מז - סימן שי_ט ס_ג - ס_ד
קטגוריות: שו_ע / אורח חיים / הלכות שבת - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ

## ברירה במין אחד

א] הרמ"א בס"ג כתב דכל שהוא מין אחד אע"פ שבורר חתיכות גדולות מתוך קטנות לא מיקרי ברירה, ומקור דבריו הוא מד' המ"מ בפ"א משביתת עשור ה"ג והתרוה"ד בסימן נ"ג, והמ"ב בסק"ט כתב דכן הסכימו הרבה אחרונים.

אך הט"ז בסק"ב האריך לחלוק ע"ז דגם במין אחד שייכא ברירה, וכתב דלמש"כ התוס' דהא דאיכא ברירה בב' מיני אוכלין הוא משום דאותו שאינו חפץ בו חשיב כפסולת, הרי דגם במין אחד הוא כן דמיקרי פסולת מה שאינו רוצה לאכול עכשיו ומניחו על סעודה אחרת, והיינו שהרי איסור ברירה הוא אף במין אחד שיש בו אוכל ופסולת, וא"כ אף באוכל ואוכל מ"מ כיון דאותו שאינו רוצה לאכול חשיב כפסולת יש בזה לאיסור ברירה.

ב] ובדעת המ"מ ודעימיה נראה למש"כ המ"מ שם דהא דמחבץ ומשמר חייב משום בורר אף דהוא מין אחד, הוא בדברים לחים, והביאו המג"א בסק"ה, והמחה"ש פירש דהיינו דבדברים לחים דהם נבללים זע"ז הוי ברירה גמורה, משא"כ בב' דברים יבשים אע"פ שמעורבים זע"ז מ"מ ל"ה תערובת גמור דכל חד לחודי באפי נפשיה קאי וליכא ברירה כולי האי, עכ"ד, ומשמע לפ"ז דעיקר הא דליכא ברירה במין אחד, הוא משום דלא חשבינן לה כתערובת, (וע"כ כ"ז הוא כשאי"ז תערובת גמור, אך כל דהוא תערובת גמור חשבינן לה כתערובת אף במין אחד).

ולפ"ז נראה דב' ענינים הם, חדא, דאין ברירה אלא בתערובת ולא חשיב כתערובת אלא בב' מינים או באוכל ופסולת, ועוד דמלאכת ברירה היא בתיקון האוכל מן הפסולת, וכל מש"כ התוס' דכל שאינו חפץ בו חשיב כפסולת היינו להך מילתא דחשיב כתיקון אוכל מן הפסולת, אך לחשבו כתערובת ל"מ אלא כשהוא פסולת גמור.

ג] ועד"ז נראה עוד במש"כ המ"מ שם בדין ברירת עלים מעופשים דאי"ז ברירה מדאורייתא משום דאינם פסולת גמור ולא ראויין ליקרא פסולת ואפשר דראויין ליאכל ע"י הדחק, וצ"ע ממה שאמרו בשבת ע"ד ב' דהבורר תורמסין מתוך הפסולת שלהן חייב, וכ"כ השו"ע בס"ה, והמ"ב בסקי"ט כתב דהוא משום דהתורמוס מר מאד והפסולת אינו מר כ"כ וע"כ חשיב התורמוס כפסולת מתוך אוכל, וצ"ע שהרי איירי כשבורר התורמוס כדי לאכלו לאלתר והרי שהוא ראוי לאכילה ע"י הדחק, וא"כ מ"ט חייבין על ברירתו משום ברירת פסולת מתוך אוכל הרי מדאורייתא לא חזינן ליה כלל כפסולת.

