מנחה ז-ח להדפסה
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / אורח חיים / סימן רלב - רלט מנחה וערבית

**שיעורי הלכה**

![](data:image/gif;base64...)![](data:image/gif;base64...)

**שיעורים מפי מו"ר**

**הגאון רבי רפאל צבי ובר שליט"א**

**..**

**תפילת המנחה**

**שיעור ז - ח**

**~ סימן רלה סעיף ב – סו"ס רלו ~**

# אמירת תחנון בין השמשות

**[סימן רלה סעיף ב] אסור להתחיל לאכול חצי שעה סמוך לזמן ק"ש של ערבית, ואם התחיל לאכול אחר שהגיע זמנה, מפסיק וקורא ק"ש בלא ברכותיה וגומר סעודתו, ואח"כ קורא אותה בברכותיה ומתפלל.** **הגה: אבל** **אין צריך להפסיק לתפלה הואיל והתחיל לאכול, אבל אם לא התחיל לאכול אף על פי שנוטל ידיו צריך להפסיק, ואם אין שהות להתפלל מפסיק אף לתפלה.**

# אסור לאכול חצי שעה לפני זמן ערבית

ובעניין איסור זה יש להעיר שדבר זה מצוי כשאוכלים סעודה שלישית סמוך לשקיעה, ולפי המבואר בשו"ע כאן יש לחוש שלא להתחיל לאכול בחצי שעה שקודם זמן קריאת שמע של ערבית. והנה כבר התבאר לעיל (בשיעור הקודם) שמדינא כרבע שעה לאחר השקיעה הוא כבר זמן קריאת שמע, וא"כ יש לחוש לכתחילה ש לא להתחיל לאכול סעודה כרבע שעה קודם השקיעה, דזה נחשב סמוך לזמן קריאת שמע [וכבר רמז לזה במשנ"ב בהלכות הבדלה (סימן רצט ס"ק א) שכתב שלא להתחיל לאכול סעודה ג' כחצי שעה סמוך לחשיכה וע"ע בשעה"צ שם (ס"ק ד)].

אכן נראה דבדיעבד אם עדיין לא אכל סעודה שלישית יש להקל שיכול להתחיל לאכול עד השקיעה, ובפרט למי שהוא מקפיד בקביעות לקרות קריאת שמע רק לאחר שיעברו כ-30 דקות [היינו באופן שאם טועה וקורא ק"ש לפני שעברו 30 דקות הוא חוזר וקורא ק"ש], ומשום דס"ל שיש לחוש מעיקר הדין לשיטות הפוסקים דאינו נחשב 'לילה' עד שעה זו, וא"כ יש לומר דעד חצי שעה קודם זמן זה יש יותר מקום להקל שיכול לקרות ק"ש. אמנם לכתחילה ודאי יש לחוש ולהתחיל סעודה שלישית כרבע שעה קודם השקיעה שלא יהיה בתוך החצי שעה שקודם זמן קריאת שמע של ערבית.

# אם מועיל 'שומר'

כתב המשנ"ב (ס"ק יח) ואם ביקש מאחד שיזכירנו להתפלל ליכא אסורא להתחיל לאכול אפילו כשכבר הגיע זמן ק"ש, והיינו שמועיל 'שומר' שיזכיר לו להתפלל. וכבר נתבאר לעיל (בשיעורים סימן רלב סעיף ב) דמהני 'שומר' שיזכיר לו להתפלל.

ולסמוך על קריאת השמש כבר נתבאר (שם) דדעת הרמ"א (סימן רלב סעיף ב) שאפשר לסמוך על קריאת השמש, אך הרעק"א שם ציין לבאר שבע שחלק וס"ל שלא מהניא קריאת השמש, וע"ש דקריאת השמש גרע טפי ממי שביקש מחבירו שיזכיר לו להתפלל, שהרי בכה"ג חבירו יזכיר לו באופן אישי, אך בקריאת השמש יש לחוש שלא ישמע או שלא ישים את ליבו לכך.

