הקהל
קטגוריות: כללי / דור המלקטים עניינים כלליים / כללי

**הקהל**

1. מקור.
2. זמן.
3. מקום.
4. שמיעה.
5. הקורא.
6. בזמן הזה.

**דור המלקטים** - הקהל (שפירא, כהנא), קונ' זכר למקדש (אדר"ת), מה יעשו היום במקדש (חגי תשרי עמ' צ"ז - עמ' קי"א, בורשטין), מעמד הקהל בתפארתו (טויבש), מפתח (מהדורת פרנקל על הרמב"ם הל' חגיגה פרק ג'), עיר הקודש והמקדש (ח"ד פרק ט"ו, טוקאצינסקי), עמק הלכה (שוורץ), פרדס יוסף (פר' וילך אות ח' - אות כ"א, עמ' א'רס"ה - עמ' א'רפ"א), פרשת המלך (גנוט), פרשת המלך (פרנס), תורת המלך (סי' ו' סעי' כ"א - סעי' כ"ז, צדוק), תורת המלך (פרק כ"ה, אייזנטל).

1. מקור.
   1. **דברים** (פר' וילך פרק ל"א):
      1. פסוק י' - וַיְצַו מֹשֶׁה אוֹתָם לֵאמֹר מִקֵּץ שֶׁבַע שָׁנִים בְּמֹעֵד שְׁנַת הַשְּׁמִטָּה בְּחַג הַסֻּכּוֹת.
      2. פסוק י"א - בְּבוֹא כָל יִשְׂרָאֵל לֵרָאוֹת אֶת פְּנֵי יְהֹוָה אֱלֹהֶיךָ בַּמָּקוֹם אֲשֶׁר יִבְחָר תִּקְרָא אֶת הַתּוֹרָה הַזֹּאת נֶגֶד כָּל יִשְׂרָאֵל בְּאָזְנֵיהֶם.
      3. פסוק י"ב - **הַקְהֵל אֶת הָעָם** הָאֲנָשִׁים וְהַנָּשִׁים וְהַטַּף וְגֵרְךָ אֲשֶׁר בִּשְׁעָרֶיךָ לְמַעַן יִשְׁמְעוּ וּלְמַעַן יִלְמְדוּ וְיָרְאוּ אֶת יְהֹוָה אֱלֹהֵיכֶם וְשָׁמְרוּ לַעֲשׂוֹת אֶת כָּל דִּבְרֵי הַתּוֹרָה הַזֹּאת.
      4. פסוק י"ג - וּבְנֵיהֶם אֲשֶׁר לֹא יָדְעוּ יִשְׁמְעוּ וְלָמְדוּ לְיִרְאָה אֶת יְהֹוָה אֱלֹהֵיכֶם כָּל הַיָּמִים אֲשֶׁר אַתֶּם חַיִּים עַל הָאֲדָמָה אֲשֶׁר אַתֶּם עֹבְרִים אֶת הַיַּרְדֵּן שָׁמָּה לְרִשְׁתָּהּ.
   2. **תרי"ג מצוות**.
      1. מצות הקהל במוצאי שביעית – רמב"ם (עשה ט"ז, הל' חגיגה פרק ג'), חינוך (מצוה תרי"ב), יראים (מצוה רפ"ט, מצוה ר"צ), סמ"ג (מצוה ר"ל).
2. זמן.
   1. **יום ראשון דחול המועד או ה"ה שאר ימים**.
      1. מראי מקומות.
         1. מנ"ח (ס"ק א') – "והתוס' הקשו עליו ונראה מדבריהם דהמצוה ביום א' דחוה"מ דוקא וע' במגילה דיום הקהל שחל להיות בשבת מאחרינן נראה דהמצוה אח"כ ג"כ וע' בס' טר"א שכ' דהמצוה עד חצי הרגל דעדיין רוב הרגל בחוץ וזריזים מקדימים אך ביום טוב ראשון נדחה מחמת הבימ' ע"כ קורא במי"ט הראשון".
   2. **ליל ב' של סוכות או יום ב' של סוכות**.
      1. ליל מוצאי יו"ט הראשון של חג.
