חזקה דרבה -מחזיקים מאיסור לאיסור דעת הראשונים
קטגוריות: ש_ס / מא חולין / חולין - הרב ישעיה הלברשטט / חזקה ורוב

**בדין מחזיקים מאל"א וחזקה דרבה**

**א. הרמב"ן**, הרשב"א, הריטב"א והמאירי הביאו דיש ראשונים שהקשו היכי אמרינן דהצרה בחזקת היתר לשוק, והרי בחזקת איסור אשת איש היא, ואע"פ שיצאה מאותו איסור, נוקים לה אחזקתה דאיסור קמייתא עד שייודע לך, כדאיתא בחולין[[1]](#footnote-2) בהמה בחייה בחזקת איסור עומדת, דמחזיקין מאיסור לאיסור וא"כ ה"נ באשה זו.

**וראשית** יש להקדים, דבראשונים אלו מתבאר דמחזיקים מאל"א הוא כפשוטו, דממשיכים את הנהגת האיסור אע"פ שנשתנו הלאוים, וכדברי העונג יו"ט [הו"ד לעיל], דהנה הרשב"א מתרץ על קושיתם את יסודו דבאמת אין ממשיכים הנהגת איסור, אלא מחזיקים את מצב ויסוד האיסור שאינה שחוטה, וכן הכא מחזיקים את מצב ויסוד ההיתר דיש צרת ערוה, והמחדש שנתגרשה ונשתנה הגדרתה עליו הראיה וההוכחה, ולרשב"א דינא דחזקה דרבה אי"ז חזקה על העתיד, **אבל ש"ר** שהקשו ולא תירצו כן אלמא פירשו מחזיקים מאל"א כפשוטו, והיינו דהדין הוא לא להוציא מהנהגת האיסור בפועל דהוחזקה לפנינו, ואע"פ שהשתנו הסיבות ושמות האיסור[[2]](#footnote-3), ולפיכך הראשונים העמידו סתירה בין הדין דבהמה בחייה בחזקת איסור עומדת לבין הדין שאשה זו בחזקת היתר לשוק עומדת.

**ב. והנה** קו' הראשונים צ"ב טובא, דהעמידו כל קושיתם משום מחזיקים מאל"א, והרי בגמ' גבי ספק קידושין קאמר נמי הכי ואפי' נגד חזקת אותו איסור [וכמש"נ לעיל משו"ת רע"א], וע"כ דיש כאן דין מחודש דחזקה דרבה ואינו ענין למחזיקין מאל"א. **ובפרט** קשה על הריטב"א והמאירי דכתבו דלפי מש"כ תוס' בביצה דאין מחזיקים מאל"א ל"ק, הרי להדיא דכל קושיתם משום מחזיקין מאל"א, וצ"ע מ"ט, והרי כמו כן יקשה להם מאיסור אחד דודאי מחזיקים אותו, וצ"ע טובא [ובחידושי ר' ראובן הביא דהקשו כן האחרונים].

**ג. ועוד צ"ע** עיקר קושיתם דאפשר דכל מה דבבהמה מחזיקין מאל"א כיון דליכא חזקת היתר, אבל הכא איכא חזקת היתר, והיינו דהכא הרי למצב שימות בעלה היא בחזקת היתר, משא"כ בבהמה אין לה חזקה להיות מותרת במיתתה, וא"כ אפשר לחלק בקל דשאני הכא דיש לן סיבה שהיא מוחזקת לפנינו בחזקת היתר, וחזקה זו עדיפא דבנידון עצמו אי מותרת לשוק במותו היא מתחזקת לפנינו בהיתר, ולא נחזיקנה מאיסור שכבר פקע, וכל מה שאנו אומרים שלא להוציא ממה שמוחזק לנו הנהגת איסור, אע"פ שהאיסור הראשון נסתלק והלך לו, הוא כאשר הדבר מסופק לפנינו ואין לן ידיעה והחזקה אחרת שהיא בעיקר הספק. **ובאמת בחמד"ש** יו"ד סי' ג' כתב דכן היה נראה ליישב מסברא, וכן כתב שם דזהו תירוץ הרמב"ן, דמה שמוחזק בהיתר ודאי עדיף ליזל בתר חזקה זו ולא בתר חזקה על איסור שכבר נסתלק. **והרמב"ן** כתב איכא דקשיא להו וכו' **ולא קשיא** וכו' דהכא איכא חזקת היתר, והיינו כהנ"ל דהיא סברא פשוטה ולא ראה מקום לקושיא. **וכן** נראה בדעת תוס' דתוס' הקשו מדברי ר"ה על דברי רבה רק מהסיפא דר"ה דנשחטה הותרה יעו"ש, ולא הקשו מידי על דינא דרבה, דס"ל דאי"ז סתירה, דהכא איכא חזקת היתר ללאחר מיתה, משא"כ בשחיטה, וכמש"נ[[3]](#footnote-4).

