שיג ד
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / אורח חיים / סימן שיג עד שטו - בונה

##### הלכות

##### **שבת**

##### סימן שיג - הלכות בונה

##### שיעור ד

# **שיעורי הלכה**

### שיעורים על סדר השו"ע

### מפי מו"ר הגאון

### רבי **רפאל צבי ובר** שליט"א

## סטנדר שניתן להגביהו או להנמיכו

**א] סטנדר** שניתן להגביהו ולהנמיכו, דנו הפוסקים אם
 מותר לעשות כן בשבת, ותלוי בכמה נידונים, א. אם נחשב להידוק או לתקיעה. ב. אם יש להתירו משום שעשוי לפתוח ולסגור. ג. שמא לא נחשב כלל לעשיית כלי. ובשו"ת שבט הלוי (חלק ו סי' לב) השיב לגר"נ גשטטנר זצ"ל דמותר, ודעתו דאף לדעת המג"א דחיבור ע"י הברגה [שרוי"ף] חשיב תקיעה וחייב חטאת, כאן חשיב הידוק ויהיה איסורו מדרבנן, דדווקא הברגה שנכנסת לטבעת שלה, דע"י זה מתהדק בחוזק חשיב תקיעה, אמנם בסטנדר אינו כן, אלא הבורג לוחץ עליו עד שמתהדק למקומו, ומשום כן חשיב הידוק, והרי הוא הידוק במקום שאין חשש תקיעה, דהתבאר לעיל (שיעור ב) דדעת החזו"א דפליגי בזה הטור והמהר"ם מרוטנבורג, בכוס של פרקים, ופסק להקל כדעת הטור, וא"כ לדעת החזו"א בוודאי דמותר לשנות ולהדק את גובה הסטנדר. אלא דדעת הב"י והמ"ב ורוב הפוסקים לא כן, והידוק אסור אף במקום שאין חשש תקיעה, וא"כ א"א להתיר מטעם זה להדק את הסטנדד, אלא דדעתו להתיר מטעם אחר, דשאני סטנדר שבשני המצבים שלו הרי הוא כלי אחד, רק דניתן לשנות אותו לשני מצבים שונים, וכל כה"ג אין לו שם של בנין או סתירה, משא"כ בקנה של סיידין, שמגביהו ע"י צירוף קנה לקנה, ומנמיכו ע"י שמפרקו, ולכן הוי בנין או סתירה, וכן דעת הגריש"א להתיר להדק את הסטנדר מטעם זה.

**ב] אמנם** בשו"ת מנחת יצחק (חלק ט סי' לח) השיב ג"כ
 לגר"נ גשטטנר זצ"ל, ודייק מהחזו"א (סי' י' ס"ק י) דהידוק בחוזק נחשב לתקיעה [עכ"פ לדעת המג"א], וא"כ אף בסטנדר יש לחוש בו שאיסורו מן התורה, ועיי"ש שדן אם יש לדמותו לכיסוי הכלים דדרכו לפתוח ולסגור תמיד דשרי, ולמעשה דעתו להחמיר בזה דהרבה פעמים נשאר לזמן רב. וכן מבואר בחוט שני (ח"ב פל"ו עמו' רסו) וז"ל "סטנדר שאפשר להגביהו ולהנמיכו ע"י שמהדקים אותו ע"י ברגים בחוזק, י"ל דאסור להדקו בשבת, כיון שיכול להשאר כך תמיד".

**ג] אלא** דבמה שחששו שמא ישאר לזמן מרובה, הנה
 רבים הם שבאופן רגיל משתמשים בסטנדר במצב הנמוך שלו, אלא דלפעמים מגביהים אותו לצורכם, וכיון שעיקר השימוש בו הוא כשהוא נמוך, בוודאי דיש להחשיב את ההגבהה לעשוי לפתוח ולסגור, אמנם כשמורידו בחזרה יש לחוש שמא ישאירו זמן מרובה דזהו עיקר צורתו, וע"כ יורידו בלי להדקו ושפיר דמי [ומשום גזירת שמא יהדקנו, לכאו' אפשר להקל, דמסתבר דאינו בגדר תקיעה אלא הידוק].

**ד] אלא** דבעצם הדימוי לכיסוי הכלים, כבר התבאר
 (בשיעור ג) דכן הוא דעת המג"א והט"ז והמ"ב דטעם ההיתר דאין עשוי לקיום כיון שדרכו לפתוח ולסגור תמיד, אמנם דעת החזו"א דכל שאין מניעה בעצם החיבור שלו לישאר זמן מרובה, אין להתירו משום דעשוי לפתוח ולסגור תמיד, וא"כ יש לדון אם שייך להתיר זאת בסנטדר, או דדומה לקנה של סיידין שאסור מדרבנן. ומ"מ סברת השבט הלוי והגריש"א דאינו נחשב לחיבור ופירוק כיון שהוא כלי אחד, וע"כ נראה דהמיקל אין למחות בידו.

