36 אולודי חומא
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / מלאכות שהיה והטמנה / הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים

אור ליום ד' י' אדר תשס"ז

שבת דמ"ח., רבה ור"ז איקלעו לבי ריש גלותא, חזיוה לההוא עבדא דאנח כוזא דמיא אפומא דקומקומא, נזהי' רבה א"ל ר"ז מ"ש ממיחם ע"ג מיחם, אמר לי' התם אוקומי קא מוקים הכא אולודי קא מוליד.

א] בחי' הרשב"א הביא פי' רבינו יונה, ז"ל, והכא בהנחת כוזא אפומא דקומקמא כדי להטמין שניהם בדבר שאינו מוסיף הבל וכו', והי' רוצה להטמין הכוזא אפומא דקומקמא דקי"ל מותר להטמין את הצונן ואפילו להפיג צינתן וכו', ומשו"ה הוה ס"ד דר"ז שאפילו ע"ג מיחם נמי שרי, ורבה אסר דלא התירו להטמין את הצונן אלא בדבר שאינו מוסיף הבל, אבל ע"ג מיחם אסור, מפני שתוספת חום המיחם ניכר בו והו"ל כמטמין ע"ג דבר המוסיף הבל, שלא התירו במיחם ע"ג מיחם אלא מיחם דוקא, שאין חומו של תחתון ניכר בעליון שאינו אלא משמר חומו, עכ"ל.

והנה ממש"כ הרשב"א דטעם האיסור הוא מפני שתוספת חום המיחם ניכר בו והו"ל כמטמין ע"ג דבר המוסיף הבל, וכ"ה בל' הר"ן, ז"ל, ואע"פ שהוא מצ"ע אינו מוסיף הו"ל כמטמין בדבר המוסיף, מבו' דטעם האיסור בזה הוא משום איסורא דהטמנה בדבר המוסיף הבל.

אמנם הנה בד' הרשב"א לעיל ד"מ: מפורש דהאיסור בזה הוא משום איסור הטמנה בדבר שאין מוסיף הבל, ז"ל, אבל להטמין תחת הבגדים הנתונים ע"ג מיחם ודאי מסתברא דאסור, דהא נראין הדברים שאסור להטמין משחשיכה אפילו תבשיל שנתבשל כל צרכו ואפילו בדבר שאינו מוסיף וכו', ואע"ג דקי"ל דמותר להטמין את הצונן, ואפשר דבין לשמרו מן החום ולהעמידו בצינתו ובין להפיג צינתו קצת, אפ"ה ע"ג מיחם אסור, דכיון שהוא נותנו ע"ג דבר חם ומטמין אפי' בדבר שאינו מוסיף ואפי' במה שהטמין בו המיחם מער"ש אסור, והיינו כרבה דנזהי' לההוא גברא וכו' וכמו שפירש שם מורי הרב רבינו יונה ז"ל, ונראין דבריו דכל שהוא מוליד חום בדרך הטמנה ע"ג דבר חם כמטמין את הצונן ע"ג מיחם אסור, עכ"ל.

ומבו' להדיא בד' הרשב"א, דטעם האיסור בזה הוא משום איסורא דהטמנה בשבת אף בדבר שאינו מוסיף הבל, וכמש"כ מתחילה דאסור להטמין וכו' משום שאסור להטמין משחשיכה אפי' תבשיל שנתבשל כל צרכו ואפי' בדבר שאינו מוסיף הבל, ואך שהוסיף ע"ז דהגם דמותר להטמין את הצונן, מ"מ כל שמטמין ע"ג מיחם לי"ב להתירא דמותר להטמין את הצונן, והדר דינא דה"ז אסור משום איסור הטמנה בשבת אף בדבר שאינו מוסיף הבל.

ויותר מבו' כן בל' הר"ן שם, שכתב דאסור להטמין משום דאסר להטמין בשבת אפי' תבשיל שנתבשל כ"צ אפי' בדבר שאין מוסיף הבל, ולא פירש הר"ן כלל מ"ט לי"ב להתירא דמותר להטמין את הצונן, וודאי היינו כמש"כ הרשב"א משום שהוא מוליד חום, והרי להדיא דמשום ה"ט אית בי' לאיסורא דהטמנה בשבת אף בדבר שאין מוסיף הבל.

וצ"ב סתירת ד' הרשב"א והר"ן בזה, אם הא דאסור להטמין את הצונן היכא שניכר חום התחתון בעליון, הוא משום איסור הטמנה בדבר המוסיף הבל, או הוא משום איסור הטמנה בשבת אף בדבר שאין מוסיף הבל.

ב] ונ' לישב, דהנה הראשונים לקמן דנ"א. כתבו, דכל הא דמותר להטמין את הצונן הוא רק בהטמנה בדבר שאינו מוסיף הבל, אך להטמין בדבר המוסיף הבל אף הצונן אסור.

והנה בפשוטו הי' נ' שהטעם בזה הוא, וכן מ' קצת בל' הרשב"א דכל הא דמותר להטמין את הצונן, הוא רק באיסורא דהטמנה בשבת בדבר שאינו מוסיף הבל, דהוא גזירה שמא ירתיח שימצא קדירתו שנצטננה וירתיחנה, ובזה הוא שאמרו דכל שבא להטמין צונן ליכא למיחש להכי, אך משא"כ באיסורא דהטמנה מבעו"י בדבר המוסיף הבל, דהוי גזירה שמא יטמין ברמץ ושמא יחתה, הרי דהך גזירה שייכא אף במטמין את הצונן, וע"כ הוא דאיסורא דהטמנה מבעו"י בדבר המוסיף הבל, הוי אף במטמין את הצונן.