**ד. וקושיא זו** הקשה השער"י [פי"ט], ותירץ דקושיתם היא לא דנימא בתר חזקה נגד חזקה, אלא דאין מקום כלל להחזיקה בחזקת היתר אם ס"ל מחזיקים מאל"א. **וביאור** הדבר דהנה יסוד דין מחזיקים מאל"א הוא דהדבר מוחזק לפנינו באיסור, ואפי' שנגמר ופקע האיסור הראשון, מ"מ יש המשך של הנהגת איסור ולא אכפ"ל שהוא מצב אחר דמ"מ אין לחדש היתר באמצע הנהגת איסור, וא"כ חזקה דרבה היא ההפך הגמור, דכל ענינה הוא להפריד את המצב המסוים של אחר מיתה, ולדון אותו בפ"ע דהוא זמן של היתר. **וא"כ מיושב** מה שהקשינו דהכא איכא חזקת היתר ושם אין דאע"פ שליכא התם חזקת היתר מ"מ אי ניתן לדון חזקת היתר על המצב של מיתה ולהפרידו מן האיסור משום שהוא מצב אחר מהמצב של האישות, א"כ לא היינו מחזיקין מאל"א, ואע"פ שאין שם חזקת היתר אבל חזקת איסור נמי לא יהא, דיש להפריד את דינו מהודאי איסור כיון שנשתנה ענינו[[4]](#footnote-5).

**ה. ומעתה** מיושב נמי מה שהקשינו על הראשונים דנקטו דאי אין מחזיקין מאל"א לק"מ, והרי מצינו בספק קידושין דחזקה דרבה מהני אפי' נגד חזקת איסור גמורה, **ולהנ"ל מיושב** היטב, דכוונתם לומר דדוקא אם נסבור מחזיקין מאל"א לא שייך כל ענין חזקה דרבה וכמש"נ, וכיון דאין מחזיקים הינו דמפרידים המצב שנשתנה מהאיסור הראשון, אתי שפיר חזקה דרבה.

**ו. הרמב"ן תירץ** בזה"ל "ולאו קושיא הוא דהתם אפשר שתצא מאיסור לאיסור כגון שנתנבלה, אבל הכא אי אפשר שתצא מתחת בעלה שלא תהא מותרת לשוק, הילכך בחזקת היתר לשוק עומדת". **והבאנו דהחמד"ש** כתב דעיקר תרוצו לומר דהכא שאני דאיכא חזקת היתר, **ולכאו'** אי"ז משמע בלשון הרמב"ן דא"כ הו"ל דכיון דהכא איכא חזקת היתר שאני, אבל בדבריו נראה דטורח לחלק מ"ט התם אין חזקת היתר והכא איכא, ולכאו' זהו גם האית דמקשי ידעו, ולדבריו כל תרוצו הוא דהכא שאני דיש חזקת היתר.

**וכן יל"ע** דהנה הרשב"א הקשה על הרמב"ן וז"ל אין לשון זה מחוור לי דודאי אפשר שתצא מתחת בעלה ותאסר לשוק אלו הי' גט זה קרוב לה לערוה ומת הבעל וכיון דאפשר שקרוב לה היה למה לא נעמידנה בחזקת איסור לשוק. **ובפשוטו** הרשב"א מקשה אהא שתי' הרמב"ן דהיא בחזקת היתר וכו' [והרי גם לפני שנתן הגט אי"ז ודאי דהיה אפשר שיהא גט], **וצ"ע** מה הקשה הרשב"א על הרמב"ן והלא היא קושיא על הגמ' דאמרינן דאשה זו בחזקת היתר לשוק, **וע"כ** דהאית דמקשי פירשו פשט מסוים בחזקת היתר דרבה, והרמב"ן חדית בתרוצו פשט חדש בחזקת התר דרבה, ואהא הקשה הרשב"א, וצ"ב.

