הבדלה ו
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / אורח חיים / סימן רצד עד סימן ש - הבדלה

**שיעורי הלכה**

### שיעורים על סדר השו"ע

### מפי מו"ר הגאון

### רבי רפאל צבי ובר שליט"א

הלכות הבדלה

##### **או"ח סימן רצח סעיף ב - סעיף ו**

##### **שיעור ו**

**[סעיף ב] מצוה מן המובחר לברך על אבוקה ויש מי שאומר שאם אין לו אבוקה צריך להדליק נר אחר לצורך הבדלה חוץ מהנר המיוחד להאיר בבית. הגה: ונר שיש לו שתי פתילות מקרי אבוקה.**

## נרות המחוברים או דווקא אם קלועים ביחד

ואיתא במשנ"ב (ס"ק ח) דנר שלנו שמונח שם כמה פתילות הוי כמו פתילה עבה ולא חשיב אבוקה, אך אם מפריד ביניהם שעוה או חלב חשיב אבוקה. עוד מבואר במשנ"ב שאם מדביק שתי נרות להדדי חשיב כאבוקה. והנה במג"א (ס"ק ד) כתב שאם מקריב שתי נרות להדדי לא חשיב אבוקה, והביא ראיה מסימן תלג (סעיף ב) דמבואר שם שבודקין חמץ לאור הנר ואין לבדוק לאור האבוקה, ובמג"א שם (ס"ק ו) נקט בפשיטות שאם מחבר שתי נרות לא חשיב אבוקה ויכול לבדוק את החמץ לאורם, כי יכול להפריד אותם בקלות ע"ש, והוכיח משם שאם אינו מדבק אותם ביחד לא חשיב שלהבת, אך בשעה"צ כאן (ס"ק ט) ציין לדברי הרעק"א שדוחה את הראיה, דהתם שאני שהחשש הוא שמא לא יגיע לחורים ולסדקים ולכן אם יכול להפרידם לא חשיב אבוקה, כיון שיכול להפריד ולבדוק רק עם נר אחד, אך בזמן שמחבר את שתי הנרות להדדי חשיב שלהבת שאורה רב ויכול לברך עליה.

## ברכה על נר במוצאי שבת שחל ביו"ט

והנה באופן שחל יו"ט במוצאי שבת יש לדון על איזה נר יברך ברכת מאורי האש, דהנה לחבר שתי נרות בשביל שיברך על אבוקה משמע בביאור הלכה שיש לאסור, כמבואר בביאור הלכה לקמן (סימן תקיד סעיף ב ד"נ ויכבה) דיש חשש שאם מטה את הנר הרי הוא מתיך מהשעוה טפות לארץ ויש לחוש דחשיב ככיבוי כיון שהוא ממעט את השעוה, וגם יש חשש שכאשר מפריד את הנרות אחר כך את הנרות חשיב כמכבה כיון שמוציא את הנר מהאבוקה, ודמי למה שנתבאר במשנ"ב לקמן (סימן תקב ס"ק יט) שאסור לקחת עץ הדולק מתוך המדורה דבזה חשיב כיבוי כיון שעל ידי זה יכול להתמעט אורו.

ולהדליק נר מיוחד עבור ההבדלה נראה דיש להחמיר דזהו נר של בטלה, ומבואר בשו"ע לקמן (סימן תקיד סעיף ה) דנר של בטלה אסור להדליקו [ואף דבביאור הלכה שם (ד"ה נר) כתב להקל בשעת הדחק להדליק נר של יאר צייט וכדו' שיש בזה צורך מצוה קצת, מכל מקום נראה דלכתחילה אין להדליק נר שאינו צורך גמור].

ולכאורה ראוי לברך במוצאי שבת שחל ביו"ט על הנר רגיל שהודלק לאורה, ואפילו שנר זה אינו אבוקה יש לסמוך בזה להקל ולברך על נר שאינו אבוקה. ואף שבשו"ע לעיל (סעיף ב) מבואר שיש מי שאומר שצריך נר אחר לצורך הבדלה חוץ מהנר המיוחד להאיר, ומבואר שם בביאור הגר"א שהוא משום שצריך היכר שהנר הודלק בשביל ההבדלה, כבר כתב במשנ"ב (ס"ק ז) דדין זה הוא רק למצוה בעלמא ולא לעיכובא.

אך יש לדון אם לעשות כן לכתחילה בזמנינו שהרי צריך להדליק נר מיוחד כדי לברך עליו כמבואר בשו"ע לקמן (סעיף י) דנר שלא הודלק בשביל להאיר, וכגון אור שהודלק עבור הכבשן אין לברך עליו בורא מאורי האש, ובזמנינו הרי מדליק את הנר רק לכבוד יום טוב שהרי יש כבר אור מהחשמל.

