74 עיסקא ג
קטגוריות: ש_ס / לב בבא מציעא / איזהו נשך / רבית - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים

יום ועש"ק וישלח ט"ו כסליו תשס"ט

**א**

א] ב"מ דס"ח:, אמר רבא וכו', מה נפשך אי פלגא באגר תרי תילתי בהפסד, ופירש"י, ז"ל, אי פלגא יקבל הנותן באגרא, יקבל עליו אחריות ההפסד יותר ממחצית כגון תרי תילתי, דהשתא ליכא רבית, דהשתא ליכא אלא תילתא מלוה דלא קיבל עלי' רב עיליש אלא תילתא באחריותו, וקשקיל פלגא באגרא, והוה מאי דשקיל באגרא טפי מתילתא שכר עמלו לטרוח שהוא עוסק בב' שלישי פקדון, עכ"ל, וכעי"ז כתבו בפסקי ריא"ז בסוגיין ובקונט' הראיות לקמן דק"ד: ובסמ"ג עשין פ"ב.

ומבו' בד' רש"י ודעימי', דכל דהוי פלגא באגר ותרי תילתי בהפסד, היינו דחלק הפיקדון הוא ב' שליש וחלק המלוה הוא שליש, וע"כ מה שהוא נוטל יותר על חלקו בריוח, הוי זה שכר עמלו.

ב] וכן נ' ללמוד גם מד' התוס' לקמן דק"ד:, ז"ל, האי עיסקא פלגא מלוה ופלגא פקדון, ממתני' דאיזהו נשך דאין מושיבין חנוני למחצית שכר אא"כ נותן כו' לא שמעינן דהוה פלגא מלוה ופלגא פקדון, דהו"א דטפי מפלגא פקדון הוי ואפ"ה בעי שכר עמלו כיון דליכא תרי תילתי פקדון, עכ"ל.

והנה הרי מש"כ התוס' דאם הוי תרי תילתי פיקדון ל"ה בעי' ליתן שכר עמלו, למדו כן ממש"א רבא דאי פלגא באגר תרי תילתי בהפסד, ומבו' לפ"ז להדיא בדבריהם, דכל דהוי תרי תילתי בהפסד הוי תרי תילתי פיקדון, ומה שנוטל מחצה באגר הוי לשכר עמלו, וזהו שלמדו מזה דה"נ אם הי' דין עיסקא דתילתא מלוה ותרי תילתא פיקדון, הי' מותר להושיב חנוני למחצית שכר.

וכן נ' גם מד' הראב"ד שהובא בשטמ"ק ובמיוחס לריטב"א לקמן דק"ד:, וכמו שיתבאר בעזה"י לקמן סקט"ז, ועי' להלן סקי"ב ואילך מש"נ בדעת הרמב"ן בזה.

ג] אמנם בד' הרמב"ם מבו' לא כן, אלא אף כד נוטל הנותן תרי תילתי בהפסד, הוי מחצה מלוה ומחצה פיקדון, והא דאינו חייב בהפסד אלא שליש הוא בשכר עמלו.

ומצינו כן בד' הרמב"ם בכ"ד, חדא במש"כ בפ"ו משלוחין ה"ג, ז"ל, ועוד תקנו חכמים שכל הנותן מעות לחבירו להתעסק בהן וכו' שיהי' שכר המתעסק באותו חצי של פקדון שליש ריוח הפקדון שהוא שתות ריוח כל הממון, לפיכך אם הרויחו יטול המתעסק שני שלישי הריוח וכו', ואם פחתו יפסיד המתעסק שליש הפחת שהרי הוא חייב בחצי הפחת מפני שחצי המעות מלוה ויש לו שתות בשכרו באותו החצי של פקדון, ונמצא שנשאר עליו מן הפחת שלישו ובעל המעות יפסיד שני שלישי הפחת, עכ"ל, והרי להדיא דהא דתרי תילתי בהפסד היינו דהוי מחצה מלוה ומחצה פיקדון, ואך דכיון דיש לו שתות בשכרו, הוא דאינו מפסיד אלא שליש.

ולדעת הרדב"ז ודעימי' דמכוון ד' הרמב"ם הוא דיש לו גם ב' שליש בריוח וגם שליש בהפסד, הרי ודאי דכ"ז הוא רק משום דהוי מחצה מלוה ומחצה פיקדון, ויש לו שכר שתות בין בצד הריוח ובין בצד ההפסד, וגם לדעת הגר"א דהברירה ביד המתעסק, נמי מסתברא מילתא דאם להצד דפלגא באגר ותרי תילתי בהפסד הוי הפיקדון ב' שליש והמלוה שליש, ל"ה מצי לקבוע לבסוף חלק הפיקדון וחלק המלוה, ורק משום דגם להצד דפלגא באגר ותרי תילתי בהפסד הוי פלגא מלוה ופלגא פיקדון, ואך דמצי לקבל שכרו בצד הריוח וליטול ב' תילתי באגר, ומצי לקבל שכרו בצד ההפסד שיהא על הנותן תרי תילתי בהפסד, ובזה שפיר אמרינן דהברירה ביד המתעסק.

עוד מצינו כן בד' הרמב"ם שם ה"ה, דמפורש בדבריו דהיכא שהתנו על הריוח לחודי', ה"ז קובע את חלק ההלואה, וה"ה נוטל שכרו בהפסד, עיי"ש.

