ואהבת לרעך כמוך
קטגוריות: כללי / דור המלקטים עניינים כלליים / מידות

**ואהבת לרעך כמוך**

קדושים פרק י"ט פסוק י"ח

1. השקפה.
2. אנשים.
3. גדרים: בשלילה.
4. ציורים.
5. השקפה.
   1. ספרא (קדושים פרשה ב' פרק ד' אות י"ב), הו"ד ברש"י (שם) – "ואהבת לרעך כמוך, רבי עקיבא אומר **זה כלל גדול בתורה**".
      1. שבת (דף לא.) – "שוב מעשה בנכרי אחד שבא לפני שמאי, אמר לו: גיירני על מנת שתלמדני כל התורה כולה כשאני עומד על רגל אחת. דחפו באמת הבנין שבידו. בא לפני הלל, גייריה. אמר לו: דעלך סני לחברך לא תעביד, **זו היא כל התורה כולה**, ואידך פירושה הוא, זיל גמור".
   2. **משה רבינו**.
      1. שערי קדושה (ח"ב שער ד') – "ואמרו רבותינו ז"ל (יומא דף ט' ע"ב) בית שני היו בו צדיקים וחכמים גדולים ולא נחרב אלא בעון שנאת חנם ולא נתארך הקץ ולא נעלם אלא לסיבת שנאת חנם, ולא עוד, ששאר העבירות אינו עובר עליהם אלא בשעתם אבל שנאת חנם בלב, היא תמיד, ובכל רגע עובר על לא תשנא, ובטול מצות עשה (ויקרא י"ח י"ט) ואהבת לרעך כמוך, ולא עוד אלא שעל מצוה זו אמרו (תו"כ פ' קדושים) שזה כלל גדול שבתורה שכולה תלויה בה, **ולא זכה משה לכל מעלותיו אלא שהיה אוהב לישראל ומצטער בצרתם** כמו שאמרו ז"ל (מדרש רבה שמות פ"א) על וירא בסבלותם, ועל פסוק (שמות ל"ב ל"ב) ועתה אם תשא חטאתם ואם אין מחני נא, ולכן היה שקול ככל ישראל כמו שכתוב (ישעיה ס"ג י"א) ויזכור ימי עולם משה עמו".
      2. מראי מקומות.
         1. הגר"ח מוולוז"ין (המרי"ץ בנו בהקדמה לס' נפש החיים, הו"ד בלרעך כמוך ואהבת לרעך עמ' קכ"ו) – "והי' רגיל להוכיח אותי על שראה שאינני משתתף בצערא דאחרינא. וכה היה דברו אלי תמיד, **שזה כל האדם לא לעצמו נברא. רק להועיל לאחריני** ככל אשר ימצא בכחו לעשות".
   3. **אם אהבה ממש, או רק הנהגה**.
      1. בטול קנאה: שהמצוה היא לבטל את הקנאה מלבו, שירצה שתהיינה לחברו כל הטובות שהוא רוצה עבור עצמו - לשון המכתב מאליהו [ח"ג עמ' פ"ח].
         1. רמב"ן (ויקרא פרק י"ט פסוק י"ז) – "וטעם ואהבת לרעך כמוך - הפלגה, כי לא יקבל לב האדם שיאהוב את חבירו כאהבתו את נפשו, ועוד שכבר בא רבי עקיבא ולמד חייך קודמין לחיי חבירך (ב"מ סב א): אלא מצות התורה שיאהב חבירו בכל ענין כאשר יאהב את נפשו בכל הטוב. ויתכן בעבור שלא אמר 'ואהבת את רעך כמוך', והשוה אותם במלת 'לרעך', וכן ואהבת לו כמוך (פסוק לד) דגר, שיהיה פירושו להשוות אהבת שניהם בדעתו, כי פעמים שיאהב אדם את רעהו בדברים ידועים להטיבו בעושר ולא בחכמה וכיוצא בזה, ואם יהיה אוהבו בכל יחפוץ שיזכה רעהו האהוב לו בעושר ובנכסים וכבוד ובדעת ובחכמה, ולא שישוה אליו אבל יהיה חפץ בלבו לעולם שיהיה הוא יותר ממנו בכל טובה, ויצוה הכתוב שלא תהיה פחיתות הקנאה הזאת בלבו, אבל יאהב ברבות הטובה לחבירו כאשר אדם עושה לנפשו ולא יתן שיעורין באהבה. ועל כן אמר ביהונתן (ש"א כ יז) כי אהבת נפשו אהבו, בעבור שהסיר מדת הקנאה מלבו ואמר (שם כג יז) ואתה תמלוך על ישראל וגו'".
      2. מראי מקומות.
         1. מסילת ישרים (פרק י"א ד"ה ולפי) – "על - כן באה התורה וכללה כלל שהכל נכלל בו, (ויקרא יט): ואהבת לרעך כמוך. כמוך, בלי שום הפרש. כמוך, בלי חילוקים, בלי תחבולות ומזימות. כמוך ממש".
   4. מראי מקומות.
      1. יסוד ושורש העבודה (שער א' פרק ז') – "מ"ע של ואהבת כו' יכול לקיים אותה בכל עת במעשה ובמחשבה, כיצד אם עושה לרעהו איזה טובה בפועל הוא מקיים מ"ע של ואהבת כו' בפועל ואם רואה או שומע על חבירו איזה טובה והוא שש ושמח בלב שלם ממש כאלו בא לו אותה הטובה הרי קיים מ"ע זו של ואהבת כו' במחשבה וכן ח"ו להיפך ר"ל, נמצא מ"ע זו יכול האדם לקיים בכל עת שתבוא לידו אפי' אם הוא במרחץ או בשאר מקום שאינו נקי".
         1. לקיים מצות בבית הכסא - עי' או"ח סי' א', לשיטות ומראי מקומות.
      2. זכור למרים (סוף פרק י"א) – "ובדרך רמז נוכל לבאר בזה את הכתוב ואהבת לרעך כמוך אני ה', ר"ל, אם תהי' אוהב לרעך כמוך אז אני ד' בתוככם ואוהב אני את שניכם וכמו שמצינו אצל הנשיאים שא"ל הקב"ה שיקבלו אותו עמהם בחבורתם וכנ"ל".
6. אנשים.

רמב"ם (הל' דעות פרק ו' הל' ג') – "מצוה על כל אדם לאהוב את **כל אחד ואחד** מישראל כגופו שנאמר ואהבת לרעך כמוך".

* 1. **אשתו**.
     1. מושב זקנים (על הפסוק) – "ד"א ואהבת לרעך כמוך. זו אשתו שצריך לאהוב אשתו כגופו. ובשלהי גיטין (צ' א') אמרינן אל תחרוש על רעך רעה זו אשתו. רעך בא"ת ב"ש בגי' זו האשה. ואין לכוף אשתו לשמש. וישמחנה בתשמיש כדאמר (משלי י"ט ב') גם בלא דעת נפש לא טוב".
     2. יבמות (דף סב:) – "ת"ר: האוהב את אשתו כגופו, והמכבדה יותר מגופו".
