כח 2
קטגוריות: ש_ס / לט זבחים / זבחים - הרב יעקב ברגשטיין / פרק ב / כח

כח' ב'

פיגול זה חוץ למקומו. ועי' רש"י דמרבי' מחשבת חוץ למקומו דדמי לחוץ לזמנו, ששניהם מחשבת חוץ הם. והראב"ד על התו"כ צו קכב' כ' דהילפותא היא מהל' 'שלישי' דבעי' מקום שהוא משולש בדם בשר ואימורין. וצ"ב לפי הס"ד דילפי' לה מפיגול, איך ידעי' לרבות דווקא חול"מ.

אלא אמר רבא וכו'. והרעק"א במשניות תמה על רש"י במנחות יא' ב' וכן בפסחים טז' ב' וכן ברש"י עה"ת, [ועי' תוס' יומא ז' א' אם' שהביאו שכ"ה בתו"כ, ושם כ' דטעות הוא], דמפ' כאביי דזמן ילפי' מקרא אריכא ומקום מזוטא ודלא כמסקנת הסוגי'. ועי' בשפ"א דמיישב ע"פ קו' התוס' דפשטיה דקרא דשלישי קאי על זמן, וקרא זוטא דכתיב בתריה אתיא באם אינו ענין למקום, אבל הפסוק הב' הוא המיותר והוא דאמיעיט מכרת, ולכן ליכא לאקשויי דאיפוך אנא הקראי, והתוס' תי' דאין מוקדם ומאוחר בתורה, אבל כ' דרש"י ס"ל כפי מסקנת הסוגי' בפסחים דבחד עניינא יש מוקדם ומאוחר בתורה, ואע"ג דכתיבי בב' פרשיות, מ"מ חד עניינא הוא.

מה שלמים מפגלין וכו'. ועי' בחי' מרן רי"ז הלוי הל' מעילה דמבאר דאי"ז רק תנאי שצריך להיות דומיא דשלמים, אלא זהו עצמו של פיגול, שהוא מתפגל ע"י המתירים שלו, וכן דקדק ל' רש"י הכא.

- [מהדו"ק - אלא דהק' בזה כמה קו', א' דא"כ היאך אפשר לחשוב בשחיטה על הזריקה, דהרי הזריקה אינה המתיר של הזריקה, והרי דם אין לו מתירין כלל. ב' דהיאך מהני מחשבה על אכילת שיריים, כיון דהיא אינה ניתרת. ג' הק' דא"כ לעיל בסוגיא דזריקה שלב"מ דלולי הקרא הוי מייתי לידי פיגול, ולכאורה תיקשי דתיפו"ל מטעמא דהזריקה אינה מתירה את הבשר, ואי"ז מתיר וניתר, [ואולי י"ל למשנ"ת שם דהבשר ניתר ממעילה ע"י הזריקה, ויל"ע]. ד' בשם הגרי"ד דלמה בעינן קרא להא דקרבו מתיריו, כיון דבלא"ה אם לא קרב המתיר אין הבשר 'ניתר' לאכילה.

- ומכל הנ"ל נראה לבאר וכן נראה כוונת הגרי"ז, דבהלכתא דמפגל ומתפגל היינו דבעינן דהפיגול יהיה על ה'קרבן' עצמו, וזהו הבשר והאימורין, דדווקא אם יש מתפגל שייך לקבוע דהקרבן נתפגל, דבזה נקבע חלות הפיגול, ואין הביאור דהמחשבה צריכה להיות במתיר על הניתר דידיה, אלא דמחשבת פיגול המפגלת את הקרבן צריכה לחול על בשר ואימורין, דבזה נקבע דהקרבן מתפגל. והשתא לק"מ מהא דלעיל, דזה ודאי דיכול לחשוב הן על הזריקה והן על השפיכת שיריים, כיון דאיכא בשר ואימורין דהם המתפגלים. וכן דל"ק מהא דזריקה שלב"מ כיון דאיכא בשר שאפשר לחול בו חלות פיגול, דהא סו"ס נחשב כאילו דאיכא בקרבן בשר, דהא אל"ה היה פסול מטעמא דאין בשר אין דם, וכן דא"צ להיות ניתר הבשר בפועל, ולהכי צריך לומר דבעינן שיהיה קרבו מתיריו, דבעינן היתרא בפועל. [עוד בענין ד' הגרי"ז וכו' עי' גרמ"ד לקמן לה' א' עמ' רז'].

