טז - נ_ ב_ - נ_ב ב_
קטגוריות: ש_ס / לא בבא קמא / ב_ק - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / מ_מ

**נ' ב' - מה בור שיש בו כדי להמית י' טפחים, - בפירש"י כתב דהוא משום דסתם בור י' טפחים, ובסנהדרין מ"ה א' כתב דסתם בור אינו פחות מי' טפחים, ועי' ראב"ד דהוא משום דבור פחות מי' מחזיק מעט מים, וע"כ לא עבדי אינשי הכי, ועי' תוס' לעיל ג' א' ובסנהדרין שם שהק' ע"ז, ופירשו דילפינן לה מדכתיב בור וכתיב והמת יהי' לו דמשמע דבעינן כדי להמית דהיינו י' טפחים, ועי' בשטמ"ק לעיל שם בשם ה"ר ישעי' מש"כ בדעת רש"י.**

**היו פחותין מי' טפחים ונפל שם שור או חמור ומת פטור, - בפירש"י לעיל ג' א' פירש בתחילת דבריו דטעם פטורו הוא משום דאין דרכו להמית וילפינן מקרא דאינו חייב אלא בבור י' דבר מיקטיל הוא, ובל"ב כתב דהוא משום דלא מחמת הבור מת דאין בו כדי להמית, וכ"כ בפי' הר"י מלוניל בסוגיין דהוא משום דתלינן דמזלו גרם, - ועי' תוס' לעיל י' א' דהוא משום דאין רגילות להמית בפחות מי', ופירשו דזהו מש"א שם דבור פטור על דבר שאינו ראוי לו, - ועי' תלמיד ר"ת דאפי' ידעינן בברור דמת מחמת הבור, גזה"כ הוא דפטור דאינו חייב אלא בשיש בו כדי להמית, - ועי' רמב"ם פי"ב מנז"מ הט"ו דהוא משום דאין המיתה מצוי' וה"ה כמו אונס, ועי' אבהא"ז שם הי"ט דהוא מדין אומד, דדעת הרמב"ם דדין אומד הוא כמו אונס, וכמש"כ בפ"א מחובל ומזיק, ועיי"ש באבהא"ז דמ"מ ל"ד לכל פטור אונס, ועי' בחי' רא"ל סימן נ"א מש"כ בדעת הרמב"ם, ועי' בחי' הגר"נ לעיל ג' א' מש"כ בביאור הדעות בזה.**

**עי' בפי' הר"י מלוניל דאם נשבר רגלו ומת ממנו, אף דהוא פטור מלשלם את כולו, מ"מ ה"ה משלם לו כדי היזק שהוזק בו שנשברה רגלו אם ל"ה מת, ולא מצינו לפטרו לגמרי שהרי חפר בו כדי להזיק בו הנופל, אך עי' במאירי דכל שמת אינו משלם אף דמי היזק המשוער בבי"ד, וכן מ' מסתימת ד' הרמב"ם בפי"ב מנז"מ ה"י, ועי' חי' רמ"ש לעיל י' א' דטעם הפוטרים הוא משום דכיון דתלינן דלא מחמת הבור מת, י"ל דגם ההיזק הי' שלא מחמת הבור, ועי' חזו"א סימן ב' סקי"ד מש"כ עוד בזה, - ועי' בחי' הגר"ש סימן י"א סק"ד שהביא להק', דאם הוא חייב על הנזק, יש ללמוד מהא דאינו חייב בדמי כולה דפחת נבילה לניזק, וגם קשיא למש"כ הרא"ש דעד שנודע לניזק הוי הפחת למזיק, ועיי"ש מש"כ בזה, ועי' בחזו"א שם מש"כ בזה.**

**ואם הוזק בו חייב, - עי' בפירש"י וש"ר לעיל ג' א' שנחלקו מהיכא ילפינן לחיובא דבור ט' בנזיקין, - ועיי"ש בחי' הרשב"א מירושלמי דפטורא דכלים הוא רק בבור י' ולא בבור ט', וכתב דבגמרין מבו' דגם בור ט' פטור על כלים, וכ"כ הרשב"א לעיל ל' ב', ועיי"ש בתור"פ שצידד כן, וכתב דהוא משום דכלים הזיקן זו היא מיתתן, וע"כ גם בור של נזיקין, חשיב לגבי כלים כבור של מיתה, אך בשטמ"ק לעיל ג' ב' כתב בשם הרא"ש דהא דמחייב רב באסו"מ דלא אפקרינהו בכלים, יליף לה בהצד השוה משור ובור ט' דחייב על כלים, ומבו' די"ל דהבבלי לא פליג בזה על הירושלמי.**

