60 דברים הנפטרים בברהמ_ז ב_ - יין אימתי הוא נפטר
קטגוריות: ש_ס / א ברכות / ברכות - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / כיצד מברכין

מרחשון תשע"ב

**א**

א] נחלקו הראשונים בדין יין אם הוא נפטר בברהמ"ז, דדעת תר"י בברכות די"ב. ודמ"א: והרשב"א בברכות דמ"ח: בתי' בתרא וההשלמה והרא"ש בפ"ק דברכות דהוא נפטר בברהמ"ז, ולמדו לזה מהא דפריך בברכות דל"ה: אי הכי נבריך עלי' ג' ברכות, והרי דשפיר שייך ברהמ"ז על יין משום דסעיד.[[1]](#footnote-2)

אך הראב"ד בכתוב שם בפ' ערבי פסחים והרמב"ן במלחמות ורבינו דוד והר"ן שם נקטו, דאף דדייסא ותמרים נפטרין בברהמ"ז משום דהוו מזון, מ"מ יין אינו נפטר בברהמ"ז, משום דלאו מזון הוא, עיי"ש בדבריהם.

וקשיא טובא, שלא הזכירו הראשונים שם לסוגיית הגמ' בברכות דל"ה: דפריך דנבריך עלי' ג' ברכות, ולהדיא דשפיר שייך ברהמ"ז על יין, וכמו שהוכיחו תר"י ודעימי'.

ב] ונראה פשוט בזה, דהנה לדעת ר"ג דס"ל בברכות דמ"ד. דאכל תאנים ענבים ורמונים מברך עליהן ג' ברכות, כתב הקר"א בר"פ כיצד מברכין, דודאי לא הי' מברך עליהן כנוסח ברהמ"ז של פת, אלא היו מזכירין בברהמ"ז פרי העץ, עיי"ש,[[2]](#footnote-3) והיינו דכ"ה דבברכת מעין ג' שמברכין על מיני דגן ועל פירות מז' המינים ה"ה חלוקין בנוסח הברכה, שבמיני דגן מזכיר על המחי' ועל הכלכלה ובפירות מזכיר על העץ ועל פרי העץ, ה"נ לדעת ר"ג הן חלוקין בנוסח ברהמ"ז, וכ"ה בחזו"א סימן ל"ד סק"א, ז"ל, נראה דאינו מברך כנוסח בה"מ שעל הפת אלא כנוסח השייך להן כמו נוסח מעין ג' לדידן, אלא שמסדרן בג' ברכות, ואפי' דיעבד אין ברהמ"ז פוטרתן כמו דקיי"ל דברכת מעין ג' אין ברהמ"ז פוטרתה, עכ"ל.

ולפ"ז נראה בדעת הראב"ד ודעימי', דס"ל דגם הא דפריך ביין דנבריך עלי' ג' ברכות, לאו היינו דנברך עלי' כנוסח ברהמ"ז של פת, דיין ל"ה מזון ול"ש בו נוסח ברהמ"ז של פת שמזכירין בו מזון, אלא היינו דנבריך עלי' ג' ברכות ונזכיר בהן יין, דומיא דהא דס"ל לר"ג דמברכין ג' ברכות על תאנים ענבים ורמונים, וע"כ שפיר נקטו, דכל דמברך ברהמ"ז אינו פוטר את היין, כיון דיין ל"ה מזון, ושוב מצאתי בעזה"י שכבר כתב כן הצל"ח בברכות די"ב. לדון מה"ט בד' תר"י והרא"ש.

אמנם בד' תר"י ודעימי' שלמדו מהתם דאם בירך על היין ברהמ"ז יצא, מבו' דס"ל דהא דפריך דנבריך עלי' ג' ברכות, היינו כנוסח ברהמ"ז של פת, וצ"ל דס"ל דהגם דלר"ג דמברך על תאנים ענבים ורמונים ג' ברכות, אינו מברך כנוסח ברהמ"ז של פת, וכנ"ל, מ"מ לדידן דאין מברכין ברהמ"ז אלא על פת, בע"כ דהא דפריך ביין דנבריך עלי' ג' ברכות, היינו שיהא בכלל ברהמ"ז של פת, ושו"ר שכבר עמד ע"ז בחזו"א סימן ל"ד סק"ב, עיי"ש.

