חבורה אגוז עג מים
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / הוצאה / הרב חיים לייב אוירבך / חבורות הוצאה / הוצאה-חבורות

בענין אגוז ע"ג מים

לכאורה צ"ע בסוגיין לד' רש"י דס"ל לק' דף ק' דמתגלגל ע"ג קרקע חייב א"כ הכא נהי דחשיב כמתגלגל ע"ע המים מ"מ הא מתגלגל הוא ע"ג קרקע דהמים הם כארעא סמיכתא ,

וי"ל בזה בכמה אנפי א, דנהי דמים הם כארעא סמיכתא למקום הנחה מ"מ אין כאן מעליותא דע"ג קרקע דזה רק בקרקע הרשות ממש וכעין דמצינו בד' רש"י דאפי' אם מתגלגל ע"ג דבר המונח תוך ג' לקרקע ל"ח הנחה דדוקא קרקע הרשות ממש נאמר ביה דין מתגלגל כמו"כ מים אף דחשיב מקום הנחה מ"מ אין לו מעלת קרקע הרשות עצמה לענין זה ,

ב,עוד י"ל דהכא החיסרון משום דהמקום לא נח ובעי' שיהא המקום שמונח עליו או שעוקר ממנו מקום נח אמנם ל' הגמ' לק' בבעיא דאגוז ע"ג כלי נ' לא כן דהרי התם הכלי הרי לא נח כמבואר בגמ' ומ"מ דנו דיועיל לאגוז וחזי' דליכא חיסרון במה שהמקום לא נח רק בזה דהחפץ אינו נח

ג, עוד יש לדון דהא דמהני ע"ג קרקע הוא משום דכיון דמצד מקום הקרקע ראוי החפץ לנוח א"כ אע"ג דמתגלגל מהני אבל היכא דהחפץ אינו ראוי לנוח כאן דע"כ מקומו יזיזנו בזה ל"א דמתגלגל מהני והוא כעין הסברא המבוארת בראשונים לק' בגמ' דף ק' דבמקום מדרון אף לרחב"ט דמתגלגל חייב מ"מ מודה במקום מדרון ,

ד, לד' הראבי"ה בתשובה תתקס"ח החילוק הוא דבסוגיין איירי לעניין עקירה והתם איירי לענין הנחה ,

והנה התו' הקשו מהגמ' בב"מ דמבואר שם לענין דגים שעלו בספינה דקונה ול"ח חצר מהלכת ומשום דספינה מינח נייחא ומיא הוא דקא ממטו לה וא"כ ה"ה הכא לא יחשב האגוז מהלך ונייד כיון דמיא הוא דקא ממטו לה והנה אין כוונת התו לדמות הנחת הדגים בחצר דחשיבי מונחים בספינה וע"כ קונה אותם להכא דהאגוז יחשב מונח דהרי התם ביחס לספינה הם וודאי מונחים לגמרי ורק הספינה ניידא אבל הכא באגוז ע"ג מים שהאגוז עצמו מהלך ל"ש לזה אמנם עיקר כוונת התו' היא להקשות מהא דלא חשבי' להספינה כמהלכת חזי' דכיון שאין לה הילוך עצמי ל"ח מהלך וא"כ ה"ה הכא לא יחשב מהלך ונייד כיון שאין הילוכו מחמת עצמו וע"ז תי' תו' דהתם כיון דיליפי' דומיא דיד ויד עצמה כן היא שהיא מהלכת מחמת הגוף ע"כ ל"ח לזה שם מהלכת משא"כ הכא כיון דילפי' ממשכן ואיך דרך להצניע חפצים בכה"ג א"כ לא מהני והנה צ"ע למה ה וצרכו התו לשני סברות אלו ואמאי לא סגי לתו' בסברא הראשונה לבדה או בסברא השניה לבדה ןלכאורה הביאור הוא דזה וודאי אין לומר דבאמת בכל התורה כולה חשיב כה"ג כמהלך ורק התם כיון דהוי עכ"פ דומיא דיד ע"כ מהני דממ"נ אם באמת בכל התורה דבר המתנענע ע"י אחרים חשיב מהלך א"כ כיון דעיקר חצר ילפי' מיד נימא דמהני חצר מהלכת וע"כ דאין זה חשיב מהלך גמור כיון דאין הילוכו מחמת עצמו וממילא אכתי ילפי' מיד דכל שהוא מהלך גמור לא מהני וע"כ הוצרכו התו' לסברא דמשכן דיש לדון בהילוך כזה שאינו הילוך גמור אי חשיב מהלך או לא ובזה תלו כל דבר לפי ענינו דלקנין כיון שילפי' מיד ממילא אין בזה דין חצר מהלכת אבל בשבת ראוי להחשיבו כהילוך כיון דילפי' ממשכן ואין דרך הצנעה בזה והנה מ"ט לא סגי להו בסברא האחרונה שהכא תלוי במשכן משום דאכתי קשה סו' דהתם מ"ש מהא דקי"ל דרכוב כמהלך דמי וכמו שהק' תו' בב"מ אמנם קשה מ"ט לא סגי להו בסברא דדומיא דיד דהרי בלא"ה מוכרח כן מהא דרכוב כמהלך ולכאורה עיקר מה שהוצרכו לזה הוא מחמת המשך הסוגיא כאן דמיבע"ל דאגוז בכלי יחשב מונח והכא הרי בעלמא חשיב כמהלך כמו רכוב וכהמשך ד' תו' כאן אמנם סדר ד' התו' לא משמע כן דמשמע שהוצרכו לסברא דדרך הצנעה גם בלא"ה וקצ"ע,

