ציונים והערות-3 מחצה כרוב
קטגוריות: ש_ס / מא חולין / חולין - הרב ישעיה הלברשטט / שחיטה / שחיטה ציונים והערות

אלול תש"פ מס' 3

# סוגיית מחצה על מחצה

# פלוגתת רב ורב כהנא

**קו' הגמ' ותירוצה ממשנתנו**

**קו' הגמ' ותירוצה מתנור**

**קו' הגמ' ותירוצה מטריפה**

**מסקנת הסוגיא**

**אפשר לצמצם**

# פלוגתת רב ורב כהנא

**בקצרה** – עי' **רשב"א** שפלוגתא זו היא בכה"ת כולה, ועי' **שטמ"ק** דלרש"י היא פלוגתא רק בשחיטה. **ובתד"ה** דכולי עלמא מבואר כרשב"א. **גדר דין מע"מ כרוב אי הוא כענין רוב דחשבינן כאילו נעשה בכולו**, עי' **בית הלוי** ח"ב סימן י"א סק"ו, ונחלק עמו **הדבר** **אברהם** ח"א סימן ב' ענף ב', **ועי' היטב בלשונות רש"י** בשמעתין **ובתד"ה** זיל, ובמש"כ **השטמ"ק** בביאור דבריהם, וכן מתבאר **ברמב"ן** בפר' שמיני י"א מ"ז, **ובתורה"ב** [כ"ו:, עומקא 83].

**איתמר רב אמר מחצה על מחצה כרוב וכו' הכי א"ל רחמנא למשה לא תשייר רובא.** הנה, מדנאמר חידוש זה דמע"מ כרוב בשחיטה, נראה לכאו' דהלכה זו נתחדשה בשחיטה דווקא, וכן מפרש **השיטמ"ק בדעת רש"י** דכתב קס"ד לענין שחיטה קאמר. [עי' שטמ"ק ד"ה מדרבנן וכן בד"ה אמר רב קטינא]. **אמנם הרשב"א** כתב, דמהא דמדמה הגמ' פלוגתא זו לתנור, אלמא דאי"ז פלוגתא מסוימת בהלכות שחיטה, היאך נאמרה ההלכתא דשחיטה, אלא למ"ד מע"מ כרוב - כן הוא בכל דין רוב, **ובישוב דעת רש"י** עי' בשיטמ"ק ד"ה אמר רב קטינא, דמכ"ש פריך דאם אמרו מע"מ כרוב לענין שחיטה להקל, כ"ש שיש לנו לומר כן לענין טמאה להחמיר, עכ"ל. **ועי' גם בריטב"א** עירובין ט"ו. שיש דמיון בין שחיטה לטומאה, ודבריהם צריכים ביאור טובא. **ועי' תוד"ה** דכולי עלמא, דמבואר כרשב"א דפלוגתא זו היא בכל התורה כולה, [**ואדרבה** כתבו דהיה מקום לחלק איפכא דבכל התורה סגי במחצה ובשחיטה שהוא תלוי בחיות בעי דוקא רוב][[1]](#footnote-2).

**יש לחקור בגדר מע"מ כרוב** – **האם** הא דמהני לשחוט רק מחצה, הוא משום דמחצה חשוב ככולו, וכמו דבדין רובו ככולו נתחדש שחשבינן למיעוט כאילו נשחט, ה"ה במחצה חשבינן לשאר כאילו נשחט, **או** דדוקא ברוב שייך לדון את המיעוט שהוא נגרר אחר הרוב, אבל אי מע"מ מהני, אזי בהכרח הגדר הוא 'דסגי במחצה'. **ובבית הלוי** ח"ב סימן י"א סק"ו נקט בפשיטות כצד השני, דא"א לומר דהטעם דסגי במע"מ הוא משום דחשבינן גם לחציו השני של הסימן כאלו הוא שחוט, דמאי אולמא חצי סימן הנשחט מחציו הנשאר, דנימא דזה יהיה נגרר אחר זה, ולא נאמר להיפוך, **ובע"כ** דעיקר ההלכה הוא דכל דחציו של הסימן שחוט, סגי, כיון דאין רוב הסימן קיים[[2]](#footnote-3). **ובדבר אברהם** ח"א סימן ב' ענף ב' נחלק עמו, ונוקט דגם בהא דמע"מ כרוב, חשבינן להמחצה הנשאר כשחוט, והאריך להוכיח כן.

**והנה** בלשונות הראשונים נראה להדיא [כצד הראשון] דהא דסגי במחצה הוא משום שס"ל שחשיבות של מחצה אהני כדי להחשיב שהכל מוגדר שחוט, דעי' **רש"י** ד"ה מע"מ דכתב "הוי כאילו רובו שחוט", **וכן בד"ה** לא תשייר רובא "רוב שחוט קרי ליה"[[3]](#footnote-4), **וכן דייק האבני נזר** סי' י' מרש"י ד"ה תרי רובי. **ועי' רש"י** דף ל: ד"ה תיקו, שהקשה על הגמ' לקמיה בסוגיין שאם ארע פסול אחר שחיטת המחצה לא יפסול את כל השחיטה, ומ"ש מהא דאיתא שם דפסול במיעוט בתרא פוסל כל השחיטה, **ועי' בית הלוי** שם דכתב, דלפי מה שחידש דחלוק דין רובו ככולו מדין מע"מ כרוב, א"כ לא קשה קושיית רש"י יעו"ש. **אמנם** לכא' יש לדייק, דאדרבה מדהקשה רש"י קושיא זו, אלמא ס"ל דדין מע"מ הוא כדין רובו ככולו, דענינו שהכל מוגדר שחוט ולכך אין מקום לחלק בדינם.