- והשתא מתבאר למה לא נקט רש"י גם קומץ ולבונה בסוגיין, והרי מבואר במתני' לקמן מ"ב ע"ב דחדא דינא נינהו. אלא דהכא בעינן למימר דרק היכא דאיכא חפצא של קרבן שייך שיחול פיגול, אמנם אחרי דבשאר המנחות שייכא פיגול, היה אפ"ל דגם על אכילת לבונה יהיה איסור כרת, ובהא קמ"ל דאיסור כרת הוא רק על דבר דאין לו מתירים, והם ב' הלכות אחרות, וכמבואר באהל משה להראמ"ה, ולהנ"ל מתבאר שפיר ? . ע"כ]. עוד העירו בשם \*הגרי"ד למה בעי' לעיל יג' א' קרא ללמד על העבודות הפוסלות דב'מביאים לידי אכילה הכתוב מדבר', ותיפו"ל מהכא דהמחשבה היא במתירים דהם המפגלים. עי' עוד \*בשיעורי הגרי"ד לקמן מב' ב' דמד' התוס' שם דדבר שהוא מתיר וניתר ג"כ נתמעט, מבואר דלא כהגרי"ז, דאם הוא תנאי זה מובן, אבל לד' הגרי"ז ק' למה אינו מתפגל ע"י מתיריו.

– עוד יעוי' במשנת ר' אהרן יב' דחקר כעין הנ"ל, האם הלכתא דמתירין הוא רק כעין תנאי שהקרבן צריך להיות כשר, אבל א"צ להיות ניתר בפועל, וקרב המתיר היינו שיהיה ריצוי בקרבן, או דדין מתירין הוא בחלות הפיגול דרק מתוך שהמתיר של הניתר התפגל, לכן חל עליו הפיגול. ושם האריך לבאר בזה כמה סוגיות. ולכאו' דלד' הגרי"ז בסוגי' דזשלב"מ נחלקו בזה רש"י והרמב"ם, האם בכה"ג שעשה זשלב"מ זה נחשב שקרב המתיר, דהרי איכא מתיר של הקרבן, אבל ליכא מתיר של הבשר, וא"כ הבשר א"י להתפגל מחמת זה. ואמנם להאחרונים דהזריקה פועלת היתר ממעילה, יתכן דסגי בזה שהזריקה נחשבת מתיר של הבשר. ושו"ר מביאים כעי"ז מהגר"ש קוטלר לדון בשוחט בפיגול ועשה אח"כ זשלב"מ, הא"ז נחשב דזהו קרב המתיר דהרי איכא הרצאה, אבל ליכא היתר על הבשר. ולכאו' היכא דבעי' זריקה רק לענין קרב המתיר, יתכן דסגי בכל מה דמתיקרייא שם זריקה עלה, וא"צ כלל זריקה בפועל.

- וע"ע סוגיית הגמ' לקמן מד' א' דילפי' כל הקרבנות מכלל ופרט וכלל כל דדמי לשלמים, והתוס' שם הק' על רש"י דפי' כאן דאיכא היקש זבח לשלמים, דהתם מבואר דאיכא דרשה אחרינא, והתוס' כ' דגם רבא סמיך אהך דרשה דהתם, וה"ר חיים מק' דל' רבא מפגלין וכו' משמע דזה דרשה אחרינא, וגם דאיכא נ"מ דדם אינו מתמעט מדרשה דרבא, ואילו מדרשה דברייתא בדף מד' מתמעט. ועי' בהגהות הגראמ"ה שם דכ' דגם לרש"י הילפותא למעט דם וקומץ זה מדרשה דהתם, והמיעוט שם זה רק על עצם הכרת, אבל פסול פיגול איכא. אבל הדרשה דהכא באה למעט מנחת כהן וכיו"ב, דנתמעט לגמרי משום דאינו דומה לשלמים. ולהגרי"ז א"ש דבמנחת כהן דליכא כלל מתירין הרי דחסר בעצם שם ומהות הפיגול, ולכן ליכא אפי' פסול דפיגול. [ובעצם החילוק דבקומץ ודם איכא פסול, ואילו במנחת כהן ליכא פסול, כ"כ \*התוס' כג' א' הא, ובמנחות כה' א' הא, וביומא ז' ב' הא, וע"ע מל"מ יח' ז' וקר"א מב' ב'].

