א (א) - דעות הראשונים ביסוד פסולא דחממ_צ
קטגוריות: ש_ס / יח סוכה / סוכה פ_ק - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / שיעורים

אור ליום ד' ז' אייר תשע"ד

**א**

א] סוכה דכ"ב: ושצממ"ח כשרה, הא כי הדדי פסולה, והא תנן באידך פירקין ושחממ"צ פסולה הא כי הדדי כשרה, לא קשיא כאן מלמעלה כאן מלמטה, ופירש"י, ז"ל, הא דדייקינן כי הדדי פסולה למעלה קאי, כשיש בין קנה לקנה כמלא קנה אפילו מצומצם פסולה, לפי שחמת האויר נראית בארץ רחבה הרבה מן הצל של סכך, והא דדייקינן כי הדדי כשרה נקט שיעורי' מלמטה שחמה וצל שוין, בידוע שהקנים רחבים מן האויר, עכ"ל, וכן פירשו הר"ח והרי"ף.

והתוס' הביאו בשם ר"ת שהק' ע"ז, דרב פפא גופי' דהכא אית לי' פ"ק דעירובין פרוץ כעומד מותר, והתם נמי פסקינן הלכתא הכי, ועי' גם בבעה"מ שעמד בכעי"ז, וע"כ פירשו בע"א.

ב] והרמב"ן במלחמות כתב, ז"ל, אף לדברי רבינו הגדול ז"ל כרב פפא אתיא וכו', דכי אמרינן פרוץ כעומד מותר, ה"מ בדופן שבת ובסכך פסול דכי היכי דאגמרי' רחמנא למשה התם לא תפרוץ רובא, ה"נ אגמרי' בסוכה לא תסכך בפסול רובא, הא כי הדדי תרוייהו מותרין, אע"פ שהוא חשוב כפרוץ לענין הכשרה דסוכה, מיהו אין פסולה רבה על הכשרה, אבל באויר א"א לומר כן, שכיון שאם הם שוין מלמעלה האויר רבה מלמטה, הרי נפרץ רובה, דסוכה בצל תלה לה רחמנא והרי אין זו עשוי' לצל יומם מחורב שהרי חמה רבה עלי' מלמטה ומבטלה מתורת סוכה, ומשו"ה בעינן שוין מלמטה, עכ"ל, וכעי"ז כתב הר"ן, עיי"ש.

וביאור דבריהם, דהנה התורי"ד כתב דאין להכשיר בזה משום פרוץ כעומד, משום דחמתה מרובה מצילתה, וכל שחממ"צ ה"ה פסולה, והוכיח כן, מהא דבפחות מג' אמרי' לבוד וליכא מאן דפליג בהא דאלו הקיף דפנותי' בקנים ואין בין קנה לקנה ג"ט כשרה דאמרינן לבוד, ואבל אם סיכך בקנים רחוקים זמ"ז בפחות מג' כלום נוכל להכשירה ע"י לבוד אע"פ שחממ"צ, אלא ודאי כל היכי דחממ"צ פסולה ובכה"ג לא אמרי' לבוד, עכ"ד, וכעי"ז כתב הרא"ש בסימן ג'.

וקשיא מזה ע"ד ר"ת דס"ל דכל דהוו כי הדדי למעלה כשרה, אף אם למטה חממ"צ, ומשום דקי"ל דפרוץ כעומד מותר, ותיקשי דאם אכן ל"ב כלל שיועיל הסכך להצל, וכל דאין האויר רבה על הקנים כשרה אף דחמתה מרובה מצילתה, א"כ מ"ט אם סיכך בקנה קנה פחות מג' פסולה, ולא מכשרינן לה ע"י לבוד.

ובשפ"א כתב, דלעולם לדעת ר"ת ליכא דין בפנ"ע בסכך שיועיל הסכך להצל ולא יהא חממ"צ, ועיקר הדין הוא שלא יהא הפרוץ מרובה על העומד דהסכך, והא דלא מכשרינן בקנה קנה פחות מג' ע"י לבוד, הוא משום דנהי דלבוד הוי כסתום, מ"מ אנן בעינן להיות סתום בפסולת גורן ויקב דוקא ולכך ל"מ לבוד, ומשא"כ בכל מחיצות דעלמא ודפנות דסוכה דכשרין בכ"ד שפיר אמרינן בהו לבוד, עכ"ד.

ג] אך הדברים צ"ע, חדא, דאם אכן כל הא דל"מ קנה קנה פחות מג' ע"י לבוד, הוא משום דסתימת הלבוד לא חשיבא כפסולת גורן ויקב, א"כ הרי נמצא דכל דהוי האויר פחות מג', חשיב כמסוכך מקום זה בסכך פסול, וא"כ מ"ט גרע אויר פחות מג' מסכך פסול, דאויר אין ישנים תחתיו, וסכך פסול ישנים תחתיו, וכמו שהוכיחו התוס' לעיל די"ט. מירושלמי.

עוד צ"ע בזה, מד' התוס' לעיל ע"א, ז"ל, קנה עולה וקנה יורד וכו', משמע לפירושו דכשיש בין זל"ז ג' דפסולה לאביי, היינו מטעם חממ"צ, ולא יתכן דכיון דאי קיימה חמה בראש כל אדם היתה צילתה מרובה, אין לפסול בשביל חמה הבא מן הצד באלכסון ועושה אותה חמתה מרובה, עכ"ל, ומבו' להדיא בד' התוס', דמודו דבעינן שיועיל הסכך להצל מן החמה, ואך שנחלקו ע"ד רש"י דל"ב שיהא מיצל מן החמה הבאה מן הצד, אלא סגי במה שהוא מיצל מן החמה העומדת בראש כל אדם, דאי נימא דלדעת התוס' ליכא כלל דין בסכך שיהא צילתו מרובה, וכל עיקר הדין הוא דבעינן שיהא העומד דהסכך מרובה על האויר, א"כ אין מקום כלל לדון אם בעינן שיהא מיצל מן החמה הבאה מן הצד.

