=ו - ביסוד הדין דאם עבר הוסת ולא בדקה אסורה עד שתבדוק
קטגוריות: ש_ס / נ נדה / נדה - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / קונטרס ראש דעה

**סימן ו**

**בדין עבר הוסת ולא בדקה**

**א**

א] **נדה ט"ז א'** איתמר אשה שיש לה וסת והגיע שעת וסתה ולא בדקה ולבסוף בדקה, אמר רב בדקה ומצאת טמאה טמאה טהורה טהורה וכו', אמר רב ששת כתנאי ר"א אומר טמאה נדה ור' יהושע אומר תבדק, והני תנאי כי הני תנאי דתניא ר"מ אומר טמאה נדה וחכ"א תבדק.

**והרמב"ן** לעיל ט"ו א' כתב ללמוד מהא דא"ר יהושע דאם עבר הוסת ולא בדקה תבדק, דאף דס"ל דוסתות דרבנן, מ"מ היא אסורה עד שתבדוק, ול"מ הא דוסתות דרבנן אלא דמה"ט אם בדקה ומצאה טהורה מטהרינן לה, וכ"כ הראב"ד בבעה"נ שער הוסתות סימן א' ה"ב, והרשב"א בתוה"ב בית ז' שער ג'.

ב] **והנה** הרשב"א בתוה"ב שם כתב, ז"ל, ורב סבר וסתות דרבנן, "וכיון שבדקה עצמה עכשיו ומצאה טהור אף אני אומר שהאורח בזמנו לא בא" וה"ז טהורה מיד וכו', וקי"ל כמ"ד דוסתות דרבנן וכו', ומיהו אסורה עד שתבדוק ומצאה טהור שאני חושש שמא בא האורח אע"פ שלא הרגישה, עכ"ל.

**ומבו'** להדיא בדבריו, דיסוד הדין דעבר הוסת ולא בדקה אסורה, הוא משום דחיישינן שראתה, והא דאם בדקה ומצאה טהורה ה"ה טהורה, הוא משום דמכח הבדיקה אמרינן שהאורח בזמנו לא בא.

ג] **ובזה** מתפרש מש"כ הרשב"א לעיל ט"ו א', ז"ל, דקסבר וסתות דאוריתא וכודאי טמאה חשבינן לה, וכדאמרינן לקמן דלמ"ד וסתות דאוריתא לא בדקה ולא ראתה ולבסוף בדקה אע"פ שמצאה טהור טמא כאלו ודאי נטמאת, עכ"ל, ומבו' בדבריו, דכל הא דלמ"ד דוסתות דאורייתא ל"מ מה שבדקה אח"כ ומצאה טהור לטהרה, הוא משום דחשבינן לה כודאי טמאה, וע"כ אף דבדקה ומצאה טמאה, אמרינן דבע"כ דראתה בשעת הוסת ונפל הדם לארץ, אך אם ל"ה טמאה אלא מספק, הי' מועיל מה שבדקה אח"כ ומצאה טהורה לטהרה.

**ונראה** דאזיל הרשב"א לטעמי', דס"ל דאף למ"ד דוסתות דרבנן, אם עבר הוסת ולא בדקה היא טמאה מספק, דשמא בא האורח, והא דאם בדקה אח"כ ומצאה טהורה ה"ה טהורה, הוא משום דמכח הבדיקה אמרינן שלא ראתה בשעת הוסת, וע"כ הי' בדין דגם למ"ד דוסתות דאורייתא תועיל הבדיקה לאחר הוסת לטהרה, וכל הא דל"מ הבדיקה לטהרה, הוא משום דודאי טמאה חשבינן לה.

ד] **וכ"ה** מבו' בד' הרא"ה בבדה"ב בית ד' ריש שער ב', ז"ל, דפלוגתא הוא וסתות אי דאורייתא אי דרבנן למימרא אי מחזקינן לה בשעת וסתה בודאי רואה, "ואפי' בדקה אח"כ ומצאה טהורה טמאה דאמרינן דודאי חזאי", דאי דאורייתא אמרי' דודאי חזאי, ואי דרבנן לא אמרינן בהא דודאי חזאי וכו' אלא אמרינן דספק הוא וכו' ואם בדקה ומצאה טהור טהורה, עכ"ל.

**ומבו'** בדבריו דטעם הא דלמ"ד דוסתות דאורייתא ל"מ בדיקה אחר הוסת לטהרה, ולמ"ד דוסתות דרבנן מהני בדיקה אחר הוסת לטהרה, הוא דלמ"ד דוסתות דאורייתא אמרינן דודאי חזאי, וע"כ אף דבדקה אח"כ ומצאה טהורה אמרינן דראתה בשעת הוסת ונפל לארץ, אך למ"ד דוסתות דרבנן דאי"ז אלא ספק אם ראתה, מהני הבדיקה שבודקת לאחר הוסת דמכח זה אמרינן דלא ראתה בשעת הוסת.

**וכן** נראה גם בד' הטור בסימן קפ"ד, ז"ל, אבל כל אשה דעלמא שהגיע וסתה אסורה עד שתבדוק, ומיהו אם בדקה אח"כ ומצאה טהורה טהורה, אע"ג דחזקה אורח בא בזמנו לא מחזקינן לה ודאי טמאה, הלכך אם בדקה ומצאה טהורה טהורה, עכ"ל.

**ומשמעות** דבריו הוא דהא דאם עבר וסתה ולא ראתה אסורה, הוא משום דחזקה אורח בזמנו בא, וע"כ היא טמאה מספק, והא דאם בדקה ומצאה טהור טהורה, הוא משום דלא מחזקינן לה כודאי טמאה, וע"כ כל שבדקה אח"כ ומצאה טהורה, אמרינן דלא בא האורח בזמנו, וע"כ היא טהורה.

