34. בדין ברכה על ז_ מינים ובחילוק בין זה לברכה על לחם
קטגוריות: ש_ס / א ברכות / ברכות - הרב מאיר קאופמן / כיצד מברכין / שיעורים

י"ז כסליו ע"ה

**סימן ל"ד**

**בדין ברכת מעין ג' האם הוי דאוריתא והחילוק בין זה לברכת המזון**

א]**בז' מינים לר"ג מהו נוסח הברכה**

**ב]ביאור דעת הרמב"ם רשב"א תר"י והרא"ש בדין ברכה בז' מינים**

**ג]האם חילוק ברכות מדאוריתא**

**ד]ביאור הגר"ז בכונת הגמ' ארץ הפסיק הענין**

**ה]ישוב הגמ' ל"ה. לשיטות הראשונים בדין ז' המינים**

**ו]בביאור הגמ' ל"ה: ששואלת שיברכו על יין שלש ברכות**

**ז]סיכום השיטות ובדין ברכות מעכבות זו את זו**

**ח]בביאור הגמ' ל"ז. דמספק ר"ע היה צריך לומר שלש ברכות**

**בז' מינים לר"ג מהו נוסח הברכה**

א] מבואר במתניתין דנחלקו תנאים לענין ברכה אחרונה דר"ג ס"ל שבז' מינים מברך שלש ברכות ורבנן ס"ל מעין ג' ור"ע ס"ל דאפילו אכל שלק וזה מזונו מברך שלש ברכות ועיין רשב"ץ וברע"ב דביארו שס"ל שכל ששבע מאכילתו מברך שלש ברכות אמנם משמע שרק דבר שזה עומד למזון וכמו כרוב וכדו' ועיין אפיקי ים ח"ב סימן א' שדייק מהלשון כדי מזונו שתלוי במה שהוא שבע ולא שאחרים שבעים מזה והנה דעת ר"ג שעל כל הז' מינים מברכים שלש ברכות ועיין קרן אורה בהקדמתו לפרקין וכן בחזו"א ל"ד סק"א שכתבו שמסתבר שהכוונה שצריך לברך בצורה של שלש ברכות אבל נוסח הברכה הוא אחר דהרי פירות מבואר בראשונים שלא יוצאים בברכת המזון דזה לא מזון ורק יין ותמרים דנו הראשונים שיוצאים בזה וא"כ בברכה ראשונה צריך להזכיר ביין את היין ובפירות שמודה על הפירות

והנה הגמ' ל"ה: אומרת שיין זה סעיד ומשמח ולכן קבעו לו ברכה מיוחדת והגמ' שואלת שא"כ שיברכו על זה שלש ברכות והגמ' עונה שלא קבעי אנשי סעודתיה עליה ועיין תר"י שחזינן בגמ' שהיה צד לתקן ג' ברכות ובתמרים לא מצאנו וא"כ כיון דמבואר בגמ' שתמרים יוצאים בברכת המזון ה"ה יין אמנם הראב"ד בפסחים בכתוב שם וברמב"ן ורבינו דוד נקטו שלא יוצא בברכת המזון ולכאורא צדקו דברי תר"י והנה עיקר סברתם כמבואר כאן בראש יוסף שמזון הכונה דבר שדרך בני אדם להשתמש בו למזון ולכן יין דאין דרך בני אדם להשתמש בו למזון לא יוצאים בנוסח ברכת המזון ועיין חזו"א סק"ב דלפי הנ"ל שז' המינים גם אם היו מברכים על זה ג' ברכות אבל היו אומרים נוסח אחר א"כ יתכן שגם כאן שקושית הגמ' שיתקנו שלש ברכות הכונה אבל בנוסח של יין ולא בנוסח של מזון ולפ"ז א"ש שלא יוצא בברכת המזון דזה באמת לא נחשב מזון והגמ' רק דנה שיתקנו נוסח אחר [ועיין צל"ח י"ב. שכתב על דרך הנ"ל אלא שדן מסברא אחרת שיין הרי תיקנו להזכירו מפורש בברכה אחרונה ויתכן שזה סברא לעכב] ובדעת תר"י צ"ל שהבין שכיון שקושית הגמ' מצד שזה סעיד והוי כמו לחם בהכרח שמתאים לזה הלשון מזון

