חזקה בספק טריפה -דעת רבינו יונה
קטגוריות: ש_ס / מא חולין / חולין - הרב ישעיה הלברשטט / חזקה ורוב

**דעת רבינו יונה בספק טריפה**

**תמצית השיעור -** יבאר ב' דרכים מהאחרונים בדעת רבינו יונה דבספק טריפה השקול אזלינן לחומרא, וחזקה מהני רק במקום דיש תליה לצד ההיתר ואין תליה לצד האיסור. **א.** דלא אמרינן חזקה במקום ריעותא, וע"י התליה מסתלקת הריעותא, ובגבינות אין ריעותא דאינו מרע על הזמן הקודם. **ב.** ספק טריפה לחומרא משום החזקת איסור, וצ"ל דבמקום שיש תליה הוה כחזקה שמסלקת את הספק, וע"פ יסוד רע"א כתובות י"ג: ונחשב כאילו 'יודע לך' שהיא שחוטה, ומגבינות לק"מ דאינם בחזקת איסור.

**א. כתב הרשב"א** דף י: "והיכא דנשמטה גף העוף או נשברה רגלו מן הארכובה ולמעלה, ואין ידוע אם קודם שחיטה או לאחר שחיטה, כתב רבינו ז"ל דמסתברא דספק דאורייתא היא ולחומרא, וכדתניא שחט את הושט ונמצאת גרגרת שמוטה ואינו ידוע אם קודם שחיטה וכו', זה היה מעשה בבית שאן ואמרו כל ספק בשחיטה פסולה וה"ה לכל שאר טרפיות, וכו' דכל היכא דאיתיליד ריעותא לחומרא תלינן וכו', אי תרוויהו שכיחי או תרוויהו לא שכיחי לחומרא תלינן וכו' היכא דתלינן לקולא כגון בספק כלבא ספק שונרא טעמא דמילתא משום דמיסתבר טפי למיתלי להתירא, ואי קשיא לך הא דתלינן לקולא בזאב והיכא דמשמשא ידא דטבחא, התם לפי שיש דבר לפנינו לתלות בו להיתר ואין דבר לפנינו לתלות בו לאסור, עכ"ל. וכן הביא הר"ן על הרי"ף בשם רבינו יונה. **והיינו** דדעת רבינו יונה דיש להחמיר בכל ספק טריפה, וטעמא דר"ה בבא זאב הוא משום שלפנינו יש תלית היתר ואין תלית איסור[[1]](#footnote-2). **וילה"ק** בזה טובא, **א.** איזה טעם יש לתלות בהיתר והרי ספק דאורייתא לחומרא, ואיזה הכרעה היא 'הא דיש דבר לפנינו לתלות בו להיתר',[[2]](#footnote-3). [[3]](#footnote-4). [[4]](#footnote-5). **ב.** רבינו יונה גופיה הו"ד ברשב"א י"א. כתב דטעמא דר"ה דבא זאב הוא מדין חזקה, והעמיד מזה ראיה ומקור למושג של חזקה מכח רוב, ונמצא סתירה בדבריו **מה** **פשט** דברי ר"ה, מדין תליה או מדין חזקה. **ג.** צ"ע **בדינו** דרבינו יונה דכתב הכא להחמיר בכל ספק טריפה, ומ"ט והרי יש להתיר משום חזקה, והיינו בגוונא דנשברה רגלו ודרוסה יש להכשיר משום חזקת הגוף, ובטרפויות שיכול להיות שהיו מלידה יש להכשיר משום חזקה מכח רוב. **ד.** צ"ע מ"ש מגבינות דפסק בהו דספק טריפה שרי גם בלא תליה בצד ההיתר, ומ"ט הבשר גרוע בזה מהגבינות.

**ב.** **ונראה ודאי** דאין כוונת ר"י להתיר משום התליה דהרי להדיא אמר ר"ה בחזקת היתר, וכמו שכתב ר"י לק' דהוא דין חזקה הבאה מכח רוב, **אלא** עיקר דבריו לומר דגם אחר דהוא דין חזקה לא מהני אלא כגוונא דבא זאב שמסתבר יותר כצד ההיתר, וכמש"כ שם בפרוש "משום דאזלינן בתר **חזקה** וכו' **ותלינן** בזאב. ובביאור דבריו ישנם ב' מהלכים עיקריים באחרונים.

