שכ א
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / אורח חיים / סימן שכ ושכא - סוחט

#

# שיעורי הלכה

### שיעורים על סדר השו"ע

### מפי מו"ר הגאון

### רבי **רפאל צבי ובר** שליט"א

##### שיעור א

##### הלכות שבת

##### **סוחט**

##### סימן שכ סעיף א

עניינים הנידונים

* **החילוק בסחיטת הפירות. אלו מהם אסורים מה"ת, ואלו מהן מדרבנן, ואלו מהם מותר.**
* **אם סחיטת 'אשכוליות ותפוזים' מה"ת או מדרבנן.**
* **אם מותר להכניס פרי לפיו, ולמוצצו.**
* **דין פרי שיש שסוחטים אותו ויש שאין סוחטים.**

# כל השיעור נמחק נשאר רק דינים העולים

# חיתוך אשכולית לרוחבה ואכילתה בכפית באופן שפסיק רישא שיסחוט מעט, אם מותר

א] [סעיף א' – המשך] כתב בשש"כ בשם הגרש"ז אויערבאך זצ"ל (פרק ה' סעיף יב ובהערה מב) "מותר לחתוך אשכולית לרוחבה ולאוכלה בכפית, ואין בכך משום איסור סחיטה וכו', והוא שאמנם יזהר מלסוחטה וגם לא יכוון דוקא למיץ בשעה שהוא אוכל". וביאר טעמו (שם בהערה) א. דהוי פסיק רישא דלא ניחא ליה בתרי דרבנן דשרי, דסחיטת אשכולית הוא כתותים ורימונים דאיסור סחיטתן מדרבנן, וגם הוא כלאחר יד. ב. דאינו מפריש את המיץ בנפרד אלא הוא נשאר מעורב עם הפרי, ודינו כמבואר בשו"ע סעיף ד' דמותר לסחוט לתוך אוכל, דבזה אין לו שם משקה.

# פסיק רישא דלא ניחא ליה בתרי דרבנן אם מותר

ויש לדון בזה דמה שכתב שם שסחיטת אשכולית הוא כתותים ורימונים ולכך הוי תרי דרבנן, הלא דעת החזו"א ועוד פוסקים (ונתבאר בשיעור א) דדין אשכולית כזיתים וענבים שאיסורן מן התורה. ואף אם נימא דהוא דרבנן, עצם ההיתר בפ"ר דלא ניחא ליה בתרי דרבנן לא ברירא, דבאמת בשעה"צ בסי' שטז (ס"ק יח) ביאר טעם ההיתר לסגור תיבה גדולה שיש בה זבובים כיון דהוא תרי דרבנן ואינו מכוון. וכן לקמן סי' שמ (ס"ק יז) התיר לאכול עוגה שיש עליה אותיות, אף שהאותיות נשברים ובכלל מוחק הוא, כיון דהוא תרי דרבנן ואינו מכוון לכך. אמנם החזו"א (סי' סא ס"ק א) חולק וכתב דעיקר ההיתר לא מוכרע ואין לו מקור מהגמ', ואסר שם לאכול העוגה שיש עליה אותיות. ואף בשעה"צ בסי' שלז (ס"ק ב) כתב דלא התירו לגרור ספסל ע"ג קרקע באופן שוודאי יעשה חריץ אף שאינו מכוון וגם הוא תרי דרבנן, ולא התיר שם אלא כשכל בתי העיר מרוצפים, עיי"ש. ועיין עוד בתהל"ד (סי' שיד ס"ק ג) דהוכיח ג"כ מגרירת ספסל דאין להתיר בפ"ר דל"נ ליה אף בתרי דרבנן. וא"כ יש מקום להחמיר שלא להתיר לחתוך האשכולית מטעם זה דהוא תרי דרבנן.

ובחוט שני (ח"ב פכ"ד ס"ק ג) אסר לחתוך אשכולית ולאכול בכפית כיון דפסיק רישא הוא דיסחוט. ונראה טעמו כמו שבארנו.

