כלים פכ_ג מ_ה
קטגוריות: ש_ס / נא כלים / כלים עניינים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / כלים ב_ב

**כלים פכ"ג מ"ה**

א] **החרם טמא מפני הזוטו,** הרמב"ם והר"ש פירשו דהחרם נקביו רחבים ואין עליו תורת בגד, והזוטו שבתחתיתו הוא ארוג באריגה עבה כאריגת בגד, ומכח זה נטמא כל החרם, ובחזו"א סימן כ"ז סקי"א פירש דהא דנטמא כל החרם וחשיב חיבור, הוא משום שהן קבועין יחד תמיד וגם עושין מלאכה אחת, ועמש"כ בזה בתפא"י.

ב] ובחזו"א שם כתב דצ"ל דבחרם ליכא קיבול, דאם הוא מקבל אף אם יש בו נקבים גדולים דלא חשיב אריג, מ"מ כלי קיבול מ"מ טמא, ולא גרע אינו אריג מקליפי אגוזים, עכ"ד.[[1]](#footnote-2)

ואמנם לכאו' כ"ז הוא רק לדעת הרמב"ם בפ"א מכלים הי"ג דכל העשוי מן הצומח בארץ אף מדברים הרכים חשיב ככלי עץ, אך לדעת שאר קמאי דס"ל דרק העשוי מן הדברים הקשים הגדלים בארץ חשיב ככלי עץ, ונת' בזה לעיל פט"ו מ"א אות א', הרי דכלי קיבול העשוי מחוטים אינו מקב"ט, אלא בשיש על החוטים תורת בגד, שהוא מן המינים המקבלין טומאה, וכ"ה מבו' בד' החזו"א סימן כ"ח סק"ד, ויש להוסיף, דאף דמדרבנן גזרו טומאה גם על כלים העשויים משאר דברים הגדלים בארץ, לא גזרו אלא על העשויים מקש וכיו"ב הדומים לעץ, וכמש"כ בחי' הריטב"א שבת דס"ו., ולפ"ז שפיר י"ל דיש בחרם קיבול, ואפ"ה אלמלי הא דהזוטו שבתחתיתו ארוג באריגה עבה וחשיב כבגד, ל"ה החרם מקב"ט, ול"ה בכלל כלי עץ.

ג] ובחזו"א שם כתב עוד, דהא דהזוטו טמא, הוא משום שהוא עשוי לקבלה והוא כלי קיבול, וע"כ אף שאין בו גע"ג שיעור בגד טמא משום כלי קיבול, עכ"ד, וצ"ע דלפ"מ שנקט החזו"א גופי' דכל שהוא מקבל ה"ה טמא אף אם יש בו נקבים גדולים ולא חשיב כבגד, א"כ אי נימא דהזוטו עשוי לקבלה, מ"ט הוצרכו הרמב"ם והר"ש לפרש דטעם טומאתו הוא משום דחשיב כבגד.

ואמנם למש"נ לעיל, הרי דלדעת הסוברים דהעשוי מן הדברים הרכים לא חשיב ככלי עץ, י"ל דהזוטו עשוי לקבלה, ואפ"ה אם לא הי' עליו תורת בגד לא הי' מקב"ט, ורק משום שיש עליו תורת בגד והוא מהמינים המקבלין טומאה, ה"ה מקב"ט בתורת כלי קיבול, אף בשאין בו שיעור בגד לקב"ט, אך לדעת הרמב"ם דכל העשוי מן הגדל בארץ חשיב ככלי עץ, מוכח דהזוטו ל"ה כלי קיבול, דאם הי' כלי קיבול, הי' מקב"ט גם בלא שהי' עליו תורת בגד, ושמא י"ל דהזוטו עשוי מחוטי צמר וכיו"ב שאינם גדלים בארץ, וע"כ אינו מקב"ט אלא בשיש עליו תורת בגד, וזה דוחק.

ד] ונ' מזה, דלעולם הזוטו אינו מקבל כלל ואינו בכלל כלי קיבול, וכ"כ בסד"ט, וגם אי נימא דהוא מקבל, י"ל דאינו עשוי לטלטל על ידו מה שבתוכו, וע"כ לא חשיב ככלי קיבול, והא דהוא מקב"ט אף שאין בו שיעור בגד, הוא משום דהו"ל כאריג כ"ש דטמא, וכמש"כ התוס' בשבת דס"ג: דל"ב ג' על ג' אלא בבא מבגד גדול, אך כל שמתחילה לא הי' דעתו להוסיף עליו, טמא בכ"ש, וכ"כ בתפא"י, אך במשנ"א כתב דאה"נ אין החרם טמא אלא בשיש בזוטו גע"ג.

