שמן המשחה
קטגוריות: ש_ס / מה כריתות / כריתות - הרב אי_ש סטפנסקי

**הקדמה**

במס' כריתות ה: ובמס' הוריות יא: איתא ר' יהודה אומר שמן המשחה שעשה משה במדבר כמה ניסים נעשו בו וכו', ובו נמשח משכן וכליו ואהרן ובניו כל ז' ימי המלואים, ובו נמשחו כהנים גדולים ומלכים, ואפילו כ"ג בן כ"ג טעון משיחה, ואין מושחים מלך בן מלך. ואם תאמר מפני מה משחו את שלמה, מפני מחלוקתו של אדוניה, ואת יואש מפני עתליה ואת יהואחז מפני יהויקים שהיה גדול ממנו שתי שנים, ואותו שמן קיים לעתיד לבא.

ובגמ' מנ"ל דכ"ג בן כ"ג טעון משיחה, דכתיב והכהן המשיח תחתיו מבניו, נימא קרא והכהן מתחתיו מבניו, מאי המשיח דאפילו מבניו דכ"ג אי הוי משיח הוי כ"ג ואי לא לא הוי כ"ג. ומנ"ל דמלך בן מלך אינו טעון משיחה, דכתיב למען יאריך ימים על ממלכתו הוא ובניו בקרב ישראל, ירושה היא לכם, ע"כ הגמ'. ונחלקו האחרונים מדוע מלך בן מלך אינו טעון משיחה וכ"ג בן כ"ג טעון משיחה.

ירושה במלכות וכהונה

בספרי פר' שופטים מרבינן מדכתיב במלך "בקרב כל ישראל" לרבות שכל פרנסי ישראל בניהם עומדים תחתיהם. וכן פסק הרמב"ם פ"א ממלכים ה"ז: ולא המלכות בלבד, אלא כל השררות וכל המנויין שבישראל ירושה לבנו ולבן בנו עד עולם, והוא שיהיה הבן ממלא מקום אבותיו בחכמה וביראה, עכ"ל.

ובשו"ת הרשב"א ח"א סי' ש' כתב שאם החזן אינו יכול לעמוד בשימושו, אם הבן ראוי לכך אע"פ שיש אחר טוב ממנו שורת הדין שיהא הוא קודם לכל אדם, כי לפי מה שאני רואה ממנהג אותן המקומות הבנים מתמנין מדעת הצבור חזנים תחת האבות. וכלל גדול אמרו בכל עניני המנויים שאם היה הבן ראוי הוא קודם לכל אדם, ואפילו כ"ג אם היה בנו ראוי אע"פ שיש אחרים גדולים כמוהו או גדולים ממנו הבן קודם שנאמר והכהן המשיח תחתיו מבניו.

והקשה בשו"ת חת"ס או"ח סי' י"ב מדוע נקט הרשב"א לשון מנהג, הא דין תורה כך הוא כדילפינן בספרי מקרא, ואין זה תלוי בדעת הצבור. ותירץ, דבגמ' יומא עב: ילפינן מקרא שכ"ג בנו קם תחתיו, וממעטינן משוח מלחמה שאין בנו קם תחתיו, ויש להקשות מאי שנא מכל המנויים שבנו קם תחתיו. אלא מוכח דלא נאמר דבר זה אלא במלך שהם מינוי שררה, כגון גבאי צדקה ושוטרי הרבים וסופרי הדיינין ומכין ברצועות, אבל במינוי של קדושה אינן בכלל זה, ולכן צריך כ"ג קרא יתירא לרבות דבנו קם תחתיו אף דהוי מינוי של קדושה, וממעט משוח מלחמה. והשתא שפיר כתב הרשב"א דהמנהג היה אף בחזן בית הכנסת לעשותו ככ"ג שנתחדש בקרא שאף במינוי של קדושה בנו קם תחתיו, ודבר זה הוא רק מנהג. ומטעם זה כתב המג"א ס"ס נ"ג בשם מהרשד"ם שחכם הממונה להרביץ תורה או לדין אין בנו קם תחתיו, וכ"כ בשם רמ"ע מפאנו דכל המנויין שהן כתר תורה אין בניהן קודמים. ונקט החת"ס דכו"ע מודו שלגבי כתר תורה ליכא ירושה כלל, ורק לגבי חזן נהגו כן כדי לדמותו לכ"ג שנתחדש בו דין ירושה. ונראה מדברי החת"ס דלגבי כ"ג נתחדש דבנו קם תחתיו אף דהוי מינוי של קדושה, ולפי"ז הטעם שכ"ג בן כ"ג צריך משיחה ומלך בן מלך אין צריך משיחה אינו מחמת הבדל בגדר הירושה אלא מטעם אחר וכפי שיבואר להלן בשם הגר"ח.

ביאור הסוגיא לפי החקרי לב

בשו"ת חקרי לב או"ח סי' י"ט כתב דכ"ג אינו יורש מאביו את הכהונה גדולה. דהקשה שם מדוע בתחילה לגבי כ"ג פריך מנ"ל דבעי משיחה, דמשמע שמצד הסברא אינו צריך משיחה, ואילו לגבי מלך פריך מנ"ל דלא בעי משיחה. ועוד הקשה מאי משני לגבי מלך אמר קרא על ממלכתו וכו' מלמד שהמלכות ירושה היא, הא בכ"ג נמי הוי ירושה ומכל מקום בעי משיחה, ונילף מיניה למלך. ותירץ דהש"ס ודאי ידע דבין במלך ובין בכ"ג איכא דין ירושה לבנו, אלא דיש לחקור האם הוי ירושה ממש כממון שמוריש אדם לבנו, או שמא קדימה זו לא הוי מדין ירושה אלא מקבל מתנה משולחן גבוה, דכך גזרה חכמתו, שכמו שנתן כ"ד מתנות כהונה לבני אהרן כן נתן מינוי השררה לבן המנוי. [כלומר, דאין זה ירושה מאב לבן אלא דין קדימה להעדיף את הבן]. והגמ' נקטה שזהו ההבדל בין כ"ג למלך, דבכ"ג הוי זכות קדימה בעלמא ואינו ירושה ממש, ולכן כל כ"ג צריך משיחה בפ"ע, ואילו במלך הוי ירושה ממש ולכן אין הבן צריך משיחה. וקושיית הגמ' לגבי כ"ג מנ"ל דבעי משיחה היינו מנ"ל שלגבי כ"ג אין זה ירושה ממש אלא דין קדימה בעלמא, ומשני מדכתיב המשיח תחתיו מבניו דאף מבניו בעי משיחה, ומזה גופא ילפינן שקדימה זו אינה מדין ירושה. והדר מקשה מנ"ל שלגבי מלך הוי ירושה ממש, ומשני אמר קרא על ממלכתו מלמד דהוי ירושה, וממילא אין צריך משיחה.

