27 במעשה דאנשי טברי_ ובדין הטמנה דממילא
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / מלאכות שהיה והטמנה / הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים

אור ליום ועש"ק כ"א שבט תשס"ז

א] שבת דל"ח: תוד"ה מעשה והביאו סילון של צונן לתוך אמה של חמין, ז"ל, מבעו"י הביאוהו וכו', ולר"י נראה דמה שהיו מתערבין צונן בחמין ל"ה דמי להטמנה, וליכא למילף מינה דאיכא למימר דאסרי להו מפני שמבשל המים צוננין, ונראה לו דסילון לא הי' מתערב בחמין כי הי' מוקף מחיצות מכל צד, והיו מתחממין המים צוננים שבסילון מחמת חמי טבריא וכו', והשתא דמיא להטמנה שמים צוננין היו נטמנין בתוך החמין להתחמם, עכ"ל.

ועיי"ש בפנ"י שהק' ע"ד ר"י דהיכי דמי, דאם הביאו אנשי טבריא הסילון מבעו"י בענין שלא היו יכולין להתחמם כל צרכן קודם שבת, כדמשמע מל' התוס' שכתבו והשתא דמיא להטמנה שהמים צוננין היו נטמנין בתוך החמין להתחמם, ופשטא דלישנא להתחמם משמע דעדיין לא נתחממו כל צרכן בשעת הטמנה, א"כ הדרא קושיית ר"י לדוכתא דמנ"ל לר"ח בסמוך במסקנא דמשום הטמנה אסרו חכמים, דילמא משום דנתבשלו המים צוננין בחמין בשבת אסרו חכמים, משא"כ בסתם הטמנה מבעו"י דאיירי בקדירות שנתבשלו כל צרכן מבעו"י מנ"ל לאסור בדיעבד, ואם נפרש כשיטת ר"י דה"נ הביאו הסילון מבעו"י כ"כ עד שהיו מתבשלין ומתחממין הצוננין מבעוד יום כל צרכן, א"כ היאך שייך לאסור בדיעבד כה"ג, הא להדיא אמרינן לעיל בדף הקודם דלכו"ע בחמין שהוחמו כל צרכן מותרין מפני שמצטמק ורע לו, עיי"ש בדבריו.

ועי' גם בראש יוסף שנקט בפשיטות, דהיכא שהוחמו המים כל צרכן בערב שבת, אין לאסרן משום ההטמנה, וכמש"כ הראשונים בסוגיין דלא אסרי' בשעבר והטמין אלא בצונן שנתחמם או נצטמק ויפה לו אבל בעומד בחמימותו כשעה ראשונה לא אסרו, וכ"ה בשו"ע סי' רנ"ז, ובע"כ איירי בשלא הוחמו כל צרכן בער"ש, עיי"ש, וכ"כ גם להלן דל"ט ריש ע"ב.

ולפ"ז קשיא משה"ק הפנ"י, דא"כ הדרא קו' ר"י לדוכתא, דמנ"ל לר"ח דמשום הטמנה אסרו חכמים, דילמא אסרו משום שנתבשלו המים צוננין בשבת.

ב] אמנם הישוב לזה נלמד מד' הר"ן בחידושיו במתניתין, ז"ל, אם בשבת כחמין שהוחמו בשבת, ול"ד לקדירה חייתא דאמרי' לעיל דשרי ואפשר דאפי' לאוכלה בשבת נמי שרי וכו' ולא תיקשי הא דאנשי טבריא שאסרו להן חכמים, דהתם מה שהונח כבר מערב שבת הוא שמתבשל בשבת, אבל הכא המים היו באין בשבת, עכ"ל.

ומבו' בד' הר"ן, דאין לאסור משום שהוחמו המים בשבת, אא"כ באו המים בשבת, ונ' דהוא משום גזירה שמא יבשלם בידים, אך כל שבאו בער"ש, הרי דהגם שנתחממו בשבת, הוו כקדירה חייתא דשריא אף שהיא מתבשלת בשבת.

