מזוזה כד רפט
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / יורה דעה / מזוזה

**שיעורי הלכה**

**הדינים הנידונים**

* **מקום קביעת המזוזה מבחוץ, ובשליש העליון.**
* **שצריך לראות המזוזה.**
* **קביעה במסמרים.**

*שיעור כד*

**מזוזה [יו"ד סי' רפט]**

**ממורינו הגאון רבי רפאל צבי ובר שליט"א**

[סעיף ה] **קבעה במזוזת הפתח, בעודה תלושה, ואחר כך חברה לפתח פסולה.**

## בדין תעשה ולא מן העשוי

**וטעם** הדין משום תעשה ולא מן העשוי. ובפתחי תשובה (ס"ק ז) הביא מהיד הקטנה (פ"ג אות יא) במי שהוצרך לקבוע את המזוזה ע"י תוספת דבר שנותן על מזוזת הפתח, שאם יתן קודם את המזוזה בתוך התוספת ואח"כ יחבר למזוזת הבית. אין בזה משום תעשה ולא מן העשוי. וביאר שם שאי"ז דומה לציצית, שצריך לקשור את הציצית על הבגד ולא ליתנו בכנף ואח"כ לחבר הכנף, כי בציצית עיקר המצוה היא הקשירה של הציצית, וצריך לקשור בבגד עצמו, ואם קשר ואח"כ חיבר נמצא שלא קשר את הציצית בבגד, אבל מזוזה המצוה היא לקבוע את המזוזה בפתח, וגם אם נתן תחילה את המזוזה בתוך התוספת, הרי כשחיבר את התוספת באותו זמן קבע את המזוזה בפתח הבית, ואין בזה משום תעשה ולא מן העשוי. אמנם נראה שאם נתן המזוזה ע"ג קנה ארוך שמגיע עד פחות מג"ט מן הקרקע, חשיב כמזוזה חדשה, ויש כאן פסול משום תעשה ולא מן העשוי.

**והנה** בשו"ע כתב החסרון בפתח, אולם כמו"כ אם היה חסרון בבית - שלא היה חייב במזוזה וקבע מזוזה ואח"כ נתחייב הבית במזוזה - ג"כ יש בו משום תעשה ולא מן העשוי, וכמו שנתבאר כבר לעיל (שיעור י) לעניין בית שאין לו גג ואח"כ נעשה לו גג [ועי' לעיל בשיעור שם מה שנתבאר בזה (וע"ע בשיעור יג וריש שיעור יד בעניין בית שאין לו דלתות)].

**ויל"ד** בבית כנסת שנעשה אח"כ בית, אם צריך להוריד המזוזה ולחזור ולקובעה, שהרי בתחילה לא היה הבית חייב במזוזה. והנה ציצית יכול לעשותה בלילה אע"פ שבאותה שעה אינו חייב במזוזה, ולכאורה ה"נ במזוזה, אם קבעה בזמן שהוא פטור אין בזה משום תעשה ולא מן העשוי, ויש לדחות ששם זה פטור בזמן וכאן זה פסול בחפצא.

**ומצאנו** במשנ"ב (ביאור הלכה סי' יא סעי' ו' ד"ה מצמר) שכתב לעניין ציצית 'נסתפקתי במי שגזל חוטי ציצית מחבירו ואחר שהטילם בבגדו שילם לו עבורם או נתנם לו במתנה, אם מחויב לחזור ולהתירם, מי נימא כיון דכתיב ועשו להם בעינן שבעת העשייה יהיה שלו או תגלי מילתא למפרע וצע"ג'. וע"ע בקהילות יעקב מסכת סוכה (סי' כד) שנסתפק ג"כ בזה, לעניין מי שכתב סה"ת ואח"כ נתברר שהדיו אינו שלו ופייס אח"כ את בעל הדיו, אי הוי בזה משום תעשה ולא מן העשוי, ודעת הקה"י נוטה להקל. והנה במקרים אלו אין שינוי בחפצא, ועפ"כ יש צד לומר בזה משום תעשה ולא מן העשוי. ולעניין הלכה אינו ברור כ"כ.

