א (ב) - בדעת הרמב_ם בהא דבעינן תרי קראי להוצאה, ובהנפ_מ בהא דאיסור הוצאה הוא משום מלאכה
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / הוצאה / הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / הוצאה מהדו_ב / חבורות

יום ה' ד' אייר תשע"ה

**א**

א] שבת ד"ב., יציאות השבת ב' שהן ד' בפנים וב' שהן ד' בחוץ כיצד וכו' פשט העני את ידו וכו' פשט בעה"ב את ידו וכו', והתוס' שם כתבו, ז"ל, תימה לר"י וכו', ונראה לר"י וכו', ותדע מדאיצטריך תרי קראי בהוצאה כדנפקא לן בריש הזורק מויכלא העם מהביא, ובספ"ק דעירובין נפקא לן מקרא אחרינא דדרשינן אל יצא איש ממקומו אל יוציא וכו', והיינו משום דמלאכה גרועה היא איצטריך תרווייהו חד לעני וחד לעשיר, עכ"ל, והרמב"ן שם כתב דבאמת ל"ב תרי קראי להוצאה, אלא פלוגתא דתנאי היא, עיי"ש.

ב] והנה כתב הרמב"ם בפי"ב משבת ה"ח, ז"ל, הוצאה מרשות לרשות מלאכה מאבות מלאכות היא, ואע"פ שדבר זה עם כל גופי תורה מפי משה מסיני נאמרו, הרי הוא אומר בתורה איש ואשה אל יעשו עוד מלאכה לתרומת הקדש ויכלא העם מהביא, הא למדת שההבאה מלאכה קורא אותה, עכ"ל, ובפי"ד משגגות ה"ב כתב, ז"ל, אבל אם טעו והורו ואמרו המוציא מרשות לרשות הוא שחייב שנאמר אל יצא איש ממקומו אבל הזורק או המושיט מותר וכו', עכ"ל, ומבו' בד' הרמב"ם דס"ל כד' התוס' דאיכא תרי קראי להוצאה.

אך לא נתפרש בד' הרמב"ם טעם הא דבעינן להני תרי קראי, דאין נראה בדעתו כד' התוס' דחד להוצאה דעני וחד להוצאה דבעה"ב, דא"כ מ"ט לא הביא הרמב"ם בהל' שבת להני תרי קראי.

ג] וכבר פירשו בזה בד' הרמב"ם, דס"ל דאף דעיקר איסור הוצאה בשבת נלמד מקרא דאל יצא איש ממקומו, מ"מ אי משום הך קרא ל"ה עלי' תורת מלאכה, אלא הו"ל איסור בעלמא לעשות מעשה הוצאה בשבת דומיא דאיסור תחומין, דבפשוטו אין ע"ז תורת מלאכה, ואכמ"ל, וזהו דילפינן מקרא דאל יעשו עוד מלאכה וגו' ויכלא העם מהביא, דההבאה מלאכה קורא אותה, ומזה נלמד דמה שנאסר בקרא דאל יצא איש ממקומו להוציא מרשות לרשות, יש ע"ז תורת מלאכה, וד' הרמב"ם בהל' שבת באו לפרש המקור להא דהוצאה הויא "מלאכה מאבות מלאכות", וע"כ הביא לקרא דויכלא העם מהביא, ולא הביא לקרא דאל יצא איש ממקומו.

ד] ונפ"מ רבות בהך מילתא דיש על הוצאה תורת מלאכה ול"ה איסור בעלמא דומיא דתחומין, חדא, דחייבין עלי' סקילה וכרת וחטאת, ואם ל"ה עלי' תורת מלאכה, הי' דינה כתחומין, ול"ה בה סקילה וכרת וחטאת, וגם מה"ט הויא בכלל הלאו דלא תעשה כל מלאכה, ואם התרו בו משום לאו זה חייב.

