ח - עוד בדין מכירת שטרות
קטגוריות: ש_ס / לג בבא בתרא / ב_ב - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / המוכר את הספינה / שיעורים

**סימן ח**

**עוד בדין מכירת שטרות**

**א**

א] **ב"ב ע"ז א',** אמר אמימר הלכתא אין אותיות נקנות במסירה וכו', א"ר אשי סברא נמי הוא דאותיות מילי נינהו ומילי במילי לא מיקנין, ולא והאמר רבה בר יצחק וכו', אגב שאני וכו'.

**ונחלקו** הראשונים בזה, דבד' התוס' שם מבו' דכל הא דמהני קנין אגב הוא במקום מסירה, ולפ"ז נמצא דלפ"מ דקי"ל דבעי כתיבה ומסירה, אין אותיות נקנות באגב לחוד, אלא בעינן כתיבה ואגב, וכ"כ רבינו יונה בשם הר"ח, וכ"כ הרא"ש בסימן ו', - אך הרי"ף כתב דאף דאין אותיות נקנות במסירה, מ"מ הן נקנות אגב קרקע, וכ"כ הר"י מיגש והרמ"ה, וכ"כ הרמב"ם בפ"ו ממכירה הי"ד, וכ"ה בשו"ע סימן ס"ו ס"י.

ב] **והנה** לקמן קס"ט ב' תניא, דהנותן מתנה לחבירו והחזיר לו את השטר חזרה מתנתו, ומפרשינן התם דהוא משום דאותיות נקנות במסירה, ונתחדש בזה דכי היכי דשט"ח נקנה במסירה ועי"ז נקנה החוב ללוקח, ה"נ שטר קרקע נקנה במסירה ועי"ז נקנית הקרקע עצמה ללוקח.

**והתומים** בסימן ס"ו סקכ"ז בתו"ד נקט בפשיטות, דכי היכי דשט"ח נקנה באגב בלא כתיבה ומסירה, ה"נ שטר דקרקע נקנה באגב, עיי"ש.

**אך** בס' ישועות ישראל שם סקי"ג פקפק בדין זה, דאף דשט"ח נקנה באגב, ומהני זה לקנות את החוב, מ"מ שטר דקרקע אינו נקנה באגב לקנות עי"ז את הקרקע, דקרקע אינה נקנית אגב קרקע, עיי"ש בדבריו.

ג] **ומצאנו** שכבר נחלקו הראשונים בכעי"ז, דהנה הרמ"ה לקמן קמ"ז ב' כתב דשטר פיקדון אינו נקנה בכתיבה ומסירה, דמטלטלי בשטרא לא מיקנו,[[1]](#footnote-2) וע"כ אינו נקנה אלא באגב או בחליפין, - אך הנה בפסקי רי"ד לקמן קס"ט ב' בסו"ד מבו', דגם שטר דפיקדון נקנה לרבנן בכתיבה ומסירה, עיי"ש, והרי דאף דמטלטלין אין נקנין בשטר, מ"מ שטר דפיקדון נקנה בשטר ועי"ז הוא קונה את הפיקדון.

**ולכאו'** בזה תליא גם דין הקנאת שטר דקרקע באגב, דלדעת הרמ"ה דשטר פיקדון אינו נקנה בשטר משום דמטלטלין אין נקנין בשטר, הרי דה"נ שטר דקרקע אינו נקנה באגב, משום דקרקע אינה נקנית באגב, אך לדעת הרי"ד דשטר פיקדון נקנה בשטר, אף דמטלטלין בפנ"ע אין נקנין בשטר, הרי דה"נ שטר דקרקע נקנה באגב, אף דקרקע בפנ"ע אינה נקנית באגב.

**וצ"ב** טעם הפלוגתא בזה, אם ל"מ הקנאת שטר לקנות את הכתוב בו, אלא בקנין המועיל לקנות את הכתוב בו, או דאף קנין שאינו מועיל לקנות את הכתוב בו בפנ"ע, ה"ה מועיל לקנות ע"י שקונה את השטר ואת הכתוב בו.

**ב**

ד] **ונראה** לפרש בזה, דהנה הר"י מיגש כתב דהא דמהני כתיבה ומסירה לקנות, הוא משום דאהניא מסירה למיקני גופי' דשטרא, ואהניא ההיא כתיבה דקא כתיב לי' קני לך האי שטרא וכל שעבודא דאית בי' למיקני זכותא דשטרא, וכ"כ הרמ"ה.

