כוורת
קטגוריות: ש_ס / נב אהלות / אהלות עניינים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ

אור ליום ג' ב' כסליו תשע"א

א] אהלות ר"פ כוורת, כזית מן המת נתון תחתי' או על גבה כל שהוא כנגד הזית וגבה טמא, וכל שאינו כנגד הזית תוכה והבית טהור.

והנה דעת הר"ש ודעימי' דתוכה טהור אף כנגד הטומאה, ופירש הר"ש בכת"י דהא דתוכה טהור הוא משום דאפי' באהל המת מצלת בצ"פ וכו', וכ"ה בפי' מהר"ם ובפי' הרא"ש, ומבו' מדבריהם דהצלת הכוורת על תוכה, הוא מדינא דהצלת צ"פ.

והנה בפי' מהר"ם הק', דמ"ט מהני הא דהיא מחולחלת להציל, הרי לדעת רבנן בפ"י דכלים מגופת החבית המחולחלת אינה מצלת, עיי"ש מש"כ ב' דרכים בזה.

אמנם הנה כמדומה דב' דרכים אלו אינם מתישבים לד' הר"ש, דבפי' הר"ש מכת"י רפ"ח דכלים כתב דהא דכוורת פחותה ופקוקה בקש מצלת באהל המת, הוא משום צ"פ, ואיירי בשהיא ממורחת בטיט, ומבו' להדיא בדבריו דכשאינה ממורחת בטיט אינה מצלת, דלא חשיבא הפקיקה עצמה כצ"פ, ונ' מדבריו דאף כשפי' לחוץ אינה מצלת בלא מירוח בטיט, שהרי התם יליף מינה ר"א שכוורת מצלת באויר כ"ח, אשר זה הוא בשפי' מעל התנור, עיי"ש.

ולפ"ז תיקשי לדעת הר"ש, דמ"ט מצלת הכוורת על הטהרה שבתוכה היכא שהיא מחולחלת, הרי הפקיקה בקש לא חשיב כצ"פ, וכמו שנקט הר"ש בפ"ח דכלים דלא חשיבא הפקיקה כצ"פ, אא"כ היא ממורחת בטיט, והכא הרי אינה ממורחת בטיט, דאם היא ממורחת בטיט הוי זה סתימה מעליא ודמי לאפוצה.

והנה אמנם בחזו"א סימן ב' סק"ג כתב, דהכא אין ההצלה מדין צ"פ אלא ענינו הלכה ועדיף מצ"פ שמציל במחולחלת אף דל"ה צ"פ, ופחות מטפח אף פקיקה א"צ משא"כ בצ"פ, וכן מציל על הטומאה בדפנות שלמות והיינו דתנן מחולחלת דוקא כמש"כ ר"ש, ואילו צ"פ לעולם אינו מציל על הטומאה, אלא תוך הכלי חשיב רשות חלוק לעצמו, עכ"ד, ןדבריו הם שלא כד' מהר"ם שעמד ע"ז היאך היא מצלת במחולחלת, ותירץ בע"א, אך לכאו' אי"ז מתישב בל' הר"ש והרא"ש דנראה להדיא בדבריהם דההצלה הכא הויא מדין הצלת צ"פ.

ב] ויש להקדים, דלדעת מהר"ם דנקט דההצלה הכא הויא מדין צ"פ, וע"כ קשיא לי' דהיאך היא מצלת במחולחלת, לכאו' תיקשי משה"ק החזו"א דא"כ מ"ט ה"ז מציל כשהוא פתוח בפחות מטפח אף שאינו מחולחל, ומ"ט ה"ז מציל על הטומאה.

אך באמת בד' מהר"ם גופי' מבו' הישוב לזה, והוא במש"כ מהר"ם לקמן מ"ג, דהא אם הכוורת אינה מחולחלת ה"ה מצלת, הרי אדם וכלים אינם נעשין אהלים לטהר, הוא משום דהיכא דמקצת הכוורת בתוך הבית, לא אמרינן דכלי אינו נעשה אהל לטהר, אם הטומאה היא בתוך הכלי, כיון דדרך טומאה לצאת כדי שלא יטמא כל אשר בבית, עכ"ד.

