65 שינוי מראה 
קטגוריות: ש_ס / נו מקוואות / מקוואות - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים

אור ליום ג' ט"ו תמוז תשס"ו

**א'**

א] מקואות פ"ז מ"ג, הדיח בו סלי זיתים וסלי ענבים ושינו את מראיו כשר, ר' יוסי אומר מי הצבע פוסלין אותו בג' לוגין ואין פוסלין אותו בשנוי מראה.

והנה במכות ד"ג: מייתינן להא דאמר ר"י אמר רב דג' לוגין מים שנפל לתוכן קורטוב של יין ומראיהן כמראה יין ונפלו למקוה לא פסלוהו, ומתקיף לה רב כהנא וכי מה בין זה למי צבע דתנן ר' יוסי אומר מי צבע פוסלין את המקוה בשלשת לוגין, א"ל רבא התם מיא דציבעא מיקרי הכא חמרא מזיגא מיקרי.

ובחזו"א קמא סי' ח' סק"ז הק', דלרב כהנא תיקשי לי' סיפא דקתני ואינם פוסלין אותו בשינוי מראה, ואילו ביין קתני התם נפל לתוכו יין ומוחל ושינו מראיו פוסל.

ב] והנה בטעמא דמילתא שאין שינוי מראה פוסל אא"כ נפל ממשו של משקה ונתערב, ולא בשנפל צבע, פירש החזו"א שם סק"ח, דהוא משום דעיקר פסולא דשינוי מראה הוא משום דחשיב כחמרא מזיגא ואבד שם מים, וע"כ רק בשנפל שם צבע לא חשיב לבטל שם מים.

ומתבאר לפ"ז, דהא דמשני רבא התם דהתם מיא דציבעא מיקרי הכא חמרא מזיגא מיקרי, זהו ג"כ הטעם דאין מקוה נפסל בשינוי מראה אלא בשנפל לתוכו ממשו של משקה ונתערב, משום דחשיב כחמרא מזיגא, אך כשנפל לתוכו צבע אינו נפסל משום דמיא דציבעא מיקרי.

וכ"ה בחזו"א ידים סי' ה' סק"ט, וכתב שם מה"ט דאף אם נימוח גוף הצבע במקוה אינו נפסל, שאין המקוה נפסל אלא ביין ומי פירות דכיון דנהפך למראה של היין חמרא מזיגא מיקרי, אבל הכא מי צבע מיקרי וכדאמר מכות ג' ב', עכ"ד.

אמנם אין מ' כן בפי' הר"ש במתניתין, שפירש דהא דמי צבע פוסלין אותו בג' לוגין הוא משום דמיא דציבעא מיקרי, והדר פירש דהא דאין פוסלין אותו בשינוי מראה הוא משום דציבעא לי"ב מששא, ונ' להדיא דהא דפוסלין בג' לוגין והא דאין פוסלין בשינוי מראה הוי מתרי טעמי דל"ש אהדדי.

וכ"ה גם בל' הראב"ד בבעה"נ והרשב"א בשער המים שער ט', דהא דמי צבע אין פוסלין בשינוי מראה הוא משום שאין בהן מגוף המשנה את מראיו ממש אלא חזותא בעלמא, והא דהן פוסלין את המקוה בג' לוגין הוא משום דמיא דציבעא מיקרי וחשיבי כמים.

אמנם הנה בפרישה סי' ר"א סקל"ה מבו' להדיא דהא דמיא דציבעא מיקרי הוא מה"ט גופא דציבעא לי"ב ממשא, וכ"נ בט"ז שם סקל"א, אך בד' הר"ש שלא הזכיר להא דציבעא לי"ב מששא אלא בטעם הא דאין פוסלין אותו בשינוי מראה, נ' להדיא דהא דפוסלין אותו בג' לוגין דמיא דציבעא מיקרי, אי"ז כלל מכח הא דציבעא לי"ב מששא.[[1]](#footnote-2)

גם מוכח כן, למש"כ הריטב"א במכות בהא דמשני רבא דהתם מיא דציבעא מיקרי, ז"ל, כלומר דהתם רבנן אחמור בה משום גזרה דקרו ליה אינשי מיא דצבעא ואילו לא היו פוסלין את המקוה היו סבורין שאפילו מים גמורים אינן פוסלין בשלשה לוגין, עכ"ל, ומבו' בד' הריטב"א דמדינא אין לחלק בין ג' לוגין שנפל לתוכן קורטוב יין לבין מי צבע, ומן הדין הי' דכ"ה דג' לוגין שנפל לתוכן קורטוב יין אין פוסלין בג' לוגין, ה"נ מי צבע לא יפסלו בג' לוגין, והא דהן פוסלין בג' לוגין אי"ז אלא משום גזירה, ולפ"ז הרי אי"ז טעם אלא להחמיר שיפסלו מי צבע בג' לוגין, אך אי"ז טעם להקל שלא יפסלו בשינוי מראה, אא"כ נדחוק דפסול שינוי מראה אינו אלא מדרבנן, וע"כ לא גזרו בכה"ג, ואי"ז מתישב, וגם בד' הריטב"א יבמות דפ"ב: יש שפירשו שדעתו דשינוי מראה פוסל מדאורייתא, ואכמ"ל בזה.

גם מוכח כן, מהא דס"ל לר"מ בתו"כ פ' שמיני, דמי צבע פוסלין את המקוה בשינוי מראה, ופי' הראב"ד שם דמודה ר"מ דאם נפלו סמנים למקוה אין פוסלין אותו בשינוי מראה, ורק בשנפלו מי צבע דשאובין הן, ע"כ כ"ה דהן פוסלין את המקוה בג' לוגין ה"ה פוסלין אותו בשינוי מראה, ואי נימא דפסולא דשינוי מראה הוא משום דחשיב כחמרא מזיגא ואיבד שם מים, והא דבנפל צבע לא מיפסל הוא משום דלא חשיב לבטל שם מים אלא מיא דציבעא מיקרי, הרי לכאו' אין מקום לחלק בין היכא שנפל שם צבע, להיכא שנפלו מי צבע שאובין.

ג] גם בעיקר הך מילתא שנקט החזו"א דהא דיין מזוג אין פוסל בג' לוגין ומי צבע פוסלין, והא דיין פוסל בשינוי מראה ומי צבע אין פוסלין הוי מחד טעמא, דהכא חמרא מזיגא מיקרי והכא מיא דציבעא מיקרי, צ"ע בזה, שהרי מצינו כמה מילי דחלוק הוא הך דינא דג' לוגין שנפל לתוכן קורטוב יין ומראיהן כמראה יין שאין פוסלין את המקוה, מהך דינא דמקוה שנפל לתוכו יין ונשתנו מראיו פסול.

חדא הוא במש"כ הראב"ד בבעה"נ, ז"ל, עוד נראה כי שינוי מראה אין לו שיעור, אלא כל שנשתנה מראיו מכמות שהיה פסול מדלא קאמר ושינו מראיו למראה יין, ועוד הא קתני בסיפא עד שיחזרו מראיהן למראה המים, עכ"ל.

אמנם בדינא דרב דג' לוגין שנפל לתוכן קורטוב יין ומראיהן כמראה היין אין פוסלין את המקוה, מ' דכ"ז הוא בשמראיהן כמראה היין, וכלישנא דרב, אשר כ"ה גם לישנא דמתניתין דלקמן, אך כל שאין מראיהן כמראה היין, הגם שנשתנו מראיהם מכמות שהיו, ה"ה פוסלין את המקוה, וכ"כ בחיבור לטהרה כלל ב' סקל"ד, ובגולות עליות???.

עוד מצינו כן, דהנה המ"ב סי' ק"ס סק"ד כתב, ז"ל דאינו נפסל המקוה מחמת שינוי מראה, אא"כ נפל בתוכו גוף הצבע ונימוח בתוכו וכו', עכ"ל.

ובחזו"א ידים סי' ה' סק"ט כתב ע"ז, ז"ל, ולא נזכר דין זה בראשונים, אלא אף אם נימוח כשר, דהמראה לא מיקרי ממש, וגוף הנימוח נמי בטל שגם הוא נהפך למראה, ואם יש בו מן הגוש הוא כעפר המעורב, ולא נפסל מקוה אלא ביין ומי פירות דכיון דנהפך למראה של היין חמרא מזיגא מיקרי, וכן במי פירות, אבל הכא מי צבע מיקרי, וכדאמר מכות ג' ב', עכ"ל, וע' בזה בראש יוסף חולין דק"ו, ובשו"ת מהרש"ם ח"ג סי' י"ג.

והנה בל' הראב"ד בבעה"נ מ' דכל שנימוחו גוף הסממנין ה"ה פוסלין את המקוה בשינוי מראה, ז"ל, אבל אם שרה בו סמנים או אוכלים ונשתנו מראיו כשר, שהרי הדיח בו סלי זתים וענבים אין פוסלים בשינוי מראה, "מפני שאין בהם מגוף הדבר המשנה את מראיו", עכ"ל, והוא מפורש כן בלשונו שם במהדו"ק, ז"ל, אבל אם שרה בו סמנים או אוכלים "ולא נימוחו" ונשתנו מראיו כשר, עכ"ל, וכן דקדק בגלות עליות במתניתין סק"א, ודקדק כן גם בל' הרשב"א בשער המים.[[2]](#footnote-3)

אמנם הנה בהך דינא דמי צבע פוסלין את המקוה בג' לוגין, מסתבר דהוא אף בשנימוחו גוף הסממנין, שהרי אף בכה"ג איכא לה"ט דמיא דציבעא מיקרי.

דהגם דמש"א בגמ' דהכא חמרא מזיגא מיקרי בפשוטו הוא אף בכל מי פירות שנתערבו, ולא תלי היאך קורין להן בנ"א, אלא כיון שמעורב בהן דבר אחר ל"ד למי צבע, אך מ"מ נ' דבמי צבע אף היכא שנימוחו הסממנין, כיון שאין תערובת הסממנין גורמת לשינוי המראה, אכתי מיא דציבעא מיקרי, וע' לקמן סוסק"ז שנת' מ"ט ה"ז פוסל בשינוי מראה, ולא אמרי' דשינוי המראה אינו מכח הממשות, ואינו פוסל.

ד] ונ' מכ"ז, דהא דיין פוסל את המקוה בשינוי מראה אין הטעם בזה משום דחמרא מזיגא מיקרי, אלא טעם אחר יש בזה.

ויסוד הדברים יש ללמוד מסוגיא דשבת שבת דקמ"ד: דאמרי' התם, אלא היינו טעמא כדרב חסדא דאמר רב חסדא תרדין שסחטן ונתנן במקוה פוסלין את המקוה בשינוי מראה, והא לאו בני סחיטה נינהו, אלא מאי אית לך למימר כיון דאחשבינהו הוה להו משקה וכו', רב פפא אמר משום דהוי דבר שאין עושין ממנו מקוה לכתחילה וכל דבר שאין עושין ממנו מקוה לכתחילה פוסל את המקוה בשינוי מראה, תנן התם נפל לתוכו יין או חומץ ומוחל ושנה מראיו פסול מאן תנא דמוחל משקה הוא אמר אביי רבי יעקב היא וכו', רבא אמר משום דהוי דבר שאין עושין הימנו מקוה ופוסל את המקוה בשינוי מראה.

ופירש"י מאן תנא דמוחל משקה, קס"ד דאין מקוה נפסל אלא ע"י משקה ואפי' בשינוי מראה, עכ"ל, וכ"ה בחי' הרשב"א והריטב"א שם.[[3]](#footnote-4)

ומבו' דפליגי בזה אמוראי, דדעת ר"נ ואביי דרק משקה פוסל את המקוה בשנוי מראה, ודעת ר"פ ורבא דכל דבר שאין עושין ממנו מקוה פוסל את המקוה בשנוי מראה, וצ"ב טעמא דמ"ד דרק משקה פוסל את המקוה בשנוי מראה.

ונ' שהטעם בזה הוא, משום דעיקר פסולא דשנוי מראה ילפי' לה בתו"כ שמיני פר' ט', מדכתיב מקוה מים ולא מקוה כל משקין כולם, ואשר ע"כ ס"ל לר"נ ולאביי דכל פסולא דשנוי מראה הוא רק בשנפלו לתוכו משקין ושינו את מראיו, דכה"ג הוא דחשיב כמקוה דשאר משקין.

אמנם הנה אי נימא דפסולא דשינוי מראה הוא משום דחשיבי כל המים כחמרא מזיגא ובטל מינייהו תורת מים, לכאו' אין טעם לחלק דרק משקה פוסל בשינוי מראה.[[4]](#footnote-5)

עוד יש להעיר בזה, דהנה בפשוטו הי' נ' לפרש ד' התו"כ, דהא דמקוה שנשתנה מראיו חשיב מקוה של כל משקין, היינו דמה"ט חשיבי כל מי המקוה כשאר משקין, כיון שנשתנה מראיהן ע"י המשקה ואית להו מראה דמשקה זה.

וצ"ל לפ"ז דהא דאם נשתנה מדבר שאין בו ממש אינו פוסל, הוא משום דכה"ג חשיב כמראה דידי', ולא חזינן לי' עי"ז כמקוה של דבר אחר, גם י"ל דרק כאשר איכא תערובת עם דבר אחר, חשיבי כל המים כמי הדבר המעורב שנתן את מראה המים.

אמנם הנה ז"ל הראב"ד בבעה"נ סי' ב', עוד יש הפרש בין פסול ג' לוגין לשינוי מראה, כי ג' לוגין אינן פוסלים אלא בשאובין, ושינוי מראה פוסל אפי' שלא בשאובין כגון שנמשך לתוכו יין מן הגת ומוהל מבית הבד שלא מתוך כלים הפוסלין, ממאי מדתניא בתורת כהנים מקוה מים ולא מקוה כל משקין וכו', ודיקינן מינה מקוה כל משקין דומיא דמקוה מים, מה התם שלא בשאובים אף הכא שלא בשאובים, ואפ"ה מיעטינהו קרא, עכ"ל.

