ציונים והערות -13
קטגוריות: ש_ס / מא חולין / חולין - הרב ישעיה הלברשטט / שחיטה / שחיטה ציונים והערות

# שמעתתא דהגרמה - ב [דף י"ט.] שבט מספר 9

**הגרים בשליש בתרא**

**הגרים בשליש קמא ודין חצי קנה פגום**

**גדר פסול הגרמה**

# הגרים בשליש בתרא

**בקצרה** – **אמר רב הונא אמר רב אסי** וכו'. עי' **שיטמ"ק** [עמ' תס"ח] דכן מתבאר ברב ושמואל, וכ"כ **רעק"א** שם. **אנא רובא דשחיטה**. בפשטות היינו דרבנן חולקים על רוב בשחיטה, וכ"כ **הרשב"א** ל:, ובדף מ"ב. [סוף ד"ה אלו טרפות]. וכן נראה **ברש"י** ד"ה אנא רובא דשחיטה, ולעיל י"ח. ד"ה הלכה כרבי יוסי. וכ"כ **השיטמ"ק** דף י"ח. [עמ' תס"ז], וכ"כ המאירי ורבינו יהונתן. **אולם הריטב"א ובשיטמ"ק** בשם רא"ה כתבו דטעמם משום דגמר בפסול, ועי' **מהר"ץ חיות**. ועי' **פירש"י** לקמן ל' ב', ובדברי **הראש יוסף** בשמעתין, ועי' **במשנת ר"א** סימן ג' סק"א, ועי' חת"ס. **תוד"ה דילמא** - **עי' רע"א וחת"ס.**

**דף י"ט. אמר רב הונא אמר רב אסי מחלוקת בששחט שני שליש והגרים שליש.** בסוגיין נחלקו באיזו גוונא פליגי רבנן וריב"י דמשנתינו, **ולל"ק** דר"ה, איירי בהגרים בשליש בתרא, וכן פרש"י במשנה, ועי' **שיטמ"ק** [עמ' תס"ח] דכן מתבאר ברב ושמואל [לפרש"י] מדתלו את דין שאר הטבעות בפלוגתת ריב"י ורבנן, אלמא פליגי בגוונא ששחט כבר רוב, וכ"כ **רעק"א** שם.

**אבל הגרים שליש וכו'** דהא תנן רובו של אחד כמוהו וכו' אנא רובא דשחיטא קאמינא דשמענא להו דפליגי. **בפשטות מתבאר** **בגמ'**, דרבנן סוברים דאע"פ שבכה"ת כולה אמרינן רובו ככולו, אבל בשחיטה בעינן כולו ממש, ובזה גופא פליגי רבנן וריב"י דמשנתינו, **וכ"כ הרשב"א** ל: ובדף מ"ב. [סוף ד"ה אלו טרפות] וכ"ה בר"ן [על הרי"ף דף כ"א.] 'רבנן דלית להו בשחיטה רובו ככולו', **וכן נראה ברש"י** ד"ה אנא רובא דשחיטה "דלא אזלינן בשחיטה בתר רובה", וכן נראה מדבריו לעיל י"ח. ד"ה הלכה כרבי יוסי. וכ"כ **השיטמ"ק** דף י"ח. [עמ' תס"ז ועמ' תס"ט] להוכיח מדברי רב ושמואל [לפרש"י] דפסקו כרבנן בהא דלא אמרינן רובו ככולו לאשוויי מקום שחיטה, **אלמא** הנידון בין ריב"י לרבנן הוא אי אמרינן רוב בשחיטה או לא[[1]](#footnote-2), **וכן נראה ברעק"א** הנ"ל. **והנה לא נתפרש** להדיא מהו הטעם דרובא דשחיטה שאני, עד דמסברא נקטו רבנן דיצאה פרשת שחיטה מכל דין רוב[[2]](#footnote-3), ועי' הערה[[3]](#footnote-4). [**ולפי"ז** מבואר היטב הא דגם לריב"י דאיכא דין רוב בשחיטה הוצרכנו להלמ"מ, כדאיתא בדף כ"ח. דנצטוה משה על רוב שנים, **ולכאו' צ"ע** דתיפו"ל מדין רובו ככולו דעלמא [דילפינן לה מקרא בנזיר מ"ט., ומדיינים], ולמבואר בשמעתין דיש סברא דלא ליהני רוב בשחיטה, ניחא].

