כד - בדין וסת הסירוג ווסת השבוע
קטגוריות: ש_ס / נ נדה / נדה - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / קונטרס ראש דעה

**סימן כד**

**בדין וסת הסירוג ווסת השבוע**

**א**

א] **נדה ס"ד א',** בחי' הרשב"א כתב בשם רבותינו הצרפתים דאף שם היום גורם וסת, כדאשכחן בשור המועד שבת ושבת ושבת נעשה מועד לשבתות, והיינו דאמרינן בפ"ק קפצה וראתה קפצה וראתה קפצה וראתה קבעה לה וסת לימים, ואוקמה רב אשי כגון שקפצה בחד בשבא וחזאי וקפצה בחד בשבא וחזאי ולחד בשבא אחרינא חזאי בלא קפיצה, אלמא ימי השבוע קבעי לה וסת, עכ"ד, וכ"כ הרשב"א בתוה"ב בית ז' שער ג' ט:.

**והנה** הרשב"א לעיל י"א א' ובתוה"ב שם יא. כתב, דמה שאמרו שם דקפצה בחד בשבת וחזאי וקפצה בחד בשבת וחזאי וכו', לא איירי כשראתה בא' בשבת רצופין, דבכה"ג אינה קובעת וסת, דהא' בשבת השני הו"ל בימי זיבה ואין אשה קובעת לה וסת בתוך ימי זיבה, אלא איירי כשקפצה בא' בשבת, ובא' בשבת רביעי חזרה וראתה, דהו"ל בימי נדה, וכ"כ הראב"ד בבעה"נ שער הוסתות סימן ב' ה"ח.

**והפרישה** בסימן קפ"ט סק"ח כתב, דהא דהיא קובעת וסת בכה"ג שראתה בא' בשבת שאינם רצופין, ולא אמרינן דעקרה לוסתה באותם א' בשבת שלא ראתה בהן ואי"ז וסת קבוע, הוא משום דדמי להא דאשה קובעת וסת החודש בסירוג, עכ"ד.

**וכ"כ** הסד"ט בסימן קפ"ט סקל"א, וההפלאה שם סק"ה, והחוו"ד שם סק"י, והלחו"ש שם סקי"ב וסקי"ט, והפרד"ר בפתיחה לסימן קפ"ט, דעיקר הקביעות דוסת השבוע בשבועות שאינם רצופין, הוא מכח דינא דוסת הסירוג, עיי"ש.

ב] **והלחו"ש** שם סקי"ב כתב להעיר בד' הראב"ד בבעה"נ שם ה"ד והכ"ג שלמד לדינא דקביעות וסת הסירוג, מדין העדאה לסירוגין, וכתב ללמוד מהתם דאף הראי' הראשונה היא מן המנין, ומ"ט לא למד לזה מדין וסת השבוע שנתפרש לעיל י"א א', ועיי"ש שכתב דהוא משום דהראב"ד לית לי' כלל לדין וסת השבוע, ומפרש לההיא דהתם בע"א, וכמש"כ הרמב"ן בסוגיין, עכ"ד.

**אמנם** יש להעיר בזה, דהאמנם הרמב"ן בסוגיין כתב בדעת הראב"ד דלא ס"ל להקביעות דימי השבוע, אך בד' הראב"ד שלפנינו בסימן ג' הי"ב מבו' להדיא דמפרש לההיא דקפצה בחד בשבת וכו', דהוי קביעות הוסת לימי השבוע, עיי"ש, ולפ"ז הדק"ל דמ"ט לא למד הראב"ד לדין וסת הסירוג מההיא דהתם.

**ובפשוטו** צ"ל בזה, דהראב"ד לא פסיקא לי' לפרש לההיא דהתם דהוי הקביעות לימי השבוע, וכמש"כ בסימן ב' ה"ח דיש לפרש דהא דנקט חד בשבא לסימנא בעלמא נקט, וע"כ לא למד מינה דאשה קובעת וסת בסירוג, משום דיש לפרש לההיא דהתם בע"א, ורק אחר שלמדנו מההיא דהעדאה, דאיכא קביעות לסירוגין, הוא דמפרשינן גם לההיא דקפצה בחד בשבת, דאיירי בשבועות שאינם רצופין, ואפ"ה היא קובעת וסת.

**ב**

ג] **אמנם** צ"ע בזה בד' הרשב"א, דהנה הפליתי בסימן קפ"ט סקי"ב בתו"ד כתב דממה שלא הזכיר הרשב"א בכל דבריו בתוה"ב לוסת הסירוג, נראה דלא ס"ל לעיקר הקביעות דוסת הסירוג,[[1]](#footnote-2) עיי"ש.

