כלים פ_כ מ_ה
קטגוריות: ש_ס / נא כלים / כלים עניינים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / כלים ב_מ

**כלים פ"כ מ"ה**

א] **קבעו ולא בנה עליו וכו' טמא,** הרמב"ם בפיהמ"ש ובפכ"ו מכלים ה"א פירש דקבעו היינו במסמרים ובתוי"ט כתב בדעתו דקביעות שלא במסמרים ל"ה קביעות לטהרו, ובחזו"א סימן כ"ה סקכ"א כתב דמסמרים שכתב הר"מ ל"ד, אלא כל קביעות חזקה ובריאה היינו מסמריו.

וכתב הרמב"ם בפיהמ"ש דהא דאין הקביעות בכותל מטהרתו, הוא כדינא דלעיל מ"ד דאע"פ שקבעה בכותל טמאה, וכמו שפירש הרמב"ם שם דאתיא כרבנן דס"ל דדף של נחתומין שקבעו בכותל טמא.

ב] והנה לקמן פכ"ב מ"ד תנן דכסא שקבעו בעריבה ב"ה מטהרין, ובפי' הראב"ד פ"ק דעדיות מי"א הק' דמ"ש מהא דתנן הכא דקבעו ולא בנה עליו טמא וקבעו ולא נתן עליו את המעזיבה טמא, אלמא בקביעות בלחוד לא פרחה טומאה מינייהו, ועד"ז קשיא מהא דמפץ שנתנו ע"ג הקורות וקערה שקבעה כדרך קבלתה דטמאין, ובתוי"ט שם כתב דהי' לו להקשות גם מהא דתנן לעיל מ"ג דכסא שקבעו בקלונס וכסא שקבעו בקורת בית הבד טמאין, אלמא בקביעות בלחוד לא פרחה טומאה מינייהו, וצ"ב דבכסא שקבעו בכלונס, מה מקום יש לטהרו, הרי אף אם אם עשה כסא מן הכלונס עצמו, תנן התם דטמא, ובחזו"א סימן כ"ו סק"י הוסיף להקשות מהא דתנן לעיל מ"ד דעשאה אבוס לבהמה אע"פ שקבעה בכותל טמאה, ומהא דתנן לעיל פט"ו מ"ב דדף של נחתומין שקבעו בכותל טמא, ובתוספתא עדיות פ"ב ה"א ופ"ג ה"א תניא דהוא אף שקבעו במסמר, ומהא דתניא בשבת דנ"ח: דזוג של בהמה שקבעו בדלת אע"פ שקבעו במסמר טמא.

והראב"ד שם כתב לישב, ז"ל, התם משום דבדוכתייהו נמי לישיבה ולשכיבה קיימי, אלא משום דמחבר להו לבנין קא מטהרינן להו, ומש"ה עד דקבעי להו ובני עלייהו לא חשבינן להו כבנין, אבל הכא הא קא מבטל להו מישיבה לגמרי הלכך בקביעות לחוד מטהרינן להו לב"ה, עכ"ל, ועיי"ש שהוכיח כן מהא דתנן לקמן מ"ו בסדין שעשאו וילון דמאימתי היא טהרתו ר"ע אומר משיקבע, ועמש"נ בזה להלן מ"ו ?, ובחזו"א שם הוסיף לפרש, דכל דמבטל להו מישיבה לגמרי, דמי להא דתנן בקערה שקבעה בשידה דאם קבעה שלא כדרך קבלתה טהורה, וה"נ הא דתנן הכא דקבעו ולא בנה עליו טהור, הוא דוקא בשקבעו כדרך קבלתו, וכדתניא בתוספתא שהביא הר"ש, וד' המשנ"א שכתב לא כן, צ"ע.

ג] והנה בל' הראב"ד משמע, דלעולם קביעות בלחוד חשיבא כשינוי מעשה לטהר, וכ"ה גם בד' הראב"ד בהשגות ספי"א מכלים, דקביעות במסמר חשיבא כשינוי מעשה לטהר, עיי"ש, ואך דל"מ לטהר בשינוי מעשה אלא היכא דמבטל לי' מישיבה, וע"כ הגם דאם לא קבעו אינו עולה מטומאתו במחשבה בעלמא, מ"מ כל שקבעו וקעביד שינוי מעשה ה"ה עולה מטומאתו, ומשא"כ הכא דבדוכתייהו נמי לישיבה ולשכיבה קיימי ואינו מבטל אותו ממלאכתו, הרי דאף דקבעו וקעביד שינוי מעשה אינו עולה מטומאתו, ורק אם קבעו ובנה עליו הוא דמטהרינן לי', משום דעי"ז חשבינן לי' כחלק מן הבנין ואין תורת כלי עליו כלל.

