7. טוחן אחר טוחן וטחינה לאלתר
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / מלאכות שהיה והטמנה / הרב מאיר קאופמן / שיעורים

בס"ד

תשרי ע"ג

**בדין אין טוחן אחר טוחן**

**ביאור הסברות שאין טוחן אחר טוחן**

א]עיין ב"י סימן שכ"א שהביא מההגהות מימוני והסמ"ג והמרדכי והר"ן שהביאו מהרשב"ם שמותר לפורר לחם ואין בזה איסור טוחן מאחר שנטחן כבר דלא מצאנו טוחן אחר טוחן והובא דבר זה ברמ"א ס"ח לענין מלח שהיה דק מתחילה ונתבשל ונעשה פתיתין והנה דבר זה אינו מוסכם דעיין שו"ת הרשב"א ח"ד סע"ה שכתב להתיר לפורר לחם לתרנגולים רק מצד שזה לאלתר וכן הוא בתוס' רי"ד קכ"ח. וכן בריטב"א ע"ד: הביא מהרמב"ן וכן בשיטה לר"ן מהרא"ה שהתירו לטחון לחם מצד שאין טחינה באוכלים ולא מצד שאין טוחן אחר טוחן

וכתב החזו"א סימן נ"ז ד"ה ענין וז"ל ענין אין טחינה אחר טחינה שהזכירו הפוסקים אינו ענין לבישול אחר בישול דנחלקו בו הפוסקים דלכו"ע ארתח כופרא והדר ואיקושי וחזר וארתחה חייב וכן כן במתכת דכל דהדר ואקושי הדרא לקמיתא אלא דבבשר לא הדרא לקמיתה דבשר צונן מבושל נמי מבושל הוא וכו' אבל הא דאין טחינה בפת היינו שאין טוחן אלא בהפרדה של חיבור טבעי אבל בהפרדה של חיבורי בני אדם אינו בכל טוחן אפילו בחיבר דבר שלא נטחן מעולם אלא בא לעולם מפורד וכו' עכ"ל וכוונתו דבישול אחר בישול יסודו דכיון דהבישול הקודם עדין קיים א"כ אפילו שנעשה כאן מעשה בישול אבל אין כאן מציאות של התיקון של הבישול ולכן במקום שנתבטל התיקון של הבישול יש בו בישול אחר בישול אפילו שכבר נעשה בזה מעשה בישול וא"כ כאן מצד שכבר נעשה בזה פעם מעשה טחינה זה לא סיבה שלא יהיה טוחן ומצד המצב של הלחם זה סוג חיבור שהוא מספיק למלאכת טוחן לכן ביאר שיש כאן חיסרון שחיבור לא טבעי אלא שנעשה על ידי מעשה אדם אין בו מלאכת טוחן

ועיין בשער הציון סימן תק"ד סק"ה דהביא בשם ספר חכמת מנוח דמה שמלח נהרות אין בו טוחן וביארו הראשונים מצד שזה נעשה על ידי מעשה בישול שמחבר החתיכות הכונה דהחיבור רך ונידוך בקל ואינו קשה כגרעיני מלח ים הנעשים בידי שמים ומבואר כנ"ל שיסוד החיסרון שזה לא חיבור אלים והוסיף דצריך שגם במציאות זה יהיה סוג חיבור שאינו חיבור גמור

ועיין פמ"ג מ"ז סק"י שכתב שטוחן זה רק דבר שהיה בתולדה גוף אחד ומפוררו אבל דבר שבתולדתו הוא לא היה גוש אין בזה טוחן וזה על דרך החזו"א הנ"ל אלא דהוא לא ביאר דבר שהוא חיבורי אדם אלא דבר שזה לא חיבור בתולדה ועיין לקמן לענין סוכר