ולפי"ז כל הסוגיא אינה עוסקת בדיני משיחה אלא בדיני מינוי, דבמלך ילפינן מקרא דהוי ירושה וממילא אין צריך משיחה, ובכ"ג ילפינן מהא דצריך משיחה דאין זה ירושה אלא דין קדימה וממילא צריך משיחה. והמשיחה אינה בשביל לעשות את הכ"ג למשוח, אלא בשביל המינוי, דסדר מינוי כ"ג הוא ע"י משיחה, וכל כ"ג צריך מינוי בפ"ע.

ביאור הסוגיא לפי החת"ס הגר"ח ושפת אמת

בכתבי הגר"ח במס' יומא עג. נקט דמשיחה דכ"ג אינה מדין מינוי. דהנה בירושלמי בריש יומא איתא כהן משוח מתמנה להיות כ"ג דכתיב ופנחס בן אלעזר נגיד היה עליהם לפנים ד' עמו. וצ"ב מדוע צריך פסוק שכהן משוח יכול להיות כ"ג, ועוד הקשה הגר"ח מדוע לא פסק הרמב"ם דין זה. ותירץ דהירושלמי קאי למ"ד משוח מלחמה משמש בח' בגדים, ולדידיה אין כהן משוח יכול להתמנות לכ"ג ע"י ריבוי בגדים שהרי גם קודם לכן הוא משמש בח' בגדים, וקמ"ל דמכל מקום יכול להתמנות לכ"ג ע"י מינוי בפה. וכתב הגר"ח דלענין משיחה לא מבעיא לן, דפשיטא שכבר אינו צריך עוד משיחה מחדש, וגם אין שייך בו משיחה דכבר חל בו תורת כהן משוח לעולם. ולפי"ז מיושב מדוע לא הביא הרמב"ם דין זה, שהרי פסק כמ"ד משוח מלחמה משמש בד' בגדים, ולדידיה פשיטא שיכול להיות כ"ג.

ועוד כתב דכאשר נתמנה אלעזר להיות כ"ג במיתת אהרן לא היה שייך בו משיחה נוספת, ואף שמשיחה ראשונה בימי המילואים היתה לשם כהן הדיוט, מכל מקום אחר שנמשח כבר וחל בו תורת כהן משוח אין שייך למושחו עוד פעם, דהוא נעשה משוח בהחפצא. וכן כתב השפת אמת כאן שאלעזר לא היה צריך משיחה שניה כשנעשה כ"ג, שהרי נמשח כבר.

וביהגה האריה סוף מס' הוריות כתב בשם הגרי"ז דהא גופא קמ"ל הירושלמי, דמשיחה ראשונה עולה לו למשיחת כ"ג ואין צריך משיחה אחרת. [לפי"ז לשון הירושלמי דחוק, דמשמע שיש חידוש בעצם הדבר שיכול להתמנות לכ"ג, וכן הא דהשמיטו הרמב"ם אינו מיושב, ולפי הגר"ח ניחא טפי].

ומבואר מדברי הגר"ח דמשיחה דכ"ג אינו מדין מינוי כלל, אלא שיש תנאי לכ"ג משוח שיהיה משוח בשמן המשחה, ואפילו אם המשיחה לא היתה לשם כ"ג אלא לשם כהן הדיוט או לשם משוח מלחמה הרי זה עולה לו להיות כ"ג. ולפי"ז י"ל שהטעם שכ"ג בן כ"ג טעון משיחה אינו מחמת חיסרון בירושה, דלגבי ירושה אין הבדל כלל בין כ"ג למלך וכמו שנקט החת"ס, אלא שלגבי התנאי שכ"ג יהיה משוח לא שייך ירושה כלל, דכל אחד צריך משיחה בגופו ממש. וההבדל בין מלך לכ"ג אינו בדין ירושה אלא בגדר משיחה, דמלך צריך משיחה בשביל המינוי וכ"ג צריך משיחה בשביל שגופו יתקדש בקדושת שמן המשחה.

ובחי' רא"ל סי' נ"ח יישב עפי"ז את הקושיא דלעיל מדוע לגבי כ"ג צריך פסוק שצריך משיחה ולגבי מלך צריך פסוק שאין צריך משיחה, וביאר דלגבי כ"ג שגדר המשיחה היא לעשותו לכהן משוח ס"ד דיש על זה ירושה וצריך פסוק שכל אחד צריך משיחה בפ"ע ואין בזה ירושה. משא"כ לגבי מלך שגדר המשיחה היא מינוי והעמדת המלך הרי כל מלך צריך מעשה העמדה בפ"ע, דאף שגוף המלוכה הוא יורש מאביו מכל מקום צריך להעמידו למלך בפועל ע"י סנהדרין וכ"ג, וס"ד דהוא הדין צריך משיחה. ובאמת יש ליישב באופן פשוט יותר דזה גופא ילפינן מקראי, דבכ"ג גדר המשיחה היא לעשותו לכהן משוח ובמלך גדר המשיחה היא מינוי גרידא. ועי' שפת אמת מש"כ ליישב קושיא זו.

והנה ביהגה האריה הוריות יא: על המשנה אין בין כהן משמש לכהן שעבר אלא פר יוה"כ ועשירית האפה, הביא קושיית הטורי אבן דבירושלמי (הובא בתוס' יומא יב:) איתא דכ"ג מתמנה בפה ומסתלק בפה, ומבואר שכ"ג מסתלק מכהונתו, ואילו במשנה מבואר שנשאר דינו ככ"ג. ובטורי אבן תירץ דכונת הירושלמי שכ"ג יכול להסתלק בפה, אך בפועל אין מסלקין אותו כיון שמעלין בקדש ואין מורידין, ולכן דינו ככ"ג לכל דבר חוץ מפר יוה"כ ועשירית האפה.

