נזירות אחר כ ונזיר מעתה
קטגוריות: ש_ס / כז נזיר / נזיר דפים טז-כ - הרב ישעיה הלברשטט

# בדין הר"נ אחר כ' ונזיר מעתה והמסתעף

א

**א. י"ג:** בעי רבא אמר הר"נ לאחר כ' יום ומעכשיו ק' יום, מהו, כיון דהלין מאה בעשרין לא שלמין - לא חיילין, או"ד כיון דאית ליה גידול שער לבסוף חיילין, ותיבעי ליה נזירות מועטת, חדא מגו חדא קא מיבעיא ליה, את"ל נזירות מועטת כיון דעשרה יומין הוא דיתרין לא סליק ליה הלין עשרה, ודאי נזיר מאה יום כיון דאית ליה תמנין יומין לבסוף סלקין ליה, או לא, ואת"ל חיילי, אמר הר"נ לאחר כ' יום ומעכשיו נ"ע מהו.

**הנה** פשטות לשון הגמ', וכן הוא באמת דעת רוב הראשונים, דנתחדש כאן דכאשר מקבל נזירות דכבר בקבלה עצמה מונח **ומוכרח שהיא לא תתקיים כדינה, היא לא חלה באופן זה** (אלא תחול אח"כ), וזהו מה שאמר רבא "לא שלמין לא חיילין".

**ב. והנה** צ"ע מ"ט נחשב שלא תתקיים כדינה, דאיזה חסרון יש בהא 'דלא שלמין', והרי אחרי נזירות הכ' ישלים את הימים החסרים, והרי הא ודאי דהקדושה לא תפסוק ע"י נזירות דאחר כ', ורק המנין יפסק, ומצינו כמה פעמים דיש קיום נזירות בכה"ג שהמנין שלה מופסק, (והעיקר דהקדושה אינה מופסקת), וכגון נולד לו בנו בסיפא דמתני', וכנזיר שנצטרע. **וי"ל** כאן נתחדש בדברי רבא דדין הנזירות הוא **דכל המאה יהיו ברציפות**, (אף שאי"ז פסול גמור בקיום הנזירות) ולכך כל שמתחילה מובנה וברור דיהא הפסק 'למנין', לא תחול הנזירות באופן גרוע זה, משא"כ במצורע דאינו מובנה מתחילה, וכן במשנתינו בשעת ההפלאה היה הדבר ספק אם יהא בימים אלו נזירות בנו, ולא היה מה שיכריח את עיכוב החלות**[[1]](#footnote-2)** ועי' הערה[[2]](#footnote-3)**.**

**ג. והנה תוס' פירשו דהנזירות לא חלה משום שכן דעת הנוזרים שלא להפסיק נזירותם, (ונדחקו בלשונו דאמר 'מעכשיו'). ויש להסתפק מ"ט לא פירשו כפשטות הנ"ל דכאשר החלות לא תתקיים כדינה, מעיקרא לא חייל, אם משום דס"ל** דבאמת אין דין שהנזירות לא תהא מופסקת, ושפיר כדינה היא, וע"כ הוצרכו לבאר דדעת הנוזרים שלא להפסיק נזירותם, או"ד דס"ל שאע"פ שאי"ז ראוי לכתחילה, מ"מ כיון דמצינו חלות כזו (ואי"ז פסול גמור), אין מה שיעכב אותה מלחול השתא, **דכל חלות שיש לה אפשרות לחול א"א למונעה מלחול**. וכך נראה מהמשך שמעתין גבי נזירות מועטת, דשם ודאי הוא חסרון בקיום דין הנזירות כדאיתא '**לא** **סלקי** הנך עשרה', וע"כ דגם במקום שהחלות תהא שלא כדינה, בעינן לדעתו (ובלא"ה חייל), אלמא מה דבעי לדעתו הוא בשביל דרק ע"י דעתו אפשר להפקיע את החלות הראויה לחול עכשיו.

ב

**א. הנה** בעיקר האיבעיא הראשונה, צ"ב טובא מה הם שורש שני הצדדים דהאיבעיא, ובפשוטו, אחר דהעמיד רבא דלכתחילה בעינן רצופין ולא מופסקין ו'כיון דלא שלמין לא חיילין', א"כ הצד דחל הוא משום דלא אכפ"ל דאי"ז ראוי לכתחילה, דכיון דהימים הראשונים פנויים מנזירות ויכול לחול הרי ע"כ היא חלה, **דכל חלות שיש לה אפשרות לחול א"א למונעה מלחול.** וקשה דהעיקר חסר מן הספר, דהרי רבא לא קאמר אלא או"ד כיון דאית ליה גידול שער לבסוף חיילין, והו"ל את עיקר הסברא **דכל חלות שיש לה אפשרות לחול א"א למונעה מלחול** אף שתחול באופן שלא תתקיים כדינה[[3]](#footnote-4). **עוד צ"ב** טובא המשך דברי הגמ', דמחלקת בין נזירות מועטת למרובה, דהנה בגמ' קפריך ותבעי בנזירות מועטת ומשני דאה"נ וה"ק את"ל נזירות מועטת וכו', ועיקר החסרון דנזירות מועטת מבואר בגמ' משום 'דיתרין עשרה יומין', וקשה[[4]](#footnote-5) דלכאורה אי"ז הבדל אם 'הנזירות מרובה' או ש'הנזירות מועטת', ואת אותו חסרון היה יכול להסתפק גם במרובה ויתרין עשרה יומין, כגון ה"נ עוד צ' יום ומעתה נזיר ק' יום, דאם יחול הרי יתרין עשרה יומין, דאין בהם קיום תגלחת.[[5]](#footnote-6) [**עו"ק** כמו שהקשה הקרן אורה, דלרש"י ותוס' במתני' דבנזירות מועטת אינו מגלח, א"כ מ"ט נחשב 'דיתרין הני עשרה יומי' דכיון דלא גילח אי"ז עשרה לחודייהו[[6]](#footnote-7)].

