57 בדין תאנים וענבים ופהב_כ דאין טעונין ברכה לאחריהן
קטגוריות: ש_ס / א ברכות / ברכות - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / כיצד מברכין

אור ליום ב' י"ז מרחשון תשע"ב

ברכות דמ"א:, איתמר הביאו לפניהם תאנים וענבים בתוך הסעודה, אמר ר"ה טעונים ברכה לפניהם ואין טעונים ברכה לאחריהם וכו', ורב ששת אמר טעונין ברכה בין לפניהם בין לאחריהם שאין לך דבר שטעון ברכה לפניו ואין טעון ברכה לאחריו אלא פת הבאה בכסנין בלבד.

והנה בטעם הפלוגתא בזה אם תאנים וענבים טעונין ברכה לאחריהן או לא, מצינו כמה דרכים בד' הראשונים, ונ' דשורש הפלוגתא בזה מיוסדת על פי' הא דאמר רב ששת דאין לך טעון ברכה לפניו ואינו טעון ברכה לאחריו אלא פהב"כ בלבד, וכמו שיתבאר בעזה"י.

**א**

א] דהנה בפירש"י כתב, ז"ל, פת הבאה בכסנין, לאחר אכילה וברהמ"ז היו רגילים להביא כיסנין, ומביאין עמהן פת שנלושה עם תבלין וכו', ומתוך שנותנים בה תבלין הרבה ואגוזים ושקדים ומאכלה מועט לא הטעינוה ברכה מעין ג', מידי דהוה אפת אורז ודוחן, עכ"ל.

והנה דעת רש"י לקמן בסוגיין, דהא דאמר ר"פ הלכתא דברים הבאים מחמת הסעודה בתוך הסעודה אין טעונים ברכה לא לפניהם ולא לאחריהם, ושלא מחמת הסעודה בתוך הסעודה טעונים ברכה לפניהם ואין טעונים ברכה לאחריהם, לאחר סעודה טעונים ברכה בין לפניהם בין לאחריהם, אתיא כרב ששת, ודברים הבאים שלא מחמת הסעודה בתוך הסעודה, היינו כגון דייסא וכו' שאינן לפתן ובאין למזון ולשובע, והן טעונין ברכה לפניהן דלאו טפלה נינהו, ולא לאחריהן דמיני מזון נינהו וברהמ"ז פוטרתן, ודברים הבאים לאחר סעודה היינו כגון פירות, ואפי' אם הביאום בתוך הסעודה טעונין ברכה לפניהן ולאחריהן ודלא כרב ששת.

וצ"ע דא"כ מ"ט קאמר רב ששת דאין לך דבר טעון ברכה לפניו ואינו טעון ברכה לאחריו אלא פהב"כ בלבד, הרי כל דברים הבאים שלא מחמת הסעודה בתוך הסעודה טעונין ברכה לפניהן ואינם טעונין ברכה לאחריהן.

והפשוט בזה, דדברים הבאים שלא מחמת הסעודה, לא חשיבי דטעונין ברכה לפניהן ואין טעונין ברכה לאחריהן, שהרי ביסוד הדין כ"ה שהן טעונין ברכה לפניהן ה"נ אין טעונין ברכה לאחריהן, ואך דבברכה שלפניהן ל"מ ליפטר בברכת המוציא כיון דאינם לחם, ואילו בברכה שלאחריהם שפיר הן נפטרין בברהמ"ז כיון שהן מיני מזון ומצו ליכלל בכלל ברהמ"ז.

וע"כ לא מייתי רב ששת אלא להא דפהב"כ טעונה ברכה לפני' ואינה טעונה ברכה לאחרי', אשר היינו דהגם דכלפי ברכה שלפני' חשבינן לה כמיני מזונות ומברכין עלי' במ"מ, מ"מ לא הצריכו לברך עלי' מעין ג', ובזה מצינו דחלוק ביסוד הדין ברכה שלפני' מברכה שלאחרי', וז"ב.

