י (א) - בדעת רש_י בפסולא דתחת האילן ודמצטרף סכ_פ, ובהא דל_מ חבטן באילן שצממ_ח
קטגוריות: ש_ס / יח סוכה / סוכה פ_ק - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / שיעורים

אור ליום ה' כ"ו תמוז תשע"ד

**א**

א] סוכה ד"ט:, העושה סוכתו תחת האילן כאילו עשאה בתוך הבית וכו', אמר רבא לא שנו אלא באילן שצממ"ח, אבל חממ"צ כשרה וכו', וכי חממ"צ מאי הוי הא קא מצטרף סכך פסול בהדי סכך כשר, א"ר פפא בשחבטן, ופירש"י, ז"ל, בשחבטן, השפיל ענפיו למטה מעורבין עם סכך כשר ואין נראין בעין וסכך כשר רבה עליו ומבטלה, דמדאורייתא כל מילי בטל ברובא וכו', עכ"ל.

ולא נתפרש בד' רש"י, דכיון דמכשרינן בשחבטן, משום דהסכך הפסול בטל ברוב, א"כ מ"ט לא מכשרינן אלא בשהאילן חממ"צ ולא מכשרינן כשהאילן חממ"צ, - וכבר עמד ע"ז הראבי"ה בסימן תרי"ג, ז"ל, ואי קשיא למה תלה רבא הטעם הפסול באילן שצממ"ח וההכשר שאין צממ"ח, הלא בשניהם פעמים כשירה ופעמים פסולה, ולא קאי אלא אם יש רוב בסכך של סוכה כדי לבטל את האילן, ואם יש רוב אפילו שניהם צממ"ח כשרה, ואם אין שם רוב אפילו אם שניהם חממ"צ פסולה פסולה, יש לפרש דלהכי תלה טעמא בהכי, משום דכשהאילן צממ"ח הוי כמו דבר חשוב ולא בטיל אפי' אם יש מן הסיכוך הכשר הרבה וכו', שכיון שצממ"ח חשיב ולא בטל, עכ"ל, ובד' הראבי"ה בסימן תרכ"ב נתפרש טעם אחר בזה, עיי"ש, וצ"ב, והבאנו דבריו להלן סקט"ו.

אמנם רחוק לפרש כן בד' רש"י, דכל כי האי הו"ל לפרושי, וממה שלא פירש"י טעם הא דכשהאילן צממ"ח פסולה, נראה דהוא מילתא דפשיטא וא"צ לפרשה.

ב] ובאמת משמעות הגמ' היא, דהא דבאילן שצממ"ח פסולה, הוא משום דל"מ הא דחבטן, אלא כשהאילן חממ"צ, דלי"ב לפסולא דתחת האילן, ואך שבאנו לפסול משום דמצטרף סכ"פ בהדי סכך כשר, וע"ז הוא דמהני הא דחבטן, אך באילן דצממ"ח דפסלינן בזה משום פסולא דתחת האילן, ל"מ הא דחבטן,[[1]](#footnote-2) - וכמדומה דזהו עיקר צורתא דשמעתתא לכל קמאי, מלבד לדעת הראבי"ה, דל"מ הא דחבטן אלא לפסולא דמצטרף סכ"פ, ולא לפסולא דתחת האילן, ואך דבביאור הדברים חלוקין הן, וכמו שיתבאר בעזה"י לפנינו, והראבי"ה שלא פירש כן, אזיל לטעמי', וכמש"נ בסימן ח' (ג) סק"ז.

ואמנם הנה לדעת רש"י דהא דמכשרינן כשחבטן, הוא משום דהסכך הפסול בטל ברוב, צ"ב מ"ט ל"מ זה להכשיר לפסולא דתחת האילן, שהרי בטל סיכוך האילן ברוב, ואף הוא מצטרף להכשיר.

**ב**

ג] ובפשוטו הי' נראה לפרש בזה, וכך רווח בבי מדרשא, לפמש"כ כמה מקמאי בסוגיין דפסולא דסוכה תחת האילן, הוא משום דהוי כב' סככים, - והיינו דאף דבסוכה תחת סוכה לא פסלינן אלא בדאיכא הפלגה בינייהו, ובפירש"י לקמן ד"י. כתב דאף בפירס סדין שהוא סכך פסול אין לפסול משום ב' סככים, משום דליכא הפלגה בינייהו, היינו משום דכל דליכא הפלגה ביניהם חשבינן להו כסיכוך א', ומשא"כ באילן דהוא מידי דקביע, אינו מצטרף ליחשב סיכוך א' עם הסכך הכשר, וחשבינן לה כב' סככים.

וסמך לדרך זו הביאו ממש"כ רש"י בהא דפריך דמצטרף סכ"פ, ז"ל, מחובר סכך פסול הוא דכתיב באספך מגרנך ומיקבך וכו' אלמא תלוש בעינן, עכ"ל, ומ' דלעיקר הא דסוכה תחת האילן פסולה, ל"ב להא דמחובר סכך פסול הוא, דאף אם הי' מחובר סכך כשר, מ"מ הוה פסלינן לסוכה תחת האילן משום ב' סככים, ורק בהא דפריך דמצטרף סכ"פ, הוא דהוצרך רש"י לפרש דמחובר סכך פסול הוא.

