67. בדין ספק ספיקא שעל ידי תערובת [קי סח]
קטגוריות: ש_ס / מא חולין / חולין - הרב מאיר קאופמן / תערובות / רוב

ז' אב ע"ז

# בדין ספק ספיקא שעל ידי תערובת

### האם ס"ס דסוגין זה מעיקר הדין

א] מבואר בגמ' נידון בתערובת איסור שאחד מהם נפל לתערובת אחרת האם כה"ג יש היתר של ס"ס ומבואר בגמ' שר' יהודה ס"ל שלא מועיל ס"ס להתיר ור"ש ס"ל שמועיל ס"ס להתיר ושמואל ס"ל לחלק שבע"ז לא מועיל ס"ס להתיר ובשאר איסורים מועיל ס"ס להתיר והנה עיין רמב"ן בע"ז מ"א: שהביא מהראב"ד שנקט לגבי שברי ע"ז שיש להתיר מצד ס"ס והרמב"ן תמה ששם זה ר' יהודה וס"ל שלא מועיל ס"ס בע"ז אמנם עיין שו"ת הרא"ש כלל ב' ס"א לגבי חדש שכתב שודאי שר' יהודה מודה שמועיל ס"ס ורק כאן בתערובת ס"ל שלא מועיל ועיין יד יהודה סקנ"ד וכן הוא בבית מאיר ס"ט ד"ה ודע ועוד אחרונים שנקטו שבאמת אין כאן ס"ס דאוריתא כלל מצד שזה תרתי דסתרי שהרי מצד ס"ס זה צריך להתיר את כולם וזה ודאי לא נכון והרי מבואר בתוס' בב"ק י"א. שס"ס שיש תרתי דסתרי לא אומרים ס"ס אלא הוא קולא דרבנן לדון דבר זה כס"ס כיון שיש כאן ביטול ברוב ורק בזה נחלקו התנאים האם יש את קולא זו אבל במקום ס"ס גמור כולם מודים שסומכים על ס"ס אמנם דבריו צ"ע שלכאורא זה רק סברא להחמיר בשני תערבות ולא בשלש תערובות ועיין סק"ב עוד יש מקום לדון שכאן חשיב הכל אותו שם של ספק האם החתיכה זו היא המותרת או האסורה והמקרים שקרו כאן זה לא יותר סיבה להתיר [וסברא זו הוזכרה בתוה"ש בכללי ס"ס סק"כ בד"ה ובאמת] ובפמ"ג סקנ"ו ביאר בכוונת הרא"ש שמעיקר הדין חשיב ס"ס רק שכאן יש מקום להחמיר מצד שאיתחזק איסורא שלא לומר ס"ס ובזה נחלקו תנאים אבל בעלמא מועיל ס"ס

אמנם מדברי הרמב"ן הנ"ל מבואר שלמד שר' יהודה שלא ס"ל כאן שמועיל ס"ס חולק על כל ס"ס ובפשוטו מצד שנקט שאין חיסרון בס"ס זה ולכן למד מכאן לכל מקום אם לא שנדחוק שלשון הגמ' הנח לעבודת כוכבים שאפילו ספק ספיקא אסורה דמשמע שזה תמיד ודומיא דהכי בר' יהודה דהינו שכאן היה צריך להחשיבו כס"ס אפילו מצד הגדרים מדרבנן ורק כיון שגם בעלמא לא מתירים ס"ס לכן אוסרים דבר זה וכדברי הרמב"ן מבואר בריטב"א בב"ב נ"ה: ובשו"ת הרשב"א ח"ג סימן שס"ט וכן ראיתי מביאים מהתשב"ץ ח"ג סימן ל"ב

והנה עיין תוס' ע"ב: שכתבו בשם ר"ת לדון שכל מה דר' יהודה ס"ל שלא מועיל ס"ס זה רק בדבר חשוב מאוד אבל בדבר שלא חשוב מאוד אלא שזה בכלל דבר שבמנין בזה מודה שמועיל ס"ס והנה אם נימא שכאן זה ס"ס רגיל ור' יהודה חולק על היתר ס"ס א"כ מה פתאום שבדבר שאינו חשוב מאוד יועיל ס"ס ומהיכי תיתי שיהיה כאן חומרא מיוחדת על מקרה מסוים שלא יועיל בזה ס"ס אבל אם נימא שבעלמא ודאי מועיל ס"ס רק שכאן זה לא ס"ס ורק רבנן הקילו להחשיבו כס"ס כיון שהיה ביטול ברוב א"כ יתכן שר' יהודה מחלק שאם הסיבה שלא בטל בגלל שזה דבר מאוד חשוב בזה החמירו לגמרי ורק במקום שזה לא חשוב לגמרי הקילו בזה וצ"ע

