מראי מקומות קד 5
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / מלאכות שהיה והטמנה / הרב משה יפהן / חובל ופרק הבונה / סוגיית כותב ומוחק [וצובע]

**מראי מקומות קד: 5 סוגיית מלאכת כותב.**

**הכותב על בשרו חייב.** עיין ברמב"ם פי"א הט"ז. וצ"ע מה שדימה כתב שנמחק לכותב על בשרו דכתב שנמחק בשעת הכתיבה לא נכתב על דבר שימחק משא"כ בכותב על הבשר הרי הוא נכתב על הבשר שהחמימות של הבשר מעברת הכתב. וזה דבר בעצם. ולכאורה שי' הרמב"ם היא כהרשב"א דסגי בכתיבה בדבר המתקיים לזמן כמו ספרי זכרונות וכדומה. ועיין דברי יחזקאל. סי' ד' סק"ו. והנה לשון הרמב"ם משמע דווקא בכותב על עור ועיין בשעה"צ אות לה שעמד בזה.

**המסרט על בשרו ר' אליעזר מחייב חטאת וחכמים פוטרים.** עיין ברמב"ם בפיה"מ שכתב דחכמים פוטרין אפילו הוציא דם. לפי שאין דרך כתיבה בכך. והא דלא מתחייב משום חובל כתב התוי"ט דהטעם הוא משום דהוא לא נתכוון לחבלה. [והוה ליה פסי"ר דלא ניחא ליה.] והנה יש לדון מה הדין הכותב כתובת קעקע על זרוע אדם בשבת האם חשיב כותב. ועיין בנשמת אדם סי' לז ס"א שכתב דחייב דחשיב דרך כתיבה. והוכיח כן מהא דאיתא בסוף פ"ב דגיטין דחקק גט על יד עבדו ונתנו לאישתו. הרי היא מגורשת. ועיין מנח"ח כותב סקי"א שדן בזה. **כתב במשקין במי פירות וכו' ובכל דבר שאינו מתקיים פטור.** באלו דברים איכא מיהא איסור לכתחילה. לשון המשנה משמע דפטור אבל אסור. וכתבו הריטב"א ושי' לר"ן בשם הרא"ה דדוקא כגון משקין ומי פירות אע"ג שאינו מתקיים איכא מיהא רושם ניכר ומתקיים קצת, אבל במים בעלמא מותר אמנם מסיק הריטב"א דמסתברא לכתחילה בכל דבר אסור ונקט הני לאשמועינן דאפילו דמתקיים קצת פטור. אמנם עיין רש"י ד"ה משקין שכתב דהיינו מי תותין שמשחירין ומשמע דהאיסור הוא רק בדברים שעושים רושם קצת וצ"ל דכל מי פירות עושין רושם קצת דהרי רש"י כתב מי פירות כל הפירות. וכן דייק מדבריו השעה"צ אות כח. והנה רש"י בגמ' ד"ה במי טריא פי' דהיינו מי גשמים צ"ל דכוונתו כפי פי' הר"ן בגיטין יט. דהיינו מי גשמים שעמדו זמן מרובה והן משחירין. ועיין רש"ש שהקשה על רש"י דתותים הם בכלל מי פירות ומדוע נקטינהו להו בפני עצמן. ועיי"ש דפליג על רש"י וסובר דהמכוון לז' משקין. והנה לדבריו מבואר דנאסר אפילו מים דהוא הרי חלק מהז' משקין והוי כהריטב"א. והביאור ברש"י יש לומר דמי תותים היינו מים ששורין בהם את התותים ולא המים של התותים עצמם ויל"ע בזה. **שם.** עיין בשעה"צ סי' ש"ג סקס"ח שכתב דלפי מה שכתב הרמב"ם בפ"ט הי"ג דבעינן מלאכה המתקיימת בשבת. משמע שמספיק אם המלאכה מתקיימת ליום אחד. צ"ל שפטור המשנה במלאכה שאינה מתקיימת הוי דווקא אם אינה מתקיימת אפילו יום אחד אמנם לפי מה שפי' שם רש"י דהכוונה בשבת קאי על עושה המלאכה. אבל הקיום צריך להיות לעולם צריך שיהא הכתב מתקיים לעולם. והנה הביאוה"ל בסי' ש"מ ס"ד ד"ה במשקין הביא בשם הרשב"א להלן קטו: דמספיק אם מתקיים כספרי זכרונות. ולא בעינן מתקיים לעולם. ואין ראיה דרש"י חולק על הרשב"א אלא דסבר רש"י דבעינן שיחול בדבר שם מלאכה המתקיימת וזהו צורת המתקיימת של כתיבה ואין כתיבה כבנין. ודו"ק. והנה יש לעיין מהו הטעם דבעינן כתיבה המתקיימת האם הטעם הוא משום שבמלאכות שבת בעינן מלאכה חשובה שהיא מתקיימת או דלמא דזהו הלכה בעצם השם כתיבה דאם אינו מתקיים לית ליה שם כתיבה והוי חיסרון גם בגט ובסת"ם. ויל"ע בזה.

