בגדר פטורא דשותפות עכום
קטגוריות: ש_ס / מב בכורות / בכורות - הרב יצחק טחן / פרק קמא דבכורות

**בגדר פטורא דשותפות עכו''ם בבכורה**

1. **יעוין בגמ' בדף ג' דמבואר דאיכא תרי ילפותות בפטורא דשותפות עכו''ם**. האחד. קרא ד''מקנך'' דממעט את האם. שנית. קרא ד''כל בכור בישראל'' דממעט את הולד. ובתוס' מעמיד דהוי שתי מיעוטים נפרדים ומיישב לפי''ז הא דמבואר בחולין דף קלה דבעי קרא לרבות שותפות ישראל למרות דניתן ללמוד את זה ממיעוטא דבישראל ולא בעכו''ם דמוכח מזה דרק עכו''ם נתמעט ולא ישראל, דמאחר דקרא דבישראל הוי ביחס לבן א''כ עדיין ביחס לפטורא דאם ליכא מקור דשותפות ישראל חייבת ולולי ריבויא ד''בקרכם'' היינו ממעטים מ''מקנך'' גם שותפות ישראל.
2. **ומבואר בתוס' דפטורא דאם וולד הוי שתי פטורים נפרדים.** והיה שייך שיהא חילוק ביניהו בדין שותפות ישראל, ומצינו עוד בדף ג' ע''א בפלוגתא אי בעינן דבר העושה נבילה או סגי בדבר שעושה מום קל דאמרוה רבנן קמיה דר' פפא דאיכא בזה חילוק בין אם לבת ובאם בעינן דיהא דבר העושה נבילה ור' פפא הקשה דמ''ש דבעינן כל בכור וליכא אמו נמי בעינן כל מקנך תזכר וליכא. ומבואר דהנך רבנן ס''ל דאיכא חילוק בין אם לבת וביראים סימן קמב [דפוס ישן - שנב] נקט כן להלכה וז''ל, ובשותפות אם נראה לי דקימ"ל כרב חסדא דאמר צריך שיקנה לו דבר שעושה אותה לו נבילה הלכך צריך שיקנה לו האם כיוצא בו שאם מקנה לו אזנה א"ל שקיל אזנך וזיל וקדושת בכור אינה מתעכבת בכך אבל העובר אפילו במום קל מתעכבת קדושת הבכור דבכור בעל מום לא אקדיש. ויש לעיין בבאור החילוק בין אם לבת.
3. **ונראה דיש לעיין בבאור פטורא דאם**, דבשלמא בולד כיון דחלק העכו''ם מופקע מבכורה כלשון הגמ' בדף ג' דעריבו בהו חולין א''כ איכא מצב בולד דחלקו מופקע מבכורה, דההפקעה של עכו''ם מבכורה לא הוי רק מחמת דהוא לא מצווה אלא מחמת דליכא משמעות של בכורה ביחס לעכו''ם ונמצא דבחלק מהולד איכא חסרון משמעות בעיקר מציאותו כבכור.

**ויעוין בטור שכא בסופו דנקט דגם הפקעה דכהן מבכורה הוי כעכו''ם,** ונראה דהבאור בזה הוא דכיון דגם בכהן לא הוי הפקעה מצד הגברא אלא בעצם המחייב דבכור דכלפיהם ליכא משמעות לבכורה הלכך איכא בזה סיבה לפטור.

**אולם החלק של האם במחייב דבכורה בפשטות הוי רק היכי תימצי להוית הבכור כ''פטר רחם''** וא''כ מאי איכפת לן היחס לאם אי איכא בה בעלות עכו''ם כיון דהמחייב דבכורה לא קיים בה, ודוחק לומר דאיכא כח קידוש בגופה ובעלות עכו''ם מגרעת בכח הקידוש דא''כ היה אמור להשפיע על גוף חלות הקדושה בולד וכל כמה דחלק מהמקדש הוי בבעלות עכו''ם לא שייך לחול חלות קדושה מושלמת בולד וכפי השיעור של זכית העכו''ם היה צריך להיות השפעה בקדושת הולד וא''כ יקשה טובא דאמאי בעי קרא מיוחד לפטורא דאם דכיון דהבעלות של העכו''ם באם משפיע בעיקר קדושת הולד אמאי לא סגי במיעוטא דולד.

