ט - בד_ הירושלמי בבן עיר שנתן דעתו לעקור דירתו לילי ט_ו
קטגוריות: ש_ס / כא מגילה / קונ_ בדין פרוז ומוקף בן יומו - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ

אור ליום ב' פורים תשפ"ד

**א**

א] בירושלמי במגילה פ"ב ה"ג אמרו ר' יודן בעי בן עיר שנתן דעתו לעקור דירתו לילי ט"ו, לא מתניתא היא בן עיר שהלך לכרך, מתניתא כשהי' בכרך מה צריכה לי' כשהי' בעיר, אבל מפרשי ימים והולכי מדברות קוראין כדרכן בי"ד, א"ר מנא בעתיד לחזור למקומו, א"ר פנחס על כן היהודים הפרזים פרוז הי' באותה שעה.

ובחי' הרשב"א שם ה' א' פירש טעם האיבעיא בזה דהיינו דאף שהוא בתוך העיר, מ"מ כיון שיש בדעתו לעקור דירתו מכאן ולקבוע דירתו בכרך בלילי ט"ו, דילמא אזלינן בתר דעתא כאלו נקבע שם, ועיי"ש שכתב דר' פנחס פשיט דקורא בי"ד דלא יהא אלא שהוא בן כרך ממש והלך לעיר וכשהוא שם לילי י"ד קורא הוא עמהם דפרוז בן יומו נקרא פרוז, וכ"כ הריטב"א שם י"ט א'.

ב] ויש להעיר בזה, דהנה משמעות ד' הרשב"א והריטב"א דפשיט ר' פנחס לעיקר האיבעיא דר' יודן דאף אם כיון שדעתו לקבוע דירתו בכרך חשיב כמו שנקבע שם, מ"מ ודאי דקורא בי"ד מדינא דפרוז בן יומו, - ולכאו' הרי אכתי קיימא האיבעיא בגווני דליכא למיתי עלה מדינא דפרוז בן יומו, והיינו, חדא, בגונא שדעתו לצאת מן העיר בליל י"ד, דבכה"ג ליכא לדינא דפרוז בן יומו, דלדין פרוז בן יומו בעינן שלא יצא מן העיר עד היום, ועוד, הוא בגונא שהוא דר בעיר שאין בה ישראל, דבכה"ג מבו' בד' הריטב"א דליכא לדין פרוז בן יומו, ונתבאר בסימן א', ובכה"ג אכתי קיימא האיבעיא אם מהני הא שנתן דעתו לעקור דירתו לחשבו כמוקף ואינו קורא בי"ד.

ג] עוד יש להעיר בזה במש"כ בתשו' הרשב"א ח"ג סימן תי"ד, ז"ל, ולענין מגילה מי שהוא בן עיר וכונתו לדור בכרך אינו נעשה בן כרך עד שיגיע לשם והרי הוא כבן עיר עד שיעקור עצמו מן העיר ושיגיע שם, וכן אינו קובעתו במקום עד שיגיע שם ממש, דאלו במגילה בן העיר שנעקר קודם י"ד דירתו מן העיר לדור בכרך ולא הגיע לכרך בט"ו אינו קורא כלל שאינו לא בן העיר ולא בן כרך, עכ"ל, ויש להעיר במש"כ כן בפשיטות דהוי כבן עיר עד שיעקור עצמו מן העיר, שהרי בירושלמי מיבע"ל בזה, ואף דפשיט דקורא בי"ד, הרי לאו היינו משום דלא פקע מיני' תורת בן עיר, אלא אף דפקע מיני' תורת בן עיר מ"מ הוא קורא בי"ד מדינא דפרוז בן יומו.

**ב**

ד] ונראה לדון בזה, דהנה בעיקר ד' הירושלמי צ"ב דמ"ט בעי לה בבן עיר שנתן דעתו לעקור דירתו לילי ט"ו, ולכאו' ה"נ לילי ט"ז, דכיון דהאיבעיא היא משום דדעתו לעקור משויא לי' כבן כרך, מ"ט בעינן שיהא דעתו לעקור בט"ו.