וביותר קשיא, מהא דתניא לעיל ד"ז:, חמתה מחמת סיכוך ולא מחמת דפנות, ר' יאשי' אומר אף מחמת דפנות, והתוס' שם ע"א כתבו, דלדעת ר' יאשי' ל"מ דפנות ע"י קנים הרחוקים זמ"ז פחות מג', משום דבעי אף במחיצות שיהא צממ"ח, ובפשוטו זהו עיקר הנפ"מ בדינא דר' יאשי' דחמתה אף מחמת דפנות, דמה"ט ל"מ דפנות ע"י לבוד, - והנה אי נימא דאף בסכך ל"ב כלל שיועיל להצל ולא יהא חממ"צ, וכל עיקר הדין הוא דלא יהא הפרוץ מרובה על העומד, והא דל"מ סיכוך בקנה קנה פחות מג', הוא משום דסתימת הלבוד פסולה לסיכוך דאינה פסולת גורן ויקב, א"כ מהו דקאמר ר' יאשי' דחמתה אף מחמת דפנות, ודמכח זה לא מכשרינן לדפנות ע"י לבוד, הרי אף בסכך ליכא דין בפנ"ע דלא יהא חממ"צ, וא"כ ה"נ בדפנות אין להצריך שלא יהא חממ"צ, ומ"ט לא מכשרינן להו ע"י לבוד.

והנה אמנם דעת ראבי"ה דלר' יאשי' בעינן שיהיו הדפנות מפסולת גורן ויקב, והי' מקום לומר דמה"ט הוא דל"מ לבוד, אך הנה בד' התוס' לעיל ד"ז: נחלקו האחרונים אם ס"ל כן, וגם לדעת הראבי"ה הוי זה דין נוסף, דבעינן שיהיו הדפנות מפסולת גורן ויקב, אך אי"ז עיקר דינא דר' יאשי', דעיקר דינא דר' יאשי' הוא דבעינן שלא תהא חמת הדפנות מרובה מצילתן, ומכח זה הוא דל"מ לבוד.

ד] והפשוט בזה, דאף לדעת ר"ת דכל דכי הדדי למעלה כשרה, אף דלמטה הוי חממ"צ, אי"ז משום דל"ב שיהא הסכך מיצל מן החמה, דודאי דעיקר המחיצה דסכך היא לגדור מן החמה, ואך דס"ל דכל דהסכך במקומו גודר מן החמה, סגי בהכי, ולא איכפת לן דדרך המקום הפרוץ נכנסת החמה לרוב הסוכה, דמ"מ כיון דכנגד חצי הסוכה איכא גדירה מן החמה, והוי העומד כפרוץ, ה"ה כשרה.

ואשר ע"כ הוא דל"מ סיכוך בקנה קנה פחות מג' מכח דינא דלבוד, דהגם דמכח דינא דלבוד חשיב האויר כסתום, מ"מ כיון דסתימה זו אינה גודרת כלל מפני החמה, אין תורת סכך עלי', ול"מ לזה דינא דלבוד.

ה] ובזה מתבארים ד' הרמב"ן והר"ן, דביסוד הדברים ס"ל כד' ר"ת דעיקר המחיצה דסכך היא לגדור מפני החמה, ואך דס"ל דלא סגי במה שהסכך במקומו גודר מן החמה שלא תיכנס דרך מקומו, אלא כיון דדרך האויר נכנסת החמה לרוב הסוכה, חשיבא פירצת האויר טפי מן העומד, והו"ל כפרוץ מרובה על העומד, וע"כ היא פסולה, והיינו דאף דהקנים עצמן הוו כשיעור האויר, מ"מ כיון דגדירת הקנים מועטת מפירצת האויר, חשיב כפרוץ מרובה.

ובזה מתפרש מש"כ הרמב"ן והר"ן, שאם הם שוין מלמעלה "האויר" רבה מלמטה, ולכאו' הול"ל ד"החמה" רבה מלמטה, ומהו שכתבו דהאויר רבה מלמטה, וזה מתפרש ע"פ הנ"ל, דעיקר הא דפסלינן בכה"ג, הוא משום דלמטה רבה כח פירצת האויר על הסיכוך, כיון דמכח פירצת האויר איכא רוב חמה למטה, וזהו שכתבו דהאויר רבה מלמטה.

**ב**

ו] והתורי"ד בסוגיין כתב, ז"ל, ומאי דקשיא לי' למר דהא רב פפא ס"ל פרוץ כעומד מותר אפי' גבי סכך, הנ"מ כשהי' הסכך מסוכך בסכך כשר ובסכך פסול שאין החמה נכנסת שם, אבל כשהי' חציו מסוכך וחציו אויר שהחמה נכנסת שם ומתרבת בסוכה, אין לומר שם פרוץ כעומד מותר, שהרי חממ"צ, וכל שחממ"צ אפי' אם הי' נכון שלא נכנסה אלא מחור קטן היא פסולה, שכיון שחממ"צ בטל לי' להאי סכך לגמרי כאלו אינו, תדע דהא בפחות מג' אמרי' לבוד וליכא מאן דפליג בהא דאלו הקיף דפנותי' בקנים ואין בין קנה לקנה ג"ט כשרה דאמרינן לבוד, ואבל אם סיכך בקנים רחוקים זמ"ז בפחות מג' כלום נוכל להכשירה ע"י לבוד אע"פ שחממ"צ, אלא ודאי כל היכי דחממ"צ פסולה ובכה"ג לא אמרי' לבוד, והה"נ הכא כיון דחממ"צ פסולה, "ובכה"ג לא אמרי פרוץ כעומד מותר", עכ"ל.

