ח (א) - בדעת רש_י והמאירי באיבעיא דהעדאה ודשינוי לצרורות, ובדין אורחי_ הבא ע_י שינוי
קטגוריות: ש_ס / לא בבא קמא / ב_ק - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / שיעורים בעניני קרן שן ורגל בור ואש

יום ב' ז' טבת תשע"ה

**א**

א] ב"ק די"ח:, בעי רבא יש העדאה לצרורות או אין העדאה לצרורות, לקרן מדמינן לה, או"ד תולדה דרגל היא.

ובפירש"י מבו' ב' דרכים בביאור האיבעיא דרבא, דלדרך קמא הויא האיבעיא בצרורות ע"י שינוי אם ע"י העדאה הן משלמין נ"ש, או דלא עדיפי ממועד מתחילתו דמשלם ח"נ, אך בצרורות כי אורחי' ודאי ל"מ העדאה, דמה לי חד זימנא מה לי מאה זימני, ולדרך בתרא הוי האיבעיא בצרורות כי אורחי' אם מהני להו העדאה מח"נ לנ"ש, או דכיון דאורחי' הוא ואייעד לי' מתחילתו ואפ"ה משלם ח"נ, ל"מ בי' העדאה.

והנה בד' התוס' מבו' שפירשו לדרך קמא, דהיינו דהא פשיטא לן דכל דשני ואייעד הו"ל כקרן מועדת, ובזה הוא דמיבע"ל אם מהני בזה העדאה לחייבו נ"ש, או דלא עדיפי צרורות שהועדו, מצרורות כי אורחי' שהן מועדין מתחילתן ומשלמין ח"נ, - ועיי"ש בתו"ד שעמדו בזה, מלישנא דהאיבעיא דאו"ד תולדה דרגל היא, ואם איירי בצרורות ע"י שינוי הרי אי"ז תולדה דרגל, אלא דמיבע"ל די"ל דקרן מועדת לא עדיפא מרגל דה"ה מועדת מתחילתה ומשלם ח"נ, ואי"ז מתישב בלישנא דרבא דאו"ד "תולדה דרגל" היא.

ב] והנה בהגה' מלא הרועים כתב בדעת רש"י, דצד האיבעיא דאין העדאה לצרורות הוא, דאע"פ דבפעם א' וב' ששינה הו"ל תולדה דקרן, מ"מ אחר שהועד ונעשה אורחי' הו"ל תולדה דרגל, וע"כ הוא דיש בזה לההלכתא דצרורות, ככל רגל דהו"ל מועד מתחילתו ומשלם ח"נ, ולפ"ז ניחא דזהו מש"א דאו"ד תולדה דרגל היא, דהצד דאין העדאה הוא משום דאחר שהועד הו"ל תולדה דרגל, ועיי"ש שכתב לישב לפ"ז משה"ק התוס' ע"ד רש"י דבשני ואייעד נימא צד תמות במקומה עומדת.

אך צ"ע בזה בתרתי, חדא, דלפ"ז אין איבעיא זו במסוים בהל' צרורות, אלא הוי האיבעיא בכל הני דחשיבי קרן משום דהוו משונה, אם ע"י העדאה דהוו אורחי' הדר הו"ל תולדה דרגל, ואי"ז במשמע, ועוד, דבסוגיא דלעיל דט"ז: מבו' דארי שטרף ואכל דהו"ל משונה, אף אחר העדאה הו"ל תולדה דקרן, עיי"ש, ונת' בזה בסימן א' (ב), עיי"ש, ולפ"ד המלא הרועים הרי דהך מילתא תליא באיבעיא דרבא בסוגיין.

ג] והברור בביאור ד' רש"י, דהנה בפשוטו לפ"מ שפירשו התוס' לדרך זו, הוי עיקר האיבעיא אם מצינו למימר דשני ואייעד עדיף ממועד מתחילתו, דכיון דהוא משונה ושייכא בי' העדאה, מהני ההעדאה לחייבו נ"ש, או דשני ואייעד לא עדיף ממועד מתחילתו.

אמנם הנה בפירש"י ד"ה אלא הא דבעי פירש לגיר' קמייתא, דהצד דיש העדאה הוא משום דכי גמירי הלכתא אצרורות כי אורחי' שהן תולדה דרגל גמיר, ומבו' דהצד דיש העדאה, אינו משום דשני ואייעד עדיף ממועד מתחילתו, אלא הוא משום דבשני ואייעד דהו"ל תולדה דקרן, ליכא כלל לההלכתא דצרורות, - והנה אי נימא בדעת רש"י כמש"כ התוס' דהצד דאין העדאה הוא משום דשני ואייעד לא עדיף ממועד מתחילתו, צ"ל דהא הוה פשיטא לן להך מילתא דשני ואייעד לא עדיף ממועד מתחילתו, ואך דמספק"ל אם בצרורות משונים דהוו תולדה דקרן ליכא לההלכתא דצרורות וע"כ שפיר מהניא ההעדאה לחייבו בנ"ש, או דאף בצרורות דקרן איכא לההלכתא דצרורות, וממילא דאף כשהועד אינו משלם אלא ח"נ, דלא עדיף ממועד מתחילתו דמשלם ח"נ.

