טז - בדין חזקת תשמישין
קטגוריות: ש_ס / לג בבא בתרא / ב_ב - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / לא יחפור / שיעורים

**סימן טז**

**בדין חזקת תשמישין**

**א**

א] **ב"ב ו' א',** אמר ר"נ אחזיק להורדי לא אחזיק לכשורי לכשורי אחזיק להורדי וכו', ובתוס' שבפירש"י כתב, ז"ל, כל חזקות הללו דשמעתין אינן חזקות ג' שנים, דלא שייך ג"ש אלא גבי חזקת קרקע שמחזיק בשדה חבירו ואומר לקחתיו ממך, אבל הכא בחזקת תשמישין בעלמא מיירי שמשתמש בשל חבירו, ובשעה אחת משתמש בפניו ושותק הויא חזקה וכו', עכ"ל.

**והנה** בהך מילתא אם חזקת תשמישין הויא חזקה לאלתר או בעינן ג' שנים, נחלקו הראשונים, דכד' התוס' שבפירש"י דלאלתר הוי חזקה, כ"נ גם בד' רש"י בע"ב ד"ה ל"ה חזקה, וכ"ה גם דעת הרשב"ם והתוס' לקמן מ"א א', וכ"כ הרמב"ם בפ"ח ובפי"א משכנים, וכ"ה מבו' בד' הר"י מיגש לעיל בסוגיין ולקמן נ' ב', וכ"כ הרמ"ה והרמב"ן בסוגיין ובכ"ד במכילתין.

**אך** התוס' לקמן כ"ג א' כתבו דאף בחזקת תשמישין בעינן ג' שנים וכחזקת קרקעות, וכ"כ הבעה"מ בסוגיין, והתורי"ד ורבינו יונה בסוגיין ולקמן כ"ג א', והרא"ש בסימן י"א, והרשב"א לקמן כ"ג א', והריטב"א בסוגיין.

**ובביאור** טעם הפלוגתא בזה, אם חזקת תשמישין דמיא לחזקת קרקעות ול"ה חזקה אלא בג' שנים, או דחזקת תשמישין עדיפא ולאלתר הויא חזקה, מבו' בד' הרמב"ן במלחמות בסוגיין וכ"ה מבו' גם בדבריו לקמן כ"ג א' ונ"ט א', דהוא תליא בהפלוגתא אם חזקת תשמישין בעיא טענה, או דמהניא בלא טענה, דאם חזקת תשמישין בעיא טענה, דמיא לחזקת קרקעות דל"ה חזקה אלא בג' שנים, משום דעד ג"ש אמרינן לי' אחוי שטרך, אך אם חזקת תשמישין ל"ב טענה, הויא חזקה לאלתר, דכל הא דבחזקת קרקעות בעינן ג"ש הוא משום דעד ג"ש אמרינן לי' אחוי שטרך, ובחזקת תשמישין דל"ב טענה ול"ש בה אחוי שטרך, שפיר הויא חזקה לאלתר, וכ"כ הראב"ד לקמן נ"ט א' והרמ"ה לקמן כ"ג א'.

**ובד'** הראשונים בסוגיין מבו' דזה הי' מקורם של הגאונים דחזקת תשמישין ל"ב טענה, דממה שאמרו בסוגיין בכשורא דמטללתא דהוי חזקה קודם ג' שנים, יש ללמוד דחזקה זו ל"ב טענה, דאם היתה חזקה זו צריכה טענה, ל"ה מהניא אלא בג' שנים, דעד ג"ש אמרינן לי' אחוי שטרך.

**והנה** לפי דבריהם נמצא, דביסוד הדין לא שאני דין תשמישין מדין קרקעות בשיעור זמן החזקה, והא דבחזקת קרקעות בעינן ג' שנים ובחזקת תשמישין לאלתר הויא חזקה, הוא בתולדה מהא דבחזקת קרקעות בעינן טענה ובחזקת תשמישין ל"ב טענה.

**ונפ"מ** בזה, הוא במש"כ הרמב"ן וש"ר לקמן כ"ג א', דאף בתשמישין אם איכא גוונא דל"מ החזקה בלא טענה, אף ל"ה חזקה אלא בג' שנים, עיי"ש בדבריהם, והיינו משום דכל הא דבתשמישין ל"ב ג' שנים, הוא משום דמהניא החזקה בלא טענה, אך בגונא דל"מ החזקה בלא טענה, בעינן ג' שנים, דעד ג"ש אמרינן לי' אחוי שטרך.

ב] **אמנם** הנה דעת התוס' שבפירש"י בסוגיין והרשב"ם והתוס' לקמן מ"א א', דאף דחזקת תשמישין בעיא טענה, מ"מ לא בעיא ג' שנים.

**ולפי** דבריהם נמצא, דביסוד הדין חלוק דין חזקת תשמישין מדין חזקת קרקעות, בשיעור זמן החזקה, ואף דחזקת קרקעות ל"ה חזקה אלא בג' שנים, מ"מ חזקת תשמישין הוי חזקה לאלתר, - וצ"ב בטעמא דמילתא.

**ועוד** צ"ע, דאף אי נימא מאיזה טעם דבחזקת תשמישין דרך למחות יותר, וע"כ עדיפא מחזקת קרקעות והויא חזקה לאלתר,[[1]](#footnote-2) מ"מ תיקשי דכיון דאף חזקת תשמישין בעיא טענה, היאך מהניא החזקה לאלתר, אף דאיכא ריעותא דאחוי שטרך, - והרי בגמ' לקמן ל"ג ב' מבו' דאף בדאיכא ראי' דלא חציף וכו', מ"מ אי"ז מועיל להעמיד הקרקע בידו משום דאמרינן לי אחוי שטרך, וא"כ מ"ט חזקת תשמישין עדיפא ומהניא, אף דאיכא ריעותא דאחוי שטרך.[[2]](#footnote-3)

ג] **ואמנם** הנה בעיקר ד' הרשב"ם דחזקת תשמישין הויא חזקה לאלתר, קשיא ממש"כ רשב"ם לקמן נ"ז א' ונ"ח ב' ונ"ט א' בחזקת מרזב ומזחילה וחלונות וזיז דל"ה חזקה אלא בג' שנים, והרי דאף חזקת תשמישין בעיא ג"ש.

