=ב - בטעם הא דל_מ לחי וקורה בפתח הרחב מי_
קטגוריות: ש_ס / יג עירובין / עירובין - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / מחיצות מהדו_ב

**סימן ב**

**בהא דל"מ לחי וקורה בפתח הרחב מי' אמות**

**ובגדר ההיתר דלחי וקורה למ"ד דמשום היכר**

**א**

א] **עירובין ב' א',** והרחב מי' אמות ימעט, ובפירש"י כתב, ז"ל, ימעט, דזהו שיעור סתם פתחים, וטפי מהכי לא מיקרי פתח אלא פרצה, ואנן בעינן פתח, עכ"ל, וכעי"ז כתב בפסקי רי"ד שם.

**אך** הרשב"א שם כתב, ז"ל, והרחב מי' אמות ימעט, כלומר בין שהכשירו בלחי בין שהכשירו בקורה, משום דיתר מי' נידון כפרצה ואין לחי וקורה מתירין את הפרצה, עכ"ל, וכ"כ הריטב"א והר"ן שם, ומשמע בדבריהם דהא דל"מ לחי וקורה לפתח יותר מי', אי"ז משום דבעינן שיהא על פתח המבוי תורת פתח, אלא הוא משום דכל דהוי פרצה אין לחי וקורה מתירין את הפרצה.[[1]](#footnote-2)

ב] **ונראה** דרש"י וש"ר לטעמייהו אזלי, דהנה לדעת רב בסוגיין דהא דקורה למעלה מכ' פסולה ילפינן לה מפתחו של היכל, מבו' בד' הרשב"א וש"ר במשנתינו דס"ל דקורה משום פתח, וע"כ הוא דלמעלה מכ' פסולה, דהוא יותר משיעור פתח.

**אמנם** בדעת רנב"י דהא דל"מ קורה למעלה מכ' הוא משום דלמעלה מכ' ליכא היכר, נראה שנחלקו הראשונים, ונת' בסימן ג' ?, דבד' הרשב"א וש"ר במשנתינו מבו' דפליג ביסוד הדין ע"ד רב, וס"ל דהא דקורה מתרת אי"ז משום פתח אלא משום היכר, וזהו שכתבו דקורה ל"מ למעלה מכ' בין למ"ד קורה משום היכר ובין למ"ד קורה משום פתח, וכ"ה מבו' גם בדבריהם לקמן ג' א', וזהו שעמדו בהא דאמר רנב"י דקורה "לרבנן" משום היכר, שהרי אף לר' יהודה הוי משום היכר, וכ"ה מבו' בד' התוס' לקמן ג' א' ד"ה רנב"י, עייש"ה.

**אך** בד' רש"י לקמן שם ד"ה קורה מבו' דרנב"י לא פליג ביסוד הדין ע"ד רב, והא דאמר רנב"י דקורה משום היכר, היינו דהא דל"מ קורה למעלה מכ' הוא משום דליכא הכירא, וזהו שאמר רנב"י דקורה "לרבנן" משם היכר, דטעם הא דלרבנן ל"מ קורה למעלה מכ' הוא משום היכר, ולפ"ז נמצא, דאף לרנב"י הא דמהני קורה הוא משום הכירא דפתח וכדעת רב, ועי' בגאו"י לקמן שם שכתב כן גם בדעת הרמב"ם בפיהמ"ש.

**וכ"ה** להדיא בד' המאירי לקמן שם, ז"ל, מאחר שביארנו שהקורה משום היכר וכו', אם היתה אמלתרא וכו', שהרי האמלתרא הבאה אחר הקורה נותנת "היכר שיש שם פתח", עכ"ל, ולהדיא דדינא דקורה משום היכר, הוא הכירא דפתח.

ג] **ולפ"ז** נראה, דע"כ לרש"י לטעמי' דהא דמהני קורה הוא משום הכירא דפתח, ומסתבר דגם הא דמהני לחי הוא משום דהו"ל כפתח, הרי דמה"ט הוא דל"מ לחי וקורה בפתח הרחב יותר מי' דאין עליו תורת פתח,[[2]](#footnote-3) - אך להרשב"א ודעימי' לטעמייהו דלרנב"י אין קורה משום פתח כלל, וא"כ אף דפתח יותר מי' אין עליו תורת פתח הי' בדין דיהא ניתר בלחי וקורה, וכל הא דאינו ניתר בלחי וקורה הוא משום דאין לחי וקורה מתירין את הפרצה.

ד] **ומצאנו** עוד שנחלקו בזה, דהנה בפירש"י לקמן ה' א' ד"ה מתיר וי' ב' ד"ה דילמא פירש דהא דאסרינן היכא דשבקי פתחא רבא, הוא משום דבטל תורת פתח מיני' ובטל תיקונו, אך הרשב"א לקמן י' ב' ד"ה וליחוש כתב דהוא משום דכל דשבקי ובטל מתורת פתח הו"ל כפרצה.

**ולמש"נ** נראה דרש"י לטעמי' דהיתר לחי וקורה במבוי הוא משום היכר דפתח, וע"כ כל דשבקי ובטל תורת פתח מיני', ל"מ בו התיקון דלחי וקורה, אך הרשב"א לטעמי' דהיתר לחי וקורה אינו משום פתח, וע"כ כל הא דהיכא דשבקי ל"מ התיקון דלחי וקורה, הוא משום דהו"ל כפרצה, ואין לחי וקורה מתירין את הפרצה.

