71. בגדר הדין דקבוע שיטת השערי יושר והחולקים עליו
קטגוריות: ש_ס / מא חולין / חולין - הרב מאיר קאופמן / תערובות / רוב

ט"ו אלול ע"ז

# בגדר הדין כל קבוע כמחצה על מחצה [שיטת השער"י והחולקים עליו]

### מהלך הגרש"ש בדין כל קבוע כמחצה על מחצה

א] הגמ' כתובות ט"ו. מביאה משנה שתשע חנויות מוכרות בשר כשר ואחד מוכרת בשר נבילה ולקח מאחת מהם ספקו אסור ובנמצא הלך אחר הרוב והגמ' מבארת שהטעם ברישא שאסור מצד שיש הלכה של כל קבוע כמחצה על מחצה דמי הנלמד מהדין של זורק אבן לתוך עשרה אנשים שאפילו שרוב ישראל בכל אופן חשיב כמחצה על מחצה והוא פטור אמנם בנמצא כה"ג אין החיסרון של קבוע וממילא הולכים אחרי הרוב והנה מבואר בלשונות הראשונים שיסוד ההבדל בין אם הספק נולד במקום הקביעות שכה"ג יש את ההלכה של קבוע לבין אם הספק נולד שלא במקום הקביעות שכה"ג אין החיסרון של קבוע והנה בעיקר הלכה זו יש לדון האם הדין קבוע נאמר על הדבר הנידון או הדין קבוע נאמר על צדדי הספק ויש בזה הרבה השלכות בסוגין ונבאר הצדדים בס"ד

והנה בפשוטו הוא הלכה בדבר הנידון דהינו שכל שדנים על דבר בקביעותו בזה נאמר ההלכה שלא הולכים בתר הרוב לבין אם דנים על דבר שלא במקום קביעותו שבזה נאמר ההלכה שהולכים אחרי הרוב ולפ"ז אין גדר הדין שזה כמחצה על מחצה דהינו שכל שיש מיעוט קבוע הרוב אין לו חשיבות רוב דהרי ביחס לדבר לא קבוע יש לו חשיבות של רוב אלא זה הלכה שלא מועיל רוב כלפי נידון של דבר בקביעותו ועיין ק"ש כתובות אות מ' שהביא שהקשו לגר"ח מה עוזר שדבר פרש מהרוב אבל צדדי הספק עדין קבועים ותירץ שההלכה של קבוע אין הביאור שלרוב אין שם רוב אלא הכונה שלגבי קבוע לא מועיל רוב וממילא עד כמה שהנידון על דבר שלא בקביעותו מועיל רוב ועל פי זה כתב הק"ש שם לגבי הנידון שחלק מהבהמה פירשה וחלק נשאר בקביעות והש"ש כתב לדון שכמו שחזקת האם מהני לבת דהינו ששני דברים שתלוים אחד בשני כל שיש הכרעה על אחד מהם זה עוזר גם על השני ה"ה כאן כיון שעל חצי בהמה יש הכרעה של רוב ממילא זה מכריע גם על החצי שקבוע וכתב הנ"ל לחלק דשם הכוונה שחזקה מועיל גם על הבת רק שאין לה חזקה ולכן דנים שההכרעה של האמא כאילו היא בבת אבל כאן שהגדר שלגבי קבוע שלא מועיל הכרעה של רוב ממילא אין סיבה שההכרעה של רוב שבדבר הלא קבוע יעזור בדבר הקבוע הרי יש כאן הלכה שלא מועיל רוב לגבי קבוע

אמנם השערי יושר ש"ד [פ"א] נקט דלא כנ"ל שההבדל אם דנים על דבר בקביעותו או על דבר שלא בקביעותו אלא שנתחדש הלכה שכל שיש מועט שקבוע המיעוט מבטל את מעלת הרוב וזה לא משנה אם דנים על דבר במקום קביעותו או על דבר שלא במקום קביעותו דכיון דיסוד החיסרון שהרוב מאבד את מעלת הרוב כיון שיש איסור קבוע א"כ גם אם הדבר הנידון יהיה שלא במקום קביעותו אבל לא שיך להכריע עליו מצד רוב דהרי כיון שיש מיעוט קבוע א"כ הרוב איבד את מעלתו והוכיח דבר זה בעיקר משני מקומות

