קינים 6
קטגוריות: ש_ס / מט קינים / קינים - הרב נחמן זילברמן

**מראי מקומות מסכת קינים פ"ב משנה ג**

1. **פירוש המשנה עפ"י מפרש רא"ש ורז"ה -** ז' נשים לאחת יש קן אחד, לשניה ב' קינים, לשלישית ג' וכו', ופרח גוזל משל הראשונה לשניה ומשם פרח גוזל לשלישית ואין ידוע אם הפורח הוא אותו שהגיע מן הראשונה או אחד משל שניה, ושוב פרח גוזל משלישית לשל רביעית וכו', ואח"כ חזר גוזל משביעית לשישית ומשישית לחמישית וכו',
2. הנה כיון דהכלל הוא דכל גוזל הפורח מקן סתומה לקינים סתומות, פוסל אחד במקום שהלך לשם ואחד במקום שבא משם כמבואר במשנה א', א"כ הנשים האמצעיות [היינו מבעלת ב' קינים עד בעלת ו' קינים] הפסידו כל אחת ב' קינים, דכשנח אצלם הגוזל הפסידו גוזל אחד, וכשפרח מהם גוזל הפסידו עוד אחד, וכשחזר אליהם עוד גוזל הפסידו עוד אחד, וכשפרח מהם שוב הפסידו עוד גוזל, סה"כ ד' פרידות שהם ב' קינים. אולם בעלת הקן האחד ובעלת הז' קינים הפסידו קן אחד, דפרח מהם אחד ונח אצלם אחד. ולפי"ז בעלת קן הא' ובעלת הב' אין להם כלום, בעלות ג' ד' ה' ו' הפסידו ב' קינים ובעלת ז' יש לה ו' קינים.
3. **ובראשונים הק'** אמאי שלישית אין לה אלא קן א', הא מתוך ו' שהיה לה, ד' ודאי נשארו אצלה, ותקריבם ב' עולות וב' חטאות, ואף דיש לחוש שמא ב' הנוספים שפרחו יוקרבו שניהם חטאות וממילא נקבע שמתוך ד' שנשארו יש ג' עולות וחטאת, מ"מ הכא בבעלת ג' אין לחוש, דהא אחד מן הפורחים פרח לבעלת הב' ובעלת הב' אינה מקריבה כלל. **ותי'** דגזירה על שלישית אטו שאר הנשים, **יעו"ע ברא"ש**.
4. **חזר ופרח -** היינו שפרח משלישית לרביעית ומשם פרח גוזל לחמישית לשישית ולשביעית, ושוב חזר משביעית עד שלישית, [אבל מראשונה ושניה לא פרח כפי שיבואר להלן - כך דעת רוב הראשונים], האמצעיות היינו רביעית חמישית ושישית הפסידו ב' קינים, ושלישית ושביעית הפסידו קן אחד, לפיכך שלישית ורביעית אין להם כלום, חמישית ושישית חסרו ד' קינים, ושביעית יש לה ה' קינים.
5. חזר ופרח שוב מחמישית לשישית ולשביעית וחזר, חמישית ושביעית הפסידו קן אחד ושישית הפסידה ב' קינים, לפיכך חמישית ושישית אין להם כלום, ושביעית יש לה ד' קינים. וי"א דשביעית לא הפסידה בפריחה שלישית כלום ונשאר דינה דיש לה ה' קינים, דשוב אין לחוש שמא יקרבו כיון דשש הנשים האחרות אין מקריבות כלל.
6. **בהא דחזר ופרח**, הובא לעיל דהיינו שפרח משלישית לרביעית והלאה, אבל לא איירי בפרח מראשונה ושניה, כך פירשו **המפרש הרא"ש והרז"ה, ובמפרש נתן בזה טעם** דכיון דראשונה ושניה אין להם כלום הרי דינם למות, והיינו סיפא דמתני' דפרח מן המתות לקריבות ימותו כולם. **וברא"ש דחה** ביאור זה, דראשונה ושניה לא חשיבי מתות דספק ספיקא נינהו, היינו דלבד מן הספק בשעת הקרבת שלישית אם מקריב משל ראשונה ושניה או משל שלישית, עוד יש ספק על עצמם של ראשונה ושניה אם הם חטאת או עולה.
