כג בדין המקום הראוי להנחת שיתוף למ_ד דסומכין על שב_ע, וביאור ד_ הרמ_א בטעם דמניחין שיתוף בביהכ_נ
קטגוריות: ש_ס / יג עירובין / עירובין - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / עירובי חצירות - חוברת

**כג**

**בדין המקום הראוי להנחת השיתוף למ"ד דסומכין על שיתוף במקום עירוב**

**וביאור ד' הרמ"א בטעם שמניחים העירוב בביהכנ"ס**

**א'**

א] **נחלקו** הראשונים בגווני דסומכין על שיתוף במקום עירוב, אם היינו אף בשהניחו השיתוף בחצר, ואף דל"מ להניח עירוב בחצר, או היינו רק בשהניחוהו בבית, דחזי להניח שם עירוב.

**והנה** לדעת ר"ת דאין מניחין שיתוף אלא בחצר ולא בבית, הרי בע"כ דהא דסומכין על שיתוף במקום עירוב היינו בשהניחוהו בחצר, ואף דל"מ להניח עירוב בחצר, מ"מ כל שהניחו בתורת שיתוף סומכין עליו במקום עירוב.

**וכ"נ** סתימת ל' הרמב"ם שסתם בפ"א מעירובין הי"ט וכתב דאם נשתתפו במבוי בפת סומכין עליו וא"צ לערב בחצירות, ולא חילק דהיינו רק בשהניחוהו בבית, ומ' דאף בשהניחוהו בחצר סומכין ע"ז במקום עירוב, אך במרכה"מ שם כתב בדעתו דבעי' שיניחוהו בבית, וע' חזו"א סי' צ' סקט"ז שכתב שכן נ' דעת הרמב"ם.[[1]](#footnote-2)

**וכ"ה** מבו' להדיא בחי' הר"ן בסוגיין, עיי"ש שכתב דלמ"ד דבפת כו"ע לא פליגי, היינו משום דכיון דבשיתוף ל"ב פת ואינהו שתפי בפת מינכרא מילתא דלשם עירוב נמי עבדי וכו', ומינכרא נמי דלשם שיתוף עבדי לי' כיון שהניחוהו בחצר שבמבוי כדין שיתופי מבואות, עכ"ל, והרי להדיא דאף שמניחין הפת בחצר סומכין עליו משום עירוב.

**והנה** מבו' דעת הר"ן דאדרבה ל"מ בכה"ג רק אם הניחו הפת בחצר, כ"ה שיהא היכר דלשם שיתוף עבדי לי', וכן סיים הר"ן שם, ז"ל, ואע"ג דכי אמרי' דשיתופי מבואות בחצר שבמבוי אף בחצר קאמרינן וכ"ש בבית וכו', אפ"ה הכא כדי שיהא הדבר ניכר מניחין אותו בחצר דוקא, עכ"ל, אמנם פשוט דכ"ז הוא למ"ד דבפת מודה ר"מ דסומכין על שיתוף במקום עירוב, ומ"מ אין סומכין בזה על עירוב במקום שיתוף, ובזה הוא שפי' הר"ן דהטעם הוא משום דאין ניכר שעשאוהו לשם שיתוף אא"כ מניחין אותו בחצר, אך לדעת רבנן דבכל גווני סומכין על שיתוף במקום עירוב, ודאי מהני אף בשהניחוהו בבית, ואף לל"ב דמודו רבנן דל"מ שיתוף במקום עירוב אלא בפת, מ"מ מהני אף בשהניחוהו בבית, שהרי ס"ל לרבנן דמהני אף עירוב דפת במקום שיתוף הגם שהוא מונח בבית, ול"ב היכר שהוא לשיתוף, וה"נ מהני שיתוף במקום עירוב אף בהשניחוהו בבית, וז"פ, ודלא כמו שראיתי שנשתבשו בזה.

**אמנם** בעבוה"ק ש"ד פ"ו, ז"ל, ויש מי שהורה שאם נשתתפו בפת והניחו בבית שבחצר כדין העירוב סומכין עליו אף משום עירוב, מפני שעכשיו ייפה כח השיתוף לעשותו בפת שלמה כעירוב, ויש בכך הוכחה לתינוקות ולא ישכחו לא תורת עירוב ולא תורת שיתוף, עכ"ל, ולהדיא דל"מ שיתוף בפת במקום עירוב אא"כ הניחוהו בבית שבחצר.

**וכ"ה** בחי' הרשב"א בסוגיין, שהביא ד' הראב"ד דפסק כל"ק דפלוגתא דר"מ ורבנן הויא בפת, והוכיח כן מממש"א לקמן דפת שעל השלחן סומכין עליו משום עירוב ואמרי לה משום שיתוף, ולא פליגי כאן במסובין בבית סומכין עליו משום עירוב כאן במסובין בחצר סומכין עליו משום שיתוף, משום שיתוף אין משום עירוב לא, ורישא נמי משום עירוב אין משום שיתוף לא, ש"מ דבפת נמי בעינן עירוב ובעינן שיתוף, וכתב ע"ז הרשב"א, ז"ל, לאו ראי' היא, דאיכא למימר דשאני התם דבמסובין בחצר דינא הוא דלא נסמוך עלי' משום עירוב אף עם פת, משום דבעינן עירוב שיהא מונח בבית שבחצר, אבל כי מונח באויר החצר לא, וכי אמרינן דסומכין על שיתוף במקום עירוב ה"מ בשהניחו לשיתוף בבית שבחצר, עכ"ל, ולהדיא דאף למ"ד דסומכין על שיתוף דפת במקום עירוב, ל"מ אם הניחוהו בחצר.

