טו (א) - בור ח_ והשלימו לט_ אם השני חייב לבדו בנזיקין של_ה ראויים לבור ח_, - ובגדר פטורא דבור ט_ ממיתה, והמסתעף
קטגוריות: ש_ס / לא בבא קמא / ב_ק - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / שיעורים בעניני קרן שן ורגל בור ואש

אור ליום ב' י"א אדר תשע"ה

**א**

א] ב"ק דנ"א., דתניא אחד החופר בור ט' ובא אחר והשלימה לי' האחרון חייב, רבי אומר אחר אחרון למיתה ואחר שניהם לנזקין, מ"ט דרבנן וכו' אמר קרא כי יכרה איש בור אחד ולא שנים וכו'.

והנה בטעמא דרבי דאחר אחרון למיתה, אף דלא דריש לקרא דאחד ולא שנים, מבו' מתו"ד רש"י בד"ה אחד ולא ב', דהוא משום דלענין מיתה דלא עביד קמא שיעור מיתה, פשיטא דהוא פטור, ול"ב קרא להכי, וכ"ה מבו' גם בד' רש"י לעיל ד"י. ד"ה אחר אחרון למיתה.

ב] והנה לקמן דצ"א. מיבע"ל אם יש עומד לנזיקין, ומסקינן דיש אומד לנזיקין, ובשטמ"ק שם כתב בשם הרמ"ה, ז"ל, הילכך הא דתנן היו פחותין מי' טפחים וכו' ואם הוזק בו חייב, צריכינן לאוקומה וכו', דאי עמוק ה' או ו' צריך אומדנא למיחזי אי חזי האי בירא למעבד כשיעור האי נזקא או לא, עכ"ל, וכ"כ המאירי שם, ז"ל, מאחר שיש אומד לנזקין, זה שאמרנו בבור וכו' הכל לפי מה שהוא, ואין אומרין כל שהוזק אפילו בטפח, אלא יש דברים שהזיקן בטפח ויש שהזיקן בטפחיים והכל לפי ההיזק, עכ"ל.

והנה לכאו' לפ"ז הי' הדין נותן, דכל שחפר בור ח' ובא אחר והשלימו לט', דכתבו הראשונים דשניהם חייבין, דכ"ז הוא בנזק שהיו ראוי להיות ע"פ האומד אף בבור ח', אך בנזק שאינו ראוי להיות ע"פ האומד אלא בבור ט', אין חייב אלא השני לבדו, - דכ"ה דבחופר בור ט' ובא אחר והשלימו לי' ונפל שם שור ומת, אין חייב אלא השני לבדו, משום דקמא לא עביד שיעור מיתה, והוי זה מסברא, ה"נ בחופר בור ח' ובא אחר והשלימו לט', ונפל שם שור והוזק בהיזק שאינו ראוי להיות בבור ח', דאין חייב אלא השני לבדו.[[1]](#footnote-2)

ומצאנו בס' אולם המשפט בסימן ת"י סי"ג שכתב כן, ופירש בזה למש"כ בטוש"ע שם דחפר אחד שמנה ובא חבירו וחפר עוד טפח, שניהם חייבים בנזקין "כל א' לפי מה שחפר", וכתב האולם המשפט דהיינו, דבנזקים שהיו ראויים להיות ע"פ האומד בבור ח', שניהם חייבין בשוה, ובנזקים שלא היו ראויים להיות בבור ח', אין חייב אלא השני, ונקט שם דהוא רק משום דיש אומד לנזיקין,[[2]](#footnote-3) וזה דלא כמש"נ לדון לעיל בהערה דהוא אף אם אין אומד לנזיקין, עיי"ש, ועיי"ש שדימה ד"ז להא דזה נותן האור וזה נותן העצים דהאחרון חייב.

ג] אך העירוני בזה, ממש"א לעיל ד"י. דהא דהכשרתי במקצת נזקו חבתי בתשלומי נזקו כהכשר כל נזקו, הוא בחופר בור ט' ובא אחר והשלימו לי' דהאחרון חייב, ואמרינן דהוא דלא כרבי דאחר שניהם לנזקין, ורב פפא אמר דהוא למיתה ודברי הכל, ופרכינן עלה ותו ליכא והא איכא וכו', וכתבו התוס' שם, דהא דפריך ותו ליכא, הוא משום דדחיק לאוקמי מתניתין דלא כרבי או כרב פפא ולמיתה, והי' יכול להעמיד בנזיקין, עכ"ד.

