4 בגדר איסור טריפה לדעת הרמב_ם
קטגוריות: ש_ס / מא חולין / חולין - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / טריפות

בד' הרמב"ם דנקובת הושט ופסוקת הגרגרת הוי טריפה מחיים, כתב בתבו"ש דהוא משום דל"ש בהו שחיטה.

ולמדנו לפ"ז, דעיקר איסורא דנבילה, הוא משום דל"ה בה שחיטה, והיינו דדינא הוא דבהמה המופקעת משחיטה אסורה באיסור נבילה, וע"כ גם נקובת הושט ופסוה"ג דמופקעות משחיטה אסורות באיסור נבילה.

ומצינו לזה גם בד' הרמב"ם דבבהמה טמאה ליכא לאיסור נבילה, משום דל"ש בהן שחיטה, וזה כנ"ל, דעיקר איסורא דנבילה הוא מכח דל"ש בה שחיטה, ובבהמה טמאה דליכא דין שחיטה, ל"ש איסור נבילה.

ולפ"ז נ', דזהו גדר איסורא דטריפה, דלעולם עיקר דינו הוא דל"ש בו היתר שחיטה, והא דאסור מחיים, הוא דומיא דנקובת הושט דהויא נבילה מחיים משום דהופקעה משחיטה, וה"נ טריפה שהופקעה משחיטה מחמת טרפותה שהיא נוטה למות, ה"ה אסורה מחיים.

ונ' דזהו מש"כ הרמב"ם בבשר מן החי דהוי טריפה, משום שהוא מבהמה שלא נשחטה ולא מתה, ונ' דהיינו כנ"ל, שהרי בשר מן החי הוא מופקע משחיטה, אך מ"מ ל"ה בו מיתה, וכמש"כ בחי' הגר"ח, דמה"ט הוא דלי"ב משום נבילה, וכל שאין הפקעתו משחיטה משום מיתה, אלא מטעם אחר, הוי בכלל איסור טריפה.

ועמש"נ בדברינו בדין אבר היוצא, לדון לפרש עפי"ז גדר איסורא דאבר היוצא לדעת הרמב"ם, דאי"ז איסור בפנ"ע, אלא עיקר דינו הוא שיצא והופקע ממחיצת שחיטתו, וזהו דמדמי לה הרמב"ם לאיסור יוצא בקדשים, דהיינו שיצא ממחיצת היתר אכילתו, והופקע עי"ז מן המחיצה, ודמי לטריפה דאיסורה הוא משום דהופקעה מהיתר שחיטה.

ועפי"ז מבו' הא דאין איסור טריפה בבן פקועה, דהוא משום דכל דל"ב שחיטה, ל"ש בו עיקר איסורא דטריפה, ומה"ט גם ל"ש איסור טריפה בדגים וחגבים, וכמש"כ הראשונים.

ואמנם לפ"ז אין מקום לאיסור טריפה בשנטרפה אחר שחיטה בעודה מפרכסת, ובחי' הר"ן בדכ"ח. מבו' לא כן, והעירוני לדבריו, דמ"ט ליכא איסור טריפה בבן פקועה, וי"ל דכ"ה שאם הי' טריפה במעי אמו הי' ניתר בשחיטתה, והיינו או משום דכל בבהמה תאכלו מהני להתיר גם לאיסור טריפה, או משום דאינו בהמה לעצמו ול"ש בו טרפות, ה"נ בשנטרף אחר שיצא, ג"כ כיון דהוא כשחוט, לא חשבינן לי' כבהמה לעצמו, ול"ש בו טרפות, ויתכן דגם מהני ע"ז התירא דכל בבהמה תאכלו, ואף דבעודו במעי אמו אכתי ל"ה בו להאיסור, וצ"ע בזה.

ועפי"ז שמעתי לפרש מש"כ הרמב"ם דנבילה וטריפה מצטרפין, משום דהטריפה תחילת נבילה היא, דאין מכוון הרמב"ם משום דטריפה היא נוטה למות, וע"כ הויא תחילת נבילה, דא"כ תיקשי דמ"ט בשר מן החי מצטרף עם נבילה, אלא היינו דאיסורא דטריפה הוא מכלל איסורא דנבילה, דאיסורא דנבילה הוא משום דל"ש בה כלל שחיטה, ואיסורא דטריפה הוא משום שהיא מופקעת מהיתר שחיטה, וע"כ גם בשר מן החי מצטרף עם הנבילה.

ועפי"ז ניחא טפי מש"נ במק"א, דהגם דנקובת הושט הויא גם טריפה, מ"מ לא מנאה הרמב"ם בכלל הטריפות, משום דהויא גם נבילה, וע"כ לא חייל בה איסור טריפה כלל, וגם בכל טריפה דמתה י"ל לדעת הרמב"ם דליכא לאיסור טריפה ואם יתרו בו משום טריפה פטור, (ובירושלמי נחלקו בזה), אך הכא עדיף, דמעיקרא הויא גם נבילה, וע"כ ודאי דלא חייל בה שם טריפה, והיינו משום דכל עיקר איסור טריפה הוא במה דל"ש בה היתר שחיטה, וכל שהיא מופקעת לגמרי מן השחיטה והויא נבילה, הרי בכלל מאתים מנה, ולי"ב גם לאיסור טריפה.

ושמעתי עוד, דבמכתב הגרי"ז שנד' בס' כ' הגר"ח הוסיף להוכיח דבטריפה ליכא היתר שחיטה, מדינא דנבילה וטריפה מצטרפין, ולמשמעות דבריו במכתב שבס' חי' מרן רי"ז דהא דלי"ב היתר שחיטה הוי דין נוסף על עיקר איסורה, אינו מובן, דא"כ מה מהני זה שיצטרפו נבילה וטריפה, ובאמת בספר שם לא הביא לראי' זו, אך שם בכ' הגר"ח מ' דבאמת זהו כל עיקר איסורא דטריפה, וזה כמש"נ.