ה - מבוי שאין ברחבו ד_ טפחים
קטגוריות: ש_ס / יג עירובין / עירובין - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / עירובי חצירות - חוברת / עירובין ב / שיעורים עירובין פ_ק

**בדין מבוי שאין ברחבו ד"ט**

**א**

א] **עירובין ה' א',** אמר אביי מנא אמינא לה דאמר רב אין מבוי ניתר בלחי וקורה עד שיהו בתים וחצרות פתוחין לתוכו, ואי בארבעה היכי משכח"ל, וכי תימא דפתח לה בדופן האמצעי, והא"ר נחמן וכו' כל שארכו יתר על רחבו.

**ופירש"י,** ז"ל, ארכו יתר על רחבו הוי מבוי וניתר בלחי וקורה וכו', וכיון דאמרת ארכו ארבעה כשר, הרי רחבו ד' חסר משהו, ואין שם שיעור פתח וכו', עכ"ל, ומבו' בד' רש"י, דלר' יוסף הוי משך המבוי ד"ט מצומצמות ורחבו הוי ד"ט חסר משהו.

**אמנם** הנה התוס' שם כתבו, ז"ל, אע"ג דד' דקאמר רב יוסף היינו דאיכא משהו טפי, דהמבוי אם אינו רוחב ד' א"צ לחי כדרב אחלי לקמן, ואי ל"ה טפי משהו הוי ארכו כרחבו וכו', עכ"ל, וכ"כ התוס' לעיל ג' ב' ד"ה כמ"ד בארבעה.

**ובדעת** רש"י שכתב דרוחב המבוי הוי ד"ט חסר משהו, כתב בחי' אהעו"ז דבע"כ דס"ל דאביי ורב יוסף ס"ל דלא קי"ל כרב אחלי, ואף מבוי שרחבו פחות מד"ט צריך לחי וקורה, עיי"ש בדבריו.

ב] **אמנם** צ"ע בזה, דהנה בחי' הרשב"א לקמן י"ג א' כתב, ז"ל, וכתב הראב"ד ז"ל נראה לי כי פליגי תנאי בדרב אחלי כגון שהמבוי רחב מבפנים ומתקצר והולך עד שהפתח פחות מד"ט, אבל אם הי' כותלו קצר מד"ט דברי הכל מקו"פ הוא וא"צ כלום, ע"כ, ונראין דבריו, עכ"ל, וכ"כ הריטב"א והר"ן והמאירי שם.

**והריטב"א** והר"ן בסוגיין כתבו לפ"ז, דבע"כ דמשך המבוי לרב יוסף הוי טפי מד"ט מצומצמות, משום דבעינן שיהא ארכו יתר על רחבו, וכל שאין רחבו ד"ט, א"צ תיקון, אף למאן דפליג על רב אחלי.

**וצ"ע** לפ"ז במש"כ רש"י דרוחב המבוי הוי ד"ט חסר משהו, דאף דנימא דלא קי"ל כרב אחלי, הרי מ"מ בעינן שיהא רוחב המבוי עצמו ד"ט, דאל"כ הו"ל מקו"פ וא"צ תיקון כלל.[[1]](#footnote-2)

?שוב העירוני די"ל עפמש"נ במק"א דשיעור שוחקות ועצבות הוא בודאי, וממילא דכיון שיש בו ד"ט עצבות כבר אי"ז מקו"פ וגם מתקיים בזה דינא דרב אחלאי, ומ"מ לא סגי בזה לשיעור אורך מבוי ולשיעור פתח דבעינן בין החצירות למבוי, ודו"ק?.

ג] **ועד"ז** צ"ע גם בהא דמשני לדעת רב יוסף דמשכח"ל שיהיו בתים וחצירות פתוחין לתוכו בדפתח להו בקרן זוית, והמהרש"א עמד בזה, דבכה"ג הרי נמצא דאין רוחב המבוי ד' אלא בתחילת המבוי, וכן האורך לא יהא ד' אלא באמצע המבוי, וכתב דאין לחוש.

**וקשיא** דאף דנימא דמשום דינא דמשך מבוי ד"ט, סגי במה דבאמצע המבוי יש בו ד', מ"מ הרי כל שאין בו דע"ד הן ואלכסונן הו"ל מקו"פ וא"צ תיקון כלל, ועמד ע"ז החזו"א בסימן ע"ג סק"ח, עיי"ש.[[2]](#footnote-3)

**ב**

ד] **והנה** בעיקר ד' רש"י דרוחב המבוי הוי ד"ט חסר משהו, בפשוטו הי' נראה דפליג ע"ד הראב"ד וס"ל דלמאן דפליג על רב אחלי צריך המבוי תיקון אף כשאין רחבו ד"ט.

**וצ"ל** לפ"ז דאיסורא דמבוי שאינו מתוקן אינו משום דחשבינן לי' ככרמלית, אלא הוא איסור בפנ"ע, וע"כ אף דבכרמלית קי"ל דאין כרמלית פחותה מד"ט, מ"מ איסורא דמבוי שאינו מתוקן הוא אף בשאין בו ד"ט.[[3]](#footnote-4)

ה] **אך** לכאו' זה נסתר מהא דאמר רבא לקמן ט' א' דבין לחיים נמי מותר, ומדמי לה למקום שאין בו דע"ד דמותר לבני רה"ר ולבני רה"י לכתף עליו, ופירש"י שם דהיינו, דאף אם בין לחיים הוי מקום בפנ"ע, מ"מ כיון שאין בו ד' ה"ה בטל להכא ולהכא ושרי, והרי להדיא דאף דהמקום שבין הלחיים לי"ב לתיקון הלחי, מ"מ כל שאין בו ד"ט הו"ל כמקו"פ ושרי, וא"כ ה"נ הדין נותן דכל שהמבוי עצמו אין רחבו ד"ט, הו"ל כמקו"פ וא"צ לחי וקורה.[[4]](#footnote-5)

**גם** יש להעיר בזה בד' המ"ב בביאוה"ל סימן שס"ג ס"ב ובשעה"צ שם סקצ"א שנקט לעיקר כמש"כ הראב"ד ודעימי' דכל שאין ברוחב המבוי עצמו ד"ט לכו"ע א"צ תיקון, וע"כ אף דבחצר ליכא לדינא דרב אחלי, מ"מ כל שאין ברוחב החצר עצמה ד"ט א"צ תיקון, ולא הביא לד' רש"י המפורשים דל"ב שיהא רוחב המבוי עצמו ד"ט.