**וכן נראה לכאו' מדברי התוס'** בד"ה זיל, דכתבו דמשום **דחשיב ליה** מחצה **כרוב** וכו'. **ועי' לקמן** מה שהבאנו על דברי התוס' מהשיטמ"ק להוסיף בביאור דבריהם. **וכ"כ הרמב"ן** ויקרא פרק י"א פס' מ"ז, "שנחשוב אותו בלבנו ונאמר רוב הוא השחוט מאחר שאין במה שלא נשחט יותר ממנו". וכן הוא הלשון **בתורה"ב** [כ"ו:,] "שאע"פ שאינו נראה לעינים רואים אותו ממראית הלב כאילו הוא רוב".

**והנה לשון הגמ'** מחצה כרוב משמע גם כהנ"ל, **אמנם יש להעיר**, דלשון ההלכה היא "לא תשייר רובא", ובשלמא לשיטת הבית הלוי דס"ל דענינו שסגי בחצי, משום דליכא רוב כנגדו, ניחא הלשון לא תשייר רובא, דהעיקר הוא שלא ישתייר רוב, **אבל** אי מהני חצי משום חשיבותו שנחשב כרוב, צ"ע הלשון לא תשייר רובא[[4]](#footnote-5). **ועי' שטמ"ק** ד"ה הכי א"ל רחמנא, דהקשה דאיתא לעיל דתחילת ההלכה היתה - שנצטווה משה על הוושט ועל הקנה, הרי דבמעשה השחיטה איירי, וא"כ הא דקאמר אח"כ ועל רוב אחד, היינו לשחוט רוב אחד, ולא איירי על מה 'שמשייר' מלשחוט, ואיך אמרינן דנאמר לא תשייר רובא, **ותירץ** בזה"ל, דמחצה על מחצה קרוי רוב, והא דלא קאמר בהדיא על חצי אחד, משום דמלתא בטעמא קאמר דכיון דלא אשתייר רובא, רוב שחוט קרי ליה עכ"ל, **ובזה מיושבת** ההערה הנ"ל. **אולם** עי' שיטמ"ק מש"כ בשם שיטה, והוא דומה לדברי הבית הלוי[[5]](#footnote-6).

# קו' הגמ' ותירוצה ממשנתנו

**תנן חצי אחד בעוף וכו'**. עי' **ברמב"ן וברשב"א** דמרישא דתנן ורובו של אחד כמוהו לא קפריך, דאפ"ל דה"ק ורובו המשויר ככולו עד שישחוט חציו. **ותירוץ נוסף עי' בשטמ"ק** דמאי דקתני ורובו של אחד כמוהו היינו מחצה, דמחצה קרי ליה רוב, ומתירוץ זה דמחצה נכלל **ברובו כמוהו**, מוכרח כגדר הנ"ל דע"י שנשחט מחצה, חשיב דכולו שחוט.

**מדרבנן דלמא לא אתי למעבד פלגא.** בירושלמי עירובין פ"א ה"א איתא דרב אמר שחיטה מחצה למחצה כשרה, ולמה אמר פסולה מפני מראית העין.

**עי' שיטמ"ק** דהקשה מאי נפק"מ בפלוגתייהו הרי מדרבנן פסלו, **ובשלמא לרשב"א** דפליגי בכל רובי ניחא, דנפק"מ בשאר דוכתי, אבל לרש"י צ"ע, **וי"ל** לכך כתב רש"י נפק"מ שאינו מטמא, עכ"ד.

**רש"י ד"ה מדרבנן** דלא מטמא בנבילה. צ"ע הרי מדרבנן פסלו את השחיטה, וא"כ מדרבנן אין כאן שחיטה והרי היא נבילה מדרבנן ומ"ט לא תטמא. **ואי משום** דליכא נפק"מ בפלוגתתם, לכא' הו"לנפק"מ דלא ילקה משום נבילה, וכן שלא ישרפו את הטהרות שנטמאו בנבילה זו.

# קו' הגמ' ותירוצה - מתנור

**בקצרה** – **עי' שטמ"ק** בבאור קו' הגמ'. **בתוס'** ד"ה זיל הכא איכא רובא, עי' היטב בקושיתם, וכעי"ז **בר"ן בערובין** ט"ו: וכן נראה **בביאור הגר"א** תרמ"ח סעיף י"א [עומקא 133]. **תרי רובי בחד מנא ליכא,** עי' היטב **בפירש"י, רשב"א, והשיטמ"ק** האריך בביאור הדברים ועי' **קה"ע** ל"ט ס"ק ד'. ועי' **חת"ס** בסוגיין [עומקא 203].

**הא אפשר לצמצם טהורין אמאי זיל הכא איכא רובא וזיל הכא איכא רובא.** לכאו' צ"ע, דהרי לכאורה מעשה נתיצה דומה למעשה שחיטה, וא"כ אדרבה, למ"ד מע"מ כרוב אתי שפיר דטהורין, דכמו דנחשבת הבהמה לשחוטה, ה"ה שהתנור נחשב נתוץ[[6]](#footnote-7). **ועי' שיטמ"ק** שהאריך לפרש דבדין תנור אין שיעור הרוב במעשה הנתיצה, דנימא דכל ששבר חציו חשיב כמו ששבר רובו, אלא שיעור הרוב הוא בתנור שנשתייר, דכל שנשתייר רובו אכתי התנור קיים ואינו נטהר מטומאתו, וע"כ אם מע"מ כרוב חשיב **דנשתייר** בו רובו, וזהו דפריך מ"ט הם טהורים, ועיי"ש במה שהביא מתוס' אחרות שפירשו בע"א,[[7]](#footnote-8).

