18 בדין התחיל ברכה קצרה ונסתפק שהוא פטור
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב מאיר קאופמן / שיעורי ליל שב_ק / תשפא תשפב

#### כ' טבת פ"ב – שיעור בית מדרש הגדול נווה יעקב

# בדין התחיל ברכה ונסתפק האם חייב בה ובגדר איסור ברכה לבטלה

### הצדדים בדין התחיל ברכה ומסופק האם חייב בה

א] יש לדון במי שהתחיל לברך ואמר מלך העולם ומסתפק שאולי הוא כבר בירך או כגון שנטל ידיו לטיבולו במשקה והתחיל לברך ויש דעות שצריך לברך או כגון שנטל ידיו לתפילה ובטעות התחיל לברך שלרוב הראשונים הרי צריך לברך בעשה צרכיו קודם התפילה או בהתחיל לברך על משקה באמצע הסעודה שיש בזה מחלוקת ראשונים האם צריך לברך האם עדיף שיגמור או שעדיף שיפסיק במקום שעומד והנה בפשוטו כיון שכבר הזכיר את השם א"כ את האיסור של הזכרת שם שמים לבטלה הוא כבר עבר א"כ אם ישאר באותו מקום א"כ יש כאן וודאי ברכה לבטלה אמנם אם יסים יתכן שלא עשה ברכה לבטלה ולפ"ז גם בנזכר שודאי בירך יגמור בברכה שיש צד שצריך לאומרה כגון שפטרני מענשו של זה או הגומל או סומך נופלים דמבואר בשו"ע שמי שמברך לא גוערים בו אמנם יש מקום לדון כדלקמן שעיקר האיסור של ברכה לבטלה זה מה שאומר חפצא של ברכה שלא כדין ולפ"ז בזה שגומר הברכה משלים את האיסור וללא שיגמור אפילו שודאי שגם בזה יש איסור אבל אין זה עיקר האיסור של ברכה לבטלה וממילא אם ננקוט שאין היתר לעשות ספק איסור כדי להציל מודאי איסור וכדביארנו בשיעור הקודם א"כ יהיה אסור לו לגמור הברכה

### ביסוד החוו"ד באיסור ברכה לבטלה

ב] והנה נחלקו האחרונים האם אומרים ספק דרבנן לקולא כנגד חזקה דדעת הש"ך שכה"ג לא אומרים ספק דרבנן לקולא ודעת הפר"ח שאומרים ספד"ר לקולא ועיין כו"פ יור"ד סימן ק"י שהביא ראיה מהא דמבואר בגמ' שספק קרא ק"ש אם ק"ש זה דרבנן אינו חייב לחזור ולקרוא וקשה הרי יש לו חזקת חיוב אלא בהכרח שבמקום ספק אפילו שיש חזקת חיוב אומרים ספק דרבנן לקולא וכתב החוו"ד בבית הספק אות כ' לדחות דהנה צ"ב מהו האיסור של ברכה לבטלה הרי מותר לומר שירות ותשבחות אפילו שיש בהם הזכרת שם שמים וכן מצאנו פיוטים שיש בהם נוסח של ברוך אתה ה' וכן יש להקשות איך דוד המלך אמר ברוך אתה ה' למדיני חוקיך ולמה שלא יהיה בזה איסור ברכה לבטלה

