המשך שלישי של המראי מקומות בענין כפל ודוה כשעת העמבד בעזהשית_1
קטגוריות: ש_ס / לא בבא קמא / שלהי ב_ק - הרב אלימלך וינברג

**שיטת הרי"ף [לביאור הרמב"ן במלחמות והרא"ש]**

**הרי"ף בפירקין [כ"ו: מדפיו]** פסק לדינא דרב, ובכחושה והשמינה משלם כעין שגנב משום הסברא דא"ל אנא מפטימנא ואת שקלת, **ובדף כ"ז. מדפי הרי"ף** כתב דבגנב טלה ונעשה איל משלם כפל כעין שגנב 'והיינו דקאמר רבא טלאים כדמעיקרא דמים כשל עכשיו', ודו"ה אינו משלם כלל משום דקנאו בשנוי כדר' אילעאי עיי"ש.

**והרמב"ן במלחמות ה' בפרק הגוזל עצים [ל"ד. מדפי הרי"ף]** מבאר בדעתו, ותוכן דבריו, דפליגי ר' אילעאי ור' חנינא **בדף ס"ה:** לגבי טלה ונעשה איל, דר' חנינא סובר דאינו שנוי לקנות בו ואעפ"כ משלם כפל ודו"ה כעין שגנב משום דא"ל אטו תורא גנבי מינך דיכרא גנבי מינך, 'כיון שנשתנה קצת אע"פ שאין אותו שנוי קונה והדר בעיניה מ"מ תשלום כפל ודו"ה לא משלם אההוא שבחא כיון שנשתנה ולא הוה התם בשעת גניבה וכיון דלא מיחייב עלה דגניבה לא משלם אטביחה', ור' אילעא אמר ע"ז רחמנא ניצלן מהאי דעתא, אכן גם לשיטתו קיימא עיקר הך סברא באופן שנעשה 'שנוי גמור' הקונה למ"ד שנוי קונה, ולכן הברייתא דמוקי לה ר' אילעא לבית שמאי דסברי דשנוי אינו קונה שפיר קאמרה דמשלם כפל ודו"ה כעין שגנב, דאע"פ דלדידהו אין שנוי קונה כלל מ"מ אהני השנוי לענין דא"ל אטו תורא גנבי מינך דיכרא גנבי מינך 'דכיון שנשתנה שנוי גמור אינו משלם דו"ה אשבח דלא גנביה מיניה, וזהו פירוש טלאים כשל מעיקרא דמים כשל עכשיו', והרי"ף שפסק דבטלה ונעשה איל נעשה שנוי לקנות בו פסק דאינו משלם כלל דו"ה דשלו הוא טובח שלו הוא מוכר, ומ"מ הוצרך לסברא דטלאים כדמעיקרא לגבי שאינו חייב בתשלומי הכפל כשל עכשיו, והעולה לדינא לשיטת הרי"ף, דבשבח שאינו נחשב שנוי לקנות בו משלם כפל ודו"ה כשעת העמדה בדין, חוץ משבח הנעשה בידים דאינו משלמו משום הסברא דאנא מפטימנא ואת שקלת, ושבח שהוא חשוב שנוי לקנות בו אפי' בשבחא דממילא אינו משלם תשלומי כפל אלא כעין שגנב והיינו הסברא דטלאים כדמעיקרא.

ולשיטה זו יסוד דינא דרב דכפל ודו"ה כשעת העמדה בדין אינו משום דלגבי כפל ודו"ה אמרינן 'לפי מידה משלם', דהרי בכחושה והשמינה באופן שאין השנוי קונה משלם כשעת העמדה בדין אעפ"י שאינו אותה המידה שגנב, ולכאו' צ"ל בביאור השיטה זו ע"ד מה שפירשו **בחידושי רבינו מאיר שמחה ובחידושי הגרנ"ט בסוגיין,** ויסוד הדברים מבואר גם **בחידושי רבינו חיים הלוי פ"א מגניבה הט"ו בד"ה ונראה לומר** דשעת העמדה בדין היינו שעת 'גמר הגניבה', וציינו את דברי הגמ' **בב"ק דף ס"ח ודף ע"ו** דאם חזרה קרן לבעלים אינו משלם תשלומי כפל [אף כשאין את הפטור של מודה בקנס עיי"ש], וילפינן לה מדכתיב 'אם המצא תמצא בידו הגניבה' דאין חיוב כפל אלא כשנשאר בגניבתו ומצאו הגניבה בידו, וע"ז חידש רב דחיוב כפל ודו"ה אינו כתחילת הגניבה כמו הקרן אלא כפי גמר הגניבה דהיינו שעת העמדה בדין, דהרי לפני שעת העמדה בדין שהיא גמר הגניבה עדיין לא נשלם חיוב כפל ודו"ה שלו שהרי אם יחזור אז הקרן לבעלים אינו חלייב בכפל, וכד' הגר"ח שם 'דכ"ז שהגניבה קיימת ויכול לומר הרש"ל ואי חזרה קרן לבעלים מיפטר כמבואר **בב"ק דף ס"ח ודף ע"ו** וא"כ הא לא נשלם עדיין חיובו בכפל ודו"ה, ורק בשעת העמב"ד הוא שנגמר חיוב שלו וע"כ הך זולא משנה את דינו' עיי"ש, ואמנם אעפ"י דאזלינן בתר 'גמר הגניבה' לגבי שומת התשלומין, אם הוי חפצא אחרת ממה שהיה בתחילת הגניבה אין לחייבו ע"ז והיינו הסברא דטלאים כדמעיקרא ודו"ק.

