יח - בדין מלאכה ע_י שכיר יום בשבת וחוה_מ ובימי אבלו
קטגוריות: ש_ס / כב מועד קטן / חול המועד - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים

**סימן יח**

**בדין מלאכה ע"י שכיר יום בשבת וחוה"מ ובימי אבלו**

**א**

א] **מו"ק י"א ב',** שכיר יום אפי' בעיר אחרת לא יעשה וכו', היתה מלאכתו ביד אחרים בביתו לא יעשו בבית אחרים יעשו.

**והרא"ש** בסו"ס ג' כתב, ז"ל, שכיר יום אפי' בעיר אחרת לא יעשה, פי' אם יש לאבל שכיר יום "לעבודת קרקע" מ"ט אריס בדנפשי' קטרח אבל שכיר יום במלאכת האבל הוא עושה ושכיר ופועל כעבדו של אבל דמי "וכל מלאכה שהיא בעבודת קרקע בפרהסיא הוא ואסור", עכ"ל, וכ"כ המהר"ם מר"ב בהל' שמחות סימן ח', ומבו' בדבריהם דאף דאיסורא דשכיר יום הוא משום דלא בדנפשי' קטרח אלא במלאכת האבל, מ"מ לא אסרו בזה אלא בעבודת קרקע שהיא בפרהסיא, וכ"ה מבו' גם בד' ההשלמה, עיי"ש, וכ"נ גם בד' רי"ו בנתיב כ"ח ח"ב.

**וכ"ה** מבו' ממש"כ הרא"ש בר"ס ד', ז"ל, היתה מלאכת אחרים בידו כגון דבר תלוש וכו' בין קיבולת בין שאינה קיבולת לא יעשה וכו', היתה מלאכתו ביד אחרים בבית האבל לא יעשו בבית אחרים יעשו, עכ"ל, ומשמע דהא דכשהיתה מלאכתו ביד אחרים בבית אחרים יעשו, הוא אף כשאינה קיבולת, אלא הוי שכיר יום, וכ"ה להדיא בד' המהר"ם מר"ב שם, ז"ל, היתה מלאכתו ביד אחרים בין קיבולת "בין שאינה קיבולת" בבית אחרים יעשה, והטעם מפני שאינה פרהסיא כמלאכת קרקע וכו', עכ"ל, והיינו משום דכל הא דשכיר יום לא יעשה הוא רק בעבודת קרקע שהיא בפרהסיא, אך במלאכה בדבר תלוש לא אסרו בשכיר יום אלא כשעושה בבית האבל.[[1]](#footnote-1)

**וכ"ה** מבו' גם ממש"כ רי"ו שם, ז"ל, וכתבו המפרשים ומכאן יש ללמוד שאם הי' לאבל מלמד או סופר או פועל שלא יעשה בביתו אבל בבית אחרים מותר לעשות מלאכה שלו וכו', עכ"ל, והביאו הב"י בסימן ש"פ סי"ח, ומלמד או פועל הוו כשכירי יום ואפ"ה שרי בבית אחרים, וכ"כ הב"ח שם סי"ב.

ב] **אמנם** הנה הריטב"א כתב, ז"ל, שכיר יום, פי' ששכרו לעשות לו מלאכת קרקע או מטלטלין אפי' בעיר אחרת לא יעשה לו, עכ"ל, ולהדיא בדבריו דהא דשכיר יום של אבל לא יעשה לו מלאכה הוא אף במלאכת מטלטלין שעושה בעיר אחרת, אף דאי"ז מידי דפרהסיא, ועמד ע"ז החזו"א בסו"ס קל"ה (ד"ה שם סוף אות ג'), וכ"כ החזו"א לעיל מינה בסוד"ה אלו דברים.

**וכ"ה** מבו' בד' הרמב"ן בתורת האדם שער האבל ענין האבלות, ז"ל, שכיר יום שלו אפי' בעיר אחרת לא יעשה, היתה מלאכת אחרים בידו בין קבולת בין שאינה קבולת לא יעשה, היתה מלאכתו ביד אחרים, פירוש מלאכה של מטלטלין וכו' "וזו היא קבולת" בביתו לא יעשה בבית אחרים יעשה "דמלאכה דידהו היא", עכ"ל, ולהדיא בדבריו דהא דשכיר יום שלו אפי' בעיר אחרת לא יעשה הוא אף במלאכת מטלטלין, וע"כ כל הא דכשהיתה מלאכתו ביד אחרים בבית אחרים יעשה הוא רק בקיבולת, וכ"נ בל' התורי"ד בסוגיין והריא"ז בפ"ג ה"ג דין כ"א ובל' הטוש"ע ביו"ד סימן ש"פ סי"ח, וכ"כ הקר"א בסוגיין,[[2]](#footnote-2) והערוה"ש בסימן ש"פ סכ"ב, וכ"ה מבו' בד' המ"ב בסימן תקמ"ח סקכ"ג.

