מראה מקומות הרחקות
קטגוריות: ש_ס / נ נדה / נדה - הרב מאיר קאופמן / הרחקות

# סוגיא דהרחקות

שבת י"ג.: - רא"ש סימן ל"ב, שיטה לר"ן, וח' הרמב"ן ור"ן שם, רעק"א

כתובות ס"א. – רא"ש סימן כ"ד

תוה"ב שער ב' פרק א'

בעלי הנפש לראב"ד

טושו"ע סימן קצ"ה –חוו"ד וסד"ט

סה"מ ל"ת שנ"ג ובהשגות הרמב"ן שם –ש"ך קנ"ז סק"י

ראבי"ה נדה סימן קע"ג

תרוה"ד סימן רנ"א רנ"ב

נודע ביהודה תנינא סימן קכ"ב

# סוגיא דהרחקות

**גמ' שבת י"ג. לא יאכל - י"ג: במשנה טושו"ע קצ"ה ס"ג - ס"ו**

**א. בביאור הראיה מא"א – עיין רש"י ובקושית תוס' ועיין ח' הר"ן וברעק"א ועיין רמב"ן וריטב"א בביאור הסוגיא**

**ב. האם יש לאו בקירבה – רמב"ם ספר המצות ל"ת שנ"ג וברמב"ן שם ובישוב שיטת הרמב"ם [עיין מגלת אסתר שם] ובמ"מ פכ"א מאיסו"ב ועיין ח' הריטב"א בד"ה ופליגא ובע"ב בד"ה בימי ליבוניך**

**ג. ופליגא דר' פדת – עיין רש"י ותוס' תוס"ר ריטב"א ורמב"ן ועיין ביאור הגר"א קצ"ה ס"ג ובסימן פ"ח [ועיין שו"ת הרשב"א אלף קפ"ח ובמיוחסות קנ"ז]**

**ד. האם האיסור של הוא בבגדה מצד שכחה או מזיד - עיין ש"ך סקי"ז שהביא מחלוקת ראב"ן וראבי"ה לגבי אכילה משולחן אחד ועיין ראבי"ה סימן קכ"ג ובנודע ביהודה תנינא סימן קכ"ב לגבי נגיעה [ועיין ריטב"א בד"ה מהו שתישן]**

**ה. ביסוד האיסור של הוא בבגדה למסקנא – ראבי"ה הנ"ל ריטב"א בד"ה מהו ועיין רמב"ן ור"ן ועיין תוס' סנהדרין ל"ז. ובפוסקים ס"ה [עיין ב"ח שם]**

**ו. האם אסור לאכול בשולחן אחד בשני קערות והאם האיסור מצד קירבה או שמא יאכלו מקערה אחת והאם מועיל מישהו ביניהם – עיין בעל הנפש לראב"ד וברא"ש ועיין רא"ה שער הפרישה פ"ב ובמשמרת שם ועיין שיטה לר"ן בד"ה אמר רבא ובריטב"א בד"ה והא דתנן ועיין סד"ט סק"ז וסק"ה שנקט שלא מועיל היכר על חיבה ועיין בלשנות הראשונים האם ההיכר בין הקערות או ביניהם [ועיין אגרת התשובה לר"י דרש ג' אות נ"ה], ובמשאת בנימין סימן קי"ב ובשיטה לר"ן נקטו שמועיל היכר על חיבה**

**ז. האם מועיל היכר בקערה אחת – עיין משאת בנימין סימן קי"ב הובא בפתחי תשובה ועיין ראבי"ה הנ"ל [ועיין סד"ט סק"ח]**

**ח. בטעם הראשונים שאין איסור אכילה בשני קערות – השלמה ועיין או"ז סימן ש"ס מ"ח: טור ד' ועיין הגהות אשר"י סימן ל"ב**

**ט. האם בשולחן קטן מועיל היכר – סד"ט סק"ז ועיין ב"ח בד"ה ולא**

**י. האם מועיל שינוי בבשר בחלב בליכא דעות – יבין דעת סימן פ"ח**

**י"א. האם מועיל שינוי לגבי בשר בחלב – עיין הגהות מרדכי ובראבי"ה שם ועיין תוס' בחולין ק"ז:**

**י"ב. האם ההיכר צריך להיות גבוה – ד"מ סימן פ"ח לגבי בשר בחלב ועיין רשב"א שם וביד יהודה והפוסקים כאן סתמו בזה**

**י"ג. האם מועיל שתשנה את מקומה – ב"י וסד"ט סק"ח בשם רבינו ירוחם [ויש לעיין שזה תלוי בטעם האיסור]**

**י"ד. אם לא אוכלים אף פעם מאותה קערה – ברכי יוסף סקי"א**

**ט"ו. ביסוד האיסור של שירי שתיתה – עיין סד"ט סק"ח**

**ט"ז. בגדרי ההיכר - עיין סימן פ"ח ועיין ש"ד שם סק"ד ובפ"ת ויד יהודה לענין שולחן ארוך**

**י"ז. בדיני הרחקה בשאר עריות – אבן העזר סימן כ"א ס"ה**

### סוגיא דשבת י"ג:

א] הגמ' מסתפקת האם מותר נדה שכל אחד בבגדו ועיין רש"י שיסוד הספק מצד שיש כאן שינוי דהינו שזה ודאי שיש כאן מסברא לחוש שיעברו איסור והגמ' מוכיחה מהא דאסור לאכול בשר כשיש גבינה על השולחן שמא יאכל יחד והגמ' דוחה שכאן יש דיעות ואחד מזכיר לשני ומשמע לכאורא שספק הגמ' היה להתיר גם ללא שינוי ולכאורא זה דלא כרש"י אמנם מקור רש"י מהא דהגמ' רק הסתפקה כל אחד בבגדו אמנם היה מקום לומר ששם זה אסור מצד שזה קירבה בעצם וזה ודאי סיבת איסור באשתו והגמ' מוכיחה שבדעות מותר מהא דרשב"ג מתיר והגמ' דוחה ששם מצד שאין מכירין אבל במכירין רשב"ג באמת לא התיר והגמ' אומרת שעדין אין להוכיח משם לאסור דשם אין שינוי אבל כאן יש שינוי והנה יש לדון האם זה ודאי שסיבת האיסור כאן זה כמו בגבינה ובשר ואם שם מועיל שינוי גם כאן מועיל שינוי או שיש מקום לדון שכאן זה יותר חמור שזה עצמו מרגיל לערוה ועיין ראבי"ה נדה סימן קע"ג שכתב דמהא דהגמ' רוצה להוכיח מרשב"ג להתיר חזינן שאין כאן סברא יותר להחמיר אמנם היה מקום לדון שהגמ' רק דוחה שאם רוצים להוכיח משם לאיסור אדרבא שם מבואר שבדעות זה יותר קל אבל אין כונת הגמ' ללמוד משם להתיר וצ"ע

ב] בהא דמבואר בגמ' לחלק שגבינה ובשר אין שינוי ויש ראשונים שדיקו מכאן שמועיל שינוי בבשר וגבינה ועיין יבין דעת סימן פ"ח שדן הא עוזר שינוי ללא דיעות ונפק"מ באדם שאוכל לבד וכתב שמשמעות הגמ' שכתבה שהצד שיועיל כי יש דיעות ושינוי ומשמע ששינוי לבד לא מועיל אמנם כתב שם שאם יהיה שינוי ומישהו מהצד ישמור זה יעזור בצירוף שני הדברים יחד ע"ש

ג] הגמ' מוכיחה מהא דלא יאכל הזב אם הזבה מפני הרגל עבירה והגמ' דוחה ששם אין שינוי ומשמע שאם היה שם שינוי זה היה עוזר והנה נחלקו הראשונים האם האיסור רק באותה קערה או גם בשני קערות והנה אם האיסור בשני קערות וזה אסור מצד שמא יאכלו מאותה קערה א"ש שיועיל בזה שינוי אבל לראשונים שמדובר דוקא בקערה אחת ויש בזה עצמו קירוב הדעת ועיין סד"ט שכתב שבזה לא מועיל שינוי א"כ צ"ע לשון הגמ' שאין שינוי הרי שם לא יעזור שינוי וצ"ל שבאמת הכונה שאין כאן מציאות של שינוי שזה לא יעזור ובעיקר נידון הגמ' לראשונים שכל האיסור רק בקערה אחת ומצד קירוב הדעת א"כ משמע שהצד לאסור במטה זה גם צד קירוב הדעת ולא סתם מצד שמא ישכח וצ"ע

