סימן של_ה ס_ד
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / מוקצה / הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים

אור ליום ה' י"ט תמוז תשס"ז

שו"ע סימן של"ה ס"ד, אם יזוב תירוש מגיגית של ענבים שעדיין לא נדרכו, שנמצא אותו הדלף אינו ראוי, שהרי המשקין שבו אסורים ואינו רשאי לשום כלי תחתיו מפני שמבטלו מהיכנו, כיצד יעשה יניח שם מטתו או שלחנו ואז יהיה אותו הדלף לפניו גרף של רעי ויכול להניח שם כלי לקבל הדלף כדי שלא יעשה שם טיט, וכשיתמלא הכלי לא יזרקנו בכלי אחר שלא יבטלנו מהיכנו, אלא מריקו בתוך הגיגית שזבו המשקין ממנו, שהוא מבוטלת מהיכנה ע"י משקין שבה משום משקין שזבו.

**א**

א] בטעמא דמילתא דאחר שהניח שם מיטתו מותר להניח כלי לקבל הדלף, ולא אסרינן לי' משום ביטול כלי מהיכנו, בפשוטו הטעם בזה הוא דהותר איסור ביטול כלי מהיכנו לצורך פינוי גרף של רעי.

ובתהל"ד שם סק"ז הביא שכ"ה להדיא בב"ח סימן של"ח, דהתירו ביטול כלי מהיכנו במקום טינוף הבית.

ב] אמנם הגר"ז שם פירש הטעם, ז"ל, ויוכל להניח שם כלי לקבל להדלף כדי שלא יעשה טיט, ואין כאן ביטול כלי מהיכנו "מפני שכשיתמלא הכלי יוכל לטלטלו לשפכו ולהחזירו תחת הדלף לקבלו כדי שלא יעשה טיט" ואין בזה משום איסור טלטול כמ"ש בסי' ש"ח בכל גרף של רעי שהתירו בו הטלטול מפני כבודו של אדם וכו', עכ"ל.

ובתהל"ד שם הק' ע"ד הגר"ז, שהרי כ"ז שלא נתמלא ל"ה הכלי והמשקין שבה גרף ואסור לטלטלו, והגם דאחר שנתמלא שרי לטלטלו, מ"מ הוי ביטול כלי מהיכנו למקצת שבת ואסור, אך בביאור ד' הגר"ז צ"ל, דהגם דס"ל דלא הותר ביטול כלי מהיכנו לצורך פינוי גרף של רעי, מ"מ ביטול כלי מהיכנו למקצת שבת שהותר במקום הפסד מרובה, הותר נמי לצורך פינוי גרף של רעי, ובתהל"ד שם סוסק"ז כתב כן בדעת השע"ש, וז"פ.

אך ילה"ע שמד' המג"א שם סק"ד מוכח שלא כד' הגר"ז, וזה ממשה"ק המג"א, ז"ל, לא יזרקנו בכלי אחר, וצ"ע דאם יש לו כלי אחר יניח אותו כלי תחתיו ולא יטלטל המוקצה בידים, עכ"ל, ולפ"ד הגר"ז הרי לא הותר כלל איסור ביטול כלי מהיכנו משום גרף של רעי, וכל הא דשרי ליתן כלי תחת הדלף הוא משום דהוי זה ביטול כלי מהיכנו לשעה, אך אם יהא צריך ליתן כלי אחר תחת הדלף ויהא אסור לפנות כלי זה, א"כ מעיקרא יהא אסור ליתן הכלי תחת הדלף, דהוי זה ביטול כלי מהיכנו לכל השבת, ובע"כ מד' המג"א דאף ביטול כלי לכל השבת הותר משום גרף של רעי, ושו"ר שכבר הרגיש בזה התהל"ד שם סק"י, עיי"ש.

ג] אך יש לתמוה ע"ד הגר"ז, דאם אכן אסור לבטל כלי מהיכנו לצורך פינוי גרף של רעי, וכל הא דשרי להניח כלי תחת הדלף הוא משום דכשיתמלא יהא מותר לפנותו, ל"ה מותר להניח כלי אלא אם אכן יתמלא בשבת ויהא מותר לפנותו, והי' בדין שיהא אסור להניח כלי בסוף השבת שהרי כלי זה לא יתמלא בשבת, והוי ביטול כלי מהיכנו לכל השבת, שלא הותר לצורך פינוי גרף של רעי, וזה לא שמענו.

וביותר יש לתמוה, דאם אכן הי' אסור להניח כלי תחת הדלף בסוף השבת, ממילא הי' אסור להניח גם בתחילת השבת, שהרי כיון שאסור להניח כלי תחת הדלף בסוף השבת, ממילא יש לאסור להניח כלי קודם לכן, שהרי יהא אסור לפנותו, דכל הא דשרי לפנותו הוא כדי להחזירו לקבל בו הדלף, אך אם אסור להחזירו לקבל הדלף, ממילא גם אסור לפנותו, ונמצא שהוא מבטל כלי מהיכנו לכל השבת, ודו"ק.

ועד"ז יש לתמוה במש"כ המאירי בביצה דל"ו, ז"ל, כבר ביארנו לדעת קצת על מה שאמרו במשנה נותנין כלי תחת הדלף שלא נאמר אלא בדלף הראוי הא בדלף שאינו ראוי אין נותנין שהרי יבטל כלי מהיכנו בכך מחמת דלף המאוס שבתוכו, "ומ"מ בדלף גדול שהכלי מתמלא ממנו מותר שמאחר שהוא מתמלא נשפך לארץ ומלכלך את הבית וה"ה כגרף של רעי שמותר לטלטלו ולהוציאו" ונמצא שאינו מבטל כלי מהיכנו שהרי מצד מיאוסו יהא מותר לטלטלו ולהוציאו, עכ"ל, וצ"ע דמ"ט שרי להוציאו, הרי גם אם יוציאו ישפך הדלף על הארץ וילכלך את הבית, ובע"כ המכוון בזה הוא דשרי להוציאו ולשפוך הדלף ממנו ולהחזירו לקבל הדלף, וזה צ"ע דהיאך שרי להחזירו לקבל הדלף, הרי עתה כבר לא יתמלא, וא"כ הוי מבטל כלי מהיכנו, וצע"ג, ואולי יש לדחוק, שהדלף שנשתהה בכלי הוא מאוס טפי, וע"כ אם יתמלא הכלי בשבת יהא מותר להוציאו אף שלא ע"ד להחזירו, כדי שלא ישפך הדלף מן הכלי, אך זה דוחק, וגם לכאו' אכתי הוי מבטל כלי מהיכנו, שהרי יהא אסור לו להוציאו מן הבית, אלא יהא מותר להזיזו לצד, (אך ע"ז י"ל להסוברים דאף במוקצה גמור כל שבא לידו בהיתר מותר להמשיך ולטלטלו).

ד] ואולי יש לחדש בזה, לפמש"כ הגר"ז בקו"א סימן רס"ו, דהגם שדעת הרז"ה ודעימי' דכל שדעתו שלא לנער האיסור כל השבת חשיב כביטול כלי מהיכנו לכל השבת, מ"מ מסתימת הרמב"ם והטושו"ע נ' דאף אם אין דעתו לנערו כל השבת, מ"מ כל שבידו לנערו בשבת חשיב כביטול כלי מהיכנו לשעה, ורק היכא שאין בידו לנערו בשבת חשיב כביטול כלי מהיכנו לכל השבת.