והנה עיין ביאור הגר"א סי"א שכתב וז"ל תוספתא שם מוללין את המלול וכו' וה"ה לכל מלאכה כמ"ש שם עכ"ל [והנה בפשוטו הכונה של מוללין זה איסור טוחן בדבר כבר טחון וצ"ב מה שהגר"א הוסיף וה"ה כל מלאכה כמ"ש הרי על טוחן זה מפורש בתוספתא וצ"ל שמלילה זה דש ולא קשור לטוחן וזה דלא כמנחת ביכורים שם] והנה בהמשך התוספתא מדובר שם על דבר מבושל ואפוי שמותר לחזור ולבשלו וה"ה לאפותו דהינו שאין בישול אחר בישול וכן שאין כתב על גבי כתב ומשמע בגר"א שדימה הדברים וזה דלא כחזו"א ובפשוטו צ"ל שהבין שיסוד הדין דאין בישול אחר בישול שכיון שנעשה בזה בישול ויש לזה שם מבושל לכן פעולת הבישול הנוספת אפילו אם משפיעה משהו אין לזה חשיבות מלאכה ולכן גם טוחן כיון שנעשה טחינה ויש לזה שם דבר טחון אין לטחינה הנוספת חשיבות מלאכה ומה שהקשה החזו"א ממתכת צ"ל דכל מה ששיך לדון שיש לזה שם מבושל זה רק אם הבישול עדין קיים אבל אם הבישול לא קיים כלל פקע מזה שם מבושל ולא אכפת לן מה שנעשה בזה פעם מלאכת בישול וגם כאן כל שפעולת הטחינה עדין קיימת וניכרת בו חשיב כדבר טחון אין בטחינה הנוספת חשיבות מלאכה ובאמת אם יתבטל כל היצירה הקודמת יהיה בזה טוחן אחר טוחן ועיין שביתת השבת בפתיחה סק"ז

אמנם צ"ע דהרי מבואר בראשונים דמלח נהרות אין בו טחינה מצד שאין טוחן אחר טוחן והרי שם לא היה בזה אף פעם פעולת טחינה ורק שבתחילה הוא היה נפרד ואדם חיברו ובהכרח שאין עיקר סברת הגר"א מצד שהיה כאן מעשה טחינה אלא שכל שהיה בזה התיקון של המלאכה של טחינה אין בטחינת הדבר חשיבות מלאכה והדברים מחודשים ויותר היה נראה שזה וודאי עיקר הסברא שאין כאן יצירת טחינה כביאור החזו"א והאחרונים הנ"ל שזה סוג חיבור שאין בו טוחן אלא שהיה מקום לאסור כיון שנעשה פה מעשה טחינה ובזה דימה הגר"א שחזינן שבדבר שהתיקון כבר עשוי אפילו שנעשה בזה מעשה בישול או מעשה כתיבה אבל כיון שזה לא יוצר כתב אין בזה מלאכה ה"ה כאן אפילו שנעשה כאן מעשה טחינה אבל כיון שאין כאן יצירת מלאכה לכן אין בזה טוחן וצ"ע

**בדין לטחון דבר טחון ליותר דק**

ב]והנה עיין אגלי טל סקט"ו שדן בטחן מערב שבת דק דק וחזר וטחן בשבת האם חייב או יש בזה הסברא של אין בישול אחר בישול דאם זה נתבשל כמאכל בן דורסאי אין בזה בישול וע"ש כתב שלראשונים שדק דק זה לא טוחן וודאי שכאן חייב אמנם לראשונים שחשיב טוחן יש להסתפק וע"ש שנטה שזה כמבושל כמאכל בן דורסאי שאין בזה בישול ובשביתת השבת סק,י נקט לאיסור מצד שגם בבבישול קי"ל שאסור לבשל דבר שרק מבושל כמאכל בן דורסאי ולכאורא יש לדון שזה כמו מבושל כל צרכו שוודאי שאין בזה בישול [וע"ש שהקשה דמבואר שהקטורת ביוה"כ שצריך דקה מן הדקה עשו מערב יוה"כ והרי על ידי זה הריח פחות חזק ובהכרח שיש בזה איסור טוחן ביוה"כ וביאר דלמטרה שזה עדין לא ראוי חשיב כאילו זה לא טחון כלל וודאי יש כאן חיוב טוחן ע"ש וצ"ע דבדיני אין בישול אחר בישול לא מצאנו כה"ג וכמבואר באחרונים לענין בישול הקפה] והנה כל הנידון הנ"ל שייך עד כמה שהחיסרון של אין טוחן אחר טוחן שאין כאן חשיבות של טחינה כי הדבר חשיב טחון אבל אם הסברא שאין כאן חיבור וממילא אין כאן טחינה א"כ כה"ג שטוחן יותר דק שזה חיבור גמור אין סיבה שלא יהיה כאן חיוב טוחן אמנם יתכן שגם לחזו"א יש הסברא הנ"ל שכל שבמציאות הוא טחון אין ליצירה חשיבות של טחינה אלא דמסברא בבישול שיסוד החיוב מה שעושהו למבושל וכל שהוא מבושל אין למעשה שלו חשיבות בישול אבל כאן יתכן שהמלאכה התיקון שבטחינה ולא מה שעושהו טחון וממילא גם אם יש לו שם טחון אבל שייך כאן את כל שורש המלאכה