אשר לפ"ז מתבארים ד' התוס' בפשיטות, דמשה"ק ר"י דדילמא אסרו משום שנתבשלו המים בשבת, הוא רק לפ"מ שפירש"י שאסרו את המים שבאו בשבת, וע"ז הוא שהק' התוס' דיש לאסרן משום שנתבשלו בשבת, אך לפ"מ שפירש ר"י דאיירי בסילון המוקף מחיצות מכל צד, ובאו המים בער"ש ונשארו שם, הרי דהגם דנתבשלו המים בשבת, מ"מ אין לאסרן משום זה, דהוי כקדירה חייתא דשריא באכילה אף שהיא מתבשלת בשבת, ושפיר מייתי ר"ח מינה דאסרו חכמים משום הטמנה, וז"ב, וע' היטב בחי' הריטב"א, שמבו' מדבריו כן, לפירש"י שהיו המים באין בשבת יש לאסור משום שנתבשלו המים בשבת, ולפי' ר"י שהיו המים באין בער"ש, אין לאסרן אלא משום הטמנה, הגם דאיירי שנתחממו בשבת כמפורש בדבריו, עיי"ש, וכבר כתב כעי"ז הגר"ז במהדו"ב סי' רנ"ט.

ובחי' הרשב"א בסוגיין כתב בתו"ד, ז"ל, ואם תאמר דלא אסרו להם אלא סילון הפתוח שהמים נגרין תמיד, ואלו ששותין בשבת עכשיו הוחמו לאחר שחשיכה, אבל סילון הסתום שבאו מימיו בתוכו מערב שבת מותר, לא היא דמידי הוא טעמא אלא לרב חסדא הא איהו קאמר דממה שאסרו להם חכמים בטלה הטמנה בדבר המוסיף מבעו"י, ש"מ שהוא סובר דאפי' אותן שנשתהו שם מבעו"י אסרו, עכ"ל.

ונ' ביאור ד' הרשב"א, דאי נימא דלא אסרו אלא המים שנגרין אחר שחשיכה, יל"פ דאיסורן הוא משום שנתבשלו בשבת, אך ממש"א רב חסדא ש"מ שאסרו אף אותן שבאו לשם מבעו"י, ועמש"נ בפרט זה להלן סק"ג בהערה, והגם דיתכן דאיירי שלא נתחממו אלא בשבת, מ"מ בזה אין לאסור משום מה שנתבשלו בשבת, דדמי לקדירה חייתא שמותרת הגם שהיא מתבשלת בשבת, וכנ"ל.

ג] והנה במ"ב סי' שכ"ו סקי"ד הביא ד' הבית מאיר שפירש דאיירי שסתם פי הסילון שהונח מבעו"י ונתמלא בצוננים ונשאר מונח מוטמן עד ביום השבת שאז פותחין פי מוצאו שישפכו מימיו להעוקא שבקרקע והם לא הוחמו בשבת אלא מבעו"י רק שהיו מוטמנים בשבת אפ"ה אסורים ככל הטמנה במוסיף הבל שאסור אף בדיעבד, עכ"ד.[[1]](#footnote-2)

ובביאוה"ל שם כתב ע"ד הבית מאיר, ז"ל, ודע דמשמע שם מיני' דאם לא הי' סתום מוצאו ומובאו אינו אסור כ"א מה שבאין דרך הסילון בשבת, ולענ"ד גם בזה יש להסתפק דאחרי דהמים שבאו להסילון תיכף בעת הנחתו כבר הלכו ונשפכו להעוקא קודם השבת, ומה שבאין לו אח"כ בשבת אפשר דאין שייך עליהם שם הטמנה, דהרי הוא לא הטמינם דממילא באין מעצמן להסילון, ואפשר שע"ז דקדקו התוספות וכתבו דהסילון מוקף מכל צד, עכ"ל.