ולפ"ז אולי יש מקום לומר, דלא חשיב ביטול כלי מהיכנו לכל השבת, אלא היכא שמשום איסור שבת ל"מ לנערו בשבת, דהגם דאחר השבת יהא רשאי לנערו, מ"מ כלפי שבת הוי זה ביטול כלי גמור, שהרי בלא"ה כל ביטול כלי מהיכנו אלא אלא לשבת, דאחר השבת הרי שרי ליטול ממנו להמוקצה, אך היכא דלאחר שעה יהא מותר לנערו אף אם הי' עדין שבת, שנמצא שאף כלפי שבת אי"ז ביטול כלי גמור, י"ל דחשיב ביטול כלי לשעה.

ולפ"ז י"ל, דע"כ שפיר מותר להניח כלי תחת הדלף אף בסוף השבת, דהגם שלא יתמלא הכלי בשבת, מ"מ חשיב זה כביטול כלי מהיכנו לשעה, שהרי אחר שיתמלא הכלי הי' מותר לפנותו אף אם הי' עדין שבת, וע"כ חשיב זה כביטול כלי לשעה, ומתישבים ד' הגר"ז, ואכתי צ"ע.

?שו"ר שודאי כ"ה מסתבר, שהרי באופנים שכתבו הראשונים דשרי משום דהוי ביטול כלי למקצת שבת, אטו אם יהא הדבר בסוף השבת יהא בזה איסור ביטול כלי מהיכנו, וז"ב.

**ב**

ה] בגל' הגרע"א שם כתב, ז"ל, שמבטלו מהיכנו, ק' לי למה דפסק בשו"ע סימן רס"ו ס"ז, הכא לישתרי להניח כלי תחתיו ע"ד כשיתמלא לחזור ולשופכו אל הגיגית כיון שלא הי' עלי' ביה"ש וגם אין דעתו להניח שם כל השבת וצ"ע, עכ"ל.

ובאמרי בינה שבת סימן י"ד עמד ע"ז, דל"ד לההיא דסימן רס"ו דשם יכול לנערו מיד ואינו מבטל כלל מהיכנו, משא"כ להניח כלי תחת הגיגית מבטלו עכ"פ לשעה, דרוצה שיקבל הכלי ויתמלא כדי שלא יפסיד, עכ"ד.

ו] ויל"ד בקו' הגרע"א ז"ל מכמה פנים, חדא, דבעיקר הך דינא דסימן רס"ו דשרי ביטול כלי מהיכנו לשעה, מסיק המג"א שם דלא שרי אלא במקום הפסד מרובה, אך בלא הפסד מרובה אסור, וכנראה פשיטא לי' להגרע"א דהכא נמי חשיב כהפסד מרובה.

ז] עוד יל"ד בזה, במה דפשיט"ל להגרע"א דשרי לחזור ולשופכו אל הגיגית כשנתמלא, והיינו משום דהוי טלטול אגב ההיתר, וכמש"נ במק"א עפי"ד הגרע"א בחידושיו בשבת ד"נ: בדעת התוס' שם דקכ"ג. דטלטול ההיתר בעוד האיסור עליו לא חשיב כטלטול מן הצד, והתירו הוא משום דהוי טלטול האיסור אגב ההיתר, והנה הרי לא שרי טלטול אגב היתר אלא לצורך דבר המותר, והכא הי' מקום לומר דחשיב כטלטול לצורך דבר האסור, שהרי מטרת הטלטול היא כדי שיהא יכול לקבל דלף אחר שהוא דבר האסור.

ואין לומר שמכוון הגרע"א הוא שדעתו לחזור ולשופכו אל הגיגית כדי לקבל בו דבר היתר, וע"כ הוי כטלטול לצורך דבר המותר, דכל כ"ה הו"ל להגרע"א לפרושי, וסתימת דבריו מורה שכונתו דבאותו האופן שהתירו ע"י דהוי גרף של רעי, הי' לנו להתיר אף בלא הא דהוי גרף של רעי.

גם אין לומר שמכוון הגרע"א הוא, דלא חשיב ביטול כלי מהיכנו רק משום שאין הכלי ראוי לתשמיש היתר, וע"כ כיון שאם ירצה להשתמש בו להיתר יהא רשאי לחזור ולשופכו אל הגיגית דהוי טלטול לצורך דבר המותר, ע"כ ל"ח כביטול כלי מהיכנו, שהרי ל' הגרע"א מורה דהא דשרי לחזור ולשופכו ולא אסרינן משום בסיס, הוא משום שלא הי' עליו ביה"ש "וגם אין דעתו להניחו כל השבת", וא"כ אי נימא דלא שרי לי' לחזור ולשופכו כדי שיקבל עוד דלף, ורק אם ירצה לקבל בו דבר היתר יהא מותר לחזור ולשפכו, הרי ממילא ל"ה דעתו לחזור ולשופכו, וכיון שדעתו להניח כל השבת הוי זה בסיס, ותו אף אם ירצה להשתמש בו לדבר היתר יהא אסור לחזור ולשופכו, וגם להדיא בל' הגרע"א דמניח ע"ד לחזור ולשופכו, ואין דעתו להניח כל השבת.

והראוני בס' שש"כ פכ"ז הערה קנ"ב, שהביא בשם הגרש"ז זצ"ל, דמסתבר דשפיכת החלב שנחלב בשבת והוא מוקצה מהכד נחשבת כטלטול לצורך המוקצה, הואיל וגם החלב שרוצה לחלוב אח"כ ג"כ מוקצה, ושאני קליפות שהניעור הוא לצורך המקום, עכ"ד, וזה שלא כד' הגרע"א שנקט דכה"ג חשיב כטלטול לצורך דבר המותר, שו"ר מש"כ הגרש"ז שם פ"כ סוף הערה ל', דלפ"ד הפמ"ג, טלטול מוקצה מן הצד דלא שרי אלא לצורך דבר המותר, הה"נ דאסור כדי להגן על מוקצה אחר, (דדמי למה שאסר לטלטל כשמל"א לצורך מוקצה אחר), אך צ"ע מנ"ל כל זה, עכ"ד, ושו"ר בתיקונים ומילואים שחזר בו מזה, ומחק תיבות אך צ"ע מנ"ל כ"ז.

ובביאור ד' הגרע"א צ"ל, דשפיר חשיב כטלטול לצורך דבר המותר, והיינו משום דהוי הטלטול לצורך הכלי שיהא ראוי לקבל, וכיון שהכלי הוא דבר המותר חשיב זה כטלטול לצורך דבר המותר.

וכמדומה שזה תלוי בגדר ההיתר דטלטול לצורך דבר המותר, דאם גדר ההיתר הוא כד' הריטב"א שהתירו טלטול לצורך כבוד שבת, לכאו' אין להתיר בכה"ג דהצורך שלו הוא לקבל הדלף האסור, אך אם גדר ההיתר הוא משום שעיקר הטלטול הוא בהדבר המותר, ע"כ אף הכא עיקר הטלטול הוא בהכלי שהוא דבר המותר.

