חידודה קודם לליבונה
קטגוריות: ש_ס / מא חולין / חולין - הרב וורצל / הכל שוחטין

חולין ח. חידודה קודם לליבונה

בסוגיין דינא דר"ז סכין מלובנת כשרה שחיטתה קודם לליבונה, והאיכא צדדין ביה"ש מירוח רווח.

א. הרי"ף השמיט, והר"מ שחיטה א-כב כתב להדיא דפסול דלא כר"ז [כן הביא הרא"ש אבל לפנינו איתא כשרה וכדר"ז, ועיין לקמן מה שהבאנו מהב"י שהביא גי' בר"מ דהוי טריפה].

ומקורם כתב הרא"ש מסוגיא יז: דפליגי אמוראי אי בעי בדיקה אתלת רוחתא, ומקשי התם מדאמר ר"ז וכו' והאיכא צדדין וע"כ ביה"ש מירוח רווח א"כ אי"צ בדיקה בעובי הסכין.

ולפי"ז להלכה דבעינן בדיקה אתלת רוחתא ע"כ לא קי"ל כר"ז וה"נ ליבן סכין פסול משום צדדין.

ב. דעת הרא"ש בשם רבינו יונה דלעולם קי"ל כר"ז דביה"ש מירוח רווח וניצל עי"ז מכוויית הליבון, אבל בעי בדיקה אתלת רוחתא משום דמושא של סכין מתפשטת לצדדין וקורעתו, ולא חשו בגמ' יז: להשיב ע"ז.

ג. הראב"ד נקט דלכתחילה גם ר"ז מודה שלא ישחוט שצריך זהירות שלא יטה לצדדין את הסכין ובדיעבד שרי, וה"נ בעי בדיקה לכתחילה [ואפי' בדיעבד פסול משום שלא ידע שיש בה פגימה לא נזהר להטותו משא"כ בסכין מלובנת בדיעבד שרי היינו בכה"ג שידע שהיא מלובנת].

ד. לפי המבואר נמצא שגם להרי"ף חידודה קודם לליבונה אלא שפסל משום צדדין כמבואר יז:, ומה שהשמיט דינא דר"ז הוא משום דתו אין בו נפק"מ דלעולם ייפסל משום צדדין [פמ"ג מ"ז ט-א ותמה על כנה"ג שלא כ"כ].

עפי"ז כתבו הפר"ח ודגמ"ר יו"ד-ט דבשוחט עוף בקנה אין פסול סכין מלובנת, שכל חסרון צדדין שייך בושט אבל בקנה לא אכפ"ל שניקב קודם שחיטת הרוב.

ובדגמ"ר תבו"ש סק"א וכו"פ שם תמהו ע"ז דא"כ אכתי צ"ב למה השמיט דינא דר"ז והא נפק"מ לעוף דדוקא ע"י חידודה קודם לליבונה כשר?

ועוד הק' היאך הוכיחה הגמ' יז: מדר"ז דלא חיישינן לצדדין דלמא איירי ר"ז בעוף?

ומכח זה נקטו דאף בעוף בקנה פסול, דעת הכו"פ דכיון דל"א מירוח רווח הרי צדדי החידוד נוגים בב"א עם החידוד עצמו ונחתך יחד מכח שניהם החידוד והליבון.

ודעת התבו"ש ששריפת הצדדין מפעפעת גם למקום השחיטה ושורפה.

כתב רעק"א לדון לפי"ז בלא בדק אתלת רוחתא בעוף דלטעם התבו"ש יש להכשיר שאין חסרון צדדין בעוף, אבל לדעת הכו"פ י"ל דאף בכה"ג פסול משום שנחתך יחד מכח הפגימה והחידוד, ותמה על הפמ"ג שנקט דאף להכו"פ בפגימה יודה להכשיר ורק בליבון פסל.

אבל מסיק שם להכשיר, דהנה לפי"ד הנך אחרונים תיקשי היאך הוכיחו הראשונים מקו' הגמ' דצדדין דניקב קודם שחיטת הרוב טריפה, דלמא פסולו משום דאף מקום השחיטה נשרף?

וכתב דראיית הראשונים אינה מעיקר קו' הגמ' אלא מדין בדיקת הסכין בתלת רוחתא שבזה לא שייך סברתם ואין פסולו אלא משום צדדין.

ה. לפי המבואר שאין בו פסול אלא משום צדדין ונעשה הפסול אחר השחיטה יש לדון להנך דס"ל נקו"ה נבילה אם בכה"ג דליבן סכין או שלא בדק בתלת רוחתא אם דינו כטריפה או כנבילה.

בסכין מלובנת לפי"ד התבו"ש וכו"פ הרי גם מקום השחיטה נשרף והויא נבילה שהרי בשעת שחיטה אין כאן שחיטה גמורה.

אבל בלא בדק [לפי הוכחת רעק"א] אינו אלא נקב אחר השחיטה, ולפי"ז הוא תלוי במש"כ במקו"א לדון בניקב הושט בשעת שחיטה אם הוא נבילה או טריפה, עיין שו"ע כו-א משמע בפשוטו דהויא טריפה וכלשון הראשונים ח. [ובפמ"ג שם נקט דהוי נבילה].

והנה לעיל הבאנו ד' הרא"ש בשיטת הר"מ דגרס פסולה, אבל הב"י סי' ט' הביא גי' דהויא טריפה, ועפ"י המבואר בר"מ ג-יח כל מקום שנכתוב פסולה ה"ז נבילה ונמצא דלדעת הרא"ש בר"מ הוא נבילה ולדעת הב"י טריפה.

ויל"ע בגי' הב"י שהרי שיטת הר"מ דנקו"ה נבילה ולא טריפה, וצ"ל דהכא שאני דנעשה הנקב אחר השחיטה, ואזיל הב"י כפי שיטתו בשו"ע כו-א דמשמע שאינו אלא טריפה ולא נבילה.

ומבואר בזה דעת הב"י דאף לענין ליבן סכין אינו אלא נקב אחר השחיטה והויא טריפה [ודלא כתבו"ש וכו"פ].

לדעת הרא"ש נמצא שהוא נבילה וצ"ע שהרי הוא אחר השחיטה, י"ל דשא"ה כד' התבו"ש וכו"פ אבל בלא בדק סכין בתלת רוחתא יודה הר"מ שהוא רק טריפה.

או י"ל דאחר שחיטה נמי ס"ל להר"מ דהוי נבילה כדעת הפמ"ג דלא כפשטות השו"ע, ועוד יתבאר ענין זה בדין נקו"ה באורך.