שעבוד מטלטלין
קטגוריות: ש_ס / כה כתובות / שעבודים - הרב אלימלך וינברג

בעזרת השם יתברך

קונטרסמראי מקומות **בדין שעבוד מטלטלין** מאת הרב אלימלך וינברג הי"ו להערות יש לפנות לפלאפון: [PHONE_REMOVED]

נערך בעזהשי"ת עבור בית המדרש לתורה שם משמעון גור רמת גן נתייסד על ידי מורינו הגאון החסיד הרב אברהם אטלס זצ"ל אב"ד חיפהבנשיאות בנו ראש ישיבות דרכי נועם-עמק הלכה הגאון הרב שלמה שליט"א

**המקורות שאין שעבוד נכסים על מטלטלין והנפ"מ בזה**

**[א]: בבא בתרא מ"ד:** 'ומטלטלי לבעל חוב לא משתעבדי', [ואיירי התם לענין לטרוף מלקוחות], **רשב"ם שם ד"ה לא משתעבדי** שהטעם הוא מפני דלית להו קלא ולא ידעו לקוחות ליזהר ואי משתעבדי אין לך אדם הלוקח מטלטלין מחבירו ולא חייש דילמא טרפי ליה מיניה, עיי"ש, [ועיי"ש בסוגיא דמטלטלי אגב מקרקעי משתעבדי].

**[ז]: כתובות פ"ד.א.** במתני' שם פליגי ר' טרפון ור"ע במת והניח פקדון אם המטלטלין ליורשין או שהם לבע"ח, עיי"ש במתני' ובגמ', וכל הפלוגתא בהניח אצל נפקד אבל בבאו ליד יתומים לכו"ע לא משתעבדי מטלטלי דיתמי לבע"ח עיי"ש בסוגיא ובראשונים [ולהלן יובא בעזהשי"ת בהרחבה הסוגיא בזה].

**[ג]: בבא קמא י"א: י"ב.א.** לענין עבדים דאי כמקרקעי דמו גובים אותם מיתמי ואי כמטלטלי דמו אין גובין אותם מיתמי.

**[ד]: בבא קמא י"ד:** אמרינן אברייתא דתניא דשוה כסף קאי רק אנכסים שיש להם אלריות,והתניא ישיב לרבות אפי' סובין, ומשנינן 'ביתמי', **וברש"י שם ד"ה ביתמי** 'דמטלטלי דיתמי לא משתעבדי לבע"ח דאיכא למימר לאחר מיתת אביהם קנאום', ודבריו צע"ג דמשמע מדבריו שאילו פשיטא לן שהיו מטלטלין הללו בחיי אביהם היה גובה מהם, וזה סותר משנה ערוכה **בכתובות פ"ד.א.** בפלוגתא דר' טרפון ור"ע בגט פשוט והניח מטלטלין ביד אחרים אם ינתנו ליורשים או לבע"ח, ולמאי דקיי"ל כר"ע אף בכהא"ג ינתנו ליורשין, ואפי' ר"ט דסובר דינתנו לבע"ח מודה הוא כשבאו ליד הירשים שאין בע"ח גובה מהם עיי"ש כל הסוגיא ובגמ', ועי' עוד מה שהובא באות ז' מד' רש"י בפסחים ודו"ק.

**[ה]: בבא מציעא ק"ד:** לענין 'עיסקא' שנחשבת 'פלגא מלוה', וקאמרי נהרדעי דהפלגא מלוה נעשית 'מטלטלין אצל בניו דאין גובה מיתמי, ורבא פליג דלהכי קרי לה עיסקא 'דאם מת לא יעשה מטלטלין אצל בניו', **ובפירש"י שם ד"ה להכי קרו לה עיסקא** דכיון דלרבא העיסקא כולה צריכה להיות קיימת ואינו רשאי להוציאה ממילא סמיך עלייהו ומשתעבדי כקרקע, דטעמא דמטלטלי לא משתעבדי דכיון דבידו להוציאןלא סמיך עלייהו מלוה עיי"ש.

**[ו]: בבא מציעא קט"ו.א.** קאמר 'רבי מאיר' לענין משכון, שלהכי ממשכנין 'שלא יעשה מטלטלין אצל בניו', והיינו דבשאר מטלטלין שאינן משכון סובר 'ר' מאיר' דאין גובין מיתמי.

**[ז]: פסחים ל"א.א.** דבע"ח של יתומים שפרע למלוה של אביהם אינו יכול לחזור ולתבוע מהם משום דהמעות שפרע הוו 'מטלטלי דיתמי דלבעל חוב לא משתעבדי' עיי"ש כל הסוגיא, **ובפירש"י שם ד"ה דינא הוא** 'דמטלטלי דיתמי לא שעבדום חכמים' לבעל חוב, ד'קרקע של יתומים הוא דטאמרחנן דבע"ח גובה אותה בחובת אביהן משום דמחיים חל שעבודא עליהם, אבל מעות שלא היו בעין לא חל שעבודו מחיים, וכשהן בעין אין כאן לוה, וכו', עיי"ש, וצע"ג בדבריו דהרי הדין דאינו גובה ממטלטלי דיתמי הוא גם כשהמטלטלין בעין בחיי האב, [ועי' מה שהובא לעיל אות ד' מדברי רש"י בב"ק ודו"ק], וסוגיא זו אי' ג"כ **בכתובות צ"ב.א.** עיי"ש.

**[ח]: בבא מציעא ס"ז:** האי משכנתא באתרא דמסלקי אין בעל חוב גובה הימנה, **וברש"י שם ד"ה אין בע"ח גובה הימנה** משום דכיון דהוא באתרא דמסלקי אין לו בגופה של קרקע והוי כצטלטלי ומטלטלי דיתמי לא משתעבדי לבע"ח, דכיון דהם לא לוו ממנו אי אפשר לגבות אלא מהקרקעות שהניח להם אביהם שיש בהם שעבוד נכסים, ושעבוד נכסים הוי מדין ערב ותלוי בזה שסמיכות המלוה על הנכסים וזה רק בקרקע שסומכת דעתו עליה ולא במטלטלין שכיון שיכול להבריחן ולאבדן אין דעתו סומכת עליהן ואין בזה שענ"כ עיי"ש, ומפורש לכאו' בד' רש"י הללו דאף במטלטלין מסויימים שירשו מאביהם אמרינן לכללא דמטלטלי דיתמי לא משתעבדי לבע"ח, וגם הטעם שכ' רש"י הוא על מטלטלין מסויימים שירשו מהאב, וצ"ע בד' רש"י שהובא לעיל אות ד' ואת ז' וצע"ג.

