923 עיירות המוק_ח באכילת קדשים
קטגוריות: ש_ס / לט זבחים / זבחים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים

מוצש"ק בהעלותך אור לט"ו סיון תשס"ו

א] כלים פ"א, עיירות המוקפות חומה מקודשות ממנה שמשלחין מתוכן את המצורעין וכו', לפנים מן החומה מקודש מהן שאוכלין שם קק"ל ומע"ש.

והנה כתב הקרית ספר פ"ז מביהב"ח, ז"ל, ונראה דכיון דמדאורייתא הוו מחנה ישראל עיירות המוקפות חומה, אפי' לענין קדשים קלים הנאכלים בכל מחנה ישראל נמי, אי לאו משום דאיכא הפסק בין ירושלים לעיירות המוק"ח ונפסלין ביוצא, אבל אי הוו סמוכות זל"ז הוו נאכלין, כמחנה דמדבר דלא הי' הפסק מחיצה והיו נאכלין בכל מחנה ישראל, ירושלים מקודשת משאר עיירות המוק"ח דאוכלים בה קק"ל, ובמוקפות חומה לא דא"א להוציאם כדאמרינן, ומע"ש דכתיב והבאת שמה וגו' וכתיב לא תוכל לאכול בשעריך וגו' דמשמע דאפי' בעיירות המוק"ח דחשיבי מחנה ישראל לשילוח מצורעים אין יכולין לאכול שם מע"ש, עכ"ל.

והוא מחודש בפשט המשנה, דלפ"ז הרי נמצא דאי"ז תוספת קדושה בירושלים שאוכלין שם קק"ל, שהרי אף בעיירות המוק"ח איכא לקדושה זו, ואך דבפועל לא משכח"ל שיאכל שם קדשים, ומשמעות המשנה דהוי זה תוספת קדושה בירושלים שאוכלין שם קק"ל.

והדברים צ"ב, שהרי בהך קרא דוהבאתם שמה דברים י"ב ו' ז', כתיב עלתיכם וזבחיכם ואת מעשרתיכם ואת תרומת ידכם ונדריכם ונדבתיכם ובכרת בקרכם וצאנכם, ואכלתם שם לפני ד' וגו', וא"כ כ"ה דמע"ש אינו נאכל בעיירות המוק"ח מהך קרא, ה"נ בדין דקק"ל אין נאכלין בעיירות המוק"ח, אא"כ נימא דהא דכתיב בקק"ל והבאתם שמה הוא רק משום הקרבתם, אך גם אי נימא הכי הרי כתיב בהו נמי ואכלתם שם לפני ד', וא"כ משום זה אין לאכלן בעיירות המוק"ח, וגם בהך קרא דלא תוכל לאכול בשעריך דברים י"ב י"ז כתיב נמי ובכרת בקרך וצאנך וגו' ונדבתיך ותרומת ידך, ונדבותיך זו תודה ושלמים ותרומת ידך אלו ביכורים וכדתניא במכות די"ז., וא"כ כ"ה דמע"ש אינו נאכל בעיירות המוקפות חומה מהך קרא, ה"נ בדין דכל קק"ל אין נאכלין בעיירות המוקפות חומה, וד' הקרי"ס צ"ע.

וביותר קשיא ע"ד הקרי"ס, ועמד בזה הגר"ע אלטשולר בגליון ס' מקור ברוך ח"ב סי' כ"ב, מהא דתניא במכות די"ז., ותרומת ידך אלו בכורים אמר ר"ש מה בא זה ללמדנו אם לאוכלן חוץ לחומה ק"ו ממעשר הקל וכו', ונדבותיך זו תודה ושלמים אמר ר"ש מה בא זה ללמדנו אם לאוכלן חוץ לחומה ק"ו ממעשר וכו', ובכורות זה הבכור אמר ר"ש מה בא זה ללמדנו אם לאוכלן חוץ לחומה ק"ו ממעשר וכו', ע"כ, ולד' הקרי"ס הרי לפי האמת קדשים קלים קיילי ממעשר, וצע"ג.

ב] והנה יש להעיר עוד ע"ד הקרי"ס, דהנה לכאו' לפי דבריו משכח"ל גוונא דקק"ל נאכלין בעיירות המוק"ח, והוא לדעת ר' יוחנן במנחות דע"ח: דדינא דהשוחט את התודה ולחמה חוץ לחומה לא קדש הלחם, היינו חוץ לחומת בית פאגי, אבל חוץ לעזרה קדוש ול"ב על בסמוך, ופירש"י בפסחים דס"ג: דהא דחוץ לחומת בית פאגי לא קדש הלחם, הוא משום דחוץ לחומת בית פאגי חוץ לירושלים הוא ואינו מקום אכילת קק"ל ואם יצאו שם נפסלו, התם ודאי לא מקדשא לי' שחיטה, עכ"ל, וכ"ה מבו' גם בפירש"י מכת"י במנחות שם, וא"כ לפ"ד הקרי"ס דמן הדין נאכלין קק"ל בעיירות המוקפות חומה, ואך דא"א להביאן לשם דנפסלין ביוצא, הרי דבשוחט את התודה ולחמה בעיירות המוק"ח, בדין שיתקדש הלחם ויהא נאכל שם.

