14. ספירת הימים ושבועות
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב מאיר קאופמן / שיעורי ליל שב_ק / תשפד

#### י' אייר פ"ד שב"ק פ' אמור - שיעור בית מדרש הגדול נוה יעקב

# בדין ספירת ימים ושבועות

### ידון בגדר המצוה ספירת ימים ושבועות

א] נצטוינו בתורה במצות ספירת העומר ומבואר בגמ' במנחות שיש מצוה למנות ימים ויש מצוה למנות שבועות [ובפשוטו הביאור כמבואר בסהמ"צ מצוה קס"א דיש שני פסוקים דבפרשת אמור כתוב תספרו חמישים יום ובפרשת ראה כתוב שבעה שבועות תספור לך מהחל חרמש בקמה אמנם יש ראשונים שלמדו מצות ספירת שבועות גם מפרשת אמור כפשטות הגמ' במנחות ומה שכתב התורה לספור שבועות הכונה שזה זמן הספירה אבל לא נתבאר כאן מה הספירה ובאמת בפשוטו מצות ספירת שבועות מתחילה רק ביום השבביעי ולשון התורה מהחל חרמש בקמה משמע שמאז מתחילים לספור ומשמע שכונת התורה על ספירת הימים ורק אם נימא שכל ספירת חלק משבוע גם מתקים דין השבוע א"ש ועיין לקמן] ויש לדון במי שהתחיל לספור ספירת העומר בברכה ובאמצע הספירה שומע קדיש האם מותר לענות באמצע ספירת הימים והנה בעלמא מותר לענות באמצע מצוה וגם במצוה שחלק אחד מעכב את השני כגון מגילה או הלל השלם שללא שיסים ברכתו לבטלה בכל אופן כיון שהתחיל בקיום המצוה מותר לענות מפני הכבוד וכמבואר ברי"ף פ"ב דברכות והאריך בזה הנוב"י לגבי קידוש לבנה באמצע המגילה אמנם באמצע ברכה קצרה מבואר במ"ב סנ"ד סק"ג שאין להפסיק מצד שזה מבטל את כל המשמעות ולכן מסתבר שאין לענות באמצע המשפט היום שמונה ימים אמנם יש לדון ביום שיש ימים ושבועות ורוצה לענות בין הימים לשבועות ובפשוטו בזה הוא כמו באמצע מצוה ויכול לענות [והנה יש לדון שלא חייב לענות מדין עוסק במצוה אמנם נפק"מ לעמות מפני הכבוד ועד שיש שנקטו שאין פטור עוסק במצוה לגבי שמיעת קדיש וקדושה שזה בזיון לא לענות]

אמנם יש לדון האם ספירת ימים ושבועות זה מעשה ספירה אחד שמורכב משני חלקים וכמו כמה פרקים בהלל או שזה שני קיומים אחד של ספירת שבועות ואחד של ספירת ימים רק שאומרים ברכה אחת על שניהם וכמו ברכת תפילין לרי"ף שמברכים ברכה אחת בתפילין של יד ושל ראש ולפ"ז אם מדבר קודם שספר השבועות חייב לחזור ולברך א"כ ודאי שלא יענה קודם שספר השבועות דחשיב הפסק בין הברכה למצוה ולא הפסק באמצע המצוה והנה זה ודאי שמי שדיבר קודם ספירת השבועות אינו חוזר ומברך שהרי שיטת המג"א שבזמן הזה שזה זכר למקדש אין חיוב ספירת שבועות [הובא במ"ב תפ"ט סק"ז] אמנם ודאי דיש לחוש לשיטות שיש חיוב ספירת שבועות כמבואר במ"ב ולשיטות אלו יש לדון כנ"ל שזה שני מצות ואין להפסיק בין הברכה לספירת שבועות

