82 ברכת הריח ג - בגדר חילוקי הברכות בברכת הריח
קטגוריות: ש_ס / א ברכות / ברכות - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / כיצד מברכין

יום ד' ח' שבט תשע"ב

א] כתב הטור בסימן רט"ז, ז"ל, ויראה שאם היו לפניו עצי בשמים ועשבי בשמים ומיני בשמים ובירך מיני בשמים פטר הכל שהכל מיני בשמים, אבל כשעצי בשמים ועשבי בשמים לפניו אז צריך לברך על כל אחד ואחד, וכן יראה דעת הרמב"ם ז"ל שכתב היו לפניו בושם שהוא עץ ובושם שהוא עשב מברך על כל אחד ואחד לבד ולא הזכיר מיני בשמים עמהם, אבל רב עמרם כתב היו לפניו ג' מינין עצי בשמים ועשבי בשמים ומיני בשמים מברך על כל אחד בפני עצמו, עכ"ל.

והב"י שם פירש בד' הטור, דס"ל דכל שהיו לפניו ג' מינים אלו מברך לכתחילה מיני בשמים על הבושם שברכתו כך ובברכה זו יפטרו גם עצי ועשבי הבשמים, וזהו שהביא מד' רב עמרם דפליג ע"ז וס"ל דגם כשהיו לפניו ג' מינים אלו מברך על כל א' בפנ"ע, ויש להוסיף דכ"ה גם בד' בה"ג ברכות פ"ו דגם כשהובאו לפניו ג' המינים מברך על כל א' את ברכתו, ועי' גם בלקט יושר עמ' מ' שכתב שנוהגים כן דאם יש לפניו ג' מינים ובירך במ"ב פטר הכל, ושלא כדעת רב עמרם.

ב] והנה הב"י שם כתב ע"ז, ז"ל, ואיני יודע מהיכן הי' נראה לרבינו דלכתחלה מברך על מיני הבשמים ופוטר את השאר, דמאי שנא מברכות הפירות שאע"פ שהאחת נפטרת בברכת חברתה בדיעבד לכתחלה מיהא צריך לברך על כל אחת ברכה הראויה לה כמו שנתבאר בסימן ר"ו ובסימן ר"ח, עכ"ל.

ועיי"ש בפרישה ובב"ח שכתבו מכח זה לפרש ד' הטור בע"א עיי"ש בדבריהם, אך כבר הביא במאמ"ר שם סק"ט מש"כ בארחות חיים בהל' ברכות ע"ד הרמב"ם דאם היו לפניו עצי בשמים ועשבי בשמים מברך עכאו"א, ז"ל, והראב"ד כתב שאם היו לפניו עצי בשמים ועשבי בשמים שמברכין עליהן במ"ב שכוללת הכל, עכ"ל, והרי שדעת הראב"ד דאף שאין בהן דבר שברכתו במ"ב, מ"מ כיון שיש לפניו ב' מינים, מברך עליהן במ"ב שכוללת הכל, והרי דל"ד ברכת הריח לברכת הפירות, וא"כ שפיר יל"פ כן גם בד' הטור, דס"ל דכל דיש לפניו גם מין שברכתו במ"ב מברך במ"ב ופוטר הכל, ול"ד לברכת הפירות,[[1]](#footnote-2) ואמנם במש"כ הטור כן בדעת הרמב"ם, עי' בפסקי הרשב"ץ ברכות דמ"ג. שנקט בדעת הרמב"ם דגם אם הי' לפניו גם דבר שברכתו במ"ב, מברך על כל א' את ברכתו הראוי' לו.

ואמנם צ"ב הטעם לחלק בזה בין ברכת הפירות דלכתחילה צריך לברך על כל א' את ברכתו הראוי', לברכת הריח דכל שהוא מברך בורא מיני בשמים, ה"ה פוטר לכתחילה אף את שאר המינים, ועיי"ש בט"ז סק"ט מש"כ בזה.