**וצ"ב** בטעם פלוגתת רבוותא אם מותר שכיר יום של אבל לעשות מלאכה במידי דצינעא, - וגם צ"ב, דלמש"כ המהר"ם מר"ב והרא"ש דהא דשכיר יום לא יעשה הוא משום דלאו בדנפשי' קטרח אלא במלאכת האבל, הרי לכאו' אי"ז איסור דמראית העין, אלא מדינא הוא דאסור משום דהוא עוסק במלאכת האבל, ומ"ט לא אסרו בזה אלא בפרהסיא.

**ב**

ג] **עוד** יש להעיר בזה, דהנה הך מילתא דשאני דין שכיר יום מדין קבלנות, מצינו כן גם לענין שבת, וכמו שהביאו הראשונים בכ"ד מירושלמי בפ"ק דשבת, והא דאסרינן התם בשכיר יום ודאי דהוא אף במלאכת תלוש בביתו של הנכרי, וכמש"כ הסה"ת בסימן רכ"ב והריטב"א בשבת י"ט א', - וכ"ה מבו' בד' רבים מקמאי שפירשו דטעם איסורא דקבלנות דמחובר וקבלנות בביתו של ישראל דהוא משום דיאמרו דשכירי יום הן, ונתבאר במ"מ למלאכת חוה"מ דף מס' 15, ובמ"מ לעניני אמירה לנכרי דף מס' 17 ומס' 20, והרי דכל שהן שכירי יום ה"ז אסור מדינא.

**ולדעת** מהר"ם מר"ב והרא"ש דלא אסרו בשכיר יום בימי אבלו, אלא במלאכה הנעשית בפרהסיא, בע"כ דחלוק הוא דין שכיר יום בימי אבלו מדין שכיר יום בשבת וי"ט דאסור מדינא בכל מלאכה.

ד] **והך** מילתא דחלוק הוא דין שכיר יום לענין שבת מדין שכיר יום לענין אבלות, יש ללמוד כן מד' מהר"ם מר"ב והרא"ש גופייהו, עיי"ש שכתבו בשם הראב"ד דהא דמקבלי קבולת בתוך התחום אסור, איירי בשבת ויו"ט, והוא משום דאין הכל יודעין שהיא קיבולת וסברי שכירין נינהו ולא קבלנים,[[3]](#footnote-3) ובשם רש"י כתבו דהא דבתוך התחום אסורין מפני מראית העין שלא יאמרו ראו זה שמסר מלאכתו לאחרים בימי האבל ולא ידעו דקבולת היא לגבייהו קודם לכן, והיינו משום דאף בקבלנות לא הותר למסור מלאכה בימי אבלו.

**וצ"ב** דמ"ט באיסורא דקבלנות בשבת ויו"ט פירשו דהוא משום דסברי דשכירין נינהו ולא קבלנים, ובאיסורא דקבלנות בימי אבלו פירשו דהוא משום דסברי שמסר מלאכתו להן בימי האבל.

**ולמש"נ** נראה פשוט דהוא משום דמה שאסרו בשכיר יום בשבת ויו"ט הוא מדינא, וע"כ מכח זה יש לאסור אף בקבלנות בגונא דסבורין דהוא שכיר יום, ומשא"כ בימי אבלו דאף בשכיר יום לא אסרו אלא בפרהסיא ומשום מראית העין, והיינו משום דשמא יאמרו שמסר לו בימי אבלו, בע"כ דהא דאסרו בקבלנות דמחובר אינו משום דיאמרו דהוא שכיר יום, שהרי אף בשכיר יום שרי מדינא כשמסר לו קודם ימי אבלו, אלא הוא משום דשמא יאמרו שמסר לו בימי אבלו.[[4]](#footnote-4)

**ואמנם** צ"ע בטעמא דמילתא דמ"ש לענין אבלות דלא אסרו בשכיר יום אלא במלאכה הנעשית בפרהסיא, מלענין שבת דאסרו בשכיר יום בכל מלאכה, וצ"ע בזה.

?יש מקום לדון בזה למש"נ בסימן י"ד? דחלוק הוא הא דאסור לעשות מלאכה ע"י אחר בשבת ויו"ט וחוה"מ מהא דאסור לעשות מלאכה ע"י אחר בימי אבלו, עיי"ש, ודו"ק.