וגדולה מזו מבו' בד' הרמב"ם שם לדעת רבותיו, דהא דנוטל שכרו בהפסד, לאו היינו דנוטל שכרו במה שמנכין לו מאחריותו על ההפסד, וכאשר כ"ה משמעות ל' רשב"ם שהבאנו להלן סק"ה, אלא היינו דשכרו הוא דכל שיהא הפסד ה"ה מתחייב ליתן לו שליש מהפסד הפיקדון, וע"כ ס"ל דלדעתם אם הפסד המלוה הוא פחות משליש הפסד הפיקדון, צריך ליתן לו מביתו, עיי"ש, ונ' ברור לפ"ז, דלו יצויר שיופסד חלק הפיקדון ולא יופסד חלק המלוה, יהא חייב ליתן לו שליש מהפסד הפיקדון מביתו, ומאידך אם יופסד חלק המלוה ולא יופסד חלק הפיקדון, יהא חייב המקבל בכל ההפסד.

ובזה מת' היטב הא דס"ל דאין ההפסד קובע חלק ההלואה, שהרי באמת הוא חייב בהפסד כשיעור חלקו בריוח, ואך דכל שהי' הפסד מתחייב הנותן ליתן לו שליש הפסד הפיקדון, וי"ל דגם לדעת הרמב"ם דבהפסד מפסיד ב' שלישי החלק שהי' מרויח, ג"כ היינו דעיקר חיובו הוא לשלם ההפסד כשיעור חלקו בריוח, ואך דכל שהי' הפסד מתחייב הנותן לו כשיעור שליש חלק המלוה, ועי' בסו"ד הכס"מ פ"ו משלוחין ה"ה, וצ"ע בזה, ודו"ק.

עוד מצינו כן בד' הרמב"ם שם פ"ז ה"א, ז"ל, הנותן מעות לחבירו וכו' ונאבד הממון וכו', ויראה לי שהוא משלם מחצה שהוא בתורת מלוה, וזה שאמרו חכמים משלם שליש בהפסד בשלא הגיע ההפסד ליטול בעל המעות פחות מחצי ממונו וכו', ולמה אני אומר שאין פוחתין לו כאן כנגד שכרו שנתעסק בפקדון שהרי אבד כל החצי של פקדון ולא נשאר כאן פקדון כלל שנאמר אם לא יטול שכרו יראה כרבית שהרי חצי המלוה בלבד נוטל, וכן אם התנו שיטול המתעסק רביע השכר ואבד הממון כולו משלם הרביע כולו שהוא בתורת מלוה וכו', עכ"ל, וכל דבריו הם לטעמי' דבתרי תילתי בהפסד הוי מחצה מלוה, וכן כשפסקו רביע בשכר דדינא הוא דשתות בהפסד הוי רביע מלוה, וז"פ.

ויש להוסיף, דלדעת הסוברים דבתרי תילתי בהפסד הוי תרי תילתי פיקדון, נ' דמלבד דלא משכח"ל לדינא דהרמב"ם דלא ישאר פיקדון כלל, ודו"ק, גם אף לו הי' משכח"ל גוונא דלא ישאר פיקדון כלל, ג"כ הי' דינו דאינו משלם אלא תילתא בהפסד, דכל ד' הרמב"ם דכשאבד כל חלק הפיקדון משלם המתעסק חצי ההפסד, הוא רק לטעמי' דמן הדין יש לו לשלם כל חצי ההפסד, ואך שהוא נוטל שכרו במה שאינו משלם אלא שליש, וע"כ כל שאבד חלק הפיקדון דאין לו ליטול שכרו, ה"ה משלם כל חצי ההפסד, אך לדעת הסוברים דהא דאינו משלם אלא שליש ההפסד, הוא משום דנקבע דזהו חלק המלוה, ל"ש למימר דמשום שאבד לבסוף חלק הפיקדון, ישתנה עיקר דין העיסקא, ונדון דחצי מן העיסקא הוי מלוה, וז"ב.

ד] וכ"ה מבו' גם בס' הלכות פסוקות לרבינו יהודאי גאון הל' רבית, דהביא להא דעיסקא פלגא מלוה ופלגא פיקדון, וכתב עלה, ז"ל, וכד משלם אי פסידא עיסקא לא דרי לוה אלא תילתא זיאנא ואם רווח שקיל פלגא מן רוחא, דההוא דביני וביני הוי לשכר עמלו ומזונו כ"ה דלא מיחזי כריבית, עכ"ל, וכ"ה בבה"ג הל' רבית, והרי דאף דאין משלם הלוה בהפסד אלא שליש, מ"מ הוי פלגא מלוה.

ובאמת נ', דעיקר הא דס"ל דבעיסקא סתם הוי פלגא באגר ותרי תילתי בהפסד, אשר כ"ה גם דעת הרמב"ם בפיהמ"ש, וכ"ה מבו' בשו"ת מהר"ם מר"ב ד"פ סימן תתצ"ה, וכן מ' בבעה"ע הל' קבלנות, וכן מ' בפי' רבינו ברוך לקמן דק"ד:, הוא רק לטעמייהו דס"ל דאף דתרי תילתי בהפסד מ"מ הוי פלגא מלוה, דלדעת רש"י ודעימי' דכל דתרי תילתי בהפסד הוי תרי תילתי פיקדון, א"כ הרי ודאי דבעיסקא סתם אין הדין דפלגא באגר ותרי תילתי בהפסד, שהרי דינא דעיסקא הוא דפלגא מלוה ופלגא פיקדון, וכמו שעמד ע"ז הרמב"ן לקמן דק"ד:, ואך אינהו לטעמייהו דס"ל דאף בדהוי תרי תילתי באגר הוי זה פלגא מלוה, שפיר י"ל דדין עיסקא סתם הוא פלגא באגר ותרי תילתי בהפסד.