**ויעוין בקה''י סימן א' דהעיר בזה ומוכיח מזה דליכא לבעלות העכו''ם השפעה בעיקר חלות הקדושה דהוולד** אלא רק אי איכא לו שותפות בולד מכח בעלותו באם, וכל כמה דהפרה לולדותיה שייכת לישראל ליכא חסרון בקדושת הולד ורק דאיכא דין פטור מכח הבעלות באם ובהא סגי דאיכא צד ישראל בבעלות האם. ויעוין בחזו''א סימן ט''ז ססק''א דגם הוכיח כן מהא דלר''י דמחייב בשותפות בבכורה מבואר דנותן חצי דמיו, ובחזו''א נקט כדעת המהרי''ט אלגאזי וכן מבואר בשטמ''ק דבעינן דיהא שותפות גם באם בשביל להתחייב דגם ר''י מודה דהבעלות באם משפיעה על הדין בכורה, וא''כ אי נימא דהבעלות באם משפיעה על חלות הקדושה בולד אמאי נותן חצי דמיו, הרי חלות הקדושה הוי רק בחציו וא''כ שותפות הולד דהוי בכל חלק בבהמה צריכה להיות סיבה דיתחייב רק בחצי מהחלק המחויב ומכח זה מוכיח דכל היכא דאיכא צד ישראל באם איכא סיבה לקדושה גמורה בולד. וז''ל, דלא דמי אם לולד, דולד דהוא גוף הקדוש אי אפשר שיקדוש חלקו של נכרי, אבל אם שאינה אלא תנאי בקדושת הולד בכל דהו סגי.

**ויעוין בקה''י דהעיר דלפי''ז יצא חידוש בדין פטור עכו'''ם בתרו''מ** דהוי ביחס לקדושת הפירות דהיכא דהבעלות על הפירות תהא לישראל ורק בגוף הקרקע איכא שותפות לעכו''ם ליכא לפטורא דעכו''ם כיון דפטורא דעכו''ם הוי רק מכח התערבותו בקדושת הפירות וצ''ב.

1. **ונראה דיש לעיין בגדר הך תנאי דגוף האם בקדושת הולד** דהרי הא פשיטא דאי הבעלות באם משפיעה על הולד גם אי הוי בתורת תנאי מ''מ צריך להיות שייכות בסיבת הקדושה בין הולד לאם וא''כ צריך לבאר את השייכות בין הולד לאם בסיבת חלות קדושת בכור. ונראה דהפתיחת רחם לא הוי רק מצב בעלמא, אלא איכא בזה תוכן דהוא המקיים של האם כמבכרת, וסיבת הקידוש הוא בהא דהוא זה דשינה את המצב באמו למבכרת ובזה חשיב כ''ביכור האם'', ולפי''ז פטורא דיוצא דופן לא הוי מחמת דבעינן את מעשה הקידוש דהרחם אלא הוי מחמת דלא העמיד את המציאות של אמו כמבכרת כיון דלא פתח את הרחם ולכן ליכא בזה סיבה לקידוש.
2. **והא דמבואר בגמ' דף ט' ע''ב דרחם מקדש ודנה הגמ' אי מקצת רחם מקדש וכן מבואר שם דאיכא בזה דיני חציצה ומין במינו אינו חוצץ**, דלכאורה נראה דאיכא ברחם כח קידוש ויעוין עוד בכל ספיקות הגמ' בחולין דף ע' וכן בספק אי אויר רחם מקדש או נגיעת רחם מקדשא דגם בזה נראה דאיכא כח קידוש לרחם. ונראה דאדרבה יש להביא ראיה דלא הוי נידון של יחס של מגע או המצאות בגוף הרחם דהנה יעוין בתוס' בדף ט' ע''א דהקשה מספק הגמ' בחולין דף ע' בכרכתו אחותו דמ''ש מהא דנקט ר' אשי דמין במינו אינו חוצץ ומיישב דשאני היכא דאיכא מקצת פנוי להיכא דהחציצה בכולו. ולכאורה קשה טובא דכל כמה דבעי דיהא יחס בין הולד לרחם א''כ מאי איכפת לן דאיכא חלק פנוי. ונראה דמבואר בזה דהנושא הוא לא היחס לרחם אלא דבעינן את היחס של יציאתו מהרחם לאשוויי כפטר רחם דהאם דבזה שיוצא מרחמה מוגדר כביכור האם ולכן היכא דכולו חצוץ הוי כניתוק מוחלט מהאם, ובהא דנה הגמ' דגם מין במינו חוצץ, משא''כ היכא דמקצתו פנוי א''כ בהא איכא לולד יחס למקום הרחם ורק דהחציצה בחלקו באה לנתקו מהרחם ובהא מהני הא דמין במינו אינו חוצץ דלא חשיב ניתוק מהרחם, אולם חזינן מזה דליכא בזה נושא של מעשה קידוש מכח הרחם.