ועיין תוס' ע"ד: שחידשו שבסוגין צריך גם לאכול שתים שתים דהינו שגם בקולא דשני תערובת צריך לאכול שתים שתים והנה בכל ס"ס לא צריך לאכול שתים שתים ובהכרח שכאן כיון שיש סברא שזה לא ס"ס אלא הוא קולא דרבנן לכן אמרו שכל היתר רק אם אוכל שתים שתים ובעיקר דברי התוס' כן מבואר בפשוטו ברא"ש בחולין סימן ל"ז ועיין שפ"ד סקנ"ה [ד"ה כתב המנ"י] שהביא מהיש"ש שקי"ל כתוס' אמנם הביא שהמנח"י חולק וכן סתימת הטושו"ע וכן הכריע היד יהודה סק"נ נ"א ובקצר סקס"ו

והנה מבואר בגמ' שאם פרשו ארבעים מתך מאה שנתערב בהם אחד איסור מותרים ועיין רש"י וכן הוא ברא"ה בבד"ה שהכונה שהארבעים התערבו בתוך תערובת אחרת [ולשון הרא"ה ארבעים בשמונים וצ"ע שמספיק בארבעים ואחד] אמנם משמעות הרשב"א בתוה"ב וכן מפורש במשמרת הבית וכן בשו"ת הרשב"א סימן שכ"ה שגם הארבעים עצמם שפרשו מותרים דשיך לדון בהם ס"ס שמא לא פרש איסור כלל בארבעים וגם אם יש שם אחד איסור אבל מה שלקח עכשיו זה לא האיסור והנה בפשוטו כאן זה ודאי לא ס"ס מעיקר הדין דהרי לא נתחדש שום צד נוסף להתיר על ידי שחלק פירש הצידה וגם כשזה היה בתוך התערובת ביחס לכל אחד יש כמה צדדין להתיר ולא חשיב כמה צדדין ובהכרח שכל הדין ס"ס כאן הוא קולא דרבנן כיון שהיה ביטול ברוב ולכן הקילו אפילו כה"ג וצ"ע שברשב"א בתשובות משמע שמי שחולק כאן על ס"ס זה בכל ס"ס ולא רק של תערובת וצ"ע

### שיטות הראשונים האם צריך שלש תערובות

ב] מבואר בגמ' שר"ש ס"ל שאם נתערב איסור ברוב ולא חל ביטול מחמת חשיבותו או מחמת שזה סוג איסור שלא בטל ברוב כגון ע"ז ואחד מהתערובת התערב במקום אחר יש להתיר התערובת השניה והנה בגמ' מבואר שאם פרש רוב אומרים איסורא ברובה איתיה ומבואר בתוה"ב שאם פרש חצי זה בכלל ההיתר וכן הוא בתוס' בע"ז מ"ט. ד"ה נתערבה

