10. מיחם על גבי מיחם
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / מלאכות שהיה והטמנה / הרב מאיר קאופמן / שהיה חזרה הטמנה מרחצאות בישול / שיעורים

פ' שלח

**בדין מיחם על גבי מיחם**

**א] שיטות הראשונים בטעם איסור רבה של הוספת חום**

**ב] בגדר האיסור דאולודי חומא**

**ג] הנפק"מ בביאורים הנ"ל**

**שיטות הראשונים בטעם איסור רבה של הוספת חום**

א]גרסינן שבת מ"ח. רבה ור"ז איקלעו לבי ריש גלותא חזיה לההוא עבדא דאנח כוזא אפומיה דקומקמא נזהיה רבה א"ל ר"ז מאי שנא ממיחם על גבי מיחם א"ל התם אוקמי קא מוקים הכא אלודי קא מוליד ע"כ ומבואר בגמ' דאיכא איסור להניח כד מים על גבי קומקום חם ואין זה דומה למה דמבואר לקמן נ"א. דמותר להניח מיחם על גבי מיחם דשם זה מעמיד החום וכאן זה מחמם ועיין בראשונים דהקשו דמה הנידון הרי אם זה מגיע ליד סולדת א"כ וודאי שזה יהיה אסור דהרי יש כאן בישול בתולדות האור ואם זה רק מפשיר ולא מגיע ליד סולדת א"כ למה שיאסר הרי מפורש בגמ' מ: שמותר להניח כנגד המדורה מים שיפשירו ונאמרו בזה כמה שיטות בראשונים ונבארם בס"ד

ועיין תוס' שהביאו בשם ר"י ליישב דמדובר שהוא הניח רק להפשיר ודעתו להוריד את זה קודם שיפשיר ולכן ס"ל לר"ז שמותר ורבה אסר מחמת שיש כאן גזירה שמא ישאיר את זה עד שזה יתבשל ובאמת גם כנגד המדורה אם זה יכול להגיע לידי יד יד סולדת זה אסור מצד גזירה דרבנן וכנ"ל ועיין רשב"א מ: דביאר את לשון הגמ' התם אקומי מוקים שהכונה שזה לא יכול לבשל אלא רק להעמיד אותו במצבו הראשון משא"כ כאן שזה מוליד מום וזה יכול לבשלו והנה בפשוטו לפ"ז ר"ז שהוכיח מצד שסבר שמדובר במקרה שזה קר ורבה ענה לו ששם מדובר במקרה שזה חם והנה לשון הבריתא לקמן ולא בשביל שיחמו אלא שיהיו משומרים ולכאורא הכונה שלא אם זה קר כדי לחממו אלא שאם זה חם שזה ישאר חם ועיין תוס' שכתבו שהלשון כדי שיחמו הכוונה מקום שיכול להגיע לידי יחמו שזה יד סולדת

אמנם קשה שכל זה ניחא לשיטות שיש בישול אחר בישול בלח א"כ באותו דבר שהוא חם אם הוא היה קר זה היה אסור כי היה כאן בישול אבל לראשונים שאין בישול אחר בישול בלח א"כ בדבר שכבר התחמם שזה המשומרים כה"ג מותר גם לחממו ועיין חזו"א סקט"ז שכתב שצ"ל שהכונה כדי שיהיו משומרים כגון שזה לא מבושל וזה לא יד סולדת ולא יכול להגיע לידי יד סולדת ולכאורא אין זה במשמעות לשון הראשונים וצ"ע

ובעיקר מה שר"ז הוכיח מהא דמניחם מיחם על גבי מיחם עיין חזו"א שכתב לבאר דהוא הבין שסיבת האיסור מצד איסור שהיה ולזה הוכיח ממיחם על גבי מיחם דשם מבואר שאין בזה איסור שהיה והגמ' דוחה שבאמת מצד שהיה אין איסור רק מצד חשש בישול

ב. וברשב"א ובר"ן בסוגין ולעיל מ: הביאו בשם רבינו יונה שהעמיד את סוגין שמדובר שמטמין המיחם העליון בבגדים ור"ז ס"ל להתיר מצד שמותר להטמין את הצונן ורבה ענה לו שכאן שזה מוסיף חום אסור דהינו שכל ההיתר רק כדי לשמור החום שזה כל אינו מוסיף הבל אבל כאן שזה מחמם אותו כה"ג זה אסור [אמנם לשון הראשונים ששם מותר גם להפיג צינתו וצ"ל או שזה דרגא של חום שזה רק שלא יהיה קפוא אבל לא שיתחמם או שכאן שזה דבר שמוציא הבל אסור גם להפיג צינה ובפשוטו נחלקו בזה המ"ב והחזו"א דבשער הציון סימן רנ"ח סק"ז כתב שלהניח בכלי ראשון אם לא יכול להגיע לידי יד סולדת ורק עושה להפיג צינה מותר והחזו"א כתב שכאן שזה דרך הולדת חום אסור] ועיין רבינו יונה שכתב שגם מיחם על גבי מיחם מדובר בדרך הטמנה וצ"ל ששם ההיתר שכיון שזה חם אין כאן אולדי חומא אמנם צ"ע אבל עד כמה שזה חם למה שלא יאסר מצד איסור הטמנה של דבר חם בדבר שאין מוסיף הבל ועיין מ"ב סימן שי"ח סקנ"א ובשער הציון ע"ה שכתב לחדש שאם היה קדירה מוטמנת ונתגלתה אגב מה שחוזר ומטמינה יכול להוסיף שם עוד מיחם אמנם עיין חזו"א סקי"ז שתמה על זה דמה סברא היא זו וכי יש כאון איסור משום טורח ובפשוטו גם מהראשונים מבואר דלא כדבריו דהרי ביארו דמה דר"ז רצה להתיר במקרה שהיה מיחם מוטמן ורצה להוסיף משהו על ההטמנה אמנם המ"ב עצמו בסימן רנ"ג סקפ"ח כתב שאסרו להוסיף על ההטמנה ובהכרח צ"ל שרק כאן שזה נתגלה ומותר לעשות מעשה הטמנה מחדש לכן יכול גם להוסיף משא"כ אם רק רוצה להוסיף על ההטמנה או שמגלה מיוחד כדי להוסיף כה"ג גרע וכן משמעות לשון המ"ב