והגר"ח תירץ דלכאורה יש להקשות עוד מדוע נקט הירושלמי דכ"ג מתמנה בפה הא בעי משיחה. אלא כונת הירושלמי דלכ"ג איכא ב' מערכות דינים, דינים שחלים ע"י המשיחה ודינים שחלים ע"י המינוי בפה, והדינים שחלים ע"י המשיחה אי אפשר לבטל, דהוי ככלי שרת שנתקדש במשיחה שאין קדושתו בטלה לעולם, ורק את המינוי אפשר לבטל. ועפי"ז כתב שכל דינים שיש לכהן משוח מלחמה יש לכ"ג לאחר שנסתלק, שדינים אלו חלים מחמת המשיחה ומשיחה לא בטלה לעולם, ולכן דין משוח מלחמה ודין כהן שעבר שוין. וביותר כתב לחדש שאף בני אהרן שנמשחו לכהנים הדיוטים היו מצווין בה' דברים שמצווה משוח מלחמה. וכן מבואר ברמב"ן פר' שמיני פ"י פסוק ו' דמה שציוה משה את בני אהרן שלא לפרוע ולפרום על אחיהם ולא יטמאו להם זה משום שהיה דינם בימי המילואים כדין משוח מלחמה לדורות, ואפשר שהיה זה נוהג בכל ימיהם באלעזר ואיתמר שיהיה דינם כמשוח מלחמה בעבור שנמשחו בשמן המשחה.

ויסוד דבריו של הגר"ח הוא כמש"כ לעיל דענין המשיחה אינו שייך למינוי, אלא הוא מציאות שאדם שנמשח בשמן המשחה דינו ככהן משוח שהוא מוזהר בחלק מדיני כ"ג, ואין הבדל לשם מה נמשח. והא דמלך שנמשח אינו מוזהר בדיני משוח מלחמה, צ"ל דמשיחה זו היא מעשה מינוי גרידא, ואין זה הופך אותו למשוח.

אך הקשה ביהגה האריה דכהן שעבר מצווה בששה דברים יותר ממשוח מלחמה, ולפי הגר"ח שכהן שעבר מסתלק מדין כ"ג שחל ע"י המינוי, ונשאר בו רק דין כ"ג שחל ע"י המשיחה כמשוח מלחמה, מדוע עדיף דינו ממשוח מלחמה. וכתב בשם הגרי"ז דלכן לא כתב תירוץ זה בין כת"י של הגר"ח, עיי"ש. ויש מקום לומר דלא חזר בו מעיקר הדבר שמשיחה אינה מתבטלת ומינוי מתבטל, וכן לא חזר בו ממש"כ דהדינים של משוח מלחמה נובעים מחמת המשיחה ואינם מתבטלים לעולם, אלא חזר בו מהישוב על קושיית הטורי אבן, ועדיין צריך לתירוצו שאין מסלקין אותו משום שמעלין בקדש ואם יסלקוהו ירד לו דיני כ"ג, ולפי"ז יצא שכאשר יסלקוהו יהיה דינו כמשוח מלחמה, שהרי דינים אלו חלים מחמת המשיחה. אך בחי' רבינו חיים הלוי הל' ביאת מקדש פ"ב ה"ה נראה שאף דיני משוח מלחמה חלים מחמת דיני כ"ג שבו ולא מחמת המשיחה, ולפי"ז כאשר יסלקוהו לא ישאר לו דיני כ"ג כלל.

דהנה נחלקו הרמב"ם והראב"ד שם האם כהן הדיוט מוזהר שלא לצאת מהמקדש באמצע העבודה בשביל טומאת קרובים, דהרמב"ם למד מהפסוק שנאמר לגבי בני אהרן ומפתח אהל מעד לא תצאו פן תמותו שאף כהן הדיוט אסור לצאת ואין זה דין בכ"ג דוקא. והראב"ד השיג ב' השגות, חדא דלא נאמר אותו פסוק אלא לאותה שעה בשביל שנמשחו בניו. ועוד השיג דכיון שהוא חייב להתאבל עליו למה אינו יוצא. ופי' הגר"ח השגה שניה, דכיון שאסור לו להמשיך לעבוד באנינות הרי זה סיבה נוספת שיהיה מותר לצאת, שהרי אינו באמצע העבודה. והקשה הגר"ח לאחר שנקט הראב"ד בהשגה ראשונה דכהן הדיוט אינו מוזהר שלא לצאת ואינו בכלל האיסור כלל, איך משכח"ל השגה שניה שמי שאסור לו להמשיך לעבוד באנינות אינו מוזהר שלא לצאת, הא כ"ג עובד באנינות וכהן הדיוט אינו מוזהר בדין זה כלל.

ותירץ הגר"ח דאיסור יציאה מהמקדש באמצע העבודה אליבא דהראב"ד אינו תלוי בכהן הדיוט וכהן גדול אלא במי שנמשח בשמן המשחה, דכל שנמשח הרי הוא בכלל איסור זה, ולכן בני אהרן שנמשחו אף שהיו בגדר כהן הדיוט (עיי"ש שהאריך להוכיח זאת) הרי הם בכלל האיסור, וכן משוח מלחמה בכלל איסור זה אע"פ שאינו כהן גדול. והשתא שפיר משכח"ל השגה שניה דמי שאסור לו להמשיך לעבוד אינו מוזהר שלא לצאת, ונפק"מ במשוח מלחמה, דאע"פ שייך בו איסור זה כיון שנמשח מכל מקום מותר לו לצאת באמצע העבודה כיון שאסור לו לעבוד באנינות והרי הוא חייב להפסיק את העבודה.

וכתב הגר"ח דעפי"ז ניחא הא דלא חשיב במס' יומא עג. בחילוקים שבין כ"ג לכהן הדיוט איסור יציאה מהמקדש אליבא דהראב"ד, דלהנ"ל אין זה חילוק בין כ"ג לכ"ה אלא בין מי שנמשח בשמן המשחה למי שלא נמשח. אך הקשה דהתם הגמ' מונה דינים שנוהגים גם במשוח מלחמה, ודינים אלו נמי אינם תלויים בכ"ג וכ"ה אלא במשיחה. ותירץ, דמשוח מלחמה דומה בכמה דברים לכ"ג וחייל על גופיה דין משוח ודין תוספת כהונה עליו, והדינים שחלים עליו אינם מחמת המשיחה אלא מדין כהונה גדולה במקצת שחלה עליו, משא"כ איסור יציאה מהמקדש הוא מחמת המשיחה בעצמה, (נלענ"ד ביאור דבריו, שדיני משוח מלחמה אינם נובעים מהמשיחה עצמה אלא מכהונה גדולה במקצת שחלה עליו בשעת המשיחה). והוכיח כן, שהרי הראב"ד כתב בהשגה ראשונה שלא נאמר פסוק זה אלא לבני אהרן שנמשחו, והרי היו באותה שעה בגדר כהן הדיוט בלבד, ועל כרחיך דעצם מה שנמשחו הרי זה סיבה שהם יהיו בכלל איסור זה. [יל"ע דאם כן מדוע באמת הם אסורים לצאת הרי אסור להם לעבוד באנינות ומאי שנא ממשוח מלחמה. ועל כרחיך צ"ל דהיתה הוראת שעה לאיסור יציאה, ואם כן כיצד הוכיח הגר"ח שאיסור זה תלוי בדין משיחה. וצ"ל דהגר"ח דייק מלשון הראב"ד דעצם מה שהם בכלל האיסור אין זה הוראת שעה, דמה שנמשחו הוי סיבה לכוללם באיסור, ורק מה שהם אסורים אע"פ שאינם עובדים באנינות הוי הוראת שעה].

