מראי_מקומות_טוחן_ב
קטגוריות: שו_ע / אורח חיים / הלכות שבת - הרב יהושע ננקינסקי

**טוחן ב**

★עיין תוס' עד: ד"ה "האי מאן", וז"ל "ודוקא בסילקא שייך טחינה אבל שאר אוכלין שרי" ותוס' לא מבאר מה יחודיותו של סילקא.

ועיין קיד: ד"ה "אלא לקניבת ירק", ולא דמי להא דאמר וכו'. דהתם מיירי כשעושה **חתיכות דקאות מאד** והכא מיירי כשעושה חתיכות גדולות".

מבואר בתוס' דגם בקניבת ירק שייך טוחן וזה סתירה לתוס' הנ"ל.

ובמל"מ [פ"א מחמץ ומצה ה"ג] גבי הסובר "דאין טוחן אחר טוחן" מחדש שחתיכות דקות יש בהם טחינה כדמוכח בתוס' שבת קיד.

ובנשמ"א מבאר דמתרץ את הסתירה בתוס', שתלוי איזה חיתוך עושה בחיתוך דק מאוד יש בכל הירקות ובחיתוך לא דק יש רק בסילקא, ועיין משב"ז סק"י דפליג עליו. דחילוק הנ"ל לא מהני לטוחן אחר טוחן.

וב"ראש יוסף" מחלק שתוס' בסילקא מיירי בדבר שצריך בישול והטחינה מועילה לבישול ולכן יש כאן חשיבות של טחינה, משא"כ בנאכל חי, או דבר שלא מבשלו [עיין ב"י] אין בו תועלת וחשיבות בטחינה, ותוס' לקמן בקניבת ירק מיירי בירק שאינו נאכל חי ולכן יש בו טוחן.

ועיין ביאה"ל תריא-ב ד"ה "לקנב ירק" שנסתפק אי מיירי בירק הנאכל חי או לאו עי"ש.

ובתוך דברי הב"י משמע שהבין בדעת תוס' שסילקא זה **דוקא סילקא** ולאו כל דבר שאינו נאכל חי.

★עיין רא"ש שמביא את פירוש הר"ח "שכשמפרק הנימין הללו יוצא מביניהן כמו קמח דק לפיכך המנפצו חיב משום טוחן ופי' הוגן הוא וכו'".

ועיין מאירי "ואין הדברים נראים שהרי קמח זה כנוס בתוך העץ ואין הוא טוחנו אין זה אלא כשובר חבית מלאה קמח והקמח יוצא".

★ברמב"ם פ"ח הט"ו "וכן הנוסר עצים ליהנות בנסורת שלהם וכו'", והא דהצריך ליהנות בנסורת ועיין לח"מ לאופקי מקלקל.

ובנשמ"א [כלל יז-יב] מבאר דאם לא צריך הנסורת שיעורו כגרוגרת אבל בצריך לנסורת שיעורו בכ"ש.

ויש שפירשו דכל חיוב טוחן זה בצריך לנסורת ובל"ז אין כאן כלל מלאכה דחסר בחשיבות הדבר, עיין אג"ט.

דהיינו כל חשיבות טוחן שנוצרה ע"י הטחינה איזו תועלת.

ונפק"מ האם מותר טוחן לאיבוד, דהיינו שטוחן והולך לאיבוד תוך כדי טחינה.

וכעי"ז בב"י בדעת הרמב"ם שירק נאכל חי אין בו משום טוחן רק אם **עומד לבשלו** חשיב שבח וחייב, ואם אינו מבשלו פטור [ומצדד דמותר].

★עיין חזו"א ס' נ"ז שמקשה על תוס' שמתיר טחינת אוכלין, מהירושלמי "שהשוחק שום חייב אע"ג דשום נאכל חי".

ועי"ש שחילק בין כותש ומרסק שחיב, לחותך דק שבזה פוטרו תוס'.

★בדברי הרשב"א דשרי **טוחן לאלתר** עיין אג"ט דכ"ז במידי דאכילה, אבל אם טוחן ומשתמש לאלתר אין היתר לאלתר, ומוכיח מהגמ' בביצה שיש טוחן בעפר שמכסה בו, והרי אם משתמש בו ה"ז לאלתר ע"כ דרך **באכילה** נאמר היתר זה.

וצע"ג דהרי ברשב"א משווה טוחן לבורר, ובורר שהותר לאלתר לכאורה פשוט דכל דבר שמשתמש בו מותר וא"כ מ"ש.

וע"ע במשב"ז סק"י.

ועיין עוד ברשב"א "בית מועד -מ" דמתיר לטחון סמוך לבישול.

