קצור הלכות נקיות ידים
קטגוריות: ש_ס / א ברכות / ברכות - הרב אי_ש סטפנסקי

**הלכות נקיות ידים**

**לכלוך קל**

אדם שידיו מלוכלכות בדבר שהוא מקפיד עליו לנקותו, אסור לו לברך ברכה מעיקר הדין עד שינקה את הלכלוך מידיו. ולכתחילה יש להקפיד לנקות את הידים לפני הברכה מכל לכלוך, כגון מי שנתלכלכו ידיו בשעת האכילה משומן או גבינה וכדומה, קודם שיברך ברכה אחרונה ינקה את ידיו.

**רפש וטיט**

היו ידיו מלוכלכות ברפש וטיט, נסתפק הפמ"ג האם מותר להזכיר את השם ולדבר בדברי תורה. ובמשנה ברורה (צב, כט) הסיק להחמיר לכתחילה ברפש לאסור עד שינקה את הלכלוך. ואם בא להתפלל וידיו מלוכלכות ברפש, לכתחילה צריך לנקות את כל היד במים, ואם אין לו מים מועיל לנקות בכל דבר שמנקה.

**צואת האוזן והאף**

הנוגע בצואת האוזן והאף, לדעת הרמ"א (סי' צ"ב) צריך נטילה, בין אם נגע בהם בתוך האוזן והאף ובין אם נגע בהם מבחוץ. לדעת הגר"א והמשנה ברורה שם אין צריך נטילה. ולדעת מור וקציעה שם המכניס ידו לתוך האוזן צריך נטילה מחמת נגיעה במקומות המכוסים, אך המכניס ידו לתוך האף אין צריך נטילה. הנוגע באוזן בחלק החיצוני במקום שאינו מלולכך אין צריך נטילה לדברי הכל.

אף לדעת הרמ"א הנוגע בצואת האוזן והאף אינו צריך רחיצה במים, אלא ינקה את המקום המלוכלך בכל דבר שמנקה, ודי בכך אף לתפלה. ומכל מקום לכתחילה יש לרחוץ במים.

**עביט וטיטול שיש בהם צואה ומי רגלים**

הנוגע בכלי או בטיטול שיש בו צואה ומי רגלים, אם יש בהם רטיבות טופח על מנת להטפיח מבחוץ צריך נטילה משום נקיות, ואסור להזכיר את השם ולדבר בדברי תורה עד שינקה ידיו, אך אם אין בהם טופח על מנת להטפיח, אע"פ שאסור לומר כנגדן דברי קדושה, מכל מקום הנוגע בהם אין צריך נטילה.

**נגיעה במקומות המכוסים**

הנוגע במקומות המכוסים שבגוף האדם הרי הוא צריך ליטול ידיו לפי שמצוי שם זיעה, ואיתא בשו"ע (יו"ד סי' קט"ז): צריך ליזהר מזיעת האדם, שכל זיעת האדם סם המות חוץ מזיעת הפנים. ומאחר וידיו מלוכלכות ב"לכלוך של מיאוס" דינו חמור יותר מ"לכלוך קל" דלעיל בשני דברים. האחד, שאם נגע במקומות אלו באמצע סעודתו נפסלה נטילתו וצריך ליטול ידיו שוב. ואפילו אם הכניס הפרוסה לפיו אסור לו לבלוע עד שיטול ידיו. והשני, שאם נגע במקומות אלו ובא להתפלל, הרי הוא צריך לרחוץ ידיו במים דוקא, ואם אין לו מים צריך לחזר אחריהם לפניו עד פרסה ולאחריו עד מיל, ורק כשאין לו מים כלל יוכל לנקות בכל דבר.

ולגבי לימוד תורה והזכרת השם נחלקו הפוסקים, יש אומרים שלכתחילה די בנקיון כל שהוא, ויש אומרים שאף בזה לכתחילה צריך לנקות במים. ולדברי הכל מצד נקיות אין צריך לרחוץ את כל היד, אלא את המקום המלוכלך ודי בכך.

