חבורה פרק הבונה 6 בנין בכלים דף קמו
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / מלאכות שהיה והטמנה / הרב משה יפהן / חובל ופרק הבונה

**חבורה פרק הבונה בנין בכלים דף קמו.**

**שובר אדם את החבית לאכול הימנה גורגרות.** עיין רש"י שכתב בטעם ההתר דהוי מקלקל ואין במקלקל שום איסור שבת. והקשו הרשב"א הר"ן והריטב"א. והלא תנן לעיל קה: דכל המקלקלין פטורין ופטור המכוון פטור ואסור מדרבנן. [ועיין בספר הליקוטים על הרמב"ם דהביא בשם ספר לחם שמים דבמקלקל אסור מן התורה משום חצי שיעור ודחה דבריו דבודאי ליכא אלא איסור דרבנן.] ותי' הראשונים הנ"ל וכ"כ התורי"ד והמאירי, דבעלמא מקלקל פטור ואסור אבל הכא משום צורך שבת מותר לכתחילה. אמנם כתב הריטב"א דאין משמעות דברי רש"י כן. דלא כתב כלום דההתר הוא משום צורך שבת. עיין בשלטי גיבורים ובחי' חת"ס ועוד שתי' דרש"י לשיטתו דס"ל שאין בנין וסתירה בכלים כלל. וכיון שאין כלל מלאכה דאוריתא שרי דרך קלקול לכתחילה דאין מכוון כלל למלאכה. ויל"ע מדוע הוצרך רש"י כלל לטעם דהוי מקלקל. והנה יש לדון, מדוע הוצרך רש"י לטעם דהוי מקלקל כיוון דאין בנין וסתירה כלל בכלים. ויש לדון דרש"י הוצרך לזה דלא ליחייב משום מכה בפטיש וכן מצאתי אג"מ או"ח סי' קכב' ענף ב' ולפי"ז אין כוונת רש"י כלל להתיר משום מקלקל אלא לומר דכיוון דהוא מקלקל אין לפעולה זו שום שם מכה בפטיש אמנם לא מצינו שמקלקל בשבת מותר., או דהגם דאין בנין וסתירה בכלים כלל מכל מקום יש איסור דרבנן ולגבי איסור דרבנן התירו באופן שהוא מקלקל.. ועיין עוד בביאוה"ל סי' שי"ד א ד"ה אסור לשברה. שהוא הבין שרש"י עצמו נתכוון להתר זה של מקלקל לצורך שבת. [ ודלא כהריטב"א שכתב שרש"י פליג על התר זה.]שדן האם לדעת רש"י התירו בכל מלאכות דרבנן, וכתב שלא מצינו התר של לצורך שבת בשבותים. ושמא כוונת רש"י עצמו להקל דווקא בסותר והביא ראיה מהסוגיא בעירובין דמבואר שאסור הגם שהוא מקלקל ולצורך שבת. ובאמת צ"ע איך רש"י יבאר הסוגיא בעירובין מדוע באמת שם אסור. ואפשר שהוא גם יעמיד בכלי גדול דדמי לקרקע ולפי"ז אתי שפיר שאסור . וכל מה שהתיר כאן זה בכלי קטן דאיין בנין וסתירה כלל בכלים. והנה לפי איך שפי' את רש"י לא כתוב כלל כזה התר וכל הנידון נוגע לפי הראשונים, ויתכן דגם כוונתם היא רק בצירוף זה שאין בנין וסתירה בכלים והוי איסור דרבנן ומקלקל וצורך שבת ובכהא"ג התירו אבל לא התירו בכל מקלקל וצורך שבת. וכמדובר דבכלי גדול באמת אסרו הגם דהוא מקלקל וההתר הוא רק בצירוף זה שאין בנין וסתירה בכלים ונאסר מדרבנן ובזה התירו משום מקלקל וצורך השבת וכדלהלן בדברי הר"ן. ובחזו"א סי' נא' סעיף ח'. ונראה בזה בהמשך עוד כמה תי' בראשונים.

**ובלבד שלא יתכוון לעשות כלי.** והנה באופן שמתכוון לעשות פתח יש לעיין, מדוע נאסר האם משום מכה בפטיש דנשלם בזה צורת הכלי. או משום בונה, ויש לעיין האם חשיב עשיית הפתח כחיזוק ואומנות לדעת התוס'.