והנה אי נימא דאף לדעת רבי דבור ט' ובא אחר והשלימו לי' אחר שניהם לנזיקין, מ"מ בנזיקין שלא היו ראויים להיות בבור ט' חייב השני לבדו, א"כ הרי שפיר הו"מ לאוקמה אף כרבי ואף לנזיקין, ובאותם הנזיקין שלא היו ראויים להיות בבור ט', - וממש"כ התוס' דאוקימתא קמייתא היא דוחק משום דהיא דלא כרבי או היא למיתה ולא לנזיקין, מ' דלדעת רבי דאחר שניהם לנזיקין, היינו אף באותם הנזיקין שלא היו ראויים להיות בבור ט'.

ד] עוד צ"ע בזה, דהנה בד' הרמב"ם בפ"ג מרוצח ה"ז מבו' דגם בבור י' פעמים דע"פ האומד אינו ראוי להמית, עיי"ש, ובחזו"א סימן י"ד סק"ג כתב לפ"ז, דאף בבור י' ה"ה פטור על המיתה אם לפי האומד ל"ה צריך שור זה באופן נפילתו למות.

ולפ"ז הרי אי נימא דבבור ח' ובא אחר והשלימו לט' ונפל שם שור והוזק היזק שאינו ראוי להיות בבור ח' חייב השני לבדו, ה"נ בבור י' ובא אחר והשלימו לי"א ונפל שם שור ומת, וע"פ האומד ל"ה ראוי למות בבור י' אלא בבור י"א, יהא השני חייב לבדו, - וזה נסתר מד' התוס' לעיל ד"י: ועוד מקמאי שכתבו דחופר בור י' ובא אחר והשלימו לי"א האחרון פטור, ומבו' מתוך דבריהם דאף אם השלימו לי"ט ה"ה פטור, ורק אם השלימו לכ' שניהם חייבין, משום דאף השני עביד שיעור מיתה, וסתימת דבריהם מורה דהוא בכל ענין, והרי דאף בגונא דלא הי' ראוי למות בבור י' אלא בבור י"א חייב הראשון לבדו,[[3]](#footnote-4) - אך שמא הני קמאי פליגי ע"ד הרמב"ם, וס"ל דבור י' ראוי להמית בכל ענין, וצ"ע.

**ב**

ה] ונראה לדון בזה, ובהקדם, דהנה במתניתין לעיל ד"נ: תנן דלמה נאמר בור, מה בור שיש בו כדי להמית י' טפחים, אף כל שיש בו כדי להמית י' טפחים, ובפשוטו מבו' דהא דבבור פחות מי' טפחים אין חייבין על מיתה, ילפינן לה מקרא, וכ"ה להדיא בד' התוס' לעיל ד"ג: ובד' עוד מקמאי.

וראיתי להעיר בזה, דלמש"כ הרא"ה והמאירי דקי"ל דיש אומד לנזיקין ואין חייבין בבור בשהוזק בהיזק שאין הבור ראוי להזיק ע"פ האומד, א"כ מ"ט בעינן קרא דאין חייבין בשמת השור בבור פחות מי' טפחים, הרי כיון דבור זה אינו ראוי להמית ע"פ האומד, יש לפטרו מדינא דאומד בנזיקין,[[4]](#footnote-5) ואף לדעת קמאי דקי"ל דאין אומד בנזיקין בבור, מ"מ י"ל דבמיתה ודאי דיש אומד, וזה תלוי בפי' האיבעיא אם יש אומד לנזיקין, ואכמ"ל.[[5]](#footnote-6)