**[ח]: בבא בתרא דף קכ"ד:** פליגי רבה ורב נחמן לענין נטילת בכור פי שנים במלוה, דרבה אמר 'גבו קרקע יש לו גבו מעות אין לו', **וברשב"ם שם ד"ה גבו קרקע [השני]** 'דהאי קרקע אישתעביד לאבוהון בחייו וכמי שהיה משכון בחיי אבוהון וחשבינן ליה מוחזק בחיי אבוהון', **ובד"ה גבו מעות אין לו** 'דמלוה להוצאה ניתנה והני מעות אחריני נינהו וכאילו לא הוזק בהם אביהם', ומפורש בדבריו בהדיא בבי' ד' רבה דאין שעבוד נכסים על מטלטלין, ובביאור סברת רב נחמן דקאמר גבו קרקע אין לו גבו מעות יש לו כ' שם **הרשב"ם ד"ה גבו קרקע [הראשון]** 'דמעות הלוהו ולא קרקע ובמעות חשבינן ליה מוחזק, **ובתוס' שם ד"ה גבו מעות** הק' על רשב"ם מהסוגיא **בב"ק מ"ג.א.** דאמרינן התם האי דינא דגבו מעות יש לו לענין מזיק שלא הלוה לו מעות תחילה, ולכן פירשו הטעם 'דהוי מוחזק גבו מעות משום דסמיכי עלייהו, אבל קרקע דאין דרך קרקע ליתן בחובם לא סמכי עלייהו ולא הוי מוחזק' עיי"ש, וסוגיא זו אי' ג"כ **בב"ק דף מ"ג.א.** לענין ירושת בעל שאינו יורש בראוי כבמוחזק, **וברש"י שם ד"ה דאמר רבה גבו ובד"ה גבו מעות אין לו ובד"ה ור"נ אמר גבו מעות יש לו ובד"ה גבו קרקע אין לו** כ' ככל ד' רשב"ם הנ"ל עיי"ש, ועיי"ש **בתוס' ד"ה ולרב נחמן בשם ר"י** שהק' על רש"י כד' התוס' בב"ב הנ"ל על רשב"ם ופירשו כדבריהם בב"ב הנ"ל עיי"ש.

**[ט]: בבא קמא י"א:** מייתינן מימרא דרבא בעשה עבדו אפותקי ומכרו בע"ח גובה ממנו, עשה שורו אפותקי ומת אין בע"ח גובה ממנו, מ"ט האי אית ליה קלא והאי לית ליה קלא, ומבואר שם בסוגיא דאפילו אי עבדי כמטלטלי ואינו גובה אותם מיתמי, מכל מקום באפותקי גובה אותה מה"ט עיי"ש היטב, ודין זה מובא גם **בב"ק ל"ג: ובב"ב מ"ד:** עיי"ש היטב

**למ"ד שעבודא דאורייתא אם יש שעבוד מה"ת על מטלטלין**

**במיניה דידיה ואצל יורשים ולקוחות**

**שיטת הסוברים דיש שעבוד נכסים על מטלטלין**

**ברשב"ם ב"ב דף קע"ה: ד"ה שעבודא דאורייתא** כ' דמקור דין שעבודא דאורייתא הוא מקרא דיוציא אילך העבוט החוצה 'והוא הדין למקרקעי', ובפשטות מפורש בדבריו בהדיא דלמ"ד שעבודא דאורייתא חייל השעבוד מה"ת אף על מטלטלין ואדרבה המקור של שעבודא דאורייתא הוא משעבוד מטלטלין בשעבוד משכון, ועיין **ביד רמ"ה ב"ב פרק גט פשוט סימן קמ"ד ד"ה ואי קשיא לך וסי' קמ"ח ד"ה מיהו צריכינן לברורי** שכ' דלעולא מן התורה יש שעבוד אף על מטלטלין, ומה שאין גובין מטלטלין מלקוחות הוא משום תקנת לקוחות דזימנין דזבן להו בשוקא ולא ידע דמאן נינהו, אבל מיורשין באמת גובין המטלטלין, וסבירא ליה לעולא כר' מאיר דאמר דמטלטלי משתעבדי לכתובה ומבואר **בכתובות פ"א:** דלר' מאיר כשמת והניח יבם משתעבדי מטלטלי דידיה לכתובה, וסובר הרמ"ה דלר' מאיר הוא הדין בכל יתמי והוא הדין בכל חוב מטלטלי דיתמי משתעבדי לבעל חוב, ועולא סובר בזה כר' מאיר, [אמנם **בתוס' בכתובות שם בד"ה ודלמא** כ' דבכל יתמי מודה ר' מאיר דלא משתעבדי מטלטלי, ודוקא התם במקום יבם משתעבדי משום דיבם במקום אחיו קאי והוי כגביה מיניה עיי"ש, ועי' עוד **בשו"ת הרשב"א המיוחסות להרמב"ן סי' ס"ט ד"ה אלא** שסובר כרמ"ה דד' ר' מאיר אמורים בכל יתמי דגובה כתובה ממטלטלי אבל כ'שהדברים אמורים רק בחוב כתובה ולא בשאר חובות עיי"ש], ולכאורה כשיטתו הוא גם שיטת **הרשב"ם ב"ב דמ"ד: ד"ה לא משתעבדי** שכ' דהא דאין גובין מטלטלין מיורשין הוא מפני דלית להו קלא ולא יזהרו לקוחות עיי"ש, ועי' **בהגהות הרש"ש שם ובתומים סי' קי"ג סק"א** שהק' על הרשב"ם דהרי מלוה בשטר יש לה קול, וכנראה כוונת הרשב"ם כהרמ"ה הנ"ל דאין למטלטלין קול שהיו של פלוני וממילא מפסידים הלקוחות בקנייתם, ולפי"ז מטלטלי דיתמי משתעבדי לבע"ח, אמנם **ברשב"ם ב"ב קע"ד.א. ד"ה רב הונא בריה דרב יהושע** כ' לדינא דמטלטלי דיתמי לא משתעבדי לבע"ח וכ' דבזמן הזה משתעבדי 'כיון דאסמכתייהו עלייהו' עיי"ש, וצ"ע אם דבריו אמורים שם גם למ"ד שעבודא דאורייתא, [עיי"ש בד"ה הנ"ל שהביא להא דמע"פ גובה מהיורשים כדי שלא תנעול דלת בפני לווין, ודו"ק], ועי' מה שהובא להלן מד' **ספר התרומות** דטעמא דלית ליה קלא וטעמא דלא סמכה דעתיה עלייהו חדא הוי עיי"ש, אמנם יעויין **בהמקנה קידושין דף י"ג: בד"ה שם בגמרא ר' יוחנן,** שהביא ד' **הרשב"ם בב"ב קע"ה:** הנ"ל דמשמע מדבריו דיששעבודא דאורייתא עלמטלטלין מדילפינן עיקר דין שד"א מקרא דיוציא את העבוט, והק' ע"ז דהרי ר' יוחנן סובר **בקידושין י"ג:** דשעבודא דאורייתא ומד' ר' יוחנן עצמו **בבבא מציעא דף קט"ו.א** מבואר דסובר דאין שעבודא דאורייתא על מטלטלי דיתמי, ולכן כ' לבאר דבאמת בעלמא אין שעבודא דאורייתא על מטלטלי כיון דלא סמכה דעתיה עלייהו וממילא לא נעשו ערב, ורק כששיעבדם בפירוש למשכון סמכה דעתיה עלייהו וחייל בהו חלות ערב, וההוכחה ממשכון הוא שחזינן דהיכא שסמכה דעתיה עלייהו חייל בהו חלות ערב והוא הדין קרקע אף בלא משכון עיי"ש.