**ב**

ה] **והנה** לפ"ד הרשב"א ודעימי' נמצא, דדין הבדיקה לאחר הוסת, הוא לקולא, דאף דמדינא יש לנו לאסרה כשעבר הוסת, משום דאורח בזמנו בא ויש לחוש שראתה, מ"מ כל שבדקה ומצאה טהורה, תלינן שלא ראתה בשעת הוסת, וע"כ היא טהורה.

**אמנם** כבר עמדו בזה דמד' ש"ר יש ללמוד דפליגי ע"ז, וס"ל דדין הבדיקה לאחר הוסת הוא לחומרא, דאף דמדינא אין לנו לאסרה כשעבר הוסת, משום שהיא בחזקת טהרה, מ"מ כיון דעבר וסתה ויש לחוש שראתה, חייבוה חכמים בבדיקה, ומכח זה הוא דהיא אסורה עד שתבדוק, ודמי לדין הבדיקה שחרית וערבית לטהרות, ודין הבדיקה קודם תשמיש באשה העסוקה בטהרות, דאינה טמאה מדינא, ואך דמכח דין הבדיקה, היא אסורה להתעסק בטהרות ואסורה לשמש עד שתבדוק.[[1]](#footnote-2)

ו] **ויש** ללמוד לזה מד' הראשונים בכ"ד, חדא, הוא ממש"כ הרמב"ן בסוגיין בהא דמייתינן דוסתות דאורייתא מהא דתנן דאם היתה במחבא והגיע שעת וסתה ולא ראתה טהורה מפני שחרדה מסלקת את הדמים, וכתב הרמב"ן לפרש, ז"ל, משום דלמ"ד וסתות דרבנן אע"ג דליכא חרדה טהורה לגמרי, כיון שלא הי' אפשר לה לבדוק בשעת הוסת לא הטריחו עלי' לבדוק אח"כ כלל, עכ"ל.

**והנה** אי נימא דהא דכשעבר הוסת ולא בדקה אסורה, הוא משום דאורח בזמנו בא ויש לחוש שראתה, ודין הבדיקה הוא לקולא, דכל שבדקה ומצאה טהורה תלינן שלא ראתה בשעת הוסת, הרי דאין מקום כלל לומר דכל שלא הי' אפשר לה לבדוק בשעת הוסת, תהא טהורה בלא בדיקה, שהרי עדיין יש לחוש שראתה, ואמנם אם אין בידה לבדוק כלל, י"ל דכיון דעיקר דין הוסת הוא מדרבנן, לא החמירו לאסרה בכה"ג, וכמש"כ הראשונים בדין רואה מחמת מכה, אך בהיתה במחבא דיש בידה לבדוק לאחר הוסת, אין לנו להתירה מכח זה.

**ובע"כ** מד' הרמב"ן דהא דכשעבר הוסת ולא בדקה אסורה, הוא מכח הא שחייבוה חכמים בבדיקה, וע"כ שפיר י"ל דכל שהיתה בשעת הוסת במחבא וא"א לה לבדוק, לא נתחייבה בבדיקה, וע"כ היא מותרת לאחר הוסת בלא בדיקה, ונתחדש בדבריו, דעיקר חובת הבדיקה היא בשעת הוסת, וכל שלא נתחייבה בבדיקה בשעת הוסת, אינה חייבת בבדיקה אח"כ.

ז] **עוד** יש ללמוד לזה, ממש"כ הר"ן בפ"ק דשבועות ה. בטעמא דהרי"ף והרמב"ם דאם עבר הוסת ולא בדקה מותרת בלא בדיקה, ז"ל, אבל כל שעבר הוסת למה תהא צריך לבדוק, והרי כל אשה שיש לה וסת שלא בשעת וסתה מסולקת דמים היא דמשו"ה אמרו די' שעתה, ולמה נחוש שיהו דמים מצוים בה שלא בשעת הוסת מפני שלא בדקה בשעת הוסת, עכ"ל.[[2]](#footnote-3)

**ומבו'** להדיא בד' הר"ן, דטעם הסוברים דאם עבר הוסת ולא בדקה אסורה עד שתבדוק, הוא משום דיש עלי' חובת בדיקה, ומכח זה היא אסורה בלא בדיקה, וזהו שפירש בטעם החולקים, דהוא משום דאין מקום להצריכה בדיקה בשעה שהיא מסולקת דמים,[[3]](#footnote-4) - ונתחדש עוד בדבריו, דחובת הבדיקה אחר הוסת, אינה כדי לסלק החשש שראתה בשעת וסתה, אלא הוא משום דחיישינן שתראה עכשיו, והיינו דאחר דבשעת הוסת כבר אינה בחזקת טהרה, שוב אינה מותרת לבעלה עד שתבדוק ותחזיק עצמה בטהרה, וזהו שכתב דכיון דשלא בשעת הוסת היא מסולקת דמים, אין להצריכה בדיקה, וצ"ע.

ח] **עוד** יש ללמוד לזה, ממש"כ הראב"ד בבעה"נ סוף שער הספירה, בטעמא דרבב"ח דאפי' הגיע שעת וסתה מותרת, ז"ל, ורבב"ח דאמר מותרת, איכא למימר דלא אפליג בבדיקה זו, אלא בישנה דלא מצערינן לה הואיל ווסתות דרבנן, עכ"ל.

**והנה** אי נימא דהא דכשעבר הוסת ולא בדקה אסורה, הוא משום דאורח בזמנו בא ויש לחוש שראתה, ודין הבדיקה הוא לקולא, דכל שבדקה ומצאה טהורה תלינן שלא ראתה בשעת הוסת, לכאו' לא הי' לנו להתיר מכח הא דהיא ישינה ולא מצערינן לה, דהגם דאין להצריכה בדיקה משום דלא מצערינן לה, מ"מ היא אסורה משום דיש לחוש שראתה, ורחוק לומר דמכח הא דלא מצערינן לה התירו לעיקר איסור זה.

