מ_מ דבר שבמדה - ב
קטגוריות: ש_ס / לב בבא מציעא / אונאה - הרב יהודה אלבוים

בס''ד

**טעות בדבר שבמדה משקל ומנין**

נח' הראשונים האם בטל מקח, או המקח קיים אלא שאף בפחות משתות אין מחילה וצריך המוכר להשלים.

**בדברי רש''י והרשב''ם ותוס' והריטב''א דהמקח בטל**

יש לחקור האם בטל המקח משום שלא היה דעת לקנין, משום שהיה לו דעת לקנות חמש, ועל ד' לא היה כלל דעת לקנין, וכן המוכר היה לו דעת להקנות ד' ולא להקנות ה', ולא דמי לכל אונאה שהיה לו דעת לקנות חפץ זה במעות אלו.

או דלמא דאמנם דעתו היתה לקנות את המונח לפניו משום שרצונו לקנות ה', אך דעתו הוא לקנות את המונח לפניו, והמנין אינו אלא סיבה שלכן גמר בדעתו, ונמצא שיש גמירות דעת, אלא שמחמת טעות גמר בדעתו.

א. כתב היד רמ''ה בב''ב דף צ' א' 'דאי כייל ליה במדה חסרה או יתירה דלא קים להו לתרויהו בגויה לא קני, חדא **דלאו מדה**, ועוד דכל מדה ומדה כי כייל לה מוכר אדעתא דקטנה ואשתכח גדולה, מדידה בטעות היא **ובמאי קני**' נראה קצת מלשונו שאין כאן מקח כלל, ואין דעתו לקנות אלא אחרי שמדד לו ככפי המדה שהיה סבור לקנות, ולכא' הוי כדין כור בל' וכו' דלא היה דעתם לקנות אלא בגמר מדידת כל המקח.

ב. הריטב''א בדף ק''ה ב' כתב דלא דמי כלל לכור בל', משום שכאן היה לו דעת לקנות את הדבר המונח לפניו, אלא שטעה וסבר שיש כאן יותר, משא''כ בכור בל' דעתו לקנות בגמר המדידה וכיון שלא גמר לא קנה, ולא משום שטעה, אלא שלא גמר למדוד.

ג. היה מקום לומר דהריטב''א כתב כן משום דס''ל כדעת הראשונים שבטעות במדה אינו מקח טעות, והיד רמ''ה ס''ל דהוי טעות, אך הריטב''א בדף צ' א' כתב שהמקח בטל, ולמדנו מדבריו שאע''פ שהמקח בטל, אין זה משום שלא היה כלל מקח, אלא בטל מדין מקח טעות.

ד. כתב רש''י בקידושין דף מ''ב ב' 'שאין זה כשאר אונאות דקי"ל בהזהב פחות משתות מחיל אינש דהתם אין כל אדם יכול לצמצם הדמים אבל טועה במדה טעות הוא ואדעתא דהכי לא עביד' ולכא' אילו היה בטל המקח משום שהיה לו דעת קנין רק על המדה שהיה סבור, אין שייך לדון מדין מחילה, אלא כלל לא היה מקח, ויש לדחות אילו לא היה אפשר לצמצם היה דעתו לקנות אף אם חסר מעט, ורק משום שאפשר לצמצם דעתו לקנות כפי המדה שקצצו.

ה. עי' בדברי הרשב''ם בב''ב דף צ' א' שהוכיח שגם המוכר יכול לחזור בו מדברי רבא באונאת שתות, ואי נימא דלא חל המקח כלל לכא' פשוט שאף המוכר יכול לחזור בו, וע''כ דבטל המקח רק מדין מקח טעות.

