מראי_מקומות_יחוד_כב_א-ג
קטגוריות: ש_ס / ל קידושין / הלכות יחוד - הרב יהושע ננקינסקי

**יחוד כב א, ב, ג**

**ס"א**

★"אסור להתיחד עם **ערוה** וכו' כשארע מעשה אמנון ותמר וכו', ואעפ"י שאינה ערוה בכלל **יחוד עריות** היא".

דעת הפרישה דחייבי לאוין נאסרו מדאוריתא.

ועיין מנ"ח [קפח ב] דה"ה חייבי עשה.

וע"ע חזו"א לד-ו.

רק צ"ב הלשון בכלל **יחוד עריות** דהרי איסור כרת בלבד הוא דנקרא עריות ולא איסורי לאו ועשה, עיין רמב"ם [הל' אישות פ"א ה"ה].

ובלשון הרא"ש [סוף הל' נדה] יל"ע, וז"ל, "כי התורה אסרה יחוד של כל העריות וגם נדה היא **בכרת כשאר עריות**.

וע"ע בקרית ספר [איסו"ב פכ"ב] דס"ל דיחוד בחייבי לאוין אינו מן התורה.

וע"ע "תורת חסד" [אבעה"ז יב].

★"בין זקנה בין ילדה".

ולענין זקן שתש כוחו ואין לו אפשרות לעשות מעשה דנו האחרונים ויש כאן שני נידונים, א. האם חוששים שיתגבר יצרו ויוכל לשמש כדרך, וע"ע נובי"ק [אבהע"ז סט ד"ה "ומה שהעלה עוד". ב. גם המשמש מת בעריות פטור [רמב"ם פ"א מאיסו"ב] ויל"ע האם יחוד לכה"ג דמשמש מת לחוד האם שרי או לא.

וע"ע "זית רענן" [ח"א אבע"ז א].

וכן יש עוד לעיין אי אסרינן יחוד מצד חו"נ ושאר קרבות לעריות לחוד [דהיינו גם אם אינו יכול לשמש אולי יאסר יחוד מצד שנחשוש שיבוא לידי לא תקרבון].

וע"ע אגרו"מ [אבהע"ז ח"ד ס"ה י].

וע"ע ברד"ל בסוגיין גבי רב חייא בר אשי שפירש מאשתו כמה שנים ובכ"ז עביד מעשה.

★יחוד זה דוקא עם כעת יכולין לבוא לידי עבירה.

וע"ע בחו"ב [קידושין סימן יא] גבי פנימי וחיצון, שאפי' שכעת מפחד לעשות מעשה לא בעינן יחוד הראוי לביאה וכו' אלא ע"י התגברות יצרם ימצאו תחבולות למלא תאוותם.

ולדבריו ודאי לא נאמר **שיעור** **זמן** ליחוד.

וע"ע חזו"א [לד-ב].

האחרונים האריכו האם יש שיעור זמן ליחוד.

ועיין שו"ת מהריל"ד [קו"א רו] דלא בעינן שישארו בפועל כל זמן היחוד, וגם חצי שיעור נאסר, דכעת הוא במצב של יחוד והחשש שע"י היחוד יתעורר יצרו, וישאר כל זמן שיעור יחוד.

וכל הנושא של זמן זה במקום שהיחוד מצד עצמו פחות מהזמן, כגון שהמקום יפתח עוד 10 שניות וכדו'.

ולענין השיעור גבי סוטה מצינו כדי שיעור טומאה, והכא יש שהצריכו יותר מזה דבעינן שיפתנה, ולא דמי לסוטה דכבר מכירה ונחשדה וקינא לה בעלה, ולכן לא צריך שיעור ריצוי, משא"כ הכא.

ויל"ע שנאסר יחוד עם כמה נשים [מבואר ברש"י דכל החשש שיעשה את המעשה עם כולן] **האם בעינן שיעור לכל אחת ואחת.**

★"חוץ מהאם עם בנה".

יל"ע גר שנתגייר הוא ובתו האם שרי ביחוד.

ולענין אחותו עיין בנו"כ של השו"ע ובביאור הגר"א משמע שדעת השו"ע לאסור, מדסיים "**אבל** הרא"ש פסק כרב אסי" [דהיינו השו"ע לא כרב אשי דאסר גם אחות].

