כה הערות בדיני שיתוף
קטגוריות: ש_ס / יג עירובין / עירובין - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / עירובי חצירות - חוברת

**כה**

**הערות בדיני שיתוף**

**א**

א] **בגדר** שיתוף, הנה בפשוטו הי' נ', דדמי לעירוב דאמרי' לעיל דמ"ט. דעירוב משום דירה ופירש"י שדעתו של אדם על פיתו והו"ל כאילו דיירי בההוא ביתא ואין בחצר זו אלא דירה אחת והרי כל החצר מיוחדת לרשות בית זה, וה"נ הוא גדר שיתוף, דחשיב כאילו חצר זו שהניחו בה שיתוף היא החצר של כולם, ואין במבוי אלא חצר אחת, וכל המבוי מיוחד לרשות חצר זו.

**ובד'** התוס' לעיל שם ד"ה עירוב וד"ה מפני, מבו' דגם בשיתוף נחלקו אם משום דירה או משום קנין, עיי"ש.

**וכ"ה** להדיא בל' הרא"ש נדרים דע"ח:, ז"ל, עד שישתתפו יחד ונראה כאילו דרין כולם יחד במקום שמונח שיתופן, וכ"ה בתוס' שם, ז"ל, והו"ל כאילו הכא דיירי ואין אוסרין זע"ז, עכ"ל.

**ומצאתי** גם בס' יחוסי תנו"א ע' רב מרי ברה דבת שמואל, דכתב דל"מ שיתוף בבית, כיון דענין שיתוף הוא שכולם דרין בחצר אחת.

**אך** ל' ריא"ז בפירקין ה"ג דין ב', ואין השיתוף שלהם משום דירה, אלא משתתפין רשויותיהן במבוי להיות כולם כרשות אחת וכו', עכ"ל.

**אך** ראיתי להעיר בזה, ממש"א לקמן דפ"ה:דהא דא"א להניח שיתוף במבוי הוא משום דלא מינטר, ומבו' דאם הי' אויר המבוי מינטר הי' מועיל להניח השיתוף במבוי, ואי נימא דענין השיתוף הוא דעי"ז הויא חצר זו כחצר של כולם, א"כ לכאו' בדין דניבעי שיניחו השיתוף באחד מן החצירות, דומיא דעירוב דבעי' שיניחוהו באחד מן הבתים.

**אך** נ' דאין להוכיח מזה כלל, דהגם דענין השיתוף הוא דעי"ז כולם משתמשין בחצר זו, מ"מ שפיר הי' מהני להניח השיתוף במבוי, דעי"ז קובעין דהמבוי הוא החצר של כולם, ול"ד להא דא"א להניח עירובי חצירות בחצר דהוא משום דלא חזי לדירה, אך מבוי שפיר חזי לתשמישי חצר, וע"כ שפיר הי' שייך לקבוע שהמבוי הוא החצר של כולם, וז"פ.

**ויש** להוסיף עוד, גירסת הריטב"א בסוכה ד"ג: דהא דא"א להניח עירובי חצירות בחצר הוא משום דלא מינטר, וכ"ה מבו' בל' הריטב"א לקמן דע"ג: בתו"ד, אך לקמן דפ"ה: מבו' לא כן, וצ"ע, ופי' הריטב"א דהיינו דבעירוב בעי' מקום משתמר לגמרי כעין בית, ובשיתוף סגי במשתמר קצת כעין חצר, וכ"ה מבו' במאירי לקמן דפ"ה:, ולדבריהם נמצא דהא דא"א ליתן עירוב בחצר והא דא"א ליתן שיתוף במבוי, הוא מחד טעמא.

ב] **ויש** להוסיף דהנה בביאוה"ל ר"ס שפ"ו נקט בפשיטות, דחצר שמניחין בה שיתוף א"צ ליתן חלק בשיתוף, כמו הבית שמניחין בו עירוב.

**והנה** לא מצאתי דין זה מפורש בגמ' ובראשונים, והא דפשיט"ל להביאוה"ל כן, הוא משום דשיתוף דמי לעירוב, וכ"ה דבעירוב בית שמניחין בו את העירוב א"צ ליתן חלק בעירוב משום דכולהו הכי דיירי, ה"נ חצר שמניחין בה את השיתוף א"צ ליתן חלק בשיתוף משום דכולהו הכא משתמשי.