וכבר העירו ע"ד הביאוה"ל דמד' רש"י מבו' דאף המים שבאין בשבת שייך עליהם שם הטמנה, שהרי דעת רש"י דאיירי שהיו המים הצוננים מתערבין במים שבחמי טבריא, ואף בכה"ג חשיב כהטמנה, והראשונים פליגי ע"ז דכל כה"ג לא חשיב כלל כהטמנה.

והנה הרי פשוט דגם לדעת רש"י דעירוב מים במים חשיב כהטמנה, היינו רק בשעת העירוב עצמו, אבל אחר שנתערבו ודאי כבר לא חשיב דאיכא הטמנה, והרי פשוט דמותר לערב קודם השבת מים צוננים במים חמין שע"ג האש, ולא חשיב כהטמנה בדבר המוסיף הבל, ומה"ט פירש"י במתניתין דהא דתנן אם בשבת, היינו אותן שבאו בשבת,[[2]](#footnote-3) והיינו משום דהמים שבאו מער"ש לא חשיבי כמוטמנין כלל בשבת, וע"כ אין לאסור אלא את המים שבאו בשבת,[[3]](#footnote-4)

ועכ"פ הרי מבו' להדיא מזה, דאף המים שבאין בשבת שייך עליהן שם הטמנה, ודלא כמש"כ הביאוה"ל לדון דאין עליהם שם הטמנה כיון שהן באין מעצמן לסילון.

ואמנם הביאוה"ל סייע לדבריו דכה"ג ל"ח הטמנה, ממה שדקדקו התוספות וכתבו דהסילון מוקף מכל צד.

אך לפמש"נ הרי מה שהוצרכו התוס' לפרש דהסילון מוקף מכל צד, הוא משום דאם ל"ה מוקף מכל צד, והיו יוצאין המים שבאו בער"ש ובאין מים אחרים, ל"ה בעי' לאסרן משום הטמנה, אלא היו המים אסורין משום שנתבשלו בשבת, וכמשה"ק כן התוס' ע"ד רש"י, וע"כ הוא שהוצרכו התוס' לפרש דאיירי שהסילון מוקף מכל צד, ובאו לו מים צוננים בער"ש ונתחממו בשבת, דכיון שבאו המים מער"ש אין לאסרן אלא משום הטמנה, וכמש"נ.

ולפ"ז אין לנו מקור דהתוס' פליגי ע"ד רש"י, וס"ל דכה"ג שבאו מים אחרים בשבת לא חשיב כהטמנה.

ויש לציין עוד לד' הרמב"ן במלחמות, שכתב בתו"ד לפרש דטעמא דעולא דס"ל דהלכה כאנשי טבריא, הוא משום דממילא אתי ונפקי, וכ"נ גם בד' הר"ן בחידושיו, עיי"ש, ומבו' דלדידן אף דממילא אתי ונפקי הוי זה הטמנה האסורה, וע' עוד במנחת יצחק ח"ד סי' מ"ד מש"כ ע"ד הביאוה"ל.

ד] ובטעמא דמילתא דנאסרין המים שבאו בשבת משום הטמנה, ולא אמרי' דלא חשיב הטמנה כיון שהן באין מעצמן בסילון, יל"פ בתרי גווני, חדא, דאיסור הטמנה הוא אף בשלא הטמין הוא עצמו, אלא כל שמוטמן דבר לצרכו ה"ה אסור להשהות ההטמנה, ומצינו כן באיסור שהי', שכתב החזו"א דאף אם השהה קוף קדירתו ע"ג האש חייב לסלקה, וע"כ אף שהמים באין מעצמן לסילון, אית בהו איסור הטמנה.