ולפ"ז הרי מתפרש בפשיטות הוא דבאילן שחממ"צ ל"מ הא דחבטן, דכל הא דמהני מה דחבטן והסכך הפסול בטל ברוב, הוא רק באילן דחממ"צ ובאנו לפסול משום דמצטרף סכ"פ, וע"ז מהני הא דהסכך הפסול בטל ברוב והוי אף הוא סכך כשר, אך באילן דצממ"ח דפסלינן להסוכה משום ב' סככים, ל"מ מידי מה דסיכוך האילן בטל ברוב, דהרי מ"מ יש כאן ב' סככים, ועיקר הך מילתא דעל פסולא דב' סככים ל"מ ביטול ברוב, הוא מפורש כן בד' רש"י בד"ה מאי למימרא, דאף שסיכוך האילן בטל ברוב, מ"מ הא דלי"ב משום ב' סככים, הוא רק משום דחד סככה הוא, עיי"ש.

ד] אך באמת אין הדברים מתישבים מכמה טעמים, חדא, דעיקר מה שפירשו בד' רש"י דפסולא דתחת האילן הוא משום ב' סככים, אי"ז במשמעות ד' רש"י במשנתינו, שפירש בהא דסוכה תחת האילן פסולה, ז"ל, כאילו עשאה בתוך הבית ופסולה כדתניא בברייתא בגמרא, עכ"ל, ובהא דסוכה ע"ג סוכה התחתונה פסולה, פירש, ז"ל, דב' סככים יש לה וקרא פסיל סוכה תחת סוכה, עכ"ל, ומ' להדיא דרק פסולא דסוכה ע"ג סוכה, הוא משום דיש לה ב' סככים, אך פסולא דסוכה תחת האילן אינו משום ב' סככים, אלא הוא דין בפנ"ע, וכ"ה מבו' בד' הר"א מן ההר בדעת רש"י, דפסולא דתחת האילן אינו משום ב' סככים, אלא משום דאין הסכך הכשר מועיל כלום,

ונראה לסייע לזה, דהנה אי נימא דפסולא דתחת האילן הוא משום ב' סככים, הרי בע"כ דהא דבעינן להך פסולא, ולא פסלינן משום הא דהאילן הוא סכך פסול, הוא משום דהסכך הכשר צממ"ח, וע"כ אין לפסול משום דאיכא גם לסיכוך האילן הפסול, וכל הפסול בזה הוא משום ב' סככים, - אך הנה בפירש"י לקמן ד"י. כתב דפסולא דפירס סדין, הוא משום דסדין דבר המקב"ט הוא ופסול לסיכוך, ואין פסולו משום ב' סככים, ומבו' לפ"ז, דאף שהסכך הכשר צממ"ח, מ"מ כל דאיכא גם סיכוך פסול דצממ"ח, ה"ה פסולה, ולפ"ז הרי דגם בסוכה שתחת האילן יש לפסול מכח זה, ול"ב לפסולא דב' סככים, - וקרוב הדבר לפ"ז, דבאמת פסולא דתחת האילן, אי"ז משום דהוי כב' סככים, אלא משום דאיכא גם לסיכוך האילן שהוא סכך פסול.[[2]](#footnote-3)

ה] עוד ילה"ע ע"ז, דהנה בפירש"י בד"ה מאי למימרא כתב, ז"ל, למה לי' לרבא למימר כשרה וכו', האי לאו תחת ב' סככין הוא, וכיון דחמתה מרובה דענפיו מועטין וסכך כשר רבה עליו מהיכ"ת למיפסל, לאו משום ב' סככים איכא דהא חד סככה הוא, ולאו משום מחובר איכא דהא בטל לי' ברובא, עכ"ל, והנה במש"כ רש"י דלי"ב משום ב' סככים דהא חד סככה הוא, פירשו הט"ז בסימן תרכ"ו סק"ג והבית מאיר שם דהיינו משום שהן מעורבין, והו"ל חד סככה, עיי"ש, - ולפ"ז הרי דאין לפרש דהא דפסלינן באילן שצממ"ח אף שחבטן, הוא משום דהו"ל כב' סככים, שהרי כל שחבטן הוו חד סככה, ומוכח לפ"ז, דעיקר פסולא דתחת האילן אינו משום ב' סככים, שהרי הא דפסלינן באילן שצממ"ח אף שחבטן, הוא משום פסולא דתחת האילן, והרי דאף בגונא דלא חשבינן להו כב' סככים, איכא לפסולא דתחת האילן.[[3]](#footnote-4)

ו] עוד ראיתי להעיר בזה, ממש"כ בפירש"י לקמן דט"ו:, ז"ל, רבא אמר אפי' במצמצם ואם היו נתונין השפודין שתי נותנן לקנים של סכך ערב, דעל כרחך אם אינו נותן ראשי הקנים על שפודין הרי הן נופלין לארץ, והלכך הו"ל כשר מרובה על הפסול ומבטלן, עכ"ל, והתם נמי תיקשי דכיון דהסכך הפסול בטל ברוב, א"כ מ"ט אם לא מכשרינן בגונא דאין ריוח ביניהם כמותן, וכבר עמד ע"ז הראבי"ה שם, ז"ל, וכן נמי הטעם גבי המקרה בשפודין שאם אין הריוח ביניהם כמותן אפי' אם היה עב הסכך כשר ומרובה ל"ה בטל הפסול, שכיון שצממ"ח חשיב ולא בטל, עכ"ל, - ואי נימא בדעת רש"י דס"ל דהא דכל הא דפסלינן באילן שצממ"ח אף שחבטן, הוא משום דהו"ל כב' סככים, הרי דתיקשי דמ"ט התם לא מכשרינן בשאין ריוח ביניהם כמותן, הרי התם ליכא לפסולא דב' סככים, דהוי הכל סיכוך אחד, ולא גרע מפירס סדין דפירש"י דאין לפסול בזה משום ב' סככים, ובע"כ דטעם אחר יש בזה.