ב] והנה לפ"ז נלמד, דהא דס"ל לרב הונא ורב נחמן דתאנים וענבים אין טעונין ברכה לאחריהן, אין הטעם משום דס"ל דברהמ"ז מצי חיילא אף על מינים אלו, דאף דל"ה מזון, מ"מ מיזן זייני, דא"כ הרי הוי זה דומיא דהא דמודה רב ששת דמידי דמזון אין טעונין ברכה לאחריהן, אשר לא חשיב זה כדבר הטעון ברכה לפניו ואין טעון ברכה לאחריו, ומהא דפליג רב ששת וקאמר שאין לך דבר שטעון ברכה לפניו ואין טעון ברכה לאחריו, יש ללמוד דמאן דפליג ס"ל דתאנים וענבים הוו דבר הטעון ברכה לפניו ואין טעון ברכה לאחריו.

והביאור בזה נראה, דלעולם תאנים וענבים כיון דל"ה מידי דמזון אינם נכללים כלל בברהמ"ז, כ"ה דאינם נכללים בברכת המוציא, והא דס"ל לר"נ ור"ה דתאנים וענבים שבתוך הסעודה אינם טעונין ברכה לאחריהם, היינו דכיון דהוו מכלל הסעודה, הקילו חכמים דכל הדברים שבסעודה נפטרים בברכה שמברכים על הפת, וא"צ לברך על כל דבר הנאכל בסעודה את ברכתו, ובזה הוא דשאני ברכה שלאחריו מברכה שלפניו, דבברכה שלפניו צריך לברך על כל דבר את ברכתו הראוי' לו, ואילו בברכה שלאחריו הקילו דסגי לברך על הפת ונפטרין בזה כל הדברים שבסעודה.

וע"ז הוא דפליג רב ששת וקאמר, דאין לנו לחלק בין ברכה שלאחריו מברכה שלפניו, דלא מצינו דבר הטעון ברכה לפניו ואינו טעון ברכה לאחריו אלא פהב"כ בלבד.

**ב**

ג] אמנם הנה הרשב"א בסוגיין כתב, דטעמא דפהב"כ טעונה ברכה לפני' ואינה טעונה ברכה לאחרי', הוא משום דאינהו גופייהו מזון נינהו, וע"כ הן נפטרין בברהמ"ז, עיי"ש, וכ"כ הרא"ה והמיוחס לריטב"א בסוגיין, וכ"ה מבו' בד' הרמב"ן במלחמות והר"ן בפ' ערבי פסחים.

וצ"ב, דלפ"ז מאי קאמר רב ששת דאין לך דבר הטעון ברכה לפניו ואינו טעון ברכה לאחריו אלא פהב"כ בלבד, הרי לכאו' פהב"כ לא חשיב כלל כדבר הטעון ברכה לפניו ואינו טעון ברכה לאחריו, שהרי כ"ה דהוא טעון ברכה לפניו אף הוא טעון ברכה לאחריו, ואך דלאחריו מצי ליפטר בברהמ"ז, כיון דהוא גופי' הוי מזון.

ד] אך נ' פשוט דהרשב"א לטעמי' אזיל, שפירש דטעמא דמ"ד דתאנים וענבים אינם טעונין ברכה לאחריהן, דהוא משום דסייעו קצת באכילת המזון, ועוד דאינהו גופיהו זייני הילכך בהמ"ז פוטרתן, ונת' במק"א דהיינו, דכיון דהוו בכלל הסעודה, ע"כ מצי ליכלל בברהמ"ז, כיון דאינהו גופייהו זייני.

ולפ"ז הרי נמצא דעיקר הפלוגתא בזה היא, דמ"ד דאינם טעונין ברכה לאחריהן, ס"ל דאף תאנים וענבים מצו ליכלל בברהמ"ז כיון דאינהו גופייהו זייני, ומ"ד דהן טעונין ברכה לאחריהן ס"ל דכיון דל"ה מזון, ל"מ ליכלל בברהמ"ז.