ובמ"ב סי' רנ"ז סק"ו כתב, ז"ל, כתב הפמ"ג דאפילו אם הטמין קודם חצות בבקר מ"מ עביד איסורא כשמשהה בהטמנה זו על שבת ואינו מסלק קודם חשיכה, עכ"ל, ועיי"ש בשעה"צ, ומשמעות הדברים דכה"ג אין האיסור בעצם מעשה ההטמנה, אלא במה שהוא משהה קדירתו הטמונה, וצ"ב מ"ט בכה"ג אין איסור במעשה ההטמנה, ואולי איירי בשלא נתכוין בשעת ההטמנה להניחו בשבת, וצ"ב, ובתשובת מהר"ם מר"ב שנד' בשו"ת בעלי התוס' סימן צ"ט כתב, ז"ל, ואפילו יום או יומים קודם השבת אסור להטמין קודם השבת לאכול בשבת, כמעשה דאנשי טבריה דתבריא לסילוניהו, עכ"ל, ולכאו' אי"ז מתישב עם ד' הביאוה"ל הכא, אך י"ל דמה שדן הביאוה"ל להתיר בנידו"ד, אי"ז משום דאיסור הטמנה הוא במעשה ההטמנה ולא בשהיית הטמנה, אלא הגם דשהיית ההטמנה אסורה, מ"מ אינו אסור להשהות אלא מה שהטמין הוא, ולא מה שנטמן ממילא, וז"פ.

וי"ל עוד, דאף דליכא איסור בשהיית הטמנה, וכל עיקר האיסור הוא במעשה ההטמנה, מ"מ י"ל דכל שנעשית ההטמנה בגרמתו ה"ז אסור, וע"כ כיון שאף המים שבאו בשבת הן באין מכח שנתן שם הסילון בער"ש, חשיב כהטמנה דילי' וה"ז אסור, וכ"ה משמעות ד' הראש יוסף בדל"ט: ד"ה אמר ר"ח.

ועד"ז י"ל עוד, דהגם דהוי האיסור בשהיית ההטמנה, מ"מ אי"ז אסור אלא בשהטמין הוא, וכמש"נ לעיל בביאור ד' הביאוה"ל, ואך דלזה סגי במה שנעשית ההטמנה בגרמתו.

ה] ויש לדון עוד בזה, במש"כ הרמב"ן בסוגיין, ז"ל, והיינו טעמא דלא מיתסר מבעו"י לרבה, משום דחול ואבק דרכים שהוחם בערב שבת מן החמה, בלילי שבת הוא מצטנן לגמרי, וסו"ס הו"ל בשבת דבר שאינו מוסיף, עכ"ל, וכ"כ הרשב"א והר"ן, והובא דין זה בגליון הגרע"א סי' שי"ח ובמ"ב שם סקי"ט.

והנה סתימת הדברים מורה, דשרי להטמין קדירה צוננת בחול בער"ש, אף שמשאירה טמונה עד למחר, והרי כתבו הראשונים בר"פ במה טומנין דסתם הטמנה היא לצורך מחר, והאמנם במטמין ביצה י"ל דאורחא דמילתא שאינו מטמינה אלא לצורך צלייתה, (כלישנא דמתני'), ואינו משאירה עד למחר, אך בד' הגרע"א והמ"ב שהתירו בסתמא להשהות תבשיל צונן בחול מבעו"י, נ' להדיא דהיינו אף בשמשאירה טמונה למחר, וצ"ב שהרי ביום מתחמם החול מן החמה והוי דבר המוסיף הבל, דמה"ט מודה ר' יוסי דאסור להטמין הביצה בחול בשבת, וא"כ היאך מותר להטמין מער"ש בחול ולהשאיר ההטמנה למחר.

וכבר עמד בזה בשו"ת מנחת יצחק ח"ד סי' מ"ד סקט"ז, וכתב דלפי סברת הביאוה"ל הנ"ל ניחא, דכיון שבלילה נתבטל ההטמנה, מה שחוזר וניעור בבוקר ע"י זריחת החמה, אין שייך ע"ז שם הטמנה, דהרי הוא לא הטמינם אז, וע' עוד בספר האיר יוסף סימן כ"ד, ועיי"ש מש"כ עפי"ז במה שדן בשיטה להר"נ דמ"ט שרי להטמין הביצה מער"ש, הרי הביצה מתחממת מן החול, וחוזרת ומחממת להחול, ועיי"ש שהק' ע"ז דמד' הראשונים מבו' דאף המים שבאו בשבת אסורין משום הטמנה, ודלא כמש"כ הביאוה"ל, והרי דאף שהן באין מעצמן לסילון חשיב כהטמנה דילי', וא"כ ה"נ יש לאסור להטמין בחול שיתחמם ביום השבת.

