מד - בדין הלחי בחצר קטנה שנפרצה לגדולה, ובדין עומ_ר הנראה מבחוץ
קטגוריות: ש_ס / יג עירובין / עירובין - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / מחיצות מהדו_ב

**סימן מד**

**בדין הלחי בחצר קטנה שנפרצה לגדולה**

**ובדין עומ"ר הנראה מבחוץ**

**א**

א] **עירובין ט' ב',** אמר רבה ב"ר הונא נראה מבחוץ ושוה מבפנים נידון משום לחי, אמר רבה ומותבינן אשמעתין חצר קטנה שנפרצה לגדולה גדולה מותרת וקטנה אסורה מפני שהיא כפתחה של גדולה, ואם איתא קטנה נמי תשתרי בנראה מבחוץ ושוה מבפנים.

**והנה** בפשוטו הא דחשבינן דאיכא לקטנה פסין הנראין מבחוץ, הוא משום דגיפופי הגדולה אף דאינם נראין בקטנה, מ"מ הן נראין לעומד בצד החצירות מבחוץ, וכה"ג הו"ל כנראה מבחוץ.

ב] **אמנם** הנה התוס' בד"ה כותל כתבו לדון דכותל הכנוס מבחוץ לא חשיב כנראה מבחוץ, וכ"כ הרא"ש בסימן י"א דכיון דאינו נראה לצד חלל המבוי אלא אחורי המבוי לא חשיב כנראה מבחוץ, והמהרש"א כתב דלפ"ז כ"ש דלחי המעמידו מן הצד לצד חוץ, דהוא כרגל אות ת' ל"ה לחי, דאינו נראה כלל לצד חלל המבוי.

**ועיי"ש** שהק' לפ"ז דא"כ מאי פריך הכא בחצר קטנה דלשתרי בנראה מבחוץ, הרי גיפופי הגדולה אינם נראים כפסין לקטנה אלא מבחוץ, וכתב דהכא מיקרי נראה לקטנה, כיון דהגדולה נמי ניתרת בגיפופין אלו, עכ"ד, והיינו דאף דל"מ נראה מבחוץ כשאי"ז נראה כנגד חלל הרשות, מ"מ בחצר קטנה שנפרצה לגדולה, מיגו דהגיפופין מתירין את הגדולה, ה"ה מתירין אף את הקטנה.

ג] **וסמך** לדברי המהרש"א מצינו בד' התוס' לקמן כ"ד ב' ד"ה ההיא רחבה, שכתבו דאע"ג דלרחבה היו גיפופין, ל"מ למבוי ולשביל משום דנראה מבחוץ ושוה מבפנים נידון משום לחי, דכיון דל"מ לרחבה גופה כ"ש דל"מ למבוי ולשביל, ובתור"פ שם הוסיף לפרש, דהא דבחצר קטנה שנפרצה לגדולה הקטנה מותרת בנראה מבחוץ, הוא משום דהגדולה מותרת ומיגו דמהני גיפופי הגדולה ליתהני נמי לקטנה, ומשא"כ התם דאין הגיפופין מועילין להתיר את הרחבה, כ"ש דלא יועילו להתיר את המבוי והשביל.

**והחזו"א** בסימן פ"ו סק"א תמה ע"ז, דהרי הא דנראה מבחוץ נידון משום לחי הוא אף כשהעמיד את הלחי ברה"ר או בבקעה שאין מועיל בחוץ כלום, אלא דחשיב מחיצת המבוי בהיותו ניכר מבחוץ, וה"נ נהי דלא מהני הגיפופין לרחבה, מ"מ יועילו להתיר את המבוי והשביל, וכן הק' השפ"א לקמן שם, ועיי"ש מש"כ בזה, ועי' גם בדבריו בסימן פ"ח סקי"א במש"כ בזה.[[1]](#footnote-2)

**אמנם** לפ"ד המהרש"א מתפרשים דברי התוס שם בפשיטות, דהרי כל הא דבחצר קטנה שנפרצה לגדולה ניתרת הקטנה בנראה מבחוץ, הוא רק במיגו דהגיפופין מתירין את הגדולה, דבלא"ה ל"ה חשבינן לה כלל כנראה מבחוץ, כיון שאינם ניכרין אלא מאחורי החצירות, וע"כ כל שאינם מועילין להתיר את הגדולה, אף אינם מתירין את הקטנה,[[2]](#footnote-3) - ול"ד לכל לחי הנראה מבחוץ דמהני אף כשהעמידו ברה"ר או בבקעה, דכיון דהוא נראה מבחוץ כנגד חלל המבוי, ה"ה חשוב כלחי, וע"כ ה"ה מועיל להתיר את המבוי אף כשאינו מתיר בחוץ כלום.[[3]](#footnote-4)

**ב**

ד] **אמנם** בעיקר הדברים צ"ע, דאם באמת לא חשיבי הגיפופין לגבי הקטנה כנראין מבחוץ, והא דהקטנה ניתרת בהן הוא במיגו דהגדולה ניתרת בהן, א"כ מ"ט תלינן לה בהפלוגתא אם נראה מבחוץ נידון משום לחי, הרי הגיפופין אינם נראין אף מבחוץ, ומטעם אחר הן מתירין.

**ובפשוטו** צ"ל בזה, דהנה בעיקר הפלוגתא אם נראה מבחוץ נידון משום לחי, נת' בסימן מ"ב סק"ח דיש לפרש בזה, דלמ"ד דאינו נידון משום לחי ל"מ מחיצת לחי אלא כשהוא סותם מקצת מן המבוי, ולמ"ד דנידון משום לחי, מהני מחיצת לחי אף כשאינו סותם מקצת מן המבוי, ואך דבעינן שיהא נראה מבחוץ כלחי, דבלא"ה לא חזינן לי' כלל כלחי אלא כעובי הכתלים.

**ולפ"ז** פשוט דל"מ הא דגיפופי הגדולה מתירין את הגדולה, אלא לענין הא דבעינן שיהא הלחי נראה מבחוץ דעי"ז חשבינן לי' כלחי, ובזה הוא דאמרינן דאף כשאינו נראה מבחוץ, מ"מ כל שהוא מתיר את הגדולה, הרי דמכח זה חשבינן לי' כלחי אף לגבי הקטנה, אך למ"ד דנראה מבחוץ אינו נידון משום לחי משום דל"מ מחיצת לחי אלא כשהוא סותם מקצת מן המבוי, ל"מ מידי הא דהגיפופין מתירין את הגדולה ויש תורת לחי עליהן, דמ"מ כיון שאינם סותמין מקצת מן הקטנה, אינם מועילין להתירה.

ה] **אמנם** הנה נת' שם סק"ט ואילך ללמוד מכ"ד דלכו"ע מהני מחיצת לחי אף כשאינו סותם מקצת מן המבוי, וטעמא דמ"ד דנראה מבחוץ אינו נידון משום לחי הוא משום דבעינן שיהא הלחי ניכר בתוך המבוי, עיי"ש, ולפ"ז הדק"ל דאם הא דגיפופי הגדולה מתירין את הקטנה הוא במיגו דהן מתירין את הגדולה, מ"ט תלינן לה בהפלוגתא אם נראה מבחוץ נידון משום לחי.