והעירוני בזה, דהיכא דפי' לחוץ, הרי נמצא דאחר דדינא הוא דהבית טהור, תו כבר אין דרך הטומאה לצאת, שהרי אף בעודה בתוך הכוורת אין נטמא כל אשר בבית, וא"כ היאך מצינו לטהר את הבית, דהאמנם אם יהא הדין דהבית טמא, תו יהא דרך הטומאה לצאת, וממילא יהא לנו לטהר את הבית, אך אחר דמטהרינן את הבית וכבר אין נטמאין הכלים אשר בבית, תו ממילא אין דרך הטומאה לצאת, ובדין שלא תהא הכוורת אהל לטהר, וצ"ע בזה.

ומבו' בד' מהר"ם, דבאמת ביסוד הדין ל"ה לכוורת להציל על הטומאה, והיינו משום דאין צ"פ לטומאה, וכמש"כ מהר"ם שם לעיל מינה בתו"ד, ובתורת אהל ל"מ זה להציל, דאדם וכלים אינם נעשים אהלים לטהר, ורק משום דדרך טומאה לצאת מן הכוורת, ואין מקום הטומאה בתוך הכוורת, ה"ז נעשה אהל אף לטהר, ואזיל מהר"ם לטעמי' דס"ל דהצלת הכוורת על תוכה הוא מדין צ"פ, וע"כ מן הדין אין לה להציל על הטומאה, דאין צ"פ לטומאה.

ולפ"ז ניחא גם הא דהיא מצלת בנקבים פחות מטפח אף שאינה מחולחלת, דהגם שכתב מהר"ם דהצלת הכוורת על תוכה הוא מדין צ"פ, כ"ז הוא בהא דמצלת על הטהרה שבתוכה כשטומאה תחתי' או על גבה או בבית, אך הא דכשטומאה בתוכה ואין בה נקבים, אין טמא אלא תוכה, הרי אי"ז מדין הצלת צ"פ, אלא משום דבכה"ג כלי נעשה אהל לטהר, ואשר ע"כ גם אם יש בה נקבים פחות מטפח, ה"ה מצלת על תוכה בתורת אהל.

ומשא"כ כשטומאה תחתי' או על גבה או בבית, ל"מ להציל על תוכה מדין הצלת אהל, דכלי אינו נעשה אהל לטהר, דכל הא דכוורת שמקצתה בבית נעשית אהל לטהר, הוא רק כשטומאה בתוכה, אך היכא דטומאה חוצה לה, אינה נעשית אהל לטהר, וכמש"כ מהר"ם, וע"כ כל הא דהיא מצלת על תוכה, הוא מדין הצלת צ"פ, וכמש"כ מהר"ם, וז"פ.

ונתחדש לפ"ז, דכל הא דהיכא שיש בכוורת נקבים פחות מטפח, ה"ה מצלת אף שאין הנקבים פקוקים בקש, היינו רק בשהטומאה בתוכה, דכה"ג היא נעשית אהל לטהר, וע"כ אם אין בנקבים טפח דהוא שיעור הבאת טומאה, אין טמא אלא תוכה, אך היכא שהטומאה תחתי' או על גבה או בבית, דהא דתוכה טהור הוא רק מדין הצלת צ"פ, הרי דכל שיש בה נקבים שאינם מחולחלים, אינה מצלת על תוכה, שהרי אף נקב כ"ש העשוי בידי אדם צריך צ"פ, ונתחדש בזה דאיכא גוונא שהיא מצלת על הטומאה ואינה מצלת על הטהרה, וז"ב.

ונ' דיש ללמוד כן מהא דתנן לקמן מ"ג דאיזוהי אפוצה כל שאין לה טפח במקום א', ודעת מהר"ם שם דה"ה מצלת אף בשהנקבים מחולחלים, והא דתנן אפוצה, הוא משום דכשסותמין מקצת הנקבים אין סותמין אותם אלא בדבר המתהדק ומתחבר יפה כדי שיתקיים, עיי"ש, וילה"ע דמ"ט לא תני לה נמי במשנתינו דה"ה מצלת אף אם לא פקקה כולה ואך שלא נשתייר טפח במקום א',[[1]](#footnote-2) וי"ל דהוא משום דהיכא שאין סותם כל הנקב דרך לעשות הסתימה אפוצה, וע"כ ל"מ למיתני במתניתין להך גוונא, שהרי אם היא אפוצה, ה"ה מצלת אף על הטומאה שבתוכה.