רבים מהפוסקים נוקטים שהנוגע במקומות המכוסים שורה על ידיו רוח רעה, וכאשר נוגע במקומות אלו נדבקת רוח רעה על ידיו, ולכן מלבד החיוב נטילה מדין נקיות, כאמור לעיל, נוסף גם חיוב נטילה להסיר את הרוח רעה. ולשיטתם יש ליטול ידיו במים דוקא כדי לסלק את הרוח רעה, ויטול על כל היד שנגע בה, לכתחילה עד הזרוע ובדיעבד עד קשרי אצבעותיו. מעיקר הדין מספיק נטילה אחת, ויש מהדרין ליטול ג' פעמים. לכתחילה יש ליטול מכלי ובכח גברא ושאר דיני נטילת ידים לסעודה, אך בדיעבד ניתן לרחוץ ידיו במים מהברז או לטבול ידיו בכלי עם מים, ויועיל בכך לסלק את הרוח רעה. ולשיטה זו, כיון ששורה רוח רעה על ידיו יש למהר ליטול את ידיו שלא להשהות את הטומאה.

הנוגע במקומות המכוסים ביד אחת, אינו צריך ליטול את היד השניה, אלא את היד שנגע בה בלבד. הנוגע במקומות המכוסים בכף ידו ולא באצבעות, לדעת החזון איש אינו צריך נטילת ידים כלל.

**איסור לימוד תורה בידים מטונפות**

הנוגע במקומות המכוסים אסור להזכיר את השם ולדבר בדברי תורה עד שינקה ידיו. ואם ניקה ידיו שלא במים, הרי ידיו נקיות, אלא שלפי רבים מהפוסקים עדיין שורה על ידיו רוח רעה עד שירחוץ ידיו במים, שרוח רעה אינה מסתלקת אלא במים. ובמצב זה, שידיו נקיות ושורה עליהם רוח רעה, לדעת השו"ע (ד, כא) מותר ללמוד ולברך, ואף להתפלל שמונה עשרה. ולדעת הזוהר והמקובלים אסור לברך ולדבר בדברי תורה אפילו תיבה אחת, וכתב המשנה ברורה שראוי להחמיר בזה אם יש לו מים.

הרהור בדברי תורה בידים שאינם נקיות מותר. אמירת שבח שאין בו הזכרה, כגון "מודה אני" בבוקר קודם נטילת ידים, מותר. לענות אמן על ברכה מותר, ויש אוסרים. ולדברי הכל אין לצאת ידי חובה בשמיעת ברכה מאחר בעוד שידיו מטונפות, לפי ששומע כעונה, ואם שמע ואמר אמן לא יצא ידי חובתו.

**נגיעה במקומות המכוסים כשהם נקיים**

הנוגע במקומות המכוסים צריך ליטול ידיו אפילו אם אינו מרגיש זיעה כלל, דלא חילקו חכמים בתקנתם.

הנוגע במקומות המכוסים מיד לאחר רחיצה, יש אומרים שאינו צריך ליטול ידיו, ואין בזה לא משום נקיות ולא משום רוח רעה. ויש אומרים שצריך ליטול ידיו משום שלא חילקו חכמים בתקנתם. וישנה שיטה שלישית, שבכל גופו אם נגע לאחר רחיצה אין צריך נטילת ידים, אך ברגלים צריך נטילת ידים, או משום שהזיעה נדבקת שם יותר ואינה מסתלקת ברחיצה, או משום שהרוח רעה שורה שם בקביעות ואינה תלויה בזיעה, ולכן אין רחיצה מועילה לזה.

הנוגע במקומות המכוסים כשהם בתוך המים, יש שנקטו שאין צריך נטילה לדברי הכל.

