ח - _משפחה_ ולויה
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב אריאב עוזר

# בס"ד, שיעור הגר"א עוזר שליט"א - ח, נמסר בש"ק במדבר תשס"ז[[1]](#footnote-2)

# 'משפחה' ויחס בלויה ובכהונה, בעובר ובנכרי

# א) רש"י בריש ספר במדבר כתב על הפסוק 'למשפחתם לבית אבתם' – מי שאביו משבט אחד ואמו משבט אחר יקום על שבט אביו. דין זה מבואר בכמה מקומות בגמרא שבישראל משפחת אב קרויה משפחה, משפחת אם אינה קרויה משפחה. ומהכא ילפינן להא מלתא (כדאיתא בב"ב קט:).

# הנה קראנו בהמשך הפרשה שהלויים פדו את בכורות ישראל, ומזה למדה המשנה (בבכורות ג:) שהכהנים והלויים פטורים מבכורה מקל וחומר; אם פטרו את של ישראל במדבר דין הוא שיפטרו את של עצמן. ונחלקו אמוראים (שם מז.) בלויה שילדה בן בכור מישראל, האם חייב בפדיון אם לאו; רב פפא מחייב שהרי כתיב 'למשפחתם לבית אבותם' והרי הבן ישראל ולא לוי. ובשם רבא אמרו לפטור אעפ"י שהבן מתייחס אחר שבט אביו, שאני לענין בכורה דכתיב 'פטר רחם' – בפטר רחם תלה רחמנא. הפירוש הפשוט לכאורה, כפי הנראה מפרש"י בכ"מ (בכורות ד ובחולין קלב) הוא, הגם שהבן אינו 'לוי' לכל דבר וענין, דין מסויים הוא בבכורה שרחם לויה פוטר את הבן מפדיון. ואולם מלשון התוס' (בבכורות ד) מבואר שזה שהוא בן לויה עושהו לוי לענין זה ואעפ"י שאין אביו לוי. וכן דקדק הגרי"ז מלשון רבנו גרשום שם 'בפטר רחם תלה רחמנא, כלומר דלא שדינן בנה בתר ישראל אלא בתר דידה' וכו'[[2]](#footnote-3). וצ"ב בגדר הדבר, כיון שמתייחס אחר משפחת אביו ושבטו, במה הוא מתייחס אחר האם להיפטר מהבכורה.

# ב) בגמרא שם מבואר שמודה רב פפא בגוי הבא על לויה, בנה פטור מחמש סלעים. וכבר הקשה הגר"ח (איסו"ב טו,ט) הלא כיון שמשפחת אם אינה קרויה משפחה, ואף במקום דליכא משפחת אב, כפי שמוכח מפשט הסוגיא בב"ב (קיד) כמו שפירשו התוס' שם, וכן משמע מלשון הרמב"ם כפי שדקדק המשל"מ (בפ"א מהל' נחלות), א"כ כיון דרב פפא לית ליה דבפטר רחם תלה רחמנא אלא הולכים בפדיון אחר האב, מדוע ייפטר הבן משום שאמו לויה, נהי דאין הולד מתייחס אחר אביו הגוי, הלא מ"מ אינו מתייחס אחר משפחתה ושבטה של אמו ואינו 'לוי' אלא דינו כשאר ישראל[[3]](#footnote-4).

# והנה בגוף הנחת הגר"ח דמשפחת אם אינה קרויה משפחה גם בדליכא משפחת אב, והוכיח כן מדברי הראשונים, לכאורה יש לדבר הוכחה גם מדברי רז"ל בתו"כ (והובא ברש"י סו"פ אמור) שמבואר שם שהמקלל היה בן איש מצרי ובא ליטע אהלו אצל שבט דן, שבט אמו, ולא קיבלוהו ד'איש על דגלו באותות לבית אבותם כתיב' ועל כך יצא מחויב מבית דינו של משה רבינו. הרי מוכח שמשפחת אם אינה קרויה משפחה אף במקום דליכא משפחת אב, כגון כאן שאביו מצרי ואעפי"כ יצא חייב בדין, שלא נטל חלק משבט אמו. אך הוכחה זו יש לדחות עפ"י שיטת חכמי הצרפתים (המובאת ברמב"ן שם) שקודם מתן תורה היה המשפט לילך אחר האב ולא אחר האם, כדין באומות הלך אחר הזכר (יבמות עח:), ולדבריהם אותו מגדף היה צריך גירות כפשט דברי התו"כ שנתגייר מפני שהיה בן איש מצרי, ועל כן ודאי אינו שייך לשבט אמו דהלא כקטן שנולד דמי, אבל לדעת הרמב"ן שם שנחלק עליהם וסבר שגם קודם מתן תורה הולך אחר האם, הרי מוכח שמשפחת אם אינה קרויה משפחה גם כשאין משפחת אב.[[4]](#footnote-5)

