960 מריקה ושטיפה - א
קטגוריות: ש_ס / לט זבחים / זבחים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים

אור ליום ועש"ק משפטים כ"ח שבט תשס"ג

**בדין מריקה ושטיפה**

א] זבחים דצ"ז., הא כיצד, ממתין לה עד זמן אכילה והדר עביד לה מריקה ושטיפה, ובתוד"ה ממתין, ז"ל, אין לפרש דמריקה ושטיפה קודם שיעשה נותר, כדי שלא יבואו קדשים לבית הפסול, דהא משמע הכא דלאחר זמן אכילה עביד מריקה ושטיפה, ומיהו יש ספרים דגרסי ממתין להו עד זמן אכילה, ועוד יש קצת לדקדק, מדקאמר לעיל לר"ט כל יום ויום נעשה גיעול לחבירו, ואם קודם שנעשה נותר עביד מריקה ושטיפה, ה"נ ליעביד, דכי בשיל בה שלמים אתמול, כשבא היום והוזקק למריקה ושטיפה, אי בשיל בה שלמים דהיום קודם מריקה ושטיפה ליתסרו, אלא ודאי לא חייב הכתוב עד אחר שנעשה נותר, עכ"ל.

והנה תניא בתוספתא במכילתין פ"י ה"ו, שטף ולא מורק מורק ולא שוטף יאכל כחמור שבהן, ובמנחת ביכורים שם הק', דלדעת התוס' דהמריקה הויא אחר שבא לידי נותר, א"כ הך מורק ולא שוטף איירי נמי אחר שבא לידי נותר, וא"כ כבר נאסר, ואיך נופל לומר יאכל, והניח בצ"ע, וכן הק' גם המקד"ד בסי' ל"א.

ב] והנה לעיל דצ"ו:, ת"ר וכו', יכול שאני מרבה את התרומה, ת"ל אותה פרט לתרומה וכו', ותרומה לא בעיא מריקה ושטיפה, והתניא קדירה שבישל בה וכו', תרומה לא יבשל בה חולין אם בישל בנו"ט וכו'.

והק' המקד"ד שהרי נפ"מ טובא, דאם הי' דין מריקה ושטיפה בתרומה הי' עליו לעשות מריקה ושטיפה אף אם אינו רוצה להשתמש בכלי, דדין מריקה ושטיפה הוי אף כשאינו רוצה להשתמש בכלי, וכדין שבירה דהוי אף כשאינו רוצה להשתמש, שהרי הולך ושוברו, וכ"נ בחוו"ד סי' צ"ג סק"ב, (אך עי' בחי' כת"ס לסוגיין, שכתב בדעת רש"י במתני' לעיל דצ"ה: ובע"ז דע"ו., שכל דין מריקה ושטיפה הוי רק להכשיר הכלי אם רוצה להשתמש בו, וכתב כן גם בדעת מהר"מ חולין דקי"א: והש"ך בנקוה"כ סי' צ"ב, עיי"ש וצ"ע בזה), אך כיון שנתמעטה תרומה מדין מריקה ושטיפה, הגם דהויא ככל איסורי תורה שצריך הכלי הגעלה, מ"מ א"צ להגעיל רק אם רוצה להשתמש בכלי.

עוד צ"ע, דנפ"מ בזה דא"צ לעשות המריקה ושטיפה במקום קדוש, וכבר העירו דזה ניחא אי נימא דבקק"ל הוי המריקה ושטיפה דילהו בכל ירושלים, והיינו כדתניא בתוספתא דהמריקה ושטיפה הויא במקום האכילה, ונת' בזה במק"א, וע"כ אף אם הי' בתרומה דין מריקה ושטיפה, מ"מ הי' המריקה ושטיפה בכל מקום, כיון שאין מקום מסוים לאכילתה.

והפליתי סי' ק"ג ק"ו הק' עוד בזה, דהרי בקדשים הוי הבלוע נטל"פ, וכמש"כ הראשונים בשלהי ע"ז, ואף לדעת תוס' והרא"ש דמה שבישל בלילה ל"ה נטל"פ בבוקר, מ"מ אף אחר שנעשה נטל"פ לא פקע מיני' דין מריקה ושטיפה, וכמש"כ הרא"ש שם דכיון דחייל תו לא פקע, ומ"מ בעי' מריקה, ומשא"כ בתרומה כיון שנתמעטה מחובת מריקה ושטיפה, ל"ב בה מריקה ושטיפה אם הוי הבלוע נטל"פ, וצ"ע בכ"ז, ואין לומר דכל פירכת הגמ' הויא על משמעות הברייתא דל"ב כלל מריקה ושטיפה בתרומה, דמלבד דלא מ' כן, גם מפורש בד' רש"י בד"ה אלא למ"ד, דהנידון הוי על מיעוטא דקרא.

