באיסור דאבר היוצא
קטגוריות: ש_ס / מא חולין / חולין - הרב מאיר קאופמן / עניינים

בס"ד כ"ט כסליו תש"ע

**בגדר איסור דאבר היוצא**

**א] בגדר איסור אבר היוצא והאם איכא בזה שני דברים ובביאור שיטת תוס' במכות**

**ב]בביאור שיטת הרמב"ם**

**ג] בטעם דהוציא ידו ואחרי זה יצא כולו שאין איסור דיוצא**

**ד]שיטת הרשב"א והר"ן וראיתו מספק הגמ' על חלב ובדברי הר"ן דאיכא לדינא דזה וזה גורם**

**ה]בנדון הראשונים דאם ארבע סימנים וכו' אפשר לשחוט עובר שהיה אבר היוצא**

**ו]בביאור שיטת רש"י בבן פקועה דטריפה ולפ"ז יתכן דעתו שזה איסור חדש**

**ז]בדין אבר היוצא של בן פקועה דטריפה**

**ח]בדברי הראשונים בדין יצא אבר וחזר האם נחשב לידה ברוב איברים**

**ט]בדמיון רבנן אבר היוצא לטריפה**

**י] בדברי הר"ן בחלב דאבר היוצא**

**בגדר איסור אבר היוצא והאם איכא בזה שני דברים ובביאור שיטת תוס' במכות**

א]חולין דף ס"ח בהמה המקשה לילד והוציא העובר את ידו והחזירו מותר באכילה ובגמ' שם אמר רב יהודה אמר רב אבר עצמו אסור מ"ט דאמר קרא ובשר בשדה טריפה לא תאכלו כיון שיצא הבשר חוץ למחיצתו נאסר ובגמ' מבואר ללשון אחד שר' יוחנן חולק וס"ל שאם האבר חזר הוא מותר אמנם להלכה קי"ל שזה אסור עוד מבואר בגמ' שמקום חתך נאסר אמנם אם זה חזר הוא מותר ומבואר בגמ' שדרשינן לה מקראי והנה האריכו האחרונים בגדר דין זה האם זה רק הפקעה מהיתר שחיטה שלא חל על זה שחיטה וממילא יש כאן איסור אבר מן החי או שיש כאן איסור מחודש שנלמד מהפסוק בשדה טריפה לא תאכלו כיון שיצא בשר חוץ ממחיצתו נאסר

והנה עייין תוס' מכות י"ח. שדנו למה לאו זה דבשר בשדה אין זה לאו שבכללות הרי זה כולל קדשים שיצאו ואבר היוצא ועוד איסורים וכתבו שכולם זה מחמת שיצאו חוץ ממחיצתם ומבואר שזה לא רק גילוי שחוזר לדין שזה לא שחוט אלא יש כאן איסור חדש ועיין חידושי הגרי"ז על הר"מ הלכות פסולי המוקדשים שהאריך בגדר איסור זה

אמנם בפשוטו איכא כמה ראיות שזה חיסרון בשחיטה א. הגמ' מסתפקת הוציא את ידו בין סימן לסימן האם מצטרף סימן ראשון לסימן שני והנה הגמ' נסתפקה כן גם לענין איסור טריפה והאחרונים הוכיחו מזה דאיסור טריפה זה חיסרון בשחיטה דאל"כ למה שלא יצטרף והרי זה איסור צדדי שחל על זה והנה הגמ' ס"ט. מסתפקת כך גם לענין אבר היוצא ולפ"ז מוכח שזה חיסרון בשחיטה

עוד יש להוכיח מהא דר"מ אומר שזה מטמא כנבילה ומבואר שזה חיסרון בשחיטה ורבנן שמטהרים מבואר שלמדו מטריפה וא"כ כמו שהוכיחו האחרונים שזה חיסרון בשחיטה ה"ה כאן זה חיסרון בשחיטה

עוד כתבו האחרונים להוכיח שטריפה זה חיסרון שחיטה מזה שרבנן גזרו על זה טומאה והרי מבואר בגמ' שגם אבר היוצא גזרו עליו טומאה ומבואר לכאורא שגם כאן זה חיסרון שחיטה [אמנם עיין סוגיא דבן פקועה דטריפה דבפשוטו ברשב,א מבואר שאין בזה חיסרון שחיטה]

והנה לגבי מקום חתך דמבואר בגמ' שאם לא חזר זה אסור ואם חזר זה מותר ביאר רש"י שזה לא נחשב שזה יוצא אבל זה לא נחשב שזה בכלל כל שבבהמה ולכן אם זה לא חזר זה אסור אבל אם זה חזר אין סיבה להתירו והנה בגמ' מבואר שילפינן לה מקראי אמנם יתכן שזה גדר הדברים ודברי רש"י אלו הועתקו ברשב"א ע"ד.בפסק הלכה ובפסקי הרי"ד להלכה והנה לפ"ז יתכן שזה וודאי שכל אבר היוצא איכא איסור חדש כמבואר בתוס' אלא שחוץ מזה איכא חסרון שחיטה במקרה שזה לא חזר והגמ' מסתפקת בכל הנ"ל מצד החיסרון שחיטה והנה בעיקר דברי רש"י שאם חזר אין חיסרון של כל שבבהמה יתכן שכל זה שייך למאן דאמר אין לידה לאיברים אבל למאן דאמר יש לידה לאיברים לא שייך לומר שזה נחשב כל שבבהמה כיון שזה ילוד וזה כאילו הוא בחוץ חוץ ממקום חתך שאין עליו תורת ילוד וצ"ע