**ג.** **הדרך הראשונה**[[5]](#footnote-6), דמתבאר בדברי רבינו יונה יסוד דחזקה לא מהני במקום שיש ריעותא, ולכך דוקא בבא זאב וכדו' מהני החזקה, דלא נחשב ריעותא כיון דיותר מסתבר כצד ההיתר, ובבינת אדם הביא דברי הרשב"א ריש פרק המפלת גבי הפילה חתיכה, דמחצה מחתיכות אלו יש בהם דם ומחצה אין בהם דם, דדנו הראשונים להתירה משום חזק"ט, וכתב הרשב"א דלא מהני חזק"ט כיון דיש כאן ריעותא דהחתיכה לפנינו, אלמא לא אמרינן חזקה במקום ריעותא, **ומבואר** הא דכתב ר"י דמהני החזקה רק במקום שיש לתלות בהיתר, דעי"ז מסתלק הריעותא. **והנה** הרי כולא תלמודא מלא בחזקה עם ריעותא, כמבואר בכתובות גבי מומים, וגבי בתולים, ועי' תוס' דף י: דפרשת נגעים דהיא מקור החזקה איירי נמי כשעתה הנגע חסר ואיכא ריעותא, וכן שמעתא דריש נדה גבי מקוה דחסר השתא, וגבי אשה שראתה עתה ואמרינן שאינה מטמאה מעל"ע [ורק משום מעלה בקדשים מטמאה], **וכן** עדיין לא נתישב הסתירה מגבינות.

ד. **ועי' בשער"י** פי"ז, **ועולה מדבריו** דבכל גוונא שאנו רואים החסרון עכשיו והספק אי קרה השינוי קודם כבגבינות ומקוה לא נחשב ריעותא בחזקה, כי אין ריעותא לפנינו לומר שהיה בשעה הקודמת, משא"כ הכא דעצם הספק הוא על מהות השבירה, אם היא טריפה או שבר שנעשה בבשר המת בעלמא, והשבר שלפנינו הוא ריעותא שהיא [צד] טריפה, וע"י החזקה אנו באים לפרש ולהכריע דאי"ז טריפה, והוה חזקה במקום ריעותא דהשבר מורה על צד טריפה, וכמו דלא מהני לחזקה להכריע לחתיכה שאינה דם דהרי החתיכה מורה על צד דם, **אמנם** עי"ש שהקשה דכיון דאין ריעותא לומר דהיה הדבר בזמן הקודם, א"כ נימא חזקה שבזמן השחיטה לא היה שבר, **וממילא** עתה הוא שבר בעלמא ולא טריפה, יעו"ש מה שתירץ בזה דמ"מ כיון דעתה הספק הוא האם היא טריפה או לא א"כ ע"כ החזקה צריכה להכריע שאין כאן טריפה, וזהו נגד מה דמורה השבר שלפנינו[[6]](#footnote-7), ובזה נתבאר הא דבכולא תלמודא אמרינן חזקה אע"פ שהשתא נשתנה וכן בגבינות דלא חשיב ריעותא על הזמן הקודם וכמש"נ.

**ומ"מ** קשה טובא ע"ד זו, דאיתא בגמ' ביבמות ל"א. דבספק קרוב לה ספק קרוב לו שפיר אמרינן חזקת א"א או חזקת פנויה, ולכאו' אין לך ריעותא גדולה מזה ואיך תכריע בזה החזקה, **ועי"ש בשער"י** שתירץ דהיא כדבר חיצוני וריעותא היינו כשהדבר עצמו השתנה, אך קשה דרבינו יונה איירי בספק דרוסה וכן ספק כלבא ספק שונרא דגם הדבר עצמו לא השתנה, וצ"ע.