7. ויש לתמוה הא בכל המסכת מבואר דלא מקילין מחמת ספק ספיקא, דהא בהרבה מן התערובות שבמסכת יש ב' צדדים להקל ואפי' יותר מב' צדדים להקל, ובפרט במשנתינו כגון דיש לתלות שפרח מן הראשונה והוא עצמו פרח משניה לשלישית וא"כ שניה יכולה להקריב כולן, וספק שני דאפי' אם נשאר בשניה מ"מ שמא יקרב חטאת ובן זוגו שאצל הראשונה יקרב עולה ושוב ליכא חששא, אלא צ"ל דלא אמרי' בכל תערובות קינים ס"ס להקל ואולי הוא משום שבקדשים החמירו, ואיך אמר הרא"ש דיש להקל כאן משום ס"ס.
8. ונראה דאין כוונת הרא"ש לס"ס כפשוטו, אלא דהא דאמרי' בסיפא דמתני' דמתות שפרחו לקריבות ימותו כולן, היינו דווקא בחטאות המתות כגון חטאת שמתו בעליה או שנתכפרו שיש בהם דין מיתה ודאי, אבל הכא שכל הדין מיתה שלהם הוא מכח ספק, דאין ידוע כיצד להקריבם אם עולה או חטאת, א"כ כשנתערבו בסתומות והספק על כל התערובת אלו קריבין עולה ואלו חטאת, א"כ לא איכפ"ל שהיה להם דין מיתה דהא כל דין מיתה שלהם היה מחמת שלא היתה אפשרות להקריבן, ועתה יש אפשרות להקריב חלק מן התערובת [כעי"ז כ' ביעיר קינו - שיח השדה]. ועכ"פ מבואר דיש כאן פלוגתא בין המפרש לרא"ש, דלמפרש חל בהם כבר דין ימותו ותו לא פקע, וא"כ יש כאן דין מתות שפרחו לקריבות, ולרא"ש לא חל עליהם דין ימותו אלא שבפועל לא היתה בהם אפשרות הקרבה ועמדו למיתה, וא"כ כשיש אפשרות להקריבן חזר בהם דין הקרבה.
9. **ובאמת ברא"ש וברז"ה** הסכימו לדעת המפרש דחזר ופרח היינו משלישית והלאה ולא מראשונה ושניה, אולם מטעם אחר דיש לחוש שב' הגוזלים של בעלת הקן הראשונה פרחו לשאר קינים, ומעתה לא שייך להקריב כלום, דאחר שיקריב אחת לחטאת ניחוש דילמא היא אחת מקן הראשונה, וא"כ נקבע על בן זוגה שהוא עולה ואין ידוע היכן הוא, ולכן איירי דווקא משלישית והלאה דאפי' פרחו ממנה ד' פרידות, הא איכא בה עכ"פ ב' שנשארו ודאי ואם לא יקרבו אין לחוש שיקבע דין חטאת או עולה על הד' שפרחו. אמנם דעת **הראב"ד וחי' הגר"א** דאיירי בפרח שוב מראשונה לשניה לשלישית וכו', וכ"מ בר"מ פ"ט מפסוה"מ.