והנה מבואר בגמ' ל"ז. שר"ג נתן רשות לר"ע לברך וברך מעין ג' ור"ג אמר לו למה אתה מכניס ראשך בין המחלוקת ועיין שנות אליהו שביאר שזה היה תמרים שיוצאים בברכת המזון וא"כ טען לו למה לא בירך מספק ברכת המזון שיוצא בזה לכו"ע ועיין קרן אורה שהקשה דלר"ג אומרים נוסח אחר וא"כ איך ר"ג רצה שיברך הרי יצטרך לומר ברכת המזון ולר"ג זה נוסח של בדיעבד ובפשוטו מבואר שלר"ג אומר ברכת המזון ממש וכן הוא בצל"ח ל"ז: אמנם צ"ע הרי על פירות לא מתאים הלשון מזון והנה האחרונים דנו בשיעור ברכה אחרונה בז' המינים מדאוריתא והמ"ב ר"ט סק"י נקט שזה כדי שביעה אמנם בקרן אורה ובמרומי שדה כאן דנו ששם לא שייך שביעה והשיעור בכזית אמנם עיין קרן אורה שתמה על זה דא"כ כל כזית פת יתחיבו מצד ההלכה של ז' המינים ועיין מרומי שדה שדן שבאמת זה כך ולפ"ז הגמ' שבן קטן מוציא את אביו זה חוץ מברכה ראשונה וזה דוחק גדול ובפשוטו צ"ל שכל דבר לפי חשיבותו ולחם שעומד לשובע חשיבותו בשביעה וז' מינים שלא עומדים לשובע חשיבותם בעצם אכילתם ועיין פמ"ג קס"ח מ"ז א' שביאר שכל שכבר לא תאב לאכול מאותן מפירות אלו זה כדי שביעה ובחזו"א ל"ה ה' כתב שכל שאכל כדרך האוכלין אמנם יש מקום לומר שלר"ג שאין שום חלוקה בברכה ביניהם א"כ לשון התורה מפורש ואכלת ושבעת וברכת וא"כ יצטרכו שביעה ולפ"ז יתכן שעד כמה שמפורש בתורה שיש כאן מחייב מצד השביעה זה עצמו סיבה שמתאים על זה ברכת המזון ורק לדידן שזה מדרבנן או שבאמת חלוק בזה גדר הברכה א"כ באמת לא צריך שביעה ושייך לדון שזה לא מזון וצ"ע בזה

**ביאור דעת הרמב"ם רשב"א תר"י והרא"ש בדין ברכה בז' מינים**

ב]מבואר בגמ' דר"ג ס"ל שמברכים ג' ברכות על ז' המינים והגמ' אומרת שהטעם של רבנן מצד שארץ הפסיק הענין ובפשוטו כוונת הגמ' שהדין וברכת לא הולך כלל על ז' המינים וברכתו באמת רק מדרבנן ולכן תיקנו רק מעין ז' וכן הוא שיטת הרמב"ם פ"ב מברכות שכתב שרק בספק אכל פת חוזר ומברך מצד שזה ספק דאוריתא ולא בשאר ברכות ועיין ב"י סימן ר"ט שהביא כן בשם הסמ"ג ועיין פר"ח סימן ר"ט שכתב שכן הוא פשטות המשנה שבעל קרי מברך על המזון לאחריו ולא לפניו ומשמע שעל כל שאר דברים לא מברך אפילו על ז' המינים וכן הירושלמי דמבואר דספק ברכת המזון צריך לברך מפורש שם שמדובר דוקא על מזון ומשמע שז' המינים אין דין ברכת המזון דאוריתא

אמנם דעת הרשב"א ורא"ה וריטב"א ותוס"ר בסוגין דודאי דברכת ז' מינים זה גם דאוריתא וכמשמעות הגמ' ל"ה. [וברמב"ן מ"ט: הביא מקור מהגמ' של ושבעת זה שתיה והכונה שתית יין] וכוונת הגמ' שהתורה באה לרמז שחלוק דין הברכה בז' המינים מלחם וביארו שלחם בעינן ג' ברכות מדאוריתא וכאן מספיק מעין ג' ובפשוטו דס"ל דחילוק ברכות זה מדאוריתא אמנם עיין ריטב"א ורא"ה שזה לא מעכב ולכאורא סברתם שכיון שזה רק בצורת קיום המצוה ולא שיש כאן תוספת הודאה על עוד דבר לא מסתבר שחילוק זה שכתבה התורה הוא לעיכובא והנה מבואר בגמ' לעיל דפועלים מברכים ברכה שניה ושלישית ביחד כדי לא להפסיד לבעל הבית והקשו התוס' הרי ברכת המזון זה דאוריתא דנקטו שגם החלוקה לשלה ברכות זה מדאוריתא ותירצו שיש כח ביד חכמים לעקור דבר מן התורה בשב ואל תעשה ועיין רעק"א שהקשה הרי מבואר בגמ' לקמן שמוכח שהטוב והמטיב זה דרבנן דפועלים עוקרים אותה ומבואר שאם זה היה דאוריתא לא היו עוקרים אותה וצ"ל שכונת הגמ' שרבנן לא היו עוקרים דבר שהתורה חיבה להגיד אבל לעקור את צורת האמירה בזה רבנן כן עוקרים וכן הוא בלשון הרשב"א מ"ו. שכיון שאומר עיקר הנוסח לא חשיב עקירה [דהינו שאפילו שזה חיוב דאוריתא] אמנם מסתברא שכל זה אם דבר זה הוא לא לעיכובא דאם באמת לא יוצא בזה חובת ברכת המזון חשיב עקירה גמורה אלא ודאי כנ"ל כיון שזה רק הלכה בצורת האמירה הבינו חז"ל שזה לא סברא לעכב [ומצאנו כעין זה ברשב"א ברכות ט"ו. שצריך להשיע לאזנו מדאוריתא אבל זה רק לכתחילה]