אמנם החזו"א במכתב בהשמטות סימן קנ"ו כתב שצ"ל שמדובר באופן שאין חיסרון של הטמנה כגון שזה כבר היה מוטמן ורוצה להעבירו להטמנה אחרת שמותר או יתכן שהעבירו לכלי שני שכה"ג שאין כאן החיסרון מצד הדין הטמנה הרגיל כה"ג שזה לא מוסיף חום מותר [ואם נימא שאם זה חם לחממו יותר רק שלא יהיה יד סולדת מותר א"כ יתכן שמדובר בכה"ג]

והנה צ"ב מה ר"ז הקשה מה זה שונה ממיחם על גבי מיחם הרי שם בהכרח מדובר שאין לאסור מצד דיני הטמנה ועיין חזו"א שביאר שהוא חשב שבהכרח הטעם שאסר מצד שהיה וא"כ גם בדבר שהיה מוטמן צריך לאסור ורבה ענה לו שאסר מצד הטמנה ויש חילוק בין לחמם או לשמור החום עוד יש לדון דר"ז חשב שאסר מצד שזה כמו מוסיף הבל וא"כ שאלו שזה יאסר אפילו להחזיר או בערב שבת ורבה ענה לו שאין זה מוסיף הבל אלא רק שיש כאן איסור לחממו וכדלקמן

ג.והנה לכאורא בשיטת רש"י לא יתכנו שני הביאורים הנ"ל דהרי ס"ל לקמן מ: דליכא גזירת הפשר ומותר להניח כנגד המדורה על מנת שיוריד קודם שיהיה יד סולדת וא"כ גם כאן אין לפרש שזה טעם האיסור וכן אין לפרש שזה מצד סברת רבינו יונה שהנידון האם זה בכלל ההיתר להטמין את הצונן דהרי לשיטת רש"י כל ההיתר להטמין את הצונן הוא רק כדי שישאר קר אבל לא כדי לחממו ועיין פסקי הרי"ד שכתב שנגד המדורה שזה מתחמם מהר אין חשש שישאיר עד שיתבשל אבל על גבי קומקום יש יותר חשש ועיין רבינו ירוחם ני"ב ח"ג [ס"ט: ע"ד] שכתב לבאר שכאן שזה על האש חמיר ובפשוטו הביאור שיש כאן מחזי כמבשל אמנם כל זה עד כמה שהוא קר והא מתחמם אבל אם הוא חם לא שייך איסור זה וברמב"ן ביאר ששר"ז סבר שמותר בשל בהבל הקדירה ורבה אסר ולפ"ז גם א"ש וצ"ל דמה שר"ז הוכיח ממיחם על גבי מיחם כי הוא הבין שהסיבה שרצה לאסור מצד הטמנה או שהיה

ועיין רמב"ם פ"ד ה"ו שכתב וז"ל מניחין מיחם על גבי מיחם בשבת לא בשביל שיוחמו אלא בשביל שיעמדו על חומם שלא אסרו אלא להטמין בשבת אבל להניח כלי חם על גבי כלי חם כדי שיהיו עומדין בחמימותן מותר אבל אין מניחים כלי שיש בו צונן על גבי כלי חם בשבת שהרי מוליד בו חום בשבת ואם הניחו בערב שבת מותר ואינו כטומן בדבר המוסיף עכ"ל והנה אין לבאר בדעת הרמב"ם כרבינו יונה דהרי כתב מפורש שאין כאן הטמנה ועיין מ"מ שנראה שביאר כתוס' וצ"ע שהרי דעת הרמב"ם פכ"ב שאין גזירת הפשר וכן לשון הרמב"ם מאוד סתום לומר שזהו כוונתו ושאם זה היה פעם מבושל מותר [ועיין אבן האזל פכ"ב משבת שכבר העיר בזה] ויותר משמע שיש כאן איסור חדש להוליד חום דרך הנחה על גבי מיחם ואולי הוא על דרך רבינו ירוחם אמנם הרמב"ם לא הזכיר שזה על הא וצ"ע [וגם את מהלך הרמב"ן קשה לומר דא"כ היה צריך להביא חידוש זה בדיני בישול ולא בדיני שהיה והטמנה