**וכ"נ** גם בד' הריטב"א לקמן דע"ג: שפירש מש"א התם דבמסובין בחצר סומכין עליו משום שיתוף, ז"ל, ובמסובין בחצר אין סומכין עליו אלא משום שיתוף דהא קי"ל עירוב חצרות בבית ולא בחצר כלל, עכ"ל, והנה הרי הריטב"א בסוגיין כתב דקי"ל כל"ב דבפת כו"ע לא פליגי דסומכין על שיתוף במקום עירוב, וכתב הריטב"א די"ל כן גם לדעת רב, ורב גידל אמר רב וכו' דחויי הוא דקא מדחי' ולאו משום דסבירא להו הכי, וא"כ תיקשי דמ"ט במסובין בחצר אין סומכין עליו אלא משום שיתוף, הרי אף דדעת רב דהלכה כר"מ, מ"מ הרי בפת מודה ר"מ דסומכין על שיתוף במקום עירוב, והראב"ד הוכיח מזה דקי"ל כל"ק דבפת הוא דפליגי, אך הריטב"א הרי פליג וס"ל דקי"ל כלישנא בתרא, ובע"כ דאף למ"ד דסומכין על שיתוף דפת במקום עירוב, מ"מ ל"מ אא"כ הניחוהו בבית שבחצר, וכנר' זמש"כ הריטב"א ולא בחצר "כלל", והיינו דאף כשנתנוהו בתורת שיתוף ל"מ במקום עירוב.[[2]](#footnote-3)

**אך** מד' הראב"ד שהוכיח מהא דבמסובין בחצר ל"מ לעירוב, דאין סומכין שיתוף דפת במקום עירוב, מוכח דעתו דלמ"ד דסומכין על שיתוף דפת במקום עירוב, הוא אף בשהניחוהו בחצר, וכ"נ גם דעת הרא"ש בסי' י"ז שהסכים בפרט זה לד' הראב"ד, וכמש"נ בדעת תוס' והרמב"ם.[[3]](#footnote-4)

**ובשו"ע** סי' שפ"ז כתב דאם נשתתפו במבוי בפת סומכין עליו וא"צ לערב בחצירות, ובמ"ב שם סק"ו כתב, ז"ל, ומיירי שהניחו הפת בבית שבחצר, ואי לאו הכי ל"מ, ובשעה"צ שם סק"ג הראה מקורו מעבוה"ק ומחי' הרשב"א וכ"כ הריטב"א שם, עכ"ד, ובחזו"א סי' צ' סקט"ז כתב בדעת הריטב"א בסוגיין דלסמוך על שיתוף במקום עירוב שפיר סמכינן אף בחצר, ונ' במכוון המ"ב, שכונתו לד' הריטב"א לקמן דע"ג: דמוכח מינה דאין סומכין על שיתוף דפת במקום עירוב כשהניחוהו בחצר, וכמש"נ.

**אך** אכתי צ"ע בד' המ"ב שסתם דל"מ שיתוף דפת במקום עירוב כשהניחוהו בחצר, שהרי דעת הרמב"ם נ' דמהני בכה"ג, וכ"נ גם דעת השו"ע שהעתיק ד' הרמב"ם, וכן מוכח דעת התוס' והראב"ד, וכמש"נ.

ב] **והנה** לדעת הרשב"א דאין סומכין על שיתוף דפת במקום עירוב אא"כ הניחוהו בבית, יש להסתפק אם ה"נ הוא למ"ד דסומכין אף על שיתוף דיין במקום עירוב, דנמי ל"מ אא"כ הניחוהו בבית שבחצר דחזי להנחת עירוב, או"ד דרק למ"ד דאין סומכין על שיתוף דיין במקום עירוב ורק שיתוף דפת מהני במקום עירוב, ל"מ אא"כ הניחוהו בבית, אך למ"ד דסומכין אף על שיתוף דיין במקום עירוב, מהני אף אם הניחוהו בחצר, והטעם בזה יתבאר לפנינו בס"ד.

**וראיתי** בחזו"א סי' צ' סקט"ז דפשיטא לי' דלדעת הרשב"א ל"מ שיתוף בחצר במקום עירוב, אף למ"ד דסומכין על שיתוף דיין במקום עירוב, עיי"ש.

**אמנם** הנה הרמ"א בסי' שס"ו סק"ד כתב דהמנהג בזה"ז להניח העירוב בביהכ"נ וכן נהגו הקדמונים, ונ"ל הטעם שעירובין שלנו יש להם דין שיתוף וא"צ להניחו בבית דירה, עכ"ד, והב"ח בסי' שפ"ו תמה ע"ז, דאכתי כיון שבעירוב זה מערבין כל הבתים של דירה, ודאי דצריך להניחו בבית דירה ולא בביהכ"נ שאין שם דירה ואינו חשוב אלא כאויר החצר, ובביאור הגר"א סי' שס"ו כתב ע"ד הרמ"א, ז"ל, אע"ג דבשיתוף ניתר ג"כ הבתים, מיגו דסמכינן ומתירין החצירות כמש"ש ע"א ב' ח"א בפת כו' כ"פ ביין כו' וערש"י שם ד"ה כ"פ כו', עכ"ל, וכעי"ז בפמ"ג סי' שפ"ו במש"ז סק"ב, והובאו דבריהם בביאור הלכה סי' שס"ו שם.

**והנה** לכאו' נ' מד' הגר"א, דכ"ז הוא למ"ד דסומכין אף על שיתוף דיין במקום עירוב, ואית לן מיגו, וה"נ סומכין אף על שיתוף בחצר במקום עירוב משום מיגו, אך למ"ד דאין סומכין על שיתוף דיין במקום עירוב ולי"ל מיגו, ל"מ שיתוף בחצר במקום עירוב.[[4]](#footnote-5)

**וכ"ה** מבו' להדיא ממש"כ הגר"א שם לעיל מינה ע"ד הרמ"א, דהיינו לדעת י"א שבסי' שפ"ז בהג"ה, וצ"ב שהרי אף לדעה הראשונה בסי' שפ"ז מהני שיתוף דפת במקום עירוב, ומ"ט לא אתיין ד' הרמ"א אף כדעה זו, ונ"פ שמכוון הגר"א הוא, דלדעה קמייתא בסי' שפ"ז דל"מ אלא שיתוף דפת במקום עירוב, ל"מ אא"כ הניחוהו בבית, ורק לדעת י"א שבסי' שפ"ז דמהני אף שיתוף דיין במקום עירוב משום מיגו, ה"נ מהני אף בשהניחוהו בחצר.

**וכ"נ** דעת המ"ב, שהרי בסי' שפ"ז כתב עפי"ד הרשב"א והריטב"א דל"מ שיתוף דפת במקום עירוב אא"כ הניחוהו בבית, ובשעה"צ שם פירש שהטעם דאל"ה היאך יועיל במקום עירוב הלא בעירוב קי"ל דצריך להניחו דוקא בבית שבחצר, עכ"ל, ולכאו' אי"ז מתישב עם ד' הרמ"א שמניחין השיתוף בביהכ"נ וסומכין עליו במקום עירוב, והשעה"צ בסי' שפ"ז שם ציין בסוף דבריו לד' הרמ"א בסי' שפ"ו ולד' הב"ח והפמ"ג ולמש"כ בסי' שס"ו, ואין נ' שכונתו דלפ"ד הרמ"א אף הכא מהני, ובע"כ דכל ד' הרמ"א הם לדעתו בסי' שפ"ז דמהני אף שיתוף דיין במקום עירוב, אך לדעת הסוברים דל"מ רק שיתוף דפת במקום עירוב, ל"מ אא"כ הניחוהו בבית.

