כלים פכ_ה מ_ה
קטגוריות: ש_ס / נא כלים / כלים עניינים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / כלים ב_ב

**כלים פכ"ה מ"ה**

א] **וחכמים אומרים אין חולקין את הגביים,** הרא"ש פירש, דכיון דטומאה באה לו מאחוריו האחורים טמאין, ומבו' מדבריו, דברישא דטומאה באה לו מתוכו, מודו חכמים דחולקין את הגביים, והגם דאחורי הרובע טמאין מ"מ אחורי חצי הרובע טהורין, וכן נראה מד' הר"ש, וכ"ה להדיא בד' הרמב"ם פכ"ח מכלים ה"ו.

ובפשוטו נראה דהטעם בזה הוא, לפמש"נ לעיל מ"ד אות ב' דהרובע וחצי הרובע הוו מן הדין ככלי א', והא דנטמא זה לא נטמא זה, הוא משום דבטומאת משקין דאינו נטמא אלא מתוכו, הרי דכיון דכל תוך הוא לעצמו, אם נטמא א' מהן לא נטמא חבירו, ואשר ע"כ כל חלוקתן היא בהתוכות, אך באחוריהם ליכא חלוקה כלל, ומה"ט חלוק הדין היכא שנטמא תוך א' מהן, דבכה"ג דהגם דאחוריו טמאין, מ"מ כיון דטומאתן היא בתורת אחורי תוך זה, ע"כ אחורי התוך השני דלא שייכי לתוך זה, טהורין, ומשא"כ כשחלה הטומאה על האחורים, אין חולקין אותן, דאחורי הרובע וחצי הרובע אינם חלוקין זמ"ז כלל.

ב] והנה בתוספתא ב"ק פ"ב ה"ב תניא, נפלו משקין ע"ג הרחב שלו ר"י אומר משום ריב"נ חולקין את עוביו, ופירש בביאור הגר"א שם בפי' בתרא, דאם נפלו משקין טמאין על עובי הרחב שלו, חולקין את עוביו, ואותו הכלי שזה הצד משמת לו כל הגב של ואחוריים שלו נטמא עם אותו הגב, והשאר טהורין, עכ"ד, וכ"ה בפי' הר"ש לעיל פ"ב מ"ז, ז"ל, וה"ה אם נפלו משקים עליו נידון מחצה על מחצה, עכ"ל.

וקשיא טובא, דהרי לחכמים דקי"ל כוותייהו דאין חולקין את הגביים, בדין שאם נפלו משקין על הדופן שביניהם, יהא כל הגב טמא, ועי' במשנ"א לעיל שם ובחזו"א סימן כ"ט סקי"א שתמהו כן ע"ד הר"ש.

ונראה מזה, דכל הא דאין חולקין את הגביים, הוא חומרא דרבנן כשנטמאו האחוריים, משום דבגב הכלי ליכא הכירא בין אחורי הרובע הרובע לאחורי חצי הרובע, וכעי"ז כתב בסד"ט, אך כל שנטמא השפה שביניהם דה"ז ניכר, חולקין את הגביים, ולפ"ז מתפרש בפשיטות הא דכשנטמא הרובע מודו חכמים דחולקין את הגביים.

ג] **וכשהוא מטביל מטביל את כולו,** הרמב"ם בפיהמ"ש פירש דקאי על רישא דמתניתין דהרובע טמא וחצי הרובע טהור או הרובע טהור וחצי הרובע טמא, ואמר דכשהוא מטביל מטביל את כולו אע"פ שאחת מב' המדות היא שנטמאה הואיל והוא גוף אחד, וכ"כ הרמב"ם בפכ"ח מכלים ה"ו, ונתחדש בזה, דאף דאין כל הכלי טמא, מ"מ אין עולה לו טבילה אלא כשמטביל את כולו.[[1]](#footnote-2)

והנה תניא בתו"כ אמור פר' ד', יכול יהי' מרחיץ אבר אבר ת"ל ובא השמש וטהר מה ביאת שמשו כולן כאחת אף במים כולן כאחת, ומשמעות הדברים דהא דל"מ הטבילה בכה"ג, הוא משום דבעינן דתהא הטבילה בפעם אחת, והיינו דלא חיילא טהרת טבילה רק על כל הגוף יחד דומיא דביאת שמשו ולא לחצאין, וכן נראה בד' הלבוש יו"ד סימן קצ"ח ס"א.

