16 בגדר רשות היחיד ומחיצותיו
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / הוצאה / הרב יצחק טחן / פרק קמא

י.טחן

בגדר רשות היחיד ומחיצותיו

1. לכאורה היה נראה דעיקר החפצא דרשות היחיד הוא במה דהיא מובדלת מהרבים, והאופן שבו היא מובדלת הוי מכח המחיצות, דע''י דאיכא מחיצות איכא בזה מניעה לרבים, ורק דלא הוי מניעה חיצונית כמו קוצים וכדומה אלא דע''י דאיכא מחיצה י' אדם מרגיש שהוא פורץ לרשות השניה וזה מה שמגדיר את הרשות כמובדלת מרה''ר. אלא דלפי''ז עיקר הענין במחיצה הוא המניעה לרבים וא''כ היכא דביחס לרבים איכא מחיצה תו לא איכפת לן היחס כלפי מי שנמצא בתוך הרשות. ויש לעיין לפי''ז בהא דמבואר דבעינן שיהא ברה''י חלל י' כמבואר בגמ' בדף ז' דבית שאין בתוכו י' וקרויו משלימו לי' דאע''פ דביחס לרה''ר איכא מחיצה י' דהרי לעומד על גבה חשיב רה''י, מ''מ למי שנמצא בתוכה לא הוי רה''י אלא כרמלית. ויעוין בבאור הלכה שמה סעיף טו ד''ה תוכו, דדן דהוי רה''י מדאוריתא רק רבנן שווינהו כרמלית כיון דבתוכו ליכא י' טפחים. ויעוין עוד בספר הבתים [שערי איסור הוצאה שער שני] דמביא מיש מן הגדולים שפסק שלא נאמרנו דברים הללו אלא כשלא הוקף לדירה ויש בו יותר מבית סאתים וגג הקירוי נעשה לשם דירה אבל אם הוקף לדירה מטלטלין בתוכו עכ''ל. ומבואר בדבריו דהוי רה''י מה''ת רק דהוי כרמלית מדין קרפף יותר מבית סאתים.
2. אלא דבפשוטו בראשונים חזינן דלא הוי רה''י מה''ת, דהנה יעוין בר''ן [על הרי''ף] וז''ל, בתוכו אין מטלטלין בו אלא בארבע אמות דכיון דלא חזי לדירה הוה ליה כרמלית. ובפשוטו נראה מדבריו דשיעור י' הוי שעור בחלל הרשות דבעינן חלל י' דחזי לדירה. ויעוין עוד בר''ח וז''ל, מ"ט כיון דלא חזי לדירה אין המחיצות מועילות. אלא כמו שאין שם מחיצות דמו. ומבואר ג''כ דהוי מחמת דלא חזי לדירה, רק דמסיים דמחמת זה הוי חסרון במחיצות. ויעוין ברש''י דנקט ג''כ דהוי חסרון במחיצות וז''ל, דכיון דלא גבוה המחיצה עשרה הוי כרמלית. ודוחק לומר דכונתם לבאר הא מדרבנן שווינהו ככרמלית. ועוד דלפי''ז צ''ע הא דהקשו הראשונים מההיא דסוכה דלא מהני חקק ואי הכא החסרון הוי מדרבנן א''כ אמאי לא תירצו דרק הכא דלא בעינן לאשווי רשות היחיד מדאוריתא רק מדרבנן בהא מהני הך צירופא.

ויש לעיין בגדר הא דבעינן י' בתוך רה''י. ובשלמא הא דבעי מחיצה י' ניחא נראה דהוי מהך הלכתא דמחיצין הללמ''ס כמבואר בסוכה ה' ע''ב דמהא ילפינן לשיעורא די' ושאר דיני מחיצות, אולם הא דבעי חלל י' צ''ב מנלן למימר כן.

ומלשון הר''ן דלא חזי לדירה היה נראה דאיכא תנאי ברה''י דיהא חזי לדירה דמאחר דרה''י ענינה בהא דעומדת ליחיד הלכך בעינן שמצד המקום יהא ראוי לדירה. וצ''ב דבשלמא בסוכה מצינו להאי דינא דבעינן דירה יעוין בחידושי הגרי''ז בהלכות סוכה דמאריך להוכיח דבסוכה איכא תרי דיני דמלבד שיעור י' לדין מחיצה איכא דין שיעור י' לשיעור דירה, אולם בדין רה''י צ''ע דלפי''ז יצא דמלבד ההבדלה מהרשויות בעינן דיהא יחס להאי מקום כמקום דירה. ובפשטות כל ענינה של רה''י הוי הבדלה מרשות הרבים.

ויעוין במהרש''א סוכה דף ה' ע''ב דמבאר שם דבעינן לשתי הילפותות גם להא דלא ירדה שכינה להמעלה מי' דמזה ילפינן דלמעלה מי' הוי רשותא אחריני ורשות בני אדם הוי עד י', ולכן בעינן שהמחיצה תהא גבוהה י', וכן להא דילפינן מבנין עולמים דבעינן חלל י' וזהו המקור להך דינא דבית שאין תוכו י'. וז''ל, נראה דהך ילפותא דלא ירדה שכינה למטה דשמעינן מיניה דלמעלה מי' מפסקא רשותא ודאי קיימא ואינו סותר הך דיליף הכא דלא הוי רשות אחרת אלא בחללה עשרה לבר מסככה, דלענין דלהוי ע"ג רשות אחרת אפילו בגבוה י' עם סככה קאמרינן לעיל דמפסקא רשותא, והכא דלהוי תוכה רשות אחרת כמו סוכה קאמר דלא הוי אלא בחללה י' לבר מסככה והכי אמרינן בפ"ק דשבת דבית שאין תוכו י' וקירויו משלימו לי' על גגו מותר לטלטל בתוכו אין מטלטלין. ויש לעיין בגדר הנך תרי דיני.

