שחיטה מן העורף
קטגוריות: ש_ס / מא חולין / חולין - הרב וורצל / ענייני שחיטה / דף כז

חולין יט: שחיטה מצואר ועורף

א. השוחט מן העורף פסולה, כתב רש"י במתני' יט: דאין פסול עורף אלא משום טרפות של שבירת המפרקת אבל לאו נבילה היא.

וכן מבואר כ: דמקשינן בכל מליקה בסכין שאין בה תורת מליקה מ"מ תצא מידי נבילה מתורת שחיטה ואינה אלא טריפה.

מיהו למסקנת הגמ' שם איכא למ"ד דהויא נבילה מטעם חלדה, ולפי"ז ה"נ בכל שחיטת חולין מן העורף הויא נבילה אבל אידך מ"ד שם פליג וס"ל דלאו חלדה הוא רק במליקה הויא נבילה משום דרסה, ועיין רעק"א כ. היאך קי"ל להלכה.

ומש"כ רש"י במתני' דהויא טריפה ערעק"א דקאי למ"ד שאין בו פסול חלדה, וברשב"א בתוה"ב הקצר כתב או טריפה או נבילה ר"ל דתלי בפלוגתא זו.

בגמ' כ. מקשי למ"ד מליקה דוקא בהחזרת סימנין א"כ מאי איריא מולק אפי' שוחט נמי כשר בכה"ג מן העורף, והטעם בפשוטו עפי"ד רש"י הנ"ל שאין פסול עורף אלא משום שבירת המפרקת, וכ"כ הרשב"א שם והוסיף שלא הקפידה תורה בשחיטה מן הצואר כמו שהקפידה במליקה ממול עורף דשחיטה בסימנין תליא ולא אכפ"ל מהיכן מתחיל.

ב. ילפינן כז. שחיטה מן הצואר מהלמ"מ ור"ח ור"א ילפי לה מקרא, וכנראה אין הכוונה שצריך דוקא מן הצוואר וכמו שראינו לעיל דאינו אלא טריפה, אלא דס"ד דהכי דרך שחיטה הוא מן העורף וממילא אינו בכלל טריפה וכמו במליקה שאינה נטרפת בשבירת המפרקת דדרך מליקה הוא וכש"כ רש"י כ:, וקמ"ל קרא דדרך שחיטה מן הצואר ואין המפרקת בכלל המליקה ושוב הדר הו"ל טריפה.

ג. בר"מ א-ט וצריך שישחוט מן הצואר ואם שחט מהצדדים כשר, ולא הביא הדין של שחיטת עורף והחזיר סימנין כשר, עי' מ"מ, ובשו"ע כ-ג פסק דכשר.

ובלב אריה כתב דכל הסוגיא דמחזיר סימנין הוא למ"ד כז. דיליף שחיטה מן הצואר מקרא דאת ראשו ואת פדרו וכתבו התוס' דלא אתא אלא למעט זנבו אבל אין מכאן מקור אי מן הצואר או מן העורף, וכזה אזלא הסוגיא כ. דקאי לדעת בני ר"ח דמצות מליקה בהחזרת סימנין ומסתמא ס"ל כר"ח אביהם וע"ז מקשי דא"כ שחיטה נמי כשרה מן העורף בהחזרת סימנין.

אבל לר"א שם דיליף מקרא דזאת תורת הבהמה וכו' ראשו של זה ממול עורף ואין ראשו של אחר ממול עורף הרי הוא ילפותא למעט עורף וממילא גם מחזיר סימנין פסול, וזהו פסק הר"מ שהרי הר"מ ריש הלכות שחיטה הביא מצות שחיטה בעוף מקרא דאשר ציוד ציד חיה או עוף ולא הביא היקשא דבר קפרא, וכתב הלח"מ דאזיל הר"מ כדעת ר"א עיי"ש, ועיין אבהא"ז א-ט מש"כ באורך בדעת הר"מ, והבאנו ד' הלב אריה בשלימותם במקו"א בסוגיא דמליקה.

וע"ע או"ז-שפ דפסק דל"מ שחיטה מן העורף בהחזיר סימנין ובגמ' כ. הו"מ לדחויי כן.

ובאמת שיטה זו מבוארת להדיא ברגמ"ה כ., עיי"ש פי' הא דאר"י יקבלו הרובין את תשובתן וכו' דקתני כשר במליקה פסול בשחיטה והיינו למעוטי מחזיר סימנין דכשר במליקה ובשחיטה פסול, מבואר דלדעתו אף אם החזיר סימנין פסול, ועמד ע"ז בשרידי אש יו"ד-ו פרק שני אות טו, ויתכן שכ"ה שיטת הר"מ.

ומ"מ ד' הר"מ צ"ע ג"כ מגמ' כ: גבי מלק בסכין דמשמע שמליקה יכולה להועיל מתורת שחיטה, ורק אתא עלה משום שהוא דורס ומחליד, וצ"ע לשיטת הר"מ דאין שחיטה אלא מן הצואר?

ובצל"ח יט: ד"ה והנה כתב לבאר דעת הר"מ דמחזיר סימנין פסול מטעם עיקור דא"א להחזיר כ"כ בלא שייעקרו הסימנין, עיי"ש מש"כ ליישב הסוגיא כ. דמקשי דאפי' שוחט נמי.