26 בדיני הטמנה
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / מלאכות שהיה והטמנה / הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים

ב] בחי' הרמב"ן כתב, ז"ל, הא דאמרי' קופה שטמן בה אסור להניחה ע"ג גפת של זיתים, בשאין לה שולים או שהן הופכין קופה על פיה להיות הקדרה טמונה בתוכה ומונחת על הגפת, והקדירה עצמה נוגעת בהן, והלכך הבלא דמצד אחד כהטמנה היא כיון דמחוברת לקופה שההטמנה בתוכה דכולה קדירה טמונה היא, וצדה אחד טמון בדבר המוסיף, והוא מעלה הבל לכולה בתוך הקופה, אבל בשאין הקדירה נוגעת בהן הו"ל כעין שהוי, ואע"פ שהקדירה טמונה בתוך הקופה, הטמנה לחוד ושהוי לחוד, ולא נאסר שהוי כלל אלא בגחלים, אבל לא בשאר דברים המוסיפין הבל שלא מצינו כן בגמרא, ועוד שהתירו כן בגרופה וקטומה ואף על פי שהן מוסיפין הבל, ואפשר שאפי' יש שולים לה, כיון שהן נוגעין בגפת עצמו נקראת הטמנה, שאם טמן בדבר שאינו מוסיף וטמן על הכל בדבר המוסיף אף זה אסור, וצד אחד אסור ובלבד במיני דמסקי הבלא, אבל שהוי הוא על גבי כסא של ברזל כמו שפר"ח ז"ל ואינה נוגעת כלל בגחלים, ועל פי סברא זו נהגו במנהגי הטמנה במקומות הללו וברוב העולם, עכ"ל.

והנה לפי' קמא דהרמב"ן מוכח דהטמנה במקצת ל"ש הטמנה, דאי שמה הטמנה, א"כ כיון שאין להקופה שולים, הרי הוי זה הטמנה גמורה, ומה בעי' לאסור מכח הא דטמן בקופה, וגם מ"ט שרי בכה"ג בגפת של שומשמשין, הרי הוי זה הטמנה גמורה.

אך לפי' בתרא דהרמב"ן יש להסתפק, דלפ"ז י"ל דמש"א קופה שטמן בה, הוא לאשמועין דאין הקופה מפסקת, אך לעולם כל האיסור הוא משום ההטמנה למטה בגפת, אך מאידך י"ל דבזה הוי פירושא בתרא כפירושא קמא, דהאיסור הוא משום דאיכא הטמנה גמורה שמקצתה הויא מוספת הבל.

ולכאו' ממה שהביא הרמב"ן בסו"ד לד' הר"ח דהיכא שנוגעת בגחלים אי"ז שהי' אלא הטמנה, הרי מבו' דהטמנה במקצת שמה הטמנה, ולפ"ז בע"כ דבפי' בתרא חזר בו הרמב"ן, וכבר ליכא הכרח דהטמנה במקצת שריא, וזהו מה שהביא הרמב"ן מד' הר"ח דכל היכא שה"ז נוגע בגחלים הוי זה הטמנה, אשר זה מתישב רק כפי' בתרא.

ויתכן עוד בזה, דלפי' בתרא בע"כ דהטמנה במקצת שמה הטמנה, שהרי אם נבא לדון על הקדירה בפנ"ע, הרי אינה מוטמנת כלל בגפת, שהקופה מפסקת, וכל הא דיש לחשבה כמוטמנת בגפת, הוא משום דהקדירה עם הקופה שעלי' יחד מוטמנין בגפת, והטמנה זו הרי אינה אלא הטמנה במקצת, וע"כ בע"כ דהטמנה במקצת אסורה, וזהו שהביא הרמב"ן כן מד' ר"ח.

ואמנם נ' בל' הרמב"ן, דאין הטמנה מצד א' אסורה, אלא בגפת של זיתים דמסקא הבלא, וע"כ ה"ה מעלה הבל לכל הקדירה, אך בשאר מילי המוסיפין הבל, אין לאסור אלא בהטמנה בכולה.

ועיקר יסוד ד' הרמב"ן בפי' קמא, דהגם דהטמנה במקצת מותרת, מ"מ היכא דהוי הטמנה בכולה ומקצתה מוספת הבל ה"ז אסור, יל"פ דהיינו, דאף דבעי' הטמנה בכולה, מ"מ לעיקר תורת הטמנה סגי בהטמנה במקצת, ורק דאם השאר מגולה ה"ז מפקיע מזה תורת הטמנה, וע"כ כל שהשאר מכוסה חשיב הטמנה, אף ששאר ההטמנה הוי בדבר שאינו מוסיף הבל.

