קינים 5
קטגוריות: ש_ס / מט קינים / קינים - הרב נחמן זילברמן

**מראי מקומות מסכת קינים פ"ב משניות א-ב**

**קן סתומה שפרח ממנה גוזל**

**יעו' נזיר יב.**

1. נתבאר במשנה שאם פרח גוזל מקן סתומה ואבד, או שפרח ונתערב בקינים המתות [היינו קיני קדשים שחייבות מיתה, כגון חטאות שמתו בעליהן או תערובת קינים מפורשות שימותו כולן], או שמת אחד מן הגוזלים שבקן יקח זוג לשני. **בראשונים דנו** מפני מה נקטה המשנה דווקא קן סתומה, הא לכאו' גם בקן מפורשת אם יודע על הגוזל הנותר אם הוא חטאת או עולה יכול ליקח לו זוג, **וביארו בכמה אופנים:**
2. **במפרש כאן** כ' דרבותא קמ"ל דלא מיבעיא קן מפורשת דפשיטא דיכול ליקח זוג לשני דכל פרידה נתפרשה קדושתה בנפרד, אלא אפי' סתומה דס"ד דכיון דעומדין להתפרש יחד, אם אבד אחד השני אין לו תקנה קמ"ל. **בתוס' פי' בשם ר' יעקב** דנקט אגב סיפא דמתני' דשם איירי בסתומה דווקא. **ברא"ש** הביא את ב' הפי' הנ"ל, והוסיף דמילתא דפסיקא נקט שא"צ לפרש אם ידוע איזה מהם נאבד, וכעי"ז **בראב"ד**.
3. **לגירסת המפרש בנזיר יב.** הגמ' בנזיר שם מדייקת ממשנתינו, דדווקא סתומה יקח זוג לשני "ואילו קן מפורשת אין לו תקנה", ואיירי הגמ' דאחר שפרח אין ידוע על הנותר אם הוא חטאת או עולה. אולם מדברי שאר הראשונים הנ"ל מוכח דלא גרסו בגמ' שם דיוק זה, וכ"כ **בתוי"ט** כאן.
4. והנה **בגמ' בנזיר שם** הובאו דברי ר' יוחנן שהאומר לשלוחו צא וקדש לי אשה סתם ומת שלוחו, אסור המשלח בכל הנשים שבעולם. והק' ר"ל ממתני' דלא פסלי' כל קינים שבעולם מחמת הקן שפרח לאויר העולם. ומשני דשאני ציפור מאשה, דציפור הוא איסורא דנייד ובטל ברוב, ואשה לא ניידא והו"ל קבוע שאינה בטילה ברוב.
5. **והנה** לגירסא דידן [שהיא גירסת המפרש שם], דייקה הגמ' קודם דאילו קן מפורשת אין לה תקנה, ורק אח"כ הק' דמשמע דשאר קינין דעלמא מיתקנן, **ובקן מפורשת (הג"ה יד) הק'** למה הוצרכה הגמ' לדיוק זה כהקדמה לקושיא, הא קושיית הגמ' נכונה גם בקן סתומה, דאחר שקרב הגוזל הנותר נקבע על הפורח אם הוא חטאת או עולה.
6. **ותי'** דאין להק' מקן סתומה, די"ל דהא דכשהקריב גוזל אחד לחטאת נעשה חבירו עולה, היינו דווקא בזוג הקרב, אבל הכא שנלקח כבר בן זוג אחר לגוזל הנותר, א"כ הראשון שפרח כבר אינו בן זוגו של הנותר, וא"כ אף אם יקריבו את הנותר לא יקבע דין על הפורח אלא ישאר סתום, ואם ילקח לקן אחר יוכל להיקרב גם כחטאת וגם כעולה, [אמנם **במאירי נזיר יב.** מבואר דלא פקעה ממנו קדושתו ואף בסתום שפרח יש לחוש, והיינו כגירסת שאר ראשונים].
