קדירה שבלעה איסור
קטגוריות: ש_ס / מא חולין / חולין - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / תערובת תשס_ב

יום ד' כ"ב מנ"א תשס"ב

**בדיני קדירה שנבלע בה איסור**

ענף א' - בטעם ובגדר הדין דאף קדירה שאינה בת יומא אסור לבשל בה לכתחילה, ובפלוגתת הראשונים אם בעבר ובישל בה במזיד נאסר התבשיל. ענף ב' – בפלוגתת הראשונים אם יש בבישול בכלי איסור, (כשאין בו כדי לאסור התבשיל), משום אין מבטלין איסור לכתחילה, ובדינא דהרשב"א בכלי שדרכו להשתמש בו בשפע, וכלי שדרכו להשתמש בו במועט, ובפלוגתת האחרונים בטעמו, (ובס"ק ז' וח' נת' בדין אין מבטלין איסור לכתחילה, אם היכא שאין כונתו לבטל שרי). ענף ג' – בדין גיעולי גויים למ"ד דטכ"ע לאו דאורייתא.

**ב**

ג] בדין ביטול לכתחילה באיסור הבלוע בכלי, מצי' שנחלקו בזה הראשונים, וכמו שיתבאר.

הנה יל"ד שלא יהא אסור לבשל בכלי הבלוע מאיסור, משום אין מבטלין איסור לכתחילה, מב' טעמים, הטעם הא', הוא די"ל דרק איסור שהוא בעין אסור לבטלו לכתחילה, אך איסור בלוע אין אסור לבטלו, וכאשר כ"ה דעת ר"ת בשו"ת ספה"י סי' נ"ו אות ה', וצ"ע בביאור דבריו שם, והובא גם בבעה"ע שער הכשר הבשר דט"ו. והלכות ביעור חמץ דקכ"ב:, וע' גם ברוקח סי' תפ"ו שנ' דעתו כן, אך צ"ע בדבריו שם סי' תפ"ח שאין נ' כן, וצ"ע כעת.

והטעם הב', הוא די"ל דכיון שאין כונתו בבישולו לבטל האיסור, אין בזה לאיסורא דביטול איסור לכתחילה, וכאשר מצינו עיקר הדין דכשאין כונתו לבטל שרי, בפי' הר"ש תרומות פי"א מ"ח, ותשו' הרשב"א סי' תס"ג, וחי' הריטב"א ע"ז דנ"ט:, ופי' הר"ן שם די"ב: (בדפי הרי"ף), ושו"ת הריב"ש סי' שמ"ט, ובשו"ע יו"ד סי' פ"ד סי"ג, וש"ך שם סקל"ח וט"ז סקי"ח, ופר"ח יו"ד סו"ס ס"ד, ולהלן סק"ז ית' בדברינו אם יש להתיר משו"ז בבישול קדירה הבלועה מאיסור.

והנה אמנם מצינו להדיא בד' הראשונים שדנו בבלוע בקדירה שיהא בזה משום אין מבטלין איסור לכתחילה, והוא בפסחים ד"ל. דאמר רב קדירות בפסח ישברו, ופרכי' התם לישהינהו לאחר דמנם ולעביד בהו שלא במינם וכו', והק' שם בתוס' דהא אין מבטלין איסור לכתחילה, ועיי"ש ברמב"ן ריטב"א ור"ן שדנו בזה, וכן האריך בזה הרא"ה בבדה"ב ב"ד ש"ד דל"ו., ועיי"ש במשמה"ב, ומדברי כולם נלמד דיש בבלוע בקדירה משום אין מבטלין איסור לכתחילה, ושלא כד' ר"ת הנז', וד' ר"ת שם, באו ליישב קו' זו, מ"ט אין בזה משום אין מבטלין איסור לכתחילה,[[1]](#footnote-2) וע"כ מד' כל הראשונים שלא תי' כן מבו' דפליגי ע"ז, וגם לא שרי' בזה משום הא שאין כונתו לבטל וליהנות מן האיסור, אך בהג' אמ"ב לנובי"ק יו"ד כ"ו, נ' דעתו, דלפ"ד הט"ז יו"ד קל"ז סק"ד דהיכא שאפשר בענין אחר אסור אף אם אין כונתו לבטל, ל"ק מד' תוס' פסחים הנז', וצ"ע בזה, וע' שעה"מ פט"ו ממאכ"א ה?? שכבר עמד בזה, דמד' תוס' בפסחים מבו' דאף שאין כונתו לבטל יש בזה משום אין מבטלין, ותמה שם ע"ד הר"ן שג"כ דן בקו' התוס', והרי הר"ן בע"ז הנז' כתב דהיכא שאין כונתו לבטל וליהנות אין בזה משום אין מבטלין איסור לכתחילה, ועמש"נ בזה בדברינו להלן סק???.

עוד מצינו בתורי"ד ע"ז דע"ה: ובראב"ן פסקי ע"ז סי' שי"ג, שכתבו דמדינא אסור לבשל בקדירה שאינה בת יומא, משום דאין מבטלין איסור לכתחילה, והובא שי' זו גם במאירי ע"ז דע"ו, והיינו משום דס"ל דנטל"פ לא חשיב כעפרא בעלמא כדעת הרא"ה ודעימי', אלא רק אין אוסר את ההיתר שנתערב בו, וע"כ יש בזה משום אין מבטלין איסור לכתחילה, והרי להדיא שדעתם דאף בבלע שבקדירה יש משום אין מבטלין איסור לכתחילה.

