מראי מקומות
קטגוריות: ש_ס / יג עירובין / מחיצות - הרב מאיר קאופמן

# ![](data:image/x-emf;base64...)סוכה ויש ללמוד מה שנוגע לסוגין]

**א. מהו רה"י דאוריתא – בה"ל תחילת שס"ג [ובגדר דין קורה לרמב"ם עיין ח' הגרי"ז]**

**ב. בדברי רש"י שכתב שמבוי זה לא רה"ר ולא כתב דהוי רה"י – תור"פ ועיין רשב"א צ"ד. בד"ה והראב"ד לגבי פתוח לרה"ר ובריטב"א שם [ונחלקו האם מועיל בזה לו"ק]**

**ג. בטעם הגזירה דלא מועיל ג' מחיצות – עיין רש"י ובריו"נ [ובריטב"א י"א: בד"ה הדר ובגר"ז ר"ס שס"ג] ועיין אבני נזר סימן ש' סק"א ב' [וברפ"ט סק"ט] לגבי פרוץ למקום פטור ועיין שפ"א וגאו"י מה שתמהו על טעם ריו"נ**

**ד. בטעם ר"י - עיין ריו"נ ובמה שתמה עליו בהגהות הב"ח שם וברעק"א**

**ה. רש"י בטעם דלחי – רעק"א ועיין הגהות פורת יוסף**

**ו. לחי למעלה מכ' – רשב"א בסוגין ושא"ר ועיין פיה"מ ועיין בית מאיר שכ"ג סכ"ו הובא בבה"ל שם בד"ה בלחי ועיין רעק"א שהקשה לרב [ומבואר שנקט שגם לחי משום פתח ועיין ריטב"א, וברשב"א י"ט: בד"ה הכי קאמר מבואר שלר"י מועיל לחי ביותר מרוחב עשר]**

**ז. ביסוד החסרון דרחב מעשר אם לו"ק משום היכר – ב"ח שס"ג ס"ח בד"ה אבל**

**ח. הילפותא מהיכל – ריטב"א ד"ה אמר ובר"ן ועיין ע"ב תוד"ה אלא**

**ט. בביאור קושית הגמ' שנלמד מפתח החצר – עיין רש"י ותוס' ובתור"פ ושאר ראשונים יש אריכות גדולה ועיין תוס' זבחים ס: ובקושית רעק"א בגהש"ס עיין תוס"ר שישבו**

**י. תוד"ה ואיבעית אימא – בדין צו"ה יותר מעשר המחולק לשתים חזו"א ע"ט סק"ו**

**י"א. בתוס' משמע שמן הצד ופחות מעשר זה חסרון דאוריתא – ועיין תוס' כ"ב. בד"ה אמר ועיין חזו"א קי"ב במכתב סוף אות א' [וכבר הקשה כן המשכנו"י או"ח קכ"ג [הובא שערי עירובין עמוד ר]**

**י"ב. גמ' והא תנן הרחב מעשר ולא פליג ר"י – עיין תוד"ה ואיבעית שהקשו שאולי בגלל צוה"פ ועיין קושית רעק"א ובחזו"א קי"ב סק"א**

**י"ג. בהא דלר"י מועיל פתח יותר מעשרה – עיין רשב"א י"ט: בד"ה הכי קאמר [וד"ז קשור להמשך הסוגיות אי"ה]**

**י"ד. תוד"ה אלא מעתא - עיין קושית רעק"א ובשפ"א ובאבני נזר רע"ג סק"ז ח' [ונחלק שם אם הישועות מלכו סכ"א]**

**ט"ו. בהא דנקטו תוס' שדלתות עוזר – חזו"א ע"ח סק"ו [ועיין ע"ט ט' שחלק בזה על החת"ס] ועיין בדבריו קי"ב סק"ב ועיין שפ"א ו: בד"ה בגמ' ובהגהה שם בדין דלתות ובדין המסך שהיה באוהל מועד [והנה בפשוטו מבואר מתוס' שלרב דלתות אם צו"ה עוזר גם יותר מי' וכן הוא בחזו"א ע"ח ו' אמנם בקי"ב ג' נקט שלא עוזר וכן משמע ברשב"א בסוגין שכתב שדלתות לא מוסיף כלום לרב]**

**ט"ז. תוד"ה אלא צוה"פ לנוי - חזו"א סוף סימן קי"א ועיין רשב"א ור"ן מה שישבו על קושיתם**

**י"ז. גמ' לרבנן טעם משום היכר – ברשב"א ושא"ר ב. מבואר שזה טעם אחר מרב אמנם הגאו"י דייק מהרמב"ם שלכו"ע ההיתר משום פתח רק צריך גם היכר ועיין לשון רש"י [והאריך בזה בשערי ציון ס"ג סק"ג]**

**יז. ב. תוד"ה ורב נחמן – עיין גאון יעקב בד"ה ור"נ**

**י"ח. גמ' לרבנן טעמא משום היכרא – עיין רשב"א בביאור דעת ר"י**

**י"ט. בדין קורה רחבה ד' או ז' עיין רשב"א ובבה"ל שס"ג סכ"ו בד"ה אינו ניתר ועיין ר"ן בד"ה קורה בסופו**

**כ. בגדר דין קלוש – עיין תוס' ורשב"א האם צריך שיעור סכך למטה ועיין רשב"א האם חלל סוכה יש הנידון**

**כ"א. בדין קורה למטה מעשרה – עיין רש"י בסוגין וסוכה כ"ב. ועיין שס"ג מ"ב קפ"ב ובעבודת הקודש שער א' פ"ג ה"ח ובגאו"י י"ד שביאר המחלוקת בקורה שחלקה למעלה מעשרה**

### הערות ב. – ג:

א] מבואר במשנה שיש הלכה שברוח רביעית צריך לחי או קורה או צורת הפתח והנה עיין בה"ל סימן שס"ג שהביא שדעת רוב רבותינו הראשונים דג' מחיצות הוי רה"י גמורה ומדרבנן הצריכו לגדור גם רוח רביעית אמנם דעת ר"ח והרמב"ם שג' מחיצות הוי כרמלית ורק ד' מחיצות הוי רה"י ומבואר בגמ' שלחי מועיל משום מחיצה דהוי רה"י דאוריתא אמנם בקורה שזה משום היכר לא הוי רה"י מדאוריתא והנה לדעת הרמב"ם נתחדש שיש מקום שמדאוריתא הוא כרמלית ומ"מ מדרבנן חשיב כרה"י ועיין ח' הגרי"ז שדיק מהרמב"ם שהגדר של קורה שזה רה"י מדרבנן דהינו שאין הגדר שהשאירו שזה כרמלית ועל ידי היכר זה מותר [ולכן אסור לטלטל משם לכרמלית והגאו"י י"ב. ד"ה ממלא וי"ב: בד"ה והרמב"ם נקט שזה לא רה"י מדרבנן ומותר לטלטל לכרמלית] אמנם לשאר הראשונים בפשוטו כל מה שמצאנו שרבנן חידשו שבמקום שהוא רה"י מדאוריתא מדרבנן הוא עדין כרמלית ובזה מועיל לחי או קורה והנה כתב רש"י שמועיל לחי וקורה כיון שזה לא רה"ר כי זה אינו מפולש או כי אין לזה ט"ז אמה ועיין תור"פ שתמה למה רש"י לא כתב כי זה רה"י מדאוריתא וכתב לחדש שכונת רש"י גם לשיטות שג' מחיצות זה לא רה"י וצ"ע שזה לב"ש ולדבריהם צריך לחי וקורה וכמבואר לקמן ועיין שו"ת הרשב"א ח"ד סי"ט והנה הרשב"א והריטב"א ט. צ"ה. נקטו בדעת רש"י שג' מחיצות זה רה"י רק אם זה פתוח לכרמלית אבל אם זה פתוח לרה"ר זה לא רה"י ודעת הרשב"א שכה"ג זה לא ניתר בקורה אמנם דעת הריטב"א שלא חילקו וגם כה"ג זה ניתר בקורה וכן משמע ברש"י במשנתינו ולפ"ז א"ש רש"י ובעבודת הקודש ש"א פ"ד כתב שכה"ג אפילו לחי לא עוזר דתקנת לחי עוזר רק במקום שהוא רה"י ללא זהוהנה יש לדון מדרבנן האם זה כרמלית או שזה רה"י אם חומר של כרמלית ונפק"מ האם מותר לטלטל ממנו לכרמלית ובתוס' שבת ט. מבואר שמותר אמנם הרשב"א בעבודת הקודש ש"ג פ"א החמיר בזה ועיין בה"ל שע"ד ס"ב שהביא לב' הדיעות

ב] בעיקר תקנת לו"ק מבואר ברש"י שזה מצד שזה דומה לרה"ר ומשמעות הדברים שכיון שזה גדור רק מג' רוחות לכן זה דומה לרה"ר וכן הוא לשון הגר"ז שס"ג ס"א ובר' יונתן ביאר שיבאו לטלטל משם לרה"ר ועיין גאון יעקב שתמה א"כ על ידי שאסור הטלטול ומתיחסים לזה כרה"ר עוד יותר יש חשש וביאר שכיון שבעלמא יעשו שם תיקון ממילא לא יטלטלו משם לרה"ר וללא התקנה יטלטלו שם וממילא יטלטלו גם לרה"ר כי זה נראה אותו דבר ובבית מאיר שס"ג על מג"א ל"א ד"ה יהיה כתב נפק"מ בפתוח לים שזה לא מקום טלטול דלרש"י זה אסור ולר"י זה מותר והנה לדעת הרמב"ם שג' מחיצות זה כרמלית א"כ זה עצמו הסיבה שרבנן אסרו וכמבואר במ"מ פי"ז ה"א ובעירובין פ"א ה"א והנה בגמ' י"ב. מבואר לשון של פרוץ למקום האסור דהינו שיש הלכה שכל מקום שהוא פרוץ למקום האסור הוא כמוהו כגון קרפף יותר מבית סאתים שמדרבנן אסור לטלטל בו אם הוא פתוח למקום אחר זה אוסר אותו בטלטול ועיין ח' אבן העוזר פ"ט. שנקט שכל מה שצריך ד' מחיצות כשזה פתוח למקום שהוא אסור בטלטול אבל אם הוא פתוח למקום פטור בזה מספיק ג' מחיצות אמנם האבני נזר סימן ש' [ועיין רפ"ט סק"ט] העמיד שהגר"ז חולק זה על זה וס"ל שיש כאן סברא בעצם שמקום ללא ד' מחיצות הוא כרמלית וכן הוא לשון הריטב"א י"א: בד"ה הדר

ג] רש"י כתב דמה דבעינן לחי או קורה זה משום היכר והקשה רעק"א הרי לחי זה משום מחיצה שהרי קי"ל שעומד מאליו עוזר ועיין הגהת פרת יוסף שכתב שגם אם זה מחיצה אבל מבואר בתוס' שצריך היכר רק שההיכר מועיל בתור מחיצה שבזה ויסוד הדברים שבאמת לאחר התקנה דרבנן שצריך לגדור רוח רביעית ממילא לחי זה לא מחיצה גמורה וזה לא מועיל בג' מחיצות ורק זה קולא כאן ויסודו מדין היכר שכה"ג רבנן הקילו ועי גליונות חזו"א על הגר"ח שהרי אם לא סמכו על זה מע,ש זה לא עוזר ובמחיצה רגילה אין כזה תנאי ובהכרח שיש כאן קולא מיוחדת בדין גדירה של רוח ד'

ד] עיין ריו"נ וברע"ב דביארו דרבנן ס"ל שקורה משום היכר ולכן לא מועיל למעלה מכ' ור"י ס"ל שקורה משום פי תיקרה ולכן זה מועיל גם למעלה מכ' וכשיטתו שאמרינן פי תקרה יורד וסותם ועיין בלשונם דיתכן שהכונה שלר"י אין דין אתי רבים ומבטלי מחיצה משא"כ לרבנן ובהכרח שזה מדין היכר ועיין הגהות הב"ח וברעק"א שהקשו דבגמ' מבואר שהטעם של ר' יהודה דיש היכר למעלה מעשרים והגמ' מדמה למה דס"ל דסוכה למעלה מכ' כשירה וצ"ע ועיין גאון יעקב

ה] מבואר בגמ' שרב אומר שלומדים מפתח ההיכל דהינו שלחי וקורה עוזר רק במקום שיש לזה שם פתח וברשב"א וריטב"א מבואר שהכונה שלא מצאנו פתח אלא בגודל זה ממילא אין לנו מקור לשם פתח על יותר מזה אמנם בח' הר"ן כתב דמהא דלא עשו יותר גדול חזינן שאין לזה שם פתח ביותר מזה

ו] והנה מבואר בראשונים דמה שלא עוזר ביותר מעשר כי זה פירצה ובפשוטו דעד י' טפחים זה פתח ולכאורא הכונה שתיקון לחי וקורה רק עוזר בשם פתח שהוא לא נחשב פרוץ לגמרי אמנם היה מקום לבאר שיסוד הדין לחי וקורה שזה השלמה לפתח והנה רב שלמד מהיכל היה מקום לומר שזה אותו גדר כמו לרבנן רק שלרבנן גם למעלה מכ' זה מצטרף לפתח ורק יש חסרון של היכר ולרב אין זה מצטרף לפתח וכן ביאר בגאון יעקב ג. בדעת הרמב"ם אמנם בלשונות הראשונים כאן מבואר שיש מחלוקת ביסוד ההיתר של קורה שלרב זה משום פתח דהינו שזה השלמה לפתח ולרבנן זה משום היכר ודיקו כן מלשון הגמ' לקמן ומשמע שלכו"ע אין שם פתח למעלה מכ' ובכל אופן צריך להועיל קורה אם לא כי אין היכר והנה צ"ב מה החסרון שזה פירצה דהניחא אם ההיתר מצד מחיצה כה"ג אין לזה שם מחיצה אבל אם מצד היכר מה החסרון ועיין ב"ח שס"ג ס"ח בד"ה אבל שביאר שודאי שגם גדר ההיכר דבר שיחשב כמחיצה וכיון שלדבר יש שם פירצה לא שייך בזה מחיצה ויתכן עוד שגדר ההיתר של היכר שזה מעמידו כמקום נפרד וכמבואר ברמב"ם שזה הופך אותו לרה"י כדדיק הגרי"ז וממילא במקום שיש פירצה זה לא יכול להעמיד המקום כגדור מרה"ר וראיתי לבאר עוד לחזו"א שהחסרון של יותר מעשר בג' רוחות יש גם בכותל רביעי ונקט שמהא דשם זה דרבנן תמיד זה דרבנן ולפ"ז כל מה שרבנן התירו היכר במקום שאין החסרון שזה כל הרוח הרביעית אבל אם זה אותו חסרון של כל פרצת עשר

ז] והנה מבואר ברשב"א ריטב"א ר"ן ותוס' י"א. שלחי עוזר גם למעלה מכ' והקשה רעק"א למה זה מועיל וצ"ב כונתו האם שהלחי יותר מעשרים או שהמבוי גבהו יותר מעשרים דהינו שהוקשה לו שכל שהשם פתח הוא יותר מגובה עשרים אין לזה שם פתח אמנם בפשוטו כל החסרון בקורה כי היא נמצאת למעלה מכ' ולכן לא יכולה לשמש כפתח אבל לחי שהוא למטה ממילא המקום עד כ' נחשב כפתח ולא איכפת לן מה שלמעלה מזה הוי כפרצה ואין לו שם פתח ועיין חזו"א קי"ב סק"א, והבית מאיר הובא בבה"ל שס"ג דיק מהרמב"ם והטור שגם לחי לא מועיל במבוי למעלה מכ' וביאר שזה מצד לא פלוג וצ"ב הרי לגבי אמלתרא לא אמרינן לא פלוג ובעיקר קושית רעק"א הנה היה מקום לומר שלחי באמת לא מועיל בתור פתח דהינו חלק מפתח אלא בתור מחיצה ולכן אין בזה חסרון וכן משמע קצת בריטב"א אמנם מבואר ברשב"א י"ט: דלרב יהודה גם לחי מועיל ברוחב יותר מעשר ומשמע שגם לחי יסודו מדין פתח אמנם יתכן שכיון שזה פתח ממילא גם בתור מחיצה זה יכול להועיל

### ב:

ח] הגמ' שואלת שילמדו משער החצר והנה מצאנו כמה ביאורים בראשונים רש"י ביאר שקושית הגמ' ששם זה היה רוחב עשרים וחזינן שגם כה"ג יש לזה שם פתח והגמ' עונה שיש לזה שם שער ולא פתח ותירוץ שני שבאמת היה רוחב עשר ומה שכתוב בתורה חמש עשרה מכל צד הכונה גובה והגמ' שואלת שכתוב שגובה זה חמש והגמ' עונה לגירסא אחת שהכונה שהחמש עשרה של צד מזרח זה מעל הקלעים שזה חמש וגירסא שניה שהכונה משפת המזבח ולמעלה דהינו שכל הקלעים היו חמש עשרה והנה רש"י נקט שלגירסא הראשונה בהכרח שאין קושית הגמ' מהרווב דהיתה יכולה לענות שזה מהמזבח ומזה שענתה אחרת בהכרח שהקושיא מהרוחב אמנם עיין תוס"ר שדחה שהגמ' רצתה לענות גם לר"י שמזבח זה ג' אמות אמנם רש"י למד שלגירסא זו הקושיא היתה מהגובה שחזינן שרק חמש אמות זה נחשב פתח ולא יותר והגמ' עונה שזה היה באמת עשרים בצד הזה והנה עיין רעק"א שהקשה מה הגמ' שואלת על ר' יהודה הרי לדבריו קשה שילמדו מאולם ובהכרח שחולק ועיין תוס"ר שהגמ' שואלת שלכולם זה יהיה המקור ולרבנן קשה למה באמת לא מועיל ולמה ר' יהודה לא אמר שזה מקורו עוד תמהו התוס' מהריצב"א שודאי משמעות התורה שהרוחב היה עשרים ולכן ביארו שקושית הגמ' בתחילה מהרוחב והגמ' ענתה ששער זה נחשב והגמ' בתירוץ השני קשה לה שבכזה גובה של חמש זה יחשב שער והגמ' עונה שזה היה גובה חמש עשרה או עשרים לשני הגירסאות וכה"ג יתכן שיש לזה שם של שער אפילו אם פתח זה לא כך ועיין תוס' זבחים ס. וכן בתור"פ ובשאר הראשונים בסוגין שהביאו מר"ת שביאר שהגמ' שאלה מהגובה שחזינן שעד גובה חמש זה פתח והגמ' ענתה שהיה גובה עשרים והנה קשה למה הגמ' לא שאלה מהרוחב שהרי הרוחב היה עשרים ועיין תור"פ שהביא מר"ת דשם היה צוה"פ ולכן בתור רוחב לא קשה רק בתור גובה והקשה על זה למה זה עוזר על רוחב ולא על גובה ובפשוטו צ"ל כחזו"א קי"ב סק"א שמסברא רוחב בצורה של פתח זה פותר החסרון ולא גובה עוד תירץ ששם היה גיפופים ולכן יש לזה שם פתח מצד הרוחב ומה שבמבוי גם אם יש גיפופים זה לא עוזר מצד לא פלוג רבנן ע"ש

ט] עיין תוד"ה ואי בעית שהקשו מה הגמ' שואלת מפתח החצר הרי היה שם צורת הפתח [ובתוס' בזבחים הביאו מר"ת שתמה בזה על שיטת רש"י] ותירצו שלרב לא מועיל ביותר מעשר והנה תוס' הקודם כתבו שאפילו שהיה עמודים באמצע אבל אתי אוירא דהאי גיסא ומבטל ליה ועיין תו"י י"ז: שהוכיחו שזה דאוריתא וכתבו שזה רק בפחות מטפח ע"ש והנה עיין חת"ס או"ח סימן פ"ח שגם לדעת הרמב"ם שלא מועיל צוה"פ ליותר מעשר אבל אם מחלק לכמה צוה"פ זה עוזר והחזו"א ע"ט סק"ו תמה עליו מתוס' כאן שכתבו שזה יותר מעשר אפילו שיש קנים באמצע אמנם יש לדון שסברת החת"ס לא שכה"ג לא חשיב פרצת עשר אלא שההלכה של עשר זה שיעור בצורת הפתח והנה כאן התורה כתבה שהיה פתח אחד ולא כמה פתחים ומילא אין לדון בתור כמה צוה"פ ורק בתור שזה לא שם פרצה ולזה לא עוזר החלוקה מצד שאי אוירא וכו'

י] תוס' כתבו שהוי צוה"פ מהצד ולכן זה לא מועיל ובשו"ת משכנות יעקב קכ"ג הקשה הרי בגמ' מבואר שזה מועיל בכלאים חזינן שזה רק חסרון מדרבנן וכמבואר תוס' כ"ב. בד"ה והא שהוכיחו מהא דבכלאים מועיל יותר מעשר שזה רק חסרון מדרבנן וכאן הנידון הרי בביאור הפסוק שזה נידון דאוריתא וכתב דבפשוטו מבואר מתוס' שזה חסרון דאוריתא [ובתורת חסד או"ח סימן ט' חילק בין הדברים ואין כאן מקומו] והנה תוס' תירצו עוד שלא מועיל יותר מעשר לרב ומבואר שזה חסרון דאוריתא לרב ולא שזה רק חסרון דרבנן וצ"ע דתוס' כ"ב. הנ"ל כתבו שזה רק נידון דרבנן אמנם יתכן שיסוד החסרון הוא בדאוריתא בשם פתח ורק שבתור מחיצה זה מועיל גם ביותר מעשר וכאן צריך דוקא פתח והדברים מחודשים ובחזו"א במכתב סק"א כתב שבהכרח הנידון להוכיח מפתח המשכן זה רק ביחס לגדרים דרבנן ע"ש

י"א] שואלת שר' יהודה מפתחו של אולם גמר הרי כתוב שיותר מעשר צריך למעט והגמ' עונה שהוא חולק והקשו התוס' ששם יש צורת הפתח ותירצו שלרב צורת הפתח זה אותם דינים והקשה רעק"א שעד כמה שיש מעלה של צוה"פ אין שום מקור שאפשר גבוה וצ"ב קושית התוס' ועיין חזו"א קי"ב סק"א שגם בקושיתם נקטו שביחס לגובה אין מעלה בצוה"פ ורק ביחס לרוחב שזה צורה של פתח זה מפקיע מזה שם של פירצה ועיין תור"פ שהביא מר"ת שקושית הגמ' על גובה וכתב שאין קושיא על רוחב דשם יש צוה"פ ותמה דאם זה סברא זה גם על גובה ומבואר שנחלקו בזה הראשונים

י"ב] מבואר בגמ' שר' יהודה ס"ל שרחב מעשר לא צריך למעט ועיין בראשונים דבפשוטו זה עד כ' עיין רשב"א י"ט: בד"ה הכי קאמר שהקשה שהרי לגבי עומד מרובה ט"ו: גם ר' יהודה מודה שלא אומרים שמועיל פרצה יותר מי' ותירץ שיש הבדל שאם הפרצה תוך שיעור המחיצה בזה הוא תלוי בעשר משא"כ אם יש כבר שם רה"י וכל הנידון כלפי תקנת לחי בזה ס"ל לר"י שצריך פרצה יותר גדולה וצ"ב גדרי הדברים ויתכן שיש פתח שצריך להגדיר שהמקום סתום וזה בשני מחיצות הראשונות ויש פתח שגדרו שהוא פתוח ורק שלא יחשב פרוץ בזה שיש שם פתח ושם זה שיעור אחר שבזה נחלקו בסוגין וזה דלא כחזו"א שהדין פרצת עשר ברוח רביעית זה כמו בשאר רוחות

י"ג] הגמ' שואלת שיצטרכו דלתות ועונה שדלתות לצניעות זה עשוי והגמ' ממשיכה לשאול שלא יועיל תורת הפתח והגמ' עונה שבאמת לרב לומדים שלא מועיל צורת הפתח והנה עיין רשב"א שכתב שלרב אין שום משמעות לדלתות דהינו שבקושיא הגמ' למדה שיש מעלה בצו"ה אם דלת וממילא עד כמה שלומדים משם שנלמד שצריך גם דלת והגמ' עונה שדלת אין לה מעלה כי זה עשוי לצניעות וממילא בזה גם מיושב שאין להקשות שגם אם דלת לא יועיל יותר מי' דבאמת לא מועיל כי אין לזה משמעות [ולכאורא זה כחזו"א שאין מעלה לדלת] ובקושיא מצוה"פ כתב שהגמ' יכלה לשאול שיצטרכו צוה"פ דהינו שהרי לומדים שיש שם פתח כפי שראינו רק הגמ' העדיפה לשאול שלא יועיל דהינו שמכאן נראה שרק עד י' גם אם צוה"פ זה פתח רק בכה"ג והגמ' עונה שבאמת לא מועיל דהינו שאין שום מעלה לצוה"פ וממילא גם מיושב שלא צריך צוה"פ כי אין לזה מעלה דהינו דלרשב"א בשני המקרים קשה את שני הקושיות והתירוצים של הגמ' עונה על שני הקושיות

והנה תוס' הקשו למה הגמ' לא שואלת שלא יועיל דלתות אפילו יותר מעשר דהינו כמו ששואלת מצורת הפתח ותירצו שזה לא יתכן דהינו שלא רצו לשאול דבר שלא יתכן והנה לפ"ז משמע שגם אחרי תירוץ הגמ' נשאר שדלתות זה ודאי עוזר יותר מעשר וצ"ב מה הגמ' עונה שזה נעשה לצניעות הרי עדין קשה אבל כיון שיש דלתות א"כ יש ראיה שגם יותר מעשר לא עוזר ובישועות מלכו או"ח סימן כ"א למד מזה שבאמת כל שהדלתות עשויות לצניעות זה לא יכול להועיל בתור מחיצה ורק אם עשו הדלתות שיועיל בתורת מחיצה ועיין אבני נזר רע"ג שדן בדבריו ובחזו"א קי"ב סק"ב משמע שישב שרצון התורה שהפתח יחשב גם ללא הדלתות דהינו שבקושיא הגמ' הבינה שהדלתות היה לצורך השם פתח והגמ' דוחה וצ"ל שלגבי הצוה"פ שזה מכל הפתח ממש בזה לא שיך לומר שצריך שם פתח ללא דלתות והנה עיין רעק"א שהקשה כנ"ל שיכלו לעשות פתח ההיכל יותר גדול כי היה דלתות ועיין שפ"א שתירץ שפה שפשוט שזה עוזר בתור מחיצה אבל לא בתור פתח ובבית המקדש היה צריך שם פתח והנה תוס' כתבו שפשיטא שזה מועיל ובפשוטו זה מצד מחיצה דמצד שם פתח למה זה כל כך פשיטא אמנם בעיקר תירוצו צ"ב שתוס' כתבו שהגמ' לא שאלה שלא יועיל דלתות מצד שזה פשיטא ומשמע שאם זה לא פשיטא היה אפשר לשאול והרי לנ"ל הרי גם אם מועיל אין זה ענין לסוגין כיון שצריך שם פתח ומשמע שגם אם זה מצד מחיצה כאן זה היה צריך להועיל וצ"ל שכל שיש מחיצה ממילא גם הצו"ה יועיל שכל שהמקום לא נחשב פרוץ גם יש שם פתח ביותר ובהכרח או כחזו"א הנ"ל או כישועות מלכו והנה בעיקר הדבר האם לרב יועיל ביותר מעשר צו"ה אם דלתות החזו"א קי"ב סק"ג נקט שלא מועיל אמנם בסק"ב וכן בסימן ע"ח סק"ו משמע שנקט בדעת התוס' שמועיל וצ"ע בכל זה

ועיין ח' הר"ן שכתב שהגמ' לא שאלה שיצטרכו צוה"פ בגלל שבמשכן הרי לא היה צוה"פ וצ"ב א"כ מה הגמ' שאלה בתחילה שיצטרכו דלתות הרי במשכן לא היה דלתות וצ"ל שהמסך זה כמו דלת [עיין שפ"א ו. שדן בזה וזה דלא כתוס'] והנה צ"ב אם שם זה נחשב שהיה מחיצה מצד הדלת א"כ מה כתב שבמשכן לא היה צו"ה אבל היה במקום זה דלת וצ"ל שכיון שזה לצניעות אין לזה שם מחיצה או כרשב,א שאין כזה משמעות של דלת כלל או שכל שזה לצניעות אין לזה מעלת מחיצה

י"ד] תוס' הקשו למה הגמ' לא שאלה שיצטרכו צוה"פ ותירצו שזה לנוי ועיין חזו"א קי"א בסופו שיש שלמדו מזה שהכונה שלא מועיל צוה"פ לנוי והחזו"א חלק שודאי שזה מועיל ורק שבתחילה נקטו שזה נעשה לשפ פתח ולפ"ז מבואר שצריך צוה"פ והגמ' דוחה שזה לא נעשה לשם זה אמנם צ"ב איך אפשר ללמוד שיש פתח בעשר הרי כאן היה צוה"פ ולמסקנא אין כזה מעלה לרב אבל בקושיא קשה כנ"ל וכתב החזו"א שמה שעד עשר מועיל זה מסברא ורק לומדים מהיכל שלא מועיל יותר מעשר אמנם בלשונות הראשונים בקושית הג' מחצר שלומדים מהפתח הכי גדול וןכן בפשוטו זה דומיא דר' יהודה וצ"ע בזה

### ג.

ט"ו] בגמ' מבואר שרנב"י אומר שטעם של רבנן זה מצד היכר ובראשונים משמע שחולק על רב שההיתר מצד שם פתח ובלשון רש"י מבואר קצת שבא לחדש שאין היכר בפחות מכ' ועד עכשיו הגמ' נקטה שיש היכר והנה בפשוטו משמעות הגמ' שר' יהודה חולק שיש היכר גם ביותר מכ' וכדחזינן שהגמ' מדמה לסוכה אמנם עיין רשב"א ביאור אחד שר' יהודה נשאר שלומדים מפתח מלכים וע"ש מה שביאר את סוגין [ובפשוטו דבריו צ"ב שמהיכי תיתי שיש שני מחלוקת בין ר' יהודה לרבנן גם בהיכר וגם מהו שם פתח] ועיין רשב"א שדן שברחב ד' נימא פי תקרה יורד וסותם וכתב שכאן זה לא בריא ולפ"ז בבריא יועיל והנה שיטת הריטב"א פ"ז. בד"ה אלא דר' חנינה שאין פ"ת למעלה מעשרים ודלא כרשב"א והנה הרשב"א עבודת הקודש נקט שאין פי תקרה ביותר מעשר אמנם בשו"ע נקט שמועיל גם ביותר מעשר ועיין בה"ל שס"ג סכ"ו בד"ה אלא שהביא הרשב"א ובחזו"א ע"ט א' קטע א' השיג שקי"ל שמועיל גם יותר מעשר עוד כתב הרשב"א שאם הקורה רחבה ז' כה"ג זה מועיל אפילו למעלה מכ' כיון שזה כמו דפנות מגיעות לסכך דמבואר בגמ' שגם אם זה יותר מכ' זה מועיל ורק ברחב רק טפח שזה שיעור קטן בזה זה לא עוזר והנה הטור סימן תרע"א כתב לגבי נ"ח למעלה מכ' שאם זה בבית זה מועיל ואם זה בחוץ זה לא מועיל ומשמע שנקט שרק תוך חלל מועיל ולא לגבי מי שבחוץ וצ"ב איך לדון מבוי ובפשוטו ההיכר למי שבחוץ וצ"ע בזה

ט"ז] עיין סוגית הגמ' לגבי מקצת סכך תוך עשרים ועיין תוס' שהביאו שני פירושים או שמדובר שיש רק חמתה מרובה מצילתה ובכל אופן מצטרף הסכך שלמעלה מכ' כי זה לא סכך פסול גמור או שמדובר שיש סכך למטה מכ' כשיעור ורק שהסכך למעלה מכ' לא פוסל מצד שזה סכך כשר והנה מבואר בגמ' שצריך לומר קלוש דהינו שכל שזה נידון כסכך אחד גדול ממילא כל שחלקו למעלה מכ' זה כאילו כולו למעלה מכ' ורק מצד קלוש שייך לדון החלק התחתון לבד והנה עיין ריטב"א ור"ן שהקשו שאם מדובר בחממ"צ מה הגמ' מדמה למבוי הרי שם אין שיעור ותמיד זה כמו שיש צממ"ח ובתוס"ר הקשה איפכא דאם מדובר בצממ"ח א"כ גם בקורה מדובר שי שיעור וא"כ מה הצד שם לפסול ומבואר שנחלקו בקורה מתי נחשב שיש שיעור האם רק שזה יכול לבד להחזיק או כל שהוא ובפשוטו נחלקו בגדר הדין בריאה לקבל אריח האם זה תנאי צדדי או שזה השיעור של הקורה

והנה רבא אומר שחלל סוכה ומבוי תנן ועיין רשב"א שלפ"ז לא שיך לדון כלל שמצטרף סכך כשר אם פסול כיון שכל שיש חלל עשרים ממילא גם כל הסכך כשר אמנם הביא שתוס' הקשו גם על המסקנא דהינו שגם לרבא זה רק מכשיר הסכך הצמוד והשאר דנים אותו בנפרד דביחס אליו זה כמו למעלה מכ' וכן נראה ברא"ש בסוכה ולפ"ז ראית רבא רק מהלשון שאין חסרון אבל לא שזה טעם הדין

י"ז] הגמ' אומרת שאם הקורה למטה מעשרה זה לא טוב ובטעם הדבר רש"י כאן ביאר כי זה לא מבוי למטה מעשרה ורש"י בסוכה כ"ב ביאר כי אין מחיצה למטה מעשרה וצ"ב למה הקורה לא מצטרפת לשיעור עשרה ובגאו"י כתב שאין פתח פחות מעשרה והנה עיין סימן שס"ג מ"ב סקפ"ב שהביא את נידון האחרונים האם מועיל שחלק מהקורה למעלה מעשרה ונקטו שזה לא מועיל מצד שחל סוכה תנן וביאר הגר"ז שטעם הפסול כי אין כאן שם מבוי אמנם ברשב"א בעבודת הקודש פ"ה בסופו מבואר שלא פסל רק אם יש שיעור מחיצה ומבואר שזה מועיל ועיין גאון יעקב י"ד. שכתב כי אומרים קלוש את מה שמתחת ומה שפסל הרשב"א זה מתי שאם נגיד קלוש לא ישאר שיעור מחיצה וזה לשיטתו שלמסקנא חל סוכה תנן ובאמת לא אומרים קלוש אמנם לראשונים שיסוד ההכשר כי אומרים קלוש א"כ גם כאן זה כך ובהכרח שיש הלכה שיהיה לזה שם מבוי שצריך עשרה

#### ו' חשון פ"ג

# גמ' ד: היה גבוה ובא למעטו – ה. סוף העמוד

**כדאי לראות בתחילה את כל הגמ' ואחרי זה ללמוד כל ענין לעצמו**

**היה גבוה מכ'**

**[שס"ג סכ"ו, החלק שנוגע מסוגין]**

**א.תוד"ה מותר – בישוב קושיתם על רש"י עיין ח' בית מאיר וגאו"י בד"ה לימא ועיין תור"פ ועיין מהרש"א דברש"י מבואר שגם אם משום מחיצה צריך היכר ועיין רשב"א ג. בד"ה אלמא ולכאורא ללשון השני אין החסרון מצד היכר**

**ב. תוד"ה מותר – צ"ב למה לא הקשו למ"ד ד' הרי מחוד הפנימי זה ג' ועיין שפ"א וגו"י ד: בתוך הדברים**

**ג. תוד"ה הנ"ל – עיין רעק"א ורש"ש**

**ד. לצד שלא מועיל פ"ת למעלה מכ' האם אמלתרא יועיל – גאו"י ג. בד"ה מסתברא ועיין קרן אורה בסוגין וכדבריו משמע בריטב"א סוכה ב. בד"ה מנא [וכן בריטב"א פ"ז. סד"ה דר"ח מבואר שאין פ"ת למעלה מכ'] ועיין רשב"א ג. בד"ה ומהא דיש פ"ת יותר מכ' וכן הוא ברא"ש פ"ח ס"ז וצ"ב א"כ מה החסרון למ"ד משום מחיצה [ועיין מרומי שדה ה. בד"ה ועדין]**

**ה. למה לא מספיק שהפ"ת תוך כ' במקומו – שפ"א בד"ה ברש"י ועיין ח' בית מאיר**

**ה. בגמ' שמא יפחת – עיין ריו"נ ובבה"ל סכ"ו ועיין שפ"א מה שתמה מה עוזר רחב ד'**

**ו. האם קורה רחבה ד' תועיל לכו"ע – שפ"א תחילת סוגין ועיין אבן העוזר שס"ה ס"ד שהקשה מסוגין על השיטות שפתוח לכרמלית אסור לטלטל שם וכן בצל"ח בסוגין**

**ז. קורה משום מחיצה – עיין רשב"א בשם הראב"ד וביארו במאירי ועיין ראשונים הגירסא שהביאו בשמו ועיין מאירי פרוש אחר בתליה של הגמ' משום מחיצה או היכר**

### היה גבוה מעשרים ובא למעטו

א] הגמ' מביאה מחלוקת האם מספיק להגביה מתחת לקורה או שצריך במשך ד"ט והגמ' בתחילה אומרת שנחלקו האם מותר להשתמש תחת הקורה או אסור דהינו שאם מותר ממילא מספיק מה שזה תוך עשרים במקום הקורה משא"כ אם אסור א"כ בהכרח שצריך שזה יהיה תוך עשרים לגבי תוך המבוי וכיון שיש הלכה שזה יותר מטפח שהרי מתחת הקורה ודאי צריך ג"כ לכן העמידו את זה על ד' והנה בעיקר הנידון האם מותר להשתמש תחת הקורה הגמ' ח: אומרת או שנחלקו אם זה משום מחיצה וממילא זה חודו הפנימי או שזה משום היכר ופרוש שני שלכו"ע משום היכר ונחלקו האם ההיכר זה לבני רה"ר או שההיכר זה לבני המבוי דהינו שאם ההיכר לבני רה"ר א"כ זה נהיה על ידי החוד החצוני ואם הוא לבני המבוי א"כ זה נהיה על ידי החוד הפנימי ופרוש שלישי הגמ' אומרת שלכו"ע זה משום מחיצה ורק נחלקו האם חודו הפנימי יורד וסותם או חודו החיצוני והנה רש"י אצלינו כתב שהגמ' הולכת למ"ד שלכו"ע זה משום מחיצה ונחלקו האם חודו הפנימי יורד וסותם או החיצוני והקשו התוס' למה לא ביאר כתחילת הגמ' שלכו"ע משום היכר האם זה לבחוץ או לבפנים ותירצו תוס' שמזה שהגמ' אומרת בסוף לכו"ע משום היכר משמע שעד עכשיו לא ישבנו כך ועיין מרומו שדה שהוסיף שהגמ' לא אמרה לעולם כדאמרינן מעיקרא דכו"ע משום היכר

ב] והנה הגמ' אחרי זה אומרת שנחלקו האם זה משום מחיצה או משום היכר וביאר רש"י שאם זה משום מחיצה יש חסרון שאין מחיצה לפחות מד' דהינו שמחיצה הפרוש פי תקרה יורד וסותם ואין פי תקרה ביותר מכ' ולכן זה נחשב שאין כאן מחיצה לד' והנה עיין שפ"א שתמה שכל שבמקומו זה תוך כ' וחל הפי תקרה ממילא זה גם להמשך אמנם בפשוטו מבואר שביחס לגובה יותר מכ' לא חל המחיצה שלו וצ"ב והנה הקשו התוס' א"כ איך רש"י לעיל ביאר שלכו"ע משום מחיצה ונחלקו האם חודו הפנימי או החצון הרי יש כאן חסרון שאין מחיצה לפחות מד' וכמבואר במהשך הסוגיא ועיין תור"פ דמשמע שכונתם לישב שכיון שהדין מחיצה בכותל ד' סברא הגמ' שבזה אין חסרון של אין מחיצה לפחות מד' וכן ביאר הגאו"י בכונת התוס' אמנם הנה רש"י בתחילת הסוגיא ביאר שאם אסור לטלטל תחת הקורה החסרון שלמעלה מכ' חסר בהיכר ועיין מהרש"א דמבואר ברש"י שגם אם זה משום מחיצה אבל וודאי צריך היכר וצ"ב למה רש"י לא ביאר שאין פי תקרה יותר מכ' ולולי תוס' יתכן מצד שא"כ ודאי שזה לא יעזור דהרי אין מחיצה לפחות מד'

ג] ועיין גאון יעקב ובח' בית מאיר דבפשוטו בזה עצמו נחלקו הלשונות שללשון הראשון אין חסרון בדין פי תקרה ורק חסר בהיכר וללשון השני יש כאן חידוש שאין בזה הלכה של פי תקרה ולכן יש בזה חסרון של פחות מד' והבית מאיר כתב שזה גם כונת תוס' והנה עיין גאון יעקב ג. ד"ה מסתברא שכתב שאמלתרא לא עוזר למ"ד שזה משום מחיצה שכיון שאין פ"ת למעלה מכ' ממילא למה שזה יעזור אמנם הקרן אורה כתב שכל החסרון של פ"ת למעלה מכ' שזה לא ניכר ואם זה אם אמלתרא שזה ניכר כה"ג אמרינן פי תקרה והנה עיין ריטב"א סוכה ב. בד"ה מנא שכתב שפ"ת למעלה מכ' לא מועיל מצד שביענן מחיצות הניכרות ולמעלה מכ' זה לא ניכר ולכאורא זה על דרך הקרן אורה ובדבריו פ"ו. מבואר שזה חסרון דאוריתא אמנם המרומי שדה כאן בד"ה ועדין כתב שזה רק דרבנן והנה כתב הרשב"א לעיל שאם הקורה רחבה ד' ובריאה כה"ג גם אם יותר מכ' זה מועיל כיון שיש כאן ההיתר דפ"ת מבואר שנקט שיש פ"ת גם למעלה מכ' [וכן מבואר ברא"ש פ"ח ס"ז בקושיתו על רש"י] וצ"ב א"כ מה החסרון בסוגין ובהכרח שבזה עצמו יש חילוק שאם זה פ"ת מעיקר הדין ולא קולא של לו"ק בזה גם למעלה מכ' זה עוזר אבל כל שזה מקולא של לו"ק כי זה לא רחב ד' או כי זה חלש בזה יש חסרון למעלה מכ' ובדבריו יתכן משום היכר אבל כאן בסוגין משמע שאם משום מחיצה זה חסרון מצד ליותר מד' ומשמע שאין פ"ת כה"ג ואולי באמת זה על דרך רש"י שכל שזה מקולי לו"ק צריך היכר והנידון האם צריך שההיכר יהיה לכל הד' זה תלוי אם המתיר משום היכר או משום מחיצה וצ"ע בכל זה [והנה עיין רעק"א סוף סימן י"ח שבצוה"פ אין חסרון שאין היכר למעלה מעשרה שכל שזה מחיצה גמורה בכל התורה בזה לא צריך היכר ובעיקר ביאור סוגין יש מקום לומר שגדר החסרון שאין היכר לדון שאין פ"ת כה"ג ולכן זה חסרון על ד' שחז"ל העמידו את החסרונות בעיקר שם מחיצה שלו]

ד] ובעיקר ביאור רש"י שהלשונות נחלקו האם יש כאן חסרון של פי תקרה לפחות מד' עיין רעק"א ורש"ש למה הגמ' משנה שנחלקו האם זה היכר או מחיצה ולמה לא כתבה שזה עצמו נחלקו האם משום מחיצה יש חסרון של אין מחיצה לפחות מד' ובתור"פ משמע קצת שזה עצמו הויכוח בין שני הלשונות שהלשון השני חולק לא סתם כי רצה לבאר אחרת אלא כי נקט שיש חסרון שאין מחיצה לפחות מד' ולכן ביאר ביאור אחר

ה] עיין שפ"א שכתב שזה ודאי שצריך שבמקום הקורה יהיה גבוה כ' וכדמשמע מרש"י והנידון האם זה מספיק והנה תוס' הקשו על רש"י ללשון הראשון למה מועיל טפח הרי אין מחיצה לפחות מטפח ומשמע שאם צריך ד' זה לא קשה וצ"ע והרי עד כמה שחודו הפנימי יורד וסותם א"כ המחיצה היא לפחות ד' שהרי הד' זה יחד אם מקום הקורה וע"ש שתמה עוד דמשמע שגם אם הקורה רחבה ד' זה יעזור והרי כה"ג במקום הקורה אסור לטלטל וביחס לבפנים אין כלל למעלה מכ' וצ"ע

ו] בגמ' משמע שכל מה שיש צד שמספיק טפח זה מצד שמותר לטלטל שם ויש היכר למקום זה והנה עיין שו"ע שס"ה ס"ד דיש ראשונים שאם זה פתוח לכרמלית אסור לטלטל תחת הקורה ועיין אבן העוזר שם וכן בצל"ח בסוגין שכה"ג לא יעזור להגביה טפח ועיין במגיה שם שדן שכיון שמצד עיקר גדרי המחיצה זה מותר ורק שיש גזירה דרבנן שמא יטלטל משם החוצה בזה אין חסרון ורק אם זה מחסר בכל המתיר שלו בזה יש חסרון ע"ש

ז] הגמ' אומרת שלכו"ע היכר של מטה זה כמו למעלה רק שיש חשש שמא יפחת וצ"ע עד כמה שיש חשש א"כ אין שום נפק"מ בהיכר של מטה כמו של מעלה ועיין צל"ח שאם בתחילה היה ד' וזה נפחת קצת אין חסרון ובתור"פ חידש שאם זה בנין חזק בזה אין את החשש והנה הרי"ף כתב שאם הניח קורה על הקרקע ועיין ריו"נ שנקט שרק כה"ג אין חשש אמנם עיין בה"ל שמהראשונים משמע שגם בעפר אין את הגזירה ועיין שפ"א שהקשה מה עוזר שיש רוחב ד' אבל הרי ודאי צריך שמתחת הקורה יהיה מוגבה וא"כ אולי יפחת שם ואין סיבה לומר שהפחת רק בחלק שקרוב למבוי ולא בחלק שקרוב לרה"ר וצ"ע

ח] עיין ראשונים שהביאו מהראב"ד שגרס בתחילת הסוגיא הפוך שאם אסור להשתמש תחת הקורה מספיק טפח ואם מותר צריך ד' ועיין מאירי דמשמע שביאר שאם אסור להשתמש א"כ בהכרח שהוא דבר לעצמו וכיון שהדין עשרים הוא ודאי עליו ממילא נקבע שזה רק עליו משא"כ אם מותר להשתמש א"כ זה בכלל המבוי ואפשר להעמיד הדין שצריך ד' ועיין מאירי שהביא מהראב"ד עוד שביאור את הגמ' בהמשך שאם זה משום היכר צריך ד' ואם זה משום מחיצה מספיק אחד וביאר שאם היכר צריך ד' אבל אם מצד מחיצה שצריך כ' במקום הפי תקרה בזה מספיק במקומו ולא צרחך ד' ובאמת עיין ברשב"א בסוגין שביאר קורה משום מחיצה שאין הכונה פי תקרה אלא הכונה משום פתח וזה דלא כסוגיא ח: ולפ"ז ודאי א"ש שבזה מספיק טפח ויתכן דמה שביאר כך סוגין דמשמעות הגמ' בהמשך שאומרת שהיכר של מטה כמו למעלה משמא שעכשיו מחדשת כזה היכר אבל עד עכשיו זה היה בד' ולשאר הראשונים זה הפוך וכבר רמז הגאו"י בסופו להערה זו

# בדין מבוי פחות מעשרה טפחים

**שס"ג סכ"ו**

**יש כאן כמה נידונים א. חקק במבוי ב. מבוי שנפרץ מצדו ג. החילוק בין תחילתו לסופו ד. הקיום דין בתים וחצרות פתוחים לתוכו ולכן כדאי ללמוד קודם הגפ"ת היטב ואחרי זה ענין ענין**

**א. בדין חקק במבוי**

**א. האם אירי שהקורה פחות מי' או שהמבוי פחות מי – עיין עבודת הקודש ש"א פ"ג ה"ב שהקורה נמוכה ועיין פסקי הרי"ד שהמבוי נמוך ועיין ביאור הגר"א שס"ג סכ"ו ובגאו"י סוף סוגין [ובדעת רש"י עיין גאו"י בד"ה עד כאן השני ובחזו"א ס"ה נ"ז במוסגר] ועיין ריטב"א בד"ה רב יוסף ועיין ריטב"א ב. בד"ה והא [בכונת הגר"א בסוגין עיין מ"ב סקצ"ג ובחזו"א ס"ה סקנ"ח ועיין במגיה על הגאון יעקב]**

**ב. באם המבוי פחות מי"ט מה מהני החקק הרי השאר לא רה"י – עיין אבן העוזר שס"ג סכ"ו בד"ה אם המבוי הובא בשער הציון נ"ט ועיין חזו"א ס"ה סקנ"ז דחלק עליו ועיין בית מאיר שם בד"ה הא דמבוי ובסימן שמ"ה סט"ו ועיין גר"ז סכ"ז [ובחידושו שאם אין מחיצה בין המבוי לחצרות אין קולות מבוי עיין חזו"אסקמ"ו – מ"ט שהאריך בזה ודבר זה קשור להמשך הסוגיות] ובגאו"י ה. בד"ה עד כאן הראשון [ובמש"כ שמועיל מדין חורי החזו"א ס"ה מסקס"ב ואילך נקט במסקנתו שאין צד שללא קירוי המקום שאין בו מחיצה יהיה רה"י ועיין בית מאיר שביאר למה הכותל האמצעית שמול החקק נחשבת דופן ביחס למבוי]**

**ג. לרשב"א שרק הקורה נמוכה לדעת אביי למה כאן צריך ד"א ולעיל מספיק ד"ט – גאו"י בד"ה ע"כ השני ועיין מרומי שדה בד"ה ועדין ועיין חזו"א ס"ה תחילת סקע"א**

**ד. האם צריך לחקוק על פני כולו – עיין רי"ף רמב"ם פי"ז משבת הט"ז ורא"ש ובביאור הנידון עיין גאו"י בד"ה עד כאן הראשון ועיין בית מאיר הנ"ל סימן שס"ג בסוף דבריו ועיין חזו"א ס"ה סוף סקס"ו וסקס"ח ותחילת סקע"א [ועיין מאירי תחילת סוגין שהחסרון שהקורה לא מונחת על הדפנות] ועיין מ"ב סקק"א [ועיין קרן אורה בסופו שהקשה מקורה עקומה]**

**ה. בדין צו"ה במבוי פחות מי"ט – עיין רמב"ם פי"ז משבת הי"ד ובראב"ד שם ועיין עבודת הקודש ש"א פ"ג ה"י ובחידושיו י"א. בד"ה ואם [ושם מבואר שזה גם חסרון בשם פתח ונפק"מ למזוזה ויתכן שלגבי מחיצה לא צריך שם פתח וממילא לגבי מזוזה מודה הרמב"ם עיין אבני נזר רצ"ה סקי"ב י"ג] ועיין ביאור הגר"א סכ"ו ובביאור כונתו בחזו"א ס"ה סקנ"ח ועיין מ"ב סקצ"ג ובמגיה על הגאו"י ועיין גר"ז שס"ג סכ"ז**

### בדין חקק במבוי

א] מבואר בגמ' שהיה פחות מי' טפחים צריך לחוק והגמ' דנה כמה והנה עיין בעבודת הקודש לרשב"א ש"א פ"ג שכתב שהכוונה שהמבוי גבוה עשר ורק את הקורה מניח בפחות מגובה עשר אמנם עין פסקי הרי"ד וכן כתבו האחרונים שמשמעות הטור והרמב"ם והרי"ף שמדובר שהמבוי עצמו יותר נמוך והנה רש"י הקשה מה ההבדל שכאן צריך ד"ט ולעיל מספיק טפח וכתב ששם יש לזה שם מחיצה ועיין גאו"י וכן ביאר בתור"פ שהכונה שכאן אין מבוי כלל וכביאור הרי"ד אמנם לדעת הרשב"א צ"ל שהכונה ששניהם החסרון ביחס לתקנת קורה רק ההבדל מה החיסרון דבקורה גבוהה החסרון ביחס לקורה שאין לה שם מחיצה ועיקר החסרון מצד ההיכר שבדבר וכאן החסרון ביחס לקורה שאין כאן כתלי מבוי ועיין חזו"א ס"ה נ"ז במוסגר שכתב שברש"י משמע שכוונתו כעבודת הקודש וכונתו דאל"כ אין מקום לקושיא כלל והנה לדעת הרשב"א יש כאן חידוש שאפילו שלקורה יש שם מחיצה שהרי תחתיה יש עשרה ובפרט אם חקק ד' ממילא כל שאר השטח הוא תוך המחיצה אמנם נתחדש כאן הלכה בדיני קורה שצריך שיהיה לה שם מחיצה מצד עצמה על שיעור מבוי וצ"ב הסברא הרי ודאי שמקום שיש מחיצה והמקום בפנים גבוה שכלפיו אין מחיצה י"ט חשיב רה"י והסברא שכיון שכדי לעבור לרה"ר הוא מובדל במחיצה לכן זה רה"י וא"כ ה"ה אצלינו ועיין חזו"א סקע"א שכתב שלפי המבואר ברשבא שצריך שיהיה גובה עשר מתחת לגובה הקורה א"כ מבוי שיורד במדרון כלפי פתחו וממילא רחוק מהפתח זה תוך י' טפחים זה לא יועיל ע"ש וצ"ל שזה סברא במחיצה של קורה שיסודה מדין פ"ת שאין לה את החלות שם מחיצה אם לא שיש רוחב מבוי וצ"ע

ב] והנה לראשונים שמדובר שאין שיעור לכל המבוי הקשו האחרונים מה עוזר שחוקק ד' טפחים הרי שאר המבוי נשאר ללא מחיצות והוסיף האבן העוזר שאין לומר שבאמת רק במקום המתוקן מותר דא"כ הוי פרוץ למקום האסור דהינו שהחלק השני של המבוי הוא לא מתוקן א"כ זה אוסר את כל המבוי ומצאנו בזה כמה ביאורים

א. הרי"ד וכן הוא בגר"ז סכ"ז ביארו שמדובר שיש גדר מסביב לכל החצרות או שהבתים עצמם גודרות את המקום והמקום הוי רה"י ונתחדש שכדי שיחול כאן הקולא של מבוי צריך שיהיה כאן שם מבוי ובזה נחלקו מהו השיעור שצריך והנה לפ"ז משמע שמספיק שתי צדדים שהרי החקק עושה רק שני דפנות ויש מקום לדון שאין הלכה בדין המבוי אלא כיון שהקורה צריכה להיות מונח על כתלי מבוי כמבואר לקמן שאם זה רחוק ג' מהכותל או שזה מחובר מבחוץ או שזה גבוה ג' מהדפנות זה לא עוזר א"כ כאן יש החסרון הנ"ל וכן ביאר במאירי בסוגין והנה בפשוטו בהמך המבוי זה פרוץ לחצר ולפ"ז מבואר שתיקון המבוי שהוא בלחי וקורה אפילו שביחס לחצר זה לא מועיל אבל כיון שזה עומד במבוי והחצר פתוחה למבוי ממילא זה עוזר ושניהם גדורים וכמו שהאריך בחזו"א סקל"ח

ב. האבן העוזר שס"ג הביאו השער הציון נ"ט כתב שמדובר שמחוץ למבוי זה גבוה עשר ורק שיש הלכה שיהיה ניכר הדפנות בתוך המבוי והנה לשונו שצריך שכל הדפנות יהיו ניכרים וצ"ע שאם חוקק ד' טפחים או ד' אמות אבל עדין שאר המבוי לא ניכר וצ"ל שבכותל השלישית היה ניכר כותל החצר ועיין חזו"א סימן ס"ה סקנ"ז שהקשה עליו דבגמ' ח. מבואר שאם מבוי פתוח ללשון ים כה"ג זה מועיל ומבואר שכיון שזה נחשב רה"י זה עוזר ואם יהיה מבוי על גבי הר זה יחשב שהוא מוקף מחיצות אפילו שזה רק מחיצה של עמוד וראיתי מביאים דבשו"ת הריב"ש סימן ת"ה כתב שמדובר שהיה מחיצות רק שהיה פירצה יותר מעשר ובזה כיון שזה ים וזה גדור זה עדיף ובפשוטו זה מוכרח דאל"כ הרי צריך להניח הקורה על דפנות המבוי

ג. עיין בית מאיר כאן ובסימן שמ"ה דהביא דהנה מבואר בגמ' שבת ז. שאם יש בית שאין תוכו עשרה לא הוי רה"י אבל אם חקק בו באמצעו ד' טפחים על ד' טפחים הוי רה"י בכולו מדין חורי רה"י והראשונים הקשו מסוכה דמבואר שרק עוזר אם חוקק תוך ג' וברא"ש שם ישב שבגמ' בשבת מדובר שיש י' מבחוץ ורק לכן עוזר אפילו שזה רחוק אבל ללא זה לא מצטרף שני מחיצות והר"ן שם ישב שחלוק סוכה משבת ונקט הנ"ל שסברת הר"ן זה אפילו אם אין קירוי ולפ"ז ביאר שזה הישוב על סוגין שכיון שביחס למקום שחקקו יש כאן צירוף של שני חלקי המחיצה וזה רה"י וממילא הכל נחשב רה"י מדין חורי רה"י וכן נקט הגאון יעקב שזה רה"י מדין חורי רה"י ואם נימא שברוחב רק חוקק על רוחב ד"ט או ד"א גם שם כל מה שזה עוזר מדין צירוף שני חלקי מחיצות והשאר מדין חורי רה"י אמנם עדין בפשוטו החורים הוי פרוצים למקום אסור והנה בסימן שנ"ג מבואר שאם יש דף שפתוח לרה"י שזה חורי רה"י בכל אופן מבואר באבן העוזר שאין לו דין חורי רה"י כיון שהוא פרוץ למקום האסור והסכים עמו הבית מאיר וצ"ב למה כאן זה אחרת וצ"ל דשם שזה לא תוך חלל המחיצות זה חסרון אבל כאן שזה תוך חלל חצי מגובה המחיצה זה עדיף וצ"ע

והנה החזו"א סוף סימן ס"ה האריך בזה מאוד ובמסקנתו נקט שכל נידון הראשונים זה במקורה אבל באינו מקורה ודאי שכל שיש ד"ט בין החקק למחיצה אין לזה תורת מחיצה שיכול לעבור את הראשונה כי זה לא מחיצה ואחרי זה השניה וזה לא נחשב גדור והכריח כן שוכי מי שיעשה בור עמוק י' ויעשה ממרחק גדול גדר ג"ט זה יחשב הכל רה"י וע"ש סקנ"ז דמשמע שהעמיד שהיה מבוי מקורה וכה"ג כל שביחס לשיעור במבוי יש לו תיקון יש לדון שהכל רה"י מדין חורי רה"י ע"ש וכל זה דוחק

ד] והנה בעיקר החיסרון כשהקורה פחות מעשרה רש"י לעיל ג: ביאר מצד שאין לזה שם מבוי וברש"י בסוכה כתב שאין מחיצה לפחות מעשרה ובגאו"י ביאר שאין פתח לפחות מעשרה והנה בסוגין דמבואר שצריך לחקוק בשיעור ד"א בהכרח שהחסון מצד שצריך מבוי ד"א דאל"כ מצד השם פתח אז ודאי שמספיק במקומו או ד"ט ולא יותר וכן מצד שיעור מחיצה לכאורא ודאי שכל שיש עשר במקומו זה מספיק ועוד שאם ביחד אם הקורה יש שיעור מחיצה זה צריך להועיל וצ"ל שהשם מחיצה זה התקרה שבזה וצריך שם מחיצה מצד החלל שמתחת לתקרה והראשונים תחילת הפרק דימו לסוכה פחות מעשרה וצ"ע בכל זה

ה] הגמ' אומרת שצריך לחקוק שיעור מבוי באורך ולא נתבאר בגמ' מה השיעור ברוחב וברא"ש מבואר שצריך על פני כל הרוחב אמנם ברי"ף וברמב"ם כתוב רוחב ד"א והאחרונים תמהו מה שייך כאן שיעור ד"א שהרי ברוחב המבוי ודאי שהשיעור הוא ד"ט ויש שכתבו שזה ט"ס וצ"ל ד"ט ובלשון הרי"ף משמע שלאביי צריך ד"א ולר"י ד"ט דהינו הרוחב כמו האורך והנה צ"ב למה באמת צריך לחוק על כולו ומצאנו בזה כמה ביאורים א. במאירי וכן משמע במ"ב סקק"א שכיון שצריך שהקורה תהיה מונחת על כתלי מבוי וכמבואר בגמ' לקמן שאם זה יותר גבוה או משוך כלפי חוץ זה לא מועיל א"כ כל שלא חוקק על כל המבוי אין לכותל הצדדים שם כותל מבוי ובדעת החולקים צ"ל שכיון שזה יוצר את השם כותלי מבוי ומצטרף אליהם ממילא זה נחשב כותלי מבוי ועיין חזו"א שצריך שבמקום שחל ההיתר של המבוי הכותל יהיה מונח ועיין חזו"א ס"ו ס"ח וע"ש שלכאורא אם חקק על פני כולו ד"ט וזה כבר מונח על מחיצת המבוי מצד השיעור מבוי יספיק ד"ט וסתימת הדברים לא כך [ובגאו"י כתב שכיון שהחלק בקורה שלא מול החקק אין לו שם קורה ממילא זה כמו קורה שמשוכה ג"ט מהכותל ולכאורא יסוד החסרון כנ"ל שזה לא מונח על כתלי מבוי ואם כאן זה נחשב כתלי מבוי אין כאן חסרון]

והבית מאיר כתב שהנידון האם צריך לחוק על פני כולו תלוי בנידון האם מצטרף שני חלקי מחיצות דהרא"ש שס"ל שלא מצטרף א"כ במקום שלא חקק אין שם מחיצה א"כ זה פתוח לרה"ר והחלוקים זה לשיטתם וצ"ע מה שייך כאן צירוף הרי ביחס לרוח הד' אין כאן מחיצה כלל אמנם אם נימא שמדובר שהמקום רה"י ורק שיש כאן הלכה של דופני מבוי בשביל היתר קורה בזה יש לדון שכל שיש מבוי זה מספיק וצ"ע בכל הנ"ל

והנה לראשונים שזה רק ד"ט עיין קרן אורה שהקשה מה זה שונה מהגמ' לעיל שצריך על פני כולו ולא מספיק שיש היכר על חלק מהמבוי וא"כ כאן אין היכר על כל המבוי אלא רק על ד"ט וצ"ל שכאן שלא חסר בהיכר אלא בתורת המחיצה זה אחרת ואולי אם יש כאן היתר של חורי מבוי לגבי זה לא צריך היכר קורה וצ"ב עוד הקשה מהגמ' לקמן שקורה שמתעקמת למטה מעשרה שאם יש בזה ג' זה מבטל מהקורה שם קורה דהינו שצריך קורה על כל המבוי ואם בחלק זה פחות מעשר א"כ למה כאן זה אחרת ובהכרח שבחקק שאר המקום חסר לו בשם מבוי זה עדיף וצ"ע בכל זה

ו] הרמב"ם פי"ז משבת ה"ד כתב שבסוגין שזה פחות מעשרה מועיל צוה"פ ועיין רשב"א י"א שהקשה שהרי אין מחיצה לפחות מי' ועוד שאין פתח פחות מעשרה דהינו דבפשוטו גם במזוזה זה פטור כה"ג אמנם עיין אבני נזר רצ"ה י"ב ואילך שגם דבר שהוא לא פתח לגבי מזוזה כאן זה מספיק וכמו פרצה פחות מד' שזה לא פתח אבל לא חשיב פירצה והנה האחרונים הקשו שגם דעת הרמב"ם שודאי כל צוה"פ צריך י' ועיין מאירי שביאר שמדובר שהצוה"פ יותר מי רק המבוי פחות מי' דהינו שלרי"ד שכך אירי סוגין ואין הנידון על גובה הקורה א"כ מדובר שיש מחיצות לחצרות וכנ"ל ורק אין כאן כתלי מבוי וכל שיש צוה"פ אין חסרון כלל וכן ביאר האבן העוזר ועיין חזו"א שבזה לא יחלוק אדם כלל שודאי שזה יועיל

ועיין ביאור הגר"א סכ"ו דמשמעות הרמב"ם שמדובר שכותלי המבוי גבוהים עשרה ורק הקורה נמוכה מעשרה ולכן עוזר צוה"פ ועיין מ"ב שהכונה שרק סמוך לכניסה זה נמוך וביאר החזו"א שמדובר במקורה והכל רה"י מדין חורי רה"י רק שצריך קורה ובזה עוזר צוה"פ אמנם עוד ביאר החזו"א שמדובר שיש פירצה קרוב לכניסה וזה מועיל מדין עומד מרובה רק שיש חסרון שהקורה לא סמוכה לדופן עצמו ולכן צריך חקק ואם יש צוה"פ לא צריך והחזו"א הקשה שזה פרצה בצידו אמנם עיין במגיה לגאו"י שאם יש עומד מרובה אין חסרון ע"ש וכבר דן בזה בחזו"א סקס"ה וצריך לברר הפרטים בהמשך הסוגיות

# מבוי שנפרץ מצידו - שס"ה ס"א

**א. מבוי שנפרץ מצידו – עיין רש"י בביאור החסרון ועיין ריטב"א י: בד"ה והקשו ובסוגין בד"ה שלשה [ועיין גאו"י בד"ה הא דר' אמי שביאר רש"י בסוגין]**

**ב. בהא דפחות מג' אין חסרון של שבקי – חזו"א ס"ה סקע"ד**

**ג. בדין צוה"פ בפרצה ובראשו – בה"ל תחילת שס"ה ועיין חזו"א סקנ"ה וסקע"ד**

**ד. סוף מבוי – עיין רש"י ותוס' ובבה"ל שס"ה בתחילתו ועיין חזו"א סקע"ג**

**ה. בדין סוף מבוי בגובה עשרה – גאו"י ד"ה אם יש ועיין מרומי שדה על תוד"ה מבוי**

**ו. רש"י ד"ה ואי אמרת – עיין ריטב"א בד"ה ואי ועיין דברי יחזקאל ס"ו סק"ט בד"ה ודע דישב קושית רעק"א וע"ש מה שישב הרמב"ם וכן הוא בחזו"א ע"א סק"ד [ובעיקר החסרון המבואר ברש"י עיין חזו"א סקמ"ו וסקמ"ט שכתב שני ביאורים ברש"י וזה קשור לאבן העוזר בדין חקק]**

**ז. תוד"ה אי – עיין רעק"א ועיין ח' הר"ן וריטב"א שביארו שבסוגין לא צריך אורך החקק יותר ועיין מה שנחלקו האם צריך משהו מצד ר' אחלאי ועיין מהרש"א מה שדיק מרש"י [ועיין בה"ל שס"ג ס"ב שאם כל המבוי אין ד' זה מקו"פ לכו"ע וצ"ע דעת רש"י ועיין שער הציון שס"ג צ"א]**

**ח. דפתח לה בקרן זוית – עיין מהרש"א על רש"י ועיין גירסת ר"ח בדעת אביי ועיין תוס' לקמן ו. בד"ה דפתחא ועיין חזו"א ע"ג סק"ח**

### מבוי שנפרץ מצידו וכו'

א] מבואר בגמ' שמבוי שנפרץ בצידו כלפי ראשו אם אין שם רוחב ד' כה"ג אם זה פחות מג' זה כשר ואם לא לא מועיל קורה ובטעם הדבר רש"י כתב מצד שאנשים עוזבים הפתח הגדול והולכים לקטן וממילא אין לגדול חשיבות פתח שיועיל לו קורה ועיין רשב"א לקמן י: ובריטב"א שם שהקשו שהרי הגמ' מעמידה שיש גדודים וא"כ אנשים לא הולכים שם ועוד שזה פתח פחות מד' שאין דרך אנשים ללכת שם עוד הקשה הרשב"א שא"כ מה יעזור שיש ד' הרי אנשים הולכים דרך שם [ורש"י אצלינו ישב שכיון שמי שנמצא שם הולך דרך הפתח הגדול זה מספיק והאריך בזה הגאו"י] ועיין רשב"א שם דביאר מצד שזה לא נחשב שהקורה על דפני מבוי דהיניו שחלק זה מתחלק לעצמו וכיון שאין בו שיעור מבוי לכן זה לא נחשב שזה על דפני מבוי ועיין ריטב"א שם ובסוגין הובא בשער הציון שס"ה ב' ששיטת רש"י שצריך לשני הדברים יחד דהינו שאנשים הולכים שם ואין לזה שיעור מבוי והנה מבואר שפחות מג' זה לא חסרון ועיין חזו"א ס"ה סקע"ד שהקשה שאם החסרון שהלולים שם מה יעזור לבוד ואם מצד שלא הולכים מה זה קשור לשיעור לבוד ואחרי זה כתב שדבר שנחשב סגור בזה אין החסרון שעוזבים הפתח שבהכרח לא נפקע שם פתח מפתח המבוי ולמה שכתב הריטב"א בדעת רש"י שכל החסרון בצירוף שאין לזה שם כותלי מבוי א"כ ביש פחות מג' שהכל מצטרף אין חסרון זה

ב] עיין בה"ל סימן שס"ה סק"א שנסתפק האם ביש צוה"פ בפירצה זה עוזר שזה כמו סגור ועין חזו"א סקנ"ה שהקשה שלמעלה אנשים עוזבים הפתח והולכים דרך שם והנה למה שהשער הציון העתיק הריטב"א שזה רק בצירוף שזה לא על כתלי מבוי א"כ כאן זה לא חסרון ועיין חזו"א סקע"ד מה שישב בזה ועיין בבה"ל שנסתפק עוד האם כשיש צוה"פ בראש המבוי זה עוזר ובחזו"א סקע"ד הכריע שאפילו עומד מרובה עוזר ולכאורא לראשונים שכל החסרון מצד שאין כאן כתלי מבוי א"כ זה רק סברא ביחס ללחי וקורה ולא לגבי צוה"פ שבזה שאין שום קולא לא צריך כתי מבוי וכמו דמבואר ברמב"ם שבצוה"פ לא צריך לחקוק במבוי

ג] הגמ' מחלקת בין סוף מבוי לתחילת מבוי ועיין תוס' שביארו שדוקא אם המבוי כשר ונפרץ בכותל אבל אם נשבר לגמרי ורוצה לחזור לתקנו לא משנה מה היה פעם אמנם ברש"י מבואר לא כך אלא שכל שפעם זה היה כשר הוא מועיל ועיין בה"ל שס"ה שדן איך קי"ל ונטה להקל ועיין חזו"א נ"ה ע"ג שדן מאיפה תוס' דיקו מרש"י כך והנה עיין גאון יעקב לגבי מבוי שהיה עשר ונתמעט ששם גם מועיל סוף מבוי וגם בזה יהיה מחלוקת רש"י ותוס' ובמרומי שדה כתב שיתכן שכל הסברא של סוף מבוי במקום שזה מצד שעוזבים הפתח שזה לא חסרון גמור אבל אם החסרון שאין לזה שם מבוי בזה אין הבדל ע"ש ובמאירי מבואר כגאון יעקב והנה סוף מבוי לכאורא הכונה שכבר היה המתיר של לו"ק אמנם לרשב"א שסוגין שמניח הלו"ק יותר נמוך בזה לא יעזור שפעם זה היה יותר גבוה כי בצורה זו אף פעם זה לא היה מתוקן

ד] הגמ' שואלת ואי בד' היכי משכחת ליה דהינו שאם אורך המבוי הוא רק ד"ט לא משכחת ליה שבתים וחצרות פתוחות לתוכו וביאר רש"י מצד שאי אפשר לפתח רחב ד' אם פצימים בכזה שיעור ועוד שכולו פרוץ ועיין ריטב"א שביאר שיש הלכה שכדי שיהיה שם מבוי לא מספיק שיש שטח שעומד לבני המבוי שצריך היכר מבוי דהינו שצריך שיהיה קצת מהכתלים והנה עיין רעק"א שרש"י ביאר כי צריך שני פתחים ולכאורא גם אם היה צריך פתח אחד זה היה חסרון ועיין דברי יחזקאל ס"ו סק"ט שכתב שהטעם של כולו פרוץ לא היה שיך כי צד אחד יש מחיצה והנה הגמ' עונה שזה היה הקרן זוית ולפ"ז מבואר שכה"ג שיש טפח באמצעו זה מספיק שיחשב שיש כאן כתלי מבוי וצ"ע והנה דעת הרמב"ם לגבי מזוזה שפתח זה גם בג"ט ועיין חזו"א סע"א סק"ד שהקשה מסוגין ותירץ שלגבי שם מבוי שיחשב בתים פתוחין לתוכו צריך שיעור יותר גדול וכן הוא בדברי יחזקאל הנ"ל ובעיקר החסרון המבואר ברש"י שכולו פרוץ עיין חזו"א סקמ"ו שמסברא דן שמה איכפת לי אלא עצם זה ששטח זה מיועד לבני המבוי יש בו הדין של מבוי וע"ש סקמ"ט שכיון שצריך בתים וחצרות פתוחות לתוכו כל שזה אחד ואין חילוק ביניהם לא מתקים תנאי זה

ה] עיין תוס' שכתבו שצריך ד' ומשהו מצד שכיון שצריך ארכו יותר על רחבו ומבואר י"ב. שמבוי שפתחו פחות מד' אינו צריך תיקון א"כ בהכרח שפתח המבוי ד' והאורך הוא יותר מד' עיין רעק"א שהביא מהאבן העוזר שכונת תוס' שבפועל כל הדין משך ד' אם באמת הפתח הוא ד' אבל אם יותר צריך להעריך יותר אמנם עיין רעק"א שם שהביא מהר"ן והריטב"א בסוגין שהגמ' רק דנה מה החלות מבוי וכיון שמשכחת ליה מבוי ד' על ד' ממילא זה שיעור מבוי אבל לא שכאן גם צריך את זה והנה בריטב"א מבואר שהדין ד' זה שוחקות והדין פתח ד' זה רגיל כדי שיחשב פתח ומבואר שהחסרון מצד ר' אחלאי זה לא חסרון ויתכן ששם יסוד הדין שלא צריך תיקון וזה לא הפקעה מהשם מבוי לכן כאן זה לא חסרון

והנה ברש"י מבואר שהכונה רוחב ד' בדיוק ולכן הרוחב הוא פחות והקושיא שזה פחות משיעור פתח ולא שלא צריך תיקון וכמו שדיק במהרש"א וצ"ל כמבואר בריטב"א שזה לא חסרון ועיין אבן העוזר שרש"י פסק דלא כרב אחלאי אמנם עיין ריטב"א ור"ן דנראה שכל שהמבוי לא רחב יותר מבפנים כמו אצלינו זה מקום פטור ולכו"ע לא צריך תיקון ועיין רשב"א י"ג. שכל הצד לחלוק על רב אחלאי שהמבוי רחב בפנים ורק מתקצר בפתחו לפחות משיעור הנ"ל והובא דבר זה בבה"ל שס,ג ס,ב ועיין שער הציון צ"א שדן שאולי הרמב"ם חולק וכן משמע כן מתוס'

ו] עיין מהרש"א שהקשה למה רש"י כתב שאם זה ד' א"כ זה כארכו ולמה לא כתב שזה צריך גם פצימים ולא רק להקשות כי זה פחות מד' ותירץ שיש ראשי הכתלים של ההמשך ואפילו שזה לא עוזר לצוה"פ אבל כאן שיחשב צורה של מבוי זה עוזר

ז] הגמ' אומרת דפתח ליה בקרן זוית והנה בגמ' לקמן ו. מבואר שפיתחא בקרן זוית לא עבדי אנשי ועיין תוס' שבסוגין מדובר שיש צורת הפתח שבזה אנשים עושים ולכן מספיק שיחשב שם של מבוי והנה ר"ח בסוגין גרס ואביי פתחא בקרן זוית לא עבדי אנשי ויתכן שמודה שאם יעשו זה יעזור אבל זה סברא שלא יקבע לפי זה שם מבוי ועיין ח' הר"ן שכאן גרס כר"ח ולקמן כתב כתוס' ובהכרח כנ"ל אמנם הרמב"ם פסק שלא מעויל צוה,פ מהצד ויתכן שביאר כונת אביי בסוגין לגירסת ר"ח שזה לא מועיל

ח] הגמ' עונה שזה היה פתח בקרן זוית ועיין מהרש"א שלפ"ז אין רוחב ד"ט בכל המבוי אלא רק בחלקו וזה מקום פטור וכבר תמה בזה החזו"א ע"ג סק"ח שזה מקום פטור וכתב שצ"ל שזה מספיק לשם מבוי אמנם זה דלא כראשונים שדנו שאם זה פחות מד' זה מקום פטור וצ"ל דלגבי שאפשר לפתוח פתח לא איכפת לן שאז זה יהיה מקום פטור וצ"ע

# צריך לחי אחר להתירו

**טושו"ע שסג סי"ב**

**א. תוד"ה ורב יוסף – עיין רשב"א ובח' הר"ן ותוס"ר ובגאו"י בד"ה הילכתא בתחילתו**

**ב. בחידוש רש"י – עיין גאו"י בד"ה נידון**

**ג. תוד"ה פחות בחילוק בצורת המשיכה – עיין לשון תוס' ובד"ה ארבע ובחזו"א ס"ז סוף סק"ז וברשב"א**

**ד. אותו לחי היכן מעמידו – חזו"א ס"ז סקי"ג בסופו ובשפ"א בד"ה אסופי**

**ה. בדין בולט בשני צדדים – עיין גאו"י ד"ה איבעיא**

**ו. תוד"ה ארבע – נקטו שלכו"ע צריך היכר ועיין ריטב"א ועיין רמב"ם שלא העתיק סוגין ובמרכה"מ כתב שסוגין משום היכר וקי"ל משום מחיצה**

# עומד מרובה במבוי

# גמ' עד סוף העמוד [כדאי ללמוד עד ו. ת"ר ללא להיכנס למבוי עקום]

**בביאור סוגין עיין ריטב"א תור"פ ותורי"ד, גאו"י ושפ"א ועיין בית מאיר סימן שס"ג תשובה של רעק"א ועיין בשו"ת רעק"א ל"ה ועיין חזו"א סק"א ב' ד' י' י"ב י"ג י"ד ט"ו ועיין ח' הגרי"ז בכורות י"ז ובאבן העוזר שס"ה ובח' בסוגין**

**א. בק"ו דסוגין – עיין בכ' הגרי"ז בכורות י"ז [ובמרומי שדה] וחזו"א ס"ה סק"א ב'**

**ב. ומה חצר וכו' – מנ"ל שמתיר עיין תורי"ד ובתור"פ [וע"ש מתי עומ"ר לא מועיל מדין פס] וחזו"א סקי"ג**

**ג. האם ר"ה חולק על עומ"ר – תוד"ה אותו לחי וברשב"א ועיין גאו"י בד"ה אי דמוקי ובחזו"א סקט"ז**

**ד. תוד"ה ק"ו – עיין ריטב"א בשם הראב"ד ובעיקר שיטת התוס' עיין ריטב"א לגבי עומד מרובה במבוי שרחבו יותר מארכו [ועיין עוד חזו"א סקט"ו בגדרי הדברים]**

**ה. בביאור כונת רש"י בפס ד' אמות בחצר – עיין תוס"ר וריטב"א ועיין בית מאיר שס"ג סי"א שנחלק בזה אם רעק"א [ונפק"מ האם פס ד' יש דין סמכו מער"ש ועיין רעק"א תשובה ל"ה עד ד"ה ואין] ועיין גאו"י בד"ה ומה ועיין גליון רעק"א בשו"ע שם ועיין חזו"א ס"ה י"ג וע"ש שהקשה שחצר זה לא ד"א ועיין גאו"י ועיין תוד"ה אינו שחלקו על רש"י ועיין תור"פ ובחזו"א סקי"ג בביאור שיטתם [ובהגדרת הדברים עיין אבני נזר רצ"ד סק"א ובסימן ש' סק"ג כתב נפק"מ לפרוץ למקום פטור]**

**ו. תוד"ה ק"ו – במה שדנו בעומ"ר בשאר מחיצות עיין ח' אבן העוזר ובחזו"א סק"ד ועיין שפ"א ובאו"ש פי"ז משבת הט"ז בד"ה וראיה ובנימוקי הגרי"ב ועיין מהרש"א ובמהדו"ב ובחזו"א סקי"א [ובדין עומ"ר במבוי המפולש ברוח ג' עיין ח' הר"ן י"א. שחילק בין חצר למבוי ועיין גאו"י ח. בד"ה אבל כלה בסופו ועיין בית שלמה סימן נ"ג שביאר לפ"ז את התוס'] ועיין תוס"ר בד"ה תאמר ובחזו"א סק"ב נקטו שלצד שלא מועיל עומ"ר זה גם בשאר דפנות ויצטרכו שם תיקון [בעיקר הסברא שבשאר מחיצות מועיל עומד מרובה ולא צריך הק"ו עיין ח' אבן העוזר ובחזו"א סק"ג נ"ג ועיין גאו"י ומרומי שדה שהאריכו בזה]**

**ז. תוד"ה תאמר - עיין תור"פ ריטב"א ושפ"א**

**ח. בדין פרצה בחצר בבקעי בה רבים – עיין אבן העוזר שס"ה בד"ה כתבו מה שלמד מסוגין ובחזו"א ס"ה סק"י ובשפ"א ו. בד"ה בגמ'**

**ט. רב אשי אמר – עיין תוס' ובתוס"ר כתב שזה לא ס"ס גמור ועיין רי"ף ובמה שתמה עליו הרשב"א ועין כ' הגרי"ז בכורות י"ז בסוף הפרק שביאר הרמב"ם שכאן צריך עומד מרובה ובקרן אורה תמה בזה**

### בדין לחי יותר מד"א

א] הגמ' מבארת את דינו של רב הונא מצד שזה סוף מבוי והקשו הראשונים שרב יוסף עצמו מדיק לקמן מלשונו של רב הונא שמשך מבוי זה ד"א ועיין רשב"א וריטב"א שכתבו ביאור אחד ששם הוא גם מתכוין לגבי להוציא מתורת מבוי עוד תירצו שכונתו בדעת רב הונא אמנם צ"ב למה דיק ולא דחה כמו אצלינו ובפשוטו הביאור כמבואר בתוס"ר וח' הר"ן שכל הסברא שלאפוקי מתורת מבוי צריך ד"א זה רק אם הלחי עומד לרחבו של מבוי אבל אם הוא עומד לארכו של מבוי בזה כל שיצא משיעור מבוי זה כבר סיבה שזה לא יועיל

ב] הגמ' אומרת שיותר מד"א זה לא מועיל בתור לחי ובפשוטו מדובר אפילו שעשאו לשם לחי אבל צורתו מופקעת משם לחי וכן דייק הגאו"י מהרשב"א בעבודת הקודש וכן הביא הר"ן בשם י"א אמנם רש"י כתב שאם עשאו לשם לחי זה עוזר אלא שפה מדובר שעומד מאיליו ואפילו שקי"ל כאביי שזה עוזר בזה יש חסרון ביותר מד"א אבל בהעמידו מיוחד אין חסרון ובטעם הדבר עיין תוס' דאז יש קול וכן הוא בלשון הרשב"א דהינו שאם באים לדון שעל ידי סמיכתו יעזור בזה אין קול וממילא יש החסרון כי אין בזה היכר משא"כ אם מראש מעמידים אותו בתור לחי יש קול ובזה אין חסרון אמנם יש קצת משמעות ברש"י שבאמת יש קול תמיד רק שהרי צריך לסמוך עליו בתור לחי ולא שייך סמיכה בדבר שמציאותו הוא יותר מלחי ובזה עוזר רק אם מראש עשו אותו כך והנה מבואר בראשונים שבלחי שמושך לארכו של מבוי בזה ודאי לא עוזר אפילו הניחו בתור לחי ובטעם הדבר בלשון הרשב"א מבואר דבזה אין קול ובחזו"א ס"ז סוף סק"ז ביאר שאם זה לרוחב המבוי שיך לראות הכל כתוספת על הלחי שזה מוסיף בגדירתו משא"כ באורכו של מבוי זה בהכרח מפיק משם לחי

ג] עיין תוס' שכתבו שאפילו אם לחי משום מחיצה בכל אופן צריך היכר קצת ולכן זה לא מועיל וכן הוא ברשב"א לעיל ג. אמנם עיין ריטב"א כאן תירוץ אחד שהוא סובר לחי משום היכר ועיין רעק"א שתמה הרי רב הונא ס"ל שלחי העומד מאליו זה טוב אמנם עין רמב"ן במלחמות ח. שדן שיתכן שגם אם משום היכרא אבל על ידי שסומך עליו יש היכר כך שיתכן שרב הונא ס"ל משום היכר ובכל אופן עומד מאליו זה טוב אמנם תוס' כתבו שלמאי דהגמ' מבארת משום מחיצה מבואר שגם בזה צריך היכר ויש שביארו עוד שמצאנו שני אפשרויות בגמ' משום מחיצה אפשרות אחת שזה מחיצה מדאוריתא אפשרות אחת שזה מחיצה מדרבנן ויתכן שבאמת גם רב הונא שס"ל שזה משום מחיצה אבל זה מדרבנן ובזה ודאי רצו היכר אבל למ"ד דאוריתא לא צריך וזה כונת הריטב"א והנה הרמב"ם לא העתיק סוגין ועיין מ"מ פי"ז הכ"ב מה שביאר בכונתו אמנם במרכבת המשנה כתב לדון שסוגין שלחי משום היכר אבל הרמב"ם פסק משום מחיצה ומדאוריתא ובזה אין חסרון

והנה במה שדנו הראשונים להוכיח שגם אם לחי משום מחיצה צריך היכר צ"ב למה לא הוכיחו מהא דצריך סמכו עליו ולכאורא זה מצד היכר ובפשוטו מבואר שיש כאן חסרון בעיקר שם מחיצה ובגמ' היה צד שזה חסרון בכל מחיצה וגם למסקנא שזה לא חסרון זה במחיצה גמורה אבל במחיצת לחי שהוא מחיצה גרועה יש כזה חסרון דשם מדרבנן הצריכו שהלחי יהיה מחיצה טובה וזה לא קשור להיכר וצ"ע בזה אמנם רעק"א תשובה ל"ה כתב שזה חסרון בהיכר ולכן כתב שזה רק בלחי ולא בפסי חצר ע"ש ויתכן החילוק שבמחיצה של פס שזה מחיצה טובה לא צריך סמכו ורק במחיצת לחי שזה גרוע

ד] מבואר בגמ' שהשיעור שזה יוצא מתורת לחי זה ד"א והגמ' רוצה להוכיח מזה ששיעור מבוי זה ד"א והגמ' דוחה שלהוציאו מתורת לחי צריך ד"א ועיין מאירי שתמה שכאן שזה לרוחב המבוי צריך לקבוע לפי רוחב מבוי שזה ודאי ד"ט וכתב שבזה יש לו עדין היכר לחי וצ"ב לצד הגמ' שזה מצד שיעור מבוי א"כ עדין צ"ב ואולי ודאי שיסוד הדין מחמת שזה לא נראה כלחי רק שלקבוע שיעור ד"א הגמ' הבינה שזה מצד שיעור מבוי ובאבן העוזר בע"א כתב שמכאן מוכח דלא כר' אחלאי וממילא אין שיעור לרוחב מבוי וזה כשיטתו שאפילו שזה מקום פטור זה כך עוד כתב שלא שיך לקבוע ד"ט מצד שיעור מבוי דזה יועיל בתור פס חצר שזה בד"ט לרש"י בהמשך לכן קבעו לפי אורך וצ"ב עדין בתחילת הסוגיא וצ"ל כנ"ל

ה] הגמ' שאומרת שלא יכול להעמידו אצל הלחי הקודם מצד שזה נראה כהמשך ולא כדבר שבא להתיר ועיין מאירי גאו"י ושפת אמת שהקשו לרש"י שכל החסרון בסוגין רק מצד שזה העומד מאליו א"כ כאן שחלק זה הועמד על ידי מעשה למה שהוא לא יועיל וביארו שכיון שהוא מגיע בתור תוספת על הקודם הוא לא יכול להיות עדיף ממנו והא בטל למה שלפני זה ויש כאן חידוש שאפילו שיסוד ההבדל אם יש קול או אין ועיין חזו"א ס"ז י"ג בסופו שאם היה לחי פחות מד"א והוסיף עליו לשם לחי וזה נהיה יותר מד"א כיון שהמצב שזה לא נראה לחי זה לשם לחי זה מועיל

ו] עיין גאו"י שנסתפק האם לחי משני צדדים כה"ג זה מועיל אפילו אם לא הניחו לשם לחי ויש לו יותר מד"א וסברתו שכל שזה גיפופי משני הצדדים שזה צורה של פתח יתכן שזה ודאי תיקון מועיל ואין בזה חסרון של יותר מד"א ורק בצד אחד שזה לא צורה ממשש של פתח יש החסרון ובחזו"א ס"ז י"ג בתוך הדברים משמשע שפשיטא ליה שזה לא עוזר

### בדין עומ"ר במבוי

א] הגמ' דנה אותו לחי היכן מעמידו עיין תוס' שכל זה במבוי יותר מח' אבל במבוי ח' איפה שהוא יניח זה יעזור מצד שזה יהיה עומד מרובה אמנם עיין רשב"א וריטב"א שכתבו שכאן הרי זה רב הונא והוא ס"ל שלא עוזר עומד מרובה במבוי ועיין גאו"י שנקט בדעת תוס' שבאמת אפילו לרב הונא שלא ס"ל ק"ו אבל ס"ל מסברא שזה מועיל כיון שיש כאן גדירה וכן הוא בחזו"א ס"ה סקט"ז

ב] הגמ' דנה האם מועיל עומד מרובה במבוי ולומדת ק"ו מחצר שמועיל והנה דברי הגמ' צ"ע שמדאוריתא אין דין גדירה ברוח רביעית ורבנן חידשו שיש דין גדירה ברוח רביעית וחידשו שגם מחיצה שתמיד לא מועילה כגון קורה כאן זה יועיל אבל מהיכי תיתי שלא יועיל עומד מרובה על הפרוץ הרי יש כאן גדירה ועיין כ' הגרי"ז בכורות י"ז בסוף הפרק שהביא מהגר"ח שהדין רוח רביעית יסוד דינו שיהיה סתום ועומד מרובה זה דין גדירה אבל זה לא עושה סתום וצ"ב למה לחי וקורה עושה סתום ויתכן דהתחדש שהתיקונים דרבנן מועילים אפילו שזה לא סתום וכאן שזה לא בכלל התיקונים דרבנן כיון שזה לא עושה סתום לכן זה לא מועיל ויתכן עוד דשם חידשו רבנן שזה כאילו הכל סתום אבל מצד הדין גדירה של עומד מרובה זה לא כאילו הכל סתום ובחזו"א סק"א ביאר שכיון שמדאוריתא ג' מחיצות זה גודר לגמרי ממילא בגדר דרבנן היה שצריך שהכל יהיה גדור ומה שעוזר לו"ק מצד שזה נותן להלכ שם פתח וממילא הכל בכלל הגדירה אבל בעומד מרובה נשאר שיש חלק פתוח ויש לדון מה לומדים האם שגם לגדירה זו רבנן נתנו שם פתח או שכה"ג שזה גדירה גמורה חשיב סתום לגמרי וצ"ע

ג] הגמ' דנה האם עומד מרובה עוזר במבוי ולומדת ק"ו מחצר עיין ח' אבן העוזר ובמרומי שדה דזה ודאי שבג' מחיצות מועיל עומד מרובה בין במבוי בין בחצר וכל נידון הגמ' על רוח רביעית ובזה קים ליה לגמ' שמועיל עומד מרובה בחצר והגמ' דנה מה הדין במבוי וצ"ל שכך קים להו שזה עוזר ועיין גאו"י שתמה שלא יתכן שעומד מרובה בג' מחיצות עוזר ובכותל ד' לא עוזר ולשונו כי זה לא גרע מלחי דהינו שכותל רביעית הוא קל יותר ולא חמור יותר ועוד שא"כ שנלמד ק"ו משאר צדדים שלא מועיל לו"ק ומועיל עומד מרובה וצ"ע בזה אמנם עיין תורי"ד שכתב שהמקור שעוזר עומד מרובה בחצר מהמבואר לקמן ששירה שחנתה בביקעה כל שזה עומד מרובה זה עוזר וצ"ע דשם מדובר בג' דפנות דהרי ברוח רביעית לא צריך עומד מרובה ומבואר שנקט שנידון סוגין גם על שאר רוחות וכן משמע ברש"י ועיין תור"פ שדן מנ"ל לגמ' שעוזר פרוץ מרובה אולי זה מדין פס ד' וכתב שני דוגמאות שזה לא יכול להועיל והנה בפשוטו משמע שמדובר על דופן ד' דאל"כ לא עוזר פס ד' אמנם א"כ צ"ב עד כמה שהמקור של עומד מרובה שכך קי"ל אין מקום לקושיתו אמנם יתכן שידעו הדין שמציאות זו עוזרת ודן מטעם מה זה עוזר אמנם יתכן שכונתו דמבואר במשנה שבג' מחיצות עוזר עומד מרובה ודאי שצריך עומד מרובה בשביל עיקר הדין ג' מחיצות אבל ביחס לדין תיקון מבוי זה מצד דין פס ד' שבזה ולזה תירץ שיש דוגמאות שאין שם פס ד' וצ"ע והנה הגאו"י והחזו"א נקטו שהנידון גם על כל הד' מחיצות וכן משמע בתוס"ר בד"ה תאמר

והנה אם נימא דנידון הגמ' על כל ד' רוחות צ"ע איך שייך לומר שלא עוזר עומד מרובה הרי גם פחות מד' זה מדין עומד לרובה כן הקשו הגאון יעקב ועוד אמנם בחזו"א משמע שזה לא הוקשה לו ומצד שכיון שקי"ל כר' אחלאי ממילא כזה גודל של פרצה לא צריך תיקון מצד גדרי התקנה דרבנן ומצד עצם הגדירה ודאי עוזר עומד מרובה עוד קשה שהרי מבוי פרצתו בעשר חזינן שעוזר עומד מרובה ועיין חזו"א שלצד שלא עוזר עומד מרובה יצטרכו תיקון בכל שאר הדפנות דהינו שיהיה שם לחי או קורה אלא שצ"ב א"כ למה ר"ה העמיד את חידושו על לחי יותר מד' ברוח רביעית ולא העמיד את חידושו שכל ג' רוחות לא צריך תיקון עוד קשה שאם באמת לרב הונא לא מועיל עומד מרובה לחלק מהראשונים א"כ באית גידודי שתמיד פרצתו בעשר איך זה מועיל

ועיין חזו"א סק"ג ונ"ג וכן בח' אבן העוזר שכתב שלגבי רוחב המבוי זה תמיד כמו חצר ולכן שם עוזר עומד מרובה מדין תיקון חצר אמנם עיין בה,ל שס"ה ס"ב שהביא כמה אחרונים שמועיל תיקון באורל המבוי בלחי דהינו שיש לזה שם מבוי ויש שם תיקוני מבוי ועוד שא"כ בראש המבוי דמבואר בגמ' לקמן שעושה פס ג' ויש עומד מרובה על שני אמות זה לא יועיל לרב הונא

ובפשוטו צ"ל דכל שזה פחות משיעור פרצה המבואר בחז"ל שמועיל במבוי הגדר שזה פתח שלא מצריך תיקון שיסוד הדין תיקון שנאמר זה בפתח המבוי והשיעור פרצה שנתחדש שזה נחשב שיש כאן עוד פתח שהוא חסרון מצד גדרי תיקון מבוי וכאן יש לדון שבכל אופן יעזור בתור תיקון של עומד מרובה והנה לפ"ז מה שלומדים מחצר או ששם הדין תיקון הוא בכל פרצה שיש ולא מסתבר ויתכן דבמשנה לקמן הרי לא מדובר שהפתח העיקרי זה אחד מהם אלא יש פתחים מכל הצדדים ובזה ודאי הדין תיקון הוא בכל הצדדים ומועיל עומד מרובה ובאמת במבוי כה"ג זה בקעי רבים לא מועיל עומד מרובה וצ"ע בכל זה

