שיעור יח
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / יורה דעה / מזוזה

**הנה** נתבאר מחלוקת באופן שרוח אחת פתוחה לגמרי אם חייב במזוזה, שדעת הרא"ש שחייב במזוזה מחמת שראשי כתלים הוי כמזוזה, אכן יש ראשונים שחולקים וסוברים שצריך שיהא סתום מקצת ובלא זה אינו נחשב פצימין. ובספר מזוזות ביתך (סי' רפו ס"ק נה) כתב שזה דוקא לעניין הפתח יש דעות דבעינן שיהא סתום מקצת, אבל אם היה חדר שיש לו פתח אבל בצד אחר חסר כותל והוי בית שיש בו ג' מחיצות, חייב במזוזה, והוכיח כן מדינו של הרמב"ם וכמו שפסק השו"ע לעיל (סי' רפו סעי' יד) שאם היה הבית מקצתו מקורה חייב במזוזה, וקשה מה מהני שמקורה כנגד הפתח והרי ברוח רביעית אין לו תקרה ולא חשיב בית לעניין חיוב מזוזה, אלא ודאי דסגי בג' מחיצות. ועי' לעיל (שיעור יג) שנתבאר זה, והובא שם שכבר בספר מזוזות ביתך הביא הערה מחכם אחד שחולק וס"ל שבית שיש לו רק ג' מחיצות פטור מהמזוזה, רק שבאופן זה שיש מקצת תקרה שאני כיון דעכ"פ יש כותל רביעי רחוק מעט, דאף שלעניין המזוזה לא מהני, מ"מ מונע מבני רה"ר ליכנס לבית. וכעין שמצינו לעניין סוכה העשויה כמבוי, שמבואר בגמרא שצריך פס ד' ולא מהני שלישית אפילו טפח, אמנם אם בסופו יש מחיצה, אף כשאין סיכוך עד לאותה מחיצה, מהני שיועיל לו בדופן שלישית אפילו טפח [כמבואר בסי' תרל סעי' ד], והטעם לזה משום שהדופן השלישית אף שאינה חלק מהסוכה מ"מ מונעת היא מבני אדם ליכנס לסוכה, וא"כ ה"נ יש לומר לעניין חיוב מזוזה. וכן הסברא נותנת שאין זה נחשב בית כשיש רק ג' דפנות, כי אינו ראוי לדירה, וכ"ש לדעת הרמב"ם שחצר אינה חייבת במזוזה מצד עצמה אלא רק משום שהיא כניסה לבית, וע"כ דבעינן דוקא שיהא מקום הראוי לדירה. איברא דבאופן שיהא לו חדר שיש לו ג' מחיצות ופתוח למסדרון וכדו' שאינו פרוץ לרה"ר, נראה ברור שחייב במזוזה.

סעיף ב **בית שיש לו מזוזה מכאן ומכאן, וכיפה כמין קשת על שתי המזוזות במקום המשקוף, אם יש בגובה המזוזות י' טפחים או יותר, חייב. ואם אין בו י"ט, פטור, מפני שאין לו משקוף. הגה: וכל שכן פתח שאין לו גובה עשרה טפחים, דפטור ממזוזה.**

בגמרא ביומא (יא:) תניא כיפה רבי מאיר מחייב במזוזה וחכמים פוטרים, ושוין שאם יש ברגלה עשרה שחייבת במזוזה. והנה נחלקו הראשונים בביאור דעת חכמים שפטור מהמזוזה, רש"י (עירובין יא: ויומא יא:) פירש שהחסרון בשער העשוי ככיפה הוא שאין בחללה גובה עשרה ורוחב ארבעה, כיון שהכיפה מתקצרת בראשה לפחות מארבעה, ולכך אם יש בגובה המזוזות י' טפחים חייב במזוזה, כיון שאז יש בפתח חלל גובה י' ורוחב ד'. אבל הרמב"ם (מזוזה פ"ו ה"ד) ביאר שהעשוי ככיפה פטור ממזוזה 'לפי שאין לו משקוף', ומבואר דעת הרמב"ם שאין החסרון מחמת שאין שיעור בפתח, אלא שכיון שגג הפתח עגול אי"'ז משקוף. ובכסף משנה נשאר בצ"ע על הרמב"ם, שאם נאמר שכיון שהמשקוף מתעקם אי"ז משקוף, א"כ אמאי אם יש ברגלה עשרה חייבת והרי המשקוף עקום. וכתב הט"ז (ס"ק ג) לבאר שכוונת הרמב"ם שכיון שעשוי כמין כיפה הרי המזוזות ממשיכות גם למעלה דאין להם הפסק, וממילא אין כאן משקוף, אבל אם יש רגל עשרה ורק אח"כ מתעגל, הרי יש הפסק למזוזות, ואז ודאי חשיב משקוף אע"פ שהוא עגול.

