20. בפסק הלכה בדין מיגו ובדין דחיה בידים
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / מוקצה / הרב מאיר קאופמן / שיעורים

**י"ז שבט ע"ב**

**סימן כ'**

**בפסק הלכה בדין מיגו וכו' ובגדר הדין דחיה בידים**

**א] שיטות הראשונים בפסק הלכה במיגו דאיתקצאי וישוב הסוגיא לרמב"ן**

**ב] בהא דבעינן לתוס' דחיה בידים זה רק במוקצה מחמת איסור או גם במוקצה סתם צדדי הספק בזה**

**ג] ידון דגם ר"ש כל מה שלא ס"ל מיגו זה רק במוקצה מחמת איסור**

**ד] יוכיח שנחלקו בזה אחרונים להלכה לדידן במוקצה מחמת גופו האם צריך דחיה בידים**

**ה] יוכיח דבדין דחיה בידים תרתי איתנהו ביה וישוב שיטת הטור לענין סוכה וקורה רעועה לפ"ז**

**ו] התימא מהיכי תיתי שיש שני סברות בדחיה בידים ובדמיון הגמ' בהמה שמתה לקורה**

**שיטות הראשונים בפסק הלכה במיגו דאיתקצאי וישוב הסוגיא לרמב"ן**

א]מבואר בגמ' שבת קנ"ז. דבכולה שבת הלכה כר"ש לבד ממוקצה מחמת איסור והנה דעת תוס' והרשב"א והרא"ש והריטב"א שכוונת הגמ' שרק במוקצה מחמת איסור שדחיה בידים קי"ל כר"ש אבל במוקצה מחמת איסור דלא דחיה בידים קי"ל כר"ש וראייתם דהרי מבואר בגמ' דבעלי חיים שמתו לכל הפחות חולה או מסוכנת קי"ל כר"ש והרי שם בתחילת השבת זה היה מוקצה מחמת איסור ויתכן שזה או מצד שמוכן לאדם לא הוי מוכן לכלבים וא"כ יש כאן מוקצה מחמת איסור [כן הוכיח הבית מאיר מבחידושיו שבת י"ט: משיטת ר"ת] או מצד שתוס' הרי ס"ל שבהמות גדולות אינם ראויות בחיים לכלבים וא"כ זה מוקצה מחמת איסור או שכל מה דשייך לומר שמוכן לאדם הוי מוכן לכלבים זה רק ביו"ט או בשבת לדעת אביי אבל להלכה בשבת הוי וודאי מוקצה מחמת איסור וא"כ בהכרח שקי"ל שגם במיגו דאיתקצאי מחמת איסור וזה לא דחיה בידים קי"ל כר"ש

אמנם לכאורא מצאנו כמה ראשונים שפסקו שהלכה לגמרי כר"י במוקצה מחמת איסור דהינו במיגו וכו' א. עיין רמב"ן חולין ט"ו: שכתב ששוחט לחולה אפילו שלר"ש זה מותר אפילו אם לא היה לו חולה מבעוד יום אבל הרי קי"ל כר"י וא"כ זה ודאי אסור וכן הוא בבעל המאור שם ב. הגמ' בפסחים דנה האם מוכן לעורבים הוי מוכן לאדם וכתב הבעל המאור שכל הנידון לר"י אבל הרי קי"ל כר"ש וא"כ הוי מוכן לאדם אמנם הראב"ד שם השיג שהרי קי"ל כר"י במיגו דאיתקצאי וכוונתו שעד כמה שזה לא מוכן לאדם א"כ יש כאן מוקצה מחמת איסור ג.עיין ר"ן בשבת קכ"ב שאם עכו"ם עשה פת מקמח שזה לא היה ראוי לכוס למי שאוסר שוחט לחולה ה"ה כאן והנה הרי כאן זה לא דחיה בידים דאם זה דחיה בידים הרי הוא וודאי אסור ובכל אופן תלה בשוחט לחולה ובהכרח כוונתו שהרי קי"ל כר"י וא"כ גם ביושב ומצפה יש דין מיגו וכו' ורק אם קי"ל כאביי שגם לר"י אין מיגו וכו' ולכן שוחט לחולה מותר ה"ה כאן ד.עיין תוס"ר שבת מ"ה שהביא מרבינו שמשון שקי"ל בכל מיגו דאיתקצאי כר"י

והנה צ"ע לפ"ז למה בהמה שמתה מותרת הרי זה היה מוקצה מחמת איסור אמנם הביאור כמבואר בחידושי רבינו נחמן בן הרמב"ן ביצה ב: וכן בתוס"ר הנ"ל בשם רבינו שמשון שגם בעלי חיים גדולים אפשר להאכילם לכלבים ולר"ש מוכן לאדם הוי מוכן לכלבים דהיינו שבזה עצמו נחלקו ר"י ור"ש וס"ל כרבינו יעקב מקורביל שמספיק מה שזה מוכן בערב שבת או מצד שזה קפץ האיסור מאליו או שגם לר"י אין מוקצה מחמת איסור וכאביי