אך אי"ז מוכרע, דמצינו בחי' תלמיד הרשב"א לקמן דק"ד: שכתב לדעת הראב"ד, דמש"א דעיסקא פלגא מלוה ופלגא פיקדון, היינו רק בשפירש שנותן לו שכר כפועל בטל, אך בסתמא ל"ה פלגא מלוה ופלגא פיקדון, אלא אי בעי הוי פלגא באגר ותרי תילתי בהפסד, עיי"ש, וכן מ' גם מל' הראב"ד בשטמ"ק שם, ומל' הראב"ד שהביא בחי' הרמב"ן שם, ועי' גם בקונט' הראיות להריא"ז לקמן דק"ד: שמבו' כן בדבריו, והיינו לטעמי' דס"ל דהתקנה דפלגא מלוה ופלגא פיקדון היא בשעשו העיסקא למחצית שכר, ואכמ"ל.

ה] וכ"ה מבו' גם בפי' רשב"ם ב"ב ד"ע:, ז"ל, דאמרי נהרדעי וכו' האי עיסקא דיהיב איניש לחברי' למחצית שכר, פלגא הוי מלוה וכו', והלכך כיון דסתמא דמילתא כן הוא דפלגא הוי מלוה גבי', צריך הנותן לקבל עליו תרי תילתי בהפסד הואיל ושקיל פלגא באגר כ"ה דלא להוי רבית מאי דטרח מקבל בפלגא דפקדון משום פלגא דמלוה שהלוהו, דמאי דמקבל נותן אחריות עלי' טפי מפלגא הוי שכר למקבל בשביל טירחא דקטרח בפלגא פקדון וכו', עכ"ל, והרי להדיא דאף בפלגא באגר ותרי תילתי בהפסד, הוי פלגא מלוה, והמתעסק נוטל שכרו במה שהנותן מקבל עליו אחריות על יותר מפלגא.

וכ"ה גם בל' בעה"ע הל' קבלנות, ז"ל, כדרבא דאמר אי פלגא באגר תרי תלתי בהפסד דאי לא מיחזי כרבית, "מההוא פלגא דאית ליה בתורת מלוה", עכ"ל, והרי דאף דתרי תילתי בהפסד הוי פלגא מלוה, ומההוא פלגא נוטל עליו הנותן בהפסד.

וכ"נ גם בל' שערי שבועות שער ח', ז"ל, או שיקבל עליו בעל הממון שיהא חולק בחלק ההפסד שיגיע למתעסק השליש, כגון שימצא הפסד באותו עסק וכו', והט"ו שראוי למתעסק להפסיד בדין מלוה יהא נפסד בעל הממון שליש מאותן ט"ו וכו', עכ"ל.

וכ"נ בל' השטמ"ק בסוגיין בשם ה"ר דוד בר סעדי', ז"ל, או שנתחייב לו מהפסד עסק ממון חלק המלוה שהי' מוטל חיובו על המתעסק, אז הי' זה במקום שכר טרחו, עכ"ל.

ו] ומצינו כן גם בד' הריטב"א בסוגיין, ז"ל, והוי יודע דכי מחשבת בהא תשכח דיהבינן לי' למתעסק בשכר עמלו שליש ריוח הפקדון, הא כיצד לעולם דיינינן עיסקא מסתמא פלגא מלוה ופלגא פקדון, הילכך כי דיינינן דנקיט פלגא באגר ותרי תילתי בהפסד הא ודאי כ"ה דנקיט פלגא באגר הו"ל למינקט נמי פלגא בהפסד בלחוד דהא פלגא פקדון הוא וכו', ואלו אנן דיינינן עלי' תרי תלתי בהפסד וכו', אשתכח דדרי י' טפי מדיני' והני י' אינון שליש ריוח הפקדון, וכן לאידך גיסא דפלגא בהפסד ותלתא באגר וכו', עכ"ל.

ומבו' להדיא בדבריו, דאף בפלגא באגר ותרי תילתי בהפסד, הוי פלגא מלוה ופלגא פיקדון, והוא אינו משלם כל חלקו בהפסד בשכר עמלו.

וכ"ה מבו' גם בד' הריטב"א לקמן ד"ע., ז"ל, וזה שאמרו קרוב לזה ולזה ורחוק לזה ולזה, משום דרבנן אמרו תרי דיני, חדא תלתא באגר ופלגא בהפסד וזהו הנקרא רחוק לזה ולזה, רחוק לשכר שאינו נוטל מחצה כשיעור מעות הפקדון ורחוק להפסד דפסידא לא שכיח, וכי הוי פלגא באגר ותרי תלתי בהפסד זהו קרוב לזה ולזה, קרוב לשכר דשקיל פלגא דידי' דנפיל בחולקי', וקרוב להפסד דדארי עלי' תרי תלתי, עכ"ל.

ז] ומצינו כן גם בד' הראב"ד בתשו' סימן קל"ב והוא מתמ"ד סימן נ"א והובא גם בשטמ"ק בסוגיין, ז"ל, אי פלגא באגר תרי תלתי בהפסד וכו' ואע"פ שלפעמים שלא יארע בו הפסד כלל באותו עסק ונמצא זה מפסיד שכר טרחו כיון דאי הוה מטי בי' פסידא הוה שקיל האי בגוי' תרי תלתי שרי, עכ"ל.