10. **וי"א השביעית לא הפסידה כלום -** פירשו הראשונים דלא הפסידה כלום בפריחה וחזרה שלישית, דכשם שקודם פריחה וחזרה שלישית הקריבה ה' ה"ה לאחריה, והטעם דאין לה לחוש כיון שכל ו' נשים האחרות אינן מקריבות כלל. **ויש להק'** א"כ אמאי לא תקריב בעלת הז' את כל קיניה דאין לה לחוש כלל, וצ"ל דכיון דנקבע עליה כבר דין מיתה על ב' קינים מן הז' תו לא פקע, ראה משנ"ת בזה באריכות בסימן ??. אמנם באמת **בקן מפורשת נקט בדעת הגר"א** דס"ל דלא הפסידה כלום היינו שמקריבה את כל הז' קינים, יעו' בלשון חי' הגר"א שם וצ"ע.

**שיטת הראב"ד בביאור המשנה**

1. כבר נתבאר במשנה א' דדעת הראב"ד בביאור משניות א-ג דפירקין, דלא איירי בכהן הנמלך היינו שבא לשאול כמה מן התערובת להקריב כשאר ראשונים, אלא איירי בלא נמלך והקריב את כולן דאז צריך לדון כמה מן הקריבות עלו לבעליהן לשם חובה וכדעת הר"מ. **אמנם** באמת בראב"ד עצמו כ' בזה ב' מהלכים, אופן א' לפרש משניות אלו בלא נמלך ואופן ב' לפרש בנמלך [אמנם גם פי' הראב"ד דאיירי בנמלך, שונה מפי' שאר הראשונים וכדלקמן], ויעו' בפי' הראב"ד הנדפס בסוף משניות קינים עפ"י כת"י שהיה ביד בעל המלאכת שלמה, דשם נוספו הוספות רבות על פני פי' הראב"ד הנדפס בגמ', ונראה מן הדברים שם שהראב"ד כתב ב' מהדורות, והבאנו כאן תמצית העולה מכל דברי הראב"ד.
2. הנה בראב"ד נקט דאף דפשטות המשניות משמע דפרקים א-ב איירי בנמלך כמבואר בריש פ"ג, מ"מ דין פסול ופוסל כנגדו איירי ודאי בהקריב, דלשון פסול משמע דאיירי לענין כמה מן הפרידות שקרבו פסולות, ולא איירי לענין כמה מן הפרידות יקריב וכמה ימותו, ואם נפרש בנמלך, א"כ במ"ב שפרחה מרחל ללאה, נאמר ללאה שלא תקריב אלא ד' מתוך ה', ולבד מזה נפסלו אצלה ב', וא"כ אינו נכון לומר שפוסל רק אחד כנגדו אלא שניים כנגדו, ובע"כ דאיירי בלא נמלך והקריב את חמשתן, דב' מתוכם נפסלו. [ומה שנקט התנא לישנא דבד"א בנמלך, יעו' לקמן אותיות ?כה- כז? מה שיישב בזה הראב"ד].
3. אמנם כתב שמשנה ג' עדיין אפשר לפרשה בב' אופנים, בנמלך ובלא נמלך.

**אופן א - לא נמלך**

1. היינו שהקריב הכהן את כולן, דבזה בעלת קן הא' ובעלת הז' קינים נפסל להן קן א', ושאר נשים נפסלו להם מתוך מה שהקריבו ב' קינים, והטעם דכל אחת מן האמצעיות חיישי' שיש אצלה ב' פרידות שאינן שלה, ויתכן שהקריבה את שתיהן לחטאת או את שתיהן לעולה, וא"כ ב' חטאות וב' עולות מתוך מה שהקריבה לא עלו לה, ובעלת הקן האחד ובעלת הז' קינים חיישי' שיש אצלן פרידה אחת שאינה שלהן, ואין ידוע אם הוקרבה לחטאת או לעולה , לפיכך חטאת א' ועולה א' ממה שהקריבו לא עלו להן, [וכמהלך זה ביאר גם הר"מ].
