61 עיר שלן בה וכלתה מידתו בסוף העיר
קטגוריות: ש_ס / יג עירובין / עירובין - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / עירובין פ_ד - פ_ה

יום ד' ד' ניסן תשס"ה

א] והנה בחזו"א סי' ק"ט סקט"ז, זה אינו אלא בהניח עירוב בתוך התחום בסופו, וכשיבחר ד' אמות לצד העיר יגיע תחומו ד' אמות תוך העיר והלכך אפשר למחשב כל העיר כד' אמות בשביל שעיר דירתו בעיר בפיתא ולינה, אבל אם הניח עירובו חוץ לתחום שאין לו רק פחות מד' אמות בעיר, בזה לא אמרי' דכל העיר כד' אמות, ואין לו רק עד כלות תחומו,

אך מצאנו הדברים מפורשים בהגהות רבינו פרץ לסמ"ק מצוה רפ"ב, ז"ל, אבל בעיר שלן בה וכו', אע"ג דכלתה מדתו בחצי העיר או בתחילת העיר שהוא לן בה רק שתכנס המדה "אמה א'" בתוך העיר בתחילתה, מ"מ מהלך את כולה וכו', עכ"ל, ומפורש להדיא דאף היכא שאין נכנסת המידה בעיר אלא אמה א' נמי מהלך את כולה.

ועיי"ש שסיים דזו השטה היא דלא כפי' התוספות שפירש גבי ההיא דיצא עשיר חוץ לתחום, עכ"ל,

ונ' לבאר בזה, דהנה בפירש"י לעיל דמ"ב. ד"ה מהלך בה אלפים, ז"ל, דל"מ לי' הנך מחיצות להיותה לו כד' אמות, דכי אמרינן כל הבית כולו כד' אמות היכא דשבת באויר מחיצות מבעוד יום, אבל הכא דבשעת שביתה לא הוו מחיצות לא, ואפילו לרבן גמליאל וכו', אבל הקונה שביתה, שיש לו אלפים אמה לא הקילו חכמים אצלו להיות לו היקף מחיצות כד' אמות אלא אם כן שבת באוירן, ובמתניתין נמי הכי תנן לקמן וכו' ומודד שאמרו נותנין לו אלפים אמה אפילו סוף מדתו כלה במערה אינה לו כד' אמות, ואילו הוציאוהו נכרים ונתנוהו בה מהלך את כולה, והא דברי הכל היא, עכ"ל.

ומבו' בד' רש"י, דהא דבכלתה מידתו באמצע העיר אסור לו לילך כל העיר, ולא חשיבא כל העיר כד' אמות, הוא משום דלא שבת באויר העיר, ול"ה העיר כד' אמות אלא למי ששבת באוירה.

והנה לא נתפרש בד' רש"י, אם אלמלי ה"ט דלא שבת באוירה, היתה העיר נחשבת כד' אמות אף לגבי המדידה, וכדין כלתה מידתו בסוף העיר שכל העיר כד' אמות ומשלימין לו את השאר, או דל"מ אלא שיהא רשאי לילך את כל העיר, אך לא חשיבא כד' אמות לענין המדידה.

ועיי"ש ברש"ש דנקט דה"ז מועיל שתחשב העיר כד' אמות אף לגבי המדידה, וכתב לפ"ז לדעת רש"י דה"נ בשבת בבקעה והקיפוה נכרים מחיצות בשבת, אם נמשך תחומו להלאה מן המחיצות לא נחשוב לו כל ההיקף אלא כד' אמות, עכ"ד, אך נ' דגם לפי דרכו יל"ד בזה, דכ"ה שבכלתה מידתו באמצע העיר ל"ח כל העיר כד' אמות משום דחשיב שלא שבת באויר מחיצות, ה"נ מה"ט אם נעשו המחיצות בשבת אף שהם במקום שביתתו, מ"מ לא שבת באויר "המחיצות", וע"כ לא חשיב מקום זה כד' אמות.

ומצאנו הדברים מפורשים בהגהות אשרי בשלהי פ"ד סי' ט"ז, ז"ל, והמודד ממקום שביתתו אלפים אמה וכלה מדתו בעיר או במערה אין יכול לצאת מהאלפים שלו, מיהו לפי הירושלמי דמפרש ההוא דשבת בבקעה והקיפוה נכרים אינו מהלך אלא אלפים דאתיא כרבי יהושע, א"כ לדידן דקיימא לן כר"ג הי' מותר להלך כל תוך המחיצה אפילו טפי מאלפים. וכן כלה מדתו בעיר או במערה מהלך את כולה, מהרי"ח, עכ"ל, ומפורש בדבריו דאף דלדעת הירושלמי ל"ב ר"ג כלל שבת באויר במחיצות, מ"מ ל"מ זה אלא להתיר לו לילך את כל העיר, אך ל"מ זה לחשוב העיר כד' אמות לגבי המדידה, ולפנינו יתבאר בעזה"י הטעם בזה.

ולפ"ז הרי פשוט דזהו יסוד הדין דעיר שלן בה חשיבא כד' אמות ומותר לילך את כולה, שהרי כל הא דבכלתה מידתו באמצע העיר אסור לילך את כל העיר ולא חשיבא העיר כד' אמות, הוא רק מפני שלא שבת באויר העיר, וכמו שפירש"י לעיל דמ"ב., ואשר ע"כ היכא שלן בה ושבת באויר העיר, חשיבא העיר כד' אמות, ומהלך את כולה.

ושו"ר כן בחי' אבהעו"ז לעיל דנ"א., ז"ל, דלקמן מיירי וכו' להיות ביהשמ"ש בתוך העיר, ע"כ הואיל ושבת באויר מחיצות מבעו"י לכן כל העיר נחשבת לו כד' אמות כדאיתא לעיל דמ"ב, עכ"ל.

ולפ"ז נ' פשוט, וכ"ה באבעו"ז שם, ד?

ומצאנו הדברים מפורשים כן בד' תור"פ לעיל דמ"ב:, ז"ל, פ"ה דכיון דלא שבת בתוך העיר ל"ה לי' כד' אמות, כאן מוכח דלן דפ"ה בפ' בכל מערבין ל"ד לן, אלא שבת קאמר כדפירש הכא, עכ"ל, והיינו משום דהא דהיכא דלן בה הויא כל העיר כד' אמות, והיכא דלא לן בה ל"ה העיר כד' אמות, הוא משום הדין המבו' בר"פ מי שהוציאוהו דל"ח מקום כד' אמות רק אם שבת באוירו, וע"כ הוא דרק עיר שלן בה הויא כד' אמות, ואשר ע"כ לא תליא זאת אלא בשביתתו בתחילת השבת, ולא במקום לינתו, דשֵ ם שבת באויר מחיצות תליא בשביתתו שם מבעו"י, וכמש"א כן בר"פ מי שהוציאוהו דבעי' שבת באויר מחיצות "מבעו"י", והרי פשוט דלגבי דינא דהוציאוהו גויים ונתנוהו בדיר או סהר דלר"י ור"ע אינו מהלך את כולה משום דלא שבת באויר מחיצות, וכן לגבי דינא דשבת בבקעה והקיפוהו נכרים מחיצה שאין מהלך את כולה, משום דלא שבת באויר מחיצות, לא תליא כלל במקום לינתו, ואף אם הוציאוהו לדיר או סהר או שבת בבקעה והקיפוהו מחיצות מיד אחר ביהשמ"ש, ל"ח כל המקום כד' אמות, הגם שלינתו שם, דרק בשבת באויר מחיצות מבעו"י הוא דהוי כד' אמות, וה"נ הכא דכוותה, וז"ב.[[1]](#footnote-2)

ב] ובפשוטו נ' דזהו גם יסוד הדין דכל שכלתה מידתו בסוף העיר הויא כל העיר כד' אמות, דכיון דכל העיר מובלעת בתחומו חשיב כשבת באויר העיר,[[2]](#footnote-3) וע"כ חשיבא כל העיר כד' אמות, דכל דשבת באויר מחיצות או באויר העיר הוי הכל כד' אמות.[[3]](#footnote-4)

אך העירוני דמד' הראשונים נר' לא כן, וזהו ממש"כ הראשונים בשם הראב"ד, שאם כלתה מדתו בסוף העיר בין עיקר העיר ועיבורה, דינו כמי שכלתה מדתו בסוף העיר וכו', שאם אי אתה אומר כן אפילו כלתה מדתו באמצע תחומי העיר ואלכסונה, ולא משכח"ל כלתה מדתו בסוף העיר, עכ"ל, ואי דינא דכלתה מידתו בסוף העיר הוא משום דעי"ז חשיב כשבת באויר מחיצות, הרי אין טעם כלל להצריך שתכלה מידתו בסוף תחומי העיר, שהרי בלא"ה מקום התחום ל"ח כד' אמות, ונ' מזה שדעתם דהא דכלתה מידתו בסוף העיר הויא כד' אמות הוי זה דין במדידה שעיר המובלעת בתחומו מצינו לחשבה כד' אמות, כיון דבלא"ה כולה בתוך תחומו, וכ"נ גם בד' הריטב"א שפירש דמודה רב אידי לדינא דכלתה מידתו בסוף העיר, ואך דס"ל דבעי' שיכלה תחומו אחר העיר ולא בסוף העיר, ואם דינא דכלתה מידתו בסוף העיר הוא משום דחשיב שבת באויר מחיצות לכאו' ל"ש לחלק כן, ובע"כ דהוי דין במדידה דעיר המובלעת בתחומו מצי למדדה כד' אמות, ולזה י"ל דבעי' שתהא "מובלעת" וזהו ע"י שכלתה מידתו אחר העיר, וצ"ב בזה.