**ובסימן** ז' ענף ו' נת' להוכיח, דאין מכוון הדברים דהכתיבה הוי הקנאה בפנ"ע על השעבוד, והא דל"מ הכתיבה בפנ"ע לקנות את השעבוד, בלא שהקנה לו את גוף השטר במסירה, הוא משום דהשעבוד בפנ"ע הוי דבר שאין בו ממש, ול"מ לקנותו אלא אם קנה תחילה את השטר, אלא היינו דלעולם ל"מ חיילא הקנאת הכתיבה על השעבוד בפנ"ע, דכיון דהשעבוד עצמו הוי דבר שאין בו ממש, ול"מ לקנותו אלא ע"י שקונה את השטר, וכמו שדימה הנימו"י לקמן קמ"ח א' לאויר הנמכר אגב הבית, וע"כ אף כשקנה את השטר, ל"מ חיילא ההקנאה על השעבוד עצמו, דומיא דאויר בית דאף אם קנה את הבית, ל"מ חיילא ההקנאה על אויר הבית עצמו, אלא לעולם הויא הקנאת הכתיבה על השטר יחד עם הכתוב בו.

ה] **ובזה** נראה לפרש פלוגתת הרמ"ה והרי"ד אם שטר פיקדון נקנה בכתיבה ומסירה אף דמטלטלין אין נקנין בשטר, ואם שטר דקרקע נקנה באגב, אף דמטלטלין אין נקנין באגב, דהרי"ד דס"ל דהוא נקנה בכתיבה ומסירה, היינו משום דל"ב שתחול הקנאת הכתיבה על המטלטלין, אלא הקנאת הכתיבה חלה על השטר וכל דאית בי', וע"כ אף דהמטלטלין בפנ"ע אין נקנין בשטר, מ"מ שטר הפיקדון נקנה בשטר וה"ז מועיל לקנות אף את הפיקדון, - אך הרמ"ה ס"ל, דאף דעיקר הקנין הוא ע"י השטר, מ"מ כיון דעי"ז הוא קונה את הפיקדון, הרי דקנינים דאינם קונים מטלטלין, אף אינם מועילין לקנות את הפיקדון ע"י השטר,[[2]](#footnote-3) ועי' בישועות ישראל סימן ס"ו סקי"ג שפירש כעי"ז בהנידון אם שטר דקרקע נקנה באגב.

ו] **והנה** לקמן קס"ט ב' אמרינן, דלדעת רבי דאותיות נקנות במסירה, אף שטר דקרקע נקנה במסירה, ועי"ז הוא קונה את הקרקע, ונתחדש בזה דאף דבפשוטו אין קרקע נקנית במסירה, וכאשר כ"ה מבו' בסוגיית הגמ' בגיטין כ"ב א' בדין עציץ נקוב, ועמש"נ בזה בסימן ב' סק"ב ובהערה שם, מ"מ שפיר מהניא מסירת השטר לקנות את הקרקע הכתובה בו

**ואמנם** הנה זה ניחא לדעת הרי"ד דאף דמטלטלין אין נקנין בשטר, מ"מ שטר פיקדון נקנה בכתיבה, ועי"ז הוא קונה את הפיקדון, וע"כ ה"נ אף דקרקע אינה נקנית במסירה, מ"מ שטר דקרקע נקנה במסירה, ועי"ז הוא קונה את הקרקע, - אך לדעת הרמ"ה דכיון דמטלטלין אין נקנין בכתיבה, אף שטר דפיקדון אינו נקנה בכתיבה, צ"ע דא"כ מ"ט שטר דקרקע נקנה במסירה, הרי הי' בדין דכיון דקרקע אינה נקנית במסירה, אף שטר דקרקע לא יהא נקנה במסירה.

ז] **אמנם** הנה בתשו' הרא"ש כלל ס"ח סימן ד' כתב בתו"ד, ז"ל, לרשב"ג דאמר וכו' הנותן מתנה לחברו והחזיר לו השטר חזרה מתנתו וכו', משום אותיות נקנות במסירה, וכשהחזיר לו את השטר "הוי כאילו כתב לו בקלף שדי נתונה לך", שהרי השטר שקנה בו השדה מסרו ונתנו לזה, עכ"ל, ועיי"ש שפירש בזה טעם הא דס"ל דדינא דמכירת שטר דקרקע הוא רק בשטר קנין דקרקע ולא בשטר ראי', ומבו' דהא דמהני מסירת שטר קרקע לקנות את הקרקע, לאו היינו דהמסירה מועלת לקנות את השטר ואת הכתוב בו, אלא היינו דע"י שקונה את השטר במסירה, חשיב כמסר לו שטר קנין על הקרקע, וע"כ הוא קונה את הקרקע.

