כלים פ_ה מ_ט
קטגוריות: ש_ס / נא כלים / כלים עניינים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / כלים ב_ק

**כלים פ"ה מ"ט**

א] **תנור שבא מחותך ועשה בו לימודין וכו',** דעת הר"ש דאין התנור נטמא בשעשה בו לימודין אלא בשמירחו בטיט כדתניא בתוספתא, וגם לפי' בתרא דהר"ש, כתב החזו"א סימן ז' סקכ"ח דודאי אינו מקב"ט בלא מירוח, עיי"ש, אך בד' הרמב"ם מ' דכל שעשה בו לימודין ה"ה נטמא אף בשלא מירחו בטיט, וכ"ה מבו' בד' הרע"ב, וכ"ה בפי' הראב"ד לעדיות פ"ז מ"ז.

ב] וצ"ב לדעת הרמב"ם ודעימי', דאם מתחילה מועילין הלימודין לחברו אף בשלא מירח בטיט, א"כ מ"ט אם סילק את לימודיו והחזירן, אינו מקב"ט אלא אם מירח בטיט, והרע"ב כתב דהוא משום שאין הלימודים מביאין לו הטומאה אלא בפעם ראשונה בלבד כשבא מחותך מבית האומן, וצ"ב, ומצינו הטעם בזה בפי' הראב"ד לתו"כ שמיני פ"י ה"ד, ז"ל, ועשה לו לימודין ונתנן עליו כשהוא טהור כלומר עד שלא הוסק, כי אז מועילות בו הלימודים מפני שלא הוסק מתחברות עמו הלימודים ומחזקות אותו וכו', סילק ממנו וכו' ואפי' החזירן לו טהור, שכיון שהוסק אין הלימודים מתחברות עמו יפה יפה וכו', עכ"ל, וכעי"ז כתב בפירושו לעדיות שם, עיי"ש, וכ"ה בחי' הרמב"ן והריטב"א ב"מ דנ"ט..

ג] עוד קשיא לדעת הרמב"ם ודעימי', שהרי להדיא תניא בתוספתא שהביא הר"ש דתנור שבא מחותך ועשה בו לימודין אינו מקב"ט אלא אם מירחו בטיט, וכבר עמד בזה בפי' הראב"ד לתו"כ שם, ז"ל, כך היא הגירסא כאן ובמשנת כלים, אבל בתוספתא כלים מצאתי הנסחא במעט תוספת וכו', והרבה יש בין ב' הנסחות, כי לנסחת התוספתא לעולם אין הלמודים עושות אותו כלי בלא מירוח, ולנסחת המשנה הלמודים בתחילה מועילות בו בלא מירוח, עכ"ל.

ד] ובפי' רבינו הלל לתו"כ מצינו שיטה חדשה בזה, ז"ל, החזירן להנהו לימודין בתנור אע"ג דהו"ל שלם טהור, דכאילו השתא תיקנו כבתחילה, מירחו בטיט, היינו שטחו בטיט וחיבר את החתיכות מקב"ט וכו', עכ"ל, ומ' דמפרש דאף כשנתפרק סגי בלימודין לחברו אף בלא מירוח בטיט, והא דתנן דטהור, היינו שאינו חוזר לטומאה קמייתא, דהוי כאילו השתא תיקנו כבתחילה, ובבא דמירחו בטיט הוא בבא לעצמה, דאם מירחו בטיט בלא חיבור לימודים ה"ז מועיל ג"כ שיקבל טומאה, ובכה"ג הוה ס"ד דיהא צריך להסיקו משום הטיט המחבר, וקמ"ל דא"צ להסיקו שכבר הוסק.

ה] בטעם הסוברים דסגי בלימודים לחבר הדפין זל"ז אף בלא מירוח בטיט, אף דלכאו' כה"ג אין הדפין מדובקין זל"ז אלא הלימודין המקיפין אותן אין מניחין אותן ליפרד זמ"ז, הנה לפ"ד הראב"ד היינו משום דההיסק שמסיקו אחר שנתן עליו הלימודין מדבק את הדפין ללימודין, ועי"ז מתחברין הדפין זל"ז.

ואמנם באמת בעיקר הך מילתא אם בעי' שיהיו חלקי התנור מדובקין זל"ז, או סגי שהקיפן בדבר שאין מניחן ליפרד זמ"ז, מצינו מקור לזה מד' התוספתא שהביא הר"ש לעיל מ"ח דמבו' דכל שנותן תנור החדש מחוץ לתנור של סדקין ואין ריוח ביניהן, נטמא התנור הפנימי עי"ז, אך דאין התנור החיצון מדבק חוליות התנור הפנימי זל"ז, אלא אין מניחן ליפרד, ועי' חזו"א סימן ז' סקכ"ח שבאמת מכח זה עמד על הא דתניא בתוספתא הכא דאין הלימודין מחברין את הדפין בלא מירוח בטיט, דמ"ש מהתם, עיי"ש מש"כ בזה, ומה שדן עוד עפי"ז.

