הערות בסוגיא בדף ג
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / הוצאה / הרב חיים לייב אוירבך / חבורות הוצאה / הוצאה-חבורות

במש"כ תו' להוכיח דכלפי עצמו ל"ח כרמלית רק לגבי רשות אחרת ממה שמבו' במשנה שעומד אדם ברה"י ומטלטל ברה"ר ואי נימא דהוי ככרמלית א"כ יהא אסור עי"ש ותמה הגרע"א הא מבואר שם בגמ' דאיירי בלא נח וא"כ אפי' אי הוי ככרמלית מ"מ כיון דלא נח הו"ל כמעביר מרה"ר לרה"ר דרך כרמלית דשרי ולכאורה נ' ליישב דמה דחשיב לא נח הוא רק כלפי מה שהעביר למעלה מי' דהוא מקום פטור דכיון דלא נח שם ל"ח נח במקום פטור אבל לענין היד עצמה אם חשובה ככרמלית ל"ש לא נח דהרי ברשות עצמה שהיא היד נח אלא שהיד עצמה לא נחה והו"ל כאילו הרשות עצמה ניידא ולא מצינו דבעינן שלא תנוד הרשות אמנם אכתי צ"ע דהרי תו' כתבו בעירובין דהיכא שהוציא ידו מלאה ל"ח נח במקום פטור כיון שהכלי נח ממילא ולא הניחו בידו וא"כ ה"נ הכא נימא דל"ח שהניחו ביד כיון שהכלי נח ממילא אמנם ע"כ צ"ל דשאני הכא דאפשר לדון ההכנסה לידו כמעשה הנחה אמנם אי נימא כן צ"ע על ד' תו' שם מהמשנה דתנן שהנוטל מידו של עני חייב וצ"ע הא הכניס לידו וידו הוי מקום פטור ועיין בבית מאיר שהק' כן ועיין חזו"א שכ' של"ק דאיירי שלא נח וע"כ ל"ח נח במקו"פ אמנם עיין בבית מאיר שם שדן דל"ש לחשוב ההכנסה לידו כמעשה הנחה כיון דמעשה זה עקירה ל"ש להחשב מעשה הנחה עי"ש ולכאורה שתי תי' אלו נסתרים לפי"ז דלענין הך סברא של החזו"א לכאו' מוכח בתו' דכלפי רשות היד לא נ"מ מידי אי נח או לא וכמוש"נ וגם סברת הבית מאיר נסתרת מד' תו' דהרי הכא עקירה הוא ומ"מ דנו לאסור כהכנסה לכרמלית וא"כ מ"ש מקו"פ וצ"ל דרק דכלפי העקירה שעוקר מרה"י לרה"ר ל"ש שיפסיק מה שנכנס למקו"פ כיון דההנחה במקום פטור של היד אינה סותרת העקירה דהעקירה היא ע"י היד והוא עוקר המקום פטור עמו וע"כ וודאי אינו מפסיק העקירה לרה"ר אבל אם באנו לדון לאסור משום ההכנסה לכרמלית ל"ש סברא זו דכלפי זה וודאי דיש כאן עקירה והנחה דהכניס לכרמלית ,אמנם בתו' הרא"ש כ' שראייתו היא ממה שחוזר ומכניס לרה"ר ומבואר דממה שמכניס לכרמלית ל"ק ליה ולכאורה הסברא כהבית מאיר דמה שחשיב עקירה וודאי לא יחשב הנחה ורק בהחזרתו לרה"ר שעשה מעשה הנחה גמור זה קשה שיאסרו משום כרמלית אמנם צ"ע בזה מ" שמעקירה לא עבדי' הנחה הא כשתי רשויות הם ורק כלפי מקו"פ שייכא הסברא הנ"ל דכלפי עקירת היד עצמה לא נ"מ במה דהמונח על היד הוי מקו"פ אבל כלפי הוצאה מרשות הקרקע לרשות היד לכאורה ל"ש סברא זו ,