ואמנם לפ"ז הי' בדין דכ"ז הוא בשנטמא כל הגוף, דבכה"ג אין עולה לו טבילה אלא בשטבל כולו כאחת, אך היכא דלא נטמא אלא מקצתו בדין דכל שטבל את המקצת הטמא תעלה לו טבילה, אך מהא דתנן הכא דמטביל את כולו, אף שלא נטמא אלא חצי הכלי, מוכח דהא דל"מ טבילה לחצי כלי, אי"ז משום דאין טהרת טבילה חלה על מקצת הטמא, אלא הוא דין במעשה הטבילה, דכל דלא טבל את כולו לאו טבילה היא, וע"כ אף היכא דלא נטמא אלא חצי הכלי, אין טבילה עולה אלא בשטבל את כל הכלי, וכ"כ בקה"י ח"ג סימן ב'.

ד] ויש להסתפק בגדר הך דינא דל"מ טבילה לחלק הטמא לבדו, אם הוא משום דחשיבי הרובע והחצי רובע ככלי א', וכמש"נ לעיל מ"ד אות ב', ועי' להלן אות י"ד, או הוא משום דהוו גוף אחד ואף בב' כלים המחוברין יחד שנטמא א' מהן, צריך להטביל את שניהם.[[2]](#footnote-3)

והנה בס' דעת אליהו הביאו למש"כ בתשו' מהר"ם מר"ב ד"ב סימן שנ"ח, כתב בדין כוס של עץ ורגלו של כסף שלקחו מן הגוי, דהגם דהכוס א"צ טבילה, מ"מ יש להטביל הרגל, כי הרגל כלי בפנ"ע שראוי לגמוע בו מים לתינוק, ועיי"ש שהאריך בזה, ובסו"ד כתב, ז"ל, וכיון שהוכחתי שהוא טמא, אז יש להטביל את הכל לפי שכולו כלי אחד, ותניא בתו"כ וכו' שאין מטבילין חצי כלי וחוזר ומטביל חציו השני אלא כולו כאחד, ואע"פ שלענין טומאה אמרינן שהוא חשוב כלי בפנ"ע, לענין טהרה לא נאמר כן שיש לנו להחמיר וכו', עכ"ל.

ומבו' בד' מהר"ם, דהגם דעיקר דין הטבילה הוא על הרגל ומשום דחשיב ככלי בפנ"ע, מ"מ לענין טהרה מחמרינן לדון דחשיב הכל ככלי א' ואין טבילה עולה למקצתו, ולמדנו מדבריו דדינא הוא דל"מ טבילה על חצי כלי, אף כשאין כולו טמא, ולמדנו עוד מדבריו, דכל הא דל"מ טבילת מחצה, הוא רק בכלי א', אך בב' כלים המחוברין, שפיר מהניא טבילה על הכלי האחד.

ה] אמנם הנה בחזו"א סימן כ"ט סק"ב פירש דהא דמטביל את כולו, הוא משום דאין טבילה אא"כ כלו במים ואם יטבול חציו נמצא שלא הקיפו המים את כלו, עכ"ד, ועי' גם בחזו"א יו"ד סימן צ"ד סק"ו דנקט באופן הדומה לזה דלא עלתה טבילה, משום דחשיב דמקום זה הוא חוץ למים.

