928 קדושה ראשונה - ב 
קטגוריות: ש_ס / לט זבחים / זבחים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים

אור ליום ועש"ק וירא י"ט מרחשון תשס"ג

**בסוגיא דקדושה ראשונה – ב'
בבי' דעת רש"י ודעת הרמב"ם והראב"ד והמסתעף**

א] זבחים ד"ס ר' יוסי אומר ג' דברים משום ג' זקנים וזו אחת מהן, ר' ישמעאל אומר יכול יעלה אדם מע"ש לירושלים בזה"ז ויאכלנו וכו'.

והנה בפירש"י ד"ה יכול כ' ז"ל, דקסבר קדושת הארץ לא בטלה וצריכה הפרשת מעשרות מה"ת וכו', עכ"ל, ולהלן בסוגיא גי' רש"י דאמר רבינא דלעולם קסבר לא קידשה לע"ל, והיינו דהגם דקדושת הארץ קדשה לע"ל, מ"מ קדושת הבית לא קדשה לע"ל.

וצ"ע מ"ט יש לנו לומר כן דקדושת הארץ עדיפא מקדושת הבית וקדשה לע"ל, וכבר נת' בדברינו סי' א' סק"ג, דמד' הראשונים מבו' דמסברא דמו קדושת הארץ וקדושת הבית זל"ז, ואך שיש דס"ל דהגם דקדושת הארץ לא קדשה לע"ל מ"מ קדושת הבית קדשה לע"ל, ומשום דילפי' כן מקראי, אך בלא דילפי' כן מקרא צ"ע מ"ט יהא חלוק זמ"ז.

והנה בחי' הרמב"ן מכות די"ט., כ' בבי' שי' רש"י, דהגם דקדושת הארץ קדשה לע"ל, מ"מ קדושת הבית בטלה משום דבאו פריצים וחיללוה, עיי"ש, אך כבר הק' ע"ז הריטב"א שם, מהא דמבו' בגמ' בכ"ד דלמ"ד דקדשה לע"ל בבתי ערי חומה, ה"נ מקריבין אע"פ שאין בית ואוכלין קק"ל אע"פ שאין חומה, ואי נימא די"ל דמכח הא דבאו פריצים וחיללוה בטלה קדושת ירושלים וקדושת הבית, א"כ הרי אף דבעלמא קדשה לע"ל, מ"מ היאך מקריבין ואוכלין, הרי באו פריצים וחיללוה.

עוד יל"ע אם י"ל כן בדעת רש"י, שהרי בד' הרמב"ן מבו' דמכח ה"ט דבאו פריצים וחיללוה בטלה אף קדושת ירושלים, ובד' רש"י בסוגיין הרי מבו' דקדושת ירושלים קיימת, ובתוד"ה מאי פי' דאיירי כשחומת ירושלים קיימת, וע"כ לא בטלה קדושת ירושלים, אך הרי אי נימא דיש לבטל קדושת ירושלים מכח הא דבאו פריצים וחיללוה, הרי ודאי דל"מ מידי מה שהחומה קיימת, דמ"מ כיון שבאו לה פריצים חיללוה, ולכאו' מוכח בדעת רש"י דלא ס"ל לה"ט דבאו פריצים וחיללוה, ואשר ע"כ ס"ל דכ"ז דחומת ירושלים קיימת ה"ה עומדת בקדושתה, וא"כ הדר צ"ע מ"ט בטלה קדושת ירושלים, ומ"ש מקדושת הארץ שלא בטלה.

והנה בפשוטו הי' צ"ל בדעת רש"י דס"ל שכלל אין לדמות קדושת הארץ וקדושת הבית זל"ז, וע"כ ס"ל דשפיר י"ל דהגם שקדושת הארץ לא בטלה, מ"מ קדושת הבית בטלה, וכאשר כן נ' שהוא דעת התוס' בסוגיין, דס"ל דכלל ל"ש לדמויי זל"ז, [[1]](#footnote-2) אך צ"ע בזה, דהנה בפירש"י בערכין דל"ב: גריס בברייתא דהתם דבטלו בתי ערי חומה משבטלה קדושת הארץ, ופירש"י בחורבן ראשון, (אך בשטמ"ק שם הגי' בד' רש"י), ומבו' שהטעם לבטל קדושת בתי ערי חומה, ל"ה משום דנפלו המחיצות, אלא משום דבטלה קדושת הארץ, והנה בגמ' מגילה ד"י. ושבועות דט"ז. תלי' הפלוגתא אם קדושת הבית קדשה לע"ל, בפלוגתא דתנאי אם קדושת בתי ערי חומה קדשה לע"ל, ואי נימא שדעת רש"י שאין לדמות כלל קדושת הארץ וקדושת הבית זל"ז, א"כ היאך מצי' לדמויי קדושת קדושת הבית לקדושת בתי ערי חומה, שהרי טעמא דמ"ד דבטל קדושת בתי ערי חומה הוא משום דבטלה קדושת הארץ, ואין לדמות דין קדושת הארץ לדין קדושת הבית, ובע"כ דשפיר דמו זל"ז, (וש לדחות ואכ"מ), וא"כ הדר צ"ע ד' רש"י בסוגיין שמחלק ביניהם].

וי"ל בדעת רש"י, שהטעם לחלק דקדושת הארץ לא בטלה וקדושת הבית בטלה, הוא כמש"כ הראב"ד בהשגות ספ"ו מביהב"ח, שלא קידש עזרא הבית לע"ל כיון שיודע הי' עזרא וכו',[[2]](#footnote-3) ואשר ע"כ הגם דקדושת הארץ קדשה לע"ל, מ"מ קדושת הבית לא קדשה לע"ל, וע' לק' סק"ג שנת' דלפ"ז י"ל, דפליג רש"י על הראב"ד דס"ל דמה"ט אף קדושת ירושלים לא קדשה לע"ל, אלא ס"ל דרק את הבית לא קידש עזרא לע"ל מטעם זה.

ב] ונ' די"ל עוד בדעת רש"י, דהנה כבר נת' בסי' א' סק"ה ואילך, פלוגתת הראשונים ז"ל, לדעת ר"י דקדושה ראשונה לא קדשה לע"ל וקדושה שני' קדשה לע"ל, אם יש לחלק כן אף בקדושת הבית, דנימא דקדושה ראשונה דהבית לא קדשה לע"ל וקדושה שני' קדשה לע"ל, או דבקדושת הבית אין מקום לחלק כן, ועיי"ש שנת' שדעת התוס' בכ"ד והראב"ד ספ"ו מביהב"ח והרמב"ן וכמה מהראשונים, דשייך לחלק כן אף בקדושת הבית, אך דעת הרשב"א והריטב"א במגילה, דבקדושת הבית אין לחלק כן, וכן נ' בדעת הרמב"ם, וכן הוכיח בס' פר"ד, עיי"ש באורך, ועיי"ש שנת' שכ"ה גם דעת רש"י.

ולפ"ז נ' בדעת רש"י, דהנה בתוס' סוד"ה מאי הק' על גי' רש"י דגרס הכא לא קדשה ובסוף הערל שמעי' לי' לר' יוסי דקדשה בברייתא דסדר עולם, ולפי הנ"ל נ', דלא אך דלא קשיא מזה על גי' רש"י אלא אדרבה בזה מבו' היטב שי' רש"י שמחלק דקדושת הארץ לא בטלה וקדושת הבית בטלה, דר' יוסי לטעמי' דס"ל דקדושה ראשונה לא קדשה לע"ל, וממילא דה"נ קדושה ראשונה דבית לא קדשה לע"ל, והאמנם דקדושה שני' דהארץ ילפי' מקרא דקדשה לע"ל, אך בקדושת הבית דלי"ל קרא, הרי שאף קדושה שני' לא קדשה לע"ל, וזהו דמחלק ר' יוסי בין קדושת הארץ לקדושת הבית, דהגם שנת' דלדעת רש"י דמו קדושת הארץ וקדושת הבית זל"ז, מ"מ לדעת ר' יוסי דרק קדושה שני' דהארץ קדשה לע"ל, הרי שבזה חלוק דין קדושת הבית דאף קדושה שני' לא קדשה לע"ל, וכאשר כ"ה דעת הרשב"א והריטב"א במגילה, שדעתם דאין לחלק בין קדושת הארץ לקדושת הבית, ומ"מ ס"ל דלדעת ר' יוסי דקדושה ראשונה לא קדשה לע"ל וקדושה שני' קדשה לע"ל, הרי שקדושת הבית לא קדשה לע"ל אף בקדושה שני', דכיון דמעיקר הדין ל"מ הקידוש לקדש לע"ל, ואך דאית לן קרא בקדושה שני' דהארץ שיהא בידם לקדש לע"ל, הרי שבקדושת הבית דלי"ל קרא ע"ז, הדרי' לעיקר הדין דל"מ הקידוש לקדש לע"ל, וז"ב בדעת רש"י.

