סימן ח אבן מסמא
קטגוריות: ש_ס / נח זבים / זבים - הרב אי_ש סטפנסקי

**אבן מסמא**

**מי מטמא באבן מסמא**

1. זב זבה נדה יולדת ומצורע[[1]](#endnote-2) משכב מושב ומרכב מטמאים את האדם הנושאן אפילו על ידי אבן מסמא. דהיינו שאם זב יושב על אבן ואצבע של אדם טהור מונחת תחת האבן, הרי האדם טמא[[2]](#footnote-2).
2. שאר המטמאים במשא, כגון מת נבלה מעיינות הזב וחבריו, יש אומרים שמטמאים את האדם הנושאן באבן מסמא[[3]](#footnote-3)[[4]](#endnote-3), ויש אומרים שאין מטמאים באבן בסמא[[5]](#footnote-4).
3. אף לפי הסוברים שמת אינו מטמא באבן מסמא, מכל מקום זב זבה נדה יולדת ומצורע שמתו קודם שנטהרו, מטמאין את הנושאן באבן מסמא מדרבנן עד שימוק הבשר[[6]](#endnote-4), לפי שגזרו חכמים שמא יתעלף אחד מאלו וידמה שמת, ויבואו לטהר את הנושאן באבן מסמא, ובאמת עדיין לא מת. אך עכו"ם שמת אינו מטמא את הנושאו באבן מסמא, לפי שאף בחייו אינו מטמא את הנושאו אלא מדרבנן[[7]](#footnote-5).
4. בועל נדה מטמא באבן מסמא[[8]](#footnote-6). אך י"א שאין מטמא באבן מסמא[[9]](#footnote-7).

**סוגי טומאות שמטמאין באבן מסמא**

1. בארבעה סוגי טומאות נתחדש שהם מטמאים אף על ידי אבן מסמא.

1. אדם שנושא זב וחבריו או אדם שנושא משכב ומושב, דהיינו, אדם טהור שהניח אצבעו מתחת האבן וזב או משכב ומושב על גבי האבן.

2. זב שנושא אדם או כלים או אוכלין ומשקין, דהיינו, זב שהניח אצבעו מתחת האבן ואדם או כלים או אוכלין ומשקין על גבי האבן[[10]](#footnote-8)[[11]](#endnote-5).

3. זב שדרס על משכב ומושב, דהיינו, משכב ומושב שתחת האבן ורוב הזב נישא על גבי האבן[[12]](#footnote-9).

4. טהור שדרס על משכב ומושב שנטמאו, דהיינו, משכב ומושב טמאים מתחת האבן ואדם טהור על גבי האבן[[13]](#footnote-10).

1. יש אומרים שאם הזב עמד או ישב או שכב על המשכב על ידי אבן מסמא, כאמור, אין המשכב נעשה אב הטומאה ככל מדרס, אלא נעשה ראשון לטומאה בלבד[[14]](#footnote-11). אך שאר הראשונים לא חילקו בכך, ואף על ידי אבן מסמא נעשה אב הטומאה[[15]](#footnote-12).

**מהו אבן מסמא**

1. נחלקו הראשונים מה נתחדש בטומאת "אבן מסמא".
   1. לדעת הר"ש[[16]](#footnote-13) נתחדש שאם נשא בלא הזזה טמא[[17]](#endnote-6).
   2. לדעת רש"י[[18]](#footnote-14) נתחדש שאפילו אם אין כובד כלל על הנושא, כגון שהאבן מונחת על גבי יתידות והטהור הניח אצבעו מלמטה, הרי הוא טמא[[19]](#endnote-7).
   3. לדעת תוספות[[20]](#footnote-15) ורוב הראשונים נתחדש שאם נשא ואין נרגש הכובד מחמת כובד האבן נמי טמא.
   4. בדעת הרמב"ם עי' הרחב דבר[[21]](#endnote-8).

נמצא שאם נשא טומאה בלא הזזה, לדעת הר"ש הרי זה מטמא רק בזב וחבריו ובמשכב מושב ומרכב, אך מת נבלה ומעיינות הזב אין מטמאין אלא אם הזיז את הטומאה. ולדעת שאר הראשונים אף מת נבלה ומעיינות הזב מטמאין במשא בלא הזזה[[22]](#footnote-16).

ואם נשא באופן שאין הטומאה מכבדת עליו, לדעת הר"ש הנושא זב וחבריו נטמא רק אם הם מכבידים עליו[[23]](#footnote-17), והנושא מת נבלה ומעיינות אינו נטמא אלא אם מזיזן, [וכאשר מזיזן אין צריך שיכבידו כלל[[24]](#footnote-18)]. לדעת רש"י הנושא זב וחבריו נטמא אפילו אין מכבידין עליו כלל, והנושא מת נבלה ומעיינות אינו נטמא עד שיכבידו עליו. ולדעת תוספות ושאר ראשונים הנושא זב וחבריו נטמא אם מכבידים עליו על אף שאין נרגש הכובד, ובמת נבלה ומעיינות אינו נטמא עד שיהא הכובד נרגש. ולדעת הרמב"ם אין חילוק בין זב וחבריו למת נבלה ומעיינות[[25]](#footnote-19).

