י (ב) בדעת הר_ח והרמב_ם דחבטן היינו קצצן, והמסתעף
קטגוריות: ש_ס / יח סוכה / סוכה פ_ק - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / שיעורים

אור ליום ה' כ"ו תמוז תשע"ד

**א**

א] סוכה ד"ט:, העושה סוכתו תחת האילן כאילו עשאה בתוך הבית וכו', אמר רבא לא שנו אלא באילן שצממ"ח, אבל חממ"צ כשרה וכו', וכי חממ"צ מאי הוי הא קא מצטרף סכך פסול בהדי סכך כשר, א"ר פפא בשחבטן, ובפירש"י כתב, ז"ל, והמפרש חבטה תלישה או שליפה טועה, דאי מחובר הוא מאי אהני ואי תלוש הוא הא קתני או קצצן מכלל דרישא מחוברים, ועוד אי תלוש הוא, צממ"ח אמאי לא, הלא נפלו על הסכך, וגבי הדלה עלי' אמאי בעי סיכוך הרבה מהן, עכ"ל.

אמנם הנה בפי' ר"ח שם כתב, ז"ל, אבל אם הי' שחממ"צ שאינו חשוב כסוכה וחתך הנוף הנתון ע"ג הסכך כשרה, עכ"ל, והרי דמפרש כפי' זה שהביא רש"י דחבטן היינו שקצצן, ותיקשי לדידי' משה"ק רש"י, דמדתני בסיפא או קצצן מכלל דרישא מחוברין, ועוד דאם קצצן מ"ט לא מכשרינן באילן שצממ"ח, ובשאין הסיכוך הרבה מהן.

ב] וכבר עמדו בזה דנתפרשו הדברים בד' הרמב"ם בפיהמ"ש לקמן בפירקין, ז"ל, אם הי' הסיכוך הרבה מהן כשרה, ובתנאי שיקצצם, שאם לא קצצן יצטרף סכך כשר לסכ"פ ופסולה וכו', ואמרו או שקצצם כשרה, בתנאי שינידם ויניעם אחרי קציצתן ואח"כ תהיה כשרה, ואע"פ שרוב הסכך או כולו מזה הגפן או הדלעת, כדי שיהא מעשה לשם סוכה, עכ"ל, וכ"ה מבו' בד' הרמב"ם בפ"ה מסוכה הי"ב, וכמו שפירש הכס"מ שם, וכ"ה להדיא בתשו' ברכת אברהם להר"א בן הרמב"ם סימן כ"ט, וכתב שם שהרמב"ם ציוה לתקן בפירושיו דחבטן היינו קצצן.

ומבו' בד' הרמב"ם דמפרש כפי' זה דחבטן היינו שקצצן, והא דבעינן שיהא הסיכוך הרבה מהן, הוא משום דהגפן והדלעת בפנ"ע אין להן הכשר, כיון שלא עשה בהן מעשה לשם סוכה, והוי תולמ"ה, וע"כ הוא דבעינן שיהא הסיכוך הרבה מהן, ועי' בראשון לציון בסוגיין שהביא מקור לד' הרמב"ם מהא דתניא לקמן די"א: תולמ"ה מכאן אמרו הדלה עלי' וכו' וסיכך ע"ג פסולה, ואמרינן עלה היכי דמי וכו' אלא בשקצצן וכו', עיי"ש בדבריו.

ומבו' עוד בד' הרמב"ם, דזהו דמפרשינן ברישא דקצצן, אף דבסיפא הוא דתני או שקצצן, והיינו משום דבסיפא המכוון הוא שקצצן ונענע אחר הקציצה, אך ברישא איירי בשלא נענע אחר הקציצה, וע"כ לא מכשרינן בזה אלא כשהסיכוך הרבה מהן, וכ"ה בכס"מ פ"ה מסוכה הי"ב, דהא דקתני או שקצצן, היינו שקצצן כמשפט שקצץ ונענע.