והנה כל דברי הגר"ח כאן הם סותרים למש"כ ביהגה האריה בשם הגר"ח, דמבואר כאן שדיני משוח מלחמה אינם נובעים מחמת המשיחה אלא מחמת שיש עליו דין כ"ג במקצת. ונמצא שאם יסלקו את הכ"ג (כמש"כ הטורי אבן שניתן לסלק כ"ג) וישאר לו רק המשיחה (וכמש"כ הגר"ח דאי אפשר לסלק מה שחל ע"י משיחה), אינו אסור אלא באיסור יציאה מהמקדש בשעת העבודה אליבא דהראב"ד, אלא שגם דין זה לא יהיה לו מחמת השגה שניה של הראב"ד דכיון שהוא עובד באנינות הרי אינו באמצע העבודה. וישאר לו רק המציאות שהוא משוח, שאם יחזירוהו לא יצטרך משיחה נוספת, וכמש"כ בכתבי הגר"ח במס' יומא דמשיחה היא מציאות בגופו.

גדר שלישי במשיחת כ"ג

והנה בבעל הטורים מפורש להדיא דלא כהגר"ח, דכתב בפר' חוקת והלבשתם ב' במסורה, דכ"ג בן כ"ג טעון משיחה, כשם דוהלבשתם כתנות דהתם היה במשיחה אף והלבשתם דהכא היה במשיחה, עכ"ל. וכן כתב בפר' תצוה והלבשתם ב' במסורה וכו' איכא מ"ד ג"כ בן כ"ג טעון משיחה (צ"ע הא לית מאן דפליג בזה), וזהו והלבשתם את אלעזר שנתמנה להיות כ"ג צריך משיחה, כשם שוהלבשתם כתנות היו במשיחה שאז נמשחו, כך והלבשתם את אלעזר במשיחה, עכ"ל. ומבואר דאף שנמשח אלעזר בימי המילואים מכל מקום כאשר נתמנה לכ"ג היה צריך משיחה נוספת ודלא כהגר"ח.

ועוד יש להקשות דתוס' בזבחים קא: כתבו דכאשר פנחס נתכהן לעבודה היה צריך משיחה נוספת, עי' להלן סי' ב' בשם חקרי לב. ומבואר דאף מי שנמשח כבר צריך משיחה נוספת ודלא כהגר"ח.

והנראה לומר דמשיחת כ"ג אינה בגדר מינוי כמלך (כהבנת החקרי לב), ואינה בגדר מציאות לעשותו לכהן משוח (כהבנת הגר"ח), אלא שמשיחה לשם כ"ג נותנת לו מציאות קדושה של כ"ג בגופו. ולעולם המשיחה היא תנאי לקדושת כ"ג ואינה עצם המינוי, אלא שהמשיחה צריכה להיות לשם כ"ג כדי שיהיה לו קדושת כ"ג בגופו. ולכן נקט בעל הטורים דמה שנמשחו אלעזר ואיתמר בתורת כהן הדיוט אין זה מועיל להם להיות כ"ג.

וכן יש ליישב עפי"ז את קושיית הטורי אבן לדרכו של הגר"ח, דמי שנמשח לשם משוח מלחמה יש לו שם משוח מלחמה מחמת כן, ומי שנמשח לשם כ"ג יש לו מעלה נוספת עם דינים נוספים יותר ממשוח מלחמה, ודינים אלו אינם בטלים כיון ששם כ"ג שחל ע"י המשיחה אינו בטל, ורק מה שחל ע"י המינוי יכול להתבטל כמו שנקט הגר"ח. וכל מה שדימה הגר"ח כהן שעבר למשוח מלחמה הוא משום שנקט שאין הבדלים במהות המשיחה, אך לדברינו הקדושה שחלה ע"י המשיחה משתנית לפי המטרה לשם מה משחוהו.

ולדברינו פנחס היה צריך משיחה נוספת, כיון שמשיחה ראשונה היתה לשם משוח מלחמה גרידא, וכפי שדייק החקרי לב מתוס', [ובאמת לדברינו אי אפשר ליישב את הירושלמי כהגר"ח או כהגרי"ז, שהרי באמת היה צריך משיחה, וצ"ע מאי קמ"ל].

**סימן א**

**משיחת אהרן ובניו**

בפר' תצוה פרק כח פמ"א נאמר "והלבשת אותם את אהרן אחיך ואת בניו אתו ומשחת אותם", ופירש רש"י ומשחת אותם את אהרן ואת בניו בשמן המשחה. ומשמע דאף לבני אהרן היה משיחה. וכן בפר' פקודי פרק מ פט"ו לגבי הציווי של יום השמיני נאמר "ומשחת אותם כאשר משחת את אביהם וכיהנו לי והיתה להיות להם משחתם לכהונת עולם לדורותם", ומבואר שהם נמשחו כמו אביהם. וכן בפר' במדבר פרק ג' נאמר "אלה שמות בני אהרן הכהנים המשוחים".

ומאידך בפר' תצוה לגבי הציווי של ז' ימי המילואים פרק נאמר כ"ט פ"ז נאמר "ולקחת את שמן המשחה ויצקת על ראשו ומשחת אותו", ולגבי בני אהרן נאמר שם פכ"א "ולקחת מן הדם אשר על המזבח ומשמן המשחה והזית על אהרן ועל בגדיו ועל בניו ועל בגדי בניו אתו", ומשמע שהיה להם הזאה בלבד. וכן בפר' צו לגבי עשיה דז' ימי המילואים פרק ח' פי"ב נאמר "ויצק משמן המשחה על ראש אהרן וימשח אותו לקדשו", ולגבי בניו נאמר שם פ"ל "ויקח משה משמן המשחה ומן הדם אשר על המזבח ויז על אהרן על בגדיו ועל בניו ועל בגדי בניו אתו".