**אך** ל' הרשב"א בסוגיין משמע דאף לרבנן דמהני אף שיתוף דיין במקום עירוב, ל"מ אא"כ הניחו בבית, עיי"ש שכתב דההיא דר' יהודה לאו ראי' היא, דבמסובין בחצר אין סומכין על שיתוף במקום עירוב, והא דבמסובין בבית אין סומכין עליו משום עירוב, הוא משום דרב לטעמי' דאית לי' כר"מ, ומ' דלמש"כ תחילה דבמסובין בחצר אין סומכין על שיתוף במקום עירוב, ל"ב להא דרב אית לי' כר"מ, אלא אף לרבנן אין סומכין על שיתוף במקום עירוב, ויש לדחות.

ג] **אמנם** אכתי צ"ע בזה, דכ"ז ניחא אי נימא דטעמא דמ"ד דאין סומכין על שיתוף דיין במקום עירוב הוא משום דלית לי' מיגו, וכאשר כן נ' בד' רש"י בסוגיין, ונת' בזה בסימן כ"ד, ואשר ע"כ שפיר י"ל דמה"ט לדידי' אף שיתוף דפת ל"מ במקום עירוב אם הניחוהו בחצר, ומשא"כ למ"ד דסומכין על שיתוף דיין במקום עירוב ואית לי' מיגו, אף סומכין על שיתוף בחצר במקום עירוב משום מיגו, אך הרי בד' הרמב"ם והשו"ע מתבאר דטעמא דמ"ד דאין סומכין על שיתוף דיין במקום עירוב הוא משום דבזה אין התינוקות מכירין, וע"כ סומכין על שיתוף דפת במקום עירוב דהתינוקות מכירין בזה, וכבר עמד ע"ז בביאור הגר"א בסי' שפ"ז דפליג הרמב"ם בזה ע"ד רש"י.

**ולפ"ז** הרי לכאו' נמצא דאף הך מ"ד אית לי' מיגו, ואך דמ"מ ל"מ שיתוף ביין במקום עירוב משום שאין התינוקות מכירין בזה, ול"ד לשיתוף דפת שהתינוקות מכירין בפת, ולפ"ז הרי לכאו' בדין דיהני לדידי' שיתוף דפת בחצר במקום עירוב, משום דאית לי' מיגו, וליכא למיחש בזה שלא תשתכח תורת עירוב, שהרי התינוקות מכירין בפת.

**אמנם** י"ל בדעת הרשב"א, דהא דל"מ שיתוף דפת במקום עירוב אא"כ הניחוהו בבית, אי"ז משום דלא אמרי' מיגו, אלא הוא משום דהא דמהני שיתוף בפת במקום עירוב, היינו רק מפני שעכשיו ייפה כח השיתוף לעשותו בפת שלמה כעירוב, ויש בכך הוכחה לתינוקות, ואשר ע"כ ל"מ רק אם הניחו בבית, דרק בכה"ג שייפה כח השיתוף לעשותו באופן המועיל לעירוב, הוא דיש בזה הוכחה לתינוקות, ונ' שכ"ה גם לדעת הריטב"א, שהרי פירש בסוגיין דהא דמהני שיתוף דפת במקום עירוב, הוא משום דליכא למיחש שמא תשתכח תורת עירוב, דמימר אמרי לכך טרחו להשתתף במבוי בפת כדי שיעלה להם במקום עירוב, עכ"ל, ואשר ע"כ מה"ט אף בעי' שיניחו השיתוף בבית.

**אך** למש"כ השו"ע דהא דמהני שיתוף דפת במקום עירוב, הוא משום שהתינוקות מכירין בפת, ופי' המ"ב דהוא מתוך שהפת היא חיי האדם, צ"ע מ"ט נימא דל"מ אם הניחוהו בחצר, וכמבו' כן בד' הגר"א וכ"כ המ"ב, ומש"כ השעה"צ דל"מ משום דהיאך יועיל במקום עירוב הלא בעירוב קי"ל דצריך להניחו דוקא בבית שבחצר, צ"ב דהגם דעירוב צריך להניחו בבית שבחצר, מ"מ כל שהניחו לשם שיתוף בדין שיועיל אף לעירוב, שהרי אף שיתוף ביין הי' מועיל לעירוב, הגם דעירוב ל"מ ביין, וכל מה דל"מ שיתוף ביין הוא משום שאין התינוקות מכירין בזה, אך שיתוף בפת שהתינוקות מכירין בו בדין דיועיל אף בחצר.

**ועד"ז** צ"ע במש"כ המ"ב שם דל"מ אלא אם הי' פת שלימה ולא פרוסה, והוא עפי"ד העבוה"ק, ובשעה"צ כתב שהטעם בזה הוא דאל"ה היאך יועיל במקום עירוב הלא בעי' שלימה בעירוב, והדברים צ"ע, שהרי חזינן דלרבנן מהני אף שיתוף דיין במקום עירוב משום מיגו, ואף ר"מ לא פליג עלייהו אלא משום שאין התינוקות מכירין מה נעשה במבוי, אך כל ששיתף בפת שהתינוקות מכירין בזה לכאו' בדין דיהני אף בפרוסה, דלא גרע פרוסת פת מיין דמהני במקום עירוב אי לאו דאיכא למיחש שתשתכח תורת עירוב מן התינוקות.

**ומה** שהביא המ"ב מד' הרשב"א שכתב דל"מ בפרוסה, צ"ע דלכאו' כל ד' הרשב"א הם לטעמי' דהא דמהני שיתוף דפת במקום עירוב הוא מפני שעכשיו ייפה כח השיתוף לעשותו בפת שלמה כעירוב, ויש בכך הוכחה לתינוקות, ואשר ע"כ ל"מ אלא בפת שלימה דרק בזה הוא דאיכא הוכחה לתינוקות, וכ"ה להדיא בל' הרשב"א דההוכחה לתינוקות היא רק בפת שלימה, אך לדעת השו"ע דהא דמהני שיתוף דפת במקום עירוב הוא משום שהתינוקות מכירין בפת, לכאו' בדין דיהני אף בפרוסה.