**והישוב** לזה נתפרש בד' הטור בסימן קנ"ג בשם הרשב"ם, דכל הא דחזקת תשמישין דאחזיק להורדי וכו' מהניא לאלתר ול"ד לחזקת קרקעות, הוא משום דאין דרך לכתוב שטר על תשמישין אלו, וע"כ הוי חזקה לאלתר, - וע"כ כל הא דמהניא חזקת תשמישין לאלתר, הוא רק בתשמישין קטנים שאין דרך לכתוב עליהן שטר, אך בתשמישין גדולים כחלונות וכו' שדרך לכתוב עליהן שטר, ל"ה חזקה עד ג' שנים.

**וכן** נראה גם ממש"כ רש"י לקמן ז' א' וכ"ב א' דחזקת חלונות הויא בג' שנים, והרי דאף דבסוגיין מבו' בדבריו דחזקת תשמישין הויא לאלתר, ופירש לההיא דכשורא דמטללתא בסמכה על כותל חבירו, מ"מ בחלונות דהוי תשמישין גדולים, ל"ה חזקה אלא בג' שנים.

**ולפ"ז** י"ל, דלעולם גם לדעת רש"י והרשב"ם הא דשאני חזקת תשמישין דלאלתר הויא חזקה מחזקת קרקעות דל"ה חזקה אלא בג' שנים, הוא משום דבחזקת קרקעות עד ג' שנים אמרינן לי' אחוי שטרך, ובחזקת תשמישין לא אמרינן לי' אחוי שטרך, - ואך דהא דלא אמרינן לי' אחוי שטרך, אי"ז משום דמועלת החזקה שלא בטענה, אלא משום דאין דרך לכתוב עליהן שטר.

ד] **אמנם** הנה הב"י בסימן קנ"ג כתב, דמד' התוס' שבפירש"י בסוגיין משמע דבכל תשמישין ל"ב ג' שנים ולאלתר הוי חזקה, וכ"ה גם בד' הראב"ן במכילתין דגם בכל הני תשמישין דס"פ חזקת הבתים הוי חזקה לאלתר, עיי"ש,[[3]](#footnote-4) ומבו' לפ"ז דאף בתשמישין שדרך לכתוב עליהן שטר מהני חזקה לאלתר.

**והנה** אמנם יש מקום לומר, דהני קמאי דס"ל דאף תשמישין גדולים יש להן חזקה לאלתר, הוא משום דס"ל דאף תשמישין גדולים אין דרך לכתוב עליהן שטר, וע"כ לי"ב להריעותא דאחוי שטרך, וכ"ה משמעות ד' רבינו יונה בסוגיין דהי' מקום לומר דבכל תשמישין שאינו מחסרו גוף קרקע אין כותבין עליהן שטר, וע"כ יש להן חזקה לאלתר, עיי"ש.

ה] **אך** הנה בד' התוס' לקמן מ"א א' מבו' דאף בתשמישין שכותבין עליהן שטר יש להן חזקה לאלתר, דהנה במתניתין התם תנן דכל חזקה שאין עמה טענה אינה חזקה כיצד אמר לו מה אתה עושה בתוך שלי והוא אומר לו שלא אמר לי אדם דבר מעולם אינה חזקה, ובגמ' שם פריך פשיטא, ומשני מהו דתימא האי גברא מיזבן זבנה לי' האי ארעא ושטרא הו"ל ואירכס, והאי דקאמר הכי סבר אי אמינא מיזבן זבנה לי האי ארעא אמרי לי אחוי שטרך וכו'.

**והתוס'** שם הקשו דמאי פריך פשיטא, הרי לעיל פריך אלא מעתה חזקה שאין עמה טענה תיהוי חזקה, וכתבו בתי' בתרא דפריך אחזקה דיום א' דמתניתין נמי איירי בה, עכ"ד.

**והגרע"א** בס' אותיות דרעק"א שם הק' ע"ד התוס', דאם פירכת הגמ' היא על חזקת תשמישין דהויא חזקה ביום א', א"כ מאי משני הש"ס ס"ד מזבן זבנה וכו' אמרינן לי אחוי שטרך, הא בחזקה דיום א' דהיינו הורדי וכשורי לא שייך אחוי שטרך, דלאו בני שטרא נינהו, עכ"ד.

**ולכאו'** מוכח מד' התוס', דס"ל דאף תשמישין שדרך לכתוב עליהן שטר יש להן חזקה לאלתר, וי"ל דס"ל דגם הורדי וכו' דרך לכתוב עליהן שטר, וכמו שדן בזה רבינו יונה בסוגיין, ועמד בזה בחי' הגר"נ לקמן כ"ח ב' אות אות י"ד.[[4]](#footnote-5)

**ויש** ללמוד כן עוד מדבריהם, דהנה בפשוטו הי' נראה, דכל הא דחזקת תשמישין הויא לאלתר, הוא רק לפ"מ דמסקינן לקמן כ"ט א' דטעמא דחזקת ג"ש הוא משום דתלת שנין מזדהר אינש בשטרי' וכו', וע"כ בתשמישין דאין כותבין עליהן שטר ולי"ב להריעותא דאחוי שטרך, הוי חזקה לאלתר, - אך לדעת הולכי אושא לקמן כ"ח א' דטעמא דחזקת ג"ש הוא דומיא דשור המועד, אשר בפשוטו היינו דקודם ג"ש ליכא לעיקר הראי' המעמידתו בידו, ואי"ז משום הריעותא דאחוי שטרך, אף חזקת תשמישין ל"ה חזקה לאלתר.[[5]](#footnote-6)

**אך** העירוני בזה, דבד' התוס' לקמן שם מבו' להדיא, דאף דפירשו למתניתין דהתם כהולכי אושא, מ"מ חזקת תשמישין הויא חזקה לאלתר, עיי"ש, והרי דאף לדעת הולכי אושא מהני חזקת תשמישין לאלתר, - ותיקשי, דלדעת הולכי אושא דאין חזקת ג"ש מיוסדת על הא דעד תלת שנין מזדהר אינש בשטרי', מ"ט עדיפא חזקת תשמישין מחזקת קרקעות.

**ובע"כ** מזה בדעת התוס', דהא דחזקת תשמישין הויא לאלתר ול"ה כחזקת קרקעות, אי"ז משום דתשמישין אין כותבין עליהן שטר ולי"ב להריעותא דאחוי שטרך, אלא טעם אחר יש בזה, וע"כ גם לדעת הולכי אושא, חלוק דין חזקת תשמישין מדין חזקת קרקעות, והויא חזקה לאלתר.