ו] ובפשוטו י"ל בזה לפ"ד הרשב"א לעיל שכתב דבבור פחות מי' טפחים אינו חייב אף אם נפלה הבהמה דרך הילוכה דאיכא מכריסא דתורא לארעא י' טפחים, משום דלא חייבה תורה אלא בבור שיש בו לעולם כדי להמית ואפי' במיגנדר, וכ"כ בשטמ"ק בשם הרא"ש, וכ"כ הטור בסימן ת"י בשם הרא"ש, - ולפ"ז הרי דלזה הוא דבעינן לקרא דאין חייבין על מיתה בבור פחות מי' טפחים, דמזה נלמד דכל שאין בו לעולם כדי להמית אינו חייב אף בשנפל מגובה דיש בו כדי להמית, ואמנם אכתי תיקשי לדעת רב דבור שחייבה תורה להבלו ולא לחבטו, ולדידי' ליכא להך גוונא, אך י"ל דבעינן לקרא בבור ברשותו דחייב על החבט.

אך אכתי תיקשי לדעת הרמ"ה שהביא הטור שם דאם נפלה הבהמה דרך הילוכה ומתה ה"ה חייב אף שאין בעומק הבור עצמו י' טפחים, וכן דעת רבינו אפרים שנד' בגל' הרי"ף והר"י מלוניל והרי"ד והריא"ז והמאירי לקמן דנ"א. והאו"ז בסימן רמ"ה, וכ"נ בד' תור"פ לקמן שם, ולדעתם תיקשי דמ"ט בעינן לקרא דאין חייבין על מיתה בבור פחות מי' טפחים, וקשיא כן טפי להרמ"ה והמאירי גופייהו שכתבו דקי"ל דאף לענין נזיקין אין חייבין בבור על נזק דע"פ האומד אין הבור ראוי לעשותו.

**ג**

ז] ונראה לישב, לפמש"כ החזו"א בסימן י"ד סק"ג, ז"ל, שור שדחף בהמה לבור וכו', דין זה הוא דוקא בבור י' טפחים דיש בו כדי להמית, אבל פחות מי' טפחים בעל השור חייב הכל, אע"ג דגם הבור גרם למיתתו דע"י הבור היתה הדחיפה יותר חזקה, מ"מ אי"ז בור שחייבה עליו תורה למיתה, והרי אין חופר בור חייב משום גרמא לההיזק, אלא משום ממונא כשורו שהזיק, וכל שאין עליו חיוב משום בור לא חשיב שותף בנזק, - מיהו יל"ע בבור י' אלא שהשור כחו יפה והנפילה היתה על מתניו וכיו"ב, שלא הי' בו כדי להמית, רק בכח הדחיפה של הדוחף מת, אי חייב גם בעל הבור, עכ"ל.

וביאור הדברים, דבור פחות מי' טפחים אין עליו תורת בור כלל לגבי מיתה, וע"כ אף אם בפועל נשתתף הבור במיתתו, דע"י דחיפת אחר ראוי הבור להמית אף בפחות מי', פטור בעל הבור, - ומשא"כ בבור י' דיש עליו תורת בור לגבי מיתה, הרי דהגם דאם נפל שם שור שכחו יפה וכו' ומת ה"ה פטור, משום דלפי האומד ל"ה ראוי הבור להמית ולא מחמת הבור מת, או משום דהו"ל כאונס, מ"מ כל שדחפו שור אחר ומת, דבכה"ג ראוי הבור להמית, חייב גם בעל הבור.

ח] והנה עיקר הך מילתא דבור פחות מי' אין עליו תורת בור למיתה, ובור י' יש עליו תורת בור אף למיתה שאינו ראוי להמית ע"פ האומד, וכן בור פחות מי' יש עליו תורת בור לכל נזיקין, אף אם אין ראוי להם ע"פ האומד, נראה דזה נלמד ממש"א לעיל ד"ג. דבור י' הוי אב למיתה ובור ט' הוי אב לנזיקין, ונראה להדיא מזה דבור פחות מי' אין עליו תורת בור לענין מיתה, וע"כ חשיב כאב בפנ"ע לנזיקין, ומאידך אם כל בור ובור יש עליו תורת בור רק לאותו הנזק והמיתה שהוא ראוי להם ע"פ האומד, ג"כ ל"ה לנו לחשוב בור י' ובור ט' לב' אבות, ודו"ק.

