מ_מ
קטגוריות: ש_ס / לג בבא בתרא / משמוש וירושת אח - הרב יהודה אלבוים

בס''ד

**בגדר דין משמוש**

**חקרו האחרונים האם משמוש הוא שזוכה המת בקבר בנכסי הראשון, והשלישי יורש מהשני, או שהשלישי יורש את נכסי הראשון.**

א. לכא' חקירה זו תלויה במה שנח' האם יש קנין למת (עי' בר''ן בגיטין בסוף פ''ק דאין קנין למתים, ועי' קו''ש אות תס''ג שהביא מכמה ראשונים שיש קנין למת, ואפי' במתנה זוכה מת עי''ש, וכן מבואר לכא' מדברי ר''ת דהמוכר שדה זו שאירש מאבא אפי' כשמת הבן בחיי האב קנה הלוקח אם א''א מכח אבוה וכו' וע''כ דזכה הבן בקבר וממנו זוכה הלוקח - ועי' במערכת הקנינים סי' י''ג ד''ה ועוד קשה לי מה שחילק בין דברי ר''ת לגמ' בדף קלו: - וכן מבואר לכא' - עי' קו''ש שם - בדברי התוס' בדף קלו: ד''ה לא קנה לוקח דזוכה בקבר מה שמכרו לו אתמול ובנו יורשו, ועי' חרח''ה הלכ' שבועות דלוה שמת נשאר שעה''ג על המת, וכן הוא לכא' בש''ך סי' ע''ב ס''ק נ''א, ומאידך עי' חרח''ה פ''ח מהלכ' תרומות ה''ד ד''ה אלא, דמת ''אינו בר זכייה והוי' של ממון'' וכתב דעובר יש לו חלות דין של ירושת הנכסים, ורק זכייה בממון אין לו, ומת גם חלות דין ירושה אין לו ויש לו רק ירושת משמוש, עי''ש, ועי' עוד במש''כ בחרח''ה הלכ' נחלות, ועי' קו''ש אות תל''ד שהביא ממהר''ח או''ז שיש משמוש על הנחלה דריב''ב, ובקצוה''ח סי' קכ''ה סק''ה מבואר שאפשר להנחיל למת הנחלה דריב''ב, אע''פ שאין קנין למת עי''ש, וכתב בקו''ש אות תל''ה שכן מפורש ברשב''א).

ב. אף להסוברים שיש קנין למת, י''ל שאין דין ירושה למת, או משום שפרשת ירושה נאמרה לחיים ולא למתים, או משום שיורשיו ירשו את זכות הירושה שהיה למת בנכסי מורישו - על פי דברי הר''ן בכתובות דף מא. ברי''ף שיש זכות ירושה בחיי אביו, ולכן לא מהני סילוק מירושת אבותיו, וז''ל דכיון שראוי ליורשו בכל שעה הרי הוא כאילו זכה בה לעניין דלא סגי בסילוק אלא או במכר או במתנה ואי אפשר כיון שלא זכה בה לגמרי ולא באה לרשותו שיוכל להקנותה עכ''ל -.

ג. עי' קו''ש אות של''ג שהביא ה' ראיות שהאחרון יורש מהראשון, ולא מהאמצעי, אך כתב באות של''ה ואות של''ח שדעת הרמב''ן שיורש מהאמצעי שירש בקבר, ועי' באות של''ט דהקשה אם יש קנין למה לי קרא לדין משמוש, ותי' דבלא קרא הו''א דפקע דין יורש כשמת.

ד. בגדר דין משמוש להך גיסא שאין מת יורש בקבר, נאמרו כמה דרכים באחרונים, יש שפי' שיורש השלישי את הזכות ירושה שהיה לשני בנכסי הראשון לפני שמת הראשון וכנ''ל על פי הר''ן - וא''ת א''כ מדוע כשהנכד בכור אינו יורש פי שניים בנכסי הסב מדין ראוי כמבואר בבכורות, הרי יורש מיד בשעה שמת האב את זכות הירושה, עי' אמרי משה סי' ל''ח סק''ב שביאר שזכות הירושה נחשבת ראוי וכמו שמלוה נחשב ראוי, דלא קרינן ביה ימצא לו - ויש שפי' על פי דברי הגר''ח שיש דין ירושה למת אך אין לו קנין, ואת דין הירושה שיורש **בקבר** יורש בנו, ויש שפי' שיש דין ירושה למת, אך אין קנין למת, ואמרה תורה שעל ידי דין הירושה שיש לשני זוכה השלישי, ועי' חזו''א ב''ק סי' ט''ו סק''ו שכתב ''שאין המתים יורשים אלא החיים מעוררים כח המתים לזכות בכוחם'' ונראה שדין משמוש הוא דין וזכות של החי - וכן נראה בתוס' קיד: ד''ה מה אשה בשם ר''י שלא נאמר דין משמוש בירושת בעל את אשתו כשהיא בקבר משום שאינו יורש מדין קורבא, ואם משמוש הוא דין שהיא יורשת בקבר מה איכפת לן מאיזה דין הוא יורש, ומוכח שמשמוש הוא דין בחי - ועי' עוד באריכות קו''ש אות של''ג וכו' ואמרי משה סי' ל''ח.

ה. אי נימא דאין יורש המת בקבר צ''ב מהמבואר בגמ' קנט. שכל שיורש דרך משמוש גובים בע''ח דידיה, הרי מעולם לא זכה בו כדי שיחול שיעבוד, עי' מה שתי' בקו''ש אות של''ה, ולהך גיסא שיורש את זכות הירושה, י''ל - מקדש דוד - שהזכות ירושה משתעבד, וכן יתיישב לפי מש''כ הקצוה''ח סי' ק''ד סקט''ו שבאמת אין שיעבוד אלא כל שיורש מכוחו יש מצווה לפרוע חובו עי''ש, אלא שבקצוה''ח מבואר שאין שיעבוד משום שאין בע''ח גובה בראוי ולא משום שלא זכה בנכסים, ועי' בחזו''א ב''ק סי' ט''ו שמה שכתבו הראשונים דאם בע''ח גובה בראוי היה גובה מהנכד, הכוונה רק שהיה מצוה ולא שיעבוד.

ו. עי' בדברי רעק''א בשו''ת סי' קל''ב ובקו''ש אות שד''מ ואות תקע''ח בשם שו''ת שארית יוסף דיכולים היורשים לבחור באיזה כח שטוב לו, ובמקום בע''ח בוחר בכח אבוה דאבא, וכשאביו בכור יכול לבחור במשמוש, וצ''ע מי באמת קודם, הבן המת או בן הבן החי, ולכא' צ''ל דס''ל שאין פירושו של משמוש שהמת יורש בקבר, אלא האחרון יורש את הראשון בכח האמצעי, ויש לו ב' סיבות לרשת.