ולמש"נ י"ל דכל הא דפסולת הראויה ליאכל ע"י הדחק לא חשיבא כפסולת הוא במין אחד דבכה"ג לא חזינן לה כלל כתערובת, אך בתורמסין ופסולת שלהן דחשיב כתערובת לענין ברירה, אלא שבאנו לדון אם חשיב כברירת אוכל מתוך פסולת או כברירת פסולת מתוך אוכל, הרי דאף דהתורמוס ראוי לאכילה ע"י הדחק, מ"מ חשיב כפסולת, (דכיון דלענין זה חשבינן לפסולת אף למין הראוי לאכילה שאינו חפץ בו, כ"ש דדבר שאינו נאכל אלא ע"י הדחק חשיב כפסולת).

## טעם הא דשאני ברירת אוכל מתוך פסולת מברירת פסולת מתוך אוכל

ד] השו"ע בס"ד כתב דהבורר פסולת מתוך אוכל אפי' בידו אחת חייב, והמ"ב בסקי"ז כתב דעיקר הרבותא בזה דאף כשכונתו לאכול לאלתר דבכה"ג מותר לברור אוכל מתוך פסולת בידו, מ"מ כשבורר פסולת מתוך אוכל חייב.

ובטעם הא דשאני ברירת פסולת מתוך אוכל דאסורה אף כשבורר לאלתר מברירת אוכל מתוך פסולת דמותרת, נחלקו הראשונים, דבפירש"י בשבת ע"ד א' (ד"ה אוכל מתוך פסולת) כתב דעיקר התירא דברירת אוכל מתוך פסולת הוא משום דאי"ז דרך ברירה, וכ"כ התוס' שם (ד"ה בורר ואוכל), ולפ"ז הרי דמה"ט הוא דפסולת מתוך אוכל אסור, משום דהוי זה דרך ברירה,[[1]](#footnote-2) ועד"ז כתב הר"ן שם דהא דפסולת מתוך אוכל אסור הוא משום דהוא עיקר בורר.[[2]](#footnote-3)

ה] אך הרמב"ן שם כתב דאף ברירת אוכל מתוך פסולת הויא דרך ברירה, והא דשאני ברירת אוכל מתוך פסולת מברירת פסולת מתוך אוכל הוא משום דכל שבורר פסולת מתוך אוכל הו"ל כבורר לאוצר שהרי אין דעתו לאכול מה שבירר וע"כ הוא חייב, ועד"ז כתב הריטב"א שם דהתירא דבורר אוכל מתוך פסולת הוא משום דכשנוטל האוכל לאוכלו אינו נראה כבורר אלא שנוטל מה שהוא רוצה לתת לפיו, והיינו דיסוד ההיתר דברירה לאלתר הוא משום דאי"ז נראה כלל כמעשה ברירה אלא כלקיחת האוכל לאוכלו, וע"כ כ"ז הוא כשנוטל את האוכל, אך כל שנוטל את הפסולת דהוא מעשה בפנ"ע לצורך תיקון האוכל הו"ל ברירה גמורה, וכ"נ ממש"כ היחוסי תנו"א (בערך רב ירמיה מדיפתי) דהיתר ברירה הוא כשבורר כדי לאכול לאלתר "להכניס לתוך פיו את מה שבורר" לאותה שעה שהוא אוכל, ובסו"ד כתב דהא דשרי הוא משום דהוא דרך אכילה.

ו] ויש מקום לומר דלטעמייהו אזלי, דהנה נתבאר בגליון מס' 46 סק"א וסק"ז דנחלקו הראשונים בעיקר מלאכת בורר דלדעת הרמב"ן והריטב"א עיקר המלאכה היא בנטילת דבר מן התערובת ולדעת התוס' עיקר המלאכה היא בתיקון האוכל המעורב, ולפ"ז יש מקום לומר דמש"כ הרמב"ן והריטב"א דהא דשאני אוכל מתוך פסולת מפסולת מתוך אוכל הוא משום דבאוכל מתוך פסולת אוכל את מה שבירר ובפסולת מתוך אוכל אינו אוכל את מה שבירר הוא לטעמייהו דעיקר המלאכה היא בהדבר שנוטל מן התערובת, וע"כ י"ל דלא הותר אלא כשאוכל את הדבר שנטל שבו נעשית המלאכה, אך להתוס' לטעמייהו דעיקר המלאכה אינה במה שנוטל מן התערובת אלא בתיקון האוכל המעורב, י"ל דאין מקום לחלק אם אוכל את הדבר שנטל מן התערובת או את המין השני, שהרי אין המלאכה כלל בהדבר שנוטל אלא בהאוכל שנתקן ע"י הברירה, וכל שאוכל את האוכל שנתקן הו"ל דרך אכילה, ובע"כ דהא דפסולת מתוך אוכל אסור הוא משום דהוי זה דרך ברירה.

