כלים פי_ד מ_ו
קטגוריות: ש_ס / נא כלים / כלים עניינים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / כלים ב_מ

**כלים פי"ד מ"ו**

א] **כסוי טני של מתכת שעשה בו מראה ר"י מטהר וחכמים מטמאין,** הר"ש והרא"ש פירשו דפליגי אם מראה משוי לי' מנא, ומ' דכו"ע מודו דכלי העשוי למראה חשיב כלי מעשה ומקב"ט, ורק בכלי זכוכית תנן לקמן פ"ל מ"ב דה"ז טהור, ופירשו הר"ש והרא"ש דהוא משום שאי"ז עשוי לקבלה ופשוטי כלי זכוכית טהורין, ולא פליגי אלא בכסוי שעשאו מראה אם מהני מה שעשאו מראה לאשוויי לי' מנא, וכ"ה בתוי"ט בשם מהר"ם, ז"ל, ר"י סובר לא נתבטל הכסוי לגבי מראה, ולרבנן נתבטל לגבי מראה. ע"כ, ובס' שושנים לדוד כתב לפרש דבריו, דאם הי' עושה ממנו כלי תשמיש גמור, הוה מודה ר"י דהי' מתבטל ממנו שם כסוי והי' טמא, ולא פליג אלא בשעשה ממנו מראה דאינו חשוב כ"כ, ובזה הוא דס"ל דלא נתבטל שם כסוי לגבי מראה ואכתי כסוי הוא וטהור, ורבנן ס"ל דחשיב מראה ונתבטל שם הכסוי לגבי', וע"כ ה"ז טמא, עכ"ד.

ב] והנה בעיקר מש"כ מהר"ם דאין לטמאות בכסוי שעשאו מראה אא"כ בטל הכסוי לגבי המראה, וזהו טעמא דר"י דמטהר משום דס"ל דלא בטל הכסוי לגבי מראה, לכאו' הי' נראה דזה תליא במש"נ לעיל מ"ג אות ח' דפליגי הראשונים בטעם טהרת כסויין, דדעת הרמב"ם דטהרתן הוא משום שאין להן שם בפנ"ע, ודעת הר"ש ודעימי' דטהרתן הוא מדכתיב בהם פרט לחיפוי כלים שהן עושין מלאכה באחרים, ונת' שם אות ט' דהרמב"ם לטעמי' הוצרך לפרש דהא דכסוי טני של רופאין טמא, הוא משום שנעשה כלי קיבול, והיינו משום דבכלי קיבול ל"ב שיהא לו שם בפנ"ע, דאילו ל"ה זה כלי קיבול, ל"ה מקב"ט, כיון שאין לו שם בפנ"ע, ול"מ מה שהוא משמש גם בפנ"ע, אך לדעת הר"ש א"צ לזה, אלא כיון שה"ז משמש גם בפנ"ע, ל"ש בו טהרת עושה מלאכה באחרים.

ולפ"ז הרי לכאו' מש"כ מהר"ם דכסוי שעשאו מראה אינו טמא אא"כ בטל הכסוי לגבי מראה, כ"ז הוא לדעת הרמב"ם דטהרת כסוי הוא משום שאין לו שם בפנ"ע, וע"כ גם כשעשאו מראה יש לטהרו, שהרי ל"מ מה שעשאו מראה לחשבו ככלי קיבול, כיון שאינו עשוי לקבלה, וכבר נת' לעיל פי"א מ"ט אות א' להוכיח דהא דבכלי קיבול ל"ב שיהא לו שם בפנ"ע, היינו רק בשהוא עשוי לקבלה, ורק אם בטל הכסוי לגבי מראה הוא דחשיב ככלי בפנ"ע, אך לדעת הר"ש דטהרת כסוי הוא משום שהוא עושה מלאכה באחרים, לכאו' כל שעשאו מראה והוא עושה מלאכה בעצמו, הרי דאף אם לא בטל הכסוי לגבי המראה, בדין שיהא מקב"ט, וצ"ב לפ"ז טעמא דר' יהודה דמטהר, ובחזו"א סימן י"ט סקי"א כתב דטעמא דר' יהודה הוא משום דאין עלי' תורת מראה, אלא עיקרה הכסוי, וצ"ב, ?ויתכן דהיינו שתשמיש המראה הוא טפל, אך עדין הוא תלוי בהפלוגתא אם אומרים בט"מ עמוד ונעשה מלאכתנו וכדלהלן?.