והנה הקשה בתר"י דהגמ' לעיל י"ב. אומרת שעל תמרים יוצאים בברכת הזן ולכן אם פתח על דעת ברכת הזן וסיים בברכת תמרים יצא ומשמע שגם אם היה מסיים רק בברכת הזן היה יוצא ואם יש חיוב מדאוריתא וכל ההבדל שלא אומרים שלש ברכות אלא בברכה אחת א"כ כאן שלא הזכיר ארץ ומלכות בית דוד ובנין ירושלים לא יתכן שיוצא בזה חיובו ומזה הוכיח שאין חיוב מעין ג' מדאוריתא [והנה צ"ב למה לא ישבו שמדובר שאכל שיעור דרבנן ולדעות שכאן השיעור בכזית א"ש אמנם למ"ב שהשיעור בכדי שביעה צ"ע אמנם נראה ברור שעד כמה שבאופן שאכל שיעור דאוריתא צריך מעין ג' א"כ כל שתיקנו שגם בשיעור פחות יברך מעין ג' א"כ זה תקנה לעיכובא דמסתבר שזה כעין דאוריתא תקון וביותר דעיין חזו"א ל"ד ד' שכתב לדון דבפת הבאה בכיסנין שבכדי שביעה זה חיוב דאוריתא מסתבר שגם באכל פחות לא יוצא בהזן אלא במעין ג' דכאן ודאי כעין דאוריתא תיקון כיון שזה רק חסרון שיעור אמנם אם נימא שזה לא לחם אלא בקבע וכדעת האבן העוזר וכדהארכנו בסוגיא דקביעות סעודה יש לדון בדבריו]

אמנם עיין בתוס"ר וברטב"א ורא"ה וכן הוא בספר המאורות והמאירי לעיל שבאמת כוונת הגמ' שרק יצא חובת ברכה ראשונה אבל באמת צריך לומר את שני הברכות האחרות והנה עיין חזו"א סק"ד שהקשה על זה דהגמ' אומרת שאם סיים בתמרים יוצא ובפשוטו שלא צריך כה"ג לברך עוד שני ברכות והרי התחיל על דעת שלא יאמר בברכה זו ארץ ושאר דברים וא"כ דבר זה לא יצא בזה אלא בהכרח כונת הגמ' שיוצא בברכה ראשונה בלבד וע"ש שדחה שהברכות השניות חשיבי ברכה הסמוכה לחברתה ולכן לא פותחים בברוך וא"כ פתיחת ברכת המזון זה מתיחס לכל הברכת המזון ע"ש אמנם בפשוטו כל קושיתו לשיטת רש"י שנידון סוגין שיש משמעות מה היתה כונתו בפתיחת הברכה אמנם לשיטת הרמב"ן והראב"ד שם אין שום משמעות מה כונתו אלא נידון הגמ' מה אמר ואין מקום לקושית החזו"א שיתכן שלפני הסיום אמר מה שצריך

אמנם עיין רא"ש שהעתיק את דברי רבינו יונה הנ"ל שיוצא בברכת הזן לבד ובפשוטו מוכח מזה שברכת מעין ג' זה מדרבנן אמנם עיין מעדני יו"ט אות נ' שהקשה שהרא"ש פ"ז סימן כ"א כתב לגבי להוציא אחרים ידי חובתן שרק אם אכל דבר שיש בו מעין ג' שזה דבר שיש בו ברכה דאוריתא ומבואר שס"ל שמעין ג' זה חיוב דאוריתא ועיין ב"י סימן ר"ט שדייק עוד מהרא"ש פ"ו סט"ז שכתב לדון האם ברכה אחרונה צריכה שיעור וכתב שאולי רק מעין ג' שכתבו בתורה ואכלת אבל בו"נ לא צריך שיעור ומשמע שזה חיוב דאוריתא וע"ש בהמשך לשונו שכתב שלא ניתקן בו"נ שזה דרבנן אלא דומיא דמעין ג' שזה דאוריתא הרי מפורש בלשונו שזה דאוריתא וצ"ע א"כ איך יוצא בברכת הזן ועיין ראש יוסף ל"ז. ובפתיחה הכוללת ח"א אות כ' שכתב לדון שכונת הרא"ש והטור שזה דאוריתא הכונה שזה חומר דאוריתא כיון שאסמכינהו על הפסוק ולכן בספק צריך לחזור ולברך ובזה א"ש לשון הרא"ש בכוסס את החטה שכתב לא תיקנו מעין ג' וכן לשון הטור תחילת סימן ר"ח אמנם כתב שזה מחודש טובא