והנה אי נימא דהא דע"י שנוי מראה חשיב מקוה של כל משקין, הוא משום דעי"ז חשיבי כל המים כשאר משקין כיון שנשתנה מראיהן למראה משקה זה, א"כ הרי נמצא דהא דממעטי' מקוה של כל משקין, קאי על המים שנשתנו מראיהן דאינהו חשיבי ככל משקין, וא"כ אף אי נימא דאין משקין פוסלין את המקוה בשינוי מראה אא"כ הוו שאובין, שפיר ניחא לישנא דתו"כ דמשמע דמקוה כל משקין דומיא דמקוה מים, ומה התם שלא בשאובים אף הכא שלא בשאובים, שהרי המים שנשתנו מראיהן ופסלינן להו משום דחשיבי כשאר משקין לא הוו שאובין.

ה] ונ' מזה, דהא דמי פירות פוסלין את המקוה בשינוי מראה דחשיב עי"ז כמקוה של כל משקין, אי"ז כלל משום דע"י שנשתנה מראה המים חשיבי כל המים כמי פירות, אלא הוא משום דאיכא בהמקוה מי פירות, ועי"ז חשיב המקוה כמקוה של מי פירות ומיפסל, ואך דלא חשיב המקוה כמקוה של מי פירות, אא"כ הוו שינו המי פירות אלא מראית המקוה, דעי"ז חשיבי כעיקרו של מקוה, ותו מיפסל המקוה משום דהוי מקוה של מי פירות.

וכבר כתב כעי"ז באג"מ יו"ד ח"א סי' ק"כ ענף ז', ז"ל, שכיון שיש כאן במקוה זו מים ויין נקרא שם המקוה על מה שנראה דאינו תלוי בטעמא אלא בחזותא ונחשב שהמקוה הוא מהיין שבו כיון דהוא נראה וכו', עכ"ל.

ולפ"ז נמצא דדמי פסולא דשינוי מראה, לפסולא דג' לוגין מים שאובין, דכ"ה דג' לוגין מים שאובין פוסלין את המקוה במה דאית בי' מים שאובין, ה"נ מי פירות פוסלין את המקוה במה דאית בי' מי פירות, ואך דחלוקין הן בדיניהן, דמים שאובין פוסלין בג' לוגין ואין פוסלין בשינוי מראה, ומי פירות פוסלין בשינוי מראה ואין פוסלין בג' לוגין.

ולפ"ז זהו דס"ל לר"נ ואביי דרק משקה פוסל את המקוה בשינוי מראה, דס"ל דרק משקין בכחן לפסול את המקוה בתערובתן, וכדילפי' לה ממקוה מים ולא מקוה של כל משקין, אך מידי דלא חשיב כמשקה אינו פוסל את המקוה.

ור"פ ורבא דפליגי וס"ל דאף מידי דאינו משקה פוסל את המקוה, מבו' בדבריהם דלא פליגי ביסוד פסולא דשינוי מראה שהוא מחמת תערובת המי פירות, ואך דס"ל דלא אך משקה פוסל את המקוה בשינוי מראה, אלא כל שאין עושין ממנו מקוה בתחילה פוסל את המקוה בשינוי מראה, דכל שאין עושין ממנו מקוה בתחילה הוי דבר הפוסל במקוה, וה"ה פוסל את המקוה בשינוי מראה.

ו] ויש ללמוד כן מד' הראשונים בכ"ד, דחזינן בדבריהם שיש מקום לדמות דיני פסול ג' לוגין מים שאובין לדיני פסול שינוי מראה, והוצרכו לחלק ביניהם.

ומצינו כן בד' הראב"ד בבעה"נ, ז"ל, למדנו מכאן כי המקוה השלם נפסל בשנוי מראה ואינו נפסל בשאובין כלל. ולמדנו עוד כי פסול המראה חוזר להכשרו משא"כ בשאיבה וכו', עכ"ל.

ומבו' בד' הראב"ד דהי' מקום לדון דמקוה שלם לא יפסל בשינוי מראה, כ"ה דאינו נפסל בשאיבה, ואך שנתחדש דפסולא דשינוי מראה הוא אף במקוה שלם.

והנה אם פסולא דשינוי מראה הוא משום דעי"ז חשיבי כל המים כמי פירות, הרי לכאו' אין מקום לחלק כלל דמקוה שלם לא יפסל בשינוי מראה.

ונ' מוכח מזה כמש"נ, דפסולא דשינוי מראה הוא דנפסל המקוה משום תערובת המי פירות, ואשר ע"כ הי' מקום לומר דכ"ה דאין מקוה שלם נפסל בשאיבה, ולדעת הראב"ד נ' דאי"ז משום דין השקה, אלא הוא משום דכל עיקר פסולא דג' לוגין לא נאמר אלא במקוה חסר ולא במקוה שלם, ה"נ לא יפסל בשינוי מראה, וזהו שנתחדש דפסולא דשינוי מראה הוא אף במקוה שלם.

וכ"ה מבו' גם ממה שהוצרך הראב"ד לחדש דפסולא דשינוי מראה חוזר להכשרו ול"ד לפסול שאיבה, והנה אי נימא דפסולא דשינוי מראה הוא משום דעי"ז חשיבי כל המים כמי פירות משום שמראיהן כמראה היין, לכאו' אין מקום לדון שלא יחזרו להכשרן, ואטו בדינא דג' לוגין שנפל לתוכן קורטוב יין ומראיהן כמראה היין אין פוסלין את המקוה בג' לוגין, נימא דאף אם חזר מראיהן למראה מים אכתי אינם פוסלין את המקוה, ול"ד כלל לפסולא דמים שאובין שאין חוזרין להכשרן.

וביותר ילה"ע בד' הרשב"א בשער המים שער ט', שנראה בדבריו דמכח הא דחזינן דפסולא דשינוי מראה חוזר להכשרו, דן הרשב"א דשמא אף בג' לוגין שנפלו למקוה ע"י דבר המקב"ט לא ניבעי שיצא מלואו ועוד, והכריע הרשב"א דדמי לפסולא דג' לוגין מים שאובין דאין חוזר להכשרו עד שיצא מלואו ועוד, ואם פסולא דשינוי מראה הוא משום שפקע מהן שם מים, וע"כ כל שחזרו למראה מים הדר עלייהו שם מים, הרי אין מקום לדמות לזה מקוה שנפסל בשנפלו לו ג' לוגין ע"י דבר המקב"ט שיהא חוזר להכשרו.

ונ' מזה כמש"נ, דפסולא דשינוי מראה הוא משום תערובת המי פירות, וע"כ ס"ד לדמותו לפסול דג' לוגין שאובין שאינו חוזר להכשרו.

וכ"ה מבו' גם ממה שהוצרך הראב"ד שם להוכיח מתו"כ דמי פירות פוסלין את המקוה בשינוי מראה אף בשאינן שאובין, ול"ה כפסול ג' לוגין דהוא רק בשאובין, ואי נימא דפסולא דשינוי מראה, הוא משום דעי"ז חשיבי כל המים כמי פירות, הרי אין מקום לחלק בין היכא שהמי פירות שנפלו לשם הם שאובין להיכא שאינם שאובין, ובע"כ מזה דפסולא דשינוי מראה הוא משום תערובת המי פירות, וע"כ הי' מקום לומר דאין תערובת המי פירות פוסלת אא"כ הוו שאובין, ודלפ"ז הי' זה ע"ד דינא דג' לוגין שאובין פוסלין את המקוה, ואך דבמים שאובין הוי הדין שפוסלין בג' לוגין, ובמי פירות שאובין הוי הדין שפוסלין בששינו את מראיו.

וכ"ה מבו' גם מדעת ר"מ דגם מים שאובין פוסלין את המקוה בשינוי מראה, ונת' בזה להלן סק"י, ואם פסולא דשינוי מראה הוא משום דחשיבי כל המים כמי פירות משום שנשתנו מראיהם, ל"ה שייך הך פסולא כלל בשנפלו מי צבע שאובין למקוה, ובע"כ דפסולא דשינוי מראה הוא שתערובת המי פירות פוסלת את המקוה היכא ששינו את מראיו, ואשר זהו דס"ל לר"מ דאף מים שאובין שהן דבר הפוסל את המקוה, אף ה"ה פוסלין אותו בששינו את מראיו.

ונ' כן גם ממה שהדגישו הראשונים בכ"ד דמי פירות אין פוסלין בג' לוגין אלא בשינוי מראה, דהיינו דמסברא הי' לנו לומר, דכיון דהוו דבר הפוסל את המקוה, וע"כ הן פוסלין אותו בשינוי מראה, ה"נ יפסלו אותו בג' לוגין, דומיא דמים שאובין שפוסלין את המקוה בג' לוגין, וזהו שהדגישו דאי"ז כן.

גם נ' כן ממה שהוצרך הראב"ד בבעה"נ ללמוד ממתני' דשינוי מראה אין לו שיעור אלא אפי' אם מלוג א' נשתנו מראיו פסול, ומבו' דהי' מקום לומר דלא יפסול שינוי מראה אלא בג' לוגין, כשאובין שפוסלין בג' לוגין, והרי דדמי הא דמי פירות פוסלין בשינוי מראה להא דמים שאובין פוסלין את המקוה בג' לוגין, וכמש"נ.

וכן נ' ממה שהוצרך הראב"ד בבעה"נ לחדש, דאם נשתייר מראית מים מ' סאה ה"ז כשר, כדתנן במתני' פ"ז מ"ד, ועי' ב"י סי' ר"א אות כ"ו שדן בזה.

וצ"ב דמה מקום יש לדון שיפסול שינוי מראה אף בדאיכא מראית מים מ' סאה, הרי הני מ' סאה שלא נשתנה מראיהם תורת מים עליהן, וא"כ מ"ט יפסלו, וביותר תמוה במש"כ הבית מאיר שם קונט' א' סכ"ו לדון לדעת הרא"ש והטור דהתוספתא פליגא אמתניתין וס"ל דאף אם נשתייר מראית מים מ"ס ה"ז פסול.

ומוכח מזה כמש"נ, דפסולא דשינוי מראה הוא דתערובת המי פירות במקוה פוסלתו, ואשר ע"כ הי' מקום לומר דכל דאיכא מקוה גדול ונפלו לתוכו מי פירות ושינו מראה חציו, ה"ז פוסל לכל המקוה, כיון שנתערבו בו מי מקוה ששינו ממראהו, וזהו דקמ"ל דאין תערובת המי פירות פוסלת, אלא את אותן המים ששינו את מראיהן, דרק חלק זה דהמקוה חשיב דעיקרו הוא דמי פירות ומיפסל, אך חלק המקוה שלא נשתנו מראיו אין עיקרו מי פירות ולא מיפסל.

ובזה נ' לבאר מש"כ הרשב"א בשעה"מ הקצר סוף שער י"א, דכשם שאין המעין נפסל במים שאובין כך אינו נפסל בשינוי מראה, אשר צ"ב דמה ענין זל"ז.

ולמש"נ נ' דכיון דיסוד פסולא דשינוי מראה הוא משום תערובת המי פירות, אשר ע"כ זהו שלמד הרשב"א, דכ"ה דמעין אינו נפסל בתערובת מים שאובין, ה"נ אינו נפסל בתערובת מי פירות, שאין המעין נפסל בתערובת דברים אחרים הפסולין.

אך אכתי צ"ע דמה ראי' היא ממה שאין נפסל בשאובין, הרי מקוה שלם אינו נפסל בשאובין ונפסל בשנוי מראה, וצ"ע בזה.

ואולי יל"פ לפ"ד הראב"ד במהדו"ק דאף מקוה שלם נפסל בריבוי שאובין אך מעין אינו נפסל אף בריבוי שאובין, וכנראה דהטעם הוא דבמקוה כל שרבו עליו שאובין נחשב כמקוה של שאובין, ומשא"כ מעין לעולם שם עצמו עליו, ואשר זהו שדימה הרשב"א דכ"ה דמעין שמו עליו אף בשנפלו לו מים שאובין, ה"נ שמו עליו אף בשנפלו לו מי פירות, וצריך להוסיף דאף להרשב"א גופי' דפליג שם שער ז' ע"ד הראב"ד, וס"ל דאין מקוה שלם נפסל ברביית שאובין, אכתי ל"ד להא דמעין אינו נפסל ברביית שאובין, דכל הא דמקוה אינו נפסל ברביית שאובין הוא רק משום דנטהרין השאובין בזריעה, כמבו' בד' הרשב"א שם, אך מעין אינו נפסל בשאובין בלא"ה, משום דלעולם שם עצמו עליו, וכמש"נ.

וכפי הנראה זהו גם מש"כ הרשב"א שם דהמקוה שנפסל בשינוי מראה אם המשיך עליו מי מעיין מטהר אותו אפילו לא חזרו למראיהן, כשם שמטהר אותו מפיסול השאובין, עכ"ל, והרי דדמי דין השקה לשינוי מראה לדין השקה לשאובין, דדמי פסול שינוי מראה לפסול שאובין, אך צ"ב דבשאובין מהני ההשקה להשאובין עצמן, אך בשנוי מראה הרי ל"מ השקה להמי פירות עצמן, וצ"ע בזה.

ז] ולפ"ז פשוט, דהא דמקוה אינו נפסל בשינוי מראה אלא בשנפל לתוכו דבר שיש בו ממש, הוא משום דכל עיקר פסולא דשינוי מראה הוא מכח מה שנפל למקוה דבר הפסול, ואשר ע"כ ל"ש כל עיקר הפסול אלא בשנפל לו דבר שיש בו ממש, דה"ה פוסל את המקוה בתערובתו.

ולפ"ז הרי ל"ש כלל הא דצבע אינו פוסל את המקוה בשינוי מראה, להא דמי צבע חשיבי כמים לפסול בג' לוגין, דהא דצבע אינו פוסל בשינוי מראה הוא משום שלא נפל למקוה דבר הפסול, דצבע אין בו ממש, אך בהא דמי צבע חשיבי כמים לפסול בג' לוגין, הרי ל"ש כלל ה"ט, אלא הוא משום דמיא דציבעא מיקרי, וע"כ חשיבי כמים לפסול את המקוה.

ובזה מתישב היטב הא דפריך רב כהנא אדרב דמה בין זה למי צבע, ולא תיקשי לדידי' מהא דמי צבע אין פוסלין בשינוי מראה, ול"ה כיין הפוסל בשינוי מראה, וכבר כתב כעי"ז באג"מ יו"ד סי' ק"כ ענף ז' דהאמנם לגבי פסולא דשינוי מראה חלוק דין צבע מדין יין, אך הרי היינו משום דצבע אין בו ממש, וע"כ ל"ש בזה פסולא דשינוי מראה אשר הוא מכח שנפל למקוה דבר הפוסל, אך משא"כ בדינא דרב דג' לוגין שנפל לתוכן קורטוב יין ומראיהן כמראה היין דאין פוסלין את המקוה, אשר היינו משום דכל שמראיהן כמראה היין לא חשיבי כמים לפסול את המקוה, הרי שבזה ס"ל לר"פ דאין לחלק בין זה למי צבע, וע"ז משני רבא דהא דמי צבע פוסלין את המקוה הוא משום דמיא דציבעא מיקרי, וע"כ חשיבי כמים לפסול את המקוה, ולדעת הריטב"א אי"ז אלא מגזירה.

