מראי_מקומות_שא_טו-כ
קטגוריות: שו_ע / אורח חיים / הלכות שבת - הרב יהושע ננקינסקי

**שא טו-טז**

**טו**

סה:

★"הקיטע יוצא בקב שלו דברי ר"מ, ור"י אוסר".

ועי"ש ברש"י בדברי ר"מ דשרי "דמנעל דידיה", ובדברי ר"י שאוסר **"דלאו** **תכשיט הוא"**.

ועיין בתוי"ט וז"ל "פירש הרב דלאו תכשיט הוא **כלומר ואינו מנעל** והוי משוי".

**א.** ונראה דרש"י הוסיף א. דאינו מנעל [דלא כר"מ דחושבו מנעל]. ב. דאינו תכשיט אצל הקיטע [ראש יוסף].

**ב.** וע"ע בא"ר [לב] דכונת רש"י מצד דילמא נפיל, ואינו תכשיט הכוונה דאינו יכול להדקו כמו תכשיט [א"כ פירוש רש"י כפירוש תוס', עי"ש].

ובהמשך הסוגיא [סו] לפירש"י פליגי בהגדרת דין מנעל, האם מנעל מעץ הוי מנעל [ר"מ], ור"י ס,ל **דלא מיקרי מנעל כי אם של עור**.

וע"ע רש"י [יבמות קג. ד"ה אנפילא] וז"ל "דאי ר"מ כיון דקב הקיטע הוה נעל אלמא **ואנעלך תחש** לא דייק". וכו'.

וע"ע במאירי שם ][קג.] "ולר"מ אין מדקדקין בעור ודרשא דואנעלך תחש לא ס"ל אלא **כל שהוא מגן** מנעל הוא, ולרבנן כל שאינו עור אינו נעל".

וע"ע בבעה"מ יומא, וברשב"א שבת [סה:].

וצ"ב בשלמא בחליצה מוזכר בפס' נעל, אבל בשבת אין דין נעל אלא מלבוש שמגן על האדם שרי, ומה גרע מעץ, וכן קשה גבי יוכ"פ.

ובתוס' יבמות ובתו"י יומא [עח:] מבואר דהחסרון במנעל של עץ **שאין רגילים** לעשותו מעץ אלא מעור.

וע"ע ברש"י יומא [עח:] בדברי ר"י שאוסר לצאת במנעל של עץ "הואיל **ואינו שווה בכל**".

וע"ע בפמ"ג [א"א כז] גבי מנעל של עץ מחופה בעור.

★**אין הקיטע יוצא בקב שלו**

ובמ"ב הביא דעת הגר"א דאינו משוי רק נאסר "**דלמא משליף"**.

ועי"ש בשעה"צ [נט] דלא כיש מי שרוצה לומר דהוי משוי, דעת היש מי שאומר הובאה בפמ"ג אשל אברהם [כז].

וע"ע בגר"ז [יב].

ולכאורה אם מחובר היטב שאין חשש נפילה לגר"א שרי, ולפמ"ג אסור דהרי אינו צורך הילוכו.

**טז**

★עיין ב"ח מדוע השמיטו דין סנדל המסומר.

★"קיטע שאינו יכול וכו' אבל בכסא וספסלים הקטנים שבידיו מותר, קיטע בשתי רגליו וכו'".

עיין שו"ת הר צבי [או"ח קע] דלא דמי כסא גלגלים להכא, דהכא הקיטע בעצמו נעזר בספסלים וסמוכות ונסמך עליהם והוי כמנעל, משא"כ בעגלת נכים הוא לא הולך כלל רק כמו שאחר מוליכו הוא נושא את עצמו.

ויש לדון דאם נסבור שעגלת נכים מוגדרת טפלה לאדם, יתכן דשרי, דאולי כל מה שנאסר מדרבנן רק כשאחר מוציא את הנכה בעגלה כמו שנאסרה הוצאת האדם מדרבנן, ה"נ נאסר הטפל.

אבל הוא עצמו דלא שייך לאסור שמוציא את עצמו אולי שרי בטפל.

וע"ע באגרות משה [ח"ד צ].

★עי' מג"א [כה] ובפמ"ג מבארו דהותר מפני כבוד הבריות, ובל"ז צריך להסירן, ומדייק מהא"ר דאפי' בלי כבוד הבריות שרי, וא"כ צ"ע בשעה"צ [סד-סה].

★עיין מ"ב [סה] שבד"מ מובא לילך במנעל כדי לזכור שהוא שבת, ולב"ח [רמב] הוא **מפני עונג שבת**.

ונפק"מ מי שמנעל מצערו, דעונג לא שייך, וטעם הד"מ שיזכור שייך.

וע"ע מש"ז [ב].

★לשון הרמ"א **"לא יצא** אדם בשבת כמו שהוא יוצא בחול".

דין זה הוא מלבד דיני בגדי שבת, עיין שבת [קיג.] שדרשו חז"ל "וכבדתו שלא יהא מלבושך של שבת כמלבושך של חול".

ודין זה עיין פמ"ג [פתיחה כוללת] דהוא מדאוריתא.

ויש לעיין בלשון הרמ"א **מהו לא יצא**, האם בבית אין דין זה.

ויש שחידשו שאת דין הרמ"א אפשר לקיים באופן שלילי, דהיינו שתמיד יש דברים בכיסו ובשבת לא יהיה ועי"ז נזכר.

**יז**

★יל"ע חיגר שיכול במקום אחד בלי מקל ובמקום אחר אינו יכול ללכת, כגון בדרך הר, האם שרי או לא.

**יח**

★עיין מאירי [ביצה כה:] שמביא תוספות "שסומא שאמרו אין יוצא במקלו דוקא בשיודע לצאת בלא מקל, אבל אם אינו יכול לצאת בלא מקל מותר, והניחו בצ"ע".

וע"ע פמ"ג תקכב [משב"ז א].

★עיין פמ"ג [א"א כח] דנסתפק באיסור יציאת סומא במקל האם מצד משוי, או מצד דילמא נפיל ואתי לאתויי.

ולגבי זקן סיבת האיסור עיין בביאה"ל.

**יט**

★בענין היתר כבלים עיין במ"ב ובשעה"צ [עב].

ויל"ע חולה שיש לו עירוי והמחט מונחת בבשרו כמה ימים, האם בטל גביה ככבלים.

**כ**

יל"ע למה "הצורת פרצוף" לא חשיב לבוש [אם זה עוטף את כל ראשו אפשר דשרי].

וכן יל"ע מצד איסור מוקצה לשו"ע שאסר כדור מאי שנא הכא.