=ה - בדין לחי וקורה למ_ד משום מחיצה אם בעינן שיהא בהן היכר, ובדין מחיצה גמורה אם בעינן שיהא בה היכר
קטגוריות: ש_ס / יג עירובין / עירובין - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / מחיצות מהדו_ב

**סימן ה**

**בדין קורה למ"ד משום מחיצה אם בעינן שיהא בה היכר**

**ובדין מחיצה גמורה אם בעינן שיהא בה היכר**

**א**

א] **עירובין ד' ב',** הי' גבוה מכ' אמה ובא למעטו וכו' רחבו בכמה, רב יוסף אמר טפח, אביי אמר ארבעה, לימא בהא קא מיפלגי, דמ"ד טפח קסבר מותר להשתמש תחת הקורה ומ"ד קסבר אסור להשתמש תחת הקורה, ופירש"י, ז"ל, מ"ד טפח קסבר וכו', דאמר חודו החיצון יורד וסותם וכו', והלכך כיון דשיעור עשרים אמה משום היכר הוא וכו', ומ"ד ד' קסבר וכו' דחודו הפנימי יורד וסותם וכו', עכ"ל.

**והתוס'** שם דקדקו ממש"כ רש"י דפלוגתייהו היא אם חודו החיצון יורד וסותם או חודו הפנימי יורד וסותם, דאתיא כמ"ד דקורה משום מחיצה, עיי"ש.

**והמהרש"א** שם כתב לפ"ז, דמש"כ רש"י דהא דל"מ קורה למעלה מכ' הוא משום דליכא הכירא, היינו משום דאף למ"ד דקורה משום מחיצה בעינן גם היכר, וע"כ הוא דל"מ למעלה מכ'.

ב] **והך** מילתא דאף למ"ד דקורה משום מחיצה ל"מ אלא בדאיכא היכר קצת, מצינו כן גם בד' התוס' בסוכה כ"ב ב' ד"ה אבל בג', ופירשו דמה"ט הוא דל"מ קורה שאינה ע"ג כתלי מבוי, וכ"כ הריטב"א לקמן י"ד א', ופירש בזה טעם הא דל"מ כשהניח קורה ע"ג מבוי ופרס עלי' מחצלת, וכ"ה מבו' גם בד' הרשב"א לעיל ג' א', עיי"ש, ועד"ז כתבו התוס' וש"ר לקמן ה' ב' דאף למ"ד דלחי משום מחיצה מ"מ בעינן היכר קצת, וע"כ הוא דל"מ בלחי הבולט מדפנו של מבוי ד' אמות.

ג] **אך** הנה הגאו"י לעיל ג' א' כתב להוכיח דלמ"ד דקורה משום מחיצה ל"ב היכר כלל, ממה שאמרו לקמן ח' ב' במבוי שצידו אחד ארוך וצידו אחד קצר, דלמ"ד דקורה משום היכר אינו מניח את הקורה באלכסון, משום דבאלכסון ל"ה היכר, ולמ"ד דקורה משום מחיצה מניח את הקורה באלכסון, ואם אף למ"ד דקורה משום מחיצה בעינן היכר, א"כ מ"ט מניח את הקורה באלכסון אף דאין בזה היכר כלל.

**ובחי'** בית מאיר לקמן י"ד ב' כתב לישב, דאף כשמניח את הקורה באלכסון איכא קצת היכר, וע"כ למ"ד דקורה משום מחיצה שפיר סגי בזה, וכמש"כ הראשונים דלדידי' ל"ב אלא קצת היכר, וע"כ מהני אף לחי העומד מאליו, ורק למ"ד דקורה משום היכר ובעינן היכר גמור, הוא דל"מ כשמניח את הקורה באלכסון דליכא היכר גמור.

