1. ספיקות בלא תאכילום
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב מאיר קאופמן / שיעורי ליל שב_ק / תשפג

#### ליל ו' תשרי פ"ג – שיעור ליל שבת בית המדרש חניכי הישיבות נוה יעקב

# ספיקות באיסור לא תאכילום

### האם במקום פיקו"נ ראוי שהקטן יעשה בעצמו

א] מבואר בגמ' ביבמות קי"ד שיש פסוק לא תאכילום להזהיר גדולים על הקטנים דהינו שאפילו שמדאוריתא קטן לא מוזהר על איסורים אבל אסור להאכילו בידים דבר איסור ועיין מ"ב סימן שמ"ג שנקט שזה בכל דיני התורה וכן הוא בראשונים עוד מבואר בפוסקים שגם לצוות לו שיעשה חשיב ספיה בידים ובפשוטו יש בזה איסור דאוריתא כמבואר ברשב"א נדה מ"ו והנה יש להסתפק במקום שצריך להאכיל את הקטן מאכל אסור ויש בזה היתר של פיקוח נפש האם עדיף שהקטן יקח מעצמו או שיגיד לעכו"ם שיאכילנו או שכיון שביחס לקטן בין כה יהיה כאן את מעשה האכילה אין שום ענין שהאדם ימנע מלהאכילו בעצמו

ולכאורא יסוד הספק בזה בגדר האיסור של לא תאכילום דבפשוטו זה כמו לפני עור דהינו שאפילו שהקטן לא מוזהר ועליו לא הטילה התורה חיוב אבל התורה לא רוצה שהקטן יעשה איסורים והטילה אחריות על הגדול וא"כ כל שהקטן בין כה יאכל אין הבדל אם זה יעשה על ידי הגדול או על ידי עצמו וכן אין שום ענין שזה יעשה על ידי עכו"ם אמנם יתכן שזה מלתא דהגדול שכמו שאדם מוזהר שלא לעשות איסורים הוא גם מוזהר שלא לעשות שמי שאינו מצווה יעשה איסורים

עוד יש לדון שגם אם זה מלתא דגדול אבל יסוד האיסור הוא לספות לו איסור ויש לדון במקום שיש היתר פיקו"נ האם חשיב בכלל חפצא של איסור או שכה"ג זה בכלל לא נחשב שמאכילו דבר אסור והנה איסור ספיה זה גם לקטן בן יום אפילו שהוא אונס גמור דהינו שגם זה נחשב חפצא של איסור אמנם יתכן שפיקוח נפש זה עדיף ובאמת גם לגבי לפני עור בפשוטו מי שמכשיל את חברו שיעשה איסור באונס יש בזה לפני עור כמבואר בחזו"א ומאידך אם מטעהו שיעשה דבר בהיתר של פיקוח נפש יש שנקטו שאין בזה לפני עור אמנם גם אם ננקוט שיש בזה לפני עור כמבואר באגרות משה יתכן שזה רק סברא בלפני עור אבל לא לגבי לא תאכילום ועיין מה שכתבנו בזה לקמן סק"ד ה'

והנה המנח"ח מצוה שי"ג חידש שביוה"כ כל ההיתר להאכיל קטן זה רק מחמת פיקו"נ ואם אין בזה פיקו"נ יש בזה איסור של לא תאכילום ועיין זכרון יוסף סימן ו' בתשובתו למהר"י פיק שכתב להוכיח שאין בזה לא תאכילום דא"כ היה אסור לתת מאכל לקטן אלא היה צריך שהוא יקח לבד וכן היה ראוי להגיד לעכו"ם שיתן לו אמנם בספר חקרי לב סימן ק"ח דחה שכאן כיון שהקטן בין כה יאכל מצד פיקו"נ א"כ בזה אין איסור במה שהגדול מאכילנו שכל יסוד האיסור מה שגורם לקטן שיעשה איסור אבל כל שיש כאן סיבת היתר ביחס לקטן ממילא בזה שהגדול נותן לו זה לא עדיף ומבואר שנחלקו בזה גדולי האחרונים