**בענין טחינת מלח**

ג]והנה מבואר בגמ' ביצה י"ד. שיש במלח מלאכת טוחן ועיין תוס' שם שכתבו שזה דוקא במלח ים אבל במלח שלנו שנעשה על ידי אדם אין בו טחינה ועיין רמ"א ס"ח שדימה דבר זה לטחינה של פת והנה צ"ב החילוק בין מלח ים למלח מעינות הרי שניהם בתחילה זה מים אם מלח שאינו ניכר כלל ורק על ידי הבישול או האידוי של המים נשאר המלח ועיין שביתת השבת סקמ"ב שהביא מהכלבו וז"ל כתב הר"פ דמלח של לינץ שנעשה דק מתחילתו ואח"כ עושין ממנו פתיתים גדולים מותר לחתוך בסכין מידי דהוי הפת עכ"ל ומשמע שההבדל דבמלח ים נוצר גרגירים של מלח גסים משא"כ מלח מעינות נוצר פירורים קטנים ועל ידי חיבורי אדם זה מתחבר והנה צ"ב לדרך הפמ"ג והחזו"א למה יש כאן טוחן הרי מצד עצם יצירתו במים אינו מחובר וצ"ל שכאן חשיב תחילת יצירתו כשנעשה מלח ואם אז זה נעשה גס טחינתו חשיב מצורת יצירתו

אמנם עיין שער הציון סימן תק"ד סק"ה שכתב בשם החכמת מנוח וז"ל והחיבור רך ונידוך בקל ואינו קשה כגרעיני מלח ים הנעשים בידי שמים עכ"ל ומשמע מדבריו שעיקר החילוק בין אם זה חיבור גמור או חיבור קל וצ"ע מה זה ענין לאין טוחן אחר טוחן ומשמע מדבריו שיסוד החיסרון דחיבור על ידי אדם אינו חיבור וכחזו"א לעיל אלא שהוסיף שכל זה בחיבור קל ולא בדבר שהוא חיבור גמור ולפ"ז הסיבה שבמלח ים יש טוחן לא צריך להגיע שזה כמו תחילת בריתו אלא שכאן שזה חיבור אלים אין הסברא של חיבורי אדם אינו חיבור

והנה עיין פמ"ג מ"ז סק"י שכתב דבסוכר אין בו טוחן ובפשוטו כוונתו כי זה לא חיבור מתולדה אמנם צ"ע מה זה שונה ממלח שמהדים המים והגרגירים חשיב כתחילת בריתו ואם נימא כנ"ל שתלוי האם נוצר חיבור קשה או לא א"כ כאן יתכן שזה חיבור קל וזה כמו מלח מעינות וכנ"ל מהחכמת מנוח וצ"ע ועיין שביתת השבת סקמ"ג דהביא דיש דאסרו לטחון סוכר ויתכן שכוונת הפמ"ג קוביות סוכר שזה כמו מלח מעינות שהנידון על חיבור המלח שנעשה על ידי בישול וצ"ע

והנה היה מקום לומר שהטוחן במלח זה רק בסלעי מלח שנמצאים ליד ים המלח שזה חיבור מתחילת יצירתו וכן משמע קצת ברעק"א תשובה כ' אמנם לשון תוס' לחלק בין מלח ים למלח שלנו משמע שגם מלח שנעשה מאידוי מי הים יש בו טוחן וודאי דהמשנה דיברה בהוה שזה מצוי ולא בסלעי מלח שזה דבר שלא מצוי

