62 לאו שבכללות
קטגוריות: ש_ס / מ מנחות / מנחות - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים

יום ועש"ק מקץ נר ז' דחנוכה תשס"ד

**ביאור שיטות הראשונים בעניני לאו שבכללות**

א] פסחים דמ"א., אמר רבא אכל נא לוקה ב', מבושל לוקה ב', נא ומבושל לוקה ג', אביי אמר אין לוקין על לאו שבכללות, איכא דאמרי תרתי הוא דלא לקי חדא מיהת לקי, ואיכא דאמרי חדא נמי לא לקי דלא מייחד לאוי' כלאו דחסימה, אמר רבא אכל זג לוקה ב', חרצן לוקה ב', זג וחרצן לוקה ג', אביי אמר אין לוקין על לאו שבכללות, איכא דאמרי תרתי הוא דלא לקי חדא מיהת לקי, איכא דאמרי חדא נמי לא לקי דלא מייחד לאוי' כלאו דחסימה, ע"כ הסוגיא.

והנה בכ"ד מצינו סתמא דגמ' דאין לוקין על לאו שבכללות, והם לעי' בפסחים דכ"ד., דאין לוקין על לאו דלא יאכל כי קודש הם, כל שבקודש פסול בא הכתוב ליתן ל"ת על אכילתו, משום דהוי לאו שבכללות, ובסנהדרין דס"ג. דאין לוקין על לאו דלא תאכלו על הדם משום דהוי לאו שבכללות, ואמרי' שם עוד, דאין לוקין על לאו דלא תעבדם דהוי לאו שבכללות.

והנה בהנך דוכתי לא נתפרש בגמ' דהוא תלוי בפלוגתא דרבא ואביי, וצ"ב הטעם בזה , דכיון דבהנך לאוין מודו כו"ע דאין לוקין על לאו שבכללות, א"כ מ"ט הכא נחלקו בזה רבא ואביי, ואף לאביי, הרי לחד לישנא לוקין על לאו שבכללות, ואך תרתי הוא דלא לקי.

והנה אמנם בד' הרמב"ם בסהמ"צ שורש התשיעי מפורש, דמההיא דסנהדרין דאמרי' דאין לוקין על לאו שבכללות, הוי מקור לפסוק דלא כמ"ד הכא שלוקה ג', עיי"ש, אך בד' ש"ר מבו' דההיא דסנהדרין לא תליא בפלוגתת רבא ואביי, ומצינו כמה טעמים בדבר.

ב] **א'**, התוס' בסנהדרין דס"ג. ד"ה על כולם אינו לוקה, ז"ל, אפי' למ"ד בס"פ כל שעה דלקי אנא ואמבושל משום כי אם צלי אש ואזג וחרצן משום כל אשר יעשה מגפן, הנהו מפרשי טפי מקרא דלא תעבדם דלא מפרש קרא דאיירי במגפף ומנשק, עכ"ל, וכ"ה בתוס' הרא"ש שם.

ונ' בביאור דבריהם, דס"ל דיסוד הא דאין לוקין על לאו שבכללות, דבפשוטו הוא משום דל"ה דומיא דלאו דחסימה,??? הוא משום דבעי' שיהא מפורש האיסור בקרא, וכל שאין האיסור מפורש בקרא, אין לוקין עליו, משום דל"ה דומיא דלאו דחסימה, וזהו שחילקו התוס', דלמ"ד דלוקין על לאו דכי אם צלי אש ועל לאו דמכל אשר יעשה מגפן היין, הוא משום דהתם הוי מפורש טפי, ומשא"כ בלאו דלא תעבדם שאינו מפורש אין לוקין עליו, והטעם דהתם הוי מפורש טפי, היינו כפי הנראה, משום דכי אם צלי אש, פירושו הוא נא ומבושל, וה"נ במכל אשר יעשה מגפן היין, ומשא"כ בלא תעבדם, דמתפרש בפשוטו על עבודה כדרכה, אך דמאם אינו ענין ילפי' דקאי על שלא כדכה, הרי דזה ל"ח מפורש בקרא, וע"כ אין לוקין עליו.

והנה לפמש"כ התוס', מת' היטב הא דמודו כו"ע דאין לוקין על לאו דלא תאכלו על הדם, דהתם הרי כולל הלאו ענינים שונים, וודאי דאין הלאו מפורש, ומעיקרא לא הקשו התוס' אההיא דלא תאכלו על הדם, דמהתם פשיטא דלק"מ, שהרי אי"ז מפורש כלל, ולא הק' התוס' רק אההיא דלא תעבדם, שהרי ג"כ מפורש בקרא לאסור כל העבודות, וע"ז הוא שתירצו דהתם ל"ח כמפורש, וכמש"נ לעי' הטעם בזה.

ולפ"ז י"ל גם בהא דמודו כו"ע דאין לוקין על לאו דכל שבקדש פסול, די"ל דהתם הואיל ואין מפורשין הפסולין בקרא, ולא ידעי' מה הן הפסול רק מכח קראי אחריני, ל"ח דהלאו מפורש, וע"כ אין לוקין עליו, ול"ד לכי אם צלי אש ומכל אשר יעשה מגפן היין דה"ז כמפורש לאסור נא ומבושל וכמפורש לאסור זג וחרצן, ולפ"ז י"ל, דמה"ט על נותר שפיר לוקין מכח הלאו דלא יאכל כי קודש הם, דנותר הרי מפורש הוא בהך קרא גופי', וע"כ לאסור נותר הוי הלאו מפורש, ודמי שפיר ללאו דחסימה.