**ג**

ז] ונראה לישב, ובהקדם, דהנה בהא דפריך בסוגיין בההיא דהדלה עלי', דהא קמצטרף סכ"פ בהדי סכך כשר, פירש"י, ז"ל, הא קמצטרף ונמצא מסכך במחובר, ואע"פ שהוא רחוק ומובדל, מרבה הוא את הצל וצריך להיות צממ"ח לבד מזה, עכ"ל, וצ"ב במש"כ רש"י דאע"פ שהוא רחוק ומובדל, ומ' דס"ד דאין לפסול משום מצטרף סכ"פ אלא בשאין הסכך הפסול רחוק ומובדל, ומ' קצת לפ"ז, דכל הא דבעינן להא דמרבה הוא את הצל משום דהסכך הכשר בפנ"ע אין צממ"ח, הוא רק כשהסכך הפסול רחוק ומובדל, אך כשהוא סמוך לסכך הכשר, הה פוסל בכל ענין, וצ"ע דמאי נפ"מ אם הסכך הפסול סמוך לסכך הכשר או הוא רחוק ומובדל.

ח] ונראה ללמוד מזה, דהא דפסלינן בשמצטרף סכ"פ בהדי סכך כשר, ולדעת רש"י היינו רק כשהסכך הכשר בפנ"ע הוי חממ"צ, אי"ז משום דסכך פסול אינו ראוי להשלים להסיכוך, דלעולם אף סכך פסול ראוי להשלים לצממ"ח, וכמש"נ בזה במק"א בד' הריטב"א והר"ן, (ואך דלדעתם הוא רק בסיכוך א', וכמש"נ שם), אלא הוי זה דין פסול, דמה דכל דיש בכלל הסיכוך סכך פסול, ה"ז פוסל להסיכוך.

ועיקר הך מילתא דפסלינן מכח מה שיש בכלל הסיכוך סכך פסול, מצינו כן בד' הרמב"ם בפ"ה מסוכה הי"ג, דכל שעירב סכך כשר וסכך פסול וסיכך בשניהם פסולה, ונת' בסימן ב' סק"ד להוכיח דד' הרמב"ם קיימי אף בשיש בהסכך הכשר כשיעור, ואפ"ה כיון שמעורב בהסיכוך סכך פסול, פסולה הסוכה, - וגם בד' התוס' והרא"ש מצאנו להך מילתא, והוא במה שדנו אם פסלינן משום מצטרף סכ"פ, אף כשהסכך הכשר צמממ"ח, ובפשוטו מבו' בדבריהם שלא דנו לפסול בזה משום דינא דהראבי"ה דהסכ"פ פוסל להסכך הכשר שכנגדו, וכמו שהוכיח הפנ"י ממה שהוכיחו כדבריהם מההיא דמקרה סוכתו בשפודין,[[4]](#footnote-5) אך בד' הגר"א בסימן תרכ"ו ס"א נראה שפירש לא כן, וצ"ע, אלא דנו לפסול משום דבכלל סיכוך הסוכה יש סכך פסול, ואף לפ"מ דמסקי דלא פסלינן כשהכשר צממ"ח, י"ל שלא חזרו בהם ביסוד הדברים, וכמש"נ להלן סק"י.

ט] וסמך לדבר נראה, מל' הגמ' דפריך "והא קא מצטרף סכ"פ בהדי סכך כשר", ולכאו' הול"ל "היאך" מצטרף סכ"פ בהדי סכך כשר, - והניחא לדעת הראבי"ה והרמב"ן ודעימיהו דאיירי בשהסכך הכשר צממ"ח, ואפ"ה אמרינן דמצטרף סכ"פ משום דהסכך הפסול מבטל להסכך הכשר שכנגדו, י"ל דזהו מש"א דהא קא מצטרף סכ"פ, דקמ"ל דאף בכה"ג חשיב דמצטרף סכ"פ בהדי סכך כשר, אך לדעת רש"י ותוס' דאיירי כשהסכך הכשר חממ"צ, הרי פשיטא דבכה"ג מצטרף הסכ"פ בהדי הסכך הכשר, ופירכת הגמ' היא דהיאך מכשרינן בכה"ג, והול"ל "היאך" מצטרף סכ"פ בהדי סכך כשר, - ומ' מזה, דאין עיקר הדין דאין סכ"פ מצטרף להכשיר, אלא עיקר הדין הוא דכל שנצטרף סכ"פ בכלל סיכוך הסוכה, ה"ז פוסל להסיכוך, וזהו דפריך דהא קא מצטרף סכ"פ בהדי סכך כשר.[[5]](#footnote-6)

ובסימן ד' סקי"ג נתבאר עפי"ז לפרש לד' התוס' בסוגיין, שנקטו דלדעת ר"ת דסכך למעלה מכ' לא חשיב כסכך פסול, מכשרינן בסוכה ע"ג סוכה דאין התחתונה צממ"ח אלא בצירוף סכך העליונה, ואף דהעליונה היא למעלה מכ', ועי' במהרש"א שפירש כן בדבריהם, וצ"ע דאף דסכך למעלה מכ' לא חשיב כסכך פסול, מ"מ היאך יצטרף להכשיר, ובאמת בד' ש"ר מבו' דפליגי ע"ז וס"ל דסכך למעלה מכ' לא חשיב כסכך פסול, מ"מ אינו מצטרף להכשיר, אלא בדהוי סיכוך א', ונת' במק"א, - ונת' בזה ע"פ הנ"ל, דלעולם ל"ב שיהא הכשר על כל הסכך, והא דפסלינן כשמצטרף סכ"פ בהדי סכך כשר, היינו דמה דיש בכלל הסיכוך סכך פסול ה"ז פוסל להסיכוך, וע"כ בסכך למעלה מכ' דלא חשיב כסכך פסול ולי"ב לפסולא דמצטרף סכך פסול בהדי סכך כשר, אף הוא מצטרף להכשיר.