**ואמנם** צ"ב הטעם בזה, וכנ"ל, דמלבד דצ"ע דמ"ט עדיפא חזקת תשמישין מחזקת קרקעות, והויא חזקה לאלתר, גם צ"ע היאך מהניא חזקת תשמישין שכותבין עליהן שטר לאלתר, אף דיש בזה להריעותא דאחוי שטרך.

ו] **עוד** יש להעיר בזה, דהנה בפשוטו הי' נראה דעיקר מש"כ הרמב"ן ודעימי' דהא דחזקת תשמישין הויא חזקה לאלתר ול"ד לחזקת קרקעות, הוא משום דהויא חזקה בלא טענה ולי"ב להריעותא דאחוי שטרך, הוא להרמב"ן לטעמי' לקמן מ"ב א' דאף בחזקת קרקעות הויא עיקר החזקה מכח מה ששתק ולא מחה מיד, אלא דעד ג' שנים אמרינן לי' אחוי שטרך, ואשר ע"כ בחזקת תשמישין דמהניא בלא טענה ולי"ב להריעותא דאחוי שטרך, הויא חזקה לאלתר.

**אמנם** הנה בפירש"י בכתובות י"ז ב' ד"ה שני חזקה, כתב דחזקת ג"ש הוי תקנה שתיקנו חכמים למחזיקים בקרקע, משום דכולי האי לא מזדהיר איניש בשטרא, וכ"נ גם בד' רשב"ם לקמן ל"ח א' ד"ה הי', ובד' התוס' לקמן ל"ה ב' ומ' א', ואכמ"ל, - ומבו' דמדינא ל"ה חזקת קרקעות חזקה אף לאחר ג' שנים, ואף דכבר ליכא להריעותא דאחוי שטרך.

**ולפ"ז** תיקשי לדעתם דמ"ט חזקת תשמישין הויא חזקה לאלתר, הרי אף אם לי"ב להריעותא דאחוי שטרך, מ"מ מ"ט עדיפא מחזקת קרקעות דמדינא ל"ה חזקה אף בדליכא להריעותא דאחוי שטרך.[[6]](#footnote-7)

**ב**

ז] **והנה** מצינו שנחלקו הראשונים בדין ספק בחזקת תשמישין, אם מוקמינן לה בחזקת הבעלים הראשון דקרקע בחזקת בעלי' עומדת, או מוקמינן לה בחזקת המזיק.

**דהנה** הרמ"ה לקמן נ"ט א' סוף אות רע"א כתב, דבחזקת תשמישין במידי דאיכא דקפדי ואיכא דלא קפדי, הוי מחזיק ספק וכו' ובעלים ודאי דקרקע בחזקת בעלי' קיימת והעמד דבר על חזקתו, עכ"ד, ומבו' דבספק בחזקת תשמישין מוקמינן לה בחזקת הבעלים משום דקרקע בחזקת בעלי' עומדת.[[7]](#footnote-8)

**ומצינו** כן עוד בד' הרמ"ה, בהא דפליגי אמוראי לקמן נ"ח ב' בדין חזקת מרזב, ומבו' שם בד' הרמ"ה באות רס"ז דאם לא הוכרעה ההלכה בזה, ל"מ לו חזקתו, עייש"ה, ולכאו' הוא לטעמי' דבספק בחזקת תשמישין מוקמינן לה בחזקת הבעלים משום דקרקע בחזקת בעלי' עומדת.

ח] **אמנם** הנה מצינו בד' הראב"ן במכילתין שכתב בדין חזקת נטפי, דאם איכא ב' כתות המכחישות זא"ז, אמרינן אוקי תרי לבהדי תרי ואוקי נטפי כדאיתנייהו, עכ"ד, ומבו' דבספק בחזקת תשמישין, מוקמינן לה בחזקת המחזיק, ולא אמרינן דקרקע בחזקת בעלי' עומדת.

**וכ"ה** מבו' גם בד' הרא"ש לקמן בפ' חזקת סימן ע"ב, שכתב בדין חזקת מרזב, דכיון דפליגי הני אמוראי ולא איפסק הלכתא כמאן וזה החזיק במרזב אזלינן בתר המיקל, עכ"ל, וכעי"ז כתב בחי' הרשב"א שם בשם הראב"ד, ומבו' דבספק בחזקת תשמישין מוקמינן לה בחזקת המחזיק, ולא אמרינן בזה דקרקע בחזקת בעלי' עומדת, וכבר עמד ע"ז הנתיה"מ בסימן קנ"ג סקי"ג בתו"ד, עיי"ש, ועי' גם בשיעורי הגר"ש בפירקין אות קמ"ח שעמד בזה.

**וכ"ה** מבו' גם בד' הנימו"י בסוגיין שכתב בפלוגתא זו אם בעינן ג' שנים וטענה, דהדבר שקול, וע"כ אם החזיק בכשורא או בנזק כי האי, החזיק, וכי שתקינן ושבקינן לי' בחזקתי' לא עבדינן ולא מידי, אבל אי הוה מפקינן לי' מחזקתי' הוינן כמוציא מחבירו ואיך עבדינן הכי והלא הדבר הזה עלינו בספק, עכ"ד, והרי דאף דאיכא ספק אם חזקתו מועלת, הו"ל בחזקתו, והבעלים הו"ל מוציא מחבירו ועליו הראי'.[[8]](#footnote-9)

ט] **וצ"ב** בטעמא דהני קמאי דבספק בחזקת תשמישין מוקמינן לה ביד המחזיק, דמ"ש מכל ספק בקרקע דמוקמינן לה בחזקת מר"ק, - ואין לומר, דכל הא דקרקע בחזקת בעלי' עומדת הוא רק כשהספק הוא על גוף הקרקע, שהרי בב"מ ק"ב א' וק"י א' מבו' דגם כשהספק הוא על שכירות ומשכנתא, מוקמינן להקרקע בחזקת בעלי'.[[9]](#footnote-10)

**ג**

י] **והנה** בקצוה"ח סימן קנ"ג סק"ג הק' ע"ד הגאונים דחזקת תשמישין ל"ב טענה וסגי בחזקת סבלונות, דאף דשתיקה הויא מחילה, מ"מ במה קנאו להיות שלו לתשמיש זה, הרי דעת רוב קמאי דאכילת פירות ל"ה חזקה לקנות בה, - ועיי"ש שכתב דאף דאכילת פירות אינו קונה, היינו דל"מ לקנות גוף הקרקע, אף אם נתרצו הבעלים להקנות לזה לאיזה תשמיש ועשה השימוש ההוא מדעת בעלים קנאו לתשמיש זה שלא יוכל לחזור בו, - ובקצוה"ח סימן קפ"ט סק"א כתב לפ"ז, דה"נ שכירות מקום נקנית ע"י שמניח חפציו במקום זה, עיי"ש.