והנה מה שמהני משקוף עגול, כתבו האחרונים שזה דוקא בעיגול כלפי מעלה, אבל בעיגול כלפי מטה כתב במשכנות יעקב (סי' קיא) והובא בשעה"צ (סי' שסב ס"ק נו) ובחזו"א (סי' עא ס"ק י) שראוי להחמיר בזה. ושם פשוט לו להחמיר בעיגול של ג' טפחים, וחשש גם בעיגול כל שהוא, אבל חומרא זו בכל שהוא קשה להבין, דמפורש בגמרא ובשו"ע סי' שסב סעי' יא שאפשר לעשות הקנה העליון מ'גמי', והרי ברור שלא שייך לעשות קורה מגמי בלא עיגול כלל.

והנה יש כמה נפק"מ בין רש"י לרמב"ם, שלדעת הרמב"ם אם עשוי כמין כיפה ואין ברגלה עשרה לעולם פטור מהמזוזה אפילו יהיה פתח גדול, אולם לדעת רש"י כל שיש בחללה גובה י' ורוחב ד' חייב במזוזה אף אם אין עשוי כמין כיפה. ועוד נפק"מ שהרמב"ם לא הצריך רוחב ד' טפחים ולדעת רש"י צריך שהפתח יהיה רחב ד' טפחים. ועוד נפק"מ לעניין מקום הנחת המזוזה, דלפי מה שביאר הט"ז שלהרמב"ם כשיש רגל ישרה גובה י' הוי הפסק בין המזוזה למשקוף, נמצא שאם יש פתח רגל י' ואח"כ יש כיפה נגמר המזוזה בתחילת הקימור, ונמצא שצריך ליתן המזוזה בשליש העליון של הרגל. אבל לדעת רש"י אין טעם לומר שנגמר המזוזה בתחילת הקימור, דהיסוד לרש"י הוא שאם יש חלל רוחב ד' יש כאן פתח, א"כ בפתח עגול המשקוף הוא רק רוחב הד', ואם יש קימור רחב ממשיך המזוזה עד רוחב ד' ויש ליתן המזוזה בשליש העליון.

ובפוסקים לא הכריעו אם הלכה כהרמב"ם או כרש"י, שבטור משמע דנקט כרש"י, אכן משמע מהטור דבעינן שיהיו רגלי המזוזות ישרות ואח"כ כמין קשת, ולדעת רש"י אפילו כל הפתח עגול חייב במזוזה. וכבר עמד בזה הב"י. והט"ז כתב דס"ל להטור כרש"י, עיי"ש מה שביאר בטור. ובגר"א נראה שנקט כרש"י דכתב דרש"י ושאר פוסקים הצריכו שיהא רוחב ד', אכן אין זה מוכרח שס"ל כמותו גם לעניין שכשכל הפתח הוא עגול יהיה חייב.

ולעניין מקום הנחת המזוזה שנתבאר שלכאורה תלוי במחלוקת רש"י והרמב"ם, הנה הט"ז כתב שיעשה כרש"י, שיחשב את המזוזה עם העיקום ויתן המזוזה למעלה בשליש העליון, שגם להרמב"ם מהני ליתן שם. אולם היד הקטנה אינו מסכים עימו, וא"כ אין לו עצה אלא לסתום את החלק העליון עם זכוכית וכדו' ואז נותן את המזוזה בשליש העליון עם הרגל, והדרך החיים פסק כהט"ז [מיהו הרבה פעמים לא יהיה נפק"מ לדינא כיון שמבואר לקמן סי' רפט שאין ליתן המזוזה מעל גובה הכתף].

**הגה: המנהג נתפשט במדינות אלו דרוב עולם סומכין על מזוזה אחת שעושין על פתח בתיהם, ואינו נכון, ואין להם על מה שיסמוכו, לכן כל ירא שמים יתקן ביתו כדינו בכל הפתחים החייבים, וכמו שנתבאר.** כבר נתבאר עניין זה לעיל שיעור ה' עיי"ש. ועי' בב"ח שביאר הטעם של אותו מנהג, ונראה פשוט שאם היה להם על מה לתלות כגון שהייתה המזוזה מבפנים כשסוגר הדלת, לא היה הרמ"א כותב כך שאין להם על מה שיסמוכו, שהרי יש דעות הסוברים כן, אלא שהרמ"א מיירי באלו שהיו עושים שלא כדין לכו"ע.

