23 נמצא א_ קאו_פ
קטגוריות: ש_ס / לד סנהדרין / סנהדרין עניינים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ

אור ליום ג' י"ט טבת תשע"ג

א] סנהדרין ד"ט., ומה ב' נמצא אחד מהן קאו"פ עדותן בטלה, אף ג' נמצא אחד מהן קאו"פ עדותן בטלה וכו', א"ר יוסי בד"א בדיני נפשות אבל בדיני ממונות תתקיים עדות בשאר, רבי אומר אחד דיני ממונות ואחד דיני נפשות ואימתי בזמן שהתרו בהן אבל בזמן שלא התרו בהן מה יעשו ב' אחין שראו באחד שהרג את הנפש.

וכתבו התוס', ז"ל, ונראה לר"י דמשום שנתכוונו להעיד לא אמרינן נמצא אחד מהם קאו"פ עדותן בטלה אלא שהולכים ומעידים כולן בב"ד, אבל משום ראי' לחוד שנתכוונו להעיד לא וכו', והאי דקאמר מה יעשו ב' אחים וכו', פעמים שלא ידע זב"ז ויעיד האחד אף על פי שהעיד אחיו כבר בב"ד, אע"פ שהשני העיד לאחר כדי דיבור מ"מ עדותן בטלה, דשייך שפיר לאקושי להך מילתא ג' לב' אפי' בזאח"ז, כיון דבשעת ראי' רואין יחד ומתכוונין להעיד, לכך עדותן בטלה אפילו העידו זא"ז, אע"ג דלענין שלשתן זוממין לא הוקשו אלא כשהעידו בתוכ"ד, דהתם הזמה משעת העדאת עדים קא אתיא, ואע"ג דפריך במכות הרוג יציל אע"פ שאינו הולך להעיד בב"ד, ה"מ מעיקרא וכו', אבל לבסוף דמסיק יקום דבר במקיימי דבר לא צריכי לשנויי קמאי דממעטי' הרוג וההורג מיקום דבר דבעינן שילכו לקיים דבר בב"ד וכו', עכ"ל, ועיקר הדברים כתבו גם התוס' במכות ד"ו. ובב"ב דקי"ד., עיי"ש.

ויש להסתפק בגדר הדברים דאף דאין קאו"פ פוסל אלא בשהעיד בבי"ד, מ"מ ל"ב שיעידו בתוכ"ד, אלא כל שנצטרפו בשעת ראי' עדותן בטלה, אם היינו דמכח הא דנצטרפו בראי' ה"ה מצורפין גם בהגדתן, וחשבינן להו ככת א' בהגדתן, וע"כ הוא דעדותן בטלה, או דלעולם לא חשיבי ככת א' בהגדה, כיון שלא העידו בתוכ"ד, והא דעדותן בטלה הוא משום דעיקר פסולא דנמצא קאו"פ הוא מכח דהוו כת א' בראי', ואף דבעינן שילכו ויעידו בבי"ד, הוי זה כתנאי בעלמא, דאין צירוף קאו"פ בראי' פוסל, אלא אם הלכו להעיד ע"פ ראי' זו, דעד הרואה שלא העיד לאו עד הוא, אך לעולם עיקר הפסול הוא מכח צירופן בראי', וע"כ ל"ב שיעידו בתוכ"ד.[[1]](#footnote-2)

ב] ונראה נפ"מ לדינא בזה, במש"כ בקצוה"ח סימן ל"ו סק"ד, להוכיח מד' התוס' לקמן דל"א. וב"ב דמ"א:, דאם נמצא א' קאו"פ שבשעת ראי' כשר הי' אלא בשעת הגדה נפסל, עדות כולן בטלה, ונקט הקצוה"ח שם בסו"ד דמ"מ בכה"ג אין עדותן בטלה אלא בשהעידו בתוכ"ד, עיי"ש.

וכמדומה דהוא תלוי בהנ"ל, דאי נימא דהא דקאו"פ פוסל אף בשלא העידו בתוכ"ד, הוא משום דמכח צירופן בראי' ה"ה מצורפין גם בהגדתן, הרי דמכח זה יש לפסול אף בשנפסל בשעת הגדה, דאף דבכה"ג א"א לפסול מכח צירופו בראי', אך הרי מכח צירופו בראי' ה"ה מצורף עמהן גם בהגדה, ומיפסלי כולהו מכח צירופן בהגדה, אך אי נימא דהא דקאו"פ פוסל אף שלא העידו בתוכ"ד, הוא מכח הא דהוו כת א' בראי', אך לעולם בהגדה ל"ה ככת א', הרי דבכה"ג דהי' כשר בשעת ראי' ונפסל בשעת הגדה, ובאנו לפסול מכח דהוו כת א' בהגדה, אינו פוסל אלא בשהעידו בתוכ"ד.