ו. לדעת הרמ''ה דכלל לא חל המקח מובן מדוע אע''פ שהשלים המוכר המקח בטל, משום שלא היה קנין, אך לדעת הריטב''א שהיה דעת לקנין, חלוק טעות בדבר שבמדה לכל אונאה בתרתי גם שאינו מוחל בפחות משתות, וגם חלוק מאונאת שתות שהמקח קיים ומחזיר אונאה וכאן בטל המקח, וצ''ב מדוע נחשב טעות, ומאי שנא מכל אונאת שתות שאינו מוחל ואפילו הכי אין זה מקח טעות אלא המקח קיים ומחזיר אונאה, וי''ל דבכל אונאת שתות אע''פ שאינו מוחל אכתי אין זה טעות, דכיון שא''א לצמצם אין אומרים דאדעתא דהכי לא היה קונה, וחיוב השבת האונאה הוא מכח גזה''כ, ובשתות אין אדם מוחל על הזכות של תביעת אונאה, משא''כ כשאפשר לצמצם אדם מקפיד ולא היה קונה אף בטעות פחות משתות, ודמי לאונאה יותר משתות - אי נימא דאונאה יותר משתות הוא מדי מקח טעות, אך אי נימא דהוא מדין אונאה, א''א לומר כן, מדכתבו תוס' שבטעות בדבר שבמדה אף בקרקעות הוי טעות -.

ז. אלא דאכתי קשה מסברא מכיון שכעת המוכר משלים כיצד שייך לומר שע''ד כן לא היה קונה, הא אינו מפסיד מידי, ותוס' הקשו כן בדף נ''ז א' על כל אונאה יתר משתות הא אינו מפסיד שהרי חייב להחזיר לו מה שאינהו - אילו לא היה דין ביטול מקח, אך אחרי שנחשב מקח טעות י''ל שאינו יכול לתבוע אונאה כמבואר בדברי ר' יונה בב''ב דף פ''ד א' - ותי' דיכול להפסיד כשיעבור הזמן שיראה לתגר או לקרובו, ובטעות בדבר שבמדה כתבו הרמב''ם בפט''ו מהלכ' מכירה ה''א והרמ''ה בדף צ' א' שחוזר לעולם.

ח. אלא שהריטב''א בדף נ''ז א' חלק על תוס' וכתב באופן אחר 'דלא בעי מתאנה שיהא צריך לתבוע אונאה בב"ד דדילמא לא מצי לה לאפוקי מיניה' וסברא זו שייכת גם כאן, ובגוף דבריהם יש לעיין מדוע אין תלוי במה שקרה לבסוף, ואם לבסוף החזיר לו מיד לא הפסיד מידי, ואילו היה יודע כן בהתחלה לא היה זה טעות - דומיא דמש''כ תוס' בכתובות דף מ''ז ב' וכ''ש כאן שהוא לטובתו שיתקיים המקח ולא יוכל המוכר לחזור בו ולט יצטרכו עוד קנין - וי''ל על פי מה שיש להקשות בדברי התוס' שכתבו שיכול להפסיד כשיעבור וכו', וצ''ב הרי אחר זמן שיראה לתגר וכו' גם אינו יכול לחזור בו, וא''כ אין לו הפסד במה שאין בטל המקח, וביאר החזו''א - תמורה סי' ל''ד סק''ד - דודאי שורש דין חזרה ביותר משתות הוא משום 'שנפש המתאנה סולדת מטעות גדולה ואינו רוצה בקיום המקח', אלא שאילו לא היה כלל מקום להפסד אין כאן טעות כלל, ורק משום שיש הפסד כשעבר זמן שיראה וכו' נחשב לטעות גדולה, ואחרי שנחשב לטעות אין חפץ במקח גם אם לא ירויח מידי מביטול המקח, אלא עצם זה שיש בו טעות גדולה גורמת לו שאינו רוצה בקיום המקח, וכ''ה בלשון הר''ן 'דכיון דנתאנה כ"כ ואילו היה שוהה יותר מכדי שיראה לתגר היה נפסד לגמרי לא ניחא לי' בהדיא אלא רוצה הוא שיבטל מקחו לגמרי כיון **שחישב** להפסידו כ"כ'.

ט. ואכתי צ''ב בשיטת התוס' בדף נ''ו ב' דס''ל דהמקח בטל, ובדף נ''ז א' תי' כנ''ל, ולדבריהם צ''ב מדוע הוי מקח טעות, הא יכול להשלים, ולכא' מוכח בתוס' כשיטת הרמ''ה שאין בטל המקח מדין מקח טעות, אלא שלא חל כלל המקח.

