30 בדיני חלונות
קטגוריות: ש_ס / לג בבא בתרא / ב_ב - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / לא יחפור / הרחקת נזיקין מהדו_ק

יום ב' כ"ז שבט תשע"ב

א] בדין הרחקה מן החלונות בכדי שלא יאפיל, בפשוטו הי' נראה דכיון דאיירי בשהחזיק ג"ש, ועי"ז קנה זכות אורה בתוך של חבירו, הרי דאי"ז שייך לדין הרחקת נזיקין, וכ"ה להדיא בחי' הריטב"א דכ"ב:, דבהרחקה מן החלונות ל"ב דיהא גיר"ד, כיון דהוא משום זכי' שזכה באויר, עיי"ש, וכ"נ להדיא בד' הר"י מיגש שם.

אמנם הנה ז"ל הרא"ש בכלל ה' סימן ג', שכל ההרחקות השנויות בב"ב, היינו דוקא היכא דדבר הנסמך מזיק לשכנו בגוף ממונו, כגון הסומך בורו לשדה חבירו וכו', וכן כל ההרחקות דלא יחפור, או שמאפיל עליו, או מחמת הריח וכו', עכ"ל, ומבו' להדיא בדבריו דדינא דהרחקת כותל מן החלון כדי שלא יאפיל, הוי מדינא דהרחקת נזיקין, שהוא מזיק לשכנו בגוף ממונו.

וכ"ה מבו' בד' העיטור בשם ר"ש גאון ובד' ראב"ן שכתבו דדין הרחקת חלונות הוא משום דהו"ל גיר"ד.

וצ"ב בתרתי, חדא דאם אכן יש לאסור להאפיל מדינא דהרחקת נזיקין, א"כ מ"ט כל שלא החזיק בחלון יכול להאפיל עליו, ועוד, דכיון דהא דצריך להרחיק כדי שלא יאפיל איירי בשהחזיק עליו, הרי לכאו' בכה"ג זכה באויר חצרו לאורה, וא"כ מ"ט בעינן בזה לדינא דהרחקת נזיקין.

ב] ונ' לישב, דהנה בד' התוס' והרמב"ן והרא"ש מבו' דדינא דדושא הוא משום הרחקת נזיקין, ושלא כדעת רבינו יונה והרשב"א והריטב"א ודעימייהו, דקנה זכות בד' אמות לדוושא, ואי"ז מדינא דהרחקת נזיקין, ושלא כדעת הרמ"ה דמדיני שכנים נשתעבדו לו ד' אמות אלו, ואי"ז מדין הרחקת נזיקין, (וע"כ כתב הרמ"ה דל"ב דיהא גיר"ד, וע"כ נמי א"צ להרחיק קודם שבנה חבירו כותל), ונתחדש בזה, דהגם דבדיני מזיק דעלמא ודאי דלא חשיב מזיק כלל, דשלו הוא מונע ממנו, ואין לחבירו זכות בד' אמות אלו לדושא, מ"מ מדיני הרחקת נזיקין הוא מחויב להרחיק את כתלו, דכיון דבלא שיסמוך את כתלו יהא לחבירו כותל עם דושא, הרי דכל שמונע מכך חשיב כמזיק את חבירו וע"כ הוא צריך להרחיק.

ואמנם קשיא ע"ז, דמ"ש מחלונות דא"צ להרחיק כדי שלא יאפיל אלא בשהחזיק, ולא אמרינן דאף בשלא החזיק אסור הוא להאפיל על חלון חבירו וחשיב כמזיק לדיני הרחקת נזיקין, וכבר הוכיח מזה הרשב"א דכל כה"ג לא חשיב כמזיק לדיני הרחקת נזיקין, ולמד מזה דה"נ בדושא א"צ להרחיק אלא בשקנה זכות זו, אך לדעת התוס' ודעימייהו תיקשי מ"ש זמ"ז.

