שיעור מא סימן קפב סעף ג
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / אורח חיים / סימן קסו עד סימן רא - ברכות

![](data:image/gif;base64...)![](data:image/gif;base64...)

**שיעורי הלכה**

**שיעורים מפי מו"ר**

**הגאון רבי רפאל צבי ובר שליט"א**

**הלכות ברכות**

**שיעור מא**

**~ סימן קפב סעי' ג - ד ~**

## [סעיף ג] צריך שלא יהא פגום, שאם שתה ממנו פגמו, אבל אם שפך ממנו לתוך ידו או כלי אין בכך כלום, ואפילו שתה מהכד או מחבית קטנה הוי פגום, אבל אם שתה מחבית של עץ גדולה אין להקפיד. יש מי שאומר שאפילו מים פגומים, פסולים למזוג בהם כוס של ברכה.

# לשתות דרך האויר או ע"י קש אם פוגם הכוס

כתב השערי תשובה כאן (ס"ק י) בשם השבות יעקב (חלק ג סימן יד) דהשותה מכוס על ידי קנה חלול אין הכוס נעשה פגום בכך. וע"ש בשבו"י שכתב דדין זה תלי במחלוקת הפוסקים אם ניצוק הוי חיבור, דאם ניצוק הוי חיבור הרי זה כמו ששותה מעיקר הכלי, ואם ניצוק לאו חיבור הרי הוא כמו ששותה מכלי אחר ואינו פוגם את הכלי. אמנם סיים שם דכיון שיש תקנה ע"י שיוסיף יין או מים אין להקל בזה.

והנה בשו"ע הרב (סעיף ד) כתב שדין זה שהשותה מן הכוס פוגמו הוא אפילו לא קירב את הכוס לפיו אלא שפך מהאויר לתוך פיו, הרי הוא פוגם את הכוס. ולכאורה נראה דלדעת השועה"ר דכל ששתה מן הכוס אף שלא ע"י פיו הרי זה כמי שפגמו, א"כ כל שכן שיש להחמיר שאם שתה מן הכוס על ידי קש, יש להחמיר דהרי הוא כמי שפוגם את הכוס. אך יש לדחות דשתיה ע"י קש אינו פוגם כיון שהקש נחשב כמו כלי אחר והוא כמו ששפך לכוס אחר ושתה דלכו"ע אינו פוגם את הכוס הראשון.

# אם צריך כוס מלאה על גדותיה

מבואר בשו"ע שאם שפך ממנו לתוך ידו או לכלי אין בכך כלום, ולכאורה קשה הרי הכוס נתחסרת על ידי זה, ובעינן כוס מלא לברכה כמבואר בסימן קפג (סעיף ב), ובט"ז (ס"ק ג) תירץ דשופך לכוס קטן והכוס השני יהיה מלא, ועוד תירץ שאינו שופך אלא מעט באופן שעדיין שם מלא עליו, והובאו דבריו במשנ"ב (ס"ק יט). ומבואר מדבריו שאף אם שופך מעט יין מהכוס, עדיין נחשב הכוס ככוס מלא. והנה לשון הרמ"א לקמן (שם) שצריך למלאות כוס של ברכה על כל גדותיו, ובמשנ"ב (שם ס"ק ט) כתב שנהגו כן אף שרגיל לישפך קצת על ידי זה לארץ, ומשמע שלדעת הרמ"א צריך שיהיה מלא ממש עד למעלה, אך המשנ"ב שם בהמשך דבריו הביא שיש שאין ממלאין אותו כל כך מטעם זה, ואפילו הכי נחשב מלא ע"ש. ומדברי המשנ"ב כאן מבואר כמו שמסיק שם שאף אם חסר מעט יין בכוס עדיין שם מלא עליו. אמנם לא נתברר מהו השיעור שאם נתחסר עדיין נחשב כוס מלא וצ"ב.

# למלאות את הכוס ע"י חתיכת פת

עוד כתב במשנ"ב שם דהטעם שהכוס לא נחשבת חסרה אף ששפך ממנה מעט, משום דמיירי שאחר ששפך מהכוס זרק לתוכו פרור פת להגביה היין. והיינו שאין דין שתהיה הכוס מלאה על ידי יין, אלא צריך שתראה מלאה, ולכן אף אם ממלא אותה ע"י פת נחשבת הכוס למלאה. וכ"כ המשנ"ב (ס"ק לב) דלכו"ע אפשר למלאות הכוס ע"י פת. אמנם דעת התוספת שבת (סימן רעב ס"ק ט, וציינו השערי תשובה כאן ס"ק י) שדין כוס מלא הוא דווקא שיהיה הכוס מלא ע"י יין ואי אפשר למלאותו ע"י פת. אכן גם לדעת המשנ"ב כל זה הוא דווקא אם ממלא את הכוס ע"י חתיכה אחת של פת, אך אם רוצה למלאות הכוס ע"י פירורים מבואר במשנ"ב (סוף ס"ק לב) דיש בזה משום מיאוס ופסול הכוס משום 'הקריבהו נא לפחתך'.