ולמש"נ הוא מתישב היטב, דבמשנתינו שהיא כלי ואינה נעשית אהל להציל על הטהרה שבתוכה, וכל הצלתה הוא מדין צ"פ, ל"מ להציל אא"כ פקק כל הנקב בקש, דאם נשתייר מעט מן הנקב שאינו פקוק, אי"ז צ"פ, ורק במתניתין לקמן שהיא פחותה ואינה כלי, וה"ה נעשית אהל, ע"כ כל שפקק את הנקב ולא נשתייר בו פו"ט שהוא שיעור העברת טומאה, ה"ה מצלת על הטהרה שבתוכה.

ג] אמנם בדעת הר"ש נ' דפליג ע"ד מהר"ם, דהנה בד' מהר"ם במשנתינו ולקמן מ"ג ובכ"ד בפירקין מבו', דהיכא שאין הכוורת מחולחלת וטומאה בתוכה, אין טמא אלא תוכה, אך תחתי' ועל גבה והבית טהורין.

אך הנה בד' הר"ש במשנתינו מבו' לא כן, ז"ל, בתוכה וכו' הכל טמא, שדרך נקב הדופן יוצאה הטומאה לבית וכו', ואפי' כלים שתחתי' ושעל גבה מבחוץ טמאין וכו' ואין כלי מציל על מה שתחתיו וגביו, עכ"ל, והרי להדיא דרק הא דאינה מצלת על הבית הוא משום שהיא מחולחלת ודרך נקב הדופן יוצאה הטומאה לבית, אך הא דאינה מצלת על תחתי' ועל גבה הוא משום שהיא כלי ואין כלי נעשה אהל לטהר.

וכ"ה גם בפי' הר"ש לקמן מ"ג, ז"ל, אין טמא אלא תוכה וכו', דאין הטומאה נכנסת לבית כיון שאינה מחולחלת ופי' לחוץ, ומצלת נמי על מה שתחתי' ועל גבה כיון דלאו כלי היא, עכ"ל, וכ"ה מבו' גם ממש"כ הר"ש לקמן מ"ז דבפי' לפנים ליכא נפ"מ במה שהיא מחולחלת, דל"מ בפי' לחוץ מחולחלת אלא לענין הוצאת טומאה מתוכה לבית, עיי"ש, וכן מבו' גם ממש"כ הר"ש לקמן מי"ב דהיכא דעומדת באויר ל"ש להזכיר מחולחלת, אך באמת הך מילתא דבעומדת באויר ל"ש להזכיר מחולחלת, הוא גם לדעת מהר"ם, וכמו שפירש מהר"ם שם.

ד] ובביאור ד' הר"ש נראה, שהרי מבו' בד' הר"ש דהא דבטומאה תחתי' או על גבה ה"ה מצלת על תוכה, הוא מדין הצלת צ"פ, ונ' לפ"ז, דמה"ט אם טומאה בתוכה אינה מצלת על תחתי' ועל גבה, דכיון דכל הצלתה הוא מדין צ"פ, ואינה מצלת מדין אהל דכלים אינם נעשין אהלים לטהר, ע"כ אינה מצלת אלא על הטהרה ולא על הטומאה, שהרי אין צ"פ לטומאה.

והא דכשאינה מחולחלת וטומאה בתוכה ה"ה מצלת על הבית, נ' לפרש ע"ד ד' החזו"א דתוך הכוורת חשיב רשות חלוק לעצמו, כיון שפי הכוורת לחוץ, וע"כ אם טומאה בתוכה הבית טהור, דאף דלא מצינו למיתי עלה מדין הצלת צ"פ, שהרי אין צ"פ לטומאה, מ"מ ה"ז מציל, משום דתוכה חשיב כרשות לעצמו.

ולפ"ז נ' ברור, דגם בהא דטומאה בבית מה שבתוכה טהור, ל"ב למיתי להצלת צ"פ, אלא כיון דתוכה חשיב רשות חלוק לעצמו, אין מה שבתוכה נטמא בטומאת הבית, דכ"ה דאם טומאה בתוכה מה שבבית טהור, ה"נ אם טומאה בבית מה שבתוכה טהור.

ומה"ט אם טומאה בבית מה שבתוכה טהור, אף שהיא מחולחלת, הגם דלדעת רבנן לא חשיב זה כצ"פ, דהכא ל"ב להצלת צ"פ, אלא כיון שפי' לחוץ חשיב תוכה כרשות חלוק לעצמו, וע"כ אינו נטמא בטומאת הבית.