**ב. והנראה** בזה בהקדם ב' הקדמות, ראשית, יסוד יסד לן מרן הגרי"ז זצוק"ל[[7]](#footnote-8) דחלוק נזירות מפורשת וקצובה לכך וכך ימים מנזירות סתם, דכאשר קוצב כך וכך ימים א"כ **הימים הם מעצם הנזירות**, דקבלתו היתה על הימים וקיום הנזירות הוא ע"י שנוהג את ימים אלו כימי נזירות, (ובין כשאומר ק' ובין כשאומר ל' יום הרי"ז קבלה על קיצבת ימים), אמנם **נזיר סתם** דאמרה תורה דדינו בל' יום, אין המכוון דכשאמר סתם הרי כאילו הוא אמר ל' יום, אלא דין והלכה **דאין נזירות פחותה מל' יום,** והיינו דעצם נזירותו אינה שייכת לימים אלא **קיבל להיות 'נזיר' ואמרה תורה דמשך הנזירות הוא ל' יום,** ואם לא ישהה בנזירותו ל' יום א"כ אי"ז נחשב נזירות, (דכאשר מגדל שער פחות מל' אין לזה שם 'גידול שער' ואין כל הנהגתו נחשבת "נזירות ופרישות"). **וכן** מוכח ברמב"ם פ"ג ה"א סתם נזירות שלשים יום, כיצד מי שאמר הר"נ אין פחות מל' יום, ואפילו אמר הר"נ נזירות גדולה עד מאד הרבה, הרי זה נזיר ל' יום, **שהרי לא פירש זמן.** הנה להדיא דאע"פ שודאי אמר בפיו דרצונו לימים רבים, אפ"ה אין דינו אלא בל' יום "כיון שלא פירש זמן", וע"כ מתבאר דאין גדר הדין דסתם נזירות ל', דהוא כאילו אמר ל', (דהרי הוא אמר להדיא טפי), אלא "כיון שלא פירש זמן" **אי"ז נזירות ששייכת כלל לזמן.** והגרי"ז בספרו שם כתב נפק"מ לענין מקצת היום ככולו, דבנזירות הקצובה לימים לא נימא מקה"כ, והביא כן מהספרי והספרי זוטא דחלוק בעיקרו נזירות סתם מנזירות מפורשת, יעו"ש שהאריך[[8]](#footnote-9).[[9]](#footnote-10).

**עוד** יש להקדים, דנראה פשוט מסברא דבכל אדם שנוזר נזירות מרובה לכך וכך ימים, יש בו גם את הדין דסתם נזירות ל' יום, והיינו דבכל נזירות ק' איכא לב' הדינים, דנצרך ל' יום **בשביל עיקר השם נזיר**, דללא ל' יום אי"ז בשם נזיר, ובעינן נמי **לקיים את מנין כך וכך הימים שנדר** שיהא נזיר בהם, ואי לא"ה לא נתקיימה הפלאתו, וגם יש להביא לזה ב' ראיות עי' הערה[[10]](#footnote-11).

**ג. והנה** בשמעתין יסד הגרי"ז[[11]](#footnote-12), דנזירות מפורשת כיון דעיקר קיומה הוא בימים, אפשר לצרף ולקיימה בכמה ימים ואפי' יש הפסק ביניהם, כי הנזירות נתפסה על מנין ימים, וסוף סוף קיים קבלתו דנהג כך וכך ימים, משא"כ **נזירות שאינה מפורשת דהדין ל' יום שם הוא מעצם הנזירות**, (דנאמר דע"כ זהו משך זמן אורכה), א"כ **א"א לצרף מכמה חלקים**, דאי תתחלק אין משמעות 'לשם נזיר' (וכמו שאין שם 'תענית' בין הארוחות). וביאר דזוהי כוונת הגמ' נזירות 'מועטת' היינו סתם נזירות, ונזירות מרובה היינו נזירות מפורשת[[12]](#footnote-13), וחילוק הגמ' ואת"ל וכו' היינו כהנ"ל, דבנזירות מועטת בעי שתהא רצופה וא"א שתתחלק, ובנזירות מרובה שייך שיתחלק, עכ"ד. **והנה** א"א לקיים הדברים כפשוטם דזהו כל החילוק דהרי רבא להדיא אמר דמעלתה הוא 'כיון דאיכא גידול שער', ולא משום שנזירות מרובה יכולה להתחלק.

**ד. ולכך** נראה מוכרח כמש"נ (בהקדמה השניה) דבכל נזירות מרובה **איכא נמי לקיום דסתם נזירות,** ומעתה מחוור היטב, דקאמר את"ל דבנזירות מועטת וכו' היינו דבנזירות סתם בעינן שתהא רצופה, וכיון דאין לן אלא ל' אחד וכשתחול בו נזירות דאחר כ' 'יתרין רק עשרה יומין', לפיכך לא מהני, וע"כ מעיקרא לא תחול נזירות דהשתא, משא"כ נזירות מרובה אין בה הלכה דרצופין, ואמנם עדיין **בעי שיהא בה רצופין משום הקיום 'דסתם נזירות' דאית בה,** לכך קאמר רבא דהסיבה דחייל הוא משום דאית בה גידול שער. **ונמצא,** דכדי דתחול החלות עתה, ראשית בעינן שיהא נזירות של ימים, דשייך בהם צירוף, אמנם מ"מ בעינן דהיא בו קיום נזירות רצוף של ל' יום, מדין עצם הנזירות, וכמש"נ.

**והא** דאמרינן 'דאיכא גידול שער', אין הכוונה דאז יוכל לקיים מצות תגלחת, אלא ר"ל **דיש בזה 'שיעור נזירות',** כמש"כ להדיא הראשונים (תוס', ר"פ, מאירי), וכן נראה מדאמרינן דבנזירות מועטת 'עשרה יומין הוא דיתרין' (היינו דאינו כנזירות מרובה דאית בה 'גידול שער'), ובזה נראה בגמ' דאין החיסרון משום דאין 'שיעור שער לתגלחת' אלא שאין בו 'שיעור נזירות' כדאמרינן **"לא סליק ליה** הלין עשרה", ופרש"י ותוס' דאין כאן קיום לעיקר מנין הנזירות, והיינו דע"י ההפסקה יש כאן נזירות שאינה רצופה ואינה עולה לקיום נזירות (וכ"כ להדיא בחי' מרן רי"ז הלוי עמ' 42 ד"ה והנה בדעת הרמב"ם, דאין כוונת הגמ' דבעינן שיער לקיום מצות תגלחת אלא דאין כאן שיעור נזירות)[[13]](#footnote-14).