י. אולי י''ל דס''ל לתוס' בדף נ''ז א' דאילו לא היה הפסד לא היה זה מקח טעות רק משום שחייב להשיב אונאה, אך לא די במה שיכול להשיב והשיב לבסוף, ובאונאה חייב להשיב דמים, אך בטעות בדבר שבמדה אע''פ שחייב להשיב דמים, אינו חייב להשלים את החפצים, ולכן הוי מקח טעות, וא''ת כשלבסוף השלים אמאי לא אמרינן דע''ד כן אינו טעות - כנ''ל כדכתבו כעין זה בתוס' בכתובות - י''ל על פי הנ''ל דאין זה טעות משום שמפסיד אלא כיון שחישב להפסידו הרי זה טעות, אלא שאם לא היה מקום להפסד אין כאן טעות, וכיון שאינו חייב להשלים יש כאן מקום להפסד, ואע''פ שאינו הפסד ממון, יש כאן הפסד רצונו לקנות כפי המדה שקצצו והלוקח היה חפץ דווקא בשיעור המדה שקצצו כמבואר בתוס' ב''ב דף ק''ד א' ד''ה אלא לאו ש''מ.

יא. עי''ל דלא כתבו התוס' כן אלא לפי הצד בגמ' שיש ביטול מקח בהקדש, ולהך גיסא דין ביטול מקח באונאה יותר משתות אינו מדין אונאה כמבואר ברש''י שם, ולפי הצד הזה הקשו תוס' מאי שנא הדיוט מהקדש והוצרכו לתרץ שבהדיוט יכול להפסיד כשיעבור הזמן בכדי שיראה לתגר או לקרובו, משא''כ בהקדש, אך להלכה שאין גם אונאה ביותר משתות בהקדש, ודין יותר משתות הוא מדין אונאה, אך אינו מקח טעות, י''ל שבמקום שנחשב טעות כטעות בדבר שבמדה, גם במקום שא''א לבא לידי הפסד הוי מקח טעות משום שחישב להפסידו ולהטעתו, ואין הכרח לתי' התוס' שכשאינו יכול לבא לידי הפסד אינו נחשב טעות, ורבא אמר את דינו אליבא דהילכתא שאין אונאה בהקדשות גם ביותר משתות.

נ''מ בין שיטת הרמ''ה לשיטת הריטב''א

א. נח' רעק''א - מהדו"ת סי' נ"א - והבית הלוי - ח''ג סי' ג' - האם במקח טעות יש דין דברים שבלב אינם דברים, רעק''א כתב שכל דין מקח טעות הוא מפרשת תנאים, דהוי כאילו התנה שאם יהיה לו טעות בטל המקח - עי' תוס' כתובות דף מ''ז ב' ד''ה שלא כתב - ולכן יש בו דין דברים שבלב אינם דברים, והבית הלוי כתב שמקח טעות אינו מדין תנאי, אלא דעת בטעות אינה מועלת לקנין, ולכן אף בדברים שבלב חסר בדעת הנצרכת לקנין - וכן הוא לכא' באבני מילואים סי' ל''ט סוף סק''ג - ויש לדון בטעות בדבר שבמדה בדברים שבלב, ולכא' תליה בהנ''ל אם הוא מדין מקח טעות, או שאין כלל דעת לקנין על פחות ממה שקצצו.

ב. יש לעיין היאך הדין בטעות בדבר שבמדה לדעת הראשונים שהמקח בטל, כששניהם התרצו, האם נצרך שוב קנין, ולכא' תליה בהנ''ל, דאם כלל לא היה דעת לקנין, צריך עוד קנין, משא''כ אם אינו אלא מקח טעות יתכן שא''צ עוד קנין.

ג. יש לדון הטעות בדבר שבמדה שאין בו כלל אונאה, כגון שהוזיל גביה, או שאין שער קבוע, אך קצצו מדה זו בכך וכך מעות, אי נימא דלא היה דעת קנין על פחות מהמדה אף בכה''ג לא חל המקח, אך אם חל המקח אלא דהוי מקח טעות, יש מקום לומר דהוי מקח טעות משום שאדם מקפיד אף בפחות משתות, אך אין אדם מקפיד כשאין כלל אונאה, ואף לדברי הר''י מיגאש שהובא להלן י''ל דכל שאין אדם מקפיד אף אם לא ישלים אין נחשב למקח טעות.

