שיעור נה סימן רכג סעיף ד
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / אורח חיים / סימן רב - רל ברכות הנהנין

**שיעורי הלכה**

![](data:image/gif;base64...)![](data:image/gif;base64...)

**שיעורים מפי מו"ר**

**הגאון רבי רפאל צבי ובר שליט"א**

**..**

**הלכות ברכות**

**שיעור נה**

**~ סימן רכג סעיף ד – ה ~**

## [סימן רכג סעיף ד] בשעת הקנין יש לו לברך אף על פי שעדיין לא נשתמש בהם, שאין הברכה אלא ע"י שמחת הלב שהוא שמח בקנייתן, וכשילבשם מברך מלביש ערומים.

# ברכת שהחיינו על בגד הטעון תיקון

התבאר בשו"ע שמברכים שהחיינו על בגד חדש בשעת הקנין, ואף שעדיין אינו משתמש בו. והנה הט"ז (ס"ק ג) כתב שהקונה בגד חדש צריך לברך שהחיינו מיד, ואף אם צריך לעשות בו תיקונים, והביא ראיה מההגהות אשר"י דמבואר שם דדמי לברכת הודאה על הגשמים, ושם מברך על ההודאה אף שאין הנאתו ניכרת, וה"נ מברך מיד בקניית הבגד אף שאין לו הנאה גמורה מיד שהרי היא צריכה תיקון. אכן המשנ"ב (ס"ק יז) הביא דהאחרונים חלקו ע"ד הט"ז, ומסיק לדינא שאם קנה בגד שאין ראוי ללובשו כמות שהוא לא יברך שהחיינו עד שישתמש בו.

ובשעה"צ (ס"ק כא) ציין לדברי המג"א דס"ל שאין לברך עד שיהיה הבגד ראוי, והנה זה לשון המג"א (ס"ק ו) 'דוקא כשקנה כלי כמו שהיא אבל אם קנה כסף ונתן לאומן לעשות כלי אינו מברך אלא כשישתמש בו כנ"ל דהא קי"ל אומן קונה בשבח כלי וכן משמע בסימן תר'. והנה המג"א ביאר הטעם שלא לברך עד שיהיה הבגד ראוי משום דאומן קונה בשבח כלי, ודבריו צ"ב דמדוע זו סיבה שלא לברך עד שיהיה הבגד ראוי, ועוד צ"ע שהרי לדינא מצינו שנחלקו הפוסקים אם אומן קונה בשבח כלי (עי' בשו"ע אבן העזר סימן כח סעיף טו שהביא את ב' הדיעות). וביאר המחצית השקל דכוונת המג"א דאי נימא דהאומן קונה בשבח כלי, אז אפילו אם בירך בשעת קנין יתחייב לברך שוב שהחיינו, על מה שהוא קונה מן האומן את שבח הכלי, אמנם למ"ד דאין אומן קונה בשבח כלי אם בירך בשעת קנין שוב אין צריך לברך אחר גמר הכלי, ולכן כדי שלא יכניס את עצמו בספק, עדיף טפי שלא יברך בשעת קנין ואחר גמר הכלי יוכל לברך לכו"ע.

ועולה מדברי המחצה"ש דאין כוונת המג"א שאי אפשר לברך על כלי שאינו ראוי ללבישה, אלא שעדיף שיברך אחר התיקון כדי שיפטור את התוספת שנוספה בכלי למ"ד דאומן קונה בשבח כלי.

אכן מדברי הרעק"א מבואר דיש טעם נוסף שלא לברך עד שיתקן את הבגד, דהנה בהגהות הרעק"א (והביאו בשעה"צ ס"ק כא) הסתפק באופן שקנה כלי ועדיין לא הטבילו, או שבנה בית ועדיין לא קבע בו מזוזה האם יוכל לברך שהחיינו על קנייתו ומשמע דכיון שאסור לו להשתמש בו לא יוכל לברך שהחיינו. ומשמע שנקט דהטעם שאין מברכים על כלי שלא ראוי ללבישה הוא משום שעדיין לא נשלמה ההטבה, ולכן הסתפק דה"ה בכלי שאינו טבול דלא נשלמה ההטבה כיון שאסור להשתמש בו.