**ג**

ו] **והנה** בחזו"א סימן ע"ג סק"ז כתב, דכל הא דמבוי שאין ברחבו ד"ט א"צ תיקון, הוא רק כשהוא פתוח לרה"ר, אך כל שהוא פתוח לכרמלית, הרי דלפ"מ דקי"ל דאין מקו"פ בכרמלית, אסור לטלטל בו.[[5]](#footnote-6)

**ולפ"ז** י"ל דזהו מש"כ רש"י דרוחב המבוי הוי ד"ט חסר משהו, דאף דכל שאין רחבו ד"ט הוי מקו"פ, מ"מ כל שהוא פתוח לכרמלית הו"ל כמקו"פ בכרמלית ואסור, ושפיר משכח"ל דיהא רוחב המבוי פחות מד"ט ויהא צריך תיקון.

ז] **אך** לכאו' אי"ז מתישב, ומתרי טעמי, חדא, דהנה בפירש"י בשבת ז' א' ד"ה דעד עשרה כתב דמקו"פ בכרמלית יש בו דין מקו"פ, עיי"ש, ובחזו"א סימן ע"ג סק"ד כתב בדעתו, דמה שאמרו לקמן ט' א' בבין הלחיים דאף שהוא פחות מד' מ"מ כל שהוא פתוח לכרמלית מצא מין את מינו וניעור, היינו משום דהתם הוי רחבו ד', אלא שאין ארכו ד', ובזה הוא דאמרינן דה"ה מצטרף לשאר כרמלית ואין כאן כלל שיעור פחות מד', דכיון שלצד כרמלית אין כאן מחיצה בין האי בין הלחיים לשאר כרמלית, א"כ נמשך ארכו לתוך שאר הכרמלית, משא"כ במקום המוקף מחיצות ואין ביניהן ד' ע"כ נשאר בשיעור פחות מד', ואין כאן צירוף שיעור להרחיבו, עכ"ד.

**ולפ"ז** הרי דלרש"י לטעמי' נמצא, דכל שאין המבוי רחב ד"ט והוי מקו"פ, הרי דאף אם הוא פתוח לכרמלית א"צ תיקון, דכל הא דמהני מה שהוא פתוח לכרמלית להצריכו תיקון, הוא רק כשיש ברחבו ד"ט, אלא שאין ארכו ד"ט, וכמש"כ כן החזו"א שם סק"ז, וזהו מש"כ הראב"ד ודעימי' דכל שאין ברוחב המבוי ד"ט א"צ תיקון, ולא חילקו בין פתוח לרה"ר לפתוח לכרמלית, משום דס"ל דיש מקו"פ בכרמלית, והא דבין הלחיים הפתוח לכרמלית אסור, הוא משום דיש ברחבו ד"ט, וכנ"ל, והדר צ"ע במש"כ רש"י הכא דאף דאין רוחב המבוי ד"ט ה"ה צריך תיקון.

ח] **עוד** יש להעיר בזה, דהנה החזו"א שם סק"ו וסק"ז צידד, דלדעת הסוברים דחצר או מבוי שאין ברחבם ד"ט אסורין משום דהוי מקו"פ בכרמלית, ל"מ להו תיקון, דאין איסורם משום חיסרון תיקון ברוח רביעית, אלא משום דהוי מקו"פ בכרמלית, וע"ז ל"מ מידי התיקון ברוח הרביעית, עיי"ש.[[6]](#footnote-7)

**ולפ"ז** הרי דאין לפרש בד' רש"י דהא דרוחב המבוי הוי ד"ט חסר משהו, ולא חשבינן לי' כמקו"פ, הוא משום דאין מקו"פ בכרמלית, דהרי אכתי אינו בכלל מבוי הניתר בלחי וקורה.

**ד**

ט] **ונראה** לישב, דהנה בד' התוס' משמע דמש"כ דלדעת רב יוסף הוי משך מבוי ד"ט ומשהו, כדי שיהא ארכו יתר על רחבו, קאי גם על דינא דחקק, דצריך שיהא משך החקק משך ד"ט ומשהו.

**ובגליון** הגרע"א בד"י בסימן שס"ג סכ"ו צידד, דאין מכוון התוס' דבעינן שיהא אורך החקק יתר על רחבו, דלענין זה מצטרף שאר המבוי, וכמש"כ הריטב"א והר"ן בסוגיין, והא דבעינן שיהא אורך החקק ד"ט ומשהו, הוא משום דבעינן שיהא החקק כשיעור משך מבוי, ושיעור משך מבוי דעלמא הוא ד"ט ומשהו, דבלא"ה אין ארכו יתר על רחבו, עכ"ד.[[7]](#footnote-8)

**ויש** להוסיף בזה, דהרי אמרו בסוגיין דכל הא דסגי לחקוק ד"ט, הוא רק משום דגם במבוי ד"ט משכח"ל שיהיו בתים וחצירות פתוחין לתוכו, אך אם לא משכח"ל שיהיו בתים וחצירות פתוחין לתוכו, ל"ה סגי לחקוק ד"ט, - ומבו' מזה, דאף דבהחקק עצמו ל"ב שיהיו בתים וחצירות פתוחין לתוכו, דאף להסוברים דבעינן שיהא החקק עצמו ארכו יתר על רחבו, מ"מ לדינא דבתים וחצירות פתוחין לתוכו מהני אף כשהן פתוחין בהמשך המבוי, וכמש"כ בגליון הגרע"א שם, מ"מ כיון דבמבוי דעלמא לא סגי בד"ט, משום דבעינן שיהיו בתים וחצירות פתוחין לתוכו, הרי דמכח זה הוי משך מבוי יותר מד"ט, ואף בחקק לא סגי בד"ט, - וה"נ אם במבוי דעלמא בעינן שיהא ד"ט ומשהו, משום דבעינן שיהא ארכו יתר על רחבו, אף בחקק בעינן שיהא ד"ט ומשהו.[[8]](#footnote-9)

י] **אמנם** הנה בחי' הריטב"א כתב, ז"ל, וא"ת אי משום הכשר אורך מבוי בעי ד"ט, היכי סגי לי' שיהא משכו ד"ט, דהא רחבו לכה"פ ד"ט כשיעור רה"י וגם שאין פתח בפחות מד"ט, ואם כן יהא ארכו כרחבו וכו', וי"ל דשאר המבוי אע"פ שהוא נמוך נכנס הוא בשיעורו, וכי אמרינן במבוי דעלמא בארבעה היינו ד"ט שוחקות שהם ד' ומשהו, עכ"ל.

**ומבו'** בד' הריטב"א, דאף דבמבוי דעלמא בעינן שיהא בו ד"ט ומשהו, דאל"כ אין ארכו יתר על רחבו, מ"מ בחקק סגי לחקוק ד"ט, כיון דשאר המבוי נכנס בשיעורו, וחשיב כארכו יתר על רחבו, וצ"ע דמ"ש ממה שאמרו דאם במבוי דעלמא לא סגי בד"ט משום דא"א שיהיו בתים וחצירות פתוחין לתוכו, הוי משך מבוי יתר מד"ט, ואף בחקק לא סגי בד"ט.