ה] **הרשתות והמכמרות וכו' טמאים,** בד' הרמב"ם בפכ"ב מכלים ה"ג מבו' דטעם טומאתן הוא משום דחשיבי כבגדים, ולפ"ז ה"ה טמאין אף בשאין להן בית קיבול, ועי' בסד"ט שדן בזה, אך בחזו"א סימן כ"ז סקי"א נקט שאינם טמאין אלא משום שהן כלי קיבול, וצ"ע.

ו] **והמדף והפלצון ומצודות הסכרין טמאין,** הרמב"ם בפ"ה מכלים הי"א כתב דטעם טומאתן הוא משום שיש עליהן צורת כלי, ובסד"ט ובחזו"א סימן כ"ז סקי"א כתבו דהן עשויין לקבלה, וע"כ הן טמאין, עיי"ש.

אמנם לכאו' לפ"מ שפירשו הרמב"ם והר"ש לצורת המדף, אין בו בית קיבול ואינו עשוי לקבלה כלל, וצ"ע דא"כ מ"ט הוא מקב"ט, והניחא לדעת הסוברים דפשוטי כלי עץ המשמשין משמשי אדם מקב"ט מדרבנן ונת' לעיל פכ"ב מ"א אות ד' י"ל דה"נ הא דהמדף טמא הוא מדרבנן, אך לדעת ש"ר דפשוטי כלי עץ שאינם משמשין אדם ומשמשיו אינם מקב"ט, תיקשי דמ"ט המדף מקב"ט.

ונראה פשוט בזה, דהנה הר"ש נסתפק אם הא דתנן דטמאים ר"ל בטומאת מדרס, או בשאר טומאות דוקא, ומבו' בדבריו דכלים אלו היו משמשין גם לאדם לישב עליהן, וי"ל דגם לפ"מ שנסתפק הר"ש דאינם טמאים מדרס, ג"כ הן עומדין גם לישב עליהן, ואך דאינם מיוחדים לכך, וע"כ אינם טמאים מדרס,[[2]](#footnote-3) אך י"ל דסגי בכך לחשבם כמשמשי אדם ומשמשיו, וע"כ הן מקבלין טומאה.

ז] **והאקון והרטוב והכלוב טהורין,** בד' הרמב"ם פ"ה מכלים ה"י והי"א נראה דטעם טהרתן הוא משום דאין עליהן צורת כלי, ובזה הוא דחלוקין מהמדף וכו', וכ"כ בתפא"י ובמשנ"א, ועיי"ש בתפא"י שנקט דכל הא דמטהרינן להו משום דאין עליהן צורת כלי, הוא רק משום שאין להן בית קיבול, אך אם הי' להן בית קיבול היו טמאין אף שאין עליהן צורת כלי, אמנם למש"נ לעיל פט"ו מ"א אות י"ג להוכיח מכ"ד דגם כלי קיבול אינו מקב"ט אלא בשיש עליו צורת כלי, עיי"ש, שפיר י"ל דיש להן בית קיבול ואפ"ה אינם מקבלין טומאה משום שאין עליהן צורת כלי.

ובסד"ט ובחזו"א סימן כ"ז סקי"א פירשו דעיקר טהרתן היא משום שאין להן בית קיבול, ובזה הוא דחלוקין ממדף וכו', ובחזו"א שם כתב עוד די"ל דדיש להן בית קיבול, ומ"מ לא חשיבי ככלי קיבול משום שאין עשויין לטלטל מה שבתוכן, אך אי"ז מתישב בד' הרמב"ם שנראה להדיא דטעם החילוק ביניהם הוא דמדף וכו' יש עליהן צורת כלי והאקון וכו' אין עליהן צורת כלי, וכנ"ל.

1. ועי' גם בסד"ט שכתב שאינו מקבל אף דגים שהוא עשוי שיכנסו דרך הנקבים, ואך דבתוך הנהר אין הדגים יודעים לצאת ממנו, עיי"ש, ועי' עוד בחזו"א סימן ל' סקכ"ו שכתב דאפשר דחרם אינו ראוי לקבלה דיפסקו החוטים במהרה ואינו משמש רק לעכב את הדג שלא ישוב למים. [↑](#footnote-ref-2)
2. אך העירוני לנכון, דבפשוטו מה שנסתפק הר"ש לומר דהן טמאין מדרס, הוא מכח הא דתני לה בפירקין, דאיירי בדיני טומאת מדרס, ולפ"ז הרי דלהצד דאינם טמאין מדרס, אין מקור כלל לומר דהן עומדין גם לישב עליהן. [↑](#footnote-ref-3)