ג] ונראה לדון בזה, דהנה דעת ר' יהודה בר"פ כיצד מברכין דעל הירקות הוא אומר בורא מיני דשאים, ובגמ' שם דל"ז. אמרינן דלדידי' מברכין על החטה בורא מיני זרעים, ובגמ' שם ד"מ. מפרשינן טעמא דר' יהודה, דאמר קרא ברוך ד' יום יום וכו' לומר לך כל יום ויום תן לו מעין ברכותיו, ה"נ כל מין ומין תן לו מעין ברכותיו.

ובפירש"י שם דל"ז. כתב דטעמא דרבנן דמברכין בין על זרעים ובין על ירקות בפה"א, הוא משום דל"ב לכל מין ומין מעין ברכתו, וכ"ה בחי' הרמב"ן בד"מ. שהוכיח דקי"ל כר' יהודה, ממה שמצינו גבי היו לפניו מצוות הרבה, דאמר ת"ק אומר אקב"ו על המצות ור' יהודה אומר מברך על כל אחת ואחת בפני עצמה ופסקינן התם כר' יהודה ואסמכוה אהאי קרא ודרשי ברוך ד' יום יום, עכ"ד, והרי דטעמא דרבנן דפליגי על ר' יהודה הוא משום דלא ס"ל לדינא דכל מין תן לו מעין ברכתו, וזהו שהוכיח דמהא דקי"ל בהיו לפניו מצוות הרבה דמברך על כל א' בפנ"ע מדינא דכל דבר ודבר תן לו מעין ברכתו, ה"נ יש לפסוק כר' יהודה דעל כל מין מפירות האדמה מברכין ברכה לעצמו.

וצ"ב, שהרי אף רבנן דפליגי וס"ל דעל כל פירות הארץ מברך בפה"א, הרי מ"מ מודו דעל דבר שאין גידולו מן הארץ אומר שהכל ועל פירות הארץ אומר בפה"א ועל פירות העץ אומר בפה"ע ועל מיני מזונות מברך במ"מ וכו', וא"כ הרי לכאו' נמצא דגם לדעת רבנן מברכין על כל מין ומין מעין ברכותיו, ואך דפליגי רבנן ור"י אם כל פירות הארץ חשיבי כמין א', ומתקיים דינא דכל מין ומין תן לו מעין ברכותיו בברכת בפה"א, או דגם פירות האדמה נתחלקו לכמה מינים, ויש לברך על כל מין מעין ברכתו, ומ"ט פירשו רש"י והרמב"ן דרבנן לא ס"ל כלל לדינא דמעין ברכתו.

והנה אמנם הרמב"ן שם כתב לדחות לזה, ז"ל, ואע"פ שי"ל שזו מעין ברכה היא דכולהו פרי האדמה נינהו וכולא מין אחד הוא לברכה וכו', עכ"ל, אך גם לפ"ז משמע בד' הרמב"ן, דחילוק הברכות לדעת רבנן, אינו מדינא דכל מין תן לו מעין ברכתו, ואך שכתב די"ל דרבנן מודו נמי להך דינא דתן לו מעין ברכתו, וס"ל דמתקיים דין זה בברכת בפה"א, וזה צ"ב וכנ"ל.

ד] ונ' פשוט בזה, דבאמת ב' דינים חלוקים הם, דהא דמברכין על פירות הארץ בפה"א ועל פירות העץ בפה"ע וכו', הוא משום דעל פירות האדמה לא סגי בההודאה דשהכל נהי' בדברו אלא צריך להודות על תוספת הטובה בבריאת הפירות, ועל פירות העץ לא סגי בההודאה על בריאת פירות הארץ, אלא יש להודות גם על תוספת הטובה שבפירות העץ, וה"נ הוא בשאר חילוקי הברכות, וע"כ ל"ב בזה לדינא דתן לכל מין מעין ברכתו.

אך משא"כ בהא דס"ל לר' יהודה דעל הירקות אומר בורא מיני דשאים ועל הזרעים אומר בורא מיני זרעים, ואינו מברך עליהן בפה"א, אי"ז משום שצריך תוספת הודאה על הדשאים ועל הזרעים, שהרי דשאים וזרעים אי"ז מעלה טפי מפרי האדמה, ואדרבה פירות האדמה דמודה ר' יהודה דמברכין עליהן בפה"א, (וכמו שהביא הרמב"ן שם מתוספתא, וכ"נ במאירי ר"פ כיצד מברכין[[2]](#footnote-3)) חשיבי טפי מדשאים וזרעים, אלא היינו דכיון שיש בפירות הארץ כמה מינים, צריך לברר בברכתו את המין שמברך עליו, וכמו שפירש"י בר"פ כיצד מברכין דבעי היכר ברכה לכל מין ומין, והך מילתא ילפי' לה מדכתיב ברוך ד' יום יום וכו', דכל מין תן לו מעין ברכתו, שצריך להזכיר בברכתו את המין שמברך עליו.