ובפשוטו צ"ל כמבואר בנשמת אדם כלל מ"ז סק"א [וכן האריך בברכת ראש תחילת פרקין ובפמ"ג ר"ח סק"א ובחזו"א ל"ד סק"א] דס"ל שיש חיוב דאוריתא לברך אמנם הדין לברך מעין ג' זה רק דרבנן דמדאוריתא יוצא בכל ברכה וגם בברכת הזן ואפילו שמדרבנן תיקנו לומר מעין ג' אבל לא תיקנו שזה לעיכובא כל שאמר נוסח של ברכה מדרבנן [ועיין חזו"א שדן שאם יאמר מעין ג' וידלג ארץ ומלכות בית דוד וירושלים בזה לא יצא דחשיב משנה ממטבע שטבעו חכמים ע"ש] דהינו שיש כאן ארץ הפסיק הענין רק שזה לא סיבה להוריד רק למעין ג' אלא זה סברא להוריד שהעיקר שיהיה כאן הודאה כל שהוא ובזה א"ש לשונו לענין כוסס את החטה שלא תיקנו מעין ג' וכן בסימן ח' לגבי אורז שכתב שלא תיקנו מעין ג' רק בז' המינים שכונתו שמדאורייתא מועיל גם נוסח של ברכת הזן, ובפשוטו כן הוא מוכח בדעת רבינו יונה שכתב בסוגין שמעין ג' זה דרבנן ובתחילת פרקין כתב מפורש שז' מינים זה דאוריתא ועיין בסוגיא דקמח שברכתו שהכל וכתב שצריך לברך עליו בורא נפשות מדאוריתא כדין ז' המינים ומפורש בדבריו כנ"ל שיש חיוב דאוריתא ומספיק בורא נפשות רק שרבנן תיקנו מעין ג' ובדבר שברכתו הראשונה שהכל לא תיקנו על זה מעין ג' ועיין לשונו בסוגין שכתב שאין חיוב מעין ג' מדאוריתא דהינו שיש חיוב ברכה אבל לא מעין ג'

והנה ברשב"א מפורש שכוסס את החטה אין חיוב כלל ובפשוטו יש מקום לומר שזה לשיטתו שהדין ארץ הפסיק הענין זה שצריך מעין ג' וכיון דמבואר בגמ' שלא צריך מעין ג' א"כ מהיכי תיתי לומר שיש דרגא פחות והבורא נפשות זה מדרבנן אבל לתר"י שכונת הגמ' שארץ הפסיק הענין שהעיקר ברכה כל דהוא ומספיק בורא נפשות א"כ אין ראיה שהחיוב בכוסס חטה או קמח שזה לא דאוריתא אמנם לנ"ל שהרא"ש גם ס"ל שהעיקר לברך ולא משנה מה ובכל אופן משמעות דבריו שאין כאן חיוב ברכה כלל שכתב ככלל קבוע בסימן ט"ז שבורא נפשות זה דרבנן וכן לענין כוסס את החטה משמע שאין חיוב דאוריתא כלל ויתכן מצד שס"ל שלא מסתבר שאם יש בזה חיוב דאוריתא שלא יתקנו כמו בשאר מעין ג' אמנם יתכן עוד דס"ל שאפילו שמספיק הודאה כל שהוא אבל רק דרגא כמו הזן אבל בורא נפשות גרע שזה לא יכול להועיל ביחס לברכה דאוריתא וכלשון הגמ' שקוראת לזה ולא כלום ובטעם הדבר יתכן א. למבואר בשו"ת הרשב"א ח"א סימן שברכה זו אין שום התיחסות לאוכל אלא רק על הבני אדם שהקב"ה ברא אותם בצורה חסרה ב. שאין שם שום התיחסות מפורשת שקשורה למזון ורק הודאה כללית על כל צרכי בני אדם ויתכן שזה סברא שלא חשיב ברכה על המזון לגבי גדרים דאוריתא כלל ועיין בזה לקמן

**האם חילוק ברכות מדאוריתא**

ג] והנה דנו רבותינו בדין שלש ברכת המזון מדאוריתא האם חלוקת ברכות זה מדאוריתא והנה פשטות הגמ' מ"ח. שדורשת מדרשא שצריך להודות על המזון והארץ ומלכות בית דוד ובנין ירושלים מבואר שזה חיוב דאוריתא אמנם עדין יש לדון האם החיוב לומר דבר זה בשלש ברכות זה מדאוריתא או מדרבנן והנה מצאנו בזה שלש שיטות א. עיין ב"י סימן קצ"א וכן בכס"מ פ"ב שנקט בדעת הרמב"ם שמדאורייתא מספיק לומר ברכה אחת של הודאה וכל הגמ' שדורשת מה צריך להזכיר זה אסמכתא בעלמא וכן משמעות הרמב"ם פ"א הי"ז שביאר למה אומרים אמן לאחר בונה ירושלים כי הטוב והמטיב זה תקנה יותר מאוחרת ולא כתב כי זה דרבנן וכן בפ"ב כתב שמשה תיקן ברכת הזן וכן יהושוע ולא כתב שעיקר הברכה זה דאוריתא ורק את הנוסח הם תיקנו וע"ש שהביא כן מהרמב"ן בספר המצוות [ובמעדני יו"ט פ"ק ס"א רצה לומר שזה דעת הרא"ש אמנם זהו דוחק גדול ועיין לעיל מה שביארנו בדעת הרא"ש] ב.עיין מג"א סימן קצ"א שדייק מרש"י שיש חיוב מדאוריתא להזכיר כל הנ"ל אבל במעין ג' שמזכיר כל הנ"ל רק שלא אומר דבר זה בשלשה ברכות יוצא חיובו מדאוריתא ובזה יישב הא דבפועלים עקרו לומר דבר זה בברכה אחת כיון שמדאורייתא אין דין לחלוק לשלש ברכות וכן נקט להלכה ג. אמנם שיטת תוס' ט"ז. והרשב"א ריטב"א ורא"ה בסוגין וכנ"ל שהחילוק ברכות הוא דאוריתא וכנ"ל ועיין נשמת אדם כלל מ"ז א' שדייק כן מלשון היראים והסמ"ג