ד] הגמ' מביאה דר' יוסף למד מא"א דהינו שזה פשוט ששם זה אסור ומהיקש לומדים שזה אותו איסור ועיין רש"י שכתב ששם אסור אפילו יחוד ועיין תוס' שהקשו שא"כ נאסר בנדה גם יחוד ועיין תוס"ר שביאר בכונת רש"י שבא"א כיון שאסור יחוד א"כ ודאי שזה סיבה לאסור מדרבנן הוא בבגדו וכו' ובנדה יחוד אין איסור מצד סוגה בשושנים אמנם לגבי הדין הוא בבגדו יש ללמוד אחד מהשני ואין להקשות שהרי לגבי יחוד לא לומדים משם ששם זה סברא מיוחדת מצד שזה גזירה שאין הציבור יכולים לעמוד בה

והנה עיין תוס' שהקשו שאם לומדים משם גז"ש א"כ נלמד שגם יחוד אסור ועיין ר"ן שתירץ שיש ילפותא להתיר בנדה וכונתו שלשאר דברים לומדים אחד מהשני עוד תירץ שגם בנדה אם עדין לא בעל זה אסור ומשמע שנקט שזה איסור דאוריתא דהינו שלומדים למקום שיש חשש דומה ועיין רעק"א שהקשה שכמו שלגבי יחוד מחלקים בין בעל או לא ה"ה לגבי הוא בבגדו נחלק כנ"ל עוד הקשה שא"כ בגירש את אשתו ונשאת לאחר לא יהיה איסור בהוא בבגדו ולכאורא היה מקום לומר שבנדה יש יותר סיבה להתיר מצד שלמחר היא מותרת ואין זה דומה לאשתו שגירשה

ה] הגמ' אומרת שרב יוסף חולק על בר פדא שאומר שלא אסרה תורה אלא קירבה של גילוי עריות בלבד ועיין רש"י שביאר שהכונה שכיון שמדאוריתא אין איסור אלא תשמיש ממילא קרבת בשר זה אסור רק מדרבנן וממילא אין לאסור בשינוי אפילו מדרבנן ועיין תוס' שהקשו הרי במשנה מבואר שאסור לאכול בקערה אחת וזה לא קירוב בשר ועיין תוס"ר שכתב לבאר שהכונה שכל שמדאוריתא אין איסור אלא על התשמיש בלבד ממילא מדרבנן אין לאסור על ידי שינוי ולפ"ז גם בא"א אין לאסור על ידי שינוי ועל דרך זה ביאור בתוס' ולכאורא הכונה שהדרשא זה רק אסמכתא והגמ' אומרת שלא מסתבר לגזור כזה גזירה אם התורה לא אסרה אלא תשמיש עוד ביארו התוס' בשם ר"י וכן הוא בתוס"ר שהגמ' רק מביאה שאין לדרוש לא יקרב על הוא בבגדו וכן הוא בגמ' בע"ז י"ז. ע"ש

ועיין רמב"ן שכתב לבאר שיסוד הספק של הגמ' של הוא בבגדו לאסור מצד חשש ביאה אבל לא שזה קורבה בעצם ולגבי א"א פשוט לגמ' שיש איסור של קורבה כזו בעצם ואפילו ראיה אסור בה ורב יוסף למד גז"ש שגם בכל עריות ואפילו אשתו נדה יש איסור זה והגמ' אומרת שרב פדא שאמר שרק קירבה של תשמיש אסור בהכרח שלא ס"ל גז"ש זו ובספר המצות הוסיף שבא"א ודאי שיש איסור זה ורק בקורבה דשאר אין איסור זה וע"ש שבאמת לפ"ז נשאר ספק הגמ' בהוא בבגדו שזה אסור מצד חשש ביאה ועיין רמב"ן בחידושיו ובסה"מ דמשמע שבר פדא אמר שאין איסור קירבה בעצם כלל ואפילו מדרבנן ורק שיש איסור מצד חשש ביאה ועל זה הגמ' דנה האם שינוי עוזר והנה צ"ע דהרי"ף העתיק שאסור מצד דרשא של רב יוסף והרי בר פדא חולק ואולי לא קי"ל כבר פדא אמרם בסה"מ נקט שודאי שאין איסור דאוריתא מצד קורבה ואולי הנידון האם יש איסור מדרבנן

ובחידושי הר"ן ביאר שהגמ' בתחילה הבינה שמדואריתא יש איסור של קירבה בעצם בא"א ורב יוסף ס"ל שיש ילפותא שגם בערוה זה כך והוא דאוריתא והגמ' אומרת שבר פדא חולק שמשמעות התורה שאין איסור אלא תשמיש בלבד וגם בא"א זה כך וממילא לא שיך ללמוד מגז"ש שהרי אין כזה איסור מדאוריתא או מדברי קבלה וממילא נשאר הספק בנדה וכתב שכיון שרב יוסף נקט לאיסור ממילא נשאר שזה אסור וע"ש שכיון שהגמ' בתחילה פשטה לאיסור זה נשאר ולא דוחים מצד בר פדת ולכאורא משמע שהכונה שיש איסור מצד עצם הקירבה ובכל עריות ומדאוריתא ואולי זה רק מדרבנן וכן הוא בריטב"א בתחילתו וצ"ע ועיין ר"ח ובספר התרומה שהוכיחו מתנא דבי אליהו שאסור ושם מבואר שהאיסור מצד לא תקרבו והריטב"א למד שזה איסור דאוריתא

והנה דנו הראשונים האם מועיל שינוי לגבי גבינה ובשר ועיין ראבי"ה הובא בהגהות מרדכי וכן בביאור הגר"א שכיון שמסקנת הגמ' שאסור הוא בבגדו ה"ה שאסור בבשר וגבינה והנה בדבריו מבואר שסיבת האיסור מצד שלא מועיל שינוי ולכן אפשר לדמות הדברים אמנם לנ"ל שמה שהגמ' פשטה שאסור מצד שקירבה זה איסור בעצם א"כ לגבי בשר בחלב זה לא שייך ואדרבא הרי הגמ' דנה להתיר בשינוי וכל מה שאסרה זה מסיבה אחרת [וכן יש ראשנים שלמדו היתר שינוי מסוגין] ועיין ביאור הגר"א סימן פ"ח שכתב דלמבואר בר"ת שלר פדת אין איסור בשינוי מצד שזה לא דומיא דהתורה א"כ בשר בחלב ודאי שאין איסור ויועיל שינוי

ו] עיין רמב"ם פכ"א מאיסורי ביאה וכן בספר המצוות ל"ת שנ"ג שכתב שהלאו שלא תקרבו זה קירבה שיש בה חיבה ועיין רמב"ן שהקשה עליו שהרי הגמ' אומרת שלא אסרה תורה אלא קורבה של גילוי ערוה ועיין מ"מ שכתב שהרי רב יוסף חלק על בר פדא וכן קי"ל דהינו שבאמת יש איסור של כל קירבה וגם בבגדו יש קירבה ולכן זה אסור אמנם הרמב"ן נקט שזה ודאי שלא תקרבו זה רק גילוי ערוה רק שהגמ' דיקה מלשונו של בר פדא שאין עוד איסור שנלמד מא"א ועיין ריטב"א בסוגין שכתב שודאי שקירבה זה איסור דאוריתא וכונת הגמ' שרק קירבה של גילוי בשר זה דאוריתא ולא שאר קירבות ולכן הוא בבגדו זה ודאי לא דאוריתא וכן ישב המגלת אסתר את הרמב"ם והנה הב"י נקט שגם נגיעה לא של חיבה באשתו אסורה אמנם הש"ך סוף סימן קצ"ה התיר ובפשוטו סברת הב"י זה רק באשתו שיש בזה חשש תמיד של קירבה אבל סתם רופא שלא באשתו ודאי מותר וכן הוא בתוה"ש [ואי"ה דבר זה ילמד בסוף הסימן]

ז] עיין ש"ך סקי"ג שהביא מהראב"ן שאשה לאחר ז' נקיים שיכולה לטבול אין איסור לאכול מקערה אחת דהרי יכולה לטבול ואין סיבה שיכשלו דהינו שלמד שסיבת האיסור מצד שיצרו תקפו והראבי"ה חולק מצד שהחשש שלא שיעברו במזיד אלא שישכחו שאסורה וזה גם בזמן היתר וע"ש בסימן קע"ג שהוכיח שזה סיבת האיסור מהא דהגמ' לומדת מלא יאכל הזב למיטה אחת והגמ' דוחה ששם אין שינוי ומבואר שסיבת האיסור שמא ישכח ולכן שיך לדון שיועיל שינוי שאם מצד יצרו תקפו מה שיך שינוי והנה אם נימא שבכלל המשנה זה איסור משני קערות על שולחן אחד יתכן שרק ביחס לזה הגמ' דנה שיועיל שינוי אבל לא ביחס לאיסור אכילה מקערה אחת ששם זה אסור מצד שזה חיבה ויתקפנו יצרו ובזה התיר הראב"ן