**אבן מסמא כשלא תושפל האבן**

1. יש מי שכתב שאין טומאת אבן מסמא אלא באופן שאם יסיר הזב את אצבעו מלמטה תושפל האבן, שאם האבן עומדת רק על גבי יתידות מהצד ואינה מוגבהת כלום מאצבעו של הזב, הרי היא נחשבת כמסייע שאין בו ממש[[26]](#footnote-20), ועי' הרחב דבר[[27]](#endnote-9).

**אבן מסמא שלא כנגד הטומאה**

1. הנושא את הטומאה על ידי אבן מסמא נטמא אפילו אם הטומאה אינה ממש על גביו, כגון אבן רחבה ומת בצד אחד והניח טהור אצבעו תחת האבן בצד שני[[28]](#footnote-21). ויש אומרים שאם הטומאה אינה מכבדת על האדם הנושאה אינו נטמא אלא אם הטומאה כנגדו[[29]](#footnote-22), ועי' הרחב דבר[[30]](#endnote-10).

1. לגבי מצורע מפורש בנדה סט ע"ב שמטמא באבן מסמא. ומסתבר שעכו"ם ועם הארץ מטמאים באבן מסמא, [עכו"ם בין במשא בין בהיסט בין במדרס, ועם הארץ במשא, אך במו"מ ובהיסט אינו מטמא כלל לרוב הראשונים]. [↑](#endnote-ref-2)
2. זבים פ"ה מ"ו ובר"ש שם. [↑](#footnote-ref-2)
3. אור שמח משכב ומושב פ"ו ה"ה וחזון איש ס"ד סק"ד בדעת הרמב"ם. [↑](#footnote-ref-3)
4. דהיינו, שלפי הרמב"ם אף מת ונבלה מטמאים את הנושאן בלא הזזה ובלא נרגש הכובד. [↑](#endnote-ref-3)
5. ר"ש זבים פ"ה מ"ג. [↑](#footnote-ref-4)
6. לדעת הרמב"ם שאף מת ונבלה מטמאין את הנושאן באבן מסמא, על כרחיך הגזירה היתה על משכב ומושב, שמת אינו עושה מדרס, וגזרו על זב שמת שיעשה מדרס, וכן כתב הרמב"ם פ"ו ממשכב ה"ד. אך לדעת הר"ש שמת ונבלה אין מטמאין את הנושאן באבן מסמא, שפיר יש לפרש את הגזירה לגבי אדם שנושאן באבן מסמא. וכן מבואר בתוספות הרא"ש נדה סט ע"ב וברמב"ן שבת פב ע"ב. ואפשר שלפי הר"ש זב שמת אינו עושה מדרס, דגזרו רק לגבי משא באבן מסמא. [↑](#endnote-ref-4)
7. נדה סט ע"ב על פי ביאור הר"ש כלים פ"א מ"ג וזבים פ"ה מ"ג. [↑](#footnote-ref-5)
8. תורת כהנים סוף פרק ז'. [↑](#footnote-ref-6)
9. חידושי רבינו חיים הלוי הל' משכב ומושב, [ומפורש שם בין לענין משא בין לענין משכב ומושב]. וכבר העיר החזון איש בגליונות מדברי התורת כהנים. [↑](#footnote-ref-7)
10. זבים פ"ה מ"ב. [↑](#footnote-ref-8)
11. החזון איש כלים ס"א סק"ה נסתפק האם דין אבן מסמא נתחדש רק בהיסט הזב, או שמא גם בעליונו של זב. ונפק"מ באופן שנשא מקצת מהכלי על ידי אבן, דלפי התוספות בעירובין אינו טמא מדין היסט עד שישא כולו, ויוכל להטמאות רק מדין עליונו של זב, האם נתחדשה טומאה זו אף באבן מסמא או לא. [↑](#endnote-ref-5)
12. תורת כהנים סוף פרק ג'. [↑](#footnote-ref-9)
13. כלים פ"א מ"ג לגבי מרכב. [↑](#footnote-ref-10)
14. תוספות שבת פב ע"ב ונדה נד ע"ב בשם ר"י. [↑](#footnote-ref-11)
15. רמב"ם משכב ומושב פ"ו ה"ה, ר"ש כלים פ"א מ"ג. [↑](#footnote-ref-12)
16. כלים פ"א מ"ג, זבים פ"ה מ"ג. [↑](#footnote-ref-13)
17. כן נקט הר"ש בזבים פ"ה מ"ג ובכלים פ"א מ"ג במסקנתו. אך בתחילה נקט שאבן מסמא פירושו שיש הפסק בין הנושא לנישא, ולפי"ז כל המטמאים במשא מטמאים באבן מסמא, ולאחר מכן שכתב ועוד יש לפרש להוסיף וכו' חזר בו, כן פירש החזון איש זבים ס"ד סק"א. והקשה החזון איש שם ובכלים ס"א סק"ד לפירוש הר"ש, דלגבי משכב ומושב לא יתכן לפרש כן, שהרי אף בלא פסוק אין צד לומר שלא יטמא המשכב אלא אם הסיט את האדם היושב עליו. [↑](#endnote-ref-6)
