יג - בדין תיקון כלים בפטיש במועד
קטגוריות: ש_ס / כב מועד קטן / חול המועד - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים

**סימן יג**

**בדין תיקון כלים בפטיש במועד**

**א**

א] **מו"ק י"א א',** הציר והצינור וכו' שנשברו מתקנן במועד וכו', ורמינהו עד ימיו הי' הפטיש מכה בירושלים וכו' עד ימיו אין מכאן ואילך לא וכו', רב אשי אמר הא ר' יהודה הא ר' יוסי, דא"ר יצחק בר אבדימי מאן תנא שינוי במועד בדבר האבד דלא כר' יוסי.

**ובד'** התוס' הרא"ש מבו' לפרש בזה, דהיינו דהא דאסר יוחנן כה"ג בקול הפטיש הוא משום דהוא כלי אומנות ואתיא כר' יהודה דבדבר האבד בעי שינוי, אך לר' יוסי דל"ב שינוי אין לאסור בקול הפטיש, וקסבר דמעולם לא גזר יוחנן כה"ג, א"נ גזר ולא קבלו ממנו, ועד"ז כתב תלמיד הרי"מ, וכ"נ בד' ההשלמה והמאורות.

ב] **והנה** בפשוטו נמצא לפ"ז דעיקר הא דמצריך ר' יהודה שינוי בדבר האבד, הוא מתקנת יוחנן כה"ג דאסר בקול הפטיש משום דהוא כלי אומנות ובדבר האבד בעי שינוי, ובכלל תקנה זו הוא בכל דבר האבד בעי שינוי.

**והקר"א** הק' דא"כ מ"ט נקט תנא דגזר יוחנן כה"ג שלא יהא קול הפטיש מכה, הרי יש עוד דברים הרבה שאסר בהן ר' יהודה, והוא בכלל תקנת יוחנן כה"ג.

**ב**

ג] **והנה** בפירש"י בסוטה מ"ז ב' ד"ה עד ימיו כתב, ז"ל, ועמד הוא וגזר על הנפחים אפי' בדבר האבד מפני שקולן נשמע למרחוק ואין הכל יודעין שהיא לדבר האבד, והכי אמרינן לה במו"ק, עכ"ל.

**וצ"ב** במה שהביא מסוגיין דטעם האיסור הוא משום דקולו נשמע למרחוק ואין הכל יודעין שהיא לדבר האבד, דאמנם לפ"מ דמשני מעיקרא דכאן בדנפחי כאן בדנגרי י"ל דטעם האיסור הוא משום דקולו נשמע למרחוק וכו', וע"כ לא אסרו אלא בדנפחי דקולו נשמע למרחוק, וכמש"כ כן תלמיד הרי"מ והתוס' הרא"ש,[[1]](#footnote-1) אך לפ"מ דמסיק רב אשי דהא ר' יהודה הא ר' יוסי הרי בע"כ דטעם האיסור אינו משום דקולו נשמע למרחוק וכו', דא"כ לא תליא בפלוגתא דר' יהודה ור' יוסי, אלא הוא משום דבעי שינוי בדבר האבד.[[2]](#footnote-2)

ד] **אמנם** הנה הפסקי רי"ד בסוגיין כתב, ז"ל, עד ימיו הי' פטיש מכה בירושלים וכו', פי' הנפחין היו עושין מלאכתן בחוה"מ בפטיש כמו שעושין כל שאר בעלי מלאכה וכגון שהיו עניים שלא הי' להן מה לאכול, ור' יוחנן כה"ג אסר מלאכת הפטיש אע"פ שאין לו מה יאכל משום דאוושא מילתא וכו', ואסיק רב אשי דמתניתין ר' יוסי היא וכו' פי' כ"ה דשרי ר' יוסי לגמור ולגוף בדבר האבד, ה"נ הוה שרי מלאכת הפטיש בדבר האבד, שכיון שבחול אינן נעשות כל אלו המלאכות אלא בפטיש גם במועד נמי נעשית בפטיש בדבר האבד וא"צ לשנות ולעשות בענין אחר, אבל ודאי ר' יהודה דבעי שינוי בדבר האבד ול"ה מתיר אלא לימודים, אוסר הפטיש אפי' בדבר האבד, עכ"ל, וכ"כ הר"ן.