**והא** דקרי ליה הש"ס 'גידול שער' ולא 'שיעור נזירות' י"ל דהיינו הך, **דעיקר תורת הנזירות נקראת על שם גידול השער,** ועיקר הדין דאין גידול שער פחות מל' נלמד מדכתיב קדוש יהיה גדל פרע שער ראשו, וכן פרש"י עה"ת דקדוש יהיה, השער שלו לגדל פרע וכו', היינו **דהוא מעיקרי 'קדושת הנזיר'**, וביותר איתא דעיקר שם 'הנזר' הוא ע"ש השער כדכתיב וטמא את ראש נזרו היינו את השער (ט"ו.), ונזר אלוקיו על ראשו היינו על גידול שערו, (דראשו בכל הפרשה מתיחס לגידול שער), וכדאיתא בשה"ש (ז' ו') 'דלת ראשך כארגמן מלך אסור ברהטים', ופרש"י שם, קליעת שערות נזירייך נאה במצותה כקליעת ארגמן, (דלת ראשך, ע"ש שהקליעה מודלת על גובה הראש), מלך אסור ברהטים, שמו של מקום קשור בתלתלים שנאמר (במדבר ו) נזר אלהיו על ראשו[[14]](#footnote-15), ושמעינן מכל זה דגידול שער מורה על עצם הנזירות ולא על מצות תגלחת גרידא, וכן לכמה ראשונים (רמב"ם פ"ו ה"ו עי"ש ברדב"ז, ר"פ כאן ד"ה ואין לומר עומקא 70) יש **קיום מצות תגלחת** אפי' על שער דפחות מל' יום, (וכן חזינן בתגלחת טומאה), וע"כ דגידול שער הוא קיום ענין נזיר ולא היכ"ת למעשה תגלחת.

**ואמנם** דעת התוס' דבשביל תגלחת מוכרח לגדל שער ל' יום, אף בלא קיום מנין נזירות (וכמש"כ בדף י"ג. ע"ב ד"ה או, וי"ד: ד"ה נטמא), מ"מ גם לדבריהם עיקר דינא דגידול שיער הוא מעיקרי קיום הנזירות, וכמש"נ אלא דאיכא נמי הלכה בתגלחת גופא דבעינן לגלח אחר גידול ל'.

**ה. ומבואר** היטב כולא שמעתין, דתחילה איבעיא ליה בנזירות מועטת ושורש האיבעיא הוא, דמחד גיסא כיון דיש דין ברור דנזירות שלושים צריכה להיות רצופה, לכך אמרינן (בצד הראשון) דבכה"ג לא תחול הנזירות עתה כי תופסק, וע"כ תחול רק אחרי השלמת נזירות דאחר כ', **דחלות שכשתחול לא תתקיים כדינה אינה חלה מעיקרא**, והצד השני הוא **דא"א למנוע חלות מלחול** כיון דהימים פנויים מנזירות, ועל כרחך חלה הנזירות, ואע"פ שאין בה קיום נזירות מ"מ הקדושה אוסרתו ביין וכו' בימים אלו, וכמש"כ התורי"ד בזה"ל, **כיון שאלה כ' יום אינו נזיר בהם חלה עלייהו נזירות דל' יום**, ואף על גב דלא שלמין, נאסר בהם, ועי' הערה[[15]](#footnote-16).

**והא** דקאמר את"ל וכו', היינו דגם אי נצדד דלא יחול כיון שאינה ראויה להתקיים כדת, ה"מ נזירות מועטת דצריכה להיות רצופה, אבל נזירות מרובה שפיר תחול עתה, **דלא בעינן בה רצופה,** ואי משום סתם נזירות שבה הא איכא גידול שיער, היינו שיעור נזירות, והצד דלא תחול, הוא דדן רבא דאפשר **דגם 'מנין הימים' דנזירות מרובה בעי שלא תפסיק אותו נזירות אחרת**, ועי' הערה[[16]](#footnote-17). אמנם המסקנא דנזירות מרובה מצד קצבת הימים אי"צ רצופה, ורק דצריך להתקיים בהם שיעור נזירות רצוף, וכמש"נ[[17]](#footnote-18).

**ונמצא** דהספק הראשון במועטת הוא **ספק 'בהלכות חלות',** אם חלות יכולה להימנע מלחול כיון שכאשר היא תחול היא לא תתקיים כדינה[[18]](#footnote-19), ואסיקנא באת"ל דנמנעת היא מלחול מה"ט, מבעיא ליה במרובה **'ספק בהלכה דמרובה'** אם בעי בה רציפות.

**ו. ומיושב** היטב כל הקו' דלעיל, דמשה"ק מהו שורש הנידון דרבא בנזירות מרובה, וי"ל דזה היה ברור דיש דין 'בסתם נזירות' דתהא רצופה[[19]](#footnote-20), אמנם בעי אם כשקצב הוא יחידת נזירות צריך להתקיים הרציפות בכל יחידת הנזירות, או דרק הל' יום דמתוכם צריך להיות רצוף. **וכן** מיושב הקו' מ"ט לא אמר רבא בצד השני דחל אע"פ שלא תתקיים כדינה, ולהמתבאר לק"מ, דבאמת לב' הצדדים חלות שלא כדינה לא תחול ועיקר דברי רבא דמהני משום דאיכא גידול שער, היינו דהדין רצופין מתקיים בל' שבהם (והדין רצופין לא נצרך בכל המאה). **ומיושב** נמי, מ"ט לא דן הש"ס את הנידון 'דיתרין עשרה יומי', בנזירות מרובה דקיבל נזירות לאחר צ' ומעתה ק', דנראה דבכה"ג באמת לא אכפ"ל כלל בזה גופא שנשאר עשרה ימים, דשפיר יש 'בנזירות זו', קיום 'שיעור נזירות' ראויה, היינו שלושים ראשונים[[20]](#footnote-21), ולכך בעי בדווקא בנזירות מועטת דבה שייך חסרון ביתרין עשרה יומין. **וכן** קו' הקר"א, דאי אינו מגלח מ"ט נחשב 'יתרין עשרה יומין', די"ל דאף שאינו מגלח, מ"מ עצם זה שפוסק למנין אחר, נמצא דהני עשרה לא נמנו ברציפות ואין כאן ל' רצופים ועי' הערה ה'.[[21]](#footnote-22). [[22]](#footnote-23)

**ז. הנה** נתבאר בדברינו ד' יסודות, **א'**, החילוק בין נזירות מפורשת לנזירות סתם. **ב'**, דבכל נזירות מפורשת וארוכה יש גם קיום דין מסוים בל' יום כדין נזירות סתם. **ג'**, הנזירות סתם דינה להיות רצופה בלא הפסק נזירות אחרת, משא"כ הנזירות המפורשת הארוכה. **ד'**, 'גידול שער' ענינו קיום תורת נזירות ולא הכשר למעשה תגלחת גרידא, ובעי שיהא ל' יום רצוף.

**ויש** סמך ויסוד לכל זה מדברי רבינו פרץ בשמעתין,[[23]](#footnote-24) יעו"ש היטב, דחידש והוסיף דקיום מנין דנזירות שלושים יכול להצטרף לקיום נדרו שנדר למנות נזירות ואינו צריך להיות רצוף, אמנם מוכרח שיהא שיעור נזירות רצוף כדי שיהא קיום גידול שער ותגלחת, (ואע"פ שלקיום מצות התגלחת עצמה היה סגי גם בפחות מל' כמש"כ שם בתחילת דבריו, מ"מ בעי לגלח על גידול דשיעור נזירות דהיינו ל', וצ"ע.