18. שבת פב ע"ב ד"ה באבן מסמא. אך בנדה נה ע"א פירש באופן אחר. [↑](#footnote-ref-14)
19. הרמב"ן בשבת שם הקשה על רש"י, למה להו אבן, אפילו כל דבר שהוא תלוי באויר נמי מטמא למה שתחתיו מדין זה. והסיק בשם התוספות שהיא אבן גדולה והזב עליה ואינו מכביד כלל על המשכבות, עכ"ד. ומשמע מדבריו שהמחלוקת בין רש"י לתוספות היא האם אבן מסמא מטמא אפילו בהפסק אויר בין הזב לאבן או לא, אך לכו"ע אין צריך שיכביד. אמנם בתוספות לפנינו משמע דאף בזב וחבריו צריך שיכביד, ורק אין צריך שיהא הכובד נרגש, וצ"ע. [ולפי"ז יל"ע האם לדעת רש"י אפילו בהפסק אויר מטמא, או שמא כל המחלוקת היא רק באינו מכביד, אך הפסק אויר לכו"ע אינו נטמא. ובערוך השולחן קיד אות י' נקט שלרש"י מטמא אף בהפסק אויר]. [↑](#endnote-ref-7)
20. נדה נה ע"א, שבת פב ע"ב, עירובין כז ע"א. ועי' רמב"ן רשב"א ריטב"א ר"ן בשבת שם ובנדה שם שהסיקו כדעת תוספות. [↑](#footnote-ref-15)
21. החזון איש זבים ס"ד סק"ד נקט שלפי הרמב"ם סתם אבן מסמא שמוזכר בש"ס היינו לענין טומאת מדרס. ולכן הוקשה לו איך יפרש הרמב"ם את הסוגיא בנדה נד ע"ב, עיי"ש. אך האור שמח פירש את הסוגיא שם לענין דם תחת האבן ואדם או כלים על גבי האבן, ולפי"ז מבואר שאבן מסמא יכול להתפרש אף לענין טומאת משא. ומכל מקום בין להחזון איש ובין להאור שמח נראה שלפי הרמב"ם אין חידוש מיוחד באבן מסמא, אלא נתחדש שאפילו בהפסק נייר, שאין מגע בין זה לזה, המשא לחוד מטמא. [↑](#endnote-ref-8)
22. כן נראה בחזון איש זבים ס"ד סק"א. [↑](#footnote-ref-16)
23. כן משמעות הר"ש זבים פ"ה מ"ב, ומשמע שאין צריך שיהא נרגש הכובד. [↑](#footnote-ref-17)
24. חזון איש שם. [↑](#footnote-ref-18)
25. דלשיטתו כולם מטמאים באבן מסמא. אלא שלא נתבאר לשיטתו אם צריך שיכביד ואם צריך שיהא הכובד נרגש. [↑](#footnote-ref-19)
26. חזון איש זבים ס"ג ס"ק טו. [↑](#footnote-ref-20)
27. לדעת רש"י בשבת פב ע"ב דאבן מסמא היינו על גבי יתידות, משמע שאפילו לא תושפל הטומאה כלל מטמא באבן מסמא. וכן נראה מדברי רבינו חיים הלוי הל' מו"מ ד"ה והנה בזבים, דכתב שבאבן מסמא נתחדש שאפילו שאין הזב נישא מכח האדם כלל, רק כל שהזב על גבו יש בו תורת משא, עכ"ד. ומשמע שאפילו לא תושפל הטומאה נטמא האדם הנושאה. [↑](#endnote-ref-9)
28. ר"ש זבים פ"ד מ"ו. [↑](#footnote-ref-21)
29. הגר"א באליה רבה זבים פ"ד מ"ז. [↑](#footnote-ref-22)
30. הר"ש סובר שאבן מסמא מטמא רק אם הטומאה מכבדת על האדם, אך הגר"א סובר שאפילו אינה מכבדת מטמא, אלא שבאופן זה צריך שתהא הטומאה כנגד האדם הנושא. והחזון איש על פי שיטתו דלעיל שאבן מסמא מטמא רק אם כשיסיר אצבעו תושפל האבן, הקשה בסי' ג' ס"ק יד על הגר"א איך איירי הכא, אם כשיסיר אצבעו האבן תושפל, אפילו אם אין הטומאה כנגדו יטמא מדין נתלה, שהרי הטומאה נתלית על האדם מחמת שאם יסיר אצבעו תושפל הטומאה. ואם לא תושפל מה יועיל שהטומאה כנגדו. וכתב ליישב דאיירי באופן שאם יסיר אצבעו תושפל הטומאה, ומכל מקום בעינן שיהא נרגש הכובד על האדם, וכשאין נרגש הכובד יש חילוק אם הטומאה כנגדו או לא. וכתב החזון איש דמכל מקום לא מסתבר לחלק בזה. [↑](#endnote-ref-10)