הוצאת אחרים י - סומא אם מוציא אחרים בהגדה
קטגוריות: ש_ס / א ברכות / ברכות - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / קונטרס בענין הוצאת אחרים בברכות ובמצוות

ניסן תשפ"ד

## בהא דלמ"ד דסומא פטור מלומר הגדה אינו מוציא אחרים אף דכל ישראל ערבים זל"ז

א] א] פסחים קט"ז ב' א"ר אחא בר יעקב סומא פטור מלומר הגדה כתיב הכא בעבור זה וכתיב התם בננו זה מה להלן פרט לסומא אף כאן פרט לסומין, איני והאמר מרימר שאלתינהו לרבנן דבי רב יוסף מאן דאמר אגדתא בי רב יוסף אמרו רב יוסף מאן דאמר אגדתא בי רב ששת אמרו רב ששת וכו'.

ומבו' דלמ"ד דסומא פטור מלומר הגדה, אף אינו מוציא אחרים באמירת ההגדה, ולכאו' הוא משום דכל שאינו מחויב בדבר אינו מוציא את הרבים יד"ח.

והחקרי לב באו"ח סימן מ"ח ד"ה ושם ראיתי עמד בזה דלמש"כ תר"י והרא"ש בברכות כ' ב' דהא דנשים אינם מוציאות אחרים בברהמ"ז למ"ד דנשים בברהמ"ז דרבנן הוא משום דאינם בכלל ערבות, אך אם היו בכלל ערבות היו מוציאות את האנשים אף שאינם מחויבות בדבר, וא"כ הדין נותן דאף אם סומא פטור מלומר הגדה, מ"מ כיון דהוא חייב בכל המצוות וישנו בכלל ערבות יהא מוציא אחרים בהגדה,[[1]](#footnote-1) וכן עמדו בזה המרומי שדה בברכות שם ובתשו' בית שלמה או"ח סימן י"ד, עיי"ש.

## אם סומא הוי בכלל ערבות

ב] והחק"ל שם כתב לדון דאף למ"ד דסומא חייב בכל המצוות מ"מ ל"ה בכלל ערבות, ועיי"ש במש"כ לפרש הטעם בזה, במש"כ לפקפק בזה, וע"כ הוא דאם סומא פטור מלומר הגדה אינו מוציא אחרים, ובסו"ד כתב דלפ"ז נמצא חידוש רב לדינא דאף בשאר המצוות דסומא חייב והוא מוציא בהן אחרים, מ"מ אם יצא אינו מוציא משום דאינו בכלל ערבות, והניח לזה בצ"ע.

אך הפמ"ג בס' תיבת גומא בחקירות שבסוף הספר חקירה ד' כתב בפשיטות דלמ"ד דסומא חייב בכל המצוות אף הוי בכלל ערבות, וכן נקט בתשו' נובי"ת או"ח סימן קי"ב בתשו' הגר"ש ז"ל, וכן נקטו המרומי שדה והבית שלמה שם, ולפ"ז הדק"ל דמ"ט למ"ד דסומא פטור מלומר הגדה אינו מוציא אחרים יד"ח מדין ערבות.

## אם י"ל דהיינו משום דמי שיצא אינו מוציא אלא למי שאינו בקי

ג] ולכאו' י"ל בזה לדעת רבים מקמאי דכל הא דמי שיצא מוציא הוא למי שאינו בקי, ומשמעות דבריהם דהיינו משום דכל שהוא בקי ובידו לברך לעצמו ליכא לדין ערבות, ונתבאר בסימן ?, ולפ"ז ניחא דע"כ אם סומא פטור מקריאת ההגדה אינו מוציא אחרים הבקיאין מדין ערבות, דליכא דין ערבות אלא למי שאינו בקי, וזהו דפרכינן דאם סומא פטור מלומר הגדה מ"ט היו רב יוסף ורב ששת אומרים את ההגדה בביתם אף שהיו שם בקיאין.[[2]](#footnote-2)

ד] והנה אמנם נתבאר בסימן ? בדעת כמה מקמאי דכל הא דמי שיצא אינו מוציא את הבקי הוא רק בברכה, משום דכל שהוא בקי אינו רשאי לברך לו והו"ל כברכה לבטלה, אך במצוה שפיר הוא מוציא אף את הבקי, ולפ"ז לכאו' הדק"ל, דא"כ אף אם סומא פטור מקריאת ההגדה, מ"מ בידו להוציא אחרים בהגדה ואף את הבקיאין.[[3]](#footnote-3)

אך באמת שפיר ניחא, דהרי עיקר הא דמי שיצא מוציא במצוה אף את הבקי, ול"ד להא דאינו מוציא בברכה אלא לשאינו בקי, הוא משום דכל המחויב בדבר מוציא אחרים אף בלא דין ערבות, וע"כ אף דליכא דין ערבות לבקי שיכול לעשות בעצמו וע"כ לא מצי אחר לברך בשבילו, מ"מ שפיר מצי להוציאו במצוה, דל"ב בזה לדין ערבות, אך אך בסומא למ"ד דפטור מקריאת ההגדה שאינו מחויב בדבר ובאנו לדון שיוציא את האחרים מדין ערבות, הרי דכל שהאחרים בקיאין וליכא דין ערבות אין הסומא מוציאן.