**בפשטות כתוב בדין משמוש שע''י דין הירושה שיש למת יורש השלישי מהראשון – או שיורש המת בקבר או דנים כאילו ירש המת –**

א. צ''ב אם יש שם יורש למת, מדוע כשאין למת יורשים יורש היורש המאוחר, לשיטות שאין שם יורש ליורש המאוחר במקום יורש מוקדם

ב. צ''ב בדברי התוס' בדף קח: ד''ה יכול שכתבו **בשם ר''י** שצריך עוד מקור למשמוש למעלה, ואם גדר משמוש הוא כנ''ל מדוע שיהיה הבדל בין משמוש למטה למשמוש למעלה

ג. צ''ב בדברי התוס' בדף קיא. ד''ה מקיש שכתבו שצריך עוד מקור שיש משמוש בירושת בן את אמו כשהבן בקבר להנחיל לבניו ואם גדר משמוש הוא כנ''ל מדוע שיהיה הבדל בין ירושת בן את אמו, לשאר ירושות

ד. צ''ב בדברי התוס' בדף קיג: ד''ה מקיש שכתבו **בשם ר''י** שצריך מקור שיש במשמוש דין בן קודם לבת, ואם גדר משמוש הוא כנ''ל מדוע שיהיה הבדל בין ירושה רגילה לירושה ע''י משמוש

ה. צ''ב בדברי התוס' בדף קיד: ד''ה מה אשה **בשם ר''י** דמסברא אין משמוש בירושת בעל משום דלא אשכחן משמוש אלא ביורשים מצד קורבה, ואם גדר משמוש הוא כנ''ל מדוע שיהיה הבדל מכח מה יורש

ו. צ''ב בדברי התוס' בדף קטו. ד''ה בן הבן שכתבו **בשם ר''י** שמדין משמוש ידעינן שבני בנים ה''ה כבנים ולכן בן הבן פוטר מיבום, ואם גדר משמוש הוא כנ''ל היכן כתוב במשמוש שבני בנים כבנים

ז. צ''ב בדברי הרשב''ם בדף דף קיד: ד''ה אף האשה את בנה, וז''ל וסברא הוא דכיון דמת בנה מקמי דידה פקע לו כוחו בירושת אמו עכ''ל ותמוה מ''ש מכל משמוש אם גדר משמוש הוא כנ''ל

ח. צ''ב בדברי הרמ''ה בדף קי''ד: וז''ל אין הבן יורש את אמו כשהוא בקבר להנחיל לאחין מן האב דכיון דאין בין האחין מן האב ובין אמו קורבא בעולם לא ירתי לה עכ''ל ואם גדר משמוש הוא כנ''ל מדוע צריך קורבה בין האחרון לראשון

ט. צ''ב בדברי הרשב''ם בדף קטז. ד''ה האב, דצריך עיין עליו על האב, שאביו יורשו, ולא אחי אביו, ואם גדר משמוש הוא כנ''ל למה לי קרא הא האב יורש בקבר וממילא אבו קודם לאח

ומכל זה נראה שאין האחרון יורש מכח האמצאי, אלא יורש ישירות את הראשון, אך צ''ב וכי בת בן המת קרובה יותר מבת המת, וצ''ל כמוש''כ ר''י דבעיין עליו כתוב שבני בנים כבנים, דעומד הבן במקום אביו.

**דנו האחרונים, במקום שיכול לרשת באופן ישיר, האם כשיש קרוב הקודם לו בקבר, קודם לו הקרוב המת, או שהחי קודם למת.**

**ומצינו כמה אופנים שדנו בהם**

א. בירושת אח, האם האב בקבר קודם לו, ויורש האח רק דרך אביו מדין משמוש, או שהאח קודם לאב המת.

ב. כשמת הבן בחיי אביו, ויש בני בנים האם יורשים ישירות את אבי אביהם מדין בני בנים הרי הם כבנים, או שהבן בקבר קודם לנכד החי, ויורש הנכד רק דרך אביו מדין משמוש - ועי' חזו''א ב''ק סי' ט''ו סק''א וסק''ח שדן האם כל בן קודם לנכד, או רק אב קודם לבנו מדין האב קודם ליוצאי חלציו -.

ג. כשמת האב בחיי הבן, ואבי האב חי, האם יורש ישירות את בן בנו מדין בני בנים הרי הם כבנים - עי' רשב''ם בדף קטז: ד''ה אבי האב - או שהאב בקבר קודם לאבי האב, ויורש אבי האב רק דרך בנו - ודבר זה תלוי בביאור המסקנה בדף קטז: האם המסקנה הוא שהאב בקבר קודם, או שהמסקנה הוא שאין אומרים שאבי האב נחשב לאב ועי' מחנ''א זכיה ומתנה סי' מ', ונ''מ כשאבי המת מומר, האם יורשו אבי האב או האח.

**ומצינו כמה אופנים שפשוט שהחי קודם**

א. כשיש כמה אחים, ואח אחד מת, ואח''כ מת עוד אח, אין אומרים שיורש גם האח בקבר את חלקו, וממנו יירשו האחים, כדמפורש בגמ' קנט: דאף אם לא אמרינן מכח אבוה וכו' אין בע''ח של האח המת גובה.

ב. כשמת בן א' בחיי אביו, ואח''כ מת האב, אין אומרים שיורש גם הבן בקבר וממנו יורשים שאר הבנים, ונ''מ שיתמעט עי''ז חלק בכורה - דאף אם אח יורש דרך אביו הו''ל ראוי -

ג. כשמת הבן בחיי אביו, ויש בת, אין אומרים שהבן בקבר קודם לבת, וממנו יירש אביו, וחוזר חלילה, - ולהך גיסא שיש ירושה למת, א''א לתרץ שכשאין נ''מ אין ירושה, לשיטות שאין שם יורש ליורש מאוחר במקום יורש מוקדם - וכן יש להקשות מדוע לא יגבו בע''ח של הבן.

ד. כשמת בן בחיי אביו הגר, ואח''כ מת האב, ואין לו יורשים, אין אומרים שיירש הבן בקבר, וממנו יהיה הפקר, ונ''מ שייגבו בע''ח של הבן - אך בחזו''א ב''ק סי' ט''ו סק''ח מבואר שיגבו, ויש לעיין מאי שנא מהגמ' בקנט: הנ''ל באות א', ואולי י''ל שכשיש כמה יורשים השווים לו חי קודם למת, ובפרט לפי מש''כ בחרח''ה בפ''ח מהלכ' תרומות ה''ד דלכל אחד יש סיבה לרשת את כל הנכסים -.

