חורש
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / מלאכות שהיה והטמנה / הרב מאיר קאופמן / מהדורא קמא

בס"ד ט"ו חשון ס"ט

פרק הבונה

**בביאור מחלוקת רבה ור"י**

א]מבואר בגמ' מו"ק ב: דנחלקו אמוראים במנכש ומשקה מים לזרעים האם חייב משום זורע כיון שזה פעולה שמצמיחה את הזרעים או שחייב משום חורש כיון שזה מרפה את הקרקע ואביי שואל למה שלא יהיו חייבים שניים וכי תימא שלא מחיבים שנים הרי ר"כ אמר שזומר וצריך לעצים חייב שנים והגמ' אומרת קשיא והגמ' שואלת מכלאים שמבואר שחייבים ושם יש רק חיוב של זורע והגמ' דוחה שזה חיוב מצד מקיים כלאיים עכת"ד הגמ'

והנה בביאור מחלוקת רבה ור"י ביארו תוס' שמצד צורת המעשה זה מעשה ריפוי הקרקע ומצד מחשבת הלב זה מעשה צימוח הקרקע ונחלקו מה הקובע עכ"ד והנה אין כוונתם שאין כוונתו לריפויי הקרקע דאל"כ הוי משאצל"ג ויתכן שגם הוי אינו מתכוין אם פס"ר דלא ניח"ל מותר אלא וודאי שכאן זה ניחא ליה והוי פס"ר ולכן זה לא משאצל"ג אלא שאין זה עיקר כוונתו אמנם צ"ב שהרי מבואר בדבריהם שאם אין רצונו לעצים אין כאן אפילו משאצל"ג וחזינן לכאורא שהמעשה מצד עצמו הוא לא מעשה קצירה וצ"ע

**בביאור קושית הגמ' מר"כ ובמקום שלא שייך לדון אלא מאחד מהם**

ב]והנה בביאור קושית הגמ' מר"כ ביארו תוס' שבזומר וצריך לעצים עיקר כוונתו לעצים וכן זהו צורת המעשה ובכל אופן חייב שנים וכוונת הגמ' להקשות שלשניהם לא צריך להתחייב משום נוטע כיון שזה לא כוונת הלב וזה לא הצורה של המעשה ועיין מהרש"א שהקשה שא"כ היה צריך להקשות מהבריתא בשבת שזומר חייב משום נוטע והנה אין זה מוכרח דיתכן שהגמ' רצתה לשאול על שניהם אמנם עדיין קשה שתוס' נקטו שבאמת רבה ור"י חולקים על ר"כ ועדיין קשה מהבריתא

והנה בפשוטו כל המחלוקת במקום שיש במעשה אחד שני דברים איך להגדיר אותו אבל אם באמת יהיה בזה רק דבר אחד יתכן שבזה אין מחלוקת והנה תוס' שם וכן בשבת ע"ג: נקטו שבאינו צריך לעצים לא חשיב קוצר אפילו לר"י שמשאצל"ג חייבים עליה דהיינו שאין לזה שם מלאכה כלל ולפ"ז א"ש שבזומר רק לצורך העץ שכה"ג חשיב שיש כאן רק תיקון העץ זה ודאי שחייב משום נוטע .ועיין רש"ש

אמנם עיין שער הציון ס' של"ו שהביא מהאו"ז שדן שנפק"מ מה הדין להשקות קרקע לא זרועה שאם מצד חורש יהיה חייב ואם זה זורע כאן זה לא שייך ומבואר שגם במקום שאין בזה המציאות של זורע בכל אופן אין לחייב משום חורש ודלא כנ"ל אמנם מתוס' מבואר לכאורא לא כך ועיין לקמן עוד בדעת הר"מ

עוד הקשה המהרש"א שלשון הגמ' וכי תימא כל היכא דאיכא תרתי לא מחייב אלא חדא והאמר ר"כ וכו' ומשמע שהקושיא שחיבים שנים ולא על על עצם מה שהם חייבו וצ"ל שזה וודאי שכל סברתם כי אי אפשר לחייב שנים אבל אם היה אפשר לחיב שנים וודאי שזה לא היה סיבה לפטור