**מה נחשב ל"מקומות המכוסים"**

הנוגע במקומות המגולים שבגופו אינו צריך נטילת ידים על אף שיש שם זיעה. מקומות המגולים הם: פנים, זרוע עד המרפק, צואר עד החזה. אדם שרגיל ללכת באופן מגולה יותר, או הרגיל ללכת מכוסה יותר, הדין הוא כדלהלן:

א, הרגיל לכסות גם את הצואר למעלה מהחזה, הרי זה נחשב כמקומות המכוסים והנוגע שם צריך נטילה, שהרי מצוי שם זיעה.

ב, הרגיל לכסות את פרק הזרוע שלמטה מהמרפק עד כף ידו, אין זה נחשב כמקומות המכוסים, והנוגע שם אינו צריך נטילה, שאין רגילות להיות שם זיעה אף למי שרגיל לכסותו.

ג, הרגיל לגלות את ידו למעלה מהמרפק, כפי שמצוי אצל מי שלובש חולצה קצרה, לדעת רוב הפוסקים אין זה נחשב כמקומות המכוסים, והנוגע שם אינו צריך נטילה. אך החזון איש נקט שצריך נטילה לפי שלא חילקו חכמים בתקנתם. ויש מי שנקט בדעת הביאור הלכה שהנוגע שם צריך נטילה, לפי שיש שם זיעה בכל אופן מחמת ששוכב על הצלעות.

יש מי שנקט שעד כאן לא התירו רוב הפוסקים אלא מצד נקיות, שכיון שאין שם זיעה אין צריך נטילה, אך רוח רעה יש בכל אופן, ויש חולקים.

ד, הרגיל ללכת יחף נסתפק הפמ"ג האם הנוגע שם צריך נטילה.

ה, תינוק שרגילים להלבישו בקיץ מגולה יותר, הנוגע במקומות הרגילים להיות מגולים בגופו אינו צריך נטילה, והנוגע במקומות הרגילים להיות מכוסים בגופו צריך נטילה.

**זרוע שמאל (מקום הנחת תפילין)**

נחלקו הפוסקים האם זרוע שמאל נחשב כמקומות מגולים מחמת שרגילים לגלותו לצורך הנחת תפילין, והנוגע שם אינו צריך נטילה, או שמא נחשב כמקומות המכוסים והנוגע שם צריך נטילה. ומנהג זקני ירושלים שבמשך היום הרי זה נחשב כמקומות המכוסים, ומכל מקום אם נגע שם לצורך הנחת תפילין אינו צריך נטילה, שלא גזרו על נגיעה לצורך מצוה.

**בגדים שספוגים בזיעה**

מותר ליגוע בבגדים שספוגים בזיעה, כגון כתונת הסמוכה לגופו העשויה לקבל את הזיעה, גרבים אף בחלקן שבתוך הנעל, תחת הכיפה והכובע וכיוצ"ב, ואפילו אם יש בהם זיעה טופח על מנת להטפיח. ולא רק שאין בזה רוח רעה, אלא אף חיוב נטילה מצד נקיות ליכא, שהרי זה כלכלוך בעלמא. ואם יוצא מהבגד זיעה ממשית ונדבק בידיו, הרי הוא צריך נטילה, יש אומרים מצד מדת חסידות בלבד, ויש אומרים שצריך נטילה מעיקר הדין.

**כינה ופרעוש**

הנוגע בכינה צריך נטילת ידים אפילו אינו מפלה בגדיו, והמפלה בגדיו צריך נטילת ידים אפילו לא מצא כינה. וכן הבודק שערות ראשו וזקנו אם יש בהם כינים צריך נטילה אפילו לא מצא כינים. אך הנוגע בפרעוש אינו צריך ליטול ידיו לפי שאינה באה מזיעת אדם, ומכל מקום ינקה ידיו בכל מידי דמנקי.

**נגיעה בנעליים**

החולץ או נועל מנעליו ואינו נוגע בהם אינו צריך נטילת ידים. החולץ או נועל מנעליו ונוגע בהם צריך נטילת ידים, ואפילו אם הם נקיים. יש אומרים שדין הנטילה הוא משום נקיות, ויש אומרים שיש בזה אף רוח רעה.

