ה - בדין מלאכה בלא טירחא
קטגוריות: ש_ס / כב מועד קטן / חול המועד - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים

**סימן ה**

**בדין מלאכה בלא טירחא**

**א**

א] **מו"ק ב' ב',** תנן משקין בית השלחין במועד ובשביעית, בשלמא מועד משום טירחא הוא ובמקום פסידא שרו רבנן וכו', וכן אמרו לקמן י"ג א' בהתירא דמלאכה בחוה"מ למי שאין לו מה יאכל דהוא משום דמועד משום טירחא ובמקום פסידא שרו רבנן.

**והיראים** בסו"ס ד"ש כתב, ז"ל, שכל איסור חוה"מ מדרבנן, כדאמרינן בתחלת מו"ק ובס"פ מי שהפך מועד משום טירחא ולאו טירחא הוא, פי' כשטורח נראה מבזה המועדות וכו', אעפ"כ ספק בידי אי דאורייתא אי דרבנן וכו', מ"מ למדנו מדתלי תלמודא איסור מלאכה חוה"מ בטירחא למדנו דלא מיתסרא אלא מלאכת טורח, הלכך הלואות ומלאכה מועטה בביתו מותרת, והא דאמר רבא במו"ק שלהי פ"ק פרקמטיא כ"ש אסורה, היינו להוליך בשוק דאיכא טירחא אבל בביתו דליכא טירחא נראה שמותר, עכ"ל, והביאו השבה"ל בסימן רכ"א.

**ונתחדש** בד' היראים, דלא נאסרו כל מלאכות בחוה"מ אלא מלאכות טורח, ומה"ט לא נאסר מלאכה מועטת בביתו.[[1]](#footnote-1)

ב] **והתור"פ** בפסחים ה' א' כתב בשם ריב"א שפירש כן במה שאמרו בחגיגה י"ח א' דלא מסרן הכתוב אלא לחכמים לומר לך וכו' איזו מלאכה אסורה ואיזו מלאכה מותרת, דמלאכה אסורה הוא מלאכה שיש בה טירחא, ומלאכה מותרת הוא מלאכה שאין בה טירחא, וכ"כ בהגה' ר"פ לסמ"ק סימן קצ"ה כתב דזהו מש"כ הסמ"ק שם בשם ה"ר יוסף דמותר להסיר גבשושית שבביתו בחוה"מ, דאע"ג דמלאכה גמורה היא, כמו שאמרו בשבת ע"ג ב' דהיתה גבשושית ונטלה בבית חייב משום בונה, וגם אינו דבר האבד, אפ"ה היא מותרת בחוה"מ כמו שפירש ריב"א דמלאכה מותרת היינו מלאכה שאינה של טורח אפי' אינה דבר האבד.[[2]](#footnote-2)

**וכ"כ** בביאור מהר"א שטיין לסמ"ג ל"ת ע"ה בטעם הא דשרי להסיר גבשושית, דהוא משום דאיסור חוה"מ משום טירחא ולא טירחא ולא משום המלאכות שדומות לאחד מאבות מלאכות כגון קושר ומתיר דלי"ב טירחא, והביאו בביאור מהרש"ל שם.[[3]](#footnote-3)

ג] **ועד"ז** מצינו בד' השבה"ל בסימן רכ"ה, ז"ל, י"מ אגרות של רשות זו שאלת שלום, דכיון דאינו כותב צרכיו כלל אלא שאילת שלום גרידא, ליכא טירחא בהך כתיבה ול"ד למלאכה כלל, הלכך מותר דל"ה אלא כמטייל בעלמא עכ"ל, והביאו הביאוה"ל בסימן תקמ"ה ס"ה (ד"ה ואפילו), והרי דלא נאסרה בחוה"מ מלאכה שאין בה טירחא, ומה"ט הוא דשרי לכתוב אגרת שאילת שלום כיון דליכא טירחא בכתיבה זו.[[4]](#footnote-4)

**וכ"נ** ממש"כ בס' מצוות זמניות הל' פסח שער ט' להתיר עשיית דברים נקלים וקטנים כמו כתיבת כתבי שליחות או חשבון ההוצאה וכדומה לזה, ועד"ז צידד המער"ק בפ"ז מיו"ט הי"ד, וכ"כ הערוה"ש בסימן תקמ"ה סי"ב.