וקשיא לפ"ז, דהיאך תני דלפנין מן החומה מקודש מהן שאוכלין שם קק"ל, הרי איכא גוונא דנאכלין קק"ל אף בעיירות המוק"ח.

אך י"ל בזה, דהנה אמנם לדעת רש"י דהא דחוץ לחומת בית פאגי לא קדש הלחם הוא משום שאינו מקום אכילת קק"ל ואם הוציאן שם נפסלין, הי' בדין דאם מן הדין נאכלין קק"ל בעיירות המוק"ח יתקדש הלחם שם, אך הנה דעת הרמב"ם בפיהמ"ש מנחות פ"ז דחוץ לחומת בית פאגי הוא מקום חוץ להר הבית, והיינו דאף לדעת ר' יוחנן דל"ב על בסמוך, מ"מ בעי' שיהא "על", וע"כ אם הי' הלחם חוץ לחומת בית פאגי לא קדש, ולדעתו ניחא, דאף אם אוכלין קדשים בעיירות המוק"ח, מ"מ אם הי' הלחם שם לא נתקדש.

ובאמת הקרית ספר גופי' בפי"ב מפסוהמ"ק כתב, ז"ל, חוץ לחומת בית פאגי דהיינו חוץ לחומת הר הבית וכו', אבל תוך חומת הר הבית מיהא בעינן כיון דמתקדשי בשחיטת הזבח, עכ"ל, וכיון שאף אם הי' הלחם בירושלים אינו מתקדש, ה"נ אם הי' בעיירות המוק"ח אינו מתקדש.

ג] ויש להוסיף עוד בזה, דהנה הר"ש והרא"ש הכא במתניתין כתבו דירושלים מקודשת לכמה דברים דלא תנן הכא, כגון לענין שוחט את התודה לפנים מן החומה ולחמה חוץ לחומה, והרי שדעתם כדעת רש"י דמש"א ר' יוחנן חוץ לחומת בית פאגי היינו חוץ לחומת ירושלים.

והנה מבו' להדיא בדבריהם דאם הוי הלחם בעיירות המוקפות חומה אינו קדוש, שהרי זהו שכתבו דירושלים מקודשת מעיירות המוק"ח לדין זה, (וכאשר כן מוכח גם ממתניתין, דליכא גוונא דקק"ל נאכלין בעיירות המוק"ח, וכנ"ל), ולכאו' הוא שלא כד' הקרית ספר.

אמנם באמת נ' דאין ללמוד מדבריהם שלא כד' הקרי"ס, דהנה הר"ש והרא"ש כתבו עוד, דלפנים מן החומה מקודש לענין שוחט את הפסח על החמץ לר' יוחנן, ומבו' בדבריהם דלדעת ר' יוחנן דשוחט פסח על החמץ הוא אף בשאינו עמו בעזרה, היינו רק כשהוא בירושלים, אך כשהוא חוץ לירושלים לי"ב משום שוחט פסח על החמץ.

והגרע"א בגהש"ס פסחים דס"ג: ובשו"ת סי' קע"ו תמה ע"ד הר"ש, דרק בתודה הוא דאף לר' יוחנן אם הלחם חוץ לירושלים אינו קדוש, משום שהוא נפסל שם ביוצא, אבל לגבי שוחט פסח על החמץ מ"ש אם החמץ הוא בירושלים או חוץ לירושלים.

ולכאו' נ' בדעת הר"ש והרא"ש, לפמש"כ בפי' ר"ח בפסחים שם, ז"ל, חוץ לחומת בית פאגי במקום שאינו יכול לאכלו שם שהוא רחוק מירושלים, וכתיב והקריב על זבח התודה וכו' וחומת בית פאגי רחוק הוא ונמצא זבח בלא לחם, כי הוא במקום אחד והלחם במקום אחר, אבל לפנים מחומת בית פאגי שאוכלין שם קק"ל שפיר דמי וכו', אם הוא בירושלים שהוא מקום אכילת קק"ל קדש הלחם דעל זבח קרינן בי' וכו', עכ"ל.

ומבו' להדיא בפי' ר"ח, דהא דאם הלחם חוץ לירושלים לא קדש הלחם, אי"ז משום שהוא נפסל שם ביוצא וכדפירש"י, אלא הוא משום דכה"ג אף לר' יוחנן לא חשיב "על", כיון דאי"ז מקום הראוי לאכילת הזבח, והיינו דלא חשיב "על זבח", אלא במקום הראוי לאכילת הזבח דהוי מקום זה מקום הזבח, ואשר ע"כ אם הלחם חוץ לירושלים דאי"ז מקום הזבח, לא קדש הלחם.

