מ_מ - אס_ו
קטגוריות: ש_ס / לא בבא קמא / ב_ק - הרב יהודה אלבוים / ארבעה אבות

בס''ד

**מראי מקומות - קיבוץ**

דף ו' א': הצד השוה שבהן - רבא אמר

תוס' ד''ה מה לבור, רשב''א.

תוס' דף ה' ב' ד''ה כי שדית, וא"ת והיכי אתי אש וכו', רשב''א דף ה' ב' ד''ה הא דאמר רבא.

מצינו עוד אופנים של אסו''מ בראש הגג: עי' דף י''ט ב' מוציא דליל לרה''ר, דף כ''ט א' מעלה קנקנים וכו', דף ל' א' מצניע קוצותיו, רש''י דף מ''ח א' ד''ה ונטנפו כליו.

היכן הכרייה בהניח אסו''מ בראש הגג והזיקו בתר דנייחי

צ''ע היאך חייב באסו''מ שנפל מראש הגג והזיק בתר דנייחי ואפקרינהו, הא לא כרה את הבור, אלא ע''י הרוח נעשה הבור, והיכא דאפקרינהו חייב רק היכא דכרה את הבור, דהיכא דכרה את הבור אמרינן עשאן הכתוב וכו', וא''ת דבהנחתו גרם לכרית הבור למטה, וסגי בגרם כריה, א''כ מדוע נצרך ילפותא מאש, עי' חזו''א סי' א' סק''ב ד''ה וא''ת, וסק''ד וסק''ה, סי' ח' סק''א ד''ה ויש לעיין.

צ''ע מדוע אין זה בכלל דרשת איש בור ולא שור בור, ובכלל זה ולא אש בור - עי' רמב''ן בסוגיית קדרים דדרשינן נמי ולא בור בור - דהרי נעשה הבור ע''י כח אחר, ואפילו אילו היה נופל מכח עצמו ולא ע''י הרוח, אכתי הו''ל אש בור, והרי אילו האסו''מ יכרה בור בכח נפילתו ודאי יפטר מדין איש בור ולא אש בור, וא''כ מדוע על האסו''מ חייב, עי' שטמ''ק ד''ה שכן מעשיו גרמו לו, עי' חשק שלמה דף ל''ב א' מש''כ להקשות בשם ר' יעקב באריט, עי' אמרי משה סי' ל''ו סק''ה, עי' חזו''א סי' א' סק''ב ד''ה ל''ב א', וד''ה וא''ת.

יש לחקור האם האסו''מ נחשב בור בראש הגג, או רק אחר שנפל ברה''ר נחשב מזיק, עי' רש''י ד''ה ד''ה היינו בור, וראב''ד - הובא בשטמ''ק - עי' תוס' ורשב''א דף ה' ב', ורשב''א בסוגיין, ועי' דברי יחזקאל סי' נ' סק''ב.

יש לדון האם הכורה בור בגרמא חייב, עי' ברכ''ש סי' י' סק''ב וסק''ד, חזו''א סי' א' סק''ה.

צ''ע מדוע אמר אביי לאתויי אבנ**ו** סכינ**ו** ומשא**ו** **שהניחן** בראש גגו, דמשמע דתרוויהו בעינן, גם שיניח בעצמו, וגם שיהיה אבן שלו, הא לכא' בחד מיניהו סגי, או במניח אפי' אבן הפקר, או בהניחו אס''ו שלו.

אי בהדי דקא אזלי קא מזקי היינו אש וכו'

האם חייב מדין אש על הזק הנעשה מכח הרוח: עי' שטמ''ק בשם הרא''ה בדף ס' ד''ה רב אשי, נחלת דוד דף י''ט ב', ר' יונה ורשב''א בב''ב דף כ''ו א' בסוגיית רקתא, ועי' מח' תוס' דף נ''ט ב' ד''ה ליבתה הרוח, עם תוס' ר''פ והרא''ה - הובא בשטמ''ק שם -.

מדוע לא אמרו אי דלא אפקרינהו לרב היינו שור, מאי שנא אסו''מ שלו שחייב על כלים מדין שור, לאש שלו שאין חייב על טמון מדין שור.

לעולם דאפקרינהו

מדוע לשמואל לא אמרו אף בלא אפקרינהו: פנ''י ונחל''ד בסוגיין, ולכא' דבר זה תלוי במה שהאריכו הראשונים ואחרונים האם יש חיוב בבור דממונו בלא מעשה כריה, עי' מהר''ם שי''ף דף נ' א', דברי משפט סי' תט''ז, נחל''ד דף כ''ט א', חי' ר' מאיר שמחה דף מ''ח א', אמר''מ סי' כ''ט סקי''ג, ברכ''ש סי' א' סק''ב, אבי עזרי פי''ג מהלכ' נזק''מ הי''ט, חי' ר' שמואל סי' ו' -.