ד. מכר לו שדה ונמצא שחלקו היה גזול, לדעת הרמ''ה יש מקום לדון שאין בטל המקח, משום שכל הסיבה שבטל המקח הוא משום שדעתו היתה רק על המדה שקבעו וכשהיה חסר כלל לא היה קנין, משא''כ כשלא היה חסר, והקנין היה על כל מה שפסקו, אלא שנמצא גזול, בזה יש לדון רק מדין מקח שבטל מקצתו בטל כולו - כפי שדן הר''ן בב''ב דף ק''ג ב' - או מדין טעות דאילו היה יודע לא היה קונה, עי' ריטב''א ב''ב דף ק''ג ב' שהביא שיש שכתבו 'דכיון שאין הפחת מחמת חסרון שבגוף הקרקע אלא מחמת נגזל דשקיל ליה לא אמר רבא בזו, שכבר חל המקח על השיעור שאמר לו וכאילו שטפה נהר למקצתה דמי' - ולכא' אין כוונת הריטב''א לדברי הרשב''א, שהרי לדברי הרשב''א אינו טעות אף כשמעיקרא היה חסר ודי שמחזיר לו דמים -.

**בדברי הר''י מיגאש והרמב''ם והרמב''ן והרשב''א שהמקח קיים אף ביותר משתות.**

היה נראה בדברי הר''י מיגאש שיש חיוב על המוכר להשלמת המקח ולכן אינו טעות, ויש לפרש בתרי אנפי, י''ל - אבן האזל פט''ו מהלכ' מכירה ה''א - דהר''י מיגאש מפרש שמכר לו סאה וגמר המכר שנתן לו מעות או בקנין סודר ואח"כ נתן סאה חסרה דחייב להשלים לו, ורק בכה''ג כתב הר''י מיגאש שאינו מקח טעות, משום שבשעת הקנין לא היה טעות, והטעות הוא רק אח''כ כשנתן לו, אך אם קנה בקנין משיכה הוי מקח טעות.

יש שפירשו בנוסח אחר שאע''פ שקנה בקנין משיכה, אפילו הכי י''ל שיש חיוב על המוכר בכל מקח להשלים את המקח דע''י המשיכה חל המקח, ומדיני המקח חייב המוכר להעמיד את המקח, ולכן אינו מקח טעות, משום שחייב להשלים, וכיון שחייב להשלים אין כאן טעות בחלות המקח, ולא דמי לכל אונאה שאינו חייב יותר ממה שקצץ עמו - ורק מחמת חידוש התורה חייב בהשבת אונאה כמבואר בדברי הגר''ח, ולכן ביותר משתות שהמקח מחייב את כל הדמים הרי זה מקח טעות.

א. בדברי הר''י מיגאש נראה שבדבר שבמדה יותר משתות אינו כאונאה יותר משתות משום שבאונאה יותר משתות היה טעות בפסיקה, משא''כ בדבר שבמדה לא היה טעות כלל בפסיקה, אלא שהיה טעות במה שאח''כ נתן לו, וכל שאין טעות בפסיקה אין כאן דין מקח טעות, אלא ישלים והמקח קיים.

ב. והיה נראה שלא נח' הר''י מיגאש והריטב''א בדף ק''ה ב' בדין, אלא דהריטב''א העמיד את דברי רבא באופן שמונח כאן המקח לפנינו, ואמר לו המוכר שמוכרו לו בכך וכך דמים, ומדתו כך וכך, והיה טעות במדה, ולא היה דעת המוכר למכור לו אלא את המונח לפניהם, וא''כ היה כאן טעות בגוף המקח, והר''י מיגאש העמיד את דברי רבא באופן שלא דברו על הנמצא לפניהם, אלא קצצו שיתן לו המוכר כך וכך, וכשנתן לו היה טעות, ובזה אין טעות בגוף הפסיקה.