עוד יש לעיין הא דמסיים הר''ן שם בהא דמהני היכא דחקק בתוך הבית דע''ד והשלימו לי' בתוך החקק דתליא בפלוגתא אי גידוד חמשה ומחיצה חמשה מצטרפין. ויעוין באליה רבה סימן שמה ס''ק י''ב דהוכיח מהר''ן דבעינן לצירוף המחיצות ולא סגי במחיצה כלפי חוץ, ואי נימא דלתורת מחיצה סגי במה דכלפי רה''ר איכא י''ט א''כ העיקר תליא במה דאיכא חלל י' ואמאי בעינן לצירוף המחיצות. ובאמת יעוין בתוספות ישנים וז''ל, ועי''ל דהכא יש מחיצות גבוהות מבחוץ וא''צ לצרף הגידוד אלא דאין אויר י' וכשחקק דאיכא אויר י' במקום אחד הוי רה''י. ומבואר בדבריו דלא בעינן לצירוף המחיצות. ויעוין במג''א שמ''ה ס''ק י''ג דהוכיח כן מהרא''ש סימן יא דנקט ג''כ דע"י מחיצות החיצונות שגבוהות עשרה נקרא רה"י אבל לא ע"י הפנימית. ויעוי''ש בפמ''ג בא''א וז''ל, ומפרש המ"א דה"פ דקירויו משלים לעשרה אלא שאין ראוי לשימוש בתוך החלל שאין גבוה י"ט והלכך כי חקק דע"ד וראוי אז הקירוי משלים. ומבואר ג''כ דבעינן שיהא ראוי לשימוש.

רק דיעוין בחזו''א דמבאר בכונת הרא''ש דהא דבעי מחיצות י' כלפי חוץ הוי מחמת שלמניעת הרבים בעינן שיהא י' בבת אחת דכל כמה דהוי שתי חלקי מחיצות א''כ על החלק הראשון דליכא בו י' דרסי רבים ושוב ליכא מחיצה י' ולכן כלפי חוץ ודאי בעינן י' בב''א ורק לדין מחיצות כלפי פנים עדיין בעינן צירוף.

ויעוין ברמב''ן דכך נראה בדבריו וז''ל, אבל לענין שבת כל היכא דלא בקעי רבים כלל רה"י הוא והא איתנהו למחיצות מבחוץ דהוו עשרה, הלכך תוך חקק נמי תוך מחיצות דעשרה הוי ורה"י הוי. ונראה מדבריו דהא דבעי למחיצות י' מבחוץ למנוע בקיעת רבים במחיצות ורק דעדיין בעינן שהחקק יחשב תוך מחיצות די' ולכן הקשה מהא דגידוד חמשה ומחיצה חמשה אין מצטרפין וכ''נ ברשב''א וז''ל, וכיון שיש בחקק רוחב ארבעה על ארבעה ''ויש בגבהו כשיעור רשות היחיד עם גובה המחיצות, ''והמחיצות שומרות אותו מבחוץ'' לא חיישינן בין שיהו על שפת החקק בין שיהו מרוחקות ממנו כמה. ומשמע שהשמירה היא מכח המחיצות החיצונות לחודייהו רק דמצטרפות לחקק להחשיבו בתוך מחיצות. אא''כ נימא דכונתם באיתנהו למחיצות י' מבחוץ דהוי ביחד עם החקק.

ובישוב הקושיא מהא דגידוד חמשה ומחיצה חמשה אין מצטרפין יעוי''ש ברמב''ן דמיישב בשתי אופנים. וז''ל, ואיכא דמפרקי שאני חקק בית שהוא ראוי לדירה שהרי יש לו מחיצות גמורות ונעשה בית גמור, ועוד שאותן מחיצות ראויות לקירוי לפיכך מצטרף הגדוד עמהם. וצ''ב.

1. ומבואר בזה שתי אופנים בהא דבעינן ליצור חלל י' או דבעינן את עצם החלל י' לתורת רה''י, או דבעינן לאשווי מחיצות כלפי פנים, ולכך בעינן שיעור י' דביחס לפנים ליכא י'. ואי הוי רק לענין לאשווי מחיצות ניתן לומר דשיעור י' הוי שיעור במחיצה, רק דבראשונים שנקטו להא דלא חזיא לדירה ואפ''ה נקטו דהוי חסרון במחיצה חזינן דעיקר החסרון במחיצה פחות מי''ט לא הוי בגוף המחיצה אלא מחמת דבעינן שהיא תעמוד כמחיצה ביחס לחלל י' וכל כמה דליכא רשות י' שהויא מחיצה כלפיו ליכא לה תורת מחיצה לאשוויי רה''י.

ולפי''ז נראה לבאר בכונת המהרש''א דלא הוי שתי דינים נפרדים, אלא דעיקר היסוד הוא דמחיצה באה להעמיד יחס לחלל שחוצצת אות, רק דלולי הילפותא מבנין עולמים שהסככה צרכה להיות חוץ לחלל היה ניתן לומר דגם דהמיעוט של החלל מכח גג הרשות לא מפקיע את היחס לרשות כרשות מסוימת דהגג נכנס גם לחלק מצורת הרשות, ולזה ילפינן מבנין עולמים דהגג צריך להיות מנותק מחלל הרשות.

1. ויעוין בחידושי הגר''ח הלכות שבת פרק יז דמוכיח מהרמב''ם דכל השיעור י' במחיצה הוי מחמת דבעינן מקום י' מוקף מחיצות, ולכן ליכא לחסרון דכתותי מיכתת שיעוריה במחיצה. וז''ל, אשר ע"כ נראה דדעת הרמב"ם היא בכל מחיצות רה"י דבעינן שיהא גובהן עשרה עיקר השיעור אינו בעצם המחיצות, כי אם בהמקום, דבעינן שגובה עשרה שבו יהא מוקף מחיצות, ואם מצאנו גובה עשרה שמוקף מחיצות בכל העשרה שבו, לא איכפת לנו כלל בעצם המחיצות אם הן מחזיקות עשרה אם לא, וע"כ גם הכא בלחי של אשרה נהי דכתותי מיכתת שיעוריה, אבל הרי זה לא מהניא רק דעצם הלחי לית ביה שיעורא, אבל בהמקום הרי עכ"פ כל הגובה עשרה חשוב מוקף מקצת מחיצה רביעית דמועיל זאת בדיני מחיצה.

