48 כרס החיצונה
קטגוריות: ש_ס / מא חולין / חולין - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / טריפות

יום ג' י"א שבט תש"ע

א] חולין ד"נ:, אמר גניבא אמר רבי אסי נקדרה כסלע טרפה שאם תמתח תעמוד על הטפח, אמר ר"ח בר אבא, לדידי מפרשא לי מיניה דגניבא אמברא דנהרדעא, כסלע כשרה יתר מכסלע טרפה, וכמה יתר מכסלע אמר רב יוסף כגון דעיילן תלת קשייתא בציפא בדוחקא בלא ציפא ברווחא.

והרמב"ם פ"ט משחיטה ה"ו כתב, ז"ל, קדר הבשר הזה בעגול או באורך, אם הי' יתר מכסלע והוא כדי וכו' ה"ז טרפה, שאם ימתח קרע זה יעמוד על טפח, עכ"ל.

והנה מלישנא דרב אסי, דנקדרה כסלע טריפה "שאם תמתח תעמוד על הטפח", מ' להדיא דטעמא קאמר, דהא דנקדרה כסלע הויא טריפה, הוא משום שאם תמתח תעמוד על הטפח, וע"כ הויא ככרס שנקרע בה טפח דטריפה, ויותר מ' כן מל' הרמב"ם, וכ"ה להדיא בספר האסופות הובא בקש"ק.

ולכאו' יש להוכיח כן גם ממה שהביא הרמב"ם לטרפות זו דנקדרה יותר מסלע בכלל קרועה, ואם הי' זה טריפה בפנ"ע דנקדר כסלע, הי' לו לכוללה בכלל חסירה.

אך באמת אין ללמוד מזה, דמד' הרמב"ם נראה, דחסירה הוא רק בשחסר כל האבר, וכל שחסר מקצתו אי"ז בכלל חסירה, וע"כ מנה הרמב"ם בפ"י לחסרה הגולגולת כסלע בכלל שבורה, והאמנם הכס"מ שם ה"ט כתב שהיא בכלל חסירה, אך הפר"ח סימן כ"ט סק"ה תמה ע"ז, דבד' הרמב"ם מבו' שהיא בכלל שבורה, וע"כ אף אם הא דנקדרה יותר מסלע הויא טריפה בפנ"ע, ניחא הא דכללה הרמב"ם בכלל קרועה.

אמנם ילה"ע בעיקר הדברים, דהנה אמנם הא דחסרה אונא אחת מנאה הרמב"ם בכלל חסירה, ניחא דהוא משום דיש מנין ה' אונות לריאה, וכל שחסרה אחת מן האונות, הוי זה חיסרון דדבר שלם, אך קשיא ממש"כ הרמב"ם פ"ח ה"ז דחסר מגוף הריאה טריפה והוי בכלל חסירה, אך בל' הרמב"ם שם נראה דהוא משום דדמי לחסר ממנין האונות, וכנראה היינו שאחר שנתחדש דבריאה הוי כל חלק וחלק כדבר בפנ"ע, וכל שחסר הוי בכלל חסירה, אף חסר מגוף הריאה חשיב כחסירה, ואכתי צ"ב.

ויותר נראה דלאו כללא הוא דחסר מקצת האבר אינו בכלל חסירה, אלא ה"ז תלוי בסיבת הטרפות, דודאי במקום שהטרפות הוא משום חיסרון אותו מקצת, הוי בכלל חסירה, אך בגולגולת שניטל ממנה כסלע, הא דהויא טריפה אי"ז משום חיסרון הסלע, אלא משום דזה הוי כשבירת הגולגולת, וע"כ הויא בכלל שבורה, וע"כ י"ל דה"נ בכרס החיצונה שנקדרה יותר מסלע, הא דהויא טריפה, אי"ז משום חיסרון מקום זה, אלא משום דהוי זה כנקרע הכרס, וע"כ הויא בכלל קרועה.

ויש לסייע עוד לזה, ממה שלא מנה הרמב"ם בפ"י במנין הטריפות, לטריפה זו שנקדרה יותר מסלע, והוא משום דהויא בכלל נקרע הבשר החופה את הכרס, והרי דאי"ז טריפה בפנ"ע דנקדרה, אלא ה"ז בכלל קרע טפח.