# הרגיל להתפלל בציבור

ולעניין מי שרגיל להתפלל ציבור, הנה מבואר במשנ"ב (ס"ק יז) דמשהגיע זמן ק"ש אסור ללמוד כשהוא מתפלל בביתו ביחיד, ובשעה"צ (ס"ק יט) כתב דכשהוא מתפלל בצבור לית לן למיחש שמא יפשע. אמנם נראה דלא מהני סברא זו אלא רק לעניין לימוד קודם קריאת שמע דבזה יש להקל כשהוא מתפלל בציבור, אך לעניין אכילה קודם קריאת שמע אין להקל אף אם הוא רגיל להתפלל בציבור.

ובעיקר מש"כ השעה"צ שמותר לו להתחיל ללמוד קודם קריאת שמע אם הוא מתפלל בציבור, הנה כן מבואר ג"כ בשו"ע (סימן פט סעיף ו) דאף שאסור ללמוד משהגיע זמן תפילה, היינו דווקא למי שרגיל להתפלל בבית מדרשו, אבל מי שרגיל לילך לבית הכנסת מותר. והנה הביאו משמיה דהגרש"ז (בשש"כ חלק ג מילואים פרק נב הערה נב) דדין זה הוא דווקא ביוצא לבית הכנסת ומתפלל שם במניין קבוע דאז מותר לו להתחיל ללמוד, אך אם יוצא לבית הכנסת ואינו מתפלל שם במניין קבוע אין להתיר להתחיל ללמוד. וצ"ב דמלשון השו"ע משמע שכל שהולך לבית הכנסת שפיר דמי, וכך מסתבר שהרי הוא אינו קבוע בלימודו עד הלילה. ולכן נראה לדינא שאם רגיל לילך לבית הכנסת ויש שם כמה מניינים והוא מתפלל באחד מהם יש להקל שיכול להתחיל ללמוד בביתו אף קודם קריאת שמע של ערבית.

# קרא ק"ש מבעוד יום

כתב המשנ"ב (ס"ק יט) בשם האחרונים 'הקורין ומתפללין מבעוד יום אף על גב שיש להם לחזור ולקרות ביציאת הכוכבים וכנ"ל בס"א אפ"ה מותר להם לאכול קודם שיקרא שנית שהרי עכ"פ כבר קרא ומ"מ בהגיע זמן צה"כ ממש נכון ליזהר גם בזה', ומבואר מדבריו שאם קרא מבעוד יום אף שאנו מחמירים לחזור ולקרות בלילה מ"מ מותר להתחיל לאכול דיש לסמוך על אותם דיעות שכבר יצא ידי חובתו.

והנה יש שנהגו להתפלל ערבית של שבת מבעוד יום, ומסיימים תפילתם סמוך לשקיעה, ורוצים להתחיל סעודתם אחר השקיעה, ואף שהוא פחות מחצי שעה קודם זמן קריאת שמע, סמכו להקל ע"פ דברי המשנ"ב שמותר לאכול קודם שחוזר וקורא קריאת שמע שנית.

אכן כבר מבואר במשנ"ב לקמן (סימן רסז ס"ק ו) שאין להקל בזה, וביאר השעה"צ שם (ס"ק יא) דאף אם נאמר דאליבא דרבי יהודה יצא ידי חובתו בקריאת שמע מבעוד יום, מכל מקום הנוהגים להתפלל מבעוד יום רק בערב שבת, הוא אינו מטעמא דסמכינן על שיטת רבי יהודה, אלא דין מיוחד בערב שבת דמשום מצוה להוסיף מחול על הקודש, מותר להתפלל מבעוד יום, וממילא יוצא דאין לסמוך על כך שיצא ידי חובת קריאת שמע מבעוד יום מדינא דר' יהודה, וממילא אין להם היתר להתחיל לאחר השקיעה [אך נראה שבזה אפשר להקל להתחיל לאכול אפילו שהוא בתוך הרבע שעה הסמוכה לשקיעה].

# מה נחשב כ'התחיל לאכול'

מבואר ברמ"א שאם עבר והתחיל לאכול אחר שהגיע זמן קריאת שמע אין צריך להפסיק לתפלה, אבל אם לא התחיל לאכול אף על פי שנוטל ידיו צריך להפסיק. והיינו שהנטילת ידיים אינה נחשבת כהתחלת סעודה. אכן כתב המשנ"ב (ס"ק כד) דבאופן שכבר בירך על נטילת ידים נכון שלא יפסיק אלא יברך המוציא ויאכל כזית ויפסיק סעודתו [ובזה צריך להפסיק כיון שהתחיל לאכול רק כדי שלא יהיה הפסק בין נטילת ידים להמוציא].

