31מתעסק באיסור שעיקרו התוצאה
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / כללי המלאכות / קונטרס דעת המחשבת

**מתעסק באיסור שעיקרו התוצאה**

דעת המקור חיים (סי' תלא) שאין שייך פטור מתעסק באיסור שאין בו מעשה, וכגון בל יראה בפסח, משום שיסוד הפטור של מתעסק הוא דנחשב שהאיסור נעשה לבדו ולא על ידי העושה, וזה שייך רק באיסורין דבעינן בהו מעשה, אבל היכן שהאיסור הוא גם ללא מעשה, אין שייך פטור מתעסק. [וכן נקטו כמה אחרונים, עי' חלקת יואב או"ח (סי' ז'), אתוון דאורייתא (סי' כד), קוב"ש (פסחים אות קיז), חזו"א (הוריות סי' טו סק"ט), שו"ת מנח"ש (ח"ב סי' ל), עיי"ש].

אמנם הרעק"א (בשו"ת סי' ח') כתב דדבריו דחוקים, ואין סברא לחלק בין איסורא דאית ביה מעשה ללית ביה מעשה.

וסברת הרעק"א לכאו' צ"ב, מה שייך פטור מתעסק היכן דלא בעינן מעשה, וכגון לענין איסור חמץ הרי יש כאן מציאות של חמץ בביתו והיאך נפטרנו משום מתעסק.[[1]](#footnote-1)

ויתכן לבאר דגם באיסורין דלית בהו מעשה, האיסור אינו על עצם המציאות אלא לעולם האיסור הוא על **האדם**, וכגון לענין חמץ בפסח האיסור אינו על המציאות של החמץ אלא על **האדם** שמשהה חמץ בביתו, ולכן שייך בזה פטור מתעסק, משום שכיון שלא נתכוין לזה כלל הרי שמציאות החמץ אינה שייכת אליו כלל.

[ויתכן שגם המקור חיים ס"ל שיסוד הפטור של מתעסק הוא שאין האיסור מתייחס אליו, אלא דס"ל שיש מקום לחלק בין איסורין שיש בהם מעשה, דבהו בעינן יפעל את השייכות בידיים, לבין איסורין דלית בהו מעשה שהאיסור משתייך אליו ממילא, והתורה פטרה רק בגוונא דבעינן מעשה ולא באופן דלא בעינן מעשה].

1. והיה מקום לומר דהרעק"א ס"ל יסוד הפטור במתעסק הוא משום שחסר **בידיעה** שעובר כעת על האיסור, ופטורו הוא משום דהוי כעין שוגג. אלא שלפי"ז קשה מדוע המתעסק בחלבים חייב שכן נהנה, ולכאו' מה בכך שנהנה והרי מ"מ אין כאן ידיעה שעובר על הלאו. [אמנם יש שביארו שבחלבים ועריות האיסור הוא בעצם ההנאה, ולכן חייב, אולם דבריהם נסתרים מהתוס' בסנה' סב:, עי' בסי' \*]. [↑](#footnote-ref-1)