# שפיכה מהכוס קודם שישתה ממנה

מבואר בשו"ע שאם שפך לתוך ידו אינו פוגם את הכוס ואין בכך כלום. אכן מצינו בחידושי הרשב"א (ברכות נב, א) שאין לעשות כן דבגמרא שם הובאה מחלוקת ב"ש וב"ה בבא להם יין אחר המזון דלב"ש מברך על היין ואחר כך מברך על המזון ולבית הלל מברך על המזון ואח"כ מברך על היין, וביארה הגמרא שם את דעת בית שמאי דאף שכשמברך על הכוס צריך לטעום ממנה, ואם יטעם מהכוס עצמה הרי הוא פוגם אותה, מכל מקום יכול הוא לשפוך מעט מהכוס ולטעום ממה ששפך, והקשה הרשב"א שם א"כ מאי טעמא דבית הלל שסברו דלא יברך על היין קודם ברכת המזון. ותירץ הרשב"א [בחד תירוצא] שאם ישפוך מהכוס שמברך עליה נחשבת הכוס לפגומה, והוא כמו שיורי כוסות. ומוכח מתירוץ זה של הרשב"א שיש פגם בכך שהוא שופך מהכוס קודם ששותה ממנה. ועיין בב"ח כאן שהביא את דברי הרשב"א הנ"ל וכ"ה באליה רבה (ס"ק ח), ונראה שחששו לדעה זו שלא למזוג מכוסו לכוס אחר קודם ששותה ממנה.

ומצינו כעין זה בסימן רעא (סעיף יא) שכתב השו"ע שאם יש לו רק כוס אחת לקידוש, יקדש עליה בלילה וישפוך ממנה לכוס אחר וממנה הוא ישתה, והכוס הראשונה לא תהיה פגומה. אך המג"א כתב דאין לעשות כמש"כ השו"ע, כיון שצריך לשתות מכוס שיש בה רביעית, ועל כן מסיק שיעשה באופן אחר, שישפוך מעט לכוס אחרת וישתה מהכוס הראשונה שקידש עליה, ואחר כך יתקנה עם היין שבכוס השניה. אמנם באליה רבה (שם ס"ק כג) כתב שאין לעשות כן שאם הוא שופך מהכוס קודם שטועם ממנה הרי זה זלזול בכוס וביזוי מצוה ע"ש. והוא כעין דברי הרשב"א הנ"ל שאסור למזוג יין מהכוס קודם ששותה ממנה [אמנם הטעם לרשב"א הוא משום דהכוס נחשבת כשיורי כוסות, ולא"ר הוא משום ביזוי למצוה].

ועל פי זה נראה לבאר דברי השו"ע דהטעם שצריך לשפוך מהיין לכוס השניה וגם לשתות מכוס זו הוא משום שהכוס הראשונה נחשבת כשיורי כוסות וכנ"ל.

# ביאור המהרלב"ח דלא מועיל תיקון פגימה ע"י שמוסיף יין

אכן נראה דאין זה כוונת השו"ע דהנה לשון השו"ע שאינו טועם מאותו כוס 'כדי שלא יפגמנו', ומשמע שהוא משום שיפגום את הכוס הראשונה, וגם מקור דברי השו"ע הוא מהרבינו ירוחם (חלק כ נתיב יב), ושם משמע גם כן שהטעם ששופך לכוס אחר הוא כדי שלא יפגום את היין, וצ"ב שהרי אם ישפוך לכוס אחרת יכול לתקן את היין ע"י שיחזיר את היין מהכוס השניה. ונראה דעל כרחך צ"ל דדעת הרבינו ירוחם שלא מועיל תיקון לפגימה ע"י שמוסיף יין אחר. וכן פירש המהרלב"ח (בהגהות על הטור ס"ק יד) בדעת השו"ע.

וכן יש לדקדק מהמשך דברי השו"ע (בסימן רעא סעיף יא) שכתב שאם לא היה לו אלא רביעית בצמצום ונחסר ממנו בלילה 'מוזגו למחר להשלימו לרביעית', ולכאורה הרי הוא צריך למוזגו כדי לתקן את הפגימה, ומשמע שאינו יכול לתקן את הפגימה, וכל מה ששופך שם מים הוא כדי להשלימו לרביעית.

