רעו ז
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / אורח חיים / סימן רעו וסימן שז - אמירה לעכום / אמירה לעכום שיעורים על סימן רעו

##### שיעור ז

##### הלכות

##### **אמירה לעכו"ם**

##### או"ח סימן רעו

#####

# **שיעורי הלכה**

### שיעורים על סדר השו"ע

### מפי מו"ר הגאון

### רבי **רפאל צבי ובר** שליט"א

## טעם ההיתר בטלטול נר דולק על ידי נכרי

**כתב** הרמ"א (סעיף ג) **ומותר לומר לאינו יהודי לילך
 עמו ליטול נר דלוק כבר, הואיל ואינו עושה רק טלטול הנר בעלמא.** וביאר במשנ"ב (ס"ק לא) שהטעם הוא משום שיכול לטלטלו מן הצד. וכבר נתבאר בשיעורים הקודמים שמכיון שיכול הגוי לעשותה בצורה המותרת אם יטלטלו מן הצד, הרי שלא אמר לגוי להדיא לעשות פעולה האסורה. וגם לא חשיב נהנה ממלאכת עכו"ם, דהיות ויכול לעשות בדרך היתר חשיב נעשה לצורך עכו"ם.

**אכן** מדברי הפרי מגדים סימן שז (ס"ק כט והובא במשנ"ב
 סי' שח ס"ק טו) מבואר שפירש באופן אחר, שכתב שמותר לומר לגוי לטלטל כלי שמלאכתו לאיסור מחמה לצל, מכיון שיכול הישראל לטלטלו בדרך היתר אם יטלטלו לצורך גופו ומקומו. ונראה שמקור דבריו מהמבואר ברמ"א כאן שמותר לומר לגוי לטלטל את הנר. והנה אם נפרש שהטעם שמותר לומר כן לנכרי, הוא משום שיכול הגוי לעשות את הפעולה בצורה המותרת, היתר זה אינו שייך התם, שהרי לעולם אסור לטלטל מוקצה מחמה לצל אלא רק לצורך גופו ומקומו, ואם כן כשאומר לגוי לטלטל את המוקצה בשביל שלא יגנב, הרי על כרחך שיטלטל אותו הגוי בדרך איסור. ומוכרח שהפמ"ג נקט שהטעם בדברי הרמ"א הוא דכל היכא שיכול לעשות מעשה זה בדרך היתר אין איסור אמירה לעכו"ם אע"פ שעושה לצורך דבר האסור, וזה דלא כפי שנתבאר בשיעורים הקודמים בהבנת דברי הרמ"א שמשום שאפשר לטלטלו מן הצד לא חשיב שאומר להדיא לגוי לעשות מלאכה האסורה בשבת, וחשיב הטלטול באיסור לצורך העכו"ם ולא לצורך הישראל.

**אולם** מהמגן אברהם סי' רעט (ס"ק ט) מוכח שלא
 כדבריו, שכתב שאסור לומר לגוי לטלטל את הנר כדי שלא יגנב, כיון דהוי טלטול מן הצד לצורך דבר האסור, ועיי"ש בגליון רעק"א שהקשה דהא עדיין אפשר לטלטלו בדרך היתר כיון שמותר לטלטלו מן הצד לצורך גופו ומקומו, ותירץ שבשביל שיחשב שאפשר לטלטל את המוקצה בדרך היתר צריך שיהא יכול לטלטל בעצמו את המוקצה לצורך אותו עניין שהוא אומר לגוי לטלטלו, אך כשאומר לגוי לטלטל את המוקצה כדי שלא יגנב לא חשיב שאפשר בדרך היתר, אף שהוא יכול לטלטלו מן הצד לצורך גופו ומקומו, כיון שפעולה זו שלא יגנב לא הותרה כלל. ומכח זה הקשה על דברי הפרי מגדים שהתיר לומר לגוי לטלטל כלי שמלאכתו לאיסור מחמה לצל, שהרי מה שיכול הישראל לטלטלו בדרך היתר על ידי טלטול לצורך גופו ומקומו, לא חשיב שאפשר לעשותו בהיתר, מכיון שלא הותרה פעולה זו לצורך שלא יגנב.