ג

**א. יש** להעיר מ"ט מעמידה הגמ' דהחסרון הוא 'בעשרה דיתרין', ולכאו' החסרון הוא גם בעשרים הראשונים, דסה"כ אין כאן קיום נזירות רצופה. וביותר יקשה דגם בנזירות מרובה הגם דיתרין פ', אבל יש לן את כ' ימים ראשונים שאין בהם קיום, (וזה יגרום שכל הנזירות תחול רק אחר נזירות כ'). אמנם זה לק"מ וכמש"נ, דהרי הימים שפיר מצטרפים[[24]](#footnote-25), אלא דיש הלכה נוספת דיהא נמי 'במכלול הנזירות' 'שיעור נזירות', אבל בנזירות מועטת צ"ע מ"ט הגמ' עוסקת דוקא בעשרה יומין דיתרי[[25]](#footnote-26).

**ב. ונראה** לומר דהני כ' ימים מצטרפים לל' הבאים אחריהם והם נחשבים ימים של 'נזירות', דאע"פ **שלמנין** שלושים הם יצטרפו לעשרה, אבל בשביל שיהא שם נזירות מהני גם כשהוא יחד עם קבלה אחרת, דמשום החסרון דסתם נזירות טעונה נזירות רצופה, הרי **בזה שהם סמוכים לנזירות דאחר כ' שפיר מתקיים בהם שם נזירות,** ומהני גם צירוף לנזירות אחרת, וקיום מנין שלושים יהא להם ע"י צירוף לעשרה האחרונים, אמנם אומרת הגמ' דהעשרה דיתרין, אין בהם שם נזיר[[26]](#footnote-27), וממילא אין קיום דין לכל קבלת נזירות זו.

ד

**א. הרמב"ם** פ"ד מנזיר ה"ז כתב וז"ל, אמר ה"נ לאחר כ' יום וה"נ מעתה, מונה ל' יום ומגלח תגלחת טהרה, וחוזר ומונה ל' יום אחרים, והיא הנזירות שנדר לאחר כ', שאם תאמר מונה כ' ופוסק, מונה ל' ומגלח, נשארו מנזירות שהתחיל בה עשרה יום בלבד, ואין בין תגלחת טהרה לתגלחת טהרה לעולם פחות משלשים יום עכ"ל. הנה מתבאר דהרמב"ם פירש דנידון הגמ' דתחול ולא תפסיק, וכמש"כ הכס"מ, והיינו דס"ל דאין לן כח לעכבה מלחול כיון דהכ' ימים דלפנינו פנויים מנזירות[[27]](#footnote-28), אלא אדרבה כוונת הגמ' לדון דהיא תחול ותעכב את הנזירות הבאה מלחול, דאחרי דחלה לא תפסוק עד שתושלם.

**וכבר** הקשה המאירי (על 'גדולי המחברים') ממתניתין, (ופסקה הרמב"ם בה"ג) דפוסק בשביל נזירות בנו, וכן צ"ע מה"ו דגבי נזירות מרובה פסק הר"מ, דינהג ק', ובהגיע יום כ' יפסיק לקיים נזירות כ', ושוב ימנה פ', וכדאסיקנא בשמעתין, וקשה מ"ש" מהכא דאמרינן דכיון דחל ע"כ יושלם ולא יפסוק.

**ב. ואמר** בזה הגרי"ז (כתבים עומקא 129 ד"ה והנראה) לחלק, דכל דברי הרמב"ם בה"ז הם בדווקא בנזירות סתם, דכיון דהיא לא יכולה להתחלק כמש"נ לעיל, לפיכך אין היא מפסיקה, דהיא לא יכולה להיחלק, משא"כ נזירות מרובה היינו נזירות המפורשת לימים מפסיקה, ולפי"ז מש"כ הרמב"ם, ואין בין תגלחת טהרה לתגלחת טהרה לעולם פחות משלשים יום,היינו דבעינן **'שיעור נזירות'**, (וכן דייק הגרי"ז שם דכתב תגלחת טהרה) והוא ל' יום המוכרח לשם נזיר, כי עיקר ענינו דהנזיר הוא הגידול שער, ובעי שיהא רצוף ל' יום[[28]](#footnote-29), **ומתורץ** הקו' מה"ו, דהרי שם היא נזירות מפורשת שיכולה להתחלק, ואי משום דבכל נזירות מפורשת יש גם צורך לל' רצופין בשביל עיקר השם נזירות הרי התם היה ל' בפ' הנותרים.

**ג. והא** דהקשינו ממתני' (והרמב"ם ה"ג), י"ל דלדעת הרמב"ם כל משנתינו איירי במרובה דפירש כך וכך יום, וכמו שמפורש בלשון הרמב"ם, וכ"כ הגרי"ז בספרו (עמוד 40 ד"ה והנה) דמשנתינו איירי דווקא במרובה, וא"כ לק"מ מהלכה ז' הנ"ל, והיינו דלא סגי דאיירי כשאמר כך וכך ימים, אלא משנתינו איירי בנזירות מרובה באופן **דכבר היה שיעור נזירות לפני לידת הבן,** וכך מפורש ברמב"ם בה"ד כיצד וכו' דאיירי בנזירות מרובה דהפליא מאה, ובנו נולד או בשבעים או אחר שבעים. **ויתבאר בזה דסגי בהא דיש שיעור נזירות גם בתחילה ולא בעי דווקא בסוף**.

**עוי"ל** דנזירות דבנו שאני, דבעיקר הפלאתו קיימת סיבת הנזירות היינו לידת הבן, ולפיכך מוכרחת היא לחול עתה בלידת הבן, ולכך קדמה (ועי' לק').

