חבורה ב קוצו של יוד
קטגוריות: ש_ס / מ מנחות / סת_ם - הרב משה יפהן / חבורות

קוצו של יוד, לכאו' לאו דוקא קוצו של יוד אלא ה"ה קוצו של שאר אותיות, וכן מבואר להדיא ברמב"ם פ"א מתפילין ה"א ז"ל ואפילו קוצו של אות אחת מארבע הפרשיות מעכב את כולן, וכ"כ שם ה"ב לענין מזוזה, ומבואר דאין זה הלכה דוקא ביוד אלא ה"ה בקוצו של כל האותיות.

ובעיקר הדין של קוצו של יוד עיין פרש"י ותו' בזה, וברא"ש בהלכות ס"ת סימן י"ב כתב דאפשר דקוצו של יוד היינו תג של מעלה, ויל"ע בכוונתו אם הוא דין מסוים בתגו של יוד או בכל התגין, ועיין בעיטור [ח"ב מהלכות תפילין ה"א] שהביא מהשמושא רבה דכל התגין מעכבין, והביא ראיה מדברי הגמ' הכא דקוצו של יוד מעכב, אמנם שיטת הרמב"ם [פ"ב מתפילין ה"ט, פ"ה ממזוזה ה"ג, ופ"ז מס"ת ה"ט] היא דתגין אין מעכבין, , ועיין במרדכי [הקומץ רבה סימן תתקנ"ג] דתגין נעשו לדרשות והם דבר נוסף חוץ מהאות, ולהכי תגין של שאר אותיות אין מעכבין, אמנם אין הכרח דהרמב"ם מפרש כהרא"ש דקוצו של יו"ד היינו תג, דדלמא מפרש כרש"י ותו'. ועיין במשנה ברורה במשנת סופרים מופיע בסוף סימן לו דמבואר בפוסקים דבר חידוש בדעת ר"ת דהגם דנאמר בתפילין ומזוזה דין של כסדרן ואי אפשר לתקן אות אחרי שנכתבו האותיות שלאחריה וצריך למחוק את כולן שהם צריכים ליכתב על הסדר. מכל מקום את קוצו של יוד ניתן לתקן ויש לעיין דכיוון דקוצו של יוד הוא חלק מהאות מדוע ניתן לתקן אותה הרי האות לא נכתבה כסדרה ויש לעיין בזה.

ונראה לבאר בזה דיש ג' חלקים אחד עיקר צורת האות והשני כל חלקי האות וג' הדברים הנוספים באות. והנה הפוסקים סברו דבשביל השם כסדרן מספיק עיקר צורת האות וירך הימנית של יו"ד היא בוודאי חלק מהאות ואם היא לא נכתבה היא מעכבת בכסדרן אמנם החלק של היוד שיורד כלפי מטה אינו עיקר צורת האות אלא הוא חלק מהאות אבל כלפי דין כסדרן עד כמה דנכתבה עיקר צורת האות זה מספיק. והנה הגדר של קוצו של יוד לדעת הרא"ש נראה דהוא חלוק מהתגין דאין לו דין תג אלא הרי הוא חלק מהאות ולכן הוא מעכב אמנם שאר התגין אינם מעכבין.

ניקב תוכו של ה"י כשר ירכו פסול, ופרש"י תוכו רגל שבפנים, ירכו גרל רגל הימנית, הבית יוסף עומד על שני הדרכים ברש"י והנה לפירוש הראשון מבואר דמספיק דישאר רושם מהרגל שבפנים. אמנם לפי הפירוש השני לא התבאר שחלוק הרגל שבפנים מהרגל שבחוץ. והנה הראש הכריע כהפירוש הראשון ברש"י וטעמו דאם לא כן מדוע דיברו דווקא מהאות ה'.

אמנם הבית יוסף הביא מספר התרומה שהכריע כהפירוש השני ברש"י. ולפי"ז אין חילוק בין הירך הימנית לירך הפנימית אלא שבשניהם צריך לישאר שיאור אות קטנה. בבית יוסף מענין שאמר דלא מסתבר לפסוק כהרא"ש ולדחות שאר הראשונים אלא דהטור פסק כרביה שזה הרא"ש אמנם בשו"ע רק הביא את שיטת הרא"ש בשם הרא"ש ולא הביא שיטה אחרת אמנם הרמ"א שם פסק כשאר הראשונים שצריך גם בירך הפנימית לישאר שיעור אות קטנה והנה השיעור מבואר במשנה ברורה במשנת סופרים דנמדד באורך של אות קטנה אבל הרוחב אינו מעכב לכתחילה. אמנם הב"ח כתב דהטור סובר דגם ללישנא בתרא ההלכה היא אותו דבר שברגל הימנית מספיק כל דהו ולא נחלקו בדינא.

והנה לפי השני מבואר להדיא דהבבלי פליג על הירושלמי וסובר דאין דין מוקף גויל בפנים אלא בחוץ אלא דלדרך הראשונה שלא מצינו שהבבלי חולק על היורשלמי ואז אין לנו אלא את דברי הירושלמי ולכן הביא הטור דין זה בשם יש אומרים.