והנה איכא בזה נפק"מ א. בנר שהודלק לחולה דמבואר בשו"ת הרשב"א הובא בב"י סימן רע"ט דלא חשיב דחייה בידים ומשמע מדבריו דחשיב מוקצה מחמת איסור דלתוס' זה וודאי מותר ולרמב"ן אם מותר רק מצד שמוכן לאדם הוי מוכן לכלבים וכהר"י מקורביל א"כ כאן זה יהיה אסור ב.במוקצה מחמת חסרון כיס או בדבר שלא ראוי בעצם כגון פצעילי תמרה דלא דחיה בידים שזה יושב ומצפה דלרמב"ן זה וודאי אסור ולתוס' בפשוטו זה מותר דזה לא דחייה בידים ועיין בזה לקמן

והנה קשה דהגמ' קנ"ו: הרי שואלת סתירה לר"י מקורה שנשברה ביו"ט וביארו התוס' שזה מוקצה מחמת חסרון כיס והנה כה"ג לרמב"ן לכאורא זה יהיה אסור כיון שגם ר"י פסק דאמרינן מיגו וכו' וצ"ל דיבאר כרמב"ם שהנידון מצד נולד דהינו שמדובר בקורה שעומדת לישיבה ולא בח"כ או בקורה שבנויה בבנין והיא רק מוקצה מחמת איסור אם נימא שעוזר מצד קפץ האיסור מאליו

**בהא דבעינן לתוס' דחיה בידים זה רק במוקצה מחמת איסור או גם במוקצה סתם צדדי הספק בזה**

ב]והנה יש לעיין לשיטת תוס' שצריך דחיה בידים האם זה בכל מוקצה שלא דחיה בידים וגם בפצעילי תמרה וכדו' שזה לא ראוי והסברא שצריך דחיה בידים שרק אז זה הקצאה אלימא ועיקר הסברא מבוארת בגמ' לענין חיטים שזרען בקרקע וביצים שתחת התרנגולת או שזה רק במוקצה מחמת איסור והסברא לחלק בזה דהנה אביי הרי דן שמוקצה מחמת איסור גם לר"י לא אמרינן מיגו וכו' וביארו הראשונים שכיון שזה אריה דרביעה עליה חשיב שאין כאן הקצאה והדבר מוכן ולכן אין בזה מיגו אמנם הכרעת הסוגיא דלר"י חשיב הקצאה וממילא יש כאן מיגו וכו' ויש לדון שכל זה לר"י אבל לר"ש כמו שלא ס"ל מוקצה דאוצר ומיאוס ה"ה שלא ס"ל מוקצה מחמת איסור והרי הגמ' רצתה לתלות דבר זה בפלוגתא דר"י ור"ש דשברי כלים או מוקצה מחמת מיאוס דהינו שלצד זה לר"ש באמת לא הוי מוקצה וכן הוא ברמב"ן במלחמות בביצה וברשב"א במשמרת הבית שכתבו שלר"ש מותר גם באינו יו"מ כסברת אביי ומבואר שס"ל לחלק שבמוקצה בעצם באינו יו"מ וודאי אסור ובמוקצה מחמת איסור בזה מותר ובפשוטו מצד שזה אריה דרביעה עליה ולא חשיב שיש כאן הקצאה כלל וכן מוכח מהרשב"א שכתב שאם מוכן לאדם לא הוי מוכן לכלבים אסור באינו יו"מ והביאור בפשוטו שאז זה מוקצה שלא מחמת איסור וממילא וודאי דבאינו יושב ומצפה אסור

ולפ"ז יתכן דגם תוס' ס"ל כן ולכן באמת רק במוקצה מחמת איסור קי"ל כר"ש דהינו שמצד הסברא של אריה דרביעה עליה לא חשיב שיש כאן הקצאה כלל ולכן לא אומרים בזה מיגו וכו' ורק בדחיה ביידים שאז זה נהיה מוקצה בעצם וכה"ג אומרים מיגו וכו' אפילו שזה יושב ומצפה ובאמת גם בשאר מוקצה בעצם קי"ל שאומרים מיגו וכו' ולפ"ז אם יהיה מוקצה מחמת חסרון כיס או פצעילי תמרה יהיה הדין שאמרינן מיגו להלכה דעד כמה שיש כאן הקצאה ממילא יש בזה מיגו וכו'