ג] ובעיקר פלוגתת הראשונים אם יין הוי מזון או לא, נראה שנחלקו בביאור ענין מזון, דהנה בפירש"י בברכות דמ"ד. כתב, ז"ל, זיונא, משמע מידי דבר אכילה, מזונא, דבר הסועד, עכ"ל, ובפירש"י עירובין ד"ל., ז"ל, דודאי לא מיקרי מזון אלא ה' מינין דהוו מין דגן דזייני וסעדי ליבא, אלא כגון דאמר יאסר עלי כל הזן דמשמע כל דבר המשביע, דכל מילי זייני חוץ ממים ומלח אבל מיסעד לא סעדי ולא מיקרו מזון, עכ"ל, ומבו' בדבריו דמזון היינו דבר הסועד את הלב, ולפ"ז הרי דיין דאמרו בגמ' דסעיד, חשיב כמזון.[[3]](#footnote-4)

אך בדעת הראב"ד ודעימי' דס"ל דיין לא חשיב מזון, נראה דס"ל דמזון הוא דבר שהוא עומד לזון בו, דאף דכל דבר זן, מ"מ רק ה' מיני דגן הם דברים שעומדים לצורך מזון, ושו"ר עד"ז בראש יוסף ברכות דל"ה:, דמזון הם רק ה' המינים שעיקר המזון מהם, ואשר ע"כ ס"ל דהגם דיין סעיד, מ"מ כיון שאינו עומד לזון בו, לא חשיב כמזון, וז"ב.[[4]](#footnote-5)

**ב**

ד] ובעיקר מש"כ תר"י ודעימי' דיין נפטר בברהמ"ז משום דסעיד, הק' בביאוה"ל סימן ר"ח סי"ז, שהרי אמרו בברכות שם, דרק פורתא סעיד, אך טובא גריר, וא"כ מ"ט אם שתה יין טובא ה"ה נפטר בברהמ"ז, ובאמת ביד אפרים סימן קע"ד כתב דדינא דהרשב"א דמיגו דהוי קביעות וכו', הוא רק בשותה פורתא, עיי"ש, אך בד' שאר פוסקים לא מצינו שחילקו בזה, ועיי"ש שכתב דאפשר לומר דכיון שנתחייב משעה ששתה פורתא ושייך אז אצלו ברמ"ז דאז נסעד הלב כמו ע"י לחם,תו לא פקע אף ששתה טובא וצ"ע, עכ"ל, ועי' בחזו"א סימן ל"ד סק"ז שתמה ע"ז, דמ"מ יין ששתה אח"כ לא מיפטר בברהמ"ז כיון דלא סעיד, ועיי"ש מש"כ עוד בזה.

ומצאתי בפמ"ג סימן קע"ד אש"א סק"ט שעמד בזה, וכתב, ז"ל, ואע"ג דטובא גריר וכו' לא פלוג וברהמ"ז פוטרתו, עכ"ל.

ונראה לדון עוד בזה, דכיון דיין פורתא סעיד, כבר יש על יין שם מזון, וע"כ אף אם שתה יין הרבה ובירך עליו ברהמ"ז יצא, דשפיר שייך עליו ברהמ"ז, כיון דהוא מידי דמזון, אך ד' הרשב"א דיין שלאחר המזון נפטר בברהמ"ז דמיגו דהוי קביעות וכו', ומ' דבכה"ג דינו לברך עליו ברהמ"ז, אין מתישבים בזה, דלכאו' כדי שיהא דינו לברך עליו ברהמ"ז, בעינן שבפועל יהא זיין.

ה] ונפ"מ בזה נראה, בדין השותה מיץ ענבים ובירך עליו ברהמ"ז, דבפשוטו הי' נראה דמיץ ענבים לא סעיד, דומיא דענבים דלא סעדי, דמה יועיל מה שסחטו את הענבים דעי"ז יסעוד, וא"כ בפשוטו נראה דאם בירך על מיץ ענבים ברהמ"ז לא יצא.[[5]](#footnote-6)

ול"ד למש"א בברכות שם דהא דמברכין על יין בפה"ג, הוא משום דסעיד, ואפ"ה מברכין על מיץ ענבים בפה"ג, דהתם היינו דמין יין דסעיד הוא מין חשוב ותיקנו לברך עליו בפה"ג, וע"כ כל דהוי בכלל יין מברכין עליו בפה"ג, אף אם לא סעיד, וכ"ה דמברכין אף על יין הרבה בפה"ג, אף דלא סעיד, וזה לא הוקשה לביאוה"ל וחזו"א, ומשא"כ בהא דיין נפטר בברהמ"ז, דאי"ז תקנ"ח שתיקנו שמין זה יפטר בברהמ"ז, אלא דכיון דהוא סעיד ממילא שייכא בי' ברהמ"ז, וע"כ מיץ ענבים דלא סעיד, בדין דלא יפטר בברהמ"ז, והרי אפי' בשתה יין טובא דנו האחרונים מ"ט הוא נפטר בברהמ"ז משום דלא סעיד, וכ"ש במיץ ענבים דלא סעיד כלל.