ג] והנה בתשו' ברכת אברהם סימן כ"ט הק' הר"ד הבבלי ע"ד הרמב"ם, ז"ל, ואלא מתני' גופה תיקשי, קתני רישא אם הי' הסיכוך הרבה מהן וקא מוקמינן לה בקציצה והדר תני או שקצצן מכלל דרישא מחוברין נינהו ומכלל דאם היה הסיכוך הרבה מהן ל"ב קציצה, ואי אמרת דקציצה ל"מ אלא בנענוע, חדא דאם כן נפקא לה מתניתין כולה מפשטה, ועוד הניחא לשמואל דקאמר צריך לנענע אלא לרב דאכשורי מכשר בלא נענוע מאי איכא למימר, עכ"ל.

ונראה בדעת הרמב"ם, דהא דתני בסיפא או שקצצן, אף דגם ברישא בעינן שיקצצם, הוא משום דבסיפא בעינן "קצצן", שיהא מעשה קציצה דחשיב כעשי' דהסיכוך, אך ברישא ל"ב "קצצן", אלא בעינן שכבר לא יהיו מחוברין, ואף אם נקצצו מאליהן שפיר דמי, וע"כ ה"ז מתישב גם לדעת רב דס"ל דקציצתן זוהי עשייתן, - ועד"ז הוא למש"כ השעה"מ והאו"ש בפ"ה מסוכה לדעת הרמב"ם, דלדעת רב איירי רישא בשלפינהו שלופי, דאף דכבר אי"ז פסול לסיכוך, מ"מ לא חשיב זה כעשי', וכמש"א לקמן די"א:, אך בסיפא בעינן מעשה קציצה מעליא, וזהו דתני בסיפא קצצן דבעינן מעשה קציצה,[[1]](#footnote-2) ודרך זו מתישבת טפי, שהרי בגמ' לקמן שם דפריך מברייתא על רב, חזינן דלא ניח"ל להעמיד בשנקצץ מאליו.

**ב**

ד] והנה נמצא לפ"ז, דכל שלא קצצן והוי האילן מחובר, ה"ז פסול אף אם הסכך הכשר רבה על הסכך הפסול, אך כל שקצצן, הרי דהגם דהסיכוך דהאילן פסול משום תולמ"ה, מ"מ כל שהסכך הכשר רבה עליהן ה"ה כשרה,[[2]](#footnote-3) וצ"ב בטעם הדבר, וי"ל דהוא משום דלדינא דעשי' בסוכה, סגי במה דאיכא עשי' על רוב הסיכוך, וה"ז מכשיר לכל הסיכוך, וצ"ע.

ונראה הטעם בזה, לפמש"כ הרמב"ם בפ"ה מסוכה הי"ג, ז"ל, עירב דבר שמסככין בו בדבר שאין מסככין בו וסיכך בשניהם, אע"פ שהכשר יתר על הפסול פסולה, סיכך בזה לעצמו ובזה לעצמו זה בצד זה, אם יש בסכך פסול ג"ט במקום א' וכו' פסולה, עכ"ל.

והנה משמעות ד' הרמב"ם, דהך דינא דסיכך בסכך כשר וסכך פסול המעורבין פסולה, הוא אף בשהסכך הכשר הוי צממ"ח, שהרי בגונא דסיכך בזה לעצמו ובזה לעצמו זה בצד זה, איירי כשהסכך הכשר הוי צממ"ח, וכמש"כ הרמב"ם שם הט"ז, ומשמעות ד' הרמב"ם דהא דמכשרינן בזה הוא משום דהסכך הכשר עומד לעצמו, וכ"ה להדיא בד' הר"א בן הרמב"ם בתשו' ברכת אברהם שם, עיי"ש,[[3]](#footnote-4) - ופירש הרמב"ם כן למש"א בסוגיין דהא מצטרף סכ"פ בהדי סכך כשר, דהיינו דדינא הוא דכל דיש בכלל הסיכוך סכך פסול, ה"ז פוסל את הסיכוך.

ה] ונראה לפ"ז בדעת הרמב"ם, דכ"ז הוא בסכך פסול, אך בסכך דהוי תולמ"ה, דליכא פסול בגופו, ואך דלי"ב להעשי' הנצרכת להכשר, אינו פוסל לשאר הסיכוך, וע"כ כל שקצץ את האילן, הרי דאף דאכתי ענפי האילן פסולין משום תולמ"ה, מ"מ אינם פוסלין לשאר הסיכוך.