**ויעוין בלשון הרמב''ן הלכות בכורות פרק ג דף טז ע''א בבאור הצד דמין במינו חוצץ.** וז''ל, אבל מין במינו חוצץ בבכור דפטר רחם אמר רחמנא וכל דלא נגע ברחם ''לאו פטר רחם הוא''. ומבואר ג''כ דלא הוי נושא של מעשה קידוש מכח הרחם אלא דבשביל לאשוויי כ''פטר רחם''.

1. **והשתא נראה דאיכא למימר דלמרות דהדבר המתקדש הוא הולד,** אולם כיון דסיבת הקדושה בהיותו מעמיד בזה את היחס לאמו כמבכרת א''כ כל כמה דאיכא בעלות עכו''ם באם איכא בה הפקעה על היחס שלה מכח הבן דעכו''ם מופקע מעיקר היחס למציאות של ביכור כמצב דאיכא בו משמעות.

**ונמצא דסיבת ההפקעה בולד שונה מהאם** דבולד ההפקעה קיימת בגוף המתקדש, ובאם ביחס של האם מכח הולד, ולפי''ז מובן הא דליכא השפעה בבעלות העכו''ם באם על חלות הקדושה בולד, דכיון דהוי ולד של ישראל דפתח את רחם האם איכא בזה סיבה לקדושה, ולכן לר''י דליכא פטורא דעכו''ם היכא דאיכא צד ישראל ליכא גרעון בקדושת הולד ורק אי כולו של עכו''ם בהא איכא לדין פטור דעכו''ם דבהא ליכא שום משמעות לולד כביכור דאם אולם כל כמה דאיכא באם צד ישראל בהא סגי למשווי כביכור דהאי אם כיון דמצד הישראל איכא משמעות לביכור ולר''י סגי בצד ישראל למשווי כביכור.

ולרבנן דס''ל דגם באם איכא לפטורא דעכו''ם מכח הצד עכו''ם נראה דנתחדש בזה דעצם המצב דאיכא חלק של עכו''ם באם הוי סיבה לגרע בחפצא דבכורה כיון דמעמיד גם את חלק הגוי, ובחלק הגוי ליכא משמעות לבכורה, ומאחר דלא ניתן לחלק ביניהם כיון דהוי מציאות אחת, נמצא דמצד חלק מהמציאות ליכא משמעות לבכורה ולכן הוי סיבה לפטור.