**ב**

ד] **אמנם** הנה בד' הרמב"ן בסוף הל' חוה"מ משמע להדיא דכל מלאכה האסורה ביו"ט אסורה בחוה"מ, ולא הותר בחוה"מ אלא מלאכה שהיא לצורך, עיי"ש, וכ"נ מסתימת ד' הרמב"ם והטוש"ע שלא פירשו להתיר מלאכה שאין בה טירחא בחוה"מ.

**וכ"נ** ממש"כ החיי אדם בכלל ק"י סי"א בדין הקושר והמתיר בחוה"מ, דכל שאינו לצורך המועד אסור לכו"ע, והרי דאף דהו"ל מלאכה שאין בה טורח, וכמש"כ המהר"א שטיין, מ"מ ה"ז אסור בחוה"מ,[[5]](#footnote-5) וכ"כ הפמ"ג במש"ז סימן תקל"ז סק"ג דמלאכה גמורה אף בלא טורח כלל אסורה, אף במקום מניעת ריוח.

ה] **וגם** במש"כ כמה מקמאי להתיר נטילת גבשושית שבביתו במועד, הנה מצינו בד' הפמ"ג באש"א סימן תקמ"א סק"ה וסק"ז והלבו"ש שם והמ"ב שם סק"ז שכתבו הוא משום דהוי צורך המועד, אך אלמלי כן הי' אסור אף דהוי מלאכה שאין בה טורח כלל, דמה"ט הותר לעשותה בלא שינוי, עיי"ש.

**והך** מילתא דלא הותרה נטילת גבשושית שבביתו אלא משום דהוא לצורך המועד, כ"ה להדיא בפירש"י מכת"י לקמן י' ב', וכ"כ הר"י מלוניל ותלמיד הרי"מ והמאירי שם, ורי"ו בנתיב ה',[[6]](#footnote-6) וכ"כ השלחן עצי שטים במלאכת הבונה.

ו] **ויש** לסייע לזה ממש"כ הסמ"ג לאוין ע"ה והסמ"ק בסימן קצ"ה בשם ה"ר יוסף להתיר בנטילת גבשושית שבבית מאחר שאין שייך שם חרישה ולא אסר התם אלא במקום שראוי לחרישה.

**והנה** אי נימא דהא דשרי ליטול גבשושית הוא משום דהוי מלאכה שאין בה טירחא, הרי הי' בדין להתיר בזה אף אם במקום שראוי לחרישה, ומ"ט לא התירו אלא משום דאין שייך שם חרישה, - ובע"כ דהא דשרי ליטול גבשושית הוא משום דהוי זה לצורך המועד, וע"כ אם הי' זה מקום הראוי לחרישה הי' אסור ליטול גבשושית כשאינו ניכר שהוא כדי שלא יכשלו בו ולא לצורך החרישה, וכמו שאסרו לקמן י' ב' להשוות הקרקע כשאינו ניכר שהוא אדעתא דבי דרי, (כמו שפירשו הריטב"א ועוד מקמאי שם), וכל הא דשרי הוא משום שאינו מקום שראוי לחרישה וליכא למיחש למידי.

**אך** בביאור מהר"א שטיין על הסמ"ג עמד בזה, ועיי"ש שפירש דהא דהוה אסרינן אם הי' מקום הראוי לחרישה הוא משום דמלאכת חרישה היא מלאכה שיש בה טירחא טפי, עיי"ש.[[7]](#footnote-7)

**ג**

ז] **ונראה** דגם בד' ר"פ שפירש טעם ההיתר בנטילת גבשושית דהוא משום דלא נאסר בחוה"מ מלאכה שאין בה טורח, י"ל דהיינו רק לצורך המועד, כאשר כ"נ ממש"כ הסמ"ק שם דכל הא דשרי הוא משום דלא שייך שם חרישה, וכנ"ל.