ד] והנה לכאו' מצינו עוד בד' הראשונים שיש בבלוע בקדירה משום אין מבטלין איסור לכתחילה, והוא בד' הרשב"א בתוה"ב ב"ד ש"ד דל"ו., שכתב שם, דאע"ג דאין מבטלין איסור לכתחילה, מיהו אם נבלע איסור מועט בתוך כלי, אם דרכו של אותו כלי להשתמש בו בשפע מותר להשתמש בו לכתחילה, כיון שהאיסור מועט וא"א לבא בו לידי נתינת טעם, עכ"ד,[[2]](#footnote-3) והרא"ה בבדה"ב שם פליג ע"ז וס"ל דאף אם דרכו להשתמש בשפע אסור לבשל בו,[[3]](#footnote-4) וכן הטור בסי' קכ"ב נחלק ע"ז, ולכאו' מד' כולם נלמד שיש בבלוע שבקדירה משום אין מבטלין איסור לכתחילה, וכבר הוכיח כן הנובי"ק יו"ד סי' כ"ו בהג"ה, דיש ללמוד מדבריהם דאף שאין מתכוין לבטל אסור, וכתב שם דהא דקי"ל ביו"ד סי' פ"ד דמותר היינו היכא שכבר נתערב, ורק שעדין לא נתבטל, והוא עושה איזה דבר שעי"ז מתבטל, ויש להוסיף נופך לד' הנוב"י, דמצינו בס' איסור משהו להראב"ד, שכתב דהיכא דהאיסור מעורב בהיתר ורק שאינו בטל, ליכא בזה איסורא דאורייתא לבטלו, ול"ה רק איסור דרבנן, אך לערבו לכתחילה הוי איסורא דאורייתא, עיי"ש, ולפ"ז מבו' טפי מה שחילק בזה הנוב"י, (שוב נתבוננתי דלכאו' אי"ז נכון, דמכוון הראב"ד שם הוא דכל שכבר נתערב וכבר נתבטל האיסור מדאורייתא, ואי"ז אלא איסור דרבנן, ע"כ ממילא דגם האיסור לבטלו אינו אלא מדרבנן, עיי"ש), אך עיי"ש בהג' אמ"ב, שהעיר ע"ז מד' הר"ן בע"ז שהבאנו לעיל, שכתב להך דינא דאם אין כונתו לבטל שרי, ואיהו איירי בבליעה שבכלים, וע' להלן סק??? משי"ת בזה, ועיי"ש שציין לד' הט"ז יו"ד סי' קל"ז סק"ד, וכנ' כונתו דלד' הט"ז דאם אפשר בענין אחר אסור אף אם אין כונתו לבטל, יש לדחות הוכחת הנוב"י, ולכאו' מוכח כן ממה שהט"ז סו"ס צ"ט כתב להלכה להחמיר דלא כהרשב"א, והרי הט"ז בכ"ד כתב שאם אין מתכוין לבטל שרי, ובע"כ דהכא חשיב אפשר בענין אחר, ויל"ע בזה.

אמנם עי' בגליון נחלת צבי ליו"ד סי' פ"ד סי"ג, שתמה על הנוב"י שמד' הרבה מהאחרונים מבו' דאף לערב בתחילה שרי היכא שאין מתכוין לבטל, עיי"ש שהביא מד' הט"ז המג"א הצ"צ והשב יעקב, וכתב שם דמה שהוכיח הנוב"י מד' הרשב"א דבכלי שדרכו להשתמש במועט אסור, דמזה חזי' דאף שאין מתכוין לבטל יש בזה משום אין מבטלין, אדרבה יש להוכיח להיפך מדשרי הרשב"א בכלי שדרכו בשפע, והרי עכ"פ הוא מבטל איסור לכתחילה, ובע"כ דכיון שאין דרכו לבטל אין בזה משום אין מבטלין, וכ"כ הפמ"ג במש"ז סו"ס צ"ט, וכ"ה בפרישה סי' קכ"ב ובבית מאיר סי' צ"ט ס"ז, ומה דבדרכו להשתמש במועט אסור, הוא גזירה שמא ישתמש בו בדבר מועט, וכמש"כ הרשב"א בתוה"ב הארוך, ואף דבסי' קכ"ב ס"ה איתא הטעם שאין מבטלין איסור לכתחילה, הכונה ג"כ משום הגזירה הנ"ל, ומה דנקט אין מבטלין הוא עפמ"ש הפמ"ג וכו', עכ"ד, ועי' גם בביאור הגר"א יו"ד סי' צ"ט סקי"ח, ובמש"ז שם סקט"ו, שכתבו כן, דהא דבכלי שדרך להשתמש בו במועט אסור לבשל בו, הגם שאינו מתכוין לבטל, הוא משום גזירה שמא ישתמש בו במועט.

אמנם נ', דמעיקר מה שדן הרשב"א בתחילה, אם בכלי שדרכו להשתמש בו בשפע יש בו משום ביטול איסור לכתחילה, ודאי מבו' כד' הנוב"י שאין להתיר בזה משום הא דאין כונתו לבטל, וכן מבו' להדיא, גם ממה שהאריך הרשב"א במשמה"ב די"ט., ליישב קו' הרא"ה דבקדירה שאינה בת יומא יהא אסור לבשל מדאורייתא, משום ביטול איסור לכתחילה, והרי דאף שאין כונתו לבטל ה"ז אסור.