ובמדרש פר' נשא פי"ב אות ט"ו איתא אהרן ובניו נתקדשו בשמן ובדם שנאמר וכו', מעלה נטל אהרן יותר מבניו לפי שהיה כ"ג שיצק על ראשו משמן המשחה מה שלא עשה לבניו. ומבואר שיציקה היתה רק לאהרן ולא לבניו.

ונחלקו מפרשי התורה כיצד ליישב סתירת הפסוקים, האבן עזרא פר' תצוה פכ"ט פ"ז כתב על ראש אהרן לבדו, כי הוא הכהן המשיח, וכן כתב החזקוני שם. ואפשר דקאי בין על היציקה ובין על המשיחה, ונקטו דבבני אהרן היתה הזאה בלבד. אך באור החיים שם כתב וכמו כן לבניו כי הכתוב השוה אותם יחד, דכתיב ומשחת אותם, וכן בפר' פקודי כתיב ומשחת אותם כאשר משחת את אביהם. ומשמע מדבריו דהיו שוין ממש ואף לגבי היציקה, ודלא כהמדרש הנ"ל.

וברמב"ן פר' צו פ"ח פי"א כתב ג' צדדים, בתחילה כתב שלא הזכיר בעשיה דז' ימי המילואים משיחת בניו כי בידוע שנעשה להם כאשר נעשה לאביהם, וכפי שנאמר ומשחת אותם כאשר משחת את אביהם. ואח"כ כתב והנראה בעיני כי לא היתה משיחת הבנים ביציקת שמן על ראשם וכו'. ואח"כ כתב ויתכן שלא היתה בבנים משיחה זולתי ההזאות שהזה משמן המשחה על בניו ועל בגדיהם, עיי"ש.

ובמלבי"ם פר' צו סי' קע"ד עשה פשרה ליישב דיוק הפסוקים, דבז' ימי המילואים היה יציקה ומשיחה על אהרן לבדו, ואילו על בניו היתה הזאה בלבד, ולכן בפר' תצוה ובפר' צו דאיירי לגבי סדר ז' ימי המילואים הוזכר בבני אהרן רק הזאה. וביום השמיני היתה משיחה אף לבני אהרן, ועל זה נאמר בפר' פקודי ומשחת אותם כאשר משחת את אביהם, ועל זה נאמר בפר' במדבר בני אהרן המשוחים, וכן בפר' תצוה פרק כ"ח דלא איירי לגבי ימי המילואים נאמר ומשחת אותם. ואפשר שאין זה סותר למדרש, דהמדרש איירי בז' ימי המילואים בלבד.

ומבואר דיש בזה ג' שיטות, שיטת אבן עזרא חזקוני ורמב"ן דלא היתה יציקה לבני אהרן, ואף שאף משיחה לא היתה אלא הזאה בלבד. שיטת אור החיים שהיו שוין לגמרי. ושיטת המלבי"ם לחלק בין ז' ימי המילואים ליום השביעי.

והנה נחלקו הגר"ח ושפת אמת עם בעל הטורים האם אלעזר היה צריך משיחה נוספת כאשר נתמנה לכ"ג. לשיטת הגר"ח ושפ"א כיון שכבר נמשח פעם אחת אין מקום למשיחה נוספת, דהתנאי שיהיה נמשח נתקיים בו. ולבאר שיטת בעל הטורים י"ל בכמה אנפי:

א, ס"ל כהחקרי לב דהמשיחה בכ"ג היא בשביל המינוי כמלך, דכ"ג אינו יורש מאביו כהונה גדולה אלא יש לו דין קדימה בלבד, ולכן צריך לעשותו לכ"ג ע"י המשיחה. ולפי"ז פשוט שאלעזר היה צריך משיחה נוספת כדי לעשותו לכ"ג.

ב, ס"ל כמש"כ לחדש שכדי לעשותו לכ"ג משוח צריך למושחו לשם כהונה גדולה, וכיון שמשיחה ראשונה היתה לשם כהן הדיוט אין זה מועיל כלפי כ"ג.

ג, ס"ל כהראשונים שעל אלעזר היתה הזאה בלבד, והרי לא נמשח מעולם.

ד, עוד יש לבאר דאפילו אם נאמר כהגר"ח שהמשיחה עושה מציאות בגופו של כהן משוח ולא שייך משיחה נוספת, מכל מקום לגבי מלך מצינו שאם יש מחלוקת צריך משיחה, וכן מלך ראשון צריך משיחה, ומשיחה זו ודאי אינה בשביל לעשותו מציאות של משוח אלא בשביל המינוי והעמדת המלך, והא דכל כ"ג אינו צריך למשיחה זו משום שהוא יורש זאת מאביו כמלך בן מלך כשאין מחלוקת. ויתכן לחדש דכל מה שכ"ג יורש מאביו כהונה גדולה זה רק באופן שירש ממנו בתחילה את עיקר הכהונה, אך אלעזר לא קיבל מאביו את הכהונה אלא הוא בגדר כהן ראשון, ולכן כשנעשה כ"ג היה צריך משיחה נוספת בגדר מינוי כמלך, כיון שאינו יורש זאת מאביו.

**סימן ב**

**משיחת פנחס**

בגמ' זבחים קא. פליגי תנאי מדוע נשרף שעיר ר"ח ביום השמיני, לדעת חכמים מפני שלא יכלו לאוכלה באנינות, דאנינות לילה דאורייתא, ולדעת ר' יהודה ור' שמעון מפני הטומאה, דאם תאמר מפני אנינות והלא פנחס היה עמהן ויכל לאוכלה. ובגמ' מפרש טעמייהו דחכמים דסברי לה כר' אלעזר א"ר חנינא דלא נתכהן פנחס עד שהרגו לזמרי, דכתיב והיתה לו ולזרעו אחריו ברית כהונת עולם. ור' אשי אמר עד ששם שלום בין השבטים שנאמר וישמע פנחס הכהן. ומבאר בגמ' דלפי ר' חנינא הא דכתיב וישמע פנחס הכהן לייחס זרעו אחריו, [פירש רש"י לייחס זרעו לכהונה גדולה שלא יהיו כהנים גדולים אלא מפנחס]. ולפי ר' אשי הא דכתיב והיתה לו ולזרעו אחריו לברכה בעלמא, ופירש רש"י בשרו שלא תפסוק כהונה מזרעו אבל עדיין לא נתכהן. ותוס' כתבו שברכו הקב"ה שיהיה כהן, ומיד היה יכול להיות כהן אלא שתחילה צריך להלבישו ולמושחו ולחנכו בחביתין כדין הדיוטות המתחנכים בחביתין, אבל שמא לא נתרצו לו כל ישראל באותה שעה עד ששם שלום בין השבטים, ואז נתרצו לו והלבישוהו ומשחוהו וחנכוהו בחביתין.