ד] הגמ' עושה קו"ח מחצר למבוי עיין תוס' שהביאו מרש"י שזה לא דוקא חצר אלא כל שזה מבוי שאין בו דין מבוי כגון שזה מרובע או שזה רחבו יותר מארכו יש לו דין חצר שהוא צריך פס ד' ומשמע שגם מועיל לו ודאי עומד מרובה וכן חצר שזה ארכו יותר על רחבו מועיל לו לו"ק ובריטב"א מדויק שגם שם לא עוזר עומד מרובה וצריך להגיע לק"ו אמנם עיין ריטב"א שהביא מהראב"ד שחלק ונקט שלו"ק זה רק במבוי אבל חצר אפילו שארכו יותר על רחבו מועיל רק פס ד' והנה במבוי צריך בתים וחצרות פתוחות לתוכו אמנם בחצר אם נימא שמועיל לו"ק לא צריך בזה דין בתים וחצרות פתוחים לתוכו אמנם אם זה פתוח לרה"ר מבואר ברמ"א שס"ג סכ"ז שבזה צריך דוקא פס ד' ויש לעיין האם בכזה חצר או במבוי שיש בו החסרון שאין בתים וחצרות פתוחות לתוכו האם מועיל עומד מרובה לרב הונא וכן האם פרצתו ב' או בעשרה ועיין חזו"א סקט"ז שנקט שפרצתו בעשר אמנם הבית מאיר שס"ג סכ"ו נקט שיש לו חומר מבוי שפרצתו בד' ועיין חזו"א שנקט אבל ודאי שיועיל עומד מרובה מצד שזה לא גרע מפס וצ"ע א"כ למה שלא יהיה מזה ק"ו ובפשוטו הבית מאיר ינקוט שכאם באמת לא יעזור עומד מרובה

ה] עיין רש"י בד"ה אינו דין שהקשה שעד כמה שעושים ק"ו שמה שמועיל בחצר יועיל במבוי א"כ גם פס ד' יועיל במבוי וממילא בזה יעזור גם ביותר מד' וכתב רש"י שגם בזה יש חסרון שזה לא ניכר ובביאור כונתו עיין תוס"ר ותור"פ שבאמת גם בחצר כל שזה יותר מד"א יש חסרון וכן הביא הבית מאיר שס"ג סי"א תשובה מרעק"א אמנם הריטב"א כתב שזה ודאי שבחצר אין חסרון זה רק כונת רש"י שגם אם נלמד ק"ו שיש דין פס ד' במבוי אבל יהיה שם גם אם החסרון של היכר אפילו שבחצר אין החסרון הזה והנה עיין בבית מאיר שם שהביא שרעק"א דן האם בפס ד' יש דין סמכו עליו מער"ש וכתב לדון שלשיטת רש"י כמו שיש דין שיהיה היכר ה,ה יש דין סמכו עליו דאל"כ עדין שי פירכא שמצאנו שחצר עדיף אמנם עיין בית מאיר שם שכתב שזה ודאי שבזה לא צריך סמכו שזה מעיקר החילוק בין לחי לפס ד' ועל דרך סברת תוס' ובשו"ת סל"ה שם נקט פשוט שבפס ד' לא צריך סמכו אלא דממילא נקט דלרש"י במבוי אם זה פס ד' לא צריך סמכו מער"ש ע"ש ועיין חזו"א סקי"ג שם שהקשה שמה שיך חסרון פס ד' בחצר הרי שיעור חצר זה לא ד"א וכתב שגם חצר שיעורו בד"א וצ"ע שהרמב"ם פי"ז משבת ה"ח כתב מפורש שחצר שאין בה ד"א ניתרת בפס ד' ועיין גאון יעקב שתמה בזה

אמנם תוס' חלקו ונקטו שזה ודאי שזה מעיקר התקנה שפס ד' עוזר בחצר ולחו"ק עוזר במבוי ולכן הדברים שיוצאים מחילוק זה ודאי שלא שיך למוד ק"ו כגון שאם זה יותר מד' זה לא יעזור ועיין בית מאיר שלכן גם הדין סמכו עליו חלוק שבלחי שיסודו מדין היכר צריך סמכו עליו מער,ש משא"כ בפס ד' שיסודו מדין מחיצה ועיין אבני נזר סימן רצ"ד שביאר על פי לשון הגמ' שבת ק"ל שחצר הגדר שזה גדור בד' רוחות משא,כ מבוי וא"כ חצר זה לא קשור להיכר אלא שזה סגור משא,כ מבוי שזה לא גדור לגמרי שם יסודו מדין היכר

ו] תוד"ה ק"ו כתבו ואמחיצה רביעית לא עביד ק"ו דדיו לבא מן הדין להיות נידון כלחי ובפשוטו כונתם שבחצר עוזר עומד מרובה בכל הד' מחיצות ובמבוי הגמ' עושה ק"ו רק על רוח רביעית והקשו התוס' שנעשה ק"ו שמועיל גם בשאר רוחות שהרי מבוי קל מחצר ותירצו שכל מה שמצאנו שהוא קל זה בלחי וקורה וא"כ זה רק ביחס לרוח רביעית אבל רוח ג' שלא מועיל לחי וקורה אי אפשר ללמוד ק"ו ועין אבן העוזר שתמה וכי לא עוזר עומד מרובה בג' רוחות הרי לכו"ע פרצה פחות מד' זה מועיל או באית ביה גדודי זה ודאי תלוי בעשר ובהכרח שזה מדין עומד מרובה וע"ש מה שדחק בכונת התוס' ועיין שפ"א שכתב לבאר שתוס' כאן הולכים לצד הגמ' שרב הונא ס"ל שפרצת מבוי בד' ועל זה הקשו התוס' שנעשה ק"ו מחצר שיועיל עומד מרובה וזה עצמו יהיה תיקון וצ"ב שזה קושית תוס' אחרי זה ותירצו שהיא הנותנת אמנם יתכן שיש כאן שני נידונים נידון אחד שזה לא יצטרך בכלל תיקון ולא יחשב פתח ועל זה תוס' כתבו היא הנותנת ובזה לא שיך דיו שהרי אין הנידון שזה יעזור בתור תיקון ונידון שני שיועיל בתור תיקון ועל זה כתבו תוס' דיו ובזה אין לומר היא הנותנת כמבואר בתור"פ בתירוץ אחד שעומד מרובה זה כאילו סתום אלא שצ"ב מנ"ל שבחצר יש שני גדרים לפעמים הגדר שלא צריך תיקון ולפעמים הגדר שהעומד מרובה זה תיקון] ובחזו"א סק"ד ביאר כנ"ל שקושית התוס' שלהו"א יועיל עומ"ר לפרצה אמנם ביאר שהקושיא במקום שתיקן את ראש המבוי בעומ"ר שבזה לא שייך לומר את הסברא של היא הנותנת וזה מדויק קצת מלשון התוס' שכתבו שיועיל בד' מחיצות שהכונה שבכל הד' מחיצות יש עומד מרובה ולפ"ז תוס' דוחים שדיו כלחי דאם יש לחי בראש המבוי יש חסרון בפרצת ד' אמנם צ"ב קצת שהרי תוס' לא הזכירו עדין את הסברא של היא הנותנת עוד צ"ב למה הסברא של דיו לא תועיל על תוס' לקמן שפרצתו בעשר אמנם הביאור דשם זה עצמו הנידון שגם מתי שזה תיקון של לחי יועיל פרצת ד' ובאו"ש פט"ז משבת ביאר שהכונה באופן שיש פרצת ד' ובקעי בה רבים שלכו"ע זה חסרון ובחצר זה לא חסרון ובזה הקשו תוס' שנלמד שהעומד מרובה יחשב תיקון כמו בחצר ובזה תירצו שכל הקולא שמצאנו במבוי מצד הלחי והרי לחי לא עוזר כאן ותוס' בהמשך הקשו שזה בכלל לא יחשב פרצה ועל זה כתבו שהיא הנותנת ויתכן לבאר על דרך זה למה שכתוב בח' הר"י י"א דאם זה חצר מפולשת מועיל עומ"ר משני הצדדדים אבל במבוי זה לא עוזר ובזה הקשו תוס' שיעזור עומד מרובה בדופן הנגדית וזה תירצו שכמו שלחי לא עוזר גם פה לא עוזר

והנה האבן העוזר הוכיח שיש חסרון בחצר של בקיעת רבים דאל"כ יש כאן עדין פירכא מה לחצר שביקעת רבים זה לא חסרון תאמר במבוי אמנם השפ"א ו. והחזו"א והקרן אורה כתבו שחצר זה לא נחשב בקיעת רבים ולפ"ז אין לבאר שזה כונת תוס' שהרי לא שיך ללמוד מחצר דשם זה מועיל מצד שזה לא נחשב בקיעת רבים

ז] עיין פמ"ג שס"ה משב"ז סק"א שנקט שבפרצה מצדו מועיל לחי ועיין נפש חיה סכ"ט שהקשה שא"כ יועיל עומד מרובה מק"ו ועיין חזו"א סק"ב שדן שאפשר לומר שהכונה שכל מה שמועיל לחי זה יחד אם עומד מרובה א"כ לא שיך לעשות ק"ו שיועיל עומד מרובה לבד וע"ש בחזו"א שדחה מהלך זה אמנם יתכן שזה דעת הפמ"ג בכונת תוס'

ח] תוד"ה ק"ו כתבו שהק"ו של הגמ' ממבוי מרובע ומסברא הדבר צ"ב שאפילו שיש לו חומר שצריך פס ד' אבל למה שיועיל לו עומד מרובה ועיין חזו"א סקט"ו שכתב שכל שעוזר פס ד' ממילא עומד מרובה זה לא גרע אלא שצ"ע א"כ מה שייך לעשות ק"ו הרי כמו שלא עושים ק,ו שיועיל פס ד' או שיהיה כאן גדרי פס ד' וצ"ב וכן התור,פ הקשה מנ"ל שעוזר עומד מרובה בחצר אולי זה מדין פס ולחזו"א הדבר מוכרח שכל שעוזר פס עוזר עומד מרובה ומדבריו מבואר שזה מצד מקור ולא שזה פשוט מסברא ועיין גאו"י י"ב בד"ה א"ר זירא שכתב שלא פלוג רבנן וכיון שזה צורה של חצר זה דינו כחצר והנה מבואר בגמ' שבזה גם פרצתו בעשר

והנה מבוי שאין בתים וחצרות פתוחות לתוכו שצריך פס ד' יש לעיין מה שיעור פרצתו ובחזו"א סקט"ו נקט שודאי עוזר עומד מרובה וא,כ מוכרח שפרצתו בעשר דאל"כ יש עדין ק"ו אמנם זה כשיטתו שכל עומד מרובה זה מדין פסד ד' אבל אם נימא שזה מקולי חצר יתכן שכאן שדינו כמבוי באמת צריך פרצת ד' ולא עוזר עומד מרובה וכן הוא בבית מאיר שס"ג סכ"ו

ועיין חזו"א סקט"ז שדן בחצר שארכו יותר על רחבו שניתר בלו"ק האם פרצתו בד' ונקט שפרצתו בעשר כיון שהרי יש לו דין חצר שלא צריך בתים וחצרות פתוחות לתוכו וצ"ב שהרי תוס' כתבו שכיון שיש לו קולא של לו"ק זה סיבה לפרצת ד' וע"ש בחזו"א שכתב שזה לא דומה וצ"ב הטעם

והנה עיין חזו"א סקט"ו שדן במבוי שרחבו יותר על ארכו או שאין בתים וחצרות פתוחות לתוכו שצריך פס ד' האם פרצתו בד' בבקעי בה רבים ולכאורא כאן שזה תכונת מבוי צריך להיות בזה בקיעת רבים ונקט שכיון שזה לא על תכונת מבוי זהכחצר ועיין סקנ"ב שהביא מהמג"א לא כך

# סוגיא דפרצת מבוי ופרצה בקרן זוית

**גמ' ה: אמר רב חנין – ו. ת"ר כיצד [את החלק של מבוי עקום ילמד אחרי זה וכדאי לראות מקופיא ויש ללמוד את שאר הנידונים] טושו"ע שס"ה ס"א ב'**

**יש ללמוד תורי"ד תור"פ רשב"א וריטב"א [פסקי הרי"ד] ועיין עבודת הקודש ש"א פי"ג דין ד' הובא במ"ב שס"א סק"י**

### פרצה בקרן זוית

**א. פרצה בד' האם הכונה יותר מד' – עיין תור"פ ורשב"א ופסקי הרי"ד**

**ב. בטעם שלא אוסר ביותר מג' בק"ז – רשב"א תור"פ**

**ג. פרצה בק"ז בחצר – עבו"ק ש"א פי"ג הלכה ע"ז הובא במ"ב שס"א סק"י**

**ד. פרצה בקרן זוית - חזו"א ע"ב סק"א ד' ה' ו' [ועיין מכתב הובא בחזו"א על הדף ועיין ח"ח סימן תע"ט בד"ה ופרצה] ועיין קי"א סק"ד ואם לגבי פרצה בעיגול ועיין עבודה"ק ש"ב פ"א הכ"ד שלשונו שזה פרצה וע"ש שכתב שלא עוזר עומ"מ ועיין חזו"א סק"ד [והחזו"א נסתפק האם זה דאוריתא ובפמ"ג תר"ל א"א ז' נקט שזה דרבנן]**

**ה. מה זה פרצה בקרן זוית - עיין רשב"א מחלוקת רי"ף ורש"י ועיין גאו"י י: בד"ה שמעינן בסופו ובמשכנות יעקב קנ"ב: בד"ה והרי"ף [לקראת הסוף] חלק עליו ומשמע שחילק בין בראש המבוי לצידו**

**ו. פרצה בקרן זוית למה אין חסרון שאין כתלי מבוי – רשב"א בד"ה אמר ובח' הר"ן [וכן הוא בריטב"א וזה תלוי בביאורי הראשונים לעיל]**

**ז. פרצה בק"ז אם פצימין או צוה"פ – תוס' ורשב"א ור"ן ועיין ריטב"א [ובמאירי סוף ד"ה ומראשו מה שישב לרמב"ם ועיין גירסת ר"ח לעיל ה. בדחית אביי]**

**בדין פרצת ד'**

**ח. בסברא שפרצתו בד' – עיין תוס' וביאור כונתם במהרש"א [ועיין גאו"י ה: ד"ה מה לחצר מה שישב לפ"ז] ועיין שער הציון שס"ה סק"ח ועיין אבני נזר רפ"ז סקי"ח י"ט ועיין תורי"ד ופסקי הרי"ד שזה מצד פרצה וכן משמעות הריטב"א וכן הוא במשכנ"י סימן קכ"ד בד"ה ולענ"ד**

**ט. האם בראשו זה בד' - עיין תוס' ועיין רשב"א י: בד"ה מ"ש ובריטב"א שם בד"ה לא שבקי ועיין בסופו בסברת החילוק**

**י. בישוב הטור לגבי ראשו שזה בד' - עיין ב"ח ט"ז מג"א מה שחידשו בזה ובמ"ב סק"ז ובסימן שס"ג ס"ק קמ"ו**

**י,ב. האם בראשו עד עשר צריך עומד מרובה בסוף מבוי – רשב"א י: ד"ה וקשיא ובמ"ב שס"ה סק"ז**

**י"א. בפסק הלכה – עיין בעל המאור וברא"ש**

**בדין פרצת ד' בבקעי רבים**

**י"ב. בטעם החסרון דבקעי בה רבים – תור"פ בד"ה אלמא כתב משום פילוש וכן הוא ריטב"א בד"ה ולרב חנן ובתורי"ד ובאבן העוזר שס"א ס"ב ובגר"ז סוף סעיף א' ובחזו"א ס"ה סק"ד כ"א אמנם במשכנו"י קכ"ד בד"ה ולענ"ד נקט שזה כפירצה וכן הוא בלשון הטור ובבית מאיר בד"ה הראשון ובפסקי הרי"ד וכן הוא במ"ב, ועיין שעה"צ ח' שהביא לבאר מצד שבקי וכן הוא במהרי"ט צ"ד בד"ה אך קשה באמצעו ועיין ביאור הגר"א סוף סעיף ב' שדימה לר"ה [ועיין בית אפרים סימן כ"ה בד"ה וכדי לעמוד שהאריך בכל זה ועיין ריטב"א י: בד"ה לא שבקי ובספר זכר טוב לגרד"ל]**

**י"ג. איך מתקנים בקעי בה רבים – עיין אבן העוזר בד"ה כתב המג"א ובגר"ז ס"א חזו"א סקכ"א ובפמ"ג מש"ז א' בסופו [וצ"ע מא"א סק"ד] עיין בה"ל ס"ב בד"ה צריך לתקנו שסיכם השיטות הריטב"א שהובא בבית מאיר זה בסוף ד"ה מבוי [ועיין נפש חיה סימן כ"ט מד"ה הנה עד ד"ה ודברי בביאור האבן העוזר והמג"א וע"ש בד"ה ושבתי מה שתמה על הפמ"ג וכן תמה בבית שלמה סימן נ"ג בד"ה ותמהני] ועיין חזו"א כ"א נ"ג שדן בצוה"פ בראש המבוי האם בצדו מועיל לו"ק או שצריך פס ד' ולשון האחרונים לו"ק**

**י"ד. פרצה בכותל אמצעי בלא בקעי רבים – פסקי הרי"ד ותורי"ד חזו"א סק"י ל"א פ"ו סוף סק"ד [דבר זה ילמד בהמשך הסוגיות]**

**ט"ו. מה נחשב בקעי רבים – בה"ל ד"ה דלא ועיין רשב"א ובעבוה"ק ש"ב פ"א הכ"ב ובגאו"י בד"ה מאי**

**ט"ז. במשמעות הראשונים שלו"ק מתיר את כל הפתחים – רשב"א ד"ה מבוי ובד"ה כגון ולקמן י: ד"ה וא"ת ועיין עבודת הקודש ש"ב סוף פ"ב הל"ו ועיין ריטב"א ה. בד"ה אם ועיין אבן העוזר תחילת שס"ה ובביאור יסוד הנ"ל עיין נפש חיה סכ"ט מד"ה וכן – ד"ה נשובה [הראשון] ועיין עוד רשב"א י: ד"ה וקשיא שנקט שבראשו עד עשר אפילו אם אין עומ"ר**

**עניני פרצת ד' דר"ה ובקעי רבים יושלמו בסוגיא דמבוי עקום**

### בדין פרצה בקרן זוית

א] הגמ' אומרת שמה שבראשו בד' מצד שזה קרן זוית ולא עבדי אנשי והנה רש"י ביאר שהכונה שהפרצה אוכלת שני הקרנות וכן הסכימו עמו הרשב"א והריטב"א והר"ן אמנם הרי"ף י"א: וכן ברמב"ם פי"ז ה"כ ביאר שכל שזה עומד בצד אפילו בקצה הכותל ועיין גאון יעקב י: שכתבו שכל זה אם זה על מיעוט הרוח אבל כל שזה על רוב הרוח זה בסדר אמנם במשכנות יעקב או"ח קכ"ג קנ"ב מבואר שגם כה"ג יש חיסרון והנה צ"ע איך מועיל ברוח ד' ולגאון יעקב א"ש ולמשכנ"י צ"ל שכל החסרון של קרן זוית זה בצדו אבל בראש המבוי שם עושים בכל צורה ובפשוטן זה מוכרח דבגמ' מבואר דבמבוי שבע הוא ניתר בארבע על ידי עומד מרובה ולא הוי פרצה בקרן זוית וכן רוב הרוח גדורה דשם זה בפי המבוי

ב] הקשו התוס' שהגמ' לעיל אומרת שמבוי שיעורו ד' ואפשר בתים וחצרות פתוחים לתוכו בקרן זוית וקשה הרי מבואר כאן שפתחה בקרן זוית לא עבדי אנשי ותירצו שאם זה מתוקן בצוה"פ עבדי אנשי וכן הוא ברשב"א ובר"ן בשם הראב"ד ובריטב"א הלשון שעצם זה שיש פצימין זה מספיק ומשמע גם ללא צוה"פ והנה לשון הרשב"א שאפילו שלא עבדי אנשי אבל כל שיש לו צוה"פ זה פתח אמנם בריטב"א שכה"ג עבדי אנשי והנה שיטת הרמב"ם שגם על ידי צוה"פ לא עבדי אנשי וצ"ע מהסוגיא לעיל ועיין מאירי שכתב שיתכן שכיון שזה לא הדרך זה לא שיעור של בתים וחצרות פתוחים לתוכו וזה על דרך הרשב"א שגם על ידי צוה"פ עדין זה לא עבדי אנשי ובמאירי דן שרק אם זה פרצה אומרים לא עבדי אנשי ולא אם עשה בעצמו ובריטב,א דן שרק בפתח המבוי לא עבדי אנשי אמנם ברמב"ם משמע שלא חילק והנה לעיל ה. הגירסא של הר"ח ואביי פיתחא בקרן זוית לא עבדי אנשי ויתכן שזה עצמו המחלוקת האם זה מועיל לגבי צוה"פ

ג] בעיקר הנידון דמבואר בגמ' שלא עוזר פרצה בקרן זוית עיין חזו"א ע"ב א' שזה ודאי שלא גודרים במרובע וכמבואר בתוס' ח: שמבוי שצדו אחד קצר ואחד ארוך אין צד שזה רה"י כנגד הארוך אלא הנידון האם זה גדור באלכסון וע"ש שביאר דמה שלא מועיל מצד שעומד מרובה זה רק ממשיך ביושר וממילא כאן ביושר אין סיבה שזה ימשיך לגדור וכתב שלפ"ז אפילו אם פרצת עשר זה דרבנן אבל כאן זה דאוריתא וכן נקט במכתב הובא בחזו"א על הדף ובחזו"א ח"ח ס' שע"ט יש מכתב יותר מפורש שזה כך אמנם בגמ' מבואר שהטעם כיון שלא עבדי אנשי והכונה שאם היו עושים ממילא הינו מעמידים את העומד מרובה ששני הדפנות גודרות האלכסון אמנם שאין זה דרך פתחים לכן זה לא גודר כה"ג ובפשוטו לפ"ז זה לא מצד שיש לזה שם פרצה אלא שכל שזה לא צורת עשית פתחים בכה"ג ממילא אין כאן עומד מרובה וצ"ע לשון הראשונים שזה פרצה וכתבו שאין לו"ק מתירים את הפרצה וכן בעבודת הקודש ש"ב סוףפ"א ומשמע שמצד עומד מרובה אומרים כה"ג ורק שזה פרצה וכמו בעשר וכן הוא בלשון הריא"ז צ"ד שדימה דבר זה לפרצת עשר ובפסקי הרי"ד כתב שד' עוד מותר ורק יותר מד' אסור שרק כה"ג חשיב פירצה והנה החזו"א קי"א חידש שבעגול כל פרצה זה כמו קרן זוית אמנם בסק"ד הרי נקט שאם בצד הרבעי והמחיצות הולכות באלכסון כיון שעבדי אנשי אין חסרון ולא חשיב קרן זוית א"כ גם כאן זה כך וצ"ל שמצד הרשות זה לא מתבקש בכה"ג משא"כ באלכסון שיוצא בסוף המבוי וצ"ע והנה לשון הרשב"א בעבודת הקודש ש"ב סוף פ"א שבק"ז לא עוזר לחי וקורה ולא עומד מרובה ומשמע גם אם יעשה עומד מרובה באלכסון וזה דלא כחזו"א ואם זה נידון של פרצה א"ש והנה לרמב"ם ודאי שזה לא חסרון בדין עומד מרובה ולא משמע שזה שני חסרונות ועיין פמ"ג תר"ל א"א ז' שכתב פרצה בקרן זוית זה מדרבנן

ד] והנה מבואר בגמ' שפחות מד' זה מועיל וצ"ע לחזו"א מה זה עוזר הרי למעשה אין כאן עומד מרובה ומבואר מדבריו שכיון שזה לא שיעור פתח כה"ג שני הצדדים ביחד גודרים וחשיב שהכל גדור ועיין רשב"א שתמה שאפילו שאין כאן שיעור פתח אבל למעשה יש כאן פרצה וכתב שכיון שבעלמא זה לא שיעור חשוב לכן לא החמירו עליו ובתור"פ כתב שכמו שבפחות מד' לא צריך תיקון מצד ר' אחלאי ה"ה שזה לא חשיב פירצה והנה הרשב,א רק הקשה על ק"ז ובתור"פ דן בכל פחות מד' והנה הרשב"א בעבודת הקודש הובא במ"ב שס"א סק"י כתב שבחצר צריך שני פסים וצ"ב מהיכי תיתי לחלק בזה בין מבוי לחצר ומשמע קצת שזה כמו שהדין של ר' אחלאי זה רק במבוי ולא בחצר כך כאן הקולא רק במבוי ולא בחצר והנה לשון הרשב"א כאן וכן בריטב"א שאם זה לא פרצה הקורה שבראש המבוי מתירה את זה דהינו שכל שזה לא פרצה התיקון בראש המבוי מתיר הכל ויתכן שבזה חלוק דין חצר ממבוי [ועיין נפש חיה סימן כ"ט שהאריך בזה] וצ"ב מהיכ תיתי לומר כך ובמ"ב הביא מהפמ"ג שבחצר זה אמה וצ"ע מהיכי תיתי לקבוע שיעור אחר מהגמ'

ה] בעיקר הדין פחות מד' צ"ע הרי כיון שאין פתח פחות מד' א"כ למה שזה לא יחשב פרצה ועיין שלום יהודה סימן כ"ו שהאריך בזה שאין כונת הגמ' שזה כפתח שזה יסוד ההיתר שהעיקר ששיך לדון שיש קשר בין שני הרוחות ולכן בפחות מד' זה תמיד כך ועיין חזו"א קי"ב סק"א ד"ה ומיהו שכתב שלשון הגמ' שעד י' אמות כפתח אין הכונה דבר חיובי אלא הכונה שזה לא פרצה

ו] הראשונים הקשו בהא דפרצה פחות מד' בקרן זוית לא אוסרת למה אין כאן את החסרון של רב אמי שאם אין פס ד' בראשו זה לא עוזר ותירצו דשם החסרון שאין קורה מונחת על כתלי מבוי אבל כאן מדובר שיש אחרי זה המשך ד' ועל זה מונחת הקורה ולכן אין בזה חסרון של קורה מונחת על כתלי מבוי והנה לרש"י שהחסרון לעיל מצד שבקי צ"ע למה אין כאן חסרון וצ"ל שעיקר הפתח הוא הראשון וכה"ג אין שבקי וכמבואר בגמ' לקמן שבראשו אין חסרון של שבקי כיון שזה לא מקצר בהילוכו וביותר דשם זה סוג שבקי מחודש שמחסר בשם כותלי מבוי

### בדין פרצת מבוי בד' ובבקעי בה רבים

ז] הגמ' מביאה מחלוקת האם פרצת מבוי בד' או בעשרה ורב הונא ס"ל שזה בד' ומשמע בגמ' שגם בראשו זה כך וכן משמע בריטב"א כאן וברשב"א לקמן וזה דלא כמימרא לקמן שאם ראש המבוי זה ט"ו עושה פס ג' לאחר שני אמות אמנם תוס' כתבו שגם רב הונא מודה מצד שכה"ג אין שבקי דהינו שרק בצד שיש שבקי זה חסרון ולא בראשו וכונת ר"ה בקרן זוית ובריטב"א כתב סברא אחרת שבצד המבוי אין דרך לעשות פתח משא"כ בראש המבוי ע"ש בד"ה לא שבקי בסופו אמנם נקט לעיקר לא כך והנה צ"ב כיון שלרב הונא אין ק"ו ולדבריו עומד מרובה לא עוזר בתור תיקוני מבוי א"כ איך עוזר עומד מרובה בראש המבוי כמבואר בגמ' שם ובהכרח כמו שביארנו בשיעור שכיון שאין בזה שבקי כמבואר בגמ' זה בגדר שזה לא צריך תיקון כלל אמנם בלשון הרשב"א לקמן מפורש שזה עוזר מצד תיקון של עומד מרובה והקשה תיפו"ל שיש קורה בראש המבוי וצ"ע אמנם מבואר בדבריו שגם ללא העומד מרובה הקורה שבראש המבוי מתקנת הכל וכמו שהאריך בנפש חיה סימן כ"ט ע"ש בביאור האבן העוזר ועיין רשב"א לקמן ד"ה קשיא שדן שכאן שזה סוף מבוי אין חסרון בראשו בפחות מעשר או באית ליה גידודי אפילו אם אין עומד מרובה ובהכרח שהקורה השניה מתקנת הכל

ח] בעיקר המחלוקת עיין רא"ש שדן איך ההלכה והביא שהמהר"ם פסק שזה בד' ודנו בכללי תלמיד במקום הרב אמנם הבעל המאור כתב שכיון שר"ה בריה דרב יהושע ס"ל שזה בעשר לכן כך קי"ל וכונתו שהגמ' אומרת שרק לכן יש לו ק"ו דאל"כ יש לו פירכא והנה צ"ב למה לא הוכיחו מעיקר הא דקי"ל שעוזר עומד מרובה ועיין גאו"י וחזו"א סקט"ז שבזה היה אפשר לדחות שמסברא עוזר עומד מרובה ולא מק"ו והנה הבית מאיר כתב שלמסקנא גם ר"ה מודה שאית ליה גידודי פרצתו בעשר א"כ זה לא פרכא שזה רק חסרון של בקעי רבים ובחצר אין בקיעת רבים והנה לפ"ז אין ראיה שדעת ר"ה בריה דר' יהושוע שפרצתו בעשר ומהראשונים שדנו להוכיח ממנו שפרצתו בעשר חזינן לא כך וצ"ע

ט] צ"ב סברת רב הונא שפרצתו בד' ועיין תוס' שכתבו שבראשו לא שייך שבקי כמבואר בגמ' לקמן שזה לא מקצר ועיין מהרש"א דמבואר שלמד שכונת תוס' שזה יסוד החסרון של ד' מצד שבקי וכן הבין בגאון יעקב ועיין לעיל ה: בד"ה מה לחצר שבזה ישב קושית התוס' שנלמד ק"ו שפרצת מבוי בעשרה שכיון שזה חסרון של שבקי זה לא שייך בחצר שלא צריך ההיכר וכן הבין המהרי"ט סימן צ"ד אמנם עיין שער הציון סק"ח שהקשה הרי אם יש ד' מבואר ברש"י לעיל שכיון שיש שיעור מבוי אין חסרון של שבקי וממילא למה כאן זה חסרון [אמנם יש לישב שכל הסברא שיש שיעור מבוי זה ביחס לשבקי שאית ליה גידודי שבזה מספיק שיעור מבוי ולא על שבקי גמור] וכן לרשב"א שזה מצד שאין כאן כתלי מבוי א"כ כאן זה לא שייך אמנם מבואר ברשב"א שיתכן שאם זה פתח גמור זה גרע דיש חסרון של שבקי ועיין אבני נזר רפ"ז סקי"ז שכתב שכונת תוס' שכל החסרון כי אנשים הולכים בפתח זה וכיון שאין סיבה לאנשים ללכת לכן כה"ג זה לא חסרון ועיין בית מאיר שדן שבמקום שבמציאות אנשים הולכים שם כגון שזה פתח מאוד רחב בשערי העיר בזה ודאי הוא חסרון

י] והנה אם אין החסרון מצד שבקי צ"ב מה החיסרון ומצאנו בזה שני ביאורים התורי"ד בסוגין כתב שזה מדין מפולש דהינו שמבואר בגמ' לקמן שאם יש פילוש צריך צוה"פ בצד אחד ולחי וקורה בצד שני ונתחדש שגם בצדו חשיב כמפולש וכן משמע ברשב"א בסוף סוגין שכתב שכל שאית ליה גידודי שאין אנשים הולכים אין זה כמפולש ומשמע שללא זה הוי כמפולש ויתכן שהלשון לאו דוקא ובפסקי הרי"ד כתב מצד שמבוי שהוא לא רחב כל כך פרצתו בעשר ומשמע שזה שיעור של פרצה וכן הוא כאן בכל לשונות הריטב"א וכיון שזה פרצה ודאי לא עוזר לזה עומד מרובה או לחי וקורה [ובפסקי הרי"ד כתב שבקרן זוית או פרצה ד' בראשו בתחילת הסוגיא מועיל לחי וקורה וצ"ע הרי יש שם עומד מרובה ומה צריך ללחי וקורה ובהכרח שזה פרצה ולא מועיל לזה שום תיקון וצ"ע] והנה כל הראשונים כאן דנו שבראשו למה אין חסרון של פרצת ד' לרב הונא והנה אם זה מצד מפולש לא שייך באותו צד וגם לראשונים שמבוי כמין ח' יש מפולש כי זה כמו שני מבואות אבל כאן ודאי שזה לא מסתבר עוד יש להעיר שהגמ' לעיל דנה פירכא מה למבוי שפרצתו בארבע ואם יסודו מדין פילוש ובחצר אין פילוש הרי זה ענין מציאותי כמבואר בר"ן י"א והרי הגמ' לא שאלה מבקעי רבים ובהכרח שכאן זה דין פרצה וצ"ע

י"א] מבואר בגמ' שבבקעי בה רבים לכו"ע פרצתו בד' וצ"ב בטעם החסרון וכן יש לדון האם זה אותו חסרון כמו לר"ה שתמיד זה בארבע או שכאן זה חסרון אחר והנה מצאנו כמה ביאורים א. התור"פ כתב שזה כמבוי המפולש וכן הוא בריטב"א בד"ה רב חנן והנה הריטב"א לעיל ביאר מצד פרצה אבל כאן זה מצד פילוש [וכן באו"ש כתב שכאן זה מצד פילוש ונקט שזה לא סיבה לפרוך הק"ו וזה לא דומה לפרצת ד' שזה מצד פרצה] וכן ביאר באבן העוזר שס"ה ס"ב והגר"ז ס"א וכן מסקנת הבית אפרים סימן כ"ה ובלשון הטור משמע שזה כפרצה וכן הוא במשכנות יעקב סימן קכ"ד וכמדומה שזה שיטת הבית מאיר כאן ובתשובות מהרי"ט כתב שזה מצד שבקי והשער הציון תמה הרי יש כבר שיעור מבוי וכנ"ל והאחרונים שהאריכו שיש חסרון בראשו בבקעי רבים מוכח שזה לא מדין פילוש והנה יש להוכיח שזה מדין פילוש דעין תוס' י: ובריטב,א שם שנקטו שגם כשיש שבקי בראש המבוי יועיל לחי בשני הפתחים ואם זה פרצה אין סיבה שיועיל לחי ועיין רשב"א שם שכתב שבסוף מבוי אין חסרון של שבקי והוכיח מהא דלהלכה שפרצתו בעשר וצ"ב למה אין את סברתו שכיון שזה לא בקעי רבים אלא בהכרח שנקט שגם בקעי רבים מותר דכאן לא שייך חסרון של מפולש

י"ב] האחרונים נחלקו מה ההיתר של בקעי רבים וזה תלוי בטעם החסרון א. האבן העוזר כתב שכל שתיקנו את ראש המבוי בצוה"פ כה"ג מועיל לחי וקורה וממילא עוזר עומד מרובה שכמו במבוי המפולש שהדין שעושה בצד אחד צוה"פ ובצד אחד לחי וקורה ואם יש לחי וקורה בפשוטו בזה לא עוזר עומד מרובה דיש דיו כמבואר בתוס' לעיל ה: וכן הוא בח' הר"ן י"א ובעבודת הקודש ובדברי האבן העוזר משמע שמה שלא עוזר לו"ק לא סתם מצד מפולש אלא שיש הלכה שלא מתקנים שני פתחים בלו"ק ע"ש ודו"ק וצ"ע למה הוצרך לחידוש זה והנה בלשונות הארונים מבואר שעוזר לו"ק אמנם החזו"א סקכ"א נ"ג נקט שבזה צריך פס ד' כיון שזה לא פתח המבוי ב. הגר"ז כתב שזה מדין מפולש וכל שיש צוה"פ עוזר לחי וקורה וצ"ע למה שלא יעזור עומד מרובה הרי יש ק"ו וכאן אין את הדיו שהרי נקט שעוזר לחי וקורה ג. הבה"ל הביא מהפמ"ג שגם אם תיקון לראש המבוי בלחי וקורה מועיל לחי וקורה ונקט שזה מדין פרצה ומועיל לחי וקורה וצ"ע שהרי אין לחי וקורה מתירים את הפרצה ועוד שא"כ למה שלא יועיל עומד מרובה ואולי נקט שלא שייך להשתמש אם עומד מרובה גם לעצם גדירת הרשות וגם לתיקון מבוי יחד וצ"ע ויש מקום לומר שהפמ"ג מדבר בראשו ובמקרה שאין עומד מרובה וכה"ג לא חשיב פילוש וממילא מועיל לו"ק ועיין נפש חיה ב"ט ובבית שלמה נ"ג שתמהו על הפמ"ג שאם עוזר לו"ק יעזור עומד מרובה ד. הבית מאיר דייק מהריטב"א שלא מועיל אפילו עומד מרובה [כונתו מהד"ה מבוי בסופו ונקט שזה לא רק על רב הונא אלא גם למסקנא שבקעי רבים] וביאר מצד שזה פרצה ולא עוזר עומד מרובה לתקן הפרצה ואפילו שבכל מפולש עוזר לתקן פתח אחד בצוה"פ ופתח אחד בלחי וקורה אבל שם שזה בראש המבוי זה הדרך לפתח אבל כאן שזה צדו אין הדרך לפתח ולכן חשיב פרצה וממילא זה לא ניתר אלא בצורת הפתח וכן ביאר במשכנות יעקב סימן קכ"ד ובבית מאיר משמע שאם יש דלתות זה עוזר ובמג"א משמע שגם אז זה לא עוזר

י"ג] מבואר בגמ' שבבקעי רבים כולם מודים ורש"י ביאר שלא בקעי רבים זה כגון שיש שם אשפה וכדו' ומקום מטונף ועיין תו"ש שכתב לדיק מזה שרק כה"ג אבל אם סתם אנשים לא עוברים זה לא עוזר והבה"ל הביא שהפמ"ג דייק מהלבוש לא כך אלא שכל שבפועל לא עוברים שם זה מספיק וכן דקדק הבה"ל מרבינו ירוחם אמנם עיין גאו"י שדיק מהרשב"א שרק אם זה מקום שעומדים לסותמו חשיב לא בקעי רבים אבל אם עומדים להשאירו חשיב פרצה

י"ד] בפסקי הרי"ד לעיל ביאר שבראשו הכונה בצד המערבי וגם בזה מבואר בגמ' שפרצה ד' בלא בקעי רבים זה לא חסרון וכן נקט החזו"א ס"ה סק"י ובסקל"א נסתפק בזה ובסימן פ"ו סק"ד היקל בזה

ט"ו] הטור כתב שפרצת מבוי בראשו בד' ותמה הב"י הרי לקמן פסק שמבוי רחב עושה לו פס ג' אמות ויש כאן עומד מרובה ובהכרח כמו שחילקו התוס' שכיון שזה ראש המבוי זה שונה ועיין אחרונים שכתבו כמה ישובים הב"ח והט"ז כתבו ששם עשו כל המבוי מראש אבל כאן מדובר שזה נפרץ ובזה גרע דכל דבקעי רבים פרצתו בד' והמג"א כתב שלקמן מדובר שתקנו בלחי או שהקורה עומדת מכותל לכותל אבל כאן מדובר שהקורה מונחת על הדופן שלרוחב הכותל וכל שיש פרצת ד' זה מפקיע מזה שם כותל מבוי אמנם כל זה דלא כראשונים והמ"ב הכריע מהאחרונים שלא כדבריו

ט"ז] עיין אבן העוזר בתוך דבריו שכתב שאם תקנו בצוה"פ אפילו אם יש כמה פרצות בצד אחד הם מותרות רק שלא יהא כל אחד יותר מי' אמות ועין נפש חיה סימן כ"ט שכונתו שיש הלכה שלו"ק מתיר את כל הפתחים שבאותו צד ועיין רשב"א בעבודת הקודש שער ב' סוף פ"ב שהביא אופן שהקורה בפתח אחד מתקן את שני הפתחים וכן י: בד"ה ואי קשיא דן שבראש המבוי בפרצה פחות מעשר אפילו אם אין עומד מרובה כיון שזה סוף מבוי אין חסרון של שבקי וזה ניתר על ידי הקורה שבפתח האחר וע"ש שהביא מהריטב"א ה. שמבוי שמתוקן בלו"ק זה עוזר אפילו שיש פתחים הרבה ומשמע שהכונה בשאר צדי המבוי ותמה שתיפו"ל מצד עומד מרובה ולר"ה ניחא אבל להלכה לא מובן מה צריך להגיע לזה ע"ש

# סוגיא דמבוי עקום

# גמ' ו., גמ' ו: ההוא מבוי עקום דהוה בנהרדעא, ח. ההוא מבוי עקום, ח: מבוי העשוי כנדל, תוס' י: בד"ה עושה

# טושו"ע שס"ד ס"ג ד'

# [סוגיא דמבוי העשוי כנדל יש ללמוד כדי להבין מה שקשור אלינו ואי"ה אחרי זה ילמד בנפרד]

**יש ללמוד היטב רש"י תוס' ורא"ש ועין ריטב"א וח' הר"ן שהאריכו בביאור סוגין ועיין תורי"ד ועיין ח' הר"ן ח. ועיין תור"פ בסוגין ובחזו"א סק"ה עד כ"ו מה שנוגע לסוגין [בעיקר סק"ה ו' י"ט כ"ב כ"ה] ובכו"ח תנינא סימן כ"ג ועיין תורת חיים בסוגין ובבית מאיר תחילת שס"ה וסימן שס"ד ס"ג**

**א. בהא דלרש"י צריך תיקון באמצע – עיין תוס' ורא"ש ובריטב"א ד"ה אר"נ ובח' הר"ן והרי"ד [ועיין ק"נ על הרא"ש ס"ו באות א']**

**ב. ביש צוה"פ בשני הצדדים האם מועיל לחי באמצע ביותר מעשר – במרדכי בשם המהר"ם מתיר ובד"מ הביא משו"ת הרא"ש כ"א א' להחמיר ועין בית מאיר שס"ד ס"ג שתמה בעיקר הדין שצריך תיקון ועיין בה"ל שס"ד ס"ג לענין הלכה**

**ג. אם הדין ד' זה פרצה למה עוזר לחי באמצע – בית מאיר שס"ה ס"א בתחילתו ועיין חזו"א סקכ"ה [ובקרן אורה בד"ה ומה שיש]**

**ד. האם לשמואל פרצתו בד' – רשב"א ד"ה מבוי וריטב"א בד"ה אלא לאו ובח' הר"ן ח. ועיין תורי"ד ובחזו"א סק"ט [ועיין לשון רש"י ובתורי"ד מהדות"ל דטעמא דשמואל רק שזה לא נחשב מפולש כי זה לא אחד נגד השני ועיין או"ש פי"ז הט"ז בד"ה ור"ח ועיין תוס"ר מה שהקשה על מוה"ז וצ"ב למה לא פירש כפרוש הראשון ברש"י]**

**ה. אם מתקן רק חצי מבוי האם צריך לחי בצד השני – עיין רש"י ח. ובמהרש"א שם ועיין תו"י כאן ובח' הר"ן שם ובגאו"י [ויש לדקדק בראשונים האם הנידון גם לר"י]**

**ו. בדין מבוי עקום מבואר שגם ביש צוה"פ לא עוזר לחי - משכנ"י סימן קכ"ד בד"ה וראיה [ובהגהות חת"ס על האבן העוזר נדפס בסוף הקטע של האבן העוזר] ובכו"ח תנינא סכ"ג**

**ז. במבוי עקום למה אין כאן גדירה של עומד מרובה באמצעו – חזו"א סק"ה וסקי"ט ועיין תיקוני מבואות למקור חיים ובנפש חיה כ"ט תמה א"כ איך מועיל לחי וע"ש מד"ה נשובה עד ד"ה ולענין ועיין חזו"א סק"ו בדעת שמואל ועיין סקכ"ב שביאר שאם אין עומ"ר מה המקור שפרצתו בד' [ועיין ציון הקודם]**

**ח. ברוחב העקמומית פרוץ מרובה – תוס' י: ד"ה עושה ובחזו"א ס"ה סקכ"ה**

**ח,ב. בקושית תוס' על ר"י מהגמ' אילימא בעשר – עיין שפ"א ובהגהות הגראמ"ה ועיין אבני נזר רס"ב סק"ו**

**ט. מבוי כמין ח' האם מועיל צוה"פ בראשו ולחיים בעקמימות - מ"ב שס"ד י"ג ובחזו"א ס"ה סקמ"א בסו"ד**

**י. מבוי כמין ח' – עין תוס' י: וברשב"א וריטב"א שם ועיין רא"ש סימן ו' וי"ב ובמג"א שס"ג ל"ו ובביאור הגר"א שם ובאבן העוזר סל"ד ועין ט"ז ובמ"ב ס"ק קמ"ג ועיין הכרעת רעק"א תשובה ל"ג בסופו**

**י"א. בהא דהיום לא עושים תיקון בעקמימות – מ"ב שס"ג ס"ק קי"א ומקורו במג"א שם סקכ"ז ועיין בבה"ל שס"ד ס"ג ועיין חזו"א סקי"ז ונ"ב וע"ש הנפק"מ בטעם הקולא אם מצד סברת ר"י או שחצר שאני [ועיין מנח"ש ח"ב סל"ו]**

**י"ב. האם מבוי עקום זה רק בפתוח לרה"ר - עיין רש"י ובמג"א שס"ג סקכ"ז ובמ"ב שס"ד סק"ט**

**י"ג. האם צריך דיורים בכל מבוי - עיין חזו"א סק"ח מה שנחלק אם המקור חיים ועיין נפש חיה סכ"ט בד"ה וגם וד"ה גם**

**י"ד. בביאור שו"ת הרא"ש שס"ד ס"ד האם מדובר בסגור בסופו – מ"ב סקי"ד וכן הוא בחזו"א סקמ"ג ועיין גאו"י סוף ד"ה רבותינו ובגר"ז ס"ו שמשמע לא כך וצ"ב הסברא שכאן זה קל**

**ט"ו. בדין מבוי שביחס לאחד יש עשר בעקמימותו וביחס לאחר אין – חזו"א סקל"ד [ויש לדון האם זה רק לשיטתו בביאור הסוגיא]**

**סוגיא דמבוי עקום**

א] עיין סוגית הגמ' במבוי עקום והנה שיטת ר"י וכן דעת הרשב"א והריטב"א לעיקר שדעת רב דחשיב מבוי המפולש ולכן צריך צוה"פ בצד אחד ולחי וקורה בצד שני ושמואל ס"ל שתורתו כסתום בפשוטו הכונה שצריך תיקון בכל ראש מבוי לו"ק אבל לא צריך צוה"פ והנה בדעת שמואל בפשוטו הביאור שכיון שזה פתוח למבוי ולא לרה"ר לכן לא הוי מבוי המפולש וממילא יש שם תיקון של עומד מרובה ובלשון רש"י מבואר שהסברא כי זה לא אחד נגד השני ולכן לא חשיב מבוי המפולש והנה הגמ' שואלת שאם מדובר שזה בעשר א"כ שמואל יודה שזה לא כסתום וצ"ב הרי למעשה כל אחד פתוח למבוי אחר ולא לרה"ר וא"כ אין כאן חומר של מפולש וממילא כל שיש תיקון בפתח כל מבוי זה מועיל [ועיין חזו"א סקכ"ה] ובפשוטו הביאור כמבואר בלשון רש"י שכה"ג ודאי זה נחשב כמבוי המפולש והנה הגמ' מביאה ראיה מרב שפרצת מבוי בד' וצ"ב הראיה הרי כאן זה מצד שזה מבוי המפולש ובפשוטו מבוא שכל מה שזה נחשב במפולש לרה"ר מצד שגם ללא המבוי השני יש כאן פרצה אבל אם ללא זה אין כאן פרצה ממילא אין סיבה שזה יחשב מפולש ובפשוטו מה שאם פרצתו בי' אין כאן פרצה כי יש כאן עומד מרובה והנה בפשוטו לפ"ז אם יתקנו רק לחי במבוי אחד הוא מתוקן דבצדו השני יש לו עומד מרובה אמנם זה תלוי בגירסאות ח. ע"ש בגאו"י ועיין חזו"א סקי"ט שיתכן שבאמת כל מה שזה נידון כעומד מרובה אחרי שכל אחד יש לו תיקון ביחס לעצמו אבל כל שרק אחד מתוקן ממילא רואים את המבוי השני כאילו זה עגול ואין כאן עומד מרובה ואין להכשירו אלא בלחי באמצע וכמשמעות הגמ' ח. ועיין לקמן

והנה תוס' הקשו על ר"י דמה הגמ' שואלת שאילמא ביותר מעשר מה טעם של שמואל הרי לרב ניחא והרי ס"ל שצו"ה לא עוזר יותר מעשר דהינו שהבינו תוס' שעל אותו מקום דיש הצוה"פ שעליו אמרו תורתו כמפולש הנידון האם זה עשר או יותר [ועיין תוס' לקמן י: דמשמע שבאמת לפ"ז אין מקור שאם זה רק במקום העקמימות בעשר זה חסרון] אמנם עיין תוס"ר וכן משמע בראשונים האחרים שהכוונה על מקום הפילוש וממילא גם אם יש יותר מעשר אבל כיון שבפתח המבוי דשם יש הצוה"פ זה פחות מעשר ממילא מועיל צוה"פ עוד הקשה רש"י מהגמ' בע"ב שהיו מבוי כמין ח' דמשמע שהיה צריך שני דלתות דהינו בשני העקמומיות ולר"י מספיק באחד מהמבואות אמנם תוס' גרסו דלת או שמדובר כמבוי כמין ז' שבזה יש לגדור שני צדדים

ב] אמנם שיטת רש"י ועוד הרבה ראשונים שכונת רב שצריך צוה"פ באמצע המבוי או בשני הראשים ובדעת שמואל שאמר תורתו בסתום רש"י ס"ל שלא צריך כלום ובשם רבו הזקן כתב שצריך לחי והנה בתור"פ ובר"ן מבואר שהסיבה שלא צריך כלום מצד שיש כאן עומד מרובה ועיין ר"ן שלכן גם אם יתקן רק מבוי אחד יספיק לחי בראשו אמנם ברש"י לקמן ח. מבואר שאם יתקן מבוי אחד צריך ודאי לחי בראש החצי המתוקן דהינו שגם לא עוזר עומד מרובה רק שס"ל שהתיקון שיש לכל אחד בראשו עוזר לשני והנה צ"ב לביאור זה מה הסיבה שכאן צריך צוה"פ באמצעו ומה זה גרע מכל מבוי המפולש ובתוס' כתבו שצריך שהצו"ה יראה לכל בני המבוי ועיין ק"נ אות א' שהביא מהתו"ח להקשות שמבוי המפולש גם אם הוא מאוד גדול מועיל צו"ה בצד אחד וכתב ששם החסרון בראית האדם אבל כאן זה מצד צורת המבוי עוד הקשה דבגמ' מבואר שההיכר לבני רה"ר וכתב לדחות שצריך אבל שבני המבוי יראו את ההיכר הנ"ל ע"ש אמנם בריטב"א ובר"ן ומאירי מבואר שעיקר סברת רש"י כי זה כמו שני מבואות וכיון שיש לו שם מבוי המפולש לכן צריך בפתח אחד שיהיה צוה"פ וברא"ש משמע שגם ביאר כך אלא שהוסיף שלא רואים דאל"כ אין סברא שהתיקון שבמבוי האחר לא יועיל לשני המבואות ע"ש והנה אם יש סברא שצריך שהתיקון של השני יראה כאן צ"ב למה לשמואל זה אחרת והנה אם נימא שמועיל עומד מרובה א"ש אבל אם הסברא כי התיקון של המבוי השני עוזר א"כ צ"ב וצ"ל שכל שהמבוי השני מתוקן הגדר שמבוי זה לא צריך תיקון ורק לרב שיש לו דין מבוי המפולש הגדר שהתיקון שבראש השני מועיל לו ולפ"ז נתחדש שגם ביש צוה"פ בראש אחד אין הגדר שממילא זההכבר לא מבוי המפולש אלא שתיקונו בצוה"פ בצד אחד ולחי בצד שני ולכן צריך שהתיקון יראה כאן וצ"ע בזה

והנה בדעת שמואל אם נימא שצריך תיקון באמצע המבוי כתב הריטב"א שא"כ גם בדבריו מבואר שפרצת מבוי בד' דהינו שרב ושמואל נחלקו האם הדין פרצה שיש כאן זה הופך אותו למבוי המפולש לרה"ר או שזה רק מחיב תיקון אמנם זה ודאי מהא דמבואר שצריך תיקון חזינן שפרצתו בד' אמנם אם לא צריך כלום א"כ אדרבא מוכח שפרצתו בעשר דאל"כ זה היה נחשב מפולש כרב עיין חזו"א סק"ט אמנם ברשב"א מבואר שגם אם צריך תיקון של לחי באמצעו אבל עדין אין ראיה משמואל שס"ל פרצתו בד' שהרי אם פרצתו בד' לא היה עוזר לחי וקורה דהרי אינם מתירים את הפרצה ועיין תורי"ד שכתב ששמואל זה משהו באמצע שזה פרצה שמועיל לו לו"ק אמנם הריטב"א למד שכאן כיון שזה לא אחד כנגד השני או כיון שזה לא פתוח ממש לרה"ר זה סברא בעצם שלא חשיב מפולש רק שזה צריך תיקון כיון שזה פתוח אמנם הנה אם זה רק כמו עוד פתח א"ש שמועיל לו"ק אבל אם סברת ר"ה שזה פרצה לכאורא כאן זה ודאי לא פרצה וצ"ל ועיין קרן אורה שהניח בקושיא ובפשוטו צ"ל שהנידון האם הפתח חשיב פתח או שזה כסתום וגם אם זה לא סתום אבל הסיבה שזה מקבל שם פירצה כאן לא שייך כיון שזה בסוף מבוי וזה ודאי כדרך

והנה הגמ' שואלת שאם בעשר לא יתכן ששמואל יחלוק והנה לרש"י שלא צריך כלום הכונה שכאן ודאי זה יחשב כמבוי המפולש שלא שייך לדון שזה סתום וממילא שמואל יודה לרב שצריך צוה"פ בעקמימותו ולמורו הזקן עיקר הטענה שלא שייך שלחי יתיר במקום שזה יותר מעשר דהינו שאפילו שתחילת המבוי זה יותר מעשר אבל עד כמה שכאן צריך תיקון א"כ כאן ודאי לא שייך לחי ביותר מעשר והנה החזו"א נקט מסברא שאם יהיה פרוץ מרובה זה כמו פרצת עשר אמנם בתוס' לקמן י: מבואר לא כך ובפשוטו הביאור שכאן כל אחד פתוח למבוי מתוקן ולכן לשמואל לא צריך תיקון ורק אם יש פתח יותר מעשר כה"ג זה סברא שזה ודאי כפתוח לרה,ר או שזה כמבוי אחד וצריך תיקון ודו"ק בזה

והנה אם תיקן את שני ראשי המבוי בצוה"פ המרדכי כתב שמועיל לחי באמצעו אפילו שזה יותר מעשר שכיון שזה רק להיכר בעלמא אמנם הבה"ל שס"ד ס"ג הביא משו"ת הרא"ש שלא יועיל לחי כה"ג וצ"ע סברת המרדכי הרי לא שייך לחי על יותר מעשר ואולי הסברא שכיון שמה שצריך לגדור זה ביחס לרה"ר ושם יש פחות מעשר ממילא כה"ג מועיל גם ליותר מעשר והנה תוס' ביארו שכאן לרב מועיל צוה"פ מצד שבפתח המבוי אין עשר ולכאורא הביאור כי זה לא מבוי המפולש גמור לכן בזה יש להקל דהינו שכל מה שצריך כאן תיקון זה חומרא אמנם המהרש"א ביאר כי זה מתוקן בראשו וצ"ע הרי כאן מדובר שאין צוה"פ בראשו ויתכן הביאור כנ"ל שכיון שבראשו זה פחות מעשר וכל הדין תיקון זה מצד שם ממיאל זה סברא שלא צריך יותר מעשר וצ"ע

ג] עיין רא"ש שכתב שאם תיקן את שני הראשים בצוה"פ צריך לחי באמצעו ועיין חזו"א סק"ה שתמה שהרי יש כאן עומד מרובה באמצעו ועד כמה שמועיל לחי למה שלא יועיל עומד מרובה ועיין סקי"ט שכתב שמקור הרא"ש מהא דמבואר ברש"י דגם לשמואל אם לא תיקנו בפתח המבוי השני צריך צוה"פ באמצעו ומבואר שאין כאן עומד מרובה ובאמת למוה"ז של רש"י גם מבואר שלא מועיל כאן עומד מרובה וכבר תמה עליו בתור"פ ובח' הר"ן אמנם הרא"ש שם הביא גירסא מר"ח שהתיקון היה בראש המבוי ומשמע שבכל אופן נקט שכך הדין ועיין תיקוני עירובין לבעל המקור חיים שכתב שכיון שזה בקעי רבים לכן לא שייך כאן עומד מרובה דהינו שגם שמואל מודה שפרצתו בד' ועיין נפש חיה שתמה עליו שהרי אם עוזר לחי וקורה ודאי יעזור עומד מרובה דהרי יש ק"ו ובמשכנות יעקב קכ"ד הוכיח מהדין שאם יש צוה"פ בראשו ולא עוזר עומד מרובה שזה דין פרצה מהצד ולכן לא עוזר עומד מרובה אמנם הדבר צ"ע שלו"ק עוזר ועיין חזו"א סק"ה ובהמשך שכתב שמדרבנן זה נחשב כאילו זה עגול דהינו שכיון שהכל זה כמבוי אחד ממילא לא מסתכלים שיש כאן גדירה ביניהם של עומד מרובה והנה בפשוטו בזה עצמו שמואל חולק לרש"י אמנם הרי ברש"י מבואר שאם מתקנים רק מבוי אחד צריך לו"ק ומבואר שמודה שזה לא כעומד מרובה וע"ש שאם כל מבוי מצד עצמו מתוקן זה לא נידון כעגול ורק אם רק אחד מתוקן וצ"ב הסברא בזה ובנפש חיה סימן כ"ט בד"ה לכן נלענ"ד כתב שבאמת הדין מבוי עקום זה רק בפרוץ מרובה על העומד והחזו"א סקי"ט שלל צד זה והנה דברי החזו"א מחודשיםוצ"ע מנ"ל לראשונים שזה כך והניחא לגריסא ח. אבל ללא זה אין מקור לחידוש זה וביותר צ"ע הרי"ד שכתב ששמואל שצריך לחי באמצע זה שיטה אמצעית שפרצת מבוי בד' אבל מועיל לחי וקורה והרי זה אותה שיטה של רב בדין פרצה רק שכאן אין עומד מרובה ומשמע שבאמת יש כאן סוג מבוי שלא מועיל לו עומד מרובה וצ"ע למה אין את הק"ו

והנה אם נימא שכאן זה נחשב שאין עומד מרובה א"כ צ"ב איך הגמ' מוכיחה שפרצתו בד' הרי כאן אין עומד מרובה ועיין חזו"א סקכ"ה שכתב שכל מה שזה נחשב כפרוץ לרה"ר מצד שכיון שאם לא היה את המבוי שבצדו הוא לא היה גדור ממילא כל גדירתו על ידי המבוי שבצדו לכן זה סיבה שיחשב כמוי אחד הפתוח לרה"ר אבל אם גם לא המבוי הוא כאילו גדרו אין סיבה לראותו כפתוח לרה"ר וכתב שלפ"ז בהכרח ששמואל ס"ל פרצתו בעשר דאל"כ הוא היה מודה לרב אמנם יש מקום לומר שאם המקום נחשב פרצה ממילא זה כעגול שזה מבוי אחד או שזה כאילו פתוח לרה"ר אבל אם זה לא פרצה ממילא אין סיבה שזה יחשב פתוח לרה"ר

ד] והנה צ"ב לשיטות שבאמת הדין פרצת מבוי זה דין פרצה למה עוזר לו"ק והרי הגמ' מדמה לדין פרצת מבוי ובאמת החזו"א סוף סקכ"א הוכיח מזה שכל הדין פרצה של בקעי רבים או לרב הונא זה כדין מבוי המפולש ולכן עוזר לו"ק אבל לשיטות שזה כפרצה צ"ע למה עוזר לו"ק ועיין בית מאיר תחילת שס"ה שכתב שכיון שזה פרוץ לחצר לכן צריך היכר בעלמא דהינו שיסוד הדין ד' זה פרצה וכאן שזה לא לרה"ר אלא לחצר זה יותר קל והנה משמעות לשונו כי זה חצר מתוקנת וצ"ע דבראשונים משמע שגם אם הרשות השניה לא מתוקנת מועיל לחי אמנם המשכנות יעקב שהוכיח מהא דלא מועיל עומד מרובה צ"ע איך יתכן שלו"ק יעזור הרי יש את הק"ו של הגמ' וצ"ע ואולי כיון שזה נראה כפרוץ במילואו ביחס לדין תיקוני מבואות לא נחשב שיש כאן תיקון של עומד מרובה אמנם א"כ אין זה ענין לפרצה מהצד דשם ניכר בעומד מרובה ועיין רעק"א כו"ח תנינא כ"ג דמשמע שחילק כנ"ל שחומרת מבוי עקום זה חמור מצד שזה מבוי לעצמו והא פרוץ במילואו ע"ש

ה] בקושית הגמ' שאם זה יותר מעשר א"כ לשמואל היה צריך להיות אסור והנה לפרוש קמא שלשמואל לא צריך כלום אם הביאור שזה כאילו סתום א"כ כאן שיש פרצה זה נחשב מבוי אחד אמנם למבואר ברש"י שבאמת גם הוא סובר פרצתו בד' רק שס"ל שזה לא מפולש לרה"ר ולכן אם אין תיקון בשני צריך לחי בראשו א"כ צ"ב למה על ידי פרצת עשר זה נהיה כמו פתוח לרה"ר ובהכרח צ"ל שחלוק פרצת ד' מפרצת עשר לגבי זה והנה למורי הזקן של רש"י ביאר שהקושיא שלחי לא עוזר ליותר מעשר ועיין תוס"ר שהקשה שהגמ' תגיד שהכונה שכה"ג זה מבוי סתום אבל צריך תיקון שזה מועיל על ידי שיעשה שזה פחות מעשר וצ"ב למה אין לבאר כפרוש רש"י שכל שזה יותר מעשר זה לא נחשב מבוי סתום ומבואר שנקט שאם צריך תמיד תיקון בהכרח שס"ל שפרצת מבוי בד' והחסרון כי זה לא מפולש בזה נקט שגם יותר מעשר זה כך משא"כ לרש"י ס"ל שזה לא פרצה אבל בי' חשיב פרצה אמנם לרש"י ח. הרי בהכרח שגם לשמואל פרצתו בד' ובהכרח שיש כאן סברא שכל שזה פרצת עשר שמואל מודה לרב וצ"ע

ועיין חזו"א סקכ"ה שנקט דהא דביותר מעשר גם שמואל מודה שכיון שכל מה שהוא נחשב גדור זה מכח מחיצותיו של חברו בזה הוא נחשב כחלק ממנו ושהוא פתוח לרה"ר ולפ"ז כתב שזה ודאי אם יהיה פחות מעשר אבל זה יהיה פרוץ מרובה על העומד גם יודה לרב אמנם הביא מתוס' י: דמבואר לא כך והניח בצע"ג ובפשוטו מבואר בתוס' שהגדר שפרצת עשר שלא מועילה בכל מקום כה"ג זה סברא בעצם שזה כמבוי אחד וצ"ע

ו] בהא דהגמ' מביאה להוכיח שפרצת מבוי בד' בפשוטו צ"ב שכאן זה ודאי לא גדרי פרצה שרב הרי אמר שתורתו כמפולש וצ"ב על הראשונים שהנידון מצד דין פרצה ועיין חזו"א סקכ"ה שהגדיר שאם המבוי צריך את הגדירה של השני ממילא הוא כמבוי אחד משא"כ אם ד' זה לא פרצה ממילא הוא לא צריך את הגדירה של השני ולכן זה כשני מבואות אמנם צ"ב שכאן זה ודאי פתח כדרך פתחים שהרי זה צורת המבוי ומה הצד שזה יחשב פרצה ומה זה שונה מכל מבוי המפולש ואולי מצד שעד כמה שהוא היה לבד זה היה פרצה לפ"ז צריכים לדון כאן וצ"ע

ז] הראשונים דנו בדין מבוי כמין ח' האם הוי כמבוי עקום וברש"י נקט שהוי מבוי עקום אמנם תוס' י: והרשב"א ריטב"א ור"ן נקטו שזה לא מבוי עקום ובפשוטו סברת רש"י שאפילו שזה לא משמש כמעבר לבני רה"ר בכל אופן כיון שזה פתוח לשני מקומות ברה"ר חשיב מפולש ובדעת הראשונים יתכן לבאר מצד שס"ל שרק אם זה משמש כמעבר חשיב מפולש וכאן הרי זה לא משמש למעבר ויתכן דס"ל שצריך תמיד שזה משמש לבני רה"ר וכאן הרי זה לא סיבה לקצר את דרכם וממילא שבני רה"ר לא נכנסים לכן אין לזה דין מבוי המפולש ונפק"מ במקום שאחד יותר קצר שבני רה"ר מקצרים דרך שם או שיש תקלה ברה"ר שיותר נח לעבור דרך שם

ועייו מ"ב שס"ד סקי"ג דכתב דמבוי עקום כמין ח' אם עשה צורת הפתח לשני צדדיו וב' לחיים בעקמימות ממילא הכל מתוקן ובחזו"א ס"ה סק"ז וסקמ"א כתב שהמבוי שבראש הרי שם לא רואים צוה"פ וממילא הוא עדין לא מתוקן ויתכן שביחס למבוי בראש כיון ששני הפתחים בצד אחד בזה הוא לא נחשב פרצה אלא בראשו ובזה מועיל לחי וצ"ע

ח] עיין מג"א שס"ג סקל"ו שכתב דמשמעות הרא"ש שעקום כמין ח' לא הוי כמפולש אלא בפרצת עשר וצ"ע הרי לגבי סוגין פסק כרב ועיין אבן העוזר שכתב לחלק שכל הדין מצד שבקעי רבים וכה"ג כמין ח' לא בקעי רבים ולכן רק אם יש עשר זה חסרון משא"כ בכמין ר' יש בקיעת רבים ובט"ז שם כתב לחלק בין כמין ח' לבין כמין פס שזה יותר קל וכן הביא המ"ב שם סקקמ"ג ולפ"ז גם לא קשה הסתירה ברא"ש אלא שצ"ב החילוק

ט] עיין שו"ע שס"ד ס"ד שהביא משו"ת הרא"ש שגם מבוי שפתוח למבוי שפתוח למבוי שפתוח לרה"ר יש דין מבוי עקום ובפשוטו משמע שגם אם בסוף זה סגור וכל הפתחים לרה"ר אחד וכן הוא בגאו"י בד"ה רבותינו בסופו ובגר"ז ס"ו אמנם המ"ב סקי"ד שהעמיד שרק אם בסוף זה פתוח לרה,ר וכן הוכיח החזו"א סקמ"ג ובסימן ה' סק,ב ולכאורא מסברא כיון שבסוף זה פתוח לרה,ר זה כאילו הוא פתוח לרה, וא,כ צריך לראות כאן התיקון ואולי כל חומרת מבוי עקום שזה יוצר מפולש וממילא צריך לראות גם את תיקון הלחי משא,כ כאן עוד יש סברא שכיוןש חיבים לצאת דרך הפתח הראשון ורואים את התיקון לכן אין בזה חסרון

י] בעיקר דין מבוי עקום בלשון רש"י מבואר שזה פתוח לרה"ר והמג"א שס"ג סקל"ו הביא אחרונים שדיקו שבפתוח לכרמלית זה לא כך אמנם הכריע לא כך עוד מבואר באחרונים שכל הדין מבוי עקום זה רק במבוי אבל לא בחצר והנה אם זה מדין מפולש זה פשוט אמנם אם זה דין פרצה צ"ל שזה גם מחומרת מבוי והנה המג"א כתב לדון להקל היום בדין מבוי עקום כיון שזה חצר ועיין חזו"א סקי"ז שתמה למה שלא יחשב מבוי ובסקנ"ב ביאר כי לא עושים תשמישי חצר והנה הבה"ל כתב להקל עוד על פי שיטת ר"י ועיין חזו"א סקי"ז שיש נפק"מ גדולה בתיקן רק מבוי אחד שמצד ר"י הרי מבואר בראשונים שזה רק בתיקן את כולם אמנם אם זה חצר א"כ יש כאן תיקון של עומד מרובה ולא חשיב שזה פתוח כלל

י"א] עיין חזו"א סק"ח שהביא מהמקור חיים שכל החמור של מבוי עקום רק אם בתים וחצרות פתוחות לכל העיקום אמנם הוא חלק עליו וכן בנפש החיה שכיון שהסברא שבני רשה"ר מקצרים את דרכם א"כ מה זה משנה אמנם כתב החזו"א שמסתבר שרק אם יש בעקמימות ד"א שזה שיעור מבוי יש חומרא זו

# מבוי העשוי כנדל ח: טושו"ע שס"ד ס"ד

# [ויש כאן אריכות בראשונים גם בדין כמין ח']

**בביאור הסוגיא עיין מהרש"א, ריטב"א וח' הר"ן וברשב"א לעיל ו. ובתוס' רי"ד ובפסקי הרי"ד והריא"ז אות ל"ו ועיין או"ז סימן קי"ג בשם הרשב"ם הובא בהגהות אשר"י ובספר הישר לר"ת סימן ש"י ובמאירי שו"ת רעק"א סל"ג ועיין חזו"א ס"ה ס"ק מ"א מ"ב**

**יש כאן אריכות בראשונים האם מדובר במפולש או בסתום ומה סיבת החשש שזה מבוי עקום**

**לאחר מכן נלמד אי"ה סוגיא דמבוי הכלה לרחבה ז. יתיב רב יוסף – ח: אתמר מבוי שזה השלמה למבוי עקום וגדרי פרצת מבוי וחצר**

**ואחרי זה נחזור אי"ה לסוגיא דרה"ר ו. כ"ב.**

#

# סוגיא דמבוי הכלה לרחבה

**ז. יתיב רב יוסף – ח: אתמר**

**[כדאי לראות הגמ' ו. ת"ר כיצד עד ו: סוף העמוד]**

**שס"ה ס"ג [שס"ד ס"א] שס"ג סכ"ט**

**יש ללמוד גפ"ת רשב"א ריטב"א רי"ף ורא"ש ובעל המאור תורי"ד פסקי הריא"ז שו"ת הר"ן סימן ע"ב ראב"ד פי"ז משבת ה"ו עבודת הקודש ש"א פי"ד [הפ"א ואילך]**

**אבני נזר רס"ב סק"ו ז' ובדין פילוש בחצר עיין אבן העוזר רס"ה ובית מאיר שם ובמהרש"ל ובמהדו"ב בסוף סוגין ועיין גאון יעקב ח. ד"ה אבל בדין עומד מרובה ובח' הר"ן י"א. בד"ה שכן ובתוס"ר צ"ד ד"ה מ"ש**

**א. ביאור סוגין – עיין היטב רש"י תוס' רשב"א**

**ב. תוד"ה דאי בסופם – עיין מהרש"א ובח' רעק"א ובבית מאיר שס"ה ס"ג [ועיין חזו"א סקכ"ו בביאור קושית התוס' ובסקכ,א בישוב הקושיות]**

**ג. שיטת ר"י - עיין קושית רעק"א על הגליון ועיין מהרש"א ומה שהקשה בח' רעק"א ועיין חזו"א סק"ל ובגאו"י בד"ה ורב הוכיח כרעק"א [ועיין חזו"א מסקכ"ו ואילך שהאריך בביאור סוגין]**

**ד. מבוי הכלה לחצר ויש במבוי גידודים – בתוס' תוס"ר תור"פ מבואר שלא מועיל ועיין רשב"א ד"ה ומסים ובריטב"א ז: סוף ד"ה ואמרינן [ועיין גאון יעקב ח. בד"ה מבוי מה שדקדק מדבריו] ובח' הר"ן ובעבודת הקודש ש"ב ה"ה [ועיין חזו"א סקכ"ח שלא מועיל גם עומ"ר ועיין תוס"ר בתו"ד שכתב שנפרץ ברובו ומשמע שעוזר עומ"ר וצ"ע] ולענין הלכה עיין בה"ל בד"ה משום ובגאו"י הנ"ל**

**ה. האם קי"ל כרבה או כר"י – עיין תוס' וברשב"א ריטב"א ר"ן ועיין היטב ביאור שיטת הרי"ף ועיין מהלך התוס' רי"ד בסוגין**

**ו. בביאור חילוק הגמ' כאן שעירבו – עיין רש"י ובבעל המאור ובהשגות הרמ"ך פי"ז הי"ח ובהשגות הראב"ד פי"ז ה"ו**

**ז. האם בחצר יש דין פילוש – עיין מהרש"א ומהרש"ל סוף סוגין ועיין גירסת ח' הר"ן ועיין פסקי הריא"ז הובא בשלטי הגבורים [עיין היטב בדבריו אות ל"א עד ל"ז ובזה מתבארת שיטתו] ועיין אבן העוזר סימן שס"ה ובבית מאיר בד"ה תו עיין ובד"ה והנה ואילך ועיין בית אפרים סימן כ"ה בד"ה והחילוק שבין מבוי לחצר [וכן הוא בקרן אורה בד"ה גמ' בסופו] ועיין ח' הר"ן י"א. וברשב"א לקמן ועיין תוס"ר צ"ד. שמפורש כבית מאיר ועיין עוד או"ש פי"ז הט"ז [ובהא דאין דין פרצת ד' בחצר עיין חזו"א סק"י]**

**ח. בביאור דעת הרשב"א - עיין עבודת הקודש שער א' ה"פ – הפ"ד [ועיין בסוגין בד"ה וקשיא לי] ועיין גאון יעקב בד"ה אבל ואילך [ויש שני גירסאות ברשב"א האם עוזר עומד מרובה משני צדדים]**

**ט. בסברא שפרוץ לחצר זה לא מבוי מפולש מעיקר הדין – עיין אבני נזר רס"ב סק"ו ז' ועיין בית מאיר מה שהוכיח מסוגין דלא כאבן העוזר ועיין קרן אורה ז. בד"ה גמרא בסופו**

**י. עיין חזו"א סקל"ח מ' לענין מבוי הפתוח לחצר שבכל אחד יש תיקון שלא מועיל לשני**

**י"א. מבוי המפולש לרשות שאינה מעורבת – שו"ע סימן שס"ד ס"א ועיין ביאור הגר"א ראיה מסוגין ועיין שו"ת הריב"ש ת"ה מד"ה ואל תשיב ממבוי הכלה לרחבה ועיין מאמר מרדכי סק"ד שהוכיח משו"ת הר"ן סימן ע"ב לא כך ועיין חזו"א סקל"ג**

**י"ב. בדין מבוי הכלה לים – עיין ריטב"א שני ביאורים ועיין שס"ג סכ"ט ובמג"א שם [ועיין מהרי"ט סימן צ"ד ובריב"ש סימן ת"ה ועיין ר"ח בגליון]**

### בסוגיא דמבוי הכלה לרחבה

א] מבואר בגמ' שיש דין מבוי המפולש ולכן אפילו בקעה מכאן ומכאן צריך צוה"פ בצד אחד ולחי בצד שני והנה במקרה רגיל שזה פרוץ במילואו בזה הוא מצד שצריך ג' מחיצות שלמות ולכן לא עוזר לחי בשני הצדדים כמבואר בתוס' י"ב: בד"ה איתיביה ורק לר"י שמועיל שני מחיצות מדאוריתא לכן גם מועיל לחי משני צדדים אמנם בפשוטו יש עוד הלכה מדרבנן שכל שהוא מפולש צריך דוקא צוה"פ בצד אחד ולא עוזר עומד מרובה וכמבואר מכל סוגיא דמבוי עקום דנחלקו רב ושמואל דמעיקר דין מחיצות יש כאן ג' מחיצות ורק נחלקו האם זה בכלל תקנת מבוי המפולש וכן בפשוטו כל נידון סוגין במבוי הכלה לרחבה וכל החילוקים זה ודאי שמצד דיני מחיצות יש כאן ג' מחיצות מצד שיש עומד מרובה בחצר ובכל אופן דנה הגמ' האם יש כאן דין מפולש שצריך דוקא צוה"פ מצד אחד

ב] עיין סוגית הגמ' לגבי מבוי שכלה לרחבה והנה שיטת רש"י דהגמ' בתחילה הבינה בדין של מבוי הכלה לרחבה ששם אין נידון של עירובי חצרות מצד שרחבה לא חשיבי דיורין ורק נידון של מחיצות ובזה מבואר שאין למבוי שם מבוי המפולש ומבואר שאם היה דין חצרות זה היה אסור דהינו שהלחי שנראה מבחוץ זה לא עוזר ומאידך אין לו שם מבוי המפולש כיון שהוא כלה לחצר ובדעת רב מבואר שמצד חצרות אין חסרון מהא דאמר שכל החסרון כי זה נפרץ כנגדו חזינן שהחסרון מצד גדרי מחיצות ומאידך מבואר שיש חסרון מצד דין מבוי המפולש שזה טעמו של רב והגמ' מבארת שס"ל שבתור לחי עוזר נראה מבחוץ אמנם זה מבוי המפולש וביסוד מחלוקתם בדיני מבוי המפולש ברש"י מבואר שזה ודאי שכלה לצידי הרחבה זה נחשב מפולש אלא מדובר שזה לאמצע הרחבה ונחלקו בזה כנגד זה האם זה אסור אמנם ברשב"א וריטב"א כתבו שלשון הגמ' יותר נראה שנחלקו בכלה לצידי הרחבה האם זה נחשב מבוי המפולש

אמנם עיין תוס' שהביאו מר"י שנקט שזה ודאי שרחבה יש דין עירובי חצרות ולכן כתבו שהגמ' בתחילה הבינה שברב יהודה חזינן שאין חסרון של מפולש ואין חסרון של חצרות ורב ס"ל שיש חסרון של חצרות ולכן נקט נפרץ במלואו ויש חסרון של מפולש ולכן נקט ונפרץ כנגדו ונחלקו בדין לחי בנראה מבחוץ ובדין מפולש בכלה לצידי הרחבה שלרב יהודה לא הוי מפולש ולרב הוי מפולש אמנם באמצע הרחבה וזה שלא כנגד זה ודאי לא הוי מפולש והוסיפו הראשונים דמה שזה לא מפולש זה בצירוף למה שיש לחי ביניהם והגמ' דוחה ששניהם זה רב ורב יהודה דיבר בעירבו שאין חסרון של חצרות [בחלק זה הוא חלוק מרש"י דלרש"י הכונה שרב זה בלא עירבו אמנם לר"י הכונה המימרא של רב יהודה ועיין גאו"י שהאריך בפרט זה] ומצד מפולש אין חסרון כר' יוסף ועיין מהרש"א שלכאורא לפ"ז את המימרא של רב אפשר להשאיר כמו מקודם שיש כאן חסרון מצד מפולש וחסרון מצד עירוב שלא עוזר נראה מבחוץ ועיין רעק"א שלפ"ז תמה מה הגמ' בסוף הסוגיא שואלת שלרבה שזה שלא כנגד זה אסור א"כ מה החידוש ברב והרי יתכן שבאמת מדובר בזה כנגד זה ובאמת אסור מצד מפולש ובזה חידש שחצר מותר אמנם לכאורא למהרש"א שחצר כה"ג אסור א"כ בהכרח שהמימרא שחצר מותר מדובר בצדו ובזה מבוי אסור וחצר מותר ומיושב קושית רעק"א ועיין חזו"א שכתב שהרי לשון רב ששת כאן שעירבו הכונה שרב דיבר בלא עירבו דהינו שבמקרה שלו זה כל סיבת האיסור וכל דברי המהרש"א שזה יכל להישאר אמנם עיין גאון יעקב שהביא את תוס' שמה שרב לא ביאר כי סמך על המימרא השניה ומבואר שנשאר שמדובר שם גם מצד פילוש וכמהרש"א וכתב שאולי יש כאן מחלוקת אמוראים בכונת רב

עוד הקשה רעק"א דלמסקנא צריך להעמיד את המימרא של רחבה שאין חסרון של מפולש שזה היה באמצע וזה שלא כנגד זה ולפ"ז תמה למה בתחילה רב יוסף עשה מחלוקת הרי בזה כתבו תוס' שאין צד לומר שיש בזה חסרון של מפולש

והנה לענין הלכה הרשב"א נקט שרבה ור' יוסף נחלקו וקי"ל שאם זה באמצע הרחבה אפילו זה כנגד זה מותר אמנם הרי"ף והרמב"ם סתמו לאיסור ועיין ר"ן וריטב"א שנקטו שאין כאן מחלוקת אלא כו"ע ס"ל כרבה והנה הרי"ף העתיק סוגין שזה אסור מצד מפולש ולא חילק כלל בין המקרים ועיין רשב"א שתמה עליו שהרי בכלה לאמצע הרחבה יש רק איסור שלא עירבו ועיין גאון יעקב ועיין תורי"ד הובא לקמן ולפ"ז מיושב פסק הרי"ף

ג] הגמ' מחלקת כאן בעירבו וכאן שלא עירבו ובביאור סוגין מצאנו כמה ביאורים בראשונים רש"י ביאר שרב יהודה דיבר בעירבו דהינו שרחבה זה כמו עירבו ורב דיבר בלא עירבו דהינו שהחסרון מצד חצרות ולגבי מבוי המפולש לכו"ע אין חסרון אמנם עיין בעל המאור שביאר שהחסרון מצד מפולש רק שרב דיבר בעירבו וכיון שזה כחצר אחת ממילא יש חסרון ושמואל דיבר שלא עירבו ממילא אין חסרון וכן הוא בהשגות הרמ"ך פי"ז משבת הי"ח ולדבריהם כל שעירבו אפילו כלה לאמצע הרחבה זה שלא כנגד זה אסור וכל האוקימתות בגמ' זה ביחס לשמואל בלא עירבו ועיין השגות הראב"ד פי"ז משבת ה"ו שכתב ששמואל דיבר שעירבו ולכן כיון שהחצר מתוקן ממילא גם המבוי מתוקן משא"כ רב דיבר בלא עירבו ולכן יש חסרון ויש לבאר או שתיקון של עומד מרובה עוזר רק שאם זה שני מקומות ממילא התיקון לא במבוי לכן זה לא מועיל משא"כ אם ערבו שזה דבר אחד ויותר מסתבר לבאר שאם זה דבר אחד ממילא כיון שהחצר מתוקנת זה גם עוזר למבוי משא"כ אם לא עירבו שזה שני מקומות זה לא עוזר ובתוס' רי"ד ביאר סוגין ששמואל דיבר שזה לא היה פרוץ כנגדו ורחבה אין בה דיורים ולכן זה מותר ובא לחדש שחצר זה אוסר אמנם רב דיבר במפולש ובאמת עירבו ולכן אין חסרון מצד חצרות אמנם יש חסרון מצד מפולש וע"ש שנקט שבאמת למסקנא יש מחלוקת ורב אסר תמיד ורב יהודה התיר כמו שאמר ר' יוסף ולפ"ז א"ש פסק הרי"ף שאסר תמיד מצד מפולש ועיין בספקי הרי"ד

ד] מבואר ברש"י שמה שאסור מנפרץ מצדו או זה כנגד זה זה לא מעיקר הדין אלא שזה נראה כמפולש וצ"ע למה לא הוי מבוי עקום מעיקר הדין ועיין אבני נזר רס"ב סק"ו ז' שביאר שכיון שהחצר מותרת דשם אין דין מפולש ממילא המבוי כאן הוא לא מפולש דהוא הרי מגיע לחצר שבה אין דין פילוש ורק מצד שזה נראה כמפולש [וכן הוא בקרן אורה] וע"ש שדן שלשיטת ר"י שתמיד לא צריך תיקון בעקמימותו א"כ כאן א"ש טפי שתמיד הגדר שזה כמבוי אחד אבל כאן שזה חצר ומבוי זה לא שייך והנה מבואר כאן חידוש שאפילו שכל השם רה"י של המבוי זה רק בצירוף למחיצות של החצר בכל אופן שיך לדון שהוא נגמר לחצר וחשיב מבוי שאינו מפולש דהינו שהתיקון של דיני מבוי מועיל שני מחיצות ושני לחיים וצ"ע בזה אמנם עיין ריא"ז בפרקין ל"ג ל"ו הובא בשלטי הגבורים שנקט שהאיסור כאן מדינא מדין מבוי עקום ובכלה לאמצע הרחבה גם במבוי עקום זה מותר ועיין סוגיא דנדל שלכן העמיד במבוי המפולש שאם זה אינו מפולש זה כמו סוגין שאין חסרון ע"ש

ה] פשטות הראשונים דגם באופן דהמבוי אסור החצר מותרת ובפשוטו הטעם כיון שבחצר אין דין פילוש וכן הוא משמעות הרי"ף והרמב"ם אמנם ברשב"א בד"ה וקשיא לי מבואר שההבדל שלגבי החצר שיש לה גיפופים וזה נראה מבפנים לכן זה לא מפולש משא"כ לגבי המבוי ולכן חידש שאם לא נפרץ במילואו שגם למבוי יש גיפופים אין כאן דין מבוי המפולש אמנם בתוס' מבואר לא כך אלא שגם אם לא נפרץ במלואו המבוי אסור ובפשוטו דשם יש דין מבוי המפולש ולכן לא עוזר עומד מרובה מצד אחד ולחי מצד שני משא"כ בחצר שאין דין פילוש וכן הוא בתור"פ ובתוס"ר [אמנם יתכן שלגבי המבוי שבראשו יש לחי ממילא כל הרה"י שלו זה ביחד אם החצר לכן זה נחשב כדבר אחד משא"כ החצר שיש לו תורת מחיצה גם ללא המבוי] והנה הרשב"א בעבודת הקודש ש"ב פ"ח ה"א כתב מפורש לדינא שלחי יעזור במבוי וכן הוא בריטב"א בסוגין וכל החסרון כאן כי זה לא נראה במבוי אמנם בח' הר"ן כאן בסוגין שדן שלחי יעזור וכתב שכאן שזה רק נראה מבחוץ זה לא מועיל אלא ממה שלידו ולא מרשות רחוקה ממנו דהינו שלרשב"א זה חסרון שכלפי דין פילוש זה לא עוזר ולדבריו זה סברא אחרת וצ"ב בזה ובפסקי הריא"ז הובא בשלט"ג נקט שבמקרה שהמבוי אסור גם הרחבה אסורה וצ"ל שלמד ששמואל מדבר זה לאמצע הרחבה ובזה שניהם מותרים ורק גם מדבר לאמצע רק שיש חסרון לחי וצ"ע [ועיין או"ש מה שישב את תוס' שהחצר אסורה רק להו"א אבל מסקנא זה אחרת ע"ש] [ועיין מגיה לגאון יעקב שדן שכל התוס' שלא עוזר גידודים שלא יחשב מפולש מצד שגם הלחי שעומד מבחוץ לא עוזר אבל למסקנא שזה לא לחי יתכן שבאמת זה עוזר ויש לעיין בכל זה]

ו] הנה בלא נפרצה החצר כנגדו בזה ודאי מהני הלחי אף בלא עירבו וצ"ב למה לא הוי המבוי כמפולש שמצד אחד זה פתוח לרה"ר ומצד שני זה פתוח לחצר שאינה מעורבת ועיין גר"ז שס"ד ס"א ובמ"ב סק"ג שכיון שזה רה"י גמור וכלים ששבתו בחצר מותר לטלטל ממילא לא חשיב מפולש שרק אם זה פתוח לכרמלית חשיב מפולש וכו הוא בטור בשם הגהת סמ"ק ועיין ביאור הגר"א תחילת שס"ד] ועיין רשב"א בסוגין בד"ה וא"ת שביאר שמבוי וחצר זה אותו סוג שימוש לכן לא חשיב מפולש וכן הוא בשו"ת הריב"ש סימן ת"ה אמנם עיין מאמר מרדכי סימן שס"ד סק"ד הובא בבה"ל בס"א שם שדיקו מהר"ן שגם כה"ג חשיב כמבוי המפולש וצריך צוה"פ מצד אחד ולחי מצד שני והנה בפשוטו זה נסתר מסוגין שלא עירבו החצר והמבוי ובכל אופן מבואר בגמ' שאין חסרון של מפולש והמאמר מרדכי כתב שבאמת היה צוה"פ בראש המבוי ועיין חזו"א סקל"ג שתמה שא"כ לא היה אסור נפרצה כנגדו וכן סתם מבוי זה ללא צוה"פ והנה יתכן שכאן שהעמוד מרובה הוא בחצר וזה לא במבוי לכן זה לא עוזר אמנם לכאורא כה"ג ודאי עוזר נראה מבחוץ ועיין מהרי"ט סימן צ"ד שכתב שכאן מדובר בחצר מעורבת משא"כ אם זה נפרץ לחצר שאינה מעורבת זה גרע ויתכן שבאמת זה רק לשיטת הרשב"א שחצר שלא עירבו לגבי כלי הבית אסור לטלטל יותר מד"א שזה כמו כרמלית ויש לדון האם לגבי כלי החצר גם זה יחשב כמבוי המפולש וצ"ע בזה

ז] בעיקר דין חצר מפולשת עיין מהרש"ל בסוף סוגין שנקט שאין כזה הלכה וזה ניתר בעומד מרובה מצד אחד ופס ד' או שני לחיים בצד שני וכפשטות הגמ' שחצר שהרבים נכנסים ויוצאים מצד שני מותרת וכן הוא בט"ז שס"ה סק"ג ב' ובמג"א סק"ד וכן האריך הבית מאיר שם [ובכו"ח כ"ג משמע שהבין שגם למג"א יש דין פילוש רק שהדין פרצה בצדו של בקעי רבים אין בזה ולכן לגבי מבוי עקום למד מהמג"א שאין בחצר שגם לאבן העוזר זה כך] והביאור כמבואר בר"ן י"א. שמבוי שעומד לרבים בזה יש חסרון של פילוש משא"כ חצר והאחרונים נקטו שבזה אין דין פרצת ד' כיון שכל יסודו מדין פילוש ואין פילוש בחצר אמנם האבן העוזר נקט שיש דין פילוש גם בחצר וע"ש שדיק מכמה דוכתי בראשונים וכתב שבסוגין מדובר שיש גידודים וכה"ג זה לא מפולש וצ"ל גם לדבריו שכאן מה שחצר מותרת כיון שזה מפולש למבוי ולא ישר לרה"ר ובזה חמור מבוי מחצר

והנה עיין רשב"א שער פי"ד הפ"ד שכתב מפורש שחצר שנכנסים בצד אחד ויוצאים בצד שני צריך צוה"פ בצד אחד ופס ד' בצד שני או צוה"פ מכאן ומכאן או צוה"פ בצד אחד ועומד מרובה בצד שני ומדויק שלא מועיל עומד מרובה בשני צדדים וכן לא עומ"ר מצד אחד ופס ד' בצד שני והנה עדין זה חלוק ממבוי דשם יש דין דלתות וכאן אין דין דלתות והנה הגאון יעקב גרס בדבריו שמועיל עומד מרובה בשני צדדים ונקט שגם במבוי זה כך אמנם אצלינו הגירסא שרק צוה"פ מצד אחד ועומד מרובה מצד שני אמנם הרשב"א ה"פ כתב שבחצר מועיל עומ"ר מצד אחד ופס ד' בצד שני וצריך לחלק דשם מדובר בלא בקעי בה רבים ובמבוי תמיד זה כמו בקעי רבים כיון שזה עומד לכך משא"כ במבוי ועיין רשב"א בסוגין ד"ה וקשיא לי דמבואר גם שנקט שיש דין פילוש בחצר ובריא"ז דין ל"ב גם נקט שיש דין פילוש בחצר אמנם רק זה כנגד זה ולכן במבוי שכלה לחצר מותר כי זה שלא כנגד זה שזה חומר מיוחד במבוי [ע"ש היטב שיש לו שיטה אחרת] ועיין ר"ן סוף סוגין שהביא כזו גירסא ועיין בית אפרים סימן כ"ה בד"ה והחילוק שהאריך שבאמת גם בחצר יש דין פילוש רק שחילק שאם יש עומד מרובה בשני הצדדים זה טוב ובמבוי כה"ג זה לא טוב אבל אם יש עומד מרובה מצד אחד ופס ד' מצד שני זה לא עוזר ע"ש ועין רעק"א בגליון הש"ס דנקט כהאבן העוזר ותמה עליו בחזו"א סקל"א ועיין קרן אורה

ח] עיין חזו"א סקל"ח מ' שדן במבוי שפתוח לחצר וכל הגדירה זה אחד ביחד אם השני האם הפס ד' של החצר יועיל למבוי וכן האם הלחי יועיל לחצר והנה בתוס"ר מבואר שמבוי הכלה לחצר מדובר שבמבוי יש לחי כסתם מבוי ומבואר שכה"ג אם עירבו הכל מותר ומבואר לכאורא שתיקון של אחד מועיל לשני וכן הכריע שם החזו"א בשם המ"ב

ט] תוד"ה אי כתבו בסופם דהוה מצי למימר במקום שרגילה בו ולא היה פרוץ במילואו אלא שכה"ג פשיטא שלא אתו רבים ומבטלי מחיצתה ומבואר מתוס' שגם כלפי הנידון של האם יש דין פילוש בחצר יש הבדל אם זה פתח או לא ועיין בית מאיר סימן שס"ה ס"ג שתמה שהרי במבוי אפילו שזה פתח גמור בכל אופן יש דין של מפולש ואם היה כזה הלכה בחצר ודאי שגם כה"ג ומה כתבו התוס' שאין בזה חידוש והגרעק"א הקשה שאם יש סברא לחלק א"כ מה הגמ' שואלת שהדין של רב אפשר ללמוד מממשנה הרי שם זה פתח גמור אבל כאן זה פרוץ במילואו ועיין האיר יוסף שכתב לדון דכונת התוס' שעד כמה שחצר אין דין פילוש וא"כ המבוי מפולש לחצר והצד לאסור מצד שכיון שאין פתח ביניהם לכן זה נראה כדבר אחד ולכן כתבו שאם היה פתח גמור לשני הצדדים בזה ודאי הוא לא מפולש אלא לחצר אמנם אם היה דין פילוש בחצר אין שום סיבה להקל בזה והגמ' לקמן מדברת על עיקר הנידון האם יש פילוש בחצר

