לאחר ל_ - בגדר דינא דכלתה קנינו
קטגוריות: ש_ס / לב בבא מציעא / ב_מ עניינים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / קנינים

אור ליום ב' ער"ח ניסן תשע"א

א] קידושין דנ"ט., רב ושמואל דאמרי תרוייהו מקודשת ואע"פ שנתאכלו המעות, מ"ט הני זוזי לא למלוה דמו ולא לפקדון דמו.

והנה הראשונים בסוגיין והתוס' לקמן דס"ג ובכ"ד פירשו הטעם דמהני הקידושין בכה"ג, ולא אמרינן דכלתה קנינו, והיינו דהגם דהמעות ניתנו מתחילה בתורת קידושין, וע"כ ל"ד למלוה, מ"מ נימא דכלתה קנינו, שכבר אינם קיימין עכשיו, עי' בדבריהם.[[1]](#footnote-2)

ויש להסתפק ביסוד הדברים, אם היינו דמעשה הקידושין הוא בנתינת המעות שנתן לה בתחילת ל', והטעמים שכתבו הראשונים דשעבוד המעות קיים וכו', הוא רק דמה"ט לא אמרינן דכלתה קנינו, וכן נ' להדיא בל' הר"ן, דהקידושין הוו ע"י נתינת המעות שנתן בתחילת ל', עיי"ש, או היינו דמעשה הקידושין הוא בנתינת המעות שבסוף ל', דכיון דשעבוד המעות קיים, חיילי הקידושין ע"י המעות שבסוף ל'.

ב] ושורש הספק בזה הוא, במה שיש להסתפק בהא דל"מ משיכה וחזקה לאחר ל', אם הוא משום דכל דחלות הקנין הוא לאחר ל', בעינן שגם מעשה הקנין יהא לאחר ל', וכיון שאין המשיכה והחזקה קיימין לאחר ל', ל"מ לקנות בהן, או דלעולם מצי לקנות לאחר ל' ע"י מעשה קנין הנעשה מתחילה, ואך דנתחדש דבעינן שלא יהא כלתה קנינו, אך כל שעדין מעשה הקנין קיים, מצי לקנות מכח מעשה הקנין שנעשה מתחילה.

והנה אי נימא דהא דל"מ משיכה וחזקה לאחר ל', היינו משום דלקנות לאחר ל', בעינן שיהא מעשה הקנין לאחר ל', הרי בע"כ דהא דמהני קידושי כסף לאחר ל' אף שנתאכלו המעות, הוא משום דמצי חייל לאחר ל' קידושין ע"י שעבוד המעות, אך אי נימא נימא דלעולם מצי לקנות לאחר ל' ע"י מעשה קנין הנעשה עכשיו, ואך דבעינן שלא יהא כלתה קנינו, הרי י"ל דלזה הוא דמהני הא דשעבוד המעות קיים דלא כלתה קנינו, ותו חיילי הקידושין ע"י נתינת המעות שנתן לה מתחילה.

ג] והנה במהרי"ק שורש ל"ב הביא מתור"פ בפ' המדיר, שפירש במש"א שם דלא תימא טעמא דרב כיון דכנסה סתם אחולי אחלי לתנאי', ז"ל, וי"מ כך, לא תימא טעמא דרב משום אחולי אחול כלומר אחר התנאי הראשון והשתא כשכנסה מקדשה בכסף שנתן לה בתחלה, ואע"ג דנתאכלו המעות לא אמרינן כיון דנתאכלו מתחילת הקדושין וכיון דהיו בה מומין ה"ל כמלוה גבה ואין מקדשין במלוה, דכיון דנתנן לה לשם קדושין מתחילה יכול לקדש, כדאמרינן המקדש לאחר ל' יום אף על גב דנתאכלו המעות כיון דנתנם לשם קדושין מקודשת וכו' עכ"ל.