        1. אורח נאמן (סי' קנ"ו הע' ל"ז) – "לכאורה קשה בכלל דלמה צריכים אזהרה יתירה לאהוב את אשתו. דכי יצאת מן כלל ישראל שאין עליה המצוה ואהבת לרעך (כמוך). אבל כנראה דזה היא גופא החידוש בזה דלא יחשוב האדם כיון שהיא אשתו צריך לאהוב אותה יותר מכל אדם. ובכל אדם רק כגופו. ואשתו יאהב יותר מגופו לזה הזהיר דגם באשתו יאהבנה רק כגופו כמו לכל ישראל מטעם ואהבת. אבל לא יותר. מטעם אישות. כי הלא היא מהשלשה דברים יצר תינוק ואשה תהא שמאל דוחה וימין מקרבת (סוטה מ"ז) וברמב"ם פט"ו מאישות הי"ז פסק כר"ע בסוטה ג' דחובה על כל איש לקנאות לאשתו. ומבואר שם עוד דיהא מורא הבעל על האשה ויהי' בעיניה כשר ומלך ותעשה כל מעשיה על פיו. ומובן כי כל אלו הדברים הרי נאמרים מרז"ל בכדי שח"ו לא יצמח רעה מתוך ביתו של אדם כי נשים דעתן קלות וצריכים לשימור יתירה. וע"כ באה אזהרה לאהוב אותה רק כגופו ולא יותר, כי אהבה יתירה מקלקלת השורה. בין לגבי עצמו ולגבי חנוך הילדים ובין לגבי אחרים. וע"ז אמרו ע"ז וידעת כי שלום אקליך באם תתנהג רק כצוי רז"ל לאהוב רק כגופו ולכבדה יותר מגופו כי מזה יהא תועלת שתהא נשמע לדבריו. וזה יביא כדסמיך ליה והמדריך בניו ובנותיו בדרך ישרה. ומשיאן סמוך לפירקן, פרט ישתרשו בחטא ויקימו דור ישרים גם הם. כי זה תכלית כל אדם למען יצוה בניו אחריו וגו'".
     3. מראי מקומות.
        1. גיטין (דף צ.) – "א"ל רב משרשיא לרבא: אם לבו לגרשה והיא יושבת תחתיו ומשמשתו, מהו. קרי עליה: אל תחרש על **רעך** רעה והוא יושב לבטח אתך".
  2. **הורים**.
     1. ח"א (כלל ס"ז סעי' א') – "ופשיטא שצריך לאהבה אותם כגופו, שהרי הוא בכלל ואהבת לרעך כמוך. אלא שבאביו ואמו, הוקשה אהבתם לאהבת המקום, כדאיתא בזוהר פ' תצא, בגברא דמשתדל בתר אבוהי ואמיה דרחים לון יתיר מגרמיה ונפשיה ורוחיה ונשמתיה, וכל עלמא דהוי ליה חשיב ליה לאין למעבד ביה רעותא דאבוי ואמיה עכ"ל".
  3. **עכו"ם**.
     1. כן.
        1. עי' שערי קדושה (חלק א' שער ה') – "ויאהב את כל הבריות אפילו גויים".
           1. לרעך כמוך (ואהבת לרעך פרק ו' הע' רס"ג) – "השם אורחותיו ... בספר הברית ... ומש"כ בספר שערי קדושה ... אין כוונתו למצוות ואהבת לרעך, אלא למידה ע"ד החסידות ככל דבריו שם".
        2. ס' הברית (ח"ב מאמר י"ג אהבת רעים פרק ה' [עמ' תק"ל],פרק ו') – "והתורה מחייבת אותנו זאת [אהבת רעים לגוים] באר היטב, כמש"כ ואהבת לרעך כמוך, ואין הכוונה בו לישראל דוקא, שאילו היה כן היה כתוב ואהבת לאחיך כמוך כמש"כ אצל ריבית לא תשיך לאחיך נשך כסף, או ואהבת לבני עמך כמש"כ לא תקום ולא תטור את בני עמך, אבל הכוונה בו לרעך שהוא אדם כמוך ועוסק בישובו של עולם כמוך, וכל האומות במשמע ... שהרי חז"ל לא מעטו מרעך בפסוק זה אהבת רעים מן האומות ... כאשר דרשו ומעטו המצרי בפסוק ... שור רעהו ... כי כלל זה נקוט בידך שחז"ל לא דרשו דבר הן למעט הן לרבות כאשר עלה על לבותם כי אם במקום אשר היה קבלה בידם ... ומפורש נמצא בדברי איש האלקי קדוש ר' חיים וויטאל ז"ל בספרו שערי קדושה (חלק א' שער ה') וזה יכתוב ידו שם ויאהוב את כל הבריות אפילו גוי ...".
        3. עי' שיורי טהרה (מע' הר' ס"ק ו').
        4. יין לבנון (אבות פרק ג' משנה י"ד, עמ' רכ"ט) – "כי מלת 'רע' כולל כל בני אדם שכולם ריעים זה לזה ... ואל תשיבני ... רעהו להוציא את אחרים. התם יתורא הוא וממעטינן מיניה אחרים ... וגבי ואהבת לרעך כמוך לא דריש רעך להוציא את אחרים ... ולפי שמצות ואהבת על כלל בני אדם, אמר 'לרעך' הכולל כל עם וכל לשון ... כי בענין האהבה ראוי שנאהב לכל בני אדם, כי כולם כמונו נבראו בצלם".
     2. לא.
        1. רמב"ם (הל' דעות פרק ו' הל' ג' [לשונו מובא לעיל], הל' אבל פרק י"ד הל' א') – "... אף על פי שכל מצות אלו מדבריהם הרי הן בכלל ואהבת לרעך כמוך, כל הדברים שאתה רוצה שיעשו אותם לך אחרים, עשה אתה אותן לאחיך בתורה ובמצות".
        2. יד רמה (סנהדרין דף נב: ד"ה ומקשינן) – "אמר קרא ואהבת לרעך כמוך וכל היכא דכתיב רעך משמע ישראל".
        3. מגיד משנה (שכירות פרק ב' הל' א').
        4. חינוך (מצוה רמ"ג).
        5. סמ"ג (עשה ט') – "ואהבת לרעך כמוך (ויקרא יט, יח) כללו של דבר דעלך סני לחברך לא תעביד כדאיתא במסכת שבת בפרק שני (לא, א). ובירושלמי דנדרים (פ"ט ה"ד) גרסינן מי שיושב ומחתך בשר והכה ידו בסכין וכי תחזור ידו ותכה ידו להנקם. ודווקא לרעך שהוא רעך בתורה ובמצות אבל אדם רשע ואינו מקבל תוכחה מצוה לשנאותו (פסחים קיג, ב) שנאמר (משלי ח, יג) יראת ה' שנאת רע ואומר (תהילים קלט, כא) הלא משנאיך ה' אשנא וב(מ)תקוממיך אתקוטט, תכלית שנאה שנאתים לאויבים היו לי (עי' יראים סי' רכד)".
        6. הגרח"ק זצ"ל (השם אורחותיו על הארחות חיים להרא"ש יום ראשון אות י"ב, [עי' סיפור בדברי שי"ח פר' חוקת תשע"ז עמ' ב']) – "ובעכו"ם ליכא במצות ואהבת לרעך כמוך כדאי' בהדיא באבות דר"נ פט"ז (בסוף) ואהבת לרעך כמוך עם שאתך בתורה ובמצות **ודלא** כמ"ש בס' הברית".
     3. ת"ת (שמות פרק כ"א אות רע"ז, ברוך שאמר על פרקי אבות פרק ג' משנה י"ד) – "ואהבת לרעך כמוך שמוסבת ג"כ על כל מין אדם ... מצינו לפעמים שחז"ל הוציאו משם רעהו את אנשי אוה"ע ... דאיירי בהאומות הפרעות ופורות בימי קדם ...".
     4. רק כאשר "רעהו" מיותר דרשינן ולא עכו"ם.