עוד יש לדון נפק"מ האם מעכב אחד את השני שאם זה שני מצות א"כ אין סיבה לומר שאחד מעכב את השני אבל אם זה קיום אחד דהינו שצריך לספור את היום בשני צורות יתכן מאוד שזה מעכב אחד את השני שזה מעשה ספירה אחד אמנם אינו מוכרח דיתכן שאפילו ששניהם זה מצוה אחת לספור את היום אבל כיון שזה בשני צורות זה לא מעכב ובאמת דאם זה מצוה אחת יש לדון שלא רק שזה מעכב אחד את השני אלא זה צריך להעשות כמעשה ספירה אחד ולא שייך לחלקו לשנים עיין לקמן

והנה מצאנו חילוק בצורת הספירה בין ימים לשבועות דבימים סופרים כל תחילת יום את אותו יום אבל בשבועות סופרים רק בהשלמת השבוע וצ"ב החילוק וראיתי מביאים שבספר ספירת העומר מובא מהגרי"ז שאמר שביום יש מושג של מקצת היום ככולו אבל בשבוע אין מושג של מקצת שבוע ככולו אמנם א"כ היה לספור את השבוע רק לאחר שעבר שבוע או בסוף היום השביעי עוד צ"ב דבפשוטו לא אומרים מקצת היום ככולו רק ביום ולא בלילה כמבואר בתוס' בכמה דוכתי לגבי זיבה וכן לגבי אבילות ועוד שעיין ביאור הגר"א על הספרא בהר שכתב שגם בספירת יובל שזה מצוה על בי"ד סופרים כל שנה בתחילתה ובסוף כל שבע שנים והנה אין הלכה שמקצת שנה ככולה ומשמע שיש הבדל מהותי בין ספירת הימים לספירת השבועות

והנה יש לדון בדין ספירה בספירת העומר האם הכונה שיש כאן חמישים יום ולכל יום יש מספר ויש מצוה לספור את אותו היום ולומר איזה מספר זה או שהמצוה לספור כמה ימים עברו ולכאורא יש מקום לומר שחלוק דין ספירה של ימים משבועות שבימים המצוה לספור איזה יום זה בימי הספירה אבל בשבועות המצוה היא לספור כמה עבר מימי הספירה וכן הוא הלשון שהם ולא שהוא דהינו שמסכם כמה עברו ולא שאומר איזה יום בספירה אוחז עכשיו ולפ"ז א"ש שבימים אפשר לספור בתחילת היום מצד שסופר איזה יום זה עכשיו אבל בשבועות צריך שיאחז בסוף השבוע שרק בזה יכול לספור שעבר כבר שבוע או שבועים והנה אם זה שני מצות יש מקום לומר כך אבל אם זה מצוה אחת הדבר מחודש דיש כאן ציוי אחד לספור כל יום שני דברים שונים אלא ששניהם זה ספירה כמה עבר רק שיש כאן סברא לחלק שביום כבר בתחילה היום שייך להעמיד שהיום עבר משא"כ בשבוע וצ"ב כנ"ל ובאמת שמזה שביום השני לא סופרים היום יום שני לעומר אלא היום שני ימים בעומר קצת משמע שבאים למנות כמה ימים עברו גם במנין הימים וכסברת הגרי"ז