והנה לשיטות דבשוחט לחולה אסור ובהכרח שבעלי חיים שמתו שמותר כי שכיחא מיתה א"כ אין הכרח כלל שיש למסקנא סברא שמוקצה מחמת איסור לר"ש חשיב אריה דרביעה עליה ואין בזה הקצאה אלא יתכן שלכו"ע חשיב הקצאה ולפ"ז בהכרח שהסברא של דחיה בידים שזה הקצאה יותר חלשה וא"כ זה סברא בכל המוקצה שיש, אמנם לרא"ש וכן קי"ל ששוחט לחולה מותר ובכל אופן בעלי חיים שמתו אסורים בפשוטו בהכרח שס"ל שמוקצה מחמת איסור אין זה הקצאה כלל א"כ יתכן כנ"ל שכל הסברא שצריך דחיה בידים זה לא מצד שצריך הקצאה יותר אלימה אלא רק כי מוקצה מחמת איסור זה לא הקצאה

**ידון דגם ר"ש כל מה שלא ס"ל מיגו זה רק במוקצה מחמת איסור**

ג]והנה היה מקום לדון עוד דבאמת גם ר"ש מודה דאיכא מיגו בכל מוקצה גמור וכל מחלוקתו מצד שס"ל שמוקצה מחמת איסור לא חשיב הקצאה והא דגם בדחיה בידים עוזר יו"מ מצד דס"ל דגם בדחיה כיון שלמעשה כל ההקצאה בגלל האיסור חשיב עדיין שאין כאן הקצאה ורק באין יו"מ כה"ג כיון שהוא יצר את זה חשיב שיש כאן הקצאה וממילא יש כאן מיגו וכו' והנה יש שכתבו להוכיח מהא דמבואר בראשונים דקמח שעכו"ם עשה מזה לחם מותר אם לא שזה דחיה בידים והרי שם זה מוקצה מחמת גופו ולכאורא אין מזה ראיה דהרי גם בהמה זה מוקצה מחמת גופו כמבואר בב"י בתחילת סימן ש"ח אמנם כל מה שזה נהיה מוקצה מחמת גופו כי יש איסור שבת דהרי ביו"ט זה לא מוקצה ואפילו אם נימא שאין היתר לטלטלו שלא לצורך אפילו ביו"ט [כמבואר בפמ"ג] זה מצד דהוא בכלל גזירת עצים ואבנים ולכן אין בזה מיגו וכו' אבל וודאי שלא חסר לו בהכנה וא"כ וודאי שלר"ש הוא בכלל המוקצה מחמת איסור דזה אריה דרביע עליה ואין בזה מיגו וכו' אמנם אם יהיה דבר שעושים ממנו כלי חס"כ בזה לכאורא הוא מוקצה גמור דהשימוש בו הוא מוקצה בשבת ולא רק שאיסור להכינו מפקיע את הכנתו

והנה יש מקום לצין לזה כמה מקורות א.המג"א סימן ש"ח סקי"ט כתב שכלי שמוקצה מחמת חסרון כיס שנשבר הוא אסור והוכיח מהדין של דלתות הבית שנתפרקו שכיון שלא היו מוכנים לשימוש יש בזה מיגו וגם בנתפרקו זה אסור וצ"ל שכוונתו שמשמע שגם אם אי אפשר להחזירם בכל אופן זה לא מוקצה והנה בפשוטו סתם משנה זו היא גם לר"ש דהגמ' הרי לא הוכיחה מזה שיש סתם משנה כר"י והנה דעת המג"א שסתם כלים חשיב יו"מ ובכל אופן נקט לאסור ולכאורא הטעם שכאן ההקצאה של הדלת לא מצד איסור דגם ללא איסור כיון שהיא מיוחדת לשימוש של דלת שלא חשיב שימוש שמוציא מתורת מוקצה ולכן יש בזה מיגו גם לר"ש ועיין בזה לקמן

ב.מבואר בגמ' ביצה ו. דביצת אפרוח שיצא ממנה אפרוח הוא מותר הואיל ומתיר עצמו בשחיטה והקשו התוס' דשמואל ס"ל כר"ש וא"כ מה צריך להגיע הואיל וכו' תיפו"ל שהוא לא מוקצה ותירצו שזה כמו גרו"צ והרשב"א תירץ שזה כמו חסרון כיס וצ"ע אבל הרי זה וודאי יו"מ שיצא אפרוח וא"כ לר"ש לית ליה מיגו וכו' ומשמע שבמוקצה של ח"כ ר"ש מודה למיגו וכו' [אמנם יתכן לדחוק שכוונתו למה דפסק שמואל כר"י בנר שדחיה ונימא כדלקמן שבמוקצה גמור תמיד אומרים מיגו וכו' וצ"ע]

ג.מבואר בגמ' שבגרו"צ לא מועיל תנאי אם יהיו ראוים באמצע שבת ועיין שטמ"ק וכן הוא בחידושי הרא"ה שכיון שזה לא ראוי והוי כעצים ואבנים ויש מקום לומר שכוונתם שבכזה מוקצה ר"ש מודה למיגו וכו' שלא שיך הכנה על אחרי זה וממילא בהכרח יש כאן מיגו וכו' ולא יעזור תנאי [אמנם אין זה מוכרח דיתכן דכל סברתם זה סברא בתנאי]