ונ' דיל"פ בזה בדעת הראשונים בע"א, דיסוד הדין דכלתה מידתו בסוף העיר הוא, דכיון דלאנשי העיר הויא העיר כד' אמות, ע"כ כל שהעיר בתוך תחומו הוי הוא נטפל לאנשי העיר, וע"כ הויא העיר לדידי' כד' אמות,[[4]](#footnote-5) ומה"ט כלתה מידתו באמצע העיר ל"ח חלק זה דהעיר כד' אמות, דכיון שמקומם של אנשי העיר הוא בכל העיר, אינו נטפל לאנשי העיר רק אם כלתה מידתו בסוף העיר, אך בחי' המאירי הביא בשם הראב"ד שמן הדין הי' לנו לחשוב חצי העיר כד' אמות ואך שאסרו כיון שמא יבואו לטעות, עיי"ש, ואשר זמש"כ הראשונים דאי נימא דבעי' שתכלה מידתו בסוף עיבור העיר, הגם דעיבור העיר כעיר רק להקל ולא להחמיר, ונ' דאין המכוון כפשטות הלשון, וודאי העיבור הוי בכלל העיר לגמרי, אלא היינו דהגם דהעיבור הוי מכלל העיר, מ"מ העיר הוי דבר שלם בלא העיבור, ואי"ז כחצי העיר, ואשר ע"כ ל"ב שתכלה מידתו בסוף עיבור העיר, היינו רק משום דנימא דכדי ליחשב כאנשי העיר בעינן שיהא כל מקומם של אנשי העיר בכלל תחומו, וכיון דהעיבור הוא בכלל מקומם של אנשי העיר, בעי' שיהא זה בכלל תחומו, ובלא"ה לא חשיבא העיר לדידי' כד' אמות, וע"ז הוא שכתבו הראשונים דא"כ הוה בעי' שתכלה מידתו בסוף תחום העיר, כ"ה שיהא כל מקומם של אנשי העיר בכלל תחומו, ובע"כ דל"ב אלא שתהא העיר עצמה בכלל תחומו, וממילא דאף ל"ב שיהא עיבור העיר בכלל תחומו.

ולפ"ז מת' היטב הטעם במש"כ הגאו"י הבאנו דבריו להלן דדינא דכלתה מידתו בסוף העיר הוא רק במקום שיש בו דיורין, ולמש"נ עפי"ד הראשונים נ' שהטעם בזה הוא דכל דינא דכלתה מידתו בסוף העיר הוא שעי"ז הוא נטפל ליושבי העיר שלגביהם הוי מקום זה כד' אמות, וע"כ בעי' שיהא מקום שיש בו דיורין, אך מד' הגאו"י נ' שפירש הטעם בזה בע"א, שכתב דבעי' דוקא מקום המתעבר עם העיר, וצ"ע עוד בזה.

ג] ויש לישב לפ"ז, דהנה דעת ר"ע לקמן דס"א. דנותן את עירובו בעיר אין לו אלא ממקום עירובו אלפים אמה, וע' בגאו"י שם דנקט בפשיטות דאם העיר פחותה מאלפים אמה מודה ר"ע דכל העיר כד' אמות, וככל כלתה מידתו בסוף העיר דכל העיר כד' אמות, דמי גרע מעיר אחרת דכי מנח עירובי' בעיר קטנה וכו' ומדד והגיע לעיר אחרת וכלתה בסוך העיר דמהלך כולה, האי עיר דמנח עירובי בה מיגרע אמאי גרע, ועיי"ש שעמד לפ"ז במש"א בגמ' שם דמר יהודה אשכחינהו לבני מברכתא דקא מותבי עירובייהו בבי כנישתא דבי אגובר, אמר להו גוו בי' טפי כי היכי דלישתרי לכו טפי, והיינו משום דס"ל כר"ע דנותן עירובו אין לו ממקום עירובו אלא אלפים אמה, והנה התם הרי איירי דכל הביהכ"נ הי' מובלע בתחום העיר, וכאשר כן פירש"י שם (וכדמוכח ממש"א להו דגוו בי' טפי), וא"כ מ"ט ל"ה כולה כד' אמות, ועיי"ש שהוכיח מזה דכל דינא דכלתה מידתו בסוף העיר הוא רק בבית דירה שמתעבר עם העיר, אבל כל הני דלא מתעברי לעיר לא מיבלעי בתחום, ואפי' כלתה מידתו בסוף עולה מידתו במידת תחומו, וע' לעיל מש"נ בטעם הדין עפי"ד הראשונים.

ועד"ז הוכיח הגאו"י שם ממש"כ הרשב"א בעבוה"ק ש"ה פט"ו, דנתנו במקום שאינו מוקף לדירה אע"פ שאין בו אלא בית סאתים או פחות, אין לו אלא אלפים אמה ממקום עירובו,[[5]](#footnote-6) והיינו משום דמפרש דזמש"א בגמ' לקמן דס"א: דבאינה ראוי' לדירה מודו רבנן, וכמבו' כן בחי' הרשב"א שם, ואף שכל מקום זה מובלע בתחומו, ובע"כ דל"מ הא דכלתה מידתו בסוף אלא במקום המוקף לדירה, עכ"ד.

אמנם עי' בחזו"א סי' ק"י סקכ"א שנקט בפשיטות דכלתה מידתו בסוף מקום המוקף מחיצות שאינו מתעבר עם העיר הוי כד' אמות, ולכאו' כ"ה למש"נ דהא דכלתה מידתו בסוף העיר הוי כד' אמות, הוא משום דעי"ז חשיב כשבת באויר העיר, דלפ"ז לכאו' אין מקום לחלק דכלתה מידתו בסוף מקום המוקף מחיצות לא יהני, (ואדרבה הרי חזינן דבנתנוהו גויים בעיר בשבת אין מהלך את כולה, ובנתנוהו במקום המוקף מחיצות מהלך את כולו, והרי דמקום המוקף מחיצות חשיב טפי כד' אמות מאשר עיר), ובאמת שכ"ה מבו' בפשוטו בד' הרמב"ם פכ"ז משבת ה"ה דמבו' בדבריו שאם כלתה מידתו בסוף דיר או סהר מהלך את כולו, והרי דיר וסהר בפשוטו אינו מתעבר עם העיר, וכדתניא לעיל דנ"ה: דאורוות שאין בהן בית דירה אין מתעברין עם העיר, ובפשוטו ה"נ דיר וסהר אין מתעברין עם העיר, אך אי"ז מוסכם ונת' בזה במק"א, ותיקשי לפ"ז קו' הגאו"י.

עוד יל"ע בזה, חדא שהרי במתני' תנן דמי שהי' בעיר גדולה ונתן את עירובו בעיר קטנה או שהי' בעיר קטנה ונתן את עירובו בעיר גדולה מהלך את כולה וחוצה לה אלפים אמה, וע"ז תני ר"ע אומר אין לו ממקום עירובו אלא אלפים אמה, והנה הרי הא דתנן נתן את עירובו בעיר קטנה מתפרש בעיר הפחותה מאלפים אמה, דומיא דהא דתנן ברישא אנשי עיר גדולה מהלכין את כל עיר קטנה דלדעת רבא הוא משום דכלתה מידתן בסוף העיר, ובע"כ שהעיר פחותה מאלפים אמה, ופשטא דמתני' משמע דגם ע"ז קאי הא דר"א אומר שאין לו ממקום עירובו אלא אלפים אמה, והרי דדינא דר"ע הוא אף בשכל העיר מובלעת בתחומו.