**והנה** בשש"כ (פרק ל הערה סה) ביאר שהטעם שאי
 אפשר להקל לטלטל את הנר כדי שלא יגנב אף שאפשר לטלטלו בדרך היתר בטלטול מן הצד בגופו, לסברת הפמ"ג בסי' שז, שזה משום שדוקא כשיש אפשרות לטלטל בדרך היתר שרי אמירה לעכו"ם גם לצורך איסור, אבל טלטול מן הצד לא חשיב כטלטול כלל, לכן לא חשיב שיכול ישראל לטלטלו בהיתר. ולדבריו צ"ל ע"כ שלצורך דבר המותר שהתירו משום שאפשר בגופו שהוא אופן המותר, אף שלכאורה נימא שמה שאפשר בגופו הרי אי"ז טלטול כלל וא"כ אין כאן טלטול בדרך היתר, אע"כ הטעם משום שאז לא חשיב המלאכה לצורך ישראל כסברא שביארנו למעלה.

## אמאי בנר שכבה התיר הרמ"א טלטול ע"י גוי רק מחמת התנאי

**והנה** בעיקר דברי הרמ"א שהתיר לכתחילה לומר לגוי
 לטלטל נר דלוק כשהולך עמו משום שאי"ז אלא טלטול בעלמא, יש להקשות, דלהלן סי' רעט (סעי' ד) גבי נר שכבה נחלקו המחבר והרמ"א אם שרי לטלטלו כשהתנה עליו מער"ש לטלטלו כשיכבה, שדעת המחבר שמהני תנאו ושרי לטלטל, ודעת הרמ"א להחמיר, וכתב הרמ"א 'ונוהגין לטלטלו ע"י א"י ואין בזה משום איסור אמירה לא"י הואיל והמנהג כך הוי כאילו התנה עליו מתחלה ושרי'. וקשה אמאי התיר הרמ"א רק מחמת התנאי [כמבואר במשנה ברורה שם ס"ק יד שלא התיר הרמ"א אלא בצירוף הדעות שתנאי מועיל], הא גם בלא זה יש להתיר לטלטל נר ע"י הגוי, כמבואר ברמ"א כאן דכיון שהוא טלטול נר בעלמא אין איסור אמירה לעכו"ם.

**ובמג"א** (ס"ק יא) הביא דברי הש"ך ליישב הקושיא,
 שיש לחלק, דהכא הגוי נהנה מהנר הדלוק ולכך שרי לומר לו לטלטל את הנר דהא גם הגוי צריך לנר, אבל התם בנר שכבר כבה שאין לגוי תועלת בנר, אסור לומר לגוי לטלטל מוקצה [ורק מחמת התנאי שרי].

**אמנם** המגן אברהם תמה על דבריו, שהרי מקור דברי
 הרמ"א כאן שמותר לומר לגוי לטלטל את הנר בעודו דלוק, הוא מהגהות מיימוניות (פרק יב אות ה), ושם כתב להדיא שטעם ההיתר הוא משום שאפשר בטלטול מן הצד, וכיון דאי בעי מטלטל הישראל בהיתר אי שקיל ליה עכו"ם באיסור לית לן בה, ולא הזכיר כלל טעם זה שהגוי גם נהנה מהנר.

**ולהלן** סי' רעט כתב המגן אברהם (ס"ק ט) לתרץ סתירת
 הרמ"א באופן אחר, דהכא התירו אמירה לנכרי לטלטל את הנר בעודו דולק, משום שיכול לטלטלו בהיתר בטלטול מן הצד, והוי טלטול מן הצד לצורך דבר המותר כיון שצריך להשתמש בנר לצורך אורו. אך לקמן מיירי שרוצה לטלטל את הנר כדי שלא יגנב או יפסד, וזה אסור בטלטול מן הצד, כיון דהוי טלטול מן הצד לצורך דבר האסור ואם כן אינו יכול לעשות בהיתר.