אכן י"ל ע"פ המבואר בערוך השולחן (סעיף יד) שהקשה שלעולם כשמדליק נר עבור קיום דין הבדלה הרי הנר אינו נעשה להאיר שהרי מדליקו למצוה, ואיך יכול לצאת ידי חובה בנר זה, ותירץ העורה"ש דכיון שמשום המצוה צריך להדליק את הנר להאיר, הרי דעתו להדליק אותו כמו שנעשה לאור. [ודוגמא לדבר מצינו בירושלמי (ערלה פרק א הלכה א) שדנה לגבי איסור ערלה באילן של אתרוג שנטעו למצוה, ומסקנת הסוגיא שם (כמו שפירשו המפרשים שם) דכיון ששיש דין ליטול אתרוג שראוי למאכל, הרי חשיב כנטיעה של עץ מאכל, ולכן יש בזה איסור ערלה]. ולפי"ז י"ל דאף נר שהודלק לכבוד יום טוב הרי מדליקו כדי שיהיה לו אור וא"כ יכול לברך עליו ברכת מאורי האש, וכן המנהג.

## לברך על נר העשוי משעוה

מלשון המשנ"ב נראה דלכתחילה יש לברך על נר העשוי משעוה, ובפשטות כוונתו שאין לברך על הנר העשוי משמן כיון שאין לעשות שלהבת ע"י הפתילות. אכן בערוך השולחן (סעיף ה) הביא שיש ענין על פי קבלה לברך דווקא על נר של שעוה.

## לברך על אור הכוכבים

כתב הטור (ריש סימן רצו) בשם פרקי דרבי אליעזר (פרק כ) שאם היה בדרך פושט ידו לאור הכוכבים שהן מן האש ומברך בורא מאורי האש. והנה בהגהות הרד"ל על הפרקי דר"א שם תמה מדוע לא הובא דין זה בפוסקים, ומכח קושיא זו חידש דהבבלי חולק על הפרקי דרבי אליעזר, דמבואר בברכות (נג, ב) שאין מחזרין אחר האור, ואם יכול לברך על אור הכוכבים הרי אור זה מצוי בכל מקום. וכן הוכיח ממה שפסק השו"ע (סעיף יד) שהיו יושבים בבית המדרש והמתינו מלברך, ומשמע שלא יכלו לברך על אור הכוכבים. וכתב הרד"ל דהטעם שאי אפשר לברך על אור הכוכבים דבעינן אש שנוצרה על ידי אדם, כמו האש שהדליק אדם הראשון במוצאי שבת על ידי ששפשף אבנים זה בזה. [וע"ש שכתב דיש פלוגתא בין הבבלי והפרקי דר"א, דלדעת הפרדר"א האור של מוצאי שבת ירד מהשמים ולכן א"צ אש שנוצר ע"י אדם, אך לדעת הבבלי (פסחים נד, ב) האור של מוצאי שבת נוצר ע"י שהקב"ה נתן דעה באדם הראשון וטחן ב' אבנים זה בזה ע"ש].

ובעיקר דבריו שם כתב שאם יכול לברך על אור הכוכבים כל שכן שיוכל לברך על אור הלבנה שהיא מאירה טפי, ויש להעיר דיש לחלק דכיון שללבנה אין כח של אור בפני עצמה אלא האור שלה מגיע מהשמש א"כ אין לברך עליה, משא"כ הכוכבים שיש להם כח המאיר בפני עצמם ויל"ע.

**[סעיף ד] אין מברכין על הנר עד שיאותו לאורו דהיינו שיהיה סמוך לו בכדי שיוכל להכיר בין מטבע מדינה זו למטבע מדינה אחרת.**

## אם צריך ליהנות בפועל מהנר

ומלשון השו"ע מדוקדק דא"צ ליהנות בפועל מהנר אלא סגי שיהיה אור שאפשר להבחין על ידו בין מטבע למטבע. ולפי זה באופן שיש תאורה אחרת, וכן בזמנינו שיש אור בביתו מהחשמל אין צריך לכבות את האור בזמן שמברך על הנר, וכך נהג הסטייפלער (כמבואר בארחות רבינו חלק א עמוד קל) וכך הביאו שנהג החזו"א שלא כיבה את האור בשעה שמברך, ואמנם יש מחמירים לכתחילה לכבות את האור בזמן הברכה על הנר אך ביו"ט שחל במוצאי שבת כולם סומכים לברך על הנר אפילו כשאור החשמל דולק בבית.

