ממ 4 דף נה עב גרמת טומאה
קטגוריות: ש_ס / לז עבודה זרה / רבי ישמעאל - הרב יהושע רישי

דף נ"ה ע"א

רש"י ד"ה דורכין עם העכו"ם. ומשום גורם טומאה ליכא וכו'. סתם גוי טמא כזב דגזרו על הגוים טומאת כמבואר בסוגיית הגמ' נדה דף ל"ד ע"א, נפסק ברמב"ם פ"א הלכות טומאת מת הי"ד.

דף נ"ה ע"ב

רש"י ד"ה אבל לא בוצרין. דסתמא לא הוכשרו, עי' בפי' הרמב"ם דפליג דהבוצר לגת הוכשר, וכשנוגע בו העכו"ם הנה טמאו, וכשבוצר עמו הוא עוזרו לטמאו, ולפי דבריו נראה דאף בשעת הבצירה נטמאו, ולא על הגת, ועי' מש"כ התוס' ד"ה אבל לא בוצרין.

תוס' ד"ה אין בוצרין. השתא אין בוצרין עם העכו"ם דליכא אלא גרם טומאה דרבנן דריכה עם ישראל דאיכא סיוע טומאה דאורייתא לא כ"ש, כוונתם דטומאת גוי אינו אלא גזירה, ועי' ברמב"ם פ"א הל' טומאת מת הי"ג וכן הגוי אינו נעשה טמא מת וכו' ולא בטומאת מת לבד אלא בכל הטומאות כולן אין הגויים ולא הבהמות מתטמאין בהן ומדברי סופרים שיהו הגויים כזבין לכל דבריהן וכו' ע"ש, ולהכי כ"ש לישראל העושה בטומאה דטומאתו דאורייתא דכיון דהוא טמא מדאורייתא, הוא מטמא אוכלין ומשקין מן התורה, וכן הוא מטמא את הגת מן התורה.

דף נ"ו ע"א

ואין בוצרין עם ישראל וכו'. עי' רש"י דישראל טבולים הם לתרומה וכו', דמשום משמרת תרומתי אסור לטמא אף הטבולין לתרומה וכו', וכן פסק הרמב"ם פי"ב תרומות ה"י, אך יעויין בדבריו בפי' המשנה בפ"ו דמאי מ"ו דביאר פלוגתא דבית שמאי וב"ה אי מותר לטמא טבל בדין הזה אי מותר לגרום טומאה לחולין שבא"י, וקשה אמאי מותר, תיפוק ליה משום משמרת תרומתי, אף דמותר לגרום טומאה לחולין שבא"י, עי' מש"כ במקדש דוד זרעים סי' מ"א סוף ס"ק א'.

ובעיקר שיטת רש"י דהכא טעמא משום דמשמרת תרומתי, עי' מש"כ רש"י ביבמות דף פ"ו ע"א ד"ה מה תרומה טובלת, שכל זמן שלא הופרשה חייבין מיתה על אכילתו של טבל דהא מיתה כתיב ביה, ובתוס' ד"ה מה, והאריך בזה באתוון דאורייתא סי' ב' ע"ש, ויש לדון בדברי רש"י כאן דאזיל לשיטתו לכאורה.

תוס' ד"ה ואין בוצרין. קמ"ל השתא דטעמא משום סיוע כמו בסוף דריכה, עי' במהרש"א דנתפרש דבריהם ע"פ דבריהם בדבור דאחר זה, דמביא ביאור אחר בדברי הגמ' דלא כרש"י אצלנו, בשם רבינו יהודה מפאריז בשם רש"י כתב ידו, ע"ש דמבאר דבריהם כאן ע"פ זה.

תוס' ד"ה שמותר. מיהו קשיא מההוא דפרק הניזקין וכו', לכאורה לפי דבריהם דיש שדוחין לומר דביארו שיטת רש"י דמחלק בין תרומה לחלה, לא קשיא מידי הכא, ודבריהם כאן הם לדעת רש"י בלא האי חילוקא, ע"פ הא דהקשה רבינו יהודה ותי' לדברי רש"י, והיינו מבואר דאזיל ר"ת כפי' קמא דרש"י, דלא כסוף דבריהם בשם רבינו יהודה בשם רש"י, אכן יעויין בתוס' ר"י מפאריז דלא הביא הך תירוצא והביא דברי ר"ת אקושיא אחרינא דהקשו התוס' לקמן מהא דגיטין דקודם שתטיל מים לקמח מותר לסייע בברירה וטחינה, ואילו הכא מבואר דאין בוצרין, וע"ש שכתב דלדברי רש"י לא קשה כלל, דאין בוצרין משום דנחשב טבול לתרומה, משא"כ אינו טבול לחלה, ודייק מהא דתי' ר"ת הך קושיא דשאני חשוד מעושה ודאי בטומאה, דס"ל כתי' רש"י בכתב יד, היפך דברי התוס' כאן בשם ר"ת דמביא דבריו ליישב שיטת רש"י ועיין.

בא"ד אבל בישראל רשע עובר עבירה הוא שסופו לשתותו טמא וכו'. עי' ברבינו יהודה מפאריז דכתב עוד בשם רש"י כתב ידו, דבשל ישראל אסור כיון שהוא רשע ומפריש פירותיו בטומאה ולא יחוש להפריש תרומה ממקום אחר, והיינו דליכא משום משמרת תרומתי כיון דעוד לא חל חיוב תרומה, ועי' בתוס' נדה דף ו' ע"ב ד"ה נולד לה ספק טומאה דכתב דמהני להפריש ממקום אחר דבכה"ג ליכא הפסד כהן, משא"כ היכא דחל חיוב, איכא תרתי, דמשום משמרת תרומתי אסור, ואסור להפסיד כהן, אלא דמשום הפסד כהן מהני להפריש ממקום אחר ע"ש.