**והלחו"ש** שם סקי"ט תמה על דבריו, דודאי דהרשב"א מודה להקביעות דוסת הסירוג, וזה ממש"כ הרשב"א בתוה"ב לפרש לההיא דקפצה בחד בשבת וכו' דאיירי בשבועות שאינם רצופין והיא קובעת וסת לימי השבוע, והרי הא דהיא קובעת וסת בכה"ג הוא מדין וסת הסירוג, ומבו' מזה דמודה הרשב"א להקביעות דוסת הסירוג, ומבו' לפ"ז מד' הרשב"א דוסת הסירוג נקבע בג' ראיות, כמבו' כן בד' הרשב"א בתוה"ב שם דבההיא דקפצה בחד בשבת וכו' נקבע הוסת בג' ראיות, והוכיח מזה דוסת הימים נקבע בג' ראיות.

ד] **אמנם** הנה נראה דיש ללמוד כד' הפליתי דהרשב"א לית לי' לעיקר הקביעות דוסת הסירוג, וזה ממש"כ הרשב"א בתוה"ב שם יד: בדין וסת הדילוג, ז"ל, ור"ח ז"ל פירש וכו' כגון שחוזרת לראות חלילה וכו', כיצד ראתה יום ט"ו בניסן ויום ט"ז באייר ויום י"ז בסיון, וחזרה וראתה יום ט"ו בתמוז ויום ט"ז באב ויום י"ז באלול, וחזרה עוד חלילה וראתה יום ט"ו בתשרי ויום ט"ז במרחשון ויום י"ז בכסליו, ה"ז קבעה וסת לדילוגי חלילה וכו', וק"ל קצת וכו' ולפיכך מסתברא כפירוש הראשון, ומ"מ ודאי אם דילגה וחזרה ודילגה באותן הדילוגין בעצמן פעם שני' ושלישית כדברי ר"ח ז"ל, ה"ז וסת קבוע, עכ"ל, וכ"כ הרשב"א בתוה"ב הקצר שם יג:, ז"ל, וכן ראתה ג"פ בדלוג כמו שאמרנו, וחזרה חלילה באותם דילוגים בעצמם, אם נהגה כן ג"פ ה"ז וסת קבוע לדילוגי חלילה, עכ"ל.

**ומבו'** בד' הרשב"א, דכל הא דהיא קובעת וסת בכה"ג, הוא רק מכח הקביעות דוסת הדילוג, ונתחדש בזה דאיכא ג"כ קביעות דוסת הדילוג החוזר, אך בלא"ה לא היתה קובעת וסת בכה"ג, - וע"כ נמי אינה קובעת, אלא כשראתה ג"פ בדילוג וחזרה חלילה וכו', אך אם ראתה ב"פ בדילוג וחזרה חלילה וכו', אינה קובעת וסת.

**אמנם** הנה הראב"ד בבעה"נ בסימן ג' הי"ט כתב, ז"ל, ועוד יש ענין אחר שהיא קובעת ב' וסתות, כגון שראתה ט"ו בחודש זה וט"ז בחודש זה וט"ו בחודש זה וט"ז בחודש זה, כשתשלש בשניהם קבעה לה ב' וסתות, כל חודש בראוי לו וכו', נמצאו אלו שני הוסתות נקבעים מב' חדשים לב' חדשים, וכן בעקירתן כל אחד צריך לעקרו ג"פ מחדשו הראוי, עכ"ל, ומבו' בדבריו דבכה"ג שראתה ב"פ בדילוג וחזרה חלילה וכו' היא קובעת וסת לט"ו ווסת לט"ז, ואף שלא ראתה בהם בחדשים רצופין, מ"מ היא קובעת להן וסת בסירוג.

**ומד'** הרשב"א שנקט דבכה"ג שראתה בדילוג וחזרה חלילה אינה קובעת וסת אלא מדינא דוסת הדילוג, וע"כ אינה קובעת וסת אלא כשראתה ג"פ בדילוג, ולא אמרינן דהיא קובעת וסת לכל יום בפנ"ע ומדינא דוסת הסירוג, מבו' לכאו' דס"ל דאין אשה קובעת וסת בסירוג, עכ"פ כשלא ראתה אלא ג' ראיות, וע"כ בכה"ג אינה קובעת וסת לכל יום בפנ"ע, וכל הא דהיא קובעת וסת, הוא רק בגונא דהוי זה בכלל וסת הדילוג, ועמש"נ בסימן כ"א סק"ג ד' כמה נפ"מ בפלוגתא זו.

**וצ"ע** לפ"ז במש"כ הרשב"א דאשה קובעת וסת לימי השבוע בג' ראיות בשבועות שאינם רצופין, וכיון דס"ל דאין אשה קובעת וסת בסירוג בג' ראיות, מ"ט היא קובעת וסת לימי השבוע בג' ראיות אף בשבועות שאינם רצופין.