י] והנה לפ"ז נראה, דהא דלא פסלינן משום מצטרף סכ"פ בגונא דהסכך הכשר בפנ"ע צממ"ח, ולא אמרינן דמ"מ כיון דבכלל הסיכוך איכא סכך פסול, ה"ז פוסל להסיכוך, הוא משום דבכה"ג אמרינן דדל מהכא להסכך הפסול, ולא חזינן לי' מכלל סיכוך הסוכה, וע"כ אינו פוסל,[[6]](#footnote-7) ורק בגונא דהסכך הכשר בפנ"ע הוי חממ"צ, והוי הסכך הפסול מכלל הסיכוך, הוא דמהני הסכך הפסול לפסול את הסיכוך.

ולפ"ז נראה בדעת רש"י דס"ל, דכ"ז הוא בגונא שהסכך הפסול הוא רחוק ומובדל, דבכה"ג לא חזינן לי' מכלל הסיכוך, ורק כשהוא מרבה את הצל ואין הסכך הכשר בפנ"ע צממ"ח, הוא דהוי מכלל הסיכוך, אך כל שהסכך הפסול סמוך לסכך הכשר והוי הכל סיכוך א', הרי דאף אם הסכך הכשר בפנ"ע הוי צממ"ח, הוי אף הסכך הפסול מכלל הסיכוך, וה"ה פוסל את הסיכוך,[[7]](#footnote-8) - ואשר זהו מש"כ רש"י, דהא דפריך והא קמצטרף סכ"פ בהדי סכך כשר, אף דהסכך הפסול הוא רחוק ומובדל מן הסכך הכשר, ולא הי' לנו לראותו כחלק מן הסיכוך, הוא משום דמרבה הוא את הצל, וע"כ הוי מכלל הסיכוך.[[8]](#footnote-9)

יא] והנה בד' רש"י לקמן ד"י. ד"ה תחתונה כשרה, מבו' דסכך למעלה מכ' פוסל משום מצטרף סכ"פ, אף דהסכך התחתון צממ"ח, וכבר עמד הראבי"ה בסימן תרי"ג דזה סותר לדבריו בסוגיין דלא פסלינן משום מצטרף סכ"פ, אלא כשהסכך הכשר חממ"צ, וכתב דרש"י חזר בו, אך צ"ע בזה בד' כמה מקמאי שנקטו כן בדעת רש"י דלא פסלינן אלא כשהסכך הכשר חממ"צ, ונ' דס"ל דלא חזר בו רש"י, והנה אמנם בד' הבעה"ע בהל' סוכה (פג:) מבו' דגיר' אחרת הי' לו בד' רש"י שם, ולמד מזה דדעת רש"י דלא אמרינן דמצטרף סכ"פ היכא דהסכך הכשר צממ"ח, עיי"ש, וי"ל כן גם בד' הני קמאי.

והשפ"א בסוגיין כתב בדעת רש"י, דמחלק בין סכך למעלה מכ' שהניחו לשם סיכוך, וע"כ הוא פוסל גם כשהסכך הכשר צממ"ח, ומשא"כ באילן דאינו לשם סכך, אינו פוסל כל שהסכך הכשר צממ"ח, עכ"ד,[[9]](#footnote-10) ואמנם ילה"ע ע"ז ממה שפירש"י בההיא דהדלה עלי', דהא דפריך דמצטרף סכ"פ בהדי סכך כשר, הוא כשהסכך הכשר חממ"צ, והתם הרי הדלה עלי' את הגפן לצורך סיכוך, ואפ"ה אי"ז פוסל כשהסכך הכשר צממ"ח.

והדברים מתפרשים לפמש"נ, דהא דמצטרף סכ"פ בהדי סכך כשר, היינו דכל שבכלל הסיכוך נכלל סכך פסול ה"ז פוסל להסיכוך, וע"כ מן הדין הי' לנו לפסול אף כשהסכך הכשר צממ"ח, והא דמכשרינן בזה, הוא משום דבכה"ג לא חזינן להסכך הפסול מכלל הסיכוך, ומה"ט ס"ל לרש"י דכל שהסכך הפסול סמוך לסכך הכשר והוי מכלל הסיכוך, ה"ה פוסל אף כשהסכך הכשר צממ"ח, וע"כ שפיר י"ל דכ"ז הוא כשלא ניתן הסכך הפסול לשם סיכוך, אך כל שניתן לשם סיכוך, לעולם חזינן לי' מכלל הסיכוך, וע"כ ה"ז פוסל אף שהסכך הכשר צממ"ח.

**ד**

יב] ובזה נראה לישב לעיקר מש"נ בדעת רש"י, דפסולא דסוכה תחת האילן אי"ז משום ב' סככים, אלא הוא משום דאין הסכך הכשר מועיל כלום, ונת' לעיל סק"ג להעיר בזה ממש"כ רש"י בהא דפריך דמצטרף סכ"פ, דמחובר סכ"פ הוא וכו', ומ' דלעיקר הא דסוכה תחת האילן פסולה, ל"ב להא דמחובר סכך פסול הוא.

ולפמש"נ נראה, דהגם דפסולא דסוכה תחת האילן, הוא משום דאין הסכך הכשר מועיל כלום, מ"מ ל"ב בזה להא דמחובר פסול לסיכוך, אלא יל"פ דהא דהאילן פסול הוא משום פסולא דתולמ"ה, - ורק בהא דפרכינן דמצטרף סכ"פ בהדי סכך כשר, הוא שהוצרך רש"י להא דמחובר פסול לסיכוך, דאם משום דהאילן הוי תולמ"ה, ל"ה זה פוסל להסיכוך.