ד] **ואולי** י"ל בדעת המ"ב, דס"ל דאף לדעת הרמב"ם דהא דמהני שיתוף דפת במקום עירוב הוא משום שהתינוקות מכירין בפת, מ"מ גדר הדין הוא, דל"מ שיתוף במקום עירוב רק בשעשה השיתוף באופן המועיל לעירוב, וע"כ שיתוף דיין ל"מ במקום עירוב, כיון דיין לא חזי לעירוב, ומשא"כ שיתוף דפת מהני במקום עירוב, כיון דפת חזי לעירוב.

**והיינו** שהגם דטעמא דר"מ הוא משום דאין התינוקות מכירין מה נעשה במבוי, ובשיתפו בפת ל"ש ה"ט שהרי התינוקות מכירין בפת, מ"מ הי' מן הדין דלא יועיל אף שיתוף בפת, דכיון דאיכא גווני דשיתוף שאין התינוקות מכירין בהן, אין לנו לחלק בין אופני השיתוף, ומה"ט ל"מ שיתוף במקום עירוב בכל מיני מאכל, אף אי נימא דאיכא מינים שהתינוקות מכירין בהן, והא דמהני שיתוף בפת, היינו דכיון דהתינוקות מכירין בפת, ע"כ לא אמרו רבנן דל"מ שיתוף במקום עירוב, רק בגווני דמשתף בדבר שאינו ראוי לערב בו, ובעי' בזה לדין מיגו, ובכה"ג אמרו רבנן דל"מ שיתוף במקום עירוב, אך בפת דמהני אף לעירוב ול"ב בזה לדין מיגו, שפיר מהני שיתוף במקום עירוב, דכיון דל"ש בזה טעם התקנה, ואך דאתי' עלה משום דלא פלוג, ע"כ כיון דפת עדיף דל"ב בזה לדין מיגו, העמידו חכמים בזה על הדין דה"ז מועיל במקום עירוב.

**ואשר** מה"ט כתב המ"ב דגם לדעת הרמב"ם והשו"ע ל"מ שיתוף דפת במקום עירוב אלא בשהניחוהו בבית והי' פת שלימה, דאל"כ כיון דל"מ זה לעירוב, ובעי' בזה לדין מיגו, הוי זה בכלל התקנה דאין סומכין על שיתוף במקום עירוב, והגם דל"ש בזה טעמא דשלא תשתכח תורת עירוב, מ"מ לא פלוג רבנן.

**אך** אכתי לא נתישב מה שלמד המ"ב כן מד' הרשב"א והריטב"א, שהרי לדעתם יש בזה טעם אחר דל"מ בשהניחוהו בחצר ול"מ בפרוסה, ומשום דכה"ג איכא למיחש שתשתכח תורת עירוב מן התינוקות, וכמש"נ לעיל, וגם צ"ע שבד' הרמב"ם מ' דמהני שיתוף במקום עירוב אף בשהניחוהו בחצר, וכמש"נ לעיל סק"א, ולמש"נ אזיל הרמב"ם לטעמי', דס"ל דהא דמהני רק שיתוף דפת במקום עירוב, הוא משום דהתינוקות מכירין בפת, וע"כ שפיר מהני זה גם בשהניחוהו בחצר, והגם דעירוב ל"מ בחצר, מ"מ כל שהניחוהו בתורת שיתוף מהני אף לעירוב משום מיגו, (שהרי אף שיתוף ביין הי' מועיל במקום עירוב אלמלי דאיכא למיחש בזה שמא תשתכח תורת עירוב מן התינוקות), וכמש"נ.

ה] **ויש** להוסיף עוד בענין זה, דהנה בחי' הרשב"א לקמן דע"ג: כתב להוכיח דמניחין שיתוף אף בבית, ז"ל, ועוד דאם איתא עירבו בחצרות מותרין כאן וכאן היכי משכח"ל, דאי מנח לה בבית אין סומכין בו משום שיתוף, ואם הניחו בחצר אין סומכין עליו משום עירוב, עכ"ל.

**ומבו'** מד' הרשב"א, דאי אמרינן דשיתוף ל"מ בבית, אף בדין דלא יועיל עירוב במקום שיתוף בשהניחוהו בבית.

**ולכאו'** יש ללמוד מזה, דה"נ למ"ד דסומכין אף על שיתוף דיין במקום עירוב ל"מ אם הניחוהו בחצר שאינו מקום עירוב, דאי נימא כמש"נ לעיל סק"ג דכל מש"כ הרשב"א דל"מ שיתוף במקום עירוב בשהניחוהו בחצר הוא רק למ"ד דאין סומכין רק על שיתוף דפת במקום עירוב, אשר לדידי' בעי' שיהא היכר לתינוקות במה שמשתפין באופן המועיל לעירוב, וע"כ בעי' שיניחוהו בבית, אך משא"כ למ"ד דסומכין אף על שיתוף דיין במקום עירוב מהני אף בשהניחוהו בחצר, א"כ הרי ה"נ הי' בדין דאף אם ל"מ להניח שיתוף בבית, מ"מ יהני עירוב במקום שיתוף אף שהוא מונח בבית, והיאך הוכיח הרשב"א מזה דמהני להניח שיתוף בבית.

**והנה** בפשוטו יש לדחות, די"ל דמכוון הרשב"א להוכיח ממ"ד בסוגיין דביין כו"ע לא פליגי דל"מ, ומפרש ד' רבנן דאו מערבין בחצירות בפת ומותרין כאן וכאן או משתתפין במבוי בפת ומותרין כאן וכאן, וכ"נ ל' הרשב"א שכיון לזה, דרק התם נז' הלשון דבעירבו בחצירות מותרין כאן וכאן, והנה בסימן כ"ד הבאנו פלוגתת הראשונים אם טעמא דמודו רבנן דל"מ ביין, הוא משום דלית להו מיגו, או הוא משום שלא תשתכח תורת עירוב, ואי נימא דטעמייהו הוא משום דלי"ל מיגו, מת' היטב ד' הרשב"א, דע"כ ה"נ בדין דאם ל"מ שיתוף בשהניחוהו בבית, ה"נ לא יהני עירוב במקום שיתוף בשהניחוהו בבית, כיון דלהך מ"ד לי"ל לרבנן מיגו.