**ובע"כ** מד' הראב"ד, דהא דכשעבר הוסת ולא בדקה אסורה, הוא מכח שחייבוה חכמים בבדיקה, ובזה שפיר י"ל דבישינה דלא מצערינן לה, אינה צריכה בדיקה, וע"כ היא מותרת בלא בדיקה, - וזה ע"ד שמצינו לעיל י"ב א' בדין בדיקה לבעלה באשה שיש לה וסת העסוקה בטהרות, דכל שהיא ישינה א"צ בדיקה, ופירש"י בפי' קמא דהוא משום דאיכא צערא ולא אטרחוה רבנן, ומה"ט היא מותרת לבעלה בלא בדיקה.

**ועמש"נ** עוד בסימן ז' ללמוד כן גם מד' רש"י ותוס' בסוגיין, עיי"ש.

**ג**

ט] **ונפ"מ** רבתא בזה לדינא, דלדעת הרשב"א ודעימי' הרי דכל שעבר הוסת ולא בדקה, דינה הוא שהיא טמאה והיא מטמאה את הטהרות שנגעה בהן, ורק אם בדקה אח"כ ומצאה טהורה ה"ז מועיל לטהרה, אך כל שלא בדקה עצמה כלל, אף שלא מצאה עצמה טמאה,[[4]](#footnote-5) מטמאינן להטהרות שנגעה בהן.[[5]](#footnote-6)

**אך** לדעת ש"ר, הרי דאף שעבר הוסת ולא בדקה, אינה טמאה כלל, ואינה מטמאה את הטהרות שנגעה בהן, אלא יש עלי' דין בדיקה, - ודמי לדין הבדיקה באשה העסוקה בטהרות, דאף דהיא צריכה בדיקה, ואסורה להתעסק בטהרות בלא בדיקה, מ"מ אם עברה ולא בדקה, היא טהורה, וכדתנן לקמן ל"ט א', דישבה לה ולא בדקה, שגגה נאנסה והזידה ולא בדקה, טהורה.[[6]](#footnote-7)

י] **והדברים** מכוונים כן בד' הראשונים, דהנה בסוגיין מייתינן דוסתות דאורייתא, מהא דתנן דאם היתה במחבא והגיע שעת וסתה ולא בדקה טהורה מפני שחרדה מסלקת את הדמים, טעמא דאיכא חרדה הא ליכא חרדה טמאה, והקשו הראשונים דהרי י"ל דהא דבעינן להא דהחרדה מסלקת את הדמים, הוא משום דבדליכא חרדה היא אסורה עד שתבדוק.

**ואמנם** מצינו בזה שינוי בד' הראשונים, דהרמב"ן והר"ן בסוגיין הק' די"ל דכי איכא חרדה טהורה וכי ליכא חרדה "תבדוק", אך הרשב"א בסוגיין והריטב"א לעיל ט' א' הק' די"ל דכי איכא חרדה טהורה וכי ליכא חרדה "טמאה עד שתבדוק".

**ולמש"נ** באו הדברים בדקדוק, דהרשב"א והריטב"א ס"ל דכל שעבר הוסת ולא בדקה, היא טמאה מספק, ואך דכל שבדקה אח"כ ומצאה טהור, ה"ז מועיל לטהרה, וזהו שהקשו די"ל דדוקא אם איכא חרדה טהורה, אך אם ליכא חרדה טמאה עד שתבדוק, אך הרמב"ן והר"ן לטעמייהו דס"ל דכל שעבר הוסת ולא בדקה אינה טמאה מספק, אלא דיש עלי' דין בדיקה, וע"כ לא הקשו דנימא דאם ליכא חרדה טמאה עד שתבדוק, אלא הקשו דנימא דאם ליכא חרדה היא צריכה בדיקה, ואינה טהורה לגמרי.

**ד**

יא] **ונראה** לדון עוד כמה נפ"מ בפלוגתא זו, חדא הוא במה שנחלקו האחרונים בדין עבר הוסת ולא בדקה אם היא אסורה אף בשאר קריבות, דהתפארת למשה בסו"ס קפ"ד והחת"ס שם סקי"ח כתבו דהיא אסורה אף בשאר קריבות, והסד"ט שם סקי"ג נחלק ע"ז, דכיון דבשעת עצמה היא מותרת בשאר קריבות, כ"ש דכשעבר הוסת ולא בדקה היא מותרת בשאר קריבות.

**ונראה** דכל מקום הנידון בזה הוא לדעת הרשב"א ודעימי', דכל שעבר הוסת ולא בדקה היא טמאה עד שתבדוק, וע"כ י"ל דהיא אסורה אף בשאר קריבות, אך לדעת ש"ר דאף שעבר הוסת ולא בדקה ה"ה טהורה, ואין עלי' אלא חובת בדיקה, הרי ודאי דאינה אסורה אלא בתשמיש ולא בשאר קריבות, דדין הבדיקה שחייבו חכמים הוא רק קו"ת, - וכמו שמצינו באשה העסוקה בטהרות דבעיא בדיקה לבעלה, דהיא צריכה בדיקה קו"ת, וכן מצינו לדעת הרמב"ם באשה שאין לה וסת, דהיא צריכה בדיקה קו"ת.[[7]](#footnote-8)

**ומצאתי** בעזה"י דברים מפורשים בזה, בחי' הר"א בשלהי סוגיין שכתב בתו"ד, ז"ל, דוסתות דרבנן הוא ובדאפשר תיקנו לה בדיקה "קודם תשמיש", עכ"ל, ולהדיא דדין הבדיקה כשעבר הוסת ולא בדקה, הוא קודם תשמיש, וכ"נ להדיא בד' הרמב"ן בהלכותיו פ"ה הי"ח, ז"ל, שוסת הקבוע וכו' "אסורה לשמש" לעולם עד שתבדוק ותמצא טהור, עכ"ל, והיינו משום דדמי לשאר הבדיקות שתיקנו חכמים לבעלה, שהם קו"ת.

