8 בדינא דשדי נופו בתר עיקרו
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / הוצאה / הרב יצחק טחן / פרק קמא

בדינא דשדי נופו בתר עיקרו

1. מצינו בהך דינא דשדי נופו בתר עיקרו ג' נפק''מ. האחד. לענין חשיבות מקום דע''ד לדעת רש'י דף ד' ע''ב , ויעוין ברש''י דמבאר דאיירי לענין מעביר ד''א ברה''ר ומבואר דלא מהני לענין לאשווי שם רשות של העיקר וחשיב הנוף רה''ר. שנית. בתוס' מבואר דמהני גם ביחס לרשות ולכן אי ברה''י לא בעי מקום ד' הא דלא בעי מקום ד' הוי מחמת דדיינינן ליה כדין הרשות של העיקר ולפי מה דמבואר בסוגין דגם ברה''י בעי מקום ד' מוכח דגם לענין חשיבות מקום ד' מהני דין שדי נופו בתר עיקרו. ובריטב''א בדף ח' ס''ל דמהני רק לגבי רשות ולא לגבי מקום דע''ד דיעוי''ש דמבאר דהא דלא אוקמינן באילן העומד ברה''ר נופו נוטה לרה''י הוי מחמת דבהא לא יהני דין שדי למשווי כמקום ד' וז''ל, דאפילו נימא שדי נופו בתר עיקרו הא בעינן מקום ארבעה וליכא.
2. עוד מצינו את הנידון בתוס' וברשב''א אי מהני לאשווי רה'''ר לנוף למרות דמצד עצמו הוי כרמלית או מק''פ. ובמהר''ם ובמהרש'ל מוכיחים מתוס' דבזה כו''ע מודו דמהני.
3. ונראה דשרש הנידון הוא אי השדי נופו הוי מצב בנוף דהוי קיום של העיקר, ולכך מקבל את חשיבות העיקר וחשיב מקום ד', אולם עדיין לא חשיב כנמצא במקום העיקר, או דהוי כמו דמצינו דהיה צד בגמ' בדף ג' ע''ב בנתן בידו שחשיב כהניח היכן שגופו נמצא [בהא דאמר אביי ידו של אדם אינה לא כרה''ר ולא כרה''י], ורק דנראה דיד דהוי דבר עצמי עם כח תנועה בהא דיינינן ליה בפני עצמו, משא''כ נוף דעיקר מציאותו הוא הביטוי של העץ בפועל א''כ בהא איכא למימר דדנים מה שמונח בו כמונח בעיקר. ויעוין כעי''ז בשפת אמת דתמה דאמאי לא נימא גם בידו דשדי בתר גופו. וז''ל, קצת קשה אי לרבי שדי נופו בתר עיקרו נימא נמי בידו דמתני' שדי ידו בתר גופו וגופו של אדם אית בי' ד', ואפשר דלענין זה ידע גם בס"ד דידו של אדם הוא עיקר תשמישו ולא שדינן לי' בתר גופו.

והריטב''א ס''ל דלענין חשיבות מקום דע''ד לא מהני הך יחס, מאחר דדינא דמקום ד' לא הוי ביחס לרשות אלא למרות שנמצר ברשות בעינן שיהא לו מקום ברשות ובזה בעינן שבפועל יהא מונח במקום דע''ד.

ובבאור פלוגתת הרשב'א והריטב''א נראה דכיון דכרמלית ומק''פ הוי מצבים מציאותים ברשות שמגרעים את היחס שלה כרה''ר דרה''ר בעי דריסת רבים הלכך בהא לא שייך לדין שדי נופו בתר עיקרו, ואולי לפי מה שנתבאר דהנוף הוי מימוש של העץ א''כ כל כמה שהעיקר מסור לרבים בכלל זה גם הנוף ולא איכפת לן מקום עמידת הנוף, ולכן בזה כו''ע מודו דלא הוי כעמוד דחולק מקום לעצמו. ואדרבה אומרים המהר''ם והמרש''ל דרק אי הוה בעי מקום דע''ד בהא איכא לפלוגתא דרבי ורבנן אי דשי נופו למשווי כמקום ד' כיון דמקום ד' הוי צורה באופן עמידת החפץ, ובזה בעינן לדון את היחס למקום הנחת החפץ מקום משא''כ היכא שהנושא הוא רק היחס לרשות אי הוי ''רשות המסורה לרבים''.