7 מ_מ חלונות
קטגוריות: ש_ס / לג בבא בתרא / גרמי ולא יחפור - הרב יהודה אלבוים / מראי מקומות

**בס''ד**

**בדין פתיחת חלון לרשות חבירו**

**בפתיחת חלון מצינו כמה חילוקי דינים**

א. במתני' נט: לא יפתח אדם חלונותיו לחצר השותפין – דהיינו שיש לו בו שותפות – ומבואר בגמ' דכ''ש שאסור לפתוח חלון לחצר חבירו.

ב. המרדכי כתב בשם מורו - הובא בב''י סי' קנ''ד מחו' כ''ט - דכשכונס ד''א בתוך שלו - שזה השיעור של שימוש חלון כמבואר בדף כב: - יכול לפתוח חלון אף כשיש הזק ראיה, והרבה ראשונים נח' עליו.

ג. הר''י מגא''ש בדף ו: - הובא בשטמ''ק – הוכיח מהסוגיא שם שאף כשיש רה''ר מפסיק אסור לפתוח חלון כשיש הזק ראיה ולא מצי למימר אנא לרה''ר קא פתחנא, וכתב שנחשב גיריה דידיה שאסור אף לר' יוסי, וכן הוא בשו''ת הרשב''א ח''ב סי' קע''ח וסי' שפ''ו ובח''ג סי' קס''ט וסי' קע''ח, ובשיעורי ר' שמואל ח''א אות י' כתב דאף המרדכי מודה לדין זה ודוקא בכונס לתוך שלו דעושה בתוך שלו התיר, אך בפותח לרה''ר שאין משתמש בשלו, אע''פ שלא משתמש בשל חבירו אסור.

ד. עוד דנו הראשונים האם מותר לפתוח חלון **לחורבת** חבירו שאין כעת היזק ראיה, אך יתכן שאח''כ יבנה וינזק, האם דמי לכל סמיכת מזיק כגפת וכד'. - ויש לדון כשפותח סמוך למיצר חבירו, ויש לדון במפסיק רה''ר, ויש לדון בכונס לתוך שלו - ויש בזה ג' שיטות.

הרמב''ן דימהו לגפת וכד' וכתב שתלוי במח' הראשונים האם למסקנא רבא מודה לאביי ורק בבור נח', והרשב''א בדף י''ח ובשו''ת ח''א סי' אלף קמ''ד, והנמוק''י, שנקטו כגירסת רש''י, גם דימוהו לגפת שאסור משום שלא יצטרך להתעצם עמו בדין, והוסיפו דחמור מגפת כי אח''כ יזיקנו בראיה דהוי גיריה דידיה ולכן אף לר' יוסי אסור.

הריטב''א כתב דאף שלמסקנא רבא מודה לאביי, בכ''ז בחלון אסור כי נוטל עכשיו מאויר חבירו, ולכא' בכונס ד''א בתוך שלו או במפסיק רה''ר ביניהם לא שייך סברא זו, וכדלהלן.

ר' יונה כתב וז''ל ויש לבעל הדין לחלוק ולומר שהבא לפתוח חלון לחורבתו של חבירו רשאי שלא אמרו להרחיק בור מן המיצר או גפת ... מפני שזה חופר הבור מזיק הוא אילו היה לחבירו בור סמוך למיצר וכן הגפת ... הילכך גם עכשיו שאין שם בור מונעים אותו שמא יעשה זה בור וכותל אבל הפותח חלון אינו מזיק ... אין החלון נקרא מזיק ... אלא בני אדם שדרין בבית הם המזיקין בראייתם, הלכך כיון שתלוי ההיזק בראייתם כל זמן שאין שם היזק ראיה אין למנוע פתיחת החלון, וכיון שאינו יכול למחות אע''פ שהחזיק ג' שנים לא הויא חזקה עכ''ל

ועי' להלן אות יב שמבואר בדברי הרא''ש שהחלון מזיק ולא הבני אדם עי''ש, ולכא' נחלקו ר' יונה והרא''ש בחקירת האבן האזל בפ''ב מהל' שכנים הט''ז האם הזק ראיה הוא מה שמזיקו בראיה, או במה שגורם שאינו יכול להשתמש, ואולי המרדכי הנ''ל – באות ב - ס''ל כהרא''ש שאינו משתמש כשיש חלון, ואין הזק זה נחשב לגירי דידיה.