2. **וי"א** **השביעית לא הפסידה כלום -** לפי מה שביאר הראב"ד דהראשונה ושניה אין להם כלום, השלישית יש לה אחת וכו' היינו שלראשונה ושניה לא עלו לחובתן כלום, לשלישית עלתה קן אחת וכו', א"כ גם "השביעית לא הפסידה כלום" היינו שעלו לה כל הז' קינים, והוקשה לראב"ד איך יתכן דבר זה, הא אפי' תקריב כל הז' קינים שאצלה, יש לחוש דג' פרידות אינן שלה ואין ידוע אם הוקרבו חטאת או עולה, וא"כ ג' קינים לא עלו לה.
3. לכן ביאר הראב"ד, דכוונת המשנה דכיון דכל השש נשים האחרות לא עלה להם כלל לחובתן, א"כ צריכות הן להביא את כל קיניהם שוב, וא"כ תתנה בעלת הז' עם בעלת הו', דאם הג' שפרחו אלי הם שלך, א"כ אין את צריכה להקריב עכשיו שוב ו' קינים, אלא סגי לך בו' קינים חסר ג' פרידות, וא"כ ג' פרידות הנותרות שאת מקריבה יהיו שלי, ואם לא פרחו ממך אלי, אלא פרחו אלי מחמישית או מרביעית, א"כ ודאי אין את צריכה להקריב קינים חדשות כלל, דהא הקרבת את שלך, א"כ ודאי ג' מתוך מה שאת מקריבה עכשיו יהיה שלי.
4. והק' הראב"ד דא"כ אף בפריחה ראשונה ושניה לא הפסידה השביעית כלום דלעולם יכולה להתנות עם השישית, ותי' דאה"נ אלא שהתנא המתין עד סוף כל ההפסד ואז שנה התקנה. עוד הק' הא יכולות כל הז' נשים לעשות תנאים אלו יחד, ויצטרכו כולן יחד להקריב י"ב קינים במקום כ"ד [דהא כולן יחד צריכות להביא כ"ד נוספות], ותי' דחיישי' שמא ימתינו זו לזו ישהו קרבנותיהם ולכן לא תקנו להם כן, וכ' דת"ק דפליג על י"א ס"ל דאף שישית ושביעית לא יעשו תנאי זה שמא ישהו, עיי"ש עוד בדבריו.
5. **ואם פרח מבין המתות -** בזה מודה הראב"ד דגם למהלך זה דמתני' איירי בלא נמלך, מ"מ סיפא איירי ודאי בנמלך, דאל"כ אלא הקריב את כולן, לא יפסלו כולן, כדתנן בפ"ג דחטאת ועולה שנתערבו ועשאן למעלה, מחצה כשר ומחצה פסול.

**אופן ב - נמלך**

1. היינו שבא להישאל קודם הקרבה, ובזה נימא לו שהאשה שתקריב ראשונה מבין כל הנשים [עפ"י גורל, וע' רז"ה מ"א מה שתמה ע"ז], יקריב לה את כל קיניה, דעדיין אין לחוש כלום, אמנם לא כל מה שמקריב לה עלו לה לחובתה, אלא אם היא מן הנשים האמצעיות, לא עלו לה ב' קינים, ואם היא ראשונה או שביעית לא עלה לה קן אחד, דחיישי' שיש אצלה פרידות שאינן שלה וכנ"ל בפי' הראשון דלא נמלך, ושאר הנשים שמקריבות אחריה, אין מקריבין להן את כל קיניהן אלא כפי מה שיכולה להקריב,
2. והביא לזה ב' דוגמאות: א. כגון אם הקריבו כבר שלישית וחמישית, הרביעית אינה מקריבה אלא ב' קינים, דב' ודאי יש לה, אמנם גם ב' אלו שהקריבה, לא עלו לה, שמא ב' פרידות מהם הן הפורחות אליה והקריבה את שתי הפורחות לעולה או את שתיהן לחטאת. ב. כגון שהקריבה שלישית, יכולה רביעית להקריב ג' קינים מתוך ד', דיש לחוש שמא פרידה אחת מן הרביעית נמצאת אצל השלישית והוקרבה כבר, לכן אין יכולה הרביעית להקריב אלא ג' קינים, ואחר שהקריבה עולה לה רק קן א' מן השלש, דיש לחוש שמא ב' פרידין שאינן שלה קרבו לחטאות או לעולות כנ"ל. **הכלל העולה** לפי' זה, דהראשונה מקריבה הכל ואין עולין לה כולן אלא אם היא מהאמצעיות נפסלות לה ב' קינין ואם ראשונה או שביעית, נפסלת לה קן אחת, לאחמ"כ השאר מקריבות כל אחת כמה שיכולה, וגם להן נפסלות חלק ממה שהקריבו היינו דלאמצעיות נפסלות ב' קינים ממה שהקריבו, ולראשונה ושביעית נפסלת א'.