**נגיעה בנעלים שלא בשעת נעילה וחליצה**

הנוגע בנעליים שלא בשעת נעילה או חליצה, צריך ליטול ידים משום נקיות. ונראה שאפילו הם נקיים צריך ליטול ידיו משום נקיות, וצ"ע. אך לגבי רוח רעה (לפי הסוברים שיש רוח רעה בנעליים) נחלקו הפוסקים, יש שנקטו שאין רוח רעה שורה על ידיו אלא אם נגע בהם בשעת נעילה או חליצה, ויש שנקטו שאף בנגיעה בנעליים לחוד שורה על ידיו רוח רעה.

**נעלים חדשים -** נעלים חדשים שעדיין לא נשתמשו בהם כלל אין צריך נטילת ידים.

**שרוכי נעליים -** נחלקו פוסקי זמנינו מה דין הנוגע בשרוכי הנעלים, האם צריך נטילה או לא.

**גרבים -** גרבים אינם בכלל נעליים לענין זה, אלא דינם כשאר בגדים שביארנו דינם לעיל.

**נעלי בית -** נעלי בית שמשתמש בהם בקביעות הרי הם כנעליים לענין נטילת ידים. ויש סוברים שרק נעלי עור נחשבים כנעליים, שהזוהמא בהם מרובה, אך נעליים או נעלי בית שאינם מעור אין צריך נטילה.

**נגיעה בשערות הראש**

החוכך בשערות ראשו צריך ליטול ידיו, מאחר ובעיקרי השער (במקום שמחוברים לגוף) יש מלמולי זיעה, והרי זה נחשב כנוגע במקומות המכוסים שבגופו. אך הנוגע בשערות הראש מלמעלה ואינו מחכך בין השערות אינו צריך נטילה. ואפילו אם מנגב את ידיו הרטובות בשערותיו אינו צריך נטילה.

**חיכוך בזקן ובמקום שער שחוץ לכובע**

נחלקו הפוסקים מה הדין במחכך בשער הראש במקום מגולה, כגון המחכך בזקן או בשער הראש שחוץ לכיפה או לכובע, לדעת הגר"ח פלאג'י צריך נטילה, לפי שיש שם מלמולי זיעה. ולדעת כף החיים (אות ע"ה ואות צ"ח) אין צריך נטילה, לפי שזיעה זו נחשבת כזיעת הפנים שהנוגע בזיעה זו אין צריך נטילה.

**חופף ראשו**

המסרק שערות ראשו צריך ליטול ידיו אע"פ שלא נגע בשערות בידיו (ערוך השולחן).

**גוזז צפרניו**

הגוזז את צפרניו צריך ליטול ידיו משום שרוח רעה שורה על ידיו. בין גוזז צפרני ידיו בין גוזז צפרני רגליו, בין אם גזזן במספרים ובין גזזן בשיניו. וצריך רחיצה במים דוקא. לכתחילה צריך נטילה מכלי וכח גברא, בדיעבד די ברחיצה מהברז. לכתחילה יטול כל כף היד, ובדיעבד די ברחיצה עד קשרי אצבעותיו. ואין צריך ליטול ג' פעמים אלא פעם אחת בלבד, ויש מדקדקין ליטול ג' פעמים.

הגוזז מקצת צפרניו צריך ליטול ידיו. הגוזז צפורן אחת בשיניו אינו צריך נטילה. אדם שגוזז צפרנים לאחר - הגוזז אינו צריך ליטול ידיו, ומי שגזזו לו צריך ליטול ידיו. הגוזז צפרנים של יד אחת צריך ליטול שתי הידים.

**מגלח שערותיו**

המגלח את שערותיו צריך ליטול את ידיו מחמת רוח רעה ששורה על ידיו. אופן הנטילה נתבאר לעיל בגזיזת צפרנים. המגלח שערות לאדם אחר שניהם צריכים ליטול ידיהם.