ומבו' להדיא דבדבריו, דבכה"ג דפלגא באגר ותרי תילתי בהפסד, הוי שכר המתעסק במה שאין נוטל אלא שליש בהפסד, וזהו שכתב דאם לא יארע בו הפסד נמצא זה מפסיד שכר טרחו, והרי שדעתו דאף דתרי תילתי באגר, הוי פלגא מלוה, וע"כ הוי שכרו במה שאינו נוטל בהפסד אלא שליש, דלדעת רש"י ודעימי' דכל דתרי תילתי בהפסד הוי תרי תילתי פיקדון, הרי נמצא שאין שכר המתעסק במה שאינו נוטל בהפסד אלא שליש, אלא במה שהוא נוטל בריוח מחצה, שהוא יותר מחלק המלוה, וכמו שפירש כן רש"י, ועי' להלן סקט"ז מש"נ עוד בדעת הראב"ד בזה.

**ב**

ח] ובאמת צ"ע לדעת הרמב"ם ודעימי' דאף בדהוי פלגא באגר ותרי תילתי בהפסד, הוי פלגא מלוה, ושכר עמלו הוא במה שהנותן נוטל תרי תילתי בהפסד, דמ"ט סגי בהכי לשכר עמלו, הרי אם לא יהא הפסד אין לו שכר כלל.

והנה אמנם הראב"ד כתב ע"ז דאע"פ שלפעמים שלא יארע בו הפסד כלל באותו עסק ונמצא זה מפסיד שכר טרחו, כיון דאי הוה מטי בי' פסידא הוי שקיל האי בגוי' תרי תילתי שרי, אך צ"ע מ"ש מהא דס"ל לשמואל דמותר שליש בשכרך אסור משום משום דאם לא מצא מותר שליש ילך לביתו ריקן, ואף לדעת רב דמותר שליש בשכרך מותר, היינו רק בדאית לי' בהמה לדידי'.

והאמנם לדעת רש"י ודעימי' דכד הוי תרי תילתי בהפסד הוי תרי תילתי פיקדון, ושכרו הוא במה דשקיל באגרא טפי מתילתא, ניחא דהגם דאם לא יהא ריוח כלל לא יהא לו שכר, מ"מ ל"ד למותר שליש בשכרך, וכמש"כ כן בב"י סימן קע"ז בדין פלגא בהפסד ותרי תילתי באגר, ז"ל, וכי תימא מה בין זה לתרי תילתי באגר וכו', כבר תירצו תלמידי הרשב"א דשאני התם דדבר מצוי שיהי' בו ריוח ואיזה ריוח שיהי' בו שקיל מיני', אבל הכא איכא רווחא ולא שקיל מיני' ואפשר שלא יהי' שם מותר ומשו"ה לא סגי אלא בדאית לי' עיסקא אחרינא, עכ"ל, וה"נ הוא היכא דפלגא באגר ותרי תילתי בהפסד.

ובחי' הרמב"ן בסוגיין כתב בתו"ד, ז"ל, אבל לומר מותר שליש בשכרך לא שמא לא יהא שם מותר שליש ויהי' ריוח שם עד שליש, אבל כאן אי אפשר שיהי' שם ריוח ולא יטול חלקו בשכרו, עכ"ל, ויל"פ דבריו כד' תלמיד הרשב"א, אך יותר מ' בלשונו טעם אחר בזה, דרק אם אפשר שיהא שם ריוח ולא יטול חלקו בשכרו, הוא דאמרי' לא מצא מותר שליש ילך לביתו ריקן, אך אם א"א שיהי' שם ריוח ולא יטול חלקו בשכרו, הגם דאפשר שלא יהא שם ריוח, מ"מ דרך הוא שאין המתעסק נוטל שכר אלא אם הועילה טירחתו והי' ריוח בעיסקא, וכאשר ה"ז דבר מצוי גם בזמנינו, וע"כ אם אין נוטל שכר כשלא הי' ריוח, לא מיחזי זה כרבית.

אך לדעת הרמב"ם ודעימי' דכד הוי פלגא באגר ותרי תילתי בהפסד הוי פלגא מלוה, ושכרו הוא במה דשקיל הנותן בהפסד תרי תילתי, לכאו' ל"ש ה"ט, דרק ריוח הוא דבר מצוי, אך הפסד לכאו' אינו מצוי טפי מריוח יתר על שליש, והטעם שנתבאר בד' הרמב"ן ל"ש כלל היכא שנטל שכרו בהפסד, וקשיא דמ"ש ממותר שליש בשכרך דאסור היכא דלי"ל בהמה לדידי'.

ט] ומצינו בקונט' הראיות להריא"ז לקמן דק"ד: שכבר עמד ע"ז, דעיי"ש שפירש מתחילה דאף דתרי תילתי בהפסד הוי פלגא מלוה, ואחריות אונסין הוא לאמצע, ורק לענין יוקרא וזולא אמרו דתרי תילתי בהפסד, והק' ע"ז, ז"ל, מיהו יש לגמגם בזה דכיון וכו' והוי פלגא מלוה ופלגא פיקדון, נמצא שהוא טורח בחלק חבירו בחינם ואינו נותן לו שום שכר, אלא אי מטי פסידא לענין יוקרא וזולא, ואי לא מטי פסידא אין לו כלום, ודמי למאי דאמרי' לעיל לא מצא מותר שליש ילך לביתו ריקם, והנכון בעיני דכי מקבל בעל המעות תרי תילתי בהפסד בין ביוקרא וזולא בין באונסין מקבל עלי', דליכא גבי מקבל אלא תילתא מלוה, וכי שקיל פלגא באגר אשתכח דקא שקיל מאגרא דחברי' אגר טירחי' וכו', עכ"ל.

