שיעור לט סימן רטו ב - ד
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / אורח חיים / סימן רב - רל ברכות הנהנין

**שיעורי הלכה**

![](data:image/gif;base64...)![](data:image/gif;base64...)

**שיעורים מפי מו"ר**

**הגאון רבי רפאל צבי ובר שליט"א**

**..**

**הלכות ברכות**

**שיעור לט**

**~ סימן רטו סעיף ב - ד ~**

## [סימן רטו סעיף ב] השומע אחד מישראל מברך אחת מכל הברכות, אף על פי שלא שמע כולה מתחילתה ועד סופה, אף ע"פ שאינו חייב באותה ברכה, חייב לענות אחריו אמן. אבל אם היה המברך אפיקורוס או כותי או תינוק, או היה גדול ושינה ממטבע הברכות אין עונין אחריו אמן. הגה: ועונין אמן אחר עכו"ם אם שמע כל הברכה מפיו.

# לענות אמן אחר אפיקורס או רפורמי

במשנ"ב (ס"ק י) הביא מחלוקת הפוסקים אם באופן ששמע את כל הברכה מפי אפיקורס או כותי מותר לענות אחריו אמן או לא דבתחילה הביא המשנ"ב דאין לענות אחריו אמן כיון שאין כוונתו לשמיים, ובסוף דבריו הביא דברי הגר"א דס"ל שאם שומע את כל הברכה עונה אחריו אמן.

והאגרות משה (או"ח חלק ב סימן נ) כתב לגבי קונסרבטיבים ורפורמים שאפילו אם שומעים מהם את כל הברכה אין לענות אחריהם אמן, משום שהם כופרים בה' ובתורתו וברכתם נחשבת כברכה שאין בה שם ומלכות, וביאר שהם גרועים טפי מאפיקורסים כי הם אינם מאמינים כלל בתורה מסיני. אכן נראה דדבריו מחודשים והרפורמים אינם גרועים יותר מהאפיקורסים, ועל כן נראה דתליא במחלוקת המובאת במשנ"ב דלדעת השו"ע אין עונים אמן ולדעת הגר"א יענה אחריהם אמן. אמנם לדינא נראה שלא לענות אמן אחר הכותים והרפורמים.

## [סעיף ג] והא דאין עונין אמן אחר תינוק דוקא בשעה שלומד הברכות לפני רבו, שמותר ללמד לתינוקות הברכות כתקנן ואף על פי שהם מברכין לבטלה בשעת הלימוד, אבל בשעה שהם מברכין לפטור את עצמן, כיון דבני חינוך הם עונים אחריהם אמן, וכן בשעה שאומרים ההפטרה בבית הכנסת.

# עניית אמן אחר התינוק

מבואר בשו"ע שאין עונין אמן אחר הברכות שמברך התינוק בשעה שלומד את הברכות מרבו. וביאר המשנ"ב (ס"ק יג) דאין שייך לומר על זה אמן לאמת ולקיים את דברי המברך משום שאין שם ברכה עליו. ואף שכבר נתבאר במשנ"ב לעיל (ס"ק ט ובשיעור הקודם הארכנו בזה) דכל השומע ישראל מתפלל או מברך אפילו בלא הזכרת השם חייב לענות אמן, ונתבאר שם דאפילו על שבח בעלמא עונים אמן, וצ"ל דהכא על ברכת התינוק אין לענות אמן כי אין כוונתו לברכה כלל.

# לומר את השם כדי לחנך את התינוק

כתב השו"ע שמותר ללמד לתינוקות את הברכות כתיקונן אע"פ שאומרים את הברכות בהזכרת השם, ואין לחוש משום ברכה לבטלה. וביאר המשנ"ב (ס"ק יד) שמותר גם לרב הלומד עמהם להזכיר את השם כדי לחנכו. אמנם המנהג כיום להחמיר בזה וצ"ב.

