המשך שני של המראי מקומות בדין הרי שלך לפניך בשומרים בעזרת השם יתברך
קטגוריות: ש_ס / לב בבא מציעא / שומרים - הרב אלימלך וינברג

בס"ד

**בשיטת הרמב"םובד' היש"ש בשיטתו דיש חילוק בין שומר לגזלן בדין הרש"ל**

**בב"ק צ"ח:** אמרינן אמתני' דתנן גבי גזלן דאם היה חמץ ועבר עליו הפסח אומר לו הרש"ל דמצי קאי אף כרבנן דאמרי דשור הנסקל החזירו אינו מוחזר, משום דכו"ע סברי דאומרים באיסוה"נ הרש"ל, וטעמייהו דרבנן משום דסברי אין גומרים דינו של שור אלא בפניו ומצי א"ל אי אהדרת ניהלי הוה מעריקנא ליה לאגמא, **ובפירש"י שם בד"ה דאם כן** כתב דסיפא דמתני' **בב"ק צ"ו:** לגבי גזלן דאף בשור היוצא ליסקל אומר לו הרש"ל הא ודאי כר' יעקב ולא כרבנן עיי"ש.

**וברמב"ם פ"ג מגזילה ואבידה ה"ד** פסק לגבי גזלן דבחמץ ועבר עליו הפסח וכו' וכן בשור היוצא ליסקל אומר לו הרש"ל עיי"ש, והקשה **בלחם משנה שם** שזה סותר למש"פ **הרמב"ם בפי"א מנזקי ממון הלכה ט'** לגבי שומר כרבנן דסברי דאם החזירו אחר שנגמר דינו אינו מוחזר.

**ובים של שלמה בב"ק פ"ט ס"כ** כתב בדעת הרמב"ם, שחולק ע"ד רש"י הנ"ל דסיפא דמתני' ודאי ר' יעקב היא, אלא ס"ל דכיון דעל הרישא אמרינן דמצי קאי כרבנן הוא הדין הסיפא מצי קאי כוותייהו, ואע"פ דגבי שומר מחייבינן ליה משום דא"ל אי הוה מהדרת לי הוה מעריקנא ליה לאגמא, אבל גזלן אינו מתחייב בזה 'דכתיב והשיב את הגזילה אשר גזל אם כעין שגזל יחזיר וכו', דכל זמן שלא נשתנית מידי מחזירה בעין כמות שהיא וזו היא קולתו'.

**ובש"ך חו"מ סימן שס"ג סק"ו** השיג על דבריו גם מסברא 'שאין השכל נותן דשומר ומזיק יגרע מכזלן לענין זה', וגם מגמרא דהא בהמשך הסוגיא **בב"ק צ"ח:** מייתינן ברייתא מפורשת לגבי גזלן דמצי אמר לי הרש"ל בשור הנסקל רק עד שלא נגמר דינו ומוקמינן לה כרבנן דר' יעקב דסברי דמצי א"ל אי הוה בידי הוה מעריקנא ליה לאגמא, והרי בהדיא דאף בגזלן סברי רבנן דלא מצי א"ל הרש"ל אחר שנגמר דינו.

**ובשער המלך פ"ז מחובל ומזיק ה"ג** הוסיף להק' על היש"ש מתחילת הסוגיא דבעינן למימר אמתני' דחמץ ועבר עליו הפסח אומר לו הרש"ל דהוא דלא כר' יעקב דאמר בשומרים דאינו יכול לומר הרש"ל [משום דסברה הגמ' בהו"ה דר' יעקב ורבנן פליגי בעיקר הדבר אי מצי אמר הרש"ל], ואם כד' היש"ש דיש חילוק בין שומר לגזלן למה לא דחינן בפשיטות דאפילו לרבנן דסברי דליכא דינא דהרי שלך לפניך בשומרים מ"מ בגזלן מצי אמר הכרש"ל, והביא שכ"כ בהדיא **בשיטמ"ק ב"ק צ"ח: בד"ה הכא בגומרים דינו של שור שלא בפניו בשם הרמ"ה** 'ושמעינן מינה דכל היכא דהויא השבה גבי גזלן הויא השבה גבי שומר, וכל היכא דלא הויא השבה גבי גזלן לא הויא השבה לגבי שומר, מדאיצטריך רבא לאוקמי בגומרים דינו של שור שלא בפניו וכו' ולא קאמר טעמא משום דשני לן בין שומר לגזלן'.