ועוד ילה"ע, דהנה לפ"ד הרשב"א דמודו רבנן בנותן עירובו במקום שלא הוקף לדירה שאין לו אלא אלפים אמה ממקום עירובו, הרי בע"כ צל"פ עובדא דבני מברכתא שהניחו עירובן בבית כנישתא, דביהכ"נ הוי מוקף לדירה, והנה למש"כ הפרמ"ג דביהכ"נ לא חשיב היקף לדירה, הרי בע"כ דאיירי בשיש בו בית דירה,[[6]](#footnote-7) והרי לעיל דנ"ה: תניא דביהכ"נ שיש בו בית דירה מתעבר עם העיר, וא"כ הדר תיקשי מ"ט לדעת ר"ע לא חשיב הביהכ"נ כד' אמות משום שכלתה מידתו בסופו, שהרי ביהכ"נ זה מתעבר עם העיר, אך למש"כ החזו"א דביהכ"נ חשיב מוקף לדירה ניחא, דלדבריו מצי איירי בשלא הי' בו בית דירה, ובכה"ג אינו מתעבר עם העיר.[[7]](#footnote-8)

ואשר ע"כ נ' לדון בזה, דלדעת ר"ע דנותן את עירובו בעיר אין לו אלא אלפים אמה ממקום עירובו, ולא חשיבא כל העיר כד' אמות, ה"נ הי' מודד ובא ממקום עירובו וכלתה מידתו בסוף העיר עולה לו העיר למידת התחום ולא חשיבא כד' אמות, ועד"ז הוא גם לדעת הרשב"א דנותן את עירובו במקום שלא הוקף לדירה אין לו אלא אלפים אמה ממקום עירובו, דה"נ הי' מודד ובא ממקום עירובו וכלתה מידתו בסוף מקום שאינו מוקף לדירה עולה לו מקום זה למידת התחום ולא חשיב כד' אמות.

ואמנם צ"ב הטעם בזה, שהרי בפשוטו הא דס"ל לר"ע דנותן את עירובו בעיר ל"ח כל העיר כד' אמות, הוא משום דשאני שובת בעיר ששביתתו מתייחסת לכל העיר, ומשא"כ נותן עירובו אי"ז מתייחס לכל העיר, ולכאו' עד"ז הוא טעמא דמודו רבנן לדעת הרשב"א דנותן עירובו במקום שאינו מוקף לדירה ל"ח כולו כד' אמות, והיינו משום דהגם דס"ל לרבנן דנותן עירובו נמי מתייחס לכל העיר, מ"מ אם אינו מקום הראוי לדירה אי"ז מתייחס לכולו, ולפ"ז הרי אין טעם כלל לומר דה"נ בכלתה מידתו בסוף העיר לר"ע או בסוף מקום שאינו מוקף לדירה לרבנן לא יהא חשוב כד' אמות.

ונ' ללמוד מזה, דהא דס"ל לר"ע דנותן עירובו בעיר אין לו את כל העיר, הוא לפי המבו' לעיל בר"פ מי שהוציאוהו, דמדינא ל"ח מקום כד' אמות רק אם שבת בתוכו, אך למי שלא שבת בתוכו ל"ח כד' אמות, ואשר ע"כ ס"ל לר"ע דל"ח שבת בתוכו לחשוב העיר כד' אמות רק אם שבת הוא עצמו, אך נותן עירובו בעיר דל"ה זה שביתה גמורה דילי', ל"מ זה לחשוב העיר כד' אמות, וה"נ הא דמודו רבנן דנותן עירובו במקום שאינו מוקף לדירה ל"ח כד' אמות, הוא משום דל"מ שביתה שאינו גמורה לחשוב היקף מחיצות גרוע כד' אמות.

אך צע"ק, שהרי לענין הוציאוהו נכרים חזינן דמקום המוקף מחיצות הגם שאינו מוקף לדירה חשיב טפי כד' אמות מאשר עיר שאינה מוקפת מחיצות, שהרי לדעת רש"י ודעימי' הוציאוהו גויים ונתנוהו בעיר לא חשיבא כד' אמות, ואילו נתנוהו במקום המוקף מחיצות אף שלא הוקפו לדירה חשיב כד' אמות, וכמבו' בירושלמי דבנמל פחות מבית סאתים מהלך את כולו אף שאינו מוקף לדירה, וכ"ה בד' הראשונים בר"פ מי שהוציאוהו, וצ"ע בזה.

ולפ"ז מתבאר היטב מש"נ דלדעת ר"ע נותן עירובו וכלתה מידתו בסוף העיר אין העיר נחשבת לו כד' אמות, והטעם בזה הוא לפמש"נ דהא דכלתה מידתו בסוף העיר חשיבא העיר כד' אמות, הוא משום דהואיל והעיר מובלעת בתחומו חשיב כשבת באויר העיר, וע"כ חשיבא העיר כד' אמות, ואשר ע"כ לדעת ר"ע דשביתה דעירוב ל"מ להחשיב המקום ששבת בו כד' אמות, הרי דכ"ה דהמקום שהניח בו עירובו אינו כד' אמות, ה"נ המקום המובלע בתחומו דחשיב כשבת בו אינו כד' אמות, ועד"ז הוא לדעת הרשב"א דמודו רבנן דנותן עירובו במקום שאינו מוקף לדירה אינו כד' אמות, משום דשביתה שאינה גמורה ל"מ להחשיב מקום זה כד' אמות, הרי דה"נ אם כלתה מידת עירובו בסוף מקום שאינו מוקף לדירה, הגם דחשיב דשביתתו היא במקום זה, ל"מ להחשיב מקום זה כד' אמות, וז"ב.[[8]](#footnote-9)

ד] והאמנם דצ"ב, דאם כנים הדברים דדינא דכלתה מידתו בסוף העיר ודינא דעיר שלן בה הם מיסוד א', דעי"ז חשיב כשבת בעיר והויא כל העיר לדידי' כד' אמות, א"כ מ"ט חלוקין הן בדינם, דבכלתה מידתו בסוף העיר חשיבא כל העיר כד' אמות גם לגבי מדידה, שאין העיר עולה לחשבון אלפים, ומשלימין לו את השאר, ואילו בעיר שלן בה עולה לו העיר לחשבון אלפים, ול"מ הא דהויא כד' אמות אלא להתיר לו לילך את כל העיר.

ובאמת לפירוש מהר"י בתוס', זהו הא דפריך הגמ' בסוגיין מה שנשכר ותו לא והתניא וכו', וכמו שפירשו התוס' דלא פריך ממתני' דלגבי מודד הי' יודע שיש לחלק בין כלתה מידתו בחצי העיר לכלתה בסוף העיר, אך פריך מנותן דהוי לן בה, והיינו דכיון דלן בה ואף בשכלתה בחצי העיר חשיבא העיר כד' אמות, ס"ד דאין לחלק דבכלתה בסוף העיר חשיב כד' אמות גם לגבי מדידה, ובכלתה בחצי העיר ל"ח כד' אמות לגבי מדידה, וע"ז משני דבלן בה נמי יש לחלק דבכלתה מידתו בחצי העיר נהי דנעשית לו כד' אמות שיכול להלך את כל העיר, לענין שיוכל לצאת לצד אחר של עיר לא נעשית לו כד' אמות, אך לא פירשו לנו התוס' טעמא דמילתא דיש לחלק כן.

ונ' שהטעם בזה הוא, דהגם דביסוד הדין כל דהויא העיר כד' אמות בדין שאף לגבי המדידה לא תהא אלא כד' אמות, ואשר ע"כ בכלתה מידתו בסוף העיר אין העיר עולה לו למידתו אלא כד' אמות, מ"מ שאני היכא דכלתה מידתו באמצע העיר דהגם דאיהו שבת בעיר והויא העיר כד' אמות, מ"מ כלפי שביתתו שבמקום עירובו אין העיר כד' אמות, שהרי שביתתו זו הויא חוץ לאויר העיר, וע"כ כלפי מדידת אלפים שממקום שביתתו אין העיר כד' אמות, ול"ד לכלתה מידתו בסוף העיר, דהא דחשיב שבת באויר העיר הוא משום שביתתו שבמקום עירובו, שהעיר מובלעת בתוך אלפים של שביתה זו, וע"כ אף כלפי מדידת אלפים ממקום השביתה חשיבא העיר כד' אמות, ודו"ק.

אך העירוני ע"ז, ממה שפירש מהר"י בתוס' דהא דפריך רב אידי מה לי כלתה בחצי העיר מה לי כלתה בסוף העיר, ולא פריך הכי אמתני' וברייתא, הוא משום דדמתני' וברייתא איירי בלן בה, ולהכי כי כלתה מדתו בסוף העיר כל העיר נחשבת לו כד' אמות למנין אלפים, דהא אפילו כלתה מדתו בחצי העיר בלן בה נחשבת לו כד' אמות להלך את כולה וכו', ור' אידי לא מתמה אלא אר' יהושע דאמר אפילו במודד כשכלתה מדתו בסוף העיר כל העיר נעשית לו כד' אמות, ולהכי מתמה כיון כשכלתה מדתו בחצי העיר אין לו אלא חצי העיר ולא נעשית לו כד' אמות אפילו להלך את כולה, כי כלתה בסוף העיר נמי אין נעשית כל העיר כד' אמות להשלים לו את השאר, עכ"ל, ולמש"נ צ"ב בזה, שהרי נתבאר דלהא דבכלתה מידתו בסוף העיר אין העיר עולה לו בחשבון המדידה, ל"מ מידי מה שלן בה, כיון דהוי זה שביתה אחרת ול"ש לשביתתו שבמקום עירובו, ומה שאין העיר עולה לו בחשבון המדידה הוא משום דהויא בתוך תחום מקום שביתתו, ומכח שביתה זו חשיב דשבת בעיר, וע"כ אף לגבי שביתה זו הויא העיר כד' אמות, וא"כ מ"ט ניח"ל לרב אידי הא דבלן בה אין העיר עולה לו לחשבון וקשיא לי' מ"ט בשלא לן בה אינה עולה לו לחשבון.

