13ספק פסיק רישיה
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / כללי המלאכות / קונטרס דעת המחשבת

**ספק פסיק רישיה**

עי' בט"ז (סי' שטז סק"ג) שתיבה שיש ספק אם יש בה זבובים, מותר לסוגרה, ואי"ז בכלל פס"ר. וחזינן מדברי הט"ז שאפילו שהספק הוא על המציאות דעכשיו אם יש עתה זבובים בתיבה, אי"ז בכלל פס"ר.

ובבה"ל (סי' שטז ס"ג ד"ה ולכן) כתב שמסברא היה נראה הסברא להיפוך, והביא שכך צידד מתחילה הרעק"א (ביו"ד סי' פז ס"ו), דדוקא לענין חריץ אמרי' שאם לא ידעינן אם יעשה חריץ הרי שאין זה פס"ר משום שהספק הוא על להבא אם יעשה חריץ, אולם היכן שהספק הוא על לשעבר, הרי זה בכלל פס"ר ואם הוי איסור דאו' הרי זה ספק אם עובר באיסור דאו'.[[1]](#footnote-1) וע"ע בשו"ע הגר"ז (סי' רעז קו"א סק"א).

אולם עי' בבה"ל שם שלבסוף הביא ראיה לדברי הט"ז מדברי הרמב"ן, ולדינא נקט המשנ"ב (סי' שטז סקט"ז) שיש להקל באיסור דרבנן גם בספק פס"ר לשעבר.

[וצ"ב דלכאו' באיסור דרבנן לא צריכינן לדברי הט"ז, שהרי בלאו הכי יש להקל שהרי ספק דרבנן לקולא, ובמשנ"ב משמע שהקל רק משום דברי הט"ז. ובאמת כך מבואר בבה"ל שם שלענין איסור דרבנן אין נפק"מ בדברי הט"ז. וצ"ע. ואולי יתכן לומר שהמשנ"ב איירי בגוונא שאפשר לברר בקל, ובכה"ג לא אמרינן ספק דרבנן לקולא, אולם ספק פס"ר אמרי' אפילו אם אפשר לברר בקל, אלא דמלשון הבה"ל משמע שאין לחלק בזה, דהבה"ל כתב "שלענין זבובים אין נפק"מ בזה, דהכא בלאו הכי אינו אלא איסור דרבנן... ואם כן הוא ספיקא דרבנן" ומשמע שלענין איסור דרבנן אין כלל הכ"ת שצריכינן לדברי הט"ז. וצ"ע. וע"ע בספר נתיבות שלום שהקשה מהבה"ל סי' שכו (ד"ה בדברים) שכתב שמינים שאינו יודע את טבעם אם הם משירים שער, בודאי יש לאסור לרחוץ בהם. והקשה בנתיבות שלום מדוע ודאי אסור והרי לכאו' הוי ספק פס"ר לשעבר, ושם הוי רק איסור דרבנן שהרי השרת שער הוא מלאכה שאצל"ג. ותירץ הנתיבות שלום שהיכן דהוא רק חסרון ידיעה בעלמא לא חשבינן מחמת כן שאין זה פס"ר].

1. וביאור סברתם נראה שרק כאשר ספיקו הוא להבא ובשעת עשיית המעשה עדיין אין ידוע מה יהיה להבא אמרי' שאין זה מוכרח שכך יקרה, אבל אם עכשיו הידיעה כבר קיימת אם הדבר מוכרח, הרי שכבר **יש כאן פס"ר** ורק **האדם** שעושה **לא ידוע לו** אם זה פס"ר או לא, ומה שאינו יודע אין זה מפקיע את הפס"ר מכיון שהמעשה מצד עצמו הוא פס"ר, ורק כשהספק הוא להבא הרי שהידיעה אם הדבר מוכרח עדיין **אינה קיימת** ולכן אי"ז פס"ר. ועי' בשערי יושר (ש"ג פכ"ה) שהאריך לבאר טעם החילוק. [וע"ע שם שהוכיח כן מהא דנחלקו בגמ' שבת צה. לענין מכבד אם הוי כפס"ר, וחזינן שאע"פ שאי"ז ברור בודאי שזה מוכרח להיות, אעפ"כ חשבינן לפס"ר וע"כ שתלוי בעצם המעשה ולא בידיעת האדם. ולכאו' יש לדחות דלענין פס"ר אין זה דוקא אם זה ודאי גמור שיקרה כך, אלא אפילו אם קרוב לודאי, ונחלקו האם מכבד זה נקרא קרוב לודאי עד כדי שייחשב כפס"ר. ושו"ר שכ"כ האגלי טל. [↑](#footnote-ref-1)