ה

**א. הנה** כתב הרמב"ם דהנזירות שהתחילה לחול תימשך ולא תתן לקדומה לחול עד שתסתיים, (והקדומה תחול בסיומה), וגדולה מזו כתב הרמב"ם בה"ח דגם בגוונא דע"י הנזירות דהשתא, לא יהא קיום לעולם לנזירות הקדומה, מ"מ אמרינן דכיון דחל חל, דהרי כתב דכאשר קיבל מעתה נזיר עולם לא תיפסק נזירות זו, ונזירות דאחר כ' לא תחול לעולם. **וכל זה צ"ב טובא,** דהרי כבר מחוייב ועומד הוא לנזירות דכ', (וההתחייבות להיות נזיר לאחר כ' כבר חלה ככל הפלאת נזירות דענינה התחייבות, ואינו יכול לחזור בו מהתחייבותו), וא"כ בפשטות אין מקום לנזירות דהשתא לחול אלא עד כ', וכבר אינו 'בעלים' להתחייב נזירות על הזמן דאחר כ'[[29]](#footnote-30). **ומלבד** הקו' מסברא, קשה גם ממתני' דתנן דבנו דקדים עדיף על הנזירות דחלה, ואף דכבר חילקנו דמתני' בנזירות מרובה שאפשר שתיחלק, ומה"ט חלים שניהם, משא"כ הכא, מ"מ שמעינן מהתם את **כח קדימת המוקדם**, וכמבואר בירושלמי (סוף ה"ט) דביאר זאת משום דהאומר הר"נ הוא כאומר 'הרי עלי', היינו דחל התחייבות גמורה להיות נזיר ביום הכ', וא"כ ההתחייבות שבאה אח"כ אינה יכולה לבטל ההתחייבות הקדומה, וכל ההתחייבות החדשה בהכרח תהיה באופן מוגבל עד כמה דלא תבוא ההתחייבות הקדומה. ונראה ודאי דמה"ט נמנעו כל הראשונים ממהלך זה, דנקטי אין שום אפשרות דהנזירות החדשה תימנע ותבטל את הנזירות הקדומה, וצ"ע דעת הרמב"ם[[30]](#footnote-31).

**ב. וי"ל**, הטעם דליכא הכא 'שעבוד' משום ודכבר נתבאר (בשיעור הקודם בענין ה"נ היום ה"נ היום) דעצם קבלת הנזירות אין בה מחייב שיתחיל דוקא היום, ואפשר דמה"ט ס"ל לרמב"ם דעדיפה חלות שכבר חלה.

וע"ד זה נראה ברבינו ברוך (הו"ד בתורי"ד) דכתב דרק כאשר אמר להדיא מעכשיו יש קדימה לחלות שחלה, והיינו דהגריעותא בלאחר כ' היא כהנ"ל דאין מחייב שיתחיל דווקא מאז, אלא הפלאתו רק דמאז הוא מוכן ומזומן להיות נזיר, ואין סיבה בעצם ההפלאה שיתחיל דוקא אז, ולכך לא נחשב דהוא כבר לא 'בעלים' להתחייב על הזמן הזה[[31]](#footnote-32), ומ"מ לדרך זו מיושב היטב הקדימה דתנן במתני', דהתם שאני דיש קדימה לבנו כיון דתלה את הנזירות בסיבה שהיא מכריחה שיחול דווקא עכשיו.

**ג. ומבני** החבורה שליט"א דנו לפרש באופ"א, ופירשו דדעת הרמב"ם דהוה כהקדש דמפקיע מידי שעבוד. **אמנם** לא נראה כלל לפרש כן, חדא דמי יימר דהקדש יפקיע משעבוד דהקדש. **ועוד**, דהנה דנה הגמ' לומר בסוף שמעתין, דה"מ בנזירות דיש לה שאלה, אבל בנזיר שמשון דליתיה בשאלה לא, ובשלמא לפירוש רש"י ודעימיה דנידון הסוגיא הוא דחלות דבהכרח אינה חלה כדת א"כ מעיקרא אינה חלה, שפיר קאמר הש"ס דכיון דנזירות דאחר כ' איתא בשאלה, א"כ כל קיומה אינו מוכרח, ונמצא דההפלאה דהשתא אין מוכרע שהיא תהא באופן שאינו ראוי, ולפיכך אין מספיק סיבה לדחות ולמנוע את חלותה עכשיו, אבל למהלך הרמב"ם בסוגיא דיש סברא בנזירות מועטת דתחול ולא תיפסק כיון דחלה, ואפ"ה כתב דה"מ כשהנזירות דאחר כ' איתא בשאלה, אבל בנזירות שמשון דליתא בשאלה חלה הנ"ש מיד אחר כ', ולא יגלח על הנזירות הראשונה, ואי עיקר סברת הרמב"ם דכיון דחל תו לא פקע ומפקיע מידי שעבוד המוקדם, א"כ אין נפק"מ בין איתא בשאלה לליתא בשאלה[[32]](#footnote-33), וכן קשה למהלך הראשון.

**ד. לכן** יל"פ דמשום הא דאיתא בשאלה הוא הסיבה דאין כאן 'שעבוד', דהנה כל ענין דבר משועבד הוא **בחפץ משועבד**, דלבעל חוב יש זכות בדבר וממילא הקונה לא נעשה בעלים כלל כנגד זכותו של הבע"ח, ולדעת ש"ר דה"נ יש קדימה ושעבוד לראשון, היינו משום דכבר התחייב להיות נזיר בהני ימים, וא"כ כאילו אינו בעלים להתחייב שוב על הני ימים. **אמנם** בדעת הרמב"ם נראה דמידי 'דאיתא בשאלה' היינו דהחלות שלו **תלויה 'כסדר' בהפלאה**, ולכך מהני שאלה על הדיבור. **ועי'** ש"ך סי' רנ"ו דגדר השאלה הוא **כדיבור מבטל דיבור**, והנה בקנין וכדו' ליכא 'שאלה' כיון דהוא חלות גמורה ואין בו שייכות תמידית לסיבה שעשתה אותו, אבל הפלאה כל ענינה **שהדיבור עומד ומחייב את מה שהוא אמר** (ומה"ט איכא בל יחל אפי' אחרי שחל)[[33]](#footnote-34).

**ומעתה,** אפי' דחל ההתחייבות קדומה, מ"מ כיון דאי"ז חלות גמורה אלא הוא 'כסדר' מכח הדיבור הראשון, ועתה הוא העמיד דיבור אחר שיחול עתה, והרי **שני הדיבורים לפנינו בשוה**, ולכך יש להקדים את זה שחל[[34]](#footnote-35), וזהו דמחלק הר"מ דנ"ש שפיר מונעת היא את החלות ככל שעבוד, דהא דאין בה שאלה מורה דהיא חלות גמורה ללא שייכות עם הסיבה[[35]](#footnote-36). אמנם הצד דיהני גם בנ"ש, אולי יל"פ דהוא משום דלעולם אי"ז אלא חלות מכח ההפלאה, ואפ"ה יש בנ"ש חומר דאין בה שאלה, וצ"ע.