         1. קרית ספר (הל' חגיגה פרק ג' הל' ג') – "אימתי היו קורין במוצאי יום טוב הראשון של חג הסוכות שהוא תחלת ימי חול המועד של שנה שמינית כדתנן בסוטה פרק אלו נאמרין ובגמרא כל הני סימנין דכתיב ... ואהני בבוא כל ישראל דמשמע מתחלתה דקמ"ל דלא ביום ראשון ולא ביום שני ולא ביום שלישי של חול המועד אלא במוצאי יום טוב הראשון".
         2. שיירי קרבן (סוטה סוף פרק ז') – "ונראה דס"ל שפ' הקהל קרא בליל מוצאי יום טוב כדתנן במתני' ואיכא נמי ברכו' הבדלה דיו"ט וה"ג א"ל כבר הבדיל מראש פי' כבר הבדיל קודם שקרא דהא היו צריכין לעשות הבימה שעמד עליה המלך וכ"ה בירושלמי במגילה דף ג' דלכך לא קרא פ' הקהל ביום טוב מפני התקיעה או מפני הבימה ועמ"ש שם בתו' בד"ה מפני התקיעה. ואפשר דעל עושי בימה פריך שהיו צריכין להבדיל תחלה ומשני דאיירי לאחר שהבדיל והראשון נראה".
         3. תפארת ישראל (סוטה פרק ז' משנה ח' אות מ"ח) – "מוצאי יום טוב הראשון של חג ר"ל ליל שקודם יום ב' דסוכות".
         4. זכרון ירושלים (פרק ג' אות ז'), שערי רחמים (על שערי אפרים שער ח' ס"ק כ"ו) – "אמנם נ"ל דזהו שאנו קורין בליל שמחת תורה בתורה ... הוא זכר נמצות קריאת פ' הקהל".
         5. מנחת קנאות (סוטה דף מא.) – "ובשיירי קרבן ...".
         6. שיח יצחק (סי' ק"ט) – "וחשבתי ליישב עפ"י דברי הר"ן סוף סוכה [כ"ב ע"ב, מדפי הרי"ף], שעל מצוה שהיא רק בלילה אין מברכים שהחיינו, והרי גם קריאה זו היתה בלילה, עיין תפארת ישראל סוטה פ"ז מ"ח כתב במוצאי יום טוב הראשון היינו ליל שני דסוכות. אלא דעיקר דברי ר"ן צל"ע ...".
         7. תורת המלך (סי' ו' הע' נ"א) – "אכן נראה דכוונת הר"מ היא ביום השני והלילה הולך אחר היום, ולעולם הקריאה היא בלילה וכלשון המשנה במוצאי יו"ט אלא שבמנין הימים של סוכות נקרא כבר הלילה במוצאי יו"ט היום השני, וכמדומה שכן אמר לי רבינו מרן הגרח"ק שליט"א [זצ"ל]".
      2. ביום א' דחוה"מ בבוקר.
         1. רש"ש (סוטה סוף דף מא.) – "תד"ה כתב. ומהני בבוא כי"ש כו' לא ביום ב' כו' אלא במוצאי י"ט הראשון. לכאורה מי"ט הראשון היינו ביום ב' דלא מסתבר דהיה קורא בלילה".
         2. עי' זכר למקדש (פרק ג' אות א') – "ומסתפקנא אם גם בלילה היא זמן הקריאה, דהא לא כתיב בכאן יום שנמעט לילה. או י"ל מדכתיב בבוא כל ישראל לראות צריך זמן ראיה שהיא ביום, כדמעטינן בציצית מדכתיב וראיתם אותו, עי' מנחות מ"ג א' ב', ובמ"ק ח' א', וכ"מ. אלא שי"ל דגם במצות ראיה אפשר דהיו יוצאים גם בלילה, מדכתיב לֵרָאות והוא להתראות לפני השי"ת, והרי לפניו ית' לילה כיום כחשכה כאורה. ואמנם י"ל לפי הדרש כשם שבא לראות כך בא ליראות. א"כ דרשינן נמי קרא לראות ג"כ, א"כ י"ל דאין יוצאין בראיה בלילה, אבל בהקהל דכתיב לראות בלבד, אפשר דגם בלילה יוצאים. אף כיון דגמר ראיה ראיה אי אפשר בהקהל באופן אחר מבראיה, ואין יוצאין בלילה ... שו"מ בס' מנ"ח במצות ראיה שכ' בפשיטות שיוצאין בלילה, ומאפיסת הפנאי לא עיינתי על כל דבריו שם".