ולפ"ז מתישב ד' הר"ש והרא"ש, דע"כ אף לגבי שוחט פסח על החמץ אין לאסור אם הוי הלחם חוץ לירושלים, דלא חשיב כשוחט פסח על החמץ, כיון שאי"ז מקום הפסח, וכנ"ל.[[1]](#footnote-2)

והנה אמנם בשו"ת הגרע"א שם כתב השואל, דלרש"י והר"ש דחוץ לחומת בית פאגי, היינו חוץ לחומת ירושלים, דבעי שיהיה הלחם במקום הכשר לאכילה, הכי נמי גבי חמץ בעי שיהיה החמץ במקום הכשר לאכילת הפסח, וכתב ע"ז הגרע"א, ז"ל, לענ"ד לא קרב זה אל זה, דבתודה דבא לקדש הלחם ולהתירו בזה שייך דזהו רק במקום הכשירו דלחם. אבל לא אם הם במקום דמפסלי ביוצא, אבל גבי פסח מאי שייכות דמקום אכילת פסח בזה, וגם הא האיסור אינו תולה באכילת פסח רק בשחיטתו אף אם רצונו לבער החמץ אחר שחיטתו עובר בלא תזבח, עכ"ל, אמנם אחר שמצינו כן בד' הר"ח דהא דאם הלחם חוץ לירושלים לא קדש הוא משום שאי"ז מקום אכילת התודה, הרי דה"נ י"ל לגבי שוחט פסח על החמץ דאם החמץ חוץ לירושלים אינו עובר משום דאי"ז מקום אכילת הפסח.

ולפ"ז י"ל, דאף אי נימא דקק"ל נאכלין מן הדין בעיירות המוק"ח, מ"מ אם הי' הלחם בעיירות המוק"ח לא קדש, דכיון דא"א להביא התודה ולאכלה בעיירות המוק"ח, משום שנפסלת ביוצא, אי"ז מקום התודה, ולא חשיב על זבח, ולא קדש הלחם.

ד] אמנם באמת נ' דאין לפרש כן, דא"כ הרי נמצא דהא דבשוחט פסח על החמץ בעי' שיהא החמץ בירושלים, הוא מכח הא דמקום אכילת הפסח הוא בירושלים, וא"כ מהו שעמדו הר"ש והרא"ש דאיכא קדושות נוספות בירושלים דלא תני להו תנא, הרי אי"ז כלל קדושה נוספת, אלא הוי תוצאה מהא שהפסח אינו נאכל אלא בירושלים.

וביותר יש להעיר בד' הרא"ש שכתב, ז"ל, ועוד איכא מילי טובא דלא חשיב הכא לענין שוחט את התודה ולחמה חוץ לחומה דלא קדש הלחם, ואפשר דהיינו בכלל אכילת קדשים, דאינו קדוש אלא במקום האכילה, ועוד איכא שוחט את הפסח על החמץ וכו', עכ"ל, והרי דלגבי דינא דלחמה חוץ לחומה יישב כן הרא"ש דאי"ז קדושה נוספת אלא הוי זה בתוצאה מהא דאי"ז מקום האכילה, ואפ"ה כתב דאיכא שוחט את הפסח על החמץ, והרי דהא דאינו עובר אם החמץ הוא חוץ לירושלים אי"ז משום דהוי זה מקום אכילת הפסח, ודלא כמש"נ.

ולכאו' הי' נ' מזה, דהא דס"ל להר"ש והרא"ש דאיסורא דשחיטת פסח על החמץ הוא רק אם החמץ בירושלים, הוא משום דמפרשי דהא דלגבי תודה מודה ר' יוחנן דאם לחמה חוץ לחומה לא קדש הלחם, הוא משום דהגם דל"ב ר' יוחנן על בסמוך ממש, מ"מ בעי' שיהא סמוך קצת, וכאשר כ"ה לדעת הרמב"ם דחוץ לחומת בית פאגי הוא מקום חוץ להר הבית, ובפירש"י הנד' במנחות דע"ח: פירש עד"ז דבית פאגי הוא הר הבית, ולדעתם הא דחוץ לחומת בית פאגי לא קדש הלחם, פירש הקר"א במנחות שם דהוא משום דאף לר' יוחנן בעי' על בסמוך קצת, (אך בד' הקרי"ס שהבאנו לעיל סוסק"ב נ' טעם אחר בזה, דל"מ חיילא קדושה מכח הזבח על דבר שהוא חוץ להר הבית), וה"נ י"ל גם לדעת הר"ש והרא"ש דמה"ט חוץ לחומת ירושלים לא קדש הלחם משום דבעי' בסמוך קצת, ואשר ע"כ אף לענין שוחט את הפסח על החמץ אינו עובר אא"כ הוי החמץ בירושלים.

אך יש לפקפק בזה מתרי טעמי, חדא דלפ"ז לכאו' כלל ל"ה מצי למיתניי' במתני', שהרי אי"ז כלל משום קדושת ירושלים, אלא הוא משום דהוי זה בסמוך להקרבן, וכ"ה דלדעת ר"ל דאין הלחם קדוש אלא בשהוא בעזרה, ואינו עובר משום שוחט פסח על החמץ אלא בשהוא עמו בעזרה, דודאי לא נימא דהעזרה מקודשת לענין זה, אך יש לחלק, דהא דירושלים חשיבא בסמוך קצת, הוא משום קדושת ירושלים, וע"כ שפיר מצי למחשבי' בכלל הא דלפנים מן החומה מקודש טפי, אך אכתי אי"ז מתישב כ"כ, ועוד שהרי להדיא כתב הרא"ש דהא דלא תני לדינא דלחמה חוץ לחומה לא קדש הלחם הוא משום דהיינו בכלל אכילת קדשים שאינו קדוש אלא במקום האכילה, והרי להדיא דהא דלחמה חוץ לחומה לא קדש הלחם אי"ז משום דאי"ז בסמוך קצת, אלא הוא משום דאי"ז מקום האכילה.