**וצ"ל** דעיקר דינא דלחי הנראה מבחוץ היינו דכיון דהוא נראה מבחוץ כלחי, יש עליו תורת לחי כלפי חוץ, ומכח זה הוא מועיל להתיר את המבוי, וע"כ לדידי' ה"נ מתירין גיפופי הגדולה את הקטנה במיגו דהן מתירין את הגדולה, דכיון שהן מתירין את הגדולה ויש עליהן תורת פסין כלפי הגדולה, ה"ה מועילין להתיר את הקטנה, - אך למ"ד דנראה מבחוץ אינו נידון משום לחי, ומשום דל"מ מידי הא דיש עליו תורת לחי כלפי חוץ, הרי דה"נ ל"מ גיפופי הגדולה להתיר את הקטנה, דאף שהן מתירין את הגדולה ויש עליהן תורת פסין כלפי הגדולה, אי"ז מועיל להתיר את הקטנה.

**וי"ל** עוד, דהא דמהני המיגו, היינו דכיון שהוא מתיר את הגדולה, ה"ה ניכר לבני החיצונה שהוא משמש כלחי, וע"כ הוא מתיר אף את הקטנה, וע"כ תליא זה בהפלוגתא אם סגי במה שהוא נראה מבחוץ כלחי, או בעינן שיהא נראה מבפנים.[[4]](#footnote-5)

**ג**

ו] **ואמנם** יש להעיר קצת בזה, דלפ"ד המהרש"א נמצא, דלפמש"כ התוס' לדון דכותל הכנוס מבחוץ לא חשיב כנראה מבחוץ, נתחדש דהא דחצר קטנה שנפרצה לגדולה מותרת, אי"ז מכח דהגיפופין נראין מבחוץ, אלא הוא במיגו דהגדולה ניתרת, והי' להם להתוס' לפרש לזה.[[5]](#footnote-6)

ז] **אמנם** הנה באמת גם בד' רש"י משמע דהא דהקטנה ניתרת הוא במיגו דהגדולה ניתרת, וכמש"כ בד"ה חצר קטנה וז"ל, ואע"ג דשוה מבפנים וכו', הרי מבחוץ בתוך הגדולה נראין לה וכו' אותו אותו עודף שהגדולה עודפת על הקטנה, "דהא גדולה בהו משתריא משום דלדידה נראית מבפנים", עכ"ל, וכ"ה גם בפירש"י לעיל ח' א' ד"ה בנראה מבחוץ, ז"ל, אע"ג דשוה מבפנים וכו', מהני הני גיפופי לשוויה פתחא לגבי מבוי, "כ"ה דמשוו לי' פתחא לגבי חצר", עכ"ל, ומשמע בדבריו דכל הא דהקטנה ניתרת הוא במיגו דהגדולה ניתרת, - ולפ"ז ניחא דע"כ לא הוצרכו התוס' לפרש דלפי דבריהם הא דהקטנה ניתרת הוא במיגו דהגדולה ניתרת, כיון דאף לפירש"י הוא כן.

**אך** צ"ע דמ"ט באמת הוצרך רש"י לכך, הרי לפ"מ דס"ל בסוכה י"ט א' ד"ה אחוי לי' וד"ה דאמר מר דלחי העשוי כרגל אות ת' חשיב כלחי, א"כ הרי שפיר איכא להחצר הקטנה פסין הנראין מבחוץ, ומ"ט בעינן להא דהן מתירין את הגדולה, ומ"ש מכל לחי הנראה מבחוץ דהוא מתיר את המבוי אף שאינו מתיר בחוץ.

**ד**

ח] **ולכאו'** יש לפרש בזה, ובהקדם, דהנה הרשב"א לקמן בסוגיין כתב בשם הראב"ד דהא דנראה מבחוץ נידון משום לחי, היינו כשאינו ד' אמות דדינו כדין לחי, אך כל דהוי ד' אמות דאין דינו כלחי, ל"מ להתיר את המבוי, אף דאם הי' כנגד המבוי הי' עומ"ר על הפרוץ, דנראה מבחוץ היכר הוי מחיצה לא הוי, והוכיח כן דאל"כ אין לך מבוי שאינו ניתר בלא לחי, שהרי כותלי פני המבוי הנמשכים לרה"ר נחשוב אותן למחיצות המבוי, והרשב"א כתב ע"ז, ז"ל, אח"כ מצאתי לרבותינו הצרפתים וכו' בשמעתא דרחבה וכו' שהם סבורין דאפי' רחבן כמה מצילין, ואינו דומה לכותלי פני המבוי דנמשכין לרה"ר וכו' שאינן נחשבות למחיצות להתיר את המבוי המפולש, מפני שאותן הכותלים כיון שאינן מועילין להתיר את רה"ר עצמו איך יתירו את המבוי, אבל כאן שהגיפופין נעשו לשם דירה הגדולה ומצילין אותה, דין הוא שיצילו גם את הקטנה כאלו נראין מבפנים, עכ"ל, וכ"כ הר"ן שם.

**ודברי** רבותינו הצרפתים צ"ב, דאם עומ"ר הנראה מבחוץ מתיר, א"כ מה לי דאין הכתלים מתירין את רה"ר, ומ"ש מכל לחי הנראה מבחוץ דמתיר את המבוי, אף שאינו מתיר את רה"ר.

ט] **והחזו"א** בסימן פ"ח סקי"א כתב לפרש בזה, דדבריהם קיימי בגיפופין הנמשכים ד' אמות, וע"כ אינם מתירין בנראה מבחוץ כיון דלי"ב הכירא, ואף בחצר דניתרת בפס ד' אמות, מ"מ נראה מבחוץ ל"מ אלא בדאיכא הכירא, ואך דכ"ז הוא כשאינם מתירין במקומם, אך כל שהן מתירין במקומן ה"ה מתירין אף את המבוי, וכדחזינן דחצר קטנה שנפרצה לגדולה ניתרת אף כשיש בגיפופי הגדולה ד' אמות, עכ"ד.[[6]](#footnote-7)

**אך** הנה בד' הרשב"א לקמן כ"ד ב' משמע דלדעת התוס' אין כותלי הרחבה מתירין את המבוי והשביל אף כשאין בהן ד' אמות, משום דאינם מתירין את הרחבה, וכ"ה להדיא בד' הר"ן שם, וצ"ע דמ"ש מכל לחי הנראה מבחוץ דמתיר את המבוי, אף שאינו מתיר בחוץ.[[7]](#footnote-8)

י] **עוד** צ"ע בזה במש"כ הרשב"א בעבוה"ק שער א' סוף פ"ט, בדין עמוד הבולט מאחורי כותל המבוי דנידון משום לחי הנראה מבחוץ, ז"ל, בד"א בשאין אותו עמוד מושך ד' אמות, שאם הי רחב ומושך ד' אמות אינו נידון משום לחי, ואין רואין אותו כמחיצה הנתונה על פי המבוי כדי להתיר את המבוי משום עומ"ר וכו', ויש מתירין, עכ"ל, והרי דלדעת הסוברים דעומ"ר הנראה מבחוץ מתיר, היינו אף כשאינו מתיר בחוץ, שהרי התם אין אותו העמוד מתיר בחוץ כלל, וזה דלא כמש"כ הרשב"א בסוגיין בשם התוס' דאין עומ"ר הנראה מבחוץ מתיר אלא כשהוא מתיר בחוץ.

**גם** צ"ע, דלדעה זו דעומ"ר הנראה מבחוץ מתיר את המבוי אף כשאינו מתיר בחוץ, הדרא קו' הראב"ד לדוכתא דאין לך מבוי שאינו ניתר בלא לחי, שהרי כותלי פני המבוי הנמשכים לרה"ר מתירין אותו.

יא] **וע"כ** נראה לפרש בזה, לפמש"כ הריטב"א לקמן כ"ד ב', ז"ל, ובתוס' תירצו דשאני הכא "שכיון שהגפופין נעשו לצורך הרחבה" ולא הועילו לה, לשביל ולמבוי לא יועילו, דלנפשה לא מצלה והיכי מצלה לאחריני, עכ"ל.