ג] ובעיקר הא דמטמאי רבנן בכסוי שעשאו מראה, לדעת הרמב"ם דטהרת כסוי הוא משום שאין לו שם בפנ"ע, ול"ד לכסוי טני של רופאים שאינו טמא אלא מפני שנעשה כלי קיבול, עמש"נ לעיל מ"ג אות ט' לפרש עוד בזה, דהוא משום דבכלי המשמש בפנ"ע ל"ב שיהא לו שם בפנ"ע, דכל הא דכלי שאין לו שם בפנ"ע טהור, הוא משום דהוי כמקצת כלי, וע"כ בכלי המשמש בפנ"ע דהוי כלי בפנ"ע, ל"ב שיהא לו שם בפנ"ע,[[1]](#footnote-2) והא דבכסוי טני של רופאים הוצרך הרמב"ם לה"ט שנעשה כלי קיבול, הוא משום שאין עיקר עשיית הכסוי לצורך הנחת האיספלנית, אלא משתמשין בו להנחת האיספלנית אגב תשמיש הכסוי, ואם יתבטל תשמיש הכסוי, לא ישתמשו בו להנחת האיספלנית, אך בכסוי שעשה בו מראה, שהוא משמש לזה בפנ"ע, הרי דאף שאין לו שם בפנ"ע, מ"מ חשבינן לי' ככלי בפנ"ע, וכן מ' בל' הרמב"ם בפיהמ"ש שכתב דטעמא דרבנן דמטמאי, הוא משום שהוא כלי בפנ"ע, ואזיל הרמב"ם לטעמי' דטהרת כסוי הוא משום שאינו כלי בפנ"ע, וע"כ הא דכשעשאו מראה טמא הוא משום שהוא כלי בפנ"ע, אך הר"ש והרא"ש לטעמייהו דטהרת כסוי הוא משום שעושה מלאכה באחרים, פירשו דהא דכשעשאו מראה טמא הוא משום דמראה משוי לי' מנא.

ד] בשבת דנ"ט. פליגי אמוראי בדין סנדל של בהמה דתנן לעיל מ"ה דטמא, דלרב ור"ח הוא משום דראוי לשתות בו או לסוך בו, ולר' יוחנן הוא משום דבשעה שבורח מן הקרב מניחו ברגליו וכו', ומפרשינן התם דטעמא דר' יוחנן הוא משום דס"ל דאומרים בט"מ עמוד ונעשה מלאכתנו, וע"כ אינו טמא אלא משום שמניחו ברגליו דהוי זה מעין מלאכתו, וקשיא דא"כ מ"ט דרבנן דמטמאי בכסוי שעשאו מראה, הרי אי"ז מעין מלאכתו, והנה אמנם למש"כ מהר"ם דהכא בטל הכסוי לגבי מראה, והיינו דעיקרו משמש למראה, ניחא, וכל קו' זו היא למש"נ לדעת הר"ש דלא בטל תורת כסוי מיני', ואפ"ה ה"ה מקב"ט משום שהוא משמש גם למראה, ובחזו"א סימן י"ט סקי"א כתב דשאני הכא דמשמשת שניהם בב"א, והיינו למש"כ התוס' שם דכל הא דהתם ל"מ בשעושה מעין מלאכה אחרת, הוא רק משום שעיקרו עומד לבהמה וע"כ אומרים לו עמוד ונעשה מלאכתנו, וע"כ הכא דעיקרו עומד גם למראה, ה"ה מקב"ט.