**והעירוני** דכ"ה גם משמעות ד' רשב"ם לקמן קס"ט ב' ד"ה רבי סבר, ז"ל, וטוען ראובן וכו' שדה זו שלי היא, שהרי שמעון שקנאו מלוי מסר לו שטר מכירה הכתוב בשמו, וקניתי השדה במסירת השטר "כאילו נכתב בשמי", עכ"ל.

**ולפ"ז** ניחא הא דמהניא מסירת שטר דקרקע לקנות את הקרקע, אף דאין קרקע נקנית במסירה, דבאמת אין הקרקע נקנית ע"י המסירה, אלא השטר שנקנה לו קונה את הקרקע, ככל שטר קנין הקונה את הקרקע.

**אך** צ"ב לפ"ז בהא דמדמינן התם דין מכירת שטר דקרקע, לדין מכירת שט"ח, ותליא בפלוגתא דרבי ורבנן אם אותיות נקנות במסירה, ולהנ"ל הרי לכאו' ל"ד דין מכירת שטר דקרקע דהא דהוא קונה את הקרקע, הוא משום דהוי ככתב לו שטר קנין על הקרקע, לדין מכירת שט"ח, דהא דהוא קונה את החוב הוא משום דבהקנאת השטר נקנה אף הזכות שבשטר, וצ"ע בזה.

**ד**

ח] **נתבאר** בסימן י"ב סקי"ח, דהא דשטר דקרקע אינו נקנה בכתיבה ומסירה, ולא סגי בכתיבה לחודה, אף דקרקע נקנית בשטר, הוא משום דכשבא להקנות את הקרקע ע"י הקנאת השטר וכל דאית בי', בעינן בזה לדיני ההקנאה דשטרות, ואי"ז נקנה אלא בכתיבה ומסירה.

**ויש** להוסיף דמצינו עד"ז עוד בסוגיין, דהנה נת' לעיל סק"א דדעת התוס' בסוגיין היא דאף לפ"מ דמסקינן דאותיות נקנות באגב, ל"מ האגב אלא במקום המסירה, ולרבנן דאותיות נקנות בכתיבה ומסירה, ה"נ בעינן כתיבה ואגב, שהרי לדעתם מעיקרא פריך דלא יועיל אגב אף במקום מסירה, וע"ז משני דאגב הוי כמסירה, אך לא עדיף אגב ממסירה ובעינן גם כתיבה.

**וצ"ע** לפ"ז במש"כ התוס' בד"ה רב פפא לדון אם מלוה ע"פ נקנה באגב, והתוס' לקמן קמ"ח א' כתבו דהוא נקנה באגב, ותיקשי דהרי חזינן דאף מלוה בשטר ס"ד דאינו נקנה באגב, ואף לפ"מ דמסקינן דהוא נקנה באגב, היינו רק בצירוף כתיבה, וא"כ היאך נימא דמלוה ע"פ נקנה באגב לחודי', וכי עדיף מלוה ע"פ ממלוה בשטר.

ט] **ונראה** דהישוב לזה הוא, דכ"ה דחזינן דאף דקרקע נקנית בשטר, מ"מ כל שבא להקנותה ע"י הקנאת השטר וכל דאית בי', בעינן להקנינים דמכירת שטרות, ולא סגי בכתיבה לחודה אלא בעינן כתיבה ומסירה, ה"נ הוא הכא, דאף אם מלוה ע"פ נקנית באגב, וה"נ מלוה בשטר נקנית באגב אם בא להקנות את החוב בפנ"ע, מ"מ כל שבא להקנות את המלוה ע"י הקנאת השטר, בעינן להקנינים דמכירת שטרות, וזהו דס"ד דל"מ בזה קנין אגב, דכשבא לקנות את החוב ע"י השטר הו"ל מילי, ואינם נקנין באגב, וגם לפ"מ דמסקינן דמהני בזה קנין אגב, לא סגי באגב לחודי', אלא בעינן כתיבה ואגב.[[3]](#footnote-4)