והנה בפשוטו אם מעין ז' זה דאוריתא ומבואר בגמ' שיש חילוק בין זה ללחם בהכרח ששם החילוק הוא מדאוריתא אמנם למה דנתבאר מרבינו יונה והרא"ש שמדאורייתא מספיק בז' המינים ברכה כל דהוא א"כ יתכן שבלחם צריך מעין ג' אבל לא דוקא ג' ברכות והנה הנשמת אדם הבין שכונת תר"י שמעין ג' זה דרבנן לגמרי וכתב להוכיח שבחילוק ברכות זה דאוריתא דאל"כ למה לא כתב שבאמת ז' מינים זה מהתורה רק שמספיק ברכה כל דהוא אלא בהכרח שכיון שזה יורד דרגא מספיק לומר שמועיל מעין ג' ולא שמספיק ברכה כל דהוא אמנם הרי הוכחנו שכונתו באמת להוכיח שזה יורד לברכה כל דהוא אמנם בפשוטו עדיין יש ראיה שחילוק ברכות זה דאוריתא דרבינו יונה דן שאולי מעין ג' זה דאוריתא ואם נימא שחילוק ברכות זה דרבנן א"כ מוכח מסוגין שאין חיוב מעין ג' מדאוריתא דאל"כ מה ההבדל בין לחם לז' המינים ועיין בזה לקמן

**ביאור הגר"ז בכונת הגמ' ארץ הפסיק הענין**

ד] והנה עד עכשיו נקטנו בדעת הראשונים דברכת מעין ג' דאוריתא אבל דרשינן ארץ הפסיק הענין לומר שזה דרגא פחות וכן הוא ברמב"ן מ"ט: רשב"א רא"ה וריטב"א וכנ"ל ויש דיעות שברכת המזון יש דין ג' ברכות וכן מספיק מעין ג' אמנם דעת תר"י והרא"ש דמין ז' מספיק ברכה כל דהוא ולחם בעינן או מעין ג' או שלש ברכות אמנם עיין גר"ז בקו"א קס"ח סק"א שיצא לדון שס"ל שארץ הפסיק הענין זה אסמכתא בעלמא שרבנן יתקנו בצורה אחרת ולפ"ז באמת מדאוריתא בלחם מועיל מעין ג' ורק רבנן בלחם תיקנו ברכת המזון וכאן נסתפקו במעין ג' ומדאורייתא אין הבדל בין ז' המינים ללחם ועיין סמ"ג דהקשה על הבה"ג שכתב שואכלת וגו' הולך גם על ז' המינים א"כ למה לא מברכים ג' ברכות וקושיתו צ"ע הרי מבואר בגמ' שארץ הפסיק הענין א"כ מבואר בתורה שהחיוב הוא פחות אמנם משמע שלמד שהצד שזה דאוריתא שבאמת מדאוריתא הכל אותו דבר והגמ' זה אסמכתא בעלמא ובאמת שכן משמעות הבה"ג שכתב סתמא שהפסוק הולך על הכל ומשמע אותו דבר ולא הזכיר שיש בדאוריתא חלוקה ביניהם ולפ"ז יתכן שזה גם הנידון בתר"י דבאמת ס"ל ודאי שחילוק ברכות זה לא דאוריתא רק דן בכונת הגמ' האם יש כאן דרשא גמורה וממילא בהכרח שכונת התורה שיש רק חיוב ברכה בעלמא או שזה אסמכתא בעלמא וא"כ יש כאן חיוב מעין ג' כמו בלחם

ולכאורא יש להוכיח שכן הוא דעת המג"א דמצד אחד הכריע ברור שחילוק ברכות זה רק דרבנן עיין בדבריו סימן קצ"א וקצ"ד ומאידך נקט בסימן קע"ב סק"ג שצריך להחמיר כשיטות שמעין ג' זה דאוריתא ונקט שלא עוזר ברכת קצרה אלא דוקא מעין ג' וצ"ע שלכאורא זה נגד הגמ' שאומרת שארץ הפסיק הענין ולנ"ל א"ש שס"ל שלשיטות שזה דאוריתא באמת אין חילוק בין לחם לשאר מינים וכן משמעות המ"ב שכתב בסימן ר"ט סק"י להחמיר את השיטות שז' המינים זה דאוריתא ולפ"ז תמה בסימן ר"ח איך יוצאים בברכת הזן על שבעת המינים ומאידך פסק שכדי שביעה זה שביעה דידיה ומאידך פסק שאם אכל פת הבאה בכיסנין כשיעור שביעה דידיה יוצא במעין ג' וביאר רעק"א שמדאורייתא יוצאים במעין ג' וצ"ע כיון שחוששים לשיטות שז' מינים זה דאוריתא א"כ בהכרח שחילוק ברכות מדאוריתא אמנם לנ"ל שהביאור בשיטה זו שבאמת אין חילוק ביניהם א"ש