# אך נראה שאין הדבר מוסכם בראשונים, ויתכן שנחלקו בו תנאים; הסמ"ג (מובא בהגה"מ ריש הל' עבדים) כתב גבי הא דתניא בתו"כ *(לבדוק, אולי מכילתא)* פלוגתא דתנאי בגר הנמכר בעבד עברי, והלא מיעטו בגמרא (ב"מ עא) משום דכתיב ושב אל משפחתו. ופירש דמיירי בתו"כ בבן הגר שנשא ישראלית והרי משפחת אם היא לו משפחה. עוד העיר הגרא"ו (בקובץ הערות סי' כ) מלשון רש"י ביבמות (נד) לענין גאולת קרובים שמשפחת האב קודמת למשפחת האם. משמע שאם אין משפחת אב, משפחת האם גואלת. וכבר עמדו על דברי רש"י הקר"א והרש"ש ועוד, ובערול"נ הביא שמלשון התו"כ משמע שגם קרובי האם נחשבים קרובים לענין מצות גאולה, אלא ששל אב קודמים, וכלשון רש"י. וא"כ אמנם מפשט הסוגיא בב"ב הנ"ל משמע דמשפחת אם לעולם אינה קרויה משפחה, שלכך הגיורת אינה יורשת את בנה ונכסיו הפקר (וכמו שפירשו שם התוס') אך בתו"כ לענין עבד עברי כפי פירוש הסמ"ג, וכן בברייתא דתו"כ גבי גאולת קרובים משמע שאף משפחת אם קרויה משפחה כשאין משפחת אב. וכן מורים כמה לשונות ברשב"ם ב"ב (ר"פ יש נוחלין).

# ולפי זה יש לתרץ קושית המש"ח (בהר) על הא דאמרינן (בקדושין כא.) גבי שדה אחוזה על קרא ד'ואיש כי לא יהיה לו גואל' וכי יש אדם מישראל שאין לו גואלים אלא זה שיש לו ואינו רוצה ליקח וכו'. והלא משכחת לה בבן הישראלית ואביו גוי שירש שדה אחוזה מאמו והרי אין לו יורשים. אך להנ"ל אתי שפיר כי באופן זה שאין לו משפחת אב שהרי אביו גוי, משפחת אמו נחשבת 'משפחה' למצות גאולה.[[5]](#footnote-6)

# *< כמדומה שהיתה גם הוכחה מירושלמי ?? גבי ירושת בן גר שמת אביו, שאין לו יורשים, ודחיה שאם כבר חל שם 'משפחת אב' שוב הופקעה משפחת אם גם לאחר שאביו מת. וכ"ה בקובץ הערות ובקוב"ש ב"ב קיד: בבאור דברי התוס' שם.* >

# הקשו המפרשים (מ"מ פ"ה מאישות; נמו"י) להרמב"ם שהמקדש עוברה קידושיו קידושין, וגם סובר שקטנה יכולה להתעבר, א"כ הלא משכחת לה חמותו ממאנת, באופן שהיא קטנה ונתעברה וקידש את עוברה. אך לפי מה שכתב הגר"י ענגיל (בבית האוצר) עפ"י הגמרא במגילה 'כי אין לה אב ואם' שאמה מתה בלידתה, דאין שֵׁם 'אם' קודם לידה (ע"ש ברש"י[[6]](#footnote-7)). א"כ לא משכח"ל חמותו במקדש עובר, שעדיין אינה 'אם' אשתו *< איני זוכר את ההקשר. כמדומה שזה נאמר כדחייה על אחת הראיות, שאף אם ננקוט שמשפחת האם קרויה משפחה כשאין אב, אך אם מתה האם קודם הלידה, אינו 'אמו' לירש אותו. הערת הרמ"י: - לא בדיוק אלא אם מת העובר נכסי האב שהוא גר שמת הפקר הם ולא יורשת אמו כיון דעדיין אינה אמו - נדמה לי מבבא בתרא קנב. בסוף השיעור שהזכיר חילוק בין עובר נפל לבין עובר שנולד קיים הצעתי ליישב גמרא הנ"ל ג"כ לפי אותו חילוק דעובר אינו זוכה אם לא הצליח. >.*

