ב - בטעם הא דהבא על אחותו לא מיפטר מממון מכח הא דיכול להצילו באחד מאבריו
קטגוריות: ש_ס / כה כתובות / כתובות - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / ענינים בפרק אלו נערות

יום ועש"ק נח תשפ"ד

**א**

א] כ"ט א' ואלו נערות שיש להן קנס וכו' הבא על אחותו, ובסנהדרין ע"ג ב' פרכינן עלה דמ"ט הוא חייב קנס, הרי ניתן להצילו בנפשו ויש בזה לפטורא דקלב"מ, ומשני אביי דאיירי ביכול להצילו באחד מאבריו.

ושמעתי מהגרש"מ דיסקין זצ"ל שהק' דמה מהני הא דיכול להצילו באחד מאבריו דלא יהא בזה לדינא דקלב"מ, הרי עיקר הא דפריך דניתן להצילו בנפשו אף די"ל דאיירי כשלא הי' שם מי שיכול להצילו בנפשו, היינו משום דמ"מ כיון דאם הי' שם מי שיכול להצילו בנפשו הי' בידו להרגו חשיב כחייב מיתה, וכ"ה בתשו' הרשב"א ח"ה סימן י"ח, ז"ל, אפי' הבא על אחותו וכו' אמרו בפרק בן סורר דאינו משלם קנס הואיל וניתן להצילו בנפשו "ואע"פ שלא הי' שם בשעת ביאה ממש שום מציל", אלמא כל דאפשר דאתו לידי מיתה פטור מממון, עכ"ל, וא"כ מה מהני הא דהי' כאן מציל שהי' בידו להצילו באחד מאבריו, הרי כיון דבפועל אותו מציל לא הציל, הרי דאם הי' שם אחר שהי' בידו להרגו ולא הי' בידו להצילו באחד מאבריו, הי' רשאי להרגו, דמה מהני הא דאיכא מציל שבידו להצילו באחד מאבריו, הרי הוא אינו מציל, וכיון שאינו מציל רשאי אחר להרגו כדי למנעו, ואף דלא הי' שם אחר שהי' בידו להרגו, לא עדיף מהיכא דלא הי' שם מציל כלל דאמרינן קלב"מ, וצע"ג.

ב] ועד"ז יש להעיר במש"נ בסימן א' בביאור מש"כ הגרע"א דבבא על ספק נכרית דאין קנאים פוגעין בו לא מיפטר מממון, דהוא משום דכל דבפועל לא הי' ביד הקנאים לפגוע בו לא חשיב כחייב מיתה כלל, וגם בזה יש להעיר, שהרי ודאי דמש"כ הגרע"א דבבועל ארמית איכא לדינא דקלב"מ, הוא אף כשלא הי' שם קנאי הראוי להרגו, דמ"מ כיון שאם הי' שם קנאי הי' בידו להרגו חשיב כחייב מיתה, וא"כ מה מהני הא דאין ידוע לנו אם היא נכרית, הרי מ"מ להצד דהיא נכרית, הרי דאם הי' שם קנאי שהי' ידוע לו כן הי' בידו להרגו, ומ"ט לא חשיב כחייב מיתה, וכמדומני שעמד בזה הגר"ר זצ"ל בהגהתו בס' שערי חיים, וי"ל.

**ב**

ג] והנה בעיקר מה שאמרו דהא דחייב קנס הוא משום דיכול להצילו באחד מאבריו, הק' ההפלאה לקמן ל"ח א' דאף בכה"ג הדין נותן שיהא פטור מן הממון, משום דהצלה באבריו לא גריעא מחיוב מלקות דפוטר מן התשלומין, ועיי"ש שכתב לישב למש"כ בפירש"י בסנהדרין שם בהא דפריך דיהא פטור מן התשלומין, ז"ל, ואע"ג דלא אקטול פטור מתשלומין כדקי"ל בכל חייבי מיתות בי"ד שוגגין וכו', עכ"ל, וכיון דהו"ל כשוגגין, הרי דאין לפטור בזה כדין חייבי מלקיות דפטורין מן התשלומין, שהרי קי"ל דחייבי מלקיות שוגגין חייבין בתשלומין.