וצריך להוסיף, דהגם דהיכא שהיא מחולחלת וטומאה בתוכה הבית טמא, והרי דל"מ הפקיקה בקש לחצוץ שלא תכנס הטומאה לבית, וא"כ מ"ט ה"ז מועיל לחצוץ שלא תיכנס הטומאה לכוורת, אך ע"ז הוא שכתב הר"ש דלעיולי לה טומאה חשיב כסתום ולאפוקי מינה טומאה חשיב כפתוח, ואדרבה מל' זה דהר"ש נ' כמש"נ, דהא דמצלת על הבית כשטומאה בתוכה והא דמצלת על תוכה כשטומאה בבית הוי זה מחד דינא, וע"כ הוצרך לפרש מ"ט היכא שהיא מחולחלת ה"ה מצלת על תוכה ואינה מצלת על הבית, אך ילה"ע, דהמהר"ם במשנתינו ולקמן מ"ג נקט ללשון זה, הגם שלדעתו מה שמצלת על תוכה ומה שמצלת על הבית ב' דינים הם, דהא דמצלת על תוכה הוא מדין צ"פ, והא דמצלת על הבית הוא משום דכה"ג כלי נעשה אהל לטהר.

ונמצא לפ"ז, דכל מש"כ הר"ש דהא דמצלת על תוכה הוא מדין הצלת צ"פ, הוא רק בשהטומאה היא תחתי' או על גבה, ומשום דכל הא דחשבינן להכוורת כרשות חלוק לעצמו, הוא רק כלפי הבית, דכיון שפי' לחוץ לא חזינן לה כחלק מאהל הבית אלא כרשות חלוק לעצמו, אך כלפי תחתי' ועל גבה שאינם אהל אחר, לא חזינן לה כרשות חלוק לעצמו, וכל הא דהיא מצלת על תוכה, הוא מדין הצלת צ"פ.

ומה"ט נקט הר"ש דכל הא דבעינן שתהא הכוורת מחולחלת, הוא רק לטמאות את הבית, אך מה שתחתי' ועל גבה טמא אף בשאינה מחולחלת, והיינו משום דכלפי תוכה ועל גבה דאינה רשות חלוקה לעצמה, הרי כל הצלתה הוא מדין צ"פ, ואין צ"פ מציל על הטומאה, וכל הא דבעינן שתהא מחולחלת, הוא רק כלפי תוכה ועל גבה, דכיון דהכוורת הויא רשות חלוקה מן הבית, ע"כ אף אם טומאה בתוכה אין מה שבבית טמא, אלא בשהיא מחולחלת, דטומאה יוצאה דרך הנקב לבית.

ויש להוסיף דהדברים מדויקים היטב, דהנה הר"ש פירש להא דמצלת על תוכה, ז"ל, דעל מה שבתוכה דין הוא שתציל וכו', דאפי' מונחת באהל המת מצלת בצ"פ וכו', עכ"ל, ובפי' מהר"ם הוסיף ע"ז, ז"ל, וכדקתנא הכא בסיפא טומאה בבית אין טמא אלא הבית ולא הכוורת, עכ"ל, אך הר"ש לא הביא לזה, ולמש"נ הוא מדויק היטב, דמהר"ם אזיל לטעמי', דס"ל דאף הא דבטומאה בבית מה שבתוכה טהור הוא מדין הצלת צ"פ, אך הר"ש אזיל לטעמי' דס"ל דהא דבטומאה בבית מה שבתוכה טהור אי"ז מדין הצלת צ"פ, ולדעתו גם לא מצינו למיתי עלה מדין צ"פ, כיון שהיא מחולחלת ובהצלת צ"פ קי"ל כרבנן דמחולחלת ל"ה צ"פ , וע"כ לא הביא הר"ש לזה.

ה] ולפ"ז נתישב לדעת הר"ש משה"ק החזו"א דאם הצלת הכוורת הוא מדין צ"פ, א"כ מ"ט ה"ז מציל במחולחלת אף דל"ה צ"פ, ומ"ט פחות מטפח אף פקיקה א"צ, ומ"ט ה"ז מציל על הטומאה בדפנות שלמות, ולדעת מהר"ם כ"ז ניחא, דהא דמציל במחולחלת, הוא משום דמחולחלת הוי צ"פ וכמש"כ מהר"ם, והא דה"ז מציל על הטומאה, הוא משום דכשטומאה בתוכה ה"ה נעשית אהל לטהר, ומה"ט אם אין בנקבים טפח ל"ב פקיקה להציל על הטומאה שבתוכה, כיון שהיא נעשית אהל, וכמש"נ.