אמנם בפשוטו אפילו שלכאורא אין לזה ראיה מגמ' מפורשת אמנם מדברי הראשונים בכמה דוכתי מוכח שגם במוקצה מחמת גופו אם זה יושב ומצפה לר"ש זה מותר

א.עיין רמב"ן שגרס בדברי הגמ' שבת מ"ה. שאין לך מוקצה לר"ש אלא שמן שבנר הואיל והוקצה למצותו ולאיסורו וביאר ששמן המטפטף כל זמן שהנר דולק אסור לר"ש משני סיבות א.מוקצה למצותו ב. מוקצה מחמת איסור והנה כאן מדובר שיו"מ שיכבה ולנ"ל כה"ג אין כאן הקצאה כלל א"כ אין סיבה לאסור מצד מוקצה מחמת איסור אלא בהכרח שכיון שדחיה בידים יש כאן הקצאה לר"ש אלא שכיון שיו"מ לכן אין מיגו וכו' וכיון שלזמן זה הוא לא יו"מ או שבכל אופן הוא מקצה לכן זה אסור וז"ב

ב.עיין רש"י ביצה כ"ו. ד"ה בכור תם שביאר הטעם דמ"ד שבכור שנפל בו מום ביו"ט שהוא מותר ואין מיגו כיון שהוא מצפה שיפול בו מום והנה שם האיסור בתחילת שבת אין זה איסור מצד שבת אלא איסור בכור ובכל אופן מבואר בגמ' שאם יו"מ שיפול מום זה מותר אמנם יש שם גירסא אחרת ולפ"ז אינו מפורש בגמ' להיתר [אמנם מפורש ברש"י שבמוקצה מחמת גופו באינו יו"מ אסור]

ג. הרשב"א שהקשה שבגרו"צ יועיל תנאי ואם גם ביו"מ אסור וודאי שלא יועיל תנאי דבזה ר"ש ס"ל מיגו אפילו ביו"מ

ד.לראשונים שמוכן לאדם לר"ש לא הוי מוכן לכלבים אפילו בחולה או מסוכנת ורק שלית ליה מיגו וכו' א"כ מוכח שאפילו שלענין כלבים זה לא מוכן כלל בכל אופן לית ליה מיגו וכו'

ה.עיין תוס' קנ"ו: ותוס"ר כ"ט. דנקט שמוקצה מחמת חסרון כיס שנשבר או שעשו ממנו דבר שהוא כבר לא מוקצה דלר"ש שלית ליה מיגו וכו' אינו מוקצה

**יוכיח שנחלקו בזה אחרונים להלכה לדידן במוקצה מחמת גופו האם צריך דחיה בידים**

ד] אמנם עדיין יתכן שכל זה לר"ש דלית ליה מיגו וכו' אבל לדידן שבדחיה בידים אית לן מוקצה אפילו ביו"מ יש מקום לדון שכל מה שבלא דחיה בידים אין מיגו דכה"ג חשיב שאין כאן הקצאה כלל וכנ"ל בדעת ר"ש ודבר זה האם איסור חשיב הקצאה זה דומה למיאוס ואוצר אבל בדין מיגו וכו' ס"ל לגמרי כר"י

והנה בפשוטו נחלקו בזה המג"א ורעק"א דעיין מג"א סימן ש"ח שכתב שמוקצה מחמת חסרון כיס שנשבר בשבת אמרינן מיגו וכו' וכתב הגרעק"א להשיג עליו דהרי הוא עצמו כתב שסתם כלים חשיב יו"מ שישבר וא"כ כאן שזה לא דחיה בידים אין סיבה שזה יהיה אסור ובפשוטו דעת המג"א שבמוקצה בעצם קי"ל דאמרינן מיגו וכו' אפילו אם יו"מ ודלא כר"ש [ועיין תהלה לדוד ש"ח סקמ"ב וסק"ז שדן שחסרון כיס זה דחיה בידים אמנם בפשוטו אין זה דעת המג"א דא"כ מה הנידון ועל זה הרי לא הביא ראיה שזה חשיב דחיה בידים עוד יתכן שאין זה יו"מ שישבר אמנם הגרעק"א הביא מהמג"א תק"א שנקט שסתם כלים זה יו"מ שישבר אמנם יתכן שכל זה בכלים שמשתמשים בהם אבל כלי ח"כ שאסור להשתמש בו בשבת אין זה יו"מ אמנם מראייתו מדלת ששם זה יו"מ משמע לא כך וצ"ע]

