18. ברכה בזמן פטור
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב מאיר קאופמן / שיעורי ליל שב_ק / תשפד

#### ליל שבת קודש פ' קורח ל' סיון – שיעור חניכי הישבות מגן האלף

#### ליל י"ד תמוז פ"ד שבת קודש פ' בלק – שיעור בית מדרש הגדול נוה יעקב

# בדין ברכה בזמן פטור

### בדין מברך על מצוה קודם זמן חיובה

א] יש לדון האם אפשר לברך על מצוה קודם זמן חיובה וכגון המברך על תפילין קודם משיכיר את חברו או המברך על ציצית קודם עלות השחר או המברך על מצה קודם הלילה או המברך על ספירת העומר קודם הלילה או לישב בסוכה קודם הלילה אם נימא שאין תוספת על מצות סוכה וכן במדליק נר שבת בדיוק בפלג המנחה האם יכול לברך קודם פלג המנחה [ונפק"מ לספרדים שמברכים קודם] וכן בנר חנוכה במדליק מפלג המנחה ומברך קודם או לשיטות שזמן ההדלקה זה בשקיעת החמה האם יכול לברך קודם

והסברא שלא יברך אפשר לומר שני סברות או מצד שלא שייך לומר וציונו שהרי עכשיו הוא עדין לא מצווה ויש לדון עוד שהברכה צריכה להעשות בזמן חיובה וכאן הוא עדין לא חייב בברכה שרק כשמגיע זמן המצוה הוא מתחיב במצוה ובברכה [וכדחזינן שנשים שפטורות מהמצוה פטורות מהברכה וגם אם עושות המצוה לא חיבות לברך דהינו שחז"ל הטילו את חיוב הברכה אם חיוב המצוה וא"כ יש לדון שגם לזה יש זמן וקודם זמן המצוה אין זה זמן הברכה וכחזינן שמי שלא בר חיובא של המצוה גם לא יכול להוציא את חברו בברכה על המצוה] ועיין גליון מהרש"א יור"ד סימן י"ט שכתב שנ"ל שאי אפשר לברך קודם זמן החיוב ומצד הטעם השני שכל שהוא עדין לא מחויב בברכה אין לו לברך על זה

והנה דעת ר"ת שאין לברך ברכות התורה אלא כשמגיע עלות השחר ואפילו בישן על מיטתו אמנם להלכה קי"ל שמברך כשקם משנתו אמנם בניעור כל הלילה דעת המג"א סמ"ז שמברך כשמגיע עלות השחר [וכן דעת רוב האחרונים והמ"ב פסק שלא לברך אלא יצא ממישהו אחר] ועיין צל"ח ברכות י"א: דכתב דיש להסתפק האם יכול לברך קודם עלות השחר על הלימוד שילמד אחרי זה ויסוד הספק שהוא עדין לא מחויב בברכה אמנם אם החסרון מצד וציונו א"כ כאן הוא מצוה כבר במצות תלמוד תורה שהרי למצוה אין זמן רק שאין לו חיוב לברך אלא על הלימוד שאחרי עלות השחר וכן ברכת אשר בחר בנו אין בה לשון וציונו אמנם יש לדון מצד הסברא שהוא עדין לא מחויב לברך אמנם עדין יתכן שזה עדיף דברכה קודם זמן המצוה הוא עדין לא חייב במצוה אבל כאן הוא כבר חייב במצוה ורק בברכה הוא לא חייב וצ"ע

והנה עיין מג"א סימן של"ט שהביא מהתרוה"ד שמי שחל פדיון הבן שלו בשבת שלא יעשה פדיון קודם שבת שיחול בשבת שלרב זה מועיל מצד שיפסיד את הברכה וכתב הטעם שלא יכול לברך בשעת העשיה כיון שהוא עדין לא מחויב ועיין חזו"א דמאי סימן ט' סקט"ו שלמד מזה שאם אדם עושה הפרשת תרו"מ שיחול לאחר זמן כיון שעכשיו הוא כבר מחויב הוא יכול לברך ובשו"ת מהרש"ל סימן ז' חלק עליו שכיון שעכשיו עושה את מעשה המצוה שמכוחו יקים המצוה מתי שהוא יהיה חייב זה סיבה לחייב וכמו שנר חנוכה מדליקים קודם שבת ומברכים והנה לכאורא במהרש"ל ודאי מבואר שאפשר אפילו לברך וגם התרוה"ד שחולק כתב מצד שלא יכול לומר וציונו ולא מצד שכיון שעדין לא חייב במצוה ממילא הוא לא חייב בברכה אמנם כתב שיש חסרון מצד וציונו כי הוא עדין לא מצוה ולכאורא זה גם סברא במברך קודם זמן החיוב