ג] ונ' לישב, דהנה בעיקר הא דממעט קרא לתרומה מחובת מריקה ושטיפה, צ"ע דלא מיבעיא למש"כ הר"ן בשלהי ע"ז, דחובת מריקה ושטיפה הויא משום מצות ביעור הנותר, א"כ הרי ל"ש כלל דין מריקה ושטיפה בתרומה דלי"ב דין נותר כלל, אלא אף אי נימא דדין מריקה ושטיפה הוי להכשיר הכלים מן הקדשים הבלועים בהן, וכמו שנראה מד' תוס' והרא"ש בשלהי ע"ז, הרי מ"מ כיון דילפי' מקרא דכל זכר בכהנים יאכל, דליכא דין מריקה ושטיפה רק אחר שנעשו הבליעות נותר, ואף דגם קודם שנעשו נותר אסור הבלוע מחטאת לזרים, מ"מ ליכא משום זה חובת מריקה ושטיפה, וא"כ מ"ש כלל חובת מריקה ושטיפה בתרומה.

ומצאנו שהק' כן בפי' הר"ש לתו"כ צו פ"ג פ"ז, יעו"ש שהביא ב' הדעות אי חובת מריקה ושטיפה הויא רק אחר שנעשה נותר, או דהויא חובת מריקה ושטיפה אף קודם שנעשה נותר, והוכיח שם שאין חובת מריקה ושטיפה רק אחר שנעשה נותר, והק' ע"ז ז"ל, וק' דקאמר התם פרט לתרומה שא"צ מריקה ושטיפה, וזה הוי כמו קודם נותר, וא"כ בכה"ג בקדשים צריך מריקה ושטיפה, עכ"ל, והרי שהוכיח הר"ש מזה כהגירסא דחובת מריקה ושטיפה הויא אף קודם שנעשה נותר.

ויש להוסיף בזה, דנראה דלדעת התוס' ילה"ק קו' זו אף להגיר' דעביד מריקה ושטיפה עד זמן אכילה, שהרי כתבו התוס' שלגיר' זו עביד מריקה ושטיפה קודם שיעשה נותר כדי שלא יבואו קדשים לבית הפסול, וא"כ הרי דל"ש כלל דין מריקה ושטיפה בתרומה, שאינה נפסלת בנותר.

ובדעת הר"ש שנראה בדבריו דלגי' זו דעביד מריקה ושטיפה עד זמן אכילה, ניחא דממעט תרומה מדין מריקה ושטיפה, נ' דהוא משום שלדעתו הא דצריך לעשות מריקה ושטיפה אף קודם שנעשה נותר, אי"ז כלל כדי שלא יבואו קדשים לבית הפסול, אלא היינו שנתחדש בדין מריקה ושטיפה, דהבלוע בכלי מקדשים אסור, ובעי' מריקה ושטיפה לפולטו, וע"כ שפיר הי' שייך חיוב מריקה ושטיפה בתרומה.

ונ' להוכיח כן מד' הר"ש, דהנה יעו"ש בפי' הר"ש, שהוכיח דליכא חיוב מריקה ושטיפה מיד, ז"ל, דאם נתחייב הכלי מריקה ושטיפה אפי' קודם שנעשה נותר, א"כ כשבישל שלמים אתמול כיצד יבשל בו ביום שלמים, וכבר נתחייב הכלי מריקה ושטיפה, א"כ שלמים שבישלו בו ביום יהיו אסורים, שכבר הוזקק הכלי למריקה ושטיפה וכו', עכ"ל, והדברים צ"ב, דהגם שכבר נתחייב הכלי מריקה ושטיפה, מ"מ מהיכ"ת שמשו"ז יהא אסור מה שנתבשל בכלי, והגם דנימא דמשום חובת מריקה ושטיפה אסור לו לבשל קודם שימרוק וישטוף, מ"מ מהיכ"ת יאסר הנתבשל, ונ' מוכח מזה, דס"ל להר"ש דאי בעי' לעשות מריקה ושטיפה אף קודם שנעשה נותר, בהכרח היינו משום שנתחדש בזה דהבלוע מקדשים נאסר מיד, וע"כ הוא דצריך מריקה ושטיפה לפלטו, וזהו שהק' הר"ש דא"כ יהיו השלמים שבישלו בו אסורין, וז"ב בדעתו, ויש לדייק עוד, דל' הר"ש דאם נתחייב הכלי מריקה ושטיפה "אפי'" קודם שנעשה נותר, והתוס' כתבו דמריקה ושטיפה קודם שנעשה נותר, והיינו משום דלדעת הר"ש, אף לגיר' זו אין עיקר חובת מריקה ושטיפה דוקא קודם שנעשה נותר, אלא היינו להיפך דנתחדש בקרא דאף קודם שנעשה נותר טעון מריקה ושטיפה, אך לדעת התוס', הרי דלגיר' זו כל עיקר דין מריקה ושטיפה הוי קודם שנעשה נותר, כדי שלא יבואו קדשים לבית הפסול, וז"ב.

