כלים פי_ט מ_ב
קטגוריות: ש_ס / נא כלים / כלים עניינים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / כלים ב_מ

**כלים פי"ט מ"ב**

א] **מחמשה עד עשרה טמא,** באלי' רבה כתב דכל שהחבל הוא מה' עד י' טמא כולו אפי' מה שלמטה מה', דהואיל ולצורך היא כולה חשובה יד, ולפ"ז הא דתנן דעד ה' טפחים טהור ומה' עד י' טמא, היינו דאם הי' החבל עד ה' טפחים טהור, ואם הי' החבל מה' עד י' כולו טמא, וכ"ה משמעות ל' הרמב"ם בפיהמ"ש.

אך הנה ז"ל הרמב"ם בפכ"א מכלים ה"ז, חבל היוצא מן המטה שהיא טמאה עד סוף ד' טפחים הנוגע בו טהור, שאינו מצרכי המטה לפי שאינו ראוי לכלום, מתחלת ה' ועד סוף י' טמא מפני שתולין בו את המטות וכו', עכ"ל, מבו' בדבריו דהא דתנן מה' עד י' טמא, הוא מתחילת ה', ועי' חזו"א סימן כ"ה סק"ג שתמה ע"ז, ועי' רש"ש חולין דנ"ד:, ובס' דעת יוסף דקדק מזה, דאף בשהחבל הוא מה' עד י', אינו טמא אלא הנוגע בו מתחילת ה' ועד סוף י', אך הנוגע בו עד סוף ד' טפחים ה"ה טהור, ועיי"ש מה שפירש הטעם בזה, אך בפשוטו צ"ל דל"ד הוא, דודאי דכל שהחבל הוא מה' עד י' דהו"ל החבל מצרכי המטה, אף הנוגע בו בתוך ד' טמא, שאף חלק זה הו"ל מצרכי המטה.

ב] **מעשרה ולחוץ טהור,** הרמב"ם בפיהמ"ש כתב דהוא משום שהיותר על י' טפחים אינו מצרכי המטה, אך בפירש"י חולין דנ"ד: כתב דהוא משום דיותר מדאי יש ועומד ליקצץ וחבל בפנ"ע לא מקב"ט דטווי ואריג בעינן, עכ"ל, וכ"ה במאירי שם, וצ"ב מה הוצרכו לזה, הרי כ"ה דחבל עד ה' טפחים טהור, משום שאינו מצרכי המטה, ול"ה כיד, ובזה לא פירשו דהוא משום שעתיד ליקצץ, ה"נ יש לנו לטהר את היתר על י' שאינו מצרכי המטה,[[1]](#footnote-2) ובד' רש"י הי' מקום לומר, דלעולם כשהחבל ארוך הוא, משתמשין בכולו לקשור את הפסחים ולשלשל את המטה, וע"כ כל הא דלא חשיב כיד למטה הוא משום דה"ז עומד ליקצץ, אך בד' המאירי שם מפורש דהיותר על י' אינו משמש את המטה, ואפ"ה הוצרך להא דה"ז עומד לינטל, וכנראה צ"ל, דכיון שחלק החבל שעד י' טפחים הו"ל מצרכי המטה, הי' בדין לחשוב כל החבל כיד, ואף את היתר על י', וכל הא דלא חשבינן להיתר על י' מכלל היד, הוא משום דה"ז עומד ליקצץ.[[2]](#footnote-3)?עמש"נ להלן מ"ג, דלפ"ד החזו"א שם מבו' דאין דרך לקיים יתר על י', ולא משום שאינו משמש, ולפ"ז שפיר י"ל דאף היתר על י' משמש והו"ל יד מעליא, ואך שהוא עומד ליקצץ?.

ג] **שבו קושרין את הפסחים ומשלשלין את המטות,** משמעות מתניתין, דהא דהחבל טמא, הוא מכח הא שקושרין בו את הפסחים, וצ"ע בזה, שהרי דין יד הוא בשהוא משמש את הכלי והו"ל צורך הכלי, וא"כ מאי מהני הא שקושרין בו את הפסחים לחשבו כיד למטה, הרי אינו משמש כלל את המטה, ועי' במשנ"א ובחזו"א סימן כ"ה סק"ג שעמדו בזה, עיי"ש מש"כ בזה.

והנה אמנם בל' הרמב"ם בפיהמ"ש נ' להדיא, דהא דתני שבו קושרין את הפסחים, אי"ז טעם להא דהוא נטמא עם המטה, אלא הא דהוא נטמא עם המטה, הוא משום שבו משלשלין את המטות ונעזרים בו לתליית המטה, וע"כ הוא דהו"ל מצרכי המטה, וכן נ' גם בד' הרמב"ם בפכ"א מכלים ה"ז שלא הזכיר אלא להא דתולין בו את המטות, ועמד ע"ז במשנ"א, ולפ"ז ניחא, אך בפי' הרא"ש כתב להדיא דהחבל הוי יד משום דחזי לקשור בו פסחים לקרבן, וכ"ה מבו' גם בפירש"י ורגמ"ה ומאירי חולין דנ"ד:, והדק"ל.

אך הנה ז"ל המאירי בחולין שם, מה' עד י' הרי המטה משתמשת בו לפעמים וכו' מפני שהיא ראוי' לשלשל בה קרבן הפסח וכו' וה"ה טמאה בכלל טומאת המטה וכו', עכ"ל, ונ' להדיא מדבריו, דגם מה שקושרין ע"י החבל את הפסחים, חשיב כתשמיש המטה, ונ' דהיינו משום שאחד מתשמישי המטה הוא לקשור אלי' את הפסחים, וכיון דהחבל משמש לכך, חשיב שהוא משמש את המטה, ולפ"ז ניחא, דע"כ שפיר חשבינן להחבל כיד למטה.