בד' הגמ' דמבואר דמעיקר הדין שרי להחזיר וצ"ע מ"ש מהנחה לבד בלא עקירה ואי נימא כמש"כ תו' ניחא דהוי מקו"פ אמנם אכתי כיון שעוקר ומניח היד עצמה יש לאסור דהרי כ' תו' דמה שמונח במקום פטור אינו סותר העקירה והנחה כלפי הרשויות וא"כ ה"נ הכא יהא אסור משום ההנחה וכמו דאסור עקירה אע"ג שעוקר ונעשית ידו מקום פטור ואולי כלפי עקירה כיון דאכתי יכול להיות הנחה ברה"ר יש לזה שם עקירה כלפי הרש"ה"ר אבל הכא דמחזיר ידו ל"ש כן והגדר בזה הוא דדמי למעביר מרה"י לרה"י דרך מקום פטור שהעוקר מרה"י וודאי יש לזה שם עקירה אבל אם נדון דיש איסור הנחה אף בלא מעשה עקירה וכנ' ברשב"א בעבודת הקודש דהקולט מי גשמים ברה":ר בידו והניחו ברה"י אסור וודאי ל"ש בכה"ג דכלפי התחלה שמתחיל מעשה ההעברה והנחה א"א להתחיל ממקום פטור ולא גרע מאחר שנוטל משם ,אמנם לד' ש"ר צ"ע הא לא הוי מקום פטור אלא יש ליד דין רה"ר אלא שלא נייחא ברה"ר דלא נקבע מקומה של היד ברה"ר אבל הא מיהא החפץ חשיב כמונח באוויר רה"ר וא"כ מ"ט אינו אסור הנחה ואי נימא דהנחה לבד אינה אסורה רק אם היא המשך של עקירה וכמו שנקט כאן בראש יוסף ניחא אמנם ברשב"א בעבודת הקודש מבואר לא כן וצ"ל דהכא חשבי' הנחה זו כהנחה מרה"י כיון דאכתי לא נתבטלה העקירה משא"כ מי גשמים יש בהם רק חיסרון של לא נייח אבל חשיבי כישנם ברה"ר והנחתם היא כלי רה"ר שנכנסו לשם אבל הכא כיון דתחילת מעשהו מתחלת מן העקירה א"כ הנחתם הוי גמר המעשה של העקירה מרה"י וע"כ אין איסור אמנם אכתי צ"ע בזה דברשב"א בעבודת הקודש שם לעיל מפורש שגם הוצאה לבד בלא עקירה והנחה נמי אסור עי"ש וכן מוכח בפשוטו מהסוגיא דדף קנג' דהוא רק היתר בבהמתו עי"ש וא"כ ה"נ יחשב הוצאה מרשות לרשות וצ"ל או דס"ל לרשב"א דהוי מקום פטור או די"ל דכיון דיש כאן אגד לרשות הקודמת גרע דכה"ג אין איסור ועיין בסוגיא דעירובין צח' דמבואר שם דבאגדו בידו אין איסור רק משום אטו אין אגדו בידו אבל מצ"ע אין איסור הוצאה מרשות לרשות בזה וע"כ דהיכא דיש אגד גרע ועיין רשב"א לעיל שדימה סוגיין לדינא דאגדו בידו עי"ש ,

בריטב"א דהוי מקו"פ משום למעלה מעשרה צ"ע קו' הגרע"א הא ידו לא נייח ולכאורה צ"ל דס"ל דלא בעי' הנחה במקו"פ וסגי מה שהיה מונח במקו"פ ,