ולפמש"נ דהא דיין פוסל את המקוה בשינוי מראה, אי"ז כלל משום דחמרא מזיגא מיקרי, אלא הוא משום דכיון שנתערב בהמקוה מי פירות, הרי שכל ששינו את מראהו חשיבי כעיקרו של המקוה, חשיב כמקוה של שאר משקין, מתבאר היטב הא דה"ז פוסל את המקוה אף אם לא נשתנה מראהו למראית יין, ול"ד לדינא דג' לוגין שנפל לתוכן קורטוב יין דכל הא דאינם פוסלין את המקוה הוא רק בשמראיהן כמראה היין, דהא דאין פוסלין את המקוה הרי הוא משום דחמרא מזיגא מיקרי, ולא חשיבי כחמרא מזיגא אלא בדהוי מראיהן כמראה היין, אך משא"כ הא דיין פוסל את המקוה דאי"ז כלל משום דחמרא מזיגא מיקרי, אלא הוא משום תערובת היין במקוה, וע"כ הגם דאינו פוסל אא"כ שינה את מראה המקוה דעי"ז חשיב כעיקרו של מקוה, מ"מ סגי לזה במה ששינו את מראהו מכמות שהי'.

ומה"ט היכא שנימוחו הסממנין במקוה ושינו את מראיו ה"ה פוסלין אותו בשינוי מראה, ול"ד להא דמי צבע שנימוחו בהן הסממנין פוסלין את המקוה בג' לוגין, דהא דמי צבע פוסלין בג' לוגין הרי הוא משום דמיא דציבעא מיקרי, וע"כ אף היכא שנימוחו הסממנין בתוכן ה"ה פוסלין את המקוה משום דאכתי מיא דציבעא מיקרי, ומשא"כ בהא דצבע אינו פוסל את המקוה אשר הוא משום דלא נפל בתוכו דבר הפוסל, הרי דכ"ז הוא בשלא נפל דבר שיש בו ממש למקוה, אך כל שנימוחו הסממנין גופייהו שיש בהן ממש במקוה, ה"ה פוסלין אותו בשינוי מראה.

ובזה מתבאר גם עיקר דין זה דהיכא שנימוחו הסממנין ה"ה פוסלין את המקוה בשינוי מראה, וצ"ב, שהרי גם בגונא שנימוחו הסממנין, הרי אין שינוי מראה המקוה מכח תערובת גוף הסממנין שנימוחו, אלא מכח הצבע שיצא מהן, וא"כ מה לי שנימוחו גוף הסממנין, הרי שינוי מראה המקוה אינו מכח מידי דאית בי' ממשא, ול"ד לנפל לתוכו יין ושינה את מראיו דשינוי המראה הוא מכח תערובת היין.

אך למש"נ נ' לבאר בזה, דכיון דעיקר פסולא דשינוי מראה הוא מכח תערובת הדבר הפסול במקוה, ע"כ גם בנימוחו בתוכו הסממנין, כיון שה"ה פסולין למקוה ה"ה פוסלין אותו, והגם דכל הא דהן פוסלין את המקוה הוא רק בששינו את מראיו, מ"מ לזה י"ל דסגי בהא שמכח הסממנין נשתנה מראית המקוה, ול"ב שיהא השינוי מכח התערובת עצמה.

ח] ועיקר הדבר שנת' דפסולא דשינוי מראה הוא משום תערובת המי פירות, דכל ששינו את מראה המקוה חשיב כמקוה של שאר משקין ופסול, הנה עד"ז מוכח לדעת הרי"ד והשטמ"ק.

דהנה בתורי"ד ע"ז דס"ז., ז"ל, והיכא דאית לי' חזותא אזלי' בתר חזותא, כגון דם שנתערב במים, או מקוה שנפלו עליו שאר משקין שפוסלין אותו בשינוי מראה, עכ"ל.

ונ' מד' הרי"ד, דהא דמי פירות אין פוסלין אלא בשנשתנה מראה המקוה, הוא משום דכל שלא נשתנה מראה המקוה בטלי המי פירות, ומשא"כ היכא ששינו את מראיו אזלי' בתר חזותא ולא בטלי המי פירות במקוה, וע"כ תו ה"ה פוסלין את המקוה.

וכ"ה בשטמ"ק זבחים דע"ח: בהשמטות, ז"ל, והשתא נמי ניחא הא דמייתי עלה ממקוה, דכמו כך תלוי במראה המקוה, ובהא נמי גלי קרא דאם נשתנה מראית המקוה פסול לטבילה ולא אזלי' בתר רובא אלא בתר חזותא למקוה וכו', עכ"ל.

וכ"ה בקרית ספר מקואות פ"ז, ז"ל, ופסול מקוה בשינוי מראה נראה דהוי דאורייתא, דאע"ג דבמים איכא רובא לא בטיל דם ברובא כיון דמראית הכל דם וכדאמרי' לגבי דם זריקה פ"ב דהלכות פסוהמ"ק, עכ"ל.

וצ"ב דמה לי דאזלי' בתר חזותא ואין המי פירות בטלין במקוה, דמ"מ מ"ט נפסלין מי המקוה לטבילה.

ואין לפרש שהטעם הוא משום דהמי פירות הוו חציצה בין בשרו למים, שהרי מבו' במתניתין דנפלו לתוכו יין או מוחל ושינו מקצת מראיו אם אין בו מראה מים מ' סאה ה"ז לא יטבול בו, ואם כל הא דשינוי מראה פוסל את המקוה הוא משום דהמי פירות חוצצין בין בשרו למים, שפיר הוה מצי לטבול במקום המים, וכבר עמד בזה בשיעורי הגר"ש מכות ד"ג:.

ונ' בדעתם דס"ל דעיקר פסולא דשינוי מראה הוא משום דכל היכא דבכלל המקוה איכא מי פירות, ה"ז פסול מהגזה"כ דמקוה מים ולא מקוה של שאר משקין, ואך דהיכא שלא שינו המי פירות את מראיו, ה"ה בטלין בהמים, וחשיב דהוי כל המקוה מקוה מים, אך היכא ששינו את מראיו ואינם בטלין במים, תו ה"ה פוסלין את המקוה משום דאית בי' תערובת מי פירות והוי מקוה של שאר משקין ופסול.[[5]](#footnote-6)

אך בל' הקרית ספר לא מ' כן, דמשמע דכל סיבת הפסול הוא משום שאין המי פירות בטלין במים, עיי"ש, וצ"ע.

אמנם אכתי צ"ב בזה, דהנה בשו"ת הרי"ד סי' א' מבו' דעתו, דמקוה שלם אינו נפסל אף בשרבו עליו מי פירות, אא"כ שינו את מראיו, וכ"נ גם בדבריו בסי' קי"א, עיי"ש, אך בד' ש"ר אין נ' כן, אלא כל שרבו המי פירות על המים ה"ה מבטלין את המים ומיפסל המקוה.

ולפ"ז הרי מבו' דאף היכא שאין המי פירות בטלין במי המקוה, מ"מ אינם פוסלין את המקוה, וא"כ הרי לכאו' אאל"פ דהא דמי פירות שנפלו למקוה ושינו את מראיו פוסלין אותו הוא משום דלא בטלי במקוה ותו ממילא מיפסל המקוה משום תערובת המי פירות, שהרי חזינן דאף היכא דלא בטלי המי פירות נמי אינם פוסלין את המקוה, ובע"כ דהא דהיכא דשינו את מראיו הן פוסלין אותו הוא מכח השינוי מראה, וצ"ע בזה, וע' היטב בשו"ת הרי"ד סי' קי"א מה שביאר בטעמא דמילתא דכל דאיכא מקוה שלם ה"ז מועיל להכשיר המי פירות שנפלו לתוכו, ואולי לפי דבריו י"ל דכל הא דרביית מי פירות אין פוסלת את המקוה הוא משום דמהני המקוה השלם להכשיר את המי פירות שיצטרפו למקוה, אך היכא שנשתנה מראה המקוה מכחן אינם טפלין למקוה, ואין מצטרפין לו, ותו ממילא ה"ה פוסלין את המקוה, וצ"ע.

**ב'**

ט] והנה צ"ב קצת לפ"ז בלישנא דר' יוסי דמי צבע פוסלין אותו בג' לוגין ואין פוסלין אותו בשינוי מראה, דלישנא מ' דהוי זה חד דינא, ולפי הנ"ל הרי הוי זה תרי דיני דל"ש אהדדי, דהא דפוסלין את המקוה בג' לוגין הוא משום דמיא דציבעא מיקרי, והא דאין פוסלין אותו בשינוי מראה הוא משום דהצבע אין בו ממש, וע"כ לי"ב לעיקר הפסול דשינוי מראה.

וכאשר כ"ה באמת בל' הר"ש במתניתין, ז"ל, מי צבע פוסלין אותו בג' לוגין וכו' מיא דציבעא מיקרי וכו', ואין פוסלין אותו בשינוי מראה משום דצבעא לי"ב ממשא, עכ"ל, וכ"ה בבעה"נ, ז"ל, ר' יוסי אומר מי הצבע פוסלין אותו בשלשת לוגין ואין פוסלין אותו בשינוי מראה, למדנו מכאן שאין שינוי מראה פוסל עד שיתערב בו גוף המשקה והוא משנה את מראיו וכו', וכן מי הצבע אין בהם כי אם שריית הסמנים בלבד, ופוסלין בשלשת לוגין משום דמיא דצבעא מקרי, עכ"ל, והרי דבאמת הוי זה מתרי טעמי.

וביותר ילה"ע, שהרי לפמש"נ חלוקין הן בדיניהם, דהך דינא דפוסלין את המקוה בג' לוגין, הוא אף בשנימוחו גוף הסממנין, והך דינא דאין פוסלין אותו בשינוי מראה הוא רק בשלא נימוחו גוף הסממנין, ואי"ז במשמעות לישנא דר' יוסי דמ' דבהך גוונא דפוסלין את המקוה בג' לוגין, אף אין פוסלין אותו בשינוי מראה.

י] ונ' ברור בזה, דהנה תניא בתו"כ פר' שמיני, מקוה מים לא מקוה כל משקים כולם, פרט לשנפל לתוכו מי כבשים ומי צבעים ושינו את מראיו דברי ר"מ, שהיה ר"מ אומר כל הפוסלו בג' לוגים פוסלים אותו בשינוי מראה, מי כבשים ומי צבעים פוסלים אותו בג' לוגים מים ופוסלים אותו בשינוי מראה, רבי יוסי אומר כל הפוסל בג' לוגין אין פוסלין אותו בשנוי מראה.

ובפי' הראב"ד שם פירש, ז"ל, פרט לשנפל לתוכו מי כבשים וכו', פי' ואפי' בפחות מג' לוגין שאין שיעור ג' לוגין לשינוי מראה, א"נ שאפי' נפלו למקוה שלם פסלוהו, שהי' ר"מ אומר כל הפוסלו בג' לוגין כגון מי כבשים ומי צבעים משום דמיא דציבעא מיקרו, פוסלין אותו בשינוי מראה ואפי' בפחות מג' לוגין, ולא תימא משום דקסבר ר"מ מים שנשתנו מראיהן אפי' שלא ע"י תערובת אלא ששרה בהן ירקות או סמנים פסולין בשינוי מראה, דהא דברי הכל הוא דכשר, אלא דוקא ע"י תערובות שאובין, וקסבר כיון שאלו המים שאובין הן וראויין ליפסל ע"י ג' לוגין, חל עליהן כמו"כ פסול המראה כאילו הן יין או שאר משקין, ופוסלין אפי' בפחות מג' לוגין,[[6]](#footnote-7) ר"י אומר כל הפוסלין בג' לוגין אין פוסלין בשינוי מראה, מ"ט כיון דפוסלין בג' לוגין ימצא שהן נידונים כמים, שאילו הוא יין או שאר מיני משקין אין פוסלין, וכיון שהן כמים אין פוסלין בשינוי מראה בפחות מג' לוגין, וה"ה כמים ששרה בהם סמנים וכו' ונשתנו מראיהן שהן כשרין, הלכך מי צבעים וכו' ואין פוסלין בשינוי מראה וכו', ובשינוי מראה נמי אין פוסלין לפי שהן מים צבועין משריית הסמנים ואינם כמי פירות, עכ"ל.[[7]](#footnote-8)

והנה יש להעיר בזה, דהגם דס"ל לר"מ דאף מים שאובין פוסלין את המקוה בשינוי מראה, אך הרי הא דמי כבשים ומי צבעים אין פוסלין את המקוה בשינוי מראה הוא משום דצבע אין בו ממש, וא"כ הגם דס"ל לר"מ דמים שאובין בכחן לפסול את המקוה בשינוי מראה, הרי הכא לא נשתנה מראית המקוה מכח המים עצמן, אלא מכח הצבע דהכבישה והצבעים, וא"כ מ"ט הן פוסלין את המקוה בששינו את מראיו, הרי הצבע המשנה את מראיו אין בו ממש.

ומבו' מזה, דהגם דהצבע היוצא משריית הסממנין אין בו ממש, מ"מ כל שנפלו הסממנין למים ונתנו בהן צבע, חשיב דה"ז צבע דהמים, והמים הרי יש בהם ממש, ואשר ע"כ כאשר נפלו מים אלו למקוה, לא מצינו להכשיר משום הא דהצבע אין בו ממש, דהאמנם אם נבא לדון דהצבע עצמו יפסול את המקוה בשינוי מראה, שפיר יש להכשיר מה"ט דהצבע אין בו ממש, אך כל שבאנו לדון דה"מי צבע" יפסלו את המקוה בשינוי מראה, הרי אינהו אית בהו ממש.