ולפ"ז מתבאר היטב הא דקאמר רב ששת שאין לך דבר הטעון ברכה לפניו ואינו טעון ברכה לאחריו אלא פהב"כ בלבד, דאתי לאיפלוגי על הא דס"ל לר"ה ור"נ דכל מידי דזייני מצו ליכלל בברהמ"ז הגם שאינם נכללין בברכת המוציא, וע"ז הוא דפליג וקאמר, דכל דבר שאינו נכלל בברכת המוציא, אף אינו נכלל בברהמ"ז, מלבד פהב"כ דהויא מזון, אשר אף שאינה נכללת בברכת המוציא, ה"ה נכללת בברהמ"ז, וז"ב.

**ג**

ה] והתוס' בסוגיין כתבו, ז"ל, ע"כ צריך לפרש דמיירי בתוך הסעודה קודם בהמ"ז דמיירי בה, וה"ק חוץ מן הפהב"כ בתוך הסעודה קודם ברהמ"ז דאין טעון ברכה לאחריו דפטר ליה ברהמ"ז אפי' לרב ששת משום דהוי דבר מועט, עכ"ל, וכ"ה בתוס' הרא"ש, ובתוס' ר"י שיריליאון הוסיף לפרש, ז"ל, ומתוך שאינה באה אלא לקינוח סעודה והוי מועט לא רצו לקבוע ברכה לאחריו, ול"ד לתאנים וענבים, דהכא דלקינוח באין אפי' רב ששת מודה שלא יברך אחריהן דברהמ"ז פוטרתו, עכ"ל.

ונ' דאזלי לטעמייהו, דס"ל דטעמא דר"ה ור"נ אי"ז משום דתאנים וענבים זייני, אלא הוא משום דברהמ"ז פוטרת את כל הסעודה, וכאשר כ"ה בתוס' ר"י שיריליאון ובתוס' הרא"ש, וע"כ פירשו דגם הא דמודה רב ששת בפהב"כ, אי"ז משום דהוי מזון, דא"כ אי"ז מענין דינא דתאנים וענבים לר"ה ור"נ, אלא הוא משום דס"ל דהגם דאין ברהמ"ז פוטרת את כל הסעודה, מ"מ ה"ה פוטרת דבר מועט שאינו חשוב לעצמו.

ו] אמנם צ"ע בזה במש"כ בתוס' הר"י שיריליאון בהמשך הסוגיא, ז"ל, וא"ת מ"ש דייסא מפהב"כ דאמרינן בסמוך שטעון ברכה לפני' ולא לאחרי' וכו', י"ל כי דייסא היא באה להשביע והיא עיקר הסעודה, אבל פהב"כ אינה באה אלא לעידון ותענוג להקל מכובד המאכל וכו' ולכך וכו' ולא לאחרי' דברהמ"ז פוטרת, ואפי' לרב ששת כדאמרינן, ואע"פ שאינו פוטר תאנים וענבים משום דמזון הוי טפי מתאנים וענבים, א"נ פהב"כ מחמת הסעודה חשיב טפי מתאנים וענבים, שבאים להמשיך ולהקל, ומ"מ הואיל שאינה באה לסעוד את הלב אין פת פוטרתה לפני', עכ"ל, ובתוס' הרא"ש כתב ג"כ כטעם קמא, עיי"ש, וצ"ע היאך זה מתישב עם דבריהם בתחילת הסוגיא, דטעם הא דשאני פהב"כ מתאנים וענבים, הוא משום דפהב"כ באה לקינוח ומאכלה מועט, וע"כ לא רצו לקבוע ברכה לאחריו, וצ"ע בזה.