ועד"ז כתב הרא"ש בסימן ג', ז"ל, ונראה לי "דלא שייך להביא לכאן פרוץ כעומד", דדוקא גבי סכך פסול וסכך כשר המונחין זה אצל זה שייך להזכיר פרוץ כעומד וכו', אבל גבי סוכת סכך ואויר ניתנה הלכה שיהא הצל מרובה, וכן מצינו לענין פרוץ כעומד של דפנות מועיל קנה קנה פחות מג' אע"פ שהפרוץ מרובה, ולענין סכך אינו מועיל מפני שהחמה מרובה, עכ"ל, וביד אפרים סימן תרכ"ו מבו' שפירש לדבריו כד' הרי"ד, דהא דל"מ בכה"ג דהוו כי הדדי למעלה, הוא משום דלמטה החמה מרובה, ובסוכה ניתנה הלכה שיהא הצל מרובה, ולא תהא החמה מרובה עליו, ומש"כ הרא"ש דניתנה הלכה שיהא הצל מרובה, לאו היינו דבעינן שיהא מרובה על החמה, אלא היינו דבעינן שיהא הרבה צל, ולא תהא החמה רבה עליו.

ומבו' בדבריהם, דפליגי ע"ד הרמב"ן והר"ן שפירשו דטעם הפסול בכה"ג, הוא משום דחשיב כפרוץ מרובה על העומד, אלא הוא פסול בפנ"ע, דאף דהוי העומד כפרוץ, מ"מ כיון דחממ"צ ה"ה פסולה, וזה מבו' ממש"כ הרי"ד דבכה"ג לא אמרינן פרוץ כעומד מותר, ומבו' דאין טעם הפסול משום דחשיב כפרוץ מרובה על העומד, אלא אף דחשיב דהפרוץ הוא כהעומד, אפה פסול, וכ"ה מבו' גם בל' הרא"ש דל"ש להביא לכאן פרוץ כעומד, והרי דהפסול הכא אי"ז מכח הא דבעינן שלא יהא הפרוץ מרובה על העומד, והוכיחו לזה מהא דל"מ סיכוך בקנה קנה פחות מג', ולא מכשרינן לי' ע"י לבוד.

ז] ובביאור דבריהם נראה, דפליגי ביסוד הדברים ע"ד אידך קמאי, וס"ל דעיקר המחיצה דסכך אינו לגדור מן החמה, אלא איכא דין בפנ"ע דבעינן גג לסוכה, כ"ה דבעינן דפנות, וע"כ מן הדין הי' להכשיר סיכוך בקנה קנה פחות מג' מכח דין לבוד, אף דאין סתימת הלבוד מועלת לגדור מן החמה, ומהא דלא מכשרינן בכה"ג יש ללמוד דאיכא דין בפנ"ע בסיכוך שיועיל להצל מן החמה ולא תהא חממ"צ, וכל שאינו מועיל להצל מן החמה, אין חשיבות סכך עליו, וה"נ יש לפסול בדהוי הסכך והאויר כי הדדי, כיון דלמטה הוי חממ"צ.

ח] ונמצא דאף דשוו הרמב"ן והר"ן עם הרי"ד והרא"ש בדינא, דכל דהוי כי הדדי למעלה ולמטה הוי חממ"צ פסולה, מ"מ חלוקים הן בטעמיהן, דלדעת הרמב"ן והר"ן הוא, משום דעיקר המחיצה דסכך היא לגדור מן החמה, וכל דמכח פירצת האויר רבה החמה על הצל למטה, הו"ל כפרוץ מרובה על העומד, ולדעת הרי"ד והרא"ש הוא משום דאיכא דין בפנ"ע בסיכוך, שלא יהא חממ"צ.

ובזה מתפרש הא דהרי"ד והרא"ש הוכיחו כיסוד דבריהם מהא דל"מ סיכוך בקנה קנה פחותת מג' אף דהוי זה לבוד, והרמב"ן והר"ן לא הביאו מזה, והיינו משום דלהרמב"ן והר"ן הא דל"מ לבוד, הוא משום דעיקר המחיצה דסכך היא לגדור מן החמה, וסתימה דלבוד דאינה גודרת מן החמה ל"מ מידי, ואין ללמוד מזה, דכל דפירצת האויר למטה רבה על החמה, ה"ה פסולה, - ויש להוסיף, דאלמלי הא דסתימה דלבוד ל"ה כעומד כלל לענין סיכוך, לא הי' לנו לפסול מכח הא דהחמה רבה מלמטה על הצל, דכל הא דפסלינן בכה"ג, הוא רק כשהחמה רבה מכח "הפירצה", דבכה"ג חשיב דהפרוץ מרובה על העומד, אך בכה"ג דלבוד, הרי דאם אך הי' הלבוד חשיב כעומד הראוי לסכך בו, לא הי' לנו לפסול מכח מה דהחמה למטה מרובה על הצל, שהרי הסוכה כולה מסוככת למעלה, ולי"ב פירצה כלל, ודו"ק.

אך הרי"ד והרא"ש שהביאו מהא דל"מ לבוד, הוא משום דס"ל דעיקר המחיצה דסכך אינה לגדור מן החמה, וע"כ מהא דל"מ סיכוך ע"י לבוד, יש ללמוד דאיכא דין בפנ"ע בסכך שיועיל להצל מפני החמה ולא תהא חממ"צ, וע"כ מכח זה יש לפסול אף היכא דהוי כי הדדי למעלה, כיון דלמטה הוי חממ"צ.

