40 ריאה - סירכא - רשימות
קטגוריות: ש_ס / מא חולין / חולין - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / טריפות

אור ליום ג' כ' טבת תש"ע

א] בד' הרשב"א והר"ן נ' שדעת הרמב"ם דהא דסירכא הויא טריפה הוא משום דסופו לינקב, דלדעתו אין לפרש דהוא משום דאין סירכא בלא נקב, שהרי כתב הרמב"ם בפי"א דבכל סירכא המחוברת למקום אחר מהני בדיקה, ואם אי"ז מבצבץ שרי, משום דלא הי' נקב או שלא ניקב אלא הקרום העליון, ולפ"ז זה דלא כמש"נ במק"א בדעת הרמב"ם דליכא כלל טריפות ע"ש סופו.

אך הנה באמת בד' הרמב"ם פ"ח ה"ה שכלל הא דסירכא שלא כסדרן הויא טריפה בכלל טריפות דחסירה, הרי מבו' להדיא כמו שהוכיחו האחרונים, דהא דסירכא הויא טריפה, אי"ז משום סופו לינקב, אלא הוא משום דהוי כחסרה, אך הלח"מ בפ"ח נדחק בזה, גם בכס"מ פ"י מנה לסירכא בכלל נקובה, עי' בדבריהם.

ועי' בחי' רמ"ש שכתב עוד, דבד' הרמב"ם בפי"א מבו' דאף בסירכא שמן הריאה ללב, מהני בדיקה, ואף דגם הלב נטרף בנקב כ"ש, ועמד ע"ז הלח"מ בפי"א, ובע"כ דהא דבסירכא כסדרן ל"מ בדיקה, הוא משום דהויא כחסרה, אך זה דלא כסוגיית הגמ' בדמ"ח., עיי"ש, ועי' אבנ"ז יו"ד סימן נ"א בזה, שו"ר בפר"ח שכתב דאף אם סירכא פוסלת בכל האברים, מ"מ בלב שהוא עבה אינה פוסלת, וכ"כ עוד מן האחרונים, ולפ"ז ניחא ד' הרמב"ם.

ועיי"ש בדבריהם שפירשו דהא דהויא כחסרה, הוא משום דע"י שנדבקו ב' אונות שלא כסדרן, תו האונא האמצעית אינה ראוי', וחשיב כחסרה האונא האמצעית.

אך לפ"ז צ"ב לישנא דרבא דבכסדרן היינו רביתייהו, ולהנ"ל אי"ז הטעם, אלא כל הא דסירכא הויא טריפה, הוא משום דהאונא האמצעית אינה ראוי', וזה ל"ש כלל בב' כסדרן.

ושמא יל"פ בע"א, דהא דהויא כחסרה הוא משום דהאונות המדובקות עצמן אינם משמשות אלא כאונא אחת, וע"כ חשיב כחסר אונא אחת, וכ"ז הוא בשלא כסדרן, אך בכסדרן דהיינו רביתייהו, שפיר הן משמשות כב' אונות אף כשנדבקו זל"ז.

והנה האחרונים כתבו דלפ"ד הרמב"ם אלו, הרי ודאי דכל שנסרכו ב' אונות כסדרן, אף מגב לגב וכיו"ב, ל"ה טריפה, וכן דקדק הכס"מ בדעת הרמב"ם, אך לגיר' ס"א ברמב"ם מבו' לא כן, ולמש"נ יש מקום לב' השיטות.

ב] וילה"ע עוד בזה, דהנה בד' הרמב"ם בפי"א מבו', דהגם דבכל סירכא בעי בדיקה, משום דחיישי' לנקב, מ"מ בסירכא כסדרן ל"ב בדיקה, והנה לפי הנ"ל הרי הוי זה דין נוסף שנתחדש בסירכא כסדרן, וב' דינים נאמרו בזה, חדא דסירכא כסדרן ל"ה כשלא כסדרן דחשיבא כחסרה, ועוד דסירכא כסדרן ל"ד לשאר סירכות המדובקות במקום אחר דחיישי' לנקב ובעי בדיקה, אלא לא חיישי' בזה לנקב כלל.

ואמנם לכאו' בהך דינא דלא חיישי' בזה לנקב, הי' מקום לומר דהיינו רק כד הויא הסירכא מחיתוך לחיתוך, אך ל' הרמב"ם אין נ' כן, וצ"ל דכיון דבגמ' אמרו דכסדרן שרי, ומ' דל"ב בדיקה, וכיון דהא דכסדרן לי"ב משום חסירה הוא בכל גווני, בע"כ דגם הא דלא חיישי' בזה לנקב הוא בכל גווני, וצ"ב הטעם בזה, דמ"ט בסירכא מגב לגב לא ניחוש שהי' נקב.

