17. בהבדל בין כלי ראשון לשני
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / מלאכות שהיה והטמנה / הרב מאיר קאופמן / שהיה חזרה הטמנה מרחצאות בישול / שיעורים

פ' מטו"מ

**סימן י"ז**

**בהבדל בין כלי ראשון לכלי שני**

**ביאור החוות דעת בתוס' בחילוק בין כ"ר לכ"ש**

א]מבואר שבת מ: מ"ב.: דכלי ראשון מבשל וכלי שני אינו מבשל והראשונים בע"ז ע"ד הביאו מהירושלמי שכלי ראשון מבשל רק מדרבנן אמנם נקטו שדעת הבבלי שזה מבשל מדאוריתא וכן הוא בפוסקים בכל דוכתא ועיין תוס' מ: שהקשו מה החילוק ביניהם שעד כמה ששניהם מדובר שזה יד סולדת למה שזה לא יבשל ותירצו וז"ל לפי שכלי ראשון מתוך שעמד על האור דופנותיו חמין ומחזיק חומו זמן מרובה ולכך נתנו בו שיעור דכל זמן שהיד סולדת בו אסור אבל כלי שני אע"ג דיד סולדת בו מותר שאין דפנותיו חמין והולך ומתקרר עכ"ל

והנה בלשון תוס' מבואר שכלי ראשון זה דבר שיש לו דפנות מחממות שהיו על האש ועיין חוות דעת צ"ב סקכ"ז שביאר שזה הסברא שעירוי זה לא כלי ראשון כיון שכבר אין לו את הדפנות שמחממות והסיבה שזה כן כ"ר כיון שזה מקושר למה שיש לו עדין דפנות שמחממות ולכן בעירוי שנפסק הקילוח אינו מבשל אלא רק מבליע שאין לזה המעלה של כלי ראשון וכן דבר גוש אפילו אם חשיב כלי ראשון כל זה לענין בליעות אבל לענין בישול כיון שאין לזה את הדפנות המחממות אין זה כלי ראשון ועיין תרוה"ד סימן קפ"א לענין קילוח שיוצא מקדירה על האש כיון שזה מחובר לקדירה חשיב שיש לו המעלה של דפנות שמחממות

ועיין חוות דעת יור"ד סימן צ"ב סקכ"ז שהקשה דלכאורא החילוק פשוט דהרי תתאה גבר וא"כ בכלי ראשון שהתתאה חם ממילא זה מבשל משא"כ כלי שני שהתתאה קר ממילא זה לא מבשל וע"ש שכתב שבאמת כל קושית התוס' לרב שהרי עילאה גבר וע"ש שביאר שיש כאן שני קושיות א. למה כלי ראשון אסור הרי עילאה גבר ב. למה כלי שני מותר הרי עילאה גבר ותירצו שדבר שהוא עצמו היה על האש בזה לכו"ע הוא גובר ודבר שיש לו דפנות שמצננות בזה לכו"ע זה לא מבשל ויסוד מחלוקתם בדבר שאין לו לא דפנות שמחממות ולא דפנות שמצננות שבזה לרב עילאה גבר ולשמואל תתאה גבר והנה לפ"ז בדבר שאין לו דפנות שמחממות כל שאין לו דפנות שמקררות עדין יש לו שם כלי ראשון אמנם כתב שבפוסקים מבואר שכל זה לענין בליעות אבל לענין כלי ראשון שמבשל כל שאין לו דפנו שמחממות אינו כלי ראשון ולכן בעירוי יש שדנו שזה לא כלי ראשון ואפילו לר"ת שזה ראשון זה רק בלא נפסק הקילוח שזה מחובר לדבר שיש לו דפנות שמחממות אבל בנפסק הקילוח זה לא מבשל וע"ש שכתב שלפ"ז דבר גוש אינו מבשל אפילו שחשיב שאין לו דפנות שמקררות אבל אין לו דפנות שמחממות ועיין ט"ז צ"ב סק"ל לענין מצקת שתוך הכלי ראשון דהוי כ"ר שאין לו דפנות שמצננות והחוו"ד חלק שחשיב שאין לו דפנות שמחממות ובזה תלוי גדרי כלי ראשון לענין בישול