ויש להוסיף, דגם אם נימא בדעת רש"י, דהא דקדושת הארץ לא בטלה וקדושת הבית בטלה, הוא מטעמא דהראב"ד דיודע הי' עזרא וכו', נמי ל"ש כ"ז רק לר' יוסי לטעמי', דס"ל דקדושה ראשונה לא קדשה לע"ל, ורק קדושה שני' קדשה לע"ל, ובזה י"ל דבקדושת הבית אף קדושה שני' לא קדשה לע"ל, כיון דיודע הי' עזרא וכו', אך למ"ד דקדושה ראשונה קדשה לע"ל, הרי ודאי שאף קדושת הבית קדשה לע"ל, דלגבי קידוש שלמה ל"מ כלל לה"ט שלא הי' דעתו לקדש הבית לע"ל, וז"ב.

ג] והנה בתוס' הק' על גי' רש"י, דאי לא קדשה א"כ מאי קאמר בכור נמי תיבעי, אדרבה מעשר נמי לא תיבעי, אדרבה כיון דלא קדשה פשיטא דלא קרי' בי' לפני ד' דמחיצה לאכול דאורייתא, ועוד דבכור פשיטא דמפסיל ביוצא כשחרב הבית ונפלו מחיצות כיון שלא קדשה, ומה צריך כלל הקישא דבשר ודם, וכ"ת בשחרב הבית ונהרס המזבח אבל חומת ירושלים קיימת ולא בטלה קדושתה לענין קק"ל ומע"ש, זזהו תימה לומר, דהא ירושלים לא נתקדשה אלא בשביל הבית, ואיך יתכן דקדושת הבית בטלה וקדושת ירושלים קיימת, עכ"ל.

והנה בדעת רש"י דס"ל דקדושת ירושלים לא בטלה, י"ל בתרי אנפי, או דאיירי כמש"כ התוס' שעדין חומת ירושלים קיימת, וע"כ לא בטלה קדושת ירושלים, או דנימא דס"ל כדעת הראב"ד, דמה דקדושת הבית דעזרא לא קדשה לע"ל הוא משום דיודע הי' עזרא שהמקדש וירושלים עתידין להתקדש בקידוש אחר עולמי בכבוד ד' לעולם, ומה"ט הגם דקדושת הארץ דעזרא קדשה לע"ל מ"מ קדשות הבית לא קדשה לע"ל, וס"ל לרש"י דה"ט לא הוי רק על קדושת הבית, אך קדושת ירושלים קידשה עזרא לע"ל, וע"כ אף שנפלה חומת ירושלים, מ"מ עדין קדושתה קיימת, כיון שקדושת ירושלים קדשה לע"ל, וכן נ' גם בל' הראב"ד, דאילו לא הי' יודע עזרא שירושלים עתידה להשתנות ולהתקדש וכו', היתה קדושת ירושלים קיימת הגם שקדושת הבית בטלה.

אך לב' הדרכים הנז', ק' טובא משה"ק התוס', דכיון דכל קדושת ירושלים הויא בשביל הבית, איך יתכן שקדושת הבית בטלה וקדושת הארץ קיימת, וצ"ע בזה.

ד] והנה ז"ל הרמב"ם פי"ב מהל' שמו"י הט"ו, ועיר שהיתה מוקפת חומה בימי יהושע אע"פ שאינה מוקפת עתה הרי היא כמוקפת, וכיון שגלו בחורבן ראשון בטלה קדושת ערי חומה שהיו בימי יהושע, והראב"ד השיג ע"ז ז"ל, חדוש גדול אני רואה בכאן, דהוא סבר קדושת יהושע לא קדשה לעתיד לבא, והדר אמר אע"פ שאינה מוקפת חומה הרי היא כמוקפת, ר"ל שהקדושה הראשונה לא בטלה עד שבטלה הארץ, חידוש גדול הוא זה ואין סומכין עליו, שהראשונות בטלו משבטלה הארץ אע"פ שחומתן קיימת, ואם נפלה חומתן מיד בטלה קדושתן, עכ"ל, ובי' ההשגה בי' מהר"י קורקוס שם, שהרי בגמ' ערכין דל"ב: ומגילה ד"י ושבועות דט"ז, רמי' תרי ברייתות אהדדי אם בטלה קדושת בתי ערי חומה משבטלה הארץ, ומשני תרי תנאי ואליבא דר' ישמעאל, ואיבע"א חד מינייהו ר"א בר יוסי אמרה, דתניא ראב"י אומר אשר לוא חומה אע"פ שאין לו עכשיו והי' לו קודם לכן, ופירש"י הך דקתני קידשה לע"ל ראב"י אמרה, כ"ה דקאמר אע"פ שאין עכשיו, ואע"ג דחרוב לא בטלה קדושתי', עכ"ל, והרי דהא דאמר ראב"י אע"פ שאין לו עכשיו חומה, הוא משום דס"ל דקדושה ראשונה קדשה לע"ל, אבל למ"ד לא קדשה לע"ל לא אמרי' אע"פ שאין לו חומה, אלא כיון שנפלה החומה בטלה קדושתן, וזהו שהשיג הראב"ד ע"ד הרמב"ם דכיון שפסק דקדושה ראשונה לא קדשה לע"ל, מ"ט לא בטלה הקדושה בנפילת החומות,[[3]](#footnote-4) ועיי"ש במהר"י קורקוס מש"כ ליישב דעת הרמב"ם, וע' גם בכ"מ מש"כ ליישב קו' זו לדעת הרמב"ם, אך בבי' השגת הראב"ד פי' הכ"מ באופ"א וכן פי' הרדב"ז, וכבר תמהו ע"ז האחרונים.

והנה כבר כתבו האחרונים, ע' קר"א יבמות דפ"ב:, וכ' הגר"ח, וכ' הגרי"ז ערכין דל"ב בשם הגר"ח, דהרמב"ם והראב"ד אזלי לטעמייהו, דבספ"ו מהל' ביהב"ח נחלקו הרמב"ם והראב"ד, דדעת הרמב"ם דהגם דקדושה ראשונה דהארץ לא קדשה לע"ל, מ"מ קדושת הבית וירושלים קדשה לע"ל, והראב"ד שם פליג דאין לחלק כן, וכי היכי דקדושת הארץ לא קדשה לע"ל ה"נ קדושת הבית וירושלים לא קדשה לע"ל, והרי דלדעת הרמב"ם אף דקדושת הארץ לא קדש לע"ל מ"מ קדושת מחיצות קדשה לע"ל, ודעת הראב"ד דאף קדושת מחיצות לא קדשה לע"ל, ואשר זהו דפליגי הרמב"ם והראב"ד בדין בתי ערי חומה אם בטלה קדושתן בנפילת החומה, והיינו משום דקדושתן קדושת מחיצות היא, וכל שנפלו החומות בטל הדבר המקדשן, דלדעת הרמב"ם כיון דקדושת מחיצות קדשה לע"ל, הרי שה"נ קדושת בתי ערי חומה קדשה לע"ל ואף שנפלו המחיצות, אך להראב"ד לטעמי' דאף קדושת מחיצות לא קדשה לע"ל, הרי שע"כ אם נפלה חומת בתי ערי חומה מיד בטלה קדושתן, וז"פ.

