56 בלוע אינו יוצא בלא רוטב ד - בדעת הרא_ה והר_ן בזה, והמסתעף
קטגוריות: ש_ס / מא חולין / חולין - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / תערובת תשע_ד

אור ליום ג' כ"ה אדר א' תשע"ד

**א**

א] כתב הר"ן בסוגיא דטיפת חלב, ז"ל, ושמעינן ממתני' להאי פירושא, שאיסור לח שנפל בחתיכה שהיא עומדת חוץ לרוטב שהאיסור מתפשט בכל החתיכה אבל אינו יוצא מחתיכה לחתיכה, דאלת"ה אפי' בלא ניער את הקדרה הו"מ למיתני דאם יש בנו"ט מן החתיכה באותה קדרה אסורה, והיינו דאמרינן בגמרא אילימא לא נער כלל ולא כסה כלל מבלע בלע מפלט לא פליט דמשמע שאין איסור נפלט מחתיכה לחתיכה כ"ז שלא ניער, והא ודאי לא נהירא דמ"ט נימא שיהא האיסור מתפשט בכל החתיכה ואפי' גסה כמה ולא יהא יוצא מחתיכה לחתיכה ואפי' בדקה שבדקות, הא ודאי לא מסתבר, עכ"ל.

ובחי' הגרע"א שם תמה ע"ז, ז"ל, במ"ש הר"ן והא ודאי לא נהירא לכל דמהיכ"ת נימא דלא מתפשט וכו', ותמוה לי הא חזינן חילוק דאותה חתיכה כולו מועיל לבטל הטיפת חלב, וב' חתיכות דקות אין החתיכה שני' מצטרף לבטל החלב, וע"כ החילוק דכח פישוט החלב הוא מיד באותו חתיכה אבל לא לחתיכות אחרות, וא"כ שוב ממילא אינו רחוק לומר דכיון דכח הפישוט אינו רק באותו חתיכה מקרי בלוע ואינו יוצא מחתיכה לחתיכה בלא רוטב, ובפרט דהא הר"ן בודאי לקושטא דמילתא ס"ל דבלוע אינו יוצא מחתיכה לחתיכה בלא רוטב, דהא כל צלי דמהני קליפה הסביר הר"ן הא דאין קליפה אוסרת חברתה דבקליפה לא אמרינן חנ"נ, והא מ"מ כששהא על השפוד נימא דהבלוע שבקליפה חוזר והולך כדי קליפה, דמה לי אם צולהו בפעם אחד או ששוהה על השפוד באותו צלי', אלא ע"כ דאין בלוע יוצא מחתיכה לחתיכה בלא רוטב, וא"כ הא דס"ל להר"ן דאינו מסתבר לומר דאינו מתפשט, היינו דהטיפה מתפשטת בכולם ולא מקרי בלוע כיון דכח הפישוט מיד בכולם, וזה ודאי תמוה דא"כ נצטרף כל החתיכות לבטל החלב, עכ"ל, ועד"ז הק' הגרע"א בכ"ד, הובאו בס' משנת רע"א, עיי"ש.

ב] ונראה לדון בזה בדעת הר"ן, דהנה כתב הרא"ה בבדה"ב בית ג' ש"ג, עט:, ז"ל, כללו של דבר, [דבר] שאפשר לדון שנבלע בהשוי' משערין בכולו, ואם לאו אין משערין בכולו ונאסר הכל, לפיכך אין אומרין לעולם בענין מליחה ששים לפי שאינו בהשוי', "כדמוכח בשמעתא דטפת חלב דבעינן ניער וכסה", עכ"ל.

ומבו' בד' הרא"ה, דהא דבלא ניער וכיסה אין כל החתיכות מצטרפות לבטל החלב, אי"ז משום דאין החלב יוצא מחתיכה לחתיכה, או עכ"פ אינו יוצא בכח ההתפשטות הראשון, אלא הוא משום דכל דלא ניער וכיסה, אינו מתפשט בכל החתיכות בהשוי', ודמי להא דס"ל דבצלי דמפעפע אין משערין בס', משום דאינו מתפשט בהשוי' בכל החתיכה, אף דכח ההתפשטות מתחילה היא בכל החתיכה.[[1]](#footnote-2)