ט] ואמנם צ"ע בזה בד' הרי"ד והרא"ש, דהרי ליכא אלא חד קרא דבעינן סככה, ולחד מ"ד סככה ל"ב קרא, ומהיכ"ת נימא דאיכא ב' דינים בסיכוך, חדא דבעינן שיהא סיכוך ע"ג הסוכה, דומיא דהא דבעינן דפנות, ועוד, דבעינן שיהא הסיכוך מיצל מפני החמה ולא תהא חממ"צ.

אך באמת מצינו דכוותה לדעת ר' יאשי' לעיל ד"ז: דאף בדפנות בעינן שיהא צממ"ח, ולכאו' ודאי דגם לדעת ר' יאשי' אין עיקר דינא דדפנות לגדור בפני החמה, ומודה למש"כ הראשונים לעיל ד"ד: דסוכה מצותה בדפנות, ומכח זה בעינן דפנות סמוכות לסכך, ואך דכיון דקריי' רחמנא סככה, בעינן שיהיו הדפנות כסכך ולא יהא חממ"צ, וה"נ י"ל גם בסכך גופי', דאין עיקר דינו לגדור מפני החמה, אלא כ"ה דסוכה מצותה בדפנות, ה"נ מצותה בסכך, ואך דאית בי' דין נוסף, דבעינן שיהא מיצל מפני החמה ולא תהא חממ"צ.

י] ויש להוסיף בזה, דבאמת אי"ז ב' דינים דלא שייכי אהדדי, דהנה הרי אף לדעת ר' יאשי' דדפנות כסכך בעינן וכל דחממ"צ פסולות, הרי מ"מ מודה דל"ב דופן ברוח רביעית, ואף דחממ"צ לא איכפת לן, והיינו משום דהא דחמתה מחמת דפנות פוסלת, לאו היינו דדינא הוא שתהא הסוכה צממ"ח מסביבותי', אלא הוי זה דין בהדפנות, דאותם הדפנות דבעינן להו להכשר הסוכה, בעינן שיהיו מסככין ולא תהא חמתן מרובה מצילתן, אך ברוח רביעית דל"ב דפנות, ליכא גם להך דינא דחממ"צ.

ולפ"ז נראה דה"נ הוא בסכך, דכל עיקר הך דינא דבעינן שיהא הסכך מיצל על הסוכה ולא תהא חממ"צ, הוא מכח זה דלהכשר הסוכה בעינן סיכוך, כ"ה דבעינן דפנות, ובזה הוא דנאמר דינא דחממ"צ, דאותו הסיכוך דבעינן להכשר הסוכה, בעינן שיהא מיצל על הסוכה ולא תהא חממ"צ, אך אלמלי הא דהוה בעינן סיכוך להכשר הסוכה, ל"ה פסלינן מכח הא דחממ"צ, וז"ב.

יא] וכד' הרי"ד והרא"ש בזה, משמע מד' הרמב"ם בפ"ה מסוכה הי"ט, ז"ל, אם יש בכל האויר ככל מקום המסוכך ה"ז פסולה, מפני שחמתה תהיה מרובה על צלתה, "וכל שהחמה מרובה על הצל אינו סכך", עכ"ל, ומ' דהא דפסלינן בכה"ג, הוא משום דאיכא דין בפנ"ע דכל שהחמה מרובה על הצל אינו סכך, וע"כ הגם דיש בהסכך כשיעור, מ"מ אין תורת סכך עליו.

וכ"נ גם מד' הריטב"א לעיל דט"ו., ז"ל, ולא עוד וכו' אפי' הוי פחות מג' דהוי כלבוד, מ"מ הא בעינן צממ"ח וליכא וכו', דמיפסלא סוכה באויר פחות מג', דשאני התם דבעינן צממ"ח, עכ"ל, ונראה להדיא בדבריו כד' הרי"ד והרא"ש, דכל הא דל"מ סכך ע"י לבוד, הוא משום דאיכא דין בפנ"ע בסיכוך שיהא צממ"ח, - וכ"ה גם בדבריו לעיל ע"א, ז"ל, ואע"ג דמסכך וכו' פסולה ואפילו אין ביניהם ג"ט דאמרינן לבוד ל"מ הכא לאצולי מיד חמה המרובה על הצל, עכ"ל.

**ג**

יב] ומצינו כמה נפ"מ בפלוגתת הראשונים בזה, חדא, דהנה הרמב"ן במלחמות כתב, ז"ל, אבל באויר א"א לומר כן שכיון שאם הם שוין מלמעלה האויר רבה מלמטה הרי נפרץ רובה וכו', ומשו"ה בעינן שוין מלמטה וכו', "ואזדא ר"פ לטעמי'", עכ"ל.

ומ' בד' הרמב"ן, דכל הא דמכשרינן בכה"ג דלמטה הוי כי הדדי, הוא רק לר"פ לטעמי' דפרוץ כעומד מותר, אך לדעת ר"ה ברי' דר' יהושע דפרוץ כעומד אסור, בעינן שיהא הרי דכל דלמטה הוו החמה והצל כי הדדי, ה"ה פסולה, משום דחשיב דהוי הפרוץ כעומד.[[1]](#footnote-2)

אך הר"ן כתב, ז"ל, ולר"ה ברי' דרב יהושע דאמר פרוץ כעומד אסור, סגי לי' בכי הדדי מלמטה, משום דלמעלה עומד מרובה ומלמטה נמי הויא כי הדדי, עומ"ר על הפרוץ מחשיב לי', עכ"ל, והיינו דכיון דהא דכשחממ"צ מלמטה פסולה, אי"ז משום דאיכא דין בפנ"ע בצל הסוכה שלא יהא פרוץ מרובה על העומד, אלא הוא משום דכל דחממ"צ למטה, חשבינן דפירצת האויר מרובה על העומד, ע"כ שפיר יש להכשיר בגונא דלמעלה העומ"ר על האויר ולמטה הוו כי הדדי, אף לדעת ר"ה ברי' דר' יהושע, משום דבכה"ג אלים כח העומד מכח הפרוץ, כיון דלמעלה הוי העומ"ר, וגם למטה אין פירצת האויר מרובה, אך אם הי' דין בפנ"ע בצל הסוכה שלא יהא פרוץ מרובה, ולדעת ר"ה ברי' דר' יהושע בעינן שיהא העומד מרובה, הרי דהי' לנו לפסול לדעתו כל דלמטה הוו כי הדדי, ול"מ מידי הא דלמעלה הוי העומ"ר.