**והטעם** בזה, דהנה התוס' לקמן י' א' ד"ה ההדיוט תופר כדרכו כתבו בהא דההדיוט תופר כדרכו והאומן מכליב, דלא הותר אלא לצורך המועד אבל בחינם "למה יתירו", וכ"כ עוד מקמאי, ונתבאר בסימן ה'? סק"ה ללמוד מדבריהם דעיקר ההיתר בזה אינו משום צורך המועד, אלא משום דלא אסרו חכמים במלאכה הנעשית במעשה הדיוט ובשינוי, אלא שלא התירו לזה אלא לצורך המועד, דבחינם למה יתירו.

**ולפ"ז** י"ל דה"נ הוא בהתירא דמלאכה בלא טירחא, דאף שלא אסרו חכמים במלאכה בלא טירחא, מ"מ לא התירו לזה אלא לצורך המועד, דבחינם למה יתירו.

ח] **וכ"נ** בד' התרוה"ד בסימן קנ"ג, ז"ל, דבחוה"מ וכו' שרו רבנן כל מלאכת הדיוט ושאינו של טורח, וכן מה שהוא לצורך שמחת המועד, עכ"ל, ומבו' דמלבד מה שהתירו חכמים לצורך שמחת המועד, דהוא מלאכה לצורך אוכ"נ, עוד התירו חכמים מלאכת הדיוט ומלאכה שאין בה טורח, וכ"ה דמלאכת הדיוט לא התירו חכמים אלא לצורך המועד, דבחינם למה יתירו, ה"נ מלאכה שאין בה טורח לא התירו אלא לצורך המועד.[[8]](#footnote-8)

**ובזה** נתבאר בסימן ו' סק"ג לפרש למש"כ הפמ"ג ודעימי' דאף דלא הותרה מלאכה לצורך המועד אלא ע"י שינוי, מ"מ כל שאין בה טורח שרי בלא שינוי, ולכאו' נמצא לפ"ז דאיכא תרי גווני שהותרה מלאכה לצורך המועד, חדא הוא במלאכה שלא כדרכה, והב', הוא במלאכה שאין בה טורח כלל, - אך להנ"ל היינו דאי"ז חד דינא דהותרה מלאכה לצורך המועד ויש בזה ב' אופנים, אלא יש בזה ב' התירים נפרדים נפרדים, דהותרה מלאכה שלא כדרכה והותרה מלאכה שאין בה טורח, ורק דלא התירו כן אלא כשהוא צריך לכך במועד דבחינם למה יתירו.

**ד**

ט] **ונראה** עוד, דאף למש"נ מד' הראשונים בכ"ד דנאסר בחוה"מ אף מלאכה שאין בה טורח, י"ל דהיינו משום דכל עיסוק במלאכה חשבינן לי' כטירחא, אך אם משכח"ל דחשיב דלי"ב טורח כלל, ל"ה אסרינן בזה, כיון דעיקר איסור מלאכת חוה"מ הוא משום טירחא.

**ויש** ללמוד כן מכ"ד, חדא, הוא ממש"כ בפירש"י לקמן י"ג א' במה שהתירו מלאכה למי שאין לו מה יאכל, ז"ל, משום טירחא ולאו טירחא היא, מלאכה אסורה משום טירחא והא שריא משום דאין בה טורח, עכ"ל, והנימו"י שם כתב בשמו דהיינו דכל שאין לו מה יאכל אין המלאכה טורח עליו וע"כ הוא דשרי, וכ"כ בפי' הר"ש בן היתום שם, ז"ל, מועד משום טירחא אסרי רבנן שצריך אדם לנוח ולשמוח בחגו ולא טירחא הוא שכיון שאין לו מה יאכל וכו', עכ"ל.

**ומבו'** לפ"ז דלא נאסר בחוה"מ אלא מלאכה דחשיבא כטירחא, ומה"ט הוא דשרי כשאין לו מה יאכל דאי"ז טורח כלל, וכל הא דאסרינן בכל מלאכה, הוא משום דכל עיסוק במלאכה חשיב כטירחא, ורק כשאין לו מה יאכל והוא עוסק במלאכה לצורך אכילתו, לא חשבינן לה כטירחא כלל.

