קעז כד-לב
קטגוריות: שו_ע / יורה דעה / הלכות רבית - הרב יהושע ננקנסקי

**קעז כד-לב**

**[כד-כח נלמד בעבר]**

**סכ"ד**

★מקור הדברים הם בגמ' [סח:] "אמר רבא לית הלכתא כשטרא מחוזנאה".

ונאמרו בסוגיא זו כמה פירושים.

עי' רמב"ם [פ"ה י].

ועי' שטמ"ק בשם הראב"ד.

ועי' טור מקורו ברא"ש [שו"ת הרא"ש פח-ז, פט-ח].

★לא יצרף הרווח עם הקרן ויעשה כולו קרן.

לרש"י נתן מאה למחצית שכר ומשערין שבמשך השנה ירויח שישים, וא"כ מגיע לבעלים שלושים [חצי מהרווח] לא יכתוב שטר שהמתעסק חייב מאה שלושים לזמן פלוני דשמא לא ירוויח.

ובחכמ"א [קמב-יב] פירש וז"ל: "הנותן מאה זהובים לעיסקא ונתפשר עמו ליתן י"ב זהובים לשנה בעד השבועה, אסור לכתוב בשטר העיסקא קבלתי מפלוני מנה למחצית שכר, וקניתי ממנו הרווח בעד י"ב זהובים ולא אשבע, והרי אני חייב לו קי"ב זהובים, אע"פ שזה דומה לקונה ממנו הספק דמאן יאמר שירויח ונמצא נותן ריבית".

וע"ע בינת אדם [י] שמקור הדברים הם מהראב"ד בשטמ"ק.

★ונמצא נוטל ממנו ריבית

עי' דרישה דחשיב ר"ק.

★עי' ב"י בשם הריטב"א דאם מניח שטר ביד שליש אין את החשש ושרי.

ובב"ח ובש"ך דה"ה התנה בפני עדים מהני, דתו ליכא למיחש.

ובט"ז [לג] פליג דעדים לא מהני.

ובחכמ"א מיקל לעת הצורך.

**סכ"ט**

★עי' רא"ש [לט,מ] א. דאסור לו להתעסק בדברים אחרים דגורם לו להתבטל מעסק החנות.

ב. דאם קנה דבר אחר והרוויח השכר לאמצע, וביאר הרא"ש דכאילו הלווה המתעסק את הכסף לנותן לצורך העיסקא.

וע"ע בנתיה"מ [קעו כ].

ויל"ע אם הפסיד מה דינו, שהרי מתעסק ששינה והפסיד ההפסד על המשנה וכשירוויח הרווח לאמצע, א"כ יל"ע הכא.

**ס"ל**

**להבנת סעיפים ל, לא נצרך ללמוד קד: אמרי נהרדעאי וכו'.**

★הא דאינו יכול להוציא החצי לצרכיו הפרטיים

עי' ברש"י "דמתוך שהתעסק גם במחצית שלו יטרח ויתעסק יפה".

ובתוס' דמעונין שהקרן יהיה קיים ויהיה לו על מה לסמוך.

וע"ע בט"ז [ט].

ויל"ע אי מהאי טעמא לא חשיב כהלוואה גמורה, או דהוה הלואה רק הלווה לו בתנאי זה, והספק הנ"ל יבואר עוד לקמן בסעיף ל"א.

★וכן אינו יכול לומר אתעסק בחצי שלי.

והיינו כנ"ל או דאין כאן חצי הלוואה ממש ולכן לא יכול לחלוק, או דיש כאן הלוואה רק לא ניתן לו על דעת שיחלוק.

**סל"א**

★הא "דאין נעשה מטלטלין אצל בניו".

רש"י "היות ואינו רשאי להוציאה עיקר סמיכתו עליה כמקרקעי" [ובעצם זה הלוואה גמורה, רק מפני דבר חיצוני יכול לגבות דעיקר סמיכתו עליה].

ולרי"ף אין כאן הלוואה גמורה אלא נשאר עדיין ברשות נותן.

כל הנ"ל מדין דגמ', לאחר תקנת הגאונים שבעלי חובות גובים ממטלטלין דיתמי אין נפק"מ בהנ"ל.

וכתב הרי"ף דיש נפק"מ דהנותן קודם לבעלי חובות. [וזהו מקור דברי השו"ע].

כל הנ"ל להבנת הרי"ף דאין כאן מילווה גמור ונשאר עדיין בבעלות הנותן, ולכן קודם לבעלי חובות.

ולדעת רש"י לכאו' אין סברא שהנותן קודם לבעלי חובות.

★ויש עדים שמעות אלו הם מזה העסק.

ואם אין כאן עדים אינו נוטל רק בשבועה, וגם כשישבע אינו נוטל רק מחצה מילוה, אבל חצי הפקדון אינו נוטל אפי' בשבועה, **וטוענים ליתומים החזרתי**. עי' חו"מ [קח-ד].

וכן בחלק הרווח טוענים ליתומים אולי האבא לא הרוויח [שו"ת חת"ס חו"מ קלו].

★ולא מחלק רווח הנותן אבל מחלק רווחי המתעסק שמת נוטלים, אחר תקנת הגאונים פשוט דהרי גובים מטלטלין.

ומדינא דגמ' דמטלטלין לא משתעבדים לבע"ח, עי' שטמ"ק [כד:] בשם הרמ"ך שבכ"ז גובים היות ולא זכה מחיים, עי"ש.

★מת המתעסק יכול הנותן ליקח באמצע הזמן [רמ"א].

המקור הוא דברי הרמב"ם [פ"ה משלוחין] דיכול לומר על אביכם סמכתי, עליכם איני סומך.

עי' חו"ד דה"ה חלה ואינו יכול להתעסק זכות הנותן לתבוע את הכסף.

**ובמת הנותן** אין יכולין יורשיו לתבוע את הכסף ולומר אבינו סמך עליך ואנחנו לא סומכים עליך [שו"ת טור האבן, מה].

★עי' שו"ת אבקת רוכל [קלו] בשם האר"י ז"ל שהסתפק שכשאמרו מת המתעסק בטלה העיסקא האם נהפך מכאן ואילך לפקדון או שרק יש לו זכות לבטל, אבל כל זמן שלא ביטל המעות עדיין ביד היורשים פלגי מילוה פלגי פקדון.

ונפק"מ בהמשיכו והתעסקו למי מגיעים הרווחים, ומי חייב באונסין [כ"ז שלא תבע חלוקה].

ובב"י הכריע שזה רק זכות לתבוע, וכ"ז שלא תבע הכל ממשיך, כמו שהיה בחיי האב.

ויל"ע דגם אם ננקוט כצד שבטלה העיסקה ממילא, אכתי י"ל דהוי כמו מתעסק שהמשיך לאחר זמן העיסקא, דיש אומדנא דהמשיך ע"ד הראשונה, עי' ט"ז [לא], וא"כ ה"נ הכא.