ובחידושי הרעק"א ציין לדברי המג"א בסימן כב (ס"ק א) והיינו ששם מבואר שהקונה טלית מברך עליה שהחיינו בשעת הטלת הציציות, וביאר המג"א דאף שבקניית כלים חדשים מבואר בשו"ע כאן שמברך שהחיינו בשעת הקניה, מכל מקום על טלית חדשה אינו מברך אלא בזמן שמטיל בה ציצית, וביאר המג"א שם דדווקא כשקונה בגד הראוי ללבישה מברך שהחיינו, אבל אם קנה אריג לעשות ממנו בגד אינו מברך אלא בשעת לבישה [וע"ש שעדיין יש בזה חילוק דעל ציצית מברך בשעת העשיה ואילו אם תפר בגד מברך בשעת הלבישה, והטעם משום שרצו שיברך שהחיינו בזמן עשיית הציצית, לחוש לדעת הרמב"ם שמברך שהחיינו בעת הטלת הציצית אפילו בבגד ישן]. ונראה שהרעק"א נקט דכוונת המג"א דכיון שאסור לו ללבוש את הטלית קודם שקשר בו ציצית לכן אינו יכול לברך עליו שהחיינו עד שיקשור את הציצית, ומזה למד לכלי שאינו טבול ובית בלי מזוזה שכיון שאסור להשתמש בו אינו מברך שהחיינו עד שיהיה מותר להשתמש בו.

ועולה דמצינו ב' טעמים לכך שאין מברכים על כלי שצריך תיקון ואינו ראוי ללבישה, דמדברי המג"א כאן משמע שהוא משום שיש לחוש ולברך אחר התיקון כדי שיפטור גם את שבח הכלי למ"ד דאומן קונה בשבח כלי, וברעק"א מבואר טעם נוסף שצריך לברך אחר התיקון משום שאין מברכים על כלי עד שיהיה ראוי דאז נשלמה הנאתו. ונראה לדינא שב' הטעמים נכונים.

ויש בזה כמה נפק"מ וכגון אם הכלי ראוי ללבישה, אך בדעתו לתת אותו לאומן כדי שיעשה בו תיקון המשפרו יותר, דלפי סברת המג"א הנ"ל לא יברך עליו עד שיגמור האומן לעשות בו תיקונים, ואע"פ שכבר עכשיו הוא ראוי ללבישה.

ולכאורה יש עוד נפק"מ באופן שהוא עצמו מתקנו, דלא שייך לומר בזה דאומן קונה בשבח כלי שהרי הוא עצמו תקנו, אך לפי דברי הרעק"א גם בזה לא יברך עד שישלים את תיקון הבגד [וכעין זה יתכן שיש נפק"מ אם נותן את הכלי לתיקון אצל מי שאינו 'אומן' אלא פועל [המועסק לפי שכר שעות] דבכה"ג אינו קונה בשבח כלי ומ"מ לא יברך שהחיינו עד שיושלם הבגד].

וכן יש לדון דבאופן שהתנה שהאומן לא יקנה בשבח כלי לדעת המג"א יוכל לברך שהחיינו כבר בשעת הקניה. [וכמו שיש שהציעו לעשות בעניין טבילת כלים דאפשר להתנות עם האומן הגוי שלא יקנה בשבח כלי, שהרי קיי"ל דכל כלי שהגוי מתקנו צריך טבילה דחיישינן למ"ד שהגוי האומן קונה בשבח כלי, ומטו משמיה דהחזו"א שהרוצה להיפטר מטבילה זו יוכל להתנות עם האומן הגוי שהוא לא יקנה בשבח כלי].

עוד יש נפק"מ אם עבר ובירך על הבגד קודם שנתקן לגמרי דלפי סברת הרעק"א לכאורה לא יועיל אפילו בדיעבד [ואמנם הרעק"א נשאר שם בצ"ע], אך להמבואר במג"א צריך לחוש בכה"ג למ"ד דאין אומן קונה בשבח כלי, דלדעתו מועילה ברכתו אפילו על בגד שאינו ראוי ללבישה.

ויש להעיר לפי זה שאם קנה כמה בגדים חדשים הטעונים תיקון ואחד מהם א"צ תיקון ובירך עליו שהחיינו דלכאורה יש לחוש שנפטרו שאר הבגדים בברכה זו ולא יברך עליהם אחר כך, דלא מיבעיא לדעת הט"ז דס"ל שמברך שהחיינו אף קודם התיקון דודאי פטר את הבגדים הטעונים תיקון, אלא אפילו לדעת המג"א דאינו מברך קודם שיהיה הבגד ראוי ללבישה הרי נתבאר דלמ"ד שאין אומן קונה בשבח כלי יוכל לברך עליו מיד.

