יז - כתובות י_ח ב_
קטגוריות: ש_ס / כה כתובות / כתובות - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / כתובות פ_ק / מ_מ

**י"ח ב' - תוד"ה הרי אלו נאמנים, וא"ת וכו' והא מיגו במק"ע הוא דאנ"ס שלא היו אנוסים ולא פסולי עדות, דהא לקמן אמרינן תו"ת נינהו, - ועי' תוס' הרשב"א ותוס' הרא"ש שלא הק' מאנוסין אלא מפסולי עדות, ולכאו' הוא משום דבאנוסין ליכא אנ"ס כלל שלא היו אנוסין, כמבו' לקמן בסוגיין, - ועי' בחי' הרי"מ שכתב בדעת התוס', דמש"א דאנ"ס אין כונתם למש"א בסוגיין דאיכא חזקה, אלא כונתם דמהגזה"כ דעדות הוא שלא לחוש לדברים המבטלין העדות, ויש ע"ז דין עדות, ונת' להלן, ולפ"ז מבו' בד' התוס' כמש"כ המהרי"ק בסימן ס"ח דעדות מחמת אונס לאו עדות היא, והובא ברמ"א סימן ל"ד סי"ח, (והגר"א שם סקמ"ה הביא מקור לזה מסוגיין), וע"כ כל הא דהו"ל מיגו במק"ע, הוא מכח האנ"ס, וי"ל עוד, דמש"כ התוס' דאנ"ס וכו' קאי על פסולי עדות, אך באנוסין בלא"ה הוי מיגו במקום עדים, שהרי אין עדותם הראשונה פסולה, אך זה ניחא רק אי נימא דעדות מחמת אונס אינה עדות פסולה, ועי' בחי' הגר"ח פ"ה מעדות בסו"ד שכתב בפשיטות דעדות אנוסין כשרה, וכל הא דבטלה עדותם, הוא רק משום דעצם המעשה לא הי'.**

**ובל' תוס' הרשב"א ותוס' הרא"ש מ' דהחזקה דמלוה מידק דייק ודאין העדים חותמין על השטר אא"כ נעשה בגדול חשיבא כעדות, וכ"נ בתוס' הרא"ש לקמן י"ט ב', ומה"ט כתב שם, דכשבאו ב' עדים אחרים ואמרו דפסולין היו הוי תו"ת אף אם אומרים שעדיין פסולין הן, אך צ"ע דבעלמא לא מצינו דעדים כנגד אנ"ס חשיב כתו"ת, אלא עדות העדים עדיפא, ובגונא דהאנ"ס הוא דבר ברור, עדות העדים בטילה לגמרי, וכמש"א לעיל ט"ז ב' דבכה"ג אמרינן דהנך סהדי שקרי נינהו, ועי' פנ"י, ועוד דבדבריהם לקמן בסוגיין מבו' דאי"ז אלא מיגו במקום חזקה, וזהו טעמא דחכמים דנאמנים.**

**ועי' בחי' הגר"ח פ"ה מעדות, דהא דחשיב כעדות, הוא משום דדינו של שטר דהעדים החתומין בו נכלל בעדותן שנעשה בכשרות, וכעי"ז כתבו בחי' הגרש"ש ב"ב סימן י"ז, ובגליונות חזו"א לחי' הגר"ח הל' גירושין, ועי' בקונט' הגרי"ז הל' קידוה"ח מש"כ לפ"ז, - ובדבריהם מבו' דהיינו רק בעדים שבשטר, ומשום דעדי שטר מעידין גם על הכשר השטר, אך בעדות ע"פ אין הדין כן, - אך התומים סימן ל"ד סקי"ט והנתיה"מ שם סקי"א נקטו דגם בעדות ע"פ, שבאו עדים אחרים והעידו שאנוסין היו ואין עדותם עדות כמש"כ הרמ"א שם, הו"ל תו"ת, וכ"ה מבו' בד' הרמ"א בתשו' סימן י"ב, הובא באבנ"מ סימן י"א סק"ו ובחת"ס לקמן כ' א', עיי"ש, ועי' בחי' הרי"מ שפירש, דכ"ה דגזה"כ להאמין לעדים אף שיכול להיות שמשקרים, וגזה"כ שלא לחוש כלל לעדות שקר, וזה נלמד ממה שציותה תורה על פי ב' עדים יקום דבר לסמוך בכל דבר על עדות, וע"כ גם שאר ביטול עדות כמו אונס נפשות או טעות וכה"ג נכלל בכלל זה עצמו, דכיון שאמרה תורה לסמוך על עדות, כ"ה דנכלל בזה שלא לחוש שהן משקרים, ה"נ נכלל בזה שלא לחוש לשאר דברים המבטלין העדות, דאל"כ ל"ה לנו לסמוך על עדות בשטר שמא אנוסין הן מחמת נפשות או כה"ג, וע"כ חשיב ע"ז ג"כ עדות גמור שאינם אנוסין מצד הגזה"כ להאמין לעדים.**