**ויש** להסתפק, היכא שהניחו השיתוף בבית, אם ג"כ א"צ בני אותו חצר ליתן חלק בשיתוף, או דרק אותו בית א"צ ליתן חלק בחצר, ונ' דזה תלוי בביאור הא דמהני ליתן השיתוף בבית, אשר צ"ב, דכיון דענין שיתוף הוא דכולם משתמשין בחצר זו, היאך מהני לתתו בבית, וכאשר כ"כ בס' יחוסי תנו"א (שהבאנו לעיל סק"א) דמה"ט ל"מ להניח השיתוף בבית,ואכ"מ בזה.

**ונ'** דיש להוכיח דין זה דחצר שמניחין בה את השיתוף א"צ ליתן חלק בשיתוף ממש"כ הראשונים לקמן דע"ט:, אמתני' דכיצד משתתפין במבוי דמזכה ע"י אשתו, דאיירי כשיש לה חצר, וכתבו דאם מקבלת פרס הרי עירוב בא אצלו, והנה התם הרי איירי בשיתוף ומיירי בבית או בחצר באותו מבוי, וצ"ע בל' כמה ראשונים שכתבו בית באותה חצר, וא"כ מוכח דגם בזה הדין הוא דא"צ ליתן חלק בשיתוף.

**וכן** מוכח גם מקו' הגרע"א בגהש"ס לקמן דע"ג: על ד' התוס' שם, דמ"ט הוצרך לזכות ע"י בנו ובתו, הא כיון דעיילא לכל חצר וחצר יקנה חצירו של כל א' חלקו ביין, ואי נימא דחצר שמניחין בה את השיתוף צריכה ליתן חלק בשיתו, א"כ הי' צריך לזכות גם לבני חצר זו, ואינהו ל"מ זכו בקנין חצר, שהרי חצר השותפין אין זוכין זמ"ז, וז"פ, אך אי נימא דסגי שיתן א' מבני החצר חלק בשיתוף, ול"ב שיתנו כל בני החצר, עמש"נ בזה להלן סק"ג ואילך אין להוכיח משם.

**ונ'** דיש להוכיח כן גם מעיקר הסוגיא לקמן דע"ג:, והוא לדעת הסוברים שם דבעי' שיבא השיתוף דרך כל החצירות למבוי, וצ"ב דאף אם בא דרך כל החצירות למבוי, אכתי היאך מהני הרי דרך חצר זו שהניח בה השיתוף לא בא למבוי, וכמו שפירשו התוס' שם שהכניס לכל החצירות ומשם למבוי ומשם לחצר שמניחין בה, וע"כ דחצר זו כלל א"צ ליתן חלק בשיתוף, וע"כ ל"ב שיבא השיתוף ממנה למבוי, ויש לדחות.

**ב**

ג] **הרמ"א** בסי' שפ"ז כתב, דבזמן הגמרא לא נתנו בני החצר לשיתוף, רק החצר עירבו יחד וא' מבני החצר נתן לשיתוף, ואף בכה"ג נחלקו אם סומכין על שיתוף במקום עירוב.

**ובאבן** העוזר שם תמה ע"ד הרמ"א, דכיון שלא עירבו בכל חצר יחד, מאי מהני שהחד בכל חצר נתן לשיתוף הרי שאר בני החצר לא עירבו ולא נשתתפו, ובע"כ דהא דסומכין על שיתוף במקום עירוב, היינו היכא שנתן כל א' וא' בני חצר חלקו בשיתוף. [[1]](#footnote-2)

**ועמש"נ** בסימן ו' סק"ט לבאר טעמא דהרמ"א, דהוא עפי"ד הרא"ש דכל בני החצר חשיבי כחדא לגבי המבוי, וע"כ סגי שיתן א' מהם חלק בשיתוף, ועיי"ש שנת' כן מד' הגר"א, וע' חזו"א סי' צ' סק"י שנקט כן מדעתו דסגי שיתן א' מהם חלק בשיתוף, ונ' מדבריו שהטעם הוא כמש"נ, משום דכל בני החצר חשיבי כחדא לגבי המבוי.