י] **עוד** מצינו כן במה שאמרו לקמן י' ב' דמאן דמתקיל ארעתא אדעתא דבי דרי שרי וכו' ומאן דפתח מיא לארעי' אדעתא דכוורי שרי, והלבוש בסימן תקל"ז ס"ח כתב דאף דגם כשפותח מיא אדעתא דכוורי גם השדה שותה, הו"ל דבר שאינו מתכוין ומותר, וכ"כ המ"ב שם סקל"ב, ונתחדש בזה דכל דעיקר עשייתו היא לצורך המועד, ה"ז מותר, אף דהוא פס"ר שתיעשה מלאכה שאינה לצורך המועד, וכ"ה מבו' גם ממה שהתירו לקמן שם לסרק את הסוס, אף דהוא פס"ר שיתלשו ע"י שערות ואין בתלישה זו צורך המועד.[[9]](#footnote-9)

**ולכאו'** הטעם בזה הוא ע"פ הנ"ל, דהוא משום דאיסור מלאכת חוה"מ הוא משום טירחא, וכל הא דנאסרה כל מלאכה בחוה"מ אף שאין בה טירחא, היינו משום דכל עיסוק במלאכה חשיב כטירחא, אך בכה"ג שהוא עושה את עשייתו לצורך המועד, ואין תוספת עיסוק וטירחא כלל במה שנעשה עי"ז מלאכה, לי"ב איסורא.[[10]](#footnote-10)

יא] **ויש** להוסיף, דהנה לקמן ד' ב' מפרשינן להא דתניא מדלין לירקות כדי לאוכלן ואם בשביל ליפותן אסור, דמאי מדלין שלופי, ובפירש"י שם כתב דהיינו שהן סמוכין יותר מדאי ונוטל אחת מבנתיים להרויחן, ובכה"ג אמרינן דאם לאכול אותן שנוטל מותר, ואם כדי ליפות שיגדלו הנותרות שירחיבו אסור, ובחי' תלמיד הרי"מ הוסיף לפרש דכל שמתכוין לאכול אותן שנוטל שרי, אף שמתכוין גם כדי שיגדלו האחרות הנותרות, שהרי אינו נוטלן כסדר, ולא נאסר אלא כשאינו רוצה לאכול אותן שלוקט ואין כונתו אלא להרויח הנותרות, דבכה"ג הוי כמנכש דאסור, וכ"נ בד' הריטב"א שם,[[11]](#footnote-11) אך בד' המאירי שם משמע לא הותר אלא כשאינו מתכוין אלא לאכול אותם שהוא נוטל, אך כל שמתכוין גם כדי שיגדלו האחרות הנותרות אסור.

**ולמש"נ** נראה בטעם הפלוגתא בזה, דתלמיד הרי"מ והריטב"א ס"ל דכיון דעשייתו הויא גם לצורך המועד, וליכא תוספת עיסוק וטירחא במה שנעשית בזה מלאכה אחרת, לי"ב איסורא, - אך המאירי ס"ל דכל שהוא מתכוין גם למלאכה האחרת חשיב שהוא עוסק גם במלאכה זו, וכיון דהוא טורח במלאכה ה"ז אסור.

יב] **עוד** מצינו כן במש"כ בתשו' נובי"ק או"ח סימן י"ג לדון להתיר גילוח ע"י פועל עני, דאף דגם המתגלח מסייע והוא אינו עני, מ"מ מסייע כזה אין בו ממש, ובמועד לא אסרו אלא דבר שיש בו טורח מלאכה ומתגלח אין בסיוע שלו טורח.[[12]](#footnote-12)

**וזה** מתפרש ע"פ הנ"ל דאף אם נאסרה אף מלאכה שאין בה טורח, היינו משום דכל עיסוק במלאכה חשיב כטירחא, אך במסייע שאינו עוסק במלאכה כלל, אלא דע"י שהוא מסייע מתייחס אליו המלאכה, לי"ב איסורא,[[13]](#footnote-13) ואמנם בד' הנובי"ת סימן צ"ט משמע דעיקר טעם ההיתר אי"ז במסוים באיסור חוה"מ דאיסורו משום טירחא, אלא ה"ה בשאר איסורים דרבנן, עיי"ש.