**עי' מהרש"א דעיקר קו' התוס' הוא דמשמעות מתניתין דה"ה נאמנין לפסול השטר לגמרי וקרעינן לשטרא, וע"ז הקשו דתו"ת נינהו ולא מגבינן ולא קרעינן לי', וכ"כ המהר"ם שי"ף, - אך הגרע"א בדו"ח פירש, דמדין עדות אין נאמנין כלל דחוזרין ומגידין הן, והא דנאמנין הוא מדין מיגו, וע"ז הק' התוס' דהו"ל מיגו במקום עדים, ועי' עוד בזה בדו"ח מכת"י, ועי' גם בתומים בכללי מיגו סקצ"ד שתמה ע"ד מהרש"א בזה, - ועי' בדו"ח שם שכתב עוד, דאם היו תו"ת, שפיר היו נאמנים במיגו, וכמבו' בד' התוס' לקמן די"ט: ד"ה ואם, דמהני מיגו במקום תו"ת, וע"כ לא הק' התוס' על הברייתא דלקמן, אך המהר"ם שי"ף כתב דהו"מ להקשות על הברייתא דלקמן, ואזיל לטעמי' דהתוס' הכא ס"ל דאף מיגו במקום תו"ת הוי כמיגו במקום עדים, ובד' התוס' לקמן, עי' במהר"ם שי"ף שם שעמד על דבריהם, עיי"ש, - ובד' המהרש"א ומהרמ"ש צ"ל, דבשטר שאינו מקוים מצו לחזור ולהגיד, וע"כ אף שהן מקיימין את השטר, ה"ה נאמנים בתורת עדות לחזור ולהגיד, ואך דמ"מ הו"ל תו"ת, וכ"כ בברכ"ש סימן כ"ד סק"א, עיי"ש, וצ"ע ממש"כ המהרמ"ש בסוגיין דבלא דינא דאין חוזר ומגיד, היתה בטלה ההגדה הראשונה, וכנראה הוכרחו לזה, משום דאם היו חוזרים ומגידים ל"ה נאמנים במיגו, וכמש"כ התוס' בד"ה אין נאמנים, ונת' להלן, - ולפ"ד המהרמ"ש ע"ד התוס' בד"ה אין נאמנין, י"ל בע"א, דד' התוס' הכא אזלי כתי' קמא דהתוס' שם, ונת' להלן.**

**וי"ל כיון דהצריכו חכמים קיום הכא לא חשיב קיום וכו', - עי' בחי' הגר"ח פי"ב מגירושין דאי"ז מדין מיגו, רק דקיום ל"מ כיון דאמרי דאי"ז שטר אלא מעשה כתיבה בעלמא, וע"כ ל"ש לדון דהוי נגד עדים, דמ"מ עדותם אינה מתקיימת אלא כמו שהם אומרים ואמירתם הא הויא דאי"ז שטר כלל, - וכבר הקשו דבגמ' מפרשינן דטעמא דרבנן הוא משום הפה שאסר, וכאשר כ"ה מוכרח מהא דתני לה במכילתין, אשר הוא בגררא דמתניתין קמייתא שנשנה בה דין הפה שאסר, וכ"ה מבו' בד' התוס' ד"ה אין נאמנים וד"ה חזקה, דנאמנותם הוא משום מיגו דאי בעי שתקי, ועי' ברכ"ש סימן כ"ו מש"כ לפרש בד' הגר"ח.**

**עי' בית יעקב דאין לפרש ד' התוס' דכל נאמנותם הוא לענין דהשטר חשיב כשטר שאינו מקוים, דא"כ מ"ט קורעין את השטר, כמש"כ המהרש"א, וכתב דהוא משום דכ"ז שלא נתקיים השטר הוי כאילו לא נגמר עדותן שבשטר, וכמש"כ בשטמ"ק לקמן י"ט ב' בשם שיטה ישנה, עיי"ש בדבריו, והי' מקום לפרש דכונתו דשטר שאינו מקוים ל"ה אף ספק עדות, וע"כ נאמנים העדים האחרים בודאי, שהרי אין עדות המכחישתם, אך בד' הבית יעקב נראה שפירש לדבריו, דמדרבנן לא נגמרה העדות עד שיתקיים השטר, וע"כ כ"ז שלא נתקיים אף אותם העדים עצמן נאמנים ולי"ב משום חוזר ומגיד, וכ"נ בד' רבינו יונה ב"ב מ"ח ב', עיי"ש, וע"כ כיון דלא חשיב קיום, ע"כ הן נאמנין מתורת עדות לפסול את השטר, ועיי"ש שכתב די"ל עוד, דהא דקורעין את השטר, הוא במיגו דהיו אומרים דהוא מזויף או פרוע, וכתב לפ"ז דלתי' בתרא דהתוס' בד"ה אין נאמנין דבב' עדים לא אמרינן מיגו, אין קורעין את השטר, ועי' בזה בברכ"ש סימן כ"ד וסימן כ"ה.**