ג. ולכא' חילוק זה מבואר בדברי הר''ח שהובא בריטב''א דף ק''ד א' וז''ל 'ועוד תירץ הר"ח ז"ל דכל שמדדו תחילה ואח"כ לקח ונמצא טעות בהא אמר רבא שחוזר ובטל מקח לגמרי, והיינו לישנא דכל דבר שבמדה, אבל כשהסכימו קודם שימדדו ליכא קפידא כולי האי ויגבה דמים, ואינו נכון', וכן לכא' חילק היד רמ''ה בדף צ' א', וכן חילק המאירי להדיא בקידושין דף מ''ב ב' דבאופן שקצצו תחילה המקח קיים, ובאופן שכתב הריטב''א המקח בטל, ואולי גם הראב''ד בהשגותיו בריש פט''ו מהלכ' מכירה התכווין לחילוק זה עי''ש.

ד. אולם לכא' א''א לומר כן, שהרי הר''י מיגאש כתב כן בדברי הגמ' בדף צ' א' שהוסיפו על המידות, ובזה הרי החמרין היו סבורים שקצצו במדה קטנה, והקונה היה סבור שקצץ במדה גדולה, וא''כ היה טעות בעיקר הפסיקה - כמבואר בדברי הגר''ח - וע''כ דס''ל להר''י מיגאש דבכל גוונא אין בטל המקח - וכפי שנראה בדברי הרמ''ה והמאירי דהר''י מיגאש איירי בכ''ג, אלא שחלקו עליו באופן שלא קצצו תחילה -.

ה. וכן לכא' מוכח דאין כוונת הר''י מיגאש שהמוכר חייב להשלים, שהרי המוכר היה סבור שקצץ כפי המדה הקטנה וכיצד שייך לומר שיהיה חייב להשלים.

ו. וכן לכא' מוכח בדברי הרשב''א שהביא את הר''י מיגאש ופירש שאף כשאינו יכול להשלים אין בטל המקח, אלא יחזיר דמים, ומפורש בדבריו שהבין בדברי הר''י מיגאש שאין הטעם שלא בטל המקח משום שחייב להשלים.

ז. הגר''ח בפט''ו מהלכ' מכירה כתב דאע''פ שכתב הרמב''ם שהמקח קיים וישלים, בדברי הגמ' מודה הרמב''ם דהמקח בטל משום ששניהם טעו בפסיקה, ולא אמר הרמב''ם אלא רק כשהמוכר לא טעה, ובזה אמרינן דדעת המוכר לקצוץ כפי דעת הלוקח אם הלוקח יגלה שאינהו - עי' בדברי הגר''ח שם שהקשה בכל אונאה מדוע אינו טעות בדבר שבמדה מצד המאנה, ומבואר בדבריו שלא הקשה כן אלא כשהמוכר שוגג, וע''כ משום דכשהוא מזיד יודע הוא שיתכן ויתגלה שאינהו ודעתו למכור אף על פי כן - ולדבריו קשה מהו הוכחת הגמ' מדברי רבא דאיירי באופן שלא בטל המקח, להוסיפו על המידות דבטל המקח עי' מה שיישב הגר''ח.

ח. ובדברי הר''י מיגאש מפורש שגם בדברי הגמ' בב''ב דף צ' א' לא בטל המקח, אע''פ ששניהם טעו בפסיקה, ואולי ביאור דבריו הוא דאע''פ שטעו בפסיקה לא בטל המקח כששניהם רוצים לקיים את המקח, מכיון שעל עצם המקח היה דעת קונה ומקנה, ולכן אע''פ שקציצת הדמים בטילה, לא בטל המקח, ויהיה חייב תמורה כפי שויו, וכמו מוכר שמכר בלא פסיקה שחייב כדמיו, ויש מקום לומר כן רק משום שבכל מקח יש דבר הנקנה, ודמי המקח הוא תשלום על המקח כמבואר בריש הזהב, ולכן י''ל שהיה דעת על המקח, ודמי המקח אינם גוף המקח, ולכן יש כאן מקח אך בחליפין שוה בשוה ונתן לו חיטים בעבור לקנות מדה כך וכך שעורים, ואיגלאי שלא היה בביתו כפי שאמר, מכיון שלא קנה כמדת השעורים שקבעו, אין כאן כלל חליפין.