עי' בשו''ת הרשב''א ח''א סי' אלף פ''ה ואלף קל''ב ואלף קמ''ד וח''ב סי שע''ה, דאע''פ שאסור לפתוח חלון לחורבת חבירו, במפסיק רה''ר רשאי, וצ''ב מאי שנא משאר סמיכת מזיק דאסור לסמוך כרבא, והרשב''א הוא מהסוברים שרבא לא חזר בו, וכ''כ בביאור הגר''א סי' קנ''ד סקס''ו דשרי אף לשיטת רש''י והרי''ף, וצ''ל דבכל סמיכת מזיק ינזק הניזק במה שעושה בתוך שלו, משא''כ כאן שינזק כשיפתח חלון, והחלון שיפתח הוא לא שימוש בשלו וכדלהלן, ויאמר לו תסתום חלונך ולא תינזק, וסתימת חלונו אינו ביטול שימוש בשלו, וא''כ מצינו קולא בחלון שאין בשאר המזיקין כשמפסיק רה''ר, ומצינו חומרא בחלון יותר משאר המזיקין לדעת הריטב''א בפותח לחורבת חבירו ולא מפסיק רה''ר, והא דשרי במפסיק רה''ר כל זה רק באופן שהחשש שיבנה השני ויפתח חלון שרי, אך אם יש חשש שישתמש שם באופן של חצר וינזק בראיה אסור לסמוך, כי בזה משתמש בשלו ורק בחלון לא נחשב למשתמש בשלו.

**בדף נ''ט. מבואר דיש סיבה לאסור לפתוח חלון אף למעלה מד''א אע''פ שאין חשש להזק ראיה, ולא שרי אלא משום דכופין על מדת סדום, וצ''ב מדוע יש סיבה לאסור הא אין כאן סמיכת מזיק.**

עי' מה שתי' במשנת ר' אהרן עמ' צ''ח ובאבי עזרי בקונ' אות ה', אך בקצוה''ח ובנתה''מ וברעק''א מבואר - כדלהלן - דהפותח חלון נחשב למשתמש באוויר של חבירו ולכן בלא כפיה על מדת סדום יכול למונעו מלהשתמש בשלו, ולדבריהם יש ב' סיבות לאיסור פתיחת חלון, משום שמשתמש בשל חבירו, ומשום הרחקת נזקין.

א. וא''ת הרי לכתחילה אין כופין על מדת סדום כמבואר בתוס' לעיל יב: ובב''ק כ: וצ''ל כמש''כ תוס' לעיל יב: לגבי הסוגיא שם, דתקנת חז''ל לכופו על מדת סדום גם לכתחילה, וכך י''ל גם כאן, ועי' מש''כ בשיעורי ר' שמואל ח''א עמ' ע''ג.

ב. וכדבריהם נראה בריטב''א הנ''ל שכתב שחלון חמור משאר סמיכת מזיק כי נוטל אויר חבירו.

ג. וכדבריהם נראה בשו''ת הרשב''א ח''א סי' אלף קל''ב, - הובא בב''י סי' קנ''ה מחו' א' ובסמ''ע סי' קנ''ד סקל''ח - דביאר מדוע רשאי לעשות אוצר ואין חבירו רשאי לפתוח חנות של נחתומים, ומאי שנא מפתיחת חלון שרשאי חבירו להאפיל עליו, וכתב וז''ל ותשובת הענין הזה מפני שחלון זה לוקח מאויר חצירו של זה ומשתמש בו **ואינו רשאי להשתמש בשל זה שלא מדעתו** משא''כ באוצר שאינו משתמש בשל בעל הבית כלל, עכ''ל ועי''ש - וכן בסי' אלף פ''ה -שכתב שבפתח לרה''ר שמשתמש בשל הפקר, אסור לאידך לפתוח חלון ולהזיקו בראיה, ואפי' כשאין ד''א ביניהם, אך לבנות בשלו ולהאפיל עליו רשאי וז''ל לפי שזה אומר לו כל מה שאתה משתמש באויר רשותי שלא מדעתי אינך רשאי עכ''ל ובכל זאת אף כשאין ד' אמות אינו יכול למחות בו, והקשו הנתה''מ סי' קנ''ד סקי''ט, והחזו''א סי' י''א סק''ט וסי' י''ב סק''א מדוע אין יכול למחות כל שאין ד''א הרי כל שאין ד''א משתמש בשל חבירו, עי''ש מה שכתבו ליישב, ועי' פתחי תשובה סי' קנ''ד סק''ה - ועי' בשו''ת הרשב''א החדשות מכת''י סי' ש' דכתב שכשאין ד''א יכול למונעו דנחשב עדיין למשתמש בשל חבירו -