ה] **ואמנם** באמת מד' הרשב"א בסוגיין ובתוה"ב מבו' להדיא דבקביעות וסת השבוע, ל"ב לדינא דוסת הסירוג, דהנה הרשב"א שם הביא למש"כ התוס' דאשה קובעת וסת לימי השבוע, ופירשו כן במה שאמרו לעיל י"א א' דקפצה בחד בשבת וכו', והרשב"א בתוה"ב שם כתב דמזה נלמד דוסת הימים נקבע בג"פ, וכ"ה מבו' גם בד' הרשב"א בסוגיין, שהרי מה שפירשו התוס' בההיא דהתם דהוי הקביעות לימי השבוע, ולא פירשו דהוי הקביעות להפלגה, לכאו' הוא מהא דה"ז נקבע בג' ראיות, ואח"כ הק' הרשב"א בהא דבמועד בסירוגין סגי בג' נגיחות, ומ"ש מוסת הפלגה דאינו נקבע אלא בד' ראיות, עיי"ש.

**ומבו'** מד' הרשב"א, דאף לפ"מ דס"ד מעיקרא דדין סירוגין דמי לדין הפלגה, ואינו נקבע אלא בד' ראיות וד' נגיחות, מ"מ וסת השבוע נקבע בג' ראיות, אף דאיירי בשבועות שאינם רצופין, ומוכח מזה דבקביעות וסת השבוע ל"ב לדינא דוסת הסירוג, וע"כ אף אם במועד לסירוגין הוי בעינן ד' נגיחות, וה"נ בוסת הסירוג הוי בעינן ד' ראיות, וכמבו' בד' הראב"ד דדמי זל"ז, מ"מ וסת השבוע נקבע בג' ראיות, - וצ"ב הטעם בזה דמה עדיף וסת השבוע בשבועות שאינם רצופין, מוסת החודש בסירוג.

**ג**

ו] **ובפשוטו** צ"ל בזה, כמש"כ הגר"ז בסימן קפ"ט בקו"א סק"ב, דבהא דאשה קובעת וסת השבוע כשראתה ג"פ באחד בשבת בסירוג דג' שבועות, ל"ב לדינא דוסת הסירוג, אלא הו"ל כוסת השבוע השוה, והא דאין נעקר השבת בהאחד בשבת שבינתים שלא ראתה בהן, הוא משום דבאו בימי זיבה, וכיון דאין אשה קובעת וסת בימי זיבה, אף אין נעקר וסתה במה שלא ראתה בימי זיבה, עכ"ד.

**ולפ"ז** ניחא מה שהוצרך הראב"ד ללמוד לדין וסת הסירוג מדין מועד לסירוגין, ולא למד לזה מדינא דוסת השבוע, וניחא נמי מש"כ הרשב"א דוסת השבוע נקבע בג' ראיות, אף אם קביעות לסירוגין אינה נקבעת אלא בד' ראיות, ואף אם ליכא כלל קביעות וסת לסירוג.

ז] **אך** הנה עיי"ש בד' הגר"ז שכתב לדון דכ"ז ניחא לדעת הפרישה דאשה קובעת וסת בימים שאינם רצופין, אם לא נעקר הוסת בימים שבינתים שלא ראתה בהן, אך למש"כ הראב"ד בבעה"נ בסימן ג' הכ"ז דאינה קובעת וסת אלא בימים רצופין, וע"כ אין וסת הקפיצות המורכב נקבע בר"ח שאינם רצופין, אף דאותו ר"ח שלא ראתה בו, אי"ז עקירה על וסתה, שהרי לא קפצה בו, הרי דה"נ הכא אין הוסת נקבע בשבועות שאינם רצופין, אף דמה שלא ראתה בשבועות שבינתים, אי"ז עקירה על וסתה, ובע"כ דעיקר הקביעות בזה היא מדינא דוסת הסירוג, ועיי"ש מש"כ בזה.[[2]](#footnote-3)

**ואמנם** באמת נראה טפי, דשפיר י"ל דקביעות הוסת בכה"ג היא משום דחשבינן לה כוסת השבוע השוה, ומתקיים בזה דינא דרצופין, וזה למש"נ במק"א דהא דאינה קובעת וסת כשקפצה וראתה בר"ח שאינם רצופין, הוא משום דאמרינן דשמא לא היתה בר"ח שבינתים אף אם היתה קופצת בו, וע"כ כל שהימים שבינתים באו בימי זיבה שאינם ראויים לקביעות וסת כלל, שפיר נקבע הוסת בכך, ודו"ק.