והנה בעיקר דברי רש"י עיין ר"ן שהקשה על מקום חתך דממ"נ אם זה מקום שזה לא בבהמה א"כ זה נחשב שיצא חוץ למחיצתו ותירץ שכיון שזה לא נראה שזה יצא זה לא נחשב בשר בשדה טריפה עוד ביאר שבאמת אין הביאור כרש"י אלא דבגמ' איכא ילפותא דמקום זה שהוא לא יוצא גמור הוא ניתר בחזרה ולפ"ז אין לנו מקור לומר שיש גם חיסרון שחיטה אמנם עדין יתכן שבהכרח שיש חיסרון שחיטה שעד כמה שיש רק איסור א"כ מה פתאום שאם זה חזר זה מותר הרי כבר חל על זה איסור אמנם אם יש חיסרון שחיטה א"כ יתכן שגדר הדברים שבמקום זה לא חל איסור אלא רק שיש בזה חיסרון שחיטה אמנם הרי איכא מאן דאמר שתמיד עוזר שחוזר ובהכרח שמועיל תיקון אפילו שחל איסור אמנם עיין חידושי הר"ן שבאמת למאן דאמר זה אין כלל את הלאו של בשר בשדה טריפה אמנם בשאר ראשונים לא משמע כן ויתכן שס"ל שכל השם יוצא הוא שבשעת שחיטה הוא לא במקום מחיצתו ועד כמה שהוא חזר אין זה יוצא כלל

ובעיקר דברי רש"י בגדר הדין מקום חתך הקשה הפמ"ג סימן י"ד דהגמ' לקמן דנה ללמוד מכאן לכל איסורים שבתורה שמקום חתך אסור וכן באבר המדולדל איכא איסור זה וביאר שם רש"י שההלכה שכל מקום אסור גם המקום חתך שלו הוא בכלל האיסור ומבואר שזה לא סברא מיוחדת כאן כי זה לא בכלל כל שבבהמה ולפשטות הסוגיא שם אין מקור לומר שיש גם חיסרון שחיטה כמבואר ברש"י בסוגין ובדעת רש"י יתכן לישב שלמאן דאמר יש לידה לאברים אין זה סברא כללית אלא רק כאן שזהו גדר האיסור ולפ"ז לא שייך לומר שיש חיסרון בשחיטה דעד כמה שלא חל על זה שם לידה הרי זה בכלל השחיטה ובהכרח שזה איסור אחר וכל זה דוחק

והנה הגמ' לקמן אומרת שר"י ס"ל ללשון הראשון שאבר המדולדל שחיטה עושה ניפול דהיינו שזה נבילה ורק כאן לרבנן זה לא נבילה כי איכא תקנתא בחזרה והקשו הראשונים הרי ללישנא בתרא דר' יוחנן אין תקנה לאיסורו שגם אם זה חוזר זה אסור ועיין רשב"א שהביא מהתוס' לבאר שאם זה יחזור אין בזה טומאת נבילה ולכאורא כוונתם שכל מה שר"מ אומר שזה נבילה עד כמה שזה בחוץ ולא חל על זה היתר שחיטה כלל אבל עד כמה שזה חזר אם כן הוא בכלל שחיטת אמו וחל עליו השחיטה ואין סיבה לטומאת נבלות והנה הרשב"א הקשה על זה דהגמ' הולכת לרבנן וצ"ב קושיתו שר' יוחנן בא לבאר למה לרבנן זה לא טמא כיון שגם אם ננקוט שזה טמא זה מצד חסרון שחיטה ועל זה הרי יש היתר לאיסורו ממילא זה סברא שזה בכלל לא נבילה וע"ש שהביא בשם תוס' שלרבנן אם זה חזר אין על זה טומאת טריפה ויתכן כנ"ל שאז זה לא חסרון שחיטה אלא רק איסור יוצא וזה לא סיבה לטומאה

**בביאור שיטת הרמב"ם**

ב]והנה כתב הרמב"ם פ"ה ממאכלות אסורות ה"ט וז"ל עובר שהוציא ידו או רגלו נאסר אותו האבר לעולם בין שחתכו קודם שתשחט אמו בין שחתכו אחר שנשחטה אמו ואפילו החזיר אותו האבר למעי אמו ואחר כך נשחטה או נולד הוולד וחיה כמה שנים הרי אותו האבר אסור משום טריפה שכל בשר שיצא חוץ למחיצתו נאסר כבשר שפירש מן החי שנאמר ובשר בשדה טריפה כיון שיצא למקום שהוא לו כשדה נעשה טריפה כמו שביארנו עכ"ל ומבואר מדברי הרמב"ם שאין בזה איסור אבר מן החי אלא איסור של בשר בשדה טריפה וכן מבואר מדבריו הי"א שאין בזה מלקות ועיין ראב"ד שהשיג עליו שם שאפילו שאין בזה אבר מן החי אבל שיהיה בזה מלקות של ובשר בשדה וכו' ומבואר גם מדבריו שאין בזה לאו של אבר מן החי ועיין פמ"ג סימן י"ד שכתב שעד כמה שגדר הדין שלא חל שחיטה לענין האבר היוצא א"כ הוא חשיב חי וצריך להיות בזה איסור אבר מן החי ומהא דהרמב"ם ביאר שיש בזה רק איסור של בשר בשדה טריפה משמע שמצד דיני שחיטה כיון שיש דין של כל שבבהמה תאכלו גם הוא בכלל שחיטת אמו אלא שיש כאן איסור חדש של בשר בשדה וכו' ובפשוטו דברי הרמב"ם גם בלא החזיר העובר את האבר וצ"ל דהא שמקום חתך מותר אין הביאור כרש"י מצד שזה לא כל שבבהמה אלא שיש גזה"כ שמקום חתך הוא לא יוצא גמור ולכן מועיל להחזירו וכן נקטו עוד אחרונים בשיטתו