**ז. והנראה בזה** דבעיקר דינו דרבה דאשה זו בחזקת היתר לשוק אם ימות בעלה, יש לבאר בב' אופנים **א.** דודאי עתה היא בחזקת איסור דהרי א"א היא, אלא דההחזקה היא לגבי מצב וזמן מסוים, היינו מצב של אחר מיתה, היא בחזקת היתר, וכן יהא הדין גבי בהמה דהיא בחזקת איסור לכשתמות ובחזקת התר לכשתישחט, והיינו דאם ודאי ייעשה בה מעשה שחיטה כתיקנו הרי היא בחזקת היתר, ולא נחוש לספק טריפות. **ב.** אשה זו נחשבת עתה שאין איסורה מוחלט אלא יש בה צד היתר במות בעלה, דכיון דודאי יהא לה היתר הרי היא מוחזקת כבר עתה בצד היתר, ואיסורה הוא זמני ומוגבל[[5]](#footnote-6).

**ח. ונראה** דבהא פליגי האית דמקשי והרמב"ן, **דהאית דמקשי** פירשו כצד א' ולכך ס"ל דאם מחזיקין מאל"א א"כ אין לדון את מצב המיתה בחזקת היתר דאע"פ שנשתנה הענין ואין את סיבת האיסור הראשונה, מ"מ בדין מחזיקים מאל"א חזינן דממשיכים להחזיק אותו בחזקת איסור אע"פ שנסתלקה סיבת האיסור, וכמש"נ דהם שני הפכים, **ותירץ הרמב"ן** דאין כוונת הגמ' לומר דזמן המיתה בחזקת היתר, אלא כיון דאשה זו ודאי יהא בה היתר א"כ גם עתה אין איסורה מושלם אלא יש בה צד היתר ואיסורה הוא כמוגבל וזמני, ולכך לא שייך בו חזקה מאל"א דכל מה דמחזיקין מאל"א הוא כגון בבהמה דכשאנו רואים אותה בחייה אין בה היתר ודאי דאפשר דתתנבל, והאיסור הוא מושלם על כל הצדדים, ולכך בע"כ יש להמשיך אותו. **ואהא** הקשה הרשב"א דאם זו כוונת הגמ' לדון אותה עתה בחזקת היתר, א"כ לזה בעינן היתר ודאי **ממש**, וכאן אי"ז ודאי בהחלט דהרי יכול להיות שיהא גט.[[6]](#footnote-7) [[7]](#footnote-8)

**ט. ונראה** נפק"מ גדולה בין ב' הדרכים לגופא דשמעתין, דהנה ר"ה קאמר 'נשחטה הרי היא בחזקת היתר עד שייודע לך במה נטרפה', ואמרינן דבא לרבות דאם נמצא נקב בבני מעיים אנו תולים בזאב, ועי' בתוס' ביבמות שם דנקטו דאיירי דווקא בנולד הספק אחר השחיטה, ויסוד דברי ר"ה הם משום שהיה שעה חדא בחזקת היתר לפנינו, והקשו על רבה דלדבריו היה להחזיק בהתר אפי' בנולד הספק מחיים, הרי לן בתוס' דנקטו בפשיטות דחזקה דרבה שייך גם בבהמה. **ויותר מזה** מצינו ברוב הפוסקים שפירשו דתוס' נקיט בתרוצו דבאמת איירי ר"ה גם בנולד הספק מחיים, **ודינא דר"ה הוא הוא דינא דרבה**, דכל בהמה בחייה היא בחזקת שאם ייעשה בה שחיטה היא תהא מותרת, והיינו דכיון דרוב בהמות אינם טריפות, עי"ז היא מוחזקת בחייה ששחיטתה תתירה, ולכך כאשר נעשה בה מעשה שחיטה כתיקנה היא בחזקה דהיא מותרת ותלינן הטריפה בדבר אחר, וכמש"כ רע"א בשו"ת קס"ז[[8]](#footnote-9). [וגם להגר"ח דטריפה אין לה 'מתיר' של שחיטה מ"מ אין חסרון במעשה שחיטה]. וכל זה שייך לצד א' דעיקר חזקה דרבה היא במסוים לענין מצב של מיתה וה"ה לענין מצב של שחיטה.

