36. דרך טומאה לצאת ואין אוהל בתוך אוהל
קטגוריות: ש_ס / נב אהלות / אהלות עניינים - הרב מאיר קאופמן

**כ"ז תמוז ע"א**

**סימן ה'**

**בדין סוף טומאה לצאת ודרך טומאה לצאת ואין אוהל בתוך אוהל**

**א]המקומות שכתב הרמב"ם שאין אוהל בתוך אוהל**

**ב]ביאור הגר"ח שזה רק אוהל ארעי בתוך קבע**

**ג]ביאור הגר"ח דכל דברי הרמב"ם רק בסט"ל**

**ד]ביאור החזו"א בדעת הרמב"ם**

**ה]הקושי במהלך הגר"ח והחזו"א**

**ו]מה שיש לבאר בדעת הרמב"ם**

**ז]ביאור דעת הר"ש בדין דדרך הטומאה לצאת**

**ח]ביאור דעת הרא"ש**

**ט]בביאור שיטת המהר"ם**

**המקומות שכתב הרמב"ם שאין אוהל בתוך אוהל**

א]כתב הרמב"ם פ"כ מטומאת מת ה"א וז"ל אבל צמיד פתיל ואוהלים מצילין על הטהורים שלא יתטמאו ואינן מצילין את הטומאה שלא תצא ותטמא את האחרים כיצד וכו' וכן אוהל בתוך אוהל וכזית מן המת באוהל הפנימי כל הכלים שבאוהל החיצון טמאים עכ"ל ובהשגות הראב"ד א"א דוקא באהל שהוא מקבל טומאה אי נמי באוהל הפנימי שאין לו דרך לצאת אלא על החיצון עכ"ל ובפשוטו מבואר דנחלקו הרמב"ם והראב"ד באיכא אוהל בתוך אוהל בטעם שהטומאה יוצאת לאוהל החיצון דלראב"ד הוא מדין סוף טומאה לצאת ולרמב"ם הוא מצד דאוהל בתוך אוהל אין בכוחו לחצוץ בפני הטומאה וכמו שצמיד פתיל לא מציל בפני הטומאה ומקור לדברי הרמב"ם הוא בתוספתא פ"ו דכלים דמבואר שם צ"פ ואוהלים מצילין על הטהורים מלהיטמא ואינם מצילים על הטמאים מלטמא

ומצאנו ברמב"ם בעוד כמה דוכתי שכתב החילוק שמועיל ההצלה על הטהרה ולא על הטומאה מצד שזה אוהל בתוך אוהל וזה לא מועיל על הטומאה רק על הטהרה א.עיין פכ"א ה"ח וז"ל חדות הבנוי בתוך הבית וכלי המציל נתון על פיו והיתה הטומאה בין שפת הכלי ובין שפת החדות או בתוך החדות הבית טמא שאין האוהל שבתוך הבית מונע הטומאה כמו שביארנו וכוונתו כנ"ל וכן הוא בפיה"מ על משנה זו בפי"א מ"ט

ב.עיין פכ"ד ה"ב וז"ל בית שחלקו בנסרים וביריעות אם חלקו בין הצדדים או מכלפי הקורות והיתה הטומאה בבית כלים שבין המחיצה ובין הכותל או שבין המחיצה ובין הקורות טהורין היתה הטומאה בין מחיצה לכותל או בין מחיצה לקורות כלים שבבית טמאים שאין המחיצה מונעת הטומאה שלא תצא ותטמא כענין שביארנו באוהל שבתוך הבית

ג. עיין פ"כ ה"ו וכן אם חלק הבית במחיצה מכלפי ארצו והיתה הטומאה בין המחיצה והארץ כלים שבבית למעלה מן המחיצה טמאים שאין האהלים מונעים הטומאה כמו שביארנו היתה הטומאה למעלה מן המחיצה כלים שבין המחיצה והארץ טהורים שהאוהל מציל עכ"ל ועיין גם ברמב"ם בפירושו פט"ו מ"ה על משנה זו דחצץ שהביא על זה התוספתא של אוהל בתוך אוהל ובהשגות הראב"ד וז"ל שאין האהלים מונעים את הטומאה כמו שביארנו א"א אני לא ידעתי אנה נתבאר דבר זה והלא דבר ידוע הוא שאוהל חוצץ אם אינו מקבל טומאה אבל טעם המשנה מפני שדרך הטומאה לצאת משם ואין דרכה להיכנס וזה לשיטתו וכנ"ל