א. עיין פ"י שכתב להוכיח מהא דדנו הראשונים שלא יועיל ביטול ברוב כיון שהאיסור קבוע דהינו שדימו דין הלך אחר הרוב לדין ביטול ברוב והניחא אם יסוד הדין ביחס לרוב שאין לו מעלת רוב ממילא כיון שאין לו מעלת רוב כמו שאין בזה דין הלך אחר הרוב גם אין בזה דין ביטול ברוב אבל אם כל ההלכה רק שלא נתחדש הכרעת רוב לגבי דבר קבוע אבל הרוב עומד בחשיבותו כלפי המיעוט א"כ מהיכי תיתי לדמות הדין ביטול ברוב לדין הלך אחר הרוב הרי זה שני דינים נפרדים

ב. עיין לשון רש"י בסנהדרין ע"ט. שכתב לדון שאולי קבוע מכריעים כמהו וכתב שאין לנו מקור אלא שזה בגדר ספק אבל לא שזה סיבה להכריע כמוהו והנה אם הרוב גם קבוע א"כ לא שיך לומר שהמיעוט מכריע דהרי לרוב יש מעלה בדיוק כמו המיעוט אלא בהכרח כוונתו כגון שהאיסור קבוע וההיתר לא קבוע שכה"ג אם קבוע זה היה חשוב יתר מאינו קבוע היו מכריעים כמהו [וכן ביאר ביד יהודה ק"י סקט"ז בסופו] והנה הניחא אם יסוד דין קבוע שהוא מבטל את כח הרוב שיך לדון שאולי הוא גם יהיה עדיף מרוב אבל אם אין זה משפיע כלל על הרוב אלא שנאמר הלכה שכלפי דבר קבוע לא מועיל רוב א"כ מה שיך לדון שכלפי דבר קבוע המיעוט עדיף הרי מעולם למיעוט לא היה מעלה על הרוב רק שכה"ג שהנידון קבוע בזה לא התחדש ההלכה לפסוק כמו הרוב אלא בהכרח שיסוד ההלכה שכל שהמיעוט קבוע זה מחליש את כח הרוב ולכן אין ללכת אחר הרוב וממילא היה מקום לדון שמיעוט קבוע ורוב לא קבוע הוא נחשב כצד אלים וממילא יכריעו כמהו [הגרש"ש בפ"א העמיד הראיה שהרי מה שאתה עכשיו דן אולי הוא לא קבוע וא"כ יש להתיר מצד ס"ס דאולי האבן תפגע באינו קבוע שזה כמו רוב וגם אם תפגע בקבוע הרי גם כלפיו זה לא ודאי איסור ע"ש וצ"ע למה הוצרך לכך]

אלא שא"כ צ"ע למה בפריש הולכים אחרי הרוב הרי צדדי הספק עדין קבועים דהרי יש כאן חנות שמוכרת בשר נבילה וכל שיש כאן איסור קבוע זה מחליש את כח הרוב וממילא גם אם הנידון על דבר לא קבוע אבל כיון שצדדי הספק קבועים וממילא הרוב איבד את כוחו אין להכריע כמו הרוב גם לגבי דבר שלא קבוע וע"ש [פ"ב בד"ה אבל לענ"ד] שכתב לחדש שני דברים א. שחלוק המספק אם הספק נולד במקום הקביעות לבין אם הספק נולד שלא במקום הקביעות שאם הספק נולד במקום הקביעות א"כ שם הספק החנות שקנו ממנה הבשר מה היא אמנם אם הספק נולד לאחר שפירש בזה שם הספק לא מה המציאות של החנות אלא מאיזה חנות החתיכה פירשה ב. שכל החיסרון של קבוע רק שיך בסוג הספק הראשון שכאן הרוב הוא מצד שאני מיחס הדבר הנידון לרוב וכיון שהרוב איבד את כוחו ממילא אין כאן סיבה להכריע כרוב אבל בספק השני מאיפה זה פרש שם הרוב הוא לא לשיך אותו לקבוצת הרוב דהרי הנידון מאיפה זה פרש אלא יש כאן רוב אפשרויות שזה פרש מהחנות של ההיתר ומיעוט אפשרויות שזה פרש מהחנות של איסור ובזה לא שיך קבוע דהרי העמדת האפשרויות זה דבר שבדעת האדם ולא שיך בזה קבוע ואם נבוא לדון מצד שהרוב איבד את כוחו אבל במציאות ודאי נשאר שיש כאן רוב אפשרויות וממילא ביחס לספק של האפשרויות אין למיעוט הקבוע שום השפעה