**ד**

ו] ובתר"י פירש טעמא דרב ששת דפהב"כ אינה טעונה ברכה לאחרי', ז"ל, ואומרים רבני צרפת ז"ל דמיירי כשמביאין אותו אחר סיום המאכל ומתוך כך אמרינן שטעון ברכה לפניו מפני שסיים מלאכול ואינו מצטרף עם מה שאכל "כיון שמברכין עליו מתחלה" אבל לאחריו אין צריך שום ברכה כלל "שמאחר שעדיין יש לו לברך ברהמ"ז על אכילתו" מצטרף גם זה עם כל שאר האכילה וברהמ"ז פוטרת אותו, עכ"ל, ועיי"ש שכתב עוד, ז"ל, שזה הפת כיון שאינו מזון אלא מיני מתיקות שיש בו אינו מצטרף לענין ברכה ראשונה וכו' ולפיכך צריך לברך עליו מתחלה, אבל לאחריו אינו מברך כלל "שכבר נטפל עם שאר הדברים" וברכת ג' פוטרת אותו, עכ"ל.

ומבו' בדבריו דטעם הא דפהב"כ דטעונה ברכה לפני' ואינה טעונה ברכה לאחרי', הוא משום דברכה ראשונה שמברכין אותה מתחילה לא חיילא ע"ז, אך ברכה אחרונה שעדיין יש לו לברך אחר אכילתו, הרי דכבר נטפל עם שאר הדברים, וע"כ מהני ברהמ"ז לפטרו.

ונראה דאזיל תר"י לטעמי', שפירש דטעמא דמ"ד דתאנים וענבים אינם טעונין ברכה לאחריהן, הוא משום שמצטרפים עם מה שאכל וברהמ"ז פוטרת את הכל וכו', עכ"ל, וכתב עוד, ז"ל אבל אין טעונין ברכה לאחריהם שכיון "שעתיד לברך על כל מה שאכל" ג"ז נכלל עמו וברהמ"ז פוטר אותם, עכ"ל.

ולפ"ז, הרי דמהא דקאמר רב ששת שאין לך דבר שטעון ברכה לפניו ואינו טעון ברכה לאחריו אלא פהב"כ בלבד, בע"כ דהא דפהב"כ אינה טעונה ברכה לאחרי', הוא נמי מה"ט דאחר האכילה ה"ה מצטרפת ונטפלת עם שאר הדברים, וע"כ ברהמ"ז פוטרתה, וזהו דקאמר רב ששת, שאין לך דבר שטעון ברכה לפניו, דקודם האכילה אינו מצורף עם שאר הסעודה, ואינו טעון ברכה לאחריו, משום שאחר האכיל ה"ה מצורף ונטפל לשאר הדברים, אלא פהב"כ בלבד.

ז] והנה בעיקר ד' תר"י יש להעיר, דהנה להלן בסוגיין כתב דיין ששתאו לאחר הסעודה אינו מברך לאחריו, שהרי חזינן דאי הוו קבעי אינשי עלי' הי' מברך עליו ג' ברכות, וע"כ יש לו מעלה זו דברכת ג' פוטרתו, עכ"ד, והעירוני בזה, דא"כ מ"ט לא פירש תר"י דמה"ט גופא הוא דפהב"כ אינה טעונה ברכה לאחרי', שהרי אף פהב"כ שקבע עלי' מברך עלי' ג' ברכות.[[1]](#footnote-2)

וביותר ילה"ע במש"כ במאמ"ר סימן ר"ח סקל"ד ללמוד מד' תר"י, דפהב"כ הבאה לאחר הסעודה טעונה ברכה לאחרי', וצ"ע מקורו לזה בד' תר"י, וצ"ע דמ"ש מיין הבא לאחר הסעודה דאינו טעון ברכה לאחריו, כיון דאם קבע עליו מברך ברהמ"ז, וע"כ גם כשלא קבע עליו ה"ה נפטר בברהמ"ז.