והנה הרי התם ל"ה מעשה הקידושין מעיקרא, אלא בשעה שכנסה הוא שמקדשה במעות אלו שנתן לה מתחילה, ואף שבטלו הקידושין מכח תנאו, עדין חשבינן לה כנתינת מעות לשם קידושין דלאו למלוה דמו, ונת' במק"א, והרי להדיא דבדינא דנתאכלו המעות דמקודשת, ל"ב שיהיו הקידושין מתחילה בשעה שנתן לה את המעות, ומהני הא דשעבוד המעות קיים דלא חשיב ככלתה, אלא מצי לקדשה אף אחר שנתאכלו המעות, משום דחשבינן להמעות כאילו הם בעין.

ובאמת כ"ה משמעות ל' התוס' בכ"ד, דהא דמהני קידושי כסף לאחר ל' בשנתאכלו המעות, הוא משום דחשבינן שהמעות עדין הם בעין אצל המקנה, ומצי חיילי הקידושין מכח המעות הקיימים לאחר ל'.

ולפ"ז לא מצינו דמהני הא דשעבוד המעות קיים, דמכח זה מצו חיילי הקידושין גם מכח נתינת המעות שנתן מתחילה, וי"ל דלעולם בעינן שיהא מעשה הקנין בשעת חלות הקידושין, וכל הא דחיילי הקידושין לאחר ל', הוא רק משום דגם בסוף ל' איכא לנתינת המעות.

ד] אמנם הנה ז"ל הרמב"ן בס' הזכות כתובות דפ"ו:, ובעיא דרמב"ח בלא מעכשיו היא, דקסבר כיון שהגיע גט לידה ועדין הוא קיים כ"ז שלא יוציא מרשותה לגמרי מתגרשת בו וכו', וכן הגט הזה עדין הוא ברשותה של אשה ומתגרשת בקבלה ראשונה שלה אע"פ שאין גירושין חלין עלי' אלא לאחר ל', דומה קצת למה שאמרו בהרי את מקודשת לי לאחר ל' יום דמקודשת אע"פ שנתאכלו המעות ואינם בידה בשעה שחלין קידושין עלי', עכ"ל.

ומבו' להדיא בד' הרמב"ן, דהא דמהני קידושי כסף לאחר ל' בשנתאכלו המעות, אי"ז משום דמצי לקדשה לאחר ל' בשעבוד המעות, אלא לעולם הוו הקידושין בנתינת המעות שנתן מתחילה, ואך דמהני הא דשעבוד המעות קיים דמה"ט לא חשיב דכלתה קנינו, וע"כ מצי חיילי הקידושין ע"י נתינת המעות שנתן מתחילה, וזהו שדימה הרמב"ן, דה"נ מהני גירושין לאחר ל' כל שהגט עדין ברשותה, וחיילי הגירושין ע"י הקבלה הראשונה, כיון שלא כלתה קבלתה.

ה] ובאמת לפי' הרמב"ן וש"ר בסוגיא דכתובות שם, הרי מצינו עיקר הך מילתא דמצי קני לאחר ל' מכח מעשה הקנין שעשה מתחילה אם אך לא כלתה קנינו, לדעת רמב"ח ור"ח התם, דמשוך פרה זו ולא תקני אלא לאחר ל' יום קנה ואפי' עומדת באגם, ואף שלא אמר מעכשיו, ובכה"ג הרי ודאי דעיקר הקנין הוא מכח המשיכה שמשך מתחילה, ול"מ הא דקיימא באגם אלא לחשוב דלא כלתה קנינו, וזהו שדימה הרמב"ן להא דמהני קידושי כסף לאחר ל' אף שנתאכלו המעות, ולפ"ז הרי קרוב הדבר, דגם לפ"מ דקי"ל כסוגיא דס"פ האשה שנפלו דל"מ בכה"ג, היינו משום דאף בדקיימא באגם אכתי חשבינן שכלתה קנינו, אך כל שלא כלתה קנינו, שפיר מצי לקנות מכח מעשה הקנין שעשה מתחילה, וכנ"ל,[[2]](#footnote-3) וביותר הוא לדעת הר"ן בכתובות שם דקי"ל כסוגיא דהתם דמהני משיכה לאחר ל' בדקיימא בסוף ל' באגם.