וכ"ה מבו' גם בד' הרא"ה בבדה"ב בית ד' ש"א ד., וכן מש"כ המחבר דמשערים ס' במליחה, אינו נכון שאף לקדירה לא אמרו אלא בניער וכיסה שמתפשט האיסור בכל הקדירה, ק"ו בצלי ובמליחה שאין ראוי לומר בהן ס', עכ"ל, - עו"כ שם ה., ז"ל, דטעם שיעור ס' לבטל האיסור, הוא שאמרו חכמים שחלק אחד שנתפשט בהשוי' ונבלל ונתערב בס' חלקים כבר אבד טעמו והוא שיהא דבר זה בהשוי', "להכי בעינן ניער כלומר שתהא מקצת החתיכה שבה האיסור בתוך הרוטב או שכיסה הקדרה ע"י הכסוי הבל הקדרה שהוא מים חוזר לקדרה ומערב כל מה ששם כאילו הוא רוטב", עכ"ל, - עו"כ שם ט., ז"ל, אלא הכא בשאינה נוגעת כלל ברוטב אלא שהיא ע"ג חתיכה אחרת והתחתונה קצתה ברוטב וכו', ואין דינה כנוגעת ברוטב דאלו נוגעת ברוטב "ע"י הרוטב מתפשט האיסור בהשוי'", אבל לא בזו אלא משערין בגופה של חתיכה אם יש בה ס' בכדי החלב מותרת ואם לאו אסורה ואין שאר מה שבקדרה מסייע לה כיון שאינה נוגעת ברוטב, עכ"ל, - עו"כ שם כא., ז"ל, שלא הזכירו ס' בשום מקום אלא בקדירה, "ואף שם דוקא בשניער וכיסה שמתערבים חלקיו בכל הקדירה בהשוי'", אבל כל היכא דלא ניער וכיסה אין משערין אלא באותה חתיכה וכו', עכ"ל.

וכ"ה מבו' בחי' הרא"ה לעיל דצ"ז., ז"ל, ולא משערינן לי' בס', דלא אמרינן ס' לעולם אלא בקדירה, והתם נמי בניער את הקדירה כדאמרינן לקמן, כלומר שחתיכת ההיתר שנגעה בו האיסור הוא בתוך הרוטב, שעכשיו הטעם מתפשט בהם בשוה יפה בכל מקום, אבל לא בצלי ולא במליחה, עכ"ל.

ג] ולפ"ז מתישבים היטב ד' הר"ן, דלעולם כח ההתפשטות הראשון היא בכל החתיכות, וע"כ אי"ז בכלל בלוע דאינו יוצא בלא רוטב, והא דאין מצטרפות כל החתיכות לבטל החלב, הוא משום דכל שלא ניער וכיסה אין האיסור מתפשט בהשוי' בכל החתיכות, אלא יתכן דנבלע בחתיכה זו איסור יותר מבחתיכות אחרות, וע"כ אין כל החתיכות מצטרפות לבטל, דומיא דצלי לדעת הרא"ה, דאף בכח ההתפשטות הראשון, אי"ז מתפשט בכל החתיכה בשוה, וע"כ אין כולה מצטרפת לבטל, ואף דהר"ן לעיל דצ"ו: נחלק ע"ד הרא"ה ומסיק דאף בצלי ומליחה מצטרף הכל לבטל, הוא משום דס"ל דבצלי ומליחה מתפשט האיסור בהשוי' בכל החתיכות, אך בקדירה ולא ניער וכיסה מודה הר"ן דאין האיסור מתפשט בהשוי', וע"כ אין כל החתיכות מצטרפות לבטל.

ד] ובאמת העירוני דהדברים מבוארים כן בד' הר"ן גופי', במש"כ לפרש מש"א בסוגיין דאי נימא דלא ניער כלל מיבלע בלע מיפלט לא פליט, ז"ל, ומאי דאמרינן וכו' מיבלע בלע מיפלט לא פליט וכו', ה"מ למאן דס"ל אפשר לסוחטו מותר, דכיון שכן אין חתיכה זו שקבלה טעם מן החלב נידונית כחתיכת בשר אסור אלא כחלב שקבלה טעם ממנו, ומשו"ה מקשינן דמבלע בלעה מפלט לא פלטה פליטה אוסרת, "לפי שהחלב שבה אפשר שאינו יוצא מחתיכה לחתיכה", ואפי' הוא יוצא ממנה וכו', עכ"ל.

ומבו' להדיא בד' הר"ן, דאין הדבר ודאי דיצא החלב מחתיכה זו לחתיכה אחרת, וזה להדיא כמש"נ בדעתו, דהא דאין כל החתיכות מצטרפות לבטל, הוא משום דאין הדבר ברור שיצא החלב מחתיכה זו לחתיכות אחרות, וע"כ אף דהחתיכות האחרות הוו בכלל הספק, מ"מ אינם מצטרפות לבטל בס', דכל דאין האיסור מתפשט בהשוי', לי"ב לדין ביטול בס'.