ובפשוטו אזיל בזה המג"א לשיטתו שכתב סימן תקי"ח שאם לר"י לא מועיל תנאי ולר"ש מועיל אבל בנר שקי"ל כר"י לא מועיל תנאי ובפשוטו צ"ע דלר"י שבכל מיגו וכו' אסור לכן לא מועיל תנאי אבל להלכה דמוקצה שלא דחיה מועיל תנאי א"כ מוכח שאפילו שזה מוקצה בתחילת שבת בכל אופן זה לא מוכרח שזה לא מוכן להמשך השבת ורק שבדחיה בידים זה הקצאה אלימה וא"כ כמו שלר"ש בבריאה מועיל תנאי ה"ה להלכה בנר אמנם אם נימא כנ"ל שכל מה דקי"ל שצריך דחיה דללא כן אין כאן הקצאה כלל א"כ בדחיה שיש הקצאה קי"ל לגמרי כר"י וא"ש דברי המג"א ובאמת שבדברי הריב"ש שכתב שלא מועיל תנאי דקי"ל כר"י גם מוכרח כן אמנם יתכן דס"ל כרמב"ן לעיל שקי"ל לגמרי כר"י במוקצה מחמת איסור

והנה בפשוטו מבואר מתוס' דלא כמ"א שכתבו הרי שקורה שנשברה דמבואר שמותר לר"ש הוי מוקצה מחמת חסרון כיס והנה הגמ' שאלה סתירה ממשנה זו לר"י שפסק כר"ש ומבואר שאפילו שר"י פסק בנר כר"י בכל אופן כאן צריך להתיר ובהכרח שכאן כיון שזה לא דחיה בידים זה כמו כל מוקצה מחמת איסור דלא דחיה בידים שלא אמרינן מיגו וכו'

ולכאורא יש להוכיח עוד מהא דפסק הרא"ש דבעלי חיים שמתו אסורים ובהכרח מצד שמוכן לאדם לא הוי מוכן לכלבים ובכל אופן בחולה זה מותר ובהכרח מצד שאז אין מיגו וכו' כי זה יו"מ אמנם מבואר שגם במוקצה בעצם לא אמרינן מיגו אם זה לא דחיה בידים אמנם אין זה מוכרח דיתכן דבחולה ומסוכנת חשיב מוכן לכלבים משא"כ בבריאה וכדבהכרח צ"ל לדעת הרמב"ן

והנה עיין תהלה לדוד ש"י סק"ג שכתב לדון בכל הנ"ל האם מוקצה מחמת גופו שלא דחיה בידים אמרינן מיגו והביא מהגר"ז שכתב שלא אמרינן מיגו וכו' אלא שבדבריו מבואר שדייק כן מהדין של גרו"צ שצריך דחיה בידים ומדובר גם בלא חזי בתחילת השבת ונהיה ראוי באמצע שבת הרי מבואר שגם בשאר מוקצה אם לא דחיה בידים לא אמרינן מיגו וכו' להלכה אמנם כל זה יתכן אם קי"ל שבעלי חיים שמתו מותרים אמנם עד כמה שקי"ל שאסורים א"כ בהכרח דבלא יו"מ וודאי אסור במוקצה בעצם ובעיקר ראיתו לכאורא למה דנתבאר במקום אחר מהחזו"א דבגרוגרות וצימוקים מצד עצמם הם חשיבי יו"מ ורק כיון שדחיה בידים לא הוי יו"מ א"כ א"ש דללא דחיה בידים חשיב יו"מ אמנם עיין בב"ח שביאר דהא דהטור כתב שגרו"צ אסור שזה דחיה בידים שכוונתו לאפוקי שאר פירות שאפילו שזה לא היה ראוי בתחילת השבת בכל אופן לא אמרינן מיגו וכו' ומבואר שגם בכה"ג מותר אמנם אין זה מוכרח דיתכן דכוונת הטור למקרה שזה היה חזי ולא חזו בתחילת השבת כמבואר ברש"י שבת מ"ה ע"ש

**יוכיח דבדין דחיה בידים תרתי איתנהו ביה וישוב שיטת הטור לענין סוכה וקורה רעועה לפ"ז**

ה]והנה לנ"ל מבואר שבדין דחיה בידים יש לבאר בשלשה אופנים או שזה רק סברא לענין שכה"ג חשיב הקצאה יותר חזקה וזה סברא בכל המוקצת וגם מוקצה מחמת איסור ללא דחיה הוי הקצאה רק כיון שזה לא דחיה זה הקצאה לא חזקה שאין דין מיגו וכו' או דכל הסברא רק לענין שזה לא יהיה אריה דרביעה עליה אבל לענין עצם ההקצאה אין סברא שזה הקצאה יותר חזקה לענין דין מיגו וכו' אמנם יתכן דבאמת יש בזה שני דברים א. שכה"ג זה לא אריה דרביעה עליה אלא יש כאן הקצאה ב.אמנם מצד זה עדין ביו"מ לא אמרינן מיגו וכו' וכמו לר"ש אמנם איכא עוד הלכה דבמקום שדחיה בידים זה הקצאה אלימה דבזה אמרינן מיגו וכו' וכן מוכח לכאורא בדעת הרא"ש והראשונים שפסקו דגם שוחט לחולה מותר ובעלי חיים שמתו אסורים ובהכרח דבמוקצה מחמת איסור אפילו אין יו"מ מותר כי זה אריה דרביע עליה ובכל אופן במוקצה מחמת עצמו ס"ל שבאין י"מ אסור כדין בעלי חיים שמתו ולענין ח"כ הגרעק"א נקט דבטור מבואר להיתר בנשבר והיה רעוע