וה"נ הוא בפלוגתת ת"ק ור"י בהיו לפניו מצוות הרבה, דאף בברכת המצוות הרי מה שמברך על מצות תפילין וכיו"ב, אי"ז תוספת הודאה טפי מברכת על המצוות, וע"כ הא דס"ל לר' יהודה דאינו מברך אקב"ו על המצוות, הוא משום דינא דכל דבר תן לו מעין ברכתו, וע"כ צריך להזכיר בברכתו את המצוה שמברך עלי'.

ה] ולפ"ז נראה בדעת הראב"ד והטור, דחלוק הוא חילוק הברכות בברכת הריח מחילוק הברכות בברכת הפירות, דבברכת הפירות הא דמברכין על פירות הארץ בפה"א ועל פירות העץ בפה"ע וכו', הוא משום דצריך להודות על תוספת הטובה וכנ"ל, ומשא"כ בברכת הריח, הא דמברכין על מין עץ בורא עצי בשמים ועל מין עשב בורא עשבי בשמים וכו', י"ל דאי"ז משום דצריך להודות על תוספת הטובה, אלא הוא משום דיש לפרש בברכתו את המין שמברך עליו, ואף דבברכת הפירות קי"ל דלא כר"י, י"ל דברכת הריח שאני וצ"ע, או כד' הרמב"ן דגם רבנן מודו לדינא דכל מין תן לו מעין ברכתו.

והטעם לומר כן הוא, שהרי לגבי ברכת הפירות מברכין על הגדל באדמה בפה"א ועל הגדל בעץ דחשיב טפי מברכין בפה"ע, אך לגבי ברכת הריח, הרי אף דברים דלא חשיבי לברכת בפה"ע, מ"מ מברכין עליהן בורא עצי בשמים, שהרי העץ עצמו לי"ב למעלת פרי העץ ומברכין עליו בפה"א, וכמש"כ בדברינו בסוגיא דצלף, ובברכת הריח מברכין עליו בורא עצי בשמים, וגדולה מזו מצינו לדעת הרי"ד והרא"ה ודעימייהו דגם מינים שאינם גדלים בעץ כלל, מ"מ אם הן קשים כעץ והוו מין עץ, מברכין עליהן בורא עצי בשמים, הגם דלי"ב לחשיבות דפירות העץ, וי"ל דהוא משום דבברכת הריח אין חילוקי הברכות משום דבעינן להודות על תוספת הטובה, אלא חילוק הברכות הוא מכח דבברכת הריח קבעו חכמים לפרש בברכתו את המין שמברך עליו,[[3]](#footnote-4) וע"כ כל שהוא מין עץ מברכין עליו בורא עצי בשמים, הגם דלי"ב לחשיבות פרי העץ.[[4]](#footnote-5)

ובזה יל"פ מש"כ הרשב"א דמברכין על היוצא מן הגדל בעץ בורא עצי בשמים, ול"ד לברכת הנהנין דאין מברכין עליו בפה"ע דהוי זיעה בעלמא, ולא נתפרש בדבריו הטעם בזה, ולמש"נ יל"פ בזה, דבברכת הנהנין דמברכין על פרי העץ בפה"ע, משום תוספת מעלתו, הרי דביוצא דהוי זיעה בעלמא ולי"ב למעלת פרי העץ אין מברכין עליו בפה"ע, ומשא"כ בברכת הריח דמברכין על הגדל בורא עצי בשמים משום דהוי מין דעץ, הרי דאף דהיוצא הוי זיעה בעלמא, מ"מ כיון שהוא בא מן העץ, הוי בכלל מין העץ, וע"כ מברכין עליו בורא עצי בשמים.א[[5]](#footnote-6)