וכ"ה מבו' גם ממש"א בירושלמי דהא דבור פטור על כלים הוא רק בבור י', אך בור ט' חייב על כלים, ומבו' מזה דבור י' ובור ט' ב' מיני בורות נינהו, והיינו משום דבור י' יש עליו תורת בור גם לגבי מיתה, ובור ט' אין עליו תורת בור כלל לגבי מיתה, וכל תורת בור שעליו היא לגבי נזיקין.

ט] ונראה עוד מקור נאמן לעיקר החילוק בזה, דהנה לדעת רב דבור שחייבה תורה להבלו ולא לחבטו, מבו' בפירש"י לעיל ד"נ: דכל דהוי ההיזק בצירוף ההבל, ה"ה חייב אף על ההיזק שמכח החבט, וכ"ה בתור"פ שם, עיי"ש.

והנה אמנם מבו' להדיא בסוגיית הגמ' לעיל, דלדעת רב י"ל דיש חבט פחות מי', והא דבור פחות מי' פטור על מיתה, הוא משום דלי"ב הבלא, ולכאו' תיקשי דאף דלי"ב הבל הראוי להמית, מ"מ שפיר י"ל דההבל סייע במיתתו, ומ"ט אינו חייב.

ובע"כ מזה, דאף דלדעת רב כל שסייע ההבל בהיזק, ה"ה חייב אף על ההיזק שמכח החבט, כ"ז הוא משום דיש על ההבל תורת בור, וע"כ כל שאין על ההבל תורת בור דמיתה, הרי דאף שסייע ההבל במיתתו, ה"ה פטור.

ומבו' להדיא לפ"ז, דחלוק הוא ביסוד הדין הא דבור פחות מי' פטור על מיתה, מהא דבור פטור על היזק שאינו ראוי לו ע"פ האומד, דהא דבור פחות מי' טפחים פטור על מיתה, הוא משום דאין עליו תורת בור כלל לענין מיתה, ומשא"כ הא דבור פטור על היזק שאינו ראי לו ע"פ האומד, היינו דאף דיש עליו תורת בור גם לענין היזק זה, מ"מ ה"ה פטור, משום דל"ה ההיזק מחמת הבור, או משום דהו"ל כאנוס, - וע"כ אף דבבור שאין בו הבל למיתה ה"ה פטור, אף שמת בסיוע ההבל, מ"מ בשבירת רגל וכיו"ב אף דאין ההבל ראוי כלל לעשותן, ה"ה חייב אם סייע ההבל בזה, וז"ב.

י] ולפ"ז נראה, דלזה הוא דבעינן לקרא דבור פחות מי' טפחים פטור על מיתה, דאי משום דבור זה אינו ראוי להמית ע"פ האומד, הרי דמ"מ הי' עליו תורת בור לענין מיתה, וע"כ הגם דבאופן הרגיל ל"ה מתחייב על מיתה, מ"מ אם דחפו אחר ומת, דבכה"ג ה"ה ראוי למות ע"פ האומד, הי' חייב, - וזהו דממעטינן מקרא דבור פחות מי' אין עליו תורת בור כלל לענין מיתה, וע"כ אף אם דחפו אחר ומת, ה"ה פטור.

ולדעת רב דבור שחייבה תורה להבלו ולא לחבטו, הרי דנפ"מ טובא בזה בגוונא שנפלה הבהמה בדרך הילוכה, דבכה"ג איכא חבט י', ואפ"ה הוא פטור, אף לדעת הרמ"ה ודעימי' דל"ב שיהא בבור בכל ענין כדי להמית, ואף שסייע ההבל במיתתו, והיינו רק משום דבור פחות מי' אין עליו תורת בור לענין מיתה, אך אם משום הא דבור פחות מי' אינו ראוי להמית ע"פ האומד, הי' חייב בכה"ג, דומיא דהא דמחייבינן בנשברה רגלו, אף דאין ההבל ראוי להיזק זה ע"פ האומד.

