סי_ רצח - סימן דש, שעטנז
קטגוריות: שו_ע / יורה דעה / יורה דעה - דור המלקטים

## כלאי בגדים - שעטנז

# סימן רח"צ - סימן ד"ש

1. מקורות.
2. לחבר ע"י רוכסן - סימן ש' סעיג ג'.
3. בגד ע"ג בגד - סעיף ד'.
4. להציע כלאים תחתיו - סימן ש"א.
5. ללבוש בגד בשביל מדידה - סעיף ה'.
6. כלים שונים.
7. להלביש את חבירו כלים - סימן ש"ג.
8. למכור בגדים שיש ספק שעטנז.
9. חשש שעטנז.
10. הלכות.
11. בגד שעטנז: האם הוא מוקצה בשבת.
12. מקורות.
    1. **פסוקים**.
       1. ויקרא (פרק י"ט פסוק י"ט) – "וּבֶגֶד כִּלְאַיִם שַׁעַטְנֵז לֹא יַעֲלֶה עָלֶיךָ".
       2. דברים (פרק כ"ב פסוק י"א) – "לֹא תִלְבַּשׁ שַׁעַטְנֵז צֶמֶר וּפִשְׁתִּים יַחְדָּו".
    2. **משניות** – כלאים (פרק ט').
    3. **ספרים** – חכ"א (כלל ק"ו), קיצור שו"ע (סי' קע"ו).
    4. **דור המלקטים** – דיני שעטנז (עדס), הבגדים כהלכה (גנוט), השעטנז להלכה ולמעשה (כהן), לא תלבש שעטנז (בגיר), לבושי יוסף (סטפנסקי), מלבושי ישע (בלוי), שבט הלוי (ח"י סי' קפ"ה - סי' ק"צ, מבית לוי בענייני יו"ד עמ' שי"א - עמ' שכ"ו), שעטנז (ארליך), תורת הבגד (בן שלמה).

**אופני החיבור**

# סימן ש'

1. לחבר בגד של צמר לבגד של פשתים ע"י רוכסן (zipper) - סעיף ג'.
   1. **מחמיר**.
      1. הגר"א נבנצל שליט"א (אסיפת יצחק כ"א שבט תשס"ט) – "שאלה: האם מותר לחבר בגד של צמר לבגד של פשתים ע"י רוכסן. תשובה: לא".
      2. הגרח"ק זצ"ל (השעטנז להלכה ולמעשה פרק ג' הע' ע"ג) – "דלכאורה צ"ל אסור".

עי' הגרח"ק זצ"ל (אסיפת יצחק ט"ו שבט תשס"ט) – "שאלה: האם מותר לחבר בגד של צמר לבגד של פשתים ע"י רוכסן. תשובה: כמדומה שאסור".

* 1. **מיקל**.
     1. מלבושי ישע (פרק ג' הע' נ"ד) – "מותר לחבר בגד צמר בבגד פשתים ע"י קרסים או כפתורים] ונראה דה"ה חיבור ע"י רוכסן".
  2. מראי מקומות – השעטנז להלכה ולמעשה (פרק ג' הע' ע"ג).
     1. בצל החכמה (ח"ג סי' צ"ב אות ו') – "מ"מ נלמוד מזה, שאם יקרה באיזה מקום איזה בגד שאין דרך לחבר את חלקיו אלא ע"י קשרים או קרסים שבאחד מחלקיו ומכניסין אותן בלולאות או נקבים שבחלק האחר בבגד ההוא, **אם רוצה להשאירו כך ימים רבים יש לאסור** לחבר צמר עם פשתן ע"י קשרים שאם לענין טומאה אמרינן בכה"ג דהוי חבור (אות ד') ה"ה לענין כלאים כדמוכח מתני' (סופ"ט דכלאים) עשה שני ראשים לצד אחד חבור ויש בה משום כלאים, וחבור היינו לטומאה ולהזאה. וגם אפשר דכלאים חמיר טפי, עיי' טו"ז יו"ד (סי' ש' סק"ג) דכלאים דכתי' בי' יחדיו בכל דהוא חשיב חבור ואפי' כשאינו חבור רק לפי שעה ע"ש. וא"כ כיון דלטומאה הוי חבור בכה"ג מכש"כ לענין כלאים ... בגד שלעולם אין דרך לחבר חלקיו זל"ז רק ע"י שמכניסין קשרים או קרסים שבאחד מחלקיו לנקבים או ללולאות שבחלקו השני, נראה דהוי חיבור לכלאים עכ"פ כשעושהו לעמוד כך זמן רב".

1. בגד ע"ג בגד: במקום אי אפשר להוציא התחתון בלי העליון - סעיף ד'.
   1. **מיקל**.
      1. מחבר (סעי' ד').
      2. לבוש (סעי' ד') – "ואיני יודע למה כתב ונכון ליזהר, דנראה לי היתר גמור לכולי עלמא ...".
      3. ערה"ש (סעי' כ"ד) – "והועלם נוהגים להקל דלא ס"ל כדיעה זו [ש"ך סק"ח וגם הלבוש דחה דבריו ולבד זה כבר בארנו דעיקרי הדברים תמוהים]".
   2. **נכון ליזהר**.
      1. רמ"א (סעי' ד') – "נכון ליזהר".
      2. ט"ז (ס"ק י').
      3. ש"ך (ס"ק י', עי' ס"ק ח').
      4. מנחת יצחק (ח"ב סי' כ"ו אות ה') – "אבל הירא את דבר ד' בודאי לא יעבור על דברי הרמ"א שסיים ונכון ליזהר, וכמ"ש בזה השל"ה הקדוש (בשער האותיות סוף אות ק', ורימז לדבריו בפת"ש ביו"ד שם), וז"ל, ואני אומר דנכון ונכון, כי כן מוכיח בירושלמי הובא בב"י, והירא דבר ד' איך ימלא לבו לעשות נגד בדבר שאין מפורש בהדיא בגמ' היפכו, והתנצלות שכתב הב"י זה אינו דבר מפורש עכ"ל".
      5. השעטנז להלכה ולמעשה (פרק ג' סעי' ל"א) – "ונכון להחמיר".
   3. מראי מקומות – שערים מצויינים בהלכה (סי' קע"ו קונ"א ס"ק ב'), שבט הלוי (ח"ט סי' רכ"ו, מבית לוי בענייני יו"ד עמ' שכ"ה אות ו' ס"ק ג').
      1. הגר"י ברקוביץ שליט"א (מכתב במייל) -

My wife just bought linen duvet covers. Is it a problem to lie under them with wool pants? What about on top of them?

R' Y. Berkovits wrote: No problem - they are not connected at all. [There are machmirim regarding if they are in a way that one can’t be removed without the other, even though not connected, like a linen shirt and wool jacket, or wool socks and linen shoelaces.]

**להציע כלאים תחתיו**

# סימן ש"א

1. סעיף א'.
   1. **מושבים של מכונית, שלא ברור שהם משעטנז**.
      1. מיקל.
         1. המכונית והלכותיה (ח"ב סי' י"ד סעי' ה', הע' קע"ו) – "מושבים של מכונית, כל זמן שלא ברור שהם משעטנז, מותר לישב עליהם מספק, ואין כל צד להחמיר. [מעשה נורא על הגאון רבי יעקב ישראל קנייבסקי ... אומנם, כל זה בודאי חומרא, ומן הדין אין היה צריך לנהוג כן, מפני שלא היה בטוח שהריפוד עשוי משעטנז, ובספק אין צריך להחמיר, כמבואר לעיל]".
      2. מראי מקומות.
         1. תולדות יעקב (פרק ד', עמ' ס"ז) – "כיון שאסור לקדש את האשה עד שיראנה, קבעו ביניהם שיתראו באכסניא אחת על אם הדרך בין ביאליסטוק לוילנא, קרוב לוילנא. שלהי קיץ תרפ"ו, רבינו הי' אמור לנסוע להתראות עם בת גילו, הנסיעה ארוכה ותורה מה תהא עליה, החליט רבינו להוסיף ללימודו עוד לילה דהיינו יום לילה ויום כדרכו ועוד לילה, וביום שלאחריו בזמן הנסיעה ברכבת יישן, וכך עשה, לאחר שתי יממות רצופות בלימוד התורה ביגיעה עלה על מסילת הברזל, בבואו לישב וליתן תנומה לעפעפיו, הבחין כי הספסל מרופד, ונחרד, מי יודע אם אין הוא מרופד בשעטנז ח"ו, הוא החליט לעמוד כל שעת הנסיעה, עמד על רגליו ושנן בע"פ את לימודו, עד שהגיע לאכסניא מקום הפגישה. רבינו הגיע בשעה היעודה, אך המדוברת שהיתה אמורה לבוא עם אחיה הגדול הגאון רבי מאיר קרליץ זצ"ל נתאחרה, כשראה שלא הגיעו והשעה מאוחרת, קרא ק"ש ובירך ברכת המפיל ושכב לישון מחמת עייפותו הגדולה, עוד לא עצם את עיניו והנה הודיעוהו כי הכרכרה ועליה הגר"מ ואחותו הגיעו, רבינו לא ידע מה לעשות הרי ברך המפיל, ואסור להפסיק בין ברכת המפיל לשינה, נתיישב בדבר והחליט לישון קצת כדי שיחול המפיל על שינה ואין שיעור לשינה, ואח"ב יקום לקראת הבאים, וכן עשה. לאחר הפגישה חזר לביאליסטוק ושב ללימודו, ממתין לידע איך יפול דבר, הוא מצידו אין לו ספיקות, הלא כל חפצו להגות יומם ולילה בתורה, ודרישותיו מבת זוגו שתהא יראת שמים אמיתית, אוהבת תורה, ולא יותר, וכל אלה הלא נמצאות בזאת המדוברת, ומה' אשה משכלת".
2. ללבוש בגד שיש "ספק" שעטנז לצורך מדידה - סעיף ה', סעיף ו'.
   1. **להראות להקונים**.
      1. ב"ק (דף קיג.) – "לא ילבש אדם כלאים אפי' על גבי עשרה בגדים להבריח בו את המכס, מתני' דלא כר"ע; דתניא: אסור להבריח את המכס, ר"ש אומר משום ר"ע: מותר להבריח את המכס; בשלמא לענין כלאים בהא קמיפלגי, דמר סבר: דבר שאין מתכוין מותר, ומר סבר: דבר שאין מתכוין אסור, אלא להבריח בו את המכס מי שרי ...".
      2. מחמיר – עי' מחבר (סעי' ה', "לא ילבש אדם כלאים עראי, ואפילו על גבי עשרה בגדים שאינו מהנהו כלום; ואפילו לגנוב את המכס").
      3. מיקל – עי' רמ"א (סעי' ו', "ויש מתירין אפילו ללבוש כלאים, כל שאינו מכוין להנאתו, כגון שלובש כלאים להעביר בו המכס או שלובשן כדי להראות מדתן אם רוצה למכרן וכדומה").
   2. **ודאי שעטנז**: כדי לקנותו [ולא כדי להראות להקונים].
      1. מחמיר.
         1. חכ"א (כלל ק"ו סעי' כ') – "ויש מתירין אפילו ללובשו אם אינו עושה לצורך לבישה על גופו אלא להעביר המכס או כדי להראות מדת אורכו ורוחבו להקונים כיון שאינו מתכוון כלל ללבישה ונראה לי דלכולי עלמא אסור אם רוצה לקנותו ולובשו לפי שעה לראות אם הוא כמדתו שהרי מכוון ללובשו ולכן הקונים הכובעים שקורין קאפעלושין התפורים בשעטנז וכן בגדים אסור ללבשן לכוון למדתו אפילו ארעי (סימן ש"א סעיפים ד' ה' ו')".
      2. מיקל.
         1. ריא"ז (שלטי גבורים ביצה דף ז: אות א') – "וכן נראה בעיני שמותר לו לאדם ללבוש בגד כלאים כשהוא רוצה לקנותו וצריך לבודקו ולכסות על גופו שהרי אינו מתכוין ליהנות בו לפי שעה".
   3. **מחמיר**.
      1. פאת שדך (ח"ג סי' ק"מ) – "לענ"ד יש להחמיר אפילו אם המיעוט אינו מצוי כ"כ".
      2. הגרח"ק זצ"ל (אסיפת יצחק כ"א שבט תשס"ט) – "שאלה: האם מותר ללבוש בגד שיש ספק שעטנז לצורך מדידה לפני שקונה הבגד. תשובה: לא".