**ומבו'** בדבריו, דמש"כ התוס' דאין הגיפופין מתירין את המבוי והשביל משום דאין מתירין את הרחבה, ול"ד לכל לחי הנראה מבחוץ דמתיר את המבוי אף שאינו מתיר בחוץ, הוא משום דנעשו הגיפופין לצורך הרחבה, ובזה הוא דאמרינן דכל שאינם מתירין את הרחבה שנעשו לצרכה, אף אינם מתירין את המבוי והשביל, ומשא"כ בכל לחי הנראה מבחוץ דנעשה לצורך המבוי, וע"כ הוא מתיר את המבוי אף שאינו מתיר בחוץ.[[8]](#footnote-9)

**ולפ"ז** י"ל כן גם בביאור ד' הרשב"א, דלעולם דעת התוס' דעומ"ר הנראה מבחוץ מתיר את המבוי אף כשאינו מתיר בחוץ, וכמש"כ הרשב"א בעבוה"ק, והא דכותלי רה"ר אינם מתירין את המבוי, הוא משום דלא נעשו לצורך המבוי אלא לצורך רשות אחרת, ובכה"ג הוא דאמרינן דכיון שאינם מתירין את רה"ר, אף אינם מתירין את המבוי, ול"ד לחצר קטנה דניתרת בגיפופי הגדולה אף שנעשו לשם הגדולה, דשאני התם דהן מועילין להתיר את הגדולה, וע"כ הן מתירין אף את הקטנה, וזהו מש"כ הרשב"א בתו"ד, ז"ל, אבל כאן שהגפופין נעשו "לשם דירה הגדולה" ומצילין אותה, דין הוא שיצילו גם את הקטנה, עכ"ל.

**אך** בעיקר הדברים צ"ע, דאף דכותלי רה"ר לא נעשו לצורך המבוי, הרי גם לא נעשו לצורך רה"ר, אלא לצורך הבתים והחצירות שבצידי המבוי, וכיון שהם מתירין אותם, מ"ט לא יתירו את המבוי,[[9]](#footnote-10) ושמא זהו משה"ק בחי' תלמיד הרשב"א בסוגיין ע"ד התוס', עיי"ש, וצ"ע.[[10]](#footnote-11)

**ה**

יב] **ולפ"ז** הי' מקום לפרש כן בדעת רש"י, דלעולם עיקר הא דגיפופי הגדולה מועילין להתיר את הקטנה, הוא משום דהו"ל כלחי העשוי כרגל אות ת', דהוא נראה להעומד מאחורי המבוי, ומש"כ רש"י דהא הקטנה ניתרת בגיפופין הוא משום דהגדולה ניתרת בהן, היינו משום דאם לא היו הגיפופין מתירין את הגדולה שנעשו לצרכה, אף לא היו מתירין את הקטנה.

יג] **אמנם** באמת נראה דאי"ז מתישב, דהנה בפירש"י כתב, ז"ל, ואע"ג דשוה מבפנים כו' הרי מבחוץ "בתוך הגדולה" נראין לה שיורין וכו' דהא גדולה בהו משתריא משום דלדידה נראית מבפנים, עכ"ל, ומבו' מדבריו דהא דחשבינן להגיפופין כנראין מבחוץ, אי"ז מכח הא דהן נראין מאחורי החצירות, אלא הוא מכח הא דהן נראין בתוך הגדולה, וכ"ה להדיא בדבריו לעיל ח' א', ז"ל, הנך גיפופי דאית לחצר העודפים על רוחב פרצת המבוי נראין מבחוץ "לאותן העומדים בחצר" וכו', עכ"ל.

**והדברים** צ"ב, דמ"ט אמרינן דהגיפופין נראין בתוך הגדולה, הרי אף להעומד בגדולה הם נראין כעובי כותלי הקטנה, ואינם נראין כלל, והו"ל ככל לחי הנראה מבפנים ושוה מבחוץ דאינו נראה לעומדים בחוץ, משום דהוא נראה להם כעובי הכותל, והו"ל לפרושי דהא דחשבינן להו כנראין מבחוץ, הוא משום דהן נראין להעומד מאחורי החצירות.

**ובע"כ** מדברי רש"י, דעיקר הא דגיפופי הגדולה מתירין את הקטנה, הוא מכח הא דהן מתירין את הגדולה, דמכח זה הן נראין להגדולה כגיפופין, וע"כ הן מתירין אף את הקטנה.

**ולפ"ז** הדק"ל, דלרש"י לטעמי' דלחי העשוי כרגל אות ת' חשיב כנראה מבחוץ, מ"ט הוצרך לפרש דהא דגיפופי הגדולה מתירין את הקטנה הוא משום דהן מתירין את הגדולה, ומכח זה חשבינן להו כנראין בגדולה, ולא פירש דהוא משום דהן נראין להעומד מאחורי החצירות.[[11]](#footnote-12)

יד] **ובפשוטו** י"ל בזה, דהנה בעיקר הא דפרכינן דקטנה נמי תישתרי בנראה מבחוץ יש להעיר, דהרי משכח"ל דכל גיפופי הגדולה הם עובי כותלי הקטנה כזה (1), ובכה"ג הרי אין הגיפופין נראין מבחוץ כלל, דהוו ככל כותל עבה, דאינו נראה מבחוץ כלחי, ועמש"נ לישב בזה בסימן מ"ג סק"ח בהערה.

**וי"ל** דמה"ט הוא שפירש"י דהא דגיפופי הגדולה חשיבי כנראה מבחוץ, הוא מכח הא דהן מתירין את הגדולה, וע"כ אף בגונא דכל הגיפופין הם עובי כותלי הקטנה ואינם נראין כלל להעומד מאחורי החצירות, מ"מ כיון דהן מתירין את הגדולה, חשבינן להו כנראה מבחוץ.

**ו**

טו] **ונראה** די"ל עוד בזה, דהנה הב"י בסימן שס"ג פירש בדעת התוס' והרא"ש, דמודו דבגונא דכותל המבוי כנוס מבחוץ ומבפנים הוא שוה (2) דחשיב כנראה מבחוץ, ולא נחלקו ע"ד רש"י אלא בגונא דהלחי עשוי כרגל אות ת', דאינו נראה אלא להעומדים מאחורי המבוי, ובכה"ג הוא דס"ל דלא חשיב כנראה מבחוץ, - ובתשו' מהרלב"ח סימן י"ד כתב כן בדעת רש"י, דאף דס"ל דכותל הכנוס מבחוץ חשיב כלחי הנראה מבחוץ, מ"מ לחי העשוי כרגל אות ת' לא חשיב כנראה מבחוץ, כיון שאינו נראה להעוברים ברה"ר שלפני המבוי, וכ"כ הב"ח בסימן שס"ג.

**והקרבן** נתנאל בסימן י"א תמה על דבריהם, דכיון דלחי הנראה לאותם העוברים בראש המבוי מהני, אע"ג דאינו נראה לבני המבוי וגם לשאר בני רה"ר העוברים אחורי מבוי, לא כ"ש דמיקרי נראה מבחוץ אם נראה להעוברים אחורי מבוי, שהמה רבים מהעוברים על פני ראש המבוי.

טז] **אך** בדעת הב"י ודעימי' נראה, דהא דנראה מבחוץ נידון משום לחי, אי"ז משום דסגי במה שהוא נראה במקום אחד כלחי דמכח זה הוא נידון משום לחי, אלא הוא משום דעיקר מחיצת הלחי היא להבדיל בין המבוי לרה"ר, ובזה הוא שנתחדש, דל"ב שיהא הלחי נראה במבוי, אלא סגי במה שהוא נראה ברה"ר, דמכח זה חשבינן לי' כמחיצה להבדיל מרה"ר.