**אלמא קסבר ר"נ יש חבטה למטה מי', - עי' בעה"מ שתמה ע"ד הרי"ף שהביא לדינא לד' ר' נחמן אלו, ובד' הרי"ף שלפנינו נוספו דברים ואינם מהרי"ף, ועי' ראב"ד בדעתו דהיינו או בדלא איגנדר לבור דאיכא מכריסא דתורא לארעא י' טפחים, וכ"כ ההשלמה והמאירי, או דקמ"ל דאף בפחות מי' איכא חבט לנזיקין, וע"כ אף דאין לחוש בזה לריסוק אברים, מ"מ יש לחוש לטרפות אחר כנשברה השדרה וכו', ועיי"ש שכתב לפ"ז, דהא דבור פחות מי' פטור על מיתה, הוא רק כשמת בריסוק אברים, אך אם אירע טריפות אלו ה"ה חייב, - והרשב"א כתב בדעתו דקי"ל דיש חבט למיתה בפחות מי', וכ"כ הרשב"א בחולין נ"א א' בדעת הרי"ף, והא דבור פחות מי' פטור על מיתה, הוא משום דקי"ל כרב דבור שחייבה עליו תורה להבלו ולא לחבטו, ולפ"ז בבור ברשותו ה"ה חייב על מיתה אף בפחות מי', וכ"נ בד' הרא"ש שפירש כן בד' הרי"ף, ועי' יש"ש סימן כ"ה שהאריך בזה, ועיי"ש שתמה ע"ז.**

**עמוקה ממנו י' טפחים ונפל מתוכו לתוכה חייב, - עי' רשב"א דאינו חייב בתשלומין, דאם לא הפקיר גגו פטור דמה לו בגגו של זה, ואם הפקיר גגו פטור כיון דברשות עשאו וכשהפקירו אינו עומד שוב בשמירתו, - ועי' מאירי דאף בפועל שנכנס ברשות אינו חייב דאי"ז בורו לחייבו עליו, ועיי"ש שכתב די"מ דהא דתני דחייב היינו דחייב לשלם בדיני שמים, ונתחדש דאף שלא הי' לו ליכנס בביתו, מ"מ כיון שהי' מוטל עליו לעשות מעקה, ה"ה חייב בנזקין בדיני שמים.**

**אמרי מתניתין בדאיגנדר לבור, - עי' רבינו אפרים בגל' הרי"ף דהיינו דאם לא איגנדר ואיכא מכריסא דתורא לארעא י' טפחים ה"ה חייב אף על מיתה, וכ"כ הר"י מלוניל והרי"ד והריא"ז והמאירי והאו"ז בסימן רמ"ה, וכ"כ הטור בסימן ת"י בשם הרמ"ה, - אך עי' רשב"א שהק' דאם כשנפל כדרכו ה"ה חייב אפי' בבור ו', מ"ט הוא פטור בדאגנדר, הרי הו"ל תחילתו בפשיעה וסופו באונס דחייב, ומבו' דפטורא דמיתה בבור פחות מי' הוא משום אונס, (ועי' חזו"א סימן י"ד סק"ג דבפטור דמכח דין אומד, ה"ה פטור אף אם תחילתו בפשיעה), ועיי"ש משה"ק עוד ע"ז, וכתב דאף אם נפל כדרכו פטור, שלא חייבה תורה אלא בבור שיש בו לעולם כדי להמית ואפי' במיגנדר, וכ"כ בשטמ"ק בשם הרא"ש, וכ"כ הטור בסימן ת"י בשמו, וכ"נ מסתימת ד' הרמב"ם בפי"ב מנז"מ, ועי' או"ש שם, ועי' ב"י ופרישה וב"ח שם ויש"ש סימן כ"ה מש"כ בזה, ועיי"ש ביש"ש שנקט בדעת הרמב"ם דאף לענין טריפה קי"ל דאין מצטרף הגובה דמכריסא דתורא לארעא, - ועמש"כ בזה בחי' רא"ל סימן נ"א ובחי' הגר"נ לעיל ג' אות אות נ"ו נ"ז, - וילה"ע בזה, בהא דבאסו"מ ה"ה חייב כשמתה הבהמה, כמש"כ בטוש"ע סימן תי"א ס"א, ובתור"פ לעיל ג' א' כתב דצ"ע אם יל"פ דאבנו חשיב בור של מיתה דזימנין שיש בו כדי להמית ע"י שנתקל בו, ולכאו' הוא תלוי באופן הנפילה, ומ"ט לא אמרינן דבעינן שיהא בו כדי להמית בכל ענין, ועי' חי' רא"ל שם סוף אות א' דבתולדות הבור ליכא להך דינא דבעינן שיהא ראוי להמית בכל ענין.**