אמנם קשיא לפ"ז מהא דתניא בשבת דנ"ח: דזוג של בהמה שקבעו בדלת אע"פ שקבעו במסמר טמא שכל הכלים וכו' ואינם עולין מטומאתן אלא בשינוי מעשה, והנה הרי מבו' דאם עביד שינוי מעשה ה"ה טהור, ולפ"ד הראב"ד נ' דהיינו משום דכשקבעו בדלת כבר אינו משמש למלאכת הבהמה כלל, וע"כ מהני שינוי מעשה לטהרו, אך א"כ תיקשי דמ"ט לא סגי בקביעות במסמר לטהרו, הרי קביעות במסמר חשיבא כשינוי מעשה.

ד] אך הנה בד' התוי"ט לקמן שם מבו' דמפרש בד' הראב"ד, דלעולם בכל גווני מהני שינוי מעשה לטהרו, ואך דהיכא דמבטל להו מישיבה לגמרי ע"י קביעותו בעריבה, הו"ל הקביעות כשינוי מעשה, ומשא"כ הכא דבדוכתייהו נמי לישיבה ולשכיבה קיימי, לא חשיבא הקביעות כשינוי מעשה, ולפ"ז י"ל דבזוג של בהמה שקבעו בדלת כיון שעדיין הוא משמש לקול, לא חשיב הקביעות כשינוי מעשה, וע"כ אינו עולה מטומאתו עד שיעשה בו שינוי מעשה גמור.

ולפ"ד התוי"ט מתישב תי' הראב"ד גם לפ"ד הרמב"ם שכתב בספי"א מכלים דבכל הכלים שקבעם בכותל ושינה את מעשיהן אינם מקבלין טומאה, והרי דגם בכלי שחיברו לקרקע מהני שינוי מעשה לטהרו, והיינו משום דכל שחיברו לקרקע הו"ל משמש עם הקרקע, וכל הא דאינו עולה מטומאתו הוא משום דינא דאין הכלים עולין מטומאתן אלא בשינוי מעשה, וע"כ כל דעביד שינוי מעשה, ה"ה עולה מטומאתו, ובע"כ דהא דתנן הכא דקבעו ולא בנה עליו טמא, הוא משום דקביעות לחוד לא חשיב כשינוי מעשה, ול"ד לכסא שקבעו בעריבה דחשיב כשינוי מעשה, משום דהתם מבטל לי' מישיבה לגמרי, וע"כ הוי הקביעות כשינוי מעשה, ועיי"ש בתוי"ט שכתב כן בדעת הרמב"ם.[[1]](#footnote-2)

ה] אמנם הנה בחזו"א סימן כ"ו סקי"א הוכיח מד' הרמב"ם בפיהמ"ש לקמן שם, דאיירי בשהוא עשוי לישיבה כשהוא מחובר לעריבה, וע"כ מטמא שמאי אף כשהי' הכסא מעצם העריבה, והא דמטהרי ב"ה הוא משום שאין תשמישו נאות ובטלה דעתו, ועיי"ש שכתב דלפ"ז א"א לישב לדעתו כד' הראב"ד דהא דחשיבא הקביעות כשינוי מעשה, הוא משום דמבטל להו מישיבה, שהרי איירי שהוא משמש לישיבה כשהוא מחובר, ובעכצ"ל דהא דמטהרי ב"ה, הוא בדעביד שינוי מעשה, ועיי"ש מש"כ עוד בזה.

ולכאו' צ"ל כן גם לדעת התוס' בשבת דנ"ח. והרי"ד בתשו' סימן ט"ז שנקטו דכללא הוא בכל דוכתא דקביעות במסמר לא חשיב כשינוי מעשה, ואף היכא דמבטל לי' ממלאכתו ע"י קביעתו, ובתשו' הרי"ד שם מבו' שהטעם בזה הוא משום דאי"ז שינוי מעשה בגופו, ע"כ דהא דמטהרי ב"ה בכסא שקבעו בעריבה, איירי בדעביד שינוי מעשה. ?ועמש"נ בענין זה להלן מ"ו?.

