יב (ב) - בהא דמחייבינן כשפשע בממונו ונעשה בור, ובד_ רש_י בסוגיא דדליל, והמסתעף
קטגוריות: ש_ס / לא בבא קמא / ב_ק - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / שיעורים בעניני קרן שן ורגל בור ואש

אור ליום ג' י"ד שבט תשע"ה

**א**

א] ב"ק די"ט:, א"ר הונא לא שנו אלא שנקשר מאליו, אבל קשרו אדם חייב, נקשר מאליו מאן חייב, אילימא בעל הדליל, היכי דמי אי דאצנעי' אנוס הוא, ואי לא אצנעי' פושע הוא.

והתוס' שם בתו"ד כתבו, ז"ל, ול"ד קשרו, אלא כל היכא דלא אצנעי' כקשרו דמי, כדקאמר אי דלא אצנעי' פושע הוא, עכ"ל, ובמש"א שם דקשר אדם לדליל של אחר חייב הקושר, כתבו התוס', ז"ל, ל"ד קשרו, דה"ה אם הי' במקום המוצנע והניחו במקום התורפה שפשע בו, עכ"ל.

ומבו' בדבריהם, דחלוק הוא דין דליל דידי' מדין דליל של אחר, דבדליל של אחר אינו חייב אלא בשהוציאו ממקום המוצנע למקום התורפה, אך בדליל דידי' ה"ה חייב כל שלא הצניעו.

ובסימן י"ב (א) סק"ב נתבאר דהטעם בזה הוא, דבדליל של אחר, אין לחייבו אלא מדינא דאסו"מ שהניחן בראש גגו ונפלו ברוח מצוי', וע"כ אין לחייבו אלא כשהוציאו ממקום המוצנע למקום התורפה, דחשיב זה ככריית בור דילי', אך בדליל דידי' שהוא מחויב בשמירתו, הרי דכל שלא הצניעו והוי פושע בעשיית הבור, ה"ה חייב.

ונת' לפ"ז ללמוד מד' התוס', דדינא הוא דצריך לשמור על ממונו שלא יעשה בור, וכמש"כ כן החזו"א בכ"ד, וע"כ בדליל דידי' שלא הצניעו ה"ה חייב אף כשלא הוציאו למקום התורפה, וליכא מעשה כריית בור דילי'.

ב] אמנם הנה בפירש"י שם פירש במש"א דאי דלא אצנעי' פושע הוא, ז"ל, פושע הוא וכולי' נזק בעי לשלומי, שהרי בורו הוא "שהשליכו לרה"ר", עכ"ל, ונראה להדיא מדבריו, דלא סגי לחייבו במה שלא הצניעו, ואינו מתחייב אלא בשהשליכו ברה"ר, וכ"נ ממש"כ בד"ה אלא דאצנעי', דמשמעות דבריו דכל שהניחו בביתו והוציאו תרנגול מביתו ה"ה פטור, ואף אם אי"ז מקום המוצנע.

ונת' שם סק"ג ללמוד מד' רש"י אלו, דס"ל דא"צ לשמור על ממונו שלא יעשה בור, וע"כ אף בדליל דידי' אין לחייבו רק כשהשליכו ברה"ר, אך כל שלא השליכו לרה"ר אלא שלא הצניעו ולא שמרו שלא יעשה בור, אינו חייב עליו, ועיי"ש במש"נ לפ"ז.

**ב**

ג] אמנם באמת נראה דאין ללמוד לזה מד' רש"י, ובהקדם, דהנה בעיקר הך מילתא דצריך לשמור על ממונו שלא יעשה בור, עי' באמר"מ סימן ל"ו סק"ה שכתב לפרש לפ"ז מש"א לעיל ד"ו. בהא דילפינן מהצד השוה לחייב באסו"מ שהניחן בראש גגו ונפלו ברוח מצוי' והזיקו לבתר דנייחי, ולחייב בבור המתגלגל, דלעולם דאפקרינהו וכו', ומ' דאם לא אפקרינהו ל"ב להצד השוה, וכתב האמר"מ דהוא משום דכל דלא אפקרינהו, א"צ לחייבו משום הנחתו, אלא יש לחייבו משום הא דצריך לשמור על ממונו שלא יעשה בור, וע"כ ל"ב בזה להצד השוה.