ה] אמנם הנה לא נתישבו בזה ד' הרא"ש, דכבר נתבאר בסימן ? סק"? בדעתו דאיכא דין ערבות אף לבקי, ומה"ט הוא דמי שאכל כזית מוציא למי שאכל כדי שביעה אף כשאותו שאכל כדי שביעה יודע לברך, עיי"ש, ולפ"ז הדק"ל דמ"ט למ"ד דסומא פטור מלומר הגדה אינו מוציא את האחרים יד"ח מדין ערבות אף שהם בקיאין.[[4]](#footnote-4)

## במש"כ רשב"ם דבזמן ביהמ"ק סומא פטור מלומר הגדה ובזה"ז סומא חייב

ו] ונראה לישב, ובהקדם, דהנה בסוגיין משני דקסברי רבנן מצה בזה"ז דרבנן, ופריך מכלל דר"א בר יעקב סבר מצה בזה"ז דאורייתא והא ר"ב בר יעקב הוא דאמר מצה בזה"ז דרבנן, ומשני דקסבר כל דתקון רבנן כעין דאורייתא תקון, ופרכינן לרב יוסף ורב ששת דודאי דכל דתקון רבנן כעין דאורייתא תקון.

ובפי' רשב"ם שם כתב, ז"ל, כעין דאורייתא תקון וכשם שבזמן שביהמ"ק קיים פטור השתא נמי פטור ואינו מוציא אחרים יד"ח, עכ"ל.

והטו"א במגילה כ"ד א' כתב לפרש לדבריו דהיינו דהא דמשני דקסברי מצה בזה"ז דרבנן היינו דהא דסומא פטור מלומר הגדה הוא דוקא בזמן ביהמ"ק אך בזה"ז הוא חייב מדרבנן, וע"ז הוא דפרכינן דכל דתקון רבנן כעין דאוריתא תקון וכיון דבזמן ביהמ"ק הוא פטור לגמרי אף מדרבנן ה"נ בזה"ז הוא פטור אף מדרבנן,[[5]](#footnote-5) - ועיי"ש שתמה ע"ז דמאי ס"ד לומר דבזמן ביהמ"ק שהיו הכל חייבין מדאורייתא הי' סומא פטור אף מדרבנן, ובזה"ז דקייל דכל עצמו דהגדה אינו אלא מדרבנן יהא סומא מחויב מדרבנן, והו"ל כעין יציבא בארעא וכו'.

## אם סומא בזה"ז דחייב לומר הגדה חשיב כתרי דרבנן

ז] ונראה לפרש בד' הרשב"ם, דהנה התוס' במגילה י"ט ב' כתבו דקטן אינו מוציא אחרים אף במצוה דרבנן משום דלא אתי תרי דרבנן ומפיק חד דרבנן, והק' ע"ז ממה שאמרו הכא דאם מצה בזה"ז דרבנן מוציא סומא אחרים באמירת ההגדה אף תא דסומא הוי תרי דרבנן והאחרים ל"ה אלא חד דרבנן, וכתבו דסומא עדיף מקטן שהרי נתחייב כבר מדאורייתא משא"כ בקטן, ועמש"כ לפרש בזה בכ' קה"י סימן קפ"א.

והשפ"א שם כתב לישב דהא דבזה"ז דמצה דרבנן הויא אף ההגדה דרבנן הוא ג"כ מקרא דבעבור זה, כיון דאין הפסח מונח לפניו וגם המצה אינה אלא מדרבנן, ובכלל מה שתיקנו חכמים הגדה בזה"ז נכלל אף חיוב הסומא ולא חשיב כתרי דרבנן.

וביאור הדברים, דהא דסומא פטור מקרא דבעבור זה, אי"ז ילפותא מקרא דהגברא דסומא לא נתחייב באמירת ההגדה, אלא גדר הפטור הוא דצורת המצוה דאמירת ההגדה היא בעבור זה, וסומא דאינו בכלל זה אינו בר אמירת ההגדה, וכמש"כ כן המאירי בסוגיין דהוא משום דסומא אינו יכול ליחד,[[6]](#footnote-6) ומה"ט הוא דבזה"ז דליכא פסח ומצה ליכא למצות אמירת ההגדה, ולפ"ז י"ל דמה שחייבו חכמים בזה"ז באמירת ההגדה, לאו היינו דכיון דמדרבנן איכא חיוב מצה אף בזה"ז ממילא מתקיים בזה מדרבנן דינא דבעבור זה, אלא היינו דמדרבנן חייבו באמירת ההגדה אף דליכא פסח ומצה ואין מתקיים בזה דינא דבעבור זה,[[7]](#footnote-7) וע"כ ממילא דאף סומא חייב באמירת ההגדה, דכל עיקר פטורו הוא משום דל"מ למימר בעבור זה, אך בזה"ז שחייבו באמירת ההגדה אף דליכא בעבור זה, אף סומא חייב, וממילא דלא חשיב הסומא כתרי דרבנן, דכל הא דקטן אינו חייב אף במצוות דרבנן אלא מתרי דרבנן הוא משום דחיובו הוא מכח ב' תקנות חכמים, שחייבו חכמים במצוה זו, ושחייבו חכמים את הקטן בכל המצוות, אך הא דסומא חייב באמירת ההגדה בזה"ז אי"ז מכח ב' תקנות חכמים, אלא מכח הא דתיקנו חכמים דאף בזה"ז חייבין באמירת ההגדה אף דליכא בעבור זה, ממילא נתחייב אף הסומא.