**ומבו'** בדבריהם דלעולם הא דאסר יוחנן כה"ג בקול הפטיש הוא משום דאוושא מילתא, ואפ"ה תליא בפלוגתא דר' יהודה ור' יוסי אם בעי שינוי בדבר האבד, וזה צ"ב.

**ג**

ה] **ונראה** לישב, דהנה בסימן י"ב סק"ה נתבאר ללמוד מד' הרי"ד ודעימי' דעיקר הא דאסר ר' יהודה בדבר האבד כדרכו הוא משום טירחא יתירא, ונתבאר שם סקי"ג ללמוד עוד מדבריהם דעיקר הפלוגתא דר' יהודה ור' יוסי אינה בעיקר ההיתר דמלאכת דבר האבד אם הוא מועיל להתיר טירחא יתירא, דבהא כו"ע מודו דאף דיש בזה לההיתר דדבר האבד, מ"מ ראוי לאסור מכח הא דאיכא טירחא יתירא ולהצריכו לשנות, אלא הא דשרי ר' יוסי לעשות מלאכה כדרכה הוא משום דלדידי' דינא הוא בדבר האבד דאין מצריכין לשנות, ור' יהודה פליג ע"ז דלאו דינא הוא דבדבר האבד אין מצריכין לשנות, וע"כ כל דאיכא טירחא יתירא צריך לשנות.

**ועיי"ש** בסקט"ז שנתבאר לפ"ז בהא דתלינן לקמן י"ב ב' לדין דישה בפרות בפלוגתא דר' יהודה ור' יוסי אף דהא דלא ידוש בפרות הוא משום דאוושא מילתא, וכמש"כ הריטב"א שם, והיינו משום דפלוגתא דר' יהודה ור' יוסי אינה במסוים במקום דאיכא טירחא יתירא אם הותר לעשות כדרכו, אלא הוא בכל היכא שבאנו לחייבו לעשות מלאכת דבר האבד שלא כדרכו, דלר' יוסי דינא הוא דבדבר האבד אין מצריכין אותו לשנות, וע"כ אף דהא דלא ידוש בפרות הוא משום דאוושא מילתא, מ"מ לר' יוסי דבדבר האבד אין מצריכין אותו לשנות, ע"כ אף דאוושא מילתא אין להצריכו לשנות.

**ולפ"ז** נראה בדעת הרי"ד והר"ן דה"נ הוא בהא דביטל יוחנן כה"ג קול הפטיש, דלעולם עיקר האיסור בזה אינו משום דהוא מעשה אומן, די"ל דלכו"ע מהני ההיתר דדבר האבד להתיר מעשה אומן,[[3]](#footnote-3) אלא הוא משום דאוושא מילתא, אלא דלר' יוסי דדינא הוא דבדבר האבד אין מצריכין אותו לשנות, ע"כ אף אין לאסור בקול הפטיש משום דאוושא מילתא.

**וכ"נ** להדיא ממש"כ הרי"ד והר"ן לפרש טעם הא דלר' יוסי מותר להכות בפטיש, דהוא משום שבחול אין נעשות אלו המלאכות אלא בפטיש, גם במועד נמי נעשית בפטיש בדבר האבד וא"צ לשנות ולעשות בענין אחר, וזה כמש"נ דדינא דר' יוסי הוא דדבר האבד נעשה כדרכו וא"צ לשנות, וע"כ אף דבקול הפטיש אוושא מילתא, מ"מ כיון דבחול אין נעשות מלאכות אלו אלא פטיש, אין להצריכו לשנות ולעשות בענין אחר.

ו] **ועד"ז** מתפרש גם מש"כ בפירש"י בסוטה דבסוגיין אמרו דקול הפטיש הוא משום דקולו נשמע למרחוק ואין הכל יודעין שהוא לדבר האבד,[[4]](#footnote-4) והוא מהא דס"ד דלא אסר אלא בדנפחי, ואף לפ"מ דמסקינן שלא חילקו חכמים בדבר ואסרו אף בדנגרי, מ"מ עיקר האיסור הוא משום דסתם פטיש נשמע קולו למרחוק ואין הכל יודעין שהוא לדבר האבד, - והא דתלינן לה בפלוגתא דר' יהודה ור' יוסי הוא משום דלר' יוסי דבדבר האבד אין מצריכין אותו לשנות, הרי דאף דראוי לאסור מכח הא דנשמע קולו למרחוק, מ"מ אין להצריכו לשנות.