[סעיף ו] **צריכה להיות זקופה, ארכה לאורך מזוזת הפתח, ויכוין שיהא שמע דהיינו סוף הגלילה, לצד חוץ. הגה: וכן נהגו. אבל י"א שפסולה בזקופה, אלא צריכה להיות שכובה, ארכה לרוחב מזוזת הפתח. והמדקדקין, יוצאין ידי שניהם, ומניחים אותה בשפוע ובאלכסון, וכן ראוי לנהוג, וכן נוהגין במדינות אלו. ויכוין שיהא ראש המזוזה, דהיינו שמע לצד פנים, ושיטה אחרונה לצד חוץ.**

## כיצד מניח המזוזה

**מקור** הדין מהא דאמרו במנחות (לג.) אמר רב יהודה אמר רב עשאה כמין נגר פסולה, והקשו דבית רבי היו עושים את כל המזוזות כמין נגר, ותי' הא דעבידא כסיכתא הא דעבידא כאיסתוירא. ונחלקו רש"י ור"ת, דלדעת רש"י כמין נגר שפסולה היינו כשעשאה מושכבת כי צריך לעשות את המזוזה זקופה, ור"ת ס"ל להיפך שצריך לעשותה שכובה אבל עומדת פסולה. ובסוף דבריהם כתבו התוס' (שם ד"ה הא) שבאלכסון כשר בין לרש"י ובין לר"ת, וזהו מה שאמרו שבית רבי היו עושין כמין נגר. והטור כתב שהמדקדקים יוצאים ידי שניהם. אבל הבית יוסף פסק כרש"י, ושכן דעת הרמב"ם, וכן פסק בשו''ע לעשות זקופה, והרמ"א פסק שיצא ידי שניהם ויעשה באלכסון. ובביאור הגר"א כתב על הרמ"א דהוא כמו שכתבו התוס' שעשו בבית רבי, וסיים אבל לעניין דינא קיי"ל כרש"י.

**ויש** שהבינו דעת הגר"א שאין לעשות באלכסון אלא דוקא מעומד כדעת רש"י [וכן משמע בפת"ש ס"ק ח בשם הגר'א ועי' במעשה רב אות צז). ויש שדחו שאי"ז מוכרח בביאור הגר"א, אלא שהגר"א בא להעמיד שאף שמקפידים לעשות באלכסון מ"מ הלכה כרש"י, ועי' בפת"ש (ס"ק ט) שהביא מספר יד הקטנה שכתב שאם כשיעשה באלכסון תצא המזוזה מעט מחוץ לחלל הפתח, צריך לעשותה זקופה דוקא, והיינו משום שבודאי גם לדעת הרמ"א העיקר כרש"י (והיד הקטנה לשיטתו שמחוץ לחלל פסולה כדלעיל).

**ובארחות** רבינו כתב בשם החזו"א שהעושים המזוזה באלכסון אינם עושים לא כרש"י ולא כר"ת [ואולי ס"ל שמה דאיתא בראשונים לצאת ידי שניהם היינו כשעשאה כמין נו"ן, וכמו שהביא בבית יוסף בשם מצאתי כתוב], לכך יעשה מעומד. דהעיקר כדעת הגר"א שלא הסכים עם הרמ"א ופסק כרש"י, וכהכרעת המחבר, רק יעשה מעט באלכסון כדי שלא לשנות ממנהג העולם.

**וכשעושים** בשיפוע, כתב הרמ"א שראש המזוזה לצד ביתו, והטעם בזה שהרי באים לצאת ידי שיטת ר"ת, ולדעת ר"ת כשהוא מושכב נותן את ראשה לצד הבית. ובפת"ש (ס"ק ט) הביא מספר חומות ירושלים [והביאו בספר מזוזות ביתך] שכל זה דוקא כשנותן המזוזה בחלל הפתח, אבל כשאינו יכול ליתן המזוזה בחלל הפתח, אלא נותנה מן הצד, אז כשעושה באלכסון יכוין שרגלה של המזוזה יהיה כנגד הפתח, וירחיק את ראש המזוזה מן הפתח. והעולם אין נוהגים כן.