והנה בגירסתינו מבואר שבדעת האוסר מבואר שני תערובות אמנם בדעת המתיר מבואר דוגמא שפרש לרבוא ומשם לשלשה ומשם למקום אחר ומצאנו בזה כמה שיטות בראשונים דעת הראב"ד בהשגות שבכל האיסורים לא התירו אלא תערובת שלישית וכן הביא השו"ע סימן ק"מ בשם י"א ודעת הרשב"א שמספיק תמיד שתי תערובות ובדבריו מבואר שגם גרס כך בגמ' דהינו שגרס נפל לשלשה ומשלשה למקום אחר ולא גרס לריבוא ומריבוא לשלשה ומשלשה למקום אחר [ולפ"ז מבואר שגם לגבי פחות משישים יש הדין ס"ס דסוגין] והתוס' גרסו כגירסתינו שרק בתערובת השלישית מותר וביארו שהכונה שהתערובת השניה אסור לאוכלה כולה בבת אחת כי אין כאן ס"ס ורק התערובת השלישית מותר בבת אחת כי אין כאן ודאי מהתערובת השניה והנה רש"י לגבי ארבעים שפירשו ביאר שגם בתערובת השניה זה מותר אמנם כאן פירש שרק אם פירש למקום אחר ועיין ש"ך שביאר שכונתו כנ"ל שלגבי לאכול בבת אחת הכל כתב שזה עבר לתערובת השלישית אבל לגבי אם רוצה לאכול רק חלק מהתערובת ולא את כולה בזה גם התערובת השניה מותרת אמנם ברש"י בכת"י בע"ב בד"ה ואיבעית בסופו מבואר שמותר להנות מהכל בבת אחת ועיין יד יהודה שכתב שרש"י ס"ל לחלק בין איסורי הנאה לאכילה ועיין לקמן

והנה צ"ב מה הסברא שיצטרכו שלש תערובות הרי עד כמה שיש כאן היתר של ס"ס ממילא גם בשתי תערובות יש ס"ס שיש ספק האם יש כאן האיסור וגם אם יש כאן האיסור אבל אולי לא לקח עכשיו אחד מהאיסור וברשב"א הלשון שספק האם נפל לכאן כלל מהתערובת וגם אם נפל אולי מה שלוקח עכשיו זה לא מה שנפל ועיין במנחת יעקב הובא בשפ"ד סקנ"ב וכן הוא בלשון ביאור הגר"א סקל"א וסק"י והאריך בזה היד יהודה סקמ"ח שהכונה שדנים את התערובת הראשונה שיש בה ודאי איסור כאילו כולה אסורה משא"כ בשאר התערובות שזה רק ספק אם יש שם איסור לא דנים כאילו הכל אסור וממילא רק בתערובת שלישית יש ס"ס וביד יהודה ביאר שרק החתיכה שהיא גוף האיסור לא בטלה ברוב וממילא לגבי התערובת השניה יש ספק דאם נפל חתיכת האיסור א"כ הכל אסור ואם לא הכל מותר דזה בטל ולגבי התערובת השלישית יש ס"ס אולי אין בשניה האיסור כלל וגם אם יש האיסור אולי זה לא נפל אליו ע"ש ובבית מאיר [ס"ט בד"ה ודע דלטעם] כתב לבאר דלגבי שני התערובת הראשונים חשיב ס"ס דסתרי ההדדי כיון שביחס להכל אין היתר של ס"ס אבל ביחס לתערובת השלישית אפשר להתיר את כולם [ולדבריו א"ש הש"ך לקמן שתערובת השלישית מותר הכל בבת אחת לרמב"ם]

והנה ברמב"ם בהלכות איסורי מאכלות פט"ז ה"ד לגבי ערלה כתב שצריך דוקא שלש תערובות כדי להתיר אמנם בהלכות ע"ז פ"ז מבואר בדבריו שמספיק שתי תערובות וצ"ב החילוק והנה מקורו לחלק מהגמ' שרק לגבי רימוני באדן מבואר שצריך שלשה תערובות אמנם צ"ב בטעם החילוק ועיין ש"ך סקנ"ב שכתב שהחילוק שלגבי איסורי אכילה שם הצריך שלש תערובות משא"כ לגבי איסור הנאה מספיק שתי תערובות ועיין יד יהודה שהוסיף שזה חילוק בהגדרת הדין שהמיעוט לא בטל שבאיסור אכילה זה נחשב כאילו הכל אסור משא"כ באיסור הנאה לא נחשב כאילו הכל גוף האיסור ועיין פלתי שהקשה שאם יש סברא לחלק בין ע"ז לשאר איסורים א"כ מנ"ל לשמואל דר' יהודה ס"ל שלא מועיל ס"ס בע"ז אולי רק באיסורי אכילה הוא אוסר ולכאורא לנ"ל יש לדון שכל החומר של אכילה שתערובת הראשונה כולה איסור ובאיסור הנאה זה לא כך אבל לגבי התערובת השלישית שם אין סיבה להחמיר אלא מצד שלא ס"ל היתר של ס"ס וא"כ אין מקום לחלק בין הדברים