        1. אחיעזר (ח"ג סי' ל"ז אות ו') – "וכת"ר הפליא ד' השימק"ו דהא מבואר בכמה דוכתי דעכו"ם לא הוי בכלל רעהו, אבל כונת השימק"ו נראה בעיני, דהא דממעטינן נכרי מרעהו לא מצד משמעות הכתוב שאין נכרי בכלל רעהו אלא מיתורא דרעהו, ונפ"מ להיכא דרעהו איצטריך למעוטי הקדש ממילא גם נכרי במשמע רעהו, וכה"ג כ' התוס' ...".
        2. דברי יחזקאל (סי' נ"א אות א') – "אדרבה מוכח כדברי תלמיד הר"פ דגם עכו"ם בכלל רעהו דאל"כ ל"ל למעט עכו"ם מעמיתך מטעם שאינו בתורה ומצות תיפוק ליה מפשטא דקרא כמו דממעטינן אותו מרעהו, והא דממעטינן עכו"ם מכלל עשק מדכתיב לא תעשק את רעך כדאיתא בב"מ (דף קי"א) התם ה"ט כיון דקרא מיותר לגמרי דל"ש למעט הקדש מדין עשק, משא"כ היכא דקרא דרעהו לא מייתר כהאי דסוגיין דממעטינן הקדש שוב לא ממעטינן עכו"ם מפשטא דקרא".
        3. הגרח"ק זצ"ל (דרך שיחה ח"א עמ' רל"ה) – "שאלה: חכם אחד אמר עוד על פי דברי הגר"א שתמה איך אמר הפסוק 'וישאלו איש מעם רעהו', הרי רעהו ולא עכו"ם. ותירץ כי הכוונה שישאלו כל אחד מחבירו, ובזכות זה ישאילום המצרים, ולכן כששואל כל אחד מחבירו לא נאמר 'שמלות', דאפשר לא היה להם להשאיל, אבל ממצרים אמר משה כמו שנאמר לו בהבטחה בפרשת שמות. תשובה: בראשונים כתבו שרק כאשר 'רעהו' מיותר דרשינן ולא עכו"ם, ואפשר שגם כאן הוא מיותר".
     5. מראי מקומות – ב"מ (דף קיא:, שדרש לא תעשוק את רעך ולא גוי), רש"י (סנהדרין דף נז. ד"ה ישראל), כסף משנה (גזילה פרק א' הל' א'), גר"א (אדרת אליהו), גר"ז (הל' גזילה סעי' ד'), תנא דבי אליהו (פרק ט"ו), ילקוט שמוני (פר' צו סוף אות תק"ד), ומפרש המג"א (שם בספרו זית רענן, "ומדלא כתיב ביה רעך ש"מ דאף גזל גוי אסור"), באר הגולה (חו"מ סי' רל"א אות ב'), קיצור שו"ע (סי' קפ"ב סעי' א', עי' סעי' ד'), תוס' (דף לח. ד"ה עמד, עי' מהרש"א ומהר"ם שם), תלמיד ר"פ (ב"ק דף לח.), פמ"ג (א"א ס' קנ"ו ד"ה נסתפקתי, פתיחה כוללת ח"ב סי"ח), שערים מצויינים בהלכה (סי' קמ"ב ס"א אות ג'), קונ' ערבות (ח"ג סי' כ', מדף קנ"א).
        1. בית אהרן (ב"ק דף לח. ד"ה בגמרא) – "דשם כתב דגוי נכלל בלא תעשוק את רעך ולא תגזול, רעך הרי הוא כאחיך ואחיך הרי הוא כרעך הא למדת שגזל עכו"ם אסור".
  4. **עבד כנעני**.
     1. נכלל בואהבת – פתחי עולם (סי' קנ"ו ס"ק ו').
     2. מראי מקומות – אמרי בינה (או"ח סי' י"ג אות ו'), באר משה (ח"ה סי' קנ"א ד"ה וחי').
        1. פמ"ג (או"ח סי' תרצ"ה א"א אות י"א) – "נסתפקתי אם עבד כנעני בכלל רעהו במשלוח מנות. ופסולי קהל הוי בכלל רעהו. ואשה, משום חשש סבלונות. ועבד חייב במשלוח מנות, מחלפי סעודה. ומתנות לאביונים, כשיש לו מאחרים באין לרבו רשות בו. ומבעי לי אם יוצא ידי חובתו בבן חורין ששלח לעבד כנעני. שוב ראיתי ברא"ם ז"ל פרשת משפטים (שמות כ"א כ') דעבד כנעני בכלל רעהו הוא. ובמשנה ג' פרק ח' דבבא קמא בעבד כנעני בושת, לרבנן אחיו הוה. ובמשנה א' פרק י"א סנהדרין בגונב חצי עבד וחצי בן חורין, לרבנן אחיו הוה, וכל שכן דהוה בכלל רעהו, והוא הדין בשור רעהו".
  5. **קטנים**.
  6. **רבו**.
  7. **הקב"ה**.
     1. רש"י (שבת דף לא. ד"ה דעלך) – "דעלך סני לחברך לא תעביד. ריעך וריע אביך אל תעזוב (משלי כז), זה הקדוש ברוך הוא, אל תעבור על דבריו שהרי עליך שנאוי שיעבור חבירך על דבריך".

1. הגדר: בשלילה.
   1. **בלשון שלילה**.
      1. שבת (דף לא.) – "דעלך סני לחברך לא תעביד".
      2. וכ"כ התרגום יונתן (על הפסוק שם), וכן נראה מסנהדרין (דף פד: רש"י ד"ה ואהבת).
      3. מהרש"א (שבת דף לא. ד"ה דעלך) – "ואמר דהלל למדו דעלך סני לחברך לא כו'. והיינו דכתיב בתורה ואהבת לרעך כמוך וגו' ויש לעיין בזה גם שאמר ליה בלשון תרגום שכן היה לשונם אז בירושלים מכל מקום אמאי שינה לומר לו בלשון שלילה דעלך סני כו' דתרגום מלישנא דקרא הל"ל ותרחמיה לחברך כוותך כת"א וי"ל דמשמע ליה דקרא לא איירי אלא בכי האי גוונא בל"ת דגביה לא תקום ולא תטור כתיב ועלה קאי ואהבת לרעך וגו' שלא תעשה לו רעה מכל דסני לך כו' אבל לגבי לעשות לו טובה לא קאמר ואהבת לרעך כמוך כדאמרינן חייך קודמין לחיי אחיך וכן מוכיחין דברי ת"י ע"ש ודו"ק".
      4. מהרצ"ח (שבת דף לא.).
      5. ערה"ש (או"ח סי' קנ"ו סעי' ז') - לשונו לקמן.
      6. תורה תמימה (ויקרא פרק י"ט הע' קכ"ח) – "רומז למ"ש באגדה דשבת ל"א א' בההוא גר שבא לפני הלל שילמדנו כל התורה כשהוא עומד על רגל אחת ואמר לו מה דעלך סני לחברך לא תעביד, זו היא כל התורה, ואידך פירושא הוא זיל גמור. ומה שנראה לר"ע להסמיך דרשתו על לשון זה הוא משום דבפשיטות קשה הענין לצות על אדם שיאהב את חבירו כמו שאוהב את עצמו, מפני שזה דבר הנמנע בטבע, וגם ר"ע עצמו ס"ל [ב"מ ס"ב א'] חייך קודמין לחיי חבירך ולכן דריש שהאהבה הזאת פירושו העדר השנאה והיינו שלא יעשה נגד רצונו, ואם לאדם כך מכש"כ להקב"ה, וזו היא גם כונת הלל הזקן כמש"כ, וע' ברש"י בשבת שם, ועוד כתבנו מענין זה בפ' בראשית בפסוק זה ספר תולדות אדם ובפ' ואתחנן בפ' ועשית הישר והטוב, וכאן אין להאריך".