ג] ונ' פשוט בזה, דלעולם מן הדין הי' לנו לאסור להאפיל את החלונות משום דינא דהרחקת נזיקין, והא דא"צ להרחיק אלא בשהחזיק, הוא משום דכל עיקר דינא דהרחקת נזיקין הוא רק בשיש להניזק זכות לתשמיש זה, דבכה"ג אמרינן דעדיף תשמישו מתשמיש המזיק, וצריך המזיק להרחיק את תשמישו, אך כל שאין להניזק זכות לתשמיש זה, ליכא לדינא דהרחקת נזיקין.

וזהו דאמר ר' יוסי זה חופר בתוך שלו וזה נוטע בתוך שלו, ופירש הרמב"ם דהיינו דכשם שזה חופר בתוך שלו כך זה נוטע בתוך שלו, והיינו דטעמא דרבנן דצריך להרחיק הוא משום דהניזק נוטע בתוך שלו ויש לו זכות לתשמיש זה, וע"ז הוא דקאמר ר' יוסי, דכשם שזה חופר בתוך שלו כך זה נוטע בתוך שלו, וגם הוא יש לו זכות לתשמיש זה, ואינו נדחה מפני הניזק, ועד"ז מצינו גם בדין לוקח, דאם לקח דבר המזיק ואח"כ בא הניזק א"צ להרחיק, משום דלאו כל כמיני' וכו', והיינו דכה"ג אין לו זכות על התשמיש הניזק עד כדי שיחייב את המזיק להרחיק, וגם דינא דעשה שלא כהוגן מתפרש עד"ז, דכל דהוא תשמיש המזיק, לית לי' זכות על תשמיש זה עד כדי לחייב את המזיק בהרחקה.

ולפ"ז נראה, דמה"ט כיון דבפותח חלון על רשות חבירו שהוא משתמש באויר חבירו אין לו זכות על תשמיש זה, שהרי מבו' בגמ' לקמן דנ"ט. דבלא הא דכופין על מידת סדום הי' יכול למנעו מלפתוח את החלון אף שאינו מזיקו כלל, ע"כ אין לו תביעה על חבירו שלא יזיק לתשמיש זה, שהרי כלל אין לו זכות על תשמיש זה.

ד] וכמדומה דהדברים מבוארים בל' הרא"ש בכלל צ"ט סימן ו', ז"ל, אמנם צריך לדקדק ראובן שפתח חלונות זכה באורה מן ההפקר כיון שברשות פתח, "ומי יוכל לסלקה ממנו" וכו', ומיהו וכו' וא"כ ל"ה האויר שלפני ביתו של שמעון הפקר אלא כמו חצר השותפין, וכשפתח ראובן חלונו כנגד האויר שלפני ביתו של שמעון "שלא כדין פתח" כיון דגם שמעון יכול להוציא בנינו, ועד הנה לא הי' שמעון מקפיד בו כי לא היה מזיק לו ול"ה יכול למחות בידו, הלכך אין לו חזקה לראובן ויכול שמעון לבנות לפני חלונו, עכ"ל.

והנה במש"כ הרא"ש דכשפתח ראובן חלונו וכו' שלא כדין פתח, צ"ב, שהרי הרא"ש גופי' כתב דל"ה שמעון יכול למחות בידו, וא"כ מ"ט חשיב דשלא כדין פתח.

ונ' לפרש ע"פ הנ"ל, דהגם דלא הי' שמעון יכול למחות בידו, מ"מ לא הי' לראובן זכות לפתוח את חלונו, וזהו דקרי לה הרא"ש דשלא כדין פתח, ורק מכח זה הוא דרשאי שמעון להאפיל עליו, דאילו הי' פותח ראובן כדין, לא הי' רשאי שמעון להאפיל עליו, אלא הי' עליו להרחיק שלא להזיק את חבירו, ורק משום דפתח ראובן שלא כדין, הוא דרשאי שמעון להאפיל עליו.

וזה מדוקדק גם בל' הרא"ש שכתב בתחילת דבריו, דכיון דברשות פתח מי יוכל לסלקה ממנו, ונ' מזה, דהטעם לדון דיהא רשאי שמעון להאפיל עליו, משום דבידו לסלקה ממנו, אך כל שאינו יכול לסלקה ממנו, אינו רשאי להאפיל עליו, וזה כמש"נ.