**בגדר האיסור דאולודי חומא**

ב]והנה בעיקר האיסור שנתחדש כאן שאפילו שמותר להטמין את הצונן בכל אופן אם זה בצורה שזה מוסיף חום זה אסור יש לבארו בשני אופנים דיתכן שזה וודאי שאין כאן איסור אלא מצד הדין הטמנה בדבר שאין מוסיף הבל אלא שיש היתר להטמין את הצונן ובדין זה נתחדש בגמ' הגבלה שכל זה רק להשאירו כמו שהוא אבל לא להוסיף על חומו הקיים

או יתכן שמצד דבר שאין מוסיף הבל אין סיבה לאסור כיון שהרי מותר להטמין את הצונן אלא שנתחדש שכה"ג אפילו שזה דבר שמצטנן והולך וחשיב אינו מוסיף הבל כל זה אם הוא רק מעמידו בחום הקודם או לענין ערב שבת אבל לענין להטמין בשבת כה"ג דנים את זה כדבר המוסיף הבל ולכן זה מותר וביתר ביאור אפשר לומר דכאן מצד החפצא זה לא מוסיף הבל ומצד צורת פעולתו זה מוסיף הבל וכה"ג בערב שבת לא גזרו על זה ובשבת גזרו על זה והנה עיין ריטב"א ל"ט. וכן הוא בספר התרומה סימן רל"א ד"ה פרק ב"ט בסופו שדנו לענין הטמנת ביצה בחול מערב שבת שזה מותר כי לא חשיב אינו מוסיף הבל כיון שזה מצטנן והולך אבל לענין שבת זה כן אסור מצד דומיא דרמץ ולכאורא הביאור כנ"ל שזה דומה בצורת פעולתו ולא בעצם החפצא וכה"ג גזרו לענין שבת ולא לענין ערב שבת

והנה בלשונות הראשונים בפשוטו יש סתירה דבדף מ: הר"ן והרשב"א כתבו מפורש שזה כדין הטמנה בדבר שאין מוסיף הבל ובדף מ"ח. כתבו שזה כמו הטמנה בדבר המוסיף הבל שגם דבר קר אסור

ועיין גר"ז במהדורא בתרא שדן בזה ע"ש שכתב את שני האופנים הנ"ל [ובד"ה והא דהסכים נקט שזה מדין מוסיף הבל ובד"ה והנכון בדעת במוסגר כתב שאין כאן ההיתר להטמין את הצונן] ועיין חזו"א סקי"ז ובשאר דוכתי דפשיטא ליה שזה אסור מצד הטמנה בדבר שאין מוסיף הבל רק שאין כאן ההיתר להטמין את הצונן אמנם עיין שו"ע סימן רנ"ז ס"ו דהטמנה בדבר המוסיף הבל בערב שבת אסור אפילו בצונן והנה הראשונים הוכיחו לדבר זה מהדין של אנשי טבריה דהיה מים קרים שנכנסים לסילון ומבואר בגמ' שזה נאסר מדין הטמנה בדבר המוסיף הבל אמנם עיין ביאור הגר"א שם שכתב להוכיח דבר זה מהדין של רבינו יונה דמבואר דכה"ג אסור להטמין בשבת את הצונן ובפשוטו מבואר שס"ל שיסוד האיסור מצד דבר המוסיף הבל ועיין בה"ל שם שכתב שאין כוונת הגר"א שזה ממש מוסיף הבל דהרי בערב שבת מותר להטמין כה"ג כמבואר בדבריו בסימן רנ"ח אלא כוונתו שלענין שבת דנים את זה כדבר המוסיף הבל [ומה שלא הוכיח הגר"א מדין של אנשי טבריה יתכן מצד שס"ל ששם זה נהיה יד סולדת ויתכן שאסור מצד המצב שזה נהיה חם אבל עד כמה שזה ישאר צונן יתכן שמותר ועיין גר"ז במהדורא בתרא שהאריך לומר כך אמנם הביא מהרמב"ן במלחמות שנקט לא כך]

והנה בעיקר ביאור זה שזה מצד האיסור להטמין בדבר שאינו מוסיף הבל רק שפה אין ההיתר להטמין את הצונן אפשר לבאר דהנה עיין שער הציון סימן רנ"ח שכתב לדון שאולי כל האיסור אם זה יגע ליד סולדת ודיק כן מהר"ן והחזו"א הבין שכונתו מצד בישול ותמה שאין זה במשמעות לשון הר"ן אמנם כוונת השער הציון לכאורא שזה אסור מצד הטמנה אלא שזה רק במתחמם לגמרי והנה לפ"ז א"ש האיסור שדנים על שם סופו שזה יהיה חם וחשיב כמטמין את החם אמנם כל זה שייך לשיטת הר"ן והרשב"א שאין איסור בישול אחר בישול אבל לשיטת רבינו יונה שיש בישול אחר בישול בלח בהכרח מדובר שזה לא נהיה יד סולדת

והנה עדין היה מקום לומר שכל האיסור אם זה מחמם את זה עד שנהיה חם בדרגא שיש בזה איסור הטמנה אמנם דבר זה תלוי בביאור ההיתר של פינה ממיחם למיחם דהנה מבואר בגמ' נ"א. דפינה ממיחם למיחם מותר והטעם דהשתא אקורי קא מיקר לה ארתוחי קא מרתח ליה ועיין רש"י דביאר שהכונה שכיון שעשה מעשה לקרר הוא מראה שלא מקפיד ולכן לא גזרו חז"ל כה"ג האיסור להטמין ועיין ר"ן שזה דוקא אם עשה כדי לקרר אמנם בלשון הרמב"ם מבואר שטעם ההיתר שכיון שהעביר לכלי אחר זה בגדר צונן והרי מותר להטמין את הצונן ועיין בר"ן שביאר שזה לשיטתם דלרש"י שכל ההיתר דצונן כי לא מדובר כדי לחמם אלא שישאר קר משא"כ לדעת הרמב"ם שגם אם זה כדי לשמור חום מותר ה"ה כאן שזה נחשב צונן מותר