ועיין מהרש"א שביאר את כוונת הגמ' שבזומר כוונתו לצורך העץ ומעשהו הוא מעשה קצירה ומבואר שחייב שנים ולא דנים לפי המחשבה לבד או המעשה לבד ולכאורא גם על זה קשה לשון הגמ' וצ"ל כנ"ל

**בישוב הקושיא מר"כ על רבה ור"י**

ג]והנה הגמ' אומרת קשיא ותוס' נקטו שבאמת זה סתירה אמנם הריטב"א הוכיח מהגמ' בשבת שר"י עצמו אמר על קטיל אספסתא שחייב שנים ובהכרח שזה לא סתירה ותירץ ששם מדובר על יו"ט ואין חילוק מלאכות ליו"ט לכן דנים למה להגדיר את זה משא"כ שבת ועיין חזו"א שביעית סימן י"ח שהסברא של אין חילוק מלאכות שאין מחלק לעניין עונש אבל זה שני שמות של מלאכות ועוד צ"ע שגירסתינו שנחלקו לעניין שבת עוד הקשה שעד כמה שיש כאן וודאי את שני ההגדרות והשאלה למה לדמות כיון שאין לחייב אלא אחד א"כ בכלאיים זה וודאי שאין אלא זורע זה וודאי שזה יהיה חייב מצד זורע וצ"ל שהגמ' שאלה לפי הדמיון לשבת שזה נידון כללי ודוחק ועיין חזו"א שכתב לחלק שבזומר המלאכה נעשה בשני מקומות הקצירה בדבר הנקצר והנוטע בעץ הנשאר וכה"ג אפשר לחייב שנים משא"כ כאן התיקון הוא בקרקע או ההזרעים שזה כדבר אחד

**בפסק הלכה ובישוב שיטת הר"מ לעניין כלאיים**

ד]והנה לעניין הלכה הראב"ד בע"ז פסק שחייב משום חורש והאו"ז ועוד פסקו משום זורע והרמב"ם לעניין משקה מים כתב זורע ולעניין מנכש כתב חורש והגר"א כתב שיש שני סוגי מנכש והר"מ מדבר על שורשי האילנות וכן הוא בכס"מ אלא שא"כ צ"ע שהר"מ לא העתיק את מקרה הגמ' שזה חורש אמנם עיין או"ש שביאר מקור הר"מ לחלק ביניהם

והנה צ"ע עוד שלעניין כלאים הר"מ פסק שחייב ובפשוטו הרי קי"ל שמקיים כלאיים בכרם פטור ובהכרח שחייב מצד זורע וצ"ע מ"ש משבת שהר"מ פסק משום חורש ועיין מאירי ששאני כלאיים שאין שם חורש לכן זה זורע לכו"ע וצ"ע א"כ מה הגמ' הקשתה ומנ"ל לר"מ לחלוק על הגמ'

ולכאורא יש לבאר בקושית אביי בדרך אחרת מתוס' שאביי שאל על כל מ"ד למה ס"ל שזה דומה לדבר אחד הרי זה דומה לשניהם וכי תימא שיש איזה כלל במלאכות שבת שמחפסים להגדיר את זה כמלאכה אחת ולא כשניים הרי בזומר חייב שנים והגמ' אומרת קשיא דהינו כחזו"א הנ"ל שיתכן שפה זה יותר שני דברים ולכן אפשר להגדיר את זה כשניים ולפ"ז יתכן שכל הקושיא מכלאיים זה לצד הבנת אביי שיסוד סברתם כי באמת אין בזה את המלאכה השניה אבל אם נימא כקשיא וזה סברא מיוחדת בשבת א"כ לעניין כלאיים זה לא שייך

והנה לפ"ז מבואר דעת הר"מ כנ"ל סק"ב שכל המחלוקת כשיש בזה את שני ההגדרות אבל אם יש בזה הגדרה אחת וודאי חייב רק אחד ולפ"ז בזורק מים על קרקע לא זרועה אפילו אם נפסוק משום זורע כאן יהיה חייב משום חורש וכנ"ל