## ברירת אוכל מתוך פסולת כשהפסולת מרובה

ז] וכמה נפ"מ בדבר, חדא, הוא במש"כ התוס' בשבת שם דכל הא דמותר לברור אוכל מתוך פסולת הוא כשהאוכל מרובה, אך כל שהפסולת מרובה הוי אוכל מתוך פסולת דרך ברירה ואסור, (ונתבאר להלן סקי"ב ואילך), וזה לטעמייהו דהתירא דברירת אוכל מתוך פסולת הוא משום דאי"ז דרך ברירה, אך לדעת הרמב"ן והריטב"א דהתירא דברירת אוכל מתוך פסולת הוא משום דדעתו לאכול מה שבירר ואי"ז מעשה ברירה אלא מעשה אכילה, אין מקום לחלק בין היכא דהאוכל מרובה להיכא דהפסולת מרובה, דמ"מ כל שבורר את האוכל הו"ל מעשה אכילה שרי וכל שבורר את הפסולת הו"ל מעשה ברירה ואסור.

## ב' מיני אוכלין אם מותר לברור את המין שאינו חפץ בו

ח] עוד נפ"מ בזה, דהנה נתבאר בגליון 46 סקי"א דבד' הרמב"ן בשבת שם משמע דס"ל דבב' מיני אוכלין לא חזינן להמין שאין חפץ בו עכשיו כפסולת, וכ"נ גם בד' הרמב"ם, ונתבאר שם סקי"ב דמשמעות ד' הרמב"ם בפ"ח משבת הי"ב והי"ג דבב' מיני אוכלין מותר לברור כדי לאכול אחד מהן לאלתר, ואף אם אין דעתו לאכול מה שבירר אלא את המין השני ורק בבורר פסולת מתוך האוכל הוא דאפי' אם בירר לאכול לאלתר חייב, וזה לטעמיה דבב' מיני אוכלין לא חזינן להמין שאינו רוצה בו כפסולת וע"כ כיון דלי"ב אוכל ופסולת מותר לברור גם את המין שאין דעתו לאכול.

אך לדעת הרמב"ן נראה דאף דבב' מיני אוכלין לא חשבינן להמין שאינו חפץ בו כפסולת, מ"מ אסור לברור אלא את המין שדעתו לאכול, והיינו משום דעיקר הך מילתא דבב' מיני אוכלין מותר לברור אף את המין שאין דעתו לאכול משום דלא חשבינן ליה כפסולת, הוא רק אי נימא דהא דברירת פסולת מאוכל אסורה הוא משום דהוא עיקר בורר, דלפ"ז י"ל דבב' מיני אוכלין דליכא אוכל ופסולת מותר לברור אף את המין שאינו חפץ בו, אך להרמב"ן לטעמיה דהא דברירת פסולת מאוכל אסורה הוא משום דכל שבורר פסולת מתוך אוכל הו"ל כבורר לאוצר שהרי אין דעתו לאכול מה שבירר וע"כ הוא חייב, הרי דאף בב' מיני אוכלין אסור לברור את המין שאין דעתו לאכול, דאף אם לא חשיב כפסולת, מ"מ אסור לבררו, משום דכל שאין דעתו לאכול את מה שבורר הויא ברירה גמורה.