**ב**

ה] אמנם אכתי צ"ע בד' הר"ן שכתב דודאי לא מסתבר שיהא האיסור מתפשט בכל החתיכה ואפי' גסה כמה ולא יהא יוצא מחתיכה לחתיכה ואפי' בדקה שבדקות, והרי בלא"ה חזינן דחלוק כח ההתפשטות באותה חתיכה מכח ההתפשטות בחתיכות אחרות, דאותה חתיכה ה"ה מתפשט בשוה אפי' אם היא גסה כמה, ובשאר החתיכות אינו מתפשט בשוה, ואפשר שלא יצא כלל לחתיכות אחרות, אף שחתיכה זו היא דקה שבדקות, וא"כ מ"ט לא מצינו למימר דאין האיסור מתפשט כלל מחתיכה לחתיכה.

וזה בכלל משה"ק הגרע"א במק"א ע"ד הר"ן, ז"ל, גם ק' לי על הר"ן דמדמה ב' חתיכות דקות לחתיכה עבה, הא עדיין יקשה דבחתיכה עבה כל החתיכה מצרף לבטל הטפת חלב, ואמאי אם החתיכות כולם דקים אין מצטרפים לבטל החלב, וצ"ע, עכ"ל, והיינו דהיאך מדמה הר"ן ב' חתיכות דקות לחתיכה עבה, הרי בע"כ חזינן דחלוקין הן זמ"ז.

ועד"ז צ"ע גם בד' הרא"ה בבדה"ב בית ד' ש"א ח:, ז"ל, וראי' זו אינה כלום, דודאי בצלי אין האיסור מתפשט לעולם יותר מכדי קליפה וכו', וכיון שכן א"א לאוסר לאסור יותר, אבל בחתיכה זו שבקדרה שנפל עליה איסור כבר אנו דנין עלי' שאפי' היא גדולה ביותר שהאיסור מתפשט בכולה, נמצא שלא נתנו לו קצבה אלא לעולם הוא מתפשט בכל חלקי' בין קטנה בין גדולה ביותר, וכיון שכן תאמר שדרכו של איסור להתפשט כדי מדת החתיכה בלבד בין גדולה בין קטנה ולא יתפשט יותר אפי' כחרדל וכשתפלוט החתיכה לא תפלוט אלא מיחל המותר נקי מן האיסור, אלו דברים שאינן, עכ"ל, - עו"כ שם י., ז"ל, והרי אנו דנין לפי מה שכתבנו שאם נפל איסור על גבי חתיכה שהי' בקדרה ואין הרוטב נוגע בה שהאיסור מתפשט בכל חלקי' "ואפי' אותה חתיכה כשיעור אמה או יותר", א"כ חתיכה זו שנתפשט איסור זה בכל חלקי' היאך איפשר שתהא מונחת על חתיכה אחרת ולא תפלוט בה מן האיסור, זה דבר בטל וא"א לאמרו, עכ"ל, וזה כהוכחת הר"ן, וקשיא ע"ז, דהרי חזינן דחלוק כח ההתפשטות באותה חתיכה אפי' גדולה אמה, מכח ההתפשטות בחתיכה אחרת, וא"כ מ"ט לא מצינו למימר דאינה פולטת כלל מחתיכה זו לחתיכה אחרת.

ו] ונראה לדון בזה, דהנה בטעם הא דכל שהוא מתפשט בכח ההתפשטות הראשון אינו בכלל בלוע דאינו יוצא בלא רוטב, העירוני דיש מקום לפרש בזה לפמש"כ בחזו"א סימן י"ח סק"ז בביאור הא דבסופו להתפשט לא אמרינן חנ"נ, ז"ל, וגם ביאור דברי תוס' שכתבו דלהכי לא נאסר מקום הנפילה משום שסופו להתפשט, היינו דהחלב לא נבלע כלל באותו המקום אלא מפקד פקיד במקום הנפילה, דבכל מקום שמתחלק ומתפשט בשוה לפי ענין החם והלחות, אינה נבלעת במקום הראשון כולה, אלא אינו נבלע אלא מעט והשאר מתחלק דכן הוא טבעו, עכ"ל.

ולפ"ז י"ל, דמה"ט כל שהוא מתפשט בכח ההתפשטות הראשון לא חשיב כבלוע שאינו יוצא בלא רוטב, דרק כשכלה כח ההתפשטות הראשון ונבלע האיסור במקום הראשון, הו"ל בלוע דאינו יוצא בלא רוטב, אך כ"ז שלא כלה כח ההתפשטות הראשון, אכתי לא נבלע האיסור כלל באותו המקום, אלא הוא מיפקד פקיד שם, וע"כ לא חשיב כלל כבלוע דאינו יוצא בלא רוטב.