י] עיין סוגית הגמ' לגבי מבוי שכלה לים ואשפה והנה רש"י ביאר שבראש המבוי היה לחי ובצד שכנגדו היה מחיצה ורק בצדדים היה צד אחד אשפה וצד אחד ים ומבואר ברש"י שהיה בהם מחיצה ויש כאן גזירה שמא תתבטל המחיצה ועיין ריב"ש סימן ת"ה שכתב שזה היה יותר מעשר דהינו שזה נצרך להלכות מחיצה אבל אם זה פחות מעשר ועכשיו לא בקעי בה רבים אין בזה חסרון דהינו שלא גזרו שיעלה הים שרטון וממילא יהיה בקעי בה רבים והנה המ"מ ומקורו בר"ח ביארו שהחסרון מצד שיעלה הים שרטון וממילא אנשים ילכו ויטלטלו שם ואין להם מחיצות ועיין מג"א שס"ג סכ"ט שזה ודאי מדובר שהיה שם שיעור מחיצה ונקט שגם אם יעלה הים שרטון ישאר המחיצה ובכל אופן יש כאן גזירה דרבנן שמא תתבטל המחיצה אמנם המהרי"ט סימן צ"ד בד"ה ויש מקום עיון למד שלא היה שם מחיצה כלל וחידש שים כיון שזה לא מקום טלטול זה לא אוסר ודימה לקורה משום היכר שאפילו שזה לא נחשב מחיצה בכל אופן זה מותר והנה היה מקום לומר שזה רק ברוח הרביעית אמנם בדבריו מבואר שזה גם בשלשת המחיצות וע"ש שדן שאולי מדובר שהפרצה היה פחות מעשר ולכן מצד מחיצה אין חסרון וכתב שזה לא מסתבר ע"ש והקשה מחצר דמפורש בגמ' שאם יש ים בצדו ואין שם מחיצה זה לא מועיל וכתב שחלוק דין מבוי שיסודו מדין היכר דשם ביחס למקום שהוא לא מקום טלטול זה לא חסרון לחצר ששם יסוד הדין שצריך ד' מחיצות וזה כדעת האבני נזר לעיל ה: וע"ש עוד חידושים בדין של פתחי מבוי

עיין חת"ס או"ח סימן פ"ט שכתב לחדש שכל מה שמצאנו החשש שמא יעלה הים שרטון או אשפה זה רק בג' מחיצות אבל אם זה במחיצה הרביעית שתמיד ישאר ג' מחיצות שזה רה"י ורק יהיה חסר התיקון בזה לא החמירו ויש לעיין בזה בלשונות הראשונים

י"א] בעיקר המבואר בסוגין שחלוק חצר ממבוי לגבי דין חצר מפולשת הנה בפשוטו ביארו האחרונים דשם זה לא נחשב בקיעת רבים אמנם כאן שבני המבוי עוברים שם מ"נ או שזה בקיעה או שלא וכתב החזו"א דמבואר שזה מתחילק שביחס למבוי זה נחשב בקיעה וביחס לחצר זה לא בקיעה והנה יש לדון בחצר שארכו יתר מרחבו שניתר בלחי האם יש דין מפולש וכן אם אין בתים וחצרות פתוחות לתוכו שניתר בפס ד' האם אין לו חומר של מפולש ובפשוטו בזה נחלקו המג"א והט"ז במבואות שלנו האם יש דין מבוי מפולש ומבוי עקום ועיין מ"ב סימן שס"ג סקקי"א

# סוגיא דאתי רבים ומבטלי מחיצה

**גמ' ו. ת"ר כיצד – ו: ומי עבדינן**

**[תוס' רמב"ן נ"ט. בד"ה ואיכא דמקשו רשב"א ריטב"א תוס' כ"ב. אמר ר' יוחנן תוס' שבת ו. בד"ה יתר ובריטב"א שם]**

**משנה כ"ב. – סוף העמוד אמר רבי יצחק [כדאי לראות מקופיא עד המשנה אחרי זה]**

**[תוס' רשב"א ריטב"א בעה"מ ורמב"ן]**

**גמ' כ. אמר ר"א – מותר להקריב**

**גמ' כ"ב. אמר רב יצחק – המשנה בע"ב**

**[ללמוד הראשונים]**

**בדין ששים רבוא – גמ' שבת ו. וברש"י שם תוס' נ"ט. בד"ה עיר וברמב"ן שם תורי"ד פסחים ס"ט בה"ל סימן שמ"ה באריכות**

**נ"ב. כדאי לעבור קודם על הגמרות הנ"ל**

# אתי רבים ומבטלי מחיצתא [א]

**הדין ס' רבוא והדין מפולש משער לשער ילמד אי"ה בהמשך**

**א. אין מערבין רה"ר בכך – בגמ' מבואר מצד אתי רבים אבל יש בזה עוד טעם מצד שצריך ג' מחיצות שלמות עיין תוס' י"ב: בד"ה איתיביה ועיין חזו"א ע"ד סק"ו**

**ב. האם אומרים אתו רבים רק מתי שזה רה"ר – תוס' כאן ושאר הראשונים ועיין תור"פ וריטב"א וכן בדבריו י"ב. ובדבריו כ"ב. שנקטו שגם אם זה לא רה"ר [ועיין שער הציון שמ"ה סקכ"ט ובבה"ל ס"ט שנקטו שכונת הריטב"א במתקצר אמנם עיין משכנות יעקב קכ"א עמוד קל"ג בד"ה תחילת באמצעו שהאריך בכונת הריטב"א שזה כר"פ] ועיין הגהות אשרי ס"ח ובחזו"א ע"ד סק"ח ק"ח סקי"ב [בעיקר הנידון בדין בקיעת רבים כשזה לא רה"ר עיין רש"י י"ב: ובמה שתמה עליו הריטב"א וע"ש בגאו"י ובהגהות הגראמ"ה שזה לשיטתו אבל לרש"י רק רה"ר יש אתו רבים] ועיין ריו"נ ב. בד"ה כיצד**

**ג. בקיעת רבים ברה"ר מקורה – משכנות יעקב סוף סימן ק"כ בד"ה ועוד ראיה ברורה שמבטלי המחיצות ועיין ב"י שמ"ה ס"ב דלא משמע כן**

**ד. בדין בקיעת רבים שאין ס' רבוא – או"ז קכ"ט ס"י ועיין מג"א שס"ג סק"מ [והאריכו בזה המשכנות יעקב סימן ק"כ והבית אפרים הובא שערי עירובין עמוד קכ"ג קכ"ט ועיין חזו"א ק"ח סקי"ב שביאר הסברא לחלק ועיין בה"ל שס"ג סל"ו בד"ה הוי כמחיצה [ועיין עוד בבית מאיר סוף שס"ג בשם הריטב"א]**

**. האם אתו רבים זה גם לכלאים ושאר דיני התורה – חת"ס סוף תשובה צ"ז שנקט שזה גם לכלאים והבית אפרים סימן כ"ז בד"ה ועכ"פ הביא מתוס' בב"מ שלגבי אכילת מעשר שני אין כזה חסרון והמשכנ"י סימן קכ,א נקט שזה חסרון**

**ה. בהא דמבואות המפולשין שבת ו. הוי רה"ר – עיין רש"י שבת ו. דמפולש זה לרה"ר וכן הוא לשון הרמב"ם ועיין מהריט"ץ סימן קנ"א בתחילתו ובשו"ת שמחת יו"ט או"ח ס"ז ציינו רעק"א שמ"ה ס"ז [שכתבו שבהכרח חסר תנאי רה"ר ורק מצד שזה מפולש] ועיין ח' הגר"ח שבת פט"ז הט"ז בד"ה והנה באמצע הדברים שביאר שכה"ג מועיל צו"ה**

**ו. למה הביאו את המשנה של יתר – עיין תור"פ ובח' אבן העוזר**

**ז. תוד"ה וכי תימא בעיקר קושיתם – עיין גאו"י בע"א וכן הוא ברשב"א בד"ה ומ"מ ומבואר שמקום המחיצה לבד לא קשור למתקצר וכן הוא בביאור הגר"א שמ"ה ס"ח [ועיין ר"ן כ"ב בד"ה הכא בסופו לגבי פסי ביראות ויש לעיין בראשונים בסוגיא שם ועיין ראבי"ה שע"ט שפסי ביראות הלכו גם בצדדים וזה ודאי לא חסרון]**

**ח. שם בתירוצם הראשון – כן הוא בריטב"א ועיין מה שתמה על זה חזו"א ע"ד סק"ח מהגמ' כ"ב. [ועיין תוס' י"ב: בד"ה איתיביה ובמה שתמה בגהש"ס שם] ובפשוטו מבואר שרבנן חולקים מצד אתי רבים חוץ ממה שחולקים שלא מועיל לחי ועיין ריטב"א י"ב: בד"ה עושה ובד"ה קסבר**

**ט. בדין רה"ר המתקצר – עיין תוס' ביאור השני ובראשונים בסוגין [ועיין עבודה"ק שע"ג פ"א ובשער ב' פ"א] ועיין רא"ש סימן ח' ובקיצור פסקי הרא"ש ובטור סימן שס"ד ובב"י שם דמשמע שנקטו שזה גם לרוחב רה"ר ודוקא בשיעור י"ג אמה [והאריך בזה במאמר מרדכי שס"ד סק"א] ועיין סימן שמ"ה ס"ח וס"ט בנו"כ ועיין ביאור הגר"א ס"ט שיש כאן שני נידונים ובבה"ל בזה ובגר"ז סי"ב ועיין גאו"י בסוגין ועיין בית אפרים סימן כ"ו בד"ה אך מלשון [ועיין לשון תוס' והרשב"א בסברא שלרוחב רה"ר זה אחרת]**

**י. בראיה מבין העמודים – עיין תוס' שבת ז. וברשב"א שם ובח' הר"ן [ומשמע שיש שם שני סברות אחד מצד שזה בטל לשאר רה"ר ואחד שזה לא מחסר ברשות כלל]**

**י"א. האם מתקצר צריך רה"ר בשני הצדדים – בה"ל שמ"ה ס"ח דיק בזה מחלוקת ראשונים**

**י"ב. בהא דחידשו התוס' שגם בט"ז אמה לר"י הוי רה"י – עיין רמב"ן נ"ט. ועיין ריטב"א בסוגין ולקמן י"ב: כ"ב. ושבת ו. [דבר זה שייך בעיקר לקמן כ"ב.]**

**י"ג. האם סוגין מדובר בשיעור רה"ר – עיין תוס' שבת ו: ובגליון רעק"א שם ובמרומי שדה שם**

**י"ד. תוד"ה והאמר רבה – בתירוץ התוס' שהדין אתי רבים לר"י כמו לרבנן וצ"ב למה זה לא שם ד' מחיצות ועיין תוס"ר מצד שצריך ד' מחיצות ועיין שו"ת רעק"א החדשות סימן ו' שצוה"פ זה לא שם ד' מחיצות ובגמ' לקמן שתולה את ירושלים בר"י דהיה עומד מרובה וכן הוא בריטב"א לקמן ועיין מה שכתב השואל שם שדלת זה לא מחיצה ועיין אבני נזר רע"ח סק"א שהחסרון כי זה ביום לא נעול [וכן הוא בגאו"י בד"ה והאמר באמצע דבריו טור ב'] ועיין חזו"א ע"ד סק"ג שחידש שצוה"פ זה לא שם ד' מחיצות ולפ"ז ר"י גם כרבנן והאריך בזה בח' אבן העוזר לקמן כ"ב. ובתוס"ר כ"ב. מבואר לא כך וכן בתוס' כ. בד"ה קמ"ל והרשב"א בד"ה דהא כתב שכל קושית הגמ' רק לר"י ע"ש ובדבריו נ"ט: בד"ה הא דאוקימנא ועיין ח' הר"ן וצ"ב כוונתו [ועיין גאון יעקב בד"ה והאמר מהלך חדש בסגין]**

**ט"ו. דלתות נעולות – בטעם הדבר עיין רש"י ק"א. וכן בעבודת הקודש ריש שער ג' [ועל דרך זה בבעל המאור כ"ב בשם רבינו אפרים שזה רק עושה שזה לא רה"י וכן הוא בריו"נ בסוגין] ועיין ריטב"א כ"ב. ובתוס' ב: בד"ה אלא וכן ביאר הבית אפרים סכ"ו בד"ה אבל לענ"ד שזה מצד שזה מחיצה ועיין אבני נזר רע"ח סק"א שהביא מהראב"ן שזה כמאן דנעילי**

**ט"ז. האם בפלטיא עוזר דלתות ננעלות בלילה – עבודה"ק ריש שער ג' [וביאר דבריו בדברי יחזקאל ס"ה סק"ט] ועיין בית אפרים סימן כ"ו בד"ה אבל לענ"ד שדן בזמן שהדלת נעולה ונחלק על החכם צבי סוף סימן ל"ז [אמנם במלחמות כ"ב מבואר דלא כרשב"א וכן הוא בפסקי הריא"ז בשבת ועיין מאירי שבת ו. שאם יש דלתות בפטיא זה רה"י**

**י"ז. דעת הרמב"ם האם צריך ננעלות – עירובין פ"א ה"א פי"ד משבת ה"א ופי"ז מעירובין ה"י ועיין רשב"א בסוגין ועין מאירי ו. בד"ה כבר בסופו**

**י"ח. האם דלת הוי מחיצה ללא צוה"פ – חזו"א ע"ח סק"א וע"ש סק"ו [ע"ט סק"ט] ועיין שה"ג ב. בשם הריא"ז שכתב צו"ה אם דלתות, ועיין תשובות חדשות לרעק"א סימן ו' שנקט שדלת זה מחיצה ובטעם שזה מועיל האם מצד פתח או מצד מחיצה עיין שפ"א ב: ועיין אבני נזר רפ"ה שדן נפק"מ אם זה לא סותם כל הפתח ועיין בדבריו רע"ח סק"א ועיין רשב"א בד"ה והא אמר רבה שכתב צו"ה וכן הוא בח' הר"ן ועיין לעיל ב: בתוס' ובתוס' ר"פ שם ועיין תוס' כ"ב. בד"ה א"ר יוחנן ועיין דברי יחזקאל ס"ה סק"כ בד"ה נמצינו דחילק בין ננעלת לאינה ננעלת ועיין שפ"א ו: בד"ה בגמ'**

**י"ט. אם בקיעת רבים זה גם ללא רה,ר למה אין חסרון במחיצה רביעית – אבנ"ז רס"ב י' בית מאיר סוף שס"ג עיין ריטב"א כ"ב בהא דלר"י זה לא מבטל את הגדירה דרבנן ועיין גר"ז שמ"ה קו"א ב' בד"ה דהיינו**

### סוגיא דאתי רבים ומבטלי מחיצה [א]

א] הגמ' מביאה בריתא שמבוי המפולש ניתר בצו"ה מכאן ולחי מכאן ולחנניה צריך דלת והגמ' דנה האם ננעלת ומסיקה שלא צריך ננעלת והגמ' שואלת שהרי יש משנה שיתר על כן אמר ר' יהודה שמי שיש לו שני בתים בשני צידי רה"ר עושה לחי מכאן ולחי מכאן ורבנן אמרו לו שאין מערבין רה"ר בכך והגמ' נקטה שהחסרון מצד אתי רבים וכו' והגמ' אומרת שאולי נומר שרק חלקו על לחי אבל בדלת זה מועיל והגמ' שואלת מר' יוחנן שאמר שירושלים לא ניתרת אלא מצד שדלתותיה נעולות בלילה וביארו הראשונים שהשאלה על ת"ק שמועיל צו"ה או גם לחנניה אבל לא צריך לנעול עוד ביארו שמספיק דלת אחת ור"י אמר שנים והגמ' דוחה שהכונה של הבריתא שבאים לתקן מבואות המפולשות לרה"ר ולא רה"ר עצמה עכ"ד הגמ'

והנה צ"ב תחילת הסוגיא איך רצו להעמיד הבריתא ברה"ר הרי מבואר במשנה שלחי לא עוזר ביותר מעשר ועיין תוס' שתירצו שהוא שם לחי שחוסם עד שנהיה פחות מעשר וצ"ב הרי יותר מד"א לא עוזר ולדעת רש"י שאם מניחים לשם לחי זה עוזר א"ש עוד הקשה האבן העוזר הרי קורה גם לא מועיל יותר מעשר ותירץ שתוס' גרסו וקורה ועד כמה שהשטח התמעט על ידי הלחי גם ביחס לקורה זה מועיל וברשב"א בד"ה ובכל כתב שמדובר שהרה"ר מתקצר עד שנהיה שם רוחב עשר וצ"ל שזה לא קשור לרה"ר המתקצר שכאן שיש רק נקודה שזה פחות וזה כמו בין העמודים

ב] והנה בפשוטו הטעם שרבנן חולקים במשנה זה כמבואר בתוס' י"ב: בד"ה איתיביה שאפילו שמדאוריתא לחי משום מחיצה אבל מדרבנן צריך מחיצה שלמה וגם אם לא יהיה בקיעת רבים כלל בכל אופן צריך עומד מרובה וכמבואר בגמ' ז. שגם מפולש לכרמלית שאין בזה בקיעת רבים צריך צו"ה וכתבו הראשונים שמשמעות המשנה שאמרו אין מערבין רה"ר בכך משמע שאין חסרון רק מצד שצריך מחיצה שלמה אלא שיש כאן עוד חסרון שרה"ר אין מערבים בצורה כזו ויש שכתבו שלדבריו של ר' יהודה אמרו לו שגם לשיטתו יש כאן עוד חסרון

והנה בפשוטו לפ"ז מבואר שהמקרה של המשנה זה שיש ר"ה בין שני המחיצות ולר"י מועיל לחי ורבנן חולקים שיש בזה אתי רבים דהרי כל הדין של אתו רבים רק אם זה שיעור רה"ר ותמהו הראשונים הרי גם לר"י מבואר י. שלא מועיל לחי עד י"ג ושליש ולא על יותר מזה עוד תמהו הראשונים שלהו"א שהגמ' הבינה שמדובר ברה"ר א"כ איך עוזר לחי הרי במשנה מבואר שביותר מעשר לא מועיל לחי והגמ' רק שואלת מהדין אתי רבים ועיין רשב"א שכתב לישב שהכוונה שבראשו זה מתקצר לעשר וכן הוא בתוס' וצ"ל שזה לא קשור לרה"ר המתקצר אלא זה כמו בין העמודים שמה שיש שטח קטן זה לא מחסר בשם רה"ר, ומצאנו כמה ביאורים בראשונים באופן הסוגיא דמבואר שמועיל לחי לר"י

ג] א. עיין רשב"א שלמד בדעת רש"י שהגמ' כאן סוברת שלר"י מועיל לחי אפילו בשיעור של ט"ז אמה ולפ"ז באמת במשנה מבואר שלא מועיל לרבנן לחי מצד שאתי רבים וזה חסרון דאוריתא והגמ' מעמידה הבריתא שלא מדובר ברה"ר אלא במבואות המפולשים לרה"ר וכה"ג אין חסרון של אתי רבים ולפ"ז באמת מבואר שלר"י גם במקום שיש שיעור רה"ר בין המחיצות מועיל לחי ואין אתו רבים וכן לפ"ז רק בכה"ג רבנן חולקים שיש אתו רבים והנה הרשב"א כתב עוד שהגמ' שואלת מק"ו שאפילו בי"ג אמה ושליש רבנן חולקים כ"ש כאן שזה רה"ר וצ"ע כוונתו שהרי לא יתכן שהמשנה מדברת בי"ג אמה שא"כ רבנן לא יחלקו שאתו רבים שהרי זה לא רה"ר וצ"ל שבאמת לפ"ז גם בי"ג אמה יש אתו רבים אמנם כשהגמ' דוחה שכונת רבנן שזה ניתקן בדלתות הכונה שרבנן חולקים רק מצד דין מבוי המפולש אמנם זה צ"ע מסוגיא דלקמן וצ"ע

ד] ב. עיין תוס' שכתבו בביאור השני שמדובר שיש כאן רה"ר המתקצר שבזה יש לו דין רה"ר ולר"י באמת מועיל כה"ג לחי כיון שזה רק י"ג אמה וכמו בפסי ביראות ובזה באמת רבנן חולקים מצד שיש כאן אתו רבים כיון שיש לזה שם רה"ר וצריך דוקא דלתות ננעלות כמבואר בר"י ולפ"ז הגמ' דוחה שמדובר שהם היו לרוחב רה"ר וכה"ג באמת הם לא רה"ר ולכן מועיל צו"ה או דלת שאינה ננעלת והנה לפ"ז מבואר שלר"י גם במקום שיש לו שיעור רה"ר גמור בכל אופן אין אתי רבים עוד מבואר שהגמ' למדה כמו ששיעור ט"ז אמה זה עושה אתו רבים גם י"ג אמה כל שזה רה"ר זה עושה אתו רבים [ועיין בזה לקמן]

ה] ג. עיין תור"פ שגם העמיד ברה"ר המתקצר אמנם כתב שמדובר בעשר ולכן לא הוקשה לגמ' על הבריתא איך מועיל לחי וכן את המשנה שנחלקו ר"י ורבנן מדובר בעשר ולכן לר"י מועיל לחי רק נקטה הגמ' שגם בזה יש אתו רבים שכיון שזה רבים לא צריך שיהיה שיעור של רה"ר והמקור של הגמ' שלא צריך רה"ר שהרי במשנה של יתר על כן בהכרח מדובר בפחות מט"ז אמה שאל"כ גם לר"י זה לא מועיל ובכל אופן רבנן טענו שיש אתו רבים ובזה ביאר שלמה הגמ' לא שואלת רק מר"י דהיה מקום לומר דדוקא שם שזה ט"ז אמה ולכן שאלו המשנה שזה בפחות ומר"י רק למדו שכשיש אתו רבים צריך דלת ננעלת [והנה לפ"ז אין לנו מקור שלר"י גם אם יהיה שיעור רה"ר דאוריתא בין המחיצות שלא יהיה דין אתי רבים מדאוריתא]

ו] והנה עיין ריטב"א בסוגין ולקמן י"ב וכ"ב שכתב שבמקום שיש שיעור רה"ר גמור באמת ר"י מודה שבזה ודאי אומרים אתו רבים וכל דבריו רק בפחות מט"ז אמה והנה בפשוטו כונתו שזה לא רה"ר ובכל אופן סובר שאתו רבים ומבטלי מחיצתא וכן נקט בדעתו המשכנות יעקב סימן קכ"א בד"ה תחילת דברי אמנם השער הציון שמ"ה סקכ"ט נקט שכונת הריטב"א שבאמת גם במתקצר הוי רה"ר רק שרק בכזה רה"ר ר"י חולק ע"ש אמנם בלשון הריטב"א י"ב מפורש לא כך ועיין כ"ב דלכאורא שם סתר משנתו ונקט שלר"י גם בט"ז אמה הוי רה"י והנה בעיקר יסודו לכאורא הכונה ששני מחיצות לא מועיל לגדור מקום שיש לו סיבה להיות רה"ר ורק מקום שהוא לא רה"ר בזה מועיל שני מחיצות ועל דרך זה דן ברמב"ן נ"ט רק שחילק שסרטיה זה לא רה"ר כיון שבמדבר לא היה לזה מחיצות אבל פלטיא שזה רה"ר מצד עצמו בזה לא מועיל שני מחיצות

ז] ד. עיין תוס' בתירוץ הראשון שכתבו שלמסקנא באמת המשנה לקמן שיתר על כן מדובר במבואת המפולשין לרה"ר והם עצמם לא רה"ר ובאמת בלחי זה לא ניתר אבל זה ניתר בדלת או בצוה"פ וכמבואר במשנה והנה בפשוטו כונתם שכה"ג באמת אין חסרון של אתו רבים אלא כל החסרון מצד שזה מבוי המפולש שלרבנן צריך ג' מחיצות שלמות ובאמת מעיקר הדין דאוריתא מועיל לחי אם זה משום מחיצה ועיין חזו"א ע"ד סק"ח שתמה שהגמ' לקמן כ"ב. שואלת סתירה מהמשנה של יתר שרבנן ס"ל שלא אומרים אתו רבים מהמשנה שלנו ומבואר שלמדה שהחסרון במשנה מצד אתו רבים וע"ש מה שכתב לישב ובפשוטו צ"ל שבאמת בכה"ג שזה מפולש לרה"ר אין החסרון רק מצד שצריך ג' מחיצות שלמות אלא רבנן אמרו לר"י שיש כאן חסרון של אתו רבים ומבטלי מחיצות והנה היה מקום לומר שזה באמת רק מדרבנן והגמ' לקמן לומדת מזה שיש כזה חסרון וממילא בט"ז אמה זה מדאוריתא אמנם בריטב"א י"ב: משמע שבאמת כה"ג זה חסרון מדאוריתא וכנ"ל

והנה רש"י לקמן י"ב: כתב שרבנן שחולקים על ר"י זה רק מצד שזה רה"ר אבל ללא זה הם לא חולקים ומבואר שלחי משום מחיצה ועיין ריטב"א שהקשה שהרי בגמ' לעיל מבואר שגם אם זה מבוי מפולש שהוא לא רה"ר צריך צו"ה מכאן ולחי וקורה מכאן ותירץ שבאמת מדובר שזה לא רה"ר אבל רבנן רק חולקים כי זה מפולש לרה"ר ועיין הגהות הגראמ"ה ובגאו"י שכתבו בדעת רש"י שלגבי שיהיה מותר ודאי שזה בכל מקרה אבל לגבי לזרוק זה רק אם יש רה"ר וכנתם למבואר בסוגין שמשמעות המשנה שרבנן חולקים לא רק מצד מדרבנן שיש דין מחיצה שלמה אלא מצד אתו רבים ובדעת הריטב"א מבואר כנ"ל שביחס ללחי יש כאן אתו רבים מדאוריתא ורק ביחס לצוה"פ או דלת שאינה ננעלת זה מועיל במקום שזה לא ט"ז אמה אלא שצ"ב מה זה שני הגדרים של התיקון במקום שאתו רבים דהינו שיעור ט"ז אמה ושיעור של פחות מט"ז אמה [ויתכן למבואר לקמן שיש אתו רבים שובר המחיצה ויש אתו רבים שכלפי רה"ר לא עוזר מחיצה כזו ויתכן שלכן לגבי לחי לא צריך שם רה"ר ששם זה שובר המחיצה אבל כלפי דלת צריך שם רה"ר וצ"ע בזה]

ח] עיין תוס' שכתבו שלביאור השני מוכח שאין לחלק בין י"ג אמה לט"ז אמה ועיין תוס"ר שביאר שכמו שלרבנן הגמ' מדמה שאם בט"ז אמה יש אתו רבים שצריך ננעלת ה"ה בי"ג אמה א"כ ה"ה בדעת ר"י ששני מחיצות מועילות מדאוריתא אין מקום לחלק ולומר שבט"ז אמה יש אתו רבים ובפחות אין אתו רבים והנה בעיקר הסברא לחלק יש לבאר בשני אופנים או שהחילוק בין י"ג אמה שזה לא שיעור פרצה ליותר דהינו שתוס' דנו האם השיעור י"ג אמה הוא דאוריתא אמנם יש לבאר שהנידון שדבר שהוא שיעור רה"ר בעצם זה סברא יותר שזה יגרום שלא יועיל השני מחיצות מצד אתו רבים ובלשון התוס"ר משמע יותר כצד השני ובלשון תוס' יותר משמע כביאור הראשון ובגאון יעקב ביאר מצד השם רה"ר והנה בלשון תוס' משמע שלביאור הראשון יש לחלק וכונתם דבהו"א מה שהגמ' דימתה כי הבינה שמדובר בט"ז אמה ושגם בזה מועיל אבל למה שהגמ' דחתה שמדובר במבואות המפולשין א"כ יתכן שרק בזה נחלקו ר"י ורבנן אבל באמת ט"ז אמה גם לר"י לא מועיל ויתכן דיש לחלק ואין ללמוד ממה שר"י אמר שבט"ז אמה אתו רבים שגם בפחות ודו"ק בזה

והנה תוס' לקמן כ"ב. הקשו שמה הגמ' שואלת מירושלים שחזינן שאתו רבים על המשנה שלרבנן אין אתו רבים הרי שם יש ט"ז אמה ותירצו שהיה צוה"פ וכתבו שלמה שביארו בסוגין זה לא קשה והנה בתוס"ר נראה שהקושיא שאולי יש חילוק בין שיעור רה"ר לי"ג אמה שזה לא שיעור רה"ר ולפ"ז א"ש מה שכתבו שלביאור השני מוכרח מהגמ' שאין מקום לחלק ביניהם אלא שצ"ב מה כתבו בתירוץ הראשון שהיה שם צוה"פ שהרי זה עצמו הנידון שיהיה בזה אתו רבים אמנם רעק"א ביאר שכונת תוס' לשאול שהחסרון בט"ז מצד דיש שם פרצה אבל בפסי ביראות אין פרצה והנה לפ"ז צ"ב מה זה קשור לסוגין אמנם אם נידון תוס' לחלק אם יש שיעור פרצה או לא א"ש שהוכיחו שאין בזה חילוק כמבואר בדברי יחזקאל ס"ה סק"כ דהינו שיש לזה שם ד' מחיצות אפילו שיש פרצה יותר מי"ג אמה דהינו שהנידון האם זה שיעור פרצה מדאוריתא

ט] והנה בעיקר קושית תוס' בתחילתם דמה הגמ' רוצה להעמיד את המשנה לקמן ברה"ר הרי לר"י לא מועיל יותר מי"ג אמה ועיין גאון יעקב שהקשה למה אי אפשר להעמיד כמו תוס' בע"א שמניחים לחי שממעט מהשיעור ולאבן העוזר דשם הכונה וקורה אבל כאן שזה קורה א"ש עוד קשה למה תוס' רק שאלו על האפשרות של הגמ' הא בדלתות מיערבא ולמה לא הקשו על תחילת הסוגיא שהעמידו ברה"ר הרי לא עוזר לזה לחי וצ"ב

י] בעיקר דין רה"ר המתקצר עיין רא"ש שלא הזכיר שזה לאורך רה"ר ומשמע שגם אם זה לרוחב רה"ר ועיין סימן שמ"ה שכן דיק המאמר מרדכי מהב"י אמנם שזה רק בי"ג אמה ולא בפחות והנה עיין גאו"י שהקשה מה מקום לשיעור זה ועיין ט"ז שמ"ה סק"ז שביאר שבשיעור זההוא ניחא תשמישתיה כמבואר לגבי פסי ביראות אמנם בשו"ע הובא הדין בלאורך רה,ר וכה,ג בפשוטו זה גם בפחות וברשב"א מבואר עשר אמות ובמאירי מבואר אפילו ד,א ובגר"א נקט אפילו ד"ט והנה אם כונת הרא"ש רק י"ג אמה עיין בית אפרים לפ"ז תמוה שר"י דיבר רק על בדיוק י"ג אמה ובזה רבנן חלקו ואולי דיבר גם על כה"ג ובזה חלקו עליו והנה הראשונים הוכיחו מהגמ' של בין העמודים שאפילו שאין בין עמוד לעמוד ט"ז אמה אמנם עיין ביאור הגר"א שהביא מהרשב"א בשבת ז. שכה"ג זה לא מצד מתקצר אלא שזה נחשב שיעור שלם שלא כל דבר קטן מוריד בשיעור אמנם בח' הר"ן שם כתב שזה מצד שיש חוץ לבין העמודים ט"ז אמה ולכאורא בזה תלוי אם יש ראיה לגבי סוגין והנה יש להקשות דבפסי ביראות אין שיעור רה"ר ועיין ח' הר"ן שדן בזה ובפשוטו זה מדין מתקצר אמנם גם אם לא נימא כך זה עד כמה שיש שיעור חשוב שהוא מתקצר אבל שם הרי זה פסי ביראות באמצע רה"ר והכל רה"ר וכן הוא בראבי"ה ובזה ודאי שהפס לא מבטל שם רה"ר וכנ"ל

והנה מתי שזה לרוחב רה"ר דבזה אין לו שם רה"ר המתקצר לכל הפחות אם זה פחות מי"ג אמה בטעם החילוק עיין לשונות הראשונים שיש שכתבו שזה לא נראה כהמשך לרה"ר ובריטב"א כתב כי לא בוקעים להדיא ומשמע שאם באמת זה משמש לכולם לעבור שם זה כן יחשב רה"ר גם כה"ג ובלשון ריו"נ ב. בד"ה כיצד מבואר שרק מצד שרק בני המבוי משתמשים בזה אין אתי רבים אמנם ס"ל כראשונים שיש אתו רבים גם ללא תנאי רה"ר

י"א] עיין לעיל דהבאינו דנחלקו הראשונים האם הדין אתו רבים זה רק ברה"ר או גם בדבר שהוא לא רה"ר והנה בביאור הסברא שצריך רה"ר יש לבאר בשני אופנים או שרק בקיעה של רבים היא מבטלת או שיסוד הסברא שמקום שהוא רה"ר ושייך לרבים השם רה"ר הוא מפקיע מהמקום שם רה"י ועיין לשון הרשב"א כ"ב. ויש לדון בזה כמה נפק"מ

א. מה הדין במקום הבקיעה הוי רה"י האם זה חסרון כלפי המקום שבפנים ועיין תוס' לקמן כ"ב שמקום הפילוש יש אתי רבים אפילו שבמקום המחיצות הוי רה"י וכן ברשב"א בעבודת הקודש כתב לגבי פלטיא אפילו שבמקום המחיצות הוי רה"י דאין שם בקיעה אבל הפלטיא נחשב רה"ר ב. עוד יש לדון ברה"ר מקורה האם אין בזה אתי רבים ופשטות הב"י שמ"ה ס"ב משמע שאין בזה אתי רבים ויועל צוה"פ אמנם המשכנות יעקב [סוף סימן ק"כ בסופו בד"ה ועוד ראיה ברורה] הוכיח מהירושלמי שיש בזה בקיעת רבים ולכאורא אם הסברא כי צריך שם בקיעת רבים יתכן שתקרה זה תנאי צדדי אבל אם החסרון מצד השם רה"ר הרי למעשה זה לא רה"ר [והנה ר"י ס"ל פ"ת בגשרים ובדעת רבנן עיין ריטב"א צ"ד שאין פ"ת במבוי המפולש וכן תוס' סוכה י"ח ובדעת רש"י עיין ערלו"נ שזה מצד אתי רבים ומבטלי מחיצה ומבואר שאם חלקו נהיה מקורה יש בזה עדין אתי רבים] ג. עיין או"ז סימן קכ"ט שכתב שגם אם אין שישים רבוא אבל יש בזה אתו רבים והמג"א סוף שס"ג הסתפק בזה והבה"ל כתב להחמיר והחזו"א ק"ח סקי"ב כתב דבפשוטו להקל ועיין הגהות אשרי אות ח' שכתב דיש אתו רבים גם אם זה לא רה"ר ועיין חזו"א ק"ח סקי"ב שכתב שיסוד הנידון בדין שישים רבוא האם באמת זה שיעור ברבים או שזה תנאי מתנאי רה"ר כמו מקורה ע"ש והבית מאיר סוף סימן שס"ג הביא מהריטב"א כ"ב להקל בזה ד. עוד יש לדון האם זה חסרון לגבי כלאיים דהחת"ס סוף תשובה צ"ז כתב שזה חסרון אמנם הבית אפרים סימן כ"ז בד"ה ועכ"פ כתב בביאור דברי התוס' בב"מ שלגבי אכילת קדשים קלים אין חסרון של בקיעת רבים [ובמשכנות יעקב קכ"א נקט שיש בזה חסרון] ובפשוטו אם זה הלכה שזה מבטל המחיצות זה לכל דבר אבל אם זה סברא שאין שם רה"י מקום שהוא רה"ר א"כ ביחס לכלאים שזה רק לחלק המקום זה לא שייך וכן לשאר דיני התורה יתכן שאין חסרון מה שזה של רבים ה. עוד דנו האחרונים האם לגבי עומד מרובה [הקרן אורה והגאו"י כ"ב. נקטו בדעת הרמב"ן שאין בזה חסרון] יש גם דין אתי רבים וסברתם שלא צריך להגיע כאילו הכל גדור אמנם כל זה אם זה מצד ביטול המחיצות אבל אם זה מצד שהרבים מבטל את כל המחיצות אין מקום לחלק כך

והנה אם ננקוט שגם ללא שזה רה"ר יש דין בקיעת רבים צ"ב איך עוזר לחי במקרה שיש דלת ננעלת או מבוי אם ג' רוחות ולמה לא נימא אתי רבים ועיין ריטב"א כ"ב שלר"י ששני מחיצות דאוריתא אין בזה אתו רבים כיון שזה רק מחיצות שנצרכות מדרבנן ובאבני נזר רס"ב סק"י כתב שהרי מועיל קורה וצריך רק מחיצת היכר ובזה אין חסרון של אתו רבים ובבית מאיר סוף סימן שס"ג כתב שצריך דרך מיוחד לכל מי שירצה וכאן שזה רק בני מבוי זה לא בקיעת רבים ובגר"ז שמ"ה קו"א ב' כתב שזה עצמו שיש לו ג' מחיצות זה סיבה שלא יהיה ניחא תשמישתיה והנה לגמ' היה הו"א שבדלתות מעירבא וצ"ב אבל למה מצד הלחי אין בקיעה ובהכרח שביחס לצד ד' זה לא חסרון

י"ב] בפשוטו מבואר בראשונים שמבואות המפולשים שמועיל צו"ה זה מקום שהוא לא רה"ר ומדובר לרוחב רה"ר או שאין בהם ט"ז אמה והנה הגמ' שבת אומרת שמבואות המפולשים זה רה"ר ועיין רש"י שבת ו. שכתב מבואות המפולשים לרה"ר וכן הוא לשון הרמב"ם ועיין שו"ת מהריט"צ סימן קנ"א בתחילתו ובשו"ת שמחת יו"ט סימן ז' שהקשו שעד כמה שזה ט"ז אמה א"כ זה רה"ר בעצם ומה זה משנה לאיפה זה פתוח וכתבו דמבואר בהכרח שמדובר שחסר איזה תנאי לשם רה"ר וכיון שזה פתוח לרה"ר הוי רה"ר ועיין ח' הגר"ח פט"ז משבת בד"ה והנה שכתב שבאמת גם לכזה דבר מבואר בסוגין שמועיל לו צו"ה שכאן כל השם רה"ר כי הוא חלק מרה"ר וכל שחילקו וזה לא חלק ממילא אין לו סיבה להיות רה"ר ורק לרה"ר עצמה לא מועיל צו"ה ע"ש

י"ג] הגמ' שואלת שלא יועיל פה דלתות כמו שר"י אמר שלא מועיל ועיין תוס' שהקשו שהרי ר"י זה כר' יהודה אבל לרבנן הרי לא אומרים אתו רבים ותירצו שהרי כל מה שרבנן חולקים זה בשם ד' מחיצות אבל אם זה לא שם ד' מחיצות הם מודים א"כ כאן שזה לא שם ד' מחיצות הם מודים והנה בפשוטו מבואר שאם יש דלת הראוי לינעל וצו"ה לא חשיב שם ד' מחיצות ועיין רעק"א חדשות סימן ו' שהקשה שא"כ למה הגמ' לקמן אומרת שהדין של ירושלים זה לא לרבנן הרי תוס' כתבו דיש שם צורת הפתח ודלת ותוס' כאן נקטו שזה לא נחשב שם ד' מחיצות ומצאנו בזה כמה ביאורים א. עיין תוס"ר דמשמע דשם זה ד' מחיצות אבל כאן זה רק ג' מחיצות דבצד הד' יש רק לחי ב. הגרעק"א כתב דשם היה עומד מרובה א"כ על ידי הצוה"פ זה מעמיד את העומד מרובה ועיין לקמן כ"ב. דהחזו"א לא ניחא ליה בזה ג. השואל ברעק"א רצה לדון שדלת כאן הכונה ללא צוה"פ וזה לא שם ד' מחיצות אבל צוה"פ ז שם ד' מחיצות ורעק"א תמה שהרי חזינן שדלת זה עדיף מצוה"פ ד. עיין אבני נזר רע"ח סק"א ור"פ סק"ד שדלתות הראויות לינעל יש כאן נידון האם יש לזה תועלת כיון שעכשיו זה לא גודר אלא זה ראוי לגדור ולגבי זה הגמ' מדמה שאין לדבר זה משמעות ולפ"ז מה שזה מועיל מתי שזה לא רה"ר זה קולא דרבנן [והדבר דחוק בלשון התוס'] ה. החזו"א ע"ד סק"ג כתב שבאמת למסקנא צוה"פ זה לא שם ד' מחיצות ובאמת הדין של ר' יוחנן של ירושלים זה גם לרבנן ודבר זה יש ללומדו בסוגיא לקמן אמנם זה נסתר מתוס' כ. וכן מפורש בתוס"ר לקמן שצוה"פ חשיב שם ד' מחיצות

והנה הרשב"א והריטב"א כתבו שבאמת כוונת הגמ' לשאול רק לר"י דמשמע שהבריתא זה לכו"ע והרי לר' יהודה שכך קי"ל כמבואר בר"י יש חסרון של אתי רבים וכו' דהינו שהוא נקט שרק לחי אין לזה שם ד' מחיצות אבל צוה"פ ודאי שזה מועיל וכן נקט שלא צריך ד' מחיצות אלא מספיק ג' מחיצות כמבואר בדבריו נ"ט.

י"ד] בהא דמבואר בגמ' שאם יש דלתות ננעלות בלילה אין בזה דין בקיעת רבים מצאנו בזה שני ביאורים בראשונים ברש"י לקמן ק"א. כתב שזה מצד שזה לא דומיא דדגלי המדבר שזה מסור להם כל שעה דהינו שלכן זה לא רה"ר וממילא אין כאן דין בקיעת רבים אמנם לראשונים שגם דבר שאין לו שם רה"ר יש בזה דין אתו רבים דלא צריך את החלות שם רה"ר א"כ לא שייך סברא זו אמנם יש לדון שכה"ג שהם לא בוקעים כל שעה חסר בשם בקיעת רבים אמנם עיין ריטב"א כ"ב שכתב שכל שזה ננעל בלילה חשיב מחיצה גמורה שבזה אין אתו רבים ומבטלי מחיצתה וכן ביאר הבית אפרים סימן כ"ו בד"ה אבל לענ"ד נראה והנה הרשב"א בעבודת הקודש חידש שפלטיא בזה לא עוזר דלתות נעולות של המדנה הביאו המאירי בשבת ו. וביאר הבית אפרים הנ"ל שזה לשיטתו שכל החסרון דזה לא מסור לרבים ולכן לא הוי רה"ר וכל זה סברא בדרך הילוך אבל פלטיא שסיבת השם רה"ר בגלל שזה מיועד לשימוש הרבים בזה אין חסרון של דלתות ננעלות [ועיין דברי יחזקאל ה' ט'] ולכן לריטב"א ודאי שזה יחשב רה"י וכתב המאירי בשבת שאם יש דלתות לפלטיא עלמה ודאי שזה לא רה"ר עוד כתב הבית אפרים שבזמן שהדלתות נעולות שבמציאות יש לזה דלתות הוא ודאי רה"י וכל הסברא כלפי הזמן שהדלתות פתוחות

ט"ו] והנה יש לדון כמה נפק"מ בדין דלתות ננעלות א. במקום שזה גבוה מהקרקע ד"ט ואין כאן שם מחיצה דבפשוטו לרשב"א זה מונע בקיעת רבים ולא הוי רה"ר אבל לריטב"א שזה מצד שזה מחיצה אלימה א"כ כאן שזה לא מחיצה זה לא יעזור וכן הוא בחת"ס ס"צ בד"ה אמנם ועיין אבני נזר רס"ז סק"ה שכתב לחדש שאם המדינה לא מרשה לעבור בלילה שזה כמו ננעלות זה רק שיך לרשב"א אבל לתוס' אין כאן מחיצה אמנם אין דבריו מוכרחים דכאן זה לא משהו קבוע ברה"ר אלא זה דבר חיצוני וכן אם נימא שדלת לא הוי מחיצה אלא אם צוה"פ אמנם לרשב"א גם ללא צוה"פ זה לא יהיה רה"ר אלא שזה לא יהיה רה"י כי אין לו מחיצה ועיין אבני נזר רפ"ה שדן בדלתות שלא סוגרות את כל המקום האם זה מועיל ונקט שאם זה בתור שזה לא מסור לרבים א"כ כאן עדין יכולים לעבור ואין לנו מקור שזה עוזר אבל אם מצד שזה כאילו סגור כל שאין כאן שיעור פרצה בין הדלתות זה מועיל

ט"ז] בעיקר קושית הגמ' עיין תוס' שביארו או שר"י אמר שצריך ננעלת ובבריתא לא צריך ננעלת עוד כתבו לבאר שבר"י מבואר שצריך שני דלתות וכן הוא שיטת הרי"ף והרא"ש והרמב"ם אמנם משמע דשיטת ר"י שמספיק דלת אחת וכן הוא בריטב"א וברשב"א בעבודת הקודש ש"ב פ"ד וכן נקט המג"א שס"ד סק"ב בדעת ר"י בתוס' והנה לכאורא לביאור הרשב"א שזה מצד שאין כאן בקיעת רבים אז מספיק דלת אחת אמנם לדעת תוס' שזה מצד שיש כאן מחיצה גמורה בזה יש לדון האם צריך שם ד' מחיצות שזה ד' מחיצות או שמספיק מחיצה אחת ובתשובה מאהבה ח"ג סימן רמ"ה ביאר סברת תוס' שזה מחיצה גרועה וזה לא מועיל אלא אם יש ד' מחיצות דהינו שזה לא מצד אתי רבים אלא שאין לזה שם מחיצה כלל וכן הוא בגאו"י בד"ה והאמר וכן משמע בלשון תור"פ והנה רש"י לקמן ביאר כרשב"א ובכל אופן נקטו תוס' בדעתו שצריך שני מחיצות והנה ברשב"א מבואר שחסר במה שעוברים בעיר מצד לצד לצאת החוצה ויתכן שרש"י נקט שמספיק מה שזה מסור לרבים וצריך שיכולים להכינס מבחוץ להשתמש שם ויתכן שזה רק באין שם ס' ריבוא ורק שמגיעים מבחוץ

י"ז] בעיקר המחיצה של דלת דעת הפנים מאירות ח"ב קמ"ג וכן מבואר ברעק"א חדשות סימן ו' וכן נקט החת"ס והאבני נזר שזה מועיל אפילו ללא צוה"פ ובחזו"א ע"ח סק"א נקט שלא מצאנו שזה מועיל אלא אם צוה"פ שזה מאלים את הצוה"פ אבל לא שזה מועיל לבד והנה בדבריו שם נקט שאם זה מועיל בתור שזה נותן לזה שם פתח ולכן הקשה שהרי חזינן שלגבי מזוזה זה לא מחיב במזוזה אמנם בלשון תוס' ב: ובתור"פ שם מבואר שזה מועיל בתור מחיצה ולא בתור פתח ולפ"ז אין סיבה שזה יחיב במזוזה וכן הוא בשפ"א שם וכן הוא באבני נזר רע"ג סק"ט וברפ"ה והסברא שכיון שדלת לפעמים היא פתוחה ולפעמים סגורה ולכן גם בשעת פתיחתה דנים כאילו היא סגורה והנה ברשב"א בסוגין וכן בר"ן שהקשו שדלת תעזור לרבנן הוסיפו מצד הצוה"פ שבזה משמע שזה סיבת המחיצה והנה תוס' לעיל ב: פשיטא להו שגם ביותר מעשר זה מועיל ואם זה מצד הצוה"פ שבזה אין מקור לזה אמנם יתכן שכל זה בדלת ננעלת אבל דלת שאינה ננעלת שם זה רק בתור תוספת לצוה"פ ועיין דברי יחזקאל ס"ה סק"כ שדיק כן מתוס' כ"ב. בד"ה והא א"ר ויתכן המקור לחלק דמבואר בגמ' שננעלות אין בזה רבים מבטלי מחיצה ואינה ננעלת יש בזה רבים ויתכן שהחילוק שננעלת זה תורת מחיצה משא"כ אינה ננעלת זה רק מצד הצוה"פ שבזה אתו רבים ויתכן שהרשב"א לשיטתו שכל הסברא של דלת שזה לא דומה לרה"ר א"כ אין שום מקור שזה מחיצה ולכן ביאר רק מצד הצוה"פ שבזה

י"ח] עייןמ גמ' שבת ו. שמביאה בריתא שג' מחיצות זה רה,י גמורה והגמ' אומרת שזה לאפוקי מר"י שס,ל ששני מחיצות דאוריתא והגמ' מביאה את הבריתא של יתר על כן והקשו התוס' למה הגמ' לא מביאה את המשנה שמערבין למבוי המפולש ותירצו שהיה מקום לומר שזה רק במבוי המפולש שהוא לא רה,ר אבל מהבריתא של יתר על כן שמדובר שזה רה"ר וכל ההיתר מצד שהלחי וקורה הוא דרבנן והוסיפו ואע"ג דבפ"ק דעירובין משמע דלכל היותר לא התיר ר"י אלא בי"ג אמה ושליש הינו מדרבנן אבל מדאוריתא גם בט"ז אמה הוא מכשיר והקשה רעק"א הרי בבריתא מבואר שאפשר לטלטל על ידי לחי וא"כ בהכרח שזה לא רה"ר וא"כ מה הגמ' מביאה מזה ראיה והנה עיין מרומי שדה שכת שכוונת תוס' שהיה שם רה"ר המתקצר והוי רה"ר ולכן הגמ' מוכיחה מזה אלא שא"כ צ"ב מה כתבו תוס' שגם בט"ז אמה זה כך הרי מעיקר הדין של י"ג אמה כבר יש ראיה ולכאורא יתכן דס"ל כתור"פ שיש אתו רבים גם אם זה לא רה"ר ובאמת תוס' הוכיחו מוגין שגם אם יש ט"ז אמה לר"י אין אתו רבים שהרי הגמ' מדמה לר"י וצ"ע בזה

### אתי רבים ומבטלי מחיצתא [ב]

### גמ' כ"ב. במשנה – כ"ב: במשנה

בביאור הסוגיא עיין היטב תוס' רשב"א ריטב"א וח' הר"ן ועיין בעל המאור ובמלחמות

א. תוד"ה א"ר יוחנן – בביאור דבריהם עיין תוס"ר ועיין שו"ת רעק"א חדשות סימן ו' ובמשכנות יעקב עמוד קמ"ד בד"ה ודברי ובד"ה ולענ"ד ועיין דברי יחזקאל סימן ה' סק"כ [ועיין חזו"א ע"ד סק"ח] ועיין אבני נזר רס"ח סק"ג

ב. תוד"ה חייבין – בישוב קושיתם עיין תוס"ר ותור"פ ושאר הראשונים מה שישבו בזה ובדעת תוס' עיין מהרש"א וחזו"א ע"ד סק"ז [ועיין חזו"א על הדף כ"ב. עמוד 96 במכתב בד"ה ובתוס'] [ועיין או"ז קכ"ט ס"י שכתב שר' יוחנן תנא ופליג ועיין דברי יחזקאל ס"ה סק"ו מה שביאר בדעתו]

ג. בא"ד כנגד הפילוש – עיין חזו"א ק"ז ג' מה שהקשה על זה ועיין היטב במלחמות ובבעל המאור ובפשוטו מבואר מתוס' שלא מועיל עומד מרובה ועיין חזו"א ק"ז סק"ה שזה רק לר"י ועיין בע"ב בתוס' בד"ה ת"ש ועיין לקמן אות ה' ועיין חזו"א ע"ד ג' מה שהביא מהמהרש"א ומה שהאריך למה כנגד הפילוש לרבנן הוי רה"י

ד. בדין רה"י גודר דצ"ע מתוס' כאן – חזו"א ס"ה סקמ"ה וסימן ק"ז סק"ה ובסימן ע"ד סק"ז [ועיין מכתב עמוד 96 בד"ה ובתוס' בביאור הסברא שרה,י גודר דמחיצות המקום מתיחסות למקום זה]

ה. בדין עומד מרובה לר"י – בריטב"א בד"ה דרבנן מבואר שבירושלים היה עומד מרובה ומבואר שזה לא מועיל ועיין במלחמות, ובקרן אורה [בע"ב בד"ה גמרא] וגאו"י [בע"ב בד"ה פליגי בסופו] נקטו בדעתו שמועיל עומד מרובה וצ"ע שם [ועיין חזו"א ע"ס הדף עמוד מ"ח בד"ה ואף שנקט שמועיל ועיין עמוד 94 בד"ה שם שדן דבשני מחיצות לר"י לא מועיל עומד מרובה] ועיין לעיל אות ג' ועיין רשב"א בד"ה וקימא לן מה שהוכיח ממבוי עקום ועיין רבינו יהונתן במשנה כ"ב. [ובלשון הרמב"ם לגבי מדינה שלא היה סילוק מחיצות משמע שלא עוזר עומד מרובה בפרצת עשר אפילו לרבנן וכן בגליון הר"ח כ"ב. וצ"ע]

ו. בדין אמצע הפילוש - עיין מלחמות שדן לחלק בין פלטיא לסרטיא ועיין בדבריו נ"ט. בד,ה וי"ל עוד שגם דן לחלק לגבי דבר אחר ועיין אבני נזר רס"ה סקכ"א

ז. בגמ' דרבנן משום שם ד' מחיצות עיין רשב"א וריטב"א למ"ד שלחי משום היכר [הנה דעת הרשב"א שלרבנן אין אתו רבים ובפשוטו תוס' לעיל ו: חולקים בזה]

ח. האם יש מעלה בד' יותר מג' מחיצות - עיין חזו"א ע"ד סק"י ק"ז סק"ה ועיין רשב"א ו: נ"ט: שלרבנן מספיק צו"ה אחת וכן לר"י בדלת ננעלת אחת ועיין תוס' ו: בד"ה והאמר ובתוס"ר וח' אבן העוזר שם ובאבני נזר רפ"ט סק"ב [ועיין מ"ב שס"ד סק"ו וצ"ע החזו"א שלא דן משם] ועיין ח' הר"ן י"ז: ובפסקי הרי"ד כ. שפסי ביראות מדאוריתא צריך ד' צדדים ועיין תוס' כ"ב: בד"ה ת"ש דמשמע שעומד מרובה בצד אחד תלוי בר"י ורבנן וצ"ע

ט. תוד"ה קשיא נקטו שלר"י לא שייך אתו רבים – ועיין חזו"א ק"ז סק"ג ועיין ריטב"א י"ב: בד"ה קסבר וכן בריטב"א בסוגין האריך שר"ה גמורה גם לר"י לא מועיל שני מחיצות וכן הוא בדבריו שבת ו.: ע"ש ולעיל ו: ועיין רשב"א צ"ד. בד"ה והראב"ד שבדופן רביעית שייך אתו רבים [ועיין רמב"ן נ"ט בדעת ר"י ששני מחיצות זה לא דומיא דדגלי מדבר]

י. בא"ד בביאור הגמ' לצד שלר"י צריך לחי – חזו"א על הדף עמוד 96 בד"ה מה שהקשה מהגמ' בע"ב

י"א. בביאור הגמ' שני מחיצות מעליתא – תוד"ה קשיא ובריטב"א מבואר כי אין פירצה במחיצה ועיין תורי"ד בע"ב בד"ה ולבסוף מסיק וכן הוא במאירי כ. שהכונה שרק פסי ביראות כי זה פרוץ מרובה ולביאור אחד בתוס' שכל שיש שני מחיצות מעולות זה גדירה שאין בה אתו רבים

י"ב. לר"י בפסי ביראות בין הפסים – חזו"א ק"ז סק"ג בסופו דברי יחזקאל ס"ה סקכ"ד בסופו ועיין רמב"ן נ"ט. בד"ה ומיהו לר' יהודה

י"ג. בפסק הלכה – עיין ראשונים בסוגין ובבעל המאור רמב"ן ראב"ד בכתוב שם ובביאור דעת הרמב"ם [ועיין פיה"מ שקי"ל כרבנן בפסי ביראות וזה דלא כמשכנו"י] עיין חזו"א ע"ד סק"י ובבית אפרים סימן כ"ו בד"ה ומצאתי בספר מעשה רוקח [בקובץ עמוד 699] וכן הוא במאירי כ. וכן הוא בתוס' רי"ד [ועיין היטב בפיסקי הרי"ד והריא"ז במשנה של פסי ביראות ולעיל ו: ועיין תורי"ד שבת ח. שפסק כרבנן] ועיין גר"ז שס"ד ס"ד שנקט שמה שלא מועיל צו"ה זה דרבנן ועיין מ"ב שס"ד סק"ח ובבה"ל שם והחזו"א שם חלק עליו ועיין ח' אבן העוזר בחידושיו ו: כ"ב. ועיין תוס' פסחים ס"ו. [בפשוטו נקטו שלר' יוחנן הכונה דלתות שאינם ננעלות ומישוב הרמב"ם] ובדברי יחזקאל ס"ה סקכ"א בד"ה וכן משמע ועיין הגהות אשר"י תחילת פ"ב [ועיין אריכות גדולה בבית אפרים והמשכנות יעקב בדעת הראשונים איך קי"ל להלכה ובעיקר דעת הרמב"ם עיין גר"ח פט"ז משבת בד"ה והנה] ועיין דברי יחזקאל סימן ה' בתחילתו שסיכם השיטות

י"ד. האם צו"ה חשיב שם ד' מחיצות – עיין ריטב"א בסוגין בד"ה דרבנן שנקט שלא הוי שם ד' מחיצות לרבנן וברשב"א ו: ונ"ט נקט דהוי שם ד' מחיצות וכן הר"ן ביאר שזה מה שהיה בירושלים דלא היה עומד מרובה דהיה סילוק מחיצות ועיין תוס' ו: בד"ה והאמר ובכ"ב. בד"ה והא"ר יוחנן ובישוב הסתירה עיין חזו"א ע"ד ג' ועין ח' אבן העוזר ו: ועיין רעק"א חדשות ו' [ועיין בית אפרים סימן כ"ו שהאריך ביאור דבריהם] ועיין משכנ"י עמוד קמ"ד בד"ה ודברי מעכ"ת ועיין אבני נזר רע"ח סק"א ב' ועיין בה"ל שס"ב ס"י בד"ה כשכל מה שהוכיח מתוס' י"א. בד"ה ודילמא ובמה שדה החזו"א ע"ד סק"ד

### כ"ב:

א. בגמ' אילימא דמקיף – עיין ריטב"א ור"ן שזה רק לר"י ובתוס' ורשב"א שזה גם לרבנן

ב. תוד"ה ודילמא – בביאור כונתם עיין תוס"ר ועיין מג"א סק"ל [ובמ"ב סקקי"ח] ועיין חמד משה שס"ג סק"ד ובגאון יעקב כאן בד"ה בבל נמי ובחזו"א ק"ז סק"א וק"ח סקי"א ובחכם צבי סימן ל"ז ובשאילת יעבץ סימן ז' ובבית מאיר שס"ג סל"ו [ובחת"ס פ"ט בד"ה והנה במג"א ובבית שלמה או"ח סימן נ"א מד"ה אחרי כתבי עד ד"ה ועוד [יש שם עוד אריכות גדולה] ובעיקר הנידון עד כמה חשיב רה"י עיין בסוגין רשב"א ריטב"א ור"ן ועיין רמב"ן נ"ט בדעת ר"י לגבי שני מחיצות ועיין בה"ל שמ"ו ס"ג [והנה בדברי המג"א נתחדש שבקיעה במחיצה רביעית זה מקלקל ועין גר"ז קו"א שמ"ה סק"ב ועיין תשובה מאהבה קי"ב בשם הנוב"י הובא בשערי עירובין עמוד קל"ז]

ג. תל המתלקט – עיין ריטב"א ועיין רשב"א בשם הראב"ד ובתורי"ד דרחבא לא ס"ל החילוק של שני מחיצות לר"י ועיין מאירי כ. בד"ה וגדולי ועיין ריטב"א ושפ"א שדנו למה תל זה לא ד' מחיצות שלמות [ועיין חזו"א במכתבים בשלו"י מ"ו בד"ה עוד קרא ובד"ה כ"ב:]

ג. חצר שהרבים – עיין תור"פ ובראב"ד בכתוב שם ובמלחמות וברשב"א ועיין גאו"י ד"ה מסרן שביאר למה אין חסרון שזה של יחידים ועיין חזו"א ק"ז ב'

ד. כל היכא דניחא תשמישתיה – עיין תוס' ובדבריהם לקמן צ"ג: בד"ה חייב ובריטב"א שם ועיין רמב"ן נ"ט וברשב"א וריטב"א שם והגאו"י הקשה א"כ מה הגמ' שואלת מחצר

ה. לכאורא להלכה לא קי"ל כמשנה דחצר למאי דקי"ל כר"י וצ"ע מלעיל ח: - גאו"י בד"ה פליגי ועיין רשב"א נ"ט סוף ע"א ובסוגין בד"ה חצר

###

### גמ' כ"ב. [אתו רבים ב']

א] הגמ' אומרת שמה שר' יוחנן אמר שירושלים צריך ננעלות זה כר"י והנה לקמן מבואר שכל דברי רבנן זה מצד שם ד' מחיצות ומבואר שיש כאן שם ד' מחיצות ובטעם הדבר הרשב"א והר"ן כתבו כי יש צוה"פ דהם נקטו שיש בזה שם ד' מחיצות אמנם הריטב"א בד"ה דרבנן כתב שצוה"פ זה לא נחשב שם ד' מחיצות וביאר מצד שהיה כאן עומד מרובה והנה היה כאן שיעור פרצה ומבואר או שפרצת עשר זה דרבנן או שכל שיש צוה"פ זה מחזיר את העומד מרובה והנה צ"ה הרשב"א והר"ן למה לא ביארו מצד עומד מרובה ויתכן מצד שס"ל שפרצת עשר דאורתא ואין לזה מעלה אמנם בר"ן כתב שאולי מדובר שהיה אמה בצד ומבואר שרק מצד דבפשוטו נקט שהבתים עשו סילוק מחיצות [והאבן העוזר והחזו"א דנו דלמסקנא זה גם כרבנן מצד שצוה"פ זה לא שם ד' מחיצות ועיין לקמן]

ב] דר"י הדר"י לא קשיא התם דאיכא שני מחיצות עיין תוס' שכתבו שזה פשיטא שאם מועיל שני מחיצות שלא שיך כאן לדון אתו רבים ורק הגמ' בתחילה הבינה שצריך לחי ולכן יש כאן אתו רבים וחזינן שלא ס"ל אתו רבים ובדחית הגמ' ביארו בשני אופנים או שבאמת מספיק שני מחיצות או אפילו אם צריך שלש אבל כל שיש שני מחיצות שלמות לא אומרים אתו רבים ומה שביארו כך אפילו דבפשוטו טעם רבי כי מועיל שני מחיות מצד שלשון הגמ' משמע שנשאר כמו בתחילה ולא שחזרו בהם בצורת הגדירה לר"י והנה עיין חזו"א [ע"ס הדף עמוד 96 וכ בשלו"י אות מ"ד ד"ה עמד ואות מ"ו ד"ה עוד קרא] שכתב שהכונה שאם יש שני מחיות שלמות זה מועיל לעמות בפני בקיעת רבים ולפ"ז גם אם יהיה בקיעה בשני המחיצות לא יהיה אתי רבים והקשה מהגמ' בע"ב לגבי תל המתלקט דמבואר בגמ' שלר"י יש עומד מרובה והרי שם יש שני מחיצות טובות ובהכרח שכונת הגמ' לחלק בין אם הבקיעה במקום המחיצה או שלא במקום המחיצה אמנם בפשוטו יש לבאר שהגמ' עונה שמחיצה שלישית שמועיל אפילו פרוץ מרובה בזה אין חסרון של אתו רבים אבל בשני החיצות יסוד החסרון כמו הביאור הראשון שאין ביקעה במקום המחיצות

ג] והנה בתוס' רי"ד ובכתוב שם כתבו שר' יוחנן שאמר שירושלים אלמלא וכו' חולק על סברת הגמ' של שני מחיצות דהרי שם יש ד' מחיצות וכן הוא בראבי"ה סימן שע"ט ובאו"ז סימן רכ"ט דהינו שנקטו שאפשר לא לסבור את תירוץ הגמ' אפילו אם שני מחיצות מועילות מדאוריתא דהינו שבאמת כל מה שר' יהודה ס"ל שמועיל שני מחיצות שאין בקיעת רבים ביניהם אבל אם יש בקיעת רבים בין המחיצות בזה לר"י הוי רה"ר ולא רק מתי שיש שני מחיצות אלא אפילו אם יש ד' מחיצות ובקיעה בשנים מהמחיצות ולפ"ז ביאור הגמ' שכל מה שר' יהודה אומר אתי רבים זה בסוג מחיצה גרועה שפרוץ מרובה על העומד ולא במחיצה טובה וכן הוא במאירי כ. ועיין רבינו יהונתן על המשנה שסברת ר' יהודה כיון שזה פרוץ מרובה על העומד ולכאורא הכונה כנ"ל ולפ"ז א"ש הראשונים הנ"ל דבירושלים זה מחיצה של עומד מרובה וכן היה שני מחיצות שלמות וגם בזה יש אתו רבים וצ"ב מה שיך אתו רבים עד כמה שמספיק שני מחיצות ויש לבאר בשני אופנים ושניהם מבוארים במכתבים מהחזו"א דיש צד לומר שזה עצמו שהרשות יש בה בקיעת רבים זה סיבה שלא יהיה למקום שם רה"י עוד אפשר לומר שהגדר ב' מחיצות לר"י שזה כאילו סוגר את השלישית ורביעית ולכן כל שיש פירצה בשלישית ורביעית ממילא אין כאן גדירה ובזה א"ש שהנידון האם עומד מרובה יש פרצה לר"י זה כמו לגבי מחיצה שלישית והנה כן נקט החזו"א ולכן הוכיח מר"י פרצת עשר דרבנן אמנם בדעת תוס' שנקטו שכל שיש ני מחיצות לא שיך אתו רבים יש מקום לומר שנקטו שהגדר שמספיק שני מחיצות משא"כ פסי ביראות ועוד מרובה הגדר כאילו זה סוגר ולכן שם יש אתו רבים וצ"ע דעת החזו"א והנה במכתביו נקט שבאמת גם לר"י עומד מרובה עוזר כמו שעוזר שני מחיצות דהינו שנקט לחלק בין כח מחיצה שנחשב כאילו סוגר הכל שזה שני מחיצות לר"י או עומד מרובה לבין פסי ביראות שאין כאן סגירה על הכול וצ"ע

ד] הגמ' אומרת שהטעם של רבנן שרק בשם ד' מחיצות זה מועיל ועיין רשב"א שהתקשה למה לחי זה לא שם ד' מחיצות וכתב או כי זה מחיצה גרועה או שרבנן ס"ל שלחי משום היכר ולפ"ז כל שיש מחיצה אין דין אתו רבים והנה הרשב"א והר"ן נקטו שצוה"פ ודאי מועיל לרבנן וכל מה שר' יוחנן אמר שלא מועיל זה רק כר"י וכן הוא בדבריו ו: ולקנן נ"ט. וזה כנ"ל שלרבנן אין דין של אתו רבים בכלל או שרק בלחי אמנם הריטב"א כתב שצוה"פ זה לא נחשב מחיצה טובה ורק בפסי ביראות שיש אמה שלימה ולכאורא הכונה שבצוה"פ הבקיעה היא במקום המחיצה משא"כ בפסי ביראות אין בקיעה במקום המחיצה [אמנם קשה מתל המתלקט ששם הבקיעה במקום המחיצה והגמ' תולה בר"י ורבנן ומבואר שבמחיצה טובה גם בקיעה במקום המחיצה לא הוי בקיעה לרבנן] והנה תוס' לעיל ו: ביארו שהגמ' שאלה מר"י לרבנן והחזו"א והבית אפרים למדו מזה שתוס' נקטו שצוה"פ זה לא שם ד' מחיצות אמנם צ"ע איך אפשר ללמוד מר"י לרבנן הרי חזינן שלגבי פסי ביראות זה מחיצה שאין אתו רבים לרבנן ויש אתו רבים לר"י אמנם לנ"ל החילוק דצוה,פ ודלת שיש בקיעה במקום המחיצה בעצמה לגבי זה סברא הגמ' שאין לחלק [ועדין צ"ע מתל המתלקט] אמנם בתוס,ר שם משמע שכונת הגמ' לדמות מצד שמדובר רק בג' מחיצות ובזה רבנן מודים לר"י וכן ביאר האבן העוזר שם

ה] לשון הגמ' שם ד' מחיצות עיין רשב"א נ"ט וכן לעיל ו. שמספיק ג' מחיצות כדינם ולכן אם יש צד אחד צוה"פ מועיל הצד הרביעי לחי וכן נקט החזו"א ק"ז סק"ה שלא מצאנו מעלה בדאוריתא בד' מחיצות אמנם עיין תוס' לעיל שנקטו בדעת רש"י שקושית הגמ' שצריך שני דלתות וכן משמעות תוס' שם כמבואר בתוס"ר שמה שהגמ' לומדת מר"י לרבנן כיון שיש רק דלת אחת ומצאנו במג"א לגבי סוכה שלבוד עוזר בד' מחיצות וכן הר"ן י"ז: ובפסקי הרי"ד כ. כתבו שבפסי ביראות מדאוריתא צריך ד' רוחות והנה אם יסוד הסברא שבמחיצה גמורה אין דין אתי רבים לכאורא מספיק ג' מחיצות אמנם יתכן שהביאור שכל שיש גדירה חזקה על הרשות לא איכפת לן באתו רבים של ר"י ולכן צריך ד' מחיצות והנה דעת הרי"ף והרמב"ם והרא"ש שצריך שני דלתות וכן כתב המ"ב שפסק השו"ע וצ"ע אם נימא שלא צריך שם ד' מחיצות ואולי שם זה על דרך הרשב"א שדלת ננעלת רק מועילה שזה לא דומיא דדגלי מדבר ולכן נקטו שצריך שנים וכל שאין שנים באמת זה סוג מחיצה דיש בה בקיעת רבים וצ"ע בכל זה

ה] תוד"ה והא א"ר יוחנן הקשו דיש מקום לחלק בין י"ג אמה לט"ז אמה עיין תוס"ר שהכונה כי יש כאן שיעור רה"ר משא"כ בפסי ביראות וכן משמע בחזו"א ע"ד ח' והחזו"א הבין כי פסי ביראות זה לא רה"ר כי זה רק י"ג אמה אמנם בפשוטו ודאי שזה רה"ר רק הנידון שכיון ששיעור הבקיעה מצד עצמו זה לא רה"ר לכן זה סיבה שזה לא יחשב בקיעה וכסברא המבואר בתוס' ו: והנה לפ"ז א"ש מה שכתבו בסופם דלפי מה שכתבו לעיל ניחא דמבואר שם שאין סברא ששיעור רה"ר יש אתו רבים יותר מי"ג אמה כשזה רה"ר אמנם צ"ב מה סברא בזה שיש צוה"פ אמנם חזינן בריטב"א שאפילו שנקט שבשני מחיצות ויש רה"ר ביניהם גם לר"י הוי רה"ר אבל אם יש צוה"פ זה אחרת

אמנם במשכנות יעקב קמ"ד: בד"ה ודברי משמע שהנידון שאין כאן מחיצה ותוס' תירצו שאם יש צוה"פ יש מחיצה ובבית אפרים סכ"ד בד"ה וגם נלענ"ד ביאר שיש כאן סברא שבשיעור פתח אין אתו רבים ובשיעור פרצה יש אתי רבים ותירצו שאם יש צוה"פ חשיב פתח וממילא זה כמו שיעור י"ג אמה והנה תוס' כתבו שלמה שכתבו לעיל א"ש והנה אם שם הנידון היה מצד שם פרצה א"ש אבל אם שם הנידון מצד שם רה"ר מה זה קשור לכאן והמשכנ"י בד"ה ולענ"ד [קמ"ד:] ביאר שהכוונה לתוס' המובא בריטב"א ו: שהיו בירושלים מבואות שהם רק י"ג אמה ובכל אופן יש בהם דין אתו רבים [והנה מבואר מהריטב"א הנ"ל שאפילו שבמקום שהמחיצות עומדות יש שם אתו רבים בכל אופן ביחס למקום שבו אין דין אתו רבים המחיצות מועילות] והנה בתשובה ברעק"א מבואר שאפילו שצוה"פ באמת יש אתו רבים אבל כל שיש עומד מרובה וצוה"פ זה עדיף שכה"ג זה מחזיר את העומד מרובה שבזה

ו] תוד"ה וחייבין הקשו דר"י דלא כמאן דלרבנן הרי יש כאן שם ד' מחיצות ולר"י הרי יש כאן שני מחיצות שלמות וכן הקשה הבעל המאור ועיין תוס"ר ותור"פ וברמב"ן במלחמות וברשב"א ריטב"א ור"ן שכתבו שר' יוחנן ס"ל כרבנן שצריך ג' מחיצות וס"ל כר"י שיש דין אתו רבים ומבטלי מחיצתא ממילא בירשלים הוי רה"ר וצ"ב סברת התוס' ובפשוטו מבואר שנקטו שהסברא של שני מחיצות שכל שיש כאן גדירה של שני מחיצות בזה יש פחות סברא של בקיעת רבים ולא מצד שמספיק שני מחיצות [וכן הראבי"ה שע"ט ובאו"ז קכ"ט י' כתבו שר' יוחנן דלא כחד] אמנם צ"ע שהרי לקמן ביארו ששני מחיצות לר"י לא שייך בקיעת רבים א"כ אין שום מקור שזה סברא גם במקום שצריך עוד מחיצה אמנם לכאורא הכונה שכיון שזה סברא בעצם לחלק ממילא אין מקור ליותר מזה ובחזו"א ע"ד ז' ביאר שכונתם לתירוץ תוס' לקמן שר"י ס"ל שצריך שני מחיצות ולחי ובכל אופן אין אתו רבים על הלחי א"כ גם לרבנן שצריך מחיצה שלישית אבל בזה לא מצאנו שס"ל אתו רבים כשזה מחיצה טובה ע"ש ובמכתב עמוד 96 בד"ה ובתוס' כתב שיש כאן מחלוקת רבנן ור"י מה יותר סיבה שלא יהיה אתו רבים לרבנן שם ד' מחיצות ולר"י שני מחיצות שלמות ור"י נקט כר"י ששני מחיצות שלמות זה עדיף וממילא נקט שאם רבנן סברו ששני מחיצות זה לא עוזר ממילא גם שם ד' מחיצות לא עוזר

ז] תוס' תירצו שירושלים היתה מפולשת מד' צדדים והנידון כנגד הפילוש והנה עיין חזו"א ק"ז סק"ג שהקשה שהמושג אתו רבים זה על מקום המחיצה והרי הצוה"פ עמד במקום שהיה שני מחיצות ושם המחיצה לא בטילה ובפשוטו מבואר בדעת תוס' שהגדר שמקום שיש לו שם רה"ר הוא לא ניתר במחיצות שיש בהם בקיעה וכן גם אם יש למחיצה שם מחיצה במקומה זה לא יועיל ביחס למקום שהוא רה"ר גמור עוד יש כאן חידוש דאפילו דהיה שם עומד מרובה בכל אופן יש בזה אתו רבים וגם זה לא נחשב לר"י מחיצה מעליתא ויתכן מצד שפרצת ט"ז אמה זה דאוריתא ויתכן שגם ביחס לעומד מרובה יש דין אתו רבים ובקרן אורה וגאון יעקב נקטו בדעת הרמב"ן שלגבי עומד מרובה אין דין אתי רבים אמנם בריטב"א מפורש שירושלים היה עומד מרובה ובכל אופן יש אתו רבים וכן משמע בתוס' בע"ב לגבי חצר שהעמידו כנגד הפילוש ובפשוטו שם היה עומד מרובה ולא היה פרצה עשר

ח] והנה החזו"א ס"ה סקמ"ה ובסימן ק"ז סק"ה כתב שכל מקום שהוא מוקף במחיצות והוא עצמו רה"י זה כמו מחיצה דהינו דכח המחיצה שיש עליו הוא גודר את מה שבעדו כמבואר במכתב עמוד מ"ח וכן בשלו"י אות מ"ד סוד"ה הס' ועיין חזו"א ע"ד סק"ז שתמה שא"כ גם כנגד הפילוש צריך להיות שיחשב רה"י וכתב ששני מחיצות לר"י זה פחות שזה לא יכול לגדור בעדו וצ"ב החילוק ובסימן ק"ז סק"ה כתב שהמושג גדירה על ידי רה"י זה כמו שם ד' מחיצות ולר"י שזה לא מועיל גם כאן זה לא מועיל אבל לרבנן זה מועיל והגרא"פ הקשה שהרי תוס' יש צד שבסוגין מדובר שלר"י מועיל שני מחיצות ולחי ובכל אופן תירצו התוס' שכנגד הפילוש זה אחרת וביותר שהחזו"א ביאר שכל הקושיא רק לפי התירוץ הזה וצ"ע בכל זה ועיין אריכות שם במכתבים ובפשוטו סברת החזו"א שכיון שבמקום שני מחיצות הוי רה"י ממילא גם הבפנים גדור זה לשיטתו שהגדר ששני מחיצות גודר את הארבע וא,כ זה כאילו יש מחיצה על המקום שנין שני המחיצות אבל אם נימא שהגדר שמספיק שתים אין שום הכרח לטענת החזו"א ויתכן שעומד מרובה הגדר שונה משני מחיצות לר"י וצ"ע בכל זה

ט] והנה בעיקר קושית התוס' עיין בעל המאור דמשמע שכיון שהיה מפולש משני הצדדים לכן גם לר"י לא מועיל כאן שני מחיצות ומשמע שזה מבטל את שני המחיצות וברמב"ן תמה עליו מה הסברא בזה אמנם ע"ש שכתב שנגד העומד יש כאן שני מחיצות ואחרי זה כתב שנגד הפרוץ כיון שיש עומד מרובה זה רק סיבה לאיסור אם זה פלטיא ואחרי זה כתב שחצר שהרבים מדובר בפרוץ מרובה או שהקושיא לרבנן שצריך ג' מחיצות והנה בעיקר הסברא לחלק בין סרטיא לפלטיא עיין אבני נזר רס"ה כ"א שביאר שסרטיה שזה רה"ר בגלל המעבר של הרבים כל שעוברים ממקום שהוא רה"י זה לא רה"י משא"כ פלטיא שזה רה"ר מצד עמידת האנשים שם לא איכפת לן שיש בקצות שלו רה"י והנה צ"ב למה הזכיר הרמב"ן שיש עומד מרובה

ובגאו"י בסוף הסוגיא ובקרן אורה כתבו דמבואר ברמב"ן שבמקום שיש עומד מרובה לר"י אין אתו רבים דהינו שנקטו שהרמב"ן אמר שני טענות א. שביחס לעומד אין חסרון ב. שגם ביחס לפרוץ כיון שיש עומד מרובה אין אתו רבים וצ"ב א"כ למה בפלטיא זה אחרת עוד צ"ב שבחצר כתב נגד הפילוש ובפרוץ מרובה והנה לא ישב שהיה פלטיא שזה לא משכחת ליה אמנם תירץ שזה כרבנן שצריך ג' מחיצות ולנ"ל מה זה עוזר אבל יש כאן עומד מרובה ובפשוטו בהכרח כונת הרמב"ן כמבואר בחזו"א שאם אין עומד מרובה ויש מרחק בין שני המחיצות יותר מגודל המחיצה בזה אין קשר בין המחיצות ולכן הצריך עומד מרובה שזה כמחיצה אחת וממילא עוזר מה שנגד העומד אמנם כנגד הפרוץ זה לא יעזור דהרי אתו רבים רק דס"ל דהדין אתו רבים זה רק ביחס לשבת ולא ביחס לנידון אם יש קשר בין שני המחיצות וכמו שלגבי קדשים כתב הבית אפרים שאין דין אתו רבים ולפ"ז החילוק שסרטיה שיסודו שזה מפולש משער לשער כיון שנגד העומד זה רה"י לא הוי מפולש משא"כ פלטיא ובזה א"ש בחצר ששם כרבנן וממילא יש אתו רבים ואין מחיצה כנגד הפילוש ולפ"ז מבואר מהרמב"ן שאתו רבים לר"י זה גם בעומד מרובה

י] תוד"ה דרבנן אדרבנן לא קשיא כונתם שהרי ודאי שפסי ביראות לא עוזר בעלמא שצריך ג' מחיצות שלמות ואולי לכן חולקים במבוי המפולש והנה החזו"א ביאר כונתם שבאמת אין אתו רבים ורק משום שצריך ג' מחיצות לכן זה לא מועיל והנה הרשב"א ביאר שלשון המשנה אין מערבין רה"ר בכל משמע שהחסרון מצד זה רה"ר ובהכרח מצד אתו רבים ויתכן שתוס' שאלו שיש כאן אתו רבים מדרבנן וכנ"ל בתוס' ו: ועיין ר"ן שמשעות הלשון שגם לאחר הלחי זה רה"ר ובהכרח שיש אתו רבים וצ"ע הרי מדובר בי"ג אמה ואם זה מתקצר א"ש וכמבואר בדבריו לעיל ועיין רשב"א וריטב"א ובדבריו לעיל י"ב שלמ"ד לחי וקורה משום היכר אפשר לומר שזה טענת רבנן שאין מערבין רה"ר בכך דהינו שמקום זה נשאר רה"ר ע"ש והנה תוס' נקטו שיתכן שסברת ר"י כיון שיש כאן שני מחיצות ולחי והנה מבואר שם שגם קורה עוזר ולפ"ז מוכרח כצד תוס' פ"ו. שקורה עוזר משום מחיצה מדאוריתא

ט] עיין רמב"ן בעל המאור ראב"ד רשב"א ריטב"א ור"ן שנקטו שקי"ל כר' יהודה שאתו רבים ומבטלי מחיצה אפילו בשם ד' מחיצות דסתמא כגמ' לעיל ו: כך ונקטו שזה גם דעת הרי"ף שהעתיק את ר' יוחנן ולפ"ז בפסי ביראות לא מועיל אם יש אתו רבים דהרי לא עוזר שם ד' מחיצות אמנם הרמב"ם פסק שבפסי ביראות אין אתו רבים וכן הוא בפיה"מ ובכל אופן כתב שצריך דלתות אלא דבמקום אחד כתב שצריך ננעלות ובמקום אחד שלא צריך ננעלות ועיין אבן העוזר ובחזו"א ע"ד ג' שלמסקנא צוה"פ לא חשיב שם ד' מחיצות וא"כ ר' יוחנן זה גם לרבנן אמנם זה דלא כתוס' כ. והנה המ"ב שס"ד סק"ח נקט שהשו"ע פסק כר"י מהא שהצריך דלתות ננעלות והחזו"א כתב שזה מצד שצוה"פ לא חשיב שם ד' מחיצות והנה בתורי"ד שבת ח. ובפסקיו שם ו: וכן בריא"ז בפ"ב פסקו גם כרבנן לגבי פסי ביראות אמנם כתבו לעיל שהלכה כר' יוחנן והנה עיין כאן בתוס' רי"ד שגרס שהגמ' בתחילה הבינה שר"י אמר כאן ולא ס"ל אלא סובר כר"י והגמ' שואלת שהרי אמרו שאם דלתותיה ננעלות בלילה זה עוזר גם ביום וזה דלא כר"י אלא בהכרח שם סוברים כרבנן ולפ"ז מפורש שאפילו לרבנן שאין אתו רבים אבל כדי שיחשב שם ד' מחיצות זה רק אם דלת ובפשוטו מצד שצוה"פ ודלת שלא ננעלת לא הוי שם ד' מחיצות וכן ביאר המאירי לעיל כ. והנה צ"ע שהרי הגמ' בתחילה לא ידעה החילוק של שם ד' מחיצות עוד צ"ב שלדעת הרמב"ם שצריך ד' מחיצות א"כ בהכרח כונת הגמ' לחלק דכאן יש ד' מחיצות משא"כ ברה"ר דיש רק שתי מחיצות ולא עוזר לחי בכה"ג ובפשוטו יש מקום לומר שלרבנן אין חסרון כלל של אתו רבים רק דהתחדש ו: חסרון חדש שכל שיש רה"ר בין המחיצות בזה לא עוזר המחיצות וצריך דוקא דלת ננעלת שזה מפקיע שם רה"ר ועיין תוס' רי"ד שלר"י יש אתו רבים גם ללא תנאי רה"ר וצ"ע שלעיל מבואר שרק בט"ז אמה אמנם לנ"ל שם זה לרבנן וזה נידון אחר לגמרי ועיקר הדבר מבואר בחידושי הגר"ח שכתב לבאר שהחילוק בין מבואות המפולשים לבין רה"ר עצמה שצוה"פ זה לא מחיצה ורק יכול לחלק המקום מרה"ר וממילא אין לו סיבה עצמית להיות רה"ר דהינו שאין החסרון כלל מצד אתו רבים וכנ"ל

והנה ברמב"ם יש סתירה דבפי"ד דשבת ובריש פ"א דעירובין כתב שצריך מדינה שדלתותיה נעולות ובפי"ז ה"י כתב שמספיק דלתות שאינם ננעלות והמ"מ כתב שהעיקר זה דלתות שאינם ננעלות ומה שכתב הרמב"ם ננעלות זה לשון הגמ' ובמאירי ו: כתב שמדינה שזה גדול זה יותר חמור ובפשוטו זה תוספת דרבנן וצ"ע לשון הגמ' חיבים והנה לגירסא שר"י כרבנן בפשוטו צ"ל שהגמ' שדנה האם צריך ננעלות זה האם כר"י או לא ובזה קי"ל שלא כר"י או שהנידון בכונת ר"י האם שבפועל זה נעל או שראוי להינעל ועיין תוס' פסחים ס"ו: שכתבו שמבואר בסוגין שלא צריך ננעלות וביאר הדברי יחזקאל שזה כונת ר"י ואמר ננעלות הכונה ראויות להינעל והבה"ל שס"ד ס"ב כתב שמדאוריתא מועיל צוה"פ וזה רק דרבנן שצריך דלת אמנם החזו"א ע"ד י' תמה שזה ודאי שלהלכה לא מועיל צו"ה מדאוריתא ועיין אבן העוזר ו: ובגר"א כתב שמקור הרמב,ם מהגמ' של אבולי דמחוזא שזה היה רה"ר גמור

### כ"ב:

א] הגמ' אומרת דמקיף ליה סולמא וכו' ברשב"א וריטב"א כתבו שזה שני מחיצות וכר"י והריטב"א כתב שזה כמין גם ומבואר שלא צריך עומד מרובה בכלל ההיקף ואין זה סתירה לרמב,ן לעיל דשם כל שפרוץ מרובה אין קשר ביניהם אבל כאן זה מחובר ובתוס' מבואר שכאן זה גם לרבנן ויתכן שהיה עוד צד ים או שזה היה כמין גם ושנתקרבו המחיצות אחד לשני שכתב החזו"א שזה כמו ג' מחיצות ועיין תוס' וברשב"א שלר"י זה לא מועיל ע"י אתו רבים משא"כ לרבנן ועיין חזו"א שתמה שכאן הבקיעה היא שלא במקום המחיצות וכן תמה בגאון יעקב ובבית שלמה סימן נ"א הביא מהמג"א שמדובר שיש בקיעה במקום המחיצה ועיין לקמן

התוס' הקשו למה באמת א"י לא הוי רה"י וכתבו שמחיצה שאינה עשוי בידי אדם כה"ג לא הוי מחיצה ובתוס"ר כתב כיון שזה היקף גדול אך המג"א שס"ג סק"מ נקט מצד שכל שזה נעשה מאיליו אפילו מקום קטן לא חשיב מחיצה ועיין תו"ח שהקשה מתל המתלקט ושבילי בית גלגול דבפשוטו זה נעשה בידי שמים ועיין חת"ס סימן פ"ט ובבית מאיר שביארו שרק בניחא תשמישתיה יש אתו רבים ולא בלא ניחא תשמישתיה והנה במג"א מבואר שצריך שיהיה בקיעת רבים במקום המחיצה ונקט שצריך תנאי רה"ר ונקט שכה"ג גם ביחס למבוי זה לא עוזר אמנם החמד משה סק"ד כתב שבמקום הביקעה לא צריך רה"ר ורק ביחס לנידון של רה"ר זה כך והנה בתוס' בע"א משמע שהנידון במקום הבקיעה אמנם הם רה"ר יתכן שלא צריך במקום הביקעה וצ"ע בכל זה

ועיין רשב"א ריטב"א ור"ן שעיקר הסברא שמקום היקף גדול לא חשיב מחיצה ולא חילקו אם זה בידי אדם או לא וכן ברמב"ן נ"ט ובר"ן מבואר שצריך שבכל מקום בהיקף יוכל לראות המחיצות אמנם ברמב"ן מבואר שמספיק שעומד באמצע ורואה את כל המחיצות וכן הוא בבה"ל שמ"ו ס"ג

ב] מעלות ומורדות שבא"י מבואר בגמ' שבחו"ל חשיב רה"ר עיין רשב"א שתמה שאם זה לא דומה לדגלי המדבר מה ההבדל איפה זה וע"ש מה שהביא מהראב"ד ותמה עליו ובריטב"א כתב דמה שזה לא דומה לדגלי המדבר הכונה במה שלא מסרן לרבים אבל לא מצד הלא ניחא תשמישתיה ע"ש

ג] בגמ' מבואר שתל המתלקט אין נידון לרבנן עיין ריטב"א שתמה למה לא לדמות לרבנן של שני בתים וכתב ששם זה ניחא תשמישתיה וצ"ע אבל למה זה קשור לר"י או רבנן והנה כתב שכאן בקעו בהכל וכנתו דאל"כ יש כאן שני מחיצות טובות והנה כאן יש ד' מחיצות שלמות וצ"ל שכיון שבוקעים במקום המחיצה עצמה זה גרע מפסי ביראות או שגוד אסיק זה לא נחשב שם ד' מחיצות וצ"ע ועיין תורי"ד וכן הראשונים הביאו מהראב"ד שבאמת רחבה לא סובר החילוק שר' יהודה מודה בשני מחיצות דאל"כ גם כאן זה כך אלא נקט שר' יוחנן מחמיר יותר מר' יהודה ובראב"ד הקשה רק מחצר דנקט שגו"א זה מחיצות גרועות ויתכן שזה תלוי האם זה מדין גו"א או כגר"ח בספר

ד] הגמ' שואלת מחצר התוס' כתבו שמדובר שזה היה מפולש משני צדדים דאל"כ לר"י מועיל שני מחיצות והרשב"א כתב בשם הראב"ד שרחבה חולק על חילוק הגמ' של שני מחיצות טובות וכן הוא ברי"ד וס"ל שזה תרי תנאי אליבא דר"י וברי"ד כתב שמדובר בשני בתים במקום שלא בקעי רבים והנה קשה עוד שזה לא בקיעה דרה"ר וכתב שכיון שרחבה אמר אפילו עולים בחבל מכלל שלא צריך בקיעה של רה"ר ולפ"ז לכאורא אין מחיב מצד רה"ר רק שיש אתו רבים שזה לא רה"י ודלא כגמ' לעיל ח.

