בדין כוורת
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / הוצאה / הרב חיים לייב אוירבך / חבורות הוצאה / הוצאה-חבורות

בפטורא דכוורת המבוארת בסוגיין ידוע הפלוגתא דרש"י ותו' בטעמא דמילתא דד' רש"י היא דהוא משום דלא מצינו במשכן אלא זריקת כלים ולא זריקת רשויות וד' התו' היא דהטעם הוא דכיון דיש בהכוורת שיעור רה"י הוי כזורק מרה"י לרה"י דפטור עי"ש,

והנה יש בזה כמה דיעות ברבותינו האחרונים דרבינו הגר"ח הלוי וכן בחזון איש סי' סב שם נקטי דהא דמהני הך טעמא לפטור הוא רק משום דגם הקרקע שתחת הכוורת לא חשיבא רה"ר אבל בלא"ה אף דהכוורת רשות היחיד היא מ"מ אינו פוטר הזורק כיון דהכוורת גופא מונחת ברה"ר ועי"ש בחזו"א שכ' בזה שתי דרכים או מטעם דהויא הקרקע שמתחת רה"י משום דכיון דשולי הכוורת הוי רה"י א"כ רה"י נוקבת עד התהום וגם קרקע שתחתיה הוי רה"י [ויל"ע מבית שאין תוכו עשרה שעל גגו רה"י ובתוכו הוי כרמלית ול"א נוקבת עד התהום ויש לחלק ] ועוד כ' וכן בי' בגיליונות לחי' הגר"ח דבאמת לא הוי הקרקע שתחתיו רה"י אלא זהו סברא אחרת דאף דלעולם כלי המונח ברה"ר אינו מפקיע רה"ר מ"מ הכא כיון דיש לו שם רשות בפ"ע אף דהוי כלי מ"מ דייינינן ליה כמילתא דקביעות שמבטל תורת רה"ר מקרקע שתחתיהם עי"ש וכן נ' שם בד' הגר"ח שביאר כן שם בדרך אחת בד' התו' עי"ש,

והנה מה שביארו דקרקע שתחתיו ל"ה רה"ר אף דרה"י לא הוי ומה דפטור הוא משום דעכ"פ לא הוי רה"ר לכאורה צ"ע טובא ממש"כ תו' בסוגיין דאי ילפי' ורק ממושיט היה חייב משום מושיט מרה"י לרה"י דרך רה"ר וחזינן דחשיב רה"י גמורה [וה ניחא רק לבי' הראשון של החזו"א שהוא רה"י משום דרה"י יורדת עד התהום] גם עצם דבריהם שלולא ביטול הקרקע משם רה"ר היה מתחייב על הזריקה משום זורק לרה"ר אע"פ שהכוורת עצמה היא רה"י [ולפי דבריהם הזורק כוורת ליד אדם העומד ברה"ר לכאורה יהא חייב כיון דהרי לא נתבטל מקומו משם רה"ר וכ"נ במשנת ר"א כאן] לכאורה צ"ע ממש"כ תו' בסוגיין דאף לר"ע דקלוטה כמי שהונחה הכא לא יתחייב משום דכל מקום שהיא מונחת היא רה"י עי"ש והכא הרי לא שייך לומר שיש כאן ביטול לקרקע רה"ר וודאי מקום שתחתיו הוי רה"ר ומ"מ מבואר דפטור וכבר עמדו בזה ועיין באחרונים שביארו משום כן דרך אחרת דכיון דהחפץ נמצא ברשות עצמו חשיב שנח ברשות עצמו וע"כ סגי בזה במה דהכוורת רה"י שכיון שהיא נמצאת ברשות עצמה חשיב שנחה ברה"י אע"פ שעומדת על קרקע רה"ר וכן נ' כאן בל' הריטב"א החדשים שכ' וז"ל והנכון שאין הטעם אלא משום דכל שהוא רשות היחיד כשנח ברשות הרבים [ברשות] עצמו הוא נח, ולא חשיבא הנחה ברשות הרבים עכ"ל ,

