בונה, רשימות בדין בנין בכלים
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / מלאכות שהיה והטמנה / הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים

בד' רש"י ביצה די"א: דדמי לבנין, יל"פ דהיינו דמדרבנן יש בנין וסתירה בכלים.

אך צ"ע מסוגיית הגמ' בעירובין דאמרי' טעמא משום שמא יתקע, ולד' התוס' י"ל דהוי שבות חמור רק מכח זה, ומדוקדק היטב שלא אמרו להא דשמא יתקע רק בסיפא ולא ברישא, דברישא ל"ב לטעם זה, ודו"ק, אך לד' רש"י קשה, וי"ל שחזר בו רש"י.

עוד צ"ע מסוגיא דר"פ כל הכלים דהאיסור משום שמא יתקע, והוא מוכח כן מיני' ובי', שהרי לא אסרו אלא בנין ולא סתירה, וי"ל דהתם איירי ברפוי, ובזה ניחא גם סוגיא דעירובין, ואילו ההיא דתריסין איירי במהודק ודלא כמש"כ הראשונים, וצ"ע בזה.

גם צ"ע מ"ט הוצרך רש"י התם לה"ט דדמי לבנין, ולא פירש הטעם משום שמא יתקע, ואולי כיון שאין רצונו לתקוע שהרי הי' דרכן לפרק, ע"כ בעי' לה"ט.

אך בתיבות הבית צ"ע מה הוצרך רש"י לה"ט, ואולי כדי לאסור גם סתירה, וכ"ז אינו שוה.

יש להוסיף דבד' רש"י די"א. נ' להדיא דלמ"ד דאין בנין וסתירה בכלים שרי אף מדרבנן, אך הטעם בזה הוא, דלפירש"י עולא הוא דחדית להך מילתא דהגם דאין בנין וסתירה בכלים מ"מ אסור מדרבנן, וע"כ זהו שפירש"י בד"י. דגם אי נימא דאין בנין בכלים אף מדרבנן, מ"מ ה"ז אסור משום טירחא.

ז"ל הטור סימן תקי"ט, והא דשרי בחנויות דוקא כשיש לו ציר באמצע פי' באמצע הדופן יש ציר ויש לדלת שם בליטה כנגדו שתוחבין אותו בציר "ואינו נראה כ"כ כבונה" אבל יש לו ציר למעלה ולמטה אפי' בחנויות אסור, ומבו' ג"כ דטעם האיסור הוא משום שנראה כבונה, ולפ"ז רחוק הדבר להתיר הידוק שאין דרכו בתקיעה.

ויל"פ עפ"ז דהא דבתריסין באמצע ל"ד לבונה, הוא כמש"כ בפסקי רי"ד, והיינו דהוי ככיסוי הכלים, ועי' גם תורי"ד עירובין דל"ה. דמבו' דמפרש לה בתריסין המחוברין לקרקע, ואזיל לטעמי', אך ל' הטור לא מ' כן, וצ"ע.

מבו' בד' הט"ז דגם נטילתן אסורה, והוא לטעמי' דטעם האיסור הוא משום דמיחזי כבונה, וע"כ יש לאסור גם את נטילתן, וע' גם בספר המאורות דגם נטילתם אסורה

ספר המאורות, ז"ל, בשיש להן ציר מן הצד וכו' ואפי' דחנויות אסור להחזיר שמא יתקע, ולסלק נמי אסור דדמי לסתירת בנין וכו', בשיש להן ציר באמצע וכו' דבתי אסור ואפי' לסלק, עכ"ל.

וצ"ב דאם האיסור הוא משום שמא יתקע, א"כ מ"ט אסור לסלק, וי"ל דמחמת זה שויוה כבנין וע"כ אף הסתירה אסורה, וי"ל עוד, דבאמת ב' טעמים יש בזה לאיסור, דלהחזיר חמיר טפי שמא יתקע ועבר אדאורייתא, ולסלק אין אסור אלא משום דדמי לסתירת בנין.

ועכ"פ גם לפי דבריו בע"כ דהא דתניא דדלת של שידה תיבה ומגדל נוטלין, איירי ברפוי, ואילו הכא איירי במהודק, וזה עדמש"נ בדעת רש"י.

כתב בשעה"צ סימן תקי"ט סק"ד, אבל לסלק מותר אפילו אם הוא רק צורך יחיד, והנה מדברי רש"י משמע לכאורה דבכלי הבתים אפילו לסלק אסור מדרבנן, משום סתירה, אפשר דרש"י מיירי בסתם תיבות לסלק דלתותן, שאין מונח שם דבר שהוא צורך יום טוב, עכ"ל.

ואמנם צ"ב, מ"ט אסור כלל לסלק, הרי להדיא תניא "נוטלין".

וביותר קשיא, שהרי המ"ב גופי' בסק"ה כתב בדין ציר מן הצד, דלסלק מותר, ובשעה"צ שם סק"ט כתב ע"ז, ז"ל, הנה אף דבמאירי איתא שתי דעות אם מותר לסלק בשיש להם צירים מן הצד, מפירוש הרע"ב משמע דמותר לא מצאתי המשמעות לזה, וכן מוכח מביאור הגר"א, ובסק"י פירש טעם ההיתר, דלא שייך חששא דשמא יתקע רק בלהחזיר, עכ"ל.

ולכאו' דבריו סותרים זא"ז.