**ובשו"ע** הרב (סימן רעו סעיף י) הקשה על המג"א שאף
 אם מטלטל את הנר כדי שלא יגנב, עדיין יש להתיר לומר לנכרי לטלטלו כיון שאפשר לעשותו בדרך היתר על ידי שיטלטלנו מן הצד בגופו, דמבואר לקמן (שיא סעיף ח) שמותר לטלטל מוקצה בגופו אפילו לצורך דבר האסור. וע"ש בקונטרס אחרון (הערה ג) שכתב ליישב, שכיון שמקור ההיתר של סעיף זה הוא משיטת ר"ת (שבת קכב. ד"ה משקה, והובא ברמ"א לקמן שכה סעיף י) שכל שאפשר להגיע לדבר בדרך היתר לא נאסר משום אמירה לעכו"ם, הרי שר"ת לשיטתו חולק על הרא"ש וסובר שלא התירו טלטול בגופו לצורך דבר האסור, וממילא מובן שלדעת הרמ"א אין להתיר לומר לגוי לטלטל מוקצה כדי שלא יגנב, שהרי אי אפשר לעשותו בדרך היתר, כיון שלדעתו אין היתר טלטול בגופו לצורך דבר האסור, ולא רצו להקל יותר מדברי ר"ת לשיטתו.

**אכן** יש להעיר על דבריו דלקמן סימן שכה (שם) מבואר
 שר"ת התיר רק בדיעבד, שאם הביא הגוי מים דרך רשות הרבים מותר לשתותם כיון שיכול הישראל עצמו לילך שם לשתות, אבל לא התיר לכתחילה לומר לגוי להביא לו מים דרך רשות הרבים אף שאפשר בדרך היתר, ורק דעת הראבי"ה שם להתיר גם לכתחילה, וכאן התיר הרמ"א לעשות כן לכתחילה, וא''כ הרמ"א אזיל כאן כדעת הראבי"ה, וממילא צ"ב קצת מה שכתב הגר"ז דר"ת לשיטתו, הא כיון שעל כרחך כאן הוא כדעת הראבי"ה, מנא לן שהראבי"ה לא סבר כהרא"ש שמותר טלטול בגופו אף לצורך דבר האסור.

**ושמא** יש לומר שכאן באיסור מוקצה שהאיסור הוא רק
 מדרבנן, מותר לכתחילה אפילו לר"ת. וכן נראה, דההג' מיימוניות הביא היתר לכתחילה בשם ר"ת, וע"כ שר"ת מיקל באיסור דרבנן גם לכתחילה אם אפשר בדרך היתר. ומעתה י"ל שבאמת הרמ"א סמך כאן על ר"ת, ודברי הגר"ז א"ש.

## המטלטל מוקצה להשתמש בגופו אי חשיב לצורך דבר האסור

**ומעצם** דברי המגן אברהם מתחדש שאם מטלטל את
 הנר בשביל להאיר חשיב טלטול מן הצד לצורך דבר המותר, וזה תימה שהרי מבואר במג"א סי' שיא (ס"ק כד) שאם מטלטל קש בכדי לשכב עליו חשיב טלטול לצורך דבר האסור, כיון שרוצה להשתמש בגוף הדבר המוקצה, וזה חשיב טלטול לצורך דבר האסור, ורק בתולש צנון שמזיז את העפר ממקומו חשיב טלטול לצורך דבר המותר, כיון שאין כוונתו כלל בעצם טלטול הדבר המוקצה, אלא רק בתוצאת ההיתר שנגרמת מפעולתו. וכן דייק התהלה לדוד (רעז ס"ק ה) בדברי המגן אברהם שם. וא"כ כאן שמטלטל את הנר כדי שיאיר את הבית חשיב טלטול לצורך דבר האסור. ואולי צ"ל דכאן לעניין אמירה לעכו"ם מקילים שאם משתמש במוקצה לצורך דבר המותר חשיב טלטול לצורך דבר המותר.