**סי' רצא**

[סעיף א] **מזוזת יחיד נבדקת פעמים בז' שנים. ושל רבים, פעמים ביובל.**

## החיוב לבדוק המזוזה

**בפרשה** סדורה (אות ע) הוכיח שמה שאמרו במזוזה של רבים (ושל ביהכנ"ס היינו של רבים) פעמיים ביובל, היינו כל כ"ה שנה דוקא, וכתב דממילא ה"נ במזוזת יחיד יבדוק כל ג' שנים ומחצה. והנה דין זה לבדוק הוא חיוב גמור, אלא שאי"צ לבדוק כל חסרות ויתירות, וכמו שכתב הרמב"ם (פ"ה ה"ט) שבודקים 'שמא נקרעה ממנה אות אחת או נמחקה מפני שהיא קבועה בכתלים מרקבת'. וא"כ כל אדם יכול לבדוק את המזוזה שלו, ואי"צ מומחה.

[סעיף ב] **השוכר בית מחבירו, השוכר חייב לקבוע בה מזוזה ולתקן מקום קביעותה. הגה: ואפילו שכר הבית בחזקת שיש לה מזוזה, לא הוי מקח טעות. וכשיצא, לא יטלנה בידו. הגה: ואם הקפיד על מעותיה, השני צריך לשלם לו. ואם שכר הבית מעובד כוכבים, או ששכרו לעובד כוכבים, נוטלה ויוצא.**

## באיזה אופנים מותר להוריד את המזוזה כשיצא מן הבית

**ובגמרא** (ב"מ קב.) מבואר שאם נוטל עמו את המזוזה יש בזה סכנה. והנה בתוס' ב"מ (קא:) הקשו דלגבי ציצית מבואר (שבת כב.) שמותר להעביר הציצית מבגד לבגד, ולמה במזוזה אינו יכול להעביר המזוזה מבית לבית. ותירצו שמזוזה חמיר משום שאם מוריד את המזוזה גורם שיבואו מזיקים לבית והבאים אחריו יוזקו. וכ"כ התוס' בשבת (שם) בתירוצם השני. אבל בתירוצם הראשון (שבת שם) כתבו שכל האיסור במזוזה היינו כשאין דעתו ליתן המזוזה בבית אחר, שטעמם שהאיסור הוא משום שמבטל ממצוות מזוזה.

**ובברכי** יוסף (אות ג) הביא שכן באמת דעת הגאונים שכל שמעביר המזוזה מבית זה לבית אחר אין איסור, וכתב הברכ"י שכשאינו מוצא מזוזה אחרת לביתו שרוצה עכשיו לדור בו יש לסמוך על הגאונים [והביאו בפת"ש סק"ז]. ובפמ"ג (או"ח סי' טו מ"ז סק"ב) משמע שבאין לו מזוזה אחרת שרי אף לדעת התוספות. אכן בלא שעת הדחק אסור להורידה אפילו כשדעתו ליתנה בבית אחר, ואפילו אם כבר הורידה [כגון כשצובע הבית וכדו'] מחוייב להחזיר, וה"נ אם שלח את המזוזה לבדיקה אינו יכול לומר שבין כך כבר הורידה אלא מחוייב הוא להחזירה למקומה. והטעם משום שהמזוזה משועבדת לבית שהייתה קבועה בו.