ח. ובדעת הריטב''א י''ל דאע''פ שאין המקח בטל ע''י ביטול הפסיקה, אכתי המקח בטל מדין מקח טעות, דהמוכר גמר בדעתו רק משום שהיה סבור שיקבל כפי שקצץ, וכן להפך, אך דעת הר''י מיגאש שאם ישלים אין כאן טעות, דאילו היה יודע בשעת המקח שישלים היה קונה.

יש לפרש בדברי הר''י מיגאש דאע''פ שאינו חייב להשלים לא בטל המקח

א. יש לפרש בדברי הר''י מיגאש דאע''פ שאינו חייב להשלים לא בטל המקח ומש''כ הר''י מיגאש 'דהוה ליה כמאן דאית ליה גבי חבריה מנה וטעה ויהב ליה מנה טפי דינר או בציר דינר דאית ליה מן דינא למשקל מיניה ההוא דינר דטעה ביה גביה' כוונתו דהלוקח אינו מחשיבו לטעות אלא מחשיבו כאילו יש לו וכו', וכן נראה בלשון הר''ן בדף ק''ג ב' שכתב 'שכיון שהשלים הרי יש לו ללוקח כל מה שנתכוון לקנות' משמע שתלוי במה שהשלים ולא במה שחייב להשלים.

ב. אך צ''ב בדברי הר''י מיגאש שכתב 'דליכא טעות בדמים כיון דעיקר זביני לית בהו טעותא' וצ''ע הרי בהוסיפו על המידות יש טעות בדמים וכן טעות בעיקר זביני.

ג. אולי כוונת הר''י מיגאש הוא דאע''פ שיש כאן טעות במקח ובדמים, לא דמי לכל אונאה, משום דבכל אונאה קצצו שלא כפי ערך הדבר, וחל הפסיקה, ועמד המוכר בפסיקה אלא שפסק בטעות, ונמצא שהמאנה הטעה את המתאנה, משא''כ בטעות בדבר שבמדה, מכיון שאמר לו שמוכר לו ק' בעד ק' פרוטות, ולא הטעהו בזה, אלא למעשה היה כאן רק צ', הלוקח מחשיבו רק לנסיון לגוזלו ולא לתת לו כפי שקצץ, ולא מחשיבו לטעות בגוף הפסיקה - אע''פ שחל וחייב צ' תמורת ק' אגוזים - ובכל אונאה לא שייך לומר כן, משום שלא אמר המוכר שיתן לו יותר, ואין ללוקח טענה שיעמוד בדיבורו ויתן לו כפי שאמר, ולכן הלוקח מחשיבו לטעות בגוף הפסיקה, וזה כוונת הר''י מיגאש שבאונאה הטעהו בגוף המקח, משא''כ בטעות במדה הוי כאילו הטעהו רק בפועל, ולא הטעהו בגוף המקח.

ד. ובאופן שגם המוכר טעה, אע''פ שוודאי שיכול המוכר לבטל את המקח משום שבטל הפסיקה וע''ד כן לא מכר - והתבאר שאף בלאו הכי בידו שלא להשלים ובטל המקח, ואין חייב להשלים - כשחפץ בקיום המקח בידו לקיים את המקח כפי שהבין הקונה, וע''ד כן אין טעות מצד שניהם.

ה. ואולי י''ל דס''ל להר''י מיגאש שדעת הקונה הוא לקנות ק' בק', ועל צ' כלל לא היה דעתו לקנות, וכדברי היד רמ''ה, אלא מכיון שלא חל, מהאי טעמא גופא אינו טעות, וחל אם בסוף השלים לו, דעל דעת שישלים לו ניחא ליה שיחול גם על צ', וכל קפידתו אינו אלא שלבסוף יקבל ק', ואולי רק משום כן חלק הר''י מיגאש על סברת הריטב''א, אך אילו היה חל היה זה טעות כדברי הריטב''א, והיד רמ''ה נח' ולא ס''ל הכי ואין דעתו לקנות אלא ק', ולא צ' וישלים לו אח''כ, והריטב''א ס''ל דדעתו לקנות מה שמונח כאן, ונמצא שהוטעה ואף בפחות משתות הוי מקח טעות, אולם מהא דדימה הר''י מיגאש לחוב שיש לו ביד חבירו וכו' משמע כהאופן הראשון.