ולמש"נ לעיל עפי"ד הגרע"א בחידושיו, דבכה"ג אין ההיתר משום טלטול מן הצד אלא משום טלטול אגב היתר, י"ל דבהא דלא שרי טלטול אגב היתר לצורך דבר האסור, י"ל דודאי הוא משום דכה"ג אין טלטול האיסור אגב ההיתר, אלא עיקר הטלטול הוא לצורך הדבר האסור, ובמק"א נת' לדון בדעת התוס' בשבת דמ"ג:, דאף לדעת שמואל דטלטול מן הצד שרי אף לצורך דבר האסור, מ"מ טלטול אגב היתר ודאי לא הותר לצורך הדבר האסור, וע"כ הכא דהוי הטלטול לצורך שימוש בהכלי שהוא דבר היתר, חשיב שפיר כטלטול אגב היתר ושרי, ודו"ק.

ולהלן ענף ג' נתבאר שמד' המג"א מוכח דכה"ג חשיב כטלטול גמור ולי"ב להתירא דטלטול לצורך דבר המותר, עיי"ש הטעם בזה.

ח] עוד יל"ד בזה, למש"כ הגרע"א בגליון שו"ע סימן ש"י בד' יוהנסבורג, דהא דלא שרי טלטול אגב היתר היכא שיכול לנער, הוא אף היכא שיפסד המוקצה בניעור, וא"כ גם הכא לכאו' לא שרי לו לטלטל הכלי ולשפוך הדלף אל הגיגית, שהרי יכול לנערו במקומו, דהגם שיפסד הדלף בכך, הרי לדעת הגרע"א חשיב יכול לנער אף אם איכא פסידא דהמוקצה, וצ"ע בזה.

שו"ר באמרי בינה שבת סימן י"ד שתמה על קו' הגרע"א, שהרי אינו רשאי לטלטלו כמש"כ התוס' בביצה דל"ה: דבדלף שאינו ראוי לא שרי לטלטל הכלי עם הדלף אלא משום דהוי כגרף של רעי, עכ"ד, אך לכאו' ל"ד להתם, דהתם יכול לנער הדלף ואין לו הפסד בכך, אך הכא אינו יכול לנערו משום שיפסד הדלף, ואך דלמש"כ הגרע"א דלא הותר שלא לנער משום פסידת המוקצה, לכאו' הי' לנו לאסור לטלטל הכלי עם הדלף, וכנ"ל.

ט] עוד יש לתמוה בזה, ע"ד שנתבאר לעיל סק"ג לתמוה ע"ד הגר"ז, דהגם דשרי להניח כלי תחתיו ע"ד כשיתמלא לחזור ולשופכו אל הגיגית, מ"מ בדין שיהא אסור להניח כלי בסוף השבת שלא יתמלא בשבת, דהוי זה ביטול כלי מהיכנו לכל השבת, וממילא יהא אסור להניח גם בתחילת השבת, שהרי כיון שאסור להניח כלי תחת הדלף בסוף השבת, ממילא יש לאסור להניח כלי קודם לכן, שהרי יהא אסור לפנותו, דכל הא דשרי לפנותו הוא משום שהוא צריך לכלי לקבל בו דלף, אך אם אסור לקבל בו דלף משום ביטול כלי מהיכנו, ממילא אף יהא אסור לפנותו, ונמצא שהוא מבטל כלי מהיכנו לכל השבת, ועמש"נ לעיל סק"ד לחדש בדעת הגר"ז, ואולי י"ל כן גם בד' הגרע"א.

ואמנם יל"ד בזה, די"ל דהא דהותר טלטול אגב היתר לצורך דבר המותר, הוא אף בשאי"ז צורך שבת, והיינו דהאמנם אם הא דהותר לצורך דבר המותר הוא משום כבוד שבת, ודאי אין להתיר אלא בשהוא צריך לזה בשבת, אך למש"נ לעיל סק"ז שמד' הגרע"א אלו חזינן דגדר היתר טלטול לצורך דבר המותר הוא דבכה"ג מתיחס הטלטול לדבר המותר, א"כ שפיר י"ל דאף בשהדבר המותר נצרך לו במוצ"ש, נמי חשיב כטלטול לצורך דבר המותר ושרי.

ולפ"ז י"ל, דע"כ שפיר יש להתיר להניח כלי תחת הדלף אף בסוף השבת, שהגם שלא יתמלא עד אחר השבת, מ"מ שרי לו לפנותו אף קודם שנתמלא, כדי שיהא ראוי לקבל יותר דלף, והגם דאינו צריך לכך בשבת, מ"מ חשיב כטלטול לצורך דבר המותר, וכנ"ל.

אך מלבד שהדברים מחודשים להתיר בכה"ג, גם לפ"ז לא יהא מותר אא"כ דעתו להניח הכלי תחת הדלף גם במוצ"ש, דבכה"ג הוא נצרך לפנות ממנו הדלף והוי זה לצורך דבר המותר, אך אם אין דעתו להניח הכלי תחת הדלף במוצ"ש, אלא דעתו במוצ"ש לערות כל התירוש לחבית אחרת, יהא אסור, ואי"ז במשמע ד' הגרע"א, וצ"ע בזה.

**ג**

י] במג"א סק"ד כתב, ז"ל, לא יזרקנו בכלי אחר, וצ"ע דאם יש לו כלי אחר יניח אותו כלי תחתיו ולא יטלטל המוקצה בידים, עכ"ל, ועי' לעיל סק"ב שנת' שמוכח מד' המג"א אלו שלא כד' הגר"ז שנקט דכל הא דשרי להניח כלי תחת הדלף בדהוי גרף של רעי, הוא משום דהוי זה ביטול כלי לשעה, עיי"ש.

ובגל' הגרע"א כתב ע"ז, ז"ל, דביטול כלי מהיכנו קייל מאיסור טלטול מוקצה, ע' רש"י שבת קנ"ד ד"ה והאיכא צער בע"ח, וע' מג"א סימן רס"ו סי"ד וסי' שצ"ד ס"ד?, עכ"ל, ובתהל"ד שם סק"ז הוסיף להוכיח כן, ממה שהתירו לבטל כלי מהיכנו בבהמה שנפלה לאמת המים, ואילו להעלותה בידים אסור כמו שדקדק המג"א בסימן ש"ה סקי"א מד' הרמב"ם, ויש להוסיף ע"ז, דגם להחולקים שם וס"ל דאם א"א להביא כרים וכסתות וליתן תחתי' שרי להעלותה בידים, הא מיהא חזינן דביטול כלי מהיכנו קייל מטלטול מוקצה בידים, שהרי כל שיכול ליתן כרים וכסתות תחתי' התירו לו ליתנם הגם שהוא מבטלם מהיכנם ולא התירו להעלותה.[[1]](#footnote-2)

והנה לעיל ענף ב' הבאנו ד' הגרע"א בגליון שו"ע, דפשיטא לי' דשרי לטלטל הכלי לפנות ממנו הדלף כדי שיהא ראוי לקבל עוד דלף, דחשיב כטלטול אגב היתר לצורך דבר המותר.

