שביעית פ_ח מ_ג
קטגוריות: ש_ס / ה שביעית / שביעית - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ

**שביעית פ"ח מ"ג**

א] **אין מוכרין פירות שביעית לא במדה ולא במשקל ולא במנין,** הריבמ"צ והר"ש הביאו מירושלמי דמפרשינן דטעמא הוא כדי שימכרו בזול, ופריך עלה וישקלו בליטרא וימכרו בזול, ומשני אם אתה אומר כן אף הוא אינו נוהג בהן בקדושה, ובפי' הרא"ש פירשה דפריך דישקלו בליטרא ויצוו למכור בזול, ומשני דאיכא טעם נוסף לדבר, דמתוך ששינו ממכרם מדרך כל השנים ינהג בהן קדו"ש ולא אתי לזלזולי בהו, וגם נמכרים בזול, ומשמעות ד' הרא"ש דהיינו כדי שינהג בפירות עצמן קדו"ש ולא יבא לזלזל בהן, אך בפי' הרש"ס כתב דהיינו כדי שינהג בדמים קדו"ש, דע"י שמוכר באומד נזכר ונוהג בדמים קדו"ש, ובתוס' אנשי שם הוסיף לפרש, דהא דהוצרכו לה"ט דימכרו בזול, הוא משום דאי משום הא דינהג בהן קדו"ש, הי' מועיל לעשות שינוי אחר, והא דהצריכו למכור באומד הוא כדי שימכרם בזול.

וגיר' הגר"א בירושלמי, דפריך וישקלו בליטרא וימכרו ביוקר, ובשנו"א פירשה דפריך דמה בכך שימכרו ביוקר, ומשני דאם אתה אומר כן אף הוא אינו נוהג בהן בקדו"ש, וע"כ הצריכו למכור בזול, כדי שלא יבואו שלא לנהוג בהן בקדו"ש, - ובשנו"א בסו"ד כתב דהטעם בכולם משום בזיון, ובמקד"ד סימן נ"ט סק"ה פירש דהוא משום דפירות שביעית יש בהן קדושה, וכמש"כ בתשו' מהרי"ט ח"א סימן מ"ג, וע"כ אסור לנהוג בהן מנהג בזיון, והביא כן מירושלמי בפירקין סוף ה"ב דאין סכין שמן של שביעית במרחץ וכו' משום בזיון קדשים, וצ"ע היאך זה מתישב עם מש"א בירושלמי דהטעם הוא כדי שימכור בזול דאל"כ אינו נוהג בהן בקדושה.

ב] והרמב"ם בפיהמ"ש כתב דהא דצריך למכור באומד, הוא משום דצריך להראות משהו מעין ההפקר שבפירות שביעית כדי שלא יראה כסוחר בפירות שביעית, וכ"כ הרמב"ם בפ"ו משמו"י ה"ג, ז"ל, כשמוכרין פירות שביעית אין מוכרין אותן לא במדה וכו' כדי שלא יהיה כסוחר פירות בשביעית אלא מוכר המעט שמוכר אכסרה להודיע שהוא הפקר וכו', עכ"ל, ובד' הרדב"ז שם מבו' דמפרש דהיינו להודיע שזכה בו מן ההפקר, וכנראה היינו דעי"ז ינהגו בו בקדו"ש, וכמש"א בירושלמי דהטעם הוא כדי שינהגו בו בקדושה, ועיי"ש ברדב"ז שכתב דזהו גם מש"א בירושלמי כדי שימכרו בזול, כי הזוכה מן ההפקר מוכר בזול, ועי' בפאה"ש סימן כ"ו סוסק"י, אך במנחת שלמה ח"א סימן מ"ג כתב לפרש לד' הרמב"ם, דאף אחר שכבר זכה בפירות ואינם הפקר, מ"מ לענין שאר דברים חוץ מאכילה חשיבי שפיר כהפקר, וע"כ הוא דצריך למכור באומד, כדי להראות שאינו נוהג בו מנהג בעלים גמור, ועיי"ש מש"כ לפ"ז, ועיקר הך מילתא דאף אחר שזכה בפירות אכתי יש בהן תורת הפקר, הוא מבו' כן להדיא בד' הרמב"ם בפיהמ"ש ספ"ט, עיי"ש, ועי' באו"ש פ"ח ממאכ"א הי"ז דזהו שורש איסור סחורה, ואכמ"ל.

ובחי' הרמב"ן בע"ז דס"ב. כתב דהא דאסור למכור במדה וכו', הוא משום דאסרו למכור פירות שביעית דרך סחורה, ומ' מדבריו שם דטעם האיסור בזה הוא גזירה אטו סחורה גמורה, עיי"ש.