אמנם נראה שאין ענין זה קשור כלל לנידונינו דדעת המהרש"ל שאפילו שיש זמן למצוה אבל לעשית של הדבר שיגרום שהמצוה תעשה אין זמן ולכן אפשר לעשות המצוה גם קודם ל' יום ונקט שגם עשיה זו היא סיבה לברכה דהינו שכה"ג הוא לא מברך על חלות הקיום של מחר אלא על העשיה של עכשיו וכיון שעכשיו זה זמנה זה סיבה לברך אמנם במקום שאי אפשר עכשיו לעשות את הדבר שעליו מברכים אלא יש זמן לעשיה בזה ודאי יתכן שגם את הברכה אי אפשר לומר קודם ויתכן שאדרבא בזה הוא פשוט שיכול שהרי מברך על עשיה בזמן שהוא מצווה והתרוה"ד כל נידונו כנ"ל שיברך על העשיה שקודם הזמן ובזה כתב שאי אפשר לומר וציונו אבל אם נבוא לדון שיברך על עשיה בזמן שהוא מצוה יתכן שבזה אין חסרון כלל. ופשוט

### במברך על המצוה קודם שנעשה סיבת החיוב

ב] והנה יש לדון במברך קודם שיש בכלל את המחיב של המצוה כגון שמברך על חילול מעשר שני קודם שעשה את המעשר שני או על הפרשת חלה קודם שעשה את הבצק ויתכן שזה עדיף מהמקרה הקודם שכאן זה מצוה שאין לה זמן והוא כבר מצוה שבעשיתו בצק או מעשר שני צריך להפריש ולחלל אמנם יתכן שזה גרע דלגבי דבר שלא הגיע זמן החיוב יתכן לדון שגם קודם זמן החיוב אדם חייב לעשות כשיגיע כמו שאדם חיב לטרוח קודם סוכות שיהיה לו לולב בסוכות משא"כ כאן שרק העשיה תחדש את החיוב ועיין הגהות הרד"ל סוטה ל"ט: שדן שהכהנים לא יכולים לברך על ברכת כהנים קודם שאמרו כהנים דהם עדין לא חייבים לברך וכתב שכיון שגם ללא אמירת כהנים יש בזה קיום מצוה יכולים לברך אמנם נקט שללא שיש כבר קיום אי אפשר לברך על מצוה שחיובה עדין לא נעשה [והנה בפדיון הבן יש לדון שאין עדין את סיבת החיוב אמנם יתכן החילוק הנ"ל]

והנה עיין רא"ש חולין פ"ו ס"ד שכתב שבשוחט כמה עופות מברך על שחיטה לפני העוף הראשון ועל כיסוי הדם לפני הכיסוי הראשון ועיין גליון מהרש"א סימן י"ט שכתב שמסברא כיון שעדין לא שחט את העוף השני א"כ אין כאן עדין דם שחייב בכיסוי א"כ אין לברך על זה וכתב שזה כמו ברכה קודם זמן המצוה שנקט מסברא שאין לברך וכתב שאולי כיון שזה בידו לשחוט ושיהיה דם זה מספיק סיבה לברך והנה כדבריו מבואר באו"ז ריש הלכות כיסוי הדם שצריך לחזור ולברך על הכיסוי השני כי הדם עדין לא היה בעולם [ובריטב"א חולין פ"ו כתב בדעת רש"י סברא זו בצירוף ישש שחיטה שמפסיקה ביניהם] אמנם הרא"ש והרשב"א נקטו להלכה לא כך וכן קי"ל