אמנם הנה אי"ז מתישב היטב בל' רש"י בד"ה אלא הא', ז"ל, ור"א סבר דצרורות כי אורחי' כרבנן דפליגי אסומכוס, ושני ואייעד נפקא מתולדה דרגל ונעשה תולדה דקרן ויש להן העדאה לשלם נ"ש החצי מגופו דצד תמות במק"ע, עכ"ל, ואי נימא דעיקר האיבעיא היא אם ההלכתא דצרורות היא אף בצרורות דקרן, הרי העיקר חסר מן הספר, דהרי לכו"ע שני ואייעד נפקא מתולדה דרגל, ועיקר טעמא דר"א הוא דההלכתא דצרורות לא נאמרה בצרורות דקרן, וזה לא נתבאר בד' רש"י, ועי' במלא הרועים שעמד בכעי"ז, - וגם צ"ע בזה מד' רש"י בד"ה דדחיק, דמבו' דפשיטא לי' דההלכתא דצרורות לא נאמרה בצרורות דשן, וי"מ דבצרורות דשן משלם נ"ש, ורש"י גופי' ס"ל דכיון דהוי צרורות אי"ז בכלל שן, אלא הו"ל תולדה דרגל, וע"כ יש בזה לההלכתא דצרורות, וא"כ בדין דגם בצרורות דקרן לא נאמרה ההלכתא דצרורות.

ולפ"ז הדר צ"ב צד האיבעיא דיש העדאה לצרורות, דכיון דההלכתא דצרורות לא נאמרה אלא בצרורות דרגל, א"כ בשני ואייעד דהוי תולדה דקרן, ליכא כלל לההלכתא דצרורות, וא"כ מ"ט נימא דאינו משלם אלא ח"נ.

**ב**

ד] ולמדנו הביאור בזה מד' רש"י בכת"י שהובאו בס' שנו"ס, ז"ל, ולישנא ראשון ק"ל דא"כ היינו בעיא דבעי ר' ירמי' לקמן גבי בעטה והתיזה ברה"ר, עכ"ל, ומבו' בד' רש"י דהך איבעיא אם יש העדאה בצרורות, הויא חדא איבעיא עם האיבעיא דר' ירמי' בבעטה והתיזה, ובאמת לישנא דגמ' בצדדי האיבעיא בב' האיבעיות חד הוא, לקרן מדמינן לה או"ד תולדה דרגל היא.

והנה הרי איבעיא דר' ירמי' להגיר' דגרסינן ובעטה והתיזה היא אם צרורות דע"י שינוי הוו תולדה דקרן וע"כ הן חייבין ברה"ר, או הוו תולדה דרגל והן פטורין ברה"ר, - ומבו' לפ"ז בד' רש"י, דגם האיבעיא אם יש העדאה לצרורות היא בהך מילתא, אם צרורות דע"י שינוי הוו תולדה דקרן, וממילא דיש בהן העדאה לחייבן נ"ש, דכיון דתולדה דקרן הן לי"ב לההלכתא דצרורות דהויא רק בצרורות דרגל, או דאף צרורות דע"י שינוי הוו תולדה דרגל ויש בהן לההלכתא דצרורות, וממילא דאף אם הועדו לא עדיפי ממועד מתחילתו דמשלם ח"נ.

ה] ומתישב היטב לפ"ז לישנא דגמ' דאמרינן או"ד תולדה דרגל היא, דהרי הצד דאין העדאה הוא משום דאף צרורות ע"י שינוי הוו תולדה דרגל, וע"כ ל"מ בהן העדאה לחייב נ"ש, והוי עיקר הספק אף בהא דצרורות ע"י שינוי משלמין ח"נ בתחילתן, אם הוא משום דין קרן תמה, (ולי"ב לדין צרורות כיון דהוי צרורות דקרן), או הוא משום דין צרורות והוי תולדה דרגל, ובזה הוא דתליא אם יש בהן העדאה, - וכ"ה בל' רש"י שעל הרי"ף, ז"ל, לקרן מדמינן לה הואיל ומשונה הוא וכו' או"ד כל צרורות תולדה דרגל היא וכו', עכ"ל, והרי דעיקר האיבעיא היא אם צרורות דע"י שינוי הוו תולדה דקרן, או דכל צרורות הוו תולדה דרגל.

וזהו שפירש"י דטעמא דר"א דיש העדאה הוא משום דשני ואייעד נפקא מתולדה דרגל ונעשה תולדה דקרן, דבאמת זהו עיקר טעמא דר"א, ובזה הוא דפליג על רבנן, דרבנן ס"ל דאף דשני בצרורות לא נפיק מתולדה דקרן ואכתי הוי תולדה דרגל, ויש בזה לההלכתא דצרורות, וע"כ ל"מ בזה העדאה, - ומש"כ רש"י בד"ה אלא הא דבעי, דהצד דיש העדאה הוא משום דכי גמירי הלכתא אצרורות כי אורחי' שהן תולדה דרגל גמיר, לאו היינו דבזה עצמו הוי האיבעיא, אלא לעולם עיקר האיבעיא היא אם צרורות ע"י שינוי הוו תולדה דקרן או תולדה דרגל, ואך שפירש"י דהא דלהצד דהוו תולדה דקרן יש בהן העדאה, הוא משום דההלכתא דצרורות היא רק בצרורות כי אורחי' שהן תולדה דרגל.