ומה"ט נ', במש"כ התוס' בסוגיין, דאם קודם שנעשה נותר עביד מריקה ושטיפה וכו', אי בשיל בה שלמים דהאידנא קודם מריקה ושטיפה ליתסרו עכ"ל, דאין לפרש דבריהם כד' הר"ש, דאי הי' חובת מריקה ושטיפה קודם שנעשה נותר, הי' לנו לאסור השלמים שנתבשלו בכלי אחר שהוזקק למריקה ושטיפה, שהרי כבר נת' שלדעת התוס', דאי חובת מריקה ושטיפה הויא קודם שנעשה נותר, הוי הטעם כדי שלא יבואו קדשים לבית הפסול, ל"ש כלל לומר שמכח זה יאסר המתבשל בהן, ובע"כ צל"פ ד' התוס' כמש"כ לבאר דבריהם בחי' מרן הגרי"ז בהל' מעה"ק, עיי"ש ב' אופנים בביאור ד' התוס', וממה דל"ה ניחא להגרי"ז לפרש ד' התוס' כהמבו' בד' הר"ש, נ' שפירש כמש"נ דכ"ד הר"ש ל"ש כלל לד' התוס'.

ד] ונ' מוכח מזה, דהא דממעטי' תרומה מדין מריקה ושטיפה, אי"ז כלל מיעוט ממצות מריקה ושטיפה דליכא בתרומה, דודאי ל"ש כלל מצות מריקה ושטיפה בתרומה, כיון דכל מצות מריקה ושטיפה בקדשים הויא רק משום דין נותר, והיינו משום מצות ביעור נותר, או כדי להכשיר הכלי מאיסור נותר, או כדי שלא יבואו קדשים לבית הפסול, וכנ"ל, ועכ"פ לכל הדעות ל"ש כלל דין זה בתרומה, וכנ"ל.

והא דממעטי' תרומה ממריקה ושטיפה, נ' דהיינו משום דבדין מריקה ושטיפה, הרי מלבד מצות המריקה ושטיפה, נכלל בזה נמי שזהו הכשירו של הכלי ע"י מריקה ושטיפה, וכמש"כ כן בחי' מרן הגרי"ז הל' מעה"ק בשם הגר"ח זצ"ל, ויעו"ש שהוכיח כן מדינא דהתוספתא דמרק ולא שטף יאכל כחמור שבהן, והרי דגם השטיפה שהיא בצונן והיא רק משום מצות מריקה ושטיפה ג"כ מעכבת בהכשירו של כלי, והביא ד' פי' הר"ש לתו"כ, שפי' טעמא דתוספתא דכיון שחייב בהן הכתוב שטיפה, אע"ג שכבר נגעל בחמין ומורק בפנים ולא נשטף בחוץ, עשאו הבתוב כאילו לא נגעל, עכ"ל, והרי להדיא דבעיקר הדין דמריקה ושטיפה בקדשים נאמר שזהו הכשירו של הכלי.

ונ' לפ"ז, דהא דנתחדש דמריקה ושטיפה זהו הכשירו של הכלי, אי"ז בתוצאה ממצות מריקה ושטיפה, אלא הוי זה דין בפנ"ע, דהכשירו של הכלי בקדשים הוי ע"י מריקה ושטיפה, וראי' לזה נ', שהרי לדעת הר"ן עיקר דין מריקה ושטיפה הוי משום מצות ביעור הנותר, ואי"ז שייך כלל להאיסור שעל הכלי, וא"כ הרי אין טעם כלל שמכח זה יהא הדין שאף הכשר הכלי הוי רק ע"י מריקה ושטיפה, ובע"כ שהוי זה דין בפנ"ע, דמדחזי' דל"ח ביעור הנותר עד דעביד מריקה ושטיפה בע"כ שנתחדש בזה דכל כמה דלא עביד מריקה ושטיפה חשיב דאכתי הבליעה קיימת, וע"כ הוא דאף להכשר הכלי בעי' מריקה ושטיפה, וע"כ שפיר הי' שייך בתרומה דין מריקה ושטיפה, דהגם דמצות מריקה ושטיפה ודאי לא שייכא כלל בתרומה, כיון דעיקר המצוה הויא רק מכח דין נותר וכנ"ל, אך הך דינא דהכשירו של הכלי הוי ע"י מריקה ושטיפה, שפיר הי' שייך אף בתרומה, ועמש"נ עוד לבאר בזה להלן סק"ו, וממעט לה קרא דבתרומה ל"ב מריקה ושטיפה להכשירו של הכלי, וז"ב.

