הוצאת אחרים ה - טעם הא דבברכת הנהנין אם יצא אינו מוציא, ובדין הוצאת אחרים בברכת הנהנין הבאה חובה
קטגוריות: ש_ס / א ברכות / ברכות - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / קונטרס בענין הוצאת אחרים בברכות ובמצוות

יום ד' כ"ג ניסן תשפ"ד

## טעם הא דברכת הנהנין אם יצא אינו מוציא

א] ר"ה כ"ט א', תני אהבה ברי' דרבי זירא כל הברכות כולן אע"פ שיצא מוציא חוץ מברכת הלחם וברכת היין שאם לא יצא מוציא ואם יצא אינו מוציא.

ובטעם הא דבברכת הלחם וברכת היין אם יצא אינו מוציא פירש"י דהוא משום דעיקר הא דאם יצא מוציא הוא משום דכל ישראל ערבים זל"ז, וע"כ הוא דבברכת הנהנין אינו מוציא משום דאינה חובה אלא שאסור ליהנות מהעוה"ז בלא ברכה, וע"כ לי"ב ערבות דאינה חובה על האדם לא ליתהני ולא לברך, וכ"כ הר"י מלוניל והפסקי רי"ד והריטב"א והר"ן והמאירי, וכ"כ התוס' בברכות מ"ח ב' והרא"ש שם סימן כ"א והריטב"א בהל' ברכות פ"ה ה"ד, וכ"נ בד' השאילתות בסימן נ"ד והאשכול בהל' ר"ה.

ב] אך הנה בס' השלחן הל' סעודה ש"ג כתב, ז"ל, כל הברכות כלן אע"פ שבירך ויצא יד"ח מותר לו לחזור לברך לאחרים שלא יצאו יד"ח כדי להוציאן שכל ישראל ערבין זל"ז, חוץ מברכת הנהנין וכו' שאינו מברך לאחרים אא"כ נהנה עמהם, "וכמו שפירש הטעם בירושלמי ואכלת ושבעת וברכת מי שאכל הוא יברך", עכ"ל, ומבו' בדבריו דעיקר הא דבברכת הנהנין אם יצא אינו מוציא הוא מכח דינא דמי שאכל הוא יברך, וכ"כ האהל מועד בהל' ברכות דרך א'.[[1]](#footnote-1)

וכ"ה משמעות ד' תר"י בברכות כ' ב' ומ"ח ב' דבכל ברכת הנהנין הי' בדין דאף מי שאינו אוכל יברך להוציא אחרים משום דכל ישראל ערבים זל"ז אלא דמדרבנן דינא הוא דלא יברך ברכת הנהנין בלא הנאה.[[2]](#footnote-2)

**טעם הא דבברכת הנהנין הבאה חובה אע"פ שיצא מוציא**

ג] והנה לקמן בסוגיין בעי רבה ברכת הלחם של מצה וברכת היין של קידוש היום מהו כיון דחובה הוא מפיק, או"ד ברכה לאו חובה היא, ת"ש דא"ר אסי כי הוינן בי רב פפי הוה מקדש לן וכי הוה אתו אריסי' מדברא הוה מקדש להו.

ובטעם הא דמסקינן דבברכות אלו אם יצא מוציא, כתב בפירש"י, ז"ל, כיון דחובה היא, אכילת מצה חובה עליו וכן קידוש היום חובה עליו וא"א שלא בהנאה והנאה א"א בלא ברכה נמצאת המצוה תלוי' בברכת הנאה ומפיק, עכ"ל.