**ב**

ה] **ויש** להוסיף בזה, דהנה לקמן ג' ב' אמרו דאמת מבוי באמה בת ה' למאי הלכתא לגובהו ולפרצת מבוי, ופירש"י, ז"ל, ולפרצת מבוי, דקי"ל בהאי פירקא פרצת מבוי בי' אמות פסיל לי', עכ"ל.

**ובחי'** הגרע"א שם כתב, ז"ל, ק"ל דאמאי לא נקט ולרחבו, דקתני במתני' והרחב מי' אמות ימעט, ולדחוק נמי דקאמר כיון דהטעם דרחבו יותר מי' הוי פרצה קרי לה ולפרצת מבוי, הא מלשון רש"י דקי"ל בהאי פרקא משמע דלא קאי אמתניתין דהכא דרחבו יותר מי', עכ"ל, וכ"ה להדיא בפי' ר"ח ובמאירי שם, דקאי על דינא דמבוי שנפרץ מצידו יותר מי'.

**אמנם** הנה בד' הרשב"א בעבוה"ק שער א' פ"ג הי"א משמע להדיא דמפרש דמה שאמרו לפרצת מבוי, היינו הא דמבוי הרחב יותר מי' אמות ימעט, עיי"ש, דמשמעות דבריו דקאי על רוחב המבוי שהוא רחב יותר מי', עיי"ש, (וגם דבדבריו בעבוה"ק לא נתפרש להדיא דינא דפרצת מבוי שאוסרת ביותר מי').

ו] **ולפמש"נ** נראה, דרש"י והרשב"א לטעמייהו אזלי, דמה שפירש"י דהא דקאמר ולפרצת מבוי לא קאי אדינא מתניתין דהרחב מי' אמות ימעט, הוא לטעמי' דס"ל דהא דהרחב מי' אמות ימעט, אי"ז משום דהו"ל פרצה ואין לחי וקורה מתירין את הפרצה, אלא הוא משום דלא מיקרי פתח ואנן בעינן פתח, וע"כ אי"ז בכלל פרצת מבוי,[[3]](#footnote-4) - אך הרשב"א לטעמי' דהא דהרחב מי' אמות ימעט הוא משום דהו"ל פרצה, ואין לחי וקורה מתירין את הפרצה, הרי דשפיר מתפרש הא דקאמר ולפרצת מבוי דקאי על דינא דמתניתין דהרחב מי' אמות ימעט.

**ג**

ז] **ובעיקר** מש"כ הראשונים דהא דל"מ לחי וקורה בפתח יותר מי' הוא משום דאין לחי וקורה מתירין את הפרצה, צ"ב, דהניחא למ"ד דלחי וקורה משום מחיצה, הרי דכל שהוא רחב יותר מי' והו"ל פרצה, אין הלחי והקורה מועילין לגדרו, אך למ"ד דקורה או לחי משום היכר, א"כ מה לי דהוי זה פרצה, הרי כיון דאף בכה"ג איכא לההיכר, מ"ט אי"ז מועיל להתיר, ולדעת רש"י ניחא, דבפתח יותר מי', ליכא לההיכר דלחי וקורה דהוא היכר דפתח, וע"כ אי"ז מועיל להתיר.

**וכבר** עמד ע"ז הב"ח בסימן שס"ג אות ח', ועיי"ש שהוכיח מזה דאף למ"ד דלחי וקורה משום היכר, מ"מ ה"ז נידון משום מחיצה, אלא דעיקר התקנה הוא משום היכר, עיי"ש.[[4]](#footnote-5)

ח] **ולכאו'** יש להוכיח כן מכ"ד, חדא, מהא דתנן לקמן י"ד ב' דלחיים שאמרו גבהן י' טפחים, ובפשוטו הוא משום דאין מחיצה פחותה מי', והרי דאף למ"ד דלחי משום היכר, הוא נידון משום מחיצה, וע"כ הוא דבעינן שיהא גבהו י' טפחים כשיעור מחיצה.

**ועד"ז** יש להוכיח גם מהא דתנן לקמן ט"ו א' דלר"מ אין עושין לחי בדבר שיש בו רוח חיים, ופירש"י דהוא משום דמחיצה העומדת ברוח חיים אינה מחיצה, והרי דאף למ"ד דלחי משום היכר, הוא נידון משום מחיצה, וע"כ כל שהוא עומד ברוח חיים ואין תורת מחיצה עליו, ל"מ.

ט] **עוד** יש להוכיח כן, דהנה לקמן י"ד ב' אמר רבא, עשה לחי למבוי והגביהו מן הקרקע ג' או שהפליגו מן הכותל ג' לא עשה ולא כלום וכו' דהויא מחיצה שהגדיים בוקעין בה וכו', - והתו"ח שם כתב דרבה גרסינן, מדקאמר טעמא משום דהוה מחיצה שהגדיים בוקעין בה, ואילו רבא ס"ל דלחי משום היכר, עכ"ד, וכן גריס בפסקי רי"ד שם.

**אך** הנה בפי' הר"ח שם גריס רבא, וכ"ה בפי' ר"ח בן שמואל ובחי' המאירי שם, ותיקשי לדידהו דמה לי שהגדיים בוקעין בה, הרי לרבא לטעמי' לחי משום היכר ולא משום מחיצה.

**ובע"כ** מזה דגם למ"ד דלחי משום היכר הוא נידון משום מחיצה, וע"כ כל דהוי מחיצה שהגדיים בוקעין בה ואין תורת מחיצה עליו, אינו מועיל להתיר.