והנה כל זה ניחא בחנויות אבל בתערובת של איסור כגון שור שנתערב בשוורים לכאורא כה"ג לא שיך להעמיד ספק מאיפה זה פרש אלא הספק מה פרש אמנם ע"ש שביאר שדנים שיש כאן שמונה אפשרויות של פרישה של היתר ומכריעים שאיזה פרישה קרה כאן זה פרישה של ההיתר דהינו שאין הספק הדבר שפרש מהו אלא כאילו ידוע לנו כל אחד מהו והשאלה איזה שור פירש ולפ"ז אם באמת מכיר כל שור ורק לא יודע מיהו האסור בזה הרי יודע מי פירש ורק השאלה מה דינו ובזה באמת יהיה הדין של כל קבוע כמחצה על מחצה

והנה לפ"ז גם אם יהיה ספק על דבר במקום קביעותו אבל עד כמה שיהיה כאן מציאות של פרישה בזה לא יהיה חיסרון של קבוע וכנ"ל שלגבי רוב אפשרויות לא שיך חיסרון של רוב ובזה ביאר את המבואר ברמ"א בס"ו שאם יש שלש תרנגולות בחצר ואחד טריפה ושנים כשרות ונולד ביצה ולא יודעים מאיפה היא נולדה שהיא מותרת מצד רוב ועיין בית מאיר שתמה הרי החצר זה מקום הביצה וביאר הנ"ל שכאן הרי זה ספק של פרישה דהרי התרנגולות ידועות וגם אם אינם ידועות אבל אין הספק על התרנגולות אלא על הביצה וממילא כה"ג אפילו שזה קבוע יש ללכת אחר הרוב

ובזה פירש הדין המבואר ברא"ש שבכל דפריש שנים האחרונים אסורים דצ"ב למה עליהם לא יהיה פסק של רוב שכיון של מה שיש רוב הוא רק מצד שיש כאן נידון של מעשה פרישה והכרעת רוב הוא על האפשרויות של הפרישה וממילא כל שעכשיו כבר אין רוב לא שיך להעמיד אפשרות פרישה אלא רק שור זה מהו ולגבי זה הרי יש כאן קבוע דספק זה נולד במקום הקביעות ובמקרה שיש עוד שור של איסור א"כ זה כמחצה על מחצה

והנה מבואר בראשונים שגם בקבוע שאינו ניכר דהינו דבתערובת של דבר חשוב יש ההבדל אם פירש לפנינו או שפירש שלא בפנינו ובפשוטו הדבר צ"ע הרי כאן לא נולד ספק חדש וכל הספק האם שור זה מותר או אסור ומה עוזר שזה פירש שלא בפנינו וביד יהודה וכן בחזו"א במכתב הודפס ח"ח סימן קמ"ב כתבו שכיון שזה רק קבוע דרבנן דנו כאילו זה ניכר וכיון שעד כמה שהיה ניכר זה היה מותר גם כאן זה מותר אמנם לנ"ל א"ש דעכשיו שפרש יש ספק איזה פרישה היה כאן דהינו שיש כאן כמה בהמות ויש רוב לא רק שמי שפירשה היא היתר אלא שפירשה הבהמה של ההיתר