אך הנה בד' הר"ש והרא"ש במקואות פ"י מ"ה והתוס' והר"ן בחולין דע"ג. מבו', דלדעת ר"מ דידות הכלים שהן ארוכין ועתיד לקצצן חשיבי כחתוכין, א"צ להטביל אלא עד מקום המידה, ולא אמרינן דלא תועיל הטבילה משום דלא הקיפו המים את כולו, ואמנם לפ"מ שהעמידוה התוס' שם בידות העשויין כעין חוליות, אין ראי' משם, אך מבו' בד' התוס' דלא הוצרכו לזה אלא משום דבלא"ה הוי זה חציצה, עיי"ש, ובע"כ מזה דכה"ג חשיב שפיר כנמצא כל הכלי במים, ובאג"מ יו"ד ח"א סימן נ"ח פירש דהוא משום דאם היה חותך היותר היו המים מכסים שם, ועי' אבנ"ז יו"ד סימן רס"ז סק"ה, וכבר רמז החזו"א שם להוכיח כן, ועי' חזו"א מקואות קמא סימן י' סק"א, ולפ"ז הרי בע"כ דהא דהכא צריך להטביל את כולו, הוא משום דדינא הוא דאין טבילה לחצי כלי, ועי' להלן אות ט"ו שנת' להוכיח כן עוד מד' התוספתא.

ו] והנה אמנם במאירי חולין דע"ג. כתב בדינא דידות הכלים, ז"ל, ומגדולי המפרשים הקשו בה שהרי חבורו מ"מ חוצץ וכו', ואע"פ שהוא במיעוט שאינו מקפיד שאינו חוצץ, מ"מ מקום החציצה מיהא צריך לשקעו במים, ומתוך כך פרשו שצריך לשקעו כלו במים אלא שעד מקום מדה תורת טבילה עליו וחציצה פוסלת בו, אבל מה שבדעתו לקוץ אין עליו תורת טבילה ואין חציצה פוסלת בו, עכ"ל, וכ"נ גם בד' סה"ת סימן ק"ד בשם ר"י דהעמידה בידות שהן בחוליות דאל"כ ליכא ביאת מים כלל, עיי"ש, ולכאו' זה כד' החזו"א, דל"מ הטבילה אא"כ הוא מוקף כולו במים.

ז] אמנם נראה, דמהא דבעינן למילף מקרא דל"מ לטבול אבר אבר, מוכח דאילו היתה עולה טבילה לחצי גופו, היתה מועלת הטבילה אף שלא הקיפו המים את כולו, ואין לומר דזה גופא ילפינן מקרא דל"מ טבילת אבר אבר משום דלא הקיפו המים את כולו, דא"כ בשלשלת וכיו"ב תועיל טבילת מקצתו, וזה ודאי אינו, ובפשוטו מוכח כן גם מהא דבעינן קרא לרבויי טבילה לשערו, ובלא קרא היתה עולה טבילה אף אם הי' שערו חוץ למים, ואף שלא הקיפו המים את כולו, ויש לדחות.

ומה שנקט הראב"ד בידות הכלים דמקום החציצה מיהא צריך לשקעו במים, הנה בדקדוק ד' הראב"ד נראה דכ"ז הוא משום דהיד עצמו הו"ל חציצה, ואך שבאנו להכשיר משום דהו"ל מיעוט שאינו מקפיד, והיינו משום דהו"ל כגופי', וכמש"כ רש"י בסוכה ד"ו:, וע"כ הוא צריך לשקעו במים.

וי"ל עוד בזה, דבידות הכלים דחשבינן לי' כחתוכין, בעינן ביאת מים במקום החתך, ואף אם חשיבי כבית הסתרים מ"מ בעינן שיהא ראוי לביאת מים, וע"כ צריך לשקע את הידות במים, דבלא זה ליכא טבילה על מקום החתך, ומשא"כ בטבילת אבר אבר, הרי דאם ל"ה בעינן לטבול כל הגוף כאחד, שפיר היתה מועלת הטבילה, שהרי כל המקום הטעון ביאת מים הי' בתוך המים, דצידו השני של האבר הוי בלוע ואינו טעון ביאת מים.

