24 בירורי הלכה באיסורא דלא תעשון 
קטגוריות: ש_ס / לז עבודה זרה / ע_ז עניינים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ

יום ד' י"ד אלול תשס"ו

**א'**

א] דעת הרמב"ן בסוגיין, דכל הצורות האסורות בעשי' משום לא תעשון אתי, אסירי בין בבולט ובין בשוקע, וכן דעת הרא"ה המאירי והר"ן.

וכ"ה דעת הראב"ד ספ"ג מהל' ע"ז, ז"ל, וסוף דבר לעשותה ישראל בכל ענין אסור ואם גויים עשו לו בולט אסור להניחה בידו ומותר שיחתום לו גוי, שוקע מותר להניחה ואסור לחתום לו גוי, ואחד צורת אדם וצורת שמשין שבמרום דינם שוה וכן עיקר, עכ"ל, וכן הביא המאירי בשם הראב"ד.

וכן דעת מהר"מ מר"ב בתוס' יומא דנ"ד: דאיסורא דלא תעשון הוא אף בשוקע, ורק במיני צבעים התיר, ועמש"נ בזה להלן.[[1]](#footnote-2)

ודעת הרשב"א בר"ה דכ"ד: והריטב"א שם ובסוגיין דכל הצורות אין אסורות אלא בבולט ולא בשוקע.

ודעת הרמב"ם דצורת אדם אין אסורה אלא בבולט, ושאר צורות האסורות אסורות אף בשאינו בולט, והראב"ד פירש בדעתו דאינו אסור אלא על הלוח, הגם שאינו בולט, אך צורה שוקעת שריא, אך הר"ן פירש בדעתו דאף צורה שוקעת אסורה, ועמש"נ בטעמו ב???.

ובדעת התוס' והרא"ש נקטו רבותינו האחרונים, דצורת אדם ומלאכים ושאר שמשין שבמרום העליון, אסורין רק בבולט,[[2]](#footnote-3) וצורת חמה ולבנה וכוכבים ומזלות אסורין אף בשוקע, אך עמש"נ בהערות לסוגיין סק"?? לדון בדעת התוס', דלענין איסורא דלא תעשון אתי לא אסרינן בהו בשוקע, וכל מש"כ התוס' דאין בהן חילוק בין בולטין לשוקעין הוא באיסורא דמשום חשדא, עיי"ש באורך, וכ"ה בסמ"ג ובטור בשם ר"ת, וכן פסק השו"ע סי' קמ"א.

ובט"ז שם סקי"ב כתב דלענין הלכה ודאי אין להקל כלל נגד ד' הרמב"ן והטור מסיק כן וכן הר"ן, עכ"ד, ובחכמ"א כלל פ"ה דין ח' כתב דראוי לחוש לדבריהם.

ב] והנה הראשונים דס"ל דשרי לעשות צורה שוקעת, למדו כן מהא דתניא בסוגיין דטבעת שחותמה בולט מותר לחתום בה, אשר מבו' דשרי לעשות צורה שוקעת.

אמנם הרמב"ן והר"ן דס"ל דאסור לעשות אף צורה שוקעת, פירשו להך ברייתא דאיירי בשאר צורות שאין אסורות אלא משום חשדא, וליכא חשדא אלא בצורה בולטת.

אך הנה לפ"מ דס"ל מתחילה למהר"ם מר"ב בתוס' שם דכל צורות אסורות בין בבולט ובין בשוקע, קשיא טובא דא"כ מ"ט היכא שחותמה בולט מותר לחתום בה.

אמנם פשר דבר למדנו מד' הראב"ד בהשגות שם, ז"ל, וסוף דבר לעשותה ישראל בכל ענין אסור, ואם גוים עשו לו בולט אסור להניחה בידו ומותר שיחתום לו גוי, שוקע מותר להניחה ואסור לחתום לו גוי, עכ"ל.

והרי דמפרש דאיירי הך ברייתא בצורות האסורות לעשותן, והא דתניא דמותר לחתום בה, היינו שמותר שיחתום לו הגוי, ומ"מ בחותם שוקע אסור שיחתום לו הגוי, משום דאית בי' חשדא, דכ"ה דאסור להניח בידו החותם שיש בו צורה בולטת, ה"נ אסור ליקח מן הגוי מה שחתם בצורה בולטת.

ונ' דהראב"ד לטעמי' אזיל, דס"ל דקי"ל דשרי אמירה לגוי באיסור לאו, וכמו שהביאו משמו הרא"ש והר"ן וחי' המיו' לריטב"א בב"מ פ' השוכר את הפועלים, ואשר ע"כ אף דאסור לעשות צורות אלו, מ"מ מותר ליתן לגוי לחתום לו.

וכ"ה להדיא במאירי בסוגיין בשם הראב"ד, ז"ל, ומגדולי המפרשים מתירין אף בשעשאה גוי במצותו ואפי' לכתחילה, שלא אמרו לדעתם אמירה לגוי שבות אלא לענין שבת ויו"ט, אבל לענין שאר איסורין מותר וכו', עכ"ל, גם בישוע"י סו"ס קמ"א בתשו' מנהמ"ח כ' כן דהראב"ד לטעמי' אזיל.