# לענות אמן אחר ברכת התינוק

כתב השו"ע דבשעה שהם מברכים לפטור את עצמן כיון דבני חינוך הם עונים אחריהם אמן, ודקדק המשנ"ב (ס"ק טז) שאם הוא מברך קודם שהגיע לגיל חינוך אין לענות אמן אחר ברכותיו.

והיינו דאף שהוא כבר הגיע לגיל שמלמדין אותו את הברכות, אם הוא לא הגיע לגיל חינוך, אין לענות אחריו אמן. ובשם הגרשז"א הביאו (הליכות שלמה פרק כב סעיף כ) שיאמר 'אמיי' בלא נו"ן כדי לחנכו לעניית אמן. אך באמת באופן זה מצוי שייגרם שיבוש שילמד הילד שכך עונים אמן. ובאמת הביאו משמיה דהגרח"ק (אורחות רבינו חלק ג עמוד רכג) שיכול לענות אמן, וכן נראה לדינא שיש לענות אמן אחר ברכת התינוק כי בכך הוא מחנכו שעונים אמן אחר ברכותיו, וביאר מש"כ המשנ"ב שלא יענה אמן דהיינו באופן שאין הקטן שומע את הברכה.

ולעניין גיל החינוך בברכות הנה מבואר כאן מדברי השו"ע שמלמדין את התינוק לברך עוד קודם לגיל חינוך, והיינו דהגיל חינוך לברכות הוא ממתי שיודע למי מברכים, אך מלמדין את נוסח הברכות קודם לגיל זה. וכעין מה שנתבאר בשו"ע (יו"ד סימן רמה סעיף ה) מאימתי מתחיל ללמד לבנו משיתחיל לדבר מתחיל ללמדו, 'תורה צוה לנו' וגו', ופסוק ראשון מפרשת שמע, ואח"כ מלמדו מעט מעט, עד שיהא כבן ששה או כבן שבעה, ואז מוליכו אצל מלמדי תינוקות, והיינו שעוד קודם לגיל חינוך כבר מלמדין אותו מעט מעט, והכא נמי מלמדין אותו את נוסח הברכות עוד קודם לגיל חינוך של הברכות [ולפעמים הוא יכול להתחיל ללמוד את נוסח הברכות כבר בגיל שנתיים ושלוש].

והנה האבן האזל (פרק א מברכות הלכה יג) דקדק מדברי הרמב"ם שם שכתב שעל ברכת כותי או תינוק כתב הרמב"ם ש'אין עונין אחריהן אמן', ובהמשך דבריו (הלכה טו) כתב הרמב"ם 'המברך ברכה שאינה צריכה אסור לענות אחריו אמן', ומדוקדק מדבריו שעל ברכה לבטלה אסור לענות אמן, אך על ברכה של קטן, וברכה שמברך בשעת לימודו אין איסור לענות אמן רק שאינו מחוייב לענות אמן. אכן מלשון המשנ"ב (ס"ק יא) משמע שיש בזה איסור.

# לברך עבור הקטנים

ובשו"ע לעיל (סימן קסז סעיף יט) מצינו שיכול הגדול לברך בשביל הקטנים אף על פי שאינו אוכל עמהם, כדי לחנכם במצות. וע"ש במשנ"ב (ס"ק צג) דאפילו קטנים דעלמא שאין חינוכם מוטל עליו מדינא, מותר לו לברך עמהם כשרוצים ליהנות ואין יודעים לברך בעצמם, ויש לדון אם התירו לברך עבור הקטן דווקא בקטן שהגיע לחינוך, או אפילו בקטן שלא הגיע לחינוך מותר לברך בשבילו כדי לחנכו לנוסח הברכות. ומדברי השו"ע שם משמע שהגדול יברך בעצמו עבור קטנים שאינם יודעים לברך בעצמם, היינו אפילו עבור קטנים שהם קודם גיל חינוך, דהא מיירי בקטנים שאינן יודעים לברך. אך יש לדחות דמדברי המשנ"ב שם (ס"ק צג) שכתב ד'מותר לברך עמהם' משמע שההיתר הוא רק שיכול לברך 'עמהם' היינו שהוא יברך והם יחד איתו, אך אין היתר שהוא יברך בעצמו כדי להוציא אחרים ידי חובה והם שותקים [וע"ע משנ"ת בשיעורים לעיל בסו"ס קסז].

