הוצאה ד סימן שא סעי_ יא-יג
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / אורח חיים / סימן שא - הוצאה

**שיעורי הלכה**

דיני 'יציאה בשבת'

**שיעורים מפי מו"ר הגאון**

**רבי רפאל צבי ובר שליט"א**

##### **או"ח סימן שא סעי' יא-יג**

##### **שיעור ד**

**[סעיף יא] הגה: ומ"מ אסור לצאת בתיק של בתי עינים שקורין ברילי"ן אף על פי שהתיק הוא של כסף, דהבתי עינים בעצמם הם משוי.**

## לצאת עם משקפיים

ומבאר המשנ"ב (ס"ק מד) דלא אמרינן שנעשה הבתי עיניים טפל לגבי התיק, כי הבתי עיניים הוא העיקר. עוד כתב שם דכל זה מיירי לעניין נשיאת התיק של הבית עיניים, אך לשאת את הבתי עיניים גופא על חטמו במקום שאין עירוב בוודאי אסור, דלמא יפלו מעליו ואתי לאתויי ד' אמות ברשות הרבים, ולפי זה אסור לצאת עם משקפיים במקום שאין עירוב.

אלא שכתבו הפוסקים (עי' חוט שני פרק פח ס"ק ו בשם החזו"א, וכן בארחות רבינו חלק א עמוד קלד) שכל האיסור הוא רק במשקפיים שלהם שלא היו מהודקים, ולכן יש לחוש שיפלו, ויבוא להוליכם ד' אמות ברה"ר, אך במשקפיים שלנו שהם מהודקים היטב אין איסור, דאין לחוש שיפלו.

אמנם בחוט שני (שם) הביא מהחזו"א שהחמיר שלא לצאת כלל במשקפיים, משום שיש לחוש שמא המשקפיים אינם נחשבות למלבוש והוי כמשאוי. וכתב שם שהטעם להקל בזה דחשיב כמו מלבוש, הוא משום דדמי למבואר בשו"ע לקמן (סעיף יז) לגבי מי שאינו יכול ללכת בשבת ללא מקל, דמותר לו לילך עם מקל בשבת אף ברשות הרבים, דכיון שזה צורך גופו חשיב כמלבוש, וא"כ ה"ה שיש להקל במשקפיים דכיון שיש לו צורך הגוף לראות במשקפיים דמי למי שאינו יכול לצאת בלא מקל. וע"ש שמסיק שברשות הרבים יש להחמיר, ובכרמלית יש להקל, אמנם מנהג העולם להקל בזה אף ברשות הרבים.

ונראה שיש סברא נוספת להקל בזה דדמי למשנ"ת בסמוך (סעיף יג) שמותר לאשה נדה לצאת עם סינר העשוי כעין מלבוש, אבל אם קושרתו כדי שלא יכאב לה הדם ולא תצטער מותר לצאת בו. ומבואר שם במשנ"ב (ס"ק נא) דכיון שכוונתה כדי למנוע צער, דרך מלבוש הוא. ולפי זה יש להקל לצאת עם משקפיים כדי שלא יהיה לו צערא דגופא וחשיב כמלבוש.

[אלא שיש להעיר שאם באמת בכל אופן שיש לו צערא דגופא חשיב מלבוש ומותר לצאת בו, מדוע לגבי חיגר היוצא במקל מבואר בשו"ע (לקמן סעיף יז) שאם אפשר לו לילך בלא המקל אסור לצאת איתו לרה"ר, ומשמע שאף שצריך את המקל שלו, ויש לו צער ללכת בלא המקל לא התירו לו לצאת עם אותו המקל, וצ"ל דאף שיש לו צערא דגופא יש להקל רק בדבר שטפל לגוף, אך המקל פחות טפל לגוף].

## משקפי קריאה ומשקפי שמש

אמנם היוצא עם משקפי קריאה הרי הוא חייב חטאת, כיון שאינו עוזר לו כלל בדרך, ומיועד לשימוש רק בזמן הקריאה, והוי משאוי גמור.

ולצאת עם משקפי שמש לכאורה נראה בסברא שיש להקל משום דדמי למשקפיים דכיון שלובשו מפני צערא דגופא, וכדי להגן שלא ינזקו עיניו שרי. אך יש לדון דכיון שכל ההיתר הוא דווקא בזמן שהוא צריך את המשקפיים היינו כשהוא תחת השמש, אך בזמן שעובר במקום שיש צל, הרי אינו צריך את המשקפיים כדי להגן על עיניו, וא"כ יש לחוש שבאותו הזמן נחשבים המשקפיים כמשאוי. ובחוט שני (פרק פח ס"ק ו) החמיר שלא לצאת עם משקפי שמש משום שיש לחוש שיבוא להסיר אותם במקום שיש צל ויטלטלם ד' אמות ברה"ר.

## לצאת עם שעון

בביאור הלכה (ד"ה בזה) האריך שאסור לצאת עם המורה שעות בתוך הכיס, כי לא שייך שם תכשיט בדבר הטמון בכיסו, והוסיף שאפילו אם ירצה לתלותה בשלשלת על צווארו ושיהיה מגולה לעין כל גם כן אסור שהרי עיקרו נעשה כדי להשתמש בו.

ולצאת עם שעון יד, נחלקו הפוסקים דדעת האגרות משה (חלק א סימן קיא) שיש להקל לצאת בו, ולא דמי למה שהחמיר הביאור הלכה במורה שעות משום שנעשה לתשמיש, משום שאם מלבישו על היד חשיב ממש מלבוש, ודימה זאת למה שהתירו לצאת בטבעת שיש בה חותם במקום שנהגו כך, כמבואר בשו"ע לעיל (סעיף ט), דכיון שהוא לבוש בשעון שרי [וע"ש שצידד שיש להחמיר בזה לכתחילה שלא יבואו לדמות]. אך בחוט שני (שם ס"ק ב) כתב ששעון אינו נחשב כמלבוש כיון שאינו כשאר מלבושים המשמשים את הגוף, אלא משתמשים בו כדי שיוכל להסתכל בו כשרוצה לדעת את השעה.

