קידוש טו
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / אורח חיים / סימן רעא עד רעג - קידוש

**שיעורי הלכה**

### שיעורים על סדר השו"ע

### מפי מו"ר הגאון

### רבי רפאל צבי ובר שליט"א

הלכות קידוש

##### **או"ח סימן רעב סעיף ו - ט**

##### **שיעור טו**

**[סעיף ו] יין צימוקים מקדשין עליו.**

## אופן עשיית יין צימוקים

וכתב המשנ"ב (ס"ק טו) שאופן עשייתן הוא שלוקח הצימוקים וכותשן ונותנים עליהם מים ותוסס אז נקרא יין אחר שנשתהו שלשה ימים. ולקמן (ס"ק כב) הביא עוד אופן לעשות יין צימוקים ע"י שמבשלין את הצמוקים במים, ודעת החיי אדם שבזה אין צריך להמתין ג' ימים, ובשם ספר החיים כתב שיש מחמירים שיהיה תוסס ג' ימים אחר בישול הצימוקים.

והנה מבואר לעיל בשו"ע (סימן רב סעיף יד) דמים ששרו בהם צימוקים, נחלקו הראשונים אם מברך עליהם שהכל או בורא פרי העץ, ומבואר שם דמספק מברך עליהם שהכל, אך לגבי ברכה אחרונה יש ספק אם מברך בורא נפשות או ברכה מעין ג' ולכן כתב שראוי לשתותו רק בתוך הסעודה. אמנם מבואר שם בשו"ע שאם משכו את הצימוקים מהמים הוה ליה יין ומברך עליו בורא פרי הגפן לכולי עלמא. ובמשנ"ב שם (ס"ק נז) הביא מהמגן גבורים שאם שהה ג' ימים מברך בפה"ג אף אם לא משך, אך אם משך ממנו את הצימוקים מברך עליו בורא פרי הגפן מיד.

ולפי דבריו שם יוצא דמש"כ המשנ"ב כאן שצריך שישהה היין והצימוקים ג' ימים היינו דווקא כשלא משך דהיינו שלא הפריד בין היין והצימוקים, אך אם מפרידם נעשה יין מיד. וצ"ע שהמשנ"ב כאן סתם את דבריו דצריך שישתהו ג' ימים.

## כמות המים שנותן בצימוקים

במשנ"ב (ס"ק טז) הביא כמה דעות בשיעור המים שמותר לערב בצימוקים כדי שתשאר ברכתו בורא פרי הגפן, והביא מהספר בכור שור דצריך שיהיו בצימוקים לכה"פ מעט יותר מאחד מששה נגד המים, דדמי למה שנתבאר בסימן רד (סעיף ה) שאפשר לערב מים ביין ובלבד שיישאר היין בכמות של אחד מששה במים, וה"ה צימוקים שצריך שישארו הצימוקים אחד מששה מהמים דלא עדיף מאילו היו כל הצימוקים יין. והביא שהדרך לשער את הצימוקים הוא לפי שיעור הצימוקים אחר שנתפחו על ידי המים ולא כשיעורם בעת שנתן אותם במים, עוד מובא במשנ"ב שם דדעת היד אפרים שמחשבין את שיעור המים פי ששה מגודל הצימוקים קודם שתפחו ע"י המים. [והנה בשיעור הקודם (שיעור יד) הבאנו שיש חילוק בין יין הנעשה משמרים שבו יכול לערב רק עד שלשה מים, לבין יין סתם שבו אפשר לערב עד ששה וכמו שמבואר במשנ"ב לעיל (סימן רד ס"ק לא), ומדבריהם מתבאר שהצימוקים נחשבים כמו יין ולא כמו שמרים, ואפשר לערב בהם מים על חד ששה].

עוד הובא במשנ"ב דדעת כמה פוסקים שכל שיש טעם יין חשיב כיין ומברך עליו בורא פרי הגפן. ומשמע דהיינו אפילו אם יש בצימוקים כמות פחותה מאחד מששה במים, אפשר לברך עליו בפה"ג כיון שיש לו טעם יין, ובשעה"צ (ס"ק כז) ביאר טעמם דהצימוקים מהפך כח המים ליין.

