לד 2
קטגוריות: ש_ס / לט זבחים / זבחים - הרב יעקב ברגשטיין / פרק ג / לד

לד' ב'

כוס מהו שיעשה חבירו דחוי או שיריים. עי' רש"י דפי' דהנידון הוא היכא דקיבל דמה בב' כוסות. וע"ע סוגיית הגמ' יומא נז' ב' דלפי גי' רש"י שם רב הונא בריה דרב יהושע מחלק, דהיכא דקיבל דמה בכוס אחד ואח"כ חילקו לב' כוסות, דזה נחשב כמו שנתן משניהם. ועי' בחי' רבינו חיים הלוי מעה"ק יט' שנקט כן מסברא

ביאור ספק הגמ'. עי' בגרי"ז דיל"ד האם המחלוקת היא בגדרי והל' שיריים, האם שיריים הוא רק בכוס שממנו נזרק הדם, או דהוא בכל הדם דבכוסות, או דהנידון הוא בהל' דיחוי, והיינו דמצד דין שיריים, אה"נ דזה חל גם על הכוס הב', ורק דאיכא סברת דיחוי דפוסל אותה מדין שיריים. ודקדקו מרש"י דכ' דהצד דהוי דחוי משום דדחייה בידיים. וכן איתא בגמ' יומא נז' ב' בד' רב הונא בריה דרב יהושע לפי הגיר' שם בגמ', והיינו דבאמת חל שם שיריים על הכוס הב', אבל מ"מ איכא דחייה בידיים. וכ' דנ"מ אם יהיה בכוס הב' דין אעל"י כשנשפכו על היסוד, [ובגרמ"ד דיתכן דעצם הדחייה בידיים מונע שלא יחשב כשיריים].

– ועי"ש דהביא גיר' רש"י ביומא, דתלוי אם נתקבל מתחילה בב' כוסות או דרק אח"כ חילקו לב' כוסות, ובפשוטו דד' רש"י הם אליבא דר"ה ברדר"י, דגם למ"ד דבעלמא הוי דיחוי, אבל בכה"ג דרק אח"כ חילקו בב' כוסות, איכא סברא להחשיב את הכל כשיריים. וכ' לתלות בהצדדים דלעיל, דאם הא דהוי דחוי זה מחמת דבהך כוס לא נעשתה הזריקה, אזי א"ש ד' רש"י דהיכא שהיו מתחילה כוס אחת, חשיבא כזריקה על שניהם, אבל אם הטעם דבאמת איכא שיריים על כל הדם, ושאני הכא דדחייה בידיים, א"כ מה איכפ"ל בהא דבתחילה היו בכוס א' כיון דסו"ס לא נתן ממנה. [ושם בגרמ"ד כ' דגם איכא למימר איפכא דהיכא דנחשב ככוס אחת, א"כ ליכא בזה דחייה, אבל אם הנידון במה נעשתה עבודת הזריקה, י"ל דאחרי שנחלקו לב' כוסות, העבודה היא רק בכוס הא'].

- [ועי' בגרי"ד דיל"פ ד' רש"י דקאי על ד' רב פפא דמחלק התם דגם למ"ד דעושה חבירו שיריים ה"מ היכא דמצי למיהב מיניה. ועי"ש דיל"ע האם לר"פ המחלוקת האם עושה שיריים או דחוי, דהנידון הוא האם נעשתה הזריקה בכל הדם או לא, או דלכו"ע הזריקה היא בכל הדם, ונחלקו אם עצם הדבר שאינו עושה זריקה בכוס הב' דזה מדחה את הכוס הזה ונעשה דחוי, ולכן היכא דלא מצי יהיב הוי דחוי. ונמצא דפליגי לפ"ז בסברות הפוכות, האם הא דלא מצי יהיב הוי סברא שיהיה יותר דחוי, או איפכא. ועי"ש דאם ד' רש"י קאי על רב פפא, אזי יותר מסתבר לבאר ד' ר"פ דהנידון הוא האם נעשה זריקה בכל הדם, ולכן היכא דנתחלק אח"כ לב' כוסות מחשבי' ליה דנעשה זריקה בכל הדם, אבל אם לכו"ע איכא זריקה בכל הדם, והנידון הוא דאיכא סברת דחייה בידיים אין לחלק].