## טעם הא דאף אם בזמן ביהמ"ק סומא פטור מלומר הגדה מ"מ בזה"ז הוא חייב מדרבנן

ח] ולפ"ז מתפרש היטב מש"כ הרשב"ם דבזמן ביהמ"ק הי' סומא פטור מקריאת ההגדה אף מדרבנן ובזה"ז הוא חייב מדרבנן, אלמלי הא דכל דתקון רבנן כעין דאורייתא תקון, והיינו משום דבזמן ביהמ"ק ל"ה חיוב אמירת ההגדה אלא כשמתקיים בה בעבור זה, וע"כ הי' סומא פטור מאמירת ההגדה, ולא חייבוהו חכמים, דאף אם סומא לר' יהודה חייב מדרבנן בכל המצוות, היינו משום דאל"כ יהא כנכרי, אך בהא דסומא פטור מקריאת ההגדה מהיכ"ת יחייבוהו חכמים בכך, וכמש"כ כן הטו"א שם בסו"ד, - אך בזה"ז דמצה דרבנן ואין מתקיים בעבור זה ותיקנו חכמים לחייב באמירת ההגדה אף דאין מתקיים בה בעבור זה, משום דאל"כ לא תהא מצות ההגדה נוהגת כלל בזה"ז, ממילא דאף סומא חייב,[[8]](#footnote-8) ואך דפרכינן דכיון דכל דתקון רבנן כעין דאורייתא תקון ע"כ כיון דבפועל הי' סומא פטור בזמן ביהמ"ק אף בזה"ז הוא פטור.[[9]](#footnote-9)

## במש"כ המרדכי דאף למ"ד דסומא פטור מכל המצוות איצטריך קרא דבעבור זה לפטרו אף מדרבנן

ט] ויש להוסיף בזה, דהנה המרדכי במגילה סו"ס תשצ"ח כתב להוכיח מסוגיין דקי"ל כרבנן דסומא חייב בכל המצוות, שהרי לא פטר ר"א בר יעקב סומא מאמירת ההגדה אלא משום דכתיב בעבור זה, וכתב לדחות, ז"ל, מיהו שאני התם דמדרבנן נמי פטור אף על פי (דלית) [דאית] לי' מצה בזה"ז דרבנן וכו', עכ"ל, והיינו דהא דבעינן הכא לקרא דבעבור זה פרט לסומא הוא משום דמכח זה הוא פטור אף מדרבנן, דאם משום הא דסומא פטור מכל המצוות הי' חייב מדרבנן.

וצ"ב דאם סומא פטור מדאורייתא מכל המצוות א"כ אי ילפינן מקרא דבעבור זה לפטרו מאמירת ההגדה, הרי בלא"ה הוא פטור מדאורייתא מכל המצוות, ואטו אתי קרא ללמד דפטור אף מדרבנן.[[10]](#footnote-10)

י] ונראה דזה מתפרש למש"נ דהא דסומא פטור מאמירת ההגדה אי"ז פטור על הגברא דסומא שהוא פטור מאמירת ההגדה, אלא הוא משום דלא שייך בו החפצא דאמירת ההגדה דבעינן בה בעבור זה, וזה מתישב עם מש"נ להלן סקי"ג ללמוד מד' המרדכי דמפרש להגמ' בסוגיין כפי' רשב"ם, וע"כ אף דבלא"ה סומא פטור מדאורייתא מכל המצוות, מ"מ מכח קרא דבעבור זה אף אינו כלל בר אמירת ההגדה, וע"כ הוא דאינו חייב אף מדרבנן, דאם משום הא דהגברא דסומא פטור מכל המצוות, אי"ז אלא מדאורייתא אך מדרבנן חייבוהו בכל המצוות, אך כיון דסומא אינו בר אמירת ההגדה אינו חייב אף מדרבנן.

יא] ואמנם אכתי יש להעיר דאף דגדר פטורא דסומא מאמירת ההגדה אינו פטור על הגברא אלא הוא משום דאינו בר אמירת ההגדה, וע"כ אף דבלא"ה הוא פטור מכל המצוות מ"מ ילפינן מקרא דגם אינו בר אמירת ההגדה, מ"מ מדאורייתא מאי נפ"מ בזה, ומ"ט איצטריך קרא דבעבור זה.

וי"ל בזה בכמה גווני, חדא, למש"נ לעיל סק"ז די"ל דאף הא דבזה"ז אין חייבין מה"ת באמירת ההגדה הוא מקרא דבעבור זה, ולזה הוא דאיצטריך הך קרא,[[11]](#footnote-11) - וי"ל עוד, דנפ"מ בזה דסומא אינו כלל בכלל מצות אמירת ההגדה, דאם משום הא דסומא פטור מכל המצוות, הרי הו"ל עכ"פ כאינו מצווה ועושה, וזהו דילפינן מקרא דסומא אינו בר אמירת ההגדה משום דבעינן בעבור זה, ואי"ז חפצא דמצוה כלל, וע"כ ל"ה אף כאינו מצווה ועושה.

## י"ל דהא דסומא אינו מוציא אחרים בהגדה הוא משום דלגבי דידי' אי"ז החפצא דאמירת ההגדה

יב] והנה נתבאר בסימן ? די"ל דכל הא דאף מי שאינו מחויב בדבר מוציא אחרים אם הוי בכלל ערבות, הוא רק היכא דהוי זה לגבי דידי' חפצא דמעשה מצוה, אלא שאינו מחויב בכך, וע"ז הא דמהני הא דהוא מחויב בכך מדין ערבות, אך כל דאי"ז חפצא דמעשה מצוה לגבי' דידי', אינו מוציא אחרים, עיי"ש.

ולפ"ז י"ל דמה"ט הוא שאמרו דאם סומא פטור מאמירת ההגדה אינו מוציא אחרים אף דהוא חייב בכל המצוות והוי בכלל ערבות, והיינו משום דלמש"נ הרי הא דסומא פטור מאמירת ההגדה אי"ז פטור על הגברא דאינו חייב באמירת ההגדה, אלא הוא משום דאי"ז החפצא דמצוה דאמירת ההגדה, ומה"ט ל"ה אף כאינו מצווה ועושה דאי"ז מעשה מצוה כלל, וכיון דאי"ז חפצא דמעשה מצוה לגבי דידי', ע"כ אף אינו מוציא אחרים, ול"מ בזה דין ערבות.