ובביאור הלכה (ד"ה מקדשין) הביא דעה נוספת בזה דיין צימוקין היינו מה שמוציא ע"י שסוחט את הצימוקים וא"כ צריך שיהיה ששה כנגד מה הלחלוחית היוצא מהם ולא נגד הצימוקים, והביא עוד דהמשכנות יעקב (סימן צו) מחמיר שצריך שייצא מהצימוקים על חד תלתא, דהיינו שכמות הצימוקים תהיה לפחות רבע מהיין צימוקים [והיינו דדמי ליין שנעשה ע"י שמרים דמבואר לעיל בשו"ע (סימן רד סעיף ה) שמותר לערב על חד תלת, ולא כמו שנתבאר לעיל בהערה].

וסיים הביאור הלכה שהוא בדק אצל עושי היין, וסתם יין צימוקים כשר גם לפי דעת הדרך החיים שמשערים את הצימוקים כפי שעת נתינתן במים. ומכל מקום נראה למעשה שצריך שיהיה בזה טעם יין, דבלאו הכי לא מהני אף שמתקיימים כל התנאים דלעיל [וכמו שיבואר בסמוך לגבי יין העשוי מחרצנים].

**[סעיף ז] שמרי יין או חרצנים שנתן עליהם מים אם ראוי לברך עליו בורא פרי הגפן מקדשין עליו.**

## יין שנעשה משמרים או חרצנים

הנה בסימן רד (סעיף ו) מבואר שיש חילוק בזה בין חרצנים לשמרים דבשמרים מבואר שם (סעיף ה) שמותר לערב מים על חד תלת וכמו שנתבאר לעיל, ובחרצנים אם דרכו אותם בקורה דינם כמו שמרים שאפשר לערב על חד תלת, אך אם דרכו אותם ברגל, אפילו אם נתן שלוש ויצא שלוש או פחות שפיר דמי אמנם ע"ש בשעה"צ (ס"ק כט) דמכל מקום לכולי עלמא אם היה במים ששה פעמים כנגד החרצנים בודאי אין שם יין עליו משום דדמי לצימוקים שיכול לערב על חד ששה, עוד הביא שם במשנ"ב (ס"ק לו) דדוקא כשיש בו טעמו וריחו של יין, וכן מבואר בביאור הגר"א ביורה דעה (סימן קכג סעיף ט) שלעולם צריך שישאר טעם יין.

ואף שהרא"ש בבבא בתרא (פרק ו סימן ט) מביא את דברי הרבינו יונה דס"ל שיין הנעשה מחרצנים וזגים אין מברכים עליו בורא פרי הגפן, הפוסקים לא הביאו דעתו, והכרעת השו"ע שאפשר לקדש עליו לכתחילה. אמנם צריך שיהיה לו טעם יין כנ"ל. ושמענו שהמציאות היום שכשנותנים מים על הזגים יוצא לפעמים יין חריף יותר אף מהסחיטה הראשונה, וא"כ אפשר לקדש על יין כזה לכתחילה.

**[סעיף ח] מקדשין על יין מבושל ועל יין שיש בו דבש ויש אומרים שאין מקדשין עליהם. הגה: והמנהג לקדש עליו אפילו יש לו יין אחר רק שאינו טוב כמו המבושל או שיש בו דבש.**

## יין מתוק

וכבר הבאנו בשיעור הקודם (שיעור יד) שאם הוא מתוק מחמת הפרי או מחמת השמש אין לשתות לכתחילה, כמבואר לעיל (סעיף ג), אך שמענו מעושי היין שיין המוכר כ'יין רמב"ם' כשר לכתחילה כיון שיש להם שיטה מיוחדת למנוע את המשך התסיסה שלו, וא"כ אין מתיקותו מחמת הפרי עצמו, ואף שהם בוחרים זן ענבים מתוק, אינו נחשב מתיקות כזו שאוסרת את שתיית היין, כיון שזו אינה מתיקות שנעשה היין מאוס מחמתה.

## קידוש על יין מפוסטר

ובעניין שתיית יין מפוסטר אם אין לשתותו לכתחילה כדין יין מבושל, הנה דעת הגרי"ש אלישיב שאם נגע גוי ביין מפוסטר אסור משום יין נסך, דאינו דומה ליין מבושל שאין בו משום יין נסך, כיון שלא משתנה שמו וטעמו מחמת הפיסטור. ולפי"ז ה"ה שאין לחוש בזה משום יין מבושל, ומותר לקדש עליו לכתחילה. אמנם יש שהקילו בחו"ל דיין מפוסטר אין בו משום יין נסך, ולאותם דעות נחשב הפיסטור כבישול וא"כ אין לקדש עליו לכתחילה, וכמבואר במשנ"ב (ס"ק כג) שאם היינות שוים יש לחוש לכתחילה לדעת הרמב"ם שיין מבושל פסול לקידוש, ואם כן צריך להעדיף את היין שאינו מפוסטר.