ומש"כ רש"י דטעמא דרבנן דאין העדאה לצרורות הוא משום דשני ואייעד לא חמור ממועד מתחילתו, נראה דהיינו דהי' מקום לומר דרק בצרורות כי אורחי' ליכא העדאה, משום דל"ש בהו עיקר החפצא דהעדאה, אך בצרורות דע"י שינוי דשייכא בהו העדאה, תועיל בהן ההעדאה לחייבן נ"ש, וע"ז הוא שכתב רש"י דשני ואייעד ל"ה טפי ממועד מתחילתו, וכיון דבמועד מתחילתו משלם ח"נ, ה"נ בשני ואייעד אינו משלם אלא ח"נ.[[1]](#footnote-2)

ו] והתוס' שלא פירשו כן להאיבעיא, ומכח זה עמדו על דרך זו, ממש"א או"ד תולדה דרגל היא, הוא לטעמייהו דס"ל לעיל די"ז: דחזיר נובר באשפה והתיז והזיק הו"ל תולדה דשן, והרי דההלכתא דצרורות ל"ה במסוים בצרורות דרגל, אלא אף בצרורות דשן איכא לההלכתא דצרורות, ולפ"ז הרי דה"נ בצרורות דקרן איכא לההלכתא דצרורות,[[2]](#footnote-3) ובע"כ לפ"ז דהאיבעיא אם יש העדאה לצרורות הוא, לדרך זו דמיבע"ל בצרורות דע"י שינוי, אם שני ואייעד עדיף ממועד מתחילתו, או דלא עדיף ממועד מתחילתו, וזהו שעמדו ע"ז מלישנא דגמ' דאו"ד תולדה דרגל היא.

**ג**

ז] ואמנם צ"ע לפ"ז בד' רש"י בד"ה אמר לך רבא, דמבו' בדבריו דהא פשיטא לי' לרבא דצרורות ע"י שינוי משלם מגופו, עייש"ה, ואי נימא דהצד דאין העדאה לצרורות הוא משום דהו"ל תולדה דרגל, א"כ מ"ט הוא משלם מגופו.

ובאמת דקשיא כן גם בהא דבעי רב אשי לקמן די"ט. אם יש שינוי בצרורות לרביע נזק או אין שינוי בצרורות לרביע נזק, ואמרינן התם דהויא האיבעיא להצד דאין העדאה לצרורות, ולפמש"נ בדעת רש"י דהצד דאין העדאה לצרורות הוא דאף צרורות דע"י שינוי הוו תולדה דרגל, א"כ מאי מיבע"ל אם יש בהן שינוי לרביע נזק, הרי כיון דהו"ל תולדה דרגל, ל"ש בהוא עיקר ההלכתא דמשונה.

ואין לומר דאף דהו"ל תולדה דרגל, מ"מ שייכא בהו ההלכתא דמשונה לשלם ח"נ ומגופו, דהא דמשונה משלם ח"נ ומגופו אינו דין מסוים בנזקי קרן, וכמש"כ כן בסימן א' (א) סק"ט בדעת הרמב"ם, - שהרי כבר נת' שם דבד' רש"י בכ"ד מבו' דפליג ע"ז וס"ל דכל עיקר ההלכתא דתם משלם ח"נ, הוא רק בתולדה דקרן, עיי"ש.

ח] ויש להוסיף, דבאמת דלפמש"נ צ"ל דאדרבה עיקר האיבעיא אם יש שינוי לצרורות לרביע נזק הוא רק אם צרורות דע"י שינוי הו"ל תולדה דרגל, דאם הוו תולדה דקרן, הרי לי"ב כלל לההלכתא דצרורות, וא"כ ודאי דה"ה משלמין ח"נ, וכאשר כ"ה להדיא בד' רש"י בסוגיין דלהצד דיש העדאה לצרורות לא גמירי לההלכתא דצרורות אלא בצרורות כי אורחי' שהן תולדה דרגל, ובע"כ דכל האיבעיא היא משום דאף צרורות דע"י שינוי הוו תולדה דרגל, ויש בהן לההלכתא דצרורות, ובזה הוא דמיבע"ל אם מהני בהו השינוי שלא ישלמו אלא רביע נזק.[[3]](#footnote-4)

ונראה דלפ"ז מתפרש בע"א מש"א התם דתפשוט לי' מדרבא דבעי רבא יש העדאה לצרורות או אין העדאה לצרורות מכלל דאין שינוי, והיינו דאם יש העדאה לצרורות, אשר היינו משום דצרורות דע"י שינוי הוו תולדה דקרן ולי"ב לההלכתא דצרורות, הרי ודאי דאין שינוי לצרורות לרביע נזק, וכנ"ל, ואמנם בל' רש"י שם ד"ה מכלל, מ' שפירש בע"א, עיי"ש, אך י"ל דהוא לפום דרך בתרא דהאיבעיא הויא בצרורות כי אורחי', אשר דרך זו נקט רש"י לעיקר.

ואמנם צ"ע בזה וכנ"ל, דאם אף צרורות ע"י שינוי הוו תולדה דרגל, א"כ מאי מיבע"ל בהן אם יש בהן שינוי לשלם רביע נזק, הרי הא דמשונה משלם ח"נ הוא דוקא בנזקי קרן.

**ד**

ט] ובפשוטו הי' נראה לפרש בזה, דאף להצד דכל צרורות דע"י שינוי הוו תולדה דרגל, והיינו בפשוטו ע"ד מש"כ רש"י בד"ה דדחיק, דכיון דהו"ל כחו, אי"ז בכלל קרן, הרי מ"מ לכאו' פשיטא דאלמלי הא דקרן חייבת בנזקי גופו, ל"ה חייב בצרורות דע"י שינוי, ול"ה אמרינן דאף דקרן פטורה, מ"מ כל דהו"ל צרורות הוי תולדה דרגל, ורק משום דקרן חייבת בנזקי גופו, הוא דאמרינן דאף צרורות דקרן חייבין, וכיון דצרורות הן הוו תולדה דרגל.