י] **ועד"ז** מצינו גם בדין קורה, דאינה מועלת כשאינה גבוהה י', ופירש"י בסוכה כ"ב ב' ד"ה ולא תחתונה דהוא משום דאין מחיצה פחותה מי', וכ"כ בפי' ר"ח לקמן י"ד א', והרי דאף דקי"ל דקורה משום היכר, מ"מ מכח זה היא נידונת משום מחיצה, וכל שאינה גבוהה י' ולי"ב לשיעור מחיצה, אינה מועלת להתיר.[[5]](#footnote-6)

**ד**

יא] **ואמנם** הנה בחי' בית מאיר לקמן י"ד ב' כתב לפרש בע"א להא דל"מ לחי שהגדיים בוקעין בו, דאף דלחי משום היכר, מ"מ מכח זה הצריכו למחיצה קלה דלחי, וכל שהגדיים בוקעין בה ול"ה מחיצה כלל, ל"מ הכירא דידי', ובזה מתפרש גם הא דבעינן שיהא גובה הלחי י' טפחים, והא דל"מ לחי שיש בו רוח חיים לדעת ר"מ.

**ולכאו'** הטעם בזה, דאף דלמ"ד דלחי משום היכר הוי היתר המבוי ע"י שיש היכר בפתחו, מ"מ לא חשיב כהיכר אלא ע"י דיש שם תחילת מחיצה, דבלא"ה אי"ז היכר כלל, דהוי כמו שכתבו בפתח המבוי דהוא מקום המובדל מרה"ר, דאין בזה היכר כלל, וע"כ כל שאין על הלחי תורת מחיצה, אינו מועיל להתיר.[[6]](#footnote-7)

**ולפ"ז** הדר צ"ע דמ"ט ל"מ לחי וקורה בפתח יותר מי', דהרי מסתברא מילתא דאף דל"מ מחיצה להתיר לפרצה יותר מי', מ"מ חשבינן לה שפיר כתחילת מחיצה, דהרי עיקר המחיצה קיימת, ואך דאינה מועלת להתיר, וכיון דעיקר ההיתר דלחי וקורה הוא משום ההיכר, הי' בדין דיועילו להתיר גם בפתח יותר מי', כיון דאף בפתח יותר מי' איכא לההיכר דלחי וקורה.

יב] **וגם** בעיקר מש"נ דהא דל"מ לחי שאינו גבוה י', הוא משום דבעינן שיהא עליו תורת מחיצה, הנה מצינו דלא כן בחי' המאירי לקמן י"ד ב', ז"ל, והאי דנקטי שיעור י', מפני ששיעור מועט שבגובה מבוי הוא י' טפחים, ועוד דלענין פסק לחי משום מחיצה ואין מחיצה פחותה מי', עכ"ל, ומבו' בדבריו דלמ"ד דלחי משום היכר, ליכא למיתי עלה מכח הא דאין מחיצה פחותה מי', וכל הא דבעינן שיהא הלחי גבוה י', הוא משום דגובה מבוי י' טפחים,[[7]](#footnote-8) והך מילתא דהא דבעינן שיהא הלחי גבוה י' טפחים הוא משום דגובה מבוי י' טפחים, כ"ה גם בפיהמ"ש להרמב"ם שם, וכ"כ הרע"ב שם, ולכאו' הוצרכו לזה למ"ד דלחי משום היכר.

**וכ"ה** מבו' גם בד' הגר"ח בפי"ז משבת בסו"ד, שכתב דלפ"מ שפסק הרמב"ם דלחי משום מחיצה, הרי דהא דבעינן שיהא הלחי גבוה י"ט הוא משום דבעינן במחיצה שתהא גבוהה י', ומבו' בדבריו דלמ"ד דלחי משום היכר, בע"כ דהא דבעינן שיהא הלחי גבוה י"ט הוא מטעמא אחרינא, ונקט לפ"ז, דכל הא דלדעת הרמב"ם לא אמרינן בלחי כתותי מכתת שיעורי', הוא רק לפ"מ שפסק הרמב"ם דלחי משום מחיצה, עיי"ש.[[8]](#footnote-9)

**ולכאו'** יש ללמוד מזה בדעתם, דלמ"ד דלחי משום היכר ל"ב כלל שיהא עליו תורת מחיצה, וע"כ אף דאין מחיצה פחותה מי"ט, מ"מ שפיר הוה מהני לחי שאינו גבוה י"ט, וכל הא דל"מ הוא משום דשיעור מבוי י"ט,[[9]](#footnote-10) - ולפ"ז תיקשי דמ"ט ל"מ לחי וקורה בפתח יותר מי', הרי ל"ב כלל שיהא עליהן תורת מחיצה.[[10]](#footnote-11)

**ה**

יג] **ונראה** די"ל בזה, דהנה כתב הרמב"ם בפי"ז משבת ה"ב, ז"ל, היאך מתירין מבוי הסתום, עושה לו ברוח רביעית לחי אחד או עושה עליו קורה ודיו, ותחשב אותה קורה או אותו לחי "כאילו סתם רוח רביעית" ויעשה רה"י ויהי' מותר לטלטל בכולו, עכ"ל, ושמעתי להעיר במש"כ הרמב"ם דהוא כאילו סתם רוח רביעית, דהרי קי"ל דקורה משום היכר, וא"כ מ"ט חשבינן לה כמו שסתם רוח רביעית.[[11]](#footnote-12)

**ונראה** ללמוד מד' הרמב"ם, דאף למ"ד דקורה משום היכר, לאו היינו דהיתר המבוי הוא ע"י היכר בעלמא ול"ב שתהא רוח רביעית מובדלת, דלעולם אין המבוי ניתר אלא ע"י שהוא מובדל ברוח רביעית, ואך דנתחדש בזה דההיכר מועיל להבדיל רוח זו, ע"י שניכר שהיא מובדלת מרה"ר.

