מזוזה כג
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / יורה דעה / מזוזה

סעיף ב איזהו מקום קביעתה, בתוך חלל של פתח בטפח הסמוך לחוץ (הגה: ואם שינה אינו מעכב, ובלבד שיניחנה במזוזה עצמה). בתחלת שליש העליון גובה השער, ואם קבע למעלה מזה כשרה, והוא שירחיקנה מהמשקוף טפח.

וכתבו הט"ז והש"ך (ס"ק ב) ב' טעמים למה נותן בטפח הסמוך לטפח. א' כדי שיפגע במזוזה מיד, ועוד כדי שתשמור כל הבית מבפנים מן המזיקים [כמבואר בגמרא מנחות לג:]. ועי' גליון מהרש"א שכתב שאם עושה מזוזה בשביל המצוה רשאי לחשוב שבשביל המצוה ישמור אותו הקב"ה, אבל אם עושה את המצוה בשביל שתשמור אותו, אי"ז שומר עליו אלא אדרבה סכין היא בעיניו [וכבר הובא לעיל (שיעור כא) דברי הרמב"ם (פ"ה ה"ד) על העושים מזוזה בשביל קמיע].

וכתב הרמ"א שאם שינה אין מעכב ובלבד שיניחנה במזוזה עצמה. ודבריו צריכים ביאור, שכיון שכתב שאינו מעכב, ממילא משמע שאי"צ להניחה אפי' בטפח הסמוך לפתח, ואיך סיים שיניחנה במזוזה עצמה.

והנשמת אדם (כלל טו סעי' א) כתב לבאר דב' דינים נאמרו בגמרא (מנחות לב:), דבתחילה הביאה הגמרא ברייתא 'הניחה אחורי הדלת סכנה ואינה מצוה'. ואח"כ הביאה הגמרא דברי רב יהודה אמר שמואל 'מצוה להניחה בתוך חללו של פתח'. ווסתרי אהדדי דמדברי שמואל נראה שאי"ז אלא מצוה ובדיעבד כשר. וליישב הדברים כתב הנשמת אדם, שמה שאמרו בתחילה שאחורי הדלת פסול, היינו שנתן המזוזה על הכותל ולא על הפצימין [והפצימין הם כל מה שעשוי כדי להחזיק הדלת], וזהו שאמרו בברייתא סכנה ואינה מצוה לומר שהיא פסולה. ואח"כ אמרו שמצוה להניחה בתוך חללו של פתח, וזה רק למצוה ולא מעכב בדיעבד, והיינו כשנותן על הפצימין אבל לא בוך החלל של הפתח. ואע"פ שאין המזוזה בחלל הפתח אינו פסול כל זמן שהיא מונחת על הפצימין. אמנם הש"ך (ס"ק ג) ביאר דעת הרמ"א דס"ל שאחורי הדלת כשר בדיעבד [והיינו שהבין גם דברי הברייתא שאמרו סכנה ואינה מצוה שאי"ז פסול בדיעבד], אולם בלבוש (סעיף ב) העתיק לשון הרמ"א, ואעפ"כ כתב שאחורי הדלת פסול, ועל כרחך צ"ל כדברי הנשמת אדם. ובגידולי הקדש (ס"ק ד) כתב ג"כ ממש כדברי הנשמת אדם.

אכן כתב הנשמת אדם שאף שלדעת הרמ"א הוא רק לכתחילה, דעת הרמב"ם שאם הניח המזוזה שלא בחלל הפתח פסול, שכתב (פ"ה ה"ח) הניחה אחרי הדלת לא עשה כלום, ולאחר מכן (פ"ו הי"ב) כתב 'והיכן קובעים את המזוזה בתוך חלל של פתח בטפח הסמוך לחוץ', ומשמע דעתו שצריך ליתנה דוקא בחללו של פתח, אבל אם אינו נותנה בחללו של פתח הוי כאחורי הדלת ופסול.

