ו - לדעת הסוברים דבלא חילוק התראות אינו חייב אלא אחת, אם אף לשמים אינו עובר אלא באיסור אחד
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / שגגות / הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / קונטרס בענייני שגגות

מוצש"ק ואתחנן נחמו אור לי"ז מנ"א תשע"ט

**א**

א] מכות כ"א א', נזיר שהי' שותה יין כל היום אין חייב אלא אחת, אמרו לו אל תשתה אל תשתה והוא שותה חייב על כל אחת ואחת וכו'.

והנה בפי' הר"ן בנדרים י"ז א' כתב, ז"ל, מי שתלה נזירותו באם אוכל, על כל זית וזית שבו תלה נזירותו, וכי אכיל טובא כלומר זיתים הרבה ומתרין ביה בין כל זית וזית לומר שאם יאכלנו יתחייב עליו נזירות אחת, חייב על כל אכילה ואכילה, ונראה בעיני דלהכי בעינן דליתרו ביה בין כל זית וזית, משום דלא עדיפי אכילות הללו להתחייב עליהם נזירות כשתלאו בהן, מלהתחייב עליהן קרבן ומלקות כשנשבע שלא יאכל ככר זו, וכשם שלהתחייב קרבן ומלקות בעינן חילוק בין כל זית וזית אי למלקות בהתראה אי לקרבן בשתי העלמות, ה"נ כשתלה נזירות בהם בעינן שיהו התראות מחלקות, דודאי נהי דאמרינן דמי שנשבע שלא יאכל ככר זו על כל זית וזית נשבע, אפ"ה אם לא התרו בו אלא התראה אחת אינו לוקה אלא אחת, דבכל איסורין שבתורה על כל זית וזית שבהן הוא חייב ואפ"ה אינו לוקה שתים אלא בהתראות חלוקות ולקרבן נמי אינו חייב אלא אחת אלא בשתי העלמות, ה"נ כי תלה נזירות באכילת ככר צריך שיהו התראות מחלקות בין כל זית וזית שבו, דאי לא לא מקריא אלא אכילה אחת ולא מחייב עלה אלא חד נזירות, עכ"ל.

ומבו' בד' הר"ן, דהא דנזיר שהי' שותה יין כל היום אינו חייב אלא אחת, אי"ז משום חיסרון ההתראה, אלא הוא משום דחשבינן לכל שתייתו כשתי' אחת, והא דכשהתרו בו כמה התראות חייב על כל אחת ואחת, הוא משום דהתראות מחלקות, וזה כדעת התוס' לעיל כ' ב' והרא"ש בנזיר מ"ב א', ונתבאר בסימן ה' סק"ד.

ב] והנה האפיקי ים בח"ב סימן ל"ב נקט דלמש"כ הר"ן דהא דבלא חילוק התראות אינו חייב אלא אחת הוא משום דהו"ל כאכילה אחת, היינו דאי"ז אלא איסור אחד, וע"כ אינו חייב אלא אחת.

ועיי"ש שעמד לפ"ז בסתירת דברי הר"ן לדבריו בפרק בתרא דיומא בדין חולה שצריך להאכילו בשר, דשוחטין לו בשבת ואין מאכילין אותו נבילה, משום דבנבילה עובר על כל זית וזית שבה, כדאמרינן לגבי נזיר שהי' שותה יין אמרו לו אל תשתה אל תשתה והוא שותה חייב על כל אחת ואחת וכו', והרי דאף בלא חילוק התראות הוא עובר על כל אחת ואחת.

**ב**

ג] אמנם הנה כבר הוכיחו דודאי אף בלא חילוק התראות והעלמות הוא עובר איסור בפנ"ע בכל אחת ואחת, מהא דס"ל לר' יוחנן בשבת ע"א ב' דאכל ב' זיתי חלב ונודע וחזר ונודע מביא ב' חטאות, ואי נימא דבלא חילוק בין האכילות אי"ז אלא איסור אחד, מ"ט הוא מביא ב' חטאות כשנודע וחזר ונודע, אף דבהאכילות גופייהו לא הי' חילוק,[[1]](#footnote-2) - ובע"כ מזה דלענין עיקר האיסור הוי כל זית איסור בפנ"ע, אלא דלענין חיוב מלקות וקרבן הן מצורפין להתחייב עליהן מלקות אחד וקרבן אחד, ולזה מהני הא דנודע וחזר ונודע לחייבו ב' חטאות.[[2]](#footnote-3)

ולפ"ז לא סתרי דברי הר"ן דל"ז, דאף דבלא חילוק התראות הו"ל לענין החיוב כאכילה אחת, מ"מ הוא עובר באיסור לשמים בכל זית וזית, ושפיר כתב הר"ן דבנבילה עובר על כל זית וזית שבה.[[3]](#footnote-4)

ד] והנה האפיקי ים שם הוכיח דלדעת הר"ן כל דליכא חילוק התראות אינו עובר אלא באיסור אחד, ממש"כ הר"ן שם במי שתלה נזירותו בתנאי דאכילה דבלא חילוק התראות אינו חייב אלא בנזירות אחת, והרי דאי"ז אלא אכילה אחת ממש.