והנה בפשטות לדבריו לא צריך להגיע כלל לסברא אם הספק נולד במקום התערובת או שלא במקום התערובת אמנם לכאורא רק אם יש שני חתיכות איסור שכה"ג נשאר סיבה שהרוב איבד את חשיבותו בזה באמת אין להתיר אלא מצד רוב של פרישה אמנם אם יש רק חתיכת איסור אחד ועכשיו פירשה חתיכה ויש עליה ספק גם אם נסתפק מה פירש אבל ממ"נ אם פירש האיסור א"כ אין כאן דבר קבוע שיחליש את כח הרוב ואם פרש ההיתר וא"כ כח הרוב נחלש אבל עד כמה שזה היתר אין סיבה לאוסרו ובהכרח שכיון שהספק נולד במקום הקביעות כה"ג מעמידים את הנידון על מצב הקביעות וממילא אין כאן רוב וצ"ע אמנם בדבריו שם נקט שגם כה" כיון שאם יש בידו ההיתריש איסור קבוע זה סיבה לא ללכת אחרי הרוב וצ"ע

### המקומות שיש להקשות מהם על מהלך הגרש"ש

ג]והנה יש להקשות על דבריו מכמה דוכתי א. ממה שכתב הר"ן דבפירש אחד בפנינו מדאוריתא חשיב שהספק לא נולד עד שזה מגיע לידינו אבל לכאורא כה"ג הרי ראה מאיפה זה פירש והספק מה החנות שממנה קנה ובזה אפילו אם החתיכה היא שלא במקום הקביעות אבל צדדי הספק קבועים ומבואר שכל שהספק על דבר שפירש מותר אפילו שהספק מה זה

ב. הרשב"א חידש שאם לא היה ידוע שיש איסור עד שפירש חשיב פריש והרי אפילו שעכשיו מסתפק אבל כיון שספקו על הזמן שלקח א"כ הספק מה החנות שממנה לקח והרי צדדי הספק קבועים ומה עוזר שהתחיל להסתפק לאחר שהחתיכה שעליה דנים היא פירשה

ג. לדבריו בכל קבוע שאינו ניכר שדנו הראשונים שבפירש שלא בפנינו מותר זה דוקא אם לא מכיר את הבהמות אבל ברועה שמכיר הבהמות ויודע מי הבהמה שפירשה בזה הספק מה היא ולא יועיל כל דפריש וכן נקט בפ"ב ובשער ג' פ"ה וודאי סתימת הפוסקים בדין ספק דרוסה שלא חילקו בזה לא משמע כך וכן בתוס' לגבי נסקלין שנתערבו בנשרפין העמיד שלא מכירים האנשים וכל זה דוחק

ד. עיקר מה שחידש שכל שיש פרישה והספק מאיפה פרש לא שיך קבוע אפילו אם הדבר הנידון הוא קבוע [ולכן ביצה שנולדה ולא יודעים מאיזה תרנגולת אפילו שהיא קבועה יש כאן רוב של פרישה] בפשוטו זה נסתר מדברי תוס' בכתובות ט"ו. ד"ה דלמא דדנו שלגבי בועל שפרש בעיר זה גם נחשב מקום קביעותו וכן בשר הנמצא ליד החנות זה עדין מקום קביעותו וכן תינוק שנמצא בעיר מגוריו זה עדין מקום קביעותו וזה יאסר והרי לנ"ל אפילו שהוא קבוע אבל כיון שזה רוב של פרישה לא שייך בזה קבוע וביותר דהבינת אדם אות ט' הביא מהרשב"א שחתיכה שפירשה תוך החנות נחשבת עדין במקום קביעותה ואסורה אפילו שהיום יש כאן ספק מאיזה ערימה זה פירש

ה. עיקר מה שנקט שכל נולד הספק במקום הקביעות זה ספק מה החנות ולא מאיפה זה פירש לכאורא כל שהחנויות ידועות ורק שכח מאיפה קנה בהכרח שהספק מאיפה קנה ולא החנות שקנה מה היא ורק ביודע מאיפה קנה ולא יודעים מי כשר ומי פסול שיך לומר כך וצ"ע