ו] הראב"ד בפי' עדיות שם פירש, דהא דבעי' מירוח בטיט בשסילק את לימודיו והחזירן, הוא למרח התנור בטיט עם הלימודים, והיינו דהטיט מהני לחבר את הלימודים לתנור, ועי"ז מתחברים החוליות זל"ז, אך בפירושו לתו"כ מבו' דכ"ז הוא לפום נוסחא דמתניתין דל"ב מירוח בטיט אלא כשסילק את לימודיו והחזירן, דכה"ג אין הלימודים מתחברות לתנור אא"כ מירחן בטיט, אך לפום נוסחת התוספתא דבעינן מירוח בטיט גם בתחילה פירש הראב"ד דטעם הא דבעי' מירוח, הוא משום "כי אחר המירוח שמירח את הסדקין מועילות בו הלימודין", עכ"ל, והיינו דהמירוח הוא לחבר הדפים זל"ז, ואחר שחיבר הדפים זל"ז בטיט, תו מהני הלימודים לקיים החיבור.

והא דאם הסיר הלימודים והחזירן צריך לחזור ולמרח, הגם שהמירוח הוא בין הדפים, וזה לא נתבטל בהסרת הלימודים פירש הראב"ד שם, ז"ל, אלא שיסיר משם הלימודין ומיד המירוח בטל, ואפי' החזירן לו אחר מכאן, שכבר נתנדנד המירוח הראשון, ונתינת הלימודין כבר אמרנו שאינו מועיל בו בלא מירוח, עכ"ל.

ז] **ועשה בו לימודין,** בפי' הרא"ש כתב דהלימודים הם של חרס, ובפי' הראב"ד לעדיות ובפירושו לתו"כ כתב שהן עבותות של טיט, ונ' דהיינו משום דאם אינם של חרס אינם מחברין את התנור, וכדתניא בתוספתא שהביא הר"ש לעיל מ"ח דכל דבר שאין עושין ממנו תנורים אינו מחבר את הסדקים.

ח] **וא"צ להסיקנו שכבר הוסק,** בחזו"א סימן ז' סקכ"ח פירש הטעם בזה, דהוא משום דדין היסק בתנור הוא לתיקון חומרו של התנור, וע"כ הכא שכבר הוסקו החוליות והלימודים, א"צ עתה היסק, עכ"ד.

אמנם הנה בפי' הר"ש כתב, דאע"פ שאחר שלא נעשה כן מתחילתו בעי הסקה לאחר מירוח, האי ל"ב הסק לאחר מירוח הואיל וכבר הוסק, עכ"ל, והנה מש"כ הר"ש דאחר שלא נעשה כן מתחילתו בעי הסקה לאחר מירוח, פשוט דכונתו לדינא דמתניתין לעיל מ"ח דחתכו חוליות וכו' מרחו בטיט מקב"ט משיסיקנו וכו' ודלא כמו שציינו בדפו"ח למשנה א', וע"ז כתב דשאני התם שלא נעשה כן מתחילתו.

ונ' דהיינו דכל שלא נעשה כן התנור מתחילתו, הרי דכל שחתכו חוליות בטל תורת תנור ממנו, וע"כ כשמירחו בטיט אינו מקב"ט עד שיסיקנו, ומשא"כ הכא דמתחילתו בא התנור מחותך ועתיד להתחבר בלימודין, ע"כ אף שסילק את לימודיו, לא בטל ממנו תורת תנור, וע"כ כל שהחזיר את לימודיו ומירחן א"צ לשוב ולהסיקן.

וכ"ה להדיא בביאור הגר"א לתוספתא, ז"ל, שכבר הוסק, פי' אחר מירוח הראשון מהני אף עכשיו, דאף שהי' טהור כשסילק את לימודיו, מ"מ ל"ה בטל שם תנור מעלי' דלהוי השתא צריך היסק בתחילה, עכ"ל, והרי דכל הא דא"צ לחזור ולהסיקו, הוא רק משום דכשסילק את לימודיו לא בטל שם תנור מעליו, וע"כ כל שהחזירן לא חשבינן לי' כתנור חדש, אך אם הוה חשבינן לי' כתנור חדש הי' צריך לחזור ולהסיקו, אך צ"ב הטעם בזה.

ויל"פ בזה לפמש"כ המקד"ד שהבאנו לעיל מ"א אות ד' דהא דבעי' בתנור היסק הוא משום דכל מלאכת התנור היא לאפי' ואינו ראוי לאפי' רק ע"י היסק, וע"כ לא נגמרה מלאכתו רק ע"י שמסיקו, עיי"ש, ואשר ע"כ אם כשהחזיר הלימודים הוה חשבינן לי' כתנור חדש, הי' צריך היסק כבתתחילה לגמר מלאכה, ורק משום דכשסילק את לימודיו לא בטל שם תנור מעליו, ע"כ כשמחזיר לימודיו וממרחן בטיט א"צ לשוב ולהסיקו.

אך דרך זו אינה מתישבת עם מש"כ הר"ש לעיל מ"א דהא דלא סגי בתנור בצירוף כבשן ובעי' שיסיקנו, הוא כדי שתתחבר הטפילה יפה לכלי ותתחזק, אך למש"כ הר"ש בכת"י שם דהטעם דבעי' שיסיקנו הוא משום שצריך עדין היסק אחר כדי לאפות את הפת, יל"פ כד' המקד"ד, וכמש"נ שם אות ד'.