אך לכאו' אי"ז מתישב בד' הרמב"ן, שדעתו נוטה לעיל דל"ד. דגזירת הטמנה בין בדבר המוסיף הבל ובין בדבר שאינו מוסיף הבל, הויא גזירה שמא יטמין ברמץ, והא דהטמנה בדבר שאינו מוסיף הבל אסורה אף מבעו"י, הוא משום גזירה שמא ירתיח ויגלה ההטמנה בשבת וישוב ויטמין.

ואשר ע"כ נ' לפרש בזה, דכיון דהטמנת צונן לא חשיבא הטמנה, וע"כ לי"ב לאיסורא דהטמנה בשבת בדבר שאין מוסיף הבל, הי' בדין שאף יהא מותר להטמין את הצונן מבעו"י בדבר המוסיף הבל, שהרי הטמנת צונן לאו הטמנה היא.

וזה נ' בביאור מש"כ בחי' הרשב"א בדנ"א., ז"ל, והוצרך לפרש כן כדי שלא תאמר דכדרך שהתירו להטמין אפי' משחשיכה בדבר שאינו מוסיף, דאלמא שאני צונן גמור מחמין שהרי אסרו להטמין את החמין משחשיכה ואפי' בדבר שאינו מוסיף הבל, ה"נ לישרי להטמין את הצונן מבעו"י אפי' בדבר המוסיף שלא גזרו בצונן כלל לחתוי גחלים, עכ"ל, ונ' בביאורו כמש"נ, דהא דמותר להטמין את הצונן הוא משום דהטמנת צונן לא חשיבא הטמנה, וע"כ ס"ד דמותר להטמינו אף בדבר המוסיף הבל, אך אי נימא דהא דמותר להטמין את הצונן הוא משום דלי"ב לגזירת שמא ירתיח, צ"ב דמ"ט יהא ס"ד להתיר להטמין אף בדבר המוסיף הבל, דהגם דמצינו דלי"ב לגזירת שמא ירתיח, מ"מ מהיכ"ת לא יהא בו גזירת שמא יטמין ברמץ ושמא יחתה.

והא דאסור להטמין את הצונן בדבר המוסיף הבל, הוא משום דכל הא דהטמנת צונן לא חשיבא הטמנה, הוא רק בשמטמינו לשמור על חומו או להפיג צינתו, אך כל שמטמינו בדבר המוסיף הבל, איכא ע"ז תורת הטמנה, וע"כ אי"ב לאיסורא דהטמנה בדבר המוסיף הבל.

אשר לפ"ז נ' לישב סתירת ד' הראשונים, דלעולם הא דאסור להטמין את הצונן ע"ג מיחם, הוא משום איסורא דהטמנה בשבת בדבר שאינו מוסיף הבל, דלדעת רש"י ודעימי' הוא גזירה שמא ירתיח, וכמש"כ הראשונים בדף מ:, ומש"כ הראשונים בסוגיין דדמי לדבר המוסיף הבל, היינו דהא דלי"ב להתירא דהטמנת צונן, הוא משום דהו"ל כמטמין ע"ג דבר המוסיף הבל דלי"ב להתירא דהטמנת צונן, אשר היינו משום דכל הא דהטמנת צונן לא חשיבא הטמנה הוא רק בשמטמינו לשמור חומו, ולא כשמטמינו בדבר המוסיף הבל, וה"נ היכא דמטמינו ע"ג מיחם שה"ז מוליד בו חום, איכא ע"ז תורת הטמנה, ולי"ב להתירא דהטמנת צונן, והוא מדוקדק בל' הראשונים שלא כתבו דהוי הטמנה בדבר המוסיף הבל, אלא כתבו דהו"ל "כמטמין" בדבר המוסיף הבל, והיינו דדמי למטמין בדבר המוסיף הבל דחשיב כהטמנה אף בשמטמין בו את הצונן, וז"ב.[[1]](#footnote-2)

ג] ויש להוסיף, דהנה בחזו"א סי' ל"ז סקי"ח כתב, דדין שמטמין צונן ע"ג חם בשבת ליכא מאן דפליג עלי' דהרבינו יונה, וכמבו' ברשב"א ור"ן לעיל ד"מ:,[[2]](#footnote-3) ורבים תמהו ע"ז, שהרי כל מקור דינא דרבינו יונה הוא מהא דאסר רבה להניח כוזא אפומא דקומקומא, ולדעת התוס' ודעימייהו דמפרשי דטעם האיסור הוא משום גזירת הפשר, ליכא מקור לדינא דרבינו יונה, וא"כ מהיכ"ת מודו ש"ר להך דינא, וע' להלן סק"י שהבאנו מד' הריא"ז והרא"ה דפליגי על דינא דרבינו יונה.[[3]](#footnote-4)

אמנם באמת ד' החזו"א מקורם נאמן מד' הרשב"א והר"ן לעיל ד"מ:, שאסרו להטמין תחת הבגדים שעל הקדירה, ופי' הרשב"א דהוא משום שאסור להטמין את הצונן היכא שמוליד חום דרך הטמנה, והנה הרי הרשב"א והר"ן שם לעיל מינה הביאו פי' ר"י דהא דאסר רבה להניח כוזא אפומא דקומקומא הוא משום גזירת הפשר, והרשב"א קלסי' לפי' זה, והר"ן בחידושיו לא הזכיר כלל לפי' רבינו יונה בסוגיין, ואפ"ה נקטו אח"כ לדינא דרבינו יונה, והרי להדיא דאף אם אין סוגיין מתפרשת כד' רבינו יונה, מ"מ דינו של רבינו יונה קיים, וזמש"כ הרשב"א שם אחר שהביא ד' רבינו יונה, ז"ל, ונראין דבריו דכל שהוא מוליד חום בדרך הטמנה ע"ג דבר חם כמטמין את הצונן ע"ג מיחם אסור, עכ"ל, והיינו דהגם שמקורו של רבינו יונה אינו אלא לפי פירושו בסוגיין, מ"מ עיקר דינו נראה מסברא.