ו. לשונות הראשונים בכל מקום שההבדל אם נולד הספק במקום הקביעות או שלא במקום הקביעות ומשמע שזה עצמו שהספק נולד במקום הקביעות א"כ החתיכה לא קבועה ולכן זה מותר ולא שלכן יש כאן סוג נידון אחר שלא שיך בו קבוע

ז. מבואר בטור בשם הרשב"א שאם התערבו שני חתיכות של איסור והם ראוים להתכבד ואחד מהם נחתך היא מותרת ובפשוטו כה"ג כיון שנשאר כאן עדין חתיכה אחת של איסור שהיא ראויה להתכבד והיא מחשיבה את הרוב כאילו הוא לא רוב א"כ אין סיבה להתיר את החתיכה שנחתכה וע"ש שבאמת ביאר שזה דעת הטור אמנם כל האחרונים פשוט להם שכה"ג מותר ודעת הרשב"א להתיר ומה שכתב שם שכיון שזה רק מדרבנן בזה כל שהנידון על דבר שלא חשוב אין התקנה של דבר חשוב צ"ע מנ"ל לרשב"א חידוש זה

### ביאור אחר בדין קבוע וישוב התמיהות שבזה

ד] והנה בפשוטו מוכח מכל זה כביאור הגר"ח הנ"ל סק"א שהדין קבוע הוא לא על צדדי הספק אלא על הדבר הנידון שלגבי דבר קבוע לא נאמר ההכרעה של רוב ולכן כל שזה פירש א"כ הנידון על דבר שלא במקום קביעותו שלגביו אין הדין קבוע אפילו שהצדדים קבועים ולכן עד כמה שבין החניות זה היה קבוע א"כ הנידון על דבר קבוע וזה היה אסור אפילו שזה נידון של פרישה כמבואר בתוס' ובפשוטו כן מבואר באחרונים עיין כו"פ ושפ"ד סקי"ח שדנו שלא אומרים קרוב במקום קבוע ועיין פ"י שכתב שלדבריו אין לזה מקום שהרי מעולם לא נאמר שכלפי דבר קבוע אין הכרעה של רוב אלא שהמיעוט הקבוע מחליש את כח הרוב וזה נחשב כמחצה על מחצה אבל מה זה שייך לגבי קרוב שזה עוזר גם במחצה על מחצה וכן השפ"ד שדן שלא הולכים בתר חזקה בקבוע כל זה אם יש הלכה שדבר קבוע לא הולכים אחרי רוב יש לדון לדמות גם לחזקה שזה פחות אבל אם כל הדין שהרוב מאבד את חשיבותו א"כ מה זה קשור לפסק של חזקה שאדרבא כל דינו במקום ספק

והנה מבואר בגמ' בנזיר שבקידש אשה ולא יודע מי היא כל העולם אסורות מצד ספק ערוה ולא הולכים אחרי רוב כי יש כאן קבוע ונחלקו הראשונים מי הוא הקבוע דדעת תוס' בכתובות ט"ו. שהכונה שהאשה שהשליח קידש היא הקבועה אמנם דעת תוס' בנזיר שהכונה על הערוה שבא עכשיו לקדש ובפשוטו מבואר שנחלקו הראשונים בדין קבוע האם זה תלוי בדבר הנידון או בצדדי הספק וכן נקט הגרש"ש שם וצ"ע למה דהוכחנו שהקובע האם הדבר הנידון הוא קבוע א"כ מה איכפת לן שהאשה שהשליח קידש היא קבועה אבל הערוה היא לא קבועה והגרש"ש הוכיח מזה כשיטתו