ונ' דכן צ"ל גם לדעת מהר"ם מר"ב, לפ"מ דהוה ס"ל דאסור לעשות כל צורות אף בשוקעות, דהא דתניא דמותר לחתום בה הוא ע"י גוי, וז"ב.[[3]](#footnote-4)

אך עיקר דרך זו בדעת הראב"ד, אין מתישבת כ"כ, שהגם שהביאו הראשונים משמו דלהלכה שרי אמירה לגוי בשאר איסורים, הרי בהשגות פ"א מכלאים ה"ג כתב דבעיין לא איפשטא ואזלי' לחומרא, וא"כ ק' לפרש בדבריו בהל' ע"ז דס"ל דשרי אמירה לגוי בשאר איסורים, גם קשיא דא"כ מ"ט לא פשטו בגמ' בב"מ לאיבעיא זו מהך ברייתא דמותר לחתום בה, אשר בע"כ איירי ע"י גוי, ומשום דליכא איסור אמירה לגוי באיסור לאו, וגם הראב"ד דס"ל דאזלי' לקולא ושרי אמירה לגוי באיסור לאו, לא הוכיח כן מברייתא דהכא.

ואשר ע"כ אולי י"ל בדעת הראב"ד, דאף אם אסור אמירה לגוי באיסור לאו, מ"מ מותר ליתן לגוי לחתום, דהגוי לצורך עצמו עושה, וזה תליא בפלוגתת הראשונים בב"מ ד"צ. אם כה"ג שרי אמירה לגוי, אך כ"ז ניחא רק אי נימא דאיירי שחותם הגוי לצורך עצמו, אך פשטות ל' הראב"ד מ' דחותם הגוי לצורך הישראל, ולפ"ז לא א"ש, (גם יל"ד אם בחותם הגוי כדי שילוה לו ישראל, חשיב כחותם לצורך עצמו, דהנה התוס' בר"ה דכ"ד: כתבו דאם מלוה לגוי אסור ליתן לו לחתום, ויש להסתפק אם הוא משום דחשיב כלצורך הישראל, או משום דס"ל דאסור אמירה לגוי אף לצורך הגוי), וצ"ע בזה.

**ב'**

ג] בדין צורה בדיו וצבעים מצינו כמה דעות בד' הראשונים.

**א**', דעת הרמב"ם ספ"ג מע"ז דמותר לצור צורת אדם, בצורה של סמנין כגון הצורות שעל גבי הלוחות והטבליות או צורות שרוקמין באריג, אך דמות שמשים שבמרום אסור לצור אפי' על הלוח, ולדעת הראב"ד מודה הרמב"ם דצורה שוקעת מותרת, ואך דצורה של סממנים חמירא שאינה שוקעת, ודעת הר"ן דלהרמב"ם אף צורה שוקעת אסור, וע"כ הוא דאסור צורה של סממנים.

ומבו' דעתו דצורה של סממנים לא חשיבא כצורה בולטת, אלא חשיבא כשוקעת או אף חמירא משוקעת, וע"כ בצורת אדם שאין אסורה אלא בצורה בולטת, אף מותר לצור בצורה של סממנים.

וד' הרמב"ם אלו הובאו בסמ"ג ל"ת כ"ב, ובסמ"ק מ' קס"ב ובר"ן ונמו"י בסוגיין, ונ' דעתם כדעת הרמב"ם דצורה של סממנים חשיבא כצורה שוקעת, וכ"ה בטושו"ע סי' קמ"א.

**ב'**, דעת הריטב"א בסוגיין, דצורה של סממנים דינה כצורה בולטת, ז"ל, ומסתברא דכל שאסור לעשות אפילו בדיו הוא אסור, שלא חלקו בין בולט לשוקע אלא בדבר החקוק, וצורת דיו כבולט חשוב לענין זה, והוא הדין לצורת רוקם בשש ומשי וכיוצא בו, עכ"ל, ואשר ע"כ הגם דמבו' בדבריהם דאף איסורא דלא תעשון אתי אינו אלא בצורה בולטת ולא בצורה שוקעת, מ"מ אסור לצבוע בסדינים, דחשיב זה כצורה בולטת לענין זה.

וכ"נ דעת התוס' בסוגיין סוד"ה לא תעשון, ז"ל, ומיהו אותן צורות אדם שצובעים בסדינים בצבעים וכן ברקמה מותרין כיון שאין להם פרצוף שלם אלא חצי פרצוף, עכ"ל, וכ"ה במרדכי בשם ר"פ, והרי שאף שדעתם דמותר לצור צורת אדם בצורה שוקעת, מ"מ אסור לצבוע צורת אדם בצבעים.

ועמש"נ בזה בהערות לסוגיין סק"? אות ?? לדון, דכל הא דס"ל להתוס' דאף צורה של סממנים אסורה, היינו באיסורא דלא תעשון אתי, אך באיסורא דמשום חשד אין אסור אלא צורה בולטת ולא צורה של סממנים, עיי"ש שנת' להוכיח כן.

וכ"ה מבו' בד' האו"ז, שכתב בסימן ר"ד, ז"ל, ספר טבעת שחותמה בולט פי' צורתא, אסור להניחה ומותר לחתום בה. דכשהוא חותם בה שוקע מה שהוא חותם, וליכא משום לא תעשון אתי, דאין לך פרצופים שוקע ולא צורה, הלכך לאו מידי עבד, עכ"ל, ולעיל מינה בסימן ר"ג הביא תשובת רבינו אליקים שאסר צורות שציירו בביהכ"נ, ומבו' דעתו דאסור אף לצייר על הלוח, וכמו שעמד ע"ז הב"י בסי' קמ"א, והרי להדיא דאף דליכא איסורא דלא תעשון בצורה שוקעת, מ"מ אסור לצבוע בסממנים, וז"ב בדעתו.[[4]](#footnote-5)

**ג'**, בתוס' יומא דנ"ד: כתב מהר"ם מר"ב, ז"ל, ונד' בשו"ת מהר"ם מר"ב בכ"ד, והובא גם במרדכי בסוגיין ובב"ב סי' תקמ"ט ובהגמי"י ספ"ג מע"ז, ונראה לי דאפילו ישראל מותר לצור צורות במיני צבעים, ואין בזה משום לא תעשה לך פסל, דלא אסר אלא פרצוף גמור חקוק בששר, אבל במיני צבעים מותר, כדאמר בחזקת הבתים וכו', והקשה שם רבינו שמואל וכו', ותירץ וכו' אבל צורת חיה או עוף חשיבא וכו', אלמא דרב צייר צורת חיה ועוף, אלא ודאי במיני צבעים מותר, עכ"ל, והרי שדעתו דהגם דאף צורה שוקעת אסורה, כמפורש בדבריו שם, מ"מ במיני צבעים מותר.