ב] ואף טעם ב' דהוא כסוחט לתוך אוכל [וכן דעת הגרי"ש אלישיב זצ"ל דמותר לחתוך תפוז בסכין אף שפסיק רישא הוא שיצא מיץ, משום דנחשב שבא לתוך האוכל], יש לדון בו, דכיון שהמיץ ניכר בפני עצמו לא נחשב כבא לתוך אוכל. ודמי למה שמבואר בחזו"א (סי' נו ס"ק א) דבוודאי אין להתיר לחלוב בשבת ע"י שמניחים מעט אוכל בתחתיתו, דכל שצלול על פני האוכל לא נחשב בא לתוך אוכל ואסור. ודעת החוט שני דאף כאן ניכר הוא ואינו נחשב כבא לתוך אוכל, אמנם דעת הגרשז"א דכיון דלא צף להדיא שפיר שייך להחשיבו כלתוך אוכל.

ג] אמנם כל זה באשכוליות וכדו' דאסור לסוחטן בשבת, אבל פירות שאין הדרך לסוחטן כגון מילון ומלפפון וכדו', בוודאי דמותר להוציאם בכפית דנקטינן דמעיקר הדין אין איסור בסחיטתם.

# דין ביטול משקין שזבו ואם צריך ביטול בשישים

ד] [סעיף ב'] **זיתים וענבים שנתרסקו מער"ש, משקין היוצאין מהם מותרין. ואפי' אם לא נתרסקו מער"ש, אם יש יין בגיגית שהענבים בתוכה, אע"פ שהענבים מתבקעים בשבת בגיגית מותר לשתותו בשבת, שכל יין היוצא מהענבים מתבטל ביין שבגיגית.** וכתב המ"ב (ס"ק יד) "ואע"ג דלאחר שבת יהיה לו היתר וקי"ל דדבר שיש לו מתירין אפי' באלף לא בטיל, הני מילי באיסור שהיה ניכר תחילה בעין ואח"כ נתערב, משא"כ בזה כל מעט ומעט שיוצא נתערב תיכף ונתבטל בשישים ביין ההיתר שהיה בו מכבר, ואין חל עליו שם איסור. ולפ"ז אם הענבים מונחין בפני עצמן והיין זב מהם במדרון ויורד לתוך יין שהיה שם כבר מער"ש, אסור כל היין להסתפק ממנו, משום דבר שיש לו מתירין שהרי מקודם שנתערב היה בעין וניכר [ספר התרומות בסי' רכג] וכו'. כתבו האחרונים וכו', וכן מותר לשרות צמוקים וכיוצא בהם במים לעשות שתיה".

ומבואר במ"ב דצריך שיהיה שישים כנגדו. והוא מהפמ"ג (מ"ז ס"ק ג) דאע"פ שבא לתוך התערובת מ"מ בעי שישים כדין לח בלח ולא אמרינן קמא קמא בטיל. דדוקא לגבי החומרא דישל"מ אמרינן דבא לתערובת שרי. ולא לשאר דיני ביטול ולכן בעי שיתבטל בשישים. [והוא קצת דוחק בשו"ע דבמשך כל השבת שזב לגיגית יין עדיין יש ס' כנגדו].

ו] ובהגהות רעק"א כאן ציין למג"א בסי' תצח ס"ק כח. ושם דעתו להתיר לטלטל אפר שנתערב מה ששרף ביו"ט דהוא מוקצה באפר שנשרף אתמול דהוא מוכן והתיר לטלטלו דבטל ברוב ומטעם המבואר כאן דאע"פ שיש לו מתירים במו"ש מ"מ כיון שלא היה ניכר האיסור לבדו אלא התערב מיד בטל אף בשבת. והוסיף עוד דאין צריך שישים כנגדו כיון דעיקר איסורו מדבריהם עיי"ש. ונראה דכוונת רעק"א דאף כאן לא בעי שישים ודלא כפמ"ג, כיון שעיקר האיסור מדבריהם דחז"ל גזרו במשקין שזבו שמא יסחוט. אמנם במחצה"ש כתב שם דעיקר מה שהתיר המג"א כיון דהרבה פוסקים פליגי וסברי דאפר הוא יבש ומתבטל ברוב אף שאין בו שישים ואף דלא קיי"ל הכי אלא דהוא לח מ"מ בזה שעיקר איסורו מדבריהם סמכינן עלייהו להקל להחשיבו כיבש. אמנם ממה שציין כאן רעק"א למג"א לכאו' נראה כוונתו דאף כאן דעת המג"א דלא בעי ס' דזהו גופא טעם ההיתר שם ולא דחשבינן ליה כיבש ודלא כמחצה"ש שם.