והנה עצם קו' התו' לכאורה תמוהה מאוד מה הקשו מהא דספינה ל"ח חצר מהלכת לסוגיין דל"ח הנחה דהרי לעניין חצר מהלכת וודאי אין תלוי בהילוך בפועל דהרי גם בעומד לא מהני כמבואר שם בגמ' דכל שאילו מהלך אינו קונה גם כשעומד אינו קונה והטעם הוא דכיון דשייכא ביה הילוך חשיב חצר מהלכת דדין חצר מהלכת תלוי בעיקר השם שיש להחצר וכל שיכולה להלך הויא חצר מהלכת וממילא דלפי"ז פשוט דבעי' בדווקא שיהא לו הילוך עצמי אבל ספינה דאין לה הילוך עצמי לא חשיב חצר מהלכת כיון דזה תלוי בעיקר השם שיש לחצר ומה שדבר אחר מזיזנו אין נותן לו שם חצר מהלכת דכל דבר שייך שדבר אחר יזיז אותו אבל לענין הנחה כל שבפועל אינו מהלך חשיב הנחה דהרי עמד לפוש הוי הנחה ול"ח מהלך אף דעומד להילוך וממילא לא תלוי ביש לו הילוך עצמי אלא אם בפועל יש כאן הנחה וע"כ אגוז ע"ג מים לא הוי הנחה ואולי ד' התו' דאילו הי תנועה ע"ג המים כהילוך שוב חשיב שיש לו הילוך עצמי מכח מה שעומד הוא ע"ג המים ומצ"ע עומד הוא להילוך דזהו עיקר מקום הספינה להיות ע"ג מים ועל כרחך דגם בשעה שהוא מהלך ל"ח הילוך כלל כיון שאין הילוכו מכוחו,

אמנם נ' דיתכן לדון בזה באופן אחר דהנה בגמ' שם אח"כ מקשי' אלא מעתה היתה מהלכת ברשות הרבים וזרק לה גט לתוך חיקה או לתוך קלתה, הכא נמי דלא מגרשה - אמר ליה קלתה מינח נייחא ואיהי דקא מסגיא מתותה ולכאורה צ"ע לשון הגמ' דאמרי' היתה "מהלכת" למה הוצרכו לזה הא דין חצר מהלכת הוא אף כשאינה מהלכת ואי חשבי' לקלתה כמהלכת א"כ אף כשאינה מהלכת תהא חשובה כחצר מהלכת ונ' פשוט דזה הוה פשיטא לגמ' דהך סברא דאשה היא דקא ממטי לה היה פשוט דמהניא לעניין שלא יהא תהא הקלתה חשובה כחצר מהלכת מצ"ע דכיון דאין לה הילוך עצמי וודאי לא שייך שקלתה תחשב כחצר מהלכת גם כשהוא על גוף האשה אלא דכל נידון הגמ' הוא רק דעכ"פ בגוונא דהיא מהלכת ממש א"כ גם קלתה תחשב כמהלך ומבואר מזה דאיכא תרי דינים בחצר מהלכת האחד היכא דיש לו בעצמו שם חצר מהלכת ועוד איכא דין דהיכא דהיא מהלכת בפועל חשיבא באותה שעה כחצר מהלכת ובזה אמרי' בגמ' דהקלתה גם אינה חשובה כחצר מהלכת בפועל משום דהולכת מכח אחרים ומבואר מזה דהליכה מכח אחרים כלל לא חשיבא כהילוך ומזה הוכיחו התו' דאין זה רק מחמת דבעי' שם חצר מהלכת לגוף החצר אלא דגם לעולם לא חשיבא הילוך כל שאינו הילוך מצ"ע אלא מכח אחרים וזהו שהקשו התו' להכא דחשבי' לזה מהלך ולא נח,