ז] ויותר נראה לפרש לפ"ז, דלאו היינו דעיקר הא דצלי אוסר כדי נטילה, הוא משום דזה כח ההתפשטות הראשון, והא דאח"כ אינו חוזר ומתפשט, הוא משום דכל שכלה כח ההתפשטות הראשון ה"ה נבלע במקומו, ותו הו"ל כבלוע דאינו הולך בלא רוטב, - אלא היינו, דכל עיקר הא דצלי אינו אוסר אלא כדי נטילה, הוא משום שאין בכחו להתפשט בלא ליבלע בחתיכה, אלא כדי נטילה, ואח"כ כבר הוא נבלע בחתיכה, וע"כ הוא דאינו ממשיך להתפשט, כיון דאין בלוע הולך בלא רוטב, ודו"ק.[[2]](#footnote-3)

ולפ"ז י"ל, דעיקר החילוק בין צלי שאינו אוסר אלא כדי נטילה, למקום דאיכא הבל הקדירה דכל החתיכה נאסרת, הוא דבצלי אין כח האיסור הכחוש להתפשט בלא ליבלע בחתיכה אלא כדי נטילה, ומשא"כ במקום דאיכא להבל הקדירה, יש בכחו להתפשט בכל החתיכה בלא ליבלע בה, וע"כ הוא מתפשט בכולה,[[3]](#footnote-4) ולדרך זו נמצא, דכל שכבר נבלע מתחילה במקצת מן החתיכה, ואח"כ חזרו והרתיחוהו, אינו מתפשט בכולה, ועמש"נ בזה בסימן א'.

ח] ולפ"ז יש לדון במשה"ק הגרע"א ע"ד הר"ן, דאי נימא דאין הטיפה מתפשטת בשאר החתיכות בכח ההתפשטות הראשון, א"כ הו"ל כבלוע דאינו יוצא בלא רוטב, דאף הר"ן מודה לזה, דמה"ט כל איסור כחוש האוסר כדי קליפה, אינו חוזר ואוסר.

אמנם אי נימא דהא דבהתפשטות הראשונה ה"ה הולך בלא רוטב, הוא משום דעדיין לא נבלע בחתיכה, הרי נראה, דאף דנימא דאין הטיפה מתפשטת בשאר החתיכות בכח ההתפשטות הראשון, מ"מ כיון דעדיין לא נבלעה הטיפה לגמרי בחתיכה הראשונה, דאף שכבר נתפשטה בכל החתיכה, עדיין לא נבלעה בחתיכה, שהרי אם היתה החתיכה גדולה יותר, היתה מתפשטת בכולה, וא"כ אף דחתיכה זו קטנה היא, עדיין אינה נבלעת בחתיכה, (דאין החתיכה נביאה לידע שהיא קטנה, ודמכח זה נימא דכל שהלך האיסור בכולה, ה"ה נבלע בה), ע"כ אף היא יוצאת מחתיכה זו לחתיכות אחרות, ול"ה בכלל בלוע דאינו יוצא בלא רוטב, ודו"ק היטב.

ט] ולפ"ז י"ל, דזהו מה שהוכיחו הרא"ה והר"ן מהא דהאיסור מתפשט בכל החתיכה אפי' היא גדולה כמה, דה"נ הוא יוצא מחתיכה לחתיכה, והיינו דמהא דהוא מתפשט בכל החתיכה אפי' היא גדולה כמה, חזינן דבכה"ג דאיכא להבל הקדירה, יש בכח הטיפת חלב להתפשט בכל החתיכה ולא ליבלע בה, אלא ה"ז מיפקד פקיד, דאילו היתה נבלעת בה, הרי ל"ה מתפשטת בכל החתיכה, וכמש"נ דכל הא דהטיפת חלב מתפשטת בכל החתיכה, הוא רק משום דהיא מיפקד פקיד ואינה נסרכת בחתיכה, וכיון שכן, ודאי דאף הוא ראוי לעבור לחתיכה אחרת, דכ"ה דכל חתיכה הנוגעת בחתיכה אחרת, ה"ה ראוי' להבליע בה את טעמה, ה"נ חלב זה דמיפקד פקיד בחתיכה זו, ה"ה ראוי ליבלע בחתיכה אחרת.