והנה בעיקר יסודו שדבר שהיה נגד האש בזה לא נחלקו רב ושמואל וכן כתב בתוך דבריו סימן צ"א סק"ה צ"ב א"כ צ"ב במה נחלקו ועיין שם שביאר או בדבר גוש שעבר למקום אחר שחשיב שאין לו לא דפנות שמחממות ולא שמצננות או שלקחו דבר במצקת מכלי ראשון שזה התחמם מכלי ראשון וזה לא חשיב דפנות שמצננות ולא חשיב שזה היה נגד האש וכל זה דוחק ויש שכתבו שכל שזה עדין לא חימם את הצונן כה"ג לא עוזר הסברא שהיה נגד האש אמנם בעיקר חידושו האחרונים נקטו לא כך וכן יש בזה קושיות מהגמ' בפסחים ועיין יד יהודה שהאריך בזה לחלוק עליו ועין לקמן דמהראשונים מוכח דלא כדבריו

והנה בעיקר קושיתו למה לרב כלי ראשון מבשל הרי עילאה גבר הנה ברש"י מ"ב. באמת משמע שלמ"ד עילאה גבר באמת מותר צונן לתוך חמין אמנם קשה מהמשנה של מיחם שפינהו דמבואר שאסור לתת לתוכו צונן והנה אם מדובר בתערובת מים במים הרי שיטת תוס' [והרשב"א] שזה לא קשור לדין עילאה ותתאה אמנם קשה לרב אדא דהעמיד שמיחם שפינה ממנו מים א"כ למה זה מבשל ועיין תוס"ר שתירץ שבמים מועטין זה מבשל כדי קליפה וזה א"ש לראשונים שכדי קליפה זה בישול ושגם במים שמתערבים שייך דבר זה עוד תירץ שמיחם שזה מנחושת דפנותיו מאוד חמים וכה"ג לכו"ע תתאה גבר והנה במשנה מבואר שאסור לתת תבלין לכלי ראשון וקשה לרב ויתכן מצד כדי קליפה ועין תורי"ד דמרותחין לכו"ע זה מבשל ועיין יד יהודה סימן צ"ב סקי"ב שהביא כן מהראב"ן וע"ש עוד שכתב שיתכן שבאמת כל האיסור לגבי שבת הוא מדרבנן וכמבואר בירושלמי

ובמה שכתב שכל קושית תוס' שכלי שני יבשל זה רק לרב אבל לשמואל לא קשה כי תתאה גבר בוודאי שאין זה במשמעות דבריהם אמנם עיין בחוות דעת צ"א סק"ה וכן הביא בגליון רעק"א על הפמ"ג סימן ס"ח בשם הפרי חדש שכל הנידון של עילאה ותתאה זה אחד ביחס לשני אבל ביחד לדבר שלישי וודאי שכל אחד נשאר בדינו וכגון במניח כלי ראשון על חתיכת בשר קר אפילו שכיון שתתאה גבר זה לא מבליע בתחתון אבל וודאי שהתחתון לא מקרר העליון ואכמ"ל

ולכאורא בפשוטו היה מקום לומר דעיקר קושית התוס' על עצם הדין דתתאה גבר שלכאורא זה רק סברא שזה מגדיר את החום שירד דרגא וזה לא אותו חום של הכלי ראשון אבל למעשה הרי זה חם ובתור דרגא של כלי שני זה וודאי וזה עצמו הקשו התוס' שכיון שזה יד סולדת שזה החום שמבשל א"כ למה שכאן עוזר תתאה גבר לומר שלא יבשל