ואשר ע"כ ס"ל לר"מ דמי צבע פוסלין את המקוה בשינוי מראה, דכיון דמים שאובין הן, הרי כ"ה שהן פוסלין את המקוה בג' לוגין, ה"נ פוסלין הן אותו בשינוי מראה.[[8]](#footnote-9)

והא דפליג ר' יוסי וס"ל דמי צבע אין פוסלין את המקוה, הגם דהמים יש בהן ממש, הוא משום דס"ל דרק מי פירות פוסלין את המקוה בשינוי מראה, אך מים שאובין, הגם שהן פוסלין את המקוה בג' לוגין, מ"מ אינם פוסלין אותו בשינוי מראה, והאמנם דאכתי מצינו לדון דהצבע גופי' יפסול את המקוה בשינוי מראה, אך ע"ז מהני הא דהצבע גופי' אין בו ממש, וע"כ אינו פוסל את המקוה בשינוי מראה, ואשר זמש"א ר' יוסי דכל הפוסל בג' לוגין אין פוסל בשינוי מראה, וכמו שפירש הראב"ד, ז"ל, כיון דפוסלין בג' לוגין ימצא שהן נידונים כמים, שאילו הוא יין או שאר מיני משקין אין פוסלין, וכיון שהן כמים אין פוסלין בשינוי מראה בפחות מג' לוגין, עכ"ל.[[9]](#footnote-10)

והאמנם דאכתי בעי' לה"ט דהצבע אין בו ממש, וכמו שהוסיף הראב"ד שם, ז"ל, וה"ה כמים ששרה בהם סמנים וכו' ונשתנו מראיהן שהן כשרין, עכ"ל, וכ"כ גם בבעה"נ דהא דאין פוסלין בשינוי מראה הוא משום שאין בהן כי אם שריית הסמנים לבד, דאילו הי' בו ממש, הרי הגם דמשום המי צבע לא הי' לנו לפסול את המקוה בשינוי מראה, דמים אין פוסלין את המקוה, מ"מ הי' לנו לפסול את המקוה משום הצבע גופי' ששינה את מראיו, ואך דע"ז מהני הא דהצבע אין בו ממש דמשו"ז אין לפסול את המקוה מכח הצבע גופי', וכמש"נ.

יא] ונמצא לפ"ז חידוש גדול, דאף לר' יוסי דפליג על ר"מ וס"ל דמי צבע אין פוסלין את המקוה בשינוי מראה, מ"מ יין לבן שנצבע ע"י סממנין ונפל למקוה ושינה את מראיו, פוסל אותו בשינוי מראה, דהגם דאם נפלו הסממנין עצמן למקוה אינן פוסלין, מ"מ כי היכי דלר"מ דמים שאובין פוסלין את המקוה בשנוי מראה היינו במי צבע דהוי זה צבע דסממנין, ה"נ לר' יוסי יין לבן שנצבע פוסל את המקוה בשינוי מראה, שהרי כל הא דפליג ר' יוסי על ר"מ הוא רק משום דמים אין פוסלין בשנוי מראה, ומי כבשים מים נינהו מדפוסלין את המקוה בג' לוגין, אך מי פירות שפוסלין בשנוי מראה, ה"ה פוסלין אף אם אי"ז צבע עצמי.[[10]](#footnote-11)

וזה מתבאר למש"נ דיסוד פסולא דשינוי מראה, הוא דעי"ז הוו המי פירות עיקרו של מקוה וחשיב מקוה של שאר משקין, וע"כ שפיר י"ל דהגם דאם שרה בהמקוה סממנין אינו נפסל, מ"מ אם נפלו מי פירות צבועין ה"ה נפסל, דכל הא דשרה בו סממנין אינו נפסל הוא משום דכל פסולא דשינוי מראה הוא במה דאיכא מי פירות במקוה, ואשר ע"כ היכא שנפלו מי פירות צבועין דאיכא מי פירות במקוה, ה"ה נפסל, אך אי נפרש דיסוד פסולא דשינוי מראה הוא דמים שנשתנו מראיהם ואין להם מראית מים לא חשיבי כמים, הרי מסתברא דכיון שאם שרו בהן סממנין וצבעום אכתי חשיבי כמים, הרי דה"נ אם נפלו לתוכם מי פירות צבועים וצבעום יהיו חשובין כמים, שהרי בין בזה ובין בזה איכא להמים צבע דהסממנין.

ויש ללמוד כן גם מד' הר"ש בטבו"י פ"ב מ"ב, שהביא הא דתניא בתוספתא דחומר במשקין שפוסלין את המקוה בשינוי מראה משא"כ במים, ופירש הר"ש, ז"ל, אבל מים אין פוסלין מקוה בשינוי מראה כדתניא בתוספתא דמקואות וכו' ב' מקואוות של כ' כ' סאה א' שאוב וא' כשר ידו שנים והשיקום וטבלו בהן, אפי' אדומים והלבינום או לבנים והאדימום, המקואות כמו שהיו וכו', אלמא לא נפסל הכשר וכשר להקוות עליו, עכ"ל.[[11]](#footnote-12)

ומבו' בד' הר"ש דאילו היו מים פוסלין את המקוה בשינוי מראה, אך היו המים השאובין האדומים פוסלין את המקוה הכשר בשינוי מראה,[[12]](#footnote-13) וצ"ב שהרי המים האדומים ודאי הוו מכח ששרה בהן סממנין וכיו"ב, וא"כ מ"ט יפסלו את המקוה בשינוי מראה, הרי הצבע אין בו ממש.

ומבו' להדיא דהגם דצבע אין בו ממש ואינו פוסל בשינוי מראה, מ"מ אילו הי' הדין דמים פוסלין את המקוה בשינוי מראה, היו מי צבע פוסלין אותו בשינוי מראה, וכל הא דאינם פוסלין הוא רק משום דמים אין פוסלין את המקוה בשינוי מראה.[[13]](#footnote-14)

ומכלל ד' הר"ש נלמד, דשאר משקין פוסלין את המקוה בכה"ג אף בשנצבעו ע"י סממנין, שהרי הא דתניא דמשקין פוסלין בשינוי מראה, הוא בכה"ג דאין מים פוסלין, והא דאין מים פוסלין פירשה הר"ש בכה"ג דמי צבע, וא"כ הרי מוכח דבכה"ג שאר משקין פוסלין אותו בשינוי מראה, וכמש"נ.

אך העירוני בזה, דאף דלמדנו דאילו היו מים שאובין פוסלין את המקוה בשינוי מראה, היו פוסלין אותו אף בשאי"ז מראה עצמי דהמים, אלא בשנצבעו ע"י סממנים, מ"מ יתכן דזהו רק במים, דכל שנצבעו והוו מי צבע חשיב דהצבע הוא צבע דהמים, אך במי פירות יתכן דלא חשבינן להו הכי, וצ"ע אם יש לחלק כן, ועכ"פ גם אך גם אי נימא הכי, מ"מ שורש הדברים אמת הוא.

יב] ונמצא לפמש"נ, דבמי צבע שנפלו למקוה ושינו את מראיו יש לדון משום תרי מילי, דיש לדון שהצבע עצמו יפסול את המקוה בשינוי מראה, וע"ז אמרינן דכיון שאין בו ממש אינו פוסל את המקוה, ויש לדון שהמים יפסלו את המקוה בשינוי מראה, וע"ז אמרינן דכיון דמי צבע חשיבי כמים וכדחזינן דפוסלין את המקוה בג' לוגין, ע"כ אינם פוסלין אותו בשינוי מראה, דרק מי פירות פוסלין את המקוה בשינוי מראה, ובהך מילתא פליג ר"מ וס"ל דכיון דהמים שאובין הן ה"ה פוסלין את המקוה בשינוי מראה.

ולפ"ז נ' פשוט, דעיקר הא דחדית ר' יוסי במשנתינו דמי צבע אין פוסלין את המקוה בשינוי מראה, הוא הא דאין המים פוסלין את המקוה בשינוי מראה, אשר בזה נחלק בתו"כ עם ר"מ, ופשוט דמה"ט הקדים ר' יוסי להא דמי צבע פוסלין את המקוה בג' לוגין, אשר צ"ב דמה ענין זה למשנתינו שעוסקת בדיני שינוי מראה, דאתא לפרושי דהא דאין מי צבע פוסלין את המקוה בשינוי מראה, הוא כ"ה דהן פוסלין אותו בג' לוגין, ומשום דחשיבי כמים, ומה"ט הוא דאין פוסלין אותו בשינוי מראה, וזה ממש כהא דתניא בתו"כ דר' יוסי אומר דכל הפוסל את המקוה בג' לוגין אין פוסל אותו בשינוי מראה, ודמה"ט מי צבע אין פוסלין אותו בשינוי מראה.

ולפ"ז מתבאר היטב הא דכייל ר' יוסי להני תרי דיני יחד, אשר צ"ב שהרי תרי דיני נינהו, אך לפמש"נ א"ש בפשיטות, דהאמנם הא דמי צבע אין פוסלין את המקוה מכח הצבע גופי', ל"ש כלל להא דמי צבע פוסלין את המקוה בג' לוגין, אך הרי עיקר מילתי' דר' יוסי הוא דה"מי צבע" אין פוסלין בשינוי מראה, והך דינא הוא חד דינא עם הא דפוסלין את המקוה בג' לוגין, דכ"ה שפוסלין את המקוה בג' לוגין משום דחשיבי כמים, ה"נ אינם פוסלין אותו בשינוי מראה, משום דמים אין פוסלין את המקוה בשינוי מראה.

ומתישב נמי מה שעמדנו דהא דהן פוסלין בג' לוגין הוא אף בשנימוחו גוף הסממנין, והא דאינם פוסלין בשינוי מראה הוא רק בשלא נימוחו גוף הסממנין, ואי"ז במשמע ד' ר' יוסי דכייל להו בחדא, אך למש"נ הוא מתבאר היטב, דהגם דהא דאינם פוסלין בשינוי מראה הוא רק היכא שלא נימוחו גוף הסממנין, מ"מ דינא דר' יוסי דמי צבע אינם פוסלין בשינוי מראה הוא ביסודו אף היכא שנימוחו גוף הסממנין, דהגם דבכה"ג פוסלין הסממנין את המקוה, מ"מ מילתי' דר' יוסי דאין פוסלין בשינוי מראה הוא דהמים אינם פוסלין, והך דינא הוא אף היכא שנימוחו גוף הסממנין, דאף בכה"ג אין המים פוסלין את המקוה בשינוי מראה, ואך דבכה"ג פוסלין הסממנין עצמן את המקוה.

**ג'**

יג] והנה צ"ע בזה בסתירת הדברים, דבתו"כ תניא דכל הפוסל את המקוה בג' לוגין אינו פוסל בשינוי מראה, ובגמ' שבת אמרו דכל שאין עושין ממנו מקוה לכתחילה פוסל בשינוי מראה, ולכאו' תרי כללי נינהו.

ובפשוטו צ"ל דחד מילתא הוא, ומשום דכל שאינו פוסל את המקוה בג' לוגין, הרי היינו משום דאינו חשוב מים, וע"כ ממילא דאף אין עושין ממנו מקוה לכתחילה.

והא דבתו"כ תלינן לה בפוסל בג' לוגין ובגמ' תלינן לה באין עושין ממנו מקוה לכתחילה, נ' דהוא, דשורש הדין ודאי תליא במה שאין עושין ממנו מקוה לכתחילה, דכל שאין עושין ממנו מקוה לכתחילה והוי מין הפסול למקוה, ה"ה פוסל את המקוה בשינוי מראה, אך בתו"כ יהיב ר' יוסי סימנא לידע אם חשיב כמים שעושין מהן מקוה לכתחילה או לא, וזהו דקאמר דכל הפוסל בג' לוגין חזינן דחשיב כמים מעיקרא דדינא ואין פוסל בשינוי מראה.

ולפ"ז נמצא לכאו' דלמ"ד דג' לוגין שנפל לתוכן קורטוב יין אין פוסלין בג' לוגין, אשר לדידי' לכאו' ה"ז נכלל בכללא דר' יוסי דכל שאין פוסל בג' לוגין פוסל בשינוי מראה, ואף המים עצמן בכחן לפסול בשינוי מראה, ולא אך משום היין שבתוכן, ואם כנים דברינו הרי נמצא דיש לפסול מה"ט מקוה שנפל לתוכו יין ונשתנו מראיו, ואף בלא פסולא דשינוי מראה, אלא ה"ז פסול משום דלא חשיב כמים, שהרי לפמש"נ מתבאר דכל דלא חשיב כמים לפסול את המקוה אף לא חשיב כמים לעשות ממנו מקוה לכתחילה.

והא דבעי' לפסולא דשינוי מראה להך מ"ד, נ' דהוא בשאיבדו מראית מים ולי"ל מראית יין, דבזה אין לפסול משום דלא חשיבי כמים, שהרי הך דינא דג' לוגין שמראיהן כמראה היין אין פוסלין את המקוה, הוא רק בשיש בהן מראה יין, וכמש"נ לעיל סק"ב, וכן נפ"מ בפסולא דשינוי מראה בשכר ודכוותי' אי נימא דאף דפוסל את המקוה מ"מ ה"ז פוסל בשינוי מראה, עמש"נ לעיל סק"ב בהערה.

יד] ונראה לפ"ז, דלהך מ"ד הרי דכל כה"ג שנפל לתוכו יין ונשתנה מראהו למראה היין, מיפסלא המקוה מדאורייתא, משום דלא חשיבי המים כמים, דכל מש"כ הראב"ד דאינו פסול אלא מדרבנן הוא רק בפסול שינוי מראה שנאבד מראית המים, דבכה"ג אכתי חשיבי המים כמים, ואך דמיפסלי מדרבנן משום תערובת המי פירות, אך בגונא שמראיהן כמראה היין דכה"ג חשיבי כיין, ה"ה פסולין למקוה מדאורייתא.

עוד הי' נ' לפ"ז, דכל הא דתניא בתוספתא דאף מקוה חסר שנשתנה מראיו אינו נפסל בג' לוגין, הוא רק בשיש לו מראה יין דחשיב כיין, ואתיא כריב"נ, או אף כת"ק וכמאן דל"ג חסר קורטוב ברישא, אך אם לי"ל מראה יין דלא חשיב כיין, שהרי הך דינא דג' לוגין שמראיהן כמראה היין אין פוסלין את המקוה, הוא דוקא בשיש להן מראית יין וכנ"ל, ואך דפסול משום תערובת המי פירות, דחשיב מקוה של שאר משקין, י"ל דאי"ז טעם שלא יפסל המקוה בג' לוגין.