יא] **ולכאו'** צ"ל בזה, דמה שאמרו דכל הא דמשך מבוי ד"ט הוא רק אם אפשר שיהיו בתים וחצירות פתוחין לתוכו, הוא משום דכל דאין בתים וחצירות פתוחין לתוכו אין תורת מבוי עליו, וע"כ אם במבוי ד"ט א"א שיהיו בתים וחצירות פתוחין לתוכו, א"א שיהא זה שיעור משך מבוי, שהרי בשיעור זה א"א שיהא עליו תורת מבוי, - אך אם אפשר שיהא עליו תורת מבוי בשיעור זה, ואך דלא יהא מבוי זה צריך תיקון, שפיר מצינו למימר דהוי זה שיעור משך מבוי, דהרי אף מבוי דעלמא חשיב כמבוי בשיעור זה, ומה ד"צ תיקון, אי"ז טעם דנימא דאין בזה שיעור משך מבוי.

**ואשר** ע"כ שפיר אמרינן דשיעור משך מבוי הוא ד"ט, אף דבמבוי דעלמא בעינן שיהא ד"ט ומשהו, דהרי הא דבמבוי דעלמא בעינן ד"ט ומשהו, אי"ז משום דבלא"ה אין תורת מבוי עליו, אלא הוא משום דאם אינו אלא ד"ט והוי רחבו פחות מד"ט א"צ תיקון, משום דהו"ל מקו"פ, וגם אין על פתחו תורת פתח להצריך תיקון, - וכיון דאף כשאינו אלא ד"ט יש עליו תורת מבוי, ע"כ שפיר אמרינן דשיעור משך מבוי הוא ד"ט.[[9]](#footnote-10)

יב] **ולפ"ז** נראה, דזהו מש"כ רש"י דכיון דאורך המבוי הוי ד"ט הוי רחבו ד"ט פחות משהו, דלעולם מודה רש"י דכל דאין ברוחב המבוי ד"ט א"צ תיקון, משום דהוי מקו"פ, וגם משום דינא דרב אחלאי, ואין מבוי צריך תיקון אלא כשרחבו ד"ט, וממילא דאינו ניתר בלחי וקורה אלא כשארכו יותר מד"ט, דבעינן שיהא ארכו יתר על רחבו, אך מ"מ אף כשאין רחבו ד"ט יש עליו תורת מבוי, וע"כ שפיר הוי שיעור משך מבוי בד"ט, אף דנמצא דאין רחבו ד"ט, וא"צ תיקון.

**וניחא** גם הא דמשני דפתח לה בקרן זוית, דאף דבכה"ג אין בהמבוי דע"ד הן ואלכסונן וא"צ תיקון, מ"מ אף בכה"ג יש עליו תורת מבוי, וע"כ שפיר הוי שיעור משך מבוי בד"ט.

יג] **ויש** מקום לפרש כן גם בד' התוס' שכתבו דהא דבעינן שיהא רוחב המבוי ד"ט ומכח זה בעינן שיהא ארכו ד"ט ומשהו הוא משום דינא דרב אחלאי, ולא כתבו דהוא משום דאם אין ברחבו ד"ט הוי מקו"פ, והיינו משום דס"ל דאף דא"צ תיקון משום דהוי מקו"פ, מ"מ יש עליו תורת מבוי, וע"כ אי"ז טעם להצריך שיהא משך המבוי יותר מד"ט.

**ומש"כ** התוס' דכיון דבעינן שיהא רוחב פתח המבוי ד"ט מדינא דרב אחלאי, הוי שיעור משך המבוי ד"ט ומשהו, היינו משום דס"ל דיסוד דינא דרב אחלאי הוא דכל שאין פתח המבוי ד"ט אין תורת מבוי עליו, ונמצא דמבוי שאין ארכו יותר מד"ט אין תורת מבוי עליו, כיון דבע"כ דרחבו הוי פחות מד"ט.

**אך** כמדומה דאין לפרש כן, דאם יסוד דינא דרב אחלאי הוא דכל שאין פתח המבוי ד"ט אין עליו תורת מבוי, הי' בדין דיהא עליו תורת חצר, ויהא צריך ב' פסין, דומיא דמבוי שאין בארכו ד"א דאינו ניתר אלא בב' פסין כחצר, וכמש"כ הרמב"ם בפי"ז משבת ה"ח, ומהא דכשאין פתח המבוי ד"ט א"צ תיקון כלל, יש ללמוד דאף כשאין בפתחו ד"ט תורת מבוי עליו, ואך דכיון דאין בפתחו שיעור פתח, אינו צריך תיקון, - ולפ"ז הרי דממש"כ התוס' דמכח הך דינא הוי שיעור משך מבוי ד"ט ומשהו, יש ללמוד דס"ל דבע"כ דשיעור משך מבוי הוא כשיעור שאפשר שיהא בו דין לחי וקורה, וממילא דאף אם הא דמבוי שאין ברחבו ד"ט א"צ תיקון הוא משום דהוי מקו"פ, ג"כ הוי זה טעם דנימא דשיעור משך מבוי הוא יותר מד"ט, ולפ"ז הדר צ"ע בהא דמשני דפתח לה בקרן זוית, דהרי כיון דאין בו דע"ד הן ואלכסונן א"צ תיקון, וצ"ע בזה.

**ד**

יד] **והנה** נמצא לפמש"נ בדעת רש"י, דליכא שיעור כלל ברוחב המבוי, דאף דאם אין רחבו ד"ט א"צ תיקון, משום דהוי מקו"פ, ומשום דינא דרב אחלאי, מ"מ אף בכה"ג יש עליו תורת מבוי.

**אמנם** הנה המאירי בסוגיין כתב בכ"ד דשיעור רוחב המבוי הוא ד"ט, ומבו' בדבריו, דמכח הא דמבוי דאין ברחבו ד"ט א"צ תיקון, נקבע דשיעור רוחב המבוי הוא ד"ט.

טו] **ובזה** נראה לפרש מש"כ הרי"ף והרמב"ם במבוי שהוא פחות מי' טפחים, דחוקק בו ד' אמות על ד' אמות, והמאירי בסוגיין רמז להעיר בזה, דמ"ט בעינן לחקוק ברוחב המבוי ד' אמות, וממ"נ או דניבעי לחקוק לכל רוחב המבוי, או דיהא סגי לחקוק רוחב ד"ט דהוא שיעור רוחב מבוי, וכן הק' הגאו"י, עיי"ש.