אך אי"ז מוכרח, שהרי כיון שכלל הרמב"ם לנקדרה בכלל קרועה, והרי דהוי זה שיעור בקרע, הרי דכ"ה שלא מנה הרמב"ם לקרע רוב ולקרע טפח בתרתי, משום דהוי ב' שיעורים דקרע, ה"נ י"ל דכלל בכלל זה לקרע זה דנקדרה.

וכ"נ ללמוד מד' הרשב"א בתוה"ב מה. שהק' ע"ד הרמב"ם דכיו שנקרע רוב עובי הבשר טריפה, ז"ל, ועוד אם לא נקרע לגמרי מעבר אל עבר, היאך שייך למימר בי' דעייילא תלתא קשוותא בדוחקא או ברווחא, ועוד מאי נקדרה כסלע, דלא קדירה אינו אלא לשון נקיבה, עכ"ל, ואי נימא דהא דנקדרה כסלע הוי טריפה בפנ"ע, א"כ הגם דנקדרה כסלע ל"ה טריפה אלא בשניטל הבשר מעבר אל עבר, מ"מ שפיר י"ל דנקרע הבשר הוי טריפה אף בשלא נקרע אלא רוב עובי הבשר, ובע"כ מד' הרשב"א דהא דנקדרה כסלע טריפה, הוא משום דחשיב כקרע טפח, וע"כ פשיטא לי' דלדעת הרמב"ם דבקרע טפח הוי טריפה אף בשלא נקרע קרע מפולש, ה"ה בנקדרה הויא טריפה אף בשאי"ז מפולש.

ב] אמנם הנה מד' הש"ך והגר"א נ' להוכיח לא כן, וזה ממש"כ הש"ך בסימן ל' סק"ה, ז"ל, ואע"ג דהתוספות בפרק א"ט דף נ' ע"ב כתבו נמי כשתקיף הסלע בחוט וימתח החוט יהא בארכו טפח עכ"ל, היינו למאי דס"ד דש"ס התם מעיקרא דכסלע נמי טרפה שאם תמתח תעמוד על טפח, אבל למאי דמסיק בתר הכי דלא מיטרפא אלא בכיתר מסלע, א"כ ע"כ צ"ל דדוקא ההיקף של יתר מכסלע הוי טפח, "או דבעינן בהיקף מעט יותר מטפח", עכ"ל, וכ"ה בביאור הגר"א שם סק"ו, ז"ל, וכפי' תוס' שם וכו', ולפ"ד כאן צ"ל מ"ש שם כסלע כשרה כו' דצריך בחוט יתר על טפח וכו', עכ"ל.

והנה לפ"מ שדנו הש"ך והגר"א דלמאי דמסיק בעי' בהיקף מעט יותר מטפח, הרי מבו' להדיא, דהא דהוי טריפה בכה"ג, אי"ז מכח הא שאם תמתח תעמוד על הטפח, אלא הוי זה טרפות בפנ"ע דנקדרה הכרס החיצונה, ושיעורה הוא ביותר מסלע.

וכן נ' גם מד' מהרש"ל שהביא הט"ז סימן מ"ח סק"ו שכתב בדעת הטור, דאף לדעת הרמב"ם דאם נקרע רוב עובי הבשר הויא טריפה, אף שאין הקרע מפולש, מ"מ הא דנקדרה יותר מסלע טריפה, הוא רק בשניטל כל עובי הבשר, עיי"ש, וכ"כ הש"ך בספר הארוך שם, עיי"ש בדבריו, וזה דלא כמו שנקט הרשב"א לדעת הרמב"ם, ונת' לעיל סוסק"א, ואם הא דנקדרה טריפה, הוא משום שאם תמתח תעמוד על הטפח, הרי בדין דכ"ה דהא דנקרע טפח טריפה, הוא אף בשנקרע רוב העובי, ה"ה הא דנקדרה יותר מסלע טריפה הוא אף בשנקדר רוב העובי, אך לד' הפליתי שהבאנו להלן סק"ד יש מקום לדון בזה, ובע"כ מד' מהרש"ל והש"ך, דהא דנקדרה יותר מסלע טריפה, הוי זה טריפה בפנ"ע, ואי"ז משום דחשיב כקרע טפח, וע"כ שפיר י"ל דטרפות זו היא רק בשנקדר כל עובי הבשר.[[1]](#footnote-2)

