כלים פכ_ד מי_א
קטגוריות: ש_ס / נא כלים / כלים עניינים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / כלים ב_ב

**כלים פכ"ד מי"א**

א] **המקבלין כשיעור טמאין מדרס,** הרמב"ם בפיהמ"ש כתב דשיעורן הוא החמת ד' קבין והתורמל ה' קבין כמו שנתבאר בפ"כ, וכ"כ הרמב"ם בפכ"ז מכלים ה"י, וצ"ע דלעיל רפ"כ תנן דהחמת של ז' קבין, וכ"כ הרמב"ם בפכ"ד מכלים הי"א, ובשושנים לדוד ומי"ט ומשנ"א כתבו להגי' בד' הרמב"ם של ז' קבין, וצ"ע בזה.

ב] **ושל עור הדג טהור מכלום,** מסתימת ד' הראשונים משמע דקאי אף על חמת המקבלת כשיעור דהיא טמאה מדרס, דכל שהיא עשוי' מעור הדג אינה טמאה מדרס, וכ"ה להדיא בד' הרמב"ם פ"א מכלים ה"ג דכל שבים אינו נטמא בטומאת מדרס, וכ"ה מבו' גם בפי' מהר"ם שהביא התוי"ט לעיל פי"ז מט"ו.

אמנם הנה בחזו"א סימן כ"ג סקי"ח כתב, דהרמב"ם לטעמי' בפ"א מכלים הי"ג דכל הגדל מן הארץ הוא בכלל כלי עץ, ולדידי' י"ל דהא דמפץ טמא מדרס, הוא משום דהוי בכלל כלי עץ, אך של עור הדג דאף כלי קיבול שלו טהור, אינו נטמא מדרס, ודמי לכלי גללים וכלי אבנים דממעטינן להו בתו"כ מטומאת מדרס, אך לדעת התוס' דמפץ לא חשיב ככלי עץ, ומ"מ הוא טמא מדרס, והרי דבטומאת מדרס טמאין אף מינים הטהורין בכלי קיבול, הרי דה"נ הגדל בים טמא מדרס, עכ"ד.

אך לכאו' יש להוכיח דהגדל בים אינו טמא מדרס, מהא דתנן לעיל פי"ז מי"ד דאין במה שנברא ביום החמישי טומאה, ומוכח מזה דהגדל בים אינו טמא אף בשהוא מיוחד למדרס, דאל"כ הרי נמצא דיש במה שגדל ביום החמישי טומאה, דאף דמתניתין איירי רק בטומאת כלים וכמו שפירשו הר"ש והרא"ש שם, הרי אי נימא דהגדל בים המיוחד למדרס טמא מדרס וטמא טמא מת מק"ו, הוי זה מכלל טומאת כלים, ורחוק לומר דלא איירי התם אלא בכלי קיבול הנעשין מהן ולא במדרסות.

ג] ובטעמא דמילתא דהגדל בים אינו טמא מדרס, ול"ד למפץ של שיפה וגמי דהוא טמא מדרס אף דלא חשיב ככלי עץ, כתב הרש"ש במשנתינו, דהוא משום דחשיב כדבר שאין במינו טהרה במקוה, ודמי לכ"ח שאינו טמא מדרס משום שאין במינו טהרה במקוה, וכמש"א בשבת דפ"ד:,[[1]](#footnote-2) ועיי"ש שכתב דגם רבא דמפרש בשבת טעם אחר להא דמדרס כ"ח טהור, מודה נמי דבעינן שיהא במינו טהרה במקוה, אלא לרוחא דמילתא אמר טעם אחר, עכ"ד.

עוד יל"פ בזה, דהגם דטומאת מדרס היא אף במינים שאינם מקבלים שאר טומאות, מ"מ בדבר הגדל בים שאין טהרתו משום שאינו מן המינים המקבלין טומאה, שהרי הו"ל מין א' עם הגדל ביבשה, אלא גזה"כ הוא דהגדל בים טהור, וע"כ י"ל דבזה מדמינן טומאת מדרס לשאר טומאות, וכ"כ בשיעורי הגרי"מ, והוסיף לפרש בזה, דמה"ט תנן לעיל פי"ז מי"ג דהעושה כלים מן הגדל בים וחיבר להן מן הגדל בארץ אפי' חוט אפי' משיחה טמא, ובפשוטו בשאר כלים הטהורין לא יועיל שיחבר להן חוט או משיחה ממין המקב"ט, וכאשר כ"ה משמעות ד' הרמב"ם והר"ש, אך עמש"נ לעיל שם אות ט"ו ט"ז דדעת הראב"ד והרי"ד דדינא דחיבר להן חוט ומשיחה טמא, הוא אף בשאר כלים הטהורין, ואכמ"ל, והיינו משום דאף הגדל בים הו"ל מין הראוי לקבל טומאה, אלא הוי זה דין טהרה דדבר הגדל בים, וכל שחיבר לו חוט ומשיחה מן הגדל בארץ, לי"ב לדין טהרה זו, ויש להוסיף מש"כ בשיעורי הגרי"מ לעיל שם, דמה"ט דעת ר' יהודה בתוספתא שם לפי' הגר"א דכל שבים שחיבר לו מן הגדל בארץ אפי' ממין הטהור, ה"ה טמא, והיינו משום דע"י שחיבר לו מן הגדל בארץ חזר דינו להיות כגדל בארץ, וממילא הוא מקב"ט מחמת עצמו, ועמש"נ עוד בזה לעיל שם אותיות י"ד - כ"א.

1. ועיי"ש שדן לפ"ז, דכלים העשויין מן העוף טמאין מדרס, דעוף חשיב כגידו"ק, וחשיב דיש במינו טהרה במקוה, אך בסו"ד כתב דהעיקר דלא חשיב כיש במינו טהרה במקוה, ועי' גם בס' מקור ברוך ח"א סימן י"ד שדקדק כן מל' הרמב"ם פ"א מכלים ה"ב וה"ג, ועיי"ש שרמז לישב לפ"ז ד' תוס' הרא"ש בנדה דכ"ג. דהנעשה מעצמות ועורות העוף מקב"ט, ועמש"נ בזה לעיל פי"ז מי"ד אות ד', אך לפמש"נ ללמוד ממתניתין דלעיל פי"ז דאין במה שנברא ביום החמישי טומאה, דהגדל בים אינו טמא מדרס, הרי יש ללמוד מזה דגם העשוי מן העוף אינו טמא מדרס. [↑](#footnote-ref-2)