ה] בקושית הגמ' מבורות עיין תוס' שהיה ג"ט בצד ומבואר שנקטו שלא הלכו בבור בעצמו ועיין חזו"א והנה מבואר שעומד מרובה לר"י יש אתו רבים ומבואר שלרבנן אין אתו רבים אפילו שזה רק בצד אחד ולכאורא זה דלא כתוס' לעיל לביאור האבן העוזר שצריך שם ד' מחיצות וצ"ע

ו] כל היכא דלא ניחא תשמישתיה מסרה ליחיד עיין תוס' שהכונה אם זה ראוי למסור לרבים אמנם תוס' צ"ג: בד"ה חצר למדו שיש תנאי שיהיה של רבים וכן הוא ברמב"ן נ"ט וברשב"א וריטב"א שם ועיין גאו"י שתמה מההגמ' שואלת מחצר ותירץ שכל שזה באמצע רה"ר גרע ועיין רשב"א בסוגין וכן לקמן נ"ט שכתב שבאמת לכן קי"ל שזה רה"י כי זה של יחיד והביא מהראב"ד שזה חלק מחידוש של רחבה שלא צריך אתו רבים של רה"ר והנה האחרונים כתבו שהגמ' לעיל שסתמא שזה רה,י מבואר דלא כר"י אמנם ברשב,א בסוגין משמע קצת שישב שזה עומד מרובה או כיון שזה של יחיד

# תנאי רה"ר

**שישים ריבוא**

**עיין גמ' שבת ו. מה זה רה"ר ועיין רמב"ם פי"ד משבת ה"א ובכס"מ שם לגבי מדבר, ועיין רמב"ן נ"ט. ועיין רטב"א שבת ו. ובפסקי הריא"ז עירובין ה"ה ועיין ט"ז ומג"א סימן שמ"ה ובמ"ב ובבה"ל שם ועיין משכנות יעקב סימן ק"כ קכ"א [עיין עמוד ק"ו טור ב' בביאור הריטב"א ועיין עמוד ק"ח טור ב' הראיות למחמירים] ובבית אפרים סימן כ"ו שהאריכו בזה ועיין שם בד"ה ולדברי [עמוד קצ"ג] שביאר מה השיעור לחולקים על רש"י ועיין עמוד קצ"ז בד"ה ומה שנחלק על המשכנ"י בבביאור הריטב"א ועיין אחיעזר ח"ד ס"ח שמספיק שמצוי בעיר ס' רבוא וכן מדויק ברש"י תחילת המסכת ועיין אגרות משה ח"א קל"ט ענף ה' שחידש שכה"ג כל העיר הוי רה"ר ובפנ"י שבת ה: ובבית מאיר שבת ה: מבואר שמחנה ישראל לא היה רה"ר והביאו כן מהרשב"ם**

**דין מפולש משער לשער**

**הראשונים הזכירו תנאי משער לשער אמנם יש שחילקו בין יש חומה או אין חומה ועיין פסקי הרי"ד בסוגין ועיין טושו"ע שמ"ה ס"ז ובמג"א שם ועיין מאירי מה שביאר בטעם הדין שזה לא נוח וכן הוא בבית אפרים ועיין רשב"א כ"ב מה שהוכיח ממבוי עקום ועיין ריטב"א שבת ו. שחלק על תנאי זה וכן בריב"ש ת"ה ועיין משנת הגר"א קוטלר סימן ו סק"ו שדיק מהגר"א שחולק על זה ובאגרות משה ח"א סימן ק"מ בד"ה ומה שלא הזכרתי, ועיין ראבי"ה שע"ט ובמאירי שבת ו. שפלטיא לא צריך תנאי זה והאריך בזה בבית אפרים סכ"ו עמוד קצ"ג בד"ה ועוד קשיא ואילך ובשיטה לר"ן ו. חלק על זה ועיין רמב"ן נ"ט שכתב שמספיק מפולש עד חוץ לעיר ועיין רש"י שבת ו. שכתב מפולש מרה"ר לרה"ר**

**האם יש תנאי מפולש לרה"ר – מהריט"ץ סימן רנ"א ונחלק עליו בשמחת יו"ט או"ח סימן ז' הובא בגליון רעק"א סימן שמ"ה**

**האם במקום פסי ביראות שלא מועיל מדרבנן צריך דלתות – גר"ז שמ"א סי"א ובבית אפרים והחזו"א מבואר להקל אמנם עיין מהריט"ץ קנ"א בד"ה ועל הפלטיא משמע לא כך**

# מבוי אחד קצר ואחד ארוך

**גמ' ח: אמר רב כהנא – איבעיא להו**

**טושו"ע שס"ג סעיף ל'**

**עיין ראשונים וברא"ש ובקרן אורה ועיין חזו"א ע"ב סק"ח עד סוף הסימן**

**א. תוד"ה מניח – בביאור קושיתם שזה רק שני מחיצות עיין חזו"א ע"ב ח' ועיין תור"פ**

**ב. מדבריהם מוכח שכמין גם לא עוזר לחי – חזו"א ע"ב י' ודלא כבה"ל תחילת שס"ג ועיין ע"ד סקט"ו וגם למ"ב נקט החזו"א שזה רק באלכסון ועיין פנ"י סוכה ז. בד"ה בפרש"י שנקט כבה"ל ושמועיל כנגד הריבוע וצ"ע בכל הראשונים כאן**

**ג. לתירוצם שזה מחיצה צ"ב שלשון הגמ' שאין היכר – גאו"י חזו"א ע"ב ח' ועיין פמ"ג שס"ג מש"ז כ"א ובתו"ש סקס"ט**

**ד. למ"ד משום מחיצה משמע שלא צריך היכר – גאו"י ג. בד"ה מסתברא ועיין ח' בית מאיר י"ד: בסופו**

**ה. ביש בו ד"א – עיין ר"ח ביאור החסרון ועיין גאו"י שנקט שיועיל אם יניח יותר מבפנים ובשפ"א חלק עליו וכן הוא באו"ז סימן קי"ד**

**ו. האם יכול להשתמש כנגד הקצר לרבא – מחצית השקל סקל"ב ובפמ"ג חלק עליו ועיין בה"ל ד"ה אינו [ועיין שו"ת הרא"ש כ"א ב' וצ"ע]**

**ז. במניח תוך המבוי באלכסון – עיין רא"ש בשם המהר"ם וביאור שאין החסרון של היכר עיין ט"ז סקכ"א ובחזו"א סק"ח וע"ש סקי"ב האם יכול ביותר מד"א ובשו"ת הרא"ש כלל ג' ס"ז מבואר שמועיל**

**ח. קורה באלכסון למה אין חסרון של ק"ז – מאירי י"א: בד"ה זה שיעדנו ובחזו"א ע"ב סק"ו י'**

**ט. בהא דלא מועיל קורה משום מחיצה ביותר מעשר – הגהות מימוני פי"ז משבת ה"כ אות א' [הובא בקרן אורה]**

**י. בדין אלכסון יותר מעשר תוך המבוי – עיין ט"ז סקכ"א ובבה"ל ושער הציון קי"ד ובחזו"א ע"ב י"ב [ובתו"ש דייק מהרא"ש שמועיל]**

**י"א. בהא דהרי"ף הביא את רבא – עיין רא"ש וריו"נ שתמהו בזה ועיין ק"נ**

**י"ב. האם לחי מועיל באלכסון – עיין ר"ח וריו"נ שלא מועיל וכן דיק בגאו"י מהרשב"א ועיין ב"י ובב"ח ובביאור הגר"א סי"ג ועיין חזו"א סק"י**

# בדין תחת הקורה וכנגד הלחי

**ח' ע"ב איבעיא להו – ט. סוף העמוד**

**רשב"א ריטב"א תוס' רי"ד חזו"א ס"ז סקט"ז**

**[החלק של קורה על כותלי מבוי זה ענין נפרד ויש ללומדו מקופיא]**

**שבת ט' ע"א אחרים אומרים אסקופה**

**בעל המאור מלחמות ותוס' רי"ד רמב"ן רשב"א ריטב"א שם [חזו"א סימן ס"ו ס"ז משנת הגר"א קוטלר שבת סימן ז']**

**טושו"ע שס"ה ס"ד**

**בה"ל שמ"ו ס"ג בד"ה ומשקוף ובביאור הגר"א שם**

**ח: ט.**

**א. בביאור הסברא שבין הלחים אסור – עיין תוס' ומה שהקשה רעק"א וברשב"א ריטב"א וח' הר"ן ובתורי"ד וכן הוא בהגהות הגראמ"ה**

**ב. בדין שני מחיצות ולחי מדאוריתא ובדין עומד מרובה בין הלחיים – חזו"א י' סקי"ב שנסתפק בלחי מדאוריתא ועיין ס"ו ז' [ועיין קרן אורה י"א. בד"ה גמ']**

**ג. בביאור דעת רבא דבין הלחים מותר – עיין תוד"ה הכל מודים וכן הוא בריטב"א ובר"ן שזה רק עד ד' אמנם עיין רי"ף דמבואר שזה גם יותר מד' וכן הוא ברא"ש ועיין מלחמות שביאר דבריו וכן ברשב"א ועיין עוד בבעל המאור ובמה שתמה עליו הרמב"ן ועיין תורי"ד ובחזו"א ס"ו ד'**

**ד. בביאור רש"י שבטל האם זה בפתוח לרה"ר – עיין רשב"א**

**ה. מצא מין את מינו – עיין רש"י וריו"נ ועיין רי"ף שחילוק הגמ' גם ביותר מד' ועיין ח' הר"ן מה שתמה עליו ובביאור הדבר עיין לשון הרא"ש ועיין עבודת הקודש ש"א פי"א הס"ו ס"ז ובקרן אורה בסוגין ובחזו"א ס"ו סק"ד ובקה"י ס"ד**

**ה. תוד"ה תוך הפתח – בדין לחי על מקום קטן עיין לשון תוס' ועיין רשב"א שני ביאורים ועיין שו"ע שס"ג סל"ב [ועיין חזו"א ס"ו י']**

**ו. בדין קורה בפתוח לכרמלית – עיין רמב"ם פי"ז משבת הי"א ובהשגות הראב"ד ועיין רא"ש בסוגין ובח' הר"ן וברשב"א בסוגין ועיין מלחמות שבת ט. ועיין חזו"א ס"ו ס"ד וקרן אורה שתמהו בסברא לחלק ביניהם [ועיין צל"ח ד: ובאבן העוזר בסוגין שהקשו שלפ"ז בקורה למעלה מכ' בפתוח מכרמלית צריך רוחב ד']**

**ז. . בדין קורה רחבה ד' – עיין ב"י שס"ה שהביא מהרשב"א ש"א הס"ט שמותר ועיין פמ"ג שס"ה א"א י' שהקשה מ"ש מלחי ועיין מ"ב שס"ה ס,ד ובשער הציון שם**

**ח. מקום פטור בכרמלית האם אומרים מצא מין וכו' – עיין רש"י שבת ז. בד"ה עד עשרה ובר"ן שם ועיין שמ"ה סי"ט שני שיטות וצ"ע לרש"י ההבדל בין זה לסוגין ועיין גר"ז שמ"ה סק"ג קו"א ובחזו"א ע"ג סק"ד ובשפ"א בשבת שם**

**שבת ט. [העיקר זה אות י"ב]**

**ט. בזמן שהפתח עיין רש"י ובד"ה וכ"ת ובמהרש"א ובמה שתמה עליו בקרני ראם ועיין ביאור תוס' בסוגין ובמהרש"א ובחזו"א ס"ו סק"ז**

**י. בדין ג' מחיצות הפתוח לכרמלית – עיין תוס' ועיין ח' הרשב"א ובעבודת הקודש ש"ג הלכה ס"ג ס"ד ובבה"ל שע"ד ס"ג ובסימן שמ"ו ס"ג**

**י"א. בהא דהגמ' לא מעמידה בפתוח לכרמלית – תוס' ובבעל המאור ובח' הרמב"ן**

**י"ב. בחילוק הגמ' בין קורה ללחי צ"ע לרמב"ם שבכרמלית גם קורה אסור - ק"נ על הרא"ש סי"ז ובקרן אורה בסוגין ועיין חזו"א ס"ו ב' וט"ו [וס"ז סק"כ ואילך] ועיין בה"ל סוף סימן שמ"ו מה שהביא המג"א ותמה עליו ובחזו"א ס"ו י"ד**

**י"ג. בקרויו כלפי פנים לגבי החלק החיצוני – רש"י ובעל המאור ובראשונים ועיין חזו"א ס"ו סק"ט ובפתח נעול בפשוטו הכל אסור ועין בעל המאור ובריטב"א ועיין עבודת הקודש ש"ג הל"ז שהפתח עומד לאחר הקורה**

**י"ד. בהא דהגמ' לא מעמידה באיסקופת בית ופחות מד"ט – רש"י ותוס' ובעל המאור ועיין ריטב"א ועיין חזו"א ס"ו סקי"א**

**ט"ו. כגון שקירה בשני קורות – עיין רש"י שבקורה אחת גם נעול מותר ועיין עבודת הקודש ש"ג הל"ט ובבעל המאור חולק ומבואר ברש"י שדלת לא עושה סילוק ועיין חזו"א ב' ח' לגבי האם זה נהיה מקום פטור ובמהרש"א על תוס' ועיין רשב"א בשם רבינו יונה ועיין חזו"א ס"ו סקט"ז דבמרדכי המובא ברמ"א שמ"ו ס"ג מבואר שזה מקום פטור ועיין ביאור הגר"א**

### סוגיא דתחת הקורה ובין הלחיים

א] מבואר בגמ' שנחלקו האם מותר להשתמש תחת הקורה ומבואר בגמ' דאם זה משום היכר זה תלוי אם היכר לבני רה"ר או לבני המבוי ועיין גאו"י שהכונה בני המבוי שנכנסים למבוי והנה רש"י בתחילת המסכת ביאר שהתקנה מצד שאתי לאחלופי ברה"ר ולכאורא ההיכר צריך להיות בפנים ויתכן הכוונה שכל שכלפי מי שעובר בחוץ מכיר שזה מקום חלוק ממילא גם בני המבוי מתיחסים על זה כמקום מובדל עוד מבואר בגמ' שאם זה משום מחיצה בפשוטו זה חודו הפנימי ככל מחיצה ויתכן שחודו החיצון יורד וסותם והנה משמע בגמ' שאם זה מחיצה זה לא היכר ועיין תוס' שאם קורה משום היכר מחיצה כ"ש לחי וכן הוא במלחמות וצ"ב מה שייך כ"ש וצ"ל שזה ודאי שבקורה יש היכר יותר ממחיצה והנידון מה הגדר של התקנה דרבנן ואם תיקנו שזה גדר של מחיצה ודאי שגם בלחי תיקנו שזה גדר של מחיצה

ב] ומבואר בגמ' הכל מודים דבין הלחיים אסור וצ"ב החילוק ועיין תוס' שהוסיפו שהרי אביי ס"ל שניהם משום מחיצה ורבא ס"ל שניהם משום היכר וביארו שכיון שזה כל שהוא ממילא יש כאן גזירה שמא יוציא משם לחוץ ובריטב"א כתב עוד ביאור מצד שכיון ששיעורו כל שהוא ממילא זה בטל לבפנים ובחידושי הר"ן כתב שזה סברא שכיון שזה כל שהוא וזה לא דבר ניכר ממילא כוח ההיתר שלו הוא בפנים ועיין רעק"א שהקשה הרי מבואר בגמ' לקמן שלרבא זה מותר מצד מקום פטור א"כ כל הנידון על יותר מד' וכתב ודוחק לומר שזה מצד פתוח לכרמלית וע"ש מה שביאר אמנם למבואר בר"ן שזה סברא שכיון שזה כל שהוא ממילא ההיתא הוא בחודו הפנימי א"ש

וברשב"א ביאר שזה או מצד דס"ל שקורה משום היכר ולחי משום מחיצה וכתב שגם אם שניהם משום מחיצה אבל יש מקום לחלק שמחיצה של קורה זה חודו החיצון ובלחי זה חודו הפנימי ולא ביאר הטעם לחלק ועיין תורי"ד שביאר שלחי עוזר כמו כל מחיצה שחודו הפנימי גודר שהרי ביחס לתוך המחיצה זה כמו חצר קטנה שנפרצה לגדולה משא"כ קורה זה מצד פי תיקרה ובזה ודאי שסוף התקרה זה מה שתוחם השטח ולכן זה חודו החיצון וכן הוא בהגהות הגראמ"ה ובאמת צ"ב הצד בגמ' שזה חודו הפנימי הרי זה פי תקרה כמבואר בתוס' פ"ו. ועיין חזו"א ג' ט"ז שכיון שכשיש קורה גמר המבוי נראה כלפי פנים לכן זה סברא שכאן זה אחרת

ג] בגמ' מבואר שנחלקו רבא ואביי האם בין הלחיים מותר ורבא מוכיח מהדין של מקום פטור ואביי דוחה דשם זה בגבוה ג' אבל באינו גבוה ג' כיון שזה שוה לרה"ר זה כחלק מרה"ר ואין כאן ההיתר דמקום פטור והנה משמעות הגמ' שרבא מודה שבין הלחיים אם זה ד' אין מקום להתיר וכר"ח לעיל אלא שנחלקו בהלכות מקום פטור ולפ"ז ביותר מד' זה ודאי אסור ועיין חזו"א ס"ו סק"א בד"ה ה' שה"ה אם זה יהיה פחות מד' אבל זה נמצא בפנים וביחד אם החלק הנוסף זה ד' זה יאסר מצד שזה לא מקום פטור אלא כרמלית וכן הוא בגאון יעקב בסוגין [אמנם עיין רש"י שבת ט. בד"ה וכי תימא ובעבודת הקודש ש"ג הל"ה דמשמע שכל ההיתר זה רק על בין הלחי ולא על יותר] ועיין ריטב"א ור"ן שביארו כתוס' והנה לפ"ז א"ש הגמ' בהמשך שזה אסור מצד מצא מין את מינו הכונה שזה מצטרף לשיעור וממילא זה נחשב כרמלית כמבואר ברש"י והנה לפ"ז בקורה דשם חודו החיצון גודר ודאי שכולו מותר דכל סוגין מצד שכאן מצד גדרי לחי חודו הפנימי גודר

אמנם עיין רי"ף וכן ברמב"ם וכן משמעות הרא"ש שההיתר לרבא הוא אפילו ביותר מד' ועיין רמב"ן במלחמות שתמה הרי בגמ' מבואר שכל ההיתר רק מחמת שזה מקום פטור וע"ש שביאר שרבא רק בא להוכיח שכוונת ר"י היה גם כל לחי שהרי בפחות מד' ודאי שמותר והרי הוא לא חילק ובהכרח שתמיד זה מותר ובטעם ההיתר ביאר מצד שס"ל שכאן ההיכר הוא לבר או גם אם זה משום מחיצה אבל כאן זה בחודו החיצון והנה מבואר בגמ' שאם זה פתוח לכרמלית אומרים מצא מין את מינו וזה אוסר ובפשוטו לפ"ז גם בקורה זה כך וכן הוא ברשב"א וצ"ב עד כמה שחודו החיצון גודר מה שייך מצא מין את מינו ועיין קה"י שהביא מריו"נ שביאר שכיון שזה דומה לחוץ יש כאן גזירה דרבנן שמא יטלטלו מאחד לשני אמנם עיין עבודת הקודש ש"א פי"א שכתב מבוי הפתוח לרה"ר והכשירו בלחי מותר להשתמש אפילו בין הלחי שמקום הלחי נמשך לאחר המבוי ונחשב מכללו וחודו הלחי סותם עכ"ל ומבואר שצריך להגיע לשני סברות גם שזה נחשב מכללו וגם שחודו החיצון סותם דהינו שאפילו אם החוד החיצון גודר אבל זה סיבת גדירה רק כלפי תוך המבוי ולא כלפי מקום המחיצה וזה רק סברא שזה נטפל לבפנים אבל זה רק יכול לכללו את זה בכלל המבוי וצ"ב ועיין חזו"א ס"ו סק"ד

ובלשון הרא"ש מבואר שיסוד ההיתר כי זה בטל לתוך המבוי ויתכן שזה גם אם חודו הפנימי אבל יש כאן סברא שמקום הלחי בטל למבוי ועיין קרן אורה שדימה שכמו שמקום פטור הוא בטל לבפנים ולכן מותר לטלטל ה"ה בין הלחיים ובזה א"ש שבפתוח לכרמלית זה בטל לבחוץ והנה מבואר מדבריו לחלק שבקורה זה מותר לגמרי אפילו בפתוח לכרמלית וכן הוא בהשגות הראב"ד שאפילו שהתיר גם יותר מד"ט בכל אופן חילק בין לחי לקורה וכן מבואר ברמב"ן בשבת ט. במלחמות ולכאורא הביאור דבקורה חודו החיצון גודר משא"כ בלחי רק יש היתר חדש של בטל אמנם במלחמות ביאר כי חודו החיצון ולפ"ז צ"ב הסברא לחלק ועיין חזו"א ס"ו ד' שכתב שהכונה שמדין מצא מין את מינו אמרינן שבכה"ג חודו הפנימי גודר ולפ"ז א"ש שקורה מותר דשם זה ודאי שחודו החיצון גודר

והנה הבעל המאור והתורי"ד כתבו שזה רבא לשיטתו שלחי משום היכר אבל להלכה שקי"ל משום מחיצה אין סיבה להתיר ועיין מלחמות שתמה עליו שהרי הגמ' אומרת שיש טענה של מקום פטור ובפשוטו צ"ל שלמד כרמב"ן שזה רק ראיה שר"י לא דיבר על זה וצ"ב למה לשיטת הרמב"ן זה יותר טוב והנה צ"ב אבל להלכה למה שבחלק זה של מקום פטור נפסוק כרבא וצ"ל שכיון שבגמ' מבואר שזה תלוי אחד בשני לכן אם קי"ל כאביי דמשום מחיצה ואסור בין הלחיים בהכרח שגם פחות מד"ט זה כך

ד] בלשון רש"י מבואר שההיתר של מקום פטור זה מצד שבטל להכא ולהכא והקשו הראשונים שבפתוח לרה,ר מה שייך לומר שזה בטל לשם הרי מוציא מרה"י לרה"ר שהרי המקום מוקף ג' מחיצות ומדאוריתא הוא רה"י וע"ש שביארו שעיקר המכון שזה בטל ובאמת בסוגין יש איסור מצד שזה רה"י מדאוריתא וברשב"א כתב לדון דשיטת רש"י שכל שזה פתוח לרה"ר אין לזה שם רה"י כה"ג אלא חשוב כרמלית ולכן מותר לטלטל משם לרה"ר

ה] בעיקר הדין מצא מין את מינו ברש"י מבואר שזה מצטרף לשיעור וצ"ב שרש"י בסוף העמוד נראה שגם ביותר מד"ט מותר ובריו"נ מבואר שזה גזירה דרבנן שמא יטלטלו מאחד לשני כי זה דומה ובלשון הרשב"א כנ"ל מבואר שכיון שכל ההיתר כי זה בטל לבפנים כאן זה בטל לבחוץ ועיין ריטב"א שכתב שזה סברא שכיון שזה שייף לבחוץ זה סברא שזה לא יתבטל לבפנים דהינו שאם יסוד ההיתר כי זה מתבטל לבפנים כאן זה לא שייך

ו] עיין רשב"א בעבודת הקודש שכתב שאם הקורה היא ד"ט אמרינן פי תקרה יורד וסותם ועין פמ"ג שס"ה א"א י' שהקשה הרי לחי גם משום מחיצה ובכל אופן אומרים שמצא מין את מינו אמנם הרי מבואר ברשב"א שזה מצד שכל ההיתר בפתוח לרה"ר כי זה בטל לבפנים וממילא כאן שלא צריך להגיע לדין בטל ממילא ודאי שכיון שיש כאן מחיצה זה מותר והביאור כנ"ל שמעיקר הדין כיון שבמקום הלחי יש רק ג' מחיצות אין סיבה להתירו

ז] עיין רש"י שבת ז. בד"ה עשרה שכתב שאם יש מקום גבוה ג' ואינו רוחב ד' בכרמלית הוי מקום פטור ועיין ר"ן שם שכתב שכיון שזה נמצא בכרמלית אמרינן מצא מין את מינו וניעור ועיין סימן שמ"ה סי"ט שהובא בזה שני דיעות וצ"ב שיטת רש"י מה זה שונה מסוגין ועיין ביאור הגר"א שכתב שזה דין מיוחד בבין הלחיים ועיין גר"ז קו"א שמ"ה סק"ג שכתב ששם זה דבר יותר גבוה זה עומד לעצמו אבל כאן שזה באותו גובה בזה אומרים שזה בטל ובחזו"א ע"ג סק"ד שכתב שכאן כל שזה תוך כרמלית זה שיעור של ד"ט ואין שום סיבה שזה יהיה מקום פטור משא"כ שם מדובר שזה דבר שעומד לעצמו ויש לו מחיצות לעצמו רק יש נידון של בטל וזה לא אומרים והנה אם נימא שכאן סוגין כל יסוד ההיתר כי זה בטל לבפנים כלפי זה אמרינן שזה בטל לבחוץ אבל שם שצריך סיבת איסור כי זה בטל לכרמלית זה לא מצאנו ועיין שפ"א שבת ז. שתמה על הר"ן שדימה הדברים שכאן הכונה שכל שזה בכרמלית אין סיבה שזה יהיה מקום פטור כרש"י בסוגין וביאר שהסברא של מקום פטור שרבנן לא החילו על זה שם רשות לעצמו וכל שזה תוך מקום זה לא שייך אמנם עדין צ"ב הדמיון לסוגין ואולי כיון שזה שני סוגי כרמלית

ח] עיין גמ' לעיל שאם הגביה תחת הקורה זה מספיק אבל זה מצד שההיתר חל גם על תחת הקורה ועיין צל"ח שם וכן באבן העוזר כאן שהקשה שלדעת הרמב"ם שבפתוח לכרמלית אסור א"כ הגמ' שם היתה צריכה לחלק וסתימת הפוסקים שתמיד מותר וצ"ל שאם הסיבה שאין היתר מצד גדרי קורה בזה הוא חסרון אבל אם מצד גדרי קורה זה סיבה להתיר רק יש גזירה מיוחדת מצד שמא יטלטל זה לא חסרון אמנם אם זה סברא שאז זה חודו הפנימי גודר כמבואר בחזו"א זה צ"ע סברת הגמ' ועיין צל"ח

**שבת ט.**

א] עיין גמ' שבת ט. דמבואר דבאיסקופה אם פתח פתוח זה כבפנים ואם לא זה כבחוץ ובגמ' מבואר שאם זה בהיתר לחי תמיד זה אסור ואם זה בקורה בזה א"ש וביאר רש"י שם שאם זה נעול זה פחות מד' ועל זה לא עוזר היתר קורה והנה ברש"י מבואר שכל ההיתר רק על מה שתחת לקורה והבעל המאור ושאר ראשונים נקטו שכיון שחל היתר על מקום הקורה חל היתר על כל האיסקופה ועין חזו"א ס"ו ט' שזה רק עד ד"ט והנה ברש"י מבואר שאם הדלת נעולה אין היתר כלל כי זה קורה לפחות מד"ט ובבעל המאור מבואר שמקום הקורה מותר וזה רק לא גורר את השאר והריטב"א תמה עליו איך חל היתר בפחות מד"ט ועיין עבודת הקודש ש"ג הל"ז שהכונה שהפתח לאחר הקורה ע"ש עוד ביארה הגמ' שמדובר שאיסקופת בית ויש שני קורות שכל אחד פחות מד' אם שיעור לבוד ביניהם ובזה אם דלת נעול א"כ זה פחות מד' ועיין עבודת הקודש ש"ג הל"ט שזה מבטל הלבוד ואין פי תקרה ואם לא יש פי תקרה וברש"י מבואר שאם זה מחובר יש תמיד פי תקרה והדלת לא עושה סילוק מחיצות ובבעל המאור מבואר שתמיד זה עושה סילוק ורק החידוש שיש לבוד לגבי פי תקרה ע"ש

ב] והנה יסוד קושית הגמ' שמה ההבדל אם נעול או לא הרי מבואר ברב שתוך הפתח צריך לחי אחר להתירו והקשו הראשונים שהגמ' תעמיד בפתוח לרה"ר שאז לא צריך לחי אחר להתירו כמבואר ברבא והבעל המאור הוכיח שאין הלכה כרבא אלא כאביי שגם אז זה אסור והרמב"ן כתב שהגמ' שם כאביי ועיין תוס' שהקשו שהגמ' תעמיד בגבוה ג' ותירצו הראשונים שבהכרח מדובר בפתוח לכרמלית שאם זה פתוח לרה"ר א"כ אין הבדל אם זה נעול או פתוח וזה תמיד צריך להיות מותר והנה לתוס' שמדובר בפחות מד' א"ש שזה מקום פטור אבל אם זה יותר מד' וכי זה בטל לבפנים א"כ ודאי אפשר להבין שאם דלת נעול שזה עומד לעצמו זה לא בטל לבפנים וצ"ל שכיון שהדלת עומדת להיפתח זה לא מגרע בביטול לבפנים אמנם צ"ב מה זה שונה מקורה שכל שאין ד' זה מחסר בשיעור מבוי וצ"ל דשם שזה מחסר בהיתר של פי תקרה זה יותר חסרון וצ"ב עומק הסברות בזה והנה הרמב"ן הקשה על הבעל המאור שהגמ' תעמיד לאביי בגבוה ג' ויש מקום לומר ששם שהסיבה שזה חלוק לעצמו בזה גם פתח נעול זה מותר ואביי מודה

ג] והנה הגמ' עונה שמדובר בפתוח לכרמלית ולפ"ז מפורש שבקורה גם בפתוח לכרמלית זה מותר ועיין קרן אורה בסוגין שזה ראיה ברורה לשיטות שבקורה אפילו פתוח לכרמלית מותר ודלא כרמב"ם והרשב"א ולשיטתם צ"ב הסוגיא דממ"נ בפתוח לכרמלית הרי גם קורה אסור ובפתוח לרה,ר הרי גם לחי מותר ועיין ק"נ בשבת שתמה בזה והנה עין בה"ל סוף סימן שמ"ו שהביא דהמג"א הביא את הגמ' שאם יש קורה בפתח האיסוקפה שאם הדלת נעול צריך שיהיה שם ד"ט ואם זה פתוח זה מותר גם אם אין ד"ט והקשה הבה"ל דאם מדובר בפתוח לרה"ר הרי תוס' אמרו שתמיד מותר ואם לכרמלית הרי השו"ע פסק כרמב"ם שזה אסור והנה בפשוטו לרמב"ם בהכרח מדובר בפתוח לרה"ר והגמ' כאביי ולרבא באמת גם בלחי מותר אלא דיתכן שיש החילוק לאיפה זה פתוח ובתו"י כתב שלחי כיון שזה משום מחיצה בזה שהדלת סגורה זה לא מגרע וא"ש ולא קשה מה שהמ"ב שאל על המג"א אמנם יש לדון האם לאביי יש ההלכה של פתוח לכרמלית בקורה ויתכן שרק לרבא התחדש כזה הלכה אבל לאביי אין בזה הלכה [וכמדומה שכן הוא בחידושי האבן העוזר בסוגין] ובלחי תמיד אסור ובקורה תמיד מותר ולפ"ז יש להעמיד סוגין בפתוח לכרמלית ובאמת בפתוח לרה"ר תמיד מותר לגבי קורה או שלאביי אין הבדל ובזה א"ש הרמב"ם לא העתיק הסוגיא להלכה וכל זה צ"ע ועיין חזו"א ס"ו סקי"ד

ד] מבואר בסוגין שדלת נעול זה לא מחלק המקום לגבי פי תקרה לרש"י ועיין חזו"א ס"ו ב' שגם לגבי שזה יהפך למקום פטור אלא זה נשאר כמקום אם ג' מחיצות וכן הוא ברשב"א שם וביאר הטעם כיון שזה נסגר ונפתח זה כמניח כלי שזה לא סוגר ורק לגבי תיקון מבוי יש סברא שלא שיך ההיתר דרבנן רק אם עכשיו זה טפל למבוי וצ"ע אמנם במהרש"א נקט שזה נהיה מקום פטור וכן עיין חזו"א ס"ו סקט"ז שהביא כן מהמרדכי ועיין רמ"א שמ"ו ס"ג דמשמע שזה מקום פטור ובביאור הגר"א שם ועיין חזו"א הנ"ל מה שנסתפק בדעתו האם חולק רק בדלת פתוחה או גם בנעולה ועיין רמב"ן בהמשך הסוגיא בשבת דמבואר שנקט שלרב אשי שמדובר שזה פחות מד"ט לא הוי רה"י וכמרדכי

ה] רש"י בתחילת הסוגיא כתב קס"ד במבוי שהכשירו בלחי וזה עומד לפנים מהאיסקופה ולאחר שהגמ' מעמידה שזה פחות מד' ביאר רש"י שהחומה עצמה זה הלחי ועיין מהרש"א שאם זה יותר מד' זה לא מועיל ותמה עליו רעק"א הרי לחי עוזר עד ד"א ודברי המהרש"א צ"ע ובתוס' ביארו שבכל הסוגיא החומה זה הלחי ועיין חזו"א ס"ו ז' שבצד גדרי מחיצה ודאי שמקום זה אין לו סיבה שזה כמו חצר קטנה שנפרצה לגדולה ורק מחמת דין לחי שהוא מתיר את החלק שתוך הלחי מצד שזה בטל לבפנים ובזה יש מקום לחלק בין פתח פתוח לנעול ע"ש

ו] עיין תוס' שמקום מוקף ג' מחיצות הפתוח לכרמלית נידון ככרמלית ועיין רשב"א בשם רבינו יונה שבזה נחלקו המקשן והתרצן בסוגין אמנם בעבודת הקודש ש"ג פ"א הלכה ס"ג ס"ד נקט לאסור ועיין בה"ל שע"ד ס"ב שהביא שני הדיעות ובסימן שמ"ו ס"ג הביא רק את תוס'

ז] עיין רש"י שהקשה למה את התירוץ שמודבר בחציו מקורה הגמ' לא מעמידה באיסקופת בית וכתב דשם יש ודאי ד' ותוס' כתבו שהרי בבית אין היתר קורה ובריטב"א כתב שבזה ודאי שזה לא מצטרף אם מה שלפנים מהדלת ועיין חזו"א ס"ו י"א שנחלקו כאן הראשונים האם צורת הפתח מותר תוך הצורת הפתח וברמב"ן והבעל המאור כתבו שבבית אין את החידוש שזה גורר את החלק החיצוני להתירו ומבואר שנקטו שהחלק הפנימי מותר אפילו שאין היתר קורה ובהכרח שתוך הצורת הפתח מותר

# נעץ שני יתדות

**גמ' ח: נעץ – ט. תני ר' זכאי**

**רשב"א ריטב"א ר"ן ובעבודת הקודש שער א' פ"ז הל"ט תוס' סוכה כ"ב. ובשו"ת רעק"א סימן י"ב ובחזו"א ע"ז ז', ובקה"י סימן ב' ג' ובזכרון שמואל סימן כ"ו ענף א', ח' הגר"ח הלכות סוכה פ"ה הכ"א הקטע האחרון**

**א. לדברי המתיר אסור – עיין ריו"נ**

**א. בדין לחי חוץ למבוי – עיין עבודת הקודש ש"א המ"ה וברשב"א ריטב"א ר"ן בסוגין ועיין חזו"א ס"ז י"ז מאות ג' ועיין גר"ז שס"ג סט"ז [ובחזו"א ס"ז סק"ו מבואר שבלא צמוד ודאי לא טוב וברשב"א הס"ז מבואר שזה טוב]**

**ב. בחידוש המבואר ברש"י שלא אומרים לבוד ממחיצה דינית – עיין קה"י סימן ב' בתחילתו ובסימן ג' ובזכרון שמואל כ"ו סק"ג**

**ג. איתיביה – האם הקושיא גם על ר"ח עיין תו"י ובח' הר"ן**

**ד. בגמ' צריך להגיע ללבוד וחבוט – עיין ח' הר"ן ורשב"א וריטב"א ובח' הגר"ח סוכה פ"ה הכ"א בסופו**

**ה. בדין חבוט רמי בקורה לבד – עיין תוס' ועיין ריטב"א ור"ן שלדבריהם אין מקור לחידוש זה**

**ו. בדין שני הלכות – עיין רעק"א תשובה י"ב מה שהביא מהר"ן [ועיין רעק"א על הגליון פ"ה מסוכה] ועיין חזו"א ע"ז ז' שתמה עליו ועיין קה"י סימן ב' ובזכרון שמואל הנ"ל ועיין עמק ברכה סוכה שגם ביאר את כונת הר"ן אחרת [ועיין תרל"ב מ"ב סק"ד ובבה"ל שם]**

### סוגיא דנעץ שני יתדות

א] הגמ' בתחילה אומרת שאם הניח קורה מבחוץ לדברי האוסר שחודו הפנימי גודר ממילא זה סמוך למבוי משא"כ לדברי המתיר שהחלק החצון גודר זה לא טוב מצד שזה לא סמוך למבוי והנה מבואר שלמ"ד חודו החיצון גודר אי אפשר לומר שחודו הפנימי יגדור ועיין ריו"נ שכתב שזה גזירה שמא ישתמש תחת הקורה ושם הרי אין לזה שלש מחיצות ולפ"ז יתכן שלמ"ד שחודו הפנימי א"כ אין סיבה לטעות משא"כ למ"ד חודו החיצון והנה הרמב"ם כתב שזה לא מועיל מצד שזה לא על כתלי מבוי וצ"ע שהרי פסק שמותר מתחת הקורה א"כ לא צריך להגיע לזה ועיין אשר לשלמה שדן שלשיטתו בפתוח לכרמלית הרי חודו הפנימי גודר ושם זה לא טוב מצד שצריך על כתלי מבוי אמנם בפשוטו תמיד הגדר שחודו החיצון רק שזה לא סיבת היתר אלא מחמת שזה טפל לבפנים ובפתוח לכרמלית זה לא סיבה וצ"ע בזה

ב] עיין רש"י שהקשה למה למ"ד חודו החיצון לא מועיל הרי נימא לבוד וכתב רש"י שלא אומרים לבוד על דבר שזה לא מחיצה ממש דהינו שמה שזה יורד וסותם זה רק מחיצה דינית ולא אומרים לבוד על מחיצה דינית ועיין זכרון שמואל סימן כ"ו סק"ג שהקשה דבגמ' מבואר שאומרים חבוט ולבוד חזינן שאמרינן לבוד ממחיצה של חבוט וכתב לישב דשם מדין חבוט חשיב שיש הקורה בעצמה אבל כאן כל הדבר שממנו דנים זה מחיצה דינית עוד הקשה מהא דמבואר בשו"ע שמועיל גוד אסיק ולבוד וכתב לדון דגם שם הגדר שהחיצה של למטה גודרת למעלה וא"כ זה לחבר את המחיצה המציאותית ע"ש ובקה"י הניח בקושיא

ג] ועיין ראשונים שהקשו אבל נימא לבוד על הקורה בעצמה והחוד החיצון יחשב כסמוך למבוי ועיין רשב"א שהביא בשם תוס' שלא אומרים לבוד אם יש משהו שמפסיק באמצע וכיון שעובי הקורה מפסיקה לא שייך לומר לבוד ועיין רשב"א שהקשה על זה שבסוגין בקורה תלוי ומשוכה מבואר שאומרים לבוד אפילו שיש את היתד באמצע ועיין ר"ן שתירץ שקודם אומרים חבוט ואז לבוד ואין משהו באמצע ובריטב"א תירץ שהלבוד הוא על החלק של האויר דהינו שהחלק שיש יתד זה יכול להצטרף לקורה וצ"ב סברת הרשב"א וברשב"א כתב לישב שכאן זה סתירה שאם אומרים כאילו זה דבוק למבוי א"כ אין כאן קורה טפח ואם משאירים אותו במקומו א"כ יש כאן הפסק ביניהם והנה תוס' כתבו שלא אומרים לבוד דליכא היכר ועיין קה"י דמבואר דכתבו סברא אחרת שלא אומרים לבוד ולפ"ז מבואר שגם לר"ח שמועיל מחוץ למבוי אבל לבוד לא עוזר כי חסר בהיכר אמנם יתכן שכל תוס' זה לרבא שגם אם חודו הפנימי לא עוזר לבוד אבל באמת לר"ח צריך להגיע לסברות הקודמות והנה עין חזו"א ס"ז י"ז בתחילתו שנקט שקורה שהרחיקה ממבוי למ"ד חודו הפנימי זה גם לא מועיל דהינו שזה היכר שכולם מודים שזה חסרון וצ"ע מנ"ל ובר"ן בד"ה איתיביה מבואר שאם חודו הפנימי מתיר מועיל לבוד ובזה ביאר את ראית הגמ'

ד] והנה בעיקר מה דדן רש"י דנימא לבוד עיין קה"י שתמה הרי המקום שמתחת לקורה הוא ודאי אסור בטלטול כי אין לו ג' מחיצות וא"כ מה יעזור לבוד הרי יש כאן מקום אסור תוך המחיצה וע"ש שכתב שכונת רש"י שגם חלק זה ברה"ר יהיה מותר והעמיד דבר זה כמ"ד שקורה משום מחיצה דאוריתא והדברים מחודשים ויש שדחקו להעמיד במבוי הפתוח לכרמלית אמנם לכאורא יש מקום לדון שכיון שביחס לתוך המבוי זה מוגדר דיש ג' מחיצות וביחס לחוץ למבוי אין רק מחיצה אחת בזה אין חסרון של פרוץ למקום האסור וצ"ע בזה

ה] רבא מחדש שצריך קורה על גבי מבוי ולא מחוץ למבוי ועיין תוס' שכיון שזה משום היכר וללא זה אין את ההיכר והנה שיטת תוס' ועוד ראשונים בסוגין שגם אם הקורה מעל המבוי כל שזה לא צמוד בשיעור של מבוי יש חסרון שזה לא על כתלי מבוי אמנם יש ראשונים בסוגין שלדבריהם אין מקור לחידוש זה ועיין ראשונים שבלחי אין חסרון שזה לא תוך המבוי כדמוכח מלחי שעומד בחוץ ובטעם החילוק עיין חזו"א ס"ז ט"ז י"ז שביאר שלחי שמשמש כגדירה בחלק מהמבוי בזה כל שגודר את תוך המבוי זה עוזר משא"כ קורה כל השם מחיצה שלה רק בתור שהיא מתאחדת אם המחיצות ומבואר בדבריו שם סקי"ז שפשיטא ליה שאם הרחיק את הלחי מהמבוי בזה ודאי דיש חסרון כמו בקורה אמנם עיין רשב"א ריטב"א שביארו שיש כאן חילוק מצד ההיכר שבדבר שלחי יש היכר גם אם זה מבחוץ משא"כ קורה ובריטב"א הוסיף דקורה תמיד רגילים להניח בפנים לכן זה מחסר בהיכר ובאו"ז רט"ו כתב שר"ח ורבא נחלקו בקורה זה לשיטתם האם זה מצד מחיצה או מצד היכר ועיין גר"ז שס"ג ט"ז שביאר שבלחי אין חסרון מצד שזה מצד מחיצה אמנם תוס' בסוכה כתבו שגם אם קורה מצד מחיצה אבל צריך קצת היכר ויתכן שגם לחי זה כך ולכן הוצרכו הראשונים לטעמים אחרים והנה החזו"א סקי"ז ד' פשיטא ליה שאם יש הפסק אויר בין הלחי למבוי זה ודאי לא טוב אמנם עיין עבודת הקודש ש"א פ"ז המ"ה כתב מפורש שגם אם הרחיק הלחי פחות מג"ט זה מועיל דהינו שבלחי יש היכר תמיד ומבואר שאין חסרון של פרוץ למקום האסור

ו] הגמ' שואלת מהבריתא של משוכה ומבואר שאם כר"ח א"ש וצ"ב עדין מהמ"ד שחודו החיצון גודר שהרי בזה גם ר"ח מודה שזה לא מועיל וכן הוא בתו"י שהקושיא גם על ר"ח אמנם בח' הר"ן כתב שכאן שבני רה"ר רואים את חודו הפנימי כולם מודים דיש לדון מצד חודו הפנימי וממילא כה"ג מועיל כל שיש שיעור לבוד דהינו שכאן אין את החסרון המבואר ברש"י שאין לומר לבוד

ז] הגמ' עונה שנעץ שני יתדות וכה"ג החידוש שאומרים לבוד וחבוט עיין רשב"א וריטב"א שנקטו שהכונה שבאלכסון יש יותר מג"ט דאם אין באלכסון ג"ט לא צריך להגיע רק ללבוד ולפ"ז נתחדש שאומרים קודם לבוד ואחרי זה חבוט או הפוך ולפ"ז מבואר שאפילו שכאן צריך להגיע לשני הלכות בכל אופן זה מועיל והנה בעבודת הקודש הל"ט כתב שקודם אומרים חבוט לתוך המבוי ואחרי זה אומרים לבוד וכן הוא בר"ן בתחילת סוגין אמנם בריטב"א כתב שקודם אומרים לבוד להגיע מעל הכותל ואז אומרים חבוט ועיין גאון יעקב דלא אומרים חבוט לאויר ולפ"ז מבואר שלבוד אומרים לאויר ובדעת הרשב"א יתכן שלא אומרים לבוד לאויר ובעיקר ביאור סוגין בריטב"א מבואר שזה היה כמין ד' שעלה יתד מהכותל ובראשו זה נוטה כד' אמנם ברשב"א בעבודת הקודש הל"ט כתב שמדובר שזה היה מחובר בצידי הכותל ועלה ונטה כד' ועיין ח' הגר"ח הלכות סוכה שנקט בדעת הרמב"ם שמדובר שיש באלכסון פחות מג' ומה שלא מספיק לבוד ע"ש שכתב שלבוד זה רק מחבר שיחשב שאין הפרש אבל זה לא מעמיד קורה על גבי מבוי ולכן גם לאחר שזה כמחובר לכותל אבל זה לא מונח על הכותל ולכן צריך להגיע לחבוט ע"ש

ח] הגמ' אומרת שמדובר שהיתדות משוכות ותלויות ואין בהם ג' ומשמע בסוגין שאם זה היה יותר גבוה מג' זה לא מועיל והקשו התוס' למה שלא יועיל חבוט לבד כמו שמבואר לגבי סוכה ותירצו שכאן שצריך שיהיה היכר ההלכה של חבוט לא יוצר היכר ורק שיעור לבוד שזה לא נחשב הפסק זה מועיל אמנם גם בזה צריך להגיע לחבוט רק שכל מה שמועיל חבוט במצב שלא חסר בהיכר וזה שיעור לבוד וכן הוא בתוס' בסוכה אמנם עיין ריטב"א שכתב שרק בסוגין שזה לא מגיע לכתלים וממילא רק מדין לבוד זה מגיע לכתלים בזה אין לומר חבוט דהינו שחבוט זה על מחיצה אמיתית ולא על מחיצה של לבוד ובח' הר"ן כתב שכיון שזה מונח על יתדות אין לומר חבוט ללא היתדות וכיון שאין ברחבם טפח אין לומר חבוט רמי ולפ"ז אם הקורה תהיה מעל המבוי יעזור חבוט אפילו ברחוק מג' וזה דלא כמבואר בשו"ע שס"ל סל"ג ועיין רשב"א י. בד"ה אלא וברא"ש סימן י"ב בשם הראב"ד שלא מועיל בקורה כה"ג וכן הוא ברשב"א ג.

ט] עיין מהרש"א שהקשה למה הגמ' מחדשת שמועיל לבוד וחבוט למה הגמ' לא מעמידה שזה עמד מעל המבוי תוך ג' ובאמת רק חבוט אומרים ולא שניהם יחד ועיין שו"ת רעק"א סי"ב שהביא את הר"ן שלא אומרים גוד אסיק ודופן עקומה וכן אם לא אומרים לבוד באמצע לא יעזור לומר דופן עקומה וממילא זה יחשב לבוד מהצד וביאר שזה הלכה של אומרים שני הלכות יחד וכתב רעק"א שלפ"ז גם לא נימא גוד אסיק ולבוד אמנם כתב שכל זה אם הלכה אחת עומדת על הלכה אחרת אבל אם כל הלכה אפשר לומר אותה ללא ההלכה השניה אין חסרון ולכן הדופן עקומה שזה בנוי על הגוד אסיק אין לומר שני הלכות וכן לבוד באמצע הרי אין לבוד רק לאחר שנימא דופן עקומה ולפ"ז כתב שיתכן שבאמת אם הקורה תעמוד על המבוי יהיה חבוט רמי אבל כאן שזה בחוץ בזה יש חסרון שאם זה גבוה זה שני הלכות חבוט ואחרי זה לבוד עכ"ד והנה צ"ב הרי גם עכשיו זה שני הלכות ועיין זכרון שמואל סימן כ"ו ובקה"י שביארו שנקט כהגר"ח לעיל שבאלכסון היה פחות מג' ולכאורא כונתו על דרך הגר"ח לעיל שאפילו שיש לבוד צריך חבוט ובאמת אפשר לומר כל הלכה ללא השניה רק כדי שיועיל צריך את שניהם ובליקוטי רעק"א ברמב"ם פרנקל פ"ה מסוכה משמע שנקט שבאת לשון הגמ' חבוט רמי זה לאו דוקא אלא הכונה שיש כאן פעמים לבוד אחד להורידו ואחד למושכו וכין ששניהם זה אותו הלכה זה עדיף והחזו"א ע"ז סק"ז תמה למה שזה יהיה עדיף

והנה בעיקר הדבר האם אומרים שני הלכות עיין עמק ברכה סוכה וכן בקה"י כאן שדנו שכל סברת הר"ן סברא מיוחדת בדופן עקומה אבל בעלמא אין כזה חסרון וכן מוכח מהר"ן כאן שנקט שמועיל שני הלכות שכתב שרק מחמת שהיתדות אינם טפח לא מועיל לבוד וחבוט ולדבריו הרי יש באלכסון יותר מג"ט א"כ כל הלבוד זה לאחר החבוט ועיין חזו"א סוף ע"ז שהקשה מהגמ' שבת ט. שאומרים לבוד ופי תקרה ויתכן דשם היורד זה הפי תקרה והוא היה מצד עצמו ורק קיבל שם מחיצה מכח לבוד ואולי זה עדיף עוד הקשה מעומד מרובה על ידי לבוד ויש לדון דעומד מרובה אין הגדר שזה כאילו סוגר ורק בזה יש חסרון שמחמת שני הלכות זה לא שייך אבל כאן הגדר שמספיק קצת

#### קיץ פ"ג

# לחי הנראה מבחוץ

**גמ' ט: רב אשי – י. והרחב טושו"ע שס"ג ס"ט וסי"ג**

**א. בדין רצפו בלחיים – עיין רש"י ובקרן אורה ועיין הג"א ובמג"א שס"ג סקי"ב ובמ"ב סקמ"ז**

**ב. בהא דלא מועיל נראה בחוץ אפילו אם משום היכר – עיין ריו"נ ובגאון יעקב [וכעין זה בתו"ח]**

**ג. נראה מבחוץ האם זה דרבנן או דאוריתא – רא"ש סוכה פ"ק סל"ד ובתוס' שם י"ט. בד"ה אחוי ועיין מרומי שדה שם ובתוס' לקמן צ"ב. בד"ה גפנים ובתוס"ר שם ועיין חזו"א ע"ד סקי"ב [ועיין בדבריו ע"ב סק"י שנקט שזה דרבנן] ועיין קה"י סוף סימן ה' [ועיין גר"ז נ"ה ס"כ וע"ט ס"ז שכתב דין נכנסין גם למנין וצואה ועיין חזו"א כלאים סימן י"א סוף סק"ח] ועיין חזו"א ס"ז סק"ה במוסגר ביסוד דין נראה מבחוץ**

**ד. האם נראה מבחוץ עוזר במאיליו – אבני נזר רצ"ח סק"ג ועיין תורת רפאל סימן נ' בסופו מד"ה והנה ועיין תוס' ה: בד"ה פחות ועיין קה"י סוף סימן ה' וסוף סימן ד' ועיין רעק"א סימן ל"ו שנחלק בזה אם השואל האם צריך סמכו לגבי חצר בנראה מבחוץ**

**ה. האם מועיל נראה מבחוץ בחצר ביותר מד' – עיין תוס' בד"ה כותל ועיין חזו"א ס"ז סק"ח שנקט שמועיל ובפ"ח י"א חזר בו ונקט שלא מועיל [ועיין בשונה הלכות סל"ב]**

**ו. האם מועיל נראה מבחוץ יותר מד"א בכמין ת' – עיין רשב"א בשם הראב"ד וכן הוא בריטב"א ובר"ן ועיין תוס' כ"ד: בד"ה ההיא רחבא וברשב"א שם בד"ה אלא אמר ובתור"פ שם ובריטב"א בד"ה אלא ועיין חזו"א פ"ח סקי"א ועיין עבודת הקודש שער א' פ"ט הנ"ט ועיין מ"ב שס"ה סקכ"ד**

**ז. בביאור מחלוקת רש"י ותוס' מהו נראה מבחוץ – עיין ב"י סימן שס"ג ס"ט ובב"ח שם ס"ד ועיין בקרבן נתנאל אות ר' ש' ת' [ועיין תורי"ד ט: דמבואר בדבריו שנקט שכנוס זה נחשב נראה מבפנים וע"ש מה הלחי בכה"ג]**

**. בביאור קושית תוס' על רש"י – עיין גאו"י ובמה שישב קושיתם**

**ח. בדין עשוי כמין ת' – עיין רשב"א ר"ן ריטב"א שמועיל ועיין עבודת הקודש הנ"ח ס"א ובדעת שאר הראשונים עיין לעיל מהב"י והחולקים בק"נ אות ד' נקט שלכו"ע זה מועיל ובב"ח נקט שלא מועיל ועיין מהרש"א בסוגין על תוס' שנקט שזה מחלוקת רש"י ותוס' וע"ש מה שביאר ביאור סוגין אם כה"ג זה לא עוזר ועין נימוקי הגרי"ב ביאור אחר [וכן נראה שנקט החזו"א סק"ח ועיין לקמן] ועיין תור"פ כ"ד: בד"ה היכי ליעביד וברש"י ח. בד"ה בנראה [ועיין תוס' צ"ב. שכתבו שמועיל נראה מבחוץ מצד לחי ופתח ועיין מהרש"ל שם וכן הוא בתוס' ז. בד"ה אם]**

**ט. לראשונים שעוזר כמין ת' באיזה אופן איירי – עיין חזו"א ס"ז סק"ג ד' ה' מה שנחלק אם הק"נ ועיין עבודת הקודש הנ"ל ובפ"י הס"א דמבואר כק"נ וכן מבואר בחידושים ויש לעיין האם זה גם שייך לרא"ש ותוס'**

**י. בביאור קושית הגמ' מחצר קטנה – עיין נימוקי הגרי"ב על המהרש"א ובחזו"א ס"ז י"א י"ב שנקטו שהמועיל זה כותלי הגדולה ובפשוטו זה הגיפופים עיין מהרש"א [והחזו"א נקט שזה צירוף של שני המחיצות עיין בדבריו סקי"א י"ב י"ד כ"ג ובסימן ע' ט"ז]**

**[י"א. בביאור הריצב"א - עיין חזו"א ס"ז סק"א ב']**

**י"ב. בנכנסים וכו' מה השיעור – עיין ר"ח ובריטב"א ובבה"ל סימן שס"ה ועיין חזו"א ס"ז סקי"ב**

**י"ג. בהא דאין סילוק מחיצות בנכנסין – חזו"א מ"ה ציור א' ז' הוכיח שרה"י גודר [ועיין במגיה על גאו"י בסוף הספר בסימן ד' אריכות לדחות הראיה]**

**י"ד. תוד"ה כותל – כתבו דמירי שאין בעביו טפח עיין הגהות הב"ח ובחזו"א ס"ז סק"ה**

**ט"ו. בסוגית הגמ' ברבינא ור"ז – עיין רעק"א**

**ט"ז. תוד"ה שני – עיין שס"ג ס"ב ובבה"ל בד"ה טפח**

**י"ז. לחי המושך – עיין רשב"א וריטב"א ותורי"ד ועיין שס"ג סי"ג במג"א ובביאור הגר"א שם [עיין בהגהות הגר"א על הרא"ש ס"י גירסא מתוקנת יותר] ובחזו"א ע"ב סק"י האריך בדבריו**

**י"ח. ובהא דמבואר דלחי עוזר גם חודו החיצון וגם פנימי עייין חזו"א ס"ז סקי"ז אות ד' ועיין רש"י ט: בד"ה וצריך [עיין גירסת ריו"נ בסוגין לעיל ובביאור כונתו עיין קרן אורה ובמרומי שדה]**

**י"ט. עיין רשב"א ח: שהוכיח מסוגין שלחי חוץ למבוי עוזר וצ"ע שכאן ביאר שיש כותל נגד**

### לחי הנראה מבחוץ

א] רב אשי מעמיד שרצפו בלחיים ויש בהם יחד ד"ט ובזה לרבנן אין כאן לבוד וכל לחי הוא פחות מד"ט ולרשב"ג דיש לבוד יש כאן לחי יותר מד"ט ובפשוטו מבואר כאן שאומרים לבוד לחומרא והנה הגמ' שואלת שזה יועיל מצד נראה מבחוץ ורש"י ביאר שזה מדובר שזה בולט קצת לחוץ וחשיב לחי אפילו שכלפי פנים לא נראה גדירה כלל ומבואר שכה"ג לא חשיב לחי ד"ט אלא דנים החלק שבולט החוצה לבד ועיין רש"י שהביא בשם רבותיו שבפנים המבוי מותר ורק כנגד הלחי אסור ועיין קרן אורה שזה כראשונים שרבא מתיר אפילו עד ד"א דאל"כ למה הגמ' לא אמרה שיש שני לחיים אם לבוד ד"ט באמצע שלרבנן מותר עד הצד החיצון ולרשב"ג עד הצד הפנימי עוד הקשה מה זה שונה מהגמ' י. דמבואר דלחי המושך אם הוא ד"א שאין בזה גם דין לחי הפנימי ובפשוטו צ"ל שכמו שבבולט בחוץ זה מעמיד שרק החלק הנראה בחוץ הוא הלחי כך כאן רק החלק הנראה בפנים הוא הלחי והנה בטעם שרש"י חולק יתכן מצד שלא ס"ל סברא זו ויתכן מצד שס"ל שחודו החיצון עוזר לא עוזר חודו הפנימי ויש לעיין בלשונו ועיין לקמן י. בביאור הגמ' של לחי המושך

והנה רש"י ביאר שיש חלק שבולט לחוץ והקשו התוס' דמשמע בגמ' שתמיד ההיתר נגד החיצון וכאן הרי אין כותל נגדו וא"כ ודאי לא שייך להתיר נגד החיצון והנה תוס' לעיל בקורה באלכסון דנו להתיר גם בכה"ג וצ"ל דלחי גרע וכמבואר בראשונים שכאן לכו"ע זה לא מתיר באלכסון ועיין מהרש"א שהקשה שהרי מבואר בגמ' לעיל שלדברי המתיר אסור מצד שהלחי רחוק מהמבוי וכונתו שעד כמה שההיתר רק חל בתחילת המבוי א"כ החלק הגודר הוא רחוק ובפשוטו צ"ל שכל חלק וחלק גודר וממילא כאן זה נחשב שזה צמוד אמנם קשה הרי יש כאן עוד חסרון שזה לא תוך המבוי וצ"ל דמבואר בראשונים שבלחי אין החיסרון וברשב"א בעבודת הקודש מבואר שעוזר גם בהרחיק ג"ט חזינן שאין חסרון גם שזה לא סמוך למבוי ודלא כמהרש"א

ב] מבואר בגמ' שנראה מבפנים זה ודאי עוזר ומבחוץ מחלוקת ועיין ריו"נ שהכונה שאם יש היכר לבני המבוי זה ודאי עוזר ובנראה מבחוץ שההיכר רק לבני המבוי בזה נחלקו ומשמעות לשונו שהסברא שלא יועיל כי אין היכר לבפנים ועיין תו"ח שהקשה שהרי הגמ' אומרת לשון אחד לגבי קורה בדעת ר' יוחנן שההיכר מבחוץ ובכל אופן כאן מבואר שזה לא מועיל ועיין גאון יעקב שכתב שלחי גם אם זה מצד היכר אבל הצורה שהוא פועל זה מצד מחיצה והמושג מחיצה זה גדירה בפנים ולכן המ"ד שס"ל שזה לא מועיל דאין כאן חפצא של לחי כלל שזה לא עוזר סתם סימן והנה לפ"ז קצת פלא הריו"נ שכתב שנראה מבפנים מועיל מצד שיש היכר הרי עיקר הטעם דיש כאן גדירה גמורה

ג] והנה בעיקר הדין לחי שנראה מבחוץ יש לדון האם זה מועיל מדאוריתא או שזה רק מדרבנן והנה בלשון הרשב"א בסוגין בשם הראב"ד שזה מדין היכר וכן עיין רא"ש סוכה סימן ל"ד שכתב שלגבי סוכה זה לא עוזר מצד שזה רק דרבנן מצד היכר ובגדר ההיכר בדבריו משמע שזה היכר בעלמא ובלשון הרשב"א בסוגין בשם הראב"ד שזה כאילו נמצא בפנים וכן הוא בחזו"א ע' סק"י אמנם עיין תוס' סוכה י"ט לגבי סוכה שכתבו שאין לבאר מצד שמגו שזה מועיל לשבת שהרי המיגו הוא רק דרבנן ועיין מרומי שדה שם שכתב דמשמע שלגבי שבת זה מועיל מדאוריתא ורק לגבי סוכה נקטו שזה לא מועיל מדאוריתא והסברא דשם הרי יש שיעור טפח שזה יגדור בפנים טפח וכאן זה לא גודר בפנים טפח ועיין חזו"א סימן ע"ד סקי"ב שדן שכל מה שהרא"ש כתב שזה דרבנן הכונה לגבי סוכה דשם יש שיעור טפח דהינו שזה רק עוזר בתור לחי כל שהוא שזה מסמן סימן גדירה וכמו שביאר במוסגר ס"ז סק"ה אבל במקום שיש דין שיעור זה לא יעזור אמנם ביחס לדרבנן זה גם שיעור כדחזינן בגמ' שעוזר גם לר"י שצריך ג"ט והנה תוס' צ"ב. לגבי כלאים בחצר קטנה שנפרצה לגדולה הביאו את הגמ' של נכנסים ובפשוטו מבואר שזה נידון דאוריתא והנה המרומי שדה כתב שכל הפוסקים לא הביאו לגבי צואה וציבור חילוק זה אמנם הגר"ז הביא את התוס' ויתכן שכל סברתם רק לגבי כלאים עיין דרך אמונה שזה תלוי במראית העין אמנם בתוס"ר משמע שכונתם על הכל ולחילוק החזו"א אין סתירה בין הרא"ש בסוכה לכאן ויתכן עוד שכאן שזה כמו פתח זה יותר סיבה שזה יעזור מדאוריתא אמנם זה תלוי בשורש הנידון האם דבר מבחוץ יכול לעזור ועיין לשון התוס' צ"ב שזה מועיל בתור לחי ופתח וכן הוא לשונם ז: ועיין מהרש"ל צ"ב שעמד על לשון התוס' ולפ"ז גם אין סתירה בין הרא"ש לתוס' הנ"ל [בעיקר דברי הרא"ש יתכן שכונתו לחלק בגדר הדין מחיצה בלחי לשבת שזה יועיל כהיכר מחיצות לבין סוכה ויתכן שזה גם כונת הראב"ד שזה רק מדין היכר דהינו שזה השם מחיצה דיש כאן ולכן זה לא שייך בעומד מרובה שזה מחיצה בפועל ]

ד] והנה לפשטות הדברים שזה רק מועיל מצד היכר עיין אבני נזר רצ"ח ג' שכתב לפ"ז מבואר שאפילו שלחי מועיל מצד מחיצה אבל זה גם מועיל מצד היכר וכתב שלפ"ז מסברא צריך להיות שבזה לא יועיל עומד מאיליו וכן הוא בתורת רפאל סימן נ' בסופו אמנם ע"ש באבנ"ז שהוכיח מהגמ' ט"ו. שגם בזה מועיל עומד מאיליו לאביי וכן הוא בתוס' ה: בד"ה כותל בסופו וכן הוא סתימת השו"ע שס"ג סי"א שזה ככל דיני לחי ובהכרח צ"ל שאין כונת הראשונים שזה רק מדין היכר אבל יסודו שהגדירו שזה נחשב מחיצה וכנ"ל מהחזו"א אלא שמה שסמכו להחשיב מחיצה במקום שכל סיבת התקנה של מחיצה מצד היכר ולא במקום שיש דין מחיצה וכיון שזה גדר של מחיצה ממילא גם בזה עוזר עומד מאיליו

ה] והנה יש לעיין האם בחצר שצריך פס יועיל נראה מבחוץ ויש מקום לומר שכיון שכל יסודו רק מדין היכר ממילא בחצר אין דין היכר אלא יסודו מצד גדירה ולכן צריך פס ד' אמנם מהא דהגמ' שואלת מחצר קטנה שנפרצה לגדולה שיועיל מדין נראה מבחוץ כתב הקה"י סימן ה' דמבואר שגם בחצר זה יכול להועיל מצד היכר [וכן הוא בחזו"א ע"ד י"ג] והנה עיין רעק"א סימן ל"ו דפשיטא ליה שאם בפס ד' בעלמא לא צריך סמכו גם כאן לא צריך סמכו אמנם בדברי השואל שם מבואר שהיה פשוט לו שבנראה מבחוץ שיסודו מדין היכר יצטרכו סמכו ומזה רצה להוכיח שבכל פס צריך סמכו דאל"כ מה הגמ' שואלת שהגמ' תתרץ שלא היה סמכו ולכן הגדולה מותרת והקטנה אסורה ובפשוטו מבואר שאין דין סמכו כלל וצ"ל הסברא כנ"ל שכיון שהגדר הוא מחיצה והחשיבו שזה מחיצה של ד' שיסודו מצד גדירה ממילא זה בגדרי פס רגיל

והנה תוס' לעיל ה: נקטו שמועיל בחצר אפילו יותר מד"א שכיון שיסודו מצד שזה גודר בזה שהוסיף גדירה אין חסרון ויש לדון האם גם בנראה מבחוץ זה כך דיש מקום לומר שכאן שזה רק מחמת ההיכר בזה ודאי שלא טוב יותר מד"א ועיין חזו"א ס"ז ח' שדיק מתוס' בסוגין שמועיל שכתבו שבנכסים אפילו יותר מד"א זה מועיל ועיין רשב"א בסוגין בשם הראב"ד שדן שיותר מד"א יועיל מצד עומד מרובה וכתב שכאן זה לא שייך והרשב"א כתב שלדבריו צריך להעמיד בחצר שמדובר שהגיפופים פחות מד"א ומבואר שנקט שגם בחצר יש חסרון בנראה מבחוץ אם זה יתר מד"א [וכן הוא בדבריו כ"ה:] ועיין חזו"א פ"ח י"א שאפילו אם בעלמא מועיל בחצר יותר מד"א דהרי מבואר שרצו להעמיד חצר גדולה ביותר מד"א בכל אופן בדין נראה מבחוץ זה לא מועיל והסברא שגם אם זה מחיצה אבל כל השם מחיצה זה הסימן של הגדירה וכל שזה לא סימן אין בזה שם מחיצה כלל והנה עיין תוס' לקמן כ"ד: לגבי שביל שפרוץ במלואו לקרפף שהקשו למה לא יותר מצד נראה מבחוץ ותירצו שזה רק מועיל מיגו שזה מועיל לגדולה ופשטות דבריהם כמהרש"א כאן שכל הנראה מבחוץ כמין ת' זה רק מצד מיגו וכן הוא בתור"פ שם אמנם השפ"א והחזו"א פ"ו סק"א תמהו הרי נראה מבחוץ זה לרה"ר ובאמת הראב"ד הוכיח שיותר מד"א לא עוזר דאל"כ כל מבוי יש לו נראה מבחוץ ביותר מד"א אמנם הרשב"א הביא כנ"ל מתוס' שלא עוזר אלא במקום מיגו ועיין רשב"א וראב"ד שם שהביאו תירוץ התוס' וכתבו שזה לא מסתבר והביאו את הראב"ד שיותר מד"א זה לא עוזר ועיין חזו"א פ"א י"א שכתב שכל הדין מיגו שהוזכר בראשונים זה ביחס ליותר מד"א שזה רק מועיל מצד מיגו אבל בפחות מד"א זה מועיל מעיקר הדין והנה בתוס' בסוגין מבואר שבדין נראה מבחוץ בשיקוע מבחוץ מועיל יותר מד"א לרש"י בחצר ויתכן שזה עדיף מכמין ת' וכן כתב השונה הלכות סל"ב לחלק וצ"ב

ו] בעיקר הביאור בדין נראה מבחוץ עיין תוס' שהביאו מרש"י שני ביאורים ודחו אחד מהם ובב"י כתב שביאור אחד זה כמין ת' ואת זה דחו וביאור שני שממשיך הכותל אבל זה ישר אם הכותל בפנים שבזה תוס' מודו והאחרונים תמהו שודאי משמעות תוס' שכה"ג לא מועיל אלא ביארו שתוס' חולקים על האופן שממשיך בפנים ויש גימום רק בחוץ ורק אם זה ממשיך בחלק החיצוני והחלק הפנימי של הכותל לא מכוסה ובזה הוי נראה מבחוץ והנה לגבי כותל הסכימו הראשונים שאם הכותל כנוס בראשו זה נראה מבחוץ ואם בתוכו זה נראה מבפנים והנה בכנוס בראשו שזה נראה מבחוץ בתוס' רי"ד מבואר שזה בגדר נראה מבפנים והנה מסברא פשוטה כיון שזה לא גודר בפנים זה הנידון של נראה מבחוץ אמנם יתכן שהחסרון מצד שזה נראה המשך הכותל וכאן זה לא נראה המשך הכותל

ז] והנה לגבי נראה כעין ת' עיין ב"ח שנקט שלדבריו לכו"ע זה לא מועיל ובק"נ כתב שלכו"ע זה מועיל ובמהרש"א מבואר שזה אותו מחלוקת וכן נקט החזו"א סוף סק"ד והנה מה שזה מועיל כמדומה שבב"י כתב שמי שעומד מאחור רואה שזה לחי והק"נ כתב שמי שעומד ברה"ר מהצד רואה שזה לא כעובי הכותל ועיין חזו"א סק"ד שבצד שמועיל כמין ת' בק"נ נקט שחלק הלחי זה מה שבולט החוצה ורק בזה צריך שיהיה לשם לחי ואם צריך ג"ט צריך שם שיעור וע"ש שזה גם אם מוסיף לאחורי הכותל ולא אומרים שהכותל מפסיק אמנם החזו"א כתב שזה רק אם מניח כהמשך לכותל וצריך המשך שזה יוכיח שזה לא חלק מהכותל והנה הרשב"א כתב שלא עוזר מאחורי הכותל בפנים יותר מג"ט ומשמע אבל שעוזר מה שיש כותל שמפסיק ומבואר עוד שיך בזה לבוד והנה בעיקר הדבר האם זה מועיל ברשב"א ריטב"א ור"ן בסוגין מבואר שזה מועיל ובעבודת הקודש מפורש שגם לחי מאחורי הכותל תוך ג' עוזר וזה כהבנת הק"נ

ח] והנה הגמ' שואלת שבחצר קטנה שנפרצה לגדולה יש כאן דין נראה מבחוץ ובפשוטו מבואר שמועיל כמין ת' ועיין ק"נ לשיטתו שבזה כו"ע מודו והנה כאן יש חידוש שזה מועיל מדין נראה מבחוץ שהרי החצר הגדולה סגורה וא"כ לא שייך לומר שעומד ברה"ר ורואה שזה לא הכותל ובמהרש"א תירץ שכאן זה עוזר מצד שכיון שזה מועיל לגדולה זה גם מועיל לקטנה ועיין רשב"א בשם תוס' שהביא כזה מושג וצ"ב עומק הדבר ובפשוטו משמע שזה סברא שכל שזה משמש פתח למקום אחד ממילא יש לזה שם לחי וזה משמש גם למקום אחר רק שזה מבחוץ והנה תוס' לקמן כ"ד: חידשו שברחבה שזה לא מועיל לרחבה כי זה קרפף יותר מבית סאתים זה גם לא מועיל לקטנה וכאן זה חידוש דשם הרי יש לזה שם מחיצה רק שזה רשות אסורה ובפשוטו הוא רק סברא דרבנן אמנם יתכן שזה סברא דאוריתא ולכן כאן שזה פתח זה מועיל מדאוריתא וזה עדיף מכל נראה מבחוץ והנה עיקר הדבר כן הוא בלשון רש"י בסוגין ולעיל ח. לגבי מבוי שכלה לרחבה שכיון שזה פתח לבפנים זה פתח לבחוץ ועיין תוס' צ"ב. שכתבו שזה מועיל מצד לחי ופתח ועיין מהרש"ל שנתקשה מהו הלשון פתח ובפשוטו באמת זה סברא מיוחדת כאן וכנ"ל והנה צ"ב למה רש"י הוצרך לזה הרי ס"ל שמועיל שהשיקוע בחוץ ובפוטו עוזר גם כמין ת' ולחזו"א א"ש שכמין ת' גרע שזה מאחורי הכותל ושם רק מצד מיגו

ט]והנה בפשוטו הביאור בסוגין הדין נראה מבחוץ הוא שהגיפוף הוא הלחי אמנם עיין נימוקי הגרי"ב על המהרש"א וכן מבואר בחזו"א סק"ח י"א י"ב י"ד כ"ג דלשיטת תוס' שהגדר שזה כמו כותל כנוס כלפי ראשו דהיינו דמסתכלים שהגיפוף זה כעובי הכותל וכותל החצר הוא הלחי [וצ"ע מה שייך שזה יהיה לחי הרי הרי כאן כל הגדירה צריכה להפסיק בין הגדולה לקטנה] והנה מבואר בגמ' שמלחי המושך אם זה ד"א זה לא טוב ולתוס' הכונה שזה כמו שיקוע בפנים ומבואר שהשיעור ד"א הוא במושך שהוא הלחי והנה לפ"ז בחצר דמבואר שעוזר אפילו שרוחב החצר יותר מד"א מבואר שאין חסרון של יותר מד"א כן הוכיח החזו"א סק"ח והנה משמעות הדברים שזה הלחי האורך אמנם עיין חזו"א סקי"א וכן ע' סקט"ז שהביא דבגמ' מבואר שגדולה בי"א וקטנה בעשר אם מועיל נראה מבחוץ הא דהקטנה מותרת רק מצד שיש ג"ט בשיקוע ומבואר שהלחי זה לא האורך דא"כ שם ודאי שעובי הכותל הוא לא ג"ט ואורכו זה רק כלפי הפקעה מלחי כמו בריבה לחיים אבל לכאורא הלחי זה עובי הכותל ומכח זה חידש שהלחי זה השיקוע דהינו שיש כאן מציאות שיוצרת סימן של גדירה על הצד הרבעי אבל באמת אין כאן לחי ולכן נקט בסימן ע' שזה לא יועל לצו"ה שאין כאן לחי מציאותי וכל זה צ"ע [ועיין עוד ס"ז כ"ג]

והנה עיין חזו"א סק"ח שהקשה שאיך מועיל בנפרצה חצר קטנה הרי כותלי הקטנה הם ד"ט וא"כ זה לחי יותר מד"ט וצ"ב הרי הגיפופים זה המתיר וצ"ל שנקט שכיון שגם חלק זה מהגיפוף הוא הלחי ושם זה ד"ט וכמו בהרבה בלחיים לכן זה חיסרון אמנם לולי דבריו יש מקום לומר שאומרים דל מהכא וההיתר חל ללא חלק זה

י] עיין חזו"א סימן ע' סקט"ז שדן בכותל הכנוס בראשו והניח צוה"פ האם זה מועיל בתור לחיים וכתב שזה לא מועיל ואין לומר שהלחי זה החלק הבולט שהרי מבואר בגמ' שצריך ג"ט בחצר קטנה וצ"ע הדמיון דשם הכמין ת' זה הלחי וכאן החלק הבולט זה הלחי אמנם מבואר כנ"ל שלמד הגמ' כגרי"ב וכתב שגם אם מניח על החלק הרחב זה לא מועיל שהרי אין זה הלחי שא"כ יש כאן ד"א אלא הגימום זה הלחי וכונתו שמצב כזה של גימום זה כעין תחילת מחיצה והנה מבואר בגמ' שדנה שאם בין הלחים מותר בלחי המושך מותר עד סופו ולתוס' מדובר כנ"ל ומבואר שלחלק הבולט יש דין לחי ולחזו"א יש חידוש שכיון שעל ידי חלק זה נוצר ההיכר גם בזה יש ההיתר של בין הלחיים וע"ש שלרש"י שמועיל גם שיקוע בחוץ בהכרח שהלחי זה החלק הבולט הדק וממילא כתב שזה גם מועיל לצוה"פ ע"ש סקי"ז [ועיין ס"ז כ"ג]

י"א] הגמ' אומרת בנכנסים וכו' הקשו התוס' שלרש"י זה יועיל וביאר הגאון יעקב שהכונה שהגיפוף זה כעובי הכותל וממילא הנכנס הוא כלחי ועיין גאון יעקב שיש מקום לישב שכה"ג שזה רק גיפוף ודאי ניכר שזה לא חלק מעובי הכותל וצ"ב תוס' שהוצרכו מהריצב"א לחילוק אחר על דרך זה ובפשוטו כל הראשונים שס"ל כרש"י ולא הקשו כן ס"ל כסברת הגאון יעקב

י"ב] הגמ' עונה בנכנסים כותלי הקטנה לתוך הגדולה עיין בה"ל שזה תלוי בג"ט וכן מבואר ברשב"א בתוה"ב ובריטב"א בסוגין אמנם החזו"א סקי"ב דן מסברא שגם כל שהוא זה כבר עושה סילוק מחיצות והנה תוס' דנו שאם צריך טפח יש להעמיד בנכנסים שלא מועיל כי אין טפח ועיין ב"ח שהכונה שלא נכנס טפח דהינו שנקט שהלחי זה מה שנכנס דהינו שכיון שמאחוריו זה יותר קטן ממילא זה לחי והחזו"א סק"ה תמה עליו וביאר שהכונה שעובי הכותל הוא פחות מטפח אבל לא משנה כמה נכנס והנה בב"ח מבואר שגם בנכנס כל שהוא מבואר בגמ' שיש חסרון של נכנסים וזה כחזו"א

י"ג] הגמ' עונה בנכנסים כותלי קטנה בגדולה ומבואר שבכל אופן הגדולה מותרת ועיין חזו"א ס"ה סקמ"ה ציור א' שהקשה למה המקום שכנגד הקטנה הוא פרוץ במלואו למקום האסור ולכאורא הכונה שהגיפוף עצמו לא יכול לעזור מצד סילוק מחיצות ולגבי השטח של הגיפוף זה ג' מחיצות ולחי אבל לגבי החלק שבאמצע שאין עליו לחי א"כ יש לו רק ג' מחיצות והוא פתוח למקום האסור והוכיח מזה שכיון שהמקום הצדדי הוא רה"י הוא עצמו כמחיצה כלפי כל המקום שכנגד הקטנה וע"ש סק"ז וצ"ב כוונתו ואולי הכותל הנכנס הוא חלק מהגיפוף וזה יכול לעשות דין לחי או עומד מרובה כלפי המקום שבגדולה כנגד הקטנה וצ"ע והנה מבואר במהרש"א שזה מדין מיגו וצ"ע א"כ גם בנכנסים יש מיגו שהרי יש כאן פתח ביחס לגדולה וצ"ל שהמיגו רק לתת לזה שם לחי אבל אם יש סילוק מחיצות ביחס ללחי זה לא יעזור

י"ד] עיין תוס' שחידשו שאפילו שבעלמא לחי זה כל שהוא אבל כל שזה פרצה בכותל צריך טפח והקשה רעק"א א"כ למה הגמ' לא מעמידה שהיה אחד חמש וחצי ואחד חצי ולכן הקטנה אסורה ועיין רעק"א שנקט מסברא שגם לר"י שצריך ג"ט מכל צד בכל אופן מועיל פס ד"ט ולפ"ז הקשה מה הגמ' אומרת שאם זה ד"ט ושני טפחים זה דלא כר"י הרי יש כאן ד"ט אמנם הראשונים לקמן י"ב הוכיחו מזה שלר"י באמת לא מועיל פס ד"ט ועין גאו"י שדייק מרש"י שחולק שכתב שמספיק ג' וחצי ועד חצי ומבואר שגם חצי טפח עוזר בכותל שנפרץ

ט"ו] הגמ' אומרת שלחי המושך מדפנו של מבוי פחות מד"א נידון משום לחי ומשתמש אם חודו הפנימי ד"א נידון משום מבוי ואסור להשתמש בכולו וכו' והנה הגמ' מדייקת דבין הלחיים אסור ועיין רשב"א וריטב"א שהקשו שהרי כיון שזה מצד שני פתוח לרה"ר ואין לזה ג' מחיצות מה שייך להתיר בכולו ותירצו שמדובר שזה מושך עד הצד השני ועיין שו"ע שכתב את הגמ' שגם פחת מד"א אסור כנגדו והקשה המג"א הרי קי"ל שמותר להשתמש כנגד הלחי וכתב שהגמ' מדברת שהלחי מושך כנגד הדופן והשו"ע דיבר שאין דופן כנגדו והנה מבואר מדברי השו"ע וכן משמעות הראשונים שגם אם חודו החיצון גודר אבל בכה"ג ודאי שרק חודו הפנימי גודר ומותר לטלטל תוך המבוי וצ"ב שהרי בגמ' לעיל מבואר לגבי קורה שלדברי המתיר אסור דהינו שאם חודו החיצון גודר לא גודר חודו הפנימי ויתכן דיש לחלק בין לחי לקורה שלחי שמצד גדרי מחיצה רגילים ודאי גודר בפנים בזה ודאי שאם לא גודר בחוץ יגדור מבפנים משא"כ קורה ועיין חזו"א ס"ז י"ז אות ד' שכתב לחלק כנ"ל והנה הראשונים ביארו שכונת הגמ' המושך מדפנו שהכונה כנגד הדופן אמנם רש"י ביאר כפשוטו ויש מקום לבאר שבאמת מה שהגמ' מדיקת שחודו הפנימי גודר דאם החיצון א"כ גם בד"א היה צריך להיות אסור מצד שרק חודו החיצון גודר ולא הפנימי כנ"ל

ועיין ביאור הגר"א שס"ג סי"ג שכתב לבאר הגמ' כפשוטו דהנה הגמ' לעיל מבואר שדנה שקורה תתיר באלכסון ורבא אומר שזה לא מתיר מצד שחסר בהיכר ומבואר שאם זה משום מחיצה אין חסרון ולפ"ז כתב שלרבא באמת אין להוכיח כלל מרב יוסף שחודו הפנימי גודר אבל לאביי שזה משום מחיצה באמת אם חוד החיצון גודר זה היה גודר באלכסון והגמ' מוכיחה שחודו הפנימי גודר וכתב שהשו"ע שסתם מצד שאצלינו הכל כרמלית ובזה השו"ע פסק שחודו הפנימי גודר ועיין חזו"א ע' סקי"ב שכתב לדון שהגר"א ס"ל שכה"ג גם ללא הלחי הוי רה"י באלכסון אמנם כתב לדחות שרק מצד הלחי הוי רה"י והנה יש מקום לדון שהגר"א ס"ל כתוס' שם דמבואר בגמ' שאין חסרון ואפילו שזה לא רה"י ומצד תקנת לחי זה מועיל והארכנו שם

# סוגיא דאתי אוירא ועומד מרובה

**גמ' י. והרחב – י: אם יש לו צורת הפתח**

**[החלק של שבקי יש להשאיר לסוף הסוגיא]**

**ללמוד הגמ' היטב אם רשב"א ר"ן ריטב"א**

**טושו"ע שס"ג סל"ג ל"ד**

**כדאי לראות הסוגיא מט"ו: במשנה עד ט"ז: [בעיקר ט"ז. ת"ש עד ט"ז: ת"ש ובט"ז: גמ' אמר רב המנונא עד רב אשי אמר]**

**א. ר' יהודה אומר אין צריך - עיין רשב"א ריטב"א [ועיין תוס' ב: מסקנת הסוגיא וברמב"ן נ"ט] ועיין גמ' י"ט: דבעומד מרובה ר"י מודה ע"ש ברשב"א ובריטב"א ועיין ריו"נ ריש פרקין ובהגראמ"ה בסוגין**

**ב. אין הלכה כאותה משנה – עיין רשב"א ריטב"א ורעק"א [ועיין ח' הר"ן י"ז: לגבי פשוטין] ועיין ראשונים מה שהביאו מהירושלמי ועיין גאון יעקב בד"ה תו שמיע שמה שמועיל קורה על אחד מצד עומד מרובה**

**ג. בדין אתי אוירא האם זה דאוריתא – תוס' י"ז: בד"ה וארבעה ובריטב"א ור"ן שם וברשב"א י"ט: בד"ה וא"ת ועיין קרן אורה י"ז: מה שדן בראיה מכלאים [ועיין חזו"א קי"ב סק"ה]**

**ד.עושה פס גבוה עשרה – הא דאין אתי אוירא עיין רשב"א ריטב"א ור"ן שני מהלכים ועיין חזו"א ס"ט סק"ה**

**ה. בגדר הדיון פס באמצע האם זה שני מבואות – עיין רשב"א ריטב"א ור"ן ובמאירי ובחזו"א ס"ט סק"ד**

**ו. בהא דהפס ג"א אינו נידון משום לחי – תוס בד"ה ועושה ועיין שו"ע ס"ו ובמג"א שם סק"ה ובמ"ב סקכ"ב ועיין ריו"נ ג. במשנה וד. בביאור ר"י ובריא"ז ד. ועיין שו"ת רעק"א סימן י"ח ומה שהביא מהכור שור י"א. ובית מאיר שס"ג ס"ו ובקרן אורה בסוגין ובחזו"א ס"ט סק"י י"א ובקה"י ס"ה ועיין מ"ב שס"ה סק"ז [ובמקום הנחת הקורה עיין מג"א שס"ה סק"ג ובמ"ב שס"ג סקקמ"ו ובשער הציון שם] ועיין שו"ת הגר"ז סוף הספר ס"ג ועיין מ"ב שס"ג סק"ז לגבי פס ד' ובשער הציון ועיין מ"ב סקכ"ג לגבי צוה"פ**

**ז. גמ' ש"מ עומד כפרוץ אסור – עיין רשב"א ובח' הר"ן ובגאו"י בד"ה ש"מ**

**ח. בדין פרוץ כעומד משני הצדדים האם אתי אוירא – עיין רשב"א וריטב"א בסוגין וברש"ש ט"ז. ובחזו"א ס"ח סק"א וחזר בו בע"ז סק"א בקטע האחרון**

**ט. האם עומד מרובה יוצר מצב שזה לא אויר לגבי אתי אוירא – עיין גאו"י ט"ז: ועיין רש"ש בסוגין ועיין שלום יהודה במכתבים אות י"ג י"ד ובאות י"ט כ"א ויסוד הנידון בתוס' ד"ה אצבעיים ובקושית השפ"א שם [באות י"ג החזו"א דוחה הראיה מהגמ' ט"ז: באות י"ט הביא ראיה מתוס' ב: באות כ' הגרא"פ הביא ראיה מהרשב"א בסוגין באות כ' הביא ראיה מהרשב"א בד"ה וא"ת ובאות כ"א דחה החזו"א הראיה [כל זה הובא בחזו"א על הדף]**

**י. הכרעת ההלכה בעומד מרובה משני רוחות – שעה"צ שס"ב סק"ל**

**י"א. עור האסלא – עיין הגהות מראה כהן בשם הר"ש ובביאור הגר"א על תוספתא דכלים בב"ב פ"א ה"ח ובקרן אורה בסוגין**

**י"ב. בנידון סוגיא בפרוץ מרובה בעור האסלא – אבני נזר יור"ד ס"י סק"ו ובאפיקי ים ח"ג סי"ט כתב שזה עצמו המחלוקת בסוגיא**

**י"ג. תוד"ה עור וגבי טומאה – עיין רשב"א וריטב"א**

**י"ד. תוד"ה אצבעיים – עיין שפ"א ורש"ש בעומד מרובה מצד אחד האם זה מבטל אתי אוירא**

**ט"ו. עיין מג"א סימן ט"ז בשם המהרי"ל [חדשות ד'] לגבי ציצית ובשאילת יעבץ ס"כ ועיין חזו"א או"ח ב' סק"א**

**ט"ז. תוד"ה אצבעיים – עיין מהרש"א ונימוקי הגרי"ב**

**י"ז. אתי אוירא בצוה"פ – עיין רשב"א סוד"ה ש"מ וכן בריטב"א בד"ה ש"מ ועיין חזו"א ע"ט סק"ו מה שדיק מתוס' ב:**

**י"ח. בדין אתי אוירא מחוץ לרשות - עיין תוס', וברשב"א בתחילת הסוגיא בד"ה אלא ועיין בדברי הרשב"א והריטב"א לגבי פרצה בצדו ועיין חזו"א ס"ט סק"ט ועיין קרן אורה מה שתמה על תוס'**

**י"ט. האם אתי אוירא זה כאויר להצטרף לפרוץ – ח' הר"ן ט"ז: ועיין חזו"א ס"ח סק"א ועיין רשב"א ד"ה שמעת מיניה הב' וז"ל ובודאי אלו וכו'**

**כ. בדין עומד מרובה משני צדדים – עיין שס"ב שעה"צ סקל"א ובמ"ב שס"ב סקמ"ה ובמה שנחלק עליו החזו"א ס"ח סק"ג ועיין חזו"א כלאים י"א סק"ח בד"ה ר"מ ובד"ה אבל [ועיין עבודת הקודש ש"ב אות ל"ו הובא בגאו"י סוד"ה בפרוץ כעומד פלגינין]**

**כ"א. אתי אוירא לגבי חומה של ירושלים למע"ש – חזו"א ק"ז ח'**

**סוגיא דאתי אוירא**

א] מבואר בגמ' נידון האם במבוי לר"י מועיל יותר מי"ג אמה ודעת תוס' ב: ו: שקי"ל כר' אחי אמנם דעת הרמב"ן נ"ט. שכונת הגמ' לדחותו ובאמת מועיל אפילו יותר מי"ג אמה והנה מבואר בגמ' לקמן י"ט: שלגבי עומד מרובה לר"י השיעור הוא עד עשר אמות ועיין ראשונים שהקשו מה זה שונה ממבוי בסוגין וכתבו הרשב"א רטב"א לישב שבעומד מרובה שצריך את המחיצות מדאוריתא ממילא צריך שם פתח וזה עד עשר משא"כ בדופן ג' וד' שזה רק דרבנן שם השיעור פרצה זה אחרת והנה משמעות לשונם שבעומד מרובה צריך שם פתח חיובי וזה רק בעשר משא"כ בלחי וקורה צריך רק שלא יהיה פרצה וזה גם ביותר מעשר והנה ברש"י בתחילת המסכת מבואר שהשיעור עשר מצד שצריך שם פתח ולפ"ז צ"ב החילוק ויתכן שלחי וקורה שזה צורה של פתח בזה גם יותר מעשר זה פתח משא"כ עומד מרובה זה רק מצד הגודל והנה יש לדון בעומד מרובה בדופן רבעי האם לר"י פרצתו בעשר ומצד אחד לשונות הראשונים החילוק בין דאוריתא לדרבנן אמנם הרשב"א שם הביא מחלוקה בין שני חצירות ושם זה נידון דרבנן ובכל אופן משמע שפרצתו בעשר וצ"ע ועיין ריו"נ שכתב שר' יהודה שחולק זה מצד שקורה משום מחיצה ועיין הגהות הגראמ"ה שלפ"ז א"ש שרק בקורה הוא חולק [שזה כמו צוה"פ] ולא במחיצה או עומד מרובה אמנם כל הראשונים נקטו שהוא חולק גם בלחי והנה בעיקר המבואר כאן שחלוק גדירת שני המחיצות מהשלישי והרבעי לכאורא מבואר דלא כחזו"א שדימה השיעור פרצה שבהם וצ"ע

ב] הגמ' מביאה בריתא שמבוי שרחב כ' אמה מעמיד קנה באמצע והגמ' אומרת שאין ההלכה כך ובטעם הדבר כתב רש"י והראשונים מצד שאתי אוירא דהאי גיסא וממילא יש כאן פתח יותר מכ' ורעק"א בגליון השו"ע סל"ד הקשה שגם ללא אתי אוירא אבל כיון שזה יותר מעשר לא מועיל לחי וקורה וראיתו מהגמ' שגם לפני שחידשה אתי אוירא בכל אופן מבואר שלא עוזר קנה באמצע והנה בראיתו מהגמ' יש לדון דהגמ' ידעה אתי אוירא רק סברא שאם יש עומד מרובה משני צדדים ממילא זה כסגור ואין כאן אתי אוירא אבל כאן שזה לא סגור וזה גרע ובאמת צ"ב סברתו הרי אם לא בטל האמצע א"כ זה שני פתחים וכן מבואר בתוס' ב: לגבי צוה"פ יותר מעשר וכן מבואר בראשונים י"ז: לגבי פשוטין שאם אתי אוירא זה דרבנן א"ש שזה על פחות מעשר ויתכן שבעומד מרובה אין הלכה שלא עוזר על יותר מעשר משא"כ לחי וקורה יתכן שזה הלכה שבשיעור כזה של פתח לא מועיל וכל זה חידוש

ג] ועיין רשב"א שהביא מהירושלמי שאם מניח קורה על שניהם ויש בפס ד"ט זה עוזר ומשמע שבפחות מד"ט לא עוזר אפילו אם נותן על הכלו צ"ל שאם אין שיעור חשוב בזה אמרינן אתי אוירא עוד מבואר שגם בד"ט צריך לת על שניהם אבל לא עוזר לתת על אחד מהם ויתכן מצד ששניהם צריכים תיקון אמנם קצת משמע שאם זה היה פחות מעשר זה היה עוזר לתת על אחד ובהכרח שבזה ס"ל כירושלמי בהמשך שמספיק לתקן פתח אחד וצ"ל שבאמת גם בד"ט יש אתי אוירא כל שצד אחד לא גדור בקורה ורק בגדור שניהם בקורה אין כאן אתי אוירא ומה דבפחות מעשר עוזר דשם באמת גם אם אתי אוירא זה מחלק לשני פתחים אבל זה עדין נשאר בשם פרצה עשר ולכן רק אם זה פחות מעשר זה מועיל עוד הביא הרשב"א שם המשך בירושלמי שרשב"ג ס"ל שכל שיש קנה באמצע מספיק תיקון על אחד וחכמים חולקים שצריך פס ד"ט ועיין גאו"י בד"ה תו שכתב שאם מניח על כל המבוי בזה עוזר פחות מד"ט וביאר המגיה שמה שלא מועיל על צד אחד כי זה לא כתלי מבוי אמנם באמת בירושלמי לא מבואר חלק זה שאם מניח על הכל זה עדיף והנה בעיקר הא דמבואר בירושלמי שמספיק על אחד הגאו"י והאו"ש פכ,ה משבת ביארו מצד שהירושלמי ס"ל שקורה משום מחיצה וממילא זה אתי עומד מרובה וכן לכן אין לגבי זה אתי אוירא אמנם בירושלמי כאן מבואר שגם אם יש כמה פתחים מספיק לתקן אחד ומשמע שמספיק תיקון על פתח אחד אמנם בירושלמי משמע רק על האמצעי ולפ"ז יתכן מצד שזה גודר לשני הצדדים וצ"ע שם

ד] הגמ' אומרת שעושה פס רחב ד"א ומבואר שלגבי הפס הזה אין אתי אוירא ובטעם הדבר עיין רשב"א או מצד שכיון שזה שני מבואות זה אויר של מבוי אחר או כיון שזה כותל המבוי אינו מתבטל מצד אתי וכו' וצ"ב מה שייך כאן אתי אוירא עד כמה שאין הנידון על הגדירה שמועל הכותל ועיין חזו"א ס"ט סק"ה שביאר למה שזה לא יתבטל מהאוירא שחוץ למבוי ובסוף הפס עד דופן מערב מצד שכאן לא צריך אלא שיהיה מחיצה על המקום הזה וצ"ב כונתו הרי מבואר בראשונים שגם בכלאים יהיה דין אתי אוירא ויחשב כאילו אין כאן מחיצה אפילו שהנידון על זה עצמו אמנם צ"ע שבקנה של לוי רוצים רק לחלק הפתח לשנים ולכאורא מספיק שביחס למקום זה יש גידור ובכל אופן יש אתי אוירא וצ"ל שכאן שזה לחלק את כל הפתח לשנים דהינו זה מתיחס לפעול על הכל שאני

והנה בפשוטו משמע שזה ממש שני מבואות אמנם עיין ריטב"א שכתב שזה מבוי אחד ורק לגבי הפרצת עשר זה כשני מבואות ומצאנו בזה כמה נפק"מ א. האם הקורה צריכה ליגוע בכותל האמצעי והרא"ש והרשב"א הביאו מהראב"ד שצריך והריטב"א חלק ועיין ר"ן שזה תלוי בנ"ל ב. עיין תוס' שדנו דין מבוי עקום ובריטב"א כתב שלגבי זה הוא כמבוי אחד ג. עיין רשב"א בעבודת הקודש שצריך בתים וחצרות פתוחים לתוך כל אחד ובמאירי הביא שיש חולקים שזה כמבוי אחד ועיין חזו"א ס"ט ד' שאם זה פחות מד"א זה כמבוי אחד ומועיל קורה שמונחת על כתלי מבוי ולא על הפס ד. עיין מאירי שהביא י"מ שמספיק קורה על מבוי אחד וזה ודאי מצד שזה נשאר מבוי אחד ועל דרך הירושלמי שמספיק תיקון על אחד מהם והנה עיין רשב"א שכתב שאם שם קורה על אחד הוא התיר אחד מהם וצ"ע הרי זה פרוץ למקום האסור ואולי כונתו במקרה שיש עומד מרובה עד סוף המבוי

ה] עיין תוס' שכתבו שצריך לחי חוץ מהפס ד' וכן הוא ברשב"א והריטב"א וצ"ב למה הפס עצמו לא יועיל משום לחי והנה מבואר בגמ' י"ד: שהרחיק הלחי מהכותל ג"ט זה פסול ובטעם הדבר ריו"נ ג. ד. ביאר שזה מצד שאתי אוירא ובשלטי הגבורים ד. הביא מהריא"ז שלפ"ז אם יש עומד מרובה זה יעזור והנה כאן יש עומד מרובה ובכל אופן מבואר שזה לא עוזר ועיין מג"א שדברי תוס' כאן דלא כריו"נ אמנם הקשו שריו"נ עצמו כאן כתב שצריך עוד לחי ועיין בכור שור י"א שדן שכל סברת ריו"נ זה בדעת ר"י שצריך ג"ט אבל לרבנן באמת מודה שזה חסרון בעצם אמנם כבר תמהו עליו שריו"נ עצמו גם בג. כתב כן ועיין בית מאיר שס"ג ס"ו וכן בקרן אורה בסוגין שכתבו שהלחי צריך להיות בתוך הפתח וכיון שהוא עומד מחוץ לפתח דהרי יש כאן פתח יותר מעשר אמות לכן זה לא מועיל וכ"ע בא"ר סקמ"ב ובקרן אורה כתב לדון שזה כמו פס ה' אמות שזה לא מועיל בתור לחי וברעק"א סימן י"ח כתב לדון שכיון שכותל זה עומד בשביל לגדור ממילא חסר בהיכר שלו וכתב שבאמת יועיל רק להניח פס בצד השני אמנם עיין שפ"א שכתב שיתכן שכל החסרון אם זה אותו פס אבל לא אם דבר נפרד וכן הוא במ"ב שס"ה סק"ז ועיין חזו"א ס"ט סק"י שהקשה מחצר גדולה שנפרצה לקטנה שמבואר בגיפופים כלחי אפילו שמדובר שזה גורם שלא יהיה עשר וכתב לחלק בין אם זה צמוד לכותל או לא ובקה"י כתב לדון דשם זה חצר ובזה אין חסרון של היכר והנה בירושלמי מבואר שמועיל אם הפס הוא ג"א ומשהו וביאר רעק"א שלא שייך לדון שאותו דבר יועיל לגדור וללחי והא דאין כאן חסרון על המשהו שזה נראה ככותל כתב שזה לא דומה ללחי יותר מד"א דכאן הרי זה שיעור פחות מד"א וזה רק חסרון שזה נראה ככותל ועיין חזו"א מה שתמה על זה והנה לגבי צוה"פ פסק המ"ב שאין חסרון של הרחיק מהכותל וביאר הגר"ז תשובה ג' שרק לחי כל מציאותו בתור המשך הכותל והנה המ"ב סתם שבפס ד' אין חסרון אם יש עומד מרובה ולנ"ל יש לבאר שכיון שיש לו תורת מחיצה ממילא בזה לא צריך צירוף לכותל אמנם כל זה מחודש

