מראי מקומות קג קד 4
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / מלאכות שהיה והטמנה / הרב משה יפהן / חובל ופרק הבונה / סוגיית כותב ומוחק [וצובע]

**מראי מקומות קג: קד: 4**

**וכתבתם שתהא כתיבה תמה שלא יכתוב אלפין עיינין**. פי' רש"י שהן דומין בקריאתן. וכן פי' המאירי כן וברא"ש הלכות ס"ת סי' י"ב. ותמהו הרשב"א הריטב"א ובחי' הר"ן. מה ענין זה לכתיבה תמה הלא משנה הענין לגמרי ומהפכו. עיי"ש שפליגי על רש"י וביארו באופן אחר וצ"ע על רש"י. **או שכתב את האזכרות בזהב.** עיין ב"י וב"ח ריש סי' ל"ב דהביאו מהרמב"ם והנימוק"י דה"ה כל האותיות שכתבן בזהב פסולות. אלא דבאזכרות אין להם תקנה משום שאי אפשר למוחקן.  **מנצפ"ך צופים אמרום.** רש"י במגילה ב: פי' דהיינו נביאי הדורות אמנם עיין ברמב"ן בסוגייתנו דפי' דהכוונה לר"א ור' יהושע שחזרו ו ייסדום. והביא לזה מקור מהירושלמי במגילה עיי"ש.

**והכתיב אלה המצוות שאין נביא רשאי לחדש דבר מעתה.** עיין ברשב"א במגילה ב: שהקשה בשם התוס' דהרי איתא בסנהדרין כא: שהתורה נתנה בכתב עברי[ היינו כתב לבונה, דאלו אותיות אחרות מהאותיות שאנו משתמשים בהם היום.] ועזרא שינה לכתב אשורי.[ היינו הכתב שאנו כותבים היום בספרי תורה.] והקשה דאיך עזרא חי' דבר שלא היה ותי' התוס' דהתם קרא אשכחו ודרוש. והרשב"א עצמו תי' דהוספת אותיות נקראת חי' אבל החלפת צורת הכתב אינה נקראת חי'. אמנם עיי"ש בריטב"א וכן נראה בעוד ראשונים. דלעולם כתב אשורית היה הכתב שבו ניתנו הלחות והתורה. והראיה דהרי רק מ' וס' שבכתב אשורית הם מרובעים ועגולים ובכתב לבונה אינו כן. ומבואר בסוגייתנו שבנס היו עומדים ובהכרח שהם נכתבו אשורית. מיהו עיי"ש בפי' הר"ח בסנהדרין. דנקט דיש בזה מחלוקת האם השתנה הכתב או לא. וקיי"ל דלא נשתנה וסוגייתנו היא כפי המ"ד דלא נשתנה. **ואר"ח כתב שבלוחות נקרא מבפנים ונקרא מבחוץ כגון נבוב בובן וכו'.** הנה מדברי הגמ' כאן מבואר דהלוחות נקראו כסדרן מצד אחד. ומצד השני היה כתוב להפך. ועיין מהרש"א דביאר דיש שום כוונה ודרש בקריאת האותיות להפך וביאר דהנס היה דהיה כתוב להפך והיה נקרא מימין לשמאל. אע"פ שבדרך הטבע הרי זה צריך לקרותו משמאל לימין. ובע"כ שיש בזה ענין וכוונה לקרותו להפך. אמנם ברש"י מבואר להדיא לא כן דרש"י כתב ולא אשמועינן אלא שהיה החקק נוקב את כל הלוח ומ'ם וסמך היו עומדים בנס. ומבואר ברש"י דהנס היחידי שהיה זה היה המם והסמך שהיו תלויים בנס ורק את זה באו לאשמיעינו. ויל"ע דרש"י על החומש בשמות [לב. טו] על הפסוק כתובים משני עבריהם פי' רש"י שהיו נקראים משני עבריהם ומעשה ניסים הוא ומשמע שהיו נקראים משני הצדדים בשוה. [אמנם לא מפורש ברש"י דלא כהמהרש"א שהיו נקראים בשוה. אלא דמפורש בדבריו דלא כמו שפי'רש"י כאן.] ועיין שם ברא"ם שכתב דיש לפרש דהיו נקראים משני עבריהם. והכוונה מעשה ניסים הוא על המם והסמך שהיו תלויים. אמנם ציין למדרש רבה דאיתא מעשה ניסים הוא שכשם שהיו נקראים מבפנים כך היו נקראים מבחוץ. ועיין בחידושי מרן רי"ז הלוי על התורה בפרשת כי תשא שם. שעמד בזה וחי' דהיו שני ניסים בלוחות א.כתובים משני עבריהם שענינו שהאותיות נחקקו עד הצד השני והמם והסמך היו תלויים בנס. וב. מזה ומזה הם כתובים שהיו נקרות משני צידיהם בשוה. וזה היה נס בקריאתם. ועיין משך חכמה שם, ד"ה והמכתב.