ובזה נ' לישב משה"ק עוד המקד"ד שם, בהא דממעטי' לעיל דצ"ב: מקרא שאין מריקה ושטיפה אלא בנאכלות, וק' דהרי מיבע"ל לקמן דק"ד: אי לינה מועלת בבשר פרים הנשרפין, ואי נימא דאין לינה מועלת, א"כ למאי איצטריך קרא למעוטי, הרי כיון דאינו נעשה נותר ל"ש בזה מריקה ושטיפה, עיי"ש בדבריו, ולמש"נ נ', דאה"נ להצד דאין לינה מועלת בבשר פרים הנשרפין, הרי דהא דממעטי' דליכא דין מריקה ושטיפה בפרים הנשרפין, היינו דאף להכשירו של הכלי ל"ב מריקה ושטיפה, אך אה"נ אף בלא מיעוטא דקרא ל"ה בזה מצות מריקה ושטיפה.

ה] ולפ"ז מתישב היטב הא דפריך בגמ' בהא דממעט דתרומה ל"ב מריקה ושטיפה, מהא דתניא דקדירה שבישל בת תרומה לא יבשל בה חולין, וליכא לשנויי דנפ"מ במיעוטא דקרא דליכא מצות מריקה ושטיפה אם אינו רוצה להשתמש בכלי, שהרי נתבאר דכלל ל"ה שייך בתרומה מצות מריקה ושטיפה, וכל מה דממעט קרא היינו רק דל"ב מריקה ושטיפה להכשירו של הכלי, וע"ז שפיר פריך, דודאי בעי' הגעלה להכשר הכלי, ומאי נפ"מ בהא דלי"ב דין מריקה ושטיפה להכשר הכלי.

ובזה ניחא גם מה דלא משני דנפ"מ בזה דל"ב מריקה ושטיפה במקום קדוש, דעיקר דין מקום קדוש במריקה ושטיפה, הרי ודאי דהוי משום מצות המריקה ושטיפה, וע"כ ליכא למימר דנפ"מ במיעוטא דתרומה ממריקה ושטיפה, דמכח זה ל"ב מריקה ושטיפה במקום קדוש, דהרי אף בלא מיעוטא דקרא ל"ה בעי' מריקה ושטיפה במקום קדוש, כיון דל"ש בתרומה כלל מצות מריקה ושטיפה, ואך דלהכשירו של הכלי הוי בעי' מריקה ושטיפה, ולזה ל"ב שתהא המריקה ושטיפה במקום קדוש, וכ"ז פשוט.[[1]](#footnote-2)

ולפ"ז יש לדון גם בישוב קו' הפליתי, שהק' דמאי פריך, הרי בקדשים בעי' מריקה ושטיפה הגם דהוי נטל"פ, ובתרומה ל"ב הגעלה בנטל"פ, ולפי המבואר נ', דלמש"כ הר"ן בשלהי ע"ז, דהא דבעי' מריקה ושטיפה בקדשים הגם דהוי נטל"פ, הוא משום שהבלוע עצמו ראוי לגר הוא וכו', וכיון שעדין שם נותר עליו ציותה תורה לבערו כשם שציותה לשרפו וכו', עכ"ל, הרי דלפ"ז כל מה דבעי' מריקה ושטיפה בקדשים הגם דהוי נטל"פ, הוי רק מכח מצות המריקה ושטיפה שמשום ביעור הנותר, ונמצא לפ"ז דבתרומה אף אי הוי בעי' בה מריקה ושטיפה, מ"מ ודאי דל"ה דין מריקה ושטיפה בנטל"פ, כיון דל"ש בה כלל מצות מריקה ושטיפה דביעור נותר, ואך דלהכשר הכלי בעי' מריקה ושטיפה, וזל"ש היכא דהוי הטעם נטל"פ דל"ב עליו הכשר כלל, וע"כ שפיר פריך דמאי נפ"מ במיעוטא דתרומה ממריקה ושטיפה, כיון דאף אחר מיעוטא בעי' בה הגעלה, ואף בלא מיעוטא ל"ה בעי' בה מריקה ושטיפה בנטל"פ, וכמש"נ.

