בדין תשלום כפועל בטל
קטגוריות: ש_ס / לב בבא מציעא / ב_מ עניינים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / שכירות פועלים

יום ב' י"ב תשרי תשע"א

א] ב"מ דע"ו:, דתניא השוכר את האומנין והטעו את בעה"ב או בעה"ב הטעה אותן אין להם זע"ז אלא תרעומת, בד"א שלא הלכו, אבל הלכו חמרים ולא מצאו תבואה פועלין ומצאו שדה כשהיא לחה נותן להן שכרן משלם, אבל אינו דומה הבא טעון לבא ריקן עושה מלאכה ליושב ובטל, ופירש"י, ז"ל, אבל אינו דומה הבא טעון להבא ריקם, ואומדים את החמרים כמה אדם רוצה לפחות משכרו של אותה הדרך לבא ריקם מלבא טעון, עושה מלאכה ליושב ובטל, ואומדין את הפועלין כמה אדם רוצה ליטול שכרו פחות ולישב בטל, מלעדור כל היום וליטול כך וכך, עכ"ל.

ושם דע"ז., ואמר רבא האי מאן דאגר אגורי לעבידתא ושלים עבידתא בפלגא דיומא וכו', נותן להם שכרן משלם, אמאי וליתיב להו כפועל בטל, כי קאמר רבא באכלושי דמחוזא דאי לא עבדי חלשי.

ב] והנה בדין שוכר בית ומת, נחלקו הראשונים, דדעת מהר"ם בתשו' ד"פ סימן אלף ב' ובמרדכי בפירקין סימן שמ"ה, דדמי לשוכר פועל ונאנס, שאינו נותן לו שכר שאר היום, וה"נ א"צ היורשים ליתן שכר הזמן שלא דר, ודעת הרשב"א בתשו' ח"ב סימן שכ"ח, דכיון דשכירות ליומא ממכר הוא, נותן כל השכר.

ובש"ך סימן של"ד סק"ב כתב, ז"ל, בד"מ הביא תשו' מהר"מ שבמרדכי פרק האומנין ותשו' הרשב"א סי' אלף ק"ח בשם הראב"ד החולקות וכ' אח"כ ובת"ה סי' שכ"ט פסק כדברי מהר"מ אלא שמשמע שם שאם הקדים לו השכר אין צריך להחזיר לו וע"ש, עכ"ל ד"מ, ולא ירדתי לס"ד שהרי גם מהר"מ ס"ל התם להדיא דאם כבר קיבל השכירות כולו א"צ להחזיר רק שצריך להחזיר לו כפועל בטל מה שהבית פנוי לו לעשות בו מה שירצה מיהו יש חולקין כו' - בד"מ הביא תשו' מהר"מ שבמרדכי פרק האומנין ותשו' הרשב"א סי' אלף ק"ח בשם הראב"ד החולקות וכ' אח"כ ובת"ה סי' שכ"ט פסק כדברי מהר"מ אלא שמשמע שם שאם הקדים לו השכר אין צריך להחזיר לו וע"ש עכ"ל ד"מ, ולא ירדתי לסו"ד, שהרי גם מהר"מ ס"ל התם להדיא דאם כבר קיבל השכירות כולו א"צ להחזיר, רק שצריך להחזיר לו כפועל בטל מה שהבית פנוי לו לעשות בו מה שירצה וכו', מיהו כאן בהג"ה י"ל דא"צ להחזיר אפי' כפועל בטל, כיון דהרשב"א חולק והמע"ה, אבל בד"מ וכן בסמ"ע סק"ד משמע להדיא שפסק כן מכח דברי ת"ה, והוא תמוה, ואם בא לומר דא"צ להחזיר וכו' אבל כפועל בטל מחזיר, ל"ה צריך לפסוק כן מכח היש חולקין, דהא מהר"מ גופיה פסק להדיא שם דא"צ להחזיר וכו', ולענין דינא נ"ל עיקר כמהר"מ וכו', מיהו אם כבר קבל השכירות א"צ להחזיר וכו', אלא דנ"מ שצריך להחזיר לו כפועל בטל מה שהבית פנוי לו לעשות בו מה שירצה, עכ"ל.