אמנם בביאור הגר"א סק"י ועל דרך זה בפלתי כתבו לחלק בין דבר שלא בטל מחמת חשיבותו שבזה חשיב כאילו הכל איסור לבין דבר שלא בטל מצד שזה איסורי משהו שבזה זה לא מחשיב כאילו הכל אסור ועיין ביאור הגר"א שהוסיף שלדעת הרמב"ם טבעת זה לא מששה דברים שלא בטלים ורק מצד חומרא דע"ז זה לא בטל אמנם להלכה קי"ל שכל דבר חשוב לא בטל ובפשוטו גם טבעת זה דבר חשוב

### בדין אכילת התערובת בבת אחת ובספק איסור

ג] והנה מבואר בתוס' שאת התערובת השניה אסור לאכול את כולה בבת אחת שכיון שכל ההיתר מצד ס"ס ממילא כה"ג שאוכל הכל בבת אחת אין כאן ס"ס [ועיין ביאור הגר"א שדימה לרשב"א שאסר לאכול תערובת של יבש ביבש בבת אחת וצ"ע הדמיון דכאן אין שום סיבת היתר אבל שם הנידון האם יש סיבת היתר או לא וצ"ל שהיה מקום לדון שכיון שחל היתר על כל אחד ממילא זה גם סיבה להתיר יחד אפילו שסיבת ההיתר לא קימת ולזה הוכיח משם שאין כזו סברא ועיין יד יהודה שבאמת כתב שמלשון הרמב"ם משמע שכשיש ההיתר כגון בשני תערובת בע"ז מותר אפילו בבת אחת שהכונה שכיון שיש כאן ס"ס ממילא מדרבנן הגדר שחל הביטול וממילא זה חל לגמרי גם לגבי בבת אחת] ויש לדון בנתערב בתערובת שלישית האם מותר לאכול את כל התערובת השניה ומסברא כיון שאחד שנתערב במקום אחר לא אוכל חשיב שלא אוכל הכל בבת אחת והנה תוס' כתבו שברש"י מפורש שלא כדבריהם דהינו שרש"י כתב שההיתר אם פרש לשלישי ואז מותר גם התערובת השניה וצ"ב כונתם ולמה זה שלא כדבריהם ועיין פר"ח סקל"ח שביאר שלרש"י אם פרש אחד למקום אחר מותר לאכול את כל התערובת השניה בבת אחת ובפשוטו בזה תוס' חלקו ונקטו שכיון שאיסורא ברובה איתיה לא עוזר לאכול הכל ועיין שפ"ד סקנ"ג בד"ה ועיין מנ"י שהביא להחמיר כה"ג מצד שאיסורא ברובא איתיה ולפ"ז גם ללא שאחד נתערב במקום אחר אסור לאכול לא רק את הכל אלא גם רוב ואין זה במשמעות הדברים וכן מפורש בתוס' בע"ב שאם נפל אחד לשתים מותר לאכול שנים מהם שזה רוב ולא אומרים שהאיסור שם וכן הוא ביד יהדה בקצר סקס"ז וצ"ע

והנה הרמ"א כתב שלרמב"ם שצריך שלשה תערובות גם שם אין לאכול את כל התערובת השלישית כמו לתוס' בתערובת שניה ועיין ש"ך שתמה שבתוס' הסיבה כי אין כאן ס"ס אבל כאן הרי התערובת שניה זה לא ברור שיש כאן איסור א"כ יש כאן ס"ס אמנם עיין ביאור הגר"א וכן הוא בשפ"ד בשם המנחת יעקב שכתבו לישב שכיון שלדעת הרמב"ם צריך שלש תערובות כיון שהתערובת הראשונה נחשב כודאי א"כ מאותו טעם אי אפשר לאכול את כל התערובת השניה כי אז אין כאן ס"ס דכל הס"ס רק בנוי מכח התערובת השניה והשלישית וצ"ע קושית הש"ך ובשפ"ד דן שסברת הרמב"ם שמא יאכל בת אחת וממילא בתערובת השלישית שמותר בבת אחת לא שיך סיבת האיסור

