חצרות דף עח עב - עט עא
קטגוריות: ש_ס / יג עירובין / עירובין - הרב יהושע  ננקנסקי

**חצרות דף עח-עט.**

**עח:**

★חריץ שבין שתי חצירות עמוק עשרה ורחב ארבעה מערבים שנים.

ופחות מעשר ומד"ט אינו ממעט ומערבין אחד.

וברש"י [ד"ה ורחב ד'] "ופחות מכאן **נוח לפסוע משפתו לשפתו"**.

וע"ע בריטב"א דהקשה הרי כל כותל גבוה י' לא בעינן רחב ד' והכא בעינן רחב ד"ט, ותירץ "דהתם לא פסעי ליה כלל ומחיצה שלימה היא".

ובמאירי "עמוק עשרה ורחב ארבעה ה"ז **הפסק** **גמור דרשות בפנ"ע הוא** וכו' שאינו רחב ד' אע"פ שעומק עשרה הואיל ויכול **לפסוע עליו בנחת** לא הוי הפסק כלל.

ובחכ"צ [ה] ס"ל דיש כאן מחיצה גמורה ומדין גו"א גודרת למעלה רק ביאר ברש"י **שדריסת הרגל מבטלת** כעין אתי רבים ומבטלי מחיצה.

והובא בפמ"ג [משב"ז שסג-כ].

ועי' אבנ"ז [או"ח ערב א], חזו"א [קח-יג] דאין שם מחיצה למקום פחות מד"ט [דאינו נחשב למקום ואין כאן מחיצה] למרות שאם נעלה את המחיצות מדין גו"א הרי הם יגדרו את החצר שהיא מקום גדול, אבל כה"ג שהמחיצה במקומה [למטה בחריץ] אין שם מחיצה לא אמרינן גו"א.

וביאר בחזו"א ברש"י דבא לישב איה"נ אין כאן מחיצה כנ"ל, "אבל מקום החריץ אינו חלק מהחצר דמובדל בגובה עשרה למה שזה לא יפסיק, וע"ז ענה דפסעי עליה ולא חשיב הפסק.

★חריץ שמלאו עפר.

עי' ריטב"א היכא שמקצת נסתם ומקצת לא "יש לנו לדון הרב והעומק במחיצה, ואידך כאילו אין שם מחיצה אלא שהוא פרוץ, **ואם הפרוץ הוא פרוץ ברובו** וכו'".

ועי' בחזו"א [צו-מג] שהקשה הרי פרוץ רק במלואו אסור, ואם נשאר חריץ ד"ט נימא גו"א ומתיר ע"י פס ד' הנ"ל.

ועי"ש מה שביאר בריטב"א.

★וכן ב' גזוזטראות יל"ע יל"ע אי מיירי שיש להם מחיצות וא"כ קשה סמוכות איך מערבים אחת.

ואי אין להם מחיצות אמאי הגזוזטראות מותרות הרי לרש"י לקמן [צ. ד"ה קשיא] נחשב נפרצה לרה"ר אפי' שגבוה עשר מרה"ר.

ועי"ש בתורא"ש דס"ל דהוי כרמלית, ועדיין יקשה כנ"ל.

ואולי מדין חורי רה"י שרי.

וכן ב' גזוזטראות לרש"י מיירי בנתן נסר ע"ג וג"כ יקשה הרי לנסר אין מחיצות, וכנ"ל.

★יל"ע בחריץ שנתן נסר וערבו שתים מה דינו של הנסר, ומסברא הוה ככותל שבין שתי חצרות.

★בשתי גזוזטראות לרש"י נתן עשר וכשעירבו שתים בפשוטו מותרים בגזוזטראות ובנסר אסורים, וכן משמע בחזו"א [צו-לט].

ובמשנ"ב [שעב-ו] "מותר לטלטל מביתו לגזוזטרא אבל לא **כנגד הנסר** אלא על הנסר, עי"ש.

ובחזו"א הקשה דא"כ יאסר הכל מדין נפרצה עי"ש.

★ב' גזוזטראות לרש"י **זו אצל זו.**

ועי' בריו"נ **שהם זה כנגד זה ורוחב רה"ר מפסיק**.

ועי' רש"ש שביאר דאל"ה יש כאן איסור מושיט ועי"ש מה שביאר בדעת רש"י.

★לפירש"י שנתן נסר עי' במג"א [שעג-א] דבעינן **שיקבע** הנסר במסמר שלא יהיה ניטל בשבת.

