רוח שהזיקה האם חייב מדין אש
קטגוריות: ש_ס / לא בבא קמא / ב_ק - הרב יהודה אלבוים / אש

בס''ד

רוח שהזיקה האם חייב מדין אש

האם חייבה התורה על אש אע''פ שכח אחר מעורב בו, רק באופן שהרוח רק הוליכה את האש אך האש הזיקה, אך באופן שהרוח מזיקה או יוצרת את המזיק פטור.

וא''ת מדוע לא יתחייב על הרוח מדין אש, מאי שנא המקרב אש דחייב משום שהפך את האש למזיק, מההופך את הרוח למזיק, י''ל דאמנם הפך את הרוח למזיק, אך עשאו למזיק בגרמא ולא בידים, משום שלא נגע ברוח, ולא עדיף מהמים השניים בבידקא דמיא שאינו חייב עליהם מדין אש משום שלא נגע בהם - כ''כ החזו''א בסי' א' סק''ד -.

א. נח' הראשונים בדף נ''ט ב' באופן שעשה גחלת, והרוח ליבתה את הגחלת, תוס' שם כתבו 'ואין לחלק משום דבהנהו אין מחוסר אלא הולכת האש בעלמא ע"י רוח מצויה אבל כאן מחוסר ליבוי ואין שם אש עליו ולא קרינא ביה המבעיר את הבערה' אך רבינו פרץ, והרא''ה בדף ס' א' ס''ל כהאין לומר בתוס', וכתב בחי' ר' מאיר שמחה בדף כ''ג א' דנח' בחקירה הנ''ל, האם חייב רק כשהרוח מוליכה את האש, או גם כשהרוח מזיקה.

ב. כתבו התוס' והרא''ש בדף י''ט ב' דהמוציא דליל לרה''ר, ובעטה בו תרנגול והזיקה חייב בעל הדליל מדין אש, דהדליל הוא האש, והתרנגול הוא הרוח, וברש''י שם נראה שאינו חייב מדין אש, וכתבו הנחל''ד בדף י''ט ב', ובחי' ר' מאיר שמחה דף כ''ג א' דנח' במח' הנ''ל.

ג. הראשונים בב''ב דף כ''ו א' הקשו מדוע אין חייב ברקתא מדין אש, ותי' ר' יונה והרשב''א שם, והרא''ה בב''ק דף ס' דברקתא הרוח מזיקה, ולא דמי לכל אש שהאש מזיקה, וכן באסו''מ, כובד האסו''מ מזיק, והרוח רק הסיטה את האסו''מ מראש הגג, אך אח''כ כובד האסו''מ הזיק, וכתב הרא''ה דאם באסו''מ הרוח גם הזיקה לא יתחייב על חלק הרוח וז''ל ומסתבר לי דכי אמרינן אבנו וסכינו וכו' דחייבים לכולי עלמא בשאין הרוח גורם להם אלא נפילתן ... אבל הניחם בראש גגו ונפלו ברוח מצויה והזיקו מחמת דחיפת הרוח יותר ממה שהיו מזיקין אלו נפלו מאליהן מידו לדעתו בזו לא שמענו שיתחייב באותו מותר שהוא מחמת דחיפת הרוח דאיכא למימר דההוא חשבינן ליה כאלו הרוח בלבד הוא שעושה אותו עכ''ל.

ד. תוס' בב''ב שם לא תי' כדברי הראשונים ולכא' אזיל לשיטתו דחייב גם על הרוח, אולם יעויין בדברי הרמב''ן בקונ' דינא דגרמי דכתב בתחילת דברין כיסוד ר' יונה והרא''ה - וז''ל ולבה ולבתו הרוח דפטר רב אשי משום דגרמא בנזקין פטור ... לא דמי לאבנו סכינו ומשאו שהניחן בראש גגו ונפלו ברוח מצויה, דהתם המניח כמלבה הוא ויש בלבוייו כדי ללבותה שהרי נברא גוף ההיזק עצמו ואין הרוח מסייעת בבריאתו אלא בהולכתו - ואפילו הכי הקשה מדוע אין חייב ברקתא מדין אש, ולכא' צ''ל דס''ל דאין הרקתא מזיקה ע''י מכת הרוח, אלא נכנס הרקתא לעיניו ומזיקתו, ואין הרוח אלא מוליכה את הרקתא לעיניו, אך בתוך עיניו הרקת מזיקה.