ולכאורא אין הדברים מוכרחים דהנה כתב הרמב"ם פ"ד ממאכלות אסורות ה"י וכן החותך בשר מן החי מן הטהורים הרי אותו הבשר טריפה והאוכל ממנו כזית לוקה משום אוכל טריפה שהרי בשר זה מבהמה שלא נשחטה ולא מתה ומה לי טרפה אותו חיה מה לי חתכה בסכין מה לי בכולה ומה לי במקצתה הרי הוא אומר ובשר בשדה טריפה לא תאכלו כיון שנעשית הבהמה בשר בשדה הרי זו טריפה עכ"ל ומבואר מדברי הר"מ שכל בשר שמת ללא שחיטה חשיב טריפה ולפ"ז יש מקום לומר שזה האיסור שכתב הר"מ ובשר בשדה וכו' שלא חל עליו היתר שחיטה ומה שלא כתב הר"מ שיש בזה איסור אבר מן החי יתכן שכיון שהרי רבנן ס"ל שזה מטהר מידי טומאת נבילות דהיינו דחזינן שהשחיטה חלה על זה לענין טומאה א"כ זה עצמו סיבה שלא יחשב אבר מן החי דמצאנו אבר מן החי מדבר שיש בו חיות גמור ולא מדבר שהיה בו שחיטה לענין טומאה וכמו שטריפה הרי מבואר ברשב"א שהבני מעים מותרים לגוי ולא חשיב אבר מן החי אפילו שזה נתלש כשזה מפרכסת ובהכרח מצד שהשחיטה לטהר מידי נבילה זה עושה אותו למת בדרגא שלא יהיה בזה איסור אבר מן החי וא"כ ה"ה כאן וצ"ע בזה

עוד יש לדון דס"ל לר"מ דכיון דבעלמא איסור אבר מן החי זה רק בנתלש מחיות של בהמה שלמה א"כ כאן שאדרבא כל הבהמה מתה לא שייך כלל איסור אבר מן החי מצד שאבר זה לבדו חי אלא אדרבא במיתתו הרי זה גמר מיתה של כל הבהמה ולכן בהכרח ביאר שזה מצד בשר בשדה טריפה ויתכן שזה כנ"ל שהוא חסרון בשחיטה אמנם ברש"י בפרקין בכמה דוכתי כתב דבאבר היוצא גם אם חתכו לאחר שחיטה יש בו איסור אבר מן החי ורק במת כתב בדף ע. שזה איסור נבילה ע"ש

**בטעם דהוציא ידו ואחרי זה יצא כולו שאין איסור דיוצא**

ג]והנה עיין ב"י שהביא מהכלבו שאבר שיצא אפילו אם אחרי זה הבהמה יצאה לגמרי אבר זה אסור אמנם כל הפוסקים חלקו עליו דכל בהמה כך דרכה שקודם יוצא אבר ואחרי זה כולה [ובדעת הכלבו יתכן שיש הבדל אם זה היה בתור חלק מכל המעשה לידה או שזה חזר לבפנים ואחרי זה יצא או שזה לא היה חלק ממעשה הלידה] והנה מלשון הרמב"ם לעיל משמע שביצא האבר קודם שחיטה וחתכו את האבר יש איסור בשר בשדה טריפה וצ"ע הרי עד כמה שלא היה עליו שחיטה כלל זה כמו ביצא כולו שאין כאן איסור יוצא אמנם לנ"ל א"ש שכיון שכאן יסוד האיסור הוא שבשר זה לא שחוט א"כ זה גם באבר זה אלא ששם יש גם איסור אבר מן החי וכמו שכתב הרמב"ם לקמן

והנה צ"ב הטעם שאם הבהמה נולדה אחרי זה אין איסור יוצא והניחא אם כל האיסור הוא חסרון שחיטת אמו א"כ אם נולדה הבהמה אחרי זה שכולה צריכה שחיטה אין כאן סיבת האיסור כלל אבל אם נימא שיש כאן איסור חדש וכמבואר בתוס' במכות וכמו שנקטו האחרונים בדברי הרמב"ם א"כ איך פקע איסור זה ובפשוטו הביאור שכל מה שזה נקבע כדבר שיצא חוץ למחיצתו זה רק עד כמה ששחטו את האמא א"כ יש בו את ההיתר של אמו וכה"ג חשיב שיש כאן יציאה ממחיצתו אבל עד כמה שלא נעשה בו שחיטת אמו א"כ לגבי השחיטה שלו לא היה בזה שום יציאה ממחיצתו ולכאורא זהו כוונת הפלתי סימן י"ד שזה מיתלא תלי האם הוא ישחט אם אמו