ולכאו' זה ניחא לרש"י לטעמי' דהא דבברכת הנהנין אם יצא אינו מוציא הוא משום דלי"ב דין ערבות, וע"כ הוא דבברכות אלו דהמצוה תלוי' בברכת הנאה איכא דין ערבות גם על הברכת הנאה וע"כ אע"פ שיצא מוציא, אך לדעת הסוברים דהא דבברכת הנהנין אם יצא אינו מוציא הוא משום דדינא הוא דמי שנהנה הוא יברך, צ"ב דמה מהני הא דהמצוה תלוי' בברכת הנאה והוו ברכות אלו חובה, הרי מ"מ כיון דהם ברכות הנהנין דינא הוא דמי שנהנה הוא יברך.[[3]](#footnote-3)

ד] ובס' השלחן שם כתב, ז"ל, בד"א בברכות של רשות, אבל בברכת הנהנין שיש בה מצוה וכו' ה"ז מברך לאחרים ואוכלין ושותין אע"פ שהוא אינו אוכל ושותה עמהן, לפי שכל ברכה שהאדם חייב בה חבירו מוציאו ואע"פ שכבר יצא לעצמו, עכ"ל, והאהל מועד שם כתב, ז"ל, מברכות שיש בהן מצוה אע"פ שיצא אפי' הן ברכות הנהנין מברך אותם לחבירו וכו' מפני שכל ישראל ערבים זל"ז, עכ"ל.

וצ"ב היאך הוא מתישב למש"כ דהא דבברכת הנהנין אם יצא אינו מוציא הוא משום דדינא הוא דמי שאכל הוא יברך, וי"ל דכיון דבברכת החובה אע"פ שיצא מוציא, השוו דין ברכת ההנאה לדין ברכת החובה, (וכמש"כ כן הריטב"א, ונתבאר להלן סק"?), אך אי"ז במשמעות דבריהם, וצ"ע.[[4]](#footnote-4)

## אם הא דבברכת הנהנין הבאה חובה אם יצא מוציא הוא רק כשיש עמה ברכת המצוות

ה] והנה הריטב"א כתב, ז"ל, כיון דהשתא חובה היא דלא סגי דלא אכיל מצה ולא מקדש וכל דמקדש או אכיל לא סגיא דלא לבריך ונעשית כל אחת מהן כברכת המצות שהיא עמה שהיא חובה, ופשטינן שאע"פ שיצא מוציא וא"צ לטעום כלל, ונקט ברכת הלחם של מצה דומיא דברכת יין של קדוש שב' הברכות על דבר אחד, "ולהכי אמרינן דנגררת ברכת הנהנין אחר ברכת חובה להיות כמוה", עכ"ל.

ונתחדש בדבריו דכל הא דבברכות אלו אע"פ שיצא מוציא, הוא רק משום דיש בהן גם ברכת המצות שהיא חובה, ובכה"ג אמרינן דנגררת ברכת הנהנין אחר ברכת חובה להיות כמוה, ומתו"ד לעיל מינה נראה דהיינו משום דאל"כ הרי כיון דהברכה עצמה לאו חובה היא לי"ב דין ערבות, ורק משום דדינה הוא כדין ברכת החובה ע"כ איכא דין ערבות אף על ברכה זו.

וכ"נ גם בד' הסמ"ג עשין כ"ז, ז"ל, אפס ברכת המוציא שמברכין "עם ברכת אכילת מצה" במצה דמצוה וברכת היין שמברכין בלילי שבתות "עם ברכת מקדש השבת", "הואיל וברכת אכילת מצה וברכת מקדש השבת הם חובה" ויש כאן ערבות וא"א שלא יהנה מהם ואסור ליהנות מהם בלא ברכה פוסק שם התלמוד שאע"פ שיצא מוציא, עכ"ל, ומשמע להדיא דרק משום שמברכין ברכות אלו עם ברכת אכילת מצה ועם ברכת מקדש השבת הוא דאמרינן דכיון דברכת אכילת מצה וברכת מקדש השבת הם חובה, ע"כ הוא מוציא אף בברכת הלחם וברכת היין.