ועיין **ברמב"ן יבמות דף מ"ו.א. ד"ה הקדש חמץ ושחרור** שדן לענין הקדש קדושת דמים אי מפקיע מידי שעבוד, שדעת **רש"י ז"ל** דאינו מפקיע מידי שעבוד, והא דאמרינן דמפקיע מידי שעבוד היינו רק בקדוה"ג למזבח, **ורבינו תם ז"ל** הק' דמאי גריעותא דהקדש דמים ממכירה להדיוט שג"כ מפקעת השעבוד ממטלטלין [והיינו דהא דקדוה"ג מפקעת בהכרח איירי במטלטלין שקריבין למזבח ובזה הרי אמרינן דקדו"ד אינה מפקעת], וכ' הרמב"ן שנפק"מ למשעבד מטלטלין אגב קרקע שאף מכירה להדיוט אינה מפקעת מידי שעבוד, והוסיף שם הרמב"ן 'דאי שעבודא דאורייתא מן התורה אפי' בלא אגב טריף', ומפורש בהדיא בדבריו דמה"ת יש שעבודא דאורייתא אף אצל לקוחות, ולשי' בהכרח דהא דאין טורפין מטלטלין מלקוחות היינו מתקנ"ח משום דלי"ל קלא כשיטת **הרמ"ה הנ"ל,** ועיין **ברמב"ן שם בשם רבינו תם ז"ל,** דיש חילוק בין מטלטלין לבין קרקעות לענין דינא דקדושת דמים מפקעת מידי שעבוד, דגבי מטלטלין קדו"ד מפקעת מידי שעבוד משא"כ גבי קרקעות דכמאן דגביא דמי בזה אינה מפקעת עיי"ש, ועי' מה שהק' עליו הרמב"ן בזה, ומפורש עכ"פ גם בד' ר"ת ז"ל, דיש חלות שעבוד אף על מטלטלין ורק שהקדושה 'מפקעת' מידי שעבוד המטלטלין, ועי' עוד בזה **בתוס' ערכין דף כ"ג: בד"ה משום דר' אבהו** שכ' דנסתפק **מורי ז"ל** אם הקדיש קדושת דמים אם חל ההקדש על מטלטלין של הלוה להפקיע שעבוד המלוה, דודאי אם מכרן הוי מכרו מכר ולא יתפוס המלוה מיד הלוקח 'לפי שאין שיעבוד המלוה על המטלטלין', אבל הקדש הוי ספק עיי"ש, והנה מעצם הספק מוכרח לכאורה דיש חלות שעבוד נכסים על המטלטלין דאם הגוביינא ממטלטלין הוי רק מצד שעבוד הגוף מה שייך בזה נידון אם הקדש מפקיע מידי שעבוד, אמנם מאידך לשונם 'לפי שאין שעבוד המלוה על המטלטלין' משמע דאין שעבוד נכסים על מטלטלין, ואפשר שכוונתם שמדרבנן הפקיעו השעבוד אצל הלקוחות, או שכוונתם לחלק שב'מיניה' יש שעבוד נכסים על מטלטלין וביתומים ולקוחות אין שענ"כ על מטלטלים כשיטת הסוברים כן [עי' להלן בזה], ולפי"ז היה להם צד לדמות קדושת דמים ל'מיניה' וצ"ע בזה.

ועיין **בב"ב דף קנ"ז.א.** דקמבע"ל אי נכסי דאיקני משתעבדים או לא, ובעינן למיפשט ממתני' דמבואר שגובה מהלוה מקרקע שקנה אחר ההלואה, ופרכינן: מיניה, אפילו מגלימא דעל כתפיה, ובפשוטו יש לפרש דהגוביינא מגלימא דעל כתפיה ואפילו מדאיקני אינו כלל מצד שעבוד נכסים אלא מצד שעבוד הגוף, מיהו יעו"ש **במאירי** שכ' בהדיא דדין 'מגלימא דעל כתפיה' הוא מצד שעבוד נכסים, והוכיח מזה דבעצם על נכסי דאיקני יש שעבוד נכסים גמור מה"ת כמו על נכסי שאינם דאקני, ומה שדאיקני לא משתעבד אפי' במלוה בשטר אינו אלא מפני תקנת לקוחמות שסבורים שאינו גובה מדאקני עיי"ש, ומפורש בהדיא בדבריו דיש שעבודא דאורייתא אף על 'דאקני' ואף על 'מטלטלין' דהיינו 'מגלימא דעל כתפיה' והשעבוד הזה הוא מה"ת אף אצל לקוחות.