גם הב"ח בסימן קע"ז סק"ו עמד ע"ז, ז"ל, דאע"ג וכו' שרי בפלגא בשכר ובהפסד אע"ג דאין שכרו ידוע, שאני התם דעכ"פ כחו של מקבל יפה משל נותן או בשכר או בהפסד, א"כ יש לו שכר טרחו עכ"פ, אבל היכא דחולקין שכר והפסד בשוה אלא שאם יהי' בשכר יותר על שליש דמיו וכו' יטול בשכר טרחו ואם לא יהי' יותר על שליש דמיו ילך לביתו ריקן וכו' ה"ז אסור וכו', עכ"ל, וצ"ב.

ואולי י"ל עוד בזה, דכל דתרי תילתי בהפסד, חשיב דנוטל המתעסק שכר בודאי, שאינו חייב באחריות המלוה, ואף אם לא יהא הפסד לבסוף, מ"מ חשיב זה כנטילת שכר במה שפטרו מאחריות, וצ"ע בזה, דמלבד דאי"ז כל' הראב"ד שהבאנו לעיל סק"ז דאם לא יהא הפסד חשיב דאינו נוטל שכר, גם אי"ז מתישב עם מש"נ לעיל סק"ג ללמוד מד' הרמב"ם דמפרש לדעת רבותיו, דהא דנוטל המתעסק שכרו בהפסד, לאו היינו שמנכין לו מאחריותו על ההפסד וזהו שנוטל בשכרו, אלא היינו דשכרו הוא דכל שיהא הפסד ה"ה מתחייב ליתן לו שליש מהפסד הפיקדון.

י] אמנם בעיקר הקו', הנה באמת לדעת הרמב"ם גופי' לק"מ, שהרי דעתו בפ"ו משלוחין ה"ג דבעיסקא סתמא, אם הרויחו נוטל המתעסק ב' שלישי הריוח, ואם פחתו מפסיד המתעסק שליש הפחת, ונמצא שהוא נוטל שכר בין בצד הריוח ובין בצד ההפסד וע"כ הוא דשרי.

ומש"כ שם ה"ד דאם התנו להדיא שאם יהי' שכר יטול המתעסק חציו ואם יהי' הפסד יפסיד שליש שרי, הגם דאם לא יהא הפסד ילך לביתו ריקן, ודמי למותר שליש בשכרך דאסור בשאין לו עסק אחר, נ' פשוט דהיינו משום דאף במותר שליש בשכרך דאסור, היינו רק בשלא התנו מתחילה, אך כל שהתנו מתחילה שרי, וה"נ דכוותה.

אך אכתי תיקשי ממש"כ הרמב"ם שם ה"ה דכל שהתנו על הריוח ולא התנו על ההפסד, אם יהי' שם הפסד יפסיד ב' שלישי החלק שהי' מרויח, עיי"ש, ובכה"ג הרי לא התנו להדיא שיהי' שכרו בצד ההפסד, ואפ"ה שרי, הגם דאם לא יהא הפסד ילך לביתו ריקן.

אמנם הנה כבר נת' ב? דבעכצ"ל דהתם חשיב כהתנו, דאל"כ תיקשי גם במש"כ הרמב"ם שם דאם התנו על ההפסד והרויחו יטול כפי החלק שהי' מפסיד ותוספת שליש חלק חבירו, ותיקשי דמ"ט שרי בכה"ג, ומ"ש ממש"כ הרמב"ם שם ה"ב דאם אמר לו כל הריוח יהי' לך שלישו וכו' לא שרי אלא בשיש לו עסק אחר, ובע"כ דכל שהתנו על ההפסד שנוטל שכרו בריוח, חשיב כהתנו, והטעם בזה נתבאר דהוא או משום דהוי זה מתקנ"ח דעיסקא, דאי פלגא בהפסד תרי תילתי באגר, וע"כ חשיב כהתנו, או משום דסתמא דמילתא דעתו לזה כאשר כן מבו' בד' הגידו"ת, וא"כ מה"ט גם היכא שהתנו על הריוח ולא התנו על ההפסד, מהני הא דנוטל שכרו בהפסד להתיר, וז"פ.

יא] עוד ילה"ע בזה, דהנה בחי' הרמב"ן בסוגיין כתב בסו"ד, ז"ל, ומה שהתירו חכמים לומר פלגא בהפסד וברווחא תרי תילתי ומאי דשקיל מההוא פקדון הוה לי' בשכר טרחו ועמלו ודיו בכך, ואע"ג דלא מטי לי' מיני' בכל יום כפועל בטל, כיון דאלו הוה בי' רווחא טובא מטי לי' כפועל בטל לא הקפידו חכמים בדבר, עכ"ל, וכ"ה בשו"ת הרי"ף סימן קע"ט הובא בשינוי לשון בשטמ"ק בסוגיין, ז"ל, וה"ה אי פלגא באגר תרי תלתי בהפסד אי פלגא בהפסד תרי תלתי באגר הלכה היא, ורבותינו התירו דבר לפי שהוא שוה לסתם מתניתין, כי אילו חלקנו אותו חלק הנוטל העוסק בסחורה מבעל ממון מוסף על המחצית, הי' מגיע ממנו בכל יום כמ"ש במשנה, וכיון שנרצו בו שניהם הי' מותר, עכ"ל.