**אך** בד' הגאו"י מבו' דפשיטא לי' דבמניח את הקורה באלכסון ליכא היכר כלל, וכאשר כ"ה משמעות ד' רש"י לקמן ח' ב' ד"ה ובאלכסון, עיי"ש, וזהו שהק' דא"כ מ"ט למ"ד דקורה משום מחיצה מהני להניח את הקורה באלכסון, אף דאין בזה היכר כלל.[[1]](#footnote-2)

ד] **ועד"ז** יש להעיר גם במה שאמרו לקמן ח' ב' בהפלוגתא אם מותר להשתמש תחת הקורה, דלחד לישנא לכו"ע קורה משום הכירא, ופליגי אם הכירא מלגיו או הכירא מלבר, ולחד לישנא לכו"ע קורה משום מחיצה ונחלקו אם חודו הפנימי יורד וסותם או חודו החיצון יורד וסותם, - ומשמע דלמ"ד דקורה משום מחיצה וחודו החיצון יורד וסותם, פשיטא דמותר להשתמש תחת הקורה, ויש להעיר, דלכאו' שפיר י"ל דאף דקורה משום מחיצה וחודו החיצון יורד וסותם, מ"מ אסור להשתמש תחת הקורה כיון דבעינן גם היכר והכירא מלגיו, ואמנם י"ל דכיון דלמ"ד דקורה משום מחיצה סגי בהיכר קצת, הרי דלזה ודאי סגי בהכירא מלגיו.

ה] **עוד** יש להעיר בזה, דהנה נת' בסימן ב' ענף ג' להוכיח מכ"ד דאף למ"ד דלחי וקורה משום היכר ל"מ אלא כשיש עליהן תורת מחיצה.

**והנה** נמצא לפ"ז, דלכו"ע אין לחי וקורה מתירין אלא משום דיש עליהן תורת מחיצה וגם יש בהן היכר, דגם למ"ד דהם משום מחיצה בעינן שיהא היכר קצת, וגם למ"ד דהם משום היכר בעינן שיהא עליהן תורת מחיצה, ולא נחלקו אלא דלמ"ד דמשום היכר בעינן היכר מעליא ולא סגי בהיכר קצת, ולמ"ד דמשום מחיצה בעינן מחיצה מעליא ולא סגי במחיצה כ"ד, וצ"ב בגדר הדברים.

**ב**

ו] **ונראה** הביאור בזה, דלמ"ד דמשום מחיצה הוי היתר המבוי ע"י שהוא גדור ומובדל ברוח הרביעי, ואך דאין מחיצה זו מועלת אלא כשהיא עושה היכר, ולמ"ד דמשום היכר הוי היתר המבוי ע"י שיש היכר בפתחו, ואך דלא חשיב כהיכר אלא ע"י שיש שם תחילת מחיצה, דבלא"ה אי"ז היכר כלל, דהוי כמו שכתבו בפתח המבוי דהוא מקום המובדל מרה"ר, דאין בזה היכר כלל, וכל ההיכר בלחי וקורה הוא ע"י שיש בהן תחילת מחיצה.

**ונמצא** לפ"ז, דאף דבעינן מחיצה והיכר, מ"מ לאו היינו דההיתר הוא ע"י צירוף תרתי דהמחיצה וההיתר, אלא למ"ד דמשום מחיצה הוי עיקר ההיתר ע"י שהמבוי גדור ברוח הרביעית ע"י המחיצה, והגם דמחיצה זו אינה מועלת אלא כשהיא עושה היכר, מ"מ כל שהיא עושה היכר, ה"ה מועלת משום מחיצה, והוי ההיתר מכח המחיצה עצמה, ולמ"ד דמשום היכר הוי עיקר ההיתר ע"י ההיכר שבפתחו.[[2]](#footnote-3)

ו] **ולפ"ז** נראה דמה"ט הוא שאמרו במבוי שצידו אחד ארוך וצידו אחד קצר, דלמ"ד דקורה משום מחיצה מהני להניח את הקורה באלכסון, ואף דבאלכסון ליכא הכירא כלל.

**והטעם** בזה הוא, דהנה בהא דבאלכסון ל"ה היכר, פירש"י לקמן שם דהוא משום דהרואה בני מבוי נמשכין ומשתמשין ברה"ר חוץ מכנגד כותל הקצר אומר מותר להשתמש ברה"ר, לפי שאין אותו העודף דומה שיהא מן המבוי, עכ"ד, והנה בכה"ג אין הגריעותא בההיכר דהקורה עצמה, שהרי שפיר היא ניכרת, ואך דאין היכר במבוי שהוא מחולק מרה"ר.