וכן מוכח לכאורא בדעת הגרעק"א שהרי כתב שאפשר לשנות יעד של ח"כ בשבת והקשה עליו באור גדול דהרי מבואר בגמ' שאין מבקעין עצים וכו' והרי כשהחליט לשנותו להסקה זה כבר לא ח"כ אמנם המעין בדבריו בדו"ח ביצה ב: יראה שלא כתב את דבריו אלא בקורה או כלי שיו"מ שזה ישבר ממילא גם יכול לשנות יעד והנה צ"ע ממ"נ אם זה דחיה בידים א"כ בזה קי"ל שיש מיגו ובהכרח ס"ל שזה לא דחיה וא"כ למה באין יו"מ אסור הרי קי"ל שמותר כשוחט לחולה ובהכרח כנ"ל שבמוקצה מחמת עצמו ס"ל שבזה וודאי אסור באין יו"מ וכבעלי חיים שמתו ובהכרח דס"ל שלהלכה יש שני משמעויות לדין דחיה בידים ודו"ק בזה

אמנם עיין ב"י סימן שי"ח שדימה מפורש הדין דחיה בידים של נר לדין של גרו"צ ומשמע שזה כל מה שצריך דחיה בידים דהינו שלהלכה גם איסור חשיב הקצאה גם לר"ש וצ"ע

והנה מבואר בגמ' ביצה ל: דלר"ש סוכה בריאה שנפלה אסורה אבל רעועה מותרת וכן העתיק הטור סימן תקי"ח ולמד מזה בסימן תק"א לענין קורה שנשברה דאם היא בריאה היא אסורה ואם היא רעועה היא מותרת ועיין מג"א שתמה לענין סוכה רעועה דהרי זה דחיה בידים וא"כ אפילו שלר"ש זה מותר אבל להלכה זה אסור אמנם לענין קורה הסכים אם הטור דהיינו שנקט שקורה זה לא דחיה בידים ועיין חזו"א שכתב שזה מוכרח דקורה זה לא דחיה בידים דהרי הגמ' אומרת שלהלכה זה צריך להיות מותר ובהכרח מדובר בחסרון כיס או במוקצה מחמת איסור ובהכרח שאין זה דחיה בידים [אמנם לשיטות שזה נידון של נולד וכן נראה שהבין המג"א א"ש שכאן להלכה צריך להיות אסור אבל אין זה דעת הטור שאסר בבריאה ואם מצד נולד בפשוטו גם בריאה מותר להלכה] וא"כ קשה דברי הטור שגם בריאה יהיה מותר דהרי פסק דשוחט לחולה מותר ואם זה דחיה א"כ גם רעועה צריך לאסור [ובמ"ב הביא עוד כמה ראשונים שגם סוכה שנפלה מותר למאי דקי"ל כר"ש ומבואר שזה לא דחיה בידים וכמו קורה וכן נקט החזו"א מסברא]

ועיין חזו"א ולכאורא תוכן דבריו שכאן זה לא דחיה בידים אלא שכל הסברא שלא דחיה זה רק במוקצה מחמת איסור דזה עומד לשימוש ורק השבת מפריעה השימוש אבל בדבר שמצד עצם מציאותו זה לא עומד לשימוש וגם אם זה לא היה שבת זה לא היה עומד לשימוש כה"ג וודאי דבאין יו"מ אסור והנה היה אפשר לבאר כנ"ל דקורה וסוכה חשיב מוקצה גמור גם ללא האיסור כיון שהוא יחדו למטרה אחרת וזה בגדר חסרון כיס לקחתו להסקה וכדו' ולכן רק ביושב ומצפה מותר ומטעם הנ"ל כיון שזה לא דחיה בידים אמנם משמעות החזו"א שכוונתו אפילו שזה מוקצה מחמת איסור דהינו שאם לא היה איסור סותר לא היה כאן הקצאה אבל זה סברא באריה דרביעה עליה שדבר שעיקר יעודו לא לשימוש אפילו דללא איסור סתירה לר"ש לא היה נחשב הקצאה אבל בשבת שיש איסור האיסור כאן הוא לא אריה דרביעה עליה וחשיב הקצאה וממילא באין יו"מ אסור וככל הנ"ל אמנם לפ"ז בהמה שעומדת לגדל שמתה בשבת תהיה אסורה דכאן לא הוי אריה דרביעה עליה וודאי שאין זה משמעות הדברים אמנם עיין מג"א ש"ה דמבואר דחלב מבהמה שעומדת לחליבה בשבת זה אסור וצ"ע מהגמ' דביצה שנולדה מתרנגולת העומדת לגדל לר"ש מותרת וביאר בשביתת השבת ששם זה יו"ט אין על זה הקצאה כלל אמנם בשבת האיסור כה"ג נגרם שיהיה כאן הקצאה גמורה אמנם סתימת הדברים וודאי לא כך וכן הוא ברמב"ן שבת קמ"ד: דעז לחלבה לר"ש החלב בשבת לא הוי מוקצה אמנם פה הרי זה יו"מ ואין סיבה לאסור ורק אם נימא דבמוקצה גמור גם ביו"מ מותר א"ש דברי המג"א