### האם בדבר שהמאכיל ס"ל שזה אסור אמנם יש מתירים יש בזה איסור ספיה

ב] ידוע הנידון באיסור לפני עור האם במקום שהמכשיל ס"ל שזה אסור והנכשל ס"ל שזה מותר האם יש בזה איסור לפני עור והארכנו בזה במקום אחר דדעת המבי"ט סימן כ"א שכיון שלנכשל זה מותר לכן אין בזה איסור לפני עור אמנם דעת השער המלך פט"ז מאישות דיש בזה איסור וראיתי להסתפק בשם הגר"נ נבנצל האם לגבי איסור ספיה שייך גם סברא הנ"ל וכגון דברים שנחלקו המחבר והרמ"א האם אשכנזי שנוהג איסור כרמ"א יכול להאכיל ילד ספרדי ובפשוטו כיון שלקטן הרי אין ציווי כלל בהכרח גדר הדבר שכל שזה חפצא של איסור אסור לתת לקטן וממילא זה לא משנה כלל מה דין ההנהגה לגבי הקטן אמנם אין זה מוכרח דיתכן שכיון שכאן ביחס לקטן יש כאן הכרעה בדיני התורה שזה מותר ממילא זה גם מגדיר שאין כאן חפצא של איסור כלפיו וצ"ע אמנם אם נימא שכאן זה אסור מצד לתא דגדול דהרי הקטן לא מצווה כלל א"כ בזה ודאי שיהיה איסור ואפילו שביחס ללפני עור מותר דשם יסודו מצד ההכשלה של הגדול משא"כ אצלינו זה מצד מה שגורם שבישראל מעשה איסור

והנה יש לדון האם במקום שיש ספיקות ויש על מי לסמוך האם זה סיבה להקל יותר בקטן והנה עיין רמ"א סימן רנ"ט שכתב לגבי לסתור דף התנור דיש להקל על ידי ישראל אבל אם יש קטן או עכו"ם זה עדיף ומבואר שיש עדיפות לעשות על ידי קטן ויתכן דשם על ידי גדול זה חיוב כרת אמנם הדבר מחודש שבדבר ששניהם זה איסור דאוריתא ויהיה הבדל בחומר האיסור ועיין ב"י סימן רס"ט לגבי שנוהגים לתת את הכוס של קידוש בבית הכנסת לקטן מצד שלגבי קטן סומכים על השיטות שמותר לאכול קודם קידוש היום וצ"ב הרי אכילה קודם קידוש זה דרבנן וא"כ מה ההבדל אם עובר על איסור של אכילה קודם קידוש או ספיה באיסור לאכול קודם קידוש ומבואר שכיון שיש מתירים זה סיבה להתיר ביחס לאיסור ספיה ולכאורא הביאור דיסוד האיסור הוא מצד שהקטן עובר איסור וכיון שלקטן יש על מי לסמוך זה לא נידון שאני מכשילו באיסור וידוע שהגרי"ז היה מיקל לטלטל על ידי קטנים ולא חשש לאיסור ספיה ובפשוטו הוא מטעם הנ"ל ולפ"ז גם ביחס לדבר שהמאכיל ס"ל שאסור והקטן ס”ל שמותר יהיה מותר להאכילו אמנם יש מקום לחלק דבדבר שיש מחלוקת ואחד מחמיר א"כ גם כלפיו יש צד שזה מותר רק שהוא מחמיר ובזה יתכן שביחס למישהו אחר כיון שיכול לנקוט להקל ממילא גם אין כאן איסור ספיה אבל בדבר שהוא נוקט שזה אסור בזה יש כאן ודאי לא תאכילום שהרי זה ודאי חפצא של איסור וצ"ע בזה