הגרח"ק זצ"ל (דולה ומשקה עמ' רע"ז) – "האם ראוי להחמיר שלא למדוד חליפה, (בחנות שלא בדקו משעטנז), מחשש שעטנז. תשובה: ראוי ליזהר".

* 1. **מיקל**, אם אינו מתכוין להנאה. [ואם רוב בגדים יש שעטנז: יש מקילים (חשב האפוד). ויש מחמירים (הגריש"א זצ"ל, תשובות והנהגות. וכן עי' ודברת בם (לקמן)].
     1. עי' באר משה (ח"ב סי' ק"א) – "שאם אינו ודאי כלאים שרי (ועכ"ז אמרתי להשואל דמאחר שבעזהי"ת יש כמה וכמה חניות של חרדים מוכרי בגדים בלי שום חשש שעטנז מהיות טוב לילך אצלם ולא לחפש היתרים). ולצנועים אינני פוסק".
     2. חשב האפוד (ח"א סי' קל"ז, מכתב בס' פאת שדך ח"ג סי' ק"מ) – "כבר נודע מה שכתב הט"ז באו"ח סי' שט"ז אות ג' דבספק ... **ואפי' אם רוב פעמים** יש כלאים בבגדים האלה נמי לית לן בה, כי גם רוב אין בו משום פס"ר".
     3. עי' שערים מצויינים בהלכה (סי' קע"ו ס"ק ו') – "ומצאתי בשלטי גבורים ...".
     4. עי' קנין תורה בהלכה (ח"ב סי' ע"א).
     5. הגריש"א זצ"ל (הליכות שדה חנ"ט עמ' י"ג, אשרי האיש יו"ד פרק י"ז אות ל') – "א. מותר למדוד בחנות בגד בספק שעטנז, לבדוק אם הוא כמדתו, ובתנאי שאין הבגד בשעת המדידה מגן עליו מחום או קור כגון שלבוש בגדים אחרים, או שהחנות מוסקת דיה, ואחרי שיקנה ישלח הבגד לבדיקה. ב. במקרה שבשעת הלבישה נהנה מהחום וכו' - הרי זה בבחינת פס"ר, כמבואר בתוספות - ואסור למדוד את הבגד. ג. בודאי שעטנז **או כשרוב** הבגדים שעטנז אי אפשר להקל באיסור דאורייתא כנגד הרמב"ם כפי שביארו הב"י ואסור למדוד את הבגד".
     6. יביע אומר (ח"ו יו"ד סי' כ"ז) – "מסקנא דדינא שמותר למדוד חליפה שיש בה חשש שעטנז, ובלבד שלא יכוין ליהנות מלבישתו".
     7. הגר"א נבנצל שליט"א (אסיפת יצחק כ"א שבט תשס"ט) – "שאלה: האם מותר ללבוש בגד שיש ספק שעטנז לצורך מדידה לפני שקונה הבגד. תשובה: כן, אם לא מתכוון להנאה, למשל אם קר".
     8. עי' תשובות והנהגות (ח"א סי' תרנ"ז) – "ולמעשה אם אפשר לצאת מידי ספק, ולקנות בגד בהכשר שאין בו שעטנז, או על כל פנים כשהמוכר מעיד שאין בו שעטנז שהוא בעצמו עשאו לבגד, יש לסמוך עליו מטעם דאומן לא מרע אומנותו, (שאם אחר עשאו כמו שמצוי היום יתלה הקולר בו ולא מרע עצמו) יכול למדוד הבגד ויעבירנו אחר כך לבדיקה, בודאי עדיף לעשות כן, אבל אם אין לו אפשרויות אלו, וכמו שמצוי כאן ביוהנסבורג, או בשעת הדחק, נראה שבספק דוקא נוכל לסמוך על הפוסקים שהאסור הוא הנאה, וכשאינו מתכוון מותר וכפשטות הרמ"א, וילבוש רק כפי הצורך ממש ולא יותר, וישלח מיד לבדיקה לפני שלובשו תמיד, ובזה נראה דמותר מדינא, ואין לחשוש שיתברר שעבר על אסור שעטנז, שגם אם נמצא שיש בו שעטנז עשה כדין ולא עבר, אבל כשיש בו ודאי שעטנז או נתברר שבסוג זה אצל המוכר רובם שעטנז רק דעתו להוציאו ולובש רק לנסות אם מתאים, נראה להחמיר כחכמת אדם שיש לדבריו יסוד בראשונים וכמ"ש, ואסור שעטנז חמור מאד שעוברין בלאו כל רגע ורגע".
     9. ילקוט יוסף (קיצור שו"ע סי' ש"א סעי' ט') – "לפיכך הבא לקנות חליפה אצל חנות הלבשה, וידוע שיש בחליפה זו שעטנז, אסור לו למדוד את החליפה עליו, אף שבדעתו אחר שיקנה את החליפה למוסרה למעבדה להסיר ממנה השעטנז. אולם אם אין ידוע אם יש בחליפה זו שעטנז או לא, והחנות שהוא קונה בה את החליפה, אינה מוחזקת בכשרות מצד איסור שעטנז, מותר למדוד את החליפה וללובשה לשם מדידה לראות אם היא מתאימה למדתו או לא, ואחר כך ימסרנה לבדיקה אצל מומחה ירא שמים, ואם יהיה חשש שעטנז יסירנו, ובלבד שלא יתכוין ליהנות בלבישתו. [ילקוט יוסף על הלכות חדש וכלאים, הל' שעטנז סימן שא ס"ט]".
  2. **מכנסים מותרת אך ורק בחדר שמודדים בו בגדים**.
     1. הגריש"א זצ"ל (הליכות שדה ח"ס עמ' י"ד) – "דמדידת מכנסים מותרת אך ורק בחדר שמודדים בו בגדים".
     2. ששכ"ה (הליכות שדה ח"ס עמ' י"ג) – "במאמר בענין בגד בחשש שעטנז אתם כותבים במסקנה שמותר למדוד אם הוא כמדתו, ובתנאי שאין הבגד בשעת מדידה מגן עליו מחום וכו'. נדמה לי כי מכנסים אסור למדוד, כי גם אם החדר מוסק דיו, אבל איזה אדם ירצה לעמוד בפני עם ועדה בלי מכנסים, ויתכן דרק בחדר שמתלבשים שם מותר למדוד".
  3. מראי מקומות – עמק הלכה (ח"ב סי' מ"ט), חיי הלוי (ח"ד סי' פ"ז אות ח'), השעטנז להלכה ולמעשה (פרק ד' סעי' כ"ו).
     1. חלקת יעקב (יו"ד סי' ק"ע) – "ובבגדים שאינן מוחזקים לשעטנז, רק מספק, יש היתר יותר, דכיון דיש ספק, ממילא לא הוי פסיק רישא, וכדעת הטו"ז או"ח סי' שט"ז לענין זבובים, דבספק אם יש בהתיבה זבובים שוב לא הוי פסיק רישא - אכן בהג' רע"א ליו"ד סימן פ"ז ס"ו י"א דאסור לחתות תחת האש, בהקשותו דהא לא הוי פסי"ר, ומתרץ דבספק לשעבר הוי פסי"ר, ומסיים אולם מדברי הטו"ז שט"ז לא משמע כן. והאחרונים מביאין להרמב"ן והמאירי בכירה, לענין מיחם דלא חיישינן למצרף דשמא לא הגיע לצירוף, דמשמע כטו"ז דאף בספק דלשעבר לא מקרי פסי"ר. ועי' במלמד להועיל אע"ז סוף הספר, דרק לענין שבת דבעינן מלאכת מחשבת, ספק לשעבר לא מקרי פסי"ר, כיון שהוא מסופק שוב לא מקרי מלאכת מחשבת ולא הוי פסי"ר, אבל בשאר איסורים דלא בעינן מלאכת מחשבת, אף ספק פסי"ר אסור, ומתרץ בזה קושיות רע"א, הא דאסור לחתות דאף בספק פסי"ר דבב"ח אסור - א"כ לכאורה גם לענין כלאים, בספק לשעבר מקרי ספק פסי"ר ואסור. אכן המעיין בהג' רע"א נראה דס"ל לדינא באמת לא הוי איסור חמור, משום דזה לא מקרי פסי"ר, וכנראה דס"ל דבמקום שאי"א להזהר, גם לענין ב"ח לא הוי איסור - באופן דבבגדים דספק שעטנז יש היתר יותר, כן נלפע"ד **לחפש זכות** על הקונים הללו שאינם מדקדקים".
     2. מנחת יצחק (ח"ד סי' ט"ו) – "הנה בנוגע לצנועין, פשיטא דאין להם לעשות כן, דאף במוכרי כסות המבואר דינו להקל בש"ס ופוסקים, מ"מ איתא שם, דצנועין מפשילין במקל, עי' ש"ע (סי' ש"א סעי' ו'), ומכ"ש לקונה, דמחמיר החכ"א לכ"ע כנ"ל, אבל לסתם בנ"א, נראה לענ"ד ג"כ, דאין דין החכ"א ברור ... מכל הנו טעמי **אין למחות** ביד המקילים בזה".
     3. הו"ד בשבט הלוי (ח"ב סי' קס"ט, קובץ מבית לוי בענייני יו"ד עמ' שכ"ג אות ג') – "מ"מ עיקר קושיית הגר"א תפול על הרא"ש ועל הרמ"א שכתבו להתיר גם להעביר המכס אף על גב דהוא דרך לבישה גמורה דמ"ש זה ממטפחת ספרים, ומ"מ החכ"א נמשך אחרי דברי הרא"ש והרמ"א ואין להאשים אותו וע"כ לחלק דלהעביר המכס אין כוותנו ללבישה כמו מטפחת ספרים אם עשה דרך מלבוש, ואפילו אם ננקוט קושית הגר"א דאין לחלק בזה, מ"מ יש להצדיק דברי החכ"א ולא מטעמו כנ"ל דשאני הכא דרוצה לנסות צורת ואיכות הלבישה הרגילה האיך הוא מלבישו והאיך הוא מתחמם ע"י, מ"מ מודינא דאיכא **למוד זכות** להמקילים בזה, ומכ"ש לאלו ההולכים לחנויות לנסות הבגדים ויש רק ספק שעטנז וכמש"כ גם בעל מנחת יצחק בתשובתו שם".
     4. מלבושי ישע (פרק ד' סעי' ז') – "הרוצה לקנות בגד ולובשו לראות אם הוא כמדתו יש אומרים דלכו"ע אסור".
     5. הגר"ד פיינשטיין שליט"א (ודברת בם סי' רע"ד) – "דכמדומה מנהג העולם לא להחמיר בזה ומכ"מ יש להחמיר כדעת החכ"א שלא ללבוש בגד שהוא ודאי 'שעטנז' כדי לקנות, ואע"ג דלובש הבגד כדי שידע מדת ארכו ורחבו מכ"מ אסור. וגם בספק השקל יש להחמיר בזה זה, אבל מן הסתם לא חיישינן ל'שעטנז' בהרבה בגדים ולכן באותם בגדים דמסתמא אין בהם 'שעטנז' א"צ להחמיר בכל זה כיון דעכ"פ רוב ליכא חשש".
  4. **נתינת בגד עם ספק שעטנז לנכרי** - סימן ש"א סעיף ח'.
     1. מחמיר – הגריש"א זצ"ל (דברי חכמים יו"ד אות קי"ג, אשרי האיש יו"ד פרק י"ז אות ל"א, "ספק על בגד אם יש בו שעטנז אין ליתנו לגוי, שמא ימכרנו לישראל"), הגרחפ"ש זצ"ל (דברי חכמים יו"ד אות קי"ג, "שמעתי מהפוסקים, שאפילו אם רק הוי ספק, אין ליתנו לגוי, שחושש אולי הוא ימכר לישראל (אז רק יש לו תקנה להסיר הספק שעטנז, או לזרוק הבגד לגמרי)").