אך כתב דאכתי תיקשי במש"כ התוס' לקמן שם כן בדעת רבא, דזהו דבעינן קרא בסימא את עינו והרגו בדבר אחר דפטור מן התשלומין, ולא פטרינן לי' משום רודף דמיירי ביכול להצילו בא' מאבריו, ולרבא לטעמי' דס"ל לקמן ל"ה א' כר"ל דחייבי מלקיות שוגגין פטורין מן התשלומין, תיקשי דמ"ט לא פטרינן לי' מממון מכח הא דיכול להצילו בא' מאבריו דהו"ל כחיוב מלקות, - וקשיא כן גם למש"כ הרמ"ה בסנהדרין ע"ב א' דבא במחתרת חשיב כחייבי מיתות מזידין אף שלא הרגוהו כיון דבההיא שעתא הי' חייב מיתה, ונתבאר בסימן ג', ותיקשי דא"כ מ"ט לא פטרינן לי' מממון מכח הא דיכול להצילו באבריו דלא גרע מחיוב מלקות.

ד] ויש להוסיף דלפ"מ שנקט ההפלאה דרבא דמפרש לקמן ל"ה א' לטעמי' דר"ל ס"ל כוותי', וכ"כ הקצוה"ח בסימן כ"ח סוסק"א ובסימן ל"ח סק"א, הרי דה"נ אביי דמפרש התם לטעמי' ס"ל כוותי', וכ"ה מבו' להדיא בד' התוס' לקמן ל"ה א' (ד"ה רבא אמר) דאביי ס"ל כוותי' דר"ל ודאיכא למילף רשע רשע, (וזהו שכתבו דסוגיא דלקמן כרבא ודלא כאביי ואביי מוקי קרא במיתה ומלקות כר"מ), ותיקשי בהא דמשני אביי גופי' בסנהדרין דהא דלא מיפטר מממון הוא משום דיכול להצילו באחד מאבריו, דמ"ט גרע מחייבי מלקיות.[[1]](#footnote-2)

**ג**

ה] ונראה לישב, דהנה כתב הרמב"ם בפיהמ"ש בס"פ בן סורר, ז"ל, ואין כן מי שראינוהו רודף בהמה או רוצה לחלל שבת או לעבוד ע"ז אלא יש לנו למנעו ולעכבו "בכל מה שאפשר חוץ מהריגתו" שאסור עד שיעבור בעדים והתראה ויהרגוהו בי"ד, עכ"ל.

ונתחדש בד' הרמב"ם דאף ברודף אחר שאר עבירות דלא ניתן להצילו בנפשו, מ"מ יש לנו למנעו בכל מה שאפשר חוץ מהריגתו, ולכאו' בכלל זה הוא אף להצילו באחד מאבריו, דלא מיעט הרמב"ם אלא הריגתו.

ו] והנה אם נבא לדון ברודף אחר שאר עבירות דיש להצילו באחד מאבריו, אם יועיל זה לפטרו מן התשלומין, דומיא דחייבי מלקיות דפטורין מן התשלומין, הנה הדעת נותנת דאי"ז מועיל לפטרו מן התשלומין, דאי"ז חיוב שנתחייב באחד מאבריו, דומיא דחיוב מלקות, אלא כדי למנעו מן העבירה הותר לעשות כל האפשר ואף להצילו באחד מאבריו, וזה אינו מועיל לפטור מן התשלומין, ודמי לחובל בחבירו דאף דהותר הנחבל לחבול בו כדי לינצל, (כמש"כ הרא"ש בפ' המניח), מ"מ ודאי דלא יועיל זה לפטור מן התשלומין, כיון דאינו מחויב בחבלה זו, אלא דהותר הנחבל לחבול בו כדי לינצל, וה"נ הכא דכוותה.

והא דרודף פטור מן התשלומין, ולא אמרינן דאינו חייב מיתה, אלא דכדי למנעו מן הרדיפה הותר לעשות ככל האפשר ואף להרגו, הוא משום דהא דהותר להרוג את הרודף, אף דבשאר עבירות אין מצילין אותו בנפשו, הוא משום דהותר דמו של הרודף מכח רדיפתו,[[2]](#footnote-3) וזה הוי כחיוב מיתה הפוטר מן התשלומין.