ובמהרש"א שם הביא דברי רש"י עה"ת דאף שכל כהן אינו צריך מינוי ומשיחה להיות כהן, היינו משום שנולד לכהן שכבר נמשח, אך פנחס שנולד לאלעזר קודם שנמשח היה צריך מינוי ומשיחה בפ"ע, וקודם לכן אין דינו ככהן, ודינו שהוא מותר בגרושה וליטמא למתים ואינו אוכל בקדשים, כשם שאהרן ובניו היו מותרים בכל זה קודם שנתחנכו בימי המילואים. ובזה נחלקו התנאים מתי חל עליו דין כהונה, לדעת ר' שמעון מיד בימי המילואים היה כהן גמור, [וצ"ע אם משחו גם את פנחס, או שמא משיחת אלעזר הועילה גם לפנחס]. ולדעת חכמים לא נתכהן רק כשהרגו לזמרי או כששם שלום בין השבטים.

וכתב הקרן אורה שם שלפי מש"כ תוס' דאף לר' אשי היה יכול להיות כהן כשהרגו לזמרי ואמר לו הקב"ה הנני נותן לו את בריתי שלום, אלא שלא נתרצו ישראל למושחו ולחנכו, הרי הוא אסור מיד בגרושה וליטמא למתים ורשאי לאכול בקדשים כדין כהן קודם שנתחנך, אלא שלגבי עבודה צריך משיחה וחינוך בחביתין. ויישב עפי"ז כמה קושיות, עיי"ש. ומבואר לפי"ז שמשיחת אהרן ובניו נצרכה בשביל חינוך לעבודה ולא בשביל ליטמא למתים ואיסור גרושה, שהרי פנחס לא נמשח כשהרגו לזמרי.

ובגמ' להלן שם מייתי ברייתא דסדר עולם חמש שמחות היתה אלישבע יתירה על בנות ישראל (קאי על יום השמיני), יבמה מלך אשה כ"ג בנה סגן בן בנה משוח מלחמה ואחיה נשיא שבט ואבילה על שני בניה. ומבואר לפי"ז שפנחס נמשח ביום השמיני להיות משוח מלחמה. וכתב הקרן אורה דזה קאי לר' שמעון דפנחס נתכהן מיד, דאם נתכהן רק כשהרגו לזמרי איך עשאוהו משוח מלחמה הא אינו כהן לכל דיני כהונה. ועוד כתב דבמס' סוטה מג. איתא לגבי מלחמת מדין שפנחס היה משוח מלחמה באותה מלחמה, ולדעת ר' חנינא מיושב שפיר, דכבר נתכהן כשהרגו לזמרי, ושפיר יתכן שקודם מלחמת מדין עשאוהו משוח מלחמה, אך לר' אשי צ"ל דאף סוגיא דהתם קאי כר' שמעון דנתכהן מיד. וצ"ע מדוע פשיטא ליה להקרן אורה דמשוח מלחמה צריך להיות כהן שנתחנך לעבודה בפועל, ולא סגי במה שיש לו דין כהונה לכל דבר.

ועכ"פ מבואר מכל זה, שלפי חכמים היה לפנחס ג' שלבים בכהונתו, בזמן שהרגו לזמרי נתכהן לאיסור גרושה וליטמא למתים, ולר' חנינא נתחנך אף לעבודה בפועל. קודם מלחמת מדין נתמנה להיות משוח מלחמה, ולאחר מתת אלעזר נתמנה להיות כ"ג.

והנה הגר"ח נקט דאין אפשרות של משיחה ב' פעמים, ומי שנמשח פעם אחת בין לכהן הדיוט בין משוח מלחמה הרי זה עולה לו להיות כ"ג. ולפי"ז צ"ל דאלעזר נמשח בשמן המשחה כשהרגו לזמרי כדי להיות כהן הדיוט, ועולה לו להיות משוח מלחמה, וכשנעשה כ"ג סגי במינוי גרידא ולא נמשח שוב.

אך בשו"ת חקרי לב סי' קי"ח נסתפק במשוח מלחמה שנתמנה להיות כ"ג האם צריך משיחה נוספת, והוכיח מדברי התוס' הנ"ל דכאשר חינכו את פנחס לעבודה כששם שלום בין השבטים משחוהו, ומשמע דהיה צריך משיחה בשמן המשחה לפי שעדיין לא נתכהן להיות כהן הדיוט. והנה פנחס כבר היה משוח מלחמה מקודם לכן, ומוכח דמשיחה ראשונה לשם משוח מלחמה לא הועילה לו להיות כהן הדיוט בלא משיחה, והוא הדין אין זה מועיל להיות כ"ג וצריך משיחה נוספת. ונקט שם שפנחס נמשח ג' פעמים, בפעם ראשונה נמשח להיות משוח מלחמה, ואח"כ נמשח להיות כהן הדיוט כיון שלא קיבל את הכהונה מאביו, ואח"כ נמשח להיות כ"ג ככל כהן הדיוט שנעשה כ"ג. ואזיל החקרי לב לשיטתו שמשיחת כ"ג היא בשביל המינוי משום שאינו יורש זאת מאביו, וכמש"כ לעיל.

ולדעת הגר"ח צ"ל דתוס' נקטו שלפי ר' אשי פנחס לא היה משוח מלחמה כלל, וכמו שנקט הקרן אורה, ולכן היה צריך משיחה כשבא להיות כהן הדיוט.

**סימן ג**

**משיחת שאול**

בגמ' כריתות והוריות שם איתא מלכי בית דוד מושחין מלכי ישראל אין מושחין, דכתיב "קום משחהו כי הוא זה", זה טעון משיחה ואין אחר טעון משיחה. ומה שאלישע משח את יהוא שהיה מלך ישראל אין זה בשמן המשחה אלא בשמן אפרסמון. וכתב רש"י דמלכי ישראל אין מושחין היינו משבא דוד אבל שאול נמשח, וכ"כ תו"י דמיעוט כי זה הוא איירי מדוד ואילך. ומבואר מדבריהם ששאול נמשח בשמן המשחה ולא בשמן אפרסמון.