יא] וצריך להוסיף בזה, דהנה לכאו' עיקר יסוד הדברים אינו מתישב לדעת הרמ"ה ודעימי' דאף בור פחות מי' חייב על מיתה בדאיכא מכריסא דתורא לארעא י' טפחים, והרי דאף בור פחות מי' יש עליו תורת בור לענין מיתה, ואך דאינו חייב בדאיגנדר משום דאין נפילה זו ראוי' להמית, וא"כ הי' בדין דאם דחפו אחר ומת דבכה"ג הוא ראוי להמית, יהא חייב.

אך מד' החזו"א שכתב להך דינא בסתמא, נראה דאף לדעת הרמ"ה ודעימי' הוא כן, - והטעם בזה, דלעולם מודו הרמ"ה ודעימי' דבור פחות מי' טפחים אין עליו תורת בור לענין מיתה, והא דמחייבינן בדאיכא מכריסא דתורא לארעא י' טפחים, הוא משום דכלפי נפילה זו חשבינן לי' כבור עמוק י' טפחים,[[6]](#footnote-7) - והיינו דשיעורא די' טפחים, אינו בגוף הבור עצמו, אלא בהנפילה לבור, וכלפי נפילה זו דאיכא מכריסא דתורא לארעא י' טפחים, חשבינן להבור כבור י' טפחים, ויש לדמות ד"ז, לבור שיש לו ב' פתחים, דא' מהם הוי בתוך י' טפחים וא' מהם הוי מעל י' טפחים, דכלפי הפתח הראשון הו"ל בור פחות מי' ואין עליו תורת בור דמיתה, וכלפי הפתח השני הו"ל בור י' ויש עליו תורת בור דמיתה.

ויש ללמוד כן ממש"כ המנ"חבסוף מ' נ"ג לצדד, דלדעת הרמ"ה ודעימי' אם חפר בור ה' ובא אחר והשלימו לו' ונפל שור בדרך הילוכו והוזק, אמרינן דלגבי היזק דבדרך הילוך, אין חייב אלא האחרון, ואם איגנדר השור והוזק, שניהם חייבין, ונראה דלדעתו ה"נ הוא בבור ט' ובא אחר והשלימו לי', דכל הא דהשני חייב לבדו, הוא רק בדאיגנדר לבור והוזק, אך אם הלך כדרכו ומת או הוזק שניהם חייבין, וכ"נ בד' הים התלמוד בסוגיין, (ויל"ד דאדרבה בכה"ג הראשון חייב לבדו, להני קמאי דבבור י' ובא אחר והשלימו לי"א חייב הראשון לבדו, ואכמ"ל), ובזה ניחא משה"ק האולם המשפט בסימן ת"י ס"י,[[7]](#footnote-8) - וכמדומה דזה מתפרש רק אי נימא דבור ו' חשיב לגבי נפילה דאיגנדר כבור פחות מי', ולגבי נפילה בדרך הילוכו חשיב כבור י', ודו"ק.

ועד"ז נראה גם לדעת הירושלמי דבור דנזיקין חייב על הכלים, ונראה דלדעת הרמ"ה ודעימי' אף דגם בור ו' חייב על מיתה בשנפל כדרכו, מ"מ יהא חייב על הכלים בדאיגנדרו לבור, אך אם נפלו הכלים מגובה י', יהא פטור עליהן, ודו"ק.

**ד**

יב] ולפ"ז נראה, דהא דס"ל לרבי דבחופר בור ט' ובא אחר והשלימו לי' אחר אחרון למיתה, הוא רק משום דבור ט' אין עליו תורת בור כלל למיתה, וע"כ אף שהשלימו השני לי', א"א לחייב את הראשון, - אך בחופר בור ח' ובא אחר והשלימו לט', שפיר יש לחייב את הראשון גם בנזקים שלא היו ראויים ע"פ האומד להיות בבור ח', דמ"מ אחר שהשלימו השני לט' וראוי הבור לנזיקין אלו, הוי ההיזק בשותפות דתרוייהו, דאחר דהשלימו לט' כבר לא שייך פטורא דאומד, דליכא למימר בזה דלאו מחמת הבור הוזק או דהוי כמו אנוס.