## הא דאין שורין את הכרשינין אם היינו אף לצורך לאלתר

ט] עוד נפ"מ בזה, דהנה השו"ע בס"ח כתב דאין שורין את הכרשינין דהיינו שמציף מים עליהם בכלי כדי להסיר הפסולת, והפרישה בסק"ז כתב דהיינו אף לצורך לאלתר, והפמ"ג במש"ז בסק"ה כתב לדון בזה דאף דאי"ז אלא לצורך בהמה, הרי התירא דברירה לאלתר הוא אף לצורך בהמה, וכתב דכיון דנברר בפעם אחת הפסולת והאוכל בשוה הוי כבורר פסולת מתוך אוכל ואסור, - ולכאו' כ"ז הוא לדעת התוס' ודעימייהו דהא דפסולת מתוך אוכל אסור הוא משום דהוי זה דרך ברירה, וע"כ י"ל דגם בכה"ג שנברר בפעם אחת הפסולת והאוכל בשוה הו"ל דרך ברירה ואסור, אך לדעת הרמב"ן ודעימיה דהא דפסולת מתוך אוכל אסור הוא משום דכל שאינו אוכל מה שבירר הו"ל כברירה לאוצר ולא חזינן לה כמעשה אכילה, מסתבר דבכה"ג שנברר בפעם אחת האוכל והפסולת בשוה, כיון דהוא אוכל את האוכל שנברר חשיב כמעשה אכילה, וצ"ע.

## ברירת פסולת מתוך האוכל כשהפסולת מחוברת באוכל

י] עוד נפ"מ בזה הוא במה שצידד החזו"א בסימן נ"ד סק"ב דהא דאסור לברור פסולת מתוך האוכל הוא רק בפסולת שאינו מחובר לאוכל שאפשר לו ליטול את האוכל ואפשר לו ליטול את הפסולת, ובזה אמרינן דכשנוטל את האוכל לא חייל עליה שם בורר אבל אם יטול הפסולת חייל עליה שם בורר, אבל כשהפסולת מחובר לאוכל וצריך להחזיק בב' ידיו כדי להפרידן בזה אין קפידא אם מחזיק את האוכל ומושך את הפסולת דג"ז דרך אכילה כיון דעוסק בידיו גם באוכל.

ולכאו' דבריו הם כדעת הרמב"ן ודעימיה דהא דהא דברירת פסולת מתוך אוכל אסורה הוא משום דכל שאין דעתו לאכול מה שבירר הו"ל כבורר לאוצר ולא חזינן לה כמעשה אכילה, ובזה י"ל דכל שהפסולת מחובר לאוכל וצריך להחזיק בב' ידיו כדי להפרידן אף אם מחזיק את האוכל ומושך את הפסולת חזינן לה כדרך אכילה כיון דעוסק בידיו גם באוכל, אך לדעת התוס' ודעימייהו דלא הותר אלא ברירת אוכל מתוך פסולת דאי"ז דרך ברירה, אך פסולת מתוך אוכל דהיא דרך ברירה אסורה, לכאו' אין להתיר בכה"ג, דמ"מ כיון דבורר פסולת מתוך אוכל הו"ל דרך ברירה, וי"ל.

## קילוף פירות לאלתר

יא] הרמ"א בסו"ס שכ"א כתב דמותר לקלוף שומים ובצלים לאלתר, והמאמ"ר שם סקכ"א הק' דהרי הו"ל כבורר פסולת מתוך האוכל דאסור אף לאלתר, ועיי"ש שכתב דכיון דא"א בענין אחר ודרך אכילתו בכך, לא מיקרי פסולת מתוך אוכל, שאינו אלא לאכול מה שבתוכו, וע"כ שרי, (והביאו הביאוה"ל שם סי"ט ד"ה לקלוף).