**אם יש ללמוד מהכא דמברכין ברכת המוציא ועל אכילת מצה על מצה אחת**

ו] ויש להוסיף בזה, דהנה הריטב"א כתב, ז"ל, וש"מ דהני ב' ברכות דמצה אחדא מצה מברכינן להו, ואי איכא פרוסה כיון דמברך עלה לאכול מצה משום דלחם עוני אמר רחמנא, עלי' מברך גם המוציא, דומיא דקידוש שברכת היין וקידוש על כוס אחד, עכ"ל, וכ"כ הבעה"ע בהל' מצה ומרור, ז"ל, ונהגו לברך על השלימה המוציא ועל הפרוסה אכילת מצה, ומסתבר המוציא ואכילת מצה מברך כא' כדאמרינן ברכת הלחם של מצה וברכת היין של קידוש היום ש"מ דומיא דקידוש בב"א, עכ"ל,[[5]](#footnote-5) וכ"כ בחי' תלמיד הרמב"ן בפסחים קט"ז א'.

ובדעת רבים מקמאי דמברכין המוציא על השלימה ועל אכילת מצה על הפרוסה נראה דס"ל דאף דברכת המוציא היא על השלימה, מ"מ כיון דהוא פוטר בכך גם את הפרוסה וא"א לאכילת המצה הפרוסה בלא ברכה זו, ע"כ הויא ברכת המוציא כברכת חובה דאע"פ שיצא מוציא.[[6]](#footnote-6)

אך בד' הריטב"א שהוכיח כן נראה דאזיל לטעמי' דס"ל דהא דבברכות אלו אע"פ שיצא מוציא הוא משום דנגררת ברכת הנהנין אחר ברכת חובה להיות כמוה, וע"כ כ"ז הוא משום דהוו ב' הברכות על דבר אחד, אך אי נימא דברכת המוציא היא על השלימה וברכת אכילת מצה על הפרוסה ואין ב' הברכות על דבר אחד, וזה למש"נ במק"א מד' הראשונים בכ"ד דעיקר הברכה חלה על האכילה הראשונה, ל"ה נגררת ברכת המוציא אחר ברכת אכילת מצה אלא הי' דינה ככל ברכת הנהנין דאם יצא אינו מוציא.

ונמצא לפ"ז דמד' הני קמאי דמברכין ברכת המוציא על השלימה יש ללמוד דס"ל דהא דברכת המוציא של מצה אם יצא מוציא, אי"ז משום דהיא נגררת אחר ברכת אכילת מצה, אלא הוא משום דברכת המוציא זו מצ"ע הויא כברכת חובה דאם יצא מוציא.

**בברכת בפה"ג דקידוש היום אם אע"פ שיצא מוציא**

ז] וכמה נפ"מ בדבר, חדא, דהנה בד' התוס' בפסחים ק"ו א' ד"ה הוה גחין מבו' דאף בקידוש היום בשחרית אם יצא מוציא, עיי"ש, וכ"כ התוס' **רי"ח בברכות מ"ז א' ותר"י שם והרא"ש שם סימן ט"ו ורי"ו בנתיב י"ב ח"ב,[[7]](#footnote-7) וכ"כ השו"ע בסימן קס"ז ס"כ והרמ"א בסימן רע"ג ס"ד.**

אך הריטב"א בהל' ברכות פ"ב הכ"ד כתב דבקידוש של שחרית אם יצא אינו מוציא כשאר ברכות הנהנין, וכ"כ הריטב"א בפסחים ק"ו א' בשם הר"י קרקושא, וכ"כ רבינו דוד שם, וכן צידד התור"פ שם ק"א א' והובא במרדכי שם,[[8]](#footnote-8) וכ"כ האהל מועד בהל' קידוש והבדלה דרך א' נתיב א', והב"י בסימן רע"ג כתב דהוא משום משום שאינו מברך אלא ברכת הנהנין לבד, וכ"כ הדרישה שם סק"ב, וזה מתפרש להריטב"א לטעמי' דהא דבקידוש היום אם יצא מוציא הוא משום דנגררת ברכת הנהנין אחר ברכת חובה להיות כמוה, ובקידוש דשחרית דליכא אלא ברכת בפה"ג ליכא לה"ט,[[9]](#footnote-9) וכ"כ המטה יהודה בסימן קס"ז סק"א.