אמנם הנה בד' רש"י בשלהי סוגיין מבו' להדיא דאף בדליל דילי' המתגלגל אינו חייב אלא משום הצד השוה, וכ"ה מבו' גם בד' הרא"ש בפ"ק סימן א' ובד' תלמיד ר"ת לעיל ד"ו., וכ"ה גם בתשו' הר"י מיגש סימן קע"ד, ונ' דהיינו בשלא נודע לו שנפלו או שלא הי' לו שהות לסלקן, דאם נודע לו שנפלו והי' לו שהות לסלקן, ודאי דא"צ להצד השוה, דלא גרע מהיכא דחפר שור בור בחצירו דה"ה חייב עליו משום דהו"ל למלויי', ובפשוטו ל"ב בזה להצד השוה, ואכמ"ל, - ותיקשי דאם אכן דינא הוא דצריך לשמור על ממונו שלא יעשה בור, וא"צ לחייבו על הנחתו, מ"ט בעינן בזה להצד השוה.

ד] וכבר עמד ע"ז בחזו"א סימן א' סק"ב, ז"ל, וא"ת כיון דחייב אדם לשמור דליל שלא יעשה בור, א"כ למה לי מה הצד בגמ' ו' א' באסו"מ שהניחן בראש גגו ונפלו ברו"מ והזיקו בתר דנייחו, הלא לא שמר את אבנו עד שנעשה בור, לאו קושיא היא, דזה דמחייבינן לי' בדליל ג"כ מהאי מה הצד יליף לי' דכיון דתרנגול חשיב כרוח מצוי' כל מקום שהניח את הדליל חשיב כהניחו על הגג ונפל ברוח מצוי', עכ"ל.

ונראה בביאור הדברים, דהא דמחייבינן לי' מכח הא דצריך לשמור על ממונו שלא יעשה בור, היינו דכ"ה דאם הניח אסו"מ שאינם שלו בראש גגו ונפלו ברוח מצוי' והזיקו לבתר דנייחי ה"ה חייב, ה"נ אם היו אסו"מ דידי' מונחין בראש הגג והי' בידו לסלקן ולא סילקן, חשיב כמו שהניחם שם, דכיון שהי' מוטל עליו לסלקם משם, כדי שלא יעשו בור, ע"כ כל שלא סילקם כמו שהניחם שם דמי, וע"כ כל שנפלו ברוח מצוי' והזיקו לבתר דנייחי ה"ה חייב.

ואשר ע"כ הגם דעיקר הא דצריך לשמור על ממונו שלא יעשה בור, ודכל דנעשה בור מכח פשיעתו, הוא דין בפנ"ע וא"צ בזה להצד השוה, דלא בכל ענין שייך למילף מהצד השוה, ודו"ק, מ"מ כל שלא נעשה הבור מכח פשיעתו בפנ"ע אלא בצירוף כח אחר, אין לחייב בזה אלא משום הצד השוה, דלא עדיף מה שלא סילק את אסו"מ מראש הגג ונפלו ברו"מ, מהיכא שהניחם בעצמו בראש הגג ונפלו ברו"מ, דכיון דפשיעת הכרי' דילי' אינה יוצרת את הבור אלא בצירוף כח אחר, אינו חייב בזה אלא משום הצד השוה מאש, וה"נ באסו"מ דידי' שלא סילקם, דאף דהוא נתבע על מה שלא סילקם וחשיב כמו שהניחם שם, מ"מ כיון דהנחתם שם בפנ"ע אינה יוצרת את הבור אלא בצירוף כח אחר, אינו חייב אלא משום הצד השוה מאש.[[1]](#footnote-2)

**ג**

ה] ועיקר הדברים מבוארים עוד בד' החזו"א שם, ז"ל, ואע"ג דאמרינן איש בור ולא שור בור, היינו בלא פשע באבנו אלא בשורו, אבל כשפשע באבנו, אע"ג דנעשה הבור ע"י השור, חשיב איש בור, תדע שהרי אבנו שהניחה בראש גגו ונפלה ברו"מ והזיקה בתר דנייח ילפינן במה הצד מבור ואש, ולא אמרינן איש בור ולא שור בור, עכ"ל.

ובפשוטו מבו' בד' החזו"א דהא דמחייבינן באסו"מ שהניחם בראש גגו, ולא אמרינן איש בור ולא שור בור, הוא משום הך דינא דצריך לשמור על ממונו שלא יעשה בור, - אך זה צ"ע, דהרי איירי התם אף באסו"מ דאפקרינהו שאינם ממונו כלל, ול"ש בזה הך דינא דצריך לשמור על ממונו שלא יעשה בור, ויש שפירשו דהיינו, דכ"ה דצריך לשמור על ממונו שלא יעשה בור, ה"נ צריך לשמור על אשו שלא תעשה בור, וכיון דאסו"מ בהדי דאזלי הוו בכלל אש, ע"כ מוטל עליו לשמרם שלא יעשו בור, ויש לפקפק בזה מכמה טעמים, ואכמ"ל.