**רק דיש לדון דבהא דמהני לר''י צד ישראל גם בחיובא דולד אי סגי גם באזנו** ובשלמא באם דבעינן רק למשווי לאם יחס של מבכרת בהא אפשר דסגי בצד ישראל כל דהו למרות דכל היחס שלו הוא לאזן, אולם כל היכא דבאים שיחול קדושה בולד אפשר דבעינן שהצד ישראל יעמוד בגוף הולד ובעינן דיהא לו בעלות בדבר העושה טריפה או נבילה ולא רק ביחס לאזנו דאי הוי רק ביחס לאזנו לא סגי למשווי כ''בכור בישראל'' ויעוין בחזו''א ט''ז סק''ב דדן בזה.

1. **והשתא נראה דניתן לחלק בין פטורא דעכו''ם לענין חיובא דתרו''מ לפטורא דבכורה,** דבחיובא דתרו''מ כיון דנובעים מהקרקע דהוי מצוות התלויות בארץ א''כ בהא כל כמה דאיכא תפיסה לעכו''ם בקרקע למרות דליכא פטורא דשותפות עכו''ם מ''מ כיון דהמחייב דהפירות נובע מחמת דהוו תוצרת של הקרקע ומימוש של הקרקע נמצא דהיחס לקרקע קיים בגוף הפירות ומאחר דביחס לקרקע הוי מימוש שבחציו הוא קרקע דעכו''ם וחציו לישראל הלכך איכא בזה תערובת בגוף קדושת הפירות והא דהעכו''ם מכר את זה לישראל בקנין פירות לא מגרע את היחס של המימוש ביחס לקרקע דהבעלות משפיעה על גוף הקרקע דהוי קרקע עכו''ם וקרקע ישראל.
2. **והשתא נראה לבאר את הסברא בחילוק בין אם לולד לענין שותפות אזן** דהנה יש לעיין בבאור הסברא ד''שקול אזנך וזיל'', ובפשטות נראה דהוי סברא של דל מהכא, אלא דכל זה שייך אי הוי חסרון במחייב דבזה איכא למימר דבעינן שיגרע בשיעור החיוב וכל כמה דגם בלי האזן איכא שיעור לחייב ליכא בזה סיבת פטור, אולם בגמ' מוכח להדיא דהוי דין פטור מהא דמקשה גם על הך מ''ד דבעינן דבר העושה נבילות או טרפות מהא דלמחייב דבכור לא בעינן שהולד יהא עם חיות וא''כ גם בזה איכא דל מהכא, ומוכיחה מזה דסיבת הפטור בעצם הדבר דעריבו בהו חולין, וא''כ מבואר דהוי סיבת פטור דכיון דאיכא תערובת דאיכא בה ניגוד לחפצא דבכורה הוי גרעון במחייב דבכורה ולכן לא איכפת לן אי גם בלי אבר זה שייך את המחייב דבכורה כיון דסכ''ס כעת איכא בגוף הבהמה צד עכו''ם. וא''כ צ''ב מ''ש אזן דהוי מום קל מדבר העושה טריפות כיון דסכ''ס כעת בבהמה איכא חלק המופקע מבכורה ומהו באור הטענה ד''שקול אזנך וזיל''.
3. **ונראה דשרש הך סברא דשקול אזנך נובעת מחמת דלסיבת הפטור בעינן שנראה את החלק הזה כחלק בלתי נפרד מהבהמה**, וע''י זה דיינינן דאיכא בבהמה ניגוד לבכורה, וא''כ בשלמא בדבר העושה טריפה או נבילה בהא ודאי דיינינן ליה כחלק מהבהמה כיון דבו תלוי חיות הבהמה, אולם היכא דמצי לשקול את האזן ורק יהא מום קל א''כ בהא מצי למימר ליה דישקול את אזנו וכונתו להעמיד את תפיסתו באזן כתפיסה באזן גרידא ולשלול מתפיסתו באזן יחס לכל הבהמה, ולפי''ז הוי טענה ממונית דאי ליכא לו להך ''טענה דשקול אזנך'' אזי התפיסה הממונית היתה מעמידה יחס כלפי כללות הבהמה. ובזה יתבאר הא דבעינן דיהא מום קל דאי ליכא בזה שום מום בהא פשיטא דליכא לה יחס לכללות הבהמה גם בלי טענה דשקול אזנך וזיל.