ונ' עוד, דאף למש"כ הרא"ש בשלהי ע"ז, דהא דבעי' מריקה ושטיפה בקדשים אף אחר דהוו נטל"פ, הוא משום דבתחילת היום עדין ל"ה נטל"פ, וכיון שחל עליהם חיוב מריקה ושטיפה תו לא פקע, עיי"ש בדבריו, מסתברא מילתא דכ"ז אינו רק מכח מצות מריקה ושטיפה, דכיון דחיילא מצות מריקה ושטיפה תו לא פקעה, אך לאו היינו שנתחדש בזה דאף נטל"פ אסור ומכח זה איכא דין מריקה ושטיפה, דודאי אף בזה אין נטל"פ אסור, ואך דאיכא בזה מצות מריקה ושטיפה, וע"כ בתרומה דאף אם הי' בה דין מריקה ושטיפה, הרי מ"מ לא הי' בה מצות מריקה ושטיפה ורק להכשר הכלי הוה בעי' מריקה ושטיפה, הרי דודאי כל דהוי נטל"פ ואין הטעם אוסר כלל מדאורייתא, ל"ה בעי' כלל מריקה ושטיפה להכשר הכלי, וזהו דפריך דמה נפ"מ במיעוטא דתרומה ממריקה ושטיפה, כיון דאף בלא מיעוטא ל"ב בעי' מריקה ושטיפה היכא דהוי נטל"פ.

אמנם למש"כ הרא"ש שם לדון, דאף אם הוי הטעם פגום בכל גווני, מ"מ גזה"כ הוא דבעי' מריקה ושטיפה בכלי נחושת, מידי דהוי אמריקה ושטיפה שהיא גזה"כ אפי' כשהיא בת יומא, שהרי אחר ההגעלה שכבר נפלט כל האיסור טעון מריקה ושטיפה לרבי בצונן ולרבנן שטיפה יתירתא, וה"נ אע"פ שאין בכלי אלא בליעת טעם פגום גזה"כ היא, עכ"ל, הרי כיון שנתחדש בזה דמעיקרא חייל דין מריקה ושטיפה על טעם פגום, לכאו' היינו שנתחדש בזה דאף טעם פגום אסור בזה, והוי דומיא דהא דבעי' לרבי שטיפה יתירתא ולרבנן מריקה ושטיפה אף אחר הגעלה, דהיינו דגזה"כ לחשבו כאילו הבלוע קיים ואיכא עלי' איסורא, ומה"ט כל שמרק ולא שטף ובישל בו, יאכל כחמור שבו, וכדתניא בתוספתא וכמו שפירשה הר"ש, וה"נ הא דבנטל"פ בעי' מריקה ושטיפה, היינו דגזה"כ הוא דאף נטל"פ אסור, וממילא אי"ב אף דין מריקה ושטיפה להכשר הכלי, וממילא דאם הי' דין מריקה ושטיפה בתרומה להכשר הכלי, הוה בעינן מריקה ושטיפה אף היכא דהוי הבלוע נטל"פ, והדק"ל.

אך אכתי יל"ד ולומר, דהא דגזה"כ דבעי' מריקה ושטיפה אף דהוי נטל"פ, היינו רק דאי"ב מצות מריקה ושטיפה, אך לא גלי קרא שהטעם אוסר הגם דהוי נטל"פ, וע"כ בתרומה דל"ש מצות מריקה ושטיפה, ודאי ל"ה בעי' מריקה ושטיפה בנטל"פ, וע"כ ל"מ לשנויי דזהו הנפ"מ בהא דנתמעטה תרומה ממריקה ושטיפה, וצ"ע בזה.

ו] ולפ"ז נ' לישב גם הא דתניא בתוספתא דמרק ולא שטף יאכל כחמור שבהן, אשר ק' מזה על דעת התוס' דדין מריקה ושטיפה הוי אחר שנעשה נותר, דא"כ הרי המתבשל אסור, ול"ש בזה דין יאכל כחמור שבהן, ולמש"נ נ', דהגם דעיקר דין מריקה ושטיפה הוי רק לאחר שנעשה הבלוע נותר, אך היינו רק דקודם לכן ליכא מצות מריקה ושטיפה, אך הדין דהכשרו של הכלי הוי רק ע"י מריקה ושטיפה, הוי בכל איסורי קדשים, ואי"ז דין מסוים באיסור נותר, ובפרט לדעת הר"ן דדין מריקה ושטיפה הוי משום ביעור הנותר, הרי דאך משו"ז ליכא מצות מריקה ושטיפה רק אחר שנעשה נותר, אך הדין דלהכשרו של הכלי בעי' מריקה ושטיפה מהיכ"ת שיהא רק באיסור נותר.