ו] ולפ"ז נראה, דמה"ט ס"ל להטור דכל שמברך במ"ב על מין שברכתו כן, פוטר לכתחילה את עצי בשמים ועשבי בשמים, ול"ד לברכת הפירות דאף כשמברך בפה"א על פרי האדמה אינו פוטר לכתחילה את פרי העץ, והיינו משום דשאני ברכת הפירות דעל פירות העץ צריך להודות על תוספת הטובה דפרי העץ, וע"כ אף כשמברך בפה"א על פרי האדמה, אין לו לפטור בזה את פרי העץ, כיון שאינו מודה בזה על תוספת הטובה דפרי העץ, ומשא"כ בברכת הריח דברכת בורא מיני בשמים הוי ברכה מעליא על כל מיני הריח ולא מחסר בה מידי, ואך דמ"מ מברכין על כל מין ומין מעין ברכתו, הרי דבזה י"ל דכל דהוא מברך בורא מיני בשמים, אין לו להוסיף בברכות לקיום דין זה, והרי בגמ' ברכות דמ"א. ס"ד דגם בפרי העץ ופרי האדמה הוא כן, דכל דמברך בפה"א על פרי האדמה פוטר בזה את פרי העץ, והיינו משום דאין להרבות בברכות, ועד כאן לא מסקינן דאי"ז כן, אלא בברכת הפירות ולא בברכת הריח, וכמש"נ.

ומה"ט דעת הראב"ד דאף כשהיו לפניו עצי בשמים ועשבי בשמים מברך בורא מיני בשמים ופוטר אותם, כדי למעט בברכות, ואך דבזה פליג הטור וס"ל דכיון דבכה"ג אין עליו כלל לברך בורא מיני בשמים, אין לו לברך כן כדי למעט בברכות, והרי גם לפום הס"ד בגמ' דכשמברך בפה"א על פרי האדמה פוטר בזה את פרי העץ, מ"מ לא ס"ד דאם היו לפניו מיני מזונות ופרי העץ דיברך שהכל ויפטור את שניהם, ורק כשדינו הוא לברך בפה"א, הוא דאמרינן דיש לו לפטור בזה את פרי העץ, ולא לברך על פרי העץ ברכה לעצמה, וה"נ הכא דכוותה, ורק כשהוא מברך בורא מיני בשמים, יש לו לפטור בברכתו את שאר המינים ולא לברך עליהן ברכה בפנ"ע.

ויתכן דלדעת הטור מה"ט הוא דקי"ל דבהיו לפניו מצוות הרבה מברך על כל א' וא' בפנ"ע ואינו מברך אקב"ו על המצוות, דבכה"ג דמי להיו לפניו עצי בשמים ועשבי בשמים דלא אמרינן דיברך בורא מיני בשמים ויפטור את כולם כדי למעט בברכות, וה"נ התם כיון שאין עליו לברך כלל ברכת אקב"ו על המצוות, לא אמרינן דיברך ברכה זו ויפטור את כולם כדי למעט בברכות.

ז] והנה בכמה מספרי הזמן כתבו דהמסופק בברכת הבשמים יכול לברך לכתחילה בורא מיני בשמים, ול"ד לברכת הנהנין דאינו רשאי לברך שהכל אא"כ למד ואינו יכול לברר.

ואמנם נ' ברור דלדינא אין הדין כן, דהרי הראשונים כתבו דהא דבספק מברך בורא מיני בשמים, הוא דומיא דהא דבספק בברכת הפירות מברך שהכל, וא"כ כ"ה דבברכת הפירות לא הותר לו לברך שהכל אלא כשהוא מסופק אחר שלמד ואינו יכול לברר, וכמש"כ הפוסקים בסו"ס ר"ב, ה"נ הוא בברכת הריח.

ואין לומר דמ"מ בברכת הריח אי"ז כ"כ דיעבד לברך בורא מיני בשמים, וע"כ בזה הותר לו לברך מספק אף כשיש בידו לברר, שהרי הב"י תמה ע"ד הטור דמברך לכתחילה בורא מיני בשמים ופוטר את שאר המינים, דמ"ש מברכת הפירות דאע"פ שהאחת נפטרת בברכת חברתה בדיעבד, לכתחלה מיהא צריך לברך על כל אחת ברכה הראוי' לה, עכ"ד, והאחרונים הסכימו לד' הב"י, והרי דפשיטא להו דאין לחלק בזה בין ברכת הפירות לברכת הריח.