ומבו' בד' הש"ך, דפשיטא לי' דלדעת הרשב"א דליכא פטור אונס בשוכר בית, משום דשכירות ליומא ממכר הוא, ה"ה צריך לשלם כל השכר, ואינו מנכה כפועל בטל, ועיי"ש בנתיה"מ סק"ב שעמד ע"ז.

והביאור בזה, שהרי ודאי דמי שהי' מוטל עליו לעשות מלאכה, ובא אדם ופטרו מן המלאכה, ל"מ לתבעו לשלם לו מדין נהנה בעד מה שעל ידו הוא יושב ובטל, ואשר ע"כ לדעת הרשב"א דבשוכר בית ליכא לפטור אונס, משום דשכירות ליומא ממכר הוא, וחשיב שקיבל השוכר לכל השכירות, ה"ה חייב בכל השכר, ול"מ לנכות לבעה"ב מן השכר בעד הזמן שלא דר בפועל, ודמי לשוכר בית ולא חזר בו, אלא שבפועל לא דר בו חלק מן הזמן, דודאי ל"מ לנכות מן השכר.

וצ"ל לפ"ז, דהא דבחזרת בעה"ב א"צ לשלם לפועל כל שכרו אלא מנכה לו כפועל בטל, הוא משום דאף שנתחייב בעה"ב בשכר הפועל בתחילת מלאכה, מ"מ כיון דכל חיוב השכר הוא בעד המלאכה, הרי דכל שלא עשה הפועל את המלאכה, לא הי' לו ליטול שכר כלל, ?

ועד"ז יל"פ גם במשמעות ד' התוס' בדע"ט. דאם משך השוכר את הספינה, צריך ליתן כל השכר ואינו מנכה כפועל בטל, ורק אם לא משך, הוא דאינו משלם אלא כפועל בטל, אך בהגמ"ר בשלהי פירקין כתב להדיא לא כן, והוא מבו' היטב ע"ד ד' הש"ך, דבכה"ג שמשך השוכר את הספינה, לא מצי כלל לחזור בו, ואינו מנכה כפועל בטל, דכל דין הניכוי כפועל בטל, הוא רק בתחילת מלאכה דמצי לחזור בו, ואך שידו על התחתונה, וכמש"כ הגרע"א ז"ל.

ג] אמנם הנה בד' הגר"א בביאורו שם סק"ה מבו' לכאו' דפליג ע"ד הש"ך, וס"ל דגם לדעת הרשב"א ה"ה מנכה כפועל בטל.

ונ' בטעמו, דס"ל דהא דבחזרת בעה"ב ה"ה מנכה כפועל בטל, אף שכבר נתחייב בעה"ב בשכרו, הוא משום דאמדינן לדעתי' שהוא מתרצה ליטול שכר פחות ולישב בטל, וכמו שפירש"י, וע"כ הוי השכירות מתחילה ע"ד זה, שיהא ביד בעה"ב לחזור בו ולשלם לפועל שכרו כפועל בטל, ועי' להלן סק"? שנת' כן גם בד' הקצוה"ח, ואשר ע"כ שפיר יש ללמוד מזה גם לשכירות בתים, דאף דשכירות ליומא ממכר הוא ונתחייב השוכר בכל השכר, מ"מ כיון דאמדינן לדעתי' דבעה"ב שהוא מתרצה ליטול שכר פחות ושיהא הבית פנוי בידו, הוי ביד השוכר בו ולשלם לבעה"ב שכר זה.

ויל"פ בזה דינא דהרמ"ה שהביא הטור בסימן שי"א, דבשוכר ספינה וטבעה בחצי הדרך בספינה סתם ויין זה נותן לו כל שכרו ואינו מנכה כפועל בטל, משום דבטילא דהאי דאפסדיה לספינתיה קשה ליה טפי מהיכא דעביד מלאכה ודמי לאוכלוסי דמחוזא דיהיב להו כל שכרן משום דכי לא עבדי חלשי, עכ"ד, וצ"ב, ולהנ"ל יל"פ, דכיון דכל הא דמנכה לו כפועל בטל, הוא רק משום דאמדינן לדעתי' שנשכר ע"ד זה, הרי דכל שמכח המלאכה הפסיד את ספינתו, ודאי אינו מתרצה לכך, וזה ע"ד מש"נ במק"א בביאור ד' הריב"ן דהא דאין השוכר נפטר בכה"ג משום שהוא אנוס, הוא משום שהפסיד הלה ספינתו, וז"ב.

