12בישל במקצת כלי
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / יורה דעה / בשר בחלב / שיעורים בשר בחלב כולל אור יוסף

בישל במקצת כלי

בסוגיא בזבחים (צו:) מסתפק רב יצחק בריה בריה דרב יהודה בדין כלי שבושל בו קדשים רק במקצתו – אי סגי להגעיל [מריקה ושטיפה] את אותו מקצת או שבעינן להגעיל את כולו. ופושט זאת מברייתא מפורשת "בישל במקצת כלי טעון מריקה ושטיפה כל הכלי", ומבארת הגמ' "וטעמא מאי אמר קרא ואם בכלי נחשת בושלה ואפילו במקצת כלי". אמנם בתרומה אינו כן, כמפורש בהמשך הסוגיא – שבתרומה סגי להגעיל את מקצת הכלי.

התוס' מתקשים בהבנת ספק הגמ' – מאי קמבעיא ליה, דאם ספק הגמ' היה – האם מפעפע בכולו או רק במקצתו, א"כ אותו ספק יש להסתפק גם בחולין – כשבישל איסור במקצת כלי, והיינו – שפשיטא שאין לחלק במציאות הפעפוע בין קדשים לחולין.

ולא ביארו התוס' את מסקנת הסוגיא – שהיא גזרת הכתוב, האם הוא דין מיוחד בקדשים או שהוא הדין לחולין. אמנם הגר"א (או"ח תנא סי"ב סק"מ) כותב "אבל מדברי התוס' בזבחים שם משמע דבכל האיסורין צריך הכשר בכל הכלי", ולא ביאר הגר"א – מהיכן דייק כן בדברי התוס'. ואדרבה, אולי נימא שדין חולין כדין תרומה שסגי בהגעלת מקצתו – והיינו שאינו מפעפע בכולו, וקדשים הוא גזה"כ – שאעפ"כ בעי הגעלה בכולו. וכן מסתבר, דאם נימא שמפעפע בכולו – אמאי בעינן פסוק לקדשים.

שיטת הסמ"ג

הב"י בסימן צב מביא בשם הסמ"ג (לאוין קמ קמא, נא ע"ג) – שמסקנת הסוגיא שמפעפע ומתפשט בכל הכלי, ולכן אף בחולין בעינן ששים כנגד הקדרה. והוא צ"ב, שאף אם הקדרה נאסרה – לכאורה יספיק ששים פעמים ששים כדי להתיר את התבשיל [כשיטת המהר"ם שיובא לקמן].

מבאר היד יהודה [סקכ"ט ד"ה "ונראה לי ברור"] שכיון שכל הבלוע בקדרה נאסר משום שלא ידעינן כמה היתר בלוע בה, א"כ נחשבת כולה כחתיכה דאיסורא – ובעינן ששים כנגד כולה, אף שבחשבון – ודאי היה צריך להספיק ששים פעמים ששים. אולם בכלי חדש, נראה פשוט שלדעת הסמ"ג – יהני ששים בתבשיל כנגד האיסור, שהרי ידעינן כמה בלוע.

אמנם החזו"א (יו"ד סימן יז סק"ד) לומד בסמ"ג – שמהני ששים פעמים ששים, ודלא כהבנת הב"י.

שיטת המהר"ם

המרדכי (סימן תרעט) מביא את שיטת המהר"ם, שמסתפק אם מתפשט בכל הכלי. אולם פשיטא ליה שאם מתפשט בכל הכלי – סגי בששים בתבשיל כנגד הטיפה [ודלא כשיטת הסמ"ג שבעי ששים כנגד כל הקדרה]. אלא שיתכן שאינו מתפשט בכל הכלי – ולכן מצריך ששים פעמים ששים, כמבואר בטור בסימן צב ובב"י שם.

נראה ביאור סברת המהר"ם – ע"פ דברי היד יהודה (שם, ד"ה "והנה לדעתם"), שבאופן שיש ששים בתבשיל כנגד הטיפה - לא יתכן שהטיפה תאסור את הבלוע בקדרה [שמשום כך החמיר הסמ"ג], משום שנבלע בדופן – איסור והיתר ביחס שווה, והיינו שהתבשיל ועובי הדפנות מעורבים זב"ז והטיפה מתפשטת בשווה בכל התבשיל, וממילא אף בבלוע בדפנות – יש ששים כנגד כמות הטיפה שבלוע בדפנות.