### שיטות הראשונים בזה

ב] והנה עין רבינו ירוחם נתיב ה' ח"ד שהקשה למה לא מברכים שני ברכות אחד על ספירת ימים ואחד על ספירת שבועות וכמו שבתפילין מברכים שני ברכות ועוד הקשה למה אומרים שהם שבוע אחד ולא סופרים בנפרד היום שבעה ימים והיום שבוע אחד בעומר וכתב לבאר דהנה מבואר בגמ' מנחות ס"ו. שאמימר מנה רק ימים וביאר מצד שזה זכר למקדש ורבנן דבי רב אשי מנו את שניהם וביאר שסברת אמימר שספירת ימים זה גם בזמן הזה וזה לא קשור לעומר ורק ספירת שבועות זה קשור לעומר ושני הלחם ולכן אמימר סבר שלא סופרים השבועות כלל ורבנן דבי רב אשי שספרו מצד זכר למקדש אבל זה לא סיבה לברכה וכן זה סיבה שלא להזכיר את זה כדבר נפרד ועיין או"ש הלכות תמידין שהביא מאגרות הרמ"ה באגרת האחרונה שגם ביאר שזה סברת אמימר אלא שכתב שדבי רב אשי חלקו בזה עצמו שגם ספירת שבועות נוהג בזמן הזה ע"ש והנה בדבריהם מבואר ודאי שזה שני מצות ויתכן שינהג אחד ללא השני ויש לדון שגם לדידן ששניהם דרבנן או שניהם דאוריתא אבל יתכן כנ"ל שזה שני מצות שונות

[ובעיקר הדבר ששבועות זה רק בזמן המקדש וימים זה גם היום עיין אגרות הרמ"ה שכתב שזה גזירת מלך אמנם באו"ש הלכות תמידין פ"ז הי"ג כתב דמבואר בגמ' שהחג של שבועות להבאת עולת ראיה וחגיגה זה שבע ימים ולפ"ז כתב שהקדושה של יום אחד זה למנין הימים והקדושה של שבע ימים זה מנין השבועות ולכן היום שאין חגיגה וראיה אין הדין ספירה של שבוע ע"ש]

ועיין ביאור הרס"ג לגרי"פ מצוה נ"א שהביא מהלכות רי"ץ גיאות הלכות ספירת העומר שכתב לגבי מי ששכח יום אחד לספור ספירת העומר וז"ל **ועוד מכדי תרי קראי אינון כל חד וחד באפיה נפשיה לחודיה קאים תספרו חמשים יום ושבעה שבועות תספר לך. ורבנן אמרי אמר אביי מצוה למימני יומי ומצוה למימני שבועי והאי מאן דטעה יום א' ולא מנה אשכחו ליה רווחא למימר ליתכג)י לה תמימות מאן דלא טעה לענין שבועי אלא כד מטא יום שביעי אמר יום דין שלים חד שבוע** עכ"ל והנה מבואר בלשונו [וכן ביאר הגרי"פ] שכיון שזה שני מצות שונות וזה נלמד משני פסוקים ממילא גם אם יש הלכה של תמימות וכל שחיסר יום אחד לא יכול להמשיך ולספור אבל את השבועות יכול להמשיך ולספור ובפשוטו גם ביום שנשלם שבוע הוא רק יקים את המצוה לספור שבועות ולא את המצוה לספור ימים ועיין בית הלוי ח"א סל"ט שכתב הדברים מדעתו