אפילו המגלח מקצת שערותיו צריך נטילת ידים, אך המגלח מקצת זקנו וקוצץ מקצת מפיאותיו (שלא יהיו ארוכות מדי) אינו צריך נטילת ידים. וכל שכן שהגוזז קצת שערות לילד קטן (חלאקה) שאינו צריך נטילת ידים.

**לימוד תורה בשעת נטילת צפרנים ותגלחת**

לפי השו"ע (ס"ס ד') מותר ללמוד תורה בפיו בשעה שגוזז צפרניו או מתגלח, מאחר ואין ידיו מטונפות. אך לפי הזוהר אסור ללמוד אפילו תיבה אחת בעוד שרוח רעה שורה על ידיו.

**המקיז דם**

המקיז דם לרפואה, כגון שיש לו עודף כדוריות אדומות, צריך ליטול ידיו משום רוח רעה. המוציא דם לצורך בדיקת דם אינו צריך ליטול ידיו. התורם דם, לדעת הגרש"ז אויערבאך זצ"ל אין צריך נטילת ידים, ולדעת הגרי"ש אלישיב שליט"א צריך נטילת ידים.

**היוצא מבית הקברות והחוזר מלויית המת**

היוצא מבית הקברות וכן הנוגע במת צריך ליטול את ידיו מחמת רוח רעה ששורה על ידיו. יש אומרים שצריך נטילה ג' פעמים, ויש אומרים שמספיק פעם אחת.

כאשר נכנס לבית הקברות להתפלל יטול ידיו, וכאשר יוצא יטול ידיו שנית מחמת שהשדים מלוים את היוצאים מבית הקברות, ויש נוהגים לרחוץ גם את הפנים.

נוהגים ליטול ידים אפילו אם נכנס למקום שיש שם מת אחד, וכן אם השתתף בלויה אפילו לא הגיע עד בית הקברות. אך אין נוהגים ליטול ידים אלא אם היה בתוך ד' אמות למת, ויש מחמירים בכל אופן.

**מנהגים בנטילת ידים לאחר הלויית המת**

א. נוהגים להקפיד שלא להכנס לבית אחר קודם שירחץ, ומנהג אבותינו תורה היא.

ב. שנוהגים שלא ליקח הכלי מיד הרוחץ.

ג. נוהגים לשפוך כל המים שבכלי לאחר הנטילה.

ד. יש נוהגים שאין מנגבים את הידים לאחר הנטילה.

מנהגים הללו נאמרו בחוזר מבית הקברות לאחר לויית המת, אך אם יוצא מבית הקברות בלא לויית המת, או שחוזר מלויית המת ולא הגיע לבית הקברות, אין קפידא בכל המנהגים הנ"ל, ויש מקפידים בכל אופן.

**היוצא מבית הכסא**

**נטילת ידים לאחר עשיית צרכים משום נקיות**

העושה צרכיו וקינח או המטיל מים ושפשף, הרי הוא צריך לנקות את ידיו מעיקר הדין, וקודם לכן אסור להזכיר את השם ולדבר בדברי תורה. אך להרהר בדברי תורה מותר כל עוד שאין צואה בעין על בשרו. ואם בא להתפלל הרי הוא צריך לרחוץ ידיו במים דוקא.

ואם לא קינח ולא שפשף, ולא נגע במקומות המכוסים, מעיקר הדין אינו צריך לנקות ידיו ורשאי לברך אשר יצר מיד, אך המנהג להחמיר וליטול ידיו משום הכון או משום נקיות. ולכן אם אין לו מים, הרי הוא יכול לברך אשר יצר בלא נטילת ידים. וכן אם עשה צרכיו או הטיל מים ושמע קול רעם או ראה ברק, ויכול לצאת ולברך תוך כדי דיבור, יצא ויברך קודם נטילת ידים, כיון שידיו נקיות, ולא יפסיד את הברכה. אך יש אוסרים לברך אם עשה צרכיו אפילו לא קינח.