והנה אי נימא דטעם דינא דרבינו יונה הוא משום איסור הטמנה בדבר המוסיף הבל, ואך דכיון דאי"ז מוסיף הבל גמור לא אסרו בזה אלא בשבת, הרי לכאו' אין מקום לחדש דין זה מסברא, דאם מסברא הוי זה כדבר המוסיף הבל, א"כ מ"ט אי"ז אסור מבעו"י, ובע"כ דאי"ז מוסיף הבל גמור, וא"כ מהיכ"ת שבשבת אסור אף במוסיף הבל כי האי, ובע"כ מזה כמש"נ דטעם דינא דרבינו יונה הוא משום איסור הטמנה בשבת אף בדבר שאינו מוסיף הבל, ונתחדש בזה דהגם דמותר להטמין את הצונן דהטמנת צונן לא חשיבא הטמנה, מ"מ היכא שהוא מוליד בו חום ה"ז אסור משום דכה"ג איכא ע"ז חשיבות הטמנה, ודין זה קיימוהו הרשב"א והר"ן מסברא, משום דדמי להא דבהטמנה מבעו"י בדבר המוסיף הבל לא שרי להטמין את הצונן, אשר היינו משום דהטמנה בדבר המוסיף הבל איכא עלה חשיבות הטמנה אף בשהוא מטמין את הצונן, וה"נ בדבר המוליד חום דכוותה, וז"ב.

ד] והנה בשו"ע סי' רנ"ז ס"ו כתב דבדבר המוסיף הבל אפי' להטמין צונן גמור וכו' אסור, ובביאור הגר"א שם הראה מקורו מסוגיין, דאסר לי' רבה להטמין את הצונן משום דע"ג המיחם הו"ל כדבר המוסיף הבל, עכ"ד, ובביאוה"ל שם כתב ע"ז, ז"ל, ומ"מ צריך שתדע דל"ה כמוסיף הבל ממש, דאי הכי אפילו מבע"י אסור והאיך פסק השו"ע לקמן ברנ"ח דמבעו"י מותר, וכן מוכח בהגר"א שם בהדיא דלא אסור אלא בשבת, ומשמע שם דלא מקרי מוסיף הבל אלא הכונה דמשום שמוליד חום בדבר הקר שויוהו רבנן לענין זה כמוסיף הבל דיהי' אסור עכ"פ בשבת וכו', עכ"ל.

ובפשוטו מבו' בד' הגר"א והביאוה"ל, דהא דאסור להטמין את הצונן ע"ג מיחם, הוא משום איסור הטמנה בדבר המוסיף הבל, ואך דכיון דאינו מוסיף הבל גמור לא אסרוהו אלא בשבת.

אך לפמש"נ י"ל, דודאי דהא דאסור הוא משום איסור הטמנה בשבת אף בדבר שאינו מוסיף הבל, ואך דהא דלי"ב להתירא דהטמנת צונן, הוא משום דדמי להטמנה בדבר המוסיף הבל דלי"ב להתירא דהטמנת צונן, וזהו שהביא הגר"א דשמעינן מינה דהטמנה בדבר המוסיף הבל אסורה אף בשמטמין דבר צונן.

וכ"נ בל' הגר"א בסימן רנ"ח, ז"ל, אבל בשבת אסור, אע"ג דמותר להטמין את הצונן "דוקא כדי שלא יצטנן" וכו', וסבר ר"ז דמותר "כיון שאינו מוסיף הבל" ומותר להטמין את הצונן, ואסר לי' כנ"ל, עכ"ל, ומ' להדיא בלשונו, דלעולם הוי זה אינו מוסיף הבל, וכמש"כ דר"ז סבר דמותר כיון שאינו מוסיף הבך, ומ' דזה הוי דבר מוסכם שאי"ז מוסיף הבל, והא דאסרי' בזה הוא משום שלא התירו להטמין את הצונן אלא כדי שלא יצטנן ולא כדי לחממו, וז"ב.

וכ"נ גם בל' המ"ב בסימן רנ"ח סק"ב, ז"ל, אבל להניחו בשבת וכו' תחת הכיסוי בגדים שעלי' שיתחמם אסור, ואפילו אין החום כ"כ שיוכל לבוא ליס"ב, דבשבת לא התירו להטמין את הצונן אלא כדי שתפיג צינתו, אבל בזה שמוליד חום ע"י הטמנה אסור, עכ"ל, ומ' להדיא דמפרש דטעם האיסור הוא משום איסור הטמנה בשבת אף בדבר שאין מוסיף הבל, והא דלי"ב להתירא דהטמנת צונן, הוא משום שלא התירו להטמין את הצונן בשמוליד חום ע"י ההטמנה, וכמש"נ.

ונ' דכ"ה מוכח גם ממש"כ בשעה"צ שם סק"ז דאם כונתו להפיג צינתו לבד, לי"ב לאיסור אולודי חומא, ודו"ק, ובעיקר דבריו, ע' חזו"א סי' ל"ז סקי"ז שתמה ע"ז.[[4]](#footnote-5)

וע' עוד בד' הגר"ז במהדו"ב לסימן רנ"ט, שבד"ה והא דהתיר, כתב דטעם האיסור הוא משום איסור הטמנה בדבר המוסיף, אך ל"ה ממש כדבר המוסיף, ובד"ה והנכון בדעת הרשב"א כתב דטעם האיסור הוא משום הטמנה בדבר שאינו מוסיף, שלא התירו להטמין את הצונן היכא דמוליד חום דרך הטמנה.

