טומאה רצוצה באהל
קטגוריות: ש_ס / נב אהלות / אהלות - הרב אי_ש סטפנסקי

רמב"ם פי"ב ה"א: טפח על טפח מרובע על רום טפח מביא את הטומאה וחוצץ בפני הטומאה דין תורה, שאין קרוי אהל אלא טע"ט ברום טפח או יתר על זה. ובראב"ד השיג: לא בירר את דבריו דחלל טפח פנוי בעינן להביא את הטומאה ולחוץ בפני הטומאה, שאל"כ והטומאה ממעטת את החלל טפח, טומאה רצצוה היא ואינה מביאה ואינה חוצצת. ובכס"מ כתב שלקמן ה"ו ביאר רבינו דבריו כהראב"ד, דכתב דארון של עץ שמניחין בו את המת אינו כקבר אלא אם יש בין כיסוי הארון והמת גובה טפח, ומבואר דבעינן חלל טפח פנוי.

הגר"ח הקשה על לשון הראב"ד מדוע הוצרך לומר שאינו מביא ואינו חוצץ מדין טו"ר, תיפו"ל שאין כאן אהל שהטומאה ממעטת את החלל. ותירץ דבאמת אין הטומאה ממעטת את החלל שהרי לא ביטל את הטומאה שם, ולעולם איכא שם אהל גם כשאין חלל טפח פנוי, אלא שהטומאה עצמה צריכה חלל טפח פנוי להתפשט בו כדי שלא תהיה רצוצה, וכשאין חלל טפח פנוי הטומאה דחוקה בתוך האהל אע"פ שכלפי האהל חשיב חלל טפח ואיכא אהל, והשתא כתב הראב"ד דטו"ר שבתוך האהל בוקעת את האהל, וכן אינה מתפשטת בו, דאיכא הלמ"מ שאהל אינו מועיל במקום טו"ר בין שאינו חוצץ ובין שאינו מביא.

ובדעת הרמב"ם כתב בתחילה דמש"כ לגבי קבר דבעינן חלל טפח פנוי היינו משום דביטל להטומאה שם, אך בלא ביטל דאיכא טפח פנוי לא חשיב טו"ר כלל ואינה בוקעת ומתפשטת, ופליג על הראב"ד ודלא כהכס"מ שהשוה ביניהם. וביאר דאזלי לטעמייהו האם טו"ר הכונה טומאה שאינה תחת אהל, וכל שהיא תחת אהל לא הוי רצוצה, וממילא אף שאין לטומאה חלל טפח פנוי כיון שהיא תחת אהל אין לה שם טו"ר, או שטו"ר הכונה טומאה דחוקה שאין לה חלל טע"ט פנוי, וגם בתוך אהל הוי טו"ר לבקוע. ולפי"ז הרמב"ם נמי מודה שטו"ר בוקעת אהל אלא שלא משכח"ל מציאות כזו, דאם יש אהל אינה טו"ר.

אח"כ הוכיח הגר"ח מהראב"ד פ"ז ה"ד דאפילו בקבר שהוא מבטל את הטומאה אין הטומאה ממעטת את החלל כלפי האהל, דכתב שם שאם יש במקום הטומאה טפח מרובע והטומאה ממעטת החלל הרי היא כטו"ר ובוקעת, ומלבד זה מטמא כל סביביו כדין קבר. ומדהוצרך לבקיעת הטומאה מדין טו"ר מוכח שיש לזה שם אהל, דהלכה היא שאין טומאה ממעטת את החלל כלפי האהל. ומהאי טעמא איכא דין קבר לטמא כל סביביו, דאין הטומאה ממעטת את החלל כלפי האהל וכשיש אהל טפח הוי קבר, ודין טו"ר שיש לטומאה אינו סותר לדין קבר.