**מכאן ואילך רוב הדברים מהגר"ר שמולאביץ שליט"א**

**בביאור כוונת התוס' לחלק בין כ"ר לכ"ש ובמחלוקת הרשב"א והר"ן**

ב]והנה בעיקר כוונת תירוצם עיין חידושי מהר"מ קזיס שביאר שכל דבר לוקח לו זמן להתבשל ולכן כלי ראשון שהוא מאוד חם ושומר חומו יתכן שדבר שיניחו בו הוא יספיק להתבשל ולכן אפילו אם זה רק יד סולדת לא פלוג ורבנן ואסרו בכל מקרה משא"כ כלי שני שעל פי רוב חומו מעט הוא לא יכול להספיק לבשל דבר אחר לכן אין בזה איסור וע"ש שדן האם מים לוקח להם זמן להתבשל וכתב דבפשוטו מהא דמבואר שבכלי שני מותר חזינן שלוקח להם זמן להתבשל ולכן אפילו שהם נהיו יד סולדת אבל עד שיתבשלו הם כבר יצטננו ע"ש עכת"ד והנה בפשוטו מכל דין עירוי מבשל כדי קליפה חזינן שיש דברים שמתבשלים מיד דהינו שהקליפה נהיה בה בישול מיד ולכל הפחות כדין חצי שיעור באיכות וא"כ צ"ע למה זה לא נאסר בכלי שני אם לא דנימא שכיון שזה לא יכול להגיע לבישול גמור לא גזרו כלל וכל זה דוחק

ובפשוטו כוונת התוס' שחום כלי ראשון שזה סוג חום שמחזיק יש בכוחו לבשל משא"כ חום כלי שני שהוא במצב של מצטנן זה סוג חום שבמצב ירידה שאין בו כח לבשל

והנה יש לעיין בעיקר החילוק האם הכוונה שכלי ראשון יכול להביא את הדבר המתבשל ליד סולדת וכלי שני לא יכול להביא את הדבר המתבשל ליד סולדת או שוודאי שגם כלי שני יכול להביא את הדבר המתבשל ליד סולדת רק שחום כלי שני זה סוג חום שלא יכול לבשל וחום כלי ראשון יכול לבשל

ובפשוטו מצאנו דנחלקו בזה הראשונים דעיין ברשב"א מ"ב. ד"ה נותן אדם בסוף דבריו שכתב וז"ל דמים שבספל אינן חמין כ"כ ואינו אלא ככוס והואיל וכלי שני הוא לעולם מותר שאינו בא אלא לידי הפשר ואפילו היו מים שהיד סולדת בהן לאחר שנתערבו צונן לתוכם אינו מחמת הצוננים [ש]שבו להיות יד סולדת אלא מחמת הראשונים שלא נצטננו עכ"ל דהינו שנקט שכלי שני אינו יכול להביא דבר לידי יד סולדת אפילו שחזינן בתערובת מים שזה מגיע לידי יד סולדת אין זה אלא מחמת שתמיד זה מעורב במים אחרים אבל אם עצמם אינם יד סולדת וצ"ל שגם בדבר גוש זה מחמת המים החמים שנבלעו בו ולא שהוא עצמו כך אמנם עיין בר"ן במשנה שכתב ובכלי שני בכולהו גווני שרי ואפילו טפי מהפשר דכיון שכלי שני אינו מבשל למאי ניחוש לה וכו' עכ"ל ופשטות לשונו שכלי שני שלא מבשל אפילו אם המים מגיעים ליד סולדת אבל הם לא מתבשלים ובפשוטו נפק"מ בכלי שני מאוד חם דאם כל הסברא כי זה חום יותר נמוך א"כ וודאי יש מצב שזה יותר מכלי ראשון משא"כ לר"ן שנתחדש שזה סוג חום שלא מבשל א"כ יתכן שזה לא משנה בדרגת החום

והנה מבואר בגמ' דבאמבטי אסור לתת צונן לתוך חמין ודעת תוס' שזה כלי שני ובכל אופן זה אסור וביארו הטעם אטו כלי ראשון אמנם עיין טור ורשב"א שכתבו שכיון שזה מאוד חם זה מבשל וכן לענין אנטיכי מבואר בתוס' שאסור למזוג יין על ידו מצד שהוא מאוד חם וביאר בתוס"ר שזה דומה לכלי ראשון אמנם בלשון הרשב"א מבואר שכה"ג שזה מאוד חם זה מבשל אפילו בכלי שני ועיין מ"ב סקמ"ח שהביא מהחיי אדם שביד נכוית גם כלי שני מבשל וע"ש דמקורו מהרמב"ם בהלכות מעשר ומהטור לענין אמבטי והנה עיין ב"י סימן ק"ה שכתב שכלי שני אפילו אם זה רותח זה לא מבשל שחז"ל לא חילקו והביא את דברי התוס' ועיין פמ"ג סקי"ח שכתב שזה כתוס' שאמבטי אסור מצד אטו כלי ראשון אבל לטור שזה מעיקר הדין באמת אסור וכתב דמהא דשם הפוסקים הקילו בהכרח שקי"ל כתוס' ולא כטור אמנם החכמת אדם שם כתב להחמיר ביד נכוית כמו כאן באמבטי ועיין מ"ב שהעתיק את הלבושי שרד שכתב כטעם הטור ובפשוטו הרשב"א לשיטתו מוכרח לומר דבחום גדול גם כלי שני מבשל וכנ"ל