ונ' לישב, לפמש"כ בחי' הרשב"א לעיל דל"ח:, ז"ל, ופהב"כ דאמר רב הונא לקמן כל שאחרים קובעין עלי' סעודה צריך לברך וכו', וכי לא אכל אלא פחות מכאן אין מברך לפניו רק במ"מ דאלמא הברכות משתנות בשנוי השיעורין, לא היא דפהב"כ כי לא מברכינן עלי' המוציא אפילו על אכילת כזית היינו משום דחשבינן לי' כמשתנה ממינו, ותדע לך שהרי בפת דעלמא מברכין עלי' המוציא בכזית ובפהב"כ לא מברכין אלא בורא מיני מזונות, אלא דכשקובע עליו סעודה עשאו כפת דעלמא, ואפי' לא קבע סעודה עליו אלא שאוכל כדי קביעות אחרים ג"כ הרי הוא עושה אותו כפת דעלמא שאוכלין ממנה הרבה כדי שביעה והו"ל לדידי' כמי שלא נשתנה ממינו, עכ"ל, וכעי"ז כתב הרא"ה שם,[[2]](#footnote-3) ומבו' בד' הרשב"א והרא"ה, דדינא דפהב"כ דאינו מברך עלי' המוציא וג' ברכות אלא בשקבע, אי"ז שיעורא בעלמא, אלא היינו דכל שקבע ע"ז חשיבא כפת, וכשלא קבע לא חשיבא כפת, ובמק"א נתבאר לישב כמה דברים עפי"ד הרשב"א והרא"ה אלו, ואכמ"ל.

ולפ"ז נראה בדעת תר"י, דע"כ שאני יין מפהב"כ, דיין שאם היו קובעין עליו היו מברכין עליו ג' ברכות, הגם שאינו משתנה ממינו, ע"כ אף כשלא קבעו עליו ה"ה נפטר בג' ברכות, ומשא"כ בפהב"כ, דהא דכשקובעין עלי' מברכין עלי' ג' ברכות, הוא משום דע"י דקובעין עלי' חשיבא כפת, הרי נמצא דכל שלא קבעו עלי' ולא חשיבא כפת, לי"ב מעלה כלל, וע"כ אינה נפטרת בברהמ"ז, ודו"ק.

ועד"ז נראה לדון בקו' הגרע"א בגל' סימן קע"ז, למש"כ הרשב"א בדין יין שאחר המזון, דהוא נפטר בברהמ"ז, משום דמתוך דהוי קביעות לאכילה הוי קביעות לשתי', וע"כ דמי למש"א לעיל דל"ה: דאי קבעו עלי' מברכין עליו ג' ברכות, והק' הגרע"א דא"כ מ"ט פהב"כ הבאה לאחר הסעודה מברכין לפני' במ"מ, ולא אמרינן דמיגו וכו', והוי כקבע עלי' שברכתה המוציא, והיא נפטרת בברכת המוציא שבירך מתחילה, עיי"ש בדבריו, ולמש"נ יל"ד בזה דל"מ המיגו רק לחשוב שתיית היין כשתי' חשובה שמברכין עלי' ג' ברכות, אך בפהב"כ דבעינן להקביעות כדי לחשבו כפת שקובעין עליו סעודה, הרי דכל שלא קבע על הפהב"כ בפנ"ע, לא חשיבא כפת, וע"כ אין מברכין עלי' המוציא וג' ברכות, ודו"ק.

?במש"נ דבפהב"כ ל"ש דינא דמיגו דהוי קביעות, וגם ל"ש בזה דינא דתר"י דהי' ראוי לברך עליו ג' ברכות, צ"ע בעיקר הדברים מ"ש מיין שנקט הרשב"א דאמרינן מיגו, ולכאו' הא דבעינן קביעות ביין הוא ע"ד הא דבעינן קביעות בפת, וצ"ע בזה.?