יג] והנה אמנם כ"ז ניחא להר"ן לטעמי', דהא דכשחממ"צ למטה פסולה, הוא משום דמכח זה חשיב דפירצת האויר מרובה, וע"כ שפיר י"ל דכל דלמעלה הוי העומ"ר ולמטה הוו כי הדדי כשרה אף לר"ה ברי' דר"י, אך לדעת הרי"ד והרא"ש דהא דכשחממ"צ למטה פסולה הוא משום דאיכא דין בפנ"ע בסכך שיועיל להצל מן החמה ולא תהא החמה מרובה, לכאו' הי' בדין דלדעת ר"ה ברי' דר' יהושע דפרוץ כעומד אסור, ניבעי שיהא הצל מרובה על החמה, וכל דלמטה הוו החמה והצל שוין פסולה.

אך ראיתי בכ' הגרא"א שכתב, דאדרבה לדעת הרי"ד והרא"ש לא תלי זה כלל בפלוגתא דר"פ ור"ה ברי' דר' יהושע, דהרי לדעתם הא דפסלינן היכא שהחמה למטה מרובה על הצל, אי"ז כלל מכח דינא דפרוץ מרובה על העומד, אלא הוא דין בפנ"ע שנאמר בסיכוך, דבעינן שלא תהא חמתו מרובה מצילתו, וכל דחמתו מרובה מצילתו אין עליו תורת סכך, וע"כ גם למ"ד דפרוץ כעומד אסור, אין לפסול אלא היכא דלמטה הוי חמתה מרובה מצילתה.

יד] ויש להוסיף בזה, מש"כ רש"י במשנתינו דהא דחממ"צ פסולה הוא משום דהמיעוט בטל ברוב וה"ה כמי שאינו, ולפ"ד הרי"ד והרא"ש יל"פ בזה, דלעולם עיקר דינא דפרוץ מרובה על העומד פסול, אי"ז משום דהמיעוט בטל ברוב, אלא הוא משום דבעינן גדירת מחצה, וגדירת מיעוט ל"מ, ומה שהוצרך רש"י לה"ט דהמיעוט בטל ברוב, הוא לפרש טעם הך דינא דכל דחממ"צ פסולה, אף אם איכא שיעור עומד, שהרי אף אם חממ"צ מ"מ חשיב ככולו עומד מדינא דלבוד, והא דל"מ הוא משום דאיכא דין בפנ"ע שיהא הצל מרובה וכל דחממ"צ פסולה, וע"ז הוא שפירש"י דהוא משום דהמיעוט בטל ברוב וה"ה כמי שאינו, והיינו דאלמלי הא דחשיב המיעוט כמי שאינו, שפיר הי' לנו להכשיר בכה"ג, דאף דדינא הוא דאין הסכך כשר אלא כשהוא מיצל על הסוכה, מ"מ כל שהוא מיצל עלי' במקצת, סגי בהכי לחשבו כסכך, וכל הא דל"מ בכה"ג דחממ"צ, הוא משום דלא חשיב כלל כמיצל על הסוכה, משום דהמיעוט בטל ברוב וה"ה כמי שאינו.

ולפ"ז נראה, דכיון דכל הא דל"מ הסיכוך דחממ"צ, הוא משום דלא חשיב כמיצל כלל דהמיעוט בטל ברוב וה"ה כמי שאינו, ע"כ בזה לכו"ע אין לפסול אלא כשהחמה רבה על הצל, אך כל דהוו כי הדדי, ואין הצל בטל בחמה, ה"ה כשרה.

**ד**

טו] עוד נפ"מ בזה, דהנה בעיקר משה"ק ר"ת ע"ד רש"י דקי"ל דפרוץ כעומד מותר, צריך פירוש, שהרי בד' רש"י נתפרש דטעם הפסול בכה"ג הוא משום לפי שחמת האויר נראית בארץ רחבה הרבה מן הצל של סכך, והרי להדיא דלעולם ביסוד הדין הי' לנו להכשיר כל שהסיכוך והאויר הוו כי הדדי, והיינו משום דפרוץ כעומד מותר, והא דפסלינן בכה"ג הוא משום דלמטה החמה מרובה, וא"כ מאי קשיא לי' לר"ת ע"ז מהא דקי"ל דפרוץ כעומד מותר,[[2]](#footnote-3) ואם ס"ל דאין מקום לדון לפי הצל שלמטה, הו"ל להקשות ע"ד רש"י מסברא.

אמנם הנה ז"ל ר"ת בספה"י סימן שס"ח, והשתא וכו' ורב פפא דאמר לעיל פרוץ כעומד מותר "אפי' בסכך גופי'" והכא קאסר, עכ"ל, ומבו' בד' ר"ת, דעיקר הא דקשיא לי', הוא מהא דר"פ ס"ל דפרוץ כעומד אף בסכך, וכ"ה בתורי"ד ובחי' הריטב"א בסוגיין.

ונראה בביאורו, דס"ל לר"ת, דאם היכא דלמעלה הוו כי הדדי פסולה, משום דהחמת האויר נראית בארץ רחבה הרבה מן הצל, הי' בדין דאף אם סיכך במחצה סכך כשר ומחצה סכך פסול, תהא פסולה, שהרי הסכך הכשר בפנ"ע הוי חממ"צ, ומה דמכח הסכך הפסול אין החמה נכנסת שם, ל"מ מידי, וזהו שהוכיח ר"ת מזה, דכל דכי הדדי למעלה כשרה, אף אם חמת האויר נראית בארץ רחבה מן הצל.