אכן הק' **בשער המלך שם** לפי"ז ע"ד **התוס' בב"ק נ"ו: בד"ה פשיטא** שכתבו דאע"פ דגזלן יכול לומר הרש"ל בכחשה דהדרא ופירות שהרקיבו מקצתן שומר חייב בנזקין הללו, דגזלן חיובו משום שקונה בשנוי ונזקין הללו אינם שנוי ולכן אומר הרש"ל, ומשא"כ שומר דאינו קונה בשנוי וחיובו משום שקיבל עליו שמירה א"כ אין הבדל בין כחשה דהדרא לדלא הדרא ובין פירות שהרקיבו מקצתם להרקיבו כולם עיי"ש, והרי בהדיא דבנזקין שהשומר חייב עליהם אומר הגזלן הרש"ל וכד' מהרש"ל, וק' על התוס' מסוגיית הגמ' **בב"ק צ"ח:** שמפורש בהדיא דדין הגזלן והשומר שוין לענין הרש"ל.

ותי' **בשער המלך שם** לפ"ד **התוס' בב"ק מ"ה. וגיטין נ"ג. והשיטמ"ק בב"ק נ"ו: בשם תוס' שאנץ** דאע"פ ששומר חייב על הנזק הנעשה מחמת פשיעתו מ"מ על היזק שאינו ניכר אין לחייבו משום דלא גרע שומר בפשיעתו ממזיק בידים שהוא פטור על היזק שאינו ניכר, ופלוגתא דר' יעקב ורבנן הוא אם מה שנפל השור ליד ב"ד הוי היזק ניכר או שאינו ניכר, ובזה תלוי גם דין הגזלן דאי הוי היזק ניכר [או היזק שאינו ניכר למ"ד היזק שאינו ניכר שמיה היזק] הרי זה נחשב גם שנוי לגבי גזלן וכמו שביארו **התוס' בב"ק ובגיטין שם** בביאור הסוגיא **בגיטין נ"ג:** עיי"ש, ולכן בשור שנגמר דינו לרבנן דסברי דהוי היזק ניכר הוא הדין דגזלן אינו נפטר בו בהרש"ל משום דהוי שנוי לקנות בו, אכן בכחשה דהדרא ופירות שהרקיבו מקצתן דהוי היזק ניכר חייב השומר ע"ז ומ"מ הגזלן נפטר בהרש"ל כיון שאינם שנוי גמור לקנות על ידו עיי"ש, ועי' **בנתיבות המשפט סימן שס"ג סק"ג** שתמה ע"ד הש"ך שתמה על היש"ש שאין השכל נותן דשומר ומזיק יכרעו מגזלן לענין זה דהא בהדיא כ' התוס' בב"ק נ"ו: הנ"ל דגרע שומר מגזלן לענין כחשה דהדרא ופירות שהרקיבו מקצתן, ועיי"ש מה שהעלה והוא כעין ד' השער המלך עיי"ש.