אך יל"ד בזה, דכיון דהא דאסור להטמין בדבר המוסיף הבל הוי זה גזירה שמא יטמין ברמץ, ע"כ אין לאסור אלא היכא דבשעה שמטמין הוי זה דבר המוסיף הבל, אך כל שבשעה שמטמין אי"ז דבר המוסיף הבל, שרי להטמין בו אף שעומד ליעשות אח"כ מוסיף הבל, דל"ד להטמנה ברמץ.

וצריך להוסיף, דהנה בשו"ע סי' רנ"ז כתב דאסור להטמין הקדירה שעל האש בבגדים, משום שהבגדים מוסיפין הבל משום האש שתחתיהם, והרי דאף שבשעת ההטמנה אינם מוסיפין הבל, מ"מ כיון שאח"כ יעשו מוסיפין הבל אסור להטמין בהן, וחזינן כן גם בהא דאסור להטמין קדירה רותחת בחול, משום שהחול מתחמם מן הקדירה, וכמש"כ הר"י מיגש בב"ב די"ט., הגם דבשעת ההטמנה אכתי הוי החול רק ואינו מוסיף הבל, אך פשוט דל"ד להכא, דבהני גווני חשיב דמטמין השתא בדבר המוסיף הבל, ול"ד להכא שבשעת ההטמנה עדין אין השמש זורחת על החול, וע"כ הוא דחשיב שאינו מטמין בדבר המוסיף הבל, וז"פ.

והנה אמנם אי נימא דאיסור הטמנה אינו רק במעשה ההטמנה עצמה, אלא אף אסור להשהות קדירתו הטמונה בדבר המוסיף הבל, הרי ודאי דאף שכשהטמינה בחול ל"ה החול מוסיף הבל, מ"מ כיון שביום השבת ה"ה מוסיף הבל, נמצא שביום השבת טמונה קדירתו בדבר המוסיף הבל, ואסור להשהותה טמונה, דהגם דבשעה שהטמין ל"ה החול מוסיף הבל, מ"מ כיון דעתה ה"ה מוסיף הבל, לא עדיף הך גוונא מהיכא שהוטמנה הקדירה מאלי' שאסור לו להשהות ההטמנה.

אך אי נימא דאיסור ההטמנה הוא רק במעשה ההטמנה, או אף אם שהיית ההטמנה אסורה, מ"מ אי"ז אסור אלא בשהטמין הוא, הרי דהגם דנימא דאף המים שבאו לסילון בשבת אי"ב איסור הטמנה, משום שהן באין מגרמתו, וע"כ חשיב כהטמנה דילי', והוי זה בכלל איסור הטמנה, שאסרו חכמים אף לגרום הטמנה, הרי דשפיר י"ל דאם בשעה שהטמין ל"ה החול מוסיף הבל, לא אסרו חכמים, דל"ד להטמנה ברמץ.

ו] ובעיקר מש"נ לדון באיסור הטמנה אם הוי האיסור במעשה ההטמנה עצמו, או אף אסור להשהות את ההטמנה, נ' פשוט דכ"ז הוא באיסורא דהטמנה בדבר המוסיף הבל, אך איסורא דהטמנה בשבת בדבר שאין מוסיף הבל, פשיטא דאין האיסור אלא במעשה ההטמנה עצמו, וכל שהוטמן ממילא לי"ב איסורא כלל, שהרי כל האיסור הוא גזירה שמא ירתיח, וע"כ אין אסור אלא מעשה ההטמנה.

