ציונים והערות - נ_א ב_ נ_ב א
קטגוריות: ש_ס / לא בבא קמא / ב_ק - הרב יהודה אלבוים / בור / מ_מ

**בס''ד**

**הערות וציונים דף נ''א ב' - דף נ''ב א'**

א. מבואר בגמ' דף ל''א ב' דהראשון נפטר למד''א יש ברירה רק כשמסר לו דליו, הטור הביא שהרמב''ם כתב שאם הראשון לא מסר דליו לשני, רק הראשון חייב, ונח' עליו הטור וכתב ששניהם חייבים - והיש''ש כתב דאף לדעת הרמב''ם שניהם חייבים - ונח' בזה גם השו''ע והרמ''א, וצ''ב בסברת הרמב''ם מדוע לא יתחייב גם השני - עי' לח''מ, ואבן האזל -.

ב. רש''י בדף נ''א ב' ד''ה וראשון וד''ה דליו, כתב דאיירי מתני' בגוונא שהיה הבור מכוסה, ובא הראשון ופתחו והשתמש בו, ולא כיסהו ובא אח''כ השני והשתמש בו, ומבואר ברש''י ד''ה והאי דאם לא מסר לו דליו שניהם חייבים, וצ''ב אם הראשון פתח את הבור, מדוע השני חייב, ומאי שנא מכל פותח בור שאין חייב הכורה כמבואר ברש''י דף נ''ב א' ד''ה ושמואל - עי' אבן האזל בפי''ב ה''ז דדן אם רק הפותח חייב או גם הכורה, ופשיטא ליה דאם אין משלם הפותח חייב הכורה, ומספקא ליה כששניהם לפנינו אם חייב רק הכורה או גם הפותח, והברכ''ש בסי' כ''ג פשיטא ליה דרק הפותח חייב, ונראה בדבריו שהכורה פטור אף אם הפותח ברח, ולכא' בדברי רש''י הנ''ל מפורש שרק השני חייב, ובדברי התוס' רי''ד לכא' מבואר דאם הפותח לפנינו אין חייב הכורה, אך אם אין ידוע מי הפותח הכורה חייב - ואולי י''ל דכיון שהניחו משתמש ומחמתו אין הראשון יכול לכסות, ודאי דעתו להתחייב לכל הפחות על חלקו, וכוונתו להיות שומר על חלקו, וצ''ע.

ג. במתני' דף נ''ב א' כסהו הראשון ובא השני ומצאו מגולה ולא כסהו השני חייב, ובגמ' מבואר דהראשון חייב רק כשנודע לו וישכור פועלים וכו', וצ''ב מדוע לא הוזכר דנותנים זמן במתני' לעיל דף נ''א א' - עי' ביאור הגר''א בסי' ת''י סק''מ דנראה שחילק בין מתני' דהתליע הכיסוי, למתני' לעיל שיש לפניו כיסוי ולא כיסה -.

ד. צ''ב מדוע אין השני חייב לבדו לעולם למד''א דאין ברירה, הא כתב רש''י בד''ה וראשון, דאיירי כשהשני השתמש בו, וא''כ נעשה שואל על חלקו של הראשון כמבואר לעיל בגמ' בדף נ''א ב' - י''ל דאף לעיל לא קיבל על עצמו שמירה אלא עד זמן שיודע לראשון שלא שמר (כן נראה בדברי הברכ''ש בסי' כ''ג סק''א, ובדברי האבן האזל בפי''ב ה''ז) י''ל דרק באופן שהניחו משתמש ומחמתו הראשון לא כיסה את הבור דעתו לקבל על עצמו שמירה, אך כשלא הניחו משתמש, ולא מחמתו לא כיסה הראשון אין דעתו בשאילתו לקבל על עצמו שמירה, י''ל דהכא איירי בגוונא שהתליע הכיסוי, וצריך לטרוח ולכרות ארזים וכו' ואין דעתו לקבל על עצמו שמירה בכה''ג, משא''כ לעיל שיש כיסוי, וא''צ אלא ליטול את הכיסוי ולכסות את בורו, ועי' חזו''א סי' ג' סקי''ט דנקט דבהניחו משתמש חייב אף בהתליע הכיסוי -.

ה. מבואר במתני' דעד שנודע לראשון השני חייב, וצ''ב מדוע חייב על חלק חבירו - עי' חזו''א סי' ה' סקי''ח דדן לחייבו לר''נ מדין כי ליכא עי''ש, ואי נימא דנעשה שואל ע''י שהשתמש ודעתו להתחייב רק עד הזמן שידע הראשון ניחא, וכן כתב המהר''ם שי''ף, אך הקשה למד''א יש ברירה דאינו נעשה שואל מדוע חייב על חלק חבירו, עי' יש''ש שכתב דהשני חייב אף כשלא נשתמש כלל, וז''ל מאחר שראה שהיא מגולה, והוא משותף בבור. ונקרא בעל הבור, א"כ חייב לכסותו -.

