בסוגיא דלמפרע הוא קדוש
קטגוריות: ש_ס / מא חולין / חולין - הרב מאיר קאופמן / עניינים

בס"ד ט"ז כסליו תש"ע

**בסוגיא דבכור למפרע קדוש**

**א] בביאור הסברא שלמפרע הוא קדוש ובביאור הדין דשליש דרך דופן הוא פטור**

**ב] בביאור הדין שבמאכיל לכלבים לא חל קדושה למפרע**

**ג]ביאור שיטת הרמב"ם בדין למפרע הוא קדוש**

**ד]בדימיון לידה לבכור לענין טומאת האם**

**ה]בביאור דברי תוס' ד"ה רב הונא**

**ו] האם שיך שיחול קדושה לאחר שיש לולד שם ילוד**

**בביאור הסברא שלמפרע הוא קדוש ובביאור הדין דשליש דרך דופן הוא פטור**

א]מבואר חולין ס"ט: אתמר יצא שליש ומכרו לעובד כוכבים וחזר ויצא שליש אחר רב הונא אמר קדוש רבה אמר אינו קדוש רב הונא אמר קדוש קאסבר למפרע הוא קדוש וכיון דנפק ליה רוביה איגלאי מילתא למפרע דמעיקרא הוי קדוש ומאי דזבין לאו כלום זבין ואזדו לטעמייהו דאיתמר יצא שליש דרך דופן ושני שלישי דרך רחם רב הונא אמר אינו קדוש רבה אמר קדוש רב הונא אמר אינו קדוש רב הונא לטעמיה דאמר למפרע קדוש ורובא קמא ליתיה ברחם רבה אמר קדוש רבה לטעמיה דאמר מכאן ולהבא קדוש ורובא דרך רחם נפיק וכו' עכ"ל הגמ'

והנה בפשוטו לרב הונא חל קדושה ממש על הבכור וכדמוכח מתוס' שנקטו שחל כאן כבר איסור הטלת מום וכן מבואר ברש"י שלא חל המכירה לעכו"ם ובפשוטו שזה כבר של הכהן וכן הוא לשונו שבתחילת לידה הוא צריך לקדש ומשמע שחל קדושה

והנה יש לעיין לרב הונא שלמפרע הוא קדוש האם חל קדושה על הכל או שרק שהחלק שיצא הוא התקדש ונפק"מ האם נידון הגמ' במכרו לעכו"ם זה רק על החלק שכבר יצא שבזה חל קדושה והוא לא יכול למוכרו או שגם את שאר הבהמה שעדיין לא יצא גם כן הוא לא יכול למכור ועיין לשון המאירי שהביא נידון הגמ' במכר את הכל וכתב שלרב הונא הוא קרב למזבח ומבואר שחל קדושה על הכל ולכן גם החלק שיצא אחרי זה חל עליו קדושה ובפשוטו לא מועיל מכירה לגוי [ואולי זה רק סברא שהבכור כבר משועבד למצותו ולכן לא מועיל מכירה גם על השאר לכהן אבל זה וודאי שלא חל קדושה על הכל ועיין חזו"א] אמנם עיין מהרש"א וכן נקט רעק"א ובמהרי"ט אלגזי שזה וודאי שלא חל קדושה על הכל דהשאר הרי עדיין אינו פטר רחם ורק החלק שכבר יצא הוא נתקדש ולא נפטר על ידי שהוא נמכר לעכו"ם וכמבואר ברש"י שאי אפשר למוכרו לעכו"ם וכתב רעק"א בגליון השו"ע סימן שי"ט שאם ימכור לעכו"ם החלק שבפנים יחול המכירה

