שיעור יב
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / אורח חיים / סימן שיח - בישול

# שיעורי הלכה

### שיעורים על סדר השו"ע

### מפי מו"ר הגאון

### רבי **רפאל צבי ובר** שליט"א

##### הלכות שבת

##### **בישול**

##### סימן שיח סעיף ו-ט

##### שיעור יב

* **תבשיל שנתבשל מער"ש לליתנו ע"ג קדירה לחממה בשבת.**
* **אם יש היתר להוסיף בהטמנה.**
* **נתן מלח או תבלין בתבשיל בשבת אם נאסר התבשיל.**

**קדירה ע"ג קדירה, אם יש לחוש שיתווסף מעט בבישולו**

א] [סעיף ו] **כלי שיש בו דבר חם שהיד סולדת בו, מותר להניחו בשבת ע"ג קדרה הטמונה כדי שישמור חומו ולא יצטנן.** וכתב המ"ב (סק"נ) ואפי' לא נתבשל כ"צ דאמרינן לעיל בסעיף ד' דיש בו משום בישול אפי' ברותח, שאני הכא דלא יבוא ע"י זה לידי בישול גמור, רק שישתמר חומו בתוכו [ט"ז]. אבל הרבה אחרונים חולקין עליו, וס"ל דאינו מותר רק בנתבשל כ"צ, דיש לחוש שמא יתוסף מעט בישול ע"י החום".

והיינו דנחלקו האחרונים בפירוש הברייתא בשבת (נא:) "מניחין מיחם ע"ג מיחם וכו' ולא בשביל שיחמו אלא בשביל שיהיו משומרים". דהט"ז מפרש בלא נתבשל כ"צ, ומשום כן אסור לחממו צונן, אבל אם היד סולדת בו, אין לחוש שיתוסף בו בישול, דרק משתמר חומו. אמנם רוב האחרונים פליגי ומפרשים דהברייתא מיירי במבושל כ"צ, דאין לחוש בו לתוספת בישול, אבל כשלא נתבשל כ"צ יש לחוש לתוספת בישול אפי' מעט, ואסור אפי' רותח שיס"ב. וכן הוא הכרעת המ"ב לאיסור, וכן נקט גם החזו"א (או"ח סי' לז ס"ק טז) לאיסור [ופי' שם דעת הט"ז דאף שקדירה העליונה רותחת, ובודאי נוסף מעט חום מהתחתונה ויוסיף בבישול, מ"מ גם העליונה חמה ויכולה לבשל מחמת עצמה, אלא דהיא מצטננת וע"כ לא מבשלת, וקדירה התחתונה שומרת את חום העליונה, ושוב מבשלת מכוח עצמה ואין זה חשיב בישול. אלא דדחה דעת הט"ז מהלכה דרוב האחרונים לא כתבו כן].

**אם מותר להוסיף בהטמנה בשבת**

ב] **מותר להניחו בשבת ע"ג קדירה הטמונה.** וכתב המ"ב (ס"ק נא) "ואשמועינן דמותר להניח הכלי תחת הבגדים שכסו בהן הקדירה. ואף שאין טומנין בשבת אפי' בדבר שאינו מוסיף הבל, הכא כיון דעיקר הטמנה היה מבעוד יום לצורך הקדירה, דזה מותר ולכן אם נתגלתה הקדירה דמותר לכסותה, מותר לכסות דרך אגב גם הכלי שיש בו הדבר חם". ומבואר דעתו להתיר להוסיף בהטמנה בדבר שאינו מוסיף הבל, דכל שיש כבר דבר שהוטמן מער"ש כיון שעיקר ההטמנה היא בשבילו שרי להוסיף ולהטמין עוד כלי שיש בו דבר חם. אמנם לעיל סי' רנג (ס"ק פח) כתב המשנ"ב לאסור להוסיף בהטמנה, דכתב "דאם קדירת החמין או המיחם היה מכוסה מלמעלה בבגדים וכו' ג"כ אסור להטמין הפאנדי"ש תחת הבגדים משום איסור הטמנה, דקי"ל דאסור להטמין בשבת אפי' תבשיל שהוא מבושל כ"צ וחם, ואפי' בדבר שאין מוסיף הבל". וסותר למ"ש כאן דכל שהוא אגב הטמנה קמייתא מותר.