והנה עיין רמ"א שכתב שלגבי ספק איסור יש להקל בשתי תערובות דהינו שהרי כל ספק איסור שנפל לתערובת יש ראשונים שזה מותר מצד ס"ס ואנו קי"ל להלכה שזה לא ס"ס ובכל אופן כה"ג אפשר להקל בתערובת שניה ומשמעות דבריו וכן הוא בביאור הגר"א שזה רק בגדר צירוף דהינו שלרמב"ם ודאי אסור בכה"ג רק שכאן שלתוס' בין כה זה מותר ממילא ודאי שכאן יש לצרף השיטות שכה"ג אפילו בתערובת אחת חשיב ס"ס אמנם עיין ש"ך שכתב לדון שכל שזה ספק איסור ולא ודאי איסור גם הרמב"ם מודה שמספיק שני תערובות ולנ"ל יש לבאר שכיון שזה רק ספק איסור כה"ג לא נתחדש לדון כאילו הכל איסור עוד כתב הש"ך לדון שכה"ג אפשר לאכול התערובת השניה אפילו בבת אחת וזה צ"ע שכיון שקי"ל שהתערובת הראשונה לא נחשבת ספק וכל הסברא להתיר את התערובת השניה מצד ס"ס א"כ כל שאוכל בבת אחת אין כאן ההיתר של ס"ס וכבר הקשה כן הפר"ח סקמ"ב וצ"ע

### האם צריך בשני התערובת או שלשה שיהיה רוב

ד] עיין תוה"ב לרשב"א כ"ה: שהקשה למה צריך שיהיה רוב בכל תערובת הרי גם אם אין רוב יש כאן ס"ס דספק אחד אולי זה נשאר בתערובת הראשונה וגם אם זה הגיע לתערובת השניה אבל יש ספק על כל אחד האם הוא האיסור או לא וע"ש שכתב לישב לשיטת ר"י שלא אמרו ס"ס להקל אלא בשני תערובות דהינו שבעלמא לא מועיל ס"ס רק אם זה מורכב משתי תערובות דהינו שזה רק קולא כשיש ביטול ברוב בכל אחד ללא הס"ס ולכן צריך שיהיה רוב [אמנם צ"ע שהרי הרשב"א הכריע שגם הוא מודה שמועיל ס"ס ורק שספק אחד בגוף זה לא סיבה לס"ס וצ"ע] עוד כתב שכיון שנפל כאן איסור ואין כאן רוב היתר הרי אנו רואין כל אחד כגופו של איסור שהרי הוא אסור דבר תורה וממילא אין כאן ס"ס ומשמעות דבר שבאיסור דרבנן באמת גם אם היה חד בחד אפילו שלא מתירים אבל כאן זה לא נחשב כאילו הכל איסור ובאמת לא יצטרכו רוב

והנה יש לעיין אחרי תירוצו של הרשב"א האם מספיק רוב בתערובת הראשונה והתערובת השניה לא צריך רוב או שזה סברא גם על התערובת השניה ועיין ב"י שנקט שכל שבתערובת הראשונה יש רוב ממילא כבר אין כאן נידון דאוריתא ויועיל אפילו חצי בתערובת השניה וכן דייק הת"ח כלל מ"ג ס"ז מלשון הרשב"א שכיון שמדאוריתא ספק אסור א"כ בתערובת השניה שכל הנידון מדרבנן דהרי יש כבר רוב בתערובת הראשונה א"כ לא צריך רוב אמנם עיין רא"ה בבד"ה שכתב מפורש שהארבעים צריך ליפול בשמונים דהינו שנקט שצריך גם רוב בתערובת השניה ועיין יד יהודה שנקט שכיון שכאן יסוד ההיתר מצד ביטול דהרי אין כאן ס"ס אמיתי א"כ אדרבא כל נידון הרשב"א היה שבתערובת הראשונה לא צריך רוב כיון שבתערובת השניה יש רוב אבל אם בתערובת השניה אין רוב ודאי אין להתיר שכיון שהתערובת הראשונה אסורה אין כאן סיבה אמיתית להתיר בתערובת השניה יותר מהראשונה וכל גדר הקלא שכה"ג חל הביטול וממילא צריך שבתערובת השניה יהיה ביטול ועיין ש"ל בכללי ס"ס שנקט שצריך רוב גם בתערובת השניה