והנה יש לדון האם בגדול יש איסור של לא תאכילום ובפמ"ג סימן שמ"ג וכן באחיעזר ח"ג פ"א סק"ו נקטו שאין בזה איסור אמנם המשאת משה ס"ד ובזכרון יוסף סימן ו' ובאמרי בינה שבת סימן ח' ובמנח"ח רל"ב ובמלבושי יו"ט יור"ד סימן י"ט [הובא בהרימו מכשול פ"ג ס"ח] נקטו שיש איסור גם בגדול והסברא שאין בגדול מצד שכיון שהוא אחראי על מעשהו בזה לא נאמר איסור לדאוג לו אלא בגדרי לפני עור והנה אם נימא שיש בגדול א"כ עד כמה שננקוט שבאיסור לא תאכילום כל שזה אסור ביחס לגדול יש את האיסור א"כ תמיד גם בגדול יאסר מצד לא תאכילום וכל דברי המבי"ט רק אם ננקוט שאין לא תאכילום בגדול

והנה לכאורא מצאנו שנחלקו בזה הראשונים דהגמ' שבת קל"ט דנה האם נוהג כלאי זרעים בחו"ל והגמ' אומרת שעל ידי עכו"ם אפשר להקל והגמ' דנה שיהיה אפשר על ידי שיגיד לקטן והגמ' אומרת שזה אסור בגלל שאתי למיסרח וכתב הרשב"א שמזה מוכח שאין איסור ספיה לקטן באיסורים דרבנן דאל"כ מה הגמ' דנה אמנם הריטב"א והר"ן שם דחו שמעיקר הדין יש להקל וכדחזינן שבעכו"ם מותר וא"כ ביחס לקטן יש להקל אבל במקום שיש איסור ודאי יש בזה גם איסור ספיה ובפשוטו מבואר שדעת הרשב"א שזה בדיוק כמו איסור על ידי גדול וממילא אין סברא לחלק והראשונים חלקו והנה הרמב"ם חלק על הרשב"א ונקט שיש איסור על ידי קטן ובכל אופן למד מהגמ' שאין איסור לקים כלאים והראשונים חלקו שלגבי איסור לקים יש להקל כמו על ידי קטן ולנ"ל החילוק שלקיים שזה מצד הגדול בזה אין סברא לחלק אין האיסור נעשה משא"כ על ידי קטן שזה מצד קטן בזה כל שיש מקום להתיר זה לא נחשב שמאכילו איסור וצ"ע בזה

והנה בעיקר הנידון האם יש להקל יותר בנתינה לקטן יש להעיר דבשבת דיש איסור של אתה ובנך וכתב במקור חיים סימן רס"ג שאם האב קיבל שבת אסור לעשות מלאכה על ידי בנו אפילו שהוא לא קיבל שבת ומבואר שזה מלתא דגדול ובזה לכאורא אין שום מקום להקל בקטן שכמו שכלפי ערב שבת שאצל הקטן זה לא שבת יש איסור א"כ מה שביחס לקטן זה מותר אין זה סיבה להתיר לגדול ומהא דנהגו להקל בזה חזינן דלא כמוקר חיים וצ"ע בזה

### האם במקום פיקו"נ מותר לשחוט לקטן כדי שלא יאכל נבילה

ג] עיין שו"ע סימן שכ"ח שהובא דנחלקו ראשונים בחולה שצריך בשבת בשר ויש אפשרות או להאכילו נבילה או לשחוט בשבילו ויש מהראשונים שנקטו שעדיף שיאכל נבילה כיון שזה איסור יותר קל ויש שנקטו שעדיף לשחוט או מצד שהחולה יקוץ בנבילה או שבאכילת נבילה עובר איסור בכל כזית משא"כ בשחיטה עובר רק איסור אחד במעשה השחיטה והנה יש לדון האם בקטן החולה יש גם הסברא הנ"ל שעדיף לשחוט מאשר להאכילו נבילה או שכאן זה אחרת ובמ"ב שכ"ח סי"ד סקל"ט כתב שאין לשחוט לקטן ויתכן שזה מצד שנקט שכל ההיתר כי הוא קץ בזה ובקטן זה לא שייך ובאחיעזר ח"ג ספ"א סק"י וכן בק"ש ח"ב חולין אות כ' נקטו שעדיף לשחוט בשבילו כיון שהגדול עובר על איסור ספיה בכל כזית וכזית והנה אם זה מצד לתא דגדול יש לדון שהאיסור הוא הספיה ולא נחשב כמה איסורים אמנם אם זה מחמת הקטן יש לדון שבאמת כל כזית זה נחשב מעשה עבירה