1. ובביאור מהרש"ל לסמ"ג ל"ת ע"ה פירש דמזה הוא שהוכיחו היראים והרוקח והסמ"ג דמלאכת חוה"מ אינה אסורה אלא מדרבנן, והוא מהא דלא נאסרה מלאכה שאין בה טירחא, ובמלאכות דאורייתא אין חילוק בין טירחא לאינו טירחא וכל מלאכות שבת יוכיחו, ואדרבא לפעמים איכא איפכא דהא כשמוציא כזית או כלי קטן והדומה לו ברה"ר חייב משום מלאכה ובביתו אפי' נושא משאוי כמה ככרים אינו חייב עליו אף שאין לך טירחא יותר מזו, וכן תמצא בשאר מלאכות דאם אינו עושה מלאכה הדומה לעין מלאכה אפי' טרח ויגע אינו חייב ,ואם עשה האב מלאכה או הדומה לו אפי' לא יגע כלל חייב, ובע"כ דכל איסורו הוא מדרבנן שלא יבזה המועדות, וע"כ לא נאסר אלא לטרוח. [↑](#footnote-ref-1)
2. אך לד' רש"י וש"ר שפירשו למה שאמרו איזו מלאכה אסורה ואיזו מלאכה מותרת בע"א, אין ללמוד משם להתיר מלאכה שאין בה טירחא. [↑](#footnote-ref-2)
3. ואמנם גם לפ"ז לא הותרה מלאכה שדרכה שיש בה טירחא, אף כשעושה אותה בענין דלי"ב טירחא, וכאשר כ"ה מבו' ממה שאסרו בתלישת עשבים, ועמד ע"ז העמק ברכה בדיני חוה"מ אות א', ועיי"ש שכתב דהא דשרי בנטילת גבשושית, הוא משום דאי"ז בדרך מלאכה אלא בדרך כיבוד הבית, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-3)
4. אך התניא רבתי בסימן נ"א כתב דטעם ההיתר בזה הוא משום דאין כאן שום צורך באותה הכתיבה ואינו דומה למלאכה כלל לכך מותר דל"ה אלא כמטייל בעלמא, ומשמע דאי"ז משום דלי"ב טירחא, אלא הוא משום דאין תועלת בכתיבה זו, וע"כ אינו דומה למלאכה, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-4)
5. וכן משמע בד' הלקט יושר בח"א עמ' ק"י דלא הותר לקשור ולהתיר בחוה"מ אלא משום דאינו מעשה אומן והו"ל ככל מעשה הדיוט דשרי לצורך המועד. [↑](#footnote-ref-5)
6. ואמנם אין להוכיח מדבריהם דלא הותרה מלאכה שאין בה טירחא בחוה"מ, די"ל דס"ל דנטילת גבשושית חשיבא כמלאכה שיש בה טירחא, וע"כ לא הותרה אלא לצורך המועד, - אך משמע כן מד' הב"י שהביא בסימן תקל"ז סוס"ט לד' רי"ו דהא דשרי ליטול גבשושית שבביתו הוא משום דהו"ל לצורך המועד, ובסימן תק"מ הביא לד' ר"פ דהוא משום דהוי מלאכה שאין בה טירחא, והרי דאף מלאכה שאין בה טירחא לא הותרה אלא לצורך המועד, וכ"ה מבו' בד' הפמ"ג ודעימי', דאף דמודו דנטילת גבשושית חשיבא כמלאכה שאין בה טירחא, (וע"כ מותר לעשותה כדרכה בלא שינוי), מ"מ לא הותרה אלא לצורך המועד, - והנה אמנם האשל אברהם מבושטאטש בסימן תק"מ פירש בד' הב"י דאיכא תרי גווני בהיתר נטילת גבשושית, אך אי"ז מתישב בד' הב"י בסימן תקל"ז שהביא לד' רי"ו ולד' ההגמי"י בשם הסמ"ק יחד, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-6)