**מדברי האחרונים בעניין זה**

א. רעק''א בשו''ת סי' קל''ב כתב שאח חי קודם לאב מת - ורק באח ואב הוא כן, דהרי כשמת בנו ויש לבנו בנים הם קודמים לאבי המת החי אף לס''ד דא''א מכח אבוה וכו' וכן כשיש לבן בת היא קודמת לבת המת וא''א דבת החיה קודמת לבן המת - ובח''ה סי' קט''ז כתב די''ל דאח שאני משאר היורשים, וקודם לאביו המת, אפי' כשגם האח מת, ואין אב קודם לאח רק כשהאב חי, ובח''ג סי' ט''ו כתב בדעת הב''י דכששניהם מתים האב קודם, ונ''מ כשיש לאב בע''ח, דאם האח חי א''צ לפרוע חובות האב, ואם האב מת צריכים בני האח לפרוע חובות האב.

ב. כמה אחרונים נקטו שאין ירושה בכדי, וכל שבלאו הכי יגיע ליורש המאוחר, יורש המאוחר ישירות, ורק כשישתנו סדרי הירושה אמרינן משמוש, ולא כשיש נ''מ רק לעניין בע''ח, ולעניין ירושת אח בקבר, כשעי''ז יתמעט חלק בכורה, י''ל שכל שמגיע ליורשים שדרגת קורבתם שווה למת בקבר, אין נחשב לנ''מ מה שיגיע לאחד יותר מהשני, משא''כ במת אבי האב וא' מבניו בקבר בכור, שיש נ''מ כמה יגיע לבני הבכור.

ג. אם אין ירושה למת ומשמוש הוא רק כדי להעביר לחי, א''כ אין משמוש כשבלאו הכי יכול לרשת, עי' קו''ש אות שמ''ה וחזו''א ב''ק סי' ט''ו סק''ו, ועי' אבן האזל מכירה כ''ב – ז, שכתב דאילו היה מת יורש היה קודם בן המת לנכד, ולא היה יכול לומר מכח אבוה וכו' והיה גובה בע''ח, ורק משום שאין שייך שמת יירש יורש הנכד.

ד. דעת הקצוה''ח בסי' ק''ד סקט''ו, ובסי' רנ''ג סק''ח, ובסי' רפ''א סק''ב, ובאבני מילואים סי' קי''ג סק''ב, דהמת בקבר קודם, ולכן אח יורש רק דרך משמוש, וכן אין נכד יורש אלא ע''י משמוש, ובכ''ז אין בע''ח גובה משום דהו''ל ראוי, ולא אמרה הגמ' מכח אבוה וכו' אלא לפרש מדוע אין מצווה לפרוע, ועל זה אמרה הגמ' דכיון שאילו לא היה יורש אביו גם היה יורש, לכן אין מצווה - ועי' אמרי משה סי' ל''ח סקכ''ב וקה''י סי' מ''ב די''ל כן רק כשיש בע''ח משום שרק יורש כשיש נ''מ בירושה - ולדבריו י''ל כן גם בגמ' בקנט: שיורש האח בקבר, ובכל זאת א''צ לפרוע חובות האח, כי בלא''ה היו יורשים משא''כ בן הבן אם אמרינן דתחת וגו' בברכה כתיב אין יכול לרשת בלא אביו, וכן בגר שמת וכו' אין מצוה כי גם בלא הבן היה נעשה הפקר, ולעניין למעט חלק בכורה צ''ל שכשאר היורשים דרגתם שווה אליו, חי קודם למת, ובפרט לפי דברי הגר''ח הנ''ל, ולעניין ירושת בת כשהבן בקבר צ''ל שלא התחדש דין משמוש אם לא יגיע לבסוף לאדם חי.

ועי' רשב''א בדף קנט: בשם הראב''ד, דבלוה הבן מאביו, ומכר קרקעות, ואח''כ מת הבן, ואח''כ מת האב, מצי הנכד למימר מכח אבוה וכו' ויורש את החוב שהיה חייב אביו מאבי אביו, ויכול לגבות את החוב מהלקוחות שקנו מאביו, ולכא' מבואר שבאמת יורש את אבי אביו, ואינו עובר דרך אביו כמוש''כ הקצוה''ח, וצ''ע.

ויש לכא' להוכיח מדברי הראב''ד, דמשמוש הוא ירושת המת בקבר, ולכן אי לא נימא מכח אבוה וכו' היה פוקע החוב, משום שאין אדם חייב חוב לעצמו, אך אם משמוש אינו ירושה בקבר, מדוע יפקע החוב.

ה. בשו''ת הרמ''א סי' ג' הקשה מדוע צריך לדין ראוי כשהנכד בכור וכו' הרי יאמרו לו אחיו מכח אביה וכו' - וכבר הקשה כן ר' יונה בדף קכ''ה ותי' שיכול הבכור לומר שיורש דרך משמוש עי''ש וכיוון לדבריו רעק''א - ומבואר בדבריו שגם כשיש נ''מ במשמוש נכד חי קודם לבן מת.

ו. הרשב''א בדף קנט: הביא דהראב''ד הסתפק בלוה מאביו, ומכר נכסיו, ומת הבן בחיי אביו, ואח''כ מת אביו, האם יורש בן הבן מאבי אביו את חוב אביו, ויוציא מהלקוחות, והרשב''א כתב דפשוט שיכול להוציא מהלקוחות, ועי' בשי' ר' דוד עמ' כ''ח שביאר את הצד בראב''ד שאינו מוציא מהלקוחות, משום די''ל שכל הסיבה שאין הבן קודם לנכד משום שאין נ''מ, וכאן אי יירש בקבר יפקע החוב ולא יירש הנכד, ויש נ''מ, ורק כשיירש הנכד אמרינן שאין ירושה בכדי ובע''ח אינו נחשב נ''מ, אך כאן הרי לא יירש, והצד השני הוא שרק אם סדרי הירושה ישתנו נחשב נ''מ, ולא אם מסיבה צדדית יפקע החוב.

