כלים פ_ז מ_ד
קטגוריות: ש_ס / נא כלים / כלים עניינים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / כלים ב_ק

**כלים פ"ז מ"ד**

א] **היתה מופרשת מן הכירה, בזמן שהיא גבוהה ג' אצבעות מטמא במגע ובאויר, פחותה מכאן וכו' טהורה,** בד' הרמב"ם פי"ז מכלים ה"ו מבו', דאף בשהיתה מופרשת נטמאת החצר עצמה, ודינא דמתני' הוא לטמאות א' בטומאת חבירו, דאם החצר מופרשת מן הכירה והיא פחותה מג' אצבעות, אין נטמא א' בטומאת חבירו.

ופשוט וכ"ה מבו' בתו"ד חי' הגר"א לעיל מ"ג דהרמב"ם לטעמי' אזיל, דס"ל דדינא דלעיל מ"ג דפחותה מג' אצבעות מטמאה במגע ואין מטמאה באויר, הוא דאין החצר חיבור לכירה אלא מדרבנן, וע"כ אין נטמא א' בטומאת חבירו אלא כשנטמא במגע, אך החצר עצמה נטמאת מה"ת, וכיון דחזינן דאף שאין החצר חיבור לכירה מה"ת, מ"מ היא עצמה מקבלת טומאה מה"ת, א"כ ודאי דאף כשהיא מופרשת מן הכירה, ה"ה מקבלת טומאה, שהרי אף כשהיא מחוברת לכירה, ל"ה זה חיבור מה"ת, ואפ"ה היא מקבלת טומאה בפנ"ע, וא"כ ה"נ כשאינה מחוברת כלל, ה"ה מקבלת טומאה מה"ת, ובע"כ דדינא דמתני' הוא לטמאות א' בטומאת חבירו, ובזה הוא דתני דכל שהיא מופרשת מן הכירה ואינה גבוהה ג' אצבעות, ל"ה חיבור זל"ז אף מדרבנן, ונ' הטעם בזה, דכיון דפחותה מג' אצבעות ל"ה חיבור אלא מדרבנן, לא גזרו אלא במחוברת ולא במופרשת.

ב] אך לדעת הר"ש והרא"ש שפירשו לעיל מ"ג, דכל שהיא פחותה מג' אצבעות אינה מקבלת טומאה כלל, ורק אם נטמא הכירה נטמאת החצר מטעם יד או מדרבנן, הרי פשוט דזהו גופא הא דתנן הכא, דאם היתה מופרשת ואינה כלי א' עם הכירה, אינה נטמאת בטומאת הכירה.

ולדעתם נ', דגם בגבוהה ג' אצבעות אינה נטמאת בטומאת הכירה, כיון שהיא מופרשת ממנה ואינה חיבור לה, שהרי לדעתם לא מצינו שיעור ג' אצבעות לגבי חיבורה לכירה, ואך דכל שהיא גבוהה ג' אצבעות ה"ה נטמאת במגע ובאויר עצמה, אך בפחותה מג' דבלא"ה אינה נטמאת במגע ובאויר עצמה, ואך שהיא נטמאת בטומאת הכירה, הרי דכל שהיא מופרשת ואינה כלי א' עם הכירה, ל"ש בה קבלת טומאה כלל, וכ"ה מבו' להדיא בחי' הגר"א לעיל מ"ג, עיי"ש.

ג] בעיקר ד' הרמב"ם דאף חצר המופרשת מן הכירה אם היא גבוהה ג' טפחים נטמא א' מהן בטומאת חבירו, תמה בחי' הגר"א לעיל מ"ג דכיון שהיא מופרשת ממנה היאך הוו חיבור זל"ז.

והנה מצינו דכוותה בד' הרמב"ם לעיל פ"ה מ"ג שפירש דטירת התנור הויא חיבור לתנור אף בשאינה מחוברת לו, ובחי' הגר"א שם תמה ע"ז, דהיאך הוו חיבור זל"ז, ולעיל שם אות ה' הבאנו לישב בזה דכיון שתנור דרכו בחיבור לקרקע, ע"כ כל שחיבר גם הטירה לקרקע מצינו לחשבן חיבור זל"ז, ועד"ז י"ל גם הכא.