ה. נח' תוס' ורבינו פרץ בדף ו' האם אפשר לחייב כותל ואילן שנפלו מדין אש, ר' פרץ כתב 'דלא דמי לאש שבאש עושה האדם כ"כ שאין חסר אחר מעשה האדם אלא הולכת האש ברוח מצויה אבל בכותל ואילן בגמר מעשה האדם של נטיעה ובנין לא היה ההיזק מזומן לאלתר ולהכי לא דמו לאש' ובתוס' שם מבואר שאפשר לדמותו לאש, ויש מקום לומר דאזלי לשיטתם, דתוס' ס''ל דע''י שיש רו''מ כבר עתה הוא מזיק, ור' פרץ ס''ל דלא חייבה התורה באופן שהרוח שותפה בהזק, אלא רק כשהרוח רק הוליכה את המזיק - דהינו די''ל דלא נח' ר' פרץ על יסוד התוס' דכבר נחשב כעת למזיק, אלא אע''פ שהוא מזיק, אין חייב באופן שהרוח שותפה בהזק -.

ו. התבאר דבד' מקומות משמע מתוס' דס''ל דאף כשהרוח מזיקה חייב, אך לכא' א''א לומר כן, דהרי בליבה וליבתה הרוח אין חייב מדין אש לר' אשי, וגם לשאר האמוראים שם הרוח נחשבת כמעשיו רק כשהרוח מסייעתו ולא כשהרוח עושה בפני עצמו כמבואר בתוס' שם בסוד''ה ליבה, וע''כ דאין מעשה הרוח נחשב מעשיו, ולכן א''א לומר דבגחלת שליבתו הרוח חייב על מעשה הרוח, וע''כ חייב משום שאף טרם שבאה הרוח נחשב הגחלת למזיק ע''י שיכול להזיק עם רו''מ, דמזיק נקרא כל דבר שאין מחוסר אלא רוח מצויה, דכיון שיש בטבעו של עולם רו''מ הרי זה כבר מזיק, ולכן גם כותל ואילן נחשבים מזיק מיד ע''י שיש טבעו של עולם המחליש את הכותל, ובזה נח' תוס' ור' פרץ האם יש שם מזיק עליו מיד או רק אח''כ, תוס' ס'ל דיש עליו מיד שם מזיק, וקרינן ביה המבעיר את הבערה, ור' פרץ ס''ל דנחשב מזיק רק אח''כ, וא''כ לא הוא הבעיר אלא הרוח.

ז. ואכתי אע''פ שאין ברוח נחשב כמעשיו י''ל דחייב על הרוח מדין אש, כדמוכח בדברי התוס' ברקתא - אך הובא לעיל דיש לדחות על פי דברי הרמב''ן - ובדליל, אך לכא' קשה מאד לומר דבדליל שבאה אחרי זמן התרנגול דהתרנגול נחשב לאשו, דודאי לא עדיף מהמים השניים בבידקא דמיא שאינו חייב עליהם מדין אש משום שלא נגע בהם, וא''כ ודאי לא נגע בתרנגולת המרוחקת מכאן, ורק ברקתא ס''ל לתוס' דכיון שהרוח נמצאת כאן - שהרי רק בכה''ג יכול הרקתא להזיק, דאל''כ יפול הרקתא לארץ ולא יוכל הרוח להזיק עמו - הוי כמים הראשונים, אך בדליל לכא' א''א לומר כן, וכן לכא' קשה מאד לומר שיהיה חייב באס''ו שנפל מראש הגג והרוח הזיקה ע''י האס''ו, ולא הזיקו האס''ו ע''י כובדם, דהרי באש האש מזיקה וא''כ היאך אפשר לומר בכה''ג 'היינו אש' ואם כוונת הגמ' שהרוח הוא האש, צ''ע כנ''ל דהרי לא נגע ברוח שבאה אחר זמן, ואין הרוח עדיפה מכח שני וכנ''ל.