**בגדר ירושת אח**

**חקרו האם אח יורש את אחיו או שיורש רק דרך אביו על ידי משמוש**

א. יש אומרים שאין כלל ירושת אח, וכתב רעק''א בשו''ת ח''ג סי' ט''ו שכן מבואר ברמב''ן בפר' פנחס פכ''ז פ''ט וז''ל כי הירושה היא בשלשלת הזרע ביוצאי חלציו **לא בצדדין** אם כן "ונתתם את נחלתו לאחיו" משמע נחלה שהאב יורש בקבר וממנו תבא לאחים, עכ''ל, וכן נראה ברמב''ן בריש פרקין דמאחין דמתני' ידעינן משמוש, ורק לס''ד שאח קודם לאב, או שאחין מהאם יורשים היה מקור לירושת אח, אך למסקנה אין ירושת אח ועי קו''ש אות שי''ט.

ב. ואפשר לפרש שיש ירושת אח אלא שתמיד האב בקבר קודם לאח, וכ''נ בקצוה''ח סי' רפ''א סק''א, ונ''מ כשאין האב יכול לרשת כדלהלן, שיירש האח - ויתכן שתלוי במח' הראשונים האם יש שם יורש מאוחר במקום יורש מוקדם עי' להלן - משא''כ אם אין כלל ירושת אח.

ג. ולהסוברים שיורש מדין אח צ''ב הרי אב קודם לו, עי' רעק''א שתי' שאח חי קודם לאב מת ובשו''ת ח''ה סי' קט''ז הוסיף שכיוון שנראה בקרא שאח יורש את אחיו שלא ע''י משמוש, ע''כ שרק בחייו האב קודם ולא במותו, והוסיף שם רעק''א דאפי' כשגם האח מת האח קודם ורק כשהאב חי והאח מת אב קודם, ובח''ג סי' ט''ו כתב בדעת הב''י דרק כשהאח חי והאב מת האח קודם אך בתרוויהו מתים האב קודם, וכן הוא בקרי"ס פ"ב מנחלות, ובאמרי משה סי' ל"ח אות ט"ו כתב דבדברי המהרש"א בדף ק"ח. ד"ה ואחין מבואר שגם כששנייהם מתים האח קודם, ועי' לעיל בענין זה.

ד. בדעת התוס' עי' מהרש''א ומהר''ם שיף בדף קח ורעק''א בכמה דוכתי - הובאו בחי' רעק''א מהדורת אריאלי - ובדעת הרמב''ם עי' לשונו בפ''א מנחלות ה''ג ''אם לא היה אביו קיים מעיינים על זרע האב שהם אחי המת'' ומשמע שהאח יורש מכח שהוא זרע האב, מדין משמוש, וכ''נ בפיהמ''ש משנה ב', אך רעק''א בגליון שו''ע סי' רפ''א סעי' א' דייק ברמב''ם שיורש באופן ישיר את אחיו, וכן הוכיח החזו''א סנהדרין סי' י''ט סק''ג, מדברי הרמב''ם שאח נעשה גואל הדם, אך אכתי י''ל שיש דין ירושה לאח אך האב בקבר קודם לו, וכן מפ''א מנחלות ה''ו הוכיח בשי' ר' שמואל עמ' ק''ה שאח יורש את אחיו ועי''ש מש''כ לדחות, ועי' מ''מ פ''א מהלכ' נחלות ה''ג וז''ל ומה שכתב רבינו שאחין קודמין לאחיות מוסכם הוא מכל התנאים דבנכסי האב בן קודם לבת בכל מקום, דמכח האב יורשין, לא נחלקו אלא בנכסי האם, עכ''ל, ועי' רשב''ם במתני' האחין מיורשין זה את זה בשביל שהן אחין, וכגון שמת יעקב אביהן, אבל אם יעקב חי הוא קודם, וכן נראה ברשב''ם דף קטז. ד''ה בעי רמי בר חמא, וכן מבואר ברשב''ם קכ''ה: דאח נחשב ירתאי ולא ירתי ירתאי, אך עי' רשב''ם בדף קטז: ד''ה אבי האב, ועי' ר' יונה בדף קכה: ד''ה וא''ת לבני מערבא דיורש רק דרך משמוש ומכח זה כתב נ''מ בסוגיא שם.

ה. כתב המחנ''א זכיה ומתנה סי' מ' דכשאבי האב קיים אין יכולים אחי המת לרשת מכח עצמם כי אבי האב קודם לכל יוצאי יריכו, ורק מכח ירושת זכות אביהם יורשים, אך כשמתו כל אבותיו, יורשים את האח מכח עצמם ולא דרך משמוש.

ו. הפני שלמה כתב שכל היורשין המוזכרים בקרא יורשים ישירות ולא מדין משמוש, ונ''מ לבע''ח, ועי' עוד ראיות לזה בשי' ר' שמואל עמ' ק''ז - ק''ח.

ז. מבואר ברמב''ן דף קח: וברשב''א קט. דס''ד שאח קודם לאב, משום שקם תחתיו ליבום, וא''כ יתכן שרק אח יורש את אחיו וא''צ למשמוש, אך אחות יורשת רק דרך משמוש.

**נפקא מינה בחקירה זו**

א. נ''מ האם בירושת אח גובין בע''ח של אביו, אך י''ל שלא יגבו אף אם אין אח יורש את אחיו, משום שיכול לטעון במקום אב קאימנא, ותלוי במח' הראשונים אם אמרינן כן רק בירושת אבי אביו, או גם בשאר יורשים, ורעק''א כתב – בשו''ת ח''ג סי' ט''ו – דלא מצינו מי שיאמר שצריך לשלם חוב אביו, והקשה רעק''א לדעת הסוברים דיורש דרך אביו מדוע לא יחוייב לפרוע חובות אביו, וכתב דע''כ צ''ל דהסוברים שיורש רק ע''י משמוש, יסברו דאמרינן במקום אב קאימנא גם לרשת שאר יורשין ולא כבעה''ת דרק בבא לרשת אבי אביו אמרינן כן, ובעה''ת דס''ל דא''א כן רק בבא לרשת אבי אביו בע''כ ס''ל דאח לא יורש דרך משמוש – ועי' עוד בשו''ת ח''א סי' קל''ח -

ב. נ''מ כשהאב אינו בר ירושה, כגון שהאב מומר, או כשהוא מהמתלוננים, או בגזל אביו בב''ק דף קח: או כשאסור בהנאה על האב לשיטות שאין ירושה באיסור הנאה - עי' מח' הרשב''א והר''ן בנדרים מז - האם יירש האח, דמכח אביו אינו יכול לרשת - ואף אי בעלמא האב המת קודם לאח כאן שאינו יכול לרשת יירש מכח עצמו אי יש דין ירושה לאח - אלא דאכתי יש לדון מצד במקום אב קאימנא לראשונים שבכל הירושים אמרינן כן עי' להלן, וכן יהיה תלוי במח' ר' יונה והתוס' אי אמרינן במקום אב קאימנא אף כשהאב אינו בר ירושה.