ח] במל"מ פכ"ח מכלים ה"ג למד מדינא דהכא דמטביל את כולו, דה"נ הוא בכל כלי שנטמאו אחוריו במשקין דתוכו טהור, דמ"מ צריך להטביל את כולו, וכן נקט במרכה"מ שם, אך במי"ט ובסד"ט ובחזו"א סימן כ"ט סקי"ט תמהו ע"ז מסוגיא דזבחים דע"ט. ופירש"י שם דמבו' להדיא דא"צ לטבול את כולו, ורק כשהוא מלא מי חטאת וכיו"ב צריך להטביל את כולו מגזירה דילמא חייס עלייהו, וכ"ה מבו' גם בד' הרמב"ם והרא"ש לעיל מ"ג.

ואמנם צ"ב הטעם בזה, דמ"ש כלי שנטמאו אחוריו דא"צ להטביל את כולו, מרובע וחצי רובע שנטמא א' מהן דצריך להטביל את כולו, ועי' בתפא"י שעמד בזה, ובחזו"א סימן כ"ט סקי"ב כתב לישב דאפשר דטומאת גב אין גשמו טמא כלום רק פניו וכל שטבלו לגבו מקרי טבילה, עכ"ד, אך דבריו שם קיימי לפי דרכו דהא דהכא צריך להטביל את כולו, הוא משום דבעינן דיהא כולו במים, אך למש"נ להוכיח דהא דצריך להטביל את כולו הוא משום דדינא הוא דאין טבילה עולה לחצי כלי, צ"ע דמ"ט בכלי שנטמאו אחוריו א"צ להטביל את כולו.

וצ"ל דהוא קולא שהקילו חכמים בטומאת אחורים, לדון לאחורי הכלי ככלי בפנ"ע, וע"כ סגי להטביל את האחורים בפנ"ע, וכמש"נ לעיל אות ד' מד' מהר"ם מר"ב דהא דאין טבילה עולה למקצת, הוא רק בדחשיב ככלי אחד, וע"כ ל"ד לנטמא הרובע או חצי הרובע דצריך להטביל את כולו, דהתם טומאתן טומאת תוך היא, ולא הקילו חכמים בזה לחשוב החלק הטמא ככלי בפנ"ע ודיהא סגי להטבילו בפנ"ע, ועמש"נ לעיל מ"ג אות ז' דזהו דס"ל לר"ש בכלים דהתם דצריך להטביל גם את תוכן, משום דבכלים אלו לא חילקו חכמים לתוכו מאחוריו לענין טהרה, וחשבינן להו ככלי א', והו"ל ככל כלי שנטמא מקצתו דצריך להטביל את כולו.

ט] באו"ה הארוך שער נ"ח דין ע"ז שכתב, ז"ל, ואפילו כלי עץ שניקב והטיל בו טלאי של מתכת צריך להטבילו דהכל הולך אחר המעמיד ונחשב ככולו מתכת, ואע"פ שאין מטבילו אלא מחמת הטלאי מ"מ צריך שיכסה את כל הכלי ולא סגי שיכסה רק הטלאי לבדו, דאף העץ נחשב כמתכת דבטיל הוא לגבי' כיון שהוא מעמידו, עכ"ל, ושמעתי ללמוד מדבריו, דליכא דין בפנ"ע במעשה הטבילה דאין טבילה עולה לחצי כלי, ורק משום דאף העץ נחשב כמתכת ואיכא דין טבילה על כולו, הוא דל"מ להטביל את הטלאי לבדו, וקשיא טובא ע"ז ממשנתינו דצריך להטביל את כולו, והרי דאף דאין כולו טמא, אפ"ה הוא צריך להטביל את כולו.

ובע"כ צ"ל לדעתו, דהא דהכא צריך להטביל את כולו אי"ז כד' הרמב"ם דהוא משום דהוי גוף א', אשר היינו דאין טבילה עולה לחצי כלי, אלא כל הא דל"מ טבילה למקצת כלי, הוא משום דלא חיילא טהרת טבילה על מקצת הטמא, וכמשמעות ד' הלבוש בסימן קצ"ח, והא דהכא צריך להטביל את כולו, הוא גזירה דרבנן וכמש"כ במשנ"א, עיי"ש, וי"ל דטעם הגזירה הוא משום דבשאר טומאות אם נטמא הרובע נטמא חצי הרובע, וע"כ גם בטומאת משקין דאם נטמא זה לא נטמא זה, הצריכו להטביל את כולו, וי"ל עוד כמש"כ בסד"ט דהוא משום דליכא הכירא בין אחורי הרובע לאחורי חצי הרובע.