         3. קול מבשר (ח"ב סי' כ"ח אות כ"ד) – "ספר מנחת קנאות ... והביא מדברי השירי קרבן בסוטה שם שכתב דבליל מוציו"ט הי', אבל בתוספתא פ"ז דסוטה ה"ח מבואר דהי' ביום וכנראה גם ממקרא דעזרא דמייתי לי' התם ושם נאמר ויקרא בו לפני הרחוב אשר לפני שער המים מן האור עד מחצית היום (ועי' באות הקודם בהא דילפינן מקרא דעזרא דיני דהקהל מ"ש בזה), וכן מורין דברי הרמב"ם בספר המצות מ"ע ט"ז ודברי החנוך מ' תרי"ב, וכ"כ הרמב"ם בהדיא בפירושו למשנה מגילה דף ה' ובחגיגה והקהל מאחרין כתב כשיחול יום חגיגה ביום שבת נקריב ביום ראשון וכשיחול יום הקהל ביום שבת תהי' הקריאה ביום ראשון עכ"ל וכן משמע באמת מלשון המשנה דנקטי' בהדי חגיגה בחדא מחתא, וגם הק"ע בעצמו פירש שם במשנה בירושלמי כן דמאחרין למחר כשחל בשבת ולא בליל מוצאי שבת, וגם מסתבר טעמא דהא בלילה הי' שמחת בית השואבה ואין מערבין שמחה בשמחה (דגם בהקהל הי' שמחה ותקיעה כמבואר בתוספ' שם ובירו' מגילה פ"א שם)".
         4. עיר הקודש והמקדש (ח"ד פרק ט"ו אות ה' ס"ק ב', עמ' קי"א) – "והנה מלשון המשנה 'מוצאי יו"ט הראשון של חג כו'' מוכח שלמחרת היו"ט בראשון דחול המועד בבוקר חיוב המצוה".
      3. מראי מקומות – עמק הלכה (ענף י"ז אות א'), מה יעשו היום במקדש (חגי תשרי עמ' ק"ג הע' פ').
         1. רי"פ (על רס"ג ח"ג פרשה י') – "ומאי דכתיב בקרא והיתה עמו וקרא בו כל ימי חייו. איכא למימר דהיינו כל ימי חייו ביום הקהל. ומה שדרשו בספרי ימי חייו הימים כל ימי חייו הלילות. היינו להכשיר גם הלילה לקריאה זו. אבל ודאי עיקר מצוה זו אינה אלא לצורך קריאה ביום הקהל. כמתבאר מהספרי. גם אפשר לומר דכל ימי חייו לא קאי אלא על והיתה עמו דלעיל מיניה. וכן משמע להדיא מלשון הרמב"ם ז"ל (פ"א מהלכות ס"ת ה"ב ופ"ג מהלכות מלכים ה"א) עיין שם היטב. וכן מבואר בדבריו בסה"מ (עשין י"ז) עיין שם. ובחנוך (מצוה תק"ג) ובסמ"ג (עשין כ"ה) עיין שם. ומאי דכתיב למען ילמד ליראה וגו'. היינו ג"כ ע"י הקריאה ביום הקהל. דהא גם בפרשת הקהל עצמה כתיב כלשון זה ממש למען ישמעו ולמען ילמדו ויראו את ה' וגו'".
         2. משנת רב אהרן (ח"א או"ח סי' י"ג, אוסף חידו"ת סי' מ') – "ובזמן הקריאה להקהל נ"ל שיש בזה מחלוקת הראשונים, דבתוס סוטה דף מ"א ע"א ד"ה כתב מפורש דקראו בלילה במוצאי יו"ט ראשון, ובפיה"מ להרמב"ם שם כתב דהיו קוראים ביום השני של החג, וברור דכוונתו כמו כל הקריאות שהם ביום, דהי' לו לפרש דקורין בלילה, ואף דבחבורו (פ"ג מהל' חגיגה הל"ג) כתב לשון המשנה במוצאי יו"ט הראשון, אין זו סתירה כלל דשפיר קאי על היום כמו שמפרש במשנה, וכן הוא בלשון החנוך (מצוה תרי"ב) דהקריאה היא ביום שני של יו"ט. וברש"ש בסוטה שם אומר מעצמו דקשה לומר דקראו בלילה. וא"כ הרי היה התקון גדול כמו בכל שנה תיכף במוצאי החג לשמחת בית השואבה דהיתה בלילה".