ומה שהתיר הרשב"א בכלי שדרך להשתמש בו בשפע, נ' דאין הטעם משום שאין מתכוין לבטל, אלא הטעם בזה מבו' בלשונו במשמה"ב שם די"ט., דהיינו דכל הא דאין מבטלין איסור לכתחילה, הוא רק באיסור שה"ה קיים, שבזה אסרה תורה לערבו עם ההיתר, אך בלע שבקדירה שאינו בעינו, וכיון שדרכו להשתמש בכלי בשפע גם אינו עתיד וראוי להיות קיים, הרי שבזה ליכא לדינא דאין מבטלין איסור לכתחילה, וכבר ביאר כן האבנ"ז יו"ד סי' קי"ב, וכ"מ גם ביבין דעת סי' צ"ט סק"ז, ונ' להוכיח כן גם מד' תשו' הרשב"א סי' רכ"ב, שכתב שם לדבר חידוש, שאין דין זה רק בבלע, אלא אף בדבר בעין, אם הוי משהו שא"א לבא לידי נ"ט שרי לבטלו, עיי"ש, ואם הטעם להתיר הוא משום שאין מתכוין לבטל, מה מקום יש לחלק בזה, אך להנ"ל דהטעם להתיר הוא משום דחשיב שאין האיסור קיים, מבו' היטב, דשפיר הי' מקום לומר דבדבר שה"ה בעין ל"ש להתיר, ודו"ק, וכן נ' להדיא מד' הר"ן ע"ז די"ב בדפי הרי"ף, והריב"ש סי' שמ"ט, שנראה מדבריהם להדיא דמה שהתיר הרשב"א בשדרכו להשתמש בו בשפע, אינו משום הא דאין כונתו לבטל, עייש"ה בדבריהם שאחר שהביאו דינא דהרשב"א, כתבו לחדש דהיכא שאין כונתו לבטל אין לאסור, והרי דדינא דהרשב"א ל"ה מכח זה, וע' לק' סק"ז באות ג', שנת' שמוכח כן עוד להדיא מד' הריב"ש, ויותר מזה מבו' בד' הר"ן שם, דאדרבה מכח הדין שאם אין כונתו לבטל ליכא לאיסור ביטול לכתחילה, נדחית ראיית הרשב"א שמתיר בכלי שאין דרכו בשפע, וע' להלן סק"ז, דמזה מבו' להדיא דבבלע שבכלי אין להתיר משום הא שאין דרכו לבטל, עיי"ש מש"נ הטעם בזה, אך עיי"ש שנת' שאולי יש לדחות שלא נתכוין הר"ן לזה, עיי"ש, ומוכח מזה דהרשב"א שהתיר אין טעמו משום הא שאין מתכוין לבטל, וז"ב.

וזהו נמי הטעם הוא שאסור בכלי שמשתמשין בו בדבר מועט, דכיון שאפשר לבא בו לידי נו"ט, הרי דחשיב דהאיסור אכתי קיים, וממילא דאי"ב משום ביטול איסור לכתחילה, וכ"ה ל' הרשב"א בתוה"ב הקצר שם, כלי שמשתמשין בו בדבר מועט וכו', אסור להשתמש בו לכתחילה, לפי שכבר נת' שאין מבטלין איסור לכתחילה ואפי' איסור מועט, עכ"ל, וטעם זה הביאו הטושו"ע סי' קכ"ב, והרי להדיא דבכלי שמשתמשין בו בדבר מועט הדרי' לדינא דאין מבטלין איסור לכתחילה.

אמנם בתוה"ב הארוך שם כתב, דבכלי שדרכו להשתמש לעיתים בדבר מועט, אסור להשתמש בו גזירה שמא ישתמש בדבר מועט ויבא לידי נתינת טעם, עכ"ל, וע' גם בשו"ת ריב"ש סי' שמ"ט, שהביא כן בשם הרשב"א, וכן הביא הר"ו בע"ז די"ב: (מדפי הרי"ף) בשם הראב"ד, וזה כד' הגר"א ודעימי', דכל האיסור בזה הוי משום גזירה, אך ליכא בזה משום אין מבטלין, וצ"ע שסותרים ד' הרשב"א בארוך לדבריו בקצר, וע' פרישה סי' קכ"ב סק"ה שעמד בזה, וכתב ליישב, דמש"כ הרשב"א בקצר שיש בזה משום אין מבטלין, היינו דהגם דכשאינו מתכוין לבטל שרי, מ"מ בזה אסרי' לי', גזירה שמא ישתמש בשיעור שנותן טעם, ובהג"ה שם כתב עוד, דזהו כל עיקר הדין דאין מבטלין, דהוי גזירה שמא ישתמש במועט, וזה כד' הנחל"צ הנז', ולפ"ז אתיין ד' הרשב"א כמו שנקטו האחרונים הנז', שיש להתיר בבלע שבקדירה משום הא שאין כוונתו לבטל, ודלא כד' הנוב"י והאבנ"ז, אך צ"ע רב ע"ז ממה שהוכחנו לעיל מד' המשמה"ב שאין להתיר בזה משום הא שאין כונתו לבטל, ונת' שמוכח כן גם מד' הר"ן והריב"ש.

ה] ויש להוסיף עוד בזה, דהנה לכאו' מד' תוס' וש"ר בפסחים ד"ל. שהק' שיהא אסור להשתמש בקדירות שלא במינן משום הא דאין מבטלין, מבו' דפליגי ע"ד הרשב"א הנז' וס"ל דאף בכלי שדרכו להשתמש בו בשפע יש בזה משום הא דאין מבטלין, ועי' בביאור הגר"א סי' קכ"ב סקט"ו שכתב כן.