ומה דמודה הרמב"ם דכשגלו בחורבן ראשון בטלה קדושת בתי ערי חומה, הוא משום דמלבד מה דקדושת בתי ערי חומה הויא קדושת מחיצות, הרי תליא קדושתן ג"כ בקדושת הארץ, וכל שבטלה קדושת הארץ ל"ש קדושת בתי ערי חומה, וע"כ כיון שבטלה קדושת הארץ, ממילא בטל קדושת בתי ערי חומה.[[4]](#footnote-5)

והך מילתא דקדושת בתי ערי חומה מלבד דתלוי במחיצות תלוי נמי בקדושת הארץ, מבו' להדיא מד' הראב"ד הנז', שכ' שהראשונות בטלו משבטלה הארץ אע"פ שחומתן קיימת, והרי דאף דס"ל להראב"ד דקדושת בתי ערי חומה קדושת מחיצות היא, אשר מה"ט בטלה קדושתן בנפילת החומה, מ"מ מיתלי תליא קדושתן בקדושת הארץ, וכל שבטלה קדושת הארץ בטלה קדושתן הגם שחומתן קיימת, (ול"ד לקדושת ירושלים דלא תליא כל בקדושת הארץ, וכמבו' בתוס' בסוגיין שכל שחומת ירושלים קיימת קדושתה קיימת, הגם שחרבה הארץ ובטלה קדושתה – ואך שכיון שבטלה קדושת הבית הוא שבטלה קדושת ירושלים).

וע' גם בד' רש"י ערכין דל"ב:, דמבו' דס"ל דמכח שבטלה קדושת הארץ בטל קדושת בתי ערי חומה, (וגרס כן בגמ' שם), והרי שקדושת ערי חומה קדושת הארץ היא, ומ"מ ס"ל שם דה"נ למ"ד לא קדשה לע"ל בטלה קדושתן ע"י נפילת החומה, והיינו כנ"ל דקדושת ערי חומה קדושת מחיצות היא, וע"כ למ"ד לא קדשה לע"ל בטלה קדושתן בנפילת החומה, ומ"מ כיון שקדושתן מיתלי תליא בקדושת הארץ, הרי שכל שבטלה קדושת הארץ בטלה קדושתן, הגם שחומתן קיימת.[[5]](#footnote-6)

ונ' שזה מבו' להדיא בד' הריטב"א בשבועות דט"ז., דיעו"ש בדבריו שהביא דיש מתרצין דהתם לענין קדושת הארץ למעשרות ולשביעית, אבל לענין הבית אפשר דס"ל קדשה לע"ל, דנפקא לי' מאשר לו חומה כדילפי' בסמוך, והק' הריטב"א ע"ז, דא"כ היכי הדר בסמוך אלא מהא דתניא וכו' דדילמא שאני התם דהוי קדושת הארץ, עיי"ש בדבריו, ובפשוטו ד' הריטב"א צ"ב רב, שהרי כ' דהא דחלוק קדושת הבית מקדושת הארץ הוא משום דילפי' מאשר לו חומה דכ' בבתי ערי חומה, (והיינו כמש"כ תוס' שם דקדושת בתי ערי חומה קדושת מחיצות היא), וא"כ מהו שהק' ע"ז ממה שדימו בגמ' קדושת הבית לקדושת בתי ערי חומה, ודילמא שאני התם דהוי קדושת הארץ, שהרי לדעה זו בע"כ דקדושת בתי ערי חומה הויא קדושת מחיצות ואינה מכלל קדושת הארץ, וביותר שהרי כל מה דלא בטלה קדושת הבית ילפי' לה מבתי ערי חומה, והיאך מצי' למימר דרק קדושת הבית לא בטלה וקדושת בתי ערי חומה בטלה.

אמנם נ"פ בבי"ד הריטב"א ע"פ הנ"ל, דהגם דקדושת בתי ערי חומה קדושת מחיצות היא, מ"מ מיתלי תליא קדושתן בקדושת הארץ, וכל שבטלה קדושת הארץ בטלה קדושתן, ואשר זהו שהק' הריטב"א דהגם דילפי' דקדושת הבית לא בטלה ממה שלא בטלו קדושת בתי ערי חומה בנפילת חומתן, מ"מ אי נימא שקדושת הארץ בטלה הרי שה"נ בטלה קדושת בתי ערי חומה בחורבן הארץ, וא"כ מאי מייתי' ממה שבטלה קדושת ערי חומה שה"נ בטלה קדושת הבית, הרי י"ל דקדושת ערי חומה בטלה מכח שבטלה קדושת הארץ, אך קדושת הבית דהויא קדושת מחיצות לא בטלה בחורבן הבית וכדילפי' לה מקרא דאשר לו חומה דקדושת מחיצות אינה בטלה בנפילת המחיצות, וז"ב בבי' ד' הריטב"א [[6]](#footnote-7)**]**.

ה] אמנם צ"ע בזה, שהרי הא דס"ל להרמב"ם דקדושת המקדש וירושלים לא בטלה, הרי אי"ז כלל משום דחלוק קדושת מחיצות מקדושת הארץ, וכדעת תוס' בכ"ד ודעימי', אלא היינו כמו שפי' הרמב"ם ספ"ו מביהב"ח ז"ל ולמה אני אומר במקדש וירושלים שקדושה ראשונה קדושתן לע"ל, ובקדושת שאר א"י לענין שביעית ומעשרות וכיו"ב לא קדשה לע"ל, לפי שקדושת המקדש וירושלים מפני השכינה ושכינה אינה בטלה, והרי הוא אומר והשמותי את מקדשיכם ואמרו חכמים אע"פ ששוממין בקדושתן הן עומדין, אבל חיוב הארץ בשביעית ובמעשרות אינו אלא מפני שהיא כיבוש רבים, וכיון שנלקחה הארץ מידיהם בטל הכיבוש ונפטרה מה"ת מן המעשרות ומן השביעית וכו', עכ"ל, והך טעמא דשכינה לא בטלה הרי ל"ה טעם רק בקדושת המקדש וירושלים, אך קדושת בתי ערי חומה דל"ש בהו ה"ט, לכאו' הי' בדין שתבטל בנפילת המחיצות.

ובאמת שצ"ע לדעת הרמב"ם, מה דמדמי הגמ' במגילה ובשבועות קדושת הבית לקדושת בתי ערי חומה, ולדעת הרמב"ם ק' דמה ענין זל"ז, הרי אף אם קדושת בתי ערי חומה בטלה, מ"מ י"ל דקדושת הבית וירושלים לא בטלה, משום שקדושתן מפני השכינה ושכינה אינה בטלה.

אמנם נ' פשוט דכ"ז ל"ק כלל, דהגם שכ' הרמב"ם דקדושת המקדש וירושלים לא בטלה לפי שקדושתן מפני השכינה ושכינה אינה בטלה, מ"מ אילו הי' הדין דקדושת מחיצות בטלה בנפילת המחיצות, ודאי דהיתה בטלה קדושת המקדש וירושלים בחורבנן, דהגם שקדושתן מפני השכינה ושכינה אינה בטלה, מ"מ כיון שאין קדושתן אלא ע"י המחיצות, כמבו' בשבועות דט"ו שא"א לקדש קודם בנין, וכן מבו' שם דט"ז. ובמגילה ד"י. ולק דק"ז:, דלמ"ד לא קדשה לע"ל הרי שבימי עזרא היו עושין קלעים ואח"כ היו מקדשין,[[7]](#footnote-8) הרי שכיון שנפלו המחיצות בטלה קדושתן, כיון דהויא כל קדושתן ע"י המחיצות, וע"כ ודאי בעי' להא דקדושת מחיצות אינה בטלה בנפילת המחיצות, וילפי' לה מדכ' אשר לוא חומה אע"פ שאין לו חומה עכשיו, ואשר זהו מה דמדמי בגמ' קדושת הבית לקדושת בתי ערי חומה, דבתרוייהו דייני' שתיבטל קדושתן משום נפילת המחיצות.

