חיובי המשכיר בתיקון הבית - רשימות
קטגוריות: ש_ס / לב בבא מציעא / ב_מ עניינים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / שכירות כלים ובתים

אור ליום ה' כ' מרחשון תשע"א

א] בקונט' הראיות להריא"ז פירש, דהשוכר עושה מעקה משום שהוא מעשה הדיוט, ועושה סולם ומרזב אע"פ שהן מעשה אומן, מפני שאינם קבועין בקרקע אלא מטלטלין, וה"ה כשאר כלים של שוכר שמוליכן עמו בכל בית ובית, עכ"ד.

אך בפירש"י מבו' להדיא דהא דהשוכר עושה מרזב הוא משום דהוי זה מעשה הדיוט, וכ"ה בל' רי"ו ני"ב ח"א, ובל' הטור סימן שי"ד.

בהא דמעשה הדיוט הוי על השוכר, פירש בשטמ"ק דהוא משום דיכול לעשותו בעצמו, וע"כ גם אם שכר פועלים ל"מ לתבוע ההוצאות מן המשכיר.

והנה לפ"ז דבר שקביעתו בבית הוי מעשה הדיוט, אך יצירתו הוי מעשה אומן, יהא מוטל על המשכיר, ויתכן דנגר הוא כן, דהא דהוי מעשה אומן היינו עיקר יצירתו, וצ"ע, וכ"ה מבו' להדיא בד' התוס' במנחות דל"ב: דמזוזה הויא מעשה אומן, כיון דכתיבת המזוזה היא מעשה אומן, עיי"ש.

אך לא נתברר לי, דא"כ מ"ט לא ישלם לו המשכיר עכ"פ את דמי העצים וכו', וצ"ע בזה.

התוס' במנחות דל"ב: כתבו, ז"ל, ואע"פ שפירשתי שצריך לדקדק בחסירות ויתירות, אין להקשות מהא דתנן בפרק השואל דמשכיר חייב בכל דבר שהוא מעשה אומן ומשמע בגמרא דשוכר חייב במזוזה דחובת הדר היא, דהתם לא מיירי אלא בבנייני הבית, ומקום מזוזה נמי דהוי על השוכר, כדאמר התם משום דלא מעשה אומן הוא דאיפשר בגובתא דקניא, היינו מעשה שהוא בגוף הבית עצמו, עכ"ל.

ונ' בביאור דבריהם, דס"ל דמש"א בגמ' דמזוזה חובת הדר, אי"ז טעם דלא יהא בזה לחיובי המשכיר, אלא הוי זה טעם דאין מחויב המשכיר משום מצות מזוזה, אך אכתי הי' לנו לחייב את המשכיר מכח חיובי המשכיר, דהגם דהוי זה מצוה דהשוכר, מ"מ כיון שהוא נצרך לו לדירתו, הי' לנו לחייב את המשכיר, וע"ז הוא שכתבו, דהא דאינו חייב בזה הוא משום דכל חיובי המשכיר הוי בבניני הבית עצמו, אך המזוזה לא חשיבא מכלל עיקר הבית, וע"ז כתבו, דהא דבמקום מזוזה אמרינן דהא דהוי על השוכר הוא רק משום דלאו מעשה אומן הוא, ומבו' דאם הי' זה מעשה אומן הי' המשכיר חייב, הוא משום דמקום המזוזה הוא מעשה בגוף הבית עצמו.

שו"ר בצ"ק שם שפירש ד' התוס' בע"א, דמש"כ דהתם לא מיירי אלא בבניני הבית, היינו דהגם דכתיבת המזוזה הויא מעשה אומן, מ"מ אין המשכיר מחויב בזה, דהא דהמשכיר מחויב במעשה הומן, היינו היכא דהבנין בבית הוי מעשה אומן, אך במזוזה שקביעתה בבית אינו מעשה אומן, הגם שכתיבתה הויא מעשה אומן, אין המשכיר מחויב בכך, ומבו' לפ"ז מד' התוס', דלא כמש"נ לעיל, אלא כל הא דהמשכיר מחויב, הוא רק בדבר שקביעתו בבית הוי מעשה אומן, אך כל שקביעתו בבית אינו מעשה אומן, הגם שעשייתו היא מעשה אומן, אינו חייב בכך, וצ"ב הטעם בזה, אך באמת מסברא הוא כן, דכ"ה דאין המשכיר חייב לשלם לו את דמי העצים, ה"נ אינו חייב לשלם לו את דמי המזוזה, דהגם שכתיבת המזוזה היא מעשה אומן, הרי יכול לקנותה מאחר, והרי אף אם כתיבת המזוזה הי' מעשה הדיוט, הי' צריך לקנות את הקלף, ואפ"ה הי' זה מוטל על השוכר, וא"כ מה לי שכתיבת המזוזה היא מעשה אומן וצריך לקנות את המזוזה מאחר, וז"ב.