**מתני' הכותב שתי אותיות בהעלם אחד חייב.** עיין תוי"ט דכתב דמשנה זו היא משנה שאינה צריכה דכבר שמעינן לה ממתני' בסוף פירקין דלעיל. אלא תני לה אגב המשנה הבאה שהובאה להלן קה. דזה הסיפא של המשנה כאן דנחלקו ר"ג וחכמים לענין הכותב ב' אותיות בשתי העלמות. ועיין שפ"א.

**כתב בדיו ובסם ובסיקרא**. אע"ג דלדעת רש"י כבר תנא לה לעיל בשתי סימניות דהיינו בשתי מיני דיו. מכל מקום הכא קתני ה' מיני דיו. ועיין ר"י מלוניל.

**ובכל דבר שהוא רושם.** מבואר במשנה דכדי להתחייב חטאת משום כותב בעינן כתיבה המתקיימת. וכן הוא לשון הרמב"ם פי"א הט"ו עד שיכתוב בדבר הרושם ועומד. והנה יש לדון מהו שיעור כתיבה המתקיימת, ועיין רשב"א להלן קטו: ד"ה הא דאמרינן דלחיוב שבת לא בעינן שיתקיים הכתב לעולם. אלא אפילו מתקיים קצת כספרי זכרונות שאינם עשויים לקיימן לעולם. חשיב שפיר לענין שבת מלאכת מחשבת. הובא בביאור הלכה בסימן ש"מ ס"ד ד"ה במשקין. ועיין בתוס' ד"ה קט"ו ד"ה אבל הכא. וכתב דלפי"ז הכותב בעיפרון מתחייב חטאת. ובעז"ה נרחיב בזה כשנראה את הנידון להלכה. ועיין לעיל קב: דמבואר שם דבעינן מלאכה המתקיימת ונחלקו בזה הראשונים האם בעינן מלאכה המתקיימת בשבת או מלאכה המתקיימת לעולם עיי"ש במה שציינו. **והנה במשנה מוזכר שבעינן שהכתב יהיה מתקיים** **אמנם כנ"ל בעינן שיכתב על דבר המתקיים.** עיין בתוספתא בפרקין ה"ו. ועיין רמב"ם פי"א הט"ו ועיין ביאור הלכה סי' ש"מ ס"ד ד"ה במשקין. שתמה על הפנים מאירות שחילק בין גט לבין שבת לענין כתיבה על עלין. עוד כתב הביאור הלכה דגם כתיבה על אוכלין נחשבת כתיבה על דבר המתקיים. דמוכח בגיטין יט. דכשר לכתיבת גט. ואף ר"י הגלילי לא פסל אלא לענין גט דבעינן ספר אמנם לעניין שבת חייבים על כתיבה עליהן. וכן מבואר במרדכי בפרק כלל גדול דיש בהם מחיקה וממילא הוא הדין דיש בהם כתיבה.

**שם**. עיין במנחת חינוך כותב סק"י דהביא בשם החלקת מחוקק יו"ד סי' קכ"ג סקכ"ד. בשם המרדכי, דדיו כל זמן שהוא לח אינו חשיב דבר המתקיים. וחי' המנח"ח דלפי"ז הכותב בשבת בדיו אינו חייב תיכף בכתיבתו אלא רק לאחר שהדיו נתייבש. ודמי למלאכת אפייה ובישול שאינו חייב אלא אם כן נתבשל בשיעור בין דורסאי. ויש לחלק טובא בין הדברים עיין בזה. ועיין עוד במנח"ח שם סקי"ג במה שכתב לענין קלף של עיר הנידחת.

**על שני כותלי זוויות והן נהגין זה עם זה חייב.**  עיין ט"ז סי' ש"מ ס"ב שחידש שהכותב שני חצאי אותיות בדף אחד ושני חצאי אותיות בדף אחר וכשיקרבן נקראים ביחד חייב. וזה דומה לכותב אות אחת בזוית זו ואות אחת בזוית אחרת שהן נהגין זה עם זה חייב ומחוסר קריבה לאו כמחוסר מעשה לא נאמר רק בחיבור בין שתי אותיות אלא היא נאמרה אפילו באותה אות עצמה. ועיין בביאור הלכה סי' ש"מ ד' ד"ה במשקין. שנסתפק בכותב ב' אותיות זו למעלה מזו האם מיקי נהגין זה עם זה. ובפי' ר"ח כאן מבואר להדיא דחייב באופן זה של אות ע"ג אות. הכותב על בשרו חייב. עיין רמב"ם פי"א הט"ז. ומבואר דמספיק מתקיים לזמן.