**ד**

ח] **אמנם** יש להעיר בזה, דהנה הגר"ז בקו"א שם בסו"ד כתב, במשה"ק הפליתי שם סק"א דמ"ט אין וסת הפלגה נקבע בג' ראיות, הרי הו"ל כוסת השבוע בדילוג, וכתב ע"ז הגר"ז דלק"מ, דאף שמצינו סירוג לחודי' ודילוג לחודי', מ"מ לא מצינו דאיכא וסת המורכב מסירוג ודילוג, וע"כ אינה קובעת וסת בכה"ג, עכ"ד, וצ"ע היאך זה מתישב עם מש"כ לעיל מינה דבוסת השבוע ל"ב למיתי עלה מדינא דוסת הסירוג, אלא חשיב כוסת השוה, כיון דימי השבוע שבינתים הוו בימי זיבה.

**ועד"ז** צ"ע במש"כ הגר"ז שם סקכ"ב דכשראתה בא' בשבת וחזרה וראתה בא' בשבת בסוף ג' שבועות, היא חוששת לא' בשבת שבסוף ג' שבועות משום חשש וסת ההפלגה, אך משום וסת הסירוג אינה חוששת לכך, דאין חוששין לוסת הסירוג שלא נקבע, ועיי"ש שכתב עוד, דלמ"ד דוסת הסירוג אינו נקבע אלא בד' ראיות, הרי דה"נ אין וסת השבוע נקבע בכה"ג אלא בד' ראיות, וצ"ע היאך זה מתישב עם מש"כ בקו"א דוסת השבוע חשיב כוסת השוה, כיון דימי השבוע שבינתים הוו בימי זיבה.

ט] **אך** הדבר פשוט דד' הגר"ז אלו קיימי לפ"מ דקי"ל דבזה"ז אשה קובעת וסת בימי זיבה, וכתב הגר"ז שם ס"ק קי"ב דהוא אף לקולא, עיי"ש, וע"כ אף דמדינא דגמ' כל שראתה בא' בשבת פעם בג' שבועות, קבעה וסת השוה לאחד בשבת, דאין הוסת נעקר במה שלא ראתה בא' בשבת שבינתים, כיון שבאו בימי זיבה, מ"מ בזה"ז אינה קובעת בכה"ג וסת השוה לאחד בשבת, דה"ז נעקר במה שלא ראתה בא' בשבת שבינתים, כיון דבזה"ז נעקר הוסת במה שלא ראתה בימי זיבה, וכל הא דהיא קובעת וסת בכה"ג, הוא מדינא דוסת הסירוג, וזהו מש"כ הגר"ז דאם באו ראיותי' בדילוג ימי השבוע, אינה קובעת וסת, דליכא קביעות דוסת המורכב לסירוג ודילוג, וע"כ נמי דין וסת זה כדין וסת הסירוג, דאין חוששין לו קודם שנקבע, ותליא בהפלוגתא אם וסת הסירוג נקבע בג' ראיות.

י] **ולפ"ז** יש להעיר במש"נ לישב לד' הרשב"א, דאף דס"ל דאין אשה קובעת וסת הסירוג בג' ראיות, מ"מ היא קובעת וסת השבוע בשבועות שאינם רצופין, משום דימי השבוע שבינתים באו בימי זיבה, וע"כ חשבינן לה כוסת השבוע השוה, - ולפי הנ"ל צ"ע, דלדעת הרשב"א גופי' דבזה"ז אשה קובעת וסת בימי זיבה, הרי נמצא דכל שראתה בשבועות שאינם רצופין אין הוסת נקבע אלא מדינא דוסת הסירוג, וא"כ הדק"ל דמ"ט כתב הרשב"א לדינא בתוה"ב הקצר דאשה קובעת וסת השבוע בג' ראיות, וסתימת הדברים דאיירי אף בשבועות שאינם רצופין, וכמש"כ בתוה"א דבהך גוונא איירי הגמ' לעיל בפ"ק, ומ"ש מוסת הסירוג דאינו נקבע בכך.

**ה**

יא] **עוד** צ"ע בזה, דהנה הראב"ד בבעה"נ בסימן ג' הי"ב כתב, ז"ל, ויש מי שאומר וכו' כמו"כ היא חוששת לימי השבת אפי' מראי' אחרת, כגון שראתה בא' בשבת תחילת ראיותי', הרי חוששת לכ"ב יום שהוא א' בשבת וכו', ולכ"ט יום שהוא א' בשבת אם לא ראתה בכ"ב וכו', והסברא הזאת אינה רחוקה מן הדעת, מיהו דוקא לכ"ט יום שהוא א' בשבת, ומכ"ט יום ולהלן לא' בשבת כמותו, אבל לא' בשבת של כ"ב לא חיישא, משום דרוב נשים מחודש לחודש חזיין או סמוך לו יום אחד מלפניו או מלאחריו וכו', הלכך הלך אחר רוב נשים עד שתראה ראי' שני' ותחוש לאותה הפלגה וכו', עכ"ל.