והנה בשו"ע לקמן (סעיף ו) מבואר שאפשר לתקן פגימת הכוס ע"י שמוסיף יין או מים, ומקור דבריו הוא מהרא"ש בפסחים (פרק י סימן יד) שהביא מהירושלמי (ס"פ ג' שאכלו) שרבי יונה טעם כסא ומתקנא ליה, ומבואר שיכול לתקן את הכוס ומתקנו ע"י שמוסיף יין או מים. אמנם יש לציין שברא"ש בברכות (פרק ח סימן ב) כתב לדחות את הראיה מהירושלמי שמה שהיה מוזגו למחר היינו כדי להשלימו לרביעית ע"ש. ועכ"פ נראה דדעת הרבינו ירוחם שלא מועיל הוספת יין או מים אלא להשלים לשיעור אך אי אפשר לתקן פגימה ע"י הוספה זו. וגם באליה רבה (סוף ס"ק כג בשם תניא ומרדכי ואגודה) מבואר דלכתחילה אין לסמוך על תיקון הפגימה שמוסיף יין או מים.

# לחוש לפגימת היין כששותה מחבית גדולה

מבואר בשו"ע שאפילו אם שתה מכד או מחבית קטנה הוא פוסל את היין, אך אם שתה מחבית גדולה אין להקפיד. ובמשנ"ב (ס"ק כא) הביא שיש מחמירין גם בזה, ויש לחוש לדבריהם לכתחילה שלא להניח לשתות אפילו מפי ברזא מחבית גדולה.

ועל כן צריך ליזהר בחביות היין שנמצאים ביקבים שלא יפתח את הברז וישתה ממנו כי יש לחוש שפוגם את כל החבית. וגם מה שנתבאר לעיל דדעת השבות יעקב שיש להקל דכשותה ע"י קש אינו פוגם את החבית, נראה שברז שהוא מחובר לכלי ודאי חשיב פגימה אם שותה ממנו. ואמנם אף אם שתה מן החבית הרי הוא יכול לתקנה ע"י שיוסיף לחבית מעט מים או יין. אכן לפי מה שנתבאר לעיל לחוש לדעת הרבינו ירוחם לא מועיל תיקון ע"י שמוסיף יין או מים [אף שדעת השו"ע לא כן].

[ויש לדון אם קרה ששתו מן החבית ביקב אם מותר לבעל היקב למוכרו כסתם יין או שחייב להודיע שיש בזה חשש פגימה, ואף אם יתקן את הפגימה הרי לדעת הרבינו ירוחם אי אפשר לתקנו, וכיון שיש דעות שלא מועיל תיקון הפגימה י"ל שצריך להודיע ללקוחות על הפגימה. ולדינא נראה דצריך להודיע כן ללקוחות, אכן במקום הפסד מרובה יש לדון להקל. [ויעויין בפתחי תשובה (יורה דעה סימן לא ס"ק ב) דמסיק שבכל דבר שהקילו בו משום הפסד מרובה צריך להודיע ללקוחות שהתירו אותו משום הפסק מרובה. וכן שמענו בשם הגר"ש וואזנר שהמוכר לחבירו מזוזה שאינה מהודרת, או אינה כשירה לדעת מקצת פוסקים דחייב להודיע ללקוחות.]

# אם מים פגומים מתקנים כוס של ברכה

עוד נתבאר בשו"ע שיש מי שאומר שאפילו מים פגומים פסולים למזוג בהם כוס של ברכה. ובמשנ"ב (ס"ק כב) הקשה מדוע לא אמרינן קמא קמא בטיל, וכמו שמבואר בשו"ע לקמן (סעיף ה) שאם החזיר יין של כוס פגום לקנקן לא נפסל היין שבקנקן, דאמרינן קמא קמא בטיל. ותירץ המשנ"ב דהכא מיירי ביין חי דהמים שלו חשובים, שהרי אי אפשר לשתות יין חי בלא מזיגה, ולכן המים לא מתבטלים ביין.

ויל"ע מאי קשיא ליה למשנ"ב שהרי מבואר במשנ"ב לקמן (ס"ק כז) דלכתחילה אין לעשות כן ולבטל את היין הפגום ע"י קמא קמא בטיל, וא"כ אפשר לפרש כוונת השו"ע כאן דלכתחילה לא ישפוך מים פגומים, דאין מבטלין לכתחילה ע"י קמא קמא בטיל. וצ"ל דמשמע מלשון השו"ע שהמים 'פסולים' למזוג בהם, ומשמע שאפילו בדיעבד לא מהני, ועל כן הקשה דנימא קמא קמא בטיל.

