כה - עירוב תבשילין
קטגוריות: שו_ע / אורח חיים / הלכות שבת - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ

## טעם הא דמותר לאפות מיו"ט לשבת כשהניח עירוב תבשילין

א] בעיקר הא דמותר לאפות מיו"ט לשבת כשהניח עירוב תבשילין, נחלקו בפסחים מ"ו ב', דדעת רבה דהוא משום דאמרינן הואיל, ודעת רב חסדא דהוא משום דמדאורייתא צרכי שבת נעשין ביו"ט ורבנן הוא דגזרו ביה וכו' וכיון דאצרכוה רבנן עירוב תבשילין אית ליה היכירא.

ובדעת רבה דהא דשרי הוא משום דאמרינן הואיל, אף דמדרבנן לא סמכינן על הואיל, נחלקו הראשונים, דבפי' ר"ח בפסחים שם כתב דהוא משום דהיכא דלא אפשר שרינן ליה, וכ"כ הבעה"מ שם דבשעת הדחק שרי רבה לכתחילה, (והא דבעי עירוב תבשילין הוא כדי שיברור מנה יפה לשבת ומנה יפה ליו"ט), וכ"כ הבעה"ע בהל' יו"ט מחלוקת י"ד והרשב"א בביצה ד' ב', - אך הרא"ה והריטב"א בביצה ט"ו ב' כתבו דהוא משום דמהני העירוב תבשילין להתיר לאיסור דרבנן זה, וכ"כ הר"ן שם ב' א' ובפסחים שם.

## אם מהני עירוב תבשילין להתיר לאיסור דרבנן היכא דליכא למימר הואיל

ב] ונפ"מ רבתא בפלוגתא זו הוא אם במקום דליכא למימר הואיל מהני עירוב תבשילין להתיר איסור דרבנן, דלדעת הר"ח ודעימיה לא מצינו דהתירו איסור דרבנן ע"י עירוב תבשילין, (שהרי עיקר הא דשרי הוא משום דאמרינן הואיל ובשעת הדחק שרי אפי' לכתחילה, אלא שהצריכו עירוב תבשילין מהטעמים שאמרו בביצה ט"ו ב'),[[1]](#footnote-2) אך לדעת הרא"ה ודעימיה י"ל דכ"ה דמהני עירוב תבשילין להתיר להאיסור דרבנן לבשל מיו"ט לשבת, ה"נ מהני בשאר גווני דאין האיסור אלא מדרבנן.

ג] ומצינו בכ"ד שנחלקו בזה, חדא, הוא במה שעמדו הרא"ה והר"ן בביצה ט"ז ב' בהא דביו"ט שחל בער"ש אין מערבין לא עירובי תחומין ולא עירובי חצירות דמ"ט לא שרינן לזה ע"י עירוב תבשילין, וזה לטעמייהו דמהני עירוב תבשילין להתיר לאיסור דרבנן, אך לדעת הר"ח ודעימיה, אין מקום כלל שיועיל עירוב תבשילין להתיר לערב עירוב תחומין ועירוב חצירות מיו"ט לשבת, כיון דלא חזיין כלל ליו"ט וליכא למימר בזה הואיל, ואף דעיקר האיסור לערב מיו"ט לשבת אינו אלא מדרבנן, ל"מ עירוב תבשילין להתיר לזה, וכ"כ הישועות יעקב בסימן שצ"ג סק"א.

ד] עוד מצינו בד' הראבי"ה בסימן תשמ"ח שנסתפק בהא דביצה שנולדה ביו"ט אסורה בשבת, דכיון דאיסורה הוא משום הכנה מהני לזה עירוב תבשילין, ועיי"ש במש"כ בזה ובמש"כ האו"ז בסימן שמ"ג אות ט' והמכתם והריבב"ן בביצה ב' ב', וכל מקום הנידון בזה הוא לדעת הסוברים דמהני עירוב תבשילין להתיר לאיסור דרבנן, אך לדעת הר"ח ודעימיה **ל"מ עירוב תבשילין כלל להתיר לאיסור דרבנן, (וכל הא דשרי לאפות מיו"ט לשבת, הוא משום דבמקום שא"א סמכינן על הואיל), הרי דבביצה שנולדה ביו"ט אסורה בשבת, אין להתיר כלל ע"י עירוב תבשילין.**