**אך** הנתיה"מבסימן קצ"ב סק"ו כתב, דכל הא דמהני אכילת פירות לקנות תשמיש זה, הוא רק בתשמישין, דאין לו בהן קנין גמור, אלא דמשעבד גוף הקרקע לתשמישין שעליו, וכיון דאין בו קנין הגוף אלא שעבוד בעלמא, ע"כ הוא נקנה בחזקת דהתחלת תשמישים בלבד, ולא שייך בזה כלל חזקה דנעל וגדר כיון דאין לו קנין הגוף כלל, אך בשכירות שהוא קונה גוף הקרקע לפירותיו, אי"ז נקנה ע"י תחילת השימוש, עיי"ש בדבריו.

יא] **והנה** בתשו' הריב"ש סימן תק"י כתב בדין מחילה בשכירות, דכיון שקנה השוכר את הקרקע לזמן המושכר לו בקנין גמור ובכסף, ה"ה שלו לזמן ההוא, ואינו יכול להסתלק ממנו בדיבור בלבד כי אם בקנין גמור, דשכירות מכירה ליומא הוא.

**ובשער** משפט סימן שט"ו סק"א הק' ע"ז, ממש"כ הרא"ש בפירקין סימן מ"ג בהא דפרץ את פצימיו אין לו ד' אמות, דהוא משום דהנך ד' אמות אינן קנויות לו להיות שלו לגמרי כשאר ממונו, שאין יוצא מתחת ידו עד שימכרנה או יתננה לאחר, אלא לתשמיש בעלמא הן קנויות לו כשהוא צריך להן וכיון שגילה בדעתו שאינו צריך להן פקע זכותו מינייהו, עכ"ל, והיינו משום דאמרינן דכיון דפורץ הפצימין הרי מחל זכותו, וכ"כ הריב"ש גופי' בסי' רמ"ח, וגם לענין סתימת החלון, כתבו הראשונים דהא דפקע זכותו, הוא משום מחילה, וכ"ה בתשו' הרשב"א ח"א סימן אלף רל"ג דבכל תשמישין מהני מחילה, ומבו' דבכל דבר שאין לו בו אלא תשמיש בעלמא מהני מחילה, וא"כ מ"ט בשכירות קרקע ל"מ מחילה, הרי אף בשכירות אין גוף הקרקע שלו אלא לתשמיש בעלמא, עיי"ש.

**ובברכ"ש** סימן כ"ה אות א' כתב לישב בזה, לפ"ד הנתיה"מ דחלוק הוא זכות תשמישין משכירות, דבשכירות הוי הקרקע שלו לדיורים ובתשמישין ליכא אלא שעבוד בעלמא, וע"כ הוא דבשכירות דהוי הקרקע שלו לדיורים, הו"ל ככל דבר בעין דל"מ ע"ז מחילה, ומשא"כ בתשמישין דליכא אלא שעבוד בעלמא, מהני ע"ז מחילה, עכ"ד.

יב] **והנה** אמנם מבו' לפ"ז, דלעולם בתשמישין אין לו קנין בגוף הקרקע, ואף אם עשה קנין מעליא, וע"כ מהני מחילה על תשמישין, אף בגונא שזכה בהן בתחילה בקנין, וזה צ"ב, דמ"ט לא נימא דכ"ה דבשכירות ה"ה קונה גוף הקרקע לדיורים, ה"נ בתשמיש בכה"ג דעשה קנין בגוף הקרקע, יזכה בגוף הקרקע לתשמיש זה, ומהיכ"ת נימא דבהקנאת תשמישין לעולם אין דעת הבעלים להקנות לו קנין בגוף הקרקע.

יג] **ונתבאר** הטעם בזה בד' הברכ"ש שם סוף אות א', דהרי באמת חלוק טובא זכותו השוכר בבית המושכר, מזכותו של בעל התשמיש בקרקע שהוא משתמש בו, דבשוכר בית, הרי אף בשעה שאין השוכר דר בו, אין ביד הבעלים לדור בו, והשוכר מעכב עליו, ומשא"כ בתשמישין, הדבר פשוט דבשעה שאינו משתמש בזה, יש בידו של בעה"ב להשתמש בו, ול"מ בעל התשמיש לעכבו.

**והדברים** מפורשים כן בד' הרא"ש בפירקין סימן ל"ח בדין ד' אמות בחצר, ז"ל, אלמא אינם שלו לגמרי, וחבירו משתמש שם כשהוא אינו פורק שם משאו ואין בהמתו עומדת שם, עכ"ל, והרי דבזכות תשמיש, כל שבעל התשמיש אינו משתמש בזה, יש ביד חבירו להשתמש בו, ול"מ בעל התשמיש לעכבו, ול"ד לשכירות, דאף כשאין השוכר משתמש בו, אין הבעלים משתמש בו.[[10]](#footnote-11)

יד] **וגדר** הדברים הוא כמש"כ הנתיה"מ, דבשכירות הוא קונה הקרקע לדיורים, וכיון שהקרקע היא שלו לדיורים, ע"כ אף בשעה שאינו דר בה, אין ביד בעה"ב לדור בה, שהרי אינה שלו כלל לדיורים, אלא של השוכר,[[11]](#footnote-12) - ומשא"כ בתשמישין דאינו קונה את גוף הקרקע כלל, ואין לו אלא שעבוד על קרקעו של חבירו להשתמש בה, וכשהוא משתמש בה, אינו משתמש בשלו, אלא בשל חבירו, הרי דכל שאינו משתמש בה, ביד הבעלים להשתמש בה, שהרי הוי הקרקע שלו לכל דבר, ואף דיש לחבירו שעבוד עליו להשתמש בה, מ"מ כל שאינו נוטל את שעבודו, אין בידו למנעו מלהשתמש בה.[[12]](#footnote-13)

טו] **ולפ"ז** הרי דזה עצמו הוי הטעם להך מילתא דבתשמישין לעולם אין לו קנין בגוף הקרקע, אלא שעבוד בעלמא, דכיון דודאי דאין דעת הבעלים להפקיע את זכותו במקום זה כשאין חבירו משתמש בה, ע"כ אין המקבל זוכה בגוף הקרקע, דאם הי' זוכה בגוף הקרקע לתשמיש, הי' בידו לעכב את הבעלים מלהשתמש בה אף כשהוא אינו משתמש, אלא בשעבוד בעלמא.

