שיעור יח
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / אורח חיים / סימן שיח - בישול

# שיעורי הלכה

### שיעורים על סדר השו"ע

### מפי מו"ר הגאון

### רבי **רפאל צבי ובר** שליט"א

##### הלכות שבת

##### **בישול**

##### סימן שיח סעיף טז - יז

##### שיעור יח

**איסור נולד**

* **להפשיר קרח ואם הפשיר אם נאסרו המים בדיעבד.**
* **אם יש היתר להוציא קרח לאוויר הבית ומפשיר מעצמו.**
* **גלידה שאינו אוכלה מיד והפשירה קצת [וגדר הגלידה אם הוא אוכל או משקה.**
* **להקפיא מים בשבת.**
* **.**

**איסור נולד**

א] [סעיף טז – המשך] **מותר ליתן אינפאנדא כנגד האש במקום שהיד סולדת בו ואע"פ שהשומן שבה שנקרש חוזר ונימוח. הגה: וכ"ש קדירה שיש בה רוטב שנקרש שכשהשומן נימוח אינו בעין דשרי. ויש מחמירין, ונהגו להחמיר, מיהו במקום צורך יש לסמוך אסברא ראשונה.** וכבר נתבאר (שיעור יז) דדין זה דהמסת שומן אם שרי, תלוי בדין המבואר לקמן (סי' שכ סעיף ט) "השלג והברד אין מרסקין אותם דהיינו לשברם לחתיכות דקות כדי שיזובו מימיו, אבל נותן הוא לתוך כוס של יין או מים והוא נימוח מאליו ואינו חושש, וכן אם הניחם בחמה או כנגד המדורה ונשרו מותרים". ונחלקו הראשונים בטעם האיסור לרסק את השלג. דדעת רש"י דהוי כבורא את המים. ודעת הרשב"א דגזרו בו משום דדומה לסחיטת פירות. ולטעמים אלו אין לאסור אלא כשעושה בידים, ולא כשנעשה ממילא, ולכך שרי להניח האינפאנדא אצל האש אף שהשומן שבו נימוח, וכמו דמותר ליתן את השלג והברד בתוך הכוס והוא נימוח מאליו, וכן פסק השו"ע להקל דאין בזה איסור. ודעת ספר התרומות דאסור משום נולד, ולכן אף ליתנו אצל האש באופן שנעשה מעצמו אסור משום נולד, וכדעתו החמיר הרמ"א אם לא במקום צורך דיש להקל.

**הפשרת מים קפואים**

ודנו כאן הפוסקים אם יש בהפשרת מים קפואים כנגד האש או החמה משום איסור נולד. וכתב המ"ב (ס"ק קה) "כתבו האחרונים כד של מים או שאר משקין שנקרש מלמעלה, שרי לכו"ע להעמידו במקום שלא יגיע ליד סולדת בו דהקרח כשימס יהיה מתערב תיכף תוך המשקים שתחתיו ואינו ניכר". ויוצא לפ"ז שמים שקפאו שייך בהם איסור משום נולד ועל כן כל שקפאו לגמרי ואין שם מים כלל, לדידן דס"ל כהרמ"א יש לחוש בו לכתחילה משום נולד. אבל כל שיש בו מים ואפי' מעט, אין בו משום נולד ושרי לכתחילה לכו"ע. ופשטות הפוסקים משמע שאפי' אם יש בו רק מיעוט מים שרי, ואף דלקמן (סי' שכ ס"ק יד) בענבים שנסחטים לתוך יין בשבת הצריך שם המ"ב שיתערב בשישים, לא מצאנו כן בפוסקים לחשוש כאן לשישים, דדוקא שם דאיסורו משום משקין שזבו החמירו בו להצריך שישים, אבל גבי נולד כל שמתערב ולא ניכר אין בו משום נולד.

