18. כתיבת שני אותיות
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / מלאכות שהיה והטמנה / הרב מאיר קאופמן / שיעורים

פ' וישב

**על איזה אותיות חייבים ובדין שם משמעון**

**בביאור מחלוקת רש"י והרמב"ם בדין א' א'**

א]מבואר במתניתין ק"ג. הכותב שתי אותיות בין משם אחד בין משתי שמות חייב וביאר רש"י והר"ן והרע"ב שהכוונה שם אחד א' א' ושתי שמות הכונה א' ב' והנה מבואר בסיפא דמתניתין דר"י אומר דהכותב שם משמעון חייב ובגמ' מבואר דאיכא תנא דה"ה שש מששך אמנם מבואר שאין חיוב אלא אם זה דבר שהוא תיבה ולגמ' היה צד דאיכא מ"ד שגם א"א חייבים והגמ' דוחה דבר זה והקשה רעק"א דרש"י דלא כחד ועיין שם שחידש שרש"י ס"ל שסימת התנא משמע שגם שני אותיות שוות חייבים מזה שלא התנה שזה יהיה תיבה אמנם יש להעיר על זה דרש"י בסיפא דשם משמעון כתב שהחידוש שאפילו שלא גמר מלאכתו חייב והרי יש כאן עוד חידוש שלא חייבים על שני אותיות אלא א"כ יש בזה תיבה ומשמע שהדין המבואר בת"ק הוא וודאי נכון

והנה בעיקר הא דמבואר בסוגין שגם אם רצה לכתוב תיבה שלימה או לארוג בגד שלם בכל אופן חייב אפילו בעשה חלק יש להסתפק מה נתחדש כאן האם שאין כזו סברא כלל וכל שעשה שיעור מלאכה לא איכפת לן שרצה לעשות שיעור יותר גדול או דזה וודאי שמה שרצה לעשות שיעור גדול זה סיבה שלא יתחייב עד שישלים מה שרצה לעשות ורק שנתחדש כאן שאם עשה שיעור דמלאכתו מתקיימת במקום אחר חייב ועיין רמב"ם בפיה"מ ובחיבורו פ"א הי"ד שכתב שהחידוש שלא איכפת לן מה שרצה לעשות אלא כל שעשה דבר שהוא שיעור להתחייב חייב על זה ולפ"ז וודאי קשה קושית רעק"א שכיון דמבואר בגמ' שצריך שם משמעון או שש מששך בהכרח שזהו השיעור של כותב אמנם אם נימא שמתי שרצה לכתוב תיבה גדולה כה"ג יש הלכה שצריך מלאכתו מתקיימת במקום אחר וזה רק בדבר שהוא תיבה במקום אחר א"כ אין מקום לקושיתו דרש"י ס"ל שכל שרצה לכתוב שתי אותיות לבד מאיזה סיבה וודאי חייב וכל מה שנחלקו התנאים זה במקום שרצה לכתוב תיבה גדולה שכה"ג יש הלכה של מלאכתו מתקיימת במקום אחר ועיין שפת אמת ורש"ש ובה"ל שישבו את רש"י בדרך זו ועיקר סברא זו מבוארת בשיטה לר"ן לעיל ע"ה: שכתב שכל מה שצריך שם משמעון זה דוקא בנתכוין לכתוב תיבה גדולה אבל אם רצה לכתוב ח' ט' ודאי חייב