אמנם צ"ע לפי"ז בד' הרי"ף, דבאופן דטלה ונעשה איל דנעשה שנוי בידו וקנאו, הרי אין לחושבו כשנעשה איל שהוא אז 'גמר הגניבה', שהרי כבר נעשה שלו ושלו הוא טובח ושלו הוא מוכר כר' אלעאי וכמו שפסק הרי"ף, וא"כ למה הוצרך הרי"ף לסברא שאינו חייב כפל משום דא"ל טלאים כדמעיקרא, והרי כיון שקנה הגניבה ודאי עכשיו כבר אינו 'גמר הגניבה' ואיך נחייבו כשל עכשיו, ובאמת **בחידושי רבינו חיים הלוי שם** כתב בהדיא לפי דרכו הנ"ל, דהיכא דליתא לגניבה או היכא 'דקני בשנוי' שוב לא שייך למיזל בתר שעת העמדה בדין כיון דבשעת שבח זה כבר אינו נחשב יותר 'גניבה' ותו ליכא למיזל בתר ההיא שעתא, ובע"כ צ"ל גדר אחר בדינא דכשעת העמב"ד, דהוא גזה"כ בעלמא לענין שומת הגניבה דאזלינן כפי שהיא בשעת העמב"ד, ואפילו אם בשעה זו כבר אינה של הנגנב, אילו לא נשתנית לגמרי בשנוי גמור ממה שהיתה מעיקרא, אפילו אם קנאה הגנב [כגון ביאוש למ"ד יאוש קונה או ביאוש ושנוי רשות או יאוש ושנוי השם לדידן], אזלינן כפי שעת שויה של עכשיו בשעת העמדה בדין, אפילו אם שנוי השווי נובע מחמת שנתגדלה הבהמה ביותר בשר, והדברים מחודשים ומופלאים וצ"ע רב.

ובאמת **בפסקי הרא"ש בפירקין סוף סימן ב'** הביא לשיטת הרי"ף הנ"ל, וביאר דבריו כנ"ל דבנתפטמה מאליה באופן שאינו נחשב שנוי לקנות בו משלם כפל ודו"ה כשעת העמב"ד [חוץ מפיטום בידים משום הסברא דאנא מפטימנא ואת שקלת], ואע"ג דלר' חנינא אמרינן הסברא דאטו תורא גנבי מינך אף כשאינו שנוי לקנות בו 'כיון דהלכה כר' אילעאי ליתא להא דר' חנינא דאמר תורא גנבי מינך, והא דמשלם תשלומי כפל כעין שגנב **משום דקנייה בשנוי,** אבל פיטום דממילא [כשאינו שנוי] משלם כי השתא, והכי מסתבר, **והא דקאמר טלאים כדמעיקרא משום דקנייה בשנוי',** ומפורש בד' הרא"ש, דעצם ה'קנין בשנוי' הוא המפקיע את השומא כשעת העמדה בדין לפי שיטת הרי"ף, וזה עולה יפה מאוד לפי ביאור האחרונים הנ"ל דכל שאינו נחשב 'גמר הגניבה' ליכא למיזל בתריה וכנ"ל.

אך מש"כ הרא"ש 'והא דקאמר טלאים כדמעיקרא משום דקנייה בשנוי' הוא תמוה מאוד, דהא הך ברייתא קתני בה בהדיא דמשלם אף דו"ה כעין שגנב, ומוקי לה ר' אילעאי כבית שמאי דאמרי שנוי במקומו עומד ואינו קונה, ועל ברייתא זו הוא דמקשינן לימא תהוי תיובתא דרב ומשנינן טלאים כדמעיקרא וכו', והרי בהדיא דהסברא דטלאים כדמעיקרא אינו משום 'דקנייה בשנוי' אלא דעצם השנוי גורם שלא נשום כדהשתא כמו שביאר הרמב"ן, ואיך כתב הרא"ש דטעצמא דטלאים כדמעיקרא משום 'דקנייה בשנוי', וכבר עמד ע"ז **בחידושי הגרעק"א בדף ס"ה: בד"ה גמרא א"ל ואלא מאי שנוי לא קני** וכתב 'ומ"ש הרא"ש דקנייה בשנוי הוא לאו דוקא, אלא דהוי כמו קנין לענין זה דאינו משלם כדהשתא', והוא דוחק גדול, שהרי הרא"ש חוזר ע"ז פעמיים הטעם שמשלם כפל כדהשתא 'משום דקנייה בשנוי' וצע"ג.

**שיטת רבינו תם**

**שיטת רש"י [ורבינו יהונתן בדעת הרי"ף]**

**שיטת הראב"ד**

**בדברי הרא"ש בסימן ב' [בחילוק בין כפל לדו"ה]**

**פסקי הרמב"ם**

**פסקי הטור**