ו] והנה באבנ"מ סימן מ' סק"ד כתב, ז"ל, כתב הר"ן בפ' האומר בשם הרשב"א דאם השטר שו"פ מתקדשת בתורת כסף ואעפ"י שנאבד תוך ל' משום דדעתו נמי אניירא וכו', וקשה לי דהא לפמש"כ הר"ן הא דמהני בקידושי כסף שנתאכלו אינו אלא משום דהכסף יהיב לה תיכף ואינו ברשותו לחזור מכסף ומש"ה כי נתאכלו ברשותה דידה קא מתאכלו וכו', וא"כ בקידשה בשטר נהי דדעתה נמי אנייר אבל מיהת אשטרא נמי דעתה דהא מקדשה בשטר, וא"כ תיקשי ממ"נ אי נימא דיהיב לה תיכף את הנייר א"כ אחר ל' תו ליכא תורת שטר כלל דהא בעינן שיהי' הנייר משל הבעל וכדאי' בפ"ב דגיטין, ואם הנייר כבר שלה א"כ לאחר ל' אינו בתורת שטר כלל דהא בעינן ספר המקנה וליכא כיון דהנייר שלה כבר, ואם אינו נותן לה הנייר עד בתר שלשים יום דאז ה"ל תורת שטר תו ליכא תורת כסף כיון דנתאכלו דהא אם אינו נותן לה עכשיו הנייר ה"ל תורת פקדון גבה עד שלשים וכה"ג אפי' בתורת כסף ל"מ לדעת הר"ן, עכ"ל.

והנה במה שנקט האבנ"מ בפשיטות דבמקדש בשטר לאחר ל', בע"כ שאינה זוכה בשטר עד לאחר ל', דאל"כ תו ליכא תורת שטר כלל, הנה בנתיה"מ סימן קצ"ז סק"ד כתב בתו"ד בדעת הרמב"ם והשו"ע לא כן, אלא כשאמר ה"ז גיטך ולא תתגרשי עד לאחר שלשים, הכונה שמקנה לה הגט מיד רק שמתנה עמה שלא תתגרש עד לאחר ל', דאף שקנתה הגט קודם הגירושין, מ"מ מגורשת, עיי"ש בדבריו.

ז] והנה באמת בד' הרמב"ם מ' כד' האבנ"מ, וזה במש"כ הרמב"ם פ"ט מגירושין ה"ה, ז"ל, ומה בין המגרש על תנאי לזה שקבע זמן לגירושין או תלאן במעשה, שהמגרש על תנאי יש שם גירושין ואינן גומרין עד שיתקיים התנאי, לפיכך כשיתקיים התנאי נתגרשה אם היה הגט קיים אע"פ שאינו ברשותה ואינה צריכה לחזור וליטלו או להיותו ברשותה אחר שנתקיים התנאי שהרי הגיע לידה תחלה בתורת גירושין וכו', אבל התולה גירושין בזמן או במעשה לא הגיע גט לידה בתורת גירושין "אלא בתורת פקדון" עד הזמן שקבע או עד שתעשה המעשה, לפיכך כשיגיע הזמן צריכה להיות הגט ברשותה או תחזור ותטלנו או שיהי' במקום שייחדה אותו בו אע"פ שאינו רשותה כמו שבארנו ואח"כ תתגרש בו, עכ"ל, וממש"כ הרמב"ם דהוי בתורת פיקדון, מ' דעדין לא זכתה בו עד לאחר ל', ולכאו' היינו, משום שאם היתה זוכה בו מיד, ל"ה מגורשת לאחר ל', וכד' האבנ"מ, אך יש לדחות דאף דמצי להקנות לה הגט מיד ותתגרש בו לאחר ל', מ"מ כיון שכל עיקר הגירושין הם לאחר ל', מהיכ"ת נימא שהקנה לה הגט מיד, וגם י"ל כמו שדן בחזו"א אהע"ז ?.

