שיעור כד סוף קעד א-ג
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / אורח חיים / סימן קסו עד סימן רא - ברכות

![](data:image/gif;base64...)![](data:image/gif;base64...)

**שיעורי הלכה**

**שיעורים מפי מו"ר**

**הגאון רבי רפאל צבי ובר שליט"א**

**הלכות ברכות**

**שיעור כד**

**~ סימן קעד א - ג ~**

## [סימן קעד סעיף א] יין שבתוך הסעודה מברך עליו בורא פרי הגפן, ואין הפת פוטרו.

איתא בברכות (מא, ב) דאף שדברים הבאים מחמת הסעודה בתוך הסעודה אינם טעונים ברכה לא לפניהם ולא לאחריהם, הואיל והפת פוטרתן, אך יין אינו נפטר ע"י הפת, וטעם הדבר מבואר בגמרא דשאני יין ד'גורם ברכה לעצמו'.

### ביאור רש"י בסברת הגמ' ד'יין גורם ברכה לעצמו'

ובביאור סברת הגמרא ד'יין גורם ברכה לעצמו' מצינו כמה פירושים בראשונים, דהנה ברש"י שם (ד"ה דגורם) כתב וז"ל 'בכמה מקומות הוא בא ומברכין עליו ואף על פי שלא היו צריכים לשתייתו', והיינו שיש חשיבות ליין כיון שמברכים עליו אפילו כשאינו נהנה מהיין, והוא שותהו רק בשביל קיום המצוה, ומחמת חשיבות זו הוא לברך עליו בסעודה ואינו נפטר ע"י הפת. ולכאורה יש לעיין לדברי רש"י שהרי מבואר בגמרא בפסחים (קז, א) שיכול להבדיל על שכר כשהוא חמר מדינה, וא"כ מצינו גם בשכר שמברך עליו רק בשביל קיום המצוה, [ויש להוסיף דלדעת כמה ראשונים המובאים בטור (סימן רעב) אפילו קידוש אפשר לעשות על שכר או על שאר חמר מדינה במקום שאין היין מצוי, ולדעתם גם בקידוש שעושה על שכר הרי הוא מברך על השכר אף שהוא שותה רק בשביל קיום המצוה]. ונראה ליישב דכיון שדלעת הרבה ראשונים אין מבדילים על השכר אלא במקום שהיין אינו מצוי, וכן פסק המשנ"ב (סימן רצו ס"ק ח), א"כ השכר אינו בעל חשיבות גמורה לברך עליו כשאין לו יין, ולכן הוא נפטר על ידי הפת, ואין צריך לברך עליו בתוך הסעודה.

### שיטת התוס' והרבינו חננאל בהנ"ל

ובתוס' שם (ד"ה אי הכי) הביאו בשם הרשב"א דגורם ברכה לעצמו היינו דצריך לברך על היין בורא פרי הגפן, אף שבתחילה כשהוא בענבים מברכים עליו בורא פרי העץ, משא"כ שאר משקין שאחר שיצאו מן הפרי מברכים עליהם שהכל נהיה בדברו, ובפרי מגדים (משבצו"ז ס"ק א) נקט בדעת התוס' שהמעליותא של יין שיש לו ברכה מיוחדת ששונה משאר המשקין. והקשה הפמ"ג שם שלפי"ז גם על דייסא יצטרכו לברך בתוך הסעודה, שהרי על כל פירות האדמה מברכים בורא פרי האדמה, ודייסא מחמת חשיבותה מברכים עליה מזונות, וא"כ תחשב הדייסא כדבר שקובע ברכה לעצמו שיצטרכו לברך עליו בתוך הסעודה.

אמנם ברבינו יונה (כט, א מדפי הרי"ף) מבוארים דברי התוס' באופן אחר דהכוונה שקובע ברכה לעצמו היינו שהברכה על היין היא ברכה מפורטת, שבנוסח ברכת בורא פרי הגפן מפורש שם הדבר שמברך עליו, בשונה משאר משקין שמברך עליהם שהכל שהוא ברכה כללית, וכן נראה לבאר כוונת התוס'. ולפי"ז לא קשה מידי מקושיית הפרי מגדים, שהרי אף על דייסא לא מברכים ברכה מפורטת אלא ברכת בורא מיני מזונות שהיא ברכה כללית.

וברבינו חננאל (הובא ברבינו יונה שם) מבואר פשט שלישי שיין קובע ברכה לעצמו היינו שמשום חשיבותו הוא פוטר שאר משקין, ומחמת חשיבות זו הוא אינו נפטר בברכת הפת.