והנה עיין אבי עזרי שחידש שמצות כיסוי זה חלק מהשחיטה ולפ"ז יש לדון שלכן יכול לברך קודם אבל בעלמא כה"ג באמת אי אפשר לברך עוד יש לדון שכיון שצריך להכין דם מתחת א,כ כבר יש חיוב קודם השחיטה אמנם עיין מ"ב סימן תנ"ז סק"ד דבשעת עשית בצק לחלה אפשר לברך על הפרשת חלה ולפטור את כל העיסות שעומדות להעשות וכן הוא המנהג בכל המאפיות חזינן שזה לא רק סברא בכיסוי הדם ועיין דרך אמונה פ"ד ממע"ש סקק"ז ובצהה"ל ק"ע שכתב בשם הגריש"א זצ"ל שאם מברך על חילול מעשר שני קודם שהפריש המעשר שני הוי ברכה לבטלה וע"ש שהקשה מכיסוי הדם וכתב שדוקא שם שיש בהמה אחת שכבר הדם לפנינו בזה אפשר כבר לברך גם על חיוב שעדין לא קיים אבל באמת אם יברך לפני השחיטה של הבהמה הראשונה זה ברכה לבטלה ובזה מיושב הוראת הרד"ל הנ"ל

והנה יש כאן סברא מחודשת דבפשוטו יש כאן סברא שחיוב שעדין לא קים אי אפשר להעמיד עליו ברכה וא"כ גם אם יש כבר סיבה של ברכה הוא לא יכול להעמיד על זה ברכה אמנם באמת מצאנו שבמרך על הפרי ונפל בידו אפילו שהיה דעתו לאכול עוד פרות זה לא מועיל אמנם כל שכבר חל הברכה נפטר בגרירה גם דבר שדעתו בסתמא דהינו שהדבר שעליו נאמר הברכה בזה צריךמיותר סיבה לברכה ויתכן שגם כאן זה כך וצ"ע וראיתי מצינים שבספר פנים יפות על התורה פ' אחרי דן במברך על הכיסוי קודם שחיטה שיש חסרון של הפסק אבל לא דן מצד שאין כאן עדין דם [וכן לפ"ז בנמצאת הראשונה טריפה שזה לא חייב בכיסוי לא יועיל הברכה ובכו"פ סימן י"ט לא משמע כן] וצ"ע בזה

והנה עיין באר היטב סימן ס"ב שהביא משו"ת הרא"ם ס"ד שאם ברכו שבע ברכות על הנישואין כי חשבו שכבר היה קידושין והתברר שעדין לא קידשו שצריך לחזור ולברך וביאר שכיון שאין עדין את האישות לברך עליה אמנם הביא שבריב"ש חולק על זה [וכן בפשוטו מבואר ברמ"א סימן ל"א שאם עשו קידושין וחופה ובירכו את כל הברכות ואחרי זה התברר שזה היה קידושי טעות שלא צריך לחזור ולברך ויתכן דשם שהיה קידושי טעות שאני] ובפשוטו מבואר שנחלקו בנ"ל האם שייך להעמיד ברכה קודם שהדבר שעליו מברכים קיים אמנם שם זה ברכת השבח ויתכן שזה עדיף ועיין חזו"א אבן העזר ס"ג כ"ג שביאר שכיון שחשבו שיש כאן חופה זה מספיק סיבה לברכה ולפ"ז אין ראיה זה שאפשר לברך ללא סיבה אמנם מדעת הרא"ם יש להוכיח שלא מועיל ויתכן שברכת השבח זה עדיף דשם רק המציאות של הנישואין זה סיבה לברכה וזה כמו מי שיברך על ברק קודם שהוא היה וצ"ע

### במברך על מזוזה כשעדין קבועה המזוזה הקודמת

ג] והנה ראיתי לדון במי שיש לו מזוזות בפתחו ורוצה להחליפן ביותר יפות ומעדיף לברך ואחרי זה להוריד הישנות ולהטיל החדשות שלא יפסיד המצוה לרגע האם יכול לברך או שכיון שעכשיו הרי אין עליו שום חיוב לקבוע מזוזה שהרי יש כבר מזוזה ממילא לא יכול לברך והנה אם המצוה על קיום המצוה ממילא אין זה דומה כלל דכאן הרי הוא מחויב במצוה רק שבפועל הוא מקימה אמנם בפשוטו הברכה זה על מעשה המצוה ולא על קיום המצוה ולכן שליח מברך כמבואר בח' הגר"ח סטענציל ולפ"ז יש לדון שרק על ידי הורדת המזוזה מתחדש אפשרות של עשיה של מעשה מצוה אמנם עדין זה לא דומה כלל שודאי שהברכה על המעשה מצוה מצד שזה מגיע ליצור קיום מצוה ולכן כל שיש כאן החיוב של המצוה ויש כאן מעשה ברכה זה סיבה לברך וצ"ע