יד] **ובאמת** נראה דלהרמב"ם לטעמי' הוא מוכרח כן, דהנה בחי' הגרי"ז בהל' עירובין כתב לדקדק מד' הרמב"ם שם, דאף דס"ל דמדאורייתא ל"ה רה"י אלא בד' מחיצות, וכל שיש לו ג' מחיצות וקורה ל"ה רה"י, מ"מ לענין דין טלטול שויוהו רבנן כרה"י, וזהו עיקר דין היתר מבוי בקורה משום דעשאוהו חכמים כרה"י, וזהו מש"כ הרמב"ם ותחשב אותה קורה וכו' כאילו סתם רוח רביעית ויעשה רה"י, והרי דמדרבנן מיהא נחשבת הקורה כסתימה ברוח רביעית ונעשה רה"י, ומכח דין רה"י הוא שניתר בטלטול, עכ"ד.[[12]](#footnote-13)

**ולפ"ז** הרי דלהרמב"ם לטעמי' הוא מוכרח דגדר דינא דקורה משום היכר הוא דההיכר מועיל להבדיל את המבוי מרוח זו, דאם הוי זה דין היכר בעלמא, היאך יהא המבוי רה"י עי"ז, והרי לדין רה"י בעינן שתהא הרשות מובדלת מד' רוחותי', ובע"כ דמכח ההיכר מועלת הקורה להבדיל את המבוי מרוח זו, וע"כ הוא דהו"ל רה"י מדרבנן.

טו] **ויש** לסייע עוד לזה, ממה שאמרו לקמן כ"ד ב' בדין מקום שלא הוקף לדירה, דכל שהוא עושה לו לחי להתירו, מהני זה לאשוויי לי' מוקף לדירה, ומבו' שם דרבא מודה לדין זה, עיי"ש, ותיקשי דלהני קמאי דס"ל דלמ"ד דלחי משום היכר אינו נידון משום מחיצה, א"כ היאך מהני לחי לאשוויי היקף לדירה לרבא לטעמי' דלחי משום היכר.[[13]](#footnote-14)

**ונראה** מזה כמש"נ, דאף דלחי משום היכר, אי"ז היתר בעלמא ע"י ההיכר, אלא היינו דההיכר מועיל להבדיל את המבוי מרוח רביעית, וע"כ שפיר מהני זה לאשוויי היקף לדירה.

טז] **ועפי"ז** יש לדון במה שאמרו לקמן י"ז א' דמ"ד דאמרינן שבת שהותרה הותרה הוא אף כדעת ר' יוסי שאסר במבוי שניטלו קורותיו או לחייו, דעד כאן לא קאמר ר' יוסי התם אלא משום דליתניהו למחיצות, והגרע"א בגל' סימן שס"ג סי"א עמד בזה, דכיון דקי"ל דקורה משום היכר, א"כ בנפל הקורה ליקרי איתניהו למחיצות, ועיי"ש שכתב דצ"ל דכיון דחכמים אמרו דאין מתירין בג' מחיצות אלא כשיש להם היכר, הרי דכל שנסתלק ההיכר הוי כבטלו המחיצות.

**ולמש"נ** מד' הרמב"ם דהא דמהני קורה משום היכר, היינו דההיכר מועיל להבדיל את המבוי ברוח רביעית, י"ל דמה"ט הוא דכל שניטלה הקורה ואין המבוי מובדל מרוח רביעית, חשבינן לה כמו דליתנייהו למחיצות, שהרי מדרבנן לא סגי בההבדלה מג' רוחות לאשוויי לי' לרה"י, ובעינן גם לההבדלה מרוח רביעית, וע"כ כל דליכא מחיצות אלא מג' רוחות, הו"ל כמו דליתנייהו למחיצות.[[14]](#footnote-15)

יז] **ולפ"ז** נראה, דמה"ט הוא דל"מ קורה במבוי הרחב יותר מי', אף דקורה משום היכר, דכיון דהא דקורה משום היכר אי"ז היתר בעלמא מכח ההיתר, אלא היינו דה"ז מועיל להבדיל את המבוי מרוח רביעית, הרי דכל דהוא רחב יותר מי' והו"ל פרצה, ל"מ להבדילו ע"י ההיכר, דכמו דבמקום זה ל"מ מחיצה דלחי או דעומ"ר, ה"נ ל"מ בזה ההבדלה דע"י ההיכר, וזהו מש"כ הראשונים דאף למ"ד דמשום היכר אין לחי וקורה מתירין את הפרצה.

**ו**

יח] **ויש** להוסיף עוד בזה, דהנה בסוכה ז' ב' אמרו דסיכך ע"ג מבוי שיש לו לחי כשרה, דמיגו דהוי דופן לענין שבת הוי דופן לענין סוכה, ובד' התוס' שם בריש ד"ה סיכך ע"ג מבוי מבו' דאתיא אף כמ"ד דלחי משום היכר, עיי"ש.

**אך** הנה המאירי שם כתב, ז"ל, דוקא במבוי שיש לו לחי, אבל במבוי שאין לו לחי ויש לו קורה לא, לא אמרו בלחי אלא מפני שהוא משום מחיצה, אבל קורה שאינו אלא משום היכר לא, עכ"ל, וכ"כ בס' המכתם שם, ז"ל, לא אמר סיכך ע"ג מבוי שיש לו קורה, דהא קי"לדקורה משום היכר הוא ולא משום מחיצה, ולא שייך למימר בה מגו דהוי דופן לשבת דהא לאו לדופן הוא, עכ"ל.

