ממ 5 דף נו עא עב
קטגוריות: ש_ס / לז עבודה זרה / רבי ישמעאל - הרב יהושע רישי

דף נ"ו ע"א

והתניא יין משקיפה וכו'. ומבואר דגדר שם יין לענין יין נסך ולענין תרומה חד דינא אית להו, ובהמשך אמרי' לחד תירוצא שאני יין נסך דאחמיר ביה רבנן, דשם יין קודם לגמר מלאכה, אך אין זה דין תורה אלא חומרא דרבנן מחמת חומר איסור יין נסך, וצ"ע דתנן במכשירין פ"ו מ"ד שבעה משקין הן וכו' היין וכו', ואיתא בגמ' לעיל דף ל"ט ע"ב דמשעת בצירה נחשב משקה דהיינו יין, לענין מכשירין, הרי חזינן דלאו חדא שיעורא הוא, דחל שם יין קודם, וא"כ מאי מקשה כאן, נימא דלענין יין נסך שם יין חל בירידה לבור, ואילו בתרומה דוקא בעינן גמר מלאכה לשם יין, וצ"ע, ושמא שאני התם דאיתא בתוספתא דשבת מנין ליין שהוא משקה שנאמר ודם ענב תשתה חמר, משמע דכל הנסחט מן הענב קאמר, להכי שם יין לענין הכשר הוא אפי' משעת בצירה, אך בפי' הרא"ש שם כתב דאסמכתא בעלמא הוא, אך יעויין בדבריו שם בשם ת"כ דילפינן מקרא דמכל האוכל אשר יבא עליו מים וכל משקה אשר ישתה בכל כלי יטמא אין לי אלא מים מנין הטל והדבש והשמן והיין ודם והחלב ת"ל וכל משקה ע"ש, וכנראה סגי בשם משקה כל דהו, להכי מיד ביצאתו מן הענבים חשיב יין, משא"כ לענין שאר דיני תורה בעינן יין חשוב, והיינו דוקא בגמר מלאכה.

רש"י ד"ה ש"מ קיפוי דבור קאמר. דאי בחבית מה ענינו אצל גת, עי' ברש"ש דתמה דלכאורה ראיית הגמ' היא דהול"ל חידוש גדול יותר, דאע"פ שקפה קולט אפי' מן הבור, וכך ביאר דברי התוס', וע"ש מש"כ לבאר אף דברי רש"י כן.

שאני יין נסך דאחמירו ביה רבנן. עי' ברש"ש דמציין לסוגיות לקמן דמצינו דהחמירו בדיני יין נסך, כדברי הגמ' לקמן דף ע"ג ע"ב במין במינו במשהו ביין נסך משום חומרא דע"ז, והיינו דדין יין נסך חמור טפי, להכי אף החמירו לדונו לחומרא כאן דחשיב יין לפני גמר מלאכה, אך יעויין בחזו"א סי' נ' ס"ק ז' דטעמא לאו משום חומרא דיין נסך, אלא כוונתם דאין דין יין ליין נסך תלוי בגמר מלאכה ע"ש.

דף נ"ו ע"ב

שפחסתו בורו. שהגיע היין וטיפח בשולי הגרגותני, ותמה הר"ן א"כ מאי קמ"ל רב הונא, ותי' בשם הראב"ד דקמ"ל דחשיב תערובת מין במינו לאסור אע"ג דליכא שם יין לענין יין נסך, דיין מיהא הוי, וכתב לפי"ז דלדברי המשנה אחרונה לרב הונא עצמו ליכא שום חידוש בזה, אלא דכתב דנפ"מ בגת פקוקה ומלאה ע"ש.

תוס' ד"ה אבל אם החזיר. וא"ת והלא מסתמא יש בגת יותר מס' מטיפות יין הגרגותני וכו', הקשו מצד תערובות בענבים, והוסיפו דאי משום היין דהוי מינו אמרי' סלק, ותמה המלא הרעים (הארוך, נדפס בהוצאת וגשל בהגהות וחידושים) דאין כאן אלא לח ביבש, דענבים אינם מקבלים טעם היין ולהיפך אלא ע"י בישול או כבוש, והיינו אחר כ"ד שעות, וליכא תערובת ונשאר הענבים לבד, ומה שיסחוט יהא מין במינו ויאסר, ומובן שפיר דברי רב הונא, וע"ש דמעמיד דברי רב הונא בתערובת זגין וחרצנים דוקא לאחר כ"ד שעות, ומשום כבוש, אמנם יעויין בתוס' ר"י מפאריש דהקשה בהדיא על ענבים חרצנים וזגין, דהיינו ענבים דעוד לא נסחטו והיינו תוך כ"ד שעות, וע"כ דחשיב תערובת אף בלא כבוש ע"ש.

בא"ד וי"ל דס"ל כאביי וכו'. דאמר חמרא חדתא בעינבי במשהו ולית ליה נמי סלק את מינו וכו', עי' במהרש"א ומהר"ם דאו או קאמר דכל אחד סגי לבאר דינא דרב הונא ע"ש.

עוד י"ל דמיירי וכו'. צ"ע מאי קאמר שיש הרבה יין ביחד, דאכתי איכא ששים בעינבי כנגד טפת היין, ועוד אכתי נימא סלק כיון דתערובת הוא, ובפשטות צ"ל דאיירי בכה"ג דבמקום דהניח הגרגותני ליכא תערובת וליכא אלא יין, ואין כאן ענבים, ויש להעיר דהעיקר חסר, דהול"ל דאין כאן ענבים, ולא דאיכא הרבה יין, ועי' בחזו"א סי' נ"ב ס"ק י"א דביאר דבריהם באופן אחר, דליכא תערובת של אינו מינו כלל, דהיין נתערב ביין שעל הגת דוקא, ולא בחרצנים אלא היכא דליכא שום יין אז נספג היין מהגרגותני לענבים ע"ש.