והנה בגמ' מבואר דביצא שליש דרך דופן ושני שליש דרך רחם לרב הונא אינו קדוש ולרבה קדוש וצ"ב כמו שלרבה יכול לקדש החלק האחרון למה לרב הונא זה לא יכול לקדש והנה אם נימא שהקדושה חלה מיד בתחילה על הכל א"ש דלרב הונא שדיני הבכור נקבעים בתחילת יציאתו א"כ כל שאז הוא היה יוצא דופן לא חל עליו קדושה אמנם אם נימא שכל חלק מקדש את עצמו א"כ למה שסוף הלידה לא תקדש והנה היה מקום לבאר לדעת רבה שהמקדש זה השלב שיצא רוב הבהמה דהלידה נחשב היציאה ממיעוט לרוב לכן כיון שזה לא יצא דרך דופן זה חייב אבל לרב הונא שכל הלידה מקדשת וכדחזינן שהחלק שכבר יצא למפרע הוא קדוש א"כ חלק מהלידה הוא יוצא דופן ולכן זה לא מקדש אמנם עיין לשון רש"י שכתב מכאן ולהבא משיולד רובו או בתחילה או בסוף ומבואר שגם לרבה זה דוקא כי השני שליש האחרונים היו דרך רחם ויש כאן רוב דרך רחם אבל ללא זה זה לא קדוש ובאמת שכן הוא לשון הגמ' ורובא דרך רחם נפיק דהינו שיש כאן שיעור רוב שיצא דרך הרחם וא"כ צ"ב כמו שלרבה הרוב האחרון יכול לקדש למה לרב הונא זה לא יכול לקדש

ועיין זכרון שמואל שכתב לבאר שרב הונא שאומר למפרע הוא קדוש טעמו דס"ל שכל חלק מקדש את עצמו דהינו שהמעשה לידה של עצמו הוא סיבה לקדש את עצמו ולכן לא שייך שהלידה של הסוף תקדשהו שהרי ס"ל שרק לידת עצמו מקדשו ולכן ס"ל שלמפרע הוא קדוש משא"כ לרבה שס"ל שמכאן ולהבא הוא קדוש דהיינו שלידת הרוב מקדשת את כולו א"כ גם כאן לידת הרוב האחרון יכולה לקדש את כולו אמנם עדיין צ"ב לרב הונא למה שלא יחול קדושה לפחות על החלק האחרון ובפשוטו צ"ל דלא שייך שיחול קדושה על חלק מהבכור אמנם לכאורא זה אינו דהרי בחותך ומניח למאן דאמר מכאן ולהבא הוא קדוש מבואר בתוס' שמה שחתך לא קדוש ובכל אופן השאר קדוש וצ"ל שמה שלא חל קדושה על הכל זה לא חיסרון אמנם צריך שיהיה שם פטר רחם על הכל ולרב הונא שכל חלק קובע את עצמו א"כ על ההתחלה אין שם פטר רחם משא"כ לרבה גם בסוף המעשה לידה יכול להיקבע השם פטר רחם על הבהמה

והנה עיין רש"י ד"ה למפרע שכתב וז"ל ברוב הראשון קדושתו תלויה שבתחילת הלידה הוא צריך לקדש עכ"ל והנה פשטות לשונו שצריך לחול קדושה על הכל וכנ"ל מהמאירי אמנם אפשר לבאר שכונתו שהחלק שכבר יצא הוא צריך להתקדש בתחילת לידתו

והנה לפ"ז החיסרון לרב הונא מצד החלק שיצא אמנם עיין לשון הגמ' ורובא קמא ליתיה ברחם ומשמע שהחיסרון שהקדושה חלה על ידי הרוב הראשון וחלקו היא לא ברחם ולנ"ל הרי המקדש יכול להיות הרוב האחרון והחיסרון רק שיש כאן חלק שהוא לא ברחם וצריך לדחוק שהכוונה באמת שהקדושה תמיד חלה על ידי רוב וזה אינו ברחם

ושמעתי לבאר דיתכן דיסוד מחלוקת רב הונא ורבה מהו המקדש האם המעשה לידה הוא המקדש או המציאות שהוא ילוד דלרב הונא המעשה לידה הוא המקדש וממילא כל חלק מתקדש על ידי עצמו דנעשה בו מעשה לידה וכן מוכרח שקדושתו מיד דמעשה הלידה שלו כבר נעשה משא"כ רבה ס"ל שהמציאות מה שהוא נולד זה מקדש את עצמו ולכן זה חל על רובו שאז הוא נחשב ילוד ולא השם ילוד מקדשו אלא המציאות שהוא היה בפנים ועכשיו הוא בחוץ ולפ"ז א"ש דלרב הונא לא שייך לדון שהסוף יקדש דכיון דהמקדש זה המעשה לידה א"כ יתכן שרק הרוב הוא נחשב למעשה לידה דזה עושה אותו לילוד אבל אחרי שהוא כבר נולד לא שייך בו עוד מעשה לידה שמעשה לידה יסודו הדבר שעושה אותו לילוד וממילא לא שייך לדון שהרוב האחרון מקדש וא"ש לשון הגמ' ורובא קמא ליתי ברחם דהקדושה חייבת לחול על ידי הרוב הראשון משא"כ לרבה שהמציאות שהוא בעולם מקדשת אותו א"כ גם לאחר שהוא נחשב ילוד יש כאן עדין מציאות שהוא יוצא לאויר העולם שזה סיבה לקדשו