## אם למ"ד מצה בזה"ז דרבנן אף הגדה דרבנן

יב] נתבאר בדברינו בדעת רשב"ם דהס"ד דסומא בזה"ז חייב לומר הגדה מדרבנן אף דבזמן ביהמ"ק הוא פטור לגמרי, הוא מיוסד ע"ז דעיקר הא דלמ"ד דמצה בזה"ז דרבנן אף הגדה בזה"ז דרבנן הוא ג"כ מכח קרא דבעבור זה.

ונפ"מ רבתא בזה הוא במש"כ כמה מרבוותא ללמוד מסוגיין דלמ"ד דמצה בזה"ז דרבנן אף חובת ההגדה בזה"ז אינה אלא מדרבנן, - אך למש"נ בדעת רשב"ם י"ל דכל מה שאמרו הכא דלמ"ד דמצה בזה"ז דרבנן אף הגדה דרבנן הוא רק למ"ד דסומא פטור מלומר הגדה מקרא דבעבור זה, אך לפ"מ דקי"ל דסומא חייב לומר הגדה, ע"כ ה"נ אף אם מצה בזה"ז דרבנן מ"מ איכא לחובת הגדה מה"ת.

יג] אך מד' המרדכי נראה דיש ללמוד דלא כן, דהנה בעיקר מש"כ המרדכי די"ל דקי"ל כר' יהודה דסומא פטור מה"ת מכל המצוות צ"ב דא"כ היאך הוציאו רב יוסף ורב ששת באמירת ההגדה, הרי הם אינם מחויבין מה"ת באמירת ההגדה.[[12]](#footnote-12)

ולכאו' בעכצ"ל דהוא משום דמצה בזה"ז דרבנן, וכיון דסומא חייב מדרבנן ע"כ הוא מוציא אחרים בחיוב הגדה בזה"ז דרבנן.

והא דפריך הגמ' דכל דתקון רבנן כעין דאורייתא תקון, הוא מתפרש כמש"כ בפי' רשב"ם דאם סומא פטור מלומר הגדה משום דבעינן בעבור זה ה"ה פטור אף מדרבנן ואף בזה"ז, וכאשר כ"ה להדיא בד' המרדכי, ז"ל, דמדרבנן נמי פטור אף על פי (דלית) [דאית] לי' מצה בזה"ז דרבנן, עכ"ל, והרי דמפרש כפי' רשב"ם דנידון הגמ' הוא אם סומא חייב לומר הגדה מדרבנן, וס"ד דלמ"ד דמצה בזה"ז דרבנן חייב הסומא לומר הגדה מדרבנן, ומסקינן דאף דמצה בזה"ז דרבנן מ"מ סומא פטור, דכל דתקון רבנן כעין דאורייתא תקון, וע"כ אינו מוציא אחרים,[[13]](#footnote-13) - וזהו שאמרו דמהא דהוציאו רב יוסף ורב ששת באמירת ההגדה, בע"כ דלא ממעטינן סומא מקרא דבעבור זה, וכל הא דסומא פטור מה"ת מלומר הגדה הוא משום דהוא פטור מכל המצוות, וע"כ הוא חייב מדרבנן, כ"ה דחייבוהו בכל המצוות, וע"כ הוציאו רב יוסף ורב ששת באמירת ההגדה בזה"ז דאין ההגדה אלא מדרבנן.

ועכ"פ לפ"ז מבו' דאף דמסקינן דסומא חייב לומר הגדה, מ"מ למ"ד דמצה בזה"ז דרבנן אף אם הגדה בזה"ז אלא מדרבנן.

יד] ומצינו כן גם בד' רי"ו בנתיב ה' ח"ד, ז"ל, סומא פטור מלומר ההגדה כמו שפטור מכל המצוות כמו שכתבתי בנתיב י"ג, ומ"מ חייב בכל מדרבנן, ולהוציא הרבים יכול להוציא למ"ד מצה בזה"ז דרבנן דאתי דרבנן ומוציא דרבנן כך מוכח בפסחים, עכ"ל, וכ"כ רי"ו בריש נתיב י"ג דסומא פטור מכל המצות מדאוריתא אבל מדרבנן חייב, וכתב דכן מוכח בפסחים דחייב מרבנן, וכן מוכח שם דמוציא אחרים בדבר שחייבין מדרבנן, וצ"ב במה שהוכיח מסוגיין דסומא מוציא אחרים למ"ד דמצה בזה"ז דרבנן, שהרי אדרבה אמרו בסוגיין דאינו מוציא משום דכל דתקון רבנן כעין דאורייתא תקון.[[14]](#footnote-14)

ונראה דרי"ו מפרש לסוגיין כפי' רשב"ם דמה שאמרו דכל דתקון רבנן כעין דאורייתא תקון היינו דע"כ אין סומא חייב לומר הגדה אף מדרבנן, וע"כ אינו מוציא אחרים, וע"כ כ"ז הוא למ"ד דסומא פטור מלומר הגדה מקרא דבעבור זה, דלדידי' אינו חייב אף מדרבנן, אך לפ"מ דקי"ל דסומא חייב לומר הגדה, הרי דאף דקי"ל כר' יהודה דמדאורייתא הוא פטור מכל המצוות, מ"מ כיון דהוא חייב מדרבנן ה"ה מוציא אחרים בהגדה בזה"ז למ"ד דמצה בזה"ז דרבנן, ומבו' לפ"ז כמש"נ מד' המרדכי דאף דמסקינן דסומא חייב לומר הגדה, מ"מ למ"ד דמצה בזה"ז דרבנן אף הגדה בזה"ז דרבנן.