ו. לפי''ז היה נראה שרק באופן שקצצו ק' בעד ק' פרוטות אין בטל המקח, משום שלא טעה המתאנה בפסיקה, משום שאין יכול לחול כפי שפסקו מכיון שאין כאן כפי השיעור שפסקו, ואילו לא ישלים לו בטל המקח מחמת שלא נתן לו מכפי שקצצו, וכיון שלעולם לא יחול על צ' בלא שישלים לו אינו נחשב טעות, אך אם בא לקנות המונח לפניו, ואומר לו המוכר שמוכרו בק' ורק דרך אגב הזכיר בין הדברים שיש כאן ק', בזה י''ל שלא חסר בדעת הקונה, ולא קנה דווקא ק' בעד ק', ורק שייך לומר שאילו היה סבור שיש כאן צ' לא היה קונה והו''ל מקח טעות בגוף המקח, וניסה לאנותו ושיחול מקח שלא כפי ערכו.

נ''מ בין הצדדים

א. לפי האופן הראשון המקח קיים ואין המוכר יכול לחזור בו, לפי האופן השני הקונה אין יכול לחזור בו, אך המוכר יכול לחזור ואינו חייב להשלים ובטל המקח, ולדעת הרשב''א יתכן שאין בטל המקח בכל גוונא, והמעות היתרים הם כפקדון בידו.

ב. כשלא השלים, לפי האופן הראשון יש לדון שכיון שחייב להשלים אין המקח בטל, משא''כ לפי האופן השני ודאי שבטל המקח.

ג. ברש''י מבואר דכל הסיבה שמוחל בפחות משתות הוא משום שא''א לצמצם, ובמדה שאפשר לצמצם אינו מוחל, ובר''י מיגאש מוכח שאין הטעם משום כן, מהא דכתב דפחות משתות ויותר משתות דינם שוה שאינו מוחל ואינו טעות, ולפי האופן הראשון הטעם משום שחייב להעמיד את המקח, וכל כה''ג אין סיבה למחילה, וכמו שבכל חוב אין מוחל עד שישיב לו את כל חובו, ולפי האופן השני צ''ל שכיון שהלוקח קצץ ק' עבור ק' אין סיבה למחילה, ורק כשקצץ יותר מערכו בדיעבד מוחל על פחות משתות.

ד. הרמב''ם כתב דבטעות במדה וכו' חוזר לעולם, וביאר הסמ''ע סי' רל''ב סק''ג 'דשאני הכא דטעותו ידועה, ודומה לחזרת הגזילה דאין לה זמן' ולדעת הר''י מיגאש יש מקום לומר דמאותו טעם שאין מחילה פחות משתות, אין מחילה גם אחרי שיעור וכו', דכלל אין מקום למחילה בכה''ג, ואולי תלוי בב' הדרכים.

**בדברי הרשב''א**

א. הרשב''א ב''ב דף ק''ג ב' כתב דאין המקח בטל אפי' כשאין לו להשלים, אלא יחזיר לו דמים והמקח קיים, וכתב 'דכל לוקח ומוכר אפי' במקח אחד **לאו בדוקא** הם מעמידין דבריהם אלא לפי מדה או לפי משקל ולפי מנין'.

ב. יש מקום בדברי הרשב''א שכיון שאינו מקפיד אין זה טעות, אלא הוי כאונאה שחייב להחזיר מה שאינהו, ואף בפחות משתות אינו מוחל כמשו''כ רש''י דרק בדמים שא''א לצמצם מוחל.

ג. אך מהא דכתב הרשב''א דאף בקרקעות הדין כן ע''כ דאין השבת הדמים מדי אונאה, אך אכתי י''ל דכיון שאפשר לצמצם הרי הוא מקפיד אף בדמים ועל הצד שלא יחזיר לו את ההפרש הרי זה מקח טעות.