והנה בגמ' מבואר שאם הוא חותך ומניח לרבה א"ש שלא חל על החתיכות קדושת בכורה משא"כ לרב הונא צריך שיחול על החתיכות קדושת בכורה והנה מבואר בתוס' שגם לרבה מה שיצא אחרי זה יהיה עליו קדושה דהינו שאין תנאי בבכור שיחול קדושה על הכל וצ"ע א"כ למה על החתיכות שיצאו לא חל קדושה וכמו לרב הונא ובפשוטו צ"ל שכיון שהמקדש הוא המעשה לידה של רוב א"כ בחלק שכבר נחתך לא חשיב שיש כאן מעשה לידה של רוב ולגביו ההמשך לא משנה דהינו דנחשב תמיד שנעשה בו רק מעשה לידה של מיעוט ומעשה לידה של מיעוט לא מקדש ולכאורא כל זה שייך רק אם נימא שצריך מעשה לידה שיקדש אבל אם נימא שהמציאות שהוא ילוד מקדש א"כ לכאורא וודאי שגם כאן חשיב שהרוב ילוד וא"כ היה צריך שיחול עליו קדושה וצ"ע

**בביאור הדין שבמאכיל לכלבים לא חל קדושה למפרע**

ב]הגמ' שואלת מהמשנה שחותך ומשליך לכלבים דמשמע שגם לאחר שנחתך רוב יכול להאכיל לכלבים והגמ' דוחה שהוא משליך מיד לפני שיצא רוב וצ"ע מה זה עוזר אבל אחרי שיצא רוב זה קדוש למפרע וא"כ יוצא שהאכיל לכלבים מה שקדוש בקדושת בכורה ועיין רש"י שכתב וז"ל דכיון דליתנהו אמאי תיחול בשעת גמר יציאת הרוב ואיסורא ליכא דהא כי שדא קמא חולין הוה אבל ביצא שליש ומכרו לעכו"ם וחזר ויצא שליש אחר הרי כולן לפנינו איכא למימר איגלאי מילתא וחילא למפרע ומבטל המכירה עכ"ל ובפשוטו מבואר ברש"י שרק אם בשעת גמר לידה יש כאן בהמה שיכול לחול עליה קדושה זה חל למפרע אבל כל שעד כמה שזה צריך לחול עכשיו זה לא יחול ממילא זה לא חל למפרע וצ"ע אבל למה זה לא סיבה גם במכר לגוי דהרי כיון שעד כמה שנרצה שיחול קדושה עכשיו אין סיבה לחול ממילא גם לא חל למפרע והיה מקום לומר שזה סברא מיוחדת במכר דכיון דעד כמה שיחול קדושה לא חלה המכירה וממילא אין סיבה לפטור בזה לא דנים שעכשיו לא יכול לחול וכמדומה שזה כווונת השטמ"ק תמורה כ"ד: בהשמטות

אמנם לפ"ז לכאורא אם הטיל מום שלא חל קדושת הקרבה בזה לא שייך שיחול למפרע קדושת הקרבה דהרי עכשיו זה לא יכול לחול אמנם עיין תוס' כאן שהקשו לרב הונא איך הוא חותך הרי זה למפרע קדוש ומבואר שלא דנים שאדרבא כיון שיש כאן מום ממילא אין כאן קדושת הקרבה וממילא אין איסור הטלת מום ויתכן שזה סברא מיוחדת בהטלת מום שכל ההיתר להטיל מום בבעל מום כי זה כבר בעל מום לכן לא חשיב שיש כאן תוספת אבל כאן שלמעשה הוא עדין לא בעל מום אפילו שלא יהיה לו קדושת בכורה אסור להטיל בו מום