ד] אמנם נ', דכ"ז הוא לפי' הרמב"ם לעיל מ"ג דחצר הכירה היא בנין מקביל לפי הכירה דומיא דטירת התנור, דלפ"ז י"ל דאף כשאינם מחוברין זל"ז, מ"מ כיון שהם מחוברים לקרקע, חשיבי כחיבור זל"ז, אך לפי' הר"ש והרא"ש דחצר הכירה הוא כעין מחבת גדולה של חרס שהכירה יושבת באמצעיתה, הרי נמצא דאם אין הכירה מחוברת לחצר, אף אינה מחוברת כלל לקרקע, וא"כ ודאי דל"ש דבכה"ג יהיו הכירה והחצר חיבור זל"ז, ובע"כ דמתני' איירי לגבי טומאת עצמה, וכמש"נ לעיל אות ב' לדעתם.

ה] **או שהיתה חלקה,** הר"ש בפי' קמא פירש דהיינו בלא בית קיבול, וצ"ע דא"כ הרי אינה נטמאת במגע עצמה, משום שאין לה תוך כלל, וצ"ל דאה"נ זהו הטעם דמטהרינן לה, דבאמת כל שהיא חלקה חזיא טפי מהיכא שכתלי' פחותין מג' אצבעות וכמש"כ הר"ש, וכל הא דהיא טהורה הוא משום שאין לה תוך.

ו] אך הנה בד' הרמב"ם פי"ז מכלים ה"ו מבו' דאף שהיא חלקה ואין לה שפה, ה"ה מקבלת טומאה, וקשיא טובא, דכיון שאין לה תוך היאך היא מקבלת טומאה, וזה ק' בתרתי, חדא שהרי ממעטי' בתו"כ הובא בד' הראשונים לעיל פ"ב מ"ג וברמב"ם פ"א מכלים ה"ח, דכ"ח שאין לו תוך טהור, ועוד שהרי כל טומאת כ"ח היא מתוכו, וכיון שאין לכירה זו תוך ל"ש בה קבלת טומאה, ובחס"ד כתב דצריך לדחוק דאף שאין לה שפה, מ"מ יש בה שקע להניח הקדירה בתוכו, וע"כ ה"ה מקבלת טומאה, אך אי"ז במשמעות ל' הרמב"ם בפיהמ"ש שכתב שהיא כמו לוח פשוט, ומ' דאין לה תוך כלל.

ז] והנה דכוותה מצינו בד' הגר"א לעיל פ"ו מ"ב דבכירת הטבחים הויא כל אבן כירה לעצמה, ונמצא שאין לכירה זו תוך, ואפ"ה היא מקבלת טומאה, וקשיא כנ"ל, שהרי כ"ח שאין לו תוך טהור, וגם היאך שייך בה קבלת טומאה, שהרי אין כ"ח מקבל טומאה אלא מתוכו.

ונת' לעיל שם בדעתו, דאזיל לטעמי' דס"ל דבכ"ח בעי' שיהא לו בית קיבול, אשר לפ"ז הרי בע"כ דהא דתנור מקב"ט אף שאין לו שולים, הוא משום דטומאת תנור אינו משום שהוא בכלל כ"ח, אלא הוי מין כלי בפנ"ע דתנור, וע' אלי' רבה כלים רפי"ב, ואשר ע"כ שפיר י"ל דגם הך דינא דילפי' מקרא דכ"ח שאין לו תוך אינו מקב"ט, אינו אמור בתנור וכירים, שאין טומאתן משום תורת כ"ח, והא דשייכא בי' קבלת טומאה אף שאין כ"ח מקב"ט אלא מתוכו, נת' שם דהוא משום דכל הך דינא דכ"ח אינו נטמא מגבו, ל"ש אלא בכלי שיש לו תוך, דעיקר הכלי הוי בתוכו וגבו ל"ה בכלל עיקר הכלי, וע"כ ל"מ מגע גבו לטמאות את כל הכלי, אך כלי שאין לו תוך, אם יש עליו דין כלי לקבלת טומאה, ה"ה מקב"ט אף מגבו, וע"כ בעי' קרא למעט דכלי חרס שאין לו תוך טהור, וע"כ כיון דבטומאת כירה לא נתמעטה כירה שאין להן תוך, שפיר היא מקבלת טומאה בשנגעה בה הטומאה, ול"ש בזה הדין דאין כירה נטמאת מגבה.