**ה. ועל** הקושיא שהקשינו ממתני, דמתבאר דיש קדימה, צ"ל דאף דמבואר ברמב"ם דאין מעלה לקדימה כבגדרי 'שעבוד' (דכל החלויות הבאות יהיו מוגבלות לשעבוד), מ"מ יש דין קדימה, והיינו דבשמעתין דעסקינן על **עיקר קיומה** של החלות, דנזירות מועטת היא, שאי לא תימשך היא תיבטל[[36]](#footnote-37) (דקיומה בהכרח הוא ברציפות של ל' יום), א"כ אמרינן דכיון דקדמה בחלות לא תפקע, דרק כח שעבוד יוכל למונעה מלחול ולהמשיך, והא ליכא וכמש"נ, אולם במתני' כיון דשניהם חלים, (דהרי איירי בנזירות מרובה דכבר מנה ל' רצופים), והנידון הוא רק את מי להקדים במנין, בזה יש להקדים את המוקדם מסברא בעלמא דיש להקדים למוקדם. **אמנם** צ"ע טובא דבר זה דיהא קדימה בחלויות ללא גדרי שעבוד[[37]](#footnote-38), וכן נצטרך לדחוק דעל דין קדימה זה קאי הירושלמי דקפריך וליקדם וכו', ומשני דכבר יש 'הרי עלי' מוקדם, ולכך יש סברא להעדיפו, אך צ"ע מה דדימה הירושלמי לעולה ושלמים, דהתם אי"ז קדימה.

הערה גדולה – אחר דאתאן לדברי ר"פ דהדין רצופין יסודו מהדין גידול שער שהוא בעי להיות רצוף ומכש"נ דהוא נקרא "שיעור נזירות" דעיקר תורת הנזיר היא ע"ש הגידול שער, א"כ אי"צ להחילוק דהגרי"ז בין נזירות סתם לנזנירות מפורשת וסגי לומר דלעולם בעי את האי קיום דגידול שער