והנה בלשון הגמ' לכאורא לא משמע כרמב"ם אלא שיש כאן טעם היתר מיוחד כמבואר ברש"י שכיון שהוא עשה פעולה לקרר לכן אין איסור ועיין בפירוש מהר"י אבוהב על הטור שביאר בטעם ההיתר כמו רש"י אפילו שס"ל שמותר להטמין את הצונן ולכאורא הביאור דס"ל שודאי שגם אם העביר לכלי שני זה בגדר חם ולא בגדר צונן ולכן צריך לבאר כרש"י שיש כאן היתר מיוחד

והנה הקשו התוס' שכאן הגמ' אומרת שפינה ממיחם למיחם מותר ולענין חזרה הגמ' אורת שזה אסור ועיין תו"י בסוגין שתירצו שכאן שמותר להטמין את הצונן לכן מותר משא"כ שם שאין כזה היתר וזה על דרך הר"ן אמנם עיין בתוס"ר ובר"ן לעיל שכתבו ששם זה מחזי כמבשל ולכן כל שזה התקרר זה סיבה להתיר משא"כ כאן שזה מצד שמא יחתה ולא תירצו כתוס' שטעם ההיתר של כאן לא שיך כאן דהרי שם וודאי אסור גם צונן להשהות לכתחילה ולכאורא משמע דהבינו כרש"י שיסוד ההיתר כאן כיון שהראה שלא מקפיד ולכן גם שם אפילו שאין היתר של צונן זה סיבה להתיר וצ"ע בזה

והנה עיין מג"א שלמד מכאן שה"ה אם זה הצטנן לפחות מיד סולדת שמותר וכוונתו שאם מה שזה ירד לכלי שני זה סיבה להתיר כ"ש אם זה לא יד סולדת אמנם כל זה לביאור הרמב"ם אבל אם כביאור השני אין לנו לזה שום מקור דרק אם עשה פעולה לקרר זה סיבה להתיר ועיין פמ"ג שנקט שגם אם העביר לכלי ראשון מותר להטמינו וצ"ע שאם הגדר כרש"י א"כ גם כאן זה הצטנן אבל אם הגדר שזה צונן א"כ כל זה אם הוא בכלי שני אבל למה שכאן זה יחשב צונן הרי זה כלי ראשון גמור וצ"ע וכן היה מקום לומר דנפק"מ בדבר גוש שנשאר ככלי ראשון שאם הטעם כרש"י ודאי שזה מותר אבל אם מצד שזה נחשב צונן כי הוא כלי שני א"כ כאן זה לא שייך אמנם וודאי שגם בכה"ג מותר וצ"ל שגם לדעת הרמב"ם גדר הדין שכל שזה לא בדרגת החום שנתבשל בין מצד שזה הועבר לכלי אחר בין שזה נצטנן שלא יד סולדת וכדו' חשיב צונן

והנה עד כמה שהביאור בסוגיא שזה היתר מיוחד כי הוא צינן א"כ יש מקום לומר שבאמת כל חום אפילו פחת מיד סולדת חשיב חם לענין הטמנה ואפשר לומר שזה סיבת האיסור דרבינו יונה כי הוא מחמם את זה חום ניכר בדרגא שיש בזה האיסור הטמנה בדבר שאינו מוסיף הבל אמנם לדעת הרמב"ם וכמו שביארו המג"א שכל שהוא לא כלי ראשון חשיב צונן א"כ אין יד סולדת וודאי חשיב צונן וא"כ אין לבאר שטעם האיסור כי הוא עשהו חם דהרי זה לא יגיע ליד סולדת וכה"ג מצד דרגת החום חשיב צונן ובהכרח שכיון שזה עושה פעולת חימום זה גרע וצ"ב גדר הדברים [אחרי זה מצאתי בגר"ז רנ"ז קו"א סק"א שכתב שדברי המג"א נסתרים מהר"ן של אולודי חומא ומבואר שנקט בביאור דברי רבינו יונה כנ"ל וע"ש במוסגר]

ושמעתי לדון בזה דהנה בעיקר מה שנקטו הראשונים דלהטמין את הצונן מותר בדבר שאין מוסיף הבל ואסור במוסיף הבל בפשוטו החילוק שזה שני איסורים ובאיסור דמוסיף הבל נאסר גם צונן ובאיסור של אינו מוסיף הבל לא נאסר צונן והנה לגירסתינו דבאמת היה כאן שני תקנות נפרדות דמוסיף הבל זה מצד שמא יחתה א"כ א"ש שזה גזרו גם בצונן משא"כ אינו מוסיף הבל שזה רק מצד שמא ירתיח זה רק נאסר בדבר חם אבל לא בדבר צונן שיש בזה פחות חשש אמנם לדעת הרמב"ן ששניהם מצד שמא יחתה רק שנאסר דבר המוסיף הבל גם בערב שבת מצד שמא ירתיח ויגלה הקדירה א"כ מצד החשש לא מצאנו חילוק וא"כ צ"ב למה לחלק ביניהם