ד] בשוכר ספינה ופרקה בחצי הדרך, כתב המ"מ שאינו מנכה לו כפועל בטל, אך התוס' כתבו דמנכה לו כפועל בטל, ובקצוה"ח הביא משטמ"ק טעם דאינו מנכה, אך צ"ב בכונתו, ובחזו"א כתב דהוא משום דס"ל דלא שכר כלל את הבעלים אלא את הספינה עצמה, ולפ"ז אי"ז מתישב בד' המ"מ דקאי ע"ד הרמב"ם דשכר גם את הבעלים, וע"כ בטבעה מנכה לו כפועל בטל, והדר צ"ב דמ"ט בפרקה בחצי הדרך אינו מנכה.

והי' מקום לפרש לפ"ד הקצוה"ח בסימן שט"ז, והאמנם הקצוה"ח כתב דספינה שפרקה דמי לאנוס, עיי"ש, אך לא הוצרך לזה אלא למש"כ הפוסקים דמנכים לו בזה כפועל בטל, אך לדעת המ"מ י"ל דזה הטעם דאין מנכה.

אך באמת אי"ז מתישב בל' המ"מ, דלפ"ז הא דבספינה שטבעה מנכה לו, לא תלי במה שהספינה טבעה, אלא במה שהיין טבע ואין ביד בעה"ב ליתן לו את כל המלאכה.

ושמא י"ל בביאור ד' המ"מ, דאף דגם הפועל נשתעבד להוליך לו את הספינה, מ"מ אין התשלום בעד זה, אלא בעד הספינה עצמה, וכאשר כן נקט המחנ"א בסימן ה' בפשיטות, ושמא הטעם בזה, דכ"ה הדרך, דכל ששוכרים מן הבעלים את הספינה, ה"ה משעבד עצמו בחינם להוליכה, וכיון דהוי זה שכירות כלים, אין מנכין לו כפועל בטל, וכמש"כ הש"ך בדעת הרשב"א, והיינו משום דהשוכר כבר קיבל את הכל, וע"כ הוא צריך לשלם כל השכר, וכ"ז הוא כשהספינה קיימת, אך בספינה סתם שטבעה, הרי דהגם דצריך לשלם גם על שאר הדרך, משום שבעה"ב מתרצה להעמיד, מ"מ כל שלא הביא לו בפועל, דמי לשכירות פועל, שמנכה לו כפועל בטל, וצריך להוסיף, דאף דהשכר הוא בעד הספינה ולא בעד מלאכת בעה"ב, מ"מ כל שטבעה מנכין כפועל בטל במה שא"צ בעה"ב לעשות מלאכה, אף שאין השכר בעד זה כלל, דמ"מ הרי בעה"ב מתרצה לכך, ודו"ק.

ואמנם עיקר הדברים מחודשים, ובפשוטו ודאי דהוי זה גם שכירות הפועל עצמו.

והנה אמנם יש לסייע לדרך זו, ממה שהביא הרמב"ם לדינא דשוכר ספינה בפרק ה' בכלל דיני שכירות כלים, ולא הביאה בפ"ט ואילך בכלל דיני שכירות פועלים, והאמנם מזה אין להוכיח רק דיש בכלל השכירות גם שכירות כלים, ולא אמרינן דהוי זה שכירות פועלים והספינה הויא ככלי המלאכה דהפועל, אך שפיר י"ל דיש בזה גם שכירות פועלים.