ובב"י סי' קמ"א כתב, ז"ל, ומ"ש דשוקעת מיקרי אותם שאורגין בבגד ושמציירין בכותל, כלומר שמציירין בסמנין על הכותל או על הלוח, כ"כ הרמב"ם בפ"ג מהלכות ע"ז, וכ"כ המרדכי בפרק כל הצלמים בשם רבינו מאיר ז"ל, עכ"ל, וכ"כ להלן, ז"ל, וכבר נתבאר לעיל שהמצוייר בסמנין על הלוח ועל הטבלא מיקרי שוקע, וגם המרדכי עצמו כתב בשם הר"מ להתיר לצייר צורות במיני צבעונים מפני שאינו בולט, עכ"ל, והרי שפירש דטעמא דמהר"ם דהתיר לצייר במיני צבעים הוא משום שאי"ז בולט, וצ"ע רב שהרי בד' מהר"ם מפורש דאסור אף צורה שוקעת, ומ"מ מותר לצייר במיני צבעים, וכנ"ל, ושו"מ בשו"ת דברי מלכיאל ח"ג סי' נ"ח שכבר עמד בזה ע"ד הב"י.

אמנם כבר עמד בזה בשו"ת לחם רב סי' ט"ו, דאין מזה מקור להתיר לדידן במיני צבעונים, דמהר"ם לטעמי' דס"ל התם דאסור לעשות כל מיני צורות, אף שלא לעובדם, ואשר ע"כ הוכיח מד' רשב"ם דרב צייר צורת חי' ועוף דליכא איסורא במצייר במיני צבעים, אך לפי מסקנת מהר"ם שם, אשר כן קי"ל, דליכא איסורא אלא בפרצוף אדם ובשמשים שבמרום, שפיר י"ל דהך איסורא הוא אף במצייר במיני צבעים, וז"ב.[[5]](#footnote-6)

והנה אמנם בדרכ"מ סו"ס קמ"א הביא ד' מהר"ם, ומ' דס"ל דקי"ל כן לדינא, אך בשו"ע לא פליג הרמ"א ע"ד המחבר דאסר צורת חמה ולבנה אף בצורה של סממנים, אך הנה עיי"ש בדבריו דמפרש דמהר"ם קאי על צורת חמה ולבנה דאסורה אף בשוקע, ובזה הוא שכתב דמותר לצור במיני צבעונים, ולפ"ז שפיר הביא הרמ"א לזה, אך הדברים צ"ע, שהרי מפורש בד' מהר"ם שדעתו דכל הצורות אסור לצור אף בשוקע, וכל עיקר ראייתו מד' רשב"ם בפ' חזקת הבתים מיוסדת ע"ז, וא"כ לדידן דלא קי"ל הכי, ליכא מקור לדין זה, וצ"ע בזה.

ד] ולענין הלכה, הנה בשו"ע סי' קמ"א ס"ד כתב, ז"ל, בד"א בבולטת אבל בשוקעת כאותם שאורגים בבגד ושמציירים בכותל בסמנין מותר לעשותם וצורת חמה ולבנה וכוכבים, אסור בין בולטות בין שוקעות, עכ"ל, ומפורש דצורה של סממנים חשיבא כצורה שוקעת.

אך בט"ז סי' קמ"א סקי"ג כתב, ז"ל, ונראה דציור הוא עדיף אפי' ממשוקעים דאין בציור שום ממשות, עכ"ל, ולפלא שלא הזכיר דבד' הרמב"ם והשו"ע מפורש לא כן, וגם לא הביא ד' התוס' בסוגיין שאסרו בזה.

והש"ך בנקוה"כ שם כתב, ז"ל, וגם מש"כ לחלק בין ציור דעדיף ממשוקעות אינו נכון כלל כדמשמע מכל הפוסקים, עכ"ל, ולפלא שלא ד' מהר"ם מר"ב שהתיר במיני צבעים, וד' הדרכי משה שהביאו להלכה.

ובשו"ת חת"ס יו"ד סי' קכ"ט פשיט"ל דאסור לצייר צורת חמה ולבנה בצבעים, עיי"ש, וכן פסק החכמ"א כלל פ"ה דין ה'.

ה] והנה בדרכ"ת סקל"ו הביא משו"ת בית שלמה יו"ד ח"א סו"ס ל"ה שכתב, דאף שהרמב"ם והשו"ע כתבו דציור בסממנים הוי כשוקע, זה דוקא בציור שאין ממשות הצבע ניכר למעלה ע"ג הכלים, אבל ציור שיש בו ממש וניכר הממש שעומד ע"ג הכלים, נראה מסברא דהוי כבולטת, כיון דהצבע יש בו ממש, דמה לי שנעשה מעץ וחרס ומתכות, ומה לי שנעשה מצבע ממשות, עכ"ד, וכ"ה בבא"ח שנה ב' פר' מסעי, דצורה הנעשית בצבע עב נראה בה בליטה ואסור.

אמנם הנה סתימת ד' הפוסקים אין מ' כן, אלא אף צבע שיש בו ממשות לא חשיב כצורה בולטת.