ומה שהוצרך הרמב"ם לטעמא דקדושתן מפני השכינה ושכינה אינה בטלה, ולכאו' הרי כיון דילפי' מקרא דקדושת מחיצות אינה בטלה בנפילת המחיצות, א"כ הרי מה"ט לא בטלה קדושת המקדש וירושלים, ומה בעי' לה"ט דקדושתן מפני השכינה, אך נ' פשוט, דהרמב"ם הרי בא בדבריו לחלק בין קדושת המקדש וירושלים לקדושת א"י, והרי אף קדושת א"י אינה קדושת מחיצות, ומ"מ ה"ה בטלה בחורבן הארץ, וה"נ נימא דבטלה קדושת המקדש וירושלים משחרבו ונכרים מקרקרין בהיכלו, וע"ז הוא שכ' הרמב"ם דל"ד זל"ז, דקדושת הארץ הויא מפני שהיא כבוש רבים, והיא ארצם של ישראל, וע"כ ה"ה בטלה כשבטל הכיבוש, אך קדושת המקדש וירושלים דהויא משום השכינה, הרי דשכינה אינה בטלה מכח החורבן, וע"כ קדושתן קיימת.

ונ"פ לפ"ז, דה"ט שכ' הרמב"ם שקדושתן מפני השכינה ושכינה אינה בטלה, מודו בזה כו"ע, וכאשר כן נ' ל' הרמב"ם דהוי זה דבר ברור, ומ"ד דקדושת הבית לא קדשה לע"ל היינו רק משום שקדושתן קדושת מחיצות, וע"כ י"ל שכל שנפלו המחיצות בטלה קדושתן, וע"כ אם בערי חומה לא בטלה קדושתן בנפילת המחיצות, ה"נ קדושת הבית לא בטלה, כיון שכל הנידון שתיבטל קדושת הבית הוי רק משום שנפלו המחיצות.

**[**ומה דמדמי הגמ' דין קדושת ערי חומה לדין קדושת הבית, ולכאו' הרי מ"ד דבערי חומה בטלה הקדושה היינו משום דבטלה קדושת הארץ, ונ' דצ"ל דהרי יל"פ דתרי הברייתות ס"ל דקדושת הארץ קדשה לע"ל, ופליגי בדין קדושת מחיצות אי קדשה לע"ל, וע"כ מייתי' מינה דמ"ד דקדושת הבית לא קדשה לע"ל יפרש דהך ברייתא דס"ל דקדושת ערי חומה לא קדשה לע"ל הוא משום נפילת המחיצות, ול"ה כלל משום חורבן הארץ, וי"ל עוד כמש"כ הריטב"א בשבועות שם דמכוון הגמ' הוא דודאי לית לך ראי' מקדושת הבית מאן דס"ל כוותך, ואם יש לך להביא ראי' אינו אלא מקדושת הארץ ושתלמוד ממנה לקדושת הבית מארץ ושתאמר שאין חילוק ביניהם לענין זה, עכ"ל.

ומה דאמרי' חד מיניהו ר"א ב"ר יוסי אמרה, אשר צ"ע דלדעת הרמב"ם הרי אין להביא כלל מד' ראב"י דה"נ אחר חורבן הארץ תהא קדושת ערי חומה קיימת, צ"ל כמו שפי' הרמב"ן והריטב"א במגילה ד"י, שהבאנו דבריהם בהע' 3**]**.

ו] ונ' פשוט, דהראב"ד ודעימי' דפליגי על דעת הרמב"ם וס"ל דקדושת הבית לא קדשה לע"ל, אי"ז משום דפליגי וס"ל דאף השכינה בטלה, והרי חזי' לא השיג הראב"ד בפ"ז מביההב"ח עמש"כ הרמב"ם דאיכא דין מורא מקדש בזה"ז, אלא היינו דהראב"ד לטעמי' דס"ל דקדושת מחיצות בטלה כשבטלו המחיצות, וכדס"ל דבטלה קדושת בתי ערי חומה בנפילת החומה, ואשר ע"כ בטלה קדושת הבית וירושלים בחורבן הבית וחומת ירושלים, אך ודאי דאילו הי' קדושת הבית וירושלים בלא מחיצות, לא היתה בטלה הקדושה הגם שגחרב הבית וירושלים, וז"פ.

**[**ובזה נ' לבאר ד' הירושלמי מע"ש פ"ג ה"ג, דמפרש הירושלמי הפלוגתא אי קדושת ירושלים קדשה לע"ל, דסבתא דס"ל דקדשה לע"ל, הוות סברא מימר רואין את המחיצות כאילו עולות, ורבנן דס"ל לא קדשה לע"ל, הווין סברי מימר אין רואין את המחיצות כאילו עולות, עכ"ל הירושלמי, והדברים באו סתומים מהו טעמא דרואין את המחיצות כאילו הן עולות, דמה"ט אמרי' דקדשה לע"ל, (ובפשוטו צל"פ דהיינו, דילפי' מקרא דאשר לו חומה אע"פ דאין לו עתה, ומזה ילפי' דקדושת מחיצה לא בטלה בנפילת המחיצה, ודייני' לה כאילו המחיצה קיימת, וזש"א דרואין את המחיצות כאילו הן עולות, והיינו שה"ה כאילו הן קיימות, אלא שא"כ העיקר חסר מן הספר, וע' בס' גליוני הש"ס לירושלמי זרעים אות ק"ע מה שפי' ד' הירושלמי, ודבריו צ"ב רב.

ונ' ברור בבי' ד' הירושלמי, דהנה בירושלמי סנהדרין פ"א ה"ג, איתפלגון ר' יוחנן ור"ל, חד אמר בונין ואח"כ מקדישין, וחד אמר מקדישין ואח"כ בונין, מ"ד בונין ואח"כ מקדישין אין רואין את המחיצות כאילו הן עולות, עכ"ל הירושלמי, והיינו דהרי לקדש את העזרה ואת ירושלים בעי' שיהא להם מחיצות, ובזה הוא דאיפליגו ר"י ור"ל, אם אף קודם שבנו המחיצות מצי' לקדשם דרואין את המחיצות כאילו הן עולות, והיינו דל"ב שיהיו מחיצות קיימות בשעת הקידוש, אלא סגי דהוי מקום המיועד למחיצות, או דל"מ לקדשם קודם בנין המחיצות כיון שאין רואין את המחיצות כאילו הן עולות, וע"כ כ"ז דליכא מחיצות א"א לקדשן.

ולפ"ז נ' פשוט דז"ב ד' הירושלמי במע"ש, דתלי להפלוגתא אי קדושת ירושלים קדשה לע"ל, דתליא אם רואין המחיצות כאילו הן עולות, שהרי כבר נת' דכל מה דדייני' שתיבטל קדושת ירושלים ע"י החורבן, הוי רק משום דקדושתה קדושת מחיצות וע"כ כל שנפלו מחיצותי' בטלה קדושתה, וע"כ הרי פשוט דכ"ז י"ל רק למ"ד דבונין ואח"כ מקדישין דלא חייל הקידוש אלא ע"י מחיצות קיימות, ואשר ע"כ כל שנפלו המחיצות בטלה הקדושה, אך למ"ד דמקדישין ואח"כ בונין דרואין את המחיצות כאילו הן עולות, וחייל הקידוש אף בלא מחיצות קיימות, הרי שאין כלל מקום לבטל הקידוש בנפילת המחיצות, דהרי אף מעיקרא בשעת הקידוש ל"ה בעינן שיהיו המחיצות קיימות, ואשר זמש"א בירושלמי, דלמ"ד דרואין את המחיצות כאילו הן עולות, והיינו דמה"ט מקדישין ואח"כ בונין, הרי דמה"ט לא בטלה הקדושה בנפילת המחיצות, ולמ"ד דאין רואין את המחיצות כאילו הן עולות דלדידי' בונין ואח"כ מקדישין, ולא חייל הקידוש רק ע"י מחיצות קיימות, הרי שכל שנפלו המחיצות בטלה קדושתה, וז"ב.