ועד"ז נ' גם בדעת הרמב"ם, שהרי דעתו לעיל מ"ב דחלוק דין כירה מדין כלי חרס, דכ"ח אינו מקב"ט אלא אם יש לו בית קיבול, וכירה מקב"ט אף בשאין לה בית קיבול, ולפ"ז ודאי י"ל דהך דינא דכ"ח שאין לו תוך טהור, אינו אמור בכירה, וע"כ אף שאין לה תוך כלל ה"ה מקבלת טומאה, וכנ"ל.

ח] ואמנם לפ"ז צ"ל, דאף חצר הכירה שאינה מחוברת לכירה תורת כירה עלי', וה"ה נטמאת משום טומאת כירה, וע"כ ה"ה נטמאת אף בשאין לה תוך, ונ' דבלא"ה צ"ל כן, שהרי חצר כירה זו נטמאת אף שהיא מחוברת לקרקע, דבע"כ איירי הכא שהיא מחוברת לקרקע, דאם אינה מחוברת לקרקע מ"ט אם היא גבוהה ג' אצבעות הויא חיבור לכירה, ובע"כ דתורת כירה עלי', שהיא מקבלת טומאה אף במחובר לקרקע.

ט] והנה בפשוטו הי' נראה, דכל הא דאם היתה חלקה טהורה, הוא רק בשהיא מופרשת מן הכירה, אך אם היא מחוברת לכירה, ה"ה טמאה אף בשהיא חלקה ואין לה בית קיבול, וכן נ' ממה שעמדו הר"ש והרא"ש דהוי זו וא"צ לומר זו, ובאמת הרש"ש כתב לישב כן, דהא דאם היתה חלקה, קאי גם על מחוברת, דמ"מ אם היתה חלקה טהורה, אך ממש"כ הר"ש לעיל מ"ג דיל"פ דהא דתניא בתוספתא דאם היתה חלקה טהורה, היינו בלא בית קיבול, הרי מבו' דאף אם היא מחוברת לכירה ה"ה טהורה, שהרי ד' התוספתא קיימי על הא דנטמאת הכירה נטמא החצר, אשר לדעת הר"ש הוא רק בשהיא מחוברת לכירה.

ונ' בדעת הר"ש דס"ל, דלהך פירושא דהא דתנן הכא או שהיתה חלקה הוא בלא בית קיבול, הרי כיון דקאי מתניתין על היתה מופרשת מן הכירה, הרי בע"כ דאם היא מחוברת ה"ה טמאה אף בשהיתה חלקה, ומש"כ הר"ש לעיל לפרש ד' התוספתא דאם היא בלא בית קיבול ה"ה טהורה אף שהיא מחוברת לכירה, הוא לפי' בתרא דהכא שלא נתבאר במשנתינו דין חלקה, וי"ל דכל שהיא חלקה ה"ה טהורה אף בשהיא מחוברת לכירה, ומדויק מש"כ הר"ש שם דיל"פ חלקה בלא בית קיבול כי ההיא דלקמן פכ"ד, ולא הביא למשנתינו, ועמד ע"ז במרומי שדה, והוא משום דלפי' זה בע"כ דמתניתין לא איירי בחלקה בלא בית קיבול, דאי מתניתין איירי בכה"ג, הרי מתבאר דרק אם אינה מחוברת לכירה ה"ה טהורה, והתוספתא הרי איירי בשהיא מחוברת לכירה, וז"ב.