וצ"ל בזה, דס"ל לרב אידי, דל"מ הא דכלתה מידתו בסוף העיר לחשבו דשבת באויר העיר, כיון דעיקר שביתתו היא חוץ לעיר, ורק תחומו הוי בעיר, וע"כ ס"ל דל"ש לחשוב העיר כד' אמות לענין מדידה, רק בשלן בה, דשבת באויר העיר וחשיבא לי' כד' אמות, וע"כ הגם דבכלתה מידתו בחצי העיר ל"ה העיר כד' אמות לגבי מדידה, משום דשביתתו בעיר אינה שייכת לשביתתו במקום עירובו, היינו רק משום דשביתתו בעיר סותרת לשביתתו במקום עירובו, שחלק מן העיר הוי חוץ לתחום מקום עירובו, אך בכלתה מידתו בסוף העיר דהויא כל העיר בתוך תחום מקום עירובו, מצי' לצרף שביתתו בעיר לשביתתו במקום עירובו, ומהני הא דחשיבא העיר כד' אמות מכח שביתתו בעיר, לחשבה כד' אמות אף לגבי מדידת תחום מקום עירובו, ודו"ק.

ואמנם אכתי לא נתפרש, דאם בכלתה מידתו בחצי העיר ל"מ הא דשבת באויר העיר לגבי מדידת תחום מקום עירובו, א"כ מ"ט מהני זה להתירו לילך בכל העיר.

ונ' שהטעם בזה הוא, דכיון דשבת באויר העיר וכל העיר הויא לדידי' כמקום א', ע"כ אף בשיוצא ממידת תחומו ל"ח כיציאה מתחומו, דהאיסור ליצא מן התחום הוא אל יצא איש "ממקומו", וכיון שכל העיר הויא חד מקום עם מקום תחומו, ל"ח שיוצא ממקומו, וע' להלן סק"ז שנת' כן גם בדעת ריו"נ והמאירי דאם כלתה מידתו בסוף העיר שרי לו להלך בכל רחבה, עיי"ש.

ובזה מתפרש היטב הא דבעיר שלן בה מותר לילך את כל העיר אף בשכלתה מידתו אמה א' בתוך העיר, וכמש"כ כן ר"פ בהגהות הסמ"ק, דמ"מ כיון שאמה אחת מהעיר הויא בכלל תחומו, וכל העיר היא מקום א', ל"ח שיוצא חוץ למקומו, אך אם הא דשרי לילך בכל עיר שלן בה, הוא משום דכלפי העיר עצמה דייני' לה כד' אמות, וע"כ כלפי העיר עצמה אכתי הוי בתוך מידת התחום, הרי לא הי' לנו להתיר אלא בשיש לו בעיר ד' אמות, דבכה"ג שייך לומר דכל העיר היא הד' אמות שיש לו בעיר, וז"ב.

ה] ובדעת הרבה מן הראשונים דלא ס"ל להתירא דעיר שלן בה, והם ? יל"פ בתרי גווני, די"ל דודאי מודו ליסוד ד' רש"י דכיון דשבת באויר העיר הויא כד' אמות, ואך דס"ל דל"מ זה להתירו לילך בה, דכלפי תחום מקום עירובו ל"ח עיר זו כד' אמות, כיון דהשביתה דמקום עירובו לא הויא בעיר זו, וע"ד שנת' לעיל סק"ד לדעת רש"י דמה"ט ל"ח עיר שלן בה כד' אמות לגבי מדידה.

אך י"ל, דס"ל דכיון שהוא קנה שביתה במקום עירובו, ל"מ מה שהוא עצמו נמצא בעיר לחשבו כשבת באויר העיר, דשביתתו אינה באויר העיר אלא במקום עירובו.

ונפק"מ בין ב' הטעמים נ', במה שיל"ד לדעת הנך ראשונים, בדין נותן עירובו חוץ לעיר וכלתה מידתו באמצע העיר, והוציאוהו נכרים בשבת לחצי העיר שמחוץ לתחומו, ויש להסתפק לדעת ר"י ור"ע דס"ל דנתנוהו בדיר או סהר אין לו אלא ד' אמות משום דלא שבת באויר מחיצות, אם אף כה"ג אין לו אלא ד' אמות, או דכה"ג יש לו את כל העיר, כיון ששבת באוירה, ונפ"מ בזה אף לדעת ר"ג, בשאין העיר מוקפת מחיצות, לדעת רש"י ודעימי' דהא דנתנוהו בעיר מהלך את כולה הוא דוקא בשהיא מוקפת מחיצות, אך אם אינה מוקפת מחיצות לא חשיבא כד' אמות כיון שלא שבת בה, ועד"ז יש להסתפק לדעת מהר"ם מר"ב, דאף דביצא לדעת ונכנס לדיר או סהר אין לו אלא ד' אמות, מ"מ אם חזר למקומו יש לו את כל העיר כיון דשבת באויר מחיצות, ויש להסתפק לפ"ז בגונא דיצא לדעת לחצי העיר השני, אם דמי להלך לדיר או סהר שאין לו אלא ד' אמות, או דמי לחזר למקומו דיש לו את כל העיר כיון ששבת באויר מחיצות וה"נ הכא הרי שבת באויר המחיצות, וזה תלוי במש"נ אם לעולם מודו הנך ראשונים דחשיב כשבת באויר מחיצות העיר ואך דל"מ זה להתירו לילך בכולה, או דס"ל דכלל ל"ח כשבת באויר מחיצות כיון ששביתתו במקום עירובו.[[9]](#footnote-10)

ויש לציין בזה לד' הרשב"א בתשובה, מכת"י שנד' בחי' הרשב"א למכילתין מהד' אורייתא בחלק התשובות, שמפורש בדבריו דאם כלתה מידתו באמצע העיר ויצא משם לחצי העיר שחוץ לעירובו אין לו אלא ד' אמות, ולכאו' היינו משום דאזיל התם כדעת הסוברים שיצא לדעת אין לו את כל העיר, וכמבו' גם בחידושיו לעיל דמ"ז:, ודלא כדעתו בעבוה"ק ש"ה פי"ג שאף יצא לדעת יש לו את כל העיר, והרי דלא חשיב כשבת באויר העיר שיש לו את כל העיר, אך י"ל דהרשב"א פליג על דינא דמהר"ם מר"ב, וס"ל דיצא לדעת וחזר לעירו נמי אין לו את כל העיר, הגם ששבת באוירה.

עוד מצינו בזה דעת השאילתות ש' מ"ח, ז"ל, ואי אותבי' לעירובי' לבר מתחומי' כיון דמרחק מעירובי' טפי מאלפים אמה הוה לי' כמי שיצא חוץ לתחום אלפים אמה ותנן אפי' אמה אחת לא יכנס ואין לו אלא ד' אמות, עכ"ל, ואיירי כמפורש בהמשך דבריו אף שהוא בעירו, מ"מ כיון שהעירוב חוץ לאלפים מביתו הו"ל כיוצא חוץ לתחום ואין לו אלא ד' אמות, וכן דעת ראב"ן במכילתין, וכן הביא המ"מ פ"ו מעירובין ה"ה בשם הרשב"א בעבוה"ק הארוך, (אך בתשובת הרשב"א שנד' בס' חי' הרשב"א מהד' אורייתא מכת"י מפורש לא כן, וכ"ה מבו' גם בעבוה"ק הקצר ובחידושיו דהניח עירובו חוץ לאלפים מעירו לא איבד שביתת ביתו), וצ"ע מ"ט אסור לילך את כל העיר ולא חשבי' לכל העיר כד' אמות, וצ"ל שדעתם דיצא לדעת ונכנס לדיר או סהר אין לו אלא ד' אמות, וס"ל דה"נ חשיב כיצא לדעת.

אך אכתי קשיא אי נימא כדעת מהר"ם מר"ב דאף ביצא לדעת מ"מ אם חזר למקומו מהלך את כולו כיון ששבת באוירו, א"כ מ"ט הכא אינו מהלך את כל העיר כיון ששבת באוירה, וי"ל דהשאילתות וראב"ן פליגי וס"ל דיצא לדעת אף בשחזר למקומו אין לו אלא ד' אמות, אך י"ל עוד כמש"נ די"ל דהכא כיון שהניח עירובו במקום אחר ל"ח כשבת באויר העיר, ולא מיבעיא אי נימא כפשטות ל' השאילתות וראב"ן דבאמת קונה שביתה במקום עירובו, אף שהוא חוץ לתחומו, אלא אף אי נימא כמש"כ ראבי"ה ואו"ז בדעת השאילתות דל"ח עירובו כלל כיון שהוא חוץ לתחומו, (ונת' בזה ב?), מ"מ י"ל, דכ"ה שאינו קונה שביתה בביתו משום דעקר דעתו, ה"נ ל"ח כשבת באויר העיר כיון שעקר דעתו מן העיר.[[10]](#footnote-11)

ו] כתבו הראשונים בסוגיין בשם הראב"ד, ז"ל, שאם כלתה מדתו בסוף העיר בין עיקר העיר ועיבורה, דינו כמי שכלתה מדתו בסוף העיר, דעיבור להקל על התחומין אמרו ולא להחמיר, וכן פסק הרמ"א בסי' ת"ח ס"א.