וצ"ב, דלכאו' כ"ז הוא בפלגא בהפסד ותרי תילתי באגר, אך בפלגא באגר ותרי תילתי בהפסד, הרי דלדעת הרמב"ם ודעימי' דאף דתרי תילתי בהפסד הוי פלגא מלוה, ונוטל המתעסק שכרו במה שפוחת לו הנותן מחיובו על ההפסד, הרי ודאי דפעמים רבות שלא יתכן שיגיע מזה לכל יום כפועל בטל, ומ"ט ה"ז מותר, והאמנם בד' הרי"ף מבו' דהטעם שכתב הוא גם לפלגא באגר ותרי תילתי בהפסד, אך י"ל דהוא משום דס"ל דבכה"ג הוי תרי תילתי פיקדון, ונוטל שכרו במה שנוטל מן הריוח יותר משליש, וכ"ה משמעות ל' הרי"ף.

ואמנם לדעת הרמב"ם דבעיסקא סתמא אם הרויחו נותן המתעסק ב' שלישי הריוח ואם פחתו מפסיד המתעסק שליש הפחת, ורק אם התנו להדיא פלגא באגר ותרי תילתי בהפסד הוא שאין נוטל שכרו אלא על צד ההפסד, הרי י"ל דלעולם לא סגי במה שנוטל שכרו על צד ההפסד לחוד, משום שאי"ז מגיע לשיעור השכר כפועל בטל, ורק היכא שהתנו להדיא ע"ז שרי, משום דכל שהתנו להדיא שרי אף אם נותן לו ריוח מועט, וכמש"כ הרמב"ם שם ה"ד, וגם כשהתנו על הריוח ולא התנו על ההפסד, שדינו הוא שנוטל בהפסד ב' שלישי הריוח, חשיב כהתנה ע"ז, וכמש"נ לעיל סק"י, אך לדעת ש"ר הסוברים דבפלגא באגר ותרי תילתי בהפסד הוי פלגא מלוה קשיא.

ובשו"ת הראב"ד סימן קל"ב הובא בשטמ"ק בסוגיין כתב, ז"ל, אע"ג דתנן במתני' צריך ליתן לו שכרו כפועל בטל כבר התירו רבותינו וכו' אי פלגא באגר תרי תלתי בהפסד וכו', ואע"פ שלפעמים שלא יארע בו הפסד כלל באותו עסק ונמצא זה מפסיד שכר טרחו, כיון דאי הוה מטי בי' פסידא הוה שקיל האי בגוי' תרי תלתי שרי "ודין זה שוה הוא לדינא דמתניתין", עכ"ל, ולא נתפרש לן בדבריו הטעם בזה, דמ"ט חשיב שכר זה כשכר דפועל בטל, וצ"ע בזה.

**ג**

יב] והנה כבר הבאנו לעיל סק"ו מש"כ בחי' הריטב"א בסוגיין, דבין בפלגא באגר ותרי תילתי בהפסד ובין בפלגא בהפסד ותרי תילתי באגר, השיעורין שוין, דלעולם הוא נוטל שכרו כשיעור שליש הפיקדון.

אמנם כ"ז הוא לטעמי' דבפלגא באגר ותרי תילתי בהפסד הוי פלגא מלוה ופלגא פיקדון, אך לדעת רש"י ודעימי' דכל דתרי תילתי בהפסד הוי תרי תילתי פיקדון, ונוטל שכר עמלו במה שנוטל פלגא באגר, הדר קשיא דנמצא דאין השיעורים שוין, דבפלגא בהפסד ותרי תילתי באגר נוטל בשכרו שליש חלק הפיקדון, ובפלגא באגר ותרי תילתי באגר נוטל בשכרו רבע חלק הפיקדון.

יג] והנה בחי' הרמב"ן בסוגיין כתב, ז"ל, והאי דינא דאמר רבא אי פלגא באגר תרי תילתי בהפסד ואי פלגא בהפסד תילתא באגר, אין השיעורין שוין, דמאן דמתנה פלגא באגר נוטל בשכר עמלו רביע בריוח הפקדון וכו', ומי שהתנה שיטול בעה"ב מחצה בהפסד וכו' נמצא נוטל שליש ריוח הפקדון בשכר עמלו, אבל לכך דנו חכמים כן מפני שדין העסק הוא פלגא באגר ופלגא בהפסד ושיתן לו שכר עמלו, וזה כיון שהתנה שיטול המתעסק מחצה בשכר והי' מן הדין שיטול המתעסק מחצה בהפסד, והוא אינו נוטל אלא שליש, נמצא בעה"ב מפסיד שליש מן הראוי לו מן הדין, והוא שליש הפקדון שהי' ראוי מתעסק ליתן לו והוא בשכר עמלו, וג"כ כשהתנה עמו שיטול פלגא בהפסד הי' מן הדין שיטול בעה"ב פלגא באגר והוא מפסיד שליש ונוטלו הלה בשכר עמלו, והנה למדנו לפי דרך זו שליש הפקדון הוא נוטל בשכר עמלו של זה, או שהוא פוחת שלא ישלם ההפסד בכנגד שליש הפקדון, עכ"ל.

והנה בפשוטו נ' בד' הרמב"ן אלו, שדעתו כדעת הרמב"ם ודעימי' דאף בפלגא באגר ותרי תילתי בהפסד הוי פלגא מלוה, ונוטל שכרו במה שהוא פוחת שלא ישלם ההפסד בכנגד שליש הפיקדון.