         3. הגריש"א זצ"ל (הערות במסכת סוטה דף מא.) – "מוצאי יום טוב הראשון של חג. בפשטות לשון מוצאי, היינו ליל ט"ז ממש, אולם הרש"ש כתב [בתוד"ה כתב] דלכאורה מוצאי יום טוב הראשון היינו ביום ב', דלא מסתבר דהיה קורא בלילה עיין שם. וצ"ב אמאי אין מסתבר לומר כן. וברמב"ם שילהי פ"ג דחגיגה כתב הלשון יום הקהל קצת משמע דהיה זה ביום, ואין כאן הכרח".
         4. אילת השחר (פר' וילך פרק ל"א פסוק י') – "בסוטה (מ"א א') תנן דמעמד הקהל הי' במוצאי יו"ט ראשון של חג במוצאי שביעית (ובגמ' ילפינן זה מהפסוקים), והנה הלשון במוצאי יו"ט משמע שעשו מעמד זה בלילה (ועמש"כ האדר"ת בזכר למקדש פ"ג), אבל במציאות קשה לעשות מעמד זה בלילה, ואם עשו זה בבוקר צ"ל שעדיין נקרא מוצאי יו"ט (ונ"מ לענין הבדלה אם למחרת יו"ט נקרא מוצאי יו"ט)".
3. מקום.
   1. **בירושלים או רק בעזרה**.
      1. רק בעזרה.
         1. אלשיך (תורת משה פר' וילך אות י"ג) - לשונו מובא לקמן.
         2. זכר למקדש (פרק ד' אות א').
         3. משנת רב אהרן (ח"א או"ח סי' י"ג ד"ה אגב) – "בענין הנס של עומדים צפופים ומשתחוים רוחים, שנס גדול הוא גם מה שעומדים צפופים שהחזיק המקום למעלה מהאפשרות הטבעית רבואות פעמים, **ונס בתוך נס** שבשעת השתחויה שהיו מתוודים הי' ריוח של ד' אמות בין אחד לחברו. אבל הנס שהיה המקום מחזיקם הרי רואים אנו בעינינו ממש, דהיינו ממה שהיה חיוב על כל ישראל לעשות פסח בין הערבים, והיו צריכים לעמוד על קרבנם, וכל רוחב עזרת ישראל הוא י"א אמות, וגם צריך מקום לפסחים עצמם ולעבודה, והי' כל הזמן רק מאחר בין הערבים, והלא המקדש נעשה שעכ"פ יוכל להתקיים חיוב התורה, ובכמה שנים נעשה הפסח מכל ישראל, ובזמן שלמה שהי' הכסף כאבנים איך נבנה באופן שרק איזה אנשים יוכלו להיכנס, וכן בזמן הראיה ובחיוב הקהל, הי' כל קהל ישראל בשטח קטן של עזרת נשים, ולפחות לא עמדו חוץ להחיל, דאל"ה גם טמא הי' מתחייב בהקהל כמו בראי', וברמב"ם (שם בהל"ב) מפורש דפטור, אבל ערל חייב. הרי דאינו תלוי במצות ראי' אלא בשביל שאינו ראוי לבוא לשם, ואף דמותר ליכנס להר הבית מלבד זבים וכו'. וכל הר הבית הי' ת"ק אמה על ת"ק אמה והכל נבנה עפ"י נביא, וכל אמה משם מבואר למה היתה משמשת, וברור בעליל דנבנה מתחילה להשראת השכינה בישראל, והכל יסודר בדרך נס גלוי ומבהיל, ואם לא יהיו ראויים לזה הרי יחרב המקדש, וזה מופת גלוי מאד לכל בר דעת".
            1. וכן עי' האלשיך, לקמן.
      2. אפי' ירושלים.
      3. מראי מקומות – תורת המלך (סי' ו' הע' נ"ב).
         1. רבינו בחיי (דברים פרק ל"א סוף פסוק י') – "במקום אשר יבחר, כי תחלת הבריאה משם, שנאמר: (תהלים נ, ב) 'מציון מכלל יופי', מציון נשתכלל העולם".