ברשב"א בעבודת הקודש דלמעלה מג' הוי מקו"פ ברה"ר אבל לא ברה"י יל"פ בתרי אנפי או דס"ל ביסוד כד' התו' דיד ברשות אחרת הוי מקו"פ אלא דס"ל דרה"י מפקיע שם מקום פטור או דס"ל כריטב"א ביסוד הדבר דהוא מקום פטור מצ"ע וס"ל דכיון דליכא ביד מקום ד' הו"ל כמקום שיותר מג' וליכא ד' דהוי מקו"פ ןהא דידו של אדם כד' על ד' אינו רק כלפי שם מקום ד' ולא לגבי דין רשויות אמנם באמת ברשב"א לק' מבואר לכאורה דדין ידו של אדם כד' על ד' הוא נאמר גם כלפי רשויות עי"ש וא"כ לכאורה מוכח דלא כהנ"ל וע"כ כהדרך הראשונה ובאמת ברשב"א כאן כ' בהא דכרמלית דאין להסתפק לגבי רה"י דיחשב ככרמלית כיון דליכא כרמלית ברה"י ופשוט דה"נ מקום פטור ל"ש ברה"י וא"כ י"ל כדרך הראשונה ויש לבאר הפלוגתא בד' התו' והרשב"א דבתו' בפשוטו מבואר דהוא גם ברה"י וצ"ב דלכאורה ל"ש מקו"פ ברה"י וכמו שכ' הרשב"א דכרמלית ל"ש ברה"י [והנה צ"ע אם גם לד' התו' ס' הגמ' הוא רק ברה"ר או לא והנה לכאורה לגי' דמי קנסוה לכאורה הוא גם ברה"י ותו' לא כ' נ"מ לענין רה"י אמנם אולי גם קנס ל"ש ברה"י וצ"ע בזה גם י"ל איפכא אם י"ל נ"מ לענין הוציא ידו ריקנית דלכאורה אי אסרוה ל"ש לחלק בזה ולכאורה מבואר כמוש":נ לעיל דגם לגי' דמי אסרוה לא גזרו בהוציא ידו ריקנית ]

ליישב התו' דעירובין דף כ' מ"ט ליכא בזה דין כרמלית ולכאורה מבואר מזה דבמוציא ידו ריקנית לא הסתפקו בגמ' וכמשמעות ל' הגמ' ואפילו לגירסא של מי אסרוה וע"כ ל"ש זה התם אמנם צ"ע במה שהק תו' כאן מהמשנה דמטלטל אדם הא התם הוציא ידו ריקנית לרה"ר וא"כ בלא"ה לא הוי כרמלית והדרא קו' לדוכתיה מ"ט במתני' דלא ישתה אין האיסור דכרמלית ואולי בפה וודאי לא גזרי כרמלית וצ"ע,

במש"כ תו' בעירובין דבידו הפשוטה לרשות אחרת אי שדי חייב חטאת משום דנחו מאליו והנה לכאורה צ"ע מה ק"ל הא ידו לא נייח וכמו שהוכיח הגרע"א לעיל מהכא דל"ח הנחה דהרי אפי אי לא הוי מקו"פ קשה הרי הוי הנחה בידו ופטור ע"ז משום ידו בתר גופו גריר וע"כ דל"ח כלל הנחה וע"כ פטור וא"כ מה ק"ל לתו' אי הוי מקום פטור ולכאורה ברור דענין ידו לא נייח קאי על הנחת היד ברשות דאין חשוב הנחה ברשות היחיד אבל לענין רשות היד גופא ל"ש ענין ידו לא נייח וידו בתר גופו גרירא דאדרבא משום דבתר גופו גריר הו"ל היד עצמה מקום פטור והנחה עליה הוי כמניח במקום פטור וזהו דק"ל לתו הרי חשיב כמונח ביד כמו שאמרי' לגבי פה דחשיב מונח בפה ומ"ט לא יפסיק עקירה הראשונה וע"ז תי' תו' דהן אמנם הוי מונח במקו"פ מ"מ ל"ח מעשה הנחה לבטל עקירה הראשונה וזהו ממש כיסוד ד' האחרונים בד' התו' דף ג: ליישב קו' הגרע"א דבעי' מעשה הנחה והנחת גופו ל"ח מעשה וה"נ הכא כן הוא דל"ח מעשה הנחה כיון שלא הניח על היד אלא נח ממילא על היד אמנם צ"ע מהסו' לק' דבעי אביי דמהו שתהא כרמלית ויהא אסור להחזירה וצ"ע דהנה פליגי הפוסקים מה הדין בזה עוקר וזה מניח בכרמלית אי אסור ולכאורה להשיטות דבעי' גם עקירה צ"ע הא לא עקר דהרי ידו לא נייח וע"כ צ"ל כנ"ל דלענין המונח על היד חשיב נייח אמנם אכתי צ"ע היכא איכא עקירה ממה שמונח ע"ג כרמלית הרי לא הוציא מהכרמלית אלא עקר גוף הכרמלית וע"כ מבואר מהכא דהיכא דעוקר הרשות עצמה חשיב נמי עקירה מהמונח עליה וא"כ צ"ע דלכאורה הוא הדין הכא אף דהניח היד ולא החפץ על היד מ."מ ליחשב מעשה הנחה על היד דמ"ש עקירת היד דחשיב עקירה כלפי רשות היד והנחת היד לא חשיב הנחה כלפי רשות היד וע"כ נ' לבאר ד' התו' דאין כוונתם דל"ח מעשה הנחה על היד אלא עיקר כוונתם דאף דיש כאן מעשה הנחה על היד אין זה מבטל עקירה הראשונה ובי' הדברים נ' דהנה כבר הו' לעיל מד' התו' דף ג: ונ' לבאר באפ"א קצת דזה וודאי דבהנחת חפץ ע"כ מתבטלת עקירה הראשונה אמנם לענין הנחת גופו שייכא עדיין עקירה הראשונה וע"כ בהנחת חפץ אף שלא גמר עשייתו מ"מ בעצם נתבטלה עקירתו אבל הבהנחת גופו אין מתבטל רק ע"י שגומר המעשה וא"כ י"ל דכשעוקר עם היד ל"ש שהנחתו ביד תיהוי גמר מעשה כיון דגם כשעקר היה החפץ ביד אין גמר עקירתו רק בהנחת היד וע"כ כיון דידו ל"ח נייח ברשות אין כאן גמר המעשה ונ' דבזה יתיישב קו' אחרת דקשה בסוגיין דהנה תו' כ' בסוגיין דלמעלה מעשרה שרי וצ"ע דהרי כ' תו' דהמונח ביד חשיב מונח במקו"פ ולכאורה כשמוציא בידו הפשוטה הוי כמעביר במקום פטור וא"כ מ"ש מלמעלה מעשרה דשרי אף דאם יניח ברה"ר יתחייב מ"מ השתא הוא במקום פטור אמנם להנ"ל מבואר היטב דהיכא דגם אם יניח שם לא הוי גמר המעשה ל"ש לפטור משא"כ בלמעלה מעשרה שאם ינח שם יפטר ,