#

# ג) הגר"ח תירץ על הקושיא האמורה, מדוע בן לויה הבא מן הגוי פטור מחמש סלעים לכו"ע והלא אינו מתייחס אחר משפחת אמו, לפי שבחלות שם לויה יש שני דינים; מלבד דין משפחת לויה שהוא יסוד כל דיני לוי להכשרו לעבודת הלויים ולכל דין מתנות לויה, יש עוד חלות דין לויה שאינו תלוי במשפחה, ולזה מועיל גם צד האם, ודין זה מועיל לפטרו מפדיון. באור הדברים הוא שמלבד דין 'יחס' יש דין נוסף שהנולד מצד עצמו הריהו כמולידו, על כן אמנם כשאנו באים לדון על יחוסו מיחסים אותו למשפחת האב ולא האם, אבל כשאנו דנים על זהותו העצמית, בזה אף בן לויה נחשב בצד מסויים 'לוי'. ואם כי כשאביו מישראל פטור הוא מפדיון לרב פפא, טעם הדבר באר הגר"ח דחלות שם משפחת ישראל שעליו מפקיע ממנו דין 'לוי' מכל וכל וכדלהלן, אבל כשאביו גוי ואינו מתייחס אחריו כלל, נהי דאין משפחת אמו מועילה ליחסו אליה ולהחשב ממשפחת בני הלויים, מ"מ חלות דין לוי בגופו יש עליו מצד מהותו העצמית ולא מצד יחוסו.[[7]](#footnote-8)

# ויסוד לזה נראה מדברי הרמב"ן (ביבמות צח) דהא דמרבים (ע' סנהדרין נז-נח) שאר אם בבני נח לענין עריות ולא שאר אב, היינו משום דרחמנא אפקריה לזרעיה כדכתיב וזרמת סוסים זרמתם, ולכך לרב הונא עכו"ם מותר בבתו שאין חוששים בהם לזרע האב, ואעפ"י דאית להו חייס (כמו שלמדו ביבמות סב מדמצינו שהכתוב מייחס עכו"ם אחר אביהם, מרודך בלאדן בן בלאדן וכד', משא"כ בעבד שאין לו יחוס כלל). ומה שעכו"ם יורש את אביו דבר תורה (קדושין יח) כתב הרמב"ן דהתם שאני דגלי רחמנא אבל לענין עריות לא. ובאור דבריו, אעפ"י שהבן מתיחס אחר אביו הנכרי כמו שמצינו לענין כמה הלכות: באומות הלך אחר הזכר ודינו כאומת אביו כגון עמוני שנשא מצרית בנם עמוני, וכן לענין קיום פו"ר מבואר בגמרא שגר מקיים המצוה בבנים שהוליד בגיותו (לרבי יוחנן ביבמות סב. ואף ר"ל לא פליג אלא משום דגר שנתגייר כקטן שנולד דמי), מ"מ זהו מצד זהותו העצמית של הנולד שהוא כמולידו, לא משום התייחסות למשפחתו אלא מצד עצמו שהולד ככרעא דאבוה וכמוהו [משא"כ בעבד שאין לו חייס, כלומר אין לו שום יחס למולידו[[8]](#footnote-9)], אבל לענין קורבת משפחה אינו מתייחס אחר אביו, ולכך לענין עריות אין להם שאר אב אלא שאר אם. וכן לענין ירושה, לולא גזרת הכתוב לא היה בו דין ירושה מפני שאינו ממשפחתו, כמבואר בדברי הרמב"ן.[[9]](#footnote-10)