והנה אמנם משמעות סתימת ד' הרמב"ם שם הי"ב, דהא דמכשרינן בשהי' הסיכוך הרבה מהן, הוא אף כשהסיכוך הכשר בפנ"ה הוא חממ"צ, ותיקשי דבכה"ג היאך מכשרינן לה, הרי הגם דסכך הפסול משום תולמ"ה, אינו פוסל בצירופו, מ"מ היאך הוא מצטרף להכשר.

אך נראה דזה מתישב היטב לפמש"נ בסימן י' (א) ענף ג', ד דלעולם ל"ב שיהא הכשר על כל הסכך, וכל הא דפסלינן כשמצטרף סכ"פ בהדי סכך כשר, הוא משום דמה דיש בכלל הסיכוך סכך פסול ה"ז פוסל להסיכוך, וכ"נ גם מד' הרמב"ם בהי"ג שכתב דאם עירב וכו' וסיכך בשניהם וכו' פסולה, ומ' דאיירי אף בגונא דהסכך הכשר בפנ"ע חממ"צ, וגם בכה"ג הוי הפסול מכח הך דינא דסכ"פ פוסל בצירופו, וע"כ בסכך הפסול משום תולמ"ה, דאינו פוסל בצירופו, אף הוא מצטרף להכשיר.

**ג**

ו] ואמנם אכתי קשיא על פי' הר"ח והרמב"ם משה"ק רש"י, דאם איירי בקצצן מ"ט לא מכשרינן אלא באילן שחממ"צ, הרי אף באילן שצממ"ח יש להכשיר מכח זה.

והכס"מ בהל' סוכה שם כתב בזה, ז"ל, דכל שהאילן חממ"צ מסתמא הסכך פסול מועט מהכשר, הילכך אם חבטן וכו' כשרה, וכשהאילן צממ"ח מסתמא הסכך הפסול רבה על הכשר, הלכך אפילו חבטן דהיינו שקצצן פסולה משום תולמ"ה, עכ"ל.

אך כבר עמדו ע"ז ממש"כ הר"ח בסוגיין, ז"ל, אוקימנא באילן שצממ"ח מפני שהיא כסוכה תחת הסוכה, אבל אם הי' שחממ"צ שאינו חשוב כסוכה וחתך הנוף הנתון ע"ג הסכך כשרה, עכ"ל, ולהדיא דהא דבאילן שצממ"ח פסולה, אי"ז משום דבזה ליכא רוב סיכוך כשר, אלא הוא משום דהויא כסוכה תחת הסוכה,[[4]](#footnote-5) ול"מ קצצן, אלא באילן שחממ"צ שאינו חשוב כסוכה, וזה צ"ע, דכיון שקצץ את האילן, וה"ה מצטרף להכשיר, מ"ט הויא כסוכה תחת סוכה.

ז] עוד ילה"ע בזה, דאף אם נימא דכל דהאילן צממ"ח מסתמא הסכך הפסול רבה על הכשר, וע"כ היא פסולה משום תולמ"ה, הרי מ"מ בדין דאם קצץ ונענע ה"ה כשרה, וכ"ה להדיא בד' הכס"מ שם, וא"כ מ"ט תני הכא דהעושה סוכתו תחת האילן כאילו עשה בתוך הבית, ולא תני דאם קצץ ונענע כשרה, כ"ה דתני לקמן בהדלה עלי' וכו' דאם קצץ כשרה, - וביותר ילה"ע כן בד' הרמב"ם שם, שכתב ברישא דהעושה סוכתו תחת האילן כאילו עשאה בתוך הבית, ובסיפא כתב דהדלה עלי' וכו' צריך לנענע אותן אחר קציצתן, ומ' דברישא ל"מ להכשיר אף ע"י נענוע, וזה צ"ע.