ו] אך באמת נתפרשו הדברים בד' החזו"א שם סוסק"ב, ז"ל, וא"ת וכו' א"כ אסו"מ שנפלו ברוח מצוי' והזיקו בתר דנייח דנלמד מאש ובור, נימא איש בור ולא אש בור, שאני הכא דעשה שינוי במצב התקלה ומיקרי מניח תקלה וכו', עכ"ל.

ומבו' להדיא בדבריו, דהא דמחייבינן באסו"מ שנפלו ברוח מצוי' והזיקו בתר דנייח, ולי"ב משום ולא אש בור, אי"ז משום דצריך לשמור על ממונו שלא יעשה בור, אלא הוא משום שהניחם בראש גגו ועשה שינוי במצב התקלה ומיקרי מניח תקלה.

ז] והביאור בזה הוא, דהנה בגמ' לעיל ד"ו. אמרינן באסו"מ שהניחן בראש גגו ונפלו ברוח מצוי' והזיקו לבתר דנייחי, דאי דאפקרינהו וכו' היינו בור, מ"ש בור שכן תחילת עשייתו לנזק וכו' הניח נמי תחילת עשייתן לנזק, ומשני לעולם דאפקרינהו ול"ד לבור, מה לבור שכן אין כח אחר מעורב בו, תאמר בהני שכח אחר מעורב בהן.

ומבו' בזה, דמן הדין כל שהניח את האסו"מ בראש גגו ונפלו ברו"מ, הו"ל בור דילי', והיינו דאף דלא כרה את הבור בידים, מ"מ כיון שהניח בידים את האסו"מ בראש גגו ומכח זה נפלו אח"כ לרה"ר ונעשו בור, חשיב ככורה הבור,[[2]](#footnote-3) ועי' בחי' הגר"נ שם אות קע"ג שעמד בזה, - ואך דפרכינן ע"ז, דמה לבור שכן אין כח אחר מעורב בו, דשמא לא נתחייב בכריית בור, אלא היכא דאין כח אחר מעורב בכרייתו, אך כל שכח אחר מעורב בכרייתו אינו חייב, וע"ז ילפינן מהצד השוה באש דה"ה חייב אף דכח אחר מעורב בו.

ולפ"ז פשוט דאין מקום כלל להקשות, דנימא איש בור ולא אש בור, שהרי לא באנו לחייבו כלל משום דכרה בור ע"י אשו, אלא עיקר חיובו הוא משום דחשיב ככורה בור בעצמו, ולא ילפינן מאש אלא דה"ה חייב על כרייתו אף דכח אחר מעורב בו,[[3]](#footnote-4) - וזהו מש"כ החזו"א דעיקר חיובו הוא משום דעשה שינוי במצב התקלה ומיקרי מניח תקלה, והיינו דמה"ט חשבינן לי' ככורה בור בעצמו, וכנ"ל.

ועיקר הך מילתא דהא דמחייבינן באסו"מ שהניחן בראש גגו ונפלו ברו"מ והזיקו בתר דנייחי, ל"ב בזה כלל לחיובא דאש, אלא לעולם חשיב ככורה בור גמור, ולא ילפינן מאש אלא דלא נימא דאינו חייב בכריית בור כל שכח אחר מעורב בו, הנה כ"ה מבו' להדיא ממש"כ הרא"ש בפ"ק סימן א', דאסו"מ וכו' בור גמור הוא, אלא דלא מצינו למילף מבור לחודי' משום דל"ד לגמרי לבור וכו' משום דכח אחר מעורב בהן בעשייתן, וע"ז הוצרך להביא יוכיח משאר נזיקין שאין לחלק ביניהם ובין בור משום פירכא זו, עכ"ד, והרי להדיא דל"ב בזה לחיובא דאש, ולא ילפינן מאש אלא שאין לחלק ביניהם ובין בור משום הא דכח אחר מעורב בהן בעשייתן.