ח. כתב החזו''א בסי' ב' סק''ד וז''ל ואע''ג דבדליל שנקשר ... התם משתתף גם כובד הדליל בהכאת התרנגול עכ''ל, וכ''כ הגרשש''ק במכתב לנכדו, ומבואר בדבריהם כנ''ל דאף לתוס' אין התרנגול נחשב אשו, וא''ת מדוע חייב נזק שלם הא גם דחיפת התרנגול מזיקה, ודוחק להעמיד באופן שהתרנגול זרק את הדליל כלפי מעלה, והדליל נפל למטה רק מכח הכובד, וי''ל על פי המבואר בסנהדרין דף ע''ז ב' דבזרק צרור למעלה ונפל לצדדים חייב משום כח קלוש, ומבואר בגמ' דדי במה שכוחו גורם שלא יפול הצרור למטה מש אלא לצדדים, דהיינו דכוחו משנה את כיוון הצרור, והרי זה כמי שמטה חץ לכיון אחר, וא''כ ה''ה כשמשתתף כובד הדליל הרי הכובד משנה את כיון הנפילה, וכובד הדליל נחשב כמשנה את הכיוון ולכן יש לחייבו נ''ש, וכן באסו''מ גם אם משתתף הרוח אכתי חייב משום הסברא הנ''ל, והרא''ה שפטר, י''ל דס''ל כשיטת הרמ''ה שם שפירש את דברי הגמ' שם באופן אחר יעוין שם, אך בציור הנ''ל באמת פטור.

ט. אך אכתי קשה לדעת רש''י שפירש בסנהדרין שלא כפירוש הרמ''ה, אלא חייב כשנפלה למטה לצדדים, וי''ל דהטעם שאינו חייב מדין אש אף באופן שכובד הדליל שותף להזק, משום שאסו''מ רק בראש הגג נחשב למזיק, משום שנמצא במקום שיכול הכובד להזיק, ואין אלא דבר המונעו להזיק, משא''כ אסו''מ על הקרקע אינו מזיק אף כשיש רו''מ שתעלה את האסו''מ וכו', משום שאסו''מ על הקרקע אין בכח הכובד להזיק, ורק כשעלה למעלה נעשה מזיק, ונמצא שהרוח יצרה את המזיק, ולכן אין חייב בדליל, משום שהדליל על הקרקע, ואין נחשב שהכובד שבו נחשב כעת למזיק, ולא דמי לגחלת שיש בו כבר כעת כח השורף.

י. התבאר דר' פרץ ס''ל דאין חייב בליבתה הרוח משום שאין חיוב באש כשהרוח שותפה בהזק, אלא רק כשהרוח מוליכה, ולא כשהרוח ליבתה את האש, אולם לכא' נראה דאין זה סברתו, דהרי ר' פרץ תי' על קושיית התוס' מחש''ו 'יש ליישב דלא דמי למסירת חרש דהוה מחייב אי דרכה להתלבות פירוש בנדנודו של חרש דהכא נמי אי היה הרוח מצויה בעולם בשעה שהביא הגחלת יכול להיות דמחייב דאז הוי דמי למסירת החרש אבל הכא כיון שבשעה שהביא הגחלת עדיין לא היה נושבת הרוח מצויה ולאחר מכאן הוא דבאה רוח מצויה וליבה הגחלת ודאי לא מחייב' ומבואר להדיא דכשהרוח כבר כאן חייב, ואין לומר דבכה''ג הרוח מתייחסת אליו כדברי התוס' ברקתא, דהרי ר' פרץ בדף ס' הקשה לפי דבריו מדוע ליבה וליבה הרוח חייב, ותי' דרק כשהרוח מסייעת לו חייב, ומבואר בדבריו דאף כשהרוח כאן לא מהני, וע''כ צ''ל דכשהרוח כאן אף ר' פרץ מודה שנחשב הגחלת למזיק אף לפני הליבוי, וחייב גם באופן שהרוח ליבתה, ולא נח' אלא כשאין הרוח כאן, וס''ל דבכה''ג אין עדיין שם מזיק על הגחלת, וכן בכותל ואילן שאין הכח המערער את הכותל כאן - דהיינו הרוח שגם היא מסייעת בערעור הכותל במשך הזמן - ורק בליבה וליבתה הרוח שאין הרוח יכולה ללבות לבדה חסר בשם מזיק אף כשהרוח לפנינו.