**בתוס' ד"ה זיל הכא איכא רובא**. לכאו' מתבאר בקושייתם, דפירשו דיסוד הדין דמע"מ כרוב, הוא מכח הא דלא שייר רובא, ולא משום שמחצה שחוט, אלא משום שאין בה רוב שאינו שחוט, דבהמה שאין לה רוב סימני חיות הרי היא שחוטה וא"כ תנור נמי כיון שאין בו את רובו נחשב מנותץ[[8]](#footnote-9), **וכהבנה זו נראה בר"ן** בערובין ט"ו: ד"ה הכי אגמריה רחמנא, דעמד על לשון הגמ' שם דלמ"ד מע"מ כרוב נאמר בהלכה לא תשייר רובא, ולמ"ד מע"מ אינו כרוב נאמר בהלכה גדור רובא, ואמאי למ"ד מע"מ כרוב לא אמר גדור פלגא, **וכן בשמעתין** מ"ט לא נאמר לו שחוט פלגא, **ותירץ** דעיקר הטעם אינו משום חשיבות הפלגא אלא משום שלא נשאר רוב פרוץ. **וכן נראה בביאור הגר"א** תרמ"ח סעיף י"א [עומקא 133]. **אמנם תוס' הסיק** דתלוי הדבר בחשיבות, **והיינו** דיסוד דינו הוא דמחצה חשוב כרוב, ולא משום כח הרוב אלא משום כח המחצה, ועי' שיטמ"ק ד"ה והקשו בתוס', שהאריך בביאור תירוצם[[9]](#footnote-10), ויל"ע בגדר הדין להר"ן והגר"א.

**תרי רובי בחד מנא ליכא.** בפירש"י כתב דשאני לגבי שחיטה דלא הוזכר רוב אלא בחתיכה, וכי קרינא פלגא רוב חתוך, ליכא דמכחיש לי', דהאי פלגא דקאי לא מיקרי רוב שלם. **והרשב"א כתב** דהוא משום דבשחיטה לא בעינן אלא לרובא דשחיטה, אבל לשאינו שחוט לא משגחינן, בין אם קרית לי' רוב או קרית ליה מיעוט, **ובשטמ"ק** ד"ה זיל הכא, ביאר את דברי הרשב"א "דאנן עבדינן ההוא דצריכינן ליה להכשיר מע"מ כרוב ולא המחצה שלא צריכינן לאכשוריה". **ועי' בשטמ"ק** בשם תור"פ, דכתב דבשחיטה אין לנו לדון אלא חצי הסימן השחוט לידע אם הוא שחוט אבל לא את הנשאר, דאף אם חשבינן דגם מה שנשתייר הוא רוב, אי"ז גריעותא בשחיטה, ומשא"כ בתנור שחלקו, דא"א לחשוב שב' החלקים הם עיקר התנור. **וביתר באור עי' בקוה"ע** סימן ל"ט סק"ד[[10]](#footnote-11) דכתב דמבואר ברשב"א, דמה שאינו שחוט אינו 'אוסר' דהאוסר הוא מה שהוא אמה"ח או נבילה, אבל מה שהסימן אינו חתוך אינו דין האוסר ופוסל, אלא שאם נדון כן יתבטל המעשה שחיטה. **ויל"ע בכוונת רש"י** דלכאו' אין כוונתו כרשב"א, וצ"ע. **ועי' מש"כ השטמ"ק** בד"ה וריב"א מתרץ הכי זיל וכו', וזהו קרוב לפרש"י ז"ל וכו'.[[11]](#footnote-12) **והחת"ס** בסוגיין [עומקא 203] כתב, דתי' הש"ס לחלק בין תרי רובא בחד מנא, לשחיטה וכל התורה, לא אוכל להסביר עד יבוא מורה ויורני.

**קו' הגמ' ותירוצה מטריפה**

**בקצרה** - **ת"ש וכו', עי' שטמ"ק** ד"ה מחצה על מחצה כרוב. **ממה נפשך וכו'** עי' **רגמ"ה**, **חידושי הר"ן** [עומקא 64] **רשב"א**, **מהרש"א ראש יוסף, ותורא"ש**. **ת"ש הרי שהיה חצי קנה פגום** עי' **חת"ס** [עומקא 203] **ותבו"ש** בסימן כ"א סק"ד, ועי' **קובץ ענינים** להגר"ד רפפורט [חולין כ"ט.]. **רוב הנראה לעינים**, עי' **רמב"ן ורשב"א ובר"ן** על הרי"ף, ועי' **מהרש"א** לקמן קכ"ג ב', וכ"כ **הט"ז** בסימן כ"א סק"ב [עומקא 142] ועי' **חידושי רע"א** בסוגיין.