ונ' דמד' המג"א מוכח להדיא לא כן, דלפ"ד הגרע"א נמצא שאם מטלטל הכלי כדי להריק הדלף בתוך הגיגית, לי"ב איסור טלטול מוקצה כלל, דהוי טלטול אגב היתר לצורך דבר המותר, וא"כ מהו שכתב המג"א דאם יש לו כלי אחר יניח אותו כלי תחתיו ולא יטלטל המוקצה בידים, הרי לכתחילה מותר לו לטלטל הכלי עם הדלף ואי"ז טלטול האסור כלל, וא"כ מ"ט עדיף טפי להניח כלי אחר תחתיו שיש בזה משום ביטול כלי מהיכנו.

ומוכח מד' המג"א דמדינא אסור לטלטל הכלי עם הדלף כדי להריקו בתוך הגיגית, והא דהכא שרינן לי' לטלטל הכלי כדי להוריק הדלף, הוא משום התירא דגרף של רעי, דמשו"ז התירו לו להוריק הדלף מן הכלי כדי שיהא הכלי ראוי לקבל דלף אחר, ואשר זהו שכתב המג"א דאם יש לו כלי אחר עדיף טפי להניח אותו כלי תחתיו ולא יטלטל מוקצה בידים.

וצ"ע סתירת ד' הגרע"א, דבגליון השו"ע נקט דשרי לטלטל הכלי לפנות ממנו הדלף, ואילו בגליון המג"א הסכים לד' המג"א דעדיף טפי לבטל כלי מהיכנו, מאשר לטלטל הכלי לפנות ממנו הדלף, והרי דאית בי' איסור טלטול מוקצה, וצ"ע בזה.

יא] ובטעמא דמילתא דאסור לטלטל הכלי עם הדלף ולא חשיב כטלטול אגב היתר לצורך דבר המותר דשרי, בפשוטו הי' נ' הטעם בזה כמש"נ לעיל לדון דכל כה"ג חשיב כטלטול לצורך דבר האסור, כיון שמטרת הטלטול היא שיהא הכלי ראוי לקבל את הדלף, דהוי דבר האסור.

אמנם אכתי ילה"ע בזה, דהגם דטלטול מוקצה חמיר טפי מביטול כלי מהיכנו, וכמו שהוכיחו הגרע"א והתהל"ד, מ"מ י"ל דכ"ז הוא בטלטול גמור, אך טלטול מן הצד שהתירוהו לצורך דבר המותר, הרי מסתברא דאף היכא דהוי לצורך דבר האסור, מ"מ קייל טפי מאיסור ביטול כלי מהיכנו, וא"כ מ"ט כתב המג"א דאם יש לו כלי אחר עדיף טפי להניח אותו כלי תחתיו ולא יטלטל מוקצה בידים.

האמנם י"ל, דזה תליא בגדר הא דשרי טלטול מה"צ רק לצורך דבר המותר, דאם גדר הדין הוא שהתירו טלטול מה"צ דקייל משום כבוד שבת, א"כ ודאי דטלטול מה"צ קייל מביטול כלי מהיכנו, דטלטול מה"צ התירוהו משום כבוד שבת, ואילו ביטול כלי מהיכנו לא התירוהו משום כבוד שבת, אך אם גדר הדין הוא דכל דהוי הטלטול לצורך דבר האסור לא חשיב כלל כטלטול מן הצד, אלא חשיב כטלטול גמור, א"כ י"ל דבכה"ג דהוי לצורך דבר האסור חמיר טפי מביטול כלי מהיכנו, ודו"ק.

אך מצינו דגם היכא דהוי לצורך דבר האסור מ"מ קייל מטלטול גמור, והוא במה שדנו הראשונים בשבת דמ"ד. דשמא אף דמצילין את המת מפני הדליקה, מ"מ לא התירו אלא בטלטול מן הצד ולא בטלטול גמור, עיי"ש, אך לדעת הסוברים שם דשרי טלטול גמור אף במקום שיכול לטלטל מן הצד, מבו' לכאו' דטלטול מה"צ לצורך דבר האסור, לא קייל מטלטול גמור.

גם י"ל למש"נ לעיל סק"ז, דלפ"ד הגרע"א בדעת התוס' בשבת דקכ"ג., לא חשיב בכה"ג כטלטול מן הצד, אלא הוי זה היתר בפנ"ע דטלטול אגב היתר, ובזה י"ל דכל דהוי הטלטול לצורך דבר האסור, לי"ב קולא כלל, ודו"ק.

יב] ואשר ע"כ י"ל בביאור ד' המג"א, דטלטול כלי עם דלף שבתוכו לא חשיב כלל כטלטול מן הצד, דכל טלטול מן הצד הוא בדבר שעשוי לטלטלו בפנ"ע והוא מטלטלו ע"ג דבר אחר, אך בדלף שכ"ה עיקר דרך טלטולו לטלטלו בתוך כלי, חשיב כטלטול גמור, וגם אי נימא דהיתר טלטול היתר בעוד האיסור עליו, הוא משום דהוי טלטול האיסור אגב היתר, י"ל דכה"ג לא חשיב דמטלטל האיסור אגב ההיתר, אלא הוי עיקר הטלטול בדבר האסור,ואשר ע"כ שפיר עדיף לבטל כלי מהיכנו מלטלטל הדלף בידים.

ועיקר סברא זו דכל כה"ג לא חשיב כלל כטלטול מן הצד, ראיתי שהביאו כן בשם הגר"מ אטיק שליט"א, אך העירוני דיש להוכיח לא כן, מהא דבעי בשבת דמ"ו: דמ"ט אסר ר"ש לטלטל נר קודם שכבה, ומשני דהוי בסיס לשלהבת שהיא דבר האסור, ומבו' דאילו ל"ה זה בסיס לשלהבת הי' מותר לטלטל הנר, ולכאו' היינו משום דחשיב כטלטול מן הצד, והגם דלא הותר טלטול מה"צ אלא לצורך דבר המותר, צ"ל דמכוון הגמ' הוא דיהא מותר לטלטל בשהוא צריך למקומו, דהוי צורך דבר המותר, או דנימא כדעת הסוברים דכל שמטלטל הנר כדי להשתמש לאורו חשיב כטלטול לצורך דבר המותר, ואכמ"ל, והרי דאף דכ"ה דרך טלטול השלהבת לטלטלה ע"ג הנר, מ"מ חשיב כטלטול מן הצד, אך י"ל דכל הא דכה"ג לא חשיב כטלטול מן הצד, הוא רק אם אין בכלי אלא המים לבדן, אך כל שיש בכלי גם דבר היתר, חשיב שפיר כטלטול מה"צ כלפי המים האסורין, ואשר ע"כ ה"נ בנר הי' מותר לטלטלו אלמלי הא דהוי בסיס, משום שיש בו גם שמן ופתילה שהן היתר, וצ"ע בזה.

עוד ילה"ע בזה, מהא דמצינו בשיורי כוסות דחשיב כטלטול מן הצד, אך בזה י"ל דכיון דלא חשיבי ע"כ אין הטלטול מתייחס אליהן, וחשיב כטלטול מן הצד, גם י"ל דאין לאסור בזה, אלא כשכונתו לטלטול המוקצה, דבכה"ג מתייחס הטלטול למוקצה, דהכלי הוי בית יד דילי', אך התם שאינו צריך כלל לשיורי הכוסות, חשיב שפיר כטלטול מן הצד.