ועיין **בשו"ת הרשב"א המיוחסות להרמב"ן [סימן ס"א]** שכ' דאעפ"י דלענין דינא דבע"ח מאוחר שקדם וגבה מה שעשה עשוי במטלטלין, דהבע"ח המאוחר שגבה לא גרע מלוקח מאוחר שאין המלוה מוציא ממנו, מיהו כשבאו שניהם בבת אחת המוקדם קודם אף במטלטלין ואין למאוחר במקום מוקדם כלום 'משום דקיי"ל שעבודא דאורייתא' ואפי' במטלטלי, ורק גבי לקוחות אין גובין במטלטלי משום דלית להו קלא, עיי"ש בדבריו, ומפורש שסובר שיש שעבודא דאורייתא אף על מטלטלי ומעיקר הדין שעבוד זה הוא אף אצל לקוחות, וכשיטת הרשב"א מבואר לכאו' גם בד' **התוס' בכתובות דף צ.א. בשם רבינו תם ז"ל בפירוש השני** שכ' לפרש נידון הגמ' שם אם בע"ח מאוחר שגבה מה שעשה עשוי או לא, דהיינו במטלטלין, ואעפ"י שתנן במתני' שהכתובה הראשונה קודמת לגבות מ"מ י"ל דמה שעשה עשוי, וקאי לר' מאיר דס"ל דמטלטלי משתעבדי לכתובה עיי"ש [ועיי"ש מש"כ סברת החילוק בין בע"ח מאוחר ללוקח], ומפורש לכאורה בדבריהם דיש דין קדימה במטלטלין ובמיניה דידיה בודאי יש שעבוד על מטלטלין ובלוקח משום התקנה גרידא אין שעבוד על מטלטלין כנראה שם מדבריהם עיי"ש, ועיין **בפני יהושע בכתובות שם** שכ' שמד' התוס' מוכח דיש קדימה במטלטלין, מיהו **בתומים סי' ק"ד סק"א** דחה ההוכחה מזה וכ' דדוקא לר' מאיר דס"ל דמטלטלי משתעבדי לכתובה ואפילו מיתמי אמרינן דיש קדימה במטלטלין, אבל בסתם בע"ח דמטלטלי דיתמי לא משתעבדי לבע"ח אף מיניה דידיה אין קדימה במטלטלין עיי"ש, ועיין **בשו"ע חו"מ סימן ק"ד סעי' א'** שמבואר מד' המחבר שיש דין קדימה במטלטלין, ועיי"ש **בביאורי הגר"א זיע"א סק"ב ובקצוה"ח שם סק"א** שהסכימו כן דיש דין קדימה במטלטלין, והוכיחו כן התוס' הנ"ל, ועוד הוכיחו מד' הגמ' **בערכין דף ז:** דאמרינן התם גבי חיוב ערכין דאם נתן ידי הנדר השני להקדש מה שגבה גבה ואינו חייב ליתן יותר הנדר הראשון להקדש כיון שאינו בהישג יד, והק' בזה הראשונים דהרי קיי"ל גבי בע"ח מאוחר שקדם וגבה מה שעשה אינו עשוי, ותי' דאיירי התם במטלטלין עיי"ש, ומ"מ הרי מבואר בגמ' דלכתחילה צריך להקדים לנדרו הראשון, ומבואר בזה דיש קדימה במטלטלין עיי"ש, וכן הוכיח **בבית מאיר אעה"ז סימן צ"ו סק"ט** [ועיין עוד להלן בזה דעת הסוברים דאין קדימה במטלטלין, ובסתירת ד' השו"ע בזה וד' הפוסקים בזה].

ועיין **בפסחים דף ל"א.א.** בפלוגתא דאביי ורבא בדין בעל חוב אי למפרע הוא גובה או שמכאן ולהבא הוא גובה, ובעינן למיפשט מדין נכרי שהלוה לישראל על חמיצו דאי אמרינן למפרע הוא גובה אין הישראל עובר עליו לפי שחמצו של נכרי הוא עיי"ש בסוגיא, **ובמלחמות ה' להרמב"ן ז"ל שם** כ' דמבואר בזה דסבר הגמ' דדין למפרע הוא גובה שייכא אף בשעבוד מטלטלין, וכ' שם הרמב"ן בביאור הדבר: 'אבל המטלטלין והקרקעות אפשר שיהי שוין, מפני שדין תורה בעל חוב גובה משניהם ואפילו מלוה על פה', עיי"ש, ומפורש בדבריו בהדיא דאף במטלטלין יש שעבוד נכסים מה"ת ולכן שייך לומר בזה למפרע הוא גובה, אלא שכ' שם הרמב"ן לפני זה, דמכל מקום למסקנא לא אמרינן דין למפרע הוא גובה בסתם שעבוד מטלטלין, דכיון שיכול הלוה למוכרו ולהפקיעו מהמלוה לא שייכא בזה דינא דלמפרע הוא גובה ורק שבהו"א לא סברו כן או שבהו"א סברו דאיירי במשעבד מטלטלין אגב מקרקעי שבזה הוא טורף מלקוחות ולכן שייכא בזה למפרע הוא גובה עיי"ש, ועיין **בחידושי רבינו דוד בפסחים שם** שכ' ג"כ כד' הרמב"ן דל"ש דין למפרע הוא גובה בדבר שיכול הלוה להפקיעו משעבוד המלוה ע"י מכירה, ומה שאמרינן בדין נכרי שהלוה על חמיצו דין למפרע הוא גובה היינו משום דאיירי במשעבד מטלטלי אגב מקרקעי, ועוד תי' רבינו דוד 'דאי שעבודא דאורייתא דבר תורה גובה אפילו מן הלקוחות ואפילו במלוה על פה ואפילו במטלטלין ורק משום דלי"ל קלא אין גובין מדרבנן, ולענין שלא יעבור על בל יראה שהוא מה"ת סגי בזה שהשעבוד מועיל מה"ת שלא יוכל למוכרו ומה"ת אמרינן בזה למפרע הוא גובה וזה מועיל שלא יעבור בבל יראה מה"ת עיי"ש.

**שיטת הסוברים דאין שעבוד נכסים על מטלטלין**

אמנם יעויין **ברש"י ב"מ דס"ז: ד"ה אין בע"ח גובה הימנה** שכ' דמטלטלי דיתמי לא משתעבדי לבע"ח דכיון שהם לא לוו ואין לגבות מהם אלא מדין שעבוד נכסים, ושעבוד נכסים הוי רק מדין ערב, ליכא דין ערב אלא במה שסומכת דעתו של מלוה עליו ועל קרקע סומכת דעתו ולא מטלטלין כיון שיכול להבריחן ולאבדן עיי"ש, ומפורש לכאו' בהדיא בדבריו דליכא שעבודא דאורייתא כלל על מטלטלין.

ועי' **ביד רמ"ה פ' גט פשוט סימן קמ"ח ד"ה מיהו צריכינן לברורי** שכ' דלרב פפא דסבירא ליה שעבודא דאורייתא אין הטעם כדעולא משום דילפי' מקרא דיוציא אילך העבוט דא"כקשיא הלכתא אהלכתא דקיי"ל שעבודא דאורייתא וקיי"ל מטלטלי דיתמי לא משתעבדי לבע"ח, אלא לרב פפא דין שעבודא דאורייתא הוי מסברא מדין ערב, ודין ערב לא שייך אלא אקרקע שסומך עליה המלוה ולא אמטלטלין שאין סומך עליהן עיי"ש.