**תוד"ה שובר.** הראשונים הקשו עיין תוד"ה שובר ובשאר הראשונים. דמדוע בסוגיין מבואר דהתירו לשבור חבית. ומתוך הסוגייא בעירובין לד: מבואר דנאסר לשבור מגדל של עץ דהיינו כלי, **א]** והתוס' תי' מחמת קושיא זו דסוגייתנו איירי במוסתקי, דהיינו חבית שבורה שמדבקין שבריה בזפת. [ועיין היטב ביצה לג: ובמחלוקת הרש"י והתוס' שם.] ומבואר בתוס' דבחבית שלמה אסור לשוברה, ואע"ג דאין איסור בשבירתה. [ולא מבואר בתוס' הטעם אבל כנראה היסוד הוא דהוא רק עושה סתירה ואינו סותר עשייה של חיזוק ואומנות. דאינו סותר את כל החבית אלא סותר רק שעושה פרצה וזה אינו סתירה גמורה וכל האיסור הוא שמא יבוא לעשות פתח. ועיין פמ"ג משב"ז שי"ד סעיף א'.] וכשהחבית עשויה רק ממוסתקי אין חשש שיבוא לעשות פתח יפה כיוון דכל החבית היא של ארעי. וכפי' רש"י בביצה לג:. **ב]** אמנם הרשב"א והריטב"א הביאו את תי' התוס' באופן אחר דכשחבית עשויה ממוסתקי אין בנין וסתירה בכלי שעשוי ממוסתקי כיוון שכל הכלי הוא עראי. וכפי' התוס' בביצה לג:. ולפי' התוס' טעם ההיתר הוא משום דהוא מוסתקי וזהו טעם בעצם להתיר את שבירת החבית. אבל כשאינה עשוי ממוסתקי אסור שמא יבוא לבוא לעשות פתח. ועיין בביצה לג: וברש"י שם דמבואר דלר"א אסור לשבור קיסם של עץ כדי להריח משום החשש שמא יתכוון לעשות כלי ולרבנן מותר. ומבואר שם ברש"י דלרבנן ההיתר הוא משום דגם במתכוון סברו רבנן דהוי עשייה של כלי לאחר יד דהדרך לעשותו בסכין ולכן התירו בשאינו מתכוון ומשמע דלכו"ע באופן שבמתכוון אסור מדאוריתא אז מדרבנן זה אסור גם באינו מתכוון. חוץ מאופן של מוסתקי. ושם העמידו משנתינו במוסתקי. ולכן מותר לשבור החבית. **ג]**הרשב"א והריטב"א דחו פי' התוס' דזה דווקא לר"א אבל לא לרבנן. [ והתוס' פירשו דמדר"א נשמע לרבנן. ועיין בתורא"ש וברא"ש סי' ו' ועיין בתפארת שמואל שתמה עליהם.] דשם העמידו כן כר"א מתוך הדחק אמנם אם זה המכוון בסוגייתנו היה צריך לפרש, ופי' הרשב"א והר"ן דבכלי גדול יש בנין וסתירה, דהוי כמו סתירה ובנין באהל ובעירובין איירי במגדל גדול. ובכלי קטן אין בנין וסתירה. והנה מהו השיעור של כלי גדול. עיין בב"י סי' שי"ד סעיף א' דהביא בשם תרומה"ד. סי' ס"ה. בשם האו"ז דהיינו כלי המחזיק מ' סאה וכן פסק הרמ"א שם. דהוי כאהל ושייך בו בנין וסתירה. ועיי"ש בביאוה"ל ד"ה שאינה דהביא מחלוקת האם בכלי יותר ממ' סאה העשוי במוסתקי יש בו בנין וסתירה. ועיין רשב"א עירובין לד: שנקט דאפילו כלי יותר ממ' סאה אם משתמשים בו כדרך שמתמשים בכלים חשיב ככלי קטן לענין בנין וסתירה בכלים. ומשמע בדבריהם דאין זה משום שכלי של מ' סאה חשיב כקרקע אלא דהוא חשיב כאהל. ויל"ע בזה.