**אם בברכת בפה"א דכרפס אע"פ שיצא מוציא**

ח] עוד נפ"מ בזה, דהנה הרי"ף בשלהי פסחים כתב, ז"ל, ומאן דבעי לברוכי בתרי ותלתא בתי היכי עביד מברך ברישא בביתא דילי' ואכיל כל מאי דצריך ומברך ברהמ"ז, והדר מברך לכל חד וחד בביתי' ושתי אינהו כסא דקדושא ואגדתא ואכלי מצה וירקי ואיהו לא אכיל בהדייהו ולא מידי ושביק להו למגמר סעודתייהו ומברכי אינהו ברהמ"ז וכו', וגמרינן להא מילתא מהא דתניא וכו' ושמעינן מינה שאע"פ שבירך לעצמו המוציא על המצה שהיא חובה כי איכא מאן דלא שמע ולא נפיק ידי חובתי' הדר ומברך ליה בין המוציא בין על אכילת מצה בין בפה"א בין על אכילת מרור בין בפה"ג כולהו חד טעמא אינון דמצוה נינהו, עכ"ל, וכ"כ הרא"ש שם סימן ל"ו והמאורות שם קי"ט ב' והריא"ז שם, ומבו' דאף בברכת בפה"א שמברכין על הכרפס אע"פ שיצא מוציא.

אך בס' הפרדס לרש"י סימן קל"ג כתב, ז"ל, ועל הירקות יברכו הם בפה"א ויאכלו וכו', וברכת המוציא ועל אכילת מצה רשאי הוא לברך ולהוציאן יד"ח וכו' וכן על המרור, שכך שנו רבותינו וכ'ו' אבל ברכת היין של קידוש היום וברכת הלחם של מצה התירו לפי שהם חובה וכל ישראל ערבים זב"ז וא"א לאכילת מצה בלא המוציא ולא קידוש היום בלא ברכת היין, וכן ברכת מרור חובה היא ומוציא אחרים אע"פ שיצא, אבל ברכת ירקות שהיא בפנ"ע יטבלו לעצמן אע"פ שהוא לפטור את המרור מברכת הנהנין שאסורין ליהנות בלא ברכה דומה הוא לברכת הלחם של כל ימות השנה שאינה חובה ולא יברכנה להם מאחר שאינו אוכל עמהם, עכ"ל, וכ"כ בסידור רש"י סימן שפ"א והמחז"ו בהל' פסח, וכ"כ הבעה"ע בהל'