ולמש"נ איכא ראי' ברורה לזה, דהרי חזי' דשייך דין מריקה ושטיפה גם באיסור תרומה, ונת' לעיל דהגם דמצות מריקה ושטיפה ודאי ל"ש בתרומה, דמצות מריקה ושטיפה הויא רק בנותר, מ"מ הא דבעי' מריקה ושטיפה להכשר הכלי שייך אף בתרומה, וע"כ ודאי דהגם שנתמעטה תרומה ממריקה ושטיפה, מ"מ בקדשים דלא מיעט קרא, איכא דין מריקה ושטיפה להכשר הכלי, אף דלי"ב איסור נותר, וז"ב.

ולפ"ז ניחא דזהו דתני בתוספתא דמרק ולא שטף יאכל כחמור שבהן, דאיירי התוספתא בגונא שעשה מריקה ביום הראשון קודם שנעשה נותר, ובכה"ג נמי הוי הדין דאין הכלי נכשר בלא מריקה ושטיפה, דהגם דאכתי ליכא מצות מריקה ושטיפה על הכלי, מ"מ אי"ב להך דינא שהכשירו הוי רק ע"י מריקה ושטיפה, וכנ"ל, וע"כ הוא דיאכל המתבשל בכלי כחמור שבהן, כיון דגלי קרא דלהכשירו של הכלי בעי' מריקה ושטיפה, ובלא זה חשיב דהבלוע אכתי קיים, וע"כ ה"ז אוסר להמתבשל עמו ויאכל כחמור שבהן.

וראיתי כן בפי' חס"ד לתוספתא שם, שכתב שלדעת התוס' יל"פ בדוחק, דאיירי אי איתרמי ועביד מריקה בההוא יומא, אע"ג דאכתי ליכא חיובא, עכ"ל, והרי דניח"ל להחס"ד, שאף לדעת התוס' דדין מריקה ושטיפה הוי רק אחר שנעשה נותר, מ"מ אף קודם לכן הוי הכשירו של הכלי רק ע"י מריקה ושטיפה, וכמש"נ.

ומה דנקטה התוספתא לדינה בגוונא שעשה המריקה ביום הראשון, שהוא שלא כדינו, ולא נקטה לדין זה היכא דעביד מריקה אחר שנעשה הבלוע נותר, דבכה"ג ה"ז אוסר להנתבשל עמו, הנה זה ניחא בפשוטו אי נימא כדעות הראשונים דכל בלוע שנתותר הוי נטל"פ, שהרי כבר נת' לעיל דהא דבעי' מריקה ושטיפה אף בנטל"פ, הוי זה רק משום מצות מריקה ושטיפה, אך להכשירו של הכלי ל"ב כלל מריקה ושטיפה, ואין הבליעה אוסרת כלל, ואשר ע"כ ל"מ תני דמרק ולא שטף אחר שנעשה הבלוע נותר, ה"ז אוסר להמתבשל, כיון דבכה"ג שנעשה הבלוע נותר, אינו אוסר כלל להמתבשל, כיון דהוי הבלוע נטל"פ, וכמש"נ.

אמנם אי נימא כדעת תוס' והרא"ש, דמה שנתבשל בלילה ל"ה נטל"פ בבוקר אחר שנעשה נותר, א"כ הרי הו"מ התוספתא למיתני לה דבכה"ג אי מרק ולא שטף ה"ז אוסר להמתבשל, אך נ' פשוט דלק"מ, דהרי התוספתא שם איירי בגוונא שבישל בו מעיקרא קדשי קדשים וקדשים קלים, ובאה התוספתא להשמיענו שאם בישל אח"כ בהכלי יאכל כחמור שבהן, וע"כ בע"כ למיתני לה בשבישל בה קודם שנעשה הבלוע נותר, דאחר שנעשה הכל נותר, ל"ש כלל דינא דיאכל כחמור שבהן, כיון שכל הבלוע נאסר, וז"פ.

ועכ"פ לפמש"נ מד' התוספתא, דאף קודם שנעשה הבלוע נותר, דלי"ב מצות מריקה ושטיפה, מ"מ הוי הכשרו רק ע"י מריקה ושטיפה, ואם מרק ולא שטף יאכל כחמור שבהן, ממילא נתקיימו דברינו דלעיל סק"ד, דנת' שם דהגם שבתרומה ודאי ליכא מצות מריקה ושטיפה, מ"מ הי' שייך בה דין מריקה ושטיפה, שיהא הכשר הכלי רק ע"י מריקה ושטיפה, שדין זה ל"ה במסוים בנותר, ולמש"נ עתה, הרי מוכח כן מד' התוספתא, דאף קודם שנעשה נותר, מ"מ הכשר הכלי הוי רק ע"י מריקה ושטיפה, וז"ב.