**אמנם** באמת בלא"ה ניחא, דיל"פ מכוון הרשב"א כמש"כ בחי' הריטב"א בסוגיין, ז"ל, שאל"כ לרבנן דאמרי שסומכין על עירוב במקום שיתוף ועל שיתוף במקום עירוב היכן מניחין אותו, אם בבית שבחצר הרי אין כאן שיתוף ואם בחצר אין כאן עירוב, וליכא למימר דמגו דמהני לעירוב מהני לשיתוף, דהא ודאי כיון דלהיכירא אמרו רבנן להניחו במבוי כ"ש דהשתא דהוה בעי היכרא וישתכח תורת שיתוף, עכ"ל, ומבו' דודאי מן הדין שפיר הי' לנו לומר דיהני עירוב במקום שיתוף אף במקום דלא חזי לשיתוף משום דמיגו דמהני לעירוב מהני לשיתוף, ואך דכיון דטעמא דל"מ שיתוף בבית הוא משום דבעי' הכירא, ע"כ כ"ש דהיכא שהניחוהו בבית בתורת עירוב דלא יהני לשיתוף,[[5]](#footnote-6) ויל"פ דזהו גם מכוון קו' הרשב"א, וכ"ה מדויק בד' הרשב"א שכונתו להקשות כן, דאל"כ מ"ט קשיא לי' רק מהא דמהני עירוב במקום שיתוף אף שמונח בבית דלא חזי לשיתוף, ולא קשיא לי' מהא דמהני שיתוף במקום עירוב אף דלדעה זו בע"כ הוא מונח בחצר דלא חזי לעירוב.[[6]](#footnote-7)

**ב'**

ו] **כתב** הרמ"א בסי' שס"ו ס"ג, ז"ל, המנהג בזה"ז להניח העירוב בבית הכנסת. וכן נהגו הקדמונים, ונראה לי הטעם דעירובין שלנו יש להם דין שיתוף ואין צריך להניח בבית דירה, וע' מש"כ בענין הנחת עירוב בביהכנ"ס, בדרשות ר"ש מנוייאשט"ט סי' שס"ג, (ועמש"נ בדבריו בסימן נ סק"ב בהערה וסק"ה), ובשו"ת מהרי"ל החדשות סי' ל"ח.

**ובביאוה"ל** שם, ז"ל, והקשה הב"ח בסימן שפ"ו כיון דבעירוב זה מערבין כל הבתים של דירה דהוי עירוב ושיתוף ביחד ודאי דצריך להניחו בבית דירה ולא בבהכ"נ וכו', והגר"א בסימן זה מכוין ליישב זה דהבתים ניתרין מטעם מיגו דמהני עירוב זה שמניחין בבהכ"נ להתיר החצרות שבמבוי מהני נמי להתיר הבתים שבחצר, וכעי"ז איתא בגמרא עי"ש. וכ"כ הפמ"ג ג"כ בסימן שפ"ז ע"ש, עכ"ל.

**והנה** בחזו"א סי' צ' סקי"ז כתב ע"ד הביאוה"ל דמש"כ בשם הגר"א אינו מדוקדק, וד' הגר"א הם כמ"ד דסומכין אשיתוף ואין כאן ב' עירובין, ובזה ל"ש קו' הב"ח, עכ"ד.

**ונ'** כונתו דהנה הרמ"א בסי' שפ"ז כתב, ז"ל, לעיל סי' שס"ו ס"ז בהג"ה כתבתי דאנו נוהגין לכתחלה שלא לעשות רק שיתוף א' בקמח, ונ"ל הטעם כי עירוב שלנו שכל א' מבני החצר נותן לשיתוף, הוי כעירוב ושיתוף ביחד, ולכתחלה אין לעשות יותר, והא שהצריכו שיתוף ועירוב, היינו בזמן הגמרא שבני החצר לא נתנו לשיתוף רק החצר עירבו ביחד וא' מבני החצר נותן לשיתוף, אבל בכה"ג כו"ע אין עושין רק שיתוף א', עכ"ל, וע"ז הוא שהק' הב"ח בסי' שפ"ו דאם הא דעבדינן רק שיתוף א' הוא משום שנכלל בו גם עירוב, א"כ בדין דלא יהני בחצר, והגר"א בס' שס"ו פי' הטעם דמהני שיתוף בביהכ"נ, דהוא משום דסומכין על שיתוף במקום עירוב, ושלא כמש"כ הרמ"א דנכלל בשיתוף גם עירוב, וע"כ מעיקרא ל"ק ע"ז כלל קו' הב"ח, דכל קו' הב"ח היא ע"ד הרמ"א שכתב דלכו"ע מהני שיתוף שלנו דהוי כעירוב ושיתוף יחיד, אך הביאוה"ל הביא ד' הגר"א כישוב על קו' הב"ח, וע"ז כתב החזו"א דזה אינו מדוקדק.

**אמנם** הדבר תמוה, דא"כ תיקשי באמת דהיאך כתב הרמ"א דעירוב שלנו הוי כעירוב ושיתוף, הרי מניחין אותו בביהכ"נ ול"מ בכה"ג לעירוב, וכמשה"ק הב"ח.

ז] **ונ'** די"ל בזה, דהנה ע"ד הרמ"א סי' שפ"ז דמה שאין אנו עושין אלא שיתוף א' בקמח הוא משום שכל א' מבני החצר נותן לשיתוף והוי כעירוב ושיתוף יחד, כתב הט"ז בסק"ב תמהתי למה לא אמר טעם בזה כיון דאנן בפת ערבינן ובפת קי"ל דלכו"ע סגי להו בחדא ע"כ אי"צ רק חד לעירוב ולשיתוף, עכ"ל.

**אמנם** המעיין בד' הרמ"א בדרכי משה, מבו' שדבריו קיימי עמש"כ שם בדעת רש"י ותוס' ודעימייהו דאף דמהני שיתוף במקום עירוב, ל"מ אלא במקום עירוב החצירות זע"ז, אך ל"מ במקום עירוב כל חצר לעצמה, וכ"כ הב"י שם והביא דעה זו בשו"ע שם, וכבר תמהו האחרונים טובא ע"ז, וצע"ג, וע"ז הוא שכתב הרמ"א דמה שאנו עושין רק שיתוף א' ואין אנו מערבין כל חצר לעצמה, הוא משום דמש"כ הראשונים דל"מ שיתוף במקום עירוב כל חצר לעצמה, הוא בשלא נתנו כל בני החצר בשיתוף, אך בשיתוף שלנו שכל א' מבני החצר נותן לשיתוף מהני אף לזה, וכ"כ המ"ב ועוד מן האחרונים שם בביאור ד' הרמ"א.

**והנה** עיי"ש בדרכי משה שכתב דזמש"כ בתשובת מהר"ם דסומכין על שיתוף במקום עירוב ואין עושין אלא שיתוף לחודי' והעושה שניהם מברך ברכה לבטלה, והב"י כתב ע"ז דאיירי בשעירבה כל חצר לעצמה, אך הדרכ"מ כתב לפי דבריו דמהר"ם איירי בשכל א' מבני החצר נתן לשיתוף, וע"כ בכה"ג מהני השיתוף אף לערב כל חצר לעצמה, עכ"ד.

