שיעורי שביעית ז
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / שביעית / שיעורים שביעית מהדו_ק

# שיעורי שביעית

### מפי מו"ר הגאון

### רבי **רפאל צבי ובר** שליט"א

##### פרעון חוב או תגמולין מדמי שביעית.

##### משלוח מנות, אם מותר לשלוח פירות שביעית.

##### נתינת צדקה מדמי שביעית או פירות שביעית.

##### דין פרחים שנשתלו בשביעית באיסור.

##### סחיטת פירות שביעית.

##### שיעור ז

## פרעון חוב מפירות שביעית, ודין שכנות הלוות זו מזו

א] כתב הרמב"ם (פ"ו ה"י) וז"ל "דמי שביעית אין פורעין מהם את החוב, ואין עושין בהן שושבינות, ואין משלמין מהן תגמולין, ואין פוסקין מהן צדקה לעניים בבית הכנסת" וכו' עכ"ל. מבואר דפרעון חוב הוי כסחורה שאסורה בפירות שביעית. והנה הדרך הוא ששכנות לוות זו מזו פירות או ירקות ע"מ להחזיר פרי או ירק דומה, ובפשוטו אסור להשיב ולפרוע מפירות שביעית, כדין פורע חובו שאסור מפירות שביעית.

ומ"מ באופן שמתנה להדיא שתחזיר פירות שביעית, נראה להוכיח מהרמב"ם דשרי, דכתב (שם הי"ד) ''הלוקח מן הנחתום ככר בפונדיון, ואמר לו בשעת לקיחה, כשאלקט ירקות שדה אביא לך בו, ה"ז מותר, ואותו הככר הרי הוא כפירות שביעית, ואם לקח ממנו סתם, לא ישלם לו מדמי שביעית שאין פורעין חוב מהן", ומה דמותר כשמתנה שיחזיר לו ירקות השדה, ביאר הר"ש (פ"ח משנה ד) דנותנים אחד לשני מתנת חינם, אמנם ברמב"ם מוכח לא כן, דכתב דהככר נתפס בקדושת הפירות, הרי דהוא ניתן תמורת הפירות, ואינו מתנה, וטעם ההיתר הוא דבאופן זה שהתנה שיתן לו בעד זה ירקות אין נחשב להלואה, אלא להחלפה, שמחליף את הככר בירקות, ולפ"ז אף בשכנות כל שמתנות שיחזירו פירות שרי [ובאמת סתם שכנות לוקחות פירות זה על דעת שיחזירו פירות, וא"כ לכאורה אף בסתם כשלא התנו במפורש להחזיר פירות יהא מותר].

ובחוט שני (עמו' שמא) כתב בשם הרידב"ז, דחוב שנוצר מחמת פירות שביעית, מותר לפרוע מפירות ודמי שביעית, אף כשלא התנה מראש לפרוע מזה. אמנם דעת החוט שני דלא סגי בהכי, אלא צריך גם להתנות לפרוע מפירות 'שביעית', דדווקא בב' תנאים אלו מותר, א. שהחוב נוצר מפירות שביעית, ב. שהתנה לפרוע מפירות שביעית [וה"ה כשמתנים שהוא כמתנת חינם דשרי, וכמבואר בר"ש], אמנם לענ"ד נראה דכיון שיסוד ההיתר משום שאם מחזיר לו פירות תמורת הפירות אינו הלוואה אלא החלפה, א"כ מסתבר שאין חילוק, וכל שמתנה לפרוע פירות שרי, אף אם החוב לא בא מפירות שביעית, ועוד נראה דאפי' לא התנה להדיא 'פירות שביעית', אלא פירות סתם ג"כ שרי, דהרי בזה דומה להחלפה ולא להלוואה.

## נתינת תגמולין, ומשלוח מנות, מפירות שביעית

ב] עוד מבואר ברמב"ם, דאין משלמין בהן תגמולין, והיינו כשחברו עשה לו חסד ובא לשלם לו גמולו וליתן לו במתנה פירות שביעית, אף שבאמת אינו חייב לו כלום מ"מ אסור דהוי כפרעון חובו. ודנו הפוסקים אם מותר לשלוח 'משלוח מנות' מפירות שביעית, ויש לדון בו בב' אופנים, א. במשלוח הראשון ששולח, שמקיים בזה מצוותו, וכיון שמחוייב לקיים את המצוה, אפשר דנחשב שפורע בכך את חובו, ב. כשמשיב למי ששלח לו, אם אסור משום 'תגמולין'. ודעת הדרך אמונה (פ"ו ה"י בצה"ל ס"ק קכא) בשניהם לאסור, וז"ל ''ולכאו' אסור להחזיר משלוח מנות מפירות שביעית דהוי כמשלם לו תגמולין, וגם לכתחילה לשלוח מפירות שביעית, אם עדיין לא יצא ידי משלוח מנות יש ליזהר דהוי כפורע חוב מפירות שביעית וצ"ע".