**ת"ש שחט חצי גרגרת וכו' ואי אמרת מע"מ כרוב איטרפא לה**. **מבואר** דדין טריפה תליא בהפלוגתא אם מע"מ כרוב. **וצ"ב**, דהרי לענין טריפה ליכא דין דבעינן שיהא כולו חתוך, שהרי כמה מן הטריפות הם בנקב בעלמא, והא דפסוקת הגרגרת היא ברובו, בפשוטו הוא משום דכבר בהכי נטרפה חיותה, ואי"ז מדינא דרובו ככולו, וא"כ מה תליא זה בהפלוגתא אם מע"מ כרוב[[12]](#footnote-13). **ולכאו'** צ"ל דכך נאמרה ההלכה ד'פסוקת הגרגרת' הויא טריפה, וע"כ תליא מה נחשב בדיני התורה שנפסק, ורובו ככולו מגדיר שנפסק הגרגרת, וה"ה מע"מ כרוב, וצ"ע. **ועי' שטמ"ק** ד"ה מחצה על מחצה כרוב, "ולענין טריפה במקומות שהוזכר בהן רוב כגון בקנה, איכא למימר דהכי אגמריה רחמנא למשה דהויא טריפה כשלא ישתייר רובא ולהכי פריך וכו'. [**ואולי יש לתרץ עוד** דהמקשן נקט שא"א שיחשב שחיטה אי אינו נחשב טריפה, וכמש"כ רש"י לעיל כ"ח. ד"ה ושהה בה, ומדאמר דמהני שחיטה במחצה, ע"כ דחשיב ליה טריפה, ועי' לק'].

**ואי אמרת מע"מ כרוב איטריפא לה.** ופרש"י דכיון דשהה בחצי אזלא לה שחיטה, והו"ל כפגימה בעלמא ואיטריפא לה בפסוקת הגרגרת. ולפי"ז כתב **הראש יוסף**, דלמאי דמשני רבא לקמן דשאני טריפה דבעינן רוב הנראה לעינים, ניחא גם קושיא זו[[13]](#footnote-14).

**ממה נפשך אי מע"מ כרוב וכו'.** צ"ב מהו ממנ"פ, דלמאן מספקא ליה, הרי איירינן למ"ד מע"מ כרוב, ועיקר התירוץ הוא דכבר נתקיים שחיטה ומה"ט לא אכפ"ל ממה ששהה אח"כ. [**ואי** משום מיעוט בתרא עי' רש"י דף ל: ד"ה תיקו, שהקשה כן], וכמה דרכים מצינו בזה **א. בפירוש רבינו גרשום** על הגליון מתבאר, דלאו דוקא הוא, ואין כוונת הגמ' להעמיד ב' צדדים, יעו"ש. **ב. הר"ן** [עומקא 64] כתב דהיינו דאף דמדרבנן מע"מ אינו כרוב, ולא מהני אלא אם שחט רוב גמור, **מ"מ** לא פסלה בזה שהייה, דעד כמה דאנו דנים לפי הדרבנן שבעינן רוב ואי"ז שחיטה, ע"כ גם אי"ז טריפה יעו"ש היטב, **וכ"כ המהרש"א**, ועי' מש"כ **הרשב"א** כיו"ב, **והו"ד בתורא"ש** ד"ה ואי מחצה יעו"ש מה שהקשה עליו. [**עי' ראש יוסף** שביאר, דהיינו משום דהא דבעינן רוב, הוא מדרבנן גזירה שמא לא יעשה מחצה, וע"כ אין מקום לגזור בזה לפסול בשהייה, דהרי הא דאין שחיטתו כשרה, הוא שמא עדיין לא שחט מחצה, ולצד זה אין בו משום שהייה]. **ג. עי' תורא"ש** דה"ק לא מבעיא במוכח ששחט מחצה דכשר, משום שכבר נתקיימה שחיטה, אלא אפי' אי יש צד ששחט מיעוט כשר משום מה שגמר וליכא פסול שהייה.

**ת"ש הרי שהיה חצי קנה פגום וכו' אמר רבא שאני לענין טריפה** – מבואר דלענין שחיטה סגי במע"מ אף דאכתי ל"ה טריפה, ותמה החת"ס היאך אפשר שתהא שחיטה אף דעדיין לא הגיע לשיעור טריפה, ויכול להרבות כחול ימים, ועיי"ש מש"כ בזה. **והתבו"ש** בסימן כ"א סק"ד כתב דלס"ד, ודאי ל"מ מע"מ בשחיטת עוף, אלא בושט, אך בבהמה שפיר מהני מע"מ אף בקנה, כיון ששוחט אף את הושט. [ועמש"כ בזה באמר"מ סימן ב' סקכ"ג]. אמנם זהו דוחק גדול דהא דאיתא דמע"מ לא קאי אקנה, **ועי' קובץ ענינים** להגר"ד רפפורט, דכתב דאה"נ דמבואר דשייך שחיטה אע"פ שאינו מוגדר טריפה יעו"ש. [ונל"פ דמעשה השחיטה הוא לכרות את סימני החיים, ואע"פ שלא מוגדרת טריפה לפי גדרי טריפה אבל ודאי נקלשה חיותה ונפגם מקור חיותה][[14]](#footnote-15).

**שאני לענין טריפה דבעינן רוב הנראה לעינים וכו', א"ל אביי וכו' שחיטה וכו' כ"ש דבעינן רוב הנראה לעינים.** עי' רש"י ד"ה רוב הנראה, וכתבו **הרמב"ן** **והרשב"א** דר"ל דבעינן דיהא רוב גמור ולא סגי במחצה על מחצה, אך לאו היינו דבעינן רוב גדול הניכר מרחוק, וכ"כ **הרמב"ן** ויקרא י"א מ"ז, ועיי"ש שכתב לפרש ללישנא דרוב הנראה לעינים, דהיינו משום דלמ"ד דמע"מ כרוב, **היינו** דנחשוב אותו בלבנו ונאמר רוב הוא השחוט מאחר שאין במה שלא נשחט יותר ממנו, וע"ז הוא שאמרו דבעינן שיהא רוב ממש שיראה לעינים, **וכעי"ז כתב הר"ן**. **אך הרמב"ן בדעת הרי"ף** כתב דבעינן רוב הנראה לעינים [ומהדורת מערבא שינו הגירסא], **וכ"כ מהרש"א** לקמן קכ"ג ב' דלא סגי ברוב מצומצם ובעינן רוב הנראה לעינים, וכ"כ הט"ז בסימן כ"א סק"ב [עומקא 142] לדקדק מל' רש"י, [ועי' בהג' משכנות יעקב על השו"ע דמעיר עליו דברשב"א הנ"ל מפורש שאמר זאת ברש"י גופיה], ועיי"ש שדקדק כן גם מד' המרדכי, ועמש"כ ע"ז הפמ"ג שם, וכ"כ **הפר"ח** שם סק"ג, ועי' חידושי רע"א בסוגיין.