ג. נ''מ - ר' יונה בדף קיח. - בירושת אחי אביו כשאביו אינו בר ירושה, ויש למת עוד אחים, דאם אח יורש את אחיו יירשו שאר אחיו, אך אם אח יורש רק על ידי אביו, א''כ יורש האב בקבר, ויירש הנכד מכח אבוה דאבא ביחד עם שאר האחים, ויתכן שרק כאן יורש האב משום שיש נ''מ על ידי המשמוש, ואולי רק בכה''ג כתב ר' יונה שהאב קודם, עוד י''ל דרק כאן האב קודם משום שגם האח מת ורק באח חי ואב מת האח יורש כמש''כ רעק''א - ומוכח בר' יונה כהך גיסא בחזו''א ב''ק סי' ט''ו סק''ח דבן חי אינו קודם לבן אחיו שבא לרשת מדין בני בנים ה''ה כבנים -

ד. נ''מ - רעק''א - אם יש דין הנחלה דריב''ב לאח, וכן נ''מ אם האב המת הנחיל לא' מבניו.

ה. נ''מ - קו''ש אות שד''מ וקה''י סי' מ''ב - במה שכתב הרשב''ם דף קכה: אם אח נחשב ירתאי או ירתי ירתאי לעניין כשאמר אחריך לירתאי עי''ש, ושם בר' יונה ד''ה וא''ת, כתב עוד נ''מ שכיון שיורש רק דרך משמוש נחשב יורשי האב ולא יורשי בתו, ובאחריך התכוין רק שיזכו יורשי בתו ולא יורשיו עי''ש.

ו. נ''מ - רעק''א - כשמת אח אביו, אם בע''ח של אח המת גובים, דאם אח יורש את אחיו יגבה בע''ח, אך אם האב קודם יורש האב, והנכד יורש מכח אבוה דאבא, ולא עבר דרך אביו, ולא יגבו בע''ח, ובספר התרומות שער מ''ח ח''ג הביא מח' ראשונים בדין זה ותלאו במח' האם אמרינן מכח אבוה דאבא גם בשאר יורשים, ולכא' מוכח מדבריו שאח יורש שלא ע''י משמוש, דאל''כ הרי יורש האב וכלפיו לכו''ע אומרים מכח אבוה וכו', ויהיה מוכח - כ''כ רעק''א בשו''ת ח''ה סי' קט''ז - שאפי' כששניהם מתים יורש האח, ואין אומרים שהאב קודם לו,

אלא שרעק''א כתב רק בירושת אח כן, אך עי' בחזו''א ב''ק סי' ט''ו סק''ו שפי' כן בכל משמוש משום שנקט שאין הפירוש במשמוש שיורש בקבר וז''ל ''שאין המתים יורשים אלא החיים מעוררים כח המתים לזכות בכוחם'' ולכן גם כשהאח בקבר אין אומרים דהאב קודם לו מכיון שאין צריך לרשת מכוחו, מכיון שיש לו דין ירושה עצמית, וכעין זה כתב האמר''מ סי' ל''ח סקי''ג.

ועי' בדברי רעק''א שהביא ממהרי''ו שפי' בדעת בעה''ת שא''א מכח אבוה דאבא וכו' רק בנכסי הסב, ולא במה שיורש הסב בקבר, דאין לך בו אלא חידושו, ולכן אף שהאב קודם לאח צריך בן האח לפרוע חובות אביו ואינו יכול לומר מכח וכו'.

ז. נ''מ בדין ירושה אין לה הפסק, עי' במח' הב''י סי' רנ''ג סעי' ל''ג והדרכי משה שם שנח' האם אח יורש רק דרך משמוש או לא.

ח. נ''מ אם אח נעשה גואל הדם, עי' חזו''א סנהדרין סי' י''ט סק''ג.

**דף קנט: בן שמכר וכו'**

א. מבואר בגמ' שכשיורש מדין משמוש, בע''ח של האמצעי גובים, וצ''ב הרי אפי' למד''א אדם מקנה דשלב''ל לא מהני בנכסים שנפלו לו כשהוא גוסס וכ''ש בקבר, וכתבו התוס' דשיעבוד עדיף מקנין, וצ''ב.

ב. עי' רעק''א בשו''ת ח''ה סי' קט''ז ד''ה באמת, דכשמת פקע שעה''ג ולכן לא שייך לומר שישתעבדו הנכסים שנפלו לאחר מותו, משום שלא שייך לומר שנכסיו ערבים לו כשאין שעה''ג, ועי' קו''ש אות של''ה.

ג. בקצוה''ח סי' ק''ד סקט''ו ובחזו''א ב''ק סי' ט''ו מבואר שאין נ''מ בין קנין לשיעבוד, ואין הנידון בסוגיין אלא מצד מצוה, עי''ש.

ד. אך בתוס' נראה שיש שיעבוד מדאו' וכך מבואר בדברי רעק''א בשו''ת סי קל''ב, עי' אמרי משה סק''ג שביאר ששעבוד חל ע''י החוב ממילא, ולא ע''י הקנאתו, וכך מפורש במאירי בדף קנז. ופי' שכל מה שצריך לדאיקני אינו אלא משום שהלקוחות סבורים שלא יגבו מהם עי''ש, ובעצם הדבר נח' הקצוה''ח והנתה''מ בסי' ס''ו אם החוב משעבד, או שרק מעשה ההלואה משעבדת, ועי' בקו''ש אות של''ה עוד דרך לפרש כיצד חל השיעבוד אחר מיתה.

ה. נח' הראשונים - תוס' בסוגיין, הראשונים בדף קכה, רמב''ן ורשב''א דף קנט: הראשונים בפ' יש בכור, רמב''ן בספר הזכות סוף פ' האשה שנפלו - האם מסוגיין מוכח שבע''ח גובה בראוי, או שמוכח שאין בע''ח גובה בראוי, עי' בביאור דבריהם בשו''ת מהרש''ל סי' מ''ט, ובשו''ת הרמ''א סי' ג', ובאמרי משה סי' ל''ח ובקו''ש אות של''ה וכו' ואות שמ''ו, ובחזו''א ב''ק סי' ט''ו.

**מכח אבוה דאבא קאתינא, לס''ד שא''א במקום אב קאימנא**

צ''ב מדוע בחיי האב לא יירש הרי בני בנים הרי הם כבנים וגם נחשב בן, וי''ל שבני בנים כבנים אינו אלא לאחר מיתת האב, אך בתוס' ב''ק קח: ובשו''ת הרא''ש מפורש לא כך, וצ''ל דהבן קודם לנכד אע''פ שגם הנכד נחשב בן, עי' חזו''א ב''ק סי' ט''ו סק''א וסק''ח.