אמנם הנה בנתיה"מ שם סוסק"א נחלק ע"ד הקצוה"ח וכתב דאף בכה"ג עדותן בטלה אף בשלא העידו בתוכ"ד, והוסיף לחדש עוד, דלדעת הסוברים דכל שנמצא קאו"פ עדותן בטלה אף בשלא העיד הפסול כלל, היינו אף בכה"ג דבשעת ראי' כשר הי', דמ"מ אם נפסל אח"כ עדות כולן בטלה, עיי"ש, ועיי"ש במשובב שנחלק ע"ז, ועי' גם בכ' הגר"ח לקמן דמ"א. בסו"ד שנקט כן, וכתב לפ"ז דבאחד אומר איני יודע בחקירות, אין לפסול מכח צירופן בהגדה כיון שלא נחקרה עדותו, ופסולו הוא מכח צירופו בראי', עיי"ש, ובס' ישועות מלכו שם סק"ג הוכיח כן מירושלמי, עיי"ש, - ולפי דבריהם, הרי דגם אי נימא דהא דקאו"פ פוסל אף בשלא העידו בתוכ"ד, הוא מכח הא דהוו כת א' בראי', יש לפסול אף בכה"ג שנפסל אחר הראי', דל"ב שיהא פסול בשעת הצירוף, אלא אף אם נפסל אח"כ, עדות כולן בטלה.

ג] ונראה דיש ללמוד לזה, דהנה בבית שמואל אהע"ז סימן מ"ב סק"ח כתב בהא דהתם לא בטלו הקידושין משום צירוף קאו"פ, ז"ל, וצ"ל דמיירי כאן בגווני דלא נתבטל העדות וכו', שו"ר לשיטת הרא"ש א"צ לזה, אלא אע"ג דנתכוונו לשם עדות והעידו כבר ס"ל דנתבטלו העדות, היינו לענין דהב"ד א"י לפסוק על פיהם, אבל כאן בעת הקדושין עדיין לא נתבטלו עדותן א"כ הקדושין היו קידושין כשירים, א"כ אע"ג דהבי"ד אינו יכול לפסוק ע"פ עדותן, מ"מ המקדש קידש לפני כשירים וכו', עכ"ל, ובתשו' הגרע"א מהדו"ק סימן צ"ד כתב ע"ז, ז"ל, והוא לכאו' סברה עצומה וכמעט אין מקום לצדד בהיפוך וכו' קודם ההגדה כבר נתפסו הקדושין ואיך יתבטלו אח"כ, עכ"ל.

אמנם הנה בד' הח"מ שם סק"ו מבו' דגם לדעת הרא"ש דנמצא א' קאו"פ אינו פוסל אלא בשהעיד בבי"ד, מ"מ כל שהעיד הפסול בבי"ד, בטלו הקידושין משום צירוף קאו"פ, ובאחיעזר ח"א סימן כ"ה כתב דכ"ה מבו' להדיא בד' השואל בשו"ת הרשב"א ח"א סימן אלף קפ"ט ובשו"ת מהרשד"ם אהע"ז סימן קע"ב ובשו"ת לחם רב סימן כ"ו ובשו"ת דברי ריבות סימן רכ"ח, וכ"נ בשו"ת ב"י הל' קידושין סימן ב'.

ומד' כל הני רבוותא מוכח דס"ל דאף דלא פסלינן בנמצא א' קאו"פ אלא בשהעיד בבי"ד, לאו היינו דעיקר הפסול הוא מכח צירופם בהגדתן, אלא לעולם עיקר הפסול הוא מכח צירופן בראי', והא דבעינן שיעיד בבי"ד הוא תנאי בעלמא כ"ה דיהא עליו תורת עד, וע"כ ס"ל דכל שהעיד לבסוף בבי"ד בטלה עדות כולן למפרע, וכ"כ בשו"ת מלבושי יו"ט ח"ב אהע"ז סימן ה', עיי"ש באורך.

ומד' הב"ש ודעימי' דפליגי ע"ז, אין להוכיח דפליגי ביסוד הדברים, אלא ס"ל דהגם דעיקר הפסול הוא משום צירופן בראי', מ"מ כיון דאין על הפסול תורת עד עד שיעיד בבי"ד, לא חייל הפסול אלא משעה שהעיד, ונמצא דבשעת הקידושין היו העדים כשרים, וז"פ.