אמנם עיין ברמב"ם בספר המצות מצוה קס"א שדן האם למנות את ספירת העומר לשני מצות דהינו ספירת ימים וספירת שבועות וכתב שזה מצוה אחת והראיה מזה שלא מברכים שני ברכות וכן הוכיח מזה שסופרים כל יום את השבועות ולא רק ביום שנשלם שבוע עכ"ד ועיין שו"ת מהר"ש הלוי סימן ה' שתמה עליו שגם אם זה שני מצות אבל מספיק ברכה אחת וכמו בתפילין שדעת הרמב"ם שמברכים ברכה אחת וצ"ל דשם זה אותו מעשה מצוה של הנחת תפילין אבל כאן זה שני עשיות שזה ספירה של שבועות וזה ספירה של ימים עוד הקשה דגם אם זה שני מצות אבל יתכן שהמצוה לספור שבועות הוא כל יום אמנם בדברי הרמב"ם מבואר שאם זה מצוה לעצמה ודאי שהמצוה היא רק בהשלמת השבוע ורק אם זה מצוה אחת זה כל יום וצ"ב כונתו ובפשוטו יש לבאר דודאי דבפשוטו אין מושג של ספירה של חצי שבוע ולכן אם זה שני מצות ודאי שאין לספור אלא בסוף שבוע ורק אם שניהם זה מצוה אחת ממילא בהכרח כונת התורה שכל יום צריך להזכיר השבוע ויתכן עוד שהנה בדעת הראשונים שמונים כל יום כמה זה בימי השבוע יש לבאר בשני אופנים דיתכן שהכונה שכמו כשנגמר שבוע זה סיבה לספור כי היום זה השלמת שבוע ממילא גם חלקי שבוע זה בכלל ספירת שבוע וממילא כל יום יש כאן תוספת בספירת השבועות דהינו שסופר שזה שבוע וחלק משבוע או שבאמת הכונה שצריך לומר כל יום כמה ההוא במנין השבועות ועיקר האמירה זה מה שאומר שהיום עבר כבר שלשה שבועות ומה שמזכירים תוספת הימים מצד דקדוק הלשון ויתכן דהרמב"ם נקט כצד השני ולכן נקט שרק אם זה אותו מצוה שיך לדון שכמו שצריך לספור כל יום את מנין הימים כך צריך לספור כל יום את מנין השבועות אבל אם זה מצוה נפרדת א"כ כמו שבכל יום סופרים את היום הנוסף ממילא גם כאן בכל שבוע סופרים את השבוע הנוסף ועדין צ"ע ושמעתי לבאר עוד דהרמב"ם נקט שספירת חצי שבוע זה כלום וכן לספור את השבוע הקודם פעמים זה כלום אמנם אם נימא שזה מצוה אחת בזה הגדר שספירת השבועות זה להגדיר איפה הימים אוחז במנין השבועות ורק לכן זה נצרך כל יום

והנה דעת הבעל המאור שספירת שבועות זה רק מתי שנשלם שבוע ולדעתו באמת יש לומר שזה באמת שני מצות ועיין ארחות חים הלכות ספירת העומר שכתב ראיה לדבר זה מלשון אביי מצוה לממני יומי מצוה לממני שבועי ולכאורא כונתו שכיון שבלשון הגמ' משמע שזה שני מצות ממילא מסתבר שהספירת השבועות זה רק במשלם שבועי [וזה על דרך תליה הרמב"ם] אמנם ברבינו ירוחם מפורש שאפילו שנקט שזה מצוה נפרדת אבל כתב שסופרים כל יום את מנין השבוע ויתכן דעתו שבאמת המצוה לספור כל יום כמה חלקי השבוע יש ולפ"ז באמת זה נחשב שיש כל יום שינוי [והנה המ"ב תפ"ט סק"ט נקט שכולם מודים שאין חיוב לספור את השבועות רק במשלם יומי ולכן אם ספר רק ימים ודאי יצא ידי חובתו אמנם בלשון הגר"א בביאור על הספרא פרשת בהר וכן משמעות הרמב"ם בספר המצות וכן בתשובות הרא"ש כלל כ"א י"ג שזה מעיקר חיוב ספירת העומר וצ"ע]

והנה בדברי הפוסקים משמע לכאורא שזה מצוה אחת ושזה מעכב אחד את השני א. שכתבו שאם שכח יום אין לו להמשיך ולספור ולא כתבו שעדין יכול לספור את השבועות ובפשוטו מבואר שהכל זה מצוה אחת ומעכב אחד את השני ולכן לא שייך לספור רק את השבועות ללא הימים ב. עיין מ"ב סק"ח שהביא מהנהר שלום שאם ספר רק את הימים לבד יכול להמשיך ולספור בברכה מצד ס"ס דיש דיעות שכיון שזה זכר למקדש לא צריך לספור שבועות ומבואר שללא זה הוא ודאי מעכב דהינו שאם יש חובה לספור שבועות כל שלא ספר לא יצא ידי חובתו

