שיעור ט סימן רג א-ב
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / אורח חיים / סימן רב - רל ברכות הנהנין

**שיעורי הלכה**

![](data:image/gif;base64...)![](data:image/gif;base64...)

**שיעורים מפי מו"ר**

**הגאון רבי רפאל צבי ובר שליט"א**

**..**

**הלכות ברכות**

**שיעור ט**

**~ סימן רב סעיף טו – סימן רג סעיף א ~**

[סעיף ב] על התותים הגדלים בסנה בפה"א. הגה: דלא מקרי עץ אלא שמוציא עליו מעצו, אבל מה שמוציא עליו משרשיו לא מקרי עץ, והני כיון דכלה עציו לגמרי בחורף והדר פרח משרשיו מברכין עליו בפה"א.

[סעיף ג] על המאוזי"ש בורא פרי האדמה.

# אילן שעצו כלה בחורף

ופירש המשנ"ב (ס"ק א) שהתותים הגדלים בסנה היינו המאלינע"ס, [וע"ש דיש מיני מאלינע"ס שגדלים באילן ומתקיימים משנה לשנה, ועליהם פשוט שמברכים בפה"ע]. ובשו"ת מהרש"ם (סימן קצו) ביאר את צורת גדילתו שבשנה הראשונה יוצא ענף ועדיין לא גדלים בו פירות, ובשנה השניה גדל בו פירות, ויוצאים עוד ענפים חדשים בלא פירות, ובשנה השלישית הענף הראשון מתייבש והשני נותן פירות ויוצא ענף שלישי שעדיין לא נותן פירות.

והנה משמע במשנ"ב דהטעם שמברכים על התותים בפה"א, הוא משום שהעץ כלה לגמרי בחורף, ובכל חורף גודל הענף מחדש שעליו גדלים הפירות ומשום כך חשיב כמו ירק.

# פירות שיוצאים מן הגזע

אמנם בקצות השולחן (סימן מט אות ו ע"פ דעת הגר"ז בסידור) נקט דהרמ"א נתכוין לתת טעם חדש בהא דעל התותים מברך בפה"א, משום שהפירות יוצאים מן הגזע עצמו ולא מן הענפים, וכל שהפירות יוצאים מן הגזע מברכים בפה"א [וע"ש שהעיר דלפי"ז קשה מדוע על תמרים מברך העץ, הרי גם פירות הדקל יוצאים מן הגזע].

# הברכה על בננות

והנה בסעיף ג פסק השו"ע שעל המאוזי"ש מברך בורא פרי האדמה, והכוונה לבננות שלנו דמברך עליהם בפה"א, ובמשנ"ב (ס"ק ד) כתב דהטעם הוא כמו בתותים, ובפשטות כוונתו למה שנתבאר מהמשנ"ב שעל התותים מברך בפה"א משום שהעץ כלה לגמרי בחורף, והכא נמי בבננות העץ כלה לגמרי בחורף [ובאמת לפי ביאורו של הקצות השולחן אינו דומה שהרי בבננות שהפרי אינו יוצא מהגזע עצמו].

ובחיי אדם (כלל נא דין ט ובנשמ"א ס"ק ז) כתב שעל פרי הנקרא 'פאזמיקי"ש' הגדל בשדות מברך בפה"א, משום שהעץ כלה לגמרי בחורף, ולא נשאר מן השורש למעלה כלום, אך אותו הגדל בגינות שגזעו נשאר גם בחורף, ורק הענפים כלים, תליא במחלוקת הראשונים דלדעת רש"י (ברכות מ, א) רק אם נשאר הענף המוציא את הפירות משנה לשנה חשיב כאילן, אך אם נשאר רק הגזע מברך עליו בפה"א, אך דעת הרא"ש (שם סימן כג) שאם נשאר גזע העץ משנה לשנה מברך עליו בפה"ע, ורק אם כלה האילן לגמרי מברך עליו בפה"א.

וכן נקט המאמר מרדכי כאן שהשו"ע פסק לברך על בננה בפה"א מספק, דכיון שנחלקו הראשונים אם באופן שהענפים כלים אך השורשים אינם כלים אם מברך בפה"א או בפה"ע, והשו"ע פסק שיברך בפה"א משום דמספקא ליה במחלוקת הראשונים הנ"ל.

# עלים היוצאים מן השורשים

אכן בתוספתא (כלאיים סוף פרק ג והביאו הרא"ש כיצד מברכין סימן כג) משמע שיש טעם חדש לברך על התותים ועל הבננות בפה"א, דמבואר שם שכל שהעלין יוצאים מן השורשים חשיב ירק, ולפי טעם זה מובן הטעם שעל הבננות מברך בפה"א, דכיון שהעלים יוצאים מן השורש עצמו לא חשיב כאילן. ולפירוש זה מש"כ הרמ"א שמברך בפה"א היינו לכו"ע דאף שהגזע מתקיים משנה לשנה מברך בפה"א כי בכל שנה יוצאים ענפים חדשים מהגזע.