והנה לפ"ז באמת לדעת הרמב"ם מוכח מהגמ' שאין חיוב בשני אותיות אלא א"כ הם תיבה וכן הוא בדבריו שאין חיוב בשני אותיות שוות אלא א"כ זה תיבה כגון שש מששך ובעיקר הדבר באמת מצאנו שנחלקו בזה רש"י והרמב"ם בדין המשנה ק"ב: בביאור כוונת המשנה שכל העושה מלאכה ומלאכתו מתקיימת במקום אחר דרש"י כתב שנתחדש שאם רצה לעשות דבר גדול אין חיוב אלא שיעור שאחרים מקיימים והרמב"ם שם ביאר שהכונה שיש דין מלאכה המתקיימת ועיין שנות אליהו שגם ביאר שם דלא כרש"י ובאמת במתניתין ביאר כרמב"ם ששם אחד הכוונה דוקא אם זה תיבה במקום אחר ועיין לשון רש"י ק"ג: שמה שבבגד חייב על שני חוטים כיון שאדם לא עושה בגד ביום אחד ומבואר שאם תמיד היו עושים ביום אחד לא היו חייבים על שני חוטים ומבואר כנ"ל שנשאר הסברא שכיון שרצה לעשות דבר גדול אין לחיבו אלא על הכל וכנ"ל

ויתכן שבאמת זה תלוי במקור של שני אותיות דרש"י ע"ה: כתב מהקרשים והרי שם זה לא היה תיבה ובהכרח שלכותב לא צריך תיבה אמנם ברמב"ם מבואר שבקרשים זה רק רושם גם לרבנן וזה תולדה ובהכרח שהמקור היה ממקום שהיה כתיבה כגון מהחושן ושם באמת זה היה תיבה ועיין בזה לקמן

והנה בפשוטו כל זה שייך למ"ד שחיבים גם על שש מששך אבל למ"ד שדוקא שם משמעון חייבים ובשש מששך לא חייבים והרי לכאורא כה"ג חשיב מלאכתו מתקיימת במקום אחר דהרי זה תיבה ובהכרח שס"ל שבעיקר שיעור הכתיבה צריך תיבה שעשויה משני אותיות ובאמת שכן מדויק מלשון רש"י בע"ב שכתב וז"ל **אפילו לא כתב:** מתיבה גדולה, **אלא ב' אותיות**: והן מתיבות גדולות כגון שש מששבצר וכ"ש אם נתכוין לקטנה תחילה עכ"ל הרי דבתחילה כתב דהחידוש בכתב מתיבה גדולה דמשמע דבכותב סתם שני אותיות לא צריך שיהיה תיבה במקום אחר אמנם בסופו כתב וכ"ש אם נתכוין לקטנה תחילה ומשמע שלת"ק אינו כן וכנ"ל [ואינו מוכרח דיתכן דכונתו דבכזה מקרה כולם מודים] אלא דא"כ צ"ב כיון דוודאי דאיכא מ"ד דבעיקר השיעור החיוב צריך שיהיה דווקא תיבה א"כ מנ"ל שהמ"ד שחייב על שש מששך חולק על זה אולי גם הוא מודה שיש המעלה של תיבה רק שס"ל שגם תיבה משתי אותיות שוות יש לזה המעלה דכתיבת תיבה

וצ"ל שס"ל לרש"י שעד כמה שמעיקר החיוב של כותב זה כתיבת תיבה א"כ לא יעזור מה שזה תיבה במקום אחר דכאן הרי כתב בתור חלק מתיבה גדולה ובהכרח שבעיקר המחייב זה שני אותיות רק שנחלקו איזה שני אותיות האם שוות או דוקא שלא שוות ורק כאן צריך שזה יהיה תיבה בתור המלאכתו מתקיימת במקום אחר אבל עד כמה שחיבים אפילו באותיות שוות זה אפילו אם זה לא תיבה וכן למ"ד שצריך אותיות לא שוות אבלן לא צריך שזה יהיה תיבה