## שולחן שאפשר להאריכו או לקצרו

**ה] שולחן** שאפשר להאריכו ע"י הנחת פלטות נוספות
 באמצעו, הנה בעצם הנחת הפלטות אין בזה שום חשש, דאין מחברו ע"י הידוק או תקיעה, אלא דיש לדון אם יש איסור לפתוח ולסגור את הקליפס התופס את השולחן מתחתיו. ונתבאר לעיל (שיעור ב) בביאור המחלוקת של הט"ז והמג"א בחיבור ע"י הברגה דפעולת ההברגה נעשית בקלות, והתוצאה שווה לתקיעה, וע"כ דעת המג"א דכיון דסו"ס יש פה מצב ותוצאה של תקיעה הרי הוא כתוקע וחייב חטאת, ודעת הט"ז דכיון דדרך עשייתו בקלות חשיב כהידוק דאיסורו מדרבנן. ונתבאר שם דאפשר דה"ה הקליפס שמתחת השולחן, הרי הוא מתהדק בקלות רבה, והתוצאה היא כמו תקיעה בחוזק, א"כ אפשר דתלוי בפלוג' הט"ז והמג"א, דלמג"א איסורו מן התורה, ולט"ז איסורו מדרבנן.

**ו] אלא** דיש לדון ולהקל מסברות שנתבארו בסטנדר, חדא
 מחמת שעשוי לפתוח ולסגור, דאף כאן בדר"כ הרי הוא נמצא במצב קצר, אלא דאם מזדמנים לו אורחים נצרך לפתוח את השולחן, וא"כ בוודאי דאין לחוש דישאיר זאת לזמן מרובה. ואם מקצרו בשבת יזהר לא להדקו בקליפס. וכן מסברת השבה"ל והגריש"א יש להקל, ועדיף יותר מסטנדר, שהרי בסטנדר כשמשחרר את ההידוק יכול לפרק את הסטנדר, ואפשר שיש להחשיבו כשני כלים, משא"כ בשולחן שמחובר ע"י המסגרת בוודאי הרי הוא כלי אחד, וע"כ נראה דמעיקר הדין יש להקל בזה, ומ"מ לכתחילה אם יודע מזה לפני שבת, יפתח את הקליפס הנ"ל מערב שבת.

## ידית דלת או ברז שהתפרק

**ז] כתב** החוט שני (שם עמו' רנ) "ידיות הדלת שיצאו
 ממקומם, אסור להחזירם בשבת משום בונה, כיון שהדלת מחובר לקרקע ומבטלם שם, ואפי' יהיה דעתו שלא לבטלם וכו', מ"מ בשעת הדחק מותר להחזירה בצורה הפוכה באופן שאין הדרך להשאיר כן וכו'. וידיות שמתפרקות באופן קבוע, נראה דמותר להחזירם בשבת, דרפוי כי האי אין להחשיבו כבנין כלל, ודמיא למ"ש החזו"א (סי' נ סוס"ק י) בענין ציר שנתפרק מהכותל, דבאופן שהתרחב החור ואינו מתהדק בתוכו מותר להחזירו, דאין דרך בנין בכך אלא כשהוא מהודק, וא"כ ה"ה כאן בידית של דלת שנכנסת ויוצאת בלא הידוק [וכמו כן בידית של ברז שמצוי שנופלת ואין זה מתהדק לברז] דמותר להחזירה כשהוא רפוי. אמנם אם ניתן לחזקו ע"י תקיעת מסמר וכדו', והמסמר או הבורג מצוי בביתו יש לאסור משום גזירה שמא יתקע.

## כיסוי בורות ניקוז בבתים

**ח] כיסוי** בורות ניקוז בבתים אם מותר לפותחם או
 לסוגרם, כתב השו"ע (סי' שח סעיף י) "כיסוי בור ודות אין נטלים, אלא א"כ יש להם בית אחיזה, דאז מוכח שהוא כלי". ומבואר שם במ"ב (ס"ק מב) דאף באופן שאינו מוקצה, אסור ליטלם משום בנין דהוא מחובר לקרקע וחמיר טפי. וכתב החוט שני (שם עמו' רנא) דה"ה בכיסוי בורות ניקוז, דכל שאין להם בית אחיזה אסור לנוטלם ולהחזירם בשבת. אמנם מסברא נראה להקל בזה, כשרגילים לפותחו ולסוגרו תמיד, דאף שאין לו בית אחיזה, מ"מ כל צורתו מוכחת עליו שהוא כלי, שהרי מייצרים אותו במפעל במיוחד לצורך כך, שיוכלו לנוטלו ולהחזירו בקלות. ומ"מ למעשה קשה להקל בזה אחר שהרבה פוסקים מחמירים בזה. והכיסוי שבתוך הכיור או האמטיה כדי למנוע יציאת המים בוודאי שרי.