והטעם בזה שמעתי לבאר בתרי אנפי, חדא דל"ח כצורה בולטת אלא היכא דניכרת הצורה מכח הבליטה, אך במצייר בסממנים הרי דאף כשיש בהן ממש, מ"מ אין הצורה ניכרת מכח בליטה מועטת זו אלא מכח הצבע, וע"כ ל"ח כצורה בולטת, ועוד שהרי בהבליטה מצ"ע לא הי' כלל צורת אדם, שהרי בהבליטה הוי כל הצורה בגובה שוה, ואי"ז כלל צורת אדם, וצורת האדם היא רק ע"י הצביעה שבזה, ואי"ז כלל צורה בולטת, דצורה בולטת היינו רק בשהאברים בולטין, וכ"ה מבו' בל' ס' הבתים בסהמ"צ, בטעמא דאין צורת אדם אסורה אלא בצורה בולטת, ז"ל, שאין צורת האדם מחוקה אלא כשהיא מוחשת כפי הנראה מתמונת האדם "שיהיו האברים בולטים", עכ"ל וטעם זה הוא ברור מסברא, ושו"מ שכבר כתב כעין טעם זה בשו"ת דברי מלכיאל ח"ג סי' נ"ח, והוכיח כן ממש"כ הראשונים דרקמה ל"ח כבולט, אף דודאי הרקמה בולטת ע"ג הבגד, אך ל"ש טעם זה בצורת לבנה שצבעה בסממנים שניכר ממשן, ובזה צ"ל כטעמא קמא.[[6]](#footnote-7)

**ג'**

ו] כתב הרא"ש בפירקין סי' ה', ז"ל, והאי דאסרינן צורת אדם ודרקון דוקא בגולם שלם, אבל צורת הראש בלא גוף שלם מותר ולא תעשון אותי דרשינן, וגם חשדא ליכא אם אין כל הדמות שלם, עכ"ל, ומבו' בדבריו דגם איסורא דעשיית צורת אדם משום לא תעשון אתי, אינו אסור אלא בגולם שלם, דרק זה הוי בכלל לא תעשון אתי, וכ"כ רבינו ירוחם ני"ז ח"ה בשם התוס', וכ"ה בטור סו"ס קמ"א, ז"ל, והא דאסרינן בצורת אדם ודרקון דווקא בצורה שלימה בכל איבריה אבל צורת ראש או גוף בלא ראש אין בה שום איסור לא במוצאו ולא בעושה, עכ"ל, וכן פסק השו"ע שם ס"ז.

ומצינו כן גם בפי' הר"י מלוניל והנמו"י בסוגיין, דאין אסור צורת אדם בלא ידים ורגלים ועינים, וכתבו דאם יחסר מאבריו לא מיתסר אלא משום חשדא, אך נ' דאינהו לטעמייהו אזלי, דס"ל דאין אסור לצור צורת מלאכים אלא בו' כנפים, ומדמו לה למנורה שאם אי"ז כצורתה ממש ה"ז מותר, ונ' דמה"ט הוא דהתירו בצורת אדם בלא ידים ורגלים, דהוי זה צורה חסירה, ודו"ק.

ז] והנה במהרי"ט ח"ב יו"ד סי' ל"ה הוכיח מד' התוס' שדעתם דאסור אף בפרצוף לחודי', וזה ממשה"ק דכיון דפרצוף אדם לחודי' אסור אמאי איצטריך לאסור דמות ד' פנים, וא נימא דמשום פרצוף אדם לא מחייב בפרצוף לחודיה אם לא יהא גוף האדם שלם, ל"ק קו' התוס', שהרי בגוף החיה לא היתה תמונת האדם, שהרי להן ד' כנפים וכף רגליהם ככף רגל עגל, ומד' התוס' והר"ן שלא תירצו כן מוכח דפליגי ע"ד הרא"ש וס"ל דאיסורא דדמות אדם הוא אף בפרצוף פנים לחוד, עכ"ד.

אך הנה הט"ז בסי' קמ"א סק"ז כתב, דאין לתרץ דבפני אדם אין איסור אא"כ בצורה שלימה בכל אברי' ובד' פנים יש איסור אפי' בצורת פניהם לחוד, דא"כ וכו', אלא ע"כ דכל הד' פנים הם בשלימותן בכל הגוף במדור השכינה, עכ"ד, ודבריו צ"ב שהרי לא הי' בגופן תמונת האדם, וכמו שהביא המהרי"ט שהי' להן ד' כנפים וכף רגליהם ככנף רגל עגל.

אמנם הנה בפי' הר"י מלוניל והנמו"י כתבו דאי עביד צורת אדם בהדי ב' פנים לא לקי משום צורת אדם וכו' ואי עביד כולהו ד' פנים לקי משום לא תעשון אתי, עכ"ד, ומשמעות דבריהם דמש"כ דאי עביד צורת פנים בהדי ב' פנים לא לקי משום צורת אדם, למדו לזה מהא דבעי' לאיסורא דד' פנים ותיפו"ל משום צורת אדם, וזהו שכתבו דבצורת אדם בהדי ב' פנים לא לקי משום צורת אדם, ואך אם עשה ד' פנים לקי משום איסורא דדמות ד' פנים, וצ"ב דלפום דעתם לעיל מינה דאיסורא דצורת אדם הוא רק בגוף שלם, א"כ ל"ק כלל מהא דבעי' לאיסורא דדמות ד' פנים, וכמש"כ מהרי"ט, ונ' מדבריהם דס"ל כעין ד' הט"ז הנז', וצ"ע בזה.

שו"ר ביבין דעת בהגה' לסי' קמ"א שכתב, ז"ל, ראש או גוף, נ"ל דוקא מה דמעכב גבי יצירת הולד, ע' פ' המפלת דף כ"ד, אבל מה שנקרא ולד אדם אף שאינו שלם לגמרי כגון ברגל א' אסור, ועם זה נסתלקה טענת המהרי"ט בחיו"ד סי' ל"ה, עכ"ל, אך ל' הר"י מלוניל והנמו"י?? דאם יחסר מאבריו לא מיתסר, וצ"ע בזה.