ז] ולפ"ז נראה דמה"ט הוא דרודף שיכול להצילו באחד מאבריו אינו פטור מן התשלומין, ול"ד לחייבי מלקיות דפטורין מן התשלומין, שהרי כל שיכול להצילו באחד מאבריו לא הותר דמו להרגו, ולהא דמותר להצילו באחד מאבריו ל"ב להיתר דמו לענין זה, דנימא דיהא זה כחייבי מלקיות, שהרי גם בשאר עבירות מצילין אותו באחד מאבריו, וזה אינו מועיל לפטור מן התשלומין, כיון דאי"ז חיוב שנתחייב בו, אלא היינו שכדי למנעו מן העבירה הותר אף להצילו באחד מאבריו.

**ד**

ח] אך העיקר נראה בזה בפשיטות, דהנה בתשו' הרשב"א ח"ה סימן י"ח נשאל בהא דהבא במחתרת ונטל כלים פטור, דל"ד לגונב כיס בשבת דפטור מן התשלומין דהתם בי"ד קא מחייבי לי' מיתה על מלאכת שבת ולא מצי לחיובי ממון דרחמנא אמר כדי רשעתו משום רשעה אחת אתה מחייבו וכו', והא דמחתרת ל"ד להא דאין בדבר חיוב (מיתה) [מיתת] בי"ד כלל אלא ממון לחודי', והשיב הרשב"א, ז"ל, לא משום כדי רשעתו פטרי לי' לההוא דגונב כיס אלא משום דכתיב ולא יהי' אסון וכו' ולא במיתת בע"ד בלבד אמרו אלא אפי' הבא על אחותו וכו' אמרו בפרק בן סורר דאינו משלם קנס הואיל וניתן להצילו בנפשו וכו', עכ"ל.

ומשמע להדיא בד' הרשב"א דברודף ליכא לפטורא דכדי רשעתו, וכל הא דפטור מן התשלומין הוא מדינא דלא יהי' אסון, וזה מתפרש לפ"מ שאמרו במכות י"ג ב' דכדי רשעתו הוא ברשעה המסורה לבי"ד, ורודף אינו רשעה המסורה לבי"ד, וע"כ לא מיפטר אלא מקרא דלא יהי' אסון.

ט] ונפ"מ בזה, דהנה המנ"ח במצוה ל"ד כתב דאף דרודף פטור מן התשלומין, מ"מ אם נתחייב מלקות בשעת רדיפתו אינו פטור מכח הא דאינו מת ומשלם, משום דרודף שלא נהרג הו"ל כחייבי מיתות שוגגין כמש"כ בפירש"י בסנהדרין ע"ב א' וחייבי מיתות שוגגין אינם פטורין מן המלקות.

אך לפ"ד הרשב"א הרי דמטעם אחר אינו נפטר מן המלקות, אף אי נימא כמש"כ הרמ"ה דחשיב כחייבי מיתות מזידין, וזה כמש"כ האחיעזר ח"א סימן י"ח סוסק"ג, שהרי רודף אי"ז רשעה המסורה לבי"ד ולי"ב לפטורא דכדי רשעתו, וכל הא דהוא פטור מן התשלומין הוא מקרא דלא יהי' אסון, אך הא דחייבי מיתות פטורין ממלקות הוא מקרא דכדי רשעתו, וברודף ליכא לפטורא דכדי רשעתו.[[3]](#footnote-4)

י] ולפ"ז מתישב היטב הא דכל שיכול להצילו באחד מאבריו חייב בתשלומין, ול"ד לחייבי מלקיות דאין לוקה ומשלם, שהרי הא דאין לוקה ומשלם הוא מקרא דכדי רשעתו, וברודף דאי"ז רשעה המסורה לבי"ד ליכא לפטורא דכדי רשעתו, וע"כ אין רודף פטור מן התשלומין אלא כשא"א להצילו באחד מאבריו דבכה"ג איכא לפטורא דקלב"מ הנלמד מקרא דלא יהי' אסון.[[4]](#footnote-5)