ד. כתב הרשב''א דף יז: וז''ל תמיהא לי לאביי דאמר סומך ... מ''מ הא משעבד קרקעו של חבירו ... והא למה הדבר דומה לפותח חלון העשוי לאורה וליכא הזק ראיה על חצר חבירו, דמהשתא לא מזיק ליה, התאמר שאין בעל החצר יכול לעכב עליו כיון שאינו מזיקו עכשיו, וכשיבא למחר לסמוך לו כותל מרחיק ממנו ד''א כדי שלא יאפיל, ולקתה מדת הדין בכך ... וי''ל דאינה דומה לזו **דגבי חלון משל חבירו הוא נוטל** דהיינו אויר חצירו שמועיל לו, ולפיכך יכול לומר לו אינך פותח ונוטל אויר חצרי ומשעבד קרקעו לכך, אבל גבי בור אינו כן ... עכ''ל ולכא' כוונתו דאע''פ שרשאי לפתוח חלון כמבואר בדף נ''ט. אך אינו רשאי לפתוח ולדרוש אח''כ שירחיק.

והרשב''א בדף כב. חילק בין לבנות כותל שרשאי, ואין אידך יכול לעכב בטענת שמא תחזיק עלי, לפותח חלון שיכול לעכב בטענת שמא תחזיק עלי, דבחלון ''משתמש הוא באויר של חבירו, ולולי אוירו של חבירו חלון זה לא מהני ולא מידי ... והילכך אינו בדין שישתמש זה באוירו של זה ויהיה צריך להזהר ולמחות בסוף כל שלש ושלש'' משא''כ כותל אינו לוקח ומשתמש בשל חבירו, ועי''ש בתוך דבריו שכתב שיש שימוש בכותל גם בלא דוושא ומשמע שאם היה הכותל נופל מיד בלא דוושא היה זה כחלון, וצ''ע אם שייך גם בזה לומר שאסור לבנות כותל כי משתמש בשל חבירו.

ה. בגמ' נט. ר' אילעא אסר לפתוח חלון גם למעלה מד''א דאמר ליה זימנין דמותבת שרשיפא תותך וקיימת וקא חזית. והקשה הרמב''ן מדוע לעיל ה. אין חייב לבנות כותל יותר מד''א ולא חוששין דילמא מותיב וכו', וכתב הקצוה''ח בסי' קנ''ד סק''א דלולי דברי הרמב''ן י''ל דחשש דילמא מותיב וכו' אינו סיבה לחייב לבנות כותל, ורק מועיל שלא יחשב מדת סדום, דכיון שאינו מדת סדום מחשש דילמא מותיב רשאי למונעו מלהשתמש בשלו, והנתה''מ שם סק''י כתב דכוונת הרמב''ן בקושייתו דמסתימת הש''ס משמע דיכול למונעו לפתוח חלון למעלה מד''א אף בגוונא דמפסיק רה''ר ביניהם ואינו נהנה משל חבירו, ומשמע דדילמא מותיב וכו' הוא סברא בפני עצמה ולא רק שלא יחשב מדת סדום, ועי' בשיעורי ר' שמואל ח''א עמ' ע''ג שברשב''ם מפורש כדברי הקצוה''ח דכתב בד''ה ושאני הכא, ואיכא חסרון, ועי חזו''א סי' י''א סק''ח.