אמנם עיין לשון הבה"ל שלא נחלקו התנאים אלא בחלק מתיבה גדולה אבל א' א' לכו"ע חייב וזה צ"ע כנ"ל א"כ למה בדין שם משמעון צריך דוקא תיבה משני אותיות וצ"ל דמה שחייב על א"א באמת מעיקר השיעור כתיבה זה שני אותיות לא שוות למ"ד שם משמעון רק שכיון שכרגע מחשיב את הכתיבה זה מקבל חשיבות של השיעור אמנם לדעת ר' יוסי זה לא שייך דהרי הוא ס"ל שגם רשימות חייבים ויתכן שמחלוקתם בדין מלאכתו מתקיימת במקום אחר איזה דרגת חשיבות צריך ונחלקו האם מספיק אותיות שוות או שצריך דוקא שאינם שוות אלא שצ"ב מאיפה מקור רש"י לזה וצ"ל שכיון שכל המחלוקת היא במקום שרצה לכתוב שם משמעון משמע שרק בזה נחלקו אבל במקום שבא לכתוב שתי אותיות אין מחלוקת וצ"ע בזה אמנם בפשוטו צ"ל כנ"ל שנחלקו בזה תנאים רק שלכו"ע לא צריך תיבה

**האם לר"י איכא לדינא דשם משמעון**

ב]והנה מבואר במתניתין דר' יוסי ס"ל שחייבים משום רושם ובגמ' מבואר שלפ"ז גם על שני רשימות בעלמא חייבים ויש לעיין האם לר' יוסי שייך את המחלוקת של שם משמעון או שש מששך ומצאנו דנחלקו בזה הראשונים דרש"י בסנהדרין ס"ב. ביאר את דינו של ר' יוסי שנתרבה אחת מאחת שמדובר דוקא בשם משמעון אבל נ"פ מנפתלי פטור [והעירו דהרי יש תיבה נף ותחפנס] אמנם עיין תוס' ע: שכתבו שלשון הגמ' שם משמעון לאו דוקא דלר' יוסי הרי אפילו שתי רשימות חייב והנה בפשוטו זה תלוי בנ"ל דלרש"י שמצד האותיות וודאי חייבים על כל שיעור רק שיש כאן חיסרון כיון שרצה לכתוב תיבה גדולה א"כ יתכן שחיסרון זה גם לר"י ורק אם יש דבר חשוב שמתקיים במקום אחד חייב משא"כ לרמב"ם שכל שחיבים במקום אחר חייבים גם במתכוין לכתוב תיבה גדולה א"כ וודאי ששני אותיות זה לא גרע משני רשימות וכן מבואר בבה"ל דפשיטא ליה שלר' יוסי וודאי חייבים בא"א ועיין תוס' ר"י הזקן הנדפס מחדש בסוגין שישב את קושית תוס' כנ"ל שכאן שרצה לכתוב תיבה גדולה שאני וכן הביא המגיה בשם תוס' על על תורת כהנים פרשתא דחובה פ"א ה"ז ע"ש

והנה אין הדברים מוכרחים דיתכן שרק לרבנן שצריך שתי אותיות דוקא לכן גם השיעור של מלאכתו מתקיימת הוא דוקא תיבה במקום אחר אבל לר"י שגם רשימה חייבים לא שייך דבר זה אלא כל שתי אותיות חייבים וכן יתכן שגם לתוס' אבל כל החשיבות של שני רשימות כשיוצרות דבר אבל סתם שתי רשימות אין לזה שום חשיבות וכמבואר בט"ז ששני רשימות שאין קשר ביניהם לא חייבים על זה וכן נקט האפיקי ים ח"ב ס"ד ענף ה' ע"ש וכן בדברי יחזקאל סק"ד [אמנם גם לפ"ז זה רק סברא על א' א' שלא חייבים אבל על שש מששך וודאי חייבים וזה תלוי בדברי הבה"ל לעיל האם לכו"ע חיבים בא' א'] אמנם מסתבר שכל דברי הט"ז ברשימות שללא התועלת אין לזה שום חשיבות אבל באותיות וודאי שיש להם חשיבות גם ללא הקשר ביניהם ומספיק מה שזה משמש כשני אותיות ורק לרבנן שהיסוד זה הכתיבה כל חשיבותה במה שנוצר מזה תיבה וכן מבואר בבה"ל ובשיטה לר"ן בסוגין שלר"י חייבים בא' א' ועיין בה"ל סימן ש"ו שנקט בכונת הירושלמי שאם היה כתוב אלף בית והוסיף לכל אחד אלף שיהיה אלפא ביתא חייב אפילו שאין קשר בין שתי האותיות דכיון דכל אחד יש לו מובן של תיבה חייבים על זה חזינן שאין תנאי שהשני אותיות יהיה להם קשר אלא שבעלמא ללא קשר אין להם תוכן וממילא ברשימות זה לא שייך שכל שעשאם יש לו בזה ענין וזה מספיק לר"י