ו] בגמ' ש"מ עומד כפרוץ אסור עיין רשב"א וריטב"א שהקשו שאם עומד מרובה משני רוחות עוזר כ"ש כאן שזה גם פרוץ כעומד וכתבו שכונת הגמ' שאפילו זה לא מועיל ובאמת מוכח שגם עומד משני רוחות לא עוזר אמנם עיין ח' הר"ן שביאר שאם פרוץ כעומד ממילא אין כאן אתי אוירא אבל אם פרוץ כעומד לא עוזר ממילא יש אתי אוירא דהינו שכמו שאם יש אתי אוירא זה גובר על כח הגדירה ללא אתי אוירא ה"ה כאן ובעיקר הדין אתי אוירא עיין גאו"י שביאר שכיון שכל הגדירה מכח שני העומדים א"כ אדרבא יש כאן שני אוירים שמבטלים אותו וכן הוא ברש"ש ולכן מסברא הבינה הגמ' אם פרוץ כעומד אין חסרון ובטעם שהגמ' אומרת שיש בזה חסרון ע"ש שפרוץ מרובה הגדר שזה מספיק ולא שזה כאילו גודר ולכן זה מצטרף ביחד לבטל את העומד משא"כ בעומד מרובה והנה בלשון רש"י לגבי עומד מרובה בשני רוחות או לגבי עומד כפרוץ מבואר שאם לא א"כ יש כאן פרצה יותר מעשר ולא הזכיר אתי אוירא וצ"ע והנה בלשון רש"י מבואר שהחסרון שזה יותר מעשר אמנם בראשונים משמע שאין אתי אוירא אפילו שאין גדירה וא"כ יתכן שהחסרון שיש כאן פתח לא תיקון אמנם זה תלוי בנידון האם תיקון בפתח אחד והנה בלשון רש"י מבואר שאם זה עומד מרובה למה האויר לא מבטל כיון שהוא כגדור אמנם ברשב"א והריטב"א דמבואר דיש כאן שני נידונים א"כ לכאורא גם אם אין דין גדירה אבל אין אתי אוירא כמו שנקטו שאם פרוץ כעומד לא עוזר אבל עדין גם שני רוחות לא עוזר בהכרח ואין כאן חסרון של אתי אוירא והנה בפשוטו משמע ברש"י שאם אין גדירה ממילא הכל אסור וצ"ע הרי רש"י בע"א אמר שזה רק מצד אתי אוירא וצ"ל דכאן שאין קורה על הפרוץ זה גרע ובאמת אם יניח קורה על שניהם לא יהיה חסרון וצ"ע והנה בעיקר לשון רש"י שהפרוץ מבטל העומד גם שבצד צ"ע שהרי ודאי רוח י"ב ושנים גדור ואחרי זה שם קורה זה עוזר וצ"ל דאויר מתוקן בקורה הוא לא מבטל מה שבצדו וכל הרש"י כשאין בו תיקון וצ"ע

ז] הגמ' דנה האם עומד מרובה משני צדדים הוי עומד או לא עיין חזו"א ס"ח סק"ב שכתב שאין צורך שהעומד אחד יהיה רוב הכותל אלא ביחס למקום הפרוץ הוא יהיה רוב ולכן כותל י"ב וגדור ד' ומחצה בכל צד ובאמצע ג' זה מועיל

ח] עיין גאו"י לקמן ט"ז. שכתב שאם יש בצד אחד עומד מרובה אפילו שיש אתוי אוירא בכל אופן אמרינן עומד מרובה אם זה יותר מג' וכגון שישי עומד ו' ופרוץ ד' ועומד ג' שאפילו שביחס לעומד יש אתי אוירא אבל כיון שיש כח גדירה מהצד לא אומרים אתי אוירא וכל הגמ' בעומד משני רוחות שזה סברא שלא מצרפים העומד דהינו שנקט שכל הגדירה של עומד מרובה גורם שלא יהיה אתי אוירא רק הגמ' דנה שהאתי אוירא קודם וממילא אין כאן כחג דירה אמנם החזו"א אות י"ג חלק וכתב שגם גדירה של עומד מרובה זה עדין אויר דיש בזה אתי אוירא ורק תמיד כשיש עומד מרובה על הפרוץ א"כ כה"ג זה אויר שפחות חשוב מהגדור והא לא יכול להצטרף לבטל את העומד משא,כ בכזה מקרה כיון שביחס לעומד הנידון יש לו אויר כמוהו בצידו ממילא הוא בטל

והנה ועיין תוס' בקושיתם ממבוי שנפרץ שהקשו שיש אתי אוירא ועיין שפ"א שהקשה כן שהרי מצד המבוי יש עומד מרובה אמנם בתוס' מבואר באמת כחזו"א וכן הוכיח מדבריהם החזו"א במכתבו לגרא"פ וכן הוכיח החזו"א מתוס' ב: שדנו שיש אתי אוירא על העמוד אפילו דשם היה הרי בצד שלושים אמה והגרא"פ הוכיח מהרשב"א דמשמע שאם היה עומד מרובה במבוי לא הוקשה לו מפרצה והחזו"א דחה הראיה ע"ש ויבואר אי"ה לקמן

ט] בהא דמבואר בגמ' שאם יש צד אחד פרוץ כעומד וצד אחד פרוץ מרובה אומרים אתי אוירא יש לדון בשניהם פרוץ כעומד והחזו"א סימן ס"ח נקט בתחילה שזה אסור אמנם בסימן ע"ז סק"א בסופו חזר בו ונקט שמותר וכן הוא בכל הראשונים בסוגין וכן הוכיח הריטב"א מהגמ' ט"ז. ע"ש ט"ז: בסוף הסוגיא והנה ברש"ש ט"ז. מבואר שזה תלוי אם פרוץ כעומד אבל אם כה"ג זה לא טוב יש בזה אתי אוירא וכן בפשוטו מוכח מהגמ' ט"ז. למה דלמדו משם אמנם בפשוטו זה תלוי בביאור סוגין דלר"ן דכל מה שהגמ' דנה שלא יהי אתי אוירא כי יש דין גדירה והגמ' חידשה שבאויר יותר גרע וא"כ באין יותר מצד אחד נשאר כמו בקושיא והרי שם מבואר שכל הצד רק בגלל שיש כחג דירה וא,כ למ"ד שפרוץ כעומד אסור נשאר שיש אתי אוירא אמנם לראשונים שגם אם אין כחג דירה אין סיבה שיהיה אתי אוירא וכל מה שהמג' חידשה כי יש בצד אחד יותר א,כ אם בשני הצדדים יש יותר זה לא שייך וצ"ע [והנה ראית הריטב"א מהגמ' ט"ז. לגבי כלאיים אמנם הרי שם נקטו הראשונים שאין דין אתי אוירא עיין רשב"א י"ט. ולפ"ז אין להוכיח משם]

י] הגמ' אומרת אה"נ וכולי האי לא אטרחוהו רבנן עיין ריטב"א שהביא י"מ שהגמ' חזרה בה לפ"ז מהדין אתי אוירא וכונתו בגונא דיש עומד מרובה משני צדדים או פרוץ כעומד אבל בקנה ודאי אומרים אתי אוירא דהינו שאם ללא אתי אוירא יש כח גדירה בזה לא אומרים אתי אוירא אבל במקום שאין כחג דירה בזה וודאי אומרים אתי אוירא

י"א] עיין רשב"א שכתב שרק לחי וקורה יש בזה אתי אוירא ולא צורת הפתח והוסיפו כיון שזה מתיר יותר מעשר ולכאורא הכונה שכיון שחל כאן שם מחיצה ממילא אין סיבה שזה יתבטל ורק בקורה שגם אם יחול תורת קורה זה לא סוג דבר שזה סיבה שלא יהיה אתי אוירא והנה מבואר שלרב שאסור יותר מעשר באמת יהיה בזה אתי אוירא וכן דייק החזו"א מתוס' ב: והחת"ס נקט בדעת הרמב"ם שמועיל אם מחלק לכמה צורת הפתח אמנם שם החסרון מצד צורת הצורת הפתח וכאן החסרון מצד השם פרצה שלגבי זה אין אתי אוירא וצ"ע והנה הרשב"א הביא שהראב"ד חולק אמנם המאירי ביאר שכונתו שאין עומד מרובה על ידי צורת הפתח ונפק"מ שיועיל שם לחי או קורה

י"ב] עיין תוס' שהקשו למה בעור האסלה אין אתי אוירא ותירצו שבכלים אין אתי אוירא עוד תירצו שרק באויר שחשיב כסתום יש אתי אוירא ולמעלה מי' זה בכלל וצ"ב הכונה ובפשוטו הכונה שרק אם המחיצה מתיחסת למקום הזה ומכח אותו מקום יש בזה אתי אוירא ולא אם כל המחיצה רק מתיחס למקום מסוים והנה עיין רשב"א כאן שגם כתב כנ"ל אמנם מבואר בדבריו בתחילת הסוגיא שהדוגמא של עומד מרובה משני רוחות כגון שבכל צד של המבוי יש גדירה ומבואר שבזה ודאי שאויר שמחוץ למבוי זה לא סיבה והכונה כי יש כותל מפסיק אבל כאן הנידון גם בלי כותל מפסיק ועיין חזו"א ע"ד סקי"ב במוסגר שדן שגם לחי עושה הפסק שלא יהיה אתי אוירא

והנה הראשונים י"ז: דנו שבכלאים יהיה אתי אוירא כנגד העומד ועיין קרן אורה שהקשה שעד כמה שהנידון רק ביחס למקום הזה ולא ביחס לכל הרשות זה כמו מחוץ למבוי והנה החזו"א ס"ט סק"ז שכתב שגם אם דלא כתוס' אבל צריך שלפחות אויר אחד יהיה תוך הרשות ולכאורא כאן זה נחשב ששניהם מחוץ לרשות וצ"ע והנה הר"ן י"ז ביאר שבפשוטין אין אתי אוירא דשם פרוץ כעומד מותר דהינו דשם לא צריך לגדור הכל אלא רק למעט הפירצה וצ"ב ההבדל בין זה לכל לחי שהנידון למעט מעשר והנה ברבינו יהונתן מבואר שיש אתי אוירא על לחי ולכן צריך סמוך לכותל אמנם החזו"א דן מסברא שכאן שזה לא בא לגדור כל הרשות וכל דינו שיהיה סימון מחיצה לא שייך בזה אתי אוירא

י"ג] עיין מהרש"א שהקשה למה תוס' לא הקשו אתי אוירא גם בתחילת הסוגיא דיש אצבעים בצד ואצבעיים באמצע שהרי יש כאן מצד אחד עומד מרובה ובזה מסקנת הגמ' שאומרים אתי אוירא ובאמת שכן הוא הקושיא ברשב"א ולכאורא צ"ל שגם לצד שאומרים אתי אוירא מחוץ לרשות אין הכונה שאויר זה מבטל הגדירה אלא הוא מצטרף לבטל אם האויר שברשות ולכן כאן שמצד האויר שברשות זה פרוץ כעומד ממילא זה לא סיבה לעכב והנה דעת הראב"ד שצוה"פ יש אתי אוירא וצ"ע שא"כ תמיד אויר שמעל החוט יבטל ויתכן ששם זה מחוץ לרשות והוא רק מצטרף לבטל וכל הראב"ד שאויר שבצד הקנה יכול לבטל ויתכן דשם זה לא גדר של גדירה ורק בקנה זה גדר של גדירה

י"ד] עיין מהרי"ל החדשות סימן ד' הובא במג"א סימן ט"ז שכתב לגבי טלית לעשות הכתפים רחבות שלא יהיה אתי אוירא דהינו שנקט שעומד מרובה משני רוחות לא מועיל וכתב החזו"א ב' ט' שאם צד אחד יותר גדול זה מספיק והניח בצ"ע והנה עד כמה שכאן גפ אויר שחוץ למבוי עושה אתי אוירא לכאורא צריך שכל צד יהיה יותר למה דנקט החזו"א להוכיח מהגמ' ט"ז: דלא כגאון יעקב ועיין שאילת יעבץ שהקשה הרי כאן זה אויר שמחוץ לרשות ומה זה שונה מעור האסלה דמבואר בגמ' שלא מתיחסים איליו ובחזו"א כתב שמוכח מדבריו שיש דין שיהיה כאילו הכל סגור דאם אין כזה הלכה לא שייך לדון אתי אוירא אמנם בראשונים לגבי כלאים חזינן לא כך אמנם שם הנידון של כלאיים שייך גם על הצד משא"כ כאן לא שיך הנידון על חוץ מהבגד וצ"ע

ט"ו] עיין רשב"א שהקשה במה שאמרו בגמ' לעיל שמבוי שנפרץ בראשו בעשר הרי יש אתי אוירא ועיין ריטב"א שכתב שמדובר שיש עומד מרובה מהפרצה ולרשב"א לא ניח"ל להעמיד כך וע"ש שכתב שבסוף מבוי אין אתי אוירא ולכאורא הביאור שכיון שבתחילה הקורה גדרה המקום ממילא עכשיו הקורה ממשיכה לגדור המקום וממילא אין אתי אוירא אמנם צ"ב מה מתיר את הפרצה הקימת עד כמה שאין עליה עומד מרובה ובפשוטו גדירה של קורה בפרט אם זה היכר לא שייך לומר שזה יעשה עומד מרובה וצ"ל שכל שיש תיקון בפתח אחד זה מועיל להכל אמנם צ"ע שהרשב"א בסוגין מפורש ביאר שבפס ג' עוזר מצד תיקון של עומד מרובה ולא שלא צריך תיקון וצ"ל שפרצה נתקנת יותר בקלות וצ"ע והנה תוס' הקשו שפרצה בצדו בעשר הרי יש אתי אוירא והוכיחו שחוץ למבוי זה לא סיבה או שסוף מבוי זה אחרת והנה משמע שודאי שיש עומד מרובה בשאר הכותל רק ביחס לפס יש אתי אוירא משני צדדים ותירצו כנ"ל והנה כאן אין קורה וצ"ל שהכונה שכיון שזה פרצה אין הדין אתי אוירא וממילא יש דין עומד מרובה על ידי הפס שבצד וצ"ע ועיין חזו"א במכתב אות כ"א שביאר שתמיד יש ויכוח האם לגדור וממילא אין אויר שיבטל או שאדרבא זה מבטל ואין כאן גדירה ובזה מי שקדם זכה וע"ש שזה סברא דאוריתא

והנה הרשב"א בתירוץ הראשון כתב שהיה עומד מרובה ולכן זה נכשר אמנם בתירוץ הב' והג' כתב דאירי בפרוץ מרובה ולא אומרים אתי אוירא מצד אויר שחוץ למבוי או מצד שזה סוף מבוי והנה בפשוטו מדובר על הכותל הנשאר ולא על הפס ולפ"ז מבואר שאם יש עומד מרובה לא שייך כאן אתי אוירא ודלא כמבואר בתוס' וכמו שהקשה השפת אמת ולפ"ז הרשב"א חידש שסוף מבוי עוזר אפילו שאין כאן כח דירה כלל ובחזו"א כתב שנידון הרשב"א האם הפס או עומד מרובה אבל הכותל ודאי נשאר עומד מרובה דאל"כ אין נידון וכתב שלפ"ז מוכח אדרבא שללא סוף מבוי או אויר שמחוץ למבוי יש כאן אתי אוירא ולפ"ז מה שהגמ' אומרת שאם יש פס ד' הכונה ובתנאי שזה עומד מרובה והנה הרשב"א כתב תירוץ אחד שזה סוף מבוי ומשמע שלפ"ז א"ש הלשון שהקורה מתרת כל הפתחים וצ"ע שעד כמה שזה סברא שאין אתי אוירא ממילא יש כאן עומד מרובה ואם נימא שאין עומד מרובה א"ש והנה הגרא"פ הקשה שמה עוזר סוף מבוי הרי מצאנו שזה רק קולא ביחס לתיקון רוח ד' אבל כאן חסר בתיקון של רוח ג' ויתכן שביחס לתיקון של רוח ג' מצד שמספיק ג' מחיצות בזה ודאי יש סברא של חוץ למבוי וכל נידון תוס' שביחס למה שרבנן הצריכו מחיצה ד' א"כ גם אויר שחוץ למבוי צריך להצטרף וצ"ע

ט"ז]והנה עיין חזו"א ס"ט סק"ט שהקשה מה הקשו התוס' שאויר שמחוץ לרשות יבטל הכותל הרי מדובר דיש לחי או קורה א"כ יש כאן מחיצה שמחלקת דהינו שבכל רה"י לא אומרים אתי אוירא על כותל מצד שכל שיש כותל מערב שמחלק את האויר בזה וודאי אין חסרון ולמה כאן זה אחרת ותירץ שלחי לא עוזר ביחס לזה וצ"ע

י"ז] הר"ן לקמן ט"ז כתב שאם יש אתי אוירא זה מצטרף לעשר דהינו שזה בטל אמנם כתב שגם אם עומד מרובה משני רוחות לא עוזר אבל זה לא מבטל את העומד אמנם בלשון הרשב"א בסוגין שאם נפרץ המבוי בצידו ויש בשני הפרצות יותר מעשר ויש באויר שביניהם יותר מהעומד אומרת אתי אוירא ומשמע שכל שאין שיעור פרצה ללא ביטול הפס זה לא חסרון אמנם בחזו"א סוף אות כ"א מבואר שהבין שכוונת הרשב"א שזה מצטרף ביחד אם הפס שביניהם וצ"ע

י"ח] עיין סוגית הגמ' לגבי עור האסלה ועיין ח' הר"ן שהגמ' בתחילה הבינה שעומד מרובה משני רוחות זה עדיף מפרוץ כעומד ומסקנת הגמ' לא כך והנה בלשון רש"י משמע שכדי שיהיה מותר צריך שכל צד יהיה יותר מהרוח אמנם בח' הר"ן מבואר שמועיל שצד אחד הוא יותר מהרווח והנה עיין אבני נזר יור"ד ס"י שכתב דמהא דמועיל פרוץ כעומד בעור האסלה חזינן שזה גדר כאילו זה מלא דכאן צריך שיעור טפח ובאפיקי ים ח"ג סי"ט כתב שזה הצד שכאן לא מועיל אפילו שבעלמא פרוץ כעומד עוזר ועיין זכרון שמואל

י"ט] עיין מ"ב שס"ג סקמ"ה שכתב שאם יש בצידי המבוי עומד מרובה ובאמצע יש פירצה אפשר לצרף גם את הפרוץ שנחשב כעומד לגדור הפרצה שבאמצע והחזו"א ס"ח סק"ג נחלק על זה וכתב שצריך שרוב הכותל יהיה גדור וכל שרובו פרוץ זה לא עוזר וכן מבואר ברשב"א בעבודת הקודש הל"ו דמבוי שיש בו באמצע עומד על צד אחד כה"ג צריך קורה דהינו שלא אומרים עומד מרובה על כל צד אלא כיון שביחס לכל הגדר הרוב לא גדור זה לא מועיל ומה שמועיל קורה על אחד מהם יתכן מצד שעל אחד מועיל עומד מרובה רק לא על שניהם ויתכן שמספיק תיקון על פתח אחד ועיין גאון יעקב סוף סוגין מה שהביא מהירושלמי והנה עיין חזו"א כלאיים סי"א סק"ח ד"ה ר"מ שכתב שלגבי כלאים זה עוזר שכאין אין דין גדירה על הרשות אלא על כל חלק וחלק וכיון שחל על חלק לעצמו ממילא זה גם יוצר עומר מרובה אמנם בד"ה אבל נסתפק שאולי זה לא מועיל גם לגבי כלאיים

והנה השער הציון הוכיח כדבריו מהא דמבואר דבפתח ט"ו אמה מועיל עומד מרובה ביחס לחמשה אמות אמנם החזו"א דחה דשם לא צריך שיחול גדירה על כל הגדר וודאי שלגבי המקום הנ"ל מועיל גדירה וע"ש בחזו"א מה שהוכיח עוד שלא כדבריהם והנה החזו"א הקשה מהא דכתב המ"ב שס,ג סקקמ"ו דאם עשה פס ג' בשני הצדיים צריך עוד לחי באמצע וצ"ע למה שלא יהיה היתר מדין פרוץ כעומד אמנם הגאו"י כתב שלא מצאנו פרוץ כעומד משני צדדים ורק עומד מרובה על הפרוץ

כ] במה שהקשו הראשונים דבעור האסלה יש אתי אוירא צ"ע למה דנקט הרשב"א י"ט. שזה רק דרבנן א"כ למה כאן נימא כן להקל ויתכן שכל מה שכתב הרשב"א לגבי זה שמתבטל העומד כמו בקנה שלכן זה נהיה כמו פתח אחד וכן בכלאים ובפשוטים שהנידון שזה יתבטל ויחשב פרצה יותר מעשרה אבל כאן שזה נידון שיחשב שיש שיעור בזה יתכן שודאי שהוא דאוריתא

# סוגיא דעומד מרובה

**משנה ט"ו: - ט"ז: במשנה ולאחר מכן מהמשנה עד רב אשי אמר טושו"ע שס"ב ס"ט עיין רשב"א ריטב"א ר"ן ובעל המאור בסוגין**

**א. בדין פרצת עשר אם זה דאוריתא – עיין ר"ח ק"א: לגבי הפרצה בירושלים וכן הוא בריטב"א מ"ז: בד"ה ושמעינן מהכא [ועמד על זה במשנת הגר"א קוטלר סימן ו' סק"א ועיין חזו"א מ"ג ח' שביאר למה הפרצה בירושלים עשתה לרה"ר] ועיין גאו"י י"א. וברש"י צ"ד. ובתוס"ר י"ז: ובקרית ספר פט"ז משבת ובפמ"ג מש"ז שס"ג סק"א ד"ה צורת הובא בבה"ל שס"ב ס"י בד"ה כשכל בתחילתו ועיין חזו"א קי"ב סק"ה וע"ד סק"י שחילק בין פסי ביראות לכל עומד מרובה ועיין משכנו"י סימן קכ"א עמוד קט"ז טור א' ב' ובבית אפרים סכ"ז בד"ה עתה [בחוברת ענף ג'] ועיין ריו"נ תחילת פ"ב בד"ה וביניהן [ועיין בחוברת של המשכנו"י והבית אפרים בנספח ב'] ועיין שלו"י סימן כ"ה בביאור תוס' בב"מ נ"ג שלגבי חומת ירושלים פרצה לא פוסלת**

**ב. בביאור דין פרצה עד עשר שזה כפתח – עיין ח' הגר"ח פט"ז משבת בד"ה הנה ובחזו"א קי"ב סק"ה בד"ה ומיהו ובעיקר דין פסי ביראות שזה פרוץ מרובה עיין תוס' י"ז: וברשב"א וריטב"א שם ובראשונים בסוגין [ועיין זכרון שמואל כ"ז סק"א וברשב"א י"ט: בדעת ר"י שבעומד מרובה לא עוזר י"ג] ועיין שלום יהודה סימן כ"ו**

**ג. בלשון הגמ' לא תפרוץ רובא - עיין ח' הר"ן ועיין רש"ש וגאו"י לעיל י: בגדר הדין פרוץ כעומד [ועיין בית הלוי ח"ב סי"א סק"ו לגבי שחיטה]**

**ד. בגדר דין גדירה על ע"י עומד מרובה – חזו"א ע' סקכ"ב שעומ"ר לא עושה סילוק מחיצות מצוה"פ וכן הוא ס"ה סק"ה**

**ד. תוד"ה פרוץ כעומד – עיין ביאור הגר"א סימן תרמ"ח סי"א**

**ה. בהא דלא מועיל מחיצה פחות מד' – עיין לשון רש"י ועיין בראשונים כאן וברשב"א י"ט: בד"ה וא"ת ובריטב"א י"ז: בד"ה גובהן ועיין תור"פ בסוגין ובר"ש בכלאים פ"ב מ"ח**

**ה. בדין פרצה יותר מעשר האם אסור כנגד העומד – עיין רש"י ובתו"י ותור"פ**

**ו. רבא אמר וכו' – עיין בעל המאור ובראשונים ועיין תור"פ ובר"ן בשם התוס' ובחזו"א כלאים ס"ו סק"ו ועיין כלאים פ"ב מ"ח ובאור גדול שם ובחזו"א הנ"ל ועיין כלאים פ"ד מ"ד ברא"ש ובר"ש שם**

**ז. בדין מחיצה בכלאיים – חזו"א כלאיים ס"ו סק"ז**

**ח. בחסרון של בקיעת גדים –האם זה הלכה בלבוד או במחיצה ועיין רשב"א כאן ובתחילת הסוגיא חזו"א ע"ז סק"א בד"ה שם בגמ'**

**ט. הלכתא כר"פ – עיין תוס"ר וברשב"א**

**ט,ב. בגדר מדה שניה – עיין ריו"נ י"ד. בסברת ר"י יוסי שלחי זה ג"ט ועיין דברי יחזקאל ס"ו סק"ז**

**י. בערב מאי – בטעם הספק עיין גאו"י וקרן אורה ובחזו"א ע"ז סק"ב ובזכרון שמואל כ"ז סק"ד ובשפ"א**

**י"א. תוד"ה אי – עיין רשב"א ובביאור דבריו עיין קה"י סוכה י"ג סק"ב**

**י"ב. האם בערב עוזר פרוץ כעומד – עיין ריטב"א ובזכרון שמואל הנ"ל ובאפיקי ים ח"ג סי"ח [הובא בשערי עירובין עמוד ע"א]**

**י"ג. בהא דבערב יש חסרון של גדים בקעים ובמחיצת שתי זה לא כך – עיין תו"ח כי זה לא פתח ובחזו"א ע"ז סק"ב**

**י"ד. האם עומד מרובה בערב יכול להיות בלמעלה מעשר – חזו"א ס"ח סקי"ז ועיין אבן העוזר שס"ב ס"ט ובאבני נזר רצ"א סק"ג ד'**

**ט"ו. בהא דיש אתי אוירא אפילו שיש עומד מרובה למטה – עיין רש"ש י: ועיין גאו"י בסוגין ועיין שלו"י במכתב החזו"א אות י"ג ובאות י"ד שם**

**י"ז. בלשון הגמ' עומד מרובה משני רוחות – עיין תוס' וברשב"א ובר"ן ועיין מ"ב שס"ב סקמ"ה ובשער הציון שם ועיין נתיב חיים על המג"א**

**י"ח. בדין עומ"ר בערב – טושו"ע שס"ב ס"ט ובבה"ל שם ועיין חזו"א ס"ח סק"ט ט"ז י"ז י"ח כמה היכי תימצי ויש שם כמה נידונים ועיין קי"ב סק"ו בד"ה אם שהכריע שלא עוזר מה שלמעלה מעשרה**

**י"ט. האם עוזר פרוץ כעומד משני רוחות – גאו"י י: בסופו בד"ה בפרוץ ועיין חזו"א ס"ז סק"ג ד' שחלק עליו**

**כ. האם מועיל עומד מרובה בשתי וערב יחד – חזו"א ע"ז סק"ה בתחילתו**

**סוגיא דעומד מרובה על הפרוץ ט"ו: - ט"ז.**

א]מבואר במשנה שעומד מרובה מועיל ובגמ' מובא מחלוקת האם פרוץ כעומד או דוקא עומד מרובה על הפרוץ והקשו הראשונים הרי בפסי ביראות מבואר שמועיל אפילו שזה פרוץ מרובה ועיין רשב"א וריטב"א שהביאו מהראב"ד שבאמת כל סוגין זה רק דרבנן וצ"ע מה גבול שיחשב מחיצה אמנם הם תירצו שבמקום שיש פסי ביראות מועיל אפילו פרוץ מרובה אבל במקום שאין שם ד' מחיצות בזה צריך דוקא עומד מרובה ועיין תוס' י"ז: שכתבו שבפסי ביראות הסיבה שמועיל כי זה פתח ועיין ח' הגר"ח שביאר שכל שיש שם מחיצה בצדדים זה גודר את הכל רק שיש הלכה ששם פרצה מבטל את הגדירה ביחס למקום זה ועל ידי שיש לזה שם פתח זה מועיל ולכן אם אין שם ד' מחיצות ממילא אין כאן גדירה רק על ידי עומד מרובה ע"ש והנה בח' הגר"ח מבואר שבאמת מה שעומד מרובה עוזר רק מצד שמה שבפרוץ יש לזה שם פתח אמנם החזו"א קי"ב סק"ה בד"ה ומיהו כתב שעיקר המכון שמדרבנן קבעו איזה שיעור יש קשר בין המחיצות והלשון מפני שהוא פתח אין הכונה שיש כאן פתח חיובי אלא שזה לא פרצה וצ"ע מה זה קשור למה שהכריע שפרצת עשר מדרבנן הרי יתכן שיסוד הדין מדרבנן שבאמת צריך שם פתח ועיין זכרון שמועל סימן כ"ז סק"א שהביא מהאבני נזר שגדר דין פרצה שזה מועיל מדין פתח דהינו שזה השם מחיצה של המקום ולכן דן שבסוכה שלא עוזר צוה"פ לא עוזר עומד מרובה וחלק עליו הנ"ל דצוה"פ הוא המחיצה אבל כאן העיקר שלא יהיה פרצה והפתח הכונה שזה לא פרצה ולא שזה סיבת מחיצה ע"ש וכן מוכח מהא דהראשונים דנו למה כאן מחצה כרוב ואם כאן היסוד כי הכל נחשב מחיצה אין לדמות כלל ועיין רשב"א י"ט: שביאר לר"י שבעומד מרובה צריך עשרה וברוח רביעית י"ג שכאן צריך פתח וצ"ב

ב] מבואר במשנה שפרצת עשר לא מועיל עומד מרובה והאריכו האחרונים האם זה דאוריתא או דרבנן ודעת המשכנות יעקב שהז דאוריתא ודעת הבית אפרים שזה מדרבנן והנה בחזו"א מבואר שבפסי ביראות זה דאוריתא ורק בעומד מרובה זה דרבנן אמנם בבית אפרים משמע שבפסי ביראות זה דרבנן אבל בעומד מרובה שאין פסי ביראות זה דאוריתא ועיין גאו"י י"א. שנקט שזה דאוריתא והנה עיין משנת הגר"א קוטלר שהביא מר"ח ק"א. ובריטב"א מ"ז. שמה שירושלים לאחר שפרצו בה פרצות זה לא רה"ר מדאוריתא שהיה פרצת עשר ובבית אפרים כתב שהפרצה היה בקרנות והנה בפשוטו הכונה שזה היה בקרן זוית אמנם בפשוטו כונתו שלא היה המעלה של שם ד' מחיצות כי לא היה אמה אבל באמת עדין יש עומד מרובה ורק מחמת הפרצת עשר זה אסור אמנם לחזו"א שכל שיש עומד מרובה גם ללא שם ד' מחיצות הפרצה דרבנן א"כ בהכרח שזה היה בקרן זוית וזה נסתר מהראשונים והנה עיין תוס"ר י"ז: שכתב שבפסי ביראות עוזר פרוץ מרובה על העומד ואפילו הרבה ומשמע קצת כבית אפרים שזה תלוי אחד בשני שכאן שהתחדש שעוזר אפילו פרוץ מרובה על העומד ה"ה פרצת עשר וצ"ב מנ"ל לקשר אחד בשני ועיין ריטב"א י"ז: שגם כתב שכל שיש שם ד' מחיצות מועיל אפילו פרוץ הרבה וצ"ב הקשר ביניהם והנה עין משכנו"י ובאו"ש פכ"ה משבת שהביא מהירושלמי שיותר מי"ג אמה לר"י זה דאוריתא ועיין בה"ל שס"ב שהביא מהפמ"ג שזה דרבנן וכן הוא בקרית ספר על הרמב"ם והנה החזו"א נקט שכמו שלגבי רוח ד' ודאי שזה רק דרבנן ה"ה בשאר הדפנות וזה כשיטתו שזה אותו דין גדירה אמנם בפשוטו יש חילוק שבג' מחיצות צריך כאילו זה גדור אבל במחיצה הרביעית מועיל שזה פתוח אמנם הוקשה לו שבגדרים דרבנן היה צריך לומר שרבנן דימו לג' מחיות ולמה הגמ' חיפסה מקור אחר ע"ש שהאריך אמנם לדבריו שבפסי ביראות זה דאוריתא א,כ עכדין קשה מה הגמ' מחפסת שהגמ' תלמד משם

ג] לשון הגמ' גדור רובא או לא תפרוץ רובא עיין ח' הר"ן שהקשה למה הגמ' לא אמרה גדור פלגא וכתב או שנמסר הלכה שמתיחסת לרוב וע"ש מה שישב עוד ויש מקום לבאר שכונתו למבואר לעיל י: בגאו"י וברש"ש שחלוק ביסודו דין עומד מרובה על הפרוץ שזה כאילו הכל גדור לפרוץ כעומד שמספיק גדירה של חצי ולכן הגמ' אמרה לא תפרוץ רובה דאין הלכה שתגדור חצי שמשמע כאילו זה גודר הכל ועדין צ"ב ובלשונו משמע שכונתו שעומד כפרוץ חשיב פרצה ולר"פ אין חסרון מה שיש פרצה והעיקר שלא תפרוץ רובא אמנם לר"ה צריך שהכל יהיה גדור וזה רק על ידי גדור רובא והנה הראשונים לקמן תמהו למה כאן מועיל עומד כפרוץ ובשחיטה צריך הכל והנה אם נימא שכאן באמת הגדר שמספיק חלק א,כ ודאי שזה לא דומה לשחיטה ששם ודאי צריך שיחול שם שחוט על הקנה

ד] מבואר בבריתא שכל שזה פחות מג' צריך שלא יהיה ג' כדי שלא יזדקר הגדי ועיין רש"י ובריטב"א שהכוונה שלכן אין לבוד רק עד ג' בגלל שיש בקיעת גדיים והנה צ"ע שהרי לרשב"ג לבוד זה בד' ובכל אופן יש חסרון של בקיעת גדיים חזינן שזה עוד חסרון בעצם ועוד צ"ע שלרבנן הרי גם למעלה יש חסרון שיותר מג' זה לא לבוד ועיין גמ' שבת צ"ז שהדין לבוד זה הילכתא גמירי לה וצ"ל שהגמ' אומרת הטעם של ההלכה ודנים שיעור אם זה היה בקרקע משא"כ לרשב"ג זה עוד חסרון כשבפועל גדיים בוקעים וצ"ע ועיין רשב"א ובר"ן שכתבו שיש כאן חסרון חדש שמחיצה גרועה פחות מג' מתבטלת על ידי פרוץ שבצידה ורק שאם יש לבוד ממילא זה גודר וע"ש שבג' אין חסרון זה שיש בקיעת גדיים וצ"ע מה צריך להגיע לחסרון החדש הנ"ל ויתכן נפק"מ אם יהיה עומד מרובה משני רוחות לצד שזה מועיל וכל אחד פחות מג' ויש ג' ביניהם שיש כאן עוד מרובה אבל יש חסרון שזה מתבטל אמנם הרשב"א פסק שלא מועיל משני רוחות אמנם נפק"מ לזרוע כה"ג נגד העומד

ה] מבואר כאן כל שהוא מג' ועד ד' אם יש פרוץ כעומד לר"פ או עומד מרובה לר"ה זה מועיל אבל אם לא זה לא מועיל עיין לשון רש"י מצד שכה"ג הפרוץ מבטל את העומד וברשב"א לקמן י"ט ובריטב"א י"ז למדו מזה לדין אתי אוירא שבפחות מד' זה מבטלו ע"ש לגבי פשוטין אמנם צ"ע שהרי כאן מבואר שגם אם זה בצד ליד הכותל זה בטל ובאמת צ"ע מה שייך אתי אוירא ביחס לעצמו כמו שתמה הקרן אורה אמנם יתכן שזה דרך דמיון שכמו שחזינן בסוגין שביחס לעצמו הוא בטל על ידי הפרוץ שבצדו כך הוא בטל על ידי אתי אוירא וצ"ע ובר"ש בכלאיים פ"ב מ"ח כתב שזה מצד שאין מחיצה לפחות מד' ולכן רק אם יש כח גדירה זה מועיל והנה עיין חזו"א כאליים ו' סק"ז שהקשה מה עוזר המחיצה למה שעומד כנגד המקום הפרוץ וכתב שזה כמו ראש תור דהינו שהשם מחיצה מגדיר שזה לא יחד ולפ"ז יתכן שרק ביחס לזה נקט הרשב"א שיש אתי אוירא שכאן המחיצה משפיעה גם על מה שלא כנגד המחיצה ויתכן שגם רש"י בהמשך שכתב שיותר מעשר אסור גם כנגד העומד הכונה שאחד כנגד העומד אבל הזרע עומד באלכסון כנגד הפתח ודו"ק בזה וביעקר מה דבראשונים בסוגין משמע שאין חסרון שאין מחיצה פחות מד"ט ראיתי מביאים שבירי כלה על סוכה יש מכתב מהגרש,ר שמדובר בסוגין שבכל העומדים יחד יש ד' ורק לכן יש לדון שזה נחשב מחיצה ד"ט ולא מסתבר שבפרוץ מרובה זה יצטרף וצ"ע

ו] נפרצה יותר מעשר עיין לשון רש"י כולו אסור ומשמע גם כנגד העומד וכן הוא בפסקי הרי"ד וכן משמע קצת בבעל המאור אמנם עיין תו"י ותור"פ שכתבו שודאי שנגד העומד מותר ובאמת מסברא צ"ע שכיון שיש כאן שיעור חשוב מה איכפת לן מה שיש בצדו וכן מסברא הרי כל פרצה עשר זה כמו פרוץ מרובה על העומד ואם נימא שפרצת עשר זה דאוריתא ופרוץ מרובה על העומד זה דרבנן א"ש וצ"ע בזה ועיין אות ה'

ז] מבואר שאם פרוץ מרובה כנגד העומד מותר עיין רשב"א בע"ב שכתב שזה הלכה בכלאיים אבל בשבת יש הלכה של אתי אוירא אמנם בריטב"א ובר"ן כתבו שרק בכלאים שהנידון כלפי עירבוב והנוגע למקום בעצמו משא"כ בשבת צריך לגדור את כל הרשות וביחס לכל הרשות אין כאן גדירה וצ"ע הרשב"א שלא כתב כמוהם שהרי ודאי לא שיך להתיר כנגד הפרוץ וכן הרי גם אם זה בצד זה לא מתיר בג' רוחות ואולי רק כונתו דבשבת מצאנו שיש עוד הלכה שזה מבטל את זה כגון בקנה של לוי משא"כ בכלאים אין כזה הלכה אבל מה שלא מועיל פרוץ מרובה לא צריך להגיע לזה וצ"ע

ח] מבואר בגמ' שמסברא יותר מג' האם זה בטל זה תלוי בשיעור לבוד וצ"ע לראשונים לעיל דמה שאין לבוד כי הגדיים בוקעים א"כ זה לא סברא בחשיבות המחיצה וצ"ל שהיום זה הלכה והנה בפשוטו להלכה שקי"ל כרבנן מועיל מחיצת ג' לרבא וכן הוא בבעל המאור וברשב"א אמנם עיין ח' הר"ן בשם תוס' וכן הוא בתור"פ שרבא רצה לישב גם לרשב"ג אבל ודאי שהוא מודה לאביי ועיין משנה בכלאים פ"ד מ"ד ופ"ב מ"ח דמבואר שהשיעור הוא ד"ט וזה כרשב"ג והא סתם משנה ועיין חזו"א כלאים דמזה משמע שרבא מודה ועיין רשב"א שהקשה על מה דהגמ' אמרה שרשב"ג מודה בבקיעת גדים הרי ביותר מג' אין חסרון של בקיעת גדים א"כ גם בפרוץ מרובה כל שזה פחות מד' שיהיה לבוד שהרי כאן אין בקיעת גדים והניח בקושיא אמנם לראשונים שהסברא של בקיעת גדים שאין דין לבוד א"כ א"ש שרק בעומד מרובה זה מועיל והרשב"א לשיטתו שהדין בקיעת גדים זה סברא שזה מבטל העומד ואם ביותר מג' אין את זה ממילא צריך להועיל לבוד ועיין חזו"א ע"ז סק"א

ט] הגמ' מסיקה שפרוץ כעומד מותר ועיין ראשונים שהקשו מ"ש משחיטה ותירצו תוס' ששם זה תלוי בחיות הבהמה דהינו שיסוד שחיטה זה הוצאת החיות וזה תלוי ברוב ובתוס"ר תירץ בשם המהר"ם שכאן העומד חשוב כרוב ושם האינו שחוט חשוב כרוב ועיין רשב,א שלראב,ד שכאן גם פרוץ מרובה מועיל לכן מקילים בזה וצ"ע שהגמ' מדמה לסוכה ושם זה נידון דאוריתא והנה לאחרונים שנקטו שבמחיצה זה רק מתיחס לרשות וזה לא הגדר כאילו הכל גדור א"כ לכאורא אין זה דומה כלל לשחיטה שצריך לדון שכאילו הכל שחוט ויש לדון בדמיון הגמ' לעיל לגבי אוהל ועיין ביאור הגר"א תרמ"ח סי"א שכתב שבאמת אי אפשר לצמצם ולכן בשחיטה צריך רוב משא"כ אצלינו שנאמר הלכה שזה תלוי בנראה לעינים ולכן בזה אין חסרון של אי אפשר לצמצם דהינו לדבריו הכלל שתמי חצי עוזר רק יש מקומות שצריך חצי אמיתי ויש מקומות שמסיק חצי שנראה ולכאורא עד כמה שאין כאן חצי למה שיועיל וצ"ל שהיסוד הוא שהפרצה פוסלת וכה"ג חסר בשם פרצה וצ"ע

י] הגמ' מסתפקת האם עוזר עומד מרובה בערב ובביאור ספק הגמ' עיין קרן אורה וגאו"י דלא שייך המושג שזה כפתח ובשפ"א כתב שהצד שיועיל מחחת שזה כחלון וע"ש שדן האם שייך בזה פרצת עשר ובזכרון שמואל כ"ז ד' כתב שבערב אין לזה שם פרצה וממילא לא צריך לשם פתח ועיין חזו"א ע"ז סק"ב שכתב שהצד שלא מועיל כיון שאין כאן התחלת מחיצה ואין זה כשתי שיש כאן התחלה של מחיצה ע"ש וצ"ב והנה החזו"א ע"ז ה' נקט שלצד שמועיל זה גם עומד מרובה בשתי ובערב יחד דהינו שזה נעמד כשני נידונית קודם כלפי המקום שהוא עומד האם יש לו שם מחיצה ואחרי זה כלפי ההמשך ועיין שפ"א שדן האם שייך פרצת עשר בערב

י"א] עיין ריטב"א שדן האם בערב עוזר פרוץ מרובה ולבסוף הכריע שמועיל וכן הוא בב"י וצ"ב הסברא שזה יהיה אחרת ועיין זכרון שמואל שכאן לא עוזר אלא מצד רובו ככולו וזה רק ברוב אבל פרוץ כעומד שהכונה שמספיק לגדור חצי בזה כאן שאין התחלה של גדירה זה לא מועיל דודאי צריך מחיצה עשרה טפחים ועל דרך זה באפיקי ים ח"ג סי"ח וע"ש שדן לישב קושית תוס' שלא עוזר עומד מרובה משני רוחות בערב שזה ודאי לא מדין רובו ככולו אלא מצד שזה שיעור מחיצה וכאן הרי צריך לדון כאילו הכל גדור כי כאילו אין כאן מחיצה כלל ע"ש ועיין סימן י"ט שביאר שלכן לא עוזר בעור בעסלא עומד מרובה משני רוחות כיון דשם צריך כאילו זה סתום ואת זה אין בשני רוחות ע"ש

י"ב] מבואר בגמ' שאי מוקים לה תתאי הוי מחיצה שהגדיים בוקעים בה וצ"ב שהרי בכל עומד מרובה אין חסרון שהגדים בוקעים בה והנה לרשב"א לעיל שזה סברא כיון שיש עומד חשוב א"כ כאן זה לא שייך דאין כאן התחילה של מחיצה אבל לראשונים שזה הלכה בלבוד א"כ כאן שזה עומד מרובה אין חסרון כזה ועין תורת חיים דשם הפרצה הוי כפתח לכן לא איכפת לן שיש גדים אבל כאן שלא שיך פתח לכן זה חסרון והחזו"א ע"ז סק"ב כתב שזה סברא בעיקר המציאות של מחיצה שכל שגדים בוקעים תחתיה אין לזה שם מחיצה

י"ג] הגמ' אומרת שאם יש ו' למטה יש אתי אוירא ועיין חזו"א שכתב שמוכח שאפילו שיש שיעור עומד למטה יש אתי אוירא והגאו"י כתב שזה רק כאן שזה משהו אבל אם זה ג' אין חסרון הנ"ל וביאר שלכן הגמ' אומרת עומד מרובה משני רוחות ולא אתי אוירא דנפק"ב במקום שזה לא רק חבל ע"ש והשלום יהודה כתב שכאן שלפני העומד מרובה אין התחלה של מחיצה בזה האתי אוירא קודם ואין זה ראיה לשתי

י"ד ]הגמ' שואלת שזה עומד מרובה משני רוחות ועיין תוס' שכונת הגמ' שכה"ג יש אתי אוירא ולפ"ז קי"ל שעומד מרובה משני רוחות עוזר אמנם הרשב"א כתב שהגמ' נקטה עומד מרובה לומר שההלכה שזה לא מועיל ובאמת יש כאן עוד חסרון שאתי אוירא ובהגהות אשרי הביא מהאו"ז שכה"ג שזה רק לבוד לא עוזר עומד מרובה משני רוחות אמנם צ"ע למה אין חסרון גם של אתי אוירא ועיין קרבן נתנאל הובא בנתיב חים שס"ב ס"ט שלמסקנא אין כזה חסרון ולענין הלכה עיין מ"ב שס"ב סקמ"ה שפסק שעוזר עומד מרובה משני רוחות אבל לא מתי שזה לבוד ועיין אבן העוזר סימן שס"ב שכתב שכגון שיש דופן למעלה מהעשרה וחידש שבזה הוא עושה שלא יהיה אתי אוירא אבל זה לא מצטרף לגדור והחזו"א נסתפק בזה סימן ס"ח סקי"ז והנה לתוס' צ"ב למה הגמ' שינתה הלשון ועיין רשב,א שדן שבאמת אין כאן לדון מצד אתי אוירא כי לא אומרים לבוד להחמיר וכונתו שאם לא נחבר הג"ט ממילא זה שני אוירים והאויר שמעל עשר לא יכול להצטרף ועיין קה"י סוכה י"ג סק,ב שיש כאן חידוש דממ"נ אם לא נדון לבוד א"כ אין כאן מחיצה וחזינן שגם במקום ממ"נ יש הסברא של לבוד להחמיר אמנם הרשב"א דחה שרואים במבוי שרצפו בלחיים שאומרים לבוד להחמיר וע"ש בקה"י מה שישב

ט"ו] השו"ע פוסק שמועיל עומד מרובה בערב וגם פרוץ כעומד ועיין בה"ל שתמה שלא משכחת ליה שהרי אם יש רק חצי א"כ יש אתי אוירא אמנם עיין חזו"א סק"ט שכתב שלתוס' שבסוף מבוי אין אתי אוירא א"ש ובסקט"ז דן שבהניח תקרה מעל שכה"ג אין אתי אוירא יש נפק"מ אמנם לא ברירה ליה שזה עוזר ובסקי"ז כתב כגון דיש טפח תוך העשרה והשאר למעלה מעשרה שאין אתי אוירא אבל הגדירה מצד מה שתוך עשרה ע"ש שהאריך

# סוגיא דשבקי

**א. בביאור החסרון בסוגיא ובדינא דרב אמי – עיין היטב רש"י רשב"א ריטב"א ועיין ריטב"א ה. בד"ה שלשה [ובגאו"י ה. בד"ה והא] ועיין תוס' ו. בד"ה אחד זה ובגאו"י שם בד"ה טעמא ועיין אבן העוזר שס"ה ס"ב בתחילתו וכן הוא באבני נזר רפ"ז סקט"ז עד סוף הסימן [ועיין גאו"י בסוגין בד"ה וליחוש] ועיין מאירי בד"ה וחזרו**

**האם יש חסרון שבקי במתוקן בשני הפתחים – עיין רטב"א בד"ה והראב"ד בסופו וכן הוא במאירי וכן מבואר מתוס' בד"ה ועושה [ועיין בית מאיר שס"ג סל"ד מה שלמד מהריטב"א הנ"ל]**

**ב. בביאור האו"ז – עיין הגהות אשרי ובסימן שס"ג סל"ד וברעק"א שם אמנם עיין באו"ז סימן קי"ז בסופו דמפורש כשו"ע ועיין לבוש וזה על דרך הרשב"א בסוגין**

**ג. ביש שני פתחים שוים בראש המבוי – עיין עבודת הקודש ש"ב אות ל"ו ובמה שתמה עליו הגאו"י בד"ה והא דאמרן**

**ד. האם יש חסרון של שבקי בתיקון של עומד מרובה או צוה"פ – חזו"א ס"ה סקע"ד [ועיין בית שלמה סנ"ג בד"ה וראיה שהביא הראיה לגבי עומד מרובה שזה עדיף מלחי] ועיין חזו"א סקנ"ו לגבי פס חצר**

**ה. האם מועיל צוה"פ בפרצה מצדו שלא יהיה שבקי – בה"ל שס"ה ס"א בד"ה אסור ועיין חזו"א ס"ה נ"ו ע"ד**

**ו. בשיעור של שבקי – חזו"א ס"ה סקנ"ו**

**ז. בהא דבעושה פס ג' מועיל לר"ה שלא מועיל עומ"ר – קרן אורה בד"ה והנה, חזו"א ס"ט סק"י**

**נ"ב. אי"ה יום ב' בסדר ב' מתחילים סוגיא דצוה"פ י"א.**

**סוגיא דשבקי**

א] הגמ' שואלת ודילמא שבקי את הפתח הגדול ויעברו בפתח הקטן והגמ' עונה שלא שבקי אינשי והגמ' שואלת מה זה שונה מרב אמי ורב אסי שאמרו שפרצה ד' מותר רק אם יש פס ד' והגמ' עונה דשם שזה בצד המבוי זה אחרת ובביאור סוגין עיין רשב"א שביאר שכונת הגמ' שאם יש חסרון של שבקי א"כ למה כשיש פס ד' מותר והגמ' עונה דכאן דיש הסבר למה הולכים בפתח זה דהוא פתח חשוב זה לא מבטל השם פתח מהאחר והנה מה דבפחות מד' אסור ביאר הרשב"א מצד שצריך קורה מונחת על כתלי מבוי ומדויק בעבודת הקודש ש"ב הכ"א שכל החסרון רק אם מניח קורה אבל אם מניח לחי בצד השני אין חסרון דהינו שזה לא כמו מבוי אחד קצר ואחד ארוך והנה עיין רשב"א בתחילתו שהקשה בפרצה בראשו שזה בי' למה אין בזה חסרון של שבקי ותירץ שכיון שכבר הורגלו ללכת בפתח הגדול אין שבקי אמנם כתב בהמשך שזה נדחה מהא שהגמ' שואלת מפרצה בצדו ולא עונה שיש בזה לא שבקי ותירץ עוד שזה סוף מבוי והנה עיין רשב"א שהקשה שהרי בצדו מדובר באית ליה גדודי או בלא בקעי בה רבים וא"כ לפ"ז אין מקום לקושית הגמ' שיהיה שבקי וכתב שהגמ' יכלה לתרץ כך עוד יכלה לישב שזה סוף מבוי והוכיח מפרצה בראשו שזה בעשר והנה צ"ב למה שם התשובה סוף מבוי ולא כמו שכתב שאית ליה גידודי או שלא בקעי בה רבים ומבואר שנקט דבראשו לא צריך שלא בקעי בה רבים והנה בפשוטו הסברא שלא שבקי זה סברא שגם בקעי בה רבים זה מותר וברשב"א לא משמע כך אמנם יתכן שנקט שהחסרון של בקעי בה רבים בראשו לא קיים מצד שלא שייך להגדירו כמבוי המפולש

והנה באו"ז הובא בהגהות אשרי מבואר שאם עשה צוה"פ בקטן זה מוריד החסרון של שבקי והאחרונים [עיין רעק"א שס"ג סל"ד] תמהו מה סברא בזה אמנם בפשוטו הביאור על דרך הרשב"א שכל שיש לקטן חשיבות פתח אין במה שעוברים בו סיבה לבטל את הפתח הגדול ולפ"ז להלכה שהביאור כרש"י אין מקור לסברא זו

ב] אמנם רש"י ביאר שכונת הגמ' לשאול שהטעם ברב אמי שלא מועיל אם אין פס ד' מצד שבקי והגמ' מוכיחה שגם בפתח קטן יש שבקי והגמ' עונה דשם יש קיצור דרך ולכן יש שבקי והנה עיין רשב"א שהקשה מה שיך שבקי לפתח פחות מד"ט עוד הקשה שאם יש בזה חסרון של שבקי למה אם יש פס ד' זה לא חסרון עוד הקשה שהחסרון מצד שהקורה לא מונחת על כתלי מבוי ולא מצד שבקי ובדעת רש"י מצאנו שני מהלכים בלשון רש"י ה. וכן ביאר הגאו"י וכן הוא בחזו"א ס"ה סקנ"ו שכיון שביחס לד"ט הראשונים מי שנמצא שם הוא עדין יוצא מהפתח הגדול לכן זה סברא שאין בזה שבקי והנה בפשוטו לפ"ז אותו חסרון של שבקי שיש ברב אמי יש בפתח דג' אמות והנה הגמ' עונה לא שבקי אמנם ברב אמי הרי מדובר בלא בקעי בה רבים ולרב הונא באית ליה גידודי וצ"ע שבלא שבקי זה מצב פחות דבפשוטו בקעי רבים בקטנה רק שלא עזבו הגדולה ועיין חזו"א סקנ"ו וצ"ל שכיון שמצד צורת המבוי אין סיבה ללכת שם אין בזה חסרון אלא רק אם בפועל עזבו הפתח העיקרי והולכים במקום זה

אמנם הריטב"א בסוגין ולעיל ה. ביאר דס"ל לרש"י שהחסרון של פרצת ג' אם אין פס ד' זה בצירוף לשני הדברים דהינו שאין כאן כתלי מבוי וכן דיש שבקי דהינו כתלי מבוי כיון שיש כאן עומד מרובה זה יכול להחשב כתלי מבוי ומצד שבקי כיון שאית ליה גידודי או לא בקעי בה רבים ממילא זה לא גדר של שבקי ורק בצירוף לשני הדברים זה חסרון והנה צ"ב לפ"ז מה הגמ' שואלת על פת המבוי הרי שם זה חסרון של שבקי לבד ועיין גאו"י ה. דמשמע בלשון הריטב"א שרק בסוף מבוי צריך להגיע לצירוף שני הדברים אבל בתחילת מבוי ודאי שכל אחד זה חסרון לעצמו והנה הגמ' ה. בתחילה לא ידעה החילוק של סוף מבוי וע"ש שביאר שהגמ' סברא שזה לא חילוק לגבי שיעור כותל

עוד הביא בשם הראב"ד לבאר שהגמ' שואלת דכאן מבואר שזה לא פרצה אם יש ד"ט ומצד שיש לזה שם פתח כיון שאנשים הולכים שם א"כ גם בראש המבוי זה צריך להיות חסרון דהינו שבצידי המבוי אין חסרון של שבקי אמנם כדי שיחשב פתח ולא פרצה מצד שאנשים הולכים שם ולזה הגמ' שואלת על התשובה של הגמ' לעיל וע"ש שהקשה אולי כאן יש פתח עשר ותירץ שמשמע שמדובר בכל המקרים ע"ש ולפ"ז הגמ' עונה דכאן דיש סיבה ללכת בפתח זה לכן יש לו שם פתח והריטב"א חלק עליו וכתב שכל שזה פחות מעשר חשיב פתח

ג] בפשוטו מבואר בסוגין לכל הביאורים דבראש המבוי יש חסרון של שבקי ורק מצד שלא שבקי איניש זה מותר והנה עיין גמ' לעיל שרב הונא ס"ל שמבוי פרצתו בד' וכתבו התוס' שזה לא על ראשו והסברא מצד שכאן אין שבקי והנה הגאון יעקב שם נקט שתוס' נקטו שהחסרון בפרצה לרב הונא מצד שבקי ולכן כתבו שבראשו אין חסרון מצד סברת הגמ' ועין גאו"י שתמה שלרש"י הרי מבואר שאם אין פס ד' יש שבקי אפילו שזה אית ליה גידודי וביאר דשם שאין כותל ד' גרע ע"ש [ולכאורא זה על דרך סברת הריטב"א] אמנם ע"ש שתמה שהגמ' שואלת ממבוי עקום ואם החסרון מצד שבקי זה לא שייך שם וכתב שלא פלוג ובשער הציון שס"ה סק"ח הקשה שהרי אם יש פס ד' אין חסרון ודלא כישוב הגאון יעקב אמנם עיין אבן העוזר שס"ה ס"ב ובבית מאיר שס"ה ס"א בד"ה אמנם וכן האריך באבני נזר רפ"ז סקט"ז ואילך דזה ודאי דיסוד החסרון הוא מצד שיש כאן פרצה ותוס' רק כתבו שבראשו לא שיך לדון מצד פרצה דהרי מבואר בגמ' סברא דלא שבקי והנה בתוס' מבואר שזה גם לרב הנוא אמנם בריטב"א וברשב"א משמע שלרב הונא גם בראשו זה חסרון [והריטב"א בסופו כתב סברא שבראשו זה אחרת מצד שהדרך לעשות בראש המבוי שני פתחים] אמנם משמע שלהלכה שצריך בקעי בה רבים זה לא חסרון ויתכן שזה על דרך תוס' שלא שבקי אמנם יתכן מצד שיסוד החסרון של בקעי ביה רבים זה מצד מפולש וכאן ששנים בראשו לא שייך חסרון של מפולש

והנה הרשב"א בעבודת הקודש ש"ב אות ל"ו כתב שאם יש בפתח המבוי פס ח' ומשני הצדדים יש ז' בכל אחד צריך קורה לאחר מהם דהינו שכה"ג לא שייך לדון עומד מרובה על שני הצדדים ועיין גאו"י בד"ה והא דאמרן שהקשה למה אין בזה חסרון של שבקי דעד כמה שאין עומד מרובה ושני הפתחים הם אותו דבר א"כ כל אחד זה סיבה שהקורה שבפתח השני לא תועיל וע"ש מה שביאר סוגין אמנם זה דלא כרשב"א בסוגין וצע"ג

ד] בעיקר החסרון דשבקי המבואר בסוגין עיין רש"י שכתב שבטל התיקון שבפתח המבוי וכן הוא בלשון ריוה"נ ולכאורא מבואר שהתיקון קורה יכול לעזור רק בפתח העיקרי של המבוי וכל שזה לא הפתח העיקרי לא מועיל בו תיקון לו"ק [וצ"ע על החזו"א שנקט שלרב הונא שלא עוזר עומד מרובה צריך לו"ק בכל פתח וכן צ"ע הפמ"ג שפרצה בצדו בבקי רבים מועיל לו"ק] אמנם עיין ריטב"א בסופו שהקשה מה החסרון הרי יש קורה בפתח השני וכתב שמדובר שאין שם תיקון דהינו שכל קושית הגמ' שעד כמה שעיקר הפתח זה הפתח השני צריך שם תיקון של קורה אבל עד כמה שיש שני תיקונים באמת אין חסרון וכן הביא המאירי בשם הראב"ד והנה מבואר בריטב"א דבסוגין הקורה עומדת על הפס ועיין בית מאיר שס"ג סל"ד שזה דלא כמג"א שלא עוזר אם זה עומד על הפס ורק אם זה עומד על הכותל זה עוזר והנה בפשוטו גם בתוס' מבואר כריטב"א שהוכיחו שלא מועיל לחי שרחוק מהכותל מקושית הגמ' שיהיה שבקי וכוונתם שהרי אם יש לחי בשני הפתחים אין חסרון ואם נימא שהפס מועיל בתור לחי לא שייך לשאול דיש כאן לחי בשני הפתחים והנה צ"ב הרי יש כאן עומד מרובה ומה הגמ' שואלת שיהיה שבקי והנה מדברי הריטב"א מבואר שהחסרון של שבקי לא שהתיקון בטל וכלשון רש"י אלא שחסר תיקון בפתח הקטן וצ"ל שעומד מרובה בתור תיקון זה לא מועיל אלא אם זה על כל הרוח אבל כל שזה רק על חלק מהרוח זה רק עוזר שזה כסתום וממילא התיקון שבפתח העיקרי עוזר וצ"ע והנה הרשב"א כתב שבעושה פס ג' אמות זה מתוקן מצד עומד מרובה אמנם בריטב"א הנ"ל מבואר שלא צריך תיקון וצ"ל או כי הקורה מתרת כל הפתחים או שצריך תיקון רק בפתח העיקרי וצ"ע

ה] מבואר בגמ' שעד כמה ששבקי זה מבטל את התיקון שבראש המבוי וצ"ב א"כ איך הפתח של העומד מרובה מותר הרי כלפיו ודאי דיש שבקי ועיין חזו"א סקע"ד וכן בבית שלמה סימן נ"ג בד"ה וראיה לזה דחזינן שכל שתיקונו בעומד מרובה אין חסרון וה"ה אם יהיה צוה"פ דהינו שהחסרון שעזבו הפתח זה סיבה שלא יהיה עליו תיקון של לו"ק וצ"ב טעם החילוק ובפשוטו שיסוד ההיתר של לו"ק זה שזה משמש כפתח וכל שלא עוברים אין את ההיתר אמנם הרי דעת הרשב"א ב: שיסודו מצד תיקון ולא מצד פתח והנה בלשון הרשב"א בסוגין מבואר שזה נהיה פרצה וצ"ב הכונה ויתכן שהכונה שהרי יש כאן פרוץ מרובה וכל מה שרבנן אמרו שמועיל תיקון כי זה משמש כפתח ולכן כל שזה לא משמש כפתח זה חוזר להיות פרצה מצד שפרוץ מרובה אבל אם יש עומד מרובה זה לא שייך וצ"ע והנה לריטב"א לעיל דמוכח שעומד מרובה לא עוזר בתור תיקון על חלק מהפתח אין ראיה שאין חסרון של שבקי בעומד מרובה דרק כאן יש לו"ק בעיקר הפתח אבל אם יהיה פתח אחד של עומד מרובה ויהיה שבקי יתכן שאמת יהיה בזה חסרון וצ"ע מה האופן דיש לדון כן

ו] עיין בה"ל תחילת סימן שס"ה שדן ביש צוה"פ בגדול האם זה עוזר וכתב שזה תלוי בשני הגירסאות באו"ז והנה גירסתינו שבקטן זה מועיל אבל יתכן שבגדול ודאי שזה מועיל שהרי לא יתכן דיש לו חסרון שהרי הוא גדור ולגבי הקטן זה עומד מרובה וגם אם נימא שצוה"פ לא עושה עומד מרובה [כמבואר בגאו"י י"א. ובבה"ל שס"ה בשם החיי אדם] אבל יתכן שלחי יועיל עיין בה"ל שהביא כן מהחיי אדם אלא שיש לדון שביחס לקטן ודאי דיש שבקי וממילא לא יועיל שם לחי או קורה [דהינו שכל שעיקר הילוכם משם ממילא שם צריך התיקון ועומד מרובה על חלק מהצד לא מועיל בתור תיקון וכנ"ל מהריטב"א] ובמאירי משמע שהביא בזה שני שיטות וצ"ע והנה ביש צוה"פ בגדול לגבי פרצה בצדו ואין פס ד' לכאורא לרשב"א שכל החסרון מצד כותל מבוי ממילא אין חסרון וכן מצד שבקי בפשוטו לא שייך על צוה"פ חסרון של שבקי אלא שיש לדון מצד גדרי פרצה אמנם אם לא בקעי בה רבים אין לזה שם פרצה והנה בריטב"א בשם הראב"ד כתב שרב אמי מדובר גם ביש בפתח יותר מעשר וגדרו בצורת הפתח וצ"ב שהרי הוא ביאר שהחסרון מצד שזה לא כתלי מבוי וכאן שמעמיד צוה"פ אין כאן שום חסרון ויתכן דנקט שכל שזה פחות מד"ט זה נהיה כמו מבוי אחד קצר ואחד ארוך וחשיב שהרחיק הצוה"פ מהמבוי ולא מסתבר לדון שז כמו אחד קצר כלפי צוה"פ

ז] עוד דן הבה"ל האם בפרצה מצדו יועיל צוה"פ והנה לרשב"א שהחסרון כי זה לא כותל מבוי יש לדון שכמו שעומד מרובה לא מועיל גם צוה"פ לא מועיל אמנם לרש"י שהחסרון מצד שבקי יש לדון מסברא שלא יועיל שלמעשה הם הולכים דרך שם וכן הוא בחזו"א סקנ"ו אמנם בסקע"ד כתב שכיון דמבואר בסוגין שאם יש פחות מג' זה עוזר דהינו שכל החסרון של שבקי במקום שיש לו שם פתח ולא במקום סגור לגמרי ממילא גם צוה"פ זה סגור לגמרי ולכאורא יש לחלק דלבוד יסודו כאילו זה סגור לכן מה שעוברים שם זה כמו שקופצים על הגדר אבל צורת הפתח יסודו מדין פתח ממילא מה שעוברים שם זה הדרך ויתכן שזה עושה שבקי והנה לאו"ז זה ודאי פותר הבעיה וכמבואר ברשב"א בביאור סוגין שלכן עוזר כל שיש פס ד"ט אמנם לאלו שנקטו שלא יועיל יש לדון כנ"ל והנה לגבי פתח בראשו בזה נקט הבה"ל שודאי לא מועיל צוה"פ בקטן וכאן נקט שיועיל וצ"ב החילוק והנה בלשונו שזה כמו פס ד' ולפ"ז הוא לא מועיל בראשו אלא שצ"ב כוונתו

ח] עיין רשב"א וריטב"א בסוגין שהקשו לרב הונא שפרצה בד' איך מועיל פס ג' אמות וכתבו דבפשוטו זה דלא כדבריו וזה דלא כתוס' שבראשו מצד תירוץ הגמ' שלא שבקי אין חסרון [ובריטב"א כתב שאם יסוד החסרון מצד פרצה יתכן שבראשו זה לא פרצה דהדרך לעשות עוד פתח] והנה משמעות הראשונים שלא הוקשה להם לרב חנן וצ"ב הרי כאן זה בקעי בה רבים ויתכן שכלפי זה הבינו שיש הסברא שלא שבקי אמנם יתכן שהדין בקעי בה רבים זה מצד מבוי המפולש ולא שייך מבוי המפולש בראש המבוי והנה בעיקר מה דנקטו שסוגין גם לרב הונא צ"ע הרי רב הונא ס"ל שלא עוזר עומד מרובה והנה לדעת תוס' הבית מאיר כתב שלמסקנא לכו"ע עוזר עומד מרובה אמנם ברשב"א ובריטב"א שם מבואר שגם למסקנא לא מועיל עומד מרובה ובקרן אורה ובחזו"א ס"ט סק"י כתבו דיש לחי אמנם בריטב"א מבואר שלא היה לחי בפתח הקטן וצ"ל שהפתח הקטן לא צריך תיקון אמנם ברשב"א מבואר שזה מותר מדין עומד מרובה אמנם בדבריו משמע שנקט שבאמת זה דלא כרב הונא וצ"ע בכל זה

# סוגיא דצורת הפתח

**גמ' י: אמלתרא – י"א. סוף העמוד**

**יש כאן שני סוגיות א. בדין יותר מעשר ופרוץ מרובה ב. דיני צוה"פ**

**א. בספק הגמ' לגבי אמלתרא – בביאור הספק עיין גאו"י ושפ"א ג. ובפסק הלכה עיין רא"ש סי"ג וברשב"א ובטושו"ע שס"ג סכ"ו**

**ב. בדין אמלתרא שהגמ' דנה האם זה גם בג' רוחות – עיין גאו"י ועיין חזו"א קי"ב במכתב אות ו' מה שהוכיח מסוגין [ועיין שפ"א ג. בסברא שיועיל]**

**ג. תוד"ה איפכא – עיין שפ"א כמה נפק"מ ובביאור מה שכתבו ובהכי מיתוקמא עיין קרן אורה ונימוקי הגרי"ב**

**ד. בסוגיא דצוה"פ – עיין רשב"א ר"ן וריטב"א ועיין גאו"י מה דאוריתא ועיין רמב"ם פט"ז הט"ז ובמ"מ ובטושו"ע שס"ב ס"י ובבה"ל שם ועיין ח' הגר"ח**

**ה. בדמיון הגמ' פרוץ מרובה לפרצת עשר – חזו"א ע' סק"ה ובטעם שלא מועיל יותר מעשר עיין ח' הר"ן שלומד מפתחו של היכל וכן הוא בברא"ש ס"א ועיין ריטב"א ד"ה חצר שכתב שזה פרצה**

**ו. צוה"פ יותר מעשר האם דאוריתא – תוס' כ"ב. ו. ועיין תוס' ב:**

**ז. מדברי רבינו וכו' – עיין משכנו"י סימן קכ"א עמוד קט"ז שהוכיח מסוגין שפרצת עשר זה דאוריתא**

**ח. רש"י ד"ה שרובה פתחים מד' רוחותיה – עיין רטב"א שכתב חצר שני פסין ועיין חזו"א ס"ה ל"ג ועיין ח' הר"ן סד"ה שכן ועיין רש"י סוכה ו. בד"ה שכן ועיין חזו"א ע"ה ג' ובשפ"א ה: רד"ה חצר שרש"י זה גם קולא ודלא כחזו"א הנ"ל**

**ט. תוד"ה חצר – בקושיא מרוח ג' וד' עיין תור"פ שהקשה רק מרוח ג' [וברשב"א ותוס"ר העמידו הקושי על רוח ד' לבד] ועיין מ"מ סוף הט"ז ובמה שביאר הבית מאיר שס"ב ס"י ועיין ח' הר"ן בד"ה שכן [ועיין שפ"א מה שהעיר בעיקר הק"ו]**

**[י. תוד"ה אילימא – עיין אבן העוזר שס"ה ס"ב שלמד לפרצת חצר ועיין או"ש פי"ז הט"ז ובחזו"א ע' סק"ט]**

**י"א. תוד"ה אילימא – עיין בה"ל שס"ב ס"י שלמד מדבריהם שמד' רוחות מועיל מדאוריתא ועיין חזו"א ע' סקי"ג וע"ד סק"י [ועיין בה"ל תר"ל ס"ו בד"ה נעץ]**

**י"ב. בדין פרוץ מרובה לדידן ובקושית התוס' שבפסי ביראות יעשו צוה"פ – עיין מהרש"א ועין ריטב"א בד"ה חצר ועיין חת"ס סימן פ"ח בד"ה תו איתמר**

**י"ג. בסברת תוס' ששירא לא מועיל – עיין רא"ש ובבה"ל שס"ב ס"י ובחזו"א ע' סקי"ב חלק עליו וע"ש סקי"א לגבי פחות מעשר ובביאור המושג ביקעה עיין מ"ב סקנ"ו ועיין גר"ז סי"ט ועיין מ"ב סקנ"ו בשם הטור ובחזו"א חלק לעיו ועיין גאו"י בד"ה נמצאת**

**י"ד. בדעת הרמב"ם – עיין פי"ז הי"ד פט"ז הט"ז רמב"ם סוכה פ"ד הי"ב ועיין ב"י בשם הסמ"ג ובבה"ל ובחזו"א ע"א סק"ו ובח' הגר"ח ובמשכנו"י סימן קכ"ג עמוד קנ"ב בד"ה והרי"ף וכן הוא במאירי סוכה ז. בד"ה דופן [ועיין חת"ס סימן פ"ח שהאריך בביאור סוגין ובדעת הרמב"ם]**

**ט"ו. פרמ"ר ויותר מעשר ברוח ג' לדעת הר"מ – עיין מ"מ ובמ"ב שס"ב סקנ"ח חזו"א ע' כ"ג ד"ה וכ' המ"ב [ולענין ב' כמין גם עיין לח"מ פ"ד מסוכה הי"ב שנקט שמועיל והחזו"א ע' סקי"ב הסתפק בזה]**

**ט"ז. פרמ"ר בד' רוחות ואחד יותר מעשר – בה"ל שמ"ו בסופו בד"ה בולטין ובחזו"א ע' סקכ"ג בתחילתו**

**י"ז. פרמ"ר ויותר מעשר האם מועיל לחלק לשני צוה"פ – חת"ס פ"ח בסופו ובחזו"א ע"ט אות ו'**

**[י"ח. דפנות הללו – עיין תוס' מנחות ל"ג : בד"ה דלית וברא"ש הלכות מזוזה י"א וברמב"ם פ"ד הי"ב שמדובר על סוכה]**

**[י"ט. האם צריך עומד מרובה בסך הכל - עיין ח' הר"ן בסוגין ועיין רש"י סוכה ז. בד"ה... ובמרכה"מ הובא בספר הליקוטים פ"ד מסוכה הי"ב ובחזו"א ע"ה סק"ג ה' ועיין בה"ל סימן תר"ל ס"ה בד"ה העשויה ועיין שפת אמת ובמרומי שדה ה:]**

**סוגיא דצורת הפתח**

א] הגמ' דנה האם צורת הפתח עוזר ביותר מי' ועיין תוס' שהקשו שאם לא עוזר מה נפק"מ תיפו"ל מצד לחי וכתבו נפק"מ לר"י שצריך ג"ט או במפולש ועיין אחרונים שדנו שנפק"מ בלא סמכו לכותל אם זה מועיל בצוה"פ וכן הוא בתור"פ ועיין חזו"א ע' סקי"ד שהביא מהמקור חיים שגם אם מועיל אבל צד אחד צריך להיות צמוד לכותל דאל"כ זה לא דרך פתח וצ"ע אם זה חסרון גם בכלאיים ולא משמע והנה בגאו"י כאן נקט שגם אם מועיל אבל זה לא עושה עומד מרובה וכן הוא באבני נזר רפ"ז סקי"ג וכן בבית אפאים סוף סימן כ"ה בד"ה וראיתי בספר והסברא שכיון שכל יסוד הדין שזה פתח לא שייך שפתח יצור פתח אמנם הבה"ל שס"ג ס"ו וכן בחזו"א ס"ט סקי"ב וע' סקי"ד נקט שיש בזה עומד מרובה וכן הוא פשטות רעק"א סימן י"ח ובתו"ש שס"ג סק"י עוד כתבו נפק"מ בעומד מאיליו או בלא סמכו עליו מע"ש שבצוה"פ זה עוזר וע"ש שדנו עוד נפק"מ בגדרי לחים וראיתי מביאים דבספר חסד לאברהפ תנינא מ' כתב שלהלכה שמועיל יותר מי' והביאור שלא צריך היכר לכן אין בזה החסרונות של לחי אבל לצד הגמ' שצריך רק עד עשר יסודו מדי היכר ממילא יש את תנאי לחי

ב] הגמ' מסתפקת האם מועיל אמלתרא לרחבו עיין רא"ש שכתב שהסברא שלא יועיל דבגובה החסרון בהיכר אבל כאן החסרון שזה שיעור פרצה ועיין גאו"י שהסברא שיועיל שכל שזה צורה של פתח ממילא זה לא פרצה וכן הוא בשפ"א ג. והנה לענין הלכה בשלטי הגבורים כתב שספק דרבנן להקל וברא"ש כתב להחמיר מסברא וכנ"ל וברשב"א כתב שיש להחמיר כיון שעיקרו דאוריתא והנה הרשב"א עצמו ג. לגבי מה זה אמלתרא כתב להקל וכן לגבי פרצה בצדו האם זה בעשר או בד' כתב להקל והנה בפשוטו כל הצד של הגמ' שיועיל ברחבו זה רק בכותל רביעי אבל בשאר כתלים ששם זה לא דין היכר ודאי שלא יועיל ועיין חזו"א קי"ב במכתב אות ו' שהוכיח שפרצת עשר זה דרבנן דאם זה דאוריתא ודאי שלא יועיל אמלתרא אמנם לנ"ל שהנידון רק בכותל הד' וזה נידון אחר א"ש אמנם הגאו"י נקט שספק הגמ' גם לגבי הצדדים שיועיל פרצת עשר ולפ"ז א"ש שכאן שזה נידון שיסודו נפק"מ במחיצות דאוריתא לכן אומרים להחמיר בזה

ג] מבואר בגמ' שלרב לא מועיל צוה"פ ביותר מעשר ועיין תוס' ו. כ"ב. שכתבו דמהא דמבואר בגמ' שלגבי כלאים זה מועיל חזינן שזה רק חסרון דרבנן והנה בטעם החסרון עיין רא"ש סימן א' שרב לומד מפתחו של היכל שלא עושים יותר מי' וכן משמעות הגמ' שם אמנם בלשון הריטב"א בסוגין משמע שהחסרון שכיון שזה שיעור פרצה בזה לא מועיל צוה"פ דהינו שזה לא חסרון מצד השיעור פתח שבזה אלא שצורת הפתח לא מועיל במקום רק במקום שגם ללא זה הוא פתח ולא פרצה והנה הגמ' לומדת שכמו שלא מועיל על יותר מעשר ה"ה על פרוץ מרובה והנה אם החסרון מצד המציאות שזה כמו מהצד לא שייך לדמות אחד לשני ועיין חזו"א ע' סק"ה שכתב שבהכרח יסוד החסרון שעל מקום שהוא פרצה זה לא מועיל ובפשוטו נפק"מ אם יחלק לשני פתחים דבתוס' ב: מבואר שלא מועיל וברא"ה וריטב"א סוכה ז. נקטו שמועיל ובפשוטו הוא תלוי בנ"ל וצ"ע וכן נפק"מ אם יעמיד הצוה"פ על עשר ואת השאר יותר מצד עומד מרובה או שיעמיד שם לחי אמנם בראשונים מבואר שאין אתי אוירא בצורת הפתח רק מצד שזה מועיל ביותר מעשר ולצד שלא מועיל ממילא יש אתי אוירא וא"כ ודאי שזה לא יועיל

ד] והנה גם למבואר בפשוטו שזה לא חסרון מצד הצורה של הפתח אלא זה קשור לשם פרצה אמנם יש מקום לבאר שזה סברא שכמו שקורה לא עוזר על פרצה כך צוה"פ אין בכוחו לגדור פרצה אמנם עיין חזו"א שם וכן בגליונות הגר"ח בסוף הענין שכתב שזה סברא בצורת הפתח שרק מקום שהוא פתח שייך להוסיף עליו צורה אבל מקום שלא רואים אותו כפתח גם הצורה לא נותנת לו שם פתח והנה עיין חזו"א ע' י"ג שכתב לגבי נגד הפילוש דבפשוטו זה צורת הפתח מד' צדדים שלא מועיל וכתב שכיון שבמקומו זה מחיצה מילא זה גם מועיל לבפנים וזה כשיטתו אבל אם הסברא שאין לזה כח מחיצה על פרצה ממילא כאן ביחס לנגד הפילוש זה פרצה ועיין תוס' ו. לגבי מבוי עקום שכתבו שאפילו שמניח הצוה"פ באמצע דשם זה יותר מעשר אבל כיון שיסוד הגדירה זה מרה"ר ושם זה פחות מעשר לכן זה מועיל ומשמע דלא כביאור החזו"א אבל משמע שזה לא ברור לראשונים שם ודו"ק בזה וצ"ע והנה בראשונים מבואר שאם צוה"פ עוזר על יותר מעשר אין אתי אוירא אבל אם זה לא עוזר יש אתי אוירא ומבואר שיסוד הנידון כמה כח הגדירה של צורת הפתח ולחזו"א זה קצת צ"ב וצ"ע עומק הדבר

ה] מבואר בגמ' שלומדים שכמו שלא מועיל ליותר מעשר כך לא מועיל לפרוץ מרובה והקשו התוס' דמה שייך ללמוד ק"ו הרי ברוח רביעית ושלישית ודאי מועיל אפילו פרוץ מרובה [ובלשון הריטב"א כתב שמועיל שני פסין דהינו שנקט שגם מדרבנן לא צריך ג' מחיצות שלימות וזה דלא כדבריו צ"ד. וכדרי התוס' י"ב:] והנה מרוח רביעית יש מקום לדון שלא קשה דשם דין הגדירה אפילו בפרוץ מרובה ורק בג' רוחות דשם צריך עומד מרובה שיך לשאול שזה לא יעזור ובאמת בתור"פ העמיד הקושיא רק מרוח ג' [אמנם אם החסרון שזה מחסר במציאות של צורת הפתח יש מקום לשאול] ועיין רשב"א שהניח בצ"ע ובתוס' תירצו שיסוד החסרון שאין דרך לעשות פתח ביותר מעשר וכן אין דרך פרוץ מרובה בב' רוחות אבל ברוח השלישית ורביעית הדרך לעשות ובתור"פ חילק בין אם יש כבר שנים כמין מבוי ולפ"ז בשנים כמין גם לא יועיל בשלישית צוה"פ בפרוץ מרובה ועיין חזו"א ע' סקי"ב שדן בזה ויתכן שיסוד הסברא אם יש כמין מבוי שבאמת אפילו שרוח ג' פרוץ לגמרי אבל זה פתח ובזה מועיל צוה"פ והנה יש לדון עוד קולא ברוח ג' שכיון דשם מועיל לחי ה"ה מועיל צוה"פ וכן משמע יותר במ"מ ועיין לקמן

ו] והנה יש לדון איך דנים מחיצה לגבי כלאיים דשם מספיק מחיצה אחת האם זה דומה למחיצה הראשונה בשבת או למחיצה רביעית ועיין תוס' וביותר בתור"פ שזה דומה למחיצה רביעית אמנם עיין בית מאיר שס"ב ס"י שביאר שזה דומה למחיצה ראשונה והנה מסברא כל המעלה דמה שכבר המקום גדור בשני מחיצות ממילא בזה גם פריצה של צד שלם עדין יש לו צורה של פתח ולפ"ז כלאים זה כמו רוח ראשונה וצ"ב הראשונים וצ"ל שהסברא שביחס לרשות שצריכה גדירה כל הרשות בזה כל שהכל פרוץ זה חסרון אבל אם הנידון לא ביחס לרשות אלא מקום אחד בזה אין חסרון ולכן כלאיים זה כמו רוח ד' וצ"ב עומק הסברא בזה [והנה הרמב"ם לא העתיק שלגבי כלאיים עוזר מד' רוחות ואם נימא דכאן זה כמו כותל ד' א"ש אבל אם זה כראשון צ"ע עיין בית מאיר ועיין לקמן]

ועיין ח' הר"ן שכתב שבמבוי כיון שהחמירו שצריך גדירה מכל הרוחות ולא עוזר עומד מרובה משני צדדים לכן הקילו שמועיל צוה"פ אבל חצר שאין ההלכה שלא מועיל עומד מרובה באמת שם בג' רוחות צריך דוקא עומד מרובה ולא יעזור צוה"פ דהינו שלא הוקשה לו מהרביעית אלא מג' רוחות וכתב שבחצר החסרון גם ברוח הג' ולדבריו מבואר ודאי שכל סוגין זה נידון דרבנן

ז] עיין משכנות יעקב קכ"א שהביא ראיה שפרצת עשר דאוריתא שהגמ' דנה מה יותר חמור האם פרצת עשר או פרוץ מרובה והרי פרצת עשר זה דרבנן ופרוץ מרובה זה דאוריתא וודאי שזה יותר חמור ומה שייך ללמוד מפסי ביראות לא כך אמנם דבריו צ"ב שהרי חזינן בהכרח שביחס לחסרון של פרוץ מרובה הרי עוזר במחיצה ג' וד' אפילו שיותר מעשר לא עוזר ובהכרח שכלפי צוה"פ יש סברא שחסרון זה הוא יותר בי' מאשר בפרוץ מרובה ועד שאם נימא שפסי ביראות שניהם דרבנן א"כ אין ראיה כלפי זה וכשיטת הבית אפרים וצ"ע בזה

ח] בעיקר קושית הגמ' שחזינן בפסי ביראות שהתירו פרוץ מרובה ולא התירו יותר מעשר חזינן שזה יותר חסרון גדול צ"ב דשם מכח הדין פסי ביראות יש לו כח גדירה כה"ג אבל כאן הנידון על מקום שאין כחג דירה ובאים להתשמש אם צוה"פ להוריד החיסרון ובזה צריך לדון איזה חסרון יותר גדול משא"כ שם זה מצב שאין חסרון וצ"ל שזה עצמו שחזינן ששם יותר מעשר זה חסרון ופרוץ מרובה זה לא חסרון חזינן שזה סוג דבר שהוא יותר יכול להחשב כגדור וצ"ע עומק הגמ'

ט] הגמ' שואלת אילימא ביותר מעשר בהא לימא ר"י בשבת לא הקשו הראשונים הרי הגמ' לעיל אמרה שרב יוסף אמר שזה לא מועיל ועיין תוס' שכתבו שבאמת לגמ' פשוט דלא כר"י עוד תירצו שכל הצד שלא מועיל רק אם פרצת עשר לא מועיל וכונת הגמ' שאם פרצת עשר מועיל צוה"פ ודאי שגם פרוץ מרובה על העומד אסור עוד תירצו שכאן מדובר דומיא דכלאים שזה בדופן אחת וזה ודאי שברוח הג' והד' מועיל פרוץ מרובה והנה למ"מ שכל מעלת דופן הג' והד' שזה מצטרף לשני המחיצות לכאורא בכלאים זה כמו הדופן הראשונה שאין סיבה שזה יועיל וצ"ב ובריטב"א כתב שאדרבא הדין של פרוץ מרובה שלא מועיל זה לכו"ע דהינו שיתכן שגם אם צוה"פ מועיל ביותר מעשר אבל לא מועיל פרוץ מרובה וביאר שזה כוונת הגמ' שבכל הרוחות ודאי לא עוזר וגם ר"ל הרי בהכרח מדבר שיש עומד מרובה ובזה ר"י לא יחלוק ועיין מהרש"א שדן שיתכן שכן הוא לריצב"א ובמשכנות יעקב סימן קכ"ג בד"ה והרי"ף האריך דסתימת הרי"ף והרמב"ם שלא העתיקו הקולא דצורת הפתח מד' צדדים מצד שס"ל כריטב"א הנ"ל

י] עיין תוס' שהקשו שאם מועיל צוה"פ מד' רוחות למה הוצרכו לקולא של פסי ביראות וכן בשירה לחבלים כל ג"ט למה שלא יעשו צורת הפתח ותירצו מצד שבפסי ביראות הגמלים יפילו את זה כשיבאו לשתות וכן בשירא זה לא יחזיק והנה קצת משמע שהסברא של גמלים זה גם לגבי שירא וצ"ע הרי גם כשיש חבלים צריך להשאיר להם פתח א"כ גם בצורת הפתח ישאיר מקום ללא צורת הפתח ויועל לו מדין עומד מרובה ומשמע שלא עוזר עומד מרובה על ידי צרות הפתח ועיין ק"נ שביאר שכונת התוס' שבשירא זה סתם לא יחזיק ולא בגלל הגמלים וצ"ע

י"א] עוד כתבו שלא התירו אלא במקום בחצר שמוקף לדירה ובק"נ כתב שזה לא תשובה על פסי ביראות אמנם החזו"א כתב שגם פסי ביראות זה לא הוקף לדירה רק דשם הקילו כמו מעיקר הדין והנה בשו"ע שס"ב ס"י נפסק שלא מועיל בהוקף לדירה ועיין מ"ב סקנ"ו מצד דדרך להיות שם פתחים מרובים ובגר"ז סי"ט חילק לשם מה עשו ההיקף ולא בתור מה זה משמש עכשיו ובבה"ל נקט שכל החסרון ביותר מעשר אמנם החזו"א ע' סקי"א נקט שגם בפחות מעשר זה לא מועיל והנה הרא"ש הביא את הירושלמי שכתב שכל מה שר"ל אמר שמועיל צוה"פ מד' צדדין זה פחות מעשר אבל יותר מעשר לא מועיל והראיה משירא שחנתה למה לא עשו כך והנה הבה"ל למד מזה שעד עשר עוזר אמנם צ"ב שזה בדעת ר"ל אבל ר"י נקט שלא מועיל כלל והנה הגמ' לא העמידה כך אמנם כי דיברה במקוף לדירה אבל לגבי אינו מוקף לדירה יש לעשות כירושלמי ור"י וצ"ע ועיין מ"ב סקנ"ז שהביא מהטור שכל התוס' זה רק אם כל ההיקף על על ידי צוה"פ ולא אם יש פרצות כל הצדדים והחזו"א ע' סקי"ב תמה על זה ע"ש במה שביאר הטור שמה גבול בדבר שאיזה שיעור גדירה זה כבר טוב ובהכרח שכל שיש עומד מרובה זה מועיל ואם זה פרוץ מרובה זה לא מועיל ואולי כונת המ"ב שיש בסך המחיצות עומד מרובה ורק ביחס למחיצה אחת אין עומד מרובה

י"ב] הפמ"ג שס"ג מש"ז סק"א הסתפק בצוה"פ מד' רוחות האם זה מועיל מדאוריתא לעשות רה"י והחזו"א ע' סקי"ג נקט שודאי שכל סוגין זה רק נידון מדרבנן אבל מדאוריתא ודאי עוזר ועיין בה"ל שס"ב ס"י שהביא שמקושית התוס' שהקשו שבפסי ביראות יועיל צוה"פ חזינן שהבינו סוגין על כל הד' רוחות אמנם הביא מר"ח ועוד שלא מדובר מכל ד' רוחות וע"ש שכתב שתוס' כונתם שזה יועיל מדאוריתא שהרי הקשו מפסי ביראות והרי בגמ' לקמן מבואר שמי שזורק לתוכם חייב דהינו שזה היה תוך רה"ר וא"כ אם מותר להוציא מהבור לשם בהכרח שזה רה,י דאוריתא והחזו"א כתב שכאן לא יתכן שזה היה ברה"ר שא"כ אתו רבים ומבטלי מחיצות שהרי זה לא שם ד' מחיצות אלא בהכרח כונת תוס' לשאול במקום שזה לא ברה"ר ממש והנה יתכן שגם המ"ב הבין שעכשיו זה לא סיבה להיות רה"ר רק מצד צידי רה,ר וכדו' וכל שיהיה מחיצות ממילא גם אין אתו רבים רק מוכח שזה מועיל דמאוריתא וצ"ע

י"ג] עיין רמב"ם פט"ז משבת שכתב שלא מועיל צוה"פ בפרוץ מרובה על העומד אלא רק בעומד מרובה על הפרוץ דהינו שבזה כו"ע מודים ועיין מ"מ שנסתפק האם כשזה פחות מי' יש גם החסרון או לא אמנם הב"י הביא מהסמ"ג והסמ"ק שבפחות מעשר אין חסרון אלא רק ביותר מעשר ובפשוטו הביאור כמבואר בבה"ל וכן הוא בחת"ס סימן פ"ח שרק שני חסרונות יחד זה מהוה פרצה גדולה שלזה לא עוזר צורת הפתח ועיין מ"מ שכתב שכל זה בד' רוחות אבל ברוח הד' מפורש ברמב"ם שעוזר אפילו שזה פרוץ מרובה וה"ה ברוח השלישית וכן נקט החזו"א כדבר ברור אמנם לכאורא יש לדון שעד כמה שבפחות מעשר הרמב"ם לא דיבר א"כ אין מקור לזה שיתכן שכל הגמ' שמועיל צוה"פ מצד אחד הרי מדובר שזה עשר שהרי כתוב לחי בצד שני ואולי באמת רק ברוח ד' עוזר והנה במ"מ ביאר שרוח ג' יותר קל שיש כבר שני מחיצות וצ"ע שכל זה ניחא לשאר הראשונים שמספיק ב' מחיצות ולחי א"כ במקום שמועיל לחי מועיל צוה"פ אפילו פרוץ מרובה אבל לרמב"ם שצריך ד' מחיצות א"כ לא מצאנו קולא אמנם זה אינו דגם לרמב"ם כל שיש ג' מחיצות לא חשיב רה"ר דהינו שזה מוגדר גדירה לגבי היתר טלטול ובזה באמת מועיל לחי אלא שלפ"ז באאמת זה לא יהיה רה"י אלא רק שיהי מותר בטלטול וצ"ע וכן מבואר בח' הגר"ח שדרך בדרך זו שמדובר על מבואות המפולשות לרה,ר שלכאורא באמת זה רק חלוק מרה,ר ויש בזה היתר טלטול אבל זה לא רה"י וצ"ע

והנה עיין בה"ל סימן שמ"ו שנקט שאם הרוחב הוא עשר והאורך כ' ועשה באורך בצד אחד כותל ובצד שני צוה"פ וכן בשני הצדדים האחרים זה מועיל מצד שהצוה"פ שיותר מעשר שיש בו חסרון זה רק ברוח אחת אמנם החזו"א ע' סקכ"ג חלק עליו שכל שהגדירה היא על ידי צורת הפתח זה סוג גדירה חלשה שכל שיש צד שהוא עומד מרובה ויותר מעשר זה לא מועיל

והנה צ"ב מקור דברי הרמב"ם ועיין ביאור הגר"א שהוקשה לו קושית הירושלמי למה בפסי ביראות ובשירה לא עשו צורת הפתח אלא בהכרח שלא עוזר בפרוץ מרובה והנה צ"ב למה הגמ' לא העמידה את ר"י שלא מועיל לגבי שבת בכה"ג שזה פרוץ מרובה ובח' הגר"ח כתב כי מדובר בדופן ד' אמנם זה עצמו צ"ב מנ"ל לגמ' ואולי כי ר"ל לא היה חולק בכה"ג ובגר"א כתב שהגמ' זה דיחויא בעלמא והנה הגמ' שואלת על הק"ו של ר"י שהרי בפסי ביראות חזינן שעוזר פרוץ מרובה ולא עוזר על יותר מי' ועיין חזו"א סק"ו שהקשה דשם זה צירוף של שניה חסרונות יחד ואפילו שגם אם יש גם עומד מרובה זה לא יועיל שחז"ל כבר קבעו שלא עוזר פסי ביראות ביותר מי' בכל מקרה וצ"ע ועיין ביאור הגר"א שהמקור שבעומד מרובה עוזר יותר מעשר מהמשנה תחילת עירובין דהינו שצד ד' זה כמו עומד מרובה וצ"ע האם זה סברא גם ביחס לרוח ג'

והנה עיין רעק"א שהרמב"ם לא כתב הדין שצורת הפתח עוזר בכלאיים ולכאורא מבואר בגמ' שמועיל וע"ש שכתב שזה כמו ברוח אחת שודאי מועיל אמנם עיין בית מאיר שזה כמו רוח ראשונה שבזה לכאורא לא צריך להועיל וצ"ב למה הרמב"ם לא הביאו וצ"ע

י"ד] עיין ח' הגר"ח שהקשה לרב שלא מועיל יותר מי' ולא מועיל פרוץ מרובה מה צריך להלכה של צוה"פ הלא כל פחות מעשר זה פתח [ומבואר בדבריו שדברי רב זה חסרון דאוריתא דהינו שפרצת עשר זה דאוריתא והק"ו הוא בדאוריתא ודלא כתוס' וכבר העיר כן בגליונות] ותירץ שהדין פתח של פרצה רק שזה לא מקלקל המחיצה אבל כל כח המחיצה מכח הצדדים אבל הדין צורת הפתח שזה חלות שם מחיצה ועיין חזו"א שתמה עדין אין שום נפק"מ בהלכה שהרי במקומות שזה נצרך כבר יש שם מחיצה ללא זה והנה אם נימא שברוח ג' הרמב"ם מודה כמבואר במ"מ לא קשה כלל והרי לרמב"ם שם צריך במחיצה מדאוריתא אמנם בדברי הגר"ח משמע שלא ס"ל כן והנה בפשוטו נפק"מ לכלאיים דשם רק מכח השם מחיצה שבזה הוא מועיל