וכ"נ להדיא בל' הראב"ד בהשגות ספ"ז ממקואות, ז"ל, פי' כיון שחזר "למראה יין" הרי הוא כאילו כולו יין ושוב אינו נפסל בג' לוגין מים, עכ"ל, וכ"ה בל' הראב"ד בשו"ת סי' כ"ב, ז"ל, הטעם לזאת הפיסקא כולה כיון שנשתנו למראה יין כאלו הוא יין אם הוא חסר אינו נפסל בשלושת לוגין, שכיון שלא פסלו בשעת נפילתם שוב אין פוסלים, עכ"ל, ומ' להדיא דכל הא דאינו נפסל בג' לוגין הוא רק היכא שמראהו "כמראה היין", ומשום דעי"ז חשיב כאילו כולו יין וכל' הראב"ד, ומשא"כ היכא שאין מראהו כמראה היין, הרי שהגם דנשתנו מראיו וה"ז פסול למקוה, מ"מ אי"ז טעם שלא יפסל בשינוי מראה.

גם י"ל, דרק בשנתנו למראה יין שה"ה פסולין למקוה מדאורייתא, הוא דמהני זה שאף לא יפסלו בג' לוגין, אך בשרק נשתנו ממראה מים דלא מיפסלי למקוה אלא מדרבנן, ל"מ זה שלא יפסלו בג' לוגין, שהרי מדאורייתא מקוה מעליא נינהו.

ובזה הי' ניחא מה שתמהו האחרונים בהא דתנן דנפלו לתוכו יין ומוחל ושינו את מראיו פוסל כיצד יעשה ימתין לו עד שיראדו גשמים ויחזרו מראיהם למראה המים, ופי' הר"ש דלמלאות בכתף א"א דבחסר עסקינן דנפסל בג' לוגין,[[14]](#footnote-15) וכ"כ המאירי, וכ"ה בשו"ת הרי"ד סי' א' ובשעה"מ להרשב"א שער ט', ותמוה שהרי תניא בתוספתא דמקוה שנשתנו מראיו אינו נפסל בג' לוגין, והר"ש הביא ד' התוספתא להלן מ"ד, וכן הרי"ד בסי' ט"ו הביא לד' התוספתא.[[15]](#footnote-16)

ולפמש"נ ניחא שהרי כל הא דמקוה שנשתנו מראיו אינו נפסל בג' לוגין, הוא רק בשנתשנו מראיו למראה היין, דכה"ג חשיב כולו כיין ואינו נפסל בג' לוגין, אך במתני' דאיירי בשלא נשתנו מראיו למראה היין, אלא שנשתנו ממראה המים, וכמו שדקדק הראב"ד מלישנא דמתני', ה"ה נפסל בג' לוגין, וע"כ לא שרינן לי' למלאות בכתף.[[16]](#footnote-17)

ושו"ר שכבר כתב כ"ז באבנ"ז סי' רפ"א, ז"ל, אך לדעתי מלבד פסול שינוי מראה יש עוד פסול מאחר שמראהו חלב ממש חשיב כולו חלב, ושינוי מראה הא כתב ראב"ד בס' בעה"נ אפי' לא נשתנה מראיו למראה יין וכו', והנה בהא דג' לוגין מים שנפל לתוכו קורטוב יין ומראהו כמראה יין אינם פוסלים המקוה וכו' דחשיב כולו יין, ומשמע דוקא מראהו כמראה יין, אבל שינוי מראה במים לבד לא נפיק מתורת מים ופוסל המקוה, רק במראה יין חשיב כולו יין, ובזה נראה שהוא מן התורה, וה"ה במראהו כחלב ממש דחשיב כולו חלב ופסול הטבילה מן התורה וכו', ודע שיש קיצור ברמ"א סי' ר"א סעי' כ"ט שהעתיק התוספתא מקוה חסר שנפל שם יין ונשתנה מראהו ונפל שם ג' לוגין שאובין אינו נפסל, והי' לו לפרש דוקא שנשתנה מראהו למראה יין וכן הוא בב"י בשם ראב"ד, וכן משמע סעי' כ"ה כיצד יעשה אם הוא חסר כו' אבל לשפוך לתוכו לא מהני אף שנשתנו מראיו רק משום שנהפך למראה יין, והלבוש בירר הדברים שנהפך למראה יין אינו נפסל משום שאובים, עכ"ל.

והנה עיי"ש באבנ"ז שכתב עפי"ז דכל מש"כ הראב"ד דאין שינוי מראה פוסל במעין, הוא רק בשלא נשתנה מראיהם למראה היין, דבכה"ג הגם דבמקוה מיפסלי משום שנשתנה מראיהן ממראה מים, מ"מ במעין לא מיפסלי, אך היכא שנשתנה מראיהם למראה היין דמיפסלי מדאורייתא משום דחשיבי כיין, ה"ז פוסל אף במעין, ועיי"ש מה שהוסיף לבאר בזה,.

אמנם הנה באמת אין מ' כן כלל, וד' הראב"ד והרשב"א מורים להדיא דאף אם נשתנה מראה המים למראה יין אין המעין נפסל בשינוי מראה.

וצ"ב בזה, דאם כנים הדברים שנתבארו דהיכא שנשתנה מראה המים למראה יין ל"ב לפסולא דשינוי מראה אלא מיפסל משום דחשיבי כיין, וה"ז פסול מדאורייתא, א"כ ודאי הדין נותן שה"ז פוסל גם במעין, דכל הא דאין שינוי מראה פוסל במעין, הוא רק כד אתינן לפסול משום תערובת המי פירות, אך אם פסלינן משום דחשיבי המים כיין, מ"ט לא יהא זה פסול אף במעין, ובפרט דהך פסולא הוא מדאורייתא.

טו] ונ' מוכרח מזה דלא כמש"נ, ואף היכא שנשתנה מראה המים למראה יין לא מיפסל המקוה אלא משום פסולא דשינוי מראה, אך לא פסלינן משום הא דחשיבי המים כיין וכאשר כן נ' גם מדלא הוזכר בשום מקום דאיכא תרי פסולי, וע"כ במעין דליכא לפסולא דשינוי מראה, לא פסלינן אף בשנשתנה מראה המים למראה יין.

אך צ"ע שהרי הוכחנו לעיל דבע"כ יש לפסול בכה"ג שנשתנה מראה המים למראה היין מדינא משום דלא חשיבי כמים, וכדחזינן דכה"ג אין פוסלין בג' לוגין, ועפמש"נ להוכיח דכל היכא שאין פוסל בג' לוגין משום דלא חשיב כמים, אף אין עושין ממנו מקוה לכתחילה.

ונ' הטעם בזה, לפמש"כ הרשב"א בחולין דכ"ו. דהא דג' לוגין שנפל לתוכן קורטוב יין אין פוסלין את המקוה הוא משום דחמרא מזיגא מיקרי, ולא משום דאזלי' בתר מראה, וע"כ ל"מ זאת לענין תמד שלא יהא ניקח בכסף מעשר, ועמש"נ בזה להלן סקי"ז.

ולפ"ז נ', דמש"א ר' יוסי דכל הפוסל את המקוה בג' לוגין אינו פוסל אותו בשינוי מראה, הוי בכלל זה אף ג' לוגין שמראיהן כמראה היין, דאף שהן אינן פוסלין את המקוה בג' לוגין, אך הרי אי"ז משום דלא חשיבי כמים, דודאי חשיבי כמים לפסול את המקוה בג' לוגין, והא דאינן פוסלין אותו, הוי זה קולא בפסולא דג' לוגין דכל דמיקרי חמרא מזיגא אינו פוסל את המקוה, וע"כ אינו פוסל אותו בשינוי מראה.

והאמנם ודאי דה"ז פוסל את המקוה בשינוי מראה משום היין שבתוכו, אך מ"מ המים אינם פוסלין את המקוה, ונפ"מ דאם שרו בתוכן סממנין ונצבעו, אינם מצטרפין לפסול את המקוה בשינוי מראה, דאילו היו חשיבי המים כיין, היו מצטרפין לפסול את המקוה בשינוי מראה, אף שאי"ז צבע עצמי דהמים אלא נצבעו ע"י סממנים, וכמש"נ בזה לעיל סקי"א.

ואשר ע"כ לא מיפסלי מים שמראיהן כמראה יין למקוה מדינא, כיון דמדינא חשיבי כמים, ואף לגבי פסול ג' לוגין, ואך דלא גזרו בהן פסול ג' לוגין משום דחמרא מזיגא מיקרי, ולא מיפסלי אלא משום שינוי מראה.

ומ"מ נ' דלדעת ריב"נ דאזיל בתר חזותא, ודאי דיש לפסול מדאורייתא במקוה שנשתנו מראיו למראה המים, ול"ב בזה לפסולא דשינוי מראה, ובאמת לדידי' כה"ג ה"ז פוסל אף במעין, ואך דאנן לא קי"ל כריב"נ.

אמנם לדעת רש"י בחולין דכ"ו. שנ' דעתו דהא דג' לוגין שמראיהן כמראה היין אין פוסלין את המקוה, הוי זה מדינא דלא חשיבי כמים לפסול את המקוה, ודמי לדינא דריב"נ דאזיל בתר חזותא, ובדין שה"ז יועיל גם לגבי ליקח בכסף מעשר, עיי"ש, ועמש"נ להלן סקי"ז, הרי נ' דמה"ט יש לפסול גם במקוה שנשתנו מראיו למראה יין, ול"ב בזה לפסולא דשינוי מראה, וצ"ע בזה.

**ד'**

טז] והנה מצינו דבר חידוש בבעה"נ במהדו"ק בדין שלג וטיט הנרוק ודעימי', וכעת ל"מ שעמדו בזה, ז"ל, דבמים גזרו שאובים משום היקשא דמעין מה מעין בידי שמים אף מקוה בידי שמים, אבל בשאר משקין לא גזרו אלא משום שנוי מראה בלבד, מאסמכתא דקרא מקוה מים ולא מקוה של שאר משקין, אבל משום שאובין ליכא, הלכך טיט הנרוק והנך אחרינא כיון דלאו מים גמורים נינהו לעשות מהן מקוה בתחלה "ושינוי מראה לית בהו אין פוסלין", עכ"ל, וכ"ה גם בנוס' הב"י, ז"ל, ומשו"ה אין פוסלים בשאיבה, מ"ט מקוה מים הוא דאיתקש למעיין, מה מעיין בידי שמים אף מקוה בידי שמים אבל שאר משקין לא איתקוש, הלכך שאר משקין בשנוי מראה הוא דפסלי משום דמתחזי כמקוה של שאר משקין, אבל משום שאובין לא, והנך כולהו כיון "דליכא בהו שינוי מראה", פסול שאיבה נמי ליכא, עכ"ל.

ומבו' בד' הראב"ד דאילו יהא שינוי מראה בשלג וטיט הנרוק ודעימייהו, יפסלו את המקוה.

ונ' הטעם בזה, שהרי ר"י כייל דכל הפוסל את המקוה בג' לוגין אינו פוסל אותו בשינוי מראה, וממילא דשלג וטיט הנרוק ודעימייהו דאין פוסלין את המקוה בג' לוגין, ה"ה פוסלין אותו בשינוי מראה.

ואמנם אכתי ילה"ע בזה, שהרי כל פלוגתת ר"מ ור"י במי צבע אם פוסלין את המקוה בשינוי מראה, הוא רק משום דשאובין נינהו וה"ה פסולין למקוה, וע"כ הוא דס"ל לר"מ דאף הן פוסלין אותו בשינוי מראה, כ"ה דמי פירות פוסלין את המקוה בשינוי מראה, אך שלג וטיט הנרוק ודעימייהו שהן כשרין למקוה, היאך יפסלו את המקוה בשינוי מראה, הרי כל פסולא דשינוי מראה הוא משום שנפל לתוכו דבר הפסול למקוה וכמש"נ.

אך נ', דכיון דלדעת הראב"ד שלג וטיט הנרוק ודעימייהו אין עושין מהן מקוה, ורק מעלין הן את המקוה, והיינו משום דלא חשיבי כמים גמורין, הרי ממילא דכל שנפלו למקוה ושינו את מראיו ה"ה פוסלין אותו, כיון דעי"ז חשיבי כעיקרו של מקוה, והרי הנך מילי ל"מ אלא להעלות את המקוה, אך כל שעיקרו של מקוה מהן הרי הוא פסול.

ויש להוסיף, דהנה במהדו"ב שם לא פירש הראב"ד לזה, ולפמש"נ נ' דבדקדוק השמיט הראב"ד להך מילתא, שהרי הא דכל הפוסל את המקוה בג' לוגין אין פוסל אותו בשינוי מראה, הוא כמו שפירש הראב"ד בתו"כ, ז"ל כיון דפוסלין בג' לוגין ימצא שהן נידונים כמים, שאילו הוא יין או שאר מיני משקין אין פוסלין, וכיון שהן כמים אין פוסלין בשינוי מראה, עכ"ל, ומה"ט כל שאינו פוסל את המקוה בג' לוגין, ה"ה פוסל את המקוה בשינוי מראה, דמהא דאינו פוסל את המקוה בג' לוגין חזינן שאינו נידון כמים אלא כשאר משקין, ואשר ע"כ ה"ה פוסל את המקוה בשינוי מראה.

ואשר ע"כ אם באנו לדון אם שלג וטיט הנרוק ודעימייהו פוסלין את המקוה בשינוי מראה, הרי הדבר תלוי בביאור הא דאין פוסלין את המקוה בג' לוגין, דאם הא דאין פוסלין בג' לוגין הוא כמו שפירש הראב"ד במהדו"ק משום דל"ה מים גמורים, וע"כ לי"ב לפסול שאובין, הרי ממילא דהן פוסלין את המקוה בשינוי מראה, דכל דלא חשיבי מים לפסול שאובין אלא חשיבי כשאר משקין, ה"ה פוסלין את המקוה בשינוי מראה, אך משא"כ לפ"מ שפירש הראב"ד במהדו"ב דהא דאין פוסלין את המקוה הוא משום דל"ש בהו הגזירה אטו רובא, הרי נמצא דלעולם חשיבי כמים גמורים, ואך דלא גזרו בהן פסול ג' לוגין, ואשר ע"כ אין פוסלין את המקוה בשינוי מראה, וז"ב.