**אם הפשיר מים האם אסורים בדיעבד**

אמנם כל זה לכתחילה, אבל לענין דיעבד אם מותר לשתות את המים שהופשרו, נראה דשרי, וכמו שכתב המ"ב (ס"ק קז) "ובדיעבד בכל גווני אין לאסור", ופשטות דבריו משמע דלא החמיר הרמ"א אלא לכתחילה, ואף בזה כתב שבמקום צורך יש להקל, אבל בדיעבד אין לאסור כלל באכילת השומן או שתיית המים שהופשרו משום נולד. אמנם דעת הגרש"ז אויערבך (שש"כ פרק י הערה י) דאף בדיעבד אין להקל אלא במקום צורך, וכגון שאין לו מים אחרים דאז חשיב צורך. אבל כל שיש לו מים אין להקל לשתות בדיעבד ואסור משום נולד. והביא שם דכן פי' האגלי טל (מלאכת דש הערה לו אות יב) בדעת המג"א, דמה שהתיר הרמ"א במקום צורך הוא דווקא לענין דיעבד [ועיי"ש בשש"כ דהגרשז"א פי' כן אף בדעת המ"ב, אמנם פשטות המ"ב לא נראה כן אלא דבדיעבד יש להקל בכל גווני וכמ"ש].

**כשאינו מפשיר בידים**

וכתב המג"א (ס"ק מ"ב) "ונ"ל דמותר ליתן הפשטיד"א קודם שהוסק התנור, כמ"ש ססי' רנ"ג דאפי' בנותן קדירה קודם שהוסק פטור אבל אסור, וכ"ש הכא דיש מתירין ליתן אפי' אחר שהוסק, לכל הפחות יש להתיר קודם שהוסק. ומ"מ אין להקל בפני עם הארץ ויש לעשות ע"י עכו"ם". והעתיקו המ"ב (ס"ק קו). ובפמ"ג תמה דאין איסורו משום בישול אלא משום נולד, וא"כ אין נפק"מ מתי מניח אצל התנור, דהא אפי' כנגד החמה אסור. ותי' השבט הלוי (ח"ז סי' מ) דלא אסרו משום נולד אלא כשעושה בו איזה מעשה כגון שמניחו ליד האש וכדו', אבל אם כשמניחו עדיין לא הוסק, לא חשיב שעשה מעשה כלל אלא שנולד ממילא, וכל כה"ג לא אסרו משום נולד. ועיי"ש דעפי"ז התיר להוציא מים קפואים מהמקפיא כדי שיופשרו ממילא בחום הבית, ואף להוציאו לדרכו [במקום שיש עירוב] אף שנפשר לאיטו, דכיון שאינו מניחו סמוך לאש אין זה נחשב שעושה מעשה להפשירו, ודוקא להניחו להדיא בחמה או בחום התנור חשיב מעשה, שיש לאסרו משום נולד. מיהו בספר הלכות שבת בשבת (ח"א פי"א הערה 63) הביא דעת הגרי"ש אלישיב דאף דאין בהוצאת המים לחום החדר משום מוליד דנעשה ממילא, מ"מ אחר שהופשרו אסורים לכתחילה בשתיה משום נולד [אם לא במקום צורך וכמו שהיקל הרמ"א].

**גלידה אם יש לחשוש לאכלה מיד כדי שלא תתחיל להפשיר**

ומצוי הרבה שמוציאים גלידה מהמקפיא, וממתין מעט עד שאוכלה, והגלידה נמסה מעט. ולפי מה שנתבאר מהשבה"ל אין בזה חשש משום נולד, דנפשר ממילא בחום הבית. ואף אם נימא דיש בו משום נולד וכדעת הגריש"א, נראה דאפשר להקל באכילתו, לא מיבעיא לדעת המ"ב דבדיעבד אין לאסור בכל גווני, אלא אפילו אי נימא דגם בדיעבד יש להחמיר, מ"מ נראה דחשיב כמקום צורך כיון שאין לו תחליף לאותה גלידה [אמנם היתר זה הוא רק בדיעבד, וא"כ יש ליזהר לאוכלה מהר קודם שתפשיר].

ובשם הגרש"ז אויערבך כתבו (שש"כ פ"י הערה כ) דבלא"ה אין לחוש בגלידה משום נולד, שהגלידה נחשבת אוכל אפילו לאחר שנמסה ואין כאן כלל איסור נולד. אמנם סברתו צ"ב, דהגלידה דומה ממש לשומן דמבואר דשייך בזה נולד, ואם אף לאחר שהגלידה נמסה עדיין חשיבא אוכל, ה"נ היה לנו לומר בשומן דחשיב אוכל גם לאחר שנמס, אלא ודאי דכל שנמס ונעשה לח כבר נחשב כמשקה והוי נולד. ובאמת דעת הרמב"ן דאין איסור בהמסת שומן משום דגם אח"כ חשיב אוכל, מיהו לא נקטינן כן, דהא מבואר דלדעות שחוששים לנולד יש לאסור להמיס שומן, ואין סברא לחלק בין שומן לגלידה.