וכן ביום כפור יש להקפיד לקנח או לשפשף בידו כדי שיוכל לרחוץ את ידיו לדברי הכל, ואם בא להתפלל נקטו השו"ע והמגן אברהם סי' תרי"ג שרשאי ליטול ידיו אפילו לא קינח ולא שפשף.

**נטילת ידים ליוצא מבית הכסא משום רוח רעה**

הנכנס לבית הכסא קבוע שורה על ידיו רוח רעה. יש אומרים שצריך נטילה ג' פעמים, ויש אומרים שמספיק פעם אחת. ולגבי בית הכסא של זמנינו, שהוא נקי, יתבאר להלן.

הנכנס לבית הכסא צריך נטילת ידים משום רוח רעה אפילו לא עשה צרכיו. ונקטו הפוסקים שאפילו אם מתחילה נכנס שלא לשם עשיית צרכים כלל צריך ליטול ידיו. ואם הכניס את ידיו בלבד לבית הכסא נחלקו הפוסקים האם צריך ליטול ידים. אך אם הכניס יד אחת, אין צריך ליטול את היד השניה.

לפי האמור לעיל, המטיל מים בשדה (שלא בבית הכסא), ולא נגע בגופו כלל ולא שפשף, מעיקר הדין אינו צריך ליטול ידיו, לא מחמת רוח רעה ולא מחמת נקיות, אך המנהג ליטול ידים מחמת הכון (בתורת חומרא), ואין זה מעכב מלברך אשר יצר.

**בית הכסא בזמנינו - לגבי רוח רעה**

נחלקו הפוסקים כיצד לדון בית הכסא של זמנינו, שהצואה נשטפת מיד והמקום נשאר נקי, דעת הגר"מ אריק (הובא בשו"ת ארץ צבי ק"י, קי"א) שאין דינו כבית הכסא, וכשאין שם צואה מותר לומר בתוכו דברי קדושה. ודעת החזון איש (יז, ד) שיש להחמיר מספק לדונו כבית הכסא, ואסור לומר בתוכו דברי קדושה, וכן המנהג.

לפי מה שנהוג להחמיר לדונו כבית הכסא לגבי דברי קדושה נחלקו הפוסקים האם שורה שם רוח רעה, שהיוצא משם ולא עשה צרכיו צריך נטילת ידים או לא, דעת הגרש"ז אויערבאך (הליכות שלמה כ, כד) להקל שהנכנס לבית הכסא ולא עשה צרכיו אינו צריך נטילה, שלגבי רוח רעה יש להקל שאין דינו כבית הכסא. ואילו האגרות משה (אה"ע קי"ד) נקט שאף בבית הכסא של זמנינו שורה רוח רעה והנכנס שם צריך נטילה, וכן נקטו רבים מפוסקי זמנינו להחמיר.

**נטילת ידים בברז שבבית הכסא**

לפי הנוקטים להחמיר בבית הכסא של זמנינו לגבי רוח רעה, שהנכנס שם צריך ליטול ידיו אף אם לא עשה צרכיו, יש לדון באדם שנקלע למקום שאין ברז מים אלא בבית הכסא, האם רשאי ליטול שם ידיו:

נטילת ידים שחרית - ניתן ליטול ידים שחרית בבית הכסא ששורה בו רוח רעה, ויועיל בנטילה זו שיוכל ליגוע בנקבים ובמאכלים, ויוכל ללכת יותר מד' אמות, אך יצטרך למהר ליטול ידים משום רוח רעה של בית הכסא.

נטילת ידים לסעודה - החזון איש (או"ח כד, כו) נקט שאין ליטול שם ידים גם באופן שיצא לחוץ בידים רטובות וינגב בחוץ, ונחלק שם על המתירים לעשות כן. וכן נקטו רבים מפוסקי זמנינו, ויש שהתירו בשעת הדחק גדול.