ובעכצ"ל בדעתו, דבהידוק אסור משום דדמי לבנין, וכל' הטור באיסור התריסין, אך איסור זה הותר לצורך יו"ט, והא דבתריסין מן הצד לא התירו הוא משום גזירה שמא יתקע, אך ליטול דלי"ב להך גזירה שרי.

אך אכתי אי"ז מתישב, דלפ"ז החילוק שבין תריסין שיש להן ציר באמצע לבין תריסין שיש להן ציר מן הצד, הוא דבזה יש לחוש שמא יתקע ובזה אין לחוש, וזה דלא כל' הטור, וגם לא כל' המ"ב גופי' בסק"ג, וצ"ע בזה.

ע' ספר המאורות שג"כ כתב דאסור גם לסלק, ובל' המאירי נ' שהטעם הוא משום שיבא להחזיר, עיי"ש.

גם לפ"ד האו"ז צ"ל דאיירי ברפויין, וע"כ לא אסרו בזה משום בנין וסתירה, וז"ב.

וע' ביאור הגר"א שכתב דודאי מותר לסלק כדאשכחן בר"פ כל הכלים, וכ"ה בפסקי ריא"ז שם דאם הי' בכלים ודאי מותר לסלק כמש"א בר"פ כל הכלים, עיי"ש.

ולדעת רש"י ודעימי' צ"ל דהתם איירי ברפוי, וכמש"נ.

לפי האמור נמצא, דלדעת רש"י רמב"ם רמב"ן המאורות והטור, יש לאסור בהידוק אף שאין דרכו ול"ש בו כלל תקיעה, שהרי לדעתם איסור החזרה בהידוק אינו כלל מגזירה שמא יתקע, אלא הוא משום דדמי לסתירה, ורק ברפוי דלא נאסר אלא בדרכו לתקוע ומשום גזירה לא נאסר בשאין דרכו לתקוע.

ולדעתם נמי אף הסתירה אסורה, וזה כל' השו"ע והט"ז בסימן שי"ג, וד' הט"ז שם אתיין עם דבריו בסימן תקי"ט, אך אי"ז מתישב היטב בלשונו בסימן שי"ג סק"ז שם, וצ"ע.

במש"נ בדין בנין בכלים ברפוי לד' ב"ש, הנה ל' הגמ' בביצה מיחזי כבנין, אך בל' רש"י שם נ' להדיא דהוי זה בנין גמור, וע' חזו"א דג"כ נוטה דהוי זה בנין גמור.

ולהמפרשים דאיירי ברפוי, ה"ז תלוי בפלוגתת הראשונים אם ב"ש אסרי מדאורייתא אף ברפוי, וז"פ.

לדעת הרמב"ם מבו' דהתירו העמדת מנורה ביו"ט אף במהודק, והיינו משום דכל האיסור במהודק הוא מדרבנן דנראה כבונה, וביו"ט לא גזרו בזה.

ולפ"ז צ"ע בטעם איסור התריסין, ויל"פ כחילוק הגר"א דזה הוי טפי צורך יו"ט, ז"ל הגר"א, וזה שבס"א אסור בציר מהצד שמא יתקע וכאן שרי אפילו במהודק משום דכאן משום שמחת י"ט משא"כ שם דליכא אלא משום התירו כו', עכ"ל.

אך יל"פ דבתריסין האיסור משום שמא יתקע, וזה אסרו גם ביו"ט, וע"כ הוצרכו לאסור אטו מן הצד, ודו"ק.

וזה מדויק היטב בל' הרמב"ם.

וזה סמך גדול לכל מש"נ בדעת הרמב"ם.

והנה מג"א תקי"ט סק"ד כתב, ז"ל, משמע דלא איירי ברפוי ואפ"ה שרי אע"ג דבשבת אסור כמ"ש סי' רע"ט בי"ט לא גזרו כיון דאין בנין וסתירה בכלים וכ"מ דעת הרמב"ם וכ"כ התוספות בביצה ומה"ט כ' מהרי"ל עכו"ם שהביא כ' תחום מות' לפתחו בי"ט עכ"ל.

ובביאור הגר"א תמה ע"ז, ז"ל, צ"ע דהא לא התירו בי"ט אלא משום שמחת י"ט כמש"ש ט' י' וע' סימן ש"ח סי"ט וזה שבס"א אסור בציר מהצד שמא יתקע וכאן שרי אפילו במהודק משום דכאן משום שמחת י"ט משא"כ שם דליכא אלא משום התירו, עכ"ל.

אך בדעת המג"א י"ל כמש"נ, דלעולם התירו איסור נראה כבנין ביו"ט, ובס"א לא נאסר אלא משום שמא יתקע, אך לפתוח אגרת דאיסורו משום סתירה דרבנן לא נאסר.

והדבר מוכח שהרי בפתיחת אגרת חזינן דגם סתירה אסורה, וע"כ דאין הטעם משום שמא יתקע, והא דבדלת שידה נוטלין איירי ברפוי, וא"כ הדבר נוטה ככל מש"נ, ודו"ק.

ויש להעיר בל' הרמב"ם בפיהמ"ש דטעמא דב"ש הוא משום שנראה כבונה, ולכאו' לפי דבריו דאיירי במהודק, הרי לב"ש הוי זה בונה גמור, ומהו שפירש דנראה כבונה.

ואולי כוונת הרמב"ם דמה"ט אסור אף ברפוי משום שנראה כבונה, ועכ"פ זה מקור למש"נ דלדעת הרמב"ם אין בנין בכלים ברפוי אף למ"ד דיש בנין בכלים, ודו"ק.