והנה קשה עוד דבגמ' מבואר שבנאנסה ולא יודעים ממי נאנסה שאם הבועל הלך אליה חשיב פריש אבל אם היא הלכה אליו חשיב קבוע כי הוא קבוע וכן הוא לגבי הולד וצ"ע הרי כאן הנידון על האשה והיא שלא במקום קביעותה ועיין הפלאה כתובות ט"ו. שכתב שבאמת אם היא טוענת ברי וחשיב שכל הספק שלנו נולד לאחר שפירשה מבית הבועל חשיב פריש דיש כאן ספק על דבר שלא במקום הקביעות ורק כל שהספק נולד עליה במקום הבועל חשיב מקום הקביעות והא חידוש גדול ובפשוטו יש להקשות שגם בתשעה צפרדעים ושרץ אחד הרי האדם הנוגע בהם הוא לא קבוע דמדובר גם שבדרך הליכתו יש ספק במי נגע וכה"ג הרי הוא פריש

ובפשוטו מוכח מזה שאפילו שיש כאן נידון על דבר שאינו קבוע אבל כיון שצדדי הספק קבועים חשיב קבוע וצ"ע מה זה שונה מחתיכת בשר שפירשה שאפילו שהחנויות קבועים לא חשיב קבוע ועיין בית אפרים חלק אבן העזר סימן ה' בד"ה ואולם ובד"ה לפי מה שכתבתי וכן בגרנ"ט סימן ל' שכתבו שודאי שהקובע זה צדדי הספק ולכן כה"ג שהצדדים קבועים חשיב קבוע ועיין בית אפרים שכתב שזה ודאי אם יש שלש סכינים ואחד פגום ושנים לא וקבועים בבית והביאו לשם בהמה לשחוט חשיב קבוע אפילו שהבהמה לא קבועה שכיון שהנידון זה על הסכינים והם קבועים חשיב קבוע ולפ"ז מה שאמרו רוב טבחי העיר ישראל הכוונה שלכן תולים שרוב הבשר הנמצא הוא כשר אבל אם יהיה חתיכה אחת ונמצאת ברחוב לא שייך להעמיד רוב שהשוחט הוא ישראל כיון שהעכו"ם קבוע והבינת אדם את ט"ז נקט לא כן וצ"ע

אלא שצ"ב שהרי בכל חתיכת בשר שפירשה חשיב פירש אפילו שצדדי הספק קבועים וע"ש שביארו שרק בבשר שפירש הרי שם הסיבה לאוסרו זה מצד שהוא נבילה ולא מצד שיש כאן חנות נבילה שמה שיש כאן חנות נבילה זה רק צורה לברר שהוא נבילה וזה לא חשיב קבוע דקבוע זה רק אם המיעוט של האיסור עצמו קבוע ולכן רק אם נולד הספק על הבשר במקום קביעותו חשיב שיש כאן צד איסור קבוע ולכן בגמ' בנזיר שצד האיסור זה האשה שקידש השליח כיון שהיא קבועה חשיב קבוע וכן אם הבועל קבוע כיון שהרוב כאן זה מי בעל ודאי כל שכל הבועלים קבועים חשיב שצד האיסור קבוע וכן בסכינים וכנ"ל

אלא שצ"ב הסברא בזה דמה פתאום שההלכה של קבוע נאמר על הדבר שבו תלוי הנידון ובפשוטו הביאור שיסוד הסברא של קבוע זה שכל שבאים להכריע כמו המיעוט נגד הרוב כל שצד האיסור הוא קבוע זה צד חשוב ולכן אין להכריע כמו הרוב נגדו שכיון שזה צד אלים וכעין דין איקבע איסורא לכן אין בכוח הרוב להכריע נגדו אבל כל זה אם הדבר שעליו אנו דנים אם הוא האיסור הא קבוע א"כ הוא צד איסור קבוע ולכן להכריע כנגדו רוב לא יכול אבל במקום שהוא פירש והוא לא קבוע א"כ גם אם הוא איסור אבל כיון שהוא לא קבוע א"כ אין זה צד איסור חשוב וביחס לצד איסור לא קבוע רוב יכול להכריע דהינו שאין הביאור כשערי יושר שכל שיש מיעוט קבוע אם הרוב, המיעוט מחליש הרוב אלא הכונה שרוב אין בכוחו להכריע כנגד מיעוט חשוב דהינו שזה חיסרון ברוב אבל כל החיסרון ביחס לנידון שצד האיסור הוא צד של מיעוט קבוע אבל אם הנידון יהיה על צד מיעוט לא קבוע בזה הרוב יכול להכריע