והנה עיין נודע ביהודה תנינא סימן קכ"ב שדן באשה שטובלת האם מותר לבעלה ליגוע בה ודן להתיר מצד שהוא עצמו מחזר לטהרה לא יכשל בזה אמנם כתב שיתכן שעריות שנפשו של אדם מחמדתן לא שיך סברא זו והביא את הראב"ן שהתיר בזמן שיכולה לטבל וכתב שזה רק באכילה בקערה אחת וכתב שאולי זה רק באכילה מקערה אחת שזה חשש רחוק של קירבה ולא בנגיעה והקשה על עצמו שהגמ' הרי דנה שיועיל שינוי בנדה בבגדו ואם יש כאן חשש שזה מגרה יצה"ר דהינו שיש חשש מזיד מה יועיל שינוי וכתב שזה עצמו ספק הגמ' האם זה רק אסור מצד שמא ישכח או שיש כאן סיבת איסור מצד שזה עצמו סיבה שיכשל והנה למבואר ברמב"ן מפורש שהגמ' דנה מצד שמא ישכח ורב יוסף פושט לאיסור מצד חשש בעצם ולפ"ז בצד הגמ' להתיר זה מצד שכל האיסור מצד חשש שיכחה וצ"ע בכל זה

### באיסור של לא יאכל הזב אם הזבה

ח] מבואר במשנה שלא יאכל הזב אם הזבה ועיין רמב"ם שכל האיסור רק באכילה מאותה קערה אבל בשני קערות אין בזה איסור ועיין השלמה שאין בזה סיבת איסור דאין בזה שום קירבה ובפשוטו לא גזרו מצד שמא יאכלו מאותה קערה מצד שגם שם זה רק חשש קירבה וזה לא איסור בעצם וכמבואר סברא זו בראב"ד ובאו"ז סימן ש"ס כתב שזה עצמו שלא אוכלים באותו קערה זה היכר שלא לאכול מאותה קערה [ולפ"ז באוכלים שני מאכלים זה לא שייך] ע"ש אמנם עיין בעלי הנפש לראב"ד וברשב"א בתורת הבית שכתבו שאסור לאכול אפילו משני קערות והראב"ד למד דבר זה מהא דהגמ' מדמה ללא יאכל אם ע"ה שמא יאכילנו דברים טמאים שזה בשני קערות ובסה"ת סימן צ' ובתוה"ב כתבו דמהא דהגמ' מדמה לאכילה בשר וגבינה מבואר שגם בשני קערות אסור [וצ"ב שהגמ' מדמה רק הוא בבגדו ולא אכילה של זב אם זבה ואם מצד שמדמה אכילת קערה לשינה במטה אחת אבל הגמ' לא מדמה לבשר וגבינה וצ"ע ויתכן שרק הביאו שמדמים גדרי איסור נדה לבב"ח וממילא כיון שיש איסור אכילה מקערה אחת יש לגזור גם בשני קערות כמו שמצאנו בבשר וגבינה] והנה בפשוטו מהדמיון לבשר וגבינה משמע שסיבת האיסור מצד שמא יאכלו בקערה אחת ואפילו שזה רק איסור דרבנן בכל אופן חששו לזה אמנם עיין רא"ש וכן הוא בשיטה לר"ן שכתבו שסיבת האיסור מצד שיש בזה חיבה ולכן כתבו שזה רק בזמנם שכל אחד אכל בשולחן לבד וממילא איש ואשתו שאוכלים יחד יש בזה קירבה

אמנם הרא"ש סיים ויש שעושין היכר ביניהם והוי כמו שנים שאוכלים יחד זה בשר וזה גבינה ועיין סד"ט שביאר שהכונה שחששו לאסור מצד שמא יאכלו מאותה קערה ודיק מהרא"ש שרק לכן מועיל היכר אבל אם זה מצד חיבה מה יועיל היכר ולכן כתב שבשולחן אחד מדויק ברא"ש ששם לא מועיל היכר והנה דעת הרא"ה שאם יש מישהו ביניהם זה מותר והרשב"א חלק ועיין סד"ט שזה לשיטתם שאם האיסור מצד חיבה א"כ אם יש מישהו ביניהם אין חיבה אבל לרשב"א שזה מצד שמא יאכלו בקערה אחת א"כ מה עוזר שמישהו יושב ביניהם ועיין שיטה לר"ן שכתב שעצם זה שיש עוד אנשים על השולחן מותר דהינו שגם בזה אין חיבה וכן הביא הריטב"א מתוס' וכתב השיטה לר"ן גם שמועיל שינוי ומשמע שגם מצד חיבה כל שמזכיר לעצמו שזה אסור החיבה לא תגרום לאיסור וכן הוא בלשון הלבוש שזה מזכיר לו שהיא נדה ועיין משאת בנימין סימן קי"ב שדן שמועיל היכר אפילו באכילה מאותה קערה ומבואר שההיכר זה גם ביחס לאיסור מצד חיבה ורק ששם לא מועיל אבל בשני קערות שזה פחות חיבה זה מועיל ע"ש

והנה בפשוטו יש נפק"מ איפה ההיכר צריך להיות דלרשב"א שהאיסור מצד שמא יאכל מהקערה צריך שההיכר יהיה בין הקערות וכמו לגבי בשר וגבינה וכן הוא בספר התרומה סימן צ' אמנם אם האיסור מצד חיבה צריך היכר ביניהם שיזכיר לו שהיא נדה וכן הוא בלשון הטור ובקצור הלכות נדה לרא"ש [אמנם יתכן שהלשונות לאו דוקא ועיין סימן פ"ח שהלשון ביניהם] עוד יש נפק"מ האם מועיל מה שמשנה את מקומה שאם האיסור מצד שמא יאכלו בקערה אחת זה לא מועיל ואם מצד להזכיר שהיא נדה ולא יבוא לחיבה א"כ גם כה"ג זה מועיל והנה רבינו ירוחם הקל בזה והשו"ע לא העתיקו ויתכן שזה לשיטתם בסיבת האיסור שהשו"ע פסק כרשב"א והרמ"א פסק כרא"ש ובאמת השו"ע לא העתיק שמועיל שמישהו יושב ביניהם ועיין ברכי יוסף סקי"א שכתב שאם הם מקפידים שגם בזמן טהרתה לא אוכלים מאותה קערה כה"ג אם יש מישהו על השולחן מותר דהינו שכה"ג אין את החשש שיאכלו מאותה קערה ורק שבכל אופן יש לאסור מצד חיבה ולזה נקט שיש להקל במישהו יושב על השלחן ובפשוטו למאי דאנו מחמירים שמצד חיבה אסור ורק אם מישהו ביניהם מותר א"כ גם כה"ג אין להקל

ט] הרמ"א הביא היכר שאם אוכלים תמיד מאותה קערה ועכשיו כל אחד אוכל משלו לא צריך היכר שזה עצמו היכר והש"ך הביא מהב"ח שכל זה אם בני הבית אוכלים עמם אבל אם הם בשולחן נפרד שיש כאן חיבה מיוחדת בזה לא עוזר ההיכר הנ"ל אמנם מבואר בב"ח שעוזר היכר ביניהם דהינו שנקט שהיכר עוזר על חיבה רק יש שני דרגות של חיבה שאם זה כמו שלחן קטן בזה צריך היכר גדול ואם זה שולחן גדול שבזה כל האיסור מחידוש הראשונים בזה מועיל שינוי קטן והסד"ט חלק ודיק מהרא"ש שבשלחן קטן לא עוזר היכר כלל וכן משמע בשיטה לר"ן והנה יש במסעדות שולחנות קטנים שאין מקום אלא לשני מקומות ויש לדון האם לסד"ט יש בזה איסור

י] להלכה מבואר שמועיל היכר ביניהם והנה לגבי בו"ח הדרכי משה סימן פ"ח הביא מהאיסור והיתר שצריך דבר גבוה ולמד כן מלשון הגמ' שני תפיסות וביארו הראשונים שזה דבר שמפסיק ביניהם והנה בפשוטו לפ"ז גם אצלינו צריך דבר גבוה אמנם עיין יד יהודה שם שהוכיח מהרשב"א שחולק על זה שהרי כתב שמפה עוזרת מצד היכר והרי זה לא דבר גבוה ובאמת שהפוסקים שם לא העתיקו שצריך דבר גבוה ועיין חכמת אדם שם שלא כתב דין זה וכן אצלינו כולם סתמו בזה ומשמע שמעיקר הדין לא צריך דבר גבוה ולכתחילה ראוי להחמיר בשניהם שיהיה דבר גבוה