וסיים הנשמת אדם 'ולפ"ז במקום שא"א להניחה בתוך חלל הפתח יש לסמוך ולקבעה במזוזה עצמה אחורי הדלת, אבל מכל מקום לא יברך. אבל על הכותל לא עשה כלום אליבא דכולי עלמא' עכ"ל. ובאמת לביאורו צריך ביאור למה לא סמך על הרמ"א לעניין ברכה.

והנה ביד הקטנה (פ"ג אות כ) כתב שאם נתן חוץ לחלל הפתח פסול לגמרי, וכן כתב בפרשה סדורה (ס"ק נז) ובמזוזות ביתך (ס"ק ח), ודעתם שהרמ"א ג"כ מודה שפסול אם אינו נותן בחלל הפתח, וכל היתרו של הרמ"א הוא אם הפתח רחב והדלת האמצע ונותן המזוזה מבחוץ. ובשבט הלוי (ח"ג סי' קנא) כתב להקל שאם אינו יכול ליתן בחלל הפתח יתן על הפצימין. ובביאור הגר"א מוכח להקל שכתב (ס"ק ו) על דברי הרמ"א שמצוה משמע לכתחילה, וביארה הגמרא שהיה הו"א שיתן מבחוץ קמ"ל שצריך ליתן בחלל, אבל מ"מ אינו אלא מצוה ואינו פסול בדיעבד. ולעניין הלכה ברור שלכתחילה צריך ליתן המזוזה בחלל הפתח, אכן אם אי אפשר ליתן בחלל הפתח עדיף ליתן מבחוץ [ואפשר לסמוך ולברך אחר שהרמ"א פסק להקל בזה], אבל יקבענה דוקא על הפצימין ולא על הכותל.

ויש לדון באופן שחלל הפתח מהאבן גדול מאוד, והקטינו את הפתח ע"י דלת שאינה נפתחת, ורק באמצעה פותחים פתח בשיעור דלת הרגילה, ויש לדון היכן יתן את המזוזה שהרי צריך ליתן בטפח הסמוך לפתח. ונחלקו בזה הפוסקים, ובבתים הישנים שבירושלים רואים שמנהגם היה לחקוק באבן שהוא החלק הרחב, ובספר חובת הדר הביא בשם הרב יונגרייז שיתן המקום הצד [וכ"כ בספר אגור באהליך בשם הגרח"ק].

ובאופן שנותן מבפנים וכשפותחים את הדלת לא יראו את המזוזה, יש ראיה ג"כ שמהני, שמבואר ברמ"א סי' רפו (סעי' ב) על חדר שאיש ואשה ישנים שם, שאם המזוזה מבחוץ כשסוגרים הדלת, חייב במזוזה לכו"ע. ומוכח מדבריו שדוקא משום שאיש ואשה ישנים שם, אבל בלא זה יכול ליתן המזוזה מבפנים אף שכשיפתח את הדלת מסתיר את המזוזה.

עוד יש לברר אם יכול ליתן בגומה בתוך החלל ולא יראו את המזוזה. ובפתחי תשובה (ס"ק ה) הביא בשם היד הקטנה שפסול כל זמן שאין ניכר שיש שם מזוזה, אבל בפרשה סדורה (אות נד, וע"ע באות סז) האריך ולא הסכים עמו לדינא, והוכיח כן מהברייתא. ומ"מ גם לשיטתו יש להחמיר לכתחילה שיראו את המזוזה. אלא שיש לדייק דלא מהני, דכתבו הפוסקים שבמקום שיש גויים שחוששים מהם אם נתן המזוזה אחורי הדלת יש להם על מה שיסמוכו, ואם נאמר שאפשר לעשות גומה ולהסתיר המזוזה, למה לא עשו כן ותהיה המזוזה בחלל הפתח, ולדברי היד הקטנה אתי שפיר, דזה לא מהני.

[המשך סעי' ב] ...בתחלת שליש העליון גובה השער, ואם קבע למעלה מזה כשרה, והוא שירחיקנה מהמשקוף טפח.