יט] **ובפשוטו** הי' נראה בביאור הפלוגתא בזה, דהתוס' ס"ל כמש"כ הב"ח דאף למ"ד דלחי משום היכר, מ"מ מכח זה הוא נידון כמחיצה, והוי דופן לשבת, וע"כ שפיר אמרינן בזה מיגו דהוי דופן וכו', אך המאירי והמכתם ס"ל דלמ"ד דלחי משום היכר אינו נידון כמחיצה, וכמש"נ לעיל סקי"ב מד' המאירי לקמן י"ד ב', וע"כ ליכא למימר בזה מיגו דהוי דופן וכו', דהרי אי"ז מחיצה כלל.

**אך** למש"נ יש מקום לפרש עוד בד' התוס', דאף דלמ"ד דלחי משום היכר אי"ז נידון משום מחיצה, מ"מ כיון אי"ז היתר בעלמא ע"י ההיכר, אלא היינו דעי"ז נעשה המבוי מובדל מרוח רביעית, ע"כ שפיר ה"ז מועיל אף לענין סוכה משום מיגו.

**ז**

כ] **בעיקר** הא דל"מ לחי וקורה להתיר את הפרצה, אף למ"ד דהם משום היכר, נראה דיש לפרש עוד בע"א.

**דהנה** החזו"א במכתבו שבס' שלום יהודה סימן כ"ה עמ' ס"א הוכיח דפרצה יותר מי' דרבנן, מהא דמקום שיש לו ג' מחיצות הוי רה"י דאורייתא אף אם רוח רביעית היא יותר מי', עיי"ש בדבריו.

**ודבריו** מתפרשים לפמש"כ במכתבו שם עמ' ס"ה, ז"ל, דעת הכותב שאין עומ"ר עושה כאילו גם הפרצה סתומה בבחינת מחיצה ממשית, אלא שאין הפרצה צריכה סתימה, ואמנם הרשות המוקף הוא נבדל מסביבותיו בכל הקיפו וכו' אין שום חילוק בין מיעוט הפרוץ אשר השכל מגדירו בעומ"ר, ובין רוח רביעית לדידן, ובין רוח שלישית ורוח רביעית לר' יהודה, בכולן אתה יכול לומר שא"צ סתימה, ובכולן אתה שב ואומר דמה שא"צ סתימה היא עצמה סתימה היא וכו', עכ"ל, וכ"כ במכתבו שבסו"ס שלום יהודה ריש אות מ"ד, ז"ל, ב' מחיצות לר"י סותמין את הרביעית ואת השלישית, ויש בזה סתימה דינית כעומ"ר לדידן וכג' מחיצות, עכ"ל.[[15]](#footnote-16)

**ואשר** זהו שנקט החזו"א, דאם היתה פרצה י' אוסרת מדאורייתא אף דאיכא עומ"ר, והיינו משום דהפרצה סותרת להבדלת הרשות, ה"נ בדין דתאסור פרצה י' ברוח רביעית, כיון דבעינן דתהא הרשות מובדלת מסביבותי' אף ברוח רביעית, ואף דברוח רביעית ל"ב מחיצה, הרי גם בשאר רוחות מהני עומ"ר ול"ב שתהא מחיצה ממש במקום הפרוץ, ואם פרצה י' אוסרת שם מדאורייתא, ה"נ הי' לה לאסור ברוח רביעית.

כא] **והנה** לפי דבריו נמצא, דכל הא דבעינן להתקנ"ח דדין תיקון מבוי ברוח רביעית, הוא כשאין הפתח המבוי רחב יותר על י', אך כל שפתח המבוי רחב יותר על י' יש לאסור מכח דין פרצה יותר מי', - דכיון שתיקנו חכמים דפרצה יותר מי' אוסרת, הרי דמכח זה היא אוסרת אף ברוח רביעית, דכ"ה דאם הי' דין פרצה יותר מי' מדאורייתא היתה אוסרת אף ברוח רביעית, ה"נ דין פרצה יותר מי' דרבנן אוסרת אף ברוח רביעית, אף בלא הא שהצריכו חכמים תיקון ברוח רביעית.[[16]](#footnote-17)

**ולפ"ז** מתפרש בפשיטות הא דל"מ לחי וקורה בפתח יותר מי', דכל הא דמהני לחי וקורה, הוא רק כלפי דין התיקון שהצריכו חכמים ברוח רביעית, אך כל שפתח המבוי יותר מי', דה"ז אוסר מכח דינא דפרצה יותר מי', דכ"ה דהיא אוסרת בשאר רוחות, ה"נ היא אוסרת ברוח רביעית, הרי דבזה ל"מ לחי וקורה כלל, דכ"ה דאין לחי וקורה מתירין פרצה י' בשאר רוחות, ה"נ אינם מתירין פרצה י' ברוח רביעית.

כב] **והנה** אמנם בעיקר דברי החזו"א יש להעיר ממש"כ הראשונים לקמן י"ט ב', דאף דלר' יהודה מהני לחי וקורה ברוח שלישית ורביעית עד י"ג ושליש, מ"מ בב' המחיצות דאורייתא אוסרת פרצה י', ואין מתירין אותה משום עומ"ר, עיי"ש, ומבו' להדיא דחלוק דין הפרצה בב' המחיצות מדין הפרצה בשאר רוחות, וצ"ע בזה.