עוד העירוני בזה, ממש"כ בחי' הרשב"א בשבת דקנ"ד: להקשות ע"ד בעה"מ דמותר לבטל כלי מהיכנו לשעה, ז"ל, ואינו מחוור בעיני כלל, דא"כ מאי קא מקשו עליה מתניתין וכו' וכן מנותנין כלי תחת הדלף, ומנא להו דהוי במבטל לי' לכולי שבתא, עכ"ל, והנה מכוון קו' הרשב"א מדלף, לכאו' פשוט שאין כונתו דנוקי לה בשכונתו לנער הדלף במקומו, שהרי ודאי אין כונתו לנערו במקומו, שלכך הניח הכלי תחת הדלף, כדי שלא יתלכלך ביתו, ובע"כ מכוון הרשב"א להקשות דמ"ט לא מוקמי' לה בשדעתו להוציא הכלי עם הדלף החוצה ולשפוך הדלף שם, ושרי למעבד הכי משום דהוי טלטול מן הצד לצורך דבר המותר, שדעתו לשוב ולהשתמש עם הכלי, והרי דאף טלטול דלף שבכלי חשיב כטלטול מן הצד, וצ"ע בזה.

עוד ילה"ע בזה מדינא דהריב"ש שהובא בשו"ע סימן רע"ט ס"ג, דמותר לטלטל הנר אם נתן עליו לחם מבעו"י, ובגל' הגרע"א סימן ש"ט פירש דאיירי אף בשנשאר שמן בנר, דא"צ לנערו כיון דאיכא פסידא דשמן, עיי"ש, והרי דאף דכ"ה עיקר דרך טלטול השמן לטלטלו בתוך כלי, מ"מ חשיב כטלטול מן הצד.

ואמנם בד' הגרע"א הנז' מבו' דאף בכה"ג חשיב כטלטול מן הצד, ומצינו כן עוד בד' הגרע"א, והוא במשה"ק בתורע"א דמאי פ"ז מ"ב בסופו, ונקט דטלטול כוס שיש בו יין אסור, חשיב כטלטול מן הצד, עיי"ש.

**ד**

יג] המג"א כתב לישב, ז"ל, ואפשר דמיירי שאי אפשר להעמידו כאן כגון שהוא מחובר שם במקומה וכו', עכ"ל.

ובגל' הגרע"א שם כתב ע"ז, ז"ל, ק' לי דבשופך תוך כלי מחובר מה שייכות לביטול כלי מהיכנו, הא בלא"ה א"א לטלטלו, וצ"ע, עכ"ל.?

וע' אמרי בינה שבת סימן י"ד, שכתב ע"ז, דהגם דבמחובר ל"ש בכמ"ה משום בונה, מ"מ שייך בזה בכמ"ה משום סותר, שהרי מבטל הכלי מתשמישו.

ועי' עוד במהרש"א בשבת דמ"ג. ובחי' הגרע"א שם, ואכמ"ל?.

**ה**

] כתב עוד המג"א שם, ז"ל, ואע"ג דבס"ס של"ח כ' דאסור לכתחלה ליתן כלי תחת דלף דאין עושין גרף של רעי לכתחלה ע"ש וכ"מ קצת בגמרא בשבת דף מ"ג ע"ש, הכא שרי משום פסידא כמ"ש סי' ש"ח סל"ז וכו', עכ"ל.

והדברים צ"ב, דהנה מש"כ השו"ע בסו"ס של"ח דאסור ליתן כלי תחת דלף משום שאין עושין גרף של רעי לכתחילה, לכאו' הוא משום דאם יפול הדלף על הקרקע יבלע בקרקע ולא יהא גרף של רעי, ואך ע"י שנופל בתוך הכלי הוא דהוי גרף של רעי, וע"כ הוי עשיית גרף של רעי לכתחילה, ועי' להלן ? שהבאנו שכ"ה מבו' בד' הב"ח, אך הכא הרי הא דהוי גרף של רעי הוא משום שאם יפול הדלף בקרקע יעשה שם טיט והוי גרף של רעי, ונמצא דע"י שנותן כלי תחת הדלף אינו עושה כלל גרף של רעי לכתחילה, דאף אם ל"ה נותן כלי הי' זה גרף, ואדרבה נתינת הכלי תחתיו מונעת שלא יהא זה גרף, שכשהמשקה הוא בתוך הכלי אינו גרף כלל, וא"כ מ"ש בזה האיסור לעשות גרף של רעי לכתחילה, וה"ז דומה למי שיש לו דבר מאוס בביתו, ונותנו בתוך כלי כדי להוציאו מחוץ לביתו, דודאי לא חשיב כלל כעשיית גרף של רעי לכתחילה, שהרי הגרף כבר קיים והוא נותנו בתוך הכלי להוציאו, וה"נ הכא דכוותה.

ולכאו' צריך לדחוק דאין מכוון המג"א להקשות במה שנותן הכלי תחת הדלף דהוי עשיית גרף של רעי לכתחילה, אלא כונתו להקשות במה שמכניס מיטתו לשם דהוי זה עשיית גרף של רעי לכתחילה, וכמבו' בסימן ש"ח סל"ז דאסור להכניס מיטתו דעי"ז יהא גרף של רעי, אלא במקום הפסד, וע"ז הוא שתירץ דהכא שרי במקום פסידא.

אך יל"ע דלפ"ז מ"ט הביא המג"א לדינא דסו"ס של"ח שאסור ליתן כלי תחת דלף, ולא הביא לדינא דסימן ש"ח שאסור להכניס מיטתו שיהא עי"ז כגרף של רעי, ובמחה"ש שם כתב דמה שהביא המג"א מסימן של"ח דאין עושין גרף של רעי לכתחילה, ולא הביא מסימן ש"ח סל"ו, הוא משום דהתם הוי ממש נידון דהכא, וזה צ"ע דלכאו' ל"ש נידון דהכא לנידון דהתם, וכנ"ל, וצ"ע בזה.

שוב העירוני לפרש בזה בע"א, דהא דחשיב זה כעשיית גרף של רעי לכתחילה, הוא משום דע"י שנותן הכלי תחת הדלף, נעשה הכלי בסיס לדבר האסור והוי מוקצה, ומדין גרף של רעי מותר לפנותו יחד עם הדלף, וע"כ הוי זה כעשיית גרף של רעי לכתחילה, דעושה הכלי למוקצה ושיהא גרף של רעי שמותר לטלטלו.

] ויש להוסיף עוד בענין זה, דהנה כתב הטור בסו"ס של"ח, ז"ל, אבל לכו"ע יכול ליתן כלי תחת הדלף ואפי' בשבת ואם נתמלא שופכו ומחזירו למקומו, וכתב הרמב"ם ז"ל והוא שיהא הדלף ראוי לרחיצה, ולא נהירא דהא דמוקים לה בגמרא הכי היינו דוקא לר' יצחק דאמר אין כלי ניטל אלא לצורך דבר הניטל ואין הלכה כמותו, עכ"ל, וכדעת הטור כן מבו' בד' התוס' בביצה דל"ו: ד"ה שופך ושונה, ובד' הרשב"א שם דל"ו., עיי"ש.