ד] ונראה דפליגי בזה רבותינו הראשונים ז"ל, דהנה כתבו התוס' במכות ד"ו., ז"ל, לכך נראה דלא קאי רק אדין דעדים זוממין דקאמר עד שיזומו כולם, ובהא קאמר דוקא כי העידו כולם בתוכ"ד וכו', אבל לענין נמצא אחד קאו"פ אף אם נמצא מהני שהעידו לאחר כ"ד עדותן בטלה, וא"ת מ"ש, וי"ל שנא ושנא, דדוקא גבי נמצא א' מהן קאו"פ חשיב כחד עדות כשהעידו לאחר כ"ד, משום שהם אומרים אמת וא"כ עדותן התחיל מראי' שלהם וראי' שלהם היתה בב"א עם העדים, אבל בעדים זוממין שאינן אומרים אמת, א"כ לא בא עדותן אלא כשיעידו בבי"ד, וכיון דלא העידו בב"א רק לאחר כ"ד לא חשבינן כחד עדות כן נראה למשי"ח, עכ"ל.

והנה אי נימא דהא דבפסולא דנמצא קאו"פ סגי במה שנצטרפו בראי', לאו היינו דעי"ז הוו כת א' גם בהגדתן, אלא היינו דסגי במה דהוו כת א' בראי' לפסלן, הרי לכאו' ל"ש כ"ז אלא לענין פסולא דנמצא קאו"פ, דפסלינן להו מכח דנצטרף עמהן קאו"פ בראי', אך בדינא דעד שיזומו כולם, הרי כיון דעיקר חיוב ההזמה הוא על הגדתן, ודאי דבעינן שיהיו כת א' בהגדתן, וכ"ה שכתב הקצוה"ח דקאו"פ שהי' כשר בשעת ראי' ונפסל בשעת הגדה, אינו פוסל אלא בשנצטרפו בשעת הגדה, ה"נ בדינא דעד שיוזמו כולן, בעינן שיהיו מצורפין בשעת הגדה, (ובאמת בד' הקצוה"ח שם מבו' דדבריו הם שלא כד' התוס' במכות, עיי"ש).

ומצינו כן בד' המהרש"ל במכות שם, עיי"ש שכתב בדעת הרמב"ם והטור, ז"ל, דגבי קאו"פ משו"ה פוסלין אפי' לאחר כ"ד, משום דתלוי הפסול בראיית המעשה שהיה כאחד, משו"ה אם בא אח"כ להעיד פוסל "למפרע" את כולם, אבל הזמה תלוי בהגדה לחוד, ומש"ה לאחר כ"ד ל"ב עד שיזומו כולם, עכ"ל.

וממה שהוצרכו התוס' לחלק ביניהם בע"א, יש ללמוד דס"ל דהא דבפסולא דנמצא א' קאו"פ סגי במה שנצטרפו בראי', היינו דעי"ז הוו ככת א' גם בהגדתן, וע"כ גם לדינא דעד שיוזמו כולן סגי בכך, ואך דכיון דלא התחילה עדותן אלא כשיעידו בבי"ד, ע"כ בעינן שיעידו בתוכ"ד.

ה] אמנם הנה מד' תור"פ במכות שם יש ללמוד דפליג ע"ז, עיי"ש שכתב לפרש טעם הא דלגבי הזמה בעינן שיעידו בתוכ"ד, ז"ל, וטעם יש בדבר משום דאין הזמה אלא לאחר שהעידו העדים, הלכך בעינן שיעידו כולן בתוכ"ד דאז הוו כחד עדות, אבל לדין דנמצא א' מהן קרוב מדהוקשו ג' לב' וכו', האי דרשא שייכא שפיר בראיית מעשה, לפיכך אם כשרים כל הרואים יקום דבר, ואם לאו לא יקום, עכ"ל.

ומבו' להדיא בדבריו, דהא דלגבי הזמה בעינן שיעידו בתוכ"ד, אי"ז כד' התוס' דהוא משום דאינם אומרים אמת וכו', אלא הוא כמש"כ מהרש"ל, דבדין הזמה דהוא על הגדת העדים, בעינן שיעידו תוכ"ד דעי"ז הוו ככת א' בהגדתן, ומשא"כ בפסולא דנמצא קאו"פ דהוי הפסול מכח הראי', דהקישא דג' לב' שייך שפיר בראיית מעשה.

ויש ללמוד לפ"ז, דס"ל להתור"פ דהא דבפסולא דנמצא א' קאו"פ ל"ב שיעידו בתוכ"ד, הוא משום דהוי עיקר הפסול מכח הא דהן מצורפין בראייתן, וע"כ הוא דעדות כולן בטלה אף דל"ה כת א' בהגדתן, וזהו שכתב דלענין הזמה דהויא על העדאת העדים, בעינן דיעידו בתוכ"ד, כ"ה שיהיו כת אחת בהגדתן.