ה] והנה בנידו"ז אם הא דאסור להטמין את הצונן ע"ג מיחם הוא משום איסור הטמנה בשבת אף בדבר שאין מוסיף הבל ואך דכה"ג לי"ב להתירא דהטמנת צונן, או הוא משום איסור הטמנה בדבר המוסיף הבל ואך דכה"ג שאי"ז מוסיף הבל גמור לא אסרו אלא בשבת ולא מבעו"י, נ' נפ"מ לדינא בזה, שמעתי מידידי הרז"ג, אם מותר להטמין ע"ג מיחם בבין השמשות, דאם האיסור בזה הוא משום איסור הטמנה בשבת, הרי תנן דספק חשיכה טומנין את החמין, אך אם האיסור בזה הוא משום איסור הטמנה בדבר המוסיף הבל, הרי דהגם דכה"ג שאינו מוסיף הבל גמור לא אסרו אלא בשבת, מ"מ מסתבר דיש לאסור אף בבין השמשות, וכאשר כן מצינו בד' הרמב"ן והרשב"א לעיל דל"ח: דאיסורא דחזרה בשבת ע"ג כירה שאינה גרו"ק, הוא אף בבין השמשות, עיי"ש.

ו] והנה בספר מגילת ספר כתב עוד נפ"מ בזה, באופן שהטמין ע"ג מיחם מבעו"י ונתגלתה ההטמנה בשבת, ויל"ד אם מותר לכסותו, וכתב שם דהוא תלוי בהנ"ל, דאם איסור ההטמנה בזה הוא משום איסורא דהטמנה בשבת בדבר שאינו מוסיף הבל, הרי דבזה תנן דכיסהו ונתגלה מותר לכסותו, אך אם איסור ההטמנה בזה הוא משום איסור הטמנה בדבר המוסיף הבל, הרי דהגם דאין הטמנה זו אסורה אלא בשבת, מ"מ אם כיסהו ונתגלה אסור לשוב ולכסותו, וכמש"כ כן הרמב"ן והר"ן לעיל דל"ד. דכל הא דכיסהו ונתגלה מותר לכסותו, הוא בדבר שאינו מוסיף הבל, והרמב"ן פירש הטעם דכיון שטמן מבעו"י כבר הסיח דעתו מאותו בישול אלא שיהא משומר, הלכך נוטל ומחזיר, אבל בדבר המוסיף אם מגלה ומרתיח וחוזר ומטמין כתחלת הטמנה הוא ואיכא גזירה דחתוי גחלים ומגיס, עכ"ד, והר"ן פירש דרק בדבר שאינו מוסיף שרי לחזור ולכסותו, דכיון שאינו מחדש בו חום אינו כתחילת הטמנה, אך בדבר המוסיף שכל שעשה ושעה מתחדש חומו והולך כתחילת הטמנה היא, עכ"ד .[[5]](#footnote-6)

ויל"ד בזה מתרי טעמי, חדא דכל מש"כ כן הרמב"ן והר"ן, הוא לגירסת הרי"ף והרמב"ם שם, אשר לגיר' זו הוא מוכח כן דבהטמין בדבר המוסיף הבל ונתגלה אסור לכסותו, אך לגיר' רש"י ודעימי' שם לכאו' אין מקור לדין זה, ושפיר י"ל דכל שמותר להטמין בדבר המוסיף הבל מבעו"י, אם נתגלה משחשיכה מותר לכסותו.

ומאידך יש מקום לדון, דאף אי נימא דאיסור ההטמנה ע"ג מיחם הוא משום איסור הטמנה בשבת בדבר שאינו מוסיף הבל, מ"מ י"ל דכיון דהוא מוסיף חום, אי"ב לה"ט שכתבו הראשונים דבדבר המוסיף הבל אם נתגלה אסור לכסותו.

ז] עוד כתב שם נפ"מ בזה, לדעת הרשב"ם ודעימי' דלפ"מ דקי"ל כחנניא, מותר להטמין דבר שנתבשל כמאב"ד ולהסוברים דקי"ל כרבנן, מותר להטמין שנתבשל כל צרכו ומצטמק ורע לו, וכתב הרמ"א בסימן רנ"ז ס"ז, דבמקום שנהגו להקל על פי סברא זו ומטמינים קדירה חייתא או תבשיל שנתבשל כל צרכו אין למחות בידם, וגם היכא ששכח והטמין מצרפין דעה זו להתיר התבשיל.

והנה באיסור הטמנה בשבת אף בדבר שאין מוסיף הבל, מודו כו"ע דה"ז אסור אף בתבשיל שנתבשל כל צרכו

ויש להסתפק בהא דאסור להטמין דבר צונן ע"ג מיחם, אם ה"ז אסור אף בתבשיל שנתבשל כמאב"ד או שנתבשל כל צרכו, וכתב שם דהוא תלוי בהנ"ל, דאם איסור ההטמנה בזה הוא משום איסורא דהטמנה בשבת בדבר שאינו מוסיף הבל, הרי דהך איסורא הוי אף בדבר שנתבשל כל צרכו, אך אם איסור ההטמנה בזה הוא משום איסור הטמנה בדבר המוסיף הבל, הרי דלדעת הרשב"ם ודעימי' לא אסרו הטמנה בדבר המוסיף הבל בדבר שנתבשל כמאב"ד.

אמנם לכאו' נ' דאף אם איסור ההטמנה בזה הוא משום איסור הטמנה בדבר המוסיף הבל, מ"מ יש לאסור בזה אף בדבר שנתבשל כל צרכו, דכל מה שהתירו הטמנה בדבר שנתבשל כמאב"ד, הוא רק בהטמנה מבעו"י דדמיא לשהי', אך בהטמנה בשבת יש לאסור בזה, דדמיא לחזרה ולנתינה בתחילה דאסירא אף בדבר שנתבשל כל צרכו.[[6]](#footnote-7)

והיינו שהרי איסור הטמנה הוא גזירה שמא יטמין ברמץ ושמא יחתה, ומה"ט הוא דס"ל להרשב"ם ודעימי' דכל שמותר להשהות אף מותר להטמינו ברמץ, וע"כ לי"ב לאיסור הטמנה בדבר המוסיף הבל, ולפ"ז הרי שכאשר אנו דנים בדבר שנתבשל כמאב"ד או כל צרכו אם מותר להטמינו בדבר המוסיף הבל, עלינו לדון כיצד הוי הדין במטמין ברמץ, ובזה הרי חלוק הדין במטמין מבעו"י ממטמין בשבת, דהטמנה מבעו"י הוי כשהי' דכל שנתבשל כמאב"ד מותר להשהותו, ואילו הטמנה בשבת הויא כחזרה ונתינה בתחילה דאסורה אף בדבר שנתבשל כל צרכו.