**בדמיון האו"ז לצד דגים והעלה תינוק**

ה]נחלקו אמוראים במנחות ס"ד ברצה לצוד דגים והעלה תינוק ודגים האם חייב או פטור והאו"ז פסק שם שחייב וביאר שהנידון שם האם המעשה נקבע לפי מחשבתו או לפי מעשהו ולפ"ז ביאר שכאן צריכים לפסוק משום זורע דהיינו לפי מחשבתו אמנם הרמב"ם פסק שם שפטור ולכאורא כי הולכים לפי המעשה וצ"ע א"כ למה חייב משום זורע

ולכאורא לנ"ל שכל הנידון עד כמה שלא שייך לתת לזה שני הגדרות אבל כאן מה שזה מעשה הצלה זה לא סתירה להגדרת המלאכה שבזה וצ"ע

**בעניין מחפה וחורש לאילנות**

ו]עיין גמ' מכות כא: דנחלקו ר"י ור"ל לעניין מחפה זרעים האם הוי זורע לעניין כלאים או לא ועיין ריטב"א שם שכתב שנחלקו בזה רבה ור"י במו"ק וצ"ב כוונתו הרי מצאנו רק שנחלקו במנכש ומשקה מים לזרעים וביאר בחזו"א שביעית סימן י"ח דבבריתא מובא מנכש ומחפה ולמאן דאמר שזה כרבנן א"כ בהכרח שגם מחפה זה לרבנן ובהכרח שזה מצד זורע ולמ"ד שהבריתא כולה כר"ע א"כ גם חלק זה דהרי הבריתא באה לומר דוגמאות של מקיים וצ"ל שזה דומה לסוגין מצד שעצם הפעולה של נתינת חול על הקרקע זה חרישה כמבואר בגמ' שהיתה לו גומא וטממה בשדה חייב משום חורש אמנם כאן מטרתו לתועלת הזרעים שישתרשו באדמה שזה זורע

והנה במשנה במכות מבואר שיש חורש תלם וחייב משום שמונה שמות ואחד מהם זה כלאים והגמ' אומרת שזה מחפה ואחד זה יו"ט מצד חרישה והגמ' שואלת למ"ד שזה זורע שיתחייב גם מצד זורע והקשה החזו"א הרי בסוגין מבואר שאם זה זורע זה לא חורש וא"כ אולי באמת כוונת המשנה משום זורע אלא וודאי הבינה הגמ' שאפשר כאן לחייב שתים ותירץ או שזה כאביי שאפשר לחייב שנים או שכאן זה כמו זומר וצריך לעצים שנעשה כאן שני פעולות אחד בזרעים ואחד בקרקע ופעולת הזריעה שייך לדון שתתבטל בחרישה ולא ה חרישה גמור וודאי פעולת החרישה בזריעה ועוד כתב ליישב שיש פה וודאי מעשה חרישה שהוא רק מרפה הקרקע ולא מכסה הזרעים ולכאורא מסברא היה מקום לומר שפה זה וודאי מעשה חרישה גמור וכל קושית הגמ' לדמות חרישה לחיפוי זה לאביי ששיך תמיד לחייב שנים

והנה הגמ' ע"ג: אומרת שהמשנה אמרה זורע ואחרי זה חורש כי מדובר בא"י שקודם זורעים ואחרי זה חורשים ועיין מנח"ח שכל זה למ"ד שמחפה חייב מצד חורש אבל למ"ד שחייב מצד זורע לא שייך לומר כך אמנם לחזו"א הנ"ל שכל חרישה תמיד יש פעולות שלא קשורות לזריעה ולכו"ע זה גם חורש א"ש וכן למה שכתבנו לעיל שכל נידון הגמ' רק לאביי שאפשר לחייב שנים אבל אם לא זה וודאי חרישה א"ש

