יורה דעה עג - ציונים ומראי מקומות להדפסה - המשך
קטגוריות: שו_ע / יורה דעה / איסור והיתר - הרב אברהם שלייפר

בעזרת השם יתברך

**השלמות לסימן ע"ג**

**א, האם בכבד ישנו דם בעין**

יש לדון האם מותר לאכול את הכבד כמות שהוא חי, או דילמא יש בו דם כנוס אשר מוגדר דם בעין.

ובפשטות היה נראה להוכיח מהא דהכבד אינו נאסר בבישול – לדינא דגמרא – ומותר באכילה. ולכאורה חזינא דלא חיישינן להא דיש בו דם בעין. וכן מהא דמותר הכבד על ידי חליטה, משמע דלא מוגדר שיש בו דם בעין.

אמנם, הרי שיטת רש"י שאף צלי בעלמא צריך חיתוך, והיינו משום שהדם שבסמפונות מוגדר דם בעין, הרי ודאי שיהיה אסור לאכול את הכבד חי, בלא להוציא ממנו הסמפונות. ולשיטתו צריך לומר שמה שהכבד לא נאסר בבישול וכן מותר על ידי חליטה, היינו רק לאחר הוצאת הסמפונות, וכן מפורש ברשב"א לגבי חליטה. **???** ויש לעיין במקרים בסימן אשר סומכים בדיעבד על הא דהכבד אינו נאסר, או שהתבשל בשישים, האם כתוב שצריך להוציא הסמפונות**???**

והנה, התוס' חלקו על רש"י וסבירא להו שהחיתוך הינו מחמת ריבוי הדם שבכבד ודווקא לבישול אחר צליה. ולדידהו אין מקור שיש דם בעין, וכוותייהו פסק הרמ"א. אמנם גם אליבא דתוס' ייתכן שהדם שבסמפונות מוגדר דם בעין, אלא שלא מחמתו צריך את החיתוך. וכן מסתבר, דהא לגבי שאר חוטי הדם דיינינן את הדם שבתוכם כדם בעין, ומן הסתם גם את דם הסמפונות. וכן לכאורה מבואר בפמ"ג ש"ד סוף ס"ק י', אם כי לשונו שם צ"ב, עיי"ש.

**ב, 'כבולעו כך פולטו' בדם כבד**

חידש רבה בסוגיא בריש כיצד צולין שבצליה אמרינן לגבי דם: 'כבולעו כך פולטו'. והיינו שכאשר נצלה מאכל יחד עם מאכל אשר עדיין לא הוצא דמו ממנו, לא ייאסר המאכל השני, משום שגם אם בולע את הדם – מיד שואבת האש ממנו את הדם. ומבואר שאפשר לסמוך על כך אף לכתחילה, ועל כן שרי לצלות עוף הממולא בבשר שעדיין לא נמלח. [ומבואר בתוס' שהיה צד לומר שכל ההיתר לכתחילה הוא רק בצירוף פליטת הדם מהבשר עצמו – דומיא דמליחה – אמנם הוכיחו לא כן, מהמבואר בסוגיא שם שאף בצק אפשר לאפות לכתחילה עם בשר שלא נמלח, אף שלבצק אין דם עצמי.]

והנה נתבארה בסוגיין מחלוקת אמוראים האם כבד שנצלה מעל בשר אוסרו בדיעבד. וקיי"ל שבדיעבד מותר והתפרש הטעם בגמ', משום דדם משרק שריק. והקשו התוס' אמאי לא התירה הגמ' מצד הטעם דכבולעו כך פולטו, ותירצו שמחמת ריבוי הדם לא שייך כלל טעם זה, אלא רק טעם דדם משרק שריק. אמנם בתוס' בפסחים מבואר שאף בכבד שייך כבולעו כך פולטו, אלא שמועיל רק בדיעבד, ועל כן לא הזכירתו הגמ' משום דבדיעבד מותר בלא"ה משום כבולעו כך פולטו.

והנפ"מ למעשה היא באותם מקומות שנצלה בשר עם כבד ולא שייך לומר דם משרק שריק – משום שאין מקום לדם לזוב, כמו מולייתא וכדו', האם ייאסר הבשר בדיעבד מהכבד, או דנימא כבולעו כך פולטו. ועי' ש"ך סקכ"ג שהביא שרבינו ירוחם פסק כהתוס' בחולין, ועל כן אסר בכה"ג את הדם בדיעבד. אבל אנן לא קיי"ל הכי, ועל כן מתירים בדיעבד, כמבואר במחבר ורמ"א סעיף ו'.

.