אך למש"נ להוכיח דאף בלא חילוק התראות אי"ז אכילה אחת ממש, והו"ל כל זית איסור בפנ"ע, נראה דהא דבתנאי דנזירות בלא חילוק התראות אינו חייב אלא בנזירות אחת, הוא משום דענין התנאי התם שהוא שקיבל על עצמו שלא לאכול, ואם יעבור על תנאו ויאכל יחול עליו נזירות, וכ"נ בל' הר"ן שכתב דהוא מתחייב על אכילות אלו בנזירות, והרי דאי"ז תנאי בעלמא, אלא דהוא מתחייב בנזירות על שעובר על תנאו, (וכ"ה מבו' גם ממש"כ הר"ן שם ללמוד להא דעל כל זית וזית הוא מתחייב בנזירות, מהא דבשבועה שלא אוכל על כל זית וזית שבו נשבע),[[4]](#footnote-5) וע"כ הוא דאמרינן דכל שהוא בהתראה אחת, ובדיני התורה אינו חייב בכה"ג אלא אחת, הרי דה"נ במה שחייב עצמו כשעובר על התנאי, אינו חייב אלא אחת.

**ג**

ה] והנה האפיקי ים בח"ב סימן ו' נסתפק לפ"מ דקי"ל כר' יוחנן בשבת ס"ט א' דשגגת כרת שמה שגגה אף שהזיד בלאו, ומבו' בירושלמי בתרומות פ"ו ה"א דבכה"ג ששגג בכרת והזיד בלאו הוא חייב קרבן ומלקות, אם כשאכל ב' זיתי חלב בהעלם אחד על הכרת, והתרו בו על כל אחת למלקות, אם אמרינן דדינם חלוקים הם וחייב מלקות על כל אחת ואחת, ובחטאת לא יתחייב אלא קרבן אחד, או"ד דכיון דהתראות מחלקות למלקות וחשבינן להו כב' אכילות, שוב יתחייב גם חטאת על כל אחת ואחת.

ונראה דכל מקום הספק בזה הוא לטעמי', דבלא חילוק התראות אי"ז אלא כאכילה אחת ממש, ואינו עובר אלא באיסור אחד, ולפ"ז י"ל דכיון דע"י חילוק התראות חשבינן לה כב' אכילות, תו ממילא הוא חייב בחטאת על כל אחת ואחת.

אך למש"נ דאף בלא חילוק התראות אי"ז אכילה אחת ממש, והוא עובר בב' איסורים, אלא דב' האכילות מצורפות לענין להתחייב ע"ז במלקות אחד ובקרבן אחד, נראה פשוט דל"מ חילוק ההתראות אלא לענין להתחייב במלקות על כל אחת ואחת, אך לענין קרבן הבא על השגגה, ל"מ חילוק ההתראות כלל, וז"ב.[[5]](#footnote-6)

1. והנה אמנם האפיקי ים בח"ב סימן ו' כתב לפרש דבזה עצמו הוא שנחלקו ר' יוחנן ור"ל אם בנודע וחזר ונודע חייב ב', עיי"ש, אך צ"ע דהרי אף לר"ל דבנודע וחזר ונודע אינו חייב ב', מ"מ מודה דהפרשות מחלקות, או עכ"פ כפרה מחלקת, ואם לדידי' אי"ז אלא איסור אחד, מה מהני בזה חילוק ההפרשות והכפרה לחייבו חטאת אחרת. [↑](#footnote-ref-2)
2. והנה בשערי תשובה לרבינו יונה שער א' כתב, ז"ל, ועוד תדע, כי השונה עבירה אחת עשר פעמים וכו', הנה הוא נחשב כעובר על עבירות חלוקות. וכן אמרו רז"ל כי אם יאמרו לנזיר אל תשתה והוא שותה אל תשתה והוא שותה לוקה באחרונה על כל אחת ואחת, כמשפט האוכל טרפה בהמה טמאה וחלב ודם, עכ"ל, ובפשוטו הי' נראה מדבריו שדעתו כדעת רש"י ודעימי' דל"ב חילוק התראות, והא דנזיר וכו' אינו חייב אלא אחת הוא משום חיסרון ההתראה, אך למש"נ מתישבים דבריו אף לדעת התוס' והר"ן, דכל הא דבעינן לחילוק התראות הוא לענין חיוב מלקות, אך לענין האיסור לשמים ל"ב חילוק, אך אכתי יש להעיר דהיאך למד לזה מהא דנזיר, הרי התם איכא חילוק התראות, וצ"ל כמש"נ בהערה ב' בד' הר"ן. [↑](#footnote-ref-3)
3. אך אכתי יש להעיר דהיאך הוכיח הר"ן לזה מההיא דנזיר דחייב על כל אחת ואחת, הרי התם איכא חילוק התראות, ומנ"ל דאף בלא חילוק התראות עובר באיסור בכל זית וזית, - וצ"ל דאילו הוה חשבינן לכל אכילתו כאכילה אחת ממש ול"ה בזה אלא איסור אחד, ל"ה מהני בזה חילוק התראות, וכל הא דמהני חילוק התראות הוא משום דעובר בלאו על כל אחת ואחת, ואך דאכתי הן מצורפין לענין מלקות, ולזה הוא דמהני חילוק התראות, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-4)
4. וכמדומה דהוא מוכח כן, דאל"כ לא הי' מקום בזה ל"התראה", וכל הא דשייכא בזה התראה, הוא משום דהוא מתחייב בנזירות במה שעובר על תנאו. [↑](#footnote-ref-5)
5. עוד יש להעיר לפ"ז במש"כ הקוב"ש בח"ב סימן י' סק"ח דלפ"ד הר"ן דבלא חילוק הוי מעשה אחד וההתראה מחלקתן לב' מעשים, הרי דגם לענין הא דהביאה פוסלת לכהונה בעינן לחילוק התראה או ידיעה, עיי"ש, ולמש"נ דמודה הר"ן דהוו ב' מעשים, ואך דהן מצורפין זל"ז שלא להתחייב עליהן אלא אחת, הרי דאי"ז שייך לענין הא דהביאה פוסלת לכהונה. [↑](#footnote-ref-6)