אמנם יש מקום לומר עוד שכל הסברא הנ"ל שמצוה שעדין לא קים המחיב אין לברך זה רק במצוה שהיא מחמת החפצא כגון חילול מעשר שני או כיסוי הדם שבזה כל שאין עדין את סיבת החיוב זה נחשב שאין כאן סיבת ברכה אבל מצוה שזה על הגברא רק שהחיוב רק במצב מסוים בזה ודאי זה נחשב שהאדם הוא בר חיובא ואין בזה חסרון ולפ"ז יש מקום לומר שבברכת כהנים באמת אין החסרון הנ"ל אמנם יתכן שגם שם יסוד הענין זה שהישראל יתברכו וממילא כיון שקבעה התורה שכל החיוב הוא רק כשאמרו כהנים זה כמו שאין כאן עדין את המחיב וצ"ע

והנה בציצית מברכים קודם העטיפה וצ"ע הרי עדין אין עליו חיוב רק כשלובש הבגד כמבואר במרדכי שלכן בשבת יכול ללבוש הבגד ללא ציצית אמנם יש שנקטו שמדרבנן חייב כבר בעיקר הלבישה שזה יהיה אם ציצית אמנם יתכן דשם מברכים להתעטף חזינן שהמצוה בעיקר הלבישה אם הציצית אמנם גם במזוזה יש דיעות שיכול לברך קודם גם בקובע קודם שנכנס ולנ"ל א"ש אמנם יתכן דכיון שכדי שיקים את חובתו מיד בהתחלה צריך לקבוע מזוזה קודם שנכנס או ציצית קודם הלבישה זה עצמו סיבה לדון לגבי ברכות שהוא כבר בר חיובא

### במברך על מצוה והחפץ עדין לא קיים

ד] והנה יש לדון במברך ברכת המצות והחפץ שבו מקימים המצוה הוא עדין לא נמצא וכגון במברך על מצה קודם אפיתה האם אפשר לברך ובפשוטו אין בזה חסרון כמבואר במ"ב ס"ח סקמ"א שאם בירך על הציצית ונמצא שהחוטים פסולים ומביא חוטים אחרים ויוצר הציצית שאפשר לברך וכן בסימן כ"ה מבואר שגם אם הפרשיות של התפילין עדין לא היו תוך התפילין בכל אופן אפשר לברך רק שדן שאם בירך כשהתפילין היו כשרות ופסלם זה כמו שני מעשה מצות וממילא הברכה הראשונה לא תועיל וכן בפשוטו בבירך על הסוכה והגג היה פסול ופתחו הגג ודאי חל הברכה והנה אין זה דומה לכל הנ"ל דכאן יש עליו כבר חיוב ציצית ותפילין רק שאין אפשרות לקים המצוה אם החפץ ובזה מבואר שזה לא חסרון משא"כ בכל הנ"ל שהברכה לפני שעדין יש את המחיב של הברכה ויתכן שבזה גרע