וחידש הנ"ל כמה חידושים א. שכל האיסור של ברכה לבטלה רק אם אומר חפצא של ברכה בתור חיוב אבל אם אומר את זה כשבח בעלמא אין בזה איסור ב. וחידש עוד שהאיסור הוא לא דוקא בברכה אלא כל דבר שבחובה שיש בו הזכרה אסורה לאומרו בתור חובה ולכן גם ק"ש אפילו שמותר לאומרו בקורא בתורה אבל מותר בתור חפצא של חובה יש בזה איסור של ברכה לבטלה [ועיין נוב"י תשובה ו' שדן שמי שמברך ברכת כהנים בתור קיום דין התורה והוא לא כהן עובר על ברכה לבטלה ע"ש ובכת"ס סי"ג] ג. והוסיף לחדש עוד שיסוד האיסור של ברכה לבטלה הוא גם במקום שאין בו איסור מצד הזכרת השם לבטלה והוכיח דבר זה דהרי מבואר בגמ' שמועיל לומר בריך רחמנא מריה דהאי פיתא והנה לשון לע"ז נקט הנ"ל שאין בזה איסור הזכרת שם שמים לבטלה כיון שזה לא שמו של הקב"ה וא"כ קשה שבכל ספק ברכות למה שלא יאמר הברכה בלשון ארמי אלא בהכרח חזינן שכל שאומרו בתור חפצא של ברכה ואין לו חיוב יש בזה איסור שהחפצא של ברכה זה מתיחס לשמו של הקב"ה וחשיב מבזה השם ובפשוטו הכוונה שזה כמו שבועה ללא שם שיש ראשונים שנקטו שיש בזה איסור דאוריתא [עיין ר"ן ריש נדרים ובשבועות ל"ה וברא"ה ורשב"א שם] ובפשוטו מצד שהשבועה זה מתיחס להקב"ה [ועיין בגדי ישע סימן קפ"ז סקי"א שגם הביא ראיה זו] אמנם כל חידוש זה בנוי על היסוד הנ"ל שיסוד האיסור הוא לא סתם אמירת נוסח הברכה שהרי ודאי מותר לומר נוסח זה שלא בתור ברכה אלא רק אם נימא שיסוד האיסור מה שאומר את זה בתור ברכה שייך לדון שממילא גם ברכה ללא הזכרת השם יש בה איסור ולפ"ז יישב את קושית הפליתי שבספק קרא ק"ש לא יכול לחזור ולקרוא בתור חובה כיון שיש כאן ספק איסור ברכה לבטלה

והנה עיין יד יהודה שם אות כ"ה שהסכים אם עצם יסודו בדין ברכה לבטלה שזה רק בתור חובה אמנם על מה שחידש שזה הביאור לגבי ק"ש הקשה שיכול לאומרו על תנאי ובאמת זה קושיא על כל ברכה שאם כל האיסור כשאומרו בתור ברכה א"כ יכול לאומרו תמיד על תנאי שאם הוא לא חייב אומר את זה בתור שבח בעלמא ובפשוטו דעת החוו"ד שלומר את זה בתור תנאי דהינו שיש בזה צד חובה זה נחשב שאומר את זה בתור ברכה ויש כאן איסור ברכה לבטלה ולכן גם בק"ש לא יכול לקרוא ק"ש על תנאי דעד כמה שקורא את זה בתור צד חיוב חשיב איסור ברכה לבטלה על הצד שהוא לא חייב ובזה מיושב קושית הצמח דוד סימן כ"ה שבכל ספק ברכה יאמר ברוך אתה ה' למדיני חוקיך מלך העולם וימשיך הברכה שבדיעבד גם ללא אלקינו יוצאים וההפסק לא מעכב ולנ"ל א"ש שכל שאומר את זה בתור ברכה אפילו שיש כזה פסוק זה אסור

והנה בעיקר הדבר שאסור לומר ק"ש לבטלה יש קצת סמך בשאילתות הובא ברא"ש ברכות כ"א שהוכיח שספק ברכה לא מברכים מהגמ' שספק קרא ק"ש לא קוראים ומבואר שם שבא ללמוד שאסור לברך וצ"ע שבגמ' רק מבואר שמספק לא צריך לקרוא אמנם לנ"ל א"ש שנקט שמצד כללי ספיקות היה צריך לקרוא ורק מצד שיש כאן צד איסור לכן אסור לקרוא ולמד מזה לכל ברכה [והנה בלשון הרא"ש הנידון האם חייב אמנם הב"י ביאר שהנידון האם מותר וכן הוא מפורש בלשון השאילתות פ' ויתרו ע"ש] ובזה א"ש המג"א והשו"ע בסימן מ"ו במפחד שיעבור זמן ק"ש שהתירו לקרוא ללא ברכות ולא כתבו שיעשה תנאי כדכתב רעק"א שם שיש בזה איסור ברכה לבטלה אמנם המנהג בזה שאין איסור ברכה לבטלה בק"ש שאין זה חפצא של ברכה וכן הוא בשאג"א סכ"ה