ה] ובפשוטו י"ל בזה למש"כ הרשב"א שם דהא דמיבע"ל דבכה"ג אינו קורא בי"ד ול"ד לפרוז בן יומו דקורא בי"ד, הוא משום דס"ד דדינא דפרוז בן יומו הוא רק כשדעתו להיות בעיר בט"ו, ומשא"כ בכה"ג שאין דעתו להיות בעיר בט"ו, וכ"כ הריטב"א שם בפי' קמא, - ולפ"ז הרי דמה"ט לא מיבע"ל אלא כשנתן דעתו לעקור דירתו לילי ט"ו, דאם נתן דעתו לעקור דירתו לילי ט"ז ודאי דקורא בי"ד מדינא דפרוז בן יומו.

אך הנה הריטב"א שם כתב בפי' בתרא דהא דמיבע"ל דאינו קורא בי"ד ול"ד לפרוז בן יומו הוא משום דדינא דפרוז בן יומו הוא רק כשמדעתו יושב בעיר ורוצה בה ובישיבתה לאותו יום, ומשא"כ בזה שנעקר משם אין עיכובו שם יום י"ד עושה אותו יום פרוז וכאילו פירש מהם ומחברתם דמי, ולפ"ז לכאו' ה"נ הו"מ למיבעי כשנתן דעתו לעקור דירתו לילי ט"ז.

**ג**

ו] ושמא י"ל בזה דעיקר הא דמיבע"ל בבן עיר שנתן דעתו לעקור דירתו לילי ט"ו, לאו היינו דמיבע"ל דכיון דדעתו לעקור דירתו לכרך תורת בן כרך עליו, דודאי פשיטא דל"מ דעתו לחשבו כבן כרך, וכמש"כ בתשו' הרשב"א שהבאנו לעיל סק"ג, והא דמיבע"ל הוא מכח דינא דמוקף בן יומו דנתחדש בזה דכל שהוא בט"ו בכרך חייל עלי' דין מוקף לקרוא בט"ו, ובזה הוא דמיבע"ל דה"נ אם הי' בעיר בי"ד ודעתו לילך בט"ו לכרך יהא בו לדינא דמוקף בן יומו ולא יקרא בי"ד אלא בט"ו,[[1]](#footnote-1) ונפ"מ דלפ"ז אין האיבעיא רק כשדעתו לעקור דירתו ממש ולקבוע דירתו בכרך, אלא הוא אף אם דעתו דבט"ו יהא בכרך ובט"ז יחזור לעירו,[[2]](#footnote-2) (אך יש להעיר בזה, דבכה"ג מ"ט נימא דיהא דינו כמוקף, דמאי אולמי ' דהכרך שיהא שם ביום ט"ו מהעיר שהוא שם ביום י"ד).

ויש להוסיף, שהרי לדעת רש"י ורוב קמאי דינא דמוקף בן יומו לא תליא כלל בי"ד אלא בט"ו, ונתבאר בסימן ו', ואפ"ה כל שהוא עתיד להיות בכרך בט"ו מהני זה לפטרו בי"ד מחיובא דפרוז, וע"כ שפיר י"ל דכיון דבלא"ה הקובעו במוקף הוא מה שיהא בכרך בט"ו, ע"כ אף אם בי"ד הוא בעיר, מ"מ כיון שדעתו להיות בט"ו בכרך, יש עליו תורת מוקף בן יומו לפטרו מחיובא דפרוז.

ז] ולפ"ז י"ל דהא דפשיט ר' פנחס דקורא בי"ד משום דלא יהא אלא שהוא בן כרך ממש והלך לעיר וכשהוא שם לילי י"ד קורא הוא עמהם דפרוז בן יומו נקרא פרוז, לאו היינו דאף דחשבינן לי' כמוקף מ"מ קורא עמהן מדינא דפרוז בן יומו, - אלא היינו דלא חשבינן לי' כמוקף כלל, וע"כ הוא קורא בי"ד.