# ד) והנה חקרו האחרונים בדין ממזר לוי, האם נשארו בו דיני הלויה אם לאו [וכן האריכו לדון בממזר כהן, והביאו מדברי הרשב"א בתשובה שדן רק משום חללות]. והקשו סתירה מכמה מסוגיות, דבבכורות מז מבואר שנכרי שבא על בת לוי, אפילו למ"ד שהבן פסול [היינו לרע"ק דגוי הבא על בת ישראל הולד ממזר, כפרש"י], לוי פסול הוא ופטור מפדיון – הרי שיש עליו דיני לוי, שאל"כ היה לו להתחייב בחמש סלעים, וכמו שאמרו שם לענין נכרי הבא על הכהנת שהואיל והיא והבן מתחללים מן הכהונה חייב בפדיון. ומאידך מכמה מקומות אין נראה כן; בגטין (נט וברש"י) מבואר שלוי שנשא ממזרת פסל את זרעו לענין שאין בנו קורא בתורה כלוי אלא כישראל. וכן בתוספתא (יבמות ח) מבואר שבת לוי מן הנתינה והממזרת אין נותנים לה מעשר, וכן בערכין (לג) ממעטינן בן לוי ממזר מדין גאולת בתי הלויים – הרי משמע שאין לו דין לוי.

# אך לפי יסוד הגר"ח יש לתרץ שאמנם יצא מכל דיני הלויים התלויים במשפחת הלויה, כגון מתנות לויה ודין גאולת הלויים, ואעפי"כ לענין קדושת בכורה שהוא דין במהות היותו לוי מצד עצמו ולא משום יחוס משפחה, בזה אף ממזר נשאר 'לוי' ונפטר מחמש סלעים[[10]](#footnote-11). ובזה פירש הגרי"ז (בבכורות מז) שלכך הוצרכו (בערכין שם) למעט מקרא לוי ממזר מדין גאולת בתים, מפני שבעצם הוא לוי.

# ומהאחרונים (ע' קובץ הערות מד; דבר אברהם ח"ב כג בשם הר"ד מקרלין; חזו"א אה"ע ו,ו) רצו לחלק בין לוי שהוא ממזר משום שאמו ממזרת, שהוא הולך אחר האם (כמו שאמרו בקדושין סט 'לו' – הלך אחר פסולו), שאז אין לו דין לוי כאביו מאחר ודנים אותו לילך אחר האם הפסולה, ובין ממזר הבא כתוצאה מביאת איסור ערוה, שהוא ממזר לא מפני שהולך אחר אחד מהוריו אלא מחמת יצירתו מביאת איסור, באופן זה לא יצא מכלל לויותו, ועל זה אמרו בבכורות שם שהוא 'לוי פסול'.

# אך תירוץ זה מוקשה מאד שהרי נחלקו תנאים (בקדושין סט.) בממזר שנשא שפחה דלרבי אליעזר הוא עבד ממזר ולרבי טרפון אינו ממזר, דולד במעי שפחה כולד במעי בהמה דמי. וא"כ מדברי ר"א מוכח שאעפ"י שהולך אחר האם והריהו עבד, אעפי"כ מקבל את פסול אביו הממזר, ואף ר"ט לא נחלק אלא משום שאין לו שום יחס לאביו כיון שאמו שפחה אבל בלא"ה הגם שמתייחס אחר אמו יש בו את פסולי אביו, וא"כ הכא נמי מה שהולך אחר אמו הממזרת, אין זו סיבה להפקיע דין לוי של אביו. וטעם הדבר שאפשר לפצל ההלכות – כסברת הגר"ח וכמו שנתבאר דפסול ממזרות אינו תלוי ביחס וקורבה אלא מצד דין עצמי שהנולד הריהו כמולידו, וא"כ אעפ"י שמתייחס אחר האם להיותו עבד, הרי הוא ממזר מפני שאביו מולידו הוא ממזר. וא"כ גם בלוי שנשא ממזרת, אין סיבה להפקיע את הולד ממשפחת הלוי בגלל שמקבל פסול ממזרות מאמו. ועל כן נראה שהתירוץ המחוור הוא על יסוד סברת הגר"ח וכדלעיל, שאמנם נפקע מקדושת הלויה מפני היותו ממזר, אך זה רק לענין דינים התלויים ביחוס הלויים ובמשפחתם, משא"כ לענין חמש סלעים שהוא תלוי בעצם היותו לוי, לא נפקע דינו בגלל ממזרותו.[[11]](#footnote-12)