וקשיא לפ"ז בד' הרא"ש מיני' ובי', דכיון שפירש דהא דלחמה חוץ לחומה לא קדש הלחם הוא משום דאי"ז מקום האכילה, א"כ היאך מדמה דה"נ לגבי שוחט פסח על החמץ אינו עובר אם הוי החמץ חוץ לירושלים, הרי התם ל"ש ה"ט, ואין לומר דאף בזה הוי הטעם משום דאי"ז מקום אכילת הפסח, דא"כ שפיר ניחא הא דלא תני לי' תנא דהוי זה בכלל אכילת קק"ל, וכמש"כ הרא"ש לגבי דינא דלחמה חוץ לחומה לא קדש.

ואשר ע"כ נ' דצ"ל בדעת הר"ש והרא"ש, דהא דלחמה חוץ לחומה לא קדש הלחם, ילפי' לה מדכתיב על, והגם דל"ב על בסמוך, מ"מ בעי' שיהא בירושלים, אך מ"מ אין גדר הדין משום דבעי' בסמוך קצת, אלא הוי זה ילפותא בעלמא, וגדר הדין הוא דאין הלחם קדוש אא"כ הוא במקום קדוש בירושלים, ואשר זהו שעמד הר"ש דהו"מ למיתני לזה במתני', והרא"ש כתב ע"ז די"ל דגדר הדין דאין הלחם קדוש אלא בירושלים הוא משום דזהו מקום אכילתו, וע"כ הוי זה בכלל הא שאוכלים שם קק"ל, וכ"ה נ' להדיא בל' הרא"ש, שעיקר מה שנתחדש בדבריו הוא דהא דאין הלחם קדוש אלא בירושלים אי"ז דין בפנ"ע, אלא הוא משום דזהו מקום אכילתו, וע"כ ממילא דהוי זה בכלל הא דתנן שאוכלין שם קק"ל, אך הר"ש שעמד בזה הוא משום דס"ל דהוי זה דין בפנ"ע שאין הלחם קדוש אלא בירושלים, וגם הרא"ש לא פסיקא לי' לא כן.

ואשר זהו שלמדו מזה הר"ש והרא"ש דה"נ לענין שוחט פסח על החמץ אינו עובר אא"כ הוי החמץ בירושלים, דכן מתפרש לישנא דעל, אך גם בזה אין גדר הדין משום דבעי' בסמוך קצת שיהא שייכות בין הפסח לחמץ, אלא הוי זה דין בפנ"ע שלא אסרה תורה אלא בשמשהה החמץ בירושלים, והוי זה משום קדושת ירושלים דה"ז לפני ד' ואסרה תורה שיהא בשעת ההקרבה חמץ שם, וזהו שעמדו הר"ש והרא"ש דהו"מ למיתני לה במתניתין.

ועכ"פ לפ"ז אין ד' הר"ש והרא"ש סותרים לד' הקרי"ס, דאף אי נימא דמן הדין נאכלים קק"ל בעיירות המוקפות חומה, מ"מ השוחט את התודה ולחמה בעיירות המוק"ח לא קדש הלחם, דמדכתיב על ילפי' דבעי' שיהא הלחם בירושלים.

אך אכתי ממש"כ הרא"ש דלא תני לה משום דהויינו בכלל אכילת קק"ל דאינו קדוש אלא במקום הראוי לאכילה, יש ללמוד דעיירות המוק"ח אין ראויות לאכילת הלחם, דאם הם ראויות לאכילת הלחם, א"כ הרי אאל"פ דהא דהצריכה תורה שיהא הלחם בירושלים הוא משום שה"ז מקום אכילת הלחם, דא"כ מ"ט אינו קדוש אם הוא בעיירות המוק"ח, ובע"כ מד' הרא"ש דעיירות המוק"ח אין ראויות כלל לאכילת קק"ל, אך יש לדחות דמכוון הרא"ש דהוא מקום הראוי לאכילה, אי"ז לאכילת הלחם, אלא לאכילת התודה, דבעי' שיהא הלחם במקום הראוי לאכילת התודה, ואשר ע"כ אף אם עיירות המוק"ח ראויות מן הדין לאכילת קק"ל, מ"מ כיון שא"א להביא התודה לשם ולאכלה שם, ע"כ אין הלחם קדוש שם.