**ד**

ז] **ולפ"ז** נראה דזהו שאמרו דגזר יוחנן כה"ג שלא יהא קול הפטיש מכה, דעיקר הגזירה דיוחנן כה"ג ל"ה להצריך שינוי בדבר האבד, והא דאסר ר' יהודה לעשות מלאכה כדרכו בטירחא יתירא וכיו"ב הוא אף קודם תקנת יוחנן כה"ג, אלא הוא לאסור בקול הפטיש מכח הא דאוושא מילתא ודקולו נשמע למרחוק, אלא דאתיא דלא כר' יוסי דבדבר האבד אין להצריך לשנות, דלדעת ר' יוסי, הרי אף דיש לאסור בקול הפטיש משום דאוושא מילתא, מ"מ אין להצריכו לשנות.

ח] **והנה** בחי' תלמיד הרי"מ הק' בהא דתלינן להגזירה דיוחנן כה"ג בפלוגתא דר' יהודה ור' יוסי, דהיאך התיר ר' יוסי להגזירה דיוחנן כה"ג, הרי ל"ה גדול ממנו בחכמה ובמנין, וכתב דצ"ל דלהד"מ ולא גזר בזה יוחנן כה"ג, וכ"כ התוס' הרא"ש, וכתב די"ל עוד דס"ל לר' יוסי דגזר יוחנן כה"ג ולא קיבלו ממנו.

**אך** למש"נ בדעת הרי"ד ודעימי' י"ל בזה בע"א, דודאי דמודה ר' יוסי לעיקר הגזירה דיוחנן כה"ג שלא יהא קול הפטיש מכה משום דאוושא מילתא, ואך דמ"מ בציר וצינור וכו' שנשברו דאין הדרך בחול לתקנן אלא בפטיש, לא הצריכוהו לשנות מדרכו, אך בדברים שדרך לעשותם גם בענין אחר, אסור להכות בפטיש משום דאוושא מילתא.[[5]](#footnote-5)

**ה**

ט] **המאירי** לקמן י"ט א' כתב בהא דהותרה מלאכה לפועל שאין לו מה יאכל, דהותר אף מלאכת אומן כדרכו, וכ"כ בתשו' הריב"ש סו"ס רכ"ו, וכ"כ הא"ר בסימן תקמ"א סק"ז והמאמ"ר שם סק"ד והגר"א בסימן תק"מ ס"ה והמ"ב בסימן תקמ"ב סק"ו ובביאוה"ל בסימן תקמ"א ס"ה ד"ה שינוי.[[6]](#footnote-6)

**אמנם** הנה לא נתפרש בדבריהם אם הא דשרי בכה"ג אף במלאכת אומן כדרכו הוא רק לפ"מ דקי"ל כר' יוסי דבדבר האבד ל"ב שינוי, או דאף לר' יהודה דבדבר האבד בעי שינוי, מ"מ התירא דאין לו מה יאכל עדיף ול"ב שינוי.

י] **ונראה** דיש ללמוד לזה ממש"כ הריטב"א לקמן י"ג א' דהא דלא פרכינן התם דיותרו כל מלאכות בי"ד משום שהותרו כולן במועד לצורך דבר האבד, הוא משום דבדבר האבד איכא מאן דבעי שינוי ואנן לא שרינן בי"ד אלא בדבר שהותר במועד כדרכו וכו' ודילמא מתני' ר' יהודה דבעי שינוי בדבר האבד.

**ולפ"ז** הרי דמהא דפרכינן התם דיותרו כל מלאכות בי"ד משום דאיכא שכר פעולה שאין לו מה יאכל, מבו' דמודה ר' יהודה בהתירא דאין לו מה יאכל דהותרו כל המלאכות כדרכן.