# ה) המהרש"א (בסוטה מא) יצא לחדש שאף על פי שבישראל משפחת אב קרויה משפחה ולא משפחת אם, שלא כגויים שיש להם שאר אם ולא שאר אב, שאין להם יחוס אב דזרמת סוסים זרמתם (והיינו כדברי הרמב"ן ביבמות הנ"ל, שלענין דינים התלויים בקורבת משפחה אין להם יחס לאב), מ"מ לפני הלידה, יש לעובר יחוס לאמו ולא לאביו. ובזה מדויקים הכתובים 'ויתילדו על משפחתם'; 'תולדותם למשפחתם' – דדוקא לאחר הלידה משתייכים למשפחת בית אבותם. ובזה פירש בדברים מתוקים דרז"ל שם 'לאום מלאום יאמץ' אלו העוברים, משום ששם 'לאום' [- הקרוב ל'אם'] לא נאמר במקרא אלא באומות העולם[[12]](#footnote-13)***,*** שקירבתם רק מצד האם (כלומר קרבת משפחה ויחוס כנ"ל), ולא בישראל שמשפחתם תלויה באב ולא באם. ומה שנאמר 'ולאום מלאום יאמץ' בעשו ויעקב, ביעקב הוא רק בהיותו עובר, ע"ש.[[13]](#footnote-14)

# ולכאורה יש ראיה לדבריו ממאן דאמר (ביבמות סז) עובר במעי זרה – זר הוא, שלכך כהן שמת והניח אשתו הישראלית מעוברת, אם נוקטים שהעובר זוכה בנכסי אביו, עבדיו לא יאכלו בתרומה שהרי הם שייכים לעובר שהוא זר. ומזה משמע שלדעה זו (שיש מהראשונים שנקטוה להלכה) אין העובר מתיחס אחר משפחת אביו, כדברי המהרש"א. אך קשה לפי המבואר שם בסוגיא שכשהאם כהנת אזי לכל הדעות העובר כהן, ולפי המהרש"א צריך באור הלא קודם שנולד אינו מתייחס אחר משפחת אביו הכהן, <וא"כ מדוע דינו ככהן בגלל אמו הלא דיני הכהונה אינם תלויים באם, והרי אילו היה אביו מישראל ואמו כהנת, אין העובר אוכל בתרומה. *איני בטוח כלל שכך נאמרו הדברים, דלכאו' מזה אין הוכחה כלל, דאף האם עצמה אינה שבה אל בית אביה בגלל שיש לה זרע מישראל, וא"כ שוב י"ל דאם בעלה כהן העובר אוכל מחמתה דהוא ירך אמו, שאף היא אוכלת*>.

# וי"ל עפ"י מה שנקט בחלקת מחוקק ( ) דפצוע דכא כהן אינו בקדושת כהונה לענין איסור טומאה למתים וכד' [שלא כפי שנקטו הבי"מ והחזו"א ועוד דמה שנסתפקו בגמ' דלאו בקדושתיה קאי היינו רק לענין איסורי ביאה ולא לשאר מצוות הכהנים], ואעפי"כ הלא מבואר במשנה (ביבמות ע) שאוכל הוא ועבדיו בתרומה, וכיו"ב צדד הט"ז (אה"ע ) לענין ממזר כהן. וטעם החילוק לחידוש זה הוא כענין המבואר לעיל שקדושת כהונה לחוד, ומציאות של כהן לחוד, וא"כ דין אכילת תרומה שייך למציאות של כהונה [או סיפוח לכהונה כגון אשת כהן האוכלת בתרומה] הגם שלענין שאר דינים התלויים בקדושת הכהנים, הוא ממועט[[14]](#footnote-15). וה"נ לענין עובר, אעפ"י שמדין 'משפחה' הוא קשור לאם כדברי מהרש"א, יש בו דין אכילת תרומה מצד שהוא כהן כאביו.