         2. מנ"ח (ס"ק ג') – "וגם אם היה עיכוב דוקא בעזרת נשים והיינו בבהמ"ק או אפשר אף במקום אחר בירושלים אך מה שנדחה מפני הבימה שלא לדחוק את העזרה נר' דבבהמ"ק דוקא ומ"מ אין ראיה דתיקנו שיהי' בבהמ"ק וממילא אחרו מטעם הבימה וצ"ע".
4. שמיעה.
   1. **האם חייב להיות שכולם ישמעו בפועל את קריאת המלך**.
      1. שפת אמת (פר' וילך שנה תרמ"ב) – "בפרשת הקהל. ישמעו וילמדו כו' נראה שע"י מצות השמיטה זכו אח"כ לבחי' התכללות. והוא הלשון שכ' בקבלת התורה הקהל לי א"ה ואשמיעם את דברי. ונראה שזה הי' שכר על שמירת שביעית שדרשו חז"ל גבורי כח בשומרי שביעית הכ' מדבר. ומסיים לשמוע בקול דברו שזכו לשמוע ד' ה' אח"כ במצות הקהל שהי' מתגלה להם מחדש אור התורה כפי מה שהי' צריך להם אז כי מציון תצא תורה. **כי בוודאי הי' סיוע משמים להמלך כי מצד הטבע אין באפשרות להשמיע באזני כל קהל ישראל**. וכ"כ הרמב"ם בה' חגיגה שהמלך שליח הוא וצריכין לעמוד בהקהל כמו בהר סיני באימה ביראה ע"ש. וזה ענין שמיטין אצל הר סיני. ויתכן לומר כי שלמה המלך ע"ה חיבר ס' קהלת ע"ש מצות הקהל שהיא בסוכות. וכשראה שיתבטל בהמ"ק ומצות הקהל שנתחדש אז הארת התורה בכל שמיטה. הניח זה הכח בספר קהלת שחיבר על ימי הסוכות כנ"ל".
      2. מראי מקומות – מה יעשו היום במקדש (חגי תשרי עמ' ק' הע' ע"ז).
         1. אלשיך (תורת משה פר' וילך אות י"ג) – "עוד יתכן כיוון לאמר בבא כל ישראל לראות, והוא כי הנה שלשה דברים מצוה הוא יתברך. א. מציאות קריאת התורה. ב. היות במקום אשר יבחר ה' במקום שבאים להראות שהוא בעזרת בית המקדש. ג. שיקהילו גם אנשים ונשים וטף שכולל יודעים ובלתי יודעים אפילו טף שאין מבינים. על כן אחר אומרו הראשונה שהיא מציאות הקריאה באומרו תקרא את התורה הזאת, אמר מה שאמרתי שיהיה במקום אשר יבחר ה' שהוא בעזרה ולא בחוץ, הטעם הוא לשיהיה **נגד כל ישראל באזניהם**. והוא כי אילו חוץ לעזרת בית המקדש היו צריכים מקום רחב כמחנה ישראל שבמדבר שהיתה כמה מילין, ולא יהיו בפני המלך הקורא רק קצתם ולא ישמעו קולו כי אם הקרובים אליו, כי אך רחוק יהיה בין המלך ובין העם אשר בכל גבול מחניהם. על כן צוה יתברך יהיה בעזרה כי שם צוה ה' את הברכה שמועט החזיק את המרובה. באופן שכל ישראל ימצאו בפני המלך ולא קצתם וכלם ישמעו קולו ויכנסו דבריו באזניהם. וזהו אומרו תדע למה אמרתי במקום אשר יבחר, הלא הוא כדי שיהיה נגד כל ישראל, שיקרא הקורא נגד כל ישראל שיהיו כל ישראל נגדך לפניך ויכנסו כל דברי התורה אשר תקרא באזניהם, כי כלם ישמעו כי סמוכים וקרובים המה אליך".
            1. וכן עי' משנת רב אהרן, לעיל.
5. הקורא.
   1. **מלך או גם גדול בישראל**.
      1. גם גדול בדורו.
         1. מנ"ח (ס"ק ב') – "והנה מבואר בש"ס דהמלך הי' קורא וא"י אם הל"מ כ"ה דדוקא מלך ואם אין מלך בישראל אין מצוה כלל א"כ עד שאול המלך עליו השלום לא נתקיימה מצוה זו ואפשר דל"ד מלך רק גדול שבדורו עליו היה המצוה אם לא הי' מלך וכ"נ מצד הסברא".