**גדר הקרח אם נחשב אוכל או משקה**

ובעיקר דבריו לדון אם הגלידה חשיבא אוכל או משקה, הוא נפק"מ לכמה עניינים, כגון לעניין שיעור לברכה אחרונה, וכן לעניין אכילה ביוה"כ שאוכלין ומשקין אינם מצטרפים לשיעור, ויש לדון מתי חשיב אוכל ומתי חשיב משקה. והפוסקים נחלקו לעניין לבן וכדו' אי נחשב אוכל או משקה, דדעת הקה"י שהלבן הוי אוכל, כיון שאין הרגילות לשתותו. אבל הגרי"ש אלישיב סבר שכל שאי"צ ללעוס אותו אי"ז נחשב אוכל. ויש לדייק מדברי הרמב"ם (פ"א מטו"א ה"כ) ז"ל "חלב שנקרש אינו לא אוכל ולא משקה, חשב עליו לאוכלין מתטמא טומאת אוכלין, למשקין בטלה דעתו". ומשמע שהקרח אינו משקה ומהני מחשבה לעשותו כאוכלין ואע"פ שהקרח אין לועסים אותו, ולכאורה יש מקום לדייק כדברי הגריש"א מהא דאיתא בשו"ע סי' רח (סעיף ו) שאוכל הוי דבר שצריך לאכלו וללועסו מיהו במשנ"ב שם (ס"ק כב) כתב שאפילו שאינו עב כל כך כיון שאינו רך שיהיה ראוי לשתיה חשיב אוכל ולא שתיה.

**מים שנפשרו אם יש לחשוש משום מוקצה**

והנה בזמן שהיו מקררים מאכלים ע"י קרח, היה הקרח מפשיר בשבת, ויל"ד אם מותר לשפוך את המים שנמסו, או דהוא מוקצה משום נולד. ואף דהרמ"א כתב להקל במקום צורך, מ"מ בזה אין נצרך לשתיית המים אלא לשופכם. והעצה לזה לשפוך שם מעט מים קודם שבת, דאז מה שנמס מתערב בו ואין בו משום נולד. וכמ"ש המ"ב.

**להקפיא מים בשבת, ולהקפיא בתוך תבניות מיוחדות**

הפוסקים הביאו מהדובב מישרים (סי' נה) שכתב לחדש שכמו שיש איסור משום נולד להפשיר קרח, ה"ה שיש איסור להקפיא מים, דגם בזה הוי כמוליד. אמנם דעת הגרש"ז ריגר מבריסק (הובא בירחון הפרדס סיון תרצ"ד) דאין בזה משום נולד, ולכאו' הביאור דלא אסרו אלא כשהשתנה למעליותא, אבל כשמקפיא מים הוי שינוי לגריעותא, וכדעת הרמב"ם הנ"ל דבסתמא אינו לא אוכל ולא משקה, ולא גזרו בזה משום נולד. אכן אם מקפיא בתבניות שנעשה בו צורת קוביות, דעת הגרי"ש אלישיב (הלכות שבת בשבת פ"י הערה 59) לחוש בו משום בונה, וכמו במגבן דאסור משום בונה. ולכאו' אינו מובן דבמגבן יש בו בונה דמקבץ חלקים זה לזה, וזה לא שייך בקרח דכל המים קופאים כאחד. ואפשר דחשש ע"פ המג"א לקמן (סי' שמ ס"ק יז) דביאר דמה דאין בקיבוץ דבילה לעיגול משום בונה, משום דלא מיקרי בונה אלא במכוון ליפותו ולהשוותו. וחזינן דאף בעשיית הצורה יש לחוש משום בונה, ואפשר דלכן חשש בזה הגריש"א משום בונה.

ובספר שביתת השבת (דין מלאכה שאינה לקיום אות ג) הביא בשם המהרי"ל דיסקין לאסור עשיית סודה ע"י המסת אבקה במים משום נולד, וביאר שם טעמו דחלוק המסת אבקת סודה מהמסת סוכר ומלח, שכן האבקה לא רק מתערבת במים, אלא יוצרת עמם תרכובת כימית, ואסור משום נולד. אמנם הביא שם דעת הגרצ"פ פרנק להתיר שאין בזה חשש משום נולד.