ו. הרמב''ן בדף נ''ט. כתב דבגוונא שיכול לפתוח חלון אע''פ שאין לו חזקה על חלונו משום שאידך אין יכול למחות, ויכול אידך לבנות כותל ולהאפיל עליו, בכ''ז אין יכול לבנות באופן שיזיקנו בראיה, וכתב הקצוה''ח סי' קנ''ד סק''ג לפסוק כהמתירין משום שהפותח חלון בעצם משתמש בשל חבירו, אלא שכופין על מדת סדום, וא''כ איך יאמר לו בעל החלון שלא יזיקנו בראיה, הא אם נאסור עליו אין לך חסר גדול מזה ויתבענו לסתום את החלון, ועי' בביאור דברי הרמב''ן בחזו''א סי' י''א סק''ז.

ז. הנתה''מ סי' קנ''ד סקי''ז כתב דאף לשיטות שלמסקנא אין דין הרחקה משום טענת התעצמות, בכ''ז בחלון יכול למונעו מחשש התעצמות – ובדף נט. לעולם לא יהיה נזק כי החלון מעל ד''א – משום שבחלון משתמש בשל השני ומותר רק משום שכופין על מדת סדום וכיון שיש חשש התעצמות אינו מדת סדום, ואה''נ אם מפסיק רה''ר ואין נחשב משתמש בשל חבירו אין יכול למונעו.

ח. כתב רעק''א בקונ' ד''ה והנה בדעת הרא''ש, דאע''פ שבסמך בהתר א''צ אח''כ להרחיק בחלון צריך להרחיק, וז''ל שאני בחלון שפותח על רשות חבירו ומשתמש באויר חבירו, ומדינא אף בפותח לחורבתו יכול למחות בידו ולומר אין רצוני שתשמש באויר שלי, אלא דאינו יכול למחות מטעם דכופין למדת סדום כמבואר לקמן פ' חזקת הבתים, א''כ י''ל דמשום הכי צריך זה אח''כ להרחיק ולסתום כיון דמזיקו ושוב לא הוי מדת סדום, ובא בטענה שאינו רוצה שישתמש באויר שלו, **ולא משום הרחקת נזקין אתי עלה**.

ט. כתב הגרעק''א ד''ה ולזה, דאף לשיטות שאין חזקה כשאין יכול לעכב את חבירו, בכל זאת בחלונות שמשתמש בשלו, אע''פ שאינו יכול לעכב עליו משום דהוי מדת סדום, בכ''ז היה צריך למחות, משא''כ כשאינו משתמש בשלו א''צ למחות ואין לו חזקה.

י. הובא לעיל דברי הר''י מגא''ש שהוכיח מהסוגיא בף ו: שאף כשיש רה''ר מפסיק אסור לפתוח חלון כשיש הזק ראיה ולא מצי למימר אנא לרה''ר קא פתחנא, וכתב שנחשב גיריה דידיה שאסור אף לר' יוסי, וכתוב בשיעורי ר' שמואל ח''א אות ר''כ דהוצרך הר''י מגא''ש להוכיח כן ולא כתב שזה סוגיא מפורשת בדף נט. דכל שניזוק יכול למונעו, משום ששם פותח לשל חבירו ומשתמש בשל חבירו – ועי' להלן אות יא - משא''כ בפותח לרה''ר, ולכן גם אין ראיה מדף נ''ט שאסור גם לר' יוסי כי שם א''צ לאסור מדיני שכנים, ולכן הוצרך לפרש שהזק ראיה נחשב גירי דידיה.

יא. הרמב''ן בדף ב: הקשה על הצד שהזק ראיה לאו שמיה הזק ממתני' נט: לא יפתח חלונותיו לחצר השותפין, וכתוב בשי' ר' שמואל ח''א עמ' ע''ג דלסברת האחרונים י''ל שאין רשאי לפתוח חלון כי משתמש בשל חבירו, ואין ראיה שהזק ראיה שמיה הזק, ודן אם נכון לומר גם בחצר השותפין שנחשב למשתמש בשל חבירו מכיון שיש גם לו זכות שימוש, ועי' בענין זה במשנת ר' אהרן עמ' צ' ועמ' צ''ח, ויש להוכיח מהא דאמרה הגמ' שיש חידוש בחצר השותפין יותר מאשר חצר חבירו דלא תימא דבלאו הכי בעי לאיצטנועי מיניה, ומדוע לא אמרה הגמ' שיש חידוש בחצר השותפין שאין נחשב למשתמש בשל חבירו ואפ''ה אסור לפתוח חלון.