וראיתי בס' נוע"י ובפי' הרידב"ז סנהדרין שם, שפי' ד' הירושלמי שם, דהפלוג' אם בונין ואח"כ מקדישין הויא על קידוש עזרא בבית שני, ותלי זה בהפלוגתא אי קדושה ראשונה לא קדשה לע"ל, ובעי' השתא לקדשן, וא"כ ודאי דאין לקדש רק אחר הבנין, או דקדושה ראשונה קדשה לע"ל, ולא קידש עזרא רק לזכר בעלמא, וע"כ מצי לקדש קודם הבנין, וזמש"א הירושלמי דטעמא דמ"ד דבונין ואח"כ מקדשין משום דאין רואין המחיצות כאילו הן עולות, והיינו דס"ל לא קדשה לע"ל, וכדאמרי' בירושלמי מע"ש דזהו טעמא דמ"ד לא קדשה לע"ל, וע"כ ממילא דהי' צריך עזרא לקדשן קידוש גמור, וע"כ ל"ה מצי' לקדש קודם הבנין, עכ"ד, אך בד' הירושלמי נ' להדיא דאיירי בדין קידוש הגמור דעזרה וירושלים, ולא איירי כלל בקידוש עזרא, דלא נז' מזה כלל בד' הירושלמי שם)**]**.

ז] והנה ברמב"ם פ"ו מביהב"ח הי"ד, כ' שקדושה ראשונה קדשה שלמה שהוא קידשה העזרה וירושלים וכו', ובפי' הרדב"ז שם ז"ל, וא"ת דבגמ' אמרי' דדוד קדשה, דאמרי' בפ"ב דזבחים דכ"ד. וכו' כי קא קדיש דוד רצפה וכו', והכי אמרי' בירושלמי דוד זה מלך גד זה נביא, [[8]](#footnote-9) וי"ל דכיון דשלמה בנאו הוי כאילו הוא קדשו, א"נ דוד קדיש המקום ושלמה קידש הבנין ואת ירושלים, עכ"ל.

ונ' דפליגי בזה רש"י ותוס' בזבחים שם, דהנה בפירש"י שם ז"ל, הואיל ורצפה מקדשת לעמוד לשרת שהרי דוד קידשה בב' תודות ובשיר של פגעים כדאמרי' לק' בשמעתין כי קדיש דוד, ובתוס' שם ז"ל, דוד קידשה כדפי' בקונטרס, ואע"ג דשלמה בנה הבית דוד קידשה וכו', ומה שפי' בקונטרס שקידשה בב' תודות ובשיר אינו כן, דעזרה אינו מקדשה בב' תודות אלא בשיירי מנחה כדאיתא בשבועות, עכ"ל.

ונ' בדעת רש"י, דס"ל דדוד לא קידש אלא המקום, אך לא נתקדש הבית עד שקידשה שלמה, ואשר ע"כ ל"ש בזה כלל דין קידוש בשיירי מנחה, דהרי עיקר הא דאין עזרה מתקדשת אלא בשיירי מנחה, מבו' בשבועות דט"ו. דהוא משום דדבר הנאכל בה ויוצא ממנה נפסל מקדשה, וע"כ ל"ש כ"ז רק בקידוש הבנין, שמתקדש לאכול בו שיירי מנחות ונפסלין ביציאתן ממנו, אך בקידוש דוד שלא קידש אלא המקום, ואכתי לא נתקדש הבנין, הרי אכתי לא הי' לזה קדושת עזרה, ולא הי' נאכל שם שיירי מנחות, וע"כ ל"ש שם כלל דין קידוש בשיירי מנחות.[[9]](#footnote-10)

ומה דס"ל לרש"י דנתקדש ע"י ב' תודות, נ' דאזיל לטעמי' בערכין דל"ב:, שפי' דקדושת בתי ערי חומה הויא ע"י ב' תודות, (אך בשבועות דט"ז. כתב דלא פירש לי במה מקודשים ערי ישראל), והרי דאף דל"ש בזה טעמא דנאכל בה ואילו יוצא ממנה נפסל, מ"מ בעי' לזה לקדשן, וה"נ בקידוש המקום דל"ש שם קידוש בשיירי מנחה, הוי קידושן ע"י ב' תודות, (והכא עדיפא מהתם, כיון דהוי שפיר מקום אכילה להב' תודות, כיון דבנו"ג נאכלין קק"ל בכל ערי ישראל, אך בבתי ערי חומה הרי כלל ל"ה מקום אכילת ב' תודות, וכמו שתמה בזה הטו"א במגילה ד"י).

ובדעת התוס' דפליגי על דעת רש"י וס"ל דאף קידוש דוד הי' ע"י שיירי מנחה, נ' דס"ל דדוד קידש הבית לגמרי, וכאשר כן נ' להדיא בל' התוס' בתחילת דבריהם, ונתקדשה העזרה עי"ז קידוש גמור, ואשר ע"כ הוי זה ככל קידוש עזרה דהוי ע"י שיירי מנחה, וז"ב. [[10]](#footnote-11)

והנה לדעת התוס' דדוד קידש הבית קידוש גמור, בעכצ"ל דעשה דוד קלעים לבית, דהרי אין מקדשים העזרה אלא אחר הבנין כמבו' בשבועות דט"ו:, וכ"כ המקד"ד בסי' א' סק"ב, אך לדעת רש"י דלא קידש דוד אלא המקום, א"צ לידחק כן, ושפיר י"ל דלא עשה דוד קלעים, ואפ"ה חחיל שפיר הקידוש, ומשום די"ל דקידוש המקום ל"ה כלל קדושת מחיצות, ושפיר מצי לקדש אף בלא מחיצות, דרק קדושת הבנין הויא קדושת מחיצות, ואין מקדשין אלא אחר הבנין, אך קדושת המקום ל"ה קדושת מחיצות, ול"ב מחיצות לקדשן, וז"פ.

ולפ"ז הרי נ' לדעת רש"י, דאף למ"ד דקדושה ראשונה לא קדשה לע"ל, היינו רק קדושת הבנין שקידש שלמה, דהוי זה קדושת מחיצות, וע"כ כיון שחרב הבית ונפלו המחיצות בטלה הקדושה, אך קדושת המקום שקידש דוד, דלא הויא כלל קדושת מחיצות, ודאי דלא בטלה אף אחר חורבן הבית, שהרי נת' דכל הטעם לבטל קדושת הבית הוי רק משום שה"ה קדושת מחיצות, אך אי לא"ה ודאי לא בטלה קדושת הבית, כיון דהויא קדושתה מפני השכינה ושכינה אינה בטילה, וע"כ קדושת המקום דלא הויא קדושת מחיצות, לא בטלה אף אחר חורבן הבית. [[11]](#footnote-12)

אך לדעת התוס' דדוד קידש העזרה לגמרי, ולדעתם עשה דוד קלעים ועי"ז נתקדש הבית, הרי שלא מצי' כלל דאיכא קדושה בפנ"ע על המקום, אשר ל"ב מחיצות, אלא הוי חד קידוש על המקום ועל הבנין, וע"כ לדעתם אחר שחרב הבית בטלה קדושת הבית לגמרי, ואף קדושת המקום בטלה, כיון דאף קדושת המקום הויא קדושת מחיצות, וה"ה בטילה בנפילת המחיצות.