אמנם לכאורה הדברים צ"ב דהנה מבואר ברמב"ן לק' בדף צ"ט בביאור בעיא דרב מרדכי שם בזורק דרך למעלה מעשרה ע"ג עמוד גבוה עשרה ורחב ארבעה העומד ברה"ר ונתקשו שם הראשונים טובא מ"ט פטור הא כל זורק לרה"י לעולם חייב אף שעבר דרך מקו"פ וכ' הרמב"ן שם לבאר לפי מה שמחדש שם דבעמוד אף דחשיב רה"י מ"מ אין אווירו רה"י דבעמוד ל"א רה"י עולה עד לרקיע וממילא אף דהחפץ נח ע"ג העמוד שהוא רה"י מ"מ הוא עצמו עומד במקום פטור כיון דהוא נמצא באוויר למעלה מעשרה ברה"ר שהוא מקו"פ ומיבע"ל לר' מרדכי כיון דאתיא ממקו"פ וגם עכשיו אכתי הוא במקו"פ אם חייב או לא ומבו' מד' הרמב"ן דבאמת כל שמונח ברה"י אף דהחפץ עומד במקו"פ מ"מ חייב משום שהכל תלוי במקום הנחתו וא"כ לכאורה ה"נ הכא נהי דהכוורת חשיבא שנמצאת במקום שהיא וברשות עצמה היא עומדת מ"מ הא כיון דעכ"פ מונחת היא ע"ג רה"ר היה מן הדין שיתחייב ,

ולכאורה צ"ל בזה דהנה יעויין כאן בשיטה לר"ן שנ' בדבריו דאף שלשונו בתחילה כד' רש"י מ"מ מבואר מדבריו שאי"ז רק ילפותא ממשכן שלא מצינו זריקת רשויות אלא זהו סברא ושורש הסברא נ' שם דהוא משום דרשות אינה יכולה להחשב כמונחת ברשות אחרת אלא לעולם חולקת מקום לעצמה ועי"ש שדימה זאת למה דמצינו דלמעלה מעשרה חולק מקום לעצמו אף שעומד ע"ג רה"ר וכן נ' ברשב"א בסוגיין [הוצאת זכרון יעקב] במה שדן לחלק דברה"י אינה חולקת מקום לעצמה עי"ש ונ' דבאמת גם ד' התו' כן היא דיסוד הדבר מה דל"ח מונח ברה"ר הוא משום הך סברא דאין רשות מתבטלת כלפי רשות אחרת להחשב כמונחת על גבה אלא דבד' הראשונים לא נתבאר רק דמשו"ה לא הוי כנחה ברה"ר אבל מ"מ גם לא חשוב שנחה ברה"י אמנם לד' התו' י"ל דבאמת כל שהיא נמצאת ברשות עצמה יתכן גם להחשיבה כמונחת ברשות עצמה אמנם היכא דעכ"פ יש לה הנחה ע"ג רשות אחרת א"כ הוי זה ע"כ הנחה ברשות אחרת אמנם הכא דכלפי רה"ר לא חשיבא כמונחת שוב אפשר לדונה כמונחת ברשות עצמה וממילא כבר הוי רשות היחיד כמבואר בתו' וצ"ע ,

[והנה לפי"ז יש ליישב ג"כ ד' החזו"א הנ"ל ממה שהק' לעיל דלעניין קלוטה כמי שהונחה דאינו עומד על קרקע רה"ר הרי ל"ש שתתבטל קרקע רה"ר ואפ"ה מבואר בתו' דכיון דהוי כרה"י בכ"מ שהיא מונחת פטור וחזי' דאי"צ לביטול קרקע רה"ר כדי לפטור אמנם להנ"ל י"ל דבאמת לעולם כל שיש לו ע"כ הנחה ברה"ר ל"ש שיפטר אא"כ תתבטל תורת רה"ר אבל בקלוטה דאינו מונח על הקרקע רה"ר שוב אי"צ שתתבטל תורת רה"ר אלא סגי במה שיש לו הנחה ברשות עצמו ולק' ית' בזה עוד דרך ליישב דבריו עי"ש],