אך הרמב"ם שם כתב דאם אין לקבר חלל טפח דהוי טו"ר ליכא דין קבר. ויש מקום לפרש ברמב"ם דהיכא דהוי טו"ר כלומר שאין חלל טפח כלל מצד האהל ליכא דין קבר. אך הגר"ח פירש בדבריו שאפילו באופן שיש חלל טפח אלא שהטומאה ממעטת את החלל ליכא דין קבר, ומשמע שאין זה משום שביטל את הטומאה והרי זה ככל דבר שממעט את החלל, (ולפי"ז פליגי הרמב"ם והראב"ד האם מהני ביטול הטומאה למעט את החלל כלפי האהל), אלא משום שטו"ר מבטלת שם קבר. וביאר טעמו של הרמב"ם שטו"ר מבטל שם אהל לגמרי בין לגבי הבאה וחציצה בין לגבי דין קבר, ולפי"ז הדין עם הכס"מ שהרמב"ם מודה לראב"ד דבעינן חלל טע"ט פנוי, ופליגי האם טו"ר מבטל רק דין אהל להביא ולחצוץ או גם דין קבר לטמא כל סביביו. [ואף שלפי הרמב"ם טומאה שתחת אהל אינה נחשבת טו"ר, וכמש"כ לעיל בשיטת הרמב"ם, צ"ל דמודה הרמב"ם דהיכא שהטומאה דחוקה נוסף לה דין בקיעה לבטל דין אהל להביא ולחצוץ, ותרי דיני טו"ר איכא, טומאה באויר שאינה תחת אהל, וטומאה דחוקה שמפקעת דין אהל, וצ"ע].

ועוד ביאר דהיכא דלא ביטל את הטומאה באמת איכא שם אהל והרי זה מבטל שם רצוצה, ורק היכא דביטל את הטומאה הדין חלוק, שכלפי האהל לא מהני הביטול ואיכא שם אהל, וכלפי הטומאה מהני הביטול וחשיב טו"ר להפקיע שם אהל.

החזו"א בגליונות שם השיג דלא נאמרה הלכה דטו"ר מפקעת המשכת אהל, אלא שאם יש טפח הוי אהל ומביא וחוצץ גם במקום טו"ר, ואם אין טפח בין מצד הגובה בין מצד הרוחב הוי טו"ר דאין כאן אהל כלל. וכונת הראב"ד שכאשר אין חלל טפח פנוי אין כאן אהל כלל, ואע"פ שלא ביטל להטומאה שם י"ל דבאהל ארעי אין צריך ביטול. ובאמת באהל קבוע דבעינן ביטול מודה הראב"ד דאפילו כשאין חלל טע"ט פנוי אין הטומאה בוקעת, ולעולם לא הוזכר דין טו"ר לגורם לבטל דין אהל. [אף שהתחיל החזו"א שטו"ר אינה מבטלת המשכת אהל, מהמשך דבריו נראה דאהל מועיל אף לחצוץ מטו"ר].

ומה שהשיג הראב"ד בפי"ז על טומאה שתחת אהל שאין בו רוחב טפח דלא חשיב טו"ר, עיקר כונתו דבגמ' הזכירו לשון טו"ר על טומאה טמונה שלר' יוסי חוצץ וקמ"ל דבוקעת, ולא מצינו לשון טו"ר על טומאה תחת אהל שאינו רחב טפח, והרמב"ם נקט לשון זה משום שדינו מפורסם, ואין כאן מחלוקת.