### במברך ברכת הנהנין והחפץ עדין לא בעולם

ה] והנה יש לדון בברכת הנהנין האם יכול לברך על אוכל קודם שהוא נוצר וכגון שמברך בורא פרי הגפן לפני שסחטו היין או מברך מזונות קודם שאפו העוגה או על לחם קודם שאפו אותו האם יצא ידי חובתו והנה כאן יש לדמותו לברכה על מצוה קודם חיובה שהרי כאן כל המחיב של הברכה ההנאה של הדבר והרי עדין הוא לא קיים והנה בפשוטו זה מועיל כמבואר בכיסוי הדם אמנם אם נימא לחלק בין אם הדם הראשון קיים אולי גם כאן יש כזה חילוק אמנם יתכן לחלק דברכת המצות הברכה נתקנה כחלק מהמצוה ואין זה סתם עוד חיוב נפרד ובזה יש לדון שכל שחיוב המצוה לא קיים אי אפשר עדין לברך כמו שאת המצוה אי אפשר לעשות אמנם ברכת הנהנין שזה על ההנאה בזה יתכן שכיון שזה חובה כללית שכל שנהנה מברך אפילו שהברכה היא על החפצא אבל בזה אין חסרון שהחפצא לא קיים וצ"ע ויש גם סברא לומר הפוך דברכת המצות זה לא מתיחס לחפצא אלא זה הודאה כללית על קיום המצוה ולכן כל שיהיה כאן מצוה זה סיבה לברך אבל ברכת הנהנין זה על ההנאה בזה יתכן שיש יותר סברא לומר שכל שההנאה לא קימת לא שייך לברך ויתכן שגם על לחם שעדין לא קיים זה סיבה לחזור ולברך [אחרי זה ראיתי מבאים דבכף החיים קס"ט סקי"ח נקט שלא מועיל לברך על דבר שלא קיים וכן דן בא"א סימן ר"ו עוד ראיתי לציין דמבואר בפוסקים שבירך על הברק פטר הרעם אפילו שעדין לא שמעו ויש לחלק וצ"ע והנה בסימן ר"ו מבואר שאי אפשר לברך על אוכל שאחרים יביאו לו אמנם שם זה סברא שכיון שזה לא בידו לכן אי אפשר להעמיד על זה ברכה והנה בכל אופנים שהחפצא לא קים יש כאן נידון שאין כאן עדין הקיום מצוה ודו"ק ]

עוד שמעתי לדון בבירך על מים ולא היה צמא או בבירך על גבינה ולא היה צמא ואחרי זה נהיה צמא האם הברכה פטרה דיתכן שכיון שמים שלא לצמאו לא מחיב ברכה ורק עכשיו זה נהיה מחויב ברכה א"כ הברכה לא הועילה ויתכן שכאן זה גרע מדבר לא קיים דבדבר לא קיים אם עכשיו היה אוכל זה היה מחיב ברכה אבל כאן אם היה שותה בשעת הברכה זה לא היה מחייב ברכה ובשם הגראי"ל שמעתי שאמר שזה מחיב לחזור ולברך [ימלא פי תהלותיך תפילה עמוד של"ג] אמנם יש מקום לדון שהרי אם היה שם סוכר במים זה היה מחיב ברכה א"כ אין זה בגדר שאין זה מחיב ברכה אלא תלוי בצורה ששותים אותו וזה ודאי סיבה לחייב ברכה

והנה יש לדון בבירך על מאכל שהיה אסור באכילה ותיקנו קודם הברכה והנה קי"ל שאין מברכין על מאכל של איסור וא"כ בשעת הברכה זה לא ראוי ועיין חזו"א דמאי סימן ט"ו שבבירך על טבל יכול לתקן קודם אכילה ולאוכלו ולא הוי הפסק דהינו שנקט שודאי שהברכה חלה ובפשוטו זה כמו מאכל שעדין לא קיים אמנם יש לדון בבירך קודם סוף הצום על אכילה שלאחר הצום והנה עיין מטה אפרים דבפשוטו מי שאכל בשוגג בתענית לא יכול לברך אחרי זה ברכה אחרונה דהוי אכילת איסור ולפ"ז יוצא שבשעת הברכה אין כאן מחיב של ברכה וגם זה לא בידו ובכל אופן נקט שהברכה מועילה ובפשוטו לפ"ז גם על שתיה שהוא עדין לא צמא אמנם יש דיעות שבשוגג מברכים ויתכן שהפמ"ג דיבר לשיטות אלו וצ"ע

### בדין ברכה על דבר שבזמן הברכה יש על זה עדין ברכה ורק אחרי זה יתחדש על זה החיוב

ו] והנה עיין ספר בר אלמוגים סימן קל"ד שכתב לדון במי שמברך ברכת הנהנין שבזמן אמירת הברכה עדין לא צריך לברך על החפץ אמנם יתחדש החיוב לאחר הברכה וכגון באכל בבית ויצא לחצר דאין כאן עדין שינוי מקום כי רואה את מקומו הראשון אבל רואה שהדלת עומדת להיסגר ורוצה לברך לפני שהיא נסגרת האם זה מועיל והנה בפשוטו ודאי לא יכול לברך על אכילה לפני שנסגר הדלת בשביל לפטור אכילה שיאכל אחרי שיסגר הדלת אם מדבר ביניהם שהרי אין צורך בברכת על מה שאוכל כאן אמנם יש מקום לדון שכל שאוכל אחרי אפילו שזה לא סיבה לברכה אבל זה כבר מספיק שלא יחשב הפסק ודוגמא לדבר דמבואר בגמ' שמי שבליל הסדר יש לו רק מרור לטיבול ראשון מברך על אכילת מרור בטיבול ראשון אפילו שיוצא המצוה רק באכילה בסעודה מצד שלאחר שמילא כרסו יברך עליו וצ"ב למה זה לא הפסק הרי מדבר עד שמגיע לאכילו ועיין גר"ז שכיון שאוכל כבר מרור זה מספיק סיבה שיחשב שהברכה כבר נתפסה ולא הוי הפסק ויתכן שגם כה"ג זה כך