## במש"כ רי"ו ללמוד מהכא דסומא חייב במצוות מדרבנן

טו] ויש להוסיף, דהנה רי"ו בריש נתיב י"ג כתב דמוכח מסוגיין דסומא חייב במצוות מדרבנן, ולכאו' מכוון דבריו דכ"ה שאמרו בסוגיין דלמ"ד דסומא פטור מלומר הגדה הוא חייב מדרבנן, ה"נ למ"ד דסומא פטור מכל המצוות הוא חייב מדרבנן, וזה דלא כמש"נ בדעתו דמסקינן דלמ"ד דסומא פטור מלומר הגדה הוא פטור אף מדרבנן, וגם לס"ד דחייב מדרבנן הוא רק בזה"ז.

אך נראה דדבריו מתפרשים בע"א, ואזיל לטעמי' התם דס"ל דקי"ל כר' יהודה דסומא פטור מכל המצוות, ולפ"ז תיקשי דהיאך הוציאו רב יוסף ורב ששת באמירת ההגדה, ובע"כ דסומא חייב במצוות מדרבנן וע"כ שפיר הוציאו רב יוסף ורב ששת באמירת ההגדה בזה"ז דס"ל דמצה בזה"ז דרבנן.[[15]](#footnote-15)

## ביאור הא דפריך דכל דתקון רבנן כעין דאורייתא תקון לדעת הריטב"א והר"ן ולדעת התוס'

טו] בעיקר מש"נ לדעת הרשב"ם בביאור הא דפריך דכל דתקון רבנן כעין דאורייתא תקון, הנה בד' ש"ר מצינו שפירשו בע"א, דהנה בד' הריטב"א והר"ן בקידושין ל"א א' מבו' דמפרשי דהיינו דהא דמשני דקסברי רבנן מצה בזה"ז דרבנן, היינו משום דאף דסומא פטור מדאורייתא מלומר ההגדה מ"מ הוא חייב מדרבנן וע"כ הוא מוציא אחרים בזה"ז דאין חיוב אמירת ההגדה אלא מדרבנן, ועיי"ש שפירשו דהא דפרכינן דכל דתקון וכו' היינו דאף אם בזה"ז אין חיוב אמירת ההגדה אלא מדרבנן מ"מ אין סומא מוציא אחרים משום דכל דתקון רבנן כעין דאורייתא תקון, וכ"כ התוס' בעירובין צ"ו ב' ובר"ה ל"ג ב' בתחילת דבריהם, ועיי"ש שהוכיחו מהכא דאף לר' יהודה דסומא פטור מכל המצוות מ"מ הוא חייב מדרבנן, ועמש"נ בזה להלן ענף ז'.

והריטב"א והר"ן שם כתבו דכל הא דסומא אינו מוציא אחרים בהגדה בזה"ז אף שאינה אלא מדרבנן משום דכל דתקון רבנן כעין דאורייתא תקון היינו דוקא באמירת ההגדה דבזמן הבית הויא דאורייתא, ובזה הוא שאמרו דאף בזה"ז כעין דאורייתא תקון ואינו מוציא אחרים, אך במצוה דרבנן שאין לה עיקר מה"ת מוציא סומא אחרים אף לר' יהודה דסומא פטור מכל המצוות ואינו חייב אלא מדרבנן, וכ"כ בתשו' הריטב"א סימן צ"ט דלא אמרו דכעין דאורייתא תקון אלא בקריאת ההגדה.[[16]](#footnote-16)

והריטב"א שם הוסיף לפרש בזה דהיינו דכיון דכל עיקר מה שתיקנו חכמים מצה בזה"ז הוא משום זכר למצוה של תורה, עשאוה כשל תורה ולא אתי מי שהוא מחויב מדרבנן אפי' בזמן ביהמ"ק ומוציא למי שהוא מחויב מדאוריתא בזמן ביהמ"ק אע"פ שהוא מדרבנן בזה"ז, דכל דתקון רבנן כעין דאוריתא תקון ועשו היוצאין בזה"ז כאלו היו בזמן ביהמ"ק, ומבו' בדבריו דבזה מתפרש מה שאמרו בברכות כ' ב' דאף אם נשים בברהמ"ז דרבנן מ"מ הם מוציאות לאיש שאכל שיעורא דרבנן, ולא אמרינן דכל דתקון רבנן כעין דאורייתא תקון, אף דברהמ"ז עיקרו דאורייתא, דכל מה שאמרו דכל דתקון רבנן כעין דאורייתאת תקון הוא רק בקריאת ההגדה דהויא בזמן ביהמ"ק דאורייתא ותיקנוה בזה"ז זכר להמצווה שהיתה בזמן ביהמ"ק.

טז] והתוס' בעירובין ובר"ה שם כתבו דיש לפרש עוד, דלעולם סומא פטור מקריאת ההגדה אף מדרבנן, ומ"מ הוא מוציא אחרים בקריאת ההגדה בזה"ז, משום דרשות יכול להוציא בר חיובא מדרבנן,[[17]](#footnote-17) ופירשו דזהו טעם הא דקטן מברך לאביו ועולה למנין ז' ומוציא אחרים בקריאת המגילה לר' יהודה, ועמש"נ בזה בסימן ?.

ולדרך זו י"ל דכל הא דפריך דכל דתקון רבנן כעין דאורייתא תקון, היינו דמה"ט אין רשות מוציא בר חיובא מדרבנן משום דכעין דאורייתא תקון, אך שפיר י"ל דאם הי' הסומא חייב מדרבנן הי' מוציא אחרים בהגדה בזה"ז אף דכעין דאורייתא תקון, וצ"ע.

## אם רשות מוציא בר חיובא מדרבנן

יז] ובעיקר מש"כ התוס' שם ללמוד מהכא דרשות מוציא בר חיובא מדרבנן, תמה הטו"א במגילה כ"ד א' דאף דמעיקרא ס"ד הכי, הרי מסקינן דכיון דכל דתקון רבנן כעין דאורייתא תיקון אין רשות מוציא לבר חיובא מדרבנן כמו שאינו מוציא למי שמחויב מה"ת.