**ה] עוד נפ"מ בזה, דהנה התור"פ בפסחים מ"ו ב' כתב דכיון דקי"ל** כרבה דהא דאופין מיו"ט לשבת הוא משום דאמרינן הואיל, יש ליזהר שלא לעשות שום הכנה כ"כ סמוך לחשיכה שלא יוכלו אורחים לבא וכו', וכ"כ הפוסקים בר"ס תקכ"ז, והאבנ"ז בסימן שצ"ז סק"ב כתב דכ"ז הוא במלאכות דאורייתא, אך דברים שאין איסורם אלא מדרבנן מותר לעשותן אף סמוך לחשיכה, דמהני עירוב תבשילין להתירן, - וכ"ז הוא לדעת הרא"ה ודעימיה דמהני עירוב תבשילין להתיר לדבר האסור מדרבנן אף היכא דליכא למימר הואיל, (כדחזינן ממה שדנו להתיר ע"י עירוב תבשילין לערב מיו"ט לשבת ולהתיר בשבת ביצה שנולדה ביו"ט), אך לדעת הר"ח ודעימיה אף בדברים שאין איסורן אלא מדרבנן אין להתיר לעשותן סמוך לחשיכה דליכא למימר הואיל.

ו] עוד נפ"מ בזה, דהנה בתשו' הגרע"א מהדו"ק סימן ה' הביא דעת השאג"א דאמרינן הואיל אף בדבר האסור מדרבנן, ונקט דלפ"ז שפיר מהני עירוב תבשילין בכה"ג, ולכאו' ד"ז תליא בפלוגתא זו, דהרי מסתברא מילתא דכל הא דאמרינן הואיל בדבר האסור מדרבנן, הוא מדאורייתא, אך מדרבנן ליכא למימר כלל הואיל בכה"ג, (אף אלמלי הא דמדרבנן לא סמכינן על הואיל), כיון דמדרבנן הו"ל דבר שאינו ראוי, (וכ"ה דבדבר האסור מדאורייתא לא אמרינן הואיל, ה"נ מדרבנן לא אמרינן הואיל בדבר האסור מדרבנן), וכ"נ בד' הראשונים בכ"ד, ולפ"ז הרי דאין להתיר בזה ע"י עירוב תבשילין אלא לדעת הרא"ה ודעימיה דמהני עירוב תבשילין להתיר לכל איסור דרבנן, אך לדעת הר"ח ודעימיה ל"מ בכה"ג עירוב תבשילין, (דל"מ עירוב תבשילין אלא היכא דאף מדרבנן איכא למימר הואיל, דבשעת הדחק סמכינן ע"ז).

## גדר הא דמהני העירוב אף דמדרבנן לא אמרינן הואיל

ז] ומד' כל הני רבוותא דמהני עירוב תבשילין להתיר אף לשאר איסורים דרבנן, יש ללמוד דעיקר הא דשרינן במקום עירוב תבשילין, לאו היינו דאף דמדרבנן לא אמרינן הואיל מ"מ כל שעירב הקילו לסמוך על הואיל, (דא"כ מהיכ"ת דגם בשאר דברים האסורין התירו), אלא היינו דאף דמדינא אין צרכי שבת נעשין ביו"ט, מ"מ כל שעירב נעשין צרכי שבת ביו"ט, (וי"ל דגדר הדברים הוא דמכח העירוב חשבינן להשבת ויו"ט כקדושה אחת, וע"כ נעשין צרכי השבת ביו"ט), אלא דאי"ז מועיל להתיר איסור דאורייתא, (וכמו שאמרו בפסחים מ"ו ב' דמשום עירוב תבשילין ליכא למישרי איסור דאורייתא), וע"כ כל דמדאורייתא שרי משום דאמרינן הואיל או מטעמי אחריני מהני העירוב תבשילין שיהיו צרכי שבת נעשין ביו"ט.

ומה"ט פשוט דכל הא דמהני עירוב תבשילין להתיר לאיסור דרבנן הוא בדבר שמותר לעשותו לצורך יו"ט וכל הא דיש לאסרו הוא משום דעושהו לצורך שבת, ובזה מהני היתר העירוב דמכח זה נעשין צרכי שבת ביו"ט ולי"ב איסורא, אך דבר האסור מדרבנן אף כשעושהו ליומו ל"ש בזה היתר דעירוב תבשילין כלל.