וע"ש שכתב עוד נפק"מ במי שבירך על יין שזה פוטר שאר משקין ואם עכשיו יברך על הגפן יצטרך לחזור ולברך שהכל אמנם בירך על גבינה שהכל האם יכול לפטור בזה השתיה וירויח שלאחר המעין ג' יוכל לשתות או שכרגע כיון שאין לו חיוב ברכה שהרי כבר בירך לא שייך להעמיד על זה ברכה והנה כאן אם אין חסרון שעדין הוא לא חייב מסתבר שדנים שזה כחלק מכל האכילה שהדיבור שבאמצע הוא לא הפסק

וכן יש מקומות שחשיב שינוי מקום אבל אם דעתו לילך לשם לא הוי שינוי מקום וכבר בירך בתחילה על מים ועכשיו מברך על דבר שלא היה דעתו ויש לדון האם זה יכול לחול עכשיו גם ביחס לשתית מים שעדין לא צריך ברכה

והנה אם נדמה נידון הנ"ל לדין מברך על כיסוי הדם קודם שחיטה א"כ עד כמה דשם כל שהברכה חלה על אחד זה עוזר גם על מה שלא בר חיוב א"כ גם כאן במקרה שכל הברכה על מה שחייב זה ברכה לבטלה אמנם במקרה שמברך על דבר שצריך ברכה ורוצה לפטור אם זה מה שעדין לא חייב זה יועיל אמנם יתכן שכאן זה גרע דכאן זה לא דבר שהוא עדין לא חייב ברכה אלא דבר שיש עליו ברכה ויתכן שזה ודאי בגדר ברכה על דבר שהוא לא חייב שזה לא מועיל ויתכן שזה עדיף שכאן יש את הדבר שמחיב ברכה רק שהוא כבר בירך משא"כ באופנים הנ"ל אין הדבר עדין מחיב

והנה נחלקו הראשונים האם מברכים ברכה אחת על תפילין של ושל ראש והרמ"א כתב לברך שתי ברכות וכתב לומר בשכמל"ו על הצד שיש כאן ברכה לבטלה ומבואר שאם ההלכה כשיטת רש"י שמברכים ברכה אחת יש כאן ברכה לבטלה ומפורסם להקשות בשם הגר"א גורדון הרי כו"ע מודים שמי שהפסיק בדיבור בין של יד לשל ראש צריך לברך עוד ברכה כמבואר בגמ' א"כ לדעות שלא צריך לברך את הברכה השניה א"כ הוי הפסק לברכה הראשונה וא"כ הוא צריך לברך את הברכה השניה ואין כאן ברכה לבטלה [אלא רק גורם ברכה שאינה צריכה שמותר במקום ספק] ועיין ספר בר אלמוגים סימן כ"א סק"ד עמוד קנ"ה שהביא מהאילת השחר ומספר דעת מרדכי סימן ל"ג וכן הוא בספר זכרון שיח תפילה עמוד רמ"ו בשם הג"ר בנימין דיסקין אביו של המהריל"ד שבאמת כה"ג שני הברכות לבטלה מצד שמתי שאמר את התיבה הראשונה עדין לא היה חייב בברכה וממילא חלק זה לא יכול להועיל לו לברכה וההמשך לבד זה לא ברכה דהינו שנקטו שברכה שנאמרה בזמן פטור לא מועילה אפילו שיודע שהולך להפסיק והוא צריך ברכה בכל אופן כיון שאמר את הברכה בזמן שהוא פטור לא יוצא בזה ידי ברכה [אמנם לכאורא יש מקום לדון שכבר לפני שאמר הברכה על של ראש אבל זה עצמו שדעתו לומר ברכה שזה הפסק זה כמו היסח הדעת מהברכה וממילא מתחיב ברכה ולא הוי כלל ברכה לבטלה וצ"ע] וע"ש שהאריך בזה