[ויש לדקדק בלשון המשנ"ב שכתב שאם בירך על נטילת ידים נכון שלא יפסיק, ולכאורה מדוע זה רק 'נכון' הרי בלא"ה תהיה ברכת על נטילת ידים לבטלה. ויתכן דכוונת המשנ"ב לדברי הריטב"א הידועים (חולין קו, ב) דאם בירך על נטילת ידים ולבסוף נמלך ולא אכל אין בכך כלום וברכתו אינה לבטלה, ולכן כתב כן רק בלשון 'נכון' ויל"ע].

ובעיקר מש"כ השו"ע שאם התחיל באכילה אינו צריך להפסיק, מסתבר שא"צ שיתחיל לאכול בפועל אלא מיד כשבירך 'המוציא' על סעודתו חשיב כהתחלת האכילה, וכעין מה שנתבאר במשנ"ב (סימן רצט ס"ק ב) לעניין מי שהתחיל לאכול קודם הבדלה דמשבירך המוציא חשיב 'התחיל' וא"צ שיאכל ממש בפועל.

**[סעיף ג] לכתחילה צריך לקרות ק"ש מיד בצאת הכוכבים, וזמנה עד חצי הלילה, ואם עבר ואיחר וקרא עד שלא עלה עמוד השחר יצא ידי חובתו.**

# קריאת שמע אחר חצות

במשנה הראשונה בברכות נחלקו התנאים עד מתי זמן קריאת שמע של ערבית דלר' אליעזר עד סוף האשמורה בלילה, ולרבנן עד חצות ולרבן גמליאל עד שיעלה עמוד השחר, והשו"ע פסק כדעת הרמב"ם והסמ"ג דקיי"ל כרבנן ולכן כתב שזמנה עד חצי הלילה, ובדיעבד עד עלות השחר יצא ידי חובתו. אמנם הביאור הלכה (ד"ה וזמנה) הביא דיש פוסקים כהרא"ש דס"ל דקיי"ל כרבן גמליאל שיכול לכתחילה לקרות עד שיעלה עמוד השחר [אך הביא בביאור הלכה די"א שאף לר"ג אם קורא אחר חצות הוא רק בדיעבד], ומסיק שם שמי שהוא מלמד תורה לאחרים אפשר שיוכל לסמוך על דברי הרא"ש לקרות ק"ש אחר חצות.

[ויש בזה שיטה שלישית והיא דעת הרבינו יונה בריש ברכות דס"ל שאפילו בדיעבד אי אפשר לקרות קריאת שמע אחר חצות. ובאמת יל"ע לדעת רבינו יונה מה האיסור לקרות אחר חצות, הרי אין איסור לקרוא את הפסוקים של קריאת שמע, וכיון שקורא אחר חצות הרי מדאורייתא הוא יוצא בזה [ואינו דומה למה שמצינו במי שאוכל ושולחנו בתוך הבית דדעת התוס' (סוכה ג, א) שאינו יוצא אפילו בדיעבד דהתם חז"ל אסרו לאכול שם כאילו הוא מחוץ לסוכה אך כאן מה שייך שיהיה איסור לומר את הפסוקים של קריאת שמע ויל"ע (אמנם עי' פמ"ג באו"ח פתיחה כוללת חלק ד אות יא שדן אם כוונת רבינו יונה דדמי למבואר בתוס' בסוכה שחז"ל הפקיעו ממנו את המצוה לגמרי ע"ש). ואולי יש להוכיח מזה שאסור לקרות את הפסוקים של קריאת שמע לשם מצוה אם אינו מחוייב בכך. וכן מבואר במשנ"ב (ס"ק ל) לעניין הדין שמי שנאנס ולא קראה עד שעלה עמוד השחר יכול לקרותה עד הנץ החמה, אך מי שבמזיד לא קרא ק"ש עד עמוד השחר אינו יכול לקרותה אחר כך ע"ש, וכתב השעה"צ (ס"ק לז) דאם ירצה שרי לקרותה בלא ברכות כקורא בתורה].

