' היא נקנית במשיכה, ורכוב הוי משיכה, ומ"ט הו"ל למיתני רכוב בפנ"ע, ול"ד להכא דתני מושך ומנהיג שהם ב' אופני משיכה, והו"ל למיתני גם רכוב שהוא אופן אחר דמשיכה, ובע"כ מד' הרא"ש, דהגם דרכוב מדין משיכה הוא, מ"מ ה"ה קובע שם לעצמו, ואינו בכלל משיכה דקתני, וזהו דקשיא לי' דמ"ט לא קתני רכוב, ואכתי צ"ע בזה.

1. והי' מקום לומר, דהאמנם למ"ד דהיושב בקרון סופג את הארבעים, וחשיב דאזלא מחמתי', הרי ודאי דחשיב זה כמשיכה וקונה מטעם משיכה, ומה דפירש"י לעיל דרכוב קני אע"ג דלאו משיכה היא, אזיל לפ"מ דמפיך שמואל דהיושב בקרון אינו סופג את הארבעים, דלא חשיב דאזלא מחמתי', ואפ"ה ס"ל דלא כר' יהודה אלא דרכוב עדיף, משום דתפיס, ובזה הוא דפירש"י דקני ואע"ג דלא משיכה היא.

   אך אכתי אי"ז מתישב היטב בל' רש"י, דלפ"ז נמצא דלעולם ברכוב היא זזה ממקומה, ואך דזה ל"מ לקנות כיון דאי"ז מחמתו, ול' רש"י הוא שאינה זזה ממקומה.

   וביותר ילה"ע ע"ז, דבל' רש"י להלן שם נ' להדיא, דלהצד דיושב לא קניו ורכוב קני, הרי דה"נ לענין כלאים הרכוב סופג את הארבעים, עיי"ש, והרי דהא דרכוב עדיף מיושב, הוא משום דברכוב שהוא תפיס במוסירה, חשבינן טפי שהליכתה הוא מחמתו, וע"כ חשיב כמנהיג כלאים, או כמש"כ בנחל"ד דכל שהוא רכוב אזלא טפי מחמתי', ולפ"ז הרי נמצא דגם להצד דיושב לא קני ורכוב קני, הוי קנינו מכח מה דאזלא מחמתי', וזה דלא כמו דפירש"י לעיל שאין קנינו של רכוב משום משיכה. [↑](#footnote-ref-2)