### אם מיץ ענבים טעון ברכה בתוך הסעודה

ונראה שיש נפק"מ בין הפירושים הנ"ל, דהנה בהא דקיי"ל שיין פוטר שאר משקין, ידוע שדעת הגרי"ש אלישיב (שבות יצחק פסח פרק יא אות ב) שראוי לחוש שמיץ ענבים אינו חשוב לפטור שאר משקין, והשתא לדעת הרבינו חננאל השותה מיץ ענבים בתוך הסעודה לא יצטרך לברך עליו, שהרי הטעם שמברך על היין בתוך הסעודה לדעת הרבינו חננאל הוא מחמת חשיבותו שפוטר שאר משקין, אך מיץ ענבים אי נימא שאינו פוטר שאר משקין לא יצטרך לברך עליו בתוך הסעודה, אמנם לדעת שאר הראשנים מברך עליו בתוך הסעודה משום שהוא משקה חשוב כמו יין [לרש"י משום שעושה עליו קידוש, ולתוס' משום שיש לו ברכה מפורטת].

והנה בשעה"צ (ס"ק ג) הביא את ביאור הרש"י והתוס', וציין שברבינו יונה הביא בשם הר"ח פירוש אחר, ולכאורה נראה שחש לפירוש זה, וא"כ לכאורה יש להחמיר שלא לברך על מיץ ענבים בתוך הסעודה. אמנם נראה דכיון שלדעת רוב הפוסקים מיץ ענבים פוטר שאר משקין, וגם לדעת הגריש"א החשש הוא רק לפירושו של הרבינו חננאל, א"כ נראה לדינא שיכול לברך על מיץ ענבים בסעודה.

[סעיף ב] יין פוטר כל מיני משקין. הגה: אפילו מברכה ראשונה.

### יין פוטר שאר משקין דווקא כשהיין לפניו

כתב המשנ"ב (ס"ק ג) 'ובלבד שיהיו לפניו על השולחן בשעה שמברך'. ומקור דבריו מבואר בשעה"צ (ס"ק ה) שהוא מהמרדכי (פרק כיצד מברכין רמז קנ) דמה שמבןאר בגמרא שיין פוטר שאר משקין היינו באופן שהמשקין לפניו, וכתב השעה"צ שם דכן משמע מכמה ראשונים.

עוד מבואר במשנ"ב שם דדעת כמה אחרונים שאפילו אם שאר המשקין אינם לפניו, אם היה בדעתו לשתות עוד משקין, אז ברכת היין פוטרת אותם. אמנם המשנ"ב הכריע להלכה שאם קבע עצמו לשתות יין אז אם היה בדעתו לשתות עוד הרי הוא פוטר שאר המשקין אף כשאינם לפניו, אך אם לא קבע לשתות יין והמשקים אינם לפניו יש ספק אם צריך לברך עליהם, וספק ברכות להקל. ובימינו לא כ"כ מצוי שקובעים עצמם על היין, ולכן אין היין פוטר אלא את המשקין שהיו לפניו בשעה שבירך על היין.

### שיעור שתיית היין שפוטר שאר משקין

בביאור הלכה (ד"ה יין) הביא דדעת החיי אדם (כלל נה) דכל מה שיין פוטר שאר משקין הוא דווקא בכשקבע לשתות יין, אך מכל מקום במשנ"ב סתם שאפילו אם לא שתה כוס אחת של יין הרי הוא פוטר את שאר המשקין שהיו לפניו.

אמנם כתב הביאור הלכה שם שבשביל שיפטור שאר משקין צריך שישתה יין לכל הפחות בשיעור של 'מלא לוגמיו', שהוא שיעור חשוב דמייתבא דעתו בכך. אך כהביא שמדברי הדרך החיים משמע שאפילו אם שותה יין כל שהוא הוא פוטר שאר משקין, וסיים שם דלדינא צ"ע ולכן ראוי שאם שתה פחות משיעור של כמלא לוגמיו, שיבקש מאחר שלא טעם כלל שיברך על המשקין ויוציא אותו ידי חובתו, או שיברך על מעט צוקע"ר ויפטור בזה את שאר המשקין. ודבר זה מצוי ב'קידושים' שעושים בבתי הכנסת בשמחות וכדו', שהמקדש שותה את כל הכוס ושאר ציבור השומעים שותים רק מעט מהיין, ולכאורה בכה"ג אם ירצו לשתות עוד משקין יש ספק אם הם צריכים לברך עליהם או שהם נפטרים בברכת היין. ולכאורה עדיף שלא לשתות מהיין, או שיקח דבר אחר שברכתו שהכל ויכוין לפטור בזה את שאר המשקין.