יב] **עוד** נפ"מ בזה, דהנה בד' הר"א שכתב דתיקנו לה בדיקה קודם תשמיש, נראה להדיא דכל שעבר הוסת ולא בדקה, א"צ לבדוק מיד, ובידה להמתין מלבדוק עד קודם תשמיש, וכן משמע קצת בל' הרמב"ן בהלכותיו שם.

**ונראה** דכ"ז הוא לטעמי', דס"ל דהא דעבר הוסת ולא בדקה אסורה עד שתבדוק, הוא משום שחייבוה חכמים בבדיקה, וכיון דחובת הבדיקה היא קודם תשמיש, ככל הבדיקות שתיקנו חכמים לבעלה, אין מוטל עלי' לבדוק מיד, ובידה להמתין מלבדוק עד קודם תשמיש.[[8]](#footnote-9)

**אך** לדעת הרשב"א ודעימי' דכשעבר הוסת ולא בדקה, היא טמאה מספק, והא דאם בדקה ומצאה טהורה מותרת, הוא משום דמכח שנמצאת טהורה בבדיקה, תלינן שלא בא האורח בזמנו, הרי מסתברא מילתא דיש לה לבדוק מיד, דזה מועיל לברר טפי את טהרתה.

יג] **עוד** נפ"מ הוא, במש"כ הפרישה בסימן קפ"ד סקי"ח דהא דמהני בדיקה לאחר הוסת, היינו דוקא אם לא נשתנה ענינה, אך אם קינחה פני' של מטה ביני ביני וכו', או שרחצה ביני ביני פני' של מטה, ודאי לא סגי לה בבדיקה של אח"כ לצאת בו מחשש אורח בזמנו בא, ואסורה לבעלה מחשש נדה, עכ"ד, ובד' הפליתי שם סק"י נראה שהסכים לזה, וכ"ה בקיצוש"ע סימן קנ"ה ס"ט, אך הב"ח בקו"א שם נחלק ע"ד הפרישה בזה.

**ונראה** דכל המקום לאסור בכה"ג, הוא לדעת הרשב"א ודעימי' דכשעבר הוסת ולא בדקה, ה"ה טמאה מספק, והא דאם בדקה ומצאה טהורה מותרת, הוא משום דמכח שנמצאת טהורה בבדיקה, תלינן שלא בא האורח בזמנו, וכאשר כ"ה מבו' גם בד' הפרישה שם לעיל מינה, וכמש"נ בסימן ז' סקי"ט, עיי"ש, וע"כ בהני גווני דאין מתברר כלל ע"י בדיקתה שלא בא האורח בזמנו ה"ה אסורה.[[9]](#footnote-10)

**אך** לדעת ש"ר דאף שעבר הוסת ולא בדקה ה"ה טהורה ואין עלי' אלא חובת בדיקה, ודאי דאף בכה"ג היא מותרת, דאף אם אין הבדיקה מבררת כלל שלא ראתה בשעת וסתה, מ"מ אין עלי' יותר מחובת בדיקה,[[10]](#footnote-11) וכמו שפירשו כן הפרד"ר בסימן קפ"ד מקש"ז סקי"ב, והתהל"ד בסימן נ"ו, והחזו"א בסו"ס פ', עי' בדבריהם.

וכן נראה גם בד' הרמב"ן לקמן ט"ז ב' סוד"ה בדקה בעד, דאף בכה"ג שקינחה עצמה, וכבר אין הבדיקה שבודקת עכשיו מועלת לברר שלא ראתה מתחילה, מ"מ אין עלי' טפי מחובת בדיקה, עייש"ה,[[11]](#footnote-12) והיינו דאף דעיקר חובת הבדיקה הוא מכח החשש שראתה, מ"מ אף בגונא שכבר אין הבדיקה מועלת לברר שלא ראתה, מהני הבדיקה להתירה, שלא נתחייבה מעיקרא אלא בבדיקה.

יד] **ועד"ז** הוא במש"כ הרמב"ן בהלכותיו פ"ה הי"ח, דכשעבר הוסת ה"ה אסורה לשמש "לעולם" עד שתבדוק ותמצא טהורה, ומבו' דאף לאחר כמה שנים היא מותרת בבדיקה.[[12]](#footnote-13)

**אמנם** הנה באבנ"ז יו"ד סימן ר"ל, כתב בדעת הרא"ה בבדה"ב בית ז' שער ב' ד., דהא דמהני הבדיקה לאחר הוסת, הוא רק בתוך שיעור הזמן שהיא רגילה לראות בשעת וסתה, דכל שבדקה בזמן זה ומצאה טהורה, תלינן דבודאי לא ראתה בשעת וסתה, דא"כ הי' לה לראות גם עכשיו כמנהגה, עיי"ש.[[13]](#footnote-14)

**ולמש"נ** נראה דלטעמייהו אזלי, דהרמב"ן לטעמי' דאף שעבר הוסת ולא בדקה ה"ה טהורה ואין עלי' אלא חובת בדיקה, וע"כ אף אם בדקה אחר זמן רב, דכבר אין הבדיקה מבררת כלל שלא ראתה בשעת הוסת, מ"מ אין עלי' יותר מחובת בדיקה, - אך הרא"ה לטעמי' דכשעבר הוסת ולא בדקה, ה"ה טמאה מספק, והא דאם בדקה ומצאה טהורה מותרת, הוא משום דמכח שנמצאת טהורה בבדיקה, תלינן שלא בא האורח בזמנו, וע"כ ל"מ הבדיקה אלא בתו שיעור הזמן שהיא רגילה לראות בו, דבדיקה זו מועלת לברר שלא ראתה בשעת הוסת.[[14]](#footnote-15)

**ה**

טו] **ויש** להוסיף עוד בזה, דהנה בסימן א' נת' פלוגתת רבוותא בדין עונה בינונית, דדעת הרשב"א דמהא דאיכא בעונה בינונית דין בדיקה ואם עברה העונה ולא בדקה אסורה, יש ללמוד דאף איכא דין פרישה ביום העונה, ודעת הרמב"ן דאף דאיכא בעונה בינונית דין בדיקה ואם עברה העונה ולא בדקה אסורה, מ"מ לי"ב דין פרישה ביום העונה, ועמש"נ במש"נ בטעם הפלוגתא בזה.