**בדין טחינת חרס וטיט וגבינה**

ד]והנה עיין אגלי טל סקכ"א שהביא מהירושלמי פ' כלל גדול דמי ששוחק חרס חייב משום טוחן והקשה הרי מבואר ברש"י ע"ד: דדרך עשיתו דבתחילה טוחנים העפר ומערבים אותו אם מים ומיבשים בתנור וא"כ הוא כבר היה טחון ולמה שלא יהיה כאן החיסרון של אין טוחן אחר טוחן וכן הקשה במתכת דמבואר ברמב"ם שיש בזה איסור טוחן הרי בתחילה ממיסים אותו והוא חוזר ומתקשה ועיין שביתת השבת בפתיחה סק"ז שכתב שכאן שנתבטל לגמרי הטחינה הקודמת הרי כמו בישול במתכת או במים שכה"ג יש טוחן אחר טוחן וגם כאן שהחרס נאפה בתנור או מתכת שחזרה ונתקשה יש בזה טוחן ובפשוטו גם לחזו"א והפמ"ג שהסברא שזה לא חיבור מתחילת תולדתו אבל כל זה בלא נעשה חיבור גמור אבל בנעשה חיבור גמור זה וודאי אסור וכנ"ל בשער הציון ממלח [ואולי יש מקום לומר שדבר שבתחילת בריתו היה מחובר וטחנו אותו וחזר לאותו חיבור זה כחיבור מתחילת יצירתו ולפ"ז חרס שנעשה מחול ים אין בזה טוחן והסברא לא מסתברת]

והנה מבואר בשו"ע סימן ש"ב שאסור לפורר טיט שנתיבש על בגדו מצד טוחן והקשה רעק"א הרי אין טוחן אחר טוחן וכונתו שטיט הרי זה חול מופרד שנתחבר על ידי מים וא"כ מתחילה הוא נטחן וגם אם זה מחול שהיה מפורר מתחילתו אבל זה חיבור אדם שזה לא חיבור [ובשביתת השבת סקל"ג הביא מהטל אורות דהוי בידי שמים וצ"ב כוונתו ואולי מה שזה מתיבש הוא בידי שמים אפילו שנצרך המים שהאדם הניח שם] והנה היה מקום לומר שכאן זה חוזר להיות חיבור גמור כמו מתחילת בריתו אמנם הגרעק"א נקט שוודאי שזה לא חיבור גמור כמו קרקע מחוברת אמנם עיין רמ"א סימן תק"ד שכתב שבמלח אין טחינה כתב שבאוכלים כה"ג אין איסור טוחן ועיין רעק"א שם שהקשה הרי גם שלא באוכלים יש הכלל של אין טוחן אחר טוחן אמנם משמעות הרמ"א שבאמת רק באוכלים יש הכלל של אין טוחן אחר טוחן [וכן הביא השביתת השבת סקל"ג מהטל אורות שדיק כן מהמהרי"ל ויש מקום לדון שגלולה של תרופה אין זה אוכל ויהיה בזה טוחן גם אם שייך כאן טוחן אחר טוחן אמנם יש מקום לדון שזה חיבור גמור כמו חרס ומתכת וצ"ע] אמנם צ"ב הסברא בזה

ועיין אגלי טל סקכ"א שכתב לבאר על דרך התרוה"ד לענין גידולי קרקע שבאמת מלאכת טוחן מסברא זה גם בדבר שהיה טחון רק באוכלים שיש בזה הסברא של אין טחינה באוכלים בזה אפילו אם יש טחינה אבל צריך טחינה גמורה ולא טחינה אחר טחינה עכ"ד אמנם צ"ע דבפשוטו במלח אין הקולא של אין טחינה באוכלים כמבואר בגר"ז כיון שזה עומד לתבלין ובזה הטחינה מוכרחת או מצד שזה טחינה כקמח וכן במהרי"ל התיר לטחון מצות לקמח אמנם יתכן שבכל דבר שהוא אוכל יש למלאכה פחות חשיבות ובזה צריך טחינה גמורה והדברים מחודשים

עיין שו"ע שהביא מהריב"ש שאסור לטחון גבינה והקשה הפמ"ג (א"א י"ב) הרי זה לא חיבור טבעי וממילא יש כאן הסברא של אין טוחן אחר טוחן ועיין שביתת השבת סקמ"ג שכתב שכאן זה נהיה חיבור גמור ונתבטל המצב המפורר הקודם וצ"ע הרי מדובר גם בגבינה רכה אמנם יתכן שכאן זה כמו מלח שמתחילת יצירת הגבינה היא גוש והנה עדין זה גושים קטנים ומחברים על ידי כבישה אמנם יתכן שהטחינה מצד פירור הגושים הראשונים עוד יתכן שבזה נהיה חיבור שוה כמו תחילת יצירת הגבינה ובזה חשיב חיבור גמור וצ"ע ועיין אגלי טל הנ"ל שכאן בגבינה הרי חזינן שאין ההיתר של אין טחינה באוכלים וממילא גם אין ההיתר של אין טוחן אחר טוחן וכנ"ל וכ"ז צ"ע וכנ"ל