ונראה עוד דגם לדעת התו''י והרא''ש לבאור המג''א אין כונתם דבעינן שיהא תורת דירה לרה''י, אלא דמאחר דעיקר החפצא דרה''י הוא במה דהוי מקום י' מוקף מחיצות הלכך למרות דלא בעינן ליחס של המחיצה כלפי פנים וסגי במה דביחס לרבים איכא מחיצה, מ''מ כיון דכל החפצא במחיצה במה דאיכא הבדלה למקום י' הלכך בעינן שיהא חלל י' דכלפיו יהא להך הבדלה דהמחיצה ולולי זה ליכא משמעות למחיצה.

ולפי''ז נראה דהא דמבואר בתוס' בעמוד א' ד''ה אילימא, בבאור הצד דבעי עשרה בכרמלית דהכונה דבעינן חלל י' הראוי למחיצות עשרה. אין כונתו דאיכא הלכתא נוספת ברשות היחיד של חלל י' דבעינן שיהא מקום הראוי לדירה ולכן הוה ס''ד דבכרמלית למרות דלא בעי מחיצות מ''מ בעינן חלל י', דלכאורה קשה דאי איכא דרישה של מקום דירה א''כ הא דליכא מחיצות הוי סתירה למציאותו כדירה, ומאי איכא בחלל י' גרידא. וגם בלשון תוס' מבואר דבעינן ''אויר הראוי למחיצות עשרה''. ונראה דכונתו ליסוד הגר''ח דשיעור י' הוי שיעור במקום דבעינן מקום גובה י' המוקף מחיצות, דרק במקום גבוה י' יש משמעות למחיצות, א''כ נמצא דלא הוי הלכתא דבעינן מקום דירה, אלא הוי שיעורא בחלל הרשות, דרק בשיעור זה נתפס בה יחס של רשות היחיד, א''כ איכא למימר דלמרות דבכרמלית לא בעי מחיצות אולם עדיין בעי שיהא חלל שיוכל להתפס בו יחס של רשות.

ונראה דזה גם הבאור בהא דמבואר בתורא''ש דף ז' ע''ב ד''ה אמאי דנקט דבעמוד גבוה עשרה ורחב ארבעה אם היה עליו גג ובין הגג לעמוד פחות מעשרה אין העמוד קרוי רשות היחיד כיון שאין חלל עשרה עליו. וכן נקט המהרש''א בד''ה והלכה, בשיטת תוס'. ויש שהוכיחו מזה דהוי הלכתא דחלל י' בלי שייכות למחיצות דהרי הא דחשיב מחיצת י' הוי מחמת דגבוה י'. ונראה דגם בזה הבאור דכל כמה דליכא חלל י' לא נתפס יחס של רשות בהך חלל מכח המחיצות. רק דבעיקר הך דינא דחלל י' בעמוד יעוין בשפת אמת שם ד''ה ואור''י, דהוכיח מהרמב''ם והרשב''א בעבודת הקדש שבארו לדינא דחורין ברה''ר למעלה מי' בחורין הפתוחים רק לרה'''ר ולא מפולשין לרה''י דלפי''ז מוכח דלא בעי חלל י' בעמוד ואפשר דס''ל דלאשווי כמקום המוקף מחיצות סגי במה דמוגבה י' ולא בעינן בתוך החחל יהא גובה י' אלא דעיקר מאי דבעינן שיהא מובדל בי' טפחים מרה''ר ובזה הוי סיבה לאשווי ליה תורת מקום.

1. ולפי''ז יוצא דעיקר פלוגתת הראשונים אי בעינן יחס של מחיצה כלפי פנים. ויש לעיין בבאור שרש הנידון בזה. וביותר קשה דבראשונים מבואר דהחילוק בין מחיצות סוכה דלא מהני התם צירוף מחיצות רק פחות מג''ט למחיצות שבת דמהני בזה צירוף מחיצות דהוי מצד דעיקר הענין במחיצת שבת למנוע דריסת הרבים. יעוין בתוס' סוכה דף ד ע''ב וז''ל, ויש לומר דלא דמי רשות שבת שהוא למנוע רגל רבים לסוכה דבעינן מחיצות סמוכות לסכך. וכן ברשב''א וז''ל, אבל לענין שבת אין ההקפדה במחיצות ממש שיהו מכשירות את החקק אלא שיהא החקק נשמר על ידיהן שלא יהו הרבים בוקעין בו. וכן בר''ן וז''ל, אבל לענין שבת לא בעינן מחיצות אלא כדי שלא יהיו רבים בוקעים שם. וצ''ב דאי עיקר הענין מניעת הרבים א''כ אמאי בעינן לצירוף המחיצות. וכל כמה דבעינן לצירוף המחיצות א''כ הדרא קושיא לדוכתי דמ''ש סוכה משבת.
2. ונראה דעיקר כונת הראשונים לבאר את הפעולה של המחיצה, דפעולת המחיצה בסוכה ענינה לאשוויי דירה ובזה בעינן דפנות סמוכות לסכך, משא''כ במחיצה דרשות היחיד דעיקר פעולת המחיצה היא ההבדלה מרשות הרבים, לכן בזה לא איכפת לן המרחק בין שתי המחיצות. אולם הא מיהא בעינן שהיחס של ההבדלה יעמוד כלפי פנים ורק דבזה מהני צירוף מחיצה דלמשווי כמובדל מהני גם צירוף מחיצה. רק דעדיין צ''ע גדר הך צירופא דכל כמה דעיקר פעולת המחיצה היא ההבדלה מהרשות א''כ כל כמה דליכא חסרון בהבדלה מרה''ר הדר דינא דחשיב מחיצה גמורה ואמאי בעי לצירופא. ובאמת יעוין בריטב''א וז''ל, דהתם בעינן מחיצות של סוכה, דרחמנא קפיד שיהיו לה דפנות, אבל הכא לא בעי אלא שיהא עומד מוקף מחיצות ושיראה עצמו תוך מחיצות. ומבואר בריטב'א דבעינן דהיחס יעמוד כלפי מי שנמצא בפנים דירה עצמו מוקף מחיצות ולכן בעי צירוף. אולם בראשונים לא הזכירו את היחס למי שעומד בפנים וצ''ב.
3. ונראה בהקדם יסוד הגר''ח הלכות שבת פרק טז בשיטת הרמב''ם דצורת הפתח ברוח רביעית מהני למשווי להפקיע רה''ר אבל לא למשווי רה''י וז''ל, אכן נראה דכיון דצורת הפתח הרי דין מחיצה בה וכדחזינן דמועילה לענין כלאים ובכמה דברים לענין סוכה, וא"כ המוקף בה חשוב כסתום ומוקף, ורק דאינה עולה למחיצות עצמן, אם כן הרי דינה חלוק, דנהי דאינו נעשה רה"י ע"י צורת הפתח ומשום דחסר הדין מחיצות עצמן דבעינן לענין אשוויי רה"י, אבל מ"מ דין רה"ר פקע מיניה, ומותר לטלטל בתוכו, דלדעת הרמב"ם אין היתר טלטול תלוי בדין רה"י, ומבוי שניתר ע"י קורה יוכיח, שהזורק לתוכו פטור לדעת הרמב"ם דמדין תורה אינו רה"י, ומ"מ מותר לטלטל בתוכו. ומבואר דאיכא תורת מחיצות לענין להפקיע מרה''ר, ולא הוי רק חסרון בתנאי רה''ר דלא שייך למימר דצורת הפתח מעכבת הילוך רבים, אלא הוי מדין מחיצות.