**והנה** הראב"ד לעיל מינה בה"י כתב, דאין חוששין לוסת הסירוג קודם שנקבע, ולא הביא חולק ע"ז, עיי"ש, וצ"ע לפ"ז במה שהביא הראב"ד הכא לדעות אלו דהיא חוששת מעיקרא ליום כ"ט, ולכאו' הרי כל החשש בזה הוא מדינא דוסת הסירוג, דאף אי נימא דכשראתה בא' בשבת בכל ג' שבועות ל"ב לדינא דוסת הסירוג, משום דאין הוסת נעקר במה שלא ראתה בימי זיבה, מ"מ כשבאנו לחוש לא' בשבת לאחר ד' שבועות, בעינן לדינא דוסת הסירוג, ואין חוששין לוסת הסירוג קודם שנקבע.

**וביותר** צ"ע, דאף אי נימא דחוששין לוסת הסירוג קודם שנקבע, הרי כ"ז הוא אחר שסירגה פעם אחת, אך כל שלא ראינו כלל שסירגה, פשיטא דאין חוששין שמא תקבע לה וסת הסירוג, וע"כ הוא דוסת החודש שאינו קבוע נעקר בפעם אחת שלא ראתה, ואין חוששין שמא תראה ביום זה בחודש שאחריו, ויהא זה וסת הסירוג,[[3]](#footnote-4) וא"כ מ"ט היא חוששת שמא תראה בא' בשבת ביום כ"ט, הרי לא ראינו כלל שסירגה, וכל כה"ג אין מקום לחוש לוסת הסירוג.

**ו**

יב] **ונראה** לישב, לפמש"נ בסימן כ"ג סק"ה דעיקר הקביעות דוסת החודש הוא דקבעה סדר וזמן לראיותי' שדרכה לראות שהם באות ביום זה, - ונת' שם סק"ח לפ"ז דמה"ט אף אם הי' בא יום החודש ב' פעמים באותו החודש, לא הי' קביעותה לראות בשניהם, דכיון דעיקר הקביעות דוסת החודש הוא שהיא רואה בו את הראיות שדרכה לראות, הרי דכיון דכיון דדרך אשה הוא לראות פעם אחת בחודש וקביעותה היא לראות את ראי' זו ביום החודש, ע"כ אף אם בא יום החודש ב"פ בחודש זה, אין קביעותה לראות בו אלא פעם אחת.

**ושם** סקי"ג נת' לפרש בזה מש"כ הש"ך בסימן קפ"ט סקכ"ז דהא דכשראתה בר"ח ניסן ור"ח סיון אינה חוששת לר"ח אב, הוא משום דסתם נשים וסתם כל ל', והיינו דאלמלי כן הי' לנו לומר, דכשראתה בא' בניסן ובא' בסיון אי"ז סירוג כלל, וכל ר"ח גורם לראייתה ומה שלא ראתה בא' באייר, הוא משום דדרך ראיותי' הוא שהיא רואה כל ס' יום, ואין קביעותה לראות ביום החודש, אלא את ראייתה שדרכה לראות, וכיון דדרכה לראות את ראייתה כל ס' יום, ע"כ לא ראתה בא' באייר, וכל הא דאמרינן דהוא וסת הסירוג, וע"כ אינה חוששת לו קודם שנקבע הוא משום דדרך נשים לראות כל ל' יום, ומה"ט תלינן דאף אשה זו דרכה לראות בכל ל' יום, ומה שלא ראתה בא' באייר, הוא משום דאין וסתה אלא לסירוג, עיי"ש.[[4]](#footnote-5)

יג] **ולפ"ז** נראה, דמה"ט אם ראתה בא' בשבת בכל ג' או ד' שבועות הו"ל כוסת השבוע השוה, ול"ב בזה לדינא דוסת הסירוג, שהרי כל הא דכשראתה בא' בניסן ובא' בסיון הו"ל וסת הסירוג, הוא משום דדרך אשה לראות בכל ל' יום, אך אלמלי ה"ט הי' דינו כדין וסת השוה, וממילא דכשראתה בא' בשבת בכל ג' או ד' שבועות, הו"ל כוסת השוה, ומה שלא ראתה בא' בשבת בינתים, הוא משום דעדיין לא הגיע זמנה לראות.

**ויש** להוסיף, דלא מיבעיא למש"כ הראב"ד גופי' דאין לה לחוש ליום כ"ב משום דדרכה לראות מחודש לחודש או סמוך לו, דודאי דאם ראתה ביום כ"ט הו"ל כוסת השוה, דאף דגורם זה קיים בה בקביעות, מ"מ לא ראתה אלא ביום כ"ט, שהוא זמן ראייתה, דמה"ט אף מעיקרא אינה חוששת ליום כ"ב, אלא אף לדעת החולקים דיש לה לחוש גם ליום כ"ב, ולא אמרינן דאין לחוש שתראה שלא כדרך רוב נשים, מ"מ אם ראתה ביום כ"ט, לא אמרינן דהוא וסת הסירוג, אלא אמרינן דהוא וסת השוה, ומה שלא ראתה ביום א' שבינתים, הוא משום דדרכה הוא כרוב נשים שרואות מחודש לחודש.