### אם מועיל שמכוין שלא יפטור שאר משקין

ויש שכתבו (עי' שש"כ פרק נד הערה קד) עצה נוספת בזה ששם הוא שותה מעט יין אז יכוין שלא לפטור שאר משקין [אמנם בפוסקים השמיטו עצה זו]. וכעין זה כתב החיי אדם (שם) לשיטתו דס"ל שיין פוטר שאר משקין רק בקובע עצמו לשתות יין [כמבואר לעיל], דכתב שם דכיון שלדעת כמה פוסקים יין פוטר אפילו בלא קבע נכון לכוין שלא לפטור את המשקין כשמברך על היין. [וע"ש בחיי אדם שהוסיף שאף על פי כן יברך שהכל על מעט סוכר ויכוין לפטור את המשקין, ודבריו צ"ע שאם מצריך לברך שהכל על סוכר מדוע צריך לכוין שלא לפטור את המשקין בברכת היין וצ"ע. ואולי חשש בזה לברכה שאינה צריכה, עיין משנ"ת בזה בסמוך].

והנה עניין זה אם יכול לכוין להגביל את ברכתו מצינו בזה מחלוקת באחרונים לעניין מי שבירך על השחיטה ובין שחיטה לשחיטה דיבר בעניין שאינו מצרכי השחיטה אם צריך לחזור ולברך, וכתב הפרי חדש (יורה דעה סימן יט) שלכן טוב שיכוין תמיד בברכת השחיטה שהברכה תחול עד שישיח שיחה בטילה, ובתבואות שור (שם ס"ק יז) חלק עליו דלא מהני מה שמכוין שלא תפטור ברכתו דכיון שלא עשה היסח הדעת הרי הוא נפטר בעל כרחו כיון שדעתו להמשיך ולשחוט [וע"ש בתבו"ש שהקשה דכיון שקיי"ל שמותר לברך ברכה שאינה צריכה כדי שיברך ק' ברכות בשבת )כ"כ השל"ה, והו"ד במג"א סימן רטו ס"ק ו, אמנם דעת המג"א שם שאסור לעשות כן, וכן פסק המשנ"ב סימן מו ס"ק יד), א"כ יוכל לברך על פרי אחד ולכוין שאינו פוטר אלא את פרי זה, ואחר כך יחזור ויברך על כל פרי ופרי בפני עצמו, ועל כרחך שלא מועיל כוונה זו להגביל את חלות הברכה שלו]. ועולה שנחלקו האחרונים אם יכול להגביל את משך הברכה עד זמן מסויים. ואפש"ל שהמשנ"ב שהשמיט כאן עצה זו ס"ל שאינו יכול להגביל את הברכה.

וכן יש לדקדק מהמשנ"ב בהלכות פסח, דהנה הפמ"ג (סימן תעד משבצו"ז ס"ק א) דן לגבי מה שנחלקו הראשונים האם מברכים על כל כוס מארבע כוסות ברכה בפני עצמה, וכתב שם שיכול לכוין בברכתו על כוס ראשון שתחול הברכה רק עד כוס שני, וכן בכוס שלישי שלא תפטור כוס הרביעית, ואז יצטרך לברך על כל כוס בפני עצמה לכולי עלמא, אמנם המשנ"ב שם בהלכות פסח (ס"ק ד) השמיט טעמו של הפמ"ג ומשמע דלא ס"ל כן [וכבר בתבואות שור (שם) הביא ראיה שאינו מועיל מה שמגביל את ברכתו עד זמן מסויים, דהא לא מצינו לאף אחד מהפוסקים שכתבו עצה זו של הפמ"ג ע"ש].

