ביצת ספק טריפה
קטגוריות: ש_ס / מא חולין / חולין - הרב וורצל / תערובות ובב_ח / דברים החשובים / דשיל_מ

יו"ד קב-ב ביצת ספק טריפה

**א . ביצת ספק טריפה-**

דנו בטושו"ע קב-ב [ומקורו בתוה"ב יב:] בביצת ספק טריפה אם חשיב דשיל"מ שהרי יכול להמתין לתרנגולת יב"ח או עד שתילד וידע אם התרנגולת טריפה, והסיקו דכיון שאינו ברור שיבוא המתיר ואינו בידו להתירו לא חשיב דשיל"מ.

ותמהו ע"ז כל האחרונים ומקורו בעבודת הגרשוני מעיקרא דמילתא היאך אפשר לדונו כדשיל"מ והרי ממ"נ היא בטלה שאם תמצא אסורה הרי אין לה מתירין ובטלה, ואם תמצא מותרת והוי דשיל"מ הרי לצד זה מותר לאוכלה?

וכן הביא בכו"פ מד' האו"ז-תשנו שהק' לו בכל תיקו בגמ' ניזל לחומרא אף באיסור דרבנן משום דשיל"מ, שהרי כשיבוא אליהו יפשוט הבעיא, ותי' האו"ז דלא חשיב דשיל"מ שהרי אם יתירנו אליהו הוא מותר גם מהשתא, והוא ממש כש"כ.

[ועיין באו"ז ח"א חלק התשובות שרבינו ישעיה השיב טעם זה דממ"נ, אבל האו"ז עצמו לא אתא עלה מטעם זה רק כש"כ השו"ע שאין המתיר בא בוודאי לא חשיב דשיל"מ].

וכמה אופנים בזה:

א. בפמ"ג מ"ז סק"ז הביא מהצ"צ-סט שכיון שיש כאן מצב של ספק הרי אף על צד שהוא אוכל היתר מ"מ איסור ספק דאורייתא לחומרא הוא איסור גמור על כל צד.

וממילא צריך כאן ביטול גם על האיסור ספק וגם ע"ז י"ל עד שתאכלנו באיסור תאכלנו בהיתר, ועיין בכו"פ מה שתמה עליו דסו"ס יסוד סד"א לחומרא הוא מכח הצד שהוא טריפה אבל הכא הרי גם אם הוא טריפה כבר נתבטל והותר ואין כאן ספק איסור כלל, ועי' קוה"ע מב-ד.

[ועי' בתוס' סוטה כח. דמי שאכל ספק איסור מקבל עונש משמיא גם על הצד שהוא היתר, ועי' בישרש יעקב יבמות יא. (במוסגר) הוכיח מזה כדעת הצ"צ שהוא איסור חדש על הספק, ואינו מוכרח דסו"ס עבר על הנהגה של ספק לחומרא אף אם אינו איסור חדש].

ב. בחוו"ד סק"ב וכו"פ סק"ד כתבו לתרץ שאין לדון בזה ממ"נ, וזה עפי"ד הר"ן דיסוד דין דשיל"מ הוא משום דכיון שיש לו היתר לאח"ז אין איסורו מוחלט ואינו סותר לההיתר.

ועפי"ז חידש דאף להצד שהיא טריפה מ"מ עצם מה שיש בה היום ספק וחסרון ידיעה שמא אינה טריפה ומותרת הרי אין איסורה ברור ואינו סותר ההיתר את האיסור כ"כ ואינו בטל, והוא חידוש גדול בסברא, ובפשוטו אף להר"ן יש לדון ממ"נ זה.

אלא דצ"ע שד' השו"ע סותרים לד' הרא"ש פ' הנודר מן המבושל עיי"ש בשם הירושלמי שהק' היאך נדר חשיב יל"מ והרי חכם עוקר את הנדר למפרע ואין כאן נדר, ומשני דחכם עוקר מכאן ולהבא למפרע.

ומבואר דכל שמתברר לאח"ז שמעיקרא לא היה בו איסור אינו בכלל דשיל"מ[[1]](#footnote-2).

ולפי"ז צ"ע ד' השו"ע דא"כ ה"נ הכא הרי כיון שיתברר למפרע אח"כ שמעולם לא היתה אסורה תו אין בה דין דשיל"מ, וצ"ע.

ג. באחרונים (תפל"מ וכנפי יונה ובאר היטיב ויד יהודה) תי' דד' השו"ע איירי בביצת ספק טריפה שנולדה ביו"ט, וס"ל להשו"ע בפשיטות דביצת טריפה שנולדה ביו"ט חשיב דבר שאין לו מתירין דסו"ס לעולם יישאר בה איסור טריפה, ובזה דן השו"ע היאך הדין כשהיא ספק טריפה ואינו ברור שתשאר אסורה לעולם אם בזה כבר יש להחשיבו בכלל דבר שיש לו מתירין שהרי ספק שמא יהיה לו מתירין.

ומתבאר לפי"ז דפשיטא ליה להשו"ע כדעת הסוברים דביצת טריפה ביו"ט חשיב דבר שאין לו מתירין אף שלאיסור יו"ט יש מתירין, והבאנו לעיל נידון הצ"צ בזה.

ועיקר ד' הצ"צ דספק דאורייתא לחומרא הוא איסור חדש נתבאר במקו"א.

1. ובעיקר ד' הרא"ש יל"פ דבריו בשני אופנים:

   א. דבריו הוא גופא מטעם ממ"נ שנתבאר.

   ב. י"ל יסודו הוא עפי"ד הר"ן דיסוד דשיל"מ הוא משום שאינו איסור מוחלט ובזה י"ל דדוקא היכא שהאיסור עצמו יכול להשתנות להיתר אמרינן כן אבל אם יתברר שמעיקרא לא היה כאן איסור לא חשיב שהאיסור יש לו היתר, ודו"ק. [↑](#footnote-ref-2)