ולענין דודתו אחר שאנשי כנה"ג ביטלו יצה"ר דעריות יל"ע [ואולי רק באחותו מהני ולא בדודה].

ועי' ברש"ש גבי כלתו דג"כ מותר לאחר אנכה"ג, ולכאורה זה חידוש גדול דגם קורבת שע"י קידושין מהני.

וע"ע אגרו"מ [ח"ד סד].

וע"ע "חקרי לב" [יז] דמרש"י סנהדרין [סד.] משמע דכנה"ג אהני גם לקרובות שע"י קידושין, דביאר "אבל מתגרה בא"א ובנדה", משמע שרק מי שלא נכלל בקרובות יש יצה"ר דהיינו א"א אבל לא שאר קרובות שע"י קידושין.

★ולענין אחותו אפי' מאן דשרי זה רק יחוד ולא דר.

ברש"י משמע יחוד לפרקים, או בנוסח אחר מצינו **לפי שעה**, [וזה מותר].

**דר** שנאסר היינו בקביעות, ולשון רש"י **דר אצלה בבית**.

ויל"ע מה מגדיר דר ומה מגדיר ארעי, יש דס"ל דתלוי בשיעור זמן, עיין "אמרי יושר" [ח"ב מג] דתלה ב30 יום.

ויש דס"ל דתלוי בצורת הדיור, האם צורת הדיור עראית או קבועה, ונפק"מ לאחר ואחות שגרים בבית הורים, וההורים נסעו לכמה ימים, האם נאסר היחוד. מצד הזמן י"ל דחשיב עראי, ומצד הדיור דירתם קבועה.

וע"ע אגרו"מ [אבהע"ז ח"ד סד], ובשבט הלוי [ח"ה ר"א, ב].

וזה מסתבר דלכו"ע שרי אם ההורים יצאו לזמן מועט.

★יל"ע מה דאסרינן לדור עם אחות, האם זה מדאוריתא, דהיינו שיחוד תמיד זה חשש עבירה, ובאחות אין התעוררות היצר ואין חשש, אבל כשידור קבוע עם אחותו מתעורר עי"ז יצרו, והדר דינו ליחוד רגיל, או שזה נאסר רק מדרבנן כעין מראית עין וחשד.

★"חתן שפירסה אשתו נדה קודם שבעל אסור להתיחד".

מרבינו יונה בסנהדרין [לז.] משמע דזה מדאוריתא.

וע"ע במהר"ם על תוס' בסנהדרין.

וע"ע בחזו"א [לד-ג] דנאסר מדרבנן.

★"ואם בא עליה ביאה ראשונה מותר להתייחד".

עיין יש"ש כתובות [סימן ו] דוקא ביאה גמורה, והעראה לחוד לא מהני.

וכיום יש דמורים בזה להקל, ויל"ע.

★בגדרי השמירה של יחוד חתן עין ראב"ד ורז"ה בבעה"נ [שער הפרישה].

וברא"ש במועד קטן [פ"ג-לו].

וע"ע ברמב"ן "תורת האדם" [נט] וז"ל "וכתב הראב"ד ז"ל מהלשון הזה נלמוד דלא סגי בחדא מינייהו אלא צריך להיות בבית אנשים ונשים, והוא ישן לצד אחד עם האנשים והיא ישנה לצד שני עם הנשים, ודוקא בלילה אבל ביום מותר להתיחד עמה כשאר הנשים, ואינו אסור אלא בתשמיש אבל בשאר מיני פרישות כגון מזיגת הכוס והצעת המטה ודאי מותרת, ולא עוד אלא אפי' בחיבוק ונישוק וכיוצא בהן מותר, כך כתב הרב ז"ל, וכבר הורה זקן.

וע"ע ברשב"א [תוה"ב בית שביעי שער שני].

וע"ע בחזו"א [לד-ג], ובחזו"א יור"ד [צא ג-ה].

**ס"ב**

★יחוד בד"כ מטעם חשש פיתוי ולא מצד אונס, והראיה מנשים ששונאות זו את זו שמותר ביחוד, אם זה חשש אונס מה מהני, וכן אשה שבעלה בעיר [בפשטות האשה פוחדת] ואם זה חשש אונס מה מהני.