**מהלך נוסף** - **כתב הריטב"א** [הובא בעומקא]דאף רבנן מודו דסגי בשחיטת רוב, ואך דס"ל דה"מ כשלא שחט יותר, אך כל ששחט את כולו, בעינן שתהא כל שחיטתו במקום שחיטה, וכתב דאפשר דהוא מדרבנן בעלמא. וכ"כ **בשיטמ"ק** בשם הרא"ה [עמ' תפ"ט], ובשטמ"ק לעיל י"ח. [עמוד תס"ז] מתבאר דזהו פשטות המשנה, דאל"כ מ"ט פליגי בהגרים ולא בשחט רוב והלך לו יעו"ש, וכ"כ רש"י במתני' ד"ה מלא. **והנה הריטב"א** לא ביאר לפי"ד מהי קו' ר' חסדא מהמשנה לק'. **אולם הרא"ה** כתב דקו' הגמ' היא, "מדתנן רובו של אחד כמוהו סתמא דמשמע דרובו ככולו לגמרי לכל דבר", [וכמו שאין פסול אחרי 'כולו' ה"ה אחרי רובו][[4]](#footnote-5). **אמנם צע"ג** איך יפרשו את קו' אביי ותירוץ רב יוסף דבדבריהם מפורש דפליגי על דין רוב. **יעויין במהר"ץ חיות** שנקט כדעת הריטב"א והרא"ה, דודאי מודו רבנן דמהני רוב גם בשחיטה, כמו שנאמר במפורש בהלמ"מ [כ"ח.], וביאר את יסוד פלוגתתם דנחלקו בגדר דין רוב, דלרבנן נאמר דסגי ברוב, ולכך אם המשיך בפסול פסל, ולריב"י נאמר דרובו **ככולו**, היינו כאילו הכל חתוך, ולפיכך ס"ל דאין פוסל מה שממשיך לשחוט בפסול, כי הוא כבר נחשב שנשחט בכשרות[[5]](#footnote-6), וקפריך ממתני' דתנן רובו של אחד **כמוהו**. גם לדבריו צע"ג קו' אביי ותירוץ ר' יוסף דמבואר דפליגי ברובא דשחיטה.

**והנה** לקמן ל' ב', בבעיא דהחליד במיעוט סימנים, פרש"י דהיינו במיעוט בתרא, וכתב דה"נ בהגרמה מספק"ל דילמא כרבנן טרופאי דמטרפי בכל חדא מינייהו, ועבדינן לחומרא. **ומבו'** דטעמא דרבנן דפוסלים בהגרים בסוף, אי"ז משום דלא סגי ברוב, אלא משום דפסולי שחיטה פוסלין במיעוט בתרא, וכמש"כ רש"י במתני', וכעי"ז כתב **בראש יוסף** להוכיח מדברי רש"י שם דפסק להחמיר גם בהגרמה וכרבנן, והקשו הרשב"א [הובא בעומקא] והר"ן [על הרי"ף בסוגיא שם] דמבואר בסוגיין דרבנן דפוסלים לא ס"ל כמתני' דריש פ"ב, ואנן קי"ל כמתני' וא"כ ה"ה אין לפסול בהגרים בסוף, ותירץ הראש יוסף דס"ל לרש"י כהריטב"א הנ"ל דרבנן לא פליגי על רוב בשחיטה, [והא דפריך ממתני וכו', אה"נ דהו"מ לשנוי דטעמם משום פסול דמיעו"ב] עכ"ד.

**ובמשנת ר"א** סימן ג' סק"א הביא קו' הראשונים [שם, והרא"ש בשמעתין סי' כ"ד] על דברי רש"י דכתב להחמיר כרבנן, והרי בשמעתין [י"ח.] פסקו רב ושמואל דהלכה כריב"י, **ועוד קשה** דבשמעתין מפורש דרבנן פליגי על רוב בשחיטה, וברש"י שם מתבאר דרבנן מודו לרוב **ו**פסלי מדין מיעו"ב. **וכתב** **בזה דבר נפלא**, דאמוראי דסוגיין ס"ל דאין פסולי שחיטה פוסלין אחר שנשחטה, ולכן בע"כ נדחקו לומר דטעמא דרבנן הוא משום דפליגי על עיקר הך דינא דסגי בשחיטת רוב, **אך** לפי מה דחידש ר"פ לקמן דאפשר דפסולי שחיטה פוסלין במיעוט בתרא, מתפרש כן נמי טעמא דרבנן, ואין צריך לדחוק דפליגי אמתני', **וא"כ מיושבים** דברי רש"י שם דפירש דטעמם דרבנן משום מיעו"ב, דכתב זאת דוקא לר"פ. והטעם דפסק להחמיר כרבנן י"ל, דכל מה דפסקו רב ושמואל כריב"י הוא משום דס"ל דלא שייך לפסול במיעו"ב [כסוגיא בדף י"ט.], וע"כ רבנן אתי דלא כמתני' דריש פ"ב, ומה"ט פסקו כריב"י, אבל אחר דברי ר"פ שם, י"ל דטעמם דרבנן משום דגמרו בפסול ולא סתרי כלל למשנה, וא"כ יש להחמיר כדבריהם[[6]](#footnote-7). **דרך נוספת** בדעת רש"י עי' הערה[[7]](#footnote-8).

**סיכום דעת רש"י** - רש"י במתני' פירש משום דגמרו בפסול, וכן ברש"י ל:, **ומאידך** בדף י"ח. ד"ה הלכה, ובדף י"ט. ד"ה אנא, וכן בד"ה רובו של אחד וכו', מתבאר דרבנן פליגי על רוב בשחיטה. **וי"ל** דהסוגיא בדף י"ט. ס"ל דרבנן פליגי על רוב בשחיטה, וכן ס"ל לרב ושמואל ורק מה"ט פסקו כריב"י, **אבל** אחר דר"פ בדף ל: חידש ששייך לפסול במיעו"ב, א"כ אצ"ל דרבנן פליגי, וקי"ל כרבנן, **וע"ד זה פירש רש"י** במשנה, ואע"ג דהסוגיא כאן לא ס"ל הכי מ"מ פירש כן, משום דזהו פשטות המשנה מדלא פליגי ברוב סתם [כמש"כ השיטמ"ק דף י"ח., עמ' תס"ז].[[8]](#footnote-9).