– ע"ע מל"מ שם דלד' התוס' דליכא אפי' פסול במנחת כהן, דה"ה דגם במחשבת חול"מ ליכא שום פסול במנחת כהן וכיו"ב.

– התוס' הק' דלמה לא ילפי' מהיקשא דזאת התורה. ועי' שפ"א דלרש"י דכ' דאדרבה עיקר קרא אתי למעוטי מנחת כהן, ואי הוי דרשי' מהתם א"כ הוי מרבי כל מילי.

כהרצאת כשר וכו'. יעוי' בסוגיית הגמ' מעילה ג' ב' במימרא דרב גידל אמר רב, דזריקת פיגול אינה מביאה לידי מעילה בקק"ל ואינה מוציאה ממעילה בקק"ד, והגמ' מק' דמצינו דשחיטת פיגול של תודה מקדשת את הלחם, והגמ' מתרצת דשאני שחיטה דאכתי לא 'נקבע' בה הפיגול, ועי"ש בפי' התוס' בהמשך הסוגי' דזה ודאי דחיוב כרת נקבע רק בזריקה ונידון הגמ' שם מתי חל 'שם פיגול', ולכאו' דהנידון הוא אם חל כבר 'פסול' של פיגול ופסול המחשבה קודם הזריקה, וכן נקט האחיעזר יו"ד ל' ב'. ועי"ש עוד דגם אם לא חל כלום בתחילה, מ"מ לאחר שחל איגלאי מילתא למפרע שחל כבר מתחילה. ועי' מל"מ יח' ז' שהסתפק בזה, ושם כ' לדמות לד' ר"ש לעיל יג' א' דס"ל דבפנימיים ליכא כרת, ומ"מ אמרי' דמודה ר"ש דאיכא פסול. וה\*חזו"א מכשירין י' ד' כ' דמד' הרמב"ם יט' ב', דפיגול חייב בשריפה מיד גם קודם הזריקה, מבואר דדינו כפסוה"מ ולכן חייב בשריפה.

- ויעוי' עוד בתוס' לעיל כז' א' יצא, דכ' שם דהא דבעי' לקרא דעירוב מחשבות, ולא ממעטי' מהילפותא דזריקה דלא שרייא בשר באכילה, דס"ד דהיכא דקדם הפיגול, דלא חיילא מחשבת הפסול משום ד'לא פקע שם כרת מיניה', ומשמע בדבריהם דכבר חלה מחשבה, ואמנם דזה פשוט דכרת לא חל, אבל כ' מיהא ד'שם כרת' חל, והיינו דעצם הפסול מחשבה חל.

- ובמל"מ מסתפק עוד אם גם לענין הפסול דחול"מ בעי' זריקה למיקבעיה בפסול. והמל"מ מדקדק ל' הגמ' לקמן לד' ב' וכן בריש מעילה דאמרי' דבחול"מ 'מרצה לפיגולו'. אמנם \*לקמן פד' ב' אמרי' דרק בחול"ז איכא מרצה לפיגולו, ושם אמרי' דחול"מ איתקש לחול"ז, ואולי זה גופא ההיקש דה"נ בעי' מרצה לפיגולו. אבל ה\*תוס' במנחות עט' א' כ' דזה קאי רק על חול"ז. וה\*חזו"א הנ"ל הוכיח מהתוס' שם, דכמו דלענין חול"מ ל"צ שיהיה מרצה לפיגולו, דא"כ ה"ה דלענין ה'פסול' של חול"ז א"צ שיהיה מרצה לפיגולו, והיינו דשורש הנידון בשניהם הוא אחד. ויעוי' עוד ב\*אחיעזר יו"ד כז'. אמנם המנח"א מהגרי"ז דגם אם נימא דאיכא פסול בחול"ז קודם הזריקה, וא"כ ה"נ דבחול"מ חל הפסול קודם הזריקה, מ"מ אכתי בעי' בחול"מ לדינא דמרצה לפיגולו. ועי' מנח"א דמבאר דאיכא בזה נ"מ, ע"פ המבואר ב\*רמב"ן בסה"מ בהוספות על ל"ת ל"ת ה', וכן ב\*מגילת אסתר בשם הסמ"ג, דאיכא לאו מיוחד על חול"מ, חוץ מהלאו הכללי של כל פסוה"מ, וב\*מנח"ח כ' דלוקה ב' אבל רק לאחר זריקה, והלאו הזה חל רק היכא דמרצה לפיגולו. אמנם ה\*חזו"א הנ"ל נוקט דהלאו חל גם קודם הזריקה. ועוד ביאר במנח"א עפ"ד \*הגרי"ז פסוה"מ עמ' 94, דבפיגול מלבד הפסול בקרבן איכא נמי פסול בבשר, וזה עצמו הסיבה דלוקה ב'. עוד הביא נ"מ עפ"ד ה\*כס"מ יט' ה' דהגם דפסוה"מ נשרפין בלילה, מ"מ פיגול אי"ל חד דינא עם נותר דנשרף רק ביום, ויל"ע עוד \*מנח"ח קמג', ובל' הר"מ דקדקו דפשטות לשונו דגם כשנשרף מיד היינו ביום דווקא.

