כח בדין קבלת פרס ותפיסת יד בגוי
קטגוריות: ש_ס / יג עירובין / עירובין - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / עירובי חצירות - חוברת

**ח**

**בדין קבלת פרס ותפיסת יד בגוי**

**א'**

א] **עירובין** דע"ב:, האחין שהיו אוכלין על שלחן אביהם וישנים בבתיהם צריכין עירוב לכל אחד ואחד וכו', אימתי בזמן שמוליכין עירובן במקום אחר, אבל אם הי' עירוב בא אצלן או שאין עמהן דיורין בחצר אינן צריכין לערב.

**והנה** כתב מהר"מ מר"ב בספר תשב"ץ קטן סי' ע"ה, ז"ל, ב' יהודים הדרים בעיר אחת, שאין די להם במה שקונים הרשות מן שר העיר לעשות עירוב, אלא צריכים לשכור מכל בית ובית שדרים שם גויים, אע"פ שכל הבתים של השר הם, הואיל ואינם אוכלים פרס הימנו (פי' שאינם אוכלים משלו), צריכים לשכור מכל א' וא', (כדאמרינן בעירובין בפרק הדר האחין הדרים בחצר בזמן שאוכלים משל אביהם שהם מקבלים פרס אין צריכים לערב, אבל אם אוכלים משל עצמם צריכים לערב), עכ"ל, וכ"ה במרדכי סי תק"ט, והובא בב"י וב"ח וט"ז סי' שצ"א.

**ומבו'** בד' מהר"מ מר"ב, דאם הגויים היו מקבלין פרס מן השר, הי' סגי לשכור מן השר, וכ"ה בהג"א בפירקין סי' א' בשם מהר"מ, ז"ל, אכן אם יש בעלי בתים מן הנכרים שמקבלים פרס מן השר, לאותן די שישכרו מן השר, כדאמר האחין שאוכלים משל אביהן א"צ לערב, עכ"ל.

**ונ'** דמהר"מ מר"ב אזיל לטעמי' בזה, דהנה נחלקו הראשונים בדין ב' גויים הדרים בבית א', אם צריך לשכור מכל א' וא', או סגי לשכור מא' מהם, דומיא דמערב דא' מערב לכולם, דהנה בפי' ר"ח לעיל דע"א. הביא מירושלמי די' גויים הדרים בבית א' צריך להשכיר כל א' רשותו, וכ"ה בראבי"ה סי' ת"ד, ובאו"ז סי' קס"ח, והובא בהג"א בפירקין סי' א.

**אמנם** הנה בתוס' הרא"ש וריטב"א לעיל דס"ו. כתבו די' גויים הדרים בבית א' סגי לשכור מאחד מהן, כמו מערב דה' ששבתו בטרקלין א' מערב לכולם, וכן מבו' מד' הרשב"א בעבוה"ק ש"ד פ"י.

**והנה** אמנם קשיא מההיא דירושלמי דאמרי' להדיא דצריך לשכור מכל א' וא', וע' גאו"י לעיל דס"ו. מש"כ לישב בזה דהוי בזה פלוגתת אמוראי בירושלמי

**אמנם** הנה מצאתי בשו"ת מהר"מ מר"ב ד"פ סי' תכ"ח שעמד בזה, ז"ל, וגויים הדרים במבוי ד' או ה' בבית א' א"צ להשכיר מכולם מכל א' וא', אלא א' שוכר ע"י כולן, [נוס' כת"י, כדמסיק פ' הדר שוכר כמערב מה מערב א' ע"י כולן אף שוכר א' ע"י כולן] והירושלמי דאמר עשרה גויים הדרים בחצר א' צריך להשכיר מכל א' וא', בששרויים בחדרים ובעליות ובמחיצות המגיעות לתקרה, דאמר פ' הדר ה' חבורות ששבתו בטרקלין א' וכו' ומודים בזמן שמקצתן שרויים בחדרים או בעליות שהן צריכים עירוב לכל חבורה וחבורה ולהכי צריך לשכור מכולן, עכ"ל.