והטעם בזה הוא לפמש"נ, והיינו, דאמנם אי נימא דדינא דמצטרף סכ"פ בהדי סכך כשר, הוא דאין הסכך הפסול מצטרף להכשר, הרי בדין דאף סכך הפסול משום תולמ"ה אינו מצטרף להכשר, אך לפמש"נ בדעת רש"י דדינא דמצטרף סכ"פ בהדי סכך כשר, הוא דכל שיש בכלל הסיכוך סכ"פ ה"ז פוסל להסיכוך, הרי דמסתברא מילתא דכ"ז הוא בסכך הפסול, אך סכך דהוי תולמ"ה, דליכא פסול בגופו, ואך דלי"ב להעשי' הנצרכת להכשר, אינו פוסל לשאר הסיכוך, - ובאמת דהדברים מפורשים כן בד' הרמב"ם בפ"ה מסוכה הי"ב, דסכך הפסול משום תולמ"ה אינו פוסל בתערובתו לכל הסיכוך, ונת' בזה בסימן י' (ב) סק"ה, ועי' ב"י סימן תרכ"ו שכתב כן בדעת בעה"ע דסכך הפסול משום תולמ"ה לא חשיב כסכך פסול לפסול לשאר הסיכוך, עיי"ש, ועי' בגל' הגרע"א בסימן תרכ"ח.

**ה**

יג] ולפ"ז נראה לדון בדעת רש"י, דכל הא דמכשרינן בחבטן מכח שהסכך הפסול בטל ברוב, לאו היינו דמהני זה שיהא להסכך הפסול מצ"ע הכשר, דלענין זה י"ל דל"מ הביטול כלל, וכמו שיתבאר הטעם בזה, אלא היינו דכיון דמן הדין אף סכ"פ משלים לצממ"ח, ואך שבאנו לדון דכיון דבכלל הסיכוך נכלל סכך פסול ה"ז פוסל להסיכוך, הרי דע"ז הוא דמהני הביטול, דאין דין האילן כסכך פסול הפוסל את הסיכוך.

ולפ"ז נראה, דע"כ כ"ז הוא באילן שחממ"צ, דלי"ב לפסולא דתחת האילן, ואך שבאנו לפסול להסיכוך מכח הא דמצטרף סכ"פ בהדי סכך כשר, וע"ז הוא דמהני הא דחבטן ובטל הסכך הפסול ברוב, דתו אינו פוסל את הסיכוך, אך באילן שצממ"ח ובאנו לפסול להסיכוך מכח דהוי תחת האילן, ואין הסכך הכשר מועיל כלום, הרי דע"ז ל"מ הא דחבטן ובטל האילן ברוב, דל"מ זה ליתן לו הכשר, וכיון דהאילן אין לו הכשר, יש בזה לפסולא דתחת האילן.

יד] ובטעמא דמילתא דל"מ הביטול ברוב ליתן להאילן הכשר לסיכוך, יל"פ בתרי גווני, חדא, הוא להני קמאי דס"ל דל"מ דין ביטול ברוב ליתן דינים על המיעוט, וכבר הק' האחרונים ע"ז מסוגיין דמהני דין ביטול ברוב להכשיר להסכך הפסול, עי' מהרי"ט אלגאזי הל' חלה אות י"ד ומנ"ח מצוה י' אות ו' ושערי ישר ש"ג פי"ט, ועי' בגל' הגרע"א לאו"ח סימן י"א, - וי"ל דאה"נ ל"מ הביטול להכשיר להסכך הפסול, ול"מ אלא דלא יפסול הסכך הפסול להסיכוך, וכמש"נ.

וי"ל עוד בזה, דהנה בפירש"י לקמן דט"ו: מבו' דהא דהסכך הפסול בטל ברוב הסכך הכשר, הוא אף כשהוא ניכר, והתוס' שם וש"ר תמהו ע"ז, ובכה"ג מסתברא מילתא דל"מ הביטול להכשיר להסכך הפסול, שהרי בעלמא אין ביטול בדבר הניכר, ול"מ הביטול אלא דכשאנו דנים על הסיכוך בכללותו, אין בכח המיעוט הפסול לפסלו, וגדר הדברים צ"ב, - וי"ל דאף הכא דאין הסכך הפסול ניכר, הרי מ"מ כיון שאפשר להבדילו, לי"ב לדין ביטול ברוב להכשיר לפסולו, וכמו שעמדו ע"ז הראשונים,[[10]](#footnote-11) ול"מ הביטול אלא דמכח זה אין בכח הסכך הפסול לפסול את הסיכוך, ועי' בד' הגר"ז בסימן תרכ"ו ס"ט ובהג"ה שם, ואפשר דכונתו כעי"ז, ואכתי צ"ע בזה.

טו] שו"ר בראבי"ה סימן תרכ"ב, ז"ל, ואוקמינא בגמ' אם היו נתונים שתי נותנו ערב וכו', והשתא משמע דלא מצי מבטל סכך כשר את הפסול אפילו יש בו רוב אלא במקום שיש חצי הצל מחמת הסכך כשר בלא פסול, מדקתני במתניתין וכו' מכלל דאם אין ריוח ביניהן הרי כל עיקר הסוכה נעשה בפסול, ואע"פ שהסכך כשר הוא למעלה ממקום נתינת ערב, אותו הוא כמאן דליתא לענין צל, דמ"מ הצל בא מחמת השפודין והסכך הכשר הנתון למעלה הרי הוא כמאן דליתא, אבל כשמחצה כשר ומחצה פסול אזלינן בתר רובא, והכי גמירי לה, ומכאן תשובה לפירוש רבינו שפירש גבי עושה סוכתו תחת האילן דמיירי כשהסוכה חממ"צ ואפ"ה כשחבטן בטל ברוב ומצטרף סכ"פ להשלים שיעור צממ"ח, דהא הכא משמע דבעינן שיהא הכשר בלא הפסול מחצה צל וכו', עכ"ל.