ולפ"ז י"ל, דאף דצרורות דע"י שינוי הוו תולדה דרגל, מ"מ כיון דבעינן בזה גם לחיובא דקרן, ע"כ יש בזה לההלכתא דקרן תמה משלם ח"נ, דכ"ה דאם ל"ה כלל חיוב בקרן, ל"ה חייב אף בצרורות דע"י שינוי, ה"נ כיון דקרן תמה אינה משלמת אלא ח"נ, ה"נ בצרורות דע"י שינוי איכא להך הלכתא, וזהו דבעי אם מהני בהו השינוי שלא ישלמו אלא רביע נזק, או דל"מ השינוי לכך משום דלא אשכחן תם דמשלם בציר מפלגא, - ולענין דינא דמגופו פשיטא לן דמהני לזה השינוי, כיון דכל הצד דאין שינוי הוא משום דלא אשכחן תם דמשלם בציר מפלגא, וכמבו' כן בד' רש"י בד"ה אמר לך רבא, וכנ"ל.

**ה**

י] ויותר נראה לפרש בזה בע"א, דהנה בפירש"י לקמן דכ"ג. כתב, דאם סתם דלתות ל"ה חתורות אצל הכלב, ל"ה חייב על החררה נ"ש, משום דמשונה הוא ופלגא נזקא משלם, והרא"ש בסימן ג' למד מדבריו, דאף דמעשה ההיזק עצמו הי' כי אורחי', מ"מ כיון דה"ז בא ע"י שינוי, אינו משלם אלא ח"נ, ועיי"ש שכתב דלדעתו ה"נ הוא במש"א לעיל דט"ו: בכלבא דאכל אימרי דמשונה הוא ואינו משלם אלא ח"נ, דהוא אף דמי הנבילה, דהגם דאכילת הנבילה ל"ה שינוי, מ"מ כיון דהמיתה הויא שינוי, אינו משלם אלא ח"נ, ועיי"ש שנחלק ע"ז, ואכמ"ל.

יא] והנה עיקר מש"כ רש"י בסוגיין דצרורות דע"י שינוי הוו תולדה דרגל, לכאו' הוא מתפרש ע"ד מש"כ רש"י בד"ה דדחיק, דכיון דהוי כחו אי"ז תולדה דקרן אלא תולדה דרגל, ויל"פ בזה בתרי גווני, חדא, דכיון דהוי כחו, אין חיובו אלא מההלכתא דצרורות, דהו"ל תולדה דרגל דהגם דבלא ההלכתא אמרינן דכחו כגופו, מ"מ בההלכתא דצרורות נתחדש דכחו ל"ה כגופו, ואין חיובו אלא משום ההלכתא דצרורות, וע"כ אין חיובו אלא משום רגל, ועוד, דכיון דהוי כחו, לא חשבינן לה כמשונה דהוא תולדה דקרן, כיון דהתזת הצרורות עצמה, הו"ל ככל התזת צרורות, שהיא תולדה דרגל.

והעירוני בזה, דלרש"י לטעמי' דאף אורחי' הבא ע"י שינוי דינו כמשונה, א"כ מה לי דהתזת הצרורות גופה ל"ה מעשה דקרן, הרי מ"מ ה"ז בא ע"י מעשה הבהמה דהוא משונה, - והגע עצמך, הרי שחתרה ע"י שינוי ונכנסה לחצר הניזק, אטו נימא דאם אכלה שם או דרסה על הכלים כדרכה, הו"ל כדין משונה, ואם התיזה צרורות, ל"ה כדין משונה, הרי גם כשאכלה או דרסה כדרכה, הו"ל מעשה דשן ודרגל, ואפ"ה דינו כמשונה כיון דה"ז בא ע"י שינוי, ומה עדיפי צרורות מינייהו לחשבו כתולדה דרגל.

וקו' זו קשיא טפי לדרך בתרא, דהא דצרורות ע"י שינוי הוו תולדה דרגל, הוא משום דהתזת הצרורות עצמה הו"ל ככל התזת צרורות, ובזה קשיא טובא, דהרי גם כשחתרה ע"י שינוי ואכלה, הויא אכילתה ככל אכילה, ואפ"ה כיון דה"ז בא ע"י שינוי דינו כמשונה, וכ"ש כיון דה"ז בא ע"י שינוי דינו כמשונה, וא"כ מה לי דהתזת הצרורות דע"י שינוי דמיא לכל התזת צרורות, הרי מ"מ כיון דה"ז בא ע"י שינוי, הי' בדין שיהא דינו כדין משונה, - אך נראה דגם לדרך קמא קשיא כן, דהגם דההלכתא היא דכל מעשה דכחו חייב מדין צרורות דהוא תולדה דרגל, מ"מ ל"מ זה אלא לחשוב את התזת הצרורות עצמה כרגל, אך כיון דאף מעשה דשן ודרגל הבא ע"י שינוי דינו כמשונה, הי' בדין דאף צרורות דע"י שינוי, יהא דינם כדין משונה.

**ו**

יב] ונראה לישב, דהנה בעיקר ד' רש"י דאורחי' הבא ע"י שינוי דינו כמשונה ומשלם ח"נ, יש להסתפק אם היינו משום דחשבינן לכל מעשה הבהמה כמעשה א', וכיון דתחילתו בשינוי, חשבינן לכל המעשה כמעשה דמשונה, והו"ל תולדה דקרן, וזה ניחא טפי בכלבא דאכל אימרי, אך בחתירה הוא מחודש טפי לחשוב הכל כמעשה א', או דהיינו דאף דההיזק עצמו הו"ל אורחי' והו"ל תולדה דשן, מ"מ כיון שבא ההיזק ע"י מעשה דמשונה, אינו חייב אלא ח"נ, דכיון דלא נעשה ההיזק אלא בצירוף פשיעה דקרן, אין לחייבו יותר מח"נ, והיינו דהא דקרן משונה משלם ח"נ, היינו דפשיעה דקרן אינה מחייבת אלא ח"נ, וע"כ גם אם הוי ההיזק עצמו היזק דשן, מ"מ כיון שלא בא אלא ע"י פשיעה דקרן, אינו חייב אלא ח"נ, ועמש"נ להלן סקי"ט לבאר עוד בזה.

