בדין יצא לאויר העולם אחר שמתה אמו
קטגוריות: ש_ס / מא חולין / חולין - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / בהמה המקשה

יום ועש"ק מקץ בדר"ח טבת נר ז' דחנוכה תש"ע

א] חולין דע"ה., כי פליגי היכא דהושיט ידו למעי בהמה ותלש חלב של בן ט' חי ואכל, רבי יוחנן אמר חלבו כחלב בהמה חדשים גרמי, ר"ל אמר חלבו כחלב חי' חדשים ואוירא גרמי, איתיבי' ר"י לר"ל, מה חלב ושתי כליות האמורות באשם מוצא מכלל שליל אף כל מוצא מכלל שליל, בשלמא לדידי היינו דאיצטריך קרא למעוטי אלא לדידך אמאי איצטריך, אמר לי' טעמא דידי נמי מהכא, ואיכא דאמרי איתיבי' ר"ל לר"י, מה חלב ושתי כליות האמורות באשם מוצא מכלל שליל אף כל מוצא מכלל שליל, בשלמא לדידי משו"ה מיעטי' רחמנא אלא לדידך ליקרב, א"ל מידי דהוה אמחוסר זמן.

והנה מהא דתלינן לדין הקרבה בפלוגתייהו, מבו' דלדעת ר"ל אין על החלב דהעובר תורת חלב אף אחר שנשחטה אמו ויצא חי לאויר העולם.

וצ"ב שהרי טעמא דר"ל הוא משום דחדשים ואוירא גרמי, וע"כ במעי אמו אכתי לא חשיב כחלב, משום שעדין לא יצא לאויר העולם, אך כל ששחטו את אמו ויצא לאויר העולם חי,

אלא על עסקי שחיטה בלבד *דרבנן מרבו לי' להתירא מכל בבהמה תאכלו* אבל לשאר דבריו מודו רבנן דבהמה מעלייתא היא.?כ"ה בכתבי יד.

למעוטי חלבו וגידו, דכיון דמצאוהו חי, חדשים ואוירא גרמי לאסור חלבו וגידו.

והלך ר"מ לשיטתו, דמשוי לי' בהמה לענין שחיטה, *ומשו"ה חלבו אסור, ור' יהודה לשיטתו דמתירו בשחיטת אמו דחשיב לי' כחתיכת בשר בעלמא, ומשו"ה חלבו שרי,* ? כ"ה בקצת כת"י.

ל' רש"י בדצ"ב:, לשיטתו דאמר בפ' בהמה המקשה דטעון שחיטה, וכיון דלא משתרי בשחיטת אמו לאו שליל הוא דליקרי בי' כל בבהמה תאכלו, עכ"ל, אף יל"פ גם בדבריו שם ע"ד דבריו הכא, דכ"ה דלא משתרי בשחיטת אמו משום דחשיב בהמה באנפי נפשה, ואינו בכלל התירא דכל בבהמה תאכלו, ע"כ גם חלבו אינו בכלל היתר זה.

אך עכ"פ מבו' בד' רש"י, דהא דבעי' להא דחשיב בהמה באנפי נפשה, הוא לא רק כדי שיהא על חלבו תורת חלב, אלא גם כדי שלא יהא חלבו ניתר מהתירא דכל בבהמה תאכלו, וזה דלא כפירש"י בדע"ד:, ולכאו' הוא תלוי בפלוגתת ר"י ור"ל, דלר"י הרי היתר החלב הוא מכל בבהמה תאכלו הגם דתורת חלב עליו, ולר"ל אי"ז כן, וד' רש"י בדע"ד: הרי לכאו' אתיין כר"ל ודלא כר"י, וע"כ פירש מתחילה דהס"ד דחלבו אסור, הוא משום דחשיב בהמה באנפי נפשה, וזה כר"ל, דלדידי' לרבנן טעם ההיתר הוא משום דלא חשיב כבהמה באנפי נפשה, וזה גם מה שפירש"י במתניתין דטעמא דרבנן הוא משום דחדשים ולידה גרמי, ולכאו' לר' יוחנן אי"ז כן, אלא הגם דחדשים גרמי, מ"מ ה"ה ניתר מקרא דכל בבהמה תאכלו.