**ולמש"נ** יש לפרש עוד בזה, דהרשב"א לטעמי' דס"ל דהא דעבר הוסת ולא בדקה אסורה, הוא משום דחיישינן שראתה, ולפ"ז הרי דמהא דאם עברה העונה ולא בדקה אסורה, יש ללמוד דגם בעונה בינונית איכא חשש גמור שראתה, וע"כ הדין נותן דיום העונה הוי כיום וסתה ויש בו דין פרישה.

**אך** הרמב"ן לטעמי' דס"ל דהא דאם עבר הוסת ולא בדקה אסורה, הוא מכח דהצריכוה חכמים בדיקה, וע"כ שפיר י"ל דאף דבעונה בינונית ליכא חשש גמור שתראה, מ"מ הצריכוה חכמים בדיקה, ודמי להא דאשה העסוקה בטהרות צריכה בדיקה לבעלה, אף דליכא חשש גמור שראתה, וע"כ אף דהיא צריכה בדיקה, מ"מ לי"ב דין פרישה.

טז] **עוד** יש להוסיף בזה, דהנה הראשונים לקמן בסוגיין הק' דמ"ט הרואה דם מחמת מכה בשעת וסתה טהורה למ"ד דוסתות דרבנן, אף דדינא הוא דאם עבר הוסת ולא בדקה אסורה, ועמש"נ בעמ' ? בדעת רש"י ותוס' בזה.

**והרמב"ן** והר"ן כתבו לישב דהוא משום דאין דנים אפשר משאי אפשר וכיון שא"א לה לבדוק טהורה, אך הרשב"א בתוה"ב בית ז' שער ד' כג. הוסיף בזה דכיון דא"א למיקם עלה דמילתא טהורה, דאל"כ אתה אוסרה לבעלה לעולם.

**ונראה** דאזלי לטעמייהו, דלהרמב"ן והר"ן לטעמייהו, דהא דאם עבר הוסת ולא בדקה אסורה, הוא מכח דיש עלי' דין בדיקה, הרי דהדין דנתחדש ברואה דם מחמת מכה הוא, דבכה"ג לא חייבוה חכמים בבדיקה משום דא"א לה לבדוק, וע"כ היא מותרת בלא בדיקה.

**אך** להרשב"א לטעמי' דהא דאם עבר הוסת ולא בדקה אסורה, הוא משום דחיישינן שראתה, הרי דהדין דנתחדש ברואה דם מחמת מכה הוא, דאין חוששין שמא ראתה, וע"ז לא סגי במה דנימא דא"א לה לבדוק, דמ"מ מ"ט לא נחוש שמא ראתה, וע"ז כתב הרשב"א דכיון דא"א למיקם עלה דמילתא וא"כ אתה אוסרה לבעלה לעולם, ע"כ בכה"ג לא תיקנו חכמים לחוש שראתה, ומה"ט דעת הרשב"א דהיא מותרת לבעלה אף בשעת וסתה, וכמש"נ בעמ' ?, ואכמ"ל.

**ו**

יז] **בדברי** הראשונים לא נתפרש להדיא בדין וסת שאינו קבוע, דאם עבר ולא בדקה מותרת, אם מ"מ היא צריכה בדיקה לכתחילה ביום הוסת, והאחרונים נחלקו בזה, ונת' בעמ' ?.

**ונראה** דיש ללמוד לזה מד' הרמב"ן, דהנה כתב הרמב"ן בהל' נדה פ"ב ה"י בדין חרשת, ז"ל, לא הוקבע לה וסת חוששת מל' יום לל' יום ובודקת ע"י פקחות שכך עונת ראי'לרוב הנשים, עכ"ל.

**והש"ך** בסימן קפ"ט סק"ל הק' דמ"ט לא כתב דחוששת גם לוסת החודש,[[15]](#footnote-16) ובתשו' חכם צבי סימן קי"ד הק' עוד, דמ"ט לא כתב דחוששת גם לוסת הפלגה, ועיי"ש מש"כ בזה.

יח] **ונראה** די"ל בזה, דהנה הגר"ז בקו"א בסימן קפ"ט סק"א כתב בדעת הרמב"ן דבעונה בינונית ליכא אלא דין בדיקה אך לי"ב דין פרישה, ועמש"נ בזה בסימן א', ולכאו' תיקשי ע"ז ממש"כ הרמב"ן בחרשת דחוששת מל' יום לל' יום, והרי דאיכא בעונה בינונית דין פרישה.

**ונראה** מזה דמש"כ הרמב"ן דחוששת מל' יום לל' יום, אין מכוון דבריו דאיכא דין פרישה ביום ל', אלא דהיא צריכה בדיקה, - שהרי ד' הרמב"ן שם קיימי לפרש להדין המסוים בחרשת דבודקת ע"י פקחות, ודין הפרישה אינו דין מסוים בחרשת.

**ולפ"ז** ניחא הא דלא כתב הרמב"ן דהיא חוששת אף ליום החודש וליום ההפלגה, שהרי כל הא דהיא צריכה בדיקה ע"י פקחות, הוא רק ביום העונה דהויא כוסת קבוע ואסורה עד שתבדוק, אך ביום החודש וביום ההפלגה א"צ בדיקה ע"י פקחות.