**ד**

טז] **ולפ"ז** נראה, דזהו טעמא דהני קמאי דס"ל דבספק בחזקת תשמישין הו"ל בחזקת המחזיק, ולא אמרינן בזה דקרקע בחזקת בעלי' עומדת.

**והטעם** בזה, דהנה הא דקרקע בחזקת בעלי' עומדת, ול"ד למטלטלין דהוו בחזקת המחזיק בהן, כתב רשב"ם לקמן ק"ה ב' דהוא משום דקרקע אינה נגזלת, ובפשוטו היינו דבקרקע ל"ש תפיסה, ולעולם רואים אותה ביד המר"ק, ומשא"כ במטלטלין דיש בהן תפיסה והם ביד המחזיק, לא מוקמינן להו בחזקת המר"ק.

**ולפ"ז** י"ל, דמה"ט כ"ז הוא כשהדו"ד הוא על גוף הקרקע, או אף על שכירות שהוא קנין בגוף הקרקע, דכיון דלא שייכא תפיסה בקרקע, ע"כ מוקמינן לה בחזקת המר"ק, ומשא"כ בתשמישין דאין הדו"ד על גוף הקרקע, אלא על זכות ושעבוד התשמיש, הרי דכיון דכבר הוא משתמש בו תשמיש קבוע, חשבינן דהוא תפוס בשימוש זה, וע"כ לא מוקמינן לה בחזקת המר"ק.[[13]](#footnote-14)

**ומד'** הגרב"ד בסימן כ"ד מבו' טעם אחר בזה, וכ"ה בחו"ש הגרב"ד סימן ז', דכיון דבתשמישין אינו מוציא כלל את הקרקע מהבעלים, ואין לו אלא שעבוד על הקרקע, ע"כ ליכא בזה לדינא דקרקע בחזקת בעלי' עומדת, ומוקמינן לה בחזקת המחזיק בה.[[14]](#footnote-15)

יז] **ויש** להוסיף בענין זה, דהנה הרשב"א לקמן כ"ח ב' כתב בטעם הא דתשמישין נקנין במחילה, ויכול הוא למחול לו שלא יסלקם משם, הוא משום דאי"ז כנותן קרקע, אלא כמוחל על השעבודים, עכ"ד, והדברים צ"ב רב.

**אך** למש"נ מד' הרשב"א לקמן נ"ח ב' דבספק בחזקת תשמישין מוקמינן לה בחזקת המחזיק, ומבו' לפ"ז דבתשמישין לא אמרינן דקרקע בחזקת בעלי' עומדת, אלא הו"ל בחזקת המחזיק, יש מקום לומר דמה"ט הוא דמהני בהו מחילה, וזה למש"כ הרשב"א בתשו' החדשות סימן שכ"א הובא בב"י סימן רמ"א, דבמטלטלין דאית בהו תפיסה, מהני מחילה, ורק בקרקע דלי"ב תפיסה, ל"מ מחילה, וזה מתישב למש"כ הש"ך בסימן רמ"א סק"ה בדעת הרשב"א, אך אין הדבר מוסכם, ואכמ"ל, וצ"ע.[[15]](#footnote-16)

**ה**

יח] **ולפ"ז** יש מקום לפרש דעת התוס' ודעימייהו, דחזקת תשמישין הויא לאלתר, אף בתשמישין שכותבין עליהן שטר, ול"ה כקרקעות שאין להן חזקה אלא בג' שנים.

**דהנה** בטעם הא דבקרקע ליכא חזקה לאלתר, ול"ד למטלטלין דאמרינן חזקה כל מה שתחת יד אדם שלו, אף לס"ד לקמן כ"ח א', דאי"ז משום אחוי שטרך, כתב הריטב"א לקמן כ"ח א', דהוא משום דבקרקע אין תפיסתן ראי' מפני שהוא דבר שאדם יכול להכנס לתוכו, ומשא"כ במטלטלין דאיכא ראי' מתפיסתן, וכ"ה מבו' בתשו' מהרי"ט חו"מ סימן ל' ובלבוש סימן ק"מ ס"א.

**אמנם** הנה כבר הביאו מד' התוס' לקמן ל"ג ב' ד"ה ואי טעין, דמבו' בדבריהם דטעם החילוק בזה בין קרקע למטלטלין, הוא משום דקרקע לית בה תפיסה ובחזקת בעלי' עומדת, ומטלטלין עומדין בחזקת מי שהם ברשותו, עיי"ש, - וכ"ה להדיא בד' הגר"א בסימן ק"מ סק"א, עיי"ש שהביא על מש"כ בשו"ע שם דקרקע בחזקת בעלי' עומדת וכל שבא אחר והחזיק בה שלא כדין חזקת ג"ש מוציאין אותה מידו, למש"א בב"מ ק"ב וק"י דקרקע בחזקת בעלי' עומדת, ולהדיא דהא דבקרקע ל"מ חזקה לאלתר ול"ה כמטלטלין, הוא משום דקרקע אין בה תפיסה ובחזקת בעלי' עומדת.

יט] **ולפ"ז** י"ל, דמה"ט הוא דס"ל להתוס' דחזקת תשמישין הויא לאלתר אף בתשמישין שכותבין עליהן שטר, ול"ד לקרקע דאין לה חזקה אלא בג' שנים, - דהתוס' לטעמייהו דדהא דקרקע אין לה חזקה אלא בג"ש ול"ה כמטלטלין דחזקה כל מה שתח"י אדם שלו, הוא משום דבקרקע ליכא תפיסה ובחזקת בעלי' עומדת, וע"כ בתשמישין דאינם עומדין בחזקת בעליהן, לדעת רוב קמאי, שפיר יש להן חזקה לאלתר.