וביש"ש ביצה פ"ה סימן ג' כתב ע"ד הטור, ז"ל, ואני אומר על דבריו, ולא נהירא, ודברי הרמב"ם נהירין, שהרי בפ' כירה אליבא דר' חסדא דפליג אדר"י אוקמינה לה נמי בדלף הראוי, משום דאם אינו ראוי הוי מבטל כלי מהיכנו, וכ"כ הר"ן וכו', ואע"פ שמתוך לשון הרמב"ם משמע דטעמא משום דאין עושין גרף של רעי, שכ"כ אבל אם אין ראוי אין נותנין ואם נתן מותר לטלטלו אגב מים המאוסין שבו שאין עושין גרף של רעי לכתחילה ע"כ, מ"מ אינו נגד הגמרא, דתאמר אי הוי שרי גרף של רעי לכתחילה ל"ה מבטל כלי מהיכנו שהרי מותר ליטלו אח"כ לנערו ולשפוך לחוץ, ומאחר דאין עושין גרף של רעי לכתחילה, א"כ כשאתה נותן הכלי תחתיו לא תעשה כדי להיות גרף ולהוציאו אלא שיעמוד לשם וא"כ הוי מבטל כלי מהיכנו, ומהשתא אינו קשה אמאי מקשה גמ' לר"י מהא דדלף מאחר דקשה נמי לעולא והלא מבטל כלי מהיכנו וצריכי בע"כ לאוקמי בדלף הראוי, משום דיש לדחות דאין קרוי מבטל כלי מהיכנו מאחר שמותר לטלטלו ולהוציאו אח"כ משום גרף, ולא קים לי' כ"כ שאין עושין גרף של רעי לכתחילה אפילו במקום הפסד, אבל לפי האמת, דס"ל דאין עושין גרף רעי לכתחילה כלל, מוקי גמ' בפ' כירה בדלף הראוי אפילו לרב חסדא וכו', עכ"ל.

ובדעת הטור דס"ל דמותר ליתן כלי תחת הדלף ולי"ב משום ביטול כלי מהיכנו, בפשוטו טעמו הוא משום דס"ל דל"ה ביטול כלי מהיכנו, כיון דהוי גרף של רעי ומותר להוציאו, וס"ל דלי"ב להא דאין עושין גרף של רעי לכתחילה.

ובטעמא דמילתא פירש הט"ז שם סק"ד, ז"ל, אבל הטור ס"ל כרבה דאין בזה איסור גרף לכתחלה כיון שכבר הגשמים מזלפין בבית וכמ"ש התוס' בפ' משילין שם, ובזה יישב קו' ב"י ומהרש"ל דבסוגיא דשבת דמ"ג. מוקמי' לה לרב חסדא בדלף הראוי, דאל"כ הוי מבטל כלי מהיכנו, ומ"ט כתב הטור דשרי אף בדלף שאינו ראוי, ולפי הנ"ל ניחא, דסוגיא דפרק כירה אתיא כאביי דס"ל בביצה דל"ו: דאף בכה"ג שכבר יש גשמים בבית ומכניס מיטתו לשם חשיב כעשיית גרף של רעי לכתחילה, אך אנן קי"ל כרבה בביצה שם דכל כה"ג לא חשיב כעשיית גרף של רעי לכתחילה, וע"כ שרי ליתן כלי תחת הדלף ולהוציאו משום גרף של רעי, וממילא דאין בזה ביטול כלי מהיכנו, עכ"ד.

אמנם ילה"ע בזה, חדא, שהרי התוס' שם בד"ה שופך ושונה כתבו כן בפשיטות דשרי משום גרף של רעי, ולפ"ד הט"ז הרי הך מילתא תליא בפלוגתת אביי ורבה, ולאביי ה"ז אסור, וגם לדעת רבה לא א"ש אלא לתי' בתרא דהתוס', אך לתי' קמא דהא דשרי רבה הוא משום הפסד, לכאו' לא א"ש.

עוד ילה"ע בזה, דהאמנם למש"כ התוס' דהא דס"ל לרבה דלי"ב משום עשיית גרף לכתחילה, הוא משום שהיו הגשמים כבר מזלפין בבית, וע"כ אי"ז כ"כ לכתחילה, שפיר י"ל דה"נ בדלף אי"ז כ"כ לכתחילה אין כל כך לכתחלה כמו מזמנין נכרי, אך הנה בשו"ת הרא"ש כלל כ"ב סימן ח' כתב, ז"ל, הדרך הח' הוא וכו', ואסור לעשות גרף של רעי לכתחלה, אבל אם הוא במקום שאדם מקפיד מותר להכניס מטתו או כלי תשמישו לגרום להיותו גרף להוציאו, והכי מוכח בפרק משילין וכו', אלמא כה"ג לא עשוי גרף לכתחלה הוא הואיל וממילא מתעביד, עכ"ל, וכבר עמד בזה היש"ש ביצה פ"ה סימן ד' דד' הרא"ש אינם כפשטות ד' התוס', ולדעת הרא"ש לא שרי ליתן כלי תחת הדלף דעי"ז יהא גרף של רעי, שהרי עושה גרף של רעי בכלי זה בידים, ורק היכא שהגרף קיים והוא מכניס מיטתו לשם, הוא דלי"ב משום עשיית גרף לכתחילה, כיון דממילא מיתעביד, עיי"ש.

ולפ"ז ק' לישב ד' הטור שדעתו כדעת התוס' דכל שהגשמים מזלפין בבית לי"ב משום עשיית גרף לכתחילה, שהרי דעת אביו הרא"ש היא שלא כד' התוס', אלא רק היכא שאינו עושה הגרף בידים אלא ממילא מיתעביד הוא דשרי, אך לא שרי ליתן כלי תחת הדלף שעושה גרף בידים.

] ואשר ע"כ נ' לפרש בזה בפשיטות, דס"ל להטור ודעימי' דליתן כלי תחת הדלף אי"ז כלל עשיית גרף לכתחילה, דגם אם יפול הדלף על הארץ הוי זה גרף של רעי, וע"כ שפיר מותר ליתן כלי תחת הדלף, שהרי אינו עושה בזה גרף של רעי כלל?, וכמש"נ לעיל להעיר כן בד' הרמב"ם.

ובאמת כ"ה מפורש בד' הרשב"א שם, ז"ל, ואע"פ דאמרי' לעיל וכו' דאין עושין גרף של רעי לכתחלה, שאני הכא דאדרבה הגרף איתי' אלא שמביא כלי להוציאו, עכ"ל.

ועי' היטב בב"ח שם שמבו' בדבריו דטעמא דהרמב"ם הוא משום שאם יפול על הארץ לא יהא זה גרף רק יהא טיט וזה לא חשיב כגרף להתיר לפנות, ורק אם יפול בתוך הכלי הוי גרף, והוי עשיית גרף לכתחילה, ולפ"ז לפמש"כ השו"ע בסימן של"ה כדעת הכל בו דאם יפול על הארץ חשיב גרף כיון שנעשה טיט, הי' לו לפסוק הכא כד' הטור, אך צ"ל דרק יין עושה טיט ומים אין עושין כ"כ טיט, וצ"ע בזה.