??יש להוסיף ל' הר"י מלוניל שלהדיא דן על המלקות, שאינו לוקה משום לא תעשון אתי, ונ' דבלא זה הי' לוקה, ורק משום שיש צורות אחרות אינו לוקה, והרי דהגם דבעי' ידים ורגלים ואם חסר וכו'

?אך בשו"ע כתב דאם חסר אבר שרי, ואינהו לא כתבו אלא ידים ורגלים, וי"ל.?

יש להוכיח בדעת התוס' דאסור לעשות צורת אדם בלא הראש, שהרי התוס' פירשו דחותם איירי בפרצוף אדם, ובחותם אין דרך לעשות צורת אדם שלם, ומוכח כן ממה שנדחק הבה"ג להעמיד לחותם דר' יהודה דהי' צורת דרקון, ומ"ט לא העמידה בצורת אדם שלם בידים ורגלים, אשר בזה כתבו התוס' דמודה הבה"ג דאיכא משום חשד, ובע"כ דאין דרך לעשות צורה זו בחותם, ובנוס"א יש להוכיח, דאי נימא דצורת אדם אין לאסור בלא ידים ורגלים, א"כ גם אי נימא דלא כהבה"ג ואיכא חשד אף בצורת אדם, מ"מ א"א להעמידה בצורת אדם, שהרי בגמ' דנו לאסור משום לא תעשון, ולא אסרינן משו"ז אלא בשיש ידים ורגלים, ואי דאיירי בשיש ידים ורגלים, א"כ גם להבה"ג יש להעמיד בכה"ג, וע"כ דאיסורא דלא תעשון הוא אף בפרצוף לחודי'.

שו"ר שכבר עמד בזה המהר"ם, עייש"ה.

וכ"נ ממה שדנו התוס' לאסור צורות שעל הסדינים ורקמה וסתמא דמילתא אי"ז צורת אדם שלם, אך בלחם סתרים ובשו"מ פירשו דזה מכוון תי' התוס', אך אי"ז מתישב כ"כ.

עוד מוכח כן מד' התוס' ב"ק באברהם ושרה, וכמו שהוכיח כן המקומ"ח והשאילת יעבץ ח"א סי' ק"ע,.

ובמש"כ התוס' דל"ה פרצוף שלם, פי' מהר"ש אלגאזי בלחם סתרים דהיינו שלא הי' הגוף אלא הי' הראש לחוד, אך בפשוטו ביאור ד' התוס' כמש"כ הכנה"ג בהגה' ב"י אות נ"ה, ובשו"ת בעי חיי יו"ד סי'?? ובשו"ת זרע אמת ח"ג סי' קט"ו??והכנה"ג כתב דרי"ו פירש ד' התוס' כהלחם סתרים, אך אי"ז מוכרח.

ועי' מרדכי סי' תתל"ט בשם רבינו פרץ שנ' להדיא מלשונו דאסור לעשות אף פרצוף אדם שאינו שלם, עייש"ה.

בשו"ת בית שלמה יו"ד ח"א סי' קצ"ח נקט שדעת התוס' דפרצוף בלא גוף אסור, ורק חשד הוא דליכא.

ודע דבדין זה יש גם קולא, בדין בובה שנשמטה א' מאברי', דאם אסור לעשות אף פרצוף לחוד, מותר להשלים הצורה, וז"ב

ובסמ"ג נ' שלדעת מורי דאין חשד אלא בצורה שלימה, ה"נ מותר לעשות, וזה כמו שנקט הגר"א בדעת התוס', ונ' דסמ"ג לטעמי' דהאיסור משום ע"ז, וכל דליכא חשש ע"ז ככלים מבוזין, אף שרי לעשות, וא"כ ה"נ אם אין חשד בצורת אדם שאינה שלימה אף שרי לעשות.

אך אכתי ד' הסמ"ג צ"ע, שהרי אף דאין חשש ע"ז אלא בג' צורות הללו, מ"מ אסור לעשות דמות כל שמשי מרום, וא"כ דילמא ה"נ אף פרצוף אדם לחודי' אסור הגם דבזה לא חיישי' לע"ז, וצ"ע בזה

ומה"ט תמוה טובא ד' רבינו הגר"א, וצ"ע רב בזה.

יש לדון עוד ממשה"ק תוס' מכרובים, וצ"ע שהרי הכרובים היו פורשי כנפים, ואם בעי' צורת אדם שלימה אין לאסור מכח הכרובים, אך עיקר קו' התוס' צ"ע, שהרי בשמשין שבמקדש, אין אסור אלא כצורתן, וא"כ אם עושה צורת אדם בלא כנפים אין לאסור משום הכרובים, שהרי ודאי הכנפים מעכבין בכרובים, וצ"ע בזה.

אמנם לכאו' מאידך יש להוכיח להיפך, דאי נימא דפרצוף אדם לחוד אסור, א"כ מעיקרא מה הקשו התוס', הרי משום איסורא דעשיית שמשין שבמקדש אין אסור אלא לעשות כרובים שלמים??

אך הנה בלא"ה צ"ע שהרי היו פורשי כנפים, ואין לאסור בלא זה, וגם אין לאסור בשעושה של עץ, וצ"ע.

וע' תוס' הרא,ש שם שישב דאין לאסור כרובים בלא הארון, אך לא ישב משום דבעי' כל הכרובים גופייהו, וצ"ע בזה??