צ''ב מדוע כשמת הבן אין הבן קודם לנכד, כמו שבחייו קודם, וצ''ל - רעק''א - שרק כשהבן חי קודם לנכד ולא כשמת, ועי' לעיל, ובחזו''א סי' ט''ו כתב שמכח אבוה וכו' הוא שיורש את זכות הירושה מאביו, וא''כ לק''מ - ולכא' בדברי ר' יונה בדף קיח שכתב שאף כשאין הבן בר ירושה אמרינו מכח אבוה דאבא קאתינא מבואר שיורש ישירות את אבי אביו ולא משום שירש את דין הירושה מאביו - עוד תי' האחרונים שאין ירושה בכדי עי' לעיל.

צ''ב – רעק''א – אחר מיתת אביו שיורש הנכד את סבו, כיצד יורש פי שניים כשאביו בכור, הא אינו יורש דרך אביו, וכמו שדוחה את הבעלי חובות בטענת מכח אבוה וכו' כך ידחו בני הפשוטים את בן הבכור ויאמרו מכח אבוה וכו', ומדוע שאלה הגמ' רק באופן שיש בע''ח, וממ''נ אם נכד חי קודם לבן מת, לא יטלו בני הבכור פי שניים, ואם בן מת קודם לנכד חי, יטלו בע''ח של הבן, ועי' בדברי רעק''א שהקשה באופן שגם הפשוט מת ולא כשהפשוט חי - עי' חזו''א ב''ק סי' ט''ו סק''ח - ואולי משום שכל קושייתו רק משום שנראה שנכד חי קודם לבן מת, אך אינו קודם לבן חי, ולכן בכה''ג ודאי באים רק מכח אביהם דאל''כ לא יירשו כלל - ועי' בחזו''א שם שי''ל שאין בן קודם לנכד ורק אב קודם ויוצאי חלציו -

צ''ב כשיש עוד בנים חיים מדוע אין אומרים שהבנים האחרים קודמים לנכד, ובכה''ג מוכרח לרשת דרך אביו, ויגבו הבע''ח, ומדוע לא שאלה הגמ' מאופן זה – ואולי אה''נ והוי מצי להקשות כן, ולדברי החזו''א הנ''ל לק''מ -.

צ''ב – ר' יונה דף קכה: ד''ה ויש להקשות - מדוע בת הבן יורשת עם הבן, דאע''פ שנכד קרוי בן אך בן קודם לבת, וכן מדוע אין בת יורשת עם בת הבן, ועי' רש''ש בדף קיח: על תוד''ה ולמד''א.

צ''ב – ר' יונה שם – מדוע כשהיה למת ב' בנים ומתו, ובן א' הניח בן א' ובן שני הניח ב' בנים, לא יטלו כל הנכדים בשוה ויטול כל א' שליש.

צ''ב - שם, וכיוון לקושייתו בשו''ת הרמ''א סי' ג' - מהמבואר בבכורות שאין בכור נוטל פי שניים כשמת הסב אחרי אביו, משום דהו''ל ראוי, וצ''ב אפי' אם יורש פי שניים בראוי יאמרו בני הפשוט מכח אבוה דאבא וכו' וכלפי הסב אין אתה בכור, ועי' תי' רעק''א בשו''ת סי' קל''ב.

צ''ב, את''ל - כמוש''כ החזו''א - שאין בן קודם לנכד ורק אב קודם לבנו, מדוע בן הבת לא יורש במקום שיש בנים.

**בגדר דין במקום אב קאימנא**

א. עי' קו''ש אות ש''נ שפי' בתרי אנפי, אופן אחד שיורש את זכות הירושה שהיה לאביו, וכנ''ל על פי הר''ן בכתובות - וצ''ל שזכות זו לא משתעבדת לבע''ח - אופן אחר שעומד במקום אביו וכאילו הוא האב, ואינו יורש את אביו, אלא כלשון הגמ' קח: בן קם תחת אביו ליעדה ולשדה אחוזה, ועי' קו''ש כתובות אות רכ''א ובח''ב סי' י''ב שהוא דין מיוחד רק בבן שא''צ לרשת את אביו אלא קם במקומו, ונ''מ שיכול לתבוע קנס השייך לאביו, משא''כ בשאר יורשים משום שאין ירושה בקנס, וכתב עוד נ''מ, עי''ש, ועי' תו''ר בסוגיין וברמב''ן וברשב''א דף קנט: וברמב''ן בספר הזכות סוף פ' האשה שנפלו, שמבואר בדבריהם שבן שונה משאר יורשים, משום שהוא כרעיה דאבוה עי''ש, וכן הוא בר' יונה בדף קלו עי''ש.

ב. עי' קו''ש שפי' שבזה נח' התוס' בדף קיח: ור' יונה בדף קיח. האם כשלאב אין דין ירושה כגון שהיה מהמתלוננים, שייך לומר במקום אב קאימנא, וכיון שעומד במקומו והוא לא היה מהמתלוננים יש לו דין ירושה, או דלמא שבמקום אב קאימנא אינו אלא ירושת זכות הירושה, והרי אין לאב זכות ירושה, ונ''מ נמי כשאביו מומר, ואע''פ שכתב ר' יונה שיכול לומר מכח אבוה דאבא וכו' בכל זאת יש נ''מ לגבי חלק בכורה.

ג. ועי' בשיעורי ר' אלחנן שכתב די''ל שהתוס' מודו לר' יונה בגדר במקום אב קאימנא, אלא דס''ל דמתלוננים יש להם שם יורש אלא שבפועל אין מקבלים חלק בארץ ולכן שייך ע''י במקום אב קאימנא לקבל את חלקם, וכעין זה דן בשי' ר' שמואל על מומר, אם אינו יורש רק מדרבנן, די''ל שיש לו דין ירושה ורק קנסוהו שלא יטול, וא''כ בנו יורש את הדין ירושה, וכיון שאינו מומר לא קנסוהו, וכן לשיטות שאין ירושה באיסורי הנאה ודאי לא פקע דין הירושה.

ד. תוס' הנ''ל כתבו דכמו שחלק פשוט נוטלים, כך גם חלק בכורה, וצ''ב הרי מבואר בגמ' שעל חלק פשוט י''ל מכח אבוה וכו' משא''כ על חלק בכורה רק ע''י במקום אב קאימנא נוטלים פי שניים, ומה הראיה שנוטלים חלק בכורה מהא דנוטלים חלק פשוט, וצ''ל דס''ל לתוס' דלמסקנה לא אמרינן מכח אבוה וכו' אלא רק במקום אב קאימנא, עי' להלן, א''נ י''ל דס'''ל לתוס' דבמקום עוד בנים א''א לומר מכח אבוה וכו' כי בן קודם לנכד.