?וכן נ' גם בל' רשב"ם לקמן דנ"ט., עיי"ש, וכ"ה בד' הרמב"ן כשהביא דעת הי"מ, עיי"ש, וכ"ה מבו' בשטמ"ק שם בשם שלנ"ל ובחי' הריטב"א שם בטעם דעה זו דיכול להזיקו בהיז"ר?

ה] ולפ"ז נראה בדעת הרא"ש, דהא דכשהחזיק בחלון אין רשאי חבירו להאפיל עליו, אין הטעם בזה משום דקנה זכות ברשות חבירו לאורה, אלא היינו דכל שהחזיק, זכה בזכות ההשתמשות בחלון, דאית לי' זכות להשתמש בו אף שהוא נוטל אורה מרשות חבירו, ותו אסור חבירו להאפיל עליו, מדינא דהרחקת נזיקין, אך בלא דינא דהרחקת נזיקין, הי' רשאי חבירו להאפיל עליו, כיון שלא זכה בזכות אורה ברשות חבירו, ולא זכה אלא בזכות ההשתמשות בחלון אף באופן שהוא נוטל אורה מרשות חבירו, אך אין לו זכות באורה עצמה, ודו"ק.

ו] והנה בד' התוס' לעיל ד"ז. והאו"ז סימן י' והמרדכי רמז תע"ג מבו' דבאחין שחלקו צריך להרחיק כדי שלא יאפיל אף בשלא החזיק ג"ש, וכן פירש מהר"ם שם בדבריהם, אך המהרש"א שם פירש בע"א, וצ"ע, אך ש"ר שם פליגי ע"ז, וצ"ב טעם הפלוגתא בזה, וביותר, דהתוס' גופייהו כתבו לקמן דנ"ט. דדינא דהחרקה מן החלונות הוא רק בשהחזיק ג"ש.

אמנם לכאו' למש"נ ניחא, דכיון דכל הא דא"צ להרחיק בשלא החזיק, הוא משום דאין לו זכות על החלון, הרי דבאחים שחלקו דודאי יש לכל א' זכות על החלון, והרי לדעת רוב הראשונים אף ל"מ לחייבו לסתום משום היז"ר, וגם לדעת הרא"ש במקום דליכא היז"ר ל"מ לחייבו לסתום אף בלא הא דכופין על מידת סדום, אסור להאפיל עליו.

אך תיקשי לפ"ז בדעת הרמב"ן, דס"ל בדינא דדושא כדעת התוס', ולפ"ז בע"כ דהא דשאני חלונות הוא משום דאין לו זכות על החלון, וא"כ מ"ט באחין שחלקו ס"ל דרשאי להאפיל עליו.

ונ' דהטעם בזה הוא, דכל הא דבאחין שחלקו אינו יכול לכופו לסתום חלונו, פירש הרמב"ן דהוא משום דלא חלקו ע"מ לסלק משם כלום, ולפ"ז י"ל, דהגם דיש לו זכות להשאיר החלונות שם, אך זכותו בחלון מוגבלת רק לענין דא"צ לסלקו, אך לענין לתבוע הרחקה מחבירו, אין לו זכות בחלון.

ובדעת התוס' דפליגי בזה נראה, דהוא תלוי בפלוגתייהו בעיקר דין הרחקה מן החלון, דהתוס' שם כתבו דכל הא דשלא יאפיל הוא רק כשעי"ז אין לבית אורה, אך אם יש לבית אורה מצד אחר א"צ להרחיק, כ"ה מבו' במהר"ם בביאור ד' התוס', וכ"נ לפמש"כ באו"ז סימן י' ובמרדכי רמז תע"ג דקו' התוס' היא מכח דינא דמכנגדן כדי שלא יאפיל, אך עי' במהר"א ששון סימן קצ"ב ובמהרח"ש ח"א סימן י"א שפירשו ד' התוס' בע"א, וגם מד' האגודה שם נ' שפירש ד' התוס' בע"א, וצ"ע, ומבו' לפ"ז, דדין הרחקת נזיקין אינו על תשמיש החלון, אלא על תשמיש הבית, אך בד' הרמב"ן מבו' להדיא דפליג ע"ז עיי"ש, והיינו דס"ל דדינא דשלא יאפיל הוא על תשמיש החלון.