והנה דעת הרמב"ם שצוה"פ מועיל כשיש עומד מרובה ויותר מעשר וביאר הגר"ח שרק מתי שמצד גדר המחיצה לא חסר רק שיש כאן חסרון שזה פרצה בזה הצוה"פ מפקיע שם הפרצה וממילא המחיצה שבצדדים מועילה ולכן כל שיש עומד מרובה זה מועיל אמנם התקשה שכיון שצורת הפתח זה מחיצה א"כ למה שזה לא יועיל תמיד וביאר בד"ה ונראה שזה רק מחיצה כמו לגבי כלאיים אבל כשיש שיעור של מחיצות אין הוא מצטרף ליצור שיעור מחיצות ולכן בסוכה זה לא עוזר אלא אם לא חסר בשיעור המחיצות וכן בשבת כל שחסר בשיעור המחיצות הוא לא יכול להועיל וע,ש שנקט שלפ"ז גם בפחות מעשר ופרוץ מרובה זה לא עוזר והקשה מה קושית הגמ' על ר"י שבפחות מעשר ודאי עוזר הרי עד כמה שזה פרוץ מרובה ואין כאן שיעור מחיצות זה לא צריך להועיל וכתב שמדובר ברוח ג' שמועיל לחי והקשה מהמבואר בגמ' שבת שמבואות המפולשין עוזר צורת הפתח מצד אחד ולחי מצד שני וביאר דשם זה רק לחלוק אותו מרה"ר ובאמת זה לא רה"י ומה דמותר בטלטול מצד שלזה מספיק גדירה שזה לא רה"ר וע"ש בד"ה הן שהקשה שבלשון הרמב"ם משמע שגם בפסי ביראות ויותר מעשר לא מועיל צוה"פ והקשה דשם הרי יש כחג דירה רק הפרצה מפריעה ולמה שלא יועיל עוד הקשה שהרי בפחות מעשר מועיל צוה"פ [ולכאורא חזר בו מקודם וצ"ע ] א"כ מה הצירוץ של שני חסרונות יחד והקשה עוד שבסוכה הרי מועיל פרוץ מרובה כך שזה לא חסרון א,כ מה הצירוף של שניהם יחד וביאר שביותר מעשר זה אל רק חסרון פרצה אלא כה"ג חסר בכל הכח גדירה וכה"ג לא מועיל צוה"פ ולכן כשיש מחיצה בצד ואין פרצת עשר בזה לא חסר בכח הגדירה ומועיל צוה"פ משא"כ ביש עשר ובזה א"ש שזה חסרון של פרוץ גם כלפי סוכה והנה צ"ב כונתו שתמיד הקנה בצד זה כח גדירה הרי צריך ד"ט או אמה כמו פסי ביראות וצ"ע בכל דבריו שם

ט"ו] עיין אבן העוזר סימן שס"ה שכתב שגם בחצר יש דין פילוש והוכיח מתוס' ד"ה חצר שהקשו שלא יועיל בכותל ד' וג' צוה"פ כי זה פרוץ מרובה והרי חצר יוכיח דשם יש רק חסרון של יותר מי' ולא של פרוץ מרובה וצ"ב שאפילו שאין שם דין פילוש אבל פרוץ מרובה ודאי לא טוב ונראה כונתו שלגבי כותל ד' אין מקום להקשות דשם הרי מועיל גם לחי וקורה ולכן למד דבהכרח קושית תוס' על כותל ד' וכמבואר בתור"פ ונקט שבחצר אם אין דין פילוש מועיל בשני הצדדים פרוץ מרובה אם פס וממילא הקשה דיש מקום לפרוך והנה בפשוטו דבריו צ"ע דהתקנה שצריך ג' מחיצות שלמות זה גם בחצר ועיין ריטב"א עוד יש להקשות שלא שיך לפרוך מחצר דשם אין חסרון כי לא צריך גדירה מושלמת וכמו שכותל ד' זה לא קושיא וצ"ב כונתו

עוד כתב להוכיח מתוס' ד"ה אילימא שכתבו להקשות אולי לא מועיל גם עשר מצד שצריך דלתות והרי בסוגין מדובר בחצר ועיין חזו"א ע' סק""ט ובאו"ש פי"ז הט"ז שכאן מדובר בפרוץ מרובה ובזה גם בחצר צריך דלתות דהינו שהדין דלתות מצד אחד זה לא מצד תקנת מבוי המפולש אלא מצד גדרי מחיצות וצ"ע בזה

# פתחי שמאי

**[כדאי ללמוד הגמ' עד כיפה]**

**יש כאן כמה נקודות א. מה זה שאין תקרה ב. האם ראש כותל חשיב מזוזה ג. האם צו"ה שלא נעשה לשם צו"ה חשיב צו"ה ד. מתי זה נחשב פתחי שמאי**

**א. בביאור שלית ליה שקפי – עיין רש"י וריטב"א ועיין מקור חיים תיקון עירובין בד"ה ועד נראה ובמה שהשיג עליו החזו"א ע' סקכ"ה ובמנחות ס"מ סק"א [ועיין שערי ציון ח"א ס"א ענף א' סק"ד בד"ה ועוד שביאר דברי המקו"ח] ועיין משכנות יעקב סימן קכ"ג מד"ה וראיתי וע"ש שביאר הראיה מסוגיא במנחות [עמוד קנ"ב] ועיין חת"ס סימן צ"ו בד"ה ואמנם ראיתי ועיין רעק"א סוף סימן ל"ה ועיין מג"א שס"ג סקכ"ח דמבואר כרש"י [משכנ"י בד"ה אחרי]**

**ב. בדין אבן יוצא ויש שיעור לבוד – עיין גמ' ט"ו. אבני גדר ובתו"ש שס"ג סקי"א ועיין מ"ב שס"ג כ"ה ובשער הציון שם לענין לחי ובסקקי"ג לענין צו"ה ובחזו"א ע' כ"ה חילק בין לחי לצו"ה**

**ג. בהא דקורה זה לא צו"ה ובדין ראשי הכתלים – תורי"ד ב. ריו"נ בסוגין ועיין דרכי משה שס"ג סקי"ג ובמג"א שס"ג סקכ"ח ובביאור כונתו עיין מחצית השקל ובמקו"ח ובחזו"א קי"א סק"ה בתחילתו ובעיקר הענין עיין חזו"א מנחות סימן מ' ועיין ע"ח סק"ה ועיין חת"ס ח"ו סל"ד בד"ה והנה מ"ש ועיין שעה"צ שס"ג ל"ז**

**ד. בטעם שלא מועיל ראשי הכתלים – חזו"א ע' סקט"ז מנחות סימן מ' בד"ה ולדינא ועיין נפש חיה סימן ל"ה בד"ה גם ולדבריו יועיל אם מניח צמוד לכותל ועיין שעה"צ שס"ג ל"ז שנקט שמועיל וכן בפנים מאירות קמ"ב בסופו ובחזו"א מ' בד"ה וכשמעמידים נקט שלא מועיל**

**ה. בהא דבמזוזה צד אחד חייב וכאן צריך ודאי שני קנים – חזו"א ע"ח סק"ז ח' משכנ"י קכ"ג בד"ה ע"כ לענ"ד**

**ו. האם תקרה משמשת כמשקוף – עיין רש"י בביאור לית ליה תקרה ועיין תוס' ורא"ש במנחות ועיין ריטב"א [וכן הוא בנימוק"י במנחות] כאן ועיין סימן תר"ל ס"א ברמ"א ובמג"א ובגר"א ובמ"ב סקי"ג ובביאור הירושלמי עיין עוד חזו"א קי"א סק"ה ועיין מ"ב סוף סימן שמ"ו ועיין בה"ל תר"ל ס"ו בד"ה נעץ**

**ז. האם הקנה מעל זה מעיקר צו"ה – עיין אבני נזר רע"א סק"י וברצ"ה סקי"ד [ועיין מ"ב שס"ב סקס"ו לענין נד ברוח]**

**ח. האם יש דין סמכו בע"ש בצו"ה – מ"ב סקקי"ג חזו"א ע' סקכ"ה [ע"ז סק"א בד"ה ט"ו.]**

**ט. האם מועיל ליחד חיזוקי תקרה לצו"ה [ובדין חוטי חשמל] – מ"ב שס"ב סקס"ד ועיין תורת חסד ס"ט סק"ב ועיין חזו"א קי"א סק"ה ועיין משכנ"י קכ"ג [עמוד קנ"א] בד"ה וע'**

### פתחי שמאי

א] מבואר בגמ' שפתחי שמאי לא עוזר לצורת הפתח והגמ' מבארת שזה או דלית ליה שקפי או דלית ליה תקרה והנה בביאור לית ליה שקפי נחלקו הראשונים דרש"י בסוגין כתב שהמזוזה זה אבן נכנס ואבן יוצא ואין זה צורת הפתח ומבואר שאם זה היה ישר זה היה מועיל בתור צורת הפתח ואין הלכה שיהיה משהו מיוחד בשביל צורת הפתח אמנם עיין ריטב"א שכתב שיש הלכה שיהיה משהו מיוחד לצורך הפתח אבל סתם מה שיש חור בקיר אפילו שזה מסותת אין זה מועיל לצורת הפתח וכן הוא בתוס' רי"ד ובפסקי הרי"ד במנחות והנה עיין חת"ס או"ח סימן צ"ו שהביא מהפנים מאירות ח"ב סימן קמ"ג שהקשה על רש"י למה שהמקום שמאחורי האבן נכנסת לא יהיה המזוזה וכתב שחזינן שרק מה שבחלל הפתח יכול להיות מזוזה ובחת"ס דן שרש"י מודה לריטב"א רק שהיה מקום לדון שהאבן יוצאת עצמו יחשב כמזוזה שיש לו צורה שונה ועל זה כתב רש"י שכיון שהוא שמאי זה לא מועיל וכן הוא בפסקי הרי"ד על מנחות וביאר שאם אין אבן יוצאת דהינו ששיפו את הפתח בצורה יפה שלא כצורת האבנים זה עצמו סיבה שיחשב שיש כאן מזוזה [ובזה א"ש שרש"י במנחות כתב שאין מזוזה וכאן ביאר שזה לא יפה שהיסוד הוא אחד] אמנם עיין חזו"א ע' כ"ה שביאר שכל שהפתח הוא אבן נכנסת זה מבטל מכל הפתח שם פתח דהינו שזה לא סתם חסרון במקום זה אלא זה חסרון בכל הצורה של הפתח [וכן בח' הר"ן מבואר שחולק על הריטב"א] והנה רש"י במנחות ביאר שהכוונה שאין לו מזוזות והנה זה פשוט שללא מזוזה אין זה פתח ובפשוטו הכונה כריטב"א כאן אמנם יתכן שבא לאפוקי מראשי הכתלים ובפסקי הרי"ד משמע שנקט שכונת רש"י כריטב"א כאן ע"ש

ב] והנה מבואר בגמ' ט"ו. לגבי לחי שמועיל אבן נכנסת ואבן יוצאת ולכאורא זה סותר לביאור רש"י בסוגין והנה הט"ז שס"ג סקי"ט כתב על דוגמא כזו שאם אין בין אחד לשני ג"ט זה מועיל ועיין תו"ש סקי"א שתמה מסוגין וכתב בדעת הט"ז וכן הוא בגר"ז סל"ג שכל שיש לבוד וכאילו זה מלא באמת אין חסרון וכל דברי רש"י כשאין בזה לבוד אמנם בחזו"א ע' כ"ה כתב שחלוק דין לחי של צורת הפתח שבזה הוא חסרון ולא בלחי של תיקוני מבואות ועיין שער הציון סקי"ט שתמה שא"כ מה הגמ' שואלת שאין בזה חידוש הרי יש כאן חידוש שזה מועיל ללחי אפילו שזה לא מועיל לצורת הפתח והנה המשכנות יעקב סימן קכ"ג ד"ה ויש ללמוד כתב שודאי שברש"י מדובר שיש לבוד דאל"כ ודאי שזה לא יועיל דהינו שנקט שאין צד שמה שמרוחק יהיה מזוזה ולכן אם אין לבוד אין צד שיועיל ע"ש

ג] והנה לריטב"א שיש הלכה שיהיה משהו מיוחד למזוזה צ"ב למה עוזר קנה מכאן וקנה מכאן והר"ן מכח זה חלק על הריטב"א ותירץ דשם שכל מציאותו בתור מזוזה לפתח זה נראה כפתח וביאר החזו"א ע' סקכ"ה שכשיש קצת מחיצה זה נראה כפרצה אבל כה"ג זה נראה כפתח ובמקור חיים בתיקוני עירובין יצא לדון שיש חסרון של לחי שהוא יותר מד"א גם לגבי צו"ה וביאר שיש שני צורות שזה יחשב פתח או על ידי לחי או על ידי שם פתח וכתב שבפרצה בכותל שיש ד"א מכל צד בזה צריך לדון מצד השם פתח ולכן יש חסרון של פתחי שמאי משא"כ כשאין ד"א שאפשר לדון מצד שני לחיים בזה אין חסרון של שמאי וביאר שזה כונת הריטב"א ובזה ישב עוד שהוקשה לו איך זמורה עוזר בתור קנה הרי יש בזה עוקצים וביאר דאין כזה חסרון אלא בשם פתח אבל לא בתור לחי ובמזוזה צריך פתח ולכן זה לא מועיל ובזה ביאר למה בכל צורת הפתח לא עושים מזוזה דלא כל דבר שעוזר לצורת הפתח חשיב פתח ויתכן כונתו שהקנים לא יפים אבל יתכן שכונתו שכיון שבפועל זה לא משמש לפתח לכן זה סברא רק שיחשב מחיצה אבל לא שיועיל למזוזה וע"ש שביאר שבסוגין מדובר שהיה ד"א ועיין חזו"א שכל זה חסר בגמ' אמנם הביאור שיש כאן שני סוגיות והגמ' התיחסה לתיקון של הפתח ומצד השם לחי הגמ' לא דיברה וכל זה מחודש ובעיקר טענת המקו"ח שעץ לא משופה זה לא טוב עיין חזו"א שזה רק סברא שזה דרך פרצה ובמקום שזה הדרך כגון זמורה אין בזה חסרון וכתב לכתחילה לחוש למקו"ח [ועיין שערי ציון ח"א ס"ג ענף א' סק"ד] והנה בעיקר יסודו שאין חסרון פתחי שמאי בשבת עיין במ"ב שס"ב מ"ו שכתב שקנה עקום זה פתחי שמאי ומבואר שזה חסרון גם בשבת והנה מבואר שסכך מועיל כקנה על גביהם ומבואר שכל שזה דרכו זה לא שמאי וכסברת החזו"א

ד] בפשוטו מבואר שכל קורה לא יכולה להועיל בתור צוה"פ וצ"ב טעמו של דבר ועיין ריו"נ בסוגין וכן בתורי"ד ב. ובדרכי משה שס"ג סקי"ג שראשי הכתלים זה לא נחשב כמזוזה ועיין מג"א שס"ג סקכ"ח שהקשה מסימן תר"ל ס"ג ובפשוטו כונתו דמבואר שם שבסוכה העשויה כמבוי מועיל להניח הצו"ה על הפס ד' ועל הכותל ומבואר שראש כותל יכול להועיל לצורת הפתח וכתב שזה קולא מיוחדת בסוכה ובפשוטו הכונה דמעיקר הדין הרי לא צריך את הצורת הפתח לכן זה מועיל והנה כן ביאר החזו"א קי"א סק"ה את המג"א וכתב שאם זה יסתום הכותל אין חסרון אמנם המחצית השקל והמקור חיים וכן משמע ברעק"א סימן ל"ה בסופו שנקטו שכונת המג"א להוכיח שכל שאין כאן מזוזה מיוחדת זה לא מועיל וכריטב"א וצ"ע

ה] והנה בעיקר הדבר האם ראשי הכתלים יכולים לשמש בתור מזוזה עיין חזו"א מנחות סימן מ' וע"ח סק"ה וקי"א סק"ה שהאריך בזה דבפשוטו מבואר בגמ' דכמין אכסדרא פטור ממזוזה כי אין פצימין והגמ' מוסיפה שגם אם יש פצימין זה לחזוקי תקרה ומבואר שיש דין מזוזות וראשי הכתלים זה לא מזוזה והקשה מהרא"ש מנחות סימן י"ד והטור סימן קפ"ז שכתבו שראשי הכתלים חייבים במזוזה ובחת"ס ח"ו סימן ל"ד כתב שלשיטתם גם במבוי הקורה יכולה לשמש כצורת הפתח רק מדובר שנתנו את זה יותר בפנים ע"ש ויש שחילקו בין מזוזה שצריך שם פתח אבל כאן שצריך שם מחיצה בזה כל שאין התחלת גדירה ברשות אין לזה שם מחיצה ולפ"ז יש מקום לומר שזה כונת המג"א לעיל שבסוכה ז רק חומרא דהינו דשם לא צריך שם מחיצה אלא רק שם פתח ולזה זה מועיל

ו] והחזו"א הביא מהפרישה לישב דברא"ש מדובר שיש דלת ועיין חזו"א מנחות סימן מ' שהאריך שלא יתכן שהכונה שהדלת עצמו זה סיבה לשם פתח וכה"ג לא צריך מזוזה דא"כ לדעת הרמב"ם דצריך דלת לא יצטרכו מזוזות וכן שהרי לגבי פיתחא דאקרנתא מפורש בגמ' שאומרת שזה חיב כי זה נחשב שיש שם מזוזות אלא הביאור שעל ידי הדלת ראשי הכתלים נהפך למזוזה ולכן כל שאין מזוזה כלל כגון שיש רק מצד אחד זה ודאי לא יועיל וכן אם לא יהיה משקוף מלמעלה ודאי שזה לא יתחייב במזוזה [ולכאורא היה מקום לישב שבאמת דלת לבד זה פתח אבל במזוזה יש גם הלכה של מזוזות כלשון התורה ולא מספיק פתח לבד] [אמנם במקדש מעט רפ"ז ג' נקט שכונת הפרישה לחלק שיסוד החסרון באכסדרא שחסר בצורת בית ולא שחסר במזוזה ולפ"ז בתור שער חצר ודאי חייב] ועיין חזו"א ע"ח סק"ה אמנם החזו"א נקט שיש ראשונים שחולקים ונקטו שגם על ידי דלת כל שאין מזוזה זה לא מתחייב ע"ש והנה בטעם שלא מועיל ראשי הכתלים בחזו"א מנחות סימן מ' נקט מצד שזה לא עומד כמזוזה אלא זה עומד בתור כותל אמנם בסימן ע' סקט"ז וכן קי"א סק"ה וכן בסוף סימן מ' במנחות ביאר מצד שהמושג מזוזה זה דבר שגודר חלק מהרוח וכאן זה לא גודר וע"ש בדין חצר קטנה שנפרצה לגדולה שביחס לגדולה הוי צו"ה וביחס לקטנה זה לא צו"ה ובפשוטו גם לגבי מזוזה זה כך והחזו"א דימה הדברים אמנם היה מקום לחלק שלגבי מזוזה הקובע מי שעומד מבחוץ ולגבי מחיצה זה מי שעומד בפנים רואה לפניו מחיצה ולכן לגבי קורה זה לא עוזר ולגבי מזוזה זה חייב והחזו"א נקט שלגבי סוכה גם אין להקל בצו"ה כשזה עומד על הכותל ודלא כרמ"א ועיין חזו"א ע' ט"ז שדן שראשי הכתלים זה מועיל שכיון שבחוץ זה נראה פתח ממילא כיון שלצד זה זה מחיצה זה מספיק אמנם הוכיח מקורה שרואים לא כך ובנפש חיה סימן ל"ה בד"ה וגם ובהמשך שלא שייך לחלק שחלק מהכותל או התקרה יהיה מזוזה או משקוף וחלק כותל ותקרה דהינו שכדי שיקבל שם מזוזה צריך היכר לזה וכל פתח רגיל כל הצדדים יכולים להחשב כמזוזה משא"כ כאן ולירטב"א לכאורא זה ודאי כך ולפ"ז יש לדון שאם יניח צוה"פ כהמשך לכותל כיון שזה דבר נפרד זה יועיל וכן הוא בשעה"צ שס"ג ל"ז ובפנים מאירות ח"ב קמ"ג בסופו אמנם החזו"א סימן מ' בד"ה וכשמעמידים נקט שזה לא מועיל וזה לשיטתו שהחסרון שאין זה סותם בחלל הרשות

ובעיקר קושית הפרישה איך פתחא דאקרנתא חייב מצד ראשי הכתלים ואכסדרא פטור עיין סימן מ' בד"ה או"ח שכתב שאם הכל זה ראשי הכתלים כמו באכסדרא שם באמת זה פטור אבל אם אחד מהם זה לא ראשי הכתלים או שהניח משקוף בתור צורה של הפתח או שהניח מזוזות בזה זה נותן להכל שם של פתח וממילא גם הראשי הכתלים נחשב כפתח אמנם עדין קשה מקורה דמבואר שלא מספיק מה שהניח משקוף אמנם יתכן כנ"ל שבתור מחיצה ודאי צריך שיהיה התחלת גדירה במקום ולפ"ז מיושב הכל

ז] מבואר בגמ' מנחות ל"ד שדעת ר"מ שאם יש מזוזה בצד ימין זה חייב במזוזה וכן פסק הרא"ש וצ"ע שלגבי שבת מפורש שצריך קנה מכאן וקנה מכאן וקנה על גביהם ועיין חזו"א ע"ח סק"ז שדן שבמזוזה יש דין מזזוה אין דין פתח אלא שא"כ קשה למה צריך משקוף והביא מהלבוש שלומדים ממצרים אמנם כתב שודאי שיש דין פתח במזוזה וזה המקור שצריך משקוף ונקט שבאמת יש ראשונים שגם לגבי שבת מספיק צד אחד וצ"ע וע"ש שאם צד אחד יש אבן יוצא זה תלוי הנידון האם מספיק צד אחד אמנם יש מקום לדון שכל שיש שני מזוזות ורק אחד אבן יוצא אין לזה צורה של פרצה ויש מקום לדון הפוך שכל שיש אבן יוצא אפילו באחד מהמזוזות זה מגדיר הכל כמו פרצה וצ"ע ועיין משכנות יעקב סימן קכ"ג בד"ה ע"כ שהקשה כן ויש שביארו ששם מדובר שהיה דלת ולכן בשם פתח לא חסר ובזה מועיל גם מזוזה אחת אבל כל שאין דלת אין לזה שם פתח כלל כל שיש לו מזוזה מצד אחד ובזה ודאי שזה לא מועיל ובאמת יתכן שכה"ג שיש דלת זה יועיל גם בשבת והנה הפרישה שהעמיד הסוגיא שם בראשי הכתלים בהכרח שזה היה אם דלת וכן הוא לרמב"ם אמנם ברמ"א משמע להחמיר אפילו ביש מזוזה אחת ללא דלת אמנם מביאים מהמהרש"ם שבזה יש להקל מצד ס"ס אולי כרמב"ם ואולי צד אחד לא מחיב כדעת רוב הראשונים

ח] הגמ' אומרת שלית ליה תקרה עיין רש"י שביאר שאין לזה תקרה כלל ומשמע שבכל אופן זה נחשב פתח רק חסרון של שמאי וכן ר"ח ביאר שזה הכונה מן הצד ועיין אבני נזר רע"א סק"י שלמד מזה שעיקר הצורת הפתח זה הצדדים והלמעלה זה רק סיבה שלא יהיה שמאי ודן לבאר שלכן יש שיטות שלא מפריע אם הקנה העליון זז ברוח שהוא אין לו שם מחיצה וכן ביאר רצ"ה סקי"ד שגם אם הוא עומד בסוף המזוזות אין בעיא של פרוץ למקום האסור אמנם החזו"א נקט שהכל מהמחיצה והכל צריך לא לזוז ברוח וכן הוא בלשון הגר"ח והאריך בזה במשכנות יעקב

ט] הרא"ש במנחות ביאר שאין תקרה שהכונה שאבן יוצאת ואבן נכנסת אמנם רש"י ביאר שאין כלל תקרה ובבנין ציון סימן כ"ז דייק מרש"י שאין חסרון של אבן נכנסת אמנם אינו מוכרח דיתכן דרש"י נקט שגם אם אין כלל כל החסרון הוא שזה פתחי שמאי והנה ברש"י משמע שאם יש תקרה אפילו שזה תקרת הבית ולא שיורד משקוף זה גם מועיל והנה הרמ"א סימן תר"ל הביא מהראבי"ה שמועיל צורת הפתח בסוכה על ידי הסכך והיה מקום לומר שזה דין מיוחד בסוכה כיון שלא צריך מעיקר הדין ורק להיכר פתח וכן הוא בנפש חיה סימן ל"ה אמנם מקור הדברים בראבי"ה ושם מבואר שדיק מסוגין שכל החסרון שאין תקרה ומשמע שאם יש תקרה זה מועיל אפילו שזה לא יורד לכיוון מטה [והיה מקום לדחוק שסוגין זה לגבי סוכה אמנם אותה סוגיא יש במנחות לגבי מזוזה]

והנה המג"א שם הביא ירושלמי שחולק שזה לא מועיל אמנם הגר"א והא"ר ביארו כי זה לא ניתן לשם משקוף והגר"א הוכיח שאין דין שינתן לשם זה דהרי מחיצה מאליה זה גם מחיצה אמנם החזו"א קי"א ה' ובמנחות סימן מ' ביאר שכונת הירושלמי שצריך שירד המשקוף ולכן זה לא מועיל ועיין מ"ב סוף סימן שמ"ו שנקט שמועיל תקרה בתור משקוף לגבי מחיצה בשבת [וכן מבואר במג"א שמ"ו סק"ג כמו שדיק מזה הנפש חיה ל"ה בסופו וכן הוא במ"ב שםמ] ועיין חזו"א מנחות סימן מ' בד"ה או"ח שכתב שזה רק מצד שכיון שהניחו מזוזות זה נותן גם לראש התקרה שם משקוף והנה הריטב"א בסוגין ביאר שלית ליה תקרה כמו מזוזות שלא נתנו משהו מיוחד לשם זה ולדבריו ודאי שתקרה זה לא מועיל וכן הוא בנימוק"י במנחות והנה עיין בה"ל תר"ל ס"ו בד"ה נעץ הקשה דבגמ' מבואר שנעץ ד' קונדסים בסיכך על גביהם אם אין גוד אסיק זה לא מועיל ולמה שלא יועיל בתור צורת הפתח אם הסכך יכול להיות צורת הפתח וכתב דבפשוטו מוכח או שצורת הפתח לא מועיל בסוכה מדאוריתא או שגג זה לא צוה"פ והנה אם נימא כנפשצחיה שכל הרמ"א זה רק לחומרא אבל מתי שזה מעיקר המחיצות זה לא מועיל א"ש אמנם גם אם נימא שזה מועיל גם לעיקר אבל כאן ששניהם עשוים להחזוקי תיקרה ודאי שזה לא חייב וכל הרמ"א כנ"ל שעשו שני קנים כדי שזה יחשב צורת הפתח ואם יחשוב שזה יהיה צורת הפתח אולי זה יעזור

והנה גם הראבי"ה שהתיר בכה"ג כתב שזה צריך להגיע עד למעלה ועיין חזו"א קי"א סק"ה שרק כאן צריך ליגע אפילו דבעלמא לא צריך וכן הוא בפמ"ג תר"ל אמנם בהגהות מימוני פ"ד מסוכה אות ב' כתב שדעת הראבי"ה שצריך ליגע ולפ"ז להלכה גם בסוכה לא יצטרכו

לכאורא גם אם נימא שסוף תקרה מועיל לצו"ה אבל זה רק סוף תקרה אבל כל שזה ממשיך ודאי שזה לא יכול להחשב משקוף וצ"ע בזה שאם נימא שבמזוזות צריך שיבלוט ובתקרה לא צריך א"כ יתכן שהעיקר שלא יהיה שמאי שיהיה מעליו משהו ולשון הגמ' שכל החסרון שאין עליו תקרה וכמדומה שהמנהג להקל בזה ועיין מ"ב סוף סימן שמ"ו שכתב להניח שני קנים ולא הדגיש

והנה משמעות האחרונים שבצו"ה צריך כונה שזה יעמוד לכך וזה סברת הירושלמי שלא מועיל סכך כצו"ה ולפ"ז גם צו"ה צריך סמכו אמנם החזו"א קי"ב סק"ה נקט שלא צריך שיעשו לשם זה ועיין מ"ב שס"ג סקקי"ג שצריך סמכו מע"ש אמנם החזו"א ע"ז סק"א ובשאר דוכתי נקט שלא צריך בזה סמכו מע"ש ועיין משכנות יעקב שהקשה מה כתבו התוס' שבאוהל מועד היה צוה"פ הרי זה היה להחזיק הוילון וזה רק לחזוקי תקרה ומבואר שנקט שגם במשקוף יש חסרון של חזוקי תקרה ויתכן שכונת תוס' לשאול שאולי שם רצו שזה ישמש כפתח וכחזו}א שגם דבר שנעשה מראש לחזוקי תקרה יועיל ליחדו לצורת הפתח

י] עיין מ"ב שס"ב סקס"ד שהביא אחרונים שחוטי החשמל לא יכולים לשמש כצו"ה מצד שזה כמו לחזוקי תקרה דמבואר בגמ' שזה לא חייב במזוזה אמנם החזו"א חלק שכל שאנשים מיחדים את זה למחיצה לא חשיב חזוקי תקרה והוכיח מכל פרצה בקיר שאם זה לא פתחי שמאי ובהכרח כיון שבפועל זה משמש כפתח חשיב פתח והנה המ"ב סוף סימן שמ"ו שנקט שהתקרה שלפני הבית חשיב צוה"פ מוכח כחזו"א והנה החזו"א נקט שכה"ג זה מתחייב במזוזה אמנם יש שדנו לסברת המקור חיים שאפילו אם זה עוזר למחיצה אבל זה לא מקבל שם של פתח וצ"ע בזה

י"א] והנה החזו"א נקט שללא שמיחדים קבוע שזה ישמש כצוה"פ זה נחשב חזוקי תיקרה וזה לא מועיל והוכיח מהגמ' של אכסדרה בביקעה והנה היה מקום לומר שכל הדין חיזוקי תקרה זה מחסר בשם פתח אבל בדין מחיצה שנוגע לשבת אין כזה חסרון ויתכן שהגר"א שאמר שלא צריך שיניחו לשם פתח זה רק לגבי סוכה ושבת ולא לגבי מזוזה ועיקר היסוד מבואר במקור חיים שנקט שגם פתחי שמאי זה רק חסרון בשם פתח אבל כל שזה מציאות שצורת הפתח זה מספיק

# צוה"פ מן הצד וכו'

טושו"ע שס"ב סי"א

א. בביאור דעת הרי"ף – עיין רי"ף ב: וברמב"ם פט"ז ה"כ וברשב"א וריטב"א בסוגין ועיין משכנ"י סימן קכ"ג [קנ"ב: בד"ה והרי"ף] שנקט שגם בכל הצד זה חסרון ובגאו"י י: בד"ה שמעינן בסופו חלק עליו וכן בחזו"א ע"ב סק"י ובסימן ע' סוף סקי"ג ועיין קה"י סימן ו'

ב. עיין ר"ח שהעמיד שהיה קנים מהצד – בטעם הדבר עיין בה"ל שס"ב סי"א בד"ה שכל ובד"ה ולהרמב"ם ועיין חזו"א ע' סקי"ג ובקה"י סימן ו'

ג. בביאור שאר הראשונים – עיין ריטב"א בסוגין ובר"ן סוכה ז. [ב: מדפי הרי"ף בד"ה גרסינן] ובהגהות אשרי בשם או"ז סוף סימן ק"י ועיין חזו"א ע"א ח' [ועיין עוד ר"ח בשם י"מ ועיין מאירי בשם גדולי הפרשנים וזה הראב"ד שהובא ברשב"א י: בד"ה ונראין הדברים ועיין השלמה]

ד. בדין מן הצד ממש בראשו – ט"ז שס"ב סק"ד ועיין גאו"י בד"ה א"ר חסדא ובאבן העוזר ובמ"ב סקס"ד

ה. בדין חקק באמצעיתן והניח על גבי החקק – פמ"ג שס"ג י"ט בד"ה אמר מ"ב שס"ב סקס"ד ובחזו"א ע"א סק"ט ועיין מקו"ח בסופו בד"ה עוד נראה לי

ו. בדין הקנה העליון נכפף לתוכו – משכנו"י סימן קכ"ג [עמוד קנ"א בד"ה וכן יש] ועיין חזו"א ע"א סק"י וע"ז סק"ו ועיין מ"ב סקקס"ו ובשער הציון

ז. בדין צו"ה מהצד לגבי כלאיים – עיין רעק"א מה שדן בדעת הרמב"ם [ונפק"מ לגבי מזוזה עיין מזוזות ביתך רפ"ז שעה"צ י"ב ולשון הטור רפ"ז מעליהם ובלשון המרדכי תע"ח שזה פתחי שמאי]

[ח. בדין קנה באלכסון ועמודי חשמל – חזו"א סוף סקי"א ואבני נזר רצ"ו סק"ב ועיין נפש חיה סימן ל"ד ובתורת חסד סימן ט' הובא בשערי עירובין] ענין זה כדאי ללומדו לאחר סוגית כיפה דחלק מהדברים קשור לשם

ט. בדין היכר ציר ובדין בריאה – עיין רי"ף ורא"ש בפסק הלכה ובטוש"ע ועיין משכנ"י סימן קכ"ג שהאריך בזה ויש כאן כמה נקודות א. האם הדין בריאה זה גם בקנה למעלה עיין מאירי וריו"נ ובב"י בשם הריב"ש ב. האם צריך ששני הצדדים יהיו בריאים ג. האם סוגין זה דרבנן עיין קרן אורה י"א. בד"ה והנה ועיין משכנ"י בד"ה והנה בתחילתו [ויש לדון לגבי מזוזה ולא הוזכר שם תנאים אלו ורמז לזה בקרן אורה]

י. בדין מיחוי סיד לצוה"פ – תרוה"ד ע"ד הובא בשער הציון שס"ג סקכ"ב

# צריכים ליגע וכיפה ושאר פרטי צוה"פ, טושו"ע שס"ב סי"א

**סוגין ועין מאירי בסיבה שלא צריך ליגע ועיין רעק"א בשם הרא"ם**

**כיפה – סוגין ועיין בעה"מ ומלחמות ריטב"א ור"ן ותור"פ וגמ' יומא י"א: ובריטב"א שם רמב"ם פ"ו ממזוזה הי"ד פי"ז משבת ה"כ טושו"ע יור"ד סימן רפ"ז משכנות יעקב סימן קכ"ג דברי יחזקאל סימן ו' חזו"א סימן ע"א עמק ברכה מזוזה אות ו' בשם הגר"ח**

**וכן ילמדו אי"ה שאר פרטי צוה"פ**

**בדין צורת הפתח מהצד**

א] ומתח זמורה מאילן לאילן הנה מפורש שגם עץ יכול לשמש לצוה"פ וצ"ע הרי יש ענפים שיוצאים ובהכרח או שזה לא שמאי או כמקור חיים שאין חסרון של שמאי בלחי רגיל או שכל החסרון של אבן יוצאת כריטב"א שזה נראה כחלק מהכותל ולא כמזוזה אבל כאן שהכל מזוזה זה לא שייך

ב] מבואר בגמ' שצורת הפתח מהצד זה לא מועיל לגבי שבת ועיין רי"ף שביאר שהכונה שזה עומד בצד הפתח ובמשכנות יעקב קנ"ב: נקט שזה גם אם זה על כל הדופן ולפ"ז מה שמועיל ברוח ד' זה חידוש מיוחד ואולי כיון שיש שני דפנות בצדדים בזה הוא עדיף ובגאו"י י: כתב שכל שרוב הרוח פתוח זה לא נראה מהצד ורק אם זה על מיעוט מהצד ובחזו"א ע' סקי"ג משמע שנקט שאם זה על פני כל הרוח זה לא מהצד ולכן מועיל צוה"פ ברוח ריביעת אבל כל שזה לא על הכל הצד חשיב מהצד וכן ביאר הקה"י סימן ו' והנה קשה למה הקנה של הצוה"פ הוא לא נחשב שגודר חלק ועיין קה"י שצריך שיעור ג"ט שיחשב שיש משני הצדדים אמנם יתכן שבנעץ ד' קונדסין זה לא עומד לגדור חלק מהרשות לכן זה מהצד והנה לשון הגמ' מהצד או על גביהן ועיין רשב"א שתמה לרי"ף מה הכונה על גביהן ומה זה קשור למהצד והנה עיין ר"ח שהביא עוד ביאור שהניח על הקונדס ולא על צוה"פ ומשמע שהחסרון שהקונדס שזה הגבול של הרשות הוא לא צורה של צוה"פ ועל גבן הכונה שהניח קנה ליד הקונדס ובזה א"ש לשון הגמ' שזה לא מן הצד הכונה על הקונדס אלא על גביהן שיש שם קנה והנה הריטב"א הקשה שאיך עוזר פס ג' הרי העומד מרובה כאן שעושה פתח זה רק מהצד ומשמע שדעת הרי"ף שזה חסרון בצורת הפתח ולא בעומד מרובה או שכותל רביעי זה אחרת וצ"ע והנה בר"ח ביאר בגמ' שנעץ ד' קונדסין שהניח קנה פחות מג' והבה"ל ביאר מצד שנקט שלא עוזר מד' רוחות אמנם החזו"א ע' י"ג ביאר שזה כשיטת הרי"ף שלא עוזר אם זה בצד הרוח

ג] רוב הראשונים ביארו שצורת הפתח מהצד שזה לא על גבן והנה הריטב"א והר"ן בסוכה ביארו שהכוונה שזה לא מונח בחלל הפתח אלא דבוק בצד וצורת הפתח צריך להיות בתוך חלל הפתח ועין ר"ן שהחסרון שאין פתח במקום המשקוף אמנם עיין הגהות אשרי שהביא מהאו"ז שהחסרון שזה בין הקנים ולא על גבי הקנים ולשיטתו יתכן שאם זה מחוץ לחלל הפתח אין זה מן הצד ואפילו לכלאיים זה לא מועיל ועיין חמד שמה שנקט שזה גם כונת רש"י ודלא כביאור הריטב"א והנה עיין חזו"א ע"א סק"ח שהקשה למה לא נימא שגובה הקנה שבצד הוא כחלק מהקנה שעל גביהן וכתב שכיון שזה מחומר אחר זה לא נראה ולפ"ז אם הכל עשוי פרקים זה יהיה בסדר והנה הט"ז חידש שאם הניח הקנה צמוד לראש הקנים שבצדדים ולא בולט כלום מעליו כה"ג זה טוב דהינו שרק אם זה למטה זה לא צורה של פתח אבל אם זה צמוד לראש הקנה זה בסדר ועיין גאו"י שתמה שבדברי הריטב"א מפורש שמה שכתב רש"י באמצעיתן זה לאו דוקא אמנם בפשוטו הריטב"א הולך שזה לא תוך חלל הפתח ובזה לא משנה איפה זה עומד אבל לאו"ז שכל הבעיא שזה לא על גבי הקנים בזה יתכן שכל שזה בגובה הקנים זה דרך פתח ואין בזה חסרון ויתכן שכונת הט"ז שזה בין הקנים צמוד לראש בזה יש את טענת החזו"א שאפשר לדון שהמזוזה זה המשך הקנה

ד] והנה עיין מ"ב שס"ב סקס"ד שהביא מהפמ"ג להסתפק אם חקק בראש הקנה חצי מרחבו והניח על זה הקנה האם זה מועיל דהינו שמצד חלל הפתח זה מונח על הקנה ומצד אחד יש כאן קנה שעולה על גביהן ועיין חזו"א ע"א סק"ט נקט שזה מועיל וכן הוא במקור חים ובביאור הסברא עיין נפש חיה סימן ל"ד או בגלל שדל מהכא את החלק הבולט או מצד שלא איכפת לן כלל שחלק זה לא מעל גביו שכל שזה על חלק המזוזה זה מספיק והנה בחזו"א כתב שגם אם חקק בעמוד הלחי מאמצעו שיוכל להכניס שם הקנה זה עוזר ומצד שכאילו כאן נגמר הלחי וזה מעל הלחי ובנפש חיה דן שכה"ג זה נראה שזה דבוק לצד ולא נראה שמעל ולכן זה לא מועיל ודן שאולי רק בזה הספק הפמ"ג

ה] והנה במשכנות יעקב דן בקנה מעל גביהן שעשוי מחוט כשהוא זז האם זה מועיל וע"ש שדן שזה כמו מחיצה זזה שכתב המג"א שלא עוזר גם כאן זה לא עוזר ודן שאם זה יורד לתוך החלל יש חסרון שחלק זה הוא לא על גביהן דהינו שנקט שכל המשקוף צריך להיות מעל המזוזה ולא מספיק שרק חלק ומשמעות דבריו שגם במקרה הקודם שחקקו חלק מהקנה זה לא טוב דהקנה לא מעל כל המזוזה וצ"ע אמנם החזו"א כתב לפסול מצד שזה יוצא החוצה וזה לא תוך חלל הפתח ועוד כתב לדון שאולי זה פתחי שמאי כל שזה בכזו צורה

ו] בגמ' מבואר שצו"ה מהצד מועיל לכלאיים בפחות מעשר ועיין רעק"א שהעיר על השמטת הרמב"ם וכתב שלמ"מ שהרמב"ם ביאר את ר' יוחנן בכה"ג שזה פרוץ מרובה א"כ אין מקור כלל שמהצד עוזר לכלאיים ויתכן שגם לשם זה לא מועיל ועיין כס"מ פט"ז משבת ה"כ שהלשון על גביהם משמע שמהצד לא עוזר אמנם עדין צ"ע למה לא הזכיר את החילוק לגבי פרוץ מרובה ואם נימא שבכלאים זה כמו צד רבעי א"כ שם זה ודאי מועיל כמו שלגבי שבת עוזר בצד הרבעי ועיין חזו"א כלאים י"א ח' שנקט לעיקר הדין שמועיל מהצד אמנם זה רק עד עשר כמבואר בגמ' והנה אם זה מועיל לכלאיים חזינן שזה רק דין דרבנן והנה יש לדון האם לגבי מזוזה זה חייב והנה בפשוטו אם זה מועיל לכלאים חזינן שזה פתח וכמו שדיקו תוס' לגבי יותר מי' לרב אמנם עיין תוס' ב: שנקטו שמהצד לא חשיב פתח מדאוריתא לגבי פתח ההיכל ובמשכנ"י סימן קכ"ג בד"ה ועיין תמה על דבריהם הרי מזה שזה מועיל לכלאים חזינן שזה רק דין דרבנן ויתכן לחלק שלגבי פחות מעשר זה סברא האם בכלל רואים פתח ובזה אין סברא לחלק בין כלאים לשבת אבל לגבי הצורה של צו"ב בזה ודאי יתכן שחלוק מחיצה מפתח למזוזה וכסברת המקור חיים [ויתכן שהסוג של מהצד במשכן שזה חוץ לחלל תוס' נקטו שזה לכו"ע לא מועיל] ועיין קרן אורה בד"ה והנה ועיין לשון הטור סימן רפ"ז שלחיב במזוזה צריך קנה על גביהם ומשמע שמהצד לא חייב וכמו שדיק מלשון זה בכס"מ פט"ז משבת ה"כ אמנם יתכן שהוא למד מהצד כהגהות אשרי ויתכן שזה רק ממעט מחוץ לחלל

ז] מבואר בגמ' נידון האם צריך שיהיה בריאה לקבל דלת של קש עיין ריו"נ ומאירי שהנידון גם על הקנה העליון [וקצת משמעכל בלשון המהר"ם המובא ברא"ש] אמנם הב"י הביא מהריב"ש שלמד מהירושלמי שמועיל חוט של גמי שלא צריך שיהיה חזק לקבל דלת וכן הוא מסברא שהרי הדלת לא עומד על המשקוף והנה מבואר בלשון הראשונים שצריך בשני הלחים שיהיה ראוי לקבל דלת וצ"ב שהרי הדלת עומדת על קנה אחת ויתכן שבפתחים רחבים שמים שני דלתות לכן תיקנו בכזו צורה ועיין מאירי שגם לגבי היכר ציר כתב ששני הקנים צריכים להיות אם היכר ציר והנה עיין תרוה"ד סימן ע"ד שכתב שנהגו לסמוך על מיחוי סיד שעל הכותל כלחי וכתב שזה נחשב ברי לקבל דלת מצד שזה חלק מהקיר והובא בשער הציון שס"ג כ"ב דהינו שזה לא סתם שיעור בחוזק המחיצה אלא יסודו שיראה כפתח ולזה עוזר גם הכותל שבצד להצטרף אליו

ח] עיין קרן אורה בד"ה והנה שכתב שהדין היכר ציר ובריאה לקבל דלת של קש זה רק דין דרבנן כמו במן הצד אמנם עיין משכנו"י שהאריך בפסק הלכה וכתב להקל מספק מצד שכל הנידון בתיקוני מבואות דרבנן ומשמע שנקט שזה נידון דאוריתא והנה לענין הלכה נחלקו הראשונים יש שכתבו שצריך בריאה לקבל וכן היכר ציר והרשב"א נטה שלא צריך שום דבר והרי"ף הכריע שצריך בריאה לקבל אבל לא היכר ציר והב"י העיד שכן המנהג והנה הראשונים הביאו מהירושלמי שר"י ס"ל שלא צריך היכר ציר אמנם עיין קרן אורה ובמשכנות יעקב שהעירו דשם משמע שזה תלוי בנידון האם יותר מעשר טוב שרק אם מותר עד עשר זה נראה כפתח גם ללא היכר ציר וא"כ להלכה שמועיל יותר מעשר צריך היכר ציר לפחות כשזה יותר מעשר וצ"ע והנה הפוסקים אל הזכירו דינים אלו לגבי מזוזה ועיין קרן אורה שדן שזה רק דרבנן וכנ"ל ויתכן שזה רק מצד הדין מחיצה שבפתח ולא מצד המושג פתח לזמזוזה והפסוקים בהלכות מזוזה לא העתיקו דינים אלו ועיין דע"ק שהסתפק בזה והיקל במקום שאין דלת וצ"ע

# סוגיא דצריכים ליגע וכיפה [טושו"ע שס"א י"א י"ב יור"ד רפ"ז ס"ב]

**כיפה – סוגין ועיין בעה"מ ומלחמות ריטב"א ור"ן ותור"פ וגמ' יומא י"א: ובריטב"א שם רמב"ם פ"ו ממזוזה הי"ד פי"ז משבת ה"כ טושו"ע יור"ד סימן רפ"ז ס"ב משכנות יעקב סימן קכ"ג בד"ה וכן בתחילתו דברי יחזקאל סימן ו' ענף א' חזו"א סימן ע"א עמק ברכה מזוזה אות ו' בשם הגר"ח**

**א. בדין צריכין ליגע – עיין מרדכי סימן תע"ח שהנידון על יותר מג' ועיין תוה"ש שס"ב סקכ"ז ועיין מאירי שהנידון מצד גו"א ועיין אבני נזר רצ"א סקי"ב ובדברי יחזקאל ס"ו סק"ד ה' ומה שדן שבמקום הפסק לא שייך גו"א**

**ב. בדין פתח שכולו עגול – עיין ב"י סימן רפ"ז שהעמיד בזה מחלוקת רש"י ורמב"ם ועיין היטב בריטב"א בסוגין וביומא ועיין עוד בשו"ת הרשב"א שהובא בב"י ועיין ח' הר"ן בסוגין ונפק"מ האם צריך שיהיה ריבוע מבחוץ ועיין בזה במשכנות יעקב סימן קכ"ג בד"ה וכן [בתחילתו] והאריך בזה בחזו"א סימן ע"ז וע"ש סק"ב בחילוק בינו למזוזות**

**ג. בראית הגמ' שצריכין ליגע לרש"י - בנין ציון סימן כ"ז בד"ה אך ובד"ה וזה [ובשערי ציון סימן ג' בד"ה ועדין פש לן ואילך] אבני נזר רס"ד ג' ובחזו"א ע' סק"ג וע"ש עוד סק"א**

**ד. בדין צריכין ליגע לדעת הרמב"ם – עיין פמ"ג מש"ז י"ט חזו"א ע"א ג' ועיין משיב דבר ח"א סכ"ו**

**ה. בדין גג בין הלחי לקנה שע"ג – מ"ב שס"ג סקקי"ב ובתו"ש סקס"ד ועיין דברי יחזקאל ס"ו סק"ה בד"ה ואיך ובמשיב דבר ח"א סכ"ו [שני הקטעים הראשונים] וחזו"א ע"א י"ג**

**ו. בדעת הרמב"ם של צו"ה פחות מעשר – עיין רשב"א תחילת סוגין ועיין דברי יחזקאל סימן ו' ענף א'**

**ז. בדין צו"ה בפחות מד"ט – עיין רמב"ם הלכות מזוזה פ"ו ה"א ובמ"מ פט"ז ה"כ ועיין חזו"א ע' סק"ד וע"ה ט"ו וחזר בו ע"ז סוף סק"ה וע"ש לגבי חלון בכותל דחשיב צו"ה ועיין מ"ב תר"ל סק"ט**

**ח. קני צוה"פ הנמצאים ברשות אחרת – חת"ס סימן צ"א ובחזו"א ע"ט אות י"א וסימן ע' סקכ"א כ"ב ובאבני נזר רצ"א ג' ועייין מ"ב סקקי"ג ועיין חזו"א ע' כ"ב**

**ט. קנה העליון באלכסון – מ"ב שס"ב סק"ס בשם רעק"א בגליון השו"ע ועיין חזו"א ע"א סק"ו**

**י. בדין קנה עליון עשוי מג' חלקים – חזו"א ע"א סקי"א ועיין אבן העוזר שס"ב י"א ועיין שער הציון שס"ג סקי"א**

**י"א. בדין מזוזות אלכסון ומשקוף ישר – חזו"א ע"א סקי"א ועין גאו"י בד"ה כיפה וזה תלוי בביאורי הראשונים בסוגין**

**י"ב. בדין כמין צריף – חזו"א ע"א סק"ו מאירי יומא י"א: ד"ה יש**

**י"ג. בדין צו"ה האם חודו הפנימי גודר או החיצון – חזו"א ס"ז כ"ב כ"ד, ע' סקט"ו נקט שלפי הקנה ועיין תו"ש שס"ה סק"כ ועיין חזו"א ע' כ"ג לגבי ד' קונדסים ובאבני נזר רצ"ה י"ד ט"ו**

**[י"ד. מחיצה שעוברת תוך הצו"ה – חזו"א ע' סקי"ח כ"א ועיין שונה הלכות בהערות שבסוף הספר סימן שס"ב שהביא שמועה מהחוזו"א שצו"ה תוך צו"ה פוסלת**

**עיין עוד פרטי דינים חזו"א ע' סקי"ט]**

**סוגיא דכיפה**

א] מבואר בגמ' מחלוקת אמוראים האם צריכים ליגע או לא בפשוטו יסוד המחלוקת בצורה של צוה"פ אמנם בלשון המאירי וכן הביא רעק"א בשם הרא"ם שהצד שזה יעזור מדין גו"א ולפ"ז הצד לחלוק או שלא עוזר גו"א לצורה של פתח או שלמזוזה אין שם מחיצה שיך לומר עליה גו"א והנה עיין אבני נזר שתמה מה שהגמ' מביאה ראיה מכיפה הרי לא שייך לומר גו"א אם יש ביניהם משהו ויתכן שרק כשאין כלום צריך להגיע לגו"א אבל כאן שיש אבן זה עצמו מחבר דהינו שאין הנידון האם אומרים גו"א אלא הנידון האם זה צו"ה אמנם גם אם זה צו"ה אבל צריך קשר ביניהם והנה יש ראשונים שלא גרסו בגמ' שזה קשור לדין צריכים ליגע דהינו שנקטו שגם אם המזוזה עגולה זה יכול להועיל וחשיב שזה נוגע וכן הוא בבעל המאור ועיין ריטב"א יומא שזה תלוי בגירסאות כאן והנה הב"י הביא מהמרדכי שהמחלוקת גם ביותר מג"ט דבפחות מג"ט גם ר"ש מודה ועיין תו"ש סקכ"ז שכתב שלכאורא אם סברת ר"ש שלא עבדי אינשי א"כ גם בפחות מג"ט זה חסרון וכמו במן הצד וע"ש מה שדחק ומשמע קצת שנקט שמצד הצורה של הפתח לא חסר ורק יש כאן נידון מצד שכיון שהחלות פתח חל על שלשתם יחד האם זה חסרון שזה לא מצורף ולזה ודאי שלבוד עוזר ולפ"ז או שמחלוקתם האם יש כזה דין שצריל חיבור או האם יש גו"א ועיין לקמן בראית הגמ' מכיפה

ב] והנה עיין ריטב"א בסוגין וביומא ובחידושי הר"ן בסוגין שנקטו שלדעת רבנן ודאי צריך מזוזות גבוהות עשר ישרות ולא מספיק מה שיש תוך חלל הפתח גובה עשר ורוחב ד' ולגירסא שמוכיחים מסוגין שאין צריך ליגע זה מצד שבאמת הכיפה היה מבחוץ מרובעת ובאמת המשקוף צריך להיות ישר וא"כ המשקוף זה החלק שמבחוץ וא"כ מוכח שאין צריך ליגע דהרי החלק שמתעגל זה לא משקוף ועיין ריטב"א שבדעת ר"מ שאמרינן חוקקין להשלים גם לא מועיל שיש בחלל שיעור פתח אלא צריך דוקא גובה ג"ט ברוחב ד"ט ישר ולגבי אחרי זה חוקקין להשלים והביא עוד גירסא שלר"מ צריך בחלל הפתח גובה עשר ורוחב ד"ט וכל החוקקין להשלים זה לעשות מזוזה ישרה ומשקוף ישר והנה לביאור זה צ"ע מה ההבדל שהמזוזות צריכות להיות ישרות ולא מועיל לדון את החלק הפנימי והמשקוף לא צריך להיות ישר ואפשר לדון שהחלק מעליו הוא זה שמועיל ועיין חזו"א ע"א סק"ב מה שביאר וצ"ב

ג] והנה הב"י ושאר אחרונים סימן רפ"ז כתבו שמשמעות רש"י וכן הוא בתו"י ביומא וכן הוא בטור שגם אם כל הפתח עגול ויש בחללו גובה עשר על רוחב ד"ט חשיב פתח לרבנן וכל מה דמבואר שחוקקין להשלים לר"מ מצד שמדובר שיש ברגליה ג' ישר ברוחב ד"ט ואחרי זה הוא מתקצר ואין כאן גובה עשר ברוחב ד"ט ולכן צריך להגיע לחוקקין להשלים והנה מבואר בפשטות לשון רש"י שמה שהגמ' מוכיחה שצריכים ליגע מצד שהמשקוף צריך להיות ישר ורק לכן זה מועיל בתור משקוף ולפ"ז צריך שיהיה מרובע מבחוץ וצ"ב עד כמה שחזינן שהמזוזות לא צריכות להיות ישרות למה שהמשקוף יצטרך להיות ישר ומצאנו בזה כמה ביאורים באבני נזר סימן רס"ד סק"ג כתב שלא שייך שגם המשקוף וגם המזוזות בעיגול דמה יקבע מה המשקוף ומה המזוזה לכן צריך לקבוע שהמשקוף זה ביושר וצ"ל דמה דקובעים כך ולא הפוך מצד שהמזוזה זה עיקר הפתח

ד] והנה רש"י ביאר הסוגיא שבר"מ מדובר שאין חלל של שיעור פתח ואומרים חוקקין להשלים אם יש למטה רוחב ד' בגובה ג' כיון שיש התחלת פתח ויש עשר אפילו רחב קצת עד למעלה ולרבנן אין מושג של חוקקין להשלים והנה פשטות לשון רש"י וכן נקטו הפוסקים בדעתו בסימן רפ"ז שאם יש חלל עשר ברוחב ד' זה ודאי מועיל אפילו שהמזוזה מתחילה להתעגל מלמטה והנה בפשוטו הראיה של הגמ' שאין צריכים ליגע מצד שאין לדון למשקוף אלא המקום הישר שמעל המזוזה וא"כ גם במזוזות דנים שמקום המזוזות זה המקום הישר שתוך המזוזה וצ"ע א"כ יש כאן נגיעה של המשקוף במזוזה אמנם יתכן שהמזוזה זה המקום העגול וצ"ע שא"כ למה שהמשקוף לא יהיה במקום העגול ועיין חזו"א ע"א סק"א שכתב שהסיבה שלא מועיל המשקוף העגול שדנים כאילו זה חתיכות ישרות נפרדות וממילא החתיכות שבאמצע הם לא מעל המזוזות ולכן רק את החלק העליון יש לדון כך וע"ש סק"ב במוסגר שכתב שבמזוזות דנים מדין לבוד שזה דבר אחד ורק במשקוף דיש דין שזה מונח על המזוזות דנים בכזו צורה וצ"ב

אמנם בבנין ציון סימן כ"ז כתב שכיון שבסוגין מדובר שרגליה היו עומדות עשרה ורוחב ד' א"כ בתחילת ההתעגלות זה יותר עומד משוכב ואין לזה תורת משקוף ובהכרח שהמשקוף זה החלק שמעל ובאבני נזר סימן רס"ד כתב שכיון שהכל אותו דבר לא שייך לחלק שחלק זה מזוזה וחלק זה משקוף ולכן בזה צריך לדון שהמשקוף זה החלק הישר שלמעלה והנה לפי הראיה המבוארת בגמ' א"כ לכל הפחות במקרים הנ"ל לא חשיב פתח אלא אם העיגול שלמעלה מלא דאם זה עומד בתורה עגולה גם מבחוץ א"כ אין מקום ישר שיכול להועיל ובבנין ציון סימן כ"ז בד"ה אך ביאר שמשקוף זה החלק שעומד שוכב ולא החלק שעומד עומד וכתב שבגונא שהרגלים עומדים י"ט ואחרי זה מתחיל להתעגל וזה ד"ט ממילא בתחילת העיגול זה יותר עומד משוכב ולכן כה"ג מקום זה לא שיך לדון אותו כמשקוף אלא החלק הישר שמעליו ולפ"ז במקרה שזה מתעגל מלמטה ואין חסרון זה כגון שזה פתח יותר גדול לא צריך שיהיה מעל הכיפה מלא כמרובע [ועיין עוד שערי ציון סימן ג' בד"ה ועדין ודבריו צ"ב] ובחזו"א ע"א סק"ג כתב שבאמת המשקוף לא צריך שיהיה ריבוע מבחוץ רק שלמ"ד צריך ליגע יסוד הדין שהמשקוף צריך להיות צמוד לחלל הפתח ומקום הםתח זה בין שני המזוזות וממילא כל שהמזוזות ביושר ואחרי זה מתעגל ממילא מקום העיגול זה כבר לא בין המזוזות וגם אם זה עגול מתחילתו אבל במקום שזה כבר שוכב יותר מעומד או כשאין ד"ט בזה ודאי שהוא כבר לא חלל הפתח והמזוזה עומדת בגובה יותר ומה שזה מועיל לחלל הפתח אפילו שזה מרוחק ממנו זה מצד שאין צריך ליגע וא"ש הכל

ה] והנה בלשון הרמב"ם מבואר שהטעם שכיפה פטור מצד שאין לזה משקוף והכס"מ תמה למה יש לזה מזוזות ואין לה משקוף וביאר ה"ז שהכוונה שכיון שהכל הוא אותו דבר ממילא לא שייך לקבוע שחלק מזוזה וחלק משקוף ולכן רק אם יש ברגליה ג' שייך לדון שהעומד זה המזוזה והשוכב זה משקוף אלא שעדין צ"ב למה הרמב"ם כתב שאין לזה משקוף ולא שאין מזוזה ועיין עמק ברכה בשם הגר"ח שכתב שאין שם משקוף ללא מזוזה אבל יש שם מזוזה ללא משקוף ולכן כל שיש כאן רק אחד מהם זה נחשב מזוזה ללא משקוף והנה בפשוטו לרמב"ם אם הרגלים יהיו עגולות והמשקוף יהיה עגול זה נחשב פתח שיש כאן הגדרה מה מזוזה ומה משקוף ולא מצאנו לדבריו שיש חסרון מה שהמזוזות לא ישרות כמבואר בלשונו

ו] ועיין ט"ז שדן לגבי מקום קביעת המזוזה שלדעת הרמב"ם השליש צריך להקבע לפי החלק העומד אמנם לדעת רש"י גם החלק שלאחר העומד הוא נחשב כחלק מהמזוזה והשליש צריך להקבע עד המקום שאין ד"ט והנה היה מקום לומר שגם לרש"י כל שיש עשר עומד זה קובע שהכיפה זה המשקוף ויתכן שגם לדבריו המקום שיותר שוכב מעומד זה המשקוף אמנם הט"ז כתב שכל שיש רגלים למטה הרמב"ם מודה שגם המזוזות העגולות חשיבי מוזוזות ועיין יד הקטנה שחלק עליו

ז] והנה עיין חזו"א שסתימת לשון הרמב"ם והטור ושו"ע שלא היה ריבוע בחוץ ולפ"ז צ"ע ראית הגמ' שאין צריך ליגע וביאר כנ"ל שכיון שהמשקוף לא נוגע בחלל הפתח לכן זה קשור לנידון של צריך ליגע ובמשיב דבר סימן כ"ו ביאר דיסוד הנידון האם צריך ליגע זה האם מועיל צו"ה שהוא לא ממש כדרך צו"ה ובכיפה יש החסרון הנ"ל לכל הפחות לר"מ והגמ' מדמה שכיון שחזינן שלא צריך ממש כדרך ממילא גם ודאי שלא צריך ליגע ודוחק

ח] עיין ט"ז שס"ג סקי"ט שאם יש תקרה שמפסיקה בין הקנה שעל גביו למזוזה זה לא מועיל ועיין תו"ש סקס"ד שהקשה שהרי בכיפה מבואר בראשונים שהמשקוף זה מה שמעליו חזינן שאפילו שיש הפסק אבן באמצע זה לא חסרון והנה כל קושיתו זה רק לריטב"א שביאר כנ"ל אבל אם נימא שהחסרון כי זה לא סמוך לחלל הפתח א"כ אין מקור שבמקום שיהיה הפסק זה אחרת ועיין דברי יחזקאל ס"ו סק"ה שביאר שכונת הט"ז שכה"ג יש חסרון שזה לא צורה של פתח שיש דבר שמפסיק ביניהם וחסרון זה לא שייך בכיפה

ט] בפשוטו מבואר בסוגין שאין פתח פחות מד"ט וכן הוא בח' הרשב"א בסוגין אמנם הרמב"ם פ"ו ממזוזה לא הזכיר אלא שיהי גבוה עשר וכן בפט"ז משבת ה"כ לא הזכיר רוחב ד"ט ועיין מ"מ שנקט שכל סוגין זה רק סברא בר"מ שלא אומרים חוקקים להשלים אם אין שיעור חשוב של ד"ט אבל כל שיש כזה פתח חשיב פתח ועיין חזו"א ע"א ו' שדן שצריך לפחות שיעור ג"ט והנה עיין חזו"א ע"ה סקט"ו שדן שכל המחלוקת לגבי חיוב מזוזה אבל לגבי היתר של צו"ה לשבת אין כזה חסרון אמנם בסימן ע"ו סוף סק"ה חזר בו וכן הוא מפורש בעבודת הקודש ש"ב ס"ב שהעתיק גם לגבי שבת שצריך רוחב ד"ט ועיין חזו"א שכתב שלמבואר בסוגין שיש דין גובה עשר ורחב ד"ט אם יש חלון בכותל שאין לו שיעור זה ממילא זה פרצה במחיצה אמנם ביש לו גובה עשר ורוחב ד"ט אפילו שהוא לא מתחיל מהקרקע בכל אופן נקט שיש לו דין צוה"פ

י] בפשוטו מבואר בסוגין שאין פתח פחות מי"ט לגבי מזוזה ובפשוטו גם לגבי שבת זה כך וכן פסק הרשב"א לגבי שבת אמנם עיין רמב"ם פי"ז ה"ד שכתב שלחי צריך גובה י"ט אבל צוה"פ לא צריך ועיין ח' הרשב"א שתמה הרי אין מחיצה פחות מעשרה אמנם יתכן שכונת הרמב"ם שחל הפתח הוא לא עשר אבל אם המשקוף זה עשר אמנם עיין רשב"א שהקשה עוד שהרי צריך חלל עשרה כמבואר בסוגין דהינו שאין לזה שם פתח אם אין חלל עשרה ובעבודת הקודש ש"ב ס"ב כתב שצריך חלל עשרה כיון שאין מחיצה פחות מעשר וצ"ל שהשם מחיצה זה חלל הפתח ולכן זה גם סיבה שיהיה שם עשר והנה בדעת הרמב"ם הדבר צ"ע שהרי בט"ז הי"ט כתב הרמב"ם מפורש שגובה הלחיים י"ט ובביאור הגר"א כתב שכונת הרמב"ם שהמבוי פחות מעשר וכן הוא במאירי בתחיל פרקין דהינו שכתלי המבוי פחות מעשר דהינו שבלחי יש דין כתלי מבוי ובצו"ה אין כזה הלכה ובדברי יחזקאל סימן ו' ענף א' האריך דמשמעות הרמב"ם שרק לגבי צריך ליגע כתב שצריך י"ט ומצד שסברת ר"נ מצד גו"א וכל שאין לזה גובה עשרה לא שייך גו"א אמנם הדבר צ"ע דלרמב"ם הרי לא צריך שיהיה ריבוע מבחוץ אמנם יתכן שיש סברא שכל שהם לא נוגעים אחד לשני אין לזה חשיבותש ל פתח אם אין עשר וכיון שבגמ' מבואר שכיפה זה נחשב שאין נגיעה שם צריך עשר

י"א] עיין מקור חיים בתיקון עירובין שכתב שצו"ה שהקנה עומד במקום מוקף ד' מחיצות אין בזה היכר וכן כיון שביתא כמאן דמליא זה לא עוזר ועיין אבני נזר רצ"א שתמה מהיכי תיתי שיש פסול כמאן דמליא וכן הרי זה רק ביש תקרה אמנם בעיקר דבריו תמה שהרי המחיצה מפסיקה באמצע הצו"ה וזה ודאי חסרון ועיין חזו"א ע' סקכ"ב שתמה עוד שעד כמה שהקנה לא גודר תוך הרשות אין לו שם צו"ה וכמו כל ראשי הכתלים ואם זה מוקף ד' מחיצות וכנגד מקום החוט יש פתח כה"ג העומד מרובה לא עוזה סילוק ע"ש וע"ש סקכ"א וי"ד שכתב שצו"ה שעומדת באויר לא עוזרת לשבת רק אם זה צמוד לקיר ע"ש ועיין סימן ע,ט שגם תמה על החת"ס שנקט שמועיל צו"ה שעומדת תוך חצר ובאבני נזר דן שאם זה גבוה י"ט מעל כתלי החצר זה יעזור והאריך שם בדין צו"ה באויר ובדין גו"א האם זה עושה סילוק מחיצות ובחזו"א קי"א נקט שזה עושה סילוק מחיצות

י"ב] עיין מ"ב שס"ב סק"ס שהביא מרעק,א בשם הרא"ם שאם הקנה עומד באלכסון גדול הוי פתחי שמאי ומבואר שללא זה אין חסרון וכן נקט החזו"א ע"א סק"ו ויש לדון דלראשונים שבכיפה כל התקרה זה מה שמעל ומבואר שזה צריך להיות ישר ולא עגול מסתבר שגם צריך ישר ולא אלכסון ומבואר מהפוסקים שנקטו לעיקר לא כך ודלא כמשנות יעקב שנקט שלא מועיל כיפה שאין מבחוץ מרובע ישר

י"ג] עיין חזו"א ע"א י"א שאם יש משקוף שעשוי משלשה חלקים זה טוב כמו שחזינן בכיפה שזה לא צריך להיות ישר אמנם עיין אבן העוזר שס"ב י"א שזאם יוצא יתדות מהכותל ועליו מונח הצו"ה זה לא טוב דהינו שכה"ג זה נראה כחלק מהמזוזה ולא כחלק מהמשקוף עוד כתב החזו"א שכה"ג החלק האמצעי צריך ליגוע בחלק האלכסון שכיון שזה לא עומד ביושר החיבור לא מתפרש למנוע ההפרדה עוד כתב החזו"א שמזוזות באלכסון והתקרה ישרה זה מועיל וזה לדיוק לשון הרמב"ם אבל לריטב"א שיש דין מזוזה ישרה יתכן שזה לא יועיל ועיין קרינא דאיגרתא שהחזו"א החמיר לחי ישר דאל"כ המשקוף לא עומד על המזוזה

י"ד] בענין קנה העליון העשוי כקשה הפוכה עיין משכנ"י שכתב לפזול מכמה טעמים א.שאין דרך לעשות פתח בכזו צורה והי פתחי שמאי ב. שהו כמן הצד כיון שהחלק של הכיפה הוא לא עומד מעל גובה המחיצות ואפילו שבכיפה זה מועיל כתב החזו"א שם הכל מעל המחיצות אבל כאן לא הכל מעל המזוזות ועין חזו"א שדן שנימא שחל מהמזוזה שמעל גובה הפתח זה כמו חלק מהתקרה וכתב שזה לא נראה כך ועוד שאין משקוף עומד ע"ש ועד יש חסרון שלפעמים זה נד ברוח

ט"ו] לכאורא מסברא לגבי צו"ה זה כמו כל מחיצה שחודו הפנימי גודר אמנם עיין חזו"א ס"ז כ"ב כ"ד שכתב שזה ודאי שבמזוזה רחבה וקנה צר הגדירה היא עד הקנה הצר ולא על חודו הפנימי וממילא כתב שתמיד שיך לדון שהחלק של הפתח זה החוד החיצון ועד שם זה גודר אמנם בסימן ע' סקט"ו משמע שנקט שזה גודר רק עד חודו הפנימי של הקנה העליון וכן משמע בדבריו ע' כ"ב לגבי נעץ ד' קונדסין שאם הקנה העליון ממלא כל הקונדס ממילא כיון שמקום הגדירה זה מהקנה ולפנים יוצא שהמחיצה שהקנה מחוץ לרשות וזה לא מועיל [אמנם זה רק לשיטתו שיש תנאי שזה יגדור בפנים אבל אם זה רק סברא בצורה של פתח כאן ודאי יש לזה צורה של פתח ועיין תו"ש שס"ה סק"כ דמשמע שנקט שבצו"ה חודו הפנימי גודר ולכן דן שזה תלוי האם בפתוח לכרמלית או לרה"י והנה עיין אבני נזר רצ"ה י"ד שנקט מסברא שרק חודו הפנימי גודר והקשה שתמיד הדרך שהקנה עליון מונח באמצע הקנה האמצעי וא"כ יוצא שמקום בין הלחים הוא פרוץ למקום האסור וחידש שעיקר המתיר זה הקנים והקנה העליון זה רק לת לו צורה של פתח וממילא ההיתר חל בודו הפנימי ולא איכפת לן מה שהקנה הוא מבחוץ ע"ש

ט"ז] האחרונים דנו לגבי לחי של צוה"פ האם בהרחיק מהכותל זה מועיל או לא והנה לגבי לחי רגיל זה לא מועיל או בגלל שאתי אוירא דהאי גיסא ולפ"ז כתבו האחרונים שאם יש עומד מרובה זה מועיל או שזה הלכה שלחי כל מה שיש לו שם מחיצה שהוא בתור המשך של כותל אחר והנה הבכיור שור י"א. דיק מתוס' שהקשו שכל צוה"פ יועיל בתור לחי שלא כתבו נפק"מ זו דמוכח שזה לא מועיל אמנם עיין תור"פ שם שישב כך ומבואר שגם אם משני צדדים זה מועיל והנה הראשונים י: כתבו שבצוה"פ אין חסרון של אתי אוירא ומבואר שמועיל כל שזה לא צמוד לכותל אמנם עיין מקור חיים וכן חזו"א ע' י"ד שיצאו לחדש שצד אחד צריך להיות צמוד לכותל ובלי זה חסר בשם צוה"פ והחזו"א שם חידש שגם אם יש עומד מרובה שאם יחול על זה שם צוה"פ זה יהיה מחובר זה לא מועיל כי זה לא צורה של צוה"פ והנה אם זה מועיל החזו"א והבה"ל נקטו שיש בזה גם עומד מרובה והגאו"י דן שאין בזה דין עומד מרובה ולכן תוס' לא כתבו את זה והנה בתור"פ מבואר שאין חסרון מצד שזה לא צמוד משני הצדדים ובפשוטו אין סיבה שלא לפסוק כך וצ"ע

# בשיעור המחיצות הנצרך לרה"י דאוריתא

**א. גמ' י"א: במשנה עד סוף העמוד [ועיין ריו"נ ובגאו"י] עיין רשב"א ריטב"א ר"ן תוס"ר ותור"פ בביאור השו"ט בסוגין ועיין תלמיד הרשב"א בביאור גירסת הר"ח ועיין מאירי חזו"א ע"ג סק"א ב'**

**ב. גמ' י"ב: תחילת העמוד - מבוי שארכו וכו' ובראשונים שם ועיין תור"פ וריטב"א בהא דהגמ' לא מוכיחה מרבנן ועיין הגראמ"ה בביאור שיטת רש"י בסוגין ועיין גירסת ר"ח וכן הוא ברשב"א כ"ב. בד"ה דרבנן ועיין ביאור הדברי יחזקאל סימן ה' סקי"ב**

**ג. ועיין צ"ד. מהמשנה עד המשנה וברשב"א וריטב"א [התוס' נמצא צ"ג:] ועיין עבודת הקודש ש"א הכ"א [וצ"ע מהגמ' ו: ז.] ובתור"פ ב. ועיין תורי"ד ובפסקי הרי"ד [בדין קרן זוית בסוגין ובשבת ז. עיין ריטב"א ועיין חזו"א מ"ג סק"ט ובבה"ל שמ"ה ס"ז בד"ה ואם דיתכן מקום מוקף ג' מחיצות והוא רה"ר ודו"ק בראשונים בסוגין]**

**ד. האם מחיצה ברוח ג' שלימה זה רק בפילוש – עיין ריטב"א י"א. בד"ה חצר י"ב: סוד"ה עושה ובמ"ב שס"ד סק"ד שנקטו שמועיל לחי אמנם בראשונים צ"ד. וי"א: ובתוס' כאן בע"ב ובעבודת הקודש ש"א הע"ו ועיין חזו"א ס"ה ל"ג דמבואר שצריך ג' שלימות**

**ה. בדין שנים כמין גם ולחי – עיין בה"ל תחילת שס"ג ובחזו"א ח' סק"י י' סקט"ו ועיין ריטב"א סוכה ז. בד"ה גירסת וברריטב"א ח: בד"ה אחד קצר**

**ו. ועיין רמב"ם פי"ז ה"ט ובמ"מ פי"ד ה"א וה"ד ועיין בפיה"מ במשנתינו ועיין השגות ההשלמה [הודפס בר"מ פרנקל] ועיין גירסת ר"ח י"א: י"ב: ובביאור הגר"א שמ"ה סי"ד ועיין גאו"י י"ב: בביאור הסוגיא לרמב"ם ובקרן אורה ובחזו"א ט' סק"א ועיין רמב"ם פי"ז ה"ב ובעירובין פ"א ה"א ובח' הגרי"ז הלכות עירובין ובביאור הגר"א הנ"ל ועיין חזו"א ע"ד י"ד ובבה"ל תחילת סימן שס"ג [ועיין ח' הגר"ח פט"ז משבת בד"ה אכן נראה ובגליונות החזו"א שם ובזכרון שמואל סכ"ו ענף ג'] ועיין שפת אמת שבת ז. בד"ה קרן זוית ועיין ראש יוסף שבת ו: בד"ה ושלש לגבי שתים ולחי לדעת הרמב"ם האם הוי כרמלית**

### בשיעור מחיצות מדאוריתא

א] הגמ' מוכיחה שב"ש ס"ל שד' מחיצות דאוריתא דהינו שאם לא שיש חיוב מדאוריתא לא היו מצריכים גם לחי וגם קורה והנה צ"ב אם צריך מדאוריתא א"כ מה עוזר לחי וקורה ועיין ריטב"א שודאי שברוח הרביעית לא צריך מחיצה גמורה ומספיק לחי משום מחיצה והקורה זה תוספת מדרבנן ועיין חזו"א סימן ט' שדן שהרי לחי מתיר בחודו הפנימי וקורה בחיצון וכדי שלא יהיה פרוץ למקום האסור צריך להעמיד הלחי במקום חוד הקורה החיצון ע"ש והנה בחצר צריך פס ד' או שני לחיים ולכאורא זה על דרך ב"ה ששם לא מועיל תיקון ברביעי אלא צריך גדירה

ב] הגמ' רוצה להוכיח שב"ה ס"ל שג' מחיצות דאוריתא והגמ' דוחה שבאמת מועיל שנים מדאוריתא אבל מדרבנן צריך ג' והנה בביאור סוגין התוס"ר ביאר שכונת הגמ' שיש ראיה שלא צריך ד' מדאוריתא אלא רק ג' כי אם היה צריך ד' היה צריך לחי וקורה והגמ' דוחה שיתכן שמספיק שתים ולא צריך אפילו שלש ורק מדרבנן צריך ג' מחיצות אמנם הרשב"א ריטב"א ור"ן ביארו שכונת הגמ' לשאול דמהא דצריך ג' שלמות חזינן שמדאוריתא צריך כך שאם היה צריך שתים ממילא היה מקום להקל שמועיל לחי בשלישית כמו דס"ל לר"י [ובתוס"ר נתקשה דעד כמה שכאן מדובר במבוי שאינו מפולש מה הראיה שזה לא מועיל במפולש וצ"ל דמהא דהמשנה לא אמרה חידוש זה ועוד שהגמ' ידעה שזה אמת] והגמ' דוחה שיתכן שבאמת מדאוריתא מספיק שתים אבל מדרבנן הצריכו שלש שלמות ורביעית בלחי וקורה וכתבו שהגמ' זה רק דיחויא בעלמא דודאי דלהלכה צריך מדאוריתא שלש מחיצות רק שבשלישי מועיל לחי והנה בלשון הראשונים מבואר שצריך ג' שלמות מדרבנן ובפשוטו כן הוא מבואר בלשון הגמ' שלא אמרה לטלטל עד דאיכא ד' ובהכרח שהכונה ג' שלמות דהינו שלא רק מדין מבוי המפולש צריך ג' שלמות אלא גם בחצר הפתוח לבקעה כמבואר בגמ' ז. וצ"ב מנ"ל לגמ' אולי מה שכאן צריך ג' מדיני מבוי המפולש שהרי חזינן שצריך דוקא צו"ה ולא מועיל עומד מרובה אמנם הרי חזינן שר"י פליג דהינו שרק אם מדאוריתא מספיק שתים הסתפקו בשלישי בלחי אבל אם יש דין גדירה מדאוריתא הצריכו תמיד שלשה שלמות

ובחזו"א סימן א' סק"ט דן שכונת הגמ' שב"ה ס"ל שצריך שלשה מחיצות שלמות והגמ' דוחה שצריך שנים ולחי ורק מדרבנן צריך שלש שלמות והדבר קצת דחוק בלשון הגמ' שהרי הלשון בב"ש שצריך ד' הכונה ג' ולחי דהינו שגם לחי זה בכלל המחיצה א"כ גם כשהגמ' אומרת שתים הכונה רק שתים שאם זה שתים ולחי זה נחשב ג'

ב] עיין רשב"א שהביא את גירסת הר"ח ובתלמיד הרשב"א מובא הגירסא **ב"ש אומרים לחי וקורה קאסברי ב"ש ד' מחיצות דאוריתא לזרוק מג' הוא דאסור לטלטל עד דאיכא ד' וב"ה אומרים לחי וקורה קאסברי ב"ה ג' מחיצות דאוריתא לזרוק בשתים הוא דאסור לטלטל עד דאיכא ג'** וביארו שהכוונה שאפילו שמדאוריתא ג' מחיצות זה לא רה"י וא"כ בפשוטו מדרבנן אפשר לטלטל מרה"ר לשם אבל הגמ' אומרת שמדרבנן זה רה"י וממילא אסור לטלטל מרה"ר לשם או מכרמלית שלא מוקפת כלל וכן בב"ה כדי שיהיה רה"י צריך ג' מחיצות אבל מדרבנן גם שני מחיצות זה כמו רה"י שאסור לטלטל משם לכרמלית שלא מוקפת או לרה"ר דהינו שלגבי לזרוק יש לזה שם רה"י מדרבנן והנה לגרסתינו מפורש בגמ' שחיבים בשלש או שתים ובהכרח שזה רה"י גמורה אמנם לגירסא זו רק כתוב ששלש זה דאוריתא אבל לא לגבי חיוב ועיין לקמן בביאור דעת הרמב"ם

ג] עיין ריטב"א שכתב שב"ה סוברים שג' מחיצות דאוריתא ולא שנים דעריבן או כמין גם מהא דלא התירו בשלישי לחי או קורה כמו ברביעי ומשמע קצת שגם בכמין גם יועיל לחי או קורה אמנם בחזו"א כתב שגם אם לחי דאוריתא זה רק בכמין מבוי אבל בכמין גם זה לא יעזור אמנם יתכן שאם שנים דאוריתא והשלישי זה רק דרבנן בזה יעזור גם בכמין גם וכן הוא בריטב"א כ"ב שלר"י מועיל גם בכמין גם וצ"ע בזה

**י"ב:**

ד] עיין סוגית הגמ' והנה רש"י ביאר שמבוי שלא נשתתפו בו הכונה שלא חסר לו במחיצות דהינו שיש לו תיקון ברוח ד' ובזה אם יש לו לחי או רה"י ואם יש לו קורה הוא עדין לא רה"י דהינו שצריך ד' מחיצות וכתב רש"י שצריך ד' מחיצות בין לקולא ובין לחומרא ולכאורא הכונה לקולא שמי שזורק לפחות הוא פטור ועיין הגהות הגראמ"ה שתמה מה זה לחומרא וצ"ע והגמ' דוחה שמדובר שלא ראוי לשיתוף דהינו שיש לו רק ג' רוחות ובזה הגמ' מחלקת שאם יש לחי חשיב מחיצה ואם יש קורה זה היכר בעלמא וזה לא עוזר דהינו שלחי משום מחיצה וקורה לא והגמ' מביאה בזה אחרי זה מחלוקת והגמ' שואלת מהמשנה של ר"י שעוזר שני מחיצות ודופן ג' וד' בלחי או קורה והנה צ"ב דכאן מבואר שגם קורה עוזר ועיין רעק"א שבאמת זה כך רק שזה לא קשה דיש בריתא לעיל שס"ל שקורה זה לא מועיל ועיין הגהות הגראמ"ה שכתב שהדין קורה יתכן שזה תלוי בר"י ורבנן האם זה מועיל יותר מכ' שר"י ס"ל שזה משום מחיצה ולכן מועיל יותר מכ' ולרבנן משום היכר ולכן לא עוזר יותר מכ'

ה] והנה קשה מה הגמ' מוכיחה מר' יהודה הרי רבנן חולקים שלא מועיל ובפשוטו מצד שלחי לא מועיל ועיין רש"י שכתב שכל מה שרבנן חולקים מצד שאתו רבים ומבטלי מחיצה אבל במקום שזה לא יהיה באמת יועיל לחי ועיין ריטב"א שתמה הרי לעיל מפורש שגם מבוי שאין לו תנאי רה"ר בכל אופן צריך צוה"פ או דלת ובהכרח שרבנן חולקים לא רק בגלל אתו רבים ועיין תוס' ותור"פ שכתבו שרבנן חולקים בגלל שמדרבנן צריך ג' מחיצות שלמות אבל לגבי דאוריתא הם מודים ועיין הגראמ"ה ובגאו"י שישבו את רש"י שבגמ' לעיל מבואר שלשון רבנן אין מערבין רה"ר בכך משמע שזה נשאר רה"ר ומצד אתו רבים דהינו שלא רק חלקו שצריך ג' מחיצות גמורות אלא חלקו גם שזה רה"ר גמור ורש"י ביאר שאת החלק שזה נשאר רה"ר אבל באמת גם ללא זה מדרבנן אסור וכנ"ל והנה צ"ב לשון התוס' ותור"פ דמשמע שרבנן חולקים רק בחלק זה והרי הגמ' לעיל דייקה שרבנן ס"ל שאתו רבים וצ"ל שזה ודאי משמע שרבנן חולקים תמיד ולא רק מתי שזה אתו רבים וזה מצד שצריך ג' מחיצות והלשון אין מערבין זה רק מתי שיש אתו רבים

ובריטב"א כתב שרבנן חולקים אפילו מתי שזה לא רה"ר אבל במקום שיש בקיעה לפלטיא דהינו הלשון אין מערבין רה"ר בכך הכונה שבמקום שיש כזו בקיעה לא מועיל לערב אלא צריך צוה"פ מצד אחד ולחי מצד שני והנה משמע שאם זה פתוח לבקעה משני הצדדים באמת יועיל שני לחיים וצ"ב הרי מפורש בגמ' לעיל שגם אז צריך דוקא צוה"פ מצד אחד ולחי וקורה מצד שני והנה לשיטות שלחי לא מועיל משום מחיצה זה ודאי כך אמנם משמע שם שגם אם לחי משום מחיצה לא מועיל לחי משני הצדדים ועוד צ"ע שהריטב"א עצמו י"א: כתב שצרך ג' מחיצות שלמות וכן הוא בדבריו צ"ד. וכן הוא בלשון העבודת הקודש ש"א הע"ו ועיין חזו"א ס"ה ל"ג

ו] הרמב"ם פסק דמדאוריתא לא הוי רה"י אלא אם יש לו ג' מחיצות ולחי ואם יש רק קורה באמת זה לא רה"י ובכל אופן מדרבנן מותר לטלטל שם ועיין ח' הגרי"ז שדיק מלשון הרמב"ם שאין הכוונה שלא צריך רה"י אלא שמדרבנן זה נחשב רה"י אמנם עין ביאור הגר"א סימן שמ"ה שכתב מפורש שאם יש לחי ההיתר מצד שזה רה"י ואם יש קורה ההיתר כי זה מקום פטור ע"ש והנה עיין לשון הרמב"ם פי"ז משבת שכתב שכיון שמדאוריתא מותר לטלטל בג' רוחות לכן מועיל לחי וקורה ועיין ח' הגר"ח שתמה דמה צריך לזה תיפו"ל מצד שלחי זה רה"י דאוריתא וע"ש שביאר שמדובר שצד אחד זה צוה"פ שכה"ג זה לא רה"י ובכל אופן הקילו לסמוך על לחי ובגליונות הגר"ח ביאר שאחרי שרבנן רצו רוח רביעית היה צריך שיהיה מחיצה גמורה וזה קולא שמועיל לחי וכדחזינן שאם לא סמכו עליו מער"ש זה לא עוזר

והנה בפשוטו הרמב"ם נסתר מהגמ' י"א: שהגמ' אומרת שמדאוריתא בג' מחיב או שתים ומשמע שלא צריך ג' ובחזו"א והגאו"י ביארו שהכונה שלש ולחי וכנ"ל אמנם המ"מ כתב שהרמב"ם גרס כר"ח שמדאוריתא צריך שלש ומדרבנן שתים והכונה שצריך שלש להפקיע משם רה"ר ומדרבנן גם שתים מפקיע שם רה"ר וחשיב רה"י מדרבנן ובפשוטו הכוונה שיש מושג רה"י לגבי שזה מפקיע שם רה"ר דהינו שלכן מקום שמוקף ג' מחיצות אפילו שהיה צריך להיות רה"ר זה לא רה"ר והנה בפשוטו משמעות הגמ' שבת ז. שזה מצד שלא ניחא תשמישתיה שהרמב"ם ביאר קרן זוית זה מקום המוקף ג' מחיצות אמנם הרמב"ם כולל שהצד הג' זה צורת הפתח ובזה אין חסרון של לא ניחא תשמישתיה ויתכן שגם שתים ולחי זה נחשב שזה לא רה"ר אם אין אתו רבים כגון באופן של הגר"ח שזה רק מצד שזה בטל לרה"ר וכמבואר במג"א שמ"ה סק"א ועין שפ"א בשבת ז. שתמה על הרמב"ם שלשון הגמ' כי זה לא ניחא תשמישתיה ואולי זה צירוף שני הדברים יחד וע"ש שכתב שהגמ' כמ"ד שחורי רה"ר כרה"ר ואז באמת זה רק כי לא ניחא תשמישתיה אבל להלכה שזה לא כך א"כ הסיבה כי זה מוקף ג' מחיצות והנה לפ"ז שיש מושג רשות שמפקיעה רה"ר ונפק"מ בגדור בצוה"פ וזה פתוח לרה"ר יתכן שגם מדרבנן שצריך ד' אין הגדר שצריך רה,י אלא צריך רשות שמפקיע רה"ר בד' מחיצות ובזה א"ש שהדין לחי זה קולא ומיושב קושית הגר"ח

והנה צ"ע גם מהגמ' י"ב: שהגמ' מעמידה מבוי שאינו ראוי לשיתוף דהינו שיש לו רק ג' מחיצות ומבואר שיש הבדל איך הוא נהיה גדור אמנם עיין קרן אורה שהכונה שעכשיו מתקנים אותו אם זה אם לחי זה רה"י ואם קורה זה לא רה"י ולרבא שלחי זה לא מחיצה בהכרח שמספיק ג' מחיצות שלמות ועדין צ"ע שהגמ' באה להוכיח מהמשנה של ר"י ועיין חזו"א שזה מכ"ש אמנם הקרן אורה כתב שכמו שלר"י צריך שתים ולחי או קורה ה"ה לדידן צריך ג' ולחי או קורה ועיין חזו"א אמנם עיין השגות ההשלמה שביאר שהרמב"ם גרס כגירסת ר"ח מבוי הראוי לשיתוף דהינו שיש לו כבר ד' מחיצות ובזה הגמ' חילקה שאם זה על ידי לחי חיבים ואם על ידי קורה פטורים ולפ"ז מפורש כרמב"ם ובהכרח שרבא שלא מחלק מצד דס"ל שתמיד מספיק ג' מחיצות דהינו שאין צד שצריך יותר מג' ולחי

והנה מבואר בגמ' כ. שהזורק לתוך פסי ביראות חייב והגמ' שואלת פשיטא דאל"כ ודאי שהיה אסור ובפשוטו מבואר שרבנן לא מתירים רק ממקום שהוא רה"י מדאוריתא וצ"ע על הרמב"ם שהכשרו בקורה זה לא רה"י ובכל אופן מותר לטלטל שם ועיין חזו"א סימן י' סקי"ד שכתב שכונת הגמ' שהרי לרבנן זה מועיל גם במקום שזה תוך רה"ר וכה"ג אם זה לא היה רה"י מדאוריתא ממילא היה כאן ודאי אתו רבים וזה היה רה"ר ורק מצד שחל שם רה"י לכן זה מותר ע"ש

ז] והנה גירסת ר"ח מבוי הראוי לשיתוף אמנם עיין לעיל י"א: דמבואר שנקט שג' מחיצות דאוריתא וכמבואר ברשב"א ועיין דברי יחזקאל ס"ה סקי"ב שדיק מדברי הר"ח שהעמיד שהיה צד אחד דלת דהינו שאם יש מחיצה גמורה בזה ודאי לא צריך מחיצה רביעית רק מדובר שצד אחד זה דלת ובזה אם יש קורה זה ודאי לא רה"י ואם יש לחי בזה נחלקו דהינו שאם יש דלת שלא ננעלת בלילה בזה לא מועיל אלא אם יש מחיצה בצד הרביעי וקורה ודאי לא עוזר ונחלקו לגבי לחי והנה ברשב"א לקמן כ"ב. בד"ה דרבנן מבואר שגם הוא גרס כר"ח וצ"ע שהרי שיטתו שמספיק ג' מחיצות וכן נקט שאם יש דלת אחת כבר מועיל לחי או קורה וזה רק דמרבנן וצ"ע

### צ"ד.

ח] עיין סוגית הגמ' מחלוקת ר"א ורבנן ועיין תוס' רי"ד ובפסקי הרי"ד שהעמיד שבאמת יש כאן ג' מחיצות והרוח הד' נפרץ במלואה או יותר מעשר ולר"א הוי צידי רה"ר שזה טפל לרה"ר והוי רה"ר ולרבנן הוי רה"י וגרס במשנה המוציא מתוכה לרה"י פטור דהינו שרבנן הוכיחו שכמו שבפנים זה רה"י גם בצידי זה רה"י והנה לפ"ז מבואר שגם מקום מוקף ג' מחיצות אם זה יהיה ניחא תשמישתיה לרבים זה יהיה רה"ר ורבנן רק חלקו כי זה של היחיד ועיקר הדבר מבואר בחזו"א מ"ג סק"ט ובבה"ל שמ"ה ס"ז ד"ה ואם אמנם גירסתינו שרבנן פוטרים מי שמוציא מהחצר לרה"ר ועיין מ"מ דזה מקור לשיטת הרמב"ם שג' מחיצות זה לא רה"י ולכן לרבנן הוי רה"ר ולרבנן זה כרמלית ועיין ראשונים שהביאו מהראב"ד שמקום מוקף ג' מחיצות סמוך לרה"ר ואין שם אסקופה ג"ט הוי כרמלית ובזה א"ש סוגין עוד הביאו שג' מחיתות בפתוח לרה"ר הוי כרמלית והנה לשיטתם הרשב"א בסוגין נקט שיועיל לחי ולא קורה והריטב"א כתב שכיון שמדאוריתא מותר משם לרה"י שהרי זה כרמלית ממילא מדרבנן התירו לטלטל שם ובעבודת הקודש כתב שלשיטתם אסור אפילו אם לחי שלא מצאנו שמועיל לחי אלא במקום שהוא רה"י מדאוריתא ושמעתי להעיר דבגמ' ז. ו: מפורש שהמחלוקת האם צריך דלת או צו"ה ולו"ק זה בפלטיא מכאן ומכאן הרי מפורש שגם בפתוח לרהר מועיל לחי אמנם הראשונים הביאו מתוס' שביארו שמדובר שנפרצו גם שני המחיצות שבצדדים [לכאורא ה"ה אחד] ובזה לר"א הוי רה"ר ולרבנן הוי כרמלית וע"ש שביארו למה רבנן שינו וביארו שהמוציא מהם לרה"ר ולא דיברו לרה"י כר"א והנה עיין ריטב"א שמשמע שאם מדובר בג' מחיצות לא הפריע לו כלל דברי ר"א רק שהקשה שזה קרן זוית דהינו שודאי יתכן שמקום תוך מחיצות יהיה רה"ר ורק הוקשה לו שלרבנן שזה לא רה"ר ממילא זה רה"י והנה האחרונים למדו מרש"י שפרצת עשר זה דאוריתא ועיין חזו"א מה שדחק ובפסקי הרי"ד מבואר שזה גם למסקנא

# בדיני תיקוני חצר

**גמ' י"ב. כל העמוד [לשון ים אין מקומו כאן] טושו"ע שס"ג ס"ב כ"ח**

**א. בדין שני לחים וקורה לר"א - עיין קרן אורה שזה צוה"פ וכן תמה במשכנות יעקב קכ"ג בד"ה והנה**

**ב. דינא דר' אחלאי עיין גמ' י"ג. ובראשונים שם ובבה"ל שס"ג ס"ב ועיין עבודת הקודש ה"ע ועיין חזו"א ע"ג ז' [וע"ש סק"ט שהוכיח שאלכסון זה לא כמו גדירה] ועיין רשב"א ריטב"א בביאור שני הלשונות בשמואל ועיין אבני נזר רצ"ה י"ג האם מועיל לחי בפתח פחות מד"ט**

**ג. בדין פס לרבנן - עיין ראשונים בסוגין בדין פס ד' לרבנן ועיין מהרש"א על תוס' ובחזו"א ע"ג סק"ג**

**ד. ביסוד החילוק בין חצר למבוי - עיין שו"ת הרשב"א ח"ה סר"ג ועיין גאו"י י"ב: ד"ה אמר ר"ז,**

**ה. בחילוק שרב אחלאי זה לא בחצר - עיין אבני נזר סימן ש' ועיין ריטב"א בד"ה וכ"ת**

**ו. בדין פס ד"ט או שני לחים האם מועיל דמאוריתא - עיין אבני נזר רע"א כ"א ועיין חזו"א ע"ד י"א**

**גמ' י"ב: דיני בתים וחצרות טושו"ע סכ"ז כ"ח**

**א. בכללי מבוי וחצר ובהא דבחצר לא צריך בתים וחצרות – עיין רשב"א ריטב"א תור"פ ועיין עבודת הקודש הע"ד וביסוד החילוק בין מבוי לחצר ובדין בתים וחצרות עיין ריו"נ ובשו"ת הרשב"א ח"ה סר"ג שהובא בב"י [והובא במ"ב סקק"ב ובשעה"צ ע"ח] ועיין גאו"י בסוגין ועיין תור"פ והגהות אשרי בחצר שקרובה לרה"ר ועיין ב"י בשם שו"ת מהרי"ל במבוי שרחוק מרה"ר**