**ה. הדרך השניה** תחילתה בדברי האחרונים, **דהנה** רבינו יונה הוכיח מהברייתא בדף י. דספק שמוטה לחומרא, דה"ה לכל ספק טריפה. **והקשו האחרונים** דהרי ספק שמוטה היינו ספק בעיקר השחיטה דקי"ל כבה"ג, ולכך ספיקו לחומרא דבחזקת איסור עומדת עד שיודע לך במה נשחטה, ו'כדתניא שם ספק **בשחיטה** פסול', ודומיא דהא דאמרינן שם לאתויי ספק שהה ספק דרס דהוא ספק בעיקר השחיטה, ואיך למד משם לספק טריפה והרי ספק טריפה הוה ודאי שחיטה אלא דהספק הוא אי יש עליו את האיסור טריפה. **וגם** להגר"ח דבשר טריפה אינו ניתר בשחיטה, מ"מ אין חסרון **במעשה** שחיטה אלא שאין הבשר ניתר ע"י השחיטה, וכיון שהיה ודאי מעשה שחיטה אינה בחזקת איסור, ואדרבה היא מוחזקת שכאשר ייעשה בה מעשה שחיטה השחיטה תתיר אותה[[7]](#footnote-8), **וכיו"ב** כתב החו"ד סי' ק"י [בית הספק כ"ז], והוא העמיד הדברים ע"ד הרשב"א ביבמות דכתב שיסוד החזקת איסור היא שלא לחדש בה **מעשה** שחיטה, א"כ כל שנעשה מעשה כגון בטריפה [ואפי' בנקובת הוושט] דודאי נעשה המעשה שחיטה כבר ליכא חזקת איסור, **וא"כ צ"ע** טובא איך הוכיח רבינו יונה ספק טריפה מספק שחיטה.

**ו. וכתבו** כמה מרבותינו[[8]](#footnote-9) ליישב, דבדברי רבינו יונה שדימה לספק בשחיטה ודאי מבואר כיסוד האחרונים והגר"ח דטריפה הוא חסרון בשחיטה, ומתבאר דלדבריו הוא בכלל בהמה בחייה בחזקת איסור ולכך יש להחמיר בכל ספק שחיטה. **וביאור** **הדברים**,[[9]](#footnote-10) דהנה בדברי הרשב"א עסקינן והרשב"א גופיה ביאר ביבמות דבהמה בחייה בחזקת איסור היינו דאין לחדש בה שנעשה בה ענין המכשירה, ובמק"א נתבאר דאין כוונתו שלא לחדש מעשה, אלא ר"ל דאין לחדש "שנעשה בה ענין המכשירה" היינו שהמחדש בה הגדרה חדשה מאינה שחוטה ל'שחוטה', מבע"ח לבישרא, עליו הראיה, וזהו בחזקת איסור עומדת היינו בהגדרה "שאינה שחוטה" עד שיודע לך שהיא "שחוטה", וכיון שבטריפה אין היתר שחיטה, אינה נעשית להגדרה שונה של "שחוטה", לפיכך כאשר יש ספק טריפה א"א לחדש ולומר שהיא 'שחוטה'. **ובזה מיושב** מה שהקשו האחרונים דהרי ודאי נעשה **מעשה** שחיטה, די"ל דאע"פ שאין חסרון ושינוי בעצם עשיית המעשה, מ"מ ליכא לתוצאה דשחיטה דאינה מוגדרת "שחוטה", והמחדש שנשתנה הבהמה להיות שחוטה עליו להוכיח שאינה טריפה. [וכך מתבאר מדברי האחרונים אלו בפשט דברי הרשב"א ביבמות, ודלא כחו"ד הנ"ל שפירש ברשב"א ביבמות דהכל תלוי אם נעשה מעשה בפועל, וכמש"נ].