יב. בשו''ת הרא''ש – הובא בטור סעי' כ''ב – דן כשהיה בית בין חלונו לחצר חבירו, ונפל הבית וכעת רואה לשל חבירו אם צריך לסותמו או לא ודן מכח סוגיית חרדל - ועי' בתוך דבריו שנקט שכשנפל הבית נחשב להזק דממילא, דהחלון נהפך למזיק ממילא כשנפל הבית ובכל זאת נחשב לגירי דידיה, ומסיק דא''צ לסותמו כי גם לפני כן לא יכל להשתמש עי''ש - וצ''ב אם חלון נחשב למשתמש בשל חבירו ודאי חייב לסותמו כי אינו מדת סדום, וכתב החזו''א סי' י' סקי''ד וסי' י''ב סקי''ב דאיירי שיש ד''א בין חלונו לחצר חבירו ולכן אין נחשב למשתמש בשל חבירו, ולכן הוצרך הרא''ש לדון מדין הרחקת נזקין, עי''ל על פי מש''כ בשיעורי ר' שמואל ח''א עמ' רכ''ט די''ל דכל הך סברא דאסור לפתוח חלון משום שנחשב למשתמש בשל חבירו והוי גזל, כל זה אינו אלא בפותח חלון ולא כשיש חלון ואינו סותמו, עי''ש, ועי' רמ''א סי' קנ''ד סוף סעי' ט''ז דיש חולקים על הרא''ש וס''ל דבנפל כותל ויש הזק ראיה א''צ לסתום חלונו, דהוי הזק דממילא עי''ש, וצ''ב הא אינו מדת סדום, ומוכח שאין נחשב למשתמש בשל חבירו, ולהנ''ל דרק בפותח חלון הוי גזל ניחא, והחזו''א כתב שגם הרמ''א איירי כשיש ד''א הפסק בין חלונו לחצר חבירו.

יג. הובא לעיל שהרמב''ן בדף יח דימה פתיחת חלון לחורבת חבירו לגפת וכד' וכתב שתלוי במח' רש''י וש''ר אם למסקנא רבא מודה לאביי, וכן הרשב''א בחי' דף יח ובשו''ת ח''א סי' אלף קמ''ד כתב שאסור לפתוח חלון אף כשכעת אין הזק ראיה, כי קי''ל כרבא דאינו סומך, ואינו מדת סדום כבדף נ''ט. כי יכול לטעון שמחר יבנה ויוזק, ואינו רוצה להתעצם עמו בדין משא''כ בדף נט. שלעולם לא יוזק, וכ''כ ר' יונה והנמוק''י, והוסיפו הנמוק''י והרשב''א דאפי' לר' יוסי אסור כי למחר יזיק בראיה והוי גיריה דידיה, ולכא' מפורש בדבריהם – כ''כ במשנת ר' אהרן עמ' צ''ז - שאין יכול לעכב ממנו מצד שמשתמש בשלו, דא''כ אין צריך לומר דמשום דקי''ל כרבא אסור, ואין צריך לומר שנחשב גיריה, דאין איסורו מצד הרחקת נזקין אלא משום שאינו רשאי להשתמש בשלו כמוש''כ רעק''א, ואולי י''ל דאמרו טעם ששייך גם בכונס ד''א בתוך שלו, עי' חזו''א סי' י' סקי''ד וסי' י''ב סק''ב, אך בדברי הרמב''ן שהתיר לסמוך חלון לשיטות שלמסקנא רבא מודה לאביי קשה לפרש רק בכונס לתוך שלו, אך יעויין בדברי רעק''א בקונ' שדייק ברמב''ן שבשיטת רש''י כתב שאסור לסמוך גפת ולפתוח חלון, ובשיטות החולקות לא הזכיר חלון, עי''ש מה שפי' בביאור החילוק, ולהנ''ל י''ל שבחלון אסור לכו''ע משום שמשתמש בשל חבירו ואינו מדת סדום משום חשש התעצמות.