      7. שערי ישר (הקדמה ד"ה אמנם) – "שהרי הורה לנו רבי עקיבא חייך קודמים, וגם רמזו לנו לפרש את המקרא 'ואהבת לרעך כמוך' בדרך שלילי מאי דעלך סני, לחברך לא תעביד, אבל בדרך חיובי ראוי לאדם להקדים את טובת עצמו".
      8. הרי"פ (עשה י"ט קמד-ב ד"ה איברא).
      9. חזו"א (מעשה איש ח"ב עמ' קס"ו, פאר הדור ח"ד עמ' ס' ד"ה מתוך) – "שח הגאון רבי מיכל יהודה ליפקוביץ שליט"א: אספר מה שסיפר לי מזה זמן, אחד מן התלמידים המקורבים. המספר הטרידו אותו הרבה להיכנס למסור צרכי יחיד זה וצרכי יחיד אחר, ופעמים הגיעו ממקומות אחרים לבקשו בכל מיני שליחויות, ופנה ושאל לרבינו האם הוא מחוייב בדבר, כי הרי זה מפריע לו בלימודו. והשיב לו רבינו: לקנות תורה, לזכות לתורה, צריך זכות השכל. בלא זכות השכל אי אפשר לזכות לתורה. וזכות השכל אפשר לזכות על ידי עשיית חסד. זה היה תוכן הדברים. נשאל: מתי ובאיזה מעשים האדם מבטל את מצות 'ואהבת לרעך כמוך'. והשיב: הרי רואים בחז"ל שעיקר המצוה היא בדרך השלילה. 'דעלך סני לחברך לא תעביד (שבת ל"א, א'). זהו עיקר העניין של 'ואהבת לרעך כמוך'. אמנם מצוה קיומית היא לסייע לחבירו באופן חיובי בגוף ובממון, אבל ביטול מצות 'ואהבת לרעך כמוך' היא כשהאדם פוגע בחבירו. זהו עיקר החומרה והקפידא - שלא לפגוע בזולת. (מפי א' מגדולי ת"ח שליט"א). [עיין מהרש"א (שבת שם) הובא בפמ"ג (או"ח סי' ע"ב א"א סק"ד). ובספר 'מנחת אלימלך' (ח"ב סי' ל"ג) הרחיב בעניין זה]".
      10. הגרח"ק זצ"ל (אורחות יושר סי' ג') – "וכתב הרמב"ם (רפי"ד מאבל) ... ודברי הרמב"ם צריכין ביאור שאחר שכתב בסוף שכל דברים אלו הן בכלל ואהבת לרעך כמוך א"כ הוא דאורייתא ואיך כתב בתחלה שכל מצות אלו מדבריהם וי"ל דמדאורייתא הוא מצוה כללית כל גמ"ח וזה אין לו שיעור ואין חייב כל היום לעסוק בגמ"ח וגם אם יש לו לעשות צרכי עצמו אין חברו קודם לו רק כשיכול יש לו מצוה לעזור אבל כשחכמים קבעו בקור חולים מצוה בפ"ע וכן נחום אבלים וכו' הוי מצוה דרבנן כמו נר חנוכה ומקרא מגילה **ודוחה שאר הדברים וחייב בה** אפי' אם כבר עשה גמילות חסדים היום או שזקוק לצרכי עצמו כי היא מצוה מיוחדת שהוא חיוב עליו באלה הדברים שמנה הרמב"ם ז"ל".
          1. מראי מקומות – לרעך כמוך (ואהבת לרעך קונ' ביאורים סי' א' הע' ה', "אך במה שסיים שם: 'כשחכמים קבעו ביקור חולים מצוה בפנ"ע וכן נחום אבלים וכו' הוי מצוה דרבנן כמו נר חנוכה ומקרא מגילה ודוחה שאר הדברים וחייב בה אפילו אם כבר עשה גמילות חסדים היום או שזקוק לצרכי עצמו', עכ"ל. צלע"ג, כיוון שהרמב"ם כ' בפי"ד מאבל ... ולא שמענו מעולם שאדם יבקר חולים, בתורת חיוב, כל היום. וגם בבאר יצחק שם אות לז ... ולענ"ד הוא מצוה קיומית").
      11. לרעך כמוך (ואהבת לרעך פרק א', קונ' ביאורים סי' א').
      12. וכן רלב"ג על הפסוק שם, ור"י באבות פ"ב מ"י כדאי' במעמק ברכה הל' דרך ארץ. וכן משמע בחינוך מ' רמ"ג, ומנ"ח מ' ל"ג אות ג', והח"ח באהבת חסד שלא מביא עשה זו בפתיחתו על מי שמרחיק עצמו ממידת חסד ע"ש. וכן נראה מהסמ"ג (עשה ט', לשונו מובא לעיל). וכן עי' הגר"ז (סי' קנ"ו סעי' ה', "מצוה על כל אדם לאהוב את כל אחד ואחד כגופו שנאמר ואהבת לרעך כמוך לפיכך צריך לחוס על כבודו ועל ממונו כמו שחס על כבוד וממון שלו והמתכבד בקלון חבירו אין לו חלק לעולם הבא").
          1. ובודאי יש קיום מצות ואהבת בקום ועשה, אע"ג דאין חיוב. וזה גם הפשט ברמב"ם אבל פרק י"ד הל' א' שמחויב מדרבנן, אבל נכלל בעשה דואהבת ומקיים מצות ואהבת. שו"ר שוכ"כ המשנת יעב"ץ יו"ד סי' ל"ז ד"ה עיין, אורחות יושר, ילקוט יוסף שבת סי' רפ"ז הע' א' (ודלא כשאר תירוצים בהמפתח להרמב"ם שם, וכן הפמ"ג שם כתב שהרמב"ם חולק על המהרש"א, ועי' הרמב"ם אישות פט"ו הלי"ט). וברמב"ם דעות פ"ו הל"ג דצריך לספר בשבחו י"ל כהחינוך מ' רמ"ג דאם יספר עליו דברים יספרם לשבח, משום שאין זה סתירה להדין שחייך קודם.
   2. רמב"ם (הל' דעות פרק ו' הל' ג') – "מצוה על כל אדם לאהוב את כל אחד ואחד מישראל כגופו שנאמר ואהבת לרעך כמוך, לפיכך צריך **לספר בשבחו** ולחוס על ממונו כאשר הוא חס על ממון עצמו ורוצה בכבוד עצמו".
      1. האם המרש"א כמו הרמב"ם.
         1. לא.
            1. פמ"ג (סי' קנ"ו א"א ס"ק ב', עי' סי' ע"ב א"א ס"ק ד' [לשונו לקמן], וראש יוסף שבת דף לא.) – "מה שכתב ואהבת לרעך כמוך, עיין מהרש"א שבת ל"א א' [ד"ה] דעלך 'סני' כו', הא העדר הטובה אין בכלל זה. ויש לעיין אי דווקא שיכול לעשות לעצמו, או אף שאי אפשר לעצמו רק לחבירו מכל מקום העדר הטובה אין עובר מצות עשה ואהבת. ואי"ה יבואר במקום אחר, וכאן אין להאריך ... ומה שכתב המתכבד בקלון חבירו, ר"מ פרק ו' מדיעות הלכה ג'. ושם משמע מצות עשה לאהוב כל ישראל כמו עצמו, אפילו לעשות טובה כמו לעצמו, עיין מהרש"א שבת ל"א הביאותיו לעיל [ד"ה מה שכתב ואהבת]".
         2. כן.