**תוס' ד"ה דילמא.** הקשו מ"ט לא משני דרובו של אחד היינו וושט, **והיינו** דנימא דכל מה דבעו רבנן כולו הוא דוקא בקנה, **והטעם לחלק** בין קנה לוושט, כתבו **הראש יוסף והחת"ס** משום דוושט נטרף בנקב כל שהוא, ולכך סגי לשחיטתו ברוב אבל בקנה בעי כולו[[9]](#footnote-10). **בחי' הגרע"א** תמה דלהדיא תנן שם דרוב ב' בבהמה, ועי' תירוץ החת"ס.  **בא"ד** ושמא רבנן דרבי יוסי פליגי בוושט כמו בקנה, עי' חת"ס דהוא תלוי בסוגיא לק' מ"ד. אם יש מקום בוושט שאינו ראוי לשחיטה אע"פ שהוא וושט.

**הגרים שליש קמא ודין חצי קנה פגום**

**בקצרה** – **הגרים שליש ושחט ב' שליש**. עי' **רמב"ן**. **הכא לאו מקום שחיטה**. עי' **בשטמ"ק** [עמ' תצ"ב] בשם הרא"ה, ועי' **תפארת יעקב**. **דרך נוספת בביאור הגמ'** עי' **ברשב"א** בדף ל:. **החליד שליש ושחט שליש** – עי' **דרישה** בסימן כ"ד סק"ב [עומקא 128], **ועי' ב"ח** שם [עומקא 129] מש"כ ממהרש"ל, ועי' **ש"ך** שם סקי"ג [עומקא 146].

**גמ', דברי הכל פסולה דכי נפקא חיותא בעינן רובא בשחיטה וליכא**. משמעות הדברים דסגי ברוב של הרוב, אמנם רש"י פירש דבעינן דכל הרוב יהא בשחיטה, ועי' רגמ"ה דנראה שפירש כפשוטו.

**גמ', מחלוקת שהגרים שליש ושחט ב' שליש דריב"י סבר מידי דהוי אחצי קנה פגום. פירש רש"י** דאף דבחצי קנה פגום סגי במה שהוסיף עליו כל שהוא וגמרו, הכא לא סגי בהכי ובעינן שישחט ב' שליש, דאין ההגרמה מצטרפת להכשיר השחיטה, הואיל ולאו מקום שחיטה הוא, ולא מייתינן מהתם אלא דלא בעינן שתהא כל הוצאת החיות ע"י מעשה שחיטה, **וכך מפורש בגמ'** דשחט אח"כ ב' שליש[[10]](#footnote-11). **אך הרמב"ן** נחלק ע"ז, וכתב דלאו דוקא אמרו ששחט עוד ב' שליש, דכיון דמדמה לה לחצי קנה פגום, אף הגרים שליש ושחט שליש כשר, והוסיף דמוכח נמי מהא דאמר **רב הונא**[[11]](#footnote-12) לקמן דהגרים שליש ושחט שליש והגרים שליש כשר, [וכן נקט הרא"ה בבד"ה בית ב' שער כ"ד]. ועי"ש **ברמב"ן דביאר** דיסוד טעמו דר"ה בסוגיא דלקמיה משום דס"ל דהגרמה נחשב מקום שחיטה, וכ"כ **הר"ן** על הרי"ף, ופלוגתתו עם רב יהודה לק' היא בגדר דין הגרמה, אם נאמר בהלכה שמהטבעת העליונה אי"ז נחשב כקנה ואין בו שם שחיטה, **או דנאמר** דאע"פ שהוא קנה מ"מ השחיטה פסולה בו, והוה כשאר ההלכות שבשחיטה, יעו"ש, **וכתב הרמב"ן** דזהו נמי דעת רב הונא הכא [בל"ב], ובזה פליגי ריב"י ורבנן. **ונמצא** דפלוגתת ריב"י ורבנן היא בגדרי הגרמה ולא בדיני קנה פגום.

**גמ', ורבנן התם מקום שחיטה הכא לאו מקום שחיטה**. הקשה התפארת יעקב מה סברא היא זו דאדרבה כיון שהוא שלא במקום שחיטה הוה כשוחט ביד וברגל ודמי יותר לחצי קנה פגום. **ותירץ** דיסוד ההכשר בחצי קנה פגום אינו משום דלא נאמרו דיני שחיטה רק בחיתוך ממחצה לרוב, אלא דנחשב שכל החיות יצא בשחיטה, דכיון דבמחצה פגום הוא נחשב כשלם, כמו שפרש"י, דהוה כמי שלא נפגמה, נמצא דבחיתוך הכל שהוא שיותר מחצי, הרי נחשב שנעשה כל הוצאת החיות ע"י[[12]](#footnote-13), וא"כ אתי שפיר דהנ"מ כשהחתך הראשון היה במקום שחיטה אע"פ שלא נעשה במעשה שחיטה, דלזה אהני שנחשב שהמעשה המוציא חיות החתך הוא השחיטה של עכשיו, **אבל בהגרמה** לא יהני לן, כי עתה יוצאת החיות גם ממקום שאינו מקום שחיטה. וכן נמצא מפורש ברא"ה [הו"ד בשיטמ"ק עמ' תצ"ב] וז"ל, "ורבנן התם במקום שחיטה **הנקוב מצטרף כאילו בשחיטה** ונמצא רוב בשחיטה, הכא לאו מקום שחיטה דאי נמי שחיט התם לא מהני וכו' ונמצא בהמה זו מתה בודאי ע"י מיעוט בשחיטה שהשאר אינו מצטרף, עכ"ל[[13]](#footnote-14). [[14]](#footnote-15).