סימן רפח

סעיף א

**כיצד כותבין את המזוזה, כותבין שתי פרשיות שמע, והיה אם שמוע, על דף אחד ביריעה אחת, ועושה לה ריוח מלמטה וריוח מלמעלה כמו חצי צפורן, ובתחלתה ישייר כדי לגול אותה אחר שתכרך.** (הגה) ובסופה אין צריך להניח כלל.

הנה דין זה שכתב השו"ע שצריך ליתן ריוח למעלה כמו חצי ציפורן, הוא מהא דאמרו במנחות (לב.) וכמה ריוח אמר רב מנשיא בר יעקב ואמרי לה אמר רב שמואל בר יעקב כמלא אטבא דסיפרי. ופירש רש"י עץ סדוק הנושק דפי קונטרס שלא יכפלו. וברא"ש (מזוזה סי' ד) כתב בשם הגאונים שהוא שיעור חצי ציפורן [ובפמ"ג נסתפק אם שיעור הציפורן הוא לארכה או לרחבה]. ובבית יוסף בהל' תפילין (או"ח סי' לב) הביא מספר התרומות (סי' קה) שכתב שיש אומרים הטעם כדי שיהא מקום לכתוב ראש הלמ"ד למעלה וכ"ף וצד"י פשוט למטה, ומזה למד בספר התרומות דה"ה שצריך להניח שיעור זה גם בתפילין. והנה דעת הטור שיש חילוק בין תפילין למזוזה, שבהל' תפילין כתב בשם הרא"ש להניח רק כשיעור ראש הלמ"ד, ומבואר שם שהבין שהוא שיעור אחר מחצי ציפורן, אולם בהל' מזוזה כתב שיתן שיעור חצי ציפורן. וכבר העיר עליו הבית יוסף שאפשר שהוא שיעור אחד, ששיעור חצי ציפורן הוא כדי לכתוב ראש הלמ"ד. אכן שיטת רבינו יונה שצריך ליתן גם כדי שיעור גגה של למ"ד ועוד שיעור אטבא של ספרא שהוא חצי ציפורן, וכן פסק הב"ח.

ועי' חזו"א (יו"ד סי' קעג) שהביא בשם אביו שכפי הנראה בשו"ע יש חילוק להלכה בין תפילין למזוזה, שבתפילין סתם המחבר כדעת סה"ת דסגי בשיעור גגה של למ"ד, ובהל' מזוזה דעתו כדעת רבינו יונה שצריך להוסיף גם חצי ציפורן. והביא שם מהפת"ת (כאן ס"ק א) שבדיעבד כשר, וביאר שכל הדין ליתן כדי אטבא דספרא הוא כדי שלא יתן את האטבי על מקום הכתב שהוא דרך ביזיון, ולכך מסיק שפשוט שבדיעבד אי"ז מעכב, כי אין זה דין בגוף המזוזה אלא בדרך הכתיבה הראוי. אכן לפי"ז לכתחילה יש להחמיר במזוזה כדעת רבינו יונה, אכן כתב שם שמנהג לעשות כמו שכתב השו"ע בהל' תפילין ליתן רק כשיעור גגה של למ"ד, וכתב שאולי הטעם משום שהיום אין רגילים לתחוב הקלף באטבי דספרי. ובספר מזוזות ביתך () כתב שאף שאין נוהגים להחמיר ליתן גם כשיעור גגה של למ"ד ועוד להוסיף ע"ז כחצי ציפורן, מ"מ יש להחמיר לעשות לכה"פ שיעור חצי ציפורן, והביא מהיד הקטנה שהוא מעכב, וגם בברכי יוסף קבל ע"ז שלא מניחים ריוח למעלה ולמטה, ואפשר שלא השאירו אפילו כחצי אצבע. ובחזו"א איתא ביאור אחר לחילוק בין תפילין למזוזה, כי במזוזה נהגו לעשות כתב גדול לכך צריך להניח בכחצי ציפורן, אבל בתפילין היה כתב קטן יותר ואי"צ שיעור חצי ציפורן. ומבואר דעת החזו"א ששיעור גגה של למ"ד אינו שיעור בינוני אלא הוא שיעור לפי גודל הכתב, ועי' במשנ"ב (סי' לב ס"ק קלט) שנוטה שמשערים בכתב בינוני, וכתב שם אפשר שבדוחק אפש"ל שבכתב קטן אי"צ שיעור חצי אצבע.