יא (ג) - בהא דאין הנחה דמעביר תוך ג_ ודמגרר מפסקת בתוך ד_ ובמקו_פ
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / הוצאה / הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / הוצאה מהדו_ב / חבורות

יום ו' עש"ק בלק ט"ז תמוז תשע"ה

**א**

א] כתבו התוס' בשבת ד"ח:, ז"ל, ודוקא רמא וזקפי' דכשהניח ראשו האחד חוץ לד' אמות עדיין ראשו השני מונח בתוך ד', וכשחזר ומשליך ראשו הב' חוץ לד' אמות עדיין אינו מתחייב, דהוי כמגרר החפץ עד שהוציא ראש החפץ חוץ לד' אמות והניחו דאע"פ שחוזר ומושכו לחוץ פטור שלא נעשית המלאכה בב"א, אבל אם מגרר זירזא דקני בב"א עד חוץ לד' אמות וכו' חייב וכו', ואומר ר"י דאם מגלגל חבית ד' אמות ברה"ר וכו' חייב דהוי כמו מגרר דאינו נח כלל, אבל מגלגל תיבה שהיא מרובעת פטור דהוי כמו רמא וזקפי' דא"א שלא תהא נחה קצת, עכ"ל.

וצ"ע דמ"ט הוא חייב במגרר חפץ ד' אמות ברה"ר, הרי כיון דמגרר חשיב כמונח, כאשר כ"ה מבו' בסוגיית הגמ' בפסחים דפ"ה: ובכתובות דל"א: ולקמן דצ"א:, א"כ הו"ל כמונח בתוך ד' אמות, ומ"ט הוא חייב.

ב] והנה בד' התוס' מבו' דטעם החיוב בזה הוא משום שנעשית כל המלאכה בב"א, וכ"ה בד' הרא"ש שם סימן ט"ז, ז"ל, אבל אם תפש את החבילה ומשכה עד שהוציא כולה וכו' חוץ לד' אמות חייב, לפי שעשה כל מלאכתו בב"א ולא הונחה בינתים עד שגמר מלאכתו וכו', בכל ענין שמזיז החפץ ממקומו וכו' בין במשיכה מיקרי עקירה, ובלבד שיהא מושך והולך בלא הפסק בינתים בתוך ד' אמות וכו', עכ"ל.

אך קשיא ע"ז מד' התוס' לעיל ד"ה: שעמדו בהא דהזורק ד' אמות חייב לר"ע, אע"ג דכמי שהונחה בתוך ד', ולכאו' לפי דבריהם לעיל ד"ח:, הרי אף דהו"ל כמונח בתוך ד', מ"מ שפיר הוא חייב, משום שעשה מלאכתו בב"א בלא הפסק, ועמש"נ בזה בסימן ט' סקכ"ב די"ל דהנחה זו דמגרר דמיא להנחה דתוך ג' לרחב"ט דאינה מועלת להפסיק, עיי"ש מש"נ הטעם בזה.

ג] אמנם הנה צ"ע בזה למש"כ הריטב"א לקמן ד"ק:, דהא דהנחה דתוך ג' לרחב"ט אינה מועלת להפסיק בתוך ד', הוא משום דבתוך ד' אמות דאינו מקום חיוב ליכא למ"ד קלוטה כמי שהונחה, דא"כ לדידי' זורק ד' אמות ברה"ר היכי מיחייב, וכ"כ המהרש"א לקמן ד"ק., עיי"ש, - ומשמעות דבריהם דהוי זה דין מסוים בהנחה דקלוטה, דאינה מועלת להפסיק בתוך ד', ואף הנחה דתוך ג' לרחב"ט הוי מדין קלוטה, ונת' בזה בסימן ח' (א) סקכ"ג, עיי"ש, ולפ"ז תיקשי דמ"ט מגרר אינו מפסיק בתוך ד', דהנחה דמגרר הרי אינה מדין קלוטה, אלא הויא הנחה גמורה.