ועמד בזה הגרשז"א (מנח"ש תניינא סי' יב אות ח), ויישב דכאן התיר באופן שגילה את הבגדים, וכיון דשרי לחזור ולכסות את הקדירה שהייתה טמונה מקודם, אגב כך יכול לכסות עוד קדירה, אבל לעיל מיירי כשאינו מגלה אלא מכניס תחת הבגדים ומטמין, וזה אסור דמוכח דמטמין את הקדירה החדשה. אמנם החזו"א (סי' לז ס"ק יז) פליג דלא שייך להתיר משום אגב, דאיסור ההטמנה בשבת אינו משום טירחא, אלא דגזרו שמא ירתיח, ואמאי לא נחשוש בזה כשרק מוסיף עוד קדירה. וכן נקטינן להחמיר [ובמנח"ש שם יישב דבזה אין גזירה שמא ירתיח, דבזה שלא התירו לו אלא באופן זה שמגלה ומטמין מחדש, איכא היכרא, ולא שייך חשש שיבא להרתיח].

**בהטחת פי קדירה בבצק, אם יש לחוש למירוח**

ג] **ויכול לטוח פיו בבצק אם יש לו בצק שנלוש מאתמול.** ובמשנ"ב (ס"ק נב) הביא מחלוקת אמאי אין בזה משום מירוח, דדעת המג"א שבצק אינו בר מירוח, ומחמת זה כתב דדוקא בבצק התירו אבל אסור ליתן שעוה וזפת או טיט דהוא דבר המתמרח. אבל דעת הט"ז דאף בצק הוא בר מירוח, ואעפ"כ שרי דלא מקפיד עליו למרחו היטב, רק שלא יהיה מגולה לגמרי שלא יתקרר. ולדעתו ה"ה דשרי בשאר דברים שהם בני מירוח, כגון שעוה וזפת וטיט.

ונפק"מ בזה, במה שכתב החזו"א (סי' נב ס"ק טז) גבי מריחת משחה בשבת, וז"ל "וכשמושחין על הפצע לא ימרחו רק ישליכו את המריחה" [במקום דאין לאסור משום רפואה בשבת, וכגון תינוק]. ולדעת הט"ז כל שאינו מקפיד שיתמרח היטב יהיה מותר גם למרחו, אבל למג"א אסור.

**אמאי לא חששו משום בישול הבצק**

ד] ובעיקר הדין דשרי ליתן בצק על פי הקדירה, כתב הביה"ל (ד"ה ויכול) "משמע מזה דבצק מותר להניח ע"ג כלי חם שהיד סולדת בו, ולא חיישינן שיבוא לקצת אפיה כדי קרימת פנים". ולעיל (שיעור א) הבאנו דעת החזו"א (סי' נ ס"ק ט) דאסור להביא מתכת לחום של יד סולדת מדין חצי שיעור [וקודם שיגיע ליס"ב אינו כלום ואפי' לא ח"ש], והבאנו שם דדעת רוב האחרונים אינו כן, משום דאין איסור חצי שיעור באיכות. ומדברי השו"ע כאן מוכח כדבריהם, דהתיר להביא בצק לשיעור יד סולדת בו, כל שאין חשש שיבא לידי אפיה, ולא אסרו בו משום חצי שיעור.

עוד צ"ב דלקמן (סעיף ט) הביא המחבר שיש מי שאוסר ליתן אפילו בשר שור בכלי ראשון, וביאר המשנ"ב (ס"ק סט) דנהי דהבשר אינו מתבשל הלחלוחית שבו מתבשל. וא"כ צ"ע אמאי הכא אין איסור ליתן את הבצק על פי הקדירה, דנהי דאין חשש שהבצק יבא לידי אפיה הא מ"מ יש לחשוש למים שבתוך הבצק שיבואו לשיעור יס"ב. ואולי המים בבצק נבלעים ומתבטלים לבצק, ולא חששו לבישול בהם.