י] ובפי' בתרא פירש הר"ש דחלקה היינו שנבנית בחיבור ואח"כ נחלקה לגמרי, והיינו דכה"ג אף אם יש בה ג' אצבעות ה"ה טהורה, והא דתנן ברישא דהיתה מופרשת בזמן שהיא גבוהה ג' אצבעות מטמא, כתב בחזו"א סימן ט' סק"ח דשאני היכא שהיתה מופרשת מתחילתה מהיכא שהיתה מחוברת ונחלקה, עיי"ש, ויתכן דכל הא דמטהרינן בהיתה מחוברת ונחלקה, הוא רק בשהיא מחוברת לארץ, שאינה טמאה אלא בשיש עלי' תורת כירה, וכל שהיתה מחוברת ונחלקה, אין עלי' תורת כירה, אך אם אינה מחוברת לארץ, ה"ה טמאה אף בכה"ג, וכ"נ בחזו"א שם.

יא] **פטפוטי כירה,** הר"ש לקמן מ"ה פירש דהנך פטפוטין הם רגלים שהכירה יושבת עליהן, אך הרמב"ם בפיהמ"ש פירש שהם הקצוות הבולטין שמניחין עליהן את הקדירה.

יב] **של ג' אצבעות מטמאין במגע ובאויר,** בד' הר"ש לקמן מ"ו מפורש, דאם נמצא שרץ באויר הפטפוטין ה"ה נטמאין, וכ"כ בחי' הגר"א לעיל מ"ג, אך בד' הרמב"ם פי"ז מכלים ה"ו נ' להדיא וכן מ' בדבריו בפיהמ"ש לקמן מ"ה ומ"ו, שאין הפטפוטין מקב"ט כלל, ורק אם נטמאת הכירה נטמאו הפטפוטין, והיינו משום דס"ל דטומאתן היא משום שהן מצרכי הכירה והוו כידות, ואין יד מכנסת טומאה לכלי חרס, וכמש"נ בדעת הרמב"ם לעיל פ"ה מ"ב אות ח', ויתבאר בעזה"י עוד בזה לקמן מ"ה ומ"ו.?

יג] **ואפי' הן ארבעה,** פירש הרא"ש דהיינו אפי' שאין דרך לעשות אלא ג', והנה לדעת הרמב"ם דהפטפוטין עצמן אין מקבלין טומאה, ורק אם נטמאת הכירה נטמאו הפטפוטין משום שהן מצרכי הכירה, מתבאר בפשוטו הא דס"ד דכשהן ארבעה לא יהיו כולן טמאין בטומאת הכירה, משום שאין כולן נצרכין לכירה, ושמא ניכר מהו הפטפוט הרביעי שאינו נצרך לכירה, אך לדעת הר"ש דהפטפוטין עצמן מקבלין טומאה, צ"ב דמאי ס"ד שאם הן ארבעה לא יהיו מקבלין טומאה, וכי משום שהוסיף עוד פטפוט מיגרע גרע.

ובחי' הגר"א כתב דהרבותא הוא לענין מגע, והיינו דהגם שאויר הפטפוטין ודאי טמא, דמשום שהוסיף עוד פטפוט לא גרע, אך ס"ד דהפטפוט הרביעי לא יטמא מאחוריו במגע, דל"ה מכלל הכירה.

ובחזו"א סימן ט' סק"ט כתב לפרש עוד בזה, לפי המבו' בר"ש לקמן מ"ו דטומאת אויר של הפטפוטין אינו נחשב בעיגול כעיגול הכירה, אלא מסרגלין מפטפוט לפטפוט, ולפ"ז נמצא דכשיש ד' נוסף על ידו הרבה אויר, ואשמועינן דלא אמרי' דהרביעי הוא מיותר ולא נחשיבהו, עיי"ש, ובאמת גם למש"כ בחי' הגר"א שם דטומאת האויר של הפטפוטין הוי בעיגול כעיגול הכירה, לכאו' איכא נפ"מ במה שחושבין הפטפוט הרביעי מכלל הכירה, דה"ז מגדיל מידת העיגול, דו"ק ותשכח.