ויתכן שבאמת יסוד הסברא שהטמנה צונן מותר דאין זה נחשב מעשה הטמנה דהטמנה זה רק דבר חם לשמור על חומו ואם אין זה חם אין זה מעשה התעסקות חשובה שיקרא בשם הטמנה אלא שנתחדש עוד שאם זה מחמם אותו כה"ג יש לזה שם הטמנה אפילו שזה דבר קר ולפ"ז א"ש דברי רבינו יונה שזה וודאי שזה אסור מצד הטמנה בדבר שאין מוסיף הבל ולכן בערב שבת זה מותר אלא שאין כאן ההיתר להטמין את הצונן שיסודו שכזה מעשה הטמנה אין לזה שם הטמנה ובזה א"ש מה שכתבו הראשונים שזה כמו דבר המוסיף הבל שכוונתם שכמו ששם יש לזה שם הטמנה אפילו שזה צונן ה"ה כאן אם מטמין כדי לחמם יש לזה שם הטמנה ועיין ביאור הגר"א סימן רנ"ח ובמ"ב שם סק"ב שכתבו מפורש שזה אסור מצד שאין כאן ההיתר להטמין את הצונן ובפשוטו סתרו דבריהם לסימן רנ"ז ולנ"ל א"ש

עוד שמעתי לדון דיש מקום לומר דבשבת עצמו בגזירה של שמא ירתיח אסרו שני דברים א. אינו מסיף הבל שזה נאסר כשהוא שומר חום ב. בדבר המוסיף הבל שבזה הוא נאסר מצד הוספת החום שיש בזה גזירה שמא ירתיח ולא מצד דומיא דרמץ ולפ"ז כוונת הראשונים שבאמת זה אסור מצד דבר שאינו מוסיף הבל והכונה מצד שמא ירתיח אמנם יש כאן מעשה הטמנה מצד הוספת החום ובזה הרי גם הטמנת צונן אסור כמבואר בדין מוסיף הבל ודו"ק בזה

והנה יש לדון האם דין זה מוסכם לרבותינו הראשונים והנה בפשוטו לרוב הראשונים שלא ביארו שזה הכוונה בסוגין אלא יש כאן נידון מצד הלכות בישול א"כ אין לנו שום מקור לאיסור זה וכן נקט הגר"ז סימן רנ"ח קו"א סק"א אמנם עיין חזו"א ל"ז י"ח שכתב שלא מצאנו חולק על דברי רבינו יונה הנ"ל ובאמת דהשו"ע סימן רנ"ג ס"ה כתב שאסור לתת פשטידא על קדירה המוטמנת ועיין שער הציון שם דבהכרח מדובר שזה לא על האש דא"כ גם התחתונה אסורה ובכל אופן מבואר לאיסור וזה כרבינו יונה וכן הרי מקור הב"י מהר"ן שזה דינו דר"י וצ"ב כיון שבסימן רנ"ח ביאר הסוגיא מצד בישול א"כ אין שום מקור לחידוש זה אמנם באמת גם ברשב"א ובר"ן הרי לענין ביאור הסוגיא בדף מ"ח. הביאו גם את ביאור תוס' ובכל אופן הביאו את דינו של רבינו יונה בדף מ: כדבר פשוט וביותר דבחידושי הר"ן בדף מ"ח לא הביא אלא את ביאור התוס' וא"כ צ"ע מהיכי תיתי לחדש כך מסברא והנה אם הגדר שזה נחשב מוסיף הבל לגבי שבת א"כ וודאי שלא מקור לא יתכן דבר זה אמנם אם זה מצד שכאן אין ההיתר להטמין את הצונן יתכן שהוא מסברא אמנם לנ"ל שזה נלמד מדין מוסיף הבל א"ש שכיון שחזינן שבדבר המוסיף הבל חשיב הטמנה א"כ מסתבר שכל ההיתר באינו מוסיף הבל רק אם זה לא מחממו אבל אם זה מחממו א"כ חשיב מעשה הטמנה וזה אסור אפילו באינו מוסיף הבל וז"ב [ובעיקר הדבר עיין שיטה לר"ן מ: שנקט מפורש דלא כר"י ועיין ריטב"א ור"ן ל"ח. לגבי הטמנת ביצה בחול ואבק דרכים שאין בזה איסור הטמנה בדבר שאין מוסיף הבל כיון שזה הטמנת צונן אמנם בתוס' מבואר שמעיקר הדין צריך להיות אסור וכתבו טעם אחר להיתר אמנם שם מדובר שזה מגיע ליד סולדת ויתכן שלכן זה אסור]