ה] ובעיקר ד' הקרי"ס דקק"ל נאכלין מן הדין בעיירות המוק"ח, הנה במקור ברוך ח"ב סי' כ"ב ובזכרון שמואל סי' ע"ט כתבו לסייע לזה, ממש"א בזבחים דנ"ה. ת"ר את חזה התנופה ואת שוק התרומה תאכלו במקום טהור, אמר רבי נחמיה וכו', טהור מטומאת מצורע וטמא מטומאת זב ואיזה זה זה מחנה ישראל, ע"כ, וכיון דהא דאין קק"ל נאכלין אלא בירושלים ילפי' לה מהתם, דבעי' מקום טהור דהיינו מקום הטהור מטומאת מצורע, הרי דמה"ט בדין שיהיו קק"ל נאכלין בעיירות המוק"ח, שאף הם הוו מקום הטהור מטומאת מצורע, וכדתנן במתני' שמשלחין מתוכן את המצורעין.

ועיי"ש בזכרון שמואל שכתב, דלפי שיטת הרמב"ם דעיירות המוקפות חומה אין עליהם דין מחנה ישראל ואין המצורע מוזהר עליהן בלאו, י"ל דרק ירושלים חשיבא מקום טהור מטומאת מצורע, משום שהמצורע מוזהר בלאו להשתלח משם, ומשא"כ עיירות המוק"ח דאינו מוזהר אלא בעשה דבדד ישב, אי"ז מקום הטהור מטומאת מצורע, ומשום דהא דהוא משתלח משם אי"ז כלל משו קדושת המחנה שאסור לטמאותו, אלא הוא משום ניהוג המצורע שעליו לישב בדד, וכמש"כ בכ' הגר"ח בביאור ד' הפי' המיוחס לרש"י במו"ק די"ד: דאיבעיא דגמ' דמצורע מהו שינהוג צרעתו ברגל הוא אם הוא מוזהר שלא לבא לתוך המחנה, אך לדעת רש"י בפסחים דס"ז. והר"ש בפירקין דעיירות המוק"ח קדושות בקדושת מחנה ישראל ומכח זה משלחין מתוכן את המצורעין, וכ"ה מבו' בד' התוס' סנהדרין דמ"ב: ד"ה בית הסקילה, וכן נ' גם בד' התוס' כתובות דמ"ה: ד"ה על פתח, עיי"ש, הרי נמצא דכל עיירות המוק"ח הוו מקום הטהור מטומאת מצורע, וא"כ בדין שיאכלו שם קק"ל, עכ"ד.

ועיי"ש לעיל מינה שכתב, דלדעת הרמב"ם דהמצורע שנכנס לעיריות המוק"ח אינו לוקה, אשר היינו דליכא עלייהו קדושת מחנה ישראל, וכאשר כ"ה מפורש בד' המאירי בפסחים דס"ז. הרי ממילא ודאי בדין דאין קק"ל נאכלין שם, ורק לדעת רש"י והר"ש ודעימי' דכל עיירות המוק"ח יש עליהם קדושת מחנה ישראל, הוא דיש לדון שיהיו קק"ל נאכלין שם, והאמנם י"ל דאכילת קק"ל לא תלי בקדושת מחנה ישראל, אלא הוי זה קדושה בפנ"ע דירושלים, אך בסוגיא דזבחים שם מפורש דהא דקק"ל נאכלין בירושלים הוא משום דהוי זה מחנה ישראל, ולפ"ז בדין שאף יאכלו קק"ל בעיירות המוק"ח.

אך נ', דאף אם כל עיירות המוק"ח הוו בכלל מקום טהור, מ"מ מהא דכתיב בקרא ואכלתם שם לפני ד' וגו', וכתיב לא תוכל לאכול בשעריך, יש ללמוד דאין קק"ל נאכלין בעיירות המוק"ח, וע"ד דפריך בזבחים שם ע"ד רבא,דהיכי הו"א דאפקי' לגמרי, לא תוכל לאכול בשעריך כתיב.

אך צ"ב קצת לפ"ז בהא דכתיב בקרא תאכלו מקום טהור, שהרי כל עיירות המוק"ח הוו בכלל מקום טהור, ואין קק"ל נאכלין אלא בירושלים, וא"כ אינם נאכלין בכל מקום טהור.

אך זה מתישב היטב לפמש"כ בחי' מרן הגרי"ז פ' ראה, בהא דאיכא תרי קראי בקק"ל דנאכלין לפנים מן החומה, חדא קרא דואכלתם שם לפני ד', ושנית קרא דתאכלו במקו טהור, וכתב הגרי"ז דהנך תרי קראי ב' דיניי הם, דבאמת ב' דינים נאמרו באכילת קדשים, חדא דעצם מעשה האכילה צריכה להיות לפני ד' וזהו קיום מצותה, ושנית נאמר עוד דינא דמחנה שכינה או מחנה ישראל הם מחיצתם של הקדשים הנאכלין, ואם יצאו ממנה נפסלין ביוצא, וע"ז הוא דבאו הנך תרי קראי, דהך דינא דלפני ד' הוא שייך רק לעצם מעשה האכילה בלבד, ובהקרא דתאכלו במקום טהור נאמר דין מחיצה של החצפא דהמקום טהור זו היא מחיצתו לענין אכילה, עכ"ד, עיי"ש שהאריך בזה, ולפ"ז הרי ניחא הא דכתיב בקרא תאכלו במקום טהור, הגם דאין הקק"ל נאכלין בכל מקום טהור, אלא אך בירושלים, שהרי דינא דתאכלו במקום טהור הוא על מחיצתם של הקק"ל שהוא במקום טהור, ובזה י"ל דבאמת אף עיירות המוק"ח הוו בכלל מקום טהור שהן מחיצת הקק"ל, אך מ"מ אין נאכלין קק"ל אלא בירושלים משום דינא דואכלתם שם לפני ד' שהוא דין במעשה האכילה שהיא צריכה להיות לפני ד', ומשום זה אין קק"ל נאכלין בעיירות המוק"ח שאינם לפני ד'.