**וא''כ נראה דבזה איכא למימר דאיכא חילוק בין האם לולד** דבאם כיון דלא הוי בגוף הדבר המתקדש וכל המשמעות של הבעלות באם בשביל למשווי לאם יחס של מבכרת מכח הולד בהא בעינן את הצד עכו''ם בגוף הבהמה ולכן בעינן דבר שבו תלוי חיות הבמה דכל כמה דכל התפיסה שלו ביחס לאזן אפשר דלא סגי בהכי להפקיע את היחס שלה כמבכרת מכח הצד ישראל שקיים בגוף האם, משא''כ בולד דהוי דבר המתקדש בהא כל צד עכו''ם שקיים בולד הוי סיבה להפקיע את הקדושה.

1. **ובבאור הא דלענין שותפות ישראל מבואר בתוס' להיפך דגם אי בולד ליכא לפטורא דשותפות ישראל מ''מ באם בעי לרבויי דמחייב בשותפות ישראל** **נראה דשאני פטורא דשותפות ישראל משותפות עכו''ם** כמו שמבואר בגמ' בחולין קלה ע''ב דר' אלעאי דפוטר שותפות ישראל הוי מחמת דבעינן דמיחדא ליה לישראל ורבנן ס''ל דהוי רק בעכו''ם דהוי לאו בר חיובא. ויעוין בגמ' בחולין שם דמביאה רבויא לחייב בשותפות ישראל חלה תרומה בכורה מזוזה מתנות ועוד כמה דינים ובבכורה וכן בתרומה ומתנות איכא פלוגתא בגמ' שם בדעת ר אלעאי אי פוטר בשותפות. ונראה שם בגמ' דבשאר דיני דאיכא רבויא לשותפות ישראל לא בעי ריבויא לשותפות עכו''ם ולמרות דליכא ריבויא מחייב בשותפות עכו''ם, וכן מוכיח הרשב''א מהא דלא דרשה הגמ' שם למעוטי עכו''ם [יעוין בבהגר''א רפו א' דמביא את הרשב''א דמחייב ובבאור המרדכי דפטר במזוזה יעוי''ש במפרשי השו''ע מה דמבארים]. ומבואר דפטורא דשותפות ישראל שאני מעוכ''ם ובעכו''ם בעי מיעוט במסוים ולא נלמד מהא דבעינן מביתך. ונראה דמאחר דהרשות המחייבת הוי רשות ישראל הלכך מאחר דהתורה כתבה בחיובא דהנך דיני דבעינן דיהא בבעלותו הבינה הגמ' דלא הוי רק בשביל שיהא את מי לחייב אלא דנתחדש בזה דבעינן שהיחס לרשות המחייבת יעמוד בגוף הדבר המחויב ולא רק ביחס לגברא המחויב ולכן כל כמה דבחפץ איכא בעלות דשותפות דלא הוי בעלות דחד אלא בעלות משותפת נמצא דבחפץ ליכא יחס במסוים לרשות שבכוחה לחייב ולזה בעי ריבויא דקרא לחייב בשותפות.

**ולפי''ז נראה דהצד לחלק בין הולד לאם בפטורא דשותפות** הוי מחמת דהאם היא המחייבת את הולד, ולכן גם אי נימא דבולד ליכא לחסרון דשותפות ישראל ולא בעינן דיעמוד בו הרשות המחויבת אולם באם דהיא גורם החיוב בולד בהא בעינן דיעמוד בה הרשות המחויבת ובכך מחייבת את הולד בבכורה ע''י דהוא פטר רחם דהאם.