והנה בעיקר היסוד שהאיסור של ברכה לבטלה הוא לא דוקא אם מזכיר שם שם ה' יש לזה כמה משמעויות א. עיין בגדי ישע שם שהוכיח דבר זה מהא דמבואר בגמ' ברכות מ"ה שהיו אמוראים שהסתפקו האם לזמן ומספק לא זימנו וכן הוא בראבי"ה להלכה שבספק אסור לזמן והנה ברכת הזימון אין בה הזכרת השם כלל ובכל אופן אסור לאומרה סתם וכן הוכיח במג"א קצ"ג סק"ח והנה להלכה המ"ב סימן קצ"ג סקכ"ו פסק שסתם אסור לזמן אבל במקום ספק מותר דהינו שבזה אין את הכלל שמספק אסור שזה פחות חמור מברכה שיש בה שם וצ"ל שבגמ' שם זה היה סוג ספק של חסרון ידיעה שאין בזה הכלל של לקולא אמנם עיקר הדבר מבואר שגם ברכה ללא שם יש בזה איסור ברכה לבטלה ב. עיין שו"ע סימן ר"ח סי"ח שאם יש לו ספק בברכה מעין ג' אסור לכוללו בברכה שבין כה מברך על היין ובפשוטו מצד שיש בזה מעין ברכה לבטלה אפילו שלא מזכיר עוד שם אבל כיון שמזכיר דבר שמחיב ברכה זה כתוספת ברכה שאסור אמנם ודאי שאיסור זה הוא יותר קל ועיקר חומר האיסור הוא בהזכרת השם [ועיין שטמ"ק ביצה ד: לגבי אתה חוננתנו שמותר לאומרו במקום שזה ספק מוצאי יו"ט] ועיין לקמן

[והנה ברמ"א סימן קפ"ח מבואר שאם שכל על הניסים יאמר בהרחמן ואם שכח יעלה ויבוא לא יאמר בהרחמן וביאר שההבדל כי בזה יש הזכרת שם שמים ועיין מג"א שתמה מה איסור הזכרת שם שמים בתור בקשה שלא בתור ברכה ועיין בגדי ישע שם הובא בבה"ל וכן ביד יהודה הנ"ל שהוכיחו מזה שיש איסור של הזכרת חפצא של חובה בתור חובה והנה בפשוטו כונתם שכיון שזה חלק מברכה ממילא יש בזה האיסור של אמירת ברכה אלא שצ"ע שא"כ גם על הניסים זה כך שהרי לא צריך הזכרת השם והניחא אם כל האיסור של הזכרת השם בתור ברכה אבל לבגדי ישע צ"ע אמנם בעיקר דין הרמ"א היה מקום לומר שעל הניסים שזה רק דין הזכרה והוא לא סיבה לברכה לכן אין לזה שם ברכה משא"כ יעלה ויבוא שזה סיבה לברכה חשיב ברכה לבטלה ולפ"ז יתכן שגם אתה חוננתנו דמבואר בשטמ"ק ביצה דף מהריטב"א שמותר לומר בספק כי הוא לא סיבת ברכה לעצמה כל שמבדיל על היין וצ"ע בזה]

