חבורה צד 5 בענין חידוש המגן אברהם והרשבא
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / מלאכות שהיה והטמנה / הרב משה יפהן / פרק כלל גדול

חבורה שבת.

**חי' של המג"א לגבי לפתוח ולסגור את הדלת. וחי' המ"ב להקל בענין זה בצידה דרבנן**.

ישב הראשון על הפתח ומילאהו ובא השני וישב בצידו אע"פ שעמד הראשון והלך לו וכו'. הראשון חייב השני פטור. והקשו האחרונים. דהדלא כשהראשון יוצא השני צידד לו מקום לעבור ובאותו הרויח יכול גם הצבי לצאת נמצא כשחוזר השני למקומו. ממלא הוא את הפתח והוא צד מחדש את הצבי. עיין בתוי"ט שבי' דאיירי דווקא באופן שהראשון נכנס פנימה לתוך הבית והשני נשאר לשבת במקומו. עיין מג"א סי' שט"ז סעיף יא' דפליג על התוי"ט בעיקר הדי וסובר דכיוון שכבר היה הצבי ניצוד מותר לשני לחזור ולמלאות את הפתח. והנה יש לעיין בסברתו ולכאורה המכוון דהמג"א סובר דלא בטלה הצידה גם כשפתח הדלת. ולכאורה הסברא כיוון דהוא עומד לסגור בחזרה את הדלת. אם כן חזינן שהוא ניצוד ועומד ואין זה חידוש צידה. וכך הוא דרך דברים הניצודים שפותחים וסוגרים בהם את הכלוב וזה נכון שבשעה שהדלת פתוחה הוא יכול לברוח מכל מקום בזמן מועט כזה בדרך כלל הם לא בורחים. ויכול להיות שבזה נוהג גם סברת רבינו פרחיה שבזמן מועט כזה עדיין אימת הראשון עליו ואינו בורח רק אם הדלת סגורה לזמן מרובה. וממילא גם פתיחת הדלת אינה נקראת ביטול הצידה.

ועיין ברש"ש וביפה עיניים שהקשו עליו מהתוספתא פי"ג ה"ג דמפורש דלא כדבריו. וכנראה דהם הבינו דבשעה שהדלת נפתחה בטלה הצידה לגמרי וכשהוא סוגר את הדלת הרי זה מעשה צידה גמור כיוון דהצידה בטלה לגמרי בזמן פתיחת הדלת.ועיין בשפ"א ועיין היטב בדברי הרמב"ם בזה ויש לדון שמשמע שם נמי שלא כדבריו. ועיין רבינו פרחיה. שכתב שהרי מורא הראשון נכנס בלב הצבי. ואילו לא ישב זה השני לא היה הצבי יוצא. רק דמשמע סברא חדשה וזהו כמו הסברא של הגמ' ביצה כד. דבע"ח בני תרבות לית בהו צידה כיוון דהם ניצודים ועומדים. ועיין רש"ש מה שתי' על עיקר קושיית תוי"ט. ועיין במ"ב סימן שט"ז סעיף כ"ה דהביא דהפוסקים נחלקו על דינו של המג"א ולא סוברים את דינו להלכה. ובשעה"צ שם. אמנם מבואר במ"ב דבאופן שהוי רק צידה מדרבנן ניתן להקל בסברת המג"א דאם כבר היה ניצוד אין איסור לסגור את הדלת. והנה יש לדון באופן שאדם פותח את החדר מדרגות ויש שם חתול האם מותר לנעול את הדלת דהרי חתול הוא במינו ניצוד. ויש לדון דכיוון דהוי דרבנן דהרי חדר מדרגות הוא כמו ביבר גדול. [ ואפשר דהוי מלאכה שאצל"ג ופס"ר דלא ניחא ליה. דאיסורם הוא רק מדרבנן. ועיין שם בביאוה"ל דלא כתב דההתר בכל צידה דרבנן. אלא באופן שהוא ניצוד קצת. וכיוון שכבר היה ניצוד אז אין איסור בסגירת הדלת.] ובשו"ת חלקת יואב ח"א סי' י"א כתב דההתר בצידה דרבנן דאיירי באופן שלא נתרחק מהדלת באופן שאם הצבי ברח עדיין יוכל לתופסו. ולא בטלה לגמרי הצידה. ופשטות הדברים נראה דאין זה קולא בכל צידה שאין חייבים עליה מדאוריתא אלא רק באופנים של צידה דהם צידה רק מדרבנן דיסוד הדין צידה דרבנן הוא דגם באופן שאינו צידה גמורה הוי צידה. ואם ניצוד קצת גם נאסר וממילא נראה דגם באופן שנפתח הדלת כיוון שדרכה הוא ליסגר אז הוי צידה קצת. וממילא לא חשיב צידה חדשה מה שסוגר כיוון שלא בטל שם הצידה קצת אמנם בדרבנן שאינו מעיקר השם צידה כגון מלאכה שאצל"ג בזה יהיה אסור לסגור הדלת. והנה יש לעיין לפי"ז בכלוב של חיות דבוודאי אינו רוצה דהחיה תצא וגם זה ביבר קטן האם יתחייב והנה יש לדון דאם יש קפיץ שסוגר אוטמטית את דלת הכלוב אז לא יאסר לסגור ולפתוח.