ח] ולפ"ז נראה, דמש"כ החזו"א דכל דפשע באבנו אע"ג דנעשה הבור ע"י השור חשיב איש בור, והוכיח לזה מהא דמחייבינן באבנו שהניחה בראש גגו ונפלה ברו"מ והזיקה בתר דנייח, לאו היינו דהא דמחייבינן באסו"מ וכו' הוא משום הך דינא דצריך לשמור על ממונו שלא יעשה בור, דזה ל"ש כלל באסו"מ דלאו דידי', דודאי דהא דמחייבינן באסו"מ וכו', הוא משום דעשה שינוי במצב התקלה ומיקרי מניח תקלה, וכמש"כ החזו"א בסו"ד, - אלא מכוון ד' החזו"א הוא, דכ"ה דכשהניח האבן בראש גגו ונפלה ברו"מ לא פטרינן לי' משום ולא אש בור, משום דעשה שינוי במצב התקלה וחשיב כמניח תקלה, ולא ילפינן לה מאש, אלא דלא נימא דאינו חייב על כריית בור כשכח אחר מעורב בו, ה"נ כשפשע באבנו ונעשית בור ע"י השור, ה"ה חייב, דכיון דפשע באבנו, חשיב כמניח את האבן במקום זה ומיקרי מניח תקלה, וע"כ אף שלא נעשה הבור אלא ע"י השור, חשיב כאיש בור.

ומבו' לפ"ז בד' החזו"א, דהא דמחייבינן בממונו שפשע בו ונעשה בור ע"י כח אחר, הוא חד דינא עם הא דמחייבינן באסו"מ שהניחם בראש הגג ונעשו בור ע"י כח אחר, וזה כמש"נ לעיל סק"ד ללמוד מדבריו.

**ד**

ט] והנה בעיקר ד' רש"י בסוגיין שפירש דמש"א בדליל דלא אצנעי' דפושע הוא וחייב, דהיינו בשהשליכו לרה"ר, צ"ע, דאף דנימא דא"צ לשמור על ממונו שלא יעשה בור, וע"כ אין לחייבו מכח מה שלא הצניע את הדליל, מ"מ לכאו' הי' לנו לחייבו כל שהניחו במקום התורף, ואף כשלא השליכו לרה"ר, דכיון דהוי זה רוח מצוי' שיעשה לבור ע"י התרנגול, דדמי לאסו"מ שהניחם בראש גגו ונפלו ברוח מצוי' והזיקו לבתר דנייחי, ומ"ט פירש"י דחיובו הוא רק כשהשליכו לרה"ר, דבכה"ג ה"ה חייב מדינא דבור המתגלגל.

ונראה הטעם בזה, ועיקר הדברים נתבארו בחי' הגר"נ בסוגין אות ס"ה, וכעי"ז בשיעורי הגר"ש לעיל ד"ו. בדעת הראב"ד, דהנה דעת רש"י בסוגיין הוא דאם הזיק הדליל בהדי דאזלי, אין בעל הדליל חייב, והטעם בזה נתפרש בתורי"ד בסוגיין דכיון דשני עביד מעשה בטלה הגרמתו של ראשון, - והיינו דכל הא דמחייבינן באסו"מ שהזיקו בהדי דאזלי מטעם אש, היינו רק בשנפלו ברוח מצוי' והזיקו, אך כל שהותזו בכח בע"ח והזיקו, כיון דהוי זה בפשיעת בעל הבע"ח, חשיב דנעשה היזק זה בגרמתו, ובטלה הגרמתו של ראשון.

ולפ"ז נראה, דכיון דהא דמחייבינן באסו"מ שהניחם בראש גגו ונפלו ברו"מ והזיקו לבתר דנייחי, הוא משום הצד השוה מאש, הרי דאין לחייבו אלא כשנפלו ברו"מ, אך כל שנפלו ע"י כח בהמה, דבכה"ג אינו חייב משום אש, ל"מ למילף לה מאש, והדר דינא דכיון דכח אחר דבהמה מעורב בעשיית הבור, ה"ה פטור.

י] ואמנם יש לפקפק בזה, דהנה בפירש"י לקמן דכ"ג. מבו', דכל שלא שימר גחלתו והוליכה כלב למקום אחר והזיקה שם, חייב בעל הגחלת, והרי דהא דמחייבינן באש ההולכת ע"י כח אחר, הוא אף כשהיא הולכת ע"י כח אחר דבהמה, ולא פטרינן לי' אלא בהיזק דבהדי דאזלי, דהיזק זה נעשה ע"י כח הבהמה, וא"כ שפיר יש ללמוד מאש לחייב אף כשכח אחר דבהמה מעורב בו, והדר צ"ע דמ"ט אם הניח הדללי במקום התורף וגלגלו התרנגול לרה"ר אינו חייב עליו.

ובפשוטו י"ל בזה, דאף דמחייבינן באש ההולכת ע"י כח אחר דבהמה, מ"מ כיון דבהיזק דבהדי דאזלי דנעשה ההיזק ע"י כח הבהמה אינו חייב, ע"כ אף אין ללמוד מזה לחייב באסו"מ שנעשו בור ע"י כח אחר דבהמה, דבכה"ג הרי הוי עיקר עשיית הבור ע"י כח אחר דבהמה, ודמי להיזק דבהדי דאזלי הנעשה ע"י כח הבהמה, דהוא פטור עליו.