ועיין **בספר התרומות שער מ"ג חלק א' סימן ג'** שכ' **בשם חכמי לוניל** שכתבו דבאופן שהזהיר המלוה את הלקוחות שלא לקנות המטלטלין כיון שהלוה חייב לו טורף המטלטלין מהלקוחות דאיהו דאפסיד אנפשיה כיון דידע ולא נזהר, **ובעל התרומות שם** חולק על דבריהם וכ' דכיון דבעלמא לית להו קלא לא סמיך דעתיה דמלוה עלייהו דמימר אמר מי יאמר שידע להודיע ללוקח לפני המכירה וממילא לא סמיך דעתיה ע"ז כלל ואינו משתעבד כלל עיי"ש, ועיי"ש בהמשך ד' **בעל התרומות בשם ספר העיטור** דגם באפותקי הדין כן הוא דכיון דאין קול למטלטלין אפילו אם הזהיר המלוה את הלוקח שהוא אפותקי אינו טורף מזה משום דלא חייל בזה השעבוד משום דלא סמכה דעתיה ע"ז, ועיין **בטור ריש סימן קי"ג** שכ' דאין מטלטלין משתעבדין משום דלא סמכה דעתיה 'כיון שיכול להבריחן' והוא כד' **רש"י בב"מ דס"ז: הנ"ל,** ופסק **הטור שם** כבעל התרומות דאף בהודיע המלוה ללוקח לפני המכירה אינו טורף ממטלטלין כיון שלא חל שעבודו עליהם כלל, ועיי"ש **בבית יוסף ובב"ח ובדרישה אות א'** מש"כ בזה בד' הטור ומה שהאריך בדרישה בד' בעל התרומות הנ"ל, ועי' **בטור סי' קי"ז [אות ג']** דאם עשה שורו אפותקי ומכרו אינו גובה ממנו משום דלית ליה קלא, ואפילו הודיע להדיא ללקוחות שהוא אפותקי ולא יקנהו ג"כ אינו טורף מהם 'דלא פלוג רבנן' עיי"ש, ועי' **בגידולי תרומה שער מ"ג ח"א אות ג'** שהק' בד' הטור למה הוצרך לטעמא דלא פלוג והרי בד' בעה"ת מבואר דמשום דלית ליה קלא בדרך כלל כבר לא סמכה דעתיה בשום ענין עיי"ש מש"כ בזה בד' הטור, אמנם באמת בד' הטור הנ"ל משמע דאינו סובר כבעה"ת דהא דלא סמכה דעתיה הוא משום דלי"ל קלא, אלא משום שיכול להבריחם, ולפי"ז בעשאו אפותקי לא שייך טעם זה וכ"כ בהדיא **בסמ"ע קי"ג סק"א** עיי"ש.

ועי' **בשו"ע סי' קי"ג סעי' א'** שפסק לדינא דאין שעבוד במטלטלין לטרוף מלקוחות ואפילו אם התרה המלוה בלוקח שלא יקנה עיי"ש, **ובסמ"ע שם סק"א** הביא לד' הטור שכ' דהוא משום דלא סמכה דעתיה עלייהו כיון שיכול להבריחם, והק' על דבריו למה הוצרך לזה הטעם ולא כ' הטעם המפורש בגמ' **ב"ק י"א:** משום דלית להו קלא, והרי התם איירי באפותקי דודאי סמכה דעתו עליו ומ"מ משום תקנת השוק הפקיעו השעבוד מלקוחות, וכ' דד' הטור הוצרכו לאופן שאין תקנת השוק דמ"מ בסתם שעבוד אינו משתעבד משום דלא סמכה דעתיה, ולאידך גם באפותקי שסמכה דעתיה מ"מ לא משתעבד משום תקנת השוק כיון דלי"ל קלא עיי"ש, ועי' **בש"ך שם סק"א** מש"כ בזה בד' הטור עיי"ש, ועי' **בשו"ע סימן קי"ז סעי' ג'** שפסק דעשה שורו אפותקי ומכרו אין בע"ח גובה הימנו משום דלי"ל קלא, ואפילו התרה המלוה בלוקח ג"כ אינו גובה 'דלא פלוג רבנן' עיי"ש.

ועיין **ברי"ף כתובות [דף נ"ג.א. מדפי רי"ף] וברא"ש כתובות [פרק מי שהיה נשוי סימן י"א] וברמב"ם הלכות מלוה ולוה [פרק כ' הלכה ב']** שכתבו דאין דין קדימה במטלטלין ואפילו באו בבת אחת אין קדימה לאחד מהם, וכן פסק **בשו"ע חו"מ סימן ק"ד סעי' י'** עיי"ש, וזה דלא כשיטת **שו"ת הרשב"א מיוחסות סימן ס"א** [הובא לעיל] שכ' שיש דין קדימה במטלטלין כשבאו לגבות בב"א [והובא דבריו לעיל], וכן דעת **הרא"ה והריטב"א בכתובות דף צ.א. [ד"ה והא] והר"ן שם בדף צ"ד.א. [ד"ה אמר ערכי], והמרדכי כתובות פ"ט אות ר"כ בשם ראבי"ה** עיי"ש, ועי' **בקובץ שיעורים כתובות אות שכ"ז** שכ' בביאור דעת הסוברים שאין קדימה במטלטלין משום דס"ל דאין שעבוד על מטלטלין כלל ואף מיניה דידיה הגביה בזה רק בתורת שעבוד הגוף ולא בתורת שעבוד נכסים עיי"ש, ועיי"ש **בקוב"ש אות שכ"ו** מש"כ לבאר הסוגיא **בערכין דף ז: הנ"ל** שמבואר שם לכאורה שיש קדימה במטלטלין [לראשונים שהעמידו לה במטלטלין ולכן בדיעבד מהני גביית המאוחר], ועי' **בסמ"ע סי' ק"ד סק"א** שהק' בזה בסתירת ד' השו"ע, דבסעי' א' פסק דיש קדימה במטלטלין בבאו לגבות ביחד ובסעי' י' פסק דאין קדימה במטלטלין, וכ' הסמ"ע דודאי מה"ת יש קדימה במטלטלין אבל כשהפקיעו חכמים השעבוד ממטלטלין לענין שלא יגבה מהלקוחות פקע השעבוד גם כשהוא אצל הלוה, ולכן למעשה אחרי שהפקיעו חכמים השעבוד נכסים ממטלטלין אין קדימה במטלטלין עיי"ש, ועי' **בתומים סי' ק"ד סק"א** מש"כ בזה בסתירת ד' השו"ע ובמה שרצה להשוות השיטות בזה דאף הרשב"א שכ' דיש קדימה במטלטלין איירי כשכ' לו בהדיא שמשעבד לו מטלטלין דאז סמכה דעתו עליהם ויש בזה שענ"כ כשהם אצל הלוה ובזה איירי השו"ע בסעי' א' הנ"ל, אבל בסתמא לכו"ע אין שעבוד נכסים במטלטלין כיון שלא סמכה דעתו של מלוה עלייהו וממילא אין קדימה במטלטלין עיי"ש שהביא חבל ראשונים הסוברים כן דאין קדימה במטלטלין, ועי' **באמרי בינה דיני הלואה סי' ב'** שדחה דבריו בדעת הרשב"א, [ועי' בזה להלן בדעת הרשב"א].