ולפ"ז א"ש הכל שבאמת יסוד הדין קבוע לא סתם שנידון על דבר קבוע לא נתחדש בו רוב אלא הביאור שכל שיש מיעוט קבוע והוא צד האיסור א"כ רוב אין בכוחו להכריע ובזה א"ש רש"י שדן שהקבוע יכריע דשם מדובר שצד האיסור קבוע והרוב לא קבוע ממילא זה סברא דשהוא עדיף דבאמת כלפי נידון כמו הגמ' בסנהדרין שיודעים ברור שהישראל קבוע והעכו"ם לא ויש ספק במי יפגע בזה הרי צד האיסור ודאי קבוע וממילא לכן הוא עדיף וכן לגבי ביטול דמבואר בראשונים שלא שיך ביטול כיון שכאן הנידון על צד איסור קבוע לגבי זה באמת הרוב אין לו המעלה של רוב וממילא כמו שלגבי דין כל דפריש אין לו מעלת רוב גם לגבי ביטול אין לו מעלת רוב ומאידך לגבי חתיכה הראויה להתכבד שנחתכה כיון שהיום הנידון על צד איסור לא קבוע לגבי זה הרוב יכול להכריע דהמיעוט לא החליש את כוחו כלל ורק לגבי צד איסור קבוע אין בכוחו להכריע דכוחו חלש

### ביאור התוס' בנזיר שדנים לפי האשה המתקדשת

ה] והנה הבאינו לעיל דבתוס' בנזיר מבואר שהדין רוב הוא על האשה שבא לקדש עכשיו ובפשוטו מבואר מדבריהם כהבנת ההפלאה שכל שהנידון על דבר לא קבוע אפילו שהצדדיים קבועים לא חשיב קבוע דלכאורא יש כאן צד איסור קבוע בכל אופן הולכים בתר רוב אמנם ע"ש בגרנ"ט שאין זה דומה כלל דבאשה הנבעלת הרי כל הרוב ששיך לדון זה מצד שרוב האנשים כשרים ומצד זה יש כאן קבוע אבל כאן אפשר להעמיד הנידון שיש הרבה נשים בעולם וחלקם ערוה וחלקם מותרות וביחס לנידון זה יש כאן רוב שאין צד האיסור קבוע ואפילו שביחס לשורש הספק אין סיבה להכריע כמו הרוב מצד שצד המיעוט קבוע אבל כיון שיש כאן רוב אחר שביחס לרוב זה אין צד איסור קבוע לכן זה לא סיבה לאסור

והנה מבואר בגמ' שתינוק הנמצא בעיר אם רוב ישראל מותר ואם רוב עכו"ם אסור והנה לנ"ל צ"ע שכיון שצדדי הספק מאיזה בית הוא מגיע א"כ צדדי הספק קבועים ומה משנה שהוא נמצא ברחוב [ובשערי יושר פ"ד ביאר לשיטתו שכאן שהנידון מאיזה בית זה פירש לא איכת לן שזה קבוע] אמנם הביאור כנ"ל כדהביא הגרנ"ט וכן הוא בש"ש פי"ח שמדובר שיש כאן מאה תינוקות בעיר ורובם עכו"ם ומיעוט ישראל וביחס לרוב זה עד כמה שהוא פירש חשיב שאין צד איסור קבוע ולפ"ז יוצא שאם יהיה רק תינוק אחד בעיר ונדון עליו מאיזה בית הוא הגיע בזה ודאי שאפילו שהוא נמצא זה יחשב קבוע כיון שצד האיסור קבוע ורק כאן שיש הרבה תינוקות ואפשר להעמיד הרוב על התינוקות לכן חשיב שצד האיסור לא קבוע ולכאורא זה כתוס' בנזיר שכל שיש שני צורות מעמידים על הרוב של של הנשים ומתירים וצ"ע

**והנה תלוי בכל הנ"ל הרבה פרטים בסוגין ויבואר אי"ה בשיעור הבא**