ומה שלמדו לדין זה מהא דהמריח באגודה של בשמים מברך בורא מיני בשמים, ואינו חייב להפריד וליטול כל מין בפנ"ע ולברך עליו, פשוט דל"ד כלל, דהתם כיון דמתערב הריח מכמה מינים, הוי ברכת בורא מיני בשמים הברכה הראוי' לו, אך כשהוא מסופק בברכתו ודאי דאינו רשאי לברך בורא מיני בשמים דיתכן דאי"ז הברכה הראוי' לו, אלא בשלמד ואינו יכול לברר.

אמנם לדעת הראב"ד והטור דס"ל דל"ד ברכת הריח לברכת הפירות, ובברכת הריח פעמים שפוטר לכתחילה את עצי בשמים ועשבי בשמים בברכת בורא מיני בשמים, יש מקום לומר דכל שהוא מסופק בברכתו מותר לו לברך בורא מיני בשמים אף אם יש בידו לברר.

?ובזה מתבאר ד' הטור שנראה דליכא דין קדימה בברכת הריח, והיינו כנ"ל, דבורא עצי בשמים אינה ברכה מבוררת טפי מבורא עשבי בשמים, אלא על כל מין ומין הוא מברך מעין ברכתו.

?ועפי"ז יש להבין המנהג שנהגו לברך במוצ"ש בורא מיני בשמים מפני הטועים, וי"ל דבברכת הנהנין לא הי' להם להנהיג כן לברך על כל דבר שהכל מפני הטועים, ושאני ברכת הריח, דליכא חיסרון בעיקר הברכה, אלא שהוא משנה ממטבע הברכה, ובסימן א' נת' לדון עפי"ז לפרש משמעות כמה מן הפוסקים דעל פירות אין לברך בורא מיני בשמים במוצ"ש, אך עיי"ש שנת' דאין כונתם לזה, אך בד' הפוסקים אי"ז מתישב, שהרי הפוסקים נקטו דאין לחלק בין ברכת הפירות לברכת הריח ביסוד הדין, וע"כ תמהו ע"ד הטור.

1. ועיי"ש במאמ"ר שכתב, דמש"כ הטור לדין זה בבירך בורא מיני בשמים, ולא כתב דלכתחילה יש לו לברך כן, הוא ללמדנו דאף אם בירך בסתמא בורא מיני בשמים פטר את כולם, וזה מתבאר למש"נ בכ"ד, דכל דבר שדינו לכתחילה הוא ליפטר בברכה אחרת, ה"ה פוטרו בברכה זו אף אם לא נתכוין לפטרו, וכל דבר שאין דינו לכתחילה ליפטר בברכה אחרת, אינו פוטרו בברכה זו אא"כ נתכוין לפטרו. [↑](#footnote-ref-2)
2. אך בד' רש"י ותר"י בר"פ כיצד מברכין נ' להדיא דלר' יהודה ליכא אלא ב' מינים בפירות הארץ, דעל הירקות מברך בורא מיני דשאים, ועל הקטניות מברך בורא מיני זרעים, ולדעתו ליכא כלל לברכת בפה"א, וצ"ל דגרסי בתוספתא כאשר היא לפנינו, דפליג ר' יהודה גם בברכת הירקות וס"ל דמברך מצמיח אדמה בדברו.