**ולפ"ז** יש ללמוד מד' הרמב"ן דבוסת שאינו קבוע ליכא דין בדיקה כלל, וע"כ אין החרשת צריכה בדיקה ע"י פקחות ביום החודש וביום ההפלגה.[[16]](#footnote-17)

**וכן** משמע קצת בד' הראב"ד בבעה"נ שער הוסתות סימן א' הי"א, דבוסת שאינו קבוע א"צ בדיקה כלל, עיי"ש.

יט] **אמנם** מד' הרשב"א נראה דפליג ע"ז, דהנה הרא"ה בבדה"ב בית ז' סוף שער ב' כתב להוכיח דאין חוששין כלל לעונה בינונית ממה שאמרו דכל לבעלה ל"ב בדיקה באשה שאין לה וסת, והרשב"א במשמה"ב שם כתב ע"ז, ז"ל, ומ"מ משה"ק מדאמרינן התם כל לבעלה לא בעיא בדיקה לעולם באשה שאין לה וסת, טעות הוא בידו, דע"כ כל הנשים חוששין בהן לעונת הוסת בין יש לה וסת קבוע בין אין לה וסת קבוע, וכיון שכן אף אנו נאמר דכיון דסתם נשים חזיין לשלשים חוששת כמו שחוששות שאר נשים לעונת הוסת בין קבוע בין שאינו קבוע, עכ"ל.[[17]](#footnote-18)

**והנה** אי נימא דבוסת שאינו קבוע ליכא דין בדיקה כלל, הרי שפיר אמרו דכל לבעלה ל"ב בדיקה, אף דהיא חוששת לוסת שאינו קבוע, כיון דמ"מ לי"ב דין בדיקה, ושפיר הוכיח הרא"ה דאינה חוששת לעונה בינונית, דאם היא חוששת לעונה בינונית ואסורה עד שתבדוק, הרי נמצא דאף אשה שיש לה וסת בעיא בדיקה לבעלה, ובע"כ מד' הרשב"א דגם בוסת שאינו קבוע איכא דין בדיקה לכתחילה.

כ] **עוד** יש ללמוד לזה, דהנה הרשב"א לעיל ט' א' ובתוה"ב בית ז' שער ג' יב: כתב בדעת הראב"ד, דמה שאמרו לעיל ט' א' דאם הגיע וסתה בימי עיבורה ל"ב בדיקה, היינו בדיעבד, אבל לכתחילה בעיא בדיקה, והרשב"א שם נחלק ע"ז דל"ב בדיקה אפי' לכתחילה.

**והנה** הרשב"א בתוה"ב הקצר שם כתב בדעת הראב"ד, דהא דהיא חוששת לוסתה היינו כוסת שאינו קבוע, וה"ז בא ללמד ונמצא למד, דאף בוסת שאינו קבוע איכא דין בדיקה לכתחילה.[[18]](#footnote-19)

כא] **ולפמש"נ** י"ל דלטעמייהו אזלי, דהראב"ד והרמב"ן אזלי לטעמייהו דס"ל דהא דאם עבר הוסת ולא בדקה אסורה, הוא מכח שחייבוה חכמים בבדיקה, וע"כ אי נימא דאף בוסת שאינו קבוע חייבוה חכמים בבדיקה, הי' בדין דאף אם עבר הוסת ולא בדקה תהא אסורה עד שתבדוק, ומזה הוא שלמדו דבוסת שאינו קבוע ליכא דין בדיקה כלל.

**אך** הרשב"א אזיל לטעמי' דס"ל דהא דאם עבר הוסת ולא בדקה אסורה, הוא משום דחיישינן שראתה, וע"כ שפיר י"ל דאף בוסת שאינו קבוע איכא דין בדיקה, ומ"מ אם עבר הוסת ולא בדקה מותרת, משום דכל שעבר הוסת ולא הרגישה, לא חיישינן שראתה.

כב] **ויש** להוסיף בזה, דהנה בעיקר מש"כ הרשב"א בדעת הראב"ד דאם הגיע וסתה בימי עיבורה בעיא בדיקה לכתחילה, הנה בד' הראב"ד שלפנינו בשער הוסתות סימן א' הט"ז לא נתפרש ד"ז, ולא כתב אלא דהיא חוששת לוסתה ואסורה לשמש, ולא כתב דהיא צריכה בדיקה לכתחילה, ובדבריו בסוף שער הוסתות משמע דא"צ בדיקה אף לכתחילה, וכ"כ הרז"ה בהשגתו לשער הספירה אות ב' בדעתו, עיי"ש.

**ולפמש"נ** י"ל, דהרשב"א לטעמי' אזיל דס"ל דבוסת שאינו קבוע היא צריכה בדיקה לכתחילה, וע"כ ס"ל דה"נ בהגיע וסתה בימי עיבורה דדמי לוסת שאינו קבוע היא צריכה בדיקה לכתחילה, אך הראב"ד לטעמי' אזיל דס"ל דבוסת שאינו קבוע א"צ בדיקה כלל, וע"כ ה"נ בהגיע וסתה בימי עיבורה א"צ בדיקה כלל.