**לאחר ידו ברגלו ובפיו,**  עיין בביצה יג: דמבואר דהפטור דלאחר יד יסודו הוא משום מלאכת מחשבת אסרה תורה. ועיי"ש ברש"י. ועיין באג"ט דש סקי"ז אות לד דבר חי' דאע"ג דשי' רש"י דמקלקל פטור מכל מקום פטור ממון כמו חייבי מיתות שוגגין מיהא לאחר יד חייב. ואע"ג דשניהם נלמדים ממלאכת מחשבת. עיי"ש שהביא ראיה לזה. ויש לדון מהו החילוק. **שם.** הנה יש לעיין בגידם או במי שלא יכול לכתוב בצורה הרגילה. [היינו באופן של קביעות כגון גידם ולא במי שנשברה ידו, לזמן דשם אינו נראה דזה נהפך לאורחיה.] האם הוי כמו איטר יד וחישב כתיבה ברגלו כמו כתיבה בשמאל של איטר יד או לא. דהנה הגם שהרגיל את עצמו מכל מקום אינו כותב בזה כמו ביד משא"כ באיטר דכך הוא הכתיבה הרגילה אצלו. ולכאורה יש לדון דזה תלוי האם הפטור של שמאל הוא פטור משום שהוא לא כתיבה. וממילא ברגל בחפצא אינו כתיבה או הפטור הוא משם שהוא עושה את המלאכה שלא כדרך המלאכה ויש לדון דאצלו זה דרך המלאכה דאין לו אפשרות אחרת ויל"ע בזה.

**כתב אות אחת סמוך לכתב,** עיין שפ"א שנסתפק האם באופן שכתב אות אחת סמוך לאותיות אחרות בדף זה ואות אחרת סמוכה לאותיות אחרות בדף אחר שכל אות היא נהגת אם אותיות אחרות. והוא כתב שתי אותיות שהם מזדווגות אם אותיות אחרות ויש להן חשיבות מצד זה. אלא דאין האותיות נהגות זו עם זו האם באופן זה הוא חייב. עיין בדבריו.

**וכתב על גבי כתב.** עיין גיטין יט. דאיתא התם דהפטור הוא דווקא דיו ע"ג דיו או סקרא ע"ג סיקרא. אבל דיו ע"ג סקרא חייב שתיים אחת משום כותב ואחת משום מוחק. ובסקרא ע"ג דיו פליגי התם האם חייב משום מוחק. ועיין ברמב"ם פי"א הט"ז דפסק דבדיו ע"ג סקרא חייב שניים. ועיין רשב"א. אמנם עיי"ש ברש"י ד"ה נעשה. פי' למסקנת הסוגיא דהוי ספק ואין מביא חטאת מחשש חולין בעזרה. ועיין נשמת אדם סי' לז' ס"ב ובדברי יחזקאל סי' ד' אות טו' שעמדו בדברי הרמב"ם האלו.