**ב. בדין מבוי המפולש האם צריך בתים וחצרות – ב"י בשם שו"ת הרשב"א ח"א תר"א ועיין ד"מ סק"י ועיין ח"ז סימן קס"ב שהוכיח כשיטתו**

**ג. בהגדרת ארכו יותר על רחבו - חזו"א ס"ה סקנ"ג וע"ב סק"ז**

**ד. במבואות דידן שחשיבי חצרות מה הדין לגבי דין פילוש – מ"ב סקקי"א ובסימן שס"ה סק"י ועיין חזו"א ס"ה סקט"ו נ"ב ועיין ע"ט סק"א [ועיין ראבי"ה שע"ט בד"ה ומסקנא שהיום שהדרך שחצרות אחורי הבתים לא צריך חצרות פתוחות למבוי ועד"ז במאירי]**

**ה. חצר שארכו יותר על רחבו האם פוסל פילוש – חזו"א ס"ה סקט"ז ל"ב ועיין ט"ז שס"ה סק"ג ובמ"ז שם ובב"מ ס"א בד"ה והנה**

**ו. מבוי שרחבו יותר מארכו האם יש בו פסול פילוש – אחרונים הנ"ל חזו"א סקט"ו [ועיין תוס' ה: ד"ה קל לגבי עומ"ר ובריטב"א שם]**

**ז. מבוי שאין בו ד"א האם מועיל פס ד"ט - מ"ב סק"ק ובחזו"א ס"ה נ"ט**

**נ"ב אי"ה יום ג' מתחילים סוגיא דקורה י"ג:**

### סוגיא דתיקוני חצר

### י"ב.

א] הגמ' מסתפקת האם לר"א צריך שני לחיים וקורה עיין קרן אורה שהקשה שא"כ זה צוה"פ וכתב לחדש שכיון שהקורה מונחת על הכתלים אפילו שיש לחי מתחת גרע ובמשכנות יעקב קכ"ג הוכיח מזה שקי"ל שצריך היכר ציר או בריאה לקבל דלת של קש וסתם לחי זה לא כך ויתכן שזה היה מהצד וצ"ע

ב] בלשון ר"א שאמר לריב"פ שיניח לחי עיין רשב"א שהקשה למה לא אמר לו שיניח גם קורה ותירץ שהוא סבר כב"ש והניח לחי וקורה ור"א אמר לו שצריך עוד לחי ואם מספיק שני לחיים ללא קורה הכונה וממילא לא צריך את הקורה ואם הכונה אם קורה הכונה שישאיר את הקורה ויוסיף לחי ועיין ח' הר"ן

ג] עיין רשב"א וריטב"א בסוגין והנה ברש"י מבואר שהדין פס ד"ט זה גם לרבנן דהינו שלא מועיל פס משהו ולפ"ז לרבי לא מועיל פס ד"ט אלא רק שני לחיים והנה ר"נ אמר דס"ל כר"א ובכל אופן אומר שמועיל פס ד"ט וכן הקשה החזו"א ע"ג ג' דרב ס"ל שמודים חכמים זה כר"א והוא עצמו ס"ל בע"ב שמועיל פס ד"ט והראשונים כתבו דמבואר שפס ד"ט זה לרבי לכן כתבו שלרבנן מועיל פס משהו ולר"א צריך שני לחיים משהו ולרבי מועיל פס ד"ט או שני לחיים והנה רב אדא אומר שרבי ס"ל כר' יוסי והראשונים נקטו שר"י ור"נ חולקים שהרי הם נקטו כרבי ובכל אופן נקטו שמועיל משהו מכאן ומשהו מכאן וע"ש דלרב אדא לרבי צריך כל לחי ג"ט ולא מועיל פס ד"ט ולר"י לרבי או פס ד"ט או שני לחיים משהו ולכן פשוט לגמ' שר' יוחנן לא ס"ל שני לחיים כל אחד ג"ט שא"כ לא היה מועיל פס ד"ט ועיין ראשונים דמשמע שרבנן דיברו באותו לחי של רבי ולפ"ז לרב אדא לרבנן לחי זה ג"ט ע"ש אמנם עיין חזו"א דיתכן שר"נ פסק כרבי שצריך שני לחיים אמנם בחלק הזה כמה הוא לחי בזה קי"ל כרבנן ועיין תוס' שהקשו למה קוראים פס ולא לחי ועיין מהרש"א דלרש"י שתמיד צריך ד"ט לא קשה אבל לתוס' שלרבנן מספיק משהו קשה ועיין תוס"ר שתירץ שחצר הדרך תמיד דיש שיעור גדול סגור ועיין תוס' שהקשו למה ר"נ אמר הלכה כר"א ולא כרבי ועיין תו"י שלרב אדא א"ש דהוא ס"ל שצריך ג"ט ורבנן חולקים אבל תוס' נקטו שר"י חולק על רב אדא ולדבריו לרבי מועיל משהו בכל מקום ובהכרח מצד שר"א הוזכר במשנה

ד] הגמ' מביאה את רב אחלי שאם יש פתח פחות מד"ט לא צריך תיקון והגמ' שואלת משמואל ועונה או שזה מחלוקת או שיש הבדל בין חצר למבוי ועיין רשב"א י"ג. דבגמ' מבואר שם שזה מחלוקת תנאים וכתב שהראב"ד כתב שצריך להחמיר והרשב"א חלק עליו דהרי בסוגין מבואר שלגמ' היה פשוט שהלכה כרב אחלי ששואלת על שמואל וכן בתחילת הסוגיא רק שמחלקים בין מבוי לחצר כיון שכך שמואל ס"ל וברא"ש כתב שכיון שקי"ל בדברי סופרים להקל לכן נוקטים כלשון הראשון והנה הרמב"ם החמיר בזה ועיין ביאור הגר"א שזה כשיטתו שפוסקים כלשון השני ששמואל דלא כרב אחלי אמנם עיין רשב"א ריטב"א ור"ן שביארו שהגמ' אומרת תנאי אין הכונה ושמואל לא סובר כך אלא שיש חידוש בדין שמועיל רוב מצד דיש דלא ס"ל כרב אחלאי וממילא יסברו שצריך ד"ט ולפ"ז שמואל עצמו גם בלשון זה ס"ל כרב אחלי והנה לפ"ז ללשון זה אין מקור לחלק בין חצר למבוי ומה שפסקו להחמיר בחצר זה לחומרא כלשון הראשון וצ"ע הרי זה ד"ס וצ"ל שיתכן שבזה כולם מודים

ועיין רשב"א לקמן י"ג. שכל הנידון במקום שהרשות היא יותר מד"ט רק שזה מתקצר בפתחו לפתח פחות מד"ט אבל אם לא זה מקום פטור אמנם בעבודת הקודש ש"א ה"ע נקט שהרמב"ם חולק ועיין שער הציון צ"א ועיין רמב"ם פי"ד ה"ד שמקום פטור רק אם זה גבוה או נמוך ומשמע שכל שזה בגובה רה"ר אין זה מקום פטור ועיין ט. מחלוקת רבא ואביי בזה ועיין בה"ל שס"ג ס"ב שפסק כרשב"א ועיין תוס' ה. בד"ה ואי בארבעה דמשמע שחולקים וכבר הקשה כן הר"ן וע"ש מה שכתבנו לדחות הראיה מתוס' ועיין אבני נזר רצ"ה י"ג שהביא מהרע"ב שמועיל לחי או קורה בפתח פחות מד"ט והקשה שהרי אין זה פתח והוכיח מזה שמועיל צו"ה כה"ג אמנם ברשב"א מפורש לא כך וכן הכריע החזו"א ו' סקי"ט וצ"ל שממ"נ עד כמה שזה לא פתח לא צריך תיקון וכל מה שצריך תיקון כי דנים שזה פתח וצ"ע ועין חזו"א ט' ט' שכתב שמהראשונים שהעמידו שהפתח רק פחות מד"ט שזה נסגר באלכסון חזינן שזה לא נחשב שיש כאן לחי וע"ש שהאריך בזה בגדרי מחיצה באלכסון ועיין חזו"א שם שכתב שלכאורא אם הרשות היא פחות מד"ט אם זה פתוח לכרמלית הוי כרמלית ורק בפתוח לרה"ר זה מקום פטור וע"ש שכתב לחדש שאם זה פתוח לכרמלית אפילו לרב אחלי כה"ג זה אסור דהרי זה מצא מין את מינו וזה שייך לכרמלית וכל סברתו של רב אחלי כשזה רשות לעצמו וזה מבוי אם ג' דפנות בזה לא צריך תיקון ברוח הרבעי ע"ש והנה בדעת הרמב"ם שזה אסור יתכן שיסוד דין תיקון מבוי שיהיה לו ד"' מחיצות שמחלקות אותו מהרה,ר וגם כה,ג זה נידון עדין כחלק מרה"ר שהוא צמוד אליו

ה] עיין ב"י סכ"ו ב' שהביא משו"ת הרשב"א ח"ה סר"ג שהטעם שחצר צריך פס ד"ט ולא מועיל לחי זה מצד שכיון שיותר רגילים לעשות שם דברי הצנע הדרך שזה יותר סגור לכן צריך שם גדר של מחיצה ועיין אבני נזר סימן ש' סק"ה שכתב שחלוק גדר הדין של מבוי דשם אין דין גדירה ברוח ד' אלא העיקר שלא יהיה פרוץ למקום האסור ולכן פחות מד"ט זה לא פרצה אבל בחצר צריך ד' מחיצות ולכן גם אם יש פתח פחות מד"ט זה חסרון וע"ש נפק"מ בפרוץ למקום פטור שבמבוי מותר ובחצר זה אסור אמנם לשון הגמ' בלשון ים שזה מצד פרוץ למקום האסור אפילו שמדובר בחצר ועיין אבני נזר רע"א סקכ"א שדן ששני לחיים זה מועיל מדאוריתא וביאר מלשון הגמ' שבת ק"ל שמבוי העיקר שלא יהיה פרוץ וחצר צריך גדירה ובחזו"א ע"ד י"א נקט שאם לחי לא עוזר גם פס ד"ט או שני לחים זה רק דרבנן ע"ש

**י"ב:**

ו] מבואר בגמ' שמבוי זה דוקא אם ארכו יתר על רחבו אבל אם לא זה כחצר שצריך פס ד"ט עוד מובא בגמ' הלכה שאין מבוי ניתר בלו"ק אלא אם בתים וחצרות פתוחים לתוכו ורוב הראשונים נקטו שצריך שני חצרות ובכל חצר שני בתים ועיין רשב"א שהביא מהראב"ד שבחצר תמיד צריך פס כיון שאין בתים וחצרות פתוחים לתוכו אמנם בגירסתינו מבואר שחצר שארכו יתר על רחבו זה ניתר בלו"ק ובריו"נ כתב שזה דוקא אם יש בזה בתים וחצרות פתוחים לתוכו אמנם בפשוטו בחצר זה לא שייך וצ"ב למה כאן זה אחרת ועיין תוס' שבתחילה רצו לבאר כי שמבוי כיון שאין דיורים כי האנשים גרים רחוק לכן צריך בתים וחצרות ולפ"ז אם יהיה בתים פתוח יש למבוי לא יהיה הלכה זו והוכיחו לא כך [אמנם בריטב"א ביאר כך] לכן ביארו שכיון שזה קרוב יותר לרה"ר דהינו שהסיבה שצריך בתים וחצרות זה לא דבר שקשור לשם מבוי וחצר אלא זה סברא שדבר שסמוך לרה"ר יש בו סיבת חומרא וכל הקולא רק אם בתים וחצרות פתוחים לתוכו ומסתבר שהסברא שצריך יותר שזה יראה חלוק מרה"ר ועל ידי ריבוי הדיורים או הרשויות זהיותר נראה כחלוק מרה"ר ועיין תור"פ ובהגהת סמ"ק סימן רפ"ב אות י"א הובא בהגהות אשר"י שלפ"ז אם החצר פתוח לרה"ר יצטרכו בתים וחצרות שזה כמו מבוי ועיין ב"י שהביא מהרי"ל שאם המבוי רחוק מרה,ר לא צריך בתים וחצרות ועיין תוס"ר

והנה בשו"ת הרשב"א ח"ה סר"א ביאר שההבדל שחצר צריך פס ד"ט שכיון שעושים בו שימושי הצנע ממילא זה מקום שהדרך להיות סגור משא"כ מבוי וביאר שלכן צריך בתים וחצרות פתוחים לתוכו מצד שעל ידי זה עושים שם פחות תשמישי הצנע והנה בפשוטו לסברת הרשב"א הנ"ל זה מתאים אם הראב"ד שתמיד צריך בחצר פס ד"ט שהרי עושים שם תשמישי הצנע אמנם הפוסקים העתיקו כולם את הרשב"א וצ"ל שיש נידון מה מבוי ומה חצר וכל שזה ארכו יותר על רחבו זה מבוי ובמבוי שהוא קרוב לרה"ר יש תנאי של הרבה דיורים ובמבוי שרחוק אין תנאי זה וצ"ע והנה ברשב"א מבואר שכל שאין בתים וחצרות זה חוזר להיות חצר דהינו דלתוס' יש כאן עוד נידון שונה משא"כ לרשב"א זה חוזר לאותו דבר

ז] עיין ב"י שהביא שו"ת הרשב"א שמבוי המפולש שניתר בצו"ה ולו"ק זה מועיל אפילו אם אין בתים וחצרות פתוחים לתוכו ובח"ז סימן קס"ב הוכיח דבר זה מהגמ' שמי שיש לו שני בתים בשני צידי רה"ר דמשמע שזה של בן אדם אחד ולא מתקים התנאים ובכל אופן מבואר בר"י שהתיקון בלו"ק ועיין ד"מ סק"י שתמה בטעם הדבר ויתכן שזה הרשב"א לשיטתו שמבוי לא עושים תשמישי הצנע ויתכן שמבוי המפולש תמיד זה כך גם ללא בתים וחצרות אמנם לטעם תוס' כי זה קרוב לרה"ר לכאורא אין סברא בזה

ח] מצאנו עוד חילוק בין מבוי לחצר לגבי דין פילוש ויש לעיין במבוי שאין בתים וחצרות פתוחים לתוכו מה דינו לגבי פילוש ובמג"א שס"ג סקכ"ז דן שזה כמו חצר לגבי מבוי עקום ובסימן ס"ה דן לגבי הדין פילוש והמ"ב לגבי מבוי עקום שהרשב"א חולק שלא צריך תיקון בעקמימות בזה כתב להקל אמנם בסימן שס"ה שהנידון לגבי פרצה כתב להחמיר ועיין ט"ז ובית מאיר תחילת שס"ה שפשיטא להו שדינו כמבוי לגבי בקיעת רבים והחזו"א סקט"ז הוכיח מהגמ' שדינו כחצר אמנם בסקנ"ב דן שלגבי דינו של רב הונא שפרצתו תמיד בד' בזה יש ראיה שזה כחצר אמנם לגבי בקיעת רבים אין ראיה אמנם בסימן ע"ט סק,א כתב שלכתחילה ראוי להחמיר ובדיעבד היקל בזה ויש מקום לדון שכל זה תלוי בתוס' וברשב"א שלרשב"א שאם אין בתים זה חוזר לדין חצר ממילא זה כדיני חצר אבל לתוס' הרי זה מבוי רק שיש כאן סברא חיצונית שבזה אין קולת מבוי וכדחזינן שגם חצר כה,ג אסור וכן מבוי שרחוק אין דין בתים א"כ ודאי מסתבר כט"ז ודו"ק בזה

והנה לגבי מבוי שרחבו יותר על ארכו שדינו כחצר בזה נקט החזו"א סקט"ו וכן הוא בט"ז שס"ה שזה כחצר שאין דין פילוש ומבוי עקום ולגבי חצר שארכו יותר על רחבו שמועיל לו לו"ק הט"ז שס"ה סק"ג נקט שיש בו דין פילוש והחזו"א חלק שכיון שזה חצר אין בו דין פילוש וכן העיר עליו הפמ"ג שם

והנה בפשוטו כל שזה מבוי שארכו יותר על רחבו גם אם יש צוה"פ בראשו ופרצה בצדו יועיל לו"ק אמנם החזו"א סקנ"ג נקט שכל שהנידון על פתח רחוב בזה יש לו דין חצר ועיין ע"ב סק"ז שדן באחד קצר ואחד ארוך שכיון שבא לתקן גם אם הרוחב א"כ יש חסרון שזה כמו חצר וזה כשיטתו והדבר מחודש דבפשוטו כל שזה מציאות של מבוי כי דרך הרבים לצאת בצד הרחב שהוא קצר ממילא כל דינו הוא כך

ט] עיין מ"ב סק"ק שמבוי שאיו בו ד"א מועיל לו פס ד"ט והחזו"א סקנ"ט חלק שכיון שזה מבוי מה שיש לו פסול שלא יועיל כי צריך כתלי מבוי זה לא סיבה שיועיל פס ד"ט והנה יש לדון האם הדין כתלי מבוי יש בחצר ובחזו"א סקע,ד משמע שנקט שאין ועיין ס"י סקי"ג אות ו' שהשאיר דבר זה בספק

# סוגיא דקורה

**משנה י"ג: - משנה י"ד:**

**טושו"ע שס"ג סי"ז – סכ"ה**

**א. בריאה לקבל אריח – עיין רש"י כאן וג. ועיין בה"ל סי"ז**

**ב. הניח קורה על גבי מבוי – עיין רשב"א ורא"ש ועיין עבודת הקודש ש"א הל"א ל"ב טושו"ע סכ"ד וע"ש בביאור הגר"א ובאבן העוזר ועיין חזו"א ע"ו סק"ו [ובשו"ת סימן קי"א חזר בו הובא בחזו"א ע"ס המסכת] ובנפש חיה סכ"ג ואבני נזר רצ"ה ועיין ליקוטי מהרי"ל [בסוף ספר המנהגים] סימן ט"ו ובעיקר החיסרון של קורה למוה מעשרה עיין רשי סוכה כ"ב ולעיל ג: בד"ה הא קמ"ל ועיין שפ"א ג: ובגאו"י בסוגין בד"ה הניח ועין עוד בדבריו ג: ביסוד החסרון של קורה תוך עשרה**

**[ב. גדים בוקעים בקורה – עיין ריטב"א ור"ן ועין ריטב"א תחילת פ"ב ועיין מאירי בד"ה הניח ועיין קה"י סימן א']**

**ג. שני קורות המתאימות – בביאור סוגין עיין רשב"א ריטב"א ובעבודת הקודש הכ"ט ריו"נ ועיין רמב"ם פי"ז הכ"ה ובהגהות מימוני שם ועיין חזו"א ע"ו סק"א ב' טושו"ע סכ"ב ובבה"ל שם [ועיין שפ"א בסוגין ומה שהביא מרש"י סוכה כ"ב: ועיין מאירי בביאור רשב"ג לדעת הרמב"ם]**

**ד. היתה אחת למעלה ואחת למטה – עיין גמ' סוכה כ"ב: ובתוס' בסוגין ועיין רשב"א ריטב"א ובח' הר"ן ובעבודת הקודש הכ"ט [ודו"ק בדבריו שכאן צריך קורה טפח] וברמב"ם פי"ז הכ"ה טושו"ע סכ"ג חזו"א ע"ו סק"א - סק"ד [עיין ערול"נ סוכה כ"ב: בישוב הרמב"ם שמדובר שכל קורה יש טפח רק לא בריאה]**

**ה. בדין לבוד האם רק פעם אחת – עיין ח' הר"ן בד"ה וכן שתי קורות ועיין חזו"א ע"ו סק"ה וע"ש בביאור הדין עקומה**

**ו. בקורה עגולה שיש בהיקפה ג"ט – עיין פיה"מ ובשעה"צ שע"ב סקי"ח שזה לא מדויק ועיין חזו"א סימן קל"ח סק"ד בד"ה במה**

### בפרטי דיני קורה

א] מבואר במשנה שצריך רחבה כדי לקבל אריח ובריאה כדי לקבל אריח ובטעם הדבר ביאר רש"י שזה יראה כדבר של קביעות ויהיה בזה היכר וכן הוא בריו"נ ובפשוטו היום זה שיעור של טפח ולכן מבואר בגמ' לקמן פ: ששיך בזה כיתותי מיכתת שיעוריה והנה ברש"י ג. בד"ה הניטלת ברוח כתב שיסוד החסרון שזה לא מחזיק ברוח מצויה ועיין בה"ל סי"ז שהעמיד שזה סתירה לרש"י בסוגין וכתב נפק"מ בקורה ד' דמבואר בגמ' שלא צריך בריאה האם צריך שיחזיק ברוח מצויה שלרש"י ג. בהכרח שלא צריך אמנם לרש"י בסוגין יתכן שצריך אמנם הנה בפשוטו זה ודאי שאם זה בפועל לא מחזיק ברוח מצויה זה לא מועיל ככל דין מחיצות אלא שמדובר שתקע את זה במסמר שעכשיו זה מחזיק ורק שמצד עצמו זה לא מחזיק וביחס לזה ברש"י מבואר שני ביאורים ובפשוטו ברחבה ד' שאין דין שיהיה לו חוזק מסוים אם בפועל זה לא עף ברוח מהיכי תיתי שזה לא יועיל ומה זה שונה מכל גדרי מחיצות

ב] מבואר בגמ' מחלוקת האם מעמידי קורה צריכים להחזיק הקורה ואריח ועיין בעבודת הקודש שכל הנידון אם הם עצמם לא ראוים להיות קורה אבל אם הם עצמם ראוים להיות קורה אין את הנידון ולכאורא צ"ב למה לא נימא דל מהכא חלק זה וצ"ב ובעיקר הדבר עיין דבר אברהם ח"ב ס"כ סק"ה שכתב שחזינן מהכא שאין הלכה בפועל שיראה כקביעות שזה מקבל קורה שיכולה לקבל אריח שהרי א"כ ודאי צריכים גם את המעמידים אלא זה רק סיבה לקבוע השיעור ע"ש ולענין הלכה הרא"ש פסק להקל מצד ספק דרבנן להקל והרמב"ם פסק כר"ח להחמיר ועיין ביאר הגר"א שמצד כללי ההלכה הוא יותר גדול מרבה

ג] מבואר בגמ' שאם פרס מחצלת על גבי הקורה אין המחצלת מועיל בתור מחיצה מצד שהגדים בוקעים בה וכן אין הקורה מועילה בתור קורה כיון שהיא מכוסה ועיין רא"ש שכתב שיחשבו שבמחצלת המבוי ניתר ומשמע שזה גזירה חיצונית אמנם בעבודת הקודש הל"א כתב שכיון שקורה משום היכרא ממילא כה"ג חסר בהיכר ומשמע שלמ"ד משום מחיצה אין חסרון אמנם עיין ריטב"א שכיון שגם למ"ד משום מחיצה צריך היכר כאן שחסר בהיכר זה לא מועיל

והנה עיין רשב"א שהקשה למה שהמחצלת לא תחשב כחלק מהקורה והנה בפשוטו צ"ב קושיתו שהרי מדובר שלא הניח אותה בתור קורה וכמבואר ברש"י שהניח אותה בתור מחיצה והרי צריך סמכו עליו מער"ש ויתכן שכל שזה כחלק מדבר שהונח לקורה הבינו הראשונים שזה מספיק ותירץ הרשב"א וכן הוא בר"ן שמדובר שזה לא בריאה לקבל אריח ולכן בתור קורה זה לא יכול לעזור והוסיף הר"ן שאפילו שעיקר הקורה יכולה לקבל אריח אבל כיון שזה לא ניכר לכן זה לא מועיל דהינו שכל שנדון שעיקר השם קורה בגלל הקורה בעצמה כאן זה לא מועיל

ד] ועיין ברשב"א שכתב לחדש שגם בתור קורה אם יהיה קורה שהיא בגודל של מחיצה דהינו י"ט אין לזה תורת קורה אלא יש לזה שם מחיצה ולכן זה לא יכול להועיל בתור קורה אמנם כתב שאין זה ביאור סוגין דהרי לא הודגש בגמ' שזה היה רחב י"ט ובמאירי דחה שכיון שלשון הגמ' מחיצה אין כאן כי זה גדיים בוקעים א"כ בהכרח שמדובר שיש לזה שיעור מחיצה ובעיקר מה שחידש הרשב"א שכל שלקורה יש שיעור מחיצה זה לא יכול להועיל עיין רא"ש שחלק שאדרבא כל שזה יותר גדול אין כזה חסרון והנה לגבי לחי יותר מד"א שיטת רש"י שאם הניחו בתור לחי זה מועיל אבל כאן נקט הרשב"א שזה לא מועיל והביאור בזה דשם שיסודו לגדור ממילא כל שהוסיף גדירה זה לא חסרון כמבואר בלשונות הראשונים אבל כאן שזה משמש כתקרה כל שזה שיעור מחיצה זה מפקיע ממנו שם תקרה ובפרט כאן שזה לא מוסיף בגדירה אלא אדרבא זה מחסר

ה] והנה יש כאן דבר הצ"ב שעד כמה שהקורה יורדת תוך עשרה א"כ יש כאן חסרון שאין בחלל מתחת לקורה י"ט והרי הגמ' לעיל אמרה שחלל קורה תנן ועיין אבן העוזר ובגר"ז שכתבו שכל דברי הראשונים שהקורה מסתימת בי"ט מהקרקע אבל אם היא מסתימת תוך י"ט ודאי שזה לא טוב כיון שיש כאן חסרון שצריך חלל של י"ט [והדבר צ"ב בלשון הגמ' שכותבת שאם הרחיק מהקרקע ג"ט זה גדים בוקעים והרי במקרה זה לא צריך להגיע לגזירה] ועיין מהרי"ל ליקוטים סט"ו שדן בצורת הפתח שיש בתוכה עץ האם זה מחסר בחלל עשר וכתב שזה תלוי במחלוקת הרא"ש והרשב"א דהינו שמשמע שנקט שהחסרון ברשב"א כי זה תוך י"ט וכן משמע בביאור הגר"א אמנם עיין גאון יעקב שכתב שמפורש ברשב"א שכל החסרון רק אם זה עשר אבל מצד שזה נכנס לתוך חלל עשר זה לא חסרון והנה בעיקר החסרון של קורה תוך עשרה ברש"י בסוכה כ"ב מבואר שאין מחיצה פחות מי' ועיין שפת אמת ג: שלפ"ז אם יש עשר ביחד אם הקורה אין סיבה שזה לא יועיל ובגמ' משמע שזה לא מועיל וברש"י ג: כתב כי אין מבוי פחות מעשר ולכאורא הכונה שצריך שמתחת לקורה יהיה חלות שם מבוי וכל שאין שם גובה עשר אין זה מבוי וכמו בית שאין בו עשרה שאין לו שם רה"י והנה לפ"ז אם יחקוק תחת הקורה יספיק ובגמ' לקמן מבואר שצריך לחקוק ד"א או ד"ט ויתכן מצד שדנים כאילו ממשיך כתקרה מעל המבוי וכל שאם זה ימשיך אין כאן שיעור מבוי זה לא מועיל וצ"ע ויתכן שהכונה של רש"י שאין מחיצה לפחות מעשרה א"כ השם מחיצה בקורה זה מה שזה תקרה ולכן לא שייך לתת לו שם מחיצה אם זה לא יהיה על עשר ולא שיך לדון שעובי הקורה יצטרף שצריך שזה יהיה בשם מחיצה שחל מכח הדין תקרה שבזה [ובגאו"י ג: נקט שהחסרון כי אין פתח פחות מעשרה וקורה זה מדין פתח אמנם הרי מצאנו שזה מועיל גם בפחות מד"ט כגון בקרן זוית או בפתח קטן לחולקים על רב אחלאי ומשמע שאין יסודו מדין פתח ואינו מוכרח דיתכן שכל הדין תיקון דדנים כאילו זה פתח ולפ"ז יועיל גם צוה"פ וצ"ע]

והנה השפ"א כתב שגם אם יש חסרון של חלל מבוי זה רק אם הקורה עצמה יורדת אבל אם יש שני קורות אומרים דל מהכא ועיין גאו"י שהביאור בראשונים שאין חסרון של חלל מבוי מצד דל מהכא דהינו שדנים כאילו מורידים החלק התחתון של הקורה וממילא יש כאן חלל מבוי והנה מבואר בגמ' לקמן שקורה עקומה לתוך עשרה אם יש פחות מג"ט זה לא חסרון ועיין חזו"א שהקשה אבל למעשה יורד תוך המבוי שיעור ג"ט וא"כ אין כאן חלל עשרה וכתב לחדש שהדין קורה למעלה מעשרה זה הלכה בכל הקורה אמנם הדין שחלל מבוי עשרה בזה מספיק שזה בשיעור ד"ט ולא צריך בהכל וכן הוא באבני נזר רצ"ה בסופו

ו] והנה לגבי הנידון בצורת הפתח האם יש חסרון שאין חלל עשר תוך הפתח במהרי"ל דימה לסוגין שאין חסרון ובחזו"א י"ב ו' משמע שבחלק זה דימה הדברים וע"ש שגם אם זה חסרון אבל רק תוך החלל אבל אם יש לפני הפתח זה ודאי לא חסרון אמנם הדבר מחודש ששיך פתח לחלל אטום והנה הגר"א העמיד הדין של מחצלת שזה למעלה מעשרה והוקשה לחזו"א שהמחצלת לא עומדת מתחת לקורה ואין בזה חסרון וכתב שכונת הגר"א שהקורה למעלה מעשרה ולא איכפת לו מהמחצלת ודוחק בלשון הגר"א ועיין נפש חיה סימן כ"ג שכתב שמסוגיא דכיפה דמבואר שלא חוקקין להשלים מבואר שיש דין שיהיה בחלל הפתח י"ט וע"ש שדן שצורת הפתח זה יותר חמור דהינו דשם יסודו מדין פתח אבל כאן זה דין פי תקרה או מחיצה ובזה אין דין חלל עשר וצ"ע ובאבני נזר סימן רצ"ה כתב שהדין חוקקין זה ביחס לחיוב מזוזה אבל ביחס למחיצה של צוה"פ לא צריך לזה אמנם הרשב"א מפורש למד משם שיש דין חלל ד"ט וגובה י"ט ועיין אבני נזר בסופו ובשו"ת בית שלמה סמ"ד הובא בשערי עירובין שכתבו על פי לשון רש"י שהחסרון שאין מבוי פחות מעשר שזה לא שייך בצוה"פ דבקורה יש הלכה של כתלי מבוי עוד כתב האבני נזר שכל שיש ד"ט זה מועיל דיש לזה כבר שם כתלי מבוי אפילו שחלק אין חלל י"ט

בעיקר שיטת הרשב"א שכל שהקורה רחבה י"ט זה לא מועיל עיין ט"ז שנקט שזה רק אם זה יורד תוך י"ט התחתונים שזה מקום של המחיצה אבל כל שזה למעלה מי"ט אין חסרון עיין פמ"ג שם והסברא צ"ב

ז] עיין ריטב"א שהקשה על קורה למה אין בזה חסרון של גדים בוקעים ועיין בדבריו ובר"ן שכאן כיון שזה כאילו יורד אין החסרון וצ"ב הכוונה ומשמע שמחיצה עשרה והנידון גוד אחית הכונה שמקומו זה גודר עד למטה אבל כאן זה כאילו יורד למטה ובמאירי כתב לחלק שפי תקרה זה אחרת ועיין ריטב"א תחילת פ"ב שכתב שאין לדמות הדברים אחד לשני והנה לכאורא בכל צוה"פ אין לשאול גדים בוקעים שאדרבא זה פתח ולכאורא גם קורה זה כך ומשמע שזה גדר מחיצה ולא מדין פתח ויתכן שזה כונת המאירי

ח] מבואר בגמ' שמועיל לבוד באמצע הקורה או בשני הצדדים ועיין חזו"א סק"ה שדן האם מועיל כמה לבודים באמצע וכתב שזה ודאי צריך שכל פעם יהיה ג"ט דאל"כ לא חשיב שזה יכול לקבל אריח אמנם גם בזה צ"ב והוכיח מהראשונים שמנו שיעור האריחים שזה פחות ג"ט מהצדדים ומבואר שכל הקורה צריכה להיות ראויה ובח' הר"ן שממע שכן דנים כמה לבודים באמצע וצ"ע

ט] עיין סוגית הגמ' בדין שני קורות המתאימות והנה בהגהות מימוני מבואר שזה דוקא אם נוגעות אחד בשני אבל אם יש רוח זה לא טוב ומצד דיש דין שבריאה לקבל אריח וממילא כל שזה אויר זה לא ראוי לקבל אריח ולא שיך לצורף שני חלקים שצריך הרי טפח רצוף שיכול לקבל אריח ועיין שפ"א [וכן הוא בב"ח] שכן מדויק ברש"י בסוכה ולפ"ז כל החידוש ששני חלקים יכולים להצטרף וברשב"א והריטב"א הביאו מהירושלמי שמועיל אצבע מכל צד וטפח באמצע שכיון שזה שיעור אריח ממילא זה מועיל דהינו שהתחדש שגם האויר מצטרף לשיעור ומבואר שלא עוזר לבוד ומצד שצריך בריאה לקבל אריח והנה לשון הגמ' טפח ומשמע שצריך דוקא שיעור אצבע בצדדים ובהשגות הראב"ד משמע שמועיל גם פחות ויתכן שהגמ' ההוה נקט או שגרס אחרת והנה הביאו מהירושלמי שדעת רשב"ג שמועיל עד שיעור אריח שזה ג"ט דהינו אצבע בכל צד והשאר אויר ועיין בה"ל דיש ראשונים שמועיל אויר חצי טפח מצד שצריך שבשיעור קורה המועילה יהי טפח ומצד ההבדל ביניהם זה לא חסרון ובדעת הרמב"ם בפשוטו מבואר שזה עד ג"ט אמנם צריך חצי טפח בכל צד ועיין בפוסקים בזה ובבה"ל [בגאו"י נקט שכונת הריטב"א וריוה"נ שהאויר מצטרף ודלא כבה"ל ובתורי"ד משמע כבה"ל] והנה אם נגיד שצריך שיגע אחד בשני צ"ב מה רשב"ג חולק ובקרן אורה כתב שמחמיר שצריך קורה רחבה ג"ט ועיין ריוה"נ שדחה הנ"ל אמנם יתכן שהוא ס"ל שמועיל לבוד להחשיב שיעור והיקל עד ג"ט וברשב"א בשם הראב"ד משמע קצת שרבנן מודים לרשב"ג רק שכה"ג צריך בריאה לקבל ארבעים אריחים ולא עשרים ולדעת הרמב"ם צ"ב מה רשב"ג חולק ואולי נקט שמחמיר וכנ"ל מריוה"נ או שבאמת ס"ל שכל שזה עומד בצורה שהאריח יכול לעמוד זה מועיל ואפילו אם אין בהם שיעור אריח וס"ל עוד שמועיל אריח לאורכו וכמבואר בראב,ד בדעת רשב"ג

י] מבואר בגמ' שמועיל שני קורות אחת למעלה ואחד למטה והנה בגמ' בסוכה מבואר שאין חבוט על פחות מטפח ולכן העמידה שזה תוך ג"ט וברשב"א ובריטב"א נקטו שכך קי"ל ומבואר שאפילו שבמתאימות צריך שלא יהיה הבדל של יותר מטפח אבל כאן אין חסרון ובחזו"א נקט שכאן בהכרח לא עוזר כלל אמנם בדעת הראשונים צ"ל שכאן שיש חבוט שזה כאילו ביחד זה עדיף וכמבואר בגאון יעקב והנה ברשב"א בעבודת הקודש מבואר שצריך שיהיה בכל אחד חצי טפח ורק בזה עוזר חבוט וצ"ע שכיון שלגבי מתאימות פסק שהאויר מצטרף למה כאן לא מועיל שאם יורידו יהיה אצבע בכל אחד ורוח של טפח ביניהם וצ"ב החילוק

אמנם תוס' נקטו שרבנן חולקים שכל שזה לא אותו גבוה לא שייך לומר בריאה לקבל אריח וכפשטות הגמ' שסברא כאביו ר"י וכן משמע בר"ן ובפמ"ג וכן פסק המ"ב שעד טפח זה עוזר והחזו"א נקט שכאן לא יועיל גם פחות מטפח כי אי אפשר להניח אריח וברמב"ם בפשוטו משמע שעוזר אפילו גבוה מאוד כל שהכל תוך כ' אמה דהינו שמועיל חבוט וגם מועיל לבוד והנה צ"ע מהגמ' שם ועיין כס"מ מה שישב ובקרן אורה כתב שיש גמ' בסוכה שקורה זה דרבנן וזה לא לפי גדרי המחיצות הרגילות וממילא יתכן שהגמ' זה למ"ד משום מחיצה וכאן למ"ד משום היכר ועל דרך זה בקה"י ובערוך לנר רצה לבאר שהרמב"ם מדבר שיש טפח בכל אחד רק שזה לא בריאה לקבל אריח רק שניהם יחד ובזה שייך חבוט כי יש כאן טפח עוד כתב כגון שיש שני חצי קורות דמבואר בגמ' שאם יש ביניהם פחות משיעור לבוד זה בסדר והם לא אותו גבוה שכה"ג צריך להגיע לחבוט רמי ע"ש

ובכס"מ נקט שכונת הרמב"ם שכתב שלא יהי מרחק ג' זה גם הולך על הגובה ולפ"ז הרמב"ם פסק כגמ' שם ובב"ח ובפרישה נקטו שהרמב"ם ס"ל כהגהות מימוני שבמתאימות צריך שיהיה ממש סמוך ורק ביחס לגובה כתב ג' והחזו"א תמה שאם צריך ממש סמוך מצד שבריאה לקבל אריח זה גם מחיב שלא יהיה הפרש גובה אמנם כבר הבאינו דבראשונים מבואר דיש מקום לחלק והנה הר"ן הקשה שאם ריבר"י זה לשיטתו א"כ למה לא חולק על מתאימות וכתב דבהכרח שגם כאן כשיש הפרש ג' אבל ביחס לרוחב צריך שלא יהיה הפסק יותר מטפח וגם בדבריו מבואר שחבוט זה עדיף ודלא כחזו"א ועיין קה"י סימן ז' שכתב לדון שמה שצריך שיהיה יחד זה לא מצד בריאה אלא מצד שכדי שיהיה חשיבות של מאהיל צריך יחד ולכן כל שזה יהיה צמוד על אותו גובה אין חסרון ע"ש

י"א] והנה עיין עול"ש שכתב שאם הקורה רחבה ד' שבזה לא צריכה בריאה לקבל אריח בזה מועיל לבוד גם אם אחד למעלה וכן במתאימות דכל מה שלא מועיל כי חסר בדין של בריאה לקבל אריח אבל כאן אין חסרון זה ועיין חזו"א י"ב ד' שלכאורא גם אם זה יותר מג' אבל אומרים חבוט רמי אם זה רחב טפח וכמו בסוכה אמנם המג"א חלק וכתב שכל שיש טפח ביניהם זה לא טוב ועיין חזו"א שביאר שכל שיש פחות מטפח כל החסרון זה הבריא אבל כל שזה יותר מטפח אין למקום זה שם קורה וממילא לא שייך לצרף שני קורות של שני טפחים וצ"ב ובגמ' שבת ט. מבואר לגבי פי תקרה שצריך ד"ט שמועיל חיבור של לבוד

י"ב] עיין גמ' לעיל ט. דמבואר שאומרים חבוט ולבוד וביארו התוס' שלא מועיל חבוט לבד מצד שצריך קורה מונחת על כתלי מבוי ולכן אם הקורה יותר מג"ט מעל הכותל מבוי זה לא מועיל וכן הוא ברשב"א ג. וברא"ש סימן י"ב בשם הראב,ד והנה הגמ' בסוכה בתחילה הבינה שריבר"י שאומרים חבוט זה אפילו יותר מג"ט וגם בתירוץ רק עונה כי יש חסרון שזה לא טפח וצ"ע דתיפו"ל שצריך קורה מונחת על כתלי מבוי ואולי הגמ' לא שאלה כי אולי חולק על זה אמנם לכאורא בדעת הרמב"ם אם ננקוט שזה דעתו צ"ע למה אין חסרון זה אמנם שי ראשונים שם שבאמת אם זה מעל הכותל מועיל אפילו אם זה רחוק יותר מג"ט ולפ"ז א"ש

י"ג] במשנה מבואר שמועיל עקומה ועגולה רוב הראשונים נקטו שזה גם לרבנן אמנם עיין ר"ן שדן לא כך ולכאורא בעגולה שאם יחתכו חלק יהיה לקבל א"ש שזה לא כמו קש אבל עקומה לכאורא זה עומד בצורה שאי אפשר להעמיד על זה ומה זה שונה מלבוד שלא עוזר וצ"ל שכאן שייך לדון שיישרו את זה וממילא זה ראוי לקבל וחשיב שבחפצא זה ראוי

# סוגיא דלחי

**גמ' י"ד: משנה - סוף העמוד**

**גמ' פ: אתמר – המשנה**

**טושו"ע שס"ג ס"ג – ס"י סל"ב**

**א. בדין כתותי מכתת - ועיין תור"פ וריטב"א ומאירי ובדעת הרמב"ם עיין ח' הגר"ח ובשפ"א ועיין תו"ש שם ועיין דבר אברהם ח"ב ס"כ סק"ה ועיין ב"י ס"ז ועיין שער הציון כ"ד ובגליון רעק"א בסט"ז**

**ב. בדין הגביהו מהקרקע – עיין עבודת הקודש הל"ג ועיין תו"ח ש**

**ג. הרחיקו מהכותל – עיין מאירי וריוי"נ י"א: במשנה [ובביאור כונתו עין דברי יזחקאל ס"ו סק"ז] ובבכור שור י"א. וברעק"א סי"ח ובחידושיו בסוגין וחזו"א ס"ט י"א שו"ת הגר"ז ס"ג [ועיין בית אפרים כ"ה הובא בשערי עירובין עמוד קע"ה]**

**ד. הרחיקו מהכותל בפסי חצר – תור"פ ה: חזו"א ס"י סקי"ג דין א'**

**לחי העומד מאיליו**

**ט"ו. - סוף העמוד טושו"ע שס"ג סי"א י"ב ט"ו שס"ב ס"ג**

**א. בגדרי עומד מאיליו – עיין או"ז סימן קכ"א הובא בהגהות אשר"י ועיין גאו"י בסוגין ובחזו"א ע"ז סק"א ובתו"ש שס"ג סק"כ ועיין מאירי**

**ב. בדין סמכו עליו בנעשה בידים בשבת – עיין רשב"א בסוגין שהוכיח ממחיצה של בני אדם ועיין סוף סוגין מה שביאר בקום אדוכתיך ועיין עבודת הקודש המ"ז ועיין טור שס"ב ס"ג**

**ג. בדין סמך למחיצה ובדין הואיל והותרה בנשאר עומד מאיליו – עיין שו"ת רעק"א סל"ה הודפס בחידושים כאן ובגליון השו"ע ועין אבני נזר רע"א ט"ז ועיין מ"ב סקקי"א ועיין קה"י ס"ח סק"א ובהא דצריך סמכו מערב שבת**

**לחי משום מחיצה – האם דאוריתא עיין רשב"א כ"ב. בד"ה דרבנן ובריטב"א שם בד"ה ורמי ועין הגהות אשרי לגבי קורה**

**לחי משום היכר ובטעם שלא עוזר ללא סמכו וכו' – עיין בית מאיר י"ד: ועיין שס"ג סי"א ובשו"ת רעק"א סל"ה ועיין ומאירי שביאר כי זה לא מחיצה גמורה ועין קה"י סוף סימן ה' בדין נראה מבחוץ בעומד מאיליו ויש להקשות מסוגין**

**פסי חצר האם צריך סמיכה – בית מאיר ורעק"א הנ"ל חזו"א ע"ז סק"א ע' סקכ"ה [ועיין בה"ל סי"א לגבי צוה"פ ובחזו"א הנ"ל ועיין מ"ב סקקי"ג וצ"ע הרי זה נחשב סמכו]**

**בדין קורה - עיין רא"ש ס"כ ושו"ע סט"ז ועיין בה"ל לגבי רחב ד'**

### סוגיא דלחי

**עירובין פ:**

א] הגמ' אומרת שלחי מועיל אפילו באשירה אבל קורה הגמ' מביאה בזה מחלוקת ובפשוטו החילוק כי קורה יש דין שיעור טפח אבל לחי אין שיעור בעוביו והקשו הראשונים הרי יש שיעור בגבהו שזה י"ט ועיין תוס' שכתבו ישוב ראשון שכיון שזה רק בגובה ולא ברוחב הקילו ומשמע שמדאוריתא אין סברא לחלק רק מדרבנן ועיין פמ"ג הובא בשער הציון שלפ"ז לגבי שני מחיצות ולחי שזה נידון דאוריתא באמת זה לא יועיל דגם בלחי שייך החסרון עוד הביאו בשם ר' אברהם דלחי אפשר להדביקו לכותל אפילו שחתוך משא"כ קורה דהינו שקורה מצד מציאותה חיב להיות חתיכה אחת משא"כ לחי יש אפשרות לא כך ועיין שער הציון שלפ"ז הקנה שעל גביהן של צורת הפתח לא יועיל באשירה ועיין ח' הגר"ח שכתב שמחיצה יסוד הדין שמקום בגובה עשר טפחים צריך להיות מוקף במחיצה אבל זה לא הלכה במחיצה משא"כ קורה יש הלכה שזה יהיה טפח ומשמעות דבריו שם שזה רק מצד שלחי משום מחיצה אבל אם זה משום היכר שם באמת זה כמו קורה דיש דין בעצם החפצא אמנם אין זה מוכרח דיתכן שגם משום היכר אבל גדר הדבר מה שצריך עשר כמו בגדרי מחיצה וכדחזינן שיש חסרון של גדים בוקעים והנה פשטות הראשונים שיסוד החסרון מצד השיעור שבזה אבל בלשון רש"י שם וכן במאירי מבואר שההבדל שקורה יש דין בריאה כדי לקבל אריח ובלחי אין כזה הלכה דהינו שכתותי מיכתת זה מחסר במושג בריאה

ב] והנה בלחי פשטות הראשונים שהרוחב כל שהוא ואין שיעור כלל אמנם הב"י הביא מהמרדכי שהלשון חוט הסרבל זה שיעור אצבע וע"ש שכתב ששני לחיים או צוה"פ אין כזה הלכה והב"י תמה מה החילוק עוד הקשה הב"י דחזינן שגם כאן צריך שיעור וא"כ למה אין בזה כיתותי מכתת וכתב דלר' אברהם שהסברא שלאחר ששרף יכול להדביק לכותל גם כאן זה שייך עוד כתב שכאן זה לא דין של שיעור אלא כדי שזה יהיה חזק לקבל משהו אמנם כבר הבאינו דברש"י משמע שהדין בריאה זה גם סיבה לחסרון של כתותי מכתת והנה עיין דבר אברהם ח"ב ס"כ סק"ה שכתב שלכאורא כתותי מכתת זה רק חסרון שיעור אבל כל שזה מציאות שזה יכול לקבל א"כ כיון שבמציאות זה מקבל זה לא חסרון וכמו שלגבי סולם אין חסרון של כתותי מכתת וכתב שיסוד הדבר זה דין בריאה אבל היום זה הלכה של טפח אמנם בלשון רש"י לא משמע ובעיקר הדבר האם הדין בריאה לקבל אריח זה רק היכי תימצי או שזה מעיקר הקורה עיין ג. דהגמ' מדמה לגבי קלוש קורה לסכך והנה הריטב"א והר"ן הקשו שאם בסכך יש שיעור סכך בצלתה מרובה מחמתה תוך כ' הדומה לזה הוא קורה שיש שיכבה דקה תוך כ' דהשאר זה רק היכי תימצי שזה יחזיק ובתוס"ר מבואר שהדומה לזה שכל השיעור הוא תוך כ' ודו"ק בזה ועיין ריטב"א ע"ח לגבי סולם שנקט שגם בזה יש כתותי והעמיד הגמ' באשירה של עכו"ם שיש לה ביטול ולמד מקורה דהינו שלמד שגם כאן זה לא שיעור אלא זה מציאות של יכול לקבל וצ"ע בכל זה

ג] מבואר בגמ' שמועיל לחי לתקן חצי מבוי ובעבודת הקודש שגם קורה מועיל ועיין מאירי שהיה מקום לומר שכיון שזה היכר רק מועיל בפתח המבוי אמנם הרי לרבא לחי משום היכר וזה מועיל ה"ה קורה ועיין רשב"א הובא בשו"ע סל"ג שאם מתקן חצי מבוי צריך שבחצי הזה יהיה בתים וחצרות פתוחים לתוכו ויהיה בו ד"א אבל אם לא תיקונו בשני לחיים או פס ד"ט ויש כאן חידוש שאפילו שזה חלק ממבוי שלם ודעת תוס' שבמבוי לא מועיל פס אלא לו"ק בכל אופן כאן מועיל פס ויש לדון האם כאן יועיל אם זה יותר מד"ט או שכל סברת הרשב"א לחומרא לא לקולא

ד]מבואר בגמ' שמועיל אם הגביה ג"ט אבל יותר זה גדים בוקעים ומבואר שגם לרבא שזה משום היכר זה לא מועיל ובתו"ח גרס רבה אמנם אצלינו כתוב רבא ומבואר שגדר ההיכר שזה פועל כמחיצה כמבואר בבית מאיר כאן ועיין עבודת הקודש הל"ג וכן בשו"ע שגם אם זה רק ז"ט ומשהו זה מועיל דהינו שהדין לבוד מועיל להחשב מחיצה עשר ובהא דמועיל לבוד משמע שלא יעזור לבוד באמצע הלחי ויתכן שזה שמאי אמנם צ"ב שאין שמאי בלחי ובחזו"א ע"ט סקי"א בתו"ד לגבי לחי של צוה"פ נקט שלא מועיל לבוד באמצע וצ"ע בזה

ה] מבואר בגמ' שאם הפליגו מהכותל זה לא מועיל והנה לשון הגמ' כי גדים בוקעים וצ"ב מה שייך כזה חסרון הרי תמיד בצד השני גדים בוקעים ועיין בית מאיר ורעק"א דבפשוטו מבואר שיש דין שיהיה סמוך לכותל רק עדין שיועיל מדין לבוד והגמ' מבארת שלא מועיל גם לרשב"ג מצד גדים בוקעים אבל לא שזה יסוד החסרון אמנם עיין שער הציון שכתב שהרי"ף ור"ח שכתבו את זה אפילו שלא קי"ל כרשב"ג משמע שזה יסוד החסרון והנה בריו"נ במשנה י"א: כתוב שזה בגלל שאתי אוירא דהאי גיסא ומבטל ליה ולדבריו אם יש עומד מרובה זה יעזור וכן הביא המג"א משל"ג בשם הריא"ז אמנם דייק מתוס' לעיל י: שגם אם זה עומד מרובה זה לא עוזר והנה יש מקום לומר שגם לשלטי הגבורים יסוד הדין שזה יהיה צמוד לקיר רק שמתי שיש עומד מרובה זה נחשב צמוד לקיר וכן ביאר בחזו"א ס"ט י"א ובריוה"נ שכתב אתי אוירא לא משמע כך והנה בעיקר מה שזה צריך להיות צמוד רעק"א ביאר שזה מדין היכר והגר"ז בשו"ת ס"ג ביאר שהמציאות של המחיצה זה רק בצירוף לכותל ולא כשהוא לבד ובפשוטו נפק"מ האם בפסי חצר צריך צמוד לשני המחיצות דבתור"פ ה: כתב שצריך וכן נקט החזו"א ס"י סקי"ג דין א' ולכאורא אם זה סברא בצורת המחיצה א"ש אבל אם מצד היכר הרי בפסי חצר לא צריך היכר [אמנם ודא שהמשמעות הפשוטה שלא מועיל אם זה לא צמוד לכותל] עוד יש לדון האם זה חסרון דאוריתא ולרעק"א לכאורא זה לא חסרון והנה האחרונים דנו האם זה חסרון גם בצורת הפתח והבכור שור נקט שזה חסרון של גדים בוקעים זה גם בצורת הפתח אמנם אם מצד אתי אוירא לא שייך בצורת הפתח וכן אם מצד היכר זה לא חסרון וכן לגר"ז בצורת הפתח זה לא חסרון והמקור חיים כתב שהחסרון בשני הצדדים והחזו"א נקט שזה מצד שזה לאויר וזה חסרון מיוחד בשבת

**לחי העומד מאיליו**

ו] רבא ס"ל שלחי העומד מאיליו זה לא עוזר והגמ' בתחילה סברא שגם במחיצות זה כך ועיין גאו"י שכתב שבמחיצה לא צריך לשם מחיצה אלא גם אם עשה לשם גדירה זה מועיל שלא יתכן שכל בתים וחצרות לא יחשב מחיצה אבל בלחי צריך שיעשה לשם חלות שם מחיצה כמבואר בלשון רש"י שלא הזמינוהו לשם תיקון מבוי וכן הוא בחזו"א ע"ז סק"א וע"ש שגם לירושלמי הובא בגר"א תר"ל שצורת הפתח שנעשית מאיליה זה לא עוזר אבל כל שעשאה בתור פתח אפילו לא בתור להתיר זה עוזר וצ"ב א"כ איך הגמ' מדמה וצ"ל שלחי כיון שבמציאות הוא לא גודר לא שיך שיעשה לשם מחיצה רק מצד הדין מחיצה אבל מחיצה גמורה בזה מה שעושה בתור גדירה זה מספיק וכן צורת הפתח מה שעושה בתור פתח זה מספיק ולפ"ז יש לדון בלחי עבה שעשאו בתור גדירה זה יעזור אמנם כיון שלחי יסודו סימון של גדירה ממילא יתכן שזה לא מונח בסתם גדירה ועיין ב"י שאפילו עשאו בידים אבל כל שלא עשאו לשם לחי זה לא עוזר והנה בפשוטו הגמ' בתחילה הבינה שגם מדאוריתא זה לא עוזר שכל השם מחיצה רק אם זה נעשה בתור מחיצה אמנם בחזו"א דן שזה רק סברא דרבנן

ז] הגמ' אומרת שאם לא סמכו עליו מאתמול זה ודאי לא טוב וכן קי"ל עיין רא"ש שבכל מחיצה לא צריך לסמוך עליו מאתמול ורק כאן צריך לסמוך מאתמול ובטעם הדבר עיין בית מאיר י"ד: שכיון שזה מצד היכר ואפילו למ"ד משום מחיצה אבל קצת היכר צריך וכן הוא ברעק"א סוף סימן ל"ה וע"ש שדן האם גם בפסי חצר צריך לסמוך מאתמול דיתכן דגם שם צריך קצת היכר אמנם החזו"א נקט דשם לא צריך סמכו אמנם בלשון המאירי משמע שהסברא שכיון שזה לא מחיצה גמורה בזה אין לו תורת מחיצה רק על ידי סמיכה ויתכן שזה סברא דאוריתא אמנם יתכן שזה רק סברא דרבנן וכנ"ל מהחזו"א להו"א לגבי מחיצה והנה הבה"ל הביא שהפמ"ג דן שגם צורת הפתח צריך סמך עליו מאתמול והחזו"א חלק דודאי דאין חסרון ובפשוטו אם זה מצד היכר שם שזה מחיצה גמורה ודאי אין חסרון אמנם אם הסברא שמחיצה לא גמורה זה אחרת יש לדון האם דנים על הצורת הפתח שזה מחיצה גמורה או שדנים על דין הלחי כשלב ראשון וכדעת הבכור שור דגם בזה יש החסרון של הרחיק מהכותל

ח] והנה עיין רעק"א תשובה ל"ה וכן בבית מאיר שס"ג סי"א שדנו במקום שעשו מחיצה לשם מחיצה ונשבר ונשאר לחי האם זה כמו סמכו עליו מערב שבת כי סמכו על המחיצה ולא בתור לחי או שהלחי זה חלק מהמחיצה וזה מועיל וכתב [בד"ה ואין להקשות] שלהו"א שהחסרון גם במחיצה ודאי שזה מועיל אבל למסקנא שזה סברא מיוחדת בשם לחי שיהיה היכר יש לדון שגם כאן חסר בהיכר שהרי לא הניח לחי בתור היכר ויש לדון שלמאירי הנ"ל שזה סברא בשם מחיצה כיון שזה מחיצה גרועה זה לא כך ועיין רעק"א שהביא את הגמ' צ"ג: בחצר קטנה שנפרצה לגדולה דמבואר בגמ' שמדובר שנפרץ בשבת וקשה הרי לא סמכו אלא כתב שמוכח או שבחצר לא צריך סמכו או שמה שסמך בתור כותל זה עוזר בתור לחי והחזו"א ע"ז. כתב שרעק"א הוכיח שבחצר לא צריך סמכו דהינו שנקט שזה לא נחשב סמכו וכמבואר מסברא ברעק"א והבית מאיר

ט] היכא דלא סמכינן עליה מאתמול עיין רש"י שביאר שהיה שם לחי אחר ונפל ועיין או"ז סימן רכ"א הובא בהגהות אשרי ובעבודת הקודש ש"א פ"ח המ"ז שדיקו שאם זה היה מערב שבת אפילו שלא חשב על זה זה מועיל ועיין גאו"י שכתב שאם היו שני לחים ואין עדיפות אחד על השני בזה נחשב שסמך על שניהם ורק אם אחד יותר חיצוני ויש נפק"מ בזה נחשב שסמך על החיצוני [וכן הוא בתו"ש סק"כ] וע"ש שבהעמיד לשם לחי באמצע המבוי ואחרי זה הניחו עוד לחי בתחילת המבוי והוא נפל באמצע שבת בזה מועיל האמצעי שכל שעשאו לשם כך בזה אין חסרון שלא סמכו עליו בערב שבת והביאו הבה"ל והנה המג"א כתב שבלא רצו לטלטל בו בשבת שעברה חשיב שלא סמכו עליו והנה היה מקום לומר שרק אם מצד המבוי אין צורך בזה חשיב לא סמכו אמנם מבואר מהמג"א לא כך וברעק"א סימן ל"ה משמע שאם חשבו שהוא פסול או שלא ידעו שהוא קים זה לא מועיל וצ"ל שזה כמו שדחו אותו מלהשתמש ועיין לשון המאירי שמה שמועיל בסתמא כי מסתמא סומכים על זה אמנם משמעות האו"ז שרק מחשבה הפכית זה מקלקל [ויש לדון האם מספיק שאדם אחד החליט להשתמש בזה]

י] והנה כתב הגאו"י שאם העמידו לשם לחי עוזר אפילו אם לא סמך עליו בער"ש שהרי עשאו מיוחד לכך וע"ש שלמד דבר זה מהרשב"א שהקשה ממחיצה שנעשה בשבת בין במזיד בין בשוגג שמבואר כ. שזה מועיל ותירץ דשם שעשאה בידים לשם מחיצה אין דין סמכו עליו מער"ש וממילא גם אם בתחילת שבת לא סמכו אבל עיקר המחיצה זה מועיל ועיין רשב"א שלמד שכונת הגמ' בסוף העמוד קום אדוכתך הכונה שבזה העמידו כלחי וחשיב שזה נעשה בידים שבזה לא צריך קודם שבת והנה בעבודת הקודש כתב לגבי לחי שנטעו לכך שאם לא סמכו עליו מערב שבת זה לא מועיל ולכאורא סותר משנתו אמנם משמע בגאון יעקב שנטיעה לכך זה לא ממש כמו עשאו בידים וצ"ע והנה הטור סימן שס"ב כתב שמחיצה הנעשית בשבת בשוגג מועלת אפילו שלא סמכו עליה מאתול כי לא צריך סמיכה במחיצה גמורה ומבואר שאם היה דין סמיכה זה לא היה עוזר אפילו שזה נעשה לשם זה ועיין תו"ש סק"כ שכתב שאם היה שני לחיים אחד נראה מבפנים ואחד מבחוץ כיון שעדיף נראה מפנים זה נחשב שסמכו עליו וצ"ע הסברא הרי מה איכפת לאדם שניהם יועילו ועיין תו"ש סקכ"א שהסתפק בהיה צוה"פ ובשבת נקרע החוט שלמעלה האם כיון שסמכו כלחי של צוה"פ זה נחשב לחי ובמ"ב סקקי"א משמע שנקט להקל בזה

י"א] הגמ' אומרת שאין לסמוך על הדקל והקשו הראשונים הרי רב הונא ס"ל שבת הואיל והותרה ותירצו או שכאן זה לרב או שבאמת מבואר בגמ' שכל הדין שם זה רק אם נשארו המחיצות ויש חסרון בהלכות חצרות אבל כל שחסר במחיצות בזה לא אומרים הועיל והותרה והנה צ"ב הנידון אמנם עיין ר"ן דיש ראשונים שהגמ' שם זה דיחויא בעלמא והנה עיין רעק"א בגליון השו"ע שדן שכיון שלחי העומד מאיליו מדאוריתא זה עוזר ורק מדרבנן לא מצד היכר א"כ זה נחשב שיש את המחיצות כי מדאוריתא זה מועיל והנה בראשונים כאן מבואר לא כך ובהכרח הביאור שכיון שמדרבנן צריך כותל ד' ובגדרים דרבנן זה נחשב שאין כאן מחיצה ממילא זה לא מועיל ורק בחסר תיקון של חצרות בין חצר לחצר בזה מועיל הואיל והותרה וע"ש ברעק"א שיתכן שמקור הראשונים שבניטל הקורה הרי הג' מחיצות עומדות ובכל אופן יש חסרון מצד התיקון שצריך מדרבנן ממילא גם לחי שעומד מאיליו זה כמו שחסר את התיקון שצריך מדרבנן ובאבני נזר רע"א ט"ז הקשה מחצר שנפרצה לחצר אחרת הרי המחיצות של החצר האחרות לא התירו כלפיה בערב שבת ועכשיו היא גדורה מצדו ומבואר שחשיב הואיל והותרה וצ"ל דשם כיון שאין דין סמיכה שיך לדון שכיון שללא המחיצות היא גדורה זה מתיחס אליה וצ"ע בזה

י"ב] עיין רא"ש שקורה שזה מצד היכר בזה כולם מודים שעומד מאיליו זה לא עוזר אלא צריך דוקא שעשו אותו מתחילה לכך ועיין בה"ל שהביא לדון לגבי תקרה ד' וכתב שכיון שזה מועיל בתור מחיצה ושם הרי גם למעלה מכ' זה טוב שלא צריך היכר ממילא זה כשאר מחיצות שגם עומד מאיליו זה טוב אמנם יש לדון בקורה רחבה ד' שלא יכולה לקבל אריח דבפשוטו זה רק מדין תקנה של קורה ובזה ודאי יש את החיסרון של הגמ'

י"ג] עיין קה"י סימן ה' שהביא מהתורת רפאל שלחי הנראה מבחוץ שזה רק מצד היכר בזה לא מועיל עומד מאיליו אמנפם בפשוטו זה נסתר מסוגין שהגמ' מוכיחה מלחי הנראה מבחוץ שעוזר גם סמכו לאיליו ומבואר שלאביי זה מועיל ובהכרח שגם כאן הגדר שזה משום מחיצה ואפילו שזה מחיצה מדרבנן והנה בעיקר מה שהגמ' אומרת שאביי ס"ל שלחי זה משום מחיצה ולכן בעומד מאיליו אין חסרון עין רשב"א כ"ב. שכתב שהכונה שזה מחיצה מדאוריתא ונקט שמוכח מסוגין שכך קי"ל אמנם הריטב"א שם כתב שיתכן שהכונה מחיצה מדרבנן והנה לראשונים שהמקור מהגמ' ה. לגבי קורה שמועיל טפח הרי שם בפשוטו זה דרבנן עיין תוס' פ"ו. אמנם ההגהות אשרי למד מזה שגם קורה משום מחיצה אמנם אנו לא קי"ל כן ובהכרח שהמקור מהגמ' של בין הלחיים או כגירסת הר"ח שהגמ' ידעה שכל רבא ס"ל

#### אלול פ"ג

# סוגיא דחצר קטנה שנפרצה לגדולה

**גמ' צ"ב. במשנה - צ"ג. סוף העמוד אמר ר"ח גידוד**

**טושו"ע שע"ד ס"ג ד' נ"ה סט"ז י"ז ע"ט ס"ג ש"ס ס"ג**

**א. בגג קטן האם עוזר נראה מבחוץ בגוד אסיק – ריטב"א בסוגין בד"ה והא [ובתוס"ר פ"ט: משמע שחולק] ועיין בה"ל שע"ד ס"ד שהביא בזה מחלוקת ראשונים [ובעיקר הדבר האם גו"א יוצר פתח מבואר בתוס' פ"ט: בד"ה מחיצות בסופו שזה מועיל אמנם הרש"ש כאן ביאר בדעת הרמב"ם שהשמיט משנתינו שלא מועיל וכן הוא בעבודת הקודש ש"ג הרנ"ט]**

**[א.ב. מחיצה נדרסת – נפש חיה סימן כ"ה (כ"ח.)]**

**ב. ש"מ דיורי וכו' – עיין ריטב"א ובתוס' רי"ד [ועיין פמ"ג שפ"ב סק"ה] ועיין בית מאיר שע"ד ס"ג ובשערי ציון ס"ד ענף ו' סק"ג ד' ובעצי אלמוגים שע"ד סק"ז**

**ג. האם יש מושג רשות בכלאים וצואה – בה"ל פ"ג ס"א בד"ה אבל וחזו"א י"ז סק"ט בד"ה והא ועיין היטב חזו"א קי"ב במכתב אות ה' דמפורש שמועיל ג' מחיצות בכלאים וע"ש שלמד מתוס' שמועיל גיפופים בכלאים**

**ד. בהא דמועיל גיפופים לגבי כלאים והאם זה גם למ"ד לחי משום היכר – דרך אמונה פ"ז הי"ט בד"ה פסין בתחילתו ועיין רש"י בע"ב בד"ה גפנים וברש"ש שם**

**ה. תוד"ה גפנים – עיין תוס"ר ועיין מרומי שדה סוכה י"ט. ועיין קרן אורה בד"ה גמרא בסופו ובדרך אמונה פ"ז מכלאים הי"ט בבה"ל בד"ה פסין בסופו ועיין ביאור הגר"א נ"ה סי"ג דמוכח שנראה מבחוץ לא מועיל לגבי מנין [ועיין גר"ז נ"ה ס"כ וע"ט ס"ז]**

**ו. ביסוד הדין דיורי גדולה בקטנה - עיין לשון רש"י ובר"ח ובריא"ז ה"ב אות ג' ובריטב"א ובתוס"ר צ"ג. בד"ה נעשו ועיין תוד"ה גפנים בסופם [וכן הוא בלשונות הרשב"א]**

**ז. האם אומרים דיורי וכו' בפרצה יותר מי' – דרך אמונה פ"ז מכלאים צה"ל רכ"ט**

**ח. בחילוק בין זרעים לגפנים – עיין רש"י ותוס' תוס"ר תור"פ וברשב"א ובישוב שיטת רש"י עיין חזו"א כלאים י"א סק"ח ד"ה עירובין ואילך ובמקד"ד סס"א סק"ז בד"ה אמרינן ובביאור תוס' עיין תוס' רי"ד ותור"פ ובחזו"א כלאים ג' סקי"ט בד"ה אבל שנחלק על הגר"א שנו"א פ"ז מ"ד ח' שנקט שהזרעים האוסרים ועין מנחות ט"ו: ועיין מקד"ד סימן ס"א סק"א בד"ה כתבו וסק"ח בד"ה אמרינן ובד"ה הנה [וע"ש סק"ח בהא דרש"י העמיד הקושיא רק לאחר גדילת התבואה] ועיין מאירי [ועיין בדין זריעת בגדולה או בקטנה האם מותר ליטוע את השני ועיין בדין חיטים באחד ושעורים באחד ונחלקו בזה המקד"ד והחזו"א]**

**ט. בכרם בגדולה וזה רחוק ד"א – ריטב"א בד"ה כיצד ועיין מקד"ד ס"א סק"ח בד"ה הנה שדיק מרש"י לא כך**

**י. בדעת הרמב"ם פ"ז הי"ט בדין כלאים - קרן אורה בד"ה גמרא**

**י"א. אשה בגדולה וכו' – עיין ריטב"א ותור"פ מה שהקשו ועיין קרן אורה מה שדן בדעת הרמב"ם ובדין נראה מבחוץ לגבי גט**

**י"ב. בדין ש"צ וצירוף מנין – עיין ריטב"א בד"ה ציבור ובפסקי הריא"ז**

**י"ג. בדין צירוף מנין וחזן – עיין סנ"ה סט"ז י"ז**

**י"ד. בדין מחיצה של ברזל – עיין תוס' וברמב"ן פסחים פ"ה [יש שם אריכות והעיקר זה ד"ה גרסינן וע"ש בד"ה ולי נראה בדין בית וחצר וכן הוא בשו"ת הרשב"א ח"א סימן ס"ג ועיין מ"ב סקנ"ח מה שהביא מהרדב"ז ח"ב תר"נ]**

**ט"ו. בדין צואה - עיין ע"ט ס"ג ובבה"ל שם ועיין ריא"ז שכתב לחלק בין צואה לסוגין וכן הוא במאירי ועיין ריטב"א שכתב שצריך ד"א בקטנה ובשו"ע ס"ג מבואר לא כך**

**[ט"ז. בדין ט' בגדולה ט' ובקטנה עיין ח' מהר"ל ובדין חמש בקטנה ויש שני קטנות ובחאד ג' ובאחד ב' עיין אפיקי מגינים נ"ה ביאורים סק"ט]**

**[י"ז. מג"א פ"ז סק"ד ובמו"ק ומאמר מרדכי]**

**י"ח. בחילוקי המקרים בסוגין – עיין מלא הרועים ובגאו"י בד"ה אשה**

**י"ט. סילוק מחיצות – עיין חזו"א ס"ז כ"ד**

**כ. תוד"ה חציו – עיין תוס"ר צ"ד: בד"ה כי וכן הוא בתוס' בסוכה ובביאור כונתם עיין מקד"ד ס"א סק"ו בד"ה אמרינן בעירובין [ויש לדון שהכונה ליותר מעשר או מן הצד וכן הוא בד"א פ"ז הי"ח בבה"ל בד"ה פ"ת]**

**כ"א. ב' חצונים מגופפים האם מותר בחיצונים – עיין ריטב"א ובעבודת הקודש ש"ג פ"ג הקכ"ב ובשער הציון**

**כ"ב. בנידוני סוגין - עיין נו"כ ש"ס ס"ג ועיין גאו"י ועיין ריטב"א ובב"י ובמג"א ובחזו"א ק"ו סק"ב**

#### אלול פ"ג

### סוגיא דחצר קטנה שנפרצה לגדולה

א] משנתינו מדובר ביחס לדין עירובי חצרות והנה קי"ל שכלים ששבתו בחצר כל החצרות והגגות זה רשות אחת ומותר לטלטל מאחד לשני אמנם כלים ששבתו בבתים אסור להוציא לחצר ששיכת לשני בתים ואם הוציא אסור להוציא לחצר אחרת ויש שנקטו שגם אסור לטלטל יותר מד"א ובזה מדובר בסוגין ואם החצרות פרוצות ממילא כלים ששבתו בבתים אסור להוציא לחצר ואם אין כאן פרצה ממילא זה שני חצרות ומותר להוציא בני החצר הגדולה לחצרם ורק משם לקטנה אסור לטלטל והנה המשנה מדברת גם בגגין והנה בפשוטו מדובר שבגג אין שום מחיצות ובכל אופן כיון שיש גוד אסיק בכל צידי הבנין דשם זה ניכר מחיצות ממילא זה נחשב שיש כאן גיפופים לגדולה ולכן גדולה מותרת וקטנה אסורה וכן הוא בתוס' פ"ט: סוד"ה במחיצות וכן נפסק בטושו"ע שע"ד ס"ד אמנם עיין עבודת הקודש ש"ג הרנ"ט דבפשוטו נקט שלהלכה מחיצה של גוד אסיק זה לא עושה שם פתח שיחלק בין שני חצרות [ועיין גאו"י שביאר לפ"ז חידוש משנתינו] ולפ"ז מדובר במשנתינו דוקא ביש מחיצות מסביב לגג ועיין רש"ש שזה הביאור בהשמטת הרמב"ם לחלק של גג שזה בדיוק כמו חצר כיון שיש מחיצות והנה לדעת תוס' והטור יש לדון האם הגוד אסיק שיוצר גיפופים יש בזה גם את ההלכה של נראה מבחוץ ועיין בה"ל שע"ד ס"ד שהביא מהריטב"א בסוגין שאין בזה דין נראה מבחוץ אמנם בפשוטו בתוס"ר פ"ט מבואר לא כך

והנה שמואל ס"ל שמועיל גוד אסיק אפילו בלא מינכרא מחיצתא ולדבריו לכאורא כאן הרי יש מחיצה בין הקטנה לגדולה תוך הבית אמנם במשנה מבואר שזה לא טוב והגמ' מבארת מצד שדורסים על המחיצה ומבואר שמחיצה הנדרסת זה לא מחיצה ועיין נפש חיה סימן כ"ה [כ"ח.] שתמה על החת"ס שס"ל שמחיצה הנדרסת בגו"א הוי מחיצה והנה עיין תוס' לעיל כ"ב: דמשמע שזה בכל מחיצה אמנם הרבה נקטו שזה רק הלכה בגוד אסיק ולא בכל מחיצה [וענין זה ילמד אי"ה תחילת כל גגות]

ב] הגמ' אומרת ש"מ מתניתין דיורי גדולה בקטנה ואין דיורי קטנה בגדולה ומבואר בראשונים דיש כאן חידוש לדון את כל הקטנה כדין אחד עיין לקמן ועיין בית מאיר שע"ד ס"ג שתמה דמה הראיה לדין זה מהמשנה הרי דין משנתינו הוא פשוט שביחס לגדולה יש כאן מחיצה וביחס לקטנה אין כאן מחיצה וכן משמעות רש"י במשנה ובפ"ט: וע"ש שכתב לדקדק מרש"י שבאמת אין ראיה מעיקר דין המשנה אלא מלשון המשנה מפני שהיא כפתחה של גדולה אמנם עדין צ"ב למה המשנה הוצרכה לטעם זה וברמב"ם בהלכות מבואר שבאמת טעם המשנה מצד לשון המשנה ועין פיה"מ שהלשון מפני שהיא כפתחה זה ביאור למה גדולה מותרת כי זה לא פרצה אלא פתח ולפ"ז אין מקור לדין הגמ' ובפשוטו צ"ל דמסברא יש מקום לדון שכיון שהגדולה חלוקה מהקטנה ממילא זה מגדיר שגם הקטנה חלוקה מהם ותהיה מותרת ורק מצד שדיורי גדולה בקטנה זה אסור [והנה לביאור הגר"א מבואר בגמ' בע"ב שאביי דן שלגבי כלאיים מותר לזרוע בקטנה אפילו שהיא לא חלוקה מהגדולה ובהכרח כנ"ל שכיון שזה חלוק לגבי צד אחד זה גם סברא כלפי הצד השני]

ובשערי ציון ח"א ס"ד ענף ו' סק"ג כתב לישב דס"ל לרמב"ם שלגבי גגות וחצרות שכלי חצר מותר לא שייך המושג פרוץ למקום האסור וכל האיסור שכיון שדיורי גדולה בקטנה ממילא זה נחשב כאילו הוא מטלטל מחצר לחצר ולכן נקטה הגמ' שזה רק שייך מצד שדיורי גדולה בקטנה עוד כתב לישב דכאן באמת לא מדובר בנכנסים כותלי קטנה והטעם שלא מועיל הנראה מבחוץ שכיון שדיורי גדולה בקטנה לכן זה לא מחיצה שמועילה וכן הוא בעצי אלמוגים שע"ד סק"ז וצ"ע בכל זה ובתורי"ד כתב שכאן יש נפק"מ לראב"י שעכו"ם לא אוסר רק אם יש שני ישראלים ובכה"ג שיש ישראל אחד בכל חצר בזה מצד דיורי גדולה בקטנה היא אסורה דהינו שכאן אין דין פרוץ למקום האסור ורק מצד שזה נחשב שהוא שם זה אוסר ויתכן שכונתו שהמשנה אמרה לשון זה בשביל מקרה זה וצ"ע

והנה בבית מאיר הקשה שכיון דדיורי גדולה בקטנה א"כ למה אסור להוציא כלי הגדולה לקטנה וקושיתו צ"ע שהרי ודאי הקטנים דרים גם במקום הקטנה וא"כ יש שם סיבה לאיסור

ג] הגמ' אומרת דיורי גדולה בקטנה ואין דיורי קטנה בגדולה ובביאור כונת הגמ' מצאנו ג' לשונות בראשונים רש"י כאן ביאר שהכונה שהגדולה מושכת את הקטנה אליה ואין הקטנה מושכת את הגדולה אצלה [כן ביאר לגבי כלאיים וש"צ אמנם לגבי גט ביאר כר"ח] אמנם בר"ח ובריא"ז שהכונה שמי שדר בגדולה זה כאילו הוא דר בקטנה אבל מי שדר בקטנה זה לא כאילו שהוא דר בגדולה [אמנם לגבי גט ביאר כרש"י וצ"ע] ועיין תוס"ר לקמן צ"ג. שכתב שגם לרש"י אפילו ששורש הדין שזה מושך הקטנה אבל ממילא זה גם נחשב שהגדולה דרה בקטנה ע"ש ובריטב"א כתב שהכל ענין אחד ויתכן שהכונה שכיון שהגדולה מושכת הקטנה אליה ממילא זה נחשב שהגדולה דרה בקטנה ובלשון תוס' בד"ה גפנים וכן הוא בלשון הרשב"א ששם גדולה על הקטנה ואין שם קטנה על הגדולה ומשמע קצת שזה רק ביחס לחלות דין שיש בדולה יש בקטנה ויש לעיין בכל פרטי סוגין לכל אחד מהביאורים

ד] גפנים בגדולה אסור לזרוע את הקטנה עיין רש"י שבכל הקטנה אסור מצד שהכל נגרר לבפנים ועיין מקד"ד ס"א סק"ח דמשמעות רש"י בד"ה אסור דאפילו אם הרחיק את הגפנים מהפתח ד"א בכל אופן זה אסור דזה גורר את הקטנה לכל הגדולה אמנם עיין ריטב"א שזה רק אם הסמיך הגפנים לפתח תוך ד"א דהינו שזה רק מגדיר שזה בפנים במקום הפתח ולא יותר ויש לדחות הדקדוק ברש"י ובעיקר חידושו של רש"י עיין גירסת הגר"א ולפ"ז אין מקור לחידוש זה ועיין בה"ל סימן ע"ט ס"ג דכתב דמשמעות השו"ע סימן רצ"ו סמ"ט לא כך ועיין קרן אורה דיתכן שלמסקנא לא קי"ל כך ע"ש ולגר"א א"ש שלא היה לגמ' כזה צד ולפ"ז אדרבא הרמב"ם פסק דלא כאביי

ה] עיין תוס' שסוגין מדובר בנכנסים כתלי קטנה לגדולה דאל"כ יש כאן לחי שנראה מבחוץ ומבואר שזה מועיל גם לגבי כלאים שזה נידון דאוריתא ועיין מרומי שדה סוכה י"ט דהביא דברא"ש ותוס' מבואר שזה רק מועיל בדבר שנצרך מדרבנן וצ"ע שכאן הרי זה נידון דאוריתא וכתב שבאמת הרא"ש שם חולק על תוס' כאן וכן הוא סתימת הפוסקים ובתוס"ר כאן כתב כתוס' ועיין סוגיא דנראה מבחוץ מה שכתבנו שלשונות הראשונים כאן משום פתח ומשמע שכאן זה לא מדין לחי לבד והנה החזו"א י"ז סק"ט שהסתפק האם מדאוריתא ג' מחיצות זה מתיר בצואה ובכלאיים ובבה"ל פ"ג ס"א בד"ה אבל כתב בשם הפמ"ג שמדאוריתא זה מועיל ורק מדרבנן זה לא מועיל כמו כרמלית דהינו שיתכן שגם שם מה שזה רשות לעצמו זה סיבה להתיר וא"כ יתכן שגם כאן זה סיבה להתיר ורק הנידון מדרבנן אמנם נראה שזה אינו דכל זה אם המקום שלפני הג' מחיצות הוא פרוץ אבל כאן שהוא גדור א"כ אין שום סיבה שלא לראות שזה רשות אחת רק מצד לחי ביניהם שמחלק והנה בסימן נ"ה סי"ג לגבי האגף עיין ביאור הגר"א שזה מועיל בתור קטנה וגדולה והנה שם לא מדובר בנכנסים ומשמע שכאן אי מושג של נראה מבחוץ

ובעיקר הנידון הנה מבואר בסוגין שפסים עוזר לחלוק לגבי כלאיים והנה הרי לחי לא עוזר רק בתור כותל שלישי או רביעי והנה אם בכלאים אין משמעות לרשות אלא רק למחיצה א"כ כאן זה כמו מחיצה ראשונה ומהא דזה מועיל בפשוטו מבואר שיש מושג של רשות וממילא זה גודר את הרשות ומחלק את הכלאים מהזרעים וכן לגבי צואה אם לא שנחדש שלחי זה מחיצה רק בתור המציאות שלה מחיצה צריך שיהיה צמוד לכמין מבוי אבל לא שזה רק השלמה על הרשות ולא מסתבר וצ"ע בזה והנה בפשוטו לרבא שלחי משום היכר אין סיבה שיעזור הגיפופים וכל הסוגיא דלא כרבא וצ"ע על ר"ת שפסק כרבא לגבי לחי העומד מאיליו שזה רק משום היכר ובהכרח שגיפופים משני הצדדים זה יותר טוב שזה פתח ובאמת יש לדון האם פס ד"ט יעזור ובד"א כתב שסתימת הרמב"ם שזה לא מועיל ועיין לשון התוס' שכאן זה פתח וכן הוא בעוד מקומות ויתכן שאפילו אם נראה מבחוץ לא מועיל מדאוריתא כי זה נידון של מחיצה ובזה צריך לגדור בפועל אבל כאן שזה מדין פתח זה אחרת ועיין תוס' ב: שכתבו שאוהל מועד זה לא פתח כי לא היה גיפופים ומבואר שגיפופים זה פתח מדאוריתא וצ"ע בכל זה

ו] גפנים בקטנה מותר לזרוע את הגדולה הראשונים תמהו שביחס לגפנים יש כאן איסור שהרי אין מחיצה בינהם לזרעים [ועיין מהרש"א שזה כוונת התוס'] והיה מקום לומר שהמושג תערובת חייב להיות ביחס לשניהם וכיון שביחס לגדולה אין כאן תערובת א"כ אין כאן סיבת איסור תמיד ועד כמה דמבואר דאסור לזרוע בקטנה דהינו ששיך לדון שזה תערובת ביחס לצד אחד א"כ שתמיד יאסר מצד הקטנה ובחידושי מהר"ל כתב שבאמת הכונה שרוצה לעקור הגפנים וקודם שיגדל ועיקר המכון שביחס לגדולה אין איסור וצ"ע למה ביחס לגפנים אין איסור בעצם הזריעה ולכאורא רק לגבי האיסור של הגפנים צריך שיעור מאוחר וצ"ע בכל זה

ונאמרו בזה כמה שיטות ונבאר הדברים א. עיין רש"י שהעמיד הקושיא שלאחר שהזרעים גדלים יש כאן איסור ביחס לגפנים וצ"ב למה לא הקשה שבתחילת זריעת הזרעים ביחס לגפנים יש כאן איסור ועיין מקד"ד סימן ס"א סק"ח שכתב שהזרעים לא ניכרים וכל מה שתמיד זה אסור מצד שברגע שמתעסק בזריעתם ביחס לזרעים זה ניכר אבל באמת ביחס לגפנים זה לא נחשב תערובת וממילא כאן שהרי כל צד האיסור ביחס לגפנים לכן כל שזה עדין לא ניכר אין כאן סיבת איסור ובתור"פ משמע שרק כשיגדלו הזרעים זה מושך הגפנים אצלם ולכן כל האיסור רק אז אמנם כל זה אם מדובר שיש ד"א ביניהם אבל אם אין ד"א לכאורא סיבת האיסור גם ללא שזה פתחה של גדולה [אם לא דנימא שכל שזה מחיצה ביחס לאחד זה גם ביחס לשני ורק מצד פתחה של גדולה זה סיבת איסור וס"ל שזה רק לאחר שגדל וכל זה מחודש]

וכתב רש"י דמבואר בגמ' במי שזרע כלאים בכרם של חברו והגמ' אומרת שרק הזרעים נאסרים מצד שזה דרבנן וקנסו את מי שעשה איסור דהיננו שגם פה כיון שנטיעת הגפנים זה לא היה באיסור ממילא הם לא נאסרים ולפ"ז גם אם היה זרעים בגדולה אסור ליטוע את הקטנה ועיין תוס' שהקשו שהרי מבואר במשנה שהיה עובר בכרם וראה ירק הוא צריך לעקרו ומבואר שאפילו שזה הגיע לבד ולא היה מעשה זריעה בכל אופן אסור לקים את זה ועיין תוס"ר דיתכן דשם זה כלאים דאוריתא אבל כאן זה דרבנן ועיין חזו"א דתוס' נקטו שזה ירק זה כלאים דרבנן ועיין תוס"ר וכן ברשב"א ובריטב"א כתבו שמדובר כאן שזה של שני בני אדם ובעל הכרם לא יכול לעקור הזרעים אמנם ברש"י מבואר שזה באותו בן אדם ועיין רשב"א שהקשה שא"כ איך מותר לבעל הזרעים לזרוע בגדולה ולכאורא הכונה שהרי הוא מכשיל את בעל הכרם באיסור כלאיים ועיין חזו"א כלאיים י"א ח' שדן שכיון שביחס לגדולה אין כאן כלאים ממילא אין זה מעשה זריעה באיסור אלא זה רק גורם שיהיה כלאים בקטנה ובכלאים דרבנן לא אסור רק אם יש מעשה זריעה באיסור ועיין מקד"ד ס"א סק"א שהקשה שהרי יכול לעקור הגפנים ולמה רק מה שיכול לעקור הזרעים זה האיסור וכתב דמבואר שכדי שיחשב ניחותא צריך שיהיה מצדו רצון בשני הדברים וצ"ע בזה

ב. עיין תוס' שכתבו דשם גדולה על הקטנה ולכן הקטנה יש לה שם כרם ולכן אסור לזרוע שם מצד שבכרם אסור לזרוע אבל מצד דיש שם שדה על הקטנה זה לא סיבה לאיסור נטיעה של כרם דהתורה אסרה זרעים בכרם ולא אסרה כרם בזרעים והנה משמעות תוס' שאין הלכה שכאילו מה שבגדולה זה בקטנה שא"כ הזרעים היו נחשבים בקטנה וממילא יש כאן זרעים בכרם [ודבר זה מבואר בלשונם דאע"ג דאין גפנים בקטנה] אלא כל ההלכה זה רק שהשם של הגדולה נחשב בקטנה וכן משמע שביאר במקד"ד ס"א ח' אמנם בחזו"א י"א סק"ח ביאר שהכונה שהכרם הוא אוסר הזרעים ואין הזרעים אוסרים הכרם וכתב שמה שבגדולה נחשב מחיצה כלפיו שלא יאסר והנה צ"ב אבל תמיד גם הכרם נאסר וצ"ל שנקט שכל מה שהוא סיבה להאסר מצד שהוא אוסר הזרעים וכל שהוא לא סיבה לאסור הזרעים ממילא גם הוא לא נאסר והנה לגבי אם זורע באחד חיטים ואחד שעורים כתב החזו"א שכאן ודאי שניהם אוסרים ואסור אמנם המקד"ד נקט שלתוס' זה מותר מצד שמה שיש לזה שם שדה חיטים זה לא סיבה לאסור וצ"ע [והנה עיין סימן ג' סקי"ט שהביא מהגר"א שהזרעים הם אוסרים את הגפנים ותמה עליו מסוגין וזה לשיטתו בביאור התוס'] והנה הגמ' במנחות ט"ו: דנה שבכלאים אם האוסר אינו נאסר גם הדבר שצריך להאסר מכוחו לא יאסר ולכאורא לפ"ז כאן כיון שהכרם מותר גם הזרעים מותרים ועיין חזו"א י"א ח' בד"ה והיכי שכתב שכאן זה גרע כי הכם שתוך הקטנה דינו להאסר וצ"ב

ג. עיין תוס"ר ומשמעות דבריו שבאמת אין הבדל בין שדה לכרם אמנם כיון שזה רק שם שדה או שם כרם לכן כל האיסור זה בעצם הזריעה וכל שמצד הזריעה זה מותר אין סיבה שאחרי זה אסור והנה לדבריו אם זה יהיה תוך ד"א באמת כה"ג יהיה אסור גם אם גפנים בקטנה מצד שזה ממש תערובת וכל סוגין ביחס להלכה של דיורי גדולה בקטנה שזה נותן לזה שם שדה או כרם [אמנם גם כה"ג האיסור על מה שבקטנה]

ד. עיין תור"פ שכתב שכיון שדיורי גדולה בקטנה ממילא לקטנה יש את השם של הגדולה ולכן אם יש בגדולה זרעים השם של הקטנה זה שדה ולא כרם וממילא גם אם נטוע שם כרם אבל תמיד כרם אסור לזרוע מצד שיש למקום שם כרם וכאן אין לזה שם כרם והנה זה ודאי שגם לשיטתו אסור לזרוע זרעים בקטנה שביחס למה שנמצא שם ודאי שיש לזה שם כרם ורק ביחס לאסור כי הזרעים שבגדולה מתיחסים לשם בזה יש הסברא שיש לזה רק שם כרם ולא שם זרעים ויש לעיין האם לדבריו זה היתר גם תוך ד"א

ה. עיין רשב"א וריטב"א שהביאו בשם הראב"ד שכל שאין זריעה באיסור לא חל איסור אלא כשהבתואה מביאה שליש והענבים גדולות ובאמת בזמן זה זה יאסר דהינו שמצד המעשה זריעה אין כאן איסור כי זורע בגדולה ורק מצד קיום ובזה הגדרים הם אחרת והנה כל הראשונים ביארו את המשנה שם אחרת ע"ש [ועיין תורי"ד שכתב שמדובר שלא הוציאו ענבים ובאמת כשזה יוציא זה יאסר דהינו שכל הקושיא שהגפנים יאסרו ובזה כתב שבאמת זה נאסר אמנם ע"ש שהוסיף שבסוגיא מבואר שהגפנים אוסרים הזרעים והזרעים לא אוסרים הגפנים וצ"ב מה הראיה הרי זה מצד שיש מחיצה ואולי כונתו שהעצים לא נאסרים והנה צ"ע למה אין כאן חסרון מצד האיסור וצ"ל כנ"ל]

ו. עיין מאירי שהדגיש שהגפנים זה העיקר ולכן הם מושכים הזרעים דהינו שאם זרעים בגדולה זה לא מושך את הגפנים ולכן אין כאן סיבת איסור והנה צ"ב למה אין איסור כי אין הפרשה בין הגפנים שבקטנה לזרעים שבגדולה ואולי מדובר שיש ד"א ואולי השם מחיצה שביחס לגדולה ס"ל שזה מועיל לקטנה ללא ההלכה של דיורי וכו' ועיקר חילוקו שהדבר החשוב הוא המושך מבואר בראשונים בהמשך סוגין

ז] אשה בגדולה וגט בקטנה מגורשת אבל אשה בקטנה וגט בגדולה אינה מגורשת עיין רש"י שביאר שיש הלכה שתהיה עומדת בצד חצירה וביארו תוס' שצריך בתוך חצירה וביחס לזה מדובר בסוגין והנה בלשון רש"י שאשה בגדולה כיון שזה מושך הקטנה אליה ממילא הגט נמצא במקום האשה אמנם הפוך אין חצר הקטנה מושך הגט אליה אמנם צ"ב למה שהגט לא ימשוך האשה אליה ועיין תור"פ שרק העיקר מושך הדבר הטפל אבל כאן האשה זה העיקר וזה לא יכול למשוך וראיתי להעיר שמה יעזור שהגט מושך אבל בפועל הקנין חל על ידי הקטנה ולא על ידי הגדולה וצ"ע ועיין לשון ר"ח שביאר שאשה בגדולה זה נחשב כאילו היא בקטנה דהינו שלא ביאר שזה מושך הגט אליה אלא זה מעמיד האשה בקטנה ובתוס' ביארו סוגין שמדובר שהשאיל מקום ואם השאיל לה הגדולה זה כולל הקטן ואם רק הקטנה זה לא כולל הגדול והנה הרמב"ם השמיט דבר זה ועיין רעק"א שהביא שהזכרון יוסף ישב שלרש"י הרי קי"ל שמספיק עומד בצד החצר אמנם עיין פ"ת קל"ט סק"ב שהביא שהרמ"א החמיר כשיטה זו וכתב שאת ביאור תוס' לא העתיקו מצד ששני מקומות לא משאילים אמנם עיין תור"פ שדן שכאן זה כמו מקום אחד ועיין קרן אורה שדן שהרמב"ם פסק כאביי ולפ"ז אין את הנפק"מ הזו דהינו שהסברא לדון שכאילו השאיל הקטנה זה רק מצד הסברא שהוא טפל לקטנה ולא מצד שביחס לקטנה אין מחיצה והנה לתוס' שהכונה ששם גדולה על הקטנה והכונה שהחלות דין שיש בגדולה יש בקטנה יש כאן חידוש שמה שהאשה עומדת ויכולה לקבל גט זה שם של דבר

ח] מבואר בגמ' שציבור בגדולה וש"ץ בקטנה זה מועיל וביאר רש"י שהם מושכים אותו אליו והפוך לא מצד שהקטנה לא מושכת הגדולה אמנם צ"ב למה שהגדולה שיש שם הש"ץ לא ימשוך הציבור וכתב רש"י וכן הוא במאירי ובריטב"א שרק דבר של עיקר יכול לגרור והציבור הוא העיקר אמנם בפסקי הריא"ז מבואר שלא הגדר שהוא מושך אלא שזה כאילו הגדולה נמצאת בקטנה אמנם כתב שזה רק ביחס לגדולה אבל לא ביחס לדינים של מישהו אחר ולפ"ז כתב שש"צ יסודו שביחס לציבור הוא יהיה עמם ולא ביחס אליו ולכן אם הם בגדולה ממילא ביחס אליהם הוא נחשב עמם אבל אם הוא בגדולה א"כ נכון שביחס אליו הוא עמם אבל זה לא מספיק אבל צריך שביחס לציבור זה יהיה כך

וכן לגבי ציבור ויחיד לרש"י היסוד שהגדולה כאילו בקטנה ויש כאן עשר אבל זה רק אם הם הרוב ותוס' מבואר שמספיק שש ולא צריך דוקא תשע ועיין תוס' צ"ג. מפורש שהיסוד שרק העיקר שיך לדון כאילו הוא בקטנה אמנם בריא"ז משמע כנ"ל שהדין שהוא כאילו בקטנה אם זה יחיד זה ביחס אליו אבל זה לא ביחס להם והרי כדי להשלים צריך ביחס אליהם ולכאורא הביאור שעיקר המנין זה הרוב ולכן צריך ביחס אליהם שיחשב שיש כאן עוד יחיד וממילא מה שהוא כאילו בקטנה זה ביחס אליו אבל לא ביחס אליהםובאמת צ"ע ביחיד בקטנה האם באמת זה נחשב שגם הוא מתפלל במנין וצ"ע ועיין אפיקי מגינים וכן בח' מהר"ל שכתב שגם אם יהיה תשע ותשע זה מועיל שכיון שצריך רק ביחס לאחד ממילא זה מועיל וע"ש שכתב להסתפק ביש חמש בגדולה ויש שני קטנות ובכל אחד שלש האם זה מועיל והנה מסברא אם הגדר שכאילו הגדולה בקטנה אבל כאן אין סיבה שכאילו הקטנה בקטנה השניה אבל אם הגדר שזה מושך הקטנות אליהם יש לדון שזה מועיל אמנם אם צריך שיחשב שהגדולה העיקר לכאורא חמש זה לא בגדר עיקר אמנם עדין נפק"מ אם יהיה שש בגדולה ושנים בכל קטנה וצ"ע בכל זה