[ובאמת כבר מצינו בשו"ע לעיל (סימן קעד סעיף ד) שהביא מחלוקת באופן שמבדיל ומיד לאחר מכן הוא אוכל סעודתו אם ברכת היין שמברך על ההבדלה פוטרת את היין שבתוך הסעודה, וסיים שם השו"ע הלכך המבדיל קודם נטילה יכוין שלא להוציא את היין שבתוך הסעודה ע"ש. ומוכח דדעת השו"ע שיכול להתנות שתחול הברכה רק עד סעודתו, ובכך אינו פוטר את היין שבתוך הסעודה. אמנם במשנ"ב בהלכות הבדלה (סימן רצט ס"ק כו) פסק שלא לברך על היין שבתוך הסעודה, והביא שם השעה"צ (ס"ק לט) שהט"ז השמיט בכוונה את מש"כ השו"ע שיכול לכוין שלא יפטור בברכתו את מה שבתוך הסעודה, וכמש"כ בתוספת שבת. וכוונתו למש"כ שם התוספות שבת (ס"ק יד) דאין לעשות את התקנה שכתב השו"ע ולכוין שאין בדעתו לפטור את היין שבתוך הסעודה, משום שגורם ברכה שאינה צריכה. אכן יש לדחות את הראיה משם וכמש"כ התבואות שור שם דהכא שברכת בורא פרי הגפן היא ברכת המצוות, בזה ודאי הוא יכול לכוין שלא תפטור ברכתו את ברכת הנהנין שעל היין].

עוד מצינו בזה במג"א בהלכות סוכה (סימן תרלט ס"ק יז) שהביא דעת הב"ח לגבי היוצא מחוץ לסוכה ויש ספק אם היה מחוץ לסוכה במשך זמן המחייב לחזור ולברך ברכת לישב בסוכה, שיכול לכוין שדעתו לפטור את ישיבת הסוכה רק עד שיצא מהסוכה, ובמג"א שם תמה על דבריו דאינו יכול להגביל את הברכה שתחול עד זמן פלוני ע"ש בדבריו, ומבואר שנחלקו כנ"ל אם יכול להגביל את חלות הברכה. וגם שם במשנ"ב השמיט את דברי הב"ח.

[אמנם מצינו בביאור הלכה (סימן מז סימן יג) שכתב הטעם שיש לברך ברכת התורה בכל בוקר כי הכוונה בברכת התורה היא רק עד הבוקר שלמחרת ע"ש, ומבואר לכאורה שיכול להגביל את הברכה. וגם בביאור הלכה בהלכות ציצית (סימן ח סעיף יד ד"ה וי"א) שיש ספק מהו הזמן שאם הסיר ממנו את הטלית קטן שצריך לחזור ולברך עליו, וכתב הביאור הלכה שם שיכול לכוין בשעה שלובש את הטלית קטן בבוקר שאינו פוטר בברכתו אלא רק עד הזמן שיפשוט אותו במרחץ ע"ש, וגם שם משמע שיכול להגביל את חלות הברכה וצ"ע].

### כשיש ספק אם היין פוטר שאר משקין בברכה אחרונה

בשו"ע כאן לא נתבאר להדיא לגבי מה יין פוטר שאר משקין, ובמשנ"ב (ס"ק ד) ציין למש"כ השו"ע לקמן (סימן רח סעיף טז) שיין פוטר שאר משקין בין בברכה ראשונה ובין בברכה אחרונה. והנה בשעה"צ (ס"ק ע) שם מבואר שאף שלגבי ברכה ראשונה יש ספק אם יין פוטר שאר משקין אפילו אם שתה ממנו מעט או רק כששותה מלא לוגמיו (וכמו שנתבאר), אך לגבי אחרונה לא יצוייר שיפטור שאר משקין אלא אם שתה שיעור רביעית שרק אז יכול לברך לכו"ע ברכת מעין ג'.

והנה בשעה"צ שם הסתפק באופן ששתה רוב רביעית של יין או שיעור כזית של יין די"א שבשיעור זה כבר צריך לברך ברכת מעין ג' על היין [וי"א אפילו אם שתה שיעור כזית כמבואר בסימן רי (סעיף א)] אם יברך על שאר משקין בורא נפשות, דכתב שאפשר דכיון שהוא צריך לברך ברכת מעין ג' ממילא לא יוכל לברך ברכת בורא נפשות על המשקין, דכי מפני שאין אנו יודעים את ההלכה יחוייב לברך בורא נפשות עכת"ד.

ובאגרות משה (אורח חיים חלק א סימן עד) תמה על דברי השעה"צ דאיך יפטר מלברך בורא נפשות על המשקין ששתה הרי הוא לא בירך עליהם ברכה אחרונה. וביאר דבריו שהרי גם כששתה יין ואחר כך משקין הוא צריך לברך על המשקין ברכה אחרונה, אלא שהברכה אחרונה שמברך על היין פוטרת את הברכה על שאר המשקין, והכא שמחמת ספק הוא אינו מברך בפועל על היין איך יפטור את הברכה שהוא צריך לברך על המשקין.