**ולפ"ז** נראה דכל הגריעותא בזה הוא רק למ"ד דקורה משום היכר, דעיקר היתר המבוי הוא ע"י שיש היכר שהוא מחולק מרה"ר, ובכה"ג שאין אותו עודף דומה שיהא מן המבוי, ואין היכר שהוא מחולק מרה"ר, אין המבוי ניתר, אך למ"ד דקורה משום מחיצה דעיקר היתר המבוי הוא ע"י המחיצה, ואך דבעינן שתהא מחיצה זו עושה היכר, סגי במה שהמחיצה עצמה ניכרת, ול"ב שיהא היכר במבוי שהוא מחולק מרה"ר, וע"כ שפיר מהני להניח את הקורה באלכסון, כיון דהקורה עצמה ניכרת היא, וכנ"ל.

ז] **ובזה** נראה לפרש גם טעם מה שאמרו לקמן ח' ב' דלמ"ד דקורה משום מחיצה וחודו החיצון יורד וסותם, מותר להשתמש תחת הקורה, ולא אמרינן דכיון דבעינן היכר קצת, שמא הכירא מלגיו, ויהא אסור להשתמש תחת הקורה.

**ולפמש"נ** נראה, דאמנם אם הא דלמ"ד דמשום מחיצה בעינן היכר קצת, היינו דההיתר הוא ע"י הצירוף דהמחיצה וההיכר, שפיר הי' מקום לדון דאף דחודו החיצון יורד וסותם, מ"מ אי"ז מתיר אלא בצירוף ההיכר דמלגיו, ויהא אסור להשתמש תחת הקורה, - אך למש"נ דלמ"ד משום מחיצה הוי עיקר ההיתר ע"י המחיצה, ואך דבעינן שתהא מחיצה זו עושה היכר, הרי דלמ"ד דחודו החיצון יורד וסותם, דלדידי' אין חודו הפנימי סותם, כמבו' ממה שאמר רב חסדא לקמן שם דלמ"ד דאסור להשתמש תחת הקורה ל"מ להניח הקורה מבחוץ, בע"כ דמהני ההיכר מלבר, דאם הוה בעינן הכירא מלגיו והצד הפנימי הוי היכר, הרי נמצא דהמחיצה דהקורה אינה ניכרת, ול"ה מהני זה מידי.[[3]](#footnote-4)

**ג**

ח] **והנה** התוס' לקמן ה' ב' ד"ה אינו כתבו, דאף דלחי הבולט ד' אמות ל"מ, והיינו משום דליכא היכר, וכמש"כ התוס' שם ד"ה ד' אמות, מ"מ פס חצר הבולט ד' אמות מהני, משום דהא דמהני פס בחצר הוא משום מחיצה, וע"כ כ"ש דמהני היכא דסותם טפי.

**ובפשוטו** מבו' בדבריהם, דאף דבלחי וקורה בעינן קצת היכר אף למ"ד דהם משום מחיצה, כ"ז הוא בתיקון דלחי וקורה דאינם מחיצה גמורה, אך בתיקון דע"י מחיצה גמורה ל"ב היכר, וע"כ הוא דפס ד' אמות מתיר בחצר אף דלי"ב הכירא, משום דהוי מחיצה.

ט] **ומצינו** כן גם בד' הרשב"א לקמן י"א א' שפירש דהא דצוה"פ מהני למעלה מכ', הוא משום דכמחיצה דמי והוי כמו שנסתם הכל, וכ"כ הרא"ש שם סימן י"ג דבצוה"פ ל"ב הכירא.

**וכ"ה** מבו' גם בד' הרשב"א לעיל ג' א' ובעבוה"ק שער א' פ"ג ה"ד דקורה הרחבה ד' ובריאה דאמרינן בה פי תקרה יורד וסותם, ה"ה מתרת אף כשהיא למעלה מכ' אמה, והרי דכל הא דבעינן היכר, הוא רק בלחי וקורה דאינם מחיצה גמורה, אך במחיצה גמורה ל"ב היכר, וכ"ה מבו' גם בד' הגרע"א בתשו' מהדו"ק סו"ס י"ח.[[4]](#footnote-5)

ט] **אמנם** צ"ע בזה ממש"כ רש"י ודעימי' לקמן ו' א' בדין מבוי עקום דצריך תיקון בעקמומיתו, ופירשו התוס' שם דהוא משום דבעינן שיראה צוה"פ כל בני המבוי, ולכאו' הא דבעינן לזה הוא משום דבעינן גם הכירא, דאם ל"ה בעינן הכירא, וסגי במה דאיכא מחיצה, שפיר הוה מהני המחיצה דבראשי המבוי, ול"ה בעינן תיקון בעקמומית, והרי דאף במחיצה גמורה בעינן היכר.