וע"ע בחזו"א [צו-מב] דפליג.

★תוד"ה "ואפי' מלא קש" דהא אמר בגמ' דאפי' ארנקי מבטל איניש.

ויל"ע האם כוונת קושיתו רק אליבא דר"ה בריה דר"י [שאמר את הסברא של ארנקי מבטל איניש] או שקושיתו לכו"ע, ע"ע חזו"א [צו-ג].

★תוס' הקשה מ"ש תבן דאינו ממעט מפירות דממעטין.

1. דמדאוריתא בטל, רק לעירוב דרבנן חילקו בין ניטל לאינו ניטל.

ובתורא"ש מוסיף דגזרו **אטו יערב** גם מתי שניטלו.

וע"ע בתוס' שבת [דף ק] מה שהקשה ע"ז.

וע"ע ברשב"א ובריטב"א.

1. דמיירי בפירות טבל [רשב"א וריטב"א].

וע"ע חזו"א [צו-ג].

1. בסתם פירות אין מוקצה דרגיל לעשות מהם אוצר, [הגהות אושרי].

וע"ע במג"א [שעב-כח] ובפמ"ג.

★ותבן לא חיץ והתנן מתבן וכו'.

עי' ק"א שהקשה הרי במשנתנו מיירי בתבן שאינו מוקצה כדפירש תוס', ואילו מתבן לחד פירוש ברש"י [לקמן עט] מיירי בתבן מוקצה.

ובשפ"א תירץ דהתם הוי מוקצה למחיצה וכל שאינו מחיצה ניטל בשבת, עי"ש.

**עט.**

★ארנקי מבטל איניש פירש"י דכל דבר שאינו ניטל בשבת סתמיה בטל.

עי' רש"י סוכה [פ"א-ב] שמביא מחלוקת גבי ביטול דסוכה האם בעינן ביטול לעולם או דסגי בביטול לשבעה, והוכיח מסוגיין דסגי לשבת.

ועי' בריטב"א [סוכה ד.] שאולי בעינן ביטול לעולם, **ובדבר שאינו ניטל לחוד** סגי בביטול ליום אחד, עי"ש.

וע"ע בתרוה"ד [ח"א עה] שחילק דלענין סוכה דאוריתא בעינן ביטול לעולם, משא"כ הכא הוי דרבנן.

וע"ע ברמ"א [שנח-ב].

וע"ע במג"א [שעב-כז] שאמוראים אחרים בסוגיין שתירצו אחרת פליגי, וס"ל דגם לגבי שבת בעינן ביטול לעולם.

וע"ע בשעה"צ [שנח-לו] ומשנ"ב [שעה-קכד].

★יל"ע בסוגיין מי שלא תירץ כר"ה בריה דר"י הרי מבואר לעיל דכל שלא ניטל ממעט, וא"כ עפר אינו ניטל בשבת.

וע"ע תוס' לקמן [פד. ד"ה כיון] שאינו ניטל מהני בתורת פתח לחוד [ואם רצו מערבין אחד או שנים] אבל אינו ביטול המחיצה.

★אמר רבא ל"ש אלא שנתן לרחבו, אבל לאורכו.

עי' חזו"א [קח-יג בסוגריים].

★ובלבד שלא יתן לתוך קופתו ויאכל.

וברש"י שיש לחוש שיטול עד שיתמעט מעשרה.

והקשו הראשונים דהרי אמרינן "שבת הואיל והותרה הותרה".

ובריטב"א תירץ דהחשש כלפי שבת הבאה.

ובחזו"א [צח-ג] הקשה א"כ בחול נמי עי"ש מה שתירץ.

וברשב"א בשם הראב"ד, שאיה"נ מותר אבל לא עושים כן לכתחילה.

ועי' ברא"ש [ו] שהאיסור בחול, וע"ע בחזו"א הנ"ל.

ובשעה"צ [צט] דהאיסור הוא רק **סמוך לשבת**.

★בפירוש שני ברש"י **"משום מוקצה**" וברא"ש הקשה ע"ז.

וע"ע ברשב"א ובריטב"א דהקשה התינח לר"י, אבל לר"ש דלית ליה מוקצה מאי איכא למימר.

וברשב"א תירץ דהוה מחיצה מתרת עי"ש, ומש"ה נעשית למוקצה דנאסר לסותרה.

ומבואר בדבריו דיש איסור **סתירת מחיצה המתרת,** ואפילו שכעת אינו מתירה.