**ואשר** ע"כ כל הא דנראה מבחוץ נידון משום לחי, היינו רק כשהוא נראה ברה"ר שלפני המבוי, דהוא המקום שהלחי מבדיל ממנו, אך כל שאינו נראה אלא ברה"ר שבצד המבוי ל"מ מידי.

יז] **ועד"ז** מתפרש גם מש"כ המהרש"א בסוגיין והב"ח בסימן שס"ג בדעת התוס' והרא"ש, דכל שכותל המבוי כנוס מבחוץ, לא חשיב כנראה מבחוץ, כיון שאינו נראה לעומדים כנגד חלל המבוי, ורק כשכותל המבוי כנוס מבפנים, דנראה הלחי לעומדים כנגד חלל המבוי, חשיב כנראה מבחוץ דנידון משום לחי, והיינו משום דבעינן שיהא הלחי נראה במקום דחיילא הבדלת הלחי, וע"כ ל"מ אלא כשהוא נראה כנגד חלל המבוי, דבמקום זה חלה הבדלת הלחי.

יח] **ובדעת** רש"י דס"ל דלחי העשוי כרגל אות ת' חשיב כלחי, בפשוטו הי' נראה דהוא משום דפליג ביסוד הדברים וס"ל דסגי במה שהוא נראה במקום אחד כלחי, ול"ב שיהא נראה במקום הבדלתו, וע"כ אף כשאינו נראה אלא מאחורי המבוי, ה"ה נידון משום לחי.

**אך** י"ל דלעולם אף לדעת רש"י ל"מ נראה מבחוץ אלא כשהוא נראה במקום הבדלתו, ואך דס"ל דאף כשהוא נראה מאחורי המבוי, כיון דהמקום שאחורי המבוי הוא מכלל הרה"ר דהלחי מועיל להבדיל משם, שפיר סגי במה שהוא נראה שם דמכח זה הוא נידון משום לחי.

**ולפ"ז** י"ל, דע"כ בחצר קטנה שנפרצה לגדולה, ל"מ להתיר מכח הא דגיפופי הגדולה נראין להעומדים מאחורי החצירות, שהרי הכא בעינן להגיפופין להבדיל בין החצר הקטנה לגדולה, וכלפי זה ל"מ מידי הא דנראין הגיפופין מאחורי החצירות, כיון דאינם נראין במקום שהם באים להבדיל ממנו, וע"כ הוצרך רש"י לפרש דהא דהגיפופין נראין מבחוץ הוא משום שהן מתירין את החצר הגדולה ומכח זה חשבינן דהם נראין שם, וכיון דהם נראין במקום שהם באין להבדיל את החצר הקטנה ממנו, ה"ה מועילין להתיר את החצר הקטנה.[[12]](#footnote-13)

**ז**

יט] **אמנם** הנה בתשו' הרמ"א סימן ק"ז נקט בפשיטות דהא דגיפופי הגדולה חשיבי כנראין מבחוץ, הוא משום דהן נראין לעומדין מאחורי החצירות, והוכיח מזה דלחי העשוי כרגל אות ת' חשיב כנראה מבחוץ, עיי"ש.

**וכן** נראה ממש"כ הרשב"א בעבוה"ק שער ד' פ"ג הפ"ב, ז"ל, ואם אין כותלי הקטנה נכנסין לגדולה כל אחת ואחת מותרת לעצמה, שכבר ביארנו וכו' שכותלי הגדולה מתירין את הקטנה, לפי שאמרו נראה מבחוץ ושוה מבפנים נדון משום לחי, עכ"ל, - והנה בדבריו שם בשער א' פ"ט לא נתפרש הך דינא דכותלי הגדולה מתירין את הקטנה, ומש"כ הרשב"א דכבר ביארנו דכותלי הגדולה מתירין את הקטנה, נראה דהוא מש"כ שם דכל שכותל המבוי בולט כלפי חוץ הוא נידון משום לחי, ומבו' לפ"ז דהא דגיפופי הגדולה מתירין את הקטנה, הוא משום דהו"ל ככל כותל הבולט כלפי חוץ דנידון משום לחי מכח הא שהוא נראה להעומדים מאחורי המבוי.[[13]](#footnote-14)

כ] **ויש** ללמוד כן גם ממש"כ הרשב"א בשם הראב"ד להוכיח דעומ"ר הנראה מבחוץ אינו נידון משום עומ"ר, מהא דאין מבוי ניתר בכותלי פני המבוי הנמשכים לרה"ר, - והנה אי נימא דהא דגיפופי הגדולה חשיבי כנראין מבחוץ הוא רק מכח הא דהן מתירין את הגדולה וחשבינן דהן נראין בגדולה, דבלא"ה ל"ה חשיבי כנראין מבחוץ, כיון שאינם נראין במקום שהם באין להבדיל ממנו, הרי הדין נותן דכותלי פני המבוי הנמשכים לרה"ר לא חשיבי כלל כנראין מבחוץ, שהרי אינם נראין כלל ברה"ר, ומה שהן נראין בחצירות ל"מ מידי, - ובע"כ מד' הראב"ד דהא דגיפופי הגדולה חשיבי כנראין מבחוץ הוא מכח הא דהן נראין להעומד בצד החצירות, וה"נ כותלי פני המבוי הנמשכין לרה"ר חשיבי כנראין מבחוץ מכח הא דהן נראין בתוך הבתים והחצירות שבצד המבוי.

**וכן** נראה גם ממש"כ הריטב"א לקמן כ"ד ב' בדין מבוי ושביל הפרוצים במלואם לרחבה היתירה מבית סאתים, דאסרינן להו משום דהם פרוצים במלואם לקרפף, דכל שאין גיפופי הרחבה ד' אמות, ה"ה מתירין את המבוי והשביל בנראה מבחוץ, אף שאינם מתירין את הרחבה עצמה, - והרי דהא דחשבינן להגיפופין כנראה מבחוץ, הוא מכח הא דהן נראין להעומד מאחורי המבוי והשביל, אף דאין הגיפופין באין כלל להבדיל ממקום זה, וע"כ הם מועילין להתיר את המבוי והשביל אף כשאינם מתירין את הרחבה.

**ח**

כא] **והנה** לקמן כ"ה ב' א"ר חסדא דקרפף שנפרץ במלואו לחצר חצר מותרת וקרפף אסור, והרשב"א והריטב"א שם כתבו דלמ"ד דנראה מבחוץ נידון משום לחי, הא דקרפף אסור הוא כשנכנסין כותלי הקרפף לחצר, עיי"ש,[[14]](#footnote-15) וכ"כ הרשב"א בעבוה"ק שער ג' פ"ג הלכה ק"מ, - ובפסקי הריא"ז לקמן שם ה"ב דין ט"ו כתב דמיירי כשנפרצו גם גיפופי החצר עד שיהא ג"ט ביניהם לבין ראשי מחיצות הקרפף, וע"כ אינם מועילין להתיר את הקרפף.

**והחזו"א** בסימן פ"ח סקט"ו כתב דמש"כ הראשונים להתיר בזה משום נראה מבחוץ, הוא רק בהא דאסרינן להקרפף משום פרוץ במלואו לחצר, אך לפ"מ דמסקינן התם דאיסור הקרפף הוא משום דאויר מחיצות מייתרו, ליכא למיפרך דיותר בגיפופי החצר, דאפי' אם נחשוב הגיפופין כסתום אכתי איכא מן הגיפופים ולפנים יותר מבית סאתים, עכ"ד, והיינו משום דפשיטא לי' דנראה מבחוץ אינו מתיר אלא מחודו החיצון, וע"כ ל"מ הגיפופין להבדיל בין תוך הקרפף לבין מקום המחיצות.