יא. וא''ת היאך חייב על מה שהרוח מלבה את הגחלת, הא לא מצינו בקרא אלא כשהרוח רק מוליכה, ולא כשיוצרת את המזיק, י''ל דבגחלת יש אש, והליבוי רק מוציאה את האש מהגחלת, ומה שהאש גודלת אינה אלא כדיקלא ואלים, דהרי כל אש המתפשטת הרי היא גודלת ואפילו הכי חייב, ולהנ''ל גם ר' פרץ מודה בזה, אלא דס''ל דכשאין הרוח כאן אין עדיין שם מזיק לגחלת, ולכן אע''פ שהרוח רק הוליכה את האש פטור, ועלה בידינו דלא נח' התוס' ור' פרץ האם חייב גם כשהרוח לא רק הוליכה את האש, אלא לכו''ע אינו חייב אלא כשהרוח הוליכה את האש, ולא נח' אלא אם יש שם מזיק על גחלת כשאין הרוח לפנינו.

יב. יש לעיין בהניח אס''ו בראש הגג והניח דבק שידביק אותם לכמה שעות, באופן שהרוח מערערת את הדבק, לכא' דמי ממש לליבתה הרוח שנח' בו תוס' ור' פרץ, אך באופן שהדבק מאליו נחלש, יש לעיין אם גם לדברי ר' פרץ חייב, ולא נח' בכותל ואילן אלא משום שגם הרוח מערערת את הכותל, אך אילו היה מתערר לחוד אולי אף לר' פרץ היה נחשב מיד למזיק - ועי' בדבר הרשב''א בדף ו' א' שכתב וז''ל וכ"ת משום דלא דמי לאש דמה לאש שבשעת מעשיו מיד כח אחר מצוי להתערב בו ולילך ולהזיק משא"כ בכותל ואילן עכ''ל, ויש לפרש בתרי אנפי, י''ל דאש נחשב רק כשאין חסר מאומא באש כי אם הרוח, אע''פ שהרוח יגיע רק אחר כמה שנים חייב, ורק כשחסר בכח המזיק של האבן ע''י שדבוקה אינו אש, ובאופן אחר י''ל דרק כשמזומן רוח בעולם הוי מזיק מיד, אך כשצריך להיוצר הרוח, אע''פ שיש רו''מ שכך יהיה אין האש עדיין מזיק -.

יג. על פי כל הנ''ל יש לדון באופן שכוס מונחת ליד חלון, ובא אדם ופתח את החלון, ונפלה הכוס ע''י הרוח ונשברה, באופן שהרוח נמצאת י''ל דהחלון הוא כבידקא דמיא, והרוח הוא ככח ראשון וחייב מדין אדם המזיק, ולא רק מדין אש - ונ''מ בנפל אדם כה''ג וניזוק, או מת - אך יש לומר דהוי רק ככח כוחו, דהרוח רק גרמה לכוס ליפול מכח כובד הכוס, והרי זה דומה לזרק צרור למעלה וכו' דכתבו תוס' בסנהדרין בתי' השני דהוי כח כוחו אף לר' יוחנן, ורק אם הרוח הכתה בכוס על הכותל בסמוך לו ונשבר רק מכח הרוח ולא מכח כובד הכוס יהיה חייב, אך אכתי י''ל דיהיה חייב מדין אשו משום ממונו כמו שכתבו התוס' בזרק צרור, משום שהפך את הרוח למזיק, והוי כאשו, והאש הפילה את הכוס, והוי כאשו שהזיק ע''י כח, וכאש שגרמה להפלת כוס דחייב - ויש לדון אם יש באש דין צרורות לפטור מחצי נזק - ובאופן שהרוח באה לאחר מעט זמן לכא' אינו אלא כבידקא דמיא בכח שני שאינו כוחו, וגם אינו חייב מדין אש כמו שאינו חייב על כח שני מדין אש משום שעשאו למזיק בגרמא, אך אכתי יש לדון שע''י פתיחת החלון הפך את הכוס לאש, דע''י פתיחת החלון יש בכח כובד הכוס לשבור את עצמו, אלא דלכא' אין זה אלא יצירת מזיק בגרמא, מכיון שלא נגע בכוס, אלא רק פתח את החלון, וכמו שאין הכח שני אשו משום שעשאו מזיק בגרמא, ה''ה כובד הכוס אינו אשו, והפורץ גדר לפני אסו''מ בראש הגג ועי''ז יפלו ברו''מ לכא' אינו חייב, משום שיצר מזיק רק בגרמא.