ברש"י דע"ד. לפי' רש"ש ויד יהודה מבו' דלר"מ חדשים ואוירא גרמי, ולרבנן חדשים ולידה גרמי, וכל שיצא שחוט איכא אוירא וליכא לידה, וזה כיסוד ד' בעה"ע.

בתוס' דצ"ב: ורמב"ן שם מוכח דהי' צד להתיר חלב בן ט' חי לר"מ, ועד"ז מצינו ברגמ"ה בדע"ד: ואף דרגמ"ה לטעמי' בדע"ה: דס"ל כבעה"מ וכן ס"ל לגבי חורש, אך תוס' והרמב"ן דלא ס"ל כן, ואפ"ה ס"ל דל"ח לידה כלל, ואין מתקיים בו כי יולד.

וחזינן בב"ח ברב משרשיא דמהני שחיטת אמו אף דלאו שחיטה היא כלל, ומ"מ ניתר מכל בבהמה תאכלו, ובפמ"ג כתב דאף בנקרעה אמו ה"ה מותר, והרי דכל שלא נולד בחיי' אכתי הוא חשוב כאבר מאברי'.

ואכתי צ"ע בתוס' והרמב"ן שכתבו דילפי' לה מחלב שליל, והרי לכאו' לר"מ בבן ט' חי ודאי דאינו בכלל קרבן אמו, וכן תמה בלב ארי' ע"ד מהרש"א בסוגיין, וכנר' סו"ס הוי בכלל המיעוט, וצ"ע.

ויל"ד עוד, דגם לפי האמת הא דאסור לר"מ, אי"ז משום דחשיב כילוד, אלא הוא משום דלדידי' חייל האיסור מעיקרא דחדשים גרמי, וגם למש"כ הרא"ש והרשב"א דר"ל ס"ל נמי כר"מ, הרי מ"מ לדידי' חדשים ואוירא גרמי ול"ב לידה, וזה גופא פלוגתת ר"מ ורבנן לדעת הרא"ש.

וזה כמש"נ בדעת בעה"ע בטעם הא דקי"ל דחלבו אסור אף דקי"ל כרבנן, דהוא משום דאיכא אוירא.

ולפ"ז בקרעה נמי יהא מותר לדעת ר"ל, אך לר' יוחנן ודאי יהא אסור, דלדידי' ל"ב לידה לאיסור החלב, וכל הא דמותר אחר שחיטה הוא משום כל בבהמה תאכלו, אך בקרעה דליכא להך התירא, ודאי דה"ז אסור, וכל הס"ד בדצ"ב: היא דלא כר' יוחנן.

אך לד' ראש יוסף ורע"א דהא דלר"ל ה"ז מותר הוא משום שכבר ניתר קודם שחל עליו שם חלב, ודאי דבקרעה יהא אסור.

ועי' תוס' שדנו דמ"ט מהני שחיטה בקרעו, ובמאירי במתניתין כתב דהוא משום דד' סימנים אכשר בי' רחמנא, והרי דכל שלא נולדה בחיי האם, אכתי חשיבא כאבר מאברי'.

והנה בפירש"י דע"ד: ד"ה לא הלכו בו, נ' דהנושא הוא אם חשיב בהמה או לא, דלגבי היתר שחיטה וחלבו וגידו לא חשיב בהמה כלל, ולפ"ז ל"ק קו' התוס' ממפרכסת.

ועי' רש"י לעיל דנראה ג"כ דהלשיטתו דר"מ הוא במה דלא חשיב בהמה, ולא במה שאינו טעון שחיטה

ונ' מזה דיסוד הפלוגתא הוא אם חשוב בהמה או לא, ובזה תליין דיני שחיטה ודיני חלב וגיד, וס"ד דתלי בזה גם דין רובעו וחורש בו.

אמנם מרש"י דע"ד. מ' דלא חשיב כבהמה, וע"כ לי"ב בו שחיטת עצמו, וזה טעמא דמאן דלית לי' ד' סימנים, ולפ"ז בע"כ דבקרעו את האם, חשיב כבהמה, דאל"כ היאך מהניא לו שחיטה.