[סעיף ח] **ספסל שנשמט אחד מרגליו אסור להחזירו למקומו, ולהניח אותו צד השמוט על ספסל אח יש מי שמחמיר לאסור .** ועיין לעיל סי' שח"**.**

## רגל ספסל שנשמטה ממקומה

**ט] ומבואר** דרגל שנשמטה מהספסל, אסור להחזירה
 בשבת [ולדעת המ"ב ורוב הפסוקים אפי' ברפוי, ולדעת החזו"א דווקא בהידוק]. ועוד הוסיפו חז"ל וגזרו בו איסור טלטול שמא יבוא לתקנו, ודין זה התבאר לעיל (סי' שח סעיף טז) ומבואר שם במ"ב (ס"ק סט) שזה דוקא ברגל שנשמטה אבל אם נשבר הרגל או נאבד מותר לטלטלו בשבת, כיון שאינו יכול לתקנו.

## עגלה שנשמט ממנה הגלגל

**י] ופשוט** דלאו דווקא ספסל, אלא כל דבר ששייך לתקנו,
 ומצוי שנופל גלגל מעגלת תינוק תוך כדי הילוכו, ולאמור הגלגל והעגלה אסורים בטלטול, ומ"מ דנו הפוסקים דשמא כל שלא הניחה מידיו, מותר להמשיך ליקחה לביתו, דדעת הביה"ל (שם ד"ה דאסור) נראה דדינו ככלי שמלאכתו לאיסור, דכתב שם דכל שמפנהו כדי שלא יזיק אחרים, מותר להמשיך ולטלטלו כדי להניחו על ספסל אחר, הרי דדינו ככלי שמלאכתו לאיסור שמותר להמשיך לטלטלו אחר שנטלו לצורך גופו או מקומו. וכן דקדק התהל"ד (סי' שם ס"ק כב) מהגר"ז דכתב דאסור לטלטלה לצורך 'גופה' דחיישינן שמא יתקע, הרי דלצורך מקומה שרי, דדינו כמלאכתו לאיסור. אך הביא שם מהערוך דאף לצורך מקומה אסור, [וא"כ לדעת הערוך הרי הוא אסור בטלטול לגמרי, שמא יבוא לתקנו], וכתב החוט שני (ח"ג פנ"ו ס"א) דה"ה בעגלה כל שלא עזב מידיו יכול להמשיך ולטלטלה. ועי' תהלה לדוד (רעט ס"ק ט) דשרי לטלטלו כלאחר יד, ולפי"ז כתב דשרי אמירה לעכו"ם עפ"י המבואר בסי' רעו סעי' ג.

.

**דינים העולים**

1. סטנדר שניתן להגביהו או להנמיכו, נחלקו הפוסקים אם מותר לעשות כן בשבת, דעת השבט הלוי והגריש"א להתיר, דאינו אלא הידוק, ואף בזה יש להתיר כיון שהוא כלי אחד, שמשתנה לשני מצבים. ולדעת המנחת יצחק יש להחשיבו כתקיעה ואסור. וכן דעת החוט שני לאסור שמא ישאירו לזמן מרובה. ונתבאר שמשתמש תמיד כשהוא נמוך ובא להגביהו יש מקום יותר להקל דבאופן זה לא שכיח שישאירו לזמן מרובה.
2. שולחן שניתן להאריכו ולקצרו, לכתחילה יראה לפתוח הקליפס התופסו קודם שבת, ומ"מ מעיקר הדין נראה דשרי לפותחו ולסוגרו בשבת, וקיל טפי מסטנדר הנ"ל.
3. ידית דלת או ברז שהתפרקו אסור להחזירם אפי' ברפוי דהוי תוספת בנין במחובר לקרקע [חוט שני], אמנם באופן שמרבה להתפרק נראה דאין חשיב בנין ושרי, ואם ניתן להדקו ע"י בורג או מסמר שמצוי בביתו, נראה דאסור מגזירת שמא יתקע.
4. כיסוי בור ניקוז, לכאו' נראה להקל לפותחו או לסוגרו אף בלא בית אחיזה, כיון שכל צורתו מיוחדת לזה לפתוח ולסגור אמנם רק באופן שרגילים לפותחו ולסוגרו תמיד, מיהו דעת החוט שני והרבה פוסקים לאסור, אלא א"כ יש לו בית אחיזה. וכיסוי המונע יציאת המים מהכיור או מהאמבטיה בוודאי שרי.
5. ספסל שנשמט ממנה רגלה, כל שהרגל קיימת אסור בטלטול שמא יבוא לתקנה, וה"ה עגלה שנפל ממנה הגלגל, ומ"מ כל שלא עזבה מידיו מותר להמשיך ולטלטלה עד ביתו, כדין כלי שמלאכתו לאיסור [חוט שני]. וכן מותר לטלטלו כלאחר יד, או ע"י גוי [תהל"ד].

**השיעור נמסר בביהכ"נ "בית ציון ואהל אית"ן", נוה יעקב, ירושלים.**

ניתן לשמוע בקול הלשון [טל': [PHONE_REMOVED] או [PHONE_REMOVED] או [PHONE_REMOVED], קוד 1-3-2-2-6, ובשידור חי ביום ה' 22:30].

**נכתב ע"י הרב ש. מ. שליט"א והיה למראה עיני מו"ר שליט"א**