**ולמש"נ** נראה, דהמאירי לטעמי' אזיל דס"ל דשיעור רוחב המבוי הוא ד"ט, וע"כ אי נימא דא"צ לחקוק לכל רוחב המבוי, הדין נותן דסגי לחקוק רוחב ד"ט דהוא שיעור רוחב מבוי, אך בדעת הרי"ף והרמב"ם נראה דס"ל דליכא שיעור כלל ברוחב המבוי, וע"כ כל שבאנו ליתן תורת מבוי על כל המבוי מכח שחקק כשיעור מבוי, ל"מ אלא אם חקק ד' אמות דזהו שיעור מבוי, והיינו דאף דברוחב המבוי ליכא שיעור כלל, היינו משום דיש עליו תורת מבוי מכח שיש בארכו ד"א, ול"ב שיהא שיעור מבוי ברחבו, אך כל שבאנו ליתן תורת מבוי על שאר המבוי מכח מה שחקק כשיעור מבוי, צריך לחקוק ד' אמות, וכבר נת' כן בשיעור ב' סקכ"ג.[[10]](#footnote-11)

טז] **עוד** מצינו כן בדינא דלחי הבולט ד' אמות דנידון משום מבוי, משום דשיעור מבוי הוא ד' אמות, והמאירי בסוגיין עמד בזה, ז"ל, ושמא תאמר ומה לנו בה לארך מבוי, והלא בליטה זו לרוחב המבוי היא ורוחב המבוי הכשרו בד"ט וא"כ אף בליטה ארבעה תהא צריכה לחי אחר, עכ"ל, ועיי"ש מש"כ בזה.

**ופשוט** דד' המאירי הם לטעמי', דס"ל דשיעור רוחב המבוי הוא ד"ט, וע"כ הי' בדין דלחי הבולט לרחבו של מבוי ד"ט, יצא מתורת לחי, אך למש"נ בדעת ש"ר דליכא שיעור כלל ברוחב המבוי, הרי דע"כ אין הלחי יוצא מתורת לחי אלא בד' אמות, דהוא שיעור מבוי, וזה כמש"נ לעיל סוסקי"ד, דאף דברוחב המבוי ל"ב שיעור כלל, היינו משום דיש עליו תורת מבוי מכח הא דיש בארכו ד"א, אך כל שבאנו לדון אם יש על רחבו מצ"ע חשיבות מבוי, בעינן שיהא ברחבו ד"א, וע"כ הוא דכל שיש בלחי ד"א הוא נידון משום מבוי, וכבר כתב עד"ז בחי' אהעו"ז בסוגיין, לדעת הרמב"ם דלא קי"ל כרב אחלאי, וליכא שיעור כלל לרוחב המבוי.

יז] **עוד** מצינו כן, במש"כ הראשונים לקמן ו' א', דהא דפרצה ג' בקרן זוית אינה אוסרת, ולי"ב לדינא דר' אמי ור' אסי, דכל שלא נשתייר פס ד' ל"מ, הוא משום דהקורה מונחת ע"ג הכותל שברוחב המבוי, וכל הא דבעינן שישתייר פס ד', הוא כשהקורה מונחת ע"ג הכותל שבאורך המבוי, דכל שלא נשתייר בו פס ד', נמצא דאין הקורה ע"ג כותל מבוי.

**והנה** בחי' הר"ן שם כתב דכל הא דשרינן מכח הא דהקורה מונחת על הכותל דרוחב המבוי, הוא משום דיש שם פס ד', אך הרשב"א והריטב"א שם לא הזכירו לזה, ומשמע בדבריהם דל"ב לזה, ונת' בשיעור ג' סקל"א דהוא משום דדוקא כשמניח את הקורה ע"ג כותל דאורך מבוי, הוא דאמרינן דלא חשיב ככותל מבוי אלא בשיש בו ד"א כשיעור משך מבוי, ובסוף מבוי סגי בד"ט, אך כל שמניח את הקורה ע"ג כותל דרוחב מבוי, הרי דאף כשאין בו אף ד"ט חשיב שפיר ככותל דכל המבוי.

**ויש** ללמוד לפ"ז מדבריהם, דס"ל כמש"נ בדעת רש"י דליכא שיעור כלל ברוחב המבוי, דאף דכל שאין רחבו ד"ט א"צ תיקון, מ"מ אף בכה"ג יש עליו תורת מבוי, וע"כ הוא דמהני להניח את הקורה ע"ג כותל דרוחב מבוי, אף כשאין בו ד"ט.[[11]](#footnote-12)

**ו**

יח] **והנה** כתב הרמב"ם בפי"ז משבת ה"ט, ז"ל, מבוי שאין ברחבו ג"ט א"צ לא לחי ולא קורה ומותר לטלטל בכולו, עכ"ל, וסתימת דבריו משמע דלפ"מ דס"ל דקי"ל דלא כרב אחלאי, אף ל"ב שיהא ברוחב המבוי עצמו ג"ט, אלא כל שיש ברחבו ג"ט ה"ה צריך לחי וקורה, וכ"ה מבו' בד' הרשב"א בעבוה"ק בית א' פי"ב ה"ע שפירש כן בדעתו, עיי"ש, ועמש"נ להלן סקי"ט ללמוד כן מדבריו שם פי"ד ה"ד.[[12]](#footnote-13)

**וקשיא** דכל דאין ברחבו ד"ט מ"ט הוא צריך תיקון, הרי הו"ל מקו"פ, וכמש"כ הראב"ד וש"ר.

יט] **ובפשוטו** הי' נראה דהרמב"ם לטעמי' אזיל, דהנה כתב הרמב"ם שם פי"ד ה"ו דבור שבכרמלית ה"ה ככרמלית אפילו עמוק ק' אמה אם אין בו ד', והרשב"א בשבת ק' א' תמה ע"ז, דמ"ט ל"ה הבור מקו"פ, ומ"ש מבור שהוא ברה"ר דאם אין בו דע"ד הוי מקו"פ, והכס"מ שם כתב בדעת הרמב"ם דס"ל דאין מקו"פ בכרמלית משום דמצא מין את מינו וניעור, וכ"כ הב"י בסימן שמ"ה סי"ח.

**ולפ"ז** הרי י"ל דמש"כ הרמב"ם דרק כשאין רוחב המבוי ג"ט א"צ לחי וקורה, ומשמע דאם רחבו ג"ט הוא צריך לחי וקורה, ולא שרינן לי' משום מקו"פ, איירי כשהוא פתוח לכרמלית, דאין להתירו משום מקו"פ, דאין מקו"פ בכרמלית.