והנה לכאורא מבואר עוד שלא רק שמעכב אחד את השני אלא שצריך לספור שניהם יחד א. עיין שבולי הלקט סימן רל"ד שכתב שאם כבר אמר לחברו כמה ימים זה היום שאין לו לספור אחרי זה אם ברכה אמנם כתב שאם רק אמר לו כמה ימים יחזור ויספור את שניהם בברכה והנה יתכן שזה עצמו שחסר לו ספירה של שבועות גם אם זה חצי מצוה זה סיבה לברכה אמנם צ"ב למה צריך לחזור ולספור את הימים ומשמע שזה חייב להעשות כמעשה ספירה אחד ויש לדחוק שיש לו צד שעדין לא יצא אמנם צ"ב למה זה לא הפסק בין הברכה לספירת השבועות שעל זה הברכה ב. עיין במ"ב סק"ז שהביא את המג"א שאם ספר ימים ללא שבועות לא צריך לחזור ולספור והביא חולקים שצריך לחזור ולספור בחזרה ימים ושבועות וצ"ב למה שלא יספור השבועות לבד ומבואר שזה צריך להיות כמעשה אחד ובאמת שגם מהמג"א מבואר כך שכתב שאם ספר ימים לבד יצא וצ"ב אבל למה שלא יספור אחרי זה השבועות כמו שסופר תמיד ובהכרח כנ"ל שנקט שזה ודאי שזה צריך להיות כמעשה אחד ולכן אם הוא צריך לספור שבועות הוא חייב לחזור ולספור שניהם יחד ואם הביאור כנ"ל שיסוד הדין לומר איפה הימים אוחזים במנין השבועות א"ש שזה מעשה אחד שזה לא מנין נפרד אלא הגדרת הימים

והנה העולה מהנ"ל דבפשוטו דעת רבינו ירוחם והרמ"ה וכן רב האי גאון שזה שני מצות ואפשר לעשות אחד ללא השני אמנם משמעות הפוסקים שזה מצוה אחת ואי אפשר לעשות אחד ללא השני וביותר דיתכן שזה חייב להעשות כמעשה מצוה אחד וכנ"ל ולכאורא לגבי לענות קדיש או קדושה או מפני הכבוד בין ימים לשבועות יש מקום להחמיר לחוש לשיטות שזה שני מצוות אמנם יש מקום לדון שלראשונים שהיום זה דרבנן ומשמעות הראשונים שזה גדר של מעשה זכר למקדש יתכן שבזה וודאי הוא מעשה מצוה אחת ולא כשני מצות וממילא ודאי שיכול להפסיק כדין אמצע מצוה

[והנה מבואר במ"ב שאם ספר הימים נכון והשבועות לא נכון יכול להמשיך ולספור בברכה ולסמוך על השיטות שמספיק ימים ולכאורא עד כמה שזה מעשה אחד יש מקום גדול לדון שזה מקלקל את כל הספירה וכמו אם חזר בו תוך כדי דיבור וצ"ע עוד יש להוסיף שהספרדים בשבועות לא מזכירים לעומר ומשמע כנ"ל מהרמב"ם שזה רק מגיע בתור סיכום של מעשה הספירה הקודם]

### בדין ספירת שבועות באמצע השבוע

ג] עיין טור שהביא שלש שיטות בדין ספירת העומר לגבי שבועות ביום שלא נשלם השבוע יש שיטה לומר היום שמונה ימים לבד יש שיטה לומר היום שבוע ויום אחד ויש שיטה לומר כמנהגינו היום שמונה ימים שהם שבוע אחד ויום אחד בעומר והנה בראבי"ה ואו"ז הלשון לגבי שני השיטות הראשונות וזהו איפכא דשני הדרכים לא יתקימו ומשמע שיש כאן מחלוקת מהותית בדין הספירה ולא סתם שכל אחד בחר דרך אחרת [ועיין בביאור הגרי"פ מצוה נ"א שהאריך בזה]