וכיסוד הדברים מצינו גם בד' הרמב"ם בפ"ה מסוכה הט"ז, ז"ל, ואם הי' זה כמו זה בצמצום, אע"פ שאין במקום אחד ג', ה"ז פסולה, מפני שסכך פסול כפרוץ הוא נחשב, עכ"ל, ועי' במ"מ שם שכתב, דאף דקי"ל דפרוץ כעומד מותר, מ"מ כיון דסכך פסול הוא כפרוץ, דמי להיכא דיש סכך כשר ואויר כי הדדי דפסולה משום דלמטה חממ"צ, וזה כיסוד ד' ר"ת, דאין לחלק בין מחצה סכך ומחצה אויר, למחצה סכך כשר ומחצה סכך פסול, ופירש הרמב"ם דהוא משום דסכך פסול כפרוץ הוא נחשב.[[3]](#footnote-4)

טז] ובדעת ש"ר דס"ל דאף דהיכא דהוי הסכך והאויר כי הדדי פסולה, מ"מ במחצה סכך כשר ומחצה סכך פסול כשרה, ולא אמרינן דכיון דהסכך הכשר בפנ"ע הוי חממ"צ ה"ה פסולה, מבו' בדבריהם דהיינו משום דהיא מסוככת חצי' בסכך פסול, ואין החמה נכנסת משם, וע"כ היא כשרה.

ובאבנ"ז סימן תס"א סק"ד פירש לדבריהם דכיון דאם ינטל הכשר הוי חממ"צ ועכשיו הוי כולו צל, נמצא הכשר עשה רוב הצל, ואף דגם הפסול עשה רוב צל, הו"ל כזה אינו יכול וזה אינו יכול דחשיב כאילו כל אחד עשה כל המעשה, ועיי"ש במש"כ לפקפק בזה, - ובחזו"א סימן ק"נ סקי"א פירש דהוא משום דכל שהיא מסוככת כולה ועושין שניהם כל הצל, נמצא שסכך הכשר עשה מחצה, וקי"ל דפרוץ כעומד מותר.

יז] ונראה דלדעת הרמב"ן והר"ן א"צ לכ"ז, דכיון דלדעתם ליכא דין בפנ"ע שלא תהא החמה מרובה מן הצל, והא דכד הוו כי הדדי פסולה, הוא משום דבכה"ג פירצת האויר מרובה על גדירת העומד, הרי דכ"ז הוא במחצה סכך ומחצה אויר, אך במחצה סכך כשר ומחצה סכך פסול, הרי אין פירצת הסכך הפסול מרובה על גדירת הסכך הכשר, וע"כ הו"ל עומד כפרוץ וכשר.

והנה אמנם הי' מקום לומר דסכך פסול כמאן דליתא דמי, וממילא דאף דבפועל אין החמה נכנסת לשם, מ"מ כיון דאילו ל"ה שם סכך פסול היתה החמה נכנסת לשם ופירצת האויר מרובה על הסכך, ל"מ מה שסיכך בסכך פסול, דומיא דהא דפסלינן במחצה סכך ומחצה אויר אף בעשתרות קרנים, הגם דבפועל אין החמה נכנסת לשם.

אך נראה דאי"ז כן, דודאי דאין דנים לסכך פסול כמאן דליתא, שהרי לדעת רבים מקמאי אויר פחות מג' אין ישנים תחתיו, וסכך פסול ישנים תחתיו, והרי דלא חשבינן להסכך הפסול כמאן דליתא, והא דפסלינן בגונא דרוב הסיכוך הוא סכך פסול, הוא משום דכ"ה דאויר חשיב כפירצה בסיכוך, גם סכך פסול חשיב כפירצה בסיכוך, וכל שהפרוץ מרובה על העומד פסול, וב? נת' ללמוד כן מד' הריטב"א בעירובין דט"ו:, עיי"ש, אך כל דסיכך במחצה סכך כשר ומחצה סכך פסול, ואין הפרוץ דהסכך פסול רבה על העומד דהסכך כשר, ה"ה כשרה.

יז] ונראה לפ"ז דהרמב"ם דס"ל דבמחצה סכך כשר ומחצה סכך פסול ה"ז פסול, אזיל לטעמי' שנת' לעיל סקי"א בדעתו דס"ל דהא דהיכא דכי הדדי למעלה פסול, הוא משום דאיכא דין בפנ"ע בסכך שלא תהא חממ"צ, וע"כ שפיר י"ל, דאף במחצה סכך כשר ומחצה סכך פסול, כיון דהסיכוך הכשר בפנ"ע הוי חממ"צ, ה"ז פסול.

יח] ויש להוסיף עוד בזה, דהנה בחי' הריטב"א לעיל ד"ט: כתב בטעם הא דבמקרה בשפודין אם יש ריוח ביניםה כמותן כשרה, ז"ל, דלא אמר רחמנא דליעביד צממ"ח מסכך כשר אלא שתהא צממ"ח ולא יהא בה אויר כסכך ולא יסכך ברוב סכך פסול, עכ"ל, וכעי"ז כתב הריטב"א לעיל דט"ו., ז"ל, וכבר פרישנא דאע"ג דליכא רוב צל מסכך כשר, כיון דכולה בכלל צממ"ח וליכא במקום אחד סכך פסול אלא בפחות מג' ולעולם לא יהא ראשו ורובו תחת צל פסול בהכי אכשרה רחמנא, עכ"ל.