נטילת ידים לתפלה ולסלק רוח רעה - הרוצה ליטול ידיו לנקיות קודם התפלה או בשביל לסלק רוח רעה, שאין נטילה מן הכלי מעכבת, רשאי בשעת הדחק לרחוץ את ידיו במים בתוך בית הכסא ויצא לחוץ בעוד שידיו רטובות, ועל ידי זה יוכל להתפלל, לפי שהרטיבות שעל ידיו נחשבת כרחיצה שלא מן הכלי, ונחשב הדבר שרחץ את ידיו במים מחוץ לבית הכסא.

**היוצא מבית המרחץ**

היוצא מבית המרחץ שורה על ידיו רוח רעה, וצריך ליטול את ידיו אפילו לא רחץ שם. ודי ליטול ידיו פעם אחת. והמחמיר ליטול ג' פעמים תבא עליו ברכה.

**חדר האמבטיה בזמנינו - לגבי רוח רעה**

רבים מפוסקי זמנינו נקטו שחדר האמבטיה בזמנינו נידון כבית האמצעי של בית המרחץ. ודינו לגבי אמירת דברי קדושה בתוכו, שאם יש שם אדם ערום אסור לומר דברי קדושה לדברי הכל, ואם אין שם אדם ערום, דעת הבית יוסף ואליה רבא שמותר לומר דברי קדושה, ודעת הפרישה והב"ח שאסור לומר דברי קדושה. ולגבי רוח רעה ליוצא מבית האמצעי נחלקו הפוסקים, יש אומרים שצריך נטילה, ויש אומרים שאין צריך נטילה. וכן הוא הדין בחדר האמבטיה שבזמנינו.

**נטילת ידים בברז שבחדר האמבטיה כשאין שם בית הכסא**

לפי הנוקטים להחמיר באמבטיה שבזמנינו, שהנכנס לשם צריך ליטול ידיו משום רוח רעה, יש לדון האם ניתן ליטול ידים בברז שנמצא בחדר האמבטיה:

נטילת ידים שחרית - ניתן ליטול שם, כמבואר לעיל לגבי בית הכסא.

נטילת ידים לסעודה - יש שהתירו ליטול ידים לסעודה בחדר האמבטיה באופן שיוצא לחוץ בעוד שידיו רטובות ומברך בחוץ. ויש שהחמירו בזה, לפי שאין לקיים מצות נטילת ידים בחדר האמבטיה.

נטילת ידים לתפלה ולסלק רוח רעה - לדברי הכל ניתן בשעת הדחק ליטול שם ידיו ויצא לחוץ בעוד שידיו רטובות, כפי שנתבאר לעיל לגבי בית הכסא.

**נטילת ידים בברז שבחדר האמבטיה כשיש שם בית הכסא**

יש שכתבו שבאופן זה יש להחמיר בנטילת ידים לסעודה כדין בית הכסא, שאין ליטול ידיו באמבטיה על אף שמנגב ומברך בחוץ.

**לימוד עם אדם שאינו מקפיד על נטילה**

כאשר רוצה ללמוד עם אדם שאינו מקפיד על נטילת ידים כדינה, מחוייב לומר לו קודם לכן שיטול ידיו כדין השו"ע (שו"ת שלמת חיים סי' כה). ובשעת הדחק ניתן להקל בזה משום עת לעשות לה' הפרו תורתיך (מעשה איש ח"ד עמ' קס"ה).

על המלמד ילדים מוטל להזהיר אותם לפני הלימוד שיזהרו בנקיות הידים ולא יגעו במקומות הצריכים נטילה, כדי שלימודם יהיה בקדושה ובטהרה. ולכל הפחות להזהירם שינקו את ידיהם בכל מידי דמנקי. אך בתוך הלימוד לא יקפיד עליהם לרחוץ את ידיהם כל פעם שנוגעים במקומות המכוסים ובנעלים משום ביטול תורה (שו"ת ציץ אליעזר ח"ז ס"ב שאלה ד' אות יא, יב).