ג] בתשו' מבי"ט ח"א סימן כ"א כתב, דהא דאסור למכור במדה וכו', היינו כשמוכר ישראל דאסור לעשות סחורה בפירות שביעית, אבל כשהמוכר גוי דאינו מצווה מותר לקנות במדה, עכ"ד, וכ"ה מבו' בסדר השביעית אות ז' דהאיסור הוא רק על המוכר, עיי"ש, אמנם בס' משנת יוסף הביא מעשה רב מהמהרי"ל דיסקין שקנו לו פירות וירקות בשביעית מחנותו של נכרי שמכר בלא מדה ומשקל וכו'.

ולכאו' דין זה תליא בפלוגתת הראשונים בטעם האיסור, דטעמא קמא דהירושלמי דהוא כדי שימכור בזול, ל"ש כשמוכר נכרי, וגם טעמא דהרמב"ם דהוא כדי שלא יהא נראה כסוחר בפירות שביעית ולהודיע שהוא הפקר, וטעמא דהרמב"ן דהוא משום דהו"ל כדרך סחורה, ל"ש במוכר נכרי דאינו מצווה בכ"ז, אמנם לדעת הסוברים דאיסור סחורה הוא גם על הקונה, (ונת' לעיל פ"ח מ"ג אות מ'), יש מקום לאסור בזה, וצ"ע, אך לטעמא בתרא דהירושלמי דהוא כדי שינהגו בהן קדו"ש, י"ל דהוי האיסור גם על הקונה, שלא יקנה מן המוכר במדה וכו', כדי שינהג בפירות שקונה קדו"ש ולא יבא לזלזל בהן, אך למש"כ הרש"ס לפרש דהוא כדי שינהג המוכר בדמים קדו"ש, אין לאסור בזה, ועי' במשנת יוסף שם מש"כ עוד בזה.[[1]](#footnote-1)

ד] בס' דרך אמונה פ"ו משמו"י הי"ט כתב בשם החזו"א דכשעושין אוצר בי"ד מותר לארוז ולמדוד כי אין כאן מכירה, ובביאוה"ל שם ה"ג כתב דה"נ בחנויות של שמיטה שהן בתורת שליחות אין איסור למדוד ולשקול כי הוא רק להודיע כמה הוא צריך ואין כאן מכירה כלל אלא שליחות, ועיי"ש שהוכיח מכ"ד דכל האיסור למדוד הוא רק במכירה, אך מותר למדוד ולשקול בתוך ביתו. - ונראה דהיינו אף אם טעם האיסור הוא כדי שינהג בהן קדו"ש, דכל האיסור הוא כשמוכרן במדה וכו', דכיון שהוא מוכרן כדרך מכירה, אתי לזלזולי בהו ולא ינהג בהן קדו"ש, אך בהני גווני דאי"ז מכירה, ליכא למיחש להכי, ומותר למדוד ולשקול.

ה] **ב"ש אומרים אף לא אגודות,** בפי' הרש"ס כתב דהוא כדי שיהא לו היכר שהן פירות שביעית ויזכור קדושתן, ומ' דבזה ל"ש טעמא קמא דהירושלמי דהוא כדי שימכור בזול, וכ"נ בד' הרע"ב, וכ"כ בחזו"א סימן י"ד סק"ב ועיי"ש מש"כ עוד בזה, אך בפי' הרש"ס בגמ' כתב במש"א כדי שימכור בזול, דכיון דאין אוגדין אין מוכרין בצמצום ולא מיחזי כסחורה.

ו] **וב"ה אומרים את שדרכו לאגוד אותו בבית אוגדין אותו בשוק,** בפי' הריבמ"צ פירש, דדבר דדרך לאגוד אותו אם רוצה אותו לביתו, הואיל ובביתו אין מוליכו בלא אגודה, גם בשוק מותר לאגוד ולמכור, ומ' דרק דבר שדרך לאגדו כדי להביאו לביתו, הוא דמותר לאגדו בשוק, אך דבר דאין דרך לאגדו כדי להוליכו לבית, אף דדרך לאגדו אח"כ בביתו, אסור לאגדו בשוק, וכ"נ בד' הר"ש ובד' הרמב"ם בפ"ו משמו"י ה"ד, ובד' הריבמ"צ מ' עוד, דכל הא דשרי לאגוד בשוק, הוא רק בדבר שאין דרך להוליכו כלל בלא אגודה, אך כל שפעמים מוליכין אותו לבית בלא אגודה, אף דפעמים אוגדין אותו, אסור לאגדו לשוק, - אך הראב"ד בפ"ו משמו"י ה"ד פירש דהוא דבר שדרך לאגדו לאכלו בביתו כדי שידע בכמה אגודות הוא מסתפק בשבוע, ומ' דאף דבכה"ג אין אוגדין אותו כדי להוליכו לבית, אלא אוגדין אותו אח"כ בבית, מותר לאגדו בשוק.