וע' עוד בפרישה שם סק"ד שכתב כן דל"ח עשיית גרף לכתחילה כיון שגם אם יפול על הארץ יהא גרף, ועי' תהל"ד סק"ט שכתב דלפ"ז בע"כ דמכוון הרמב"ם הוא דאסור לו להכניס מיטתו, אך הפרישה גופי' לא הזכיר לזה, וכתב שם עוד, ז"ל, אבל הגר"ז פירש דמיירי במקום שהוא דר שם, ואף דגם בלא הכלי הדלף עושה טיט ונעשה גרף, מ"מ להעמיד שם כלי לעשות גרף הוי עושה גרף לכתחילה, ובהכי א"ש ד' הרמב"ם והשו"ע בפשיטות, וכ"נ לפי סברת היש"ש, דהא לדעת הרא"ש ז"ל והג"א דס"ל דמותר להכניס מיטתו א"כ הו"ל כמקום שהוא דר שם, ואעפ"כ אסור להכניס שם כלי, והכי מסתברא, עכ"ד תהל"ד.

והדברים צ"ע מ"ט חשיב זה עשיית גרף של רעי לכתחילה, הרי בלא"ה הוי גרף של רעי, ויתכן דהיינו משום דאם יפול על הארץ יהא טיט, ועתה בכלי הוי גרף של רעי מחמת המאיסות, וע"כ הגם שמציל מגרף של רעי אחר, חשיב כעשיית גרף לכתחילה, אך צ"ע שהרי גם אם לא יהא כלל גרף בכלי יהא מותר להוציאו, וכדינא דסימן של"ה דאינו כלל גרף בכלי ומ"מ מותר להוציאו, וא"כ מ"ט הוי זה כעשיית גרף לכתחילה, ובעכצ"ל דאם יפול על הארץ אינו גרף כלל, ודלא כגוונא דסימן של"ה שגם בנפילתו על הארץ הוי גרף, וכנראה חלוק המציאות בין שנופל דלף גשמים על הארץ, לבין שנופל דלף מים על הארץ, וצ"ע בזה.

ולמש"נ לעיל לפרש דאסור ליתן כלי משום דעי"ז עושה הכלי למוקצה, ודיחול גם על הכלי התירא דגרף של רעי, ניחא ד' הגר"ז והתהל"ד.

] ויש להוסיף בזה, מש"כ בחי' הרשב"א ביצה דל"ו., ז"ל, תנן נותנין כלי תחת הדלף בשבת. כלומר וקשיא לר' יצחק דקס"ד דאפילו בדלף שאינו ראוי קאמרי, אבל לעולא ניחא דהו"ל כאוירא דליבני. ואיכא למידק אי בדלף שאינו ראוי היכי שרי והא קא מבטל כלי מהיכנו, איכא למימר דהכא הוי טעמא משום גרף של רעי ואע"פ דאמרי' לעיל בפרק י"ט שחל גבי שיורי כוסות דאין עושין גרף של רעי לכתחילה, שאני הכא דאדרבה הגרף איתיה אלא שמביא כלי להוציאו, ותדע לך דהוא משום גרף של רעי דבסמוך מייתינן על מתני' עובדא דבי ריחייא דאביי דמשום גרף של רעי הוה שרי ליה רבה וכולה סוגיא דהתם בגרף של רעי. ונ"ל מכאן דלר' יצחק אין כלי ניטל אפילו משום הוצאת גרף של רעי, דאי לא לדעת המקשה מאי קא מקשה מינה לר' יצחק וניחא ליה לעולא הא אפשר לאוקומה לר' יצחק אפילו בדלף שאינו ראוי ומשום גרף של רעי כדאיצטריכינן לעולא, וזה תימה דהא גרף של רעי אפילו מעצמו בלא כלי ניטל הוא משום כבוד הבריות כדאיתא בסמוך. ולפיכך נ"ל דלכ"ע בדלף הראוי הוא מתני' ואפשר היה לו להקשות וליטעמך אי בדלף שאינו ראוי אפי' לעולא מי ניחא והא אין מבטלין כלי מהיכנו, אלא דבכמה מקומות מצי לאקשויי הכי ולא מקשה, ואוקמוה בדלף הראוי וכי קאמר בדלף הראוי ה"ק מתני' על כרחין בדלף הראוי כנ"ל , עכ"ל.

וצ"ב באמת מ"ט בדלף שאינו ראוי אסור, הרי מותר לו לפנותו, וא"כ מ"ט חשיב ביטול כלי מהיכנו, וגם מ"ט אסרי' בי' משום אין כלי ניטל אלא לדבר הניטל.

ובפשוטו צ"ל, דאה"נ לפ"מ דמסיק הרשב"א, אף דלף שאינו ראוי ל"ה גרף של רעי, וע"כ הוי ביטול כלי מהיכנו, וגם אסור ליטול לצרכו כלי הניטל, אך צ"ע שהרשב"א שם דל"ו: כתב בהא דשופך ושונה ואינו נמנע דהוי גרף של רעי, עיי"ש.

וצ"ל כמו שהעירוני, דהדלף בכלי ודאי הוי גרף של רעי, ואך דבתחילה סבר הרשב"א דגם אם יפול על הרצפה הוי גרף, וע"כ לא חשיב כעשיית גרף לכתחילה, וע"ז הק' דא"כ גם יהא מותר ליטול כלי הניטל לצרכו, וע"ז הוא שתירץ דלעולם דלף שאינו ראוי ל"ה גרף אם יפול על הרצפה, ורק אם יפול בכלי הוי גרף, וע"כ אסור ליתנו בכלי משום שאין עושין גרף לכתחילה, ומש"כ הרשב"א בסו"ד דהאיסור הוא משום ביטול כלי מהיכנו, הוא כד' היש"ש דכיון שאין עושין גרף לכתחילה ובע"כ שיהא דעתו שלא לפנותו, תו הוי ביטול כלי מהיכנו, וע"כ גם אסור ליטול כלי הניטל לצורכו, שהרי נטילת הכלי אינה כלל לצורך פינוי גרף של רעי, שאם יפול על הארץ לא יהא גרף, וז"ב.

ולפ"ז נמצא שדעת הרשב"א היא כמש"נ בדעת הרמב"ם.

אך יותר נ' בביאור ד' הרשב"א, דלעולם אף דלף הראוי ל"ה כלל גרף של רעי, שהרי רחוק הדבר לומר דבעודו בכלי הוי גרף של רעי ועל הארץ ל"ה גרף של רעי, וכנ"ל, ומש"כ בע"ב דהוי גרף של רעי, אין כונתו דהוי גרף של רעי גמור, אלא כלפי האיסור לפנות כל כמה דצריך, כתב דהכא התירו משום דהוי כעין גרף של רעי, אף דאי"ז גרף של רעי גמור, וצ"ע.