עוד נפ"מ בזה, דמה"ט בעינן בה מלאכת מחשבת, וכל שהוציא שלא כדרך פטור, כמבו' במתניתין לקמן דצ"ב., דבפשוטו פטורא דשלא כדרך הוא משום מלאכת מחשבת, ואכ"מ, - והמקלקל בה פטור, כמו שהביאו מד' רש"י בחגיגה ד"י. ד"ה אפי' תימא, וכ"ה משמעות הא דתניא לקמן דק"ו. דכל המקלקלין פטורין חוץ מחובל ומבעיר, אך בתשו' בית יצחק או"ח סימן ל"ד כתב דמקלקל בהוצאה חייב, וצ"ע, - וכל דהוי מלאכה שא"צ לגופה פטור עלי', כמבו' במתניתין לקמן דצ"ג:, ודעת רבים מקמאי דפטורא דמשאצל"ג הוא משום מלאכת מחשבת, - ונראה דה"נ יש בה לפטורא דמתעסק, אף בגוונא דאינו פוטר בכל התורה אלא בשבת משום מלאכת מחשבת, ולפטורא דדבר שאינו מתכוין אף לר' יהודה, לדעת התוס' ודעימייהו דמודה ר' יהודה דדשא"מ בשבת פטור משום דל"ה מלאכת מחשבת.[[1]](#footnote-2)

עוד נפ"מ בזה, דמה"ט הוא דבעינן שיוציא כשיעור, והמוציא פחות מכשיעור פטור, ואם ל"ה על הוצאה תורת מלאכה, אלא הי' זה איסור בפנ"ע על מעשה ההוצאה, נראה דהי' חייב אף במוציא כ"ש, דומיא דאיסור תחומין, דכמדומה דלהסוברים דאף תחומין דכלים דאורייתא, ה"ה חייב אף על כ"ש, (אך י"ל דבלא"ה ל"ש ענין שיעור באיסורא דתחומין), - ולא מיבעיא למש"כ רשב"ם בב"ב דנ"ה: דהא דהמוציא פחות מכשיעור פטור, הוא משום דינא דמלאכת מחשבת, דלפ"ז ודאי דהוא רק משום דאיסורא דהוצאה הוי בכלל איסורי מלאכה, אלא גם לדעת הסוברים דאי"ז משום מלאכת מחשבת, מ"מ נראה דכ"ז הוא משום דאיסור הוצאה הוא משום מלאכה, והוי עיקר האיסור מכח התוצאה שהובא הדבר למקום השני, ובזה הוא דבעינן שיעור, אך אם הי' זה איסור בפנ"ע על מעשה ההוצאה, ל"ה מקום להצריך בזה שיעור.

עוד נפ"מ בזה, דמה"ט הוא דחייבין אף על תולדות דהוצאה, דאם ל"ה על הוצאה תורת מלאכה, י"ל דל"ה לה תולדות, וכמו שדן בשעה"מ פ"י מרוצח ה"ט לדון דליכא תולדות אלא באיסור מלאכה, עיי"ש, ורק משום דהוצאה מלאכה היא, הוא דחייבין אף על תולדות דהוצאה.[[2]](#footnote-3)

**ב**

ה] והנה באפיקי ים ח"ב סימן ד' ענף ח' כתב לחדש, דאף אחר דילפינן מקרא דויכלא העם מהביא דהוצאה בכלל כל המלאכות היא, כ"ז אינו רק לחייב עלי' כרת וסקילה, אבל לענין איסור הלאו דלא יוציא, כדקיימא קיימא ול"ה בזה שום חידוש שחידשה תורה, דהרי הלאו דלא יוציא כולל לדעת ר"ע איסור הוצאה ואיסור תחומין, וע"כ אין לחלק ביניהפ וכמו דליכא חידוש כלל באיסור תחומין לר"ע, כן ליכא חידוש ג"כ באיסור הוצאה אליבא דר"ע.

ועיי"ש שכתב נפ"מ בזה, למש"כ הפמ"ג בפתיחה להל' שבת להסתפק, בדינא דלקמן ד"פ. דהוציא חצי גרוגרות והניחה וחזר והוציא חצי גרוגרת והניחה, דאם קדם והגבי' ראשונה קודם הנחת שני' פטור, אם גם בשאר מלאכות הוא כן, דבעינן שיהא חצי השיעור הראשון קיים, או דרק בהוצאה בעינן לזה משום דמלאכה גרועה היא, - וכתב האפיקי ים דאי נימא דרק בהוצאה בעינן שיהא החצי הראשון קיים בשעת השלמת המלאכה, י"ל דגם בהוצאה ל"ב לזה אלא לענין חיוב חטאת, אך לענין איסור לאו ה"ז מצטרף אף בכה"ג, וכתב דמפשטות הגמ' לא משמע כן.