ובמקד"ד קונט' טהרות בסופו פירש מכח זה ד' הר"ש בע"א, ויל"פ כן גם בד' הגר"א, דדין צירוף כבשן בכלי חרס, הוא שיהא הצירוף באור אחר שכבר נעשו כלים, אבל אם צירף אדמה באור ואח"כ עשה מהן כלים, אי"ז כלי חרס אלא כלי אדמה, דאף אדמה הקלוי' באש יש עלי' תורת כלי אדמה, ורק כלי אדמה שצירפן באור יש עליהן תורת כלי חרס, וע"כ בתנור שחתכו חוליות שבטל תורת תנור מיני', צריך לשוב ולהסיקו אחר שמירחו בטיט, ול"מ לו מה שהוסק מתחילה, ומשא"כ הכא דלא בטל ממנו תורת תנור כשחילקו, וע"כ כשחזר וחיברו בלימודין ומירחו בטיט לא חזינן לי' כתנור חדש, וע"כ שפיר מהני לי' ההיסק שהסיקו מתחילה, עיי"ש, ועי' גם במשנת ר"א טהרות סימן ל"א סק"ד שדן לומר כן, דל"מ צירוף כבשן, רק כשמסיק הכלי בתורת כלי, וכל שנשבר וחזר ועשה ממנו כלי, אינו מקב"ט בלא שיחזור ויסיקנו, עיי"ש, אך ילה"ע אם זה מתישב עם מה שדן הר"ש בכת"י לעיל פ"ד מ"ד דאף בלא צירוף כבשן לא חשיב ככלי אדמה, וכל הא דבעי' צירוף כבשן הוא לגמר מלאכה, וצ"ע בזה.

ט] החזו"א שם עמד, דמה מהני הא דכבר הוסק, הרי הטיט שמירחו בו עדין לא הוסק, ולא עדיף תנור משאר כ"ח שאין טיט מחבר את הסדקין בלא צירוף כבשן וכמש"כ הר"ש לעיל פ"ג מ"ד, וכתב דצ"ל דהכא העיקר הוא הלימודים ומירוח הוא להחזיק את הלימודים וע"כ מהני לזה אף טיט שלא הוסק, הגם דמירוח בגללים נ' דל"מ, עכ"ד.

אמנם אי נימא דבדין צירוף כבשן בכלי חרס בעי' שיהא הצירוף אחר שנעשה כלי, ול"מ מה שנצרף תחילה, הרי י"ל דלעולם אף טיט שלא הוסק ל"ה בכלל דבר שאין עושין ממנו תנורים שאינו מחבר את הסדקין, שהרי עושין תנורים מטיט, ואף דכל שלא הוסק בכבשן אין ע"ז טומאת תנור, מ"מ י"ל דחשיב דבר שעושין ממנו תנורים, עמש"נ לעיל מ"ח אות א' ואות ט', ומש"כ הר"ש דאם דיבק שברי חרסים בטיט ולא חזר וצירף בכבשן אי"ז מקב"ט, הוא משום דהוי זה כלי חדש, וכלי זה לא נצרף בכבשן, ול"ד להכא דא"צ להסיקנו שכבר הוסק, דהכא לא חשבינן לי' כתנור חדש, וכנ"ל.

י] ויש להעיר עוד בזה, מהא דתניא בתוספתא פ"ד ה"ז בדין תנור מחותך שעשה לו לימודין ונתנו עליו ומירחו בטיט - משיסיקנו כדי לאפות בו סופגנין, ופירש בביאור הגר"א, ז"ל, פי' דעיקר התנור נעשה ע"י המירוח וקודם מירוח לא חשיב תנור כלל, לפיכך צריך עכשיו היסק כי הוא גמר מלאכת התנור, ומה שניסק תחילה לא חשיב כלל, דהשתא נגמר התנור, עכ"ל, ובדעת ר"ש דפליג שם ומטמא מיד, פירש הגר"א דהוא משום דס"ל דא"צ היסק, אלא תיכף משנגמר מלאכתו אף בתנור טמא, וכ"ה גם משמעות ד' הרא"ש דל"מ ההיסק אלא אחר מירוח.

והנה לפ"ד החזו"א בדין דאף אם הסיקו קודם מירוח שפיר דמי, דהיסק זה מועיל לתיקון חומרו של התנור, והטיט המסייע להחזיק את הלימודים א"צ היסק, אך הגר"א לטעמי' דס"ל דהא דא"צ להסיקו שכבר הוסק הוא משום דלא בטל שם תנור מיני' כשסילק החוליות, והרי דההיסק אינו מועיל רק כ"ז שעדין קיים עליו תורת תנור זה, וכמש"נ לעיל אות ח' ב' טעמים בזה, וע"כ ודאי דל"מ היסק אלא אחר גמר בנין התנור, דאם מסיקו קודם לכן, ל"מ היסק זה לתנור שנעשה אח"כ.