יא] וי"ל עוד בזה, דהנה נת' לעיל סק"ז דהא דמחייבינן באסו"מ שהניחם בראש גגו ונפלו ברו"ח והזיקו לבתר דנייחי, אי"ז משום דכרה בור ע"י אשו, אלא היינו דמן הדין כיון שהניח בידים את האסו"מ בראש גגו ומכח זה נפלו אח"כ לרה"ר ונעשו בור, חשיב ככורה הבור, ולא ילפינן מאש אלא דלא נימא דמה לבור שכן אין כח אחר מעורב בו.

ולפ"ז נראה, דכל הא דמחייבינן בזה, הוא רק משום דבכה"ג שהניחם בראש גגו ונפלו ברו"מ חשיב מן הדין ככורה הבור, וילפינן מאש דה"ה חייב אף כשכח אחר מעורב בו, אך אם משכחת גוונא דמן הדין אין לנו לחשבו כלל ככורה הבור, הרי דאף אם מצינו לחייבו ע"ז משום אש, אין לנו לחייבו מכח זה גם על ההיזק דלבתר דנייחי, דבזה יש למעט מדכתיב איש בור ולא אש בור.

ונראה דמה"ט הוא דס"ל לרש"י, דכל שנעשו האסו"מ לבור ע"י כח אחר דבהמה, דאינו חייב, דכיון דבכה"ג דעביד שני מעשה בטלה הגרמתו של ראשון, הרי דמן הדין לא חשיב הראשון כלל ככורה הבור, ובזה ל"מ למילף מאש לחייבו, דאף דנימא דמדין אש יש לחייבו על מעשה זה, מ"מ אינו מתחייב מכח זה על ההיזק דלבתר דנייח, דאיש בור ולא אש בור.

**ה**

יב] ויש להוסיף בזה, דהנה בשיעורי הגר"ש לעיל ד"ו. הק', דאי נימא דאינו חייב בבור הנעשה ע"י כח אחר דבהמה, וכל הא דמחייבינן בדליל דילי', הוא רק כשהשליכו לרה"ר ומדינא דבור המתגלגל, א"כ מ"ט אמרינן הכא דאי דאצנעי' אנוס הוא, ומ"ט בעינן בזה לפטור אונס, הרי כיון שהצניעו ול"ה בור המתגלגל אין מקום לחייבו, שהרי אף כשלא הצניעו דאינו אנוס, מ"מ אינו חייב, כיון שנעשה הבור ע"י כח אחר דהתרנגול.

ונראה די"ל בזה בפשיטות, דהנה כבר נת' לעיל סק"ג, דעיקר המבו' בד' קמאי דאף באסו"מ דלא אפקרינהו בעינן להצד השוה, הוא רק כשלא נודע לו שנפלו או שלא הי' לו שהות לסלקן, דאם נודע לו שנפלו והי' לו שהות לסלקן, ל"ב בזה להצד השוה כלל, דה"ה חייב על מה שפשע ולא סילקן, ול"ב כלל לחייבו משום פשיעתו בהנחתם, - ורק בגונא שלא נודע לו שנפלו או שלא הי' לו שהות לסלקן, דלא פשע בהן אחר שנעשו בור, ובאנו לחייבו על מה שפשע בהן בהנחתן, הוא דבעינן להצד השוה לחייבו אף דכח אחר מעורב בהן.

ולפ"ז ה"נ הא דפטרינן כשנעשה הבור ע"י כח אחר דבהמה, משום דליכא למילף לה מהצד השוה דאש, או משום דלא חשיב כלל ככורה הבור, הוא רק כשלא נודע לו שנעשה הבור או שלא הי' לו פנאי לסלקו, אך אם נודע לו שנעשה הבור והי' לו פנאי לסלקו, ה"ה חייב, דלא גרע מהיכא שחפר שור בור בחצירו דכל דהו"ל למלויי' ולא מליי' ה"ה חייב.

יג] ולפ"ז נמצא, דכל הא דפטרינן כשנעשה הבור ע"י כח אחר דבהמה, כשלא נודע לו שנעשה בור או שלא הי' לו פנאי לסלקו, הוא רק משום פטורא דאונס, - דבלא פטורא דאונס הרי הי' לנו לחייבו משום הא דהוי הבור דילי', וכל הא דפטרינן לי' הוא רק משום דלא הי' בידו לסלק את הבור ואנוס הוא, ועל הנחתו הראשונה אין לחייבו, משום דנעשה הבור ע"י כח דבהמה, ובטלה הגרמתו.