ולפ"ז – סגי שיהא ששים בתבשיל כנגד הטיפה ולא צריך ששים בדפנות גופא נגד הטיפה, ולכן פסק החזו"א בסימן יז סק"ה במוסגר.

משא"כ לשיטת הסמ"ג, חיישינן שנבלע בדפנות ולא בתבשיל, וממילא חושש שאין ששים כנגד הטיפה וכנ"ל.

שיטת הסמ"ק

הסמ"ק (סימן ריג הובא בטור ובב"י שם) שיטה אחרת לו, שאף אם אינו מתפשט בכל הקדרה – אכתי התבשיל מותר. וסברתו, שמפעפע דרך הדופן לתבשיל לפני שמתפשט בדופן – וממילא בטל בתבשיל.

סיכום

מצינו ג' שיטת – בגדר התפשטות טיפה שנופלת על דופן הקדרה מבחוץ.

1. שיטת הסמ"ג – שמתפשט בכל הדופן, ולא ידעינן כמה היתר בלוע בדופן. וממילא נאסרת כל הקדרה, ואוסרת את התבשיל כנ"ל.
2. שיטת המהר"ם – שאם היה מתפשט בכל הדופן, היה מספיק שיהא ששים בתבשיל כנגד הטיפה כמבואר לעיל. אלא שחושש שלא מתפשט בכל הדופן, ולכן בעינן ששים פעמים ששים.
3. שיטת הסמ"ק – שאף אם אינו מתפשט בכל הדופן, אכתי סגי בששים בתבשיל כנגד הטיפה כנ"ל.

מסקנת הסוגיא בזבחים

הבאנו את ספיקת הסוגיא בזבחים – כשבישל במקצת כלי אם מתפשט בכל הכלי, ולא ברירא מהי מסקנת הסוגיא וכנ"ל.

שיטת הסמ"ג – שמסקנת הסוגיא שמתפשט בכולו, וכן הוא בתורת הבית (ב"ד ש"ד לח.) ובמשמרת הבית. וצ"ל, שהבינו דבגזה"כ – גילתה התורה את המציאות שמתפשט בכולו, ולכן בעינן הגעלה לכל הכלי. והא שבתרומה אינו כן, ביאר הרשב"א שם שהיא קולא מיוחדת בתרומה- משום שהתירא בלע.

שיטת הרא"ה (בדק בית שם) – שמתפשט בכולו, אלא שמהני הגעלה במקצתו – משום כבולעו כך פולטו, והוא דינא דתרומה והוא הדין לחולין. וגזה"כ - שבקדשים לא סומכים על כבולעו כך פולטו, ובעינן הגעלה לכל הכלי.

רבינו דוד (חידושים לפסחים ל:) מפרש שמסקנת הסוגיא בזבחים – שאינו מתפשט בכל הכלי, והוא דינא דתרומה והוא הדין לחולין. ולכן בעינן גזה"כ בקדשים – שאעפ"כ בעינן הגעלה לכל הכלי. וכן הוא בקצרה בר"ן (פסחים ח. בדפי הרי"ף, ד"ה "והני") - כמו שדייק היד יהודה בסקל"ו ד"ה "כ"ז הוא", וכן מוכח בשיטת הריטב"א בע"ז עו:

החילוק בין שיטת רבינו דוד לשיטת המהר"ם

בין למהר"ם ובין לרבינו דוד – מסקנת הסוגיא שאינו מתפשט בכל הכלי, אולם חילוק גדול ביניהם.

