מראה מקומות לט עמוד ב 16
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / מלאכות שהיה והטמנה / הרב משה יפהן / שהייה חזרה ובישול ומעשה שבת

**מראה מקומות לט: 16**

**מאי רחיצה וכו'** בתחילה רצתה הגמ' להוכיח דהרחיצה שאסרו חכמים לאנשי טבריא במים שנתחממו בשבת וביו"ט איירי אפילו ברחיצת ידיו ורגליו דרחיצת כל גופו נאסרה אפילו במים שחיממו מע"ש. ולהלן בדף מ. מבואר דהטעם שאסרו אותם תנאים את רחיצת כל גופו במים היא גזירה שמא יבואו הבלנים לחמם להם מים בשבת. ולפי"ז דנה הגמ' דמשנתינו היא כב"ש שסוברים דביו"ט נאסר גם רחיצת פניו ידיו ורגליו. ודחתה הגמ' דמשנתינו באמת ב"ה והאיסור שחכמים אסרו הוא רחיצת כל גופו ומשנתינו היא כרבי יהודה שהתיר רחיצה בחמים וצונן במים שנתחממו מע"ש ובמים שנתחממו בשבת נאסרה רחיצת כל גופו. ולפי"ז יש לדון מה הדין רחיצת פניו ורגליו במים שנתחממו בהתר בשבת [עיין ביאור הגר"א סי' שכ"ו אות ה'. ועיין שם במג"א ושער הציון]. אמנם ביום טוב באמת הותר רחיצת פניו ידיו ורגליו וכבית הלל.

והנה יש לעיין לגבי יום טוב מהו שורש מחלוקת בית שמאי ובית הלל. ודבר זה יש בו ג' שיטות בראשונים. והנה אפשר להקדים דיני יום טוב דמצינו דכל מלאכה שהוא לצורך אוכל נפש הותרה ביום טוב כמבואר בתורה שמות יב פסוק טז אך אשר יאכל לכל נפש הוא לבדו יעשה לכם. ועיין כתובות ז. שמבואר שם שיש מתוך שהותרה לצורך אוכל נפש הותרה נמי שלא לצורך אלא דמבואר שם דהתר זה אינו נוהג רק בדברים שהנאתם שוה לכל נפש ולא דברים שאין בהנאתן אלא ליחידין עוד עולה שם וכן מהסוגיא בביצה מחלוקת רש"י ותוספות לגבי מה אמרינן מתוך דלדעת רש"י כל דבר שהנאתו שווה לכל נפש הותרה מן התורה שלא לצורך כלל ורק רבנן גזרו שיהא בהם צורך היום קצת ולדעת התוספות לא הותר מהתורה אלא אם כן יש בהם צורך היום קצת. ונחלקו הראשונים בסוגייתנו האם דבר שהנאתו שווה לכל נפש היא בכלל ההתר של אוכל נפש או שבאוכל נפש הותר רק אוכל נפש ממש וההתר בדברים האלה הוא מתוך הלכה של מתוך שהותר שלא לצורך הותר נמי לצורך. עיין רמב"ן ורשב"א שביארו דרחיצת ידיו ורגליו היא הנאה השוה לכל נפש והרי היא בכלל ההתר של אוכל נפש. אמנם הריטב"א בסוגייתנו והרשב"א והר"ן בביצה כא: ביארו דבכלל ההתר של אוכל נפש קיים רק אוכל נפש. וברחיצה הנאתו מבוססת על ההלכה של מתוך אמנם גם בהלכות מתוך הותרה רק הנאה ששווה לכל נפש וביארו עוד דב"ש וב"ה נחלקו לשיטתם בביצה יב. האם אומרים מתוך. ועיין רמב"ם פ"א מהלכות יום טוב הלכה ט"ז שמשמע שסברת הרמב"ן שדבר שהוא שווה לכל נפש הוא מצד עצמו בכלל ההתר של אוכל נפש נאמר רק ברחיצה וסיכה שהותרו משום שהם בכלל שתייה. ועיין אבני נזר או"ח סי' ת"ז. ועיין בספר הליקוטים שהובא בסוף רמב"ם פרנקל בשם קובץ. ומבואר לשיטות הראשונים דהחילוק בין כל גופו לבין ידיו פניו ורגליו. הוא דכל גופו אינו דבר השוה לכל נפש אלא למפונקים בלבד מה שא"כ רחיצת פניו ידיו ורגליו דהיא הנאה השוה לכל נפש ולפי"ז המחמם מים לרחוץ כל גופו מדאוריתא עבר על מלאכת יו"ט. אמנם עיין ברמב"ן ורשב"א שהביאו שיטת יש מפרשים שמן התורה מותר לרחוץ כל גופו במים חמים ביום טוב ורק מדרבנן נאסר. ועיי"ש מדוע נאסר הרי לא שייך גזירת מרחצאות כיוון שמן התורה מותר לחמם מים לרחוץ כל גופו ואם כן מה אכפ"ל דהבלנים יחממו המים ביו"ט. והנה יש לעיין לפי הרמב"ן והרשב"א שביארו שההתר הוא משום שזה עצמו דבר השוה לכל נפש מדוע לא הסבירו שזה מטעם מתוך האם הפירוש הוא דסוברים שלא צריך להגיע למתוך או שהם סוברים דליכא מתוך ואם ליכא צ"ב מדוע ליכא בזה מתוך.