וכ"ה מבו' בד' הפליתי סימן ל' סוסק"ד שכתב, דהא דהי' מקובל דאם הי' קרע טפח הכרס טריפה, הי' הקבלה לקדירה אשר אלכסונו שליש טפח טריפה, וממנו למדו חז"ל דקרקע טפח טריפה דכל שיש בהקיפו טפח וכו', ותו ל"ק הא לפי חכמי הנדסה הוא טפח ושביעית משליש טפח, דלחומרא לא דק להטריף אפי' בקרע טפח כל דהו, עכ"ל, ולהדיא בדבריו, דאין הטרפות כלל משום הא דיש בזה קרע טפח, דעיקר השיעור הוא קדירה שאלכסונו הוא שליש טפח, ולפי האמת הוי הקיפו טפח ושביעית משליש טפח, וז"ב.[[2]](#footnote-3)

ג] ובד' הפרי תואר סימן מ"ח סק"ו מבו' דנידו"ז תליא בפלוגתת רש"י ותוס' בסוגיין, דהנה בפירש"י פירש, ז"ל, שאם תמתח אי הוה מושכו לכאן ולכאן שיכנס העוגל לאורך או לרוחב תמצא בו טפח באותה קדירה, עכ"ל, אך התוס' פירשו, ז"ל, לכשתמתח תעמוד על טפח כשתקיף הסלע בחוט וימתח החוט יהיה בארכו טפח, עכ"ל.

והנה לפירש"י דאם תמתח הקדירה יהא אורך הקדירה טפח, הרי דהא דהוי זה טריפה הוא משום דחשיב זה כקרע טפח, וזהו מש"א שאם תמתח תעמוד על טפח, דמשו"ז הוא דהוי טריפה בכה"ג, וכ"ה מבו' גם בב"ח שם, דלדעת רש"י הא דהויא טריפה, היינו משום דחשיב כנקרע טפח, עי' בדבריו, ועי' פרישה שם, אך לדעת התוס' דהיקף כל הסלע הוא טפח, אשר לפ"ז נמצא, דכשתמתח את הקדירה הוי אורך הקדירה חצי טפח, בע"כ דהוי זה טרפות בפנ"ע.

ועיי"ש שתמה לפ"ז ע"ד התוס', דא"כ מ"ט הוצרך לומר שאם תמתח תעמוד על הטפח, ומאי נפ"מ אם יעמוד על טפח או על חצי טפח, ולדעת רש"י ניחא, דטעמא קא יהיב, דהא דהויא טריפה הוא משום דאם תמתח תעמוד על טפח, עוד העיר מלישנא דאם תמתח תעמוד על "הטפח", ומדלא אמר תעמוד על טפח אלא תעמוד על הטפח, משמע דהיינו הטפח האמור בשיעור הקריעה, עכ"ד.

ועי' גם במטה יהונתן שם שכתב כן, דלדעת רש"י הא דהויא טריפה הוא משום דחשיב כקרע טפח, ולדעת הרא"ש הוי זה טריפה בפנ"ע, ויישב לפ"ז דלא פליגי במציאות אם סלע הוי שליש טפח או הוי פחות משליש טפח, וגם ל"ק קו' הש"ך בסימן ל"א דאין החשבון מכוון לפי חכמי המידות, ועיי"ש שכתב, דהא דנקט שאם תמתח תעמוד על טפח, הוא לאשמועינן דאין כמה נקבים שיש בהן חיסרון מצטרפין לכסלע, אלא בעינן שיהיו במקום א' דבעי' שיהא טפח במקום א', כמו בנקרע דודאי בנקרע כאן מעט וכאן מעט לא מצטרפי, ועמש"נ בזה להלן סק"ו, עיי"ש בדבריו.

ד] אמנם הפליתי שם סק"ה נקט דגם לדעת התוס' והרא"ש הא דהויא טריפה, הוא משום דחשיב כקרע טפח, ועיי"ש שעמד ע"ז, שהרי גם בנקדר פחות מסלע תוכל לחתוך רצועות ארוכות למאוד בלי רוחב רק אורך יותר מטפח, וכתב לישב, דמן הדין דאם יש כמה קרעים זה בצד זה, אף שכולם יחד הוו טפח, ל"ה טריפה, דבעי' שיהא טפח באורך,[[3]](#footnote-4) והא דנקדרה כסלע חשיב כקרע טפח, הוא הלמ"מ דכה"ג ה"ז מצטרף שכך גזרה חכמתו ית'.