1. כלים שונים.
   1. **האם במטריה יש איסור שעטנז**.
      1. מיקל.
         1. חלקת יעקב (יו"ד סי' קע"א אות ד') – "ואגב אציין דבר פשוט מה שנשאלתי - אם יש במטריה (שירם) העשוי להאהיל ולחסות מזרם וממטר משום כלאים. והשבתי דזה פשוט להיתר רסי' ש"א דבאהלים אין בו משום כלאים וכן מבואר בירושלמי שם פ"ט ה"ב וז"ל ר"י יהיב מפה על מנוי ואינו אסור משום כלאים דלא ינבלון מנוי, וכן בסוף מס' כלאים שם ה"ו אהלים אין בהם משום כלאים ועי' טו"ז ריש סי' ש"א".
         2. משנה הלכות (חי"ב סי' ס"ו) – "ולפענ"ד מטריה (שירע"ם) שעושין בשביל נשים מותר לאנשים לצאת בהם ואין בזה משום לא ילבש גבר שמלת אשה, וגם אין בו משום שעטנז וכלאים עיין מרדכי ביצה (דף י"ד) סי' תרס"ג. וז"ל המרדכי וילן טמא מפני שהשמש מתחמם כנגדו פי' מתעטף בו בשוליו לכך ושתורת כלי עליו וכיון דמתחמם כנגדו אסור לעשותו כלאים משמע אי לא דמתעטף בשוליו אף על גב דמעמיד החום כמו שפרסוהו כנגד הפתח להעמיד ולהגן מפני הרוח ומן הגשם ואפ"ה לא הוה שייך בו משום כלאים דאי לא תימא הכי ל"ל למימר מפני שהשמש מתחמם כנגדו תיפוק לי' מפני שמגין עליו מן החמה ומן הגשם וכו' ע"ש. ומבואר דמה שמגין עליו מפני הגשם ורוח ליכא איסור משום כלאים והרי הוא דין של מטרי' (שירעם בלע"ז)".
         3. ילקוט יוסף (קיצור שו"ע סי' ש"א סעי' ו') – "מותר להכנס לאוהל העשוי מבדים של שעטנז, כדי להגן על עצמו מפני החמה או הגשמים וכיוצא, שאין שעטנז אסור אלא דרך מלבוש והעלאה. וכן אין צורך לבדוק מטריה מחשש שעטנז, אחר שאינה דרך מלבוש. [ילקו"י הל' שעטנז סימן שא ס"ו]".
   2. **האם יש לבדוק מזרנים מחשש שעטנז**.
      1. מיקל.
         1. משנה הלכות (ח"ז סי' קצ"ח) – "וגם במזרונים מאטראסעס כיון דהם נעשים באופן שהלבד הוא מחובר על הצדדים על העץ או ברזל וא"א שיעלו על גוף האדם כה"ג היה מותר לשכב עליהם בהפסק בגד (ליילך בלע"ז) שדרך לתת על המזרונים וזה אפילו היה שעטנז גמור ועי' בספר בית הלל יו"ד סימן ש"א דנראה לכאו' פליג אפמ"א הנ"ל ועי' רמ"א יו"ד סימן ש"א בהג"ה השני בס"א ובס"ב בהג"ה ודו"ק. ועד הנה דברנו אלו היה ודאי שעטנז אמנם נידון דידן הלא לכ"ע ליכא אלא איסור דרבנן לכל היותר וממילא הו"ל ספיקא דרבנן שהרי אינו לא דרך העלאה ולא דרך לבישה ולא דרך חימום וכיון דע"פ רוב ורובא דרובא לא הוי שעטנז אין לחוש לזה אם לא במקומות שידוע שנעשה ודאי מכלאים כגון שכותבין על הפתק שהוא שעטנז דאז הרוצה להחמיר על עצמו ודאי יש לו על מי לסמוך והמיקל גם בזה לא הפסיד. ומיהו צריך עכ"פ ליזהר שלא יגע בבשרו בלי הפסק בגד ועי' שו"ת הרשב"א סימן ש"ס על עורות התפורין בפשתן ומחברים אותה בבגד ע"י תפירה העלה הרשב"א ז"ל דכיון דמן התורה שוע טווי ונוז הוא דאסור דוקא ואלו בגדים אינם כלאים אלא מדרבנן הולכין בספיקו להקל א"כ כ"ש בדידן דיש לסמוך ארוב לכ"ע ואין צריך בדיקה אחריו".
         2. שבט הלוי (ח"ח סי' רל"ח, קובץ מבית לוי בענייני יו"ד עמ' שי"ט אות ה' ס"ק ב') – "וא"כ להלכה כיון דהוא בגדר קשה, ואין בשרו נוגע בשום אופן בלבד הזה, וגם עצם הלבד רק כלאים דרבנן אם הי' חשש מבוסס, וכיון שגם אם הי' בו חשש אין ברור שבתערובת שאר מינים יש בו איסור כלאים דבגדים מן הדין כנ"ל, ע"כ איני ראה מקום להחמיר [ועיין בגליון מהרש"א סי' ש"א מהעתקת זקני הפנים מאירות דבנדון דידי' אף צד חסידות וקדושה אין בו יעש"ה]".
         3. עי' ילקוט יוסף (קיצור שו"ע סי' ש"א סעי' ג') – "מזרונים שיש בהם תערובת שעטנז, מאחר והם קשים ואינם נכפפים כלל מעיקר הדין אין איסור לשכב עליהם. ובפרט שבדרך כלל יש סדין על המזרון. אך יש המחמירים בזה. ולכן יש המוסרים את המזרונים שלהם לבדיקת שעטנז, כל שיש באותו מקום מיעוט המצוי המערבים שעטנז במזרונים. אך כיום רבים אף מיראי ה' נהגו כפי עיקר הדין ואינם בודקים את המזרונים מחשש שעטנז. [ילקוט יוסף על הלכות חדש ושעטנז סי' שא ס"ג]".
      2. נכון לחוש.
         1. חלקת יעקב (יו"ד סי' קס"ז) – "יש עצה במלון אף למהדרים ליתן הכר של מוכין של מראשותיו על המזרון ולשכב על הכר הנ"ל באופן שנראה לעינים שהמזרון אינו נכפף כלל עליו סביב לבשרו, ומשום הצעה דאסור אף עשר מצעות זעג"ז לדידהו אינו אסור רק בדבר שדרכו בהעלאה וכנ"ל, ויהי' לו לסניף דעות הנ"ל אכן לפע"ד גם על ההיתר הנ"ל יש לסמוך, וירא שמים יוצא ידי שתיהם, אכן בביתו ודאי צריכין לדקדק בקניית המזרונים - והעולם אין נזהרין".
         2. מנחת יצחק (ח"ב סי' כ"ד) – "יש מקום להתיר בשעת הדחק כגון במלונים (האטעלין), וביותר כשיש עוד ספק אם יש שם בכלל כלאים, וכמ"ש בתפא"י שם, דהרי כל שתחתיו הו"ל רק ספק דרבנן, ובתנאי שלא יהי' בשרו נוגע בהם, ומטעם שא"א שיכפה כל כך על גוף האדם (התפא"י מיירי לענין קוטשע אבל הה"ד בנד"ד), ואם גם יעלה הרי לא מתכוון לכך וכתופרי כסות ומוכרי כסות דמותרים בכה"ג עיין שם, אבל כ"ז אין לימוד זכות בביתו דאפשר לברר ולהזהר אין לסמוך על הדוחק".
   3. **שעטנז בשטיח** (carpet).
      1. מיקל.
         1. חשב האפוד (הליכות חנוך פרק ב' אות רל"ג) – "דעת הרב דמותר לקנות קארפע"ט שיש בה שעטנז, ואין חשש בזה".
      2. מחמיר ללכת יחף על השטיח.
         1. משנה הלכות (ח"ז סי' קצ"ח ד"ה ולפי"ז) – "ולפי"ז לדידן נמי היה נראה דבמשכבים (קאטשעס בלע"ז) ושטיחים (ראגס בלע"ז) וכיוצא בזה אפילו היו שעטנז ממש כיון שהם מחוברים ע"י מסמרים וא"א לבא על צידי אדם היה מותר לישב ולהלוך עליהם וכ"ש שאין צריך לבדוק עליהם מספק וזה כל שאין נוגע בהם (וללכת יחף על השטיח היה אסור ועי' טור סימן ש"א בד"א כשהן ירקנין ונתונים ע"י קרקע וכו')".
      3. מחמיר, אף במנעלים.
         1. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש יו"ד פרק י"ז אות כ"ט) – "כשיש שעטנז בשטיח, אסור אפילו לדרוך עליו, ואף במנעלים אסור, שמא יתקפל עליו השטיח".
      4. תלוי באיזה שטיח.
         1. שבט הלוי (ח"ז סי' קע"ב, קובץ מבית לוי בענייני יו"ד עמ' ש"כ אות ו') – "הציע לפני ענין השטיחים לענין שעטנז לפי ענ"ד ישנם ג' מינים בזה יש שאסור מה"ת, ויש שאסור מדרבנן, ויש שמותר למעשה ... בשטיחים ג' מינים לפנינו ישנם קשים שאין שערותיהן בולטין כלל, והיינו עפ"י רוב אלו שנעשה דרך קשרים, וגם הלא מונחים על הרצפה ומבואר בירושלמי ובשו"ע סי' ש"א ס"א דכשהם נתונים על איצטבא של עץ או של אבן יש להם תורת קשין, ב. אלו שהם רכין ויש בהם גם קצת שערות בולטות אסורים מדרבנן שמא תכרך נימא על בשרו כמבואר בש"ס שם ובשו"ע ואסור לישב עליהם או להסב עליהם גם אם אין נוגעת בבשר כמבואר כ"ז בשו"ע שם, והג' אלו ששכיחים כהיום וכבר ראיתי מהם הרבה שיש להם שערות ארוכות בולטות והם רכים באופן שכשהוא מהלך עליהם או שוכב בהם הם מחממות אותו ממש אסורים בודאי מן התורה. והנה ...".
         2. ילקוט יוסף (קיצור שו"ע סי' ש"א סעי' ב') – "שטיח דק וקשה שעל הרצפה שיש בו חשש שעטנז, מעיקר הדין אין לאסור בזה משום איסור כלאים. [והיינו שאין שערות ארוכות בשטיח שגורמות לחימום]. וכל שכן שטיח דק מקיר לקיר הדבוק לארץ, דמותר לילך עליו בלי נעלים, או לשבת על הקרקע, אף אם ברור שהוא עשוי משעטנז. אך כל זה דוקא כשאין בשרו נוגע בהם. ורק לדרוך עליו מותר, דעור הרגל קשה הוא. וכן שטיחים שמדביקים על הקירות לנוי, או מניחים על הבימה בבית הכנסת, אין בזה איסור שעטנז. [ילקוט יוסף על הלכות חדש וכלאים, הל' שעטנז סי' שא ס"ב]".
   4. מראי מקומות.
      1. משנה הלכות (ח"ז סוף סי' קצ"ח) – "ובענין מטפחות הידים (האנטוך בלע"ז) או מטפחות שמסתפגים בהם כלים או מטפחות שמסתפגים בהם אחר הרחיצה כולם אסורים משום כלאים עי' יו"ד סימן ש"א ס"ט ולענין נעלים ע"ש סימן י"ג בהג"ה מנעל של כלאים ובגליון שם בשם כנה"ג ולענין אי צריך לבדוק אחריהם בסתם פוק חזי מאי עמא דבר".