והנה החזו"א נקט דחשיב דעבר דרך מקום פטור אמנם הגרע"א נקט דכל דלא נחה ידו אין חשוב כלל מונח במקום פטור דהרי הק' כן בכרמלית דהיכא דלא נח ל"ח נח גם כלפי רשות היד דכרמלית ולפי"ד ניחא דל"ח כלל מונח במקו"פ וגם ל"ח העברה דרך מקו"פ וממילא דגם ל"ד ללמעלה מעשרה ,

בד' הרשב"א דיש איסור הוצאה לבדו גם בלא עקירה והנחה וכן מבואר לכאורה בדף קנג' קשה סוגיין ולכאורה י"ל דס"ל דהוא מקו"פ וע"כ ל"ח הוצאת רשות אמנם י"ל דאי"צ לזה די"ל דכיון דאגיד לרה"י ל"ח הוצאת רשות אך לפי"ז מה מהני דעשאוה ככרמלית הא אגיד לרה"י אמנם זה י"ל דכלפי רשות היד ל"ש לומר אגיד וידו בתר גופו וכמוש"נ ,

בענין ד' הרא"ש צ"ע שפסק הכא דמשחשיכה שדי ליה וע"כ שרי והרי כ' תו' דאי הוי מקום פטור ל"ש רק בנקב קטן עי"ש ואיך פ' הטור דלעולם מתירים לו[והנה מצ"ע י"ל דכיון שמצינו גוונא של חיוב חטאת לעולם אסרו[ועיין גם ריטב"א שבת מה שהקשה מ"ט לא שנינן בגמ' כן וא"ש להנ"ל] אמנם ברא"ש זה קשה יותר דהרי הרי"ף לא הביא כלל הדין שמשחשיכה לא אסרו וכ' בפשיטות דלעולם אסרו במזיד והרא"ש כ' דהרי"ף סמך על מה שהביא ד' רב ביבי דהתירו לרדותה וזה וודאי חידוש ללמוד דין זה מדרב ביבי אי כל ההיכ"ת דחיוב חטאת הוא רק בגוונא דנקב קטן ] וצ"ע טובא בכ"ז דהרי בפוסקים נ' שהביאו ד' הרא"ש עיין אבן העוזר וכן בגר"ז כאן וצ"ע בזה ,