ונראה דלהפקיע מרה''ר סגי בהבדלה מהרבים דבזה פקע מהרשות היחס של עמידתה לרבים, אולם לאשווי רה''י בעינן יחס ליחיד והיחס ליחיד צריך לעמוד בגוף הקרקע דנוכל לראותה כמובדלת לשימושי יחיד, וזה נעשה ע''י גוף המחיצות דהוי כחלוקה בגוף הרשות, ולא רק כהבדלה, אלא כמעשה חלוקה חיובי בגוף הקרקע, ובזה בעינן לגוף המחיצה ולא מהני היחס של הבדלה דאיכא בצורת הפתח [ע''י שמרגיש שנכנס ויוצא].

ונראה דזהו שרש הדרישה של מחיצות לצד פנים דבעינן שהיחס יעמוד כלפי הרשות שאותה באים להבדיל באופן דנוכל לדון שהמחיצות יצאו מהרשות עצמה, ולא סגי ביחס כלפי חוץ. וסברת הראשונים דמהני בזה צירוף מחיצות נראה דמאחר דפעולת המחיצה היא ההבדלה ולא הוי כסוכה דבעינן צורה של בית הלכך מהני צירוף חלקי מחיצות לאשוויי כהבדלה כלפי הך רשות.

ועיקר היסוד דבמחיצה מלבד ההפקעה מהרבים איכא יחס של הבדלה בגוף המקום יעוין בחזו''א סז [ג] סק''ה וז''ל ועיקר ענין המחיצות הוא לשתי דברים למנוע דריסת הרבים, ולהכיר את המקום למיוחד ומובדל מסביבותיו, ולענין הכרה הזאת נאמר בגוד אסיק ואחית ולבוד כגון עמוד גבוה י' מסמן את כל האויר עד לרקיע כמובדל מסביבותיו, והחזו''א לשיטתו [יעוין בגליונות בגר''ח הלכות סוכה] דדין גוד לא הוי בגוף המחיצה אלא ביחס של המקום כמובדל, דליחס של מובדל לא בעי לגוף המחיצה.

1. ואפשר דזהו החילוק בהא דמבואר ברשב''א בעירובין דף ט ע''א ד''ה מקום דמחלק בדעת רש''י בין פרוץ לרה''ר לפרוץ לכרמלית לענין שיעור המחיצות. דבפרוץ לרה''ר לא מהני ג' מחיצות לאשווי רה''י, [ויעוין עוד בכס''מ שבת פי''ז ה''ט דמביא כן מהרמ''ך ויעוין עוד בראשונים עירובין דף צ''ד ע''א בדין חצר שנפרצה ואכמ''ל] , ויש שישבו לפי''ז את קושית הרש''ש על רש''י בדף ו' ע''ב ד''ה קמ''ל דנקט דרה''י גמורה איכא בה ד' מחיצות ומקשה הרש''ש מהא דמבואר ברש''י בעירובין דסגי בג' מחיצות ולפי מה דנקט הרשב''א בדעת רש''י דהא דנקט בעירובין דסגי בג' מחיצות הוי רק בפתוח לכרמלית ניחא היטב הא דבשבת בעי ד' מחיצות דאיירי בפתוח לרה''ר. ובבאור הדבר נראה דברה''ר כיון דהוי רשות המסורה לרבים הלכך כל כמה דפרוץ לרה''ר בעינן יחס בגוף הרשות בשביל להבדילה מרה''ר וכל כמה דבצד אחד ליכא מחיצה ליכא משמעות להבדלה דאיכא מכח הג' מחיצות כיון דניתן לדון את זה נידון כמניעה חיצונית כמו צדי רה''ר וליכא בזה סיבה לאשוויי כרה''י, ורק בפרוץ לכרמלית כיון דלא הוי רשות המסורה לרבים הלכך כל כמה דאיכא ג' מחיצות ורק רוח רביעית פתוחה ליכא סיבה לאשווי כחלק מהכרמלית וסגי בג' מחיצות לאשווי כרשות נפרדת רק כיון דסכ''ס איכא פירצה לכרמלית מדרבנן דנים את זה ככרמלית ובזה מהני לחי או קורה להפקיע מזה תורת פרצא.
2. ולפי''ז נראה לבאר את הנידון בגידוד ומחיצה אי מצטרפין ופליגי בראשונים אי הוי גבשושית ומחיצה או חריץ ומחיצה על גביו [יעוין ברמב''ן, וברש''י ותוס' גיטין טו ע''ב], דנראה דמאחר דבעינן יחס לרשות דחשיב כיוצא ממנה המחיצות, א''כ בעינן דיהא אותו סוג הבדלה, ומאחר דאיכא חילוק בין הסיום של מחיצה דהוי ככותל, לסיום של חריץ דהוי בעומק , או גבשושית דהוי בגובה, הלכך חסר בצורת החלוקה של הרשות מאחר דכל צורת חלוקה עומדת בפני עצמה הלכך ליכא בה כח לחלק את הרשות. ולפי''ז נראה ליישב את קושית תוס' בסוכה דף ד' ע''ב על רש''י מהא דבסוכה מצטרף גידוד ומחיצה. ואפשר דבסוכה כיון דעיקר הנושא הוא הדירה ולא ההבדלה מהרה''ר הלכך בהא סגי במה דבתוך החלל איכא מחיצות י' וכן מיישב בשיעורי ר' דוד גיטין טו.