**לפשוט כלאים מחבירו אפילו בשוק**

# סימן ש"ג

1. להלביש את חבירו כלים - סעיף ב'.
   1. מראי מקומות.
      1. מהרש"ם (ח"ב סי' רמ"ג ד"ה ומ"ש) – "ומ"ש רו"מ להתיר לצבוע ע"י עכו"ם דהוי רק מדרבנן ג"ז אינו נראה דהכא אין האיסור על הצביעה אלא על ההילוך בו דכתי' לא ילבש גבר וכו' ואטו אם עכו"ם ילבישהו בגד אשה יהי' מותר **ולדבריו גם בגד שעטנז יהי' מותר להתלבש בו מה"ת ע"י עכו"ם** ובע"כ דליתא דהאיסור שלא יהי' מלובש בו (שו"ר בשו"ת מהר"י אשכנזי יו"ד סי' י"ט שכ' כדברי וע"ש עוד לדחות הדמיון מתוס' שבת (דף נ') הנ"ל). וגם בתשו' ר"מ שיק יו"ד סי' קע"ג מחמיר ודחה ד' שו"מ כמ"ש לעיל".
2. למכור בגדים שיש ספק שעטנז.
   1. **מחמיר**.
      1. אג"מ (יו"ד ח"א סוף סי' ע"ב) – "ובדבר אם מותר למכור בגדים שיש ספק אם יש בהם שעטנז לישראל שאינו מקפיד על איסור שעטנז, הנה אם הוא ספק ממש היינו שמצוי בהבגדים שמוכר שעטנז אסור למכור לחשודים שלא יבדקו, ולא סגי בזה שיודיע להם שיש ספק שעטנז בהם כיון דחשודים לעבור. ואף שיכולים לקנות במקומות אחרים שהוא רק איסור דרבנן אין להתיר בזה מטעם ספק לקולא דהא עכ"פ מסייע להם באיסור דרבנן שברור שיעברו על זה שאסרו בלא בדיקה. אבל **אם הוא רק חשש בעלמא כגון שהוא מיעוט שאינו מצוי** שמדינא יש למיזל בתר רובא ורק משום שאפשר לברורי מחמירין לברר, רשאי למכור אף לאלו שלא יבדקו דמצד הפסד ממון נחשב כאי אפשר לברורי".
      2. הגרח"ק זצ"ל (אסיפת יצחק ה' אדר תשס"ט) – "שאלה: האם מותר למכור בגדים שיש ספק שעטנז, לישראל שאינו מקפיד על איסור שעטנז. תשובה: לא".
      3. הגר"א נבנצל שליט"א (אסיפת יצחק ט"ז אדר תשס"ט) – "שאלה: האם מותר למכור בגדים שיש ספק שעטנז לישראל שאינו מקפיד על איסור שעטנז. תשובה: לא".
   2. **מיקל**.
      1. מהרש"ם (ח"ח סי' ר"כ) – "הדבר פשוט דמותר למכור, ובפרט שיש בתוכן קצת שאינם שעטנז".
      2. אמרי יושר (ח"ב סי' קט"ו) – "דביש נכרי בעיר המוכר מותר למכור לכל אף לחשוד ומכ"ש לסתם ב"א שאינם חשודים רק יש לתלות פתקא בחנות לפרסם הדבר לבל יכשלו ב"א כשרים ח"ו, ובאין נכרי בעיר יש למכור לסתם ב"א ע"י תלוית פתקא הנ"ל ולפרסם בחנות ביותר שיש בזה שעטנז ומי שיודע שהוא חשוד בוודאי על שעטנז ולא יבדוק ולא יתקן כשאין נכרי אחר המוכר בעיר בגדים כאלה אין להקל".
   3. מראי מקומות – מנחת אלעזר (ח"א סי' נ"ג), שערים מצויינים בהלכה (סי' קע"ו ס"ק ה'), חלקת בנימין (סי' קי"ז בי' ד"ה אם, עמ' ק"צ).
      1. הגר"א נבנצל שליט"א (מציון תצא תורה ח"א אות ש"ה, ***אהל יעקב מאכלי עכו"ם עמ' תרפ"א אות ז') – "***שאלה: האם מותר למכור בגדי שעטנז. תשובה: לגוי שאינו מוכר לישראל מותר".
      2. שבט הלוי (קובץ מבית לוי בענייני יו"ד עמ' קל") - שיש בזה חשש לפני עור, וסברתו מיוסד על הרמ"א ביורה דעה סימן קנ"א שכתב לענין מכירת דברים השייכים לעבודה זרה במקום שיש עכו"ם המוכר, דיש מתירים ויש מחמירים, ונהגו להקל כסברא ראשונה וכל בעל נפש יחמיר לעצמו. ועי' שם בש"ך ובדגול מרבבה לגבי מכירה לישראל מומר. ובמקום שיש גם ישראל שאינו שומר תורה ומצוות גמור תלוי במח' הפני משה והמשנה למלך שמובא בפתחי תשובה (סימן ק"ס ס"ק א'). ועי' בשו"ת שבט הלוי חלק ז' (סימן קע"ב) לענין מכירת שטיח לעכו"ם כשיש חשש שיחזור וימכרנו לישראל.
3. חשש שעטנז.
   1. **מיעוט שאינו מצוי**.
      1. מראי מקומות – השעטנז להלכה ולמעשה (פרק ז' סעי' ב', סעי' ג').
      2. אבני ישפה (אסיפת יצחק י"ט שבט תשס"ט) – "רצית לדעת אם יש חיוב בדיקת שעטנז כאשר הסוג שהוא חושש לו הוא מיעוט שאינו מצוי. לא נראה לי כלל לחייב בדיקת שענטז, אם לא במקום שמפורסם שהבגדים במפעל הזה או בחנות הזאת בם בחזקת שעטנז. אבל גם אם המומחים אומרים שעשרה אחוז של כל החליפות של המדינה יש בהם שעטנז, אין חיוב לבדוק אם יש שעטנז, כיון שאנחנו סומכים על הרוב שאין שעטנז. שאלה זו תלויה בשאלה אחרת, והיינו אם מותר לקנות פירות מן השוק בארץ ישראל או שמא יש לחשוש משום איסור ערלה. וכתב החזון איש שמותר לקנות פירות כיון שיש רוב פירות בארץ ישראל שאינם ערלה וממילא כל דפריש מרובא פריש. וכבר כתבתי במקום אחר, ששאלה זו כבר מופיעה בפוסקים לענין קניית סוכר שהיתה שאלה גדולה אם מותר לקנות בגלל איזה חשש כשרות שיש בסוכר. ויש שטענו שאסור לקנות כיון שאני הולך לחנות ואני מוציא מן החנות, וזה נחשב קבוע, וכל קבוע כמחצה על מחצה ואסור. ופוסקים אחרים אמרו שזה נחשב פריש, וכל דפריש מרובא פריש. וכיון שהחזון איש הכריע שזה נחשב פריש, גם לענין שעטנז הדין כן, שאינו חייב לבדוק ויכול לסמוך על הרוב שאינו שעטנז. אבל ודאי שכל ירא שמים יבדוק כל בגדיו, שהרי שאני שעטנז שאפשר לבדוק ולברר, ואין זה דומה לסוכר או ערלה שיש בהם חשש, והוא דבר שאינו יכול לבדוק".
      3. הגר"א נבנצל שליט"א (אסיפת יצחק כ"א שבט תשס"ט) – "שאלה: דבר שיש בו מיעוט שאינו מצוי של איסור (כמו דבר שיש בו ספק שעטנז) האם יש ענין לבדוק. תשובה: אם אפשר לברר בקלות - כן".