ובמ"ב שם סקי"ג כתב, ונראה דבזה עכ"פ לא חשבינן העיבור עם העיר כד"א, עכ"ל, אמנם עי' בגאו"י שנסתפק בזה, והחזו"א סי' ק"י סק"ח דן בזה ומסיק דכה"ג לא חשבי' העיבור כד' אמות, וכ"ה בדבריו שם סקט"ו.

אמנם הנה בד' המאירי בחידושיו לקמן דס"א. מ' דאף כה"ג שכלתה מידתו בין העיר לעיבורה חשבי' אף העיבור כד' אמות, ז"ל, והואיל ומובלעת תוך תחומה, אע"פ שעיבורה וריבועה אינו מובלע נידונת כד' אמות, עכ"ל, והנה לגבי ריבוע העיר נ' להדיא בד' המאירי בסוגיין שאף בשכלתה מידתו קודם לריבוע חשיב אף הריבוע כד' אמות, ז"ל שם והעיר עצמה וריבועה אפי' גדולה כמה אינה נידונת אחא כד' אמות הואיל והעיר תוך תחומו, עכ"ל,[[11]](#footnote-12) וא"כ ה"נ מש"כ דאע"פ שריבועה אינו מובלע נידונת כד' אמות, היינו שאף העיבור נחשב כד' אמות, וצ"ב הטעם בזה, דלכאו' הוי כתרתי דסתרי, וזה ק' גם במש"כ המאירי בריבוע העיר דאף בשכלתה מידתו קודם הריבוע יש לו כל העיר וריבועה, וגם בזה קשיא דהוי כתרתי דסתרי.

אמנם נ' דיל"ד בזה, דהנה בד' כל הראשונים בסוגיין מבו' דכלתה מידתו בסוף העיר, היינו שכלתה בקצה העיר, ואם כלתה מידתו מעט לפני קצה העיר חשיב ככלתה מידתו באמצע העיר, ול' כלתה מידתו "באמצע" ל"ד הוא, אלא העיקר שהוא בתוך העיר ולא בסוף העיר, אך הנה מצינו בזה שי' חדשה בשאילתות ש' מ"ח, ז"ל, ואי אותבי' בסוף אלפים אמה וקאים ביתי' בהך גיסא דמתא ודכי משח לי' מר למתא במשחתא מעירובי' ולביתי' נפיש מאלפים אמא חזינא אי כי משחינן למתא רובא מתבלע באלפים אמה דעירובא יהבינן לי' מתא בלא מדידה, עכ"ל, והרי שדעתו דכל שכלתה מידתו ברוב העיר חשיבא כל העיר כד' אמות, וכ"ה בראב"ן, ז"ל, אבל אם כלין אלפים אמה יותר על חצי העיר שרוב העיר מובלע בתחום העירוב אפי' ביתו מרוחק עד סוף העיר רובו ככולו, והוי כאילו כל העיר מובלע בתחום עירובו והרי ביתו בתחום עירובו ומצי אזיל לעירובי', ולא זו אלא דיהבי' לי' כל העיר בלא מדידה ומצי מהלך מעירובו עד העיר וכל העיר בלא מדידה, ומשלימין לו אלפים אמה מעבר לעיר, עכ"ל.

וכבר כתב ההעמ"ש שם, דלדעת השאילתות ניחא לישנא דמתני' דאנשי עיר גדולה מהלכין את כל עיר קטנה, וכבר עמד בזה בפירש"י ד"ס: ד"ה אמר רבא, דלפום לישנא דמתני' לא קמ"ל מידי, דפשיטא דעד אלפים יכול להלך, ופי' דקמ"ל שאין העיר עולה למידת תחומו, וכן עמד בזה רש"י בדס"א. במש"א דהתיר רבי שיהיו בני גדר יורדין לחמתן ופי' רב דימי דאנשי עיר גדולה ועיר קטנה הואי, ופירש"י דה"ק רבי שיהיו בני גדר יורדין לחמתן להיות להן כולה כד' אמות ומשלימין להן את השאר, עכ"ל, אך לדעת השאילתות א"צ לכ"ז, אלא קמ"ל מתני' דאף דכלתה מידתו ברוב העיר הקטנה מותר להלך את כולה, וזהו גם מש"א דהתיר רבי שיהיו בני גדר יורדין לחמתן, דהגם דכלתה מידתן ברוב חמתן, אפ"ה שרי להו להלך את כולה.

ונ' בטעמא דמילתא, דכיון דיסוד דינא דכלתה מידתו בסוף העיר חשיבא העיר כד' אמות, הוא משום דחשיב כשבת באויר העיר, וכמש"נ לעיל סק"ב, הרי די"ל דמה"ט אף בכלתה מידתו ברוב העיר מהני זה לחשבו ששבת באויר העיר, דכיון דרוב העיר מובלע בתחומו רובו ככולו וחשיב כשבת באויר כל העיר.

ונ' דעד"ז י"ל גם לדעת ש"ר, דהגם דס"ל דבעי' שתכלה מידתו בסוף העיר, ול"מ כלתה מידתו ברוב העיר, הוא משום דלא ס"ל דיהני בזה הא דרובו ככולו, וכל שכלתה מידתו קודם סוף העיר ל"ח דשבת באויר העיר, אך כל שכלתה מידתו בסוף העיר וחשיב דשבת באויר העיר, הוי הדין ככל שבת באויר מחיצות דכל העיר וריבועה ועיבורה הם כד' אמות, שביסוד הדברים מודו ש"ר לדעת השאילתות דכל דחשיב דכלתה מידתו בסוף העיר ושבת באויר העיר, מהני זה לחשוב כד' אמות אף מקום שמחוץ למידתו, ואך דס"ל דכל שכלתה מידתו קודם סוף העיר ל"ח דשבת באויר העיר, אך כל שכלתה מידתו בסוף העיר מהני זה לחשוב כד' אמות אף הריבוע והעיבור שמחוץ למידתו, ודו"ק.

ויש להוסיף בזה, דהאמנם אם טעמא דהראב"ד הוא משום דלקולא מקילינן לחשוב העיבור שאינו מכלל העיר, הרי לכאו' ל"ש לומר דבכה"ג יהא לו כל העיר ועיבורה, דהוי זה תרתי דסתרי, וכמש"כ כן החזו"א שם דזה כעין תרתי דסתרי דממ"נ אי חשבי' עיבורה כעיר, א"כ הרי כלתה מידתו בחצי העירואם אין חושבין עיבורה, א"כ אין עיבורה כד' אמות, אך לפמש"נ לעיל סק"ב דטעמא דהראב"ד הוא משום דאף דהעיבור הוא בכלל העיר, מ"מ העיר הויא דבר שלם בלא העיבור, ואי"ז כחצי העיר, ואשר ע"כ ל"ב שתכלה מידתו בסוף עיבור העיר, הרי ממילא דשפיר י"ל דכל שכלתה מידתו בין העיר לעיבורה וחשיב דשבת באויר העיר, חשיבא כל העיר ועיבורה כד' אמות, ודו"ק.

ז] ומצינו כן עוד, בדעת ריו"נ במתניתין, דבפשוטו דעתו דכל שכלתה מידתו בסוף העיר, חשיב אף רוחב העיר כד' אמות, הגם שהוא אינו מובלע בתחומו, וכ"ה בחי' המאירי,[[12]](#footnote-13) ונ' דהטעם בזה הוא ע"פ הנ"ל, דכיון שכלתה מידתו בסוף העיר לארכה, מהני זה לחשבו ששבת באויר העיר, ותו ממילא הויא כל העיר כד' אמות, וכמש"נ עפי"ד השאילתות דכל דחשיב כלתה מידתו בסוף העיר, מהני זה לחשוב אף המקום שמחוץ למידתו כד' אמות.[[13]](#footnote-14)

וביותר חזינן כן לדעת הרמ"א בסי' ת"ח סק"א שדעתו דכל שכלתה מידתו בסוף העיר לארכה חשיבא אף רחבה כד' אמות, ואף אין רחבה עולה לו במידת התחום, ופשטות לשונו שם ובדרכי משה מ' דאיירי אף בגונא דרוחב העיר אינו מובלע בתחומו, (אך כמה מן האחרונים דחקו כדי לישב דבריו, דאיירי רק בשאף רחבה מובלע בתחומו), והטעם בזה הוא עפמש"נ, דכל דחשיב שכלתה מידתו בסוף העיר חשיבא כל העיר כד' אמות ואינה עולה לו למידת תחומו, ואף מקום שאינו מובלע בתחומו אם אך אי"ז מעכב מלחשוב שכלתה מידתו בסוף העיר, חשיב נמי כד' אמות, וז"ב.