והנה העולה מהנ"ל דאפילו דמבואר דחיבור לא טבעי אין בזה טוחן אבל מצאנו במלח ובחרס ובגבינה שזה דרגא של חיבור שאסור לטוחנו ולפ"ז קשה להקל לטחון גלולות או שוקלד פרוה שהוא מאוד קשה לטחינה ולא מסתבר שכיון שהוא מתרכך בקלות ואז הוא קל לטחינה אין בו טוחן וצ"ע

**בדין טחינה לאלתר**

]עיין שו"ת הרשב"א ח"ד סע"ה הובא בר"ן ע"ד: דחידש שאפילו שיש טחינה באוכל שהדרך לטוחנו כל זה אם עושה לאחר זמן אבל אם עושה לאלתר מותר ודימה למלאכת בורר שמועיל לאלתר ועיין שלטי גבורים שכתב להשיג א. שההיתר של בורר לא שיך כאן ב. שאין לנו לדמות אלא מה שאמרו חכמים ועיין חזו"א שכתב שכל הראשונים שדנו בפירור לחם לפני התרנגולים ולא הזכירו ההיתר של לאלתר משמע שלא ס"ל להיתר זה

והנה לענין בורר הרי מבואר שרק אוכל מתוך פסולת מותר אבל פסולת מתוך אוכל אסור וצ"ע למה כאן זה לא כמו פסולת מתוך אוכל והנה שיטת הרשב"א שבאמת גם פסולת מתוך אוכל מותר אמנם הר"ן ס"ל שאסור ובכל אופן העתיק לרשב"א הנ"ל ובהכרח שגם לדידן יש מקום להתיר ועיין אגלי טל סקכ"ג אות ה' ו' שהאריך בזה והנה עיין במלאכת בורר דהבאינו דבעיקר החילוק בין פסולת מתוך אוכל לאוכל מתוך פסולת דעת הר"ן שזה סברא מיוחדת בפסולת מתוך אוכל כיון שזה עיקר דרך בורר ולפ"ז כאן שחיתוך דק דק אין זה עיקר מלאכת בורר אפשר להתיר כמו אוכל מתוך פסולת ובאמת לטחון כמו קמח יתכן שאסור [ועיין לקמן] אמנם לדעת הרמב"ן שעיקר החיסרון בפסולת מתוך אוכל שכיון שמתעסק בפסולת אין זה מעשה אכילה א"כ כאן שמתעסק באוכל חשיב מעשה אכילה אמנם לריטב"א שביאר שכל המעשה אכילה הוא רק כשלוקח האוכל שפעולתו זה לקיחת האוכל א"כ כאן שזה מעשה טחינה וודאי שזה לא שייך ויתכן שזה השגת השלט"ג שכאן לא שייך ההיתר כלל [אמנם יש מקום לומר שכונת הרמב"ן גם כריטב"א ודלא כמו שנקט האגלי טל]

והנה מבואר בתוספתא שאסור לרסק חרובין לפני הזקנים והקשה החזו"א הרי לפני משמע שאוכלים לאלתר וא"כ למה שיהיה אסור ועיין גר"ז שהעמיד במכתשת שאסור מצד עובדין דחול [אמנם זה לשיטתו שיש עובדין דחול גם בדבר שאין זה בגדר מלאכה] אמנם בחזו"א ייסד שכל סברת הרשב"א רק בחיתוך דק דק ולא בריסוק גמור דבזה לא עוזר ההיתר של לאלתר וע"ש שביאר הטעם שכל ההיתר כיון שכך צורת האכילה שאדם חותך קודם האכילה אבל אין אדם מרסק קודם האכילה וזה פעולת תיקון נפרדת ובזה אין ההיתר של דרך אכילה עוד יש לדון לר"ן שהובא לעיל שבדבר שזה עיקר מלאכת בורר אין ההיתר ולכן אסור פסולת מתוך אוכל ה"ה כאן ריסוק שזה טחינה גמורה הוי כעיקר צורת המלאכה אמנם אין זה מוכרח דיתכן שרק טחינה כמו קמח חשיב עיקר צורת המלאכה

