פרה
קטגוריות: ש_ס / מא חולין / חולין - הרב וורצל / ענייני שחיטה / דף לא

חולין לב. בדין פרה ולא חברתה

מבואר בסוגיין דלר"נ דשחיטה בלא כוונה כשרה בחולין הרי אם שחט יחד עם הפרה עוד בהמה אחרת עבודת הפרה פסולה ואף שלא הסיח דעתו ול נתכוין לשחוט אלא את הפרה מ"מ פסולה, דילפינן אותה ולא חברתה, וכיון ששחיטת החולין כשרה ה"ז בכלל ולא חברתה.

ובר"מ פרה ד-יח שחט את הפרה ונשחטה אחרת עמה כשרה שהרי לא נתכוין למלאכה, וצ"ע דהא בסוגיין מבואר דמלבד הפסול של היסח הדעת יש גם פסול מיוחד בשוחט בהמה עמה משום ולא חברתה, ולר"נ דבלא כוונה שחיטתו כשרה ה"נ פוסל בפרה.

ובכס"מ [ובמאירי בסוגיין] כתב דהר"מ גרס בסוגיין נשחטה בהמה אחרת עמה לר' נתן שתיהן כשרות, ורק אם שחט שתי פרות אדומות כאחת מיקרי חברתה ופסולה אבל בשוחט בהמה אחרת לא.

אבל כבר הק' האחרונים ע"ז [עיין ראש יוסף בסוגיין], מדאמרינן יומא מב: במוציא פרה אחרת שחורה עמה פסול ואית תנא דהוא מדרבנן משום גזירה, ואית דיליף ליה מקרא והוציא אותה ולא חברתה, ומבואר שם דלמאן דיליף ליה מקרא הרי גם מוציא חמור עם הפרה פוסלה, ומבואר דאף חמור הוא בכלל דרשא ד'ולא חברתה', ותיקשי טובא ע"ד הכס"מ דאם חמור פסול ומיקרי חברתה כ"ש דשאר בהמות מיקרי ולא חברתה ואיך הכשיר הר"מ?

ושמעתי מהר' י.מ. פלדמן בעל כתב משה ליישב בזה באופן מחודד, עפי"ד הגרי"ז פ"ד מעשה"ק בשם הגר"ח דלא חייל דין פרה עליה אלא ע"י שחיטתה, אבל קודם לזה אין מושג של קרבן פרה ולא דמי לכל קרבנות דמשעת ההקדש חשיב קרבן.

וממילא אשה"ט הגמ' יומא הנ"ל דהתם דקאי בשעת הוצאת הפרה הרי אכתי לא חייל בה שם פרה וא"כ גם חמור הוא בכלל חברתה ואף הוא נתמעט מהאי דרשא, אבל בסוגיין ובד' הר"מ דאיירי בשחיטת הפרה שכבר חייל בה שם פרה הרי כל שאינו בכלל שם זה אינו פוסל ולכך פסק הר"מ דחולין אינו פוסל רק פרה דכוותה.

ועפי"ז י"ל ג"כ ד' הר"מ שלא יסתרו לסוגיין, דבאמת גם בשחיטה גופא יש לדון אם חייל בה שם פרה, דלמ"ד אינה לשחיטה אלא לבסוף לא חייל בה שם פרה וא"כ תפסל גם ע"י שחיטת בהמת חולין עמה, וע"כ דד' הר"מ קיימי לפי שיטתו דפסק ישנה לשחיטה מתוע"ס כמבואר בפי"ח פסוה"מ וממילא חייל בכל שחיטתה שם פרה ואין למעט אלא פרה דכוותה, ולפי"ז לא תיקשי מידי מסוגיין דהתם רבא קאמר לה ומבואר בתוס' חולין כט: דרבא סבר אינה לשחיטה אלא לבסוף וממילא אכתי לא חייל בה שם פרה עד לבסוף וא"כ אף חמור הוי בכלל חברתה, וכש"כ בביאור הסוגיא יומא, ושפיר פסל רבא בשוחט חולין עמה.

ובעיקר היסוד ע"ע בר"מ ריש הל' פרה דאין מקדישין אותה כשהיא עגלה ויליף ליה מקרא והראב"ד השיג דתיפו"ל משום מחוסר זמן, ולד' הגר"ח אשה"ט דאכתי לא חייל בה קרבן דפרה וממילא אין לפסול אותה משום מחוסר זמן.

אבל מד' התוס' סוטה ח. למדנו של כיסוד זה, עיי"ש פלוגתא דתנאי הטעם שאין משקין שתי סוטות כאחד, אם משום דלבה גס בחברתה, או מקרא דאותה ולא אחרת, ובגמ' איץא נפק"מ ברותתת, ובתוס' כתבו דה"נ הו"מ למימר נפק"מ באשה אחרת שאינה סוטה אם מותר להעמיד אצלה דלא שייך בזה לבה גס בה אבל מ"מ גזיה"כ דאותה ולא אחרת קאי גם בזה.

מבואר דאף שחל בה כבר דין סוטה מ"מ אסור להעמיד אצלה אשה אחרת וג"ז מתמעט מקרא דאותה, ושלא כדעת הר"מ [ואזלי לטעמייהו בסוגיין חולין דל"ל שיטת הר"מ], ולדעת הר"מ תתיישב היטיב קו' התוס' דלא אמרה הגמ' נפק"מ בכה"ג.

ובאמת עי' בר"מ פ"ג ה"ה שהסוטה עומדת בין שאר הנשים משמע שעומדות יחד [עי' מנחה חריבה עמ"ס סוטה דקדק כן], ואף שפסק כתנא דס"ל אותה ולא חברתה [ואמנם כבר האריכו האחרונים בסתירת ד' הר"מ להל' נדרים דפסק שמפר לשתי נשיו כאחת ולא דריש 'אותה' ואכ"מ, אבל מ"מ מבואר להדיא בר"מ דגבי סוטה הטעם מקרא דאותה והרי לא דרשינן טעמא דקרא וכש"כ אחרונים, עי' קר"א סוטה ח.].

אמנם בחי' הגרז"ס עמ"ס סוטה כתב טעם אחר בדעת הר"מ דשאר הנשים מותרות לעמוד שם מעצמן וכל דין אותה ולא חברתה הוא דין בהעמדת הכהן שאין לו להעמיד גם אחרת, ולפי"ז אין ראיה מד' הר"מ.