**אך** הנה בד' הרשב"א בעבוה"ק והריא"ז מבו' להדיא דאף בהא דאסרינן משום דאויר מחיצות מייתרו יש להתיר משום נראה מבחוץ, עיי"ש, ומבו' מזה דס"ל דנראה מבחוץ מתיר מחודו הפנימי, וע"כ שפיר מועילין הגיפופין להבדיל בין תוך הקרפף לבין מקום המחיצות,[[15]](#footnote-16) וכ"ה גם במ"ב סימן שנ"ח סקצ"ו, והחזו"א שם סקי"ז עמד על דבריו, וצ"ע בביאור הנידון בזה.

כב] **והנה** בפשוטו הי' מקום לפרש, דמש"כ החזו"א דאין הגיפופין מתירין אלא מחודם החיצון, הוא לטעמי' שכתב בסימן ס"ז סקי"א וסקי"ב, דמה שאמרו בחצר קטנה שנפרצה לגדולה דהקטנה ניתרת בנראה מבחוץ, אי"ז מכח גיפופי הגדולה בפנ"ע, אלא הוא מכח השיקוע הנוצר ע"י כותלי הגדולה והגיפופין, דהוי ככותל הכנוס מבפנים דחשיב כלחי הנראה מבחוץ, וע"כ אינם מתירין אלא ממקום השיקוע.

**ולפ"ז** ניחא מש"כ הראשונים דהגיפופין מתירין מחודם הפנימי, דאזלי לטעמייהו דס"ל דהא דהקטנה ניתרת בנראה מבחוץ הוא משום דהוי כלחי העשוי כרגל אות ת', ולפ"ז הוי כל עובי הגיפופין מכלל הלחי, וע"כ הו"ל ככל לחי המתיר מחודו הפנימי.

**אך** לכאו' אי"ז מתישב, דהרי עיקר מש"כ החזו"א דהא דהקטנה ניתרת בנראה מבחוץ הוא מכח השיקוע הנוצר ע"י כותלי הגדולה והגיפופין, לכאו' הוצרך לזה לדעת הרא"ש דלחי העשוי כרגל אות ת' לא חשיב כלחי הנראה מבחוץ, אך לדעת ש"ר דחשיב כלחי הנראה מבחוץ, שפיר יש להתיר משום גיפופי הגדולה עצמם, דהם נראין מבחוץ, וא"כ מ"ט פשיטא לי' דאין הגיפופין מתירין מחודם הפנימי.[[16]](#footnote-17)

כג] **ונראה** בביאור דברי החזו"א, דעיקר הא דנראה מבחוץ נידון משום לחי, אף דאינו סותם כלל את המבוי, והרי עיקר דינא דלחי הוא דהו"ל כתחילת מחיצה, ולזה בעינן שיהא סותם מקצת מן הרוח, הוא מכח הא דהוא סותם את המקום שבחוץ, ומכח זה חזינן לי' כתחילת מחיצה על רוח זו.

**ולפ"ז** נראה דמה"ט הוא דס"ל דכל הא דיש על גיפופי החצר הגדולה תורת לחי, הוא רק כלפי הבדלת החצר הקטנה מהגדולה, דכלפי הגדולה הוו הגיפופין כתחילת מחיצה, שהן סותמין מעט מן הגדולה, אך כלפי הבדלת החצר הקטנה ממקום המחיצות, הרי אין בגיפופין תחילת מחיצה כלל, שהרי אינם עומדין כלל בין החצר הקטנה למקום המחיצות, וע"כ לענין זה אינם נידונים משום לחי.

כד] **אך** מד' הראשונים מבו' דס"ל, דהא דלחי הנראה מבחוץ נידון משום לחי, הוא אף כשאינו עומד כלל בין ב' הרשויות, וע"כ הוא דס"ל דגיפופי הגדולה מועילין להבדיל את הקטנה ממקום המחיצות.

**ומצינו** כן עוד במש"כ הרשב"א בסוגיין להוכיח מסוגיין דלחי העומד מאחורי המבוי כנגד אמצע המבוי, אינו נידון משום לחי, משום דליכא הכירא כלל, וכ"כ הרשב"א בעבוה"ק שער א' פ"י, ומבו' דמדינא שפיר הו"מ להתיר בכה"ג, וכל הא דל"מ הוא משום דליכא הכירא, ומבו' דשפיר מהני הלחי להבדיל בין חצי המבוי הפנימי לחצי המבוי החיצון, אף שאינו עומד כלל ביניהם.

**וכ"ה** מבו' גם ממש"כ הרשב"א שם דכל דהוא תוך ג"ט לראש המבוי ה"ה מתיר, וכ"כ בפי' ר"ח בסוגיין, וכ"כ הריטב"א, וכ"כ בחי' המאירי בשם רבינו נסים ורוב המפרשים, והרי גם בכה"ג בעינן שיועיל לחי זה להבדיל המבוי הפנימי, לבין חלק המבוי שהוא חוץ מכנגד הלחי דהוא נידון ככרמלית, עכ"פ כשהוא פתוח לכרמלית, והרי דשפיר מהני הלחי להבדיל ביניהם אף שאינו עומד כלל ביניהם.[[17]](#footnote-18)

**ט**

כה] **אמנם** נראה, דכל מש"כ הראשונים דגיפופי הגדולה מועילין להתיר מחודם הפנימי הוא רק לטעמייהו דס"ל דהא דהן נידונים משום לחי הוא מכח הא דהן נראים מאחורי החצירות, וככל לחי העשוי כרגל אות ת', אך לדעת רש"י דהא דהן נידונים משום לחי הוא משום מיגו, אינם מועילין להתיר אלא מחודם החיצון.

**והטעם** בזה, דהנה החזו"א בסימן ס"ז סק"ח כתב להוכיח דפס ד' אמות מתיר בחצר, אף כשהוא נמשך ד' אמות לאורך החצר, דבמבוי כה"ג אינו מתיר אף בעשאו לשם כך, מהא דבחצר קטנה שנפרצה לגדולה ניתרת הגדולה בגיפופין, אע"ג דהני גיפופי ארכן ד' אמות דהיינו כל אורך חצר הקטנה,[[18]](#footnote-19) וכן לעיל ז' ב' במבוי שנפרץ לחצר אמרינן דחצר מותרת בגיפופי אף שאורך המבוי ד' אמות,[[19]](#footnote-20) ול"ד למבוי דאינו ניתר בכה"ג, והיינו בכותל מבוי שצידו אחד כנוס מחבירו ונראה מבפנים, דאם אורך הבליטה ממערב למזרח ד' אמות אינו נידון משום לחי, ועיי"ש בסק"ט שתמה מזה ע"ד רש"י לעיל ה' ב' דס"ל דפס ד' אמות אינו מתיר בחצר,[[20]](#footnote-21) ועיי"ש מש"כ לחלק, והוכיח מד' התוס' שלא חילקו בזה.[[21]](#footnote-22)

כו] **ונראה** די"ל בזה, דהנה בעיקר הא דבחצר קטנה שנפרצה לגדולה ניתרת הגדולה בגיפופין, נתחדש דאף דגיפופין אלו אינם מבדילין כלל בין חלל החצר הגדולה לחלל החצר הקטנה, שהרי הם עומדין בצד החצר הקטנה ואינם מבדילים ממנה כלל, מ"מ הם מועילין להתירה, ולכאו' הוא משום דדמי לתל גבוה י' ובור עמוק דחשיב דיש להן מחיצות י', אף דעובי התל ועובי הקרקע שבצידי הבור אין מבדילין כלל בין התל והבור לרה"ר, והיינו משום דפני התל ופני הבור חשיבי כמחיצה, ועד"ז הכא חשיבי פני הגיפופין כמחיצה.