ו. הפקיר רשותו ולא בורו, או לרש''י אפי' הפקיר גם בורו, האם יתנו לו זמן, או כיון שבידו שלא להפקיר אין נותנים לו זמן - עי' חזו''א בסי' ח' סק''א, ולכא' לפי דעת רש''י דההפקר הוי כמעשה כריה לא יתנו לו זמן, ויתחייב אפי' כשלא היה לו פנאי לעמיד שומר, משום שאסור לו להפקיר, משא''כ לתוס' דרשאי להפקיר, אלא שאחרי שהפקיר חל חיוב מכח שהבור ממונו, א''כ הרי הוא אנוס עד שיוכל לשמור, משום שלא היה לו חיוב לפני כן לדאוג לשמור על הבור -.

ז. כתב הסמ''ע בסי' ת''י סק''ו דשור שחפר בור בחצירו סמוך לרה''ר אין נותנים לו זמן, וצ''ע מאי שנא מהתליע הכיסוי דנותנים לו זמן - עי' חזו''א שם, ואולי י''ל דרק מי ששמר נפטר בשמירתו עד זמן שישכור וכו', משא''כ מי שמעולם לא שמר, חייב מיד להעמיד שומר, ועי בדברי הטור שכתב וז''ל דהה"נ לכל הנזקין אם הוא דבר שאין דרכו בעצמו לסלקו אין מחייבין אותו לסלקו עד שישכור פועלים עכ''ל, ולכא' כוונתו שלא רק בבור הדין כן אלא אף בחפץ המזיק כעין אס''ו הדין כן, ולכא' הכוונה שנפל לו מזיק ברה''ר, וא''כ לא איירי ששמר, ואפילו הכי נותנים לו זמן לשכור פועלים -.

ח. את''ל דבהפקיר רשותו נותנים לו זמן, מדוע כל כורה או פותח אין נותנים לו זמן, אי נימא דחייב רק משום שעשאו הכתוב כאילו הוא ברשותו ונעשה בור שלו - וכמוש''כ הברכ''ש דאינו נפטר כשהיה קלב''מ בשעת כריית הבור, משום ששמי לקונה שור - הא אין חייב משום הכרייה, אלא משום בעלותו על הבור.

ט. צ''ע בדברי רש''י דאין נותנים זמן לשני, ולשון רש''י כיון שנשתמש בה, וצ''ע וכי המוצא בור מגולה ומשתמש בה חייב לכסותו - וז''ל היש''ש שהשני משתמש בו אחר שמצאו מגולה, הסברא נותנת שחייב לאותובי שומרים, מאחר שחוזר ומשתמש בה, ונהנה ממנה עכ''ל, ועי' באולם המשפט בסי' ת''י סעי' כ''ו דפירש דס''ל לרש''י דכל הסיבה שנותנים זמן לראשון אינו אלא משום שסומך על השני שנמצא שם וישמור, אך בשו''ע בסעי' כ''ח נפסק דבכל המזיקין נותנים לו זמן כתוס', ואפילו הכי בסעי' כ''ו כתב כרש''י וע''כ לא פירש כן השו''ע בדעת רש''י, ואולי י''ל דכיון שהראשון גילהו, התבטל השמירה של השני, ואע''פ שאין השני צריך לחוש לכך, מכיון שכשפתח הראשון התחייב הראשון מדין פותח, אפילו הכי כשחזר וכיסהו הראשון, אין כאן שמירה מצד השני, ואע''פ שא''צ לחוש להתלעה ופטור עד שנודע לו, אך כשנודע לו צריך להעמיד שומר מיד משום שאין לו פטור מכח השמירה, ולפי''ז בכל כורה שכיסה את בורו, ובא אחר וגילהו וכיסהו והתליע אין נותנים זמן לבעלים וצ''ע -.

י. עד שישכור פועלים ויכרות ארזים ויכסנו, יש לעיין אם יכול להניח גדר לפני זמן זה, האם מחוייב בכך - וז''ל היש''ש שהכל לפי העניין, שהיה לו שהות לכסותו כראוי, **או להקיפו בגדר**, או בכל הדומה, שלא יכשלו בו עכ''ל, ואי נימא דמחוייב לכסותו ואינו נפטר ע''י גדר, י''ל דאינו מחוייב גם לשים גדר וגם לכרות ארזים וצ''ע -.

יא. יש לעיין כיצד הדין כשאינו מוצא פועלים, האם חייב לכרות ארזים בעצמו ולכסותו - היש''ש הביא את דברי הטור דפטור, ונח' היש''ש וס''ל דאם אינו מוצא פועלים חייב לכרות ארזים לבדו, וכן נח' על דברי הרמ''ה שאם אינו מוצא ארזים אלא ביוקר פטור עי''ש -