והטעם בזה, דאמנם אם הא דמיבע"ל דבכה"ג אינו קורא בי"ד היינו משום דחשבינן לי' כבן כרך, מתפרש הא דפשיט דפרוז בן יומו נקרא פרוז דהיינו דאף אם חשיב כבן כרך מ"מ מדינא דפרוז בן יומו הוא קורא בי"ד, - אך למש"נ דהא דמיבע"ל דבכה"ג אינו קורא בי"ד הוא מכח דינא דמוקף בן יומו, הרי דהא דפשיט דפרוז בן יומו נקרא פרוז היינו דזה סותר לעיקר האיבעיא, דאין לומר כלל דאף שהוא עדיין בעיר מ"מ יש בו לדינא דמוקף בן יומו, שהרי אדרבה חזינן דאף בן כרך שהוא בעיר בלילי י"ד יש בו לדינא דפרוז בן יומו, והרי דדינא דפרוז ומוקף בן יומו, תלי בהמקום שהוא בו עכשיו, וכל שהוא בי"ד בעיר, אף שדעתו לחזור לכרכו בט"ו, חשיב כפרוז בן יומו, וממילא דאין מקום כלל לחשבו כמוקף בן יומו מכח הא דדעתו להיות ביום ט"ו בכרך.

ח] ולפ"ז ניחא דע"כ אף בגווני דליכא למיתי עלה מדינא דפרוז בן יומו, מ"מ הוא קורא בי"ד, דאמנם אם הא דפשיט ר' פנחס הוא דאף דחשיב כבן כרך מ"מ קורא בי"ד מדינא דפרוז בן יומו, הרי דאכתי קיימא האיבעיא בגווני דליכא למיתי עלה מדינא דפרוז בן יומו, אך למש"נ דפשיט ר' פנחס דמדינא דפרוז בן יומו נלמד דלא אזלינן בתר דעתו לחשבו כמוקף בן יומו, הרי דאף בגווני דליכא למיתי עלה מדינא דפרוז בן יומו, מ"מ לא חשיב כמוקף בן יומו.

וניחא לפ"ז מש"כ בתשו' הרשב"א בפשיטות דמי שהוא בן עיר וכונתו לדור בכרך אינו נעשה בן כרך עד שיגיע לשם והרי הוא כבן עיר עד שיעקור עצמו מן העיר ושיגיע שם, דאף דבירושלמי מיבע"ל בזה, הוא רק מכח דינא דמוקף בן יומו, אך לעולם פשיטא לן דכל זמן שלא עקר מן העיר חשיב כבן עיר, (היכא דליכא למיתי עלה מדינא דמוקף בן יומו), וגם בזה פשיט ר' פנחס דלא חשיב כמוקף בן יומו עד שבא לכרך.

1. וכ"נ ממה שאמרו ע"ז בירושלמי ולא מתניתא היא בן עיר שהלך לכרך, ומשני דמתניתא כשהי' בכרך מה צריכה לי' כשהי' בעיר, ומשמע דהאיבעיא היא מכח דינא דמוקף בן יומו, וזהו דפרכינן דמאי מיבע"ל הרי מתניתין היא, ושו"ר שהוכיח כן החזו"א בסימן קנ"ב סק"ב (ד"ה עקירת דירה), - אך בד' הרשב"א שם מבו' דהיינו דמעיקרא ס"ד דהאיבעיא היא בבן עיר שהלך לכרך ודעתו להתעכב שם בליל ט"ו, וע"כ מדמינן לה למתניתין, וע"ז משני דלא איירי בכה"ג, ולפ"ז אין להביא מזה. [↑](#footnote-ref-1)
2. אך למש"כ הריטב"א בפי' בתרא דהא דמיבע"ל בזה אף דפרוז בן יומו נקרא פרוז הוא משום דכל שנעקר מהן ואינו רוצה בישיבתן וכו', הרי היינו רק כשנתן דעתו לעקור דירתו ממש, ועמד ע"ז החזו"א בסימן קנ"ב סוסק"ב. [↑](#footnote-ref-2)