**ישוב הגמ' ל"ה. לשיטות הראשונים בדין ז' המינים**

ה] והנה בעיקר הנידון האם ז' מינים זה דאוריתא עיקר ראית הראשונים זה מהגמ' בתחילת הפרק דהגמ' דנה מה המקור לברכת הנהנין ובתחילה לומדת מקודש הלולים ואחרי זה הגמ' דנה ללמוד משבעת המינים וכתבו הראשונים דמבואר בסתמא דגמ' ששבעת המינים זה דאוריתא אמנם צ"ע א"כ למה הגמ' בתחילה אומרת שהפסוק קודש הלולים הולך לכרם הרי זה בכלל שבעת המינים ועיין רשב"א שביאר שהיינו אומרים שרק שמן ויין אבל ענבים וזתים לא ולכן צריך שני פסוקים ובשם רש"י הביא איפכא דהינו אומרים שזה רק בזתים וענבים ולא בשמן ויין קמ"ל שזה גם בשמן ויין אמנם עיין פר"ח סימן ר"ט שכתב שאדרבא מהא דהגמ' בתחילה מחפסת מקור מכרם חזינן שז' המינים זה דרבנן ומה שהגמ' בסוף אומרת שנלמד מז' המינים הכונה דנימא דר"ע ס"ל כמ"ד ששבעת המינים זה דאוריתא ובברכת ראש ביאר שכונת הגמ' שאם יש פוסק קודש הלולים בהכרח שלא אמרינן ארץ הפסיק הענין דהרי דורשים גם לגבי יין ועיין מנח"ב סימן ה' שכתב לדון שזה עצמו נידון סוגין האם אמרינן ארץ הפסיק הענין וא"כ ז' מינים זה דרבנן וצריך פסוק מיוחד על כרם והגמ' בסוף שואלת שנלמד מז' המינים הכונה אם נימא שלא אמרינן כלל ארץ הפסיק הענין וע"ש שדן שדעת הבה"ג לפסוק דלא כסוגיא דסוף פרקין אלא כסוגין

**בביאור הגמ' ל"ה: ששואלת שיברכו על יין שלש ברכות**

ו] והנה הגמ' אומרת שקבעו ברכה על יין כיון שזה סעיד ומשמח ושואלת א"כ שיברכו על זה שלש ברכות ועיין מנחת ברוך שהקשה דהניחא אם ז' מינים זה דרבנן מצד שארץ הפסיק הענין א"כ שאלת הגמ' שמדרבנן יתקנו בזה ברכת המזון ולא יסתפקו לתקן מעין ג' אבל אם נימא שז' מינים זה דאוריתא והארץ בא לומר שזה חיוב יותר קל א"כ אין מקום לקושית הגמ' דהרי יש פסוק שכאן לא צריך ג' ברכות אלא מעין ג' ובפשוטו צריך לדחוק שהגמ' הבינה שאפילו שיש מיעוט אבל מדרבנן צריך לתקן ג' ברכות ועיין מנחת ברוך דאם נימא שגם אם ז' מינים דאוריתא אבל זה מצד שאין ארץ הפסיק הענין וכנ"ל א"ש ועיין נחלת דוד וכן הוא במחזיק ברכה לברכי יוסף ובמנחת ברוך סימן ה' דגם אם ארץ הפסיק הענין זה מצד שלחם זה סועד ושאר דברים לא סועדים וכוונת הגמ' לשאול שכיון שיין זה סועד א"כ זה כמו לחם והמיעוט לא הולך על זה ולפ"ז מבואר כאן חידוש שכל יסוד המיעוט כי זה לא סועד אבל אם זה סועד זה כמו לחם ובאמת עיין חינוך מצוה ת"ל שכתב שגם לשיטות שז' מינים זה דרבנן אבל בתמרים ויין שזה סועד הוי דאוריתא ועיין מנח"ב סימן ו' שבזה כתב לבאר דין השו"ע שתערובת קמח מברך המוציא והרי דעת הרבה ראשונים שלא אומרים טעם כעיקר שיחשב לחם לחייב בחלה וכתב שלנ"ל א"ש שכאן כל שזה משביע יש בזה חיוב דאוריתא כמו יין אם זה הוי סעיד ע"ש [וללא דבריו יש כאן עוד סיבה גדולה לומר שפת הבאה בכיסנין שרובה לא קמח שברכתה מזונות כי זה פטור מחלה להרבה ראשונים והשו"ע שהעתיק מתר"י ס"ל שזה חייב בחלה]

**סיכום השיטות ובדין ברכות מעכבות זו את זו**

ז]העולה מהנ"ל דברכת המזון דאוריתא יש בזה ג' שיטות דעת הרמב"ם דמועיל אפילו ברכה אחת ודעת המג"א שצריך את תוכן הג' ברכות אבל מועיל מעין ג' ודעת תוס' ועוד הרבה ראשונים שחילוק ברכות זה דאוריתא ועיין נשמת אדם כלל נ"א שכתב שצריך להחמיר בזה ולכן באכל וספק אם בירך מעין ג' או ג' ברכות יחזור ויברך אמנם הבאינו דברא"ה והריטב"א מבואר שזה לא מעכב ובפשוטו כן מוכח לכל הראשונים מהגמ' של פועלים וכנ"ל סק"ב וא"כ לא צריך לחזור ולברך