ולפ"ז אם יוסיפו על קדושת ירושלים על סמוך לעיר המוק"ח, ויביאו בשר קק"ל לתוך העיר המוק"ח, הרי דהגם שאין הקק"ל נאכלין שם, משום שאי"ז לפני ד', מ"מ לא יפסל הבשר ביוצא, וגם לפ"ז לדעת רש"י דהא דלחמה חוץ לחומה לא קדש הלחם הוא משום דנפסל הלחם ביוצא, הרי בדין שאם יהי' הלחם בעיר המוק"ח יתקדש הלחם, כיון שאינו נפסל שם ביוצא, אך מ"מ לא יהא נאכל שם, אך אי"ז מוכרע שהרי רש"י הזכיר גם להא דאי"ז מקום אכילת הלחם, וי"ל דסגי בזה שמכח זה לא יתקדש הלחם, וע"כ אם יהא הלחם בעיירות המוק"ח י"ל שאינו מתקדש.

ולפ"ז יל"ב ד' רש"י בערכין דל"ב: ד"ה וקידשום, דקדושת ערי חומה הויא ע"י ב' תודות ושיר, וקשיא שהרי בשבועות דט"ו. אמרו דהא דירושלים מתקדשת בב' תודות הוא משום שהוא דבר הנאכל בה ויוצא ממנה נפסל, וא"כ מהיכ"ת שקידוש ערי חומה הוא בב' תודות, אך אי נימא דהגם דאין קק"ל נאכלין בערי חומה משום שאי"ז לפני ד', מ"מ אין נפסלין שם ביוצא, י"ל דסגי בזה, ומש"א בגמ' שהוא דבר הנאכל ממנה, היינו שהוא מחיצת אכילתן, וכמש"א שיוצא ממנה נפסל, וצ"ע עוד בזה.

ו] ויל"פ עוד בזה, דהנה נראה דגם למש"כ הראשונים דעיירות המוק"ח קדושת בקדושת מחנה ישראל, מ"מ חלוק הוא עיקר תורת מחנה ישראל דבעיירות המוק"ח מתורת מחנה ישראל דבירושלים, דתורת מחנה ישראל דבעיירות המוק"ח הוי עליהם מצ"ע, דחשיבי מחנה ישראל, ומכח זה איכא עלייהו קדושת מחנה ישראל, אך משא"כ תורת מחנה ישראל דבירושלים הוא מכח קדושת הבית, דמכלל קדושת הבית הוא שהעזרה קדושה בקדושת מחנה שכינה, והר הבית קדוש בקדושת מחנה לוי', וירושלים קדוש בקדושת מחנה ישראל, וקדושת ירושלים היא מכח קדושת הבית, שמכח זה נתקדש אף סביב לו.

ולפ"ז יל"פ, דקרא דואכלתם שם לפני ד' וקרא דתאכלו במקום טהור, אי"ז ב' דינים נפרדים, אלא דין א' הוא, דעיקר הדין הוא דמקום אכילת הקדשים הוא לפני ד', ונלמד מקרא דתאכלו במקום טהור דלקיום דין לפני ד', סגי במקום טהור שאף הוא הויא קדושתו מכח קדושת הבית, וע"כ חשיב לפני ד', וזהו שנלמד מקרא דכל שנתקדש מכח הבית בקדושת מחנה ישראל חשיב לפני ד'.

ואשר ע"כ שפיר כתיב בקרא תאכלו במקום טהור, הגם שאין קק"ל נאכלין בעיירות המוק"ח, משום דקרא דתאכלו במקום טהור קאי על המקומות דלפני ד', וילפי' מינה דאף מחנה ישראל הוי בכלל לפני ד', אך עיירות המוק"ח שאין קדושתן משום קדושת הבית ואינם כלל לפני ד', הרי אינם נכללין בהך קרא, וז"ב.

ז] ועיקר מש"נ דקדושת ירושלים אי"ז קדושה בפנ"ע, אלא הויא קדושתה מכח קדושת הבית, מלבד שהוא מוכח כן מהא דירושלים חשיבא לפני ד', ואם קדושת ירושלים הויא קדושה לעצמה, ואין קדושתה מכלל קדושת הבית, מ"ט היא חשובה לפני ד', הנה מצינו כן עוד בכ"ד.