והנה בפשוטו השיטה דס"ל לספור רק ימים סוברת שמצות ספירה של שבועות זה רק במשלם שבועי והשיטה שאומרת לספור שבוע ויום סוברת שיש כל יום מצוה לספור השבועות ולכן צריך להזכיר כמה שבועות עבר אמנם צ"ב למה לא צריך להזכיר הימים ולכאורא מצד דס"ל שבזה שמזכיר שזה שבוע אומר שזה שבע ימים וצ"ב שא"כ ביום השביעי יגיד רק היום שבוע ובזה אמר את מספר הימים והרי מפורש בראשונים שצריך אז להזכיר את שניהם והיראים מצוה רס"א ביאר שהרי יש מצוה לספור ימים וכן הוא בשבולי הלקט ושמעתי לדון שאם מזכיר רק שבוע זה מתפרש שרק בא לומר שזה שבוע ולא בא לומר שזה שבע ימים אבל אם אומר שבוע ויום יש כאן התיחסות לימים ובאמת אם יאמר היום שבוע ושבעה ימים שהם שתי שבועות גם יוצא אמנם לפ"ז לכאורא כשאומר שבוע ויום הספירה מתיחסת לימים וא"כ מה ענין להזכיר שזה שבוע וצ"ל שאז זה מקבל שני משמעויות

אמנם בלשון הטור ומקורו בראבי"ה ושאר הראשונים שלא צריך לומר היום שמונה ימים אלא מספיק לומר שבוע ויום שכבר מנאם בשבוע שעבר ומשמע שכיון שבספירה אמר ששבוע זה שבע ימים ממילא כשאומר היום שבוע זה נחשב כאילו אומר גם את מספר הימים ולכן חייב להזכיר ביום הארבע עשרה שזה ארבע עשרה יום שהרי ביחס לשבוע השני עוד לא הזכיר שזה שבוע והנה לפ"ז אם ביום השלמת השבוע לא ספר ממילא ביום השמיני יהיה חיב לומר היום שמונה ימים שהם שבוע ויום אחד שהרי לא קבע ששבוע זה שבע ימים וצ"ב שהיום הרי זה לא דין הספירה ולמה זה מועיל אמנם אדרבא כל שיטה זו שיש דין ספירת השבועות כל יום רק שנקטו שאין ענין לחזור ולומר הימים וכאן צריך לחזור ולומר הימים ובזה שאומר שהם שבוע ויום אחד מעמיד ששבע זה שבוע וממילא בשאר הימים לא יצטרך להזכיר את השבועות

והנה בפשוטו השיטה השלישית שמזכירים כל יום זה מצד שס"ל שיש כל יום מצות מנין השבועות והימים אפילו כשלא נשלם השבוע וכן שצריך לפרט כל יום את הספירה ולא עוזר מה שאתמול קבע שזה כך ועיין שו"ת הרא"ש כלל כ"ד סי"ג דמשמע שזה מעיקר הדין וכן בסהמ"צ הנ"ל שלמד מזה לגדר הדבר ולא סתם מנהג אמנם המג"א וכן המ"ב נקטו שקי"ל להלכה שביום שלא נשלם הספירה מספיק לספור ימים וזה רק מנהג לספור שבועות וכן נקט שודאי מועיל לומר היום שבוע ויום אחד דהינו שזה לא מחלוקת אלא שזה סברא שכיון שכבר קבע שאתמול זה כך זה נחשב שמזכיר את יום השבוע וכל הנידון איך עדיף להעמיד הספירה ולכאורא אין זה במשמעות הדברים כלל ובפשוטו ודאי שאלו שאמרו לומר שבוע ויום כי סברו שיש מצוה של הזכרת שבוע כל יום ולפ"ז יש מקום גדול לומר שרק אם יש מצוה להזכיר היום שבוע שייך לומר שנקבע ששבוע זה שבע ימים אבל אם אם אין מצוה להזכיר היום את זה זה לא שייך וצ"ע