כלים פי_ג מ_ז
קטגוריות: ש_ס / נא כלים / כלים עניינים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / כלים ב_מ

**כלים פי"ג מ"ז**

א] **הכדומין האשקלונין,** הר"ש פירש דהוא עץ גדול ארוך שיוצאין בו ייחורין אילך ואילך וכו', אך בפי' בתרא כתב דהוא זיר של נחושת או של ברזל וכו', וכ"ה בפי' הרמב"ם והרא"ש דהוא של מתכת.

ובמשנ"א עמד ע"ד הר"ש, דאם הכדום עצמו הוא של עץ, מ"ט הוא מקב"ט לדעת חכמים דאזלי בתר המעמיד, ומתני' דלעיל דבטבעת שיש לה חותם אזלינן בתר הטבעת אתיא כוותייהו, ובחזו"א סימן י"ז סקי"ג עמד בזה בהא דתנן במתניתין דבמעבר ומזרה ומגוב ומסרק של ראש אזלינן בתר שיניו דלכאו' לא אתיא כרבנן דאזלי בתר המעמיד.

ואמנם ד"ז תליא במש"נ לעיל מ"ו אות ח' - י"ב אם לדעת רבנן בכל גווני אזלינן בתר המעמיד, או דהיכא דאין המעמיד מכלל עיקר הכלי מודו רבנן דלא אזלינן בתרי', ועיי"ש במשנ"א ובחזו"א בזה.

ב] **שנשברו והאונקלי שלהן קיימת טמאין,** הרמב"ם פי"א מכלים ה"ה פירש דהא דהן טמאין הוא משום שאפשר להוציא בהן הדלי מן הבאר כשהיו מקודם, וכללו הרמב"ם בכלל כל כלי מתכת שנשברו דאם עושין מעין מלאכתן טמאין, ועי' בתפא"י ובמשנ"א מה שפירשו בטעם הא דל"ד להא דתנן לעיל פי"ב מ"ב דאונקלי בפנ"ע טהורה.

ויש לדון בזה, דהנה הך דינא דכלי מתכת שאין לו שם בפנ"ע אינו מקב"ט, לא מצינו בד' הרמב"ם, אלא בפ"ט ופ"י מכלים בדין פרקי כלים, אך בפי"א בדין כלי מתכת שנשבר ועושה מעין מלאכתו, לא מצינו להך דינא דאם אין להשבר שם בפנ"ע, אינו מקב"ט, ולכאו' הטעם בזה, דכל דינא דאין לו שם בפנ"ע אינו מקב"ט הוא רק בשאינו משמש בפנ"ע, אך כל שהוא עושה מעין מלאכתו והוא משמש בפנ"ע ל"ב שיהא לו שם בפנ"ע, ואמנם בפרקי כלים שעתיד להחזירן, י"ל דאף אם הוא עושה מעין מלאכה, מ"מ כיון שעתיד להחזירו חשיב כמקצת כלי, אך בכלי שנשבר ואין עתיד להחזירו, הרי דכל שהוא עושה מעין מלאכתו ל"ב שיהא לו שם בפנ"ע, ויתכן דבהא לחוד סגי, אי"ז שייך כלל להא דהוא עושה מעין מלאכתו, אלא בלא"ה כיון שאין עתיד להחזירו לכלי, ל"ש לחשבו כמקצת כלי.

והנה הרמב"ם בפיהמ"ש לעיל שם פירש דהא דאונקלי בפנ"ע טהורה, הוא משום שאין לה שם בפנ"ע, ולפ"ז ניחא הא דהכא מקבל האונקלי טומאה בפנ"ע, שהרי כל שנשבר הכלי והוא עושה מעין מלאכתו, ה"ז טמא אף אם אין לו שם בפנ"ע, וכנ"ל, אך אי נימא דגם בפרקי כלים ל"ב שיהא להן שם בפנ"ע, אלא בשאין עושין בפנ"ע מעין מלאכתן, צ"ל דהא דהתם האונקלי בפנ"ע טהורה, הוא משום דלא חזיא למלאכתה, וכמש"כ במשנ"א.

ג] במשנ"א כתב, דצ"ל דלא חזי למלאכתו אלא ע"י הדחק, דאל"כ פשיטא דטמאין, וגם אמאי פליג ר' יהושע, ולמש"נ לעיל אות ב', י"ל דקמ"ל להך דינא, דכל שהוא עושה מעין מלאכתו טמא אף שאין לו שם בפנ"ע, ושמא מה"ט הוא דפליג ר' יהושע.