אמנם עדין יש מקום לדון כמו שכתבנו בסק"א דכיון שיסוד האיסור של לא תאכילום זה שמכשילו בחפצא של איסור וממילא יש מקום לדון שכיון שיש על המעשה שלו היתר של פיקוח נפש אין לזה שם איסור כלל ולא חשיב שמאכילו איסור ורק ביחס לגדול שאפילו שחל היתר אבל כיון שללא פיקוח נפש זה אסור יש כאן הלכה של הקל הקל אבל כאן ששם האיסור זה לא לספות לו איסור יתכן שכה"ג אין לזה שם איסור והנה לעיל בסק"א הבאינו נידון האם במקום שיש פיקו"נ ראוי שהקטן יקח לבד ולנ"ל יש כאן עוד סברא שאין ענין שיקח לבד שכיון שיש לו היתר של פיקו"נ לא חשיב שמאכילו איסור כלל ומדברי האחרונים מבואר שגם במקום פיקו"נ חשיב שמאכילו איסור

### האם יש איסור מכניס עצמו להיתר פיקו"נ באיסור לא תאכילום

ד] וראיתי לדון בזה עוד נפק"מ בתינוק כהן שנמצא בבית חולים שיש שם טומאה ורוצים להוציאו למרפסת ואחרי זה יצטרכו להחזירו ויהיה לה מותר מצד פיקוח נפש האם ראוי שתמנע מזה והנה אם כל יסוד האיסור מצד הקטן א"כ כאן הרי גם ללא שתוציאו ותחזירו הוא יהיה במקום הטומאה ואין בזה תוספת איסור בזה שהיא זו שמכניסה אותו לבית החולים אמנם יתכן שעד כמה שהיא מוציאה אותו ומחזירה אותו א"כ היא עושה איסור של טומאת כהן ואין סיבה להתיר ובפשוטו זה תלוי בנידון הנ"ל סק"א דאם כל האיסור מצד ההכשלה של הקטן א"כ כאן שהקטן יהיה בין כה בבית החולים אין סיבה לאסור אבל אם יסוד הדין במה שהגדול גורם לזה כאן בפועל הגדול יגרום לזה ויש מקום לדון שגם אם זה מצד לתא דקטן אבל יסוד האיסור מה שהוא אחראי על מה שהקטן עושה וממילא כיון שביחס לחזרה זה אחריות שלו זה סיבה לאסור אמנם אם נימא כנ"ל שכל שזה מעשה של פיקו"נ לא חשיב ספיה של איסור א"כ אין כאן איסור מכניס עצמו לפיקו"נ כיון שכאן לא חשיב שמאכילו איסור כלל

והנה עיין רעק"א יור"ד קפ"א ס"ו שמותר לאשה להקיף גדול במקום שללא זה יקיף את עצמו ויעבור גם על איסור מקיף וכן עיין אבני נזר יור"ד קכ"ו אות ז' שמותר למכור איסור לאדם שללא זה יאכל איסור יותר חמור דהינו שאין לזה שם מעשה הכשלה אלא אדרבא זה מעשה הצלה ויש לדון בקטן כה"ג כגון שרוצה לאכול איסור חמור ונותן לו איסור קל ובפשוטו אם יסוד האיסור זה שלא לגרום לקטן לעשות איסור יש מקום להתיר אמנם יתכן שמה שהקטן עושה מחמת עצמו זה לא קשור לגדול משא"כ מה שגורם לו זה באחריותו וזה אסור וזה כספק הנ"ל האם במוציא התינוק כדי שיהיה פחות זמן וצ"ע בזה