כח אחר מעורב בו

נח' תוס' והרשב''א אם הוא רק קולא או גם חומרא, עי' תוס' דף ב' א' ד''ה ולא זה וזה, דף ה' ב' ד''ה כי שדית, רשב''א דף ג' ב' ד''ה מאי שנא, דף ה' ב' ד''ה הא דאמר רבא, וד''ה אלא דקשיא, דף ו' א' ד''ה לעולם.

מבואר בתוס' דף ה' ב' ודף ו' א' דכח אחר מעורב בו, יש בו ג' חסרונות, האחד דההזק נעשה ע''י כח אחר, והשני דהיה מקום לומר דחסר בשם המזיק כל היכא שאינו יכול להזיק בעצמו, והשלישי דכיון שמזיק רק ע''י כח אחר, אין נחשב מעשיו גרמו לו.

**תוספת מראי מקומות בגדר הכרייה בהניח אסו''מ בראש הגג, והזיקו בתר דנייחי.**

א. י''ל - עי' חי' ר' נחום - דבכריית בור אין דין עשייה בידים, ואף הכורה בור בגרמא חייב, דלא מצינו אלא דאין חיוב מיתה או תשלומין על גרמא, וכאן אינו מתחייב תשלומין על עשיית הבור, אלא נעשה בעל הבור, ולדין עשאן הכתוב וכו' די בכריית בור בגרמא.

ב. כעין זה מצינו בדברי התוס' דף כ''ח ב' ד''ה והתניא, די''ל דאף בכורה בור באונס אמרינן עשאן הכתוב וכו', ואין פטור אונס אלא מתשלומין - ומבואר בתוס' דהיכא דלא הו''ל לאסוקי אדעתיה דחשיב אונס, אין זה אלא לענין לפוטרו, ולא שאין הדבר מתייחס אליו, ולא אמרו דלא חשיב מעשה דידיה אלא היכא דאנסוהו לעשות, ולא היכא דעשה בבחירתו בלא כוונה -.

ג. ולכן לא שייך כאן איש בור ולא שור בור, משום שהאדם כרה את הבור בגרמא, ולפי''ז המוציא שורו לרה''ר, ושורו כרה בור יתחייב מכח גרם כריה, ולא התמעט אלא היכא דלא הוציא את שורו, אלא רק לא שמר על שורו דאפי' גרם כריה אין כאן - ויש לעיין מדוע לא נימא דמחמת פשיעתו נעשה בור, וי''ל דנכלל בקרא דאיש בור וכו' דא''צ לשמור על שורו שלא יעשה בור -.

ד. ולפי''ז המוציא בהמתו או בהמת **חבירו** לרה''ר, אע''פ שאם הבהמה הזיקה פטור, אם הבהמה חפרה בור חייב, ולא יפטר משום איש בור ולא שור בור.

ה. לפי''ז יתחייב לא רק כשהסו''מ הזיק בתר דנייחי, אלא גם כשהאסו''מ חפר בור אחר - כ''כ בשי' הגרחש''ל -.

**האם אמרינן עשאן הכתוב וכו' בכורה בור בגרמא**

לכא' מוכח בסוגיין דכורה בור בגרמא חייב, דאל''כ היאך חייב על אסו''מ בתר דנייחי, הא לא כרהו בידים.

אך לכא' מוכח להפך בסוגיין, דאי נימא דכורה בור בגרמא חייב מהו פירכת הגמ' 'מה לבור שכן אין כח אחר מעורב בו' הרי הבור מזיק בלא כח אחר, ואין לומר דפירכת הגמ' דבבור כרה בידים וכאן כרהו בגרמא, דא''כ היאך אמרינן דאש יוכיח, היכן מצינו באש דחייב ביצר אש בגרמא.

א. עי' ברכ''ש סי' י' סק''ב דכתב דחלוק אש מבור, ובאש צריך מעשה הבערה בידים, משא''כ בכריית בור א''צ אלא פשיעת כרייה, ולכא' בכל יצירת אש בגרמא יתחייב מדין בור, ונ''מ במה שאינו חייב מדין אש, הוא לענין דפטור על כלים, ולפי''ז בזורק שור מראש הגג, והיו תחתיו כרים וכסתות, ובא אחר וסילקן, אע''פ שאין המסלק חייב מדין אש, מכיון שנחשב שיצר מזיק בגרמא - הפך את השור למזיק של עצמו - יתחייב מדין בור היכא דניזוק השוק, ועי''ש סק''ד דכתב דמהצד השוה ילפינן דא''צ כריה בידים אלא די בפשיעת כריה, וצ''ע כיצד נלמד מאש דא''צ כריה בידים, הא באש בעינן דוקא הבערה בידים, וצ''ע.