והנה המג"א הביא ראיה לשיטתו מלשון רש"י דכתב הא למה זה דומה לנועל את ביתו לשומרו ונמצא צבי שמור בתוכו וכו'. דכתב רש"י ונמצא צבי שהוא ניצוד כבר שמור בתוכו. ודן המג"א מה המכוון ברש"י בצבי שהוא ניצוד כבר והבין דזה המכוון ברש"י. שכיוון שכבר היה ניצוד אז גם אם פותח ונועל את הדלת אין בזה צידה. כי הוא מקיים את הצידה. כי אחרת מה רש"י הוסיף שהצבי כבר היה ניצוד בתוכו. ורש"י היה צריך לומר שאינו עושה כלל צידה. אמנם האחרונים פי' דברי רש"י באופן אחר דהמשל כגון שהצבי כבר ניצוד בבית והדלת היתה סגורה והוא הוסיף נעילה. ולפי"ז המכוון דנמצא צבי שמור בתוכו זה שהוסיפו שמירה על השמירה שכבר היה שמור בתוך הבית. ועיין רש"ש שביאר שהלשון צבי שמור הכוונה צבי שכבר היה שמור ממקודם עכשיו הוא בתוך הנעילה. ועיין רמב"ן ור"ן דפי' שהציור הוא שהדלת כבר היתה מגופה והוא בא והוסיף מנעול דהוסיף שמירה על שמירתו. ולכאורה כעי"ז כוונת התוס' ד"ה למה. עוד פי' שם שהמכוון הוא שהצבי היה קשור בבית והוא נעל אז גם אם אח"כ הותר הצבי אין זה מחייבו לפתוח את הדלת. וכנ"ל בישיבת שניים. ועיין תורא"ש דהביא את שני הפי'.

**חי' של הרשב"א על פי הירושלמי.**

**אמנם עיין רשב"א** שהביא חידוש גדול מדברי הירושלמי בפירקין ה"ו. דהתירו לכתחילה לנעול את ביתו גם כשיודע שהצבי בתוכו. כאשר כוונתו לשמור את ביתו אע"פ שהצבי הוא ניצוד ממילא. ולפי"ז המשנה תתפרש כפשוטה. אמנם עיין ריטב"א שכתב דנראה שאין זה כוונת הגמרא שלנו. והר"ן תמה בהבנת דברי הרשב"א הרי הוי פס"ר ומה אכפ"ל דאינו מתכוון. הר"ן והרמב"ן פי' באופן אחר את דברי הירושלמי. דבשעה שנועל אינו יודה שיש שם כלל צבי והוי ליה מתעסק. וקמ"ל דאף שנודע לו אח"כ מותר לו להמשיך ולשומרו. ועיין בפי' ר"ח במשנתינו דכנ"ל משמע מדבריו ועיין לחם משנה פ"י הכ"ג. ועיין בשלטי גיבורים מה שביאר בסברת הרשב"א. ועיין בזה ויש אולי לשייך לזה את דברי הרש"י בזבחים צא. לגבי זילוף יין ויש לעיין בזה. ובמרכבת המשנה פ"י משבת כתב בביאור סברת הרשב"א דעיקר מלאכת צידה היא התוצאה. וכשאינו מתכוון לצידה חסר בעיקר המלאכה וכעי"ז כתב בחי' ר"ש שקוף. בכתובות סי' ד'. והקשה האבני נזר סי' קצ"ג מהסוגיא בביצה לו. דלכאורה מבואר דפס"ר נאסר לגבי מכסה כוורת של דבורים. . ועיי"ש בתוס' בע"ב ד"ה אלא דלא הוי גרסי התם דבפס"ר אסור. ועיין במהרש"א שם. וכן מבואר שם ברש"י וברשב"א. ולפי"ז אתי שפיר. ויל"ע בזה. וכתב העונג יו"ט סי' כ"ב דזה דווקא באופן שלא עושה צידה בידיים אלא רק נעילת דלת גרידא. ועיין באבן האזל שבת סי' א' אות ה'.