ויעוין עוד בתוס' בגיטין דמחלק בין חריץ ומחיצה דבזה פשיטא דמהני לבין תל ומחיצה ויעוין במהרש''א שם דמבאר דהחילוק הוא דבחריץ ומחיצה מי שנמצא בתוך החריץ רואה מחיצה י' משא''כ בתל ומחיצה מי שנמצא על התל לא רואה י' וז''ל, ר"ל דרשות היחיד בעי מחיצות גובה עשרה ולכך בור וחולייתו מצטרפין לעשרה לעשות הבור רשות היחיד אם הוא רחב ד' והזורק מתוכו לרשות הרבים או מרה"ר לתוכו חייב אף על גב דמבחוץ אינו גבוה עשרה ''דרה"ר לא בעי מחיצות'', אבל תל ברה"ר כיון דמבפנים אינו גבוה עשרה אינו נעשה לרשות היחיד כלל מבפנים, ואף על גב דמבחוץ גבוה עשרה ''אינו נעשה רשות היחיד מבפנים''. ונראה מדבריו דס''ל דעיקר היחס של הסיום נקבע ביחס של המחיצה לתוך רה''י ומכיון שבחריץ ומחיצה העומד בתוך החלל רואה את הכל כמחיצה הלכך סגי בהא למשווי רה''י, ורק בתל ומחיצה דהתוך של רה''י הוא לעומד על התל בהא דנה הגמ' דכיון דכלפיו איכא שתי סוגי מחלקים אי דיינינן בהכי כמחיצה לרה''י.

1. ולפי''ז נראה דיסוד חילוקי הרמב''ן בין גידוד ומחיצה לחקק הוי ביחס של הצירוף בין החקק למחיצה, דבהנך גווני דחקק בתוך הבית איכא סיבה לדונם כאחד או מחמת שהמחיצות שמבחוץ משתלבות עם החקק ע''י דהוי בית גמור ע''י כך כיון דראוי לדירה ע''י החקק, או מחמת דלמחיצות שמבחוץ איכא יחס של מחיצה כלפי הקירוי ומאחר דהקירוי הוי מעל כל חלל הבית נמצא שיש להם יחס לכל הבית הלכך מצטרפים עם הגידוד לאשווי לחלל שמתחת הקירוי כרשות היחיד. ולפי''ז איכא סיבה נוספת להצריך מחיצות י' מבחוץ דרק בזה איכא צירופא לחקק וגם לפירוש הראשו נראה יותר דהא דחשיב גמר הבית הוי מחמת דאיכא כבר למחיצות מבחוץ כמו שדייקנו לעיל ברמב''ן.

ונראה דהבאור השני ברמב''ן זהו גם כונת היש מי שכתב שמביא המאירי וז''ל, ויש מי שכתב בענין זה דוקא בשקירויו משלימו לעשרה שנראו מחיצות אלו מיהא לטלטל בכל הגג אבל אם אין קירויו משלימו לעשרה אין חקק מועיל אא"כ שפת החקק בפחות משלשה לכותל. ויעוי''ש במאירי דפליג עלייהו וז''ל, ולא יראה כן שהרי בזו אין הטעם אלא שעיקר הבית הוא מן החקק ושאר המקומות טפלים לו כדין חורי רה"י. ומבואר במאירי דלא הצריך כלל י' מבחוץ ומהני צירוף מחיצות רק דנראה בלשונו דבא לבאר את צירופא דהמחיצות לחקק דהוי מחמת דגם שטח שבין המחיצות לחקק מצטרף לרה''י מדין חורין ומחמת זה איכא צירוף ויש לעיין.

1. והשתא יש לעיין להנך שיטות דלא בעי י' מבחוץ מה האופן שבו איכא לצירוף המחיצות. ויש לדון בזה בתרתי הן ביחס לגובה המחיצות והן ביחס למרחק. וביחס לגובה המחיצות יעוין בבאור הלכה שנ''ח סעיף ב' דבעינן גובה ג''ט דכל כמה דלא הוי גובה ג''ט נחשב כשאר שטח הקרקע דהכל דורסים שם ולא שייך לצרפו למחיצה אחרת וז''ל, הטעם דכל תל שהוא ''למעלה מג"ט'' לא אמרינן עליה ארעה סמיכתא ואינו מקום מדרס לרגלי ב"א, וע"כ אדרבה כשמצטרף עליו עוד מחיצה מצטרף גם הוא להשלים לעשרה. רק יעוין בסימן שס''ב סעיף ב' בבאור הלכה סד''ה תל וז''ל, עוד יש להסתפק אם התל היה פחות מג"ט ועם המחיצה יהיה עשרה טפחים ואם נעשה עי"ז רה"י דאולי כיון דפחות מג"ט בטל לגבי ר"ה ונמצא דעשה מחיצה רק של שמונה טפחים על ר"ה ונראה דנסתפק בזה. אולם יעוין בגר''ח פי''ד משבת דהוכיח מתל המתלקט דמהני צירוף מחיצות גם עם מחיצה למטה מג' [לשיטתו דתל המתלקט הוי צירוף מחיצות].

