שיעורי תערובת מג
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / יורה דעה / תערובת / קמא

שיעורי תערובת – מג

**ממו"ר הגאון רבי צבי ובר שליט"א**

יו"ד סי' קה, ה - ז

**דבר כחוש בודאי סגי בכדי נטילה, ואמאי במליחה הצריכו ששים**

**[ס"ה]** וכתב הרמ"א [סוף סעיף ה] **אבל באיסור דלא שייך ביה שמנונית והוא בודאי כחוש אינו אוסר רק כדי נטילה.** והקשה הש"ך (ס"ק טז) דדם הוי דבר שהוא בודאי כחוש, ואעפ"כ מבואר ברמ"א לקמן (סעי' ט) שנוהגים לשער במליחה בששים. ובאמת כן מבואר גם בהלכות מליחה (סימן ע עי' ברמ"א שם ס"א) שבמליחה יש לשער בששים, וצריך ביאור איך מליחה אוסרת עד ששים, הא כל האיסור הוא מהדם, והוא בודאי דבר כחוש. וכתב הש"ך ליישב דגבי איסור דאורייתא החמירו לשער בששים אף בכחוש לגמרי, ולזה במליחה יש לשער עד ששים, וכל דברי הרמ"א להקל בדבר כחוש לגמרי שאוסר רק כדי נטילה, היינו דוקא באיסור דרבנן.

**והט"ז** לקמן (ס"ק כו) ג"כ נתקשה אמאי במליחה אוסר עד ששים, וכתב שצריך לומר דחיישינן לציר ושומן שמעורבים בדם. וכתב הפמ"ג (על הש"ך כאן) שאף הש"ך על כרחך מודה לדברי הט"ז, שהטעם שמליחה אוסרת עד ששים מחמת חשש תערובת ציר ושומן, שהרי דם שמלחו אין איסורו אלא מדרבנן, וא"כ לא יישב הש"ך מידי בזה שחילק שבדאורייתא יש להחמיר אף בכחוש בששים. וביאר כוונת הש"ך לעניין דם בעין שהוא בודאי כחוש, ואין לחשוש בו משום שמנונית, ובזה כתב הש"ך שהחמירו בששים משום שאיסורו דאורייתא. וכתב היד יהודה (לקמן ס"ק מח) להקשות שאף גבי דם העין יש להוכיח מדברי הרמ"א בסימן ע' (ס"ו) שדעתו להחמיר בששים, ובדם בעין שנטף על בשר מלוח, אין חשש תערובת ציר ושומן, וגם אי"ז איסור דאורייתא כיון שהדם נמלח ואינו אסור אלא מדרבנן

**ועל** כן כתב לבאר (ס"ק כז) שבאמת עיקר תירוצו של הש"ך לחלק בין דאורייתא לדרבנן, ומ"מ בדם שמלחו החמירו, משום שהרבה ראשונים סוברים שהוא מדאורייתא, וכן מצינו בכמה מקומות שהחמירו בספיקות בדם שנמלח [וכ"כ הפמ"ג בפתיחה להל' מליחה דהעיקר הראשון].

**נצרר הדם ואין ששים בעוף כנגדו אם נאסר הכל במליחה**

**והנה** לפי מה שנתבאר, בכל מליחה מחמירים בששים אף שהדם כחוש לגמרי. והדבר מצוי במקום שנצרר הדם, דאם היה מקום הצרירה גדול ואין בבשר ששים כנגדו, נאסר כל העוף, ולא סגי שיטול המקום שסביב לנצרר. והנה מבואר ברמ"א לקמן (סעיף ט) שבמליחה מצרפים את כל החתיכות, והיינו שאם מלחו בשר עם החֵלב שלו, אם יש ששים בכל החתיכות כנגד החלב אינו נאסר, אלא רק אותה חתיכה שהחלב דבוק בה שנאסרת משום איסור דבוק, אבל אם לא היה איסור דבוק לא היה אוסר את החתיכה כל זמן שיש ששים בצירוף שאר החתיכות. ויל"ד בדם אי חשיב איסור דבוק, דאי נימא שאינו איסור דבוק, א"כ אע"פ שמצא בעוף נצרר הדם בשיעור גדול, מ"מ יש להקל שלא לאסור את כל העוף, דיש לצרף שאר העופות שנמלחו עמו. אבל אי נימא שאף דם חשיב איסור דבוק, א"כ נאסר כל העוף מדין דבוק כל שאין בו ששים כנגד הנצרר.

**וכבר** נתבאר לעיל שהאחרונים נחלקו בדין איסור דבוק, אם זה דוקא כשדבוק בתולדה או אף בלא שדבוק בתולדה. ואי נימא שאף בלא שדבוק בתולדה הוי איסור דבוק, א"כ גם דם הוי איסור דבוק. אבל אי נימא שבעינן דוקא דבוק בתולדה, לכאורה הדם לא חשיב דבוק בתולדה, דאף שהוא מתחילת ברייתו שם, מ"מ מה שנצרר אי"ז מקום הדם.