            1. ערה"ש (או"ח סי' קנ"ו סעי' ז') – "מצוה לאהוב את כל אחד מישראל כגופו שנאמר [ויקרא יט, יח] ואהבת לרעך כמוך לפיכך צריך לספר בשבחו ולחוס על ממונו כמו שרוצה בכבוד עצמו וחס על ממון עצמו והמתכבד בקלון חבירו אין לו חלק לעוה"ב [רמב"ם הל' דיעות פ"ו] אבל אין הכוונה שיאהבנו כנפשו ולחלוק עמו בממונו שהרי לא כתיב בעניין זה כלל דהך קרא כתיב אצל הלאוין דלא תלך רכיל לא תשנא לא תקום ולא תטור ש"מ דהצווי הוא שלא לעשות לו רעה ובדבר שאין בזה הפסד ממון [נ"ל]".

י"ל: הגדר לא הוי שלילה, אלא חייך קודם. וכן מחליף הלשון "ורוצה בכבוד עצמו", שהולך על ולחוס על ממונו.

* + - * 1. עי' באר משה (ח"ו סי' קס"ג אות ח') – "שוב ראיתי בפמ"ג (או"ח סי' קנ"ו) שמסתפק בדעת המהרש"א ולפענ"ד הדברים ברורים כמו שכתבתי".
        2. דברי יהושע (ח"ב סי' ט' אות י').
  1. בבא מציעא (דף לג.), הו"ד בטשו"ע (סי' רס"ד סעי' א') – "משנה. אבדתו ואבדת אביו: אבדתו קודמת ... גמרא. מנא הני מילי. אמר רב יהודה אמר רב: אמר קרא אפס כי לא יהיה בך אביון, שלך קודם לשל כל אדם. ואמר רב יהודה אמר רב: **כל המקיים בעצמו כך, סוף בא לידי כך**".
     1. רש"י (שם) – "כל המקיים בעצמו כך. אף על פי שלא הטילו עליו הכתוב, יש לאדם ליכנס לפנים משורת הדין ולא לדקדק שלי קודם, אם לא בהפסד מוכיח, ואם תמיד מדקדק, פורק מעליו עול גמילות חסדים וצדקה, וסוף שיצטרך לבריות".
     2. אג"מ (אגרות השקפה סי' ג') – "בשלש לשונות ברך הקדוש ברוך הוא את כלל ישראל, שיהיו כחול הים, כעפר הארץ, וככוכבי השמים. ויש לדעת מה הכוונה בשלש דמיונות האלו. ויש להסביר ... אולם כלל ישראל נדמו ג"כ לעפר כי העפר נברא לקיום העולם, וכמעט כל דבר בעוה"ז בא מכח העפר שכל האוכלים צומחים מהעפר, וא"כ העפר לא נברא בשביל עצמו אלא לקיום אחרים, וכן הוא באדם כל איש ואשה לא נבראו לעצמם אלא לקיום אחרים, וכל יחיד צריך לדעת שאין ה' רוצה שידאג רק לעצמו אלא צריך להיות כעפר לעזור לאחרים הן בממונו הן בגופו ולהשפיע על אחרים ... אלא ע"כ צ"ל דאע"פ ששלך קודם לכל אדם מ"מ אינו נכון לעשות כן, וכמו שאמרו חז"ל שם בב"מ לג. ואמר רב יהודה אמר רב כל המקיים בעצמו כך סוף בא לידי כך עיין שם, הרי חזינן **דמ"מ אין זה רצון ה' לגמרי, כי האדם צריך לעזור לאחרים כמו העפר**, ולכן רב פרידא למד עם תלמידו ד' מאות פעמים. וא"ת מהו השיעור שאדם יפעל ויעזור לאחרים והרי אין לדבר סוף, ובאמת שלך קודם. אולם אפשר לומר דכמו דלענין עשירות וממון אדם מחויב לתת מעשר מנכסיו כך הוא בדבר הזה שאדם צריך לתת מעשר מזמנו משעות החופש שלו לעזור לאחרים לעסוק בצרכי הציבור והיחיד".
  2. מראי מקומות.
     1. יד הקטנה (שם ).
     2. פמ"ג (סי' ע"ב א"א ס"ק ד') – "ולומר ניחום אבילים דין תורה כמו שכתב עטרת צבי אות ח' הביאותיו באות ג', הנה בר"מ פרק י"ד מהלכות אבל הלכה א' דניחום אבילים מצות עשה מדברי סופרים, ועיין [בספר המצות] בשורש הא', ומיהו שם כתב דבכלל ואהבת לריעך כמוך [ויקרא יט, יח] הוא, ועיין במהרש"א שבת פרק ב' [חידושי אגדות לא, א ד"ה דעלך] דמה 'דסני' לך, הא הטבה אין בכלל זה, יע"ש, דחייך קודמים, וכן משמע בשורש הא', ועיין מה שכתבתי בפתיחה כוללת מזה, וצ"ע".
     3. מהרי"ל דיסקין (פסקים אות ר"מ) – "נסתפקנו מה לכוף על מדת סדום משום מ"ע ואהבת לרעך, ודוחק לומר דרק בשב ואל תעשה נאמר, דכן מצינו גם השב אבידה וכן לא תעמוד ע"ד רעך [וכן עי' ברכות יט,א, משמע ג"כ דממונא לא נפ"מ בין קום עשה לשוא"ת], ואולי במקום שאינו רוצה אינו חייב מה"ת, רק שלא ירצה בכדי לצער, וחז"ל הוא שתקנו אף בשאינו רוצה לכוף יצרו, כל שאין לו פסידא, ע"ד משל שופך יינו ומציל דבשו דמה"ת יכול לומר יין ערב לי. - אבל עכ"פ אם רוצה להרויח ע"י נזקו של חבירו, צ"ע אי ג"ז בכלל מ"ע זו או לא, ויפה העיר אחי ר"ז, מרש"י גיטין סוגיא דהמדמע משמע דשרי מה"ת לעשות היזק שאינו ניכר למ"ד לא שמיה היזק והיינו ע"כ כשרוצה בכך לא משום לצעורי, והיא ע"ד דבר שאינו מתכוין בשאר איסורין, עי' ב"ש סי' ה' משמע דשרי אף בפסיק רישיה. ובהצלת נפשות מחויב לפזר ממונו לעת עתה, ואף בהצלת צער, עי' קידושין (ח,ב)".

1. ציורים.
   1. **תלוי על מי שמספר**.
      1. ח"ח (כלל ה' סעי' ו') – "וְהִזָּהֵר אָחִי, שֶׁאַל יַטְעֶה אוֹתְךָ הַיֵּצֶר לֵאמֹר: הֲלֹא אָמְרוּ חֲזַ''ל: כָּל מַאי דַּעֲלָךְ סָנִי - לְחַבְרָךְ לֹא תַעֲבֵד, וְתִטְעֶה לוֹמַר: מָה אָמַרְתִּי עָלָיו? שֶׁהוּא אֵינוֹ לוֹמֵד תּוֹרָה רַק ג' אוֹ ד' שָׁעוֹת בְּיוֹם, הֲלֹא אֵינִי מְצֻוֶּה לֶאֱהֹב אוֹתוֹ יוֹתֵר מִכָּמוֹנִי, וְהַלְוַאי שֶׁהָיוּ אוֹמְרִים עָלַי, שֶׁאֲנִי לוֹמֵד תּוֹרָה ג' אוֹ ד' שָׁעוֹת בְּיוֹם, וְכֵן כְּהַאי גַּוְנָא (וכן כיוצא בזה) בְּעִנְיְנֵי הַצְדָקָה וּבְעִנְיְנֵי הוֹצָאוֹת שַׁבָּת קֹדֶשׁ וְכַדּוֹמֶה, אֲבָל בֶּאֱמֶת זֶהוּ טָעוּת, דְּכַוָּנַת הַגְּמָרָא, כָּל מַאי דַּעֲלָךְ סָנֵי וְכוּ', הַיְנוּ, אִם הָיִיתָ בְּמַדְרֵגָתוֹ, הָיָה דָּבָר זֶה שָׂנְאוּי לְךָ, וּבֶאֱמֶת זֶה תָּלוּי לְפִי הָאִישׁ, שֶׁדִּבֵּר עָלָיו, וְהַמָקוֹם וְהַזְּמַן, אִם לְפִי הָעִנְיָן יִהְיֶה זֶה לוֹ לִגְנַאי, בְּוַדַּאי לָשׁוֹן הָרָע הוּא מִן הַדִּין".