וכן דייק המאירי בהוריות מהרמב"ם הל' מלכים פ"א ה"ז, דכתב כשמעמידין המלך מושחין אותו בשמן המשחה שנאמר (שמואל א פ"י) ויקח שמואל את פך השמן ויצוק על ראשו, והתם איירי במשיחת שאול. ובמאירי האריך טובא לבאר דמינוי שאול למלך היה כעין שליחות שבט יהודה עד שיהיה בהם מי שראוי למלוך, ומפני זה עשאוהו כאילו הוא בעצמו היה מאותו השבט, עיי"ש.

וכן הוכיח הבאר שבע מהא דדוד קרא לשאול משיח ה', ואם היה בשמן אפרסמון אין בזה רבותא. וכ"כ שו"ת רמ"ע מפאנו סי' ק"כ. וכן איתא להדיא בפרקי דר' אליעזר פרק י"ז, דשאול נמשח בשמן המשחה.

אך הרד"ק שם כתב שלא היה זה שמן המשחה, כי לא היו משוחים ממנו אלא מלכי בית דוד בלבד, אלא היה שמן אפרסמון. והוכיח מהמשך הגמ' שם דשאול ויהוא שנמשחו מן הפך לא נמשכה מלכותן, דוד ושלמה שנמשחו בקרן נמשכה מלכותן, משמע דמשיחת שאול היתה כמשיחת יהוא שהיא בשמן אפרסמון. ועוד כתב הקרן אורה בהוריות דפך הוא כלי חרס ופסול הוא לכלי שרת ולא ניתן בו שמן משחת קדש. וכן הוכיח מדברי הכס"מ, דהקשה בפ"א ממלכים ה"י מדוע שאול נמשח הא בגמ' מקשה לגבי יהוא תיפו"ל דמלך ראשון הוא, ומתרץ דכיון שאינו ממלכי בית דוד אינו צריך משיחה כלל, ורק מפני המחלוקת משחוהו, ואם כן לגבי שאול שלא היה מחלוקת מדוע משחוהו. ותירץ דמלך ראשון ממש צריך משיחה אפילו בלא מחלוקת. ואם שאול נמשח בשמן המשחה אין מקום לקושייתו, דהא בשמן המשחה מושחין מלך ראשון.

ויש לבאר פלוגתתם, שלפי רש"י וסייעתו הטעם שאין מושחין משמן המשחה אלא מלכי בית דוד הוא משום שמלך מבית דוד הוא המלך העיקרי מבין ב' המלכים, ושמן המשחה ניתן רק למלך העיקרי, ולכן שאול נמשח בשמן המשחה שהוא היה מלך עיקרי אע"פ שאינו ממלכי בית דוד, שהרי לא היה מלך אחר בימיו. משא"כ לפי הרד"ק וסייעתו מעיקרא ניתן שמן המשחה רק למשיחת מלכי בית דוד, שהוא זכה בכתר מלכות כמש"כ הרמב"ם פ"א ממלכים ה"ז. [ויל"ע האם לשאול היה מותר לשבת בעזרה אילו היה ביהמ"ק בימיו, האם דין זה נוהג רק במלכי בית דוד משום שרק הם זכו בכתר כהונה או משום שהוא המלך העיקרי]. וכן יש לדון נפק"מ נוספת אילו מלכות בית דוד היתה נפסקת קודם מלכות ישראל, שלדעת רש"י מלך מישראל ג"כ ימשח בשמן המשחה, דהכא אין מלך אחר עיקרי שהרי כבר נפסקה מלכות בית דוד, ולפי הרד"ק אין מושחין לעולם אלא מלכי בית דוד. אך נראה יותר שאפילו לדעת רש"י מזמן שנבחר דוד לעולם המלכות העיקרית שייכת לבית דוד אע"פ שאין מלך בפועל.

ולפי המאירי אין מושחין שמן המשחה אלא למלכי בית דוד לפי שהמלכות נתנה לשבט יהודה בלבד, אלא ששאול היה נחשב כשליח שבט יהודה.

ובמשך חכמה פר' כי תשא כתב כתב ביאור אחר בדעת רש"י, דשמן המשחה ניתן רק לדבר שיכול להיות קיים לעד, ומלכות שאול היתה יכולה להיות לעולם לולי שחטא בגבעון, וכן מלכות דוד עומדת לעולם, אך מלכות ישראל מעיקרא אינה עומדת לעולם.

**סימן ד**

**משיחת דוד**

בספר שמואל א' פרק ט"ז פי"ג נאמר ששמואל משח את דוד בקרן השמן, ובשמואל ב' פרק ב' פ"ד נאמר ויבואו אנשי יהודה וימשחו שם את דוד למלך על בית יהודה. וכתב הרד"ק שם דאע"פ שכבר נמשח ע"י שמואל אעפ"כ בעת שקבלוהו עליהם למלך משחוהו. ואח"כ בפרק ה' פ"ג נאמר ויבואו כל זקני ישראל אל המלך חברונה וגו' וימשחו את דוד למלך על ישראל. וכתב הרד"ק ואע"פ שהיה נמשח תחלה ביד שמואל ומשחוהו אח"כ בית יהודה משחוהו גם עתה ישראל כי עתה מלך על כל ישראל. ומבואר שדוד נמשח ג' פעמים, בתחילה נמשח ע"י שמואל בצנעה, ואח"כ בשעה שמלך על יהודה, ואח"כ כשמלך על כל ישראל.

ובשו"ת אבני נזר יו"ד סי' שי"ב אות י"ב הקשה מאי אהני משיחת שמואל בפעם הראשונה, הא בלא"ה כשמלך בפועל משחוהו שנית. ותירץ, דמשיחה זו הועילה לקבוע שלאחר מיתת שאול רק הוא יהיה המלך ולא יהיו רשאין להמליך אחר. [עיי"ש באות כ"ז מבן המחבר שפקפק על עיקר דברי הרד"ק וכתב דע"י משיחה ראשונה היה לו מלך לכל דבר, והא דמשחוהו בפעם השניה והשלישית היינו בשמן אפרסמון ולא בשמן המשחה. ועוד כתב דאפשר שלא משחוהו כלל, ולשון משיחה דקרא הוא לשון גדולה].