הריטב"א כתב, ז"ל, לעשות לו סולם, פי' לעלות לגג דוקא, דאילו לעלות לעלייה המשכיר חייב דבלאו הכי לא מיתדר ליה, לא אמרו אלא בגג שתשמישו עראי ואין עיקר השכירות בו, עכ"ל, והובא בנמו"י.

והנה בד' הטור בסימן שי"ד מבו' דהא דהשוכר עושה לו סולם הוא משום דהוי זה מעשה הדיוט, והב"י והפרישה שם הביאו ד' הנמו"י, ונ' מדבריהם דלא פליג ע"ד הטור, אלא הגם דהוי זה מעשה הדיוט, מ"מ כל דבלא"ה לא מיתדר לי' כלל, חייב המשכיר לעשותו, דכל הני מילי שאין המשכיר חייב לעשות, הוא רק בדברים שאפשר לדור בדוחק בלא זה.

אך הי' מקום לפרש ד' הריטב"א להיפך, דס"ל דסולם מעשה אומן הוא, וכמו שנקט הריא"ז, ואפ"ה אין המשכיר חייב לעשותו משום שאי"ז עיקר דירת הבית, וכ"ה בל' הרמב"ם והשו"ע שהמשכיר חייב רק במעשה אומן שהם עיקר גדול בישיבת הבתים והחצירות, ועי' בס' דב"א שפירש כן.

ועי' במאירי שכתב, ז"ל, וכן הדין בכל דבר שהוא מעשה אומן ושהם עיקר גדול בישיבת הבתים, אבל כל שאינו בדרך זה שוכר עושהו משלו, ומכאן אמרו בגמ' שהוא עושה לעצמו סולם המטלטל לעלייתו, עכ"ל, ומבו' דפליג ע"ד הריטב"א וס"ל דאין המשכיר חייב לעשות סולם לעלות לעלי', אך לדרך בתרא שנת' בד' הריטב"א, לא פליג המאירי עלי' ביסוד הדין, אלא דאיהו ס"ל דסולם מעשה הדיוט הוא, כמשמעות לשונו, וע"כ ס"ל דא"צ המשכיר לעשות סולם אף לעלות לעלי', דהגם דהוא עיקר גדול בדירת הבית, מ"מ כיון דמעשה הדיוט הוא אין המשכיר צריך לעשותו.

כתב היראים מ' רל"ד, ז"ל, ונראה לומר שהעומד בבית אחרים פטור העומד מן המעקה דלא מרבינן אלא לקח וירש וניתן לו במתנה אלמא מעקה לאו חובת הדר הוא. והא דתניא בב"מ בס"פ השואל שוכר חייב לעשות לו מעקה. י"ל מדרבנן הוא דעקרוה רבנן ממשכיר ואוקמוה אשוכר משום דמשכיר אינו בבית ואינו רואה וישכח ואדהכי יפול הנופל, עכ"ל, וכ"ה בסמ"ג עשין ע"ט, ועי' גם בסמ"ק מ' קנ"ב.[[1]](#footnote-2)

עי' בחי' הריטב"א מו"ק ד"ח: דמבו' דמעקה הוא מעשה אומן, ולפ"ז נ' דהא דהשוכר צריך לעשותו, הוא כמש"כ היראים והסמ"ג שהטילו המצוה על השוכר, אך לכאו' אי"ז טעם שלא יתחייב המשכיר מדיני חו"מ לעשות לו מעקה, ונ' דצ"ל דג"ז חשיב דאינו מעיקר דירת הבתים והחצירות, ועי' דבר אברהם בזה.