1. וכ"ה משמעות ד' הרמב"ן לקמן ט"ז ב', דמדמה הא דעבר הוסת ולא בדקה אסורה עד שתבדוק, ואם בדקה אח"כ מותרת, להא דאשה שעסוקה בטהרות ולא בדקה שחרית, צריכה לבדוק אח"כ, עיי"ש, וגם לדין הבדיקה אחר תשמיש מכח החשש שראתה מחמת תשמיש, ומשמע דדמו הדינים זל"ז ביסודם, וכי היכי דבדין הבדיקה שחרית וערבית ובדין הבדיקה אחר תשמיש, יסוד הדין הוא שחייבוה חכמים בבדיקה, ומכח זה היא אסורה עד שתבדוק, ה"נ הכא דכוותה. [↑](#footnote-ref-2)
2. ונראה דכ"ז ניחא להר"ן לטעמי' שפירש לדעת הרי"ף והרמב"ם דהא דתניא תיבדק, היינו בשעת הוסת עצמה, ולפ"ז לא מצינו כלל דיש מקום להצריך לבדוק לאחר הוסת, - אך למש"כ הרמב"ן בדעתם דהא דתניא תיבדק, היינו לטהרות, הרי מבו' דשפיר יש מקום להצריך לבדוק לאחר הוסת, ולפ"ז הרי אין לומר דהא דלבעלה א"צ בדיקה, הוא משום דאין מקום כלל להצריך בדיקה לאחר הוסת, דהיא מסולקת דמים, אך יש לדון בזה, למש"נ בסימן ז' סקכ"א בדעת הרמב"ם, דהא דהיא צריכה בדיקה לאחר הוסת לטהרות, היינו מכח דין הבדיקה דאשה העסוקה בטהרות, דצריכה בדיקה שחרית וערבית. [↑](#footnote-ref-3)
3. והיינו דאם טעם הסוברים דאסורה עד שתבדוק, הוא משום דיש לחוש שראתה, וע"כ היא אסורה עד שתבדוק דעי"ז יתברר לנו שלא ראתה, הרי אין מקום כלל לחלוק ע"ז מכח הא דשלא בשעת הוסת היא מסולקת דמים, שהרי לא באנו לאסרה מכח החשש שראתה עכשיו, אלא מכח החשש שראתה בשעת הוסת. [↑](#footnote-ref-4)
4. ומשכח"ל כשמתה ולא בדקה כלל, ומשכח"ל עוד, אי נימא דאחר זמן רב כבר אין בכח הבדיקה שבודקת אח"כ לטמא אותה למפרע, כאשר כ"נ בד' הרא"ה בבדה"ב בית ז' ריש שער ב', ומשכח"ל עוד, אי נימא דכל שראתה אח"כ בהרגשה, אין לטמאות אותה מכח זה למפרע, כיון שידענו שראתה עכשיו, ובזה מתפרש מה שפירשו רש"י והריטב"א בסוגיין בהא דלבסוף ראתה דטמאה, דהיינו כשמצאה דם בבדיקה, ולא פירשו דהיינו כשהרגישה שיצא ממנה דם, ואכמ"ל. [↑](#footnote-ref-5)
5. וכ"נ להדיא בל' הרשב"א לעיל ט"ו א', ז"ל, ואמרינן נמי לקמן דאפי' למ"ד וסתות דרבנן לא בדקה ולא ראתה טמאה עד שתבדוק ותמצא טהור, עכ"ל, ומשמע להדיא דכ"ז שלא בדקה היא טמאה, ולא מטהרינן לה אלא אם בדקה ומצאה טהור. [↑](#footnote-ref-6)
6. והתם אף אם בדקה אח"כ ונמצאת טמאה, אינה מטמאה את הטהרות שנגעה בהן קודם לכן, אלא בגדרי טומאת מעל"ע, - וע"כ לדעת שמאי דלית לי' לטומאת מעל"ע, וכן לדידן אם נגעה תחילה בחולין דלית בהו לטומאת מעל"ע, ה"ה טהורים, וכן הוא גם כשנגעה בתרומה, למ"ד לעיל ו' א' דמעל"ע שבנדה לקדש אבל לא לתרומה.

   והראוני בחזון יחזקאל פ"ג ה"ג שפירש דהא דתניא התם דשאר כל הנשים מטמאות במגע, היינו דאם לא בדקה בדיקת שחרית וערבית, היא מטמאה את הטהרות במגע, - וזה תמוה טובא, דלהדיא תנן לקמן דאם ישבה ולא בדקה טהורה, וכ"ה מבו' גם בריש מכילתין, דאף שלא בדקה אינה מטמאה טהרות שנגעה בהן, אלא אם נמצאת אח"כ טמאה, ולפי דיני טומאת מעל"ע. [↑](#footnote-ref-7)
7. ונראה לפ"ז לדעתם, דאף אי נימא דבעונת הוסת היא אסורה אף בשאר קריבות, וכדעת התרוה"ד בסימן ר"נ, מ"מ כשעבר הוסת ולא בדקה אינה אסורה אלא בתשמיש, כיון דכל האיסור בזה הוא מכח חובת הבדיקה, ואינה חייבת בבדיקה אלא קודם תשמיש. [↑](#footnote-ref-8)
8. ואמנם בשעת הוסת עצמה היא צריכה לבדוק, ול"מ להמתין לאחר הוסת ולבדוק קו"ת, ומשום דעיקר דין הבדיקה שתיקנו חכמים הוא בשעת הוסת, וכמבו' בל' רש"י לעיל ט"ו א', וכ"ה מבו' גם ממש"כ הרמב"ן בסוגיין דכל דא"א לה לבדוק בשעת הוסת, א"צ לבדוק אח"כ, - אך כל שלא בדקה בשעת הוסת, א"צ לבדוק מיד לאחר הוסת, ובידה להמתין מלבדוק עד קודם תשמיש. [↑](#footnote-ref-9)
9. ואמנם יש מקום לפרש בד' הרשב"א, דהא דמהניא הבדיקה שבודקת לאחר הוסת לטהרה, אי"ז משום דתלינן דאם היתה רואה בשעת וסתה הי' משתייר דם כ"ד, אלא הוא מדינא דחזקה דהשתא, דכיון דעכשיו אינה רואה, אמרינן דגם בשעת וסתה לא ראתה, ולפ"ז שפיר י"ל דאף בכה"ג שנשתנה ענינה, מהניא הבדיקה לטהרה, ולפ"ז יש מקום לדון, דאם עבר הוסת ולא בדקה, אין מוטל עלי' לבדוק מיד, ודלא כמש"נ לעיל סוסקכ"ח. [↑](#footnote-ref-10)
10. ובאמת דהי' מקום לדון לדעתם, דבהני גווני דאין הבדיקה מועלת כלל על חשש ראייתה בשעת הוסת, לא יהא עלי' דין בדיקה כלל, - אך לפי המבו' בד' הר"ן בפ"ק דשבועות דחובת הבדיקה הוא לברר שאינה רואה עכשיו, אף בכה"ג תהא צריכה בדיקה, וכ"נ גם מד' הרמב"ן, וכמש"נ להלן בהערה י"ב. [↑](#footnote-ref-11)
11. ובזה מתישב משה"ק הפליתי בסימן קפ"ד סוסק"י ע"ד הפרישה, דמ"ט לגבי דינא דבדיקה קו"ת באשה שאין לה וסת, מהני הבדיקה אף אם רחצה קודם לכן, הרי דין הבדיקה הוא משום דכל שאין לה וסת חיישינן שראתה, וא"כ יש להצריכה בדיקה גם משום החשש שראתה מכבר, וכל שרחצה וכבר אין הבדיקה מועלת לברר שלא ראתה מכבר, מ"ט מהניא הבדיקה להתירה, ועיי"ש מש"כ בזה.