1. **והשתא נראה לבאר הא דמחלק במהרי''ט אלגאזי סק''א בין ר''י דסגי בבעלות כל דהו לחייב דבהא סגי בהא דאיכא לישראל בעלות בפרה לולדה** לרבנן דהצריכו בעלות גמורה באם בשביל להתחייב דבזה לא ליכא יחס של בעלות של הגוי באם לעוברה לגרע ביחס של הבעלות באם כיון דהוי רק כשעבוד ושפיר קרינן ביה כל מקנך כיון דגוף האם של ישראל. ומוכיח את זה מהא דס''ל לר''ת בדף ג' ע''ב דהקנאת עובר הוי דשלב''ל וצריך לזכות באם לולד וא''כ אמאי בעי קרא למעוטי שותפות עכו''ם בולד דהרי בכל ולד איכא לפטורא מכח האם כיון דחייב להיות לגוי בעלות באם לולדה, וכן קשה אמאי בעי קרא לחייב שותפות ישראל באם כיון דבקרא דולד מוכח דשותפות ישראל חייבת דהרי המיעוט של ולד הוי מקרא דבישראל ולא בעכו''ם ומאחר דבעי שיהא לגוי בעלות באם לולדה א''כ מוכח דשותפות ישראל באם חייבת.

**ויש שהוציאו מהמהרי''ט אלגאזי יסוד בגדר הקנאת דקל לפירותיו** דבאמת הדבר הנקנה הוא הפירות והתפיסה בדקל הוי בשביל לקנות על ידו את הפירות ומדמו את זה ליסוד הרשב''א כתובות נ''ט ע''ב בגדר דקל לפירותיו וז''ל, דלקנות לשעה כדי לקנות דבר אחד כגון דקל לפירותיו וחצר לאוירה וידים למעשיהן שאין עיקר דעת ההקנאה לקנות גוף הדבר שהוא בעולם אלא כדי לקנות על ידיהן דבר שאינו בעולם עכ''ל. ובבאור הדבר אכמ''ל. אולם נראה דלא שייך כלל לגדר חלות קנין דקל לפירותיו אלא דפטור דבכורה מתיחס לתפיסה בפועל דאיכא מכח הבעלות בחפץ ומאחר דבפועל ליכא לו שום תפיסה בגוף האם אלא רק שתעמוד לו לצורך לידת הולד נמצא דהתפיסת יד דאית ליה באם הוי כשעבוד בעלמא ולכן ליכא בזה גרעון בשם ''מקנך'' ורק לר''י דמחייב בבעלות כל דהו בהא אמרינן דכל צד של תפיסה בעובר או באם הוי סיבה לחייבו. **והא דמבואר דיד עכו''ם באמצע פוטר היכא דאיכא לו שעבוד לגוביינא על הבכור** נראה פשוט דהתם בפועל יש לו אפשרות תפיסה בגוף הולד ולכן חישב דיש לו צד של אחיזה בגוף הולד.

1. **והשתא נראה לבאר הא דאיתא ברמב''ם פ''ד מבכורות דמחלק בין שותפות בחלק אחד מאלף בבהמה לשותפות באבר מסוים**. ומצינו בזה שתי דרכים או דהוי ביחס להא דמבואר ברמב''ם דבעינן דהתפיסה שלו באבר תהא באבר העושה אותה בעלת מום ובזה נקט הרמב''ם דהיכא דאיכא לו תפיסה באחד מאלף בבהמה כיון דיכול להיות שתפיסתו באבר שנשמה תלויה בו א''כ בהא פשיטא דהו גרעון בבהמה וכן פירש הש''ך שכ סק''ג, אולם בב''י נקט דאיכא שתי דיני פטור. האחד. שותפות בבהמה דבזה גוף השותפות הוי סיבה לפטור. שנית. דינא דכל בכור דבעינן שכל האברים יהיו של ישראל והך חסרון דאבר לא שייך בפטורא דכל מקנך דהתם הנושא הוא היחס של הגוי בכללות הבהמה מכח הקנין וכן מבאר הגרי''ז בדף ג' ע''ב.

**ונראה כמו שנתבאר לעיל דגם באבר הנושא הוא היחס לכללות הבהמה** רק היכא דאיכא לו קנין שותפות בבהמה גוף חלות הקנין עצמו מעמיד יחס לבהמה משא''כ היכא דיש לו בעלות באבר מסוים דבזה היחס לבהמה נובע מכח המשמעות של האבר ביחס לבהמה.