יא] **ואמנם** לכאו' ד"ז תליא בפלוגתת רבוותא ביסוד ההיתר דאין לו מה יאכל, דבס' המכתם לקמן י"ג א' כתב דהוא משום דהו"ל כדבר האבד, וכ"כ הנימו"י שם בשם יש שכתבו, וכ"נ בד' הראב"ד שהביא הרא"ש בפ"ב סימן א', וכ"נ קצת בתשו' הראב"ד שהובאה בס' מאורות הראשונים ח"א סימן מ"ו, והובא עיקרה ברי"ו נתיב ד' ח"ה ובצרור החיים דרך י' סי"ב.

**אך** בפירש"י לקמן י"ג א' כתב דהוא משום דאין בה טורח, והנימו"י שם כתב בשמו דהיינו דכל דאין לו מה יאכל אין המלאכה טורח עליו, וכ"כ בפי' הר"ש בן היתום שם, ולדעתם הו"ל היתר בפנ"ע במי שאין לו מה יאכל, ואי"ז משום התירא דדבר האבד,[[7]](#footnote-7) דהתירא דדבר האבד אי"ז משום דאין המלאכה טורח עליו, וכמש"נ בסימן ב'? ענף ג' להוכיח מכ"ד.[[8]](#footnote-8)

**ולדעת** הסוברים דהתירא דאין לו מה יאכל הוא משום דהו"ל כדבר האבד, הרי ודאי דלדעת ר' יהודה דבעי שינוי בדבר האבד, ה"נ בעי שינוי בפועל שאין לו מה יאכל, אך לדעת הסוברים דהתירא דאין לו מה יאכל הוא היתר בפנ"ע ואינו משום דבר האבד, שפיר י"ל דאף לר' יהודה דבעי שינוי בדבר האבד, מ"מ בפועל שאין לו מה יאכל ל"ב שינוי.

יב] **ולכאו'** יש ללמוד עוד לזה, ממש"כ התורי"ד והר"ן בסוגיין דהא דעד ימיו הי' הפטיש מכה בירושלים הוא בפועלים שאין להן מה יאכל, ותלינן לה בפלוגתא דר' יהודה ור' יוסי, והרי דלר' יהודה דבדבר האבד בעי שינוי, ה"נ בפועל שאין לו מה יאכל בעי שינוי.

**אך** למש"נ בדברינו אין ללמוד כן מדבריהם, שהרי מה שאסרו בקול הפטיש, אי"ז כלל משום דלא הותרה מלאכה כדרכה ובעי שינוי, אלא הוא משום דאוושא מילתא, וע"כ אף אם נימא דבפועל שאין לו מה יאכל הותרה מלאכה כדרכה, ואף במקום דאיכא טירחא יתירא, מ"מ אסור בהכאת פטיש משום דאוושא מילתא, ולא תלו לזה בגמ' בפלוגתא דר' יהודה ור' יוסי, אלא דלר' יוסי דדינא הוא דבדבר האבד א"צ שינוי, אף אין לאסור להכות בפטיש משום דאוושא מילתא.[[9]](#footnote-9)