6. בזמן הזה.
   1. חינוך (מצוה תרי"ב) – "ונוהגת מצוה זו בזמן שישראל על אדמתם".
   2. **נכון לעשות זכר למקדש**.
      1. האדר"ת (קונ' זכר למקדש [בערך נ' דפים, שנת תרמ"ט (לפני קל"ד שנים) בעילום שם - היה רב בפוניבז, אח"כ במיר, ואח"כ עולה לירושלים למלא מקום הגר' שמואל סלנט) – "ראוי הוא לנו לעשות זכר למקדש למצות הקהל שהיתה לה עיקר בזמן הבית הראשון לכל הפחות ...".
      2. הגרי"א הלוי הרצוג (קונ' זכר להקהל [שנת תש"ה] בקונ' זכר למקדש עמ' נ"ז - עמ' ע"ב) – "שראוי מאד לעשות זכר למקדש ולקבוע ב"ה תכנית להרבות כבוד שמים ולהלהיב את הלבבות לעבודתו יתברך, לאמונה ולתורה ולמצוה. וכשם שנאמר 'אל ייתבייש מפני המלעיגים', כך אני אומר שלא לחוש מפני החששנים, יותר מן השעור הראוי. ואם ישאלו ...".
      3. הגרש"ד כהנא (קונ' זכר למקדש עמ' ע"ז - עמ' פ"ד).
      4. עיר הקודש והמקדש (ח"ד פרק ט"ו אות ו') – "אבל איך שהוא הרי צדק הגאון בעל הקונטרס 'כדבר בעתו' שאפילו אם אין היום חיוב מ"ע זו - רצוי שנעשה לה זכר כדרך שענשין זכר למקדש בש"ד".
   3. **דבר חדש אסור מה"ת**.
      1. חזו"א (ס' הקהל עמ' תרע"ו) – "לקראת המעמד בשנת תש"ו הוצאה חוברת 'קובץ למצות הקהל'. חוברת זו הובאה בפני הרב אברהם ישעיהו קרליץ - החזון איש, והוא רשם על שער החוברת, שלוש מילים: 'אסור לעשות כן'. החזון איש לא נמק מדוע אסור לעשות כן".
      2. הגר"ע בלוי זצ"ל (פניני רבינו הגרי"ז סוף עמ' כ"ג) – "ישב הרה"צ ר' עמרם בלוי זצ"ל בבית רבנו הגרי"ז זצוק"ל במוצש"ק אחד, כשהמתינו לזמן תפלת ערבית, והימים ימי רעיון 'זכר להקהל' במוצאי שמיטה, שהגו חוגים מסוימים [אשר בדרך כלל ענין דקדוקי מצוות אינו מענינם כלל וכלל - מחד גיסא, ומאידך גיסא - לא חיישי כלל ל'בל תוסיף'], ואמר על זה הרה"צ הנ"ל: **'עבודה זרה חדשה'**... ['א נייע עבודה זרה...]. ונענה **רבנו הגרי"ז** זצוק"ל ואמר: ר' עמרם איננו בלתי-צודק ['איז נישט אום גירעכט'], שהנה בתרגום יונתן שמואל א' ט"ו כ"ג [על הפסוק 'כי חטאת קסם מרי ואון ותרפים הפצר וגו'] איתא: 'ארי כחוב גבריא דשאלין בקסמא כן חובת כל גבר דמסרב על פתגמא דה', וכחובי עמא דטעו בתר טעותא - כן חובת כל אנש דפצר ומוסיף על מילי נביא', הרי ש'אנש דפצר ומוסיף על מילי נביא' - חטא זה הוא כמו חטא של 'און ותרפים' - 'כחובי עמא דטעו בתר טעותא', דהיינו כחטא עבודה זרה... הרי שענין 'הפצר' [לשון תוספת, רש"י שם] - 'מוסיף על מילי נביא' - הוא ענין 'און ותרפים' [עבודה זרה], ועיי"ש ברש"י".