והנה הגר"א כתב שמקור דברי הרשב"א זה מהדין שמרסקין את השחת לפני הבהמה ובפשוטו מבואר שגם ריסוק מותר לאלתר אמנם הגר"א הביא מרש"י והרמב"ם שהכונה לחתוך לחתיכות ולפ"ז ליכא ראיה אלא שעד כמה שזה חתיכות אולי הכונה חתיכות גדולות ואולי ס"ל שהלשון ריסוק מתאיכם רק על חתיכות גדולות אמנם עיין מג"א סקי"ד שנקט שהלשון מרסקין זה ריסוק גמור והשיג על הרמ"א שם ולפ"ז הדרא הראיה מהמשנה אמנם יתכן שזה מצד שאין טחינה באוכלים אמנם לדבריו וודאי מבואר שלאלתר לרסק דבר שאין טחינה באוכלים מותר ועיין פמ"ג א"א י"ד שהעמיד כל הדין של הזקנים לאחר זמן ומבואר שללא זה מותר ריסוק ואפילו באינם יכולים לאכול ללא זה

והנה הריב"ש דן האם ההיתר של לאלתר זה גם במורג חרוץ וכתב לאסור והכיח דבר זה מהא דמבואר בגמ' שפלפלין אסור לטחון אפילו בסכין ורק בקתא דסכינא מותר וע"שש דימה דבר זה לנפה וכברה ולכאורא כה"ג שעושה את זה כמו קמח זה בין כה אסור שזה כמו ריסוק ומה הראיה שזה אסור מצד שזה בכלי ובהכרח שגם ריסוק מותר ואפילו כמו קמח אמנם באמת מסברא צ"ע שזה עיקר מלאכת בורר ולר"ן אין סיבה להתיר דבר זה וצ"ע [אמנם אין להוכיח מהא דמורג חרוץ לא אסר כי זה כמו קמח דיתכן שנקט טעם יותר טוב ויתכן שגם שם לא חשיב שזה כמו קמח וכדחזינן באחרונים שדנו שם ההיתר של אין טחינה באוכלים ואינו גידולי קרקע עיין מה שביארנו בסוגין דטחינה באוכלים]

והנה מבואר בגמ' ביצה ח. שאסור לטחון עפר לצורך כיסוי הדם וצ"ע הרי זה שימוש של לאלתר ועיין גמ' קל"ד. שאסור לשחוק סממנים לצוך מילה רק בפיו התירו וצ"ע למה אין כאן ההיתר של לאלתר ולחזו"א הנ"ל א"ש שכאן זה טחינה גמורה אין ההיתר אמנם אם לא נימא כנ"ל צ"ע ועיין אגלי טל סקכ"ז שכתב לחדש שרק באכילה יש ההיתר של לאלתר ולא בדבר שהוא לא לצורך אכילה וצ"ב הסברא הרי בבורר ההיתר של לאלתר הוא בכל דבר וע"ש שביאר שכיון שסיבת ההיתר דאדם דרכו לטחון סמוך לאכילה א"כ זה רק סברא באכילה ולא בשאר דברים דהינו שלצורך אכילה אין לזה חשיבות של יצירה וכן יתכן שזה סברא שאין לזה שם מלאכה וצ"ע ויתכן שזה רק צירוף לסברא של אין טחינה באוכלים שאין לזה חשיבות מלאכה ובזה הוסיף הרשב"א שגם לאוסרים אבל לאלתר וודאי ההיתר הזה קיים ולפ"ז שלא באוכלים אין את זה וזה כדרך סברת התרוה,ד לענין גידולי קרקע וצ"ע

והנה עיין גר"ז שכתב לחדש שתבלין שלא משתמשים עמו אלא בתערובת אין בזה ההיתר של טחינה לאלתר והאריך בזה האגלי טל סק"ל ובפשוטו זה על דרך הסברא הנ"ל שזה רק היתר בצירוף לסברא של אין טחינה באוכלים והרי הוא ס"ל שתבלין אין בזה ההיתר אמנם עיין שער הציון סק"ל שלענין מלח פשיטא ליה שיש ההיתר של לאלתר אפילו שזה תבלין וכן הריב,ש הרי כתב שטעם האיסור שם מצד שזה כלי ולא מצד שזה תבלין ובזה אין ההיתר של לאלתר וצ"ע בכל זה