ו] והנה בחזו"א שם סק"י כתב לישב עוד לעיקר קו' הראב"ד, שהרי מצינו בכ"ד דגם קביעות במסמר חשיב כשינוי מעשה, אף שעדיין הוא משמש למלאכתו, וכדלהלן, ובע"כ דאין כל הענינים שוים, וכ"כ גם בסימן כ"ה סקכ"א, ועי' עוד בדבריו בסימן י"ח סקי"א וסימן י"ט סק"ו וסימן כ"ג סקכ"א.

ובאמת קשיא כן ע"ד התוס' והרי"ד שנקטו דבכל דוכתי לא חשיב קביעות במסמר כשינוי מעשה אף היכא דמבטל לי' ממלאכתו, וכן נקט בנובי"ת יו"ד סימן קל"ז, וקשיא טובא מכ"ד דמצינו דקביעות במסמר חשיבא כשינוי מעשה, והם חדא בתוספתא שהביא הר"ש במשנתינו דמפץ שהי' טמא ועשאו לקורות טמא עד שיקבענו במסמר, וכ"ה גם בתוספתא שהביא הר"ש לעיל פ"ז מ"ב דכסא שהי' טמא ועשאו דכון טמא עד שיקבענו במסמר, וכ"ה בתוספתא שהביא הר"ש לעיל פי"ד מ"ג דמגירה שהיתה טמאה ועשה לחור הדלת טמאה עד שיקבענה במסמר, וכ"ה בתוספתא שהביא הר"ש לקמן פ"ל מ"ב דתמחוי שהי' טמא ועשאו אסקפלריא טמא עד שיקבענו במסמר, ובתוספתא שהביא הר"ש באהלות פ"ו מ"ז דתיבה שהיתה טמאה ועשאה פרדסקין טמאה עד שיקבענה במסמר, וכבר עמד בזה בחזו"א סימן י"ט סק"ו ע"ד הנוב"י.

ז] ונ' לישב, שהרי בכל הני דוכתי מבו' דל"ב קביעות במסמר אלא בשהי' טמא, ול"ד לשאר דוכתי דאף קודם שנטמא אינו עולה מידי טומאתו אלא בשינוי מעשה, ואיך שיהי' הטעם בזה, הרי מ"מ כיון דעיקר תורת כלי בטל מיני' אף בלא שינוי מעשה, ול"ב לשינוי מעשה אלא לטהרו מטומאתו, י"ל דלזה סגי בקביעות במסמר, ויתכן דהיינו, דהא דבהני דוכתי אף שאינו מקב"ט מ"מ אינו נטהר מטומאתו, הוא משום שאי"ז קביעות גמורה והוא עתיד להחזירו, ולזה שפיר סגי בקביעות במסמר, שכבר אינו עתיד להחזירו, ול"ד לשאר דוכתי דאף קודם שנטמא אינו עולה מידי טומאתו אלא בשינוי מעשה ובלא שינוי מעשה עדיין יש עליו תורת כלי, ובזה לא סגי בקביעות במסמר לטהרו, עד שיעשה שינוי מעשה גמור.

ולפ"ז נמצא דאדרבה, מהא דלא מצינו בתוספתא דמהני קביעות במסמר לטהר אלא בהני דוכתי, נ' כד' התוס' והרי"ד, דבכל מקום דבעינן שינוי מעשה להעלותו מידי קבלת טומאתו, ל"מ קביעות במסמר, ורק בהני דוכתי דל"ב שינוי מעשה להעלותו מידי קבלת טומאתו, ע"כ אף כשהי' טמא ה"ה עולה מטומאתו אם קבעו במסמר.?ועמש"נ עוד בזה לעיל פי"ד מ"ג?

ח] **בנה עליו ולא קבעו טמא קבעו ובנה עליו טהור,** הר"ש והרא"ש פירשו דבנה עליו ולא קבעו, הוא כמו שבונים כיפה ע"ג נסרים ואח"כ מסירין אותו, ומ' דזהו הטעם דאינו נטהר במה שבנה עליו, משום שבידו להסירו אח"כ, ולפ"ז הרי לכאו' מה"ט הוא דאם קבעו ובנה עליו טהור, דעיקר טהרתו היא מכח מה שבנה עליו דזה חשיב כשינוי מעשה לטהרו, ואך דכל שלא קבעו עדיין יש בידו להסירו, ומשא"כ כשקבעו וכבר אין בידו להסירו, מהני מה שבנה עליו לטהרו, וכ"נ להדיא בד' הר"ש לגבי מפץ.