**ויש** לברר אם שרי לו להוריד את המזוזה שלו וליתן אחרת שאינה מהודרת, דלכאורה הרי מותר לאדם להחליף המזוזות בביתו, וה"נ יהא מותר להחליף למזוזה פשוטה, ובשו"ת מנח"י (ח"ה סי' קי אות ב) כתב להקל בזה, וכ"ה בשבט הלוי (ח"ב סי' קנט). מיהו ידוע מעשה בבריסק שמרן הגרי"ז רצה לעשות כן ולא הניחו מרן הגר"ח, וכן מובא בארחות רבינו (ח"ג מזוזה אות מא) משמו של החזו"א שלא לעשות כן.

**והנה** ברמ"א כתב שהבא אחריו צריך לשלם לו על המזוזה. ויל"ד באופן שהשני אינו משלם לו אם יהיה מותר לו ליקח מזוזותיו, ובמזוזות ביתך (ס"ק י) פסק שאף כשאינו רוצה לשלם לו אסור ליקח את המזוזה (וכן איתא בערוך השולחן). אבל בשער הציון (ס"ק כד) הביא שבאשכול וריטב"א (היינו הריטב"א הישנים על ב"מ) מבואר שאם אינו משלם יכול להוריד המזוזה, וכן נראה בברכי יוסף (אות ד), אבל למעשה פסק הגרח"ק להחמיר בזה. אכן אם השוכר הביא מזוזות פשוטות יותר ודאי נראה להתיר.

**עוד** כתב בברכי יוסף לדון אם יהיה מותר באופן ששניהם רוצים להחליף, ומיד כשמוריד הראשון את המזוזה בא השני ומזוזותיו בידו. וכתב שלא שייך בזה הטעמים שלא להוריד המזוזה, כי לא שייך טעמא דמזיקים משום שמיד שמוריד זה נותן זה. וגם לא שייך הטעם שמא יתרשל הלה במצוה, כיון שהשני עומד עם המזוזה בידו ודעתו ליתנה מיד, אין כאן חשש שיתרשל. ומ"מ כתב שלא פלוג רבנן ואסור אף באופן זה, ועל כן צריך שישאיר המזוזה, והשני שנכנס אם אינו רוצה לשלם המזוזות יכול להוריד וליתן את שלו.

**ונמצא** לפי"ז שכל שהשני אינו רוצה ליתן מזוזה אינו יכול לעשות מידי ומחוייב להשאיר המזוזות בבית. מיהו בגוי, מבואר בשו"ע שיכול להורידם, משום חשש ביזיון, ובאדם שאינו שומר תו"מ לפעמים דומים לגויים בזה, ואז מותר להוריד המזוזה.

**והנה** יש 'גמחי"ם למזוזות' ונותנים לו המזוזות לזמן, ויש לדון אם שרי, דלכאורה כשנותנים המזוזה לשנה וכדו' בסוף השני צריך להוריד המזוזה, ויש לדון אי דומה לדר בבית שאסור להוריד. ובפשטות כל שמשאיל לו מזוזה לזמן קצוב לא שייך בזה כלל תקנת חכמים, אמנם בארחות רבינו (ח"ג מזוזה אות לט' ומ') כתב בשם הגרי"י קנייבסקי שגם בשאלה אסור להוריד אף ששאלה על דעת כן. אבל עכ"פ אם מחליפים למזוזה אחרת יש הרבה צדדים להקל מיהו נראה שהחזו"א והגריי"ק חששו להחמיר.

**ובבין** הזמנים, הנוסעים לצימרים וכדו' הנה בפשטות אין חייבים במזוזה עד ל' יום, שהרי דין פונדק יש בזה. אכן מי שמחמיר ונותן מזוזה, אסור לו ליקח המזוזה כשיוצא. וכן מפורש בירושלמי (סוף מגילה) שאין צריך ליתן מזוזה בפונדק אבל אם שם מזוזה בפונדק אין להורידה. ומה שמבואר בגמרא שבית מונבז היו לוקחים איתם את המזוזה, צ"ל שלא נתנו את המזוזה כדינא [שרק תלאוה במקל], אלא עשו רק ל'זכר' למזוזה, או לשמירה, וממילא לא היה להם איסור ליקח את המזוזה.