אך למש"נ הפמ"ג דלא פלוג רבנן, י"ל דלא פלוג בכל מיני היין, ואף במיץ ענבים דלא סעיד כלל יוצאין בברהמ"ז, אך אינו מוכרע, די"ל דרק ביין דפורתא סעיד, לא פלוג בין פורתא לטובא, וכן למש"נ לדון דכיון דפורתא סעיד יש על יין שם מזון, וע"כ אף אם שתה טובא ה"ה נפטר בברהמ"ז, יש קצת מקום לדון דשמא כיון דיין יש עליו שם מזון, ע"כ כל שהוא בכלל יין יש עליו שם מזון, וצ"ע בזה.

ו] ובעיקר הקו' דטובא גריר ומ"ט הוא נפטר בברהמ"ז, יתכן דהני קמאי מפרשים למש"א דפורתא סעיד טובא גריר, כמש"כ ראבי"ה סימן ק"נ, ז"ל, ולא היא, דלא שנא הרבה ולא שנא מעט יותר גורר ממה שמשביע, מדקאמר אם רצה לשתות ישתה מכלל שאם רצה לשתות מעט ישתה רק מלא לוגמא ולא משביע, אלא הכי פירושא טובא גריר דיותר מרגיש בגרירה מן השביעה, וטובא קאי אגרירה, ושוב לאחר כמה ימים מצאתי נמי סעד לזה בדברי רבינו שב"ט, עכ"ל, וכ"כ ראבי"ה גם בסימן תקכ"ה, וכ"כ כמה מן האחרונים בדעת הטור בסימן תע"א, עיי"ש.

ובאמת כן נ' גם ממש"כ הרא"ש בפ' ערבי פסחים, דיין שלפני המזון אינו טעון ברכה לאחריו, משום שבא לגרור תאות המאכל,[[6]](#footnote-7) ופשטות דבריו מ' דבכל יין שלפני המזון הוא כן ואף בששותה מעט, וגם בד' הפוסקים לא מצינו שחילקו בזה, אך באמת ביד אפרים סימן קע"ד כתב דד' הרא"ש הם רק בליל פסח ששותה ב' כוסות דהם הוו טובא, ובשותה פורתא אינו נפטר אלא משום דסעיד, עיי"ש, ונ' מזה דס"ל כדעת ראבי"ה ודעימי' דאין מכוון הגמ' דמעט יין סועד והרבה יין גורר, אלא כל שתיית יין סועדת מעט וגוררת הרבה.

וכ"נ גם ממש"כ המרדכי בברכות סימן קל"ו בשם ה"ר יוסף דהא דפריך דיין חשיב כדבר הבא מחמת הסעודה, הוא משום דמיגרר גריר ומתאוה לאכול על ידו, ובפשוטו מ' דהוא גם בשותה יין מעט, אך אינו מוכרח, די"ל דלא פרכינן אלא דעכ"פ בשותה יין הרבה לא יהא טעון ברכה לפניו.

**ג**

ז] בפי' רשב"ם פסחים דק"ג: כתב, ז"ל, ל"ב ברוכי על היין לאחריו מיקמי דנבריך ברהמ"ז לפי שברהמ"ז פוטרתו, דהשתא אחת מעין ג' סגי להו כ"ש ג' ברכות עצמן, עכ"ל, וכ"כ הבעה"מ בפ' ערבי פסחים, ז"ל, וכתבו הגאונים ז"ל שג' ברכות של המזון פוטרת ברכה אחרונה של יין שהיא מעין ג' ואף ה"ר שמואל כתב כן, עכ"ל.[[7]](#footnote-8)