אמנם לענין מגדל ותיבת המגדל כתב הלשון שדרך הטומאה לצאת ואין דרכה להיכנס וכן בפי"ט לענין כוורת שתוך הבית כתב לשון זה ולענין כוורת שבפתח גם כתב לשון זה וצ"ע למה שם שינה ולא כתב שאין אוהל בתוך אוהל וצ"ע אמנם בפשוטו גם שם הכוונה כמו כאן ועיין בזה לקמן

**ביאור הגר"ח שזה רק אוהל ארעי בתוך קבע**

ב]והנה הקשה הגר"ח פ"כ מטומאת מת דצ"ע הטעם שכתב הרמב"ם שאין אוהל מונע את הטומאה הרי כל אהלות כתוב שאוהל חולק את מקומו שהטומאה לא תצא ממנו א.בכוורת פחותה על גבי הטומאה שהיא לא בוקעת ב. בבית ועליה וטומאה בבית שהעליה טהורה ובהכרח דבדוכתי אלו מה שהטומאה לא עוברת זה כדעת הראב"ד מצד שסט"ל

וע"ש שכתב לחקור בדין חלוקת אוהלים האם זה רק עושה שזה לא בתוך אותו אוהל וממילא אין סיבה לטומאה באוהל השני וכן הוא לשון רש"י בזבחים ג.: או שזה דין חציצה שלאוהל יש כח לחצוץ שהטומאה לא תבקע ממנו או שהטומאה לא תיכנס אליו ולא שזה מצד הפקעת סיבת הטומאה וכתב לדון נפק"מ באוהל ארעי בתוך אוהל קבע שעד כמה שהסברא שזה עוזר כי חשיב שהטומאה לא תוך האוהל א"כ הרי מבואר בסוכה כ"א שלא אתי אוהל ארעי ומבטל אוהל קבע דהינו שזה לא חולק המקום שלא יחשב באוהל השני משא"כ אם זה מצד שיש כאן הלכה של חציצה א"כ כיון שיש שם אוהל על המקום השני ממילא זה סיבה לחצוץ שהטומאה לא תיכנס אליו וכתב לחדש שיסוד הדין חציצה כי זה לא בתוך האוהל ולפ"ז כתב שכל דבר הרמב"ם באוהל ארעי בתוך אוהל קבע אבל בשניהם ארעי כגון כוורת באויר או שניהם קבע כגון בית ועליה לא שייך טעם זה וכה"ג באמת הטומאה לא תיכנס מאוהל לאוהל ומה שלענין טהרה זה כן עוזר דשם שייך לדון מדין חציצה הנלמד מצמיד פתיל שבזה אין חילוק בין אוהל ארעי ואוהל קבע

אמנם חזר והקשה מהא דמבואר בפ"ד מ"ג דמגדל שהוא בתוך הפתח וטומאה בתוכו שהבית טהור והרי מצד שדרך הטומאה לצאת לחוץ אבל עדין שיהיה טמא מצד שאוהל לא חוצץ בפני הטומאה והרי כאן זה אוהל ארעי עכ"ד וצ"ע כוונתו דהרי כאן זה הצלה של פיו לחוץ שעוזר גם בכלי שלא נעשה אוהל ומבואר דעתו שכה"ג שזה חולק מקום זה גדר של חלוקת אוהלים עוד הקשה מהדין של טומאה במגדל דר' יוסי מטהר מצד שיכול להוציאו חלקים דהינו שלא ס"ל לדין שסט"ל הרי עדיין כיון שאוהל ארעי לא חוצץ בפני הטומאה א"כ אין סיבה שהבית יהיה טהור וע"ש שכתב לדון שלענין טומאה שבתוך המגדל שאם ינטל המגדל ינטל גם הטומאה לגבי זה זה כמו אוהל קבע בתוך אוהל ארעי ולכן שם אין לטמאות אלא מצד סט"ל

