ח - כתובות ט_ ב_ - י_ א_
קטגוריות: ש_ס / כה כתובות / כתובות - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / כתובות פ_ק / מ_מ

**ט' ב' - האומר פ"פ מצאתי נאמן להפסידה כתובתה, - עי' תוס' דנאמן אף לאסרה עליו, וכ"כ הרמב"ן דכיון דנאמן להפסידה כתובתה בע"כ דקים לי', וא"כ ודאי דנאמן לאסרה עליו דשאחד"א, ועי' רשב"א דהכא איירי אף בתרי ספיקי דאינו נאסרת עליו, ומ"מ מפסדת כתובתה, - אך הרא"ה כתב די"ל דאף אם נאמן להפסידה כתובתה משום שהאמינוהו חכמים, מ"מ אין נאמן לאסרה עליו משום דלא קים לי', אך בד' הרמב"ן מבו', דכל הא דהאמינוהו חכמים הוא רק משום דקים לי'.**

**האוכל אצל חמיו ביהודה וכו' מאי לאו דקטעין טענת פ"פ, - בפירש"י כתב דהא דאינו נאמן הוא משום דשמא בעל בימי אירוסין ושכח, או הערה בה מתוך חיבתה ולא ידע דשבר בתולי', וס"ל דלא חיישינן דמשקר, כיון דחזקה אא"ט בסעודה ומפסידה, אלא חיישינן לטעות, ומ"מ לאסרה עליו נאמן, ועי' שטמ"ק שהק' דמ"ט אינה מפסדת כתובתה מספק, ועי' בית יעקב שהאריך בזה, ומש"כ לדמות למש"כ התוס' לעיל דבספק בקי מפסדת כתובתה, יש לדון, דבספק בקי הרי להצד דהוא בקי הויא טענתו טענה מעליא, ומשא"כ הכא דכל אדם עלול לשכוח, וע"כ ודאי דאין טענתו טענה מעליא כיון דיתכן דשכח, - והתוס' כתבו די"ל דהוא משום דודאי בא עלי', וע"כ אינו נאמן אף דחזקה אא"ט בסעודה ומפסידה, כיון דודאי בא עלי', - ועי' רמב"ן דכיון דלא טען כשנתייחד עמה בבית חמיו שוב אינו יכול לטעון, וכ"כ הרשב"א והרא"ה לקמן י' א', ומבו' דמפרשי לה בשטען שמצא פ"פ כשבא עלי' בבית חמיו, ועיי"ש ברא"ה שהאריך בזה, - ועי' רשב"א לעיל ע"א במה שדן להוכיח מהא דאף ביהודה אמרינן דשאחד"א, דה"נ אמרינן שאחד"א באומר פ"פ מצאתי אף שמצא דם, וצ"ע אם ה"ז מתישב עם דבריו לקמן.**

**לא דקטעין טענת דמים, - בד' רש"י מבו' דלהצד דאינו נאמן בטענת פ"פ להפסידה כתובתה אף אינו נאמן בטענת דמים, וטענת דמים דהכא היינו כשנתברר ע"י שושבינין דטענה ברורה היא, - אך עי' ריטב"א שכתב דהיינו דבטענת דמים דקים לי' ה"ה נאמן, ומשא"כ בטענת פ"פ דלא קים לי', וכן פירש הבית יעקב בד' התוד"ה לא, ועי' רשב"א לקמן י' א' שהאריך בזה, - ועמש"נ להלן אם בטענת דמים ה"ה נאמן אף לענין תוספת.**

**איתמר וכו' והם האמינוהו שאם אמר פ"פ מצאתי נאמן, - עי' תוס' דקי"ל דכתובה דאורייתא ואינו נאמן להפסידה כתותבה, ועי' רי"ף בשם גאון דתוספת כתובה שכתב לה מדעתו אינו נאמן להפסידה, ועי' רא"ש דנאמן אף להפסידה כתובתה, וכ"כ בהג"א בשם רשב"ם דק"ו הוא, ועי' כס"מ פי"א מאישות וט"ז סימן ס"ח שהק' דבתוספת ליכא לטעמא דהם האמינוהו, ועי' הפלאה וש"ש ש"ב פי"א בזה.**

**עי' רמב"ן וש"ר שהקשו דאף אם כתובת אשה מה"ת בדין דיהא נאמן, שהרי לא כתב לה אלא ע"מ לכנסה וימצאנה בתולה, ועלי' להביא ראי' שנתקיים התנאי, - ועי' מהרי"ט שהק' דבתנאי דבשוא"ת קי"ל בסימן רמ"א ס"י דעל הבא לבטל המקח להביא ראי' שעבר על התנאי, ועי' נתיה"מ סימן מ"ו סקכ"ג דבתנאי דלשעבר לעולם על המקבל לברר שלא עבר על תנאו, ועי' בית מאיר סימן ס"ח סעיף ח' וחזו"א סימן ס"ז סק"ז, ובפשוטו נראה, דהרמב"ן לטעמי' בקידושין ס' ב' דס"ל דאף בתנאי דשוא"ת כשמכחישין זא"ז אמרינן דהמע"ה וכ"ה בד' הר"ן שם (להגיר' שלפנינו), ואכמ"ל.**