**שיטת הסוברים לחלק דבמטלטלין 'מיניה' יש שעבוד נכסיםומיתומים ולקוחות אין שעבוד נכסים מעיקר הדין**

**ברמב"ם הלכות מלוה ולוה [פרק י"א הלכה א']** כ', שכל נכסי הלוה תחת שעבוד המלוה מן התורה, ומשמע דאף מטלטלין בכלל שעבודא דאורייתא, **ובקרית ספר** הק' בזה ממש"כ **הרמב"ם שם בהלכה ז'** דאיםן נפרעין מהיורשין ממטלטלין 'שהמטלטלין אינן תחת שעבוד בעל חוב מן התורה', ועי' **באמרי בינה דיני הלואה סי' ב'** שכ' בזה בדעת הרמב"ם, דסבירא ליה לחלק בדין שעבודא דאורייתא במטלטלין דרק כשהמטלטלין תחת יד הלוה איכא בהו שעבודא דאורייתא מתורת שעבוד נכסים אבל כשהמטלטלין אצל היורש או לוקח מה"ת אין שעבוד נכסים על מטלטלין, ובי' הסברא בזה עפי"מ שכ' **בשו"ת הרשב"א ח"ד סימן קנ"ב ד"ה וכל שכן,** דהטעם דמטלטלי דיתמי לא משתעבדי לבעל חוב הוא מפני שאין דעתו סומכת על מטלטלין שיהיו ביד היורשים שלא לוו ממנו כלום ויוכלו להבריחם, ומשא"כ על מטלטלין שהיו ביד הלוה סמכה דעתו עליהם כיון שעשה לו טובה ועוד דלא ליקרי לוה רשע ולא ישלם ולכן איכא בזה שד"א על מטלטלין הללו עיי"ש.

ועיין **בספר התרומות שער מ"ג חלק ד' אות ח'** שכ' דהגוביינא מיניה ואפילו ממטלטלין שקנה אח"כ ואע"ג דלא כ' לו דאקנה משום דמיניה ואפי' מגלימא דעל כתפיה כדאמרי' **בב"ב קנ"ז.א.** 'ותו, דמיניה שעבודא אף על המטלטלין, וכמו ש**פירש"י ז"ל בפ' איזהו נשך [דס"ז: ד"ה אין בע"ח גובה הימנה]** דשעבודא דאורייתא מדין ערב שהמלוה נשתעבדו לו נכסיו של לוה דבר תורה ואף המטלטלין שהרי אמרה תורה יבוא שליח ב"ד ויטול את משכונו', ומיניה וביה בהמשך דבריו שם כ': 'ואם תובע את יורשיו דבר תורה אין פורעין אא"כ ירשו קרקע שנשתעבדו למלוה מדין ערב דנכסוהי דבר איניש אינון עריבין ביה אפ"ה אין גובה ממטלטלין שהניח להם אביהם כלום דמטלטלי לית בהו דין ערב דלאו עלייהו סמך מלוה הואיל ובידו להצניען ולאבדן', ודבריו נראים ממש כסותרים זא"ז מיניה וביה שהרי מתחילה כ' דשעבודא דאורייתא מדין ערב איכא אף על המטלטלין ולכן מהלוה עצמו גובה אף מהמטלטלין מתורת שעבוד, ובסו"ד כ' דליכא דין ערב על מטלטלין, ואולי כוונתו כהאמרי בינה הנ"ל, וצ"ע.

**וביד רמ"ה ב"ב פ' גט פשוט סימן קמ"ח ד"ה מיהו צריכינן לברורי** שכ' דאליבא דרב פפא אעפ"י דס"ל שעבודא דאורייתא וגובה מהיורשין ומהלקוחות מה"ת, לא יליף לה מקרא דיוציא אילך העבוט החוצה כשיטת עולא, דלעולא הרי אף שעבוד מטלטלין מה"ת ואנן קיי"ל מטלטלי דיתמי לא משתעבדי לבע"ח, אלא לרב פפא שעבודא דאורייתא הוא מסברא מדין ערב, וממילא רק קרקעות דסמכה דעתו עליהן משתעבדין מה"ת מדין ערב ולא מטלטלין עיי"ש, ובהמשך דבריו כ': 'אבל מיניה דלוה אפילו מגלימא דעל כתפיה, דקרא כתיב והאיש אשר אתה נושה בו יוציא אילך העבוט', ועיין **בקהלת יעקב תוספות דרבנן בדין שעבודא דאורייתא** שהבין בד' הרמ"ה, דאף לרב פפא נתחדש בקרא דיוציא אליך העבוט החוצה דין שעבודא דאורייתא, אלא שדין שעבוד זה נתחדש רק כאשר המטלטלין אצל הלוה כדכתיב 'והאיש אשר אתה נושה בו' ונפקע השעבוד אצל יתומים ולקוחות, ויש עוד דין שעבודא מדאורייתא מדין ערב וזה איכא אף ביתומים ולקוחות עיי"ש.