והנה לפ"ז מיושב מה דהקשינו לעיל דלענין כורת ומגדל בבית כתב הרמב"ם שדרך הטומאה לצאת ולא כתב שאין אוהל בתוך אוהל דשם דהטומאה תוך המגדל והכורת שאם יוציאהו תצא גם הטומאה כה"ג הוי כאוהל קבע בתוך קבע ורק מצד סט"ל הבית טמא ומה שהרמב"ם כתב הטעם שאין אוהל בתוך אוהל ולא כתב תמיד מצד דין סט"ל יתכן שסט"ל זה דרבנן ואין אוהל תוך אוהל זה דאוריתא כדמשמע בפיה"מ שזה דאוריתא כמו שאין צמיד פתיל לטומאה ויתכן גם נפק"מ כגון שהטומאה באוהל שבתוך אוהל ופתוחה גם לחוץ עוד יתכן נפק"מ במקום שאין הטומאה עומדת לצאת משם ואין כאן טומאה מצד קבר סתום או שעומדת לצאת לאחר שיחרב שם האוהל אם כה"ג אין סט"ל

ולכאורא יש ראיה חזקה לחילוק הגר"ח דעיין בפיה"מ פ"ד מ"א לענין מגדל דמבואר במשנה דאם יש פחות מטפח בינו לקרקע או לכותל דאם יש טומאה הבית טמא ואם יש כלים הם טהורים ועל זה ביאר הר"מ מצד שאין אוהל בתוך אוהל אמנם על עיקר דין המשנה דלענין תוך המגדל יש הבדל בין טומאה בתוכו לטהרה בתוכו לא כתב חילוק זה ובלשון המשנה מבואר כי דרך הטומאה לצאת ואין דרכה להיכנס וצ"ב הטעם ולנ"ל א"ש דבטומאה בתוך המגדל לענין זה הוי כאוהל קבע בתוך קבע וממילא אין לטמאות אלא כי סט"ל משא"כ בטומאה בין המגדל לבית שם אפשר לדון מצד שאין אוהל בתוך אוהל וא"ש שהמשנה לגבי זה לא הוצרכה לטעם סט"ל ונפק"מ שבזה ר' יוסי לא יחלוק

**ביאור הגר"ח דכל דברי הרמב"ם רק בסט"ל**

ג]ועיין בחידושי הגר"ח שהקשה דברמב"ם מבואר דבטומאה מתחת לחצץ הבית טמא מצד שאין אוהל בתוך אוהל דהינו בטומאה למטה ומאידך בטומאה בבית לענין בין הקורות הוא מטהר ולמה כה"ג לא נימא כנ"ל שהאוהל ארעי שעל הטומאה לא יחצוץ מצד שאין אוהל בתוך אוהל והניחא לראב"ד שכל הטומאה מצד סט"ל א"כ א"ש שבטומאה בחצץ סופה לצאת לבית משא"כ בטומאה בבית לענין החצץ אמנם לרמב"ם צ"ע עוד הקשה הנ"ל מסברא שלכאורא תמיד אוהל זה על מה שתחתיו ולא על מה שלמעלה ממנו וא"כ בהיתה הטומאה למעלה מהמחיצה לא שייך לטמאות הבית מצד שאין אוהל לטומאה דהרי פה באמת האוהל הוא על הטהרה ועיין מה שכתבנו בזה פ"ט מ"ג בדעת הר"ש

וע"ש מה שכתב ולכאורא כוונתו דבדין אוהל יש לדון שזה עוזר משני סיבות וכנ"ל או כי זה לא בתוך אוהל או כי יש כאן דין חציצה והוסיף שהדין סט"ל זה רק סברא עד כמה שהסיבה שהטומאה לא עוברת כי זה שני אוהלים ואין לה סיבה לעבור לאוהל השני לזה עוזר סט"ל אבל עד כמה שהיה כאן דין חציצה בפני הטומאה לא היה עוזר דין סט"ל שזה רק סיבה להבאת הטומאה שגם על דבר זה היה עוזר הדין חציצה ולפ"ז כתב שבאמת זה וודאי שכוונת הרמב"ם במקום שיש דין סט"ל אלא שכוונת הרמב"ם שאין אוהל חוצץ בפני הטומאה הכוונה שאין בזה דין חציצה ורק דין חלוקת אוהלים ולכן עוזר סט"ל דאם היה דין חציצת אוהל לא היה כאן סיבת טומאה אפילו שסט"ל והנה בפשוטו לפ"ז כוונת הרמב"ם לחלק שלענין טהרה יש כן דין חציצה על הטומאה ולכן הטומאה לא נכנסת לשם וצ"ע א"כ למה בטומאה בין הקורות הבית טמא אבל שהאוהל על הבית יחצוץ והרי על זה לא עוזר סט"ל ובזה חידש שכיון שנתחדש שלא עוזר חציצה על הטומאה א"כ החציצה על הטהרה אינה יכולה להיות חציצה על עצם הטומאה אלא רק שלא תיכנס ועל זה עוזר סט"ל שזה סיבה לטומאה על המקום הזה עכ"ד