– עוד הביא סוגי' דתמורה כב' ב' היכא דקיבל דמה בב' כוסות ואבדה א' מהכוסות, אם נעשה מחמת זה דין אבודה על הבהמה. ואמרי' שם בגמ' דהספק הוא רק למ"ד דכוס עושה חבירו שיריים, האם חל שם שיריים גם כשאינו בעין לפנינו, וזה בעצם סברת רב פפא ביומא דאם לא מצי יהיב מהכוס הב' דבכה"ג א"ע שיריים. [וילה"ע דר"פ ביומא פשיטא ליה דבכה"ג א"ע שיריים, ואילו בתמורה מספק"ל, ויש לחלק בפשיטות דביומא הנידון הוא ד'אסור' לו ליתן מהכוס הב' כיון ש'נתערבו', ואילו בנידון דתמורה יכול ליתן מהכוס הב', ורק דזה חסרון בהיכי תמצי, היינו מחמת שנאבד ואינו לפנינו]. ושם בגמ' אמרי' דלמ"ד דכוס עושה חבירו דחוי לא תיבעי לך, ופי' רש"י דאפילו אם הכוס לפנינו הוי דחוי, כ"ש דאיכא תרתי לריעותא דגם נאבד הכוס, וא"כ בודאי דזה עושה דין אבודה על הבהמה, ולפי פשוטו דכיון דהזריקה של הכוס הא' לא חיילא על הכוס הב', א"כ נמצא דנשאר בה דין אבודה, אבל להצד דזה רק משום דחייה בידים אבל באמת חלה בה הזריקה של הכוס הא', א"כ למה היא נחשבת אבודה. [ע"ע בגרמ"ד לדון מה הדין בפסול שזרק מכוס א', דאי נימא דכוס עושה חבירו דחוי, האם נימא דגדר הדחוי משום דדחייה בידיים, וא"כ ה"נ דתחול הזריקה הפסולה גם על הכוס הב' הכשר וישפך לאמה].

קיבל דמה בד' כוסות. עי' מקד"ד לג' ב' דמבאר למה כשנותן את המתנה הא' מהכוס הא', לא חשבי' לשאר הכוסות כדחוי, מטעם דאכתי לא נגמרה מצוותן, דא"כ ה"ה נמי כשנותן כל המתנות מכוס א' נמי נימא דאכתי לא נגמרה מצוותן, דהרי אכתי בעי' נמי ש"ש, ומבאר דדווקא הד' מתנות שהם עיקר המצוה בזה נחשב דאכתי לא נגמרה המצוה, ומשא"כ בש"ש דנחשב כ'שירי מצוה'. – עוד יעוי' מקד"ד שם להסתפק מה הדין כשקיבל בה' כוסות, דהכא לא דחייה בידיים, דהרי מעיקרא לא היה יכול ליתן מכל הכוסות, ועי"ש דמדמה לחטאת שאבדה והפריש אחרת תחתיה ונמצאת הראשונה, דכשמושך א' מהן, השניה נחשבת דחויה בידיים, והגם דא"א לו להתכפר אלא באחת. [ולכאו' דזה תלוי בחקירת הגרי"ז, האם הדיחוי הוא מחמת דדחייה בידים דאז יתכן לומר הסברא הנ"ל, אבל להצד דהזריקה אינה נעשית על הכוסות האחרים, א"כ אין לחלק כלל בין ד' לה' כוסות].

והן נשפכין לאמה. עי' גרמ"ד דמק' דהרי הדם הנשפך לאמה יוצא לחולין ונמכר לגננין, וק' דהכא במה נעשית מצוותו שימכר לאמה. [ולכאו' לפי הצד דלעיל דגם להצד דדחוי, מ"מ חייל שם שיריים על הכוס, א"ש דזה נחשב נעשית מצוותו ביחס לזריקה, ורק דביחס לש"ש הוא נדחה].

למעוטי שיריים שבצוואר בהמה. עי' גרמ"ד דלכאו' ק' דהרי הך דם לא נתקדש ולא נתקבל בכלי, וא"כ מהיכי תיתי דיהיה שייך בו ש"ש. ויעוי' ריטב"א יומא נז' ב' דכ' דזהו סברת רבנן דפליגי וס"ל דל"צ קרא לזה. ועי' מנח"א דאולי לולי המיעוט היה גדר דין ש"ש כ'מתנה' בקרבן, וא"כ שייך לקבל ולקדש הדם עכשיו לצורך הש"ש. ועי"ש דבזה מיישב דלמה ל"א דצריך קרא למעט היכא דלא מצי יהיב מהכוס וכגון שנתערבו, וכסברת רב פפא ביומא נז' ב', דלהנ"ל אם לא היה דין דהזריקה היא העושה שיריים, א"כ בודאי דזה אינו תלוי אי מצי יהיב מהכוס הזה או לא. [ואולי היה אפ"ל דרק לזריקה בעי' קבלה וקידוש, ואילו לש"ש א"צ כלל דין קבלה וקידוש לולי הקרא]. – ע"ע מקד"ד לג' ב' לחקור למה דם שבצוואר התמעט, האם משום דבכה"ג דלא נתקבל כלל בודאי דחייל בזה דיחוי, או משום דבשעת הזריקה לא היו ראויים לזריקה, ולהכי ל"ש שיחול בהו דין שיריים, [ועי"ש דכ' דלפ"ז דם שנשפך מהכלי ועדיין לא נאסף, דא"ר לזריקה מאחר דהוא מחוסר אסיפה, לא חל עליו שם שיריים ואין מצוה לאוספו]. ואו משום דל"ש למיעבד קבלה אחר זריקה, והגם דלמצוות ש"ש א"צ כלי, מ"מ בעי' שיהיה דם שהתקדש בכלי.