והנה באמת יש להוכיח שיטת תוס' כרמב"ם דכתבו על א' א' דאין לבאר שזה אמן אמן דהרי למ"ד שנוטריקון פטור זה גם אם יכתוב שתים ושלש אותיות והנה דבריהם מחודשים שהיה מקום לומר שכל סברת הגמ' שזה לא כמו שני אותיות אבל ודאי שאם יכתוב שני נוטריקון יהיה חייב וכן דייק הגראמ"ה ברמב"ם אמנם לכאורא כל דברי תוס' שייכים אם נימא דברוצה לכתוב א' א' הוא לא חייב אבל אם הוא חייב א"כ וודאי שכאן זה לא גרע והנה עיין הגהות הגראמ"ה שכתב דברע"ב מבואר דלא כתוס' אמנם לנ"ל אין זה ענין לתוס' דהוא ס"ל שעל א' א' חייבים א"כ וודאי דבשני נוטריקון חייבים

והנה מבואר בלשון הבריתא שלאחר שנחלקו תנאים האם צריך שם משמעון או שש מששך ר"י אומר והלא חייבים משום רושם ולכאורא כוונתו שכיון שחייב גם על רשימות א"כ ודאי שלא צריך דוקא תיבה אמנם כל זה ניחא לתוס' אבל הרי הבאינו מרש"י לא כך וצ"ל שכוונת הגמ' כמבואר במהר"ם לעיל ע: בתוס' דמזה שנחלקו באותיות מכלל דס"ל שאין לחייב אלא באותיות ובזה נחלק שגם על רשימות חייבים וכן הוא מפורש בתוס' ר"י הזקן בסוגין ובתוס' אחרות על התו"כ וכנ"ל

והנה הגמ' בתחילה רוצה לבאר דר"ש ס"ל שחייבים על א"א דאאזרך והגמ' שואלת למימרא דר"ש לחומרא הרי מצאנו שהוא מיקל בנתכוין לעשות מלאכה שלימה ועיין שפת אמת שהגמ' תשאל שיש ר"ש הפוך ולמה רק שואלת מצד סברות הפוכות וע"ש שביאר שהיה מקום לומר שאותיות זה כמו דבר חדש שבזה ר"ש מודה כמבואר בתוס' רק הגמ' שואלת שיש כאן סברות הפוכות והנה כל זה שייך לרש"י שלרבנן הסיבה שצריך תיבה מצד הדין שרצה לכתוב תיבה גדולה אבל לרמב"ם שיסוד הסברא מה השיעור בכותב א"כ לכאורא אין מקום לקושית הגמ' למימרא דר"ש לחומרא דהרי נחלקו בשיעור כותב וצ"ע