וצ"ב כוונתו מה החילוק בין חציצה על עצם הטומאה או שהטומאה לא תיכנס עוד צ"ב שלענין טהרה מה צריך להגיע מה שיש דין חציצה הרי מספיק החלוקה מה שזה שני אוהלים כיון ששם הרי לא שיך סט"ל אמנם נפק"מ אם יהיה אוהל ארעי בתוך אוהל קבע שכה"ג על טהרה זה יציל רק מצד הדין חציצה שבאוהל דמצד חלוקת אוהלים לא אתי אוהל ארעי ומבטל אוהל קבע

ועיין חזו"א בגליונות שהקשה דא"כ בטומאה בבית וכלים בחצץ וזה יהיה דבר שהוא ארעי הכלים יהיו טמאים דמצד אוהל על הטומאה שחולק שאין סיבת טומאה זה לא שייך כי הרי לא אתי אוהל ארעי ומבטל אהל קבע ומצד דין חציצה הרי כיון שהאהלה הוא רק על מתחתיו א"כ חשיב שזה חציצה על הטומאה שאין כזה מושג כמבואר ברמב"ם והרי בפשוטו חצץ זה ארעי ולא מדובר דוקא בדבר קבע עכ"ד ואינו מוכרח דיתכן שכה"ג חשיב קבע עוד יתכן שעד כמה שיש כאן דין מחיצה בזה אין זה דוקא על תחתיו אלא גם על למעלה ממנו וכה"ג שאין סט"ל אין הטומאה נכנסת וכנ"ל מהגר"ח ודו"ק בכל זה

והנה העולה מהנ"ל שבאמת ברמב"ם מבואר דין שאוהל לא חוצץ בפני הטומאה אמנם כל זה כשיש סיבה של טומאה מצד סט"ל אבל כשאין סיבת טומאה בזה אע"ג שאין אוהל בפני הטומאה אין הטומאה עוברת דיש כאן חלוקת אוהלים

**ביארו החזו"א בדעת הרמב"ם**

ד]ובחזו"א ה' ג' וכן בגליונות כתב שבאמת כוונת הרמב"ם בכל המקומות האלו מצד סט"ל אלא שהרמב"ם ביאר גדר הדין סט"ל שכל שהטומאה עומדת לצאת ממקום הפנימי לחיצוני אין המחיצה חוצצת בפני הטומאה ולפ"ז באמת עיקר הדין הוא המבואר ברמב"ם שאין אוהל מונע הטומאה מלעבור אלא שכל זה בתנאי שדרך הטומאה לצאת משם וע"ש שהוכיח מזה בגדר סט"ל שזה לא עוד דין שכאילו הטומאה בצד השני אלא שחשיב שאין כאן מחיצה וכלשון הרמב"ם שאין אוהל בתוך אוהל וחזר על זה בקיצור גם בסימן י"ג ב' וע"ש שהוסיף דמה דהרמב"ם לא הדגיש שזה במקום שסט"ל כיון שכתב אין אוהל בתוך אוהל וכל שזה בתוך סופו לצאת משם אמנם עדין צ"ע דהרי באין סופו לצאת משם זה לא יהיה טמא וכגון שמתכוננים לשורפו והרמב"ם כתב סתם שאין אוהל בתוך אוהל

**הקושי במהלך הגר"ח והחזו"א**

ה]ועיין חזו"א שכתב שלפ"ז כל סט"ל הוא מדאוריתא דהרי הדין שאין אוהל בתוך אוהל וודאי משמעו שזה מדאוריתא וכמבואר בפיה"מ שזה נלמד מפסוק כמו שאין צ"פ לטומאה והנה צ"ב שהרמב"ם כתב דיני סט"ל בפ"ז ושם לא הזכיר כלל הלשון שאין אוהל בתוך אוהל ורק כאן כתב לשונות אלו ועוד שבפ"כ כתב הלכה מיוחדת שאין הצלה על הטומאה באוהל והרי זה דין סט"ל המובא בפ"ז ומה חידש כאן ומשמע לכאורא שכאן זה לא מצד סט"ל וגם אם אין הטומאה עומדת לצאת כאן יהיה טמא וזה גם קשה למהלך הגר"ח