**ובדעת ריב"י דפליג,** בפשוטו הוא משום דס"ל דהגדר בחצי קנה פגום אינו משום הצטרפות הנקב, אלא דלא נאמרו כל דיני שחיטה בקנה אלא ברוב [בכל שהוא שיותר מהמחצה], ולכך מהני אפי' שלא במקום שחיטה[[15]](#footnote-16), **אמנם** ברש"י כתב בדעת ריב"י דבעינן להשלים עוד שיעור שחיטה, ולא דמי לחצי קנה פגום משום שכאן אינו מקום שחיטה, **אלמא** לא ס"ל דכל דין שחיטה בקנה הוא על הרוב, וצ"ע דעת ריב"י. **וכתב התפארת יעקב**, דלעולם ס"ל דחצי קנה פגום אין הכשרו משום צירוף הנקב, ומעשה השחיטה והלכותיו נאמרו רק באפוקי חיותא, ומ"מ לעיקר שם שחוטה בעינן שיהא רוב סימניה שחוטים ועומדים במקום שחיטה[[16]](#footnote-17). ויש להאריך בביאור הדבר.

**ונמצא,** דלרש"י פליגי רבנן וריב"י בגדרי חצי קנה פגום, וכן מדוקדק מאוד ברש"י דדוקא ברבנן פירש דהווין לה כמי שלא נפגמה, [וכן בדף כ"ח בד"ה וגמרו דפגימה קמייתא כשלמה דמיא ועתה **נשחט** הרוב, יעו"ש], והיינו כהנ"ל דנחשב שע"י המעשה של עכשיו הוא מכשיר וכמתקן שחיטת הפגימה, ומדפירש כן בדברי רבנן אלמא ריב"י לא ס"ל הכי וכמש"נ[[17]](#footnote-18).

**דרך נוספת** בביאור הגמ' **התם לאו מקום שחיטה** - מצינו בדברי **הרשב"א** בדף ל: דכתב דמהא דהגרמה אינה פוסלת במיעו"ב, כ"ש דשאר פסולין שבשחיטה אין פוסלין במיעו"ב, דהגרמה חמירא טפי דאינה במקום שחיטה, וכדחזינן ממ"ד דהגרים שליש פסולה ול"ד לחצי קנה פגום. **ולכאו' צ"ע** דהא דאמרו דהגרמה לאו מקום שחיטה, היינו טעם דלא דמי לחצי קנה פגום ואינה מצטרפת להכשיר, ומה ענינו לגבי מיעו"ב, ואין בזה טעם להחמיר בהגרמה טפי מפסולי שחיטה, [ואדרבה יש להחמיר טפי בפסולי שחיטה, דבהגרמה אפשר דאינה שחיטה כלל ואינה מצטרפת לשחיטתו ואינה פוסלת, וכמש"כ התוס' לקמן שם[[18]](#footnote-19)], **וע"כ מתבאר** דפירש בפשט הגמ' דהוא פסול ופסולו חמיר, והטעם דלא דמי לחצי קנה פגום הוא משום דפסולא דהגרמה דאינו במקום שחיטה חמיר, ולכך פוסל אף במיעו"ק, ומהא למד הרשב"א לענין מיעו"ב משמעתין דאמרינן דהוא 'פסול חמור' וצ"ע. [ועי' היטב בדברי הרמב"ן שם][[19]](#footnote-20).

**החליד שליש ושחט שליש** – **כתב הדרישה** בסימן כ"ד סק"ב [עומקא 128] דאין לפסול בחלדה במיעו"ק דקנה, דמ"ש מחצי קנה פגום, **והב"ח שם** [עומקא 129] **הביא ממהרש"ל** דפוסל בזה, [וכן איתא בשחיטות אשכנזיות הו"ד בב"י סי' כ"ד, [עומקא 125] והוכיח כן מהא דפסלינן הכא בהגרים שליש ושחט ב' שליש, **ועיי"ש** שכתב דאף למאן דמכשר בהגרים שליש ושחט ב' שליש, היינו משום שאינו מקום שחיטה, אך שאר פסולי שחיטה פוסלין אף במיעו"ק דקנה. **והנה דברי מהרש"ל** תמוהים הרי הא דאינו דרך שחיטה מתבאר בגמ' דהוא טעם לפסול, ואיך כתב דהוא טעם להכשיר, וצ"ע.