ויש להוסיף בזה, דל' הראב"ד במהדו"ק הוא, דהא דאין פוסלין בג' לוגין, הוא משום דהוו "דבר שאין עושין ממנו מקוה לכתחילה", ואשר ע"כ לפ"מ שאמרו בגמ' בשבת דכל שאין עושין ממנו מקוה לכתחילה פוסל את המקוה בשינוי מראה, הרי דהנך מילי דחשיב דאין עושין מהן מקוה לכתחילה, ה"ה פוסלין את המקוה בשינוי מראה.[[17]](#footnote-18)

**ה'**

יז] בטעמא דרב דס"ל דג' לוגין שנפל לתוכן קורטוב יין ומראיהן כמראה היין ונפלו למקוה לא פסלוהו, נ' דפליגי בזה הראשונים.

דהנה בפירש"י בחולין דכ"ו. ד"ה ה"נ, ז"ל, ורב נחמן כרבנן דאע"ג דחזותיה מיא לא פסיל דתרתי בעינן לפסול מקוה שיעורא וחזותא, ולענין מעשר נקח דאפירא קפיד רחמנא והא פירא הוא, והכא לא בעי תרתי, ולבי מהסס משום דרישא משמע דאזיל בתר חזותא וסיפא משמע דלא אזיל בתר חזותא, ונראה בעיני דרבא חסר קורטוב תני ברישא, ומשום דליכא שיעורא קאמר תנא קמא לא פסלוהו, אבל ג' לוגין שלמים אפילו מראיהן כמראה יין פסלי דרבנן לא קפדי אחזותא כלל, והשתא מיתוקמא שפיר דרב נחמן דאזיל בתר בסוף אע"ג דהשתא חזותא מיא דאמר כת"ק דלא אזיל בתר חזותא ורבא דאמר כר"י וכו', עכ"ל.

ובחי' הרשב"א שם כתב, ז"ל, בתוספות אמרו דאין צריך לכל זה כאן דאפי' תנינן ברישא שלשת לוגין מים לאו משום חזותא הוא לרבנן אלא משום דחמרא מזיגא מיקרי וכדאיתא התם במכות, עכ"ל, וכ"ה בחי' הרמב"ן שם.

ולמדנו מזה דפליג רש"י עם הרמב"ן והרשב"א בטעמא דרב, דכל שמראיהן כמראה היין אין פוסלין את המקוה, דדעת רש"י דהוא משום דאף דרבנן פליגי אריב"נ דאזיל בתר חזותא לחוד, אלא ס"ל דבעי' נמי שיעורא, מ"מ מודו רבנן דאזלי' נמי בתר חזותא, ול"ח כמים לפסול את המקוה אא"כ אי"ב שיעור מים ואית לי' מראה מים, וע"כ כל שנפל לתוכן קורטוב יין ומראיהן כמראה היין לא חשיבי כמים לפסול את המקוה.

אך דעת הרמב"ן והרשב"א, דכיון דפליגי רבנן בסיפא וס"ל דלא אזלי' בתר חזותא, הרי דמה"ט הי' בדין דאף ברישא דג' לוגין מים שמראיהן כמראה היין לא ניזל בתר חזותא, וחשיבי כמים לפסול את המקוה, והא דאין פוסלין את המקוה הוא משום דחמרא מזיגא מיקרי, וע"כ לא גזרו בזה חכמים לגזירת ג' לוגין, הגם דמן הדין מים גמורין הן, ואשר זהו שכתבו הרמב"ן והרשב"א דמה"ט לרבנן תמד ניקח בכסף מעשר הגם שמראהו כמראה המים, דלרבנן לא אזלי' כלל בתר חזותא.

ואמנם צ"ע בזה, שהרי בגמ' במכות אמר רבא לה"ט דהתם מיא דציבעא מיקרי הכא חמרא מזיגא מיקרי, לישב הא דהיכא שמראיהן כמראה יין אין פוסלין את המקוה ול"ד למי צבע דפוסלין את המקוה, ואי נימא דה"ט דחמרא מזיגא מיקרי אי"ז אלא לרבנן, אך הא דלריב"נ אין פוסלין את המקוה אי"ז כלל מה"ט, אלא הוא משום דלא חשיבי כמים, הרי דלפ"ז נמצא דלריב"נ ליכא לעיקר שנויא דרבא, ותיקשי דמ"ש ממי צבע שפוסלין את המקוה, ודוחק לומר דאה"נ ריב"נ פליג על ר' יוסי וס"ל דמי צבע אין פוסלין את המקוה.

ונ' פשוט בזה, דלריב"נ מעיקרא לא קשיא מה בין זה למי צבע, שהרי הא דלריב"נ היכא שמראיהן כמראה היין אין פוסלין את המקוה, הוא משום דס"ל דהכל הולך אחר המראה וחשיבי כיין, וזה ל"ש אלא היכא שנתערב בהן יין ומראה הכל מראה יין, דבזה חשיב הכל כיין, אך במי צבע שנתערב בהן צבע שאין בו ממש, ודאי ל"ש לומר דמכח שמראה הכל מראה הצבע, חשיבי כל המים כצבע, ואטו נימא דיין ששרו בו סממנין ונשתנה מראהו למראה הצבע לא יהא ניקח בכסף מעשר לדעת ריב"נ, הרי ודאי דאף שנשתנה מראהו ע"י הצבע אכתי חשיב כיין, וע"כ הרי הן פוסלין את המקוה.

וכל הא דפריך רב כהנא מה בין זה למי צבע, הוא משום דמפרש למימרא דרב כת"ק דלא אזיל בתר המראה, ואפ"ה בכה"ג שמראיהן כמראה יין אין פוסלין את המקוה, ובזה בע"כ הטעם דאף דחשיבי כמים, מ"מ כיון שמראיהן כמראה היין לא גזרו בזה חכמים שיפסלו את המקוה, וע"ז שפיר פריך דמה בין זה למי צבע, וע"ז משני רבא דכל הא דכה"ג שמראיהן כמראה היין לא גזרו חכמים שיפסלו את המקוה הוא משום דחמרא מזיגא מיקרי, ומשא"כ במי צבע דמיא דציבעא מיקרי ה"ה פוסלין את המקוה.

יח] ובזה מתישב משה"ק החזו"א קמא סי' ח' סק"ז, הא דמתקיף רב כהנא מה בין זה למי צבע, ז"ל, עוד קשה הלא ע"כ איכא ריב"נ דקאי כותי' דרב, ואי ריב"נ פליג אדר' יוסי דילמא רב כריב"נ, עכ"ל.

ולמש"נ א"ש, דלעולם ריב"נ לא פליג אדר' יוסי, ואך דלדידי' ניחא דל"ד למי צבע הפוסלין את המקוה, וכמש"נ, וכל הא דמתקיף רב כהנא הוא משום דמשמע לי' דמימרא דרב דג' לוגין שמראיהן כמראה היין אין פוסלין את המקוה הוא אף לת"ק, דהגם דלא אזיל בתר המראה, מ"מ לא גזרו פסול ג' לוגין בשמראיהן כמראה היין, וע"ז הוא דפריך מה בין זה למי צבע, וכמש"נ.

והעירוני שבד' רש"י במכות שם נ' שדעתו כדעת הרמב"ן והרשב"א, ודלא כמו שפירש"י גופי' בחולין, וזה ממה שפירש"י שם, ז"ל, לא פסלוהו, זיל בתר חזותא ויין אינו פוסל את המקוה, ופסול מקוה במים שאובין מדרבנן הוא, עכ"ל.

וצ"ב במה שהביא רש"י להא דפסול מקוה במים שאובין אינו אלא מדרבנן, דמה ענין זה להסוגיא שם, וע' אג"מ יו"ד ח"א סי' ק"כ ענף ז' מה שביאר בזה.

ונ' מזה דמפרש רש"י, דהא דס"ל לרב דכה"ג שמראיהן כמראה היין אין פוסלין את המקוה, אי"ז משום דאף רבנן אזלי בתר חזותא וכל שמראיהן כמראה היין לא חשיבי כמים לפסול את המקוה, אלא הוא משום שלא גזרו חכמים שיפסלו מים שאובין את המקוה היכא שמראיהן כמראה היין, ואשר זהו דפירש"י דפסול מקוה במים שאובין אינו אלא מדרבנן, ואשר ע"כ הוא דכל שמראיהן כמראה היין אין פוסלין את המקוה, אך אילו הי' פסול מקוה במים שאובין מדאורייתא, היו פוסלין אף היכא שמראיהן כמראה היין, דרבנן לא אזלי בתר חזותא.

**ו'**

יט] בחזו"א תנינא סו"ס י', עמד ע"ד הרמב"ם שבדבריו בפ"ג מהל' מקואות הי"ט, לענין דלי שהוא מלא יין לבן וכו', מבו' דפסק דאמרי' רואין, ואילו בפ"ז שם כתב דאם שינו מראיו פסול, ולא הזכיר דחלב רואין אותו כאילו הוא יין אדום.

ובפשוטו אינו מובן, מה קשיא לי' מהתם, והרי לכאו' פשיטא דלענין דין שנוי מראה ל"ש כלל דין רואין, דדין רואין ל"ש רק דמכח זה אין המיעוט מתבטל, אך ודאי אין לנו לחשוב מכח דין רואין דנשתנה מראה הרוב, דודאי מראה הרוב קיים, ואין לנו לפסול המים משום שנוי מראה, שהרי מראיהם קיים, ורק בדלי שהוא מלא יין לבן או חלב, אמרי' רואין, דמכח זה אין היין והחלב בטלין, וה"ה חוצצין בפני המים, וז"פ וברור.

ואמנם הנה לד' הרי"ד והשטמ"ק והקרי"ס שהבאנו לעיל סק"ח דפירשו דפסולא דשינוי מראה הוא משום שאין המי פירות בטלין ברוב המים כיון שהן ניכרין בחזותא, צדקו ד' החזו"א, דלמאן דאית לי' רואין, הרי דאף ביין לבן שאינו משנה את מראה המקוה, מ"מ כיון דאמרי' רואין אינו בטל, ותו בדין שיפסול את המקוה, אך למש"נ בדעת הראב"ד דפסולא דשינוי מראה הוא משום דכל ששינו המי פירות את מראה המקוה חשיב דעיקר המקוה הוא ממי פירות, וכן למש"כ החזו"א גופי' דפסול שינוי מראה הוא משום דחשיב הכל כחמרא מזיגא, לכאו' ל"ש בזה דין רואין כלל.

ואמנם נ' דמקור ד' החזו"א דמהני דין רואין אף לגבי פסולא דשינוי מראה, הוא מהא דתניא בזבחים דע"ח:, דלי שיש בו יין לבן או חלב והטבילו הולכין אחר הרוב, ר"י אומר רואין אותו כאילו הוא יין אדום, אם דיהה מראהו כשר ואם לאו פסול, והוה קשיא לי', דמה מהני בזה דינא דרואין, הרי הגם שהיין והחלב אינם בטלין ברוב, מ"מ כיון שהמים לא נפסלו, מ"ט לא עלתה לו טבילה.

ואין לומר דהמי פירות חוצצין, שהרי בד' התוס' יבמות דפ"ב: ד"ה נתן, מבו' דמקוה שחציו מים וחציו מי פירות, ואיכא שיעור טבילה בהמים בפני עצמן, ה"ז כשר לטבול בו, ומבו' מזה, דהגם דהמי פירות אינן בטלין ואינן מצטרפין להכשר המקוה, מ"מ אינן חוצצין, וע' בס' יד"י סי' צ"ט סקכ"ה **(**דל"ה:**)** שעמד על דבריהם, וע' מה שדן עוד בזה, ולכאו' ה"נ הכא דכוותה.

וכפי הנראה מזה הוא שלמד החזו"א דמכח דין רואין חשיב זה כשנוי מראה, וע"כ אף המים אינן ראויין לטבילה, וע"כ הוא דל"מ הטבילה, ושו"ר בחזו"א מקואות קמא סי' י' סק"ב שפירש כן להדיא, וכ"ה בחזו"א תנינא שם ריש סקי"ד.

ואמנם מסברא הדבר צ"ע, דיהני דין רואין ע"ז, וכנ"ל, וכן נ' להדיא מל' התוס' בזבחים שם סוד"ה הא דרבי', דדין רואין הכא, הוי דמכח זה אין המיעוט מתבטל, וצ"ע בזה.

כ] וע' עוד בחזו"א מקואות תנינא סי' ה' סקי"ב, שהביא ד' הש"ך בשם הראב"ד, שכתב בדין שנוי מראה, שאע"פ שלא נשתנה למראה יין, כיון שנשתנה ממראה מים פסול, וכתב ע"ז החזו"א, דצ"ל דהא דאמר זבחים דע"ח: אם דיהה מראהו כשר היינו שדיהה למראה מים, ודוחק, ובתוס' חולין דפ"ז. ד"ה רואין, מבו' שפירשו דאפי' אי ניכר מעט אדמומית היין, כיון דדיהה מראה היין כשר, ודלא כהראב"ד, וכו', ואפשר דיש לסמוך להקל כדעת תוס', כיון דהוי פלוגתא בדרבנן, וצ"ע, עכ"ל.

וכ"ז הם משום שפירש דין רואין דברייתא דזבחים דמכח זה נפסלין המים בשנוי מראה, וכיון דהתם תניא דאם דהה מראהו כשר, בע"כ דפסול שינוי מראה הוא רק בשנשתנו מראיהן למראה יין.

אך הנה לפי פשטות הדברים דל"מ דין רואין שמכח זה יפסלו המים בשנוי מראה, ול"מ אלא דאין היין והחלב בטלין, הרי דל"ק מלישנא דברייתא דאם דיהה מראהו כשר, דמ' מזה דכל דלי"ל מראה יין ה"ז כשר, ע"ד הראב"ד דכל שנשתנה ממראה מים פסול, דהגם דלענין שנוי מראה כל שנשתנה ממראה מים פסול, מ"מ לענין הדין דהיכא דניכר בחזותא אינו בטל, בעי' שיהא ניכר מראה יין גמור, והכא כיון שבפועל ליכא מראה יין, ואך דרואין אותו כאילו הוא יין אדום, הרי דל"מ זה רק דמה"ט הוי כניכר בחזותא שאינו בטל, אך לי"ב משום שנוי מראה, וגם אין מקור למעבד בזה פלוגתא בין התוס' להראב"ד, דד' התוס' קיימי על דין ניכר בחזותא, וד' הראב"ד קיימי על דין שנוי מראה, וז"פ.