ט] בגמ' מבואר שיש מחלוקת ריב"ל ור"י האם מחיצה של ברזל מפסיקה בין ישראל לאביהם שבשמים והנה עיין תוס' שלגבי לצאת ידי חובה בשומע כעונה הרי זה משנה מפורש שאפשר ובהכרח שמדובר לגבי צירוף ולפ"ז מבואר שמועיל צירוף וצ"ב מה נידון סוגין בתשעה ויחיד בקטנה וכתבו תוס' שבסוגין המדובר ליצור מנין ובזה צריך צירוף ובגמ' בפסחים מדובר שיש כבר מנין והנידון שהיחיד רוצה לענות קדיש וקדושה ובזה נחלקו האמוראים וקי"ל שזה מצטרף [ויש לדון האם הכונה שבאמת כל שיש מנין הוא כחלק מהמנין או שזה רק סברא שיכול לענות ונפק"מ האם זה נחשב שהוא מתפלל בציבור והמ"ב נקט להחמיר ובאו"ז משמע שחשיב תפילה בציבור ואכמ"ל] אמנם הרמב"ן בפסחים נקט שגם לגבי לענות קדיש וקדושה מדובר בסוגין ומבואר שזה לא מצטרף וכתב שכל סברת ריב"ל רק בפתח שכשהוא פתוח הם מצורפים ועכשיו הוא סגור שבזה כאילו הוא פתוח אבל בשני בתים ודאי לא מצטרף וכתב שבית וחצר דיורי בית בחצר וכה"ג אם זה פתוח תמיד הם מצטרפים ובזה ריב"ל חידש שגם בסגור אמנם בשני חצרות או שני בתים בזה ודאי שכל שהם חלוקים הם לא מצטרפים ע"ש ומבואר שם שבית וחצר זה כמו גדרי גדולה וקטנה המבואר בסוגין [דהינו שחידש שגם כשיש מחיצה גמורה שיך לדון שביסח לקטנה זה כאילו הוא בגדולה] ועיין שו"ת הרשב"א ח"א סס"ג שכתב כרמב"ן ודן האם זה רק לגבי מנין או גם לגבי שאר דינים ובסימן צ"ו דן לגבי תיבה של בית הכנסת שלכו"ע זה מצטרף והנה עיין מ"ב שהביא מהרדב"ז סימן תר"נ שאם יש חדר פנימי וחיצון כיון שכל יציאתו דרך שם ממילא החצונה העיקר ואם תשע בפנימית ואחד בחצונה או החזן שם זה לא מועיל וצ"ע שזה היפך המבואר ברמב"ן שבית וחצר הבית תמיד עיקר

י] מבואר בגמ' שצואה בגדולה אסור לקרוא בקטנה והנה בפשוטו יסוד האיסור שבמקום שיש מחנה קדוש אסור שיהיה צואה ולכן אם הצואה בקטנה וביחס לגדולה יש מחיצה ממילא ביחס למחנה שכינה אין הצואה משא"כ הפוך ביחס לאדם אין מחיצה מהצואה ומה שביחס לצואה יש מחיצה זה לא מספיק והנה הריטב"א כתב שצריך להרחיק ד"א דהינו שאפילו שביחס לאדם יש מחיצה בכל אופן צריך להרחיק וצ"ב הטעם ולפ"ז בהכרח שכל סוגין ביחס ליותר מד"א שבכל אופן בצואה בגדולה זה אסור וזה מצד שיש הסברא שזה כפתחה של קטנה והנה למבואר לעיל שזה רק בדבר שהוא עיקר צ"ל שהצואה נחשבת עיקר וכן הוא בלשון הריטב"א והוא חידוש שלכאורא הרי יסוד הדין הוא במחנה שכינה [ועיין מ"ב ע"ו סקי"ב שאסור שידו תהיה תוך ד"א מהצואה ומשמע שיש מושג ד"א של צואה וי"ל] אמנם במאירי ובריא"ז מבואר שכל שהרחיק ד"א זה מועיל דהינו שהדין שהוא כפתחה של גדולה זה לא סיבה לאסור ויש מקום לדון כי צואה זה לא עיקר אמנם הריא"ז לא ס"ל כן וכנ"ל ויתכן דכיון דרק ביחס לדין הגדולה זה נחשב שהוא בקטנה אבל לא ביחס לדיני הקטנה כמבואר בש"ץ א"כ יתכן שכאן שהדין ביחס לאדם ולא לצואה ממילא מה שביחס לצואה הם ביחד זה לא סיבה והנה לדבריהם בהכרח שסוגין מדובר תוך ד"א אלא שצ"ב למה לא נימא שהאדם נחשב בקטנה וממילא הוא אם הצואה וצ"ע עומק הסברות בזה

י"א] הנה מבואר בסוגין שלגבי הגפנים שבגדולה ודאי אין איסור וכן לגבי האדם שבגדולה אין איסור וכן לגבי הדיורים שבגדולה ודאי אין איסור ובפשוטו מבואר שכיון שכלפיו יש מחיצה ממילא לא שייך לאוסרו והנה לגבי ש"צ ויחיד או גט בקטנה יש גם אותו חיסרון שכיון שביחס לגדול יש כאן מחיצה ממילא ביחס למי שבגדולה אין שם ש"צ ואין שם היחיד וכין שם הגט ונתחדש שם שכיון שזה פתחה של גדולה שיך לדון שאפילו שהוא חלוק ממנו כאילו הוא נמצא יחד עמו וצ"ע א"כ למה במשנה זה לא סיבה לאסור וכן בצואה זה לא סיבה לאסור וכן בכלאים זה לא סיבה לאסור ובפשוטו משמע שכל מה שמצאנו המושג שלפתחה של גדולה זה להוסיף עוד הלכה אבל לא לגרעו צ"ע הסברא בכל זה ועיין מלא הרועים ובגאון יעקב

י"ב] אביי שואל שמצאו מחיצה לאיסור עין רש"י וכן ברשב"א שביארו שהקושיא על מה שחידשו שכל הקטנה אסורה אפילו שאם זה לא היה בצורה של פתח אלא הכל אותו גודל היה צריך רק ד"א והנה אביי הסכים אם דין המשנה אלא שחלק על החידוש הנוסף וצ"ע האם ממילא חולק על כל הנפק"מ לעיל או שזה לא קשור שגם הוא מודה למושג פתחה של גדולה רק חולק שגם אם זה היה בפנים זה היה מועיל ועיין ביאור הגר"א שדן שבאמת הדין שאין איסור יותר מד"א והגמ' שואלת שאם לא היה המחיצה של הקטנה ממילא זה היה חלוק מהגדולה והנה בפשוטו צ"ע שזה סילוק מחיצות וצ"ל שכאן מסברא כיון שהגדולה חלוקה מהקטנה ממילא גם הקטנה זה צריך להיות כך ורק מצד שזה כפתחה של גדולה לכן חל על זה חומרא ובזה הגמ' שואלת שזה מחיצה לאיסור וצ"ל שבמשנה זה אחרת וצ"ע [ובגמ' לקמן צ"ג: שגידוד חמשה ומחיצה חמשה זה מתחלק ולנ"ל זה דלא כאביי דשם אין הסברא כפתחה של גדולה

י"ג] מבואר בגמ' שיש מושג של סילוק מחיצות והנה כל מבוי צריך תיקון בראשו והנה בפשוטו יש בתים בהמשך רוחב המבוי ובפשוטו הכונה שכותלי המבוי מסלקים המחיצות דהינו שסילוק מחיצות זה גם כדי שלא יהיה עומד מרובה ועיין חזו"א ס"ז סקכ"ד דכתב שכה"ג אם יהיה רק עומד מרובה כל שנשאר ג"ט בסופו לא אומרים עומד מרובה וזה יעשה סילוק מחיצות אלא נשאר העומד מרובה שבראש המבוי ע"ש

י"ד] מבואר בגמ' שבית שחציו מקורה וחציו אינו מקורה מדין פי תקרה זה חוצץ ועיין תוס' שהקשו שיש מ"ד שלא עוזר פי תקרה רק אם גדור מד' מחיצות וכתבו דיש לחלק בין כלאים לשבת כדחזינן בפ"ק ובתוס"ר ובתוס' בסוכה כתבו לגבי פאה ובדרך אמונה ביאר שהכונה לגבי יותר לעשר לרב או מהצד שלגבי כלאים זה מועיל וכאן זה לא מועיל ובמקד"ד ס"א סק"ו ביאר שהכונה בד' צדדים שלא עוזר בשבת ועוזר בכלאים וביאר שההבדל דשבת שזה יוצר רשות ממילא חסר ברשות אבל כלאים שזה מועיל בתור מחיצה אין חסרון ובעיקר קושית הגמ' צ"ב שאם ממשיך התקרה בטל כל החפצא של המחיצה וצ"ל שמדובר שממשיך אם איזה הפסק אויר ביניהם

והנה מבואר לקמן צ"ה. וסוכה י"ט.דרבא ס"ל שפי תקרה לא עוזר רק אם התקרה עשויה למקום שרוצים לגדור ולפ"ז לכאורא כאן זה רק ביחס לגפנים אבל לא ביחס לזרעים וזה כמו גדולה וקטנה ואולי יש לחלק כתוס' דחלוק כלאים משבת דכאן שזה סתם שם מחיצה ושם זה ליצור רשות ויתכן עוד דשם זה סברא שכל שזה לא עשוי לבפנים לא חל כלל אבל כל שזה חל זה חל על שני הצדדים ויש לעיין בסוגיא שם

ט"ו] מבואר בגמ' שאם האמצעי אינו מגופף כה"ג נחשבים שירא ודעת רש"י והרא"ש שרק אמצעי ודעת הרשב"א וכן פסק השו"ע לעיקר שהחיצונים זה כמו חצר שמותר והנה בפשוטו הביאור מצד שזה נחשב שהגדולה דרים בקטנה ועיין תוס"ר שהקשה על לשון רש"י דבעלמא הגדולה מושכת הקטנה ותירץ שזה שלב שני וצ"ע עד כמה שיש גם כמו רש"י א"כ למה באמצעי מגופף לא נימא שגם שהוא מושך את שניהם ומבואר בגמ' שדנה אם יש שנים באמצעי וכן ביש שנים בשני החיצונים והקשו התוס' הרי בתשעה בקטנה לא מחשיבם היחיד שנגרר אחריהם וא"כ למה שהיחיד יגרר אחרי הקטנה והנה יתכן שכל מה שלא אומרים שהוא משוך אותו אליו אבל לגבי החלק של סוגין שהגדול בקטן לזה הוא לא צריך להיות יותר חשוב וצ"ע וע"ש מה שישבו ומשמע שכאן יש סברא חדשה שזה כאילו הוא דר שם ועיין גאו"י

ט"ז] עיין ריטב"א שכתב על המימרא שהחיצונים מגופפים שמדובר שהפתח היה פחות מעשר ועיין חזו"א ק"ו סק"ב שאם זה יותר מי' יש לדון שזה כמו מקום אחד וממילא זה שירא ויש לדון שכה"ג לא אומרים שזה כפתחה של גדולה וממילא נשאר שאין להתיר רק אם יש סאתים בכל אחד וכבר הסתפק בזה המג"א ועיין ב"י שהביא הריטב"א על מקרה אחר וכבר תמה בזה החזו"א ע"ש ובעיקר הדבר האם פתחה של גדולה זה גם ביותר מעשר עיין דרך אמונה שהסתפק לגבי כלאיים ולכאורא מסברא מה שזה פתח זה לא קשור אם יש שם פתח ביניהם וצ"ע

# סוגיא דגידוד ומחיצה

**גמ' צ"ג: ובראשונים בסוגין תוס' סוכה ד: ושבת ח. בד"ה רחבה גיטין ט"ו: בד"ה גידוד ר"ת ספר הישר ק"ט וברמב"ן שבת ז: בד"ה ואיכא, טושו"ע סימן שס"ב ס"ב [ובבה"ל שם גדרי צירוף מחיצות ילמד אי"ה בהזדמות אחרת]**

**א. בישוב רש"י – עיין רמב"ן שבת ז: בד"ה ואיכא פנ"י גיטין ט"ו: בד"ה אמנם ובסוכה ד: בד"ה תוס' בסוף דבריו [וכן הוא במרומי שדה בסוגין] ועיין ח' הגרנ"פ גיטין אות שנ"ד**

**ב. בטעם שלא מועיל - עיין רש"י ורשב"א וריטב"א [ומאירי בד"ה כבר] ועיין רש"ש ועיין גאו"י בד"ה ומודה דמבואר שזה מדרבנן ועיין רמב"ן שבת ז: ועיין תוס' כאן דמבואר שזה מעיקר הדין ועיין חכם צבי סימן ה' בד"ה והנה שביאר הסברא שלא מצטרף**

**ג. תוד"ה גידוד מה שהקשו וצ"ע – עיין גאו"י ועיין חזו"א מ"ב סק"ד**

**נ"ב. יום א' מתחילים יחד סוגיא הבאה**

**סוגיא דגידוד חמשה ומחיצה חמשה**

א] הגמ' דנה האם גידוד ומחיצה מצטרף והנה דעת תוס' שהכונה שיש עמוד גבוה חמש ויש מעליו מחיצה חמש ובפשוטו הנידון האם שני סוגי מחיצות מצטרפות ועיין חכם צבי סימן ה' שביאר שעמוד זה מדין גוד אסיק ומחיצה זה מדין מחיצה ולכן יתכן שזה לא מצטרף והנה באמת שיטת הרמב"ן שבת ק: שעל גבי העמוד זה רה"י אבל לא האויר שלמעלה מהעמוד דהינו שחזינן שזה שני סוגי רה"ר וכדביאר הגר"ח בספרו ולפ"ז באמת יש כאן חידוש גדול שזה מצטרף והנה מבואר בגמ' שר"ח ס"ל שזה לא מצטרף אמנם מבואר בגמ' שכל זה לגבי העליונה אבל לגבי התחתונה כיון שהיא רואה פני עשרה זה ודאי מצטרף ועיין ראשונים שהאריכו שזה כמו בור וחוליתו שזה מוסכם שזה מצטרף לעשרה והנה תוס' העמידו הנידון לגבי האם זה רה"י ומבואר שזה נידון דאוריתא אמנם בלשון רש"י כאן וברשב"א ובריטב"א ובמאירי כתבו שעמוד עשרה זה מועיל כי הוא רואה עשר משא"כ כאן ומשמע שיש כאן חסרון מצד שזה נראה להם שהחמש עושה מחיצה ולא מצד הצירוף ועיין גאו"י שזה דלא כתוס' שנקטו שזה חסרון דאוריתא וכן דיק מדבריהם הקרן אורה והנה לכאורא הראשונים נקטו שלא יתכן שמדאוריתא זה מחיצה לצד אחד ולא לצד השני וצ"ע הרי בדין חצר קטנה שנפרצה לגדולה מבואר כזה נידון ויתכן דשם זה מצד שהוא כפתחה של גדולה וכאן זה לא שייך אמנם יתכן שנקטו שהדין גדירה זה למנוע רגל הרבים ולכן כל שיש מחיצה כלפי חוץ ממילא זה גם סיבה כלפי פנים אמנם בפשוטו זה נסתר מהדין חצר קטנה שנפרצה לגדולה אמנם יתכן שכאן זה נחשב שגם ביחס לקטנה יש מחיצה לגדולה משא,כ בקטנה זה מצב שזה רשות אחד ואין כאן מחיצה כלל וצ"ע בזה ויתכן עוד שודאי שנידון סוגין זה גם כלפי דאוריתא רק דשם הרי כל השם רשות חל ביחס לבפנים שזה קובע את המחיצה וכל שלגבי בפנים זה לא מחיצה אין מחיצה כלל אבל כאן שזה מחיצה כלפי צד אחד וזה מגדיר שהרשות הזו חלוקה ממנו ממילא גם הרשות השניה חלוקה ממנו

ב] והנה לפשטות הדברים שחילוק ר"ח זה דאוריתא א"כ יוצא שבור וחוליתו מצטרף ורק גידוד ומחיצה לא מצטרף והנה ביחס לרה"ר זה מחיצה ולכאורא מבואר מזה שהדין מחיצה של רה"י זה כלפי פנים ולא מחיצה כלפי חוץ והנה לגבי בית שאין תוכו עשרה וקרויו משלימו לעשרה שיש עשר מבפנים יש בראשונים צד שכל מה שזה מועיל רק מצד שיש עשר מבחוץ ובפשוטו מבואר שהדין מחיצה זה כלפי חוץ וצ"ע בעומק הסוגיא שם ויתכן דשם זה רק מצד שהשני חלקי מחיצות בפנים רחוקות אחת מהשני הדהינו שיש מחיצה מבפנים אמנם מבואר שמועיל השם מחיצה מצד הבחוץ וכאן משמע שלא מועיל וצ"ע ועיין חזו"א ק"ו סק"ד שכתב שגם אם יש בכותל שעל הגידוד רוחב ד' אבל כיון שהוא פרוץ לכרמלית שהרי בפנים זה כרמלית ממילא זה לא רה"י של עמוד ויש לדון האם אין כאן ג' מחיצות לצד רה"ר עוד צ"ע לגבי חצירות שכה"ג לא שייך לומר שחצר אחד פרוצה לחצר השניה

והנה הגמ' בתחילה הבינה שלר"ח גם כלפי הרואה פני עשרה שזה לא טוב וצ"ב הטעם ועוד שהרי קשה מהמשנה שבור וחוליתו מצטרף לעשרה ומשמע מתוס' שרק הקשו מחילוק הגמ' על רש"י אבל על ההו"א לא קשה ואולי יש סברא מיוחדת בחצירות שצריך חלוקה משני הצדדים

ג] והנה התוס' כתבו דצ"ע כשיש תל ברה"ר גבוה חמש ומעליו עשו מחיצה חמש שהזורק מרה"ר לתוכו חייב והזורק ממנו לבחוץ פטור דהינו שכלפי האדם שעומד מבחוץ שיש כאן מחיצה הוי רה"י וכלפי מי שבפנים זה לא מחיצה ועיין גאו"י שתמה שלמה שזה יהיה תלוי באדם בפשוטו זה תלוי במקום וממילא אם זורק מבחוץ העקירה במקום חיוב וההנחה במקום פטור והפוך העקירה במקום פטור וההנחה במקום חיוב וכן תמה בחזו"א סימן ק"ו ובקרן אורה תמה שכונת הגמ' שכיון שכלפי פנים אין מחיצה ממילא זה לא רה"י כלל דהמושג מחיצה זה כלפי פנים

ד] עיין רש"י גיטין ט"ו שביאר הכונה שגידוד ומחיצה זה שהיה חריץ עמוק ה' ועשה על גביו מחיצה ה' וזה לא מועיל והנה יש לדון האם באופן של תוס' זה ודאי לא מועיל או שזה גם בכלל אותו נידון ובתוס' שבת ח. מבואר שבזה ודאי לא מועיל אמנם מפשטות הגמ' אצלינו שמדמה למקרה שלעליונה אין עשר ולתחתונה יש עשר והגמ' דנה שזה מועיל והנה בפשוטו הסברא ברש"י שלא יועיל שס"ל שהדין מחיצה זה ביחס לרה"ר וכיון שביחס לשם זה שני סוגי מחיצות לכן זה לא יכול להצטרף אמנם לפ"ז במקרה של תוס' זה צריף להצטרף וצ"ל שס"ל שצריך שיהיה לזה שם מחיצה ביחס לשני הצדדים וממילא אם זה לא מצטרף ביחס לצד אחד בכל המקרים זה לא מועיל והנה הראשונים תמהו מכמה דוכתי

א. כולם תמהו שהרי מבואר בסוגין שמודה ר"ח בחיצונה הואיל ורואה פני עשרה וא"כ באופן של רש"י תמיד זה רואה פני עשרה ועיין פנ"י בגיטין ובמרומי שדה בסוגין שדנו שכל מה שרש"י אמר שצריך שזה יחשב מחיצה לשני הצדדים זה רק כדי לעשות רה"י אבל ביחס לדין פרוץ למקום האסור בזה באמת מספיק שיש חלוקה מצדו וכדין חצר קטנה שנפרצה לגדולה ובאמת הרמב"ן לא הקשה מזה וכן ר"ת בספר הישר

ב. בספר הישר סימן ק"ט הקשה מהגמ' של בור וחוליתו מצטרף לעשרה ועיין פסקי הרי"ד בגיטין וכן ברמב"ן בשבת ח: שדנו שזה רק דיוק של הגמ' מהמשנה וזה לא מוכרח ויתכן שר"ח באמת חולק והגמ' שם זה למסקנא דלא כר"ח וברמב"ן שבת ז. וכן הריטב"א שבת צ"ט. כתבו שבור כיון שזה דרכו אין חסרון דהינו שיסוד החסרון שלא מצטרף גידוד ומחיצה לא סתם כי זה שני סוגי מחיצות אלא כי אין הדרך לעשות כל מחיצה אבל כאן שזה הדרך אין חסרון וצ"ע הסברא בזה

ג.התוס' בסוכה ד: הקשו מהמבואר שם לגבי סוכה שאם חקק להשלים לעשרה זה מועיל ועיין פנ"י שכתב שלגבי סוכה לא צריך מחיצה כלפי בחוץ אלא שם ודאי מועיל מחיצה רק לגבי פנים וכמו לגבי חצרות שהגמ' אמרה שמועיל הואיל ורואה פני עשרה והנה י"ל עוד כנ"ל שהגמ' שם זה מימרא וזה דלא כר"ח

ד. התוס' בסוכה הקשו מהגמ' בשבת דמבואר שבית שאין תוכו עשרה וחקק שיהיה עשר ומבואר שזה מועיל והרי זה גידוד ומחיצה ועיין רמב"ן שיתכן שזה דלא כר"ח עוד כתב שם שני סברות א. דשאני חקק שהוא ראוי לדירה גמורה [ולכאורא הכונה שכה"ג זה יותר דרך מחיצה] ב. ועוד שאותו מחיצות ראויות לקירוי וצ"ב כוונתו ואולי כונתו שכיון שמבואר בגמ' שעל גביו רה"י ויש לזה תורת מחיצה לכן זה מועיל גם לגבי בפנים והנה לכאורא לפנ"י שביחס לחצרות שמועיל מחיצה לצד אחד זה נחשב מחיצה וא"כ כאן שיש עשר מבחוץ וכמבואר בגמ' שם א"כ כל השם מחיצה הנצרך הוא לגבי פנים ולגבי זה באמת מועיל להצטרף ויתכן שהמחיצה שנגד הגג אין לה שם מחיצה כי זה לא קשור לרשות

והנה עיין ר"ת בספר הישר שהקשה הרי חזינן שגם סדין מועיל בתור מחיצה וצ"ב הקושיא הרי בפשוטו החסרון כנ"ל מהחכם צבי כי זה שני סוגי מחיצות ומבואר שנקטו שבבור וחוליתו זה לא נחשב שני סוגי מחיצות דהרי אם זה עמוק י' זה נחשב מחיצה וא"כ גם כאן יש מחיצה ובהכרח שם החסרון כי זה לא דרך מחיצה ולכן דן שאין דין דרך מחיצה וכן נראה קצת ברמב"ן שתירץ שבור וחוליתו זה הדרך ואם החסרון מצד גדרי מחיצה שזה שני סוגי מחיצות אין מקום לחלק כך ובחידושי הגרנ"פ גיטין סימן שנ"ד כתב לחדש שבאמת בור כיון שהמחיצה היא לא משני הצדדים אין לזה שם מחיצה ומה שזה רה"י זה דין חדש שכיון שזה מופלג י' מרה"ר לכן הוי רה"י וע"ש שדקדק מרש"י שאין דין רה"י עולה עד לרקיע במחיצה של בור ובהכרח כנ"ל וכתב שלפ"ז א"ש שלא שיך לצרף שני סוגי מחיצות דהרי בור זה מצד ההרחקה והמחיצה זה מצד שיש כאן מחיצה

עיין רמב"ן שכתב שי"מ שכל הדין של ר"ח זה רק ביחס לעירובי חצרות דהינו שלפ"ז לא קשה מהדין של בור וחוליתו דשם זה נידון דאוריתא ולכאורא כונתו על דרך הראשונים שכאן כל החסרון כי העליונה נראה לה שאין מחיצה וצ"ע

# בסוגיא דדיורין הבאין בשבת

**גמ' צ"ג: בעי ר' אושעיא – צ"ד. במשנה**

**משנה צ"ד. בסוף העמוד ובגמ' צ"ה.**

**גמ' י"ז. איתמר – עד המשנה וברא"ש ובתור"פ שם ובמהרש"א**

**[גמ' שבת ק"א: ספינות קשורות ובתוס' ד"ה נפסקו חזו"א צ"ח ו' מרדכי סימן תפ"ג ועיין בה"ל תחילת שע"ד ובסימן שנ"ה בד"ה אלא]**

**גמ' כ. בעא מיניה אביי מרבה וכו' ובח' הר"ן שם ובגאו"י ובאבני נזר סימן ת"א ועיין תו"ש שנ"ח סקי"ט לגבי מקום שנהיה בשבת בית סאתים ועיין בגליון הרמב"ם ש"פ פי"ז הל"ד מהשגות ההשלמה**

**טושו"ע שע"ד ס"א ב' שס"ה ס"ז**

**א. האם מחיצה שנפרצה חשיב איתנהו לדיורים – רעק"א סימן ל"ו**

**ב. האם כותל שנסתם נחשב איתנהו לדיורים – עיין תור"פ י"ז. ובמהרש"א כתב שנחלקו בזה שם בתוס' ועיין גאו"י ומרומי שדה דביארו שם את הנידון בתוס' [ועיין שפ"א בהא דיש כאן סברות הפוכות האם דיורין חמירי]**

**ג. האם הנידון לאסור ולהתיר זה אותו נידון – חזו"א ק"ו סק"ה ציין לצ"ח י"א ועיין תוס' בסוגין ובר"ח ועיין תוס"א מ"ב. ובתורי"ד כ. בד"ה כל**

**ד. ועיין הגהות אשר"י על הרא"ש י"ז. ועיין רעק"א שס"ה ס"ג שהביאו**

**ה. בחילוק בין דיורין למחיצות – גאו"י י"ז. בד"ה הא**

### סוגיא דדיורין הבאים בשבת

א] הגמ' דנה דיורים הבאין בשבת האם הם אוסרים ובכונת הגמ' רש"י ביאר שהכונה שנפל הכותל בין שני חצרות ובפשוטו לפ"ז מבואר שזה נחשב כה"ג שהגיעו עוד דיורים ולא שזה רק דין נפרץ למקום האסור אמנם עיין רעק"א סימן ל"ו שדן שזה רק לשון אבל באמת אין כאן תוספת דיורין ויש כאן רק דין פרוץ למקום האסור אמנם עיין תוס' י"ז. שנקטו שספק הגמ' באותו אופן של הגמ' י"ז. לגבי שירא כגון שהיו שנים והגיע שלישי והנידון האם כה"ג זה מקבל ההיתר של שירה או שהגיע עוד מישהו לדור בחצר והנידון לגבי חצרות האם זה סיבה לאסור ועיין שם שהוכיח מהרא"ש שחצר שנפרצה זה נחשב שיש כאן תוספת דיורים ועיין לקמן שנבאר הדברים

ב] והנה מבואר לקמן צ"ד. שיש מחלוקת ר' יהודה ור' יוסי במבוי שנפלו קורותיו האם יש בזה סברא שהואיל והותר זה מותר ובפשוטו קי"ל כר"י שזה אסור והגמ' י"ז. מבארת שזה רק בחסר לו מחיצה אבל לגבי שחסר דיורים או שנוסף דיורים זה נידון אחר [אמנם עיין תוס' ט"ו. תירוץ אחד שנראה שלא ס"ל כך וכן הביא הריטב"א י"ז. בשם תוס' שזה דיחויא בעלמא] ועיין רשב"א וריטב"א בסוגין שהקשו הרי כאן בחצר שנפל זה ליתנהו למחיצות ומה הגמ' מדמה את זה וע"ש שישבו שפה זה נחשב שיש את המחיצות ולכאורא הביאור שכאן הרי הכל מוקף ד' מחיצות וכל הנידון מצד התקנת עירובי חצרות ולגבי זה הוא נידון יותר קל ולכן אין הבדל אם נסתם הפתח או שנפל המחיצה שבאמצע [וביתרון האור דן בדעת רש"י שרק מצד שמותר לטלטל מחצר לחצר א"כ לא שיך לדון מצד פרוץ במלאו אלא מצד תוספת דיורין לכן לא חשיב חסרון מחיצות אבל באמת לרבנן שאסור לטלטל מחצר לחצר ויש כאן דין פרוץ למקום האסור זה גם סיבה שיחשב חסרון מחיצות] ועיין שו"ע שס"ה ס"ז שלכן עיר מוקפת חומה ויש חלוקה בין הגוים שדרים בעיר למבואות הישראל כדי שלא יאסור שבזה יש את ההלכה של הותרה וזה לא נחשב שנפל מחיצותיו אמנם ע"ש בשם התרוה"ד שאם זה עמד בתחילת השבת שזה יפול בזה לא אומרים הותרה

ג] הגמ' דנה האם אומרים הואיל והותרה ובפשוטו בזה נחלקו רב ושמואל והנה הגמ' לעיל י"ז. מבואר נידון בהיו שנים והגיע עוד אחד בשבת וכן היו שלשה ומת אחד בשבת ומשמע שזה אותו נידון דהינו האם הקובע זה לפי המצב בערב שבת או שהקובע כל רגע ורגע כפי מצבו וכן עיין ר"ח בסוגין שכתב שזה בין להקל ובין להחמיר וכן כתבו תוס' בתירוץ השני שרבה בזה לא עשה כחומרי דרב דיש בזה קולא דאם עכשיו נהיה מחיצה זה עוזר והנה בגמ' מ"ב. מבואר שמחיצה שנעשית בשבת ליצור רה"י זה עוזר ועיין תוס' שזה גם למ"ד שהולכים לפי תחילת השבת ועיין תוס"ר שכמו שלגבי ליתנהו מחיצות לא הולכים אחרי התחילת השבת ה"ה אם הגיעו מחיצות דהינו שיש כאן נידון מהו הזמן הקובע ומשמע שלר"י שאם נפל הלחי בשב זה נשאר מותר גם לא יעזור אם יגיע לחי אמנם יתכן שגם דבריו ששני המחיצות קימות אבל יצירת המחיצות עצמם בזה ודאי תלוי במה שזה עכשיו והנה בפשוטו החילוק שגדר של רשות שנוגע לעיקר דיני רשויות זה תלוי בצורה בפועל משא"כ דבר שנוגע לחומרא של חצרות אמנם בגאו"י י"ז. בד"ה הא כתב שהחילוק בין דבר שניכר שזה תלוי לפי איך שזה עכשיו לדבר שלא ניכר שזה נקבע לפי תחילת שבת ודבריו צ"ע שהרי כותל חצר שנפל זה ניכר ובכל אופן מבואר בראשונים שבזה יש דין הותרה והנה עיין חזו"א צ"ח סקי"א שדן שיתכן לאסור בשני המקרים ויתכן להתיר בשני המקרים וזה לא תלוי אחד בשני אמנם בסוף סימן ק"ו כתב שזה נדחה מדברי התוס' בסוגין

ד] הגמ' דנה האם בחצר שנפרצה מדובר שזה היה בשבת או בערב שבת עיין רעק"א סימן ל"ה ל"ו שדן שאם זה בשבת א"כ הרי לא סמכו על הפסי חצר הגדולה וכתב להוכיח שפסי חצר לא צריך סמיכה או שכיון שסמך על זה בתור מחיצה זה גם מועיל בתור הלחי שנשאר אמנם הביא שהגמ' לעיל שואלת שיועיל מצד נראה מבחוץ ואם נימא שמועיל מה שסמך בתור כותל אבל ביחס לנראה מבחוץ זה ודאי לא שייך אמנם כתב שהגמ' ידעה למסקנא שמדובר שהכי היה לפני שבת מצד שיש דין הותרה ע"ש

ה] הגמ' דנה עירב דרך הפתח ונסתם הפתח עיין רש"י שביאר שהנידון לטלטל מחצר לחצר דרך חור וכן הוא בעוד הרבה ראשונים אמנם הרמב"ם פ"ג מעירובין הכ"ה ביאר שזה רק סיבה שמותר לטלטל באותה חצר אבל לא שאפשר לטלטל מחצר לחצר ומקורו דהנה הגמ' שבת ק"א. אומרת שספינות קשורות זה לזה מותר לטלטל מאחד לשני נפסק נאסרו ואם חזרו ונקשרו הם הותרו וקשה למה נפסקו נאסרו ואין דין הותרה ולמד הרמב"ם שכל ההותרה זה לא לטלטל מאחד לשני אמנם עיין תוס' בשבת ק"א: ובמ"מ שם בשם הרשב"א שכיון שיש כרמלית ביניהם ביחס לזה לא שיך לומר הותרה דהינו שכל ההותרה שבאמת זה רשות אחת רק יש איסור של חצרות אבל כאן זה ממש נהיה שני רשויות ובר"ן כתב שזה מצד שגוזרים שמא יטלטל לרחוב וברא"ש סוף פ"ק וכן בתור"פ ובמרדכי סימן תפ"ג שם ביארו שהכונה שזה נפסק לפני שבת וחזר ונקשר בשבת דהינו שכל שעשו עירוב לשנה כה"ג כל שזה חוזר בשבת זה חוזר להיתרו הראשון דהינו שנקטו שבאמת אם זה נקרע בשבת אפשר לטלטל מאחד לשני אפילו שיש כרמלית באמצע ועין רא"ש שלמד מזה שנסתם הפתח באמצע השבוע ונפתח בשבת שזה חוזר להיתרו ועיין בה"ל סימן שע"ד ס"א שלשאר הראשונים אין מקור לחידוש זה וכן מפורש בעבודת הקודש ש"ד סוף פ"ח ועיין בה"ל סימן שנ"ה ס"א בד"ה אלא שכתב שלגבי ספינות כל זמן שהם לא קשורות ודאי שאין להקל בזה ובכל אופן לגבי נסתם הפתח כתב שלכתחילה להחמיר בזה אבל יש מקום להקל וצ"ל שגם ללא מקור יתכן שזה כך מסברא וצ"ע

ו] עיין גמ' י"ז. מביאה מחלוקת ר"י ור"ה לגבי שיירא אם מת אחד בשבת האם זה מותר ואסור דהינו האם אומרים שכיון שזה הותר בתחילת השבת זה מותר לכל השבת גם אם עכשיו אין סיבה להתיר והגמ' אומרת תסתים שר"ה ס"ל להתיר שהרי לגבי נסתם הפתח ס"ל להתיר וכן הגמ' מביאה מר' יהודה שלגבי נסתם ס"ל להתיר והגמ' אומרת שלכאורא נחלקו ר"ה ור"י במחלוקת ר"י ור"י לגבי מבוי שניטלו קורותיו ולחיו והגמ' דוחה שר"ה ס"ל אפילו כר' יוסי וכל מה שהוא חולק בליתנהו למחיצות אבל כאן שזה רק נידון של דיורים בזה עוזר הותרה וכן את ר' יצחק הגמ' דוחה שס"ל שאדרבא גם ר' יהודה יסבור שזה לא מועיל שרק במקום שהדיורים הם אתם דיורים ורק ההבדל במחיצות זה סברא להתיר אבל כאן שחסר בדיורים זה סיבה להחמיר עכ"ד הגמ' והנה צ"ב שלר"ה דיורין זה יותר קל ולר"י זה יותר חמור ועיין שפ"א שזה ודאי שזה לא קשור לנידון של מחיצות ויש כאן מחלוקת האם כה"ג יש להקל או להחמיר

והנה יש לדון האם לחילוק הגמ' הנ"ל שחסרון דיורים זה יותר סברא להחמיר האם נסתם הפתח זה גם כמו חסרון דיורים או שכאן שזה רק ביחס לתועלת העירוב כה"ג זה עדיף ועיין תור"פ שהביא בזה מחלוקת דיש דיעות שזה גם נחשב ליתנהו לדיורים ולפ"ז הפשיטות של הגמ' נשארת אמנם הביא שיש חולקים וס"ל שכאן זה כמו איתנהו לדיורים ולפ"ז אין ראיה שר"ה של נסתם ס"ל להתיר אלא יתכן דס"ל שנסתם מותר ובכל אופן בדיורים זה אסור [ועיין תוס' ובמהרש"א ובפשוטו הריצב"א בסוף דבריהם נקט שנסתם הפתח זה כמו ליתנהו לדיורים ותוס' לפני זה כתבו ועוד דלמסקנא דשמעתין וכו' נקטו שזה כמו איתנהו לדיורים וכן הוא בגאו"י ובמרומי שדה שם] והנה בפשוטו הדבר נפק"מ איך לפסוק לדינא שהרי לגבי נסתם הפתח אנו ודאי פוסקים שמותר ואם זה אותו נידון א"כ גם כאן פוסקים שזה מותר ואם זה שני נידונים א"כ למסקנא אין מקור לפסוק להתיר במת אחד בשבת ועיין לקמן

ז] והנה עיין רא"ש ובתוס"ר שנקט שזה ודאי שנסתם הפתח זה כמו איתנהו לדיורים וכתב שבכל אופן יש מקור לפסוק שמותר שהרי כך אביי ס"ל בגמ' צ"ג: ובפשוטו הכונה שהרי הגמ' מסתפקת דיורים הבאים בשבת ובפשוטו הכונה כמו הגמ' י"ז. ואביי פושט שיש דין הותרה מהא דנסתם הפתח מותר והנה לפ"ז הכונה שרואים מאביי שלא ס"ל כחילוק הגמ' שיש סברא להחמיר בליתנהו לדיורים ועיין רעק"א סימן ל"ו שכתב לדון בכותל חצר שנפל האם זה נחשב ליתנהו לדיורים שיש כאן תוספת דיורים או שזה רק דין פרוץ למקום האסור ודן שמהרא"ש מוכח שזה נחשב תוספת דיורים דאל"כ אין ראיה מאביי דהנה ר"ח הרי הביא ראיה מהמשנה שגם בנפרץ בשבת זה אסור ואם נימא שזה נחשב איתיה לדיורים א"כ שר"ח הוכיח שגם באיתיה לדיורים זה אסור ואביי דוחה שכאן שזה איתיה לדיורים בזה ודאי שרבה ס"ל שמותר כדחזינן בנסתם אלא בהכרח שהמשנה זה בערב שבת אמנם לעיקר הנידון בנתוספו דיורים יתכן שבאמת אביי מסכים שנשאר ספק אלא בהכרח שהרא"ש נקט שחצר שנפרצה זה תוספת דיורים ואביי שדימה הדברים חזינן שס"ל שאין בזה חילוק

והנה תוס' הקשו שאביי אמר שרבה עשה הכל כחומרי דרב והרי כאן שהיקל בנסתם הפתח א"כ זה דלא כרב ועיין רעק"א שם שהקשה שהרי יתכן לחלק בין איתנהו לדיורים ואולי רבה כך סובר ולכן אמר אימר שבנסתם שזה איתנהו לדיורים בזה ודאי מותר אמנם בנפרצה יתכן שאסור ולכן רק אביי הוכיח דהוא לא ס"ל כך אבל יתכן שזה דעת רבה ומזה הוכיח שתוס' נקטו שגם נפרצה בשבת זה נחשב איתנהו לדיורים אמנם יתכן שדעת תוס' שגם נסתם הפתח זה כמו ליתנהו לדיורים [וכדעת הריצב"א עיין לקמן] ולכן בהכרח שרבה לא ס"ל כחילוק זה

והנה עיין תוס' י"ז. ולכאורא תוכן דבריהם דבתחילה נקטו כריצב"א שנסתם הפתח זה נחשב ליתנהו לדיורים ולכן נקטו שהלכה כרב הונא מצד שכך הגמ' סתמה ע: שנסתם הפתח זה עדיף מניטל קורותיו א"כ זה דלא כר' יצחק ב. שאביי ס"ל דלא כר' יצחק והוסיפו שגם נסתם באמצע השבוע זה מועיל ואחרי זה הוסיפו שנסתם הפתח זה נחשב איתנהו לדיורים ולפ"ז אין שום ראיה שר' יצחק חולק בנסתם הפתח והנה משמע קצת שאין ראיה גם מאביי וצ"ע הרי אביי אמר גם על נפרצה ומשמע שנקטו שגם נפרצה זה איתנוה לדיורים וכמו שכתב רעק"א, והרא"ש הביא את כל התוס' והוכיח מאביי ויתכן שבאמת זה מצד הדין של נפרצה של המשנה או שאבי פשט הספק של איתנהו דיורים שמדובר בשירא וצ"ע ועיין תור"פ וכן האריך בגאו"י שיש צד לדון שבאמת הנידון של ר' יוסי בקורה זה אותו נידון בדיורין וכיון שקי"ל כר' יוסי זה לגמרי אמנם בפשוטו כיון שרב יהודה ורב הונא ס"ל שנסתם הפתח מותר בהכרח שיש לחלק

ח] עיין רעק"א סימן שס"ה ס"ג שכתב שחצר שנפרץ למבוי בזה אין את הדין הותרה וצ"ב החילוק הרי יש כאן מחיצות וזה רק מצד דיני תיקוני מבואות ויש שביארו שחצר זה רק גדר של תוספת דיורין ולא של פרוץ למקום האסור משא"כ מבוי וחצר אמנם להלכה מפורש שכל שני חצרות זה גם פרוץ למקום האסור ובכל אופן יש דין הותרה

ט] הגמ' אומרת שרב ס"ל שחצר שנפרצה בשבת אין מטלטלין אלא בד' ובפשוטו שנקט שאין דין הותרה אלא פסק כר' יוסי וס"ל שאין לחלק בין מחיצות לבין דיורים כן הוא דעת רוב הראשונים אמנם דעת הבעל המאור שזה רק כאן בנפרץ לגמרי שכיון שכלי שיש חשש שיבאו לטלטל כלי בית מחצר לחצר שהרי לא נראה שיש כאן מחיצה ביניהם והנה רש"י אומרי שאין מטלטלין אלא בד' וצ"ע הרי עד כמה שזה חצר שלא עירבו הרי רב פסק כר"ש ועיין תוס' שכתבו שהכונה כלי בית וברש"י כתב מפורש גם כלי חצר ועיין רשב"א וריטב"א שמדובר שכבר הוציא קודם כלי בית וממילא יש כאן הגזירה שאם יטלטל כלי חצר יטלטל כלי בית והיה מקום לדון שגם אם במקרה לא הוציא אבל כיון שמצד הרשות יכך להוציא זה מספיק סיבה לאסור

י] עיין גמ' כ. לגבי פסי ביראות שזה רק היתר לצורך מים והגמ' דנה אם באו מים בשבת ואם הלכו מים בשבת האם מותר או אסור והנה מבואר בגמ' שהלכו מים בשבת זה אסור ועיין ריטב"א שם שהקשה למה אין על זה הסברא של הותרה ותירץ דכאן זה כמו ליתנהו מחיצות ועל דרך זה בתור"פ וצ"ב הכונה הרי יש כאן את אותה מחיצה שיש קודם אלא שזה מחיצה גרועה שלא מועילה אלא כשיש סיבת קולא ולכאורא זה כמו לגבי מחיצת שתי שזה מחיצה גרועה והגמ' אומרת על זה הותרה וצ"ל דכאן שזה פסי ביראות שזה קולא גדולה הגדר שאין כאן מחיצות ורק כשיש מים יש סיבת היתר ובגאו"י כתב דשם זה סברא מיוחדת כי נשאר שתים והנה אם כל ההיתר לטלטל הוא רק את המים אין מקום לנידון הגמ' ומבואר שאפשר לטלטל את הכל

והנה בספק הגמ' בבאו מים בשבת ביאר רש"י שהיה מים והלכו וחזרו וצ"ב למה ביאר רש"י כך ועיין ח' הר"ן שחידש שכמו לגבי דיורים בהיה אסור בתחילת שבת זה נחשב אסור ה"ה אם לא היה מחיצה וכל הדין של מחיצה הנעשית בשבת זה רק אם התבטלה וחזרה אמנם פשטות הראשונים לא כך אלא תמיד זה מותר ועיין הגהות השלמה על הרמב"ם פי"ז הל"ד שכתב שכל מה שמועיל אם נעשה מחיצה חדשה אבל אם היה אותה מחיצה ולא הועילה בזה היא לא יכולה להועיל

# סוגיא דפי תקרה

**משנה צ"ד. חצר שנפרצה – סוף הפרק**

**עיין היטב תור"פ רשב"א ריטב"א רי"ף בעה"מ ורא"ש רמב"ם פי"ז משבת הל"ה טושו"ע סימן שס"א ס"ב ג'**

**סוכה י"ח. – י"ט. אכסדרא בסוכה עיין רא"ש שם סימן ל"ד ועיין ר"ן בהא דכל סוכה הוי פ"ת ועיין רש"י שכתב כי צריך עבה טפח וכן בתור"פ שם ועיין ריא"ז בסוגין כי זה ברוח ג' ועיין רמב"ם פ"ד מסוכה ה"ח ט' בביאור הסוגיא ועיין ר"ן וריטב"א ומאירי שם טושו"ע תר"ל ס"ח ובביאור הגר"א שם ובמ"ב [את עיקר הסוגיא יש ללמוד כבר עכשיו אמנם את שיטת הרמב"ם ושו"ע כמדומה שאפשר להשאיר לסוף הסוגיא]**

**גמ' כ"ה. אכסדרא בבקעה עיין תור"פ ובריטב"א רמב"ם פט"ז משבת ה"ז טושו"ע שנ"ח סי"ב [ועיין עבודת הקודש ש"ג קל"ה - קל"ז]**

**תוס' פ"ו. בד"ה קורה וברא"ש שם ובד"ה גזוזטרא בסופו ולגבי פ"ת למעלה מכ' עיין רשב"א ג. ובר"ן שם ועיין ריטב"א פ"ז. בד"ה אלא ועיין רשב"א ג. שחידש שפ"ת צריך בריאה ובמקור דבריו הובא בבה"ל שס"ג סכ"ו בד"ה אינו ובשס"ה סקכ"ז [ויש לעיין האם זה מוסכם והראשונים דנו שסוכה יועיל בתור פ"ת]**

**גמ' צ"ג. פי תקרה בסוכה ובכלאים**

**ר"ת בספר הישר חלק התשובות סימן צ"ו או"ז סימן קצ"ו עבודת הקודש שער א' סימן ט"ו שו"ת הרשב"א ח"ד ס"ל – ל"ב חזו"א ע"ט סק"א מ"ג סקי"ב עד סוף הסימן [יש שם הרבה פרטי דינים] הגאו"י בסוגין האריך בביאור השיטות וכן באור גדול סנ"ה**

**א. ביסוד דין פ"ת – עיין רש"י סוכה ו: בד"ה לגוד ועיין ריטב"א י"ז. בתחילת הפרק תוס' פ"ו: בד"ה קורה תוד"ה בשתי בסופם וברא"ש לגבי ק"ז ועיין קה"י ס"א ובדברי יחזקאל סימן ו' סק"ב**

**ב. קרויו באלכסון – בביאור הגמ' מצאנו כמה ביאורים א. רש"י ב. תוס' [ועיין גאו"י מה שהקשה בד"ה להר"י מקורה ועיין חזו"א ע"ב סק"י] ג. ראב"ד הובא בראשונים ד. עיין ריטב"א בשם פסקי הרי"ד ה. עיין תור"פ**

**ג. ביסוד רש"י שפה אלכסון לא מועיל – עיין רש"י צ"ג. בד"ה לדידי בענין עגול ועיין כתוב שם לראב"ד שחלק על רש"י ועיין ריטב"א כ"ה. שתמה על רש"י שהרי יש תקרה ישרה ועיין מ"ב שס"א סקי"ד ועיין עבודת הקודש ש"ג הקל"ז ועיין בה"ל שמ"ו בד"ה וכן**

**ד. בכמה מחיצות אומרים פ"ת – עיין שיטת רש"י ובמה שהקשו הראשונים א. מסוף פרקין ועיין ר"ת סה"י סימן צ"ו שישב שזה מדין אתו רבים עוד הקשו מהגמ' סוכה י"ח: ועיין רש"י שם מה שישב ועיין שיטת תוס' בשם ר"ת ועיין רא"ש בשם ר"ח ובישוב סוגין [ועיין ר"ח סוכה עה"ג] ויש לדון היטב כשיש חלק ממחיצה ג' וד' דבפשוטו מוכח משמואל שמועיל ועיין בה"ל סוף סימן שס"א ועיין קה"י סוכה סי"ד בישוב הרי"ף בסוגיא שם**

**ה. בדין מפולש לתוס' באית ליה גיפופי – עיין ריטב"א בשם הרא"ה ורשב"א בשם הראב"ד ובעבודת הקודש סוף שער א' וע"ש שעומד מרובה מועיל ועיין חזו"א ע"ט סק"א ובק"ז סקי"ח נקט שאם יש פרצת עשר זה לא מועיל**

**ו. בדין מפולש שיש צוה"פ או דלת – מג"א שמ"ו סק"ג ובבה"ל שם בד"ה שתי וע"ש בד"ה הבולטין שגם רשות המוקפת בצוה"פ מועיל פ"ת בצד שהוא לא מפולש**

**ו,ב. במפולש שלא מועיל פ"ת זה מדאוריתא – פמ"ג שמ"ה אש"א סוף סק"ג הסתפק בזה ובחזו"א ק"ז סקט"ז נקט שזה דאוריתא**

**ז. בביאור וקרויו בארבע – א. פירוש רש"י ב. פרוש תוס' ובראב"ד בכתוב שם ג. פרוש ר"ת בתשובותיו סימן צ"ו הובא בבעה"מ וברשב"א וריטב"א ותור"פ**

**ח. ביסוד סברת רש"י – עיין ריטב"א ותור"פ שנחלקו האם בפחות מד"ט מועיל או לא מועיל ועיין שפ"א צ"ה. בד"ה לימא ועיין ריטב"א שם שגם תמה על רש"י מהסוגיא ומה שישב ובעיקר סברת רש"י תמה הריטב"א והגאו"י בד"ה וקירויו הרי ביחס לרשות זה צד אחד [ויש לדון בגג משולש]**

**ט. בהא דלרש"י לא מועיל פ"ת רק בשני החמש – שפ"א ועיין חזו"א סקי"ג שחלק עליו ובמה שישב הסוגיא ועיין ע"ט סק"א שגם נקט שפ"ת נחשב פס ד"ט**

**י. בשני הלשונות בעשר ויותר מעשר – עיין בעל המאור וברשב"א וריטב"א לגבי אם יש גיפופים ועיין גאו"י בד"ה בעשר לגבי רש"י אם דנים כל מחיצה וע"ש בד"ה למ"ד ועיין שס"א בפסק הלכה ובחזו"א**

**י"א. קורה בחורבה – עיין רש"י ועיין מהרש"א לדעת שאר ראשונים [ועיין כתוב שם לראב"ד פ"ו אות ג' ועיין שו"ת הרשב"א ח"ד ס"ל- ל"ב שביאר דעת הראב"ד]**

**י"ב. האם הקושיא מסוכה זה גם ללשון שהמחלוקת ביותר מעשר – גאו"י בד"ה לימא**

**י"ג. גמ' צ"ג. לבראי עבידא – עיין חזו"א ק"ז ט"ז שקורה בפתח המבוי מועיל וכן הוא בעבודת הקודש ריש שער א' ועיין ע"ט סק"א בסוף העמוד שביאר החילוק בין סוכה לשבת וצ"ע למה לגבי בית חצי מקורה אין החסרון הנ"ל ובחזו"א הנ"ל מבואר שגם לגבי שבת יש החסרון דסוגין**

**י"ד. פ"ת שעשוי לבראי עוזר – עיין מ"ב תר"ל סק"מ ובשער הציון ל"ט שציין למחצית השקל וכן הביכורי יעקב סקכ"ד שהאריך בגדר מה נחשב שזה עשוי לחוץ**

**ט"ו. פ"ת העומד מאיליו – בה"ל שס"ט סט"ו ובפשוטו הנידון רק במבוי**

**ט"ז. האם מועיל פ"ת לכלאים בצד אחד עיין דרך אמונה פ"ז מכלאים סקצ"ח ובבה"ל שם ועיין בה"ל סוף סימן פ"ז בשם הפמ"ג לגבי צואה**

**[י"ז. יש לעיין האם עזר"נ יש פ"ת לגבי עומד לפני המתפלל]**

**י"ח. מחיצה גבוהה י' בתור פ"ת – עבודת הקודש ש"ג הרצ"ב ועיין חזו"א ק"ג סקי"ג**

**י"ט. בהא דכל סוכה לא אומרים פ"ת מהסכך – עיין רש"י סוכה י"ח: ובר"ן שם ועיין ריא"ז בסוגין כי זה בג' ראשונות**

**כ. בדין פ"ת בגשר – עיין אגרו"מ ח"א סקל"ח [הובא בשערי עירובין עמוד ש"ה] ודבריו נסתרים מתוס' פ"ו: בד"ה גזוזטרא**

א] בעיקר הדין פי תקרה יש לדון האם זה מצד גוד אחית או מצד פתח והנה תוס' בסוף ד,ה בשתי וכן ברא,ש כתבו שבקרן זוית זה לא עוזר כי יסודו מדין פתח וכן כתבו תוס' בסוף העמוד ועיין דברי יחזקאל סימן ו' סק"ב ובקה"י ס"א שדיקו מזה שזה מדין פתח וכתבו שלפ"ז לא שייך בזה בקיעת גדיים אמנם עיין רש"י סוכה ו: על הגמ' שגוד אחית זה הללמ"ס וכתב שזה פי תקרה וכן הוא בלשונו י"ט. ועיין ריטב"א י"ז. שכתב שאין למדין הלכה אחד מהשני שהרי בפ"ת אין חסרון של בקיעת גדים ובמחיצה יש וברש"י פ"ו: מבואר שבאמת זה תלויה ועיין רשב,א שבת צ"ט שבאמת תמה למה פ"ת אין חסרון של בקיעת גדים ועיין מאירי שבת ק"א. כתב שגו"א ופ"ת זה שני דינים ואין לומדים אחד מהשני ולכן אין בזה חסרון של גדים בוקעים ועיין ד"י שחזינן שזה מדין מחיצה דאם זה מדין פתח לא שייך בזה חסרון של גדים בוקעים

ב] הגמ' מביאה שרב אחר שאין במשנה פ"ת כיון שקיריו באלכסון ובביאור סוגין מצאנו כמה ביאורים בראשונים א. רש"י ביאר שהיה גג משופע שאין לזה פה ועיין ריטב,א כ"ה בד"ה דאיתמר בסופו שהקשה שמסתמא יש גג ישר וא"כ נימא פ"ת מהגג הישר ועיין ב"י סימן שס#,א שכתב שגם מי שלא ביאר כרש"י מודה שזה חיסרון ובעבודה"ק שער ג' הלכה קל"ז הביא את רש,י וכתב וראוי לחוש לדבריו ומשמע שזה לא ברור ובכתוב שם לראב"ד בסוגין חלק על רש"י ובשער הציון שס"א י"א ובשנ"ח סקפ"ט הביא את הט"ז שאומרים באלכסון ופסק שלא כדבריו

ב. תוס' ביארו שנפרץ מהגג וממילא הפ"ת יחול באלכסון וכמו שלא אומרים פתח בק"ז כך לא עוזר פ"ת בק"ז ואפילו שצוה"פ מועיל אבל כאן זה פחות פתח ובזה כיון שאין דרך עשית פתח בק,ז אין כאן פ"ת ובראב"ד בכתוב שם בסוגין תמה שאין סיבה שזה לא יועיל ועיין גאו"י בד,ה להר"י שהקשה מהגמ' לעיל שקורה באלכסון הגמ' דנה שזה יעזור והרי זה ק"ז וצ"ע כונתו הרי קורה ודאי לא מועיל בק"ז כמבואר בראשונים ו. ובהכרח כדביאר החזו"א ע,ב סק"י שכל שזה על כל הצד זה לא נחשב בק"ז

ג. עיין ראב"ד בכתוב שם שכתב שהדפנות נפרצו בק"ז אבל התקרה נשארת כצורתה ופ"ת מרובע זה ודאי לא אומרים אלא רק באלכסון והרי אין שם פי תקרה והנה בפשוטו מבואר בראב"ד שגם אם היו אומרים שאין חסרון של ק"ז זה היה באלכסון וכמבואר בחזו"א ע"ב סק"א אמנם כל זה אם כל הפ"ת הוא רק בג' מחיצות אבל לדעת רב הרי עוזר גם בשני מחיצות ובגאו"י בד"ה והא כתב שדעתו שלא מועיל פ"ת משני רוחות ואפילו שאם יגידו על רוח אחת ממילא ברוח השני יהיה עומד מרובה צ"ל שלא מתחילים לומר פ"ת כה"ג ובמגיה שם הערה 97 כתב שיתכן שכיון שמצד המחיצות כך הפתח נראה בזה התקרה לא נחשבת כגודרת רק כה"ג ועיין לשון הראב"ד שלא אומרים כי זה רחוק מהכתים וצ"ב כוונתו ובסופו כתב שביאר שנשאר שני כמן גאם בזויות וכיון שצריך להגיד פ"ת בשני דפנות לא אורמים לרב ע,ש

ד. עיין פסקי הרי"ד הובא בריטב"א שביאר שהגג יורד באלכסון וביאר שזה לא עוזר כיון שזה יורד חוץ לכותלי הבית ומשמע שהכונה שכיון שיש כאן ג' רוחות פתוחים לא אומרים פ"ת ואפילו שאם נימא רק באחד אחרי זה לגבי הצדדים יש עומד מרובה אבל זה סברא שכל שלפני הפ"ת יש כאן מקום פתוח מג' רוחות לא אומרים פ"ת

ה. עיין תור"פ שביאר שכיון שנשבר תחילת התקרה מה שנשאר אחרי זה הוא לא עבה טפח וכה,ג אין פ"ת וכן הובא בתוס' פ"ו: בד"ה גזוזטרא בשם רש"י ובפשוטו הכונה לרש"י סוכה י"ח: שרק בדבר עבה אומרים פ"ת והנה שאר הראשונים שכתבו טעמים אחרים למה סכך זה לא פ"ת משמע שלא ס"ל כן והגרעק"א הביאו בסימן שס"א ובחזו"א ע"ט סק"א כתב דשאר הפוסקים לא הביאו תנאי זה

ג] הגמ' שואלת לשמואל הרי לא מועיל פ"ת והגמ' עונה שזה רק בד' אבל בג' זה מועיל והנה שיטת רש"י שסתם אכסדרא בבקעה אין שום מחיצות ורב היתר בכה"ג והגמ' בתחילה הבינה ששמואל חולק שגם ברוח הד' לבד לא מועיל והגמ' דוחה שרק בד' רוחות לא מועיל אבל בג' זה מועיל והנה בפשוטו הביאור דאם יש כבר מחיצה אחת ויש כאן התחלת גדירה מועיל פ"ת אמנם מהא דביאר שקריו בד' הכונה שיש ד' פ"ת אפילו שיש כאן כבר ב' נחיצות שלמות מבואר שיסוד החסרון שלא אומרים פ"ת ד' פעמים והנה הראשונים הקשו דבג' בסוכה אומרת שאפילו במפולש לא אומרים לרב פ"ת ומצאנו כמה ישובים על זה ר"ת בספר הישר סימן צ"ו כתב שהכונה שסכך זה לא נחשב תקרה שהוא סיבה לפ"ת ב. רש"י שם ביאר שכיון שבקעי רבים לא אומרים פ"ת וצ"ל דבקעה זה לא עומד לבקיעת רבים ג.עיין תוס' בסוכה מה שביארו ודבריהם צ"ב

והנה תוס' חלקו וגרסו בסוגין שכי לית ליה בשלש אבל בד' אית ליה דהינו שאם יש ג' מחיצות והרוח הד' פרוצה לגמרי בזה לא אומרים פ"ת אבל אם יש קצת גדירה ברוח הד' בזה אומרים פ"ת והנה בלשון תוס' שמספיק לחי אמנם ברא"ש הלשון שצריך שני לחיים ויתכן שבמבוי מספיק לחי ובחצר צריך פס ד"ט או שני לחיים

והנה בדעת רב לתוס' זה ודאי מבואר שבצד הד' מועיל פ"ת אמנם חידשו תוס' שגם בשני צדדים כמין גם מועיל פ"ת ורק בכמין מבוי לא מועיל פ"ת והנה יש לדון האם הכונה שצריך רשות שגדורה בשני רוחות או שרק על שני צדדים אומרים פ"ת והנה בתוס' סוכה י"ח: מבואר שגם כשרבא נקט שעוזר במבוי המפולש פ"ת לאביי אבל אם יש רק דופן אחד לא מועיל אפילו שלסוכה צריך להוסיף רק עוד שני מחיצות ובהכרח שהגדר שצריך שהמקום יהיה מוקף בשני מחיצות ובפשוטו לפ"ז בכלאים בסוכה שמספיק מחיצה אחת לא אומרים פ"ת אמנם יתכן שכלאיםזה יותר קל כמבואר בתוס' צ"ג. וצ"ע ובדרך אמונה פ"ז סק" נקט שמועיל כיון שמספיק צד אחד

והנה בסוגין מבואר שמועיל לרב ברוח אחת והראשונים דנו האם מועיל בשני רוחות והביאו מהרי"ף שלא מועיל בשני רוחות ועיין רשב"א וריטב"א וברא"ש שהוכיחו מסוגין שהגמ' שואלת שגם בשני רוחות נימא פ"ת וכתב הרא"ש דיש לדחות שהכונה שרק חלק מכל דופן חסר אבל יש חלק מהדופן ולא אם כל הדופן חסר שהרי הגמ' מעמידה בק"ז אמנם קשה שהגמ' בתחילה שאלה לשמואל אפילו שלא העמיד בק"ז וכתב שהגמ' בתחילה לא ידעה שיש הבדל בין כמה מחיצות אבל למסקנא דיש הבדל באמת לא קשה שבשנים לא אומרים פ"ת אמנם קשה למה הגמ' שואלת על שמואל ועונה שנפרץ בד' למה הגמ' לא עונה שכיון שזה יותר מעשר וזה בשני צדדים כה"ג לא מועיל פ"ת וצ"ע עוד הוכיחו הראשונים שהגמ' בסוכה אומרת שרק כמבוי המפולש לא מועיל ומשמע דכמין גם מועיל ומכח זה הוכיח הרא,ש כר"ת ובקה"י בסוכה כתב שבסוכה שמספיק ג' מחיצות בזה הרי צריך לומר פ"ת רק על רוח אחת ולכן זה מועיל

והנה בהא דמבואר דבמפולש לא מועיל פ"ת הקשו הראשונים מה הגמ' שואלת משני רוחות ולמה הגמ' לא מישבת שמדובר במפולש וכתבו התוס' שזה כמו חצר וברשב,א ובריטב,א הביאו מהראב,ד שאם יש גיפופים גם אם זה מפולש בכל אופן אומרים פ"ת אמנם הרשב,א בעבודת הקודש סוף שער א' פסק שגם כה,ג לא אומרים פ"ת אמנם כתב שאם יש עומד מרובה אומרים פ"ת וכן הוא בחזו"א ע"ט סק"א וק"ז סקי"ח

ד] הגמ' עונה כגון שנפרץ בקרן זוית וקריו בד' ובביאור סוגין מצאנו כמה ביאורים בראשונים א. רש"י נקט שמדובר שיש שבירה של התקרה בצורה שצריך לומר פ"ת ד' פעמים וזה כמו ד' שלא אומרים פ"ת ועיין ריטב"א שתמה שכיון שביחס לרשות זה רוח אחת למה שזה יחשב כמו ד' ועיין תור"פ שכתב שעיקר הסברא בכמה תקרות צריך להוריד כדי לגדור הרשות ויש לדון בתקרה משולשת האם לשמואל אומרים פ"ת ויתכן שאם זה כל הרשות זה ודאי חסרון והנה עיין תוס' שהקשו שרש"י לא דק שכתב חמש שהרי ביחד באלכסון זה לא עשר ועיין שפ"א שדעת רש"י שמצטרפים ביושר ואפילו אם בעלמא בק,ז זה גודר באלכסון אבל כאן שהגדירה בפי התקרה וזה יוצא בצורה שיש יחד עשר וצ"ע ועיין חזו"א ק"ז סקי"ג שכתב שבהכרח מדובר שהחצר יותר מי"ד אמה דאל"כ נימא פי תקרה רק על השנים הצדדים שכל אחד ד"א וממילא המקום הזה משני הצדדים הוא גדור ומועיל בתור פס וממילא רק הריבוע של הה' אמות על הה' אמות לא יותר עוד הקשה שלמה לא מספיק שאומרים בחמש אמות פעמים שזה יורד וממילא השאר זה פירצה פחות מעשר וניר מדין פתח וע"ש שכתב שזה גם נחשב ד' צדדים כיון שצריך פ"ת על שני צדדים ועוד שם פתח על שני המקומות האחרים אמנם השפ"א כתב שפ"ת זה לא נחשב פס ד"ט וכמו שכתב הריטב"א שגו"א לא עושה פתח ובעיקר דברי רש"י אצלינו הגירסא ד"א וכתב החזו"א דבפחות באמת אומרים פ"ת על השנים של החמש ושני הד"א זה מדין פתח אמנם הביא מהריטב"א שגרס ד"ט ויתכן שפחות מד"ט שזה לא שיעור פרצה בזה מועיל להחשב פתח וצ"ע והנה בתור"פ כתב שפחות מד,ט שזה לא שיעור כותל לא מועיל פ"ת ולחומרא אמנם בריטב"א מבואר שזה לקולא

ב. עיין תוס' שכתבו שעיקר המכון שנפל מהתקרה שליד המחיצה בשני הצדדים כמין גם וזה קרה על ידי שנפרץ בקרן זוית ונסתפקו תוס' האם לשמואל גם צד אחד זה חסרון או שרק בצירוף שזה שני צדדים זה חסרון והנה בתוס' משמע שרק אם יש מרחק של ד"א זה חסרון וכתב החזו"א סקי"ד שלא ידע שיעור זה מהו ואם זה ד"ט א,ש דאל"כ זה מקום פטור אמנם בפתוח לכרמלית יש כאן מצא מין את מינו והנה עיין חזו"א סקי"ג שתמה שגם בצד אחד הרי מה שלא מתחת לתקרה ודאי שהוא אסור דעליו אין מחיצה וא"כ המקום מתחת לתקרה זה פרוץ למקום האסור וצריך פ"ת על פני כל הצד הרבעי ולשמואל זה לא מועיל וצ"ב מה שישב שם

ג. עיין רשב,א וריטב"א ובתור"פ ובפשוטו כן הוא בבעל המאור שהביאו מר"ת שהכונה שהתקרה נשארה שלמה ולשמואל צריך שבצד הד' יהיה שני פצימין ורק כה,ג מועיל ויש לעיין האם צריך דוקא שני פצימין או שגם סוף הכותל יכול להועיל ובעבודת הקודש סימן ט"ו מפורש שמועיל כותל כנגדו וצ"ע כאן בלשונות הראשונים

ה] הגמ' אומרת בלשון הראשון שאם יש עשר לכו"ע זה מועיל והמחלוקת כשזה יותר מעשר עיין תוס' שהקשו שפחות מעשר למה שלא יועיל ולכן ביארו שזה פרוץ במלואו וכן הוא ברשב"א ובריטב"א אלא דמבואר בדבריהם שזה היתר אחר מיותר מעשר שכאן זה מצד פתח וביותר מעשר זה מצד פי תקרה וזה כשיטתם שפ"ת זה לא מדין פתח והנה בעיקר קושית תוס' על רש,י כאן שמדובר שה פרוץ במלואו מג' צדדים ודאי שמעיקר הדין זה לא עוזר וכל קושית הראשונים זה לשיטתם שלשמואל לא עוזר רק ברוח ד' והנה ללשון הראשון המחלוקת ביותר מעשר בפרוץ במלואו וללשון השני גם בעשר בפרוץ במלואו נחלקו והנה הראשונים הסתפקו ללשון השני לרב האם ביותר מעשר ויש שני גיפופים זה יעזור והבעל המאור כתב שזה מועיל וכן הריטב"א והרשב"א נסתפק בזה אמנם בעבודת הקודש סימן ט"ו נקט שמועיל ומשמע שלשמואל זה לא מועיל ורק לרב כמו שמועיל בפחות מעשר בפרוץ במילאו ה"ה כאן וצ"ב איך יתכן שלשמואל זה לא מועיל הרי הוא העמיד המשנה ביותר מעשר וברוח אחת יש פי תקרה ורק בשני רוחות זה לא מועיל מצד שזה בארבע וכראשונים לעיל וצ"ע ועיין גאו"י שלרש"י שהכונה בארבע שזה ד' כתלים תלוי בכל אחד אם יש עשר ולא מצטרף כולם יחד והנה לענין הלכה הבעל המאור פסק להחמיר והרא,ש כתב להקל וכן נקט השו"ע בדעת הרי"ף והרמב,ם ולכן היקל בזה

ו] קורה ד' מתרת בחורבה ר"י ביאר שהכונה מד' צדדים שזה עצמו יחשב ד' מחיצות וזה כשיטתו שבזה נחלקו רב ושמואל וכן כתב הריטב"א שנדחק לשיטתו אמנם עיין מהרש"א דלראשונים הכונה שהמקום מוקף ג' מחיצות ורק חסר מחיצה בצד הד' ובזה יש פי תקרה ולכן הגמ' אומרת שבפחות מעשר זה תלוי בשני הלשונות וביותר מעשר זה רק לפי רב ועיין ראב"ד בכתוב שם פ"ו שלא קי"ל בזה דהרי לא אומרים פ"ת משני רוחות וצ"ע שהגמ' פה אומרת שזה כרב ועיין שו"ת הרשב"א ח"ד ס"ל ל"א דמשמע שנקט שיש בזה מחלוקת אמוראים האם בשני רוחות לרב מועיל פ"ת ולהלכה זה לא מועיל

] מבואר בגמ' שאכסדרא שיש לה פצימין זה מועיל רש"י ביאר הכונה שיש מחיצות של לבוד והתוס' ביארו שיש בשלישית טפח וזה עשוי על ידי לבוד והנידון האם צריך ממש טפח או מועיל לבוד והרמב"ם ביאר שכה"ג אומרים פ"ת לכו"ע והנה הרמב"ם העמיד בכמין מבוי ועיין ביאור הגר"א סימן תר"ל שביאר שמדובר שבצד השלישי זה סגור ורק ביחס לסוכה זה פתוח כי אין בסוף סכך ועיין רמ"א שהרא,ש חלוק על זה

]אין לה פצימין הגמ' דנה שזה תלוי ברב ושמואל התוס' ביארו שמדובר שיש כמין גם והנידון לומר פ"ת ברוח אחד וזה תלוי ברב ושמואל ועיין גאו"י שאם זה פחות מעשר אין זה קשור לרב ושמואל ללשון אחד אמנם יש שדנו שלראשונים שזה עוזר מצד פתח א,כ בסוכה שלא עוזר צורת הפתח גם זה לא יועיל ועיין ריטב"א שהקשה לרש,י שעוזר בג' צדדים א,כ סוכה שצריך רק ג' צדדים למה שלא יעזור ומבואר חידוש שלא נקט שצריך שיהיהי דופן אחד אלא ההבדל על כמה מחיצות אומרים פ"ת וע"ש שדיק מרש,י שביאר ששמואל ודאי מודה לסברא של רבא שזה לא עשוי לבפנים ולכן זה לא מועיל

] הגמ' אומרת שרבא אומר שלא מועיל פ"ת אלא לצד הפנימי ומבואר שאפילו שזה מחיצה כלפי הצד הפנימי לא אומרים שממילא זה מועיל לצד החיצוני ועיין חזו"א ק"ז סקט"ז שכתב לדון שאביי שחולק רק כיון שזה מחיצה לצד הפנימי לכן זה מועיל גם לבחוץ וכתב נפק"מ בקורה בחורבה שהפה החיצוני הו עגול וכל מה שיועיל זה הפה הפנימי והרי זה רק יועיל לבראי ולא לתחתיו שהרי זה פרוץ מכל הצדדים דהינו שהחזו"א נקט שיש מעלה במה שחל כאן רשות וצ"ב עומק הסברא והנה משמעות הגמ' שרבא לא אמר סברא רק בסוכה אלא גם לגבי שבת והנה יש לדון בהניח התקרה כדי שזה יחשב מחיצה לבחוץ האם זה יועיל דהינו האם תלוי במה כונתו או שכונת הגמ' זה ציאות של מחיצה כלפי פנים ולא כלפי חוץ ויתכן שזה תלוי האם זה פתח או מחיצה והנה בגמ' לעיל מבואר לגבי בית חציו מקורה ויש גפנים מתחת שמותר לזרוע ועיין תוס' שם שלשמואל צ"ל שבכלאים מועיל פ"ת בכל הצד הרבעי וצ"ע למה אין שם החסרון שזה עשוי לגבי בפנים ואולי כיון שהגפנים גדורים ממילא גם הזרעים אמנם בגמ' לגבי חצר וקטנה מבואר לא כך ואם שם זה סברא מיוחדת מצד פתחה של גדולה א"ש אמנם יתכן דשם כלפי הקטנה אין פי תקרה אבל כאן הקטנה רואה את המחיצה של הגדולה וביותר שזה סברא שממילא זה מקבל שם מחיצה וממילא הקטנה רואה מחיצה גמורה ויתכן עוד שגם בזה חלוק כלאים משבת ועיין תוס' פ"ו: בד"ה הא דמבואר שגם לגבי שבת גם אם זה לא מועיל לצד שמתחת הקורה זה עוזר לצד השני ע"ש

] הקשו הראשונים למה סוכה צריך ג' מחיצות ולא יועיל פ"ת ומצאנו בזה כמה ישובים א. רש,י סוכה י"ח כתב מצד שצרחך תקרה עבה והראשונים ביארו טפח ולפ"ז אם יעשה עבה זה יועיל וצ"ע ב. בספר הישר סימן צ"ו כתב כיון שזה הוצין ויתכן הכונה שאין קשר בין קנה לקנה או שזה דבר חלש ג. הרא"ה בסוכה והר,ן והריטב,א כתבו שכיון שזה ארעי אין בזה פי תקרה שרק דבר קבוע יש בזה פ"ת ד. בפסקי הרי"ד בסוכה כתב שלא אומרים פ"ת במקום העשוי לבקיעת רבים וגם אביי שאמר שמועיל זה רק באסכדרא שזה מקום סתום מועיל פ"ת ה.הריא,ז בסוגין כתב שלא מועיל אלא בכותל ד'

]הרמב"ם פי"ז משבת הל"ה כתב שאכסדרא בבקעה שזה רה"י אבל הזורק לתוכו פטור ובפשוטו מצד שנקט שזה רק מדרבנן ועיין השגות הרמ"ך שהשיג עליו שרק קורה שזה מדרבנן זה כך אבל כאן זה מחיצה וכתב הבה"ל דמבואר שדעת הרמב"ם שזה רק מדרבנן וצ"ע שהגמ' דנה שזה יועיל בסוכה וכן הגמ' לעיל אומרת שזה מועיל בכלאיים

ועיין רמב"ם דמבואר שחילק שלגבי שלא יחשב קרפף בית סאתים נקט שמועיל פ"ת אפילו מד' צדדים אמנם לגבי לגדור מועיל רק בצד ד' והנה בגמ' כ"ה: מבואר שיש קולא שאפילו כי ארזילא מועיל אמנם הרמב"ם גרס שאפילו שזה בד' צדדים ע,ש בגירסות הראשונים

] עיין תוס' פ"ו. שלמדו בדעת רש"י שמועיל פ"ת אפילו אם זה רק טפח ותמהו הראשונים א"כ למה כל קורה זה לא מעיקר הדין מדין פ"ת וכתבו הרא"ש והרשב"א והריטב,א שם שפ"ת זה רק בד"ט ועיין רשב,א ג. שבאמת אם זה בריאה לקבל אריח זה פ"ת מעיקר הדין וזה מועיל אפילו למעלה מכ' ובריטב"א פ"ז. נקט שזה לא מועיל למעלה מכ' וצ"ב הסברא ועיין בה"ל שהסתפק האם צריך סמכו עליו מערב שבת ולכאורא כיון שזה משום מחיצה מעיקר הדין לא צריך בזה סמכו מער"ש ובעיקר מה דנקט הרשב"א שצריך בריאה הנה הראשונים הקשו על סוכה ותירצו כי זה ארעי ומשמע שלא צריך בריאה ומקור הרשב,א מהא דכל קורה גם אםזה ד"ט לא משמע שזה מועיל מדין פ"ת ועיין אור גדול סימן נ"ה שהביא מריו""נ שלא צריך ביראה כיון שזה מדין פ"ת ומבואר שחלק על הרשב"א ובח' הר,ן ג. הביא מהראב"ד שקרוה גם רחבה ד' לא מועילה בתור פ"ת ויתכן כי זה למעלה מכ' ויתכן שלמבוי זה לא מועיל כי צריך היכר

] הרשב,א בעבודת הקודש שער ג' הלכה רצ"ב כתב שאם נתן על אוגנו של בור מחיצה גבוהה עשר אפילו אם היא רחבה ד' לא אומרים פ"ת ובפשוטו זה כשיטתו שקורה שיש לה שם מחיצה אין לה דין קורה ויתכן שהרא"ש שם יחלוק עליו ובחזו"א ק"ג סקי"ג כתב שלא ידע השיעור שזה תקרה או מחיצה דהינו שנראה שכל שלפי מראהו זה נראה מחיצה אין לדון בזה דין פ"ת

] מבואר בגמ' בסוף פירקין שר"י ס,ל שהבונה עליה על גבי שני בתים או גשרים יש פ"ת והנה לרבנן שלא מועיל תוס' סוכה כתבו כי זה מפולש ור"ת בספר הישר כתב כי אתו רבים ומבטלי מחיצה וצ"ל שלר"י כיון ששני מחיצות דאוריתא אין אתו רבים ויתכן שגם אם צריך שלש אבל כיון שנים כדינם זה מספיק והנה כאן זה רה"ר מקורה וזה לא רה"ר ומבואר שגם כה,ג זה עושה אתו רבים ואולי זה רק לגבי פ"ת וצ"ע ועיין אגרות משה ח"א סימן קל"ח שכתב שבגשר לא שייך לומר פ"ת כי זה עשוי למעליו ולא מתחתיו וממילא זה כמו שלגואי עבידא ולא לבראי וע,ש מה שיש ב ממשנתינו אמנם הראשונים פ"ו לגבי גזוזטרא שמעל המים גם נקטו פי תקרה וצ"ע

] הנה בסוגין מבואר שר' יהודה ס"ל שבשני רוחות אומרים פ"ת ואפילו מפולש והנה תוס' לעיל הקשו למה הגמ' לא ישבה שהמשנה זה מפולש ועיין ממאירי שם שהרי המשנה זה כר"י ולר"י מועיל גם במפולש ובאמת גם מה ששמואל עונה שלא מועיל רק בד' הרי המשנה זה גם כר"י ולדבריו אין בזה חסרון וכן הוא ברש"ש צ"ד. עוד צ"ע איך שמואל אומר שלא מועיל ברוח ד' אלא רק אם שי קצת גדירה הרי בר"י רואים שמועיל פ"ת על פני כולו ורבנן חולקים רק מצד שזה מפולש וצ"ע

#### כ"ה תשרי פ"ד [זמן מלחמה בעזה הוקדם הזמן]

# סוגיא דשירא

**משנה ט"ז: - משנה י"ז. [חוץ ממה שכבר למדו] טושו"ע ש"ס ס"א [ע"ש היטב במ"ב ובבה"ל]**

**עיין היטב רשב"א וריטב"א וח' הר"ן בסוגין ועיין רי"ף וריוה"נ ורמב"ם פט"ז הי"ב י"ח ובעבודת הקודש ש"ג ה"פ פ"א והלכה קט"ו ואילך ובחזו"א ע"ז סק"ג ד' ועיין פמ"ג שס"ג מש"ז סק"א הובא בשעה"צ סק"ב ועיין בראשונים כאן האם היתר שירא זה גם בהוקף שלא לדירה**

**א. ביסוד החסרון של מחיצה שאינה של שתי וערב – עיין היטב רשב"א וריטב"א בסוגין [וברשב"א כ"ב. בד"ה מתניתין ובריטב"א שם] ובתוס' י"ח. בד"ה אפילו ובעבודת הקודש ש"ג פ"א הפ"א וברש"י ט"ו. בד"ה אין מטלטלין ובח' הר"ן בסוגין ועיין רי"ף בסוגין שגרס שתשמישה לאויר ובריו"נ [ויש כאן נידון האם הותר גם בלא הוקף לדירה עיין לשונות רש"י כאן צ"ג. ובראשונים] ועיין ריטב"א בד"ה וחכמים בסופו דנקט שההיתר של רבנן בישוב ביחיד זה ודאי לא באינו מוקף לדירה וברשב"א בד"ה וה"ה מבואר לא כך ובבית מאיר ש"ס בד"ה והנה שדיק מרש"י בד"ה ליתן שבתרתי לריעותא דהינו לא הוקף לדירה ווהוי שתי גם בבית סאתים אסור**

**ב. שיטת הרמב"ם -פט"ז משבת הי"ב ובהשגות ההשלמה ובהי"ח ובגאו"י בד"ה והרמב"ם ובקרן אורה ועיין בפיהמ"ש ומבואר שנקט שיש כאן שני נידונים בסוגין**

**ג. עיין ר"ח ורי"ף שפסקו כרבנו בתראי – ועיין הגהות הב"ח שם ועיין גאו"י בד"ה והלכתא שתמה על זה ולרמב"ם הנ"ל ניחא ועיין רשב"א בד"ה איכא ביניהו**

**ד. בדין שירה בישוב – ריטב"א בד"ה איכא וכן מפורש בעבודת הקודש הקט"ז שלהלכה מותר ובחזו"א סק"ד בתוך הדברים נקט לאיסור ועין רי"ף שכתב שהלכה כרבנן בתראי ועיין גאו"י בד,ה והילכתא שתמה על זה ועיין הגהות הב"ח**

**ה. מחיצת שתי שיש בכל פס ג"ט - גאו"י בד"ה מסתברא ועיין עבודת הקודש ש"ג הקט"ז ועיין תוס' סוכה ט"ז: בד"ה בפחות ובתור"פ שם דמשמע שכל שיש ד"ט זה לא מחיצת שתי ועיין חזו"א ע"ז סק"ג וע"ש לגבי פרצת עשר**

**ו. האם בעומד מרובה יש גם חסרון סוגין – עבודת הקודש הקט"ז ריטב"א בד"ה וחכמים ועיין גאו"י בד"ה הא דפליגי ועיין מ"ב ובחזו"א ע"ז ג'**

**ז. בדין שנים האם נותנים ארבע – עיין ב"י ובח' אבן העוזר [ובמאירי הביא שני דיעות ובעבודת הקודש ש"ג הקי"ט מפורש שרק סאתים]**

### סוגיא דשירה שחנתה במדבר

א] מבואר במשנה שנחלקו תנאים במחיצה מסוימת והנה פשטות המשנה שהחסרון מצד שזה שתי וערב ואם זה היה מחיצה גמורה אין בזה שום חסרון והטעם דזה חשיב מוקף לדירה אפילו שזה דירה זמנית וכן הוא בח' הר"ן ורק יש כאן חסרון חדש שזה מחיצה לא טובה שזה רק שתי לבד או ערב לבד ובזה מצאנו כמה שיטות א. דעת רב יהודה שיחיד נותנים לו בית סאתים בכל אופן ושירא מקבלת כל צרכה ב. דעת ריבר"י שיחיד מקבל בית סאתים ושירה מקבלת שש סאין ולא יותר גם אם הם צריכים יותר ואם יש ארבע אנשים מקבלים שמונה סאין ג. דעת חכמים שאחד שירה ואחד יחיד במדבר הוא מקבל כל צרכו אבל בישוב אין הוא מקבל אלא עד סאתים ודעת רבנן בתראי שאין הבדל בין ישוב למדבר אלא תמיד הוא מקבל כל צרכו והנה להלכה קי"ל דיחיד מקבל בית סאתים ושירה מקבלת כל צרכה דהינו אם זה ג' אנשים והנה יש לדון האם ההיתר של שירה זה גם בישוב לת"ק ועיין ריטב"א בד"ה איכא ביניהו שדיק את לשון הגמ' יחיד בישוב איכא ביניהו ששירה בישוב לכו"ע יש ההיתר [ועיין גאו"י בד"ה הילכתא] ויש לדחוק שהגמ' באה לומר שאפילו יחיד מותר אבל לת"ק אין שום היתר אלא במדבר ועיין חזו"א ע"ז ד' בתוך הדברים שכתב שרבים בישוב אין היתר אמנם עיין עבודת הקודש אות קט"ז שכתב מפורש להלכה שההיתר של שירה זה גם בישוב

והנה עיין רי"ף שכתב שהלכה כרבנן בתראי וצ"ב מה נפק"מ הרי לגבי יחיד קי"ל כר"י ולגבי ג' אין בזה מחלוקת וכבר תמה בזה הגאו"י בד"ה והילכתא והיה מקום לדחוק שכונתו לרבים בישוב אמנם כתב מפורש הנפק,מ ליחיד ובזה פסק הלכה ועיין ב"ח שכתב שס"ל שלת"ק בישוב לא הותר אפילו בית סאתים וזה דלא כריטב"א שכתב שזה מותר בכל מקום אמנם יתכן שזה לשיטתו שהחסרון מצד לא הוקף לדירה ועיין לקמן דבפשוטו מבואר ברי"ף ור"ח והרמב"ם שיש כאן נידון במחיצת שתי ובזה קי"ל שתמיד זה עוזר ויש כאן נידון בלא הוקף לדירה ובזה קי"ל שביחיד זה לא עוזר וצ"ע

ב] מבואר בגמ' שאם יש שלשה שזה שירה נותנים להם כל צרכם ובלבד שלא יהיה בית סאתים פנוי מכלים עיין ב"י שהביא מהמרדכי שכל הנידון ביותר משש אבל אם יש רק שש בזה אפילו אם יש בית סאתים פנוי זה מותר ובפשוטו הוא מדויק מהגמ' שאמרה מקרה שזה יותר משש ועיין ח' הר"ן שהביא כן מהרשב"א אמנם הריטב"א כתב מפורש שכל שיש סאתים פנוי זה אסור ועיין גאו"י שכן הוא פשטות הרשב"א בעבודת הקודש הקט"ז קי"ז שהוזכר שלא יהיה סאתים פנוי ולא מדובר שם על שיעור מסוים וכן הוא פשטות הרמב"ם וכן פסק המ"ב

ג] מבואר בגמ' שיחיד נותנים לו בית סאתים ושלש נותנים שש ועיין ב"י שכתב להסתפק בשנים האם מקבלים בית ד' או שמקבלים רק שתים והנה בגמ' לקמן צ"ג. מבואר ששלשה שחנו ואמצעי מגופף ושנים החצונים אינם מגופף מקבלים כל אחד שנים ובפשוטו מבואר שלא אומרים שכיון שהם לא שירה ממילא ביחס לחצונים זה נחשב שיש לה ד' ועיין ב"י שכתב לדחוק שדוקא שם כי כל אחד נמצא בשטח נפרד אבל לא כשהם דרים יחד בשטח יותר מסאתים [ועיין ח' אבן העוזר מה שתמה בזה מתוס' כ"ה.] והנה הריטב"א הביא צד שריבר"י באמת אמר שכל אחד מקבל שנים אבל חכמים מחמירים ממנו שיש רק שנים או שגם ריבר"י ס"ל כך ועיין ריו"נ שכתב שמקבל ד' ועיין אבן העוזר שגם נקט כך וכתב לבאר שזה עצמו תלוי במחלוקת ריבר"י ורבנן דלריבר"י שגם שירה לא מקבלים יותר משש לכן החמירו שגם שנים לא מקבלים יותר משנים אבל לרבנן שבשירה מקבלים כל צרכם ממילא בשנים החומרא שמקבלים ארבע ולא כל צרכם

ד] עיין לעיל שכתבנו שיסוד נידון סוגין זה מצד שתי לבד או ערב לבד אבל באמת חשיב שזה מוקף לדירה אמנם עיין תוס' י"ח. וכן ברשב"א ובריטב"א כ"ב. שהקשו על רש"י שכתב שפסי ביראות זה נחשב הוקף לדירה הרי אפילו מחיצה של שתי וערב בשירה זה לא מוקף לדירה וכתבו שזה קולא מיוחדת בפסי ביראות או שחלקו על רש"י ומשמע שנקטו שהחסרון של סוגין זה מצד שזה לא מוקף לדירה ומה שפחות מבית סאתים מותר מצד שגם בלא הוקף לדירה מותר פחות מבית סאתים ועיין רש"י ט"ו. שכתב שכל היקף גרוע רבנן נתנו שיעור של בית סאתים וכתב כגון מחיצת שתי או שלא הוקף לדירה או היקף שמאיליו ע"ש אבל לראשונים הכל אותו חסרון ועיין לשון עבודת הקודש ה"פ פ"א שהביא חסרון של שתי כמו לא הוקף לדירה ואינו מוכרח

ועיין רשב"א וריטב"א שלמדו מהתוספתא שגם במקום שלא הוקף לדירה יש היתר בשירא ובריטב"א בד"ה וחכמים בסופו כתב שלגבי יחיד כל צרכו גם לחכמים שמותר כאן זה אסור דלא משמע שכל המשניות של יותר מבית סאתים זה רק במקום פנוי אמנם ברשב"א משמע שגם בכה"ג מותר ומשמע מצד שכל שיש שם דיורים זה עדיף דהינו שהאיסור במצב שאין שם דיורים אבל מדובר ששבתו שם וחישב דיורים ובזה הקילו והנה הרשב"א הוכיח מהגמ' צ"ג. לגבי ג' קרפפות אמנם רש"י דחק שם שהכונה מחיצת שתי או ערב וזה כשיטתו וצ"ע הריטב"א שם שביאר כרש"י והנה עיין לשון הרשב"א בד"ה מתניתין שהסברא שצריך שלא יהיה בית סאתים פנוי שכה"ג זה כמו הוקף לדירה ולפ"ז באמת זה סברא גם להתיר ביחיד והנה עיין בה"ל שהביא מהתו"ש שמחיצת שתי או ערב אסור לטלטל משם לכרמלית וזה עדיף ממקום שלא הוקף לדירה אמנם כל זה לרש"י אבל לראשונים הנ"ל שיסוד חסרון של שתי וערב שזה כמו שלא הוקף לדירה א"כ אין מקום לזה ובחזו"א כתב שהרי בתוסק מבואר שמקום שמוקף ג' מחיצות מותר לטלטל משם לכרמלית אפילו שזה רה,י גמור וא"כ גם כאן זה כך ועיין תו"ש מה שחילק בזה

והנה הרשב"א והריטב"א הנ"ל למדו הלכה זו מהתוספתא והגמ' צ"ג. אמנם עיין ר"ח ורי"ף שגרסו בגמ' דירה שתשמישה לאויר ועיין ריו"נ שתמה על לשון הרי"ף ואין בזה שתי וערב הרי אם זה תשמישה לאויר גם במחיצות טובות זה לא מועיל וברש"י מבואר שבאמת זה שני חסרונות דהינו שני דוגמאות ויתכן שבאו לומר שגם בשני החסרונות יחד יש קולת סוגין ולפ"ז מפורש בסוגין שגם בזה יש הנידון להתיר שירא והנה הרמב"ם פסק לגבי מחיצת שתי שתמיד זה עוזר ולגבי שירה שחנתה בבקעה כתב שגם במחיצה גמורה יש חסרון ועין גאו"י בד"ה והרמב"ם דמשמע שנקט שיש כאן שני חסרונות אחד מצד שזה מחיצת שתי ובזה פסק כרבנן דמשנתינו שאין כזה חסרון וכמבואר בגמ' שגם בישוב זה עוזר ואפילו ליחיד ויש כאן עוד סוגיא מצד שירא במדבר שזה לא מוקף לדירה ובזה ר"נ פסק שיש היתר של סאתים ליחיד ובשירא כל צרכה וכן מבואר בפיה"מ שחילק את זה לשני נידונים ועיין קרן אורה שהאריך בביאור דעת הרמב"ם וצ"ע בכל זה

והנה רש"י שביאר סוגין מצד שתי וערב בפשוטו ודאי צריך מוקף לדירה וכמבואר בח' הר"ן והנה בבית סאתים דשם הרי תמיד מותר גם בלא מקוף לדירה מסתבר שזה גם אם יש החסרון של שתי או ערב ולא מצאנו ששני החסרונות יחד גרע אמנם עיין בית מאיר סימן ש"ס בד"ה והנה שדיק מרש"י בד"ה ליתן שכה"ג זה אסור [ואולי בפחות מבית סאתים מותר] דהינו שבתרתי לגריעותא גרע אמנם לראשונים מבואר שמותר ויתכן שזה לשיטתם שזה אותו חסרון וממילא אין כאן תרתי לגריעותא וצ"ע

והנה בפשוטו לדעת רש"י כל חסרון סוגין רק במחיצת שתי או ערב ועיין שעה"צ שהביא מהפמ"ג שאם יש קנה אחד ערב זה מספיק והחזו"א תמה על זה והנה יש מקום לומר שנקט שהחסרון שזה ארעי ולא שהדין לבוד זה החסרון וכן הוא בלשון הריטב"א אמנם כתב שגם בקורות יש החסרון הנ"ל ועיין שער הציון שכתב שגם קנים אחד ליש השני עוזר וכונתו לחדש אפילו שזה לא חזק ומבואר שזה יסוד החסרון והדבר נפק"מ בכל הגדירות של החצרות המצויות היום שזה שתי אם ברזל למעלה שמחבר והנה עיין מ"ב שהביא מהרשב"א בעבודת הקודש [הקט"ז] שגם בעומד מרובה יש חסרון וכן הביא מהריטב"א [כמדומה שיש לדחוק שכונתו שעל ידי השתי נהיה עומד מרובה] שזה מחיצה גמורה ובקרן אורה דן שרק בפרוץ מרובה יש חסרון וצ"ע ובחזו"א כתב שגם לדבריהם אם יש שני מחיצות שלמות זה ודאי טוב [והנה צו"ה לא מועיל בד' רוחות ולבוד מועיל חזינן שזה עדיף לגבי פחות מבית סאתים וצ"ע למה לא יהיה חסרון סוגין בצו"ה] ועיין מ"ב שהביא מהתו"ש שבדופן הרביעי אין חסרון של מחיצת שתי ומשמע שבשלישי יש חסרון אפילו שמדואריתא מספיק לחי אמנם החילוק דמדרבנן יש דין ג' מחיצות משא"כ לאחר ג' מחיצות שמועיל רק תיקון בזה ודאי לבוד זה לא גרע והנה עיין גאו"י בד"ה מסתברא שכתב שמסברא כל שיש שתי רחב ג"ט בזה הוא יותר מלבוד אמנם דיק מהריטב"א שכתב קורות משמע גם אם זה ג"ט לא כך אמנם בתוס' סוכה ט"ז: ובתור"פ מפורש ששם שאם יש שם מחיצה ד"ט אפילו שצריך להגיע ללבוד אבל זה מעמיד מחיצה ולא שכל החלות מחיצה הוא על ידי לבוד [וכן דיק החזו"א מדבריהם] וצ"ע בזה ועיין חזו"א ע"ז ג' שכתב שמסתברא שגם אם יש פרצת עשר ותיקנה על ידי לבוד שמועיל וזה כשיטתו שזה רק מדרבנן ממילא נקט שהלבוד מחזיר הגדירה וצ"ע