**ליתן לימון בכוס תה אם יש לחוש למשקה שיוצא ממנו**

ז] וכתב החזו"א (סי' נב ס"ק יט) וז"ל "ונראה דמותר ליתן לימון לתוך כלי שני [בכוס תה] אף שהיד סולדת בו וכו' ומשום משקין היוצאין ליכא כיון שיוצאין מתחלה בתערובת וכמש"כ במ"ב סי' שך ס"ק יד בשם אחרונים ז"ל דמותר ליתן ענבים לתוך יין שיתבקעו ויזובו יינן" וכו'. והנה נתינת לימן בכוס תה בוודאי הוא בשביל ליתן בו טעם לימון. ובזה בוודאי דלא סגי שישים כנגדו דהוא נותן טעם וכדין תבלין דלא בטל בס' ומבואר בדבריו דלא כפמ"ג דאף לשאר דיני ביטול סמכינן ע"ז דלא ניכר האיסר ובטל מיד בתערובת ולא רק לגבי החומרא דיש לו מתירין, וכדעת רעק"א.

ח] ובאמת דהוא קולא גדולה. דהנה יש מהאחרונים שרצו להתיר אף בבריה שהתבטלה מיד לתוך התערובת ולא ניכרה בפני עצמה. ודחה זאת ביד יהודה (יו"ד סי' סט ס"ק סג אות ב) דלא התחדש אלא לגבי יש לו מתירין. ואף לגבי ישל"מ אינו מוסכם דברמ"א לעיל (סי' שי"ח סעיף ב) כתב דכשקצץ פרי מן המחובר בשבת לצורך חולה, אסור לבריא, משום שגדל והולך בשבת ויש בו משום מוקצה. והקשה שם המג"א (ס"ק ח) דהרי הוא בטל מיד בתערובת וכמבואר כאן בסי' שכ. הרי דדעת הרמ"א דאף לגבי יש לו מתירין לא מסתמכים ע"ז שבטל מיד בתערובת. וכן הוא דעת התו' בב"ק (דף סט. ד"ה כל וכו'), ובדעת החזו"א צ"ל שכל שאין לו עיקר מה"ת הקלו כמ"ש רע"א.

ט] והנה מהמשך דברי המ"ב משמע כחזו"א. דהתיר לשרות צימוקים בתוך מים. ובוודאי דנתינת הצימוקים הוא ליתן טעם במים. הרי דאף בנותן טעם מתירים מטעם הנ"ל. ודברי המ"ב צ"ע דבתחילה הביא דעת הפמ"ג וכמו שציין בשעה"צ, דצריך שיהיה ס' כנגדו. ומיד אח"כ התיר בצמוקים וכסברת החזו"א וצ"ע.

**סחיטה לתוך אוכל או לתוך קערה כדי ליתנו לתוך אוכל**

י] [סעיף ד] **מותר לסחוט אשכול ענבים לתוך קדרה שיש בה תבשיל כדי לתקן האוכל, דהוה ליה משקה הבא לאוכל וכאוכל דמי. אבל אם אין בה תבשיל אסור.** וכתב המ"ב (ס"ק יח) "ואפי' דעתו ליתנו אח"כ לתבשיל ג"כ אסור דבעינן שיסחטנו לתוך התבשיל. ועיין בדרישה שכתב דחיובא נמי יש בזה". וכתב בשעה"צ (ס"ק כג) "אמנם אח"כ מצאתי בתשו' רדב"ז סי' תרפו דיש בזה איסורא ולא חיובא כיון שדעתו ליתן לתוך התבשיל, וכ"כ הפמ"ג אות ה' וכתב עוד דה"ה בתותים ורמונים יש איסור באופן זה". ובחזו"א (סי' נה ס"ק ו) הכריח לעיקר כדעת הדרישה דהסוחט לקערה ליתנו לקערה אחרת שיש בה אוכל חייב חטאת.

יא] והנה כתב השעה"צ (ס"ק כג) בשם הפמ"ג דאף בתותים ורימונים אסור כנ"ל לסחוט לקערה ע"מ ליתנו באוכל [אף שלדעתו שאסור מדרבנן]. וזה דלא כמו שמשמע המ"ב לעיל ס"ק ח' דמותר לסחוט תותים ורימונים לקערה כדי לטבל בו המאכל דלא מיקרי משקה בזה.