ועד"ז שמעתי לפרש ד' הא"ר שהביא הביאוה"ל בסי' רנ"ז, דגם להרמ"א שהתיר הטמנה במקצת, מ"מ היכא שלמעלה ג"כ טמונה הקדירה בבגדים, הגם שאינם נוגעין בקדירה ה"ז אסור, והיינו ע"פ הנ"ל, דהגם דשֵם הטמנה הוא רק בשהקדירה נוגעת בהדבר שמוטמנת בו, מ"מ להך מילתא דכל שהקדירה מגולה ה"ז מפקיע לההטמנה, סגי בהא שאין הקדירה מגולה ממש, וע"כ כל שהיא מוטמנת ממש במקצת, והיא נוגעת בדבר שהיא מוטמנת בו, סגי בזה לאסרה, כיון שאף שאר הקדירה אינה מגולה ממש.

וכד' הא"ר כ"נ מד' הט"ז סו"ס רנ"ז דאם הקדירה נוגעת בדף שעל התנור הוי זה הטמנה, ותמהו ע"ז דהא הוי הטמנה במקצת, ולד' הא"ר ניחא.

ויל"ד עפי"ז, דגם אי נימא כד' סה"ת ודעימייהו דאין הטמנה כלל בתנור, מ"מ י"ל דאם מוטמנת הקדירה מצד א' בדבר המוסיף הבל, תו יש לאסור אף בששאר הקדירה מוטמנת בתנור, דעכ"פ כבר אין שאר הקדירה מגולה

וכמש"נ בד' הרמב"ן בפי' בתרא, כ"נ מד' הרשב"א שכתב בסו"ד, ז"ל, וי"מ קופה שטמן בה אסור להניחה על גבי גפת של זיתים, ודוקא בששולי הקופה נוגעין בגפת דהוה ליה כטומן בדבר שאינו מוסיף וטמן את הכל בדבר המוסיף, וא"כ לדבריהם הא דר' זירא אתא לאשמועינן דאפילו טמן בקופה שדפניה מבדילין בין הקדירה והגפת אסור, ואינו נראה כן אלא דוקא בשטמן קאמר וכמו שכתבתי, כן נראה לי, עכ"ל.

וצ"ב, שהרי הרשב"א בתחילת דבריו הביא לפרש כן דאיירי דוקא בששולי הקופה נוגעין בגפת, ומה חזר הרשב"א להביא פירוש זה, וגם כתב טעם להאיסור משום דהוי כטומן בדבר שאינו מוסיף וכו', ולא הזכיר טעם זה לעיל, וגם מ"ט כתב דלדבריהם הא דר"ז אתא לאשמועינן דאפי' שדפנות הקופה מבדילין אסור, הרי יל"פ כמו שפירש הרשב"א מתחילה לפי' קמא, דהאיסור הוא דוקא משום ההטמנה בקופה, דבלא"ה הוי הטמנה במקצת ושריא, ואולי כונת הרשב"א, דאחר שכבר הוכיח דהטמנה במקצת אסירא, הרי בע"כ דלא אתא ר"ז לאשמועינן אלא דהטמנה אסורה אף בדמפסיק הקופה.

ונ' לבאר דפי' קמא דהרשב"א ופי' זה ב' ענינים הם, דלפי' קמא הטמנה במקצת ל"ש הטמנה, והא דאסור בגונא דקופה וכו', הוא משום שהקדירה בפנ"ע חשיבא כטמונה בגפת, ול"מ הפסק הקופה להתיר, משום דאין קטימה מועלת להטמנה, וממילא דחשיב כהטמנה בכולה, שהרי הקדירה מוטמנת מלמטה בגפת, ומשאר צידי' היא מוטמנת בקופה.

אך לפי' בתרא אין טעם האיסור משום שאין דפנות הקופה מפסיקין, דלעולם ה"ה מפסיקין, אלא טעם האיסור הוא משום דהקדירה והקופה יחד מוטמנין בגפת, וזהו הטעם שכתב הרשב"א דהוי כמטמין בדבר שאינו מוסיף וכו', וא"כ הרי לפי' זה בע"כ דהטמנה במקצת שמה הטמנה, וא"א לומר שהאיסור הכא הוא משום דשאר צידי הקדירה מוטמנין בקופה, שהרי הכא אתינן משום הטמנת הקדירה והקופה יחד, והטמנה זו אינה אלא מצד א', ואשר ע"כ לפ"ז בהכרח דלא קמ"ל רב הונא אלא דאף דשולי הקופה מפסיקין, מ"מ הוי זה הטמנה, כיון דמצינו לדון הטמנה על הקדירה והקופה יחד.