      4. הגרח"ק זצ"ל (אסיפת יצחק כ"ח שבט תשס"ט) – "שאלה: איסור שהוי מיעוט שאינו מצוי, האם צריך לבדוק אחריו, אם אפשר לבדוק בקל. תשובה: אולי".
      5. משנת יוסף (חי"א סי' רי"א אות ב', אסיפת יצחק כ"ה שבט תשס"ט) – שאלה: "דבר שיש בו מיעוט שאינו מצוי של איסור (כמו דבר שיש בו ספק שעטנז) האם יש ענין לבדוק". תשובה : "בשיעור מיעוט שאינו מצוי י"א שהו פחות מ - 10%, והעיקר שאם בכל מקום שיבדקו בבגדים כאלה נמצא מיעוט שעטנז נחשב למיעוט המצוי, וכן יש לנהוג כששעטנז שכיח, ואם נתחייב הבגד בבדיקה, יש לבדוק כולו גם במקומת שלא שכיח, דלא סמכינן ארוב בדאפשר לברר, ע"ע בספר 'השעטנז להלכה' (פרק ג' הלכה ג') מהרב אלחנן כהן שליט"א".
      6. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש יו"ד פרק י"ז אות כ"ח) – "בבגדים שיש מיעוט שאינו מצוי של שעטנז לענין אם חייבים לבדוק, אמר רבינו, שאם זה לא מצוי הלך אחר הרוב. ושוב נשאל, בכמה אחוזים זה נקרא לא מצוי. וענה, אם יש עשרה אחוז זה מצוי".

הגריש"א זצ"ל (השעטנז להלכה ולמעשה פרק ז' הע' י"ז, הע' י"ח) – "שכשיש יותר מ-1% ואפשר לברר בקל ראוי לברר ... שכשבבגד כזה אין מצוי אפי' 1% שעטנז, אי"צ לבדקו כלל, וכן אי"צ לבדוק במקומות בבגד שאין מצוי בהם שעטנז אלא לעיתים רחוקות מאד ... שבכל מקום שמצוי בו לפעמים שעטנז יש למעבדות לבדוק שם, מאחר שהם כבר בודקים את הבגד. והוסיף שאין להנהיג כאן בא"י מה שנהגו בכמה מעבדות בחו"ל ע"פ כמה פוסקים לבדוק רק בכמה מקומות שהשעטנז מצוי בהם בעיקר. אבל אין לבדוק במקומות שכמעט אין מצוי בהם שעטנז כלל".

* + 1. ילקוט יוסף (קיצור שו"ע סי' ש"א סעי' י') – "כל בגד שמצוי בו חשש שעטנז, יש למוסרו לבדיקה במעבדה מיוחדת, לברר אם יש בבגד זה שעטנז, ולהסירו. וכן הלוקח בגד צמר מן הגויים, או מישראל שלא בדק הבגד, צריך לבודקו יפה יפה שמא תפורין הן בפשתן. [ומאחר שאין הכל בקיאים בבדיקה זו, לפיכך יש למסור הבגד לבדיקה במעבדה]. ויש אומרים שכל שיש מיעוט של עשרה אחוז שיש בסוג בגד כזה שעטנז, הדבר מצריך בדיקה. ויש אומרים שרק בסוג בגד שיש בו מיעוט המצוי [שהוא קרוב למחצה] של שעטנז, בזה צריך למסור הבגד, אבל כל סוג בגד שעל פי רוב אין בו שעטנז, וגם אין בו מיעוט המצוי כנז', אין צריך בדיקה משעטנז. [ילקו"י הל' שעטנז סי' שא ס"י]".
  1. **בעל חנות האומר שבחליפה אין שעטנז, האם נאמן**.
     1. מחמיר.
        1. שבט הלוי (מכתב, אייר תשס"ט) – "ואין ללובשו על סמך הבטחת המוכרים שאין בו שעטנז".
        2. חוט שני (מכתב, אייר תשס"ט) – "ואין ללובשו על סמך הבטחת המוכרים שאין בו שעטנז".
        3. חשוקי חמד (ע"ז דף מ:) – "שאלה. קנה חליפה בחנות, ואמר לו בעל החנות חליפה זו היא נקיה משעטנז, האם בעל החנות נאמן, צדדי הספק הם: האם אינו נאמן מאחר ואמרו הפוסקים שכל בעל חנות צריך כתב הכשר, או שמא נאמן כי בימינו ישנם בודקי שעטנז מומחים בכל עיר ועיר, ובעל החנות חושש לומר שקר פן יתפס בשקרו, ויפרסמוהו ברבים כשקרן ויפסיד פרנסתו. תשובה. נאמר במסכת עבודה זרה דף מ ע"ב אמר רב יהודה כיון דאמר אני מלחתים מותרים. ופרש"י אני מלחתים, את הדגים, וראיתי שדגים טהורים הם, כי יש להם סנפיר וקשקשת, ומהם הוצאתי קרבים הללו נאמן. וכתב הריטב"א (ד"ה אין נקחין) וז"ל: ורב יהודה גם כן כשהיה מתיר באומר אני מלחתיו אפילו בחשוד היה מתיר, דקסבר דאי לאו דקדים ליה במילתא לא הוי אמר, שהוא ירא שימצאו שקרותו ויהיה נתפס. וכך כתב הנימוקי יוסף בשם הרשב"א, וכך כתוב בתורת הבית (ב"ג ש"א) ע"פ הרמב"ן, וז"ל הרמב"ן: והטעם מפני שנחשדו עמי הארץ ליקח קרבי דגים ועוברין מן העכו"ם בחזקת שהיו טהורין, ושמא טמאים הם, ואם אמר אני מלחתינהו נאמן, דמרתת משום דלא מצי משתמיט ליה אם אחזינהו לבקי והכיר בהם שהם טמאים. אבל לא אמר אנא מלחתינהו, מצי משתמיט ליה, ואמר ישראל מכרן לי בחזקת טהורים והטעני, עכ"ל. אמנם הראב"ד לא התיר לפי רב יהודה אלא באינו חשוד והסכים עמו בתורת הבית, אבל הרמ"א (יו"ד סימן פג ס"ז) כתב על דברי השו"ע שכתב: קרבי דגים אינם נקחים אלא מן המומחה, אא"כ אומר לו הישראלי המוכרם אני מלחתים, והוצאתים מדג טהור. והוסיף על כך הרמ"א שגם עכו"ם נאמן, ולדבריו כל שכן ישראל, אמנם הש"ך (שם ס"ק כה) חלק על הרמ"א וכתב דמסקנת הר"ן כהראב"ד דבין עכו"ם בין ישראל חשוד לא מהני אני מלחתים. והנה **למעשה אין לסמוך עליו** ויש למסור את החליפה למכון לבדיקת שעטנז, וכמבואר במסכת עבודה זרה דף לז ע"ב 'הא מיא בשקיעתא בנהרא, זילו טבולו'. אך במקרה של שעת הדחק, שאין לו אפשרות למסור חליפתו לבדיקה, והוא מאוד זקוק לו, אולי מותר לסמוך על החייט, שבימינו אולי אפשר לסמוך אף על חשוד, כי ירא לנפשו וכבר אירעו מעשים שפרסמו ברבים את שמות השקרנים ואיבדו פרנסתם, וצ"ע".
        4. ילקוט יוסף (קיצור שו"ע סי' ש"א סעי' י"א) – "ועל כל פנים הקונה בגד בחנות שאין לה הכשר של רבנות מוכרת מחשש שעטנז, אם בבגד זה יש מיעוט המצוי הוא שיש בו שעטנז, ימסרהו למוסרו לבדיקה, ולא להסתמך על נאמנות המוכר. [הל' שעטנז סימן שא סעיף יא]".
        5. הגר"י ברקוביץ שליט"א (מכתב במייל) -