7. **אלא דלפי"ד** יקשה מסיפא דמתני' אמאי בפרח לבין הקריבות פסול ופוסל כנגדו, הא יכול ליקח זוג לנותר בקן שממנו פרח, וא"כ הפורח יהפך להיות סתום לעצמו ונוכל להקריב את כולם. ובע"כ נצטרך לחלק דדין זה שנתבטל מן הגוזל הפורח דין זה שהוא חלק מקן, נכון דווקא באופן שפרח לאויר ולא בעומד להקרבה. ולכאו' תמוה לומר כן דמאי איכפ"ל להיכן פרח, הרי סיבת פקיעת דין קן מן הפורח אינו מחמת המקום שאליו פרח, אלא מחמת שפרח ונעלם ממקום שבן זוגו שם וכבר אינו נחשב בן זוגו. **אמנם** כבר מצינו סברא זו במפרש במתני' [המובא באות ט] דככל שפוחתים הסיכויים להקרבת הפורח, הוא יותר סיבה שיפקע ממנו דין קן, **וצ"ע.** ובעצם יסוד הקן מפורשת, נראה דיובן יותר לפי שיטת הראב"ד לעיל פ"א מ"ג-ד, דקן סתומה הוא אפי' בב' קינים שהופרשו יחד ואפי' בב' נשים יחד, והיינו דחלות קן סתומה אינה הלכה בכל פרידה שהיא סתומה, אלא יש כאן חלות הפרשה אחת כללית על כל הפרידות יחד, וממילא אם אחד מן הפרידות פרחה לא אמרי' שנשאר על הפורחת דין פרידה סתומה, דכל דין סתומה אמור דווקא על קן שלימה, ולכן נכנס גוזל אחר תחת הפורח לחלות הסתומה, אבל אי נימא דחל דין סתומה על כל פרידה לבדה, אין טעם שהזוג שנלקח לפרידה הנשארת יכנס תחת הפורחת ויחול עליו דין הסתומה של הפורח.
8. **עוד בקן מפורשת** שם הק' דמלשון קושיית הגמ' "ואילו קינין דעלמא מיתקנן" נראה שהקו' היא רק שמא ילקח העוף הפורח לקרבן, ומפני מה לא הוק' דכל גוזלים דעלמא יאסרו באכילה. **ותי'** דאיכא חזקת דמעיקרא דכל הקינים היו חולין כשנולדו עד שהוקדשו, ולכן גבי אכילה אין לחוש, אבל גבי קרבן שהמחוייב קרבן יש לו חזקת חיוב חיישי', [ואף דל"ד לשאר חזקה דמעיקרא שהיא המשכת המצב שהיה, ואילו כאן כבר נשתנה המצב בשעת הקדש, מ"מ מצינו חזקה כזו בתוס' חולין סוף יא:], עיי"ש עוד מה שביאר עפי"ז בדברי **הרמב"ן גיטין סד.**
9. **בראשונים דנו** מפני מה הוצרכו ג' האופנים במשנה: פרח לאויר, פרח לחטאות המתות, מת אחד מהם. **במפרש פי'** **עפ"י שיטתו** דהחידוש בסתומה הוא שאפי' שהוקדשו יחד יש תקנה לנותר, וא"כ לו זו אף זו, היינו לא מיבעיא בפרח לאויר שיש צד שיחזור ולכן אף כשעדיין לא חזר יקח זוג לשני, אלא אפי' פרח לבין המתות שאין יכול לחזור נמי, ולא מיבעיא לבין המתות דעכ"פ קיים בעולם א"כ יכול ליקח זוג לשני אלא אפי' מת ואינו בעולם נמי. **דבריו תמוהין** דאי אמרי' שקדושתן משותפת ואם אבד האחד יפסל חבירו, א"כ ודאי לא היה מועיל ליקח לו בן זוג אחר, דאדרבה כל צורת קדושתו היא בצירוף בן זוגו הראשון דווקא, ואיך נימא שכדי ליקח בן זוג אחר, תועיל הימצאותו של הבן זוג הראשון בעולם.