# והנה כתב הרוקח (מובא בש"ך יו"ד שעא ובמג"א שמג סק"ב) שכהנת מעוברת מותרת ליכנס לאהל המת ואין לה לחוש מחמת טומאת העובר שהוא כהן, מפני שיש כאן ספק ספקא לקולא; שמא נקבה היא, ואת"ל זכר הלא מיעוט מפילות. ומשמע שנקט כהנחה פשוטה שעובר במעי אמו חלים בו דיני כהונה ואסור לטמאו[[15]](#footnote-16), והקשו האחרונים הלא עובר במעי זרה זר הוא. ויש שהעמידו דבריו בכהנת דוקא (ע' קוב"ש ח"ב מא), אבל בישראלית הנשואה לכהן אכן מותר אפילו ידענו שהוא זכר, ואולם פשט דבריו אינו מורה כן. אך באור דבריו עפ"י המובא מהגרי"ז (בחדושי הגר"ח על הש"ס, טהרות סי' תיא) דעובר במעי זרה אינו זר ממש אלא כהן הוא רק שיש בו פסול זרות [וכמה דוגמאות יש לענין כזה ואכ"מ], ועל כן אסור לטמאו. ואולם לדברי המהרש"א עדיין לא אתי שפיר דין זה דהרוקח, שהרי שייך הוא למשפחת אמו כל עוד לא נולד, וכל דיני כהונה הנובעים מקדושת הכהנים אין נוהגות בו מאחר ואינו מתייחס אחר משפחת הכהונה, וא"כ מדוע אסור לטמאו.

# ו) והנה הגר"ח הוכיח מהסוגיא בבכורות שמשפחת ישראל מבטלת דין חלות לויה בגופו [שלכן ישראל שנשא בת לוי בנה חייב בפדיון לרב פפא כנ"ל], מכך שמבואר שם שגוי הבא על כהנת בנה חייב בפדיון מפני שנתחללה בביאת הנכרי. והקשה הלא סוף סוף עדיין היא לויה שהרי הכהנים לוויים הם, ומהלוויה הרי לא נתחללה – אלא מוכח שהואיל וכהנים לויים וישראלים נחשבים 'קהלים' נפרדים, א"כ בכך שהיא כהנת מופקעת היא מדין הלויים, אף מאותם דיני לויה שאינם תלויים בדין 'משפחה' ולכך בנה חייב מפדיון שהואיל והיא נתחללה מהכהונה, גם דין 'לויה' אין לה [ומה שלכהנים יש גם כן דין 'לויים' היינו שזה גם כן מדין הכהונה גופא שיש לכהנים אותן זכויות שיש ללויים]. ומזה מוכח שגם שם משפחת 'ישראל' שיש לו מחמת אביו, מפקיע ממנו דין 'לוי' ולכך לרב פפא חייב הבן בפדיון, משא"כ כשאביו נכרי שאין לו משפחת אב, יש עליו דין 'לוי' וכמו שנתבאר.

# מעתה יש לחקור בדעת רבא החולק ופוטר בן לויה מפדיון, י"ל שגם הוא מודה לכך שמשפחת ישראל מפקעת דיני לוי, רק סובר שהואיל ובא מרחם של לויה, פטרתו תורה. וזו דעת רש"י הנ"ל, ואולם בדעת התוס' ורבנו גרשום הנ"ל י"ל שנקטו שלרבא משפחת ישראל אינה מבטלת דין לויה, שלא כשם 'כהונה' המבטל דיני לויה, וזהו שכתבו התוס' ור"ג שלכך בן לויה פטור, משום שלענין זה חשוב 'בן לוי' כלומר שאף על פי שאינו שייך לשבט הלויים לענין דינים התלויים ב'משפחה' וקורבה, אבל חלות שם 'לוי' יש עליו משום אמו.[[16]](#footnote-17)

# עיקרי דברים

# א) יש להבחין בין דיני האדם ומעמדו התלויים ביחוס וקורבת משפחה, לאלו התלויים במה שהנולד נידון כמולידו שלא מצד יחוס משפחה וקורבה.