ונפ"מ רבתא לדינא בזה, אף להחולקים על דינו של רבינו יונה, במש"כ הראשונים דאסור להטמין את הצונן בדבר המוסיף הבל, ויש לדון לדעת הרשב"ם ודעימי' דמותר להטמין מבעו"י דבר שנתבשל כמאב"ד, אם ה"נ שרי להטמין בשבת צונן שנתבשל כמאב"ד בדבר המוסיף הבל, דלי"ב משום איסור הטמנה בשבת אף בדבר שאינו מוסיף הבל, אשר הוי זה אף בתבשיל שנתבשל כל צרכו, שהרי מותר להטמין את הצונן, (אך לדעת רבינו יונה ודעימי', י"ל דכה"ג ליכא להתירא דהטמנת צונן, וכנ"ל).

וי"ל עוד נפ"מ בזה, היכא שהטמין דבר שנתבשל כמאב"ד מבעו"י בדבר המוסיף הבל, ונתגלה בשבת, אם מותר לחזור ולכסותו, כיון דכל שנתבשל כמאב"ד לי"ב משום איסור הטמנה בדבר המוסיף הבל, ומשום איסור הטמנה בשבת אף בדבר שאינו מוסיף הבל אין לאסור בזה, שהרי באיסור זה כל שכיסהו ונתגלה מותר לכסותו, או אסור לחזור ולכסותו, משום דלא התירו אלא להטמין דבר שנתבשל כמאב"ד מבעו"י, אך לשוב ולכסותו בשבת הוי זה כחזרה שאסורה אף בתבשיל שנתבשל כל צרכו, ומצאתי בתהל"ד סימן רנ"ט אות ג' שנסתפק בזה.

אך יל"ד בנפ"מ זו, די"ל דודאי אסור לחזור ולכסותו, לפמש"כ הרמב"ן והר"ן לעיל דל"ד. דהטמין בדבר המוסיף הבל ונתגלה, אם חוזר ומכסהו הוי זה כתחילת הטמנה, ולפ"ז ודאי יש לאסור בזה אף בשנתבשל כל צרכו, משום איסור הטמנה בשבת, אך לעיל סק"ה נת' לדון אם לגיר' רש"י ודעימי' לעיל דל"ד. יש מקור לדין זה.

ח] אך אחר העיון נ' שהדבר תלוי בפלוגתת הראשונים בטעם איסור חזרה, דלדעת ר"ת ובעה"מ ודעימי' דאיסור חזרה ע"ג כירה שאינה גרו"ק הוא משום חשש חיתוי, והא דאסור להחזיר אף תבשיל שנתבשל כל צרכו הוא משום דבחזרה יש לחוש טפי לחיתוי, הרי דה"נ אסור להטמין בשבת אף תבשיל שנתבשל צרכו, גזירה אטו הטמנה ברמץ בשבת שאסורה אף בתבשיל שנתבשל כל צרכו משום חשש חיתוי.

אך לדעת הרשב"א ודעימי' דאיסור חזרה ע"ג כירה שאינה גרו"ק הוא משום דמיחזי כמבשל הרי דלפ"ז נ' דאם באנו לדון על חשש חיתוי, הרי נמצא דאם באנו לדון משום חשש חיתוי, ליכא נפ"מ כלל בין שהי' לחזרה, וכ"ה דבשהי' לא חיישי' לחיתוי בתבשיל שנתבשל כמאב"ד, ה"נ בחזרה לא חיישי' בזה לחיתוי, ואשר ע"כ שפיר יש להתיר להטמין בשבת דבר שנתבשל כמאב"ד בדבר המוסיף הבל, דהגם דברמץ עצמו יהא אסור להטמין בשבת אף תבשיל שנתבשל כמאב"ד, משום איסור חזרה, מ"מ לא אסרו אטו זה בכל דבר המוסיף הבל, שלא אסרו הטמנה בדבר המוסיף הבל אלא אטו איסור ההטמנה ברמץ משום חשש חיתוי, ולא אטו איסור ההטמנה ברמץ משום דמיחזי כמבשל, וז"ב.

ט] ושוב מצאתי בפסקי ריא"ז פ"ד ה"ב דין ב' שכתב, ז"ל, ונראה בעיני שאם הי' תבשיל שנצטנן לגמרי מותר להטמינו אחר חשיכה "אפי' בדבר המוסיף" וכו', שלא אסרו להטמין אחר חשיכה משום שמא ירתיח אלא בדבר שהוא חם אבל בדבר שהוא צונן מותר, שהרי אפי' בדבר שהוא חם אם הי' בכלי שני מותר, ואם הי' דבר הצריך בישול אפי' מבעו"י אסור להטמינו בדבר המוסיף, בין אם הי' חם בין אם הי' צונן, עכ"ל, והובאו דבריו בשה"ג בפירקין.

ומבו' להדיא בדבריו, דאף בשבת ליכא לאיסורא דהטמנה בדבר המוסיף, אלא בדבר הצריך בישול, והיינו דבר שעדין לא נתבשל כמאב"ד, וכמש"כ דד"ז אסור להטמינו אפי' מבעו"י, והיינו רק דבר שלא נתבשל כמאב"ד, וכמש"כ הריא"ז בריש פירקין, אך דבר שנתבשל כמאב"ד, מותר להטמינו בדבר המוסיף הבל אף בשבת, והיינו בשטמין את הצונן, דלי"ב משום איסור הטמנה בשבת, אלא משום איסור הטמנה בדבר המוסיף הבל.