אך צ"ע אם הוא מתישב עם מש"כ המהר"ם מר"ב והרא"ש בשם הראב"ד דאין לפרש דהא דמקבלי קיבולת בתוך התחום אסור הוא בקבלנות דשדה, שהרי אף בימי אבלו מותר וכ"ש בשבת, ולהנ"ל הרי שפיר יש לחלק ביניהם, וצ"ע בזה.

עוד יש לדון בזה, דמה שאסרו בשכיר יום בשבת, הוא משום דכששכרו לעשות מלאכה, הו"ל כאמירה לעשות אף בשבת, ומשא"כ בימי אבלו, דכל ששכרו קודם ימי אבלו, לא מצינו לחשבו כאמירה לעשות מלאכה בימי אבלו, וצ"ע עוד בכ"ז.

1. שוב נתבוננתי דאין להביא מזה, שהרי בד' המהר"ם מר"ב והרא"ש שם נראה להדיא דמפרשי דמה שאמרו בין קיבולת ובין שאינה קיבולת, תרוייהו איירי בקבלנות, אלא דקיבולת איירי שקיבל לעשות כל זמן שירצה ושאינה קיבולת היינו שמוטל עליו לעשותה עכשיו, וכמש"כ כן הר"י מלוניל והר"ן, וכ"נ בפירש"י, וזהו שפירשו דהא דלא יעשה הוא משום דיכול לעשות לאחר ימי אבלו, (וכ"ה גם בל' מהר"ם מר"ב שם דקיבולת היינו שקיבל עליו לארוג אותו בגד "לצמיתות" בכך וכך), - ולפ"ז הרי דמש"כ דבמלאכתו ביד אחרים בין קיבולת ובין שאינה קיבולת יעשה, היינו בקבלנות, ואין ללמוד מזה דאף שכיר יום מותר לעשות את מלאכת האבל בבית אחר. [↑](#footnote-ref-1)
2. ועיי"ש שהביא להא דתניא במס' שמחות פ"ה ה"ט, הפועלים שקיבלו מלאכה לעשות לאבל בתוך ביתו אסור בתוך בתיהם מותר, רשב"י אומר שכיר יום בין כך ובין כך אסור, ולהדיא דכל הא דשרי מלאכת תלוש בבית אחר הוא רק בקבלנות אך בשכיר יום אסור, - אך שמא י"ל דאף דלדעת רשב"י אסור שכיר יום של אבל לעשות מלאכה אף בתוך ביתו, מ"מ ת"ק דקאמר סתמא דבתוך בתיהם מותר הוא אף בשכיר יום, וקי"ל כוותי'.

   ובמס' שמחות שם תניא עוד דבמחובר לקרקע בין כך ובין כך אסור, בעיר אחרת בין כך ובין כך מותר, והקר"א שם פירש דהיינו דלא אסרו בשכיר יום אלא באותה העיר אך בעיר אחרת שרי, - אך זה צ"ב, דכיון דאסרו אף בתוך בתיהם והרי דהאיסור בזה הוא מדינא ולא משום מראית העין, א"כ מ"ט בעיר אחרת שרי, - וע"כ שמא יש לפרש דכל הא דשרי בעיר אחרת הוא בקבלנות, והא דתניא בין כך ובין כך, היינו בין בתלוש ובין במחובר, דבעיר אחרת ליכא מראית העין, אך ג"ז הוא דלא כמו שאמרו לקמן בסוגיין דאף חוץ לתחום אסור אם איכא מתא דמקרבא להתם, ובחול אסור אף בדליכא מתא דמקרבא להתם, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-2)
3. והרא"ש שם כתב דמה"ט הוא גם דאסרו בקבלנות בחוה"מ אף חוץ לתחום, - אך המהר"ם מר"ב שם כתב דהוא משום חשד שמא יאמרו שנותן מלאכתו לעשותה במועד, וצ"ב. [↑](#footnote-ref-3)
4. אך יש לפרש בזה בע"א, דהנה בד' המהר"ם מר"ב והרא"ש לא נתפרש טעם הסוברים דלא אסרו בקבלנות דמחובר אלא בימי אבלו ולא בשבת ויו"ט וחוה"מ, והתוס' ועוד מקמאי כתבו בשם ר"ת דהוא משום דהחמירו טפי בימי אבלו, אך אי"ז מתישב להרא"ש לטעמי' בסימן ד' דאין להחמיר טפי בימי אבלו, (והא דהחמירו בדבר האבד, הוא משום דיכול לעשות ע"י אחרים), - וי"ל דזהו שפירש"י דכל הא דאסרו בימי אבלו הוא משום שיחשדוהו שמסר המלאכה בימי אבלו, וי"ל דבשבת ויו"ט וחוה"מ ליכא למיחש להכי, כיון דהם ימים שאינם עומדים כלל לעשיית מלאכה, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-4)