**והדברים** צ"ע, שהרי מהר"ם כתב להדיא שטעמו משום דלא קי"ל כר"מ דאין סומכין על שיתוף במקום עירוב, עיי"ש, ולפ"ד הרמ"א הרי טעמו של מהר"ם הוא משום דכל א' מבני החצר נתן לשיתוף ובכה"ג מהני לכו"ע דיש בזה עירוב ושיתוף יחד, וא"כ מהו שכתב מהר"ם דרק משום דקי"ל כר"מ ע"כ הוא דל"ב עירוב.

**עוד** תמה באבהעו"ז שם ע"ד הרמ"א, מד' רש"י לקמן דע"ג: דמוכח דאף שנתנו כולן חלק בשיתוף, מ"מ ל"מ רק למ"ד דסומכין על שיתוף במקום עירוב, עיי"ש.

ח] **ונ'** מוכרח מזה, דודאי מעולם לא נתכוין הרמ"א לומר דכיון שגובין מכל א' מבני החצר ע"כ יש בזה גם מעשה עירוב, דזה ודאי אינו ומתרי טעמי, חדא שרק אם אומר להדיא שיהא גם לעירוב הוא דמהני לתרוייהו, וכמבו' כן בד' הרשב"א והריטב"א בסוגיין, ועוד שהרי מניחין השיתוף בביהכ"נ ול"מ מהני לעירוב שאין מניחין אותו אלא בבית דירה, וי"ל טעם נוסף, דל"מ בפת א' לחול גם חלות שיתוף וגם חלות עירוב, וכאשר כן נ' בד' הרשב"א בעבוה"ק, ונת' בזה במק"א.

**אלא** מכוון הרמ"א הוא במסוים לגבי הא דל"מ שיתוף לערב כל חצר לעצמה, וע"ז הוא שכתב דכיון שכל א' מבני החצר נותן בעירוב מהני לערב כל חצר לעצמה, ועיי"ש בדרכ"מ שפי' הטעם בזה, ז"ל, דדוקא וכו' שלא גבו השיתוף מכל א' מבני החצר וכו' ולכן כל חצר צריך לערב בפנ"ע כדי שלא תשתכח תורת עירוב מהתינוקות שאינן יודעין משיתוף המבוי, והוא הטעם המוזכר בדבריהם ע"ז, אבל בשיתוף הנהוג האידנא שכל א' נותן מבני החצר נותן לשיתוף ה"ז עירוב ושיתוף יחד וא"צ עוד לערב כלל, עכ"ל.

**ונ'** כונתו, דמה דצריכה כל חצר לערב לעצמה, הוא משום דאל"כ תשתכח תורת עירוב מן התינוקות, שאין יודעין דסגי בנתינת א' מכל חצר אף לערב עי"ז כל בתי החצר, וע"כ היכא שנתן כל א' מבני החצר חלק בשיתוף, אין לחוש לזה, דשפיר ידעו התינוקות ששיתוף זה הועיל גם לערב בתי החצר, וזמש"כ הרמ"א דיש בזה עירוב ושיתוף יחד, ואין כונתו דבאמת איכא בזה גם עשיית עירוב בפנ"ע, אלא כונתו דבשיתוף זה נכלל גם שיתוף כל החצירות זל"ז וגם שיתוף כל בני חצר וחצר זל"ז, וע"כ כה"ג ידעו התינוקות שהועיל שיתוף זה לערב בני כל חצר וחצר, ולא תשתכח תורת עירוב מן התינוקות.

**ואמנם** כ"ז הוא למה דקי"ל דסומכין על שיתוף במקום עירוב, ואך דל"מ לערב כל חצר לעצמה כיון שאין יודעין התינוקות דמהני השיתוף גם לערב כל חצר לעצמה, כיון שלא נתן כל א' וא' חלקו בשיתוף והיאך יצטרפו כולן יחד, וע"ז מהני מה שנותן כל א' חלקו בעירוב, אך משא"כ למ"ד דאין סומכין כלל על שיתוף במקום עירוב, ודאי ל"מ אף בשנתן כל א' מבני החצר חלקו בשיתוף, דמ"מ שיתוף הוא ולא עירוב, וכמש"נ.

**ובנוס"א** י"ל, דמכוון הרמ"א דהאמנם ל"מ שיתוף לצרף כל בני החצר יחד, אך היינו משום שלא נתן כל א' חלקו בשיתוף, וע"כ אין מה שיצרף בני החצר, אך אם נתנו כולן חלק בשיתוף, מהני השיתוף לצרך אף בני החצר יחד, כיון שכולן נתנו בו חלק, דכ"ה דמהני השיתוף לצרף החצירות זל"ז, ה"נ כשנתן כל א' מבני החצר חלק מהני השיתוף לצרף כל בני החצר זל"ז, וכ"ז הוא למ"ד דסומכין על שיתוף במקום עירוב, דלדידי' אם לא נתן כל א' חלק בשיתוף, מהני השיתוף לצרף החצירות, ואם נתן כל א' חלק בשיתוף מהני אף לצרף בני החצר זל"ז, אך למ"ד דאין סומכין על שיתוף במקום עירוב, הרי דכ"ה שכשנתנה כל חצר חלק בשיתוף ל"מ השיתוף לצרף החצירות זל"ז, ה"נ אף שנתן כל א' מבני החצר חלקו בשיתוף ל"מ השיתוף לצרפן יחד, ודו"ק.

**ולפ"ז** מתישבים ד' הרמ"א בסי' שס"ו שמניחין העירוב בביהכ"נ משום דדין שיתוף לו, אף למש"כ איהו גופי' בסי' שפ"ז דשיתוף שלנו מהני לכו"ע משום דהוי עירוב ושיתוף יחד, שהרי אין מכוון הרמ"א דאית בי' אף עשיית עירוב, אלא כונתו דכיון דכל בני החצר נתנו חלק בשיתוף ע"כ מהני השיתוף לערב כל בני החצר יחד, אך מ"מ תורת שיתוף עליו, וע"כ שפיר מניחין אותו בחצר, וכמש"כ הגר"א דמיגו דמהני לשיתוף מהני לעירוב, וזהו מה שהביא הביאוה"ל ד' הגר"א כישוב על קו' הב"ח, וז"ב בדעת הרמ"א.

