מראה מקומות מב 23 א
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / מלאכות שהיה והטמנה / הרב משה יפהן / שהייה חזרה ובישול ומעשה שבת

**מראה מקומות מב. 23**

עיין פסחים עו. ושם מבואר שנחלקו רב ושמואל בנפל חם לתוך צונן או צונן לתוך חם האם אומרים עלאה גבר או תתאה גבר ושם נחלקו לגבי בליעות לגבי בליעות של איסור וכן של בשר וחלב. פי' האם כשנופל חם לתוך צונן האם הכח של העליון שהוא מערה על התחתון האם יש בו כח להבליע איסור בתחתון או שמא כח התחתון שהוא הצונן שלא יבלע האיסור בו. וכן להפך. ונחלקו בזה רב ושמואל דרב סובר עלאה גבר ושמואל סובר תתאה גבר. ושם מבואר דתניא כוותיה דשמואל. והנה ברש"י בסוגייתנו לגבי שבת מבואר דהטעם שמדאוריתא בכלי ראשון שזה באמבטי חילקו בית שמאי ובית הלל בין צונן לתוך חם שנאסר ובין חם לתוך צונן שהותר זהו משום שתתאה גבר. והתוספות הקשו על רש"י ב' קושיות **א.** דלכאורה קשה מדברי ב"ש וב"ה על רב שסובר עלאה גבר וכאן מבואר שבין ב"ש ובין ב"ה סוברים תתאה גבר. ו**ב.** דשם בסוגיא עולה דגם למ"ד תתאה גבר מכל מקום התתאה בולע כדי קליפה ובעינן לקלף כדי קליפה את התחתון ולמדו מזה התוס' דגם לגבי בישול כן דמתבשל כדי קליפה דסברו דהבליעה הוא משום הבישול ובהכרח דעירוי ככלי ראשון. וכן הסיקו התוס' בע"ב. אמנם באמת הרשב"ם בע"ב לומד דאינו מבשל כדי קליפה ורק בבליעות איסור איירי ואפילו שעירוי אינו ככלי ראשון אלא ככלי שני מכל מקום הוא בולע. אמנם לגבי בישול אינו מתבשל. אמנם הרשב"א בע"ב לומד בשיטת רש"י וכן לומד ר"ת בספר הישר ס' רמ"ג שרש"י עצמו לומד דעירוי ככלי ראשון ומבשל כדי קליפה. ואם כן ליכא ליישב שרש"י סובר כהרשב"ם.

ובחבורה דיברנו ביישוב שיטת רש"י על פי המבואר בתוספות פסחים דף מ: ד"ה האילפס דשם התוס' דנו האם עירוי מכלי ראשון הוא ככלי ראשון והקשו מסוגייתנו איך הותר לערות חם לתוך צונן הרי אם הוא כלי ראשון הוא מבשל כדי קליפה ותי' התוס' דדין זה נאמר דווקא כשמערה חם על גוש צונן אבל בתערובת לח בלח משום שהוא נתערב הצונן מבטל חום העליון ואינו מתבשל כדי קליפה. וביארנו דיסוד הדבר הוא משום שלח בלח חכמת המדע אומרת שהחלקים כל הזמן זזים [ והבאנו משל לזה אמבטיה שחציה מים כחולים וחציה מים אדומים שיש מחיצה ביניהם וכשתוציא המחיצה המים כולם יהפכו בשניות לצבע אחיד. והביאור הוא שהמים מתערבים מיד אחד בשני כך גם כששופך דבר לח על דבר לח והוא מתערב בו הרי הוא מתערב בכולו וכח כל הצונן להחליש את בישול העירוי וממילא אינו מתבשל. והנה בביאור דעת רש"י דנו האם מיושבת מכח זה הקושיא הראשונה דשייך לדון דמשום כן לא שייך לדון כאן כלל כח עילאה כיוון שהדבר הוא מתערב וממילא הוא מערב מיד בכח התחתון וכאן בוודאי כו"ע מודו דתתאה גבר ואין מכאן סתירה לשיטת רב. או דלמא דזה רק סברא כלפי בישול כדי קליפה אמנם כלפי עליון ותחתון עדיין פליגי.

ובתחילה חשבתי דלכאורה מסברא זהו יישוב על שיטת רש",י אמנם מלשונו הזהב של רש"י דכתב **קסבר** תתאה גבר ולא כתב רש"י דתתאה גבר משמע שתולה דבר זה במחלוקת רב ושמואל, אמנם אם כן, יש לעיין בקושיא הראשונה של התוס', אה"נ ועיין פסקי הרי"ד שמבואר דאה"נ דאם לא היו הברייתות שם היו מביאים את הברייתא הזו. וכן מבואר בפנ"י ביישוב שיטת רש"י דכבר תניא התם כוותיה דשמואל, אמנם לכאורה עדיין יש לעיין דזהו תניא אלים דגם בית שמאי וגם בית הלל שניהם סוברים כשמואל מה שאין כן שם שלא נתבאר בברייתא להדיא מאן אמר להא ברייתא. ואפשר דזה כוונת הראשונים בקושייתם. אמנם יש ליישב דבבריתא זו בכל אופן רואים דתתאה גבר באופן של לח לח וכמו שאמרנו יש בזה סברא לומר שיש אלימות לתתאה באופן זה ואפילו שרש"י הכריע דלמאן דאמר עלאה גבר פליג גם על דבר המתערב מכל מקום העדיפה הגמ' להביא תניא כוותיה דשמואל על אופן של לח ביבש ואפילו באופן זה תניא כוותיה דשמואל. ועיין בתוס' בשם ר"ת שתלו ד"ז של התערבות לח בלח שתלוי בריבוי התחתונים שאם הם צוננים הותר ואם הם חמין אז נאסר בין למ"ד עלאה גבר ובין למ"ד תתאה גבר. ובביאור סברת התוס' עיין במחצית השקל סי' שי"ח סקל"ה. בהרחבה. עיי"ש היטב ונראה מדבריו דהתוס' הוצרכו לשני חלקים כדי ליישב את שתי קושיתיהם דהקושיא של כדי קליפה מתיישבת משום שזהו דבר שנתערב ובזה לא מבשל כדי קליפה וכתוס' בפסחים. אמנם עדיין קיימת המחלוקת של עלאה ותתאה ובזה לא מועיל סברת נתערב. ובזה צריך להגיע שאזלינן בתר המים המרובים ובאופן זה הוא בין למ"ד תתאה בין למ"ד עלאה אזלינן בתר המרובין אמנם עדיין תיקשי דבפסחים מבואר דגם במקום רוב אזלינן בתר עלאה ומחמת כן צריך להגיע שאזלינן בתר המרובים הוא רק באופן של נתערב ובנתערב בשוין אזלינן בתר עלאה ותתאה ובמרובין אזלינן בתר המרובין לכו"ע.

