שיעור ג רב ג
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / אורח חיים / סימן רב - רל ברכות הנהנין

**שיעורי הלכה**

![](data:image/gif;base64...)![](data:image/gif;base64...)

**שיעורים מפי מו"ר**

**הגאון רבי רפאל צבי ובר שליט"א**

**..**

**הלכות ברכות**

**שיעור ג**

**~ סימן רב סעיף ג ~**

**[סעיף ג] גרעיני הפירות אם הם מתוקים מברך עליהם בורא פרי העץ, ואם הם מרים אינו מברך עליהם כלל ואם מתקן ע"י האור מברך עליהם שהכל.**

# הברכה על גרעיני הפרי וקליפות הפרי

בגמרא בברכות (לו, ב) מובא המשנה בעוקצין (פרק ב משנה ג) דקליפי אגוזים והגרעינין חייבין בערלה, וכתבו התוס' שם (ד"ה קליפי) דהקליפין והגרעינין חייבים בערלה משום שהם נחשבים כ'פרי', ומכאן יש ללמוד שעל הגרעינין של גודגדניות ואפרסקין ותפוחין מברכים בורא פרי העץ, וכ"כ הרא"ש (שם סימן ד) והרבינו יונה (שם כה, ב מדפי הרי"ף ד"ה ומדלגבי). אמנם הרשב"א שם חולק דרק לגבי ערלה יש ריבוי מיוחד מהפסוק של 'את הטפל לפריו' לרבות גרעינים שחייבים בערלה, אך בעלמא הגרעינים אינם נחשבים כחלק מן העץ, ולכן אין לברך עליהם בפה"ע.

והנה לשון הרא"ש בברכות שם 'קליפי רמון והנץ שלו או קליפי אגוזים והגרעינין חייבין בערלה משום דהוו שומר ודרשינן את פריו לרבות את הטפל לפריו אבל גרעינין מדחייבין בערלה אלמא פרי נינהו', והמעדני יו"ט (שם אות נ) דקדק בלשון הרא"ש דהא דהקליפות נחשבות כפרי ילפינן מהפסוק של 'את הטפל לפריו', אך גרעינים ילפינן מסברא דחייבים בערלה משום שהם נחשבים כפרי [וע"ע לקמן בסמוך שכעי"ז כתב הט"ז]. ולפי דבריו הגרעינים נחשבים כפרי ממש ומברכים עליהם בפה"ע, אך קליפין דאינם נחשבים כפרי ממש, מרבינן מהפסוק שחייב בערלה אך לא יברך עליו בפה"ע. והמעדני יו"ט הקשה דהרא"ש סותר דבריו דהרא"ש בהלכות ערלה (סימן ז) כתב דגרעינים של ערלה אסורים משום שנאמר את פריו ומרבינן את הטפל לפריו, ומשמע דבלא הפסוק לא היו הגרעינים חייבים בערלה. וכן מוכח להדיא מהא דמצינו שבנטע רבעי שאין שם את הדרשא של הטפל לפריו, ולכן אין דין נטע רבעי לא בגרעינים ולא בקליפות. וצ"ע.

ולדינא פסק השו"ע שעל גרעיני הפירות מברך בפה"ע, כשיטת התוס' דגם הגרעינים נחשבים כפרי. אמנם המשנ"ב (ס"ק כג) הביא דעת כמה אחרונים דס"ל שהגרעינים אינם חלק מהפרי ואינו מברך עליהם אלא בורא פרי האדמה, וציין שכן הסכמת הגר"א [ואף שבביאור הגר"א כתב שאינו נחשב כפרי, ולא נתבאר להדיא בדבריו שמברכים עליו בפה"א, אכן מתוך הדברים משמע שיש לברך בפה"א, וכמו שיבואר לקמן אי"ה]. ובפנים מאירות (סימן ה) מסתפק אם מברך עליהם האדמה או שהכל וכבר הו"ד בסעיף ב לעניין בוסר ע"ש. ודעת הפר"ח שמברך עליו שהכל, ובחידושי הרעק"א הביא דברי הפר"ח וכתב 'לא ידעתי מנין לו'. וגם מתוך דברי החזו"א (סימן לג ס"ק ג) משמע שנקט דלדעת הרשב"א מברך על גרעינים שהכל. אמנם במקום אחר (סוף סימן קנה) כתב בהשמטה דלדעת הרשב"א מברך בפה"א.

# גרעינים וקליפות שמתקן באור

הנה בשו"ע מבואר דגרעינים המרים שמתקן באור מברך עליהם שהכל, והמג"א (ס"ק ז) תמה על דברי השו"ע דכיון שפסק השו"ע כדעת הרא"ש דהגרעינים נחשבים כחלק מן הפרי, ולכן על גרעינים מתוקים מברך בפה"ע, א"כ מדוע בגרעינים מרים שמתקן אינו מברך עליהם בפה"ע, ומאי שנא משקדים המרים דמבואר לקמן (סעיף ה) שאחר שמתקן מברך עליהם בורא פרי העץ.