כ] **אך** קשיא ע"ז, דאם אכן כל שאין ברוחב המבוי עצמו ד"ט הוי מקו"פ, ואסרינן לי' מכח הא דאין מקו"פ בכרמלית, הדין נותן דלא יהא ניתר בלחי וקורה, וכמש"כ החזו"א בסימן ע"ג סק"ו וסק"ז ונת' לעיל סק"ו, ובל' הרמב"ם משמע דכל שיש ברחבו ג"ט ה"ה ניתר בלחי וקורה, וכ"ה להדיא בד' הרשב"א בעבוה"ק שם בדעתו.

כא] **עוד** יש להעיר בזה, דהנה עיקר הך מילתא שנתבאר בדעת הרמב"ם, דאף אם אין ברוחב המבוי עצמו ד"ט ה"ה צריך לחי וקורה, נראה דיש ללמוד כן מד' הרמב"ם בפי"ד משבת ה"ד.

**דהנה** הרמב"ם שם כתב, ז"ל, איזו היא כרמלית תל שיש בו דע"ד וכו' וגבהו מג' ועד י', שהכרמלית וכו' ואינה רחבה פחות מדע"ד, וכן חריץ שיש בו דע"ד וכו', וכן מקום שהוקף בד' מחיצות וכו' וביניהן דע"ד וכו', וכן קרן זוית הסמוכה לרה"ר והוא המקום שמוקף ג' מחיצות והרוח הרביעית רה"ר, כגון מבוי שאין לו לחי או קורה ברוח רביעית, עכ"ל.

**ונראה** להדיא מד' הרמב"ם, דרק בתל ובחריץ ובמקום המוקף ד' מחיצות, הוא דל"ה כרמלית אלא כשיש בהן דע"ד, אך הא דמקום המוקף ג' מחיצות הוי כרמלית, הוא אף כשאין בו דע"ד, דאל"כ מ"ט לא כתב הרמב"ם בזה דיש בו דע"ד, כמש"כ כן בתל ובחריץ ובמקום המוקף ד' מחיצות.[[13]](#footnote-14)

**והנה** דברי הרמב"ם שם קיימי במקום המוקף ג' מחיצות והרוח הרביעית רה"ר, ומבו' לפ"ז דהא דמבוי שאין רחבו ד"ט צריך תיקון ולא שרינן לי' משום מקו"פ, אי"ז רק כשהוא פתוח לכרמלית, ומשום דאין מקו"פ בכרמלית, אלא הוא אף כשהוא פתוח לרה"ר, וצ"ע הטעם בזה.[[14]](#footnote-15)

**ו**

כב] **ונראה** לישב, דהנה במ"ב סימן שמ"ה סקע"א כתב דאף דקי"ל דאין חורין לכרמלית, כ"ז הוא כשגבהן ג', אך בפחות מג', אף שאין בו דע"ד, יש להם דין כרמלית, דחשובין כקרקע הסמוך להן, עכ"ד, וכ"ה מבו' בל' הרשב"א בעבוה"ק בית ג' פ"א המ"ב.[[15]](#footnote-16)

**ולמדנו** מזה, דאף דאין כרמלית פחותה מדע"ד, מ"מ כל שיש בכרמלית עצמה דע"ד, הרי דאף צידי הכרמלית שאין בהן דע"ד, הוו מכלל כרמלית זו, ואי"ז משום דבצירוף הכרמלית הוו הן עצמן דע"ד, שהרי איירי כשאין ד' אף ברחבן, ונמצא דאף שהן פתוחין מצד אחד לכרמלית והכרמלית משלים את ארכן לד', אכתי הוי רחבן פחות מד', ול"ד למקום הגבוה ג' דאינו כרמלית אלא כשיש בו דע"ד, לדעת הסוברים דיש מקו"פ בכרמלית, דהתם כיון דהוא גבוה ג"ט הוי מקום בפנ"ע, ובעינן שיהא בו דע"ד, אך כל שאינו גבוה ג' ול"ה מקום בפנ"ע, ל"ב שיהא בו עצמו דע"ד.

כג] **ולפ"ז** נראה די"ל בדעת הרמב"ם דס"ל, דאף דמדאורייתא מקום שיש בו ג' מחיצות ה"ז מועיל להבדילו מרה"ר, מ"מ אחר שהצריכו חכמים תיקון ברוח רביעית, אין ג' מחיצות מועילין להבדילו מרה"ר, והוי מקום זה בכלל הרה"ר שיש בה דע"ד, הרי דאף דל"ה מקום זה רה"ר, כיון דמדאורייתא מהני ג' מחיצות להבדילו מרה"ר, ורק מדרבנן הוא דאינו מובדל מרה"ר, מ"מ יש תורת כרמלית עליו.[[16]](#footnote-17)

כד] **ובזה** מתפרש גם הא דמהני לחי וקורה להתיר למקום זה, אף אי נימא דאינו רה"י כלל, וכמש"נ לעיל סק"ג בהערה, דהרי כל הא דיש תורת כרמלית עליו אף שאין בו דע"ד, הוא מכח מה שהצריכו חכמים תיקון ברוח רביעית, דהרי מדאורייתא כיון דיש לו ג' מחיצות הוא מובדל מרה"ר, וכל הא דהוא מצורף לרה"ר, הוא מכח מה שהצריכו חכמים תיקון ברוח רביעית, וע"כ כל שעשה לו לחי או קורה, הדר דינא דחשבינן לי' כמקום בפנ"ע, וכיון דאין בו דע"ד הו"ל מקו"פ, ועי' בחזו"א סימן ע"ג סק"ה שכתב עד"ז לדעת אביי לקמן ט' א', דחצר שאין ארכה ד' ופתוח לרה"ר הוי כרמלית, דמ"מ אם עשה לה פסין ה"ה מותרת, עיי"ש.

**ז**

כה] **ועד"ז** נראה לדון גם בדעת רש"י, דהנה לעיל ענף ב' נת' לדון בדעתו, דאף מבוי שאין ברחבו ד"ט הפתוח לכרמלית צריך תיקון, דמצא מין את מינו וניעור, ונת' שם לדחות לזה מתרי טעמי, חדא, דדעת רש"י גופי' בשבת ז' א' דיש מקו"פ בכרמלית, וכתב החזו"א בדעתו, דמה שאמרו לקמן ט' א במקום דאין בארכו ד' הפתוח לכרמלית דמצא מין את מינו וניעור, הוא רק משום דרחבו ד' אלא שאין ארכו ד', ובזה הוא דאמרינן דהוא מצטרף לשאר כרמלית ואין כאן כלל שיעור פחות מד', אך כל שאין ברחבו ד', ל"ה כרמלית, ועוד, דאם הוה אסרינן לי' מכח הא דמצא את מין מינו וניעור, ל"ה מהני בזה תיקון דלחי וקורה, עיי"ש.