      2. מראי מקומות.
         1. הגר"א נבנצל שליט"א (אהל יעקב) – "מה הדין לגבי הל' לשון הרע, כגון לגבי בעל תשובה לספר לאחרים שפלוני בעל תשובה, שאצלו זה שבח והוא מתגאה בזה שזכה לחזור בתשובה, אבל לשומעים זה גנאי, האם אסור לספר לאחרים משום כך שלשומע זה גנאי אע"פ שמי שאומרים עליו הדבר הוא שבח. תשובה: לא".
   2. **איסור מזיק**.
      1. מחמיר.
         1. יד רמה (ב"ב דף כו. אות ק"ז) – "דאסיר למגרם מידי דאתי מיניה היזקא לאינשי משום ואהבת לרעך כמוך".
         2. וכן ריטב"א (גיטין כתב יד דף נג: ד"ה אבל), יש"ש (ב"ק פרק י' סי' כ"ג), וכן מוכח מהחינוך (מצוה רמ"ג), רמב"ם (דעות פרק ו' הל' ג'), ומביאם המ"ב סי' קנ"ו וש"פ שם.
      2. אם יש למזיק טובה, אינו עובר על ואהבת לרעך, משום דחייו קודם.
         1. שו"ת בית יצחק (יו"ד ח"א סי' מ"ט אות י"ג) – "וכעת נ"ל לפמ"ש לעיל בשם מהרש"ל דהא דאסור לגרום היזק מדאור' משום ואהבת לרעך כמוך זה שייך דוקא היכא שגורם היזק ואין לישראל אחר טובה משא"כ בגורם היזק לאחד ולהלוה טובה כש"כ היכי שלעצמו טובה אינו עובר מדאורייתא ומ"ה ל"ש אעל"מ".
         2. קובץ שיעורים (ב"ב אות ע"ד) – "תוד"ה זאת אומרת גרמא בניזקין אסור, ומעיקרא ס"ד דכי היכי דפטור ה"נ דמותר, ולכאורה קשה איך אפשר לומר דמותר לגרום היזק לחבירו, והא כל מה דעלך סני לחברך לא תעביד, זוהי כל התורה כולה, שבת ל"א, ועוד דאפילו אם ההיזק לחבירו בא מאליו, חייב להציל משום השבת אבידה וכ"ש דאסור לגרום היזק מחמתו, וי"ל דהכא שאני, שאפשר לניזק להרחיק את עצמו כדי שלא יוזק, ובכה"ג ליכא משום השבת אבידה דשלך קודם לשל כל אדם".
         3. חי' ר' ראובן (ב"ב סי' ח' אות ב' ד"ה הנה) – "שביד רמ"ה ... ומ"ע דואהבת לכאורה לא שייך כשהוא מפסיד תשמישיו בשביל זה".
         4. אורח משפט (חו"מ סי' כ"ו).
         5. ועי' מהרי"ל דיסקין (פסקים אות ר"מ) - לשונו מובא לעיל.
      3. לפ"ז האיסור להזיק הוי בשוא"ת ונכלל באיסור עשה של ואהבת לרעך, משא"כ החיוב לשמור בהמות וכדומה הוי בקום ועשה וחייו קודם.
   3. **יש איסור של "גזל" שינה, מצד ואהבת לרעך**.
      1. הגרח"ק זצ"ל (נזר חיים עמ' רט"ז אות קס"א) – "אין ענין של גזל שינה וא"י מי המציאו, אבל יש ואהבת לרעך כמוך, ומה שטובתו מותר".

הגרח"ק זצ"ל (דרך שיחה ח"א סוף עמ' שס"ז) – "שאלה: בחור היה בחדר שיעורים בהישיבה, לא שמו על לב ונעלו החדר. כשנתגלה הענין, הוברר שהבחור שאצלו מונח המפתח ישן שינת צהריים עד לזמן תחילת הסדר, אם צריך להקיצו או שמא יש בזה משום גזל שינה שאינו בהשבה. תשובה: ענין גזל שינה הוא חידוש מבית מדרשם של בעלי המוסר, והוא רק ענין של חסד ושל 'ואהבת לרעך כמוך'".

הגרח"ק זצ"ל (שאלת רב ח"ב פרק א' אות א') – "הישן בחדר אחד עם עוד חברים והוא מתפלל בהנץ-החמה, ואם יטול ידיו ליד מיטתו, מסתבר שחבריו יתעוררו משנתם מפני הרעש, האם יטול ידיו חוץ לחדר מפני גזל שינה. תשובה: אין גזל שינה רק חסד. ויעשה בנחת שלא יתעוררו".

* + 1. פתחי חושן (גניבה פרק ט"ו הע' ג' ד"ה בספר) – "וגם עובר משום ואהבת לרעך כמוך".
    2. **לשאר איסורים** שיטות ומראי מקומות, עי' ערך שינה.
  1. קידושין (דף מא.) – "דאמר רב יהודה אמר רב: **אסור לאדם שיקדש את האשה עד שיראנה**, שמא יראה בה דבר מגונה ותתגנה עליו, ורחמנא אמר: ואהבת לרעך כמוך".
     1. רש"י (שם ד"ה בהא) – "בהא איסורא נמי איכא. אם יכול לקדש בעצמו וקידש ע"י שליח דמצוה שיראנה שמא תתגנה עליו".
        1. ב"ח (ס"ק א') – "כתב רבינו דאם אפשר לו לקדשה בעצמו אסור לקדשה ע"י שליח אא"כ מכירה דשמא תתגנה עליו וכו' והא דמשמע מדבריו דאם אי אפשר שיראנה יכול לקדשה ע"י שליח מפירש"י למד כך שכתב וז"ל בהא איסורא נמי איכא אם יכול לקדשה בעצמו וקידשה על ידי שליח עכ"ל אלמא **דדוקא ביכול** לקדשה בעצמו אבל היכא דאי אפשר שרי ע"י שליח".
     2. ב"ב (דף טז.) – "אמר רבא: עפרא לפומיה דאיוב, איהו באחרניתא, אברהם אפילו בדידיה לא איסתכל. דכתיב: הנה נא ידעתי כי אשה יפת מראה את, מכלל דמעיקרא לא הוה ידע לה".