**והנה בית שמאי אסרו לחמם מים אלא אם הם ראויים לשתייה**. והנה בית שמאי או דפליגי דליכא מתוך או דסוברים דהנאה השוה לכל נפש נאמרה רק על אוכל ולא על דברים אחרים. ועיין רש"י ותוספות שפירשו שאין הכוונה ראויים אלא הכוונה שמחמם אותם באמת עבור שתייה. ומצינו והנה יש לעיין לפי בית שמאי דהרי אם מחממם עבור שתייה ומוסיף עבור פניו ידיו ורגליו דאינו רק מרבה בשיעורין הרי לכאורה דבר זה מותר מן התורה עיין שולחן ערוך סימן תק"ג סעיף ב. וממילא מדוע אסרו בית שמאי לחמם לכל גופו הרי יכול להוסיף על שיעור השתייה ואז זה מותר מן התורה. ועיין תוד"ה אלא דמבואר דיכול לחמם יותר משיעור שתייה עד כדי שיעור רחיצת פניו ידיו ורגליו אבל לא כל גופו. אכן ביארו הראשונים דגם בית שמאי סוברין את הגזירה של מרחצאות עיין בתוס' כאן ובביצה ובמהרש"ל ובחי' רע"א.

והנה במים שנתחממו בע"ש שמבואר להלן שטעם איסורם הוא משום גזירת הבלנין שלא יבואו להרתיח מים בשבת מבואר להלן מחלוקת אמוראים מה הותר ולהלכה נפסק שהותר רחיצת אברים אחדים ולאו דווקא רגליו אלא כל אברים כל שאינו רוחץ כולו או רובו. והנה ביו"ט הביאור הלכה סי' תקי"א ד"ה אבל. דן דאפשר שהתירו דווקא פניו ידיו ורגליו דאפשר שרק הם נחשבים שווים לכל נפש אבל אברים אחרים  **לא.**

**שם.** עיין בחי' רע"א שהקשה, מדוע נאסר לחמם מים לכל גופו לבית הלל הרי פניו ידיו ורגליו הם בכלל גופו ומחמם עבורם ומוסיף עבור שאר האברים ולהוסיף בשיעורים לא נאסר כל שעיקר הדבר נעשה בשביל מלאכה המותרת ואיך שייך לומר שד"ז נאסר לבית הלל מן התורה עיין פנ"י על התוס' ד"ה אלא אם כן.

**תוד"ה אלא מסיפא** עיין בחי' רע"א מה שהקשה על דברי התוס'. **בא"ד ומיהו קשה לרשב"א** עיין מהרש"א ומהר"ם והגהות ראמ"ה. **תוד"ה אלא** עיין קושיית גלהש"ס ועיין אמרי בינה הלכות יו"ט סי' ג ובאבנ"ז או"ח סי ת"ז. **בא"ד ונראה לר"י** עיין תוס' גיטין ח: סוד"ה אע"ג ,ועיין תורא"ש כאן ועיין רש"ש. **תוד"ה וב"ה מתירין**. עיין רמב"ן שהשיג על דברי התוס' דהם דברי נביאות שמן התורה הותרה הזעה ורחיצת מקצת גופו ונאסרה רחיצת כל גופו ועוד דלהלן מבואר מ. דרחיצת כל הגוף אבר אבר נאסרה רק מדרבנן. ולדברי התוס' היה צריך להיות אסור מן התורה. ועיין רשב"א.

**והאי תנא הוא דתניא וכו'** עיין לעיל בדף 15 שהבאנו ד' שיטות הראשונים שנחלקו במה נחלקו התנאים. **ובטעם האיסור** דר"מ אסר בצונן מצינו ב' דרכים במפרשים יש שביארו שלא חילקו בגזירתם ואסרו כבר בכל גוונא עיין תוד"ה ובפנ"י דם. אמנם רוב הראשונים מלחמות רשבא ור"ן פירשו דלהלן מובא שדרך הרוחצין בחמין היה להתרחץ בצונן לאחמ"כ וממילא יש בזה מראית עין שרחץ לפני כן בחמין ומשום כן אסרו. **אמר ר"ח מחלוקת בכלי וכו'** מהו החילוק בין כלי לקרקע עיין רש"י ועיין ר"י מלוניל וריטב"א ור"ן שפירשו באופן אחר ועיין רשב"א והרמב"ן במלחמות שפירשו באופנים אחרים.

**תוס' ד"ה והא** שעמד על כך שאין המעשה דומה למעשה של אנשי טבריא. ועיין בראשונים שתירצו באופנים אחרים רשב"א ריטב"א ורמב"ן במלחמות פי' באופן אחד ועיין תורא"ש שהביא שני פירושים. ועיין ריטבא בשם רשב"א ועיין בעל המאור ומלחמות שהביאו שהיה נוסחאות אחרות.