אמנם הנה בחי' הריטב"א כתובות דפ"ו: מפורש כד' הנתיה"מ, ז"ל, לכך פירש רבינו הגדול ז"ל דשמעתין כפשוטה בשלא אמר מעכשיו ואין הגירושין חלין אלא לסוף ל' יום ולפיכך צריך שיהא הגט עומד לאחר שלשים יום קיים במקום שהוא חשוב רשותה, ואין בזה משום טלי גיטך מעל גבי קרקע דכיון שנתן הגט בידה מתחילה לשם גירושין קרינן ביה שפיר ונתן בידה, ולא אמרו טלי גיטך מעל גבי קרקע אלא כשהניחו מתחלה בידה או בחצרה לשום פקדון, אבל זו "כבר זכתה בגט להיות שלה להתגרש בו" אלא שהתנה עמה שלא תתגרש בו בנתינה אלא לאחר ל' יום ומל' יום ואילך חלין הגירושין, לכך צריך שיהא קיים בידה או בחצירה או במקום שהוא חשוב רשותה, ומספקא לן כיון שכבר זכתה בגופו של גט והניחתו בצידי רה"ר וכו', עכ"ל, והרי להדיא דכבר זכתה בגט בשעת נתינתו, ואלא שהוא מתנה עמה שלא תתגרש בו עד לאחר ל'.

ונ' דלהריטב"א לטעמי' הוא מוכח כן, דהנה בחי' הריטב"א גיטין דמ"ה. כתב בדין מעכשיו בשחרור לכשאקחך, דמהני לענין דל"מ לחזור בו, אך מ"מ אם נקרע השטר או שאבד ל"מ דכלתה קנינו, וכ"ה דעת הרמב"ן בקידושין דס"ג., והנה הרי בכה"ג שאמר מעכשיו דל"מ הדר בי', נ' דבע"כ דכבר זכה העבד בשטר מיד, דאם עדין לא זכה בשטר, מ"ט ל"מ הדר בי', ואף דלדעת ר"ל י"ל דל"מ הדר בי', אך לדידן דאתי דיבור ומבטל דיבור, ואך דבמעכשיו ל"מ הדר בי' כיון שכבר נגמר השחרור ביניהם, ודאי דהוא רק אם זכה העבד בשטר, ואפ"ה חייל מכח זה השחרור לאחר זמן, ולא אמרינן דכלתה קנינו, ובע"כ מזה דבקנין שטר לאחר ל', אף אם זוכה בשטר מיד, לא חשיב ככלתה קנינו.

ולפ"ז מיושב היטב ד' הר"ן דבקידשה בשטר ונשרף, אם יש בו שו"פ מקודשת משום דדעתה אנייר, אשר מוכח מדבריו דבמקדשה בשטר לאחר ל', ה"ה זוכה בשטר מיד, ואפ"ה היא מקודשת בזה לאחר ל', ולא חשיב ככלתה קנינו, וזה כפי המבו' בד' הרמב"ן והריטב"א דמהני שטר לאחר ל', אף אם זכה בשטר מיד.

ח] ולכאו' נ' דנידו"ז תלי במש"נ, דאי נימא דבקנין לאחר ל' בעינן שיהא עיקר מעשה הקנין לאחר ל', הרי שפיר מסתבר כד' האבנ"מ, דבע"כ שלא יזכה בשטר עד לאחר ל', אך אי נימא דבקנין לאחר ל' מהני מעשה הקנין הנעשה מתחילה, אם אך לא כלתה קנינו, הרי דשפיר מסתבר דאף אם זכה בשטר מתחילה, מ"מ כ"ז שהשטר קיים בידו לא כלתה קנינו, ומצי קני בסוף ל'.

ולפ"ז הרי שד' הרמב"ן הריטב"א והר"ן דמהני שטר לאחר ל' אף אם זכה בשטר מתחילה, הוא לטעמייהו, דס"ל דבקנין לאחר ל' ל"ב שיהא עיקר מעשה הקנין לאחר ל', ומה"ט ס"ל דלדעת רמב"ח ור"ח מהני משיכה לאחר ל' בדקיימא באגם בסוף ל', וכ"ה מבו' בד' הרמב"ן בס' הזכות גם בדינא דנתאכלו המעות, וע"כ שפיר מהני שטר לאחר ל' אף שזכה בשטר מתחילה, משום דכל שהשטר קיים בידו לא כלתה קנינו.