ד] עוד צ"ע בזה, במש"כ בשיטה להר"נ לעיל בסוגיא דכוורת, ז"ל, דלא גרע ממעביר דרך סטיו דחייב אע"פ שהעבירו בפחות מג' לסטיו כיון דסופו לנוח ברשות הרבים איכא עקירה והנחה באיסור, עכ"ל, ומבו' בדבריו, דהנחה דמעביר תוך ג' במקו"פ, אינה מועלת להפסיק המלאכה, וכ"ה מבו' בד' התו"י בכתובות דל"א:, ע"ד התוס' ד"ה רב אשי, דהנחה דמגרר בכרמלית אינה מועלת להפסיק, עיי"ש.

וצ"ע דמ"ש הנחה דמעביר תוך ג' ודמגרר דאינם מועילין להפסיק במקו"פ, מהנחה דקלוטה, דאף דאינה מפסקת בתוך ד', מ"מ ה"ה מפסקת במקו"פ, וכמש"כ בפי' ר"ח לעיל ד"ו., וכ"ה מבו' בד' הר"ח והרשב"א והריטב"א לקמן דצ"ח., אך י"ל דדעת השיטה להר"נ והתו"י כדעת רש"י לקמן דצ"ח., דנראה דס"ל דהנחה דקלוטה ל"מ להפסיק במקו"פ, ונת' בזה בסימן י' (א) סק"ג וסקי"ט, עיי"ש.

**ב**

ה] ונראה לישב, דהנה נת' בסימן י"א (א) סק"ד ובסימן י"א (ב) סק"ט, דהא דמגרר חשיב כמונח לחייב עליו, ול"ד למתגלגל דל"ה כמונח, לדעת התוס' והריטב"א לקמן ד"ק., הוא משום דבמגרר אין החפץ מהלך מצ"ע, אלא שהאדם מוליכו, ול"מ הילוך זה להפקיע את הנחת החפץ.

ונראה לפ"ז, דמה"ט הוא דל"מ הנחה דמגרר להפסיק בתוך ד', אף דהוי זה הנחה לחייב בסוף ד', והיינו משום דהגם דהחפץ עצמו הוי כמונח, כיון שהוא אינו מהלך, וע"כ סגי בהכי לחייבו, מ"מ כיון דהאדם עצמו הוי באמצע ההילוך, ל"מ הנחה זו להפסיק בתוך ד', דהא דהנחה מפסקת בתוך ד', הוא רק הנחה המועלת להפסיק את מלאכת הגברא, ודמכחה חשבינן דלא עשה מלאכתו בב"א, וע"כ כל דחשבינן דהוי האדם באמצע הולכת החפץ, ועשה מלאכתו בב"א, הרי דהגם דהחפץ עצמו הוי כמונח, מ"מ ל"מ זה להפסיק מלאכתו.

ו] ומה שעמדו התוס' לעיל דמ"ט אין הנחה דקלוטה מפסקת בתוך ד', אף שהוא באמצע ההילוך, נראה דהוא משום דבהנחה דקלוטה הרי אף החפץ עצמו הוי מהלך, ואפ"ה חשבינן לי' כמונח, והרי דהנחה דקלוטה מועלת לחשוב מונח אף דבר המהלך, וע"כ בדין דאף תפסיק בתוך ד', דאף דהוי האדם באמצע הולכת החפץ, הרי הנחה זו דקלוטה מועלת אף כשהוא מהלך, וממילא דחשיב שלא עשה מלאכתו בב"א.

ומשא"כ בהנחה דמגרר וכן בהנחה דמעביר תוך ג' דאי"ז הנחה המועלת בדבר המהלך, אלא הא דחשבינן לי' כמונח, הוא משום דהחפץ עצמו אינו מהלך כלל, הרי ע"כ כ"ז הוא רק לחייב משום הנחה, דלזה סגי במה שהניח את החפץ, ול"ב שיפסיק את מלאכתו, אך להפסיק בתוך ד', דבעינן שתהא זה הנחה המפסקת את מלאכת הגברא, הרי דכיון דהאדם עצמו הוא באמצע הולכת החפץ, ל"מ ההנחה דמגרר להפסיק את מלאכתו, דהרי אי"ז הנחה המועלת להפסיק באמצע ההילוך, ודו"ק.