ולפמש"נ נ' ללמוד מזה שדעתו דאיסור חזרה ונתינה בתחילה בשבת הוא משום דמיחזי כמבשל, וחשש חיתוי ליכא בדבר שנתבשל כמאב"ד אף בשנותן בתחילה בשבת, וע"כ באיסור הטמנה בדבר המוסיף הבל שהוא שמא יטמין ברמץ ושמא יחתה, לא אסרו אף בשמטמין בשבת אלא בדבר שלא נתבשל כמאב"ד, שאם יטמין ברמץ יש לחוש שיחתה, וכמש"נ.

י] ויש להעיר, דאי נימא כמש"נ מד' הראשונים דטעם האיסור להטמין צונן בשבת ע"ג מיחם הוא משום איסור הטמנה בשבת בדבר שאין מוסיף הבל, וכה"ג שהוא מוליד חום לי"ב להתירא דהטמנת צונן, הרי דלפ"ז יש ללמוד מד' הריא"ז אלו, דפליג על הך דינא.

והיינו משום דאם אסור להטמין את הצונן בשבת בדבר המוסיף חום, משום איסור הטמנה בדבר שאינו מוסיף הבל, הרי דמה"ט הי' לנו לאסור במטמין צונן בדבר המוסיף הבל אף אם נתבשל כמאב"ד, וכנ"ל סק"ו, וממה שהתיר הריא"ז להטמין צונן שנתבשל כמאב"ד אף בדבר המוסיף הבל, יש ללמוד דס"ל דבמטמין את הצונן לא אסרו משום איסור הטמנה בשבת בדבר שאין מוסיף הבל, אף היכא שה"ז מוליד חום, ואין לאסור בזה אלא משום איסור הטמנה בדבר המוסיף הבל, אשר אי"ז אסור אלא בדבר שלא נתבשל כמאב"ד.

ובטעמא דפליג על הך דינא נ', דהנה כבר נת' לעיל סק"ב, דטעם הא דאסור להטמין צונן ע"ג מיחם, הוא משום דהא דמותר להטמין את הצונן בדבר שאין מוסיף הבל ואסור להטמינו בדבר המוסיף הבל, אין הטעם משום דגזירת שמא ירתיח ל"ש בצונן ואילו גזירת שמא יטמין ברמץ שייכא אף בצונן, אלא הוא משום דהטמנת צונן בדבר שאין מוסיף הבל לא חשיבא הטמנה, ואילו הטמנת צונן בדבר המוסיף הבל חשיבא הטמנה, וע"כ כל שמטמין צונן בדבר המוסיף הבל או בדבר המוליד חום, יש לאסרו אף משום איסור הטמנה בשבת מגזירת שמא ירתיח.

אך הנה ל' הריא"ז שם, שלא אסרו להטמין אחר חשיכה "משום שמא ירתיח" אלא בדבר שהוא חם אבל בדבר שהוא צונן מותר, עכ"ל, ונ' להדיא מלשונו, דהא דמותר להטמין את הצונן בשבת, ול"ד להטמנה מבעו"י בדבר המוסיף הבל שאסורה אף בשמטמין דבר צונן, הוא משום דגזירת שמא ירתיח ל"ש בשמטמין את הצונן, ומשא"כ איסור הטמנה בדבר המוסיף הבל שהוא מגזירת שמא יטמין ברמץ, שייכא אף בשמטמין את הצונן.

ונ' דמה"ט ס"ל דאף היכא שמטמין צונן בדבר המוסיף הבל, נמי אין לאסרו מגזירת שמא ירתיח, שהרי גזירת שמא ירתיח ל"ש במטמין את הצונן, ומהיכ"ת דהיכא שמוליד בו חום שייכא בי' גזירת שמא ירתיח, ואין ללמוד לאסור בזה מהא דהטמנה בדבר המוסיף הבל אסורה אף בצונן, שהרי הא דהטמנה בדבר המוסיף הבל אסורה אף בצונן הוא משום דגזירת שמא יטמין ברמץ שייכא אף במטמין בצונן, אך גזירת שמא ירתיח דל"ש במטמין בצונן, אין מקור לומר דהיכא דמוליד חום ה"ז אסור, וז"ב.

ומצאנו גם בשיטה להר"ן לעיל ד"מ: בשם הרא"ה דפליג על הך דינא, וס"ל דמותר להטמין את הצונן אף בשהוא מוליד בו חום, ז"ל, אבל סילק הבגדים ממקומם נ' שמותר להטמין בהן בדבר שאינו מוסיף, כדקי"ל מותר להטמין את הצונן בדבר שאינו מוסיף, ואלו ג"כ דבר שאינו מוסיף הם, כיון שאין חומם מעצמם והן תשין והולכין ומצטננין, עכ"ל.

1. ומידידי הרז"ג שמעתי לומר עד"ז בנוס"א, די"ל דהגם דהאיסור להטמין את הצונן ע"ג מיחם, הוא משום איסור הטמנה בשבת, מ"מ הא דאיכא ע"ז תורת הטמנה הוא משום דחשיב כהטמנה בדבר המוסיף הבל, והיינו די"ל דגם באיסור הטמנה בשבת מגזירת שמא ירתיח איכא תרי מיני הטמנה, דאיכא גוונא שמטמין בדבר שאינו מוסיף הבל, וכה"ג הא דחשיב כהטמנה הוא משום שה"ז שומר על החום, ואיכא גוונא שמטמין בדבר המוסיף הבל, וכה"ג הא דחשיב כהטמנה הוא משום שה"ז מוסיף הבל לקדירה, ולפ"ז י"ל דהא דאסור להטמין את הצונן בדבר המוסיף הבל, הוא משום דכל הא דמותר להטמין את הצונן הוא רק בשטמינו בדבר שאינו מוסיף הבל, דתורת הטמנה שבזה הוא משום שמירת חומו, ובזה כל שהוא צונן לא חשיבא הטמנה, אך משא"כ במטמין בדבר המוסיף הבל דתורת הטמנה שבזה הוא משום הוספת ההבל, ה"ז חשוב כהטמנה אף בשטמין דבר צונן, ואשר ע"כ אף דלא אסרו להטמין ע"ג מיחם מער"ש, משום דל"ד לרמץ, ונת' במק"א הטעם בזה, מ"מ הא דאיכא ע"ז תורת הטמנה לאסור מגזירת שמא ירתיח, הוא גם משום הוספת ההבל, וע"כ לי"ב להתירא דהטמנת צונן.