**האם אמרינן מכח אבוה דאבא קאתינא אף כשהאב חי**

א. בשו''ת מהר''מ - הובא בקו''ש אות של''ג, ובשו''ת הרא''ש כלל י''ז אות י' כתב שכשהבן מומר ואינו יורש, יורש הנכד אע''פ שאביו חי מכח דין אבוה דאבא וכו'.

ב. עי' תוס' בב''ק ק''ח: ד''ה לבניו או לאחיו, דבגזל ונשבע, ומת הנגזל, דמחוייב להשיב ליורשיו, וכשהנגזל הוא אביו אע''פ שהוא יורשו צריך להוציאו מתחת ידו, וכתוב במתני' שמביאו לבניו או לאחיו, ופרש''י לבניו או לאחיו של אביו, ותוס' פי' לבניו שלו דהיינו של הנגזל כי הנכד יורש את הסב וקודם הנכד לכל אדם בחלק המגיע לגזלן, מדין אבוה וכו', ולכא' נח' רש''י ותוס' אי אמרינן מכח אבוה וכו' כשהאב חי, ועי' מ''מ פ''ד מהל' נחלות ה''ב דנראה בדבריו שאין דין ירושה לבן הבן בחיי אביו.

ג. עי' מח' רשב''א ור''ן בנדרים דף מז. אם יש ירושה באיסורי הנאה, ולסוברים שאין ירושה לכא' לדברי התוס' והרא''ש הנ''ל יירש הנכד.

ד. נח' הראשונים האם יש שם יורש ליורש מאוחר במקום יורש מוקדם, עי' בדברי הקובה''ע סי' מ' שהאריך בדבריהם, וכתב נ''מ בדבד שאסור בהנאה על הקרוב, האם יירש הרחוק או לא, וי''ל שבן ונכד שאני משום שתרוויהו הוי בנים, ויש לשניהם שם יורש, ואינו אלא קדימה בנכסים, ואה''נ כשאין נכד לא יירש האב באופנים הנ''ל, ועי' סמ''ע סי' רפ''ג סק''ט וט''ז שם, ועי' שי' ר' שמואל אות י''ב וי''ג.

ה. באופנים הנ''ל יש לדון - קו''ש אות ש''נ - האם יטול הנכד פי שניים כשאביו בכור, דלכא' לא שייך לומר במקום אב קאימנא כשאביו קיים - אף לתוס' ששייך לומר במקום אב קאימנא כשאין לאב דין ירושה כדלעיל - וברא''ש נראה שיטול פי שניים, ועי' קובץ שמועות ב''מ אות י''ג כתב שדין יורש יש כבר מחיים אלא שמכח דין יורש זוכה רק כשפוקע מהראשון, וזה רק כשאין לו יותר צורך בנכסיו, ולכן גם מחיים שייך ירושה לעניין מינויים של תורה.

ו. כעין זה יש לדון האם כשהבן אינו בר ירושה ויש לו בת, האם תירש את חלק אביה כשיש עוד בנים או בני בנים מבנים אחרים, דכיון שכל כוחה רק מכח אבי אביה, ויורשת מדין נכד הרי בן קודם לבת וכ''כ הרש''ש על דברי התוס' דף קיח: עי''ש, ואולי י''ל דבני בנים כבנים הוא שנחשב כחלק מהאב וא''כ הבת נחשבת כבן, וכן יש לדון כשהיו ב' בנים מומרים, ויש לא' בן א' ולשני יש ב' בנים האם יטלו כל הנכדים בשוה, כי יורשים את אבי אביהם שלא דרך אביהם, או שיתחלק לב' חלקים.

ז. עי' חזו''א ב''ק סי' ט''ו סק''ח דיש לפרש שמכח אבוה וכו' הוא שיורש את דין הירושה מאביו, ולא שיש לנכד דין ירושה עצמית, ולכא' לפי''ז כשהאב חי ואין יכול לרשת לא שייך לומר כן, אך כתב שי''ל שכשאין יכול לרשת מוריש בחייו את כח הירושה מאביו, ועי' לעיל אות ה' מהקובץ שמועות, ועי רש''ש בדף קנט. דכשאין הבן ראוי לירושת השררה של אביו, הנכד יורשו אף בחיי האב מדין מכח אבוה וכו'.

**האם במקום אב קאימנא הוא מדין בני בנים הרי הם כבנים**

א. כתב ר' יונה בדף קיח. ד''ה אלא, שיש ב' דינים, דין אחד שנכד יורש את אבי אביו, ויש עוד דין דבמקום אב קאימנא, ובאופן שאביו אינו בר ירושה, אינו יכול לרשת לא ע''י משמוש, ולא ע''י במקום אב קאימנא, אלא רק על ידי דין מכח אבוה דאבא וכו', וכתב ב אופנים שבהם צריך להגיע לבמקום אב קאימנא, ולא סגי בדין מכח אבוה וכו' אופן אחד כשאביו בכור לגבי ירושת חלק בכורה, וכמבואר בגמ' דף קנט. אופן שני בבא לרשת את אחי אביו, דלא שייך למימר ביה מכח אבוה וכו' ורק על ידי דין במקום אב קאימנא יורשו, וכשאביו אינו בר ירושה לא יירש את אחי אביו - ועי''ש שחזר בו מנ''מ זו והובא לעיל -

ב. ולמדנו מדבריו, א. דאף למסקנה יש ב דינים, ולא נדחה הדין דמכח אבוה וכו', ב. דאין אומרים במקום אב קאימנא כשאביו אינו בר ירושה וכדנתבאר לעיל, ג. דאמרינן במקום אב קאימנא, אף לגבי ירושת אחי אביו, ולא רק לגבי ירושת אבי אביו, ד. ולכא' שמעינן מדבריו דבמקום אב קאימנא אינו קשור לדין בני בנים הרי הם כבנים, מדאמרינן לדין זה גם כלפי לרשת אחי אביו.

ג. אך בדף קכ''ה: ד''ה ויש להקשות, כתב ר' יונה בתי' השני, דלמסקנה יש רק דין של במקום אב קאימנא, וכן נראה במאירי דף קנח:, ועי' קו''ש אותיות ש''נ - שנ''ד.