# כן מתבאר בחילוק הגר"ח לענין לויה, בין דיני הלויים התלויים בשם 'משפחת הלוי' לחלות שם 'לויה' שאינו תלוי במשפחה.

# וכן מבואר ברמב"ן לענין גוי שדינו כאביו רק מצד זהותו העצמית ולא מצד קירבת משפחה ויחוס.

# חילוק זה מתבטא גם במי שאביו ממזר ואמו שפחה או אביו לוי ואמו ממזרת, שאעפ"י שהוא ממזר כאחד מהוריו ממולידיו, הוא מתייחס מצד משפחתו להורה השני, להיות לוי / עבד. (ג ד)

#

# ב) בכור שאמו לויה ואביו ישראל, להלכה שפטור מן הבכורה, לדעת התוס' ור"ג נראה שאעפ"י שאינו מתייחס ל'משפחת הלויים' יש לו דין לויה מצד עצמו. (א ו)

# ג) לוי שהוא ממזר, נראה שיצא מכלל קדושת לוי לענין הדינים הנובעים משם 'משפחת הלוי' אבל נשאר 'לוי' בעצם ולכך פטור מפדיון הבן.

# אין נראה לחלק בענין זה בין ממזרות שסיבתה בגלל שהאם ממזרת, לממזרות הנוצרת מחמת ביאת איסור. (ד)

# ד) מהרש"א חידש שהעובר טרם נולד מתייחס אחר משפחת האם. ולדעתו צריך לחלק בין דין אכילת תרומה בכהן לשאר הלכות הנובעות מקדושת הכהונה, שדין אכילת תרומה נובע מעצם חלות הכהונה הגם שאינו מתייחס למשפחת הכהונה. ומצינו סיוע לחילוק זה בדברי כמה פוסקים.

# מדברי הרוקח מוכח שלא כמהרש"א. (ה)

# ה) הגם שמדברי התוס' והרמב"ם משמע שמשפחת אם אינה קרויה משפחה אף במקום שאין משפחת אב, יש להוכיח מכמה ראשונים שחולקים על כך, ויתכן שכן דעת תנאים בתו"כ. (ב)

1. כתיבה ראשונה. [↑](#footnote-ref-2)
2. וכ"ה לשון רש"י בבכורות מז. כפי שהעיר הגרי"ז. [↑](#footnote-ref-3)
3. # בחזו"א (סוף בכורות, עמ' 326) פירש שר"פ מודה לסברת 'בפטר רחם תלה רחמנא' אלא שאם יש לו אב להתיחס אחריו אינו נפטר משום אמו אבל כשאין לו אב הולכים אחר פטר רחם. ואילו באה"ע (ו,ו) נסתפק בדבר, אם הוא 'לוי' לשאר דברים או רק לענין פדיון הבן.