**אך** לפמש"נ נראה דיש לקיים לדרך זו, דהנה הגר"ז בקו"א סימן שמ"ה סק"ג כתב בתו"ד בדעת רש"י ודעימי', דהא דיש מקו"פ בכרמלית, ול"ד למקום שאין בו ד' הפתוח לכרמלית דאמרינן דמצא מין את מינו וניעור, הוא משום דשאני היכא דהוא קרקע חלקה דאמרינן מצא מין את מינו וניעור, מהיכא דהוא גבוה ג' שהוא דבר בפנ"ע ואינו בטל לכרמלית, עכ"ד.

**ומשמעות** דבריו דבקרקע חלקה דאמרינן מצא את מין את מינו וניעור והוי כרמלית, הוא אף כשאין ברחבו ד', אף דבכה"ג גם בצירוף הכרמלית לא יהא בו דע"ד, והיינו משום דכל שאינו מובדל מן הכרמלית ברוח רביעית, הו"ל כצידי הכרמלית, דאף דאין בהן דע"ד, הוו מכלל הכרמלית.

**ואמנם** נראה דכ"ז הוא מכח מה שהצריכו חכמים תיקון ברוח רביעית, דמדאורייתא דג' מחיצות מועילין להבדילו מהרשות שהוא פתוח לה, ודאי דל"ה מקום זה מכלל הכרמלית, ואף דל"ה רה"י משום דלי"ב דע"ד, מ"מ אינו מכלל הכרמלית, ורק אחר שהצריכו חכמים תיקון ברוח רביעית, אין ג' מחיצותיו מועילין להבדילו מהכרמלית, והוי מקום זה מכלל הכרמלית, ואף שאין בו עצמו דע"ד, מ"מ הו"ל כרמלית.

**וניחא** לפ"ז הא דמהני לחי וקורה להתיר למקום זה, דכיון דכל הא דיש תורת כרמלית עליו אף שאין בו דע"ד, הוא מכח מה שהצריכו חכמים תיקון ברוח רביעית, וכנ"ל, ע"כ כל שעשה לו לחי או קורה, הדר דינא דחשבינן לי' כמקום בפנ"ע, וכיון דאין בו דע"ד הו"ל מקו"פ.

?שו"ר בס' הבתים שהביא לד' הראב"ד וכתב ע"ז, ז"ל, ויראה לי אפילו כולו פחות מארבעה אינו נחשב למקום פטור, שלא נקרא מקום פטור אלא דבר שהוא גבוה שלשה מן הקרקע, אבל זה שהוא סמוך לר"ה אי"ז אלא כקרן זוית הסמוכה לר"ה שאפילו פחותה מארבעה הרי היא ככרמלית, עכ"ל, וזה כמש"נ לדקדק מד' הרמב"ם דאף קרן זוית שאין בה ד' הויא כרמלית, ומבו' בדבריו דהטעם הוא כמש"נ, משום דאי"ז גבוה ג' ואינו מקום חלוק מרה"ר, והיינו משום דג' מחיצות אין מועילין להבדילו מרה"ר, וע"כ אף דאינו רה"ר, מ"מ אינו מקו"פ, אלא הוי כרמלית.