ולפ"ז נראה, דזהו מש"א דאי דאצנעי' אנוס הוא, והיינו דהגם דהוי הדליל דילי', ומן הדין הי' לנו לחייבו על הזיקו, מ"מ כיון שהניחו בביתו ואין לחייבו מכח פשיעת ההנחה, דאף שהניחו במקום התורף, מ"מ אינו מתחייב ע"ז כיון שנתגלגל לרה"ר ע"י התרנגול, הדר דינא דהו"ל כאנוס על הזיקו, וע"כ ה"ה פטור, וז"פ.

**ו**

יד] ולפ"ז נראה, במש"נ לעיל סק"ב ללמוד ממש"כ רש"י דאף בדליל דילי' אינו חייב אלא כשהשליכו לרה"ר, דס"ל דא"צ לשמור על ממונו שלא יעשה בור, וע"כ אף בדליל דידי' אין לחייבו רק כשהשליכו ברה"ר, אך כל שלא השליכו לרה"ר אלא שלא הצניעו ולא שמרו שלא יעשה בור, אינו חייב עליו.

אמנם לפמש"נ אין ללמוד כן מדבריו, שהרי נת' לעיל סק"ד, דעיקר הא דמחייבינן לי' כשפשע בממונו ונעשה בור ע"י כח אחר, הוא רק משום הצד השוה דאש, - והיינו משום דלא עדיף כשפשע בממונו, מהיכא דהניחו בידים בראש גגו, דכל דנעשה בור ע"י כח אחר אינו חייב אלא משום הצד השוה דאש.

ולפ"ז נמצא, דלדעת רש"י גופי', דאף כשהניח הדליל במקום התורף ונעשה בור ע"י התרנגול, אינו חייב עליו, משום דבכה"ג שנעשה ע"י כח אחר דתרנגול, ליכא למילף מהצד השוה דאש, או משום דלא חשיב כלל ככורה הבור, הרי דמה"ט אין לחייבו גם מכח הא דצריך לשמור על ממונו שלא יעשה בור, דלא עדיף מה שלא שמרו, מהיכא שהניחו בידים במקום התורף, דאינו חייב עליו, - ושפיר י"ל דמודה רש"י, דכל שלא שמר את ממונו, ונעשה בור ע"י רוח מצוי', ה"ה חייב עליו, וז"ב.

**ז**

טו] אמנם הנה בעיקר הך מילתא שנתבאר בדעת רש"י, דכל שנעשה הבור ע"י כח אחר דבהמה, אינו חייב עליו, הנה בחי' הגר"נ לקמן ד"ל. אות ל"ד עמד בזה, דזה נסתר מהא דתניא התם במצניע קוצותיו וזכוכיותיו וכו' ובא בעל כותל וסתר את כותלו ונפל לרה"ר והזיקו חייב המצניע, והוא מדינא דאסו"מ שהניחן בראש גגו ונפלו ברו"מ, וכמש"כ הרא"ש שם, ומבו' להדיא דאף דנעשה הבור ע"י מעשה האדם שסתרו, אפ"ה חייב המצניע מטעם בור, ובד' רש"י שם מבו' דאף אם ראה בעל הכותל את הקוצים, חייב המצניע, עיי"ש.

ולמדנו הישוב לזה מד' התורי"ד שם, ז"ל, כל היכי דהוי כותל רעוע דאיכא פשיעה גבי מצניע שהוא הראשון, אע"פ שזה הסותר נמי פשע דהו"ל לעיוני, בתר גרמתו של ראשון אזלינן כדפרישית גבי בור המתגלגל במהדו"ק וכו', ואע"ג דראה אותן הוא פטור, שהוא מתכוין לסתור את כותלו ומאליהם נפלו, וכך מוכיח מדמדמה אותם למכסה בורו בדליו של חבירו ובא בעל הדלי ונטל את דליו והזיק, שחייב בעל הבור ופטור בעל הדלי, ה"נ פטור בעל הכותל, ואי"ז עושה בור בידים, דלא תפשם והשליכם לר"ה אלא הוא מתכוין לסתור כותלו והן נופלין מאליהן, ומי הזקיקו לטרוח בבור שעשו אחרים לסלקו ולהצניעם, עכ"ל.

ומבו' להדיא בד' הרי"ד, דבכותל רעוע דאיכא פשיעה גבי מצניע, לא אמרינן דמעשהו של בעל הכותל מבטל גרמתו של ראשון, אלא אדרבה אזלינן בתר גרמתו של ראשון, משום דבעל הכותל אינו עושה בור בידים, אלא מתכוין לסתור כותלו והן נופלין מאליהן, וא"צ לטרוח בבור שעשו אחרים לסלקו ולהצניעם.