**עי' שטמ"ק בשלהי פירקין בשם הר"י מיגש, דמדינא אינו נאמן משום דאיהי נקיטא כתובה דילי' בידה, והיינו דכיון דיש לה שטר בידה, הבא לבטל את השטר עליו הראי', וכ"נ בד' המ"מ פי"א מאישות הט"ז, - ובד' הרמב"ן והרשב"א מ' דמודו ליסוד הדברים, ואך דס"ל דכיון שלא כתב לה אלא ע"מ לכנסה וימצאה בתולה, לא חשיב כבא לבטל שטר ודאי שבידה, וזהו שהאריכו לפרש דהו"ל כתנאי דעל המקבל לברר שנתקיים התנאי, אך הרא"ה והריטב"א הק' דהמע"ה, ונ' דס"ל דאף בלא הא דהו"ל כתנאי ה"ה נאמן.**

**עי' בס' אהל אברהם בשם הגר"ש שהק' דמ"ט יהא נאמן מדינא, הרי ליכא ריעותא כלל, ואטו נאמן הלוקח בהמה לומר שמצאה טרפה, וי"ל דכל קו' הראשונים היא רק משום דאיכא חזקה אא"ט בסעודה ומפסידה, ומכח זה מהני טענתו לעורר ספק, אך בד' הריטב"א מבו' דגם בלאו החזקה הי' נאמן מדינא, ועי' בית מאיר סימן ס"ח סעיף ח' שעמד בד' הראשונים דאין קושייתם מ"ט הוצרכו להחזקה אא"ט, (אך י"ל דמזה ל"ק, די"ל דהוצרכו להחזקה רק דלא נימא מה הועילו חכמים בתקנתם), - אך עי' ש"ש ש"ב פ"ט דאף במקום דליכא ריעותא כלל, משום דינא דכאן נמצא כאן הי', מ"מ כל שטוען ברי, ה"ז מעורר לנו ספק, וע"כ פשוט דכל משה"ק הראשונים דיהא פטור מדינא, הוא רק משום שטוען בברי שמצא פ"פ, אך אם הי' טוען שמא, ודאי דל"ש למימר המע"ה, כיון דליכא ריעותא כלל להסתפק שהיא בעולה.**

**עי' ש"ש ש"ב פ"י שנקט דכל קו' הראשונים הוא רק על הנידון שהיתה בעולה ומקחו מק"ט, אך על הנידון אם זינתה תחתיו אינו נאמן מדינא, וכ"ה משמעות ל' הראשונים שכתבו דכתב לה ע"מ לכנסה וימצאנה בתולה, אך מד' הריטב"א מבו' דמדינא יש להאמינו אף שפירש לעיל דהא דמפסידה כתובתה הוא משום ספק זנות תחתיו ברצון, וכ"נ מד' הרא"ה, וצ"ע, - ועי' בית יעקב שהק' לפ"ז בעיקר קו' הראשונים, די"ל דאיצטריך לה"ט דהם האמינוהו באשת ישראל שנתקדשה פחותה מבת ג', וכתב דלמ"ד דאין כתובה לארוסה, ה"ה נאמן מדינא לומר שזינתה תחתיו ברצון ולא נתחייב לה מעולם בכתובה, אך הק' דמ"מ בעינן לה"ט דהאמינוהו דמכח זה נאמן להפסידה אף אם כתב לה, ועיי"ש מש"כ לדון בזה.**

**עי' רמב"ן שכתב לישב, דאיצטריך לה"ט כשטוענת ברי שהיתה בתולה, דמדינא היא נאמנת משום די"ל דהוא הטה או לא קים לי' שפיר, או משום דיש לה מיגו דמצי אמרה מוכ"ע אני תחתיך, ואף שכתב הרמב"ן לעיל מינה דאינה נאמנת במיגו דל"מ מיגו נגד חזקה להוציא, צ"ל דמ"מ כיון דטענתה עדיפא אין טענתו מעוררת ריעותא, ודמי להיכא דטוען שמא דפשיטא דלא מיפטר, - אך הרא"ה כתב דמדינא נאמנת משום מיגו דמוכ"ע, וכתב לדון דהו"ל מיגו נגד חזקה, - ועי' מל"מ פי"א מאישות ה"ח קיג. ד"ה ודע, דהא דמהני חזקה אא"ט בסעודה ומפסידה, אף די"ל דלא קים לי', הוא משום דאמרינן דאי לאו דקים לי' ל"ה טוען בברי להפסיד סעודתו.**

**עוד כתב הרמב"ן, דמדינא אינו נאמן משום דהוא כנגד רוב נשים בתולות נישאות וחזקת הגוף, וזה כד' הבעה"מ לקמן ט"ז א' דרוב וחזקה מהני להוציא ממון, ועי' מלחמות שם, - ועי' ר"ן מש"כ לישב בע"א, ועי' חזו"א סימן ס"ז סק"ז מש"כ בזה, - ועי' ש"ש ש"ב פ"י שכתב לישב, דלגבי הספק אם נבעלה קודם שנתארסה, אמרינן כאן נמצא כאן הי', ולגבי הספק אם זינתה תחתיו ברצון, אינו נאמן כלל מדינא.**