**ד**

ח] ונראה לישב, דהנה כתב הרמב"ם שם הכ"ב, ז"ל, העושה סוכה ע"ג סוכה, התחתונה פסולה כמי שעשה סוכה בתוך הבית, עכ"ל, ונת' במק"א ללמוד מד' הרמב"ם שם, דהא דבסוכה ע"ג סוכה התחתונה פסולה, תרתי איכללו בה, דהא דלא מכשרינן לה מכח הסכך התחתון, הוא משום דהוי כעושה סוכה בתוך הבית, והא דלא מכשרינן לה מכח הסכך העליון, הוא משום דהסוכה התחתונה מפסקת.

ומבו' לפ"ז בד' הרמב"ם, דפסולא דעושה סוכה בתוך הבית, אי"ז משום דאיכא ב' סככים, דא"כ הרי דמכח זה אין להכשיר לא מכח הסכך התחתון ולא מכח הסכך העליון, ול"ב לדין בפנ"ע להא דלא מכשרינן מכח הסכך העליון, וגם אי"ז משום דהבית הוי סכך פסול וה"ה פוסל את הסוכה, שהרי פסלינן מכח זה אף בסוכה ע"ג סוכה, דהסכך העליון הוא סכך כשר,[[5]](#footnote-6) אלא נראה דהיינו, דמקום המסוכך כבר, אינו מקום הראוי לסיכוך, דאין סיכוך זה מיצל, וכאשר כ"ה בד' הטור סימן תרכ"ו, ז"ל, מקום הראוי כיצד שיעשנה תחת אויר השמים דכתיב בסוכות תשבו ודרשינן ולא בסוכה שתחת סוכה ולא בסוכה שתחת הבית ולא בסוכה שתחת האילן, עכ"ל.

ט] ולפ"ז נראה, דכל שעשה סוכה תחת האילן, אף אם הסיר את האילן ונשתייר הסכך הכשר בפנ"ע, מ"מ ה"ה פסולה משום תולמ"ה, כיון דבשעה שסיכך ל"ה הסיכוך במקום הראוי לסיכוך ול"ה עליו הכשר כלל.

ואשר זהו מש"כ הר"ח, דכל דהאילן הוי צממ"ח שהיא כסוכה בתוך הסוכה, ה"ה פסולה אף אם קצץ את האילן, והיינו משום דהסיכוך התחתון עצמו פסול משום תולמ"ה, ומשא"כ אם הוי האילן חממ"צ וקצצו, ה"ה כשרה, דהגם דקודם שקצץ הי' האילן פוסל בצירופו לכל הסיכוך, מ"מ כיון שהי' הסיכוך במקום הראוי לסיכוך, נתקיימה בו דין עשי', דאף דהסכך הפסול המעורב פוסל לכל הסיכוך, מ"מ כיןון שאין הפסול בגופו, שפיר מתקיים בו דין העשי', וע"כ כל שקצץ את האילן, הרי דאף דהסכך דהאילן הוי תולמ"ה, מ"מ כיון דרוב הסיכוך הי' בו עשי', ה"ז מועיל להכשיר.

ובזה מתפרש הא דתני במתניתין דהעושה סוכתו תחת האילן כאילו עשאה בתוך הבית, ופירש הר"ח דהו"ל כסוכה תחת סוכה, אשר צ"ב דכיון דאיירי בקצצן, הרי אין הפסול משום דכאילו עשאה בתוך הבית, אלא משום דהו"ל תולמ"ה, ולפי הנ"ל ניחא, דעיקר דינא דמתניתין הוא דהעושה סוכתו תחת האילן כאילו עשאה בתוך הבית ואי"ז כלל עשי' דסיכוך, וע"כ הוא דאף אם קצץ את האילן ה"ה פסולה, משום תולמ"ה ומשא"כ באילן שחממ"צ דל"ה כעשאה בתוך הבית, ואך דפסלינן לה משום צירוף סכ"פ, הרי דכל שקצצן וכבר ליכא צירוף סכ"פ, ה"ה כשרה.[[6]](#footnote-7)