והנה צריך להוסיף בד' הגר"א, דהגם דכתב הרשב"א דבכלי שדרכו להשמש בו במועט אסור לבטל, וא"כ הרי יל"פ דזהו משה"ק הראשונים שם, כיון דהתם נמי יכול לבא לידי איסור כיון שאוסר במינו במשהו, והגם של' הראשונים הוא שאין מבטלין איסור לכתחילה, אך הרי גם ל' הרשב"א בקצר הוא שאין מבטלין איסור לכתחילה, וכנ"ל, אך להגר"א לטעמי' שפירש דהא דאסור בכה"ג הוי גזירה שמא ישתמש בו במועט, הרי ל"ק כן כלל, דהרי זהו גופא שנויא דגמ' שם דאסור גזירה שמא ישתמש בהן במינו, ובביאור הגר"א סו"ס צ"ט הנז', כתב שזהו מקורו של הרשב"א דבכה"ג אסור משום גזירה, והיינו מדחזי' התם דאם דרך להשתמש בו במה שאוסר, אסור משום גזירה, וז"פ.

אך לד' הנוב"י והאבנ"ז דהיכא שדרכו להשתמש בו במועט אסור מדינא לבטל האיסור, ואי"ז משום גזירה בעלמא, לכאו' אין להוכיח מד' הראשונים הנז' דפליגי ע"ד הרשב"א, דהרי אף לד' הרשב"א לכאו' שפיר הי' לנו לאסור בזה משום אין מבטלין, כיון שאפשר לבא לידי איסור במינו, ואי"ז בכלל שנויא דגמ', דבגמ' משני דאסור "גזירה" דילמא אתי למיעבד בהו במינו, וע"ז הק' הראשונים דא"צ בזה לגזירה, אלא בלא"ה כיון שיכול לבא לידי איסור, חשיב שהאיסור אכתי קיים, וממילא יש לאסור בזה משום דינא דאין מבטלין איסור לכתחילה, וע' באבנ"ז שם שכתב כן.

אמנם מצאנו בתשו' הרשב"א סי' רכ"ב, שמפורש בדבריו דד' הראב"ד דמשהו בלוע מותר לבטלו, באו ליישב ד' הגמ' בפסחים הנז', דפרכי' נשהינהו לאחר זמנן וכו', והרי להדיא דלד' הראב"ד והרשב"א ל"ק קו' זו, ושלא כד' האבנ"ז.

ולכאו' מזה יש ללמוד כד' הפרישה והגר"א ודעימי', דהא דבכלי שדרכו להשתמש במועט אסור להשתמש בו הוי רק משום גזירה, דאי נימא דהוי זה מדינא, א"כ הרי אי"ז מיישב קו' הראשונים בפסחים וכמש"כ האבנ"ז וכמש"נ.

אמנם נ' דיש לדחות, דאף אי נימא דכלי שדרכו להשתמש בו במועט אי"ב לאיסורא דאין מבטלין מדינא, מ"מ י"ל דהיינו רק בשיכול לבא לידי נתינת טעם, דבזה הוא דחשיב דהאיסור אכתי קיים בעיני', אך בכלי שאין יכול לבא לידי נתינת טעם, ואך שיכול להשתמש בו במינו דה"ה אוסר בזה במשהו, י"ל דזה ל"מ לחשבו להאיסור דה"ה קיים, והטעם בזה, הוא משום דרק אם יכול לבא לידי נתינת טעם שיהא ניכר האיסור, הוא דחשבי' לה שהאיסור עדין קיים ואסור לבטלו, אך מה שיכול לאסור במשהו במינו ל"מ למחשבי' להאיסור שה"ה קיים, ודו"ק.

והנה במשמה"ב שם דל"ו. דן באורך בקו' הראשונים בפסחים, הגם שבתו"ד הביא לד' הראב"ד דמותר לבטל בלע משהו לכתחילה, ולכאו' הוא סותר לדבריו הנז' בתשו', וה"ז מתיישב כד' האבנ"ז, וי"ל דבמשמה"ב אזיל לטעמי' שכתב לעיל מינה (די"ט.), דרק היכא שא"א לאכלו לעולם בלא פגמו ותערובתו, אין בזה משום אין מבטלין, וע"כ בקדירות לאחר פסח שאפשר לבא לידי איסור במינו, שפיר יש לאסור, אך בדקדוק דבריו נ', דכונתו להקשות דהרי אף לד' הראב"ד מ"מ היכא שיכול לבא לידי איסור אסרי' לי' משום גזירה, וא"כ מה מקשי' דלעביד בהו שלא במינן הרי יש לאסור בזה אטו מינן, ולא ניח"ל לומר דכל גזירה זו נתחדשה רק בשנויא דגמ', וכאשר כן נ' שפי' הגר"א סו"ס צ"ט, וע"ז תי' הרשב"א דס"ד דלאחר זמנו כולי האי לא גזרינן, וע"ז משני לי' דאף בזה גזרינן, עיי"ש בכ"ד הרשב"א.