**י. אבל לדעת הרמב"ן** דיסוד חזקה דרבה הוא מה שודאי תהא מותרת דעי"ז כבר עכשיו יש בה צד היתר, ובבהמה אין שייך כן דהרי אינה ודאי מותרת, א"כ בספק טריפה יש להחמיר ולא יהא לן חזקה דרבה דאין לן אפשרות להחזיק מצב מסוים דבו יהא היתר, אלא כל דין חזקה דרבה דעתה נגרע איסורה ויש בה צד היתר. **ובאמת** כ"כ הבית מאיר סי' ק"י והבינת אדם רו"ח סי' כ"ה, דלהרמב"ן בספק טריפה יש להחמיר, דאין לן חזקה דרבה לומר דאחר שחיטה מותרת, והיינו כמש"נ[[9]](#footnote-10).

**ובתו"י** ביבמות שם כתב דבבהמה ליכא חזקה דהתירא, דחיישינן שמא תמות הבהמה, הנה דעתו דספק טריפה אסור, דליכא חזקה דרבה לומר דהיא בחזקת היתר במצב שתהא שחוטה, והיינו כהרמב"ן. ונראה דהתו"י לטעמיה דכתב בריש דבריו, וז"ל בחזקת היתר לשוק עומדת ואף על גב דבחזקת א"א היתה, מ"מ **כיון דסופו למות**, ולבסוף נמי מת, קרינן לה שפיר בחזקת היתר לשוק עכ"ל. **הנה** **הוסיף** ואמר דסופו למות וצ"ב, ונראה משום דס"ל כהרמב"ן דבעינן דכבר עתה היא בחזקת צד היתר, ולכך הוסיף דבעינן סופו למות[[10]](#footnote-11), אבל אי היה הגדר כתוס' דעתה היא בחזקת איסור ולגבי מצב של השחיטה בבהמה או המיתה באשה היא בחזקת היתר א"כ אין מעלה לסופו למות.

**י"א. העולה מן הדברים** דיש ג' מהלכים בביאור חזקה דרבה, ונפק"מ לחזקה בבהמה, **א.** **דעת האית דמקשי ותוס',** דהחזקת היתר היא רק לגבי מצב וזמן מסוים, היינו באשה לגבי מצב שימות הבעל, ובבהמה לגבי מצב שתישחט. **ב.** **לרמב"ן** חזקה דרבה היינו דעתה נחשבת דיש בה צד היתר והאיסור הוא מוגבל וזמני, אבל בבהמה לעולם אין בה חזקת היתר. **ג. דעת הרשב"א** דאי"ז חזקת דין כלל, אלא שמחזיקים את מצב הדין שיש לפנינו צרת ערוה, וכן את הבהמה שאינה שחוטה, וא"כ בספק טריפה יש להחמיר וכ"כ הרשב"א בדף י:.