ושו"ר באבנ"ז סי' רפ"א שמבו' כן להדיא, דאף לד' התוס' בחולין, מ"מ בפסולא דשינוי מראה כל שנשתנה מראהו ממראה מים נפסל מדרבנן, עיי"ש, ועיי"ש שכתב עוד שש"ר חולקין על התוס', וס"ל דאף היכא שדיהה מראהו ממראית דם גמור אי"ז בטל, ועיי"ש שכתב דבכה"ג ה"ז פסול למקוה מדאורייתא, (ועמש"נ בפרט זה לעיל ס"ק י"ד ט"ו), ומ"מ מתבאר בדבריו שם, דכ"ז הוא היכא דאית לי' מראה יין ואך שדיהה, אך היכא דלי"ל כלל מראה יין, ואך נשתנה מראהו ממראה המים, אי"ז פסול אלא מדרבנן משום פסולא דשינוי מראה.

כא] והנה החזו"א קמא סי' י' סק"ג ותנינא סי' י' סקי"ד הק', בהא דמכשרינן בנתן סאה ונטל סאה עד רובו, דמ"ט לא אמרי' בזה רואין, ויפסל הכל משום שינוי מראה, וילה"ק כן גם בד' התוס' ביבמות הנז', דמקוה שחציו מים וחציו מי פירות כשר, ומ"ט לא נימא רואין ויהא זה כמים שנשתנו מראיהן.

והנה למש"נ דל"מ דין רואין שמכח זה יהא פסול שינוי מראה, ניחא דע"כ ל"מ התם דין רואין לפסול משום שינוי מראה.

אך אכתי קשיא, דמ"מ מכח דין רואין לא יתבטלו המי פירות במים, וא"כ היאך מצטרפין המי פירות להשלים לשיעור מקוה.

ואולי י"ל בזה, דכיון שכבר נתבטלו המי פירות במים, ואך דאתינן עלה משום חוזר וניעור, י"ל דעד כאן לא אמרי' חוזר וניעור אלא היכא שנתרבה המיעוט או שהוא נותן טעם, אך לא מצינו דמהני הא דחזותא לא בטל דמכח זה נימא חוזר וניעור, וצ"ב בזה.

ואמנם הנה בחי' הרמב"ן ביבמות שם, ז"ל, הא דתנן מקוה שיש בו מ' סאה נטל סאה, במשקין ומי פירות נשנית בפ"ז דמקואות כדפירש"י ז"ל, וקשיא לי היכי הוי בדרבנן, דאע"ג דפסול שאובה דרבנן, שאר משקין מן התורה, ויש לי לפרש "דכיון שלא שינו את מראיו" מן הדין אפי' נטל ונתן כל היום כשר, ומדרבנן הוא דאחמירו, הילכך הוי להו למיבעי פלגא בכשרות, ובעו רובא, עכ"ל, וכ"ה בחי' הרשב"א והריטב"א שם.

והנה במש"כ הרמב"ן דרק משום שלא שינו את מראיו הוא דלא מיפסל מדאורייתא, נחלקו האחרונים, דיש שפירשו דהיינו משום דכל ששינו את מראיו מיפסל משום שינוי מראה, וס"ל דפסול שינוי מראה דאורייתא, ודלא כמש"כ הראב"ד דפסולא דשינוי מראה הוא מדרבנן.[[18]](#footnote-19)

אך יש שפירשו, דלעולם מודו הראשונים דשינוי מראה אינו פוסל מדאורייתא, ומש"כ הראשונים דכל הא דה"ז כשר מדאורייתא הוא משום שלא נשתנו מראיו, הוא משום דהיכא שנשתנו מראיו חוזרין המי פירות וניעורין מביטולן, ואינם מצטרפין להשלים למ' סאה.

והגם שנקטו הראשונים שם דמדאורייתא יש להכשיר אף אם הוי הרוב מי פירות, ולא אמרי' חוזר וניעור, מ"מ היכא שה"ז ניכר בחזותא אמרי' חוזר וניעור מדאורייתא, דומיא דהיכא דה"ז נותן טעם דאמרי' חוזר וניעור, וכאשר כ"ה מבו' בחי' הרמב"ן ב"ב ד"ב. דהיכא שרבה המיעוט שנתבטל לא אמרי' חוזר וניעור, והיכא שהוא נותן טעם אמרי' חוזר וניעור, עיי"ש, ואכמ"ל בזה.

והנה הניחא אם נפרש דמה שהתנו הראשונים שלא שינו את מראיו, הוא משום פסולא דשינוי מראה, הרי שפיר י"ל כמש"נ דע"כ כל היכא שאין מראהו ניכר לא אמרי' רואין, דל"מ דין רואין לפסול משום שינוי מראה, וגם לא אמרי' דמשום דינא דרואין חוזרין המי פירות וניעורין ולא יצטרפו להשלים לשיעור מקוה, די"ל דל"מ ניכר חזותא דמכח זה נימא דחוזר וניעור.

אך אם נפרש דמה שהתנו הראשונים שלא שינו את מראיו הוא משום דהיכא דשינו את מראיו חוזרין המי פירות וניעורין, הרי מתבאר דמכח הא שה"ז ניכר בחזותא אמרי' חוזר וניעור, וא"כ תיקשי דאף היכא שאי"ז ניכר, מ"מ נימא רואין, וצ"ע בזה.

ואולי י"ל בזה, לדעת הסוברים דלא אמרי' חוזר וניעור רק כשרבו המי פירות, אך בדהוו מע"מ לא אמרי' חוזר וניעור, ואכמ"ל בזה, ולפ"ז י"ל דע"כ נמי ל"מ כלל דינא דרואין דנימא חוזר וניעור, דהגם דמהני דינא דרואין שמכח זה אי"ז ראוי להתבטל עתה, מ"מ לא עדיף זה ממע"מ דלא אמרי' חוזר וניעור, וי"ל עוד עד"ז, דרק בניכר בחזותא אמרי' חוזר וניעור דהוי כהוכר האיסור, אך בדין "רואין" דל"ה כניכר האיסור, ורק היינו רק דאית לי' חשיבות ואינו בטל, ל"מ זה לאשוויי חוזר וניעור, ויל"ע בזה.

כב] והנה תנן לקמן פ"י מ"ו דכלי שהוא מלא משקין והטבילן כאילו לא טבל, ופירש הר"ש שם, ז"ל, כאילו לא טבל משום דחייצי, ובשלא נשתנו מראיהן שלא נתבטלו במים, עכ"ל, וכ"ה בפי' הרא"ש שם.

וצ"ב דאף אם נשתנו מראיהן ממראה היין, דבכה"ג הן בטלין במים, וכמש"נ לעיל דכל שדהה מראה היין ל"ח כניכר בחזותא דאינו בטל, אכתי היאך עלתה לו טבילה, הרי אף המים שבכלי פסולין משום שנוי מראה, וכמש"כ הראב"ד דפסולא דשינוי מראה הוא אף בשלא נשתנו מראיו למראה היין, וא"כ מ"ט אי"ז חוצץ.

וגם אי נדחוק שכונתם למעט היכא שנשתנה מראיהן לגמרי והוי מראה הכל כמראה המים דלי"ב גם משום שנוי מראה, או דס"ל דלא כהראב"ד, אלא פסול שנוי מראה הוא רק בשנשתנו מראיו למראה יין, אכתי צ"ב מש"כ דהא אם לא נשתנו מראיהן כאליו לא טבל, הוא משום שלא נתבטלו המשקין ביין, ולכאו' מה בעי' להך טעמא שהמשקין אינם בטלין והן חוצצין, ותיפו"ל דכה"ג אף המים פסולין משום שנוי מראה.

ואולי יש לחדש בדעתם, דס"ל דמקוה שנשתנה מראה מקצתו, ויש במקום המים מ' סאה, כשר לטבול בו אף במקום שנשתנו מראיו, וכאשר כן נ' מד' הרמב"ם פ"ז ממקואות ה"ט, וכמש"כ האמרי יושר ח"א סי' ק"ל, ודלא כמש"כ הראב"ד שם דל"מ לטבול אלא במקום המים, וצ"ע בזה.

1. גם לכאו' מוכח כן למש"כ התוס' בעירובין דכ"ט במש"א התם דשכר פוסל את הג' בג' לוגין, הגם דמיקרי שכר, וכתבו התוס', ז"ל, והא דאמר בפ"ק דמכות דיין מזוג אינו פוסל את המקוה אפילו כשיש בו ג' לוגין מים שאובין משום דחמרא מזיגא מיקרי, שאני שכר דכל עיקרו אינו אלא מים, ועוד דהתם מיקרי חמרא מזיגא ושם חמרא עילוי' ופירי לא פסיל המקוה, עכ"ל.

   והנה לתי' בתרא דהתוס' מתבאר להדיא, דהא דיין מזוג אינו פוסל את המקוה ומי צבע פוסלין את המקוה, אי"ז תלוי כלל בהא דביין מזוג איכא ממשות יין, ובמי צבע ליכא ממשות, אלא הוא משום דיין מזוג איכא עלי' שם חמרא ופירי לא פסיל המקוה, ומי צבע ליכא עלייהו שם פירי, וע"כ ה"נ שכר דליכא עלי' שם פירי, ה"ה פוסל את המקוה, וזה שלא כד' הפרישה.

   אך באמת לדעת התוס' י"ל דגם הא דמי צבע אין פוסלין בשינוי מראה, אי"ז משום דצבע אין בו ממש, אלא משום דאין עליהן שם פירי, וכל פסולא דשינוי מראה הוא רק משום דחשיבי מי המקוה כפירי.

   ועי' חזו"א קמא סי' ח' סק"ח שכתב דה"ה דעושין מקוה משכר ומשיקו למקוה כשר וטובלין בו, ולמש"נ להלן דהא דמי צבע פוסלין בג' לוגין והא דאין פוסלין בשינוי מראה הוא מתרי טעמי, הרי יש לחלק דהגם דשכר פוסל בג' לוגין מ"מ ה"ה פוסל בשינוי מראה, וזה תלוי אם חשיב דיש ממש בהיוצא מן החרצנין. [↑](#footnote-ref-2)
2. ועי' בדברינו בדין שינוי מראה בנט"י, שנת' להוכיח כן גם מד' הראב"ד בשו"ת סי' כ"ג לגבי נט"י.

   ועיי"ש שנתבאר דלדעת ש"ר יש להוכיח דבפסול שינוי מראה במקוה, לא פסלינן אף אם נימוחו גוף הסממנין, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-3)
3. ובחי' המיוחסים להר"ן הביא בשם רבינו יהונתן והוא בפי' הר"י מלוניל שם, ז"ל, פוסלין את המקוה בשינוי מראה, פי' ולא בג' לוגין לבדן אלא עד שיהיו רבים כ"כ שיש בהן כח לשנות מראה המקוה, וס"ל לרב חסדא דלא פסלי אלא במקוה חסר, אבל במקוה שלם לא פסלי, אלא דגריעי ממים שאובין דמים שאובין פסלי בג' לוגין לבדן, ומי תרדין לא פסלי אלא בשינוי מראה, ולעולם במקוה חסר אבל במקוה שלם לא, ואתא רב פפא למימר דלעולם ל"מ מחשבתו לשוויי משקה כלומר כמשקה מים, אלא אע"פ שאינו משקה חשוב פוסל את המקוה בשינוי מראה ואפי' במקוה שלם דהכל תלוי בשינוי מראה, עכ"ל.

   ובפשוטו מבו' בדבריו דפלוגתא דר"נ ור"פ הויא ביסוד פסולא דשינוי מראה, דר"נ ס"ל דכ"ה דמים שאובין פוסלין את המקוה, ה"נ מי פירות פוסלין, ואך דגריעי ממים שאובין דלא סגי בג' לוגין אלא בעי' שיהא בהן כח לשנות מראית המקוה, ומ' לפ"ז דכל שנפלו פחות מג' לוגין ושינו את מראיו אין פוסלין את המקוה, דלא חמירי ממים שאובין, וע"כ אין פוסלין אלא מקוה חסר ולא מקוה שלם כ"ה דמים שאובין אין פוסלין מקוה שלם, ומה"ט ס"ל לר"נ דרק אם חשיב משקה ה"ה פוסל את המקוה, כהא דמים שאובין פוסלין את המקוה דאינם פוסלין אא"כ חשיבי משקה, ור"פ פליג וס"ל דפסולא דשינוי מראה אינו כלל משום דהמי פירות פוסלין כשאובין, אלא משום עצם השינוי מראה, וע"כ אף מקוה שלם נפסל בשינוי מראה, וע"כ נמי פליג וס"ל דאף אם לא חשיבי כמשקה ה"ה פוסלין את המקוה, ומה"ט מבו' בל' ריו"נ, דלר"פ הוי הפסול מכח מה ששינו את מראיו, ולר"נ לא תלי אלא במה שיהא בהן כח לשנות מראית המקוה, ודו"ק.

   אמנם נ' דאאל"פ כן, שהרי להדיא תנן במתניתין דנפלו לתוכו יין או מוחל ושינו מקצת מראיו אם אין בו מראה מים מ' סאה ה"ז לא יטבול בו, ולהדיא דמקוה שלם נפסל בשינוי מראה.

   ואשר ע"כ צל"פ מכוון ד' ריו"נ, דודאי מי פירות פוסלין בשינוי מראה אף מקוה שלם, אך במי תרדין ס"ל לר"נ דלא חשיבי כמי פירות לפסול בשינוי מראה, והא דפוסלין את המקוה הוא משום דמחשבתו משויא להו משקה, וכמו שפירש ריו"נ דמשויא להו משקה "מים", וחשיבי כמים שאובין לפסול את המקוה, ואך דגריעי ממים שאובין שאין פוסלין בג' לוגין לחוד אא"כ שינו את מראיו, וכיון דכל הא דפסלי בשינוי מראה הוא משום דחשיבי כמים שאובין, ע"כ אינם פוסלין אלא מקוה חסר, ור"פ פליג דמי תרדין הוו כמי פירות שפוסלין את המקוה בשינוי מראה, וע"כ אף אם לא חשיבי משקה ה"ה פוסלין את המקוה, אך עיקר הדברים צ"ב רב, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-4)
4. שו"ר בחזו"א קמא סי' ח' סק"ח פירש הטעם בזה, ז"ל, והא דס"ד התם לאוכוחי דמוחל משקה מדפוסל בשינוי מראה, נ' דסבר דכיון דמוחל לא חשיב משקה לא חשיב לבטל את המים, והוי כהדיח בו סלים ושינו מראיו, עכ"ל.