ו] וכ"נ גם בד' התוס' בסוגיין, שפירשו דטעם הא דבהזמה בעינן שיעידו בתוכ"ד, הוא משום דהזמה משעת העדאת עדים קא אתיא, ומשמעות דבריהם כד' תור"פ, דאי"ז משום דבהזמה אין אומרים אמת ולא בא עדותן אלא כשיעידו בבי"ד, אלא הוא "דההזמה" משעת העדאת עדים קא אתיא, והיינו דכיון דחיובא דהזמה הויא על הגדתן, ע"כ בעינן שיעידו בתוכ"ד כדי שיהיו כת א' בהגדתן, וכמש"כ תור"פ.

וכ"נ גם בד' תוס' הרא"ש בסוגיין, ז"ל, שאני התם דהזמה משעת עדות היא דקא אתיא, אבל הכא משעת ראי' שרואין העדות יחד קא מתחלי להיות עדים כשמתכוונין להעיד, ובעינן שלא יהו קרובין מאחר שחוזרין ומעידין בב"ד, עכ"ל, והיינו דבהזמה דהוי חיוב ההזמה על הגדתן, ע"כ בעינן שיהיו מצורפין בהגדתן, ומשא"כ בפסולא דנמצא א' קאו"פ דהא דעדות כולן בטלה הוא משום דהוו כת א' בראייתן כשנתכוונו להעיד, ע"כ הגם דבעינן שיחזרו ויעידו בבי"ד, מ"מ עיקר פסולן הוא מכח ראייתן, וע"כ ל"ב שיעידו בתוכ"ד.

וזהו שדקדק הרא"ש וכתב דבעינן שלא יהיו קרובין מאחר "שחוזרין ומעידין בבי"ד", ונ' להדיא מזה, דאין עיקר הפסול מכח הגדתן בבי"ד, ואי"ז אלא כתנאי בעלמא, וכל שחוזרין ומעידין בבי"ד, מיפסלי מכח ראייתן, וכן נראה גם בל' תור"פ במכות שם בשלהי הסוגיא, ז"ל, אבל לענין קאו"פ, כיון דמשעת ראי' שרואה מעשה מתחילין להיות צריכין כשמתכוונין להעיד, א"כ מההיא שעתא בעינן "שלא יהא שם קאו"פ" כדתניא לעיל, מאחר "שחוזרין ומעידין בבי"ד", עכ"ל.

ז] ובעיקר מש"נ בדעת תוס' הרא"ש, דאף דבעינן שיעידו בבי"ד, מ"מ עיקר פסולן הוא מכח ראייתן, והא דבעינן שיעידו בבי"ד אי"ז אלא כתנאי בעלמא, דאין עד פסול מצטרף ופוסל את כל הכת, אלא בשהוא עד מקיים דבר, ראיתי בכ' הגרא"א שכתב ללמוד כן ממש"כ הרא"ש בסו"ד, ז"ל, אבל לבסוף דדריש יקום במקיימי דבר הכתוב מדבר לא צריכנא לשנוייא קמא, דמיני' ממעטי הרוג והורג דבעינן שיהו רגילין לקיים דבר ושילכו לקיים דבר, עכ"ל.

ומבו' בד' הרא"ש דמעיקרא פירש לשנויא דגמ' דבמקיימי דבר הכתוב מדבר, דהיינו דאין ההורג פסול לפי שאינו רגיל לקיים דבר, ולפ"ז לענין נרבע והרוג בעינן לשנויא קמא, וחידש הרא"ש דבשנויא דגמ' נכלל גם דבעינן שילכו לקיים דבר.

והנה הא דבעינן שיהיו רגילין לקיים דבר, ודאי היינו דהוי זה דין בהפסולין דלא חשיבי כעדים ע"י ראייתן לענין להצטרף להיות עדות אחת עם הכשרים, רק כשרגילין לקיים דבר, ומאחר ונכלל בהדי דין זה גם הא דבעינן שילכו לקיים דבר, נראה דג"ז הוא דין בהפסולין, דרק עדים שהלכו לקיים דבר מצטרפין, עכ"ד.

ח] והנה בתשו' מהר"ם אלשקר סימן ט"ז נחלק עם מהר"י בירב בדין כת שהוזם א' מהן, דמהר"י בירב כתב דאין עדות כולן בטלה אלא בשהעידו בתוכ"ד, ומהר"ם אלשקר כתב דאף אם לא העידו בתוכ"ד עדות כולן בטלה, והש"ך בסימן ל"ו סק"ו האריך להכריע כד' מהר"י בירב, ולמד לזה מד' התוס' במכות דבהזמה שאין אומרין אמת בעינן שיעידו בתוכ"ד, - ועפי"ז כתב הש"ך שם, דגם אם נמצא א' מהן קאו"פ, מ"מ אם גם הזימוהו ונמצא שלא נצטרף עמהן בראי', אין עדות כולן בטלה אלא בשהעידו בתוכ"ד, ולמד כן מד' מהר"י בירב שם דאיירי בכה"ג, עיי"ש.