אך לכאו' י"ל בדעת התוס' דס"ל כמש"כ הריטב"א והר"ן שהבאנו לעיל סקט"ו דכל מה שאמרו דכעין דאורייתא תקון וע"כ אם סומא פטור מלומר הגדה אינו מוציא אחרים, הוא רק בקריאת ההגדה דבזמן ביהמ"ק הוי דאורייתא, אך בשאר מצוות דרבנן ליכא לה"ט, וע"כ שפיר י"ל דאף מי שאינו מחויב כלל מוציא למי שהוא מחויב מדרבנן.

## במש"כ התוס' ללמוד מהכא דסומא חייב במצוות מדרבנן

יח] התוס' בעירובין ובר"ה שם פירשו בתחילת דבריהם דמה שאמרו דסומא מוציא אחרים באמירת ההגדה משום דמצה בזה"ז דרבנן, הוא משום דהוא חייב מדרבנן, והוכיחו מהכא דאף לר' יהודה דסומא פטור מכל המצוות מ"מ הוא חייב מדרבנן, עיי"ש.

וצ"ב דהכא הרי לא מיירי כלל בהא דסומא פטור מכל המצוות לר' יהודה, אלא בהא דסומא פטור מאמירת ההגדה לכו"ע, ובזה הוא שאמרו דהך פטורא אינו אלא מדאורייתא אך מדרבנן הוא חייב באמירת ההגדה, והיאך נלמד מזה דה"נ הוא למ"ד דסומא פטור מכל המצווות דה"ה חייב מדרבנן.

וביותר ילה"ע בזה דלמש"כ התוס' שם דיש לפרש דהא דסומא חייב מדרבנן בכל המצוות ול"ד להא דנשים פטורות ממ"ע שהזמ"ג אף מדרבנן הוא משום דסומא אם יהא פטור מכל המצוות נמצא דאינו נוהג בתורת ישראל כלל, ומשא"כ באשה דאף אם פטורה מכל מ"ע שהזמ"ג עדיין היא חייבת בשאר המצוות, הרי אי"ז טעם לחייב סומא אלא למ"ד דהוא פטור מכל המצוות, אך למ"ד דחייב בכל המצוות אלא דפטור מקריאת ההגדה ליכא לה"ט, ובע"כ דהא דהוא חייב מדרבנן הוא מטעמא אחרינא, והיאך למדו התוס' זמ"ז, אך שמא דברי התוס' אלו הם כטעמא קמא שכתבו שם דהא דסומא חייב מדרבנן הוא משום דהוא מין דבר חיובא, וזה הוי טעם אף לחייבו בקריאת ההגדה.

יט] ושמא יש לפרש לד' התוס', דהוא משום דס"ל דהגמ' הכא אתיא אף כמ"ד דסומא פטור מכל המצוות, והרי רב יוסף מספק"ל בקידושין ל"א א' ובב"ק פ"ז א' אם סומא חייב בכל המצוות, ואפ"ה אמרו דהוא חייב מדרבנן.

אך לכאו' אי"ז מתישב, דאם הגמ' הכא אתיא אף כמ"ד דסומא פטור מכל המצוות תיקשי דלפ"מ דמסקינן דכל דתקון רבנן כעין דאורייתא תקון היאך הוציאו רב יוסף ורב ששת באמירת ההגדה, וכמש"נ לעיל סוסקי"ד בהערה להעיר כן בד' הריטב"א.

ושמא י"ל דהתוס' מפרשי כפי' רשב"ם, ולפ"ז מה שאמרו דכל דתקון וכו' היינו דמה"ט אין סומא חייב באמירת ההגדה מדרבנן אף בזה"ז, וכ"ז הוא למ"ד דאיכא פטור בפנ"ע בסומא מאמירת ההגדה, אך לפ"מ דמסקינן דסומא חייב לומר הגדה, וכל הא דהוא פטור הוא משום דהוא פטור מכל המצוות, הרי דאף דהוא פטור מדאורייתא מ"מ הוא חייב מדרבנן,[[18]](#footnote-18) וצ"ע.