ולפמש"נ הוא מיושב היטב, דכל מש"כ הר"ש דהצלת הכוורת הוא מדין צ"פ, הוא רק כלפי תחתי' ועל גבה, אך כלפי הבית ל"ב להצלת צ"פ, אלא הא דמצלת הוא משום דחשיבא כרשות חלוק לעצמו, וע"כ ה"ז מציל במחולחלת אף שאי"ז צ"פ, וכל שיש נקבים פחות מטפח א"צ פקיקה ול"ד לצ"פ דאף נקב כ"ש צריך צ"פ, וע"כ ה"ז מציל אף על הטומאה.

ונמצא לפ"ז לדעת הר"ש, דכל הא דתנן דאף שהיא מחולחלת ה"ה מצלת, כ"ז הוא היכא שהחלחולים הם בתוך הבית, כמבו' בד' הר"ש דאיירי בכה"ג, וכמש"כ שדרך נקב הדופן יוצאה הטומאה לבית, אך אם יהיו חלחולים חוץ לבית, וטומאה תחתי' או על גבה כנגד החלחולים, יהא מה שבתוכה טמא, שהרי כל הא שהיא מצלת על תוכה היכא שטומאה בחוץ, הוא רק מדין צ"פ, וע"כ כל שהיא מחולחלת דקי"ל כרבנן דאי"ז צ"פ, אינה מצלת על מה שבתוכה, וז"ב.

אך בד' מהר"ם מבו' דאיירי אף בשהחלחולים בחוץ, וזה לטעמי' דס"ל דאף הא דבטומאה בתוכה תחתי' ועל גבה טמא, הוא רק בשהיא מחולחלת, ואך דלדעתו ניחא הא דבטומאה תחתי' או גבה ה"ה מצלת על תוכה אף שהיא מחולחלת, וכמש"כ לפרש דהכא הוי זה שפיר צ"פ.

ו] ויש להוסיף, דאזדי עוד הר"ש והמהר"ם לטעמייהו, והוא בהא דפליגי לקמן מ"ג, דדעת הר"ש שם דאף כוורת פחותה שאינה כלי אינה מצלת על הטומאה שבתוכה, אלא בשהיא אפוצה, אך אם היא מחולחלת אינה מצלת, אך דעת מהר"ם שם דכיון שאינה כלי, ה"ה מצלת על הטומאה שבתוכה אף בשהיא מחולחלת.

ופשוט דאזלי לטעמייהו, דהר"ש לטעמי' אזיל דס"ל דהא דכוורת שאינה מחולחלת מצלת על טומאה שבתוכה, הוא משום דחשיבא כרשות חלוקה מן הבית, והא דכשהיא מחולחלת וטומאה בתוכה הבית טמא, הוא משום שטומאה יוצאת דרך הנקב לבית, וע"כ כיון דחזינן דטומאה יוצאת דרך הנקב לבית אף שהוא מחולחל, הרי דה"נ בכוורת פחותה שאינה כלי והויא אהל לעצמו, יוצאה טומאה דרך הנקב לבית, שהרי אף כשאינה פחותה הויא הכוורת רשות חלוק מן הבית, ואפ"ה יוצאה הטומאה דרך הנקב לבית.

אך המהר"ם לטעמי' אזיל, דס"ל דהא דכוורת שאינה מחולחלת מצלת על טומאה שבתוכה, הוא משום שסוף טומאה לצאת דרך פי', וכה"ג נעשה הכלי אהל לטהר, והא דכשהיא מחולחלת וטומאה בתוכה אינה מצלת, הוא משום דכל שיש לה פתח על גבה ותחתי', הרי גם שם דרך הטומאה לצאת וכל' מהר"ם, וע"כ הדר דינא דכלי אינו נעשה אהל לטהר, ואשר ע"כ כ"ז היכא שהיא כלי, דאינה נעשית אהל לטהר, אך בפחותה שאינה כלי והיא נעשית אהל לטהר, ה"ה מצלת על טומאה שבתוכה אף שהיא מחולחלת.