וי"ל עוד, כמו שדן החזו"א סימן כ"ט סקי"ב לפרש, דהא דתנן דמטביל את כולו, קאי על נטמאו אחוריו דאין חולקין את הגביים לענין טומאה, וע"ז תנן דה"נ אין חולקין אותן לענין טבילה וצריך להטביל את כולו, אך לעולם כל שנטמא הרובע או חצי הרובע לבדם, א"צ להטביל אלא את החלק הטמא, ולב' הדרכים האחרונים ניחא הא דכלי שנטמאו אחוריו במשקין א"צ להטביל את כולו.

י] באג"מ יו"ד ח"א סימן נ"ז כתב, דכלי שיש בו ב' חלקים, דלמטה הוא מקום שמונח המאכל להתבשל, ולמעלה חוטי העלעקטרי שהוא האש המבשל, צריך טבילה רק חצי הכלי התחתון שמשימין שם המאכל, ומקום העליון ששם חוטי העלעקטרי א"צ טבילה, וצריך לטבול רק חצי התחתון ולא העליון, ואף שכלי אחד הוא א"צ לטבול כולו, ושם סימן נ"ח הוסיף לפרש הטעם בזה, דחשבינן להו כב' כלים, כדאשכחן בכלי חרס לעיל פ"ב מ"ז, וכן בכלי עץ, וכן בכירות לעיל פ"ו מ"ג, וע"כ סגי שיטביל להכלי התחתון עד אחר המחיצה שביניהם, עכ"ד.

ולכאו' דבריו מתישבים רק לד' האו"ה דא"צ להטביל אלא את החלק הטמא, אך לפי המבו' בד' הרמב"ם בפיהמ"ש דכל דהוי גוף א' וכלי א' צריך להטביל את כולו, וע"כ ברובע וחצי הרובע דנטמא א' מהן צריך להטביל את כולו, הגם דחשבינן להו כב' כלים לענין טומאת משקין, הרי דה"נ בנידון האג"מ צריך להטביל את כולו, והרי לענין טומאה דאורייתא חשיבי ככלי א', וכמש"נ לעיל מ"ד אות ב', וצ"ע בזה.

יא] **שם בר"ש, הרובע ואחוריו וכו' ואחוריו היינו דפנות המקיפות את הרובע מבחוץ וכו',** במל"מ פכ"ח מכלים ה"ו כתב דד' הר"ש הכא קיימי לפי' בתרא דהר"ש לעיל מ"ד דרובע וחצי רובע הוא כעין כלי כסף שיש להם חקק בית מושב, ועפי"ז תמה ע"ד הרע"ב, ובחס"ד ומי"ט ומשנ"א תמהו על דבריו, עיי"ש.

יב] **שם, אבל דופן המפסיק בין שניהם בכלל תוכו של חצי הרובע וטהור צד שכלפי חצי הרובע וכו',** מבו' בד' הר"ש דהא דצד שכלפי חצי הרובע טהור, אי"ז מכח דינא דריב"נ דחולקין את עביו, אלא הוא משום דהוי בכלל תוכו של החצי הרובע, וע"כ לא חשיב כאחורי הרובע, ונפ"מ דאף בכלי חרס כה"ג יהא טהור, אף דבטומאה דאורייתא דכלי חרס אין חולקין את עביו, וכמש"כ הראשונים לעיל פ"ב, וכ"ה במשנ"א ובחזו"א סימן כ"ט סקי"א, וכ"ה מבו' בפשוטו ממתניתין דלעיל פ"ז מ"ב, וזה דלא כמו שנקט בפשיטות במשנת ר"א סימן ל"ב סק"א.