ונפק"מ רבתא בזה, אם בהני גווני ה"ה חייב אף ברה"ר, דאי נימא דחשבינן אף למעשה ההיזק עצמו כמשונה והו"ל תולדה דקרן, הרי בדין דיהא חייב אף ברה"ר, ואמנם י"ל, דאף אם אף ההיזק עצמו הוי תולדה דקרן, מ"מ בעינן בזה גם להצד השוה משן, ותליא בפלוגתת קמאי אם בכה"ג יש בו גם לפטורא דשן, אך אי נימא דמעשה ההיזק עצמו הו"ל תולדה דשן, והא דאינו משלם אלא ח"נ, הוא משום דליכא בזה טפי מפשיעה דקרן, הרי דכ"ז אינו אלא דל"מ לחייבו טפי מקרן, אך מ"מ כיון דהו"ל תולדה דשן, פשיטא דאינו חייב ברה"ר, - ובד' היש"ש בפירקין בסימן ט' מבו' דפשיט"ל דבכה"ג ה"ה חייב אף ברה"ר, וזה ממש"כ שם בההיא דארי דטרף ואכל, עיי"ש.

יג] ונראה דיש ללמוד לזה ממש"כ התוס' לקמן דכ"א. בשם רש"י, דהא דמחזרת לצידי הרחבה חייבת הוא משום דמשונה הוא והו"ל קרן, ומבו' בתו"ד שם, דה"נ למאן דמחייב בשבקה לרחבה ואזלה וקמה בצידי רחבה, הוא משום דמשונה הוא והו"ל קרן, וכ"ה להדיא בתור"פ שם.

והנה לפ"ז הרי מבו' להדיא, דאחר שעלתה לצידי הרחבה, תו אין בזה שינוי כלל, מ"מ כיון שעלייתה לצידי הרחבה הויא שינוי, הויא אף האכילה תולדה דקרן, וע"כ ה"ה חייבת ע"ז ברה"ר.

אמנם הנה בפירש"י שעל הרי"ף שם ובכמה כת"י שהובאו בס' שנו"ס פירש, דהא דמחזרת חייבת הוא משום דאין דרכה להחזיר ראשה דרך הילוכה והו"ל קרן, והא דשבקה לרחבה וכו' חייבת הוא משום דאין דרך שוורים לילך שם והלכך לאו כרה"ר דמי, והיינו דהוי החיוב בזה משום שן, וכ"ה מבו' בשטמ"ק שם מתוס' הרא"ש, דאף לפ"ד רש"י דבמחזרת הוי החיוב מטעם קרן, מ"מ בשבקה לרחבה וכו' הוי החיוב מטעם שן, עיי"ש, וכ"ה בתור"פ שם בע"ב, (וזה שלא כדבריו בע"א, וצ"ע), ולגיר' זו, הרי אין ללמוד מד' רש"י דאורחי' הבא ע"י שינוי דינו כקרן לחייב ברה"ר, - ואדרבה י"ל דממה שהוצרך רש"י לפרש דבשבקה וכו' הוי החיוב מטעם שן, ולא פירש דגם בזה הוי החיוב מטעם קרן, דניחא טפי לפרש כן דמשמע דשוה החיוב במחזרת להחיוב בשבקה לרחבה, וכמו שעמד ע"ז הרא"ש שם, הוא משום דס"ל דאף אם עלייתה לצידי הרחבה הו"ל משונה, מ"מ כיון שאכילתה היא כדרכה, דבשעת האכילה ליכא שינוי כלל, אינה חייבת ע"ז ברה"ר, ובע"כ דהא דמחייבינן בזה, הוא משום דלאו כרה"ר דמו, והו"ל כשן בחצר הניזק.[[4]](#footnote-5)

**ז**

יד] ולפ"ז נראה במשה"ק בהא דצרורות ע"י שינוי הוו תולדה דרגל, דמי עדיפי מאורחי' הבא ע"י שינוי דדינו כמשונה, ונראה דזה תליא בב' הדרכים הנ"ל, דאי נימא דהא דאורחי' הבא ע"י שינוי דינו כמשונה, הוא משום דחשבינן לכל מעשה הבהמה כמעשה א' והו"ל מעשה דמשונה, הרי דשפיר י"ל דצרורות שאני, - והיינו, דלא מיבעיא אי נימא דהא דצרורות ע"י שינוי הו"ל תולדה דרגל הוא משום דההלכתא היא דכל מעשה דכחו חייב מדין צרורות דהוא תולדה דרגל, דע"כ אף דה"ז בא ע"י שינוי, מ"מ הו"ל תולדה דרגל, דכל הא דאורחי' הבא ע"י שינוי דינו כמשונה, הוא משום דחשבינן דגם מעשה ההיזק עצמו הו"ל כמשונה והו"ל כקרן, ומשא"כ בצרורות דמכח ההלכתא חשבינן להתזת הצרורות כרגל, - אלא אף אי נימא דהא דצרורות דע"י שינוי הוו תולדה דרגל, הוא משום דהתזת הצרורות עצמה אינה משונה, נמי י"ל דהיינו משום דבצרורות דאי"ז מעשה דהבהמה אלא כח היוצא ממנה, לא חשבינן לי' כמשונה, עי' כן בחזו"א סימן י"ב סק"ג בתו"ד בדעת הרמב"ם, ז"ל, דאין ענין שינוי אלא בנזק גופו, אבל כחו היוצא לא דיינינן בי' דין שינוי, עכ"ל, וע"כ אף דה"ז בא ע"י שינוי, מ"מ כיון דכל הא דאורחי' הבא ע"י שינוי דינו כמשונה, הוא משום דהוי הכל כמעשה א' דהוא משונה, ל"מ זה על הצרורות הניתזיים ממנה ואי"ז בכלל המעשה דידה, דלא חשבינן לי' כמשונה, וע"כ הו"ל תולדה דרגל.