חדא הוא במש"כ התוס' זבחים ד"ס: ד"ה מאי קסבר, ז"ל, וכי תימא כשחרב הבית ונהרס המזבח אבל חומות ירושלים קיימת ולא בטלה קדושתה לענין קדשים קלים ומעשר שני זהו תימה לומר "דהא ירושלים לא נתקדשה אלא בשביל הבית" ואיך יתכן שקדושת הבית תבטל וקדושת ירושלים קיימא, עכ"ל, והרי להדיא בד' התוספתא דקדושת ירושלים אינה קדושה בפנ"ע, אלא כל קדושתה היא מכח הבית.

וכ"ה מבו' עוד בד' התוס' שם דס"א. ובכ"ד, שפירשו דדינא דאע"פ שנסע אהל מועד הוא הוא לגבי מחנה ישראל ומחנה לוי', עיי"ש, והרי דאלמלי הא דאע"פ שנסע אהל מועד הוא הוה פקע קדושת מחנה ישראל, והרי דכל קדושת מחנה ישראל היא מכח הבית.

והאמנם רש"י בהני ב' דוכתי פליג בפשוטו ע"ד התוס', ובמק"א נת' לדון בדעתו דפליג ביסוד הדברים ע"ד התוס' וס"ל דקדושת ירושלים ומחנה ישראל אי"ז מכח הבית, ול"ע כעת בזה.

עוד יש לסייע קצת לזה, ממש"נ לעיל מד' הר"ש והרא"ש דהא דלחמה חוץ לחומה לא קדש הלחם, ודאין עובר משום שוחט פסח על החמץ בדהוי החמץ חוץ לירושלים, הוא נלמד מדכתיב על, ולא חשיב על אלא בירושלים, ולכאו' זה מיוסד על הא דקדושת ירושלים היא מכח הבית, וע"כ כל ירושלים הויא בכלל "על" דהזבח.

ח] ונ' עוד ראי' גדולה לזה, דהנה בפסחים דס"ז ילפי' מקרא דבשעה שאין טמאי מתים משתלחין אין זבין ומצורעין משתלחין, ופירש"י שם, ז"ל, אין זבין ומצורעין משתלחין שילוחן הראשון בכרת, ומיהו לכתחלה לא אישתרו דהא טמא לנפש גלי רחמנא דאין ציבור נדחין הא בשאר טומאות נדחין, מיהו אהני היקישא לפוטרן מן ההיכרת, עכ"ל, והצל"ח שם דס"ט כתב לפרש דהא דלכתחילה אסורין ליכנס, הוא משום דהגם דאיסורא דמחנה שכינה הותר להם לכתחילה, מ"מ איסורא דמחנה לוי' לא הותר להם, דע"ז ליכא להדין בשעה שאין ט"מ משתלחין וכו', דהרי לעולם אין טמאי מתים משתלחין ממחנה לוי', ואשר ע"כ אינם רשאין ליכנס לכתחילה דרך מחנה לוי' שלא הותר להם, ובהגהות הברוך טעם השיג ע"ז, שא"צ לזה, אלא אף במחנה שכינה גופייהו אסור להן ליכנסף משום דאי"ב נמי דין שילוח כמחנה לוי', וזה לא הותר, ולא גרע מחנה שכינה ממחנה לוי', עיי"ש.

אמנם הנה בד' רש"י מבו', דמכח הא דאין ט"מ משתלחין אף הי' לנו להתיר לאיסורא דמחנה לוי' ודמחנה ישראל, ואך דגלי קרא דוכל טמא לנפש דלכתחילה לא אישתרי, ובאמת הוא סוגיא ערוכה במנחות דצ"ה:, דאמרי' התם דלר"א דדריש דבשעה שאין ט"מ משתלחין אין זבין ומצורעין משתלחין, ה"נ אם הוגלל הפרוכת הותרו זבין ומצורעין ליכנס לשם, והרי להדיא דמכח הא דאין ט"מ וכו', יש להתיר לזבין ומצורעין אף כניסה למחנה ישראל ולמחנה לוי', וזה להדיא כד' רש"י,[[2]](#footnote-3) אך הצל"ח גופי' בפסחים דס"ז, כתב לפרש סוג' דהתם באופ"א לדעת הרמב"ם עיי"ש, ולפי דבריו נ' דל"ק מהתם, וצ"ע בזה.

אמנם צ"ב הטעם בזה, דמהיכ"ת יותר איסור כניסה למחנה לוי' ולמחנה ישראל מכח הא דאין ט"מ משתלחין ממחנה שכינה, וביותר יש לתמוה בזה, שהרי מצורעין משתלחין אף מכל עיירות המוקפות חומה, וא"כ מה גרע מחנה ישראל בשעה שהוגלל הפרוכת, מעיירות המוק"ח, הרי פשיטא דאם היו עיירות המוק"ח במדבר, לא היו מותרין מצורעין ליכנס לעיירות המוק"ח בשעה שהוגלל הפרוכת, וא"כ מ"ט היו מותרין ליכנס למחנה ישראל.