ושעון יד העשוי מזהב נראה שיש להקל, כיון שהוא תכשיט גמור, והיינו דווקא באופן שאף אם השעון לא יעבוד היא תלבש אותו לנוי, וחשיב כתכשיט גמור.

**[סעיף יג] לא יצא הזב בכיס שעושה להצילו מזיבתו שלא יטנף בה, וכן אשה נדה שקושרת בגד לפניה שלא תתלכלך בדם נדותה אסורה לצאת בו אם לא יהא סינר עשוי כעין מלבוש. אבל אם קושרתו כדי שלא יכאב לה הדם ולא תצטער, מותר לצאת בו.**

## נדה יוצאת בסינר שלה

מבואר בשו"ע שהתירו לנדה לצאת בסינר כדי שלא תצטער, ובמשנ"ב (ס"ק נא) ביאר דכיון שעל ידי זה היא ניצלת מטינוף, חשיב דרך מלבוש כשאר מלבושים שעשויים להגנת הגוף ומותר. ועל פי זה היקל הגרנ"ק (חוט שני שם ס"ק ח) למי שאינו שולט בנקביו וצריך לצאת עם 'טיטול' דשרי לצאת בו משום דהוי כמלבוש, ויש צערא דגופא אם לא ילבש את זה. וכן יש להקל לצאת עם תחבושת המניחים כנגד דם הוסת, כיון שיש צער דגופא, [ואף כשעברו הימים הראשונים שאין דמה מרובה כתב הגרנ"ק (חוט שני שם) שאם התחבושת נדבקת אל הבגד יש להקל לצאת בה, כיון שהיא נעשית כחלק מן הבגד].

## מניעת צער בדבר שאינו מלבוש

אכן נראה שכל ההיתר לצאת עם דבר שיש בו צער הגוף היינו דווקא באופן שלובש את אותו הדבר ומטלטלו דרך מלבוש, אך לצאת עם דבר שאינו מלבוש כדי להימנע מצערא דגופא אין להתיר. ולכן נראה שאין להתיר לצאת עם 'קטטר' [שהיא שקית האוגרת את המי רגליים] אף באופן שיש לו צערא דגופא, דכיון שהוא כלי גמור לא מצינו שיש להקל בזה משום צערא דגופא.

[ובשבט הלוי (חלק ט סימן סה) כתב שיש להקל בזה משום דהוי הוצאה שלא כדרך, וכן בצירוף דהוי כרמלית שאיסורו רק מדרבנן, ובמקום כבוד הבריות יש להקל. ומה שכתב שחשיב שלא כדרך הוצאה צ"ע דנראה שנחשב הוצאה כדרך שהרי מי שנצרך לכך הרי הוא תמיד יוצא בזה.] ולצאת עם מוך דחוק נראה שאסור, ובכלל טוב שתשב במקומה באותו זמן.

**[סעיף יד] דבר שהוא דרך מלבוש, אפילו אם אינו לובשו אלא משום אצולי טינוף, מותר לצאת בו בשבת. הגה: ולכן מותר ללבוש בגד מפני הגשמים או כובע על ראשו, אבל אסור לאשה ליתן בגד על צעיפה מפני הגשמים דאין זה דרך מלבוש.**

## לצאת עם כיסוי ניילון לכובע

וללכת עם כיסוי ניילון לכובע הביאו בשם החזו"א לאסור (דינים והנהגות פרק יד אות יג), לפי שאין הכיסוי נחשב כדרך מלבוש, שהרי לובש את הניילון רק כדי להגן על הכובע. אכן באופן שמניח את הניילון כדי למנוע את המים מלחדור מכובעו לראשו, הרי הוא לובשו כדי למנוע צער הגוף ושרי. אך עדיין יל"ע בזה דכל ההיתר הוא דווקא באותו זמן שיורד עליו גשם, אך אם יפסקו הגשמים, הרי באותו הזמן יהיה אסור לטלטל את הכיסוי שעל כובעו, כיון שאינו צריך לו למנוע מצער. וצ"ע.

**הדינים העולים:**

1. נהגו להקל לצאת עם משקפי ראייה. וטעם ההיתר דהוי כמו דבר שיש בו צורך הגוף, ועוד שהוא לובשו כדי למנוע צער.
2. היוצא עם משקפי קריאה חייב חטאת דהוי משאוי. ובמשקפי שמש יש שהקילו, אך נראה שיש להחמיר דבמקום שאין שמש א"צ לו, וגם יש לחוש שישלוף אותם ויטלטלם ד' אמות ברה"ר.
3. נחלקו הפוסקים אם מותר לצאת עם שעון יד, וכשעשוי מזהב יש להקל באופן שאף אם הוא אינו עובד לא מסירים אותו.
4. תחבושת שמניחות הנשים בזמן וסתן שרי לצאת בהם, כדי למנוע צערא דגופא. ואם הם דבוקים שרי אפילו אם אין דם מרובה.
5. דבר שאינו מלבוש כלל אין היתר לצאת בו אפילו אם יש צער הגוף, ולכן אסור לצאת עם 'קטטר'.
6. אסור לצאת בניילון ששמים על כובעו כדי שלא יתקלקל, אך לובש את הניילון כדי שלא יחדרו מים ויצטער שרי.