ז] והנה לעיל בסוגיין אמרי' דטעמא דרבי טרפון הוא, משום דכל יום נעשה גיעול לחבירו, והיינו כמו שפירשו הראשונים דמשו"ז לא חייל על הבלוע כלל איסור נותר, ולא חייל עלי' דין מריקה ושטיפה, ולכאו' אי נימא כמש"נ, דגם קודם שנעשה הבלוע נותר, מ"מ אי"ב לדין מריקה ושטיפה שאין הכשירו אלא ע"י מריקה ושטיפה, א"כ מה מהני הא דכל יום נעשה גיעול לחבירו, הרי הגם דלא חייל על הבלוע איסור נותר, מ"מ הרי אף לשאר איסורי קדשים בעי' מריקה ושטיפה להכשר הכלי, וא"כ היאך מצי לבשל שלמים בכלי זה שבישל בו חטאת, הרי הגם שכל יום נעשה גיעול לחבירו, הרי ל"מ זה להכשיר הכלי מבליעת החטאת, דהרי בעי' לזה מריקה ושטיפה, וכיון שלא הוכשר הכלי מבליעת החטאת, הרי שהשלמים שיבשל בכלי יהא דינם שיאכלו כהחטאת, ואין מביאין קדשים לבית הפסול, ואף אם כבר הוי טעם החטאת נטל"פ ואינו אוסר השלמים מ"מ הרי אף בקדירה שאינה בת יומה אסרו חכמים לבשל.

אמנם באמת לק"מ, דהרי אף אי נימא דלא כמש"נ, ונימא דעל שאר איסורי קדשים ל"ב מריקה ושטיפה להכשר הכלי, הרי מ"מ הא דכל יום נעשה גיעול לחבירו, ל"מ כלל להכשיר הכלי מבליעת החטאת, שהרי כבר פי' הרשב"א בשלהי ע"ז ובתוה"ב, דהא דנעשה גיעול לחבירו, ל"ה הגעלה גמורה, ול"מ אלא דלא ליחול עלי' איסור נותר, אך ל"מ להכשיר הכלי מאיסור שכבר נבלע בו, וא"כ ה"נ ודאי דל"מ הא דנעשה גיעול לחבירו להכשיר הכלי מבליעת החטאת, וא"כ הרי דהא דשרי לבשל בהכלי שלמים, בעכצ"ל שהטעם בזה, הוא כמש"כ התוס' לעיל דצ"ו. דכיון דמב"מ דרבנן, הרי שבכלי המקדש אוקמוה אדאורייתא, ומה"ט שרי ביום הראשון לבשל שלמים בהכלי שבישל בו חטאת, וה"נ מה"ט שרי גם בשאר הימים לבשל בו שלמים, וע"כ ניחא גם לפמש"נ, דאף דבעי' מריקה ושטיפה להכשר הכלי מאיסורי קדשים, מ"מ שרי לבשל שלמים בכלי שבישל בו חטאת, דבכלי המקדש אוקמוה אדאורייתא, וז"פ.

אמנם אכתי צ"ע בזה, ממש"כ הרמב"ן הרשב"א והריטב"א בע"ז דע"ו., במש"א שם דהא דהשפוד והאסכלא מגעילן ברותחין, ול"ב ליבון, הוא משום דכל יום נעשה גיעול לחבירו וכו', ואי בישל בה חטאת האידנא, הדר ומבשל בה האידנא שלמים וכו', והק' הראשונים דהיאך שרי לבשל בה ולעשות גיעול, הרי השלמים שמבשל ביום השני ה"ה מביאן לבית הפסול, וכן אי בשיל חטאת והדר בשיל שלמים, ה"ה מביא השלמים לבית הפסול, וכתבו דמכוון הגמ' הוא שה"ה מגעיל הכלי תחילה, וע"כ ניחא שאינו מביא השלמים לבית הפסול, שאין השלמים והחטאת שבישל מתחילה אוסרין את השלמים שמבשל עתה, כיון שכבר הגעיל הכלי תחילה, עייש"ה בדבריהם, ואי נימא דלכל איסורי קדשים ל"מ הגעלה ובעי' מריקה ושטיפה, א"כ מה מהני הא שהגעילן תחילה, הרי כיון דלא עביד מריקה ושטיפה, לא מהניא ההגעלה להכשיר הכלי, ואכתי הוא מביא קדשים לבית הפסול, ולכאו' מבו' להדיא מד' הראשונים, דרק לגבי נותר בעי' מריקה ושטיפה, אך שאר בליעות דקדשים הוי הכשרן ע"י הגעלה בעלמא, ודלא ככל מש"נ.