ד. כדעת ר' יונה שגם לגבי ירושת אחי אביו אמרינן במקום אב קאימנא, ס''ל לר' גרשום והרמ''ה בדף קנט: והמאירי בדף קנח: והוכיחו כן מהגמ' עי''ש, ועי' במאירי שם שכתב דאע''פ שהמקור מתחת וגו' אינו אלא אסמכתא, ולעולם אמרינן כן בכל היורשים, אך בשטמ''ק בשם הראב''ד שם, ובספר התרומות שער מ''ח ח''ג דחו ראיה זו, וס''ל דא''א במקום אב קאימנא בירושת אחי אביו, ונ''מ כשיורש את אחי אביו האם צריך לפרוע את חובות אביו.

צ''ב בדברי בעה''ת מדוע צריך לפרוע חובות אביו, הרי אבי אביו קודם לאביו, ויאמר הנכד מכח אבוה דאבא קאתינא, ואיני יורש דרך אבי, ולכו''ע מכח אבוה דאבא אמרינן ולא נח' אלא אי אמרינן מכח אחי אבי קאתינא, ונאמרו בזה ד' תי', בשו''ת רעק''א ח''ה סי' קט''ז תי' דרק כשהאב חי קודם לבנו שהוא אח המת, אך כשהאב מת האח קודם אף כשגם האח בקבר, ובשו''ת ח''ג סי' ט''ו הביא פירושו של מהר''י וויל שכוונת בעה''ת שיש הגבלה בדין מכח אבוה וכו' ואין לך בו אלא חי' ואין אומרים כן אלא במקום שמת אבי אביו, ולא במקום שאבי אביו יורש בקבר, ורעק''א שם ביאר שהוא הגבלה בדין במקום אב קאימנא - ולמסקנה יש רק דין במקום אב קאימנא - שאין אומרים במקום אב קאימנא אלא כשבא לרשת את אבי אביו, ולא כשבא לרשת אדם אחר, ועי' בחי' ר' שמואל סי' ל''ב סק''ט שביאר דבמקום אב קאימנא, הוא שעל ידי זה נחשב בן של אבי אביו, וזה לא שייך כלפי אחי אביו, והחזו''א בב''ק סי' ט''ו סק''ו פי' שאין פירושו של משמוש שהמת יורש, וז''ל ''שאין המתים יורשים אלא החיים מעוררים כח המתים לזכות בכוחם'' ולכן גם כשהאח בקבר אין אומרים דהאב קודם לו מכיון שאין צריך לרשת מכוחו, מכיון שיש לו דין ירושה עצמית, וכעין זה כתב האמר''מ סי' ל''ח סקי''ג.

ה. וכן נראה דעת הגה''א פ''ט סי' ל''ח שבכל היורשים עומד תחת מורישו – כ''כ החזו''א ב''ק סי' ט''ו סק''ז ובחי' ר' שמואל סי' כ''ה סק''ג – שכתב שלא משכ''ל ראוי אלא בנפלו לו נכסים אחר שמת מאבי אמו שהאחין מהאב יורשים, שבזה לא שייך לומר שיורשים מאבי אמו, ועי' דגול מרבבה – הובא בפתחי תשובה חו''מ סי' ק''ד סקי''ד – שתמה הרי אין בן יורש את אמו בקבר להנחיל לאחין מהאב, ותי' דאיירי באבי אמו גר שאין יורשין ובכה''ג יורש בן בקבר להנחיל לאחין הן האב, ועי' בחי' ר' שמואל שפי' שהמיעוט הוא רק בירושת בן את אמו, שאינו יורש בקבר, אך ירושת נכד את אבי אמו לא התמעט, וניחא מדוע כתב ההגה''א אבי אמו ולא אמו.

ו. ונראה בהג''א גדר אחר בדין במקום אב קאימנא, דאם פירושו שירוש את זכות הירושה, או שעומד במקום המת, מדוע לא שייך לומר כן על אח מאביו שעומד במקום אחיו, לרשת את אם אחיו, ועי' לעיל אות ה.

ז. עי' מל''מ פ''ה מנחלות ה''ח שהביא שיטת המהרח''ש, דרק ליורשין דלמטה אמרינן מכח וכו' ולא ליורשין שלמעלה, ולכא' סברתו דמכח אבוה וכו' הוא מדין בני בנים כבנים והגדר הוא שהבן עומד במקום אביו, ולכן גם לרשת את אח אביו עומד תחת אביו, משא''כ אבי האב אינו נחשב כאב.

ח. צ''ב לדעת הראשונים דאמרינן במקום אב קאימנא, גם כלפי ירושת אח אביו, מדברי הגמ' דילמא בברכה הוא דכתיב, הרי יש עוד דין דבמקום אב קאימנא שאינו קשור לדין בני בנים ה''ה כבנים, ולדברי ר' יונה בדף קכה י''ל דלמסקנה נלמד מתחת אבותיך וגו' דבמקום אב קאמינא, אך לדברי ר' יונה בדף קיח שיש ב' דינים על כרחך שדין במקום אב קיימא אינו נלמד מתחת וגו' דמנ''ל ב דינים.

ט. צ''ע לשיטות דאמרינן בכל היורשים מכח אבוה וכו' ואין בע''ח של האמצעי גובה למה לי קרא דעיין עליו, ומתי נצרך דין משמוש, עי' אמרי משה סי' ל''ח סק''ב וקו''ש אות שביארו שכוונת הגמ' דמצי אמר במקום אב קאימנא, הוא פירוש לדין משמוש שנלמד מעיין עליו.

י. בספר התרומות שער מ''ג ח''ד אות ט''ו הביא בשם הרא''ש מלוניל - הובא בב''י סי' ק''ז ובש''ך סי' ק''ד סקכ''א - דלמסקנה לא קי''ל כדשלחו מתם וצריך לפרוע חובות אביו, אך בהרבה ראשונים מבואר דקי''ל הכי אף למסקנה, כ''כ הרשב''ם בסוגיין, וברשב''ם דף קי''ז: ד''ה בזכות אבי אימותיהן, מבואר שאף למסקנה קי''ל דבני בנים הרי הם כבנים, וכן מבואר בתוס' דף קיח: ובב''ק קח: ועי' חזו''א ב''ק סי' ט''ו סק''ח שדחה את הראיה מתוס', ועי' או''ש פ''א מנחלות ה''ח דכתב שאע''פ שאין משמוש בירושת אם, בכ''ז בניו יורשים את אם אביו מכח אימיה דאבוה קאתי, ועי' רעק''א שו''ת סי' קל''ב שהמהרש''ל, והרמ''א בדעת הרמב''ם נקטו שאין נכד יורש את אבי אביו, וכוונת הגמ' רק מדין ראוי.