י] **ואמנם** הנה נת' בסימן ז' סקי"ד מש"כ הרמ"ה לקמן קמ"ז ב' דשטר דפיקדון נקנה בחליפין, ונת' שם סק"כ דהטעם בזה הוא, דאף דשט"ח אינו נקנה בחליפין משום דל"מ החליפין לחול על זכות השטר משום דאין בו ממש, מ"מ בשטר פיקדון דהפיקדון יש בו ממש, שפיר חייל החליפין אף על זכות השטר, - ולפ"ז הרי ה"נ כל הא די"ל דאין שט"ח נקנה באגב בלא כתיבה, הוא רק אם החוב עצמו אינו נקנה באגב, אך אם אף מלוה ע"פ נקנית באגב, הרי דה"נ במלוה בשטר מצי חייל האגב גם על הזכות שבשטר, ולא ניבעי כתיבה.

יא] **אמנם** נראה פשוט, דכל ד' הרמ"ה הם לטעמי' שנת' שם סק"ג בדעתו, דטעמא דרבנן דמסירה ל"מ לקנות את השעבוד, הוא משום דהמסירה אינה מעש"ק כלל על זכות השטר, ולפ"ז כל הא די"ל דגם אגב ל"מ לקנות את השעבוד, ולא אמרינן דהאגב חייל אף על זכות השטר, הוא רק אם החוב עצמו אינו נקנה באגב, וכנ"ל.

**אך** להתוס' לטעמייהו שנת' שם סק"ב בדעתם דטעמא דרבנן דמסירה ל"מ לקנות את השעבוד, הוא משום דצריך לומר קני לך וכו' וע"כ חשיבא המסירה כמילי, ומילי במילי לא מיקנו, ומה"ט אף אגב ל"מ לקנות בלא כתיבה, משום דאף קנין אגב חשיב כמילי, ומילי במילי לא מיקנו, הרי דשפיר י"ל דאף אם מלוה ע"פ נקנית באגב, מ"מ מלוה בשטר שבא להקנותה ע"י השטר, אינה נקנית באגב לחודי', דמילי במילי לא מיקנו.

1. וצ"ל לדעתו, דהא דשט"ח נקנה בכתיבה ומסירה, הוא משום דחוב לא חשיב כמטלטלין, וה"ה נקנה בשטר, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-2)
2. והנה ממה שהוצרך הרמ"ה שם להעמיד למיעוטא דשטרות מאונאה בשטר פיקדון, ולא העמידה בשטר דקרקע, מבו' דס"ל דבשטר דקרקע ל"ב למיעוטא דשטרות מאונאה, דתיפו"ל משום מיעוטא דקרקעות מאונאה, ובאמרי בינה דיני הלואה סימן ס"ג סקי"ט כתב לדון, דלא סגי בזה במיעוטא דקרקעות, כיון דהוי זה המכירה ע"י השטר.

   וי"ל דהרמ"ה לטעמי' אזיל, דס"ל דקנין שאינו מועיל לקנות מטלטלין, אינו מועיל לקנות שטר פיקדון, והרי דס"ל דדיני הקנאה ע"י שטר, הם כדיני הקנאת הדבר הכתוב בשטר, וע"כ ס"ל דכל שמקנה קרקע ע"י השטר, חשיב כהקנאת קרקע שנתמעט מאונאה, - אך לדעת הרי"ד דס"ל דאף קנינים דאין מועילין לקנות את הדבר הכתוב בשטר, מועילין לקנותו ע"י השטר, י"ל דכשמקנה קרקע ע"י השטר אי"ז בכלל מיעוטא דקרקעות מאונאה, - ומה שלא פירשו ש"ר למיעוטא דשטרות מאונאה בכה"ג הוא משום דס"ל דאף מכירת קרקע או פיקדון ע"י השטר אינה אלא מדרבנן, וכמש"כ הרא"ש בפ' גט פשוט, וכ"כ באמרי בינה שם. [↑](#footnote-ref-3)
3. ובאמת דהא דפריך בסוגיין מהא דכיון שנקנית הקרקע נקנה השטר בכל מקום שהוא, ניחא בלא"ה, - והיינו דאף אי נימא דאם חוב נקנה באגב, ה"נ כשמקנה לו שט"ח מצינו לדון לזה כהקנאה על החוב בפנ"ע, וה"ז נקנה באגב, מ"מ בההיא דהתם דבעינן שיקנה את השטר ועי"ז ישתעבדו לו הנכסים, ודאי דבעינן להקנינים דמכירת שטרות, וז"פ. [↑](#footnote-ref-4)