פלוגתת הראשונים איזו צורה אסור להניח, וד' רמב"ם דצורה שאסור להשהות הוא רק להניחה בידו, אך להשהותה שרי, ודעת ש"ר דאסור אף להשהות, עוד פליגי אם איכא איסור משום חשד אך בעשי' או לא, עמש"נ בזה באורך במק"א.

הטור כתב דהוא חשד ע"ז וכ"כ הרבינו ירוחם, והרי דס"ל דשייך חשד ע"ז גם בשאר צורות, ואולי יל"פ עפי,ד הרמב"ם דכל הצורות אסרה תורה משום חשד ע"ז.

ואם כי במ"ש שמה בתשובה באו"ז, דנחש בכלל דרקון הוא ואסור לעשותו עיי"ש, דבריו צ"ב טובא דהרי שם בדף מ"ג ע"א פירש ר"ש בן אלעזר איזהו צורת דרקון כל שיש לו ציצין וכו' הלכה כרשב"א עיי"ש, וכ"פ הרי"ף שם, וא"כ לא כל נחש דרקון הוא. אמנם גם ברמב"ם פ"ז מעכו"ם ה"ח סתם וכתב דרקון, והעיר עליו בלח"מ דהו"ל לבאר הך דכל שיש לו ציצין וכו' עיי"ש. ונראה בשיטת רבינו אליקים, דס"ל דכיון דבהך ציצין גופא לא איתברר לן מה הוא, ועי' רש"י שם שכתב תרגום של סנפיר לשון אחר כמו שערות עיי"ש, ואנן לא בקיאינן בזה לחלק, ולכן בכל נחש חיישינן דדרקון הוא. ורבינו אליקים קאי על עובדא דידיה שציירו נחשים בחלונות, שיש להסירן כיון דיש בזה חשש דרקון ודו"ק.

ומ"מ לעיקרא דמילתא חזינן שם, שזה אינו מלא תעשון אתי אלא מלא תעשה לך פסל כנ"ל, אלא שכוונתו לומר דגם ש"ס דילן אינו מתנגד לזה, ואף שנקט [דף מ"ב ע"ב] כל פרצופות מותרין, האי כל לאו דוקא, שהרי חמה ולבנה ודרקון בהכרח שהם בכלל האיסור ודו"ק.

והיה אפשר לומר בכוונת הש"ך, שהב"ח הביא ראיה מרבינו אפרים. אך לשון הב"ח שתופסים בפשיטות וכו', וגם לשון הש"ך עצמו דמשמע דלא השוו דרקון וכו', לא נראה כן. ואולי דמ"ש הש"ך השוו, הכוונה שדרקון וחמה ולבנה הושוו לענין זה וצע"ג ודו"ק.

ועיין בכנסת יחזקאל סי' י"ג [בד"ה עוד כתב] שג"כ כתב, שדברי רבינו אליקים שישראל עשה הציורים ויש חשש פן עבר הישראל על לא תעשון שאסור מדאורייתא עיי"ש. וג"כ צ"ע שנראה דרבינו אליקים מהלאו דלא תעשון אתי קאתי, ובגוף התשובה דרבינו אליקים באו"ז הנ"ל מבואר להדיא שמלא תעשה לך פסל הוא.

ושם בכנסת יחזקאל הביא ממהרי"ט ח"ב יור"ד סי' ל"ה, ושם [בד"ה מיהו] כתב דשמא רבינו אליקים החמיר רק בישראל עשו אותם צורות של נחשים ואריות ואיכא חשש איסור דאורייתא עיי"ש, וסתם מה האיסור.

ושם במהרי"ט עוד צ"ע קצת במ"ש [בד"ה והוי], שבהג"א הביא בשם רבינו אליקים שאסר בדמות אריות נחשים ועופות עיי"ש, ובאמת העובדא דרבינו אליקים כפי שנזכר במרדכי ובאו"ז רק בצורות אריות ונחשים מיירי ולא בעופות. אלא שבאו"ז שמה בסי' ר"ד (שבהג"א העתיק ממנו) כתב [בד"ה השתא איתבריר לן], דכולהו אסירי כגון עופות ונחשים וכו' עיי"ש, וזה מהאו"ז עצמו, אבל בעובדא דרבינו אליקים מוזכר רק לגבי אריות ונחשים ודו"ק.

בתשו' בישוע"י ד"ה והנה התוס', כתב דצורות המיוחסות מותר לעשותן, וע"כ מותר לעשות צורת דרקון

???פנ"י פירש מה שפירשו התוס' דהמקשה הוכיח דאסור משום חשדא דעשי', הוא משום דפשיט"ל דאין לאסור כשאחרים עשו לו מדינא, דלא תעשון כתיב, וע"כ אי"ז אלא משום חשד, ולפ"ז צ"ל דס"ד דר"ג עצמו עשה, ותמה ע"ז, ולכאו' נ' דס"ד דעשו לו ישראל, או דס"ד דאיכא חשד דעשי', אך בפי' הר"ן כתב להדיא דס"ד דר"ג עשה.

אך הר"ן פליג ופירש??

ולפ"ד הר"ן ליכא מקור כלל דיש לחוש לחששא דעשי'.

וגם לד' התוס' לא מצינו כן לפי האמת.

אך בתוס' הרא"ש מבו' כן.

ובטור לא נזכר.

טור יורה דעה סימן קמא

ונראה דכל אותם שאסורין במוצאן אסורין אפי' בשוקעת דכיון שאנו חוששין לו שמא נעשית לאליל אף כשוקעת נמי איכא למיחש, והב"י שם כתב ע"ז, שהוא ברור בטעמו.

??ובאמת צ"ע לד' הטור דאיסורא דמצא כלים הוי אף בשוקע, ונקט כן מסברא, א"כ מ"ט החשש הוא רק בבולט, ואם בבולט יש לחוש טפי, א"כ מנלי' לאסור במצא כלים גם בשוקע.