ובשיעור המרחק יש לעיין וכי עד סוף העולם נוכל לצרף לו מחיצה. ואולי לכה''פ בעינן דיהא מוקף מסביבו במחיצות כמו בבית שאין תוכו י' דבזה נוכל לראות לכה''פ יחס של תחילת סיום לחלל שהחקק נמצא בו, אולם עדיין יש לעיין בשיעור המרחק ונראה דהא מיהא בעינן להא דכתב הריטב''א דבעינן שיראה עצמו מוקף מחיצות. רק הריטב''א כתב דבשביל זה בעינן לצירופא דמחיצות, ונראה דגם אי הצירוף לא הוי בשביל זה אולם הא מיהא השיעור שבו המחיצות מצטרפות הוי בשיעור זה. ואולי גם כונת הריטב''א רק כסיבה שהכא איכא צירוף בין המחיצות.

1. ובעיקר דינא דצירוף מחיצות מצינו דבר חידוש דהנה יעוין בתרומת הדשן מובא ברמ'א שנ''ח סעיף ב' דנקט דשייך לבטל מחיצה ע''י שיניח עפר משתי צדי המחיצה עד שימעטנה מי' טפחים. ובבאור הלכה מביא מהגר''א דתמה עליו מהא דתל ה' ומחיצה ה' מצטרפין וז''ל, ולא אמרינן דכיון דהתל הוא פחות מי' והטעם דכל תל שהוא למעלה מג"ט לא אמרינן עליה ארעא סמיכתא ואינו מקום מדרס לרגלי ב"א, וע"כ אדרבה כשמצטרף עליו עוד מחיצה מצטרף גם הוא להשלים לעשרה, וא"כ ה"נ בנידון דידן כששופך עפר סביבות הכותל בפחות מי"ט לא ממעט לכותל ולא אמרינן דמקום מדרס הוא לב"א וכקרקעית הקרפף דמי דכיון שהעפר גבוה מג"ט לא ניחא תשמישיה שם ולא מבטליה לכותל אלא דמי כמו שהכותל נתעבה ונתרחב במקום הזה.

ולכאורה הדברים צ''ע דהרי המ''ב מביא את פלוגתת הפוסקים אי בעינן מחיצות י' מבחוץ ואמאי לא טען על הגר''א דתליא בהך פלוגתא. ונראה פשוט דהכא חשיבנן ליה כחדא מחיצתא ולא הוי צירוף של חלקי מחיצות.

ויעוין עוד בבאור הלכה שס''ב סעיף ב' בדינא דתל ומחיצה מצטרפים דדן שם אי הוי כשתי מחיצות דבעינן שיהא פחות מג''ט, או דכיון דהוי תל ומחיצה הוי כתל ותל דמצטרפים היכא דהוי בשיעור דתל המתלקט דשיעורו י' טפחים מתוך ד' אמות, וז''ל, ואם הרחיק משפתו ג"ט וכ"ש ד' טפחים ויותר יש לעיין דלכאורה לא מהני וכו', או דילמא דנחשוב כאלו היה תל עשוי באופן זה שעושה מתחלה חמשה ואח"כ מתרחק ג"ט ויותר ועולה עוד חמשה טפחים דמסתברא דמצטרף כל שהוא מתלקט עשרה טפחים מתוך ד"א, ומתוך דברי הגר"א לעיל בסימן שנ"ח ס"ב בהג"ה בקושיתו שם על תה"ד משמע דמצטרף ואפשר דתה"ד מחלק בכך. ומבואר בדבריו דשאני צירופא דשתי מחיצות מצירופא דתל ותל דבתל ותל הוי כחדא מחיצה ולכן דן אי תל ומחיצה הוי כתל ותל, ומבאר דבזה פליגי התרומת הדשן והגר''א.

ובבאור הדבר נראה דשאני מחיצה דתל דנובע מהגובה דבזה איכא למידן את התל הסמוך לו כחלק מצורת התל דמשתפע ועולה, ורק דבתל ומחיצה כיון דהמחיצה מצד עצמה אופן חלוקתה ברשות לא הוי כתל בזה דן הבאור הלכה אי גם בזה כיון דאיכא כבר תל שייך לדון את גובה המחיצה כהמשך לתל. והא דנקט דאיכא בזה לשיעורא די' מתוך ד' נראה דהוי בשלב שני דמאחר דיינינן ליה ככתול משתפע א''כ תליא בדינא דתל המתלקט דלדון שיפוע כמחיצה בעינן שיהא י' מתוך ד' דאל''כ הוי כחלק מהרשות. ויש שרצן להוכיח מדבריו דלמד כהגר''ח דעיקר דינא דתל הוי צירוף חלקי מחיצות ומחדש דשיעורא די' מתוך ד' הוי שיעור בצירוף של כל חלקי התל שנוכל לראותם כאחד, אולם זה אינו ראשית כל מהא דמבואר בראשונים דהוי שיעור בדריסת רקלי אדם וכן הביא המ''ב בעצמו בדינא דצך המתלקט עוד יש להוכיח מהא דנסתפק הבאור הלכה אי מהני לצרף תל פחות מג' ואי נימא דלמד כהגר''ח א''כ מדינא דתל עצמו מוכרח דין זה כמו שהוכיח הגר''ח. ומוכח דהבין בתל המתלקט כמו שנקט החזו''א עירובין ק''ח ס''ק ט' דכל האלכסון הוי מחיצה וחשיב מחיצה הניכרת דהמחיצה היא בזקיפה. רק דחידש דניתן להמעיד יחס של מחיצה אחת גם בצירוף של תל ותל וכן בתל ומחיצה לדעת התרוה''ד.