ה] **מראה שנשברה אם אינה מראה את רוב הפנים טהורה,** בחזו"נ ובחס"ד עמדו בדין מראה שאינה מראה רוב הפנים אלא מחצה, עיי"ש מה שדקדקו בזה מל' הרמב"ם פי"א מכלים הי"ג, ובחס"ד פירש בד' הרמב"ם דבכה"ג הוי זה ספק משום דא"א לצמצם, ואם היתה כבר טמאה קודם שנשברה, מוקמינן לה בחזקתה ועדין היא בטומאתה, ואם היתה טהורה, אינה מקבלת טומאה מספק, עכ"ד, אך צ"ע ע"ז מתוספתא שהביא הר"ש לעיל פ"ה מ"ז, דמבו' דאף תנור טהור שנחלק לשנים מקב"ט מכח הא דא"א לצמצם, עיי"ש, והנה בסד"ט כתב דרוב הפנים הוא פדחת וחוטם דזהו עיקר צורת האדם וזה עיקר הכרת האדם, עיי"ש בדבריו, ולפ"ז ניחא דל"ש כלל לדון בשהיא מראה מחצה.

ו] ובמשנ"א כתב דנראה דברוב הפנים של הבעלים משערינן, ואם המראה של אשה גדולה ואינה מראה רוב הפנים שלה, אע"פ שמראה רוב הפנים של בת קטנה, טהורה, כיון דלא חזי לבעלים בטל תשמישה.

ז] **שם בר"ש, תניא בתוספתא מודה ר"י וכו' שעשה בו מראה ונשבר בטל מתשמישתו טהור, וחכ"א בין כך ובין כך טמא,** בהגה' הגר"א הגי' בד' התוספתא דמודה ר"י לחכמים בכסוי וכו' שעשה בו מראה שהוא טמא, נשבר ובטל מתשמישו טהור, וחכ"א בין כך ובין כך טמא, ולגיר' זו מבואר דפליגא ברייתא אמתניתין, וס"ל דמודה ר"י בכסוי שעשאו מראה דטמא, ולא פליגי ר"י ורבנן אלא בשנשבר ובטל מתשמישתו, דר"י מטהר וחכמים מטמאין, וצ"ב טעם הפלוגתא בזה.

והנה בחס"ד פירש דהא דנשבר ובטל מתשמישתו, היינו שבטל מתשמיש המראה, ועמד דא"כ מ"ט דחכמים דמטמאי, עיי"ש בדבריו, אך בפשוטו נ' לפרש בזה, דהא דבטל מתשמישתו, היינו מתשמיש הכיסוי, אך אכתי ה"ז משמש בתשמיש המראה, והא דס"ל לר"י דה"ז טהור, הוא משום דכל דבטל העיקר בטל הטפילה, וע"ד שמצינו לקמן פי"ט מ"ט ופ"כ מ"א ופכ"ב מ"ז, ורבנן פליגי וס"ל דל"ש בזה דינא דבטל העיקר בטל הטפילה, כיון שה"ז משמש בעיקרו גם למראה, אך ר"י ס"ל דלא חזינן לתשמיש המראה אלא כטפל לתשמיש הכסוי, ולדעת תנא דמתניתין ס"ל משו"ז דאי"ז מקב"ט כלל, אך לתנא דתוספתא ס"ל דסגי בתשמיש זה הטפל לטמאותו, ואך דמ"מ כל שנשבר ובטל תשמיש הכסוי, בטל גם תשמיש המראה הטפל.

ח] ולגיר' הר"ש לא נתפרש ד' ר' יהודה בתוספתא, דלמאן מודה, ועי' בחס"ד שכתב דצריך לדחוק ולפרש דהו"ל כאילו אמר ר"י לחכמים אודו לי מיהא שאם נשבר טהור, והא דתניא מודה ר"י לחכמים היינו דמודה ר"י דלסברת חכמים דסברי מראה משוי לי' מנא וטמא, אם נשבר מיהא טהור, וחכמים השיבו לו דאינו כן אלא בין כך ובין כך אפי' נשבר טמא, עכ"ד.

ולמש"נ לעיל אות ה' דהא דנשבר ובטל מתשמישו היינו שבטל מתשמיש הכסוי, הרי דהא דס"ל לר"י דבזה ודאי יש לטהר הוא מדינא דבטל העיקר בטל הטפילה, ולפ"ז נ' דאזיל ר"י לטעמי', דס"ל דלא חזינן לתשמיש המראה אלא כטפל לתשמיש הכסוי, וע"כ ס"ל דאי"ז מקב"ט, וזהו דקאמר לרבנן, דאף לדידכו דס"ל דסגי בזה לטמאות, מ"מ כל שנשבר ואינו משמש ככסוי, אף אין לנו לטמאותו בתורת מראה, אך רבנן פליגי וס"ל דה"ז משמש בעיקרו גם למראה, וע"כ ל"ש בזה דינא דבטל העיקר בטל הטפילה.