אך בד' הר"ן בחידושיו מבו' להדיא, דאף לפי' בתרא דהרמב"ן הטמנה במקצת מותרת, עייש"ה.

ולפי דבריו צ"ל דה"ט דהוי כמטמין בדבר שאינו מוסיף הבל ואח"כ נתן על הכל דבר המוסיף, לאו היינו משום דדייני' ההטמנה על הקופה והקדירה יחד, אלא הוי זה טעם במסוים דלא נימא שהקופה מפסקת, אך לעולם חיילא ההטמנה על הקדירה בפנ"ע, וע"כ שפיר חשיב כהטמנה בכולה.

] בד' הרשב"א והר"ן מבו' להדיא, שטעם האיסור בקופה וכו', אי"ז כלל מדין הטמנה, דחשיבי הבגדים מוסיפין הבל מכח הגפת שלמטה, אלא הוא מדין שהי', והיינו דהגם דלא החמירו בשהי' כבהטמנה, הרי היינו רק משום שאינו מקפיד כ"כ על החום, וכמש"כ לעיל מינה, אך בכה"ג שה"ה מקפיד על החום, יש לאסור משום השהי'.

וכ"ה להדיא בל' רבינו יונה בב"ב די"ט., ז"ל, ?

אך ל' השו"ע דהאיסור הוא משום ההטמנה בהבגדים, ולא משום השהי'.

וכ"ה ל' רבינו ירוחם ני"ב ח"ג, ז"ל, שהבל האש מחמם הבגדים ומוסיפין הבל.

ונפ"מ בזה י"ל בדין סמיכה, דלהרשב"א והר"ן נ' דאין לאסור בקופה וכו' אלא ליתנה ע"ג גפת וגחלים, אך סמיכה שריא, שהרי בסמיכה לא אסרו לאיסורי שהי', וא"כ אף לי"ב להך איסורא דשהי' הדומה להטמנה, אך יל"ד בזה ודו"ק, אך לד' הב"י אם אך הוי גוונא דעי"ז הבגדים מוסיפין הבל, יש לאסור.

ומאידך י"ל נפ"מ, בגונא דאין הבגדים שעל הקדירה מוסיפין הבל מכח האש שלמטה, דלד' הרשב"א והר"ן גם בכה"ג יש לאסור, ולד' השו"ע אין לאסור בכה"ג.

וכן נפ"מ בזה בשהבגדים מכסין במקצת, וע' ב"י מש"כ על הטמנת הרא"ש, אך לפ"ד האלי' רבה יש לדחות בזה.

עוד נפ"מ בזה, במש"כ הב"י דהלוח אינו מוסיף הבל, ונפ"מ א"כ אם מותר ליתן קדירה על האש, ולכסותה בדברים שאין מקבלין הבל כלל, ודו"ק.

גם נפ"מ בזה, דלד' הב"י אלא אתיא מילתא דר' ינאי כר' יוסף שכתבו הראשונים בדל"ט. דס"ל דלא אסרו להטמין בדבר שאינו מוסיף הבל מחמת עצמו, אך לד' הראשונים אתיא שפיר כוותי'.

רי"ד וריא"ז התירו הטמנה בער"ש בדברים המותרין בשהי', עיי"ש.

וכ"ה בראבי"ה סי' קצ"ז וסי' ר"ה, דלחנניא מותר להטמין.

וכן דעת ראב"ן, ועפי"ז התיר להטמין לצורך מחר, וכן התיר הרי"ד.

בדין היתר טוח בטיט בהטמנה, מצינו בשו"ת בעלי התוס' סי' צ"ט תשובת מהר"ם מר"ב שלהדיא בדבריו דבהטמנה אסרו בכל גווני, ול"מ הכירא, וכסברת מהרש"ל בשו"ת סי' ס', ואילו בד' ראב"ן שהביא שם נ' דעתו דהני הכירי מועילין אף להטמנה, אך ראב"ן לשיטתו דס"ל דגם התירא דחנניא הוי אף בהטמנה, וז"פ, וכ"ה בשו"ת הרמ"א סי' ק"ב, דמהני היתר דטוח בטיט לגבי הטמנה, עייש"ה.