**אך** מד' הרא"ש והריטב"א לא מ' שפירשו כן ד' הירושלמי, שהרי פירשו מש"א בירושלמי שם דישראל וגוי הדרים בבית א' צריך ישראל לבטל והגוי להשכיר, דאיירי בשדרים יחד ממש ואין מחולקין זמ"ז, וא"כ ה"נ מש"א בירושלמי בי' גויים הדרים בבית א' איירי בכה"ג, וצ"ע בזה.

**ולכאו'** נ' דמש"כ מהר"מ דהיכא שכולם מקבלי פרס סגי לשכור מן השר, תליא בפלוגתא זו שהרי מבו' בסוגיין דמקבלי פרס דמו לה' שגבו את עירובן, ומבו' דיסוד דינא דמקבלי פרס לאו היינו דהמקבלי פרס אין דירתן חשובה לאסור, אלא היינו דחשיבי כולהו כדרים יחד וע"כ במוליכין עירובן לחצר אחרת עירוב א' לכולם, ולפ"ז כד דייני' אם סגי לשכור מאחד מהם, ה"ז תלוי בפלוגתא זו אם י' גויים הדרים בבית א' צריך לשכור מכל א' וא' או סגי לשכור מאחד, ומש"כ מהר"מ מר"ב דסגי לשכור מן השר, הוא לטעמי' דס"ל די' גויים הדרים בבית א' סגי לשכור מאחד מהם, וז"ב.

ב] **והנה** בחזו"א סי' צ"א סקל"ט, כתב בדין ישראל שהשכיר חדר מיוחד לגוי, ז"ל, ונראה דאף אם השוכר הוא עבדו ומשרתו ומקבל פרס ממנו, מ"מ אם אין בית בעה"ב פתוח לחדר המושכר אוסר, ואע"ג דבעירוב בא אצלן ושאין עמהן דיורין נחשבין כאחד, מ"מ כיון דכשמוליכין עירובן למקום אחר צריך עירוב לכל א' וא', כה"ג גוי אוסר אף בשעירוב בא אצלן, מיהו כשאין עמהן דיורין אינו אוסר משום דהוי יחיד במקום גוי, עכ"ל.

**ונ'** להוסיף, דאף אם הי' דין מקבלי פרס דאף כשמוליכין עירובן למקום אחר עירוב א' לכולם, מ"מ הי' בדין דגוי מקבל פרס אוסר, דלא עדיף היכא שהוא מקבל פרס מהיכא שכולם דרים בבית א', שכתבו התוס' והריטב"א לעיל דס"ו. דל"מ עירוב הישראל להתיר רשות הגוי.

**אך** יל"פ מכוון החזו"א, דאילו הי' דין מקבלי פרס דאף כשמוליכין עירובן למקום אחר עירוב א' לכולם, הי' מקום לפרש דיסוד דינא דמקבלי פרס הוא דכלל אין דירת המקבלי פרס דירה האוסרת, שהם כולם כאורחים אצל אביהם, וע"כ אף גוי המקבל פרס לא הי' אוסר.

**אמנם** למש"כ תוס' הרא"ש ותור"פ שם דמהני עירוב הישראל להתיר רשות הגוי, נ' דה"נ היכא שהגוי מקבל פרס מן הישראל יהני עירוב הישראל להתיר רשות הגוי, דמש"כ החזו"א דכיון דכשמוליכין עירובן למקום אחר עירוב לכל א' וא' כה"ג גוי אוסר אף בשעירוב בא אצלן, הנה כ"ז הוא אם דייני' שמא אין הגוי אוסר כשהוא מקבל פרס, דע"ז הוא שכתב החזו"א דחזינן שדירתו חשובה דירה, וע"כ ודאי שהוא אוסר, אך אם דייני' דיהני עירוב הישראל להתיר רשות הגוי, נ' דדמי לדין ישראל וגוי הדרים בבית א', ולהסוברים דהתם מהני עירוב הישראל להתיר רשות הגוי ה"נ הכא, וז"ב.

**ולפ"ז** נ' דמה"ט כתב מהר"מ מר"ב דאם כולם מקבלים פרס מן השר סגי לשכור מן השר, דכל שהם מקבלי פרס דמי לדרים בבית א', וכ"ה דהתם מהני לשכור מא' מהם לדעתו, ה"נ במקבלי פרס סגי לשכור מן השר.