**מה שיש לבאר בדעת הרמב"ם**

ו]ולכאורא היה מקום לומר שבאמת יסוד החיסרון כמבואר ברמב"ם שאין אוהל בתוך אוהל דהינו שכל שבאים לחלוק מקום בתוך מקום אין בכח הדין אוהל לחצוץ בפני הטומאה אלא שמתי נחשב הדבר שבאים לחלוק אוהל **בתוך** אוהל כשמקום היציאה של המקום שהטומאה שם הוא דרך החיצוני כה"ג זה נחשב שיש כאן אוהל אחד שבתוכו יש אוהל שיש בו טומאה ואין לאוהל כח לחצוץ בפני הטומאה משא"כ אם יש יציאה אחרת לטומאה כה"ג אין שום סיבה לראות את אוהל הטומאה כתוך אוהל הגדול של הטהרה דהינו שכל אוהל שיש לו מקום יציאה נחשב שהוא תוך אוהל היציאה ולפ"ז א"ש שהרמב"ם לא הזכיר סט"ל כי אין הטעם בגלל סט"ל אלא הטעם כי זה אוהל בתוך אוהל אלא שאין מציאות של אוהל בתוך אוהל אלא כה"ג שדרך הטומאה לצאת משם וא"ש הלשון שדרך טומאה לצאת ולא סוף טומאה לצאת שהכונה שהדרך הרגילה שמוצא המקום הוא משם וגם אם דעתו לשרוף דבר זה במקומו יהיה החיסרון דאין אוהל בתוך אוהל

ולפ"ז נראה שבאמת בכל סט"ל לא שיך לדון מצד הדין של אוהל בתוך אוהל וכגון בית שיש לו כמה פתחים ואפשר להוציאו מאחד מהם שבזה כיון שיש כמה אפשריות איך להוציא הטומאה ולא מוכרחים דוקא דרך מקום זה כה"ג גם אם הוא חושב להוציא דרך שם זה לא נחשב שזה אוהל בתוך אוהל אלא אוהל ליד אוהל ובזה יש הלכה חדשה של סט"ל ובזה אם לא מתכונן להוציא לא יהיה טמא וכן במקום שאין פתח אלא שהיה פעם ולא פרץ את פצימיו כה"ג שאין זה היציאה הטיבעית של המקום לא שיך להגדיר שזה אוהל בתוך אוהל וכה"ג הטומאה רק מצד סט"ל ובאמת יתכן שכה"ג זה רק דרבנן כמבואר בר"ש ורש"י אלא דברש"י בחולין קכ"ה: מפורש שגם הדין סט"ל של מגדל זה דרבנן דהינו דלא ס"ל לדין דאין אוהל מתוך אוהל אלא זה כדעת הראב"ד שהכל מאותה הלכה של סט"ל וכן הוא לשון הגר"א על התוספתא דהכל מצד סט"ל

**ביאור דעת הר"ש בדין דדרך הטומאה לצאת**

ז]והנה עיין ר"ש פי"א מ"ט לענין חדות שיש עליו כפישה שכתב שטומאה בתוכו לא עוזר הכפישה כיון שאין צ"פ לטומאה וצ"ע למה לא ביאר שזה סט"ל שלכאורא זהו עיקר הטעם וכן עיין פט"ו מ"ד לענין חצץ שכתב לענין טומאה בחצץ וז"ל דאין חציצה לטומאה מידי דהוי הכלי חרס המוקף צמיד פתיל דאם טומאה בבית מציל על מה שבתוכו ואם טומאה בתוכו אין צמיד פתיל לטומאה עכ"ל הרי מפורש שאין זה רק סט"ל אלא שאין בכלל דין הצלה על יד החצץ לענין הטומאה אמנם צ"ע דהרי החילוק בין טומאה בפנים או הפוך מצד סט"ל א"כ לכאורא זהו עיקר הטעם ומה הזכיר כאן טעם אחר וביותר דהרי בפרק ג' מ"ו כתב שסט"ל זה דרבנן וכאן וודאי משמע שזה דין דאוריתא שדימה דבר זה לצ"פ