# בעניין תפילת ערבית אחר חצות

המשנ"ב לעיל (סימן קח ס"ק טו) הביא מחלוקת הפוסקים אם אפשר להתפלל ערבית לכתחילה אחר חצות, דדעת הדרך החיים שאי אפשר להתפלל תפילת תשלומין של מנחה לאחר חצות, כיון שאפשר להתפלל תפילת תשלומין רק בזמן התפילה לכתחילה, וס"ל שאחר חצות אפשר להתפלל רק בדיעבד. אמנם הביא שם מהפמ"ג שיכול להשלים תפילת מנחה עד עלות השחר, משום דס"ל דאף לכתחילה יכול להתפלל ערבית עד עלות השחר.

ובעניין מי שיכול להתפלל ערבית במניין לאחר חצות, אך יכול להתפלל ביחידות בביתו קודם חצות, הנה לדעת הדרך החיים התפילה אחר חצות הוא רק בדיעבד, ולכאורה לדעתו עדיף שיתפלל ביחידות קודם חצות, אך עדיין יש לדון לדעת המשנ"ב שהרי הוא הביא גם את דעת הפמ"ג דלכתחילה יכול להתפלל אחר חצות. ונראה ההכרעה בזה שאם לא יכוין כל כך בתפילה ביחידות עדיף שילך להתפלל במניין אחר חצות, אך אם יכול לכוין בביתו ביחידות יתפלל ביחידות ועדיין יל"ע לדינא. אמנם ברור הדבר שאם הוא כבר לאחר חצות ודאי שעדיף שיתפלל במניין אם יכול.

**[סעיף ד] הקורא ק"ש של ערבית אחר שעלה עמוד השחר, קודם הנץ החמה (פי' יציאת החמה מענין הנצו הרמונים) לא יצא ידי חובתו אלא אם כן היה אנוס, כגון שכור או חולה וכיוצא בהן. ואנוס שקרא אז לא יאמר השכיבנו, דכיון שעלה עמוד השחר אינו זמן שכיבה. הגה: אבל שאר הברכות, דהיינו שנים שלפני ק"ש וברכת אמת ואמונה עד השכיבנו אומר.**

כתב המשנ"ב (ס"ק לד) דאחר שעלה עמוד השחר גם ערבית לא יתפלל, אמנם בשעה"צ (ס"ק מא) תמה על זה דבפירוש המשניות לרמב"ם (פרק ד משנה א) משמע שבדיעבד אם נאנס יכול להתפלל עד הנץ החמה ונשאר בצ"ע. אכן לדינא נראה שלא יתפלל שהרי במשנ"ב הכריע כן ורק בשער הציון העלה ספק בזה.

**[סעיף ד] הקורא ק"ש של ערבית אחר שעלה עמוד השחר, קודם הנץ החמה (פי' יציאת החמה מענין הנצו הרמונים), לא יצא ידי חובתו אלא אם כן היה אנוס, כגון שכור או חולה וכיוצא בהן, ואנוס שקרא אז לא יאמר השכיבנו, דכיון שעלה עמוד השחר אינו זמן שכיבה. הגה: אבל שאר הברכות, דהיינו שנים שלפני ק"ש וברכת אמת ואמונה עד השכיבנו אומר.**

# אם חז"ל הפקיעו מצות ק"ש אחר עלוה"ש

וביאר המשנ"ב (ס"ק ל) דאף דמן התורה קרינן בשכבך עד הנץ משום דאיכא עדיין מקצת אנשים דגנו בההיא שעתא מ"מ היכא דלא איתנס בטלו חכמים ממנו מצות ק"ש על שאיחר כ"כ, ואינו יוצא ידי חובתה שוב בקריאתה, והיינו דחכמים ביטלו את חובת הק"ש אחר עלות השחר אף שמדאורייתא יכול לקרות בזמן זה.