בגמרא במנחות (לג.) א"ר זירא אמר רב מתנא אמר שמואל מצוה להניחה בתחלת שליש העליון. ומבואר אח"כ בגמרא 'מאי תחילת שליש העליון דקא אמר, להרחיקה, שלא להרחיקה מן הקורה של מעלה יותר משליש'. ונחלקו בזה הרמב"ם והרא"ש, ששיטת הרא"ש (מזוזה סי' י) שלמסקנת הגמרא אין דין ליתן בתחילת שליש העליון, אלא רק שלא ירחיק מלמעלה יותר משליש. אבל דעת הרמב"ם (פ"ו הי"ב) שיש מצוה ליתן בתחילת שליש העליון בדוקא [אבל מתחת לשליש פסול לכו"ע, ש"ך (ס"ק ד)], ולדעתו מה שביארה הגמרא אח"כ 'להרחיקה', היינו לומר שגם למעלה מתחילת שליש העליון כשירה [ולא גרס את המשך דברי הגמרא וכדלהלן], אבל מ"מ לכתחילה יתן המזוזה בתחילת שליש העליון. ועי' בברכי יוסף (אות ג) שכתב בשם האר"י ז"ל שגילה סודו שצריך ליתן דוקא בתחילת שליש העליון.

ובנקודות הכסף כתב שהמנהג להניח המזוזה בגובה הפתח וכדעת הרא"ש, רק שיש אנשי מעשה שדקדקו ליתן בתחילת שליש העליון, וכתב שבגמרא (מנחות לג:) 'מוכח כדעת הרא"ש ואותן אנשי מעשה לא עיינו שפיר רק בשו"ע ואילו הוו עיינו שפיר בגמרא לא היו עושין כן'. וכוונתו דהא בגמרא מבואר להדיא שפירשו דברי רב יהודה אמר שמואל שכוונתו שלא להרחיק מן הקורה שלמעלה יותר משליש, וא"כ לא בא אלא לאפוקי שלא יתן מתחת שליש העליון, אבל אין כלל דין ליתן בתחילת שליש העליון. אבל בהמשך דבריו כתב הנקודות הכסף שהרמב"ם לא היה גורס המשך דברי הגמרא אלא רק תירוץ הגמרא מאי תחילת שליש העליון ומשני להרחקה, וביאור דחיית הגמרא לשיטת הרמב"ם הוא, שכיון שאם נותן המזוזה טפח סמוך למשקוף פסול, לכך אמרו שיתן בתחילת שליש העליון, להרחיקו שלא יטעה ויתן המזוזה בטפח הסמוך למשקוף. וגם הבית הלוי כתב שתיבות אלו מחוקות וכמו שהובא מהנקודות הכסף, ולכך סובר שראוי לחוש להרמב"ם.

נתן המזוזה למעלה בתוך הטפח הסמוך למשקוף, לדעת הרא"ש אינו פסול בדיעבד, והרבה פוסקים וכן הרמב"ם ס"ל שפסול, וממילא צריך להוריד המזוזה ולחזור ולקובעה למטה משם, ומ"מ לא יברך מאחר שלדעת הרא"ש לא היה פסול. אכן אם הייתה המזוזה מתחת לתחילת השליש העליון צריך להורידה ולקובעה למעלה, ויעשה כן בברכה [דהא לכו"ע פסול בכה"ג].

[המשך סעיף ב] ... וצריך לקבעה על ימין הנכנס (הגה: ואין חילוק בין אם הוא אטר יד או לא). ואם קבעה משמאל, פסולה.