אמנם באורחות רבינו (ח"ב עמו' שלב) העיד דהקה"י התיר לשלוח מנות מפירות שביעית, וכמ"ש שם דאין לאסור קיום מצוה משום פרעון חוב, ונראה דהתיר שם אף להחזיר, ולא חשש משום 'תגמולין'. אמנם בזה נראה, דתלוי במציאות, דכל שהיה בדעתו לשלוח לו, אלא דהשני הקדימו ושלח לו קודם, אין נראה דאסור משום 'תגמולין', כיון דבלא"ה היה שולח לו, אבל כל שמשיב לו מפני ששלח לו, בזה הוי 'תגמולין' ואסור. ובחוט שני (עמו' שלד) כתב "מ"מ אם מרגיש כעין הרגשת חיוב, מחמת שקיבל ממנו משלוח מנות, אפשר דמיקרי כפרעון חוב, וצ"ע", ועוד כתב שם "וכן צ"ע כששולח משלוח מנות לחברו שמרגיש כלפיו כעין הרגשת חיוב, כגון הורים של תלמידים למלמד של בניהם אי חשיב כפרעון חוב, וצ"ע".

ולעניין שליחת המנות בתחילה אם יש בזה משום פרעון חוב מחמת שמקיים בזה את המצווה, כתב בחוט שני הוכיח דדעת החזו"א דאין בקיום מצוה משום פרעון חוב, דביאר דהא דאין קונין מדמי שביעית חטאת העוף (פ"ח משנה ח) אף שנאכלת כולה, משום דעיקרו קרבן, ומשולחן גבוה קא זכו ומקרי סחורה, אלמא דמשום מצוותו שמחוייב להביא חטאת העוף, אינה סיבה לאוסרו, דאין בקיום מצוה משום פרעון חוב.

## נתינת צדקה לעני מדמי שביעית, בבית כנסת ובבית

ג] עוד מבואר ברמב"ם דאין פוסקין מהן צדקה לעניים בבית הכנסת, וכתב בדרך אמונה (שם ס"ק עד) דה"ה לעני המבקש צדקה בביתו, דאין ליתן לו מדמי שביעית, דכיון דמחוייב ליתן לו הרי הוא כפורע חובו מדמי שביעית, וכן הוא בירושלמי (דמאי פ"ג ה"א), אמנם לגי' הגר"א שם, אין כזה ירושלמי, ומקור הדין מהתוספתא, ושם לא הוזכר אלא בבית הכנסת, וכן מדוייק ברמב"ם, והטעם בזה, דכיון שפסקו עליו בבית הכנסת ליתן כך וכך, מיחזי יותר כפרעון חוב, אבל בביתו אינו אלא קיום מצוה ואין בו משום פרעון חוב, והגרח"ק לשיטתו, כמ"ש במשלוח מנות דאסור לשלוח משלוח ראשון מפירות שביעית, דקיום מצוה, הרי הוא כפרעון חובו דאסור [ואין כן דעת החזו"א, וכמו שהוכיח החוט שני, כשנ"ת לעיל].

ד] ואם מאכיל את העני בביתו לכו"ע שרי, דאין זה צורת פרעון חובו, אלא כך הוא הדרך לאכול ואוכלין אחרים עמו, ופשוט הוא, דאל"ה יהיה אסור להאכיל את אשתו, כיון שמחוייב לה במזונות, וכן כתב הרמב"ם גבי שכיר (פ"ה הי"ג) "ואין מאכילין וכו' ואם היה שכיר שבת או שכיר שנה או שכיר חודש, או שקצץ מזונתיו עליו, הרי הוא כאנשי ביתו, ומאכילין אותו".