**ולפ"ז** י"ל, דע"כ שפיר מועילין הגיפופין להתיר את הגדולה אף שהם נמשכין ד' אמות, דכל הא דפס הנמשך באורך ד' אמות אינו מתיר, הוא רק בגונא דכל אורך הפס הוא מכלל הלחי, וככל פס הבא להבדיל בין המבוי לרה"ר, דכל ארכו הוא מכלל הפס המבדיל ביניהם, אך הכא דאין כל עובי הגיפופין מכלל הפס המבדיל בין הגדולה לקטנה ורק פני הגיפופין מבדילין ביניהם, לא איכפת לן כלל דהן נמשכין ד' אמות,[[22]](#footnote-23) ודמי לגיפופין שנעשו ע"י מחיצת תל, (לפ"מ דקי"ל בסימן שע"ד ס"ד דהן מועילין להתיר), דודאי דלא נימא דכל שעובי התל הוא ד' אמות, הו"ל כלחי וכפס ד' אמות דל"מ, והיינו משום דאין כל עובי התל מכלל הלחי והפס, וה"נ הכא דכוותה.

?יש להוסיף ד' החזו"א ביו"ד סימן קע"ב שנסתפק בחצר קטנה שנפרצה לגדולה, דאי"ז מועיל כצוה"פ, ואף אם הן מועילין, היינו רק כשהניח הקנה העליון בתחילתם או בתוך ג"ט, ול"ד לכל גיפופין רחבים שמועילין בצוה"פ, וכמש"כ החזו"א באו"ח, ונסתפק דאף אם הם באמצע הגיפופים הוו כצוה"פ, - וזה מתפרש כמש"נ, דהתם א"א לראות את כל כתלי הקטנה כגיפופי הצוה"פ.

כז] **ונראה** דיש להוכיח כן, דהנה התוס' בסוגיין דנו לפרש לדעת רש"י, דהא דבנכנסין כותלי קטנה לגדולה אין כניסת הכתלים נידונת כלחי, הוא משום דהם נכנסין ד' אמות ויצאו מתורת לחי, ודחו לזה דחצר ניתרת אף בפס ד' אמות, ושמעתי להעיר דהיאך הו"מ לפרש כן, הרי א"כ מאי פריך דלימא לבוד ולישתרי, הרי אף דנימא לבוד על כל כניסת הכתלים אכתי הו"ל כפס ד' אמות דאינו מתיר,[[23]](#footnote-24) ובע"כ מזה כמש"נ, דאף אם פס ד' אמות אינו מתיר בחצר, מ"מ גיפופי הגדולה מתירין אף כשאורך הגיפופין ד' אמות.[[24]](#footnote-25)

כח] **ולפ"ז** נראה דלדעת רש"י דהא דגיפופי הגדולה מועילין להתיר את הקטנה הוא במיגו שהן מתירין את הגדולה, הרי דכיון דהגיפופין המתירין את הגדולה הם רק פני הגיפופין, ה"נ אין מתירין את הקטנה אלא פני הגיפופין, וע"כ ודאי דלא יועילו להבדיל בין הקטנה לבין מקום המחיצות.

**והרשב"א** ודעימי' שנקטו דהגיפופין מועילין להבדיל בין הקטנה לבין מקום המחיצות, הוא לטעמייהו דס"ל דהא דהן נידונים משום לחי הוא מכח הא דהן נראים מאחורי החצירות, וככל לחי העשוי כרגל אות ת', וע"כ הו"ל ככל לחי המתיר מחודו הפנימי.