**סחיטת לימון לתוך סוכר כדי ליתנם לתה**

יב] ולקמן במ"ב (ס"ק כב) התיר בשם הרדב"ז (תשו' י) לסחוט לימון לתוך סוכר אף דכונתו לעשותו משקה שנותנו לתוך מים כיון דבתחילתו בא לתוך אוכל. אמנם החזו"א (סי' נו ס"ק ז) אוסר דכיון דדעתו למשקה חשיב משקה כשיוצא קודם שנבלע בסוכר. ומבואר דנחלקו הרדב"ז והחזו"א אם אזלינן לחומרא או לקולא. דדעת החזו"א דאזלינן לחומרא בין בתחילה ובין בסוף, דאם סוחט לקערה כדי ליתנו לתוך מאכל דעתו דיש בזה חיוב חטאת דבתחילתו בא לקערה לבד. ואף אם בא לאוכל כגון הכא לתוך סוכר מ"מ כיון דדעתו למשקה בסוף שנותנו לתוך מים ג"כ אסור. אמנם דעת הרדב"ז דבשניהם אזלינן לקולא. דלתוך קערה אינו אסור אלא מדרבנן משום מראית עין. דאזלינן לקולא בתר סופו שיתנו לתוך מאכל. וכן לתוך סוכר מותר אף שעושה ממנו משקה דאזלינן בתר תחילתו שבא לאוכל. אמנם סברת הרדב"ז צ"ב איך אזלינן בתר שניהם לקולא [ולחומרא כדעת החזו"א יותר מובן].

.

**דינים העולים:**

1. סחיטת זיתים וענבים אסורה מדאורייתא משום תולדה דדש, דהרי הוא מפרק משקה מאוכל. ותותים ורימונים אסורים מדרבנן. ודעת רש"י דהחילוק הוא דאין דרכם כ"כ כזיתים וענבים בסחיטה. ודעת הר"ן דתלוי בשם משקה והוא רק ליין ושמן [פמ"ג]. ונ"מ בתפוזים ואשכוליות דדרכן בכך ואינם "משקה" [ועיין חזו"א בשביעית דצידד דנחשבים למשקה דאורחייהו בהכי]. ולמעשה, דעת החזו"א דהוא דאורייתא דכל שדרכו בכך הוי תולדה דדש. ודעת הקצוה"ש דאסור מדרבנן.
2. למצוץ בפיו, הובא ברמ"א ב' דעות אם אסור או מותר. וכתב המ"ב דבזיתים וענבים דהוא דאורייתא ראוי להחמיר, משא"כ בשאר פירות דהוא דרבנן. והאגרו"מ החמיר אף באשכוליות.
3. כתב המ"ב דאין אסור אלא דרך יניקה, אבל כשמכניסו לתוך פיו שרי. והקצות השולחן אוסר.
4. שאר פירות שאין הדרך לסוחטן, מותר לסחוט לכתחילה. ובמקום שנוהגים לסוחטן לצמא או לתענוג כתב הרמ"א דבאותו מקום אסור לסחוט. ודעת התהל"ד דרק אם כל העולם לא סוחטים זאת כיון שלא מצוי להם לרוב. אבל אם אף כשיהיה מצוי לא יסחטו א"כ בטלה דעתם ואף באותו מקום מותר לסחוט. אמנם דעת הגר"ז דבאותו מקום אסור תמיד, אף אם בשאר מקומות לא נהגו כן למרות שמצוי להם לרוב [וכן נקט בבה"ל].
5. ובשאר מקומות מבואר דעת הרמ"א דמותר. ולדעת הגר"ז אם הוא דבר שאם יהיה רוב פירות היו סוחטים בכל המקומות גם דעת הרמ"א לאיסור. ודעת המג"א דבאופן זה אף אם אינו מקום אלא רק מקצת בנ"א סוחטין אותו, ג"כ אסור בכל העולם. ודעת החזו"א דתלוי בתכונת הפרי, דאם תכונתו דומה לזיתים וענבים אסור בכל מקום. לגמרי].

**השיעור נמסר בביהכ"נ "בית ציון ואהל אית"ן", נוה יעקב, ירושלים.**

ניתן לשמוע בקול הלשון [טל': [PHONE_REMOVED] או [PHONE_REMOVED] או [PHONE_REMOVED], קוד 1-3-2-2-2, ובשידור חי ביום ה' 22:30].

**נכתב ע"י ש. מ. והיה למראה עיני מו"ר שליט"א**