אמנם יש להקשות בזה דהנה דעת ר"מ דבן ט' חי לא ניתר בשחיטת אמו ושיטת הרא"ש שזה רק אם הוא יצא חי אבל אם לאחר שחיטת אמו הוא מת קודם שנולד הוא מותר ובפשוטו ביאור הדברים שבאמת חל עליו ההיתר כשהוא במעי אמו אמנם כל ההיתר הוא ביחס לדבר טפל לאמו אבל עד כמה שהוא נהיה בהמה לעצמו לגבי זה לא חל ההיתר והנה יש לעין בהוציא אבר בשעת שחיטה ואחרי זה יצא כולו דבפשוטו לר"מ לא יהיה בזה איסור אבר היוצא אמנם לנ"ל כה"ג הרי חל עליו שחיטת אמו ואם כן יש כאן מציאות של יוצא ועד כמה שזה איסור ולא רק שאין על זה שחיטה א"כ צריך להיות שכה"ג זה אסור

אמנם יתכן עוד שכל מה שהוא נחשב יוצא עד כמה שכל סיבת ההיתר שלו הוא שחיטת אמו א"כ הוא יוצא אבל עד כמה שיש לו אפשרות של שחיטה עצמית וביותר עד כמה שיהיה לו שחיטה עצמית א"כ הוא לא יצא ממחיצתו דיש לו אפשרות של שחיטה ורק עד כמה שנהיה מצב שאין לו אפשרות שחיטה אלא מה שנעשה באמא כה"ג זה חשיב יוצא ולפ"ז א"ש דינו של ר"מ שעד כמה שחל על זה דין שחיטה עצמית ממילא אין על זה שם יוצא [ועיין מה שכתבנו בזה לקמן לענין אבר היוצר למאן דאמר ארבע סימנים וכו' לשיטת רש"י]

**שיטת הרשב"א והר"ן וראיתו מספק הגמ' על חלב ובדברי הר"ן דאיכא לדינא דזה וזה גורם**

ד]והנה הגמ' לקמן מסתפקת באבר היוצא מהו לגמוע את חלבו ועיין רשב"א שהקשה למה שזה לא יאסר ומה זה שונה מחלב טריפה שזה אסור ותירץ וז"ל ושמא י"ל דהכי קא מיבעיא ליה אבר זה אין בו איסור מחמת עצמו כטריפה כלל אלא מחמת שאין לו סימנים להתירו בהן על ידי שחיטה והרי כל הגוף כבשר ומונח בדיקולא והאבר לבדו הוא שנשאר חי וא"כ מה הפרש יש בין זה לשאר חלב הבא מן החי מי גרע חלב הבא מכח אבר אחד חי מחלב הבא מכח בהמה שכולה חיה או דילמא מגרע גרע דהתם חיותו עומד ליתקן על ידי שחיטה אבל חיותו של אבר זה אין לו תקנה עולמית על ידי שחיטה ואסור עכ"ל ומבואר מדברי הרשב"א שאין כאן שום איסור אלא שזה אבר מן החי דהינו חסרון שחיטה וכן הוא שם בר"ן וכן מבואר ברא"ה שלמד מסוגין שגם בנעקרו הסימנים אפילו שהסיבה שאי אפשר לשחוט מצד חיסרון מציאותי בכל אופן החלב אסור כי אין לו תקנה ומבואר בפשוטו שזה האיסור של סוגין וכן הוא לשון הר"י מלוניל והריא"ז בריש פרקין שהאיסור כי לא חל עליו שחיטה של אמו

אמנם מצד עצם הסוגיא יתכן שרק מוכח שיש גם חיסרון שחיטה ובמקרה שלא החזיר את האבר ונידון הגמ' הוא מחמת חסרון שחיטה האם זה סיבה שהחלב יהיה אסור אבל מצד האיסור שיש כאן זה וודאי לא סיבה שיהיה אסור וכמבואר בתחילת הסוגיא שכמו שיש חלק מהבהמה חלב ודם וזה לא סיבה לאסור ה"ה אם יש על אבר איסור יוצא ורק מחמת החיסרון שחיטה הגמ' דנה עיין קה"י ואבי עזרי מה שביארו בזה אמנם עיין לשון הרשב"א שהובא לעיל ובר"ן שכתבו מפורש שאין כאן איסור אלא אבר מן החי ואדרבא מבואר מדבריהם שאם היה כאן איסור זה היה אוסר החלב כמו טריפה [וצ"ע קושית האחרונים מה זה שונה מאיסור חלב ודם שזה לא אוסר את החלב]

והנה בגמ' מבואר שבן פקועה הבא על בהמה מעליתא למאן דאמר חוששים לזרע האב אותו הוולד אין לו תקנה וביאר הר"ן שזה תלוי בדין חוששין לזרע האב כיון ששניהם היתר אמנם לענין בן פקועה שיש בו אבר היוצא נקט שזה מיתלא תלי בדין זה וזה גורם ולכאורא מוכרח שהוא דין איסור ולא רק חיסרון שחיטה דא"כ הרי זה בדיני חוששין לזרע האב ועיין מהרש"א שם בדעת התוס' ויתכן שגם לדעת הר"ן זה חלות שם יוצא שזה מפקיע ההיתר שחיטה ולענין חלות זה יש כאן הנידון של זה וזה גורם וצ"ע