י"א] עיין מהרש"ל סימן פ"ח הובא בפתחי תשובה שכתב שבשולחן ארוך שבהושטת יד לא מגיע לבשר אין איסור לאכול בשר וגבינה בשולחן אחד ולפ"ז לשיטות שאסור לאכול בשולחן אחד זה מצד שמא יאכל מאותה קערה גם כאן אין איסור אמנם לראשונים שזה מצד חיבה יש לאסור אלא שיתכן שבשולחן גדול אין חיבה ובפרט אם בזמן טהרתה אוכלים תמיד אחד קרוב לשני ולא נתפרש מה השיעור של שלחן גדול שזה לא סיבה לאסור אמנם בשולחן גדול ויש מישהו ביניהם אין שום סיבה להחמיר

י"ב] בהא דמועיל היכר מבואר בסימן פ"ח שגם קנקן שמשתמשים בו אבל אם אין דרכו להיות על השולחן והניחו אותו על השולחן זה עוזר עוד מבואר במ"ז סק"ד שדבר שרגיל להיות באמצע השולחן ומשנים שיהיה מונח ביניהם הוי היכר וכן מדויק שם בש"ך ובט"ז עוד מבואר שאם מחליטים על ככר לחם שלא לאכול ממנו חשיב היכר דהינו אפילו שהרגילות שהוא מונח על השולחן אבל כיון שעכשיו החליטו לא להשתמש ממילא זה נחשב כהיכר ועיין שפ"ד סק"ד שהביא מהבית לחם יהודה שחתיכת לחם זה לא עוזר ולכאורא כי הדרך להות על השולחן ומה שהחליטו שיהיה שינוי זה לא עוזר ורק לחם שלם על ידי ההחלטה זה נהפך להפסק והפמ"ג חלק על זה

י"ג] עיין סעיף ד' שהב"י כתב שמרוב הראשונים מדויק שאין איסור לבעל לשותו משיורי כוס של אשתו דהינו שהאיסור אכילה מקערה אחת זה יחד אבל אחד אחרי השני זה לא נחשב שתיה יחד אמנם הביא מהיראים שדיק מלשון הגמ' שתה עמי שיש איסור בשתיה יחד וביאר שהכונה ששתה משיורי שתיתה ועיין ש"ך שכתב שזה כ"ש באכילה שהרי משם זה נלמד וכונתו שהרי זה בכלל המשנה לא יאכל הזב אם הזבה ומשמע מדבריו שזה בכלל המשנה ולא שיש כאן עוד דין חדש אמנם הב"י הביא מהאורחות חיים שמותר לאכול אחד אחרי השני [אמנם ש מבואר שהתיר גם שתיה ואדרבא אכילה יותר חמור] ועיין סד"ט שביאר החילוק שבשתיה שאין אפשרות לאכול יחד יש חיבה גם אחד אחרי השני אבל אכילה שאפשר יחד ואוכלת דוקא אחרי זה עצמו שינוי עוד כתב לחלק שבשתיה אין הדרך לשתות וממה ששירה בן אדם משא"כ במאכל והנה לכאורא אם גם כה"ג זה בכלל אכילה מקערה אחת א"כ אין מקום לחילוקים אלו אלא בהכרח יש כאן איסור חדש ובאיסור זה נאמרו הגבלות אלו וצ"ע

י"ד] עיין ב"י שהביא מהמרדכי שכל האיסור רק שהוא לא ישתה משירי שתיתה אבל היא יכולה לשתות משירי שתיתו ודיק מלשון המשנה לא יאכל הזב אם הזבה שזה איסור עליו ומבואר שגם האיסור של המשנה זה רק עליו מצד שהחשש שהוא יטעה אבל לה עליה ועיין חוט שני שכתב לחדש שלפ"ז מספיק מה שיש היכר שהוא יודע מזה והיא לא יודעת מזה אמנם לכאורא אם האיסור מצד חיבה א"ש המרדכי אבל אם האיסור מצד שמא יאכלו מאותה קערה א"כ אם האשה תשכח הוא יעבור איסור ואין טעם לקולא זו ויתכן שבאמת רק לרמ"א שיסוד האיסר מצד חיבה וכדעת הרא"ש יש מקום לקולא זו ווסתימת הפוסקים שצריך ששניהם ידעו מזה

] עיין ט"ז שכתב כלפי האיסור אכילה מקערה אחת שאם כל אחד מניח בצלחתו אין בזה איסור דהינו שכל שיש צלחת מרכזית האכילה מתיחסת מצלחתו ולא מהקערה המרכזית ויש שדנו שדבר שלא צריך צלחת זה לא שייך אמנם מסתבר שאם לוקח כמה חתיכות ומניח לפניו זה ודאי מיחס האכילה מלפניו ולא מהקערה המרכזית ובלשון הט"ז מבואר שדוקא שמניח בכלי שלפניו ויתכן שההוה נקט

# טושו"ע סימן קצ"ה

**יש ללמוד הסימן לפי הסדר כדאי קודם כל לראות הגמ' בכתובות ס"א. ורא"ש ורמב"ן שם**

**סעיף א'**

**[א. הרחקות במקום כבוד הבריות – אגר"מ חיור"ד ח"ב סימן ע"ז]**

**ב. יחוד - עיין תוה"ש סק"א ובסד"ט**

**ג. דיבור – עיין אבות פ"א מ"ה וברבינו יונה ועיין פ"ג מי"ג**

**ד. להריח בשמים – עיין או"ח סימן רי"ז ס"ה ובמ"ב שם ועיין פ"ת כאן ובפרדס רמונים חלק עליו**

**ה. שמיעת קול זמר – פ"ת סק"י ובאגר"מ ח"ב סע"ה נקט להחמיר**

**סעיף ב'**

**א. נגיעה בבגדה – עיין פ"ת סק"ג בשם התשב"ץ**

**ב. הושטה – כדאי לראות כתובות ס"א. ברא"ש ורמב"ן שם**

**ג. בטעם איסור הושטה – עיין רא"ש שם ובב"י בשם רבינו ירוחם ועיין שו"ת הרשב"א ח"א סימן אלף קפ"ח**

**ד. בדין זריקה ושאר סוגי הושטה – עיין ד"מ ובב"ח בשם מהר"ם ועיין פתחי תשובה לגבי הבל ובגדרי זריקה ובסד"ט**

**ה. בדין נשיאה של דבר יחד – עיין חיי אדם הלכות פסח ק"ל סי"ט ז' ובאגרות משה ח"ב סימן ע"ה**

**ו. מסירת תינוק – עיין פ"ת בשם תשב"ץ ח"ג סימן ר"ל ושם מבואר שהולך מעצמו ועיין פרדס רימונים שזה לשיטתו שזריקה מותר**

**סעיף ה'**

**א. בדין ישיבה ושכיבה על מיטה ומיטתו – עיין טור ונו"כ ובסד"ט ועיין חכמת אדם קט"ז ס"ה**

**ב. בדין ספסל המתנדנד – עיין תרוה"ד סימן רנ"א ובנו"כ כאן ועיין מכתב חזו"א בתחילת טהרת בת ישראל על נסיעה באוטבוס יחד**

**ג. בדין נסיעה לטיול – עיין תרוה"ד הנ"ל ויש לעיין האם דוקא בספסל אחד ועיין חכמ"א קט"ז ס"ה ובאגרות משה יור"ד סוף סימן צ"ב [ובערוך השולחן ס"כ]**

**סעיף ו'**

**א. האם אסור באותו מטה במרחק – עיין ב"י ועיין תוס' סנהדרין ל"ז. ורמב"ן איך שהעמידו סוגין ועיין תוס' ד"ה מטה**

**ב. במרחק בין שני מיטות – עיין ש"ך סקי"א ובסד"ט סקי"ג ובחכמ"א קט"ז ס"ה [ועיין תשב"ץ ח"ג סמ"ג]**

**סעיף ז'**

**א. בדין הסתכלות במקומות המכוסים – עיין סד"ט שהביא שני ביאורים בגמ' בנדרים וע"ש סקט"ו בשם השערי דורא**

**ב. מקומות המכוסים רק ברחוב – בה"ל סימן ע"ה בד"ה חוץ לצמתן ועיין אגר"מ יור"ד ח"ב סימן ע"ה בד"ה ובדבר**

**סעיף ח'**

**א. בביאור הדין שתלבש בגדים מיוחדים – תוה"ש סק"י ובסד"ט והחכמ"א השמיט דין זה**

**סעיף ט'**

**ב. האם עדיף לא להתקשט – עיין תוה"ש ובביאור הגר"א סקי"ג**

**סעיף י'**

**א. באיסור מזיגת הכוס – עיין ב"י בשם היראים ועיין בב"ח ועיין ריטב"א בכתובות ובתוס' שם ועיין ש"ך ובמחצית השקל שהקשה סתירה בדבריו**