אך יש לסייע להך מילתא דאין בזה שכירות פועלים כלל, ממש"כ הרמב"ם דיכול להשכיר הספינה לאחר, והרי בשכירות פועלים הביאו הראשונים מתוספתא דל"מ ליתן לו לעבוד בשדה של אחר, וא"כ מ"ט בספינה מצי להשכירה לאחר, ומשמעות הדברים דהבעלים משועבד להוליכה, ומזה נ' דעיקר השכירות היא על הספינה.

אך אי נימא כמש"נ לעיל לפרש דהא דמחויב בעה"ב לעבוד, היינו שנשתעבד לכך בחינם, אכתי לא א"ש, דהיאך מצי להשכירה לאחר, הרי לא נשתעבד לו בעה"ב, אך אולי יש מקום לפרש בזה בע"א, דכל השכירות היא על הספינה, ומכלל שעבודי השכירות, הוא שמוטל על בעה"ב להעמידה על מתכונתה, ולפ"ז ניחא, אך גדר זה מחודש מאד, גם לפ"ז לא יתישב מש"נ בטעמא דהמ"מ דאינו מנכה כפועל בטל, דלפ"ז הרי נמצא, דהגם שזכה השוכר בספינה, מ"מ כל שלא העמידה בעה"ב על מתכונתה, אין לנו לחייבו, אלא על מה שבעה"ב מעמיד את עצמו לכך, וא"כ הי' בדין שיהא דינו כדין שוכר פועל שמנכה לו כפועל בטל, וצ"ע בכ"ז.

ה] בדין פועל שחלה, כתב הרמ"א סימן של"ג ס"ד, ז"ל, ומיהו א"צ לשלם להם כל שכרם, רק מה שעשו וכו', ואם חזר בעה"ב וקבלן לאחר שעבר האונס סתם, וחזרו ועשו אח"כ מלאכתן, צריך לשלם להן כל מלאכתן ואינו מנכה להן כלום וכו', ומיהו אם כבר קבל הפועל או המלמד שכרו, י"א דאינו צריך להחזיר, עכ"ל.

והנה מסתימת הדברים מ' להדיא, דבכה"ג שחזר בעה"ב וקיבלן לאחר שעבר האונס, צריך לשלם להן כל שכרן, ואינו מנכה להן כפועל בטל, וכן בגונא שכבר קיבלו כל שכרן, מ' דאינו מנכה להן כפועל בטל, ומ' כן, שהרי הראשונים למדו לדין זה מע"ע דחלה ג' א"צ להשלים, והתם ודאי אינו מנכה לו משכרו כלל, אך יש לדחות דע"ע שאני, ודו"ק, וצ"ע הטעם בזה.

והנה בגונא שחזר בעה"ב וקיבלו אח"כ, י"ל דכיון דהא דנוטל כל שכרו, הוא משום דמחל בעה"ב, ע"כ ה"ה נוטל כל שכרו משלם, דגם זה הוי בכלל מחילת בעה"ב, אך יל"ד בזה, דאי נימא דכל הא דמהני מחילת בעה"ב, דמכח זה הוא מתחייב בשכרו, הוא משום דמן הדין הוא חייב בשכר זה, ואך שבידו לתבוע לנכות בעד מה שלא עבד, וע"ז מהני מחילה, הרי דלפ"ז י"ל דל"מ המחילה על יותר מכדי פועל בטל.

וגם בדינא דהקדים שכרו הי' מקום לדון, דכל שהקדים שכרו ליכא כלל להדין דמנכין כפועל בטל, ודו"ק, אך זה נסתר מד' מהר"ם גופי' בשוכר בית ומת שכתב דאם הקדים שכרו א"צ להחזיר, ומ"מ ה"ה מנכה כפועל בטל, וכ"ה בש"ך סימן של"ד סק"ב.

והנה אמנם הי' מקום לדון, דכיון דמה שנמנע מלעשות את המלאכה הוא מכח החולי, ע"כ אמרינן דאדרבה הי' נח לו לעשות את המלאכה ולא יהא חולה, וע"כ אין מנכין לו, אך לכאו' אין לומר כן, דמ"מ אחר שנעשה חולה, הי' לנו לנכות בעד מה שא"צ לעשות את המלאכה, ול"ד לדינא דהרמ"ה דכל שהפסיד ספינתו אינו מנכה כפועל בטל, דהתם הפסיד ספינתו מכח המלאכה, אך הכא אין מחלתו מכח המלאכה.