אך באמת הוא מוכח כן מד' הרמב"ן, שאסר לעשות צורה בולטת משום חשד, וכתב דמש"א לעיל דאי בעושה מי אסור, היינו בשוקע, וע"ז אמרו בגמ' דבמוצא ה"ז אסור, וזה ראי' ברורה לד' הטור בעזה"י.

רבינו ירוחם - תולדות אדם וחוה נתיב יז חלק ד

ויש מי שכתב וכן בתוס' דלא אסרו על המכובדים אלא בולט

וכ"ה במאירי דבמוצא לא מיתסר אלא בבולט

והביא כן מתוספתא, דתניא טבעתשיש עלי' ע"ז, בזמן שהיא בולטת אסורה בהנאה אינה בולטת מותרת בהנאה, וה"ז ודאי מאחר שבהיתר הנאה הוא עוסק ודאי על המוצא נאסרה.

ובית שלמה יו"ד קצ"ח ג"כ הוכיח כד' הטור לדעת הרמב"ן, והק' ע"ז מתוספתא.

חידושי הרמב"ן מסכת עבודה זרה דף מג עמוד ב

וראיתי בתוספתא דקתני תלת, טבעת שיש עליה ע"ז בזמן שהיא בולטת אסורה בהנאה אם אינה בולטת מותרת בהנאה בין כך ובין כך אסור לחתום בה ושאין עליה ע"ז מותרת בהנאה ומותר לחתום בה, טבעת שיש עליה חותם מותר לחתום בה ר' יהודה אומר אם היה חותמה שוקע אסור לחתום בה מפני שנעשית צורה, טבעת שחותמה שוקע וכו' טבעת שיש עליה פרצוף מותר לחתום בה וכו' ר"א בר צדוק אומר כל הפרצופות היו בירושלים וכו' לעיל, רישא משכחת לה בחמה ולבנה "וקסבר שאין הכלים נאסרין במוצא אלא בבולט" ואלו בצורת דרקון אע"פ שהיא ע"ז מותר לחתום בה, וטבעת שיש עליה חותם דקתני היינו בשאר חותמות וכל הצורות בכלל, ופרצוף דסיפא היינו דבהמות ועופות, וזה סיוע לדברי.

העמ"ש נ"ז, האריך דלפי' הרמב"ן והר"ן אין מקור כלל לחשדא דעשי', ורק מד' הרא"ש מוכח דס"ל דאיכא חשד דעשי' מדאסר להשהות דמות כוכבים ומזלות, ולא מצינו שהיו עובדין לדמות זו, וכ"ד הטור, וצ"ל לפ"ז דלשנויא בתרא דגמ' הדרי' דלעולם איכא חשד דעשי', ולא אך חשד דע"ז, ובצורת דרקון אסור משום חשד דעבודה, ובצורת כוכבים ומזלות משום חשד דעשי', אך ש"ר פליגי, וכן בשאילתות מבו' דשרי, וכן נהגו להשהות צורת אדם, וגם דבזה"ז ליכא חשד, כמבו' כן בר"ן ובביאור הגר"א סקי"ח

ומש:"כ העמ"ש דבכוכבים ומזלות ליכא חשד ע"ז, לכאו' התוס' שדנו להעמיד ההיא דטבעת בצורת כוכבים ומזלות נ' דאף בזה שייך חשש ע"ז.

וכ"נ בל' הטור שכתב דכל הצורות שאסור לעשות אסור להשהות, ובהמש"ד כתב דהטעם הוא משום שיחשדוהו שמכוין לאליל, ונ' דקאי על כל הצורות.

במאירי כתב בתו"ד דבחותמה בולט בפרצוף אסור להשהותה אף משום חשש עשי'.

יל"ע מ"ט חשד הוי דוקא בצורות האסורות, ולר"ן נ' דהוי חשד דעשי', אך אם הוי חשד דע"ז צ"ב, ויל"ע היטב בד' הראשונים.

ממה שדנו הראשונים ברצועות נ' דעתם דאיכא חשדא אף במבוזין, אך אחר שהביאו ד' בה"ג נ' דה"נ ליכא חשד אלא במכובדין.

שפ"א ר"ה דכ"ד: פי' ד' התוס', דכ"ה דחלוק לגבי עורף, ה"נ יש חילוקים אחרים, אך פנ"י שם לא פירש כן ד' התוס', ועיי"ש מה שתמה עפי"ז דמ"ט נאסור דמות אדם בד' פנים, הרי אי"ז דומה לאדם, שהי' ד' פנים וכנפים, אך שפ"א כתב דכיון דבכל צד פרצוף א' א"כ עושה הצורת אדם בשלימות.

צ"ע ובעיקר קו' התוס' צ"ע, למה שנקטו האחרונים דאין איסור בלא אזנים, ויל"ע היאך הי' בפני החיות, וצריך בדיקה בזה.

1. ואמנם אי"ז מוכרע בדעתו, די"ל דרק מעיקרא דס"ל דאסור לעשות כל הצורות משום לא תעשה לך פסל, הוא דאסר אף בשוקע וכדילפי' לה במכילתא דלא יעשה אטומה, אך לפ"מ דמסיק דאיסורא דלא תעשה לך פסל אינו אלא בשעושה ע"מ לעבדן, והא דאסרי' לעשות צורת אדם וכו' הוא משום לא תעשון אתי, י"ל דאין אסור אלא בבולט ולא בשוקע. [↑](#footnote-ref-2)
2. אשר כ"ה מוכח ממה שהעמידו התוס' לברייתא דטבעת בפרצוף אדם, ותניא דאם חותמה בולט מותר לחתום בה, וגם צורת מלאכים אין אסור אלא בבולט, דאל"כ מה הקשו התוס' דדמות ד' פנים תיפו"ל משום צורת אדם, הרי צורת אדם אין אסורה אלא בבולט. [↑](#footnote-ref-3)
3. והנה בד' הרמב"ן בסוגיין מבו', שלד' בה"ג שהעמיד להך ברייתא בצורת חמה ולבנה, יש ללמוד מינה דאף צורות האסורות מלא תעשון אין אסורות אלא בבולט ולא בשוקע, ומתבאר לפ"ז שדעתו דאף בצורת חמה ולבנה יש חילוק בין בולט לשוקע .