ולפמש"נ נמצא דדין זה תלוי בפלוגתת הראשונים, דלדעת התוס' במכות דס"ל דכל שנצטרפו בראי' הוו כת א' גם בהגדתן, והא דבהזמה בעינן שיעידו בתוכ"ד הוא משום דאין אומרין אמת וכו', הרי ודאי גם לענין לבטל עדות שאר העדים, בעינן שיעידו בתוכ"ד, וכמש"כ הש"ך.

אך לדעת התור"פ במכות והתוס' והרא"ש בסוגין דהא דבהזמה בעינן שיעידו בתוכ"ד הוא משום דחיוב הזמה הוא על הגדתן, הרי דכ"ז הוא לענין דינא דעד שיזומו כולן, אך לענין לבטל עדות שאר העדים, ל"ב שיעידו בתוכ"ד.

ט] והנה אמנם גם לדעת תור"פ ודעימי' י"ל דכ"ז הוא היכא דנמצא א' מהן קאו"פ גם בלא פסול ההזמה, אך היכא דכל פסולו הוא משום ההזמה, הרי דכיון דלא נפסל אלא בשעת ההגדה, אין עדות כולן בטלה אלא בשנצטרפו עמו בהגדתן, וכמש"כ הקצוה"ח שם סק"ד, וכמש"נ לעיל סק"ב.

אך הנה דעת הרמב"ם בפ"כ מעדות ה"ג והטור בסימן ל"ח דאף בכה"ג עדות כולן בטלה אף בשלא נצטרפו בהגדתן, ופירש מהרש"ל במכות שם בדעתם, דהוא משום דתלוי הפסול בראיית המעשה שהי' כאחד, וכל שבא אח"כ להעיד פוסל למפרע את כולן, וצ"ל דהיינו, דהגם דלא נפסל העד זומם אלא בשעת ההגדה, מ"מ ל"ב שיהיו מצורפין בהגדה כדי שתיבטל עדות כולן, אלא מכח צירופן בראי' בטלה עדות כולן אף כשנפסל א' מהן אח"כ, וכמש"כ בנתיה"מ שם סוסק"א.

י] והנה התוס' לקמן דל"א. הק' לדעת ב"ש דבכת א' נחלקה עדותן, א"כ בב' כתי עדים הו"ל נמצא א' מהן קאו"פ, וכתבו לישב בתי' הג', ז"ל, א"נ לא אמרינן נמצא אחד מהם קאו"פ אלא בבאו בבת אחת תוכ"ד דאז חשיבי עדות אחת, והכא שבאו ב' כיתי עדים זא"ז, עכ"ל.

ונחלקו בזה הנתיה"מ והקצוה"ח במשובב שם, דהנתיה"מ כתב בזה, ז"ל, רק בתי' א' כתבו ז"ל, א"נ לא אמרינן נמצא קאו"פ רק כשהעידו בב"א וכו', משמע דלא אמרינן בשום מקום בקאו"פ עדותן בטלה רק כשהעידו בב"א, אבל לשיטת תוס' דבכל מקום בקאו"פ ל"ב בב"א, צריכין לתירוצים האחרים שכתבו שם, ואין חילוק בין זה לשאר דוכתי, עכ"ל.

אך הקצוה"ח במשובב שם כתב ע"ז, ז"ל, ועיקר חידוש בתירוץ זה דהכא מיירי שבאו זא"ז, ועוד תירצו תירוצים אחרים, והיינו דאף אם נאמר דהא וכו' מיירי נמי בב"א, אפ"ה לא יוקשה וכו' אבל אם באו זא"ז ודאי דלא מפסלי משום נמצא א' מהם קאו"פ וכו', עכ"ל.

והנה מד' תוס' הרא"ש לקמן שם נ' להדיא כד' הקצוה"ח, ז"ל, א"נ בשבאו אלו הב' כתות זא"ז, דלא אמרי' נמצא א' מהן קאו"פ עדותן בטלה אא"כ באו בב"א תוכ"ד דאז חשיב עדות אחת, עכ"ל, ומ' דעיקר החידוש בתי' זה, הוא דאיירי התם בבאו בזא"ז, אך הך מילתא הוי פשיט"ל דלא אמרינן נמצא א' מהן קאו"פ עדותן בטלה אא"כ העידו בב"א, - ויש לסייע עוד לזה, דהרי התוס' והתוס' הרא"ש בסוגיין כתבו בפשיטות דבנמצא א' מהן קאו"פ עדותן בטלה אף בשלא העידו בתוכ"ד, ולמדו לזה ממש"א מה יעשו ב' אחין שראו באחד שהרג את הנפש, ורחוק לומר שהתוס' והתוס' הרא"ש לקמן נסתפקו בזה.