**אם יכול להניח לכתחילה ע"ג קדירה**

ה] [סעיף ז - ח] **יש מפרשים דהא דשרי להניח כלי שיש בו דבר חם ע"ג קדרה הטמונה, אפי' כלי התחתון על האש שרי. ויש מפרשים שאם כלי התחתון על האש לעולם אסור: להניח דבר קר שנתבשל כ"צ ע"ג מיחם שעל האש, י"א שדינו כמניח כנגד המדורה וכו', וי"א דהוי כמניח ע"ג כירה לכתחילה ואסור וכו'.** הנה שני סעיפים אלו דין אחד הם כמ"ש במ"ב (ס"ק נז), ובאמת דין זה אינו שייך כ"כ לסימן שיח דלא מיירי מאיסור בישול אלא מהלכות חזרה [ובאמת בבית יוסף נמצא דין זה לעיל סי' רנג, וכאן בסי' שי"ח לא הזכיר מזה בב"י], דגם באופנים שמותר להחזיר [בגרופה וקטומה] אסור להניח לכתחילה. ונחלקו כאן בהנחה ע"ג קדירה המפסקת אם הוא ככירה הגרופה ואסור להניח לכתחילה, או דבזה שרי להניח אפילו לכתחילה. דדעה ראשונה ס"ל דכשמניח ע"ג קדירה עדיף מכירה דאין דרך לבשל בכך, ולכן מותר אף להניח לכתחילה. אבל לדעה ב' כל שהקדירה התחתונה על האש אסור להניח עליה לכתחילה, דהוי כמו להניח ע"ג כירה גרופה וקטומה. ופסק השו"ע דראשון נראה עיקר, וכן הביא המשנ"ב (ס"ק ס) מהאחרונים, וכן סתם השו"ע בסי' רנג (סעיף ה). ולעיל (שיעור יא) הובא מחלוקת אחרונים אם דווקא ע"ג קדירה מליאה שרי להניח לכתחילה, אבל קדירה ריקנית בטלה לכירה ונידון ככירה גרופה דאסור להניח עליה לכתחילה, או דאפי' בקדירה ריקנית מותר.

**דין כלי ראשון**

ו] [סעיף ט] **כלי ראשון אפי' לאחר שהעבירוהו מעל האש מבשל כ"ז שהיד סולדת בו, לפיכך אסור ליתן לתוכו תבלין.** ומבואר דלכו"ע כלי ראשון מבשל בעוד שהיד סולדת בו, וכתב המשנ"ב (ס"ק סג) "היינו אפי' כבר פסק רתיחתו ממנו". והוא לאפוקי מדעת הגהות מרדכי (הביאו בב"י כאן) דלא מיקרי כלי ראשון אלא עם סילוקו מן האש מיד, אבל אם הניחו לעמוד להפיג רתיחתו הוה ליה ככלי שני [ובביאור הגר"א כאן הביא מהירושלמי דכלי ראשון אסור מדרבנן, ובבבלי מבואר דהוא דאורייתא]. ועוד מבואר בשו"ע שכלי ראשון אסור רק כל זמן שהיד סולדת בו וכ"כ המשנ"ב (ס"ק סד) ולאפוקי מדעת היש"ש (הובא במג"א ס"ק יח) שאוסר בכלי ראשון אפילו כשאין היד סולדת בו.