**ד**

י] **ונראה** לישב, דודאי דאף במחיצה גמורה בעינן שתהא המחיצה ניכרת לבני המבוי, דיהא ניכר להם דהמבוי מובדל מרה"ר, שהרי עיקר הא דבעינן תיקון ברוח רביעית, הוא כדי דלא ליתי לאיחלופי ברה"ר, וכל דאין המחיצה ניכרת לבני המבוי אכתי אתי לאיחלופי ברה"ר,[[5]](#footnote-6) - וע"כ הוא דמבוי עקום צריך תיקון בעקמומית, אף כשתיקנו את ב' ראשיו בצוה"פ, משום דבעינן דתהא הצוה"פ נראית לכל בני המבוי, דאל"כ אתי לאיחלופי ברה"ר.

**ומש"כ** התוס' דפס ד' אמות מהני אף דליכא היכר, נראה דהיינו משום דאף פס ד' אמות ניכר לבני המבוי, ואך דאינו ניכר דהוא עומד לשם תיקון, ובזה חלוק הוא תיקון דפס מתיקון דלחי וקורה, דתיקון דלחי וקורה דאינם מחיצה גמורה, ועיקר ההבדלה מרה"ר היא מכח ההיכר, הרי דכל דאינם נראים כעומדים לשם היכר, ליכא לעיקר ההבדלה, ול"מ מה שהם ניכרים לבני המבוי, דמ"מ כיון דאי"ז ניכר שהם עומדים לשם היכר, לאו מידי הוא, ומשא"כ בתיקון דפס דהוא משום מחיצה, הרי דאף כשאינו נראה כעומד לשם היכר, מ"מ הרי ניכר לבני המבוי דהמבוי מובדל מרה"ר ע"י הפס, ושפיר דמי.[[6]](#footnote-7)

יא] **ואמנם** אכתי לא נתישב בזה מש"כ הרשב"א והרא"ש דהא דצוה"פ מהני למעלה מכ', הוא משום דהויא מחיצה גמורה, והרי דאף דצוה"פ דלמעלה מכ' אינה ניכרת כלל לבני המבוי, מ"מ כיון דהיא מחיצה גמורה, ל"ב שתהא ניכרת לבני המבוי כלל, ולפ"ז הדק"ל דא"כ מ"ט במבוי עקום לא סגי בהצוה"פ שעשו בב' ראשיו משום דבעינן שיראה הצוה"פ לכל בני המבוי, הרי בצוה"פ דהיא מחיצה גמורה ל"ב שיהא נראה לבני המבוי כלל.

יב] **וגם** בעיקר מש"כ התוס' דהא דבמבוי עקום צריך צוה"פ בעקמומיתו, הוא משום דבעינן שיראו צוה"פ כל בני המבוי, הק' התורת חיים שם דהרי רב גופי' ס"ל לקמן ח' ב' דהכירא מלבר, והרי דלדידי' ל"ב כלל היכר לבני המבוי, וכל מה שעושין לתקנת המבוי בשביל בני רה"ר הוא, וא"כ אין מקום להצריך שיראו צוה"פ כל בני המבוי.

**ובאמת** דקשיא כן גם למ"ד דהכירא מלגיו, שהרי מבו' בסוגיין דסגי למעט תחת הקורה או ד' טפחים, ול"ב שתהא הקורה ניכרת לכל בני המבוי, והיאך נימא דבצוה"פ בעינן שיראו צוה"פ כל בני המבוי.

**ה**

יג] **ונראה** די"ל בזה, ובהקדם, דהנה בעיקר הא דפליגי לקמן ח' ב' בהא דקורה משום היכר, אם הכירא מלגו או הכירא מלבר, צ"ב, דכיון דעיקר מה שהצריכו חכמים היכר ברוח רביעית, הוא כ"ה דלא ליתי לאחלופי ברה"ר, וכמש"כ רש"י בריש מכילתין, הדין נותן דניבעי היכר לבני המבוי המטלטלין בו, דלא ליתי לאחלופי ברה"ר, ומ"ט נימא דהכירא מלבר, וכבר הרגיש בזה הבית מאיר בסימן שס"ג למג"א סקל"א בתו"ד, עיי"ש.