**[סעיף ט] במקום שאין יין מצוי יש אומרים שמקדשים על שכר ושאר משקין חוץ מן המים, ויש אומרים שאין מקדשין.**

## לקדש על שכר במקום שהיין מצוי

ומבואר במשנ"ב (ס"ק כד) דדווקא במקום שאין מצוי יין יכול לקדש על שיכר אך במקום שהיין מצוי אין מקדשים על חמר מדינה כלל. ולכאורה לפי זה בזמנינו שהיין מצוי אין לקדש על חמר מדינה כלל, וכך מטו משמיה דהחזו"א (הגר"ח קנייבסקי משמו בקובץ תשובות חלק א סימן נז), אך דעת הגריש"א (בתשובה שם) דאף בזמנינו לא חשיב שהיין מצוי, כיון שמה ששותים יין בזמנינו הוא רק לצורך קיום מצות קידוש והבדלה או שאר מצוות, אך אין הדרך לשתות יין סתם, ולכן לדעתו אף בזמנינו אפשר לעשות קידוש על חמר מדינה דחשיב שאין היין מצוי.

אכן בביאור הלכה (ד"ה שמקדשין) הביא דמשמעות לשון הרמב"ם (פרק כט משבת הלכה יז) שאם רוב העיר רגילים לשתות שכר, יש עליו דין חמר מדינה אפילו כשיש יין מצוי, אכן דעת הרמב"ם שם דכל מה דמהני חמר מדינה היינו רק בהבדלה אך לגבי קידוש אין לקדש כלל על חמר מדינה, וא"כ אף המיקל כדעת הרמב"ם דמהני חמר מדינה אפילו במקום שהיין מצוי אין לסמוך על זה אלא לגבי הבדלה אך בקידוש אין להקל.

## הבדלה בתשעה באב שחל ביום א'

ויש בזה נפקא מינה כשחל תשעה באב ביום ראשון, וחולה שמותר באכילה ושתיה צריך לקדש, ויש לדון על מה יקדש שהרי אסור לשתות יין בתשעה באב, ואמנם ידועים דברי הגרי"ז (על הרמב"ם הלכות תענית) שהאיסור לשתות יין מדינא דגמרא הוא רק בסעודה המפסקת, אך בתשעה באב עצמו דינו כמו אבל שמותר ביין, וא"כ יכול להבדיל על יין מדינא. אמנם מצינו להדיא שהריטב"א בתשובה (הובא בבית יוסף או"ח סימן תקנז) שבערבית ושחרית של תשעה באב חשיב כמי שמתו מוטל לפניו ואינו בנחמה, ורק לעת ערב חשיב כמו נקבר מתו, וא"כ יוצא שהאיסור לשתות יין בתשעה באב הוא מדינא דגמרא.

והנה לדעת הגריש"א שהובאה לעיל שאף בזמנינו חשיב שאין יין מצוי הרי יכול לקדש על חמר מדינה, אך לדעת החזו"א צ"ע היאך יעשו הבדלה ובשבות יצחק (פסח עמוד קלב) הביא מהגריש"א שאף לדעת החזו"א אפשר להבדיל על יין מגיתו כיון שהאיסור לשתות אותו הוא רק ממנהגא ואפשר להקל בזה.

## מה נחשב חמר מדינה

ובגדר חמר מדינה מבואר בשו"ע דאין מקדשין על המים ובמשנ"ב (ס"ק כה) כתב דה"ה חלב ושמן שאינו בכלל זה ואין לקדש עליהם. עוד מצינו במשנ"ב לקמן (סימן רצו ס"ק י) שמשקה קווא"ס ובארש"ט אף בשעת הדחק אין מברכין עליהם דאף שההמונים שותים אותם מכל מקום לא חשיבי וכמו מים הוא.

ויש לדון אם קפה נחשב חמר מדינה שהרי נתבאר שחלב אינו נחשב כחמר מדינה, וגם מה שנותן טעם במים על ידי הקפה הרי זה כמו מים של בארשט וכדו' דנחשבים כמים בעלמא ואינם כחמר מדינה. ואולי כשמעורב החלב עם הקפה הרי זה נידון כמשקה של חשיבות.