ולכאו' י"ל בזה, דכיון שהקילה תורה בפועל שחלה דסגי בזמן שעבד לקיום דין עבודתו, ע"כ אין מנכין בזה כפועל בטל.

אך יש לפקפק בטעם זה, שהרי חזינן דהך דינא דמנכין כפועל בטל, הוא אף בגונא שהלך ועשה את כל השליחות ואך שלא מצא מה להביא, דכה"ג הוי הדין שנותן לו כל שכרו, ומ"מ אם היתה המלאכה כבדה, ה"ה מנכה לו כפועל בטל, והרי דאף דבכה"ג חשיב דעשה המלאכה, מ"מ מנכין כפועל בטל, ואמנם יש לחלק, דהתם אף דעשה המלאכה, אך לא עשה את כולה, ומשא"כ בחולה, דחשיב כקיים דין עשיית כל המלאכה.

שו"ר דבתשו' הר"ש בתשו' מיימוני קנין סימן ל' שדימה דין חלה התינוק לדין חלה המלמד שנוטל כל שכרו, וכתב לדון דינכה לו כפועל בטל, עיי"ש, והרי דאף שדימה חלה התינוק לחלה המלמד, מ"מ דן שינכה כפועל בטל, ולפ"ז תיקשי דמ"ט בחלה המלמד לא דן שינכה לו כפועל בטל.

ובעכצ"ל בזה בחד מתרי גווני, או דכיון שנמנע ממלאכה מכח מחלתו, ל"ש בזה דין כפועל בטל, שלא נשתכר כלל עי"ז, ולא אמרינן דמ"מ אחר שנחלה, תו יש לנכות לו בעד מה שאינו עושה מלאכה, או דנימא, דכל הא דמנכין כפועל בטל, הוא רק בחזרת בעה"ב, דנשתכר הפועל מכח מה שחזר בו בעה"ב, אך באונס דהפועל ליכא להך דינא, וזה דבר חדש, וצ"ע בזה.

ובחי' הריטב"א בדע"ח. כתב בשם התוס', ז"ל, ואם חזר בו המלמד מחמת חולי או אונס נותן לו שכרו על מה שעבר וכו' ועל הזמן העתיד אינו נוטל כלום, בד"א בשלא למד כלל משחלה אבל אם למד קצת יטול ולא יפסיד כלום, ואם בעה"ב חוזר בו וכו', נותן לו בעה"ב שכרו משלם ולא כפועל בטל, דהא כאכלושי דמחוזא הוי וכו', עכ"ל, והרי דאף דכשבעה"ב חוזר בו, דנו התוס' אם מנכה כפועל בטל, מ"מ בחלה המלמד ולמד קצת, פשיטא להו דאינו מפסיד כלום ואינו מנכה לו, אף דמצינו דמנכין אף כשעשה מלאכה קלה יותר, וכמש"כ בשו"ע סימן של"ה ס"ב, אך באמת לדעתם יל"פ דהטעם בזה הוא כמש"נ לעיל, דבחלה דגזה"כ הוא דאם עשה מעשה מחט סגי בהכי לקיום דין עבודתו, אין מנכין לו כלל.

ויש להוסיף, דבהא דחלה אין מנכין לו כפועל בטל, לא יהני אם יחזור בו בעה"ב אח"כ, ויבא לטעון דבחזרת בעה"ב הרי הוי הדין דמנכין כפועל בטל, שהרי אחר שחלה הפועל, והוי הדין שהוא נוטל כל שכרו אף שאינו עושה מלאכה, שוב אינו משתכר כלום ע"י חזרת בעה"ב, שהרי גם בלא חזרת בעה"ב לא הי' עושה מלאכה, וממילא דאין לנו לנכות לו כלל, וז"פ.