והנה לגבי שאול מבואר בפסוקים שמתחילה נמשח ע"י שמואל בצנעה, ואח"כ עשו גורל ויצא שבט בנימין ואח"כ יצא שאול וקיבלוהו העם למלך, [מתחילה רק החיל אשר נגע אלוקים בלבם, ואח"כ כל ישראל]. וצ"ב מדוע לא מוזכר שמשחוהו שוב בשעה שקיבלוהו למלך, ומאי שנא מדוד. וראיתי מי שכתב דבשעה שמשחו את שאול לא היה מלך אחר, ולכן הועילה משיחתו להיות מלך אע"פ שנמשח בצנעה, משא"כ בשעה שמשחו את דוד היה מלך אחר, והועילה משיחתו רק לגבי שלאחר שאול הוא יהיה המלך ולא אחר, ולא לגבי שהוא יהיה מלך עכשיו, ולכן כאשר נעשה מלך בפועל היה צריך משיחה נוספת.

המנ"ח מצוה ק"ז הקשה מדוע לא משחו את דוד כאשר חזר למלכותו לאחר מרד אבשלום, הא בשעה שיש מחלוקת צריך משיחה. ותירץ דרק כאשר ממנים מלך חדש צריך משיחה, אך מלך שכיהן והיה בו מחלוקת והחזירוהו אינו צריך משיחה. וביאור דבריו נראה דמשיחה נצרכת בשביל מינוי המלך, אך כאשר כבר מינו את המלך ומרדו בו אינו צריך מינוי חדש, ולא שייך בזה משיחה. ומטעם זה כאשר נעשה מלך על מקצת העם וחוזרים ומקבלים אותו שאר העם צריך עוד משיחה, דהוי מינוי חדש על חלק מהעם.

**משיחת שלמה**

בברייתא איתא שמשחו את שלמה אע"פ שאין מושחין מלך בן מלך מפני מחלוקת אדוניה. והקשה מהרש"א בח"א הוריות יא: מדוע הוצרך לומר מפני מחלוקת אדוניה, תיפו"ל דאדוניה גדול ממנו, וכמו שיהואחז היה צריך משיחה מפני שיהויקים גדול ממנו ולא מפני המחלוקת. ועוד הקשה דבגמ' מקשינן לגבי יהואחז ומי מוקמי זוטרי מקמי קשישא הכתיב כי זה הבכור, ומדוע לא מקשה הכי לגבי שלמה מדוע דוד מינה אותו אע"פ שהיו לו אחים גדולים ממנו. ותירץ דהתם מפורש ביה שהיה על פי נתן הנביא ולא היה להם לחוש לגדול אי לאו משום מחלוקת של אדוניה. ומשמע שבא לתרץ גם קושיא ראשונה, דלולי המחלוקת לא היה צריך משיחה אף שהיו לו אחים גדולים ממנו, משום שהיה עפ"י נביא.

והנה הגרי"ז הקשה מדוע מחלוקת אדוניה מחייבת משיחה, הא שלמה הומלך על פי הדיבור ואין לאדוניה זכות כלל. ותירץ דמכל מקום כיון דאיכא מחלוקת פקעה הירושה ושלמה קיבל את המלוכה בלא ירושה ולכן היה צריך משיחה. וצ"ע דאם כן הדרא קושיית מהרש"א, מדוע בלא מחלוקת לא היה צריך משיחה תיפו"ל שיש לו אחים גדולים ממנו, ואם משום שהיה עפ"י הדיבור הא עפ"י הדיבור אינו עושה ירושה, ומדוע מחלוקת מבטלת את הירושה טפי ממה שהיו לו אחים גדולים ממנו, וצ"ע.

ועוד הקשה הגרי"ד מדוע בעינן למחלוקת אדוניה תיפו"ל שדוד המליכו מחיים, ולא שייך ירושה מחיים, וצ"ע.

**סימן ה**

**משיחת מלך המשיח**

המנ"ח מצוה ק"ז נסתפק האם מלך המשיח שיבא במהרה בימינו יצטרך משיחה. ויסוד ספיקו מבואר שם, דבתחילה הקשה מדוע לא משחו את רחבעם בן שלמה, הא עשרת השבטים חלקו עליו ומינו את ירבעם, ובמקום מחלוקת צריך משיחה. ותירץ, דרחבעם לא מלך כלל על עשרת השבטים אלא על יהודה ובנימין, והם לא חלקו עליו מעולם. ולאחר מכן כתב להסתפק האם מלך המשיח יצטרך משיחה, דהנה מצד יהודה ובנימין ודאי לא יצטרך משיחה כיון שליכא מחלוקת, ואף שהופסקה המלוכה כמה דורות אין זה סיבה שתפסק הירושה כל דליכא מחלוקת. אך מצד עשרת השבטים כיון שהם חלקו על מלכות דוד כאשר יחזרו ויקבלו עליהם מלכות בית דוד הרי הוא יצטרך עוד משיחה, כמו שרחבעם עצמו אם יחזור למלוך על י' שבטים יצטרך משיחה.

ולעיל שם כתב המנ"ח שאם מת בן המלך בחיי המלך ואח"כ מת המלך, בן הבן אינו צריך משיחה דהוא יורש מן התורה כמו בכל הנחלות. אך נסתפק מה הדין במת המלך והניח בן ויש עליו מחלוקת, וקודם שנמשח מת ומינו את בנו ואין עליו מחלוקת, האם נאמר דהוי כמלך ראשון דאינו יורש מכח אביו כיון שגם אביו היה צריך משיחה ולא עדיף מהבא מכוחו, או שמא יכול לירש מכח אבוה דאבא וכיון שעכשיו אין מחלוקת אין צריך משיחה. ונראה דזה כונת ספיקו לגבי מלך המשיח, דעשרת השבטים חלקו על רחבעם ולא קיבלו אותו עליהם, ואח"כ כשיבא מלך המשיח יקבלו אותו עליהם בלא מחלוקת, והשתא יש להסתפק האם יוכל מלך המשיח לירש את המלכות מכח דוד ושלמה, ולא יצטרך משיחה כיון שאין עליו מחלוקת, או שמא כיון שכבר חלקו עליו אינו חוזר למלוך אלא במשיחה.

ובפשטות נראה דספק זה תלוי בפלוגתת רש"י והרמב"ם מדוע כשיש מחלוקת צריך משיחה, דרש"י נקט שע"י המחלוקת נתבטלה הירושה והוי כמלך ראשון שצריך משיחה, והרמב"ם נקט שלא נתבטלה הירושה והמשיחה היא בשביל להודיע ולפרסם שהוא המלך ולא יחלקו עליו. ומעתה נראה שלפי רש"י כיון שהיתה מחלוקת נתבטלה הירושה וצריך משיחה מחדש, ולפי הרמב"ם כיון שעכשיו אין מחלוקת אין צריך משיחה.