והביאור בזה, דעיקר הא דפטרינן בהיזק הנעשה ע"י כח אחר דאדם או דבהמה, וה"נ פטרינן כשנעשה הבור ע"י כח דידהו, הוא משום דמוטל על האדם ועל בעל הבהמה שלא לעשות כן, וכל שעשו כן, חשיב דנעשה ההיזק או הבור על ידיהם, ובטלה הגרמתו של ראשון, וזהו הא דמוכח בסוגיית הגמ' לקמן דכ"ב. דכל דהוי ההיזק ע"י בהמת הפקר, חייב בעל האש ע"ז, אך במצניע קוצותיו בכותל רעוע דרשאי בעל הכותל לסתרם וא"צ לטרוח בבור שעשו אחרים, אין מעשהו מבטל גרמתו של ראשון, אלא אדרבה חשבינן דהוי עשיית הבור מכח גרמתו של ראשון, וע"כ הוא חייב עליו, וז"ב.

**ח**

טז] והנה בסימן י"ב (א) סק"ח נתבאר להעיר לדעת רש"י דאינו חייב בדליל דידי' שהניחו במקום התורף ונעשה בור ע"י התרנגול, והרי דא"צ לשמור על ממונו שלא יעשה בור, דא"כ מ"ט מחייבינן לקמן דל"ב. כשהוזקה המהלכת ברבוצה, ולא פטרינן לי' מכח הא דאיש בור ולא שור בור.

ולפמש"נ ניחא, דלעולם מודה רש"י דצריך לשמור על ממונו שלא יעשה בור, וכל שלא שמרו ונעשה בור, ה"ה חייב עליו, וכל הא דפטרינן בדליל שלא שמרו ונעשה בור ע"י התרנגול, הוא משום דאינו חייב על בור הנעשה ע"י כח הבהמה, וכ"ז הוא כשנעשה הבור ע"י בהמת אחר, אך כל שנעשה הבור ע"י בהמתו, ה"ה חייב עליו, מכח מה שלא שמרו שלא יעשה בור, שהרי אף אם נעשה הבור ע"י אחר שאינו נתבע על עשייתו, חייב המניח ע"ז, וכ"ש דאם נעשה הבור ע"י בהמתו, דה"ה חייב עליו.

**ט**

יז] והנה בפירש"י לקמן דמ"ח. כתב בהא דמחייבינן בהכניס שורו לחצר בעה"ב והרביץ גללים והוזק בהן בעה"ב, ז"ל, ולא פטרינן לי' משום איש בור ולא שור בור, דכל מידי דהוו דידי' בשעת נפילה כגון גללים וכגון שנפלה גמלו ולא העמידה מחייבינן לי משום בור ואע"ג דאיהו לא כריי' אלא הגמל כרהו, כיון דבשעת נפילה דידי' הוא ועלי' לסלוקי כמו דכריי' איהו דמי ואע"ג דמפקר לי' בתר שעתא, ול"ד לשורו שחפר בור ברה"ר דחפירה לאו דידי' היא, ולדליל הנקשר ברגל התרנגול מאליו דדליל לאו דידי' הוא, עכ"ל.

ובסימן י"ב (ב) סק"י נת' מד' התוס' שפירשו בד' רש"י דהחיוב בזה משום דהגללים הוו דידי' ומוטל עליו לשמרם שלא יעשו בור, וזהו שכתב רש"י דחיובו הוא משום דהוו הגללים דידי' בשעה שנעשו בור, וכיון שהי' מוטל עליו לשמרם שלא יעשו בור, ע"כ חשיב דנעשה הבור בפשיעתו, וע"כ הוא חייב אף אחר שהפקירם,

אך נת' שם סקי"א להעיר ע"ז, ממש"כ רש"י דל"ד לשורו שחפר בור ברה"ר דחפירה לאו דידי' היא, והרי דאם הי' החפירה דידי' הי' חייב, והרי בשור שחפר בור בחצירו לא מחייבינן מכח הא דצריך לשמור על ממונו שלא יעשה בור, וכמש"כ החזו"א סימן ח' סק"א, ונת' בזה שם סק"א, וא"כ מ"ט אם חפר שורו בור ברשותו ה"ה חייב, - ועד"ז נת' להעיר עוד, במש"כ רש"י דל"ד לדליל הנקשר ברגל התרנגול דדליל לאו דילי' היא, ומבו' דאם הוי הדליל דילי' ה"ה חייב, וזה דלא כמש"נ לעיל סק"ב ללמוד מדבריו לעיל די"ט: דאף בדליל דילי' אינו חייב, אלא כשהשליכו ברה"ר, אך כל שלא השליכו ברה"ר אלא שלא הצניעו, אינו חייב עליו, ולא אמרינן דמוטל עליו לשמור על הדליל שלא יעשה בור, וא"כ מ"ט בדליל הנקשר ברגל התרנגול, אם הוי הדליל דילי' ה"ה חייב.