ו] בקצוה"ח סימן שט"ז סק"א כתב, ז"ל, ואם השוכר רוצה לצאת מן הבית, נראה דאם אין המשכיר יכול להשכירו לאחרים צריך השוכר לשלם כל השכירות ואינו מנכה לו כפועל בטל, דהא דאפי' בבית מנכה לו וכו', היינו דוקא היכא שהשוכר אנוס כמו התם שהשוכר מת וכמו האי דר"פ האומנין דהלכו פועלים ומצאו שדה לחה דא"א לבעה"ב לקיים השכירות, אבל היכא דאפשר לו לשוכר לקיים השכירות אינו מנכה כפועל בטל, וכן בפועלים אם בעל הבית רוצה לחזור היכא דאפשר לו לקיים השכירות ורוצה לנכות להם כפועל בטל לאו כל כמיני' כיון שהפועלים רוצים בפעולתם, וה"ה בשוכר כה"ג היכא דאפשר לו לדור בתוכו ואינו רוצה צריך לשלם כל השכירות, עכ"ל.

ובס' אולם המשפט סימן של"ה תמה ע"ז, שהרי אף בדין שבת כתבו הראשונים דאינו משלם לו כל השכר אלא נותן לו כפועל בטל, וגם במוצא אבידה לא יהבינן לי' כל שכרו אלא נותנין לו כפועל בטל, וא"כ מ"ט בחזרת בעה"ב מרצונו צריך ליתן לו כל שכרו.

ונ' פשוט בביאור ד' הקצוה"ח, דודאי לענין תשלומי נזיקין, כיון דעיקר החיוב הוא לשלם את הנזק וההפסד, א"צ לשלם אלא כפועל בטל, דזהו ההפסד שהי' לניזק, שהרי אדם מתרצה לפחות כן משכרו ולישב בטל, וכן בהשבת אבידה, א"צ הבעלים לשלם לו אלא את הפסדו, וע"כ אינו נותן לו אלא כפועל בטל, אך משא"כ בשוכר פועל וחזר בו אחר תחילת מלאכה, הרי כיון שכבר נתחייב בעה"ב בשכרו, הי' מן הדין שישלם לו כל שכרו ולא ינכה לו, וכל הא דמנכה לו כפועל בטל, הוא משום דע"ד זה הוי השכירות, וע"כ שפיר י"ל דהיכא דביד בעה"ב לקיים השכירות ל"מ לחזור בו וליתן לו כפועל בטל, דכל הא דאמדינן לדעתי' דנתרצה מעיקרא ליבטל ושלא ליטול שכר אלא כפועל בטל, הוא רק בגונא שלא יהא ביד בעה"ב ליתן לו המלאכה, אך אם יהא ביד בעה"ב ליתן לו המלאכה, והפועל רוצה במלאכה ואינו רוצה ליבטל, אינו מתרצה לכך, וז"פ.

וכ"נ להדיא ממש"כ הקצוה"ח בהמש"ד שם, ז"ל, משא"כ בספינה שדרך שמוכרין לפעמים באמצע הדרך ואדעתא דהכי אגרי', משו"ה מנכה כפועל בטל, עכ"ל, ולהדיא דהא דאינו נותן לו כל השכר אלא מנכה כפועל בטל, הוא משום דאדעתא דהכי אגרי', שאם לא יהא בידו להשלים את המלאכה, לא יתן לו אלא כפועל בטל, וזה כמש"נ.

ז] אך עיקר ד' הקצוה"ח צ"ע, ממש"כ הטור סימן של"ג, ז"ל, ואם הלך הו"ל כאילו התחיל במלאכה ואין בעה"ב יכול לחזור בו, ואם חוזר בו צריך ליתן לו שכרו כפועל בטל וכו', אבל אם התחילו במלאכה אין בעה"ב יכול לחזור ואם חוזר נותן להם שכרם כפועל בטל, עכ"ל, והרי להדיא דאף בשחוזר בו בעה"ב מדעתו, אינו נותן להם כל שכרם, אלא מנכה להם כפועל בטל.