י] ולפ"ז נראה, דמה"ט הוא דלא תני במתניתין דאם קצץ ונענע כשרה, דבאמת אף אם יקצוץ האילן וינענע ה"ה פסולה, דאף דבכה"ג איכא עשי' על ענפי האילן, אך הרי הסכך התחתון לי"ב עשי' וה"ה פסול, והרי איירי כשהסכך התחתון רבה על האילן, וע"כ אף דאיכא עשי' על ענפי האילן, מ"מ כיון שרוב הסיכוך הוי תולמ"ה, ה"ה פסול, - והגם דאם ינענע גם את הסכך התחתון, ה"ה כשר, אך מתניתין לא איירי בהכי, ולא איירי אלא בהתיקון המועיל בהסיכוך הפסול, ובעושה סוכתו תחת האילן, אף אם עשה תיקון מעליא בהסכך דהאילן, ל"מ זה להכשיר, ובאמת י"ל דאף אם ינענע את הסכך התחתון לא יועיל זה להכשיר, וזה אי נימא דהא דמכשרינן בנענוע, הוא בצירוף הקציצה, (וכאשר כן נראה לדעת הר"ח והרמב"ם דהא דתני שקצצן, היינו קציצה כמשפט, ונראה מזה דנענוע בפנ"ע ל"מ מידי), ואכמ"ל.

יא] ומתישב עוד בזה, מה דקשיא לדעת הרמב"ם דכל שעירב דבר שמסככין בו עם דבר שאין מסככין בו וסיכך בשניהם פסולה, ונת' לעיל סק"ד דהיינו אף בדהוי הסכך הכשר שאינו כנגד הסכך הפסול צממ"ח, דא"כ מה בעינן לפסולא דתחת האילן, תיפו"ל דה"ז פסול משום שמעורב סכך פסול בהסיכוך, והרי הך דינא הוא כשאינם מעורבין ממש אלא הם זע"ז, שהרי הרמב"ם פירש כן למש"א בסוגיין דמצטרף סכ"פ בהדי סכך כשר, וכמש"נ לעיל שם, וזה כעין קו' המהרש"א לקמן ד"י. לדעת ראבי"ה, - ולמש"נ ניחא, דאם משום הא דעירב סכך פסול, הרי דכל שנטל הסכך הפסול משם ה"ה כשרה, אך משום דינא דסוכה תחת האילן, דאין המקום ראוי כלל לסיכוך, הרי דאף אם נטל אח"כ את האילן משם ה"ה פסולה, משום תולמ"ה, וכמש"נ.

ובזה מתפרש הא דמפרשינן למתניתין באילן שצממ"ח ומוקמינן לה כשקצץ את האילן, והיינו משום דמתניתין אתיא לפרושי לפסולא דסוכה תחת האילן, וכל שלא קצץ את האילן, ל"ב לפסולא דתחת האילן, דתיפו"ל משום דמעורב בהסיכוך סכך פסול, וכל הא דבעינן לפסולא דתחת האילן, אשר הוא רק באילן שצממ"ח, הוא רק בגונא שקצץ את האילן, וכבר אין מעורב סכך פסול בהסיכוך, ובכה"ג לא מיפסל אלא כשהאילן צממ"ח, דאיכא בזה לפסולא דתחת האילן, דמכח זה אף הסכך התחתון פסול דהו"ל תולמ"ה, וכמש"נ.

**ה**

יב] ואמנם צ"ע בזה במש"כ הרמב"ם שם דהדלה עלי' וכו' אם הי' הסיכוך הרבה מהן כשרה, וממה שלא חילק הרמב"ם בזה, מ' דאיירי אף כשהאילן צממ"ח, והרי ברישא דעושה תחת האילן דכאילו עשאו בתוך הבית איירי באילן שצממ"ח, ואם בסיפא איירי רק באילן שחממ"צ, הו"ל להרמב"ם לפרש לזה, וצ"ע דא"כ מ"ט היא כשרה, והניחא לפ"ד הכס"מ דאף באילן שצממ"ח מהני הקציצה להכשיר אם הסיכוך הכשר רבה מהן, אך לפמש"נ מד' הר"ח דבאילן שצממ"ח ה"ה פסולה אף שקצצן והסיכוך הכשר רבה מהן, תיקשי דמ"ט בהדלה עלי' וקצצן מכשרינן אף בכה"ג דהאילן צממ"ח.