ולמש"נ בדעת רש"י, ניחא מה שדנו בסוג' לעיל דכ"ד. על קידוש דוד קידוש דוד אי קדיש עד ארעית תהומא, ולכאו' לדעת הסוברים דקי"ל דקדושת הבית לא קדשה לע"ל, א"כ מאי נ"מ לן בקדושת דוד, הרי בלא"ה בטל קידוש זה בחורבן בית ראשון, ויש לנו לדון על קידוש עזרא, אך למש"נ בדעת רש"י ניחא, דקדושת המקום שקידש דוד לא בטלה לכו"ע, ולדעת התוס' שנת' דדעתם דאף קידוש דוד בטל, י"ל דהסוגיא אזלא כמ"ד קידשה לע"ל, אשר כן קי"ל לדעת התוס', או דנימא דהגם דקדושת דוד בטלה, מ"מ מסתברא דקדושת עזרא הוי כפי מה שקידש דוד, ואשר ע"כ הדין תלוי היאך קידש דוד.

ח] ולפ"ז נ' בדעת רש"י דס"ל דהגם שבטלה קדושת הבית מ"מ קדושת ירושלים קיימת, ותוס' הק' ע"ז דירושלים לא נתקדשה אלא בשביל הבית, ואיך יתכן דקדושת הבית תבטל וקדושת ירושלים קיימת, אך לפי מש"נ נ', דרש"י לטעמי' אזיל, שנת' דלדעתו הגם דבטלה קדושת הבית מ"מ קדושת המקום קיימת, ואשר ע"כ שפיר י"ל דאף קדושת ירושלים קיימת, כיון דאף קדושת מקום הבית קיימת, והרי קדושת המקום שקידש דוד, מהניא דעי"ז חשיב מקום זה לפני ד', ודמה"ט מתקיים בזה דין עמידה לפני ד', וה"נ מהני קדושה זו, דמכח זה שייך שתהא אף ירושלים לפני ד', ונאכלין בה קק"ל ומע"ש.

ותוס' שהק' כן על רש"י אזלי לטעמייהו, שנת' דלדעתם למ"ד לא קדשה לע"ל, הרי שאחר שחרב הבית בטל כל קדושת הבית וליכא אף קדושת מקום, ואשר ע"כ ודאי דל"ש שתשתייר קדושת ירושלים, אחר שבטל לגמרי קדושת הבית, כיון שכל קדושת ירושלים הויא בשביל הבית, וכ"ז פשוט.

והראוני בפירש"י בברכות דמ"ח: ז"ל, ומלכות בית דוד בבונה ירושלים שעל ידו נתקדשה ירושלים, ומבו' דדוד קידש לירושלים, ולפמש"נ הרי דאזיל רש"י לטעמי' דס"ל דכל דקדוש מקום הבית שייך קדושת ירושלים, אף דהבית לא נתקדש, וע"כ ה"נ הוה מצי דוד לקדש לירושלים, כיון שכבר קידש למקום המקדש,[[12]](#footnote-13) ולדעת התוס', י"ל דמודו דקידש דוד לירושלים, ואך דלטעמייהו הרי קידש דוד גם קדושת הבית, וכמש"נ.

[אמנם לכאו' כל דברינו נסתרים מד' רש"י שבועות דט"ז. ז"ל, קסבר קדושה ראשונה דדוד ושלמה לא בטלה, עכ"ל, והרי דלמ"ד קדושה ראשונה בטלה בטל אף קידוש דוד, אמנם נ' דמש"כ רש"י קדושה ראשונה דדוד, אין כוונתו כלל לקדושת מקום המקדש שקידש דוד, אלא היינו דהרי ס"ל דדוד קידש גם את ירושלים, וכמו שפי' בברכות דמ"ח:, וקדושה זו דירושלים בטלה למ"ד לא קדשה לע"ל, וזמש"כ רש"י קדושה ראשונה דדוד ושלמה, והיינו קדושת ירושלים שקידשה דוד, וקדושת הבית שקידשה שלמה, אך לעולם קדושת מקום המקדש שקידש דוד לא בטלה לכו"ע].

ט] ולפמש"נ אולי יש לחדש עוד, דהנה ל' הראב"ד ספ"ו מביהב"ח לפיכך הנכנס עכשיו שם אין בו כרת, ובשו"ת בנין ציון סי' ב' עמד על ל' הראב"ד שכ' דאין בו כרת, ולא כ' שמותר ליכנס בזה"ז כיון שבטלה קדושת הבית.

ובס' מקדש מלך הביא די"ל דהגם דלי"ב כרת משום דלא קידשה לע"ל ול"ה מקדש, מ"מ לאו דלא יטמאו את מחניהם אי' בזה דחשיב מחנה שכינה, אמנם צ"ע בזה דכיון דבטלה קדושת הבית מהיכ"ת דיהא חשוב מחנה שכינה.

אך לפמש"נ י"ל, דאי נימא דקדושת המקום שקידש דוד לא בטלה, הרי י"ל דשפיר הוי בכלל מחנה שכינה, וכמש"נ לעיל דחשיב זה לפני ד', וכדחזי' דמתקיים בזה דין עמידה לפני ד', ומבו' טפי לפ"ז מה שמודה הראב"ד דאי' מורא מקדש אף בזה"ז, ורק כרת הוא דליכא, משום דחיוב כרת בנכנס למקדש ל"ה משום תורת מחנה שכינה בלחוד, אלא משום דטימא מקדש ד', כל' הרמב"ם פ"ג מביאמ"ק,[[13]](#footnote-14) וע"כ כיון דקדושת הבנין בטלה ול"ה מקדש ד', לי"ב חיוב כרת, אך מ"מ עובר בל"ת, דהל"ת הרי הוי משום מחנה שכינה, וכדכ' בקרא ולא יטמאו את מחניהם, וע"כ הגם שקדושת הבית בטלה אך כיון דקדושת המקום לא בטלה, הוי בכלל מחנה שכינה, ועובר בל"ת דולא יטמאו את מחניהם, שוב הראוני שכעי"ז כ' בס' משנת יעבץ או"ח סי' מ"ז.

ויש להביא סמך לזה, ממש"א בשבועות דט"ז: דתניא ר"א אומר וכו' אילו נאמר משכן ולא נאמר מקדש הייתי אומר על משכן יהא חייב שהרי משוח בשמן המשחה ועל מקדש לא יהא חייב, ואם נאמר מקדש ולא נאמר משכן הייתי אומר על מקדש יהא חייב שהרי קדושתו קדושת עולם ועל משכן לא יהא חייב, לכך נאמר משכן לכך נאמר מקדש, ע"כ, ולכאו' נ' פשוט דבהל"ת דולא יטמאו את מחניהם, ודאי שאין מקום לחלק בין משכן למקדש, דודאי בין משכן ובין מקדש הוו בכלל מחנה שכינה, ועובר טמא הנכנס לשם משום ולא יטמאו את מחניהם, ורק לענין הכרת דהוי משום שטימא משכן ד', הי' מקום לחלק בין משכן ומקדש, וז"ב, ובמאירי סוטה דט"ז נסתפק לומר שבנוב וגבעון אין חיוב כרת על כניסה בטומאה, ונ' שלא נסתפק אלא על חיוב כרת, דשמא ל"ח משכן ול"ח שטימא משכן ד', אך ודאי דאי"ב משום ולא יטמאו את מחניהם, דודאי אף נו"ג הוי בכלל מחנה שכינה, (ומה שנסתפקו תוס' שבועות דט"ז: דאפשר דאין קדושת מחנות בנו"ג, נ' דהיינו רק קדושת מחנה לוי' ומחנה ישראל, אך קדושת מחנה שכינה ודאי דהויא אף בנו"ג), ומבו' מזה כמש"נ, דלחיוב כרת לא סגי דהוי בכלל מחנה שכינה, אלא אין חייב כרת רק בשבא אל "המקדש" טמא, וע"כ שפיר י"ל כמש"נ, דבזה"ז אף שבטל קדושת הבית, מ"מ כיון דקדושת המקום קיימת חשיב מחנה שכינה, ומ"מ לי"ב חיוב כרת כיון דל"ה מקדש ד', וז"ב.