ב,והנה בעצם הסוגיא יש לעיין דלכאורה מד' רש"י ותו' נראה דעיקר החיסרון הוא מה שהחפץ מהלך ולא נח ולכאורה יסוד החיסרון בזה הוא דכיון דמהלך ממקום למקום אינו נקבע הנחתו במקום וכמו החיסרון דמתגלגל דנ' לעיל דעיקר החיסרון הוא בזה שלא נקבע מקומו [וע"כ בקלוטה לר"ע ליכא חיסרון מתגלגל כיון שדין הנחתו הוא ברשות ולא במקום מסויים עי"ש],

אמנם צ"ע בזה ממה דמצינו בסוגיין בעיא דרבא דאגוז בכלי וכלי ע"ג מיים ואיכא צד דחשיב מונח ולכאורה הרי עיקר הנחתו הוא בקרקע הרשות וכיון דכלפי הקרקע הרי הוא מתגלגל ממקום למקום איך יקבע ברשות דלכאורה נ' פשוט דכלי שיש בתוכו חפץ והכלי מתגלגל יהא בזה חיסרון דמתגלגל עוד צ"ע איפכא דהנה מצינו בסוגיין דשמן ע"ג יין או מים תליא בפלוגתא דריב"נ ורבנן אי הוי חיבור או לא ולמ"ד לא הוי חיבור ל"ח הנחה וצ"ע דלכאורה נ' דאיירי בגומא של יין וא"כ כשמניח ע"ג שמן א"כ השמן אינו נע למקום אחר דהרי הבור חציו יין וחציו שמן והשמן אינו אלא מסתובב ונע בתוך עצמו ובשלמא באגוז ע"ג מיים הרי שהאגוז נע מממקום למקום אבל הכא אין השמן זז למקום אחר אלא נע ומסתובב ע"ג המים כחפץ הסובב על צירו ומ"ט לא מהני ולכאורה מבואר מזה דהכא אין כאן החיסרון מחמת שממהלך ממקום למקום וכמו מתגלגל והטעם בזה נ' דהכא כיון דמקום החפץ בקרקע הוא המים והמים נעים עם החפץ הו"ל כמתגלגל עם המקום שתחתיו וכמו דקרקע המתגלגלת ומתגלגלים החפצים שעליה דמסתבר דל"ש בה החיסרון דמתגלגל דכ"מ שמהלך החפץ מקומו איתו [אמנם סברא זו אינה ברורה דאינו מוכרח דאותם מים נעים איתו גם אין ברור דהמים הוו כקרקע הרשות [עיין לק' דף קא' אי מארעא משחינן או משפת מיא משחי'] גם לפי"ז לא יהא שייך סוגיין במים העומדים בכלי ויותר נ' באופ"א דכיון דהאגוז נע ע"ג המים חשיבי כל המים כמקום אחד ואינו חשוב מקום אחר [ובפשוטו סברא זו שייכא יותר אי המים ל"ח כקרקע הרשות אמנם יתכן דאף אי משפת מיא משחי' מ"מ אין זה קרקע הרשות ממש]ויש בזה קצת חידוש דלפי"ז נהר גדול[עכ"פ להשיטות דלא איירי רק בגומא עיין מאירי כאן] רחוק הדבר דיחשב מקום אחד] והא דיש כאן חיסרון בסוגיין הוא חיסרון בפ"ע דכל שיש כאן אכתי תנועת החפץ אין זה צורת הנחה להניחו באופן שימשיך לנוע וזהו דמיבעיא לן בסוגיין באגוז דכיון דבמקומו בכלי אינו נע מהני בזה להחשב הנחה וגם בשמן ע"ג יין אע"ג שאינו מהלך ממקומו כיון דעכ"פ מהלך הוא ולא נע הוי חיסרון כיון שלא מעמידו באופן שינוח וצ"ע [ועיין בתו' הרא"ש בסוגיין שאחר שכ' החילוק בין שבת דתלוי במשכן לקניין כ' שם דמצינו עוד חילוק בין שבת לקנין לעניין מתגלגל ומבואר דהחילוק בסוגיין אינו החילוק דמצינו לעניין מתגלגל]