        1. מהרש"א (שם ד"ה עפרא) – "ויש לדקדק היאך לא היה מסתכל אברהם בשרה מעולם כדקאמר הכא מדכתיב הנה נא עתה ידעתי וגו' והרי אמרו בפ"ב דקדושין אסור לאדם שיקדש אשה עד שיראנה שמא יראה בה כו' ואברהם אבינו קיים מילי דרבנן ואפי' ע"ת כדאמרינן ביומא וי"ל דודאי ראה אותה בנעוריה קודם שנשאה מדרב יהודה שמא תתגנה כו' אלא דאחר שהיתה נשואה לו לא ראה אותה מתוך צניעותה והוא חשב כי לא עמדה ביפיה בזקנתה כי היתה בעת הזאת לפי הכתובים יותר מס' שנה ולפי שע"י מעשה הסתכל בה עתה כדאיתא בתנחומא וראה שעמדה ביפיה מהפלא שנעשה בה בת כ' כבת ז' ליופי כו' וע"כ אמר עתה לפני זמן זקנותך ידעתי כי יפת מראה את ולפי מה שפרשנו אהא דאמר פרק נושאין גבי אברהם דכתיב יהיה לך ולזרעך אחריך וגו' ה"ק דלא תנסוב שפחה וגו' דלא קיים אברהם כל התורה אלא עד אחר שנימול לק"מ דכשנשא שרה לא קיים כל התורה לא היה חש להא דרב יהודה ודו"ק".
        2. שפתי חכמים (בראשית פרק י"ב פסוק י"א אות ק') – "יש מקשין והלא אמרו חז"ל (קידושין מא א) אסור לישא אשה עד שיראנה. ולי נראה שודאי שראה אותה קודם שנשאה והכיר בה שהיא יפת תואר, ומכל מקום באותו הזמן היתה רכה בשנים ודרך להיות יפה, אבל עכשיו שהיהת בת ס"ה שנים ורגיל להשתנות היופי ועל זה אמר שעד עכשיו כו'. (נחלת יעקב)".
        3. עיני שמואל (ב"ב דף טז.) – "אברהם אפי' בדידיה לא אסתכל וכו'. עיין במהרש"א ... ואפשר כיון דכל הטעם דאסור לקדש קודם שראה אותה, שמא יראה בה דבר מגונה ותתגנה עליו, ואברהם ידע בדנפשיה שלא יסתכל בה מעולם, והבן".
        4. הגריש"א זצ"ל (הערות על מסכת קידושין דף מא.) – "ידוע קושיית המהרש"א בב"ב (ט"ז ע"א) על הא דאיתא התם גבי אברהם אבינו ע"ה דלא הכיר בשרה עד שירדה למצרים שלא הסתכל בה, והרי אסור לקדש את האשה עד שיראנה, ותירץ המהרש"א דקודם שיקדשה ראה אותה ואח"כ לא ראה אותה שנים הרבה עד שירד למצרים והיה סבור שכבר אינה יפת מראה אחר שעברה שנים הרבה, עוד תירץ המהרש"א דלא קיים אברהם את התורה אלא אחר שנצטוה על המילה עיין שם. (ומה שהעולם רגיל לתרץ דהאיסור הוה רק כשיש חשש שיראנה ואברהם ע"ה ל"ח לזה, ז"א דלא פלוג רבנן ועוד דהא חזינן הכא דבסוף ראה אותה)".
        5. חשוקי חמד (בבא בתרא דף טז.) – "שאלה. חסיד המתנהג בקדושה יתרה, ולא יסתכל אפילו על אשתו. האם מותר לו לקדשה מבלי לראותה תחילה ... נמצא דלשיטת העיון יעקב אולי מותר לו לקדשה מבלי שיראנה. ולפי המהרש"א אפילו לאדם כזה אסור לקדש בלי שיראנה. אולם אף לפי העיון יעקב נראה שלמעשה הדבר אסור דמי הוא זה שיאמר בטוח אני שלא אראה את אשתי, חוץ מאברהם אבינו שהוא איתנו של עולם, ונסהו השי"ת בעשר נסיונות ומי יערוב ליבו לדמות עצמו אליו, ואף אברהם אבינו נאלץ פעם לראותה כמבואר בחז"ל, ולכן ודאי שאסור לקדש אשה עד שיראנה ואפילו חסיד המתנהג בקדושה. וכל שכן לפי המהרש"א שגם אברהם אבינו ראה את שרה לפני שנשא אותה".
     3. שבת (דף נג:) – "תנו רבנן: מעשה באדם אחד שנשא **אשה גידמת** ולא הכיר בה עד יום מותה. אמר רב: בא וראה כמה צנועה אשה זו, שלא הכיר בה בעלה. אמר לו רבי חייא: זו דרכה בכך, אלא: כמה צנוע אדם זה שלא הכיר באשתו".
        1. יעב"ץ (שם) – "צנוע אדם זה. ש"מ צנוע מותר לקדש אשה אע"פ שלא יראנה, עמ"ש על זה פירוש בחלק".
        2. מראי מקומות – דברות משה (שבת סי' מ"ג הע' י', עמ' רמ"ט).
     4. מראי מקומות – פרדס יוסף (פר' וישב אות ד' ד"ה ועיין במהרש"א, עמ' תרס"ה), לרעך כמוך (ואהבת לרעך קונ' ביאורים סי' י"א), דף על הדף (שבת דף נג:).

* 1. ***נדה (דף טז: - דף יז.) – "א"ר יוחנן: אסור לאדם שישמש מטתו ביום. מאי קרא. שנאמר (איוב ג'): יאבד יום אולד בו והלילה אמר הורה גבר, לילה ניתן להריון, ויום לא ניתן להריון. ר"ל אמר מהכא: (משלי י"ט) בוזה דרכיו ימות ... אמר רב חסדא: אסור לו לאדם שישמש מטתו ביום, שנאמר (ויקרא י"ט) ואהבת לרעך כמוך. מאי משמע. אמר אביי: שמא יראה בה דבר מגונה ותתגנה עליו. אמר רב הונא: ישראל קדושים הם ואין משמשין מטותיהן ביום".***
     1. ***ערוך לנר (נדה דף יז. ד"ה שנאמר) – "שנאמר ואהבת לרעך כמוך. ק"ק למה לי' לר"ח קרא זה ולא יליף מהא דדרשי ר"י ור"ל לעיל וכן ק' אפכא למה לא ילפי גם ר"י ור"ל מהכא וי"ל דר"ח דרש קרא דהלילה אמר למה שדרש ר"ל וקרא דבוזה דרכיו למה דדרש ר"י מני' ולכן לית לי' קרא רק מואהבת לרעך או י"ל לפי מה שכתבתי לעיל דבאינו משמש להריון מותר לר"י לשמש ביום ובזקנה ועקרה גם לר"ל לכן הוצרך ר"ח מואהבת לרעך כמוך דשייך גם בכל הני ומה דלא ניחא לר"י ור"ל טעם דר"ח י"ל דלטעם זה אם היא רוצה בכך ומוחלת על בזיונה יהי' מותר אבל לטעמם אסור".***

* 1. מראי מקומות.
     1. ס' חסידים (סי' תרכ"ח) – "אם בייש חבירו ולא שמע אדם ולא יצא הדבר לחוץ הרי יתכן ודומה למי שגזל מחבירו ממון והשיב לו מיד קודם שלא היה צריך ציערו מעט, מ"מ עבר על לא תגזול ועל ואהבת לרעך כמוך (ויקרא י"ט י"ח) דסני לך לחברך לא תעביד, כן זה לפי מה שביישו ולא היה יודע אדם אף הוא עובר על ואהבת לרעך כמוך וצריך לשים עליו עונש שלא יהיה גדול אלא לפי מה שחטא ידע המורה כמה הוא גדול שיעור הבושת שמתבייש ובאיזה דבר חטא לו וישליך עליו תענית וצדקה לבעלי בתים טובים ואל ידעו שהוא נותן פן יראו אותו ויכלמו".