**בנדון הראשונים דאם ארבע סימנים וכו' אפשר לשחוט עובר שהיה אבר היוצא**

ה] והנה מבואר בגמ' שבן פקועה שבא על הבהמה למאן דאמר שחוששים לזרע האב אותו הולד אין לו תקנה וכתב רש"י שזה דלא כמאן דאמר ששחיטת טריפה שלא מתירה הולד אפשר לחזור ולשוחטו מצד שארבע סימנים אכשר ביה רחמנא ועיין תוס' ושאר ראשונים שכתבו שזה לא דומה דשם כיון שלא חל שחיטה כלל ביחס לאיסור א"כ יש כאן סימנים שלמים לא שחוטים אבל כאן חצי מהסימנים שחוטים ולא שייך לשוחטו וכתבו להוכיח זה דהגמ' לעיל דנה שהחלב של בהמה אם אבר היוצא יהיה אסור ולרש"י גם כה"ג צריך להועיל שחיטה אלא בהכרח שכה"ג שסימניו כשחוטים וודאי לא מועיל שחיטה ועיין בחידושי בכור שור שכתב לישב שלא שייך שחיטה אלא על אבר אחד עוד כתב ליישב שבאבר היוצא שחל על זה איסור יוצא לא שייך לשוחטו דאין מה שיתיר האיסור ואין זה דומה לדין של רב משרשיא דשם לא היה שום יוצא אלא שחלקו לא צריך שחיטה וכן תירץ בחידושי הר"י מנרבונא והנה מקושית הראשונים חזינן שס"ל שאין זה איסור חדש אלא רק שלא חל על זה היתר שחיטה ועד כמה שס"ל לרש"י שאפשר לחזור ולשוחטו א"כ ה"ה כאן יהיה אפשר לשוחטו וממילא זה יהיה מותר

אמנם יש לדחות לפי מה שכתבנו לעיל סק"ד דכל ספק הגמ' לענין חלב הוא רק מצד החסרון שחיטה ולא מצד האיסור דמצד האיסור זה כמו חלב ודם שזה לא סיבה לאסור א"כ יתכן שקושית תוס' אפילו שהאבר ישאר באיסורו אבל אין סיבה לאסור החלב דלאיסור אבר מן החי מועיל שחיטה הרי מועיל שחיטה

אמנם עיין יד יהודה סימן י"ד סק"ד שכתב לדחות שכל מה שחשיב יוצא זה רק עד כמה שהיתר שחיטתו הוא על ידי שחיטת אמו א"כ הוא יצא חוץ למחיצתו אבל עד כמה שיחול בו שחיטה עצמית אין הוא נחשב יוצא[והארכנו בזה לעיל סק"ג] ולכן הקשו הראשונים לרש"י שגם עד כמה שהוא שחוט מועיל בו שחיטה א"כ שגם כאן יועיל שחיטה והנה בפשוטו לפ"ז בבן פקועה של אבר היוצא לא יועיל לשוחטו דכאן הרי על אמו לא חל היתר שחיטה אחר והוא נשאר בגדר יוצא והנה באמת דברש"י לעיל ס"ט מבואר בלשונו שגם בבן של בן פקועה כל הסיבה שהוא אסור כי אי אפשר לשוחטו ע"ש בד"ה אבן פקועה דכוותיה וז"ל דאין הולד טעון שחיטה אלא משום חד אבר וההוא אבר לא מישתרי בשחיטה דלאו שחיטה היא עכ"ל ומוכרח בדבריו שכל החיסרון שהוא לאו בר שחיטה ובהכרח שאין כאן איסור חדש ודלא כישוב האחרונים הנ"ל

אמנם עיין רמב"ן שהקשה על רש"י מתחילת הסוגיא שהגמ' מסתפקת מהו לחוש לזרעו והגמ' אומרת היכי דמי אילימא דאזיל אבהמה מעליתא מאי איריא האי דאית ביה איסור יוצא אפילו בן פקועה דעלמא נמי דאמר רב משרשיא וכו' ולרש"י שהגמ' תגיד שארבע סימנים אכשר ביה רחמנא וקי"ל דלא כרב משרשיא ותירץ שמצאנו בגמ' שרוצה לישב הספק לכו"ע וצ"ב כוונת הרמב"ן דהרי עד כמה שהדין דלא כרב משרשיא ומועיל לשחוט הבן מצד ארבע סימנים א"כ אין מקום לספק מהו לחוש לזרעו דהרי גם עליו יועיל שחיטה ולכן הגמ' שואלת כי בהכרח שהוא ס"ל שאין הסברא של ארבע סימנים אכשר ביה רחמנא ומה שהגמ' מביאה את רב משרשיא זה רק לגבי שהדין בן פקועה הוא סיבה לגבי הבן דהיה מקום לדון דכל בהמה יש לה דין שחיטה עצמית ולא שיך שההיתר יעבור לבן ולכאורא למבואר ברש"י הנ"ל שגם בבן פקועה שיש בו אבר היוצא כל החיסרון בבנו כי אי אפשר לשוחטו א"כ למאן דאמר ארבע סימנים אכשר ביה רחמנא יועיל בו שחיטה ובאמת הראשונים כולם הקשו שלא מסתבר שכל סוגית הגמ' דלא כהילכתא ולא הקשו מה הגמ' שואלת בתחילה דהרי קי"ל דלא כרב משרשיא ויתכן מטעם הנ"ל אמנם צ"ב בדעת הרמב"ן ויתכן שס"ל כאחרונים הנ"ל שגם לרש"י שמועיל שחיטה זה רק בבן הפקועה שלא היה בו איסור יוצא או בבהמה עצמה שהאבר יצא שביחס לזה הוא לא יוצא אבל בבן פקועה שהיה אבר היוצא שלא ניתר והוליד וולד כה"ג זה צריך להיות אסור אמנם כבר הבאינו דמלשון רש"י מבואר לא כך