ונ' מקור לזה, ממש"כ הריטב"א והר"ן בסוגיין דהא דלא אסרינן להטמין הביצה בחול משום איסור הטמנה בשבת בדבר שאין מוסיף הבל, הוא משום שמותר להטמין את הצונן, וצ"ב דהגם שהוא מטמין ביצה צוננת, ה"ה מתחממת מכח החול, וא"כ יהא זה כהטמנת דבר חם שאסורה, ובע"כ דכיון שהוא מטמינה צוננת, אין לאסור מכח מה שהיא מתחממת אח"כ, דאיסור הטמנה בדבר שאין מוסיף הבל הוי רק במעשה ההטמנה עצמו, וז"פ.

?וכן יש להוכיח מד' הראשונים דנ"א. שהטמנה במוסיף הבל אסורה אף בצונן והוכיחו כן ממעשה דאנשי טבריא, ע' בדבריהם., אך מדבריהם מבו' דגם בדבר המוסיף הבל אין האיסור אלא במעשה ההטמנה עצמו, וצל"פ הטעם בזה, דכיון דהוי גזירה שמא יטמין ברמץ, ע"כ אין לאסור אלא בשעת ההטמנה.

ולהרמב"ן צ"ל כן גם על אין מוסיף הבל, שהרי הרמב"ן ס"ל כגיר' הרי"ף והרמב"ם דגם באין מוסיף הבל הוא משום שמא יטמין ברמץ.

שו"ר בקובץ תשובות ח"ג סימן מ"ב שנקט בפשיטות, דבין אם הטמין בשבת בדבר שאינו מוסיף הבל, ובין הטמין בערב שבת בדבר המוסיף הבל, אינן עליו חיוב להוציא משם הקדירה, כיון דליכא כלל חשש חיתוי, ומאי נפק"מ אם ישאר מוטמן, עכ"ד, ובפשוטו הוא חידוש רב, אך להנ"ל יש לזה מקור מד' הראשונים.

וע' שעה"צ שי"ח סקכ"ד, וי"ל דכונתו לכה"ג דכל שנתחמם ע"י תולדות חמה, דינו כצונן, וכן נ' שהבין המנחת יצחק שם, ונ' הטעם בזה, דכל הגזירה היא שמא ירתיח באותו האופן שהרתיחה מעיקרא, אך השעה"צ כתב כן בשם הרשב"א, ולא נמצא כן בחי' הרשב"א שלפנינו, וצ"ע.

?ויל"ד באיסור אולודי חומא, דמ' בד' הרשב"א והר"ן ד"מ: דהוא משום דלא חשיב כצונן, אך נ' דהתם אין המכוון משום שהוא מתחמם אח"כ וחשיב כחם, אלא הוא משום שאסור להטמין את הצונן כדי לחממו, וי"ל דזה הוא רק בתולדות האור ולא בתולדות חמה, וצ"ב?

בשעה"צ סי' שי"ח סקכ"ד כתב, ז"ל, עוד כתב דתולדות חמה מותר להטמין בשבת בדבר שאינו מוסיף הבל, עכ"ל.

והנה בל' השעה"צ שם נ' שכתב כן בשם הרשב"א, ולא מצאתי ד"ז בד' הרשב"א.

ואולי כונתו למש"כ הרשב"א להקשות מ"ט לא אמר רבה משום הטמנה בדבר שאינו מוסיף הבל, וצ"ב שם, ופירש המ"ב שכונתו דבאמת לא אסרו להטמין דבר שנתחמם בתולדת חמה בדבר שאינו מוסיף הבל.

אך אי"ז מתישב בל' הרשב"א, וגם צ"ב מה טעם יש להתיר להטמין דבר שנתחמם בתולדת חמה בדבר שאינו מוסיף הבל, הרי לא מצינו אלא שמותר להטמין את הצונן דליכא למיחש שמא ירתיח, אך דבר שנתחמם בתולדת חמה מ"ט יהא מותר להטמינו בדבר שאינו מוסיף הבל.