עוד קשיא ועמד ע"ז באולם המשפט שם, ממש"כ בתשו' הרשב"א ח"א סימן אלף מ"ב ומיוחסות סימן א' לדון בדין מלמד שחזר בו התלמיד אם מנכה לו כפועל בטל, עיי"ש, ואמנם בד' הרשב"א במיוחסות שחוזר בו מכח טענה, שמא י"ל דדמי לנאנס, אך בד' הרשב"א בח"א נ' להדיא דחוזר בו בלא טענה, עיי"ש.

עוד הק' באולם המשפט שם, ממש"כ הנמו"י במתניתין דהא דבעה"ב החוזר בו ידו על התחתונה, ואם אין הפועלים מוצאין מלאכה אחרת נותן להן כל השכר, הוא רק באוכלסי דמחוזא, אך בשאר פועלים אינו נותן להן כל השכר, אלא מנכה להן כפועל בטל, עיי"ש, ולהדיא דאף שיש ביד בעה"ב לקיים את השכירות, מ"מ א"צ לשלם אלא כפועל בטל.

**דינים העולים**

א] השוכר את הפועל וחזר בו אחר תחילת המלאכה ואינו מוצא להשתכר במקום אחר, צריך ליתן לו שכר כל המלאכה, ומ"מ אינו נותן לו כל שכרו, אלא מנכה לו כפועל בטל, אא"כ הוי כאוכלסי דמחוזא דאי לא עבדי חלשי.

ב] ובקצוה"ח סימן שט"ז סק"א כתב דכ"ז הוא בשלא חזר בו בעה"ב מדעתו, אלא שאין בידו להשלים את המלאכה, אך אם חזר בו בעה"ב מדעתו, צריך ליתן לפועל את כל שכרו, כיון שהפועל רוצה לעשות את המלאכה ואינו מתרצה ליבטל ולפחות משכרו, ובאולם המשפט סימן של"ה נחלק ע"ז, וכן נקט הנתיה"מ סימן שט"ז סק"ב, וכדבריהם מבו' בד' הראשונים.

ג] והא דמנכה לו כפועל בטל, כתב מהר"ם מר"ב בתשו' ד"פ סימן אלף ב' ובמרדכי בפירקין סימן שמ"ה, דהוא אף אם הקדים לו את שכרו, ואף דס"ל דבהקדים שכרו א"צ להחזיר אף כשנאנס בעה"ב, מ"מ ה"ה מנכה לו כפועל בטל, וכן נקט הש"ך, אך בד' התוס' מ' ?דכל שהקדים לו את שכרו אינו מנכה כפועל בטל, וצ"ע.

ד] השוכר את הפועל להביא לו שליחות ממקום למקום, והלך ולא מצא שם מה שיביא, נותן לו שכרו משלם, ואם הי' דבר כבד מה שיש לו להביא, מנכה לו, שו"ע סימן של"ה ס"ב, וכן השוכר את הפועל וחזר בו, והוא מוצא להשתכר במלאכה קלה בפחות דמים, משלם לו ההפרש ומנכה לו מה שאדם מתרצה לנכות ממלאכה כבידה למלאכה קלה, קצוה"ח סימן של"ג סק"ד.

ה] דעת הראב"ד בהשגות הרי"ף פ' מי שאחזו דהשוכר קבלן והתחיל במלאכה ואח"כ נעשתה המלאכה מאלי', ובנתיה"מ נקט דה"נ אף אם לא נעשתה המלאכה כלל, אלא שא"צ לה, נותן לו כל שכרו, ומבו' בדבריו שאינו מנכה לו כפועל בטל, והיינו משום דקבלן אין שכרו תלוי בזמן עבודתו.

וכתב הראב"ד די"א דאף פועל שהתחיל במלאכה, ואח"כ נעשתה המלאכה מאלי', ומבו' בד' הרמב"ן דה"נ הוא כשכבר אין בעה"ב נצרך לה, נותן לו כל שכרו, אך בזה ה"ה מנכה לו כפועל בטל.