אך אי נימא דהא דאורחי' הבא ע"י שינוי דינו כמשונה, הוא משום דלא נעשה מעשה ההיזק אלא ע"י פשיעה דקרן, הרי הדין נותן, דאף דהתזת הצרורות הו"ל תולדה דרגל, מ"מ כיון דה"ז בא ע"י מעשה דמשונה, לי"ב טפי מפשיעה דקרן, וא"כ מ"ט מחייבינן לה כדין קרן.

טו] אמנם נראה דאדרבה בזה רווחא שמעתתא, דבאמת אף דצרורות דע"י שינוי הוו תולדה דרגל, מ"מ כיון דה"ז בא ע"י מעשה דמשונה ולי"ב טפי מפשיעה דקרן, ע"כ אין מתחייב בהן טפי מקרן משונה, וע"כ הוא דאינו משלם אלא מגופו, וע"כ נמי מיבע"ל אם יש בהן שינוי לרביע נזק, וכל הצד דאין שינוי לרביע נזק, הוא משום דלא אשכחן תם דמשלם בציר מפלגא, - וכל מש"א דצרורות דע"י שינוי הוו תולדה דרגל, הוא לפטרם ברה"ר, וגם דמה"ט יש בהן לההלכתא דצרורות, שלא נאמרה אלא בצרורות דרגל, דע"ז ל"מ הא דהן באין ע"י שינוי, דדמי לאורחי' הבא ע"י שינוי דאף דיש בו לפטורא דמשונה, מ"מ הו"ל תולדה דשן ודרגל ופטור ברה"ר, וכנ"ל, וז"ב.

**ח**

טז] כתב המאירי בסוגיין, ז"ל, צרורות כבר ביארנו שהם תולדה של רגל לשלם מן העלי' וליפטר ברשות הרבים, מעתה אין בהם העדאה וכו' שאין העדאה אלא במכוין להזיק והוא הקרן ותולדותיו, וכן אם התיזה צרור ע"י שינוי אין אומרים שהשינוי ישנה את הדין מחצי נזק לרביע נזק כדין שינויין שמביאין דין נ"ש לח"נ, אלא שכל שהם צרורות כדרכם משלמין ח"נ מתורת צרורות מן העלי' ובחצר הניזק, וכל שיש בהם שינוי משלמין ח"נ מדין קרן מגופו ואף ברה"ר, עכ"ל, וכ"כ המאירי להלן, ז"ל, שהרי כל אותן השאלות כלן סובבות אם הצרורות מתולדת קרן או מתולדת רגל, ומאחר שנתברר שתולדת רגל הן אין לנו בהן לא העדאה ולא שינוי, עכ"ל, ומבו' בדבריו, דהצד דיש שינוי לצרורות לרביע נזק, הוא דשמא צרורות הוו תולדה דקרן, אך לפ"מ דקי"ל דצרורות הוו תולדה דקרן, פשיטא דאין בהן שינוי לרביע נזק.

ובאבהא"ז פ"ב מנז"מ ה"ה כתב ע"ד המאירי, ז"ל, ולא אוכל לכוין דבריו בשום אופן כי הוא היפך הסברא, עכ"ל, ועיי"ש לעיל מינה שכתב להיפך, דאם צרורות הוו תולדה דרגל, ומתורת רגל הם משלמים ח"נ, פשיטא דכל דהוי ג"כ משונה, ה"ה משלם רביע נזק, ומשא"כ אם הא דצרורות משלמין ח"נ הוא דומיא דקרן, ע"כ אף אם מלבד זה הו"ל משונה, ה"ה משלם ח"נ.

יז] ונראה פשוט בביאור ד' המאירי, דהנה בד' המאירי אלו מבו' דלהצד דצרורות הוו תולדה דרגל, הרי דכל דהוו הצרורות ע"י שינוי ה"ה משלם ח"נ מדין קרן ולא מדין צרורות.

ונראה דהוא משום דס"ל כדעת רש"י, דעיקר ההלכתא דצרורות היא רק בתולדה דרגל ולא בתולדה דשן ודקרן, וכ"נ מד' המאירי לעיל די"ז: שפירש דחזיר נובר באשפה הו"ל צרורות דרגל, וממה שהוצרך לפרש דהו"ל רגל, מ' דאם הי' זה בכלל שן, ל"ה בזה לההלכתא דצרורות, וע"כ כל דהוו הצרורות ע"י שינוי והוו תולדה דקרן, לי"ב לההלכתא דצרורות.