**ב. בהיתר דשינוי דמזיגת הכוס – סד"ט סק"ז, ועיין לבוש ס"י ובמאירי כתובות ד. שביארו שזה מצד שמזכיר לו וכן משמע ברמב"ן**

**ג. בדין מזיגה ללא הושטה – עיין לבוש**

**סעיף י"ב**

**א. בגדר איסור רחיצה – עיין שלט"ג כ"ה מדפי הרי"ף בכתובות ועיין מאירי כתובות ד. [ונפק"מ לרחיצה של מצוה ועיין עטרת זקנים או"ח סימן קנ"ט ס"ג]**

**ב. בהא דאין איסור מצד זריקה – עיין סד"ט**

**סעיף י"ג**

**א. ביסוד האיסור של שיגור הכוס – עיין ראב"ד שער הפרישה ובביאור הגר"א ועיין ראב"ד לגבי אם שיגר האם מותר לשתות**

**סט"ו - סי"ז**

**א. בסברת ההיתר הרחוקת בחולה - עיין ב"י בשם שו"ת הרא"ש ובתרוה"ד ובד"מ סק"ו ובמיוחסות סימן קכ"ז וברדב"ז ח"ד סימן ס"ב [אלף ע"ו] ובתשב"ץ ח"ג סנ"ח**

**ב. ביסוד הקולא במזיגת הכוס – עיין ב"ח הובא בש"ך סקי"ח ועיין ב"י ובחכמ"א כלל קט"ז סי"א**

**ג. לגבי מה החילוק בין היא חולה להוא חולה – עיין תרוה"ד וב"י האם לגבי נגיעה או הושטה ודו"ק בלשון השו"ע**

**ד. האם איכא איסור דאוריתא בנגיעה שאינה של חיבה – עיין רשב"א ח"א סימן אלף קפ"ח ועיין היטב לשון הרמב"ם ובסד"ט סקט"ו [ויש לדקדק בדבריהם האם יש איסור דרבנן בשאר עריות]**

**ה. בדין נגיעה בהפסד בגד האם הוי דאוריתא – עיין פ"ת סקי"ז ועיין השגות הרמב"ן מה שהקשה מהיא בבגדו ובמה שישב המגלת אסתר ועיין ריטב"א שביאר שבזה נחלקו ר' פדת והבריתא**

**ו. מה בכלל הלא תקרבו מדאוריתא – עיין לשון הרמב"ם בהלכות ועיין לשון הרמב"ם בספר המצות ל"ת שנ"ג במנין הקצר ועיין ש"ך קנ"ז סק"י מה שהוכיח מהר"ן ע"ז ט. מדפי הרי"ף ועיין סד"ט סקכ"ד שדחה הראיה ועיין ברכי יוסף סימן קנ"ז שהביא מהרמב"ן שגם בדרבנן יהרג ואל יעבור וכן הוא בביאור הגר"א קנ"ה סקכ"ב**

# טושו"ע סימן קצ"ה

### סעיף א'

א] מבואר בגמ' שאפילו שבכל ערוה יש איסור יחוד אבל באשתו נדה אין איסור יחוד אמנם מבואר בגמ' כתובות ד. שזה רק בבעל אבל בלא בעל יש איסור יחוד ויש ראשונים שזה איסור דאוריתא אבל דעת הרא"ש וכן קי"ל שזה אסור מדרבנן עוד מבואר בגמ' סוטה ז. שסוטה שאסורה לבעלה יש איסור יחוד דהינו שרק אשה שיש לה היתר מותר ביחוד וכן מבואר בסימן קפ"ז סעיף י"ב שאשה שאסורה על בעלה עולמית אסורה ביחוד [והובא כל זה בסד"ט] והנה מצאנו הרחקות באשתו מה שלא מצאנו בשאר עריות ועיין רא"ש בקיצור הלכות נדה שכתב שכיון שחז"ל הקילו ביחוד לכן החמירו בכל מיני הרחקות

ב] בעיקר דין הרחקות שרבנן גזרו עיין אגרות משה ח"ב סימן קע"ז שהשואל דן להקל מצד כבוד הבריות במקום שהאשה מתבישת שניכר שהיא אסורה ועיין שם שכתב שאין בזה היתר דהרי חזינן בחז"ל שאשה היתה לובשת בגדי לבנים להכיר שהיא טמאה חזינן שאין בזה בושה ואם נמצאת בין אינם שומרי תו"מ וודאי שזה לא נחשב בושה מה שעושה מה שצריכים לעשות וע"ש שביאר שאין סיבה להתביש כיון שכך הוא טבע העולם וצ"ב כונתו הרי כבוד הבריות זה מציאות וכי אדם שהולך לבית הכסא זה לא טבע העולם ובכל אופן כיון שבטבע בני האדם מתבישים בזה חשיב כבוד הבריות וא"כ היום שהתרגלו שיש בזה בושה חשיב כובד הבריות אמנם יתכן שסוג איסור שכולו עשוי בצורה שיש בו כבוד הבריות אין זה בכלל ההיתר ועיין הגהות דרישה שהביא מהמהרש"ל שיש שאכלו מקערה אחת שלא ירגישו בני הבית וכתב מהמהרש"ל שהחרימו על זה

ג] בלשון הטור מובא מתנא דבי אליהו שלא ידבר עמה דברים בטלים ועיין בעלי הנפש שביאר דברי הרגל עבירה ובהלכות הרמב"ן כתב דברים שמביאים לידי הרגל עבירה ועיין מאירי נדה ס"ד. שזה כל סוג דיבור שמביא לידי הרהור באותו דבר ועיין אבות פ"א מ"ה אל תרבה שיחה אם האשה וביאר רבינו יונה ביאור אחד שהכונה באשתו נדה ומשמע שיש עוד הלכה שלא להרבות בדיבורים מה שמיותר, ומבואר כאן עוד הלכה שלא ישחוק עמה ויקל ראש ועיין אבות פ"ג מי"ג שחוק וקלות ראש מרגלים את האדם לערוה ומשמע שזה גם לא בדיבורים של עניני אישות אמנם אסור להתנהג בצורה שגורם לריחוק הדעת ביניהם וכמבואר בגמ' שאסור לישון בכילה שאיש ואשתו נדה ישנים שם [הב"י הביא מקור לטור מלשון הרמב"ם שאסור שחוק וקלות ראש והנה הרמב"ם דיבר בכל עריות ולא באשתו נדה ומשמע שזה אותו דבר וצ"ע]

ד] עיין רמב"ם פכ"א ה"ב לגבי הרחקה מעריות שכתב שאפילו להריח בשמים שעליה אסור ובהלכות ברכות פ"ט ה"ח שריח של איסור לא מברכים עליו וכתב כגון בשמים שעל ערוה מן העריות כיון שאסור להריח בהן ובפשוטו יסוד האיסור מצד הרחקה מעריות ובמג"א סימן רי"ז כתב שלפ"ז בפנויה אין איסור אמנם המ"ב הביא מהאחרונים שיש סיבת איסור גם מצד חשש הרהור וממילא זה גם בפנויה והנה השו"ע סימן רי"ז הוסיף שגם קופה של בשמים תלוי בצוארה או בידיה או בפיה אסור דהינו שכיון שמטרת הדבר שעל ידי זה היא מריחה טוב זה אסור ומשמע שאם זה מונח על השולחן מותר אמנם עיין ט"ז הובא במ"ב שם שנקט שגם במונח על השולחן זה אסור וביאר המ"ב שמדובר ביודעה ומכירה שכה"ג אסור להסתכל בבגדי ציבעונים של אשה וה"ה שאסור להריח את הריח שמיוחד לה והנה המ"ב דיבר באופן של השו"ע שהרגילות שהקופה של בשמים עצמה רגיל להיות מונח בצוארה אבל מסתבר שגם אם רק לוקחת מהבקבוק ושמה על גופה שכל שזה מיוחד לה זה מזכיר האשה וכן נקט בחוט שני והנה לשון השו"ע שבשמים שבידה אסור ונראה פשוט שהכונה שמחזיקה הבשמים כדי שהיא תריח טוב אבל אם יש מטרה שיהיה מגומר בחדר או כגון בהבדלה שאין זה בתור להריח אותה בזה ודאי שאין שום איסור [הדבר פשוט רק נכתב להוציא ממי שכתב לאסור]