ולענין ז' מינים דעת הרמב"ם והסמ"ג דחיובו מדרבנן אמנם דעת השאלתות והבה"ג ותר"י והרא"ש ורשב"א ורטב"א ורא"ה וריא"ז דהוי דאוריתא אמנם מצאנו בזה שני שיטות דדעת רוב הראשונים שצריך מעין ג' אמנם דעת הרא"ש ותר"י שמדאורייתא צריך ברכה כל דהוא ורק מדרבנן צריך מעין ג' והמ"ב כתב שצריך להחמיר בזה מדין ספק דאוריתא ומשמעות המ"ב דנקט שצריך להחמיר שזה חייב מעין ג' אמנם לכאורא יש לצרף שיטת הרא"ש ותר"י שמספיק ברכה כל שהוא ובפרט שכן פסק השו"ע לגבי תמרים והאחרונים לא כתבו להחמיר בזה ולכאורא לפ"ז אם יברך על דבר אחר בורא נפשות יוציא את הז' מינים אם לא דנימא כנ"ל סק"ב שבורא נפשות גרע מברכת הזן ועיין בזה לקמן סק"ח

והנה מבואר ברא"ש לגבי פת הבאה בכיסנין שקבע סעודה בשיעור שאחרים לא קובעים מברך מעין ג' ועיין רעק"א דמוכח מזה או שמעין ג' מועיל על דאוריתא [והעירו דא"כ כה"ג בשלשה שאכלו כדי שביעתם ולא כדי שביעת אחרים] לראשונים שזימון זה דאוריתא למה שלא יצטרכו לזמן או שכדי שביעה תלוי באחרים והנה האחרונים נקטו מסברא שכדי שביעה תלוי בו ולפ"ז בהכרח שמעין ג' מועיל מדאוריתא אמנם לכאורא צריך להחמיר בזה כיון שזה דעת הרבה ראשונים וכנ"ל ועיין בפרטי דין קביעות סעודה דיתכן דהשו"ע מדבר כשלא היה שביעה כמבואר בשער הציון שם אמנם יתכן כאבן העוזר שפת הבאה בכיסנין זה סברא מדאוריתא שזה רק כמו ז' המינים אמנם בספק פת הבאה בכיסנין צריך להחמיר וכדברי האבן העוזר וכן הוא בנשמת אדם הנ"ל אמנם מעיקר הדין יש כאן ס"ס ספק אולי זה פת הבאה בכיסנין וספק אולי יוצאים במעין ג' אמנם בצירוף להרבה ראשונים שחשיב קביעות סעודה ראוי להחמיר בזה וכמבואר בגר"ז וצ"ע בזה

והנה בפשוטו כל הנידון שיוצא במעין ג' זה מצד הדאוריתא אבל מדרבנן ודאי שצריך דוקא שלש ברכות ולא יוצא במעין ג' א. מצד שקי"ל שברית ותורה מעכב ויתכן שגם ללא זה כיון שתיקנו ג' ברכות זה מעכב שיברך בכזו צורה וכן משמעות כל האחרונים בסימן קס"ח שהקשו איך מברכים מספק פת הבאה בכיסנין על המחיה וכן הוא בהלכות הריטב"א אמנם בריטב"א ורא"ה מ. כתבו שברית ותורה לא מעכב ויוצאים במעין ג' [ויתכן שכל זה לשיטתם שהדין של שלש ברכות זה מדאוריתא וזה רק לכתחילה א"כ לא היה כאן תקנה דרבנן יותר מזה אבל לדעות שזה רק מדרבנן א"כ זה מעכב ככל תקנת ברכות]

עוד כתב המג"א סימן קצ"ד שנחלקו הראשונים האם ברכת המזון ברכות מעכבות זו את זו ודעת הרי"ף שמעכבות זו את זו ודעת הרמב"ן שזה לא מעכב ונפק"מ באחד שיודע רק ברכה אחת וע"ש דלדעת הרמב"ם שמדאורייתא מספיק ברכה כל דהוא ודאי שלפחות יברך ברכה אחת שיצא בזה הדאוריתא אמנם לראשונים שמעכב מעין ג' יש מקום לדון כנ"ל וכתב שמספק לא יברך ויסוד הנידון האם זה כמו שמע תשע תקיעות שלא שיך חצי או שזה כמה פרטים במצוה אחת ועיין חזו"א כ"ח שכל הנידון רק מדאוריתא אבל מדרבנן וודאי שברכות מעכבות זו את זו אמנם הבה"ל קפ"ג ס"ו שנקט שלרמב"ן גם מדרבנן זה לא מעכב זה את זה אמנם הביא מהרא"ש ורבינו ירוחם דלא כדבריו וכתב שס"ל כרי"ף

והנה לכאורא יש לעיין דהרי מבואר בשו"ע שבהזן יוצא על תמרים ויין וה"ה דיסא ופת הבאה בכיסנין א"כ כל אוכל לחם ויודע רק ברכה אחת שיקים לפחות החיוב הנ"ל וכן מה שהקשו האחרונים איך מברך על המחיה בספק פת הבאה בכיסנין הרי אולי זה לחם הרי זה לא גרע מאם היה אוכל פת הבאה בכיסנים ובפשוטו מבואר מזה שכל שחייב ברכה אחת כל חיובו הוא רק זה ולא אמרינן שיש עליו גם חיוב של דרגא פחות והארכנו בזה בדין צירוף של בורא נפשות