**עי' רשב"א דבטענת דמים נאמן אף למ"ד דכתובת אשה דאורייתא, ועי' ר"ן בשמו דה"ה נאמן אף לגבי התוספת, ולכאו' הוא תלוי בטעם הא דבטענת פ"פ אינו נאמן מדינא, ועי' בית יעקב סימן ס"ח סעיף ח'.**

**אמר רבא חזקה אין אדם טורח בסעודה ומפסידה, - בפירש"י לעיל מבו' דמפרש דעיקר נאמנותו הוא מכח חזקה זו, וכ"נ בד' ש"ר ובד' הר"י מיגש בשלהי פירקין ובד' הרמב"ם בפי"א מאישות הי"ד, - ועי' בחת"ס ובחי' הגרע"א בהגה"ה בשם ח"א שעמדו, דבגמ' לא נתפרש דטעם נאמנותו הוא משום החזקה, אלא הוי זה טעם דלא נימא דמה הועילו חכמים בתקנתם.**

**עי' תוס' דלמ"ד דיש לה כתובה מנה ואינו מפסיד סעודתו אינו נאמן, ועי' ב"ש סימן ס"ח סקכ"ד שלמד מד' התוס' דלמ"ד דמק"ט לגמרי משמע, אם רוצה לקיימה צריך קידושין חדשים, אך עי' תוס' הרשב"א ותוס' הרא"ש שנראה פי' ד' התוס' בע"א, ועי' רמב"ן ור"ן בזה, ועי' חזו"א סימן ס"ז סקט"ז.**

**עי' רשב"א דאם לא טרח בסעודה אינו נאמן, ועי' מאירי לעיל ט' א' דלא פלוג, ועי' בית מאיר סו"ס ס"ח וחזו"א סימן ס"ז י"ז.**

**עי' רמב"ן, דאינו נאמן אלא כשטוען מיד פ"פ מצאתי, אך אם טוען לאח"ז או אומר על אשתו שזינתה אינו נאמן, אלא דמי לטוען פרוע על חוב שיש עליו שטר דאינו נאמן, משום דבכה"ג ליכא להחזקה אא"ט בסעודה ומפסידה דאימלוכי הוא דאימליך, ומבו' מדבריו, דהא דאינו נאמן לטעון פרעתי במלוה בשטר, הוא משום שאינו נאמן לחדש לפטור מחיוב ידוע, (והא דבעינן לשטרך בידי מאי בעי, הוא משום דאל"כ הי' נאמן כיון דחוב עומד לפירעון), - אך צ"ע, דלעיל כתב הרמב"ן טעמים אחרים מ"ט אינו נאמן מדינא לטעון שהיתה בעולה, וצ"ל דבלא החזקה ודאי דאינו נאמן מדינא, ?אך במק"א נת' בע"א?,** **וכ"כ הר"י מיגש בשלהי פירקין דבכה"ג אינו נאמן משום דליכא להחזקה אא"ט בסעודה, - ועי' רשב"א שכתב דכה"ג אינו נאמן דאם איתא הי' לו לערער מיד, וחזקה אין אדם מוצא פ"פ ושותק, ומכח טעם זה אינו נאמן ביהודה כשטוען שמצא פ"פ כשנתייחד עמה, אף דהתם איכא להחזקה דאא"ט בסעודה ומפסידה, ?ילה"ע, דלכאו' ל"ש בזה החזקה דאא"ט, דכיון דמצא הפ"פ קודם הנישואין מ"ט טרח בסעודה?, - והרשב"א והרא"ה הביאו להא דפליגי תנאי ביבמות קי"א ב' אם טענת בתולים כל ל' יום, או דאם נסתרה לאלתר לא נסתרה לאחר כמה שנים, וצ"ע בד' הרמב"ן שלא הביא לזה, עוד צ"ע, דאם הטעם דאינו נאמן הוא משום דליכא להחזקה אא"ט בסעודה, א"כ מ"ט אם לא נסתרה נאמן אף לאחר כמה שנים, ועי' חזו"א סימן ס"ז סק"ט.**

**עי' תוס' שהקשו דמ"ט אינה נאמנת במיגו דמוכ"ע, וכתבו דהוי מיגו במקום חזקה, ואף דמיבע"ל אם אמרינן מיגו במקום חזקה, חזקה דהכא עדיפא, ועי' פנ"י שהק' דחזינן דחזקה זו גריעא דל"מ מדאורייתא, ועי' חזו"א סימן ס"ח סקי"א. - ועי' רמב"ן שכתב דאף אם מהני מיגו נגד חזקה, ל"מ להוציא ממון, - ועי' עוד בחי' הגרע"א החדש מש"כ לדון בזה.**

**עו"כ התוס' דהוי מיגו להוציא, ועי' רשב"א דאף דבמקום שטר מהני מיגו, שאני הכא דהלצד דזינתה תחתיו או קודם שנתארסה אין לה שטר, ועי' בית מאיר סימן ס"ח ס"א שכתב בע"א.**