והנה באילנות הדרך תמיד לחרוש סמוך לאילנות כמבואר בגמ' שאם אין מקום לחרוש זה עומד לעקור והקשה החזו"א א"כ למה לא נחלקו לעניין חורש באילנות ששם הפעולה בעצם היא חרישה אבל הדבר נעשה לצורך האילנות ומכח זה חידש שפעולת חורש נחשבת וודאי חורש בכל אופן דכל הדברים שנעשים מכח זה הם חרישה בין אם זה לצורך הקרקע או לצורך הדבר הנצמח עכ"ד אמנם צ"ע מ"ש ממחפה ע"י חרישה שהגמ' דנה שיהיה שנים וצ"ל שכאן שהתועלת לאילנות היא דרך ריפוי הקרקע זה וודאי חורש משא"כ שם שיש עוד פעולה של כיסוי הזרעים שזה זורע דהוא תוכן אחר מחרישה ודו"ק

**ביסוד מלאכת חורש**

ז]בעיקר מלאכת חורש לשון הרמב"ם שגם אם עושה פעולות ליפות קרקע זה חורש וכן הוא לשון ר"ח לעיל ע"ג: שכל שהוא ליפות הקרקע חייב משום חורש אמנם עיין רש"י בסוגין וכן לעיל בגבשושית שתמיד ביאר שזה מרפה הקרקע ומשמע שרק פעולה זו של התועלת שנעשה ע"י ריפוי הקרקע הוי חורש והנה בירושלמי הובא כאו בר"ח מבואר שמסקל אבנים חייב משום חורש ולכאורא לרש"י זה לא יהיה כך דאין כאן ריפוי הקרקע ובאמת במשנתינו ק"ג. במלקט עצים רש"י ביאר במחובר ומשמע שבתלוש לא יהיה בזה איסור חורש עכי אין בזה רפוי הקרקע אמנם ברמב"ם העמיד בתלוש שהרי חייב משום מעמר ובכל אופן יש חיוב חורש וכנ"ל

והנה בהיתה לו גבשושית ונטלה שהגמ' אומרת שחייב משום חורש ביאר רש"י שבנטילתה הקרקע מתרפית אמנם רש"י הוסיף שעושים את זה כדי להשוות פני הקרקע ובפשוטו שזה לצורך הזריעה והא דכתב כן שזה האמת שזהו עיקר כוונתו וצ"ע א"כ למה זה לא משאצל"ג וצ"ל שכיון שזה פס"ר דניחא ליה חשיב כמתכוין והוי גם מלאכה הצריכה לגופה וכדמצאנו בתוס' ביומא ע"ש ועיין לעיל סק"א בדומה לזה וצ"ע

והנה יש לעיין האם תיקון הקרקע שמועיל לחרישה אסור רק במקום שעומד לחרישה או שגם אם הקרקע לא עומדת לחרישה ואע"ג שיתכן שזה יהיה משאצל"ג או אינו מתכוין אבל זה יאסר מדרבנן והנה יש להוכיח מכמה דוכתי שבמקום שזה לא עומד לחרישה אין לזה שם מלאכה כלל א.הגמ' ק"ג. שואלת שהרי זה מיפה הקרקע והכונה שיתחיבו משום חורש והגמ' עונה באגם דהיינו שזה לא עומד לזריעה אפילו שוודאי נעשה כאן התיקון של ריפוי ארעה והראשונים לא דנו שזה מצד משאצל"ג אלא רק בהמשך הגמ' ב.עיין שעה"צ ס' של"ו ס"ג דהביא מהאו"ז ועוד שלשפוך מים על קרקע לא זרועה אסור מצד חורש ומבואר שם שזה רק אם זה עומד לזריעה אבל בסתם קרקע אין כזה איסור ג.עיין מנח"ח שהוכיח מהא דהגמ' אומרת שהיתה לו גומא וטממה בבית חייב משום בונה ובשדה חייב משום חורש ומבואר שבבית אין לחייב משום חורש והנה לכאורא אין זה ראיה דלדעת רש"י שהחיוב מצד ריפוי הקרקע לכאורא בבית שאין לו ענין בזה הוי משאצל"ג והגמ' רצתה חיוב מדאוריתא לכו"ע וכן לר"מ שכל יפוי הקרקע א"כ וודאי שעד כמה שזה בונה א"כ זה הגדרתו ולא חורש