ולפ"ז נראה, דהגם דחזינן דחלוק הוא כח ההתפשטות באותה חתיכה מכח ההתפשטות בחתיכות אחרות, דבאותה חתיכה מתפשט האיסור בשוה, ובשאר החתיכות אינו מתפשט בשוה, ואפשר שלא יצא כלל לחתיכות אחרות, מ"מ שפיר למדו הרא"ה והר"ן זמ"ז, והיינו משום דלא באו הרא"ה והר"ן להוכיח דאיסור ראוי לצאת מחתיכה לחתיכה, דזה מילתא דפשיטא, כ"ה דכל חתיכת איסור הנוגעת בחתיכה אחרת ה"ה ראוי' להבליע בה את טעמה, אלא באו להוכיח דהטיפה המתפשטת בחתיכה אינה נסרכת בה, וממילא ודאי היא ראוי' לצאת מחתיכה זו וליבלע בחתיכות אחרות, וע"ז שפיר הוכיחו מהא דהיא מתפשטת בחתיכה זו אפי' היא גדולה הרבה.

והאמנם דאף דהטיפה ראוי' לצאת ממנה וליבלע בחתיכות אחרות, מ"מ אין הדבר ברור שתצא ממנה, כ"ה דכל חתיכת איסור הנוגעת בחתיכה אחרת, אין הדבר ברור שתתן בה טעם, וע"כ אין כל החתיכות מצטרפות לבטלה, וכמש"נ.

**ג**

י] ויש להוסיף דהנה נת' בסימן ג' ענף א' פלוגתת האחרונים בדין איסור כחוש האוסר כדי נטילה שנבלע בחתיכה דקה שאין בה כדי נטילה, אם ה"ה עובר לחתיכה שבצידה, דדעת הפמ"ג דהוא עובר לחתיכה שבצידה, ודעת הגרע"א ודעימי' דאינו עובר לחתיכה שבצידה, דאין בלוע יוצא מחתיכה לחתיכה בלא רוטב.

ונת' שם דמקור ד' האחרונים שלא כד' הפרמ"ג, הוא מההיא דטיפת חלב, דחזינן דאין הטיפה יוצאת מחתיכה לחתיכה משום דאין בלוע יוצא בלא רוטב, אף שהחתיכות נוגעות זב"ז בשעת ההתפשטות הראשונה, עיי"ש.

יא] אמנם הנה לד' הרא"ה והר"ן דס"ל דבטיפת חלב אף אם לא ניער וכיסה נאסרות שאר החתיכות, ול"ה בכלל בלוע דאינו יוצא בלא רוטב, הרי מסתברא מילתא כד' הפמ"ג, דה"נ הוא באיסור כחוש האוסר כדי נטילה, דבתוך הכדי נטילה ה"ז יוצא אף מחתיכה לחתיכה.

ולמש"נ בדעת הרא"ה והר"ן הוא מוכרע כן, והיינו, דכ"ה דהטיפה יוצאת לכל החתיכות, משום דכ"ז שלא כלה כח התפשטותה אינה נבלעת לגמרי במקומה, וע"כ לא חשיבא כבלוע דאינו יוצא בלא רוטב, הרי דה"נ הוא בתוך כדי נטילה, דכיון דעדיין לא כלה כח התפשטותה, שהרי אם היתה גדולה יותר, הי' מתפשט האיסור עוד, עדיין לא נבלע האיסור לגמרי במקום זה, וע"כ אף הוא יוצא מחתיכה לחתיכה.

יב] אך ד' הפמ"ג לא נתישבו בזה, שהרי לא קי"ל בהך מילתא כד' הרא"ה והר"ן, אלא קי"ל בסימן צ"ב דכ"ז שלא ניער וכיסה אין הטיפה מתפשטת כלל בשאר החתיכות,[[4]](#footnote-5) ולפ"ז הדין נותן דה"נ הוא באיסור האוסר כדי נטילה, שאף בתוך כדי נטילה זה אין האיסור הולך מחתיכה לחתיכה, וכמש"כ הגרע"א ודעימי'.

**ד**

יג] **העתקה ממש"נ בעבר עם כמה הוספות** - כתבו הריטב"א והר"ן בסוגיא דטיפת חלב, דאף אי נימא דאין הנאסר אוסר במקום שאין האוסר יכול לילך, מ"מ יש לאסור לכל החתיכות בטיפת חלב שנפלה על החתיכה ויש בה בנו"ט באותה חתיכה ואף שלא ניער וכיסה, ומשום דודאי יוצא מעט מהבלוע מחתיכה זו אף בלא ניעור, עי' בדבריהם, וצ"ע דאי יוצא מחתיכה זו בלא ניעור מ"ט אמרי' בזה כלל חנ"נ והרי הוי סופו להתפשט, וא"כ אדרבה יצטרפו כל החתיכות לבטל, ועי' בחי' הגרע"א שם ובכו"ח תנינא סי' י' שכתב בד' הר"ן שמה שאין כל החתיכות מצטרפות לבטל הוא משום שבתחילה נבלע בחתיכה זו ועדין אין בזה כח להתפשט, ומכח זה תמה על הר"ן דא"כ בע"כ חזינן דאי' חילוק בין ההתפשטות באותה חתיכה להתפשטות בשאר החתיכות, וא"כ מה קשיא לי' להר"ן שם על ד' תוס' דמ"ש כמה חתיכות דקות מחתיכה א' גסה, הרי גם לדידי' מוכרח לחלק ביניהו.