1. אף הנה ההפלאה שם כתב די"ל דרבא טעמא דר"ל מפרש ולי' לא ס"ל, ומצינו הדברים מפורשים כן בד' הר"ש בתרומות פ"ז מ"א בסו"ד דרבא לא ס"ל כר"ל, והעירו דיש ללמוד כן מהא דאמר רבא גופי' במכות י"ג ב' דהא דאינו לוקה ומת הוא רק כשהתרו בו למיתה, ולדעת ר"ל דחייבי מלקיות שוגגין פטורין מן התשלומין, הרי ה"נ חייבי מיתות שוגגין פטורין ממלקות, כמו שאמרו בחולין פ"א ב', ועמש"נ בזה בסימן י"ט ענף ז', ולפ"ז י"ל דה"נ אביי לא ס"ל כר"ל, ובעיקר ד' הר"ש יש להעיר בסתירת דבריו למש"כ בתוס' הרשב"א לקמן ל"ה א' דאביי ס"ל כר"ל ולפ"ז ה"נ רבא ס"ל כר"ל, וצ"ע, - שו"ר עוד, דבאגרות הרמ"ה סימן מ"ז כתב בהא דחידוש הוא שחידשה תורה בקנס דגרסינן רבא ולא גרסינן רבה, ולפ"ז הרי נתפרש בגמ' לקמן ל"ה ב' דס"ל לרבא כר' יוחנן דחייבי מלקיות שוגגין חייבין בתשלומין, וכ"כ המ"מ בפ"ג מגניבה ה"ב בסו"ד דר' יוחנן ורבא ס"ל דחייבי מלקיות שוגגין ודבר אחר חייב. [↑](#footnote-ref-2)
2. והך מילתא דהא דמצילין את הרודף בנפשו ול"ד לשאר עבירות הוא כחיוב מיתה, הוא מבו' כן ממה שנחלקו בסנהדרין ע"ב ב' אם רודף בעי התראה, וכ"ה מבו' ממ"ד בסנהדרין ע"ד א' דאף אם יכול להצילו באחד מאבריו אינו נהרג עליו, ואכמ"ל. [↑](#footnote-ref-3)
3. ועד"ז מצינו בדין חייבי כריתות, דהנה ההפלאה לקמן ל' ב' כתב דלרבא דטעמא דר"נ בן הקנה דכרת פוטר מן התשלומין הוא משום דכרת שלי כמיתה שלכם, ה"ז פוטר אף מן המלקות, אך לאביי דיליף לה מאסון אסון אי"ז פוטר מן המלקות, ועמד לפ"ז דמ"ט לא אמרו דזהו דאיכא בין אביי לרבא, והבית יעקב שם נחלק ע"ז דכל הא דכרת פוטר מן התשלומין הוא משום פטורא דקלב"מ הנלמד מקרא דלא יהי' אסון, אך בפטורא דמיתה ומלקות הנלמד מקרא דכדי רשעתו, היינו רק ברשעה המסורה לבי"ד, דעיקר הדין קאי על בי"ד דאינם מחייבין ב', ולא שייך למילף מינה לכרת דיפטור מן המלקות, - ואמנם בעיקר הך מילתא אם חייבי כריתות לר"נ בן הקנה פטורין מן המלקות, דנו בזה בירושלמי בפירקין, ונתבאר בסימן ג' סק"ד, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-4)
4. וההפלאה שהק' כן הוא לטעמי' שנקט דלדעת רבא חייבי כריתות לר"נ בן הקנה פטורין מן המלקות, ולא ס"ל להך מילתא דלא שייך פטורא דכדי רשעתו אלא ברשעה המסורה לבי"ד, וכנראה הוא משום דס"ל דלא אמרו כן במכות י"ג ב' אלא דמה"ט לא דרשינן לקרא דכדי רשעתו על כרת, וכרת אינו פוטר מן התשלומין, אך מיתה דפוטרת מן התשלומין (וכן כרת לר"נ בן הקנה דילפינן מקרא דפוטר מן התשלומין), יש בה לפטורא דכדי רשעתו אף בגונא שאינה מסורה לבי"ד. [↑](#footnote-ref-5)