וזה ניחא טפי למש"כ החזו"א לדון דבשור שדחף את חבירו לבור י', אף אם הבור מצ"ע ל"ה ראוי להמית ע"פ האומד, מ"מ חייב גם בעל הבור, וה"נ הוא בדחף את חבירו לבור ח', דחייב גם בעל הבור אף בנזקים דהבור מצ"ע ל"ה ראוי להם, - וע"כ ה"נ אם השלימו אחר לט' חייב הראשון אף בנזקים שלא היו ראויים ע"פ האומד להיות בבור ח', דהרי אף כשהי' הבור ח', הי' חייב על נזקים אלו בשדחפו שור אחר, וא"כ ה"נ כשהשלימו אחר לט', יש לחייבו בנזקים אלו.

ונראה דל"ד למש"א לעיל ד"י: במרבה בחבילה דאי בלאו איהו לא אזלא ה"ה חייב לבדו והראשון פטור, דהתם חשיב דכל הנזק נעשה ע"י השני, וכמו שפירש"י שם, ומשא"כ בבור ח' והשלימו לט' דחשיב דהנזק נעשה ע"י שניהם, דמה"ט חשיב השני כמכשיר מקצת נזקו, וכמו שפירש"י שם, שניהם חייבין.

ומצאנו הדברים מבוארים בד' המאירי בסוגיין, ז"ל, ואם בא אחר והשלימו לעשרה ונפל שם שור ומת חייב זה השני, ואע"פ שאחר התחיל בהכשר ובזימון מיתה זו, ה"ה כאילו זימנו הוא מכל וכל הואיל ובמעשה שלו נגמר ענינו "להיות אב לאותו הנזק", עכ"ל, - ולהדיא דכל הא דהשני חייב לבדו, הוא רק משום דבמעשה שלו נעשה אב לאותו הנזק, ולפ"ז ודאי דבבור ח' ובא אחר והשלימו לט', אין חייב השני לבדו אף בנזק שלא הי' ראוי להיות בבור ח', שהרי כבר הי' מעיקרא אב לאותו הנזק, וכמש"נ.

יג] ובזה מתפרש גם מש"כ התוס' לעיל ד"י: ודעימייהו דחופר בור י' ובא אחר והשלימו לי"א, חייב הראשון לבדו, ומ' דהוא אף אם ע"פ האומד ל"ה ראוי למות אלא בבור י"א, והיינו משום דבור י' יש עליו תורת בור לגבי כל מיתה, וע"כ אף אם ע"פ האומד ל"ה ראוי למות בבור י', ה"ה חייב במיתה זו.

והאמנם דאכתי צ"ב, דמ"ט חייב הראשון לבדו, הרי בזה ליכא למימר דבלאו איהו הוה מתה, ועמש"נ בזה בסימן ט"ו (ב) סקי"ד, ועמש"נ שם סקט"ו לפרש גם להא דבבור ח' ובא אחר והשלימו לט' חייב הראשון אף בנזקים שלא היו ראויים להיות בבור ח', עיי"ש.

יד] ועד"ז נראה גם במה ששמעתי לדון בדין חופר בור ט', ואח"כ נעשה ע"י רוח שאינה מצוי' לבור י', ומשכח"ל גם בשנתמלא טפח מים ע"י גשמים, (ואמנם אם הו"ל רוח מצוי' שירדו גשמים, י"ל דחשיב ככורה בור י', ואכמ"ל), אם הוא חייב, - ולמש"נ נראה דהדין חלוק, דאם נפל שם שור ומת ה"ה פטור, כיון דהבור ט' שחפר ל"ה כלל בור דמיתה, והבור דמיתה לא נעשה על ידו, אך אם נפל שם שור והוזק ה"ה חייב אף אם לא היו נזקים אלו ראויים להיות בבור ט', דכיון דבור ט' יש עליו תורת בור לענין כל הנזקים, וכל הא דפטרינן כשהוזק בנזקים שאינו ראוי להם, הוא רק מכח דינא דאומד, אשר היינו משום דלאו מחמת הבור הוזק או משום דהו"ל כאונס, הרי דכל שנעשה לבור י' ולי"ב לפטורא דאומד, ה"ה חייב בנזיקין אלו, ועמש"נ בסימן ט"ו (ב) ענף ה' דבכה"ג כיון דאין לו שותף, ה"ה חייב לבדו בנזיקין אלו, ונת' שם עוד דל"ב בזה לדינא דהכשרתי במקצת נזקו, עיי"ש.