ולמש"נ הוא מבו' טפי, דבאמת אי"ז ב' דינים נפרדים, אלא כיון דהיינו רביתי', ע"כ לא חשיבא כאונא אחת, וע"כ נמי לא חיישי' בזה לנקב, ולפ"ז אי נימא דדעת הרמב"ם דאף מגב לגב היינו רביתי', ע"כ לא חיישי' בזה לנקב, אך עצם הדבר צ"ב, דמ"ט מגב לגב בכסדרן היינו רביתי' ובשלא כסדרן לאו היינו רביתי', וטעמא דהראב"ד דבכסדרן זהו דרכו ואי"ז משום נקב, לכאו' ל"ש במגב לגב.

ג] והנה בד' הרמב"ם בפי"א מבו' דגם הא דבסירכא שלא כסדרן ל"מ בדיקה, הוא רק מן המנהג, שכללו בהל' ט' בכלל הדברים שמנהג ישראל כן, ומסיים בהל' י"ב דכל אלו הדברים אינם מן הדין, וצ"ע דהרי סירכא שלא כסדרן אסירא מן הדין, וחשיבא כחסירה.

ונ' ללמוד מזה, דכל הא דבשלא כסדרן חשיבא כחסירה, הוא רק באונות הסמוכות זל"ז, כל' הרמב"ם בפ"ח, והיינו בשנדבקו כולן, אך כל שלא נדבקו אלא במקצתן לא חשיבא כחסרה, והנה אמנם בגמ' אמרינן דתרתי אוני דסריכן אהדדי אסירי, אך נ' דהרשב"א גריס תרתי אוני דסמיכן אהדדי, ועי' בחי' הרשב"א בסו"ד שכתב שכ"ה הגירסא, ורק במקצת ספרים גרסי דסריכן אהדדי, וע"כ שפיר י"ל דרק כשנדבקו כולן הוא דחשיבא כחסרה, ובנדבקו מקצתן לא חשיבא כחסרה, ואך שהיא טעונה בדיקה, וממנהג ישראל ל"מ לה בדיקה.

ושו"ר בשו"ת דברי חיים יו"ד סימן כ"ה שכתב השואל כן בדעת הרמב"ם דחלוק דין דבוקה מדין סרוכה, ועיי"ש בדברי חיים שדחה לזה, וגם כתב לדקדק מל' הרמב"ם, דבהל' ו' לא הביא לסירכא שלא כסדרן, רק בה"ט, עיי"ש.

ועיי"ש בדברי חיים שדחה לד' השואל, שהרי בד' הראשונים חזינן דדבוקה קייל מסרוכה, אך לכאו' נ', דהגם דלדעת הראשונים דבוקה קייל משום דאי"ז עומד להתפרק, אך לדעת הרמב"ם דהטרפות הוא משום חסורה, ודאי די"ל דהיינו רק בדבוקה ולא בסרוכה, ודו"ק.

ילה"ע עוד בד' הרמב"ם, דבפ"י לא מנה בכלל הטריפות, לב' בועי דסמיכי אהדדי, ונ' דטעמו דאי"ז טריפה בפנ"ע, אלא הוא משום שהדבר קרוב שיש נקב ביניהם, וממה שמנה סירכא, בע"כ דאי"ז משום דהי' נקב, אך מ"מ י"ל דהוא משום דסופו לינקב.

שו"ת הרשב"א ח"א סימן שע"ח כתב בדעת הרמב"ם, דחלוק הוא דין ריאה הדבוקה לדופן, דבכה"ג כל שבדק ופירק ולא מצא נקב שריא, ול"ב לבדוק בפושרין, מדין ריאה הסרוכה לדופן דבעי בדיקה בפושרין, והרשב"א כתב שאין לחלק בזה אא"כ איסור סירכא הוא משום חשש נקב, וכנראה כונתו דלפ"ז י"ל, דכשהיא דבוקה הוי זה סתימה מעליא על הנקב, וכנראה דמזה בא הרשב"א לאפוקי בחידושיו, וכתב דבשלא כסדרן אסור אף בדבוקה.

אך צ"ע, דאם הטעם הוא משום דסירכא בעלמא ל"מ לסתום את הנקב דסופה להתפרק, א"כ היאך מהני לה בדיקה ע"י נפיחה, הרי שמא יש נקב והסירכא סותמתו, ועי' פרי תואר ואבהא"ז פ"ח, וצ"ע בזה.

בתשו' הרא"ש כלל כ' סימן כ"ח כתב דאף במכה שנתרפאה תלינן הסירכא בדופן, וכתב עוד דסגי במה שרוב הסירכא היא במקום המכה, והנה הרשב"א בתשו' ח"ג סימן רט"ז חלק על ב' דינים אלו, וגם בח"א סימן תכ"א כתב דלא סגי במה שרוב הסירכא במקום המכה.

ופשוט דשורש הפלוגתא בזה, דדעת הרשב"א מבוארת בדבריו שם, דהא דתלינן בדופן וכשרה, הוא משום דכל דיש שם מכה הוי הקרום במקום זה רך, וע"כ תלינן שיתפרק מקום זה, אך כל שהי' שם מכה ונתרפאה כבר ומקום זה קשה הוא, סוף הריאה לינקב, וע"כ נמי כל שיצאה הסירכא חוץ למקום המכה, ה"ז אסור, דמקום זה אינו עתיד להתפרק, וע"כ עתידה הריאה לינקב, אך הרא"ש ס"ל דאיסור סירכא הוא משום דאין סירכא בלא נקב, וכל דאיכא מכה בדופן ותלינן להסירכא בדופן, ולא חיישי' כלל דאיכא נקב בריאה, וע"כ יש להתיר גם במכה שנתרפאה, וגם בסירכא היוצאת חוץ למקום המכה, וז"פ.