# ברכת כלים חדשים בראיה או בהשתמשות

הנה מדברי השו"ע כאן מבואר דיש לברך על בגד חדש בשעת הקניה, וצ"ע על מה סמכו העולם שנהגו כיום שאין מברכים אלא בלבישת הבגד.

ומצאנו במאמר מרדכי (ס"ק ה) שהביא שכך המנהג לברך רק בשעת הלבישה [ופלא שלא ציינו לדבריו]. וע"ש דביאר טעמו דהנה לעניין ברכת שהחיינו על פרי חדש כתב השו"ע (סימן רכה סעיף ג) דהרואה פרי חדש מתחדש משנה לשנה מברך שהחיינו, ואפילו רואהו ביד חבירו או על האילן, ונהגו שלא לברך עד שעת אכילה, וע"ש בביאור הגר"א שמקור דברי השו"ע שיש לברך על הראיה גרידא הוא מדינא דהשו"ע כאן דיש לברך על בגד חדש כבר בשעת הקניה [ובשעה"צ (כאן ס"ק כא) ביאר דמ"מ אינם דומים לגמרי דבראיית פרי חדש יכול לברך אפילו שהוא ביד חבירו שהרי הפרי ראוי לשימוש, אך כאן הכלי בעצם אינו ראוי לשימוש]. ומעתה נראה דכיון דמדמינן דין שהחיינו דבגד חדש לדין שהחיינו דפרי חדש, ולעניין פרי חדש כבר כתב השו"ע דנהגו לברך שהחיינו רק בשעת אכילה הכא נמי בבגד יש לברך רק בשעת הלבישה.

ובמאמר מרדכי שם הביא ראיה ממש"כ השו"ע (סימן תר סעיף ב) שבקידוש של ליל השני של ראש השנה יש ללבוש בגד חדש ואומר עליו שהחיינו [וטעמו משום דצריך להוציא נפשיה מפלוגתא די"א שאין לברך שהחיינו ביום השני משום ששתי הימים נחשבים כקדושה אחת ע"ש במשנ"ב], ולכאורה קשה מה מועיל שהוא לובש את הבגד בשעת הקידוש הרי פסק השו"ע כאן שמברכים על הבגד בשעת הקנין. וכבר עמד בזה המג"א שם (ס"ק א) וביאר דהשו"ע מיירי בבגד שהיה צריך תיקון דאז מברכים רק בשעת הלבישה, אכן המאמ"ר ביאר כוונת השו"ע כפשטות לשונו דבכל בגד אין מברכים אלא בשעת הלבישה וכמו בפרי שאין מברכים אלא בשעת האכילה.

[ובכמה מקומות נהגו שהאשה מברכת שהחיינו על הדלקת הנרות ביום השני של ראש השנה, אף שאינה אוכלת פרי חדש, וסמכו על כך שהאשה תברך ותסתכל על הפירות החדשים, ויכולה לברך על הראיה אף שהיא ראיה שניה אחר שכבר ראה בזמן הקנין].

ולמעשה כתב המאמ"ר שאם קנה כמה בגדים חדשים ולבש אחד מהם ובירך עליו שהחיינו דלכאורה פטר את שאר הבגדים, שהרי מדינא כבר משעת הקנין יכול לברך, ואף שנהגו לברך רק בשעת הלבישה מ"מ אם כבר בירך פטר את הבגדים הנוספים [וע"ע לעיל שאפילו בבגדים הטעונים תיקון ואינם ראויים כעת ללבישה יתכן שנפטרים בברכה זו].

## [סעיף ה] קנה כלים שמשתמשין בהם הוא ובני ביתו מברך הטוב והמטיב. אם נתנו לו במתנה מברך הטוב והמטיב, שהיא טובה לו ולנותן.