**עי' באר יצחק אהע"ז סימן י"ח דבבור עמוק י' הוי בחזקת שימות, דאל"כ ל"ה חייב בעל הבור לשלם, דאין מוציאין ממון מספק, ועיי"ש שהביא בשם ג"א דהוא גזה"כ בבור לחייב בזה, ותמה ע"ז מכמה טעמים, ועיי"ש שהאריך הרבה בזה, וצ"ע, דלכאו' אף אי נימא דאינו בחזקת שימות, (כאשר לכאו' כ"ה ההוה דרוב פעמים אין מת בנפילה לבור י'), מ"מ כיון דיש בהבור כדי להמית, ע"כ כל שמת תלינן דמחמת הבור מת, וה"ה חייב, - ועי' רמב"ם פ"ג מרוצח ה"ז דאף בעומק י' פעמים דאומדין שאין בו כדי להמית, ועי' חזו"א סימן י"ד סק"ג שעמד דלפ"ז אף בבור עמוק י' אין לחייבו אלא ע"פ האומד, ולמש"נ להלן די"ל דלא קי"ל לדין אומד אלא בחבלות, ניחא.**

**עי' מאירי דאם הפיל אחר בכח לבור פחות מי' ומת ה"ה חייב, דבהפיל אחר בכח א"צ לשיעור י', ומבו' דאם לאו ה"ט הי' פטור, דפטורא דפחות מי' אי"ז פטור מסוים בחיובא דבעל הבור, וכ"כ הרשב"א והר"ן בחולין נ"א א' והרא"ש שם לענין טריפות, אך בד' הרמב"ם בפ"ג מרוצח ה"ז מבו' דאף בדחפו אחר אינו ראוי למות בפחות מי'.**

**עי' תוספתא פ"ו ה"ג דשיעור בור לנזיקין הוא כ"ש, ולסומכוס לעומק ג"ט ולרחבה ד', ור"א אומר כמלואו של נופל, ועי' רמב"ם פי"ב מנז"מ הט"ו דאף בחפירה כ"ש חייב, משום שהנזק בכ"ש דבר מצוי וידוע, ועי' או"ש שם שהק' ממש"א לקמן צ"א א' דאי יש אומד בנזיקין דהכי קי"ל אינו חייב בבור כ"ש ובכל היזק והיזק אומדין את הבור אם הוא ראוי להזיק, ועיי"ש מש"כ בזה, ועי' אבי עזרי פ"ה מחובל דדעת הרמב"ם דדין אומד בנזיקין הוא רק בחבלות, כמבו' בדבריו בפ"א מחובל, - ועי' יש"ש סימן כ"ד דבור פחות מג"ט פטור, דכל פחות מג' חשיב כארעא סמיכתא ולא מיקרי בור, ונתחדש בדבריו, דאף אם הוא ראוי להזיק, מ"מ אם אין עליו שם בור פטור, וצ"ע, והביאו הש"ך בסימן ת"י סק"ב, והניח בצ"ע לדינא.**

**עבר עליו הראשון ולא כיסהו השני ולא כיסהו השני חייב, - עי' רא"ש דגיר' הרי"ף הראשון חייב, וכתב דהיינו דאף הראשון חייב, ואיירי בשלא הניחו משתמש, ועי' רמב"ם פי"ב מנז"מ ה"ז דהראשון חייב, והטור סימן ת"י תמה ע"ז, ועי' לח"מ ואבהא"ז שם מש"כ בזה.**

**אי דשוו שליח וכו' אשלד"ע, - בפירש"י לקמן נ"ג א' כתב דהא דהו"ל דבר עבירה הוא משום דאסור לקלקל רה"ר, ועי' מל"מ פ"ב מרוצח ה"ב שהוכיח מזה דגם באיסור דרבנן אמרינן דאשלד"ע, ועי' נובי"ק אהע"ז סו"ס ע"ח ומנ"ח מ' נ"ג דמכוון רש"י הוא דאסור לעשות תקלה משום איסור מזיק וה"ז איסור דאורייתא, ועי' ברכ"ש סימן י"ז סק"ו שהק' דמ"ט לא פירש"י דהוא משום דא"א שיתחייב על כריית אחר דאין זה חוטא וזה מתחייב, וכמש"א בקידושין מ"ב ב' לענין אש, וכתב דהוא משום דאין כריית הבור דבר המחייבו בתשלומין, ואי"ז אלא כקניית שור, - ועיי"ש בנוב"י בסקי"ג שהק' לדעת התוס' דבשוגג ישלד"ע, דמ"ט לא מוקמינן לה בכה"ג, ועיי"ש מש"כ בזה. - ועי' רשב"א שהק' דמ"ט לא מוקמינן לה בשעשו שליח נכרי, וכתב דאין שליחות לנכרי, ועי' מנ"ח שם שהק' דהו"מ לאוקמי בפועל נכרי, למש"כ המחנ"א שלוחין י"א דידו כיד בעה"ב ויש לו שליחות.**

**כגון שעקרו שניהם חוליא אחת והשלימו לי', - עי' רשב"א דאף דרבנן ממעטי אחד ולא ב', כל שעקרו בב"א חשיב כאחד, ועי' רשב"א לקמן נ"ג ב' שכתב לפ"ז דה"נ לענין רציחה אם הכוהו ב' ביחד שניהם חייבין מיתה, ועי' ברכ"ש סימן י' סק"ב בטעם הא דל"ד לאש דאם הביאו ב' עצים ואור וליבו פטורין.**