**מסקנת הסוגיא**

**בקצרה** - **דכו"ע מחצה על מחצה אינו כרוב**, עי' **תוס'** דלא דמי למחיצות, ועי' **רשב"א**. עי' **תוס' הרא"ש** בעירובין ט"ז ב' ד"ה והלכתא בשם רבינו מאיר, **ותלמ' הרשב"א** שם, ועי' **בביאור הגר"א** או"ח סימן תרמ"ח סי"א [עומקא 133]. **התוס'** בתחילת דבריהם כתבו לחלק בין שחיטה לכל התורה כולה, **וכך נוקט האו"ז** בהל' עירובין סימן קכ"ד, **והר"ן** בעירובין ט"ז ב'. ועי' **תוס' הרא"ש בעירובין** שם **ובריטב"א** שם ט"ו ב.

**דכו"ע מחצה על מחצה אינו כרוב. התוס'** הק' דמ"ש מהא דקיי"ל דפרוץ כעומד מותר, **וכתבו** דשמא יש לחלק דהכא איסור וטומאה, והתם לענין מחיצות ולא דמי[[15]](#footnote-16). **והרשב"א** כתב דשמא לגבי סוכה ומחיצות הלכתא גמירי לה, א"נ נפקא להו מדרשא ולא ידעינן לה. **ובתוס' הרא"ש** בעירובין ט"ז ב' ד"ה והלכתא, כתב בשם המהר"ם, דלעולם העומד חשוב טפי, וע"כ התם דהעומד מתיר חשוב כרוב, והכא דהעומד אוסר חשוב נמי כרוב.[[16]](#footnote-17) ועמש"כ בזה תלמיד הרשב"א שם.

**והנה תוס'** כתבו בתחילת דבריהם, דהיה נראה לחלק בין שאר איסורים לדבר התלוי בחיות, **אך הק'** ע"ז, מהא דמייתי עלה לעיל מתנור, **אך האו"ז** בהל' עירובין סימן קכ"ד **והר"ן בעירובין** ט"ז ב' כתבו לחלק כן, ותיקשי לדידהו מהא דמייתינן מתנור, **וי"ל** כמש"כ **הריטב"א שם** ט"ו ב', דמדמינן טומאה לשחיטה דתלוי בחיות הבהמה, וכמו כן הכא תלוי בביטול שם התנור [ועי' היטב לשון תורא"ש שם] וצ"ב. - **אך בל' האו"ז** שם נראה תרוץ נוסף על תנור, דלאו משום דדמי באמת לתנור, אלא מדרך ק"ו מייתי מתנור, דאם לענין שחיטה דתלי בחיות סגי במע"מ, כ"ש לענין תנור. ולפ"ז נמצא, דאף לפי מאי דקיי"ל דמע"מ אינו כרוב, מ"מ לענין טומאה שפיר סגי במחצה, אלמלי ה"ט דתרי רובי בחד מנא ליכא.

**הטור באו"ח** סימן תרמ"ח סי"א כתב, דאתרוג שעלתה בו חזזית בכמה מקומות בשטח רוב האתרוג, הרי"ז פסול משום מנומר. **ובמע"מ - דעת רבינו יחיאל** שכשר כמו פרוץ כעומד ואפשר לצמצם, אבל הראב"ד כתב דכל הפסולים שפוסלים ברובן, מע"מ נמי פסול, משום שא"א לצמצם, ומשו"ה בעינן רוב הנראה לעינים. והובאו דעות אלו **בשו"ע** [עומקא 133] דיש מכשירים ויש פוסלים. ועיי"ש **בביאור הגר"א** דבידי אדם קי"ל דאפשר לצמצם, כדאיתא דמע"מ גבי שחיטה כשר, וכמש"כ תוס' בשמעתין. **ודעת המכשירים היא** משום שפסולי אתרוג מדמה הגמ' בסוכה לטריפה, וגבי טריפה אמרינן דאין פוסל אלא רוב הנראה לעינים, אבל הנראה מחצה אינו פוסל, וה"ה באתרוג, **ובדעת היש פוסלים**, חידש **הגר"א** דבאמת סגי במחצה **אלא דלמעשה** לא מהני שמא אי"ז מחצה אלא מיעוט, ומה"ט מסקינן בשמעתין דאף לענין שחיטה לא מהני מע"מ כרוב, משום דס"ל דא"א לצמצם גם בידי אדם, ולכך בעינן רוב הנראה לעינים, ומה שבמחיצה סגי במע"מ, הוא משום דהכי אגמרי' רחמנא למשה דלא תשייר רוב הנראה לעינים פרוץ, ובגמ' ס"ד דה"ה בשחיטה אגמריה דלא יהא רוב שאינו שחוט הנראה לעינים, וזהו דמסקינן דלא כך נאמרה ההלכה, אלא בעינן שיהא מחצה שחוט, **וכיון** דא"א לצמצם בעינן שיהא רוב שחוט הנראה לעינים, אבל בעצם סגי במחצה וכמש"נ[[17]](#footnote-18). **ועיי"ש** שכתב ליישב לפי"ז למשה"ק התוס' דמ"ש ממחיצה דפרוץ כעומד מותר, ועי"ש שכתב דכן בטריפה גמירי דאי אין רוב הנראה לעינים אין לפסול במחצה[[18]](#footnote-19), עכ"ד. **ומתבאר** דבשורת הדין במחיצה סגי במיעוט, ורק אי יש רוב כנגדו המיעוט בטל, משא"כ בשחיטה דבעינן מחצה.