והנה בשעה"צ (ס"ק לז) כתב דפשוט שאם ירצה לקרות קריאת שמע בלא ברכות כקורא בתורה שרי. ויש לדון האם כוונת השעה"צ דמותר לו לקרות רק אם הוא מתכוין לקרות כקורא בתורה, או דאפילו בסתמא שרי ליה לקרות, וכוונת השעה"צ דזה אינו עולה לו אלא הוא כקורא בתורה. וביאור הספק דיש לדון במה שחידשו חז"ל שבלא נאנס אינו יכול לקרות אחר הנץ החמה, האם הביאור שחכמים אסרו עליו לקרות, אמנם אם באמת הוא יקרא הרי לא נפקע המצוה דאורייתא שיכולה להתקיים בזמן זה, או דחכמים הפקיעו לגמרי את הזמן הזה מקריאת שמע, והיינו דיש כח ביד חכמים לעקור את המצוה לגמרי, וגם אם הוא יקרא אינו עושה כלום. ואי נימא דהמצוה לא נפקעה לגמרי צ"ל שחכמים אסרו עליו לקרות בזמן זה, וא"כ יהיה אסור לו לקרות אא"כ מכוין להדיא שהוא כאדם הקורא בתורה.

ונראה דדבר זה תלוי במחלוקת הראשונים אם יש בכח חז"ל להפקיע את המצוה שייחשב כאילו הוא לא קיים את המצוה כלל, דהנה מצינו שנחלקו לגבי הא דקיי"ל שאסור לאכול בסוכה באופן ששולחנו בתוך הבית, דדעת התוס' בסוכה (ג, א ד"ה דאמר לך) שאם עבר ואכל כששולחנו בתוך הבית אינו יוצא יד"ח אפילו מדאורייתא, משום דחז"ל הפקיעו לגמרי את המצוה, אך דעת הר"ן והריטב"א שם דמדאורייתא יוצא ידי חובתו גם אם אכל כששולחנו בתוך הבית, ורק מדרבנן צריך לחזור ולאכול כזית בסוכה. [ולעיל (בשיעור הקודם) נתבאר דהפמ"ג (באו"ח פתיחה כוללת חלק ד אות יא) פירש כן גם בדעת הרבינו יונה דס"ל שאסור לקרות ק"ש אחר חצות הלילה, דהיינו שחז"ל הפקיעו את הזמן הזה מקיום המצוה, ודימה זאת למש"כ התוס' בסוכה לעניין האוכל בסוכה כששולחנו בתוך הבית].

עוד מצינו כעין זה שנחלקו האחרונים לעניין מי שתקע בשופר בראש השנה שחל להיות בשבת דדעת הרעק"א (בדרוש וחידוש מערכה ח) שקיים מצוות שופר דאורייתא רק שעבר על שבות, אך החלקת יואב בספרו קבא דקשייתא (אות צט) תמה על דברי הרעק"א שאם עבר על הדין דרבנן גם ידי המצוה דאורייתא לא יצא [ונפק"מ אם יש עניין לשמוע תקיעות ממי שתוקע בשופר בשבת]. עוד יש לציין לדברי הפמ"ג (א"א סימן תפה ס"ק א) על דברי רבן גמליאל דכל שלא אמר 'פסח מצה ומרור' לא יצא ידי חובת אכילת מצה, וביאר הפמ"ג שאפשר שלא יצא ידי חובת מצה מדאורייתא משום שחז"ל הפקיעו ממנו את קיום המצוה דאורייתא כמו שמצינו בתוס' בסוכה הנ"ל.

# כשיש ספק אם נאנס

מבואר בשו"ע דאחר עלות השחר אינו יכול לקרות אלא בנאנס כגון שהיה שיכור וחולה, וכתב המשנ"ב (ס"ק לא) דאפילו נשתכר לאחר שהגיע זמן ק"ש דהיינו מצאת הכוכבים ואילך נמי אינו בכלל מזיד שהרי עדיין יש שהות שבתוך כך יפוג יינו, אבל אם השתכר זמן מועט קודם עלות השחר שאי אפשר בשעה קטנה כזו להפיג שכרותו לא הוי אונס ולא יצא ידי חובתו.