ותירץ המג"א דיש לחלק דבשקדים שעיקר הפרי זה השקד עיקר נטיעתו לצורך האכילה, וכיון שממתקו מברך בפה"ע, אך על גרעיני הפירות מברך שהכל דלא נטעו את הפירות לצורך הגרעינים.

ובביאור הגר"א תמה על דברי השו"ע שהרי הוא מרכיב דעת התוס' והרשב"א, דבתחילת דבריו שכתב שעל גרעינין המתוקים מברך בפה"ע היינו כשיטת התוס', ומש"כ שאם מתקן מברך שהכל היינו כדברי הרשב"א דגרעינין אינם בכלל פרי, והגר"א שם מסיק שהעיקר כדעת הרשב"א דגרעינין אינם בכלל פרי ולעולם מברך עליהם שהכל. וכמו שיבואר בסמוך [ומדברי הגר"א מוכח דס"ל דלדעת הרשב"א מעיקרא מברכים על הגרעינים שהכל, ולכן ניחא ליה דלדעת הרשב"א על גרעינים שמתקן מברך שהכל, דאי מעיקר הדין מברכים על גרעינים בפה"א, עדיין קשה מדוע לדעת הרשב"א כשמתקן מברך שהכל ומ"ש משקדים שכשהם מתוקים מברכים עליהם בפה"ע וכשהם מרים ומתקן חוזרים לברכה דמעיקרא].

# אם גרעיני הפירות נחשבים כחלק מן הפרי

והנה בביאור הגר"א הוכיח שאין לברך על הגרעינים בפה"ע מהא דאין דין נטע רבעי בגרעינין כמבואר בשו"ע ביו"ד (סימן רצד סעיף א), ומוכח דגרעינים אינם נחשבים כחלק מן הפרי, ועוד הוכיח מהמשנה בתרומות (פרק יא משנה ה) דמסתימת המשנה משמע דגרעינין אינם נחשבים כפרי.

והגר"א בשנות אליהו (ערלה פרק ג משנה א) ביאר הראייה מהמשנה בתרומות דלשון המשנה שם גרעיני תרומה בזמן שהם מכנסן אסורות לזר ואם השליכן מותרות, ובירושלמי שם מבואר דהמשנה מדברת בגרעיני אגסים הראויים לאכילה, והגר"א מדקדק מלשון המשנה שאפילו גרעינים אלו הראויים לאכילה אסורות לזרים דווקא אם הכניסן לאכילה, אך בגרעינים שאינם ראויים לאכילה אינם אסורות לזרים אפילו אם הכניסן לאכילה, ומוכח דהגרעינין אינו נחשב כחלק מן הפרי.

ולפי"ז יוצא דכל מה שחלק הגר"א היינו בסוג גרעינים שמצד עצמם אינם ראויים לאכילה, דהם אינם חלק מם הפרי ואינו מברך עליהם בפה"ע, אך גרעינים הראויים לאכילה שפיר מברך עליהם בפה"ע אם הכניסן לאכילה.

אמנם בפנים מאירות (סימן סה סוף ד"ה ועתה) ג"כ הקשה על דברי השו"ע מהמשנה בתרומות, ושם מבואר שהקשה מהא דאם השליך את הגרעינים הם מותרים לזרים, ואם הם חלק מן הפרי מדוע אם השליכם הם מותרות לזרים. ולדבריו ההוכחה משם היא אפילו על גרעינים שראויות לאכילה, דהם אינם נחשבות כפרי שהרי אם משליכם מותרות לזרים. ויש נפק"מ ביניהם בגרעינים הראויים לאכילה דלדעת הגר"א מברך בפה"ע שהרי הכניסן לאכילה, ולדעת הפנים מאירות אפילו בכה"ג אין לברך עליהם בפה"ע דהם אינם חלק מן הפרי.

ובאמת ברמב"ם בהלכות תרומות (פרק יא הלכה יא) מצינו שיש ג' סוגי גרעינים, דבגרעיני זיתים לעולם אסורים לזרים, וגרעינים של אתרוג לעולם מותרים לזרים, והסוג השלישי היינו של שאר גרעינים שתלוי אם כנסן כדי למצוץ הלחלוחית שבהם אסורים לזר, ואם השליכן מותרות.

ומעתה נראה לעניין ברכות דגרעיני זיתים מברך עליהם בפה"ע דלכו"ע הם חלק מן הפרי, ובסתם גרעינים לדעת הפנים מאירות הוא תלוי במחלוקת התוס' והרשב"א, ולדעת הגר"א אם הכניסן לאכילה מברך בפה"ע, ולהגר"א המחלוקת של התוס' והרשב"א היא בגרעיני אתרוג דלתוס' מברך בפה"ע, ולרשב"א מברך שהכל.