ג] **והאמנם** אכתי יש להעיר, שהרי במקבלי פרס אם יש עמהם דיורים בחצר ל"מ עירוב א' לכולם, וא"כ ה"נ בכה"ג בדין דלא יהני שכירות א' לכולם.

**אמנם** נ', דלא מיבעיא אם נפרש דהא דאם יש עמהם דיורים אחרים בחצר צריכין עירוב לכל א' וא' משום דמיגו דהני אסרי וכו', הוא משום דכה"ג אין מצורפין זל"ז, דכיון דכל צירופן זל"ז הוא ע"י החצר, ע"כ בכה"ג שיש דיורים אחרים האוסרין עליהם בחצר א"א לצרפן ע"י החצר, ועמש"נ בזה בסוף סימן כ"ו, הרי ל"ש זאת כלל בגויים המקבלים פרס מגוי, שעליהם אין הדיורים האחרים אוסרין כלל, ושפיר מצורפין כל הגויים זל"ז.

**אך** גם בלא"ה ניחא בפשיטות, דל"ש כל הא דמיגו דהני אסרי על מקבלי פרס גויים, שהרי פירש"י בדע"ג., ז"ל, מיגו דהני אסרי והזקיקוהו לעירוב הני נמי אסרי איש על אחיו, עכ"ל, ואשר ע"כ ל"ש כלל המיגו על גויים, ומתרי טעמי, חדא שהרי אין הדיורים האחרים אוסרין עליהם, וע"כ ליכא כלל לעיקר המיגו, דכל עיקר המיגו הוא משום דהדיורים האחרים אוסרין עליהן והזקיקום לעירוב, וגם כיון שכל כח המיגו הוא שמכחו אוסרין איש על אחיו, והיינו דמכח המיגו אוסרין הישראלים זע"ז, וע"כ הוא דלא סגי בעירוב א' לכולם, כיון שהם עצמן אוסרין זע"ז, הרי דזל"ש כלל בגויים שכל הנידון הוא לחשבן כחד לגבי הישראלים שבחצר, דע"ז ל"מ המיגו כלל, וז"פ.

ד] **אמנם** הנה בעיקר ד' מהר"מ מר"ב יש לתמוה, דמה מהני קבלת פרס, הרי ל"מ קבלת פרס אלא בבנים ותלמידים נשים ועבדים, וק' לומר דכל בני העיר חשיבי כעבדים דהשר.

**ואולי** יש לחדש בדעת מהר"מ, דס"ל דכל הא דל"מ קבלת פרס רק בבנים וכו', הוא רק בשדרים בבתים של עצמם, אך היכא שדרים בבית של אחר ומקבלין פרס ממנו, שפיר מהני הקבלת פרס.

**והטעם** בזה י"ל, דהנה נת' בסימן כ"ו סק"ג פלוגתת הראשונים בגדר דינא דמקבלי פרס, דדעת רש"י ודעימי' דיסוד דינא דמקבלי פרס הוא שהמקבלי פרס טפלים לאביהם, ודעת הראב"ד הרשב"א והריטב"א דהיינו דהקבלת פרס מצרפתן וחשיבי כדרים כולם יחד.

**והנה** בל' מהר"מ מר"ב בפסקיו לפירקין נ' להדיא, דהא דאם עירוב בא אצלם א"צ ליתן חלק בעירוב, הוא רק בשבא העירוב לבית האב, וזה כדעת רש"י וריו"נ, ולפ"ז מבו' דעתו דדין מקבלי פרס הוא שהם טפלין לאב, וע"כ אם בא העירוב לבית א' מן האחים צריכין השאר ליתן חלק בעירוב, וכמש"נ שם סק"ה.