וביאור ד' הראבי"ה הוא, דמהא דחזינן דכל שהסכך הפסול צממ"ח פסול, משום דהסכך הכשר הוי כמאן דליתא, ולא אמרינן דכיון דהסכך הכשר הוי רוב בטל הסכך הפסול במיעוטו וחשבינן לי' כסכך כשר, יש ללמוד דלא מצינו להכשיר להסכך הפסול משום ביטול ברוב, וזהו שהק' ע"ד רש"י דבסוכה תחת האילן וחבטן מצטרף הסכ"פ להשלים שיעור צממ"ח, ומהני ביטול ברוב להכשיר להסכך הפסול, - ואמנם הנה למש"כ הראבי"ה גופי' בסימן תרי"ג דהא דפסלינן כשהסכך הפסול צממ"ח אף שהסכך הכשר הוא רוב, הוא משום דסכך דצממ"ח הוי כדבר חשוב ולא בטל, לכאו' ל"ק מזה ע"ד רש"י, וצ"ע בסתירת ד' הראבי"ה.

ולמש"נ בדברינו נתישבו ד' רש"י, דלעולם מודה ליסוד ד' הראבי"ה דל"מ ביטול ברוב להכשיר לסכך פסול, וע"כ כל דהוי הסכך פסול צממ"ח והוי הסכך הכשר כמאן דליתא לענין צל, לא מכשרינן לה מכח ביטול ברוב, והא דמכשרינן בשחבטן אף שהסכך הכשר הוא חממ"צ, הוא משום דביסוד הדין אף סכך פסול מצטרף להשלים לצממ"ח, וכל הא דפסלינן בזה הוא משום דכל דיש בכלל הסיכוך סכך פסול ה"ז פוסל להסיכוך, וע"ז הוא דמהני הביטול, דאין דין האילן כסכך פסול הפוסל את הסיכוך, וכמש"נ.

**ו**

טז] אך בעיקר הדברים בדעת רש"י, יל"ע ממש"כ רש"י בד"ה אלא דחבטן, ז"ל, דבטיל אגב כשר והו"ל כולי' כשר, עכ"ל, ומ' להדיא דמהני הביטול להכשיר את הסכך הפסול, וחשיב אף סכך זה כסכך כשר, - ואם נדקדק כן בד' רש"י, הרי הדר צ"ב דמ"ט ל"מ הביטול אלא באילן שצממ"ח ולא באילן שחממ"צ.

ואולי י"ל בזה בדעת רש"י, דכל הא דמכשרינן בחבטן משום שבטל הסכך הפסול ברוב, הוא רק בגונא דאף בלא הביטול איכא הכשר להסכך הכשר, ואך שבאנו לפסלו משום צירוף הסכך הפסול, ובזה הוא דאמרינן דהסכך הפסול בטל ברוב, אך כל דבלא הביטול מיפסל אף הסיכוך הכשר בצורת סיכוך זו, לא מצינו להכשיר להסכך הפסול משום ביטול ברוב, שהרי אדרבה אף הסכך הכשר פסול.

יז] ויש להוסיף טעם בזה, דהאמנם אי נימא דדין הביטול הכא הוא על גוף הסכך הפסול, דמכח הביטול חשבינן לי' כפסולת גורן ויקב וה"ה כשר לסיכוך, הי' לנו להכשיר אף אם בלא הביטול מיפסל אף הסיכוך הכשר, דאף דבצורת סיכוך זו אין הכשר להסכך הכשר, מ"מ כיון דהוי סכך הכשר לסכך בו, ה"ה מבטל להסכך הפסול שיהא כשר לסכך בו.

אך באמת כמדומה דדין הביטול הכא אינו על גוף הסכך הפסול, אלא הוי הביטול על הסיכוך, דכל שרוב הסיכוך יש לו הכשר, מכשרינן אף למקצת הסיכוך הפסול, וכאשר כ"ה מוכח מהא דקביעות הרוב והמיעוט הוא לפי המקום שהן מסככין עליו, ולא לפי מידת הסכך עצמו, דאף אם הסכך הפסול הוא מרובה בכמותו מן הסכך הכשר, מ"מ כל שהוא מסכך על מקום מועט מן הסכך הכשר, ה"ה בטל ברוב, וכמש"נ במק"א להוכיח כן, ולפ"ז שפיר י"ל, דכל דבסיכוך זה, אין הכשר גם על הסכך הכשר, ל"מ לבטל להסכך הפסול.

ולפ"ז י"ל דמה"ט הוא דכל דהוי האילן צממ"ח ה"ז פסול אף בשחבטן, דכל דהוי האילן צממ"ח ויש בזה לפסולא דתחת האילן, הרי דאין הכשר אף להסכך הכשר, ול"מ לבטל להסכך הפסול ולהכשירו, וע"כ לא מכשרינן בזה רק כשהאילן חממ"צ, דלי"ב לפסולא דתחת האילן, ואך שבאנו לפסול להסיכוך מכח צירוף הסכך הפסול, ובזה הוא דאמרינן דאדרבה הסכך הכשר מבטל להסכך הפסול ומכשירו, ודו"ק.