ואדרבה יש להוכיח מהא דלא דן הבאור הלכה דיהא בזה צירוף חלקי מחיצות כההיא דחקק דהכא ליכא לצירופא דחלקי מחיצות מאחר דליכא מחיצה י' מבחוץ. ולדרך הגר''ח דכל תל הוי צירוף מחיצות אפשר בכה''ג דאיכא לצירוף דתל חשיב דאיכא מחיצה י' גם כלפי חוץ.

1. ונראה לפי''ז דהא דאויר רה''י עולה עד לרקיע נובע מכח היחס שנקבע בגוף הרשות, דיעוין במשנת אליהו [לגר''א מישקובסקי זצ''ל] סוכה סימן ו' סק''ג דמביא מהרשב''א בעבודת הקדש שער ג' סימן א אות נב וז''ל, כבר ביארנו שרשות היחיד יש לו גובה ואוירו עולה עד לרקיע, ויראה לי שהדין כן בכל מה שנעשה רשות היחיד ואפילו עמוד ברשות הרבים גבוה עשרה ורחב ארבעה ואף על פי שאין לו מחיצות ניכרות למעלה. וראיתי למקצת מגדולי המורים שאמרו שאין אויר אלא לרשות היחיד שיש לו מחיצות כבית וחצר וכיוצא בהן, ולא יראה לי כן. ומהא דלא הזכיר כלל לגוד אסיק מבואר דהוי הלכתא דאויר רה''י כרה''י ורק דהנידון שהביא הוא אי בעינן דיהא כבר אויר רה''י ע''י מחיצות וע''י זה גם שאר האויר נידון כרה''י או דסגי במה דפני העמוד הוי רה''י. ויעוי''ש במשנת אליהו דמביא כמה ראיות דגם אי נימא דאיכא בזה דין גוד אסיק עדיין בעינן להא דרה''י עולה עד לרקיע לאויר שבתוך המחיצות עצמם דעדיין בעינן לשייך את האויר לקרקע. ויעוי'ש עוד במילואים לסק''ג דמציין לשו''ע הרב שמה סעיף כג דמביא בשם יש מי שאומר דנקט דבגג הבית המכסה את הבית למרות דליכא גוד אסיק מ''מ סגי במה דאיכא חלל רה''י מתחת למשווי גם את האויר שלמעלה כרה''י. ונראה דיחס זה נובע מכח היחס החיובי שחל ברשות כרשות חלוקה שעומדת בפני עצמה ולא מכח ההבדלה מרה''ר גרידא.
2. ולפי''ז מבאר המשנ''א באופן אחר את יסוד הרמב''ן בדף צ''ט דבעמוד ליכא דינא דעולה עד לרקיע דהוי מחמת דהיחס של המחיצה דעמוד לא הוי ביחס לאויר אלא רק ביחס לפני העמוד ובשביל דינא דעולה עד לרקיע בעינן שיהא יחס במחיצות לאויר עצמו ויעוי''ש דמבאר לפי''ז הא דמבואר ברש''י בדף ז' ע''א דקרפף יותר מבית סאתים שלא הוקף לדירה הזורק לתוכו חייב דמחיצה היא אלא שמחוסרת דיורין וברעק''א בגלהש''ס ציין לרש''י בדף פ' וצ''ט ע''ב דמבואר שם בדבריו דלא חשיב כרה''י מדאוריתא ובחת''ס והשפת אמת מדייקים את רש''י בדף ז' דכתב שאין ביתו סמוך לה קודם היקף דאיכא חילוק אי בנה אח''כ בית או לא דרק היכא דבנה אח''כ בית הוי רה''י ומבואר בזה דבעינן יחס חיובי במחיצות לאשווי כמקום דירה. אולם יעוין במשנת אליהו דמיישב דכל יסודו של רש''י הוי ביחס לאויר, דבזה בעינן שיחול שם דיורין באויר הרשות, והא דנקט דהזורק לתוכו חייב הוי כשנח בקרקע הקרפף, ובדף צ''ט איירי לענין הק''ו דלאחרים עושה מחיצה דבעינן שיעשה את החלל לרה''י, ובדף פ' דאיירי לענין הפסק בין הרשויות בעינן ג''כ דלהוי שם רה''י על האויר.
3. ויעוין עוד במילואים סק''ד דמבאר לפי''ז הא דסלקא דעתך בעירובין ט''ו ע''א דמחיצה העשויה מאליה לא הוי מחיצה לרה''י ומבאר המשנ''א דהנידון לגבי האויר דלענין שיחול על האויר שבתוך המחיצות שם רה''י אפשר דבעינן שיהיו המחיצות נעשות לדור בתוכן.
4. ובעיקר גדר התורת מחיצה דאיכא בגובה מצינו במאירי דברים מחודשים דיעון במאירי בסוכה ד' ע''ב בהא דאיתא התם דבעינן מחיצות ניכרות ולכן בעמוד גבהו י''ט ויש בו הכשר סוכה לא עבדינן גוד אסיק מיצתא להכשיר את פני עמוד לסוכה. וז''ל, ויש שואלים בשמועה זו ממה שאמרו במסכת שבת בפרק הזורק שאם זרק אבן על תל גבוה עשרה בשבת חייב מפני שהוא רשות היחיד אלמא לא בעינן מחיצות ניכרות ואין זו שאלה שבזו אי אתה צריך בה לגוד אסיק עד שתצטרך בה למחיצות ניכרות שאין הטעם אלא מפני שכל שגבוה עשרה ורחב ארבעה אינו תשמיש של בני רשות הרבים ודינו כרשות היחיד אף בלא מחיצות אבל בסוכה למחיצות אנו צריכים וא"כ הדבר צריך למחיצות ניכרות.