[ויש להעיר דלדעת החזו"א (סימן מז ס"ק יב ואילך) שהגדר בהיתר של טלטול מן הצד לצורך דבר המותר הוא משום שעיקר פעולת הטלטול מתייחסת לדבר המותר, א"כ לא יתכן שכשמטלטל מוקצה לצורך שימוש בו יחשב כצורך דבר המותר, שהרי ודאי הטלטול מתייחס לדבר האסור בטלטולו. וצ"ב לפי דבריו כל סעיף זה שהתירו לומר לגוי לטלטל מוקצה כיון שאפשר בטלטול מן הצד, שהרי כשמטלטל את הנר ודאי כוונתו לדבר האסור, ועי' בספר שונה הלכות (ס"ג) שהעיר שלפי החזו"א אין להקל לומר לעכו"ם לטלטל הנר].

## גדר איסור ההנאה מהנר שהדליק הגוי

**שו"ע** [סעיף ד] **אם יש נר בבית ישראל ובא עכו"ם
 והדליק נר אחד מותר להשתמש לאורו בעוד שהנר הראשון דולק אבל לאחר שיכבה הנר הראשון אסור להשתמש לאור השני.** ולכאורה קשה מדוע מותר להשתמש לאורו בעוד הנר הראשון דולק, הרי השמן מתערב, וא"כ מיד כשהוסיף הגוי שמן הנר דולק אף מהשמן שהוסיף הגוי. ואם נאמר שבכל רגע ורגע שהשמן דולק יש ספק האם הוא דולק מהשמן שהישראל נתן בנר או ממה שהוסיף הגוי אחר כך, יהיה זה תלוי בנידון האם ספק מעשה גוי מותר או לא, והביאור הלכה (סעי' ב ד"ה מחצה) החמיר בזה. ואף אם נאמר שהקילו מספק, יקשה דא"כ יהיה מותר להשתמש בנר אף לאחר הזמן שהיה הנר הראשון דולק, דבכל רגע ורגע עדיין ספק הוא אם משתמש בשמן של הישראל או בשמן שהוסיף הגוי.

**וצריך** לומר שיסוד האיסור אינו משום שנהנה מגוף
 הפעולה שעשה העכו"ם, אלא האיסור הוא ההנאה שמכח מלאכת העכו"ם, שמחמת שהוסיף הגוי שמן מוסיף הנר לדלוק, והשימוש באותה תוספת שמחמת מלאכת הגוי חשיב הנאה ממעשה שבת, ולכך כל זמן שלא עבר הזמן שהיה הנר הראשון דולק שרי, דאינו נהנה ממלאכת הגוי, אבל כשעבר הזמן נהנה הוא ממלאכת הגוי ואסור.

## האריך הגוי את הזמן בשעון שבת

**ולפי"ז** יוצא חידוש להלכה שגם אם הגוי יעשה פעולה
 חיצונית [האסורה בשבת] שתגרום לנר להמשיך לדלוק יותר מהזמן שהיה ראוי לדלוק בלא המעשה שלו, אסור ליהנות מזה, וכגון שיש שעון שבת שאמור להיכבות בשעה מסוימת, ובא הגוי והאריך את הזמן שהאור יהיה דלוק, יהיה אסור ליהנות מהאור לאחר הזמן שהיה אמור להיכבות, כיון שהוא נהנה מהפעולה שהגוי עשה.

**דינים העולים**

1. דעת הפמ"ג שמותר לומר לגוי לטלטל כלי שמלאכתו לאיסור אפילו מחמה לצל, ורע"א הוכיח מהמג"א שאין היתר לטלטל לצורך המוקצה, ולכך אף שהתיר הרמ"א לומר לגוי לטלטל נר דולק להשתמש לאורו, אסור לטלטל נר שכבה כדי שלא יגנב.
2. טלטול מן הצד לצורך שימוש במוקצה [כגון להשתמש לאור הנר, או בקש כדי לשכב עליו] אינו נחשב כטלטול לצורך דבר המותר. אמנם לגבי טלטול ע"י עכו"ם החשיבו טלטול זה כמו לצורך דבר המותר.
3. אסור ליהנות ממלאכה שעשה הגוי אף אם הוא לא נהנה מגוף המעשה, כגון אם האריך הגוי את זמן פעילות האור בשעון שבת אסור ליהנות ממנו.