Is a non Jewish tailor trusted on shatnez issues? R' Y. Berkovits wrote: I understand not.

* 1. מראי מקומות.
     1. חשב האפוד (הליכות חנוך פרק ב' אות רל"ה) – "אמר הרב דחיוב בדיקת בגדים משעטנז הוא עכ"פ חיוב דרבנן דהוי מיעוט המצוי, ואם המוכר נותן את בגדיו מזמן לזמן לבדוק ואין מוצאין בו שעטנז אפשר לסמוך על זה".
     2. שבט הלוי (ח"י סי' קפ"ה) – "כב' ידידי הרב הגאון שלם מאד כש"ת מוהר"ר יצחק הכהן רובין שליט"א. אחדשה"ט וש"ת. שאלה: באנו בזה על דבר מעשה שהיה בבודק שעטנז שרבים מתושבי השכונה מסרו לו בגדים לבדיקה, וכעת התברר שאינו בקי די הצורך, והיינו שלא למד לבדוק בכל המקומות בבגד שעלול להיות בהם שעטנז, אלא רק בחלק מהן. וכעת מתעוררת השאלה האם כל אלו שמסרו בגדים לבדיקה צריכים לבדוק שוב, והדבר כרוך בהוצאות ובטירחא מרובה, וחלק מהאנשים כל מלבושיהם עברו בדיקה אצל הנ"ל, ואין להם בגד אחר ללבוש. תשובה: פשוטו, דכיון דנתחייב בגד בבדיקה צריך לבדוק בכל המקומות, דהא קיי"ל דלא סמכינן ארובא אם אפשר לברר, אלא שאני מקום טירחא דשוב סמכינן ארובא, אבל י"ל בנ"ד כיון דכבר עוסק בזה לבדוק והכניס עצמו לזה דחייב לבדוק כולו, וכיון דעכ"פ יש איזה רגילות שימצא, חייב, מכ"מ אם ברור דמקומות שנשארו הם בגדר אינו מצוי כלל, ויש טירחא גדולה יש מקום לסמוך אדאורייתא דאיכא רוב גמור. וכן ישנם היום שבודקים מה שמה"ת אינו בגדר שעטנז, מכ"מ להשואל לכתחלה יש מקום להחמיר, ולהקל לאחרים, ועיין בבית הלל יו"ד סי' חצ"ר שהיא תקנה קדומה לבדוק הבגדים וגם ההכשר ע"ז יע"ש בבית הלל, קצרתי במובן".
     3. הגר"י ברקוביץ שליט"א (מכתב במייל) -

Can one wear a new suit temporarily before he sends it to shatnez? [In my personal experience, I cannot recall the testers ever finding shatnez] What if it's for an important occasion?

R' Y. Berkovits wrote: Yes. However, there are a few companies that are known to be muchzik to having shatnez. Do your research and make sure that your suit is not from one of those companies.

* + 1. הגר"י ברקוביץ שליט"א (מכתב במייל) -

I was told by fellow at Shatnez Testers of America that exact statistics are not kept but some say the incidence of shatnez is as high as 4% while others estimate in their own labs it is around 0.5%. If one avoids the brands that are known to be muchzek, must other clothing be checked as it seems to qualify as a mi'ut sh'eino matzui?

R' Y. Berkovits wrote: I’ve spoken with someone involved with this - he claims that going strictly by the brand name is inaccurate. Most brands will also have shatnez cloths lying around that can be used for certain parts of suits. It is not uncommon for to inspect fifty of the same suit and not find anything, and then find shatnez in the 51stsuit. It is difficult to say what is matzui and what isn’t. L’mayseh, all suits should be checked. Trying on a suit in a store is muter because it's אי אפשר. You can also wear a suit temporarily if you didn’t find an opportunity yet to check it, and is not a brand that is muchzak for shatnez.

1. הלכות.
   1. **מתי מברכין שהחיינו על בגד חדש: אחר בדיקת שעטנז או אפילו קודם**.
      1. מראי מקומות – תורת שמואל ( ), בית מתתיהו (ח"ד סי' מ"ג), תשובות ישראל (ח"ד סי' מ"ז אות ו' ), משנת יוסף (חי"ג סי' ס"ט ).
      2. הגריש"א זצ"ל (גלאט חכ"א עמ' קמ"ג ד"ה הקונה, אשרי האיש או"ח ח"א פרק ל"ט אות כ"ב) – "הקונה בגד אצל חייט נאמן, ורק בדרך 'חומרא' הוא נוהג לבודקו משעטנז, עליו לברך שהחיינו בעת הקניה".
      3. שבט הלוי (ח"י סי' ט' אות ג') – "שאלה: המברך שהחיינו על בגד חדש. ואחר שבירך נודע שיש בו שעטנז האם אחר שהבגד יתוקן כהלכה, עליו לברך שהחיינו. תשובה: ראיתי שאלתו, ולענ"ד דלא יברך עוד פעם, דברכת שהחיינו על השמחה פעם ראשונה ואפשר לשמוח גם בבגד שעטנז דעצם הבגד הלא נאה הוא אלא שצריך להסיר השעטנז לפני הלבישה, ועיין פלוגתת הלק"ט ח"א סי' ס' בבה"ל סי' רכ"ה תו"ד ס"ג דאין לברך שהחיינו על פירות מורכבים כיון שנעשו באיסור, והגיעב"ץ בשאילת יעב"ץ סי' ס"ג דעתו דכן לברך שהחיינו כיון דמותר לשמוח כן, דפרי מורכב מותר באכילה ושמחתו נתקיים בה, כמש"כ שם בביאור הלכה, ובנ"ד גם להלק"ט אפשר לברך כיון דאפשר בתיקון, ומכ"ש דכבר ברך לפני שנודע שעטנז, ובעניותי גם כשברך לאחר שנודע שעטנז א"צ לברך עוד פעם ע"פ הנ"ל כיון שאפשר בתיקון ועצם הבגד גורם שמחה".
   2. **לבדוק בגד של פריצות משעטנז**.
      1. מראי מקומות – חשוקי חמד (גיטין דף פ.).
   3. **לשלם מכספי מעשר ללמוד שעטנז**.
      1. הגר"א נבנצל שליט"א (אסיפת יצחק ט"ו כסליו תשס"ט) – "שאלה: האם מותר לשלם מכספי מעשר, ללמוד שחיטה או שעטנז, ואחר כך מפרנס את עצמו בזה. תשובה: כן".
   4. **מצא בגד שעטנז האם חייב להחזירו**.
      1. חשוקי חמד (ב"ק דף נד.) – "שאלה. מעשה באדם שמצא בגד שעטנז [או כל מציאה שמלאכתו לאיסור] ונסתפק אם חייב בהשבת אבידה, כי הבעלים ישתמשו בו לדבר עבירה, והריהו נותן לפניו מכשול. תשובה. נאמר במסכת ב"ק דף נד ע"א שה דאבידה קשיא. וכתב על כך המשך חכמה (פרשת כי תצא) ונראה דקמ"ל דאף אם מגדל בהמה דקה בארץ ישראל שזה אסור, עד שאמרו רועי בהמה דקה לא מורידין ולא מעלין, שפקרו בגזל (לשון הרמב"ם) הוי אמינא דאינו מצוה להשיב אבידתו, קמ"ל קרא דמצוה להשיב אבידה דשה, ואפילו ברועה נראה דחייב להשיב אבידתו, עכ"ל. ודבריו צ"ב איך מותר להשיב אבידה כזו שתזיק, הגע עצמך מצא סם המות, שיכול להועיל לחולים מסוכנים כגון סמים משככי כאבים, אך בעליהם של הסמים מעונינים להשתמש בהם לתאוות שבסופו של דבר יגרמו לו נזק וימות, האם מותר להשיב?! ואולי י"ל דכוונת המשך חכמה היא, שצריך להשיב לו, אך יחד עם זאת ינקוט פעולות שלא יחטא. כגון שידאג לכך שתשחט מיד, או יביאנה למקום שיהיה ברור שלא תזיק. וכמו כן נראה בבגד שעטנז, שיש להשיבו, אך יחד עם זאת יש לדאוג להוציא את הצמר או הפשתים, או ימכר לנכרי באופן שנדע בבירור שלא יבא לידי ישראל. ואולי יש לחלק בין הנושאים, דדברי המשך חכמה אמורים על שה, שמצרכי העולם הוא, ואותו יש להשיב משא"כ בגד כלאים שהוא לא מצרכי העולם. ויעוין מה שהארכנו בחשוקי חמד עמ"ס גיטין (דף פ ע"א) בנידון זה".
   5. **חילוני שמכר שעטנז אי הוי מקח טעות**.
      1. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש יו"ד פרק י"ז אות ל"ג) – "נשאל רבינו, בחילוני שמכר בגד שעטנז ואין לו כלל ידיעה באיסורים אלו, האם יהודי דתי שקנה, יכול לטעון טענת מקח טעות, או שנימא שהקונה הו"ל להתנות. והשיב, שהוי מקח טעות ואין צריך לשלם, כדין מי שנתברר לו דאכל מאכל אסור, המבואר ביו"ד סי' קיט, ובחו"מ סי' רלד".
      2. מראי מקומות.
         1. חיים שאל (ח"א סי' ע"ד אות ל"ה) – "מעשה במי שקנה כסתות הנקראיה מקאטי"ס הנהוגים במצרים ואח"ך ידע שהרב מהר"י זיין בס' פרח שושן הסכים דלכתחיל' יש לחוש לאיסור כלאים משום גזרה אבל בעיקר הדין אין בו אפילו איסור דרבנן. ורוצה לחזור מהמקח. נראה דהדין עמו שזה נקרא מום ויש סמך מתשובת הריב"ש סי' תצ"ט שכ' דכל דפרשי אינשי נקרא מום ועיקר תשובת הריב"ש פסקוה מור"ם ומהריק"ש סימן רל"ד. והכא דלכתחיל' יש לחוש ודאי פרשי".
         2. הו"ד בשבט הלוי (ח"א סי' ז' אות ב', ח"ז סוף סי' קס"ד) – "ועיין בתשובת השיב משה סי' נ"ב ובתשובת תשורת ש"י חלק א' סי' ת"ה הביאו משם התשב"ץ דאפילו הוא ודאי כשר, רק אינו מן המובחר, פטור מלשלם שכר הסופר, וכה"ג הביא שם משו"ת חיים שאל סי' ע"ד לענין איסור כלאים דשעטנז בגדים יע"ש".
   6. **האם מותר להחזיר לחנות בגד שעטנז כדי לקבל בחזרה את הכסף: האם יש איסור "לפני עור" בעצם החזת הבגד לחנות**.
      1. הגריש"א זצ"ל (חשוקי חמד דמאי פרק ג' משנה ב', ראש השנה דף כד:) – "שמעתי ממו"ח מרן הגרי"ש אלישיב זצ"ל לגבי מי שקנה בגד שעטנז, שמותר לו להחזיר את הבגד לחנות, אפילו שיש חשש שהוא ימכור את הבגד לאחרים, מפני שהמקח היה מקח טעות, ולא יצא מרשות המוכר מעולם. אך יעוין בקב ונקי (ח"ב סימן שלה) שאמר מו"ח זצ"ל שמכל מקום יש בזה מדת חסידות שלא להחזיר את הבגד שעטנז לחנות, שמכל מקום יכשיל בה אדם".
      2. מראי מקומות – וישמע משה (פר' בהעלותך שנת תשע"ח עמ' ב', פר' כי תצא שנת תש"פ עמ' ג'), אהל יעקב (וישמע משה פר' שלח תשע"ח עמ' ד'), והרימו מכשלו (פרק כ"א סעי' קל"ד, סי' ל"ו אות כ').