ויש שדימו את המאירי ליסוד הגר''ח [פ''ד הי''א מהלכות סוכה] דלמד בדעת הרמב''ן בדף צ''ט דליכא דינא דאויר רה''י עד לרקיע בעמוד דהוי מכח האי דינא דסוכה, דהרמב''ן הבין דהוי כלל בדין גוד אסיק דלא עבדינן ממחיצות שאינן ניכרות במקומן, ורק דהמאירי הוכיח מתל דאיכא דין רה''י עולה עד לרקיע גם בגוונא דליכא תורת מחיצות כלפי פני התל, כמו שהוכיח הגר''ח שם מתל המתלקט דגם בעמוד איכא דין עולה עד לרקיע למרות דמחיצותיו אינם ניכרות. ובבאור הוכחתו יעוין במשנת אליהו דמבאר דלמרות דבעמוד ניתן לומר דמחייב רק על קרקעיתו מ''מ בתל המתלקט כיון דס''ל לגר''ח דהוי צירוף חלקי מחיצות א''כ נמצא דאין שום מקום דיש בו מחיצה י' למקומו, ולא הוי כתל זקוף דלכה''פ לפני התל איכא מחיצה י', ולכן לא שייך לדון דפני התל הוי רה''י. ומכח זה הוכיח הגר''ח את יסודו דלענין רה"י דשבת המחיצות שלמטה גודרות גם למעלה לאשוויי רה"י, גם בלא טעמא דגוד אסיק, ומאחר דאיכא צירוף בשיעור המחיצה דמצטרפים לי' הלכך מעיקרא חשיבי מחיצה גם כלפי הלמעלה.

1. אלא דבלשון המאירי נראה דבא לחדש מושג חדש לגמרי דכל היכא דאיכא גובה לא שייך כלל לדיני מחיצות ודלא כהגר''ח דהצריך מחיצות רק דנקט דהמחיצות שלמטה מגדירות מעיקרא את הלמעלה. ויעוין במשנת אליהו דמוסיף עוד לחדש דהא דלא הוקשה למאירי מעמוד הוי מחמת דס''ל דרק בסוכה דבעינן את המחיצות כלפי החלל דבעינן דפנות כעין דירה בהא מגרע הא דהעמוד אטום דליכא בו חלל דבזה איכא גרעון במחיצות בתורת ''דפנות'', אולם בעמוד דעיקר הא דבעינן בשבת לתורת ''מחיצה'' א''כ סגי במה דאיכא בזה תורת מחיצה לעל גביו, ובזה הוי מחיצה ניכרת וממילא איכא גוד אסיק, ובפרט אי נימא דדין אויר רה''י לא בעי גוד אסיק, ורק בתל המתלקט דליכא כלל יחס של מחיצה י' בשום מקום בתל כיון דהוי חלקי מחיצות בהא הוקשה למאירי דבזה ליכא גם מחיצה ניכרת ושוב לא שיך לעשות גוד אסיק, ובזה חדית לן המאירי דבגובה לא בעינן כלל דין מחיצה. ומהא דאיכא בזה דין אויר רה''י עד לרקיע נראה דיהא מוכח לפי''ז כמו שהוכיח במשנ''א מהרשב''א דהוי דינא דאויר רה''י כרה''י. ולפי''ז יבואר היטב הנידון דגידוד חמשה ומחיצה חמשה אי מצטרפין דלפי''ז הוי שתי גדרים שונים במהותם ולא רק שתי סוגי מחיצות.
2. ויעוין בחידושי הגר''נ בגיטין דף טו עמוד ב' דמוכיח מרש"י בשבת ד"ח ע"ב ד"ה ומאי למטה, ובדצ"ט ע"א ד"ה למה לי, דרה"י דבור אינה עולה עד לרקיע ול"א בזה גוד אסיק מחיצתא [יעוין במשבצות זהב ס''ס שמה דדן בזה] , ומבאר הגר''נ, דס"ל לרש''י דכותלי הבור ל"ה "מחיצה" אלא רק הבדלה ע"י עומק, ומשו"ה ל"א בזה גוד אסיק מחיצתא. ולפי''ז יצא דלמרות ס''ל לרש''י כהמאירי דלא בעי בזה דין מחיצה אולם לענין שיהא בזה יחס של רה''י עד לרקיע ס''ל דבעי מחיצה.
3. ועיקר יסוד המאירי דכל שמופלג בגובה י' לא בעי מחיצה כלל יעוין במרכבת המשנה פי'ד הט''ז דמביא יסוד זה מהר''ד ערמאה ומביא ראיה לדבריו מתל המתלקט. וז''ל, תדע דהא תל המתלקט י' מתוך ד' חשיב רה"י אף על גב דלא מינכרא מחיצות ולא שייך לומר גוד אחית אלמא דכל שמופלג בגובה י' מקרקע רה"ר לא בעי מחיצות כלל.

ויעוי''ש מה דתמה מההיא דטרסקל [שבת ה' ע''א וצ''ט ע''א] דמבואר התם דנעץ קנה ברה''ר ואיכא בראשו טרסקל רחב ד' בעינן למשווי ללטרסקל מחיצות מכח גוד אסיק ופליגי רברי'י רובנן אי מחיתה תלויה הוי מיחצה. ומבואר דבעינן תרות מחיצה גם בגובה. ויעוי''ש במרכבת המשנה מה דכתב בזה. אולם יעוין במשנת אליהו במלואים סק''ב דמביא מהחזו''א ק''ח סוס''ק ח' וז''ל, שאין הבדלת הרשות אא''כ הוא קבוע אבל דבר עראי אינו קובע רשות והלכך דף הבולט וגדיים בוקעין תחתיו מיחשב עראי וצריך לדין גוד אחית. ומבואר דהגוד אחית מהני לקבוע את הטרסקל למקום חיבורו לארץ שיחשב כדבר קבוע. ויעוי''ש במשנ''א דמבאר עפי''ז הא דמבואר בתוס' שבת צ''ט ע''ב ד''ה זרק, דהגוד אחית בטרסקל לא הני לשוויי רה''י תחתיו, דמאחר דליכא בטרסקל דין מחיצות ועיקר הגוד אחית בא לקבוע את הטרסקל א''כ הגוד אחית מתיחס לכל הטרסקל ולא רק לקצותיו וממילא דנים דאילו מותחים את כל הטרסקל עד למטה וממילא ליכא חלל י' מתחתיו.