**ואמנם** פשוט דכ"ז הוא משום שראו הבעלים ושתקו ואיכא ראי' מדלא מיחו, ול"ד למטלטלין דיש להן חזקה אף כשלא ראו הבעלים, דשאני מטלטלין דאיכא הוכחה מתפיסתן, וע"כ חזינן להמחזיק בהן כמחזיק בתורת בעלים, והו"ל בחזקתו, אך בתשמישין דליכא הוכחה מתפיסתן, הרי דכל הא דחזינן להמחזיק בהן כמחזיק בתורת בעלים, הוא רק משום דאיכא ראי' ממה שלא מיחו הבעלים, ועי"ז הו"ל בחזקתו, ואלמלי כן הו"ל כגודרות שאין להן חזקה, אף שהן ברשותו, דכיון שאין הוכחה מתפיסתו, חזינן להו בחזקת הבעלים הראשונים.

כ] **ולפ"ז** מתבאר גם עיקר הא דתשמישין יש להן חזקה לאלתר, אף להני קמאי דחזקת ג"ש בקרקעות אינה אלא מתקנ"ח, דדוקא בקרקע דבחזקת בעלי' עומדת, ל"מ מדינא חזקה אף לאחר ג"ש, אך בתשמישין שהן עומדין בחזקת המחזיק בהן, שפיר יש להן חזקה לאלתר, דומיא דמטלטלין.

**ו**

כא] **ולפ"ז** נראה, דמה"ט נמי הוא דמהני חזקת תשמישין לאלתר, ואף דאיכא ריעותא דאחוי שטרך, דהנה בקצוה"ח סימן קל"ה סק"ב הק', במש"א לקמן ל"ו א' דעבד קטן יש לו חזקה לאלתר, דמ"ט יש לו חזקה, אף דעבדים בני שטרא נינהו, ולימא לי' אחוי שטרך, עיי"ש.

**ובברכ"ש** סימן כ"ו כתב לישב, דבמטלטלין דיש בהן תפיסה ממש, לא שייך טענת אחוי שטרך, ורק בחזקת ג"ש דבא לטעון לקוח מכח ראי' של אכילה, בזה איכא ריעותא דאחוי שטרך ומבטלת ראי' של אכילה וממילא נשאר בחזקת מר"ק, אבל בטוען מכח תפיסה, לא ריעא תפיסה בשביל טענת אחוי שטרך, עיי"ש.[[16]](#footnote-17)

**וכבר** הוכיחו כן, מהא דלדעת הולכי אושא, איכא חזקה אחר ג' אכילות, אף דאיכא להריעותא דאחוי שטרך, אך למש"כ הר"ן לקמן ל"ו ב' דלהולכי אושא אינו שומר שטרו אחר ג' אכילות, וכ"ה מבו' גם בד' הרמב"ן לקמן כ"ח ב', אין להביא משם, ואכמ"ל.

**וכ"ה** מבו' מד' הגר"א שהבאנו לעיל סקי"ח, שכתב דהא דבקרקע ל"מ חזקה לאלתר, הוא משום דקרקע בחזקת בעלי' עומדת, ומבו' דאלמלי ה"ט דבחזקת בעלי' עומדת, הי' מהני בה חזקה לאלתר, אף דאיכא להריעותא דאחוי שטרך, והרי דכל דהו"ל בחזקתו מכח תפיסה, ל"מ בזה הריעותא דאחוי שטרך.

**ולפ"ז** נמצא, דלמש"נ בדעת התוס' דהא דחזקת תשמישין הויא לאלתר, הוא משום דהויין בחזקת המחזיק ולי"ב לדינא דבחזקת בעלי' עומדת, הרי דע"כ שפיר מהניא חזקתן, אף בגונא דאיכא להריעותא דאחוי שטרך.

כא] **ואמנם** הנה מד' הרשב"ם דס"ל דתשמישין גדולים שכותבין עליהן שטר אין להן חזקה עד ג"ש, מבו' דפליג ע"ז, וס"ל דאף חזקת תשמישין ל"מ במקום דאיכא להריעותא דאחוי שטרך, וע"כ כל הא דמהניא חזקת תשמישין לאלתר, הוא רק בתשמישין קטנים שאין כותבין עליהן שטר וליכא להריעותא דאחוי שטרך.

**והנה** אמנם נראה, דמודה הרשב"ם ליסוד הדברים דתשמישין הו"ל בחזקת המחזיק בהן, ומה"ט הוא דמהניא בהו חזקה לאלתר, ול"ה כקרקעות דאף לאחר ג"ש ל"מ בהו חזקה אלא מתקנ"ח, כאשר כן נראה מד' הרשב"ם לקמן ל"ח א' ד"ה הי'.

**והא** דס"ל דכל דאיכא בהו להריעותא דאחוי שטרך ל"מ חזקתו, נראה דאזיל לטעמי' שכתב לקמן מ"ב א', דהא דבמטלטלין איכא חזקה לאלתר, הוא משום דסתם הלוקח מטלטלין מחבירו בלא עדים הוא קונה ובלא שטר, ומבו' דאם הי' הדרך ליקח מטלטלין בשטר, ל"ה חזקתו מועלת, והרי דאף חזקת מטלטלין ל"מ במקום דאיכא להריעותא דאחוי שטרך, וע"כ ה"נ חזקת תשמישין אינה מועלת בתשמישין גדולים שכותבין עליהן שטר ואית בהו להריעותא דאחוי שטרך.

כב] **ולפ"ד** רשב"ם דאף חזקת מטלטלין אינה מועלת במקום דאיכא להריעותא דאחוי שטרך, הדר תיקשי מהא דעבד קטן יש לו חזקה לאלתר, ולא אמרינן לי' אחוי שטרך.

**ושמא** י"ל בזה, דאף דעבדים בני שטרא נינהו, מ"מ כיון שהלוקח לוקחם עמו, הוו ככל מטלטלין דאין דרך לכתוב עליהן שטר,[[17]](#footnote-18) וע"כ הו"ל כתשמישים קטנים, דאף דבני שטרא נינהו, מ"מ כיון שאין דרך לכתוב עליהן שטר, לי"ב להריעותא דאחוי שטרך, וצ"ע.

1. וכ"ה משמעות ד' הראב"ן במכילתין, דמדמה הא דחזקת תשמישין הויא חזקה לאלתר, למה שאמרו לקמן ל"ה ב' דאי דלי לי' צנא דפירי לאלתר הוי חזקה, עיי"ש, וכ"נ גם בתשו' ר"ת שהביא הבעה"ע אות מודעא מ"ה ב', - ושמא יש ליתן טעם בזה, דבחזקת תשמישין שעיקר עשייתו הוא בתוך שלו, הוא חושש טפי שיסברו שנתן לו רשות ע"ז, או דכיון דהוא עושה בתוך שלו, ע"כ אחר שנקבע שם הוא קשה לסלקו, וע"כ הוא מוחה מיד, וזה ע"ד מש"כ הדרישה בסימן קנ"ז סק"ל בטעם מש"כ הראשונים דאף אם חזקת תשמישין בעיא ג"ש, מ"מ בגוונא דמתניתין דהגבי' א' מן השותפין למעלה מד' אמות וכו', לאלתר הוי חזקה, עיי"ש.