**והנה** אף אי נימא שבעינן דבוק בתולדה, ומשו"ה אין לאסור דיש לצרף כל העופות לששים, מ"מ עדיין יש חשש לאסור, כיון שבשעת המליחה הרגילות היא שמולחים כל עוף בנפרד ואח"כ זורקים אותו למקום שאר העופות, ושמא י"ל שבאותו זמן מועט שהיה העוף בחוץ כבר נאסר מחמת הנצרר, וא"כ כל העוף אסור.

**ביצה שמורחים על החלות ונמצאת ביצה עם דם**

**כתב** היד יהודה (קצר ס"ק מד) לעניין חלות שטחים עליהם ביצה, ומצא בביצה דם, אם נאסרה החלה. וכתב שכיון שהחלה היא כצלי, ובביצה אין לחשוש שמא יש בה שמנונית, א"כ סגי בכדי נטילה. וכתב להקל אף בכדי קליפה, וטיחת הביצה על החלה דומה לסיכה, שמבואר בפסחים (עה:) שסיכה משהו עבדי לה ואינה אוסרת יותר מכדי קליפה.

**חתיכה שמקצתה ברוטב ואיכא ס' כנגד האיסור, דאי"צ גם כ"נ**

**[ס"ו]** **דבר שיש לו פעפוע בצלי אם היה אחד חם ואחד צונן התחתון גובר לפיכך אם נפל חם על צונן אינו אוסר אלא כדי קליפה ואם נפל צונן על חם אם אין בהיתר ס' כנגד האיסור הכל אסור.** אמנם כשיש ששים אין הכל מותר דצריך ג"כ כדי נטילה (פמ"ג ש"ד ס"ק טז). והנה יש מחלו' בין רש"י לר"י בחתיכה שמקצתה ברוטב אם הוי כבישול או כצלי, ואם היתה החתיכה כולה חוץ לרוטב והיה ששים כנגד האיסור, מ"מ צריך נטילה כמו שנתבאר. אבל אם היה מקצתה ברוטב, אז לדעת ר"י אי"צ כדי נטילה, שהרי לדעת ר"י אי"ז כצלי. וכתב היד יהודה (סי' צב קצר סק"ח) שיש להקל בזה, דאף שלדעת רש"י חתיכה שמקצתה ברוטב דינה כצלי, מ"מ יש לצרף כאן עוד טעם להקל, דדעת הרבה ראשונים לחלוק על הרשב"א, וסוברים שאי"צ גם ששים וגם כ"נ. ועוד יש להוסיף לזה את דעת התוספות בחולין (צו: ד"ה אם) שסוברים שאף לדעת רש"י חתיכה שמקצתה ברוטב מתערב הטעם בכל החתיכה, רק שאינו יוצא לכל הקדרה, והכא כיון שיש בחתיכה ששים כנגד האיסור סגי בזה.

**בשר בחלב אם הבשר בלא החלב הוי איסור**

**[ס"ז]** **הא דחתיכת איסור אוסרת חברתה בנגיעתה דוקא כשאיסורה מחמת עצמה כגון נבילה או בשר וחלב.** הט"ז (ס"ק יג) הביא קושיית המהרש"ל (יש"ש חולין פ"ז סי' מה) דהא קיי"ל אין איסור בלוע הולך בלא רוטב אפי' בבשר בחלב, וא"כ אמאי כתב השו"ע שחתיכה של בשר וחלב אוסרת האחרות. ועל כן כתב שצריך לבאר כוונת השו"ע דמיירי בבשר שנגע בגבינה, ולא בבשר הבלוע חלב. ומבואר שהט"ז נקט כדעת הראשונים שבשר שיצא בלא חלב אינו אוסר [והביא ראיה לזה מהא דטיפת חלב שנפלה על החתיכה אינה אוסרת את הקדרה בלא שניער וכיסה מיהו לעיל סי' צב ס"ק ב סתר הט"ז משנתו דכתב שאף בלא ניער וכיסה נאסר הכל, אמנם אפשר שכתב כן שם רק לפי שיטת רש"י].

**והש"ך** (ס"ק יז) האריך בזה, והביא להוכיח שבשר בחלב אחר שנאסר נעשה הכל גופו של איסור, מהא דמבואר לעיל בסי' קא (ס"ב) שחתיכה של בשר וחלב חשיב ראוי להתכבד, ומבואר שאחר שנעשה איסור נעשה כאיסור בפני עצמו ואין זה איסור בלוע [דחתיכת היתר הראויה להתכבד שבלועה מאיסור אין זה חהר"ל ובטל]. מיהו הביא מהמהרא"י (הג' שע"ד סי' נא אות ג) שכתב לדחות, שאף שבשר בחלב חשיב חהר"ל, היינו דוקא בזמן שהם יחדיו שאז נחשב הכל כחתיכת איסור, ואף הבשר בפנ"ע הוא איסור, ודמי לכלאי בגדים שבזמן שחתיכת פשתן מעורב בבגד צמר כל הבגד אסור, ואף הצמר בפני עצמו הוא איסור, ומ"מ אם הוציא חתיכה מהבגד ואין שם פשתן, ודאי אי"ז אסור, וה"נ כשיצא הבשר לבדו בלא חלב אין הבשר אסור. מיהו הש"ך מסיק דלא כהתרומת הדשן, אלא כל שנאסר בשר בחלב נעשה כגופו של איסור, ושוב הבשר יכול לאסור בפני עצמו, וכדעת הר"ן (חולין סוף פרק כל הבשר).