ט] והנה כתבו התוס' ביבמות דצ"ג., ז"ל, ודין קנין אחר ל' פר"י דהכי הוי, דבכסף אפילו אינו בעין ובשטר כשהוא בעין "ברשות קונה" בסוף ל' קני בלא מעכשיו לכו"ע, עכ"ל.

ובפשוטו מבו' בד' התוס', דל"מ קנין שטר לאחר ל', אא"כ הוי השטר בסוף ל' בחצירו של הקונה, וכנראה למדו התוס' לזה מסוגיא דכתובות דפ"ו: דה"ז גיטך ולא תתגרשי בו עד לאחר ל' יום ל"מ אלא בדקאי ברשותה בסוף ל', ואך דהתם דאיירי בשאמר לה מעכשיו, ל"ב שיהא בחצירה אלא מהני אף בדקיימא באגם, אך היכא דלא אמר מעכשיו, בעינן שהיא בסוף ל' ברשות הקונה.

ואמנם צ"ב הטעם בזה, דהניחא בגירושין דבעינן נתינה לידה, שפיר בעינן שיהא הגט ברשותה בסוף ל', דאם אינו ברשותה ל"מ להתגרש בו, וה"נ הוא בקידושין שכתבו הרמב"ן וש"ר בקידושין דנ"ט. דבעינן שיהא השטר ברשותה בסוף ל', ואמנם זה תלוי במה שדנו האחרונים אם מהני טלי שטר קידושייך מע"ג קרקע, ומהכא ראי' לזה, אך בשטר קנין דל"ב נתינה ליד הקונה, ובפשוטו ודאי מהני שיקנה הקונה את השטר בקנין אגב אף שאינו ברשותו כלל, וכאשר כן שמעתי להוכיח מד' הראשונים בר"פ הזורק שלא נחלקו ע"ד רש"י שם אלא בגט, מ"ט בעינן שיהא השטר ברשות הקונה בסוף ל', ושו"ר שעמד ע"ז בקוב"ש כתובות אות שי"ז.

ולכאו' מוכח מד' התוס' כד' האבנ"מ, דבשטר לאחר ל' אין הקונה זוכה בשטר עד לאחר ל', וע"כ בעינן שיהא השטר ברשותו, דאל"כ לא מצי זכי בשטר.[[3]](#footnote-4)

אך לא ברירא לי דאכן כוונת התוס' לכך, ושמא מש"כ כשהוא בעין ברשות קונה, אתי לאפוקי נאבד השטר, דבזה הוא דאיירי התוס' שם בכל דבריהם, דכל שלא אמר מעכשיו ל"מ אם נקרע השטר או שאבד, ומש"כ כשהוא בעין אתא לאפוקי נקרע השטר ומש"כ ברשות קונה אתי לאפוקי נאבד השטר, והגם דל"ב שיהא השטר ברשותו בסוף ל', מ"מ כל שאבד השטר וחשיב דכבר ליכא להקונה את השטר, לא מצי קני, וכאשר מצינו כן בד' הרמב"ם שכתב בפ"ט מגירושין ה"ה דבמגרש על תנאי, ל"ב שיהא הגט ברשותה כשנתקיים התנאי, ומ"מ אם נאבד הגט אינה מגורשת כמש"כ הרמב"ם שם פ"ח ה"א, וכאשר כ"ה להדיא בקידושין ד"ס. ובגיטין דע"ד..

י] ובעיקר מש"נ לדון בדעת התוס' ותור"פ דהא דמהני קידושי כסף לאחר ל' בשנתאכלו המעות, הוא מכח נתינת המעות שבסוף ל', צ"ע רב בזה, דלכאו' סוגיא ערוכה היא דהא דמהני קידושי כסף לאחר ל' בנתאכלו המעות, הוא מכח מעשה הקידושין שבשעת נתינת המעות, ומהני הך טעמא דשעבוד המעות קיים, דלא חשיב ככלתה.