והתוס' בפסחים שם תמהו ע"ד רשב"ם, ז"ל, ומיהו אי"ז ק"ו, דהא פסקינן בברכות דברים הבאים שלא מחמת הסעודה אחר הסעודה פי' וקודם ברהמ"ז טעונין ברכה לפניהם ולאחריהם, וכן תאנים וענבים בתוך הסעודה לרב ששת, ולא מיפטרו בג' ברכות דברהמ"ז, עכ"ל, וכן השיג הראב"ד בכתוב שם, ז"ל, ומאין הוציאו הגאונים דבר זה, אם מק"ו ברכה אחת מעין ג' פוטרת קל וחומר ג' ברכות, דברים הבאים לאחר סעודה יוכיחו שטעונים ברכה לפניהם ולאחריהם ואין ברהמ"ז פוטרתו, ועוד אמרו בענין נקיט כסא דשיכרא בידי' וכו' תמרי נמי מיזן זייני ומשו"ה כי אמר ברהמ"ז עלייהו מיפטר הא לאו הכי לא מיפטר, אלמא לא אתו שלש ומיפטר מעין ג', וטעמא דמילתא משום דג' ברכות מדכרינן בהן מזון ופירות אינם מזון וכו', עכ"ל, וכן השיג הרמב"ן במלחמות שם, והראשונים בברכות דמ"א:.

ח] אמנם הנה מצאנו ישוב לד' רשב"ם ובעה"מ בד' האו"ז סימן קנ"ה, ועמד ע"ז בס' עדות ביעקב, ז"ל, וה"ר אליעזר מביה"ם פירש וכו', אע"ג דפי' רשב"ם גבי יין דברכת מזון פוטרו משלש ברכות שאחריו, היינו דוקא יין משום דזיין אבל שאר משקין דלא זייני אין ברהמ"ז פוטרתן מברכה שלאחריהם, עכ"ל, וכ"כ שם סימן קנ"ו, ז"ל, אבל אחריו פירשב"ם דא"צ לברך, דהואיל דחמרא זיין כדאמר ר"פ ברהמ"ז פוטרתו, וסברא היא מעין ג' פוטרתו ג' עצמן לא כ"ש וכו', מיהו אותם דברים דלא זייני כגון אבטיחים ענבים רמונים וכל כיוצא בהם צריך לברך אחריהם ואין ברמה"ז פוטרתן כדפרי' לעיל בפסק דרב פפא, עכ"ל.

וביאור הדברים הוא, דכל מש"כ רשב"ם דק"ו מעין ג' סגי להו כ"ש ג' ברכות עצמן, הוא רק משום דברהמ"ז הויא ברכה מעליא על היין דזיין, ואך שבאנו לדון דשמא מתקנ"ח הוא דבעינן ביין דוקא מעין ג', וע"ז הוא דאמרינן דק"ו דאם סגי לי' במעין ג', כ"ש דמהני ברהמ"ז, אך בשאר מילי דלא זייני, דברהמ"ז ל"ה ברכה מעליא לדידהו, וכמש"כ הראב"ד, ל"מ הק"ו כלל.

ט] ויש להוסיף דהנה בד' הראשונים דפליגי ע"ד רשב"ם מצינו ב' טעמים, דבד' הראב"ד מבו' דמודה לעיקר הק"ו דרשב"ם דאם במעין ג' סגי להו כ"ש ג' ברכות, ואך דס"ל דאי"ז טעם שיפטר יין בברהמ"ז, משום דבברהמ"ז מדכרינן מזון ויין אינו מזון, אך בד' הרא"ש מבו' להיפך, דהגם דיין הוי מזון, וכמש"כ הרא"ש בפ"ק דברכות דאם בירך על היין ברהמ"ז יצא יד"ח, מ"מ פליג ע"ד רשב"ם דלכתחילה אין לו לפטרו בברהמ"ז, ומבו' לפ"ז דאיהו פליג על עיקר הק"ו, וס"ל דכיון שתיקנו לברך על היין מעין ג', אין לפטרו בברהמ"ז, ולא אמרינן ק"ו.

ולפמש"נ נמצא בישוב ד' רשב"ם, דס"ל מחד גיסא כד' הראב"ד, דאמרינן ק"ו, דאם במעין ג' סגי לי' כ"ש ג' ברכות, ומאידך גיסא ס"ל כד' הרא"ש, דיין חשיב כמזון ונפטר בברהמ"ז, וע"כ שפיר מהני בזה הק"ו.