ז] ובזה מתפרש גם הא דאין הנחה דמעביר תוך ג' ודמגרר מועילין להפסיק במקו"פ, ול"ד להנחה דקלוטה דמועלת להפסיק במקו"פ, והיינו משום דהנחה דקלוטה דהויא הנחה המועלת אף בדבר המהלך, אף היא מועלת להפסיק את מלאכת הגברא, וע"כ כל שעבר דרך מקו"פ, חשבינן לה שלא עשה מלאכתו בב"א, וע"כ הוא פטור, ומשא"כ בהנחה דמעביר תוך ג' ודמגרר, דאינם מועילין בדבר המהלך, הרי דאף דהוי החפץ עצמו כמונח, משום דהחפץ עצמו אינו מהלך, מ"מ אינם מועלין להפסיק את מלאכת הגברא, דהוא הוי באמצע הולכת החפץ, וחשיב דעשה מלאכתו בב"א.

**ג**

ח] אמנם הנה כ"ז ניחא בהא דהנחה דמגרר ודמעביר תוך ג' אינם מפסיקין בתוך ד' אמות, אך אכתי תיקשי לדעת רש"י לקמן ד"ק. דמתגלגל תוך ג' הוי כמונח, דמ"ט אי"ז מועיל להפסיק בתוך ד', - דהרי הנחה זו מועלת אף בדבר המהלך, וא"כ מ"ט אינה מועלת להפסיק בתוך ד'.

אך נראה פשוט דרש"י לטעמי' אזיל, דס"ל דאף הנחה דקלוטה ל"מ להפסיק כלל, ואף כשעבר דרך מקו"פ, ונת' בסימן י' (א) סקי"ט דהוא משום דס"ל דרק הנחה המבטלת לעקירה הראשונה מועלת לפטור, כשנח באמצע במקו"פ, וע"כ הנחה דקלוטה דאינה מבטלת לעקירה הראשונה, וכמש"נ שם סקי"ב, אינה מועלת להפסיק המלאכה, - וע"כ ה"נ הנחה דמתגלגל דאינה מועלת לבטל לעקירה ראשונה, והיינו או משום דהוא באמצע ההילוך, או משום דאי"ז הנחה הסותרת לעקירה, אינה מועלת להפסיק בתוך ד' אמות.

ט] ואמנם אכתי תיקשי, לפ"מ שדנו התוס' לקמן ד"פ. וד"ק. בדעת ר' יהודה, דאף דבזורק באויר ל"ה כמונח, מ"מ מתגלגל ע"ג קרקע הוי כמונח, ותיקשי דא"כ מ"ט אי"ז מפסיק בתוך ד', שהרי בד' התוס' לעיל ד"ה: מבו' דאף הנחה שאינה מבטלת לעקירה ראשונה, מועלת להפסיק בתוך ד', ומה"ט קשיא להו דמ"ט אין הנחה דקלוטה מפסקת בתוך ד'.

אך נראה בפשיטות, דהרי הא דמתגלגל ע"ג קרקע הוי כמונח לר' יהודה, מבו' בסוגיא דלקמן דצ"ז: דהוא משום דקלוטה כמי שהונחה, ואף דלא אמרינן קלוטה כמי שהונחה אלא כשהוא ע"ג קרקע, והיינו או משום דבחפץ שע"ג קרקע סגי בהנחה כ"ד, או משום דכשהוא ע"ג קרקע ה"ה קלוט טפי ברשות, וע"כ הו"ל ככל הנחה דקלוטה דאינה מועלת להפסיק בתוך ד', וכמש"נ לעיל סק"ב מד' הריטב"א והמהרש"א.