והנה בפשוטו אם זה לא יד נכוית בזה כלי ראשון מבשל וכלי שני לא אמנם בשערי צדק לחיי אדם ביאר הירושלמי שרק יד נכוית יכול לבשל רק שכלי ראשון שזה מצוי עשו הרחקה ואסרו תמיד משא"כ כלי שני לא עשו הרחקה כיון שזה לא מצוי ועיין שביתת השבת בהקדמה לבישול שהאריך בזה

והנה נחלקו הראשונים האם כלי שני מבליע ומפליט עיין סימן ק"ה דהובאו השיטות דדעת הרשב"א שרק כדי קליפה ודעת הטור והמהרש"ל דבכולו ודעת השו"ע בשם סתימת הראשונים שאינו מבליע ומפליט כלל והנה לכאורא הניחא אם כלי שני זה סוג חום שלא יכול לבשל יתכן שגם לגבי בליעות זה כך אבל אם זה רק סברא שעד שהוא מבשל הוא מצטנן או כדעת הרשב"א שהוא לא מצליח לעשות יד סולדת א"כ לגבי בליעות ופליטות שזה גם ללא שנעשה יד סולדת אין סיבה שזה לא יאסר ויתכן שזה הטור והרשב"א לשיטתם וצ"ע

והנה מבואר בלשון המשנה אבל נותן לתוכו או לתוך הכוס כדי להפשירן והנה לתוס' שחמין לתוך הצונן אסור אם זה עושה יד סולדת א"כ א"ש הלשון שאם רוצה לתת מכלי ראשון לתוך הכוס ויש שם מים קרים מותר רק אם זה להפשירן אבל לדעת הר"ן והרשב"א הרי מותר אפילו אם זה יהיה יד סולדת ועיין בר"ן שהוקשה לו דבר זה שהרי גם עושה שיהיה יד סולדת מותר ותירץ שכל כלי שני חשיב הפשר אמנם לכאורא לדעת הרשב"א אין מקום לקושיא זו דהרי בכלי שני תמיד זה מפשיר ולא יכול להביא ליד סולדת

והנה יש ראשונים שס"ל שיש בישול אחר בישול בלח ודעת רבינו יונה שאפילו אם זה יצא מכלי ראשון שזה כבר לא מבשל יש בזה כבר בישול אחר בישול וכן מבואר במג"א רנ"ג סקל"ב ועיין בה"ל שי"ח ס"ד שהביא מהפמ"ג שנטה לומר כך והנה צ"ב טעם הדבר ובמנחת שלמה תנינא סימן כ' כתב שגדר הבישול בלח מה שזה ראוי לבישול ולכן כל שזה לא ראוי לבישול מה שמחממו יותר שיהיה ראוי לבישול על זה חייבים אמנם צ"ע שהרי גם חום כלי שני מבשל קלי הבישול והרי יש גם דברים שביד סולדת לא מתבשלים וצריכים חום יותר גדול כגון על האש וא"כ יאסר להחזירו על האש ובהכרח שאין החיוב על מה שזה ראוי לבשל ועוד מהיכי תיתי לומר שזה גדר הבישול ובהכרח צ"ל שהמציאות מה שזה חום כלי שני שזה לא מבשל חזינן שזה סוג חום אחר שבזה לא נחשב שזה כמבושל ולכאורא כל זה לדעת הר"ן שגם כלי שני זה יד סולדת רק שזה סוג שלא מבשל אבל אם זה רק סברא שזה פחות חם ולא יכול להביא הדבר לידי יד סולדת א"כ לגבי עצמו מהיכי תיתי להגדיר שהוא לא מבושל