ד] **ובעיקר** הדין בזה, הנה באמת מצינו בזה דברים מפורשים בשו"ת הרא"ש כלל כ"א סי' ו', ז"ל, וששאלת כשבאת לדור בחצר ואסרת על בני החצר ועל בני המבוי, אם מועיל לבני המבוי מה שערבת עם בני החצר, והם נשתתפו כבר עם בני המבוי, ולא תצטרך להשתתף עם בני המבוי, נראה שאינו מועיל לך, אע"ג דאמרינן ה' שגבו עירובן א' מוליך ע"י כולן אפילו מפת שלו, שאני הכא שבאת לדור בחצר אחר שהוליך עירובו, ואינו חל למפרע, עכ"ל.

**ומפורש** בד' הרא"ש, דהיכא שעירבו בני החצר יחד, מהני שיוליך א' שיתוף לכולם, מדינא דה' שגבו עירובן א' מוליך ע"י כולם, אך היכא שלא עירבו יחד צריך שיתן כל א' חלק בשיתוף, ואשר זמש"כ הרא"ש דכל שעירב עמהם אחר שהוליכו השיתוף ל"מ, וזה שלא כד' הרמ"א שנקט דאף היכא שלא עירבו יחד סגי שיתן א' מהם חלק בשיתוף.

**והרמ"א** בסי' שע"ב ס"ג הביא לד' הרא"ש לגבי עירוב עם חצר אחרת, ולא הביאו לגבי שיתוף, והוא משום דלטעמי' בשיתוף מעיקרא דדינא סגי שיתן א' מבני החצר חלק בשיתוף ול"ב בזה לדינא דה' שגבו את עירובן.

ה] **והנה** באבהעו"ז שם הוכיח דלא סגי שיתן א' מבני החצר חלק בשיתוף, ממה שפירש"י לקמן דע"ג: ד"ה ושכח, ז"ל, ושכח א' מבני חצר ולא עירב בחצירו וכו' אבל בשיתוף הי' לו חלק, עכ"ל, והרי להדיא דאם לא הי' לו חלק בשיתוף ל"ה מהני, והרי דבעי' שיתן כל א' מבני החצר חלק בשיתוף, עכ"ד.

**והנה** לפ"ז משמע, דאף היכא שעירבו כל בני החצר יחד נמי בעינן שיתן כל א' חלק בשיתוף, שהרי התם עירבו בני החצר יחד, ואך שאחד שכח ולא עירב, ואם בכה"ג שעירבו יחד סגי שיתן א' מהם חלק בשיתוף, א"כ מהיכ"ת דנתן כל א' חלק, דסתמא דמילתא איירי בשעשו השיתוף כדינו, ואם ל"ב שיתן כל א' חלק בשיתוף, מהיכ"ת דהתם איירי בשנתנו כל א' חלק.

**וכ"ה** מפורש בד' ריו"נ שם, עיי"ש שכתב דהיכא דלא שכחו כל בני החצר להשתתף אלא א' לבדו, הי' מותר גם השוכח במבוי וכו', עכ"ד, והרי להדיא דאף היכא שעירבו בחצירות, בעי' שיתנו כל בני החצר חלק בשיתוף,

**אמנם** בד' הרא"ש שהבאנו לעיל סק"ד מפורש, דהיכא שעירבו בני החצר יחד, סגי שיתן א' מהם חלק בשיתוף מדינא דה' שגבו את עירובם, דכשמוליכין עירובן למקום אחר עירוב א' לכולם.

ו] **ויתכן** דלא פליגי, דהנה יש להעיר עוד בזה, במש"כ ריו"נ לקמן ד"פ:, דשיעור שיתוף הוא שיהא גרורגרת לכל בעל חצר, עייש"ה, והנה אי נימא דבעי' שיתן כל א' מבני החצר חלק בשיתוף, הרי לכאו' בדין דניבעי גרוגרת לכל א' וא' מבני החצירות, וממש"כ ריו"נ דסגי בגרורגרת אחת לכל חצר לכאו' מוכח דסגי שיתן א' מבני החצר חלק בשיתוף בעד כולם, וע"כ סגי בגרוגרת אחת לכל חצר, וע' חזו"א סי' צ' סק"ג שהוכיח כן.