והנה עיין שערי תשובה שם ובפתחי תשובה כאן שהביא מהברכי יוסף שגם באשתו נדה יש איסור זה אמנם עיין פרדס רימונים שכתב דלשון הרמב"ם שכתב דבר זה יחד אם להסתכל ביופיה והרי זה מותר באשתו נדה, וביותר דהשו"ע אבן העזר סעיף כ"א הפך הדברים וכתב לא יביט ביפיה ואפילו להריח בשמים שעליה אסור ומבואר שלהביט ביפיה יש בזה יותר חשש איסור וא"כ באשתו שמותר להביט מותר גם להריח בשמים שעליה וכתב שהברכי יוסף זה חומרא בעלמא אמנם יתכן שכלפי שאר עריות ההסתכלות ביופיה שזה דבר שלא רגיל בזה הוא יותר חמור אבל באשתו זה הפוך וצ"ע בזה

ה] בענין נתינת מתנה הכו"פ כתב שודאי שמותר דאין לחדש הרחקות חדשות אמנם כיון דמבואר שכל דיבור שיש בו קירוב הדעת מיוחד אסור א"כ ודאי שאם במתנה יש קירוב הדעת מיוחד ודאי שאסור וכן ראיתי מביאים מתפארת צבי סק"י [תלמיד השב יעקב] שאסר לתת מתנה והכו"פ שהתיר דימה להורדת נוצה שהאחרונים נקטו לאסור אמנם מתנה שנותן בזמן שכך מקובל כגון מי שרגיל לקנות פרחים לכל שבת או בגד ליו"ט וכדו' בפשוטו אין איסור

ו] עיין פ"ת סק"י שהסתפק האם יש איסור לשמוע קול ערוה בנדה שהרי בא"א מבואר בגמ' שיש איסור והוקש נדה לא"א אמנם הרי להסתכל ביפיה מותר באשתו נדה ואסור בא"א ויתכן שזה גם בכלל ובפרט אם רגיל בזה דבזה יש דיעות לגבי ק"ש שאין בזה דין קול באשה ערוה והנה עיין רמב"ן בסה"מ שהוכיח שא"א זה חמור מהא דאסור להסתכל ביפיה וקולה ערוה וקצת משמע שבנדה זה מותר רק שיתכן שלאחר ההיקש גם זה בכלל

**סעיף ב'**

ה] מבואר בראשונים שיש איסור נגיעה באשתו נדה והמקור מתנא דבי אליהו שאמר לה שמא נגע בה כשהביא לה את הפך ומבואר כאן שאפילו שבשאר עריות אין איסור אלא נגיעה של חיבה וכאן שלא מתעסק ליגוע אלא שממילא קרה נגיעה ודאי שאין בזה איסור בכל אופן באשתו חז"ל גדרו איסור בעצם בנגיעה ואפילו אם זה לא נגיעה של חיבה כלל ואפילו ללא כונת נגיעה ועיין פתחי תשובה שהביא מהתשב"ץ שאפילו ליגוע בבגדיה שעליה אסור וכן הוא ברוקח סוף הלכות נדה בקצר ומבואר בדבריהם שזה אפילו בגד שלבושה ועכשיו זה לא צמוד לגופה [ויש שדנו שלפ"ז גם להניח על שמיכה שמכוסה בה אסור אפילו בחלק שלא מכוסה בה] ובפשוטו אם בגדו נוגע בבגדה בחלק שלא צמוד לגוף אין איסור אמנם בשו"ת חיים שאל לחיד"א ח"ב סימן ל"ח אות מ"ג כתב שראוי להיזהר בזה והמנהג להקל

ו] הראשונים דנו האם יש איסור הושטה מידו לידה או הפוך והמ"מ דייק מלשון הרמב"ם שאין איסור וכן דעת עוד ראשונים אמנם הביאו מרש"י לאסור וכן דעת הרא"ש בכתובות ס"א והרשב"א שם, ויש שכתבו שנהגו לאיסור אמנם ברא"ש רשב"א ורמב"ן נראה שנקטו שזה איסור גמור דהינו שיש כאן תקנה דרבנן ובטעם האיסור מבואר ברא"ש שזה מצד שמא יגע בה וכן הוא בב"י בשם רבינו ירוחם שכתב שלכן גם דבר גדול אסור [ובפשוטו גם גדול מאוד מצד שלא פלוג רבנן דהינו שלאחר שאסור גם גדול ממילא כל סוג גדול אסור] והנה עיין שו"ת הרשב"א ח"א סימן אלף קפח') כתב וז"ל וכן אפילו הושטת כלי מיד אשתו נדה לידו אסור לפי שלבו גס בה ובקריבות מעט איכא למיחש להרגל עבירה, ומבואר שזה מצד שיש בזה קירבה וכן הוא בשטמ"ק כתובות ס"א מתלמידי רבינו יונה

והנה הדרכי משה הביא שאסור גם זריקה וכן הביא הב"ח משו"ת מהר"ם ואם זה מצד חיבה א"ש אבל אם מצד שמא יגע בה הדבר קשה רק שיתכן שהיום גדר הדבר שאסור כל הושטה וגם זריקה זה נחשב הושטה אפילו שאין בזה צד נגיעה ובפשוטו גם אם זורק לכלי שבידה אסור שזה גדר של הושטה אמנם בתוה"ש התיר לזרוק על בגדיה ובכו"פ כתב שלזרוק למעלה ונופל אצלה מותר שזה לא גדר של הושטה אמנם הסד"ט כתב להחמיר בזה והנה עיין פתחי תשובה שהביא מהתשב"ץ שתינוק שעובר מידו לידה מותר מצד שהחי נושא את עצמו ועיין פרדס רימונים שכאן זה ענין של שמא יגע בה ומה זה ענין לחי נושא את עצמו עוד טען דבפשוטו זה לשיטתו שהתיר זריקה אבל לדידן שאסור זריקה ממילא גם זה אסור אמנם יש לחלק דגם זריקה זה מעשה הושטה ביניהם אבל תינוק שהולך לבד זה פחות מהושטה וזה מה שדימה לחי נושא את עצמו שמיחסים את הטלטול לתינוק ולא למי שנושאו אבל בפשוטו אם עכשיו לא הולך מעצמו אין סיבה להתיר וכן לשון התשב"ץ סימן ר"ל שההיתר מצד שהתינוק הולך מעצמו

עיין פתחי תשובה שהביא מהיד אליהו שאסור להדליק נר מאש שבידה או להתמם מאש שבידה או לעשן טבק ממקטרת שבידה ולמד דבר זה מהא דמבואר במכשירין שהבל שעולה מהקדירה על יד האשה זה נחשב שהיא נוגעת במשקה שבקדירה והנה בפשוטו כאן זה נידון מצד שמא יגע או מצד קירבה ומה שייך לדמות לשאר דיני התורה אמנם אם נימא שיש כאן גדר של מעשה הושטה א"כ כל שבדיני התורה זה נחשב שהדבר מגיע ממנה אליו זה אסור

ועיין פתחי תשובה שהביא מספר מנחת יעקב שדן האם מותר להוריד נוצה שנמצא על האשה על ידי נפיחה וכתב שני טעמים לאסור א. מצד שכוחו כגופו וכיון שזריקה אסורה חזינן שגם הושטה על ידי כוחו אסור ה"ה כאן עוד כתב שיש בזה מעשה קירבה וכדחזינן שזה פוסל להיות דיין ועיין כו"פ שתמה שאין לחדש גדרי איסור חדשים והכל לפי הענין ומהשנחשב קירבה לגבי שוחד אין זה קירבה האסורה לגבי איש באשתו

החיי אדם הלכות פסח כלל ק"ל סי"ט ז' כתב שאסור להגביה הקערה יחד וכן נקט האגרות משה ח"ב סימן ע"ה דהינו שנקטו מסברא שכיון שאפילו זריקה אסור וודאי שגם לסחוב משא יחד הוא בכלל האיסור וכן האריך בקנה בושם ח"ב לאסור את זה ובחוט שני נקט שכאן זה עדיף שזה לא מעשה התעסקות של אחד לשני ולכן הקיל בשעת הדחק