**ואולי ניתן לבאר הא דמדייק הטור סימן שכ מהרמב''ם דבאבר בעינן דיהא לו קנין בכל האבר** ולא בחלקו וכן מביא הש''ך סק''ג מהדרישה, דאפשר דהא דסגי בצד עכו''ם לפטור רק היכא דאיכא לו תפיסה קנינית בכל הבהמה ובהא לא יהני הא דאיכא גם צד ישראל אולם כל היכא דהיחס לבהמה נובע מכח תפיסתו באבר בהא אפשר דסגי בהא דאיכא צד ישראל באזן לגרע את התיחסותו של הגוי מכח האזן לכללות הבהמה.

1. **והשתא יש לעיין בדין הפקר אי פטור מבכורה** ובמהריט''א מביא את התוספתא פ''ב ה''ב דבהמת המדבר וגר שמת בלי יורשין ליכא חיוב בכורה. ומוכיח מזה המהריט''א דהפקר גם הוי סיבה לפטור ויעוי''ש דרוצה למילף להך דינא מבקרך. רק דצ''ב גדר הך דינא דמאי שיאטיה גוף הבעלות לחיוב דבשלמא לר אלעאי דשותפות ישראל פטורה ניחא כמו שנתבאר לעיל דהגדר בזה הוא דבעינן דהרשות המחויבת תעמוד בגוף הממון אולם לרבנן דמחייבי בשותפות ישראל מבואר דלא בעינן את היחס לרשות המחויבת בגוף הממון. ומהא דהפקר פטור חזינן דהבעלות משפיעה על גוף עמידתו כבכור מכח הלידה ולהא סגי בבעלות דשותפות דהעיקר דלא יהא הפקר וצ''ב.

**ואולי מהא גופא דאיכא פטור דמקנך ולא עכו''ם חזינן דאיכא יחס בבעלות בגוף המחייב** דאי ליכא יחס לבעלות מאי איכפת לן התערבות העכו''ם בבעלות, והבאור בזה הוא דהמצב שבו איכא יחס להתהוות של הבכור ויצירתו כבכור הוי כל כמה דאיכא בו בעלות דאל''כ נידון כנלקח מהטבע בלי יחס לאמו ולכן איכא יחס לבעלות העכו''ם להפקיע ממנו תורת בכורה.

1. **אולם יעוין במהרי''ט אלגאזי דיצא לידן בדבר החדש דהוי מחמת דמצוה להקדישו** ובעינן דיהא ראוי להקידוש ויעוין במנחת שלמה סימן מ''ג דדן לפי''ז דהיכא דהיתה גזולה לא יחול בה קדושת בכור כיון דלא מצי להקדישו בהיותה גזולה. ויעוי''ש עוד במהרי''ט דמחדש דאי ישראל יזכה יחול חיוב ורק היכא דזכה עכו''ם בהא חל כבר פטור. ונראה דצ''ל דהיסוד בהך דינא דמצוה להקדישו דהחפצא דבכורה מצריך הכרה מצד הבעלים ולכן איכא מצוה להקדישו ולהעמידו כבכור ולכן היכא דלא מצי להקדישו לא חל בהו קדושה והבפקר לא מצי להקדישו. ונראה דלא הוי רק תנאי בחלות הקדושה דא''כ אמאי בזכית הגוי איכא פטור דאי הסיבה כבר הושלמה מה שייך שהגוי יפקיע את הסיבה אא''כ נימא דלהא דגוי לא מפקיע לאחר שחל הקדושה הוי מחמת כיון דחל תו לא פקע והכא דעדיין לא חל מצי להפקיע את הקדושה שאמורה לחול אולם זה דוחק, ולכן נראה יותר דהוי גמר בסיבת העמדתו כבכור ולכן זכית עכו''ם פוטרת.