### ביסוד רעק"א בביאור דעת הרמב"ם באיסור ברכה לבטלה

ג] והנה עיין שו"ת רעק"א סימן כ"ה שהשואל שם דן שבספק ברכה יברך בריך רחמנא מריה דהאי פיתא ואין בזה איסור הזכרת שם שמים לבטלה דהרי מבואר ברמב"ם שמותר למחוק שם בלע"ז וכתב לו רעק"א דברמב"ם בהלכות שבועות מבואר שאפילו שבכינוים אין האיסור של מוציא שם שמים לבטלה מצד את ה' אלקיך תירא אבל איסור שבועת שוא יש בזה ודיק שם עוד מהרמב"ם פ"ט משבועות דבתחילה הזכיר איסור שבועת שוא וברכה לבטלה שזה בכלל שבועת שוא ורק אחרי זה הזכיר איסור הוצאת שם שמים לבטלה הנלמד מהפסוק את ה' אלקיך תירא דהינו שבברכה לבטלה יש איסור מיוחד יותר מסתם זלזול בשמו של הקב"ה [וכן הוא ברשב"ש סימן תר"י] דהינו שרעק"א נקט שזה ודאי שכל האיסור של ברכה לבטלה זה אם שם רק שכינוי אפילו שזה לא שם לגבי זלזול בכבודו של הקב"ה אבל ביחס לאיסור שבועת שוא זה נקרא שם וכן לענין ברכה ולכאורא הביאור שיסוד האיסור של שבועת שוא שיותר חמור מסתם הזכרה לבטלה שמשתמש אם שמו של הקב"ה למטרה אחרת דהינו לאמת דבר וגם בברכה כיון שמשתמש אם שמו של הקב"ה לעשות דבר שהוא לא ניתן לזה הרי זה בכלל איסור שבועת שוא [ועיין חזו"א קל"ז סק"ו שכתב וז"ל ואפשר דאיסור ברכה לבטלה אינו משום הזכרת השם אלא משום חסרון יראה שאין לו לאדם ראוי לגשת אל הקודש תמיד אלא כפי מה שקבעו חכמים והלכך לא סמכו חכמים איסור על מקרא למען תירא את ה' אלריך [אלא על לא תשא] דהכא אפילו מברך בכינוי אסור כדכתב רעק"א ע"ש]

והנה מבואר בגמ' ברכות ל"ג שהמברך ברכה שאינה צריכה [דהיינו לבטלה] עובר בלא תשא ודעת תוס' ר"ה ל"ג ורוב הראשונים שזה דרבנן אמנם סתימת לשון הרמב"ם פ"ט דשבועות שזה דאוריתא והאחרונים תמהו איך יתכן שזה דאוריתא הרי מותר לומר שבחיו של הקב"ה אמנם עיין ברכי יוסף סימן מ"ו שהביא בזה סתירה דבשו"ת הרמב"ם פאר הדור ק"ה ובמהדורת בלאו בסימן קכ"ד כתב שהיו מברכים בקריאת המגילה בבספיקות בט"ו שעוברים בזה איסור דאוריתא של ברכה לבטלה אמנם הביא שהרמב"ם בתשובה אחרת [פאר הדור כ"ו ובמהדורת בלאו של"ג] כתב שחכמים הם שתיקנו הברכה והם אמרו שהמברך ברכה שאינה צריכה עובר בלא תשא ומשמע שזה רק דרבנן ובפשוטו הביאור כמבואר שם בברכי יוסף דודאי שללא שרבנן היו אומרים שאסור לומר ברכה לבטלה לא היה בזה שום איסור אבל לאחר שרבנן תיקנו חפצא של ברכה ואמרו שאסור לומר ברכה לבטלה דהינו שהגדירו שזה נחשב להשתמש בשמו של הקב"ה שלא לצורך ממילא יש בזה איסור של לא תשא [ובזה א"ש שבספקות יש מקומות שמברכים שעד כמה שהדין לברך אין בזה איסור] והנה ודאי דהדבר מחודש שיש בזה איסור דאוריתא אחרי שמשתמש לשבח את הקב"ה אמנם בעיקר הדבר גם אם זה רק דרבנן אבל גדר האיסור הוא כנ"ל שאמירת חפצא של ברכה שלא בחיוב הוא איסור כעין איסור שבועת שוא ולא הזכרת השם שבזה הוא האיסור

והנה עד כמה דמבואר שהאיסור ברכה לבטלה כל יסוד האיסור באמירת השם בתור ברכה יש לדון האם זה רק ברכה שרבנן תיקנו או שגם אם אדם ינסח ברכה לעצמו הוא בכלל האיסור והנה יש מקומות שיש ספק האם צריך לברך כגון ברוך שפטרני מענשו של זה או ברכת סומך נופלים ועוד ברכות ומבואר בכל מקום שמספק לא לברך מצד ברכה לבטלה ומבואר שכיון שזה נוסח ברכה הרי הוא בכלל האיסור