ב. כתב בחי' רח''ה הלכ' שכנים 'ונראה דזה לא שייך רק היכא דחיובו הוא על עשיית הנזק, דאמרינן דכיון דהוא גרם הנזק ע"כ חייב, משא"כ בעשיית המזיק, בזה לא מצינו דין גרמא, שיתחייב אם עשה את המזיק ע"י גרמא. ולפי זה הרי שפיר חלוק דין ליבה ולבתה הרוח, דהויא חציו וחשיב אדם המזיק בעשיית הנזק, ע"כ שפיר מתחייב עליה משום גרמא, משא"כ ברקתא, דהויא דומיא דאבנו סכינו ומשאו דחיובו משום ממונו ולא משום חציו, וא"כ הוי כל עיקר חיובו רק על עשיית המזיק, ולא על עשיית הנזק בעצמו, ובזה לא מצינו דין גרמא' ומבואר בדבריו להפך, דלחיוב תשלומין סגי בגרמי, משא''כ לענין עשיית מזיק בעי מעשה בידים ואפי' בגרמי אינו חייב, אלא דאולי כתב כן רק על אש ולא על בור, ועי' חזו''א סי' א' סק''ה דהוכיח מדברי התוס' דף ד' ב' דכורה בור בגרמא פטור.

ג. ברמב''ן בסוגיית קדרים נראה שיוצר בור בגרמא חייב, וכן לכא' מפורש בשלטי גיבורים שם, דכתב דאי נתקל פושע, חייב הראשון על ממון השני שהזיק, ואפי' אלף שנפלו זה אחר שה חייב הראשון על כולם.

**האם האסו''מ נחשבים בור למעלה, או רק אחר שנפלו נחשבים מזיק**

א. לכא' מוכח בסוגיין דכורה בור בגרמא חייב, דאל''כ היאך חייב על אסו''מ בתר דנייחי, הא לא כרהו בידים, אך לכא' מוכח להפך בסוגיין, דאי נימא דכורה בור בגרמא חייב מהו פירכת הגמ' 'מה לבור שכן אין כח אחר מעורב בו' הרי הבור מזיק בלא כח אחר, ואין לומר דפירכת הגמ' דבבור כרה בידים וכאן כרהו בגרמא, דא''כ היאך אמרינן דאש יוכיח, היכן מצינו באש דחייב ביצר אש בגרמא, ולכא' מוכח דנחשב בור למעלה, וילפינן מאש שנחשב מזיק אע''פ שאינו מזיק במקומו, אלא מזיק רק ע''י שכח אחר יוליכנו למקום אחר.

ולפי''ז מוכח דכורה בור בגרמא פטור, דאל''כ למה לי צד השוה, אלא דאחר דילפינן מהצד השוה דנחשב בור בראש הגג, א''א לדון על מעשה כריה למטה בגרמא, דלא כרה אפי' מגרמא, מכיון שהיה בור כבר בראש הגג.

עוד לכא' יש להוכיח מדברי הגמ' בבור המתגלל דנחשב אין מעשיו גרמו לו, ואם כורה בור בגרמא חייב, הרי כרה בגרמא את הבור במקום שהתגלגל, וא''כ להוי ככל כורה בור שנחשב מעשיו גרמו לו, וע''כ דאין נחשב כורה בור במקום שהתגלגל, אלא רק במקום שהניחו - ואין לומר דכיון שיש עליו כבר שם בור, אין נחשב כריה במקום האחר, דלענין מעשיו גרמו לו לכא' א'א' לומר כן -.

ב. כעין זה לכא' מבואר בתוס' דף נ''ט ב' ודף ס' א' דיש על גחלת שם מזיק כל היכא דיש בכח רו''מ ללבותו, והמניח גחלת במקום שיש רו''מ הרי זה נחשב ליצירת מזיק, משא''כ היכא דאין בכח הרוח ללבותו, אלא רק על ידי ליבויו ביחד עם הרוח יתלבה, נוצר המזיק ע''י שניהם, משא''כ במניח גחלת נוצר המזיק על ידי המניח לחוד, ונחשב מזיק אף טרם שבאה הרוח, אלא שיש לחלק בין גחלת שיש בתוכו אש, והאש נחשב מזיק, משום שאותו אש יזיק, ואין הרוח אלא כמוליכה את האש מחוץ לגחלת, משא''כ באסו''מ בראש הגג, שאין האסו''מ מזיק, אלא ניזוקים בו, בראש הגג אינו מזיק כלל, אלא רק במקום שיכולים להתקל בו נחשב מזיק.

ג. נ''מ באסו''מ בראש הגג, ובא אחר וזרקן לרה''ר, אי נימא דהיה על זה שם מזיק בראש הגג, לכא' זה שזרקן ברה''ר לא יצר מזיק.

ד. עי' רא''ש פ''ג סי' ו' לענין מצניע קוצותיו וז''ל והראשון הוה ליה **כאילו השליכן לרשות הרבים** כמו אבנו וסכינו ומשאו שהניחן בראש גגו ונפלו ברוח מצויה לרשות הרבים והזיקו לאחר נפילה' ולכא' מבואר בדבריו דחשיב כורה בור למטה, והוי כאילו השליכן לרה''ר.