והנה הרמב"ן בדנ"ט. הביא די"מ דכל שלא החזיק, גם ליכא לדינא דמלמטה ולמעלה, ונחלק ע"ז דהיאך יזיקו בגירי, אמנם בד' התוס' שם מ' כדעת הי"מ, וכ"ה בשטמ"ק בשם שלנ"ל, ומשום דמשתמש באוירו.

ונ' דהגם דבין להתוס' ובין להרמב"ן הא דא"צ להרחיק הוא משום דאין לו זכות להשתמש באוירו, אך פליגי בזה, דלדעת התוס' היינו דמה"ט מצי למימר לי' סתום חלונך, ואם אינך סותם את חלונך אתה הזקת לעצמך, וע"כ גם ל"מ לתבעו על ההיז"ר, אך לדעת הרמב"ן אי"ז כן, אלא רק כלפי ההיזק על תשמיש החלון הוא דאמרינן דאין לו זכות על תשמיש זה ול"מ לתבוע ע"ז הרחקה.

ולפ"ז נראה, דלדעת התוס' דההיזק הוא על הבית, הרי ל"ש לומר כד' הרמב"ן, שהרי בבית יש לו זכות להשתמש גם אם מועיל לו האורה, דומיא דדושא דלא חשיב כמשתמש בשל חבירו אף שמועיל לו הדושא, הגע עצמך, הרי שלא הי' הכותל מתחזק ע"י הדושא אלא ע"י שהי' מוסיף עליו דבר מסוים, הרי ודאי דהי' יכול למנעו להוסיף ד"ז, דומיא דהא דיכול לכופו שלא לפתוח חלון, משום שכל שימושו הוא רק ע"י רשות חבירו, אך הכותל עצמו הרי שפיר הי' לו זכות לקיימו אף אם הדושא, (דלגבי הכותל עצמו מאי נפ"מ אם נצרך עוד דבר דעי"ז יבא הדושא), ודו"ק, ובע"כ לדעתם דהא דיכול להאפיל עליו, הוא משום דאין לו זכות על החלון ויכול לומר לו לסתמו, וע"כ ל"מ לתבעו על הזיקות דמכח שאינו סותם את חלונו, וע"כ נמי ליתא לדינא דמלמטה ומלמעלה, אך להרמב"ן דהנזק הוא על החלון עצמו, הרי דאין ללמוד מזה כלל להזיקות דמלמטה ולמעלה.

ולפ"ז נראה, דע"כ נמי באחין שחלקו, הרי דלדעת הרמב"ן דההיזק הוא על החלונות, הרי דשפיר י"ל דאין לו זכות על החלונות לתבוע עליהן הרחקה מחבירו, אך לדעת התוס' דההיזק הוא על הבית, הרי דהגם דאם יכול לומר לו סתום חלונך, ל"מ לתבוע הרחקה, אך אחר דל"מ לומר לו סתום חלונך, הדר דינא דיש לו תביעת הרחקה על תשמיש הבית, וע"ז ל"ש לומר דאין לו רשות כלפי תביעת הרחקה, שהרי על הבית עצמו יש לו רשות גמורה, דדמי לדושא, וכמש"נ.

ובאמת הרי פשיטא דבאחים שחלקו צריך להרחיק מלמטה ומלמעלה, וע"כ לדעת התוס' ה"נ הוא צריך להרחיק מכנגדן.

והיינו דלדעת הי"מ ודעימייהו, אשר כ"ה דעת הרמ"ה שם וכ"ה בשטמ"ק בשם שלנ"ל וכן צידד הריטב"א מסברא, הרי אין לנו מקור דבעינן לחזקה במסוים לענין האפלה, שהרי לדעתם כ"ז שלא החזיק אף יכול להזיקו בהיז"ר, אך לעולם כל דאין יכול להזיקו בהיז"ר, גם אינו יכול להאפיל עליו.