בפכ"ד ה"ח לגבי טומאה במעזיבה שבין בית לעליה כתב הרמב"ם רואין את הטומאה כאילו היא רצוצה בארץ ומטמאה כנגדה בלבד. ונסתפק הגר"ח שם בדעתו האם מש"כ כנגדה היינו למטה בבית ולמעלה בעליה, ואין הטומאה מתפשטת שם (דאם היא גם מתפשטת דינו בדיוק כמו יש בה טע"ט דהכל טמא). ולפי"ז יהיה מוכח שטו"ר בוקעת לאהל ואינה מתפשטת. [ומוכח לפי"ז שאף להרמב"ם נוסף טומאה לטו"ר, שהרי טומאה באויר אינה יורדת לאהל]. או שמא מש"כ כנגדה היינו בעליה אך הבית טהור, ולפי"ז שפיר י"ל שהטומאה מתפשטת בעליה ואינו דומה ליש בה טע"ט דאף הבית טמא. ולפי"ז יהיה מוכח שטו"ר אינה בוקעת לאהל, אך במקום שהיא נכנסת היא גם מתפשטת. והכריע הגר"ח שאינה בוקעת לאהל למטה מתוספתא דאם הטומאה במעזיבה שאין עליה על גבה מחציה ולמעלה הבית טהור וכנגדה למעלה טמא, ומבואר שטו"ר אינה בוקעת למטה לבית.

והחזו"א בגליונות שם חולק דלהדיא איתא ברמב"ם פיה"מ דבוקעת אף למטה לבית, ומהתוספתא אין ראיה די"ל שיש שדינן גם לאויר לחוץ, והוי כמונח באויר ואין לזה דין טו"ר כלל. ובלא"ה צריך ליישב כך לפי הרא"ש ומהר"ם שנקטו בפ"ו מ"ה להדיא שטומאה במעזיבה בוקעת לבית למטה.

ולכאורה הגר"ח והחזו"א החליפו שיטתם, דלגבי טו"ר שבתוך אהל הגר"ח נקט שהטומאה בוקעת את האהל, ובמסקנתו נקט שאף הרמב"ם מודה לזה, והחזו"א נקט שטו"ר אינה בוקעת אהל. ואילו לגבי טו"ר שבמעזיבה הגר"ח נקט שאין הטומאה בוקעת למטה לבית לפי שאהל מציל מבקיעת טו"ר, והחזו"א נקט שהטומאה בוקעת לאהל ואין האהל מציל.

לדעת הגר"ח צריך ליישב שאהל יכול להציל מבקיעת טו"ר שלא תכנס אליו, משא"כ כאשר הטו"ר בתוכו אין לו דין אהל להביא ולחצוץ. וצ"ע טעם החילוק.

ולדעת החזו"א צריך ליישב שאהל חוצץ מהצד הפנימי שלו, ואפילו מטו"ר, ואינו חוצץ מטומאה שעל גביו שלא תרד לתוכו. אך צ"ע דכאשר אין הטומאה רצוצה ודאי אהל חוצץ שלא תרד טומאה שעל גביו לתוכו, אלמא יש דין אהל לחצוץ מטומאה שעל גביו. ובשלמא לדעת הראב"ד בפט"ז ה"ה שטומאה באויר אינה יורדת לקרקע י"ל דאין צריך לדין חציצה, אך לדעת הרמב"ם שם שטומאה באויר יורדת לקרקע קשה מדוע אינה יורדת לתוך אהל כשאינה רצוצה. וצ"ל דאהל נחשב למקום בפ"ע ואין זה מדין הצלת אהל, ולכן כשאין הטומאה רצוצה אין הטומאה יורדת לאהל וכשהטומאה רצוצה הרי היא יורדת ואין לאהל דין הצלה מטומאה שעל גביו, (ולפי"ז אף להרמב"ם יש מעלה לטו"ר לבקוע יותר מסתם טומאה באויר), וצ"ע.

בפי"ד מ"ו תנן לגבי שני זיזין זה על גבי זה (לגירסת הרמב"ם) יש בהן פו"ט ואין ביניהם פו"ט, טומאה תחתיהן תחתיהן טמא, טומאה ביניהן ועל גביהן כנגדו עד הרקיע טמא. כלומר, היכא דזיז התחתון גבוה מהארץ טפח ויש לו שם אהל, וזיז העליון אינו גבוה מהתחתון טפח ואין לו שם אהל, טומאה ביניהם הרי היא עולה למעלה ואינה יורדת למטה. וכתב החזו"א סי"ב סק"ז דמכאן מוכח שטו"ר אינה יורדת לאהל למטה, ולשיטת הרא"ש ומהר"ם פ"ו מ"ה על כרחיך צריך לגרוס במשנה כגי' הר"ש והרא"ש.

