תחומין פרק ד מג עב - מד עב
קטגוריות: ש_ס / יג עירובין / עירובין - הרב יהושע  ננקנסקי

**מג:-מד:**

★מעשה דנחמיה

הריטב"א יליף מהכא דכל יצא חוץ לתחום דיש לו ד"א והקיפוהו אח"כ מחיצות לר"ג מהלך את כולו, ושאני משבת בבקעה [לעיל מב].

וע"ע בבעה"מ.

ובדעת הרמב"ם דמחיצת בנ"א לא מהני ליותר מאלפיים, עי' במ"מ [כז יד].

וע"ע בראב"ד [שם], ובחזו"א [קט יא] מגיהו.

ויל"ע היכי מהני יותר מאלפיים הרי בעינן מוקף לדירה, וכי מחיצת אנשים נחשב למוקף לדירה.

וע"ע במאירי.

★ובריטב"א בשם הראב"ד דמהכא שמעינן דהלכה כר"א "דהבלעת תחומין מילתא".

והריטב"א דחה דאפשר דהכא במעשה דר' נחמיה חשיב כאונס, ורבנן מודו, כמו בנאנס לדבר מצוה [לקמן מה].

וע"ע בבעה"מ [בסוף פירקין] ובמלחמות [שם].

וע"ע ברמב"ם [כז יד].

וע"ע חזו"א [קט ה].

★מחיצת בנ"א דמהני לרש"י [מד: ד"ה "דאיעלו מיא"] דמהני להכניס מרה"ר לרה"י.

וע"ע במאירי.

וע"ע במג"א [שיז יב].

וכן מצינו מחיצת בנ"א לענין סוכה [תרל-יב].

ובאחרונים דמהני לדבר דברי תורה כנגד צואה, וכן לענין לשבת בשמחת תורה שהס"ת לא במקומו בהקפות ומחיצות בנ"א חוצצות בינו לס"ת.

★עושה אדם את חברו דופן.

בהל' סוכה מבואר דאין לעשות סכך לפני דפנות [תרלה] ועי"ש במשנ"ב שהאחרונים פסלו גם בדיעבד.

ויל"ע כשסיכך על דפנות ונפלו הדפנות וחוזר ומעמידן האם מהני או שיש כאן תעשה ולא מן העשוי, דהרי בעינן המחיצות לפני הסכך.

ובשו"ת רב פעלים [ח"א או"ח לד] הוכיח מסוגיין דמהני.

וע"ע בפמ"ג [תרל א"א יט] דמוקי לסוגיין דנשאר טפח סמוך לסכך, עי"ש.

וצ"ב דא"כ אמאי נאסר לדעת הרי תוספת אהל מותר, וי"ל.

★שמעמיד אדם למחיצה דנו האם האדם עצמו יוצא י"ח סוכה בעודו משמש כמחיצה.

★יל"ע העמיד בנ"א שלא לדעת, ואח"כ הודיעם שהם משמשים למחיצה, **שיאסרו לזוז ממקומם מדין סתירת אהל**.

★מחיצת בנ"א דוקא שלא לדעת.

עי' ברש"י ובריטב"א וביו"נ.

וע"ע בביאה"ל [תרל-יב ד"ה ובלבד].

ובמשנ"ב בסוגיין.

★דעת הרמב"ם דבעינן דגם מי שנעשה בשבילו לא ידע.

וע"ע בב"י מקורו, ובמשנ"ב דגם לרמב"ם לאחר שהועמד לא אכפ"ל בידיעתו.

ולרשב"א כל הקפידא רק על העומדים.

★בטור ובשו"ע שבעינן שיעמדו סמוכים זל"ז פחות מג"ט.

וע"ע בב"ח מה שהקשה, וע"ע במג"א ובתו"ש.

★בקושית הגמ' ר"ח מיהא לדעת הוה.

מוכח דנאסר אפי' **ידיעת אדם אחר** [גר"א בהגהות].

וכן יל"ע איה"נ הוא נפסל תיפו"ל מצד עומד מרובה.

ויש שהוכיחו מהכא דמחיצת בנ"א לא מהני עומד מרובה ובעינן סגירה ממש [שו"ת בנין עולם או"ח יג-ה].

וע"ע בביאה"ל דמהני.