בדינא דהריטב"א והנמו"י דבבית סתם צריך לתקן, קשיא דמ"ש מדינא דהבריקה דאומר לו הרש"ל, ועי' אולם המשפט סימן שי"ד שכתב לפרש (מכח ד' מהר"ם פדוואה שהביא הסמ"ע בסימן שכ"א) דאיירי הכא בשאינו ראוי לדירה כלל, וזה דוחק.

ובחקרי לב כתב, דכל דינא דהבריקה הוא רק שאינו חייב להעמיד לו אחר, אך כל שבידו לתקן חמור ובית זה, ה"ה מחויב בכך.

ונ' בביאורו, דבבית זה, אינו מחויב כלל להוציא מכיסו, אך בבית סתם הרי הוא מחויב להעמיד לו בית שיש בו דלתות וכו', והא דבהבריקה אינו חייב להעמיד לו חמור אחר, אף דמתחילה ל"מ ליתן לו חמור שהבריקה, הוא משום דאומר לו "הרי שלך לפניך", והיינו דכבר נקבע שזהו חמורך, וכ"ז שהוא קיים לא בטלה קביעות זו, אך מ"מ מוטל עליו להעמיד לו חמור זה, וע"כ אם בידו לרפאותו, ה"ה מחויב בכך, ודו"ק.

בעיקר הא דהמשכיר חייב בכל הני מילי, צ"ע היאך חייל התחייבות זו, וי"ל דהוי זה בכלל פרטי השכירות, אך לד' הראשונים שלא פירשו כן בדין בית סתם, לכאו' גם הכא אין לפרש כן, ושמא אה"נ אינו מחויב בכך, אלא דאם אינו מתקן וכו' אין השוכר חייב בשכרו.

1. ובמבי"ט ח"א סימן ק"י, ז"ל, על מי שיש לו חזקת שימוש שטיחת בגדים וכיבוס וטיול בגג חברו נסתפק לי אם יהיה חיוב עשיית מעקה בגג זה או מי חייב לעשות המעקה ושאלתי את פי' החכ' ה"ר יוסף קארו יצ"ו מה דעתו בזה, והשיב לי דבר ז"ל, שאלת חכם חצי תשובה כי לפי האמת אין בזה דין מעקה כמבואר בדברי הרמב"ם ז"ל פי"א מהלכות רוצח דכל שאינו בית דירה אינו חייב במעקה והאי כיון שאין לו שם תשמיש בית דירה אינו חייב במעקה ואפילו את"ל דכיון שיש בית דירה למטה בביתו הגג חייב במעקה המשתמש על הגג צריך לעשותו ולא בעה"ב וכדתני' פרק השואל שהמעקה היא על השוכר לא על המשכיר והביאו הרמב"ם פ"ו מהלכות שכירות וה"ה דאין בע"ה הזה חייב במעקה ואיפשר דבמכ"ש אתיא וכו', כחפץ הצעיר יוסף קארו, עכ"ל.

   ובביאור מש"כ מתחילה לפטור משום דליכא בית דירה, אף שלעולם אין בגג בית דירה אלא בבית שתחתיו, כנראה כונתו דהכא שהגג הוי מושכר לאחר, אין לחייבו, כיון דלבעלים דהגג ליכא בית דירה, שו"ר כעי"ז בפאה"ש סימן ב' סקכ"ז, שו"ת חת"ס יו"ד סימן ר"פ, (אך בכנה"ג סימן תכ"ו הגב"י י"א פירש דכונתו דאין גג חייב במעקה אלא בשיש לו בית דירה על הגג, וזה צ"ע), וע"ז הוסיף דאף אי נימא דסגי במה שיש בית דירה למטה, אף שהיא של אדם אחר, מ"מ חיוב המעקה הוי על השוכר המשתמש בגג, ולמד לזה מהא דשוכר חייב במעקה, דאף דהבית והגג הוא של המשכיר, וחזינן דחיוב מעקה הוא למי שמשתמש בגג, וע"כ אין לחלק דשאני בשוכר שאף הבית מושכר לו, שהרי מ"מ חשיב דהבית והגג הוא של המשכיר, והא דהשוכר חייב הוא משום שהוא משתמש בגג, וא"כ ה"נ יש לחייבו אף בשאין שאול לו אלא הגג עצמו. [↑](#footnote-ref-2)