**ואשר** צ"ל בזה, דהנה באמת צ"ב במש"כ ריו"נ דבעי' שיתן כל א' מבני החצר חלק בשיתוף הגם שעירבו יחד בחצר, וצ"ב דמ"ט לא יהא בזה לדינא דה' שגבו עירובם דכשמוליכן עירובן למקום אחר עירוב א' לכולם, וכאשר כ"כ הרא"ש דמה"ט סגי שיתן א' חלק בשיתוף.[[2]](#footnote-3)

**ונ'** דהטעם בזה הוא, דהתם אזיל ריו"נ לדעת ר"מ, אשר לדידי' אין סומכין על עירוב במקום שיתוף, וכלפי המבוי ל"מ כלל העירוב, והיינו דכלפי המבוי חשבינן להו כמחולקים אף בבתים, וע"כ לי"ב לדינא דא' מוליך ע"י כולם.

**ולפ"ז** נמצא דלדעת רבנן דסומכין על עירוב במקום שיתוף, ודאי דכל שעירבו בני החצר יחד סגי שיתן א' מהם חלק בשיתוף, מדינא דה' שגבו עירובן, ואשר זמש"כ ריו"נ לקמן ד"פ. דסגי בגרורגרת אחת לחצר.

**ולפ"ז** לא סתרי ד' הראשונים זל"ז, דמש"כ רש"י וריו"נ דכל א' מבני החצר נותן חלק בשיתוף, הרי אזלי התם לדעת ר"מ דאין סומכין על עירוב במקום שיתוף, אך הרא"ש שפסק דסומכין על עירוב במקום שיתוף, שפיר נקט דכל שעירבו בני החצר יחד סגי שיתן א' מהם חלק בשיתוף, וז"פ.

**אך** ילה"ע בזה, שהרי דעת ריו"נ דטעמא דר"מ דל"מ עירוב במקום שיתוף הוא רק משום חשש שכחת התינוקות, וא"כ לכאו' אי"ז טעם דלא יועיל עירוב חצר לעצמה לענין שיועיל שיתן א' מהם חלק בשיתוף, וי"ל.

**ג**

ז] **בשו"ת** מהרי"ל החדשות סי' ל"ח, ז"ל, דמאן לימא דעירוב דידן שתוף חשיב, אדרבא עירוב חשיב, דכולהו מבואות דידן חצירות נינהו, דאין בתים וחצירות פתוחים לתוכה אלא בתים לחוד וכו', עכ"ל, ועיי"ש שדן דשמא מ"מ דינם כמבוי, משום דאין סמוכין לרה"ר, וע' בזה בשו"ת מהרי"ל סי' ר"ב, ונת' בזה בסימן כ"ט סק"ג.

**ומבו'** בד' מהרי"ל דבר חדש, דשֵם מבוי לענין דין שיתוף, תלוי בשֵם מבוי לענין היתר לחי וקורה, ומבוי שאין בתים וחצירות פתוחין לתוכו שאינו ניתר בלחי וקורה, אף ל"מ בו שיתוף.

**אך** בד' כל האחרונים מבו' דפליגי בזה, שהרי נקטו בפשיטות דמהני שיתוף במבואות דידן, הגם שלגבי תיקוני מבואות כתבו הפוסקים דמבואות שלנו אינם ניתרים בלחי וקורה כיון שאין בתים וחצירות פתוחין לתוכן.

**וע'** חזו"א סי' צ' סקמ"ב שנסתפק בחצירות הפתוחין לחצר אחרת אם מהני בזה שיתוף, או דכל שמשמש שימוש חצר מיקרי חצר, ולא מיקרי מבוי אלא בחלוק בתשמישו מחצר, אבל בחד תשמיש הוי כב' חצירות ומערבין יחד, עכ"ד.

**ומד'** ריו"נ נ' דיש להוכיח דהיכא שהחצירות פתוחין לחצר אחרת מהני בזה שיתוף, וזה ממש"כ ריו"נ לעיל די"ב: דאף חצר ניתרת בלחי וקורה היכא שבתים וחצירות פתוחין לה, והרי דעת ריו"נ שם דהא דבעי' שיהיו בתים וחצירות פתוחין הוא כ"ה שיהיו צריכים שיתוף, ולפ"ז מוכח דאף בחצר שפתוחין לה חצירות מהני שיתוף, וז"ב.

ז] **והנה** בחזו"א סי' צ"ו סקי"א כתב, בהא דתניא לקמן דע"ו: דמערבין דרך חלון שבין ב' גגין, ז"ל, נראה דעירוב גגין דינו כשיתוף ומשתפין ביין וא"צ פת, דטעם עירובי חצירות בפת פירש"י לעיל ע"ט ב' משום דעירוב דירה הוא, ושיתוף ביין דעירוב חצירות הוא וחצר לאו דירה הוא, וה"נ בגגות כיון דאינו מקום פיתא ולינה, עכ"ל.