יח] ולמש"נ ניחא, דלעולם הא דה"ה חייב בנזקי הגללים, הוא משום דהי' מוטל עליו לשמרם שלא יעשו בור, וה"נ אם חפר שורו בור בחצירו, או שהתיז התרנגול דליל שלו, ה"ה חייב עליו, ולא תיקשי עלה מהא דלא מחייבינן בשור של אחר שחפר בור בחצירו, ובתרנגול של אחר שהתיז דליל דילי', - והיינו דהא דפטרינן בהני גווני, הוא משום דנעשה הבור ע"י כח הבהמה, וע"כ אינו מתחייב על בור זה, וכנ"ל, וכ"ז הוא כשנעשה הבור ע"י בהמה דאחר, אך כל שנעשה הבור ע"י בהמתו, שפיר הוא חייב עליו, מכח הא דהי' מוטל עליו לשמור את ממונו שלא יעשה בור, וכמש"נ.

1. ולפ"ז יש מקום לדון במשה"ק החזו"א בסימן ח' סק"א דבחפר שור בור בחצירו יתחייב, משום שהי' לו לשמור על חצירו שלא יחפרו בה בורות, ולהנ"ל י"ל, דכיון דעיקר הא דמחייבינן מכח הא דהי' לו לשמור על ממונו שלא יעשה בור, היינו דמה"ט חשבינן דקיום ממונו במקום זה הוי בפשיעתו, וע"כ חשיב ככורה הבור, הרי די"ל דבשור שחפר בור בחצירו אין לחייב מכח זה, - והיינו משום דדוקא באסו"מ המונחים במקום התורף וכיו"ב, הוא דמצינו למימר דהנחתם במקום זה הוא בפשיעתו, וע"כ חשיב כהניחם שם בידים, דחייב משום בור, אך בשור שחפר בור בחצירו, הרי דכיון דאף אם פרץ את הגדר ומכח זה נכנסו שוורים וחפרו בור, אינו חייב על בור זה, דהו"ל ככורה בור בגרמא, הרי דזה שלא שמר על חצירו, לא עדיף מפורץ גדר בידים דאינו חייב על הבור, והיינו דרק באסו"מ שהוא נתבע שלא יהיו כלל במקום זה, מצינו לחשבו ככורה בור, אך בנחפר בור בחצירו, שאינו נתבע על עיקר קיום החצר, אלא הוא נתבע לשמרה, לא מצינו לחשבו ככורה בור, ודו"ק היטב. [↑](#footnote-ref-2)
2. ואמנם אין הטעם בזה משום דגם כריית בור בגרמא חשיבא ככריית בור, דכבר הוכיח בחזו"א סימן א' סק"ה דלא סגי בכריית בור בגרמא לחייבו, עיי"ש, אלא היינו דכל שמניח אסו"מ במקום שהן עתידין ליעשות בור מכח הנחתו, חשיב ככריית בור בידים, וכמש"כ החזו"א דכל שעשה שינוי במצב התקלה מיקרי מניח תקלה וחשיב ככורה בור, - ויש להוסיף, דבזה מבו' מש"כ רש"י שם דהא דהו"ל תחילת עשייתו לנזק הוא משום דהו"ל לאסוקי אדעתי' דסופו ליפול ברוח מצוי', ולא סגי לי' במה דאחר שנפלו הו"ל תחילתו לנזק, והיינו משום דכריית הבור דילי' הויא בהנחתו בראש הגג, וע"כ בעינן דבשעה זו יהא תחילת עשייתו לנזק, ודו"ק. [↑](#footnote-ref-3)
3. ואשר ע"כ פשוט, דאם נפלו האסו"מ מראש הגג וכרו בור אחר ברה"ר, דה"ה פטור, דבכה"ג הרי א"א לחשבו ככורה בור בעצמו, כיון שלא עשה מעשה כלל בתקלה עצמה, ואין לנו לדון אלא דיחשב ככורה בור ע"י אשו, ובזה הרי ממעטינן דאיש בור ולא אש בור. [↑](#footnote-ref-4)