ו] אמנם הדברים צ"ע, דאם באמת מלבד איסור מלאכה דהוצאה, איכא איסור בפנ"ע דאל יוציא איש ממקומו, א"כ הרי הדין נותן דקרא דאל יצא ל"ה אזהרה כלל למלאכת הוצאה, ואם הוציא והתרו בו משום אל יצא, לא יהא חייב סקילה, וא"כ מ"ט אמרינן בעירובין די"ז: דקרא דאל יצא הוי לאו שניתן לאזהרת מיתת בי"ד, והאפיקי ים גופי' בסו"ד רמז לזה, ולא פירש היאך מתישב זה לפי דבריו.

עוד שמעתי מהר"א מאירוביץ לתמוה בזה, מהמבו' בסוגיית הגמ' לקמן די"א: דהוצאה שלא כדרך אינה אסורה אלא מדרבנן, ואם איסורא דאל יוציא איש ממקומו, אינו משום מלאכה, הי' בדין דאף בהוצאה שלא כדרך יהא לאיסור זה, וכמש"נ לעיל סק"ד דהא דפטור על הוצאה שלא כדרך, הוא רק משום דאיסורה הוא משום מלאכה, ובע"כ דאחר דגלי קרא דהוצאה מלאכה היא, תו מפרשינן כן לקרא דאל יוציא, דהוא משום דהו"ל מלאכה, וע"כ כל דהויא שלא כדרך, לי"ב איסורא אלא מדרבנן.

1. וצריך להוסיף בזה, דהנה התוס' בפסחים ד"ה: כתבו בשם הריב"א דלמ"ד דהבערה ללאו יצאת, אין שם מלאכה עלי' ואינה אסורה ביו"ט, ופשוט דמ"מ יש בה לדינא דמלאכת מחשבת, והיינו משום דודאי דאיסורא דהבערה הוי מכלל איסורי מלאכה, ואך דכיון דללאו יצאת וגזה"כ הוא דאין עלי' תורת מלאכה גמורה, ע"כ אינה אסורה ביו"ט, אך לא מחמרינן בה טפי משאר מלאכות לאסרה אף כשאינה מלאכת מחשבת, - ומשא"כ בהוצאה, דאלמלי קרא דויכלא העם מהביא, הי' לנו לומר דהוצאה לא חשיבא מלאכה כלל, והוי איסור על מעשה ההוצאה דומיא דאיסור תחומין, וע"כ ל"ה בעינן בה מלאכת מחשבת. [↑](#footnote-ref-2)
2. ועי' משנת יעקב פי"ב משבת ה"ח שכתב לפרש לפ"ז הא דפריך בר"פ הזורק מכדי זריקה תולדה דהוצאה היא הוצאה גופה היכא כתיבא, ולא פריך על עיקר איסור הוצאה, דזה ידעינן דילפינן לה מקרא דאל יצא איש ממקומו, אלא פריך דמהא דמחייבינן על זריקה דאינה אלא תולדה דהוצאה, ש"מ דהוצאה מלאכה היא, וע"כ יש לה תולדות, וע"ז הוא דפריך דהיכא כתיבא דמלאכה היא, - אך צ"ע, דהרי גם הא דהוצאה מלאכה היא, נתפרש במתניתין דאבות מלאכות מ' חסר אחת, וגם נתפרש כן במשנתינו ובכ"ד דחייבין עלי' חטאת והרי דמלאכה היא, ובהך מתניתין גופה דריש הזורק נתפרש דחייבין עלי' חטאת, וא"כ אכתי תיקשי דמ"ט לא פריך אלא מהא דמחייבינן על זריקה. [↑](#footnote-ref-3)