ויל"ע הרי גזרו על יחוד פנויה מפני מעשה דאמנון ותמר ושם זה היה אונס, ועיין בחכ"א.

וגבי קטנה שנאסר היחוד דנו האחרונים אי חיישינן לאונס או לא, וי"ל דגם מאן דחשיב אונס אינו אנוס גמור אלא כעין אונס קאמר דהיינו שמפתה **ופיתוי קטנה אונס הוא.**

★מכת מרדות

עיין בינ"א [כז] בדעת רש"י דיחוד דרבנן אין מלקות.

★עיין ב"ח בדעת רש"י שגם בא"א הא דאין מלקין זה רק אותה, אבל אותו מלקין דאין כאן חשש לעז [דמהיכן ידעו שלוקה עבורה].

★עיין ט"ז [ז] דא"א דאינה לוקה משום לעז זה רק **ביש לה בנים.**

וע"ע בפנ"י והפלאה בסוגיין דפליגי.

★"שהם ממזרים".

לכאורה ל"ד בנתיחדה עם גוי [אפי' אי עבדה מעשה] אינם ממזרים אלא פגומים, ומסתבר דחששו לפגם ג"כ.

**ס"ג**

★אשתו משמרתו.

שמירת אשתו מהני גם בישנה, "שנתה מתנדנדת מאימת זו" [מאירי].

ויל"ע אי מהני גם כשישנה ולא ידעה שיש כאן אחרת, האם גם בכה"ג אמרינן שנתה מתנדנדת.

★אשתו עמו מהני גם לפרוץ, וכן הוא בב"ח ד"ה "הרמב"ם" [דהרי לרמב"ם כיום כו"ע פרוצים ואשתו עמו מהני].

★במחלוקת הרמב"ם והטור.

בדעת הרמב"ם ביאר הב"י "י"ל דכיון דאשתו של זה לא תזנה מפני בעלה שהוא שם, **חברתה** ג"כ לא תזנה שתירא **שזאת ובעלה** יגלו סודה.

ועיין פרישה [יא] שמביא מהרש"ל "ולי נראה דעתו מאחר שאשתו משמרתו שם כן **האחרים** יתביישו ממנו מאחר שהוא ודאי לא יעשה כמותם".

יש שני נידונים א. מי השומר. ב. מי הנשמר.

בב"י מבואר דהנשמר היא האשה הנוספת ובמהרש"ל הנשמר הוא השני [הפרוץ].

ויש עוד נידון מי השומר, האם האשה או בעלה. בב"י מבואר ששניהם.

וע"ע בגר"א שציין לרש"י דעתן קלות שגם היא תתפתה, והיכא דאחת לא תתפתה לא תחפה על השניה, וס"ל כדברי הב"י ובהמשך דבריו יל"ע.

וע"ע בב"ח דמשמע דעיקר היתר הרמב"ם הוא מפני דהוי "אנשים הרבה ונשים הרבה" וס"ל דסגי בתרי ותרי עיש"ה.

ובטור דחולק ע"כ דחולק גם על ההנחה דאשה משומרת שומרת, וגם חולק וסובר דפרוץ לא פוחד ומתבייש מפרוץ שמור [דהכא הרי האיש שמור מאשתו ובכ"ז אסר].

וכן ס"ל דלא חשיב אנשים ונשים הרבה, א. דאולי סבר דבעי ג' וג'. ב. או דהכא הבעל ואשתו כלל לא בפרשה וחשיבי כחד בחד.

★ויל"ע אשתו לא כדת משה אלא עפ"י חוקי המדינה חשיבה כאשתו [נשואים אזרחיים] האם נחשב אשתו עמו ומהני שמירתה.

ולכאורה מגוי דלא מהני אשתו עמו וביאר רש"י דאינה מקפדת דאיהו בקרי ואיתתיה בבוצינא [ע"ז כה: ד"ה "עכו"ם אין אשתו"], משמע דלולי זה [בלי ההפקרות] מהני, והרי אינה אשתו אאל עפ"י חוקי המדינה מוכח דסגי בהכי להחשב כאשתו.

★לדעת הרמב"ם דאשה שמורה מהני להיות שומרת על אחרים וא"כ ה"ה אשה שבעלה בעיר דהיא שמורה, מהני לאחרות ג"כ.

ולענין אמו ואחרת, או אחותו ואחרת, י"ל כנ"ל.