ומצאנו עד"ז בד' היחוסי תנו"א שם, ז"ל, ונראה דקילוף הוא ענין ברירה וכו', אבל ברירה כיון דיש חילוק לאוכל מתוך הפסולת דמותר אבל לא פסולת מתוך האוכל, אין קילוף השעורה אלא כמסיר קניבת הירק חי כשאוכלו כך חי וכשובר באגוזים ולוזים וכו', אבל מקלף וכו' זימנין דברירתו אינה אלא כבורר אגוז מקליפתו וכמרקד אפונין ועדשים משרביטן וכמקלף ביצים דבכה"ג אין צד ספק פקפוק, דהא לפרר פתיתים ביין ותבשיל אי"ז טוחן, ה"נ האי, עכ"ל, והיינו דיסוד ההיתר דברירת אוכל מתוך פסולת הוא משום דלא חזינן לה כמעשה ברירה אלא כמעשה אכילה כיון דבורר מה שרוצה לתת לפיו, ובקילוף אף דבורר פסולת מתוך אוכל, כיון דזהו דרך אכילתו חזינן לה כמעשה אכילה.

ואמנם לכאו' כ"ז הוא להיחוסי תנו"א לטעמיה דס"ל כדעת הרמב"ן דהא דברירת פסולת מתוך אוכל אסורה הוא משום דכל שאין דעתו לאכול מה שבירר הו"ל כבורר לאוצר ולא חזינן לה כמעשה אכילה, דלפ"ז י"ל דבקילוף שומין ובצלים חזינן לה כמעשה אכילה משום דזהו דרך אכילתו, אך לדעת התוס' דלא הותר אלא ברירת אוכל מתוך פסולת דאי"ז דרך ברירה, הרי דאף דבשומין ובצלים דרך אכילתן הוא לקלוף את קליפתן, מ"מ אי"ז טעם שלא יהא זה דרך ברירה.[[3]](#footnote-4)

ובעכצ"ל לדעתם כמש"כ הביאוה"ל הכא בס"ד (ד"ה הבורר) דהא דמותר לקלוף שומין ובצלים הוא משום דכל שבורר לאלתר אין שם פסולת על הקליפה, אלא תיקון אוכלא בעלמא, ול"ד לפסולת דעלמא שהוא פסולת גמור שנפרד מן האוכל, עיי"ש, וצ"ע.

## ברירה כשהאוכל מרובה מן הפסולת

יב] הרמ"א בס"ד כתב דאפי' האוכל מרובה ויש יותר טורח בברירת האוכל אפ"ה לא יברור הפסולת אפי' כדי לאכול לאלתר, ומקור דבריו הוא מד' הב"י שכתב כן בדעת הרמב"ם בפ"ח משבת, וכ"כ הרמב"ן וש"ר בשבת ע"ד א', עיי"ש.

אך התוס' בשבת שם (ד"ה בורר ואוכל) עמדו במה שאמרו שם דבורר ואוכל אוכל מתוך פסולת, ממה שאמרו שם קל"ח א' דמה דרכו של בורר נוטל אוכל ומניח פסולת, (וזה לטעמייהו דעיקר התירא דברירת אוכל מתוך פסולת הוא משום דאי"ז דרך ברירה, וזהו דקשיא להו ממה שאמרו דהוא דרכו של בורר), וכתבו דהתם איירי בפסולת מרובה על האוכל ובכה"ג הוי אוכל מתוך פסולת דרך ברירה, והרמב"ן שם כתב לדעתם דהיכא דהפסולת מרובה על האוכל דבכה"ג דרך ברירה הוא לברור את האוכל, אסור לברור אוכל מתוך פסולת ומותר לברור פסולת מתוך אוכל, וכ"כ ההג"א שם סימן ד'.

ובד' הקרית מלך רב בפ"ח משבת הי"ב (ד"ה ודע דהא) והנשמ"א בכלל ט"ז סק"א מבו' שפירשו בד' התוס' דהא דכשהפסולת מרובה הוי דרך ברירה לברור את האוכל, הוא משם דמה שהוא קל יותר לברור הוי דרך ברירה, וע"כ כל שהפסולת מרובה ואיכא טירחא טפי בברירת הפסולת, הוי דרך ברירה לברור את האוכל.