   שוב הראוני בד' הראב"ן בריש מכילתין, דמבו' דגם בחזקת קרקעות, כל שהחזיק בפניו הוי חזקה לאלתר, וכל הא דלא קי"ל כר' ישמעאל הוא דל"מ חזקה זו בלא טענה, וכ"ה מבו' גם בד' הראב"ן בדף מ"א א', עיי"ש, ולפ"ז באמת לא עדיף חזקת תשמישין מחזקת קרקעות, ולפ"ז צ"ל דמש"כ הראב"ן בתו"ד לפרש למתניתין דלקמן נ"ז א' דאלו דברים שיש להן חזקה של ג' שנים שפירשנו כבר, ואלו שמפרש והולך אין להן חזקת ג"ש אלא לאלתר הוי חזקה בפניו אם יש לו טענה, לאו היינו דבקרקעות ל"מ חזקה זו דלאלתר בפניו, אלא היינו דבתשמישין ל"מ חזקת ג"ש, וכל שהחזיק שלא בפניו אין לו חזקה אף אחר ג"ש, וצ"ע, אך צ"ע דממה שאמרו דדלי לי' צנא דפירי לאלתר הוי חזקה, מבו' דאם לא דלי לי' צנא דפירי, ל"ה חזקה לאלתר, אף שהחזיק בפניו, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-2)
2. אך באמת אי נימא דבחזקת תשמישין איכא ראי' טפי, י"ל דע"כ ל"מ בזה הריעותא דאחוי שטרך, וכן משמע בד' ר"ת בתשו' שהביא הבעה"ע אות מודעא מ"ה ב', דמה"ט הוא דבכשורא דמטללתא מהני חזקה בל' יום ולא אמרינן לי' אחוי שטרך, עיי"ש, ואכמ"ל.