ויש להעיר עוד בזה, דלפי הצורה שבפיהמ"ש להרמב"ם לעיל מ"ד, דהרובע הוא גבוה מחצי הרובע, לכאו' הדין נותן דגם הצד שכלפי חצי הרובע טמא בחלק שמעל תוך חצי הרובע, ומד' הר"ש שסתם בזה, נ' דמפרש דאין הרובע גבוה מחצי הרובע אלא הוא רחב ממנו, וע"כ כל הצד שכלפי חצי הרובע טהור.

יג] **שם, דין עובי דופן האמצעי וכו' אבל לעיל בספ"ב תנן ריב"נ אומר חולקין את עוביו וכו',** בסד"ט ובחזו"א סימן כ"ט סקי"א כתבו דמכוון הר"ש הוא דהוא פלוגתת ריב"נ ורבנן וקי"ל כרבנן, אך כמדומה דמשמעות ד' הר"ש שהביא לדינא דריב"נ בסתמא, דס"ל דלא פליגי רבנן עלי' דריב"נ, ודלא כמש"כ הרמב"ם והרע"ב לעיל פ"ב, וכ"ה מבו' בד' התוי"ט שפירש כן לד' הר"ש, עיי"ש.

יד] **שם, חקק את הרובע ועתיד לחקוק את חצי הרובע טהור עד שיחוק את חצי הרובע,** בפשוטו מבו' מזה, דאף דנטמא הרובע לא נטמא חצי הרובע, מ"מ מעיקר הדין חשיבי ככלי א', דאי נימא דחשיבי כב' כלים נפרדים, א"כ לא הי' לנו לטהר את הרובע עד שיחוק את חצי הרובע, שהרי כלי הרובע נגמרה מלאכתו, ועמש"נ בזה לעיל מ"ד אות א'.

אך בחס"ד כתב, דהך מתניתא אתיא כתלמידי ר"ע דס"ל דהרובע וחצי הרובע חשיבי ככלי א', דהרובע הוא תוכו וחצי הרובע הוא אחוריו, וע"כ כל שעתיד לחוק את חצי הרובע עדיין לא נגמרה מלאכת הכלי וה"ה טהור, אך לפ"מ דקי"ל דהרובע וחצי הרובע הוו כב' כלים, ודאי דהרובע מקב"ט אף כשהוא עתיד לחקוק את חצי הרובע, דהכלי דהרובע נגמרה מלאכתו, ויישב בזה להשמטת הרמב"ם לדין זה, שעמד ע"ז המל"מ פכ"ח מכלים ה"ו, עכ"ד, ועיי"ש מש"כ עוד עד"ז ונת' להלן אות ט"ז.

אמנם כ"ז ניחא אי נימא דפלוגתת תלמידי ר"ע ור"ע היא בהך מילתא אם חשיבי הרובע וחצי הרובע ככלי א' או כב' כלים, אך הנה משמעות ד' הרמב"ם והרא"ש לעיל מ"ד דלא נחלקו בזה, אלא נחלקו אם חשבינן להרובע כאחורי חצי הרובע, עיי"ש, ועמש"נ לעיל שם אות ג', ולפ"ז לא תלי דין עתיד לחקוק את חצי הרובע בפלוגתייהו.

טו] **שם, הי' עליו דבר חוצץ והטבילו לא עשה כלום,** בזר זהב פירש דאף אם הי' עליו דבר חוצץ באותו צד שלא נטמא חוצץ, והא דנקט התוספתא להא דל"מ הטבילה בשהי' עליו דבר חוצץ, ולא נקט לעיקר הדין דמטביל את כולו, נראה דרבותא קמ"ל, דהנה בד' הראב"ד שהבאנו לעיל אות ו' מבו', דבידות הכלים שעתיד לקצצן, אף דהוא צריך לשקען במים, מ"מ כיון דאינם מגוף הכלי, אין תורת טבילה ע"ז, ואין חציצה פוסלת בו, ועד"ז מצאנו בב"י יו"ד סימן קצ"ח, דצפורן שפירשה מיעוטה כיון שרובה מחובר לגוף ה"ה כגוף, ואם נמצא עלי' דבר חוצץ מעכב כדרך שהוא מעכב בשאר מקומות הגוף, אבל כשפירשה רובה כבר אינה נחשבת מהגוף ולפיכך אם נמצא עליה דבר חוצץ אין בכך כלום, עכ"ד, ולפ"ז נראה דהי' מקום לומר, דהגם דבנטמא הרובע או חצי הרובע צריך להטביל את כולו, מ"מ חשבינן להו כב' כלים, ואין תורת טבילה על החלק הטהור, וא"צ לטבלו אלא כדי שיהא כל החלק הטמא במים, וממילא דאין חציצה פוסלת בחלק הטהור, וזהו דקמ"ל דהכא חשבינן לי' ככלי א' ויש תורת טבילה על כולו, וע"כ חציצה פוסלת בכולו.