**ובחידושי הגרש"ש בבא מציעא סימן כ"ו** האריך בביאור שיטת הרמב"ם ובביאור הענין בכללותו, ותו"ד בשיטת הרמב"ם, דמהא דלר' יעקב אינו נפטר רק אם נחזיר השור לבעליו כדמוכח **בב"ק ע"א: ובכתובות ל"ד:** וכמו שהוכיח משם **הרמב"ן במלחמות בב"ק מ"ה. הנ"ל** בע"כ דחיוב אחריות של השומר הוא גם על היזק שאינו ניכר, ומה שנפטר לר' יעקב הוא רק משום שמשלים חוקו בזה שמשיב הפקדון לבעליו ואומר לו הרש"ל שבזה הוא נפטר כמו שהגזלן נפטר, אלא שיש חילוק בין שומר לגזלן בפרט אחד, שהגזלן חיוב השבה שלו הוא על עצם החפץ אם הוא כעין שגזל, וכדדרשינן **בב"ק צ"ח:** דכל שהוא כעין שגזל יחזיר ונפטר בהשבה, ולכן אף אם נעשה גרעון בגזילה ע"י כחשה דהדרה או פירות שהרקיבו מקצתן כיון דמ"מ חסרון זה אינו משנה את גוף הגזילה נפטר בהשבתה, ומשא"כ השומר חיובו הוא משום קבלת השמירה להשלים כל חלק מהפקדון וחיובו הוא אפילו על חלק כזה שאינו משנה את עצם שם הפקדון כמו בכחשה דהדרה ופירות שהרקיבו מקצתן, דכל שחלק זה מיהא לא הושלם וחזר לבעלים הרי הוא מתחייב עליו, אבל כשנפסד הפקדון בהיזק שאינו ניכר באופן שלא נשתנה כלל בגוף הפקדון בכה"ג אף שהפקדון אינו שוה כלום הרי הוא משלים חוקו בהשבת עצם הפקדון ונפטר, אכן אם אין הפקדון בעין [אפילו מחמת אונס] הרי הוא חייב על ההפסד הנעשה בו אפי' בהיזק שאינו ניכר, ועפי"ז ביאר בדעת הרמב"ם דס"ל דבשור הנסקל גם לרבנן דר' יעקב דסברי דאין גומרים דינו של שור שלא בפניו וחשיב תפיסתו ביד ב"ד כהיזק ניכר מ"מ אי"ז נחשב 'שנוי' בשור לענין שיקנה על ידו הגזלן משום שאינו 'כעין שגזל', ורק שהפסד זה כיון שהוא ניכר מהני לענין זה שאין השומר משלים ההשבה ע"י השבת השור שהרי האחריות עליו כלפי כל פחת בפקדון שאם לא ישיבו ישלם עליו וזה כבר נחשב פחת בגוף הפקדון שאין השומר משלימו בהשבתו ומתחייב עליו, אבל הגזלן לא קנאו בשנוי כיון שעצם החפץ עוד הוי כעיין שגזל, והא דאמרינן **בב"ק צ"ח:** דאי פלוגתא דר' יעקב ורבנן הוא בנידון אי אומרים באיסוה"נ הרש"ל שומר וגזלן שוים הם, היינו דלפי הצד דאין אומרים באיסוה"נ הרש"ל והיינו דהיזק שאינו ניכר חשיב כניכר א"כ אף בגזלן אינו מקיים בו ההשבה כיון שהוא כשנוי, אבל למסקנא דהיזק שאינו ניכר לכו"ע לאו שמיה היזק ואינו כשנוי בפקדון או בגזילה אומרים בו הרש"ל בין בשומר בין בגזלן, אבל כשההיזק ניכר ומ"מ אינו משנה את גוף החפץ כמו בכחשה דהדרא ופירות שהרקיבו מקצתן או שור שנגמר דינו לרבנן דר' יעקב יש חילוק בין שומר לגזלן וכנ"ל, [ועיי"ש מה שנדחק בהא דבברייתא הרי מפורש דאף גזלן אינו יכול ליפטר בהחזרת שוה"נ אחר שנגמר דינו ומוקמינן לה כרבנן דר' יעקב], וכיסוד הדברים בשי' הרמב"ם כ' גם **בקובץ שיעורים ב"ק אות קל"ו**

**ובקובץ שיעורים שם אות קל"ז** ביאר בדעת הרמב"ם לפי מהלך זה, דסובר דנח' המשנה והברייתא אי מה שנתפס השור ביד ב"ד הוי 'שנוי' או רק 'היזק ניכר', דמהמשנה דקאי גם לרבנן מוכח דאף כשנגמר דינו של השור אומר בו הרש"ל משום דהמשנה סברה כנ"ל דתפיסת השור ביד ב"ד הוי רק כהיזק ניכר שהשור מתחייב עליו אבל אינו כשנוי ולכן הגזלן פוטר עצמו בו, אבל הברייתא סברה דהוי כשנוי ולכן אף הגזלן אינו פוטר עצמו בו, והרמב"ם פסק כמשנה, **ובקוב"ש שם אות קל"ח** ביאר באופן אחר, דהרמב"ם סובר דבשור הנסקל אף שכשהוא ביד ב"ד ודאי שאף הגזלן אינו נפטר בהשבתו ליד בעלים מ"מ כשיצא מרשותם וחזר לגזלן הרי עכשיו יכול לקיים השבתו וליפטר בו כיון שאין בו שנוי, ולכן סברה המשנה שהגזלן פוטר עצמו בהשבתו אפי' אחר שנגמר דינו [והשומר חייב עליו משום דהוי כהיזק ניכר כנ"ל], אבל הברייתא סוברת דכיון שבשעה שהיה ביד ב"ד לא היה יכול לקיים ההשבה שוב חל עליו חיוב דמים באותה שעה ושוב אינו נפטר מחיובו אף כשיצא מיד ב"ד וחזר לשומר נשאר עליו חיוב זה ואינו יכול ליפטר שוב בהשבת השור עיי"ש, [ןדבריו צ"ע דא"כ אף לר' יעקב נימא הכי דהא בשעה שהיה ביד ב"ד אף לדידיה לא היה יכול לקיים ההשבה, והרי מפורש בהדיא בגמ' דהברייתא סברה כרבנן ולא כר' יעקב], ועי' עוד **באבן האזל פ"ג מהלכות גזילה ואבידה הלכה ג' אות ב'** מה שביאר בדעת הרמב"ם.

**בד' המג"א והחק יעקב והגרעק"א בדין שומר שפשע שלא מכר החמץ**

**בדין ד' שומרים אי חייבים על כחשה דהדרה**