אמנם עדיין קשה דהרי בחותך ומניח מבואר בגמ' שלרבה לא חל קדושה וא"כ גם לרב הונא היה צריך שלא יחול קדושה דהרי כל שמכאן ולהבא לא חל קדושה ממילא למפרע לא חל קדושה אמנם זה אינו דהרי מבואר בתוס' שמה שיצא מכאן ולהבא יחול עליו קדושה דהינו שאין הגדר שחשיב שלא יהיה כאן מעשה לידה המחייב ורק שזה סברא שביחס לחלק זה לא חל קדושה כי בזה לא היה לידה של רוב אמנם כיון שעד כמה שזה חל זה חל למפרע ממילא חל קדושה על הכל וז"פ

והנה הקשו התוס' דבגמ' מבואר דאם לאחר שיצא חלק היא הקדישו זה פטור מבכורה והקשו דלרב הונא שלמפרע הוא קדוש זה לא סיבה שיפטר מבכורה והנה אם ננקוט כנ"ל שלא חל קדושה על הכל א"כ כאן על מה שעדין לא יצא אין סיבה שלא יחול קדושת עולה וממילא גם לא יחול קדושת בכורה כיון דבזמן לידת הרוב יש כאן חלק של הקדש זה סיבה שלא יחול קדושה וכמו ביד נכרי באמצע וכמו לרבה ומבואר בתוס' דלא כנ"ל אלא שגם אם עכשיו זה מצב שלא יחול קדושה בכל אופן כיון שלמפרע הוא קדוש יחול על זה קדושה

וצ"ל שכל הסברא בגמ' רק שאם זה לא נמצא ואין כאן בהמה עכשיו שתחול על זה קדושה בזה אמרינן שזה לא חל למפרע אבל אם הבהמה קימת ורק שעכשיו יש פטור שלכן לא חל קדושת בכורה זה לא סיבה שלא יהיה למפרע וצ"ב הסברא בזה

ועיין זכרון שמואל שביאר שכאן זה חל מכאן ולהבא למפרע דהינו שזה לא איגלאי מילתא למפרע אלא שעכשיו זה חל על למפרע ולכן כל שעכשיו אין בהמה שיחול עליה לא שייך לומר שזה חל למפרע דעכשיו אין לזה על מה לחול אמנם זה רק חיסרון אם אין על מה לחול ולא אם יש עכשיו פטור כגון עכו"ם או הקדש כיון שזה חל על למפרע ואז אין החיסרון אמנם ע"ש שיצא לדון דלענין האיסור להטיל מום כיון שבזמן שמטיל עדין זה לא קדוש ורק אחרי זה יחול קדושה על זמן זה א"כ זה סיבה שלא יהיה איסור להטיל מום וכמו דחזינן לענין התרת נדרים שאסור לו לעבור על הנדר כל זמן שלא התיר כיון שההיתר הוא לא איגלאי מילתא למפרע ודו"ק בזה

והנה ברמב"ם מבואר שלמפרע הוא קדוש ובכל אופן העתיק המשנה כצורתה שחותך אבר אבר ולא משמע שמדובר בנפל או קודם שיצא לאויר העולם ומשמע שס"ל שגם אם למפרע הוא קדוש אין איסור להטיל מום והיה מקום לומר שס"ל כשטמ"ק לעיל שכל הדין למפרע רק אם עכשיו זה היה ראוי לחול וכיון שעכשיו זה בעל מום ולא יכול לחול קדושת הקרבה ממילא אין לו קדושת הקרבה ולכן מותר להטיל מום