וע"ע פת"ש שהביא בשם "זכור לאברהם" דלא מהני.

ולדבריו הא דמהני בס"ה דהאיש הוא שמור ושמירתו מהני לאחרים [למרות שהוא פרוץ דלדעת הרמב"ם כולם כפרוצים ואחר שהוא שמור מחמת אשתו מהני גם לפרוץ השני].

וע"ע חזו"א [לד-ג].

וע"ע חכ"א [בינ"א כז] "וה"ה באיש אחד ושתי נשים, ואחת מהן בעלה בעיר אין לחוש כלל אפי' לכתחילה".

★אשתו עמו עיין "בית שמואל" [כב] דמהני **אשתו בעיר** [לא עמו בבית].

וע"ע פרישה [יו"ד רמה-כ] "והטעם כיון דאשתו עמו בעיר מירתת תמיד דשמא פתאום תבוא אצלו דדרך האשה לבוא תדיר אצל הבעל".

וע"ע בדרישה [יור"ד רמה-ד] שהביא כן מהמהרש"ל.

ובב"ח [סק"י] משמע דלא מהני אשתו בעיר [דכתב גבי מלמד בבית הספר ואשתו בעיר דאין כאן מציאות של יחוד, ולכך שרי. אבל אם היה יחוד היה נאסר אפי' שאשתו בעיר].

וע"ע שו"ת מהרשד"ם [ח"ד קמה] "שאין להקל באשתו בעיר דלא מצינו בש"ס רק בעלה בעיר ולא אשתו בעיר".

וע"ע "דובב מישרים" [ח"א-ה] דמצדד להקל אשתו בעיר ביחוד של שתי נשים דנאסר רק מדרבנן.

ולשון השו"ע [ס"ה] "עד שתהא **אשתו של אחד מהם שם**" [מהרמב"ם], משמע דבעי עמו ממש.

ויל"ע מ"ש אשה דמירתתא מבעלה יותר מאיש דלא מירתת מאשתו, י"ל אם בעלה בעיר זה משהו פסיכולוגי שפיר, אבל אם זה פחד אמיתי מ"ש.[

ואולי מהני רק לאשה דלא תקיף יצריה, ולכך סגי בפחד הנ"ל, משא"כ איש דיצרו תקיף לא יפחד כ"כ, או דטבע האיש יותר לבוא מאשר האשה [דהיינו ענין מציאותי].

וע"ע ברד"ל "וישן עמהם" דאשתו **עמו בחדר**.

★ע"ע פנ"י [פ ד"ה תוספות] דגם בדרך מהני אשתו עמו וז"ל, "משא"כ באשתו עמו שרי בכה"ג דאכתי מירתת ועוד דכשתצטרך לנקבים ילך בעלה עמה ולא תניחו להתיחד כיון דמשמרתו וכו'".

★ יחוד עם גוי.

עין תוס' [ע"ז כה: ד"ה איכא] דבגוי אין חשש פיתוי אלא חשש **אונס,** ובאשה חשובה דאין חשש אונס שרי.

וע"ע חזו"א [לה-א] דכשמלכות מקפדת על אונס אפי' בכל אשה, לתוס' שרי [דחשיב כחשובה].

ועוד ביאר באו"א ענין אשה חשובה, עי"ש, ולפי"ז לא מהני בכל אשה מה שהמלכות מקפדת.

ולרש"י החשש הוא פיתוי גם בגוי וגם באשה חשובה יאסר.

והשו"ע הכא סתם כרש"י.

וע"ע ביור"ד [קנג-ד].

וע"ע בב"ח ובדרישה התם.

וע"ע שו"ת "חות יאיר" [סו].

★נחלקו הראשונים האם ביאת גוי בא"א אוסרת מדאוריתא.

ועיין ש"ך יור"ד [קנז-יב] "אבל א"א גילוי עריות ממש הוא וכ"כ העט"ז, ואע"ג דדעת ר"ת דאפילו א"א נמי **מכל מקום אין כך דעת כל הפוסקים".**

ולפי"ז גם יחוד **דא"א עם גוי נאסר מדאוריתא** [וכל מאי דאמרינן דגוי הוא מדרבנן הוא בפנויה].

וע"ע ברמ"א [קטו-ד בסופו], ובביאור הגר"א שם.