   ויל"פ עוד בזה, למש"כ הראב"ד דפסולא דשינוי מראה הוא מדרבנן שלא יבואו להכשיר מקוה של שאר משקין, ולפ"ז י"ל דע"כ ס"ל לר"ח ואביי דל"ש הך גזירה אלא בשנפל לתוכו משקה, דבזה יש לחוש שיסברו דמקוה של שאר משקין כשר, אך בשנפל לתוכו מידי דלא חשיב משקה אין לחוש לכך, שודאי לא יטעו ויסברו דמקוה כשר מדבר שאינו משקה כלל. [↑](#footnote-ref-5)
5. אמנם הנה בד' התוס' ביבמות דפ"ב: מבו' דהיכא דאיכא במקוה מחצה מים ומחצה מי פירות ה"ז כשר, ומבו' להדיא מדבריהם דאף היכא שאין המי פירות בטלין במקוה, מ"מ אין המקוה נפסלת בכך, ונ' דלדבריהם אאל"פ פסולא דשינוי מראה כד' הרי"ד ודעימי'. [↑](#footnote-ref-6)
6. ומקור ד' הראב"ד לפרש כן, דמודה ר"מ דמים שנשתנו מראיהם שלא ע"י תערובת לא מיפסלי ולא פסל אלא משום דהוו מים שאובין, פשוט דהוא מהא דתניא התם בתו"כ שהי' ר"מ אומר כל הפוסלו בג' לוגין פוסלין אותו בשינוי מראה, מי כבשים ומי צבעים פוסלין אותו בג' לוגין מים ופוסלין אותו בשינוי מראה, ע"כ, והרי להדיא דהא דס"ל דהן פוסלין את המקוה בשינוי מראה, הוא משום שהן מים שאובין והן פוסלין אותו בג' לוגין, וז"פ. [↑](#footnote-ref-7)
7. אמנם הנה תנן בערלה פ"ב מ"ג, אבל המחמץ והמתבל והמדמע בתרומה ובערלה ובכלאי הכרם אסור, בש"א אף מטמא, ובה"א לעולם אינו מטמא עד שיהא בו כביצה, וגרסי' בירושלמי שם, תמן תנינן מי הצבע פוסלין אותו בשלשת לוגין ואין פוסלין אותו בשינוי מראה, אבא בריה דרב נחמן דברי רבי מאיר משום שאובה ניכרת, רבי חונא בשם רבי אבא אתייא דר"מ כב"ש, כמה דב"ש אמרי משום חימוץ מחמיץ כן ר"מ אמר משום שאיבה ניכרת, ע"כ, ונ' מד' הירושלמי דטעמא דר"מ דמי הצבע פוסלין בשינוי מראה, אי"ז משום פסולא דשינוי מראה, אלא משום דבכה"ג דהמים השאובין ניכרין במקוה, ה"ה פוסלין את כל המים, דומיא דהא דס"ל דבשנתערב דבר טמא, הגם שהוא פחות מכביצה, מ"מ אם הוא מחמץ ה"ה מטמא את הכל, וצ"ב בזה, וצ"ע בכל מפרשי הירושלמי שם. [↑](#footnote-ref-8)
8. ובפי' רבינו הלל בתו"כ שם כתב בהא דס"ל לר"מ דמי כבשים ומי צבעים פוסלין בשינוי מראה דכל הפוסל בג' לוגין פוסל בשינוי מראה, ז"ל, מסתבר מהכא דג' לוגין שנפלו למקוה אפי' אם הי' המקוה מ' סאה פוסלין אותו, ובמס' מקואות בפ' טמא שירד תני דג' לוגין מים שנפלו למקוה חסר הוא דפסלי לי', אבל אי הוה שלם לא פסלי לי' דתנן התם ספק מים שאובין שטיהרו חכמים ומשמע התם דבחסר פסלי ולא בשלם, עכ"ל.

   ונ' בביאור דבריו, שהרי הא דס"ל לר"מ דמי כבשים ומי צבעים פוסלין את המקוה בשינוי מראה, הוא משום דס"ל דכ"ה שהן פוסלין אותו בג' לוגין, ה"נ הן פוסלין אותו בשינוי מראה, והנה הרי הא דאמר ר"מ שהן פוסלין אותו בשינוי מראה מ' דאיירי אף במקוה שלם, ככל פסול שינוי מראה דהוי אף במקוה שלם, ואשר ע"כ אי ס"ל לר"מ דמים שאובין פוסלין אף מקוה שלם כששינו את מראיו, ה"נ הן פוסלין אותו בג' לוגין, שהרי ר"מ כללא כייל דכל הפוסל בג' לוגין פוסל בשינוי מראה, ואם מים שאובין פוסלין מקוה שלם בשינוי מראה, בע"כ שהן פוסלין אותו בג' לוגין, ויל"פ עוד בדבריו ע"פ מה שהבאנו בהערה הקודמת מד' הירושלמי, ואכמ"ל. [↑](#footnote-ref-9)
9. וצ"ע למה שפירש הריטב"א במכות ד"ג: דהא דמי צבע פוסלין את המקוה בג' לוגין אי"ז מדינא, אלא הוי זה גזירה הואיל וקרו להו מיא דציבעא, ולפ"ז הרי נמצא דמן הדין לא חשיבי כמים, וקשיא דא"כ מ"ט אין פוסלין את המקוה בשינוי מראה.

   ואולי י"ל בזה, דאילו לא היו מי צבע חשובין כמים, ל"ה גזרי רבנן שיפסלו את המקוה, ורק משום דמן הדין חשיבי כמים, הרי שהגם דבפסול ג' לוגין דינא הוא דכל שמראיהן כמראה היין אין פוסלין את המקוה, מ"מ במי צבע הן פוסלין משום גזירה, וצ"ב בזה.

   ואולי יש להוסיף בזה, דאם ל"ה חשיבי כמים ל"ה חייל בהו כלל תורת שאובין, דאין שאיבה אלא במים, וע"כ ל"ה מקום לגזור שיפסלו את המקוה בג' לוגין, ורק משום דחשיבי כמים וחייל בהו תורת שאיבה, הרי שהגם דפסולא דג' לוגין לא נאמר בשמראיהן כמראה היין, מ"מ במי צבע גזרו חכמים שיפסלו בג' לוגין. [↑](#footnote-ref-10)
10. שו"ר בגלות עליות במתניתין פסקא ב' אות ג' שנסתפק בדין זה אם כה"ג שמראית אדמומית של היין אינו גוון עצמי רק נצטבע ונעשה בו אדמימות ע"י סממנים ה"ה פוסל את המקוה בשינוי מראה, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-11)
11. ובפי' הר"ש מכת"י שם הוסיף ע"ז, ז"ל, ובהדיא מסקינן בפרק חבית כל שאין עושין ממנו מקוה בתחילה פוסל את המקוה בשינוי מראה, עכ"ל, והיינו שבא הר"ש לפרש טעמא דמים אין פוסלין את המקוה בשינוי מראה, משום דרק מי פירות שאין עושין מהן מקוה בתחילה פוסלין את המקוה בשינוי מראה, אך מים שעושין מהן מקוה בתחילה אין פוסלין אותו בשינוי מראה, ועמש"נ בזה בפרט זה להלן סקי"ג וסקט"ז. [↑](#footnote-ref-12)
12. וצ"ב דלכאו' כל מקום הנידון דיפסלו מים בשינוי מראה, הוא דוקא בדהוו שאובין שהן פוסלין למקוה, וכאשר כן ס"ל לר"מ בתו"כ דמים שאובין פוסלין את המקוה בשינוי מראה, וא"כ בההיא דהתוספתא שפירש הר"ש במקואות פ"ו דהא דאין פוסלין משום ג' לוגין מים שאובין הוא משום שבאו למקוה ברבי' והמשכה, וכה"ג הרי אף מצטרפין הן למקוה, וא"כ לכאו' אין מקום לדון כלל שיפסלו משום שינוי מראה, וגם ליכא למשמע מינה דאף מיפ שאובין הפסולין למקוה אין פוסלין בשינוי מראה, וכנראה צ"ל דמ"מ כיון שכל הכשרן הוא בדהוו מיעוט המקוה, אך ל"מ לעשות מהן כל המקוה, אף הי' שייך בהן פסול שינוי מראה, וזה ע"ד מש"נ להלן סקט"ז בדעת הראב"ד במהדו"ק, דשלג וטיט הנרוק פוסלין את המקוה בשינוי מראה, ואכתי צ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-13)
13. ומה שהוצרך הר"ש להביא לההיא דתוספתא, ולא הביא להא דאמר ר' יוסי במשנתינו דמי צבע אין פוסלין בשינוי מראה, נ' משום דמתני' הו"מ לפרושי דאיירי במי צבע שאינם שאובין, ואשר ע"כ הוא דאינם פוסלין את המקוה בשינוי מראה, משום שהן עצמן כשרים למקוה, אך דינא דתוספתא הוא דאף בגוונא דמים פסולין למקוה שהן שאובין, מ"מ קיילי משאר משקין ואין פוסלין את המקוה בשינוי מראה, והך דינא אינו מפורש במשנתינו, והאמנם לקושטא דמילתא נ' דודאי זהו עיקר חידושא דר' יוסי וכמש"נ בדברינו להלן סקי"ב, אך ניח"ל להר"ש להביא הדין המפורש בתוספתא. [↑](#footnote-ref-14)
14. ועיי"ש במאירי שכתב, דמהני שיביא מים שאובים וימשיכם שהרי שאובה שהמשכוה כשירה מיהא במיעוטו של מקוה לדברי הכל, עכ"ד, וכ"כ הרשב"א בשעה"מ הקצר ש"ט, אך בשו"ת הרי"ד סי' א', ז"ל, ומאי דתנן בפרק ז' דמקואות נפל לתוכו יין ומוהל ושינו את מראיו כיצד יעשה ימתין עד שירדו גשמים ויחזור מראיהן למראה המים, ולא מכשר ליה למשוך בתוכו, טעמא דההיא נמי דסתמא כראב"י דבעי רביה והמשכה, והנהו דקיימי במקוה כולן נפסל בשינוי מראה, ומשום הכי לא סגי ליה להמשיך עליהן, דאין המשיכה מטהרת אלא ברבייה דכשירין והכא כולן פסולין הן, עכ"ל, וכ"ה מבו' בט"ז סי' ר"א סקל"ח ובגידו"ט נחל סקכ"ז, וצ"ב יסוד הפלוגתא בזה, שהרי אף הרי"ד מודה דמקוה שלם שנשתנו מראיו אינו נפסל בג' לוגין, וכמו שהביא בסי' ט"ו מהתוספתא, והרי דאף דנפסל בשינוי מראה מ"מ חשיב כמקוה שלם, ואפ"ה ס"ל דלא חשיב כרביית מים כשרין. [↑](#footnote-ref-15)
15. ובפשוטו צ"ל בזה, דהגם דאף מקוה חסר שנשתנו מראיו אינו נפסל בג' לוגין, מ"מ כל שע"י נפילת הג' לוגין ישוב מראהו למראה מים, הדר הו"ל כשאר מקוה חסר הנפסל בג' לוגין, ואשר ע"כ לא שרינן למלאות בכתף עד שישובו מראיו למראה מים אלא במקוה שלם ולא במקוה חסר.

    ושמעתי להוסיף בזה, דאף אם רק בסוף נפילת הג' לוגין ישוב מראה המקוה למראה מים, מ"מ י"ל דיפסלו את המקוה, ומשום די"ל דכל הא דכל שנפלו ג' לוגין בשעה שהי' לו מראה יין, אי"ז פוסל הגם שאח"כ חזר מראיו למראה מים, דפירש בשו"ת הראב"ד הטעם בזה כל שבשעת נפילתן לא פסלו שוב אין פוסלין, הוא משום שכבר נתבטלו הג' לוגין בשאר המים, וזה ניחא טפי למש"כ הר"ן דכל הא דאין ג' לוגין בטלין, הוא משום שהן פוסלין את כל המקוה, ושוב אין חוזרין וניעורין, וע"כ שפיר י"ל דכל שבנפילה זו חזר מראה המקוה למראה מים, שפיר אמרי' חוזר וניעור, כמש"כ הראשונים דכל שנופל בלא הפסק אמרי' חוזר וניעור. [↑](#footnote-ref-16)
16. ושו"ר בחיבור לטהרה כלל ב' סקל"ז שישב עד"ז ד' הר"ש אך מטעם אחר, והיינו די"ל דהא דמקוה שנשתנו מראיו אין נפסל בג' לוגין, אי"ז כלל משום לתא דהמקוה, אלא הוא משום דהג' לוגין שנפלו לתוכו אף הן נשתנה מראיהן, וע"כ אינם פוסלין, ואשר לפ"ז הרי ל"ש כ"ז אלא במקוה שנשתנה מראיתו למראה היין, דבכה"ג אף הג' לוגין שנפלו לתוכו ונשתנו מראיהן למראה היין אין פוסלין, אך מקוה שנשתנה ממראה מים, שפיר נפסל בג' לוגין, דהגם דנשתנה מראית הג' לוגין ממראה מים, אכתי הן פוסלין את המקוה, דרק ג' לוגין שמראיהן כמראה היין אין פוסלין את המקוה, עכ"ד. [↑](#footnote-ref-17)
17. ועיקר ד' הראב"ד הללו מורים כמש"נ, דכללא דתו"כ דכל שאין פוסל בג' לוגין פוסל בשינוי מראה, וכללא דגמ' דכל שאין עושין ממנו מקוה לכתחילה פוסל בשינוי מראה, חד כללא נינהו, ומשום דכל שאין עושין ממנו מקוה לכתחילה אף אינו פוסל בג' לוגין, וזה ממש כמש"כ הראב"ד דשלג ודעימי' אין פוסלין בג' לוגין, משום שאין עושין מהן מקוה לכתחילה. [↑](#footnote-ref-18)
18. ויש להעיר, שכן מ' קצת ד' התוס' בסוטה דט"ו: ד"ה ומה מים, דפסולא דשינוי מראה הוי דאורייתא, עייש"ה, וכ"ה מבו' בשטמ"ק זבחים דע"ח: ובקרית ספר הל' מקואות הבאנו דבריהם לעיל סק"ח. [↑](#footnote-ref-19)