יג] אך הנה התוס' בד' התוס' בביצה י"ד ב' (ד"ה הבורר קטניות) מבו' דלא כן, דעיי"ש שכתבו דלפ"מ דמשני התם דאיירי היכא דנפיש בטירחא וזוטר בשיעורא ניחא הא דהתירו ב"ש לברור את האוכל, והרי דעתם שם דהא דנפיש בטירחא וזוטר בשיעורא היינו דהפסולת נפיש בטירחא וזוטר בשיעורא (וכמש"כ המהרש"א שם ולקמן קמ"ב ב'), ואפ"ה שרי בכה"ג לברור את האוכל, ואי נימא דהא דכשהאוכל מרובה הוי דרך לברור את הפסולת הוא משום דאיכא טירחא טפי בברירת האוכל, הרי הדין נותן דבגונא דהפסולת נפיש בטירחא וזוטר בשיעורא יהא אסור לברור את האוכל, שהרי בכה"ג ודאי דהדרך לברור את האוכל, (ועמד ע"ז הקרית מלך רב שם).

ובעכצ"ל בזה דהא דכשהפסולת מרובה הוי דרך ברירה לברור את האוכל, אי"ז משום דקל יותר לבררו, אלא היינו דדרך המלאכה דברירה הוא ליטול את המין המועט שהוא הטפל בתערובת ולהניח את המין המרובה שהוא העיקר בתערובת, וע"כ הוא דכל שהפסולת מרובה הוי דרך המלאכה לברור את האוכל.[[4]](#footnote-5)

יד] ויש ללמוד כן ממש"כ הרמב"ן בשבת קמ"ד ב' והריב"ש בסימן קכ"א בשם ר"ת דאיסור חליבה בשבת הוא משום בורר, דהואיל ובהמה בשבת אינה ראויה לאכילה הו"ל כבורר אוכל מתוך פסולת ופסולת נפיש דהיינו הבהמה, (והוצרכו לזה לפרש טעם הא דאסרינן בזה אף דבורר אוכל מתוך פסולת וכמש"כ הנשמ"א בכלל י"ד סק"ג), והרי דאף דאם היה החלב נפיש היה מותר לחלוב, אף דודאי דהדרך הוא לחלוב את הבהמה להוציא חלבה, - וזה מתפרש כמש"נ דהא דדרך לברור המועט לאו היינו שדרך בנ"א לברור להמועט משום דזוטר בטירחא, אלא היינו דכ"ה דרך מלאכת ברירה להפריד את הטפל מן העיקר, וע"כ כל שמפריד את המועט מן המרובה הוי זה דרך המלאכה, וע"כ הא דחולב חייב משום בורר הוא רק משום דהפסולת נפיש אשר בכה"ג הוי דרך מלאכת ברירה לברור את החלב שהוא המיעוט בתערובת.

טו] ונפ"מ בזה נראה במה דיש להסתפק לדעת התוס' בגונא דהאוכל והפסולת שוין אם שרי לברור אוכל מתוך פסולת או פסולת מתוך אוכל, ולמש"נ מסתברא מילתא דבכה"ג הדר דינא דהאוכל הוא העיקר בתערובת והפסולת הוא הטפל והוי דרך ברירה לברור את הפסולת וכל שבורר את האוכל מתוך הפסולת אי"ז כדרך ברירה, (שהרי מעיקרא פירשו התוס' דלעולם דרך ברירה הוא לברור את הפסולת, ואך שהוכיחו מסוגיא דפ' תולין דהיכא דהפסולת מרובה הוי דרך ברירה לברור את האוכל, אך היכא דהאוכל והפסולת שוין קיימינן בהא דדרך ברירה הוא לברור את הפסולת), - ושמא י"ל דל"ד היכא דשוין ממש מחצה על מחצה, אלא כל דליכא הבדל הניכר ביניהם דרך ברירה הוא לברור את הפסולת, דרק היכא דהפסולת מרובה בריבוי הניכר חשיבא הפסולת כעיקר התערובת ודרך הוא לברור את האוכל.