יג] ונראה לישב היטב בזה, לפמש"נ לעיל סק"ח בדעת הרמב"ם דהא דסוכה תחת סוכה פסולה, תרתי איכללו בה, דהא דלא מכשרינן לה מכח הסכך התחתון, הוא משום דהוי כעושה סוכה בתוך הבית, והא דלא מכשרינן לה מכח הסכך העליון, הוא משום דהסוכה התחתונה מפסקת, ונת' שם לפ"ז, דפסולא דסוכה בתוך הבית, הוא משום דמקום המסוכך כבר אינו מקום הראוי לסיכוך, דאין סיכוך זה מיצל, וכאשר כ"ה משמעות ל' הטור בסימן תרכ"ו.

והנה נמצא לפ"ז, דפסולא דסוכה תחת האילן דכאילו עשאה בתוך הבית, דאי"ז מקום הראוי לסיכוך, הוא רק בסוכה תחת האילן, אך סוכה דע"ג האילן, לי"ב להך פסולא, ומה"ט בסוכה ע"ג סוכה, כל הא דלא מכשרינן מכח הסכך העליון, הוא משום דהסוכה התחתונה מפסקת, והא דהיא פסולה בכה"ג, הוא משום דהסיכוך דהאילן מפסיק, וגם יש לפסול בזה משום צירוף סכך פסול.

יד] ולפ"ז נראה, דכל הא דפסלינן בסוכה תחת האילן, אף אם הסיר אח"כ את האילן, משום דהסכך התחתון הוי תולמ"ה, כיון שנעשה במקום שאינו ראוי כלל לסיכוך, כ"ז הוא בסוכה תחת האילן, דאין מקום הסיכוך ראוי כלל לסיכוך, אך בסוכה שע"ג האילן, הרי הוי הסכך במקום הראוי לסיכוך והוא סכך המיצל, שהרי הוי תחת אויר השמים, ואך דאינו מועיל להכשיר את הסוכה, משום דהאילן מפסיק, וע"כ שפיר מתקיים בסכך זה דין עשי' לצל.

ולפ"ז ניחא מה שסתם הרמב"ם דהדלה עלי' וכו' וסיכך על גבן וכו' ואח"כ קצצן אם הי' הסיכוך הרבה מהן כשרה, ומ' דהוא אף כשהאילן צממ"ח, דכיון דאיירי שסיכך על גבן, והוי הסכך הכשר ע"ג האילן, שפיר נתקיים בהסכך הכשר דין העשי', וע"כ כל שקצץ את האילן וכבר אינו סכך פסול, ה"ה כשרה, דאף דענפי האילן שקצצם הוו תולמ"ה, מ"מ כיון דרוב הסכך נתקיימה בו עשי', ה"ה כשרה, וז"ב.

אך בעיקר הדברים צ"ע, דבד' הפוסקים בסימן תרכ"ו מבו' להיפך, דאם סיכך תחת הגג והסיר את הגג, ה"ה כשרה, ולי"ב משום תולמ"ה, ואם סיכך ע"ג הגג והסיר את הגג ה"ה פסולה משום תולמ"ה, עיי"ש במ"ב סקי"ח, וזה להיפך ממש"נ בדעת הרמב"ם, ושמא י"ל דכל מש"כ לפסול בזה, הוא רק בסיכך ע"ג הגג, דהגג הוא קבוע שם, וע"כ לא חשיב הסכך העליון כמסכך כלל, אך בהדלה עלי' את הגפן ואת הדלעת וסיכך על גבם, כיון שאינם קבועים שם, י"ל דכשהסירם משם ה"ה כשרה, וצ"ע בזה.