ד] **המעבר וכו' שניטלה א' משיניהן ועשאו של מתכת ה"ה טמאין,** בחזו"א סימן י"ז סקי"ג ובסימן כ"ו סקי"ח וכ"ח סק"ח פירש הטעם בזה, דכל שמקצת מעושה המלאכה הוא ממין הטמא, סגי בזה לטמאות את הכלי, וכ"ה מבו' גם מהא דתנן לעיל מ"ו דפותחת של עץ וחפין שלה של מתכת אפי' אחת טמאה, ולכאו' כ"ה מבו' גם מהא דתנן לעיל פי"ב מ"ב דקנה מאזנים של סרוקות טמא מפני אונקיות, עיי"ש בפי' הראשונים בזה, ונ' מהתם דכל שמקצת מן הכלי הוא ממתכת ה"ה מקב"ט.

אמנם הנה כתב הרמב"ם ספ"ה מכלים, ז"ל, הספסלין וכו' היתה אחת מרגליו של אבן אינו מקבל טומאה, עכ"ל, וכ"כ הרמב"ם בפכ"ה ה"ה, ומשמעות ד' הרמב"ם דאיירי אף בספסל של עץ, ודלא כמש"כ בפיהמ"ש לקמן פכ"ב מ"י דאיירי בספסל של שיש, ובכ' הגר"ח הוכיח מזה, דכל שמקצת מן הכלי הוי ממין שאינו מקב"ט, אין הכלי מקב"ט, וצ"ע מ"ש מדינא דהכא דכל שמקצת מעושה המלאכה הוא ממין הטמא סגי בכך לטמאות את כל הכלי, וקשיא כן גם לפי' הר"ש והרא"ש לקמן ספכ"ב, דמבו' בדבריהם דספסל של עץ ורגליו של מתכת טהור, ועמש"כ בזה בחזו"א סימן כ"ו סקי"ח, ושם כתב לדעת הרמב"ם בפיהמ"ש דספסל של שיש דאחת מרגליו של אבן טהור, דה"ז חלוק ממעבר ומזרה דכל ששן א' של מתכת טמא, ולא פירש הטעם בזה.

עוד ילה"ע בזה, מהא דפליגי בתוספתא שהביא הר"ש לעיל פי"א מ"ד, בכירה שעשאה מן החלמא ושולי' מן הגללים, דדעת ר' נתן דהכל הולך אחר השולים, ודעת רבי דעד שיהיו השולים מקבלין, ולכאו' מבו' מזה דלא סגי במה שמקצת מעושה המלאכה הוא מן הטמא, דאם סגי במקצת מעושה המלאכה, מ"ט דרבי דמטהר בשאין השולים מקבלין, ושמא בהא גופא פליג עלי' ר' נתן, אך בפשוטו טעמא דר' נתן הוא משום דהשולים חשיבי כעיקר עושה המלאכה, או משום דאזלינן בתר המעמיד, וכמש"כ ביחוסי תנו"א ע' ר"י בן שמוע.

עוד ילה"ע בזה, דבד' הרמב"ם פי"ב מכלים ה"ו וה"ח לא מצינו לדינא דהכל הולך אחר עושה המלאכה, אלא לגבי טומאה ישנה, ומ' מזה דלגבי קבלת טומאה מתחילה לא אזלינן בתר עושה המלאכה, אלא בעינן שיהא שיעור כלי הראוי לקב"ט ממין המקב"ט, וא"כ מ"ט הכא סגי במה שמקצת מעושה המלאכה הוא ממין הטמא, וצ"ע בכ"ז.

ואולי יש ללמוד מכ"ז, דחלוק הוא דין כלי העשוי ממתכת ומעץ, מדין כלי העשוי ממין המקב"ט ומין שאינו מקב"ט כלל, והטעם בזה צ"ע.

ה] **ועל כולן אמר ר' יהושע דבר חידוש חידשו סופרים ואין לי מה להשיב,** הר"ש פירש דראויים היו להיות טהורין דפשוטי כ"ע נינהו ומשום שן א' של מתכת לא נחתא להן טומאה, ובתפא"י עמד דמ"ט לא פליג ר' יהושע גם בדינא דלעיל מ"ו דפותחת של עץ וחפין שלה של מתכת אפי' א' טהורה, עיי"ש מש"כ בזה, וצ"ב.

ובמתני' דשלהי טבו"י מבו' דקאי ר' יהושע גם על דינא דכדומין האשקלונים שנשברו, ועמש"נ לעיל אות ג' בביאור הטעם בזה.