1. **בריטב"א** הגירסא דתניא בחולין, והיינו דבברייתא בשמעתין מתבאר כדברי ר"ה. [↑](#footnote-ref-2)
2. **בדעת** רש"י בחולין בפרוש שמעתא דחזיקין מאל"א נראה כרשב"א דהיא בחזקת שאינה שחוטה, אבל לא ס"ל לרש"י את מש"כ הרשב"א לבאר כן בחזקה דרבה. [↑](#footnote-ref-3)
3. **ועי'** בית מאיר סי' ק"י דכתב דאולי נימא דתוס' לטעמייהו דאין מחזיקים מאל"א. אבל בלשונם שכתבו דאיכא 'חזקת איסור' נראה דנקטו שם דמחזיקין מאל"א, וכן נראה בתורא"ש והש"ש. [↑](#footnote-ref-4)
4. **אמנם** בדעת תוס' דלא הקשו כן, נראה דס"ל דכמו דיש כמה מקומות דיש ב' חזקות, והדבר מתחזק לפנינו לפי החזקה העדיפא [כגון חזקת הגוף ושאר חזקות או חזקה דמעיקרא כנגד חזקה דהשתא] ה"ה הכא איכא חזקה להנהיג מאל"א, אמנם כאשר אפשר להחזיקו בהיתר דהיא חזקה על עצם הנידון שפיר יש להפריד זמן שחלוק בענינו ויתחזק לפנינו בהיתר, ורק כאשר לא שייך בו החזקת היתר כבהמה, אזי יש להחזיקו לכה"פ בחזקה הקלושה של הנהגת האיסור. [↑](#footnote-ref-5)
5. **עי'** חידושי הגר"ש [גיטין ד' ד'], שכתב לדון בהא שאשה נאמנת לומר דספרה ז"נ וטבלה ואע"פ דע"א לא נאמן נגד איתחזק, הוא משום חזקה דרבה, דעומדת להטהר לכשתטבול לאחר ז' אם לא יתחדש בה שום דבר, וכתב שם דליכא למימר הכי, דעיקר סברת רבה אינה משום דהויא בחזקת היתר "לכשימות" אם לא יתחדש שינוי אח"כ, אלא משום דאילו מת השתא היתה מותרת לשוק, דכיון דעומדת בפועל במצב זה להיות ניתרת לשוק ע"י מיתת הבעל שפיר אית לה חזקת היתר שמותרת להנשא ע"י מיתת הבעל, אבל בנדה הרי אינה יכולה לטבול ולהטהר השתא, ובע"כ צריכה להמתין ז' ימים, בזה לא אמרינן דאית לה חזקת טהרה "לכשתטבול", דלא סגי במה שלאחר זמן תוכל להטהר בלי שום התחדשות, אלא בעינן דהשתא תוכל להטהר, ומשו"ה לית לה חזקת טהרה. עכ"ל, ודבריו מתאימים לדרך השניה דבעינן שעתה ממש יהא בה צד היתר. [↑](#footnote-ref-6)
6. **ולכך** נמנע הרשב"א מתירוץ זה ולבסוף תירץ הרשב"א מהלך שלישי בשמעתין, ובתרוצו העמיד הרשב"א דמחזיקים מאל"א אינו כהבנתם וכן חזקה דרבה אינה כהבנתם. [↑](#footnote-ref-7)
7. עוד אפשר דלא פליג הרמב"ן בבאור הגמ' דלעולם חזקת היתר היינו או כך או כך וכל דברי הרמב"ן הם לומר דכיון דודאי התר הוא לכך נגרע האיסור, וכן משמע לשון הרמב"ן הילכך וכו' דמשמע שבתחילה לא איירי בגדר החזקת התר, אלא רק בהגבלת האיסור.

   חזינן החשיבות של מחזיקין מאל"א דעדיף הוא מחזקת התר על הנידון עצמו עי' חמד"ש הנ"ל אמנם אפשר דגרוע מחמת שהוא החזקת העתיד להיות. עוד מצינו חשיבות של מאל"א עי' מאירי חולין ט. וברשבא ב' ב' בקצר דכתב דליכא ספק אלא משום שהוא בחזקת איסור בעינן ייודע לך אלמא אינו רק הנהגה למצב של ספק [↑](#footnote-ref-8)
8. **ולא דמי** ללא בדק הסימנים אם שחט רובם, דכיון דהוא ספק על עיקר השחיטה לא מהני חזקה זו, דהרי ספק אם באה למצב השחיטה. [↑](#footnote-ref-9)
9. **עי' בשיטמ"ק** שהביא מהרא"ה, בביאור הברייתא דלא בדק בסימנים הרי היא נבילה, משום חזקה דרבה דכל בהמה בחזקת נבילה לכשתמות, יעו"ש. [ועי' רע"א בגליון שו"ע כ"ז מש"כ בדעת הרשב"א], ואולי משום דבאופן דממילא תבוא המיתה נידון כבר עכשיו בחזקת נבילה כחזקה דרבה. והנה לדעת תוס' ודעימיה דיש חזקה דהתירא לכשתישחט ודאי לא שייך כדבריו דהרי אולי נשחטה וחידושו שייך רק לפי הרמב"ן [ומ"מ הוא חידוש יותר מהרמב"ן]. [↑](#footnote-ref-10)
10. **ואפשר** דבגוונא דאין סופו למות כגון הא דאיתא בגמ' סוטה מ"ו: דבעיר לוז אין למלאך המות רשות לעבור בה, אלא זקנים שבה בזמן שדעתן קצה עליהן - יוצאין חוץ לחומה והן מתים, א"כ בכה"ג לא תחשב בחזקת היתר כיון דאין סופו למות, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-11)