] ועי' עוד בתשו' רבינו משולם שהובאה במרדכי סוף חזקת, שכתב דהפותח חלון על גג חבירו, כיון שפתחו כדין, אין רשאי חבירו להאפיל עליו, וזה מוכח להדיא כמש"נ, דהאפלה אסורה מדין הרחקת נזיקין, ואך דכ"ז הוא כשפתח כדין, והא דל"ד לחלון למעלה מד' דאף אם לי"ב היז"ר ופתחו כדין יכול להאפיל עליו, צ"ל בחד מתרתי, או דשאני התם דאינו רשאי לפתוח חלון ולשעבד את חבירו, אך בפותח על גג חבירו, כיון שאי"ז עומד שיבנה שם, ל"מ לתבעו שלא יפתח וישעבד אותו, וע"כ שפיר חייל השעבוד, וזה ע"פ ד' הרשב"א בדי"ז: דמן הדין הי' משתעבד חבירו, וכל הא דאינו משתעבד, הוא משום דתובע אותו דלאו כל כמינך לפתוח חלון ולשעבד אותי, וי"ל עוד, לפ"ד הגרא"ק דמש"א בגמ' דבעינן לכופין על מידת סדום, הוא משום דיש בזה מעט היז"ר, עיי"ש, ולפ"ז י"ל דע"כ אין לו תביעת אורה, שהרי אדרבה מן הדין אינו רשאי לפתוח חלון זה, ומשא"כ בפותח חלון על גג חבירו שאינו מזיקו כלל, וזכותו לפתוח חלון זה.

] ל' רמב"ן בדנ"ט. "אינו בדין" להאפיל עליו, ונ' דאי"ז משום דשלו הוא לענין זה, אלא הוא מדיני שכנים שאינו בדין שיבנה ויאפיל על חבירו, וצ"ע.

שוב מצאתי בעזה"י דברים מפורשים בזה בשו"ת ספה"י לר"ת סימן צ"ד, ז"ל, והא דאמרינן החלונות בין למטן בין מכנגד ד' אמות כגון שכנס בתוך שלו צריך זה להרחיק כותלו משום היזק ראייה ולצדדין קתני ואלמטה קאי וכו', או שמא נפל להם בירושה ודירתם כמו שהיה דר אביהם, עכ"ל, ובתשובת ר"ת שם סימן צ"ה השיב ע"ז, ז"ל, והחלונות מלמעלה ומלמטה ובכנגדן מוכיח דלמעלה מד' יש לו חזקה דלאו לצדדין קתני, עכ"ל.

והנה מבו' לפ"ז דדעת ר"ת, דכל שאין לו חזקה, אף רשאי להזיקו בהיז"ר, וכמש"כ כן הרמב"ן בשם י"מ והרמ"ה, וכן נקטו מסברא הריטב"א והשטמ"ק בשם שלנ"ל, ואך שהריטב"א ביטל דעתו לדעת הרמב"ן, דאי נימא דאף כשאין לו חזקה אינו רשאי להזיקו בהיז"ר, הרי נמצא דאם בלא"ה אמרינן דלצדדין קתני, א"צ להעמיד הא דלמטה כדי שלא יעמוד ויראה, בשכנס לתוך שלו, אלא שפיר יש להעמידה בחלונות למעלה מד', והא דמשכנגדן כדי שלא יאפיל איירי בחלון בתוך ד', שהרי בלא"ה הוא כן דהא איירי בחלונות למעלה מד' והא איירי בחלונות בתוך ד', ובע"כ מד' ר"ת, דכל שהחלון למעלה מד' ואין לו חזקה, אף א"צ להרחיק מלמטה ומלמעלה, וכ"נ להדיא מל' ר"ת בתשובתו שם.

ומש"כ השואל לישב דאיירי בכונס לתוך שלו, נראה דזה מתפרש היטב עפמש"נ, דכל הא דהוא רשאי להזיקו, הוא משום דה"ה משתמש באויר חבירו, וע"כ כל שכנס לתוך שלו ואינו משתמש באויר חבירו, אינו רשאי להזיקו.