ולכאורא נראה ברור שדעתו על דרך שנתבאר ברמב"ם שכל מקום שהדרך היציאה הרגיל הוא מהחיצון הפנימי נחשב שהוא בתוכו והצלתו רק כדין הצלה של צ"פ וכמו שאין צ"פ לטומאה כך אין הצלה של אוהל כה"ג על טומאה וזה דין דאוריתא ואין זה ענין לנידון סט"ל ששם זה סיבה חיובית לטומאה שכיון שהטומאה עומדת להגיע לשם זה סיבה לטמאות וזה גם במקום שיש כמה אפשריות יציאה שאין סיבה לראות הטומאה כאילו היא גם במקום הטהרה וכן בבית סתום מה שיפרצו דלת אין זה מגדיר שזה מקום יציאתו להיחשב שאין חציצת טומאה על האוהל ובאמת רק כה"ג זה דרבנן

והנה לפ"ז יסוד מחלוקת ר' יוסי ורבנן לענין מגדל האם הבית טמא בטומאה בתוכו אין זה בדין סט"ל אלא שר' יוסי חולק על כל ההגדרה שזה נחשב שיש כאן רק הצלה על מקומו ושלא עוזר על טומאה דכיון דיכול להשאירו שם זה עצמו סברא לדון מקום זה כמקום נפרד וממילא אין זה גדר הצלה אלא שיש כאן חלוקת אוהלים וממילא אין סיבה לטומאה

והנה הקשו הראשונים דוכי ר' יוסי חולק על כל הדין של סט"ל ולנ"ל הרי סוגין זה נידון אחר אלא שעדין קשה שאפילו שר' יוסי ס"ל שדנים מקום זה כמקום נפרד אבל שיטמא מצד הדין דרבנן של סט"ל ויתכן שבהכרח שגם חולק על הדין סט"ל אמנם יתכן לומר שוודאי שהוא מודה אלא שכאן יש סברא כמו שהקשה המשנה אחרונה שהוא יוציא את הטומאה אם המגדל וממילא מצד הדין סט"ל מדרבנן אין סיבה לטמאות כלל ובזה מיושב מה שהקשה החזו"א שמצאנו שר' יוסי מודה לסט"ל שוודאי הוא מודה ואין זה ענין לסוגין

והנה מבואר במשנה פרק ג' שביב שיש בו פותח טפח ואין ביציאתו פותח טפח טומאה בתוכו הבית טמא טומאה בבית הביב טהור ועיין תוס' בב"ב ק: שביארו שזה מצד קבר סתום אמנם הדברים מאוד מחודשים דהרי הטומאה לא עומדת להישאר שם ועוד שהרי היה פתח בכניסת הביב לבית אלא שהוא סגור וכה"ג זה כמו לא פרץ את פצימיו שאין לו תורת קבר

והנה לכאורא בדעת הר"ש מוכח שזה לא מדין קבר דהרי בפט"ו מ"ה לענין חצץ כתב שטומאה שם הבית טמא כמו ביב שהוא קמור תחת הבית שאין ביציאתו פותח טפח והרי חצץ וודאי שזה לא מדין קבר דהרי החצץ הוא כמו דלת ועוד שהוא עצמו כתב שם שדין הטומאה מצד שאין צ"פ לטומאה ואם זה מצד קבר אם כן אין כאן חציצה דהחצץ עצמו הוא חפצא של טומאה וכן עיין פ"ט מ"ט לענין כוורת שטומאה בתוכו הבית טמא שכתב שזה כמו ביב והרי כוורת זה וודאי לא קבר דהרי יש לה פתח וכמבואר בחזו"א ה' א'

ובהכרח שהטומאה מצד סט"ל אמנם צ"ע דבביב לא שייך לומר סט"ל לבית דזה הרי עומד לצאת אם השופכים החוצה אמנם לנ"ל הכל א"ש שכאן זה סברא שכיון שמקום יציאתו לבית חשיב כאוהל בתוך הבית והסיבה שאין כאן חציצה מצד שאין צ"פ לטומאה כמו שכתב בכפישה

ובזה א"ש דעיין פי"א מ"ט לענין כפישה על הדות שכתב שהכלים טהורים כמו ביב וצ"ע מה צריך לראיה כיון שלא שיך כאן סט"ל ממילא אין סיבה לטמאות אמנם לנ"ל שיסוד הסברא שזה כמקום אחד כיון שיציאת המקום הוא משם א"כ זה סברא גם לענין טהרה דחשיב שמקום הטהרה הוא בחוץ ורק שיש כאן דין הצלה ולכן הביא לזה ראיה מביב וז"ב בכוונת הר"ש