**הנפק"מ בביאורים הנ"ל**

ג]והנה עיין בספר מגלת ספר שכתב כמה נפק"מ בטעם האיסור וכדלקמן א.הנה כבר הבאינו דהמ"ב חידש שמותר להוסיף על ההטמנה בדבר שאין מוסיף הבל והנה על זה עצמו מבואר בגמ' דבאופן זה לאולודי אסור והנה הניחא אם באמת האיסור מצד שזה הטמנה בדבר המוסיף הבל א"כ א"ש שהיתר זה לא נאמר אלא בהטמנה בדבר שאין מוסיף הבל אמנם אם נימא דזה אסור מצד שאין כאן ההיתר להטמין את הצונן א"כ זה בדיוק כמו הטמנת דבר חם וכיון שבדבר חם יש ההיתר הנ"ל א"כ למה שכאן זה לא יהיה מותר וצ"ע אמנם יתכן לדחוק שכל סברת המ"ב שדנים את זה כטפל להטמנה הקודמת כל זה עד כמה שאין כאן התחדשות נוספת אבל כל שזה מוסיף לו חום ונעשה פה פעולה נוספת אל ההטמנה הקודמת כה"ג לא שיך את סברת המ"ב וודאי שחשיב הטמנה נספת וזה אסור

ב.הנה מבואר דדבר שאינו מוסיף הבל אם זה נתגלה מותר לכסותו משא"כ דבר המוסיף הבל מבואר בראשונים ל"ד דמה שיש חשש שמא ירתיח לרמב"ם זה מצד שכאן אין ההיתר בנתגלה לכסותו דתמיד חשיב כהטמנה חדשה וא"כ כאן אם יסוד האיסור כי זה לא צונן אבל האיסור מצד הטמנה בדבר שאין מוסיף הבל א"כ בהטמין בערב שבת ונתגלה יהיה מותר לכסותו משא"כ אם לענין שבת זה כדבר המוסיף הבל א"כ בנתגלה בשבת יהיה אסור לכסותו אמנם אין זה מוכרח דהרי כל הכרח הראשונים לומר כן הוא לשיטת הרמב"ם אבל לגירסתינו יתכן שבאמת תמיד חשיב שאין כאן מעשה הטמנה חדש ואין כאן סיבה לאסור אמנם מאידך יתכן שעד כמה שסברת הראשונים נכונה גם לדידן א"כ גם אם גדר האיסור מצד דבר שאינו מוסיף הבל אבל כיון שכאן נעשה דבר חדש א"כ לא שיך לדון דבר זה כהמשך המצב הקודם אלא זה כהטמנה חדשה

ג.ע"ש שכתב לדון דהנה שיטת רבינו שמואל ועוד ראשונים שאין בהטמנה חומרא יותר משהיה וכל דבר שמותר בשהיה מותר בהטמנה אמנם כל זה בדין דבר המוסיף הבל אמנם בדין דבר שאינו מוסיף הבל זה וודאי שאסור כל דבר והטעם שכל הקולא כמו שהיה והרי בשהיה עצמה הרי אסור להשהות בשבת לכתחילה אפילו דבר שמבושל כל צרכו ואפילו מצטמק ורע לו ולפ"ז יש לדון האם מותר להטמין צונן שנתבשל כל צרכו לרש"י מתחת לבגדים שעל המיחם דאם יסוד האיסור מצד הטמנה בדבר שאין מוסיף הבל א"כ גם כאן זה אסור אבל אם יסוד האיסור מצד הטמנה בדבר המוסיף הבל א"כ הרי לדעת רש"י לא גזרו איסור זה במבושל כמאכל בן דורסאי ונפק"מ לדידן לענין בדיעבד דמקילים כשיטות אלו כמבואר ברמ"א סימן רנ"ז ס"א

והנה לדבריו יוצא דלראשונים דפליגי וס"ל שמותר להטמין את הצונן אפילו אם הוא יתחמם א"כ לדעת רבינו שמואל יהיה מותר אפילו בדבר המוסיף הבל וכן נפק"מ בהטמין בדבר המוסיף הבל דבר מבושל ונתגלה בשבת האם מותר לכסותו דמצד הדין של דבר שאין מוסיף הבל אפשר לכסותו ומצד מוסיף הבל זה לא נאסר אמנם יש לדון שזה אינו שכל סברת רבינו שמואל רק לענין ערב שבת שבזה מצאנו דשהיה מותר ה"ה הטמנה אבל דבר שמצאנו דבשבת בתור שהיה אסור ה"ה יש כאן האיסור דדבר המוסיף הבל דהינו שגם לרש"י בדבר מבושל לענין הטמנה בשבת יש כאן שני איסורים נפרדים אחד דדבר המוסיף הבל ואחד דבר שאינו מוסיף הבל וכמו שאסור חזרה בדבר מבושל אם זה לא גרופה וקטומה ה"ה אסור חזרה בהטמנה אם זה דבר המוסיף הבל ולפ"ז וודאי שכאן יהיה אסור את דינו דרבינו יונה אפילו במבושל וכן וודאי יהיה אסור לכסותו בנתגלה וכן לראשונים שפליגי ארבינו יונה וודאי דבדבר המוסיף הבל יהיה אסור להטמין בשבת דבר צונן אפילו מבושל

ובפשוטו דבר זה תלוי בטעם האיסור חזרה באינה גרופה וקטומה אפילו שמותר להשהות דאם זה מצד שמא יחתה דכיון דעושה פעולה חדשה בזה יש יותר חשש שיחתה א"כ וודאי שגם לענין הטמנה זה כך אמנם אם נימא שמצד חיתוי אין איסור דזה כמו שהיה רק מצד מחזי כמבשל א"כ בהטמנה בדבר המוסיף הבל שלא גזרו מצד מחזי כמבשל בפשוטו אלא רק מצד שמא יחתה או שמא ירתיח א"כ כאן אין סיבה לאיסור והנה ברש"י מפורש שהאיסור נתינה בתחילה זה מצד כמטמין בדבר שאינו מוסיף הבל וזה לשיטתו דאסור להטמין את הצונן אמנם לשאר ראשונים שס"ל שזה שני תקנות נפרדות יש לדון כנ"ל