והדברים מבוארים כן ממש"כ המאירי עוד, ז "ל, בהמה שהטילה גללים לעיסה וכו' ואם אין מקומה דחוק משונה הוא וה"ה תולדה של קרן ומשלמת ח"נ וכו' "ויש בה העדאה", תרנגול וכו' ואם אין שם אוכלין הראויים להן ה"ז משונה ומשלמין אותו ח"נ מדין קרן וכו' "ויש בהם העדאה", עכ"ל, וממש"כ דיש בהן העדאה וכל שהועד משלם נ"ש, אף דס"ל דקי"ל דאין העדאה לצרורות, מבו' להדיא דבתולדה דקרן ליכא לעיקר ההלכתא דצרורות, וע"כ כל דהוו הצרורות ע"י שינוי והו"ל תולדה דקרן, ה"ה משלם נ"ש כשהועד, כיון דלי"ב לההלכתא דצרורות.

יח] והנה אמנם נראה, דעיקר הך מילתא דההלכתא דצרורות היא רק בתולדה דרגל ולא בתולדה דקרן, כ"ז הוא משום דצרורות גופייהו הוו תולדה דרגל, אך להצד דצרורות הוו תולדה דקרן, שפיר איכא לההלכתא דצרורות גם בקרן.

ואשר זהו מש"כ המאירי דצד האיבעיא דשינוי לצרורות הוא משום דצרורות הוו תולדה דקרן, והיינו דאם צרורות הוו תולדה דרגל, הרי דכל ההלכתא דצרורות הויא רק ברגל ולא בקרן, וע"כ כל דהוו הצרורות ע"י שינוי דהוו תולדה דקרן, לי"ב כלל לההלכתא דצרורות, וע"כ ודאי דהוא משלם ח"נ, ומשא"כ אם צרורות הוו תולדה דקרן, הרי ממילא דאף בדהוו ע"י שינוי שהם תולדה דקרן, יש בהן לההלכתא דצרורות, וכנ"ל, וע"כ שפיר יש בהן דין שינוי לרביע נזק, וז"ב.

**ט**

יט] נת' בדברינו דבהא דאורחי' הבא ע"י שינוי משלם ח"נ, י"ל דהיינו משום דפשיעה דקרן משונה אינה מחייבת אלא ח"נ, וע"כ אף דההיזק עצמו הו"ל תולדה דשן, מ"מ כיון שבא ע"י מעשה דמשונה ולי"ב טפי מפשיעה דקרן, אינו חייב אלא ח"נ.

וצריך להוסיף בזה, דזה ניחא אף למש"נ לעיל סק"ז בדעת רש"י דהא דמשונה משלם ח"נ הוא דין מסוים בקרן, והיינו, דהגם דבמעשה דשן ה"ה חייב נ"ש אף אם משכח"ל דהוי משונה, היינו משום דפשיעה דשן מחייבת נ"ש אף בדהוי משונה, אך כל שבא היזק דשן ע"י מעשה דקרן משונה, כיון דפשיעה דקרן משונה אינה מחייבת אלא ח"נ, הרי דגם על מעשי ההיזק שבאו מכח זה, אינו חייב אלא ח"נ, וז"פ.

כ] ויש להוסיף עוד בזה, דהנה לפ"ז מבו', דאף הא דקרן תמה אינה משלמת אלא מגופו, לא תלי במה דהוי ההיזק היזק דקרן, אלא במה דהוי הפשיעה פשיעה דקרן תמה, דפשיעה זו אינה מחייבת טפי מגופו, שהרי פשיטא דבאורחי' הבא ע"י שינוי אינו משלם אלא מגופו.

והעירוני דלכאו' אי"ז מתישב עם המבו' בכ"ד דחיובא דמגופו הוא חיובא דשור, עי' תור"פ לקמן דל"ד. ותלמיד ר"ת לקמן דל"ו., ועי' בכ' הגר"ח לעיל די"ג:, וכיון דבשו"ר ליכא לחיובא דשור אלא הוי חיובא דבעלים, היאך יהא בהן לחיובא דמגופו.

אך נראה פשוט בזה, דודאי כ"ה דבקרן תמה איכא לחיובא דשור, ה"נ בשו"ר שייך שיהא לחיוב זה, ולא אמרינן דחיובא דשור הוא רק בקרן דהוא "מעשה מזיק", ואך דכיון דנתחייבו בהן הבעלים בחיוב מהעלי', ע"כ לא חייל בהו חיובא דמגופו, דלא נתחייב בתרתי, וכאשר כן יש ללמוד מד' התוס' לקמן דמ"ה: בהא דצד תמות במקומה עומדת ונת' במק"א, אך כל דל"מ חייל בהו חיובא דמהעלי', שפיר שייך בהו חיובא דמגופו.

ומקור לזה הוא ממש"כ הר"ח לעיל בסוגיין דלהצד דאמרינן צד תמות במקומה עומדת אף במועד מתחילתו, הי' לדין זה גם בשן, והרי דגם בשן שייך עיקר חיובא דמגופו, אך צ"ע במש"כ הר"ח שם כן גם באש, ומ"ש באש דינא דמגופו, - וכ"ה מבו' גם מעיקר הא דבעי רבא בח"נ צרורות אם מגופו משלם, ואי נימא דבנזקי שו"ר ל"ש כלל חיובא דמגופו, א"כ היאך נימא דבצרורות דרגל איכא לחיוב זה.

ובאמת דעיקר הדברים מפורשים בד' התוס' לעיל די"ד:, ז"ל, דלא ס"ד וכו' דמה שאמרה תורה מן העלי' זהו ליפות כחו של ניזק וכו', אבל ביתמי דאי משתלמי מן העלי' הוה פסידא דניזק וכו' והו"א דמשלם מגופו, עכ"ל, - וגם לפ"מ דקמ"ל התם דאין הדין כן, נראה דהוא משום דכל דחייל חיובא דמן העלי', ליכא לחיובא דמגופו, אך כל דלא מצי להתחייב בחיובא דמהעלי', ודאי דמצינו לחייבו בחיובא דמגופו, וז"ב.