ולפמש"נ הדברים מכוונים, דהתוס' ותוס' הרא"ש במכילתין דס"ל דהא דבפסולא דנמצא קאו"פ ל"ב שיעידו בתוכ"ד, הוא משום דעיקר הפסול הוא מכח דהוו כת א' בראייתן, ומשא"כ בדינא דעד שיוזמו כולן, בעינן שיעידו בתוכ"ד, כ"ה דיהיו כת א' בהגדתן, ע"כ כ"ז הוא בשהי' פסול בשעת ראי', אך כל שנפסל אחר הראי' ובאנו לפסלו מכח הגדתן, אין עדות כולן בטלה אלא בדהוו כת א' בהגדתן, ולזה בעינן שיעידו בתוכ"ד.

יא] והנה בס' ישועות ישראל סימן ל"ו סק"ג כתב, דאין מד' התוס' שם ראי' כלל דבהי' כשר בשעת ראי' ופסול בשעת הגדה אינו פוסל אלא בשהעידו תוכ"ד, דהרי ודאי דאין לפסול בכשר בשעת ראי', אלא בשהי' פסול בשעה שהגידו הכשרים, אך אם נפסל אחר שהגידו הכשרים, ודאי דאין עדותם בטלה, דלא גרע מאילו נפסלו אותם העדים עצמן אחר שהעידו דאין עדותם בטלה, וע"כ בב' כתי עדים המכחישין זא"ז, הרי דכל שלא העידו בתוכ"ד, נמצא דלפי הצד דהכת השני' היא המשקרת, לא נתבטלה עדות הכת הראשונה, שהרי בשעה שהעידו היתה גם הכת השני' כשרה, ואף דלפי הצד דהכת הראשונה היא המשקרת, בטלה עדות הכת השני', מ"מ כיון דקי"ל זו בא בפ"ע ומעידה, וקי"ל בב"ב דל"א: דאם הוכחשו במקצת לא נתבטל מה שלא הוכחשו כיון דכל א' כשרה בפנ"ע, הרי דאין לפסול הכא לב' הכתות, אלא משום דממ"נ מיפסלי תרוייהו, וע"כ כיון דלהצד דהכת השני' משקרת לא בטלה עדות הכת הראשונה, אין לנו לבטל לעדותן, עכ"ד.

והנה הגם דבפשוטו דבריו מוכרחים מסברא וראויים למי שאמרם, אך ל' התוס' והרא"ש אין נראה כן כלל, אלא מ' דדינא קאמרי דנמצא א' קאו"פ אינו פוסל אלא בשהעידו בתוכ"ד, ואי"ז משום דאין עדות הכת הראשונה בטלה מכח הכת השני' שנפסלה אח"כ, וצ"ב באמת הטעם לנטות מד' הישועו"י.

יב] ונראה לדון בזה, דהנה בעיקר המבו' בד' התוס', דבהי' כשר בשעת ראי' ופסול בשעת הגדה ונצטרפו כל העדים בהגדה בטלה עדות כולן, יש להסתפק אם הוי זה פסול בהעדים, דכל שנצטרף עמהם פסול בשעת ההגדה, בטלה עדות כולן, או הוי זה פסול בהגדה, דכל שנצטרף פסול להגדה זו בטלה ההגדה, ונפ"מ בזה במה שדנו האחרונים אם ביד הכשרים לחזור ולהעיד, ואכמ"ל.

ונראה, דאמנם אי נימא דהא דבטלה עדות כולן הוי זה פסול בהעדים, ודאי הדבר מוכרח דכל דבשעה שהעידה כת א' היו כולם כשרים, ואח"כ העידה כת אחרת ונפסלו בהגדתן, לא בטלה עדות כולן, דלא עדיף מהיכא שנפסלו העדים עצמן דאין עדותן בטלה למפרע, אך אי נימא דהא דבטלה עדות כולן הוי זה פסול בההגדה, י"ל דע"כ אף היכא שהעידה כת א' תחילה, ואח"כ העידה כת אחרת ונפסלו בהגדתן, בטלה עדות כולן, משום דנצטרף פסול להגדה, ול"ד להיכא דנפסלו העדים עצמן אחר שהעידו, דהגדתם הויא הגדה מעליא, אך משא"כ היכא שנצטרף עמהן פסול אחר שהעידו, דנמצא דהגדתם מצורפת להגדת פסול, מיפסלא הגדתם, ואך דע"ז כתבו התוס', דהוא דוקא בשהעידו תוכ"ד, דרק בכה"ג הן מצורפין בהגדתן.