**ובלבוש סימן ל"ט סעי' א' ט** כ' דדין שעבודא דאורייתא נלמד מקרא דוהאיש אשר אתה נושה בו יוציא העבוט, ומכאן למדנו שמטלטלין משועבדין והוא הדין מקרקעי, עיי"ש, ומפורש בדבריו דיש שעבודא דאורייתא על מטלטלין, ועיין **בלבוש סימן ק"ז סעי' א'** שכ' דמטלטלי דיתמי לא משתעבדי לבעל חוב משום דקרא דיוציא אליך העבוט איירי רק אצל הלוה בעצמו ולא אצל יתומים וחקוחות עיי,ש, וזה סותר לדבריו בסימן ל"ט הנ"ל דעיקר דין שעבודא דאורייתא אף בקרקעות נלמד מהאי קרא דיוציא העבוט, ועיין **בקהלת יעקב תוספות דרבנן בענין שעבודא דאורייתא** שעמד בזה עיי"ש מש"כ בזה, ועכ"פ אף בד' הלבוש מפורש לכאו' כשיטה זו דדין שעבודא דאורייתא אצל הלוה עצמו הוא גם על מטלטלין ואצל יורשים ולקוחות הוא רק על קרקע וצ"ע, ועיין עוד **בלבוש סימן ק"ד סעי' א'** שכ' דהא דאין גובין מטלטלין מיורשין ולקוחות משום דלא סמכה דעתו של מלוה עלייהו וממילא הוי 'כאילו מחל לו השעבוד' ואעפ"י שמעיקר דין השעבוד חל אף על מטלטלין עיי"ש, וכל דבריו ושיטתו בענין זה צ"ב.

ועיין **בקהלות יעקב תוספות דרבנן בענין שעבודא דאורייתא ובאמרי בינה דיני הלואה סימן ב'** שהאריכו בזה בדין אי איכא שעבוטד נכסים על מטלטלין, וכ' בזה בדעת כמה ראשונים דס"ל כחילוק הזה דאצל הלוה עצמו איכא שעבוד נכסים על מטלטלין ולמ"ד שעבודא דאורייתא הוי כן מן התורה, ואצל יורשים ולקוחות ליכא שעבוד נכסים על מטלטלין אף למ"ד שד"א מן התורה עיי"ש בדבריהם באורך, וכ' כן לבאר אף בדעת הרשב"א ז"ל, ועי' להלן משנ"ת בעזהשי"ת בדעת הרשב"א.

**שיטת הרשב"א בזה**

**א]: רשב"א בבא קמא דף י"ד:** בהא דאמרינן בגמ' לעני ןתשלומין מגופו דאין אומרים תצא טלית בפרה, והביא בשם **רבינו תם ז"ל** דאיירי שמת בעל התקלה ונפלו נכסיו לפני יתומים, ומטלטלי דיתמי לא משתעבדי לבעל חוב, ואילו היה הדין דמשתלם מגוף התקלה היה גובה מזה דהוי כתפס מחיים ולא הוי מטלטלי דיתמי, וע"ז אשמועינן דבבור אין דין משתלם מגופו, והרשב"א הק' ע"ז, 'דמטלטלי דיתמי לא משתעבדי לבע"ח אינו דבר תורה, ולמ"ד שעבודא דאורייתא אף הנזקין ובע"ח גובה מיתמי דבר תורה דצמנא תיתי דלא, עיי"ש, **ובקצות החושן סימן ל"ט סק"א** כ' בפשיטות דבד' רשב"א הללו מפורש דשעבודא דאורייתא עלמטלטלין ממש כמו על קרקעות אף לגבות מיתומים ולקחוות, ומה שאינו גובה מיתמי ולקוחות הוא תקנ"ח עיי"ש.

**ב]: רשב"א קידושין דף ט"ו.א.** כ' בדין שעבודא דר' נתן, דהנפקא מינה אם הוא שעבוד מחודש מקרא דונתן לאשר אשם לו, או שהוא שעבוד ממילא שכיון שנכסי הלוה משועבדים למלוה ממילא הם בכלל נכסי המלוה להשתעבד למלוה שלו, דנפק"מ כשמת המלוה האמצעי ונפלו נכסיו קמי יתמי, דמדין שעבוד מפקינן מיורשים כיון שנשתעבדו בכלל נכסיו אבל מדין שעבודא דר"ן לא חייל השעבוד אלא על הלוה עצמו ולא על היורשים, וכ' הרשב"א דאין לדחות דאף מדין שעבוד לא היה גובה מיתמי דמטלטלי דיתמי לא משתעבדי לבע"ח 'דהא דלא גבי בע"ח ממטלטלי דיתמי אינה תורה, דמדינא גבי, אלא משום דלאו עיקר אסמכתין אמטלטלי הלכך כל שאינן ביד לוה ממש לא גבי מנייהו, אלא דכל שהוא קיים וישנן תחת ידו גבי מנייהו, מנשום דשעבוד נכסיו ואפילו שעבוד מטלטליו נגרר אחר שעבוד גופו, וכל היכא דאיהו משתעבד נכסיו נמי משתעבד, אבל היכא דמית לוה ונפלו מטלטלי קמי יתמי כיון דעיקר אסמכתיה דלוה ליתנייהו אמטלטלי לא גבי מנייהו', וכו' עיי"ש, ודבריו שם צריכים ביאור רב למה באמת למעשה גובה מיתמי אם הגביה היא מדין שעבוד ולא מדין שעבודא דר"ן, ועכ"פ משמע מדבריו דהא דמטלטלי דיתמי לא משתעבדי לבע"ח הוא רק מדרבנן, וכן למד בדבריו **בקצות החושן סימן ל"ט סק"א.**

**ג]: רשב"א בבא קמא צ"ז.א.** לענין דין עבדי כמקרקעי או כמטלטלי חילק בזה בין לענין דינא דאורייתא דהוי כמקרקעי ולענין דינא דרבנן הוי כמטלטלי, ולכן לענין דין גביית בעל חוב מהעבדים דינם כמטלטלי, דאי שעבודא דאורייתא מה שאין גובה ממטלטלין הוא רק 'תקנה' ותקנו כן בעבדים הואיל וניידי דלא גבי בע"ח מנייהו 'כדרך שתקנו במטלטלין', ומפורש בדבריו לכאו' דמה"ת גובין אף ממטלטלי דיתמי והוא רק תקנה' שלא לגבות מנייהו.

**ד]: רשב"א שבועות דף מ"ז.א.** בהא דילפינן מקרא דשבועת ה' ץתהיה בין שניהם ולא מן היורשין, ואמרינן בזה היכי דמי, אי דאמר ליה מנה לאבוה בידך מה לי הוא מה לי אבוה, וכ' שם הרשב"א דד' הגמ' איירי בהכרח בתובעו פקדון או גזילה כשהם בעין, דאי אי הוי מלוה שאינה בעין ותובעו ממון הרי הוי כפירת שעבוד קרקעות כיון דמטלטלי דיתמי לא משתעבדי לבע"ח, עיי"ש, והנה הרי ד' הגמ' קאי על פירוש הפסוק ואעפ"כ כ' הרשב"א דכיון דמטלטלי דיתמי לא משתעבדי לבע"ח אינו נשבע, ומבואר דמה"ת אינו נשבע, ובע"כ לכאורה דהא דמטלטלי דיתמי לא משתעבדי לבע"ח הוי מדאורייתא, וכן הוכיח מד' הרשב"א הללו **באמרי בינה דיני הלואה סימן ב',** דמה"ת לא משתעבדי מטלטלי דיתמי, ותמה על **הקצוה"ח בסי' ל"ט סק"א** שכ' דלפי ד' הרשב"א שהביא דמה"ת חל שעבוד אף על מטלטלי דיתמי מיושב קושיית הר"ן שהק' בד' הגמ' שבועות הנ"ל כקו' הרשב"א אמאי איכא שבועה והוי הוי כפירת שע"ק ותי' הקצוה"ח עפ"י הרשב"א דמה"ת גובה אף ממטלטלי דיתמי, ותימה שהרי הרשב"א עצמו הק' כקו' הר"ן.