וכתב החיי אדם (כלל טו סעי' יז) שאם נתן בשמאל ואח"כ שינה לימין לא יברך, אבל האחרונים חולקים עליו, ועי' גר"א (ס"ק ט) שמוכיח שפסול אף בדיעבד, והביא כן מגמרא ערוכה [אכן אם יש שיטות באיזה צד ליתן את המזוזה ונתן כדעה אחת, ואח"כ נתברר לו שהעיקר הוא ליתן בצד השני, וצריך להסיר המזוזה ולקובעה במקומה, בזה לא יברך שהרי מה שעשה בצד הראשון יש דעות כמותו]. ומה שכתב הרמ"א שאין חילוק בין אם הוא איטר יד או לא, עי' ש"ך שהכוונה לאיטר רגל. וכתב לבאר דאין הולכים בזה אחר האיטר, ואינו דומה לתפילין, משום שמזוזה הוא חוב על הבית ולכך הולכים אחר ימין של כל אדם.

סעיף ד' כיצד קובעה, ימסמרנה במסמרים במזוזת הפתח או יחפור בה חפירה ויקבענה בה, ולא יעמיק לחפור טפח בעומק, שאם עשה כן פסולה.

במקדש מעט (ס"ק כו) הביא שהנימוקי יוסף שיתן ב' מסמרים, אבל ברמב"ם כתב שיתן אחד, והוא נפק"מ אם מועיל כשהמזוזה תפוסה למעלה אבל אפשר להזיזה מכאן לכאן, שלדברי הרמב"ם מהני אבל לנימוקי יוסף בעי ב' מסמרים כדי שלא יזוז מכאן לכאן.

תלאה במקל מבואר בגמרא שהוא פסול, והרמב"ם (פ"ה ה"ח) הביא הגמרא דפסול, ובשו"ע השמיט.

ומהו תלאה במקל: הנה יש לומר דהיינו שכשנותן מסמר אחד שהמזוזה כמו תלויה, זה נחשב תלאה במקל ופסול, אמנם יש מהראשונים שלמדו דהיינו שנותן את המזוזה באוויר.

והנה יש בתי מזוזה שמחוברים לפתח מכאן ומכאן, אבל המזוזה עצמה נמצאת בתוך שפופרת שקופה באמצע שמתחברת מכאן ומכאן, והיא עצמה אינה נוגעת הפתח עצמו, ולכאורה הוי כמו תלאה במקל. ובשבט הלוי (ח"י סי' קפב) דעתו להחמיר בזה.

ומזוזות הקבועים אבל יש אפשרות לפתוח את בית המזוזה וליקח המזוזה, יל"ד גם בזה אם דומה לתלאה במקל.

והנה שיטת ר"ת שאי"צ לקבוע את המזוזה לכותל אלא מניח אותה שם כמו שמניחים ס"ת לארון, אבל לדעת רוב הראשונים צריך לקבוע את המזוזה. ומ"מ אם המזוזה מונחת בתוך חפירה שבכותל, כל שעומד שם היטב, נראה להדיא בגמרא ב"מ (קא:) שכשר. והב"ח כתב שאפשר שלפירוש רש"י שנותן את המזוזה מעומד ג"כ אי"צ לקבוע במסמרים, אלא שהביא מהירושלמי שקובעים המזוזה במסמרים אלא אם כן נותנים את המזוזה רק לזמן מועט. אבל במזוזות ביתך (שער הציון ס"ק מז) כתב שאין ראיה מהירושלמי להקל כשנותן לפי שעה.

באופן שנפל המסמר העליון ונתהפכה המזוזה, או שטעה והכניס המזוזה הפוך, הנה במזוזות ביתך () כתב שיש מהאחרונים הפוסלים אם מונחת הפוכה, ובמשנ"ב () משמע שהוא במחלוקת, וממילא כשמחזיר למקומה לא יברך, אכן אם המזוזה תהיה רפויה ולא מקובעת היטב, ממילא הוי כמו תלאה במקל שהיא פסולה, ואז כשמחזירה יברך [וכן ברור שאם הייתה המזוזה בתחילת שליש העליון, הרי כשנתהפכה ותלויה על המסמר התחתון כבר אינה בתוך שליש העליון, ואינה במקומה, ממילא ודאי כמחזירה יברך].