וכ"ה מבו' להדיא בל' הרשב"א בח"א סימן תכ"א, דכל מה שאסר ביוצאת הסירכא חוץ למקום המכה, הוא רק משום דאיסור סירכא הוא משום שעתידה היא לינקב, עיי"ש.

והנה בשו"ע סו"ס ל"ט פסק כדעת הרא"ש דאם הרוב במקום המכה כשרה, ואף דלא הכריע השו"ע אם איסור סירכא הוא משום חשש נקב או משום דסופו לינקב, אך נ' דהיינו משום דלדעת הר"ן הא דהמכה מהניא, אי"ז משום דמקום המכה רך, אלא הוא משום דדרך הסירכא לינתק ממקום שיצאה ממנו, וע"כ שפיר י"ל דכל דרוב הנקב במקום המכה סגי בכך להכשיר, אף דהר"ן גופי' לא ס"ל כן.

וי"ל עוד בפשיטות, שהרי השו"ע שם ס"ל בו' גווני דאנו דנים ע"פ הרוב, ועיי"ש בביאור הגר"א דהכל יסוד א' הוא, דכל שרובו במקום שאינו עתיד להתפרק, אף המיעוט אינו עתיד להתפרק, ולפ"ז שפיר יש להתיר מה"ט בדהוי רוב הסירכא במקום המכה, והרשב"א דאסר בזה, הוא משום דלא ס"ל כלל להך דינא דאזלי' בתר רוב בכל הני גווני, וכמש"כ בכמה תשובות, וע"כ כתב דגם ברוב במקום המכה אין להכשיר, וז"פ.

והשו"ע שם פסק דגם במכה שנתרפאה שרי, ולמש"נ גם זה ניחא לפ"ד הר"ן, דכה"ג יש לנו לתלות שבאה הסירכא מכח המכה, ואף שעתה נתרפאה המכה, מ"מ כיון שבאה הסירכא ממקום זה, ה"ז עתיד להינתק ממקום זה, וז"פ.

ראב"ן סימן רמ"ב, מבו' דאף דאם אונא דסריכא באומא טריפה, מ"מ אם היא דבוקה בכולה באומא ה"ה כשרה, עיי"ש, ולכאו' לדעתו גם בשלא כסדרן לא אסרינן אלא בסירכא ולא בדבוקה כולה.

בסה"ת הל' תרומות העתיק ל' רש"י, ולא נזכר להא דבכסדרן הטעם משום דשוכבות זע"ז, אלא הטעם משום שאין עתיד להתפרק, והק' ע"ז דמ"ש מקרום מחמת מכה, וכתב דאין לומר דהא דבכסדרן שרי משום דהאונא השני' סותמת, דא"כ במקום שאין נוגעות זל"ז אסור, ואמאי נקט שלא כסדרן, והיינו דבפירש"י הרי מבו' להדיא דאף מגב לגב שרי.

בס' פתח האהל בסופו כתב בביאור ד' רש"י, דלעולם מגב לגב אסורה, ומש"כ רש"י דשלא כסדרן היינו מראשונה לשלישית, רבותא קמ"ל דכה"ג אף מחיתוך לחיתוך אסורה, והיינו משום דהתבו"ש הק' לפ"ד הר"ן דכל נקב הראוי לסירכא אינו אסור מתחילתו, א"כ גם בסירכא שלא כסדרן מ"ט אסרינן, הרי חזינן דנקב זה ראוי לסירכא, וא"כ הרי אף שסירכא זו תיפסק, מ"מ ראוי להעלות סירכא אחרת כסדרן, ועיי"ש שכתב בתרי אנפי, או דחזינן שאין נקב זה ראוי לסירכא מעולה, או דכשתינתק סירכא זו, יתרחב הנקב, ולא יהא ראוי לסירכא, עיי"ש, והנה לכ"ז צריך בשלא כסדרן מראשון לשלישי מחיתוך לחיתוך, אך הא דמחיתוך לגב אסור, ניחא בלא"ה, דיש להסתפק שמא הנקב הוא בגב, דנקב זה אינו ראוי לסירכא כלל, וזהו שפירש"י כן להא דשלא כסדרן, דרבא אתא לאשמועינן דאף בכה"ג ה"ז אסור, ולא אמרינן דנקב זה ראוי לסירכא.

בד' העיטור נ', דדעת הרב דכל התירא דסירכא כסדרן, הוא משום דתלינן דליכא נקב, אך כל שאחר הפירוק נמצא נקב, טריפה, ואיהו פליג ע"ז, דאף בכה"ג כשרה, כיון שהסירכא סותמת כראוי,

רשב"א בתוה"ב לד: דסירכא בשפולי טריפה, וזה שלא כדבריו בחידושים.