# לומר את השם בתוך לימודו

כתב המשנ"ב (ס"ק יד) דדוקא בשעה שלומד עם התינוק מותר להזכיר את השם, אבל גדול שלומד את הברכות בגמרא אומרם בלא הזכרת השם, ורק כשלומד את הפסוקים הנזכרים בתלמוד רשאי לאומרם כמו שהם כתובים עם הזכרת השם. ומקור דבריו מהמג"א (ס"ק ה), וע"ש שהוכיח דבריו ממש"כ הרמב"ם בפיהמ"ש (ריש פרק הרואה) דברכת עושה מעשה בראשית אומרם בשם ומלכות, ומכל מקום לשון המשנה וכן ברמב"ם בהלכות כתב את כל הברכות בלא שם ומלכות, ומוכח שלא התירו להזכיר את השם ללא צורך אפילו שהוא בדרך הלימוד.

ובמש"כ המשנ"ב שכשלומד את הפסוקים המוזכרים בגמרא רשאי לאומרם עם הזכרת השם, הנה מצאנו בתשב"ץ קטן (סימן תיט) שכתב וז"ל 'ואינו קורא שם של ד' אותיות בתלמוד כ"א השם' ומשמע מדבריו שאין לקרוא את השם המוזכר בתלמוד אפילו כשהוא אומר פסוק. [ויל"ע דבלשונו משמע שכל האיסור הוא רק כשהוא קורא בתלמוד את השם של ד' אותיות, וצ"ב מה כוונת דבריו שהרי בין אם כתוב שם הוי"ה ובין אם כתוב בשם אדנות קורין אותו בשם אדנות וצ"ע].

והקה"י (בספרו קריינא דאיגרתא חלק א מכתב קלב) כתב שגם כשמזכיר פסוק בלימודו ראוי לומר 'השם' ולא להזכיר את השם, וחילק בזה דיתכן שחצי פסוק מגרע גרע, ולכן אם אומר רק חצי פסוק ודאי ראוי שלא יזכיר את השם [ואף דבלא"ה יש איסור לומר חצי פסוק משום דהוי פסוק דלא פסקיה משה, מ"מ בדרך לימוד הגמרא לא החמירו בזה ומזכירים אפילו חצי פסוק, אך את השם לא יזכיר, וע"ש שנראה דעתו להחמיר גם בפסוק שלם.

ובקריאת ההגדה של פסח הביאו בשם הגריש"א (שיעורי ברכות עמוד תרלד) שנהגו להזכיר את השם אפילו כשהוא אומר רק חצי פסוק. ונראה דכן הדין במלמד בחיידר שאם בא לפרש פסוק מהתורה ומחלק את הפסוק לכמה חלקים כדי להסבירם מותר להזכיר את השם אף בחצי פסוק.

## [סעיף ד] כל המברך ברכה שאינה צריכה הרי זה נושא שם שמים לשוא, והרי הוא כנשבע לשוא ואסור לענות אחריו אמן.

# ביאור גדר ברכה לבטלה

ובמשנ"ב (ס"ק כ) כתב דהוא לשון הרמב"ם, ומשמע מדבריו שהמברך ברכה לבטלה והוא עובר באיסור לאו של 'לא תשא'. אך הביא שהרבה אחרונים חלקו דעיקר האיסור הוא רק מדרבנן, וקרא אסמכתא בעלמא הוא. ובכסף משנה (פרק ג ממילה הלכה ו) כתב שגם לדעת הרמב"ם האיסור של ברכה לבטלה הוא רק מדרבנן, אכן בתשובות הרמב"ם (מכון ירושלים תשובה קלח) מבואר להדיא שאיסור ברכה לבטלה הוא מדאורייתא [וע"ש במשנ"ב דכמו שיש איסור ברכה לבטלה יש גם איסור של ברכה שאינה צריכה, ולשון השו"ע 'ברכה שאינה צריכה' אין הכוונה לריבוי בברכות שלא לצורך כגון שמברך על מאכלים בסמוך לסעודה, דאיסור זה ודאי אינו מן התורה, אלא הכוונה לברכה לבטלה שמברך ללא צורך כלל].