ז] ויש להוסיף, דהנה בחזו"א סימן ב' סק"ד כתב, במש"כ הר"ש דלעיולי לה טומאה חשיב כסתום ולאפוקי מינה טומאה חשיב כפתוח, ז"ל, באהלות לא משכח"ל אפוקי ועיולי וכו', והתם לעולם מהני מחולחלת, דהא כל מידי שאינו מקב"ט המונח בחלון סותם, אבל הכא אי חשיב פתח שוב אמרינן דאין כלי נעשה אהל ואי חשיב דופן חשיב חילוק רשות, והלכך להציל על הטהרה שבתוכו במחולחל חשיב כצ"פ וכאילו אין כאן פתח, וחשיב רשות חלוק, אבל להציל על טומאה שבתוכו, מחולחל לא חשיב כסתום, ושוב טומאה עוברת "לא דרך הפתח אלא דרך כל הדפנות" דאין כלים נעשים אהלים, עכ"ל.

אמנם הנה ל' הר"ש במשנתינו, דהא דהכל טמא הוא משום שדרך נקב הדופן יוצאה הטומאה לבית כיון דלא מיהדקא הפקיקה, עכ"ל, והרי להדיא דהטומאה יוצאה רק דרך הנקב ולא דרך כל הדפנות, וע"כ נמי כתב הר"ש שם דהא דמה שתחתי' ועל גבה טמאין, הוא רק משום דכלי אינו מציל וכו', והיינו משום דכלפי מה שתחתי' ועל גבה ל"מ מידי מה שהיא מחולחלת, שהרי כל הא דמחולחלת אינה מצלת, הוא רק משום שהטומאה יוצאת דרך הנקב, וזה אינו טעם לטמאות מה שתחתי' ועל גבה מבחוץ שאינה מחולחלת שם, וכל הא דה"ז טמא, הוא משום שהיא כלי ואינה מצלת.

ונראה דיש ללמוד כן מד' הר"ש לקמן מ"ג, דס"ל דאף בכוורת פחותה שהיא מחולחלת וטומאה בתוכה הבית טמא, והרי דאף שכוורת זו אינה כלי והיא נעשית אהל, מ"מ כל שהיא מחולחלת אינה מצלת על טומאה שבתוכה, ואם כל הא דכוורת מחולחלת אינה מצלת על טומאה שבתוכה הוא רק משום דכה"ג אינה רשות חלוק מן הבית, הרי דכ"ז הוא בכוורת שלימה שהיא כלי, אך בכוורת פחותה שאינה כלי והיא נעשית אהל, בדין שתציל אף בשהיא מחולחלת, ובע"כ מד' הר"ש, דהא דמחולחלת אינה מצלת, הוא משום שהטומאה יוצאת דרך הנקב, וע"כ ס"ל דאף היכא שאינה כלי והיא נעשית אהל, מ"מ כל שהיא מחולחלת יוצאה טומאה דרך הנקב לבית.

ובאמת בחזו"א סימן ב' סק"ח תמה ע"ד הר"ש דלקמן מ"ג, ז"ל, לפר"ש צ"ע דלמה לי דפנות שלמות או אפוצה, אפי' דפנות מחולחלות נמי דינא הכי, דכיון דפחותה ואינה כלי ונעשה אהל לטהר, א"כ מהני פקיקה ככל דיני אהל דקש המונח בחלון סותם, עכ"ל, ואזיל לטעמי' דס"ל דכל הא דתנן הכא דכוורת המחולחלת אינה מצלת, הוא משום דבכה"ג אינה חולקת רשות לעצמה והדר דינא דאין כלי נעשה אהל לטהר, וע"כ בכוורת פחותה שאינה כלי, ה"ה מצלת אף בשהיא מחולחלת.

1. ואמנם לדעת הר"ש לקמן דכל הא דמצלת התם הוא רק משום שהיא אפוצה ומהודקת בחוזק, הרי י"ל דכל הא דמהני התם בשמיעט לפחות מטפח, הוא רק באפוצה, אך בפקוקה לא סגי למעט לפחות מטפח, שהרי פקיקה ל"ה סתימה מעלייתא, וכדחזינן דלאפוקי טומאה חשיב כפתוח, וע"כ הגם דלעיולי טומאה חשיב כפתוח, כ"ז הוא רק היכא שסתם את כל הנקב, וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-2)