**אמנם** צ"ב, דהיאך מהני שיתוף בין ב' גגין, ומ"ש מב' חצירות הפתוחות זו לזו ואין פתוחות למבוי, דל"מ בהו שיתוף, דשיתוף הוי רק דרך המבוי.[[3]](#footnote-4)

**ושמעתי** לבאר בזה, דהא דל"מ שיתוף בחצירות הוא משום דאיסורן הוא מכח הבתים, אך משא"כ בגגין דפירש"י שם דאתיא כרבנן דאיסורן מצד עצמן, ע"כ שפיר מהני שיתוף, דרק כלפי הבתים ל"מ לשתף החצירות לבדן.

**ובחזו"א** סי' פ"ט סק"ז כתב בדעת הרמב"ם דמהני עירוב להתיר קרפף, וכתב החזו"א דהאי עירוב היינו שיתוף דעירוב ל"ש בלא בית, ולמש"נ צ"ל, דהגם דהתם הנידון הוא כלפי כלי הבית, מ"מ כיון שאיסור הקרפף אינו מחמת בית שפתוח לו, אלא משום עצמו, ע"כ מהני ע"ז שיתוף, ולפ"ז ה"נ לדעת רש"י דדירה בלא בעלים אסור לטלטל בתוכה, יועיל שיתוף להתיר רשות זו, ועמש"נ בפרט זה בסימן מ"ז סקי"א.

1. וע' עוד בגאו"י בסוגיין שכתב דהיכא דלא עירבו בני החצר, ודאי לא סגי שיתן א' מהם חלק בשיתוף, ולאו שיתוף הוא כלל, והוכיח מלישנא דה"ז לכל בני מבוי, ומלישנא דבעה"ב שהי' שותף עם שכניו, דמ' דבעי' שיהא שותף עם כל שכניו, אך ע"ז י"ל לפ"ז החזו"א דבעה"ב שהי' שותף שאני. [↑](#footnote-ref-2)
2. ובגאו"י בסוגיין כתב, דאפי' עירבו י"ל דל"מ שא' מוליך לכולן, כיון דל"מ להוליך עירוב עצמו, וזה צ"ע שהרי מדמי' לה דה"נ הוא בה' חבורות ששבתו בטרקלין ובאחין המקבלין פרס, וגם התם ל"ש שיוליך עירוב עצמו, ועוד דכיון דהנידון הוא כלפי המבוי י"ל בזה מיגו דהני אסרי הני אסרי, אך יל"ד בזה, חדא דלמש"כ התוס' לקמן דע"ב: דבה' ששבתו בטרקלין ל"ש מיגו דהני אסרי, כיון דבטרקלין מותרין, לכאו' ה"נ הכא ל"ש הך מיגו, ועוד דאף לדעת הראשונים שם דפליגי ע"ד התוס', מ"מ י"ל דהכא ל"ש המיגו כיון שבאותה חצר לא אסרי עלייהו, וחזינן לכמה דינים שיש לנו לדון רק על אותה חצר, דאותה חצר חשיב מקום א'. [↑](#footnote-ref-3)
3. והאמנם הנצי"ב במרומי שדה כתב בדעת הרמב"ם דמהני שיתוף בין ב' חצירות אף שלא דרך המבוי, וכ"כ התפא"י בהקדמה לעירובין.

   אך בד' הריטב"א בסוגיין מוכח לא כן, שהרי לדעתו ל"מ שיתוף במקום עירוב רק לחצירות, ואפ"ה ל"מ בזה שיתוף מעיקרא דדינא, והרי דל"מ שיתוף בין ב' חצירות, אלא כלפי המבוי, וכ"ה מבו' בד' רש"י בסוגיין בד"ה בסומכין על שיתוף ובד"ה מערבין בחצירות, וכ"ה להדיא בחי' הר"ן בסוגיין ד"ה בסומכין על עירוב, וכ"ה בפירש"י ובריטב"א לקמן דצ"א:, וצ"ע בד' ר"ח שהביאו הראשונים שם,וע' פרישה סו"ס שפ"ז שהוכיח כן מד' הריטב"א דל"מ כה"ג. [↑](#footnote-ref-4)