**והש"ך** שם סקי"ג [עומקא 146] כתב לתמוה עליו, דודאי פסולי שחיטה אינם פוסלין במיעו"ק דקנה, והא דפסלינן בהגרים שליש ושחט ב' שליש, הוא משום דבעידנא דנפקא חיותא ליכא רובא במקום שחיטה, וכמבואר בסוגיין, **אלמא** שאר פסולים דהם במקום שחיטה דמי לחצי קנה פגום וכשר לכו"ע, וצ"ע[[20]](#footnote-21).

**גדר פסול הגרמה**

**יש לחקור** בהלכתא דהגרמה, אם יש בה שם שחיטה משום שהוא נעשה בחלק מה'סימן', ואפ"ה נתחדש בהלכה דיש מקום מסוים לשחוט בתוך הסימן, **או** דנאמר בזה דאינו בכלל הסימן, **ובפשטות** מדנאמרה מהלמ"מ נראה יותר דשם שחיטה בה, וכן נראה שגדרה כשאר ההלכות, עי' תוס' ט., [אולם תלוי אי עיקור ודריסה יש בהם שם שחיטה][[21]](#footnote-22). ועי' **ברמב"ן ובר"ן** [הו"ד לעיל] דלדעתם היא פלוגתת רב יהודה ורב הונא לקמיה בסוגיין.

**תוס'** לקמן ל:, וכן **הרא"ש** בשמעתין [סי' כ"ד] כתבו בשם ריב"ם, דאע"פ דיש לפסול בכל הפסולים במיעו"ב, אבל בהגרמה לריב"י לא פסלינן משום שהוא כשוחט ביד וברגל, **ולפום ריהטא** נראה דר"ל דנתחדש בהלכה דאינו מקום שחיטה כלל[[22]](#footnote-23), **ויש לדון ליישב** דבריהם גם אי יש בזה שם שחיטה, [וכן מוכח דלכאורה דלריב"ם ריב"י ורבנן פליגי בזה גופא][[23]](#footnote-24). **והנה** מרש"י שהשווה סוגיא דהתם להגרמה, לכאו' מוכח דס"ל דיש בזה שם שחיטה, והוא שוה לכל פסולי שחיטה.

**ברשב"א** בדף ל' [ובשו"ת שס"ז] וכן **הרמב"ן** שם, כתבו להוכיח דמיעו"ב אינו פוסל, מדמכשרינן הגרמה, א"כ כ"ש שאר פסולים, **מבואר בדבריהם** דלא כהריב"ם הנ"ל, ואדרבה יש יותר סברא דתפסול, **ומבואר** לכאו' דהוא פסול כשאר פסולים ואדרבה חמיר מיניהו פסולו, וצריך לישב זאת עם דברי הרמב"ן הנ"ל בשמעתין].

**ועי' ברמב"ן** במלחמת סוף פרק הזרוע דהגרמה דרחב"א דהיא רק משיפוי כובע, גדר הדין הוא דאי"ז שחיטה כלל אלא בכלל הלחי הוא, אבל לרבנן שם צואר ביה ואפ"ה גמירי לה הלכה דאי"ז מקום לשחיטה. [ולכאו' צ"ל דדברי הרמב"ן דף ל: הם לרבנן וריב"י, ולא לפי עדותו דרחב"א, אמנם עדיין צ"ע דברי הרמב"ן י"ט. ד"ה ובהגרים שליש יעו"ש, וכן צ"ע הרמב"ן הנ"ל דביאר פלוגתת רב הונא ורב יהודה בחקירה הנ"ל, והרי בפשטות דבריהם גם לרחב"א, וצריך למצוא גדר שעונה על הכל].

[**האמרי משה** סי' ב' אות ז' [ועי' גם אות ג'] [הובא בעומקא] דס"ל בכמה מקומות שפסולי שחיטה הם דבר הפוסל את כל השחיטה, כתב לדון בהגרמה אי היא 'פוסלת' את כל השחיטה או לא].