ונראה עוד בזה, דאף אם הא דבטלה עדות כולן אי"ז פסול בהגדה, מ"מ גם אי"ז פסול בעדים, אלא הוי זה פסול בעדות העדים, דכיון דעדותם מצורפת עם עדות פסולין, בטלה כל העדות, וע"כ י"ל דל"מ שיחזרו הכשרים ויעידו, דכיון דנצטרף לעדותם עדות פסול, בטלה עדותן, וע"כ שפיר י"ל דאף בכה"ג דמתחילה דכשהעידה כת א' היו כולם כשרין ואח"כ העידה כת אחרת ונפסלו בהגדתן, תיבטל עדות כולן, כיון דעדותן מצורפת עם עדות פסולין, ול"ד להיכא דנפסלו העדים אחר שהעידו, דאי"ז טעם כלל לבטל את הגדתן שהגידו כשהיו כשרים.

יג] ויש להוסיף עוד בד' התוס' לקמן, דהנה התוס' שם כתבו בתי' בתרא, ז"ל, ועי"ל דכי אמר נמצא א' מהם קאו"פ, ה"מ כי מסייעי אהדדי אבל הכא דמכחשי אהדדי לא, עכ"ל.

ולכאו' הי' נראה דיש ללמוד מדבריהם אלו כד' הקצוה"ח, דכל שנפסלו אחר הראי', אין עדות כולן בטלה אלא בשנצטרפו בהגדתן שהעידו בב"א, וזהו שכתבו דכל דמכחשי אהדדי אין מצטרפין בהגדתן, וע"כ אין עדות כולן בטלה, אך אי נימא דאף כשנפסלו אחר הראי' עדות כולן בטלה מכח שנצטרפו בראי', א"כ מה לי דבהגדתן מכחשי אהדדי, הרי הן מצורפין זל"ז בראייתן, ומכח זה יש לבטל עדות כולן.

אמנם באמת נראה דתי' זה מתישב היטב גם לדעת התוס' במכות שנת' לעיל סק"ג בדעתם דכל שנצטרפו בראייתן הוו כת א' גם בהגדתן, ודלפ"ז אף אם נפסלו אחר הראי' בטלה עדות כולן אף שלא העידו בתוכ"ד, שהרי גם לדעתם בעינן להא דחשיבי ככת א' בהגדתן מכח שנצטרפו בראייתן, וע"כ שפיר י"ל דכ"ז הוא בדמסייעי אהדדי, אך כל דמכחשי אהדדי לא חשבינן להו ככת א' בהגדתן, וע"כ אין עדות כולן בטלה, וז"פ.

בתוס' הרא"ש דל"א. כתב דאיירי כשאמרו למיחזי אתינא, והנה בהך תי' ס"ל דאיירי בשבאו בב"א, ומבו' דאף בכה"ג שהעידו בב"א אין עדותן בטלה אם למיחזי אתו.

וצ"ע מ"ש מהזמה דעדות כולן בטלה אף שלא ראו יחד כלל, ואולי הרא"ש פליג על דין זה, אך הטור כתב כן, והוא גופי' כתב דבלמיחזי אתינא אין פוסל אף אם העידו אח"כ בב"א, ובאמת ק' טפי בד' הטור שכתב דה"ז פוסל אף אם לא העידו בתוכ"ד, והיאך נצטרפו זע"ז.

אך באמת ב' הקו' מיושבות זב"ז, דכיון דחזינן בד' הטור דל"ב שיעידו בתוכ"ד, בע"כ דגם בשהוזם א' מן העדים, איכא להצירוף דראי', וכמש"כ הקצוה"ח, וכאשר כ"ה מבו' מד' התוס' במכילתין ודעימייהו שהוצרכו לחלק בע"א בין הזמה לנמצא קאו"פ, וע"כ ל"ד להיכא דלא נתכונו להעיד, דליכא לצירוף הראי'.

אמנם אי נימא כדעת התוס' במכות דבהזמה ליכא לצירוף הראי', בע"כ צ"ל דהא דבהוזמה כת א' עדות כולן בטלה, ול"ד להיכא דלא נתכונו להעיד דאף אם העידו כולן בב"א אין עדות כולן בטלה, הוא כמש"כ הקצוה"ח בסק"ד, דהיכא דנתחלקו זמ"ז בראייתן, תו אין מצטרפין בהגדתן, ודוקא בהזמה דל"ה ראי' כלל, הוא דהן מצטרפין זל"ז ע"י הגדתן.