### סעיף ה' ו'

ז] מבואר בגמ' שאסור לישון במטה אחת אפילו היא בבגדו והוא בבגדה והנה בעיקר ספק הגמ' יש לדון האם מדובר בקירוב בשר או במרוחקים זה מזה והנה הגמ' פושטת מהבריתא שאסורה דומיא דא"א ועיין תוס' סנהדרין ל"ט. דמה דפשיטא לגמ' שזה אסור מצד שיש כאן קירוב בשר ולפ"ז אין לנו מקור מסוגין לאסור אם רחוקים זה מזה ללא קירוב בשר אמנם במעשה דההוא תלמיד הגמ' אומרת לשון אחד שמטה חדא הואי ומבואר ברש"י שמדובר ללא קירוב בשר וכה"ג מבואר שזה אסור אמנם עיין תוס' שכתבו שאם זה מטה מאוד רחבה אין זה בכלל האיסור [אמנם יתכן שזה רק מצד שהיה היכר שהיה חרב ביניהם] וכן הביא הב"י מהתשב"ץ אמנם כתב שהמהר"ם נקט שכל שזה מטה אחת אפילו רחבה מאוד זה אסור ובמהר"ם מבואר שאפילו אם המיטות רק נוגעות אחת בשניה זה גם נחשב מטה אחת וזה אסור ועיין פתחי תשובה סקי"א שמסברא נקט שרק פנים כנגד פנים אסור אבל אם המטה למרגלותיו אין איסור אמנם כתב שסתימת הרמ"א שגם כה"ג אסור וכן הוא בשו"ת תשב"ץ ח"ג סימן מ"ג ובחכמ"א כתב שאם המטות מחוברות לכותל מתר מצד שאז זה כמו ששוכבים על הקרקע ובתשב"ץ מבואר שגם כה"ג אסור פנים להדי פנים ועיין ש"ך שהביא משו"ת מהר"ם אלשקר שגם בכילה דהינו שאם יש שני מיטות מוקפות בסדין זה מותר וכמבואר בגמ' בעירובין

ח] עיין ראב"ד בבעל הנפש שער הפרישה פ"ו שהביא מרב האי גאון שכלה שנאסרה בביאת מצוה אין מטתה מטמאה ותמה הראב"ד מה כונתו הרי בזמן הזה לא נוהג טומאה וטהרה וכתב שכונתו שבעלמא אסור לבעל לשכב על מיטת אשתו אבל כאן שהיא רק טמאה מדם בתולים כל שירדה מהמטה מותר לו להישאר שם ועיין ראב"ד שכתב שזה מסתבר שזה יותר חמור מפריסת הסדינים בפניו והביאו דבר זה הרשב"א והרמב"ן והנה פשטות הדברים שרק שכיבה על מטתה אסור אבל ישיבה מותר אמנם הטור כתב שגם ישיבה אסור והוסיף שגם שלא בפניה אסור וברבינו יונה באגרת התשובה כתב שגם אם היא לא בבית אסור ובפת"ש סק"י כתב שאם היא לא בעיר זה מותר והש"ך הכריע כב"ח שאין איסור אלא בשכיבה והט"ז נקט לאסור אפילו בישיבה ועיין ט"ז שנקט שגם לה אסור לישכב על מטה שלו אבל לישב מותר והמנ"י נקט להיתר ובחכמ"א התיר ישיבה שלא בפניו ומשמע ששכיבה אסור אפילו שלא בפניו ומבואר מדברי האחרונים שיסוד האיסור בכל זה מצד שכל שאדם שוכב על מיטת אשתו זה גורם לו להרהור באותו דבר וכן אם האשה שוכבת על מיטתו ועיין חכמ"א שכתב שגם כרים וכסתות המיוחדים לו או לה יש האיסור כמו במטה

ט] עיין ב"י שהביא מרש"י שלא ישבו על ספסל אחד אמנם כתב בזה שני קולות א. שאם זה מחובר לקרקע זה מותר ובפשוטו כי אז זה לא מתנדנד ועיין סד"ט בשם הנחלת שבעה שה"ה אם זה קורות כבידים שזה כמחובר ועיין אגרות משה ח"ב סע"ז בסופו שאז גם אם זה מתנדנד מותר וצ"ע ב. אם מישהו יושב ביניהם ובאגודה כתוב שה"ה אם יש דבר ביניהם אמנם הרמ"א העתיק שמישהו יושב ביניהם ובתרוה"ד הוסיף שבעגלה אחת אפילו שזה מתנדנד ובפשוטו זה בכלל האיסור אבל כל האיסור אם זה דרך חיבה כדרך אוהבים שמתאספים יחד אבל נסיעה בעגלה לצרכיו אין זה בכלל האיסור ורק אם הולכים לטיול זה בכלל האיסור וכן העתיק הרמ"א דהינו שיש כאן שני סיבות לאסור או מצד שזה כנגיעה על ידי דבר אחר וכמבואר בנקודות או שזה דרך חיבה [והש"ך דימה למטה אחת וכן הוא בב"י ומשמע שזה טעם שלישי מצד שזה מביא לידי הרהור] ולא אוסרים אלא בצירוף לשני הטעמים [אמנם באגודה משמע שבכל מקרה צריך מישהו ביניהם] והנה משמעות הדברים שיסוד האיסור בעגלה שזה כמו ספסל המתנדנד ולפ"ז במכונית של היום שזה לא מתנדנד [צ"ע אם זה המציאות] אין סיבה לאסור ובאגרות משה ח"ב סע"ז כתב שגם במתנדנד זה כמו דבר קבוע ועיין חכמ"א שללכת לטיול ומישהו ביניהם מותר ומשמע כנ"ל שכל האיסור זה בגדרי ספסל המתנדנד ובערוך השולחן אסר ללכת לטיול בזמן איסורה דיש בזה קירוב הדעת והכל לפי הענין וצ"ע בכל זה

**סעיף ז' ח'**

י] הגמ' נדרים כ. אומרת כל המסתכל בעקבה של אשה הוי ליה בנים שאינם מהוגנים והגמ' אומרת אמר רב יוסף ובאשתו נדה אמר רבי שמעון בן לקיש עקבה שאמרו במקום הטינופת שהוא מכון כנגד העקב והנה משמעות הגמ' שאין כאן מחלוקת ולפ"ז כל האיסור במקום הטינופת ובאשתו נדה ומשמע שבשאר מקומות המכוסים מותר אמנם הטור העתיק שאסור כל מקומות המכוסים ועיין ב"י שזה לאו דוקא מקום הטינופת והדברים צ"ע שהגמ' הדגישה שדוקא זה אמנם עיין בעלי הנפש שכל הגמ' זה ביחס לעונש של בנים שאינם מהוגנים אבל האיסור הוא כל מקום מכוסה עוד הביא הראב"ד לבאר שכל אחד דיבר על מקרה אחר ולפ"ז באשתו נדה אסור אפילו עקב שזה מקומות המכוסים וכן ביאר התוה"ש והנה עיין אגרות משה ח"ב סימן ע"ה בד"ה ובדבר שמקומות שרגילים ללכת בביתם בגילוי ראש אין איסור גם בזמן איסורה שרק מקומות המכוסים גם בביתה בפני בני אדם חשיב מקומות המכוסים אמנם עיין בה"ל סימן ע"ה שנקט שכה"ג שמכסה ברחוב יש איסור לומר ד"ת כנגדה ומשמע שחשיב מקומות המכוסים והנה ברמב"ם מבואר שמותר להסתכל במקומות המגולים אפילו להנות מיפיה אמנם עיין סד"ט סקט"ו שהביא מהשערי דורא שגם זה אסור אמנם קי"ל להיתר אמנם בפשוטו הכל בתנאי שזה לא מביא לידי הרהור עבירה דהינו שיהרהר בעניני אישות וכמבואר ברש"י בפסחים שאסור לרחוץ אם חמיו שמא יהרהר באשתו והרי זה ודאי בכלל דבר המביא לידי הרגל

י"א] הטור כתב שיש ענין שאשה תיחד לה בגדים בימי נידותה ועיין ב"י שמקורו מהגמ' שהוחזקה נדה בשכנותיה חזינן שהיו רגילים ללבוש בגדים מיוחדים בימי נידותה ועיין תוה"ש שהקשה שהרי רש"י מבאר שזה לטובתה שלא תהיה מאוסה על בעלה שזוכר אותה כמו ימי נידותה אבל לא שזה מצד הרחקה אמנם בהלכות הרמב"ן מבואר כטור דהינו שלמד הגמ' דלא כרש"י והנה החכמת אדם לא העתיק הדין של הש"ע שתלבש בגדים מיוחדים ומשמע שנקט כתוה"ש שזה רק עיצה טובה ולא מדיני נדה אמנם זה דלא כפסק השו"ע ובפשוטו ראוי להזהר בזה אמנם מספיק בגד אחד

י"ב] עיין ב"י שהביא מהגמ' שבתחילה אמרו שאשה לא תתקשט בימי נידותה עד שבא ר"ע והתיר ובפשוטו לאחר שהתיר אין שום ענין שלא תתקשט אמנם עיין ביאור הגר"א שהביא מאבות דר"נ שראוי שלא תלבש ותתקשט יותר ממה שצריכה