**בכותב שני אותיות לא שוות לדעת הרמב"ם**

ג]והנה בפשוטו לשיטת הרמב"ם שס"ל שהחיוב בשם משמעון זה כמו שרוצה לכתוב מתחילתו א"כ מבואר שלכו"ע צריך דוקא תיבה רק נחלקו האם זה צריך להיות דוקא מאות שונה או אפילו מאותה אות וכן נקט הגרעק"א מסברא וכן מבואר בנוב"י סימן ל"ג שישב את האו"ז שלא חיבים רק בכתב אשורית שכונת המשנה בכל לשון זה בשפה של המילה ולא בצורת הכתב ומבואר שיש דין שיהיה תיבה דאל"כ מה הנידון הרי חייב על כל שני אותיות שכתב וכן מבואר בתשובות הרמ"א סימן קי"ט בסופו אמנם עיין שנות אליהו וכן במאירי שנקטו לא כך אלא שבשני אותיות שונות חייבים אפילו במקום שזה לא תיבה ורק במקום שזה אות כפולה צריך שזה יהיה תיבה וכן נקטו המרכבת המשנה והמנח"ח והבה"ל והאבני נזר בדעת הרמב"ם ודייקו את לשון הרמב"ם שרק מתי שכתב אות כפולה הזכיר שצריך שזה יהיה תיבה אבל במקום שזה סתם שתי אותיות לא הזכיר שצריך שזה יהיה תיבה וצ"ב טעמו של דבר שעד כמה שכל המחייב רק בתיבה למה אם זה אותיות שונות זה אחרת וצ"ל שעיקר המחייב זה שני אותיות שונות ובאות כפולה חסר ביצירה ורק מתי שנוצר מזה תיבה חדשה יש לזה חשיבות כמו שני אותיות שונות

והנה צ"ב מקור דברי הרמב"ם הרי בגמ' מבואר שכל התנאים הצריכו תיבה ורק נחלקו האם תיבה מאותיות שוות או שונות ובמ"ב כתב שלשון המשנה משני שמות משמע אפילו אם זה לא תיבה אחת וצ"ע הרי משם אחד מדובר שזה בתיבה אחת א"כ גם משני שמות זה כך והנה הרמב"ם כתב הכותב אות כפולה פעמים והוא שם אחד כמו דד וכו' ועיין מ"מ ששם אחד הכונה תיבה אחת ולפ"ז כתב המרכה"מ שהרמב"ם למד שזה כוונת המשנה בין משם אחד הכונה תיבה אחת בין משני תיבות [אמנם הרי בלשון ר' יהודה מפורש ששם אחד זה אותו אות וא"כ לכאורא זה לא מקור לדברי הרמב"ם]

והנה מבואר במשנה משני סממניות ורש"י ביאר שהכוונה דיו וסיקרא אמנם הרמב"ם ביאר שהכוונה שעשה בתור שני מספרים א' ב' ולכאורא כל זה שייך אם שני שמות נפרדים חייבים אפילו אם זה לא תיבה אבל אם צריך תיבה הרי זה לא תיבה ויתכן שזה מקור דברי הרמב"ם אמנם אין זה מוכרח דיתכן שכאן חשיב שלכל אות יש חשיבות של תיבה כיון שזה סימן לעצמו ולכן רק צריך שני סמניות שיהיה שיעור להתחייב אמנם יתכן דס"ל לרמב"ם שאם צריך תיבה הכוונה שרק אותיות שיש בהם כתיבה חשיב כותב וממילא מקום שכל התועלת זה הסימון שבהם אין בזה מעלה זו

והנה במשנה מבואר ששם משמעון חייב ובגמ' ק"ג: אמר ר"ח ש"מ סתום ועשאו פתוח כשר והרמב"ם פסק שזה פסול ובפשוטו לפ"ז שם משמעון פטור אמנם עיין רמב"ם בפיה"מ שכתב שלא נחוש אלא ללשון דהינו שאפילו שבס"ת זה פסול בכל אופן לענין שבת זה סיבה לחייב והקשה רעק"א בגליון המשניות הרי בגמ' מבואר שרק כיון שזה כשר חייבים אבל אם לא לא חייבים ולפ"ז לדינא לא צריך לחייב ולכאורא כל זה למה דנקט הגרעק"א שנפ מנפתלי פטור אבל אם ננקוט דדעת הרמב"ם דלהלכה לא קי"ל כתנא זה א"כ כל הגמ' רק עד כמה שצריך תיבה אבל שיטת הרמב"ם שלא צריך תיבה א"כ וודאי ששם משמעון חייב דלא צריך שזה יחשב תיבה אמנם עדין יש מקום לקושיתו דהרי הר"מ בא לבאר תנא דמתניתין ועיין שפת אמת שביאר שלמד שכונת הגמ' לחלוק על ר"ח בסברתו ע"ש אמנם יתכן שכל מה שהוצרך לבאר כך זה רק לתנא דמתניתין ודו"ק