### רשימות

אמנם ע"ש ובסימן קל"ד שהביא שיש מקום לדון שברגע שאומר את התיבה זה הפסק כבר מתחילת התיבה וממילא באין כאחד יש כאן הפסק וכן יש כאן ברכה שלמה שנאמרה לאחר החיוב עוד כתב לדון שגם אם תחילת ההברה של הב' זה הפסק אבל הברכה יכולה להתקים אם סוף הברכה

עוד הביא לדון בשם המנחת שלמה [הובא בשש"כ פמ"ז הערה רי"ח] שכה"ג לא הוי הפסק שכיון שהוא מברך שהוא סבור שהתפילין של ראש צריך ברכה כה"ג זה לא נחשב הפסק וממילא הברכה השניה היא הברכה לבטלה והאריך ביסוד זה במנחת שלמה סימן י"ט כ' והארכנו בזה במקום אחר מתי כה"ג זה נחשב הפסק ומתי לא והנה המ"ב בהלכות מגילה נקט שאם התחיל המגילה בפסוק השני חשיב הפסק אפילו שחשב שזה מה שעכשיו צריך לעשות חשיב הפסק ובפשוטו לפ"ז גם כאן זה חשיב הפסק

אמנם יתכן לדון שבתפילין כה"ג שחושב שצריך לברך זה ודאי לא הוי הפסק והסברא בזה דהנה בפשוטו מה שסח בין תפילין של ראש לשל יד הוא צריך לברך זה מצד שמראש זה כאילו שני מצות וכל שמדבר זה כמו שמדבר בין הברכה למצוה אמנם עיין ישועות דוד שהאריך להוכיח מהראשונים שבאמת זה מצוה אחת והרי הדין שמי שמדבר באמצע מצוה זה לא הפסק וכאן התחדש שכל שמדבר ביניהם זה מחלק את זה לשני מצות אבל באמת אם זה לא היה מתחלק זה לא היה הפסק ולפ"ז יתכן שרק דיבור שאין לו שום ענין לקיום המצוה אבל כל שהוא מצדו עושה את זה לצורך המצוה אפילו אם בעלמא זה הפסק אבל כאן שהנידון לחלק המצוה לשנים זה לא סיבה

ומצאנו מקור נאמן לזה [והארכנו בזה בהלכות תפילין שם] דהמ"ב סימן כ"ה הביא מהפנים מאירות שמי שלאחר שהניח תפילין של יד ענה אמן על ברכה של על מצות של מישהו אחר אין זה הפסק שכיון שזה הברכה שצריך לברך זה לא נחשב הפסק אמנם עיין שע"ת סימן ר"ו שהביא בשמו דבעלמא אם אדם בירך ברכה וקודם שעשה המצוה או אכל ענה אמן על אותה ברכה הוי הפסק וצ"ב החילוק אמנם מפורש בדבריו שהחילוק כנ"ל שכאן שזה מצוה אחת וכבר התחיל במצוה שהניח תפילין של יד ורק התחדש שההפסק מחלק את זה לשנים בזה חידש שכה"ג זה לא הפסק משא"כ בעונה לאחר הברכה קודם קיום המצוה בזה וודאי הוי הפסק

עיין מג"א סימן ר"ו שהביא משו"ת הרא"ם סימן ד' שאם ברכו ברכת נישואין קודם הקידושין צריך לחזור ולברך ולא רק מצד הפסק אלא שאין כאן עדין אישות לברך עליה ובדרך אמונה ציין את זה כמקור שאין לברך קודם חילול מעשר שני

עיין רא"ש בפסחים שאין לברך הגפן קודם ברכת המזון ודן מצד שעדין הוא לא חיב וכתב שכיון שהוא כבר אמר הב לן ונברך הסיח דעת וממילא ודאי יכול גם לברך ומבואר שללא זה הוא לא יכול לברך ובבר אלמוגים הביא בשם הרב בןש למה שוהכיח מזה לנ"ל

מבואר שבפורס מפה ומקדש לא מברך הגפן אפילו שהמוציא צריך לברך ומצד שבזמן ההגפן הוא עדין פטור וצ"ע ועיין בר אלמוגים