ויש לדון באופן ששתה בזמן שיש לו ספק אם היה לו שהות להתפכח מיינו, או כעין זה במי שהלך לישון בזמן שיש ספק אם יוכל לקום לפני עלות השחר, אם יוכל לקרות אחר עלות השחר וקודם נץ החמה, דמחד י"ל דצריך לקרות שהרי הוא ספק דאורייתא דאם באמת הוא היה אנוס הרי הוא חייב לקרות, אך מאידך יש לדון דאסור לו לקרות כיון שיש ספק שמא הוא עובר על איסור שהרי אסור לקרות אחר הנץ החמה אם הוא לא היה אנוס. [וקצת יש לדקדק בלשון המשנ"ב שם שכתב 'שאי אפשר בשעה קטנה כזו להפיג שכרותו', ומשמע דרק באופן שאי אפשר שיפיג שכרותו אך אם יש ספק בכך מותר לו לקרות]. אכן יש לדון דכיון שמחמת הספק היה עליו להיזהר ולא לשתות באותו הזמן א"כ הרי הוא אינו אנוס, דמוטל עליו שלא לשתות מחמת הספק. וכן בגוונא שהלך לישון דכיון שמדינא אסור לו ללכת לישון כשיש לו ספק אם יוכל להתעורר יתכן שאינו נחשב כנאנס.

ונראה דצריך לקרות ויתנה שאם נחשב שהיה אנוס הרי הוא מתכוין לקיים מצות קריאת שמע, ואם נחשב שלא היה אנוס הרי הוא אומרה כקורא בתורה. אכן יתכן דתליא במחלוקת הראשונים הנ"ל דלדעת התוס' שפיר יכול לעשות כן אפילו בלא תנאי, ועל הצד שהפקיעו את המצוה הרי אל יצא ידי חובתו, שהרי אין איסור שיקרא ק"ש, אך לפי"ד הר"ן דנתבאר שיש איסור של חז"ל שלא לקרות ק"ש אחר עלוה"ש א"כ יתכן שמספק אסור לו לקרות שהרי הוא עובר אדינא דרבנן שאסור לקרוא אחר עלות השחר, אמנם גם לפי דברי הר"ן נראה דיכול לקרות ולהתנות שאם הוא אינו מחוייב יחשב לו כקורא בתורה ויל"ע.

**[סימן רלו סעיף א] בערב מברך שתים לפני ק"ש ושתים לאחריה.**

# שלא להפסיק אחר 'ברכו'

כתב המשנ"ב (ס"ק א) בשם האחרונים 'דאחר ברכו דינו כאמצע הפרק [דעיקר ברכו שאומר הש"ץ הכונה אברכות שמברכין העולם אח"כ וכיון שענו העולם ברכו הוי כאלו התחילו הברכה וכמש"כ הא"ר והפמ"ג שם עי"ש] ופשוט דאין לחלק בין שחרית לערבית ולפ"ז צריך ליזהר מאד שלא לספר אחר ברכו דערבית אפילו קודם שהתחיל לברך הברכה ראשונה אם דעתו להתפלל אז מעריב עם הצבור ובעו"ה הרבה אנשים נכשלין בזה'.

והנה דבר זה מצוי שעושה צרכיו קודם התפילה דאחר ששמע 'ברכו' מהשליח ציבור דינו כאמצע הפרק ואסור להפסיק אפילו ל'אשר יצר', וטוב שיעשה סימן שיזכור לברך אשר יצר אחר התפילה. ויש שהעירו דלכאורה יכול להחליט שאינו רוצה להתחיל את הברכות עם הציבור דבכה"ג יהיה מותר לו להפסיק ויוכל לברך אשר יצר קודם התפילה, אך נראה דלכתחילה אין לנהוג כן שהרי הוא מפסיד בזה את תקנת חז"ל לומר ברכו קודם התפילה [ובמקום שיעבור זמן רב עד שיגמור תפילתו כגון בתפילת יוהכ"פ, וחושש שיצטרך שוב לעשות צרכיו, אפשר שעדיף שיברך אשר יצר ורק לאחר מכן יתחיל ברכות ק"ש].

[ובעיקר התקנה לומר ברכו יש לדון אם תפילת שחרית עדיף שידלג על 'אז ישיר' כדי שיענה ברכו ויתחיל מיד ברכות ק"ש כתקנת חז"ל שבברכו הוא מתחיל את הברכות, ויותר נראה שבכה"ג עדיף שיסיים את הפסוקי דזמרה כיון שעכשיו הוא עוסק בזה.