    ולפמש"נ ניחא, דבדין הבדיקה קו"ת, דהוא חובת בדיקה בעלמא, ודאי דשפיר מהני הבדיקה אף אם רחצה קודם, דאין עלי' יותר מחובת בדיקה, ורק בדין הבדיקה בעבר הוסת, דהיא ספק טמאה ובעינן להבדיקה להתירה, הוא דל"מ אם רחצה בינתים, וזה ע"ד מה שחילק הפרישה ביניהם אם יש לסמוך ע"ז דמסתמא בדקה, ונת' בסימן ז' סקי"ט, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-12)
12. ונראה דזהו דקמ"ל הרמב"ן דאסורה לשמש "לעולם" עד שתבדוק ותמצא טהור, דהי' מקום לומר דכל הא דיש עלי' דין בדיקה, הוא רק כ"ז דיתכן שימצא בה דם שראתה בשעת וסתה, אך לאחר זמן רב, דכבר א"א שישתייר בה דם משעת וסתה, לא יהא עלי' חובת בדיקה כלל, וזהו דקמ"ל הרמב"ן דאף לאחר זמן רב ה"ה אסורה עד שתבדוק, והיינו משום דכל שעבר וסתה ונתחייבה בבדיקה, אינה מותרת אלא ע"י בדיקה, - ועי' בתשו' חזו"א סימן קנ"ח שנקט כן דכל שעבר הוסת ולא בדקה ועברו ג' חדשים, ה"ה צריכה בדיקה, ובדבריו שם מבו' דהיינו אף כשעכשיו היא מעוברת שהוכר עוברה והיא מסולקת דמים, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-13)
13. ואמנם הנה לכאו' בל' הרא"ה שם משמע טפי, דמה שהעמידה כשבדקה בתוך זמן שרגילה שנמשך לה נדתה, הוא משום דרק בכה"ג אמרינן דאם מצאה טמאה היא טמאה משעת וסתה, דאם בדקה אחר זמן זה, הרי דאף אם מצאה טמאה, לא מטמאינן לה משעת וסתה, אך מ"מ י"ל, דכיון שהעמידה בכה"ג, הרי דגם מה שאמרו דאם בדקה ומצאה טהור טהורה, הוא רק בכה"ג, - ובאמת דנראה טפי דעיקר דבריו קיימי על הא דבדקה ומצאה טהור טהורה, שהרי נת' לעיל סק"ד בדעתו דאף אם לא בדקה היא טמאה מספק, ולפ"ז הרי דהא דבדקה ומצאה טמא טמאה הוא בכל ענין, (שהרי אף אם לא בדקה כלל היא טמאה), ובע"כ דדבריו קיימי על הא דבדקה ומצאה טהור טהורה, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-14)
14. אך למש"נ לעיל בהערה ט', י"ל דגם לדעת הרשב"א דמדינא היא ספק טמאה והבדיקה דאחר הוסת מועלת להתירה, מ"מ אף אם בדקה אחר זמן רב, ה"ז מועיל להתירה, מדינא דחזקה דהשתא, דכל דעכשיו אינה רואה, אמרינן דגם בשעת הוסת לא ראתה. [↑](#footnote-ref-15)
15. ועיי"ש שהוכיח מזה דעונה בינונית הוא יום החודש, אך כבר הק' ע"ז האחרונים דבל' הרמב"ן שם ובפ"ה ה"ה מבו' דעונה בינונית הוא ל' יום מתחילת ראי' לתחילת ראי' אחרת, ואי"ז יום החודש. [↑](#footnote-ref-16)
16. אמנם יש מקום לדחות, דאף אם בוסת שאינו קבוע איכא דין בדיקה לכתחילה, מ"מ בחרשת שא"א לה לבדוק את עצמה, לא הצריכו חכמים לבדוק ע"י פקחות, אלא ביום העונה דהבדיקה מעכבת בדיעבד, אך בוסת שאינו קבוע דאין הבדיקה מעכבת בדיעבד, לא הצריכו חכמים לבדוק ע"י פקחות. [↑](#footnote-ref-17)
17. ופשוט דהרא"ה שהוכיח מזה לטעמי' אזיל, דס"ל שם לעיל מינה דאינה חוששת לוסת שאינו קבוע אלא אם הי' לה תחילה וסת קבוע, וע"כ שפיר אמרו באשה שאין לה וסת דכל לבעלה ל"ב בדיקה, שהוכיח ממה שאמרו דכל לבעלה ל"ב בדיקה, דהיא מותרת לו בכל הימים ול"ב בדיקה כלל. [↑](#footnote-ref-18)
18. וכן משמע קצת בד' הרשב"א בבית ז' שער ב' ד:, דמש"כ שם דישבה ולא בדקה, קאי גם על וסת שאינו קבוע, ומשמע דאף בוסת שאינו קבוע היא צריכה בדיקה לכתחילה. [↑](#footnote-ref-19)