**ולפ"ז** י"ל, דכל הא דל"מ מקבלי פרס רק בבנים, הוא רק בשדרים בבתים של עצמם, אך כל שהם דרים בבית של אחר, הרי דכ"ה שאם יש לו תפיסת יד חשיבי כולם כאורחים אצלו, ה"נ מהני קבלת פרס לחשוב כולם כאורחים אצלו.[[1]](#footnote-2)

**ולפ"ז** י"ל, דהא דמהני השכירות מן השר, ל"ב בזה לדינא דא' שוכר לכולן, אלא הוא משום שכל הבתים שלו והדרים שם הוו כאורחים אצלו, וע"כ מצי להשכיר גם את בתיהם, ולפ"ז י"ל דרק שכירות מן השר מהניא וכל' מהר"ם, אך לא יהני שכירות מאחד מן הדרים בעיר.

**אך** עיקר הדברים אין נראים כלל, דלא נזכר בגמ' ובראשונים דאיכא גווני דמהני קבלת פרס אף באחרים, ואין מסתבר שחידש כן מהר"מ מר"ב מדעתו ולא פירש לזה כלל, וצ"ע בזה.

**ב'**

ה] **בשו"ע** סי' שפ"ד ס"ב, אנשי חיל המלך שנכנסו בבתי היהודים, בין בחזקה בין ברצון, אם יש לבעלי בתים באותן מקומות שנכנסו הגוי כלים שאסור לטלטלם בשבת, אינם אוסרים עליהם, ומקור דין זה הוא מתשובת הרשב"א במיוחסות סי' ר"כ.

**ובמ"ב** שם סק"ח פירש הטעם, ז"ל, אינם אוסרים וכו', דתו הו"ל האי גוי אצלו רק כאורח לפי שעה וכדלעיל בסי' ש"ע ס"ב.

**ובחזו"א** סי' צ' סק"מ, כתב דדין זה הוא משום דתפיסת יד משוי לי' להשוכר כאורח, ואפי' מוליכין עירובן למקום אחר עירוב א' לכולם, וע"כ אף גוי אינו אוסר היכא שיש לבעה"ב ישראל תפיסת יד, וזה שלא כדעת ריו"נ שהביא הרמ"א בסי' ש"ע סק"ב, דלדעתו דל"מ תפיסת יד היכא דיש עמהן דיורין ומוליכין עירובן למקום אחר, ה"נ גוי אוסר אף כשעירוב בא אצלן.

**אמנם** מד' הרמ"א שלא השיג בסי' שפ"ד ע"ד המחבר, נ' דעתו דאף דל"מ תפיסת יד היכא שיש דיורים אחרים בחצר, מ"מ מהני תפיסת יד שלא יאסור הגוי, וזה צ"ב וכמשה"ק החזו"א.

ו] **ונ'** לישב, דהנה מד' החזו"א מבו' דאם היכא שיש דיורים אחרים בחצר צריך עירוב לכל א' וא', בע"כ דלא חשיב כאורח, וע"כ ודאי דגוי כה"ג יאסור, דרק אם חשיב כאורח הוא דמהני דלא יאסור הגוי.

**אמנם** הנה בד' ריו"נ במתניתין לקמן דפ"ה: בדין תפיסת יד, מפורש דגדר ההיתר דתפיסת יד הוא משום דחשיב כאכסנאי, ונ' מדבריו דזהו גם למש"כ בהמשך דבריו דל"מ תפיסת יד היכא דיש עמהם דיורים אחרים בחצר.

**ונ'** בביאורו, דלעולם כל היכא דיש לבעה"ב תפיסת יד חשיב השוכר כאכסנאי אצלו והוא טפל לבעה"ב, אך מ"מ היכא דיש דיורים אחרים בחצר אמרי' מיגו דהני אסרי הני נמי אסרי ומהני זה לחלקו מבעה"ב.

**ולדעת** ריו"נ יש ללמוד כן גם מדין מקבלי פרס, דלדעתו יסוד דינא דמקבלי פרס הוא משום שהם טפלין לאביהם, ומ"מ היכא שיש דיורים אחרים בחצר מהני זה לחלקם מאביהם, וה"נ הוא בדין תפיסת יד, דהגם דחשיבי כאכסנאים, מ"מ מהני מיגו דהני אסרי וכו' לחלקם מבעה"ב.

**ואשר** ע"כ שפיר מהני תפיסת יד אף בגוי, דכל דאיכא לישראל הבעה"ב תפיסת יד חשיב הגוי כאורח, גם לדעת ריו"נ, וע"כ אינו אוסר עליו.

