המשך המראי מקומות בדינא דרב חסדא בגוזל ובא אחר ואכלו בעזרת השם יתברך
קטגוריות: ש_ס / לא בבא קמא / שלהי ב_ק - הרב אלימלך וינברג

**המשך המראי מקומות בדינא דרב חסדא בגוזל ובא אחר ואכלו בכתובות דף ל"ד: ובב"ק קי"ב.** הניח להם אביהם פרה שאולה טבחוה ואכלוה משלמין דמי בשר בזול, **וברמב"ן בכתובות שם שם בשם איכא מרבוותא** הק' מהכא אמתני' דהגוזל ומאכיל פטורים מלשלם ואוקימנא כשאכלום, ותי' ע"ז הרמב"ן והאי קושיא טעותא היא ואי לאו דגברא רבה אקשי לה לא חיישנא למיכתבה, דהא אמר רב חסדא וכו' רמ"ג רמ"ג ומתני' דקתני פטורין אוקימנא לאחר יאוש אבל לפני יאוש חייבים ובשאלה ליכא יאוש, ומשו"ה חייבין', וכן הוא **בשיטמ"ק בכתובות ובב"ק שם ד"ה כסבורין של אביהם בשם הראב"ד בחידושיו לב"ק פ' הגוזל קמא** 'שאני גזילה משאלה, דבגזילה מהני בה יאוש לאפוקי מרשות בעלים כדאוקימנא לה אחר יאוש, וכיון דאיכא מיאוש לבעלים תו לית להו דינא בהדי שני......אבל גבי שאלה ליכא יאוש ול"מ בה לאפוקי מרשות בעלים הילכך אתו בעלים וגבו מיורשים, וטעמא ברורה הוא דלעולם פקדון ושאלה ברשות בעלים הוא', וכן הוא **בחי' הרא"ה בכתובות שם בשם איכא דקשיא ליה** 'וליתא דהא אוקימנא התם לאחר יאוש, והכא שאלה הוא וליכא יאוש', ומפורש לכאו' בהדיא בד' הראב"ד והרמב"ן והרא"ה, דדוקא לאוקימתא דרמב"ח דאוקים לה לאחר יאוש לא קשה משאלה כיון דבשאלה ליכא יאוש, אבל לאוקימתא דרמב"ח **בב"ק קי"א:** וכן סבר אביי אליבא דרב **בב"ק קט"ו.** דאיירי לפני יאוש, א"כ דומה שפיר דין גוזל ובא אחר ואכלו לדינא דפרה שאולה, ולהנך אמוראי בפרה שאולה יהיו פטורין לגמרי כמו שפטור הגוזל ובא אחר ואכלו, ואינו מובן מה הדמיון בין דין פרה שאולה לדין גוזל ובא אחר ואכלו, דודאי לכאו' דכל הפטור של השני כשגזלו הראשון הרי הוא נובע 'מגזילת' הראשון, אבל בפרה שאולה שלא גזלה האב כלל איזה צד דררא יש לפטור השני.

ולכאו' מבואר בד' ראשונים הללו מהלך חדש בדינא דמתני' בגוזל ומאכיל דפטור השני, דאין זה משום שכבר יצאה הגזילה מרשות הבעלים להקדש ולקנין שנוי כד' **התוס' בב"ק קי"א: בד"ה גזל ולא נתייאשו הבעלים,** ולא דפטורו הוא מגה"כ ד'אשר גזל' – 'מי שגזל' כד' **התורי"ד בב"ק קי"ב.** ולא דפטורו הוא מ'אשר גזל' 'כעין שגזל' כד' **הרא"ש בפסקיו בב"ק שם,** אלא דהפטור הוא משום שהגזלן הראשון הוא 'המאכיל' וזה פוטר את השני מתשלומין וכמבואר **ברשב"א קי"א: בד"ה אמר לך רמב"ח** [ואף כשהניח לפניהם נחשב הוא 'המאכיל' מחמת שלא אמר להם דבר], ופטור זה ד'מאכיל' אינו נובע ממה שחל על הראשון דיני ותורת גזלן, אלא אפילו שואל שהאכיל לאחרים אין לחייבם לשיטת רמב"ח ואביי אליבא דרב, ולכן הוצרכו הראשונים לתרץ על הקושיא דהא אוקימנא לה לאחר יאוש ובשואל ליכא יאוש, והוא חידוש עצום ונורא.