ואמנם אכתי צ"ע בזה, דלכאו' כ"ז ניחא, כלפי טומאת המטה מדין משמשי אדם ומשמשיו, דבזה י"ל דגם מה שהמטה משמשת לקשור אלי' פסחים הוי מכלל תשמישי המטה שהיא טמאה מחמתם, וכל שהחבל משמש את המטה לכך, חשיב כיד דהמטה, אך כלפי טומאת מדרס דהמטה, לכאו' לא הי' לנו לחשוב את החבל כיד, שהרי אינו משמש את המטה כלל לצורך תשמיש השכיבה שבה, וא"כ הי' בדין שלא יהא החבל יד דהמדרס, אך הנה בתו"כ שהביא הר"ש מבו' להדיא דהחבל מה' עד י' הו"ל יד להמדרס, ואמנם י"ל דהא דהו"ל יד למדרס, הוא רק משום שמשלשלין בו את המטות, אך אי"ז במשמע, וצ"ע בזה.

?עי' להלן מ"ג ומ"ד דמבו' כן דליחשב יד למדרס, בעינן שיהא יד של המדרס, ועמש"נ שם אות ?.

ד] **שם בר"ש בכת"י, תניא בתוספתא וכו' וכשהוא מטביל את המטה צריך להטביל את החבל י' טפחים,** במקואות פ"י מ"ה תנן דידות הכלים שהן ארוכין והוא עתיד לקצוץ מטביל עד מקום המדה, ר' יהודה אומר עד שיטביל את כולו, ולכאו' התוספתא דהכא אתיא כדעת ר"מ.

והנה בחולין דע"ג. מפרשינן דטעמא דר"מ הוא משום דכל העומד ליחתך כחתוך דמי, והתוס' שם הקשו, דיהא שאר היד חציצה דהוי מיעוטו המקפיד, ותירצו דאיירי בידות הכלים העשויין כעין חוליות כאותן שלשלאות של ברזל העשויין בטבעות, והר"ש והרא"ש במקואות שם תירצו דהוא משום דהו"ל כבית הסתרים, ובבית הסתרים דכלים ל"ב אף ראוי לביאת מים, ובחי' הר"ן בחולין שם כתב דחשיב כמיעוט שאינו מקפיד, עיי"ש.

וקשיא טובא ע"ד התוס', מהא דתניא הכא דאף בחבל א"צ להטביל אלא עד י' טפחים, ול"ה שאר החבל חציצה, ובע"כ כתי' הר"ש והרא"ש או כתי' הר"ן, וצע"ג.

ה] והנה המאירי בחולין שם כתב, ז"ל, ומגדולי המפרשים הקשו בה שהרי חבורו מ"מ חוצץ וכו', ואע"פ שהוא במיעוט שאינו מקפיד שאינו חוצץ, מ"מ מקום החציצה מיהא צריך לשקעו במים, ומתוך כך פרשו שצריך לשקעו כלו במים אלא שעד מקום מדה תורת טבילה עליו וחציצה פוסלת בו אבל מה שבדעתו לקוץ אין עליו תורת טבילה ואין חציצה פוסלת בו, עכ"ל, אך בד' ש"ר שנקטו דא"צ להטביל אלא עד מקום החתך, מבו' דס"ל דכה"ג חשיב שפיר דאיכא ביאת מים על מקום החתך, ועמש"כ בזה באבנ"ז יו"ד סימן רס"ז סק"ה ובחזו"א מקואות קמא סימן י' סק"א.

ולדעת הראב"ד צ"ל, דה"נ הא דתניא הכא דצריך להטביל את החבל י' טפחים, היינו דעד י' טפחים תורת טבילה עליו וחציצה פוסלת בו, ויותר מי' טפחים, אף שצריך לשקעו במים, אך אין ע"ז תורת טבילה ואין חציצה פוסלת בו.

1. ול"ד להא דתנן במקואות פ"י מ"ה דכל ידות הכלים שהם ארוכין ועתיד לקצצן מטביל עד מקום המידה, והרי דאם אין עתיד לקצצן צריך להטבילן, אף שאינם מצרכי הכלי, דשאני לגבי טבילה, דדינא הוא דל"מ טבילה לחצי כלי, וכל הא דא"צ להטבילן כשהוא עתיד לקצצן, הוא רק משום שהעומד ליחתך כחתוך דמי, והוא מוכרח כן מהא דפליג ר' יהודה התם וס"ל דעד שיטביל את כולו, ולא מצינו שנחלק ר' יהודה לגבי טומאה, וס"ל דהידות מטמאין אף כשהן יתר על הצורך, והיינו משום דהגם דאין הידות יתר על הצורך טמאין, מ"מ צריך להטבילן שאין טבילה עולה לחצי כלי, ולא ס"ל לר' יהודה דהעומד ליחתך כחתוך דמי, וז"ב. [↑](#footnote-ref-2)
2. ויש להוסיף, דעד"ז מצינו גם בפירש"י נדה דכ"ו: שפירש דהא דהאבן היוצאת מן התנור יותר מטפח ל"ה יד, הוא משום שהיא עומדת לינטל, וכ"ה בפי' הרא"ש לעיל פ"ה מ"ב, אך בל' הרמב"ם והר"ש שם אין נ' כן, עיי"ש.?ועמש"נ בזה לעיל שם אות ?. [↑](#footnote-ref-3)