### האם עדיף לפיקו"נ גדול בשינוי או קטן בדאוריתא

ה] והנה לגבי יולדת מבואר בשו"ע סימן ש"ל שכל שאפשר למעט באיסור זה עדיף ואם אפשר בשינוי או על ידי עכו"ם זה עדיף ומבואר שגם עדיף על ידי קטן וזה פשוט דודאי דיותר קל איסור לא תאכילום מחילול שבת ויש לדון האם כשיש אפשרות על ידי קטן ללא שינוי או על ידי גדול בשינוי ועיין אורחות שבת פ"כ הערה נ"ב שכתב שקטן עדיף וביאר מצד שכיון שהקטן עושה לצורך פיקוח נפש אין זה בכלל לא תאכילום דאין כאן חפצא של איסור א"כ אם הגדול יעשה יעבור איסור ואם הקטן עושה לא עובר שום איסור וזה כסברא הנ"ל שבמקום פיקו"נ אין כאן איסור כלל ודלא כמו שהבאינו מהאחרונים לעיל סק"ד אמנם בפשוטו דבריו תמוהים דהרי אם יהיה אפשר על ידי גדול ללא איסור ועל ידי קטן אם איסור וכי נתיר כיון שהקטן לא עושה איסור וודאי שזה אסור דכל שאין סיבה לחלל שבת וודאי יש כאן חפצא של איסור והנה לעשות מלאכה בשינוי ביחס לדאוריתא זה היתר גמור וא"כ וודאי דיש כאן לא תאכילום רק דיש מקום לדון דכיון דאם נפסוק שצריך על ידי הקטן לא יהיה כאן איסור כלל ממילא זה עצמו לפסוק כך אמנם לא מסתבר שזה הצורה שצריכים לדון והנה למבואר באחיעזר הנ"ל ודאי שעדיף על ידי גדול

### בדין הקל הקל באיסור ספיה והאם יש איסור ח"ש

ו]והנה עיין אחיעזר ח"ג ספ"א שהסתפק לשיטת החכם צבי שאין איסור חצי שיעור רק באיסורי מאכלות אבל בכל שאר איסורים כגון חמץ או שבת אין בזה איסור חצי שיעור האם בהאכלת קטן יש איסור חצי שיעור דהינו האם כיון שזה להאכיל את הקטן הוי כמאכלות שיש בזה איסור חצי שיעור או שהגדול הרי לא עושה מעשה אכילה וממילא בזה אין איסור חצי שיעור ובפשוטו זה תלוי בספק הנ"ל שאם זה מצד ההכשלה של הקטן א"כ כאן כיון שביחס לקטן הוי איסור אכילה והתחדש חצי שיעור ממילא יש כאן הכשלה משא"כ אם זה מצד לתא דגדול כיון שמצדו זה לא מעשה אכילה יש לדון שאין בזה איסור אמנם יש מקום לדון שכל הסברא שאין חצי שיעור ממילא אין זה חפצא של איסור אמנם כאן שביחס לקטן חשיב חפצא של איסור ממילא יתכן שגם ביחס לגדול זה כך

ועיין חקרי לב סימן ק"ח וכן בקונטרס קול סופר סקכ"ג שדנו שקטן שיש פיקו"נ להאכילו אין בזה דין הקל הקל וכן אין בזה דין חצי שיעור כיון שאיסור לא תאכילום זה איסור שאין בו מלקות דהינו שחומר איסורו הוא תמיד כמו חצי שיעור וממילא בזה אין הבדל מה מאכיל את הקטן דהינו שפשיטא להו שיש איסור לא תאכילום גם בחצי שיעור ודלא כאחיעזר אמנם דנו שכאן אין דין הקל הקל ולכאורא אם יסוד הדין הוא בגלל האיסור של הקטן הרי הקטן ודאי לא עובר איסור וכל האיסור מצד המעשה עבירה שבזה וודאי שיש הבדל בחומר האיסור או שיעור שלם או חצי שיעור ורק אם נימא שהאיסור הוא מצד הגדול שמאכיל איסור למישהו אחר בזה יש לדון שכיון שכל חומר האיסור הוא רק כאיסור עשה ממילא אין הבדל איזה שם של איסור זה וצ"ע עומק הסברא בזה