שיטת רבינו דוד – שנבלע רק במקום שנוגע, וסגי ללבן או להגעיל את אותו מקום. אולם למהר"ם – מתפשט יותר ממקום מגעו אלא שלא מתפשט בכולו, ומשום שלא ידעינן כמה מתפשט – בעינן ששים פעמים ששים, ואם לאו – בעינן להגעיל את כולו. והיא שיטת ר"י הקדוש שהובא באגודה, הביאו הגר"א שם בסימן תנא. והא שמוכח בסוגיא, שאם אינו מתפשט בכולו – סגי להגעיל את מקצתו, מבאר היד יהודה (סקכ"ט ד"ה "והנה לדעתם") שס"ל למהר"ם שבזמן הגמ' ידעו כמה תחום התפשטות האיסור בדופן – וסגי להגעיל את אותו מקום, ורק לדידן שלא ידעינן – בעינן להגעיל את כולו.

שיטת הש"ך

הש"ך (סימן צב סקי"ח) מביא את שיטת הסמ"ק הנ"ל – שאין הבלע מתפשט בכל הכלי, ומסיים "ועיין לקמן סימן קכא סקי"ז". שם, מביא הש"ך את דברי תרוה"ד בסימן קלב שאין הבלע מתפשט בכל הכלי [אף שחם מקצתו חם כולו] "וא"כ העולה מזה דכלי מתכות שנשתמש איסור במקצתו ואח"כ נשתמש היתר במקצת האחר מותר בדיעבד".

התרוה"ד מביא מדברי הסמ"ג בלאווין מצות חמץ (עמוד ל), שבכל האיסורים שבתורה חוץ מקדשים – בישל במקצת כלי אין צריך הגעלה אלא במקום הבליעה, ומפרש התרוה"ד שהוא משום שאינו מתפשט, והביא את דברי הסמ"ג במצות בשר בחלב (נב:) שכותב להדיא "אע"ג דאמרינן בכלי מתכת חם מקצתו חם כולו לא אמרינן דהוליך בליעותא בכולו", ומבאר – שא"א לפרש בכוונת הסמ"ג שמתפשט בכולו ואעפ"כ סגי בהגעלת אותו מקום – משום ש"כבולעו כך פולטו" [כשיטת הרא"ה], שהרי המהר"ם (במרדכי אות תרעט) הוכיח מהסוגיא בזבחים שאין הבלע מתפשט בכולו, ואם נימא ששייך להגעיל ע"י כבולעו כך פולטו – נפל בבירא ראית המהר"ם.

דברי תרוה"ד [והסכים לו הש"ך] ששיטת הסמ"ג היא שאין הבלע מתפשט בכולו – כשיטת הסמ"ק והמהר"ם, קשים טובא. שהרי הב"י מביא את שיטת הסמ"ג [כנ"ל] שבישול מפעפע בכל הכלי, ודלא כביאור התרוה"ד.

אלא שלכאורה דברי הסמ"ג במצות בשר בחלב – סתרי אהדדי. שמחד גיסא כותב שבבישול מפעפע בכולו, ומאידך גיסא כותב שע"י חם מקצתו חם כולו – אינו מתפשט בכולו. וע"כ צריך לחלק, שכאן איירי בקדרה העומדת על אש – שבכה"ג ודאי מתפשט בכולה [וכדפשיטא להו להתוס' בזבחים צו:], ולא שייך כלל לדין "חם מקצתו חם כולו", ומשו"ה שייך אף בכלי חרס כמפורש בדבריו שהביא הב"י. משא"כ בדין "חם מקצתו חם כולו" והיינו שאינו ע"ג האש [עיין שיעור הבא – אם מדובר שהחלק השני צונן או חם] – דין זה שייך רק בכלי מתכות, ובכה"ג חידש – שאינו מתפשט בכל הכלי [כן חילק רעק"א בהגהות שו"ע או"ח תנא סי"ב, עיין שיעור הבא].

לפ"ז, בסוגיא בזבחים – שמדובר בכלי העומד על האש, ע"כ ס"ל לסמ"ג שמתפשט בכולו. והא שמהני הגעלה למקצתו כמפורש בדבריו במצות חמץ – שגם שם איירי בכלי ע"ג האש ואף בכלי חרס, ע"כ שהוא מדין כבולעו כך פולטו - כשיטת הרא"ה, ודלא כביאור תרוה"ד בדעת הסמ"ג.