10. **אולם הרז"ה** פי' להיפך דזו ואצ"ל זו, דאפי' פרח לאויר שיש לחוש שאדם אחר יקח את הפורח ויקריבו לעולה או לחטאת, וא"כ הנותר יתפרש לעולה או לחטאת בלא ידיעתינו, מ"מ לא חיישי', ואצ"ל דבפרח לבין המתות שאין לחוש לזה דהא עומדות למיתה נמי, ואצ"ל מת דודאי אין לחוש.

**פרח לבין הקריבות**

1. **פי' המשנה -** גוזל מקן סתומה שפרח לקן סתומה, פוסל את עצמו ואחד כנגדו. פירשו **הרא"ש הרז"ה והמפרש** דאין הכוונה שהוא עצמו פסול בדווקא דהא הוא נתערב ואינו ניכר, אלא שאחד מן הגוזלים שבמקום שפרח לשם אינו קרב, וכן פוסל אחד כנגדו היינו שאחד מן הגוזלים ממקום שפרח משם אינו קרב. **ובמ"ב נתפרש** כיצד הרי שהיו ב' קינים לרחל וב' קינים ללאה ופרח גוזל מרחל ללאה, הרי ה' ללאה וג' לרחל, וא"כ מה' שאצל לאה קריבים ד', דאם יקריבו החמישי חטאת יתכן שמן הד' השייכים ללאה קרבו ג' חטאות ועולה אחת וכן להיפך, וא"כ משל לאה מקריב ד'.
2. וכן משל רחל אינו מקריב ג' אלא ב', דאם יקריב השלישי חטאת א"כ הפורח הוקבע להיות עולה, וא"כ הה' שאצל לאה אינן תערובת סתומה בסתומה אלא כתערובת דעולה שנתערבה בחובה, דמבואר בפ"א מ"ב דאין מקריבין אלא כמנין עולות שבחובה, היינו שמקריב רק ב' עולות מתוך הה' שאצל לאה, וא"כ מבין שתיהם יחד יקרבו ה' פרידות, ואם תקריב רחל רק ב', תוכל לאה להקריב ד', ומבין שתיהם יקרבו ו' פרידות, ולכן מחוייבת רחל להפסיד הקרבת פרידה אחת כדי למעט בפסולי קדשים.
3. **חזר ופרח** גוזל משל לאה לשל רחל הרי ד' אצל כל אחת, תקריב כל אחת ב', וא"כ גם בחזירתו נפסל גוזל במקום שפרח לשם וגוזל במקום שפרח משם, והטעם דאם תקריב אחת ג' כגון ב' חטאות ועולה, הרי נקבע הפורח ממנה לעולה ויש לחוש שיקריבוהו חטאת. ואין לומר דתקריב רחל ב' חטאות ועולה ותקריב לאה ב' עולות [כדין עולה שנתערבה בחובה] ואז יוקרבו ה' פרידות ולא ד', דעדיין יש לחוש שקרבו משל לאה ג' עולות, דשמא הפורח מלאה לרחל קרב לעולה.