ואמנם הנה בד' ריו"נ מבו' בפשוטו דל"מ זה אלא להתיר לו לילך בכל העיר לרחבה, אך חוץ לעיר אסור לו לילך אפי' אמה אחת, אך הטעם בזה אינו משום דלא חשיב רוחב העיר כד' אמות לגמרי, אלא הוא משום דמדידת התחום נקבעת כנגד מקומו ולא מן הצדדים, וכמש"כ עד"ז הביאוה"ל שם, והביא שכעי"ז כתב החיי אדם, ונפ"מ בזה דבגונא דעיר העשוי' כקשת ושבת בתוך היתר, אי נימא דכה"ג לא חשיב דשבת בתוך העיר דאין היתר חלק מן העיר, ונת' בזה ב?, ומובלעת העיר לארכה בתוך התחום, אך רחבה אינו מובלע בתוך התחום, דבכה"ג יהא חשוב רחבה של עיר במידת התחום כד' אמות, ומשלים חוץ לעיר כמידת תחומו, כיון שרוחב העיר הוא כנגד מקומו, ואף אי נימא דהשובת בתוך עיר העשוי' כקשת חשיב כשבת בעיר, אכתי נפ"מ בזה במי ששבת בעיר שמקצתה השני מובלע בתוך עיר העשוי' כקשת, (אי נימא דל"מ זה לחבר ב' הערים לחשבן כחדא, ונת' בזה ב???), ומובלעת העיר לארכה בתוך התחום ורחבה אינו מובלע בתוך התחום.

ויש להוסיף, דלכאו' לדעת ריו"נ והמאירי דמדידת התחום נקבעת כנגד מקומו, וע"כ לא חשבי' לרוחב העיר כד' אמות לענין המדידה, א"כ מ"ט שרי לו להלך את כל רוחב העיר, הרי לכאו' כ"ה דלגבי חוץ לעיר אמרי' דמידת התחום נקבעת כנגד מקומו, ה"נ הי' לנו לומר לגבי תוך העיר, שמידת העיר נקבעת כנגד מקומו, ויהא אסור לו לילך ברוחב העיר שמחוץ לתחומו, אך נ' ברור שהטעם בזה הוא ע"ד שנת' לעיל סק"ד בדעת רש"י ודעימי' דבעיר שלן בה מותר להלך את כולה הגם דלא חשיבא כד' אמות לענין המדידה, ונת' שם שהטעם בזה הוא דכיון דחשיבא כל העיר כמקום א', ע"כ אף שהולך מחוץ לתחומו ל"ח כיציאה ממקומו, כיון דהוי במקום א' עם מקום תחומו, וה"נ הכא דכוותה, וז"ב.

] כתב רבינו יהונתן, ז"ל, צ"ע אם ידקדק שלא ילך בה בכל רוחב העיר אחא כשיעור ד' אמות לבדן אותן שכנגד מקומו, ולא אנה ואנה שאין לו להטות ימין ושמאל, ויש לבע"ד לחלוק בזה, דכיון שאין אנו קפידין עליו למנות לו אורך העיר כלל כמו שפירשנו, ג"כ אין למנות לו רוחב העיר, ויש לו להלך כת כולה לארכה ולרחבה, ויאמר ג"כ היכא שכלתה מידתו בחצי העיר דאע"פ שאמרנו אין לו אלא חצי העיר, אבל אותו חצי ילך לארכו ולרחבו, ואין נראין דבריו בזה שכלתה מידתו בחצי העיר

1. ויש להוסיף בזה מש"כ בתור"פ בדנ"א:, ז"ל, ועוי"ל דר"ל לעולם ויצא חוץ לתחום לסוף התחום, ואין להקשות דמ"מ לפעמים שביתו הוא באמצע העיר ואיך יוכל לחזור לביתו, "דכיון שלא הלך לו אלא לפי שהי' רוצה לערב ולקנות לו שביתה, א"כ הוי כמו שבת בעירו והויא כל העיר כולה נחשבת כד' אמות", ודוקא בבא בדרך אמרי' למודד דלא יכנס, אבל האי כמו נותן את עירובו הוא שאינו מפסיד בכך שביתת עירו, עכ"ל, והיינו דכה"ג חשיב שבת באויר העיר, וע"כ הויא כל העיר כד' אמות, וע' בחזו"א סי' ק"ט סקט"ז שכתב דין זה מדעתו, דאף אם בעי' שישבות באויר העיר ביהשמ"ש, מ"מ אף בשיצא חוץ לעיר לקנות שביתה חשיב לגבי זה כשבת באויר העיר, והוכיח כן ממש"א שלא אמרו לערב בפת אלא להקל שיכול לשלוח, אבל קולא שיכול לחזור לביתו לא אמרו, שו"ר בחי' אבהעו"ז לעיל דנ"א. שיישב סתירת ד' התוס', דל"ח כד' אמות רק אם הי' שם בביהשמ"ש, (וכ"כ הבית מאיר סי' ת"ח), וכתב דמש"א בדנ"ב. שם האי להקל להחמיר הוא, היינו בשנותן עירובו סמוך כ"כ לעיר בענין שכל העיר תוך תחום עירובו, עכ"ד.

   והנה בפשוטו מד' תוס' הרא"ש בסוגיין שכתב דר"י לא פירש כן בס"פ מי שהוציאוהו, וכן מד' הר"פ בהגהות הסמ"ק שכתב שד' התוס' סותרים זא"ז, נ' שדעתם דאף היכא שלא הי' בעיר בביהשמ"ש, מ"מ כיון שלן בה חשיבא כד' אמות, וכן פי' האבהעו"ז שם דעת הגהת סמ"ק ותמה ע"ז, אך לפמש"כ תור"פ גופי' לעיל דנ"א: אין הכרח לזה, די"ל דהגם דבעי' שיהא בעיר בביהשמ"ש, מ"מ כיון שלא הלך אם משום שהי' רוצה לערב וכו' הוי כשבת בעיר, וכאשר כן נקט החזו"א מסברא דנפשי', ומכח זה עמד על סתירת ד'' התוס', ואמנם קצ"ע בזה, דא"כ מאי קשיא להו, הרי י"ל דדעת ר"י היא דכה"ג ל"ח כשבת בעיר, אך י"ל כמש"כ החזו"א דמוכח כן ממש"א דכל הקולא במערב בפת הוא רק שיכול לשלוח ע"י אחר, ולא אמרו קולא שיכול לחזור לביתו, וצ"ע עוד בזה. [↑](#footnote-ref-2)
2. והיינו משום דכל אלפים דתחומו חשיב כמקום שביתתו, וכאשר כן מוכח ממש"כ הראשונים בשם הראב"ד שאם כלתה מדתו בסוף העיר בין עיקר העיר ועיבורה, דינו כמי שכלתה מדתו בסוף העיר, דעיבור להקל על התחומין אמרו ולא להחמיר, שאם אי אתה אומר כן אפילו כלתה מדתו באמצע תחומי העיר ואלכסונה, ולא משכח"ל כלתה מדתו בסוף העיר, עכ"ל, ואם תחום העיר אינו בכלל מקום שביתתו, אלא היינו שמלבד מקום שביתתו יש לו עוד אלפים אמה, מ"ט הי' לנו לומר דאפי' כלתה מידתו באמצע תחומי העיר חשיב ככלתה מידתו באמצע העיר.

   וכן מוכח גם מדעת רש"י לעיל דנ"ב., דטעמא דר"מ התם דה"ה חמר גמל, הוא משום דהפסיד באמירתו אלפים שהי' לו לעבר הלז מביתו שסילק עצמו מרוח זו, ובמקום שביתתו לא נשתכר דלאו עירו הוא, ואין לו אלא אלפים הללו, עכ"ל, והריטב"א שם תמה ע"ז, ונ' עכ"פ שמוכח מד' רש"י דאלפים אמה שיש לו לכל רוח הוו מכלל עיקר שביתתו, וע"כ שייך להסתלק מאלפים מרוח אחת, אך אם הי' האלפים אמה דין נוסף על מקומו, לכאו' ל"ה שייך כלל להסתלק מרוח אחת, דממ"נ אם אית לי' זכות תחום, יש לו אלפים לכל רוח, ואם עקר דעתו ואין לו זכות תחום, א"כ בדין שלא יהא לו אלפים אמה אף לרוח השנית, וז"ב. [↑](#footnote-ref-3)
3. ונפק"מ בזה, דאם בנו או הגדילו נכרים עיר בשבת, הגם דכלתה מידתו בסוף עיר זו, לא תחשב כל העיר כד' אמות, כיון שלא שבת באוירה מבעו"י, וזה כמש"נ לעיל סק"א לדון בד' הרש"ש, דכל שלא היתה המחיצה מבעו"י הגם ששבת במקומה ל"ח כשבת באויר מחיצות מבעו"י.