**ביאור שיטת הרמב"ם בדין למפרע הוא קדוש**

ג]אמנם הנה ברמב"ם מבואר חידוש גדול דבחותך ומשליך לכלבים לא רק שלא חל על זה קדושת בכורה אלא שגם זה לא פוטר מבכורה והבא אחריו קדוש אמנם הרמב"ן ושאר ראשונים חלקו על זה וכתבו שזה וודאי פוטר מבכורה ועיין רמב"ן שזה לא גרע מחררת דם שפוטר מהבכורה ובפשוטו צ"ל בדעת הרמב"ם שס"ל שחררת דם כיון שיש כאן גוף שלם בעולם כה"ג זה פוטר מבכורה משא"כ כאן שלא היה מצב של גוף ילוד אין זה פוטר מבכורה וצ"ב מקור דברי הרמב"ם ובפשוטו שלמד שזה כוונת הגמ' בחותך ומשליך שהסיבה שלא חל על זה קדושה למאן דאמר למפרע שאין קדושה אלא אם יש מציאות של ילוד שלם בעולם והנה אם נימא שס"ל כשטמ"ק הנ"ל א"כ אין ראיה שבאמת כה"ג לא חשיב שיש כאן לידה אלא זה רק סברא שכיון שמכאן ולהבא לא חל קדושה כי אין כאן על מה לחול ממילא גם למפרע לא חל קדושה ומשמע דהרמב"ם לא ס"ל סברא זו וצ"ע

ובקה"י כתב ליישב שכיון שגם אם למפרע קדוש אבל לא חל קדושה על כל הוולד וכנ"ל א"כ כה"ג זה בכלל לא סוג קדושה של קרבן דאין מושג קדושה על חצי בהמה להקרבה ולכן זה לא סיבה לאסור להטיל מום

והנה עיין תוס' שהקשו מהגמ' בתמורה שדנה באמר אם יציאת רובו קדוש האם חל קדושת קרבן או קדושת בכור וכתבו דמשמע שאם הקדיש לפני שיצא רובו וודאי שיחול קדושת עולה וכתבו שזה דלא כרב הונא שלמפרע הוא קדוש אמנם עיין רמב"ם שכתב את דין הגמ' ומשמע שגם אם למפרע הוא קדוש בכל אופן עד כמה שהוא מקדיש לא חל קדושת בכור

והנה הבאינו לעיל מהגרעק"א שהקשה על תוס' שהרי לא הקשו שמה נידון הגמ' הרי זה כבר בכור אלא רק הקשו שמשמע שאם הקדיש קודם זה וודאי חל הקדושה ובהכרח הטעם כי עד כמה שחל קדושת עולה ולא יכול להיגמר הקדושת בכור ממילא לא חל הקדושת בכור וא"כ זה סברא גם בהקדיש לפני יציאת הכל וצ"ע ובדעת הרמב"ם יתכן כסברא הנ"ל שכיון שלא יכול להיגמר הקדושת בכורה ממילא למפרע לא חל הקדושה ואין זה דומה לגמ' במקרה שמכר שמדובר שמכר את מה שכבר יצא

אמנם עיקר דברי רעק"א צ"ב דמה חיסרון שלא חל קדושה על הכל הרי בחותך ומניח לרבה שלא חל קדושה על הכל ובכל אופן מבואר בתוס' שמה שיוצא אחרי זה הוא קדוש חזינן שאפילו שלא חל קדושה על הכל בכל אופן יכול לחול קדושה על חלק וצ"ל שיש חילוק אם זה פטור כגון הקדש או שיש חיסרון סיבה שביחס למה שיצא בתחילה לא היה שם לידת רוב וצ"ב

ועיין תוס' בסופם שכתבו אם לא שנחלק בין קדושה למכירה וצ"ב הסברא לחלק ועיין תוס' תמורה כ"ד: שביארו שיתכן שהדין שמכירה לא פוטר לרב הונא זה מדרבנן וצ"ב כוונתם הרי הגמ' אומרת נפק"מ גם לענין שני שליש דרך רחם שלרב הונא לקולא ומבואר שזה דין דאוריתא וצ"ל שס"ל שמדאורייתא אפילו שלמפרע הוא קדוש אבל כל זה אם יחול לחול בסופו זה חל בתחילה וכמו שהבאינו לעיל מהשטמ"ק וכאן כיון שבסופו לא יכול לחול כי זה מכור לגוי ממילא זה לא חל בתחילה ורבנן גזרו כיון שעד כמה שיחול הקדושה אז למפרע הוא לא יכול למכור משא"כ למאן דאמר מכאן ולהבא הוא קדוש אין סיבה שרבנן יגזרו דאין שום סיבה לדון שיחול קדושה אמנם לכאורא גם זה לא יתכן בדעת הרמב"ם דא"כ אין שום מקור לומר שבמשליך לכלבים זה לא פוטר מבכורה וכנ"ל