והנה לפ"ז מבו' להדיא מד' התוספתא, דהא דצריך להטביל את כולו, אי"ז משום דבעינן שיקיפו המים את כל החלק הטמא, וכמש"כ החזו"א, דא"כ לא היתה חציצה פוסלת בחלק הטהור, וכמבו' בד' הראב"ד והב"י, ובע"כ דהא דצריך להטביל את כולו הוא משום דהוי כלי א', ואין טבילה עולה אלא בשטבל את כל הכלי, וכמש"נ לעיל אות ג' ד', וע"כ פוסלת חציצה בכולו.

טז] אמנם בחס"ד כתב, דהך דינא דאם הי' עליו דבר חוצץ והטבילו לא עשה כלום, הוא רק לדעת תלמידי ר"ע דהרובע וחצי הרובע הוי כלי א' וצריך כולו טבילה, אך לפ"מ דקי"ל דהרובע וחצי הרובע הוו כב' כלים, הרי דאף דכשנטמא אחד מהן צריך להטביל את כולו, אי"ז אלא גזירה דרבנן, ואין חציצה פוסלת בזה, ויישב בזה להשמטת הרמב"ם לדין זה, שעמד ע"ז המל"מ פכ"ח מכלים ה"ו, עיי"ש, ועמש"נ בזה לעיל אות י"ד.

1. ובמשנ"א הק' ע"ז מהא דתנן במקואות פ"י מ"ה דידות הכלים שהן ארוכין ועתיד לקוצצן מטביל על מקום המידה, וא"כ מ"ט הכא צריך להטביל את כולו, ודבריו צ"ע, דהא דהתם מטביל עד מקום המידה, הוא משום דהעומד ליחתך כחתוך דמי, כמבו' בחולין דע"ג., ואי"ז ענין להכא. [↑](#footnote-ref-2)
2. והנה במקואות פ"י מ"ה, פליגי תנאי בידות הכלים שהן ארוכין ועתיד לקצצן כשלשלת דלי גדול יותר מד' ושלשלת דלי קטן יותר מי', דלר"מ מטביל עד מקום המידה משום דהעומד ליחתך כחתוך דמי, ולר"י צריך להטביל את כולו, והנה לעיל פי"ד מ"ג תנן דשלשלת דלי גדול ד' טפחים ושל קטן עשרה, ולא פליג ר' יהודה, ובפשוטו היינו, דהגם דלא ס"ל דהעומד ליחתך כחתוך דמי, מ"מ כיון דאי"ז צורך הכלי אין ע"ז תורת יד, ונת' בזה לעיל שם אות ?, ומוכח מזה, דאיכא דין במעשה הטבילה דל"מ טבילה למקצת אף כשאין כולו טמא, וע"כ אף דאין על ידות אלו תורת יד, מ"מ הוא צריך להטבילן.

   ושמעתי להוכיח עוד מזה, דהא דל"מ טבילה למקצת, הוא משום דהוי גוף א' אף בדל"ה כלי א', וע"כ אף דאין על ידות אלו תורת יד ול"ה מכלל הכלי, מ"מ הוא צריך להטבילן, אך יש לדחות, דאף דאין עליהן חשיבות יד לענין טומאה כיון דאי"ז צורך הכלי, מ"מ חשיבי כחלק מן הכלי, וע"כ הוא צריך להטבילן, וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-3)