**אך** העירו דאכתי י"ל כמש"נ בטעם הא דל"מ לחי וקורה בפתח יותר מי', דהנה בד' הרשב"א לקמן שם מבו' דהא דבב' המחיצות אוסרת פרצה יותר מי', וברוח שלישית רביעית אינה אוסרת, הוא משום דבב' מחיצות דאורייתא בעינן שיהא בהן סתימה על כל הרוח, ובעינן בהו עומ"ר דהוא מועיל לבטל את הפרצה ולחשוב דאיכא סתימה על כל הרוח, ובזה אין מתירין אלא פרצה כעין פתח, דמהני העומ"ר לבטל לפרצה זו, אך ברוח שלישית ורביעית דל"ב להו אלא מדרבנן, מהני הא דאיכא בהו לחי וקורה, אף דאין הפרצה חשובה כסתומה, וע"כ מתירין בזה אף פרצה יותר מי', ונת' במק"א?.

**והנה** אמנם מלבד הך דינא דפרצה יותר מי' אין העומד מועיל לבטלה, דמה"ט מודה ר' יהודה דפרצה יותר מי' אוסרת בב' המחיצות דאורייתא, איכא דין בפנ"ע דפרצה יותר מכשיעור אוסרת, ולדעת ר' יהודה הוא רק בפרצה יותר מי"ג ושליש, ודין זה אינו דין מסוים ברוח שלישית ורביעית, אלא הוא אף בשאר רוחות, ונפ"מ בזה הוא לפסי ביראות, דל"ב לבטל את הפרצות, ואפ"ה אוסרת בהן פרצה יותר מכשיעור, וכמבו' בד' הראשונים לקמן שם.

**ולפ"ז** שפיר י"ל כמש"נ, דהא דפרצה יותר מי' אוסרת ברוח רביעית, אי"ז מכח דין התיקון שהצריכו חכמים ברוח רביעית, אלא אף בלא"ה היא אוסרת ברוח רביעית, דומיא דהא דהיא אוסרת בשאר רוחות, אף בפסי ביראות דל"ב לבטל את הפרצות, וע"כ הוא דל"מ בזה לחי וקורה, וכמש"נ.[[17]](#footnote-18)

1. ובמק"א? נתפרש לפרש בזה טעם פלוגתת הראשונים לקמן ו' א' אם מהני לחי וקורה בפרצת ד' במבוי, ואכמ"ל. [↑](#footnote-ref-2)
2. וכ"נ גם במש"כ המאירי דהא דל"מ קורה בפתח יותר מי' אמות, הוא משום דאינו קרוי פתח אלא פרצה ואין כאן היכר, והיינו דההיכר דקורה הוא היכר דפתח, וכמש"כ המאירי לקמן ג' א', וכל שאינו קרוי פתח, לי"ב לההיכר דפתח. [↑](#footnote-ref-3)
3. ואמנם אף דנתפרש לן מקור דברי רש"י לפרש כן בלישנא דגמ', אכתי צ"ע מ"ט באמת לא אמרו בגמ' דנפ"מ בהא דאמת מבוי אמה בת ה' לפתח המבוי שאינו יותר מי' אמות. [↑](#footnote-ref-4)
4. והעירוני דיש ללמוד כן ממש"כ בחי' הר"ן לקמן ח' ב' דבקורה חוץ למבוי יש מקום להכשיר משום דבני רה"ר רואין את חודה הפנימי, ואיכא למימר בי' שהוא יורד וסותם, וכי אמרינן לבוד אין שום דבר מפסיק בין הסתימה והמבוי, עכ"ד, ודבריו שם קיימי למ"ד דקורה משום היכר, עיי"ש, ומבו' להדיא בדבריו דאף למ"ד דקורה משום היכר, מהני הא דאיכא היכר דעי"ז אמרינן דהוא יורד וסותם, וזה כד' הב"ח. [↑](#footnote-ref-5)
5. ומה שאמרו לקמן ח' ב' דלמ"ד דמשום היכר, תליא דין ההשתמשות תחת הקורה אם הכירא מלגיו או מלבר, ולא תלינן לה אם חודו הפנימי יורד וסותם או חודו החיצון, אף דגם למ"ד דקורה משום היכר בעינן שיהא עלי' תורת מחיצה, נראה דהוא משום דבדין פי תקרה בעלמא, בין חודו הפנימי סותם ובין חודו החיצון סותם, וע"כ למ"ד דקורה משום היכר, ודין המחיצה נקבע לפי ההיכר, הרי דלזה מהני בין חודו הפנימי ובין חודו החיצון. [↑](#footnote-ref-6)
6. ויש לפרש עוד בע"א קצת, דלעולם היתר לחי הוא משום היכר לחוד, ואך דההיכר דלחי הוא ע"י דהוא מחיצה במקומו, וע"כ הוא דבעינן שיהא גבוה י"ט, ושלא יהא גבוה מן הקרקע ג"ט, וע"כ ל"מ לר"מ לחי שיש בו רוח חיים, ולדרך זו ודאי דאי"ז טעם דלא יועיל לחי בפתח יותר מי'.