**האם יסוד החיוב על כתיבת תיבה**

ד]והנה יש שרצו לומר שמה שצריך שני אותיות מצד שיסוד האיסור הוא כתיבת תיבה ועיין תוס' ע"ג. שהקשו למה המשנה אמרה הכותב שתי אותיות ובשאר המלאכות לא מבואר שיעור וביאר בזה המגן אבות הובא באבני נזר סימן קפ"ז [בליקוטים סימן ל"א] שבזה השיעור הוא מכלל המלאכה ועיין בה"ל סימן ש"מ ס"א ד"ה על שהביא מרבינו ירוחם שאפילו שחצי שיעור במלאכות זה דאוריתא אבל כותב אות אחת זה דרבנן ובפשוטו אם יסוד האיסור הוא כתיבת תיבה א"ש שחצי תיבה זה חצי שיעור באיכות אבל אם האיסור הוא כתיבת אותיות רק צריך שיעור חשוב של שני אותיות א"כ אין סברא שזה לא יהיה כדין חצי שיעור והנה לכל מה שנתבאר לשיטת רש"י זה וודאי אינו דהרי חייב בא' א' וכן לשיטת הרמב"ם דבאותיות לא שוות אם נימא דחיבים אפילו שזה לא תיבה וכנ"ל א"כ בהכרח שאין דין תיבה ורק אם ננקוט שוודאי צריך תיבה וכדנקט הגרעק"א וכן הוא בנוב"י ובשו"ת הרמ"א יש לדון האם זה שיעור בחשיבות של הכתיבה או שכל החפצא של האיסור זה כתיבת תיבה והנה בפשוטו כיון שמבואר בגמ' שכתב אות אחת בטבריה ואות אחת בציפורי זה מצטרף וודאי מסתבר שזה רק סברא בדין שיעור של שני אותיות אבל אם יסוד המחיב זה תיבה א"כ למעשה זה לא תיבה

וכן מבואר בתוס' ק"ד: שהקשו על הגמ' שמצטרף מה זה שונה מבישול ומבואר שלמ"ד שבבישול זה לא מצטרף זה גם הטעם כאן וכן הוא בתוס' במנחות ומבואר שזה חיסרון בדין שיעור ולא שכאן כל החפצא של האיסור זה כתיבת תיבה וכן עיין תוס"ר פ. לענין הוציא חצי גרוגרת לרשות הרבים זו וחצי לזו ע"ש בלשונו שכתב שכשתב שני אותיות נשלם המלאכה רק שצריך מעשה קריבה

ולפ"ז יש מקום לומר לדעת הרמב"ם דכל מה שמועיל אות אחת בטבריה ואת אחת בציפורי זה רק בכותב שני אותיות שונות אבל בכותב אותה אות שכל מה שיש כאן שיעור מצד שזה תיבה ולזה יתכן שזה רק אם כתוב יחד ומחוסר קרובה זה לא סברא לחייב

ולפ"ז יש מקום לומר שמקור הרמב"ם שלדידן לא צריך דוקא כתיבת תיבה מהא דמצטרף אות אחת בטבריה ואות אחת בציפורי וכן יש לדון לרש"י בכתב א' אחת בתור תחילת מילה בציפורי וא' אחת בתור תחילת מילה בטבריה שכה"ג שצריך מלאכתו מתקימת במקום אחר בזה צריך תיבה בפועל ולא עוזר מה שזה מחוסר מעשה של קריבה

ועיקר הסברא מבואר בשטמ"ק כריתות י"ז. דלר"א שאחת על האריג חייב דבזה לא עוזר מחוסר קריבה דרק מה שבפועל זה משלים אות יש לזה חשיבות