ואמנם לכאורה אכתי צ"ע בזה דהנה ד' רש"י דמתגלגל ע"ג קרקע חייב דאין בזה חיסרון קביעות כיון דהוא ממש בקרקע הרשות וצ"ע דאכתי מ"ט לא יהא בזה החיסרון דסוגיין דכיון דעכ"פ החפץ לא נע לא יחשב הנחה ועוד צ"ע אפי' לד' התו' דמתגלגל ע"ג קרקע פטור מ"מ הא רחב"ט וודאי ס"ל דאפי' מתגלגל באוויר חייב וזה לכאורה הוי ממש כמו ע"ג מים כיון דאין לזה מקום הנחה בכלל ועוד צ"ע אפי' לרבא דפליג על רחב"ט מ"מ הרי מבואר בגמ' בדף פ' דבמעביר חשיב הנחה וצ"ע דנהי דהכא אין כאן החיסרון דאדם מהלך[עיין לק' שיתבאר ]דל"ח הנחה לכו"ע כיון דהיד סמוכה לקרקע והוי מקומו בקרקע מ"מ כיון דמבו' בתו' דבהילוך אדם יש ג"כ החיסרון דסוגיין הרי לא גרע היד מכלי וכיון דמונח על היד הוי כאגוז בכלי וכלי ע"ג מים ומ"ט הוי הנחה שם וע"כ צ"ל דעיקר החיסרון הכא הוא זה דהמקום אינו מניח את החפץ אלא מנענעו והוי חיסרון במקום ההנחה ואשר ע"כ בקרקע או אפי' באוויר כיון דתוך ג' חשיב מקום הנחתו בקרקע ולא באוויר וקרקע הוי דבר המחזיקו אף דהשתא הקרקע אינו מניחו מ"מ כיון דמתייחס להקרקע וקרקע הוי מקום הנחה טוב המחזיק חפצים ורק עכשיו מכח הזריקה אין החפץ נח אין בזה חיסרון ,

והנה התו' כתבו להוכיח מכמה דוכתי דוודאי חשיב הכא לאו כמונח האחד ממה דקי"ל רכוב כמהלך וכיון שהכלי חשיב כמהלך א"כ גם החפץ שע"ג יחשב מהלך ועוד הקשו ממה דמבואר לקמן קנג' דהמניח ע"ג אדם מהלך לא חשיבא הנחה וע"כ דל"ח כמונח ועוד הוכיחו ממה דמבואר בדף פ' דהכותב כשהוא מהלך חייב על הנחת הדיו בנייר משום שכתיבתן זה הוא הנחתן ודייקו תו' דמשמע מזה דאם יניח לתוך כלי אחר לא הוי הנחה וע"כ דל"ח כמונח וע"כ כ' תו דהכא הטעם דמהני הוא משום דכיון דדרך הצנעה היא בכך מהני והנה בעצם ביאור התו' ברור דאין הסברות דדרך הצנעה סברא בפ"ע אלא דכיון דהוי דרך הצנעה בכה"ג חשיב זה הנחה וכמבואר לעיל בתו' דהא דלא חשיב הכא הנחה הוא משום דאין זה דרך ומפורש נ' כן מד' הגמ' דאמרי' דטעמא משום דאי אזלי' בתר אגוז חייב משום דהא נייח והנה השפ"א הקשה דסו"ס מה תי' תו' בזה על הסו' דמניח ע"ג כלי שביד אדם או מניח ע"ג אדם מהלך הרי כיוון שעכ"פ הכא הו"ל דרך הצנעה והיינו משום שאינו זז ממקומו א"כ ה"נ נימא התם דכיון שאינו זז ממקומו הו"ל דרך הצנעה ויהא חייב [ואפי' אם במציאות אין דרך להצניע ע"ג אדם כל שכה"ג מצד תנועת החפץ יש לו שם הנחה מהני וכ"ש דגם באמת דרך להצניע בכלי שביד אדם] וצ"ע טובא בזה ,