והנה יש לעיין האם לרמב"ם שצריך שלש תערובות האם בתערובת הראשונה צריך רוב ופשטות הגמ' שצריך רוב אמנם עיין בדי השלחן שהביא מהגרי"א חבר שלדעת הש"ך שבספק איסור הרמב"ם מודה א"כ גם אם התערובת הראשונה זה חד בחד חשיב ספק איסור וממילא מספיק עוד שני ספיקות אמנם יתכן שכל שזה חד בחד חשיב כאילו הכל אסור וזה חמיר מספק איסור וצ"ע

### בדין חבית שנפתחה

ד]מבואר בגמ' ע"ד: שחבית שנתערבה בהרבה חביות והיא דבר חשוב ולא נתבטלה דאם נפתח אחד מהם היא מותרת מצד שעכשיו זה כבר לא חתיכה הראויה להתכבד וממילא זה בטל ומבואר שבכל אופן שאר החביות אסורות ועיין בד"ה שהביא שיש שכתבו שכל זה לרבנן שלא מועיל נפל אחד לים אבל לר"א שיש היתר של נפל אחד לים א"כ לאחר שחבית זו הותרה ממילא אפשר להתיר את שאר החביות מדין נפל אחד לים וביד יהודה ק"א סקי"ד נקט בדעתו שהפורש אסור והשאר מותר ובפשוטו הביאור כדביאר בחזו"א ל"ז סק"י שכיון שחבית זו שנפתחה דנים בה כהיתר ממילא לא שיך לתלות שזו החבית האסורה שהרי דנים בה כהיתר

והנה בעיקר דין ביטול ברוב היה מקום לומר שכל המושג שהרוב מבטל המיעוט זה מצד שללא הביטול ינהגו ברוב כמיעוט לכן חל הביטול אבל במקום שגם לאחר הביטול הרוב ישאר באיסורו אין כאן סיבה לביטול ברוב ולכאורא כאן עד כמה ששאר החביות נשארות באיסורם ממילא אין סיבה לביטול ברוב ומבואר לא כך אלא שכל שהמיעוט גורם דינים לרוב זה סיבה שהרוב יבטל המיעוט אפילו אם הרוב ישאר באיסורו אמנם עיין יד יהודה ק"א סקט"ז ובשערי יושר ש"ג פי"ב שכתבו שכיון שמדאוריתא בטל גם מדרבנן לא ביטלו הביטול אלא כל זמן שזה חשוב אבל כל שהוא לא חשוב הוא עומד בביטולו והנה בלשון הטור סימן ק"א וכן הוא בר"ן סוף פ"ז דחולין וברא"ש בשו"ת כלל כ' סי"ז שההיתר על מה שנחתכך מצד ממ"נ דאם זה ההיתר א"כ הוא מותר ואם זה האיסור א"כ הרי הכל מותר וזה בטל ועיין ט"ז ק"י סק"ה שדיק שאם זה היה שני חתיכות שאין הממ"נ וכה"ג נשאר סיבת איסור לשאר החביות באמת לא יועיל ביטול ויתכן שזה מטעם הנ"ל וצ"ע שם באחרונים

ובעיקר מה דמבואר כאן שאם נפתחו מאה החמישים אסורים ומשמע שגם אם נפתח יותר ממאה קשה הרי לאחר שהמאה בטלים למה שלא יהיה אפשר לתלות שהאיסור תוך המאה וכאן הרי זה יעמוד בהיתר וכמו בשאני אומר שזה נפל למאה ובפשוטו הביאור שכיון שבתחילה כבר נקבע שזה אסור א"כ על ידי שמאה נפתחו אין סיבה שישתנה הפסק שלא אומרים שאני אומר על ספק שכבר היה קודם ולא הוכרע ועיין ש"ך קי"א סק"ד וצ"ע ועיין יד יהודה ק"א ס"ז ובשערי יושר שהאריך בכל זה אמנם עדין צ"ע למה שנפתחו מאה ואחד לא נתיר מדין נפל אחד לים דבפשוטו גם נפל אחד לתערובת שזה סיבה שיחול עליו היתר חשיב נפל אחד לים