וכן נ' גם ממש"כ הרמב"ן שם, ז"ל, וי"א שע"ז הדרך הוא הדין לעולם, שאם התנה עמו לתת לו רביע השכר וכו' והפסיד וכו' אינו משלם כלום, לפי "שהחלק שיש לו בשכר הוא בתורת מלוה" וכו', וכך אמר רבינו הגדול ז"ל בתשובותיו שאם לא רצה ליתן לו מן הריוח אלא שליש או רביע "לא יהי' בתורת מלוה אלא שליש הממון או רביעיתו" והשאר בתורת פקדון, נמצא ג' חלקים פקדון וזה נוטל שליש ריוח הפקדון בשכר עמלו שאינו משלם כנגדו הפסד וכו', עכ"ל, והדי להדיא דחלק המלוה נקבע לפי מה שהתנו ביניהם על השכר, ואף שמשום דיני רבית אינו משלם על הפסד חלק זה, אפ"ה חשבינן לי' כמלוה.

וכ"נ גם ממה דמסיק הרמב"ן שם, ז"ל, לפיכך נראה לי וכו' שנחשב בסך הממון כולו כלומר הפסד כנגד שכר ושכר כנגד הפסד, התנו על הריוח יפסיד שני שלישי התנאי כדברי הרב, התנו על ההפסד יטול בריוח כמו אותו החלק שהיה מפסיד ותוספת שלישו, לא מחלק חברו שליש, נמצאו השיעורין שוין בראש הממון וכו', עכ"ל, ולכאו' היינו משום דכל שהתנו על הריוח, נקבע שזהו חלק המלוה, וע"כ אם הי' הפסד יפסיד ב' שלישי התנאי, משום שהוא נוטל שכרו שליש מחלק המלוה, וכמו שהביא הכס"מ בשם תלמידי הרשב"א שזהו דעת הרמב"ן.

וכ"נ גם ממש"כ הרמב"ן בסו"ד, ז"ל, וכל מה שאמרנו למעלה אנו דנין אותו הדין בעצמו אם הפסידו הכל שישלם מקבל כפי הראוי לו לפי מה שכתבנו, ויפסיד בעה"ב כדינו, שאם אי אתה אומר כן אע"פ שהפסיד הכל כיון שמשלם המקבל מלוה שלו נמצא שטרח בפקדון ברבית ההלואה, ואע"פ שהפסיד בעה"ב מ"מ הוא עשה שליחותו ומלאכתו, וכל מה שהפסיד בעה"ב מאותו העסק הוא מפסיד משכר חלק הפקדון וכו', עכ"ל, ואי נימא דכל דפלגא באגר ותרי תילתי בהפסד, היינו דהוי תרי תילתי פיקדון ותילתא מלוה, א"כ ודאי דאף היכא שאבד הכל א"צ לשלם אלא תילתא, דזהו חלק המלוה, ובע"כ מד' הרמב"ן דאף דתרי תילתי בהפסד מ"מ הוי פלגא מלוה, ואך שבעבור שכר עמלו אינו משלם אלא תילתא בהפסד, וזהו שכתב הרמב"ן דמ"מ גם אם אבד הכל אינו משלם אלא החלק הראוי לו, דאל"כ נמצא שטרח בפקדון ברבית ההלואה, וכ"ה להדיא גם בסיום ל' הרמב"ן, "וכל מה שהפסיד בעה"ב מאותו העסק הוא מפסיד משכר חלק הפיקדון", והרי להדיא דמעיקר דין העיסקא הי' על המתעסק להפסיד, ואך דבעה"ב מפסיד לזה בשכר חלק הפיקדון.

יד] אמנם צ"ע בזה ממש"כ הרמב"ן לעיל מינה, ז"ל, ומיהו אי לאו משום תנאה, דינא פלגא בהפסד ותילתא באגר הוא למאן דיהיב עיסקא לחברי' למישקל אגרא ופסידא מיני' ובי', דהיינו תקנתא דרבנן דאמור פלגא מלוה ופלגא פקדון, ואילו בתרי תלתי בהפסד לאו פלגא דמלוה הוא, עכ"ל, וכ"ה בחי' הרמב"ן לקמן דק"ד:, ז"ל, והא דאמר רבא גבי עובדא דרב עיליש אי פלגא באגר תרי תילתי בהפסד, משום דבשטרא כתיב פלגא באגר אמרה, אבל לעולם סתם עסקא פלגא מלוה ופלגא פקדון הוא דהיינו פלגא בהפסד ותילתא באגר, דאלו תרי תילתי בהפסד אע"ג דלא שקיל אלא משום שכרו של זה, לאו מלוה הוא דל"ה מלוה באחריות לעולם וכו', עכ"ל.

ובפשוטו צ"ל בזה, דהגם דאף בפלגא באגר ותרי תילתי בהפסד הוי פלגא מלוה ופלגא פיקדון, ומה שאינו משלם אלא תילתא בהפסד הוא משום שכר עמלו, וכאשר כ"ה גם בל' הרמב"ן בדק"ד: דתרי תילתי בהפסד "לא שקיל אלא משום שכרו של זה", מ"מ כיון שעיקר תקנ"ח דפלגא מלוה הוא שיהא המקבל חייב באחריות חצי', הרי דכל דתרי תילתי בהפסד, ל"ה קרינן לה פלגא מלוה, ואכתי צ"ע בסתימת ל' הרמב"ן.

טו] אך יש מקום לפרש ד' הרמב"ן בע"א, דלעולם דעתו כפשטות דבריו בסוגיין ולקמן דק"ד: דכל דפלגא באגר ותרי תילתי בהפסד הוי תרי תילתי פיקדון, וזהו שהק' דא"כ אין השיעורין שוין, דמאן דמתנה פלגא באגר נוטל בשכר עמלו רביע בריוח הפקדון וכו', והיינו משום דכל דפלגא באגר ותרי תילתי בהפסד הוי תרי תילתי פיקדון, ונמצא שאינו נוטל בשכרו אלא רביע ריוח הפיקדון.