ולכאו' הי' מקום לדון לישב עוד בזה, להמבו' בריטב"א דרק מעט יוצא מהחתיכה בלא ניעור, ודלא כהנר' בר"ן בזה, ולפ"ז י"ל דבסתמא אף אחר שיוצא המעט אכתי ליכא ס' בחתיכה כנגד הבלוע בה וע"כ שפיר אמרי' חנ"נ ואוסר כל החתיכות כולן.

יד] אמנם יל"ד בזה, דא"כ מה כתבו הראשונים דכיון דיוצא מעט מהבלוע, ל"ש לומר בזה דאין הנאסר אוסר במקום שאין האוסר יכול לילך שם, - הרי י"ל דבכה"ג אכתי חשיב דאין האוסר יכול לילך, דהרי מכח הבלוע שנפלט לא היינו אומרים חנ"נ כיון שסופו להתפשט, ואך דאף בלא בלוע זה יש לנו לומר חנ"נ מכח שאר הבלוע שאין סופו להתפשט, וא"כ י"ל דאף דיוצא מהחתיכה גם מעט מהבלוע, לא סגי בזה לאסור, דאין הנאסר אוסר רק במקום שהאיסור שמחמתו נהי' החנ"נ יכול לילך, אך מה שהולך עמו איסור שלא נעשה חנ"נ מחמתו, כיון שהי' סופו להתפשט, י"ל דל"מ מידי, ומצינו שנחלקו בזה האחרונים, דבחוו"ד סי' ק"ה סק"י בקושיתו על המג"א נקט דסגי בזה לחשבו שהאיסור יכול לילך, ובהג' האמ"ב שם כ' לישב ד' המג"א דל"מ רק אם "האוסרו" יכול לילך, עיי"ש, ועי' פמ"ג סימן צ"ב מש"ז סוסק"ז דמבו' בדבריו שדעתו כדעת החוו"ד, והסכים לזה בגל' הגרע"א שם.

אך י"ל בזה, דבכה"ג ליכא למיתי עלה כלל משום הא דסופו להתפשט, והיינו משום דהא דסופו להתפשט, הוא רק אם סופו להתפשט בודאי, וע"כ בכה"ג דאין עתיד להתפשט אלא מעט מן הבלע, הרי דכל מעט ומעט מן הבלע לא חשיב כלל כסופו להתפשט, וע"כ שפיר אמרינן חנ"נ מכח כל הבלע, ושפיר נקטו הראשונים דחשיב "דהאוסרו" הולך שם, וזה ניחא אי נימא דלא חשבינן דאיכא בלע מסוים דסופו להתפשט ובלע מסוים דאין סופו להתפשט, אלא מעט שאינו מבורר מן הבלע סופו להתפשט.

טו] ויש להוסיף, דלפ"ד האמרי ברוך י"ל ד' הרשב"א דס"ל דבצלי היכא דאיכא ס' בכל החתיכה כנגד האיסור נאסר מ"מ כדי נטילה, וצ"ע דמ"ט לא יחזור כדי נטילה זה ויאסור לכל החתיכה מדין חנ"נ, - ולד' האמרי ברוך ניחא, דכיון דאין הנאסר אוסר במקום שאין האוסר יכול לילך, ע"כ אין לאסור לכל החתיכה, כיון דמה שהולך לכל החתיכה הרי אין בכחו כלל לאסור כיון שהוי סופו להתפשט, וכל מה שנאסר הכדי נטילה הוא משום בליעה שאין בכחה להתפשט בכל החתיכה, וממילא דאין לאסור לכל החתיכה משום שאין בליעה זו האוסרת הולכת יחד עם הנאסר, וא"ש היטב.[[5]](#footnote-6)

ואי דתיקשי לדעת הר"ן דס"ל כהרשב"א בצלי ולדידי' ליכא לישב כן דהרי איהו ס"ל דהנאסר אוסר אף במקום שאין האיסור יכול לילך, פשוט דלהר"ן לטעמי' לק"מ דס"ל דלא אמרי' חנ"נ בחצי חתיכה דאי"ז דומיא דבב"ח.