ט] ולד' הראב"ד שהבאנו לעיל סק"ב דהא דל"מ הכא קביעות לחוד לטהר, הוא משום דבדוכתייהו נמי לישיבה ולשכיבה קיימי, הרי לכאו' מה"ט אם קבעו ובנה עליו, שפיר מהני הקביעות לטהרו, שהרי כיון שבנה עליו כבר לא קאי לישיבה ולשכיבה, ושפיר מהניא הקביעות לטהרו.

אך יש לפקפק בזה, דכיון שקבעו תחילה ואח"כ בנה עליו, הרי נמצא דבשעת הקביעות, עדיין הי' עומד לשכיבה וישיבה, ולא חשיבא הקביעות כשינוי מעשה לטהרו, וא"כ אף אח"כ שבנה עליו, אי"ז שינוי מעשה בגופו, וי"ל דל"מ זה לטהרו.

ובאמת בד' הראב"ד שם מבו' דהא דקבעו ובנה עליו טהור, אי"ז משום דכה"ג חשיב כשינוי מעשה, אלא הוא משום דעי"ז הו"ל כבנין, ומה"ט הוא דבעינן קבעו ובנה עליו, דרק עי"ז הוא דהו"ל כבנין, וכ"ה בל' הרמב"ם בפיהמ"ש, דכל שקבעו ובנה עליו וה"ה מחובר בין ב' כותלים, הפך להיות מכלל הכותל וחלק מחלקיו ואינו מטמא, ומ' מזה דהא דמטהרינן בשקבעו ובנה עליו, אי"ז מדינא דשינוי מעשה, אלא הוא משום דעי"ז הוא מתבטל לכותל ובטל תורת כלי מיני'.

י] והנה בתשו' מהר"ם פדוואה סימן ל"א כתב בדין נסרים שקבעום בקרקע המרחץ, ז"ל, ועוד נראה לומר שהנסרים אלו הנתונים למטה על קורות ומים צפים עליהם חשובים כקבעו בכותל ובנו עליו כי המים שעולים עליהן הם כבנין עליהם שהמים הם דבר קבוע והם שקועין תחתיהן ואינן נראין א"כ אפי' היו כבר כלים מדאורייתא אפילו הכי היו בטלים עתה, עכ"ל, ובט"ז סימן קצ"ח סקל"א נחלק עליו וס"ל דאין הנסרים נטהרין בקביעותן במרחץ, דהו"ל כצינור שחקקו ולבסוף קבעו שפוסל את המקוה, ובגל' מבעל עבוה"ג ובסד"ט שם ובחי' הר"א גריידיץ תמהו ע"ז, שהרי המהר"ם פדוואה כתב דהו"ל כקבעו ובנה עליו, ומאי קשיא לי' להט"ז מצינור שחקקו ולבסוף קבעו, ודבריו מחודשים, דגם מים הצפין עליו חשיב כבנה עליו, וצ"ע בזה.

יא] **קערה שקבעה בשידה תיבה ומגדל וכו' שלא כדרך קבלתה טהורה,** בפשוטו הטעם בזה הוא למש"כ הראב"ד בפ"ק דעדיות, דהא דקביעות לחודה ל"ה כשינוי מעשה לטהר, הוא משום דבדוכתייהו נמי קיימי למלאכתן, וע"כ כל שקבעה שלא כדרך קבלתה שאינה עומדת למלאכה, מהני קביעות גרידא לטהרה, וכ"ה בחזו"א סימן כ"ה סקכ"א דבקבעה שלא כדרך קבלתה דהו"ל ביטול הכלי, חשיב כשינוי מעשה.

אך לדעת התוס' בשבת דנ"ח: והרי"ד בתשו' סימן ט"ז דלעולם ל"מ קביעות במסמרים לטהר, אף היכא שאינו ראוי למלאכתו, צ"ע דמ"ט אם קבעה שלא כדרך קבלתה טהורה, והרי"ד שם כתב דכל היכא דתני קבעה סתם, הוא קביעות במסמרים בלא שינוי מעשה, וצ"ל דהכא שאני, דע"י שקבעה בשידה תיבה ומגדל, הו"ל חלק מן השידה והתיבה והמגדל, וע"כ היא נטהרת ול"ב בזה שינוי מעשה לטהר, או דכה"ג חשיב הקביעות כשינוי מעשה, וכל מש"כ התוס' והרי"ד דל"מ קביעות במסמרים לטהר, הוא רק היכא דאף אחר הקביעות עדיין הוא משמש בפנ"ע, וצ"ע בזה.