ואולי יש לכוין הדברים בד' בעה"ע בהל' סוכה פג:, ז"ל, ואוקימנא כשחבטן כדקתני אם הי' הסיכוך הרבה מהן כשרה, אבל אילן שצממ"ח כיון שהסכך פסול מחמת עצמו ל"מ חבטן לבטולי ברוב, עכ"ל, אך יתכן דד' בעה"ע קיימי רק לדעה קמייתא שהביא שם, דפסולא דתחת האילן הוא משום ב' סככים, וע"ז ודאי דל"מ ביטול ברוב, אך הבעה"ע בהמשך דבריו הק' על דעה זו, דמ"ט פסלינן בשחבטן, הרי בכה"ג ליכא ב' סככים.

1. ולכאו' מ' כן גם מעיקר הא דאמר רבא דבאילן שחממ"צ כשרה, והוא משום דכל דחממ"צ לי"ב לפסולא דתחת האילן, ומ' דאם גם באילן שחממ"צ הי' לפסולא דתחת האילן, היתה הסוכה פסולה, אף דאיירי בשחבטן, והרי דעל פסולא דתחת האילן, ל"מ הא דחבטן, - אך אי"ז מוכרח, שהרי מבו' בסוגיין דהא דבאילן שחממ"צ ליכא לפסולא דתחת האילן הוא מילתא דפשיטא, ולא זהו עיקר הא דקמ"ל רבא, ובגמ' פריך ע"ז דמאי למימרא, אלא קמ"ל דלא גזרינן חבטן אטו לא חבטן, ולפ"ז י"ל דבאמת אף אם הי' לפסולא דתחת האילן באילן שחממ"צ, ל"ה פסלינן בשחבטן, משום דהאילן בטל ברוב. [↑](#footnote-ref-2)
2. והנה אמנם יש מקום לדחות לזה, דהנה בפירש"י בסוגיא שם כתב, דהא דבפירס לנאותה כשרה, הוא משום דאין שם סכך עלי', ולא פסלינן אלא בפירס מפני הנשר דשוי' סכך להגין, וע"כ מיפסל משום מקב"ט, - ולפ"ז הרי י"ל דבסוכה דתחת האילן, דהאילן לא ניתן שם לסיכוך, אין לפסול מכח זה, וע"כ בעינן לפסול בפנ"ע דתחת האילן, וי"ל דהוא משום דהו"ל כב' סככים, ועמש"נ עוד בזה להלן סקי"א בהערה, - אך אין הדבר מוכרע, די"ל דבאילן שהוא דבר העומד לצל, לעולם יש שם סכך עליו. [↑](#footnote-ref-3)
3. אמנם הנה יש שפירשו בד' רש"י, דמש"כ דחד סככה הוא, היינו משום דהאילן הוי חממ"צ ואין תורת סכך עליו, וזה לפי הגיר' שלפנינו בד' רש"י "דכיון" דחמתה מרובה וכו', דלפ"ז מ' דהא דחמתה מרובה, הוא הטעם דלא חשבינן לה כב' סככים, אך אלמלי כן הוה חשבינן לה כב' סככים, אף שחבטן, משום דהאילן חולק שם לעצמו, - אך הנה הדבר ברור דט"ס נפלה בד' רש"י, וצ"ל "וכיון" דחמתה מרובה, כאשר כ"ה בפי' ר"א מן ההר, וכן הביאו מדפוס ישן, ולפ"ז מ' להדיא דהא דל"ה כב' סככים אי"ז משום דחמתה מרובה, - וגם כמדומה דאין הדבר מתישב כלל בל' רש"י, דלא הול"ל דחד סככה הוא, אלא הול"ל דסיכוך האילן אינו סיכוך. [↑](#footnote-ref-4)
4. ומבו' כן בד' הרא"ש, שהוכיח דלא פסלינן משום מצטרף בגונא דהסכך הכשר צממ"ח, מההיא דהוצין ומההיא דשפודין, ואח"כ הביא ד' הראבי"ה דאף בכה"ג פסולה משום שהצל הוא מן האילן ולא מן הסוכה, וכתב הרא"ש ע"ז דההיא דהוצין לא מיקרי סכ"פ כיון דגובהה גורם, ולא פירש היאך נתישב לדעת הראבי"ה ההיא דשפודין, - ופשוט דהוא משום דמהתם ל"ק כלל ע"ד הראבי"ה, וכאשר כ"ה מבו' להדיא בד' הראבי"ה גופי' בסימן תרי"ג, שהביא לדינא דשפודין, עייש"ה, ומה שהביא הרא"ש מתחילה מזה, אינו כנגד דינא דהראבי"ה, אלא להוכיח דלא נימא דכל שיש בכלל הסיכוך סכך פסול ה"ז פוסל להסוכה, וז"ב. [↑](#footnote-ref-5)
5. וכ"ה משמעות ל' התוס' לעיל ד"ד. שהק' דהו"ל סכ"פ מצטרף בהדי סכך כשר, ולכאו' נוסח הקו' ראוי שיהי' היאך מהני סכ"פ להצטרף, ול' תוס' דהו"ל סכ"פ מצטרף ולמש"נ הוא מדוקדק, - וכ"נ גם בל' התוס' לקמן ד"י. שכתבו דאין מצטרף סכ"פ וכו' כיון דבלא פסול צילתה מרובה, ולא כתבו דבכה"ג ליכא לפסול מצטרף, אלא דבכה"ג אין מצטרף הסכ"פ, וזה מורה להדיא כמש"נ. [↑](#footnote-ref-6)
6. ואמנם לאו היינו דאין הסכ"פ כלל מכלל הסיכוך, שהרי מהני הסכ"פ שיהיו ישנים תחתיו, לדעת רש"י ודעימי' דסכ"פ ישנים תחתיו ואויר אין ישנים תחתיו, אך היינו דאינו מכלל עיקר הסיכוך דהסוכה, ואינו אלא כפסל היוצא מן הסוכה, וכמש"א כן לקמן די"ט. דהא דישנים תחתיו הוא מכח דינא דפסל. [↑](#footnote-ref-7)
7. ואמנם קשיא ע"ז מההיא דהמקרה סוכתו בשפודין, שהוכיחו התוס' והרא"ש מזה דכל שהסכך הכשר צממ"ח, אינו נפסל משום צירוף סכ"פ, והתם הרי ג"כ הוו הסכך הכשר והסכך הפסול סיכוך א', ואפ"ה אין הסכך הפסול פוסל להסיכוך, - אך נראה בדעת רש"י, כמש"כ הרמב"ם בפ"ה מסוכה הי"ג, דכל פסולא דמצטרף סכ"פ בהדי סכך כשר, הוא רק כשהן עומדין יחד, אך כל שהסכך הכשר עומד לעצמו והסכך הפסול עומד לעצמו, אי"ז פוסל, ועי' בזה בתשו' ברכת אברהם להר"א בן הרמב"ם סימן כ"ט, - ודמי ד"ז למש"נ לדעת רש"י, דכל שהסכך הפסול רחוק ומובדל, אינו פוסל אלא כשהוא מרבה את הצל. [↑](#footnote-ref-8)
8. ועיקר הך מילתא דיש לחלק לענין פסולא דמצטרף סכ"פ, בין היכא דהוי יחד עם הסכך הכשר, להיכא שהוא רחוק ומובדל, מצינו כן גם בד' בעה"ע בהל' סוכה פג:, ז"ל, ופרכינן כי חממ"צ מאי הוי הא מצרף סכ"פ שלמעלה בהדי סכך כשר, ואע"פ שהתחתונה מסוככת בלא סכ"פ "והן רחוקים זמ"ז", סכ"פ שלמעלה פסיל לי', עכ"ל. [↑](#footnote-ref-9)
9. ולפ"ז יל"פ למש"כ רש"י לקמן ד"י. דהא דפסלינן בפירס סדין הוא משום דשוי' סכך להגין, וי"ל דהיינו משום פסולא דמצטרף סכ"פ, והגם דהסכך הכשר הוי צממ"ח, מ"מ כיון שפירס הסדין להגן, הוי מכלל הסיכוך וה"ה פוסל להסיכוך, - ובזה מדוקדק ל' רש"י בסוגיא שם, ז"ל, ע"ג קינוף וכו' דהשתא לא משום מסכך בדבר המקב"ט מיפסלא דהא לאו לסכוכי שטחם התם וכו', לא שנו אלא מפני הנשר דשוי' סכך להגין, הלכך מפסיל משום מקב"ט וכו', אין ממעטין, קרמין הפרוסין למעלה לנוי וכו' דלאו מין סככה נינהו, דאי סכך הוו הוה מיפסלה משום מקב"ט, עכ"ל, ומ' בכל דבריו דהוי זה פסול בחיוב דמסכך בדבר המקב"ט.