עוד היה מקום לומר בדעת הרמב"ן שלאיסור יוצא לא יועיל שחיטתו ומה ששאל מספק הגמ' מהו לגמוע חלבו דנקט כאחרונים שמצד האיסור יוצא איו לו חיסרון שזה כמו חלב ודם ומצד הדין שחיטה הרי ס"ל לרש"י שאפשר לחזור ולשוחטו אמנם אין זה במשמעות לשונו ע"ש

**בביאור שיטת רש"י בבן פקועה דטריפה ולפ"ז יתכן דעתו שזה איסור חדש**

ו]והנה מבואר בגמ' לקמן שבן פקועה של טריפה אם הוא מת הוא לא נבילה אמנם אפשר לשוחטו מצד שארבע סימנים אכשר ביה רחמנא ועיין רעק"א בגליון השו"ע שכתב שאיסור הולד הוא מצד טריפה דאין לומר דאיסורו מצד אבר מן החי דהרי באמו אין איסור אבר מן החי גם במפרכסת וביאר הדברים דגדר ההיתר שהוא חלק מאמו ולכן הוא ניתר בשחיטתה ולכן יש בו איסור טריפה דכיון שכל היתרו הוא מחמת שהוא חלק מאמו אבל עד כמה שיש לו שחיטה עצמית א"כ בזה הוא מתנתק מטפלתו לאמו וממילא אין בו איסור טריפה והנה בפשוטו זה הכוונה ארבע סימנים אכשר ביה רחמנא שאפשר לשוחטו מצד עצמו וממילא לנתקו משחיטת אמו ולפ"ז צ"ע מה שלמד מכאן רש"י שגם בבן פקועה שבא על בהמה מעליתא שייך ההיתר של ארבע סימנים שריא בה רחמנא הרי כאן את האב לא ניתקו מהיתרו וממילא הבן לא יועיל לו שחיטה וצ"ל שעצם הדין שאפשר לשוחטו שחיטה עצמית זה לא מצד שזה מנתק אותו אלא שזה סברא גם שממילא הוא מתנתק מהאם וממילא אין איסור טריפה ולכן גם כאן שייך לשוחטו שחיטה עצמית ועדיין קצת צ"ב מנ"ל לרש"י שהדין של ארבע סימנים הוא לא מצד הניתוק שבזה

ועיין לשון רש"י בתחילת סוגין שנראה שביאר שכל הדין של בן פקועה שיש לו גם שחיטה אגב אמו ויתכן הביאור שזה רק דין לקולא ולא לחומרא דהינו שמעיקר הדין הרי הוא בהמה לעצמה והיה צריך להיות שהוא ישחט שחיטה עצמית וחידשה התורה שאפשר לדונו כחלק מאמו ולשוחטו אם אמו אמנם נשאר לו העיקר הדין שהוא בהמה לעצמה ויש לו שחיטה עצמית ולפ"ז לכאורא תמיד אפשר לדון בן פקועה בשני צורות או כחלק מאמו וממילא יהיה לו איסור טריפה או כבהמה לעצמו וממילא הוא צריך שחיטה וא"ש לשון רש"י שעד כמה שלא שוחטים אותו הוא כאחד מאבריה דהכונה דאם באנו להתירו מצד שחיטת אמו הרי גדר הדברים שהוא חלק מאמו ממילא יש בו איסור טריפה ולפ"ז א"ש שגם את בנו אפשר לשחוט שאפשר לדון את האב כבהמה לעצמה וממילא בנו צריך שחיטה ולפ"ז יתכן שגם רש"י ס"ל שאיסור יוצא זה גדר איסור ולא רק שלא חל על זה שחיטת אמו אמנם כל זה עד כמה שבאים לדונו שיותר מצד שחיטת אמו אבל עד כמה שדנים שיש לו שחיטה עצמית אין עליו שום איסור וכמדומה שעיקר הדברים מבואר בגנזי הגר"ח ועיין לקמן סק"ח שיש לדקדק ששיטת רש"י שזה איסור חדש ועיין סוגיא דבן פקועה דטריפה שהארכנו בזה

ואם נימא כגדר הנ"ל יתכן שזה גם הביאור בדעת הר"מ שזה איסור חדש אבל זה לא יותר מאשר אבר מן החי שכל האיסור רק עד כמה שדנים אותו כשחוט ואפילו שהראשונים חלקו שלא מועיל לשוחטו יתכן שזה מצד שהדינים שכבר חלו כגון שהוא מותר באכילה ממילא הוא נחשב כמת ואי אפשר לשוחטו