   ונ' מקור לזה מד' האבהעו"ז, דהנה הב"ח והט"ז בסי' רס"ג נקטו דאם בנו גויים בורגנין בשבת והגדילו את עירו, אף מותר לילך למקום רחוק יותר, עי' בדבריהם, והאבהעו"ז שם תמה ע"ז דכ"ה דשבת בבקעה והקיפוה נכרים מחיצות בשבת אינו מהלך את כולה הואיל ולא שבת באויר מחיצות מבעו"י, ול"ח כל המקום המוקף מחיצות כד' אמות, מכ"ש בעשו גויים בורגנין בשבת דלא נעשה הכל כד' אמות, עכ"ד, ומבו' להדיא מסתימת דבריו דהיינו אף היכא שמידתו כלה בסוף הבורגנין, והיינו כמש"נ, דכ"ה דלא חשיבא העיר כד' אמות היכא דלא שבת באוירה מבעו"י, ה"נ דינא דכלתה מידתו בסוף העיר הוי נמי רק היכא שהי' זה מבעו"י, ומשום דדינא דכלתה מידתו בסוף העיר יסודו הוא דעי"ז חשיב כשבת באויר עיר זו, וע"כ בעי' שיהא זה מבעו"י כ"ה שיהא חשוב כשבת באויר העיר מבעו"י, וז"ב. [↑](#footnote-ref-4)
4. ונ' שכ"ה מוכרח למש"כ בתוס' הרא"ש ר"ה דכ"ג: דהוציאוהו נכרים ונתנוהו בעיר שאינה מוקפת מחיצות לא חשיבא כד' אמות, וכתב עוד, ז"ל, ומיהו יש דברים דעיר חשובה כד' אמות אף בלא חומה כדתנן וכו', דלחבר את העיר יחד להיות כבית א' למדוד אלפים מסוף העיר ל"ב מחיצה, דאל"כ הי' צריך כל א' למדוד מפתח ביתו, אבל לבא מחוץ לתחום להלך את כולה צריך שתהי' מוקפת מחיצה, עכ"ל, ומבו' מדבריו דמדינא עיר שאינה מוקפת מחיצות לא חשיבא כלל כד' אמות, ורק בשבת בעיר יהבי' לי' כל העיר דאל"כ הי' צריך כל א' למדוד מפתח ביתו, וכ"ה בחי' הר"ן לעיל דל"ד:, ז"ל, דכיון שהעירוב נמדד מחוץ לעיר מפני שלא רצו חכמים להטריח לכל א' למדוד מביתו וכו', עכ"ל, וצ"ע לפ"ז, דא"כ מ"ט כלתה מידתו בסוף העיר חשיבא כל העיר כד' אמות, אף שאינה מוקפת מחיצות, הרי עיר שאינה מוקפת מחיצות ל"ה כלל כד' אמות, אך להלן סק"ג בהערה הבאנו של' הרמב"ם נ' דכל דינא דכלתה מידתו בסוף העיר הוא רק בעיר המוקפת מחיצות דהויא רה"י, ונת' הטעם בזה עפי"ד תוהרא"ש והר"ן הנ"ל, אך פשטא דמילתא הוא דאף כלתה מידתו בסוף עיר שאינה מוקפת מחיצות חשיבא כד' אמות, וכן משמעות כל הראשונים, ובע"כ מוכח מזה כמש"נ דהא דכלתה מידתו בסוף העיר חשיבא העיר כד' אמות הוא משום דנטפל ליושבי העיר, וע"כ כיון שהקילו חכמים לחשוב העיר כד' אמות ליושבי העיר, ה"נ חשיבא כד' אמות למי שכלתה מידתו בה. [↑](#footnote-ref-5)
5. ולכאו' לפ"ד הרשב"א, הרי דמהא דבשבת בעיר חריבה ס"ל לרבנן דחשיבא כל העיר כד' אמות, מוכח דמקום שהוקף לדירה ובטלה הדירה אכתי חשיב מוקף לדירה, וכמש"כ התו"ש סו"ס שנ"ח, והביאוה"ל שם פקפק בזה ודעתו נוטה דבטל ההיקף לדירה, ודימה לדין זרעים ומים המבטלין ההיקך לדירה, ויל"ד דשאני מים וזרעים שאין המקום ראוי לדירה, ול"ד להיכא שהמקום ראוי לדירה ואך שבטלה הדירה.

   וכן נ' גם ממה שפירש בפי' רחב"ש לקמן דס"א: דהא דמודו רבנן היכא שאינה ראוי' לדירה ומפרש כפירש"י דהיינו שנפלו מחיצותי', הוא משום שאינה רה"י וע"כ לא חשבי' לה כד' אמות, ולא כפשטות הלשון דכל שנפלו מחיצותי' אינה ראוי' בפועל לדירה, וע"כ הוא דלא חשיבא כד' אמות, ונ' מזה שדעתו דכל מה דעיר חריבה חשיבא כד' אמות אי"ז משום תורת עיר, דכיון שחרבה העיר כבר אין לה תורת עיר לחשבה כד' אמות, אלא הוא משום דהויא רה"י, ומשו"ז הוא דחשיבא כד' אמות, ויל"ד לפ"ז אם נותנין עיבור בכה"ג, שהרי הקרפף אינו רה"י, וכיון דכל מה דחשיב כד' אמות הוא משום תורת רה"י שע"ז, הרי לרה"י אין נותנין קרפף, ואולי זה תלוי אם היקף מחיצות מהני לאשוויי עיר, דאי מהני לאשוויי עיר י"ל דמכח היקף המחיצות הדר חשיב אף "העיר" כד' אמות, וצ"ע בזה , וע"כ כשנפלו מחיצותי' ואינה רה"י מודו רבנן דלא חשיבא כד' אמות, וכ"נ גם בפירש"י דמה"ט הוא דבעי' שיהיו מחיצותי' קיימות כ"ה שיהא שבת באויר מחיצות, (אך עי' חזו"א סי' ק"י סוסק"ז שנקט דל"ב שתהא העיר רה"י, וצ"ע שם), ובחי' הריטב"א כתב דאם אין מחיצותי' קיימות ל"ח כד' אמות אפי' לשובת בה, ויל"פ דהיינו משום דליכא עלי' תורת עיר משום שהיא חריבה, וגם ל"ה רה"י כיון שאין מחיצותי' קיימות, (אך יל"פ בדבריו כמש"נ להלן בדעת ריו"נ, דעיר שאינה ראוי' לדירה ליכא עלי' תורת עיר כלל אף לשובת בה), וע' גאו"י שנקט כן, ועיי"ש שפירש כן גם לדעת הרמב"ם וריו"נ ונדחק בלשונם, (אך לכאו' יל"פ ד' ריו"נ, דכולה מיירי בשאין עלי' תורת רה"י שיש פירצות בחומתה, וע"כ אין לדון שתהא חשובה כד' אמות רק משום דינא דעיר חשובה כד' אמות, ולא משום דינא דרה"י חשובה כד' אמות, וע"כ הוא דחלוק הדין, דאם חומתה קיימת וראוי' לדור בה, חשיבא כד' אמות משום תורת עיר שעלי', אך משא"כ בשאין ראוי לדור בה, בטל ממנה תורת עיר, וע"כ לא חשיבא כד' אמות אף לשובת בה, ודו"ק), ולפ"ז הרי לכאו' מוכח דאף שחרבה העיר לא בטל ההיקף לדירה, דאי נימא דבטל ההיקף לדירה הרי ממילא דכל עיר חריבה ל"ה רה"י, ומ"ט הויא כד' אמות, וצ"ע עוד בזה. [↑](#footnote-ref-6)
6. ולכאו' בלא"ה צ"ל כן, לדעת הראשונים דקי"ל כשמואל דמניח את עירובו בעיר חריבה ל"ה כד' אמות, ולפ"ז הרי לכאו' בע"כ דהא דמבו' בגמ' דביהכ"נ חשיב כד' אמות לנותן עירובו, איירי בשיש בו דיורין, וכ"ה להדיא בפסקי רי"ד שם, וע' גם בגאו"י שם שנקט כן לדעת הנך ראשונים, וכתב דלא משמע כן סתימת הגמ', והכריע מכח זה דלא קי"ל כשמואל.

   אך נ' דיל"ד בזה, למש"נ לעיל בהערה בדעת ריו"נ, די"ל דהנידון בעיר חריבה ובעיר שאינה ראוי' לדירה, איירי בדלא הויא העיר רה"י, ואתינן עלה משום תורת עיר שעלי', ובזה דייני' אם חריבה אית לה תורת עיר לענין זה, והיכא שאינה ראוי' לדירה לכו"ע אין עלי' תורת עיר, ולפ"ז י"ל דהיכא דהויא רה"י חשיבא כד' אמות אף בשאין בה דיורין, והא דבעי' במערה שיהא בה דיורין איירי במערה שאינה רה"י שלא עשו תיקון לפתחה, ואשר ע"כ ניחא הא דביהכ"נ חשיב כד' אמות אף שאין בו דיורין, אך זה דבר חדש, ובפשוטו מ' דלדעת שמואל ל"ח עיר חריבה כד' אמות אף אם הויא רה"י, וצ"ע בזה.