   ולפ"ז נתקיים מש"נ לדון לעיל סק"ה בהערה, דבסוכה תחת האילן, אין לפסול דומיא דהא דפסלינן בפירס סדין, דבפירס סדין פסלינן משום מצטרף סכ"פ, כיון דנתן הסדין לשם סכך והוי מכלל הסיכוך, אך בסוכה תחת האילן שלא ניתן האילן לשם סיכוך, אין לפסול משום זה, אלא יש בזה פסול בפנ"ע דתחת האילן. [↑](#footnote-ref-10)
10. ואמנם בפשוטו הי' נראה בדעת רש"י ודעימי', דפליגי ביסוד הדברים, וס"ל דאיכא ביטול ברוב אף בדבר שאפשר להכירו ע"י בדיקה, וכאשר כן נת' במק"א ללמוד מד' הרשב"א בחולין דנ"ג: שהוכיח דבספק ספיקא היכא דאפשר לברר בודקין, ז"ל, ותדע שהרי בגיד חתוך שנתבשל עם הגידין דלאו ברי' הוא אע"פ שיש ק' כיוצ"ב צריך בדיקה אחריו בזמן שיכול להכירו וזורקו ואוכל את השאר כיון שיכול לעמוד עליו, אע"פ שאם אינו מכירו הכל מותר ומשערים אותו כבשר בלפת, והכא נמי ל"ש, עכ"ל, ומבו' דאף דאפשר לעמוד עליו ע"י בדיקה, מ"מ יש בזה לעיקר דין ביטול ברוב, וכל הא דצריך בדיקה אחריו, הוא משום דלא סמכינן על ביטול ברוב בדבר שבידו לברר, - וכ"ה מבו' גם בד' הרשב"א במשמה"ב בית ד' ש"א יד., דהנה הרא"ה בבדה"ב שם כתב דמש"א בירושלמי בעכבר דבטל באלף, אי"ז לענין גופו, דא"א שלא יהי' ניכר, אלא ודאי לענין טעמו הי', עכ"ד, וכ"כ הריטב"א והר"ן בחולין ד"ק., והרשב"א במשה"ב כתב ע"ז, ז"ל, לבטל גופו קאמר ובשאינו מכירו בין המתבשלין עמו שהן מרובין, עכ"ל, ומבו' בדבריו, דאף דעכבר הוא דבר הניכר, מ"מ כיון שנתערב בתערובת מרובה, ומכח ריבוי התערובת אינו מכירו, ה"ה בטל, ואזיל לטעמי' דס"ל דאף איסור דאפשר להכירו יש בו לדין ביטול ברוב, וכל הא דל"מ הביטול, הוא משום דלא סמכינן על ביטול כשאפשר לברר, וע"כ כל שנתערב בתערובת מרובה, והוא טירחא גדולה להכירו, ה"ז בטל, ואכמ"ל. [↑](#footnote-ref-11)