דהנה בנדרים דכ"ט: אמר ר"פ אמר לך בר פדא ה"ק אם לא אמר מעכשיו שלמים לאחר ל' יום עולה הוי, מידי דהוה האומר לאשה התקדשי לי לאחר ל' יום דמקודשת ואע"פ שנתאכלו המעות.

ובחי' הרשב"א שם כתב, ז"ל, מידי דהוה וכו', כלומר דאם נפשך לומר כיון דבשעת הקדשו לא נחתא לה קדושה ולאחר שלשים יום כבר כלתה אמירתו א"כ היכי נחתא לה קדושה לאחר ל' יום, מידי דהוה אהאומר לאשה דהשתא לא מיקדשא ולאחר ל' יום כבר כלתה אמירתו ואפילו המעות אינן בעולם שכבר נתאכלו ואפ"ה מקודשת, ומ"מ עיקר טעמא משום דחשיבא אמירה לגבוה כמסירה להדיוט הוא דנחתא להו קדושה דחשיבא אמירה לגבוה ככסף ועדיף מיני' וכו', דאי לא איכא למימר שאני התם דאיכא כסף ומשום דהאי כסף לא לפקדון דמי ולא למלוה דמי כדאיתא בריש פרק האומר, אבל מקדיש דליכא אלא דבור בעלמא לא, ואלו המקדש בשטר ונשרף השטר או שנאבד אינה מקודשת ומ"ש מקדש בכסף, אלא ודאי אטעמא דמסקנא דאמרינן משום דאמירתו לגבוה כמסירתו להדיוט סמיך וכו', עכ"ל, וכעי"ז כתב הר"ן שם.

והנה הרי הגמ' לא מייתי מעיקר הא דמהני קידושין לאחר ל', אלא מהא דמהני קידושי כסף לאחר ל' אף שנתאכלו המעות, והיינו דמהתם שמעינן דאף דבשעת הקידושין אכתי לא חיילי, ולאחר ל' כבר נתאכלו המעות, מ"מ מהני מעשה הקידושין שעשה מתחילה, כיון שעדין שעבוד המעות קיים, וה"נ מהני הקדש לאחר ל', וחייל ההקדש בסוף ל' מכח מעשה ההקדש שהקדיש בתחילה.

ולפ"ז הרי מבו' להדיא, דבמעשה לאחר ל' ל"ב שיהא עיקר המעשה עצמו קיים לאחר ל', אלא כל שלא כלה לגמרי חיילי הקידושין מכח המעשה שעשה בתחילה, וגם בנתאכלו המעות ל"מ חיילי הקידושין מכח שעבוד המעות שבסוף ל', אלא עיקר חלות הקידושין הוא מכח נתינת המעות שמתחילה, ומהני שעבוד המעות רק כ"ה דלא ליהוי ככלתה קנינו, דאי נימא דמצי חיילי הקידושין מכח שעבוד המעות שבסוף ל', א"כ מה מייתינן מינה להקדש לאחר ל', הרי כיון דחשבינן להמעות כאילו הם בעין, דמי להיכא שלא נתאכלו המעות ולקידושי שטר לאחר ל' כשהשטר קיים, דלא מייתינן התם מינייהו, וצ"ע בזה.[[4]](#footnote-5)

יא] עוד ילה"ע בזה, ממש"כ התוס' ביבמות דצ"ג., ז"ל, ובפירות ערוגה נמי לא בעי מעכשיו לפי שאמירתו לגבוה כמסירתו להדיוט דמי וחשוב כאילו מוסרם ליד הקונה לעמוד בידו ולקנות כשיגיע הזמן שקבע, עכ"ל.

והנה הרי התם לכאו' ודאי דחלות התרומה הוא מכח הקריאת שם שקרא מתחילה, ול"מ הא דאמירתו לגבוה כמסירתו להדיוט דמי וכו', אלא דמה"ט לא חשיב ככלתה קנינו, כיון שמכח אמירתו ה"ז מסור ביד רשות גבוה, והרי להדיא דכל שלא כלתה קנינו, מצי לקנות מכח מעשה הקנין שעשה מתחילה.