* 1. **לגבר לבדוק בגדי נשים**.
     1. מיקל – אום אני חומה (ח"ב סי' רצ"א).
  2. **חוטין שניכר רק ע"י זכוכית מגדלת**.
     1. שבט הלוי (ח"ז סוף סי' קע"ג, סוף סי' קע"ד, מבית לוי בענייני יו"ד עמ' שי"ב סוף אות ב') – "והשתא בהאי דידן דשעטנז כיון דאינו ניכר באמת וחל עליו שם תערובת ביטול גמור ה"ז בטל מעיקר דין תורה, ואין לנו שום הכרח דיהי' מחויב לעשות פעולה להכירו ע"י מיקרוסקוף כיון דלפי ראות העין א"א להכירו בשום אופן, וגם הבדיקה ע"י כלי המיקרוסקופ בדרך כלל כרוך בהפסד חוטים וגם מה שנ"ל עוד עיקר דאין ללמוד מהאי דיו"ד הנ"ל בתערובת איסור בהיתר שצריך לעשות פעולה להוציא את האיסור לתערובת היתר בהיתר דלדידן דקיי"ל היתר בהיתר בטל עדיף לענין זה דא"צ לסלקו כלל, אעפ"י שבא אח"כ בנגיעה עם תערובת אחר שיכול לגרום איסור, עכ"פ אין לי הוכחה לדמות הדברים, ע"כ לענ"ד אין צריך לדונו כניכר האיסור ובטל מן הדין".
  3. **קריעת בגדי שעטנז על מקום המקדש, או קריעה על המת**.
     1. עי' יו"ד סי' ש"מ, לשיטות ומראי מקומות.