**ז. והנה** ביארו האחרונים מ"ט דימה רבינו יונה לספק בשחיטה, ומ"ט ספק טריפה לחומרא ולא מוקמינן אחזקה, **אבל עדיין** צ"ב טובא דהרי ר"ה בסיפא איפכא קאמר, שכיון שנשחטה בחזקת היתר עומדת, וביאר הש"ס דהיינו אף בנמצא ספק טריפה, והיינו משום חזקה מכח רוב כמו שפירש רבינו יונה גופיה, אלמא דמהני החזקה ולא אמרינן בחזקת איסור עומדת, והטעם, דאע"פ שמצד החזקת איסור היא אסורה עד שיודע לך במה נשחטה, אבל כיון דאיכא חזקה הרי נחשב נודע לך, וא"כ אמאי אסר רבינו יונה בכל ספק טריפה שאין בו תליה. **אמנם אמת** דכתב רבינו יונה דבעינן לתליה ובלא התליה לא מהני שום חזקה, **אך דבר זה גופא** צ"ב טובא, דממנ"פ אי כשאין תליה אסרינן משום החזקת איסור, ואע"פ שאיכא חזקה להתיר [חזה"ג וחזמ"ר], מ"מ מספק א"א להתיר דהוה כחזקה נגד חזקה, א"כ מה מהני התליה, ואי אמרינן דהחזקה מהני להיחשב שכבר 'נודע לך' שנשחטה, א"כ בלא תליה נמי, **ומה שייך** שענין התליה יכריע בזה בין ב' החזקות, וצ"ע.

**ח. והנראה בזה** ובהקדם הא דכתב **רע"א בכתובות** י"ג: [בסוף העמוד ד"ה ואפשר לדון], דישנם ב' מיני חזקה, דיש חזקה בלא ריעותא כלל כגון נידון אם בעלה חי או מת **דמדין חזקה** אמרינן דהוא חי, [גיטין כ"ח[[10]](#footnote-11)] והתם **גדר החזקה הוא לומר שאין ספק**, דענין חזקה זו היא לומר שאין לחוש כלל ואין להסתפק, ויש חזקה במקום שהריעותא לפנינו, כגון אלמנת עיסה או בספק דמחצה כשרים ומחצה פסולים, דהספק מוחלט לפנינו, דבזה אין החזקה יכולה לומר דאין כאן ספק, אלא **דין החזקה הוא להחזיק ולא לשנות** ממה שהוחזק, וענינה רק שאין הספק יכול להוציא ממה שהוחזק, אבל עצם הנידון הוא נשאר ספק, **וכתב שם** נפק"מ לע"א, דבחזקה הראשונה כיון דענינה דאין כלל ספק אינו נאמן, אבל בחזקה השניה שפיר נאמן ע"א [מיד בשעת הספק], כיון דגם אחר החזקה איכא ספק וממילא הע"א בא ופושט את הספק[[11]](#footnote-12).

**ומעתה י"ל**, דכאשר יש ריעותא והספק מוחלט לפנינו, לא נחשב 'יודע לך' ע"י החזקה להיתר [חזקה"ג או חזמ"ר], דעדיין ספק איכא, דהא כל ענינה דהחזקה הוא רק שלא ליתן לספק להוציא ממה שהוחזק, וכיון דהיא גם בחזקת איסור עלינו להוכיח שנשתנה מאינה שחוטה לשחוטה, דאע"פ שהחזקת הגוף או החזקה מכח רוב תובעות שהספק לא יוציא ממה שהוחזק שאינה טריפה, כנגד זה החזקת איסור תובעת שלא ישנו אותה מאינה שחוטה לשחוטה, **אולם** כאשר מסתבר יותר כצד ההיתר אינו נחשב שהספק מוחלט לפנינו, וא"כ ענינה דחזקה זו היא לסלק ולבטל את הספק, ונחשב שפיר שנודע לך שהיה שחיטה, ואין כאן חזקה נגד חזקה אלא נתקיים תביעת החזקת איסור דיודע לך שנשחטה[[12]](#footnote-13). [[13]](#footnote-14).

**ומעתה מבואר** כל דברי רבינו יונה דבעינן לחזקה ותליה, דהחזקה במקום שיש תליה היא סילוק הספק לגמרי, וזוהי החזקה הנצרכת כאן מחמת החזקת איסור, **משא"כ** בגבינות אהני חזקה מכח רוב אף בלא תליה, כיון דליכא על החלב והגבינות חזקת איסור כיון שא"צ שחיטה, והיינו דהתם אין בהיתרם שינוי הגדרה מאינה שחוטה לשחוטה, דלעולם החלב מותר ואינו טעון שחיטה ותמיד הגדרתו כמו אחרי שחיטה.