ובזה י"ל משה"ק האו"ז בסימן נ"ט הק' ע"ד התוס' מהא דמפרשינן בשבת שם לברייתא דבורר ואוכל אוכל מתוך פסולת, ופסולת מתוך אוכל לא יברור, ולד' התוס' הרי לא תליא כלל באוכל ופסולת, אלא לעולם יש לו לברור את המרובה מתך המועט, ולהנ"ל י"ל דאיירי היכא דליכא הבדל ניכר בין האוכל לפסולת, דבכה"ג לא הותר אלא לברור את האוכל, וצ"ע.

1. וכ"כ המ"ב בפתיחה דהא דכשבורר פסולת מן האוכל אפי' בורר בידו ודעתו לאכול מיד חייב הוא משום שזהו דרך ברירה בחול לברור הפסולת מן האוכל, - וכ"ה מבו' ממש"כ המג"א בסימן ש"כ סק"ז דסחיטת בוסר אסורה משום בורר אף לצורך אותה סעודה, דאסור לעשות מלאכה כדי לאכול לאלתר, וכל הא דמותר לברור בידו לאלתר הוא משום דלא מיקרי ברירה דהוי דרך אכילה, וע"כ אסור לברור פסולת מתוך האוכל, וכ"ש דאסור לסחוט בוסר, ולהדיא דהא דאסור לברור פסולת מתוך האוכל אי"ז משום דלא חשיב כברירה לאלתר כיון דאינו אוכל מה שבירר, אלא הוא משום דברירת פסולת מתוך אוכל הויא דרך ברירה וע"כ ה"ז אסור אף דהוא לאלתר, דאסור לעשות מלאכה כדי לאכול לאלתר. [↑](#footnote-ref-2)
2. הרי"ד בס' המכריע סימן כ"ג כתב דהתירא דאוכל מתוך פסולת הוא משום דהוי שינוי, וכתב לפ"ז דאף כשבורר לאחר זמן אוכל מתוך פסולת פטור, ואף כשבורר בנפה וכברה, וכ"כ הריא"ז בשבת פ"ז (ה"א דין ט"ו ט"ז), - אך לדעת הר"ן אין ההיתר בזה משום שינוי, אלא כיון דאי"ז עיקר דרך ברירה ע"כ חזינן לה כמעשה אכילה, (וע"כ כ"ז הוא כשבורר לאלתר ביד, אך כשבורר לאחר זמן או כשבורר בכלי אף באוכל מתוך פסולת חייב). [↑](#footnote-ref-3)
3. וגם מש"כ החזו"א בסימן נ"ד סק"ב לפרש טעם התירא דקילוף שומין ובצלים דהוא משום דכל שהפסולת מחובר לאוכל ומחזיק בב' ידיו כדי להפרידן מותר למשוך את הפסולת, לכאו' אינו מתישב לדעת התוס' ודעימייהו, וכמש"נ לעיל סק"י. [↑](#footnote-ref-4)
4. והוא ע"ד הס"ד דתוס' דלעולם הוי דרך ברירה לברור את הפסולת ואף בפסולת מרובה, והרי דאף דהיכא דפסולת מרובה אין דרך בנ"א לברור את הפסולת מ"מ דרך המלאכה דברירה הוא לעולם בברירת הפסולת, והיינו משום דהאוכל הוא העיקר בתערובת והפסולת הוא הטפל בתערובת והוא מקלקל את האוכל וע"כ הוי עיקר צורת המלאכה להפריש וליטול מן האוכל את הפסולת המקלקלתו. [↑](#footnote-ref-5)