והנה עיין אגלי טל סקכ"ו שהביא מהרשב"א מ: שבשר שלא מתבשל אלא על האש ה"ה כנגד המדורה אינו מתבשל וצ"ע מקורו ולכאורא מצד שלמד ששמן גם אם אין בו בישול הכונה נגד המדורה אבל על האש וודאי אסור ודל"א כמ"מ אמנם מסתבר שכל זה שייך הרשב"א לשיטתו שגם אותו סוג חום יש דברים שלא יכול לבשל א"כ מסתבר שכנגד המדורה שזה לא חום חזק זה כמו שלא על גבי האש אבל לר"ן שחזינן שאותו סוג חום יש הבדל בין אם זה כלי ראשן או כלי שני א"כ יתכן שגם יש הבדל אם זה אש עצמו או תולדות האור כגון כלי ראשון ואין ללמוד מאחד לשני

]עיין רש"י באמבטי דחמי טבריה ודייק הפמ"ג מדבריו דצנורות דמגיע מהם מים שהיו על האש חשיבי כלי ראשון והנה יש שכתבו שזה דוקא כל זמן שהוא מחובר לאש אבל כשהוא ניתק זה אחרת אמנם הפמ"ג דיק מרש"י שזה גם כשזה התנתק מהמים ולכאורא למבואר מתוס' שהסיבה שכלי שני זה אחרת כי יש דפנות מקררות יש מקום לומר שאם היה מונח בהם מים שדינם ככלי ראשון וחיממו אותם אפילו שזה לא קיבל דין של כלי ראשון אבל כבר אין בזה את הדפנות המצננות וצ"ע

והנה מבואר בגמ' קמ"ה: שקולית האיספנין זה קלי הבישול וזה מתבשל אפילו בכלי שני וכן הגמ' דנה שמלח מתבשל אפילו בכלי שני ועיין יראים שכתב שכל דבר צריך לחוש שזה מקלי הבישול והנה בפשוטו זה וודאי שצריך שיגיע ליד סולדת רק שנתחדש שגם חום של כלי שני יכול לבשל אמנם זה יתכן רק לשיטת הר"ן שגם כלי שני מגיע ליד סולדת אבל לדעת הרשב"א הנ"ל צ"ל שנתחדש שכה"ג אפילו אם זה לא מגיע ליד סולדת זה מתבשל וכן מפורש בדבריו מ: וכן הוא בחידושי הר"ן מ"ב: שהגדר בקלי הבישול שהפשרן זהו בישולו[[1]](#footnote-2) אמנם עיין שו"ע סי"ז שכתב סי"ז שכתב שדבר צונן מותר להניחו רחוק מהמדורה במקום שלא יכול להגיע לידי סולדת ולא חשש תמיד שגם בלא הגיע ליד סולדת אולי זה קלי הבישול כמו שחשש לענין פת בס"ה בשם היראים

והנה לענין קוליס האיספנין כתב הבה"ל ס"ד שכל זה אם המים יד סולדת אבל דומיא דדבר שהוא לא קלי הבישול שמותר בכלי שני אבל אם אין זה יד סולדת וודאי מותר וכן הוא לשון התוס' לענין מלח ולכאורא לדעת הראשונים שהגדר של קלי הבישול שהפשרן זהו בישולן א"כ לא צריך יד סולדת אמנם לענין מלח מפורש בתוס' שהאיסור אם התבשיל יד סולדת אמנם יתכן שזה וודאי שצריך שהחום יהיה יד סולדת רק שהדבר שמתבשל לא יגיע לידי יד סולדת שכל שזה לא חום של יד סולדת זה כמו בישול באש שאין זה בכלל מלאכת בישול ועיין פמ"ג שי"ח א"א ל"ז לענין ממיס את השעוה שזה גם בלא נהיה יד סולדת אמנם לנ"ל זה דוקא שהחום הוא יד סולדת רק הדבר הנמס הוא לא יד סולדת ולא אם החום עצמו הוא לא יד סולדת ועיין בזה

1. ומבואר מזה שאין הגדר בהפשרן זהו בישולן דחיבים על החימום דמה זה שייך לקוליס האיספנין ומלח אלא שכאן מספיק בישול בחום יותר נמוך וכן מבואר ברא"ש בע"ז פ"ב שלמ"ד בשמן הפשרן זהו בישולן זה גם סברא לענין בישולי עכו"ם והרי שם רק תיקון הדבר גורם שלא יהיה בישולי עכו"ם ולא מה שזה מתחמם וז"ב [↑](#footnote-ref-2)