   ויש להוסיף, דהנה בחי' הריטב"א לקמן י"ד א' כתב במה שאמרו שם דמחיצה שהגדיים בוקעין בה אינה מחיצה, ז"ל, וא"ת כל מ"ד קורה "משום מחיצה" היאך מתרת והרי השוורים והגמלים בוקעין תחתי' וכו', עכ"ל, והרי דלמ"ד דקורה משום היכר ניח"ל הא דהיא מתרת אף דהגדיים בוקעין בה, וראיתי להעיר בזה, דמ"ש מלחי דל"מ כשהגדיים בוקעין בו אף למ"ד דלחי משום היכר, ולכאו' נראה מד' הריטב"א דחלוק בזה דין לחי מדין קורה, וזה מתפרש למש"נ, דהא דבעינן בלחי שיהא עליו תורת מחיצה, הוא משום דההיכר דלחי הוא ע"י דיש עליו תורת מחיצה במקומו, וע"כ ל"מ כשהגדיים בוקעין בו, אך קורה דאינה מחיצה כלל אף במקומה, לא איכפת לן דהגדיים בוקעין בה.

   עוד יש להוסיף, דהנה הריטב"א לקמן פ"ז א' כתב דלא אמרינן פי תקרה יורד וסותם ביותר מכ', עיי"ש, וצ"ע דא"כ מ"ט למ"ד דקורה משום היכר כל הא דל"מ קורה למעלה מכ' הוא משום דליכא הכירא, ותיפו"ל דלמעלה מכ' לי"ב תורת מחיצה כלל, כיון דאף בתקרה מעליא לא אמרינן פי תקרה יורד וסותם ביותר מכ', ולכאו' מוכח מזה כמש"נ בדעתו דלמ"ד דקורה משום היכר ל"ב שיהא עלי' תורת מחיצה כלל, אך יש לדחות, דכיון דלמ"ד דמשום היכר ל"ב שתהא מחיצה גמורה, הרי דלזה מהני אף תקרה דלמעלה מכ', וע"כ כל הא דל"מ הוא משום דליכא הכירא. [↑](#footnote-ref-7)
7. ולדעתו נראה, דה"נ הא דל"מ קורה שאינה גבוהה י', אי"ז משום דאין מחיצה פחותה מי', דהרי קורה משום היכר, ול"ב שיהא עלי' תורת מחיצה, אלא הוא משום דשיעור מבוי י"ט. [↑](#footnote-ref-8)
8. ואמנם לפמש"נ מד' הרמב"ם בפיהמ"ש והמאירי דלמ"ד דלחי משום היכר, הא דבעינן שיהא הלחי גבוה י"ט, הוא משום דשיעור מבוי י"ט, הרי דגם לדידי' ליכא למימר בזה כתותי מכתת שיעורי', - אך בד' הגר"ח נראה שפירש דלמ"ד דלחי משום היכר, נאמר שיעור בגוף הלחי שיהא גבהו י"ט, וע"כ אמרינן בזה כתותי מכתת שיעורי', וצ"ע. [↑](#footnote-ref-9)
9. ואמנם צ"ע לפי דבריהם דמ"ט ל"מ לר"מ לחי מדבר שיש בו רוח חיים, וגם מ"ט ל"מ לחי שהגדיים בוקעין בו, אם גרסינן התם רבא.

   והעירו דשמא י"ל בזה, דלעולם אף למ"ד דלחי משום היכר ל"מ אלא בדאיכא תחילת מחיצה, וע"כ ל"מ לר"מ כשיש בו רוח חיים, ול"מ לחי שהגדיים בוקעין בו, ואך דאכתי הי' בדין דיועיל לחי שאינו גבוה י', דאף מחיצה שאינה גבוהה י' תורת מחיצה כ"ד עלי', וכמש"כ התו"ח לקמן כ"ה א' לדקדק מל' הרמב"ם בפט"ז משבת הט"ו דאף מחיצה פחות מי"ט שם מחיצה עלי' אלא שאינה מחיצה גמורה, וכל הא דל"מ הוא משום דשיעור מבוי י"ט, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-10)
10. אך י"ל דהמאירי לטעמי' שפירש במשנתינו דהא דל"מ קורה בפתח יותר מי' הוא משום דאין כאן היכר, והרשב"א וש"ר שפירשו דהוא משום דאין לחי וקורה מתירין את הפרצה, ס"ל דאף למ"ד דלחי וקורה ה"ז נידון משום מחיצה, וכמש"כ הב"ח, וזה כמש"נ לעיל סק"ז בהערה מד' הר"ן. [↑](#footnote-ref-11)
11. והנה אמנם למש"כ הב"ח דאף למ"ד דמשום היכר מ"מ מכח זה נתנו עליו תורת מחיצה, ניחא, אך אי"ז מתישב בד' הרמב"ם דבפשוטו מבו' בדבריו בפיהמ"ש דלמ"ד דמשום היכר אין ע"ז תורת מחיצה, וכמש"נ לעיל סקי"ב. [↑](#footnote-ref-12)
12. אמנם הנה בד' הגר"א בסימן שמ"ה סי"ד ד"ה ואין נראה להדיא שפירש בדעת הרמב"ם, דהא דמהני קורה להתיר את המבוי, אי"ז משום דמדרבנן הו"ל רה"י, אלא היינו משום דכל דאיכא קורה לא גזרו חכמים לעשותו כרמלית, והו"ל מקום פטור, וכ"ה להדיא בד' הגאו"י לקמן י"ב א' ד"ה ממלא וי"ב ב' ד"ה והרמב"ם, ועיי"ש בגאו"י שצידד דלדעת הרמב"ם מותר לטלטל ממבוי שהוכשר בקורה לכרמלית.