אמנם מה שצ"ע בזה דהנה שיטת רש"י והרא"ש דבית שנפחת דמותר זה רק באוירא דליבני שזה סותר מדרבנן דאיסור דרבנן לא עושה מיגו וכו' ופסק הרא"ש להלכה שבבית בריאה זה אסור אבל רעועה מותר וכן הוא בטור סימן תקי"ח והקשה החזו"א מ"ט ה' ממ"נ אם זה דחיה בידים א"כ גם ברעועה זה צריך להיות אסור ואם זה לא דחיה בידים א"כ גם בבריאה זה צריך להיות מותר ופה לא יעזור סברתו הנ"ל דכאן הרי הפירות וודאי אינם אלא מוקצה מחמת איסור וודאי שהם עומדות לשימוש דאל"כ וודאי שגם אם יפחתו זה יאסר וכבר תמה כן החזו"א מ"ט סק"ה ע"ש מה שישב לפי דרכו וצ"ב כוונתו

ושמעתי לדון בזה דהנה ביארנו לעיל דהדין דחיה בידים יש בזה שני הלכות א.שזה מפקיע האריה דרביע עליה ב.שזה הקצאה אלימא דבזה אמרינן מיגו וכו' והנה תוס' מ"ד. כתבו שסוכה זה עומדת מזמן גדול וכה"ג לא אמרינן שזה דחיה בידים ויש מקום לדון שזה רק סברא כלפי ההקצאה האלימה של דחיה בידים זה רק בנדחה בערב שבת אבל כלפי הדין שזה לא אריה דרביע עליה יתכן שכל שזה נעשה על ידי מעשיו אפילו מזמן מרובה חשיב דחיה בידים כיון שהאיסור לא הגיע בע"כ אלא הוא יצר את זה ולפ"ז א"ש בבית שנפחת וקורה בריאה וסוכה בריאה דאסור דשם חשיב דחיה בידים לגבי שזה לא אריה דרביע עליה וממילא עד כמה שזה אין יו"מ זה אסור דזה כמו בעלי חיים שמתו למ"ד שהם אסורים כיון שמוכן לאדם לא הוי מוכן לכלבים אמנם אם זה יו"מ שכאן לא אמרינן מיגו אלא בהקצאה אלימה ובזה מה שבנה מזמן רחוק אין בזה הקצאה אלימה ודו"ק בזה וא"ש דברי הראשונים

**התימא מהיכי תיתי שיש שני סברות בדחיה בידים ובדמיון הגמ' בהמה שמתה לקורה**

ו]אלא מה שצ"ע בזה אם תוס' ס"ל הסברא של אריה דרביע עליה א"כ מהיכי תיתי דקי"ל בכל לא דחיה בידים כר"ש אולי רק במוקצה מחמת איסור מצד שללא דחיה אין כאן הקצאה כלל אמנם למה דביארו הדין של קורה במוקצה מחמת ח"כ א"כ הוא מוכרח מהגמ' וכן אם קי"ל שמוכן לאדם לא הוי מוכן לכלבים וזה גם בחולה א"כ בהכרח מה דלא אמרינן מיגו וכו' זה מצד שלא היה דחיה אפילו שזה מוקצה בעצם אמנם צ"ע אולי זה כל הדין אבל לענין איסור קי"ל שזה הקצאה גמורה ומנ"ל ששוחט לחולה מותר ויתכן שיש ראיה ממ"ד חלוק ר"ש בבעלי חיים שמתו וס"ל לרא"ש שאין זה יו"מ והרי בגמ' משמע שיש צד שגם להלכה קי"ל כמ"ד זה עוד יתכן שכיון שהגמ' דנה בתחילה שזה תלוי בר"י ור"ש א"כ מהיכי תיתי שלמסקנא חוזרת בה וכיון שלגבי אוצר קי"ל כר"ש א"כ כאן זה דומה לנידון של אוצר ויתכן שסתימת הגמ' ששוחט לחולה מותר אפילו בלא היה חולה מבעוד יום ואם נימא שלר"ש הגמ' וודאי לא חזרה בה א"כ בלשון הגמ' שקי"ל לגמרי כר"ש חוץ ממוקצה מחמת איסור דדחיה בידים משמע שגם בחלק זה שאין כאן הקצאה ללא דחיה משמע שקי"ל כר"ש