**עוד** יש להעיר בזה, במה שאמרו בסוגיין דלמ"ד דקורה משום היכר סגי במיעוט תחת הקורה, או במיעוט ד' טפחים, ופירש"י דהוא משום דיש להם היכר בכניסתם כשהן משתמשים תחת הקורה, וצ"ע דאף דכשהם משתמשים תחת הקורה יש להם היכר, מ"מ כשהם משתמשים בשאר המבוי אין להם היכר, ואכתי אתי לאיחלופי ברה"ר.

יד] **ונראה** הביאור בזה, דהנה בעיקר הא דקורה משום היכר, נראה דהיינו דההיכר דבפתח המבוי מועיל דעי"ז חזינן לי' כמקום מובדל מרה"ר, ומה"ט הוא דלא אתי לאיחלופי ברה"ר.

**ולפ"ז** נראה, דע"כ שפיר י"ל דהכירא מלגיו, דע"י דיש היכר לבני רה"ר דהמבוי הוא מקום לעצמו, הוא דחשיב המבוי כמקום מובדל, ולא אתי לאיחלופי ברה"ר, - והיינו, דאף דחשש האיחלופי הוא לבני המבוי, מ"מ כל דיש היכר בפתחו לבני רה"ר, אשר מכח זה חשבינן לי' כמקום מובדל, תו לא מיחלף לבני המבוי ברה"ר, שהרי ידוע להם דיש לקורה את חודה החיצון, אשר הוא ניכר לבני רה"ר, ודעי"ז הוי המבוי כמקום מובדל.[[7]](#footnote-8)

**ומה"ט** נמי סגי למעט תחת הקורה, דעי"ז יש היכר בכניסתם כשהם משתמשים תחת הקורה, דכיון דאיכא היכר בפתח המבוי, הוי עי"ז המבוי כמקום מובדל מרה"ר, דכיון דההיכר מועיל לראותו כמקום מובדל מרה"ר, ע"כ תלי במה דיש היכר בפתחו לרה"ר, דה"ז מבדילו מרה"ר, וה"ז מועיל אף למי שעומד בתוך המבוי, דלא מיחלף לי' המבוי ברה"ר, וזה למש"נ להלן סקט"ו דאף העומדים בשאר המבוי ידוע להם שיש קורה בפתחו, אף שהיא למעלה מכ'.

**ו**

טו] **ובזה** נראה לפרש טעם הא דצוה"פ ופי תקרה מועילין אף כשהן למעלה מכ', אף דגם במחיצה גמורה בעינן שתהא ניכרת במבוי כ"ה דלא ליתי לאחלופי ברה"ר, דהנה בחי' מהר"ל לעיל ג' א' כתב במה שאמרו דבקורה למעלה מכ' ליכא הכירא, דודאי דאף כשהקורה היא למעלה מכ' ה"ז ידוע לבני המבוי שיש שם קורה, אלא דלא שלטא בה עינא, עיי"ש.

**ונראה** לפ"ז, דהא דל"מ קורה למעלה מכ', היינו משום דכל דלא שלטא בה עינא בכניסתו למבוי, ליכא בזה לכח ההבדלה דהקורה, - והיינו דכל כח הקורה דעי"ז חשבינן להמבוי כמקום מובדל, הוא משום דבכניסת המבוי ה"ז ניכר דיש שם קורה, ונכנסים למבוי תחת הקורה, אך כל דבכניסת המבוי אינו ניכר שיש שם קורה, הרי דאף דידוע להנכנסים שם דיש שם קורה, ליכא בזה לההבדלה דקורה.[[8]](#footnote-9)

טז] **ולפ"ז** נראה, דע"כ כ"ז הוא בקורה, דכל ההבדלה דהמבוי הוי ע"י ההיכר דהקורה, ובזה הוא דאמרינן דכל דלא שלטה בה עינא בכניסתו למבוי, ליכא לההבדלה דקורה, אך בצוה"פ דהיא מחיצה גמורה וההבדלה דהמבוי הויא ע"י המחיצה, שפיר מהני אף דהויא המחיצה למעלה מכ', שהרי ידוע לבני המבוי דיש מחיצה בפתחו, ולא אתי לאיחלופי ברה"ר.[[9]](#footnote-10)