שו"ר בס' יד יהודה סימן ק"ה סקכ"א שעמד על קו' זו על דינא דהרשב"א וכתב לישב בע"א קצת, והוא דאמרינן דמה שנשאר שם ולא התפשט יותר לא יתפשט גם אח"כ, מה שנבלע מתחילה כבר נתבטל ונעשה היתר, עיי"ש בדבריו.

? עי' חוו"ד צ"ו סוסק"ז וגל' הגרע"א דלכאו' מבו' בדבריהם דלדינא דאין הנאסר בעינן שילך עמו "האוסר", - אך יש לדחות דאף אם א"צ שילך עמו האוסר, מ"מ בעינן שיבא עמו האיסור יחד, ול"מ האיסור שהי' שם מתחילה, - גם י"ל דלעולם ס"ל דבעינן שילך עמו "האוסרו", ומה שנחלקו ע"ד האמרי ברוך, הוא משום דס"ל דכל שאין סוף הכל להתפשט, הרי דגם אותה הבליעה שסופה להתפשט הויא בכלל החנ"נ, הגם דאם ל"ה רק את בליעה זו ל"ה אמרינן חנ"נ.

?י"ל דטעמא דהמהר"ם שאין שאר החתיכות מצטרפות לבטל, אי"ז משום דס"ל דאי"ז יוצא כלל לחתיכה אחרת, אלא הוא כמש"נ בדעת הרא"ה והר"ן דה"ז יוצא לחתיכות אחרות ואי"ז מתפשט בהשוי', וכאשר כ"כ הט"ז גם בדעת רש"י, ולפ"ז לא יק' סתירת ד' הב"י, וכ"כ בס' שערי דעה סימן ק"ח, - אך בד' מהר"ם בתשו' מפורש לא כן, אלא דס"ל דאין שאר החתיכות נאסרות כלל, משום דאינו יוצא, עיי"ש.

?בעיקר ד' הר"ן שהק' עליהם הגרע"א, י"ל כמש"כ הריטב"א לחלק בין קליפה שאינו יוצא ממנה, ומשא"כ בקדירה שיוצא רוטב מן החתיכה, א"א שלא יצא ממנה מן האיסור, - אך לכאו' אי"ז מתישב בל' הרא"ה והר"ן.

1. ואמנם הא דבלא ניער וכיסה אי"ז מתפשט בהשוי', היינו דיתכן דבחתיכה זו שנפל האיסור עלי' נבלע טפי מאשר בשאר החתיכות, אך מה שיצא מחתיכה זו לחתיכה שתחתי', ה"ה מתפשט בהשוי' בשאר החתיכות, דכיון דחתיכה זו שתחתי' הויא מקצתה בתוך הרוטב, הרי דכל מה שנבלע בה מתפשט בהשוי' בכל החתיכות, - וכ"ה להדיא בד' הרא"ה בבדה"ב בית ד' ש"א ט:, ז"ל, היינו דקאמר אילימא לא ניער כלל מבלע בלע מפלט לא פליט מן האיסור לאסור, דכיון שלא ניער אין פליטתה מרובה ואין בה מן האיסור עצמו מן הסתם כדי לאסור שאר החתיכות "ולא אפי' אותה חתיכה שהיא מונחת עליה מפני שאותה חתיכה קצתה היא ברוטב וכל מה שנבלע בה מתפשט בכל הקדרה ומתבטל", עכ"ל, והרי להדיא דאף דבלא ניער וכיסה, אין האיסור מתפשט בהשוי' בכל החתיכות, משום דאין פליטת החתיכה שנפלה הטיפה עלי' מרובה, מ"מ מה שנפלט ממנה לחתיכה שתחתי' ה"ה מתפשט בכל הקדירה בשוה, כיון שמקצת חתיכה זו ברוטב.

