ציונים והערות מלאכת מעמר
קטגוריות: שו_ע / אורח חיים / הלכות שבת - ציונים והערות

**מלאכת מעמר**

**סעיפים ט י**

**גמ' דף עג:** 'והמעמר אמר רבא האי מאן דכניף מילחא ממלחתא חייב משום מעמר אביי אמר אין עימור אלא בגידולי קרקע', וכת' רש"י (ד"ה משום) דדמי למאסף בשבלין.

**דברי הראשונים שדוקא במקום גידולו אסור:** וכת' תוס' בביצה (דף לא. ד"ה מן הקרפף) דלא שייך עמור אלא במקום שגדילים שם כדמוכח בסוגין, וצ"ע היכן מוכח כן בסוגיין וצ"ל דכוונתו מדוע אסרו דווקא כשאוסף 'ממלחתא', [וכן הוכיח הר"ן בביצה (דף יט. מדה"ר ד"ה ומ"מ), וכת' הריטב"א (בסוגיין ד"ה אביי) דמעמר שייך או במקום גדולו או מעיקר תחילת מקום לקיטתו, ולהכי בסוגיין ס"ל לרבא דחייב משום שהוא מקום גידולו, אבל בקרפף שהתירו בביצה התם לאו מקום גידולו הוא, וכ"כ הסמ"ג (לאוין סה אות ד), והמאירי (ד"ה חריצים) כת' דבביתו מותר לעמר ורק במקום שקצר אסור. עוד הוכיח הר"ן מסוגיא שם בביצה דלא אסרו משום מעמר אלמא דוקא במקום גידולו, וכן הביא הגר"א (סק"ט).

**חידוש התוס' רי"ד דאין עימור אחר עימור:** והתוס' רי"ד (ד"ה והמעמר) הוסיף דאין עימור אלא בשעת לקיטתו מהקרקע, אולם אם ליקט וחזרו ונתפזרו אין זה מעמר. ועיין בגמ' לקמן (דף קמג:) שיש בהתפזרו פירות איסור משום עובדין דחול, ונפסק לעיל (סימן שלה סעיף ה).

**נפסק דדווקא בגידול"ק ומ"מ אסור באינו גידול"ק:** ובדברי המאירי נראה שפסק בסוגיין כדברי רבא שחייב, אולם הביא דגדולי המחברים כת' שאין עמור אלא בגידו"ק ופטור אבל אסור. וצ"ע היכן מצינו בסוגיין פטור אבל אסור. והרא"ש (פ"ז סימן ג) כת' דהלכה כאביי. וכן פסק הרמב"ם (פ"ח משבת ה"ה), והטור (סימן שמ) כת' דאסור לקבץ מלח ממשרפות המלח שדומה למעמר וכן אסור לקבץ כל דבר במקום גידולו, ומבואר דס"ל דהוא איסור, וכת' הב"י (ד"ה אסור) דאמנם קיי"ל כאביי, מ"מ משמע לטור דלא פליג אביי אלא אי חייב או רק אסור, ונכון הוא שלא לחלק כ"כ בין אביי לרבא. ועיין בקרבן נתנאל (אות ה) דתמה על הב"י דדוחק הוא, וכת' דמסתפק הרא"ש אי הלכתא כרבה או כאביי דמצד אחד הלכתא כבתראי משו"ה אינו חייב אבל איסור מיהא איכא, ובתפארת שמואל (אות ו) כת' דברא"ש מבואר דאביי ורבא פליגי, וברי"ף משמע דלא פליגי וצ"ע, ואולי כוונתו מדלא פסק הרי"ף אלא רק העתיק המח'. ועיין בהגהות הגרי"פ (אות א) שהביא הרבה סתירות בפסקי הרא"ש בזה.