ויש לעיין על דבריו דאם כן מדוע הקשו התוס' לרש"י את הקושיא הראשונה כדי קליפה דאפי' שרש"י לא העמיד במרובים מ"מ כדי קליפה לא קשה כיוון דאיירי בנתערב. ובאמת מלשונו הזהב של תוס' לא נראה כדברי המחצית השקל. אלא שבעי לצירוף שני הדברים בשביל ליישב את שני השאלות שרק משום שנתערבו המים המועטים במים המרובים וגם נתערבו וגם הם מרובים משום כן הוא לא מבשל כלל אבל בשוין היה מבשל כדי קליפה ולא כדברי התוס' בפסחים. וצ"ב מהו הסברא וצ"ל דהתוס' סובר דהטעם תמיד שהוא מבשל כדי קליפה הוא משום שהוא מחובר לכלי ראשון ואין זה רק משום העירוי עצמו אלא מכח החיבור לכלי מכח זה הוא מבשל כדי קליפה גם למ"ד תתאה גבר אמנם באופן שהכל מחובר ביחד אז מהות הבישול היא תמיד לפי הרוב ובגלל דהוי גם רוב וגם חיבור באופן זה אינו מבשל כדי קליפה. ולפי"ז התוס' כאן פליגי על התוס' בפסחים. ובאמת יש לעיין על המג"א שהביא את דברי שני התוס' ביחד ויש לדון האם מוכרח מדבריו דהוא כן הבין כהמחציה"ש או דניתן ליישב דבריו באופן אחר. [ ועיין בביאוה"ל סי' שי"ח סי"א דכתב דרוב ומיעוט לאו דווקא אלא העיקר שלא יגיע לשיעור חום של יד סולדת בו. וכן כתב החזו"א יו"ד סי' ט סק"א.] [ ועיין בבית מאיר דכבר עמד על כך דדברי התוס' אינם מקבילים. והוא נקט דהתוס' סבר דבלח בלח לא שייך כלל עלאה ותתאה וממילא אזלינן בתר רוב. ורק התוס' בפסחים סברו דשייך עדיין דין תתאה גבר וזהו רק סברא מדוע לא שייך דין עלאה גבר. אמנם לכאורה לפי הדברים שכתבנו בתוס' כאן משמע שכדי קליפה אינו מבשל רק משום שהוא רוב וכן בתוס' שם משמע שאין סברת התוס' אמורה אלא לענין בישול כדי קליפה ולא לענין עלאה ותתאה. ועיין בפמ"ג משב"ז יו"ד סי' ס"ח ד"ה והדרך השלישי.] ועיין תורא"ש, שהקשה על התוס' למה במיחם שפינה ממנו מים אסור לערות מים צוננין הא אין הדברים מתערבים ועיי"ש מה שתירץ. ועיין במגילת ספר בעניני בב"ח ותערובת ליו"ד סי' צ"א שהקשה הרי לעיל מ: הורה רבי שאסור ליתן פח שמן לתוך האמבטי בשבת. והאמבטי שם הוי כלי ראשון ולדברי התורא"ש יש לעיין מדוע נאסר אליבא דרב הרי הוי צונן לתוך חמין. ויל"ע בזה. **עיין היטב ברשב"א ובר"ן מה שדנו על דברי התוס' ומה שפירשו.** ועיין שם במג"א שכתב שאסור ליתן חתיכת בשר רותח לתוך צונן דכיוון שאינו מתערב מבשל כד"ק, והחוו"ד ביו"ד סי' צ"א סק"ה תמה עליו דהרי מבואר לעיל דמיחם שפינה ממנו מים מותר ליתן לתוכו מים מרובים והקשה דמ"ש וכמו שהדבר גוש מבשל רוטב צונן כדי קליפה. ה"נ המים המועטים שיבשלו את המים המרובים שהופשרו לתוכן על כל פנים כדי קליפה. ולכאורה הטעם שהם לא מבשלים זהו בגלל שהם דבר לח אז גם דבר גוש לא יבשל רוטב לח ומ"ש. עיי"ש מה שתירץ. ויל"ע בזה בעצם דברי התוס' מדוע לא נאמר למ"ד תתאה גבר שהתחתונים המועטים יבשלו כדי קליפה ומדוע הותר צונן לתוך חמים ויל"ע בזה.