**אם מותר ליתן בשר שור בכלי ראשון**

ז] **אבל מלח מותר ליתן לתוכו כיון שהעבירו מעל האש, דצריכא מילחא בישולא כבישרא דתורא. ויש מי שאוסר לתת לתוך כלי זה בשר מלוח אפי' הוא של שור. הגה: ונראה לי דבלא מלוח נמי אסור, אלא דנקט מלוח דבלא"ה אסור משום דם שבו.** ואף דמפורש בגמ' דבשר שור לא מתבשל, לדברי הרמ"א צ"ל דאסור משום הלחלוחית שבו (משנ"ב ס"ק סט). ומשמע מדברי הרמ"א דפירש כן אף בדעת המחבר, ומה שכתב המחבר בשר מלוח, הוא רק משום דבלא במלוח בלא"ה אסור משום דם שבו. והפמ"ג (מ"ז ס"ק יג) כתב דאפש"ל דמה שכתב המחבר בשר מלוח, הוא משום שבבשר יבש שאינו מלוח אין איסור ליתנו בכלי ראשון, דשוב אין לחשוש לבישול הלחלוחית שבו, וזהו שכתב המחבר דוקא בבשר מלוח, דבזה אסור אף בבשר יבש שאין בו לחלוחית.

**עבר ומלח או תיבל בשבת, אם נאסר התבשיל בדיעבד**

ח] **ויש אוסרים לתת מלח אפי' בכלי שני כ"ז שהיד סולדת בו, והמחמיר תבוא עליו ברכה. ואם עבר ונתן מלח אפי' בכלי ראשון, אפי' הוא על האש שעבד איסורא, מותר המאכל דהמלח בטל ע"ג המאכל.** וביאר המשנ"ב (ס"ק עג) דאע"ג שהמלח עביד לטעמא, וקיי"ל דמידי דעביד לטעמא לא בטיל, הכא מיירי בתבשיל שכבר נמלח מער"ש אלא שהיה חסר מלח ועתה מוסיף קצת מלח, ובמלח זה שהוסיף אין בו מספיק לבדו כדי ליתן טעם בלא המלח שהיה בתבשיל מער"ש, ומשו"ה בטל דזה וזה גורם הוא, כלומר דכיון שמלח האיסור לבדו אין בו כדי ליתן טעם, שפיר מתבטל, אף שבצירוף מלח ההיתר הוי מידי דעביד לטעמא. ועופות ובשר, כיון שמולחים אותם כדי להכשירם הרי הם בלועים הרבה מלח, וא"כ אף אם לא היה מלח בתבשיל מער"ש מ"מ יש להתיר, דבלא המלח שהיה בלוע בעוף ובבשר קודם לכן היה צריך ליתן הרבה יותר מלח, ושוב יש כאן היתר משום זוז"ג. ואם נתן את המלח כשהקדירה אינה על האש, אף שנתנה בכלי ראשון, יש להקל שלא נאסר התבשיל, אף בדברים שאינם מלוחים כלל מער"ש, דבדיעבד יש לסמוך על דעה הראשונה דמלח אינו מתבשל בכלי ראשון שאינו על האש.

ט] והביה"ל (ד"ה ואם) הסתפק לענין תבלין שמא אינו מתבטל משום דהוי דבר שיש לו מתירין, דאפשר להמתין למוצאי שבת ולאכלו בהיתר, ודוקא מלח בטל ולא אמרינן דהוי דבר שיש לו מתירין, משום שהמלח אינו מתבשל אלא לאחר שנמס בקדירה [שהרי אינו מתבשל מיד דצריכא מילחא בישולא כבישרא דתורא], ונמצא שנאסר רק לאחר שכבר נתערב, וקיי"ל שכל שנולד איסורו בתערובת אין אוסרים משום דבר שיש לו מתירין, אבל תבלין אפשר שמתבשל מיד, ויש לומר שאינו בטל משום שהוא דבר שיש לו מתירין, או דילמא שגם תבלין אינו מתבשל מיד אלא נמס קודם שמספיק להתבשל, ונמצא שנולד איסורו אחר שנולד התערובת.