## קנית פרחים בשביעית

ה] כתב הרמב"ם (פ"ה ה"א) "פירות שביעית ניתנו לאכילה ולשתיה ולסיכה ולהדלקת הנר ולצביעה" וכו', ודבר שאינו עומד לאחד מאלו השימושים, וכגון פרחים העומדים לנוי, אינו קדוש בקדושת שביעית, ובפרחים העומדים לריח של בושם, איבעיא הוא בירושלמי (פ"ז ה"א) ולא איפשטא, ומ"מ בסתם פרחים שלנו, אף שיש בהם קצת ריח, אינם גדלים בשביל בושם, והרי הם כפרחים העומדים לנוי דאין בהם קדושת שביעית. ודעת החזו"א דאף איסור ספיחין, אינו נוהג אלא בדבר הקדוש בקדושת שביעית, אבל בפרחים וכדו' דאין בהם קדושת שביעית, ה"ה דאינו אסור משום ספיחין (בדרך אמונה פ"ד בצה"ל ס"ק כח, דכן הוא מסקנת החזו"א בסי' י ס"ק יא, ובסי' כז ס"ק ב, וחזר בו ממ"ש בסי' ט ס"ק ד), ולכן אין איסור לקבל במתנה זר פרחים, אף שגדל באיסור בשביעית.

ו] ומ"מ פרחים אלו שגדלו באיסור, אסור לקנותם, וכמו שפסק הרמב"ם (פ"ח הי"ד) דהחשוד על השביעית אין לוקחין ממנו דבר שיש בו זיקת שביעית, והיינו דבר שגדל בשביעית ואין לו קדושת שביעית, כגון פשתן, והעובר על זה וקונה מהחשוד, הרי הוא ג"כ חשוד, דהוא משנה מפורשת בבכורות (דף כט:), ומשום כן אסור לקנות בשנת השמיטה, פרחים בלי הכשר, דמסתמא נזרעו בשביעית, ואסור לקנותם מהחשוד על השביעית. ומ"מ מותר לקנות ממנו פרחים בהכשר, ואף שמוכר ג"כ פרחים שאינם כשרים, וכ"כ בחזו"א (סי' י ס"ק יב, וכן הוא בדרך אמונה פ"ח הי"ד ס"ק קיז, ובצה"ל ס"ק קעח) דמותר לקנות ממנו פירות שישית וחו"ל, ובפשתן אסר שם אף כשיודע בוודאות שאינו משביעית, כיון דאינו ניכר מה משביעית ומה משישית [משא"כ בפירות שישית וחו"ל דסגי שניכרין קצת, וכמו שנתבאר בשיעור ו לענין שקילה], דאין איסור לקנות אלא דבר שגדל בשביעית באיסור [אף שאין בו קדושת שביעית, וכגון פשתן וכדו'] אבל פירות שישית וחו"ל מותר, ונראה דה"ה פירות נכרי שנמכרים דרך שליחות ג"כ שרי. וה"ה פרחים בהשגחת כשרות שהוא מחו"ל, או שגדל באילן שנזרע קודם שביעית דמותר.

## סחיטת פירות בשביעית

ז] כתב הרמב"ם (פ"ה ה"ג) "ולא ישנה פירות מברייתן, כדרך שאינו משנה בתרומה ומעשר" וכו'. וכן כתב בהלכות תרומות (פי"א ה"ב) "וכן שאר כל הפירות אין משנין אותן מברייתן בתרומה, חוץ מזיתים וענבים בלבד". ולכן אסור לסחוט פירות להוציא מהן משקין, כיון שנחשב שמשנה אותן מברייתן, וגם נחשב שמפסידו, דהמיץ שיוצא מהם נחשב לזיעה בעלמא. אבל זיתים וענבים מותר, דכיון שדרך העולם לסוחטן, אינם נחשבים זיעה אלא משקה, וגם לא נחשב שמשתנים מברייתן. ודעת החזו"א (סי' כה ס"ק לב) דאף תפוזים ולימונים דינם כזיתים וענבים, ומותר לסוחטן, ומב' טעמים א. דצידד שם דדעת הרשב"א דאזלינן בתר רובא דעלמא שבכל דור ודור, וכיון שרוב העולם סוחטים תפוזים לצורך מימיהן, נחשבים למשקין, ודינם כזיתים וענבים. ב. דסחיטת תפוזים דומה יותר לריסוק פרי, כיון שכל המיץ נסחט ולא נשאר אלא הפסולת, וריסוק פרי אינו נחשב שמשתנה מברייתו, וכמו שפסק הרמ"א (סי' רב סעיף ז) דלא הפסיד ברכתו בכך, ואפי' כשלא ניכר צורתו, משא"כ בשאר פירות שסחיטתן דומה לזיתים וענבים, שרק חלק מהפרי נסחט, וסחיטה כזאת אסורה חוץ מזיתים וענבים. ובארחות רבינו (ח"ב עמו' שמו) כתב דהחזו"א התיר לסחוט רימונים וכמו שכתוב בשיר השירים "עסיס רימונים". וצ"ב דסו"ס אינו נחשב למשקה והרי הוא כזיעה בעלמא, וצריך להיות אסור וצ"ע.