ו] והנה כבר הבאנו לעיל ???, דשי' הרשב"א בתוה"ב סוף ב"ד, דאם עבר ובישל בכלי שאינו בן יומו במזיד, אסור התבשיל בדיעבד, והנה מל' הרשב"א שם נ' דהיינו מכח הדין דאם ביטל איסור לכתחילה במזיד ה"ז אסור, ועי' ביבין דעת סי' צ"ט סק"ז ובאבנ"ז או"ח סו"ס שנ"ד, שכתבו דהרשב"א לטעמי' אזיל דס"ל דנטל"פ התירו מטעם ביטול, וע"כ שייך בזה דין אין מבטלין איסור לכתחילה.

אמנם כ"ז י"ל, רק אי נפרש ד' הרשב"א, דהא דבכלי שדרכו להשתמש בו בשפע אין בו משום אין מבטלין איסור לכתחילה, הוא כד' הנוב"י היבי"ד והאבנ"ז, דכיון שאינו ראוי ליתן טעם חשיב שכבר אין האיסור קיים, וה"נ בקדירה שאינה בת יומא מדאורי' לי"ב משום אין מבטלין, הוא נמי מה"ט, וכמו שביאר הרשב"א במשמה"ב, דהיינו משום שאין האיסור ראוי ליתן טעם, וחשיב שכבר אינו קיים, אך מדרבנן דגזרי' קדירה שאינה בת יומא אטו קדירה בת יומא, הרי דמכח זה חשבי' אף להטעם שבקדירה שאינה בת יומא שהוא טעם קיים, דהרי בקדירה בת יומא הי' טעם זה ראוי ליתן טעם התבשיל, והי' חשוב שהאיסור קיים, וע"כ גזרי' אטו זה דאף בקדירה שאינה בת יומא חשבי' להטעם שה"ה קיים, וע"כ אית בי' משום ביטול איסור לכתחילה, וכמו שביארו כ"ז היבי"ד והאבנ"ז שם, ובחינם תמהו על דברי האבנ"ז כמה מחברים שלא הבינו דבריו.

אך למה שפירשו הפרישה והגר"א ודעימייהו ד' הרשב"א, דהא דלי"ב משום אין מבטלין איסור לכתחילה הוא משום שאין כונתו לבטל, ולפ"ז הרי דאף אחר הגזירה אטו קדירה בת יומא לי"ב לדינא דאין מבטלין איסור לכתחילה, אלא הוי זה דין בפנ"ע שאסור לבשל בקדירה זו, ולדבריהם בעכצ"ל דהא דס"ל להרשב"א דאם עבר ונשתמש במזיד אסור התבשיל, אי"ז מכח הדין שמצינו דאם ביטל איסור במזיד קנסי' לי', אלא היינו כמו שנראה מד' הריטב"א ע"ז דל"ח, דכיון דאיכא איסור דרבנן לבשל בקדירה שאינה בת יומא, הרי דכל דבר שאסרו חכמים לכתחילה, אם עשה כן במזיד קנסו אותו, וכ"כ בביאור דעת הרשב"א בס' יד יהודה סי' צ"ב סוסקי"ב.

ז] ובעיקר הנידון להתיר לבשל בקדירה שנבלע בה איסור, משום הא שאין מתכוין לבטל, הנה אמנם מצינו בכ"ד בד' רבותינו האחרונים שהתירו מה"ט, וכמו שנת' בתו"ד לעיל, וע' גם מה שצוין בסוס"ק זה, אך לכאו' נ' להוכיח מד' הראשונים בכ"ד, דאף להראשונים שהתירו לבטל איסור היכא שאין מתכוין לבטל, אין להתיר משו"ז לבשל בקדירה שבלוע בה איסור, וכמו שיתבאר מכ"ד.

**א'** מוכח כן מד' הר"ן בפסחים ד"ל., שהק' ג"כ כקו' הראשונים, במש"א שם וליעביד בהו שלא במינן, שיאסר משום הא דאין מבטלין איסור לכתחילה, וכבר הבאנו לעיל סק"ג משה"ק השעה"מ שסותרין דבריו למש"כ בע"ז דהיכא שאין מתכוין לבטל שרי, אמנם באמת מוכח מזה שאף שהתיר הר"ן היכא שאין כונתו לבטל, מ"מ אין להתיר מכח זה להשתמש בקדירה שבלוע בה איסור, וכמו שיתבאר להלן הטעם בזה, וע"כ יש לאסור לבשל בקדירה משום הא דאין מבטלין איסור לכתחילה.

**ב'** מוכח כן מד' הר"ן בע"ז הנז' מיני' ובי', שהרי הביא הר"ן שם בתחילת דבריו ד' רבינו יונה והראב"ד שהוכיחו מסוגיא דהתם דמבטלין איסור הבלוע משהו לכתחילה, וכתב ע"ז הר"ן שאינו רואה לדינם ראי' וכו', ועוד שאפי' תאמר וכו', לא נאסר לבטל איסור לכתחילה, אלא למי שמתכוין לבטלו כדי ליהנות הימנו, הא לאו הכי לא, שאם לא תאמר כן, למי שסובר דמאי דאמרי' אין מבטלין איסור לכתחילה מדאורייתא הוא וכו', א"כ היאך הכשירה תורה כלי מדין בהגעלה וכו', והרי הוא מבטל איסור הבלוע בהם לכתחילה במים שהוא מגעיל אותן, ובתשו' ריב"ש סי' שמ"ט הביא הוכחת הר"ן בנו"א, וכבר תמה טובא ע"ז הפר"ח סו"ס ס"ד, וצ"ע, אלא ודאי לא אמרו אין מבטלין איסור אלא במתכוין לערב איסור בהיתר כדי ליהנות הימנו, אבל במתכוין להכשיר את הכלי לא וכו', עכ"ל, והדבר תימה דכיון שהתיר הר"ן לבטל איסור היכא שאינו מתכוין לכך, א"כ הרי ודאי דמה"ט דינם של הרבינו יונה והראב"ד קיים, דבכלי הבלוע ממנו משהו אין לאסור, דל"ש בזה דינא דאין מבטלין, כיון שאין כונתו לבטל וליהנות מן האיסור, ובע"כ מזה שאין להתיר בישול בקדירה שבלוע בה איסור משום הא שאין כונתו לבטל וליהנות מן האיסור, ולפלא שלא עמדו ע"ז.