יד] **ומה"ט** הוא דאף אם ראתה ראי' אחת בא' בשבת, היא חוששת לא' בשבת שביום כ"ב ולא' בשבת שביום כ"ט, ול"ד לוסת הסירוג דודאי דאין מקום לחוש לו קודם שראינו שסירגה, משום דחיישינן שיש לה וסת השוה לא' בשבת, וכנ"ל, - ומה"ט היא חוששת לא' בשבת שביום כ"ט, אף לדעת הסוברים דהיא חוששת גם ליום כ"ב, ולא אמרינן דנעקר וסתה במה שלא ראתה ביום כ"ב, דכל הא דוסת שאינו קבוע נעקר בפעם אחת, הוא רק משום דאם הוא גורם לראייתה הי' לה לראות בו, וע"כ הכא לא נעקר וסתה ביום כ"ב, שהרי י"ל דלעולם וסתה הוא ליום השבוע, ואך שאין דרכה לראות אלא ביום ל' או סמוך לו, וע"כ לא ראתה ביום כ"ב, וכבר נת' עיקרי הדברים בסימן י"א סקט"ו, ועיי"ש בסקט"ז שנת' לפרש כן גם בדעת הרז"ה בדין וסת השעות, ואכמ"ל.[[5]](#footnote-6)

טו] **אך** העירוני בזה במש"כ הראב"ד שם, ז"ל, וחוששת לאותו יום וכו' כגון לכ"ב יום שהוא א' בשבת, ולכ"ט יום שהוא אחד בשבת אם לא ראתה בכ"ב, "וכיו"ב לכל ימי השבת", עכ"ל, ולכאו' מכוון דבריו דה"נ היא חוששת ליום ל"ו וליום מ"ג וליום נ' וכו'.

**וצ"ע** דלמש"נ לכאו' הי' בדין דלא תחוש אלא ליום כ"ב וליום כ"ט ושמא אף ליום ל"ו, אך לא תחוש ליום ל"ו וליום מ"ג, דכיון דדרך אשה לראות מחודש לחודש או סמוך לו, הרי דאם באנו לחוש ליום מ"ג וליום נ', לכאו' אין לחוש לזה אלא מדינא דוסת הסירוג, ואין חוששין לוסת הסירוג קודם שנקבע, וכ"ש דכ"ז שלא ראינו כלל שראתה בסירוג דאין חוששין לו, וצ"ע בזה.[[6]](#footnote-7)

**ז**

טז] **ולפ"ז** ניחא מה שהוצרך הראב"ד ללמוד לדין וסת הסירוג מדין מועד לסירוגין, ולא למד לזה מדינא דוסת השבוע, וניחא נמי מש"כ הרשב"א דוסת השבוע נקבע בג' ראיות, אף אם קביעות לסירוגין אינה נקבעת אלא בד' ראיות, ואף אם ליכא כלל קביעות וסת לסירוג, - דבאמת הא דאשה קובעת לימי השבוע שאינם רצופין, ל"ב בזה לדינא דוסת הסירוג, אלא הו"ל כקביעות וסת השוה, וכמש"נ.[[7]](#footnote-8)

יז] **ויש** להוסיף, דלפ"ז י"ל דלדינא מודה הרשב"א דאם ראתה בר"ח ניסן ובר"ח סיון ובר"ח אב קבעה וסת, והיינו משום דבכה"ג מצינו למימר דאין דרך אשה זו לראות אלא בכל ס' יום, וחשיב זה כקביעות וסת השוה, - ומש"נ לעיל סק"ד ללמוד מדבריו דאינה קובעת וסת הסירוג, הוא רק בגונא דהתם דראתה גם בחדשים שבינתים, ובכה"ג א"א שתקבע וסת השוה ליום זה, דכיון שראתה גם בחדשים שבינתים ודרכה הוא כדרך רוב נשים שרואות כל ל' יום, הרי דמה שלא ראתה ביום זה בחדשים שבינתים הוי זה עקירה לוסתה, ואך שבאנו לדון דתקבע וסת הסירוג, ובזה הוא דס"ל להרשב"א דאינה קובעת וסת הסירוג, עכ"פ כשלא ראתה אלא ג' ראיות, ודו"ק.