   ובד' הבעה"ע בהמשך דבריו שם מבו', דהא דבחזקה דסתימת אורו לאלתר ובדלי לי' צנא דפירי, לא אמרינן לי' אחוי שטרך, הוא משום דכל דאיכא לראיות אלו, תו לא מזדהר בשטרא, דהוא סומך שכבר לא יערערו עליו, וכ"ה בחי' הרשב"א לקמן נ' ב', עיי"ש. [↑](#footnote-ref-3)
3. ואמנם בדבריו שם נראה להדיא דכל הא דמהניא חזקת תשמישין לאלתר, הוא רק כשהחזיק בפניו, אך כל שהחזיק שלא בפניו ל"מ, - ולמש"נ לעיל סק"א בהערה בדעתו, הוא מתפרש היטב, שהרי לדעתו הא דחזקת תשמישין מהניא לאלתר, הוא דומיא דהא דחזקת קרקעות מהניא לאלתר היכא שהחזיק בפניו, וע"כ ל"מ החזקה אלא בפניו. [↑](#footnote-ref-4)
4. אך יש להעיר ע"ז מד' התוס' לקמן נ"ט א', דבחזקה דזיז בעינן ג' שנים, והרי דמודו לד' רשב"ם דבתשמישין גדולים שדרך לכתוב עליהן שטר בעינן ג' שנים, - ושמא י"ל דד' התוס' שם לא אתיין כדבריהם בדף מ"א א', אלא אתיין כדבריהם בדף כ"ג א' שכתבו דחזקת תשמישין בעיא ג' שנים, וגם בדבריהם בסוגיין נראה שהביאו ב' הדעות בזה, דבתחילה הביאו פי' ר"ת, דלדעתו לעולם בעינן ג' שנים, ואח"כ הביאו ד' רשב"ם דכל חזקות דשמעתין ל"ב ג' שנים, וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-5)
5. ושמא יש מקום לדון, דגם לדעת הולכי אושא, הא דל"מ חזקת קרקעות לאלתר מכח הראי' מדלא מיחה, הוא משום הריעותא דאחוי שטרך, וע"כ הוא דבעינן ג"ש דומיא דשור המועד, וע"ז ל"מ הריעותא דאחוי שטרך, ולפ"ז י"ל דבחזקת תשמישין דליכא להריעותא דאחוי שטרך, הוי חזקה לאלתר, ושוב הראוני כן בחי' הגר"נ לקמן כ"ח א' אות ח', - אך הנה בד' הריטב"א לקמן כ"ח א' מבו' דהא דלהולכי אושא מדינא ל"מ החזקה לאלתר, אי"ז משום הריעותא דאחוי שטרך, אלא משום דליכא הוכחה מתפיסתו, עיי"ש, ולפ"ז בדין דגם חזקת תשמישין לא תועיל לאלתר. [↑](#footnote-ref-6)
6. ושמא יש מקום לומר, דאף הא דחזקת תשמישין הויא חזקה לאלתר, הוא מתקנ"ח, וכיון דבתשמישין אין כותבין עליהן שטר, ע"כ תיקנו חכמים שתהא להן חזקה לאלתר, - אך זה מתישב רק לדעת רשב"ם ודעימי' דחזקת תשמישין בעיא טענה, דלדעת הסוברים דהויא חזקה בלא טענה, אין מקום כלל לומר דהויא החזקה מתקנ"ח, ודו"ק. [↑](#footnote-ref-7)
7. וכן נקט בנתיה"מ סימן קנ"ג סקי"ד, עיי"ש, ואך דהנתיה"מ כתב דכ"ז הוא בחזקת תשמישין, אך בחזקת נזיקין שהוא עושה בתוך שלו, מוקמינן לה בחזקתי', אך בד' הרמ"ה שם מבו' דאף בספק בחזקת נזיקין אמרינן דקרקע בחזקת בעלי' עומדת, ואכמ"ל. [↑](#footnote-ref-8)
8. והנה אמנם בשיעורי הגר"ש אות קמ"ז כתב לפרש ד' הנימו"י בע"א, דאי"ז מדינא דהמע"ה, אך בד' הסמ"ע סימן קנ"ג סקל"ב והט"ז סימן קנ"ה סל"ה נראה שפירשו ד' הנימו"י דהוא מדינא דהמע"ה, עיי"ש, וכ"ה להדיא בתשו' מהרח"ש ח"א סימן מ"ו ד"ה אמנם כבר כתבתי, ובגל' הגרע"א חו"מ סימן ס"ה סכ"ג, - והגרע"א שם עמד ע"ז דזה שלא כד' הרשב"א בתשו' ח"ו סימן ה', דבספק מחילה, אמרינן דכיון שהלוה לא פרע כלום משלו, אלא המלוה משלו הוא מוחל, ע"כ חשיב הלוה כבעל השטר דידו על התחתונה, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-9)
9. ועי' סמ"ע בסימן קנ"ג סקל"ב דבחזקת תשמישין שמשתמש בשל חבירו הוי הבעלים מוחזק, אך ל"ש בזה דינא דהמע"ה, דל"ה מוציא מחבירו, - ועי' נתיה"מ בחידושים סקכ"ו דהיינו דכיון שכבר עשה אינו ברור מי הוא המוציא, וצ"ב. [↑](#footnote-ref-10)
10. וכבר עמד בזה השער משפט שם, דיש מקום לומר דמה"ט הוא דחלוק דין שכירות דל"מ בה מחילה, מדין תשמישין דמהני בהו מחילה, עיי"ש בדבריו, וזה מתפרש ע"פ הנ"ל. [↑](#footnote-ref-11)
11. ואמנם באמת נראה, דאף אם איכא גונא דשכירות דאינו קונה לגוף הקרקע, ולית לי' אלא שעבוד בעלמא, עי' בקובה"ע סימן נ"ג סק"י דבלא הקדים שכרו אינו זוכה בגוף כלל, ואי"ז אלא שעבוד בעלמא, ואכמ"ל, ג"כ יכול הוא לעכב את הבעלים להשתמש אף כשהוא עצמו אינו משתמש בה, והיינו משום דג"ז הוי בכלל שעבודו, - ועיקר דברינו הם להיפך, דבתשמישין דכל זכותו הוא רק כשהוא בא להשתמש בה, בע"כ דאין לו קנין בגוף כלל, ואי"ז אלא שעבוד בעלמא. [↑](#footnote-ref-12)
12. ויש להוסיף עוד, דבגונא שיש לראובן זכות תשמיש בחצירו של שמעון, ואין שניהם משתמשין בה, ובא לוי להשתמש בה, נראה פשוט דאין ביד ראובן לעכבו, אם אינו בא להשתמש בה, ויש ביד שמעון לעכבו, - דכיון דגוף הקרקע היא של שמעון, הרי הגם דיש לראובן שעבוד עלי' להשתמש בה, מ"מ כל שאינו נוטל את שעבודו, הו"ל ברשות שמעון, וע"כ הוי ביד שמעון לעכב את לוי מלהשתמש בה. [↑](#footnote-ref-13)
13. ואמנם כ"ז הוא משום דהו"ל תשמיש קבוע, וע"כ חשיב דכבר הוי כל שעבוד התשמיש ברשותו, אך בתשמיש המתחדש, הרי דאף דהוא תפוס בהתשמיש דשעה זו, אינו תפוס בהתשמיש של אח"כ, - ומה"ט בספק בשכירות, אף בגונא דאין לו קנין בגוף הקרקע, אלא שעבוד לתשמיש, נימא דקרקע בחזקת בעלי' עומדת, אך בגונא שיהא שכירות על תשמיש קבוע, בגונא דאין לו קנין בגוף הקרקע, י"ל דאה"נ לא אמרינן בזה קרקע בחזקת בעלי' עומדת. [↑](#footnote-ref-14)
14. ואמנם בד' הגרב"ד שם מבו', דכל מה שנעשה מוחזק בה, הוא משום דיש לו ראי', אך כל דאין לו ראי', אי"ז בחזקתו כלל, ולפ"ז י"ל דבספק בחזקת תשמישין, לא מוקמינן לה בחזקתו, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-15)
15. ולפ"ז פשוט דל"מ המחילה, אלא אחר שהניח את הקורות, והוא מוחל לו שלא לסלקם, וכל' הרשב"א, אך קודם שהניח את הקורות ל"מ המחילה, ועי' ברכ"ש סימן כ"ה סק"ב שנסתפק בזה.

    עוד יש להוסיף, דלדרך זו צריך לדחוק, דמש"כ הרשב"א לקמן שם דבפירות מהני מחילה אחר "שאכל" את הפירות וחזר על האוכל לחוב בעלמא, אין המכוון דהוא רק אחר שכילה את הפירות וכבר אינם בעולם, אלא המכוון הוא אחר שלקח את הפירות לעצמו, וזה כמו שאמרו בב"מ ס"ו ב' דאי שמיט "ואכיל" לא מפקינן מיני', ולד' הרשב"א בתשו' שם היינו אף כשהם בעולם, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-16)
16. ומשה"ק ע"ז הברכ"ש שם מההיא דלקמן ל"ג ב' דאף בפירות כל הא דנאמן הוא משום דשטרא לפירא לא עבדי אינשי, לכאו' י"ל למש"כ התוס' שם דהא דבעינן התם לה"ט דלא חציף וכו', ולא אתינן עלה משום חזקת מטלטלין, הוא משום דאיירי שלקטם והניחם ברשות שאינה שלו, עיי"ש, - ועכ"פ כיון דהתם איירי בגוונא דליכא חזקת מטלטלין, וכל הא דנאמן הוא משום דלא חציף וכו', ע"כ אם הי' בזה להריעותא דאחוי שטרך ל"ה נאמן, אך שפיר י"ל דכל דאיכא חזקת מטלטלין, ה"ז מועיל אף בדאיכא להריעותא דאחוי שטרך. [↑](#footnote-ref-17)
17. וסמך לדבר, ממש"כ רשב"ם לקמן ל"ו א' דגודרות יש להן חזקה לאחר ג"ש, והרמ"ה שם אות ע"ה נחלק ע"ז, דרק בעבדים שכותבין עיהן שטר יש להן חזקה לאחר ג"ש, ומשא"כ בגודרות, - ובדעת רשב"ם שלמד דין גודרות מדין עבדים, י"ל דהוא משום דס"ל דגם בעבד אין דרך לכתוב עליו שטר, ואפ"ה יש לו חזקה בג' שנים, וה"נ בגודרות. [↑](#footnote-ref-18)