   ובאמת דהדבר מוכרח כן, כמבו' בתו"ד הרא"ה, דאל"כ הי' בדין דאם לא ניער וכיסה, יהיו שאר החתיכות אסורות, אף אם יש בהן ס' כנגד החתיכה שנפלה הטיפה עלי', ולהדיא מבו' במתניתין דאם יש בהן ס' כנגד אותה חתיכה ה"ה מותרות, והיינו משום דכל מה שנבלע בחתיכה שתחת חתיכה זו מתפשט בכל הקדירה בהשוי', וכמש"כ הרא"ה. [↑](#footnote-ref-2)
2. והנה נמצא לפ"ז, דלעולם כח ההתפשטות דצלי הוא אף יותר מכדי נטילה, ואך דכיון דאחר כדי נטילה ה"ז נבלע בחתיכה, ע"כ אינו מתפשט עוד, - ולפ"ז הרי דאם הי' בלוע יוצא בלא רוטב, הי' כח ההתפשטות הראשון דהצלי בכל החתיכה, - אך בד' הרשב"א בתוה"ב הקצר שהוכיח דבלוע אינו יוצא בלא רוטב, מהא דאין כדי קליפה חוזר ואוסר כדי קליפה, והיינו, דהגם דאזיל התם דלא אמרינן חנ"נ, מ"מ הי' לנו לאסור משום הבלע דהאיסור שחוזר ומתפשט, מבו' להדיא דאף אם הי' בלוע יוצא בלא רוטב, מ"מ ל"ה מתפשט בהתפשטות הראשונה אלא כדי קליפה, ואח"כ הי' חוזר ומתפשט עוד כדי קליפה וכו', והרי דהא דצלי אינו מתפשט אלא כדי קליפה, אי"ז מכח הא דאין בלוע יוצא בלא רוטב, וזה דלא כמש"נ בדעת הרא"ה והר"ן. [↑](#footnote-ref-3)
3. שו"ר עיקר הך מילתא, דאיסור שמן דמתפשט בכל החתיכה, היינו דאינו נבלע כלל בחתיכה, בד' החזו"א סימן כ"ב סק"ח בביאור הא דל"מ דין פיטום בבלוע להוליכו לחתיכה אחרת, ז"ל, דכח השמן יכול להכנס בכחוש טרם שנבלע "ושלא לתתו להבלע במקומו אלא להתפשט בכולו" אבל אחרי שכבר נבלע הכחוש במקום ידוע שאין בכחו לצאת בחם צלי אין בכח השמן לפטמו ולעוררו לצאת, והלכך איסור כחוש הנוגע בהיתר שמן מפטם לי' לאיסור "ואינו נבלע בעובי אצבע אלא הולך ומפעפע בכולו" וכו', אבל כשהי' השמן בשעה שפלט האיסור "לא נבלע כלל בעובי אצבע" אלא הולך ומפעפע בכולו וכו', כיון דההיתר מפטמו "ואינו מניח לו לבלוע במקומו" אלא להתפשט בכל החתיכות וכו', שכל שההיתר נוגע בחברו בשעה שבולע האיסור מועיל פיטום "שאין מניחו לבלוע בליעה גמורה" בחתיכה ראשונה אלא מתפשט בכל החתיכות וכו', עכ"ל. [↑](#footnote-ref-4)
4. ודעת הש"ך, דאף לפ"מ שחשש הרמ"א לדעת רש"י, מ"מ אין הטיפה מתפשטת לשאר החתיכות, והט"ז נחלק ע"ז וס"ל דהטיפה מתפשטת בשאר החתיכות, אך גם לדעתו היינו רק כשמקצת החתיכה בתוך הרוטב, דמכח הרוטב מתפשטת הטיפה בשאר החתיכות, אך כל שכולה חוץ לרוטב, אינה מתפשטת כלל בשאר החתיכות [↑](#footnote-ref-5)
5. אמנם יש לפקפק בזה לפמש"נ לעיל סוסקי"ג דכל דאין עתיד להתפשט אלא מעט מן הבלע, לא חשיב כלל כסופו להתפשט, ולפ"ז ה"נ הכא דכוותה, - אך בזה העירוני די"ל, דהא דבשמן ואיכא ס' בעינן כדי נטילה, הוא משום דבכל שמן איכא חלק דהוי ככחוש, והוא אינו מתפשט אלא כדי נטילה, ונמצא לפ"ז, דהבלע "השמן" הוי כולו סופו להתפשט, דאף דודאי מקצת מן הבלע השמן נשאר בחכדי נטילה, (דהשמן מתפשט בשוה בכל החתיכה, ובכלל זה הוא כדי נטילה זה), מ"מ י"ל, דכ"ז שהשמן מפעפע והוא הולך ממקום למקום, חשיב כולו כסופו להתפשט, ודו"ק, והבלע הכחוש אינו יוצא כלל, וע"כ לא אסרינן לכל החתיכה מדינא דחנ"נ, כיון שהבלע השמן שהולך עם ההיתר, אינו מכלל הבלע שאסר את ההיתר, כיון דבלע זה כולו הוי סופו להתפשט, - אך לדעת הרשב"א בתוה"ב דבכחוש סגי בכדי קליפה, ובשמן ואיכא ס' בעינן כדי נטילה, לא א"ש, אך י"ל דהרשב"א שם לטעמי' דס"ל כדעת רבינו אפרים דלא אמרינן חנ"נ אלא בבב"ח, וצ"ע עוד בזה. [↑](#footnote-ref-6)