**ודע** דכתב רבינו יונה דכאשר הספק הוא שקול הוה ספיקא דדינא ולא כתב דהוה ודאי בחזקת איסור ובאור הדבר דאיירי שם בנשבר גפה ודרוסה וכו' דיש בהם חזקה"ג ולפיכך הוה חזקה כנגד חזקה אבל באמת בגווני דליכא חזקה"ג דאפשר דישנם מלידה ואין ההכשר אלא משום חזקת היתר א"כ לא שייך בזה ענין חזקה כנגד חזקה דאם היא מוחזקת לפנינו בהיתר א"כ אינה מוחזקת לפנינו באיסור ואי היא מוחזקת באיסור אינה מוחזקת בהיתר, אלא באור הדבר דכאשר הספק הוא מוחלט לפנינו ליכא לחזקת היתר דאיגלאי בהכרח דהמוחזקות בטעות היתה דהרי הספק לפנינו ורק בבא זאב וכדו' דענין החזקת היתר לומר דלא לחדש צד זה כלל ולפיכך נשאר הדבר שהחזקנו אותה לפנינו בחזקת היתר וליכא משום חזקת איסור כלל.

**העולה מהדברים** ב' דרכים בדעת רבינו יונה דהכא מהני חזקה דוקא במקום תליה, לדרך א' משום דלא אמרינן חזקה במקום ריעותא, ומשא"כ בגבינות דלא הוה ריעותא על זמן החליבה. ולדרך ב' משום החזקת איסור בעינן חזקה דתסלק את הספק, משא"כ בגבינות דליכא חזקת איסור[[14]](#footnote-15).