הנה בגדר השיעור של אות קטנה בפשוטו הכוונה לאות י' אמנם הבית יוסף דן על חידושו של המרדכי שטען שדין זה של אות קטנה הוא רק באות שיש לה צורה כגון האות ה' והדומה לו אמנם באות פשוטה כגון ו און ן שאורכה של האות הוא עיקר צורתה בזה לא יועיל שיעור אות קטנה ואפילו באופן שקטן כן מבחין ביניהם. והבית יוסף חלק וסבר דאפשר דשיעור אות קטנה הוא נמדד באות עצמה שהיא ו קטנה ון קטנה וצריך לדעת מהו השיעור בזה.

רש"י ד"ה יריכו ובתפילין קמיירי, צ"ב הא הדין של מוקף גויל הוא גם בס"ת, ועיין במרדכי שהביא דיש ראשונים שחילקו בין ס"ת לתו"מ, דבס"ת אין הלכה של מוקף גויל, ודחה המרדכי שיטה זו, ואדרבה הלשון מוקף גויל אינו אלא בס"ת שאפשר לכתבו על הגויל, משא"כ תו"מ א"א לכתבן על הגויל, וא"כ צ"ב מש"כ רש"י דבתפילין קמיירי, ואפשר דרש"י לא קאי הכא על הדין של מוקף גויל, אלא על הדין של ניקב ירכו, ומשמע ליה לרש"י דהא דקאמר ואם לאו פסול היינו דא"א לתקנו, ובס"ת אפשר לתקנו וכשר, וכמש"כ העיטור [ח"ב תפילין שער א' עמוד נ"ז], ולכך פרש"י ובתפילין קמיירי.

ומש"כ רש"י בע"ב גבי איפסיקא ליה כרעיה דה"י בתפילין, י"ל דהוכיח כן מהא דקאמר ה"י דהעם, ואי בתפילין קמיירי א"ש דליכא אלא העם אחד בתפילין אבל אי מיירי בס"ת הא איכא ביה כמה וכמה תיבות העם.

דף כ"ט ב'

א"ל זיל אייתי ינוקא דלא חכים ולא טפש, ופרש"י דאי חכים מבין שמחרף הוא לומר יהרג כלפי מעלה כו', וצ"ב אמאי אינו יכול ליקח תינוק חכם ולכסות את התיבות מסביב שלא יבין הענין, [ועיין בבית יוסף או"ח סימן ל"ב שהביא דהראשונים הוכיחו מהכא דכששואל תינוק א"צ לכסות את התיבות מסביב], ואמר הגרי"ד דאה"נ יכול לכסות, ואם מכסה שוב ל"ח תינוק חכים.

אם נשתייר בו כשיעור אות קטנה כשר כו' זיל אייתי ינוקא כו' לפי פשוטו מבואר כאן בגמ' שתי הלכות נפרדות, האחד דכל אות יש לה צורה, איך האות צריכה ליראות, וברגלו של ה"י מצד צורת האות שיעור הרגל צריך להיות כשיעור אות קטנה, ואם אין בה שיעור אות קטנה לא מהני לזה מה שהתינוק קוראו ה"י דהא חסר כאן מצורת האות, ועוד הלכה מבואר כאן בסוגיין דאפילו באות שיש בה שיעור אות וצורת אות אפ"ה יש הלכה נוספת שהאות לא תדמה לאות אחרת, ועל הלכה זו שלא תדמה האות לאות אחרת מהני שאילת תינוק. דאם תינוק דלא חכים ולא טיפש מבין שזוהי האות ל"ח שדומה לאות אחרת.

וכן מבואר בדברי הרמב"ם פ"א מהלכות תפילין ה"כ ז"ל נקב בירך של אות עד שנפסקה אם נשתייר ממנה מלא אות קטנה כשר והוא שלא תדמה לאות אחרת ואם לא נשתייר ממנה מלא אות קטנה פסולה עכ"ל, ומבואר ברמב"ם דהם ב' הלכות חלוקות א' שישתייר ממנה כשיעור אות קטנה, ב' דיש תנאי נוסף שלא תדמה לאות אחרת, והיכא דלא נשתייר ממנה כשיעור אות קטנה אפילו אם אינה דומה לאות אחרת פסולה. ועיי"ע ברמב"ם שם הי"ט וכל אות שאין התינוק שלא חכם ולא סכל יכול לקרותה פסולה לפיכך צריך להזהר בצורת האותיות שלא תדמה היוד לואו כו' וכן כל כיוצא בזה עד שירוץ הקורא בהן עכ"ל, וזוהי ההלכה הנוספת דאף היכא דאין חסר בצורת האות יש הלכה שלא תדמה אות לחברתה כדי שירוץ הקורא בהן.

והנה בטור נראה דביאר באופן אחר דיש חילוק בין ניקב לבין נפסק והביאור הוא דניקב הוא בתחתית האות ונפסק הוא כשהנקב באמצע הרגל וביאר דבניקב מספיק שיעור אות קטנה ואינו תלוי בקריאת הקטן ולעומת זאת נפסק שם זהו תלוי בקריאת הקטן הרי מבואר לנו שני ענינים ויסוד דברי הטור מבואר בבית יוסף דהם על פי המאירי וכמבואר בבית יוסף. דהיכן שבעינן לצרף שיהא אות אחת אז בעינן שיהא באופן שקטן קורא כאחד.

הבית יוסף בסימן טז הקשה בניקב ירך הימנית אפילו בנשתייר שיעור אות קטנה שיהא פסול משום שאי"ז מוקף גויל. ותירץ ב' תירוצים.