ועי' קר"א במנחות שם מש"כ בזה, ונ' בביאורו, דכיון דכל עיקר קדושת מחנה לוי' ומחנה ישראל היא מכח קדושת הבית וכמש"נ, הרי ממילא דזהו דיליף ר"א מקרא, דבשעה שאין טמאי מתים משתלחין ואין קדושת הבית מחייבת שילוח ממחנה שכינה, אף אינה מחייבת שילוח ממחנה לוי' ומחנה ישראל, ואשר ע"כ הגם דמעיירות המוק"ח אכתי איכא דין שילוח, הרי היינו משום דאיכא עלייהו קדושה עצמית דמחנה ישראל, אך משא"כ במחנה ישראל דכל קדושתו היא מכח קדושת הבית שנתקדש אף מחנה ישראל סביב לו, ע"כ כל שאין דין שילוח טמאי מתים ממחנה שכינה, אף אין זבחים ומצורעין משתלחין אף ממחנה לוי' ומחנה ישראל שנתקדשו סביב לבית.

ולכאו' י"ל עוד בזה בנוס"א, שהרי מן הדין הי' לנו לומר דכל שנסע אהל מועד בטלה קדושת מחנה לוי' ומחנה ישראל, כיון שכל קדושתן הויא מכח אהל מועד, ואך דילפי' מקרא דאע"פ שנסע אהל מועד הוא דחשבינן דאכתי אהל מועד קיים לענין קדושת מחנה לוי' ומחנה ישראל, וע"כ אכתי קדושתן קיימת, וזהו דיליף ר"א מקרא דלגבי דין שילוח מחנות, כל שאין קדושת אהל מועד קיימת, אף בטלה קדושת מחנה לוי' ומחנה ישראל לשילוח טמאים, וע"כ הותרו זבים ומצורעין ליכנס לשם.

אך זה אינו מתישב כ"כ, שהרי ר"א יליף מהך קרא דבפסח הבא בטומאה אם דחקו זבים ומצורעים ונכנסו לשם אין חייבין כרת, והתם הרי אי"ז גריעותא בקדושת הבית, אלא הוי זה דין בעלמא דכל דליכא דין שילוח טמאי מתים, אך ליכא דין שילוח זבים ומצורעים, וא"כ ה"נ הא דילפי' מהתם דכשהוגלל הפרוכת הותרו זבים ומצורעים ליכנס לשם, נמי אי"ז הפקעה מקדושת מחנה לוי' ומחנה שכינה לענין שילוח טמאים, אלא הוי זה מדיני השילוח, דכל שאין קדושת הבית מחייבת שילוח טמאי מתים, אף אינה מחייבת שילוח זבים ומצורעים ממחנה לוי' וממחנה ישראל, וכמש"נ לעיל בזה.

1. אמנם הנה בפיר"ח שם מבו' דלגבי שוחט פסח על החמץ עובר לר' יוחנן אפי' אם החמץ במקום רחוק, והרי דל"ב שיהא החמץ בירושלים ודלא כד' הר"ש והרא"ש, וצ"ב דלדעתו דהא דלחמה חוץ לחומה לא קדש הוא משום דאי"ז על זבח משום דאי"ז מקום הראוי לאכילת הזבח, א"כ בדין דה"נ לא יעבור בשוחט פסח על החמץ אא"כ הוי החמץ בירושלים.

   אמנם י"ל דל"ד, דבשוחט פסח על החמץ, לא תלי במקום הפסח אלא במקום החמץ, שהרי לא כתיב "על פסח אלא "על חמץ", וע"כ אף אם החמץ במקום רחוק, מ"מ חשיב דהוי הפסח על חמץ, דאף בעזרה הוי מקום החמץ.

   אך באמת א"צ לזה, דבל' הר"ח שם מבו' להדיא דבשוחט פסח על החמץ ל"ב שיהא "על" כלפי הפסח, אלא כלפי המקריב, ז"ל שם, ר"ל סבר כיון דכתיב על וכו' משמע אצלו במקום שחיטה, ור"י סבר כיון שהוא אצלו ברשותו אפי' במקום רחוק כאילו בידו הוא ועל קרינא בי', עכ"ל, וכיון שדעתו דהא דכתיב על הוא כלפי המקריב, אשר ע"כ אף אם הוי החמץ חוץ לירושלים חשיב "על" לדעת ר' יוחנן.

   אך עיקר הדברים צ"ב, שהרי אף איסורא דלא תשחט הוא אף אם יש חמץ לא' מבני חבורה, ואטו נימא דבזה ל"ב שיהא החמץ בעזרה לדעת ר"ל, אלא שיהא במקום שעומד הבעלים, וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-2)
2. ומה דבסוגיא דמנחות מבו' דלדעת ר"א הוי זה היתר לכתחילה, ואילו לענין פסח אי"ז מתיר לכתחילה, עצל"ח בפסחים דס"ז שעמד בזה, כבר נת' במק"א דלדעת רש"י הוא מבו' היטב, כיון דרק לגבי פסח אי"ז היתר לכתחילה כיון דגלי רחמנא טמא לנפש, אך היכא דלא גלי רחמנא הוי זה היתר לכתחילה, וז"פ. [↑](#footnote-ref-3)