ועיין חידושי הגרי"ז וכן בזכרון שמואל שביארו שדעת הרמב"ם שזה וודאי שגם אם למפרע הוא קדוש אין הביאור שחל קדושה למפרע דזה וודאי שקדושה לא חלה אלא רק אם יש לידה שלימה ורק נחלקו מה היא הסיבה המקדשת שלמאן דאמר למפרע הוא קדוש הסיבה המקדשת היא כל חלק הפטר רחם של עצמו ולמאן דאמר מכאן ולהבא היציאת רוב היא מקדשת ולכן למאן דאמר למפרע הוא קדוש אפילו שחלה המכירה לעכו"ם אבל זה כבר לא סיבה לפטור כי חלק זה כבר היה לו את סיבת הקדושה משא"כ למאן דאמר מכאן ולהבא הוא קדוש ולפ"ז א"ש הכל שבאמת כיון שעדין לא חל קדושה אפשר להטיל בו מום וכן אם הקדישו זה וודאי שההקדש חל וממילא לא חל קדושת בכורה

והנה צ"ב לפ"ז למה בחותך ומניח הגמ' דנה שזה תלוי האם למפרע קדוש או מכאן ולהבא הוא קדוש הרי גם אם למפרע קדוש אבל הקדושה חלה רק לאחר שהכל יוצא אמנם הביאור פשוט שכל החיסרון שזה חתוך אם סיבת הקדושה היא לידת הרוב אם כן לגבי החתיכות אין לידת הרוב אבל אם סיבת הקדושה זה הלידה של כל חתיכה וחתיכה ורק שצריך שהכל יהיה ילוד אם כן אין שום חיסרון שזה חתוך. ופשוט

והנה צ"ב עוד הרי קי"ל שיד נכרי פוטר אפילו אם חלק קטן מהבכור הוא של עכו"ם א"כ עד כמה שחלה המכירה אפילו שאת החלק הזה זה לא סיבה לפטור אבל את השאר שיוצא אחרי זה הוא פטור כי חלק שייך לעכו"ם וצ"ל שגדר הפטור שכיון שעל החלק של העכו"ם אין סיבה לקדושת בכור ממילא הכל פטור אבל עד כמה שחלק זה אין לו סיבה להיפטר ממילא גם הכל לא נפטר עוד יתכן שגדר הפטור שכל שיש חלק מהפטר רחם של עכו"ם זהו החלות פטור וכאן לא היה שום פטר רחם של עכו"ם דחלק זה הרי יצא כשהוא לא של עכו"ם וצ"ע בזה

והנה עיין שמעתתא שכתב שהטעם של הרמב"ם שתקפו כהן אין מוציאין מידו שהוא נגד סוגית הגמ' מצד שהגמ' למאן דאמר מכאן ולהבא הוא קדוש וממילא יש לבעלים מר"ק וכה"ג מוציאים מידו משא"כ הרמב"ם פסק להלכה שלמפרע הוא קדוש וממילא אין כאן מרא קמא לבעלים ושמעתי מהרב פדר להעיר שלגרי"ז הנ"ל הרי גם למאן דאמר למפרע הוא קדוש הרי עדין לא חל קדושה עד שיצא רובו א"כ יש כאן מרא קמא ויתכן שכיון שיש סיבה להתקדש זה לא נחשב מרא קמא אמנם לכאורא כיון שזה לא סיבה שזה יתקדש אלא אם יצא רובו א"כ מסתבר שזה נחשב שהוא מר"ק וצ"ע