והנה יש לעיין על הר"ן והרשב"א דלכאורה סתרו משנתם דכאן כתבו דאין בנין וסתירה אלא בכלי גדול משום סתירת אהל. ואילו לעיל קב: סברו כהרמב"ן דיש בנין וסתירה בכלים בעושה כל הכלי ויל"ע מדוע לא יהיה כאן סתירה. ויש לדון בזה. ויתכן דכאן איירי ששובר רק חלק מהחבית ואינו שובר את כל החבית ואם כן אין זה ביטול של עשיית הכלי אלא רק ביטול תופסת של חיזוק ואומנות ואין כאן חיוב של סותר אלא דבאמת יש לדון דלכאורה שהוא עושה שבר בכלי הרי זה כלי שבור וזה נחשב שבירת כל הכלי ולא בעינן לרסק את כל הכלי אלא דיתכן דזה נחשב שהכלי עדיין ראוי לשימוש אלא דיש בו פתח להוציא את הדברים. ובאמת בחזו"א בסי' נ"א מצינו דבר חידוש דכתב דבכלי דאין חשיבות גדולה לסתירתו דנים את השבירה לא כסתירה אלא כצורת שימוש בכלי וזהו טעם ההתר ולכן אין כאן שם סותר. והנה בדברי הר"ן מבואר להדיא לא כן דלא התיר רק בצירוף דהוא מקלקל ולצורך שבת אמנם אפשר אולי דזהו הטעם ברשב"א. ומצינו באג"מ או"ח סי' קכ"ב ענף ה' דכתב לחדש באופן זה דהנה אע"ג דמבואר בקכ"ב דהסתירה תלויה בבנין בכלים. וכן בבנין בקרקע מכל מקום יתכן דזה סברא אם בנין בכלים חשיב בנין וכן בנין בקרקע חשיב בנין אז גם הסתירה חשיבא אמנם אם מה שמחשיב את הבנין הוא בזה שהוא עושה כלי זה לא שייך בסתירה. [למרות שיש לדון דיש חשיבות שהוא מבטל כלי אינו דומה למי שיוצר כלי והרס אינו דומה לבנין ודווקא במקום שמחייבים אותו משום התוספת יש בזה סברא לומר דההרס שקול לבנייה. עוד שינוי מצינו בין הרשב"א לר"ן דברשב"א משמע דלתי' זה דאיירי בכלי קטן ואין בנין וסתירה בכלים מובן מדוע מותר לשבור את החבית. ולעומת זאת בר"ן מבואר דההתר הוא רק בצירוף הסברא דהוא מקלקל וצורך שבת ויל"ע במה נחלקו הרשב"א והר"ן.

**ד]**ועיין בריטב"א, דכתב כעין חילוק זה אלא באופן אחר דגם במתכוון לעשות פתח אין בזה איסור דאוריתא שאין דרך בנ"א לעשות כן ממילא באופן שאינו מתכוון לא אסרו משום צורך שבת. וצ"ל דזה דווקא לרבנן אבל לר"א דביצה באמת יהיה אסור דאינו נחשב כלאחר יד דומיא דקיסם דלא נחשב כלאחר יד ולכן צריך להגיע להתר של מוסתקי. **ה]** אמנם הריטב"א דחה חילוק זה. ומסיק דיש הבדל בין כלי שנעשה דרך בנין דשבריו עומדים לתקן לבין חבית שאין עומדים להחזיר את שבריה. אין בשבירתה כלל איסור סתירה. **שם.** עיין ברי"ף וברמב"ם פכ"ג ה"ב. שכתבו דין המשנה ולא הזכירו כלל דאיירי במוסתקי. וכן לא הזכירו החילוק בין חבית קטנה לגדולה. ויל"ע איך הם יפרשו החילוק בין חבית למגדל. ועיין ברמב"ם דנקט דיש בנין בכלים באופן שבונה את כל הכלי וכן באופן שעושה תקיעה דחייב משום בונה. והשלטי גיבורים העמיד במוסתקי וזה דוחק. ועיין קרבן נתנאל אות ה'. ושמא הרמב"ם סבר כהריטב"א ולפי"ז מובן החילוק. ויל"ע דלא כתב חילוק זה. ועיין אור שמח פכ"ג סעיף ב'. ועיין טור שו"ע שי"ד סעיף א'. שפסקו כהתוס' דדווקא במוסתקי מותר לשבור, אבל חבית שלימה אסור לשבור בכל גוונא, ועיין ביאור הגר"א דסבר דאין סתירה בכלים אפילו בכלי שלם וחזק. ועיין במ"ב שם סק"ז דבאופן שעושה כלי ע"י השבירה חייב משום מכה בפטיש. והחזו"א סי' נ"א אות ו' כתב דגם לדעת הגר"א יש איסור דרבנן בשובר חבית שלימה עיי"ש. והנה נחלקו פוסקי זמנינו בפתיחת קופסאות שימורים האם מותר. וזה שייך נושא זה גם לפתיחת שקית ובקבוקים בשבת באופן שעושה חור בראש הבקבוק כדי שלא יחשב שעושה כלי בפתיחתו אם מותר.