ו] השוכר פועל וחלה בו באמצע המלאכה, דעת הר"ש בתשו' מיימוני קנין סימן ל' ודעימי' דכל שלא חלה רוב זמן המלאכה, ה"ה נוטל כל שכרו, ודעת מהר"ם מר"ב שם סימן ל"א דרק אם הקדים לו בעה"ב שכרו א"צ להחזיר, ודעת הרא"ש בפירקין דרק אם חזר וקיבלו בעה"ב אח"כ למלאכתו בסתמא, ה"ה חייב ליתן לו כל שכרו, ומשמעות הדברים דאינו מנכה לו כפועל בטל, וצ"ב הטעם בזה, ובד' הר"ש מבו', דאף דבחלה התינוק נמי נוטל כל שכרו, מ"מ בזה יש לנכות כל שכרו, (אלא אם הוי דומיא דאולכסי דמחוזא), וצ"ב.

ז] השוכר פועל וקנו מידו בקנין, לדעת הריטב"א בריש פירקין ובדע"ח. ודע"ט., דל"מ בעה"ב לחזור בו, ואף אם נאנס ה"ה צריך ליתן לו כל שכרו, צ"ע אם ה"ה צריך לשלם לו כל שכרו, או ה"ה מנכה לו כפועל בטל, דומיא דמש"כ הריטב"א בדע"ח., וכן מבו' גם מדין ספינה שפרקה, למה שפירש הריטב"א דההיא דספינה איירי בקנין, דאי משכח לאוגורי א"צ לשלם לו כלל, ועמש"נ להלן אות י' בד' התוס' דאם משך השוכר את הספינה וטבעה, אינו מנכה כפועל בטל.

ח] השוכר בית ומת, דעת הרשב"א ח"ב סימן שכ"ח דצריכים היורשים ליתן כל השכר, ודעת מהר"ם מר"ב בתשו' ד"פ סימן אלף ב' ובמרדכי בפירקין סימן שמ"ה דא"צ ליתן אלא שכר הזמן שדר בו, אך אם כבר קיבל השכר לא יחזיר, אך מ"מ צריך להחזיר מה שמרויח ממה שהבית עומד ריקם, וכתב הש"ך דהיינו שמנכה מה שהבית פנוי לעשות בו מה שירצה, ועי' קצוה"ח סימן שט"ז סק"א, ולדעת הרשב"א כתב הש"ך סימן של"ד סק"ב דצריך ליתן כל השכר, ואינו מנכה לו כלל, אך הגר"א שם סק"ה כתב דגם לדעת הרשב"א ה"ה מנכה לו כפועל בטל.

ט] השוכר בית וחזר בו, למש"כ הש"ך בדעת הרשב"א, ה"ה צריך ליתן כל שכרו ואינו מנכה לו כלל, ולדעת מהר"ם, כתב הנתיה"מ בסימן שט"ז סק"ב שה"ה מנכה לו מה שהבית פנוי לעשות בו מה שירצה, והקצוה"ח שם סק"א כתב דאינו מנכה לו כלל, ועמש"נ לעיל אות ב' בנידון זה.

י] השוכר ספינה וטבעה בחצי הדרך אם שכר ספינה סתם ליין זה, דעת רוב הראשונים דצריך ליתן שכר כל הדרך, וכתב הרי"ף דמנכה לו כפועל בטל, ובד' התוס' מ' דכ"ז הוא היכא שלא משך השוכר את הספינה, אך אם משך השוכר את הספינה צריך לשלם כל השכר, אך במרדכי כתב להדיא דאף כה"ג מנכה כפועל בטל, ודעת הרמ"ה שהביא הטור סימן שי"א דכיון שהפסיד הלה ספינתו, אינו מנכה כפועל בטל, ובתשו' הרשב"א ח"ו רכ"ד ג"כ פקפק בהא דבכה"ג מנכה כפועל בטל, וצ"ב בדבריו.

יא] השוכר ספינה ופרקה בחצי הדרך ולא משכח לאגורי, צריך לשלם לו שכר כל הדרך, וכתבו התוס' דמנכה לו כפועל בטל, אך הר"י מלוניל והמ"מ כתבו דאינו מנכה לו כלל, והמ"מ פירש הטעם משום דמצי אמר אנא הא קאימנא, וצ"ב.