ואמנם צ"ע, דמה הועיל במה שהעמידה בכונס לתוך שלו, הרי אכתי תיקשי לדעת ר' אילעא דגם בזה מצי למחות בו, דא"כ מ"ט הוא צריך להרחיק, הרי בידו לסתמו, וכמו שעמד ע"ז הקצוה"ח, ושמא דעתו כדעת הסוברים דאף במקום שאין לו חזקה, מ"מ יש לו חזקה לענין הא דא"צ לסתום את חלונו.

אך י"ל עוד בזה בתרי אנפי, חדא דס"ל דכל הא דלר' אילעא יכול למחות בו, הוא רק בחלון צורי ולא בחלון מצרי וכמש"כ כן הרמב"ן והר"ן לפי דרכו של רשב"ם, וע"כ שפיר יש להעמיד למתניתין בחלון מצרי.

ועוד י"ל, דכל הא דלר' אילעא יכול למחות בו, הוא רק משום שהוא משתמש באויר חבירו ולי"ב משום כופין על מידת סדום, וכמש"כ כן הקצוה"ח, וע"כ בכונס לתוך שלו ואינו משתמש באויר חבירו, אינו יכול למחות בו.

ולפ"ז מתפרש בדרך אחרת ראיית ר"ת, דאם אין לו חזקה והוא יכול לכופו לסתמו, ודאי דא"צ להרחיק, ובע"כ דיש לו חזקה, ואין מקור דס"ל לר"ת כדעת הי"מ דאף במקום שאינו יכול לכופו לסתמו, אינו צריך להרחיק, ודו"ק.

ועיי"ש בתשובת השואל, שנראה להדיא דכל הא דאינו יכול למחות בו, הוא כפשוטו משום מידת סדום, וע"כ אם עי"ז הוא צריך לשמור שטרו וכבר אי"ז מידת סדום, שפיר הוא יכול למחות בו, וזה מתישב היטב עם מש"נ.

עוד יש להוסיף בזה, במש"כ השואל דאיירי בירושה, ומבו' מזה כמש"נ למעלה, דבאחין שחלקו ודאי דאינו רשאי להזיקו בהיז"ר, שהרי יש לו זכות על חלון זה, וכמש"נ.

בד' הר"ח שהביא רבינו יונה מבו' דכשהי' לו כותל ונפל, אין לו תביעת הרחקה על חבירו, ואך דתובע את חבירו שלא יסמוך כותל אחר כדי שלא יתבע ממנו אח"כ להרחיק, וצ"ע דממ"נ אם חשיב כיש לו כותל, א"כ מ"ט אינו תובע מחבירו להרחיק, וכמש"כ באמת רבינו יונה גופי', ואם חשיב דאין לו כותל, א"כ מה תביעה היא זו שלא יצטרך להרחיק, הרי באמת מן הדין הוא צריך להרחיק.

ונ' בביאורו דודאי דכיון שהי' לו כותל ונפל, חשיב כקדם הוא בכתלו, ואך דמ"מ לית לי' תביעת הרחקה על דוושא, דתביעת הרחקה על דושא היא רק כשיש כותל, דרק בכה"ג חשבינן לי' כמזיק, ודו"ק.

רשב"א ח"ג סימן קנ"ג מ' להדיא, דבאחין שחלקו דאין יכול לסתמו, הוא רק כשאין בהן היז"ר, ואין יכול לסתמו בטענה דשמא יחזיק עליו, משום דלא פשע בפתיחתו, אך צ"ע אם יל"פ כן בד' הרשב"א בחידושיו, שהרי לדעת הרשב"א גופי' אין להן חזקה, וכיון דאין להן חזקה, מה יש לנו לדון אם יכול לכופו לסתמן, אך למשמעות ד' הרשב"א בכ"ד, דאם אחר דיהא להן חזקה יהא יכול למחות בו, יכול למחות בו, ניחא, דתחילה הוצרך הרשב"א לפרש דאף אם יש להן חזקה אינו יכול לכופו לסתום את חלונותיו, ואחר שכן, גם אין לו חזקה, וצ"ע בזה.