אמנם מה שצ"ע על זה דהגמ' שואלת על ר"י שפסק כמתניתין שבהמה שמתה מותרת מהמשנה של קורה ולנ"ל אין מקום לקושית הגמ' דיתכן דלענין מיגו פסקו לגמרי כר"י ורק שבהמה שמתה כיון שזה מוקצה מחמת איסור בזה ס"ל כר"ש שאין כאן הקצאה כלל דנידון זה תלוי בנידון של אוצר אבל בח"כ שיש הקצאה גמורה בזה קי"ל כר"י שיש מיגו וכו' והניחא לרמב"ם שקורה זה נידון של נולד א"כ אין שם נידון של מיגו וכו' אלא זה דומה לאוצר אמנם לנ"ל צ"ע ובדוחק היה אפש"ל שהגמ' ידעה שדעת ר"י לפסוק גם בזה כר"ש אמנם תוס' הרי כתבו שהמקור מהמשנה שלא ס"ל מיגו ולנ"ל אין שום מקור ודוחק לומר דהתוס' ס"ל ששוחט לחולה אסור ורק לרא"ש בהכרח צ"ל כך

והנה לשיטת תוס' לעיל מ"ה: דר"י ס"ל במיאוס כר"י א"כ יתכן שזה פשיטא לה לגמ' שאיסור זה לא פחות ממיאוס וכיון שבמיאוס ס"ל שיש מוקצה ה"ה איסור חשיב הקצאה וא"כ בדעת ר"י בהכרח שלא ס"ל כלל מיגו ולכן הגמ' שואלת ובאמת קי"ל בחלק זה כר"י שגם אם יהיה הקצאה ויהיה יו"מ זה לא יאסר [ולפ"ז לדעת ר"י שוחט לחולה אסור כיון שאיסור זה הקצאה א"כ באינו יו"מ וודאי אסור ובזה א"ש שאין בזה סברות הפוכות מדעת רב שס"ל שאיסור יותר חשוב ממיאוס ולפ"ז לר"י להלכה וודאי שבעלי חיים שמתו אסורים שהרי זה אינו יו"מ ודו"ק בזה] אמנם תוס' לעיל לא ביארו כך ולפ"ז צ"ע אמנם יתכן דס"ל לגמ' שעד כמה שס"ל מיגו תמיד א"כ זה מחייב שגם איסור חשיב הקצאה וכדעת רב בחולין ורק אם בעלמא לא ס"ל מיגו אלא א"כ היה דחיה בזה אפש"ל שאיסור לא חשיב הקצאה אמנם לפ"ז מוכרח להלכה דגם דבר שהוא לא איסור לא אמרינן מיגו דאל"כ אין מקום לקושית הגמ' וצ"ע

והנה בלשון החזו"א מ"א ד' מבואר שנקט שבאמת לר"ש וודאי צריך יו"מ אלא שבסוג מוקצה של אריה דרביע עליה המציאות שתמיד הוא יו"מ ולפ"ז שמעתי דיתכן שלהלכה וודאי שס"ל שאיסור זה הקצאה ורק שס"ל שללא דחיה אין מיגו וכו' ויש דחיה שזה רק מוריד הסברא של איסור שתמיד יחשב יו"מ ויש דחיה שעושה הקצאה חזקה ובדחיה מזמן ארוך זה רק עוזר שזה יהיה הקצאה מצידו אבל אין לזה המעלה של הקצאה חזקה וכישוב הנ"ל ובזה א"ש קושית הגמ' מקורה על בהמה שמתה דבהכרח שלא ס"ל מיגו ודו"ק והסברא מחודשת בזה שהמציאות מצד דעת האדם משתנית מצד דחיה רחוקה וצ"ע

והנה בעיקר הנידון האם במוקצה בעצם ויו"מ האם צריך דחיה בידים לכאורא יש לדון דהשו"ע כתב שאין מוקצה לחצי שבת וכתב כגון דירד גשמים על הגרוגרות וצימוקים וקלקלם וצ"ע שכה"ג זה לא דחיה בידים ורש"י שביאר כך זה לר"י אבל לדידן זה לא סיבה לאסור ועיין בגר"ז שהוסיף על השו"ע עוד אופן כגון שדחיה בידים אמנם בשו"ע זה לא משמע ועיין ערוך השולחן שכתב שהרי קי"ל כר"י במיגו אמנם השו"ע הרי פסק שללא דחיה בידים מותר ובהכרח שמוקצה מחמת עצמו אסור וצ"ע