**בדין אבר היוצא של בן פקועה דטריפה**

ז]עיין ש"ך וב"ח סימן י"ד בתוך הדברים דמבואר מדבריהם שבן פקועה של טריפה שהוציא אבר קודם שחיטה אפילו שארבע סימנים אכשר ביה רחמנא אבל ואפשר לשחוט הוולד אבל האבר ישאר אסור ועיין פר"ח שתמה על זה א. מסברא שכיון שיסוד האיסור שאין עליו היתר שחיטה א"כ כאן שאפשר לשחוט את כולו אין סיבה שעל זה לא יחול היתר שחיטה ב.עוד כתב להקשות מתוס' שביארו שכל הסיבה שלא מועיל שחיטה בבן של בן פקוע או באבר היוצא כי סמניו כשחוטים א"כ כאן שאין סימניו כשחוטים ממילא אין סיבה שלא יועיל שחיטה

ועיין תבואות שור שכתב לבאר או אם נימא שהאיסור של אבר היוצא זה איסור חדש א"כ כאן אפילו שחיסרון שחיטה לא יהיה כאן אבל אין מה שיפקיע את האיסור אמנם זה נסתר מלשון תוס' שגם לענין אבר היוצא כתבו מפורש שכל החיסרון שאין צורה איך לשוחטו וכן הרי הש"ך העתיק את הרשב"א שספק הגמ' לענין חלב כיון שאין כאן מאיסור אלא רק חיסרון שחיטה ומבואר שלא ס"ל שזה איסור חדש

עוד כתבו לישב שכוונת הגמ' שמועיל שחיטה בבן טריפה הכוונה שאת מה שנחסר בשחיטת אמו יש לו שחיטה עצמית ולפ"ז חידש שכאן שלאבר יש שני חסרונות הוא לא ניתר מצד דין נבילה ולכן השחיטה של עיקר הבהמה שהוא רק לאיסור אכילה ולא לטומאה לא יכול להועיל לאבר היוצא אמנם כל זה אם נימא כחידושו הנ"ל אמנם לכאורא גם אם דלא כנ"ל אבל אם ננקוט שבטריפה אין איסור אבר מן החי וכאן הרי יש איסור אבר מן החי א"כ לאבר נצרך שחיטה יותר מאשר לעיקר הבהמה ואין בכח הבמה להישחט אלא כדינה אמנם עיין סוגיא דבן פקועה דטריפה שהארכנו מהראשונים שלכאורא בבן פקועה דטריפה יש איסור אבר מן החי ורק בדעת רש"י יתכן כנ"ל ע"ש והנה בלשונות הראשונים לא נראה כן אלא שכתבו שכיון שאין הסימנים כשחוטים ממילא מועיל שחיטה גמורה אמנם יתכן לבאר שזה דעת הש"ך

והנה כתב הש"ך סימן י"ג דבן פקועה שאמו טריפה שבא על הכשירה הוולד יש לו תקנה כיון שגם לאביו יש שחיטה ולכאורא לנ"ל אינו נכון שהרי לאביו יש שחיטה רק לענין היתר אכילה וכאן מצד האמא הוא צריך שחיטה גמורה וצ"ע

**בדברי הראשונים בדין יצא אבר וחזר האם נחשב לידה ברוב איברים**

ח]הגמ' ס"ח: מביאה מחלוקת האם יש לידה לאברים ומסתפקת לשיטות שאין לידה לאיברים אם הוציא אבר אבר והחזירו ובסך הכל הציא את רוב הגוף האם נאסר הכל או לא וביאר רש"י שלמאן דאמר אין לידה לאברים האבר מותר והקשו הראשונים א"כ מה הצד שיחשב שיש כאן רוב לידה הרי זה הכל מותר ולכן ביארו שזה וודאי שמה שיצא זה לא חוזר וניתר והנה לכאורא עד כמה דנימא שגם אם חוזר וזה אסור זה איסור חדש א"כ מצד השחיטה של אמו עדין חל על זה שחיטה כיון שזה חזר ומה שייך שיחשב שרובו נולד ואם מצד האיסור לכאורא מה פתאום שאם הרוב אסור שיהיה הכל אסור ומשמע שכוונת הראשונים שכיון שגדר האיסור שלא חל על זה שחיטת אמו ממילא כיון שעל רובו לא חל שחיטת אמו ממילא לא חל על כולו אמנם אם זה איסור חדש אבל מצד השחיטה חל שחיטה על כולו לכאורא קושיתם גם לשיטתם ובדעת רש"י יתכן שזה איסור חדש ואדרבא מצד הדין לידה על האבר זה לא סיבה כלל להפקיעו מהשחיטה של אמו דכל שהוא חלק מאמו ממילא השחיטה חלה עליו [ועיין לעיל סק"ה ו' מה שכתבנו בדעתו] ועיין חידושי הר"ן ובאמת הכס"מ ביאר בדעת הר"מ שגרס שהספק למאן דאמר יש לידה לאברים ויתכן שרק למאן דאמר זה חסר בשחיטה ולכן יש מקום להסתפק אבל אם אין לידה א"כ בהכרח שזה גדר איסור חדש וממילא כיון שהשחיטה מתיחסת לזה אין שום סיבה שהכל יאסר וכנ"ל