ולדעת הטור דס"ל דאף אם יפול על הארץ יהא גרף וע"כ לי"ב משום עשיית גרף לכתחילה, צ"ע כקו' הרשב"א דא"כ מ"ט אי"ב לאיסורא דאין כלי ניטל, ובד' הטור מפורש, דגם למש"כ דלי"ב משום עשיית גרף לכתחילה, מ"מ לדעת ר' יצחק דאין כלי ניטל אלא לצורך דבר הניטל, אסור ליתן הכלי, וצ"ל דהטור ס"ל כמש"כ הרשב"א מתחילה דאיסור אין כלי ניטל לא התירו לצורך פינוי גרף של רעי, ודלא כמו שהסיק הרשב"א, ויל"פ דהוא תלוי בגדר האיסור דאין כלי ניטל, דבד' הרשב"א שבת דמ"ג. נ' דהוא דכ"ה שאסור לטלטל המוקצה עצמו אסור לטלטל כלי אחר לצרכו, וע"כ בגרף של רעי שהתירו לטלטלו עצמו כ"ש שיהא מותר לטלטל כלי אחר לצרכו, אך הטור ס"ל דהוא כפשטות ל' בעה"מ בפ' כירה שאדם מקצה הכלי משימוש לצורך דבר שאינו ניטל, ולפ"ז י"ל דע"כ אסור ליטלו אף לצורך פינוי גרף של רעי, שהרי לא התירו טלטול מוקצה אחר לצורך פינוי גרף, ואכ"מ.

והנה אמנם בשטמ"ק בביצה שם נ' שהק' בע"א, דכיון דמותר לפנות גרף של רעי, א"כ הוי דבר הניטל, ויהא מותר ליטול כלי הניטל לצרכו, אך בד' הרשב"א נ' דהא לא קשיא לי', ומשום דאף שהתירו לפנות גרף, אכתי הוי הוא עצמו דבר שאינו ניטל, ואך שהק' הרשב"א דכ"ה דהתירו לטלטל הגרף עצמו, יהא מותר לטלטל כלי הניטל לצרכו, וכ"ז הוא לטעמי' דהאיסור לטלטל כלי אחר לצורך דבר שאינו ניטל, הוי מכלל האיסור לטלטל הדבר שאינו ניטל עצמו, וע"כ אם התירו לטלטלו עצמו כ"ש דיהא מותר לטלטל כלי אחר לצרכו, אך בדעת הטור י"ל דפליג וכנ"ל.

והנה בביאוה"ל בסימן של"ח כתב, ז"ל, אסור משום שאין וכו' והנה דין זה העתיק המחבר מהרמב"ם והטור פליג ע"ז ועיין בט"ז שהאריך בזה ופסק השו"ע כהרמב"ם, ועיין בח"א שכתב דבמקום צורך גדול יש לסמוך על הטור דפסק שאפילו באינו ראוי מותר ליתן כלי תחתיו, והנה מה שאנו נוהגים ליטול בבוקר מי הנטילה תוך כלי אף שהם בודאי אינם ראוים לרחיצה ולא לשתיית בהמה כמבואר לעיל בסימן דלי"ת וכן המים אחרונים שנוטלים לתוך כלי ע"כ משום דס"ל כהטור ועוד נ"ל דזה לא מיקרי אינו ראוי דאין עליהם שום איסור אלא מפני שרוח רעה שורה עליהן ולא מקרי אינו ראוי רק אם הוא מעורב בטיט שיורד מן הגג או שיש עליהם איסור עכ"פ מדרבנן וכמו גבי טבל מדרבנן שהזכירו הפוסקים, עכ"ל.

וד' הביאוה"ל צ"ע, דמ"ש זה לפלוגתת הטור על הרמב"ם, דמלבד דיל"ע אם מי הנטילה חשיבי כגרף, גם אף אם חשיבי כגרף מ"מ הכא ודאי הוי עשיית גרף לכתחילה, דל"ש טעמו של הט"ז, וגם הטעם שנתבאר עפי"ד הרשב"א ל"ש הכא, וצ"ל דהנטילה עצמה לא חשיבא כעשיית גרף של רעי, דומיא דהא דמותר לאכול כדרכו, אף שנעשה גרף של רעי ע"ג השלחן, ולא דן הביאוה"ל אלא היאך מותר ליטול לתוך הכלי, והוא כמש"נ לעיל דנתינת הכלי הויא עשיית גרף של רעי, כיון דנעשה הכלי למוקצה והוא ניתר לטלטלו מדין גרף של רעי.

והנה בעיקר מש"כ החיי אדם להקל בדיעבד כדעת הטור, צ"ב, דלמש"נ פלוגתת הרמב"ם והטור הויא במציאות אם הוי זה גרף כשיפול על הארץ, וצריך לידע המציאות שבימינו אם הוי זה גרף או לא, וכנראה החיי אדם פירש דעת הטור כד' הט"ז, דהגם דאם יפול על הארץ לא יהא גרף ורק ע"י שנותן כלי תחתיו הוי גרף, מ"מ לי"ב משום עשיית גרף לכתחילה, כיון שהגשמים כבר שם, ואשר זהו שכתב שבמקום צורך גדול יש לסמוך על הטור דכל כה"ג לא חשיב כעשיית גרף לכתחילה, וז"פ, ולמש"נ לעיל יל"פ עוד, דפלוגתת הרמב"ם והטור היא אם בכה"ג דאיכא גרף של רעי, מותר ליתן כלי תחתיו, או דכיון דעי"ז נעשה גם הכלי מוקצה, ה"ז אסור, ובזה היקל החיי"א בדיעבד כדעת הטור, וזהו גם מש"כ הביאוה"ל לתלות דין נטילה לתוך כלי בפלוגתת הרמב"ם והטור.

1. והנה הפמ"ג שם כתב ע"ד המג"א, ז"ל, וקשה דיותר טוב שלא לבטל כלי מהיכנו דיש בו לתא דבנין וסתירה ממה שמטלטל מוקצה, עכ"ל.

   אך הנה הרמב"ן במלחמות בפ' מי שהחשיך תמה ע"ד בעה"מ שם, ז"ל, ועוד מ"ש דהתירו ליטול כלי לדבר שאינו ניטל משום הפסד ממון ולא התירו לבטל כלי מהיכנו, תרוייהו איסורי דרבנן נינהו, עכ"ל, ונ' מדבריו דלא כמו שנקט הפמ"ג דאיסור ביטול כלי מהיכנו חמיר מאיסור טלטול מוקצה דיש בו לתא דסתירה.

   ויש להוסיף בענין זה, דהנה בשעה"צ סימן שי"ג סקל"ז, הביא ד' הפמ"ג שמצדד דלא שייך שם ביטול כלי מהיכנו בדבר שאין שם כלי עליו, וכתב ע"ז, ז"ל, ולענ"ד דבר חדש הוא ולא נהירא, דכיון שגזרו איסור שלא לבטל כלי מהיכנו לא פלוג במלתייהו, ואסרו כל דבר שהיה מתחלה מותר לטלטל והוא גורם בפעולתו שיהא אסור לטלטל, עכ"ל.

   ונ' דהפמ"ג לטעמי' אזיל, דס"ל דאיסור ביטול כלי מהיכנו הוא משום לתא דסתירה, וע"כ בדבר שאין עליו תורת כלי דל"ש בו איסור סתירה, אף לי"ב לאיסור ביטול כלי מהיכנו, אך השעה"צ ס"ל דהגם דטעם האיסור הוא משום דדמי לסותר, מ"מ גדר האיסור הוא שלא לבטל כלי מהיכנו, וע"כ לא פלוג רבנן במילתייהו ואסרו אף בדבר שאינו כלי. [↑](#footnote-ref-2)