ובדוחק י"ל, דכיון דלדעת הרמב"ן והרשב"א, בעי' בכל הגעלה לשטוף הכלי בצונן לאחר ההגעלה, הרי נמצא דכל הגעלה הויא נמי מריקה ושטיפה, וע"כ שפיר מהניא ההגעלה להכשיר הכלי, שה"ה כמריקה ושטיפה.

אך אכתי צ"ע, דלפ"ז לא יהני אם יעשה הגעלה זו במזוג ואם יעשנה במקצת הכלי, אך לדעת הרמב"ן בחולין דק"ח:, קי"ל דאף הגעלה ל"מ רק במים, ולפ"ז הרי שאף ההגעלה שמגעיל השפוד והאסכלא ל"ה במזוג, וצ"ע בזה.

1. אך אכתי תיקשי קו' אלו, במה שפירש"י במתני' לעיל דצ"ה: ד"ה רש"א, דמודי ר"ש דבעי הגעלה ברותחין ומתורת מו"ש הוא דממעיט לי', כדמתרצי' בגמ' גבי תרומה, לא נצרכה לכדאמר מר במים ולא במזוג וכו' עכ"ל, והתם ק' דהרי בלא"ה נפ"מ בד' ר"ש, דאף אם אינו משתמש בכלי טעון מריקה ושטיפה, ודהוי המריקה ושטיפה במקום קדוש, ולרבנן איכא מצות מריקה ושטיפה והויא במקום קדוש, אך אי"ז ק' כ"כ, דרש"י נקט הנפ"מ שהוזכרה בגמ'.

   ואולי יש לחדש, דס"ל לרש"י דבקק"ל אף לדידן ליכא מצות מריקה ושטיפה, דהרי כל מה דאי"ב דין מריקה ושטיפה ילפי' לה מדממעט קרא תרומה, וכיון דבתרומה הוי המיעוט רק מדינא דמריקה ושטיפה להכשר הכלי, ה"נ לית לן למילף לקק"ל רק להא דאי"ב דין מריקה ושטיפה להכשר הכלי, אך מצות מריקה ושטיפה לית בהו אף לרבנן, וזש"כ רש"י, דאף ר"ש דפליג מודה דבעי' הגעלה להכשר הכלי, ואך דנפ"מ דל"ב בזה דיני מריקה ושטיפה, [ומקור לזה בדעת רש"י, יש להביא מד' רש"י יומא דכ"א. שפירש מש"א שברי כלי חרס נבלעין במקומן, בשבישלו בהם קק"ד, וראיתי להעיר מ"ט העמידה רש"י בשבישלו קד"ק, הרי קי"ל דאף קק"ל טעונין מריקה ושטיפה, וה"נ טעונין שבירה, וי"ל שפירש"י כן לאפוקי נפשי' מפלוגתא, וראיתי לפרש בזה, לפ"ד הקר"א והגאון רמ"ש, שכתבו דבקק"ל מתקיים דין מקום קדוש בכל ירושלים, וע"כ פירש"י דהא דנבלעין במקומן הוא בשבישלו קק"ד, אך למש"נ יל"ב בזה, דס"ל לרש"י דבקק"ל כלל ליכא מצות מריקה ושטיפה ושבירה, וע"כ אף לי"ב דין מקום קדוש כלל], אך ק' לחדש כן, וצ"ע.

   ואי נימא כן, יתישב מה שראיתי להעיר, דהנה התויו"ט הק' לדעת רש"י בפי' התורה ויקרא ז' כ"א, והראב"ד, דדין שבירה בכלי חרס, אי"ז דין מסוים בבליעת חטאת, אלא ה"ה בבליעת שאר קדשים, דא"כ מ"ט לא תני במתני' לעיל דצ"ה: גם לגבי שבירה דהוי אף בקק"ל, ובתורע"א כ' לישב, דבדין מריקה ושטיפה הוי חידוש דהוי אף בקק"ל, ובתרומה ל"ב מריקה ושטיפה, אך שבירה בכ"ח הרי הוי אף בתרומה כיון דאינו יוצא מידי דפיו, ואף ר"ש מודה בזה, דפלוגתייהו רק לענין מריקה ושטיפה, עכ"ד, וק' דאכתי הו"ל למיתני דאיכא מצוה בהמריקה ושטיפה אף אם אינו רוצה להשתמש, ובעי' למעבדה במקום קדוש, ואי נימא כמש"נ דבקק"ל אף לרבנן ליכא מצוה בהמריקה ושטיפה, וה"נ ליכא מצוה בהשבירה, ואך דלהכשר הכלי בעי' שבירה, א"ש היטב, דדין זה דלהכשר הכלי בעי' שבירה ל"ה רבותא, וכמש"כ הגרע"א. [↑](#footnote-ref-2)