**ה]: שו"ת הרשב"א מיוחסות סימן ס"א** כ' לענין קדימה בבעלי חובות, דכ"ז שלא גבו ובאו בבת אחת ישקדימה אף לענין מטלטלין ואין לבע"ח מאוחר במקום המוקדם כלום 'משום דקיימא לן שעבודא דאורייתא' ומפורש בד' הרשב"א הללו דיששעבודא דאורייתא אף על מטלטלי, ועי' **בתומים סי' ק"ד סק"א** שר"ל בדעת הרשב"א דאין קדימה במטלטלין אלא כששעבד לו בפירוש בשטר דאז אסמכתיה עלייהו, ודבריו תמוהים כמו שתמה עליו **באמרי בינה דיני הלואה סימן ב',** דהרי בד' הרשב"א מפורש דמשום דשעבודא דאורייתא חייל השעבוד והיינו שהשעבוד חל מאיליו אפי' בלא פירש, והאמרי בינה כ' שאילו היה רואה התומים ד' הרשב"א עצמם בתשו' לא היה כותב כן.

**ו]: שו"ת הרשב"א חלק ב' סימן רנ"ב** לענין גר שמת והניח מטלטלין דחייל עלייהו שעבוד הכתובה ובעל חוב, ואפילו קדמו וזכו בהם אחרים נשאר עליהם שעבוד הבע"ח, ורק בנפלו נכסי קמי יתמי אמרינן דכיון דמיד עם מיתתו זכו יתמי הנכסים לכן פקע שעבוד הבע"ח, והוכיח כן מהא דאיתא **בכתובות פ"ד.א.** במי שמת והניח נכסים מופקדין ביד אחרים, דלר' טרפון ינתן לבעל חוב כיון שלא באו ליד היורשין מיד עם גמר מיתה, ועד כאן לא פליג ר' עקיבא אלא משום דהיורשים זוכים בהם ממילא אף כשהם מופקדין אצל אחרים כדאי' **בירושלמי כתובות פ"ט ה"ב**, אבל בגר שמת דבשעת מיתה לא היה להם בעלים כבר חל בהם שעבוד בעל חוב לא פקע השעבוד בזכיית אחרים, ועיי"ש שהביא כן מד' **התוספתא ספ"י דכתובות** דגר שמת ובזבזו ישראל נכסיו גובין מהם בע"ח ומשמע אף ממטלטלי, עיי"ש בכל דבריו, וכ"כ גם **ברשב"א ב"ק מ"ט:** ועיין **בקהלת יעקב תוספות דרבנן אות שעבודא דאורייתא** שכ' דמד' הרשב"א הללו מוכרח דיש כוח גביה ממטלטלין כשלא חל עליהם רשות יורשים או לקוחות אף מתורת שעבוד נכסים, דהרי כשמת כבר לא שייך גביה מיניה דידיה מתורת שעבוד הגוף ומ"מ חייל בהו שעבוד בעלי חוב, ועי' **במחנה אפרים הלכות זכיה מהפקר סימן ה'** מש"כ בזה בד' הרשב"א, אמנם אף אי נימא דיש שעבוד נכסים על מטלטלין עדיין ד' הרשב"א צ"ב, דמ"מ אמאי לא יפקע השעבוד הזה כשבא לידי הזוכה מההפקר כמו בעלמא כשבא ליד יורשים או ליד לקוחות, ומה לנו בזה שעם מיתתו היה הבע"ח הראשון בנכסים הללו, ועיין **בקצות החושן סימן רמ"ה סק"ב בשם שלטי הגיבורים [בבא בתרא דף ל.א. מדפי רי"ף]** שנסתפק בבי' ד' הרשב"א הללו אם הוא רק בגר שמת או גם בהפקיר נכסיו בחייו וזכו בהם אחרים דלא מהני זכייתם להפקיע שעבוד הבע"ח, וצ"ע בכל זה.

ועיין מה שהאריכו **בקהלת יעקב תוספות דרבנן בדין שעבודא דאורייתא ובאמרי בינה דיני הלואה סימן ב'** בביאור דעת הרשב"א דמיניה דידיה איכא שעבודא דאורייתא אף על מטלטלין ואצל יורשין ולקוחות ליכא שעבוד זה מן התורה, **ובאמרי בינה הנ"ל** סמך עצמו ע"ד **שו"ת הרשב"א ח"ד סי' קנ"ב** שכ' דסמיכות דעתו של המלוה הוא רק על המטלטלין כ"ז שהם ביד הלוה ולא כשהם ביד היתומים או לקוחות שאין להם שום ענין בפרעון החוב וחושש שמא יבריחו אותם עיי"ש בדבריו, ובאמת תשובה זו אף שנדפסה בשו"ת הרשב"א לכאורה אינה מהרשב"א עיי"ש.

ועיין עוד בדברי האחרונים בדין שעבוד נכסים על מטלטלין, **קהלת יעקב תוספות דרבנן בענין שעבודא דאורייתא** קונטרס שלם בענין שעבוד נכסים על מטלטלין, **מחנה אפרים הלכות זכיה מהפקר סימן ה' תומים סימן ק"ד סק"א סימן קי"ז סקי"ב קצות החושן סימן פ"ו סק"א סימן קי"ז סק"ג נתיבות המשפט סימן ל"ז סק"י סקי"א סימן קי"א סק"ח סי' קי"ד סק"ד, משובב נתיבות סימן קי"א סק"ט, אמרי בינה דיני הלואה סימן ב'** שהאריך הרבה בזה, ותן לחכם ויחכם עוד בעזהשי"ת.

**דין שעבוד מטלטלין מתקנת הגאונים**

**דין מטלטלין אצל יורשין ואצל נפקד שהיו בידו כשמת האב**