**לדינא** – **לגבי פסח** כתב הרמב"ם פ"ז מהלכ' ק"פ ה"ב, דקי"ל כרב שמע"מ כרוב ואינם נדחים לפסח שני. **לגבי שחיטה** קיי"ל בטור סימן כ"א ובב"י שם [עומקא 124] דבעינן רוב ולא סגי במחצה, **וכך נפסק בשו"ע** שם ס"ב שבעינן רוב ואפי' כחוט השערה יותר מהני. **ולגבי מחיצות כתב בטוש"ע** או"ח סימן שס"ב ס"ט שפרוץ כעומד מותר. **ובהלכות סוכה** איתא גבי חזזית דאיכא ב' דעות, וכתב המ"ב דהעיקר כפוסלים. [והמשמעות המתבארת בדברי הטור באו"ח תרמ"ח הנ"ל, דמדמינן כל התורה למחיצות, ודלא כתוס', וצ"ל דשחיטה שאני וכמש"נ לעיל, וצ"ע לדינא בכל התורה לדעת המכשירים, וכן צ"ע לדעת הפוסלים אי כל פסולו רק משום ספיקא דא"א לצמצם ועי' באור הגר"א].

**אפשר לצמצם**

**התוס'** כתבו בשם ה"ר שמעון, דמ"ד דמע"מ כרוב ודפרוץ כעומד מותר מצי סבר דא"א לצמצם, **ואפ"ה** מכשרינן כשדומה לנו כמע"מ, משום דאימא דנשחט רובא, ואפי' הן שוין רחמנא אמר לא תשייר רובא, **והתוס' בעירובין** ו' א' כתבו דהוי כעין ספק ספיקא, **וכ"כ הרשב"א והריטב"א והר"ן** שם, **והאו"ז** בהל' עירובין סימן קכ"ד, **אך הר"ן** שם ט"ו ב' הוכיח מסוגיית הגמ' שם לגיר' רש"י, דאין להתיר משום הני ב' צדדין דלאו כספק ספיקא דמי.

**ובתשו' הגרע"א** מהדו"ק סו"ס קס"ז כתב להוכיח מד' התוס' דמהני ספק ספיקא במקום חזקת איסור, שהרי במע"מ בשחיטה, קיימא בחזקת אינו זבוח ומ"מ מהני משום ס"ס, אך **בתוס' הרא"ש** בעירובין שם כתב דאי"ז ספק ספיקא ממש, דאי"ז אלא ספיקא אחת שמא הוי פרוץ מרובה שמא לא הוי, אלא מצוי הוא ההיתר יותר מן האיסור. **ועי' גם בתשו' הנתיה"מ** שהובא בחמד"ש [סימן כ"ד סקי"ד] שכתב דבע"כ אין מכוון התוס' להתירא דספק ספיקא, שהרי מיד יש להסתפק שמא לא שחט רק המיעוט, ושום כלל מכללי ס"ס לא שייך בזה, ועי' הערה[[19]](#footnote-20). **ובאו"ש** פ"א משחיטה הי"ג בתו"ד ובחי' רמ"ש בסוגיין כתב דמכוון התוס' הוא משום רוב, דאי"ז ספק ספיקא, כיון דהוי שם אחד ואין א' מתיר יותר מחבירו[[20]](#footnote-21).