**לח שנצטנן ליתנו להפשיר במקום שיכול לבא ליס"ב**

[סעיף י"ז]. **אסור ליתן צונן (על המיחם) אפי' להפשיר, כל שהמיחם חם כ"כ שאילו היה מניחו שם הרבה היה בא לידי בישול, דהיינו שיהיה יד סולדת בו**, **שדין מניח ע"ג מיחם כדין מניח כנגד המדורה, ואם אינו חם כ"כ מותר.** וכתב המ"ב (ס"ק קח) "לפי מה דמסיק הרמ"א לעיל בסעיף טו בהגה, יש להקל בזה אם היה דבר מבושל ולא נצטנן לגמרי". ובשם הגרי"ש אלישיב (הלכות שבת בשבת ח"א פ"ח הערה 111) הביאו להקל לצורך גדול כגון חולה וכדו' אפי' בנצטנן לגמרי, דנקטינן לעיקר כמ"ש החזו"א (עיין בשיעור יז) בביאור דברי הרמ"א דמעיקר הדין אין בישול אחר בישול בלח ואפי' בנצטנן לגמרי, ובלא"ה דעת רש"י (שבת מ:) דאין איסור להניח מאכל כנגד האש כשבדעתו לסלקו קודם שיבוא ליד סולדת בו, ואף דלא קיי"ל כן מ"מ כאן דמעיקר הדין אין בזה בישול אפשר להקל בשעת צורך גדול.

**דינים העולים:**

1. מים קפואים: אם יש שם מעט מים אין איסור להפשירם, ואם אין שם מים כלל, לדידן שמחמירים בנולד אסור להפשירם. ובמקום הצורך, כתב הרמ"א שיש לסמוך על הדעות שאין כלל איסור נולד כשאינו עושה מעשה בידים.
2. עבר והפשיר את המים: משמעות המשנ"ב דהוי דיעבד ושרי לשתות את המים, אבל דעת האגלי טל וכן ס"ל להגרשז"א שאם יש לו מים אחרים לא ישתמש בהם, דלא התירו בדיעבד אלא במקום הצורך.
3. המג"א כתב להתיר ליתן שומן קרוש בתנור קודם שהוסק התנור [אלא שכתב שלא להתיר לעשות כן בפני עם הארץ ויעשה כן רק ע"י עכו"ם], והשבט הלוי הוציא מדבריו שכל שאינו עושה מעשה הפשרה אין בזה משום נולד, ולכך התיר להוציא קרח שמפשיר באוויר החדר, כל שאינו נותנו סמוך לתנור או במקום שיש חמה.
4. גלידה: כשמוציא גלידה מהמקפיא, אף שאינו אוכל מיד ומתחיל להפשיר, מ"מ אינו נאסר משום נולד. חדא דנתבאר מהשבט הלוי שבחום החדר לא חשיב נולד, ועוד דהוי כמקום הצורך כיון שאין לו אחר, ובזה כו"ע מודו להתיר [אמנם לפי"ז הוא רק אחר שנפשר אבל לכתחילה יזהר לאוכלה מיד כדי שלא יפשיר].
5. קרח שנפשר יל"ד אם הוא מוקצה, ואם היה אפילו מעט מים קודם לכן במקום שהפשיר הקרח, ודאי אין חשש מוקצה.
6. לתת מים במקפיא בשבת: הדובב מישרים ס"ל שג"ז הוי נולד, אבל הגרש"ז מבריסק התיר, ואפשר שטעמו משום שהקרח הוא שינוי לגריעותא, ובזה אפשר שלא אסרו משום נולד. אמנם אם נותן קרח בתבניות מיוחדות, דעת הגריש"א לחשוש בזה משום בונה.
7. אסור ליתן מים להפשירם סמוך לאש במקום שיכולים לבא לידי יס"ב, ובלח שנצטנן כתב המשנ"ב להתיר כל שלא נצטנן לגמרי, ובשם הגריש"א הביאו להקל לצורך חולה אף כשנצטנן לגמרי, כיון דנקטינן לעיקר כהדעות שלח שנצטנן אין בו משום בישול.

**השיעור נמסר בביהכ"נ "בית ציון ואהל אית"ן", נוה יעקב, ירושלים.**

ניתן לשמוע בקול הלשון [טל': [PHONE_REMOVED] או [PHONE_REMOVED] או [PHONE_REMOVED], קוד 1-3-2-2-2, ובשידור חי ביום ה' 22:30].

**נכתב ע"י ש. מ. והיה למראה עיני מו"ר שליט"א**