ועיי"ש שכתב דמה"ט כל הא דנקדרה הויא טריפה, הוא רק בשתמתח תעמוד על הטפח, אך בקטן דשיעור הקרע ברובו, לא מצינו דאם נקדרה בשיעור שאם תמתח תעמוד על רובו הויא טריפה, והיינו משום דכל גופו של שיעור זה הוא הקבלה והלמ"מ, ולא קיבלנו רק לענין טפח ולא לענין רוב, עכ"ד.

ובתבו"ש שם סק"ו כתב להכשיר בזה מטעם אחר, דכל הא דמטרפינן בנקדרה משום שאם תמתח תעמוד על הטפח, הוא רק בשיעורא דקריעה טפח, דהויא טריפה אף אם נשתייר הרבה שאינו קרוע, אך בשיעורא דקריעה ברובו, אשר היינו שלא נשתייר שאינו קרוע אלא מיעוט, הרי הגם שאם תמתח הקריעה תעמוד על רוב, הרי אכתי המקום השלם רב מן המקום הקרוע, ול"ה טריפה, עיי"ש, ועי' עוד בנידון זה בתפאל"מ פר"ת פמ"ג מקד"מ ויד יהודה.

ה] והנה כתב הש"ך סימן מ"ח סק"ז, ז"ל, בפרט מ"ש בד"מ דנקדרה באורך ר"ל דכשיש חסרון משערינן כמו בעיגול ע"ש, דמשמע דר"ל אפי' אם ההיקף של הרצועה באורך כהיקף העיגול, וא"כ למה אמרו בש"ס נקדרה כסלע, הול"ל נקדרה צריך בהיקפו טפח כדקאמר בנקרע, עכ"ל.

והנה מד' הדרכי משה מבו' דהא דנקדרה יותר מסלע הויא טריפה, הוא משום דהיקף הקדירה הוי טפח, וחשיב כנקרע טפח, וע"כ ס"ל דה"נ ברצועה ארוכה, שהקיפה טפח, חשיב כנקרע טפח והוי טריפה.

ובדעת הש"ך דפליג, הנה למש"נ לעיל סק"ב ללמוד מדבריו, דהא דנקדרה הויא טריפה אי"ז כלל משום דחשיב כקרע טפח, אלא הוי טריפה בפנ"ע, הרי פשוט דכ"ז הוא בשנקדרה כסלע, אך בשנקדרה רצועה ארוכה שאין בה סלע, הגם שהקיפה טפח, ל"ה טריפה.

אך באמת ד' הש"ך מתישבים גם לפשטות הדברים דהא דנקדרה הויא טריפה הוא משום דחשיב כקרע טפח, שהרי כ"ה דבקרע שאין בו חיסרון, לא אמרינן דכל שיש בקרע חצי טפח הויא טריפה, משום דב' צידי הקרע יחד הוו טפח, ה"נ בשיש בו חיסרון אין מצרפין ב' צידי הקרע לטפח, ורק בנקדרה כסלע הוא שנתחדש דמצרפין צידי הקדירה לטפח, וכמש"כ הפליתי.[[4]](#footnote-5)

ועיי"ש בש"ך לעיל מינה שכתב, דאם נחסרה במפולש באורך וכשתעשה מן האורך עיגול יהיה כסלע, הויא טריפה, ועיי"ש מש"כ לישב לפ"ז, והנה לדעת הש"ך גופי' דהא דהויא טריפה, הוא משום החיסרון יותר מסלע, הרי פשוט דגם בנחסרה באורך שיעורו בסלע, אך לפשטות הדברים דהא דהויא טריפה הוא משום דחשיב כקרע טפח, צ"ב, שהרי בכה"ג שנחסרה באורך בכדי שיעור יותר מסלע, הוי היקף הקדירה יותר מטפח, ואפ"ה לא סגי בפחות מכך, משום דאין מצטרפין ב' צידי הקרע לטפח, וא"כ גם אם יש בחיסרון כדי יותר מסלע, מ"ט חשיב כקרע טפח, אך נ' פשוט דכך היא ההלכה, דכל שיש בהחיסרון כדי יותר מסלע, חשיב מצטרפין ב' הצדדים לשיעור טפח, וע"כ רק כשיש בחיסרון כדי יותר מסלע, הוא דחשיב כקרע טפח.