**בסוגיא** לקמיה יתבאר דיש מן האחרונים שפירשו דבאמת לא נפיק חיותיה במקום ההגרמה עי' חזו"א סי' ג'.

**ענין פלוגתת רב הונא ורב יהודה, המסתעף ופסק ההלכה,**

**יתבאר בעזה"י בשמעתא דהגרמה - ג**

1. **ועי"ש** דכתב לדחות ראיה זו, דגם אם מודו רבנן דמהני רוב בשחיטה ופלוגתתם רק בדין גמרו בפסול, מ"מ הא דתלו ליה בריב"י ורבנן, הוא משום דלריב"י דמהני רוב עד כדי שא"א לפסול במיעו"ב, א"כ אהני רוב גם לאשוויי ליה מקום שחיטה, משא"כ לרבנן, ובזה פסקו כרבנן, וצ"ב. **[ועי' לק'** מה שהבאנו **ממהר"ץ חיות,** ואולי ע"פ דבריו ניתן לבאר זאת קצת]. [↑](#footnote-ref-2)
2. **וכן אביי נקט** בפשיטות דאין מקום לחלק בין רובא דשחיטה לרובא דכל התורה. [↑](#footnote-ref-3)
3. **ואולי** יל"פ משום דענינה מעשה דאפוקי חיותא, וס"ל לחדש דהאפוקי חיותא דאחר רוב והאפוקי חיותא דאחר כל, הם ב' דברים חלוקים במהותם, ורוב שייך לדון רק יש ברוב מאותו 'שם' הנצרך לכולו אלא שלא 'הושלם', בזה אמרינן רובו ככולו, וכמו שכתב הגר"ח הלכות טומאת צרעת פרק ט"ז, [וז"ל דלא שייך לומר הך דינא דרובו ככולו, רק היכא דנכנס כדרך ביאה, דכל מקצת ומקצת ביאה מיקריא והבא, אלא דלא נטמא עד שיכנס כולו, וע"ז שפיר אמרינן דרובו ככולו, משא"כ בנכנס דרך אחוריו דכל זמן שלא נכנס כולו לא הויא ביאה כלל, וא"כ הא דצריכינן לביאת כולו הוא מלבד מה שלא גרע מכדרך ביאה דקי"ל דלא נטמא עד שיכנס כולו, עוד הוא טהור משום דכל זמן דלא נכנס כולו עוד לא הויא אפילו ביאה במקצת, ולפ"ז הרי לא שייך הכא כלל הך דינא דרובו ככולו, דרובו ככולו לא שייך אלא לענין הך דינא דבעינן כמה שיכנס, וע"כ שפיר אמרינן דהרוב שחשוב כבר בא הוי ככולו, משא"כ היכא דבלא כניסת כולו לא הויא ביאה כלל. וא"כ לא שייך לומר רובו ככולו כיון דגם הרוב עדיין אין עליו דין ביאה, עכ"ל]. **וכיון** דרבנן ס"ל דמכת מוות של ב' סימנים היא מהות אחרת ממכת מות של רוב, א"כ לא שייך לדון בזה רובו ככולו, וצ"ע טובא. **ועי' בתוד"ה** דילמא דכתבו דיש לחלק בזה בין קנה לוושט, ועי' ראש יוסף וחת"ס שם, ונראה דטעמא דרבנן דלא מהני רוב, הוא סברא מחמת ששחיטה היא ענין אפוקי חיותא, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-4)
4. **ברד"ה רובו של אחד** מפורש דלא פירש את הקושיא כהרא"ה, אלא פירש את קו' הגמ' בשחט רוב והלך לו, אלמא טעמא דרבנן דלא מהני רוב, ועי' לק' מש"כ בדעת רש"י. [↑](#footnote-ref-5)
5. **הנה דבריו מחודשים** וצ"ע, **דהרי בפשטות נקטו האחרונים דהסברות הפוכות**, דאי סגי ברוב א"כ לא אכפ"ל מה שהמשיך בפסול דאמרינן 'דל מהכא', וכל הנידון דפסול ע"י מיעו"ב הוא כמו שהאריכו שם הבית הלוי והאחרונים, דבאמת בעינן שייעשה הכל אלא דמתקיים ע"י רובו ככולו, ולכך כאשר בפועל עשה את כולו ע"כ השחיטה לפנינו היא ע"י כולו, וזו שחיטה עם פסול. [↑](#footnote-ref-6)
6. **וכן מיושבת** קושיא גדולה בדעת רש"י שם, מ"ט ר"פ לא הוכיח ופשט ספיקו מרבנן, **ולפי"ז הוא מיושב היטב**, דר"פ גופא נסתפק בפשט דברי רבנן, ורק אחר דחידש דשייך פסול במיעו"ב, א"כ נכון לבאר כן ברבנן, כדי שלא יסתרו דבריהם למשנה בריש פ"ב דמהני רוב בשחיטה. **אמנם צ"ע** דא"כ בריב"י מבואר דלא כר"פ, ונמצא דרבנן וריב"י פליגי בבעיא דר"פ. **ויש לפלפל** דר"פ מפרש דריב"י ס"ל דהגרמה שאני, ולא יהא בה מיעו"ב וע"ד דברי תוס' בשם ריב"ם, יעו"ש, אמנם ברבנן ע"כ נימא כר"פ, וכהנ"ל. [↑](#footnote-ref-7)