ובתירוצו לא הדר בי' הרמב"ן מיסוד דבריו דכל דפלגא באגר ותרי תילתי בהפסד הוי תרי תילתי פיקדון, ואך דמ"מ חשיב דהשיעורין שוין, דכיון דמעיקר דין העיסקא בלא דיני רבית, הי' פלגא מלוה ופלגא פיקדון, ע"כ כל שבא הנותן ליתן שכרו, ה"ה נותן או שליש מריוח הפיקדון, או שהוא פוחת לו מן ההפסד כשיעור שליש הפיקדון, והגם דאחר שמקבל עליו הנותן את ההפסד דחלק זה, תו חשיב חלק זה כפיקדון, מ"מ הא גופא שמשייר לו זכותו בריוח דחלק זה ופוטרו מן ההפסד, הוי בשכר עמלו בשאר הפיקדון.

אך אכתי צ"ע מהמשך ד' הרמב"ן שנראה להדיא דחלק המלוה נקבע לפי מה שהתנו ביניהם על השכר, ואמנם למש"נ י"ל קצת בזה, אך אכתי אין ל' הרמב"ן מתישב, וגם ממה שדן אם כשהפסידו הכל יהא חייב לשלם כל חלק המלוה, וגם בזה י"ל בדוחק ע"פ הנ"ל, וצ"ע בזה.

טז] והנה לכאו' עכ"פ בדעת רש"י ודעימי' דס"ל דכל דתרי תילתי בהפסד הוי תרי תילתי פיקדון, אשר קשיא דא"כ אין השיעורים שוין, דכל דפלגא באגר ותרי תילתי בהפסד נוטל בשכרו רביע ריוח הפיקדון, וכל דפלגא בהפסד ותרי תילתי באגר נוטל בשכרו שליש חלק הפיקדון, הי' מקום לומר כמש"נ לדון בביאור ד' הרמב"ן דשפיר הוו השיעורין שוין, דאף בפלגא באגר ותרי תילתי בהפסד הוא נוטל שליש חלק הפיקדון, כיון דמעיקר דין העיסקא הי' פלגא מלוה ופלגא פיקדון, ומה שפוחת לו מחלק המלוה ופוטרו מאחריות ומשייר לו זכותו בריוח, זהו דהוי בעד שכר עמלו.

אך אי"ז מתישב בל' רש"י ודעימי' שפירשו להדיא דשכר עמלו הוא במה שנוטל בשכר יותר משליש חלק המלוה.

גם אי"ז מתישב בד' התוס' לקמן דק"ד: שנקטו דבמושיב חנוני למחצית שכר, אילו הי' דין עיסקא דתרי תילתי פיקדון ותילתא מלוה, ל"ה בעי ליתן שכר עמלו, והתם הרי ל"ש הטעם שנתבאר, שהרי קיימינן אי ליכא כלל דינא דעיסקא פלגא מלוה אלא עיסקא הויא תילתא מלוה, ואפ"ה סגי להתיר במה שנוטל בשכרו רביע חלק הפיקדון.

יז] ומצינו בשטמ"ק ובמיוחס לריטב"א לקמן דק"ד: שהביאו ד' הראב"ד שכבר עמד ע"ז, ז"ל, ואני תמה וכו' ועוד שאין המדות שוות, כי פלגא באגר ותרי תילתי בהפסד הוא רביע יותר בהפד, ותילתא באגר ופלגא בהפסד הוא תילתא יותר בהפסד ולא ידעתי למה, ואולי המנהג הי' כך, או שמא לא דקדק בתלתא באגר ופלגא בהפסד, דלענן פלגא בהפסד מטי ליח ברוחא פלגא נכי ריבעא היינו ג' שמיניות והוא קרוב לתילתא ולא דק, עכ"ל.

וד' הראב"ד אלו, הם שלא כדבריו בדיני העסק שהבאנו לעיל סק"ז שנקט דכל דפלגא באגר ותרי תילתי בהפסד הוי פלגא מלוה, ונוטל שכר עמלו במה שאינו משלם על ההפסד אלא שליש.

ובמיוחס לריטב"א שם כתב ע"ז, ז"ל, ואני הכותב לא הבנתי שאלתו, כי ב' המידות שוות כי לעולם הוא נותן שישית כל הריוח בשכר עמלו ומזונו, ובתרי תילתי בהפסד הי' ראוי ליטול תרי תילתי באגר ואינו נוטל אלא פלגא באגר ומניח שישית הריוח לריוח כל הממון, וכן בפלגא בהפסד הי' ראוי ליטול פלגא באגר, ואינו נוטל אלא תילתא, והוא מניח לו חלק ששי מחלק ריוח כל הממון וכו', עכ"ל, ועיי"ש בהמש"ד מש"כ בביאור קו' הראב"ד, והיינו דאין משערין שכר עמלו לפי חלק הפיקדון, אלא לפי העיסקא כולה, ולעולם הוא נוטל שתות ריוח העיסקא בשכרו, וכ"ה משמעות ל' הטור סימן קע"ז, ז"ל, שיקח המקבל חצי הריוח ולא יקבל עליו אלא שליש האחריות, ונמצא "שתות כל העסק" שלוקח ממנו ריוח ואינו מקבל עליו אחריות הוא שכר טרחו, ולפ"ז נמצא דהשיעורים שוין, וכיון לזה מדעתו בס' חדרי דעה סימן קע"ז, עיי"ש מש"כ עפי"ז בדין עיסקא שהתנו על שיעור אחר בריוח, ואכמ"ל.