   אך לפ"ד הראב"ד אין ללמוד מזה, דלעולם י"ל דאסור לעשות צורת חמה ולבנה אף בשוקע, והא דתניא דמותר לחתום בה היינו שיחתום לו הגוי.

   עוד יש לדחות, דאין מכוון הבה"ג שהי' עלי' צורת חמה ולבנה עצמן, אלא בשהי' עליהן הצורות הנעשות לשם חמה ולבנה, וכמו שפירש הרמב"ם למתני' דמצא כלים ועליהם צורת חמה צורת לבנה דאיירי בצורות אלו, וממילא דאף הא דאיכא בהו חשדא היינו בצורות אלו, וא"כ לפמש"נ להלן סק"? לדון דליכא איסורא דלא תעשון בצורות אלו, ולא אסירי אלא משום חשדא, ע"כ לא אסירי אלא בבולט, אך אי"ז מסתבר, שהרי כבר נת' בהערות לסוגיין סק"ג אות ב' בהערה, שמד' הבה"ג מוכח דס"ל דיש לאסור אף במצא כלים ועליהן צורת חמה ולבנה עצמן, ושלא כדעת הרמב"ם, וא"כ ודאי מסתברא מילתא שגם מה שפירש לברייתא דטבעת בשיש עלי' צורת חמה או צורת לבנה, איירי בצורת חמה ולבנה עצמן, גם ראיתי בישוע"י סו"ס קמ"א בתשו' מנהמ"ח שכתב בתו"ד דאין איסור בצורות הנעשות לשם חמה ולבנה, ואך שכתב דצורה הנעשית לשם חמה שכתב הרמב"ם דהיא צורת מלך שכתר בראשו יושב בעגלה, יש לאסור משום צורת אדם, עכ"ד, ולפ"ז א"א לדחות כמש"נ, אך יתכן דצורת מלך זה אי"ז כל הגוף, ולפ"ז להסוברים דליכא איסור בדמות אדם אלא בכל הגוף, (עמש"נ לקמן סק"??), שוב י"ל כמש"נ. [↑](#footnote-ref-4)
4. וראיתי בחי' ר"י מלובלין ור"ה מקראקא סי' קמ"א שהוכיח כן מד' רבינו אליקים גופי' דכיון דס"ל דאסור לצייר בסממנים, א"כ מ"ט שרי ברייתא בחותמה בולט, ואין לומר דברייתא איירי בשאר צורות שהרי דעת רבינו אליקים דאסור לצור אף שאר צורות, ובע"כ דהגם דשוקע שרי מ"מ צורה של סממנים אסורה דמיקרי כבולט, עכ"ד.

   אך למש"נ לעיל סק"ב בדעת מהר"ם מר"ב דס"ל דאסור לצור כל הצורות אף בצורה שוקעת, דמפרש דברייתא דמותר לחתום בה, היינו ע"י גוי, וכמו שפירש הראב"ד, הרי יל"פ כן גם בדעת רבינו אליקים, ואין ללמוד מזה שדעתו דצורה של סממנים חשיבא כבולט. [↑](#footnote-ref-5)
5. ויש להוסיף, די"ל דכל מה שהתיר מהר"ם במיני צבעים, הוא משום דהא דבאיסורא דלא תעשה לך פסל אסור בין בבולטת בין בשוקעת, ילפי' לה במכילתא מקראי לאסור בגלופה ובאטומה, וצורה שבמיני צבעים אי"ז לא גלופה ולא אטומה, אך באיסור שמשים שבמרום להסוברים דאסור אף בשקועה דליכא ילפותא ע"ז, ואך דבכל גווני אסור, י"ל דאסור אף במיני צבעים.

   ויתכן דגם ה"ז תלוי בגדר הדין, דלפ"מ דס"ל למהר"ם דאסור אף כל מיני צורות מקרא דלא תעשה לך פסל, הוי האיסור על עשיית "פסל", וע"כ י"ל דאין אסור במצייר במיני צבעים דלא חשיב כפסל, אך לפום מסקנת מהר"ם דאין אסור אלא דמות אדם ושמשים שבמרום, דאין האיסור משום עשיית פסל, שפיר יש לאסור אף במיני צבעים, ובפרט אי נימא דאיסורא דעשיית שמשין שבמרום אי"ז כלל משום לתא דע"ז, אלא הוא משום כבוד של מעלה, וכמש"כ הריטב"א בסוגיין. [↑](#footnote-ref-6)
6. אך הנה במאירי כתב, ז"ל, ציורין הנעשין בצבעין י"א שאין נקראין בולטין, וכן מעשה רוקם העשוי בבגד באריגתו, הא אותם שנעשו בתפירת המשי אם הצורה בגוף המשי בולטת היא וכו', עכ"ל, ולכאו' מש"כ לאסור באותם שנעשו בתפירת המשי, הוא כד' הבית שלמה, וצ"ע בזה, גם ד' המאירי שם לא קיימי לענין איסורא דלא תעשון אתי, (דבזה ס"ל דהאיסור הוא אף בשוקע), אלא לגבי חשד, וע' בדבריו לעיל מינה שכתב דבשוה בשוה ליכא חשד. [↑](#footnote-ref-7)