- ועי' תוס' לעיל כז' א' יצא, דכ' דהיכא דחישב חול"מ ו'בעבודה שאחריה' חישב חול"ז, דלולי קרא דלא יחשב סד"א דליהוי כרת. והנה אי נימא דפסול דחול"מ חל מיד, א"כ איך שייך לחשב בעבודה שאחריה, והרי ליכא בה שם עבודה כלל. אבל אם גם בחול"מ בעי' שיהיה מרצה לפסולו, א"כ נמצא דשייך בה שם עבודה ולהכי גם שייך מחשבה, ולכן סד"א דתחול השתא גם מחשבת חול"ז ויהיה כרת. אמנם שוב נר' דאין לתרץ כן בד' התוס', דהנה בדבריהם שם מבואר דכ"כ גם היכא דחישב בתחילה מחשבת של"ש בחטאת דהקרבן נפסל, דסד"א דאם יחשב בעבודה שאחריה דיהיה פיגול, והרי היכא דנפסל בשל"ש בודאי דליכא כלל שם עבודה, ואעפ"כ כ' דבעבודה שאחריה שייך לחשב פיגול. וע"כ נר' דצ"ל להתוס' ד'כלפי קרבן פיגול' לא חשיב כנפסל הקרבן, והיינו דאמנם דתו ליכא בזה כהרצאת כשר, אבל בהל' הרצאת פסול של הל' פיגול נתחדש דשייכי עבודות גם בקרבן פסול, וא"כ גם אם איכא פסול מחמת מחשבה אחרת, שייך לומר דכלפי פיגול שייכא עבודה ויחול הפיגול, אבל כ"ז צ"ב.

– ע"ע מנח"א דהביא ה\*רמב"ן הנ"ל דגדר חול"מ דהוי כפיגול, ובד' הרמב"ן דמוכיח מהא דמבואר בספרי דאיכא איסור לא תזבח בחול"מ, וההוכחה דאיסור לא תזבח הוא כשנעשה כל הקרבן מפוגל, ומזה מוכיח הגרי"ז דבשלא לשמו דהוי פסול מחשבה אבל אינו חלות על הקרבן, דלא יהיה בזה הלאו דלא תזבח.

גדר קרב המתיר. מה הדין בכהן פסול.

פירושי התוס' של מקום המשולש. פי' רש"י לחשוב על מקום שהיה משולש בעבר כמו חוץ, ולאפוקי היכל. פ"ב בתוס' מחשבה במקום שהוא משולש, לאפוקעי מזבח הפנימי. פ"ג כשהמחשב נמצא במקום משולש, לאפוקי חוץ, ותוס' מוסיפים דווקא כשכולם נפסלים. פ"ד ה"ר יו"ט כעין רש"י אבל לא לאפוקי היכל, אלא לאפוקי מחשב בקק"ל בירושלים. פ"ה דזה דין בחול"ז לחשוב על יום משולש שגם הבשר נפסל.

צל"ב אם מש"כ התוס' דגם בשל"ש סותר להגרי"ז דהנידון דמחשבת חול"מ הוי מחשבה אחת.