אמנם יש לדחות, דאה"נ לא פליג הר"ן על דינא דהר"י והראב"ד דבכלי שבלוע משהו מאיסור שרי לבשל, אלא פליג ע"מ דס"ל דאין בליעת היין אלא משהו, ולדבריו י"ל דהוי בליעה רבה, ואעפ"כ מותר ליתן בהקנקנים שכר, וכ"ה ל' הר"ן בסו"ד שם, דלפיכך אין להביא ראי' מכאן שבליעת היין לא תהי' אלא משהו ושיספיק בה קליפה, עכ"ל, אך נ' שאי"ז במשמע, דהרי הראב"ד כלל לא דן להוכיח מהתם שאין בליעת היין אלא משהו, אלא הוכיח מהתם דכלי הבלוע בו משהו שרי לבשל בו, ואין לדחות דכוונת הר"ן דמ"מ בכלל דברי הראב"ד מבו' שנקט דאין בליעת היין אלא משהו, דלכאו' לעולם י"ל דנקט הראב"ד שיש יותר ממשהו, ומ"מ מדחזי' דמותר ליתן שם שכר, והיינו כמש"פ הר"ן משום שאין כונתו לבטל, א"כ ממילא שמה"ט קדירה שבלוע בה משהו שרי לבשל בה, ואין לאסור משום הא דאין מבטלין איסור לכתחילה, והאמנם שלדעת הראב"ד לכאו' אם בליעת היין הויא יותר ממשהו, הי' לנו לאסור גזירה שמא יתן דבר מועט, אך אי"ז שייך לעיקר מה שהוכיח הראב"ד, וא"כ ודאי כוונת הר"ן לחלוק גם על דין זה, ואכתי צ"ע.

**ג'** נ' להוכיח כן עוד, דהנה בשו"ת הריב"ש סי' שמ"ט כתב בסו"ד שאין זה כמבטל איסור לכתחילה כיון שאין כונתו לבטלו וליהנות מן האיסור, אלא כונתו לתקן הכלי ולהדביק סדקיו, עכ"ל, וצ"ע דלעיל מינה הביא ד' הראב"ד והרשב"א שאיסור משהו הבלוע בקדירה מבטלין אותו לכתחילה, ומבו' שם להדיא שאין טעמם משום הא שאין כונתו לבטל, שהרי כתב שם שאין להתיר מכח זה רק אחר שכבר נבלע, ואם ההיתר הוא משום שאין כונתו לבטל, הרי שהי' לנו להתיר מכח זה גם העירוב מעיקרא, וצ"ע דמשמע מדבריו שמסכים לדינם, ולכאו' לדידי' דס"ל דהיכא שאין כונתו לבטל שרי, א"כ הרי ל"ב כלל לחידוש דינם של הראב"ד והרשב"א, ובע"כ מזה שאין להתיר בגוונא דהראב"ד והרשב"א משום הא שאין כונתו לבטל.

ח] ובטעם הדבר, שאין להתיר לבשל בקדירה הבלוע בה איסור משום הא שאין כונתו לבטל וליהנות מן האיסור, נ' די"ל, דזה ל"ח שאין כונתו לבטל, שהרי כונתו לבשל בקדירה, וע"י הבישול הרי נפלט הבלוע שבקדירה ומתערב עם התבשיל, וע"כ ה"ז חשוב שכונתו לבטל וליהנות מן האיסור.

ומש"כ הריב"ש להתיר משום שאין כונתו לבטל, נ' דהיינו רק כלפי מש"כ לעיל מינה, דאף שבכלי שדרכו להשתמש בשפע מותר להשתמש בו, מ"מ אסור לערב לכתחילה, וע"כ ה"נ יהא אסור ליתן החלב בקנקנים, וע"ז הוא שכתב דנתינת החלב בקנקנים ל"ה כדי לבטל אלא כדי לחזק הקנקנים, ומה שאח"כ מותר ליתן יין בקנקנים, נ' דהיינו משום דינא דכלי שמשתמשין בו בשפע, וז"ב, ועי' עוד בנובי"ת יו"ד סי' מ"ו, מה שביאר בד' הריב"ש, שנ' שם שכל מה שהתיר הוא רק משום שאין החלב מתפשט בכל היין, רק במשהו יין שנוגע בו, וגם לפי דבריו ניחא דאי"ז שייך לדין בישול בקדירה האסורה.