ואמנם אכתי צ"ע בזה דאי נימא דלא כהחזו"א הנ"ל דהוי גם הקרקע שתחת הכוורת רה"י א"כ לכאורה צ"ע עוד במה דמבואר בתו' בסוגיין דמן הדין היה לנו לחייב משום מושיט אם הוה ילפי' זורק ממושיט והנה לכאורה נ' דל"ש חיוב דמושיט אלא במושיט לרשות היחיד אחרת אבל כל שמושיט לאותה רה"י ל"ש בזה חיובא דמושיט [וכמו דמצינו לענין חיוב מעביר לד' התו' בעירובין דמעביר מרה"י לרה"י דרך רה"ר חייב ומ"מ אם הוציא לרה"ר וחזר לאותה רה"י אינו חייב ]וא"כ אי נימא דבאמת הקרקע שתחת הכוורת אינה רה"י אלא דהכוורת עצמה הוי רה"י וע"כ חשיבא הנחה ברשות עצמה של הכוורת א"כ נהי דבשעת זריקה לא היתה רה"י כמבו' בתו' דאינה רשות רק כשנחה וע"כ חשובה כעוברת דרך רה"ר מ"מ הא עיכשיו חזרה להיות אותה רה"י של הכוורת וא"כ מ"ט איכא הכא חיוב מושיט וי"ל בזה ,