**וברמב"ן בכתובות שם** הק' עוד ע"ד הגמ' בכתובות שם, אמאי משלמין דמי בשר בזול ותו לא, והא דמר"ח דקאמר 'רצה מזה גובה רצה מזה גובה' לגמרי משמע, ותי' דהתם 'כגון שבא אחר וגזלו ואכלו, אבל האי דברשות קא נחית דכסבורים של אביהם היא לא, והתם נמי אם בא אחר ואכלו ברשותו דסבור דשלו הוא דמי בשר משלם ותו לא', ומשמע בד' הרמב"ן דחיוביה דשני הוא מתורת 'גזלן' ולכן דוקא כשלקחו השני בתורת גזילה יש לחייבו, אבל כשהשני נחית לה ברשות מחמת שסבור שהוא של אביו אינו נחשב גזלן ולהכי אינו משלם אלא דמי בשר בזול, וכ"מ **בשיטמ"ק שם בשם הראב"ד** דשאני גבי שאולה דבהיתר אכלי לה, דכסבורין של אביהם, והא דר"ח בבא אחר ואכלו דלאו בצד היתר קאתי **הילכך הוא גופיה גזלן הוא',** וכן הוא **ברשב"א כתובות שם בד"ה כסבורין של אביהם** 'דהתם הוא דבא אחר ונחת לה בתורת גזילה, אבל הני דברשות נחתי ואכלי דכסבורין של אביהם לא משלמי אלא דמי בשר בזול כמה דמשתרש להו', וכן הוא **בריטב"א כתובות שם בד"ה כסבורים של אביהם בשם תוספות** 'דהתם לפי שיודע השני שגזולה בידו של ראשון ואפילו לא ידע נמי הרי גזלה מן הראשון משא"כ בזו דכסבורין שהיא של אביהם אין כוונתם לגזול אלא לאכול משלהם', ומשמע בד' כל הראשונים הנ"ל דחיוביה דשני אליבא דרב חסדא הוא מתורת 'גזלן' וכשנחית ברשות אינו נחשב גזלן.

ויש לעיין, הניחא דבנחית ברשות אין לחייבו מטעם גזלן [ויהיה מכאן הוכחה ברורה דגזלן בשוגג אינו נחשב גזלן], אבל למה לא יתחייבו מטעם 'מזיק', וכבר עמדו ע"ז **התוס' בב"ק דף כ"ז: ד"ה ושמואל ובב"מ פ"ב: ד"ה וסבר ובתוס' הרא"ש שם בד"ה נתקל ובתוס' סנהדרין ע"ו: ד"ה רוצח ובפסקי הרא"ש ב"ק פ' המניח סי' א'** והוכיחו מהכא דכיון דהיו סבורין דשל אביהם הוו כאנוסין ואדם המזיק באונס גמור פטור, והא דמרבינן לחייב אדם המזיק באונס היינו דוקא אונס שאינו גמור כעין גניבה עיין בדבריהם, ולפי זה ניחא גם לשיטת **הקצוה"ח בסי' ל"ד** דדינא דרב חסדא לחייב בבא אחר ואכלו הוא מתורת 'מזיק' ולא מתורת 'גזלן' [וכדמשמע מד' **הר"ן בב"מ דף מ"ג.]** דכיון דדינא דורב חסדא איירי בלא נחית בה ברשות יש לחייבו גם מתורת מזיק, אכן לפי שיטת **הרמב"ן בב"מ דף פ"ב: בד"ה ואתא ר' יהודה למימר** שחולק ע"ד התוס' והרא"ש וס"ל דאדם המזיק אפילו באונס גמור חייב, והא דטבח אומן שקלקל פטור היינו משום 'שאין באומן הטועה במלאכתו משום מזיק', ותמוה דא"כ אמאי בכסבורין של אביהם אין לחייבם מטעם מזיק, דנהי דנחתי ברשות אביהם ואנוסים הם לגמרי אמאי לא יתחייבו משום מזיק לשי' הרמב"ן, [ויש מאחרוני זמנינו [עי' **קהלות יעקב בבא קמא סוף סימן כ"ד]** שכתבו דהפטור הוא משום שאכלוה 'ברשות' והוי כטבח אומן שקלקל, ולכאו' טעות הוא, דבטבח אומן שקלקל כ' הרמב"ן טעם פטורו משום שהוא 'טועה במלאכתו' ולכאו' הכוונה משום שהבעה"ב סמך עליו למלאכה ואדעתא דהכי יהיב ליה ולהכי אינו מזיק, אבל מי שטעה שלא ע"י שמסר לו בעה"ב למלאכה איך יחשב יותר מאונס גמור שהוא חייב מטעם מזיק לפי שיטת הרמב"ן].