אך בל' רש"י דע"ה: נ' להדיא לא כן, אלא טעמא דמ"ד דלית לי' ד' סימנים, הוא משום דהוי כשחוט, ולפ"ז ניחא.

שוב נתבוננתי דיש לדחות ולפרש ד' רש"י בע"א, והוא למש"כ רש"ש ויד"י בדעתו, דבעי' חדשים ואוירא, והנה לפ"ז נת' דפלוגתת ר"מ ור"י הוא, דלר"מ כיון שכשיצא לאויר העולם הוי בהמה מעלייתא, פקע היתר שחיטת אמו ממנו, ולר"י דחדשים ולידה גרמי, הרי דכל דהוי כשחוט לא חשיב כלידה, ול"ה בהמה מעלייתא, וע"כ לא פקע היתר שחיטה ממנו, ולפ"ז יל"פ דזהו מכוון רש"י, דהא דלא חשיב בהמה מעלייתא הוא משום שנשחט, ומכח זה הוא דמהניא לו שחיטת אמו ואין בטל היתר השחיטה, ודו"ק.

לפמש"נ בדעת רש"י יל"פ הא דבולד טריפה מהני לי' שחיטת אמו, ולא אמרי' דכיון דהוא טעון שחיטה לעצמו ואינו כשחוט, חשיב כלידה, וא"כ גם לרבנן לא תועיל לו כלל שחיטת אמו, דומיא דהא דלר"מ אחר דאיכא חדשים ואוירא בטל התירא דשחיטת אמו, אך להנ"ל ניחא, דהא דלרבנן ל"ה בהמה מעלייתא, אי"ז משום דהוי כשחוט, אלא משום שלא נולד בחיי אמו.

ועי' עוד במנ"ח מ' קמ"ז דפשיטא לי' דאף לל"ק דהטילה נפל חלבו כחלב בהמה, מ"מ אם נקרעה אמו ה"ה מותר, והנה בנפל מת ניחא, דכל שהוציאוהו אחר מיתת אמו, אין טעם לחשוב לזה כנפרד מאמו, אלא הוי מחתך בבשר, אך בנפל חי הוא מחודש, ול' המנ"ח נ' דהוא משום דכל שלא יצא ממעי אמו בעודה חי', אי"ז לידה.

ויל"ד לפ"ז גם בהא דאמרי' דכל יתום הוי יוצא דופן, דאם לא חשיב כילוד, ניחא בפשוטו, ואם חשיב כילוד, צ"ל דמ"מ אף דיצא דרך רחם, לא חשיב זה כמעשה לידה דרך רחם, דמעשה לידה דרך רחם, הוא רק בבהמה חי', אך בהמה מתה לא חשיב זה כרחם ולא חשיב כלידה דרך רחם.

יל"ד למש"נ, דלמ"ד דולדות קדשים בהווייתן הם קדושין, הרי דכל שקרעו את אמו, לא יחול ע"ז קדושה כלל, ול"ד ליוצא דופן דחיילא קדושה עלי', אלא לא חשיב זה כלל הוייתן, ויל"ד עפי"ז בדין השוחט את החטאת ומצא בה בן ט' חי.

יל"פ עוד עפמש"נ, לד' רשב"א דהוצרך לפרש דטעמא דר"מ הוא משום דחשיב חלב שור כשב ועז, דאל"כ באמת ל"ה נאסר אף שאין שחיטת אמו מתירתו.

ילה"ע על עיקר הדברים, מד' רש"י תמורה די"א. דמבו' דבשוחט חטאת ומצא בה בן ה' חי, חשיב זה הוייתן, ורק משום דלא כלו לו חדשיו לא חשיב זה כהוייתן, עיי"ש.

אך למש"נ י"ל ד' התוס' בזבחים שמבו' דגם בנפל חשיב זה הוייתן, והק' הגרי"ז דא"כ מ"ט במצא בן ד' חי אינו קדוש, ועיי"ש שכתב דהוא משום דפסול משום יוצא דופן, אך להנ"ל י"ל דכל שנמצא במעי אמו לא חשיב זה כהוייתן, ודו"ק.