3. ונראה דמה שפי' הראב"ד נמלך באופן זה ולא כשאר ראשונים, מפני שסובר שלשון פסול ופוסל דמתני' היינו לענין דיעבד, ולכן רצה לבאר דאף לביאור דאיירי בנמלך איירי לענין אם עלו לה מה שהקריבה, ולכן פשיטא ליה דהא דתנן הראשונה ושניה אין להן כלום, השלישית יש לה אחת וכו' הכוונה שלראשונה ושניה נפסלו כולן, לשלישית נפסלו ב' ואחת עולה לה, לרביעית נפסלו ב' ועולות לה ב' וכו', וזה לא יתכן בנמלך, אלא אם נפרש דהמשנה כולה באה לפרש את דינה של הראשונה מבין המקריבות, היינו דאם הראשונה מן המקריבות היא בעלת הקן האחת או השתיים, מקריבה הכל ונפסלו כולן, ואם הראשונה מן המקריבות היא בעלת הג' קינים, מקריבה הכל ועולה לה א' וכו'.
4. **וי"א השביעית לא הפסידה כלום -** גם לפי מהלך זה, דמתני' איירי בנמלך, מפרש הראב"ד דין זה כמשנ"ת לפי המהלך דאיירי בלא נמלך, אלא שלביאור זה יישב הראב"ד באופן נוסף את הקושיא דלעיל דאף בפריחה ראשונה ושניה לא הפסידה השביעית כלום, די"ל דדווקא אחר פריחה שלישית שכל הו' נשים אין מקריבות, יכולה השביעית להתנות עם השישית, אבל אחר פריחה שניה, לא תסכים השישית לתנאי, דהא היא יכולה להקדים ולהקריב לפני שביעית את כל קיניה ושביעית לא תקריב אלא ה' קינים, אבל אחר פריחה שלישית אינה יכולה לתבוע להקריב קודם, דכיון דבלא"ה לא יעלו לה קיניה כלל ואם תתן לשביעית להקדים ולהקריב תוכל השביעית להתנות עמה, כגון זו כופין על מידת סדום.
5. בראב"ד הובאו ב' קושיות על מהלך זה דמתני' איירי בנמלך. א. על מש"כ שאחר שהקריבה אחת את כל קיניה, יקריבו האחרות כפי הראוי להן, הוק' בזה"ל: "זה צ"ע דהיאך יכול להקריב אפי' אחד, דאם ראשון מקריבו לעולה נאמר שמא בן זוגו של זה קרבה לאחרת לעולה, וממילא נקבע זה לחטאת", עכ"ל. והיינו דאחר שהקריבה אחת את כל קיניה, לא יוכלו האחרות להקריב כלל, כגון רביעית אינה יכולה להקריב אחר שלישית, שמא אחת משל שלישית נמצאת אצל רביעית, וכבר הקריבה שלישית את חמשת פרידותיה שנשארו אצלה, וא"כ בן זוגה של זו שביד רביעית קרב כבר לעולה או לחטאת, ואיך נדע כיצד להקריב. [נראה שקושיא זו אינה מהראב"ד, אלא הוא גליון המקשה על דברי הראב"ד, ובאמת אין בזה סתירה לעצם המהלך דאיירי בנמלך, אלא הוא קושיא על מש"כ הראב"ד שאחר שהקריבה אחת את כל קיניה יקריבו האחרות מה שיוכלו].