והנה עיין חזו"א ט"ו ח' במוסגר שהביא הר"ש שכתב לענין חצץ שזה מצד שאין צ"פ לטומאה וכתב וז"ל וזה כדעת הרמב"ם דסטל"צ הוא שאין המחיצה חוצצת בפני הטומאה דהינו שנקט שכוונת הר"ש מצד סטל"צ וס"ל שיסודו כמו אין צמיד פתיל לטומאה ולא שזה דין טומאה חדש וכמו שביאר לעיל בדעת הרמב"ם וצ"ע הרי שם דימה דבר זה לביב ושם לא שיך לטמאות מצד סט"ל ובהכרח כמו שביארנו ודו"ק בכל זה אמנם גם אם אין שני נידונים אבל זה וודאי מבואר דעת הר"ש שיסוד דין דרך טומאה לצאת שאין מחיצה לטומאה וכמו שכתב החזו"א

**ביאור דעת הרא"ש**

ח]עיין רא"ש פי"א לענין כפישה שכתב שזה מצד אין צמיד פתיל לטומאה וכן בט"ו לענין חצץ ועיין פ"ג לענין ביב שדימה דבר זה לחצץ ומבואר שכל שלשת מקומות אלו אין זה מדין קבר סתום אלא מדין סוף טומאה לצאת אמנם מבואר כגדר הנ"ל שזה מצד שאין חציצה לענין טומאה ועיין פ"ט מ"ט לענין כוורת שטומאה בתוכו דמפורש במשנה שלא עוזר מצד שדרך הטומאה לצאת ואין דרכה להיכנס וביאר הנ"ל דהרי אפילו מוקפת צמיד פתיל זה לא עוזר כ"ש כאן ומשמע כנ"ל [וע"ש מה שכתבנו] אלא שיש לדון האם דעתו שתמיד זה מדין סט"ל אלא שס"ל שזה הגדר בסט"ל או שכל דבריו בדין של דרך טומאה לצאת אבל במקום שזה מצד סט"ל הוא מודה שזה דרבנן וגדר אחר וצ"ע

**בביאור שיטת המהר"ם**

ט]עיין מהר"ם פ"ט מ"ט שגם כתב לענין כורת שיש הבדל אם טומאה בתוכו או בבית שזה כמו ביב וכן עיין פי"א לענין כפישה שדימה לביב וכתב שאם יש פתח לבית זה כ"ש שהבית טמא ומבואר שאין הטומאה מצד קבר באין פתח דאל"כ אין כאן כ"ש דהרי ביש פתח זה לא קבר ומה שייך כ"ש מביב אלא בהכרח שזה מדין סטל"צ וממילא כאן שיש פתח שעומד לצאת משם כ"ש מביב שאין פתח אלא אפילו אם יש פתח אבל זה לא עומד לצאת משם והנה בפשוטו מוכח מדבריו כגדר הנ"ל שאין מחיצה לטומאה

והנה מבואר בפ"ד מ"א דמגדל דטומאה בתוכו הבית טמא כי דרך טומאה לצאת והמהר"ם העמיד בצמיד פתיל וצ"ע א"כ מה המשנה אומרת שדרך הטומאה לצאת תיפו"ל מצד שאין צ"פ לטומאה ובהכרח שבאמת זה אותו הלכה אלא שהמשנה מגדירה שאין מחיצה לטומאה והיא תמיד יוצאת אלא שיש מקומות שעד כמה שיש פתח אחר חשיב שהמחיצה היא לא על הטומאה וכאן שזה כלי הבית תמיד חשיב שזה מחיצה על הטומאה וז"ב

והנה לכאורא צ"ע דהרי כתב בפ"ד מ"ג דאפילו שטומאה שמתפשטת לא בוקעת אבל סט"ל שנמצאת בפתח הבית זה כמו גוף הטומאה וחזינן שגדר סט"ל שזה כאילו הטומאה הגיע למקום זה ולא שאין מחיצה לטומאה ולכאורא מוכרח כנ"ל בדעת הר"ש שיש כאן שני סוגיות אחד דרך טומאה לצאת שזה הלכה שאין מחיצה לטומאה ויש עוד הלכה של סט"ל שיסודה כאילו הטומאה שם