ובפשוטו מבו' בדבריו, דדינא דצממ"ח מתקיים אף בדהוי הצל בצירוף הסכך הפסול, ול"ב שיהא הצל רק ע"י הסכך הכשר, וכפי הנראה למד לזה מהא דבמחצה סכך כשר ומחצה סכך פסול כשרה, אף דהסכך הכשר בפנ"ע הוי חממ"צ, וכ"ה גם בד' המאירי לעיל ד"ט: בשם יש פוסקין, עיי"ש.

ולפמש"נ נראה, דהריטב"א לטעמי' אזיל, שנת' לעיל סקי"א בדעתו דס"ל דאיכא דין בפנ"ע בסכך שלא תהא חממ"צ, וע"כ הי' לנו לפסול במחצה סכך כשר ומחצה סכך פסול, כיון דהסכך הכשר בפנ"ע הוי חממ"צ, וכל הא דמכשרינן בכה"ג הוא משום דהסכך הפסול מצטרף לדינא דצממ"ח.

יט] ונראה עוד, דעיקר מש"כ הריטב"א דדינא דצממ"ח מתקיים בצירוף הסכך הפסול, אינו מתישב רק לטעמי' דאיכא דין בפנ"ע בסיכוך שלא יהא חממ"צ, וע"כ שפיר י"ל דאף הסכך הפסול מצטרף לכך, שהרי אף הסכך הפסול הוי מכלל הסיכוך, וכמש"נ לעיל סקי"ז, אך לדעת הרמב"ן והר"ן דליכא דין בפנ"ע בסיכוך שלא יהא חממ"צ, ועיקר דינא דחממ"צ הוא דכל שהחמה מרובה על הצל, הוי פירצת האויר מרובה על העומד, הרי ודאי דכיון דהסכך הפסול חשיב כפרוץ, אינו מצטרף לאשוויי צממ"ח, ואם הוה משכחת גוונא דהסכך הפסול והסכך הכשר שוין, וצל הסכך הפסול מרובה על צל הסכך הכשר, היתה הסוכה פסולה, ודו"ק.

?אך עמש"נ? מד' הריטב"א והר"ן דאף סכך פסול מצטרף להכשר הסוכה, וכל דבסיכוך הכללי הוי העומד דסכך כשר מרובה על הפרוץ דסכך פסול, אף דאם נצרף הסכ"פ עם האויר הוי רוב, מ"מ ה"ה כשרה, ולפ"ז יש לדון במש"נ כאן?.

**ה**

כ] עוד נפ"מ בזה, דהנה לעיל ע"א מפרשינן דסוכה המדובללת הוא קנה עולה וקנה יורד, ופירש"י, ז"ל, שלא השוה הסכך להשכיב הקנים זה אצל זה אלא אחד למעלה ואחד למטה ומתוך כך חממ"צ, ואשמעינן מתניתין דאמרינן כל שאילו היו מסוככין בשוה היתה צממ"ח כשרה, עכ"ל.

והתורי"ד שם כתב ע"ז, ז"ל, ואינו נ"ל להכשיר אף על פי שחממ"צ, דאם חמתה מרובה בטל לי' סכך לגמרי ואינו מועיל כלום, עכ"ל, והטור בסימן תרל"א הביא פלוגתת רש"י והרי"ד, וכתב ע"ז, ז"ל, והכי מסתברא שא"א להכשיר סוכה שחממ"צ, שהרי קנים שאין ביניהם ג' חשובין כסתום ואפ"ה לא חשיבי להכשיר בסכך, ועיי"ש שכתב די"ל דכיון שיש כאן צל מרובה כשהשמש עומד באמצע השמים רק כשנוטה לצדדין אז החמה מרובה, קרי' בי' שפיר צממ"ח, וכן דעת ר"י, עכ"ד, אך בד' רש"י מבו' דלעולם בהך גוונא דקנה עולה וקנה יורד הוי חממ"צ, והא דמכשרינן בזה הוא משום דאם היו מסוככין בשוה הי' צממ"ח.

ובחי' הריטב"א שם כתב, ז"ל, ויש מכשירין אפילו בחממ"צ, כיון שאילו נתחבטו הוי צממ"ח, ואע"ג דמסכך בקנים או בשפודין שיש ריוח ביניהן כמותן אם לא סיכך בנתיים פסולה ואפילו אין ביניהם ג"ט דאמרינן לבוד ל"מ הכא לאצולי מיד חמה המרובה על הצל כדפרישנא לעיל, התם הוא שאין שם סכך ראוי לעשות צל כראוי, אבל הכא שיש כאן סכך מרובה וכו', והוא הנכון, עכ"ל, ומבו' דביסוד הדברים ס"ל כדעת הרי"ד והטור, דכ"ה דל"מ סיכוך דקנה קנה פחות מג', משום דחממ"צ, ה"נ הי' לנו לומר דל"מ סיכוך דקנה עולה וקנה יורד, והא דמהני בכה"ג, הוא משום דיש כאן סכך מרובה הראוי להצל, וסגי בהכי, ואזיל הריטב"א לטעמי' בריש מכילתין דסגי במה דהסכך מרובה וראוי להצל.

כא] ונראה דהני קמאי אזלי לטעמייהו, דס"ל דאיכא דין בפנ"ע בסיכוך שלא יהא חממ"צ, ומכח זה הוא דל"מ סיכוך ע"י לבוד, וע"כ יש לפסול בקנה עולה וקנה יורד, כל דחמתה מרובה מצילתה, - ואף הריטב"א שהכשיר בזה, הוא רק משום דיש סכך מרובה הראוי להצל.