4. **במפרש מבואר** דלאו דווקא שרחל תקריב ב' ולאה ב', אלא יכולה אחת מהן להקריב ג' ואחת תקריב א', והנה לכאו' יכולה גם אחת להקריב ד' והשניה לא תקריב כלום, וצ"ב למה לא כ' המפרש דבר זה. **ויתכן** לבאר בפשיטות דדווקא הוצרך להזכיר שיכולה אחת להקריב ג' דיש בזה חידוש בדיני ממונות, דכשכל אחת מקריבה ב', הרי הקריבה א' משלה ודאי ועוד שניים ספק, ולכן צריכה כל אחת להביא א' ודאי וב' ספק או שיביאו ב' קינים ויתנו כמבואר ברא"ש, ואילו כשאחת הקריבה ג' ואחת א', הרי המקריבה ג' הקריבה ג' ודאי וא' ספק והשניה הקריבה ב' ספק, וא"כ צריכה השניה להביא ב' ודאי וב' ספק והמקריבה ג' תביא א' ספק [ואפי' יביאו ב' קינים ויתנו, מ"מ אחת מהן תצטרך לשלם רוב הממון], ולכן הזכיר המפרש חידוש זה דלא חיישי' להכי דכל שהגיעה ראשונה יכולה להקריב כרצונה והשניה תפסיד, אבל בהקרבת ד' אין חידוש דאין למקריבה ד' רווח יותר מאם תקריב היא ג' וחברתה א' דבלא"ה אין לה אלא ג' ודאי וא' ספק. ובאמת ברא"ש וברז"ה נזכר רק הקרבת ב' לכל אחת ולדעת הרא"ש אפי' ב' עולות לזו וב' חטאות לזו, ואולי ס"ל דלא כהמפרש דאין אחת יכולה להקריב יותר מחברתה.
5. **עוד יתכן** לבאר באופ"א דברי המפרש שלא הזכיר שאחת תקריב ד', דהנה כשפרח מרחל ללאה הרי נקבע דין על ב' הקבוצות דהקבוצה שאצל רחל חל בה דין יקרבו ב' ותמות אחת, ובקבוצה שביד לאה חל דין יקרבו ד' ותמות אחת, וא"כ כשחזר ופרח מלאה לרחל, א"כ אף שעתה צריך להקריב ד' מבין שתיהם, מ"מ מהקבוצה שביד רחל א"א להקריב ד' דכבר חל דין על הקבוצה שתמות אחת, ואין להקריב מקבוצה זו יותר מג', ואין להק' דא"כ אפי' ג' לא תקריב דשמא הפורחת משל לאה לרחל היא זו שחל עליה דין מיתה בהיותה אצל לאה וא"כ יש כאן ב' שצריכות למות, זה אינו דדין מיתה לא חל על פרידה מסוימת אלא על כל הקבוצה יחד, וא"כ על הפורחת מלאה לרחל לא חל דין מיתה. ולפי"ז ניחא דלא כ' המפרש דכל אחת יכולה להקריב ד', דרחל אין יכולה להקריב ד', וגם לאה יתכן שאין יכולה להקריב ד' דעכ"פ חל על הקבוצה שאצלה דין מיתה לפרידה אחת, ואיך נימא שיפקע דין זה מחמת שפרחה ממנה אחת. [ואולי י"ל לפי"ז בדעת הרא"ש והרז"ה שכתבו שכל אחת תקריב ב', דהדין דתמות אחת חל על כל הקבוצה שהנותרת תמות, ולכן לא תקריב רחל אלא ב' דגם זו שפרחה אליה מלאה חל בה דין מיתה ויש אצלה ב' מתות, וצ"ע].

**פירוש הראב"ד והר"מ**

1. הנה בריש פ"ג תנן, בד"א בכהן נמלך, אבל בכהן שאינו נמלך וכו'. ופירשו רוב הראשונים דפרקים א-ב איירי בכהן שבא לפנינו לשאול כמה להקריב וכיצד, ופ"ג איירי בהקריב את כולן דאז יש לדון כמה מהם עלו לבעליהן. אולם דעת הר"מ דגם פרקים א-ב איירי בכהן שהקריב את כולן, וענין נמלך ולא נמלך דמתני' ביאר הר"מ באופ"א.