ומה שהתיר הר"ן מכח זה המים והשכר שנעשה בהן מלוי ועירוי, נ' דהמים דנעשה בהן מלוי ועירוי ודאי מותרין, כיון שלא נתנן כלל ע"מ להשתמש בהן, אלא כדי להוציא הבלוע, וממילא דאח"כ אף שרי להשתמש בהן, ומה דהשכר שנותן בקנקנים שרי, ולכאו' ה"ז דומה למבשל בקדירה האסורה, נ' דצריך לחלק בזה בין בישול לבין נתינת שכר בקדירה, דבבבישול הרי דעתו וכונתו הוא שיתבשל זה בקדירה, וכיון שבכלל הבישול הוא שה"ז בולע מהטעם הבלוע בקדירה, חשיב כמתכוין לבטל ואסור, לא כן בנותן שכר בקנקנים שבלעו מיי"נ, הרי נותן שם השכר לשמרו שם, ואין כונתו כלל להפעולה המבלעת היין הבלוע, וע"כ לא חשיב בזה מתכוין לבטל, ולפ"ז ניחא גם ד' הריב"ש הנז', וא"צ לומר דהוי בצירוף עם דינא דכלי שמשתמשין בו בשפע, וצ"ע בזה.

שוב אחז"ר נתבוננתי דא"צ לזה, שהרי בד' הרא"ה והריטב"א בע"ז מבו' דמש"א בגמ' ליתן בהן שכר, היינו כדי להכשיר הכלי, עיי"ש, וע"כ שפיר י"ל דלא חשיב ככונתו לבטל, כיון שאין כונתו כלל לצורך האכילה, אלא לצורך דבר אחר, אך לעולם י"ל דכל שכונתו לצורך האכילה, חשיב ככונתו לבטל, דכיון שהוא נותנו שם לצורך אכילתו, ואכילתו היא רק מכח ביטול האיסור, חשיב כמתכוין לבטל.

[ובעיקר הנידון בדין ביטול איסור לכתחילה היכא שאין כונתו לבטל, יש לציין בזה כדלהלן, ע' ר"ש פי"א תרומות מ"ו, תשו' הרשב"א תס"ג, ריטב"א ע"ז ד"ס. ד"ה וכתוב בתוספות, ר"ן שם די"ב: בדפי הרי"ף, ריב"ש שמ"ט, שו"ע יו"ד סי' פ"ד סי"ג, ש"ך שם סקל"ח, ט"ז סקי"ח, שו"ע שם סי"ד, וש"ך שם סק"מ, ושם מבו' דלא שרי' משום ה"ט לחודי', רק בצירוף ספק נוסף, וע' בזה בשו"ת הגרע"א סי' ע"ז, שו"ע או"ח סי' תנ"ג ס"ג, ופר"ח שם, ט"ז יו"ד סי' קל"ז סק"ד, ואו"ח סי' תנ"ב סק"ה, פר"ח סוף סי' ס"ד, וסי' קכ"ב ס"ה, ופר"ת שם סק"ה, צמח צדק סימן נ"א, נובי"ק יו"ד סי' כ"ו, ותנינא יו"ד סי' מ"ו וסי' נ"ו, ומש"כ על דבריו בנחלת צבי סי' פ"ד סי"ד, ובערוה"ש שם ספ"ד, פמ"ג סי' צ"ט מש"ז ז' וט"ו, בית מאיר סי' פ"ד סי"ג, ועיי"ש מה שהעיר מסוג' דביצה, ולד' הגרע"א דלהלן י"ל, וסי' צ"ט ס"ה, תשו' הגרע"א סי' ע"ז, ויל"ד ליישב קו' הגרע"א, די"ל דחלוק בזה ביטול לח בלח מביטול יבש ביבש, ואזיל הרשב"א לטעמי' דס"ל דקמח בקמח חשיב לח בלח, ויל"פ הטעם לפ"ד נובי"ת יו"ד מ"ה דיבש ביבש אסור לכו"ע לבטל מדאורייתא, ועיי"ש בהג' אמ"ב שנקט דגם לגבי זה הוי קמח בקמח כלח בלח להסוברים כן, יד יהודה סי' צ"ט סקי"ב, דרכ"ת שם סקל"ו, דרך אמונה פי"ד מתרומות ה"ג, ומשה"ק שם דמ"ט בחביות סתומות של תרומה לא שרינן לפתחן, משום דהכהן יפתח, י"ל ע"ד מש"כ הגרע"א בהשמטות לסימן ע"ז לחלק בין היכא דעוסק בהיתר, להיכא דעוסק באיסור, עיי"ש.

וע' ברמ"א סי' קכ"א ס"ב, שכתב ואין להשתמש במי ההגעלה, וכתב שם הגר"א סק"ז, דהוא חומרא בעלמא דנטל"פ מותר, ואין בזה משום מבטל איסור לכתחילה שאין מתכוין לבטל, וכ"ה בפר"ת שם, ועיי"ש בדרכ"ת סקל"ט שהביא מד' נחפה בכסף ואליהו רבה שכתבו שאסור להשתמש במי ההגעלה ויש בזה משום ביטול איסור לכתחילה, ועיי"ש מה שהביא עוד בזה, וזה תלוי במש"נ לעיל, אם בבישול בכלי שבלוע בו איסור יש משום ביטול לכתחילה, אך הכא יש להתיר טפי, לפמש"כ הגרע"א בתשו' ע"ז, דהיכא שבא להפריד האיסור, אין לאסור משום ביטול לכתחילה, וי"ל דה"נ דכוותה, - וגם באמת לכאו' כה"ג דמי ממש לד' הר"ן בנתינת שכר לתוך הקדרה, דנת' לעיל דההיתר בזה הוא משום דנתינת השכר היא לצורך הכשר הכלי ולא לצורך שתייתו.