**בדימיון לידה לבכור לענין טומאת האם**

ד]עיין לעיל שהבאינו דעת הרמב"ם דבחותך ומשליך לכלבים קודם שיצא רובו אין זה פוטר את הבא אחריו מבכורה ועיין שחיטת חולין שהביאו מהחזון יחזקאל נדה פ"ד להקשות דלענין לידה מבואר שגם בחותך ומשליך לכלבים יש טומאת לידה וכתב שצריך לחלק שביחס לאמא חשיב שהיה מעשה לידה משא"כ ביחס לבכורה שהפוטר לא המעשה לידה באמה אלא מה שיש כאן ילוד לכן כל שהשליך לכלבים לא חשיב שהיה כאן ילוד עכ"ד והנה בתוס' בסוגין הוכיחו שבמניח לרבה יש קדושה על מה שיוצא אחרי זה מהדין לידה חזינן שס"ל שהפוטר בבכורה זה המעשה לידה של האמה ולכן דימו דבר זה ללידה אמנם יתכן שס"ל שעד כמה שחשיב שאין כאן ילוד זה גם לא לידה אמנם בפשוטו בחותך ומניח וודאי שיש כאן ילוד וזה רק סברא שעליו לא חל קדושה וצ"ע ועיין תוס' לעיל ס"ח:

והנה בתוס' מבואר שבחותך ומניח למאן דאמר מכאן ולהבא הוא קדוש בכל אופן מה שיוצא אחרי זה הוא קדוש ועיין רמ"א שכתב דבר זה שגם למאן דאמר למפרע הוא קדוש בחותך ומשליך לכלבים מה שיוצא אחרי זה הוא קדוש ובדברי חמודות כתב שכה"ג זה לא קדוש ובפשוטו אם תוס' לא ס"ל כרמב"ם שהבא אחריו קדוש דהרי ביאור דין המשנה שופטרתו מהבכורה גם על הרישא כמבואר בדבריהם חזינן שיש כאן לידה א"כ מסתמא יש על זה גם קדושה אם לא שנחלק כנ"ל בין מעשה לידה לבכור עצמו ושכל דברי התוס' במניח שהדבר קיים לבין משליך שהדבר לא קיים וצ"ע

**בביאור דברי תוס' ד"ה רב הונא**

ה] עיין תוס' ד"ה רב הונא שהביאו הגמ' שמותר להטיל מום קודם שיצא לאויר העולם ולכן אפשר להטיל באזנו דעדין לא יצא רוב הראש וכתבו לדחות שמדובר שזה בפנים והחשש אולי יצא רוב הראש וחזר והקשו האחרונים למה צריך רוב הראש הרי לרב הונא שלמפרע הוא קדוש מספיק שיצא מיעוט ועיין מהרש"א שכתב לישב דאם יצא מיעוט אסור להטיל רק במיעוט זה משאין כן אם יצא הרוב אסור להטיל מום בכלום ועיין חידושי הגרי"ז על בכורות שהקשה שלכאורא במטיל מום חשיב שמטיל מום בכל הבהמה גם בחלק שהוא כבר קדוש אם כן מה יעזור שמטיל מום בחלק שלא קדוש וצ"ע

עוד כתב המהרש"א לישב למאן דאמר אין לידה לאיברים, וכוונתו שעד כמה שהכל חזר למאן דאמר אין לידה לאברים אפשר לבטל הלידה הקודמת א"כ לא היה כאן גמר לידה ולא חל כאן הדין למפרע הוא קדוש וממילא אין סיבה לאסור רק מצד שיצא רוב ועיין מהר"ם מה שכתב כאן עוד

**האם שיך שיחול קדושה לאחר שיש לולד שם ילוד**

ו]מבואר בגמ' שביצא שליש דרך דופן ושני שליש דרך דופן לרבה זה מתחייב בבכורה וצ"ב כיון שיש לו כבר שם ילוד אחרי רוב וחשיב שכבר הכל נולד מה שייך שהמשך הלידה תקדש אותו ומבואר בפשוטו שלא מה שהולד נהפך לילוד מקדש אותו אלא המציאות שהוא נולד מאמו מקדש אותו ולכן גם אחרי שיש לו שם ילוד זה סיבה לקדשו ועיין בגמ' לקמן שמסתפקת בבלעתו חולדה ויצא וחזר האם הוא מתקדש או לא ולכאורא יש לו כבר שם ילוד ובכל אופן הגמ' דנה שהוא יתקדש אמנם יתכן ששם הנידון רק לגבי שזה יפטור את האם מבכורה אבל לא שהוולד יהיה קדוש אמנם ברש"י מבואר שהנידון שהולד יהיה קדוש ואולי כיון שהוא בלוע בחולדה עדין לא חל עליו שם ילוד וכדין טומאה בלועה וצ"ע