י] ויל"פ עוד עד"ז, דלעיקר הא דברהמ"ז פוטר את היין, לא הוצרך רשב"ם לק"ו, דס"ל כדעת תר"י ודעימי' דכיון דיין זיין ה"ה נפטר בברהמ"ז, דומיא דתמרי דזייני דמבו' בגמ' לעיל די"ב. דהן נפטרין בברהמ"ז, וכל מה שהוצרך רשב"ם להק"ו הוא דמכח זה הוי דינו לכתחילה לפטור את היין בברהמ"ז, דכיון דסגי ליין בברכת מעין ג', כ"ש דמצי לברך עליו ברכת ג' שהוא נפטר בה, אם אך הוא מחויב בברהמ"ז על הפת, ואין מוסיף בברכה שלא כדינו, ומשא"כ בשאר מילי דלא זייני דאינם נפטרין כלל בברהמ"ז, ל"ש ע"ז הק"ו כלל.

1. ודעת הרשב"א בברכות דמ"א: דיין הבא לאחר המזון נפטר בברהמ"ז, משום דאמרינן בגמ' דאם קבע על היין בדין לברך עליו ג' ברכות, וע"כ כל שהוא בא לאחר המזון אמרינן דמיגו דהוי קביעות לפת הוי קביעות ליין, ובתשו' הרשב"א ח"א סימן ע"ב וסימן תרכ"ה ומיוחסות סימן ר"א ר"ב והחדשות סימן ל"ה מבו' דה"ט הוא גם לגבי ב' כוסות ששותין בליל פסח קודם המזון, עיי"ש, אך בתשו' הרשב"א ח"א סימן תרכ"ה מבו' דיין של קידוש אינו נפטר בברהמ"ז, ול"ש בו ה"ט דחשיב כקבע עליו, וצ"ע.

   והנה בד' כמה מרבותינו האחרונים נראה שפירשו דגם דינא דתר"י בברכות דמ"א: דיין נפטר בברהמ"ז לכתחילה, הוא מכח ה"ט דחשיב כקביעות ליין, אך פשטות ד' תר"י שלא הזכיר לזה, מ' דגם בלא"ה, כיון שהי' מן הדין לברך על היין ברהמ"ז ואך שלא תיקנו עליו משום דלא קבע עלי', והרי דברהמ"ז הוי זה ברכה הראוי' על היין, ע"כ כל שהוא מברך ברהמ"ז על הפת, ה"ה פוטר לכתחילה את היין. [↑](#footnote-ref-2)
2. ועיי"ש שעמד לפ"ז במש"כ הגר"א בשנו"א בההיא דברכות דל"ז. דאמר ר"ג לר"ע עד מתי אתה מכניס ראשך בין המחלוקת, דהיינו משום דגם לדעת חכמים שמברכין עליהן מעין ג', מ"מ אם בירך עליהן ג' ברכות יצא, וכמש"א בגמ' דאם בירך על התמרים ברהמ"ז יצא, וכ"כ בביאור הגר"א סימן ר"ב סי"ח, ותמה ע"ז הקר"א, דכיון דלדעת ר"ג אין מברכין ג' ברכות בנוסח ברהמ"ז דפת, אלא מזכירין בברהמ"ז פרי העץ, א"כ ודאי דהוא יוצא בזה יד"ח, וא"צ בזה לדינא דבירך על התמרים ברהמ"ז יצא.

   אך לכאו' מד' הגר"א נראה דס"ל דלדעת ר"ג דמברכין על תאנים ענבים ורמונים ג' ברכות, הוא כנוסח ברהמ"ז של פת, וכ"נ גם בד' הצל"ח בברכות דל"ז: ד"ה ונראה, עיי"ש, וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-3)
3. ואמנם צ"ע, דא"כ מ"ט הנודר מן המזון אינו אסור אלא בה' מיני דגן, ולא אסרינן לי' ביין, אך באמת עד"ז קשיא דמ"ט אינו אסור בתמרים דזייני, והמאירי בברכות דל"ה: פירש דהוא משום דתמרי אף שהם זנים וסועדים, מ"מ לא חשיבי מזון, אך כמה מקמאי כתבו להדיא דתמרי חשיבי מזון, ותיקשי לדידהו דמ"ט אינו נאסר בהן, ובדברי דוד ברכות דל"ה: כתב דאף דתמרים זייני, מ"מ ל"ה מזון גמור כה' מיני דגן, וע"כ אין הנודר מן הדגן אסור בהן, ולפ"ז ניחא, דע"כ נמי אינו אסור ביין, אך בל' ההשלמה לעיל די"ב. נראה להדיא דתמרי ויין הוו מזון כה' מיני דגן, ולפ"ז הדק"ל.