1. **ואף** דהירושלמי פירש ביושבת על המשבר, וכתב הרשב"א דהיינו דודאי תלד היום, כתב התורי"ד דודאי תלד אבל לא ודאי יהא נזירות דאולי תלד בת. וביאור הדברים, דבשביל דיחשב **דעיקר הפלאתו** היא נזירות שאינה ראויה, היינו רק כאשר הוא **מוכרח דיהא שלא כדין,** וזה מה שמונע את חלותו, אבל כיון דאפשר דתלד בת ולא יהא עיכוב לנזירות שפיר מהני, משא"כ הירושלמי איירי לענין אם אפשר לומר ה"נ היום ה"נ, דבזה יש לדון **דאין תוקף ומשמעות לקבלתו השניה** דהוא כבר נזיר בימים אלו, ובזה אין נפק"מ בין ספק לודאי, סו"ס אגלאי דהוא קיבל על אותם ימים וזה אי אפשר. [↑](#footnote-ref-2)
2. **אפשר** לפרש 'דלא שלמין' הוא חסרון בכח הקבלה לקבל על זמן שאינו ראוי לחול, והיינו כיון דהוא לא קיבל ללאחר כ' אלא אמר ק' מעכשיו, ולפי קבלתו אמור להיות עתה כל הק' וזה אינו, א"כ קבלתו מעיקרא אינה כלום, וכן משמע בקר"א והיינו דלעולם מצד הלכות נזירות לא בעי רצופין אבל לפי קבלתו היה אמור לחול עתה הכל וזה א"א לפיכך קבלתו בטילה וצ"ע. [↑](#footnote-ref-3)
3. **ואין** נראה לפרש דכל כוונתו לומר בזה את העדיפות של נזירות מרובה מנזירות מועטת, דהרי את העיקר לא אמר, ועוד דהגמ' לא העמידה עדיין דחדא מגו חדא קמבעיא ליה. [↑](#footnote-ref-4)
4. **כן** הקשה מו"ר הגרא"י שליט"א בשיעור בבריסק. [↑](#footnote-ref-5)
5. **עו"ק**, איך נימא דחל אע"פ דאיכא חסרון דרצופין, והרי בנזירות מועטת חזינן דדחינן ל'חלות' מכח דהני עשרה לא סלקי, ולא אמרינן דע"כ יש לחלות לחול בכל אופן, ויש ליישב. [↑](#footnote-ref-6)
6. **אמנם** יש ליישב**,** דכל מה דאמר רש"י דאינו מגלח הוא אחר דבהכרח חלו שניהם (כבמתני'), אבל באמת **דיחולו ויתאחדו אינו האופן הראוי**, דכיון דב' הפלאות חלוקות הם, א"כ **ראוי דיתקיים כ"א לעצמו** ויהא בהם ב' תגלחות, והכא דעסיקנא לומר דהחלות יש לה לחול באופן הראוי ולכך תידחה, א"כ האי אפשרות אינה טובה, וכן מתבאר בחידושי הגרי"ז עומקא 292 ד"ה ולפי פירוש רש"י. (וכן לתוס' הכא עסקינן בהא דדעת הנוזרים להעמיד הנזירות על מתכונתה הראוי ביותר, ועי"ז דוחים לחלות, ואפשרות זו דכתבו התוס' במתני' דמבטל תורת תגלחת בנזירות בנו בשביל שלא לפגוע בנזירות דידיה, אינו לכתחילה, ולא אמרו כן אלא שם דבהכרח שני הנזירויות לפנינו). [↑](#footnote-ref-7)
7. **בספרו** בתו"ד בריש הלכות נזירות פ"ד ה"א, עמ' 38 ד"ה והנראה, ובכתבי הגרי"ז י"ג: ד"ה והנראה. (וכן העמדנו בסוף השיעור הקודם בפשט דברי רש"י דף ט"ו.). [↑](#footnote-ref-8)
8. **וכן** נראה בתוס' ו: דכתבו דדינא דנטמא ביום מלאת תן לו תורת נזיר, הוא רק בנזירות מפורשת ולא בנזירות סתם (והגם שצ"ב הטעם בדבריהם), מ"מ שמעינן מדבריהם דב' גדרים הם. [↑](#footnote-ref-9)
9. **דעת** המנח"ח דהאי דינא יכול להתקיים אפי' כשאין רק יום א' כגון ביום א' לפני מותו, דיסוד הדין הוא כ'פשטה', והיינו דסתם נזירות ל' יום ר"ל דהנזירות מתפשטת ל' יום, **ובודאי גם מדבריו מוכח הנ"ל דאי"ז דהתורה האמרה כאילו הוא קצב ימים, כמש"נ בסוף השיעור הקודם אבל מ"מ אי"ז כהגדר שנתבאר בפנים,** ובאמת הגרי"ז בספרו (פ"ד ה"י עומקא 312) חולק עליו, וס"ל דבעינן שבעצם יהא אפשרות דל' יום, וזה דהוא מת לא אכפ"ל דהוא כדבר חיצוני, ואי"ז בגדר פשטה, אלא באמת נזירות צריכה שיהא בה שהייה דל' יום, ונחשב דיש כאן הפלאה לל' יום. [↑](#footnote-ref-10)
10. **א. תוס'** דף ו: כתבו דדוקא בנזירות מרובה דכך וכך ימים איכא להאי דינא דנטמא ביום מלאת תן לו תורת נזיר, דהיינו ל', ולכאו' זה שנזירותו קצובה למאה, מה שייך ליתן לו תורת ל', והרי תורת ל' נתחדשה רק בסתם נזירות, אבל כאשר קיבל מאה מה ענינו לל' וע"כ דבכל קיצבת ימים יש גם קיום דסתם נזירות ל' ובהיטמאו אחר מלאת מנין הימים לא נסתר מנין הימים שקיבל אלא נסתר 'עצם הנזירות' דהיינו ל' יום. **ב. עי'** במשנה דף מ"ד. דנראה שם דתגלחת היא סותרת ל' יום ולא רק היכ"ת לגדל שער, ולכאו' ממנ"פ אי הוא דין סתירה א"כ יסתור כל מנין הימים כמו דמצינו בטומאה, ומה ענין 'שלושים' לנזירותו, אלא ע"כ בכל נזירות מפורשת יש גם קיום דנזירות סתם **וקיום זה**, נסתר ע"י גילוח, ולכך סתירת תגלחת היא ל' יום, ובעזה"י בסוגיית הגמ' י"ד: בנטמא ביום גידול שער יתברר ענין זה טפי. [↑](#footnote-ref-11)
11. **בכתבי** הגרי"ז שם, וכן נאמר בשיעורים בבריסק בשם הגרי"ז. והנה הגרי"ז אמר כן בדעת הרמב"ם ויבואר לק', אבל מ"מ יסוד הדברים נראה לומר כן לכל הראשונים. [↑](#footnote-ref-12)
12. **וכן** נתבאר בשיעור הקודם בדברי רש"י ט"ו. ד'מועטת' היינו סתם נזירות, ומרובה היינו קצובה, וכדמוכח מרבינו אברהם מן ההר יעו"ש. [↑](#footnote-ref-13)
13. **אבל הא דלא יוכל לקיים מצות תגלחת אי"ז סיבה שלא תחול הנזירות (דאת זה יש גם בנזירות מרובה כגון ה"נ לאחר צ' יום וק' מעתה, וכדלקמיה), ועיקר הסיבה הוא משום דאין קיום שיעור נזירות, ורק זה יכול לדחות את חלות הנזירות.** [↑](#footnote-ref-14)
14. **וז"ל** רבינו בחיי פ' נשא, הוזהר בתגלחת לפי ששערותיו של אדם הם כחו, וכן בשמשון "אם גלחתי וסר ממני כחי", ואין להם סוף, והם גדלים כל ימי חיי האדם, וכל זה ירמוז לענפי השם ונטיעותיו וכחותיו שהם הויות דקות ופנימיות, והן עשויות כעין חוטי שלהביות המתפשטות לכל צד ואין להם סוף ותכלית ואין להם קץ, ועל כן נצטוה לגדלם, הוא שאמר "גדל פרע שער ראשו", והוזהר שלא יכרות אותם, "כי נזר אלהיו על ראשו", ואם יכרות שער ראשו שהוא דוגמת הנטיעות יהיה כמקצץ ומפריד השם מענפיו, עכ"ל. [↑](#footnote-ref-15)