**אלא** דקשה ע"ז מהא שפסק הרמ"א לעיל סי' צב (ס"ב) שטיפת חלב שנפלה על החתיכה אם יש ששים בקדרה כנגד טיפת החלב כל שלא ניער וכיסה אינו אסור רק החתיכה לבד ושאר הקדרה מותר. ואי נימא שהבשר אוסר אף בפני עצמו, הרי הבשר לא הוי בלוע וא"כ יש לחוש דהוי שמן ומפעפע בהכל, ואמאי אין הבשר חוזר ואוסר את כל הקדרה. וכתב הש"ך לחדש, שכיון שהבשר נאסר רק על ידי בליעה לא חמיר כל כך, ואוקמוה אדינא שאינו אוסר כשאינו מפעפע וחלב אינו מפעפע ועל כן אוסר רק כדי נטילה [ומה שכתב הרמ"א בסי' צב ששאר הקדרה מותרת, צ"ל דמ"מ אותם חתיכות שנגעו באותה חתיכה צריכים נטילה, וכ"כ הש"ך בסי' צב (סק"ז)].

**אמנם** דברי הש"ך צ"ע, חדא דמאי איכפ"ל שנאסר מחמת איסור בלוע, והא עכשיו נאסרה כל החתיכה. ועוד קשה דבעיקר הדין בסי' צב שנאסרה כל החתיכה אבל שאר הקדרה אינה אסורה אם יש ששים כנגד האיסור, הקשה הש"ך (שם סק"ו) למה באין ששים כל הקדרה אסורה הלא הבלוע אינו יוצא בלא רוטב. ותירץ דאיירי במקצתו ברוטב שלרש"י מתפשט בכל החתיכה, אבל באין ששים חוששים לר"י דהוי בישול ומתפשט בכל הקדרה. אמנם לדברי הש"ך כאן אינו מובן, דאי נימא שהבשר נאסר אף בפני עצמו, הא טעם הבשר ודאי יוצא לרוטב ומתפשט בכל הקדרה, ולא שייך ברוטב לומר דאוסר רק כדי נטילה. ובביאור דברי הש"ך לא מצינו יישוב זולת דברי החוו"ד (סי' צב סק"ה) דס"ל שטיפת חלב שנפלה על החתיכה שחוץ לרוטב אוסרת רק כדי נטילה, ורק משום שלא בקיאים בין כחוש לשמן אוסרים את כל החתיכה, ומיירי בחתיכה שמקצתה ברוטב ומקצתה חוץ לרוטב, וחוץ לרוטב יש יותר מכדי נטילה. וכלפי לאסור את כל הקדרה אמרינן שבקיאים מהו כחוש ואמרינן שלא נאסרה כל החתיכה אלא רק כדי נטילה שחוץ לרוטב, ומשו"ה אין אוסרים את כל הקדרה. אמנם בהג' רע"א (על החוו"ד שם) כתב שדברי החוו"ד נסתרים ממשנה מפורשת בחולין (קח.), דאמרינן להדיא שטיפת חלב שנפלה על החתיכה נאסרת כל החתיכה, ולא שייך לומר דבמשנה אסרו את כולה משום שאין בקיאים בין כחוש לשמן.

**והלכה** למעשה הפוסקים נקטו דלא כהש"ך אלא אין הבשר אוסר בלא החלב. מיהו היד יהודה (סוף ס"ק כח) כתב שלכתחילה יש להחמיר ליטול או לקלוף חתיכה שנוגעת בחתיכת בב"ח, וביאור הדבר שאף אם נחמיר כדברי הש"ך אין להחמיר לאסור יותר מכדי נטילה, דאף הש"ך עצמו לא החמיר יותר, ואם אי אפשר, לכל הפחות יחמיר בכדי קליפה. והיינו שבלא"ה לדעת הרשב"א בכחוש מהני קליפה מעיקר הדין ורק לחומרא הצריך נטילה, וא"כ יועיל בזה שיקלוף [ועי' ביד יהודה הקצר (ס"ק מו) שכתב רק לקלוף].

**● השיעור נמסר בביהכ"נ "בית תפילה" נוה יעקב ירושלים ● ניתן לשמוע בקול הלשון טל: [PHONE_REMOVED] קוד 1-3-2-2-1 ובשידור חי יום ו' בשעה 12:30 ●**

**● נכתב ע"י א. ה. והיה לעיני מו"ר שליט"א ●**