**ולפי מה שנתבאר דהבעלות הויא המצב שבו איכא יחס לבכורה נראה דניתן לומר דהוי רק בבהמת מדבר וגר שמת** דליכא בהו שום יחס לעמידתם לזכיה משא''כ בהפקר דהוי עשית הבעלים שיעמוד לזכית האנשים ולכן בהא איכא עדיין משמעות למציאותו כבכור ויעוין בהערות לריט''א הערה 27 דמביא מהצפנת פענח פ''ב ה''ד ממתנות עניים ומספר תרועת מלך על ר''ה סימן כה דנקטו דהוי רק בבהמת מדבר.

1. **ובעיקר יסוד השפעת הבעלות על החיוב מצינו חילוק יסודי בין ראשית הגז לבכורה למרות דבתרווייהו איכא קרא בבכור לקרא ד''מקנך'' ובראשית הגז לקרא ד''צאנך''** ובראשית הגז מבואר בדף קל''ח דלוקח מעכו''ם צאן לגיזה אף שהצאן חזר לעכו''ם אח''כ חייב בראשית הגז למרות דאין לו קנין בגוף הצאן מקרי צאנך לגבי הגיזה, עוד מבואר במשנה בדף קלה דבמוכר לחבירו ושייר בגיזה בשביל לא להפקיע מהכהן את הגיזה דמחויב המוכר בראשית הגז וקשה דהרי בעינן דיהא צאן וגיזה דחד בעלים ומוכיח המשנת ר' אהרון דבהכרח שייר גם בעלות בצאן לענין להתחייב בראשית הגז ומבואר דלא בעי כלל בעלות בגוף הצאן. ותמוה דהרי בבכור בעינן לרבויא בשביל להתחייב גם בשותפות באם למרות דאיכא לו בעלות באם לולדותיה ולרבנן באמת פטור מחמת דהגוף של האם והכא בלי רבויא דקרא לא איכפת לן הא דהגוף שייך לגוי.

**ויעוין במשנת ר' אהרון עמוד קכו דמעיר עוד מהא דבבכור מבואר במשנה דוקא מוכר עובר לעכו''ם פטור אבל ישראל המוכר עובר לישראל אחר אף דלכל חד איכא בעלות רק בדבר אחד לאחד באם ואחד בולד חייב העובר בבכורה** ובראשית הגז מבואר ברש''י חולין קל''ח ד''ה אלא אמר רבא, דבעינן צאן וגיזה דחד. ומוכיח מזה דשאני בכור מגיזה וז''ל, והסברא היא דבראשית הגז החיוב נתינה הוי חיוב הגוף על הבעלים וליכא שום חלות דין קדושה על הגיזה אלא דצריך שיהיה הגז שלו דדוקא באופן זה מתחייב לכהן, ומצאנך ילפינן דצריך אף שיהיה הצאן שלו כדי שיתחייב, ועל צאן חבירו פטור, משא''כ בבכורה דחלות הקדושה היא בגוף הבכור ואינו מצד חובת הבעלים ליתן ולכן אי בעל האם הוא ישראל ובעל הבכור הוא ישראל שפיר חל על הולד דין בכורה, [וזה הבאור הא דבראשית הגז שותפות ישראל חייב רק ביש לכ''א כשיעור כיון דהוי חיוב נתינה מצד הגברא בשונה מחלה דהוי בגוף העיסה ובזה מבואר ברמב''ם דלא בעי שיעור לכל חד בפני עצמו] עכ''ד. ולפי''ז מבאר הא דצאנך דראשית הגז מתפרש רק ביחס לגיזה וסגי בבעלות הצאן לגבי גיזה כיון דכל הנושא של הבעלות הוי רק ביחס לנתינה, משא''כ בבכורה דהיחס של הבעלות הוא בגוף הבכור בהא אין הגדר במקנך בבעלים הראויים להתחייב אלא בעינן בעלות דישראל בשביל שיחול על הולד קדושת בכורה וממילא בעינן בעלות על הגוף.