### האם יש איסור ספיה בדבר שהמאכיל אינו מצווה

ז] והנה מבואר בגמ' בנזיר שאשה יכולה להקיף קטן כיון שהיא לא מצוה באיסור הקפה וצ"ע אבל למה אין כאן לאו של לא תאכילום ועיין בית הלוי שהביא מהאמונת שמואל שדן שאיסור לפני עור אין רק בדבר שהאדם מצוה אבל מי שלא מצוה בלאו מסוים אין בזה לפני עור מה שמכשיל את מי שמצוה וכן הוא ברמב"ן יבמות פ"ד שדן שאם אשה לא הוזהרה באיסורי כהונה אין לה גם לפני עור בזה שמכשילה כהן באיסור כהונה וכתב לדון שאולי גם כאן כל האיסור לא תאכילום זה רק בדבר שהמאכיל מצוה ולכן אשה כיון שהיא לא מצוה באיסור הקפה אין בזה איסור לא תאכילום והנה לכאורא אם זה מצד לתא דקטן לכאורא בזה יותר מסתבר שזה לא קשור אם הגדול מצוה או לא אבל אם זה מצד לתא דגדול בזה ודאי יתכן שזה בכלל האיסור דגדול וכל שהוא לא מצווה אין זה בכלל האיסור לא תאכילום אמנם מבואר בגמ' שאסור לטמאות כהן קטן וסתימת הדברים דודאי מדובר גם על ידי ישראל והרוקח אסר לאשה מעוברת להיכנס לאוהל המת ורק מצד שתולים שזה נקיבה יתיר אפילו שאשה לא מצוה על איסורי כהונה ובאחיעזר ח"ג ספ"א האריך להוכיח שזה אסור

### הוכחה מהרשב"א שלא תאכילום זה מלתא דקטן

ח] והנה שיטת הרשב"א שאין איסור של לא תאכילום באיסור דרבנן כל שזה לצורך הקטן והנה מבואר בגמ' שלמ"ד קטן אוכל נבלות בי"ד מצווים להפרישו גם באיסור דרבנן אסור להאכיל לקטן וכתב הרשב"א שיורדים דרגא דהינו שאם בדאוריתא צריך להפרישו ה"ה בדרבנן אסור להאכילו ואם בדאוריתא אסור רק להאכילו ממילא בדרבנן גם זה מותר עכ"ד והנה לכאורא כל זה שייך אם יסוד האיסור זה מצד לתא דקטן א"כ הנידון האם מצווים להפרישו והנידון האם יש איסור ספיה זה אותו נידון אבל עד כמה שלא תאכילום זה מצד לתא דגדול לכאורא אין שום סיבה שכיון שצריך להפרישו בדאוריתא צריך להחמיר בלספות לו אמנם יתכן שאם בי"ד מצווים להפרישו וזה מה שנלמד מלא תאכילום א"כ בספיה זה אסור מאותו גדר של הלכה משא"כ אם אין בי"ד מצווים להפרישו יתכן שזה באמת בגדר אחר וכן צד האיסור להאכילו בידים בדרבנן דזה מעין הדין להפרישו ודו"ק בזה

העירו דהאחיעזר דן לרמב"ם שספק דאוריתא רק מדרבנן לחומרא מה הדין בספק איסור האם יש לא תאכילום לרשב,א שבאיסור דרבנן אין לא תאכילום דהינו שאם נדון שזה ספק דאוריתא אצל הגדול א"כ מדרבנן החמירו אמנם אם יסוד הדין זה ההכשלה של הקטן ממילא כיון שהוא מותר לו אין כאן סיבה לאסור ועיין אחיעזר שדן בזה אמנם מסתבר שכאן הרשב"א מודה שגזרו על הקטן כיון שיסוד האיסור לחוש לדאוריתא דזה הרי יש בקטן

האם יש לא תאכילום על תאכילום באחיעזר הסתפק וצ"ב צדדי הספק