1. ועיי"ש שכתב לדון להוכיח מזה כדעת הסוברים דמש"כ תר"י והרא"ש דנשים אינם בכלל ערבות היינו דליכא דין ערבות במצוות שאינם מחויבות בהן, ונתבאר בסימן ?, וע"כ ה"נ הוא בסומא דאף דהוא חייב במצוות וישנו בכלל ערבות, מ"מ באמירת ההגדה שהוא פטור ממנה אף אינו בכלל ערבות, וע"כ אינו מוציא אחרים באמירת ההגדה. [↑](#footnote-ref-1)
2. ואמנם ד"ז תליא במש"נ בסימן ? בהא דמי שיצא אינו מוציא את הבקי משום דלי"ב לדין ערבות אם כל דאיכא אחד שאינו בקי שהוא מוציאו אף הוא מוציא את הבקי, או דאף בכה"ג אינו מוציא את הבקי, עיי"ש, ואי נימא דבכה"ג הוא מוציא אף את הבקי תיקשי דמאי פריך דהיאך אמרו רב יוסף ורב ששת את ההגדה, הרי אף דסתמא דמילתא היו שם בקיאין, מ"מ מנ"ל דלא הי' שם גם אחד שאינו בקי, ובכה"ג שפיר הן מוציאין אף את הבקי. [↑](#footnote-ref-2)
3. ואין לומר דמייתינן מהא דהוציא אחרים בברכת אשר גאלנו, כאשר כ"ה מבו' בד' התוס' בכ"ד דאם סומא פטור מקריאת ההגדה אף הוא פטור מברכת אשר גאלנו, שהרי כבר כתבו התוס' בכ"ד דאף אם סומא פטור מקריאת ההגדה מ"מ שפיר מצי לברך, והוכיחו כן מהא דלא מייתינן אלא מהא דהוציאו רב יוסף ורב ששת אחרים בקריאת ההגדה, ולא מייתינן מהא דבירכו הם עצמן, וכיון דהוא רשאי לברך ואי"ז ברכה לבטלה הדין נותן דשפיר הוא מוציא אף את הבקי. [↑](#footnote-ref-3)
4. ושמא י"ל בזה למש"כ הרא"ש בברכות פ"ז סימן כ"א דאף דמי שאכל כזית מוציא למי שאכל כדי שביעה, מ"מ מצוה מן המובחר שיברך אותו שאכל כדי שביעה, ויש מקום לדון דה"נ הוא בכל היכא דאף שיצא הוא מוציא אחרים מדין ערבות דמ"מ למצוה מן המובחר בעינן שיברך המחויב בעצמו ולא יברכו אחרים להוציאו מדין ערבות, וזה תליא במש"נ בסימן ? לפרש בטעם הא דמצוה מן המובחר שיברך אותו שאכל כדי שביעה, עיי"ש, וזהו דפרכינן דאם סומא פטור מלומר הגדה מ"ט אמרו רב ששת ורב יוסף את ההגדה להוציא אחרים, הרי מצוה מן המובחר שיאמרו האחרים החייבין בקריאת ההגדה, - אך זה דוחק בסתימת הגמ' דלא פריך דמדינא אין בידם להוציאן אלא דאי"ז מצוה מן המובחר. [↑](#footnote-ref-4)
5. וי"ל דהוכרח רשב"ם לפרש כן, משום דס"ל כדעת רש"י בברכות מ"ח א' דהמחויב מדרבנן מוציא את המחויב מה"ת, ולפ"ז תיקשי דמ"ט למ"ד דמצה בזה"ז דאורייתא אין סומא מוציא אחרים, ובע"כ דלמ"ד דמצה בזה"ז דאורייתא אין סומא חייב אף מדרבנן, וע"כ אינו מוציא אחרים, אך אין הדבר מוכרח, די"ל דכל הא דהמחויב מדרבנן מוציא את המחויב מה"ת הוא רק בקטן שסופו להגדיל, אך סומא דמי לנשים דאם אין חייבות בברהמ"ז אלא מדרבנן אין מוציאות אנשים שאכלו כדי שביעה, (ונתבאר בסימן ?). [↑](#footnote-ref-5)
6. ועיי"ש שכתב דהא דמסקינן דסומא חייב באמירת ההגדה הוא משום דמצה ומרור לפניו ויכול ליטלם ולהגביהם, וע"כ מתקיים בזה הא דבעבור זה. [↑](#footnote-ref-6)
7. והטעם בזה הוא משום דלמ"ד דמצה בזה"ז דרבנן כל עיקר החפצא דמצה הוא בהדי הפסח, וע"כ אף שחייבו חכמים במצה בזה"ז מ"מ כיון דליכא פסח אין מתקיים בזה דינא דבעבור זה אף מדרבנן, והא דחייבו חכמים באמירת ההגדה היינו דמדרבנן חייבין באמירת ההגדה אף היכא דליכא בעבור זה. [↑](#footnote-ref-7)
8. וי"ל עוד בע"א, דגדר מצות הגדה בזה"ז הוא כזכר למצות הגדה בזמן ביהמ"ק, ובזה ל"ב לכל התנאים שנאמרו במצות הגדה דאורייתא, וזה ע"ד מה שאמרו במנחות ס"ו א' דאמימר מני יומי ולא מני שבועי זכר למקדש הוא, וע"כ אף סומא חייב בהגדה, וזה למש"נ דהא דסומא פטור מלומר הגדה אי"ז פטור על הגברא, אלא הוא משום דלי"ב לתנאי אמירת ההגדה, וע"ז הוא דפרכינן דכל דתקון רבנן כעין דאורייתא תקון וגם במצות הגדה בזה"ז איכא להתנאים שנאמרו במצות הגדה דאורייתא וע"כ סומא פטור מלומר הגדה אף בזה"ז, וגם לדרך זו ניחא קו' התוס' בהא דסומא מוציא אחרים ולא חשבינן לי' כתרי דרבנן, משום דהוא לפ"מ דבהגדה בזה"ז ליכא לכל התנאים שנאמרו במצות הגדה דאורייתא, ממילא דסומא חייב, ול"ב בזה לעוד תקנ"ח, - ודרך זו מתישבת עם מש"נ להלן ענף ו' להוכיח דאף אם סומא חייב לומר הגדה, מ"מ למ"ד דמצה בזה"ז דרבנן אף אין חובת ההגדה אלא מדרבנן. [↑](#footnote-ref-8)
9. וי"ל עוד אך אי"ז במשמעות ל' רשב"ם דהא דכל דכעין דאורייתא תקון היינו דגדר החיוב בזה"ז הוא דמתקיים דין בעבור זה אף במצה דרבנן, וע"כ הוא דסומא פטור אף בזה"ז. [↑](#footnote-ref-9)
10. והבגדי ישע שם כתב לפרש דהא דמייתי לקרא דבעבור זה הוא לאסמכתא בעלמא. [↑](#footnote-ref-10)
11. אך אי"ז מתישב עם מש"נ להלן סקי"ג להוכיח מד' המרדכי דגם לפ"מ דמסקינן דסומא חייב לומר הגדה דהא דכתיב בעבור זה לא אתי למעוטי סומא, מ"מ למ"ד דמצה בזה"ז דרבנן אף הגדה בזה"ז דרבנן, - וע"כ י"ל דמקרא דבעבור זה נלמד דה"נ מי שאין לו מצה פטור מלומר הגדה, ולזה הוא דבעינן להך קרא. [↑](#footnote-ref-11)
12. ולמש"כ המרדכי שם לדון דסומא המחויב מדרבנן מוציא אחרים המחויבין מדאורייתא, ונתבאר בסימן ?, ניחא, אך המרדכי שם לא הכריע בזה. [↑](#footnote-ref-12)
13. ובאמת בלא"ה מוכח לפ"ד המרדכי כפי' רשב"ם, שהרי המרדכי שם כתב לדון דסומא המחויב מדרבנן מוציא את המחויב מדאורייתא, ותיקשי דא"כ מ"ט אמרו בסוגיין דלמ"ד דמצה בזה"ז דאורייתא אין סומא מוציא אחרים באמירת ההגדה, ובע"כ כפי' רשב"ם דלמ"ד דמצה בזה"ז דאורייתא אין סומא חייב אף מדרבנן, אך י"ל כמש"כ התוס' בעירובין ובר"ה לדון דגם למ"ד דמצה בזה"ז דרבנן אין סומא חייב אף מדרבנן, והא דמשני דקסברי מצה בזה"ז דרבנן היינו דרשות מוציא בר חיובא מדרבנן. [↑](#footnote-ref-13)
14. וי"ל דמפרש לסוגיין כמש"כ התוס' בעירובין ובר"ה די"ל דסומא אינו חייב לומר הגדה אפי' מדרבנן ואפ"ה ס"ד דהוא מוציא באמירת הגדה בזה"ז למ"ד דמצה בזה"ז דרבנן דרשות מוציא בר חיובא דרבנן, וע"ז הוא דפרכינן דכל דתקון וכו' וכ"ה דבהגדה דאורייתא אין רשות מוציא בר חיובא ה"נ בהגדה דרבנן אין רשות מוציא בר חיובא, וכ"ז הוא למ"ד דסומא פטור מלומר הגדה דלדידי' אינו חייב אף מדרבנן, אך למ"ד דסומא חייב לומר הגדה אלא דלפ"מ דקי"ל כר' יהודה הוא פטור מה"ת מכל המצוות, הרי דשפיר הוא מוציא אחרים בהגדה דרבנן, וע"ז ליכא למימר דכל דתקון רבנן כעין דאורייתא תקון, דכה"ג חשיב שפיר כעין דאורייתא, דכ"ה דכל שהוא מחויב בהגדה מה"ת מוציא אחרים בהגדה דאורייתא, ה"נ המחויב בהגדה מדרבנן מוציא אחרים בהגדה דרבנן. [↑](#footnote-ref-14)
15. ובאמת קשיא כן בד' הריטב"א בתשו' סימן צ"ז שנקט דקי"ל כר' יהודה דסומא פטור מכל המצוות, ותיקשי דא"כ היאך הוציאו רב יוסף ורב ששת באמירת ההגדה, - ואין לומר דהוא משום דמצה בזה"ז דרבנן ואתי דרבנן ומפיק דרבנן, ומתרי טעמי, חדא, דהריטב"א שם פירש דמה שאמרו דכל דתקון וכו' היינו דאף דסומא חייב מדרבנן מ"מ אינו מוציא אחרים משום דכעין דאורייתא תקון, ונתבאר להלן סקט"ו, ועוד, שהרי הריטב"א שם כתב די"א דסומא פטור מכל המצוות אף מדרבנן.