**דינים העולים:**

1. אסור לפרוע חובו מפירות שביעית או מדמיהן, ושכנות שלוות זו פירות שביעית, אסורות להחזיר פירות שביעית, אלא א"כ התנו מראש שיחזירו פירות [ואפשר שגם בסתמא יהיה ותר שסתם שכנות כשלוקחות פירות הוא על דעת להחזיר פירות אחרים], ודעת החוט שני דדוקא כשלוו פירות שביעית, והתנו להחזיר פירות שביעית, ולענ"ד נראה דכל שהתנו להחזיר פירות מותר, אע"פ שלא פי' בדווקא 'פירות שביעית', ואף כשלוו פירות שישית או חו"ל מותר [ודעת הרידב"ז דכל חוב שנוצר מחמת פירות שביעית, מותר לפרוע מפירות שביעית, ואפי' כשלא התנו כן מראש]. וה"ה כשמתנים שנותנים מתנה אחת לשניה, מותר להחזיר פירות שביעית.
2. אסור ליתן 'תגמולין' מפירות שביעית, והיינו כשחברו גמל עמו חסד, ונותן לו תמורת זה מתנה, דהוי כפרעון חוב. ודעת הדרך אמונה דאסור להשיב משלוח מנות לחבירו ששלח לו, דהוי בכלל תגמולין, ובארחות רבינו התיר, ונראה דאם לא היה בדעתו לשלוח לו, אסור להשיב לחבירו ששלח לו, אבל אם היה בדעתו לשלוח לו, אלא שחבירו הקדימו, מותר להשיב. ובחוט שני הסתפק, אם מותר ליתן למלמדים וכדו' כיון שיש כלפיו קצת הרגשת חוב.
3. השולח משלוח מנות ראשון שבו יוצא יד"ח, דעת הדר"א שאסור לשלוח מפירות שביעית, דקיום מצותו שמחוייב בה, הוי פרעון חוב, ובארחות רבינו כתב דהקה"י התיר, וכן דעת החוט שני והוכיח כן מהחזו"א,
4. אין פוסקין מפירות שביעית צדקה לעניים בבית הכנסת, ודעת הדר"א דאף בביתו אסור, והחוט שני מתיר בביתו, דאין בקיום מצוה משום פרעון חוב, ולהאכילו בביתו לכו"ע שרי.
5. פרחים שעיקרם לנוי [אע"פ שיש בהם קצת ריח, כיון שאין עומדין לכך] אין בהם קדושת שביעית, ודעת החזו"א דאף לא נוהג בהם איסור ספיחין, ומ"מ קנסו חכמים שלא לקנותו מהחשוד על השביעית, ואף המוכר שקונה מהמגדל, הרי הוא ג"כ חשוד ואסור לקנות ממנו, אבל במתנה שרי. ומותר לקנות ממנו פרחים העומדים תחת השגחת כשרות [שהם מחו"ל או מאילן שנזרע קודם שביעית], אף שמוכר גם פרחים אסורים. והוא שיהיו נכרים קצת [חזו"א].
6. אסור לסחוט פירות בשביעית, וזיתים וענבים מותר, וכן תפוזים ולימונים [חזו"א], ובאורחת רבינו התיר בשם החזו"א, אף רימונים, וצ"ע.

**השיעור נמסר בביהכ"נ "בית ציון ואהל אית"ן", נוה יעקב, ירושלים**

[ניתן לשמוע בקול הלשון טל': [PHONE_REMOVED] קוד 1-3-2-2-5, ובשידור חי ביום ה' 22:30].

**נכתב ע"י ש. מ. והיה למראה עיני מו"ר שליט"א**

**השיעור נמסר בביהכ"נ "בית ציון ואהל אית"ן", נוה יעקב, ירושלים.**

ניתן לשמוע בקול הלשון [טל': [PHONE_REMOVED] או [PHONE_REMOVED] או [PHONE_REMOVED], קוד 1-3-2-2-2, ובשידור חי ביום ה' 22:30].

**נכתב ע"י א. ה. והיה למראה עיני מו"ר שליט"א**