והנה עיין בפסקי הריא"ז פ"ד ה"ב הובא בשלטי גיבורים בסוגין שכתב שמותר להטמין את הצונן בדבר המוסיף הבל דהינו שנקט כשיטת רש"י שאין איסור בדבר מבושל ורק בדבר שאינו מוסיף הבל אסור ובזה בדבר צונן מותר ומבואר שנקט שיסוד האיסור מצד מחזי כמבשל ובהטמנה אין את איסור זה והנה אם נימא דיסוד האיסור דרבינו יונה מצד הטמנה בדבר שאינו מוסיף הבל ושכאן אין את ההיתר להטמין את הצונן א"כ מדברי הריא"ז מוכיח שפליג עליו ודו"ק

ד.עוד שמעתי לדון נפק"מ האם מותר להטמין בין השמשות על גבי מיחם דאם יסוד האיסור מצד הטמנה בדבר שאין מוסיף הבל הרי אסרו את זה בין השמשות משא"כ אם יסוד האיסור מצד דבר המוסיף הבל א"כ בזה לא מצאנו שהתירו בין השמשות וכמו נתינה בתחילה שלא הותר בין השמשות

ה.עוד איכא בזה נפק"מ למה דחידש הגר"ז במהדורא בתרא ד"ה והא דהתיר דבדבר שאינו מוסיף הבל וודאי שהטמנה במקצת אינה הטמנה ורק במוטמן למעלה זה אסור ורק במוסיף הבל שהאיסור מצד ההוספה של החום חשיב הטמנה ויש לדון בדין צונן על גבי מיחם והנה אם האיסור מצד דהוי כמטמין את החמים אבל כל האיסור מצד האינו מוסיף הבל א"כ זה יהי מותר אמנם אם יסוד האיסור מצד מוסיף הבל זה יהיה אסור

ו.עיין שער הציון סימן רנ"ח סק"ז שדן שאם מטמין במים במקום שזה לא יכול להגיע לידי יד סולדת ואין כאן גזירת הפשר ועושה רק להפיג את הצונן שאם ננקוט שמים זה אינו מוסיף הבל מותר וכונתו אפילו לרבינו יונה והנה אם גדר הדין שזה מוסיף הבל לגבי שבת א"כ וודאי אסור כמו שלט"ז שזה מוסיף הבל נקט שזה אסור אלא וודאי שגדר הדין שזה אינו מוסיף הבל ואסור כי זה מחמם ולכן דן שאם זה רק מפיג צינה אין זה בכלל האיסור ובחזו"א חלק על זה אמנם העירוני דאם נימא דכאן אפילו שזה אסור מצד דמיון לרמץ כי הוא מוסיף הבל אבל הכונה כי יש כאן פעולת הוספת הבל ולא שבחפצא הוא כך וא"כ יתכן וודאי שכל שהוא לא עושה פעולת הוספת הבל אין זה בכלל הגזירה

**בביאור כונת הטור והב"י דמיחם על גבי מיחם לא הוי הטמנה**

ד]עיין טור שכתב שמותר להניח מיחם על גבי מיחם ולא חשיב הטמנה ועיין ב"י כיון שהוא מצטנן והולך והנה בפשוטו איירי שאינו טמון בבגדים מלמעלה שהרי לא הזכיר הטור אלא שמונח מיחם על גבי מיחם ובפרט שזהו ביאור הרא"ש בסוגין כתוס' שאין זה מוטמן ולפ"ז מבואר מדבריו שדן שעצם זה שהוא מונח על קדירה אחרת חשיב הטמנה ועיין פרמ"ג ובגר"ז ובמחצית השקל שזה לשיטתו שהטמנה במקצת שמה הטמנה וכן עיין ט"ז שלדידן לא צריך להגיע לסברת הב"י אלא שזה הטמנה במקצת שלא שמה הטמנה והנה הקשו האחרונים על הב"י אם כה"ג חשיב הטמנה וכל ההיתר כי זה אינו מוסיף הבל א"כ בשבת זה צריך להיות אסור דהרי אסור גם להטמין בדבר שאינו מוסיף הבל ועיין גר"ז שכתב לישב לשיטתו דבדבר שאין מוסיף הבל לכו"ע אין האיסור אלא בהטמנה מלמעלה שרק בזה נשמר החום וכל מה שהוקשה לב"י זה רק שזה מוסיף הבל ובזה נאסר הטמנה במקצת

עוד הקשו על הב"י דהרי כשזה על האש לא שייך את סברת הב"י שזה מתקרר והולך וכה"ג צריך להיות אסור והרי מפורש בב"י בסימן שי"ח שמותר להניח אוכל על הקדירה ובפשוטו זה גם מיחם על גבי מיחם והנה היה מקום לומר שכה"ג כיון שהקדירה מחמת עצמה אינה מתחממת רק שיש כל הזמן דבר שמחממו א"כ כה"ג חשיב דבר שאין מוסיף הבל אלא שעדין יש מקום לדון מצד סברת הרבינו יונה שהבגדים שלמעלה נחשבים מוסיף הבל הרי מפורש שגם מחמת דבר אחר חשיב מוסיף הבל ואם נימא כדעת הגר"ז דבאיסור זה לא אסור הטמנה במקצת א"ש אמנם הרי בחמי טבריה מבואר דחשיב מוסיף הבל וכן כתב הר"ן לענין קדירה על האש שדן לאסור מצד הטמנה בדבר המוסיף הבל