**[סעיף ה] אין מברכין על הנר שלא שבת ממלאכת עבירה, לאפוקי אור שהודלק לחיה ולחולה שכיון שלא הודלק לעבירה מברכין עליו אבל אם הדליקו אינו יהודי בשבת כיון שאם היה מדליקו ישראל היה עובר לא שבת ממלאכת עבירה מקרי.**

## איסור 'מלאכה' ע"י גוי

ובמשנ"ב (ס"ק טז) מבואר שאם הדליקו הנכרי לצורך חולה שאין בו סכנה שהתירו לומר לגוי להדליק בשביל כך, אז מותר לברך עליו. והיינו שאף שצריך נר ששבת, אין חיסרון במה שהודלק הנר בשבת, אלא בכך שנעשה בהדלקתו איסור, ומתבאר כאן חידוש גדול שגוי שמדליק נר בשבת נחשב כנר שנעשה בו מעשה עבירה, ואף שהגוי אינו מצווה על שמירת שבת.

אכן מצינו לקמן (סימן שז סעיף כא) דמותר לומר לגוי לעשות מלאכה לעצמו, כגון שיאמר לו קח בשר שלך ובשל אותו לצרכך, ומבואר שאין איסור בזה אף שעל ידי אמירתו יעשה הגוי את המלאכה.

ויש לדון לפי זה אם מותר להתקשר במוצאי שבת לחוץ לארץ ולדבר עם גוי, באופן שאצל הגוי עדיין לא יצא שבת, דלפי דברי השו"ע כאן מתבאר לכאורה שיש לאסור, כיון שהוא גורם למלאכה בשבת. אכן המנהג להקל בזה.

## נר שהודלק ע"י שעון שבת

ולעניין נר שהודלק ע"י שעון שבת בשבת מסתבר שאפשר לברך עליו דחשיב נר ששבת, דאף שהודלק בשבת לא נעשה בו מעשה עבירה ודמי לנר שהודלק לחיה או לחולה שיש בו סכנה.

## ספק אם הודלק הנר בשבת

כתב המשנ"ב (ס"ק יח) דאין לברך על נר של גוי, ואפילו אם אין אנו יודעים אם הנר הודלק בשבת או בחול דתלינן שמסתמא הדליקו בשבת ואסור לברך עליו מספק, ומבואר שמחמירים מאוד בספק הזה. וכן מבואר בגמרא (ברכות נג, א) דאף שמדינא שרי ליהנות מנר שהדליק הגוי אחר שדלק למשך זמן, כיון שטבע הנר שמתווסף לו תמיד אור חדש, ומכל מקום גזרו חכמים שלא לברך על נר זה כדי שלא יבוא לברך על נר מעמוד ראשון, היינו מיד לאחר שהודלק הנר.

עוד מבואר שם בגמרא דאף גוי שהדליק מגוי גזרו שלא ליהנות מהנר השני כדי שלא יבוא ויהנה מהאור הראשון של הנר שאצל הגוי הראשון, וכך נפסק בשו"ע כאן (סעיף ו) דנר של עובד כוכבים שהדליק מעובד כוכבים אין מברכין עליו. וכתב המג"א (ס"ק יא) שבזה יש להקל בדיעבד ולברך עליו כיון שאין איסורו אלא משום גזירה [ועיין פרי מגדים (על המג"א שם) שתמה דאף שנאסר משום גזירה מדוע בדיעבד מהני. אכן מצינו כן במשנ"ב לקמן (סימן תרכט ס"ק נ) לגבי סיכוך בנסרים שנאסרו משום גזירת תקרה, דכתב דכל דבר שפסולו הוא רק משום גזירה קיל טפי ויכול לצאת בזה ידי חובה בדיעבד].

ובשו"ע הגר"ז (סעיף יא) כתב דאף בדין הראשון של נר שהודלק בשבת ועבר זמן דחשיב כעמוד שני, דאף בזה אפשר לברך בדיעבד כיון כיון שאף זה אינו נאסר אלא משום גזירה, אך בשעה"צ (ס"ק כב) כתב שבזה צריך לחזור ולברך כיון דבלאו הכי פקפקו האחרונים בעיקר חידושו של המג"א.