– עי' תוס' דהק' דהרי צריך לקבל את כל דם הפר. ועי' גרי"ד דאין כוונת התוס' להקשות דאיך נשאר דם בצוואר, והרי צריך לקבל את כל הדם וזה מעכב, אלא דמק' למה צריך למעט הדם שבצוואר משיריים, והרי מדינא דצריך לקבל כל הדם מוכח כן, דיסוד הדין בזה הוא משום דבעי' לקיים בכל הדם דין שיריים, ובע"כ דאם אינו מתקבל לא חייל ביה דין שיריים. ובתי' התוס' סברי דלעולם איכא למימר דהא דבעי' לקבל כל הדם הוא דין בפנ"ע ואינו משום דין שיריים. ועי"ש דאכתי יל"ע אחרי דילפי' מקרא אחרינא דבאמת שיריים שבצוואר בהמה אינו שיריים, אם השתא איכא למימר דדינא דצריך לקבל כל הדם, הוא מחמת דין ומצוות השיריים.

המנח"א הביא מהירושלמי דאם קיבל דם הפר של יוה"כ בג' כוסות ודם השעיר בג' כוסות, ליתן מא' על ביה"ב ומא' על הפרוכת וכו', דזה תלוי בפלוגתא דראבר"ש ות"ק, והגם דלכאו' התם הרי איירי דזרק מכל כוס ול"ד לפלוגתא דראבר"ש ות"ק, ביארו במקד"ד כג' והגרי"ד, דבחטאות הפנימיות דכולהו מעכבי, נמצא דלא יכול לחול שם שיריים רק באחרון. אבל הגרי"ד הק' דהרי ביוה"כ הדין הוא, דאם נשפך יכול להביא לכתחילה פר לפרוכות וכו', וא"כ נמצא דמתנות הביה"ב יש להם דין לעצמן, וא"ה ה"ה דבגמר מתנות הביה"ב יקבע על הך כוס שם שיריים. ויל"ע דלפי סברת הגרי"ז דלעולם חל שיריים על הכל, ורק דאיכא סברת דחייה בידיים המונעת ממנו דין שיריים, לכאו' הכא כשנתן מכל כוס וכו', הרי דליכא באמת דחייה בידיים, ויל"ע.

הרמב"ם מעה"ק יט יג' דהמקבל דם בכוס אחת ונתן מקצת בפנים ומקצת בחוץ פטור משום דהדם הנשאר הוא שיריים, אבל אם קיבל בב' כוסות, ונתן מכוס בא' בפנים ואח"כ מהכוס הב' בחוץ חייב. והראב"ד השיג מסוגיין דמבואר דממנ"פ הוי או דחוי או שיריים, וא"כ איך אפשר לו להתחייב ע"ז בחוץ. ועי' רדב"ז שם דדווקא היכא דנתן כל המתנות בזה הוא דנעשה שיריים, אבל הכא איירי דנתן רק מתנה אחת, יעו"ש עוד. ורבינו חיים הלוי שם מבאר דדין שיריים חל מיד לאחר המתנה הא', ואילו דין דיחוי זה רק לאחר גמר העבודות דתו א"ר לעבודה, וא"כ זה חייל רק לאחר גמר המתנות, והרמב"ם פוסק כמ"ד דיחוי, והכא איירי דנתן רק מתנה אחת, ולכן הכוס הב' אינה דחויה, וגם אין עליה שם שיריים דכוס א"ע חבירו שיריים, ומשא"כ בכוס הא' שנתן ממנה הרי דחייל בה שם שיריים ולכן פטור. ויל"ע עוד בכ"ז, ולעי' גליונות החזו"א וחזון יחזקאל ומנחת אברהם.

אסיפת זקנים

עול"ש

[מקדש דוד]

גרי"מ

מתיבתא

הארות וציונים

פני המזבח