ט] ובהג' הגר"א לתוספתא גריס, מודה ר"י לחכמים בכסוי וכו' שנשבר ובטל מתשמישו ועשה בו מראה שהוא טמא, ובביאור הגר"א פירשה, דכה"ג שבטל מתשמיש הכסוי, הוי כמו מראה לחוד וטמא, עכ"ד, והיינו משום דמודה ר' יהודה דכלי העשוי למראה חשיב ככלי מעשה ומקב"ט, ולא מטהר אלא בכסוי שעשאו מראה, דס"ל דעיקרו הוא לכסוי, אך כל שנשבר הכסוי ואח"כ עשאו מראה, הוי ככל מראה דמקבלת טומאה.

י] **שם, מראה שנשברה אם משמשת מעין מלאכתה טמאה וכו', ניטשטשה אם מראה את רוב הפנים טמאה,** בחזו"נ כתב דפליגא ברייתא אמתניתין, דלתנא דמתניתין אף בנשברה אם מראה את רוב הפנים טמאה, דבכה"ג חשיב כעושה מעין מלאכתו, אך תנא דתוספתא ס"ל דעושה מעין מלאכתו לחוד ומראה את רוב הפנים לחוד, וע"כ ס"ל דרק בניטשטשה הוא דאם מראה את רוב הפנים טמאה, וכנראה היינו משום דבניטשטשה לא חשיב כשבר כלי, וע"כ סגי במה שה"ז מראה את רוב הפנים, אך בנשברה אינה טמאה אא"כ היא משמשת מעין מלאכתה, אך בחס"ד כתב דלא פליגא ברייתא אמתניתין אלא חדא שיעורא הוא, דהא דמשמשת מעין מלאכתה, היינו שהיא מראה את רוב הפנים וכדמפרש בסיפא, ובסד"ט הוסיף לפרש, דהא דשני תנא בלישני', הוא משום דבנשברה צריך הרוב בחתיכה אחת ולא שנצרף ב' חתיכות דאי"ז דרך תשמישה ובכל חתיכה וחתיכה ליכא מעין מלאכתה, ובנטשטשה אף שנחסר באמצע אם רואה רוב הפנים ע"י צירוף אף שאינו בב"א מ"מ אם מכל הלטישה יכול להצטרף רוב הפנים הרי משמש מעין מלאכתו, עכ"ד.

והגר"א גריס ברישא דתוספתא ניטשטשה ובסיפא גריס נשברה, ולפ"ז לא פליגא ברייתא אמתניתין, אך צ"ע דכיון דעושה מעין מלאכתו לחוד ומראה את רוב הפנים לחוד, א"כ מ"ט במראה שנשברה לא תלי אם היא עושה מעין מלאכתה, ומ"ש מכל כלי מתכות שנשבר דאם עושה מעין מלאכתו טמא ואם לאו טהור.

1. ויש להוסיף, דגם למשמעות ד' הרמב"ם בפ"ט מכלים הט"ז דגם בכלי המשמש בפנ"ע בעינן שיהא לו שם בפנ"ע, מ"מ הכא בכסוי שעשאו מראה, שפיר יש לטמאותו אף שיש לו שם לווי, שהרי הא דיש לו שם לווי, אי"ז כלל מכח תשמישו בתורת מראה אלא מכח תשמישו בתורת כסוי, וכל הא דמצינו למימר דאף כלי המשמש בפנ"ע טהור בשיש לו שם לווי, הוא רק היכא דיש לו שם לווי לעיקר תשמישו, דבכה"ג י"ל דאף שהוא משמש תשמיש זה בפנ"ע, מ"מ כיון דיש לו שם לווי, ה"ה נטפל לדבר אחר ולא חשיב ככלי בפנ"ע, וז"ב. [↑](#footnote-ref-2)