1. **וכן בשמעתין** ט. כתב הרשב"א "אמר ליה וכו' כלומר דאף ע"ג דאיתיליד בה ריעותא כיון דאיכא למיתלי במידי דבתר שחיטה תלינן". [↑](#footnote-ref-2)
2. **ודוקא** בכתמים שהם מדרבנן מצינו דאמרו בכתמים להקל ותולים הדם בדבר אחר. [↑](#footnote-ref-3)
3. **ובאמת** ההערה היא כבר בדברי הגמ' שהביא הרשב"א "משום דשיגרונא שכיח חוט השדרה לא שכיח", דאיזה היתר הוא להתיר משום דשכיח והרי סוף סוף מידי ספיקא לא נפיק, [אמנם לתוס' ביבמות ל: עיקר כוונת הגמ' לומר דלא שכיח איסורא, דאי היה האיסור שכיח היה לן להחמיר, וגם חזקה לא תהני, וכ"כ הפר"ח סי' כ"ט ד"ה אך קשה]. [↑](#footnote-ref-4)
4. **ועוד** דברשב"א דף נ"ה: מצדד דדינא דר"ה הוא דוקא בנולד הספק אחר שחיטה, ואי משום התליה גרידא מ"ש נולד הספק קודם שחיטה או אחר שחיטה. [↑](#footnote-ref-5)
5. **בכור שור** דף י: **ובבינת אדם** שער רו"ח סימן ט"ז, **שערי ישר** ש"ב פי"ז. [↑](#footnote-ref-6)
6. **בבינת אדם** כתב ג"כ דהטעם בכל אלו הוא דאין שום ריעותא לומר דהיה הנגע חסר בזמן הקודם, **משא"כ** הכא מסתבר יותר דהשבר קורה מחיים דבדר"כ שברים ונקבים נעשים בדבר חי יותר. ודבריו צ"ע דהרי להדיא כתב רבינו יונה להחמיר גם בספק **השקול.** [↑](#footnote-ref-7)
7. **רע"א** דף מ"ג: וכן בגליון שו"ע בכמה דוכתי ובעוד אחרונים. [↑](#footnote-ref-8)
8. **אבני נזר**, **בחידושי הגר"ח** החדשים על חולין י"ג כ"כ תלמיד אחד בשמו, **שער"י** פי"ח בשם חכ"א, **חידושי רבי ראובן** יבמות סי' ס"ק ג', ולהבל"ח מרן אדמוח"ז **בבד קודש** סי' ס"ו. [↑](#footnote-ref-9)
9. **יש מאחרונים** הנ"ל דפירשו דהוא חסרון במעשה שחיטה עצמו, דכיון דטריפה היא תחילת נבילה א"כ המעשה שחיטה נעשה בחצי מת ואין בשחיטה מעשה נטילת כל החיות, וכתבו דלפי"ז איכא לאיסורא דאינו זבוח, וא"כ אי החזקת איסור היינו איסור אינו זבוח, אתי שפיר דספק טריפה היא בחזקת איסורא דאינו זבוח, **אולם באמת** לפי מש"כ בפנים א"צ לזה, דגם אם ננקוט דלהגר"ח ליכא לאיסורא דאינו זבוח, משום דיש בה מעשה שחיטה וכמו דליכא טומאה, אבל מ"מ אין בבשר היתר שחוטה וכמו שהארכנו בפנים, **וכן** **שמעתי** ממו"ר הגרא"י דאביו הגרי"ד אמר למרן הגרי"ז דלכאו' להגר"ח יהא איסור אינו זבוח, וענה לו דלא נתכוין הגר"ח לומר דיהא איסור אינו זבוח, [ועי' היטב בחידושי מרן רי"ז הלוי במכתבים]. [↑](#footnote-ref-10)
10. **אע"פ** שהוא זקן או חולה. [↑](#footnote-ref-11)
11. **ובשער"י** פרק ט"ז כתב דחזקה הראשונה מהני לטהר אפי' בספק טומאה ברה"י, כיון שמסלקת את כל עיקר הספק. [↑](#footnote-ref-12)
12. **יש לעיין** מ"ט יהא נאמן ע"א להעיד שנטרפה, והרי בחזקת היתר עומדת וכן נגד רוב, ועי' רע"א בגליון שו"ע סי' ל"ט על הט"ז ס"ק י"ט דמדייק מדבריו דע"א נאמן להטריף רק כשמסור בידו, אבל בלא"ה אינו נאמן, ומקשה עליו מסעיף י"ז יעו"ש. [↑](#footnote-ref-13)
13. **כמה מבני החבורה** נתקשו בזה מ"ט יחשב דליכא ספק והרי נקב לפניך, ובשלמא בגוונא דנקב הזאב א"כ ניחא דהצד דבדיוק במקום נקב הוא צד רחוק, אבל בגמ' לק' מבואר דמהני גם בשאר נקבים כמו בממשמשא ידא דטבחא. וי"ל הפשטות שלפנינו היא דהזאב נקב ולפיכך קובעת החזקה דאין לחדש עלינו צד רחוק, ולפי המציאות הפשוטה כיון דמשמוש הטבח ודאי היה שם, א"כ לתלות דדוקא שם באו הנקבים הוא דבר רחוק כיון דצד ההיתר היינו משמוש ידו הוא קיים לפנינו. [ועצם יסוד דברינו מבואר דהך חזקה נחשבת לודאי ומסלקת לגמרי הספק מבואר גם בפנ"י י: ובחמד"ש יו"ד ס' ה'. אמנם כתבו כן בדרך שונה ומחודשת יעו"ש. [↑](#footnote-ref-14)
14. **ברשב"א** בדף נ"ה: מצדד דחזקת היתר דר"ה הוא דווקא אחר שחיטה, וצ"ע דספקות דדרוסה וכדו' כתב דיש לאסור משום דהוא ספק השקול אבל אי יש תליה היה מתיר אפי' בספק מחיים. וי"ל מה שמצדד הרשב"א דר"ה איירי בנולד הספק אחר שחיטה היינו באותם שכל היתרם הוא בחזקה מכח רוב, דכל ענין הרוב שייך רק אחר שחיטה שיש נידון להלכה ולמעשה, אבל נשבר גפה ודרוסה דהתירם משום חזקת הגוף, שייך אף בנולד הספק מחיים [וצמתה הריאה דאיירי שם ליכא חזקת הגוף דשמא נולדה כן]. [↑](#footnote-ref-15)