ולכאו' מוכרח מזה, שלפי שיטת הרמב"ן אף רב חסדא מודה לרמי בר חמא שאין לחייב השני מטעם מזיק, דמאחר שנחשב הראשון כ'מאכיל' [כנת' לעיל דכן מוכרח לפי שיטת הרמב"ן גדר הפטור לרמב"ח] ממילא אין לחייב השני מטעם מזיק, אלא דלרמב"ח מהאי טעמא אין לחייב השני אף מטעם 'גזלן', ועל זה פליג רב חסדא וסבר דמטעם 'גזלן' יש לחייב את השני ולא מהני ע"ז הטעם דהראשון הוא 'המאכיל', וצ"ב רב בכל זה.

ומעיקר ד' **הראב"ד והרמב"ן והרשב"א הנ"ל** שמפורש בדבריהם דחיוביה דהשני הוא משום דנחית לה בתורת גזילה ומשמע דחיובו מטעם גזלן [וכמפורש בד' הראב"ד הנ"ל], והנה לרמי בר חמא ואביי אליבא דרב דפליגי על רב חסדא, ונתפרש בד' **הרשב"א בב"ק קי"א: הנ"ל** דפטורו של שני לרמב"ח הוא משום דהגזלן הראשון נחשב כ'מאכיל', ומפורש לפי זה דיש להחשיב הראשון כ'מאכיל' גם כששני נטלו בתורת 'גזילה', והנה בד' **השיטמ"ק בשם הראב"ד הנ"ל** מפורש דאיירי שהשני נטלה בתורת גזילה 'מהראשון' [ולכן כתב שם דאם הראשון לפנינו יכול הוא לתבוע מהשני שגזלה ממנו והא דתנן שהשני פטור משום דליתיה לראשון קמן עיי"ש], וזה ודאי חידוש עצום שהראשון נחשב 'מאכיל' על מי שנטלו ממנו בתורת 'גזילה', ואמנם בד' **הריטב"א בכתובות שם** מבואר דאיירי או כשהשני נטלה בתורת גזילה מהבעלים שידע שהיא גזולה אצל הראשון או שנטלה בתורת גזילה מהגזלן עיי"ש, ואכן גם אי נימא שאיירי שנטלה בתורת גזילה מהבעלים חידוש עצום הוא להחשיב הראשון כ'מאכיל', והרי השני הוא בן דעת ובר חיובא ואם ידע שהוא גזול מהבעלים מה לנו בזה שהבעלים נתנו לו שמחמת זה נחשיב הראשון כ'מאכיל' לפטור את השני, והדברים צ"ב רב.

ועיין **בשער משפט סימן ל"ב סקל"א** שהביא ד' **תשובת רש"י** הובאה **במרדכי שבועות סימן תשע"ה ובתשו' מיימוניות משפטים סימן ב' ובב"י חו"מ סי' ע"ב סוף ס"ד ובש"ך שם סקי"ח** שלכאורה מפורש בדבריו שחולק ע"ד **הראב"ד והרמב"ן והרשב"א והריטב"א הנ"ל** וסובר דדינא דרב חסדא דיש לחייב השני הוא אף בטועה השני וסבור שהוא של ראשון, [וכ"מ בהדיא בד' **הרא"ה בכתובות ל"ד: בד"ה מיהא אכתי קשיא** בתי' הראשון שמפורש בדבריו דאה"נ אף בדר"ח אינו מתחייב אלא דמי בשר בזול ורב חסדא איירי בלחם ויין דל"ש ע"ז בזול אלא משתרשי ליה לגמרי, אך בתי' השני חילק כד' הראשונים הנ"ל עיי"ש], ולפי זה צריך ישוב מ"ש מהא דבפרה שאולה בטבחוה ואכלוה חייבים רק דמי בשר בזול, ועיי"ש מה שהאריך לבאר, ותן לחכם ויחכם עוד בעזהשי"ת.