והנה אמנם הי' מקום לפרש ד' התוס' דכונתם, דכיון דאמירה כמסירה, ע"כ חשבינן שהאמירה עדין קיימת ולא כלתה האמירה, אך ל' התוס' לא מ' כן, ומפורש הוא לא כן בד' תוס' הרא"ש, עיי"ש שהאריך לפרש דאמירה כמסירה ודשלב"ל כדבר שבא לעולם וחשיב כאילו הוא בעין ומסרו ליד הקונה, עיי"ש, והרי דהא דמהני הוא משום דחשיב כנמסר ממש לגבוה, וע"כ הוצרך לפרש דדשלב"ל כדבר שבא לעולם וחשיב כאילו הוא בעין, דאל"כ ל"ש לומר שנמסר ליד הגבוה.

אמנם נ' דאדרבה לפמש"נ יל"פ בד' התוס' בע"א, דהא דמהני הפרשת תרומה לאח"ז מכח הא דאמירתו לגבוה כמסירתו להדיוט, לאו היינו דמה"ט לא חשבינן לה ככלתה קנינו, ותו חיילא הקריאת שם שקרא מתחילה, אלא היינו דכל עיקר דינא דכלתה קנינו לדעת התוס' הוא רק משום דל"מ מעשה קנין הנעשה עכשיו לקנות לאחר ל', ובעינן שיהא המעשה קנין קיים לאחר ל', ובזה הוא דאמרינן דכ"ז הוא במעש"ק גרידא, שעדין לא חל מכחו כלום, וכל שלא הועיל לקנות בשעתו, ל"מ לקנות לאחר זמן, אך בתרומה דאמירתו לגבוה כמסירתו להדיוט, שפיר מהני הקריאת שם שקרא מתחילה, שיחול מכחה חלות התרומה לאחר ל'.

אך ממה שדימו התוס' ד"ז להיכא שמסרם ליד הקונה לעמוד בידו ולקנות כשיגיע הזמן שקבע, ועי' בתוס' הרא"ש שם מה שהוסיף לפרש בזה, מ' דהא דמהני בכה"ג, הוא דומיא דהא דמהני מסירה ליד הקונה אם הוא קיים בידו בסוף ל', ולפ"ז הרי כ"ה דבהפרשת תרומה לאחר ל', בע"כ דחיילא התרומה מכח הקריאת שם שקרא מתחילה, ה"נ אם מסר ליד הקונה ועדין הוא בידו בסוף ל', ה"ה קונה מכח מעשה הקנין שעשה מתחילה, וצ"ע בזה.