יז] **ובזה** מתפרש היטב מש"כ התוס' דהא דצריך צוה"פ בעקמומית הוא משום דבעינן שיראו צוה"פ כל בני המבוי, ולא אמרינן דסגי בהיכר מלבר, ודאף למ"ד דהכירא מלגיו סגי דאיכא היכר בפתח המבוי, דכל מה שאמרו דהכירא מלבר, וגם למ"ד דהכירא מלגיו סגי בהיכר בפתח המבוי, הוא רק בכח ההיכר להבדיל את המבוי, דבזה י"ל דהוא ע"י ההיכר לבני רה"ר דהמבוי הוא מקום מובדל, וגם למ"ד דהכירא מלגיו סגי בההיכר שבפתח המבוי, אך הא דבעינן שתהא ההבדלה והמחיצה ניכרת לבני המבוי כ"ה דלא ליתי לאחלופי ברה"ר, בעינן שיהא זה ניכר לכל בני המבוי, וע"כ שפיר כתבו התוס' דבעינן שיראו צוה"פ כל בני המבוי.

**ויש** להוסיף, דהרי למש"נ נמצא דבלא"ה מש"כ התוס' מש"כ התוס' דבעינן שתהא הצוה"פ נראית, אי"ז חד דינא עם דין ההיכר דקורה, שהרי בצוה"פ דהיא מחיצה גמורה ל"ב היכר כלל, אלא הוא דין בפנ"ע, דאין הצוה"פ מועלת אלא כשהיא ניכרת לבני המבוי כ"ה דלא ליתי לאחלופי ברה"ר, ודין זה לא תליא בהפלוגתא אם הכירא מלבר או מלגיו, וכמש"נ.

1. והעירו דיש מקום לומר, דכל הא דבאלכסון ליכא היכר, הוא רק אם קורה משום היכר, אך אם קורה משום מחיצה, הרי דע"י שיש שם קורה, כבר ניכר דאינו כרה"ר, דומיא דאם יהא שם צוה"פ, דודאי יש בזה היכר, - אך יש לפקפק בזה, דקורה דאינה מועלת אלא ברוח רביעית, אינה מועלת להיכר זה, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-2)
2. ויש להוסיף, דהנה ממה שאמרו בסוגיין דלמ"ד דמשום מחיצה בעי למעט ד"ט ולמ"ד דמשום היכר סגי בטפח, מבו' דלמ"ד דקורה משום מחיצה, אינה מועלת אלא משום מחיצה, ול"מ מהניא משום היכר לחוד, וכ"ה מבו' גם בסוגיית הגמ' לקמן ח' ב', דלחד לישנא למ"ד דקורה משום מחיצה אסור להשתמש תחת הקורה ולמ"ד דמשום היכר מותר להשתמש תחת הקורה, והרי דלמ"ד משום מחיצה אין הקורה מועלת משום היכר לחודי', והיינו משום דס"ל דאין להתיר את המבוי אלא ע"י מחיצה ולא סגי בהיכר גרידא, וכמש"כ התוס' לקמן פ"ו א', - ולפ"ז מסתבר דהא דבעינן היכר קצת, לאו היינו דההיתר ע"י צירוף ההיכר, שהרי אין היכר מועיל להתיר, אלא היינו דלא התירו חכמים במחיצה גרועה זו, אלא כשהיא עושה היכר.