**סעיף י'**

י"ג] מבואר בגמ' בכתובות שאסור לאשה נדה מזיגת הכוס והראשונים הביאו מרש"י שאסר הושטה של כל דבר מיד האשה ומשמע בראשונים שלמד מכאן שיסוד האיסור זה ההושטה מידו לידה וכן הביא משמו בסה"ת סימן פ"ט וביאר שלפ"ז אביי ורבא אין היתר מצד שינוי אלא שהכונה שלא נתנו מידה לידו אמנם הביא בשם מורו שחלק שמדובר דוקא ביין ודבר של חיבה ובזה ביאר גם תנא דבי אליהו שמדובר בשמן שזה דבר של חיבה והנה לפ"ז מבואר בשמואל שמועיל גם שינוי למסור ביד שמאל אפילו שזה מסירה מיד ליד ולכאורא כל זה אם עיקר המסירה זה חיבה אבל אם זה מצד שמא יגע צ"ב מה עוזר יד שמאל

אמנם עיין ברמב"ן שהביא מהיראים סימן כ"ו [בשטמ"ק החדש עמוד קמ"ח] שכתב שמזיגת הכוס זה שני דברים יחד גם שמוזגת את הכוס וגם שמושטה לו וכתב שאחד ללא השני אין איסור ולפ"ז מבואר שמותר הושטה וכן מבואר שעצם מעשה המזיגה אין בזה איסור אמנם עיין רא"ש רמב"ן רשב"א שנקטו שהושטה לבד אסורה וכאן מדובר שלא הושיטה בידו אלא הניחה לפניו ובפשוטו מבואר בדבריהם שס"ל כיראים שנאסר רק שניהם יחד אלא שנקטו שהחלק השני זה הנחה לפניו ולא מסירה בידים והנה מבואר בגמ' שיש שינוי של שמאל ובראשונים ביארו שהגשה לפניו היא ביד שמאל אמנם ברא"ש ביאר שהעירוב של היין ומים היה ביד שמאל וכה"ג מותר אפילו להגיש כדרכו ורבא ואביי עשו העירוב כדרכו ובהגשה עשו שינוי

והנה עיין ב"ח שהביא ממנהגי מהר"ש שאסור להגיש צלחת אם אוכל לפניו והוא נקט שאפילו שמביאה צלחת מרכזית אסור ובזה חלקו עליו האחרונים ונקטו שרק אם מביאה צלחת מיוחדת בשבילו זה אסור והנה בדבריו מבואר שההגשה לפניו אסור אפילו ללא ההכנה ולכאורא הטעם שלמד שאין עיקר האיסור במעשה המזיגה אלא כמבואר ברש"י שזה עיקר ההושטה רק שס"ל כדעת הראשונים שיש איסור בהנחה לפניו ועיין לבוש שכתב שיש שני איסורים אחד להניח לפניו ואיסור שני למזוג לפניו אפילו אם לא מניחה לפניו וצ"ב שלא מצאנו שיטה שיש איסור במזיגה לבד [אמנם בהגהות מימוני מבואר דבתחילה הבין שמזיגה זה הכנה ולמד מזה שגם הגשה לבד אסור והביא מר"ח שאסור רק שניהם ולפ"ז יתכן שהלבוש פסק כתחילת דברי ההגהות] ועיין ש"ך שהביא מהב"ח שגם אם צריך שניהם אבל המזיגה יכולה להעשות גם שלא בפניו והש"ך חלק שצריך שגם המזיגה וגם ההושטה יהיה בפניו והנה צ"ב נידון הש"ך הרי הוא פסק שאסור הושטה לבד וצ"ע וכן צ"ע הסתירה הנ"ל בדברי החכמת אדם ועיין מחצית השקל שכתב שמעיקר הדין הש"ך נקט דלא כמהר"ש ודן במעיקר הדין ובפרי דעה כתב שדבר שצריך הכנה כגון יין בזה אין האיסור אלא אם זה כולל המזיגה משא"כ דבר שרק צריך הגשה שם האיסור בהגשה לבד

והנה הב"י נקט שהאיסור רק ביין ולא בשאר משקים אמנם המהר"ש הנ"ל נקט שהאיסור בכל דבר ועיין ט"ז שנקט שהאיסור רק ביין ועיין ריטב"א שכתב שבאיסור מזיגה זה שניהם וכנ"ל וכתב שגם למזוג מהקנקן לכוס זה נחשב מזיגה ועיין סד"ט שכתב שפשטות הרמ"א שכל האיסור רק שיש גם מזיגה וגם הושטה בפניו ודלא כמהר"ש

י"ד] בגמ' מבואר שהשינוי מה שמניחה על הספסל או על הכובא וכן העתיקו האחרונים ומשמע שלהניח רחוק על השולחן אסור והנה יתכן שבזמנם שהיה שולחן קטן לא היה כזו אפשרות אבל היום שהשולחן גדול זה מועיל בתור היכר ויתכן שבגמ' מדובר שלא היה שולחן לפניו אלא סתם הגישה לו שתיה וצ"ע סתימת הפוסקים בזה וכמדומה שהמנהג להקל כיון שכל הגשה היום זה לא מעיקר הדין ויתכן שבמזיגה והושטה שזה מעיקר הדין יש מקום להחמיר וצ"ע

ט"ו] בעיקר הדין שינוי המוזכר בגמ' עיין סד"ט סק"ז שביאר שכל שעושה שינוי זה מבטל את החיבה אמנם בלבוש וכן במאירי כתובות ד. כתב שזה מועיל מצד שזה מזכיר לו שהיא אסורה

**סעיף י"ב**

] מבואר בגמ' שאסורה בהרחצת פניו ידיו ורגליו ועיין רשב"א שאין הכונה שנוגעת בו אל הכונה ששופכת מים עליו וגם זה בכלל האיסור ועיין הגהות פרישה שהקשה שאם גם זריקה אסור א"כ גם כאן זה צריך להיות אסור והוכיח מזה שאין איסור בזריקה אלא אם זה דרך חיבה כמו כאן אמנם עיין סד"ט סקי"ט שכתב שבט"ז מרומז לישב שכאן שזורקת מהכלי ולא ממש מידיה לכן זה יותר קל ויתכן עוד שכאן זה לא פעלה של זריקה מאחד לשני אלא שזה זב על גופו ובש"ך הביא מרבינו יונה שמדובר שמביאה לפניו כלי אם מים ולפ"ז א"ש והנה עיין שלט"ג כ"ה. מדפי הרי"ף בכתובות שכתב שה"ה כל הדברים שנוגעים לגופו כגון התרת מנעל וכדו' ובפשוטו לפ"ז יתכן שגם הבאת מגבת ושאר דברים הצרכים לטיפוח גופו ודנו האחרונים האם כלי לנט"י מותר ויש מקום לומר שזה לא צרכי הגוף אלא צורך מצוה ובעטרת זקנים קנ"ט סי"א נקט לאיסור אלא ששם דיבר ששופכת מים על ידיו

**סעיף י"ג**

] עיין ראב"ד שהביא מהשאלתות ששמאול שלח כוס של ברכה לאשתו ולא רצתה לשתות כי היתה נדה וביאר הראב"ד שנתחדש כאן איסור לשלוח כוס של ברכה לאשתו כיון שבזה דעתו עליה ובמואר בדבריו שזה גם שלא בפניה ובפשוטו גם שינוי לא יעזור אמנם מבואר שכל האיסור אם מיחד כוס בשבילה אבל אם שאר בני הבית שותים אין בזה חיסרון ובראב"ד משמע שדוקא אם מישהו שותה ביניהם והנה משמע שגם אם שלח אסור לה לשתות שהרי זה המעשה שהשאלתות כתב והנה השו"ע כתב שאסור לבעל מזיגת הכוס לאשתו וכתב הגר"א שנלמד מהא דאסור לו לשלוח לה כוס של ברכה ולפ"ז משמע שגם כאן אם שלח לה אוכל אסור לה לאכול אמנם יתכן שזה רק דמיון שהדין הרחקות זה לשניהם אבל כל דבר לפי ענינו שבמזיגת הכוס החיבה זה עצם ההתעסקות להכין לו האוכל ובשיגור הכוס יש תוספת במה ששותה הכוס שנשלח אליה וצ"ע בכל זה

# סוגיא דמראות דמים

**גמ' כ. במשנה עד סוף הפרק**

**[יש אריכות ברמב"ן רשב"א ריטב"א וברא"ש ועיין תוה"ב הקצר ג. ]**

**טושו"ע קפ"ח ס"א ב'**

**בביאור הד' מיני דמים - בינת אדם שער איסור והיתר אות ח' בד"ה והנה חזו"א ק"ז סק"ד ד"ה ע"ב**

**ביסוד הדין אדום - אבני נזר רכ"ה סקי"ג אגרות משה ח"ב סימן ע'**

**מהו שחור - ביה"ל סימן ל"ג ס"ג**

**עיין ב"ח וחוו"ד סק"א לגבי מראה שמשתנה וע"ש מה שהביא מהחכם צבי סימן מ"ו ובסד"ט**