**ועי' רשב"א לקמן י"ט ב' שכתב דבבאו ב' עדים אחרים ואמרו כת"י הוא זה אבל אנוסין וכו' דנאמנים, קורעין את השטר, ולא אמרינן דדילמא משכח עדים למחר ומקיים את השטר, דכיון דעכשיו ליכא עדים, ואפי' אם יקיים, אכתי הו"ל תו"ת, לרבויי בספיקי לא מוקמינן לי' לשטרא, אך אם טוען שיקבעו לו זמן עד שיקיים השטר קובעין לו, ואם יביא עדים שיקיימו השטר או מקיימו משטר אחר אין קורעין אותו, וזה שלא כד' השיטה ישנה, - ועי' נתיה"מ סימן מ"ו סקכ"א דלפ"ד הרשב"א בעדים עצמן שאומרין כת"י הוא זה אבל אנוסין היינו, אין קורעין את השטר, שהרי אם יתקיים השטר יהא כשר, דכיון שהגיד שוב אינו חוזר ומגיד, וצ"ע, דהרשב"א שם הוכיח דקורעין השטר מלישנא דנאמנין, ולפ"ז הרי ה"נ הא דתנן במתניתין נאמנים, היינו דקורעין את השטר.**

**ועי' ריטב"א לקמן כ' א' בשם הרא"ה, דאף בב' עדים אחרים וכו' אין קורעין את השטר, ולפ"ז ודאי דה"נ הכא אין קורעין את השטר.**

**עי' תוס' הרשב"א ותוס' הרא"ש שכתבו לישב, דכיון דנאמנים במיגו דמזויף, ה"ה נאמנים במיגו זה אף במקום עדים, משום דאלמוה רבנן לטענת זיוף דיכול כל אדם לומר מזויף אף דמה"ת הוי כמי שנחקרה עדותם בבי"ד, ובסו"ד כתבו דהוא משום דלא חשיב קיום, - ומ' בדבריהם, דאף דלא חשיב קיום, אכתי הוי דבריהם כנגד עדים, ואך דכיון דבטענת מזויף היו נאמנים אף דהו"ל נגד עדים, ה"נ הן נאמנין בטענת פסולין היינו אף דהוי נגד עדים, ומה שהוצרכו להא דלא חשיב קיום, הוא משום דאם הוה חשיב קיום, ל"ה לנו להאמינם, דכל הא דאלמוה רבנן לטענת זיוף וכו', הוא רק בשטר שאינו מקוים, אך בשטר מקוים ל"מ לטעון כנגד השטר, ועי' דברי יחזקאל סימן י"ט מש"כ בזה.**

**ובמש"כ דטענת זיוף הויא כנגד עדים, עי' קצוה"ח סימן מ"ו סק"י שכתב בתו"ד דבעדים שאומרים שהשטר מזויף הוי תרי ותרי, וכ"כ בשער משפט שם סק"ד, והוכיח כן מד' הרא"ה והריטב"א לקמן, עיי"ש, - אך עי' רמב"ם פ"ז מגירושין ה"ט דאם הביא ב' עדים שהגט מזויף ה"ה בטל, ול"ה כתרי ותרי, וכ"ה בשו"ע אהע"ז סימן קמ"ב ס"ב, והיש"ש פ"ק דגיטין סימן ה' הוסיף, דאף אם קיימו את הגט, ה"ה בטל, דזיופי זייף וחתים, וצ"ע, וי"ל דנידו"ז תליא בהטעם דבפסולי עדות היו חשיב כתו"ת, דאם הוא משום שעדי השטר מעידים שהשטר נעשה בהכשר וכמש"כ הגר"ח, ל"ש זה כשמעידים שהשטר מזויף, אך אם הוא משום דגזה"כ הוא שלא לחוש לכל דברים המבטלין העדות, וכמש"כ החי' הרי"מ, י"ל דאף כשמעידים שהשטר מזויף הוי תו"ת. ?ועי' ש"ך סימן מ"ו סק"ט שנסתפק בעדי השטר שאומרים שהשטר מזויף אם הוא צריך קיום מדאורייתא, עיי"ש מש"כ בזה, וי"ל דגם אי נימא דא"צ קיום מדאורייתא, היינו מדינא דאין חוזר ומגיד, אך בעדים אחרים כה"ג, לא חשיב כתו"ת, וכמו שמצינו לחלק כן בדינא דאמנה היו דברינו, ואכמ"ל.**