ולפמש"נ בדברינו כאן נמצא, דהוכרח תר"י לפרש כן דהא דפהב"כ אינה טעונה ברכה לאחרי' הוא משום שאחר האכילה היא נטפלת עם שאר הדברים, ול"ה מצי לפרושי דהוא משום דאם קבע עלי' מברך עלי' ברהמ"ז, וע"כ היא נפטרת בברהמ"ז, והיינו משום דאם הא דהיא נפטרת בברהמ"ז הוא מה"ט, הרי אי"ז ענין לדינא דר"ה ור"נ דתאנים וענבים אינם טעונין ברכה לאחריהן, אשר היינו משום דאחר האכילה ה"ה נטפלין עם שאר הסעודה, ונמצא דהא דחלוק בה דין ברכה שלאחרי' מדין ברכה שלאחרי', הוא משום דכשבירך לפני' עדיין ל"ה טפלה לסעודה, ובשעת ברכה שלאחרי' כבר היא טפלה לסעודה, וא"כ אי"ז ענין להא דפהב"כ צריכה ברכה לפני' וא"צ ברכה לאחרי' אשר היינו משום דברכת המוציא אינה פוטרת אלא את הפת, וברהמ"ז פוטרת אף את פהב"כ, ומהא דקאמר רב ששת אין לך וכו' אלא פהב"כ, יש ללמוד דאף הא דפהב"כ אינה טעונה ברכה לאחרי', הוא משום דאחר האכילה ה"ה מצטרפת ונטפלת לסעודה, ודמי ממש לדינא דתאנים וענבים לר"ה ור"נ, וזהו דקאמר רב ששת דאין לך שטעונה ברכה לפני' ואינה טעונה ברכה לאחרי' משום דבשעת ברכה שלאחרי' ה"ה מצורפת וטפלה לסעודה, אלא פהב"כ בלבד, וז"ב.

**ה**

ח] בשו"ת גו"ר או"ח כלל א' סימן מ"ח האריך, דפהב"כ הבאה קודם הסעודה, לכו"ע היא נפטרת בברהמ"ז, עיי"ש, אך במ"ב סימן קע"ו ובביאוה"ל שם נקט לא כן, אלא אף פהב"כ הבאה קודם הסעודה צריך לברך אחרי', ואינה נפטרת לכתחילה בברהמ"ז, עיי"ש, וכ"ה בחיי אדם כלל מ"א ס"ד.

ולפמש"נ נמצא דפליגי בזה הראשונים להדיא, והאמנם לדעת הרמב"ן והרשב"א והרא"ה ודעימייהו דהא דפהב"כ אינה טעונה ברכה לאחרי', הוא משום דהויא מזון וברהמ"ז פוטרתה לכתחילה, הרי בפשוטו ה"נ פהב"כ הבאה קודם הסעודה נפטרת לכתחילה בברהמ"ז, אך לפ"ד השעה"צ סימן קע"ו סק"ה אי"ז כן, ונת' במקומו, אך לדעת התוס' ודעימייהו ולדעת תר"י, הרי הא דפהב"כ שבתוך הסעודה נפטרת בברהמ"ז לכתחילה הוא מטעמא אחרינא, וה"ט ל"ש בפהב"כ הבאה קודם הסעודה, והגם דודאי אם נתכוין לפטרה בברהמ"ז ה"ה נפטרת, מ"מ לכתחילה יש לו לברך עלי' את ברכתה ולא לפטרה בברהמ"ז.

ופלוגתא זו תליא בפלוגתת הראשונים בכל מילי הנפטרין בדיעבד בברהמ"ז, אם כשיש לו לברך ברהמ"ז על הפת ה"ה פוטרם לכתחילה, ובפלוגתא זו קי"ל דאין לו לפטרם לכתחילה, וא"כ ה"נ בפהב"כ נראה דאין לו לפטרם לכתחילה, ועמש"נ באורך בפלוגתא זו בדברינו בדין דברים הנפטרין בברהמ"ז סימן ד'.

**ו**

ט] והנה בעיקר הא דקאמר רב ששת דאין לך טעון ברכה לפניו ואינו טעון ברכה לאחריו אלא פהב"כ בלבד, צ"ע, דהרי איכא נמי יין הבא בתוך הסעודה דטעון ברכה לפניו משום דגורם ברכה לעצמו, ואינו טעון ברכה לאחריו.