אלא דיש לדון מה שייך לאסור בזה משום דבר שיש לו מתירין, הא כל דין דבר שיש לו מתירין הוא דוקא במין במינו, וכאן הרי התבשיל אינו מינו של התבלין. ובשלמא המלח חשיב מינו של התבשיל כמבואר בביצה (לט.) דהמלח שבעיסה הוי כמין במינו, כיון שאי אפשר לעיסה בלא מלח, וא"כ ה"נ בתבשיל שאי אפשר לאכלו בלא מלח חשיב המלח כמין במינו, אבל מאן יימר לן דגם תבלין חשיב כמינו של התבשיל. וצ"ל דס"ל להביה"ל דאף תבלין כיון שבא לתיקון הקדירה נעשה כמינו של התבשיל, וכמו שמבואר בתוספות בביצה (שם ד"ה משום) דהתבלין שבא לתקן את הקדירה חשיב כמינו של העיסה.

**דינים העולים:**

1. דעת הט"ז שמותר להני קדירה ע"ג קדירה אחרת לשמור חומה, אף שלא נתבשל המאכל כל צרכו, אבל רוב האחרונים חלקו עליו דשרי דוקא בקדירה שנתבשלה כל צרכה, אבל אם לא נתבשלה כ"צ אסור דחיישינן שיוסיף בבישולה וכן הכריעו המשנ"ב והחזו"א.
2. אסור להטמין בשבת אף בדבר שאינו מוסיף הבל, וכתב המשנ"ב דאם יש לו כבר קדרה טמונה שרי להוסיף בדרך אגב עוד קדירה שיש בה דבר חם, ופירש הגרש"ז דהיינו כשמגלה את הבגדים, דאז בלא"ה שרי לחזור ולכסות את הקדירה שהיתה טמונה קודם, אבל החזו"א ס"ל שאין להתיר כלל להוסיף.
3. קיי"ל קדירה שיש בה דבר שכבר נתבשל אם הוא יבש מותר ליתנה להתחמם ע"ג קדירה שמונחת ע"ג האש [ואם הוא דבר לח מותר דוקא כשהוא חם], ובאחרונים נחלקו אם דוקא כשהקדירה שע"ג האש מליאה או אפילו בקדירה ריקנית [וקיי"ל בזה להחמיר כדעת הביה"ל סי' רנג ס"ג].
4. קדרה שהסירה מע"ג האש מותר לטוח פיה בבצק, ואף שמתחמם ליד סולדת בו, לא חיישינן שיגיע לכדי שיקרמו פניו [ביה"ל]. ולדעת המג"א דוקא בצק שרי דאינו בר מירוח, אבל להט"ז הכל שרי שאין איסור מירוח כשאינו מקפיד על מירוחו. ונפק"מ לעניין למרוח משחה [כשאין איסור משום שחיקת סממנים] כשאינו מקפיד למורחה היטב, דלמג"א אסור. ולט"ז מותר.
5. כלי ראשון מבשל הכל [כ"ז שהיד סולדת בו] מלבד בשר שור ומלח, ודוקא בבשר יבש שאינו מלוח מותר ליתן בכלי ראשון, אבל בשר שיש בו לחלוחית אסור ליתנו בכלי ראשון משום שמתבשל הלחלוחית שבו.
6. מלח י"א שאינו מתבשל אפילו בכלי ראשון והמחמיר שלא ליתנו אף בכ"ש תע"ב. עבר ומלח את התבשיל בשבת [כשהקדירה על האש], אם היה בתבשיל מעט מלח מער"ש לא נאסרת הקדירה בדיעבד [דהוי זוז"ג], וסתם עופות ובשר אף אם לא מלחן כלל מער"ש הוי כמו שמלוחין דכבר נמלחו לצורך הכשרן. ואם נתן תבלין לקדירה בשבת, כתב הביה"ל לדון אם מותר כמלח, או דיש לומר שהתבלין אינו בטל משום דהוי דבר שיל"מ.

**השיעור נמסר בביהכ"נ "בית ציון ואהל אית"ן", נוה יעקב, ירושלים.**

ניתן לשמוע בקול הלשון [טל': [PHONE_REMOVED] או [PHONE_REMOVED] או [PHONE_REMOVED], קוד 1-3-2-2-2, ובשידור חי ביום ה' 22:30].

**נכתב ע"י ש. מ. והיה למראה עיני מו"ר שליט"א**