יב] הרמב"ם בפ"ה מכלים ה"ט, ז"ל, כתב ואם קבעה בדופן שהרי אינה מקבלת עד שמטים שידה על צידה ה"ז מכלל השידה וטהורה, עכ"ל, ובכס"מ שם כתב בשם המהר"י קורקוס, דהא דהויא מכלל השידה וטהורה, הוא דוקא בשידה טהורה כגון שהיא באה במדה, וכ"כ התוי"ט ללמוד מד' הרמב"ם.

ובמשנ"א פירש הטעם בזה, לפמש"כ הרמב"ם שם ובפיהמ"ש דאף בקבעה שלא כדרך קבלתה עדיין היא מקבלת ע"י הטי', וע"כ אי"ז שינוי מעשה המבטלה מתורת כלי קיבול, ורק כשחיברה לשידה תיבה ומגדל טהורין הוא דאמרינן, דכל דהוי שלא כדרך קבלתה ואינה ראוי' כ"כ למלאכתה, ה"ה בטלה לשידה ונטהרת מטומאתה, וזה כדינא דקבעו ובנה עליו טמא, שכתב הרמב"ם דהוא משום שהפך להיות מכלל הכותל וחלק מחלקיו ואינו מתטמא, וה"נ כל שקבעה בכלי טהור שלא כדרך קבלתה, הויא מכלל הכלי הטהור, ואינה מתטמאת.

אמנם במי"ט נקט, דמודה הרמב"ם דאם היתה טמאה וחיברה לשידה שאינה באה במידה שלא כדרך קבלתה, ה"ה נטהרת מטומאתה, דחשיבא ככלי אחר, וכל מה שהצריך הרמב"ם שתהא השידה טהורה, הוא לקבל טומאה מכאן ולהבא, דבשידה שאינה באה במידה, מקבלת אף הקערה טומאה מכח חיבורה לשידה, וכ"כ בסד"ט.

יג] **שם בר"ש, תניא בתוספתא כסא שקבעו בבנין ובנה עליו כדרך ישיבתו טמא שלא כדרך ישיבתו טהור,** מדתני בסיפא דבקבעו אפי' כדרך ישיבתו טהור, יש ללמוד דהא דתני ברישא קבעו בבנין, לאו היינו קביעות במסמר, אלא היינו שנתנו בבנין, וגיר' הגר"א שנתנו בבנין.

ובחזו"א סימן כ"ה סקכ"ב עמד בזה, שהרי הא דבנה עליו ולא קבעו טמא, מבו' בד הר"ש דהוא משום דעתיד ליטלו בגמר הבנין, וא"כ מ"ט אם בנה עליו שלא כדרך ישיבתו טמא, אך בחס"ד פירש, דכל הא דבנתנו דרך ישיבתו טמא, הוא משום דגלי דעתי' דלא ביטלו להניחו שם עולמית וע"כ שמו עליו, ומשא"כ שלא בדרך ישיבתו גלי דעתי' דאדעתא לבטולי' התם נתנו, הלכך אע"ג דלא קבעו במסמר טהור, עכ"ד.

?] **שם, ב' ארוכות וכו',** נ' דהא דקמ"ל הכא לדינא דהמטה, אף דכבר תנן לעיל דאם נשברו ב' ארוכות המטה טהורה ואם נשברה ארוכה אחת המטה טמאה, קמ"ל הכא דאף שלא נשברו הארוכות אלא שקבען בבנין, הו"ל כנשברו, דהמטה טהורה, ויל"פ הטעם בזה או משום דכשקבען ואינו עתיד להחזירן הו"ל כנשברו, או דכיון דפרחה טומאתן מהן לגמרי, ליכא טומאה על חצי מטה, ורק כשהן קיימים חשיב דהטומאה היא על כל המטה, אף שבפועל פרקי המטה טהורין, ודו"ק

ויש להוסיף, דהא דארוכות המטה נטהרות בקביעות לחוד בלא בנה עליו, הוא משום דארוכות לעולם חשיבי כשלא כדרך קבלתו, שהרי אינם ראויים למלאכתם בעודם בכותל?

יד] **שם, מפץ שעשאו לקורות אע"פ שמשתמש בו טהור, הי' טמא ועשאו לקורות טמא וכו',** בזר זהב נראה דמפרש, דעשאו לקורות היינו שעשאו מתחילה לצורך הקורות, והי' טמא ועשאו לקורות היינו שעשאו מתחילה לשכיבה, וכן פירשו בסד"ט ובחזו"א סימן כ"ה סקכ"ב.