ולכאורא היה מקום לומר דהרי מבואר בשו"ע דבמניח כלי על גבי אוכל כדי שלא יתלכלך מותר דהינו שצריך שהדבר יהיה מונח בכונת הטמנה ולפ"ז לכאורא וודאי מסתבר שאין לדון פח המפסיק כהטמנה בפח דהרי אדרבא האדם מעונין בחום האש מלמטה והפח רק ממעט את האש וא"כ וודאי דנים שהחום מגיע מהאש ולא מהפח ויתכן שגם בקדירה שזה על האש הוא כך דדנים שהחום מגיע מהקדירה ואדרבא הקדירה מפסיקה שיהיה פחות חום וכל מה שהוקשה לב"י זה רק בקדירה שאינה על האש ולפ"ז פלטה חשמלית לב"י יחשב הטמנה

אמנם האחרונים נקטו שאין בזה הטמנה והטעם עיין בית מאיר שרק גחלים שזה קצת מתקפל לצד יש הטמנה ולא דבר שרק מתחת והגר"ז כתב שצריך דומיא דרמץ וכה"ג לא חשיב דומיא דרמץ וכמבואר בתוס' ל"ח. לענין להפקיע בסודר חם שלא חשיב הטמנה כי זה לא דומיא דרמץ ועיין חזו"א סקי"ח שגם הוכיח בתחילה שכה"ג לא חשיב הטמנה אלא שלא ביאר את טעמו

ובבה"ל האריך על דרך הגר"א שכל דברי הב"י במקרה שזה מוטמן בבגדים מלמעלה שרק כה"ג יש מקום לדון שזה מוטמן ובזה ביאר הב"י שחשיב אין מוסיף הבל ולפ"ז באמת אם יהיה מונח על האש ומכוסה בבגדים זה באמת יהיה אסור כמבואר בפמ"ג ולפ"ז יתכן דמה דזה מונח על קדירה ישרה אין זה הטמנה וכסברת הגר"ז והחזו"א אמנם הב"י כתב שדף למעלה לא חשיב הטמנה כיון שזה לא קולט הבל כלל ולא כתב כי זה לא דומיא דרמץ ואולי במתחת זה וודאי סברא שזה לא דומיא דרמץ אבל כל שזה מעליו יש לו איזה שהוא דמיון לרמץ

והנה מבואר מהב"י שכה"ג לא חשיב מוסיף הבל כיון שזה מתמעט והולך ועיין בה"ל שהביא להקשות מהמאמר מרדכי שהרי השו"ע פסק שקטום לא נחשב מתמעט והולך וכתב שצריך לחלק שגחלים עצמם חומם רב אמנם עדין קשה מהדין של תנור גרוף דגם שם לא הקיל השו"ע כרבינו ברוך וצ"ל שכאן שזה מתמעט והולך יותר מהר גרע אמנם החזו"א סקי"ח כתב שכמו שמותר להטמין קדירה ולא אומרים שהיא מוספת הבל מחמת עצמה ה"ה אם יש שני קדירות מוטמנות יחד דנים אותם כקדירה אחת שמוסיפה הבל מחמת עצמה וגם אם מטמין רק אחת מה זה לא גרע אמנם כל זה לענין ערב שבת אבל לענין שבת עצמו ששם גם להטמין את הקדירה עצמה אסור וכל ההיתר דמותר להטמין את הצונן כה"ג שזה מתחמם ולא חשיב צונן אסור

והנה הבאינו מהגר"ז דעל גבי קדירה כיון שזה לא דומה לרמץ לכן אין בזה איסור ובפשוטו זה גם סברת החזו"א והנה לפ"ז לכאורא מסתבר שכל זה לענין הנידון של דבר המוסיף הבל שזה אטו רמץ אבל לענין הגחלים עצמם לא שיך דבר זה ולפ"ז לכאורא בפלטה חשמלית אפילו שזה משטח ישר ואין זה דומה לרמץ אבל זה צריך להיאסר מצד שזה הגחלים בעצמם וכיון שגם הטמנה במקצת אסור למה שכאן זה יהיה מותר רק אם נימא שכיון שבזמנם הטמנה בגחלים לא היה שייך כזה דבר כבר לא גזרו כלל [וכן העירו נפק"מ לגבי הפסק אויר ונותן על גבי זה גחלים ממש דלכאורא כאן האיסור לא מצד דומיא דרמץ ובזה גם בהפסק אויר יש מקם לאסור אמנם יתכן שכיון שזה לא הדרך כבר לא גזרו דבאמת אין שני גזירות א. הגחלים עצמם ב. מוסיף הבל וצ"ע בזה] אמנם הרי החזו"א התיר גם להניח בשבת קדירה על גבי קדירה וכאן הרי האיסור מצד שמא ירתיח ולא מצד דומיא דרמץ וא"כ לכאורא למה שזה לא יחשב הטמנה במקצת ובהכחר שיש כאן סיבה אחרת שאין זה מעשה הטמנה ויתכן שזה גם בפלטה חשמלית וצ"ע