ויל"פ עוד בזה לדעת התוס', דהא דמודו כו"ע דאין לוקין על לאו דכל שבקדש פסול, הוא כמש"כ הראב"ן בסוף סי' ??, דהוא משום דלא כתיב בקרא לא יאכל קדש פסול, דאם הי' כתוב כן, הוי חשוב לאו מפורש, שהרי פירשה התורה לאסור אכילת פסול, ומקראי אחריני ידעי' מה הן הפסולין, אלא כתיב לא יאכל כי קדש הם, ומכח דרשא הוא דמוקמי' לקרא לאסור כל שפסולו בקדש, וע"כ הוא דחשיב לאו שבכללות.

והנה מל' התוס' נ', דמ"ד דפליג וס"ל דאף אין לוקין על לאו דכי אם צלי אש ומכל אשר יעשה מגפן היין, הוא משום דס"ל דאף לאוין אלו אינן מפורשין להדיא, וע"כ אף אינהו ל"ד ללאו דחסימה.

וכדרך זו נ' להדיא בל' התוס' בחולין דק"ב:, ד"ה אכל אבר מן החי ובשר מן החי לר' יוחנן חייב ב', ז"ל, ואע"ג דאין לוקין על לאו שבכללות, ה"מ היכא דלא מפרש בקרא, כגון אל תאכלו כי אם צלי אשר ומכל אשר יעשה מגפן היין, אבל ובשר בשדה טריפה דמפרשינן בשר וטריפה, לא חשיב לי' לאו שבכללות, כמו נא ומבושל וחרצן וזג דמפרשי בקרא ולקי לכו"ע, וכגון אלמנה וגרושה דלקי לכו"ע, עכ"ל, וכ"ה בתוס' הרא"ש שם, ונ' להדיא מדבריהם, דאף הא דלאביי אין לוקין על לאו דכי אם צלי אש ודמכל אשר יעשה מגפן היין, הוא משום דס"ל דאף התם חשיב דאי"ז מפורש בקרא, וע"כ הוי זה לאו שבכללות, אך כל דמפורש האיסור בקרא אי"ז לאו שבכללות, דהא דאין לוקין על לאו שבכללות לאו היינו משום שהלאו כולל כמה איסורין, אלא היינו משום שמכח שכולל כמה איסורין אין האיסור מפורש בקרא, וע"כ הוא דל"ד ללאו דחסימה.

והנה בל' התוס' בתירוצם מבו', דכל משה"ק הוי רק למ"ד דאין לוקין על לאו דכי אם צלי אש ודמכל אשר יעשה מגפן היין, אך למ"ד דלוקין על הנך לאוי, מעיקרא ל"ה קשיא להו כלל ונ' ללמוד מזה, דס"ל כדבריהם בסנהדרין, דטעמא דמ"ד דלוקין עליהן, הוא משום דחשיב דהאיסור מפורש בקרא, וע"כ לדידי' ל"ק כלל, דכ"ה דלוקין על הנך לאוי כיון דמפורש האיסור בקרא, כ"ש דלוקין על בשר מן החי ומן הטריפה שמפורשין בקרא, ולא הקשו התוס' אההיא דבשר מן החי ובשר מן הטריפה, רק למ"ד דאין לוקין על הנך לאוין, אשר בע"כ דס"ל דאף דמפורש האיסור בקרא אין לוקין עליו, וא"כ מ"ט לוקין על בשר מן החי ובשר מן הטריפה, (וזהו שתירצו דאף לדידי' כל מה שאין לוקין, הוא רק משום דל"ח האיסור מפורש), אך אי נימא דטעמא דמ"ד דלוקין על הנך לאוי הוא משום דהוי הכל ענין א', ואי"ז כלל לאו הכולל כמה איסורין, א"כ הרי ל"ש פלוגתייהו כלל בההיא דבשר מן החי ובשר מן הטריפה, דהוו ב' איסורין חלוקין, והי' להם להתוס' להקשות לכו"ע, וז"ב.

והנה התוס' בחולין שם ד"ה לרבי יוחנן, כתבו דהא דלר"י אינו לוקה אלא א', הוא משום דמחד קרא נפקי, ואע"ג דאנא ואמבושל לוקה ב', שאני התם דכתיב בוי"ו ובשל דקאי אאל תאכלו, והכא נמי אי הוה כתיב בשדה וטרפה לא תאכלו הי' לוקה ב' לר' יוחנן משום בשר מן החי ובשר מן הטריפה, עכ"ל, ועיי"ש בראש יוסף שעמד על דבריהם, דממ"נ אם חשוב לאו שבכללות כיון דלא כתיב ו', א"כ הדרא קו' התוס' בד"ה אכל, דלהך לישנא דמפרש בפסחים דאינו חייב כלל, אמאי חייב אחת על טריפה או אבשר מן החי, ואי כיון דמפורש בקרא ל"ח לאו שבכללות, א"כ לילקי תרתי, וכתב דצ"ל דלענין חדא מיהא לקי ל"ה לאו שבכללות כיון דכל א' מפורש בקרא, אבל לענין דלילקי תרתי לא, ודוחק, עכ"ד.

אך לפי המבו' בד' התוס', נ' דיל"ב בזה דלא סתרי הדברים זל"ז כלל, דכד דייני' ללקות ב', דבעי' לזה שיהא לאו מיוחד על כל איסור, הרי דכיון דלא כתיב ו', הוי זה לאו א' על תרוייהו, וע"כ אינו לוקה אלא א', אך משא"כ כד דייני' אם הוי זה לאו שבכללות, הרי לא תלי זה כלל אם הוי זה לאו א' או ב' לאוין, אלא ה"ז תלוי אם הוא מפורש בקרא או לא, ובזה שפיר כתבו התוס' דכיון דמפורש איסורן בקרא, ל"ח לאו שבכללות, וז"ב.

ג] ז"ל הרמב"ן בסהמ"צ שורש התשיעי,