   [↑](#footnote-ref-4)
4. וכן כתב הגרא"ו (בקוה"ע כ) להוכיח. וכן בשו"ת אור לציון (ח"א יו"ד יט) הביא מכאן להוכיח שהבא מלויה וגוי אין דינו כלוי ובנו חייב בפדיון הבן, ע"ש. ולכאורה יש לדחות דלענין חניית הדגלים אין כתיב 'משפחה' אלא איש על דגלו באותות לבית אבותם, וכן לענין חלוקת הארץ שהוזכר ברמב"ן, 'לשמות מטות אבותם' כתיב, ואינו תלוי בדין משפחה, על כן גם אם ננקוט שכשאין אב משפחת אם קרויה משפחה, לא היה לו חלק בחניית הדגלים ולא בחלוקת הארץ, ושאני מדין ירושה לדורות. [↑](#footnote-ref-5)
5. לכאו' עדיין לא מיושב שהרי משכח"ל שאביו גר וירש את בנו שנולד לו לאחר הגירות. וכן המש"ח (בהר) הקשה מגר שירש את אשתו או את אמו, ותירץ שהדיוק הוא מלשון 'כי לא יהיה לו גואל' מסיבה מקריית, ולא 'אין לאיש גואל' דמשמע שאין לו מכבר. [↑](#footnote-ref-6)
6. וכן העירו ר"צ הכהן בספר פוקד עקרים עמ' 25 ובדובר צדק 'נר מצוה' א, וכן הגרי"ר בזכר יצחק ד, ובדובב מישרים ועוד. הערת רמ"י: קדמון לכל דבר זה בספר האשכול שדן איך מותר לשחוט בהמה מעוברת הא אותו ואת בנו לא תשחטו ביום אחד כתיב, ומתרץ דאין שם בן-אם אלא משעת לידה, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-7)
7. ויש מקום לומר לפי זה שגם בנו הבכור של בכור זה, גם הוא ייפטר מחמש סלעים (וכמו לפי דעת המפרשים שהולכים אחר משפחת האם כשאין משפחת אב, שדינו לוי ובנו יהא פטור), שהרי דינו כמולידו ויש בו צד 'לוי', אך אין זה מוכרח. ובשפ"א שם נשאר ב'צ"ע'. וכן נסתפק לפטור בפי' נחל אשכול על האשכול (הל' פדיון הבן מב,כה), ואילו באור לציון (יו"ד ח"א יט) צדד לחייב. וכן בחזו"א (סוף בכורות) צדד שאינו 'לוי' ומה שאמרו בגמ' 'לוי פסול' היינו רק לענין פטור בכורה, ולעולם משום שבפטר רחם תלה רחמנא. [↑](#footnote-ref-8)
8. ולכאו' לפי"ז לא יהא דין 'באומות הלך אחר הזכר' בבן העבד. וצ"ב. [↑](#footnote-ref-9)
9. וע' גם יערות דבש דרוש ג ד"ה והנה נאמר בברכת יצחק. [↑](#footnote-ref-10)
10. וכן הורה למעשה בשו"ת אגרות משה יו"ד ח"א קצג אודות ממזר בן לוי שנולד מאשת איש שזינתה, שפטור מפדיון אעפ"י שאין בו שאר דיני לויה. [↑](#footnote-ref-11)
11. בדעת האחרונים ז"ל נראה דעד כאן לא אמרו אלא בלוי שנשא ממזרת שבדין הבן הולך אחר הפגום נכלל גם כן שנפקעה קדושת לויה ממנו מאחר ולענין יחס נגרר הוא אחר אמו הפגומה, משא"כ בממזר שנשא שפחה, נהי דהולך אחר אביו הפגום והוא ממזר, מ"מ הוא עבד כי דין העבדות אינו שייך לפסול וכשרות אלא מקרא ד'האשה וילדיה' ילפינן דלעולם בן השפחה הוא עבד, וכיון שהעבדות אינה סותרת לפגם ממזרות, ע"כ הוא גם ממזר וגם עבד. [↑](#footnote-ref-12)
12. צ"ע בישעיהו נא,ד 'הקשיבו אלי עמי ולאומי אלי האזינו'. [↑](#footnote-ref-13)
13. ואין להקשות ממ"ד דעובר יורש את אביו, די"ל כי היכי דנתרבה דגוי יורש את אביו הגם שאינו מיוחס למשפחתו, ה"נ בעובר י"ל דאין הירושה תלויה בדין משפחה אלא בכך שהוא ככרעא דאבוה. [↑](#footnote-ref-14)
14. אכתי קשה מדברי התוספתא לעיל שבת לוי שנשא ממזרת אינה אוכלת במעשר – הרי דין אכילת מתנות כהונה ולויה תלויים בקדושה כמו לענין שירות במקדש וכד'. [↑](#footnote-ref-15)
15. ונפ"מ בזה"ז באופן שיודעים בו שהוא זכר. וי"ל אעפ"י שלא בדקנו, כיון שאפשר לבדוק אין זה 'ספק' אלא חסרון ידיעה. ואכ"מ. [↑](#footnote-ref-16)
16. יל"ע אם מחלקים בין משפחת כהונה לישראל, א"כ כהנת שנבעלה לגוי מדוע אינה נשארת לויה, נהי דמשפחת הכהונה מוציאתה מידי 'לויה' אך כיון שנתחללה בביאתה יצאה ממשפחת הכהונה ומה יבטל ממנה דין 'לוי', ונהי דהחללות עושה אותה כשאר אדם מישראל הלא משפחת ישראל אינה מוציאתה מידי 'לויה'. [↑](#footnote-ref-17)