ובביאור דעת השעה"צ נראה דס"ל שהמשקין נפטרים על ידי שתיית היין, והיינו ששתיית המשקין ביחד עם היין הוא מחמת טפילות המשקין לשתיית היין, וכיון שכך אם שתה יין בשיעור המחייב ברכה אחרונה הרי היא שתיה חשובה ושאר המשקין טפלים לה, ולכן אינו צריך לברך עליהם אף אם לא מברך ברכה אחרונה על היין.

ושאלה זו שייכת רק במי ששותה יין בסתם בשיעור של מלא לוגמיו ואח"כ שותה שאר משקין, דבזה לדעת השעה"צ אינו צריך לברך בורא נפשות על שאר משקין, ולאגרות משה צריך לברך. אמנם ב'קידושים' אף ששותה מעט יין [משיעור כזית ולמעלה שיש ספק אם מברכים עליו ברכה אחרונה] ואחר כך שותה שאר משקין, נראה שדבר זה אינו נוגע למעשה שהרי קיי"ל שצריך לעשות קידוש במקום סעודה, ולכן צריך לאכול לכל הפחות כזית מיני מזונות, וכיון שצריך לברך ברכת מעין ג' על המזונות הרי הוא צריך לכלול את היין בברכתו [כמבואר בסימן רח (סעיף יח], ובזה הוא פוטר את שאר המשקין בברכתו.

אמנם בעלמא אם יש לו ספק אם לברך ברכה אחרונה על המשקין אסור לו לאוכל דבר שברכתו על המחיה כדי לכלול בברכתו גם את היין ולצאת מהספק, שהרי כתב השו"ע (סימן רח סעיף טז) שלא יכלול על הספק שום תוספת בברכת מעין שלש אע"פ שאינו מוסיף שם ומלכות וע"ש במשנ"ב (ס"ק פב) דהיינו שלכתחילה לא יכניס עצמו לספק אם צריך להזכיר את היין, אך אם כבר אכל מיני מזונות שצריך לברך עליהם ברכת מעין ג' צריך להזכיר את היין בברכתו.

## [סעיף ג] אם אין לו אלא כוס אחד, מניחו עד לאחר המזון ומברך עליו.

### יש לו יין בסעודה והוא צמא אם מניחו לברכת המזון

בשו"ע לעיל (סימן קפב סעיף א) הביא מחלוקת הראשונים אם ברכת המזון טעונה כוס או שאינה טעונה כוס, וברמ"א שם מבואר שאף למ"ד שאינה טעונה כוס, מכל מקום מצוה מן המובחר לברך על הכוס. והנה כאן סתם השו"ע שאם יש לו כוס אחד ישמור אותו עד לאחר המזון כדי לברך עליה, והיינו דאף לפי הדעות שברכת המזון אינה טעונה כוס, ימתין מלשתות את הכוס עד לאחר המזון כיון שלכתחילה ראוי לברך על הכוס.

והנה כתב המג"א (ס"ק ב) דלפי דעת המרדכי (פרק ג' שאכלו רמז קעז) שאין חיוב ברכת המזון דאורייתא אם הוא לא שתה והוא תאב לשתות, והביאו הרמ"א לקמן (סימן קצז סעיף ד), וכתב שם שלכן ראוי שאם מקצתן שתו ומקצתן לא שתו שיברך מי ששתה, כיון שהוא ודאי מחוייב מדאורייתא, ולפי"ז כתב המג"א שאם הוא צמא ולא שתה בסעודתו, דעדיף שישתה את היין בתוך המזון, שבכך הוא מתחייב בחיוב ברכת המזון מדאורייתא לדעת המרדכי. ועיין שעה"צ (ס"ק יא) דאם הזימון הוא בשלושה אפשר שעדיף להשאיר את הכוס לברכת המזון אף אם הוא צמא.

ובעצם דברי המג"א יש להעיר מדוע אינו יכול לשתות מים בסעודתו, ושאת את היין ישאיר לאחר המזון, ובשעה"צ (ס"ק יא) כבר הרגיש בזה וכתב דאיירי באופן שאין לו שאר משקין. [או אולי כך הייתה הרגילות בזמנם שאין שותים אלא יין, ועיין בזה בסימן תפא (בבית יוסף שם בתחילת הסימן) שלדעת הרי"ף אף שאסור לשתות אחר הכוסות משום מוסיף על הכוסות, מכל מקום יש להקל למי שהוא צמא, ולכאורה מדוע אינו יכול לשתות מים שזה מותר לכו"ע כמבואר שם, וכנראה שכך הייתה הרגילות ששותים רק יין].