**בדמיון רבנן אבר היוצא לטריפה**

ט]עיין במשנה שר"מ ס"ל שאבר היוצא יש לו טומאת נבילה ורבנן ס"ל שזה כטריפה שאין לו טומאת נבלות והנה בפשוטו לר"מ וודאי שאין על זה היתר שחיטה כלל ולכן יש לו טומאת נבילה או אבר מן החי ורבנן דימו שזה כמו טריפה והנה אם נימא דטריפה לא חסר בהיתר שחיטה א"כ לכאורא ה"ה כאן אמנם אם נימא דטריפה בעלמא חסר בהיתר שחיטה שלה א"כ גם כאן בהכרח שלרבנן חסר בהיתר שחיטה

אמנם לכאורא אין זה מוכרח דיתכן דכוונת ר"מ שכמו שמצאנו שבהמה טמאה כיון שיש בה איסור אכילה ממילא לא חל עליה היתר שחיטה כלל א"כ גם כאן מצד האיסור של אבר היוצא זה סיבה שלא יחול על זה היתר שחיטה כלל וממילא יהיה על האבר טומאת נבילה ורבנן אומרים שמצאנו מקומות שהאיסור הוא לא סיבה שהשחיטה לא תחול כלל וממילא ה"ה כאן אלא שיתכן ששם גדר האיסור הוא חיסרון שחיטה וכאן זה רק איסור צדדי וכן יתכן איפכא דשם זה איסור גרידא וכאן זה חסרון שחיטה וכמו שהארכנו בסוגיא דבן פקועה דטריפה בשיטת הרשב"א אמנם רבנן רק ענו שזה לא דומה לבהמה טמאה וצ"ע

ולכאורא בהכרח הוא כן דהרי באמת חזינן שפה ההיתר חל פחות ממה שחל בטריפה דהרי בטריפה מבואר ברשב"א שאין על הבני מעיים איסור אבר מן החי לבן נח וכאן נקט שנשאר על האבר איסור מן החי וכן לעניין בן טריפה מבואר שנקט בתשובות החדשות שיש איסור אבר מן החי ובטריפה רגיל אין איסור אבר מן החי ובהכרח שכאן זה יותר גרוע ורבנן רק הוכיחו שאפילו שיש איסור זה לא סיבה שלא יחול היתר לגבי טומאה וצ"ע וע"ש מה שכתבנו בזה

אמנם מה שפלא בזה דהגמ' ע"ב. מביאה בריתא שר"מ אומר אם אין טומאת נבילה שזה יהיה גם מותר באכילה ולכאורא עד כמה שיש כאן לאו ואיסור חדש של יוצא א"כ מה שייך לומר שזה יהיה מותר באכילה הרי אפילו אם השחיטה חלה על זה אבל איסור זה להיכן הלך אמנם אם כל הסיבה שחסר כאן בהיתר שחיטה א"כ א"ש שר"מ טוען שעד כמה שזה לא מטמא דהינו שחל על זה השחיטה ממילא אין סיבה שהשחיטה לא תחול לענין טומאה ורבנן ס"ל שאפשר לחלק בזה וצ"ע

**בדברי הר"ן בחלב דאבר היוצא**

י]עיין ר"ן ע"ה. שכתב שאבר היוצא שיש בו חלב לר"י זה אסור מצד חלב וגם לר"ל זה אסור מצד אבר היוצא והנה בפשוטו אם זה נחתך מחיים אין שום סיבה שלא יהיה עליו איסור דהרי לא היה עליו שום שחיטה ובפשוטו צ"ל שכוונתו כשהוא לא נחתך בשעת שחיטה ולר"ל כיון שצריך לידת הבהמה ולא היה כאן לידת הבהמה לכן לא חל על זה שם חלב אמנם לר"י זה אסור ולכאורא כל זה לשיטתם שהגדר של אבר היוצא שחסר בהיתר שחיטה וחשיב שהוא התנתק מאמו ולא נשחט אם אמו אבל אם נימא שזה איסור חדש זה לא סיבה לכאורא שיהיה על זה איסור חלב וצ"ע אמנם לפ"ז גם מה שלר"י זה אסור הוא מצד שיש על זה איסור יוצא ודבר זה לא הוזכר בר"ן אלא בר"ל ויותר משמע שמדובר שתלשו החלב וצ"ע

**המורם מהנ"ל**

והנה העולה מהנ"ל דבפשוטו מצאנו ראשונים מפורשים שזה רק חיסרון שחיטה ואיסורו מצד אבר מן החי הלא הם הרשב"א והר"ן והרא"ה והריא"ז והר"י מלוניל ומאידך שיטת תוס' שזה איסור חדש אמנם יתכן שמודים שאם זה לא חזר יש בזה חיסרון שחיטה ובדעת הרמב"ם האחרונים נקטו שיש בזה רק איסור חדש ולכאורא אינו מוכרח ויתכן עוד שאדרבא ס"ל שכל האיסור חסרון שחיטה אלא שזה לא סיבה לאיסור אבר מן החי ובדעת רש"י בפשוטו מבואר שזה רק חיסרון שחיטה וכתבנו לדון שיתכן שזה איסור חדש אמנם כל האיסור עד כמה שדנים אותו כחלק מאמו ומועיל לו שחיטה אבל אפשר לדונו כדבר לעצמו ומילא אין עליו חסרון שחיטה ולפ"ז יש לדון בכל הנ"ל

אבר היוצא דשחיטת טריפה בהש"ך והב"ח נקטו שלא ניתר בשחיטתו והפר"ח חולק ומשמעות הראשונים שמועיל לו שחיטה