ויש להוסיף מש"כ בתשו' הר"ן סימן נ"ז וסימן נ"ט דאסור לטחון חטים שנתערבו בהן חטין מבוקעות דהו"ל כמבטל איסור לכתחילה, והביאו הרמ"א בדרכי משה או"ח סימן תנ"ג, וחזינן דלא התיר הר"ן בזה מכח הא דאין כונתו לבטל, וזה מתפרש לפמש"נ, דכיון שהוא טוחן לצורך אכילת החטין, חשיב ככונתו לבטל, - והנה הטור בסימן תנ"ג שם התיר בזה, ולפ"ד הגרע"א בתשו' סימן ע"ז נראה דהיינו רק משום דאין הדבר ברור שמעורב שם חמץ.

1. ובהג' שער החדש על בעה"ע שם אות פ"ט, הק' דמד' ר"ת מ' דאין מתיר לאחר הפסח רק הבלוע בקדירה, והק' ע"ז ממה שהביא בעה"ע בדיני גיד ד"י: בשם ר"ת שהוכיח מההיא דקדירות, דכל תערובת חמץ שריא לאחר הפסח, עכ"ד, והנה הי' לו להקשות טפי, דהכא מבו' דאף הבלע שבקדירה אסור, ורק אם מערבו בשאינו מינו ואינו נו"ט הוא דשרי, אך באמת במחכ"ת לק"מ, דב' ענינים הם, דר"ת התם קאי אליבא דשמואל דהאיסור לאחר הפסח הוי מדרבנן משום קנסא, ולדעתו מבו' בגמ' דבלע שבקדירה אין אסור כלל לאחה"פ ואף דהוא נו"ט, ומזה הוא שהביא ר"ת דתערובת חמץ מותר להשהותה, וע"כ ממילא דלא קנסי' לי' ושריא לאחר הפסח, אך ר"ת הכא קאי אליבא דרב דסבר דחמץ לאחה"פ אסור מדאורי', ולדידי' הרי מבו' בגמ' דאף הבלע שבקדירה אסור, ורק שאינו אוסר שלא במינו רק בנותן טעם, והיינו משום דלדידי' אסור חמץ לאחה"פ אף אם לא עבר עליו בבל יראה כלל, ואך דאין איסור לבטלו בשאינו מינו כיון דליתא לאיסורא בעיני', וז"פ. [↑](#footnote-ref-2)
2. ועיי"ש במשמה"ב בב"ד ש"א די"ט., שיישב בזה משה"ק הרא"ה שם, דאי נימא דבנטל"פ בעינן לדין ביטול, א"כ מ"ט שרי מדאורי' לבשל בכלי שאינו בן יומו, ומ"ט אין בזה משום אין מבטלין איסור לכתחילה, וכבר הבאנו לעיל ד' תורי"ד וראב"ן שאה"נ יש בזה משום אין מבטלין איסור לכתחילה, וכתב ע"ז הרשב"א במשמה"ב דלא אסרה תורה לבטל איסור רק כשהוא בעינו, כגון זרוע בשלה שאפשר לבשל זה בפנ"ע וכו', אבל בלע שבקדירה אי אפשר, ולפיכך מותר, כיון שפוגם תערובות, ואי אתה אוכלו לעולם אלא בפגמו ובתערובת, עו"כ שם דשרי משום הפסד כלים, ופשוט שכונתו הוא כמש"כ בש"ד הנז', דכלי שדרכו להשתמש בו בשפע מותר לבשל בו ואין בזה משום ביטול איסור לכתחילה, וה"נ כיון שבנטל"פ סגי ברוב, והרי בכל בישול אית בי' רוב, וכמש"כ בתוה"ב שם ד"כ, הרי דהוי ככלי שדרכו להשתמש בו בשפע דשרי לבשל בו לכתחילה, וכבר תמהו על הפרמ"ג במש"ז סי' צ"ט ז', שכתב דהרשב"א תי' על קו' הרא"ה דכיון שאין כונתו לבטל שרי, וזה תמוה, דהרי הרשב"א כתב טעם אחר, והרי חזינן בתוה"ב ש"ד הנז', דלא ס"ל להרשב"א להתיר בבלע שבקדירה משום הא דאין כונתו לבטל, וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-3)
3. אך בסו"ד שם כתב הרא"ה, שאין דין ביטול איסורין לכתחילה, אלא במה שמתקיים האיסור בתוכו וכו', אבל יין במים שהוא נפסד לגמרי, וכן רוטב חזיר מועט לתוך ס' של מים, מותר לבטלו אף לכתחילה וכו', עכ"ל, ולכאו' לפ"ז אף אין בבלע שבכלים כלל משום אין מבטלין, ודלא כמש"כ לעיל מינה, ואף א"נ דבבלע שאינו פגום ל"ח שהוא נפסד לגמרי, וע"כ יש בזה משום אין מבטלין, מ"מ אכתי צ"ע, במה שהביא לעיל מינה קו' הראשונים בקדירות לאחר פסח דמ"ט לי"ב משום אין מבטלין איסור לכתחילה, וצ"ע דלדבריו אלו לכאו' ל"ש התם כלל אדינא דאין מבטלין, וצ"ע בזה, וכעי"ז ע' גם באו"ש פ"ט ממאכ"א, שכתב דלפ"ד רא"ה אלו, ל"ק משה"ק הרא"ה גופי' בש"א שם, דאי בנטל"פ בעי' לדין ביטול, היאך שרי לבשל מדאורייתא בקדירה שאינה בת יומה, אך לפ"ד רא"ה אלו ל"ק כלל, עיי"ש בדבריו. [↑](#footnote-ref-4)