ובחזו"א (סימן לג ס"ק ג) מצינו חידוש גדול שיתכן שאין מחלוקת בין הרשב"א ותוס', אלא שבגרעינין שהדרך למצוץ אותם מברך בורא פרי העץ, ואם אין הדרך למצוץ אותם מברך שהכל. ובזה ביאר דברי השו"ע דגרעינין שמתקן מברך שהכל היינו בגרעינים שאין עומדים למתקן, ולכן גם אם ממתקן אין עליהם שם פרי, וע"ש שבסוף דברי הרשב"א משמע שאפילו על גרעין העומד למצוץ אותו מברך שהכל. ובעיון בדברי החזו"א נראה שגרעינים הראויים למצוץ הם כסוג השלישי שתלוי אם דעתן לכונסן לאכילה או שרוצה להשליכן, והיה פשוט לחזו"א שיברך בפה"ע וכמו שדקדקנו מדברי הגר"א בערלה.

ובשונה הלכות (דין ח) נקט בדעת החזו"א דגרעינים שראוי למצוץ אותם מברך עליהם בפה"ע, ונראה שלדינא לא חשש לדעת הרשב"א, ורק בגרעינים שאין ראוי למצוץ אותם כתב דמסתבר לו שיברך עליהם שהכל וכדברי הרשב"א. ודעת המשנ"ב נראה שעל גרעינים מתוקין יברך בפה"א, ועל מרים שמתקן יברך שהכל.

# גרעיני דלעת ואבטיח

ולעניין הברכה על גרעיני דלעת נראה שלכו"ע יברך עליה בפה"א כיון שהגרעינים שנמכרים כיום בחנויות גדלים בדלעת שנוטעים במיוחד עבור הגרעינים, וכיון דנטעי על דעת הגרעינים ודאי יש לברך עליהם בפה"א כפי ברכתם הראויה. אכן אם לוקח גרעיני דלעת מדלעת הרגילה צריך לברך עליה שהכל דנחית חד דרגא, אמנם לדעת החזו"א יתכן שיברך האדמה כי רגילים לאוכלו. וכן הדין בגרעיני אבטיח, וכנ"ל דבימינו הגרעיני אבטיח גדלים באבטיחים מיוחדים שנזרעו עבור ריבוי הגרעינים שבה.

ובפרי שיש גרעינים שאינם ראויים לאכילה ובתוך אותם הגרעינים יש עוד גרעין הראוי לאכילה מסתפק הביאור הלכה (ד"ה גרעיני) אם לברך בפה"א כדין גרעין דעלמא, או שיברך בפה"ע משום דחשיב כפרי בתוך פרי ונטעי אדעתיה דהכי.

# קליפות תפוזים וקליפת אתרוג

ולעניין קליפת פאמערנצי"ן (תפוזים) הובא במשנ"ב (ס"ק לט) ג' דעות י"א שמברך בפה"ע, וי"א שמברך בפה"א, וי"א שמברך שהכל. ודעת הט"ז (סימן רד ס"ק טו) שעל קליפות של פירות מברך בפה"א, ועל גרעינים מברך בפה"ע משום שהגרעינים הם חלק מן הפרי, אך הקליפות אינם נחשבות לחלק מן הפרי וחשיב דבר הטפל לפרי. אמנם החזו"א נקט דכיון שהדרך שמשליכים את הקליפות מברכים עליהם שהכל, וכן הכריע המשנ"ב (ס"ק לט) דמספק יברך שהכל. אמנם בדיעבד אם בירך בפה"ע יצא דכן הברכה לדעת המג"א בשיטת התוס'.

ובקליפות האתרוג שהדרך לאוכלו עם קליפתו נראה שיש לברך בורא פרי העץ, שהרי גם את האתרוג עצמו לא אוכלים אלא ע"י טיגון בסוכר שבכך הוא נעשה ראוי לאכילה [אא"כ מניחים אותו על העץ זמן רב עד שנעשה ראוי לאכילה], ובבן איש חי (שנה ב פרשת פנחס אות ד) כתב שגם בזה יש ספיקות ויברך עליו שהכל. והאוכל קליפות של פרי שהדרך לאכול אותם עם הפרי, וכגון קליפות של תפוחים או אגסים, מברכים עליהם בפה"ע, כי הם נחשבים כחלק מן הפרי.

**הדינים העולים:**

1. לדעת השו"ע על גרעיני הפירות המתוקים מברך בפה"ע, והמשנ"ב הביא דלרשב"א מברך בפה"א וי"א שמברך שהכל. ולדעת החזו"א אם אפשר למצוץ את הגרעין מברך עליו בפה"ע.
2. גרעינים מרים שמתקן באור מברך שהכל.
3. גרעיני דלעת ואבטיח מברך בפה"א לכו"ע כי מגדלים את הדלעת והאבטיח עבור הגרעינים, ואם מוציא גרעין מאבטחי דעלמא מברך שהכל.
4. על קליפות תפוזים י"א שמברך העץ וי"א האדמה וי"א שהכל, ומספק יברך שהכל. ועל קליפות האתרוג יש לברך בפה"ע וי"א שהכל.