1. בס' הבתים בהל' ברכות שער ב' כתב קצת בע"א, ז"ל, הברכות נחלקות לג' מינין, ברכת המצות הוא שמברך על המצוה שהוא מחוייב לעשותה, ברכת הנהנין הוא המברך על הדבר כשיהנה ממנו לא שיהיה מחוייב בהנאתו וכו', ברכת המצות כגון המברך על אכילת מצה אע"פ שיצא מוציא, "שאחר שהוא מחויב במצוה זו הוא מקודש במצוה ויכול לברך אשר קדשנו", ברכת הנהנין מאחר שהברכה תלוי' בהנאתו אינו מברך אא"כ נהנה, עכ"ל, ומבו' דהא דשאני ברכת הנהנין מברכת המצוות הוא משם דבברכת המצוות הברכה היא על המצוה וכיון דאף הוא מחויב במצוה יכול לברך אשר קדשנו, ומשא"כ בברכת הנהנין דהברכה היא על ההנאה וע"כ אינו יכול לברך אא"כ נהנה. [↑](#footnote-ref-1)
2. ולפ"ז מבו' בד' תר"י דמן הדין איכא ערבות אף בברכת הנהנין, דאף דבידו שלא לאכול, מ"מ כל שהוא בא לאכול והוא חייב לברך איכא דין ערבות, והא דאינו מוציא בברכת הנהנין אלא כשהוא אוכל עמהן הוא משום דדינא הוא שלא יברך כשלא נהנה. [↑](#footnote-ref-2)
3. ובד' השאילתות בסימן נ"ד משמע שפירש כן לעיקר האיבעיא דגמ' דהצד דאינו מוציא אע"פ שהוא חובה הוא משום דאינו מברך וציונו אלא מודה על הנאתו, והיינו דדינא הוא דבברכת הנהנין א"א לברך כשלא נהנה, אך מסקינן דכיון דהוא חובה אע"פ שיצא מוציא אף שמברך על ההנאה. [↑](#footnote-ref-3)
4. ועד"ז צ"ע למש"כ בס' הבתים דהא דבברכת המצוות אם יצא מוציא הוא משום שאחר שהוא מחויב במצוה זו הוא מקודש במצוה ויכול לברך אשר קדשנו, ומשא"כ בברכת הנהנין שהברכה תלוי' בהנאתו וע"כ אינו מברך אא"כ נהנה, ולפ"ז מ"ט כשהוא מחויב בהנאה יכול לברך ברכת הנהנין, וי"ל. [↑](#footnote-ref-4)
5. ומצינו עוד בד' הבעה"ע שם שכתב דאף מי שאין לו אלא כזית מצה משומרת דיוצא יד"ח בכזית שאוכל באחרונה, מ"מ מברך בתחילה המוציא ועל אכילת מצה, משום דלא אשכחן אכילת מצה בלא המוציא, והוכיח כן מסוגיין, אך דעת ש"ר הוא דאינו מברך על אכילת מצה אלא לבסוף כשאוכל את המצה המשומרת, וכ"כ הטוש"ע בסימן תפ"ב, - ועו"כ הבעה"ע שם דמי שאין לו יין בליל פסח דמקדש על הפת, מברך בשעת הקידוש גם ברכת על אכילת מצה, ודלא כמש"כ הרי"ף, משום דברכת מוציא בלא אכילת מצה ליתא. [↑](#footnote-ref-5)
6. אך צ"ע דמ"ש ממש"כ כמה מקמאי דבברכת בפה"א שמברך על הכרפס אם יצא אינו מוציא אף שהוא פוטר בכך את המרור, ועמש"נ בזה בסימן ?. [↑](#footnote-ref-6)
7. ו**בד' רי"ו שם משמע קצת דבברכת בפה"ג של קידוש שחרית לא מיבעיא לן כלל ופשיטא דאף אם יצא מוציא, וכל הא דמיבע"ל הוא בברכת בפה"ג של הקידוש דלילה, -** וזה מתפרש כמש"כ היום תרועה בדעת התוס' דלא מיבע"ל אלא בברכת היין דקידוש דלילה דאינה באה אלא משום הנאת יין, דברכת קידוש הוא מקדש ישראל, אך ברכת היין דקידוש דיום דחובת הקידוש היא לברך בפה"ג, פשיטא לן דאע"פ שיצא מוציא. [↑](#footnote-ref-7)
8. כן פירש הב"י בסימן רע"ג בדבריו, - אך הבגדי ישע שם כתב בשם המהרש"ל שפירש לד' המרדכי דמש"כ דאם יצא אינו מוציא הוא במי שמתענה דאינו שייך לאותו ברכה, עיי"ש, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-8)
9. אך בד' רבינו דוד שם מבו' דהוא מטעמא אחרינא משום דמצות קידוש היום מתקיימת בקידוש דלילה, ודין קידוש דיום הוא לקבוע סעודתו על היין, וע"כ הו"ל כברכת הלחם וברכת היין שאם יצא אינו מוציא, והיינו דדמי להא דבברכת המוציא של סעודת שבת אם יצא אינו מוציא, (עמש"נ בזה להלן סק"?), עיי"ש, ומבו' לפ"ז דאם דין קידוש היום הוא משום מצות קידוש, הו"ל כשאר ברכות חובה דאם יצא מוציא, אף דאינו מברך אלא בפה"ג. [↑](#footnote-ref-9)