     2. הגרשז"א זצ"ל (ועליהו לא יבול ח"ב עמ' רפ"ו) – "הרב היה רגיל להתקלח לפני שטבל במקוה וגם אחרי שהוא טבל. שאלתיו מדוע אין הוא חושש למה שכתוב שלא להתרחץ אחרי הטבילה במקוה, כדי שיישאר על גופו מהמים של המקוה. וענה: לפני שאני טובל במקוה אני מתרחץ כדי לקיים מצות 'ואהבת לרעך כמוך', **ואילו אחרי שאני טובל במקוה אני מתרחץ** בגלל אלו שלא חוששים לקיים את 'ואהבת לרעך כמוך'".
     3. מה בין אונאת דברים ולואהבת לרעך כמוך.
        1. עי' ערך אונאת דברים, לשיטות ומראי מקומות.
  2. אהבת חסד (ח"ג פרק ח' בהג"ה) – "ומ"מ צריך שידע האדם שמה שמצינו בכמה מאמרי חז"ל שהאדם צריך לעסוק בגמ"ח אינו יוצא בזה כ"ז שלא עסק בגמ"ח ממש להטיב לו גם בגופו שהרי אמרו בר"ה י"ח אביי ורבא תרוייהו מדבית עלי קאתו רבא דעסק בתורה חיי ארבעין שנין אביי דעסק בתורה ובגמ"ח חיי שתין שנין ורבא הלא למד תורה לאחרים. ויש לעיין אם לא היה אפשר לעשות ע"י אחרים מ"ט דרבא ואם אפשר מ"ט דאביי דעסק בגמ"ח הלא אמרו במו"ק ט' דמצוה שאפשר לעשות ע"י אחרים אין מבטלין תורה ואולי דאביי דהיה אז מפורסם בדורו מאוד כיון שהוא עסק בגמ"ח בודאי היה מוסיף ענינים גדולים במדת החסד ובלתי לא היה נעשה דבר זה וסברת רבא היה דאינו מונח חיוב על האדם שיתחיל לעסוק בדבר כיון שלא בא מעשה לפניו וחשש לביטול תורה ומ"מ מדחזינן דהוסיפו עבור זה לאביי עשרים שנה לחייו ש"מ דמשמיא אסכימו לאביי. וגדר הוספת השנים נוכל לאמר **בפשיטות דמה שביטל תורה ע"י עסק הזמן של גמ"ח הוסיפו לו כדי שלא יחסר לו מתורתו** ועוד נוכל לאמר דבשביל שאמר הקדוש ברוך הוא על בית עלי ולא יהיה זקן בביתך כל הימים והקב"ה נשבע אם תכפר עון בית עלי בזבח ובמנחה ודייקו חז"ל דמתכפר הוא בתורה ובגמ"ח וידוע דבן ששים לזקנה וע"כ הוסיפו עד ס'".
     1. חת"ס (הקדמה לשו"ת של יו"ד, פתוח חותם) – "ודבר זה הוא מוסר השכל להשלם, אם אמר יאמר עבד העברי חשקה נפשי בה' וחפץ אני להתקרב אליו ואיך אעשה זאת למעט בלימודי ומשכלות שלימות נפשי כדי להשלים נפש חבירי. התשובה אליו דברי חז"ל: הרבה למדתי מרבותי ויותר מחבירי ומתלמידי יותר מכולם - היפלא מה' דבר למלאות לך שלימות נפשך מה שהחסרת לכבוד שמו - אתה עשה את אשר צווך לעשות ללמוד דעת את העם, וה' יעשה את שלו עשה רצונו כרצונך והוא יעשה רצונך כרצונו למלאות נפשך מידיעת השלימות **ויספיק לך זמן המועט להשיג השגות רבות ונשגבות עוד יותר מכדי יכולת שכלך**".
  3. **לבטל תורה כדי לקיים מצוות חסד שאי אפשר ע"י אחרים**.
     1. חייב לבטל תורה – אהבת חסד (ח"ג פרק ח' בהג"ה, לשונו מובא לעיל).
     2. חולק – לרעך כמוך (ואהבת לרעך קונ' ביאורים סי' ג').
  4. **בשביל תורה**.
     1. אג"מ (אה"ע ח"ד סי' כ"ו אות ד') – "ודברי חתם סופר על מה שאר"ע ואהבת לרעך כמוך זהו כלל גדול בתורה, הוא בתורה ומצות דוקא דבעניני עוה"ז הא דרש ר"ע דחייך קודמין תמוהין מאד דבתורה ודאי תורתו קודמת כמפורש בקידושין דף כ"ט ע"ב שאף מלמוד תורה של בנו הוא עדיף וכ"ש מלמוד תורה דאחרים, ועיין ברמב"ם פ"א מת"ת ה"ד שפסק זה ובה"ב פסק שבנו קודם לבן בנו ובן בנו קודם לבן חברו, וכן איכא דין קדימה בצדקה ברמ"א יו"ד סימן רנ"א סעי' ג' עיין שם, ופשוט שבתורה הוא עצמו עדיף על אחרים יותר הרבה מבצדקה, דבצדקה פשוט שרק לחם שלו קודם ללחם של אחרים אבל אם חסר לו בשר ולחברו לחם צריך ליתן לחם לחברו ולא יאכל הוא בשר ועיין בפ"ת סימן רנ"א ס"ק ד' מפורש זה לענין שאר קדימות וכמו כן פשוט שהוא לענין קדימת עצמו מאחרים אף שהוא עני שצריכין ליתן לו גם בשר, ובתורה ברור שאף מי שיודע כבר מסכת אחת ואפילו סדר שלם הוא קודם ללמוד סדרים האחרים מללמד האחרים אף אותה המסכת, וגם בעניני עוה"ז ליכא איסור אלא רשות אם אינו פקוח נפש ממש שאז מסתבר שאסור ואילו בתורה הוא גם אסור להקדים האחרים מלמוד עצמו. אך הוריתי שכל ת"ח אף שצריך לעצמו והוא גדול מאד מחוייב ללמד מקצת זמן גם עם אחרים אף שמתבטל מתורת עצמו והבאתי ראיה מהא דר' פרידא שלימד לתלמיד קשה הבנה שהוצרך ללמד עמו ד' מאות זימני בעירובין דף נ"ד ע"ב אף שבזמן הזה היה יותר טוב אם למד לעצמו והיה לו שכר גדול חי ד' מאות שנה וכל דורו הביא בזכות זה לעוה"ב, שלכאורה היה אסור דלעצמו היה עדיף, דהוא למד עמו במקצת הזמן שמחוייב לבטל מתלמודו ולמד עם אחרים, ומסתבר לי שהוא ג"כ שיעור מעשר עשירית הזמן שיש לו ללמוד תורה ואולי יכול להוסיף עד חומש וצ"ע לענין השיעור. ולענין מצוה אם הוא וחברו צריכין לקיים מצוה וא"א אלא לאחד ודאי שאם יתן לחברו יעבור על העשה לכן לא מובן דברי החת"ס וצע"ג בכוונתו. ובכלל לא ידוע ענין הקדימות לחיוב האהבה, דכיון דהוא שליכא אלא לאחד ור"ע לא סבר כבן פטורא דימותו שניהם אלא מחוייבין ליתן רק לאחד ולהציל אחד, ממילא אף שהוא והאחר ממש שוין לו באהבה ובכל החיובים דמאי חזית דדמא דחבראי סומק טפי דלמא דמא דידי סומק טפי כלשון התוס' לענין שבלא מעשה אין חייב למסור עצמו בסנהדרין דף ע"ד ע"ב ד"ה והא. והלמד דלרעך לפי פשוטו הוא במקום את שברוב מקראות כתוב בכה"ג בלשון את וכן ואהבת לו כמוך דכתיב בגר הוא במקום אותו, ואף שאיכא מ"ד דדריש אתין גם הלמד ידרוש".