      3. הגרמ"מ שך זצ"ל (מכתבים ומאמרים ח"ג סי' ר', עמ' ע"ז ) – "כאשר נתפרסם ברבים בעיתונים ובמכתבים פניה לכל עם ישראל בכל מקום שהם, שיערך על יד הכותל המערבי כינוס גדול, אשר בשם 'הקהל' יקרא, כדוגמת מצות הקהל המצווה עלינו בתורתנו הקדושה במוצאי שנת השמיטה בחג הסוכות, להתאסף אנשים נשים וטף והמלך יקרא (דברים לא), למען ישמעון וכו', וזה הי' כל תכלית של מצוה זאת בזמן הבית. אבל ח"ו לעשות ממצות התורה איזה דוגמא וצרמוניא, שלא מחייב לקיום איזה מצוה כל שהיא לא למי שיקרא בתורה ולא למי שישמע בקריאתה, ועשי' כזו איסור גמור הוא ובזיון התורה ומצוותיה היא ואסור להשתתף בזה. וכל מי שיש לו ניצוץ של יראת ה' בלבבו יבין ויודע כי הם דברים אמיתיים היוצאים מלב כואב לכבוד ה' ותורתו ועם ישראל וארצו".
   4. מראי מקומות.
      1. הגרח"ק זצ"ל (הקדמה למהדו"ת לס' פרשת המלך) – "פרשת המלך ... וב"ה שבשעתו התקבל הקונסרם בעין יפה בין הלומדים, ואציין מעשה רב יפה ונלבב בזה, במוצאי יום סוב ראשון של חג הסוכות, במוצאי שנת השמיטה הקודמת, הגעתי לביהכנ"ס לדרמן לתפילת ערבית והגשתי את הקונטרס למו"ר מרן הגר"ח קניבסקי שליט"א [זצ"ל] רבנו שמח שמחה גדולה ואמר: 'דבר בעיתו מה טוב. הרי היום זה הזמן של מצות הקהל. אעבור על זה'... כשהסתיימה התפילה והשירה לכבוד החג, שב מרן שליט"א [זצ"ל] למקומו, נטל את הקונטרס בידו ועלה לסוכתו. התיישב בסוכה, כשמסביב צפופים עשרות עשרות אברכים, בני ישיבות וילדים, והחל לעבור על הקונטרס, שהרי זוהי מצוה בזמנה, ואם אין לנו מצוות הקהל בפועל, הרי זה הזמן הראוי ללמוד עניני הקהל. כך ישב רבנו שליט"א [זצ"ל] וקרא את כל הקונטרס, עמוד אחר עמוד, במשך זמן ממושך, כרבע שעה לערך. כאשר הסוכה עמוסה באנשים, ורבנו אינו רואה ואינו שומע דבר, אלא לומד עניני הקהל, אשר חביבה מצוה בשעתה, כאשר כל הקהל ממתין בסבלנות שמרן שליט"א [זצ"ל] יעשה הבדלה. כשסיים רבנו את כל הקונטרס, הרים את עיניו, הביט בקהל הגדול בתמיהה ושאל: 'למה לא עושים הבדלה...".
   5. **בא אדונינו בן דוד מוצאי שמיטה**.
      1. תורת המלך (סי' ו' סוף הע' מ"ט) – "שדנו לפני רבינו מרן הגרח"ק שליט"א [זצ"ל] בסוכות דהאי שתא, דלו יצויר שהיה בא אדונינו בן דוד, האם היתה קריאת הקהל בביהמ"ק או לא, ויסוד הספק הוא דבגיטין ל"ו ב' איתא דשמיטה בזמה"ז היא מדרבנן, ויל"ד דהגזה"כ דפ' הקהל היא במועד שנת השמיטה, וכיון דמדאורייתא אין זה נקרא במועד שנת השמיטה, והכתוב מיתלא תלי לפרשת הקהל במועד שנת השמיטה, א"כ אף דפשוט שאין השמיטה מחייבת את הקהל, מ"מ אין זה במועד שנת השמיטה. והביאו ראיה דהנה הרש"י והתוס' בגיטין שם נחלקו אם בזמן בית שני היתה שמיטה דאורייתא או דרבנן, ואפ"ה תנן בסוטה מ"א א' שאגריפס שהיה בזמן בית שני קרא פרשת הקהל, ואם כי אין ראיה שהקריאה היתה מדאורייתא, מ"מ חזינן דמדרבנן יש בין קריאת הקהל אף בזמן שמיטה דרבנן".