וראיה לדבר מהא דמצינו בתפילת מעריב שאם התחילו הציבור שמו"ע של ערבית לא ידלג את הברכות שלאחריה כדי להתפלל שמו"ע עם הציבור [אף שתפילה בציבור חשובה מברכות ק"ש לפני התפילה], והיינו מהטעם הנ"ל דאמרינן דכיון שהוא עוסק באותה שעה בברכות ק"ש לא יפסיק מזה אף לצורך תפילה בציבור (כמבואר בעמק ברכה ברכות ק"ש אות א). ואמנם מצינו דעדיף שידלג פסוקי דזמרה בשביל שיוכל להתפלל עם הציבור, וצ"ל דבברכות ק"ש חמיר טפי שלא יעצור באמצע].

# טעה בברכות ק"ש והחליף בין 'גאל ישראל' ו'גואל ישראל'

אם טעה בברכות קריאת שמע ובמקום לחתום 'גאל ישראל' סיים 'גואל ישראל' (כמו הנוסח בשמו"ע), כתב הט"ז (לעיל סימן סו ס"ק ו) שיצא בדיעבד. [אכן במקרה הפוך שטעה וחתם בשמו"ע 'גאל ישראל' במקום 'גואל ישראל' מטו משמיה דהגרח"ק (אשי ישראל פרק לב הערה קא) דהסתפק שמא לא יצא ידי חובתו. ולעניין מעשה הנה אם גמר להתפלל כיון שיש ספק אם יצא ידי חובתו, יחזור ויתפלל ויתנה שאם אינו מחוייב תהיה תפילתו נדבה (כמבואר בשו"ע סימן קז סעיף א). אכן כשהוא עדיין בתוך התפילה יש לדון מה יעשה דמחד אין לומר שיחזור ויברך 'ראה בעניינו' שהרי ספק ברכות להקל, אך מאידך אם לא יחזור צ"ב איך יהיה מותר לו להמשיך ולהתפלל, דהא הברכות מעכבות זו את זו. ובשיעורים לעיל (על סימן קסח סעיף ז ובריש סימן רט) הארכנו בזה לעניין העומד בתוך התפילה ונסתפק היכן הוא עומד, דלדעת החיי אדם (כלל כד סימן כא) מתחיל מאותה ברכה שיודע בוודאי שלא אמרה, אך הקהילות יעקב (ברכות סימן יז) נקט שהוא חוזר עד למקום שבטוח שהוא כבר אמר, דבלא זה אסור לו להמשיך ולברך דיש לו לחוש שכל המשך ברכותיו יהיו לבטלה כיון שהברכות מעכבות זו את זו.

וכבר תמהו האחרונים ע"ד החיי אדם דס"ל שממשיך מהמקום שהוא ודאי לא אמר, דאיך מותר לו להמשיך בברכות הרי הברכות מעכבות זו את זו, ואם באמת הוא לא בירך אחת הברכות הרי כל ברכותיו מעתה יהיו לבטלה, והוכיחו מזה (יעויין במשנ"ת בשיעורים הנ"ל) דדין זה שהברכות מעכבות זו את זו הוא תקנת חכמים שצריך לברך כסדר ואם אינו עושה כן קנסו אותו שלא ייצא ידי חובתו משום שלא התפלל כפי הדין, אך כאן שיש לו ספק ברכות להקל יכול להתפלל אף שלא בירך את כל הברכות. ומטעם זה נראה שאם טעה וחתם בשמו"ע 'גואל ישראל' יגמור את התפילה וכדברי החיי אדם.

ובעיקר דברי החיי אדם יל"ע מדוע לא יחזור ויתפלל שוב דכיון שרק מחמת הספק הוא מסיים את תפילתו הרי קיי"ל שהמסופק אם התפלל חוזר ומתפלל ומתנה שאם אינו מחוייב שיעלה לו בתורת נדבה, וצ"ל דכיון שההוראה היא דבספק הוא נוהג כאילו הוא לא דילג, שוב אינו צריך לחזור ולהתפלל ודוק].

# טעה והחליף בין 'אהבת עולם' ל'אהבה רבה'

מבואר במשנ"ב לעיל (סימן סו ס"ק נג) שאם החליף ברכה של שחרית לערבית או להיפך אם עדיין לא אמר השם של סוף הברכה יחזור לתחלת הברכה ואם אמר השם יסיים את הברכה כדינה, היינו אם הוא בשחרית יסיים הבוחר בעמו ישראל אף שאת הברכה עצמו בירך בנוסח של ערבית, ואם הוא בערבית יסיים אוהב עמו ישראל אף שאת הברכה עצמה בירך בנוסח של שחרית. ומ"מ אם טעה בשל שחרית ואף סיים בשל ערבית יוצא ידי חובתו.