והנה מצינו דשכר חשיב חמר מדינה, ולא דמי לבארש"ט וכדומה שהם רק נותנים טעם במים ע"י דבר אחר, אך בשכר התסיסה של החומר עצמו גורם לתסיסת המים, ונותן טעם במים עצמם. ולפי זה יש לדון שיתכן וקפה שחור יחשב כחמר מדינה כיון שהמים החמים מקבלים את טעמם ע"י שמבשלים את הקפה ודמי לשכר, אך באמת לא ברור אם נחשב למשקה חשוב שההמונים שותים בכל מקום.

ושמענו מהגריש"א לגבי מי שלא יכול לקיים שתיית ד' כוסות בליל הסדר ע"י שתיית יין, דאפשר להקל בשעת הדחק שישתה מיץ תפוזים דנחשב כחמר מדינה, ואפשר שרק בפסח נחשב כחמר מדינה כי רגילים לשתותו בפסח, אך בשאר ימות השנה אינו מצוי כל כך אכן בשבות יצחק (שם) הביא מהגריש"א דאפילו כל השנה יש להקל דמיץ תפוזים נחשב כחמר מדינה.

ולעניין בירה אי חשיב כחמר מדינה, נראה שיש חילוק בזה שבירה שחורה נעשית ע"י שמערבים בה הרבה מים, וא"כ נראה דדמי לקווא"ס ובארש"ט דהתבאר במשנ"ב שמשקין אלו שעיקרן מים נחשבים כמים, אך בירה לבנה שנוצרת ע"י תהליך תסיסה דמי לשיכר דחשיב כחמר מדינה. אך צ"ע אם נחשב כמשקה שרוב העולם שותים אותו וצ"ע לדינא.

**הדינים העולים:**

1. מקדשין על יין צימוקים, והיינו מים ששהו ג' ימים עם צימוקים, ובמשנ"ב לעיל מבואר שאם מפריד את הצימוקים מהיין נעשה יין אף קודם לכן, וצ"ע אם אפשר להקל בזה לענין קידוש.
2. אם בישל את היין עם הצימוקים י"א שנעשה יין מיד.
3. ד' שיטות בשיעור הצימוקים ביין א) פי ששה משיעור הצימוקים קודם שנתפחו ב) כנ"ל בצימוקים אחר שתפחו ג) כנ"ל כנגד הלחלוחית שיוצאת מצימוקים ד) כל שיש בו טעם יין. והביאה"ל סתם דיין צימוקים שהיה בזמנו כשר לרוב השיטות.
4. יין שנעשה משמרים או מחרצנים כשר ובשמרים יכול להוסיף על חד תלת, ובחרצנים אם נסחט בקורה דינו כשמרים ואם ביד יכול להוסיף על חד ששה, ובלבד שיהיה בו טעם יין.
5. אפשר לקדש על יין מתוק שנעשה מזן מתוק שאינו מאוס, ע"י שמונעים את המשך התסיסה.
6. מקדשין על יין מבושל, ולהרמב"ם אין מקדשין עליו. ואם שתי היינות שווים יש לחוש שלא לקדש עליו.
7. יין מפוסטר יש לדון אם אפשר לקדש עליו לכתחילה לדעת הרמב"ם כיון שי"א שפיסטור נחשב כבישול לעניין יין נסך.
8. במקום שהיין מצוי אין לקדש על חמר מדינה. והגריש"א נקט שבזמנינו חשיב שאין היין מצוי כיון ששותים אותו רק למצוה. אך החזו"א חשש שאין לקדש עליו.
9. לדעת הרמב"ם אפשר להבדיל על חמר מדינה אפילו אם היין מצוי, אך לא לקדש.
10. תשעה באב שחל ביום א' אם צריך להבדיל יכול להבדיל על מיץ ענבים, ולדעת הגריש"א הנ"ל אף על כל חמר מדינה.
11. חמר מדינה היינו דבר שההמונים שותים, ואם עשוי על בסיס מים אינו נחשב כחמר מדינה.
12. קפה ובירה שחורה אינו נחשב חמר מדינה דעיקרו מים, אך קפה שחור וכן בירה לבנה יתכן דהוי חמר מדינה אך צ"ע אם נחשב כדבר מצוי כל כך.
13. שמענו מהגריש"א דמיץ תפוזים בפסח הוי חמר מדינה, ואפשר דהוא דווקא בפסח.