1. **צ"ע** הלשון מחצה כרוב דלכאו' הו"ל למימר מחצה כהכל, **ובשלמא** אי היא הלכה מסויימת בשחיטה, א"כ יתפרש הלשון מחצה כרוב היינו כהדין רוב הכללי, אבל אחר שכתבו הראשונים דבכל מקום ס"ל דסגי במחצה, א"כ מהו הלשון מחצה כרוב. [↑](#footnote-ref-2)
2. **יעוין בר"ן** עירובין ט"ו: ד"ה אגמריה שמקשה מ"ט למ"ד מע"מ כרוב נאמר בהלכה לא תפרוץ רובא [לא תשייר רובא], ומ"ט לא נאמר לו גדור פלגא [או שחוט בפלגא], כמו למ"ד גדור רובא, ותירץ דבדווקא הוא, דמ"ד מע"מ ס"ל דבפרוץ כעומד איכא פירצה, ואפ"ה אגמריה רחמנא למשה דכל היכא דלא מיפרץ רובא סגי, ולמ"ד דמע"מ אינו כרוב כל היכא דאיכא פירצה לא שרי, דרחמנא אגמריה גדור רובא, עכ"ד, יעו"ש. מתבאר לכאו' בר"ן צד נוסף בהבנת הדין, והוא דאפי' פלגא לא בעי, אלא כל הדין הוא שלא יהא רוב שלא שחוט, ועי' לק' במש"כ בתוד"ה זיל הכא. אמנם אפשר שכוונת הר"ן כהבית הלוי, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-3)
3. **והיינו** דרש"י מקשה מדאיתא לעיל דנצטווה משה על רוב, ומתרץ שמחצה חשוב רוב, ולכך קרי ליה רוב, [וכמו שפירש השיטמ"ק הו"ד לקמיה], אבל להבה"ל אין זה משום דין רוב, אלא משום דסגי במחצה, ומבואר ברש"י דלא כדבריו. ולדרך הביה"ל צ"ל דכוונת רב היא לומר דבאמת לא הוזכר בהלכה רוב, אלא לא תשייר רובא, לחודא, וכ"כ להדיא הר"ן בעירובין ט"ו: הנ"ל. [↑](#footnote-ref-4)
4. **מדקדוק לשונו נראה**, דגם החשיבות שיש למחצה כרוב הוא לא חשיבות עצמית כמו רוב, אלא רק משום שהצד שכנגדו אינו אלא מחצה, ובזה מיושב גם הא דיש להעיר בלשון הגמ' מחצה **על מחצה**, ואי עיקר הענין משום חשיבות מחצה, מ"ט לא אמר מחצה כרוב, דלכא' אין תוספת במה דגם הצד שכנגדו הוא מחצה, ולהנ"ל מבואר, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-5)
5. **השיטמ"ק** בשם שיטה כתב, דטעמא דמ"ד דמע"מ כרוב, הוא משום 'דבשלימות הסימנים' הדבר תלוי, דכ"ז שהסימן שלם לא מקריא שחיטה וכשאינו שלם נגמרת השחיטה, וממילא כאשר שחט מחצה, אזי הסימן לא מיקרי שלם כיון שהרוב אינו שלם. **וטעמא דמ"ד דמע"מ אינו כרוב**, הוא משום 'דבמעשה השחיטה' הדבר תלוי, וכ"ז שלא שחט את הרוב לא מיקרי עשיית מעשה, שצריך לעשות מעשה ברוב הסימן, וזה הרי לא עשה מעשה אלא במחצה לבד, עכ"ד. **ויש לעיין** בזה, א"כ מה מדמינן לה לתנור ולטריפה. [↑](#footnote-ref-6)
6. **הנה** אי המטהר בתנור הוא מה דהוא נתוץ, א"כ יש ליישב דאי מע"מ כרוב אינו נחשב נתוץ משא"כ שחיטה דבעינן מעשה חיתוך. **אבל כמה אחרונים** נקטו 'דמעשה הנתיצה' הוא המטהר [צויינו כאן במגיה לרשב"א], ולא מה שכבר אי"ז תנור שלם, וכן משמע לשון רש"י "ואם נשתייר רובו שלם לאו **נתיצה** היא", **וא"כ צ"ע החילוק,** ולכאו' צריך לחלק דמעשה שבירה ודאי ענינו ותוכנו הוא שבירת הכלי, משא"כ מעשה שחיטה שענינו חיתוך סימני הצואר דבעשייה זו נחשב מיפסיק חיותיה, לפיכך יש משמעות גם במחצה להחשיב שנעשה בה מעשה כריתת הסימנים, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-7)
7. **ועי' בשיטמ"ק** שהביא מתור"פ בשם ריב"א, בהא דפריך דלדעת רב יהא טמא כשנשתייר מחצה, דאם נתצו לתנור מעט מעט עד שנתץ חציו ניחא לי' דטהור החצי הנשאר, דחשיב כאילו נתץ רובו, כיון דליכא דמכחיש לי', ורק כשחתכו לחצאין הוא דלא מטהרינן, כיון דאם באת לטהר החצי א"כ צ"ל דהחצי האחר הוי רוב וזיל בתר רובא, והחצי האחר מכחיש לי', עכ"ד, **וצ"ב** במכוון דבריו. [↑](#footnote-ref-8)
8. **ולכאו'** הוא צד חדש בהבנת הדין דמע"מ מהני, דלעיל נתבאר דהפשטות היא דמחצה חשוב כמו הכל וע"ד דין רובו ככולו. וכן נתבאר דעת הבה"ל דעיקר הדין הוא **דסגי** במחצה. וכאן מתבאר דאין כלל דין במחצה, [ומחצה מצד עצמו הוא כמו מיעוט] והא דמהני הוא מכח הרוב, היינו דמה שאין רוב שאינו שחוט, הוא הסיבה שהוא נחשב שחוט, וכ"כ הר"ן גבי פרצה וכדלקמיה. [↑](#footnote-ref-9)