אך בד'' המאירי שבועות דט"ז מבו' להדיא דלדעת הראב"ד שרי ליכנס לכתחילה, וכן מבו' מד' הרדב"ז בתשו' ומד' הרבה מן האחרונים, גם עי' בפנ"י שבועות רפ"ב, שכתב דלחיוב כרת ל"ב שיכנס למקדש טמא, אלא כל מקום דהוי בכלל מחנה שכינה חייב כרת על כניסה אליו בטומאה, עיי"ש באורך, ולפי דבריו ל"ש דברינו.

1. וכל מה שדנו התוס' אם י"ל דקדושת הארץ קיימת וקדושת הבית בטלה, הוא רק משום דהי' מקום לומר דל"ש שתהא הארץ קדושה בלא שיהא ביהמ"ק, וע"ז הוכיחו התוס' מזמן נוב וגבעון שלא הי' קדושת הבית, (והיינו שלא הי' מקומו קדוש, וכדחזי' שהיו הבמות מותרות, כן נ' כוונת התוס', וכן מבו' מד' סה"ת הל' א"י), אך אם הי' נדון התוס' די"ל דמסברא אין לחלק בין קדושת הארץ לקדושת הבית, וכ"ה שקדושת הארץ לא בטלה ה"נ קדושת הבית לא בטלה, הרי שע"ז אין להביא כלל מנו"ג, וז"פ, וכן מה שדנו התוס' בסו"ד אם י"ל דקדושת הארץ בטלה וקדושת הבית קיימת, נ' שהוא גם מה"ט, די"ל דל"ש קדושת הארץ בלא קדושת הבית, אך לא ס"ל כלל לדמות מסברא קדושת הארץ וקדושת הבית זל"ז. [↑](#footnote-ref-2)
2. אך צ"ע אם י"ל כן בדעת רש"י, דהנה כבר נת' לעיל סי' א' סק"י דלדעת הראב"ד כל מה דקדושת הבית לא קדשה לע"ל, היינו רק שאחר החורבן בטלה הקדושה, אך קודם החורבן לא בטלה הקדושה אף אם נפלו המחיצות, ונת' שם דע"כ כשסתר הורדוס לביהמ"ק לא בטלה קדושת הבית, אף למ"ד דאין מקריבין כשאין בית, אך כבר נת' שם דבד' רש"י ב"ב ד"ג: שבד' פיזרו, (שהביא בהגה' הרמ"ש שם), מבו' דלמ"ד דאין מקריבין כשאין בית ל"ה מצו להקריב קרבנות כשסתר הורדוס להבית, (וכ"ה להדיא ברמ"ה שם), ולכאו' מוכח מזה שדעת רש"י דלמ"ד דקדושת הבית השני' לא קדשה לע"ל, היינו משום שאין בכח הקידוש לקדש לע"ל, ואין הטעם כד' הראב"ד שלא הי' דעת עזרא לקדש לע"ל, וכן מוכח מזה שאין הטעם משום דבאו פריצים וחיללוה, דגם ה"ט דבאו פריצים וחיללוה הרי ל"ש בימי הורדוס, ויש לדחות. [↑](#footnote-ref-3)
3. והנה אמנם דעת הרמב"ן והריטב"א במגילה ד"י, דהא דדרשי' אשר לוא חומה אע"פ שאין לו עכשיו, ל"ש כלל לפלוג' דקדושה ראשונה, (ועיי"ש ברמב"ן שפי' שמש"א חד מינייהו ר"א ב"ר יוסי אמרה, היינו דכיון דשמעי' לי' דמיירי בדין בתי ערי חומה וזמן קדושה שלהן איירי נמי בהו לענין קדושת הארץ, וחד מהנך ברייתות דידי' היא ולא מסיימא לן כלל אי קמייתא או בתרייתא, והריטב"א כ' דלישנא דר"א ב"ר יוסי מ' דס"ל דאף עכשיו ממש, וע' אבנ"ז יו"ד תל"ד משה"ק ע"ד הרמב"ן, ועמש"נ ליישב בזה בסי' א' סקי"א בהערה), עיי"ש, ולכאו' י"ל כן גם בדעת הרמב"ם, ואמנם אף שנתיישב בזה דאין ד' הרמב"ם נסתרים מסוגיית הגמ', מ"מ עדין דברי הרמב"ם צ"ע, דהרי ד' הרמב"ן והריטב"א שם דס"ל דהא דאע"פ שאין לו חומה ל"ש כלל לפלוגתא דקדושה ראשונה, הוא משום שדעתם דקדושת בתי ערי חומה ל"ה כלל קדושת מחיצות, אלא הויא מכלל דיני קדושת הארץ, (וכאשר כן כ' תוס' בסוגיין וכ"ה גם במאירי שבועות דט"ז), וע"כ ס"ל דבקרא דאשר לוא חומה נלמד דשם עיר חומה נקבע בשעת הקידוש, ול"ב בזה כלל לדין קדשה לע"ל, (דכלל לא בטלה סיבת הקדושה), אך בדעת הרמב"ם נ' מוכרח דקדושת ערי חומה קדושת מחיצות היא, דאל"כ היאך מדמי' בגמ' קדושת ערי חומה לקדושת הבית, (ולהרמב"ן והריטב"א ניחא, דס"ל דאין לחלק כלל בין קדושת הארץ לקדושת מחיצות, וכמו שהוכיח כן הרמב"ן והריטב"א בשבועות דט"ז ממה דמדמי' קדושת בתי ערי חומה לקדושת הבית), וממילא ודאי דבנפלה החומה בעי' לדין קדשה לע"ל, וז"פ. [↑](#footnote-ref-4)
4. ואולי י"ל עוד, דלעולם לא תליא קדושת ערי חומה כלל בקדושת הארץ, ומה דכשחרבה הארץ בטלה קדושתן, הוא משום דעיקר קדושתן הויא בדהוו ערי ישראל, (וכי היכי דאיכא קדושת ארץ ישראל, איכא נמי קדושת ערי ישראל, ונ' דמה"ט כ' התוס' כתובות דמ"ה דבעיר שרובה גויים בטלה קדושת ערי חומה, והיינו משום דל"ה השתא ערי ישראל), וע"כ כשחרבה הארץ כי היכי דקדושת ארץ ישראל בטלה משום דבטל הכיבוש, ה"נ קדושת ערי ישראל בטלה, (ולפ"ז בטלה קדושת ערי חומה מכל עיר ועיר כשגלו ממנה, אף קודם שגלו מכל הערים, וע' מנ"ח מ' רפ"ד שנקט דאף קדושת הארץ בטלה מכל עיר ועיר כשגלו ממנה, ולפי דבריו הרי שאף אי נימא כמש"כ האחרונים דקדושת ערי חומה תליא בקדושת הארץ, מ"מ כל עיר שגלו ממנה, בטל ממנה קדושת א"י, וממילא בטל ממנה קדושת ערי חומה).