**בגדר האיסור לאפות מיו"ט לשבת כשלא הניח עירוב תבשילין**

ח] בביצה ט"ו ב' מפרשינן דטעם הא דבעינן עירוב תבשילין, הוא כדי שיברור מנה יפה ליו"ט ומנה יפה לשבת, או כדי שיאמרו אין אופין מיו"ט לשבת ק"ו מיו"ט לחול, ויש להסתפק אם היינו דלעולם עיקר האיסור לאפות מיו"ט לשבת בלא עירוב תבשילין, הוא משום איסור מלאכת יו"ט אלא דמכח הני טעמי לא התירו לאיסור זה אלא ע"י עירוב תבשילין, או היינו דהוא איסור בפנ"ע שתיקנו חכמים מכח הני טעמי לאסור לאפות מיו"ט לשבת כשלא הניח עירוב תבשילין.

ולדעת הרא"ה ודעימיה ודאי דאי"ז איסור בפנ"ע, אלא הוא משום דמדינא אסור לאפות מיו"ט לשבת, דמדרבנן לא סמכינן על הואיל, ומכח הני טעמי (דכדי שיברור וכו' או כדי שיאמרו וכו') לא התירו לאיסור זה אלא ע"י עירוב תבשילין, (וכ"ה מבו' בד' הר"ן שם ד' ב'), - אך לדעת הר"ח ודעימיה יש להסתפק אם היינו דאף דמדינא סמכינן על הואיל היכא דלא אפשר, מ"מ מכח הני טעמי (דכדי שיברור וכו' או כדי שיאמרו וכו') לא התירו לסמוך על הואיל אא"כ עירב, או הוא איסור בפנ"ע שאסרו חכמים לאפות מיו"ט לשבת כשלא הניח עירוב תבשילין.

ט] ובד' השעה"מ בפ"ג מיו"ט ה"ט (ד"ה וראיתי למורינו) מבו' דאף לדעת הבעה"מ הא דאין אופין מיו"ט לשבת כשלא הניח עירוב תבשילין, הוא משום דבכה"ג לא סמכינן על הואיל, עיי"ש, - אך בד' הראש יוסף בביצה שם משמע דלמ"ד דטעמא דעירוב הוא כדי שיברור וכו', הוי זה איסור בפנ"ע שאסרו עליו מכח שעבר על תקנ"ח, ובהגה' ברוך טעם למג"א סימן רס"ג סק"ל נקט דגם למ"ד דטעמא דעירוב הוא כדי שיאמרו וכו', הוי זה איסור בפנ"ע שאסרו לאפות מיו"ט לשבת כשלא הניח עירוב תבשילין, (וע"כ אף דבמלאכת שבת ליכא לדין שליחות, מ"מ באיסור זה י"ל דשייך דין שליחות), וכ"כ הראשל"צ בביצה י"ז ב' דאין האיסור בגוף המעשה שמבשל לשבת, אלא דהוא איסור בפנ"ע שאסרו חכמים כדי שלא יטעה, עיי"ש.

י] והנה השאג"א בסימן ק"ב הק', דאי נימא דבר"ה אין בו משום שמחת יו"ט ואין בו אלא איסור תענית בלבד ככל ר"ח דעלמא א"כ כיון דטעמא דתיקנו עירוב תבשילין ליו"ט הוא כדי שיברור מנה יפה לשבת וכו' מה יום מיומים לתקן עירוב תבשילין זה בר"ח זה של תשרי יותר משאר כל ר"ח שחל בע"ש שלא תיקנו עירוב תבשילין ולא חיישינן לכדי שיברור מנה יפה לשבת וכו'.

ולכאו' לדעת הרא"ה ודעימיה ניחא, שהרי לדעתם לא חידשו חכמים איסור לאפות מיו"ט לשבת בלא עירוב תבשילין כדי שיברור וכו', אלא הוא משום דמדרבנן לא סמכינן על הואיל, (והא דבעינן לה"ט דכדי שיברור וכו', היינו דמה"ט לא התירו לאיסור זה אלא ע"י עירוב תבשילין), אך בר"ח שחל בער"ש דמדינא מותר לאפות ממנו לשבת אין מקום להצריך עירוב תבשילין, - וגם לדעת הר"ח ודעימיה, הרי דאי נימא דלא אסרו איסור חדש מכח ה"ט דכדי שיברור וכו', אלא מכח זה לא התירו לסמוך על הואיל אא"כ עירב, הרי דבר"ח שחל בער"ש דמדינא מותר לאפות ממנו לשבת אין מקום להצריך עירוב תבשילין, - אך מד' השאג"א מבו' דמכח ה"ט דכדי שיברור וכו', אסרו חכמים איסור בפנ"ע לאפות מיו"ט לשבת בלא עירוב תבשילין, וע"כ שפיר היה מקום לאסור אף לאפות מר"ח לשבת בלא עירוב תבשילין, (אך בד' השאג"א בסו"ס ס"ד משמע דלא כן, וצ"ע).