ו] והנה בפליתי שם כתב, דפשוט דכמה נקבים שיש בהן חיסרון מצטרפין לכסלע, וזה שלא כדבריו במטה יהונתן שכתב דאין מצטרפין, דומיא דנקבים בגרגרת שמצטרפין.

והנה לכאו' כ"ז ניחא, אם הא דנקדרה טריפה, הויא טריפה בפנ"ע בחיסרון בשיעור יותר מסלע, וע"כ דמי לגרגרת שמצטרפין כמה נקבים, אך לפמש"כ הפליתי גופי' שם דהא דנקדרה טריפה, הוא משום דחשיב כקרע יותר מטפח, צ"ע אם שייך לומר כן בכמה נקבים המצטרפין זל"ז, אמנם למשמעות ד' הט"ז בסימן ל"ד סק"ג דהא דחיסרון כאיסר בגרגרת טריפה, הוא משום דחשיב כנפסק רוב הקנה משום שאם ימתח, שפיר יש לדמות לשם, אך ד' הט"ז מחודשים, ועי' יד יהודה שם סק"י שכבר עמד ע"ז, ועיי"ש מש"כ עוד בזה.

?יל"ד אם נקדרה הכרס החיצונה, מתחילת מקום הכרס, דכה"ג ק' להבין דחשיב כקרע טפח, שהרי הוי זה כקרע בסוף הכרס דאינו מטריף.

1. אמנם מד' הרמב"ם נ' להוכיח דגם הא דנקדרה טריפה הוא אף בשנקדר רוב העובי, וזה ממש"כ הרמב"ם במנין הטריפות בפ"י ה"ט, נקרע "רוב" הבשר החופה את הכרס, עכ"ל, וכבר נתבאר לעיל סק"א,ר

   ר דנכלל בזה גם נקדרה יותר מסלע דטריפה, ואם נקדרה ל"ה טריפה אלא בשנקדר כל עובי הבשר, א"כ אי"ז בכלל טריפה זו, שהיא בנקרע רוב הבשר, ובע"כ מד' הרמב"ם דבהא דנקדרה יותר מסלע הויא טריפה, סגי במה שנקדר רוב עובי הבשר. [↑](#footnote-ref-2)
2. אך בעיקר דבריו צ"ע, שהרי לא מצינו כלל בגמ' דשיעור הקדירה הוא בשאלכסונו שליש טפח, וא"כ מהיכ"ת נימא דזהו עיקר השיעור, וכבר תמה בזה בתפארת צבי שם סק"ה [↑](#footnote-ref-3)
3. אמנם הנה בתפארת למשה שם כתב לדון, דאם נקרע באלכסון או כחצי עיגול והקרע הוא רוב או טפח הויא טריפה, עיי"ש, וזה מחודש מאד, ולדבריו צ"ל, דהא דבב' קרעים זה כנגד זה, אין מצטרפין לטפח, הוא משום דל"ה טריפה אלא בדאיכא קרע א' כשיעור טפח.

   ועיי"ש בדבריו דכ"ז הוא רק לפמש"כ האחרונים דאף נקרע רוב הרוחב הוי טריפה, אך עי' ביד יהודה שהאריך להוכיח מד' הראשונים דל"ה טריפה אלא בנקרע רוב ארכו. [↑](#footnote-ref-4)
4. אמנם לדעת רש"י דהא דנקדרה יותר מסלע טריפה, הוא משום דאם תימתח הקדירה יהא אורך הקדירה טפח, מסתברא טפי דאף ברצועה ארוכה שאין בה כדי יותר מסלע, כל שאם תמתח יהא אורכה טפח הויא טריפה, וכ"כ כמה מן האחרונים, אך קשיא ע"ז כמשה"ק הש"ך, דא"כ מ"ט אמרו יותר מסלע, וי"ל. [↑](#footnote-ref-5)