   ולפ"ז יש לדון ולומר, דהגם דבקדושת הארץ קי"ל דקדושה שני' קדשה לע"ל, מ"מ בקדושת ערי חומה אף קדושה שני לא קדשה לע"ל, דרק בקדושת הארץ נתחדש דבקדושה שני' ה"ה קדושה בחזקה בעלמא, (וילפי' לה בירושלמי מקרא דוהיטיבך, וכמו שבי' הגר"ח זצ"ל), אך בקדושת ערי ישראל לא נתחדש כן, וע"כ כשגלו בטלה קדושתן, ומתישב בזה ד' הרמב"ם ספי"ב משמו"י שכ' דלע"ל יקדשו בתי ערי חומה, והראב"ד השיג עליו, דהרי קדושה שני' קדשה לע"ל, ולהנ"ל ניחא, (אמנם צ"ע, דאי בקדושת ערי חומה לא נתחדש דבקדושה שני' ה"ה קדושה בחזקה בעלמא, א"כ היאך נתקדשו כלל בקדושה שני', הרי בזמן עזרא לא הי' כיבוש כלל, וי"ל דלקדושת ערי חומה ל"ב שם כיבוש אף בקדושה ראשונה, ול"ד לקדושת הארץ, וצ"ע), וראיתי שכ' כעי"ז בס' אור ליהודה סו"ס ה'. [↑](#footnote-ref-5)
5. וע' גם בד' הרמב"ן במגילה ד"י שכ' דמשבטלה קדושת הארץ כשגלו ממנה ונעשית של הגויים, ה"ה כחו"ל לכל חובת קרקע ובטלו כולן בין שחומתן קיימת או שאינה קיימת, עכ"ל, ולהדיא דקדושת בתי ערי חומה מיתלי תליא בקדושת הארץ, אך באמת כבר נת' בהע' הקודמת, דדעת הרמב"ן שם נ' דקדושת ערי חומה ל"ה כלל קדושת מחיצות, אלא הוי מכלל חובת קרקע ומכלל דיני קדושת הארץ, ואשר ע"כ ס"ל לרמב"ן שם שאין להביא כלל מהא דיליף ראב"י דאע"פ שאין לו חומה דקדושה ראשונה קדשה לע"ל, דהתם אין הטעם כלל משום דקדשה לע"ל, אלא היינו משום דשהדין שיהיו מוקפות חומה הוי רק בשעת קידושן ואין החומה מעכבת אח"כ, (והיינו דממילא ל"ב לקדשה לע"ל, כיון שלא בטלה כלל סיבת הקדושה), והרי דס"ל דאין קדושת ערי חומה קדושת מחיצות כלל, אלא הוי מכלל קדושת הארץ, (וכן נ' מד' הרמב"ן בשבועות דט"ז), וע"כ לדעתו ודאי דכשבטלה קדושת הארץ בטלו קדושת ערי חומה, וז"פ. [↑](#footnote-ref-6)
6. אך בד' הריטב"א מגילה ד"י שהבאנו בהע' 3 מבו' דס"ל דקדושת ערי חומה ל"ה כלל קדושת מחיצות, וזה שלא כדבריו בשבועות שם, ועיי"ש בריטב"א שפי' הטעם לחלק בין קדושת הבית לקדושת הארץ, דהוא משום דאיקרי נחלה, ולא כ' כדבריו בשבועות דילפי' לה מאשר לו חומה, ואזיל לטעמי' שם דס"ל דקדושת ערי חומה ל"ה כלל קדושת מחיצות, וע"כ אין ללמוד מזה כלל שקדושת מחיצות לא תיבטל בנפילת המחיצות, וכמבו' כן להדיא בד' הריטב"א שם דמאשר לוא חומה ליכא למילף כלל דקדשה לע"ל. [↑](#footnote-ref-7)
7. ובירושלמי סנהדרין פ"א ה"ג נחלקו בזה אם בונין ואח"כ מקדשין או מקדשין ואח"כ בונין, וית' בזה בעז"ה לק' סק"ו. [↑](#footnote-ref-8)
8. ובחי' מרן הגרי"ז דפ"א, כ' דהקידוש הי' ע"י שלמה, ורק בחירת בית עולמים היתה ע"י דוד, עיי"ש בדבריו, וצ"ע מסוגיא דדכ"ד. דאמרי' דהקידוש הי' ע"י דוד, (דלכאו' בבחירת המקום אין מקום לדון אי רק רצפה עליונה קדיש או עד ארעית תהומא, ול"ש לדון כן רק על הקידוש), וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-9)
9. ולעיל ד"ס. אמרו בשלמא לרבי יהודה היינו דכתיב קידש, אלא לרבי יוסי מאי קידש, להעמיד בה מזבח, ופירש"י, ז"ל, קדשו לשם עזרה להעמיד בו מזבח אבנים, עכ"ל, והרי להדיא דקידוש העזרה הי' ע"י שלמה, ובע"כ כמש"נ דדוד לא קידש אלא את המקום, אך קדושת הבנין הי' ע"י שלמה.

   ולדעת התוס' שנתבאר בדעתם דדוד קידש את הבית לגמרי, צ"ע היאך יפרשו מש"א דקידש להעמיד בה מזבח, אך הרי התוס' לקמן דנ"א: כתבו דלר"י דרצפה מקדשת הוי זה ע"י קדושת דוד, הגם דבקרא כתיב דביום ההוא קידש המלך, וא"כ ה"נ י"ל גם לגבי קדושת העזרה, וצ"ע רב בזה. [↑](#footnote-ref-10)
10. ובתוס' לעיל די"ד. ודנ"א:, נ' דאף קדושת הרצפה לר' יהודה הויא מכח קדושת דוד, עיי"ש וצ"ע, וע' עוד במקד"ד סי' א' סק"ב שהק', דאי קידש דוד הבית מ"ט לא נאסרו הבמות, עיי"ש מש"כ בזה, ולפמש"נ הרי שלדעת רש"י לק"מ, דכיון דעדין לא נתקדש הבית, לא נאסרו הבמות, דכל איסור הבמות הוי רק כשנבנה הבית, וכמש"כ הרמב"ם פ"א מביהב"ח ה"ג. [↑](#footnote-ref-11)
11. ועד"ז נ' גם לגבי קדושת רצפה לר' יהודה, דאף למ"ד דקדושת הבית לא קדשה לע"ל, מ"מ קדושת רצפה קדשה לע"ל, כיון דל"ה זה כלל קדושת מחיצות, אלא הוי קדושת מקום, ואין הקדושה כלל מכח המחיצות, וניחא לפ"ז מה שנחלקו ר' יהודה ור' יוסי אי קידש דוד להרצפה, ולכאו' אי נימא דקדושה ראשונה לא קדשה לע"ל, הרי לא נ"מ לן כלל בבית שני אם קידש דוד להרצפה, (ור' יוסי הרי ס"ל דקדושה ראשונה לא קידשה לע"ל, ולדעת הרבה מהראשונים אין לחלק בין קדושת הבית לקדושת הארץ, ואף קדושת הבית לא קדשה לע"ל), ובגמ' מבו' דפשיטא להו דפלוגתת ר' יהודה ור' יוסי לא הויא רק על בית ראשון, אלא הויא אף על בית שני, (כן מבו' בגמ' די"ד. וד"ס. עיי"ש), אך להנ"ל ניחא, דקדושת הרצפה ודאי לא בטלה, ואמנם יש לפקפק בזה, די"ל דל"ש כלל קדושת רצפה להקטרה בלא דאי' על הרצפה קדושת עזרה, אך למש"נ בדעת רש"י דקדושת המקום דהעזרה קיימת ורק קדושת הבנין בטלה, מסתבר טפי דקדושת הרצפה להקטרה קיימת. [↑](#footnote-ref-12)
12. והעירוני, דתיק' לפ"ז בהא דתנן ר"פ פרת חטאת שבנו"ג הי' מע"ש נאכל בכל ערי ישראל, ולכאו' כיון שקידש דוד לירושלים היאך נאכל המע"ש בכל ערי ישראל, ומ"ש מהמבו' בסוגיין לדעת רש"י דבזה"ז אין מע"ש נאכל בכל ערי ישראל, והיינו כמש"נ בסי' א' סקי"ד דהוא משום דלדעתו קדושת ירושלים קיימת, וע"כ הגם דבפועל ל"מ לאכול שם מע"ש, מ"מ אינו נאכל בכל ערי ישראל, וא"כ ה"נ בדין שאחר שקידש דוד לירושלים לא יאכל המע"ש בכל ערי ישראל, ולכאו' צריך לדחוק דאה"נ, וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-13)
13. ויש להוסיף, דהגם דודאי למ"ד דכרת בעי' אזהרה, הוי ולא יטמאו את מחניהם הל"ת על טומאת מקדש, (ובמכות די"ד: אמרי' דהבא אל המקדש טמא כ' עונש וכ' אזהרה, עונש דכ' את משכן ד' טמא ונכרתה, אזהרה דכ' ולא יטמאו את מחניהם), מ"מ שפיר י"ל כדברינו דהכרת ל"ה בכל מחנה שכינה אלא רק במקדש, ואשכחן דכוותה בכ"ד. [↑](#footnote-ref-14)