   ובל' הרמב"ם פ"ו מעירובין ה"ד נ' דהא דמניח עירובו בעיר הויא כל העיר כד' אמות, היינו רק בדהויא העיר רה"י, ועד"ז נ' ברמב"ם פכ"ז משבת ה"ה דכל הא דכלתה מידתו בסוף העיר חשיבא כד' אמות הוא רק בדהויא רה"י, והנה בפשוטו נ' דל"ד הוא, אך אם אכן כ"ה דעת הרמב"ם, יל"פ שהטעם בזה הוא, ע"פ מה שמצינו דהוציאוהו נכרים ונתנוהו בעיר אינו מהלך את כולה אא"כ היא מוקפת מחיצות, כ"ה דעת רש"י ודעימי', וכ"נ להדיא בד' הרמב"ם פכ"ז משבת הי"ב, (אך אם מש"כ הרמב"ם בב' המקומות שהבאנו רה"י הוא ל"ד, י"ל דה"נ מש"כ הרמב"ם שם רה"י הוא לאו דוקא), והרי דעיר שאין לה מחיצות לא חשיבא מדינא כד' אמות, וכמש"כ תוהרא"ש בר"ה דכ"ג: ןהר"ן לעיל דכ"ג: הבאנו דבריהם לעיל סק"ב בהערה, ולפ"ז י"ל דלא הקילו חכמים לחשוב עיר שאין לה מחיצות כד' אמות רק בששבת בה, אך בנותן עירובו בה או בששבת חוצה לה ואך שכלתה מידתו בסופה לא חשיבא כד' אמות, וצ"ע עוד בזה. [↑](#footnote-ref-7)
7. אך לפ"ז מוכח מזה דלאו כללא הוא דמקום המוקף לדירה מתעבר עם העיר, שהרי מוכח דביהכ"נ חשיב מוקף לדירה, ואפ"ה אינו מתעבר עם העיר, ואי"ז כפשטות ד' הרשב"א בעבוה"ק שדעתו דכל מקום המוקף לדירה מתעבר עם העיר, וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-8)
8. וי"ל עוד בזה בפשיטות, לפמש"כ השאילתות ש' מ"ח בביאור פלוגתת ר"ע וחכמים, ז"ל, אבל נותן עירובו כיון דהוא גופי' במתא יתיב בדין הוא דלא לישתרי בעירובא, ורבנן הוא דאקילו בה משום עשיר שלא יצא ויערב ברגליו, חד קולא אקילו בי' רבנן למיתן לי' אלפים אמה תרי קולי לא אקילו בי' רבנן למיתן לי' מתא בלא מדידה, או דילמא לא כיון דאקילו בי' רבנן חד קולא אקילו בי' רבנן תרי קולי, פליגו בה ר"ע ורבנן וכו', עכ"ל, וכיון דטעמא דר"ע הוא משום דלא אקילו בי' רבנן תרי קולי, הרי שמה"ט גם לי"ב לדינא דכלתה מידתו בסוף העיר, ודו"ק. [↑](#footnote-ref-9)
9. ועד"ז יש להסתפק לדעת הראשונים דכלים שנמצאים בעיר אחרת מחוץ לתחום הבעלים הוו כרגלי הבעלים, וחשיבי כיצאו חוץ לתחום ואין להם אלא ד' אמות, ויש להסתפק אם שרי להוליכן בכל העיר, דחשיבי כשבתו באויר העיר, או דלא חשיבי כשבת באויר העיר ואין להם אלא ד' אמות, והיינו לדעת ר"י ור"ע דאף בהוציאוהו חוץ לתחום ונתנוהו בדיר או סהר אין לו אלא ד' אמות כיון שלא שבת באוירן, וכן אף לדעת ר"ג קיים ספק זה ביו"ט ובשאין העיר מוקפת מחיצות, וזה לדעת רש"י ודעימי' דהוציאוהו חוץ לתחום ונתנוהו בעיר שאין מוקפת מחיצות אין מהלך את כולו, ולכאו' נ' דלדעת רש"י ודעימי' דס"ל להתירא דעיר שלן בה, הרי בע"כ דאף שקונה שביתה במקום אחר, מ"מ כיון שבפועל שבת באויר עיר זו חשיבא לי' כד' אמות, וא"כ ה"נ אף שקונים הכלים שביתה במקום הבעלים, מ"מ כיון שבפועל שבתו באויר עיר זו חשיבא העיר לגבי כלים אלו כד' אמות, אך לדעת הראשונים דפליגי על התירא דעיר שלן בה, לכאו' הוא תלוי במש"נ לדון אם מודו לדעת רש"י דחשיבא העיר שלן בה כד' אמות, או דס"ל דכיון שקנה שביתה במקום אחר ל"ח כלל כשבת באויר העיר ואינה כד' אמות, אך יש מקום לדון דבנידו"ז גרע טפי, דכ"ה שהכלים נגררין אחר הבעלים לקניית השביתה, ה"נ הם נגררין אחר הבעלים לענין שבת באויר מחיצות, וע"כ כיון שהבעלים לא שבתו באויר מחיצות אלו ל"ח הכלים כשבתו באויר מחיצות. [↑](#footnote-ref-10)
10. אך שוב נתבוננתי דאולי י"ל דהשאילתות וראב"ן איירי רק בעיר שאין לה מחיצות, וע"כ הוא דאסור להלך את כולה, וכדעת רוב הראשונים דאף יצא שלא לדעת ונתנוהו בעיר שאינה מוקפת מחיצות אסור להלך את כולה, ודעת הרמ"א דאף בשחזר לעירו אסור להלך את כולה אם אינה מוקפת מחיצות, ומקור לזה נ' ממש"כ ראב"ן שם דלא יצא מביתו, ומ' דשרי לו להלך בכל ביתו אף שהוא יותר מד' אמות, ולכאו' היינו משום דהבית חשיב כד' אמות, ותיקשי דא"כ מ"ט אסור להלך בכל העיר, ובע"כ דאיירי שהעיר אינה מוקפת מחיצות וע"כ אסור להלך בכולה, ורק בבית שהוא מוקף מחיצות מותר להלך בכולו. [↑](#footnote-ref-11)
11. אך יתכן שאין מכוון המאירי?? [↑](#footnote-ref-12)
12. והנה עיי"ש בריו"נ שדן לומר דאף בכלתה מידתו בחצי העיר מ"מ שרי לו לילך כל רוחב חצי עיר זו, הגם שהוא חוץ לתחומו, וצ"ב מ"ט יש להתיר, הרי בכלתה מידתו בחצי העיר ל"ח אף חצי עיר זו כד' אמות, וה"ז עולה למידתו, וא"כ מ"ט יהא מותר לילך בכל רוחב חצי עיר זו, ולמש"נ י"ל שמקום הנידון בזה, הוא דעד כאן לא מצינו שבכלתה מידתו בחצי העיר ל"ח חצי עיר זה כד' אמות, אלא לגבי המדידה שה"ז עולה למידת תחומו, אך לגבי לילך בכל חצי זה שפיר י"ל דאף בכלתה מידתו בחצי העיר חשיב חצי עיר זה כד' אמות ומותר להלך בכולו, וזהו ע"ד דעת רש"י ודעימי' דעיר שלן בה חשיבא כד' אמות לגבי להלך את כולה ולא חשיבא כד' אמות לגבי מדידה.

    ויש להוסיף ליתן טעם בזה, לפמש"כ המאירי בשם הראב"ד, שאף בכלתה מידתו באמצע העיר מן הדין הי' לנו לחשוב חצי העיר כד' אמות, ואך שאסרו כיון שחששו שמא יבואו לטעות, עיי"ש, ולפ"ז שפיר יש להבין שרק לגבי מדידה גזרו שלא תהא חצי העיר כד' אמות, אך לגבי להלך בכולה שפיר חשבי' לחצי העיר כד' אמות. [↑](#footnote-ref-13)
13. וע' באבהעו"ז סי' ת"ח שדעתו בביאור ד' ריו"נ, דלא חשיבא עיר שמובלעת בתחומו כד' אמות, רק אם מובלעת בתחומו אף ברחבה, אך אם אינה מובלעת אלא לארכה לא חשיבא כלל כד' אמות, וה"ה עולה למידתו אף לארכה, עיי"ש, ונ' שהטעם בזה הוא עפמש"נ, דהא דכלתה מידתו בסוף העיר חשיבא העיר כד' אמות, הוא משום דחשיב דשבת באויר העיר והויא לו העיר כד' אמות, ואשר ע"כ י"ל דאם אין מובלעת העיר כולה ואף לרחבה בתחומו, לא מצינו למחשבי' דשבת באויר העיר, כיון שאין כל העיר בתוך תחומו, וע"כ בכה"ג לא חשיבא העיר כד' אמות ועולה לו למידתו. [↑](#footnote-ref-14)