**בביאור הגמ' ל"ז. דמספק ר"ע היה צריך לומר שלש ברכות**

ח]הגמ' ל"ז. אומרת שר"ג ור"ע אכלו תמרים ור"ג אמר לר"ע לברך ובירך מעין ג' ואמר לו למה אתה מכניס ראשך במחלוקת ור"ע ענה לו כי יחיד ורבים הלכה כרבים והקשו האחרונים שגם אם זה ספק למה שיברך שלש ברכות הרי יש כאן ספק ברכה לבטלה ועיין ביאור הגר"א סוף סימן ר"ב וכן בשנות אליהו שביאר ששם זה היה תמרים ובזה לכו"ע יוצאים בברכת המזון וכיון שמעין ג' זה מחלוקת אם יוצאים ושלש ברכות ודאי יוצאים לכן זה סברא שצריך לברך שלש ברכות והנה השו"ע הרי פסק שמספיק הזן לבד וצ"ל שאם אומר את שלשת הברכות זה לא לבטלה כיון שביסודו מחויב את כל התוכן הנ"ל וכן משמעות השו"ע בסימן ר"ח והנה לדבריו בפת הבאה בכיסנין שיש ספק האם זה פת הבאה בכיסנין או לחם עדיף לברך ברכת המזון ובשו"ע מבואר לא כך וצ"ע

ועיין שער הציון שכתב לבאר שמדובר שאכל כדי שביעה וממילא יש כאן ספק האם כר"ג ויש לו חיוב דאוריתא של ברכת המזון או כרבנן והא חייב מעין ג' וכיון שמדין ספק דאוריתא לחומרא מכריעים שחייב מדאוריתא ממילא מברך כדין דאוריתא שזה שלש ברכות ואפילו שמדאורייתא הרי יוצאים במעין ג' אבל כל שיש ספק האם יש החיוב דאוריתא ומדין ספק צריך לברך ממילא מברך כמו הצד שזה דאוריתא והנה כל זה ניחא אם נימא שז' מינים זה דרבנן או אם נימא שזה דאוריתא אבל חלוק החיוב מלחם אבל אם נימא שזה אותו חיוב כמו לחם וכנ"ל מהבה"ג א"כ כל הספק האם היה כאן תקנה דרבנן וא"כ לכאורא ודאי שאמרינן ספק דרבנן לקולא

והנה המ"ב ביאר בזה את המג"א שבמחלוקת ר"ש ור"ת באכל כדי שביעה מברך ברכת המזון שאפילו שיוצאים במעין ג' בכל אופן כיון שיש כאן ספק האם חייב מדאוריתא ואם חייב מדאוריתא שזה לחם הרי צריך ברכת המזון ממילא מברך ברכת המזון [ויש כאן חידוש דהרי דעת המג"א דבדיסא לא יוצאים בברכת המזון א"כ יוצא שיש כאן צד שלא יוצא כלל] משא"כ בספק פת הבאה בכיסנין כיון ששם אין שום ספק מצד הדאוריתא דהחיוב דאוריתא הוא אותו דבר וכל הנידון רק בחיוב דרבנן בזה אמרינן ספק דרבנן לקולא [והנה הגר"א העתיק את המג"א ומבואר דס"ל דלא כדגול מרבבה וצ"ע א"כ למה לא ביאר כך את סוגין וצ"ל שנקט כראשונים שבהכרח לא אכל כדי שביעה] ובפשוטו לפ"ז באכל כדי שביעה וספק אכל שיעור קביעות סעודה כיון שודאי חייב מדאוריתא ורק הספק בתקנה דרבנן יברך מעין ג' אמנם לאבן העוזר דהחיוב דאוריתא הוא רק בקביעות סעודה א"כ הוי ספק דאוריתא ויברך ברכת המזון

והנה יש כאן מקום עיון למה דחשש המ"ב לשיטות שמעין ג' זה דאוריתא ומשמע שנקט שזה אותו דרגת חיוב כמו בלחם וכנ"ל א"כ בספק ר"ת והר"ש למה פסק שמדין ספק יברך ברכת המזון הרי אם ז' מינים דאוריתא א"כ כל הספק רק בתקנה דרבנן של ברכת המזון

והנה באכל מין ז' וספק אם בירך אם ננקוט שזה ספק דאוריתא וחייב לברך ממילא מדין ספק צריך לברך מעין ג' ולא יעזור שיברך בורא נפשות על דבר אחר ויצא בזה את הדאוריתא [למה דהבאינו לעיל מרבינו יונה שמדאורייתא זה מועיל] ויתכן שכל דברי המ"ב כשהוא עדיין חייב את הדאוריתא והנידון איך לעשות אבל אם יעשה בצורה שיפטור את הדאוריתא בזה עכשיו כבר אין ספר רק מצד הדרבנן וספק דרבנן לקולא וצ"ע