1. ונראה עוד, דאף אי נימא דקי"ל דבנזקי בור ליכא לדין אומד, כאשר כן נראה בד' הרמב"ם בפי"ב מנז"מ הט"ו והשו"ע בסימן ת"י סי"ח שכתבו דאף בחפירה כ"ש ה"ה חייב על הנזק, ומ' דהוא חייב על כל נזק, אף שלא הי' ראוי להיות ע"פ האומד, מ"מ י"ל דבחופר בור ח' ובא אחר והשלימו לט' ונפל שם שור והוזק בנזק שלא הי' ראוי להיות בבור ח', יהא השני חייב לבדו.

   והטעם בזה הוא, דהא דאין אומד לנזיקין היינו, דאף דע"פ האומד ל"ה ראוי לנזק זה, מ"מ כיון שהוזק בהיזק זה מחמת הבור ה"ה חייב, והיינו דבדינא דאומד נתחדש, דאף דעכשיו מת מחמת הכאה זו, מ"מ כיון שלא הי' ראוי למות ה"ה פטור, והיינו או משום דתלינן שלא הועילה המכה להמיתו אלא מחמת חולשה וכו' או משום דהו"ל כאנוס, אך בנזיקין דליכא לדין אומד, הרי דאף אם לא הועילהבור להזיקו אלא מחמת חולשה וכו' ה"ה חייב, וגם לי"ב לפטורא דאונס, כיון שלא הי' לו לעשות למעשה זה, אך בחופר בור ח' ובא אחר והשלימו לט' ונפל שם שור והוזק בהיזק שאינו ראוי להיות אלא בבור ט', הרי דיש לנו לתלות דכל מה שהוזק בהיזק זה הוא מכח מה שהשלים השני לט', ובלא חפירתו ל"ה ניזק בהיזק זה, וממילא בדין דלא יתחייב אלא השני לבדו. [↑](#footnote-ref-2)
2. ועיי"ש שכתב דבזה יצאו הפוסקים ידיהם במה שלא הביאו הא דיש אומד לנזקין גבי בור, עכ"ד, אך באמת בל' השו"ע שם סי"ח נראה להדיא דאף בבור כ"ש חייבין על כל נזקים, ואף אם לפי האומד אין הבור ראוי להזיק היזק זה, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-3)
3. ויש לסייע לזה, דהנה בשטמ"ק בסוגיין כתב בשם הרא"ה דהחופר בור י' ובא אחר והוסיף ב' או ג' טפחים, לא עבד ולא כלום, וקמא חייב דעבד בי' שיעור בין למיתה בין לנזקין, עכ"ל, ובפשוטו הטעם דאין השני חייב אף בנזיקין, ול"ד לחופר בור ח' ובא אחר והשלימו לט' דדעת הרא"ה שם דהאחרון לבד חייב, הוא משום דהראשון כבר עשה בור גמור, וע"כ חשבינן דהשני לאו מידי עביד, ואי נימא דבאותה מיתה שלא הי' ראוי למות בבור י', חייב השני לבדו, א"כ הי' בדין דאף בשאר נזיקין יהא חייב השני, ודו"ק. [↑](#footnote-ref-4)
4. וקו' זו מיוסדת על מש"כ הרמב"ם בפ"ג מרוצח ה"ז דמקום שאין בגבהו י' טפחים אינו ראוי להמית ע"פ האומד, ולמד לזה מהא דפטרינן בבור שאין בו י"ט.

   אך באמת יש מקום לדון דחלוקין עליו חביריו על הרמב"ם, והרמב"ם לטעמי' דס"ל בפי"ב מנז"מ הט"ו דהא דבור פחות מי' פטור על מיתה, הוא משום דהוי כמו אונס, ומזה למד הרמב"ם דבור פחות מי"ט אינו ראוי כלל להמית, אך למש"כ התוס' לעיל ד"י. דפטורא דבור פחות מי' במיתה, הוא משום דאין רגילות להמית בפחות מי', ולפ"ז י"ל דלעולם ראוי בור פחות מי"ט להמית ע"פ האומד, ואך דמ"מ אין רגילותו להמית, וע"כ הוא פטור.