**ג'**

ט] **במ"ב** סי' שפ"ז סקי"ב, כתב דהטעם שהעולם נוהגין שלא לעשות אלא שיתוף א' בקמח, הוא משום שהעולם סומכין על דעה הראשונה שאפילו לא עירב כל חצר לעצמה אם נשתתפו בפת סומכין עליו וא"צ לערב בחצרות כלל, ויותר טוב לומר בפירוש בשעת הנחת העירוב שמניחו גם לשם שיתוף ובחזו"א סי' צ' סקי"ז כתב דצ"ל בד' המ"ב לשם עירוב, דבשיתוף עסקינן ובזה יוצא לכולי עלמא כמו שכתב הריטב"א בהדיא, עכ"ד.

**ובחזו"א** סי' צ' סקי"ז תמה ע"ד המ"ב, דכיון דמניחין העירוב בביהכ"נ דהוא כחצר אינו מועיל כלום לעירובי חצירות, וכמש"כ הריטב"א בהדיא דהיכא דעושה ב' עירובין בפת א' צריך להניחו בבית דוקא למ"ד דאין סומכין על שיתוף במקום עירוב ובזה לא נחלק אדם מעולם, עכ"ל.

**אמנם** נ' פשוט, דודאי לא נעלם מעיני המ"ב ד' הריטב"א המפורשים, והרי המ"ב כתב דכה"ג מהני כמש"כ הריטב"א,[[7]](#footnote-8) אלא באמת מכוון המ"ב הוא רק בשמניחין

השיתוף בבית שבחצר, וע"כ שפיר כתב דאם מניחו לשם עירוב ושיתוף מהני לכו"ע.

**ובאמת** הוא מוכח כן מיני' ובי' בד' המ"ב, שהרי כתב מתחילה שהעולם סומכין על דעה הראשונה דאם נשתתפו בפת סומכין עליו וא"צ לערב בחצירות כלל, והנה הרי בסק"ו כתב המ"ב דלדעה זו ל"מ רק אם הניחו השיתוף בבית, וא"כ הרי בע"כ דמש"כ המ"ב הכא דסומכין על דעה זו, איירי בשמניחין השיתוף בבית, וע"כ שפיר כתב המ"ב דכה"ג שפיר מהני אם פירש שיהא אף לעירוב.

1. ונ' להוכיח כן עוד בדעת הרמב"ם, דהנה ברמב"ם שם כתב דהמשתתפין במבוי צריכין לערב בחצירות כדי שלא לשכח תורת עירוב שהרי אין התינוקות מכירין מה נעשה במבוי, עכ"ל, וצ"ב דא"כ אם הניחו השיתוף בבית מ"ט ל"מ, הרי התינוקות מכירין מה נעשה בבית, ובע"כ צ"ל דלא פלוג רבנן, וכיון שאם מניחין השיתוף בחצר ל"מ משום שאין התינוקות מכירין בזה, אף ל"מ היכא שהניחוהו בבית, והנה אי נימא דאף בנשתתפו בפת ל"מ אא"כ הניחוהו בבית, א"כ הדר תיקשי דכיון דבלא"ה צריך להניחו בבית, א"כ בכה"ג מ"ט ל"מ אף בשנשתתפו ביין, הרי התינוקות מכירין בזה, גם תיקשי במש"כ הרמב"ם דהטעם דמהני הוא משום דהתינוקות מכירין בפת, (ופי' הכס"מ שם דהוא משום דהפת חיי האדם ועיניהם תלויות בו), ולכאו' בלא"ה הרי התינוקות מכירין מה נעשה בבית, ובע"כ דכל שנשתתפו בפת מהני אף בשהניחוהו בחצר.

   אמנם כ"ז הוא לפי' הכס"מ שם בדעת הרמב"ם, אך הגאו"י בסוגיין פי' ד' הרמב"ם דה"ק, שאין התינוקות מכירין ששיתוף שנעשה במבוי מתיר לבתים שבחצר, כיון דביין הוא ויין הא אינו מתיר לבתים שבחצר, לפיכך אם נשתתפו במבוי בפת סומכין עליו, שהרי התינוקות מכירין בפת שמתיר לבתים שבחצר, וידעו שפת שבמבוי התיר להבתים כיון שדחקו עצמן להשתתף בפת שחצר ניתרת בה, עכ"ד, ולפ"ז אין להוכיח מד' הרמב"ם הללו, אך בל' הרמב"ם בפיהמ"ש בפ' חלון נ' להדיא דהא דחיישי' שלא תשתכח הוא משום דכלל אין הקטנים יודעים מהשיתוף שנעשה בין אנשי המבוי, אך י"ל דהתם קאי כמ"ד דאף בפת ל"מ שיתוף במקום עירוב. [↑](#footnote-ref-2)
2. אמנם הנה הקרבן נתנאל סק"צ כתב, דבבני חבורה ל"מ השיתוף במקום עירוב אף למ"ד דסומכין על שיתוף דפת במקום עירוב, דכיון דכל הא דמהני שיתוף בפת במקום עירוב הוא משום דאלמוה טפי, ע"כ בבני חבורה דל"ש אלמוה ל"מ השיתוף במקום עירוב, ולפי דבריו אין להוכיח מד' הריטב"א, אמנם עיקר דבריו מחודשים טובא. [↑](#footnote-ref-3)
3. והנה בחי' הרשב"א לעיל דמ"ט. הביא בשם הראב"ד, ז"ל, דהכא בשנשתתפה עם שאינה רגילה שיתופי מבואות ולא עירבה עמה ואפילו בעצמה לא עירבה, וס"ל כר"מ דס"ל לקמן דבעינן שיתוף ובעינן עירוב וכיון שאינו מונח בבית שבחצר אין עולה לה לא לשיתוף ולא לעירוב ואינה מותרת לא עם המבוי ולא לעצמה, עכ"ל, ויש להעיר, דמ"ט הוצרך להעמידה בשאינו מונח בבית שבחצר, הרי גם אם מונח בבית שבחצר, מ"מ כל שפירשו שהוא לשיתוף אינו מועיל לעירוב ויש להעיר, דלכאו' מש"כ הראב"ד דהא דל"מ הוא משום דס"ל כר"מ, הוא רק לטעמי' דלרבנן דסומכין על שיתוף במקום עירוב מהני אף בשהניחוהו בחצר, אך להרשב"א לטעמי' דגם לרבנן ל"מ אא"כ הניחוהו בבית, א"כ בכה"ג שהניחוהו בחצר גם לרבנן ל"מ.