אמנם הנה הר"ש הק' ע"ז, דבכולהו אחריני לא מפליג וצריך טעם, ונ' מדבריו כמש"כ המי"ט והסד"ט והחזו"א דמפרש דהא דתניא הי' טמא ועשאו לקורות, הוא רק בשכבר נטמא ואח"כ עשאו לקורות, אך כל שעשאו לקורות קודם שנטמא, ה"ה עולה מידי קבלת טומאתו אף בלא קביעות, ולכאו' זה כמו שדן הר"ש לעיל פ"ז מ"ב דבטומאת מדרס ה"ה עולה מראיות טומאתו בלא שינוי מעשה, משום שאומרין לו עמוד ונעשה מלאכתנו, וזהו דקשיא לי' דמ"ט לא מפליג בכולהו, אך לפי' זה דעשאו לקורות היינו שעשאו מתחילה לצורך הקורות, ניחא הא דלא מפליג הכי אלא במפץ, דפעמים שעושין אותו מתחילתו לקורות, ומשא"כ בכסא ובמטה.

ובמי"ט כתב לישב קו' הר"ש, דשאני מפץ דאף דעשאו לשכיבה אין בזה רק מחשבה מיוחדת לשכיבה, שהרי ראוי הוא גם לשאר דברים אשר אין בענינם דין קבלת טומאה, וע"כ מהני בו מעשה כ"ד לבטל ממנו דין קבלת טומאה, ומשא"כ בכופת ומטה וקערה וכסא דעיקר מעשיהן הוא לתשמיש דמכחו הם מקבלין טומאה, אינם עולין מידי קבלת טומאה אלא בשינוי מעשה גמור.

?יש מקום לישב קו' הר"ש, דכסא וארוכה י"ל דחשיבי ככלי ליטמאות טומאת מת, ואפשר דחשיבי כמשמשי אדם ומשמשיו, אך מפץ כל טומאתו היא מכח מדרס, ולמדרס ל"ב שנוי מעשה, כמש"כ הר"ש לעיל פ"ז מ"ב והרי"ד בתשו' ט"ז, ועמש"נ להלן מ"ו?.

טו] **בד"א מלמטה אבל מלמעלה קבעו ולא נתן עליו המעזיבה וכו' טמא,** הר"ש פירש דלמטה הוא על הקורות שמשימין לבית ולעלי' ולמעלה הוא על קורות הגג, ולא נתפרש טעם הא דאם קבעו למטה ה"ה טהור אף שלא בנה עליו, ומ"ש מקבעו למעלה שאינו טהור אלא בשבנה עליו, ועמד ע"ז בחזו"א סימן כ"ה סקכ"ב.

והנה אמנם למש"נ לעיל אות ז' בדעת התוס' והרי"ד דהא דבשנתנו למטה סגי בקביעות במסמר לטהרו, הוא משום דבנתנו למטה קודם שנטמא ה"ה עולה מידי טומאתו אף בלא שקבעו, וע"כ גם כשנתנו אחר שנטמא, סגי בקביעות במסמר לטהרו, ולפ"ז ניחא דע"כ בנתנו למעלה דאף קודם שנטמא אינו עולה מידי טומאתו אלא בשינוי מעשה, לא סגי בקביעות במסמר לטהרו, אלא דאכתי צ"ב הא גופא, דמ"ש נתנו למטה דל"ב שינוי מעשה להעלותו מידי קבלת טומאה, מנתנו למעלה דאינו עולה מידי קבלת טומאה אלא בשינוי מעשה, וצ"ע.

אמנם בביאור הגר"א לתוספתא פירש דמלמטה היינו שנתנו תחת הקורות, ולפ"ז ניחא, דכל שנתנו תחת הקורות הו"ל כבנה עליו, וכל שקבעו שם הו"ל כקבעו ובנה עליו דטהור.

1. ובתוי"ט שם הביא מש"כ בכס"מ פכ"ה מכלים ה"ח לישב לדעת הרמב"ם, דבכסא שקבעו בעריבה נמי הכסא טמא, ולא אמרו ב"ה מטהרים אלא לענין שאינו חיבור לה שאם נטמאת העריבה לא נטמא הכסא, עכ"ד, ועיי"ש בתוי"ט שתמה ע"ז, דבד' הרמב"ם בפיהמ"ש לקמן שם מפורש דאף הכסא עצמו אינו נטמא מדרס, ועיי"ש מש"כ עוד בזה, ועי' עוד באו"ש בהל' כלים שם מש"כ בדעת הרמב"ם בדרך מחודשת. [↑](#footnote-ref-2)