וע"ע בשפ"א שהקשה דלשתרי מדין **מוסיף על אהל ארעי**, ועי"ש שהוכיח שלדעת שנאסר **מדין עובדין דחול ואף דופן רביעי נאסר כה"ג.**

**מי שיצא ברשות**

★מקור הדין שיצא ברשות [ר"ה כג:] שר"ג התקין אלפים אמה לכל רוח ובהגיע לעיר הרי הוא כאנשי העיר [דהיינו יש לו את כל שביתת העיר ועוד אלפיים אמה].

ועי' ברמב"ן [מג] דהקשה **איך התיר ר"ג י"ב מיל דאו'.**

ועי"ש שתירץ דאיסור דאו' הוא רק בהלך באיסור, ובהלך בהיתר כגון להציל או קידוש החודש לא נאסר אפי' שעבר י"ב מיל ממקומו.

ובביאור דבריו עי' באו"ש [פכ"ז מהל' שבת].

וע"ע בדברי יחזקאל [ט טו].

וע"ע קה"י [טז].

**ויש שתירצו** דגם למ"ד דאו' כל האיסור הוא היציאה מהתחום, אבל לאחר שיצא הדין שנאסר ביותר מד"א הוא מדרבנן, ומשום הכי שפיר התיר ר"ג [או"ש ועוד].

★טעם התקנה "שלא יהיה מכשילן לעת"ל" זה סיבה שהיוצא מקבל תחום שבת.

והא דחוזרים למקומם עי' בתוס' ר"ה [ד"ה שיהיו] "דאי לא שרית סופן לא עביד תחילתן".

וע"ע בתוס' בסוגיין.

וע"ע בהגהות ר' אליעזר משה הורביץ.

★יל"ע עיקר התקנה שאם יהיה מוגבל בד"א לא יצא להציל, א"כ מי שיצא חוץ לתחום ודינו ד"א ואח"כ יוצא להציל במקום אחר אצלו לא שייך דילמא מימנע, ובתקנה לא נאסר שירויח ע"י יציאתו, אלא רק שלא יפסיד את מה שהיה לו, וא"כ לא יקבל אלפיים אמה.

ובחידושים וביאורים מסתפק בזה.

ועי' באבנ"ז [שח] שכשיצא חוץ לתחום ודינו בד"א והציל שם לא מקבל שם אלפיים אמה.

★יל"ע שר"ג נתן אלפיים אמה האם זה רק כשהגיע למקומו או אולי בכל הדרך **כל רגע ורגע מקבל אלפיים אמה.**

וא"כ לפי"ז י"ל במי שיודע שיצטרך לצאת בשבת בפיקו"נ יותר מאלפיים האם יש ענין לעשות עירובי תחומין בכדי למעט בעברות או להנ"ל הכל היתר ואין ענין [וכי יש ענין להמנע מלקבל מתנות מר"ג].

★נחלקו הפוסקים שקבל תחום חדש וחזר לביתו האם נשאר לו התחום החדש או שאיבדו.

וממילא כשחזר נאסר לצאת שנית [כשיוצא לא לפיקו"נ].

בנידון זה תלוי בשתי לשונות ברש"י.

וע"ע בשעה"צ [ה] שהחמיר בזה.

אחד שהלך להציל יש לו למעשה שתי תחומים הראשון והחדש, יל"ע שהלך למקום שלישי בפיקו"נ האם איבד את התחום השני [וכנ"ל] או שרק כשחזר לביתו ונמצא בתחום המקורי אז איבד, אבל כה"ג לא, וממילא יכול **להחזיק ג' תחומין.**

★יל"ע אחד שהגיע לבי"ח ולא יכולים לטפל בו ונשלח לבי"ח אחר האם מקבל שם אלפים כיוצא לפיקו"נ, או דנחשב כיוצא בשוגג ויש לו רק ד"א.

וכי מי שחשב על בנין שהוא בי"ח והלך לשם והתברר שטעה האם מקבל אלפיים אמה, ה"נ ל"ש, וי"ל.

★דנו היות וכל הטעם מכשילין לעת"ל שלא ירצה לצאת להציל מי שיצא להציל **את עצמו** כגון חולה שנוסע מחוץ לתחום האם מקבל אלפים אמה, דלא שייך הטעם.

ובב"י [רמח ד] מבואר דקנה.

★גבי חזרת אנשי הצלה [בחילול שבת דאו'] עי' אג"מ [או"ח ח"ד פ].

וע"ע בשבט הלוי [ח"ו פ"ו].