חזו"א סימן ל"ז סקל"ב, דאין איסור הטמנה באמבטי של חמי טבריא, עייש"ה.

אך הנה בחי' הרשב"א דל"ט:, הביא בשם רבינו יונה, ז"ל, הלכך אסור להטמין קיתון של צונן באמבטי של חמי טבריא מערב שבת אע"ג דתולדת חמה נינהו, אבל להניח על גביו בלא הטמנה מערב שבת מותר ובשבת אסור, וכ"ה בר"ן שם.

והרי להדיא דאסור להטמין באמבטי של חמי טבריא, וצ"ל דסוגיא ד"מ: היינו ליתן על גבה, וזמש"א להניח פך שמן באמבטי, וצ"ע.

וע' עוד בד' הר"ן ליתן מים לתוך קדירת החמים, דלרש"י אסור, ולכאו' זה דלא כהחזו"א.

ויש שכתבו לישב, דכל ד' החזו"א הם במצטנן והולך, דכה"ג ה"ה ככל קדירה שמוספת הבל לעצמה, אך כל שאי"ז מצטנן והולך ודאי אסור, וד' הר"ן קיימי ליתן לתוך קדירה שע"ג האש.

אך צ"ע מ"ט לי"ב משום איסור נתינה בתחילה, וצ"ל דהר"ן לטעמי' דכל שהסיר בשבת ל"ב לתנאי חזרה.

והנה מבו' בד' החזו"א, דמשום הטמנה בדבר שאין מוסיף הבל פשיטא דאין לאסור בתוך אוכל, כמתני' דקמ"ה:, וכל מה שהוצרך לחדש הוא שאין בזה גם משום הטמנה בדבר המוסיף הבל.

ויל"פ בזה, דהגם דאי"ז צורת הטמנה, מ"מ אם ה"ז מוסיף הבל, הרי דזה גופא חושבו כהטמנה.

ונ' עפי"ז גם בדעת רש"י דס"ל דאף בדבר המתערב הוי הטמנה, וק' משרי' בחמין בדבר שנתבשל בער"ש.

וכן ק' מעירוב צונן לתוך חמין, וע"ז יש שתירצו דהתם רצונו לצנן המים החמים, וע"כ ל"ח כהטמנה, אך זה נסתר מיני' ובי', שהרי לרש"י שעירבו המים, כבר כתב הרמב"ן במלחמות שהמטרה היתה לצנן מי חמי טבריא, ואפ"ה חשיב כהטמנה האסורה.

והנה הי' אפ"ל דהתם שרי משום דמטמין צונן, אך צ"ע שהרי מוסיף חום, וגם דלרש"י גופי' הרי אף אסור להטמין את הצונן.

אך לפי הנ"ל נ', שכל ד' רש"י הם בהטמנה בדבר המוסיף הבל, דבזה הגם דאי"ז צורת הטמנה מ"מ הוספת ההבל חושבו כהטמנה, אך בדבר שאין מוסיף הבל ל"ח כהטמנה היכא שמטמין בתוך אוכל, וכסברת החזו"א.

ויל"פ בנוס"א, דבאין מוסיף הבל שהגזירה שמא יראה שנצטננה קדירתו, ל"ש אלא בשבא לשמור על חומה, ולא היכא שמערבה ואי"ז כלל מעשה שמירה על חום, וצ"ב.

והאמנם בהני דוכתי ה"ז מוליד חום, ויל"ע אם בהטמנה דמוליד חום דמי לענין זה למוסיף הבל או לאין מוסיף הבל, ובד' החזו"א שם מבו' דדמי לאין מוסיף הבל, עיי"ש.

וזה נ' גם בביאור מש"כ הראשונים דבמוסיף הבל אסור להחזיר הכיסוי, ונפ"מ רבתא להרמב"ם בהטמין בישהמ"ש, והיינו משום דהתם תורת הטמנה שע"ז הוא משום הוספת ההבל, וע"כ כשמחזיר איכא לזה חשיבות הטמנה חדשה.

ובזה נ' לבאר מה שדן הגר"ז בדין הטמנה במקצת לחלק ביניהם, דגם בהטמנה בשבת יש לחלק ביניהם, ולפ"ז לא א"ש מש"כ הגר"ז שם להתיר אולודי חומא במקצת משום דהאיסור הוא משום הטמנה באינו מוסיף הבל, עיי"ש.