והנה בשו"ת הרעק"א (קמא סימן כה) דקדק מדברי הרמב"ם שיש חילוק בין האיסור של ברכה שאינה צריכה שעובר בלאו של לא תשא, ואילו בהזכרת שם שמים לבטלה אין אזהרה אלא עובר רק באיסור עשה של את ד' אלוקיך תירא. וע"ש שכתב עוד חילוק דאין איסור של הזכרת שם שמים לבטלה אם הוא מזכיר את השם בלשון לע"ז, אך אם מברך ברכה לבטלה אפילו בלשון לע"ז הוא עובר בלאו של לא תשא.

וע"ע בנשמת אדם (כלל ה אות א) דתמה על הסוברים שאיסור של ברכה לבטלה הוא מן התורה דא"כ איך חכמים יכולים לתקן ברכות הרי יש בזה איסור דאורייתא לברך לבטלה. וכן קשה איך בספק ברכת המזון אמרינן דספק דאורייתא לחומרא וצריך לברך, הרי כנגד זה יש ספק שמא הוא עובר על איסור דאורייתא של ברכה לבטלה ולכאורה נימא שב ואל תעשה עדיף, ועל כרחך דאיסור ברכה לבטלה הוא רק מדרבנן. אבל הרעק"א תירץ דכל שמחמת הספק הוא צריך לברך לא חשיב ברכה לבטלה, ורק אם ספיקו לקולא חשיב כברכה לבטלה.

ובחזו"א (סימן קלז ס"ק ו) כתב ביאור חדש בגדר איסור ברכה לבטלה, דאיסור ברכה שא"צ אינו משום הזכרת השם לבטלה, אלא הוא משום חיסרון ביראה כי אין לגשת אל הקודש תמיד אלא רק כפי שקבעו חכמים. וע"ש בחזו"א (ס"ק ה) שנקט דגם לדעת הרמב"ם איסור ברכה לבטלה הוא רק מדרבנן, וכ"כ הא"ר (ס"ק ה) ובשו"ת זרע אמת (סימן א והו"ד בכה"ח ס"ק כב).

הדינים העולים:

1. נחלקו האחרונים אם עונים אמן אחר ברכת אפיקורס או רפורמי ודעת הגר"א שעונים אמן.
2. עונים אמן אחר ברכת התינוק אם הגיע לחינוך, וכשלא הגיע לחינוך דעת המשנ"ב שלא יענה אחריו אמן, וי"א שיענה 'אמיי' וי"א דצריך לענות אמן כדי לחנכו לענות אמן על ברכות, ורק אם הקטן אינו שומע לא יענה אחריו אמן.
3. מותר לומר שם השם בברכות כדי ללמד את הקטן.
4. מותר לברך עבור הקטנים, אך נראה דזהו רק בקטנים שהגיעו לחינוך ונראה שצריך שהקטן יענה עמו.
5. אסור להזכיר את השם בברכות שאומר בתוך לימודו, אך בשם בתוך פסוק מותר, ויש שנהגו שלא להזכיר ובפרט אם מוזכר רק חצי פסוק.
6. המשנ"ב הביא דלרוב הפוסקים איסור ברכה לבטלה הוא מדרבנן, אך נקט שלדעת הרמב"ם איסור ברכה לבטלה מדאורייתא אך הרבה אחרונים נקטו שגם לרמב"ם איסורו רק מדרבנן.