**[סעיף ב] אין לספר בין גאולה דערבית לתפלה, ואף הנוהגין לומר י"ח פסוקים ויראו עינינו, אין להפסיק בין יראו עינינו לתפלה, ומיהו מה שמכריז ש"צ ראש חדש בין קדיש לתפלת ערבית לא הוי הפסק, כיון שהוא צורך התפלה, וכן יכול לומר ברכו להוציא מי שלא שמע ולא הוי הפסק. הגה: (ועיין לעיל סימן ס"ט). ראיתי מדקדקים נהגו לעמוד כשאומרים הי"ח פסוקים של ברוך ה' לעולם וכו', ומנהג יפה הוא כי נתקנו במקום תפלת י"ח, ועל כן ראוי לעמוד בהן כמו בתפלה.**

# אמירת 'יראו עינינו' קודם שמו"ע

ובמשנ"ב (ס"ק ה) הביא מהטור מקור המנהג לומר הפסוקים 'יראו עינינו' לפי שבימים הראשונים היו בתי כנסיות שלהם בשדות והיו יראים להתאחר שם עד זמן תפלת ערבית ותקנו לומר פסוקים אלו שיש בהם י"ח אזכרות כנגד י"ח ברכות שיש בתפלת ערבית ונפטרין בקדיש, ועתה שחזרו להתפלל ערבית בבתי כנסיות לא נתבטל מנהג הראשון, ומ"מ אין להפסיק בדברים אחרים, ויש מן הגדולים שנהגו שלא לאמרם.

ולמעשה המנהג בארץ ישראל שלא אומרים 'יראו עינינו', אך בחו"ל נהגו לאומרו. ולעניין בן ארץ ישראל הנמצא בחו"ל נראה שלא יאמר 'יראו עינינו' עמהם, אלא יאריך בברכות ק"ש כדי שיסיימם עם הציבור ויתחיל שמו"ע עם הציבור. אמנם אם הוא השליח הציבור יאמר 'יראו עינינו' עם הציבור. ואם יש מניין בחו"ל שכל המתפללים באו מארץ ישראל א"צ לומר 'יראו עינינו'.

# להתפלל עם הציבור כשמתפללים מוקדם

כתב המשנ"ב (ס"ק יא) 'במקומות שמקדימין להתפלל ערבית מבע"י ובא לבהכ"נ בשעה שמתחילין ברכו והוא לא התפלל מנחה יתפלל מנחה בעוד שהם קורין ק"ש וברכותיה ואח"כ יתפלל ערבית עם הצבור ואח"כ יקרא ק"ש וברכותיה בלילה אכן אם יהיה לו לתפלת ערבית מנין בלילה ימתין בתפלת מנחה להתפלל בשעה שהצבור מתפללין ערבית ותפלת ערבית יתפלל אח"כ כדינה עם צבור בלילה'. מבואר מדברי המשנ"ב שמי שלא התפלל מנחה, ומגיע לבית הכנסת בזמן שהציבור מתפללים ערבית מוקדם, אם יש לו מנין לערבית אח"כ יתפלל עמהם מנחה ואם לאו אז יתפלל מנחה בזמן שהם קורין ק"ש.

וביאור דבריו דמה שמתפלל מנחה יחד עם הציבור שמתפללים ערבית חשיב 'קצת תפילה בציבור', אך אם אין מנין אחר כך יתפלל מנחה בלא מנין ויתפלל ערבית עם הציבור, והיינו דעדיף להתפלל עם הציבור מעריב דהוי תפילה בציבור כדינה, דתפילת מנחה חשיבא רק 'קצת תפילה בציבור'.

אמנם כל זה הוא דווקא ביום חול, אך אם לא התפלל מנחה בערב שבת, מבואר בהלכות שבת (סימן רסג סעיף טו) דאין להתפלל מנחה יחד עם הציבור שמתפללים ערבית של שבת כי תפילת חול ותפילת שבת סותרים זה את זה.