ונ' דגם לדרך קמא צ"ל כן, שהרי קשיא לדרך זו, דאף שאנו דנים שהי' ראי', אך מאן יימר שנתכונו להעיד, והרי לדעת התוס' שואלין אותן למיחזי או לאסהודי אחר שנתברר שהן פסולין, וא"כ בהזמה היאך יתברר ד"ז, והרי אחר שנתברר שהן פסולין אין מקום לשאלן, - וביותר, שהרי מהא דשיילינן להו אח"כ, חזינן דלא אמרינן דמעיקרא נתקבלה כך עדותן, אלא ה"ז תלוי בהאמת, וא"כ בעדים זוממין דלפי האמת ל"ה ראי' כלל, בדין דתתחלק עדותן.

וע"כ צ"ל, דהא דמתחלקת עדותן כשבאו לראות, הוא רק כשראו, אך כל שלא ראו כלל, שפיר הן מצטרפין ע"י ההגדה, והאמנם דגם בכה"ג כיון דכל צירופן בהגדה הוא מכח שאמרו שראו יחד, הרי דאם יאמרו מעיקרא שבאו לראות ולא להעיד, אינם מצטרפין זל"ז, אך כל שבאו בסתמא, מקבלין אנו את עדותן כעדות אחת, ול"ד לכל נמצא א' קאו"פ, שאם נתברר לבסוף שבאו לראות אין עדותן בטלה, משום דה"ז מחלק את עדותן, ומשא"כ בהזמה דליכא מה דיחלק את עדותן, ודו"ק.

עי' דורש לציון דרוש י"ג שהאריך לבאר, דגם לדעת התוס' דבהזמה ליכא צירוף בראי', מ"מ בעינן שיאמרו שראו מחלון א', משום דבי"ד קיבלו לעדותם כפ"מ שאמרו, ועיי"ש בכל דבריו.

ישועו"מ סק"ג הוכיח דהפסול הוא למפרע, דאל"כ לעולם תיקשי דאם בא הפסול והעיד אחר הכשר, היאך תתבטל עדות הכשר אחר שכבר העיד, - אך לכאו' י"ל דכיון שעכשיו נצטרף עמו פסול בטלה עדותו, ולעולם אינה בטלה אלא מכאן ולהבא.

ועיי"ש שהוכיח כד' הב"ש דאל"כ נחוש שמא יבואו הקרובים ויעידו, והביא לד' מהרשד"ם אהע"ז סימן כ' דמבו' דאם כבר נגמר כל הענין אינו פוסל, ועיי"ש שתמה ע"ז, - ומש"כ שם בסו"ד בדעת מהרשד"ם צ"ע, דבד' מהרשד"ם שם מבו' דהפסול העיד תחילה, עיי"ש דאיירי שתחילה העיד אח א', ואח"כ העיד אחיו עם אחר, וצ"ע בזה.

1. והנה בחי' הרשב"א ב"ב דקי"ג: כתב, ז"ל, ומה שאמרו שם דשיילי' להו אי למחזי אתיתון או לאסהודי, דוקא בשהעידו קאמר, דלאחר שהעידו שיילינן להו אי לאסהודי נתכוונו מתחלה, דכיון שנתכוונו מתחלה לעדות "והעידו עכשו בב"ד נצטרפו" ופסלו ואפי' בדיני ממונות, אבל אם מתחלה לא נתכוונו להעיד הרי לא נצטרפו עם הכשרים כלל ואע"פ שהעידו, ונמצא שאינן פוסלין אפילו כשהעידו עכשו ולפי שלא נצטרפו מתחלה, וכ"ש כשנתכוונו מתחלה להעיד ולא העידו עכשו שאין מחשבתן בלא "צירוף מעשה" פוסלת, עכ"ל, ומבו' להדיא בדבריו דהא דאין קאו"פ פוסל אלא בשהעיד בבי"ד, הוא משום דאינם מצטרפין זל"ז אלא בהשעידו בבי"ד ואיכא צירוף מעשה, ולדעתו ודאי דהא דעדות כולן בטלה הוא משום דחשיבי ככת א' בהגדתן.

   אך באמת י"ל דדעת הרשב"א דכל הא דעדות כולן בטלה הוא רק בשהעידו בתוכ"ד, ומשום דבעינן שיצטרפו בראייתן ובהגדתן, וכ"נ מד' הרמב"ן והריטב"א במכות ד"ו: שדעתם כן, עיי"ש במשה"ק ע"ד הרמב"ם דאף בהעידו אחר כ"ד ונמצאת אחת זוממת עדות כולן בטלה, ונת' במק"א?, ואין ללמוד מזה לדעת התוס' דס"ל דכל שנצטרפו בראייתן והעידו בבי"ד בזא"ז עדות כולן בטלה, הגם דליכא צירוף בהגדתן. [↑](#footnote-ref-2)