   אך ילה"ע בזה, דאי"ז מתישב כ"כ בל' הרשב"א והר"ן בד"מ: שכתבו דהא דאסור להטמין תחת הבגדים שע"ג המיחם הוא משום דאסור להטמין בשבת אפי' תבשיל שנתבשל כל צרכו "אפי' בדבר שאינו מוסיף הבל", ומ' דהאיסור הכא הוא משום איסור הטמנה בדבר שאינו מוסיף הבל.

   ויש להוסיף נפ"מ ביסוד דברים אלו, במש"כ הגר"ז במהדו"ב לסי' רנ"ט, די"ל דכל הא דהטמנה במקצת אסורה לדעת הרשב"א ודעימי', הוא רק בהטמנה בדבר המוסיף הבל, אך הטמנה בדבר שאינו מוסיף הבל אינה אסורה אלא בשמטמין בכולו, שכ"ה דרך הטמנה לשמור על חום הקדירה, ועיי"ש שכתב עוד, דבהך הטמנה יש לאסור היכא שמכסה מלמעלה, דכיון שהחום עולה למעלה, זהו צורת שמירת חום, ולפ"ז י"ל, דהיכא שמטמין במקצת בדבר המוסיף הבל, יש לאסור בזה אף משום גזירת שמא ירתיח, שהרי הטמנה בדבר המוסיף הבל חשיבא כהטמנה אף בשמטמין במקצת, וכיון דחשיבא כהטמנה, אית בה לגזירת שמא ירתיח, ולפ"ז אף באיסור הטמנת צונן ע"ג מיחם, אי נימא דתורת ההטמנה שבזה הוא משום הטמנה בדבר המוסיף הבל, הי' לנו לאסור אף בשמטמין במקצת, אך הגר"ז שם ד"ה והנכון בדעת הרשב"א לא כתב כן.

   ונ' עוד נפ"מ בזה, במש"נ במק"א לדון, דאף לדעת רש"י דהטמנה בדבר המתערב אסורה, כ"ז הוא בדבר המוסיף הבל, אך בדבר שאינו מוסיף הבל לא חשיב הטמנה בכה"ג, ונת' לדון עוד, דאף דבד' הרשב"א והר"ן לעיל דל"ט: מבו' דאסור להטמין בתוך אמבטי של חמי טבריא, וזה דלא כמש"כ החזו"א סי' ל"ז סקל"ב דכה"ג לי"ב איסורא, י"ל דכ"ז הוא בהטמנה בדבר המוסיף הבל, אך בהטמנה בדבר שאינו מוסיף הבל, י"ל דבמטמין בתוך אוכל ל"ח הטמנה כלל, וכ"ה מבו' בד' החזו"א גופי' שם דהא דמטמין בתוך אוכל ל"ח הטמנה, הוא רק בהטמנה בדבר שאינו מוסיף הבל, עיי"ש, ויש להסתפק עפי"ז באיסור הטמנה בשבת ע"ג קדירה, אם דמי להטמנה בדבר המוסיף הבל, דאסורה לדעת רש"י אף בדבר המתערב, ואסורה אף במטמין בתוך אוכל, או דדמי להטמנה בדבר שאינו מוסיף הבל דמותרת בהני גווני, והנה למש"נ למעלה נ' דכה"ג דמי להטמנה בדבר שאינו מוסיף הבל ושרי בהני גווני, וכ"ה מבו' בחזו"א שם דאף במוליד חום לא אסרו במטמי בתוך אוכל, וזה ע"פ דבריו שם דאיסורא דמוליד חום היינו דכה"ג איכא להצונן תורת חמין, אך לדרך זו דבכה"ג תורת ההטמנה שבזה הוא משום דבר המוסיף הבל, נ' דיש לאסור בהני גווני. [↑](#footnote-ref-2)
2. וכתב החזו"א שם, דמש"כ במ"ב סי' רנ"ח בשעה"צ לדחות, דמשום בישול אתינן עלה, אינו מובן דבר"ן מבו' דמשום הטמנה בשבת אתינן עלה, ויותר מבואר הדבר ברשב"א וכו', עכ"ד.

   והנה מה שהביא שכתב השעה"צ לדחות דמשום אתינן עלה, הוא מש"כ במ"ב שם סק"ד דאיסור הטמנת צונן בדבר המוליד חום הוא אף בשאינו מביאו לידי יד סולדת, וכתב בשעה"צ סק"ד, ז"ל, כן מוכח בביאור הגר"א וכו' וכן משמע קצת מל' הר"ן וכו' והוא ל' הרשב"א וכו', אך יש לדחות קצת דמה שאסר להטמין תחת הבגדים היינו אם יוכל לבא לידי יס"ב, עכ"ל, ופי' החזו"א שכונתו דכה"ג שיוכל לבא לידי יס"ב אסור משום איסור בישול.