עוד כתב החזו"א שם שהרמב"ם סובר שטו"ר אינה טומאה מיוחדת יותר מכל טומאה באויר, ולכן נקט הרמב"ם לשון רצוצה כשאין ברוחב האהל שעל גבה טפח, וכן נקט הרמב"ם דטומאה שבאויר יורדת עד התהום כדין טו"ר שבוקעת ויורדת. ולפי"ז מוכח שטו"ר אינה נכנסת לאהל שלמטה, דהא טומאה באויר ודאי אינה יורדת לאהל והוא הדין טו"ר, שאין בה תוספת טומאה. אך הראב"ד סובר שכאשר הטומאה דחוקה נוסף לה טומאה לבקוע, ולכן נקט שטומאה באויר אינה יורדת לקרקע וטומאה טמונה בוקעת ויורדת. ולדידיה יתכן שטומאה במעזיבה יורדת לבית כדעת הרא"ש ומהר"ם אף שטומאה באויר אינה יורדת לאהל. הנה נקט כאן החזו"א כדעת הגר"ח שהרמב"ם והראב"ד פליגי מה נחשב טו"ר, וכמו שפי' הגר"ח בתחילה שלפי הרמב"ם לא משכח"ל טו"ר שבוקעת אהל. [ומה שנקט בגליונות פכ"ד ודאי נסתר מכאן, ומה שנקט בגליונות פי"ב דהרמב"ם והראב"ד לא פליגי נסתר מכאן, אך מה שנקט שם שאין טו"ר בוקעת אהל יתכן דנשאר בזה, וס"ל דחלל טפח פנוי בעינן גם בשביל שם אהל].

ומה שהגר"ח לא הוכיח ספיקו ממתני' וכמו שהוכיח החזו"א, י"ל כמו שדחה המשנ"א דיתכן לפרש הא דתנן כנגדו עד לרקיע טמא היינו דזה ודאי טמא בין כאשר הטומאה על גביהן בין כאשר הטומאה ביניהן, אך לגבי תחת הזיז הדין חלוק דטומאה ביניהן יורדת וטומאה על גביהן אינה יורדת. ודוחק טובא, דהמשנה באה לחלק הדינים והו"ל לפרש טומאה תחתיהן תחתיהן טמא, ביניהן טומאה בוקעת ועולה בוקעת ויורדת, על גביהן כנגדו עד לרקיע טמא, וצ"ע.

והנה כל הנידון הנ"ל הוא האם טומאה נכנסת לאהל למטה, אך לכו"ע הטומאה שתחת אהל נכנסת דרך קרקעית האהל, דהא טומאה במעזיבה מודו כו"ע דהעליה מיהא טמאה. והביאור הוא דאין קרקעית האהל חוצץ בפני הטומאה ואפילו בלא דין טו"ר שבוקע לאהל, דטומאה יכולה להכנס לאהל כל דליכא חציצת אהל בפני הטומאה.

יל"ע מה הדין בטומאה תחת אהל שמביא ואינו חוצץ כאדם וכלים, האם חשיב טו"ר או לא. לכאורה לדעת הרמב"ם חשיב כטומאה תחת אהל ואינה בוקעת ויורדת, אך אפשר שדוקא טומאה תחת אהל שחוצץ מפקיע משם טו"ר, וצ"ע. ולדעת הראב"ד נראה דכיון שיש לטומאה חלל טפח פנוי ואינה דחוקה אינה בוקעת ויורדת למטה דלא גרע מטומאה באויר.

בפט"ו מ"א כתב המים טהורים בשם מרכבת המשנה ביאור בפלוגתת הרמב"ם והראב"ד האם טו"ר שבתוך אהל בוקע את האהל, וזה יוצא בדיוק להפך מהגר"ח, ושם ביארנו בדעת הגר"ח דאדרבא פליגי שם לשיטתם.