1. ובל' הר"ן בסוגיין הי' משמע דל"ב בזה כלל להא דשעבוד המעות קיים, עיי"ש שכתב דמהני אף שאם חזרה בה צריכה להחזיר המעות, ומ' דכ"ש אם הי' הדין שאינה צריכה להחזיר את המעות, דהי' מועיל, ולכאו' היינו דבקידושי כסף ל"ש כלל דינא דכלתה, אך באמת בל' הר"ן בנדרים דכ"ח: ודכ"ט: מפורש דהא דמהני קידושי כסף בנתאכלו המעות הוא משום דשעבוד המעות קיים, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-2)
2. ובאמת הי' מקום לומר, דכל הא דל"מ לקנות, הוא רק בדקיימא באגם בסוף ל', אך אם קיימא ברשותו בסוף ל', מצי לקנות גם מכח מעשה המשיכה שמשך מתחילה, ונפ"מ רבתא בזה, דיהני אף אם יהא זה בחצירו שאינה משתמרת, וכ"ה מסתבר למש"כ התוס' בכתובות שם דר"י ור"ל פליגי על הך מילתא דסימטא חשיבא כרשותו לענין זה, עיי"ש, אך בתוס' הרא"ש שם נחלק ע"ז, ולפ"ז הרי י"ל דרק מה"ט הוא דפליגא הסוגיא בס"פ האשה שנפלו וס"ל דל"מ, אך כל שהוא בחצירו בסוף ל', שפיר הוא קונה מכח המשיכה שמשך מתחילה, אך בד' הריטב"א גיטין דמ"ה. מבו' להדיא לא כן, אלא אף בדקיימא בחצירו בסוף ל', אינו קונה אלא מכח קנין החצר, עיי"ש, ובאמת גם דין זה אינו מוסכם, והמאירי בכתובות דפ"ב. כתב דל"מ אף בשהוא בחצירו בסוף ל', וגם בדעת הרמב"ם בזה פליגי רבוותא, ואכמ"ל, אך כנראה היינו משום דאנן קי"ל דאף כשהוא בחצירו בסוף ל' חשבינן דכלתה המשיכה, ומסתבר דהטעם בזה הוא משום שכבר יצאה באמצע חוץ לרשותו, דמש"א התם דמהני אפי' קיימא באגם, הוא אף בכה"ג, וכמש"כ התוס' ביבמות דצ"ג., אך בשטמ"ק ר"פ המפקיד כתב בשם תוס' שאנץ דבכה"ג ל"מ, (ומד' תוס' ותוס' הרא"ש שם נראה דפליגי ע"ז), ובזה יתבאר ד' הרשב"א והר"ן בנדרים דכ"ט: שהביאו מהא דמשוך פרה זו וכו' מצי לחזור בו בתוך ל' אף בדקיימא בחצרו, עיי"ש, ומ' מזה דכה"ג חייל הקנין מכח המשיכה שמשך מתחילה, וע"כ הי' מקום לדון שלא יהא בידו לחזור בו, אך אי"ז מוכרע, וזה משום דדבריהם קיימי בשהיתה בחצרו כל ל' יום, וכמפורש בד' הרשב"א, וצ"ע עוד בזה. [↑](#footnote-ref-3)
3. ולכאו' נ' כן גם מד' התוס' בכתובות דפ"ו:, ז"ל, ה"נ היכא דאמר לה הרי זה גיטיך מעכשיו ולא תתגרשי בו עד לאחר ל' דמן הדין יש לה לזכות בגט מיד לאחר ל' יום בכל מקום שהוא אפילו הכי ברה"ר אינה מגורשת, עכ"ל, וממש"כ דיש לה לזכות בגט, מבו' בפשוטו דלא זכתה בגט עד לאחר ל'.

   אך באמת נ' דבע"כ לפרש שאין כוונת התוס' לזה, שהרי התם קיימי התוס' בדאמר לה מעכשיו, וכר' יוחנן דמעכשיו התחילו הגירושין ולא נגמרו עד לאחר ל', ובכה"ג ודאי דזכתה בגט זכי' גמורה מיד, דאם לא זכתה בגט זכי' גמורה, היאך התחילו הגירושין, ולכאו' אין מקום לומר דאם התחילה הזכי' בגט, דמכח זה יתחילו הגירושין, וז"ב. [↑](#footnote-ref-4)
4. שוב העירוני דיש מקום לפרש בזה, דמכוון הגמ' הוא, דהגם דהא דמהני הקדש לאחר ל' הוא משום דאמירה כמסירה, הרי הי' מקום לומר דכיון שאמירתו היא שיהא הקדש בסוף ל', הרי דעכשיו ל"מ אמירה זו לאשוויי כמסירה, ובזה הוא דמייתינן מהא דמהני קידושין לאחר ל' בנתאכלו המעות, דהגם דהא דחיילי הקידושין בכה"ג בסוף ל' הוא מכח נתינת המעות שקיימת בסוף ל', הרי כ"ז הוא משום שנתינת המעות מתחילה היתה לשם קידושין, ונתחדש בזה דאף דעדין לא חיילי הקידושין, יש בידו לעשות נתינת מעות לשם קידושין, וזהו דמייתינן מינה דה"נ מהניא אמירה לגבוה לאחר ל', הגם דהויא אמירה זו על לאחר ל', מהניא לאשוויי כמסירה, ומכח זה חייל ההקדש בסוף ל', וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-5)