## ממתי חשיב 'עמוד שני'

ובעניין הזמן שנחשב שכלה עמוד ראשון וחשיב כעמוד שני, מבואר במאיר בברכות (נג, א ד"ה גוי) שעמוד ראשון היינו קודם שנעשה ראש הפתילה חשוך, ונראה כוונתו שהוא זמן קצר אחר ההדלקה שראש הפתילה משחיר, וכן נראה מלשון השעה"צ (ס"ק כד) שהוא זמן קצר ממש סמוך לחשיכה [ומה שהביאו מהגרש"ז (שולחן שלמה ס"ק יא) דעמוד שני הוא רק משנשרף כל הפתיל שהדליק בו צ"ע דלא משמע כן במאירי ובשעה"צ וכנ"ל].

## בדיעבד אם בירך על נר שהודלק ע"י גוי

הנה בביאור הלכה (ד"ה אין מברכין) הביא מחידושי הרעק"א דכיון שאם בירך על נר שהדליק הגוי צריך לחזור ולברך, אז כשחוזר צריך לחזור ולברך גם ברכת בורא פרי הגפן, כיון דברכת מאורי האש שלא יצא בה נחשבת כהפסק בין ברכת הגפן לשתיית היין. ובאחרונים תמהו על דבריו דסותר את דבריו לעיל (סימן רעא ס"ק עח) שהביא שם המשנ"ב בשם המג"א שמי שקידש על היין ובירך בורא פרי הגפן, וכשבא לשתות מצא שזה מים, אם חשב בשעת הברכה לשתות עוד יין הועילה ברכת בורא פרי הגפן שבירך, ואין צריך לחזור ולברך בורא פרי הגפן רק חוזר ואומר קידוש על היין ושותה, ומבואר שאף שהפסיק בקידוש הראשון בין הברכה לשתיה מועילה הברכה וא"צ לחזור ולברך בורא פרי הגפן.

וביותר צ"ע דהרעק"א הביא ראיה לדבריו מדברי הט"ז (סימן תרכד ס"ק ב) שדן שם במה שנחלקו האחרונים האם מברכים על הבשמים במוצאי יום הכיפורים שחל בשבת [והובא לעיל בשיעור ד], וכתב הט"ז דמספק יברך על הבשמים בתוך הברכה, כיון שבדיעבד לא הוי הפסק. והביא ראיה מדברי התרומת הדשן (סימן קמב) שכתב שבדיעבד יכול לצאת ידי חובה בתקיעות של תשר"ת לכל הדעות, דאף אם צריך לעשות תש"ת או תר"ת, יוצא ידי חובה בתקיעת תשר"ת, כיון שבדיעבד השברים או התרועה אינם נחשבים הפסק, אך ראייתו צ"ע שהרי המשנ"ב לקמן (סימן תקצ ס"ק ו) פסק להדיא דאין יוצא בדיעבד במה שתוקע תשר"ת דדלמא כוונת התורה לעשות רק שברים והרי התרועה נחשבת כהפסק] וצ"ע.

ואם בירך בדיעבד על נר שהדליק הגוי צ"ע אם יחזור ויברך ברכת בורא פרי הגפן, דיתכן שהפסק כזה אינו נחשב להפסק, ואפשר גם לצרף את דעת הגר"ז שאף אם בירך על נר של גוי באור שני בדיעבד אינו צריך לחזור ולברך וצ"ע לדינא.

**הדינים העולים:**

1. לכתחילה צריך לברך על אבוקה.
2. אף אם מחבר שתי נרות יחדיו חשיב אבוקה, וכל שכן אם מדבק אותם ביחד.
3. ראוי לברך במוצ"ש שחל ביו"ט על הנר המיוחד להבדלה.
4. ע"פ הקבלה יש לברך על נר העשוי משעווה.
5. בטור הביא מפרדר"א שאפשר לברך על אור הכוכבים, וברד"ל תמה שהפוסקים סתמו בזה וכתב דלדעת הבבלי אין מברכין אלא על נר שיוצא ע"י אדם.
6. מלשון השו"ע מדוקדק שא"צ ליהנות בפועל מהנר של הבדלה, ויש מחמירים בזה לכתחילה לכבות את אור החשמל בזמן הברכה.
7. גוי שהדליק נר בשבת אין לברך עליו דלא חשיב כנר ששבת, ואם הודלק לצורך חולה שרי.
8. יש לדון אם מותר להתקשר לגוי בחו"ל שאצלו עדיין שבת, והמנהג להקל.
9. אם בירך על נר שדולק כבר זמן מועט שהוא בעמוד שני לדעת הגר"ז מהני בדיעבד ולשעה"צ לא מהני.
10. אם בירך על נר של עכו"ם שני שהדליק מעכו"ם ראשון יצא יד"ח בדיעבד.
11. כשצריך לחזור ולברך בדיעבד צ"ע אם חוזר ומברך בפה"ג.