   ואמנם באמת עיקר קו' זו לק"מ, שהרי כתבו הרמב"ם בפיהמ"ש עירובין רפ"ג ורבינו יהונתן שם ור"ן נדרים דנ"ה: והטוש"ע ביו"ד סימן רי"ז שאינו אסור אלא בה' מיני דגן, והרי דאף דמברכין על אורז במ"מ, מ"מ אינו אסור בו, והטעם בזה פירש הגר"א ביו"ד שם דהוא משום דבל' בנ"א לא מיקרי מזון אלא ה' מיני דגן, וכ"כ בנשמ"א כלל נ"ח סק"ב, ולפ"ז ניחא דמה"ט גם אינו אסור בתמרים וביין, וז"פ. [↑](#footnote-ref-4)
4. ועיקר הך מילתא נראה גם מד' המאירי בברכות דל"ה:, ז"ל, אבל אם אמר הזן והסועד לא נאסר בפירות אלא ביין ותמרים, ואם לא אסר עצמו אלא במזון אף יין ותמרים אינם מזון ואינו אסור אלא במה שמברכין עליו במ"מ כגון חמשת המינים ואורז וכו', עכ"ל, והרי דס"ל דלאו כל מידי דסעיד חשיב מזון, אלא דברים המיוחדים למזון שמברכין עליהן במ"מ, ואך דהמאירי ס"ל דגם תמרים אינם מיוחדים למזון ולא חשיבי כמזון, וע"כ נקט דכ"ה דאם בירך על התמרים ברהמ"ז יצא, והרי דאף שאינם מזון, מ"מ כיון דסעדי ה"ה יוצא יד"ח בברהמ"ז, ה"נ אם בירך על היין ברהמ"ז יצא, אך בדעת הראב"ד ודעימי' צ"ל דתמרי שהם מיני מאכל, יש עליהן תורת מזון, ואילו יין אין עליו תורת מזון. [↑](#footnote-ref-5)
5. אמנם שוב שמעתי מהגרח"ק שליט"א, דמיץ ענבים נמי נפטר בברהמ"ז, ואמר דדינו כיין לכל דבר, ואף לדינא דהרא"ש דיין שקודם המזון נפטר בברהמ"ז משום דגריר, וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-6)
6. ?ויל"ד בזמנינו שאין הדרך כן, וי"ל ע"פ חיי אדם?, אך אם אין כונתו לכך י"ל דכל שאין הכל נצרכין לכך צריך לברך, וצ"ע בסברא זו. - ועי' ביאוה"ל סימן קע"ז ס"ב ד"ה טעונין, שכתב לפרש ד' התוספתא דמברך על המליח לאחריו, דמיירי בשאינו אוכלו כדי לגרר תאות המאכל, ומ' דתלי בדעתו - ועי' במג"א סימן קע"ד ובפוסקים שם בדין יי"ש, ונראה ללמוד מדבריהם, דדבר שדרך לאכלו לגרר תאות המאכל א"צ לברך עליו אף אם אינו אוכלו לשם כך, אך דבר שאוכלין אותו גם שלא לגרר אינו נפטר אא"כ אכלו כדי לגרר, עייש"ה. [↑](#footnote-ref-7)
7. ונחלקו האחרונים בביאור ד' בעה"מ, אם דעתו דדברים אלו נפטרין בברהמ"ז אף כשלא שתה יין בתוך הסעודה, עוד דכונתו בצירוף מש"כ לעיל מינה דיש לו יין לשתות בתוך המזון, ועמש"נ בזה באורך בדברינו בסימן ג' ענף ג', ועיי"ש שנתבאר דאף לדעת הסוברים דד' בעה"מ הם רק בצירוף הא דיש לו יין לשתות בתוך המזון, כ"ז הוא לגבי יין שקודם המזון, אך יין דאחר המזון נפטר בברהמ"ז גם בלא טעם זה, וכאשר כ"ה מבו' בד' הביאוה"ל סימן ר"ח סי"ז, ועיי"ש מש"נ הטעם בזה. [↑](#footnote-ref-8)