**ואי** דתיקשי, דמ"מ כיון דאיירי דיש דיורים אחרים בחצר, דאל"כ בלא"ה אין הגוי אוסר, א"כ הרי בכה"ג אף אם הוי השוכר ישראל ה"ה אוסר, ול"מ התפיסת יד, וא"כ מ"ט היכא שהוא גוי אינו אוסר.

**אך** נ' פשוט, דהרי מה ששוכר ישראל אוסר, הוא משום מיגו דהני אסרי הני נמי אסרי, וזה ל"ש אלא בדהוו המשכיר והשוכר ישראל, אך בשוכר גוי ל"ש כלל הך מיגו, וכמש"נ לעיל סק"ג דל"ש המיגו כלל בגויים מכמה טעמים.

ז] **ובחזו"א** שם כתב עוד, דמד' הרשב"א בחי' דס"ד. צ"ל דע"ג., שכתב דתפיסת יד גוי מהני שלא יאסור שכירו ולקיטו אף ביש לו חדר מיוחד, מבו' דאף במוליכין עירובן למקום אחר מהני תפיסת יד, דהא התם במשכיר נכרי ואין עירוב בא אצלו, וזה דלא כדעת הריו"נ, ותמה ע"ד הרמ"א שסתם כדעת ריו"נ.

**אך** לפי המבו' י"ל דד' הרשב"א הללו מתישבים גם לדעת ריו"נ, דהגם דהיכא דיש דיורים אחרים בחצר ל"מ תפיסת יד, כ"ז הוא היכא שהמשכיר ישראל דאמרי' מיגו דהני אסרי הני נמי אסרי, אך היכא שהמשכיר גוי י"ל דל"ש המיגו כלל.

**אך** נ' דאי"ז מתישב, דלכאו' הגם דהמשכיר גוי, מ"מ כיון שהשוכרים ישראלים, בדין דיועיל המיגו לחלקן זמ"ז, וצ"ע בזה.

ח] **אמנם** ממש"כ הרמ"א בסי' שפ"ב ס"א דישראל שהשכיר בית לחבירו אף דיש לו תפיסת יד בו, חשיבי כב' ישראלים ואוסרים הגויים עליהם, נ' דעתו דגדר ההיתר דתפיסת יד אי"ז כלל משום דחשיב כאורח אצל בעה"ב, אלא הוא דע"י התפיסת יד חשיבי כאילו עירבו, וכ"ה להדיא בשו"ת מהרי"ל סי' קע"ו שהוא מקור דינא דהרמ"א, ונת' בזה במק"א.

**ולפ"ז** צ"ע רב דמ"ט היכא שיש לישראל תפיסת יד בדירת הגוי אין הגוי אוסר, הרי ל"מ תפיסת יד לחשבו כאורח, אלא הוי כעירוב, וזה ל"מ בגוי דל"מ עירוב אצל גוי, וגם אי נימא דהגם דל"מ עירוב בגוי, מ"מ צירוף דתפיסת יד מהני אף בגוי, מ"מ כ"ז ניחא שלא יאסור הגוי על הישראל הבעה"ב, אך אכתי הי' בדין שיאסור על שאר ישראל הדרים בחצר, דהגם דהוא מצורף לישראל, מ"מ לא עדיף מישראל וגוי הדרים יחד בבית א' דל"מ עירוב הישראל להתיר ובעי' שכירות להתיר רשות הגוי, וכמו שפסק השו"ע סי' שפ"ב סט"ו, וצ"ע בזה.

1. ואם כנים הדברים צ"ל, דנידון התוס' בדע"ב. בדין בחורים וסופרים, איירי בשאוכלין משלהם, דאם היו אוכלין משל בעה"ב ה"ז מצרפן, אך בד' הרשב"א והריטב"א מפורש דאף אם אוכלים משל בעה"ב ל"מ להו קבלת פרס, ואזלי לטעמייהו דמפרשי להא דנשים ועבדים דסתמא דמילתא איירי בשדרים בבית הבעל והאדון, ואפ"ה אמרי' דל"מ קבלת פרס רק באשה ועבד. [↑](#footnote-ref-2)