   אך י"ל, דודאי לא כיון השעה"צ לדון לפרש ד' הר"ן דהוא משום איסור בישול, דמלבד דמפורש בד' הרשב"א והר"ן דהוא משום איסור הטמנה, גם הרי איירי בדבר המבושל שאין בישול אחר בישול, אלא כוונת השעה"צ די"ל דכל הא דליכא להתירא דהטמנת צונן בדבר המוליד חום, הוא רק בשהוא מביאו לידי יד סולדת, ויל"פ דהוא משום דכה"ג שיבא ע"י ההטמנה לידי יד סולדת, חשיב כחם לגבי הטמנה זו, וז"ב. [↑](#footnote-ref-3)
3. ובעיקר נידון זה, אם קי"ל כדינא דרבינו יונה, הנה בפשוטו ממש"כ בשו"ע סי' רנ"ג ס"ה שאסור להטמין תחת הבגדים הנתונים על המיחם, ואיירי בשאינו ע"ג האש, וכמש"כ במ"ב שם סקפ"ח ושעה"צ סקפ"ו, והוכיח כן, דאל"כ הי' אסור להשהות הקדירה תחת הבגדים, מבו' דקי"ל כדינא דרבינו יונה, דאל"כ הי' לנו להתיר משום דמותר להטמין את הצונן, וכאשר כ"ה להדיא בחי' הרשב"א ד"מ: דהאיסור להטמין תחת הבגדים שע"ג המיחם הוא משום דינא דרבינו יונה, וצ"ב מש"כ הגר"ז בקו"א סי' רנ"ז סק"ב וסי' רנ"ח סק"א דלא קי"ל כדינא דרבינו יונה. [↑](#footnote-ref-4)
4. והנה במ"ב סימן שי"ח סקנ"א כתב, ז"ל, דמותר להניח הכלי תחת הבגדים שכיסו בהן הקדרה, ואף שאין טומנין בשבת אפי' בדבר שאינו מוסיף הבל, הכא כיון דעיקר הטמנה הי' מבעו"י לצורך הקדרה דזה מותר, ולכן אם נתגלתה הקדרה דמותר לכסותה מותר לכסות דרך אגב גם הכלי שיש בו הדבר חם, עכ"ל, ועמש"נ בדין זה ב?.

   והנה לכאו' לפ"ז, בע"כ דהא דאסור להטמין ע"ג הקדירה צונן משום שמוליד חום בשבת, אי"ז משום איסור הטמנה בשבת אף בדבר שאין מוסיף הבל, ולי"ב להתירא דצונן משום שהוא מוליד חום, שהרי מותר להטמין ע"ג הקדירה אף דבר חם, ולי"ב לאיסורא דהטמנה בשבת משום שהוא מוסיף על ההטמנה, וא"כ ה"נ יהא מותר להטמין על גבי' דבר צונן אף שהוא מוליד בו חום, ובע"כ דהא דאסור הוא משום איסור הטמנה בדבר המוסיף הבל.

   אך נ' דאי"ז מוכח כלל, די"ל דהגם דמותר להוסיף על הטמנה בדבר שאין מוסיף הבל, מ"מ כל שהוא מוליד חום חשיב כהטמנה חדשה, וע"כ כה"ג אסור להוסיף על ההטמנה, ומצינו עד"ז בחזו"א במכתבים שבסוה"ס, ז"ל, מה שפי' הרשב"א מיחם ע"ג מיחם, ר"ל שב' הקדירות היו טמונות מער"ש, ובשבת נותן קדירה ע"ג קדירה, ואע"ג דבע"ש קדירה ע"ג קדירה מיקרי הטמנה בדבר שאינו מוסיף הבל, מ"מ בשבת דכל הטמנה אסורה, זה שנותן קדירה ע"ג קדירה מיקרי מעין הטמנה בשבת, כיון שהוא מחדש הוספת הבל ע"י השתתפותם של ב' הקדירות, עכ"ל. [↑](#footnote-ref-5)
5. ובעיקר מש"כ הראשונים דבהטמנה בדבר המוסיף הבל שנתגלה לא שרי לחזור ולכסותו, הנה באופן הרגיל ליכא נפ"מ בזה, שהרי אסור להטמין בדבר המוסיף הבל אף מבעו"י, וע"כ אף קודם שנתגלה צריך להסיר ההטמנה.

   אך באמת איכא בזה נפ"מ רבתא לדינא, לדעת הרמב"ם דמותר להטמין בבין השמשות בדבר המוסיף הבל, וכיון דבדבר המוסיף הבל לא שרי לחזור ולכסותו, ע"כ כל שהטמין בבין השמשות ונתגלה משתחשך אסור לחזור ולכסותו, וז"פ.

   ובאמת הדבר נרמז בל' הרמב"ם בפ"ד מהל' שבת ה"ד, ז"ל, חמין שטמנן מער"ש ונתגלו בשבת מותר לכסותן "שהרי אינו מוסיף", עכ"ל, והרי דכל הא דמותר לחזור ולכסות, הוא רק בהטמנה בדבר שאינו מוסיף הבל, וכאשר כ"ה מוכח להרמב"ם לטעמי' שם ה"ג דהא דאסור להטמין בדבר המוסיף הבל מבעו"י, הוא גזירה שמא תרתיח הקדרה בשבת ויצטרך לגלותה עד שתנוח הרתיחה ויחזור ויכסה בשבת ונמצא טומן בדבר המוסיף הבל בשבת שהוא אסור, וכמש"כ כן הרמב"ן הר"ן. [↑](#footnote-ref-6)
6. ואמנם לדעת הרא"ה והשיטה להר"נ דאף חזרה אינה אסורה במצטמק ורע לו, הרי דאי נימא דה"נ נתינה בתחילה מותרת בדבר המצטמק ורע לו, עמש"נ בזה בדברינו בדיני חזרה ענף ח' סקל"ו, הרי מסתברא דאיסורא דהטמנה בדבר המוסיף הבל, הוא רק בדבר שמצטמק ויפה לו, אף בשמטמין בשבת, ושייכא הנפ"מ הנ"ל. [↑](#footnote-ref-7)