2. והנה דעת הראב"ד כשאר הראשונים דפרקים א-ב איירי בנמלך, אולם גבי דין "פסול ופוסל כנגדו" השנוי במשניות א-ב-ג דפירקין, כ' הראב"ד דלא יתכן לפרשו בנמלך, דלשון פסול משמע שהקריב הכהן ולא עלו לו, דאי לענין הקרבה לכתחילה בנמלך, היה לתנא לשנות בלשון ימותו כבשאר מכילתין, ולכן פירש דמשניות אלו דיברו אחר שהקריב הכהן, והנידון אלו מן הקריבות עלו לבעלים וכהר"מ [ולקמן מ"ג יבואר דגם אחר שהעמיד שמשניות אלו דנו גבי כמה עלו לחובה, מ"מ את מ"ג יתכן לפרש בנמלך, ואפ"ה הנידון יהיה גבי כמה עלו לחובה].
3. **וביאור המשנה לשיטת הר"מ והראב"ד** דהיו לרחל ב' קינים וללאה ב' קינים ופרח גוזל א', וקרבו ג' שאצל רחל ב' עולות וחטאת, וה' שאצל לאה ג' חטאות וב' עולות, א"כ ב' מתוך ה' שאצל לאה פסולות היינו א' מן החטאות וא' מן העולות, דכיון שהקריבה רחל ב' עולות וחטאת, א"כ הפורח צריך להיקרב לחטאת, ויש לחוש שהוא קרב לעולה, וא"כ נמצא שאחת מן העולות שאצל לאה [היינו הפורח] נפסלה, ונפסל עוד אחד כנגדו, דהא ד' האחרות שאצל לאה חוץ מן הפורח, היו צריכות להיקרב ב' לעולה וב' לחטאת, והם הרי קרבו א' עולה וג' חטאת, א"כ גם חטאת אחת נפסלה.
4. נמצא דלדעת הראב"ד לשון "פסול ופוסל אחד כנגדו" היינו שנפסלו ב' פרידות במקום שפרח **לשם**, דלא כשאר הראשונים שפי' שנפסל אחד במקום שפרח לשם ואחד במקום שפרח משם. אמנם לענין כמה עלו לחובה, אף שנפסלו ב' אצל לאה, מ"מ ללאה עלו ג' ולרחל עלו ג' ומביאות קן בשותפות.
5. **חזר ופרח** נפסלו ב' נוספים משאצל רחל, דכל אחת יודעת שהקריבה משל עצמה ודאי חטאת ועולה, ואינה יודעת מהו השלישי שהקריבה משל עצמה אם עולה או חטאת. **אמנם** **כ' הראב"ד** דא"צ להביא עוד ד' פרידות ולהתנות, אלא סגי בב' פרידות, דהא כל אחת הקריבה ודאי ג' פרידות שלה כהוגן אלא דיש לה לחוש שהקריבה ג' חטאות ועולה או ג' עולות וחטאת ולכן יש להם להביא ב' פרידות בשיתוף א' עולה וא' חטאת ולהתנות.
6. **חזר ופרח חזר ופרח** אין לפסול יותר, דב' מכל אחת ודאי כשירות, אולם לגבי התנאי יש נפק"מ, דלא סגי בקן אחת לשתיהם אלא בעי' ב' קינים לשתיהם, דיש לחוש שמא קרבו משל אחת ד' חטאות בלבד ומשל האחרת ד' עולות בלבד וא"כ צריכה כל אחת להביא ב' פרידות ספק עולה ספק חטאת. **וכ' הראב"ד** דאין לתמוה על מש"כ המשנה שלא הפסידו כלום בפריחה וחזרה שניה, הא לכאו' אחר פריחה וחזרה ראשונה סגי בקן אחד בשותפות, וכשחזר ופרח שוב, צריכות ב' קינים בשותפות, דהמשנה לא איירי בתקנתם עד לבסוף, **וברז"ה במ"א תמה** מה הועיל בתירוצו, עיי"ש עוד מה שהקשה, ויעו' לקמן מ"ג משנ"ת עוד בכ"ז.