עוד יש לדון עד כמה שאסור ברכה גם ללא שם ומלכות כנ"ל מברכת הזימון האם אסור לאדם לומר נוסח ברכה ללא שם ובפשוטו בזה אין איסור דשם כל האיסור רק עד כמה שרבנן תיקנו כזה חפצא וכן מבואר במ"ב רצ"ט סקל"ד דמותר לומר ברוך המבדיל בין קודש לחול כיון שאין בזה שם ה' דהינו שגם אם זימון שזה ללא שם יש בזה איסור כי רבנן תיקנו כזה חפצא אבל ללא תקנה ולא מזכיר שם ה' הרי זה כשאר שבח

עוד יש לדון אחרי שעיקר האיסור הוא אמירת חפצא של ברכה אולי כיון שכל ברכה שאין בה מלכות זה לא ברכה א"כ אם לא אומר מלך העולם אין כאן את חומר האיסור ועיין פמ"ג קצ"ז א"א ב' שנסתפק לגבי זימון בעשרה האם יש בזה איסור ברכה לבטלה כיון שזה ללא מלכות אמנם המ"ב קצ"ג סקכ"ו נקט לאיסור וכן עיין ביאור הלכה סימן נ"ז שלענות ברוך ה' המבורך לעולם ועד שלא כדין זה עוון חמור ובפשוטו הכונה שזה איסור ברכה לבטלה וכן הוא במ"ב סימן נ"ה סקס"ב ובאמת שצ"ע שלאחר התפילה אומרים ברכו ויש בזה הרבה מנהגים ולא חששו לברכה לבטלה וכן בברכת יראו עינינו הראשונים דנו מצד הפסק ולא הזכירו שזה ברכה לבטלה אמנם בשו"ת רש"י סימן צ"א כתב שזה ברכה לבטלה וכן בפשוטו ברכה שמסימת בברוך כיון שיש הרבה כאלו ברכות זה ודאי ברכה לבטלה וכל הנידון הנ"ל בפותח ולא מסים ששם זה לעיכובא

והנה בעיקר יסוד החוו"ד שכל שלא אומרה בתור ברכה אין בזה איסור בפשוטו כן הוא בתוס' ברכות כ"ט. שכתבו שאין לומר בקשות אחרי התפילה ולסים ברוך אתה ה' שומע תפילה כי זה מגונה דנראה כמוסיף על שמו"ע ולא כתבו שזה ברכה לבטלה ובהכרח כנ"ל כי אין כונתם לברכה אמנם החיי אדם כלל א' סכ"ה כתב שזה איסור גמור וכן הוא בשו"ת מהרש"ל סימן ס"ד וכן מקובל שאסור לומר נוסח ברכה אפילו שלא לשם ברכה כמבואר בתהלה לדוד סוף סימן ס"ז אמנם ברכה שזה לא תקנת חז"ל בזה כל שלא אומרה בתור ברכה אין בזה איסור ולכן מותר לומר ברוך אתה ה' למדיני חוקיך וברכה בלשון לע"ז מבואר בחיי אדם כלל ה' שיש בזה גם איסור אמנם בפשוטו שלא לשם ברכה אלא לשם שבח בעלמא בזה אין איסור

### האם יש איסור באמירת חצי ברכה לשם ברכה

ד] והנה לאחר כל הנ"ל דיסוד האיסור של ברכה לבטלה אין זה סתם מזכיר שם שמים לבטלה אלא שהאמירה של שם שמים בתור ברכה הוא הנאסר יש לדון במתחיל ברכה ולא מסימה האם עבר בזה האיסור והנה ודאי משמע שיש בזה איסור אבל יתכן שעיקר האיסור המבואר בגמ' שהרי זה כנשבע לשוא זה רק באמירת ברכה שלימה וגם בשבועת שוא יתכן שאם הזכיר את השם כדי להישבע ולא נשבע לא עבר איסור שבועת שוא ובמזכיר כינוי כדי להישבע ולא נשבע לא עבר שום איסור ה"ה כאן ולפ"ז יתכן מאוד במה שנסתפקנו בתחילה במי שהתחיל לברך ומסתפק האם לסים שאסור לו לסים כיון שאם לא יסים יש כאן רק מעין איסור ברכה לבטלה משא"כ אם מסיים הוא ממש ברכה לבטלה [אמנם יתכן שכה"ג כיון שאם יסים זה רק ספק ואם ישאר במקומו יש כאן ודאי איסור עדיף שיסים]