1. ויש להעיר כן גם בד' התוס', שכתבו דהא דבעינן דיהא רוחב המבוי ד"ט, הוא משום דינא דרב אחלי, ולמש"כ הראב"ד הרי גם למאן דפליג על רב אחלי בעינן שיהא רוחב המבוי עצמו ד"ט, דאל"כ הו"ל מקו"פ, - אך בזה י"ל, דעדיפא להו להתוס' להביא לדינא דרב אחלי שנתפרש להדיא בגמ'. [↑](#footnote-ref-2)
2. ויש להוסיף, דאף אי נימא דהצוה"פ שבפתחים אינו מועיל לחלק למקום זה מכלל הרה"י שסביבותיו והו"ל רה"י גמורה מדאורייתא, מ"מ אכתי הדין נותן דלא יהא צריך תיקון, כיון דהמקום שבאנו להצריכו תיקון הוא פחות מדע"ד, ואין בו שיעור כרמלית, אך שמא משכח"ל בגונא דהחצירות שסביבותיו אינם מתוקנות, ובכה"ג חיילא תורת כרמלית על החצירות והמבוי יחד, ויש בהן דע"ד, אך צ"ע אם בכה"ג מהני לתקן את המבוי בפנ"ע, או דכיון דאין בו דע"ד כשיעור רה"י, ל"מ בו התיקון דלחי וקורה, וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-3)
3. אמנם כ"ז ניחא אי נימא דמדאורייתא הוי המבוי רה"י אף שאין בו ד"ט, משום דאין מקו"פ ברה"י, והיינו דכיון דהמבוי מוקף במחיצות הבתים והחצירות החיצונות, אין מחיצותיו חולקות מקום לעצמן להוציאו מכלל הרה"י, אך הנה בחזו"א סימן ע"ג סוסק"ז כתב דמקו"פ מג' רוחות ברה"י ורוח ד' סמוך לרה"ר הוי מקו"פ, דכיון דהמקו"פ הוא בקצה רה"י, הוא חולק רשות, ואין חלל המחיצות החיצונות אלא עד מחיצות המקו"פ, והלכך הוי כמקו"פ העומד בין רה"י ורה"ר דהוי מקו"פ, עכ"ד, ולפ"ז הרי דמבוי שאין בו ד"ט הוי מדאורייתא מקו"פ, וכ"נ להדיא בל' הריטב"א בסוגיין דכל דאין המבוי רחב ד"ט, אינו רה"י כלל, ולפ"ז נראה דאין לפרש דאף דאין בו דע"ד יש בו לאיסורא דמבוי שאינו מתוקן, דכיון דמדאורייתא הוי מקו"פ, לא עדיף מכל מקו"פ דלא אסרוהו חכמים כשאין בו דע"ד, ולא גרע מבוי המוקף מחיצות מג' רוחות ומרוח רביעית פתוח לרה"ר, ממקו"פ דאין לו מחיצות כלל. [↑](#footnote-ref-4)
4. אמנם יש מקום לומר דד' רש"י הכא דרוחב המבוי הוא פחות מד"ט, הם לאביי לטעמי' דס"ל לקמן שם דבין לחיים אסור אף דהוי כמקו"פ, משום דגזרינן שמא יבא להחליף ולהוציא לרה"ר, וצ"ל לפ"ז דאף רב יוסף ס"ל בזה כאביי, וע"כ הוא דס"ל דמשך מבוי ד"ט, ובע"כ דרחבו הוא פחות מד"ט, ועי' בחזו"א סימן ע"ג סק"ח שדן לפרש כן, ועיי"ש שדחה לזה. [↑](#footnote-ref-5)
5. וצ"ע בד' הבית מאיר בסימן שס"ג ס"א והביאוה"ל שם ס"ב שכתבו דכל שאין המבוי או החצר ד"ט א"צ תיקון, ולא חילקו דכ"ז הוא כשפתוח לרה"ר, אך כל שהוא פתוח לכרמלית, הו"ל כמקו"פ בכרמלית דאסור. [↑](#footnote-ref-6)
6. ובזה י"ל מש"כ הר"ן בסוגיין ולקמן י"ג א' דפלוגתא דתנאי במבוי שאין בפתחו ד', הוא רק כשהמבוי עצמו רחב ד', דאם אינו רחב ד' הו"ל מקו"פ, וצ"ע דהר"ן גופי' בשבת ז' א' הביא פלוגתת הראשונים אם יש מקו"פ בכרמלית, ומ"ט סתם הכא דכל שאין רוחב המבוי ד"ט א"צ תיקון, ולא פירש דכל שהוא פתוח לכרמלית תליא בהפלוגתא אם יש מקו"פ בכרמלית, - ולפ"ד החזו"א י"ל דהוא משום דלכו"ע דינא דמבוי הצריך תיקון הוא רק כשיש ברחבו ד', דאם אין ברחבו ד' הוי מקו"פ, ואף לדעת הסוברים דאין מקו"פ בכרמלית, הרי בכה"ג דינו דהוא אסור ול"מ לו תיקון, ועוד, דגם דינא דרב אחלאי דמבוי שאין בפתחו ד' א"צ תיקון, הוא רק כשיש ברוחב המבוי עצמו ד', דכל שאין ברוחב המבוי עצמו ד' דהוי מקו"פ ואסרינן לי' משום דהוא פתוח לכרמלית, ל"מ ע"ז דינא דרב אחלאי, וכמש"כ החזו"א שם סוסק"ז. [↑](#footnote-ref-7)
7. ויש להעיר, דלפ"ז נמצא דאיכא גוונא דאביי לקולא ורב יוסף לחומרא, והוא במבוי שנפרץ מצידו כלפי ראשו, דלדעת רב יוסף דהא דבעינן שישתייר פס ד' הוא משום דזהו שיעור משך מבוי, ל"מ אלא אם נשתייר פס ד' ומשהו, אך לדעת אביי דשיעור משך מבוי הוא ד"א, והא דסגי שישתייר פס ד"ט, הוא משום דהוי סוף מבוי, סגי במה שנשתייר פס ד"ט מצומצמות. [↑](#footnote-ref-8)
8. ויש להעיר לפ"ד התוס', בהא דקאמר אביי מנא אמינא לה וכו', ומשמע דאתי לסיועי מזה לדידי' דשיעור משך מבוי ד"א, ולכאו' הרי הגם דשמעינן מינה דלא כרב יוסף דשיעור משך מבוי ד"ט, מ"מ מנ"ל דהוא ד"א, הרי י"ל דהוא ד"ט ועוד מעט, כשיעור דבעינן כדי שיהיו בתים וחצירות פתוחין לתוכו, - ולדעת רש"י דלרב יוסף שיעור משך המבוי הוא ד"ט מצומצמות, י"ל דזהו דמייתי אביי, דכיון דבמבוי ד"ט א"א שיהיו בתים וחצירות פתוחין לתוכו, ובע"כ דמשך מבוי הוא יותר מד"ט, הרי דכיון דאפיקתי' מד"ט אוקמי' אד' אמות, ועי' בחי' אהעו"ז בתו"ד שכתב להך מילתא, דאם בעינן טפי מד"ט, יש להצריך ד"א, אך לדעת התוס' דאף לרב יוסף הוי שיעור משך המבוי משהו יותר מד"ט, הרי דאף אם בשיעור זה א"א שיהיו בתים וחצירות פתוחין לתוכו, מ"מ אפשר שיהא שיעור משך המבוי מעט יותר מכך, ומה מייתי אביי מינה דשיעור משך מבוי הוא ד"א.

   ושמעתי לפרש בזה, לפמש"כ בחי' המאירי, ז"ל, אמר אביי מנא אמינא לה, פי' "דאיכא הפרש בין תחילת מבוי וסוף מבוי", דבתחילת מבוי בעינן הכשר אורך ד"א, עכ"ל, ונראה מדבריו דאביי אתי לסייע להא דדחינן להא דסגי במה שנשתייר פס ד', דשאני התם דהוא סוף מבוי, שהרי בתחילת מבוי לא סגי בד"ט דא"א שיהיו בתים וחצירות פתוחין לתוכו, ובע"כ דהא דהתם סגי במה שנשתייר פס ד', הוא משום דהוא סוף מבוי, - ולפ"ז הרי דאף דאכתי יתכן דשיעור משך מבוי הוי ד"ט ועוד מעט, מ"מ כיון דבע"כ שאני תחילת מבוי מסוף מבוי, שפיר י"ל דבתחילת מבוי בעינן ד' אמות. [↑](#footnote-ref-9)
9. אך לכאו' אי"ז מתישב, דהנה בהא דפריך אביי דאי בד' היכי משכח"ל שיהיו בתים וחצירות פתוחין לתוכו, הק' הריטב"א דמאי פריך הרי מבוי דעלמא הוי ד"ט שוחקות, ולפמש"נ צ"ע דמאי קשיא לי', הרי לדעת רב יוסף סגי בחקק במשך ד"ט מצומצמות, וזהו דפריך אביי דאם במבוי דעלמא א"א שיהיו בתים וחצירות פתוחין לתוכו אלא כשיש בו ד"ט שוחקות, א"א שיהא שיעור משך מבוי בד"ט מצומצמות, ואף בחקק לא סגי בזה.

   ואשר ע"כ נראה לפרש בד' הריטב"א, דס"ל דעיקר הא דפריך אביי דבמבוי ד"ט א"א שיהיו בתים וחצירות פתוחין לתוכו, אי"ז משום דא"א שיהא שיעור משך מבוי בשיעור שא"א שיתקיים בו תנאי מבוי, אלא הוא משום דעיקר פלוגתת רב יוסף ואביי היא בהקבלה שהיתה בידם בשיעור משך מבוי דעלמא, וזהו שהוכיח אביי דא"א לומר דאמרו חכמים דשיעור משך מבוי דעלמא הוא ד"ט, שהרי בכה"ג א"א שיהא ניתר בלחי וקורה, וע"כ ודאי דלא זהו השיעור שאמרו חכמים.