7. ועיי"ש שכתב דע"כ אף דגם בנטילת גבשושית בבית חייב משום בונה, מ"מ לא אסרו בזה, ורק אם הי' מקום הראוי לחרישה הוה אסרינן משום דחרישה יש בה טורח יותר מבבנין, והביא כן מד' המרדכי במגילה דמלאכה כבידה הוא כגון לחרוש ולזרוע, והרי שהזכיר חרישה שהיא מלאכה כבידה ולא הזכיר בנין, - וצ"ב דאף דבחרישה גמורה יש טורח יותר מבבנין, מ"מ הכא בהסרת גבשושית מאי נפ"מ אם איסורה הוא משום חרישה או משום בנין, ואין לומר דהוא משום דכל מלאכה שעיקרה היא מלאכת טורח אסורה אף בלא טורח, דא"כ אף דאין בהסרת גבשושית משום חורש אלא משום בונה, הרי גם עיקר מלאכת בונה היא מלאכה שיש בה טורח, ומ"ט הותר להסיר גבשושית, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-7)
8. אך לא נתברר לי אם אכן מכוון דבריו הוא כמש"נ דאיכא תרי גווני שהתירו חכמים, חדא, מלאכת הדיוט, ועוד, מלאכה שאינה של טורח, או דמכוון דבריו הוא דלא התירו חכמים אלא מלאכת הדיוט דגם אין בה טורח, אך מלאכת אומן או מלאכה שיש בה טורח אסורה, ועיי"ש בהמש"ד במש"כ לגבי מלאכה שאין בה טורח ומלאכת הדיוט בט"ב, ושמא יש ללמוד מדבריו שם לנידו"ד. [↑](#footnote-ref-8)
9. ואמנם הנה הגרש"ז זצ"ל בשש"כ פס"ו הערה קפ"א כתב לדון דלא הותר אלא כשאין בידו לעשות את צורך המועד בלא שתיעשה עי"ז מלאכה, אך כל שבידו לעשות את צורך המועד בלא שתיעשה עי"ז מלאכה לא הותר לעשות בענין שתיעשה עי"ז מלאכה, - אך ראיתי להעיר ע"ז ממה שאמרו לקמן שם דמהאי גיסא ומהאי גיסא אדעתא דדיקלא ואסור, ומשמע דאם ל"ה אדעתא דדיקלא הי' מותר, אף דלצורך האכילה ל"ה צריך ללקוט מהאי גיסא ומהאי גיסא. [↑](#footnote-ref-9)
10. ואמנם כ"ז הוא משום דעיקר עשייתו היא לצורך המועד, אך כל דאין עשייתו לצורך המועד, אף דאין בעשייתו מלאכה, מ"מ כל דהוא פס"ר שיעשה עי"ז מלאכה אסור, וכמש"כ התוס' הרא"ש לקמן י' ב' והמרדכי בסימן תתמ"ה, - והיינו משום דיש טירחא בעשייתו, ואף דאין עשייתו אסורה מצ"ע משום דלא אסרו עיסוק בעלמא כשאין בו מלאכה, מ"מ כל שנעשה עי"ז מלאכה בפס"ר ה"ז אסור, ומשא"כ היכא דהויא עשייתו לצורך המועד, דטירחא זו שטורח בעיקר עשייתו היא טירחא המותרת, לא אסרו מכח הא דנעשה עי"ז מלאכה אחרת בפס"ר. [↑](#footnote-ref-10)
11. ואמנם יש מקום לדון דלפ"מ דמסקינן דמדלין היינו הדליית מים לא הותר שלופי כשאינו נוטלן כסדר ומתכוין בשביל שיגדלו גם האחרות, ודלא כמש"כ המכתם שם והראבי"ה בסימן תת"י דאף דמדלין הוא הדליית מים מ"מ הותר גם שלופי, ועמש"כ בזה בס' שמה"כ פ"ז הערה 27. [↑](#footnote-ref-11)
12. אך השלחן עצי שטים במלאכת הגוזז סקמ"ו כתב לאסור מכח הא דהמתגלח מסייע, ואזיל לטעמי' בכללי המלאכות סט"ו דבער"פ אחר חצות אסור להסתפר ע"י נכרי, משום דהמתגלח מסייע, (ודלא כמש"כ המ"ב בסימן תס"ח סק"ה להתיר בזה). [↑](#footnote-ref-12)
13. וראיתי לדמות לזה במשה"ק הנימו"י בב"ק כ"ב א' דיהא אסור להדליק נר בער"ש עם חשיכה משום דאשו משום חציו, והו"ל כמדליק בשבת, וי"ל דבחוה"מ ל"ה מקום לדון לאסור מכח זה, דאף אם חשיב כמדליק בחוה"מ, מ"מ כיון דאינו עוסק במלאכה לי"ב איסורא. [↑](#footnote-ref-13)