# הדין למעשה בתיקון הפגימה בכוס של קידוש

## [סעיף ד] אם היו כוסות המסובין פגומים צריך לתת מכוס הברכה לתוכם. ויש מי שאומר שא"צ.

וביאר המשנ"ב (ס"ק כג) שנחלקו הדיעות האם צריכים המסובים לשתות דווקא מכוס שאינו פגום, ודעה ראשונה בשו"ע ס"ל שצריך לשתות מכוס שאינו פגום ולכן צריך המברך לתקן את הכוסות של השומעים אם הם פגומים.

אמנם כתב המשנ"ב (ס"ק כד) שאם המסובין שותים מכוסו של המברך אין לחוש ששותים מכוס פגום, כיון ששתיית כולם נחשבת כשתיה אחת, ומתחילה היה כוס שלם. אמנם נראה שאם שופך מכוסו לכוסות ריקים דחשיב ששותים המסובים מכוס פגום, דרק כששותה מאותה הכוס שהמברך שותה חשיב כשתיה אחת. [אמנם הגרנ"ק נקט שיש להקל דאף בכהאי גוונא חשיב שתיה אחת וצ"ע]. ויש עצה לזה שיתקן את היין שבכוסו ע"י שיוסיף מעט יין ואחר מכן ימזוג לכוסות המסובין מיין שאינו פגום.

[סעיף ה] אם החזיר יין של כוס פגום לקנקן, היין שבקנקן כשר, משום דקמא קמא בטיל.

# בביאור דין ד'קמא קמא בטיל'

והנה הב"ח כתב דכדי לבטל את היין משום דקמא קמא בטיל צריך שישפוך את היין לקנקן מעט מעט, כדי שכל מעט שהוא שופך יתבטל בתוך הכוס [ואפשר דכוונתו שישפוך כמות כזו באופן שיהיה בקנקן שישים כנגד אותה כמות]. אמנם דעת המג"א (ס"ק ט) דאין להחמיר בזה, ואפילו אם שופך בבת אחת אמרינן דקמא קמא בטיל.

ובביאור דברי המג"א שהיין הפגום מתבטל ברוב יל"ע שהרי קיי"ל שלח בלח אינו מתבטל רק בשישים, ומדוע שיתבטל היין הפגום ביין שבקנקן ברוב. ואולי יש ליישב דהכא דמי למש"כ הרשב"א ביבמות (פב, ב) לגבי פסול של מקוה דבזה א"צ שישים לביטול, והטעם שרק במאכלות אסורות צריך שישים כדי לבטל לח בלח שיהיה פחות מנותן טעם, אך במקוה שאין צריך לבטל את הטעם, אלא את ה'דין מים שאובין' שבמים שפיר מתבטל ברוב. וה"נ יש לדמות עניין זה של תיקון הפגימה ביין, שאינו צריך לבטל את טעם הפגימה ביין, אלא את האיסור שביין פגום, ובזה מהני ביטול ברוב אף שאין שישים [אמנם הרמב"ן שם פירש בענין אחר דכל דבר שאין לו עיקר מן התורה בטל ברוב אף אם אין שישים ע"ש].

**הדינים העולים:**

1. דעת השועה"ר שהשותה מן הכוס אפילו דרך האויר פוגמה. וכעי"ז הסתפק השבות יעקב אם שתה על ידי קש אם פוגם את היין שבכלי.
2. משמע במשנ"ב שא"צ למלאות ממש עד גדותיה וצ"ע הגדר.
3. המשנ"ב פסק כהמג"א שאפשר למלאות פגימת הכוס ע"י פת. ולדעת התו"ש צריך שיהיה מלא דווקא ע"י יין.
4. דעת הרשב"א שאין לשפוך מן הכוס קודם ששותה ממנה.
5. נראה דדעת הרבינו ירוחם שלא מועיל כלל תיקון לפגימה ע"י שמוסיף יין או מים.
6. השותה מחבית גדולה אין צריך לחוש לפגימה ויש מחמירין. ואם מוכר יין כזה לכאורה צריך להודיע ללקוחות.
7. לא יתקן את הכוס ע"י מים פגומים די"א שאין בזה קמא קמא בטיל.
8. אם שותה מהכוס של המברך אין לחוש לפגימה, ואם שופך לכוסות ריקניים יש לחוש.
9. שמתקן את הכוס ע"י קמא קמא בטיל לדעת הב"ח צריך לשפוך מעט מעט ולמג"א אין לחוש.