   ולפ"ז נראה דזהו מש"כ הריטב"א דבמבוי דעלמא בעינן ד"ט ושוחקות ובחקק סגי בד"ט מצומצמות, שהרי ל"ב כלל לשיעור מבוי שיהא אפשר שיתקיים בו דיני מבוי, ואך דאם בד"ט א"א שיהיו בתים וחצירות פתוחין לתוכו, בע"כ דאי"ז שיעור משך מבוי שאמרו חכמים, אך כיון דבד"ט שוחקות אפשר שיהא בו דין מבוי הצריך תיקון, שפיר י"ל דזהו מה שאמרו חכמים דמשך מבוי דעלמא הוא ד"ט, דהיינו ד"ט שוחקות, כ"ה דיהא ארכו יתר על רחבו, ובחקק דא"צ לזה, סגי בד"ט מצומצמות, - וזהו שהק' הריטב"א, דכיון דגם לדעת רב יוסף מה שאמרו חכמים במבוי דעלמא דשיעורו הוא ד"ט, היינו ד"ט שוחקות, א"כ מאי פריך אביי דהיכי משכח"ל שיהיו בתים וחצירות פתוחין לתוכו. [↑](#footnote-ref-10)
10. ועיי"ש בהערה שנתבאר דלדעת הרמב"ם הוא פשיטא טפי, שהרי דעתו בפי"ז משבת ה"ט דכל שפתח המבוי ג"ט הוא צריך לחי וקורה, והא דכשאין פתחו ג"ט א"צ לחי וקורה, הוא משום דהוי כסתום, ולפ"ז ודאי דליכא שיעור כלל ברוחב המבוי, וכ"ה גם לדעת הרי"ף, למש"כ בס' המאורות לקמן י"ב א' בדעתו דלא קי"ל כרב אחלאי, וכ"כ הב"י בסימן שס"ג והאהעו"ז בסוגיין, וכ"ה מבו' בד' האהעו"ז בסוגיין דלדעת הרמב"ם ליכא שיעור כלל לרוחב המבוי, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-11)
11. וגם בדעת הר"ן דפליג וס"ל דבעינן שיהא בכותל ד"ט, משמע דאי"ז משום דשיעור רוחב המבוי הוא ד"ט, אלא הוא חד דינא עם הא דבאורך המבוי בעינן שישתייר פס ד"ט, - והיינו דאף דברוחב המבוי ליכא שיעור כלל, מ"מ כל דבעינן שיהא על כותל הרוחב תורת כותל מבוי, בעינן שיהא בו ד"ט, ונת' בזה בשיעור ג' שם. [↑](#footnote-ref-12)
12. אך במרכה"מ בפט"ו משבת הי"ד כתב דד' הרמב"ם קיימי כשיש ברוחב המבוי עצמו ד"ט, ואך שאין בפתחו ד"ט, ועי' גם בשעה"צ בסימן שס"ג סקצ"א שנסתפק בזה, וכ"נ גם בד' הגר"א בסימן שמ"ו ס"ג, עיי"ש, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-13)
13. אמנם הנה הרמב"ם בפיהמ"ש בריש שבת כתב, ז"ל, וכן כל מקום שיש לו ג' מחיצות וכו' ורוח רביעית לצד רה"ר ה"ז כרמלית, והוא שיהא שם דע"ד, עכ"ל, ולהדיא דכל שאין רוחב המבוי עצמו ד"ט, ל"ה כרמלית, עכ"פ כשהוא פתוח לרה"ר, ולמש"נ צ"ל דהרמב"ם בהלכותיו חזר בו בדין זה, וס"ל דאף כשאין בו דע"ד ה"ה כרמלית, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-14)
14. ואין לומר דהוא משום דאיסורא דמבוי שאינו מתוקן הוא איסור בפנ"ע, וע"כ אף דבכרמלית קי"ל דאין כרמלית פחותה מד"ט, מ"מ איסורא דמבוי שאינו מתוקן הוא אף בשאין בו ד"ט, וזה ניחא רק אי נימא דמדאורייתא הוי המבוי רה"י, אף כשאין בו דע"ד, עמש"נ בזה לעיל סק"ג בהערה, שהרי להדיא כתב הרמב"ם בפי"ד דמבוי שאינו מתוקן ברוח רביעית הוי כרמלית, ובדבריו שם נראה דל"ב שיהא בו דע"ד וכנ"ל, והרי דאף דאיסורו הוא משום כרמלית, מ"מ ל"ב שיהא בו דע"ד, ולא אמרינן דאין כרמלית פחותה מד'. [↑](#footnote-ref-15)
15. בחזו"א סימן צ"ו סקי"ג עמד בזה, דכל דיש לחור מחיצות אין נפ"מ אם הוא גבוה ג' או לא, ועיי"ש לעיל מינה שעמד כן במש"כ הרמב"ם בפי"ד משבת ה"י והטוש"ע בסימן שמ"ה סי"ג, דחורי רה"ר שאינם גבוהים ג' הוו רה"ר, דכל שיש להם דפנות הם רה"י מה"ת וכרמלית מדרבנן ואף אם תוכן שוה לרה"ר, ועיי"ש שהעמיד לד' הרמב"ם באופן רחוק, ועמד ע"ד הפוסקים שסתמו הדברים, (גם יש להעיר מד' הרשב"א בעבוה"ק בית ג' פ"א (המ"ב) דלכאו' אי"ז מתישב כלל בדבריו, עיי"ש).

    ולכאו' צ"ל בזה, דאיירי בחורין שאין בהן חלל בגובה י', וכנראה דסתם חורים הם כן, וע"כ אין על דפנותיהן תורת מחיצות, דומיא דבית שאין בתוכו י' וקירויו משלימו לי' דאינו רה"י, ובפירש"י בשבת ז' א' פירש דהוא משום דאין לו מחיצות י', והוו מכלל הרשות שהן פתוחין לה.

    אך ד' הרשב"א בעבוה"ק לא נתישבו בזה, דבדבריו בית ג' פ"א (ה"ע) מפורש דהא דבית שאין בתוכו י' אין מטלטלין בו, הוא משום דאינו ראוי לדירה, ופשטות דבריו שם דהוא רק כשהוא יתר על בית סאתים, ולפ"ז הדין נותן דאף אם אין בחורין חלל בגובה י', מ"מ הוו רשות חלוקה לעצמן, ואינם מכלל הרה"ר, וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-16)
16. ונתחדש בזה, דאף דאין תורת כרמלית אלא על המקום שבתוך הג' מחיצות, והוא בפנ"ע אין בו דע"ד, מ"מ כיון דמדרבנן הוי מקום א' עם הרה"ר, וחשיב כמקום שיש בו דע"ד, שפיר מצי חייל תורת כרמלית אף על מקום זה בפנ"ע, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-17)