והנה עיין ברכות י"ב. דהגמ' מסתפקת בהחזיק כוס שכר בידו וחשב שזה יין וסיים שהכל האם יצא ורש"י ביאר שהכוונה שכיון שבזמן שאמר את הפתיחה היה דעתו לסים שלא כדין אולי לא יצא בזה ידי ברכה ועיין סימן ק"ט שקי"ל שבדיעבד הוא יצא ומשמעות המ"ב שגם לכתחילה יכול לעשות כך דאם התחיל על דעת ברכה וטעה יכול לסים ברכה אחרת ומדין ספק דרבנן לקולא ולכאורא לנ"ל הרי אם יעצור כאן לא יעבור איסור ואם ימשיך עושה איסור ברכה לבטלה על הצד שלא יוצא בזה ידי חובתו אמנם הרי מבואר שגם אם עדין לא אמר אלקינו יכול להמשיך וכן בברכה ארוכה יכול להמשיך ובהכרח הביאור כנ"ל בשיעור הקודם שכל שחיב ברכה הדין ספק דרבנן לקולא שיכול לצאת בזה את חיובו וממילא זה לא ברכה לבטלה וז"ב ולפ"ז אם זה יהיה ברכת הרשות כגון אשה במ"ע שהז"ג אין לה לגמור וצ"ע

והנה בפשוטו יסוד הנידון בגדר האיסור ברכה לבטלה במתחיל ברכה על דעת ברכה האם האיסור זה אמירת השם לבטלה שבזה או שרק החלות שם ברכה הוא האיסור והנה מבואר בשו"ע סימן קי"ט דחזן ששכח לומר עננו אם גמר רפאינו לא יחזור כיון שברכת רפאינו תהיה לבטלה אמנם אם לא סים יחזור ויאמר ענינו ועיין עולת תמיד שם שנקט שכל שאמר רפאינו ה' לא יחזור כיון שאם יאמר ענינו הוי הזכרת שם שמים לבטלה ובדבריו מבואר שכל שאומרו בתור ברכה אפילו שלא סים יש בזה איסור אמנם כל האחרונים חלקו עליו ובפשוטו מבואר כנ"ל שכל שלא חל כאן חפצא של ברכה לא חשיב לבטלה ואפילו שלכתחילה ודאי יש בזה איסור כיון שהוא אמר את זה בתור ברכה אבל אין זה בכלל חומר איסור ברכה לבטלה אמנם יתכן שהפתיחה של הברכה אין זה בכלל האיסור של ברכה לבטלה וכל האיסור זה אמירת ברוך אתה ה' אם מטבע הברכה ועיין ב"ח סימן קי"ד דבשכח משיב הרוח ואוחז לפני סוף הברכה שלא יחזור לאתה גבור כיון שאומר שם שם ה' ויש בזה ברכה לבטלה ועיין מאמר מרדכי שתמה עליו שזה סתם בקשה אמנם הביאור כנ"ל שבתור חובה זה אסור אמנם לכאורא שם הרי יכול להוסיף על הברכה וממילא אין סיבה שזה יהיה לבטלה

ושאלתי את הגר"נ קופשיץ שליט"א והרב וובר שליט"א ושניהם אמרו שהחלק של הברכה הוא הזכרת השמות ולכן וודאי שעדיף שיגמור וכן נטה בספר בר אלמוגים

**חשון פ"ג:** ראיתי בהערות הגריש"א ברכות כ"א על הגמ' שאם התחיל על דעת חובה פוסק אפילו באמצע ברכה דכתב שאם כבר אמר ברוך אתה ה' יסים הברכה שאין הבדל אם מסים או לא וגם כתב שלא יאמר למדיני חוקיך ולכאורא זה כסברתם אמנם כאן הרי אם יסים למדיני חוקיך זה יקבע שאין כאן ברכה