ועוד קשה, דאף אם נקבל את ביאורו של התרוה"ד בדעת הסמ"ג – שאינו מפעפע בכולו ומשום כך סגי בהגעלה במקצתו, אכתי אין זה כשיטת המהר"ם. שהרי המהר"ם ס"ל כנ"ל – שאף אם אינו מתפשט בכולו אולם מתפשט יותר ממקום נגיעתו ואין אנו בקיאים כמה, וכן אינו כשיטת הסמ"ק מהאי טעמא. וא"כ היאך מביא התרוה"ד ראיה מדברי מהר"ם לשיטת הסמ"ג. וכן קשיא על הש"ך, שכשמביא את שיטת הסמ"ק שאיירי ע"ג האש וס"ל שאינו מתפשט בכולו – מציין לדברי תרוה"ד שהביא את שיטת הסמ"ג, ולהנ"ל ודאי פליגי אהדדי.

אמנם בסימן קכא (ס"ו) גופא, אתי שפיר – שהש"ך הביא את דברי תרוה"ד. שהרי הרמ"א שם עוסק בדין "חם מקצתו חם כולו" ולכן איירי דוקא בכלי מתכות, והיינו שאינו ע"ג האש. בכה"ג – אף הסמ"ג מודה שאין הבלע מתפשט בכולו וכנ"ל [אלא שדברי תרוה"ד בהבנת שיטת הסמ"ג – צ"ב, וכנ"ל].

הן אמת, ששיטת רבינו דוד – שאף ע"ג האש אינו מתפשט בכולו, וכנ"ל – שכן פירש את מסקנת הסוגיא בזבחים ושם ודאי איירי ע"ג האש. אולם בשיטת הסמ"ג לא יתכן לפרש כן וכנ"ל.

דברי המג"א

נתבאר לעיל שחלוק דין כלי שע"ג האש מדין "חם מקצתו חם כולו". והיינו שע"ג האש קיי"ל שמתפשט בכולו, ולשיטת הסמ"ק מתפשט - יותר ממקום הנגיעה, והוא אף בכלי חרס [ושיטת רבינו דוד והר"ן שאינו מתפשט - שיטה יחידאה היא, ולא קיי"ל כן בסימן צב]. וא"כ בעינן הגעלה בכולו ממש, או הגעלה ע"י כבולעו כך פולטו וכנ"ל. משא"כ חם מקצתו חם כולו – הוא דין רק בכלי מתכות, ובזה מודו שנבלע רק במקום הנגיעה – וסגי בהגעלת אותו מקום.

לפי"ז, דברי השו"ע בסימן צב ס"ה – העוסקים בקדרה שע"ג האש, לא שייכים כלל לדבריו בריש סימן צד – בכף חלבית שנתחבה לקדרה בשרית, ומיקל השו"ע לשער רק כנגד החלק שנתחב, והיינו דין חם מקצתו חם כולו – שאינו מתפשט יותר ממקום מגעו. וכן הוא להדיא בדברי רעק"א שם בסימן תנא, ובדברי הפמ"ג – משב"ז ריש סימן צד ד"ה "הנה בסימן צב".

אולם בדברי המג"א בסימן תנא סקכ"ד – חזינן שלא הבין כן. שהקשה סתירה מסימן צב לסימן צד, והיינו שהבין שאף ע"ג האש שייך לדין חם מקצתו חם כולו. ונדחק המג"א לחלק "דאף את"ל שמתחלה פשט האיסור בכולו כמ"ש ביו"ד סימן צב מ"מ לא אמרינן שמפליט מאותו צד שלא נתחב וכמ"ש סימן צד אבל אם תחב אותו צד שלא נגעל אסור", והיינו שע"י חם מקצתו חם כולו [ואף ע"ג האש] יתכן שנבלע בכולו אולם ודאי שלא יפלוט מהצד של נגע ממש באיסור [נאריך בשיטתו בשיעור הבא]. ודבריו צ"ב כנ"ל, שהרי שיטת השו"ע כשיטת הסמ"ק – וחלוק דין ע"ג האש [סימן צב] מדין חם מקצתו חם כולו [סימן צד].