**תוד"ה אין נאמנין, הכא ליכא לאקשויי וכו' ועוד דחוזרים ומגידים הם, - עי' בדו"ח הגרע"א שהק' דמה מהני הא דחוזרין ומגידין שלא יהיו נאמנים מדין מיגו, ועיי"ש מש"כ בזה, ובהגה' שם כתב הגרש"א ללמוד מד' רש"י, דכל דשייך בי' כיון שהגיד, גם במיגו אינו נאמן לחזור ולהגיד, והגרע"א שם הוכיח דבמיגו ליכא משום אין חוזר ומגיד, מהא דבאין כת"י יוצא ממק"א נאמנין במיגו, ולי"ב משום אין חוזר ומגיד, וזהו לפי דרכו בביאור ד' התוס' לעיל, אך בד' המהרש"א והמהרמ"ש שם מבו' דהתם לא חשיבי כחוזרין ומגידין, ונת' לעיל, - ומשמעות ד' הגרש"א דהוא משום דהגזה"כ דאין חוזר ומגיד, הוא גם בנאמנות דמיגו, וכן מ' קצת בד' רבינו יונה ב"ב מ"ח ב', ועי' קובה"ע סימן ע"ח סק"ב מש"כ לפרש בזה, - עוד פירשו בזה, דהוא משום דל"מ מיגו אלא לבע"ד או לעדים, וכמש"כ בשער משפט סימן נ"ח סק"ג, וע"כ אם אין על הגדתם שאנוסין היו תורת עדות, ל"מ להאמינם מדין מיגו, ועי' אבהא"ז פ"ה מחובל ה"ז שכתב כן, דהכא א"א להאמינם במיגו אלא בתורת עדים, ועי' חמד"ש מש"כ בזה בע"א קצת.**

**עי' מהר"ם שי"ף דלתי' קמא דהתוס' דהוי מיגו במקום עדים אך לי"ב משום חוזר ומגיד, הו"ל כתו"ת, ואין קורעין את השטר, ועי' הפלאה שהוכיח לפ"ז מד' התוס', דל"מ מיגו במקום תו"ת, - ועי' חמד"ש דגם לתי' קמא דהתוס' יש בזה משום אין חוזר ומגיד, דע"ז סובב כל הסוגיא, ואך דס"ל דאפ"ה יש להאמינם במיגו, ובתי' בתרא חידשו דכיון דאין חוזר ומגיד אף אין נאמנים במיגו, - ובד' המהרמ"ש צ"ל, דהתוס' בתי' קמא ס"ל, דע"י המיגו ה"ה נאמנים לומר שהיו אנוסין ומעולם לא העידו ולא חשיבי כחוזרים ומגידים, וזה ניחא אי נימא דעדות אנוסין אינה עדות כלל אף אם עדותם אמת, - וי"ל כן גם בד' התוס' בד"ה הרי אלו נאמנין, דמה"ט לא קשיא להו אלא דהוי מיגו במק"ע, ולא קשיא להו דאין חוזר ומגיד.**

**וברישא נאמנים דאי בעו שתקי, - עי' רשב"א לקמן י"ט ב' דהוא משום דביטולו של שטר תלוי הוא אפי' בדעת א' מהן, דמה אלו רצה האחד לומר אינו כתב ידי מבטל השטר, וכ"כ הר"ן, ובתורע"א כתב דלפ"ז אם היו ג' עדים ואמרו כת"י הוא זה אבל אנוסין היינו, אין נאמנין, דהא כל א' לעצמו אינו מועיל בשתיקתו, - והש"ך בכללי מיגו אות י"ט, הביא מש"כ הר"ש מקינון דהא דמיגו דאי בעי שתקי מהני, הוא משום דבשתיקה איכא למימר דיסכימו לדבר אחד, והק' ע"ז דמ"ט הוצרך לזה, הרי אף אם לא יסכים חבירו, מ"מ אם ישתוק הוא ולא יגיד אין כאן עדות, והגרע"א בגל' שם כתב דהוצרך הר"ש לזה משום דבמתניתין מ' דאף אם היו ג' עדים ה"ה נאמנים, וכ"כ התומים בכללי מיגו אות נ"א, ועיי"ש מש"כ עוד בזה.**