**דין אסיפת פירות ושאר דברים ממקום גידולו שחייב חטאת:** כת' הפרמ"ג (אש"א סקט"ו) והמ"ב (סקל"ז) דמה שהוסיף השו"ע וה"ה כל דבר ממקום גידולו אסור, יש בזה גם חיוב חטאת, וכת' המ"ב דטעמא דכת' אסור היינו לומר שאם לאו במקום גידולו מותר לכתחילה. והוסיף במקום גינות שאסור לקחת פירות ואפילו מעט ששיעור מעמר קטן מאד, וכת' האג"ט (מעמר ג) והערוך השולחן (סעיף ב) שכל שלוקח ב' פירות חייב משום מעמר. והאג"ט הסתפק שם האם יש עימור בכמה מינים שונים עיי"ש. וכת' הערוך השולחן (סעיף ג) שמלאכת עימור שייכא כ"ז שלא נאפה ולא התבשל ולא נטחן שעדיין הם כנקצרים וכנתלשים, אולם אח"כ אין איסור עימור, וכי אסור להניח כמה לחמים למקום אחד [ועיין תהלה לדוד (סק"ח) שמסתפק בזה]. עוד כת' האג"ט (סעיף ו) שביצים מהלול חשיב ממקום גידולו. ועיין באו"ז (ח"ב סי' נז) הוכיח מדין ביצים דאסור דאף שלא בגידו"ק אסור, וא"כ לשיטות שרק בגידול"ק אסור מותר לאסוף ביצים, ולפי"ז במקום גידולם של הביצים אסור מדרבנן.

**דין קיבוץ דבילה (סעיף י) ומח' האחרונים אם גם בבית אסור:** כת' השו"ע (סעיף י) המקבץ דבילה ועשה ממנה עיגול הרי זה תולדת מעמר וחייב, וכת' המג"א (סקט"ז) בשם הכס"מ (פ"ח משבת ה"ו) שגם הכא כל האיסור הוא במקום גידולו, וכ"כ הא"ר (סקי"ט). אולם כמה אחרונים פליגי וס"ל דבזה אף בבית אסור, עיין בפמ"ג (אש"א סקי"ז) שנוטה שחייב ונשאר בצ"ע, וכת' המעשה רוקח (פ"ח ה"ו) דאף בבית אסור, וטעמא משום שדווק אערימות וכדו' שדרך עימורו הוא במקום גידולו אמרינן דווקא שם אסור, אולם בדבילה שדרך אף בבית או באוצר שלהם חייב גם שם, ועיי"ש כמה שיעור המלאכה בקיבוץ לעיגול [אולם המנ"ח (מעמר ג) והקצוה"ש (סי' קמו סקמ"ט) פליגי]. ובמרכבת המשנה (אלפנדרי) כת' דיש להק' מדוע הרמב"ם לא חילק דדוקא במקום גידולו, וכן הוכיח הנחל איתן (שם) שודאי אף בבית חייב, וגם הח"א (כלל יג סעיף ג) כת' כן, והאריך לבאר זאת בנשמ"א (שם אות א), וכן מביא במ"ב (סקל"ח) [ועיי"ע בגר"ז (סעיף טו), ובספר אוהל מועד (שער השבת דרך ד נתיב ו) הביא בשם הרמב"ם דגם בבית אסור]. ויוצא א"כ דטעם המעש"ר דתלוי בדרך, ולנשמ"א תלוי אם קושר את האגודה שאסור אף בבית, ונפק"מ לקשירת ירקות בבית.

**האם יש קיבוץ אחר קיבוץ:** עוד יש להסתפק האם דין קיבוץ דבילה הוא כדין עימור רגיל, וא"כ לדברי התוס' רי"ד הנ"ל שאם ליקט וחזר ונתפזרו אין זה מעמר, האם כה"ג שליקט ואח"כ דיבק, או אף כשדיבק ואח"כ נתפזרו, האם כה"ג יש איסור או לאו, וטעם החילוק הוא שאפשר שבתולדת מעמר שהיא קיבוץ זה הרי גם בבית וזה דרך גם לאחר שליקט, והאיל משולש (מעמר פ"ה אות ז והערה כא) כת' להחמיר בזה, אולם הארח"ש (פי"ח הערה קכה) פקפק בזה.