## עירוב תבשילין לדבר שאינו צרכי סעודה

יא] נחלקו רבוותא אם מהני עירוב תבשילין לדבר שאינו מצרכי סעודה, והא"ר בסימן ש"ב סק"ח כתב בשם המהרש"ל דמותר לקפל טלית מיו"ט לשבת כשהניח עירוב תבשילין ומבו' בדבריו דמהני עירוב תבשילין לדבר שאינו מצרכי סעודה, והדע"ת בסימן תקכ"ח הק' דד' המהרש"ל סותרים למש"כ ביש"ש בביצה פ"ב סימן י"א דל"מ עירוב תבשילין לדברים שאינם מצרכי הסעודה, עיי"ש.

ולכאו' י"ל בזה, דהנה בעיקר מה שנקט המהרש"ל דאסור לקפל טלית מיו"ט לשבת בלא עירוב תבשילין, יש להעיר ממש"כ בגל' הגרע"א למג"א סימן ש"ב סק"ו דמותר להציע המיטות מיו"ט לשבת אף כשלא הניח עירוב תבשילין, שהרי לדעת ר' יהושע בשבת קי"ג א' מציעין את המטות מיוהכ"פ לשבת כיון דקדושתו חמורה, ור"ע דפליג הוא משום דס"ל דחלבי שבת אין קריבין ביוהכ"פ, אך מיו"ט לשבת שרי, (שהרי חלבי שבת קריבין ביו"ט).

וי"ל בדעת המהרש"ל, דאף דמדינא לא היה לנו לאסור לקפל טלית משבת ליו"ט, מ"מ מכח תקנת עירוב תבשילין נאסר לקפל הטלית כשלא הניח עירוב תבשילין, וזה למש"נ לעיל די"ל דבתקנת עירוב תבשילין נתחדש איסור בפנ"ע לבשל מיו"ט לשבת כשלא הניח עירוב תבשילין כדי שיברור וכו', - ולפ"ז נראה דמה"ט הוא דכל שהניח עירוב תבשילין שרי, דכל הא דל"מ עירוב תבשילין להתיר דבר שאינו מצרכי סעודה הוא רק בגוונא שיש לנו לאסור מדינא לעשותו מיו"ט לשבת ובאנו לדון דיועיל העירוב תבשילין להתירו, אך בקיפול מיו"ט לשבת דמדינא ל"ה לנו לאסרו כלל וכל הא דאסרינן ליה הוא משום שלא הניח עירוב תבשילין, הרי דכל שהניח עירוב תבשילין אין מקום לאסרו, (שהרי ל"ב שהעירוב תבשילין יתיר לקפל, אלא כל שהניח עירוב תבשילין אין מקום כלל לאסור עליו לקפל).

אך לפ"ז נתחדש דבתקנת עירוב תבשילין נכלל תרתי, חדא דדבר האסור מדינא לעשותו מיו"ט לשבת מהני העירוב תבשילין להתירו, ועוד, דגם דבר המותר מדינא לעשותו מיו"ט לשבת, אסרו לעשותו בלא עירוב תבשילין כדי שיברור וכו', וצ"ע.

1. וכ"ה מבו' להדיא בד' הבעה"מ בפסחים שם, דמש"כ שם דבשעת הדחק אמרינן הואיל לכתחילה יש ללמוד כן מהא דשרי לאפות מיו"ט לשבת, והרי דאילו היה בזה איסור דרבנן, ל"ה שרינן לאפות מיו"ט לשבת אף שעירב עירוב תבשילין, (וכ"ה גם משמעות ד' ש"ר דקיימי בדעה זו, דכל הא דשרי למי שהניח ע"ת לאפות מיו"ט לשבת, הוא רק משום דבמקום דאי אפשר ובמקום מצוה אמרינן הואיל לכתחילה), ולפ"ז הרי דבגוונא דל"ש הואיל, ל"מ עירוב תבשילין להתיר אף לאיסור דרבנן. [↑](#footnote-ref-2)