1. ומש"כ שם עפי"ד הריטב"א, אינו מתישב בל' תור"פ דמבו' דכל הא דחצר קטנה שנפרצה לגדולה ניתרת הוא במיגו דהגדולה ניתרת, ולפ"ד הריטב"א הרי אין ההיתר מכח מיגו, אלא דאם לא היתה הגדולה ניתרת בהן ל"ה הגיפופין מועילין להתיר את הקטנה, - ובמש"כ שם לפרש בד' הרשב"א, עמש"נ לדון להלן סק"ט. [↑](#footnote-ref-2)
2. וצ"ל לפ"ז, דאף לפ"מ שנסתפקו התוס' בסוגיין דכותל הכנוס מבחוץ חשיב כלחי הנראה מבחוץ, מ"מ בלחי העשוי כרגל אות ת' פשיטא להו דלא חשיב כנראה מבחוץ, וזה כמש"כ הב"ח בסימן שס"ג דלחי העשוי כרגל אות ת' גרע מכותל הכנוס מבחוץ, כיון שאינו נראה אלא מאחורי המבוי, וכל מה שאמרו הכא דהקטנה מותרת, הוא במיגו דהגדולה ניתרת, וע"כ כל דאין הגיפופין מועילין לגדולה אף אין מועילין לקטנה, - ואמנם למש"נ להלן סקי"ח די"ל דאף לדעת רש"י דלחי העשוי כרגל אות ת' חשיב כנראה מבחוץ, אין הקטנה ניתרת אלא במיגו דהגדולה ניתרת, א"צ לזה. [↑](#footnote-ref-3)
3. ובזה מתפרש גם מש"כ המהרש"א לקמן כ"ה ב' בדעת התוס' שם, בדין קרפף שנפרץ במלואו לחצר, דלענין פרצת מלואו נידון משום לחי, דמיגו דהני גיפופין נמי מהני לחצר דלא יאסר משום דנפרץ למקום האסור לו מהני נמי לקרפף דלא יאסר משום דנפרץ למקום האסור לו, אבל לגבי איסורא דאויר חצר מייתרו לקרפף דלא שייך בחצר, לא אמרינן בי' דהני גיפופין נידון משם לחי לקרפף, כיון דליכא הכא מיגו, עכ"ד, והגאו"י שם תמה על דבריו דהרי עיקר הא דנראה מבחוץ נידון משום לחי, הוא בכותל מבוי הכנוס, דליכא מיגו כלל, אך המהרש"א לטעמי' אזיל, דלחי העשוי כרגל אות ת' לא חשיב כנראה מבחוץ, וכל הא דגיפופי הגדולה מתירין את הקטנה הוא במיגו דמתירין את הגדולה, אך לכאו' אי"ז מתישב עם מש"נ להלן סק"ה בדרך בתרא בטעם הא דמהני המיגו, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-4)
4. וביותר ניחא אי נימא דהפלוגתא אם נראה מבחוץ נידון משום לחי, הוא משום דבעינן היכר בלחי, ובזה הוא דפליגי אם סגי בהיכר לבני רה"ר, וכמש"כ כן בפי' ריו"נ בסוגיין, ועד"ז הוא משמעות דברי רש"י לעיל ח' א' דטעמא דמ"ד דנראה מבחוץ אינו נידון משום לחי, הוא משום דמבפנים הוא נראה כפרוץ במלואו, ואין ההבדלה ניכרת מבפנים, דלפ"ז י"ל דע"כ אף דגיפופי הגדולה מועילין לקטנה משום מיגו, מ"מ הרי אי"ז ניכר בפנים, דרק בחוץ ניכר הא דהוא מועיל לגדולה, ודמכח זה הוא מועיל אף לקטנה, וע"כ למ"ד דנראה מבחוץ אינו נידון משום לחי דבעינן שיהא היכר לבני המבוי, אף אין גיפופי הגדולה מועילין להתיר את הקטנה. [↑](#footnote-ref-5)
5. אך למש"נ לעיל סק"ג בהערה די"ל דהא הוה פשיטא להו להתוס' דלחי העשוי כרגל אות ת' ל"ה כנראה מבחוץ, ניחא, דלפ"ז נמצא דבע"כ דמה שאמרו הכא דהקטנה ניתרת הוא במיגו דהגדולה ניתרת, ואי"ז שייך לנידון התוס' אם כותל הכנוס מבחוץ חשיב כנראה מבחוץ, וע"כ לא פירשו התוס' לזה. [↑](#footnote-ref-6)
6. ויש להעיר בזה, דבד' הרשב"א שם מבו' דלדעת התוס' הא דהן מתירין את המבוי, אי"ז מדין לחי אלא מדין עומ"ר, וכ"ה מבו' גם בדבריו בעבוה"ק שער א' ספ"ט, ולכאו' לגבי דין עומ"ר ליכא כלל להגריעותא דד' אמות, דכל הגריעותא דד' אמות הוא רק לגבי לחי, דבד' אמות דהוי בכלל כותל לא חזינן לי' כלחי, דלחי הוא תחילת מחיצה, וכל דהוא כותל גמור לא חזינן לי' כלחי, אך כל שבאנו להתיר משום עומ"ר, הרי הא דהוי בכלל כותל, אי"ז טעם דלא חזינן לי' כעומ"ר, ועוד, דדוקא בלחי דלדין לחי סגי בכ"ש וא"צ להאריכו, הרי דכל שהוא ד' אמות חזינן לי' ככותל ולא כלחי, אך בעומ"ר הרי בעינן שיהא ד' אמות כדי שיהא עומ"ר, ואי"ז טעם שלא יהא נידון בעומ"ר, וע"כ מ"ט אינם מתירין אלא כשהן מתירין במקומן. [↑](#footnote-ref-7)
7. ולעיל סק"ג נתבאר בדעת התוס' לקמן שם דהוא משום דלחי העשוי כרגל אות ת' לא חשיב כנראה מבחוץ, וכל הא דגיפופי הגדולה מתירין את הקטנה, הוא במיגו דהן מתירין את הגדולה, וע"כ כל שאינם מתירין את הגדולה אף אינם מתירין את הקטנה, אך אי"ז מתישב בד' הרשב"א דס"ל דלחי העשוי כרגל אות ת' חשיב כנראה מבחוץ, ומה"ט הוא דגיפופי הגדולה מתירין את הקטנה, וכמש"נ להלן ענף ז'. [↑](#footnote-ref-8)
8. אך בחזו"א סימן פ"ח סקי"א כתב לפרש לד' הריטב"א בע"א, דהוא משום דהקרפף גדור וראוי להתיר ואינו מתיר, וגרע מכל נראה מבחוץ דהרשות שבחוץ אינה גדורה כלל. [↑](#footnote-ref-9)
9. והיינו דהניחא אי נימא דמכוון התוס' הוא דעיקר הא דעומ"ר הנראה מבחוץ מתיר הוא במיגו שהוא מתיר בחוץ, הרי דלזה ל"מ מידי הא דהן מתירין את הבתים והחצירות, דבעינן להא דהן מתירין את הרשות שבחוץ בעומ"ר, דכיון דהן מתירין את הפרצה בעומ"ר כלפי הרשות שבחוץ, אף הן מתירין אותה כלפי הרשות שבפנים, - אך למש"נ דלעולם עומ"ר הנראה מבחוץ מתיר, ואך דכל שנעשה לרשות החיצונה ואינה מתירה אף אינו מתיר את הפנימית, הדין נותן דסגי במה שהן מתירין את הבתים והחצירות שנעשו לצרכם. [↑](#footnote-ref-10)
10. ושמא י"ל בזה, דעיקר הא דכל שנעשו לצורך הגדולה ואין מתירין אותה אף אין מתירין את הקטנה, הוא משום דכל דנעשו לצורך הגדולה אין רואין אותן כמחיצה אלא כלפי מקום שהם משמשין לגדולה כמחיצה, - וע"כ ה"נ בכותלי רה"ר שנעשו לצורך הבתים והחצירות, כיון שאינם משמשין לבתים ולחצירות כמחיצה אלא במקומם, ואינם גודרים כלל במקום פתח המבוי לרה"ר, אף אינם מועילין להתיר את המבוי, ואמנם אם היו מתירין את רה"ר, והיו משמשין כמחיצה על מקום פתח המבוי לרה"ר, אף היו מתירין את המבוי, אך כיון דאינם מתירין את רה"ר, ואינם משמשין כלל כמחיצה על מקום פתח המבוי לרה"ר, אינם מתירין את המבוי, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-11)
11. אמנם הנה בפירש"י בסוכה י"ט א' ד"ה שוה מבפנים כתב, ז"ל, לאותם העומדים בפנים אינו נראה, "אבל לאותם העומדים באכסדרה להלן מכנגד הסוכה ואין רואין את חללה", נראה רוחב פצים זה בהתחלת דופן שלישית לסוכה, עכ"ל, ומבו' לכאו' דהא דלחי העשוי כרגל אות ת' חשיב כנראה מבחוץ, אי"ז מכח הא דהוא נראה מאחורי המבוי, אלא מכח הא דהוא נראה להעומד מחוץ למבוי שלא כנגד חללו, דלהעומד כנגד חלל המבוי נראה לחי זה כעובי כותלי המבוי, אך להעומד שלא כנגד חלל המבוי נראה לחי זה כתחילת מחיצה, אך צ"ע, דא"כ מ"ט לחי הנראה מבפנים ושוה מבחוץ לא חשיב כנראה אף מבחוץ, דמ"ש דאם הלחי בולט כלפי חוץ המבוי חשיב כנראה להעומדים כנגדו, ואם הוא בולט כלפי תוך המבוי לא חשיב כנראה להעומדים כנגדו, וצע"ג. [↑](#footnote-ref-12)
12. ויש להוסיף, דהנה בל' רש"י לעיל ח' א' ד"ה בנראה מבחוץ משמע, דעיקר הא דבעינן שיהא הלחי נראה בפנים או נראה בחוץ, אי"ז משום דבעינן דיהא נראה דהוא לחי ואינו עובי כותלי המבוי, אלא הוא משום דבעינן דיהא נראה דאין המבוי פרוץ במלואו, והיינו דאין הלחי מועיל להתיר, אלא כשניכרת מחיצתו, ולפ"ז ודאי מסתבר דבעינן דתהא מחיצת הלחי ניכרת במקום שהיא מבדלת ממנו, ול"מ הא דהיא נראית במקום אחר. [↑](#footnote-ref-13)
13. וכ"נ גם ממש"כ הרשב"א בסוגיין ובעבוה"ק שער א' פ"י ללמוד מההיא דנכנסין כותלי קטנה לגדולה, דלחי העומד מאחורי כותל המבוי שהרחיקו ג"ט מראש כותל המבוי אינו נידון משום לחי, ומשמע דהא דגיפופי הגדולה נידונים משום לחי, הוא חד דינא עם הא דלחי העומד מאחורי כותל המבוי נידון משום לחי, ויש לדחות. [↑](#footnote-ref-14)
14. ועיי"ש שכתבו די"ל עוד דאיירי כשכותלי החצר יתירין על ד' אמות, והקר"א שם הק' דהרי חצר ניתרת אף בפס ד' אמות, וכמש"כ התוס' לעיל ה' ב', וביותר קשיא בסתירת ד' הריטב"א שכתב לעיל ה' ב' דפס ד' אמות מתיר בחצר, וצ"ל כמש"כ החזו"א בסימן פ"ח סקי"א, דאף דפס ד' אמות מתיר בחצר, מ"מ י"ל דאינו מתיר בנראה מבחוץ, משום דליכא הכירא, וכ"ה מבו' בד' החזו"א שם סקט"ו במוסגר דד' הריטב"א לקמן קיימי אף אם פס ד' אמות מתיר בחצר, (ומה"ט הוא דהחצר מותרת). [↑](#footnote-ref-15)
15. וכ"ה מבו' בפשוטו בד' הריטב"א שם, עיי"ש, אך החזו"א שם עמד ע"ד הריטב"א, ועיי"ש במש"כ לדחוק בזה, ואמנם בד' הריא"ז אין לפרש כן, וגם אין מתישב בד' הרשב"א בעבוה"ק שכתב לדינא דאם אין נכנסין שרי, ומשמע דהוא בכל ענין, אך צ"ע דמ"ט הוצרך הריטב"א להעמיד בכה"ג ודתיקשי דיהא ניתר בנראה מבחוץ. [↑](#footnote-ref-16)
16. ואין לומר דבנראה מבחוץ אין הלחי אלא בחודו החיצון דהוא הנראה בחוץ, שהרי הכא אדרבה הא דהגיפופין חשיבי כלחי, הוא מכח הא שהן נראין להעומדים מאחורי המבוי, ולהם נראה חודם הפנימי. [↑](#footnote-ref-17)
17. ויש להוסיף בזה, דהנה בד' הרשב"א בסוגיין בשם הראב"ד משמע, דאם הי' מועיל עומ"ר הנראה מבחוץ, ל"ה בעינן שיהא עומ"ר כפי עמידתו עכשיו, אלא הוי סגי שיהא עומ"ר אם הי' מונח כנגד חלל המבוי, וכגון אם פתח המבוי הוא ח' אמות, סגי שיהא הכותל נמשך בחוץ יותר מד' אמות, וכ"ה להדיא בד' המאירי, - ולפ"ז ודאי דהא דמהני נראה מבחוץ, אי"ז משום דהוי תחילת מחיצה כלפי חוץ, שהרי בהך גוונא אינו עומ"ר כלל כלפי חוץ, אלא משום דחזינן לה כמחיצת המבוי שהניחוה בצידו, וע"כ שפיר מועיל לחי הנראה מבחוץ להתיר אף כשאינו עומד כלל בין ב' הרשויות.