   ויש להוסיף דזה מיוסד על מש"כ הריב"ש בסימן של"ח, דלדינא דאומד ל"ב שיהא ודאי ממית או שימית ע"פ הרוב, אלא כל שאפשר שימות בזה, סגי בכך לדין אומד, וע"כ שפיר י"ל דאף דבור פחות מי' אין רגילותו להמית, מ"מ אפשר שימית, וע"כ אין לפטרו מכח דין אומד, ובעינן בזה לדין בפנ"ע דאינו חייב בכה"ג. [↑](#footnote-ref-5)
5. אמנם הנה בפירש"י לעיל ד"ג. כתב דהא דבור פחות מי' אינו חייב על מיתה, הוא משום דלא מחמת הבור מת, ויל"פ דבאמת הוא מכח דינא דאומד, וכמבו' בפירש"י לקמן ד"צ: דהא דפטרינן כשאין המכה ראוי' לחבלה זו ע"פ האומד, הוא משום דאמרינן דמחמת חלשותו של זה ורכותו נחבל, - וגם בד' הרמב"ם בפי"ב מנז"מ הט"ו שכתב דפטורא דבור פחות מי' במיתה הוא משום דאין המיתה בכ"ש מצוי' וה"ה כמו אונס, יל"פ דהוא מכח דינא דאומד, וכמש"כ הרמב"ם בפ"א מחובל הי"ח דפטורא דאומד הוא משום דהו"ל כמו אנוס, עיי"ש, וכן נקט באבהא"ז פי"ב מנז"מ הי"ט דלדעת הרמב"ם פטורא דבור פחות מי' הוא מדין אומד, וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-6)
6. אמנם הנה מד' הרשב"א לעיל שהק' דאם בור פחות מי' חייב על מיתה בשנפל בדרך הילוכו, מ"ט לא יהא חייב אף באיגנדר לבור מדינא דתחילתו בפשיעה וסופו באונס, מבו' דס"ל דעכ"פ לדעה זו, יש על בור פחות מי' תורת בור לגבי מיתה, וכל פטורו הוא מדין אונס, - אך בדעת הרמ"ה ודעימי' דפליגי ע"ז וס"ל דאף דבור פחות מי' חייב על מיתה בשנפל בדרך הילוכו, מ"מ לא מחייבינן לי' באיגנדר לבור מדינא דתחילתו בפשיעה וסופו באונס, מבו' דס"ל דאין הפטור בזה משום אונס, וי"ל לדעתם דהוא משום דאין על הבור תורת בור דמיתה כלל לענין נפילה זו דאיגנדר לבור, וכמש"נ. [↑](#footnote-ref-7)
7. ויש להוסיף, דאי"ז דוחק בסתימת הדברים, שהרי הא דקאמר רבי דאחר אחרון למיתה, לכאו' פשוט דהיינו רק בדאיגנדר לבור ומת, אך אם נפל דרך הילוכו ומת, ודאי דאף הראשון חייב, וי"ל דאדרבה בכה"ג הראשון חייב לבדו והשני פטור, וכנ"ל, וא"כ ה"נ הא דקאמרי רבנן דהאחרון חייב אף בנזקין, הוא רק בדאיגנדר לבור והוזק.

   ובאמת דלמש"נ דגדר הא דמחייבינן בשנפל דרך הילוכו ומת הוא דלגבי נפילה דבדרך הילוכו, חשבינן לי' כבור י', ניחא טפי, דלפ"ז נמצא דמש"א בור ט' ובא אחר והשלימו לי', קאי רק על נפילה דאיגנדר, דלגבי נפילה שנפל בדרך הילוכו לא חשבינן לי' כלל כבור ט', - ואדרבה נכלל בזה גוונא דבור ה' ובא אחר והשלימו לו', דלגבי נפילה בדרך הילוכו חשיב כבור ט' ובא אחר והשלימו לי', וכמש"כ המנ"ח. [↑](#footnote-ref-8)