והעירו עוד בזה דהנה ד' התו' בעירובין היא דמשא בני קהת היתה העברה מרה"י לרה"י דרך רה"ר עי"ש ולכאורה צ"ע דהא ארון ומזבחות הויין ככורת דיש בהם שיעור רשות וא"כ מ"ט לא נימא דהוי רה"י ומעביר מרה"י דרך רה"י דהרי הכא אין הכוורת באוויר אלא ביד האדם והרי חשיבא רשות כשהיא ביד אדם וכמבו' לעיל בסו' דדף ה' דטרסקל שבידו הוי רשות היחיד לריבר"י [ובשלמא לד' החזו"א י"ל דנהי דהיא עצמה הוי רה"י מ"מ הקרקע שתחתיה כשהיא ביד האדם לא הויא רה"י וע"כ חשיבא כעוברת דרך רה"ר] אמנם י"ל בזה דנהי דטרסקל ביד אדם שאינו מהלך הוי רשות מ"מ כשהוא מהלך אינו רשות וכפשוטן של ד' התו' בסוגיין שמבואר שתלוי בדיני הנחה וכל שלא חשוב הנחה אינה רשות וממילא ה"ה במהלך שאינה הנחה ל"ח הכלי שבידו כרשות ובי' הדבר דתליא דין רשות בהנחה נ' דהביאור הוא דרשות צריכה מקום וכל שאין לה מקום ל"ש בה דין רשות וממילא כל דל"ל הנחה חשוב שאין לו מקום וע"כ גם חפץ ביד אדם מהלך לא חשוב רשות [ואמנם בס' אבן העוזר בדף ה' ביאר ד' תו' כאן דל"ח רשות משום שאין רשות באוויר ולפי"ד לכאורה ביד אדם איכא רשות וכמבואר לעיל בטרסקל דל"ח יד אדם כאוויר אמנם דבריו צ"ב דהרי תו' כתבו דלר"ע דקלוטה כמי שהונחה חשיב רשות באוויר ולדבריו מה שייך זה לדיני הנחה סו"ס הרי ליכא רשות באוויר ולכאורה מבואר כנ"ל דתליא בדיני הנחה אמנם אכתי צ"ע קצת בזה דלפמש"נ בעי' דין מקום והנה אי נימא דקלוטה הוי כמי שהונחה בקרקע א"כ דינא דקלוטה מהני להחשיבו כמקום אמנם לד' התו' בדף ד: דמבואר שם דקלוטה הוי כמי שהונחה באוויר א"כ לכאורה באוויר ליכא כלל שם מקום וע"כ הגדר בד' ר"ע דלא בעי' כלל מקום לדין הנחה וסגי במה שנקלט ברשות ואי"צ דין מקום [ועיין לעיל שנתבאר דמשו"ה ליכא דינא דמקום ד' לר"ע וגם ליכא חיסרון דמתגלגל ]וא"כ אכתי צ"ע בזה מה שייך זה לדיני רשות שמשו"ה יחשב רשות [ואולי הגדר בזה הוא דמתנאי הרשות הוא שהרשות עצמה תהא מונחת בעצמה דבעי' שמקום הרשות יהא בעצמו וממילא תלוי בה בדיני הנחה דלר"ע ששיכא הנחה גם באוויר מחמת הקליטה באווירו א"כ לעולם הרשות קלוטה באווירה וא"כ הרי היא מונחת בעצמה ונמצאת ברשותה וע"כ יש לה שם רשות וצ"ע בכ"ז] אמנם עכ"פ פשוטן של ד' התו' הוא דתליא בהנחה וע"כ י"ל דבאדם מהלך דליכא הנחה לא חשיב רשות אמנם העירו בזה מד' המג"א בסי' רס"ו שנ' שם שהמוריד מעגלה מהלכת שיש בה שיעור רה"י חשיב הוצאה מרה"י לרה"ר אמנם נ' דאין ראיה משם דהתם איירי המג"א בעגלה הנגררת ע"י בהמה על הקרקע וא"כ י"ל דהוי כמגרר דחשיבא הנחה לחיובא ומצד עצם החפץ חשיב כמונח לענין עקירת אחר וכדו' ורק לענין ביטול עקירה ראשונה כלפי מי שהתחיל לעקור ל"ח הנחה ומשו"ה חשיב רשות אבל ביד אדם מהלך י"ל דלא הוי רשות ונ"מ עצומה לדינא בזה דהנוטל בידו כלי גדול שיש בו שיעור רה"י ברה"ר יהא מותר להוציא ממנו לרה"ר וכשיעמוד האדם ברה"ר ויוציא מהכלי יהא חיוב הוצאה מרה"י לרה"ר וכן במגרר כלי גדול ברה"ר יהא הייב על הוצאה ממנו לרה"ר וצ"ע בכ"ז אמנם העירו עוד בזה דהרי מפורש בפ הזורק דספינה שבמים הויא רשות היחיד ולכאורה צ"ע אי נימא דרשות כשהיא מהלכת ל"ח רשות א"כ מ"ט ספינה שבמים הויא רשות היחיד הא לכאורה הויא כאגוז ע"ג מים דאינו הנחה אמנם עיין לעיל שנ' בד' התו' שם דדינא דאגוז ע"ג מים אינו משום דין מקום בהנחה אלא הוא דין בפ"ע מדיני הנחה שבעי' שיהא קבוע במקומו עי"ש ולפי"ז י"ל דלפמש"נ לעיל דהא דתלוי בדיני הנחה הוא משום דאיכא דין מקום מתנאי דין רשויות א"כ תנאי הנחה שהם משום דליכא דין מקום כמתגלגל או מהלך הוא חיסרון ברשויות אבל שאר דיני הנחה וודאי לא בעינן וצ"ע בזה אמנם לפי דעתו של החזו"א אי"צ לכל מש"נ אמנם כבר הערנו לעיל דלכאורה דבריו צ"ע ממש"כ התו' דלד' ר"ע הויא רשות גם באוויר דהא בכה"ג אין כאן קרקע רה"י וצ"ע ,

ולכאורה היה נ' לקיים ד' החזו"א בזה