    ולכאו' בעכצ"ל דרב יוסף ורב ששת ס"ל כרבנן דסומא חייב בכל המצוות, ולא קי"ל כוותייהו, - אך צ"ע דאם רב יוסף ורב ששת ס"ל הכי, מנ"ל להריטב"א דקי"ל כר' יהודה דסומא פטור מכל המצוות ודלא כרב יוסף ורב ששת, - וגם יש להעיר דבקידושין ל"א א' ובב"ק פ"ז א' משמע דלא פסיקא לי' לרב יוסף אם סומא חייב בכל המצוות. [↑](#footnote-ref-15)
16. ועיי"ש שנחלק על מש"כ ה"ר דן ללמוד מהכא סומא אינו מוציא אחרים אף במצוות דרבנן משום דכעין דאורייתא תקון. [↑](#footnote-ref-16)
17. הטו"א במגילה כ"ד א' תמה ע"ז דא"כ מאי פרכינן עלה מכלל דר"א בר יעקב סבר מצה בזה"ז דאורייתא והא הוא דאמר מצה בזה"ז דרבנן וכו', ואם עיקר הא דמשני דקסברי מצה בזה"ז דרבנן היינו דאף רשות מוציא בר חיובא מדרבנן, א"כ מה פרכינן עלה מכלל דר"א בר יעקב סבר דמצה בזה"ז דאורייתא, הרי ר"א בר יעקב לא איירי כלל אם סומא מוציא אחרים ולא קאמר אלא דסומא עצמו פטור, - וכבר עמדו בזה די"ל בדעת התוס' דגרסי כגירסת ר"ח בסוגיין דאמר ר"א בר יעקב דסומא פסול לומר הגדה, והיינו דאינו יכול לומר הגדה להוציא אחרים, וזהו דפרכינן דאם ס"ל דמצה בזה"ז דרבנן מ"ט אין סומא מוציא אחרים. [↑](#footnote-ref-17)
18. אך אי"ז מתישב כ"כ בד' התוס', שהרי לפ"מ שכתבו די"ל דאפי' רשות מוציא בר חיובא מדרבנן בע"כ מתפרש הא דפריך דכל דתקון וכו' דהיינו דאף דחיוב ההגדה בזה"ז אינו אלא מדרבנן מ"מ כעין דאורייתא תקון ואין רשות מוציא לזה, ורחוק לומר דלפ"מ שפירשו התוס' מעיקרא מתפרש עיקר פירכת הגמ' בע"א, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-18)