וכן מבו' בד' התוס' בסוגיין דיש לאסור אף הטמנה בדבר שאין מוסיף הבל, אך יל"פ שכונת התוס' לדמות הענינים זל"ז, ע' היטב בתוס' הרא"ש, וצ"ב.

וכ"ה להדיא בריטב"א ור"ן שפירשו דהא דלי"ב משום הטמנה בדבר שאינו מוסיף הבל הוא משום דמותר להטמין את הצונן, ופירש הר"ן דהוא משום דהביצה צוננת, והרי דאם היתה חמה הי' אסור להטמינה אף בדבר שאין מוסיף הבל, וד' השעה"צ צ"ב.

?לדעת הרמב"ם דמותר להטמין בבישהמ"ש, לכאו' בע"כ דהוי האיסור במעשה ההטמנה, דאם האיסור בשהיית ההטמנה לכאו' אין טעם לזה.

ועיקר הדבר דהאיסור במעשה ההטמנה ביארו בזה דהוא משום דהוי גזירה אטו רמץ.

ולפ"ז ודאי דאינו חמור משהי' דחשיב לא עביד מעשה, דברמץ גופי' ודאי עיקר האיסור הוא בשהיית ההטמנה, ודו"ק.

1. ומבו' בדבריהם, דאף שכבר נתחממו המים מערב שבת, מ"מ יש לאסרן משום ההטמנה, ודלא כמו שנקטו הפנ"י והראש יוסף, וצ"ל הטעם בזה, דהגם שלא אסרו בהטמנה בעומד בחמימותו, מ"מ כיון דהכא הטמין מים צוננים ונתחממו, הרי דהגם שנתחממו קודם השבת בהיתר, מ"מ כיון דהטמנה זו הויא מעשה איסור, ומכחה נתחממו המים, אסרו חכמים להמים, וזה חידוש רב.

   והראוני במנחת שלמה ח"א סי' ה' בהג"ה, ז"ל, נלע"ד שהמטמין מים צוננין בערב שבת אע"ג שלפני השבת נתחממו כ"צ, מ"מ אם נשארו בהטמנתם עד השבת אסור לשתותן, כיון דבתחלת ההטמנה שהיתה בעבירה היו המים צוננין, וכן מבואר בסי' שכ"ו ס"ג, עכ"ל, וכונתו לד' הבית מאיר והמ"ב שנקטו דכה"ג המים אסורין.

   ועיי"ש שכתב עוד, ז"ל, ולעומת זה אם הטמין במזיד אך הסירן קודם שבת מעל האש לשעה פורתא, אע"ג שחזר והטמין אותם במזיד, נראה כיון דמיד כשהסירן מותר לשתותן, מסתבר שההטמנה הקודמת בטל,ה ומה שחזר אח"כ והטמין שנית בעבירה ה"ז חשיב כמטמין מים חמים כדי שישארו בחמימותם דמבואר כאן שמותר לשתותן בשבת אע"ג שהטמין בעבירה, ולא אמרינן בכה"ג דאהדרי' לאיסורא קמא של ההטמנה הקודמת וצ"ע, עכ"ל. [↑](#footnote-ref-2)
2. ומצאתי הדברים מפורשים כן בד' הב"י בסימן שכ"ו, ז"ל, ורבינו תופס פירוש התוס' עיקר, ומפני כך כתב שאסור להמשיך לתוכה סילון של צונן ואפי' מערב שבת, דמאחר דדמי להטמנה הרי אסרו להטמין בדבר המוסיף הבל ואפילו מבעו"י, דאילו לפירש"י מותר להמשיכו מער"ש, וגם מפני כך כתב שאסורין אפילו המים שנכנסו לה מער"ש דאסור להטמין בדבר המוסיף הבל ואפילו מבעו"י אם עבר והטמין דין הוא שיהא אסור וכו', דאילו לפירש"י מה שנמשך מער"ש משמע דשרי דהא לא איתעביד בהו שום איסורא, וכן נראה ממש"כ ואם בשבת אותן שבאו בשבת דמשמע הא אותן שבאו מער"ש מותרות, עכ"ל, והרי להדיא בד' הב"י דלדעת רש"י אין לאסור אלא המים שבאו בשבת,ודזהו שדקדק רש"י לפרש דהא דתנן אם בשבת היינו אותן שבאו בשבת, והנה אמנם ל' הב"י משמע דלדעת רש"י אין האיסור כלל משום הטמנה, וע"כ אין אסור מה שנמשך מבעו"י, אך בע"כ צל"פ ד' הב"י כמש"נ, שהרי בד' הר"ן שהביא הב"י מפורש דגם לדעת רש"י הוי האיסור משום הטמנה, ואך דס"ל דגם בדבר המתערב חשיב הטמנה.