**ח**

יח] **בעיקר** מש"נ דהא דאשה קובעת וסת השבוע בשבועות שאינם רצופין, ל"ב בזה לדינא דוסת הסירוג, אלא הו"ל כוסת השוה, נראה נפ"מ רבתא לדינא בזה, במש"כ הטוש"ע בסימן קפ"ט ס"ו דהיא קובעת וסת לימי השבוע שוים ושאינם שוים, ובפשוטו המכוון בזה הוא דהיא קובעת וסת לימי השבוע בדילוג, והסד"ט שם סקל"א כתב לצדד דאינה קובעת וסת בכה"ג אלא כשבאו בשבועות רצופין, אך אם אינם רצופין, אינה קובעת וסת, דלא מצינו קביעות וסת לסירוג ודילוג יחד, וכ"כ הגר"ז שם בקו"א סוסק"ב וההפלאה שם סק"ב.

**אך** הנה הב"ח שם והש"ך שם סקי"ד פירשו בד' הטוש"ע דאיירי בשבועות שאינם רצופין, עיי"ש, ולפ"ז הרי דממש"כ הטוש"ע דהיא קובעת וסת אף לימי השבוע שאינם שוים, מבו' דהיא קובעת וסת לימי השבוע בדילוג, אף בשבועות שאינם רצופין.[[8]](#footnote-9)

**ולפמש"נ** נראה די"ל בדעתם, דלעולם מודו ליסוד ד' הסד"ט והגר"ז דאין אשה קובעת וסת לסירוג ודילוג יחד, ואם ראתה א' בניסן וב' בסיון וג' באב וד' בתשרי לא קבעה וסת, והא דהיא קובעת וסת לימי השבוע בדילוג אף בשבועות שאינם רצופין, הוא משום דאין הקביעות בכה"ג מדינא דוסת הסירוג, אלא מדינא דוסת השוה, וכמש"נ.[[9]](#footnote-10)

1. ולא נתברר לי אם מכוון דבריו הוא דהרשב"א לא ס"ל כלל דאשה קובעת וסת הסירוג, וע"כ לא הזכירו, או דאף דמודה דאשה קובעת וסת הסירוג, מ"מ אינו נקבע בג' ראיות אלא בד' ראיות דומיא דהפלגה, וע"כ לא הוצרך להזכירו, דדמי לכל וסת הפלגה. [↑](#footnote-ref-2)
2. ודבריו שם הם לפמש"כ שם סקע"ה דמש"כ הראב"ד דוסת הקפיצות המורכב אינו נקבע אלא בג' ר"ח רצופין, הוא משום דתלינן לקולא שיום החודש לבדו גם לה הראי' הראשונה בלא צירוף הקפיצה כלל, והרי נעקר יום זה במה שלא ראתה בו בר"ח השני, - אך כבר נת' בסימן י"ט בהערה ד' לתמוה ע"ז ממש"כ הראב"ד שם דאף אין וסת הקפיצות המורכב נעקר אלא בג' ר"ח רצופין, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-3)
3. וכ"ה בד' הרמב"ן בהלכותיו פ"ה הכ"א, ז"ל, ראתה בא' בניסן ושיירה באייר ולא ראתה, מותרת לשמש בר"ח סיון, שהרי אינה חוששת לוסת הסירוג עד שתראה בו, עכ"ל, ומשמע דס"ל דחוששת לוסת הסירוג קודם שנקבע, ול"ה כוסת הדילוג שכתב שם הכ"ב דאינו חוששת לו עד שתקבענו, ואפ"ה אינה חוששת לו אלא כשראתה פעם אחת בסירוג, ועי' בדרישה סימן קפ"ט סק"ה שעמד בזה ע"ד הטור שהביא לד' הרמב"ן דמשמע דס"ל דחוששין לוסת הסירוג קודם שנקבע, ועיי"ש במש"כ לדחות. [↑](#footnote-ref-4)
4. והך מילתא דגדר דינא דוסת הסירוג הוא דאף דגם אשה זו היא כרוב נשים שרואות כל ל' יום מ"מ לא קבעה וסת לראיותי' אלא אחת לב' חדשים, כ"נ ממש"כ הראב"ד לדמות דין וסת הסירוג לדין מועד לסירוגין, דכמו דמועד לסירוגין היינו דאי"ז העדאה גמורה, ה"נ וסת הסירוג אי"ז קביעות וסת גמור, ואין וסתה אלא אחת לב' חדשים, וכ"נ גם ממש"כ החוו"ד בסימן קפ"ט סק"ט בדין וסת הסירוג דמעיקרא הוי קביעותה לראות בר"ח תשרי ור"ח כסליו וכו', ודו"ק.