**כתב אות אחת נוטריקון ריב"ב מחייב וחכמים פוטרין.**  עיין תוי"ט שביאר מהו הלשון נוטריקון. והנה רש"י פי' דנוטירקון היינו שעשה נקודה עליה. לומר שלהבין בה תיבה שלמה כתבה. אמנם עיין ברמב"ם פי"א הי"ג שלא הוזכר שכתב עליה נקודה מלמעלה. אמנם בפיה"מ כן משמע דנקט דנקוד עליה מלמעלה. ועיין רמב"ם פרנקל שכתב מ' אם ניקוד עליה. ובדברי יחזקאל ס' ד' סק"ד רצה לבאר דמחלוקת רש"י והרמב"ם לשיטתם אזלי דלרמב"ם דרושם תולדה דכותב יתחייב באות ונקודה כשני רשימות. ודבריו צ"ע דלא משמע כן ברמב"ם דנקודה בלבד חשיבא רישום וכמדובר לעיל. והנה יש לעיין מהי שורש מחלוקת ריב"ב וחכמים. ועיין בפי' מסגרות זהב במשניות שכתב. דהחיוב מלאכת מחשבת הוא במה שנתקיימה מחשבתו וכיוון דנתקיימה מחשבתו שיש כאן תיבה שלמה חייב אפילו על ידי אות אחת וחכמים סברי דלעולם בעינן מעשה של שתי אותיות. ולכאורה אפשר באופן פשוט יותר דבעינן כתיבה בעלת חשיבות. ונחלקו האם החשיבות שאפשר להבין מהאות תיבה שלמה. היא מספיקה או דלמעשה לא נכתב כאן תיבה שלמה. עיין לעיל קג: בתוס' דהביאו דחכמים פוטרים אפילו בב' או ג' אותיות נוטריקון. והרע"ב פליג וכן משמע ברמב"ם דפליג על התוס' וסובר דבאופן זה רבנן מחייבים. ולכאורה יש לדון דבאופן זה לא צריך דהאותיות יהיו נקראות זו עם זו. וצ"ע סברת התוס' וצ"ל דסבר התוס' דכיוון דהם לא נקראות זו עם זו. אם כן חסר כן בצירוף של האותיות ויש לדון דבאופן שכתב אא סתם הרי הם מצורפות בעצם כיוון ששייך שיקראו אחד עם השני אמנם אם כל אחד זה מילה בפני עצמה גרע. ויל"ע בסברא זו. אמנם בשו"ת פנים מאירות כתב דכוונת התוס' היא דווקא באותיות דלא חייבים עליהם בפני עצמם כמו א"א וכדומה. ויהא מבואר בתוס' דלא כרש"י דאפילו אם מתחילה נתכוון לכותבם אינו חייב אלא אם כן יש להם משמעות של מילה. ויל"ע בדבר זה. **הרי שהיה צריך לכתוב את השם ונתכוון וכו'**. יל"ע מדוע לא נקטו כפשוטו שכתב השם ולא קדשו מעביר עליו קולמוס לקדשו. עיין פנ"י גיטיין כ. **מעביר עליו קולמוס ומקדשו** עיין הגהות מיימוני יסודי התורה פ"ו ה"א מה שכתב בשם הרא"ם. דהכותב אותיות של שם בלי כוונה לקדשם אין בהם קדושה. וביאר בכתבי הגר"ח גיטין כ. דהראיה מהא דמעביר עליהן קולמוס אע"ג שהוא מוחקן. אמנם האו"ש תפילין פ"א הט"ו ציין את המסכת סופרים כמקור לחי' ההגהות מיימוניות. **וחכמים אומרים אין השם מן המובחר.** עיין ברשב"א מה שכתב ע"פ הירושלמי. דלדעת חכמים אינו כתב כלל. ועיין תוד"ה אמר רב חסדא . ועיין מהרש"א וקרני ראם על התוס' ועיין בריטב"א החדשים. ועיין עוד בדברי הראשונים בסוגיא בגיטין יט. ועיין בחי' הגר"ח על גיטין יט:.