1. ובס' משנת אליהו סימן ט"ז כתב לישב לפ"ז משה"ק הר"ד הבבלי שם דאי חבטה לשון קציצה, אמאי קא משני תלמודא בלישנא לימא הכא והכא בלשון קציצה או הכא והכא חבטה, והר"א בן הרמב"ם השיב דחבטן ל' הגמ' וקצצן ל' המשנה, עיי"ש, אך לפי הנ"ל י"ל בע"א, דמש"א חבטן, הוא משום דלדעת רב לא איירי בשקצצן קציצה גמורה, אלא בשלפינהו שלופי. [↑](#footnote-ref-2)
2. ונראה דזהו מש"א דס"ד דניגזור היכא דחבטן אטו היכא דלא חבטן, וצ"ע דמ"ט יש לנו לגזור, ואטו בכל מחובר שקצצו נימא דה"ה פסול גזירה אטו היכא דלא חבטן, וגם דהרי שמעינן לה מסיפא דמכשרינן בשקצצן ונענע אף כשאין הסכך הכשר הרבה מהן, ונראה דהוא משום דאף אחר שחבטן אכתי סכך זה פסול הוא דהוי תולמ"ה, וע"כ שפיר יש לגזור דאם נכשיר בזה מכח הא דהסכך הכשר רבה עליהן, יבואו להכשיר אף היכא דלא חבטן, - ולמש"כ השעה"מ והאו"ש דלדעת רב איירי בשלפינהו שלופי דלא מינכרא עשי' דידהו, וי"ל דגם לדעת שמואל איירי אף בכה"ג, י"ל דמה"ט הוא דס"ד דנגזור היכא דחבטן אטו היכא דלא חבטן, כיון דאין הקציצה ניכרת. [↑](#footnote-ref-3)
3. עיי"ש שהק' הר"ד הבבלי בהא דמכשרינן במקרה סוכתו בשפודין וכו', ומוקמינן דאם היו נתונין שתי נותנן ערב, ולא פסלינן משום תערובת סכך פסול, והשיב הר"א בן הרמב"ם דאף שנותנם ערב אי"ז ערבוב, ומבו' להדיא דאם הוה חשבינן להו כמעורבין, הוה פסלינן, אף דהסכך הכשר בפנ"ע הוי צממ"ח. [↑](#footnote-ref-4)
4. וכ"ה משמעות לישנא דמתניתין, דהעושה סוכתו תחת האילן כאילו עשאה בתוך הבית, ולפ"מ דמוקמינן לה בשחבטן, הרי מ' דהא דבכה"ג ל"מ מה שחבטן להכשירה, הוא משום דכאילו עשאה בתוך הבית, ודוקא באילן שחממ"צ, דל"ה כאילו עשאה בתוך הבית, הוא דמהני מה שחבטן להכשירה [↑](#footnote-ref-5)
5. ואמנם בעינן להא דהבית הוי סכך פסול, דמכח זה ה"ז פוסל אף כשאין הפלגת י' ביניהם, דכל הא דבסוכה תחת סוכה בעינן הפלגת י', הוא משום דבלא"ה חזינן להו כסיכוך א', וה"ה נכשרת בסכך העליון, ונת' בזה במק"א. [↑](#footnote-ref-6)
6. ועיקר דרך זו, דהא דתני בעושה סוכתו תחת האילן דכאילו עשאה בתוך הבית ופסולה, היינו דאף אם אח"כ הכשיר את האילן ל"מ דהו"ל תולמ"ה, כ"כ גם הצל"ח בסוגיין והנחל"ד בתשו' סימן מ"ד, וכתבו דמה"ט אף שחבטן ונתבטל האילן הפסול ברוב, ל"מ זה להכשיר, דהוי תולמ"ה, ועיי"ש בנחל"ד דזה תליא בפלוגתת קמאי בעושה סוכתו תחת הגג והסיר הגג, אם ה"ה כשרה, - ולמש"נ נמצא דדעת הר"ח והרמב"ם דבכה"ג ה"ה פסולה, וי"ל דהרמב"ם לטעמי' אזיל, דס"ל בפ"ה מסוכה ה"ט דעיקר דינא דתולמ"ה בסוכה, הוא דבעינן עשי' לצל, ולפ"ז י"ל דבסוכה תחת האילן, כיון דפסולה הוא משום דאין הסכך מיצל כלל, לא חייל בזה עשי' לצל, וע"כ אף אם הסיר האילן אח"כ, ה"ה פסולה. [↑](#footnote-ref-7)