15. **ובאמת** דעת רש"י (ד"ה ותיבעי) דבסופו של דבר כיון דיש לפנינו את ב' החלויות אינו מגלח עד לבסוף, ולטעמיה אזיל דס"ל במשנתינו דעד כמה דע"כ שניהם חלו, הרי גדרם דנעשה חד נזירות, ואז יגלח אחת על כולם, **ונמצא דלקושטא יש לה קיום דרצופה היא ע"י שנעשה חד**, אמנם הצד הראשון ס"ל כמש"נ בהערה לעיל בשם הגרי"ז (עומקא 292) דהכא מודה רש"י דמגלח, דזה גופא דב' ההפלאות נעשו חד אינו הקיום הראוי, ולכך לא חייל עתה, ורק הצד השני דס"ל דע"כ החלות תחול, שוב ממילא נעשה חד. **ולתוס'** נמי בכה"ג לא יגלח (כמש"כ בדף י"ג. דבכל מקום דהתגלחת תבטל קיום דין תגלחת דהנזירות שכבר חלה, אינו מגלח), ובפשטות נחשב קיום 'רצוף', כיון שלא גילח, אמנם כל זה אחר דחל וכמש"נ. **אמנם** להשיטות דמגלח (רמב"ם, והמורה בגליון) א"כ ע"כ אין לחלות זה קיום אלא קדושה גרידא, ויצטרך להוסיף שלושים יום לקיום מנין נזירות, וכמש"כ להדיא בתורי"ד כאן. [↑](#footnote-ref-16)
16. **ונראה,** **דעומק דברי רבא דצידד דאולי מאה בעי נמי רצופות, אי"ז מכח מנין הימים, דבזה היה פשוט דאפשר לצרף כמה קיומי ימים, אלא דכאשר קצב שזו היא נזירותו א"כ עשה בהפלאתו דגם 'עצם הנזירות' אצלו יהא ק' יום, דאף דבדר"כ אומרת התורה דסתם נזירות ל', אבל הכא קבע שנזירותו היא ק' וממילא צריך שכל הק' רצופה, וכן הוא לשון הברייתא בכורות י"ב:, דאין נזירות פחות מל' יום ומוסיפין עד עולם, והיינו דבכוחו להוסיף על עצם הנזירות וסבר רבא בצד זה דהוא אותו גדר כנזירות סתם ומה"ט בעי רצופין.** [↑](#footnote-ref-17)
17. **ושוב** קבעי בנ"ע, דהתם מעיקר דינו שלא יפסק כלל כמש"כ רש"י, ומה"ט יש לדון דלא יחול עתה. [↑](#footnote-ref-18)
18. **וגם** לתוס' דפירשו דמניעת החלות משום 'דעתו', ודאי עצם הסוגיא הוא להעמיד חסרון אמיתי דסתם נזירות בעיא רציפות, ויש גרעון הלכתי ביתרין עשרה יומין, ומש"כ דהנידון הוא בדעתו היינו דס"ל דאין שום כח שימנע החלות אלא דעתו, וספק הגמ' הוא בדעתו האם למנוע את החלות השתא או לא. [↑](#footnote-ref-19)
19. **לכה"פ** לכתחילה, ואולי אף בדיעבד לא שייך קיום נזירות סתם כשאינה רצופה. [↑](#footnote-ref-20)
20. **והא** דקאמר גידול שער לבסוף משום דבהא קמיירי, והא דכתבו התוס' במתני' דגם במרובה אי אין ל' בסוף לא יגלח עבור בנו, היינו במצב של הכרח ודיעבד דכבר ב' הנזירויות לפנינו אז לא יבטל את תורת תגלחת מנזירות דידיה, אבל הכא אנו דנים שדעתו להחיל זאת באופן היותר ראוי דהיינו אחד אחרי השני [↑](#footnote-ref-21)
21. **ושפיר** הוא חילוק בין נזירות מועטת למרובה, כי נזירות מועטת הוא המבטא את הדין של סתם נזירות, רק שהוא נצרך גם בנזירות מרובה, ובדר"כ הוא מתקיים או בתחילה או בסוף. והנה **בגוונא דנזירות מרובה דמ' יום ונתחלק לכ' כ'**, אז באמת לא יהני ודינו כנזירות מועטת דלא תחול עתה אלא אחר השלמת נזירות כ', ופשוט. [↑](#footnote-ref-22)
22. **ושוב** קאמר דגם בנזירות מרובה כאשר היא נזירות עולם א"כ דינה שלא תהא מופסקת, וזה יכריח אותה לחול אח"כ, או"ד כיון דישנו בשאלה א"כ אין הכרח גמור שתיפסק, ואין בכוחנו למנוע עתה את חלותה, והיינו דבעצם מחמת זה שעתה פנוי הזמן לחול בו נזירות הרי זה גופא סיבה שיחול נזירות, ולכך יש סברא גדולה דאפי' נזירות מועטת לא תימנע מלחול כיון דאינו מוכרח, ונזירות מועטת תחול כחד נזירות ולא יגלח ובזה יתקיים. [↑](#footnote-ref-23)
23. **הנה** ר"פ ס"ל כתוס' דהסיבה שלא חל הוא מכח דעתו, ומ"מ עצם הסוגיא היא נידון מה ראוי דיהא וכו', רק דאין אפשרות למנוע חלות מלחול, דהרי הזמן דעד כ' פנוי, ורק ע"י דכך דעת המפליא וכמש"נ בהערה לעיל. [↑](#footnote-ref-24)
24. **ואף** שמגלח אחר הנזירות הקדומה, וכמש"כ הגרי"ז, דאפשר לצרף למנין הימים אף אי היה תגלחת בינתיים. [↑](#footnote-ref-25)
25. **ובפשטות** הדברים אין כאן קושיא, דכלפי דעסיק בשמונים יום דיתרי, (אחר הכ') קאמר דהכא יתרי עשרה (אחר הכ'). [↑](#footnote-ref-26)
26. **והיינו** משום דהתגלח כבר אחר הנזירות כ', דאל"כ גם העשרה יהיו המשך נזירות, (עי' לעיל מש"כ בהערה דגם לרש"י ותוס' במשנה, על הצד הזה דהש"ס הוא מגלח אחר נזירות כ'). [↑](#footnote-ref-27)
27. **והיינו** דזה היה פשוט לש"ס דכשיש מקום לחול יחול, ולעיל נתבאר דגם תוס' ס"ל הכי, ומה"ט הוצרך לדעת הנודר, והרמב"ם לא ניחא ליה לומר דדעת הנודר היא שלא יחול, וע"כ כוונת הגמ' דחל ולא פקע ותיחדה הנזירות הקדומה. [↑](#footnote-ref-28)
28. **וכמו** דבגמ' אמרינן דבנזירות מרובה מהני משום דיש בה 'גידול שיער', והיינו שיעור נזירות, כן הוא נמי לשון הרמב"ם. [↑](#footnote-ref-29)
29. **ואין** לומר דכיון דאין סיבה מוכרחת שתהא הנזירות עתה, לפיכך היא נדחית, והיינו דשעבוד מצינו בדבר שיש בו סיבה וצורך עכשוי, אבל יש ענינים שיש להם קיום אח"כ, והם אינם דוחים, זה אינו, דהרי בנ"ע הנזירות הקדומה נדחית לגמרי. [↑](#footnote-ref-30)
30. **וכ"כ** הקר"אבדעת שאר הראשונים, **דמכל הני בעיא מוכח דנזירות שאחר עשרים אינה נדחית ממקומה,** ומיד אחר כ' מתחיל למנותה ומפסיק נזירות הראשונה, ול"א דכיון דכבר חלה נזירות השניה תעכב בפני הראשונה לחול עד שיגמרנה. [↑](#footnote-ref-31)
31. **וגם** כשאומר מעתה נ"ע, דאחר כ' נדחה לגמרי, מ"מ כיון דאין זמן דהוא מחוייב לחול בו לפיכך לא חל, ואולי התם באמת הוצרך הש"ס לישנו בשאלה. [↑](#footnote-ref-32)
32. **כן** העיר הרב ישראל מאיר מינצר שליט"א. [↑](#footnote-ref-33)
33. **ועי"ש** בש"ך שהביא מהרשב"א דיש חילוק בהקדש בין קודם דאתי ליד גזבר לבין אחר דאתי ליד גזבר, ומו"ר הגר"ד מילר שליט"א רגיל לבאר זאת דעד דאתי ליד גזבר אי"ז אלא הפלאה של יו"ד, ואז החלות קיימת מכח ההפלאה, ומדאתי ליד גזבר הוי גביית הגזבר כמו קנין, ולכך לא שייך שאלה, וכן בתרומה עד דאתי ליד כהן יש שאלה, ומדאתי ליכא שאלה. [↑](#footnote-ref-34)
34. **ומסתברא** דדיבור שסותר לעצם הדיבור אינו יכול להחיל משום בל יחל, אבל נזירות אחרת אינה סותרת בעצם לנזירות וצ"ע. [↑](#footnote-ref-35)
35. ואע"פ שקדושת נזירות שמשון לא התחילה, מ"מ ההתחייבות ד'הריני נזיר שמשון' חלה והיא גמורה ולא צריכה לינוק כסדר 'מההפלאה', וצ"ע. [↑](#footnote-ref-36)
36. **וס"ל** לרמב"ם דלהחיל אותה בזמן אחר אי"ז אפשרות כלל. [↑](#footnote-ref-37)
37. **עי'** חכמת שלמה תקס"ח דמבואר שם דתלוי ברצונו לבחור אם להקדים את המוקדם או לא, וכ"כ הרידב"ז, ושמעינן מדבריהם נמי דאינו בגדר 'שעבוד', וצ"ע. [↑](#footnote-ref-38)