אך לדעת הרמב"ן והר"ן דליכא דין בפנ"ע בסיכוך שלא יהא חממ"צ, והא דפסלינן בגונא דהוו למעלה כי הדדי ולמטה חממ"צ, הוא משום דבכה"ג חשיב דפירצת האויר מרובה על העומד, הרי נראה דכ"ז הוא היכא דאיכא ע"ג הסוכה פירצת אויר והחמה רבה על הצל מכח פירצת האויר, אך בכה"ג דקנה עולה וקנה יורד, כיון דאמרינן לבוד וחבוט רמי, וחשיב דהוי הסיכוך בשוה, נמצא דליכא פירצה כלל בהסיכוך, שהרי דין הסיכוך הוא לסכך מעל הסוכה, וכל דאמרינן לבוד וחבוט רמי וחשיב דהוי הסיכוך בשוה, נמצא דאיכא סיכוך ע"פ כל הסוכה, ואין בו פירצה כלל, וע"כ אף שנכנסת החמה בהסיכוך דרך הרוחים שבין חלקי הסיכוך, אי"ז פוסל, - והנה אמנם הר"ן לעיל שם כתב די"א דלא מכשרינן בקנה עולה וקנה יורד, אלא בדהוי השתא צממ"ח, וצ"ל דס"ל דגם הרוחים שבין חלקי הסיכוך חשיבי כפירצה בהסיכוך, וצ"ע.

**ו**

כב] עוד נפ"מ בזה, לדעת ר' יאשי' לעיל ד"ז: דכל שהדפנות חממ"צ פסולה, והנה בסוכה שיש בה זע"ז בגובה י', ויש חלון ע"פ כל הדופן בגובה ג' טפחים חסר משהו, כמדומה דבשעה שהחמה היא מן הצד כנגד החלון, מרובה החמה שבסוכה על הצל, דכ"ה דבשחרית וערבית הצל מאריך הרבה, ה"נ במקום הפרוץ החמה מאריכה, וצ"ע אם בכה"ג פסולה הסוכה משום חממ"צ.

והנה לדעת ר"ת ודעימי' דכל שבמקום הסיכוך הוי עומד כפרוץ ה"ה כשרה אף אם בקרקע הוי חממ"צ, הרי ודאי דאף בכה"ג היא כשרה, ומקום הנידון בזה הוא לדעת ש"ר דאף אם במקום הסיכוך הוי עומד כפרוץ, מ"מ כל שבקרקע הוי חממ"צ פסולה, ולפ"ז י"ל דאף בכה"ג דהדופן העומד מרובה הרבה על הפרוץ, מ"מ כיון שבשעה שהחמה כנגד החלון, הוי חממ"צ בקרקע, ה"ה פסולה.

כג] ונראה דנידו"ז תליא בפלוגתת הראשונים, דהאמנם לדעת הרי"ד והרא"ש ודעימייהו דהא דפסלינן היכא דבקרקע הוי חממ"צ הוא משום דאיכא דין בפנ"ע בסיכוך שלא יהא חממ"צ, וה"נ לדעת ר' יאשי' דאף בדפנות בעינן שלא יהא חממ"צ, יש לפסול בכה"ג שיש חלון בדפנות ומכח זה הוי חממ"צ בקרקע.

אך לדעת הרמב"ן והר"ן דהא דפסלינן היכא דבקרקע הוי חממ"צ, הוא משום דחשיב דפירצת האויר מרובה על העומד, הרי נראה דהגם דבשעה שהחמה היא כנגד החלון הוי החמה שבסוכה מרובה על הצל, מ"מ כיון שבשעה שהחמה היא כנגד העומד שבדופן, הוי הצל שבסוכה מרובה על החמה, לא חשיב דפירצת האויר מרובה על גדירת העומד, וה"ה כשרה, וצ"ע עוד בזה.

1. ולא נתפרש בד' הרמב"ן, היאך יתישב לד' ר"ה ברי' דר' יהושע הא דתנן דחממ"צ פסולה, דמשמע דכי הדדי כשרה, - ועד"ז צ"ע לפי' ר"ת ודעימי' לקמן שם, דהא דמשני כאן מלמעלה כאן מלמטה, היינו דהא דתנן דחממ"צ פסולה הא כי הדדי כשרה, הוא מלמעלה, דכל דמלמעלה הוו כי הדדי כשרה משום דפרוץ כעומד מותר, וצ"ע היאך יתישב הך מתניתין לדעת ר"ה ברי' דר"י דפרוץ כעומד אסור, וכבר עמד ע"ז הערול"נ לקמן שם. [↑](#footnote-ref-2)
2. והנה אמנם היראים במ' תכ"א הביא בשם רש"י בע"א, ז"ל, פירש"י ז"ל מלמעלה פסולה דהוי פרוץ כעומד, מלמטה כשרה דעומד מרובה על הפרוץ שהחמה מתפשטת על הקרקע וכשהיא שוה למטה בידוע שהעומד מרובה למעלה וכו', עכ"ל, ולפ"ז מבו' בד' רש"י דפרוץ כעומד ל"מ בסיכוך, ושפיר קשיא ע"ז דר"פ גופי' ס"ל דפרוץ כעומד מותר, אך לפי הנוס' שלפנינו בד' רש"י, הרי נתפרש דהא דפסולה בכה"ג דכי הדדי מלמעלה, הוא משום דהחמה מרובה מלמטה, וצ"ב דא"כ מאי קשיא לי' לר"ת ע"ז מהא דס"ל לר"פ דפרוץ כעומד מותר. [↑](#footnote-ref-3)
3. ועי' גם במאירי לעיל ד"ט: שכתב כן, עיי"ש באורך, ועיי"ש שכתב די"א דבריוח ביניהם כמותם כשרים, הואיל והריוח שביניהם נתמלא בסכך כשר וכדעת ר"פ שאמר פרוץ כעומד מותר וכו', ולדעה זו אתה צריך לומר שרוב צל אף ע"י צירוף הפסול כשר, עכ"ל. [↑](#footnote-ref-4)