6. ב. דעת הראב"ד דגם פריחה וחזרה שניה ושלישית, איירי שפרח מבעלת הא' לב' לג' וכו' ולא כמו שפי' שאר ראשונים שפריחה שניה התחילה מבעלת הג', ופריחה שלישית התחילה מבעלת הה', ועפי"ז הק' דא"כ אחר ג' הפריחות א"א להקריב כלל אלא קן א', דיש לחוש על כל פרידה שמא היא של בעלת הקן הא' וא"כ אחר שקרב א' חטאת וא' עולה שוב א"א להקריב כלל. עוד הוסיף די"ל דאפי' קן א' א"א להקריב, דכבר חל על קיניהן של בעלת הקן הא' ובעלת הב' דין ימותו ואוסרין את הכל [ואולי הראב"ד במהלך זה דנמלך, לא ס"ל דפריחה שניה ושלישית התחילו מבעלת הקן האחד].

**ישוב לשון התנא בד"א בנמלך**

1. והנה בראב"ד הק' תמה על פירושיו דמדתנן בריש פ"ג בד"א בנמלך, משמע דפרקים א-ב דיברו בנמלך, והא דעת הראב"ד דמ"ב לא איירי בנמלך לפי ב' המהלכים, ולפי המהלך דגם מ"ג איירי בלא נמלך יקשה יותר. ואף אם נתרץ דבאמת המשנה שאמרה בד"א בנמלך, דיברה על ב' הפרקים לבד ממשניות אלו, דעדיין יקשה למה סידר התנא את המשניות באופן כזה, שבתוך שני פרקים העוסקים בנמלך, סידר הלכה אחת או שתיים העוסקות בלא נמלך.
2. ותירץ הראב"ד בב' אופנים שכל אחד מהם מתאים לאחד מן המהלכים בביאור המשנה. למהלך הסובר דמ"ג איירי בנמלך, א"כ רק מ"ב איירי בלא נמלך, וא"כ כוונת התנא באמת שב' פרקים אלו דיברו בנמלך, ואף שישנו דין אחד מב' הפרקים שמדבר בלא נמלך, לא רצה התנא לחלק כיון דשאר כל הדינים דיברו בנמלך, ובפרט שגם דין זה מתאים בנמלך, אלא שישתנה מעט הדין דבמקום פוסל אחד כנגדו נפסלו ב' כנגדו.
3. וליישב המהלך הסובר דגם מ"ג איירי בלא נמלך, כ' הראב"ד דהתנא שאמר בד"א בנמלך, נתכוון לפרק א' בלבד, וראייתו דבפ"ג נשנו הציורים דפ"א באופן שנמלך, והציורים שבפ"ב לא נישנו, ש"מ דאפירקא קמא קאי. ומה שסידר התנא את המסכת באופן זה, מפני שהתחיל בחובה שנתערבה כולה בחובה אחרת, ועבר בפ"ב לדון בחובה שלא נתערבה כולה באחרת אלא אחד ממנה בלבד פרח לחובה אחרת, והעמיד ציור זה דפ"ב בלא נמלך דווקא, דבנמלך נתבטלו כל החידושים שבמ"ג, ובסיפא דמ"ג חזר לדבר בנמלך, לחדש דישנה תערובת שפרח אחד מן החובה לחובה אחרת ואוסר את כולן, היינו כשפרח מבין המתות. בהג' מלאכ"ש כ' לתרץ כעי"ז גם לפי מהלך הא'. ויעו"ע בפי' הרז"ה לעיל מ"א שהרבה להקשות על פי' הראב"ד.