    ויש להוסיף בזה, דהנה ראיתי שהקשו, דאם התירא דמבוי בקורה הוא משום דבכה"ג לא גזרו חכמים לעשותו כרמלית והו"ל מקו"פ, א"כ יהא מותר לטלטל ממנו לרה"ר, - ונראה פשוט דלק"מ, דהרי הא דאין מטלטלין בכרמלית אלא בד' אמות ואין מטלטלין ממנה לרה"י הוא אטו רה"ר, והא דאין מטלטלין ממנה לרה"ר, הוא אטו רה"י, וע"כ כיון דמקום שיש לו ג' מחיצות גזרו בו אטו רה"י דאין מטלטלין ממנו לרה"ר, כ"ש שאם תיקנו בקורה דאין מטלטלין ממנו לרה"ר, ול"מ תיקון הקורה, אלא דעי"ז לא אתי לאחילופי ברה"ר ולא גזרו בו אטו רה"ר, - ונמצא דמבוי שתיקנו בקורה, לגבי טלטול בתוכו וטלטול ממנו לרה"י, הו"ל כמקו"פ, ולגבי טלטול ממנו לרה"ר הו"ל ככרמלית. [↑](#footnote-ref-13)
13. ובאמת הגר"ז בסימן שס"ה ס"ה כתב, ז"ל, ואם צד השני של הרחבה וכו' יעשו לחי וכו', וע"י לחי זה נעשית הרחבה מוקפת לדירה, "שהלחי נידון משום מחיצה" וכאלו עשה מחיצה להרחבה להקיפה לדירה, עכ"ל, ומשמע דכל הא דמהני הלחי לאשוויי היקף לדירה, הוא רק משום דקי"ל דלחי משום מחיצה, - אך צ"ע, דהרי רבא גופי' דס"ל דלחי משום היכר, קאמר לקמן שם דמהני הלחי לאשוויי היקף לדירה, ושמא אין מכוון הגר"ז להא דקי"ל דלחי משום מחיצה, אלא דאף אם לחי משום היכר, מ"מ מכח זה הוא נידון כמחיצה, וכמש"כ הב"ח. [↑](#footnote-ref-14)
14. אך בל' הגרע"א מבו' להדיא שפירש דלמ"ד דקורה משום היכר, ל"ב הבדלה מרוח רביעית כלל, והבדלת הרשות הויא רק ע"י הג' מחיצות, ואך דאין הג' מחיצות מועילין להתיר אלא בדאיכא היכר ברוח רביעית, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-15)
15. ובסוף דבריו הוסיף לפרש בזה, ז"ל, מש״כ לעיל דב׳ מחיצות לר״י גודרים גם השלישית והרביעית, אין הכונה גדר מציאותי, אלא גדר דיני, דמקום החבוי בין ב׳ מחיצות זו כנגד זו נעשה חטיבה מיוחדת והתיחדו ניכרת ומספקת לדין רה״י, שהרצון בזה להבדיל את מקום הזה מהעולם הכללי המקיפו, עכ"ל, ועמש"כ עוד בזה באות מ"ו סוד"ה צורה זו. [↑](#footnote-ref-16)
16. וראיתי בקונט' לב יצחק שהוכיח כיסוד הדברים, ממש"כ התוס' לקמן צ"ד ב' סוד"ה ושמואל, דאף למ"ד דמבוי שניטלו לחייו או קורותיו אמרינן הואיל והותרה הותרה, מ"מ י"ל דחצר שנפרצה ברוח רביעית ביותר מי' לא אמרינן הואיל והותרה הותרה, עיי"ש, ואם עיקר דינא דיותר מי' ברוח רביעית, הוא דל"מ בזה תיקון דלחי וקורה ופסין, הרי לא גרע היכא דל"מ התיקון משום דהוח יותר מי', מהיכא דניטלו קורותיו או לחייו דליכא תיקון כלל ואמרינן הואיל והותרה הותרה, ובע"כ דהא דפרצה יותר מי' אוסרת ברוח רביעית, אי"ז מכח דין התיקון דרוח רביעית, אלא הוא דין בפנ"ע, וע"כ שפיר י"ל דלא אמרינן בזה הואיל והותרה הותרה.

    אך יש מקום לדחות, דהנה מכ"ד מבו' דדינא דהואיל והותרה הותרה, אי"ז דין בעלמא דלא חייל איסור באמצע השבת, אלא הוא דדין הרשות נקבע כתחילת השבת ודנים כמו שהתיקון עדיין קיים, ולפ"ז י"ל דאף דכשנפל הלחי והקורה אמרינן הואיל והותרה הותרה ודנים כמו שהלחי והקורה קיימים, מ"מ כל שנפרצה יותר מי' דעכשיו אין הרשות בת תיקון, לא אמרינן הואיל והותרה הותרה. [↑](#footnote-ref-17)
17. שוב העירו בזה, דאי נימא דהא דפרצה יותר מי' אוסרת ברוח רביעית, הוא דומיא דהא דהיא אוסרת בשאר רוחות, הדין נותן דתאסור גם במבוי הפתוח למקו"פ, אף דבפשוטו לי"ב לדין התיקון דרוח רביעית, - אמנם הנה בל' הגמ' לקמן י"ב א' מבו' דהא דחצר שנפרצה ברוח רביעית יותר מי' אסורה, הוא רק משום שנפרצה למקום האסור לה, וכן נקטו האבהעו"ז ועוד מן האחרונים בדין גג הבולט ונת' ב?, - ולכאו' מוכח מזה דהא דפרצה יותר מי' אוסרת ברוח רביעית, הוא רק מכח הא דהצריכו חכמים תיקון במבוי הפרוץ למקום האסור, וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-18)