# טעה ובירך על הבננות בפה"ע

ולפי טעם זה מובן מש"כ במשנ"ב לקמן (סימן רו ס"ק ב) שאם בירך על פרי שגדל על עץ שאינו מתקיים בחורף לא יצא דהוי בכלל פרי האדמה כמבואר בסימן רג בהגה, והיינו דס"ל דאם בירך על התותים בפה"ע אינו יוצא בדיעבד, ומוכח דלדעת המשנ"ב מה שמברך על תותים ובננות בפה"א היינו בתורת ודאי ולכן אם בירך בפה"ע לא יצא בדיעבד. וע"כ צ"ל דלדעת המשנ"ב בבננות מברך בפה"א ואינו תלוי במחלוקת הראשונים הנ"ל דכיון שהענפים יוצאים מהשורשים, הוא נחשב כמין ירק ולכו"ע מברך עליו בפה"א. וכן מבואר בחזו"א (ערלה סימן יב ס"ק ג) שהביא דברי התוספתא הנ"ל, וכן בדיני ערלה (אות לח) פסק כדעת התוספתא דכל שהענפים יוצאים מן השורש עצמו מברך עליו בפה"א.

אכן בנשמת אדם (שם) מבואר דהראשונים חולקים על סברת התוספתא הנ"ל, ולדעת התוס' אם נשאר הגזע משנה לשנה מברך בפה"ע אף אם הענפים יוצאים מהשורש. ולדעתו מש"כ השו"ע כאן שמברך בפה"א היינו מספק דפלוגתת הראשונים וכמו שנתבאר, ולכן אם טעה ובירך בפה"ע יצא.

והנה לדינא כיון שפסקו החזו"א והמשנ"ב כדעת התוספתא שכל שהענפים יוצאים מן השורש מברכים עליהם בפה"א לכו"ע. ולכן על התותים הנקראים מאלינע"ס [והוא מה שנקרא בימינו 'פטל'], דינו כירק בוודאי ומברך עליו בפה"א ואין לחוש בו משום ערלה. אמנם בספר משפטי ארץ (פרק א אות ד) הביא שי"א שהוא נחשב כפרי העץ, וצריך להחמיר בו לעניין ערלה [והיינו כעין שיטת הנשמ"א הנ"ל שהוא בכלל מחלוקת הראשונים], אך לדינא קיי"ל להקל שאין בבננות חשש ערלה.

# הברכה על תות שדה

ולעניין תות שדה נהגו לדון אותו כדין ירק, משום שהוא פוחת והולך כל שנה, ויש שדנו שיש בזה עוד סברא להקל משום שהוא נותן פרי בשנה הראשונה, אמנם לא ידוע כ"כ המציאות אם התות שדה נותן פירות כבר בשנה הראשונה. והגריש"א הורה שיש לברך עליו בפה"א ואין לחוש לאיסור ערלה בפירותיו משום שכל הרואה אותו ניכר מיד שהוא ירק. וכן מבואר במחזיק ברכה (סימן רב ס"ק ג) לגבי פרי הנקרא פרויל"א, וכן הבאנו מהביאור הגר"א (סוף פרק ד דמעשרות) שדבר הניכר שהוא ירק דינו כירק וא"צ בו עוד סימנים.

אמנם במאמר מרדכי כאן (ס"ק ג) האריך לחלוק על סברת המחזיק ברכה דלא מצאנו בראשונים סברא זו שכל מה שנראה כמו ירק מברך עליו בפה"א, ולכן החמיר שלא לאכול את הפרי הנקרא 'פרויל"א' שזהו פרי הנקרא פריזיש שהביאו התוס' בברכות (מ, א) שברכתו בפה"ע ע"ש.

# פרי הפאפאיה

בשו"ת רב פעלים (חלק ב סימן ל) כתב שיש לברך על הפאפיה בפה"א, מטעם חדש דגזע העץ חלול ואינו נחשב כעץ גמור, ועוד הוסיף דכיון שנותן פרי בשנה הראשונה לא נחשב כאילן. וע"ש שכתב שבארצות הודו הפאפיה נותן פרי רק לג' שנים ובכה"ג ודאי אין בו ערלה. אך בימינו יתכן שהוא גדל יותר שנים.

ומ"מ לעניין ערלה בימינו רובו מיובא מחו"ל, ובכל שיש ספק ערלה בחוץ לארץ דיש מעט פירות שאינם ערלה א"צ להחמיר. והגריש"א החמיר לעניין ערלה.

[סעיף ו] על זנגביל שמרקחים אותו כשהוא רטוב בורא פרי האדמה. ונראה דה"ה אם מרקחים אותו יבש, כיון שעל ידי כך הוא ראוי לאכילה, הזנגביל עיקר ומברך עליו בפה"א.

# מרקחת של עלים שאינם ניכרים כלל

ומבואר לעיל בסימן רב (סעיף יח ובמשנ"ב ס"ק פב) דאפילו אם הזנגביל שחוק במרקחת מברך עליו בפה"א, משום שעיקר הגידול היה בשביל לאוכלו כך. אמנם בשערי תשובה כאן (ס"ק ג) הביא מהספר עמק ברכה שכל זה כשלא ריסקו לגמרי, אך אם הוא מעוך וכתות עד שאינו ניכר מה הוא אע"פ שיודע שהוא זנגביל מברך שהכל דאינו ניכר כלל.

ומצינו כעין זה לעניין סוכר המופק מסלק שכתב הביאור הלכה לעיל (סימן רב ד"ה ועל הסוקא"ר) שכשנעשה דבר חדש אינו כמי שלקות ומברך עליו שהכל.

ונראה הגדר שאם ניכר הדבר שהוא מגידולי קרקע אך אין היכר שזה אותו פרי מסויים אינו מאבד ברכתו ומברך עליו כבתחילה, אך אם איבד צורתו לגמרי עד שלא ניכר שהוא מגידו"ק מברכים עליו שהכל נהיה בדברו.