# על מתנה מברך הטוב והמטיב ובביאור ההטבה שיש לנותן

במג"א (ס"ק ח) הביא מהרא"ש שהטעם שמברך הטוב והמטיב משום שיש טובה גם לנותן שאם המקבל עני הוא טובה לנותן שזיכהו השם יתברך שיש לו ממון לעשות צדקה ואם המקבל עשיר יש שמחה לנותן שמקבל ממנו והוי טובה גם לנותן. ובמג"א הקשה על דבריו דבשו"ע באבהע"ז (סימן כז סעיף ט) מבואר דדוקא באדם חשוב יש הנאה לנותן שמקבל ממנו אבל בלא"ה הרי הרבה עשירים פושטין את ידם לקבל מתנות וא"כ מאי הטבה יש לנותן.

[ובביאור הלכה ציין לדברי הגר"א וכעי"ז באליה רבה כאן (ס"ק ט) דאף אם המקבל אינו עשיר יש קצת הטבה לנותן, אך אין זה נחשב כהנאה השוה פרוטה, ולכן לעניין קניינים ולעניין קידושין אינו נחשב כקבלת הנאה אא"כ נותן לאדם חשוב, דהוי כמו הנאה בפחות משו"פ, ומ"מ לעניין ברכה יכול לברך דהוי קצת הטבה אפילו אם המקבל אינו עשיר, ולעניין ריבית אפילו פחות משו"פ יש איסור ע"ש].

ולדינא מסיק הביאור הלכה כדעת הגר"א דהבבלי פליג אירושלמי ולכן לדידן אין לברך הטוב והמטיב רק על הטבה גמורה של שניהם, ועל כן לא יברך הטוב והמטיב אלא שהחיינו, דאפילו להסוברים שצריך לברך הטוב והמטיב הרי ברכת שהחיינו אינה נחשבת כברכה לבטלה.

# הקונה בגד חדש לבני ביתו

כתב המשנ"ב (ס"ק יט) דאם קנה כלים לבני ביתו מברך הטוב והמטיב דטוב הוא לדידיה שזכה שיהיו בני ביתו מלובשים במלבושי כבוד, והמטיב לאחריני הם בני ביתו שנהנין בטובה זו.

והנה אם קונה בגד לאשתו לכאורה ג"כ צריך לברך הטוב והמטיב. אך יל"ע בזה דהנה בביאור הלכה (ד"ה בנה בית) הביא מהחיי אדם שאם קונה כלים שהוא מחוייב ליתן להם לא יברך הטוב והמטיב דכיון שהוא מחוייב בכך אינו נחשב כ'הטבה'. ולכן יש לחלק בזה שאם קנה כלים חשובים דאינו מחוייב לקנות להם חשיב הטבה ומברך הטוב והמטיב, אך אם נותן בגד שהוא מחוייב לתת לה אינו מברך כי הוא חייב. וכן לעניין בגדים של ילדיו דבילדים הקטנים פחותים מגיל שש אינו יכול לברך כי הוא מחוייב להלבישם. אך הקונה בגדים לילדיו הגדולים צריך לברך הטוב והמטיב. וגם כשקונה לאשתו בגד נוסף על מה שיש לה נראה דצריך לברך הטוב והמטיב [וגם האשה תברך הטוב והמטיב]. והרבה נהגו שלא לברך הטוב והמטיב, וטעמם נראה משום שאינם שמחים כל כך. ומ"מ האשה תברך שהחיינו על השמחה שלה.

# קנו הלבשה לכמה נערים

כתב המשנ"ב (ס"ק כא) מ"מ במקום שנוהגין שעושין הלבשה לנערים יתומים כל אחד מהיתומים יברך מלביש ערומים וברכת הטוב והמטיב דהא איכא בזה טובה לכמה נערים. והגרי"ח זוננפלד הקשה מ"ש ממה שמצינו בשו"ע (סימן רכא סעיף ב) שאם ירדו גשמים בשדהו מברך שהחיינו, ונתבאר שם בביאור הלכה (ד"ה מברך) דאע"ג דגשם זה הוא טובה ג"כ לכל העולם שהרי להרבה אנשים יש שדות מ"מ לא שייך לברך הטוב והמטיב דבעינן שיהיו שותפין עמו גופא בטובה זו ע"ש, ולכאורה הכא ג"כ הם אינם משותפים בהטבה. וביאר דהכא חשיב שבא מהטבה אחת והיינו מכך שהצדקה חילקה את המתנות, וזה נחשב כהטבה משותפת לכולם.