★עיין לעיל מה שנתבאר גבי טוחן לאלתר בכלי שאינו מיוחד לטחינה.

ובכלי המיוחד לשון המ"ב [ס"ק לו] ה"ז **דרך חול** וכו', וע"ע ביאה"ל סי"ב.

וע"ע מ"א סקי"ב ובא"א.

★בדברי התה"ד גבי גדו"ק עיין בנ"א מה שהאריך בזה.

★בב"י מתיר "חתיכות גדולות ולאלתר" ועל לאלתר לחוד לא סמך דדבר זה רק הרשב"א חידש ומשוה טוחן לבורר.

אבל למה לא סמך על חתיכות גדולות לחוד, ועיין ביאה"ל שמביא יראים "דלא נתפרש לן שיעור דקותן ולכן לא סמך ע"ז לחוד".

וד"ז משתנה בכל דבר ודבר שיש דבר **שמוגדר טחון** בחתיכות גדולות, ויש דברים רק בחתיכות קטנות מוגדר טחון, למרות שרגילים לחותכן, ואף אחד לא אוכל לחם שלם אלא פורס לפרוסות ובודאי שלא מוגדר טחון בפרוסות אלו, והגדרתו טחון זה רק בפרורים, וכמו טוחן אבן לחצץ דחשיב טוחן, ואם יחתוך ירקות בגודל חצץ לא נחשב טוחן.

**ס"י**

★השו"ע שאסר גבינה, לכאורה מפני עובדא דחול, ורק בכלי המיוחד, אבל מצד טוחן הרי השו"ע הכריע שאין טחינה באוכלין שאינם גדו"ק [כגון בשר צלי] ע"כ כנ"ל, מג"א יב, משנ"ב לו].

ועיין תו"ש [הובא במחצית סקי"ב] שהקשה מדיני יו"ט תקד-ג שהרמ"א הצריך שינוי בגרירת גבינה ביו"ט ע"כ דלא חש לעובדא דחול. וא"כ מה שאסר כאן הוא מדין טוחן וא"כ צ"ע מ"ש מס"ט.

★החזו"א סי' נז נוקט שגם הרשב"א שמתיר לאלתר זה רק חיתוך דק דק, אבל ריסוק שטוחן גמור אין היתר לאלתר.

ובפמ"ג נקט שהתוספתא שאסרה **לרסק לפני זקנים** איירי לאח"ז, אבל לאלתר שרי ודלא כחזו"א הנ"ל שהרי הפמ"ג מתיר **ריסוק לאלתר**.

וע"ע בחזו"א שנקט שהמג"א לא סמך על הרשב"א [דהיינו לאלתר] רק בצירוף אין טחינה באוכלים ולכן לזקנים שלא יכולים לאכול בלי ריסוק אין היתר לאלתר, וכן ריסוק בננות לתינוקות החמיר וכנ"ל [דאין כאן צירוף לאלתר ואין טחינה באוכלין].

אמנם במ"ב לקמן שכד-טו וכן כג, נקט שגם בגדו"ק שא"א לאוכלם בלא טחינה סמך על **הרשב"א שמתיר לאלתר.**

★דעת הגר"א [מובא במ"ב ס"ק לב] שהתה"ד בסוף דבריו חזר בו וסמך ע"ז שאינו גדו"ק בלחוד להתיר טחינה [לא בצירוף הדעות שאין טחינה באוכלים].

וקשה דכ"ז סברא בדאוריתא אבל שיאסר עכ"פ מדרבנן כמבואר גבי מעמר שאסור מדרבנן גם לא גדו"ק.

וע"ע שו"ת רע"א סימן כ וז"ל "אמנם נראה לי דאף בדבר שאינו גדו"ק אף אינו חייב משום טוחן מכל מקום **איסור דרבנן הוא דמחזי כטוחן**, וכמו במעמר וכו' וראיה לזה ממ"ש הרמ"א ודוקא מלח הגס אבל מלח הדק ונתבשל ונעשה פתיתין **מותר לחותכו כמו דחותך הפח** הרי דהתיר רק מטעם אין טחינה אחר טחינה כמו דשרי פת מהאי טעמא, והרי מלח לא הוי גדו"ק כדאמרינן בהדיא גבי מעמר.

★עיין ביאה"ל ד"ה "ואינן" "ואם יכולין לאכלו על פי הדחק בלי חיתוך צריך עיון קצת [פמ"ג]". וי"ל בין ספקת הפמ"ג לדברי המג"א ס"ק יב גבי גבינה קשה דשרי לחותכה בסכין דק דק, דאפי' קשה מאד שרי כיון שיכולים ללעסה בקושי ושם אכל עליה.