יד. הטור והשו''ע סי' קנ''ד סעי' ט''ז הביאו שהרא''ש ס''ל דרשאי לפתוח חלון לחורבת חבירו, ואין יכול לטעון שמא לא יסלקנו אח''כ - מדכתב הרא''ש שאין חזקה בחלון וע''כ משום שאין יכול למחות - וכתבו שהראשונים נח' וכנ''ל, וברעק''א בקונ' נראה שפי' דעת הרא''ש משום שגרס כר''ח ור''ת דלמסקנא שרי לסמוך גפת וכו' ולכן שרי גם לסמוך חלון, ולכא' צ''ב הרי בחלון יש סברא אחרת שיכול למונעו כי משתמש בשלו, אך באמת לשון הרא''ש דזה נהנה וזה לא חסר, ולכא' כוונתו דאם אין מקור לטענת התעצמות גם טענה זו הוי מדת סדום, וכך אולי יש ליישב גם את הראשונים הנ''ל באות יג, ובקצוה''ח סי' קנ''ד סוף סק''ה פי' בכוונת הרא''ש דלא שייך טענת התעצמות בחלון משום שאין טורח בסילוקו, ועי' חזו''א סי' י' סק''י.

טו. הובא לעיל דברי המרדכי בשם מורו, דכשכונס ד''א בתוך יכול לפתוח חלון אף כשיש הזק ראיה, ולכא' מבואר בדבריו שאין תביעת הרחקת נזקין בחלון, וכל התביעה אינו אלא משום שמשתמש בשלו וכשכנס ד''א לתוך שלו אין משתמש בשל חבירו - כ''כ בשיעורי ר' שמואל ח''א אות י' וכתב דדוקא בכונס לתוך שלו דעושה בתוך שלו, אך בפותח לרה''ר שאין משתמש בשלו, אע''פ שלא משתמש בשל חבירו אסור –

טז. נח' הראשונים – עי' שו''ע סי' קנ''ד סעי' י'''ד - בב' בתים בב' צידי רה''ר אם הקודם זוכה שרשות הרבים הפקר, או שלכל א' יש זכות על חצי, וכתב הנתה''מ בסי' קנ''ד סקי''ד שא''א לקנות אויר רה''ר, דהוי דבר שאין בו ממש, ורק יכול לקנות החצר לאוירה, וזה לא שייך בהפקר שאין דעת אחרת מקנה, אלא כיון שפתח כדין אין חבירו רשאי להזיקו, וכמו בקדמה אוצר לרפת, וכתב דלפי''ז בנשרף הבית יכול השני לפתוח חלון ויהיה אסור אח''כ לראשון לפתוח חלון, ועי''ש בסוף דבריו שחזר בו וכן זוכה הראשון באויר.

יז. כתב הרשב''א בשו''ת ח''ג סי' ק''ס – הובא בב''י בסי' קנ''ד סעי' כ''ט – בפתח חלון על גוי ובדיניהם רשאי לפתוח, ומכר הגוי לישראל ויש לו הזק ראיה כופהו לסתום דלא זכה במידי, והזק ראיה גיריה הוא, וצ''ב מדוע הוזקק לומר דהזק ראיה גירי הוא הרי משתמש בשל חבירו, ואינו מדת סדום, ויש ליישב בתרי אנפי כדלעיל אות יב.

יח. עי' שו''ת הרשב''א ח''ג סי' קנ''ג דאף באופן שאין רשאי לפתוח חלון, כשלא פשע בפתיחתו אין חייב לסותמו כל שאין עדיין הזק ראיה, ואים נחשב למשתמש בשל חבירו ואינו מדת סדום צ''ע.

יט. הובא לעיל דברי ר' יונה דאע''פ שאסור לסמוך מזיק, י''ל דחלון שרי לפתוח לחורבת חבירו, כי אין החלון מזיק, אלא הבני אדם, ולכא' מוכח בדבריו שאין נחשב למשתמש בשל חבירו, דא''כ מהאי טעמא יש לאסור.

כ. עי' משנת ר' אהרן עמ' פ''ט, שכתב בדעת הרמב''ם, שאע''פ שאין חזקה להזק ראיה, אך באופן שמשתמש באויר חבירו יש חזקת תשמישין, וממילא אין יכול לתובעו על ההזק ראיה, ולכן בחלון שמשתמש בשל חבירו יש חזקה, ובחצר – או להנ''ל בכנס ד''א בתוך שלו – אין חזקה על הזק ראיה.