    אך עיקר הדברים צ"ב רב, דכל דכפי עמידתו עכשיו אינו עומ"ר, מ"ט נימא דדנים אותו כמו שהי' מונח בפתח המבוי שהי' בו עומ"ר, ושמא יל"פ לזה לפ"מ שאמרו בירושלמי דדינא דנראה מבחוץ הוא משום דרואין אותו כאילו הוא כנוס, ועי' בגאו"י לקמן י' ב', דפתח י"א שגדר אמה, ל"מ אמה זו בתורת לחי, דבעינן שיהא הלחי בתוך י', ול"ד לנראה מבחוץ דמהני, דהתם הוא משום דרואין אותו ככנוס, (ומשא"כ בהך גוונא דבעינן שיגדור במקומו), וצע"ג. [↑](#footnote-ref-18)
18. ונקט החזו"א בפשיטות דאם פס ד' אמות אינו מתיר בחצר, ה"נ גיפופין ד' אמות אינם מתירין, ולכאו' יש מקום לדון בזה, ונת' במק"א. [↑](#footnote-ref-19)
19. ונתחדש בדבריו דאף דהגיפופין עודפין על עובי כותלי הקטנה ועובי כותלי המבוי, מ"מ חשיבי כל הגיפופין כפס ד' אמות, אך שמא נקט דסתימת הדברים דאיירי אף בגוונא דאינם עודיפין על עובי הכתלים, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-20)
20. והעירו דכל קו' זו היא למש"כ רש"י לעיל בסוגיין בד"ה וצריך לחי, דלחי המושך ד' אמות אינו מתיר אף מחודו הפנימי, דלדעת רבותיו שהוא מתיר מחודו הפנימי, הרי דאף דגיפופי הגדולה נמשכים ד' אמות, ה"ה מתירים את הגדולה מחודם הפנימי. [↑](#footnote-ref-21)
21. ולכאו' י"ל בזה, דהרי הא דפס המושך ד' אמות לאורך החצר אינו מתיר, הוא משום דהוא נידון ככותל החצר, ואינו נידון כפס להבדיל בין החצר לרה"ר, ובחצר גדולה וקטנה, הרי הא דהגיפופין נמשכין ד' אמות לכל אורך הקטנה, אי"ז טעם שיהיו נידונים ככותלי הגדולה, אלא הם נידונים ככותלי הקטנה, ואי"ז טעם שלא יועילו להבדיל את הגדולה מן הקטנה, ואמנם אם היינו באים להבדיל ע"י גיפופים אלו את הגדולה מרה"ר, שפיר הוה אמרינן כל שהן נמשכין ד' אמות וחשיבי ככותל, אינם מועילין להבדיל מרה"ר, אך כל שאנו באים להבדיל את הגדולה מהקטנה, הרי דהא דהן נידונים ככותל כנגד הקטנה, אי"ז טעם שלא יועילו להבדיל את הגדולה, ודו"ק. [↑](#footnote-ref-22)
22. והיינו דכ"ה דאם אורך הקטנה הוא פחות מד' אמות, ואך דכתלי' נמשכין חוצה לה באורך ד' אמות, פשיטא דכלפי הבדלת הגדולה מן הקטנה, לא חשיבי כפס ד' אמות, כיון דאורך הכתלים העודף על חלל הקטנה, אינו מכלל הפס, הרי דה"נ אף כשאורך הקטנה הוא ד' אמות, כיון דהמבדיל בין הגדולה לקטנה הוא פני הגיפופין, לא חשבינן להו כפס ד' אמות. [↑](#footnote-ref-23)
23. ואין לומר דאף אי נימא לבוד על כל כניסת הכתלים הו"ל כפס ד' אמות, מ"מ מצינו למימר לבוד על ראש הכניסה בפנ"ע, וע"כ ה"ז מתיר, דלכאו' לא מצינו למימר כה"ג, והעירו לדמותו למש"כ החזו"א בסימן נ"ב סק"ט דחור הגבוה טפח ואין ברחבו ג"ט, לא מצינו לחשוב דיש שם אהל מדין לבוד, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-24)
24. אך בד' החזו"א שנקט דכל שאורך הגיפופין ד' אמות חשיב כפס ד' אמות, נראה דאזיל לטעמי' שפירש דהא דפרכינן דתהא הקטנה ניתרת בנראה מבחוץ, אי"ז מכח הגיפופין, אלא הוא מכח בליטת כותלי הגדולה, וככל כותל הכנוס מבפנים דנידון משום לחי, ולפ"ז מתפרש כן גם הא דפריך דלימא לבוד ולישתרי, דלאו היינו דמכח זה תהא כניסת הכתלים נידונת כלחי, אלא היינו דמכח זה תהא בליטת כותלי הגדולה היתירה על כניסת הכתלים נידונת כלחי, וע"כ לא איכפת לן כלל דכניסת הכתלים הויא ד' אמות, אף אם פס ד' אמות אינו מתיר בחצר, וז"פ. [↑](#footnote-ref-25)