1. בגד שעטנז: האם הוא מוקצה בשבת - סימן ש"ח סעיף מ"ז.
   1. **הלכה: בגד שעטנז של יהודי**.
      1. מותר לטלטלו.
         1. יביע אומר (הליכות עולם ח"ג עמ' ר"ז).
      2. מוקצה.
         1. מג"א (ס"ק ע"ד).
         2. א"ר (ס"ק פ"ח, א"ז ס"ק כ"ד) – "ויש מתירין וכו'. וסברא ראשונה נ"ל עיקר, שכ"כ אגודה סוף פ"ק דביצה [סי' יט] ותשו' רמב"ן [המיוחסות] סי' רי"א ותשב"ץ [קטן] סי' מ"ו".
         3. תפארת ישראל (כלכלת שבת כללי מוקצה אות ב') - לשונו מובא לקמן.
         4. גר"ז (סעי' פ"ה) - לשונו מובא לקמן.
         5. נזר ישראל (סי' ל"ח ח"ב סעי' נ"ג) - לשונו מובא לקמן.
         6. מ"ב (ס"ק קס"א) – "והעיקר כסברא הראשונה".
         7. תולדות שמואל (ח"ג מצוה ל"ב סי' צ"ט אות ב' ערך בגד).
         8. יסודי ישרון (מער' הל' שבת, עמ' קנ"ג).
         9. הגרשז"א זצ"ל (שולחן שלמה ס"ק פ"ג) - לשונו מובא לקמן.
         10. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש או"ח ח"ב פרק י"ז אות צ"ט) - לשונו מובא לקמן.
         11. ששכ"ה (פרק כ' סעי' ל"ז [דפו"ח, סעי' ל"ח]) - לשונו מובא לקמן.
         12. הל' מוקצה (ארטסקרול, עמ' ק"ז).
         13. הל' שבת בשבת (פרק כ' סעי' כ"ב).
      3. מראי מקומות.
         1. מחבר (סעי' מ"ז) – "יש אוסרים לטלטל עד בגד שעטנז, ויש מתירים".
         2. הגרשז"א זצ"ל (שולחן שלמה סי' שכ"ה ס"ק א'.ג', ביצה דף ג. ד"ה באה"ד. מסתבר) – "מסתבר דמי שיש לו בשר טריפה ויש לו נכרי בביתו שפרנסתו עליו, דהוי כמוכן לעורבים ולא חשיב מוקצה. אך צ"ע אטו מי שיש לו בגד שעטנז או מעות **ויש לו גוי בתוך ביתו** שעליו להלבישו נמי נימא דלא הוי מוקצה ... וכן מעות אם עליו ליתנם לו לפרנסתו, וצ"ע".
   2. **איזה סוג מוקצה**.
      1. כלי שמלאכתו לאיסור, שמותר לצורך גופו ומקומו.
         1. יש"ש (ביצה פרק א' סוף סי' מ"ד) – "ועניין טלטול בגד כלאים, שכתב פה הא"ז (ח"ב סימן שמ"א, הג"א סימן כ"ה אות ב') להתיר וכן המרדכי (סימן תרס"ז). שדיתי ביה נרגא, בפ' כירה סי' ל"ד, אם לא לצורך גופו או מקומו".
         2. תוס' שבת (ס"ק ק"י).
         3. קיצור שו"ע (סי' פ"ח סעי' ה') – "ובגד שעטנז שאסור ללבשו, וכן כל כיוצא באלו מותרין לטלטלן לצורך גופם".
         4. ערה"ש (סעי' ע"א) – "ומיהו זה ודאי דיותר מכלי שמלאכתו לאיסור א"א לדון בו וג"כ מותר לצורך גופו ומקומו [וכ"כ המג"א סקע"ד בשם היש"ש ומ"ש בשם האגודה לאסרו לגמרי הוא דבר תמוה]".
      2. מחמיר, דאפילו לצורך גופו ומקומו אסור.
         1. א"ר (ס"ק פ"ח) – "ונ"ל דאפילו לצורך גופו ומקומו אסור, דהא לא חזי כלל נקטו בלשונם, ולא כים של שלמה [ביצה שם]".
         2. גר"ז (סעי' פ"ה) – "יש אוסרים לטלטל בגד שעטנז של ישראל אפילו לצורך גופו ומקומו מפני שאינו ראוי לכלום לא להתלבש בו ולא להציעו תחתיו אם אינו בגד קשה ע"ד שנתבאר ביו"ד סי' ש"א ויש מתירים לצורך גופו או מקומו מפני שמכל מקום יש תורת כלי עליו אלא שמלאכתו לאיסור והעיקר כסברא הראשונה מפני שאין תורת כלי מועיל אלא לכלי שמלאכתו לאיסור בשבת בלבד אבל בחול מלאכתו להיתר שאף אם בשבת אינו ראוי כלל לשום תשמיש מותר לטלטלו הואיל ויש עליו תורת כלי דהיינו שראוי הוא למלאכתו בחול כגון נר שמדליקין בו נפט שבשבת אינו ראוי לכלום ומותר לטלטלו מפני שיש עליו תורת כלי כמו שנתבאר למעלה **אבל אם גם בחול אינו ראוי למלאכה** כגון בגד שעטנז שאסור להתלבש בו גם בחול אין עליו תורת כלי ומלבוש כלל שאף שראוי להשתמש בו תשמיש אחר כגון לכסות בו כלים או להאהיל בו למעלה מראשו וכיוצא בתשמישים אלו שאין הבגד מיוחד להם ולא נעשה בשביל כך אינן מורידין עליו תורת כלי אלא אם כן ייחדו לכך כמו שכל צרורות ואבנים שהם ראויים לכיסוי כלים ואעפ"כ אין עליהם תורת כלי על ידי כך אלא אם כן ייחדם לכך כמו שנתבאר למעלה ואין מועיל כלל להבגד מה שיש עליו צורת ותואר מלבוש כיון שאסור ללבשו כמו שאין מועיל למאכל האסור באכילה בשבת להתירו בטלטול מפני שיש עליו תואר אוכל ותורת אוכל עדיף מתורת כלי".
         3. שלחן שלמה (סעי' ל"ג) – "יש אוסרים לטלטל בגד שעטנז כלל".
         4. תפארת ישראל (כלכלת שבת כללי מוקצה אות ב') - לשונו מובא לעיל.
         5. נזר ישראל (סי' ל"ח ח"ב סעי' נ"ג) – "והוי כאבן דאין עליהם תורת כלי ... והעיקר כסברא הראשונה".
         6. מ"ב (ס"ק ק"ס) – "מפני שאסור ללבשו ומוקצה הוא ואפילו לצורך גופו ומקומו אסור [א"ר וש"א]".
         7. אבני נזר (או"ח סי' נ"ה אות ג') – "אבל בגד שעטנז דאסור גם למחר אין תורת כלי עליו. ומשום דחזי למיכרך בי' מידי לא חשיב תורת כלי כיון שאינו מיוחד לכך. ובאין תורת כלי אין היתר לטלטל משום צרכים שאין מיוחדין להם כמו צרורות שבחצר".
         8. תולדות שמואל (ח"ג מצוה ל"ב סי' צ"ט אות ב' ערך בגד).
         9. כה"ח (ס"ק רס"ג) – "ונ"ל דאפי' לצורך גופו ומקומו אסור דהא לא חזי כלל נקטו בלשונם ודלא כיש"ש".
         10. יסודי ישרון (מער' הל' שבת, עמ' קמ"ו אות ב', עמ' קנ"ג ד"ה בגדים).
         11. ששכ"ה (פרק כ' סעי' ל"ז [דפו"ח, סעי' ל"ח]) – "בגד שעטנז של יהודי - מוקצה הוא ואסור לטלטלו".
         12. הל' מוקצה (ארטסקרול, עמ' ק"ז).
      3. מראי מקומות – מג"א (ס"ק ע"ד), הגרשז"א זצ"ל (ישורון חט"ו עמ' שנ"ה, הליכות שלמה יום הכפורים פרק ה' ס"ק ל"ח, לשונו מובא לקמן), הלכה שלימה (מוקצה סי' י"ד).
   3. **בכולו ארוג ומעורב בשעטנז: שא"א להוציא החוט האסור**.
      1. תפארת ישראל (כלכלת שבת כללי מוקצה אות ב') – "בגד שעטנז הוה מוקצה דלא חזי למידי [ש"ח מג"א סקע"ד. וק"ל הרי חזי לכסות לבהמה ולעובד כוכבים, ומ"ש מבשר טרפה (שם סקנ"ו). ונ"ל דהתם מדלא חזי לתקנו לישראל, עומד לבהמה או לעובד כוכבים, משא"כ הכא מדחזי לישראל כשיוציא ממנו האיסור, דמי לבשר כשר חי, דאסור לטלטלו, מדאינו נותנו לכלב, וגם כמות שהוא לא חזי לישראל, [ולפי"ז בכולו ארוג ומעורב בשעטנז שא"א להוציא החוט האסור, **מותר לטלטלו** מדמוכן לבהמה. ובהא מתורץ מה דק"ל מדמקשה (ביצה די"ד ב') אלא כלאים למאי חזי, וק' מה קושיא והרי חזי לכסות בו בהמתו, דדוקא באבד בו כלאים לא יעשנו מרדעת לחמור (כנדה ס"א ב') אבל בידע וניכר שיש בו כלאים מותר, וביו"ט מי גרע משעורים לבהמתו דשרי ר"ש, אלא על כרחך כדברינו דמדנקט סתמא משמע דכל כלאים שרי אפי' בנתערב בו רק א' שאפשר להוציא הכלאים, וכיון דחזי לאדם, לא קאים לה לבהמה]".
      2. הגרשז"א זצ"ל (ששכ"ה פרק כ' הע' קכ"ה [דפו"ח, הע' קמ"ג], שולחן שלמה ס"ק פ"ג) – "בכלכלת שבת ... ברם **אם הבגד הוא של יהודי** ואין השעטנז ניכר בבגד, הרי הוא מוקצה, הואיל ואסור ליתנו גם לנכרי וכמבואר ביו"ד סי' ש"א סעיף ח' דחיישינן שמא יחזור וימכרנו לישראל".
   4. **יש חוט אחד של צמר או של פשתים מעורב בבגד: שבקל יוכל להוציאו, והוא מחוסר תיקון קטן**.
      1. הגרשז"א זצ"ל (שולחן שלמה ס"ק פ"ג) – "הסתפקתי בבגד שעטנז דקיי"ל שהוא מוקצה, איך יהיה הדין אם יש חוט אחד של צמר או של פשתים מעורב בבגד אשר בשבת אסור להוציאו אמנם לאחר השבת בקל יוכל להוציאו והוא מחוסר תיקון קטן, אם בכה"ג הבגד חשיב מוקצה או לא. וכן צ"ע בכלים שצריכים הגעלה או טבילה אם הם מוקצה".
   5. **בגד שעטנז של עכו"ם**.
      1. אינו מוקצה.
         1. עי' גר"ז (סעי' פ"ה) – "יש אוסרים לטלטל בגד שעטנז של **ישראל**".
         2. שרגא המאיר (אור ישראל גליון ז' עמ' כ"ה).
         3. ששכ"ה (פרק כ' סעי' ל"ז [דפו"ח, סעי' ל"ח]) – "אבל אם הבגד הוא של נכרי - מותר לטלטלו לצורכו של הנכרי. ולכן אם בא נכרי לביתו של יהודי בשבת, והוא לבוש מעיל שיש בו שעטנז, או ספק שעטנז, מותר לקבלו ממנו, ולתלותו על המתלה".
      2. מוקצה.
         1. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש או"ח ח"ב פרק י"ז אות צ"ט) – "בגד שיש בו שעטנז הרי הוא מוקצה, וכן בגדים של גוי".
         2. הגרח"ק זצ"ל (אליבא דהלכתא גליון נ"ח עמ' נ' טור ג') – "שאלה: יש להסתפק בבגד של גוי שבא לביתו של יהודי בשבת, ויש בו חשש שעטנז, האם מותר לקבל ממנו ולתלותו על המתלה, או לא, שנחשב מוקצה ואסור בטלטול. תשובה: למה לא. (אשיחה, ח"ב בכת"י)".
      3. מראי מקומות – הגרשז"א זצ"ל (ששכ"ה פרק כ' הע' קכ"ו [דפו"ח, הע' קמ"ד], מילואים, שולחן שלמה ס"ק פ"ד.ב').
   6. **בגד שלא נבדק משעטנז**.
      1. מחמיר.
         1. שרגא המאיר (אור ישראל גליון ז' סוף עמ' כ"ו).
         2. ששכ"ה (פרק כ' דפו"ח סעי' ל"ח) – "והוא הדין לגבי בגד חדש שיש בו משום חשש שעטנז (שהרי אסור ללובשו כל עוד שלא נבדק)".
         3. הל' שבת בשבת (פרק כ' סעי' כ"ב, הע' ל"ה) - לשונו מובא לקמן.
         4. הל' מוקצה (ארטסקרול, עמ' ק"ח).
      2. דעת הגריש"א זצ"ל.
         1. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש או"ח ח"ב פרק י"ז אות רי"ח) – "בגד המיועד לבדיקת שעטנז, אינו מוקצה, **כיון שעל פי רוב** אין בהם שעטנז".
         2. הגריש"א זצ"ל (הל' שבת בשבת פרק כ' הע' ל"ה) – "ופשוט שאין בזה חילוק אם אסור מה"ת או מדרבנן ואף שהוא מחמת ספק דעכ"פ אינו ראוי ללובשו, [שהרי יש חיוב בדיקה גם על כלאים דרבנן כמ"ש הר"ש בפ"י מכלאים ובתשו' רש"י ועוד] וממילא אסור לטלטלו וגם אינו עומד לצור ע"פ צלוחיתו וכנ"ל, וכן שמעתי בפשטות ממרן הגרי"ש אלישיב שליט"א [זצ"ל]".
      3. מראי מקומות.
         1. הגרח"ק זצ"ל (אליבא דהלכתא גליון נ"ח עמ' נ' טור ג') – "שאלה: יש להסתפק בבגד שעוד לא נבדק משעטנז, האם הוא מוקצה בשבת או לא, שבבגד שהוא ודאי שעטנז מבואר בשו"ע (סי' ש"ח סעיף מ"ז) ב' דיעות אם הוא מוקצה, והמ"ב מחמיר, אבל כשהוא רק ספק שלא נבדק משעטנז אולי קיל יותר, וצ"ע. תשובה: יתכן (ויתכן שלא דחזי לכיסויי בה מידי). (אשיחה, ח"ב בכת"י)".

הגרח"ק זצ"ל (לבנימין אמר ***ריש עמ' מ"ג) – "***יש אוסרים לטלטל בגד שעטנז ויש מתירים, ובמ"ב כ' דהעיקר כסברא ראשונה, מה הדין בבגד שלא נבדק משעטנז עדיין. תשובה: אפשר לכסות בו כלי".