1. ואמנם באמת ממש"כ רש"י דהי' פטיש מכה "בבית הנפחים" וכו' ועמד הוא וגזר "על הנפחים", וכ"כ הר"ש והרא"ש בשלהי מע"ש, משמע דאתיא כשנויא קמא דסוגיין דלא אסר יוחנן כה"ג אלא בדנפחי, ולהך שנויא הוי טעם האיסור משום דקולו נשמע למרחוק, - אך זה צ"ע, שהרי בגמ' דחינן לה דיאמרו קלא רבה אסיר קלא זוטר שרי, וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-1)
2. ועד"ז צ"ע גם במש"כ הרא"ש בשלהי מע"ש דטעם הא דאסר יוחנן כה"ג בקול הפטיש הוא משום דאוושא מילתא ואיכא זלזול מועד, ולכאו' הוא דלא כדמסקינן בסוגיין דטעם הא דאסר הוא משום דבעי שינוי בדבר האבד. [↑](#footnote-ref-2)
3. וזה דלא כמו שנקטו התוס' הרא"ש ותלמיד הרי"מ בסוגיין דלדעת ר' יהודה לא הותר מעשה אומן לצורך דבר האבד, ומה"ט הוא דאסר בקול הפטיש, וכ"נ גם בד' ההשלמה והמאורות, - וכ"ה מבו' בד' התוס' לעיל י' א' ד"ה ההדיוט תופר כדרכו והריטב"א לעיל ח' ב' דלדעת ר' יהודה לא הותר האומן לתפור כדרכו לצורך דבר האבד, - וכ"ה מבו' גם בד' הריטב"א לקמן י"ג א' דלדעת ר' יהודה לא הותרה כל מלאכה במעשה אומן לצורך דבר האבד, ועיי"ש שכתב דמה"ט הוא דלא פרכינן דכל מלאכות יותרו בי"ד שכן הותרו במועד לצורך דבר האבד. [↑](#footnote-ref-3)
4. וי"ל דהוא דבר אחד עם מש"כ הרי"ד והר"ן דהוא משום דאוושא מילתא, וכמש"כ כן התוס' הרא"ש דכיון דאוושא מילתא יש לחוש דלא ידעו שהוא לצורך דבר האבד, אך הרא"ש בשלהי מע"ש כתב דהאיסור בהא דאוושא מילתא הוא משום דיש בזה זלזול מועד. [↑](#footnote-ref-4)
5. וי"ל עוד בזה, למש"כ התורי"ד והר"ן דהא דעד ימיו הי' הפטיש מכה בירושלים הוא בפועלים שאין להן מה יאכל, וי"ל לפ"ז דאף לר' יוסי דדינא הוא דבדבר האבד ל"ב שינוי, כ"ז הוא בדבר האבד, אך בפועל שאין לו מה יאכל בעי שינוי, וכ"נ קצת בל' הפסקי רי"ד והר"ן דכל הנפ"מ בהא דר' יהודה בעי שינוי הוא בדבר האבד, אך בפועל שאין לו מה יאכל לא תלי בזה, ונמצא דעיקר הגזירה דיוחנן כה"ג לאסור קול הפטיש בפועל שאין לו מה יאכל, אתיא אף כר' יוסי, אך צ"ע דא"כ מהו שאמרו בגמ' דהא ר' יהודה (והתורי"ד העתיק לזה) הרי מתניתין דהתם אתיא אף כר' יוסי, וצ"ל דמשמעות מתניתין דמימיו ל"ה הפטיש מכה בירושלים כלל אף במלאכת דבר האבד, והיינו כר' יהודה. [↑](#footnote-ref-5)
6. והא"ר והמאמ"ר שם תמהו ע"ד הב"ח שם דמבו' בדבריו דלא הותר מעשה אומן במי שאין לו מה יאכל, עיי"ש, - ובס' שמה"כ פט"ז הערה 4 הביא מס' לקט יושר עמ' ק"ה דמבו' דמי שאין לו מה יאכל צריך לעשות בשינוי, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-6)
7. ובטעם הא דלי"ב להתירא דדבר האבד, עמש"נ בסימן י"ט? סק"ט בהערה. [↑](#footnote-ref-7)
8. והך מילתא דהתירא דאין לו מה יאכל הוא היתר בפנ"ע, ואי"ז משום התירא דדבר האבד, כ"ה מבו' גם בל' המאירי לקמן י"ט א', והטור בסימן תק"ל, - וכ"נ גם ממש"כ הרמב"ן בתורת האדם שער האבל ענין האבילות דכל שהתירו חכמים במועד משום צורך המועד אפי' אין לו מה יאכל, כולן אסורין באבל ואפי' ע"י אחרים, וכ"כ הטור ביו"ד סימן ש"פ, והרי דאף דהותרה מלאכת דבר האבד באבל ע"י אחרים, מ"מ כשאין לו מה יאכל לא הותרה מלאכה אף ע"י אחרים. [↑](#footnote-ref-8)
9. ולמש"נ לעיל סוסק"ח בהערה הרי דאדרבה הך דינא דר' יוסי דבדבר האבד אין להצריך שינוי, הוא רק בדבר האבד, אך בפועל שאין לו מה יאכל ליכא להך דינא, - ואך דכ"ז הוא במקום שראוי לאסור מלאכה כדרכה וכגון בהכאה בפטיש דאוושא מילתא, אך שפיר י"ל דהתירא דפועל שאין לו מה יאכל מהני להתיר אף מלאכת אומן כדרכה ואף בטירחא יתירא וא"צ שינוי. [↑](#footnote-ref-9)