ז] והרמב"ם שם כתב דאף דבר שדרך לאגדו בבית אין אוגדין אותו אלא כדרך שאוגדין להביא לבית לא כדרך שאוגדין לשוק כדי שלא יהיה כמוכר בצמצום, והראב"ד השיג ע"ז דלא שמענו במשנתינו הפרש בין אגד לאגד, ועיי"ש במהר"י קורקוס שכתב דגם הרמב"ם לא כתב הפרש בין אגד לאגד מן המשנה, אלא שהדבר נראה מוכרח מעצמו, דכיון דטעמא מפני שלא יראה כמוכר בצמצום, אם זה אוגד אותם כדרך שאודים אותם למכור בשוק, גם כי הדרך לאגוד אותו בבית, הרי נראה וניכר כאוגד למכור בצמצום, כיון שאין אוגדין אותו בבית כאגד זה ומסתמא כי אגד הבית אין מדקדקין בו כאגד השוק, עכ"ד, ועי' ברדב"ז ובכס"מ שם ובחזו"א סימן י"ד סק"ב.

והנה בד' המהר"י קורקוס מבו' דמה שאסר הרמב"ם לאגדו כדרך שאוגדין לשוק, הוא רק כשאגד השוק משונה מאגד הבית, אך כל שהן שוין זל"ז, מותר לאגדו באגד זה, וכ"ה במרכה"מ ובחזו"א סימן י"ד סק"ב, וצ"ע במש"כ בדרך אמונה בביאוה"ל שם דאף הראב"ד מודה שאם אגד השוק משונה מאגד הבית אסור לאגדו באגד זה, ולא נחלקו אלא באגד ששניהם שוים, אך בד' הרדב"ז מבו' דאף בכה"ג אסור, ולא הותר לאגדו, אלא כשאגד הבית משונה מאגד השוק, והוא ניכר עי"ז שהוא ירק של שביעית.

ח] בסדר השביעית אות ז' כתב, דאסור למכור פירות שביעית באריזה שדרך למכרם כך כל השנים, ולכאו' טעם האיסור בזה הוא דהו"ל כמוכר באגודות דאסור, - ולפ"ז הרי דבגונא דהדרך לארזם באריזה זו אף כדי להוליכן לביתו, מותר למכרם באריזה זו, ואף לדעת הרמב"ם יש להתיר בזה לדעת המהר"י קורקוס ודעימי' דלא אסר אלא כשאגד השוק משונה מאגד הבית.

ט] **שם בר"ש, תני פירות חו"ל שנכנסו לארץ לא יהיו נמכרין לא במדה וכו' אלא כפירות הארץ ואם היו ניכרין מותרין,** בחזו"א סימן י"ד סק"ב נסתפק בדין פירות אלו לענין סחורה והפסד וביעור, וכתב דלכאו' כיון דהטעם משום איחלופי בפירות הארץ יש לגזור בכל מילי, אך מהא דלא תני לדין זה אלא לענין למכור במדה, נראה דלא גזרו אלא בזה משום דהאדם להוט לשקול ולמדוד, ואין אומרים בד"ס זו דומה לזו ואין לנו אלא מה שאמרו חכמים, - עו"כ החזו"א שם, דאיסור זה אינו אלא בפירות האילן, אבל ירקות וזרעים כיון שהן אסורין משום ספיחין ואין לנו אלא ירקות חו"ל, הו"ל כניכרין, שהרי ליכא ירקות דהארץ, ועיי"ש שכתב דאם מצויים ירקות של נכרי שאין בהן איסור ספיחין ויש בהן קדו"ש, לפ"מ שהכריע דיש קדו"ש בפירות נכרים, אפשר דאתא לאיחלופא, אך מ"מ אם רוב השוק של חו"ל הו"ל כניכרין, ולא אסרו אלא כשרוב הפירות הנמכרין הן מאותן הקדושין בקדו"ש ואז כשמביאין מחו"ל אין הדבר מפורסם ואתא לאיחלופי, ועיי"ש מש"כ עוד בזה.

1. והנה בתשו' מבי"ט ח"א סימן של"ו וח"ג סימן מ"ה כתב לחדש, דישראל הלוקח פירות שביעית מן הנכרים, מותר לעשות בהן סחורה, אף דפירות הנכרים יש בהן קדו"ש, דמצי למימר אתינא מכח גברא וכו', ולפי דבריו יש להסתפק אם מותר למכרן במדה וכו', ולכאו' הוא תלוי בפלוגתת הראשונים בטעם האיסור, וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-1)