   ויש להוסיף, דהנה בשאג"א סימן כ"ג הק' בהא דתנן לעיל ד"מ. דבירך על פירות העץ בפה"א יצא, ובגמ' שם מוקמי' לה כר' יהודה, והק' השאג"א דהרי ר"י לית לי' כלל לברכת בפה"א, עיי"ש בדבריו, אך לפ"ד הרמב"ן והמאירי דמודה ר' יהודה דעל פירות הארץ מברכין בפה"א, ניחא. [↑](#footnote-ref-3)
3. וסמך לדבר יש להביא, ממה שדן הרמב"ן שם, דלדעת ר' יהודה יש לברך על שרשים בורא מיני עצים, והיינו דהגם דשרשים לא חשיבי כפרי העץ ולדעת רבנן מברכין ע"ז בפה"א, מ"מ לדעת ר' יהודה דתן לכל מין מעין ברכתו, מברכין ע"ז בורא מיני עצים, משום דהשרשים הוו מין עץ, ועד"ז הוא בברכת הריח דמברכין על מין עץ בורא עצי בשמים, וכמש"נ. [↑](#footnote-ref-4)
4. ויש להוסיף, שהרי אדרבה מצינו דיש דברים שתיקנו עליהן ברכה מיוחדת משום דמחמת גריעותם אין ראוי להם הברכה הכללית, וכמש"כ הרא"ה דהא דמברכין על שמן בורא שמן ערב, הוא מפני גריעותו דאינו עץ, וכמש"כ הארחות חיים דאין מברכין על פת בורא מיני בשמים אלא נותן ריח טוב בפת משום דפת אינה בושם. [↑](#footnote-ref-5)
5. אך במק"א נת' לפרש בזה עוד בכמה אנפי, חדא, כמש"כ המג"א סימן רט"ז סק"ז, דהא דמי פירות הוו זיעה בעלמא, הוא משום דמי פירות אין טעמם כטעם הפרי, אך לגבי הריח, הרי ריח המי פירות הוא כריח הפרי עצמו, וע"כ לגבי ריח הו"ל כפרי עצמו, ובד' המג"א משמע דהוא רק במי ורד שיש בהן גם לחוזק הריח דהורד עצמו, אך בד' הראשונים משמע דבכל המינים הוו היוצא מהן כמותן לגבי ברכת הריח, וצ"ל דהוא משום דאף אם נחלש הריח מן הריח שהי' בעיקר, מ"מ הוא אותו הריח, ומשא"כ לענין אכילה, דטעם המי פירות הוא טעם אחר לגמרי מטעם הפרי עצמו. - ויל"פ עוד, דהוא משום דבברכת הבשמים אין הברכה על גוף הבושם, אלא על ריחו, שהרי אינו מכלה את גוף הדבר אלא הוא מריח אותו, וע"כ אין חיוב הברכה על גוף הדבר אלא על ריחו, ול"ד לברכת האכילה שהיא על גוף הדבר, וע"כ הגם דמי פירות דהוו זיעה בעלמא אין מברכין עליהן את ברכת הפרי, ה"מ בברכת האכילה שמברכין על גופן, והמים היוצאין מהן לא חשיבי כפרי, אך לגבי ברכת הריח שמברכין על ריח הפרי, הרי דהריח שבמים היוצאין הוא ריח הפרי, וע"כ מברכין עליו את ברכת העיקר, אך יש לפקפק בזה, דמהא דאין מברכין על ריח שאין לו עיקר, נראה דאף בריח הויא הברכה על גוף הבושם, וי"ל. - ויל"פ עוד אך אי"ז כ"כ במשמעות ל' הרשב"א והמאירי, דהוא משום דבברכת הבשמים, אין מטבע הברכה על גוף הבושם, שהרי מברכין על הגדל בעץ בורא עצי בשמים, ונת' בדברינו בסימן א' דלאו היינו משום דהגדל בעץ חשיב כעץ, אלא היינו דמטבע הברכה היא על העץ שבו גדלו הבשמים, ול"ד לברכת האכילה דמברכין בורא פרי העץ, ומטבע הברכה הוא על הפרי הנאכל עצמו, וי"ל דטעם הדברים הוא משום דבברכת הריח שאינו מכלה את גוף הדבר אלא נהנה מריחו, יש לו לברך על מקור הריח, ואשר ע"כ דוקא לגבי ברכת האכילה אין מברכין על היוצא מן הפרי, דהוי זיעה בעלמא ולא חשיב כפרי העץ, אך בברכת הריח הגם דהיוצא אין עליו תורת עץ ותורת פרי, מ"מ מברכין בורא עצי בשמים ושנתן ריח טוב בפירות על העץ והפרי שבא בושם זה מהן [↑](#footnote-ref-6)