9. **השיטמ"ק** הביא דתוס' הקשו דגם בתנור נאמר למשה נתוץ עד שלא תשייר רובא, ולפיכך התנור טהור, וא"כ מאי קמקשה, **ותרצו** "א"ל הקב"ה למשה שחיט דבר שיהא חשוב וכיון שמע"מ כרוב א"כ כי שחיט מחצה הרי שחט חשיבות רוב והא דקאמר הכי אגמריה רחמנא למשה לא תשייר רובא אינו ר"ל שתבא הקבלה בלשון זה אלא וכו' א"ל שישחוט דבר חשוב שהוא רוב וכו' והיינו לא תשייר רובא אבל גבי נתיצה יותץ אמר רחמנא שיהא התנור נתוץ שלא ישאר דבר חשוב ולהכי פריך כיון שמע"מ כרוב אמאי טהורין הלא כ"א ואחד דבר חשוב הוא וכו'. [↑](#footnote-ref-10)
10. **וז"ל**, ודוגמא לזה בשחיטה למ"ד [חולין כ"ח ע"ב] דסגי בחצי סימן שחוט, דמחצה על מחצה כרוב, **וקשה** דא"כ גם מחצה אינו שחוט כרוב, **אלא צ"ל** דאפילו מיקרי רובו שחוט וגם רובו אינו שחוט כשר, דאינו שחוט אינו דבר הפוסל, אלא דצריך להיות שחוט, **עיין שם ברשב"א**. אבל אילו היה הדין דאינו שחוט הוא דבר הפוסל, לא מהני להכשיר הא דרובו שחוט, כיון דאיכא גם רובו אינו שחוט. עכ"ל. [↑](#footnote-ref-11)
11. **ויש לדון** בעיקר קו' רש"י והרשב"א, דלכאו' עיקר כוונת הגמ' דתרי רובי בחד מנא לא אמרינן, היינו כאשר שניהם משתמשים באותו רוב לא שייך לדון בהם דין רוב, דא"א להחשיב כל מחצה, שהוא אותו התנור שהיה, דתנור אחד לא נעשה לשנים, אבל הכא אנו דנים דין רוב שנחשב שחוט, והמחצה שלם אינו שייך לענין רוב זה. [↑](#footnote-ref-12)
12. **והיה** אפשר דזה גופא תירוצו דרבא שאני לענין טריפה וכו' **אמנם** מקו' אביי לדון ק"ו וכו' לכאו' חזינן שאי"ז כוונת רבא וצ"ע. [↑](#footnote-ref-13)
13. **עי' היטב בלשון הרגמ"ה,** ונתבארו הדברים **באמר"מ** סימן ג' סקי"א [עומקא 285]. [↑](#footnote-ref-14)
14. **אמנם ברש"י** לעיל כ"ח. ד"ה ושהה, מבואר שאי לא מטרפא אי"ז אפי' התחלת שחיטה, ובזה ביאר רש"י מ"ט לא פוסלת השהייה אחר מחצה. **וי"ל** דכל דברי רש"י הם למסקנא דשמעתין, אבל להו"א דאיכא מ"ד דסגי במע"מ, א"כ הפשט בברייתא הנ"ל דשחט ושהה דכשר הוא משום שכבר התקיימה השחיטה. [↑](#footnote-ref-15)
15. **באבהא"ז** (פ"ה מסוכה הט"ז) ביאר דבריהם דבמחיצות בעינן רק שלא יהיה לפירצות דין פירצה לבטל את ההיקף, עי"ש. [↑](#footnote-ref-16)
16. **ויש לבאר** מ"ט חשבינן דהכא העומד אוסר, הרי לענין שחיטה לכאו' מה שנשחט רוב הוא סיבה להתר, ולא איכפת לן במה שנשתייר רוב, וכמש"נ לעיל מד' הרשב"א, **ומתבאר ס"ל** דגם לענין שחיטה, חשיבות השחיטה הוא במה דעי"ז אין הסימן קיים, וע"כ חשבינן להמחצה דנשתייר כרוב. גם צ"ב לפ"ז בהא דמדמינן לה לתנור. [↑](#footnote-ref-17)
17. **ולכאו' לפ"ז נמצא,** דאף למאי דמסקינן דמודה רב דמע"מ אינו כרוב, אי"ז מחד טעמא עם הא דס"ל לרב כהנא דמע"מ אינו כרוב, דלדעת רב כהנא הוא משום דהכי אגמרי' רחמנא למשה שחוט רובא, וכמו שאמרו בריש סוגיין, ולא מצינו דהדרינן בן מזה, אך לדעת רב הוא משום דאף דמעיקר דינא נאמר דסגי במחצה, מ"מ כיון דא"א לצמצם יש לחוש שנשתייר רובא. ולפ"ז יתפרש היטב הא דפליגי לענין פסח אם מע"מ כרוב, דהתם ל"ש הא דא"א לצמצם. **אך צ"ע** היאך זה מתישב במה שאמרו בגמ' דטעמא דרב הוא משום דאיש נדחה ואין ציבור נדחין, ופירש"י דהיינו דאף דמע"מ אינו כרוב, מ"מ ל"ה בכלל יחידין. [↑](#footnote-ref-18)
18. ולפ"ז נמצא דלענין טריפה ל"ה טריפה אלא כשנפסק רוב, ולענין שחיטה סגי במה שלא נשתייר רוב, שהרי הא דפסלינן כששחט מחצה, הוא רק משום דא"א לצמצם, וצ"ע דזה כדעת רבא בסוגיין, ובגמ' דחינן לה, וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-19)
19. **ועיי"ש שכתב** דהוא משום דמן הסתם ודאי כשר דרוב מצויין אצל שחיטה מומחין הן ומסתמא שחט רובא, רק שנמצא ריעותא ע"י מדידה שהוא מע"מ, ולא מיקרי ריעותא אלא כשהספק שקול לאיסור ולהיתר, אבל כשיותר מצוי להיתר מלאיסור לא מיקרי ריעותא כלל, ול"ב בזה לכללי ספק ספיקא, עכ"ד, **וצ"ע** דתוס' כתבו כן גם בההיא דפרוץ כעומד. [↑](#footnote-ref-20)
20. **ובדעת הגרע"א** שנקט דהוי זה ספק ספיקא גמור, יש שפירשו דהוא משום דכששחט רוב חשיב כמו ששחט כולו, וכששחט מחצה לא חשיב כמו ששחט כולו אלא דסגי בשחיטת מחצה, וע"כ חשיב כב' שמות, **והוא תלוי בחקירה** שחקרנו בריש שמעתין, וכבר כתבנו דאי"ז הצד המרווח בראשונים ובתוס', ולפיכך לא נראה ביאור זה ברע"א, ועי' **שפ"א** בסוכה ט"ו עמוד א. [↑](#footnote-ref-21)