   ויש להעיר עוד בד' הראב"ד, דלכאו' לדעתו דס"ל דקי"ל דביין כו"ע לא פליגי דל"מ, א"כ הרי הו"מ לאוקמה בששיתפו ביין, ול"ה בעי' לאוקמה כר"מ, ואך שדעת הראב"ד גופי' דקי"ל כר"מ. [↑](#footnote-ref-4)
4. אך בשו"ת מהרי"ל החדשות סי' ל"ח, כתב מהר"א כ"ץ, דאף למ"ד דל"מ שיתוף ביין במקום עירוב, מ"מ היכא שעשה השיתוף בפת ואלמוה להשיתוף, מהני אף בחצר מדין מיגו, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-5)
5. ונמצא לפ"ז, דאדרבה מקו' הריטב"א נ' דאי לאו ה"ט דבעי' הכירא שפיר הי' מהני עירוב בבית במקום שיתוף, אף דשיתוף ל"מ בחצר, ולפ"ז ה"נ למ"ד דמהני שיתוף ביין במקום עירוב, מהני אף בשהניחוהו בחצר, ואף דעירוב ל"מ בחצר, וז"ב, אך אי"ז מוכח, די"ל דהריטב"א מקשי טפי דאף אי נימא דמהני מיגו בזה, מ"מ ל"מ משום דבעי' הכירא, אך י"ל דאיהו גופי' ס"ל דל"מ ע"ז מיגו, (וכ"ה שלא הקשו הרשב"א והריטב"א על דעה זו, ממ"ד דמהני שיתוף דפת במקום עירוב, שלדעתם ל"מ זאת אא"כ הניחו הפת בבית, ומוכח מזה דמהני להניח השיתוף בבית, ומה שלא הוכיחו מזה הוא משום שהחולקים מצו למימר דאה"נ מהני שיתוף דפת במקום עירוב אף בשהניחו הפת בחצר). [↑](#footnote-ref-6)
6. ובדעת התוס' עמש"נ בסימן כ"ב סקי"א אות ה', די"ל שדעתם דהא דמהני עירוב במקום שיתוף אי"ז משום שנכלל בזה שיתוף מדין מיגו, אלא משום דהעירוב עצמו משתף, ולפ"ז ניחא דע"כ ס"ל דאין להצריך בזה חצר, אך הרשב"א והריטב"א פליגי וס"ל דל"מ אלא מדין מיגו, והיינו דיש בזה גם מעשה שיתוף, וע"ז שפיר קשיא לי'.

   אך לכאו' אי"ז מתישב כ"כ, שהרי הריטב"א בסו"ד כתב דבודאי דשורת הדין שיהא עירוב עולה לשיתוף ושיתוף עולה לעירוב דאמאי לא כיון שהכל ענין אחד לשתף החצירות ולעשותן כאחת, וכי השם של עירוב או שיתוף גורם מה לי עירוב ומה לי שיתוף אלא שחשש ר"מ וכו' ומשתכח שיתוף בלא עירוב בשפתוחות למבוי ואינן פתוחות זל"ז וכו', עכ"ל, ולכאו' לפ"ז הרי דלרבנן דמהני עירוב במקום שיתוף ולא חיישי לשמא תשתכח תורת שיתוף, א"צ לומר שבכלל העירוב נכלל מעשה שיתוף, אלא העירוב עצמו מהני אף לשתף, כיון שענינם אחד, וכמו שפירש הריטב"א.

   וגם בדעת הרשב"א אי"ז מתישב, שהרי הרשב"א הק' דעירבו בחצרות למה צריכין להשתתף במבוי והלא מוציא מרשות משותפת לרשות משותפת וכו' , ותירץ, דשמא נאמר שלא לשכח תורת שיתוף וכו', עכ"ד, ולפ"ז הרי דלרבנן דלי"ל שלא תשתכח, בדין דיועיל העירוב עצמו להתיר המבוי, ול"ב להא שנכלל בו מעשה שיתוף.

   ובפשוטו מוכח מזה, דמכוון קו' הראשונים הוא, דאף אם הא דמהני עירוב במקום שיתוף הוא משום דהעירוב עצמו מהני להתיר המבוי ול"ב כלל לשיתוף, מ"מ כיון דל"מ שיתוף בבית, אשר היינו דלא התירו חכמים המבוי היכא דליכא הכירא, הרי דה"נ אם באנו להתיר המבוי ע"י העירוב נמי אין להתיר בלא דאיכא הכירא, וזה חידוש.

   אמנם י"ל בזה בע"א, שהרי ללישנא דביין מודו רבנן דל"מ שיתוף במקום עירוב, בע"כ דאף רבנן מודו לחשש שכחת התינוקות, וכמש"כ הריטב"א דטעמייהו דרבנן דל"מ שיתוף ביין במקום עירוב, הוא משום חשש שכחת התינוקות, עמש"נ בזה בסימן כ"ד, והא דס"ל דמהני עירוב במקום שיתוף, אי"ז משום דלא חיישי בזה לשכחת התינוקות, אלא הוא משום שנכלל בזה אף מעשה שיתוף, וע"כ ל"ש בזה חשש שכחת התינוקות, עמש"נ הטעם בזה בסימן כ"ב סק"ד, ואשר ע"כ הק' הראשונים דאם ל"מ שיתוף בבית, בדין דלא יהני עירוב בבית במקום שיתוף, דכה"ג ל"מ העירוב להועיל בתורת שיתוף, וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-7)
7. והנה אמנם מש"כ הריטב"א דל"מ אף אם פירשו שיעלה גם לעירוב אא"כ הניחוהו בבית, קאי למ"ד דאין סומכין על שיתוף דפת במקום עירוב, ואילו המ"ב קאי להסוברים דאף למ"ד דסומכין על שיתוף במקום עירוב צריכה לערב כל חצר לעצמה, אשר גם ע"ז כתב הריטב"א בדע"ג: דאם פירשו שיעלה לכאן ולכאן א"צ לערב כל חצר לעצמה, ובזה לא כתב הריטב"א להדיא דהיינו רק בשהניחוהו בבית, אך בפשוטו נ' דאין מקום לחלק בזה, דכ"ה שכתב הריטב"א דלמ"ד דאין סומכין על שיתוף במקום עירוב, ל"מ אף אם פירש שיעלה גם לעירוב אא"כ הניחוהו בבית, ה"נ בהא דל"מ השיתוף לערב כל חצר לעצמה ובעי' שיפרש שיעלה לכאן ולכאן, נמי ל"מ רק אם הניחוהו בבית, וז"ב. [↑](#footnote-ref-8)