1. אך ילה"ע בזה ממש"כ רש"י בד"ה אלא הא דבעי, בביאור האיבעיא לדרך קמייתא, דבפירש"י שלפנינו חסר פי' הצד דאין העדאה, ובכת"י שבס' שנו"ס פירש הצד דאין העדאה, ז"ל, או"ד מ"מ צרורות נינהו, עכ"ל, ולכאו' אי"ז מתישב עם מש"נ, דל' זה משמע דהגם דהו"ל תולדה דרגל מ"מ איכא בזה לההלכתא דצרורות, וזה דלא כמש"נ, אך כבר הבאנו מפירש"י שעל הרי"ף כתב או"ד כל צרורות תולדה דרגל היא, וזה מתישב היטב עם דברינו, - אך נראה דיל"פ בד' רש"י, דהרי בצד האיבעיא דיש העדאה, פירש"י שם דכיון דשינה בהן נפק לי' מדין צרורות דהוא תולדה דרגל וחל עלי' דין קרן וכו' וזהו שפירש"י דהצד דאין העדאה הוא דמ"מ צרורות נינהו, והיינו דלא נפיק מדין צרורות דהוא תולדה דרגל, אלא אכתי דין צרורות עליהן, וע"כ לי"ב העדאה. [↑](#footnote-ref-2)
2. וכ"ה בפסקי הריא"ז בפירקין ה"א דין ד' ודין ו' דההלכתא דצרורות נאמרה גם בתולדה דשן ובתולדה דקרן, עיי"ש, וכ"ה בחי' תלמיד הרשב"א לקמן די"ט. ובשטמ"ק בע"א בשם ר"נ הקדוש, עיי"ש, - וכ"ה בחי' תלמיד הרשב"א לעיל ד"ג: בשם רבינו יונה, וכתב דהא דמוקי התם לד' ר"פ בתולדה דרגל, חדא מינייהו דשכיחא נקט, וכ"כ בתוס' הרא"ש לעיל ד"ב: בשמו. [↑](#footnote-ref-3)
3. והך מילתא דהאיבעיא אם יש שינוי לצרורות אתיא אף דצרורות ע"י שינוי הוו תולדה דרגל, הוא מבו' כן להדיא בד' רש"י לקמן שם בהא דבעי בהיתה מהלכת במקום שא"א לה אא"כ מנתזת וכו', ופירש"י שם בתרי אנפי, חדא דמיבע"ל להצד דיש שינוי לצרורות, והב' דמיבע"ל להצד דיש העדאה לצרורות דע"י שינוי, וכתב רש"י ע"ז, אבל הראשון עיקר, ובפירש"י שלפנינו לא נתפרש טעם הא דהראשון עיקר, אך בפירש"י שעל הרי"ף שם, ובכמה כת"י שהובא בס' שנו"ס, כתב, ז"ל, דהא אמרינן לקמן דאפי' הזיק מחמת ביעוט הוי תולדה דרגל, עכ"ל, והיינו דכיון דמסקינן לקמן דהוי תולדה דרגל, ודאי דאין בזה העדאה, דכל הצד דיש העדאה לצרורות דע"י שינוי, הוא משום דהוו תולדה דקרן, - ומבו' להדיא בד' רש"י, דלפי' קמא ניחא, דאף דמסקינן דתולדה דרגל היא, שפיר י"ל דיש שינוי לרביע נזק.

   ובעיקר ד' רש"י שם ילה"ע, דהתם הק' רש"י מהא דמסקינן דתולדה דרגל היא, ואילו הכא באיבעיא דרבא הק' רש"י בכת"י רק דהיינו איבעיא דר' ירמי', ולא הק' מהא דמסקינן התם דתולדה דרגל היא, - אך נראה פשוט, דרק התם דעמדו בגמ' בתיקו, הוא דקשיא לי' לרש"י דהרי מסקינן דתולדה דרגל היא, ומה עמדו בזה בתיקו, אך באיבעיא דיש העדאה דלא עמדו בזה בגמ' בתיקו, שפיר י"ל דלרבא מיבע"ל ולר' זירא פשיטא לי', ע"ד איבעיא דרבא אם מגופו משלם, דאמרינן לעיל ד"ג: דלרב פפא פשיטא לי', ואיבעיא דרבא אם בתר מעיקרא אזלינן, דאמרינן לעיל די"ז: דלרבה פשיטא לי', וע"כ לא קשיא לי' לרש"י ע"ז, אלא דהיינו איבעיא ד' ירמי', ובגמ' לא תלי האיבעיות זב"ז, וגם לא אמרינן דמילתא דמיבע"ל לרבא פשיטא לי' לר' זירא. [↑](#footnote-ref-4)
4. והעירוני דיש ללמוד עוד לזה, ממש"כ בתור"פ ובשטמ"ק בשם הרא"ש לקמן דכ"ג., דלדעת רש"י דאם אין סתם דלתות חתורות, הו"ל משונה ותולדה דקרן, ניחא משה"ק התוס' שם דיתחייב משום תחילתו בפשיעה וסופו באונס, וכ"כ המהרש"א שם, עי' בדבריהם, - ואי נימא דאף לדעת רש"י חשיב עיקר ההיזק כהיזק דשן, והא דאינו חייב אלא ח"נ הוא משום דליכא בזה אלא פשיעה דקרן, הי' בדין דיועיל בזה דינא דתחילתו בפשיעה וסופו באונס לחייבו, ודו"ק. [↑](#footnote-ref-5)