והנה אמנם נת' בדברינו בדין דברים הבאים בתוך הסעודה סימן ג' דפליגי הראשונים בדין זה, דדעת הראב"ד דכ"ה דיין טעון ברכה לפניו משום דגורם ברכה לעצמו, ה"נ הוא טעון ברכה לאחריו, ודעת רש"י והרשב"א דדינו כתאנים וענבים דלרב ששת טעונין ברכה לאחריהן ולר"ה ור"נ אינם טעונין ברכה לאחריהן, ולדעתם ניחא, דע"כ ל"מ רב ששת לאתויי ליין דטעון ברכה לפניו ואינו טעון ברכה לאחריו, שהרי לדידי' ה"ה טעון ברכה אף לאחריו, ועי' בחי' הרא"ה בסוגיין שאין לשונו ברור וכנראה נחסרו כמה תיבות בדבריו, ונראה שכונתו לישב לקו' זו דמ"ט לא קאמר יין, וע"ז כתב דכל הא דיין שבתוך הסעודה אינו טעון ברכה לאחריו אף שהוא גורם ברכה לעצמו, הוא משום דסעיד, ודמי להא דפהב"כ נפטרת בברהמ"ז, עיי"ש.

וכל מקום הקו' בזה היא לדעת תוס' והרמב"ן והרא"ש, דס"ל דיין אינו טעון ברכה לאחריו אף לרב ששת, כיון שהוא בא מחמת הסעודה, ול"מ ה"ט דגורם ברכה לעצמו, אלא כלפי ברכה ראשונה, ולדידהו קשיא דמ"ט קאמר רב ששת דאין לך דבר שטעון ברכה לפניו ואינו טעון ברכה לאחריו אלא פהב"כ בלבד, הרי איכא נמי יין הבא בתוך הסעודה, שהוא טעון ברכה לפניו ואינו טעון ברכה לאחריו.

י] ולפמש"נ לעיל נראה לישב בזה, שהרי עיקר הפלוגתא אם ברהמ"ז פוטרת תאנים וענבים, הוא אם ברהמ"ז כוללת טפי מברכת המוציא, ובזה הוא דקאמר רב ששת דאין ברהמ"ז כוללת טפי מברכת המוציא, אלא פהב"כ בלבד, והיינו משום דמאכלה מועט וכו', או משום דהוי מזון.

ואשר ע"כ לא מצי לאתויי מהא דיין טעון ברכה לפניו ואינו טעון ברכה לאחריו, שהרי טעם הא דהוא טעון ברכה לפניו ואינו טעון ברכה לאחריו, אי"ז משום דברהמ"ז כוללת טפי, אלא הוא משום דחיוב ברכה ראשונה דיין אלים טפי משום דהוא גורם ברכה לעצמו מחיוב ברכה אחרונה, ודו"ק.

1. ושו"ר באהעו"ז סימן קס"ח שכתב בתו"ד עפי"ד תר"י, דפהב"כ נפטרת בברכת המוציא, משום דאי קבע עלי' מברך עלי' המוציא, עיי"ש, וצ"ע דאם אכן פהב"כ דמי ליין, א"כ מ"ט לא כתב תר"י דמה"ט הוא דפהב"כ שבתוך הסעודה אינה טעונה ברכה לאחרי'. [↑](#footnote-ref-2)
2. וצ"ע דאכתי תיקשי מסוגיית הגמ' לעיל דל"ו: דמבו' דאם הי' קובע על יין הי' מברך עליו ברהמ"ז, והרשב"א כתב מכח זה דהיכא דשותה יין בתוך קביעות הסעודה, הוי קביעות נמי ליין וה"ה פוטרו בברהמ"ז, והרי דהברכה משתנה בשינוי השיעור, וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-3)