   אמנם ראיתי בפנ"י שכתב, דמה שפירש"י כן הוא לס"ד דאין האיסור משום הטמנה אלא משום איסור בישול, אך אם האיסור משום הטמנה יש לאסור אף המים שבאו מבעו"י, ועי' בית מאיר סי' שכ"ו ס"ג שכתב מטעם אחר דד' רש"י במתני' אתיין לפום הס"ד, ועי' עוד בראש יוסף ד"ה ומ"ש רש"י מש"כ בזה, אך דבריהם צ"ב, דלדעת רש"י שהמים הצוננין מתערבין במים החמים, לכאו' אין מקום לאסור להמים שנתערבו מבעו"י, וכנ"ל. [↑](#footnote-ref-3)
3. והנה לפ"ז צ"ל, דמה שאמר רב חסדא דממעשה שעשו אנשי טבריא ואסרי להו רבנן בטלה הטמנה בדבר המוסיף הבל "ואפי' מבעוד יום", היינו דהגם שבאו המים בשבת, מ"מ כיון שנעשה מעשה ההטמנה מבעו"י, אין לאסור בזה אלא משום איסור הטמנה דמבעו"י.

   אמנם הנה בחי' הרשב"א בסוגיין בתו"ד כתב, ז"ל, ואם תאמר דלא אסרו להם אלא סילון הפתוח שהמים נגרין תמיד ואלו ששותין בשבת עכשיו הוחמו לאחר שחשיכה וכו', לא היא דמידי הוא טעמא אלא לרב חסדא הא איהו קאמר דממה שאסרו להם חכמים בטלה הטמנה בדבר המוסיף מבעו"י, ש"מ שהוא סובר דאפילו אותן שנשתהו שם מבעו"י אסרו, עכ"ל, ובפשוטו מבו' בד' הרשב"א דאם לא היו אוסרין אלא המים שבאו בשבת, ל"ה שמעינן מינה דאף הטמנה מבעו"י אסירא, דכיון שהמים באו בשבת לא חשיב כהטמנה דמבעו"י, אך אי"ז מוכרח, דיל"פ דכונתו, דכיון דהאיסור הוא משום הטמנה מבעו"י, א"כ מה"ט יש לאסור גם המים שבאו שם מבעו"י.

   אך י"ל דודאי מודה הרשב"א דאף שבאו המים בשבת, מ"מ אי"ז אלא כהטמנה דמבעו"י, אלא כונתו דאם הא דאסרו חכמים הוא להמים שבאו בשבת, אין ללמוד מזה דבטלה הטמנה בדבר המוסיף מבעו"י, שהרי יש לאסור המים משום שנתבשלו בשבת, וכמשה"ק כן התוס' ע"ד רש"י, עמש"נ לעיל סק"ב, ובע"כ דאסרו להמים שבאו מבעו"י, ומזה הוא שלמד רב חסדא דבטלה הטמנה בדבר המוסיף הבל מבעו"י. [↑](#footnote-ref-4)