   אך העירוני דלפ"ז הדין נותן, דכל שקבעה וסת הסירוג, ל"ה מסולקת דמים בחודש השני שלא קבעה בו זמן לראייתה, וגם תחוש בחודש זה לעונה בינונית, ולא מצינו כן, וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-5)
5. ושו"ר בפרד"ר בפתיחה לסימן קפ"ט עמ' י"ז שכתב בתו"ד דוסת השבוע חוששין לו אף קודם שנקבע, ול"ד לוסת הסירוג דאין חוששין לו קודם שנקבע, דשאני התם דהוא משום דדרך אשה לראות בכל ל' יום, וכמש"כ הש"ך, וזה כיסוד דברינו. [↑](#footnote-ref-6)
6. עוד העירוני בזה, דהנה הראב"ד בסימן ד' ה"ב לא מנה בכלל הוסתות לוסת השבוע, וצ"ע הטעם בזה, שהרי בדבריו בסימן ג' הי"ב מבו' דאית לי' להקביעות דוסת השבוע, וכמש"נ לעיל סק"ב, - ואמנם אי נימא דלעולם הקביעות דוסת השבוע היא מכח דינא דוסת הסירוג, י"ל דמה"ט לא מנה הראב"ד לוסת זה, דהוא בכלל וסת הסירוג שמנה שם, שהוא כולל כל אופני הסירוג, וזה ע"ד מה שמנה הראב"ד שם וסת הדילוג כוסת אחד, אף שהוא כולל דילוג דחודש ודילוג דהפלגה, אך יש לפקפק בזה, דהתם כיון שכבר מנה לעיל מינה לוסת החודש ווסת ההפלגה, ע"כ כשמנה לוסת הדילוג ה"ז כולל דילוג דחודש ודילוג דהפלגה, אך וסת השבוע שלא מנאו כלל, אינו בכלל וסת הסירוג, אך למש"נ דהקביעות דוסת השבוע אינו מדינא דוסת הסירוג, הדק"ל דמ"ט לא מנה הראב"ד לוסת זה, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-7)
7. ונראה דהא דהיא קובעת וסת בכה"ג, הוא אף למש"כ הראב"ד דדינא הוא בקביעות וסתות שיהיו ג"פ רצופין, דכל הא דלא חשבינן לה כרצופין, הוא רק כשקפצה וראתה בר"ח ניסן ובר"ח סיון, דר"ח אייר הי' יום הראוי לראייתה ולא ראתה בו, וע"כ נעקר וסתה, משום דאמרינן דשמא אף אם היתה קופצת לא היתה רואה בו, אך הכא דאמרינן דאין דרכה כלל לראות בהא' בשבת שבינתים, שפיר היא קובעת וסת.

   ועד"ז נראה לפרש בעיקר מש"כ הראב"ד דאם קפצה וראתה בר"ח שאינם רצופין לא קבעה וסת, וצ"ע דלכאו' הי' בדין דה"נ אם קפצה וראתה בר"ח רצופין ובימים שבינתים קפצה ולא ראתה, לא תקבע וסת, כיון דל"ה הקפיצות רצופין, ולא מצינו כן, וי"ל דהוא משום דבוסת המורכב לימים וקפיצות הוי עיקר הוסת לימים, ונראה דהטעם בזה הוא, דדוקא אם הי' ר"ח בינתים שלא ראתה בו, הוא דאין הוסת נקבע, כיון דהגיע היום הראוי לראייתה ולא ראתה בו, ואמרינן דשמא אף אם היתה קופצת לא היתה רואה, ומשא"כ אם קפצה בינתים ולא ראתה, אי"ז מגרע כלל בקביעות וסתה, שהרי לא הגיע כלל היום הראוי לראייתה, ודו"ק. [↑](#footnote-ref-8)
8. ומדבריהם נדחה גם מש"כ הפרד"ר בפתיחה לסימן קפ"ט עמ' י"ז דמש"כ הטוש"ע דהיא קובעת וסת לימי השבוע שוים ושאינם שוים, היינו בשבועות רצופין ושאינם רצופין, שהרי בד' הב"ח והש"ך מבו' שפירשו דכל ד' הטוש"ע קיימי בשבועות שאינם רצופין. [↑](#footnote-ref-9)
9. ובזה מתפרש היטב ד' הפליתי שם סק"א שנקט דהיא קובעת וסת לימי השבוע בדילוג אף בשבועות שאינם רצופין, ואזיל לטעמי' דמדבריו שם סקי"ב שכתב דהרשב"א לית לי' לקביעות וסת הסירוג, מוכח דס"ל דוסת השבוע בשבועות שאינם רצופין, לא חשיב כלל כוסת הסירוג, וע"כ היא קובעת וסת בכה"ג אף בדילוג.

   אך בד' החוו"ד שם סק"ד שנקט דהיא קובעת וסת לימי השבוע בדילוג אף בשבועות שאינם רצופין, מוכח דס"ל דאשה קובעת וסת לסירוג ודילוג יחד, שהרי איהו גופי' שם סוסק"י נקט דקביעות וסת השבוע בשבועות שאינם רצופין, הוא מדינא דוסת הסירוג. [↑](#footnote-ref-10)