ד. אך אולי כוונת הרשב''א דכיון שאינו מקפיד מעיקרא אין כוונתם לקצוץ בדווקא, אלא קצצו שמה שיתן לו ישלם לפי המחיר של מידה, ולא חל הקציצה על יותר משויו, ולפי''ז הטעם שאינו מוחל אינו כרש''י שא''א לצמצם, אלא אדרבא גם במדה אין הדרך לצמצם, אלא שכיון שאין הדרך לצמצם לא שילם לו יותר משויו, ועי' לשון רעק''א בגליון שו''ע ריש סי' רל''ב 'אבל דעת הרשב"א והר"י מיגש דאף בא"א להשלים קנה ומחזיר הטעות **דיש קנין לחצאין'**.

ה. יש לדון כיצד הדין בהוזיל גביה, וכשחסר לא אינהו במעות כלל, הם חייב להחזיר לו, ולכא' תליא בהנ''ל, ועי' בדברי הר''ן בב''ב דף ק''ג ב' שכתב בשם הרשב''א **'**דכי אמר רבא כל דבר שבמדה אפי' פחות מכדי אונאה חוזר, לאו בטול מקח קאמר, אלא **אונאה חוזרת**, ושתות ופחות משתות ויתר משתות כלן שוין בדבר זה שבכולן המקח קיים **והאונאה חוזרת'**.

**בענין אונאה פחות משתות**

א. כתב רש''י בקידושין דף מ''ב ב' 'פחות משתות מחיל אינש דהתם אין כל אדם יכול לצמצם הדמים אבל טועה במדה טעות הוא ואדעתא דהכי לא עביד'.

ב. וא''ת הרי גם בכל אונאה פחות משתות איירי אף היכא דהמוכר ידע וכוונתו לאנותו, ולא שייך כה''ג לומר דכיון שא''א לצמצם הרי הוא מוחל, וצ''ל דכיון שא''א לצמצם אין דרך בנ''א להקפיד, ואחרי שאין דרך בנ''א להקפיד בכל גוונא אינו מקפיד, משום שמעיקרא יודע שיתכן ויש בו קצת אונאה, וכיון שבא ע''ד כן, מוחל בכל גוונא.

ג. יש לחקור בדברי רש''י שכיון שא''א לצמצם בדמים מוחל, האם בשתות אפשר לצמצם, או שבשתות אע''פ שא''א לצמצם אין אדם מוחל, וכעין זה יש לחקור להפך מדוע בפחות משתות מוחל משום שא''א לצמצם, או שבפחות משתות בהדרך למחול, וברש''י מבואר שאין דרך למחול אילו היה אפשר לצמצם.

ד. הרא''ש דן אם יש איסור בפחות משתות, ודן שאין איסור 'דלפעמים הלוקח חפץ במקח זה ומוסיף עליו דמים יותר מכדי שויו ופעמים שהמוכר מזלזל בשומתו בממכרו לפי שאין חפץ זה ערב עליו או שהוא דחוק למעות הלכך עד שתות הוי בכלל דמי מקח ואין כאן שם אונאה כלל' וצ''ב מדוע השיעור שתות, הרי אם הלוקח חפץ במקח יקנה אף ביותר משתות, עוד צ''ב היאך מהני מה שיש אדם שחפץ במקח, לגבי אדם שאינו חפץ במקח ביותר משויו, ויש לפרש דודאי שורש ענין פחות משתות הוא שדרכם של בנ''א למחול בפחות משתות, אלא שאע''פ שדרך בנ''א למחול, אילו לא היה משתנה השער ע''י שיש לוקח חפץ במקח וכו' ויש מוכר שחפץ למכור וכו', א''כ היה שער קבוע, ולעולם כל שינוי מהשער הוא בגדר אונאה - ויש לדון אם משום שכיש שער קבוע אין דעת אדם למחול, או מכיון שא''א לצמצם דרכם למחול - ורק משום שיש שינויים לכן בשיעור שדרך בנ''א למחול בדיעבד, אין כאן שם אונאה, אך בשיעור שאין דרך בנ''א למחול א''א לומר שאין כאן שם אונאה.