7. **עי' חת"ס שכתב דרך נוספת בדעת רש"י**, דיש לחקור בגדר פסול הגרמה, אי פסולו משום שאינו מקום שחיטה, ונחשב כמי ששוחט ביד וברגל, ולית ביה שם שחיטה, **או** דהיא שחיטה 'פסולה', [היינו דיש בה שם שחיטה כיון 'דקנה' הוא, אלא דיש בו גירעון ופסול בזה שנעשה מעל טבעת העליונה], **ונפק"מ** אי שייך בזה שהמיעו"ב יפסול, דאי ענינו כשוחט ביד וברגל אין בו שם שחיטה להצטרף לשחיטת הרוב ולפסול, וכמש"כ תוס' ל: בשם ריב"ם, אך אם זו שחיטה פסולה אזי יצטרף לפסול. **והנה כתב הר"ן** [על הרי"ף בשמעתין] דבחקירה זו פליגי רב הונא ורב יהודה לק' בסוגין, **ומעתה** י"ל, דהטעם דהגמ' כאן נדחקה לומר דרבנן פליגי אדין רוב בשחיטה ולא תירצה דמיעו"ב שאני, משום דנקטה דהגרמה אינה מקום שחיטה ולא שייך בה פסולא דמיעו"ב, אבל לרב הונא דהגרמה היא מקום שחיטה, שפיר י"ל דטעמם משום מיעו"ב, וא"צ לדחוק דרבנן פליגי על רוב. **ומיושבת הקושיא הגדולה** שהקשו התוס' וש"ר על מש"כ רש"י דיש להחמיר כרבנן והרי בסוגיין קי"ל כריב"י, **די"ל** דכל מה דפסקו רב ושמואל כריב"י הוא משום דפירשו דלא שייך בהגרמה פסולא דמיעו"ב, וע"כ רבנן דלא כמתני', ורש"י שפסק להחמיר כרבנן היינו דמחמרינן כרב הונא בסוגיא דלהלן וא"כ מתבאר דשייך מיעו"ב בהגרמה, ולהכי פירש במתני' משום דגמרו בפסול. **ועי"ש עוד** דכתב דר"פ העמיד ספיקו על חלדה ולא על הגרמה כי לא ברירא לו גדר הגרמה. [אמנם עיקר דבריו דרש"י ס"ל כהר"ן בסוגיא דרב יהודה ורב הונא צ"ע, דברש"י בסוגיא לק' נראה דלא בזה פליגי, ויתבאר בעזה"י במקומו]. [↑](#footnote-ref-8)
8. **הערה: הנה יש נידון** בראשונים ובאחרונים אם הבעיא דמיעו"ב היא גם במיעו"ב דסימן קמא, או דבזה הוא פשוט שפוסל כיון שלא נגמרה השחיטה, [**עי' ריב"ש** סימן קפ"ז, במהלך השני, **ובשו"ת הרשב"א** [סי' שס"ז, עומקא 85] כתב דהסיבה שמיעו"ב אינו פוסל הוא משום דכמנחא בדיקולא, וגם להחולקים על ר"ל מ"מ אחר שנשחט רובו הסימן הוא כחתוך, ולפי"ז גם במיעו"ב דסימן קמא יש להכשיר. ובמאירי ל"ב. מביא נדון בזה, ועי פמ"ג כ"ו א', וע"ע ביד יהודה סימן כ"ד סק"ח דמצדד להכשיר] **והנה** ממה שלמדו הראשונים להכשיר בפסולי שחיטה במיעו"ב, מהא דמכשרינן בשחט ב' שליש והגרים שליש, והרי אין הגרמה אלא בקנה [ובדר"כ שוחט את הקנה תחילה], א"כ מבו' דס"ל דאין פסולי שחיטה פוסלין אפי' במיעו"ב דסימן קמא. **וכן הוא מבו'** בד' רש"י שכתב דלפ"מ דקי"ל לפסול בפסולי שחיטה במיעו"ב יש לפסול בהגרמה במיעו"ב, ומבואר דהא דמכשרינן בזה לעיל, הוא משום דס"ל דאין פסולי שחיטה פוסלין במיעו"ב, והרי דאין פוסלין אף במיעו"ב דסימן קמא. ובדעת הריב"ש דלא הזכיר לשמעתין, צ"ל דהגרמה שאני כמו שחילקו תוס' והרא"ש בשם ריב"ם. [↑](#footnote-ref-9)
9. **לכאו'** מדברי התוס' מתבאר דפירש את הגמ' כפשוטו, דרבנן פליגי על רוב בשחיטה ולא משום פסול דמיעו"ב. [ולטעמייהו בדף ל: הוא מוכרח כן]. [↑](#footnote-ref-10)
10. **לכאו' צ"ע** מה המשמעות להמשך השחיטה אחרי דנפיק חיותא, **אמנם** כדברי רש"י כן הוא מפורש בסוגיא לקמיה בשחט שליש והגרים שליש ושחט שליש, והאריכו בזה האחרונים שם, ויתבאר בעזה"י בדף מס' 10. [↑](#footnote-ref-11)
11. **ובדעת רש"י**, כתב הרמב"ן ליישב דהכא ר"ה בדעת רב אסי הוא, [דפירש השמעתא לדעת רבי יהודה דלקמיה]. ובאמת עי' ברש"י י"ט: דחידש דכל דברי רב הונא לקמן הם רק אליבא דרחב"א, וא"כ לק"מ דהכא איירי בדעת ריב"י ורבנן, וצ"ע א"כ מה הוקשה לרמב"ן. [↑](#footnote-ref-12)
12. **עי' קובץ שמועות** אות ט"ז [עומקא 302], דמדמה זאת לזה אינו יכול וזה אינו יכול, דשניהם חייבים דנחשב שכל אחד עשה המעשה. **ואולי** יש לדמותו נמי למצא בור ט' ועשה אותו בור י'. [↑](#footnote-ref-13)