   ובעיקר מש"נ דלמ"ד דקורה משום מחיצה, אינה מועלת משום היכר לחוד, נראה דבזה מתפרש מש"כ התוס' לקמן ח' ב' וט"ו א', דלהך לישנא בסוגיין דאביי ס"ל דקורה משום מחיצה, כ"ש דלחי משום מחיצה, וצ"ב דמה ענין זל"ז, - ולפי הנ"ל נראה דהיינו, דכיון דקורה ל"מ אלא משום מחיצה ולא משום היכר, כ"ש דלחי לא יועיל משום היכר אלא משום מחיצה, דההיכר דקורה עדיף מההיכר דלחי, ואם קורה ל"מ משום היכר, כ"ש דלחי ל"מ משום היכר. [↑](#footnote-ref-3)
3. ובאמת י"ל דאף אי נימא דהא דלמ"ד דקורה משום מחיצה בעינן היכר קצת היינו דההיתר הוי ע"י צירוף המחיצה וההיכר, נמי בעינן שיהיו שניהם במקום אחד, וכיון דהמחיצה הויא ע"י חודו החיצון, בע"כ דגם ההיכר הוי שם, וע"כ לא מצינו למימר דהכירא מלגיו, דא"כ נמצא דהמחיצה וההיכר אינם במקום אחד. [↑](#footnote-ref-4)
4. ועי' גם באבנ"ז סימן רע"א סקי"א שכתב, דלפמש"כ הרשב"א דפי תקרה מהני למעלה מכ' ול"ב היכר, כ"ש דבצוה"פ ל"ב היכר, ועיי"ש בסקי"ב שכתב דל"ד ללחי וקורה דל"מ אלא בדאיכא היכר אף למ"ד דמשום מחיצה, דשאני לחי וקורה דל"מ אלא במחיצה רביעית, וע"כ גם בזה ל"מ אלא משום דיש בזה היכר, וכ"כ גם בסימן רצ"א סק"א. [↑](#footnote-ref-5)
5. ויש לפרש בזה מש"כ רש"י בריש פירקין, ז"ל, ורבנן גזור עלי' משום דאתי לאיחלופי ברה"ר, ושריוה בתקנתא דלחי או קורה
   "דליהוי הכירא" דלא ליתי למישרי רה"ר גמורה, עכ"ל, והק' הגרע"א דהרי קי"ל דלחי משום מחיצה, ולהנ"ל י"ל דמכוון ד' רש"י הוא, דכיון דעיקר מה שהצריכו תיקון ברוח רביעית הוא משום דאתי לאיחלופי ברה"ר, הרי דהא דהתירו להמבוי ע"י מחיצה, הוא רק משום דעי"ז איכא היכר דהמבוי מובדל מרה"ר ולא יבואו להתיר רה"ר גמורה, וכבר כתב כעי"ז במרומי שדה לקמן בסוגיין, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-6)
6. וה"נ הוא בדינא דסמכו עליו מאתמול, דאי נימא דהא דבעינן לזה הוא משום דבעינן היכר, אין להצריך לזה אלא בלחי דאינו מחיצה גמורה, ואינו מועיל אלא מכח ההיכר, אך במחיצה גמורה, הרי אף אם לא סמכו עלי' מאתמול, ניכר הוא דהמבוי מובדל מרה"ר ע"י המחיצה, ושפיר דמי, - וה"נ הוא בדינא דלחי שהרחיקו מן הכותל ג"ט, דבצוה"פ ל"ב לזה, משום דהיא מחיצה גמורה, וכמש"כ כן בתשו' הגרע"א מהדו"ק סו"ס י"ח, והיינו משום דאף כשאין הצוה"פ סמוכה לכותל, ניכר הוא דהמבוי מובדל מרה"ר ע"י הצוה"פ. [↑](#footnote-ref-7)
7. ופלוגתת אמוראי אם הכירא מלגיו או מלבר, היא ע"י מה נעשה המבוי מובדל מרה"ר, אם ע"י דלבני המבוי איכא היכר שהוא מובדל מרה"ר, או ע"י דלבני רה"ר איכא היכר דהוא מובדל מהם, - אך לכו"ע הא דמהני היכר זה, הוא רק משום דידוע לבני המבוי דיש בפתח המבוי להיכר זה דעי"ז הוי המבוי מובדל מרה"ר, ולא אתי לאיחלופי להו ברה"ר. [↑](#footnote-ref-8)
8. אך יש להעיר בזה ממש"כ רש"י לעיל ג' א' במה שאמרו דטעם הא דל"מ קורה למעלה מכ' הוא משום דקורה משום היכר, ז"ל, משום היכר דליחזו אינשי ולידעו דתקנתא עבוד ולא ליתי לאיחלופי ברה"ר, ומשו"ה מהני אמלתרא וכו', עכ"ל, ונראה להדיא מדבריו דהא דל"מ קורה למעלה מכ', הוא משום דאין ידוע לבנ"א שעשו תקנה למבוי ואתי לאיחלופי ברה"ר, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-9)
9. ויש להוסיף בזה, דהרי חזינן דאף בקורה סגי למעט תחת הקורה או ד"ט, אף דכלפי שאר המבוי הוי זה למעלה מכ', והיינו משום דאף דהויא הקורה למעלה מכ', ידוע לכל בני המבוי דיש קורה בפתחו, וכל הא דבעינן שלא תהא הקורה למעלה מכ', הוא משום דכח ההבדלה דהקורה הוא רק כששלטא בה עינא, ולזה סגי במה דהקורה במקומה אינה למעלה מכ', וע"כ במחיצה גמורה דכח ההבדלה דילה הוא גם כשהיא למעלה מכ' שפיר מהני אף כשהיא למעלה מכ'. [↑](#footnote-ref-10)