והנה לפמש"נ לעיל דעיקר החיסרון הוא במקום ההנחה של המים כיון שמנידים החפץ א"כ ע"כ כוונת התו' היא דאם באנו לדון החיסרון משום שהמקום אינו מניח ה חפץ א"כ ה"נ הכא המקום אינו מניח החפץ משום דע"י המים מתגלגל גם האגוז ולא רק הכלי אלא דהכא יש סברא לומר דמהני דנהי דהמקום אינו מניח החפץ מ"מ כיון שבכה"ג שהאגוז הוא בתוך כלי נמצא שהמקום אינו מנענעו כלפי מקומו א"כ חשיב מקום הנחה ובכה"ג דרך להצניע חפצים במים ושוב בכה"ג הוי המים מקום הנחה א"כ מעתה א"ש היטב קו' השפ"א הנ"ל דחלוק טובא בזה אגוז בכלי וכלי ע"ג מים מאדם מהלך דהנה זה וודאי דמים עצמם אין בהם חיסרון במה שהם נעים לענין זה שהם לא יחשבו כמונחים ברשות והעוקר מים מרה"ר חייב וכמבואר בגמ' דמים ע"ג מים היינו הנחתן וע"כ דהמים הראשונים וודאי חשיבי כמונחים ובפשוטו הוא ג"כ בנהרות המושכים עיין כאן במאירי שהביא בזה ב' שיטות ויש להעיר מהגמ' בדף קמא' לעניין הטובל בנהר דע"י טבילתו מוליך המים ד"א בנהר עי"ש דכוחו בכרמלית לא גזרו ונ' מזה דיש עקירה והנחה גם ממים של נהר והביאור הוא דזה צורת הנחתם ע"ג קרקע או דחשיבי גם הם כקרקע עצמה וא"כ כיוון שנתבאר דבכה"ג הוי המים מקום הנחה הרי יש כאן הנחה גמורה של האגוז ע"ג קרקע הרשות או עכ"פ ע"ג מקום שחשוב מקום הנחה ברשות כיון שהוא עומד על קרקע הרשות וחשוב כמונח עליו וזהו דמיבעיא לן בגמ' אי כיון דכלפי האגוז הוי המים מקום הנחה מהני או דכיון דעכ"פ לגבי הכלי שהאגוז בתוכו הרי שאין המים מקום הנחה א"כ שוב ל"ח מקום הנחה גם כלפי האגוז שבתוכו ובזה חלוק טובא המניח על אדם מהלך דאף דמצ"ע הוי הנחה כיון שהוא דרך הצנעה באופן שאינו נע מ"מ הרי בזה ל"ח הנחה כלפי קרקע הרשות אלא כלפי האדם והאדם הרי ל"ח כמונח ברשות כיון שהוא מהלך [וע"ז לא מהני מה שדרך להצניע חפצים ע"ג אדם מהלך דנהי דמה דדרך להצניע מהני כלפי האדם מ"מ הרי אין הדרך הצנעה באופן זה לקבוע כה"ג בקרקע הרשות דהנותן ביד אדם מהלך וודאי אין זה דרך קביעות בקרקע שתחתיו דהרי אדרבא האדם נוטלו מכאן א"כ אין כאן הנחה בקרקע דכלפי הקרקע ל"ח מונח אבל אגוז בכלי ע"ג מים כן הוא דרך ההנחה במים דכן הוא דרך העמידה במים] עוד יש לדון בזה דהנה מה שדימו התו' ענין אדם מהלך להכא לכאורה צ"ע דכיון שנתבאר דהיכא דהמקום הנחה הוא קרקע ל"ש החיסרון דסוגיין א"כ הרי באדם מהלך הוא מהלך ע"ג קרקע ולכאורה צ"ל דהמקום הנחה חשיב ע"ג האדם ומה"ט במעביר ידו תוך ג' כיוון דבכה"ג יש כאו הנחה בקרקע שוב אין חיסרון דמהלך דבכה"ג יש לחפץ הנחה בקרקע אמנם אכתי צ"ע דעכ"פ ליהוי ככלי ואגוז בתוכו דהרי גם התם ההנחה היא בקרקע ומ"מ יש חיסרון מחמת שמונח על דבר נע ע"ג המים וע"ז נ' לעיל דצ"ל דרק במים שאינם מקום הנחה שייך חיסרון זה אבל בקרקע ל"ש זה עי"ש ],

הסברא דקרקע כלפי אדם ל"ח מקום מניח ב, הסברא דדרך הצנעה בדווקא דהוא קביעות החפץ שם וזה ל"ש באדם כיון שלא ישאר על גביו ג, הסברא דרכוב כמהלך הוא דין חדש דדינו כמי שתחתיו וכיון דאדם ל"ח נח כלל הרי החפץ שע"ג גם ל"ח נח כלל וע"ז לא מהני דרך הצנעה משא"כ באגוז בכלי וכלי ע"ג מים דהכלי אינו מהלך גמור רק מכח אחרים א"כ גם ע"ג יש לו אותו הדין ומהני הדרך הצנעה אך צ"ע מ"ט לא נימא כלפי המים דהם נעים מצ"ע וע"כ צ"ל דל"ח נעים כיון שזהו דרכם או מטעם אחר