ועצם סברת המגן אברהם כבר מצינו בדברי הרשב"א דהנה בברכות (נב, א) נחלקו בית שמאי ובית הלל, דלדעת בית שמאי מברך על היין ואחר כך מברך על המזון, ולדעת בית הלל מברך על המזון ואחר כך מברך על היין, והנה סברת בית הלל מובנת שרצו שיברכו ברכת המזון על הכוס, אך דעת ב"ש צ"ב דמדוע שישתה דווקא קודם הברכה. ובחידושי הרשב"א שם ביאר טעמא דב"ש, דסברו שאין שביעה מדאורייתא אלא אם כן שתה, ואם הוא ישתה את היין רק לאחר הסעודה יש לחוש שבשתייתו הוא מתחייב למפרע על האכילה שאכל כבר, דמעתה אכילה זו הייתה לשובע, וא"כ הוא יצטרך לחזור ולברך ברכת המזון [אמנם לפי דבריו יוצא שבית הלל לא חשו לסברא זו, וא"כ לדידן אין לחוש לכך].

ובחזו"א (סימן כח ס"ק א) ביאר דברי הרשב"א שאם ברכת המזון טעונה כוס עדיף שישתה אחר המזון כדי לקיים הדין שצריך לברך על הכוס, אך למ"ד שאינה טעונה כוס עדיף לשתות בתוך המזון כדי להתחייב בברכת המזון דאורייתא ע"ש. אמנם הקשה בחזו"א שם שאף למ"ד דברכת המזון טעונה כוס אם ישתה את הכוס אחר הסעודה הרי הוא מתחייב בברכת המזון דאורייתא, וברכת המזון שכבר בירך לא פטרה אותו כיון שהוא היה צמא בשעת הברכה, והשתא את הברכת המזון דאורייתא שהוא צריך לחזור ולברך הוא יברך בלא כוס, וע"ש שנשאר בצ"ע.

[ויל"ע אם דבר זה תלוי במחלוקת המשנ"ב והחזו"א לגבי מי שאכל פת פחות משיעור שביעה מדאורייתא, ובירך ברכת המזון, ואחר כך חזר ואכל כזית פת והשלימו לכדי שביעה, דבביאור הלכה (סוף סימן קפד) כתב שע"י האכילה השניה של הכזית הרי הוא מתחייב בברכת המזון דאורייתא גם על האכילה הראשונה שאכל, כיון שמה שבירך ברכת המזון כבר לא עלתה לו לברכת המזון דאורייתא. אמנם החזו"א (סימן לד ס"ק ד) כתב שאפילו אם הוא שבע בצירוף האכילה הקודמת הוא לא מתחייב שוב בברכת המזון, דכיון שכבר בירך על האכילה הרי הוא הסיח דעתו מהאכילה הראשונה, ותו אינו חייב בברכת המזון מדאורייתא.

ולכאורה נראה שדברי החזו"א סותרים עצמם שהרי בסימן כח הוא הקשה דאליבא דהרשב"א הוא חוזר ומתחייב בברכת המזון דאורייתא אם שותה אחר המזון, אף שכבר בירך ברכהמ"ז, וכאן כתב שלא חוזר ומתחייב אחר שכבר בירך ברכת המזון וצ"ע].

**הדינים העולים:**

1. יין פוטר שאר משקין מברכה ראשונה ואחרונה. ומיץ ענבים י"א שאינו פוטר.
2. יין פוטר שאר משקין דווקא כשהיין לפניו או שקבע עליו ודעתו לשתותו. ואם דעתו לשתות ולא קבע עליו הוי ספק וסב"ל.
3. שיעור שתיית היין לפטור שאר משקין י"א מלא לוגמיו וי"א בכל שהוא.
4. אם שתה יין פחות מרביעית נסתפק השעה"צ אם צריך לברך בורא נפשות. אבל אם אוכל מזונות כזית יכול לכלול בזה את היין וממילא הוא נפטר מלברך בורא נפשות.
5. י"א שמועיל אם מכוין שלא לפטור שאר משקין בשתייתו, וי"א שא"א להגביל את חלות הברכה.
6. אם יש לו יין והוא צמא לדעת המג"א ישתה את היין בתוך הסעודה כדי להתחייב בברכהמ"ז דאורייתא. ומיירי באופן שאין לו שאר משקין. וא יש שם זימון של ג' מסקנת השעה"צ שיש להשאיר את היין לזימון.