13. **ועי"ש** עוד בשטמ"ק בשם הרא"ה, דאם הגרים שליש ושוב התחיל ושחט רוב במקום שחיטה, אפי' רבנן מודו דכשרה, שאין ההגרמה נקב הפוסל, והרי יש כאן רוב בשחיטה ראוי' במקום אחד ואין אנו צריכים להגרמה, וכ"כ **התבו"ש** בסימן כ"ד סקי"ב, **ובפמ"ג** סימן כ"ד שפ"ד ס"ק י"ח, **והגרע"א** בסוגיין, והיינו משום דבכה"ג הוי רובא בשחיטה, ול"ב לצירוף ההגרמה. [↑](#footnote-ref-14)
14. **רש"י** במשנה פירש בשם 'אית דמפרשי' דשייך הגרמה בין טבעת לטבעת, **והקשה בקובץ ענינים** מהכא, דאמרינן דלאו מקום שחיטה. **וי"ל** דלעולם יש לזה שם שחיטה והוא בגדר 'פסול', אבל כיון דענין הפסול אינו בצורת העשייה, אלא במקום שממנו יוצאת החיות ניחא מאוד חילוק הגמ', דהגם שהאפוקי חיותא נעשה ע"י מעשה שחיטה מ"מ עתה נחשב שנפקא חיותא מכמה מקומות. [↑](#footnote-ref-15)
15. **ועי' באמרי משה** סי' ב' אות ה', דא"צ לצרף הנקב, משום דלא בעינן שחיטה אלא במפיק חיותיה, **וכך מפרש** את דברי ר"ה לקמיה דכשר בהגרים שליש ושחט שליש והגרים שליש, אבל אי"ז באור בדעת רש"י הכא דנקט דבעיא להשלים שיעור שחיטה וכדלקמיה. [↑](#footnote-ref-16)
16. **ומש"כ** רד"ה מידי דהוה [בדעת ריב"י] "דלא מצטרפא הגרמה לאכשורי לשחיטה, ומשמע דבחצי פגום גדרו משום הצטרפות, י"ל דקיום האי דינא דיהיו פתוחים סימניה שפיר מצטרף בחצי קנה פגום [והכא הוא מתקיים בשליש האחרון], אמנם אינו מצטרף להיחשב 'נכלל במעשה שחיטה', ולכך למד מזה ריב"י דלא אכפ"ל דאיכא חיותא שיוצאת שלא ע"י מעשה שחיטה. [↑](#footnote-ref-17)
17. **אבל ברמב"ן ובר"ן** מתבאר דלכו"ע בעינן שיצטרף אלא דנחשב מקום שחיטה, וכ"כ האמרי משה שם. [↑](#footnote-ref-18)
18. **וכן** חזינן כן בהא דמכשר רב יהודה בשחט שליש והגרים שליש ושחט שליש, ואילו בשחט שליש ודרס שליש ושחט שליש מודה ר' יהודה דפסול, [וכמבו' בד' הרמב"ן דכל הא דמכשר רב יהודה כשהגרים שליש האמצעי, הוא משום דאי"ז מקום שחיטה]. [↑](#footnote-ref-19)
19. העירו דהנה הרשב"א שם מקשה על רש"י דחידש לפסול במיעו"ב ולכאו' הנידון במיעו"ב הוא האם המיעו"ב מצטרף לשחיטה וכמש"כ הרשב"א בשות" שס"ז להקשות על רש"י דכיון דהוא כבר כחתוך אין בו שם שחיטה וא"כ מה מעלה ומה מוריד מה דהוא פסול חמור. וי"ל מתבאר בזה דיש עוד צד להכשיר מיעו"ב משום דאע"פ דננקוט דמצטרף לשחיטה מ"מ נדון רובו ככולו להגדיר את כל השחיטה בכשרות ואהא התרוץ דהוא 'פסול' ורובו ככלו מהני בהעדר כרשות דהרוב ישלים ויגדירו ככשר ולא בפסול, [ולפי האמרי משה משום דהפסול הוא מקלקל ונותן שם פסול בכל השחיטה]. [↑](#footnote-ref-20)
20. **ואמרו בזה מבני החבורה שליט"א,** דהנה מהרש"ל קאי בדעת הריב"ם דהגרמה אינה בגדר פסול, וא"כ בשאר פסולים דהם פסול במעשה שחיטה היה פשוט דאינו דומה לחצי קנה פגום, דכיון דהתחיל 'שחיטה' בפסול הוה שחיטה שיש בה פסול, וכמו מיעו"ב, [וכמש"כ בית הלוי, עומקא 235] אבל בהגרמה ליכא להאי טעמא, ולכך סבר הש"ס לדמות לחצי קנה פגום, ולכך הוצרכה הגמ' לומר דפסול משום דאינו מקום שחיטה, וא"כ אין מקום לדייק מהגמ' דדוקא הגרמה אינו דומה לחצי קנה פגום. [↑](#footnote-ref-21)
21. **עי' רמב"ן ורשב"א** כ"ז: דלמ"ד דאין שחיטה לעוף מה"ת, מ"מ בעינן נחירה בסימנים אך ליכא לה' הלכות ולכך שרי להגרים, ועי' ר"י מלוניל דלר"ע קודם שחזר בו וס"ל דכל שיש בו מקצת שם שחיטה לא הוה נבילה ה"ה בהגרמה, אמנם הנמ"י שם השמיט הגרמה. [↑](#footnote-ref-22)
22. **ואי פלוגתתם** דרבנן וריב"י במיעוט בתרא אפשר דבהא גופא פליג ריב"י, עי' חת"ס הובא בהערה לעיל. [↑](#footnote-ref-23)
23. **ויש לעיין** לדבריהם איך יהא הדין כשהחליד בהגרמה, ובפשטות כיון דדימו זאת לשוחט ביד ורגל, א"כ גם החלדה שנעשתה שם לא תפסול. [↑](#footnote-ref-24)