מ_מ - בור ט_ בור י
קטגוריות: ש_ס / לא בבא קמא / ב_ק - הרב יהודה אלבוים / ארבעה אבות

בס''ד

**מראי מקומות - קיבוץ**

בור ט' ובור י'

ראשונים בסוגיין, תוס' דף י' א' ד''ה ליחכה, תוס' סנהדרין דף מ''ה א' ד''ה מה בור, רשב''א דף נ''א א' ד''ה מתניתין ושטמ''ק שם מהרא''ש, מאירי שם.

טור סי' ת''י בשם הרמ''ה והרא''ש

דף נ' ב' ההוא תורא דנפל וכו', דף נ''א א' דתניא אחד החופר בור תשעה וכו', רשב''א שם ד''ה והא דפטרי רבנן.

דף צ''א א' איבעיא להו יש אומד לנזקין וכו'.

שטמ''ק דף נ' ב' ד''ה היו פחותים מהמאירי ור' יהונתן - חזו''א ב''ק סי' ב' סקי''ד -.

אבן האזל פי''ב מהלכ' נזק''מ הי''ט, חי' ר' אריה ליב סי' נ''א, חזו''א ב''ק סי' י''ד סק''ג.

--------------------------------------

בגדר פטור בור ט' ממיתה

א. רש''י כתב בל''ק דפטור מילפותא דהמת יהיה לו, ונלמד דהיכא דאין דרכו להמית פטור, וכן כתבו התוס' בדף י' א' ד''ה ליחכה, ובל''ב כתב דפטור מסברא, משום דלא מחמת הבור מת, ועי' ר' יהונתן דף נ' ב' שכתב 'אבל דמי כולו לא שהרי לא היה בו הבל למיתה ומזלו גרם', ועי' רש''י דף צ''א א' 'דבעינן אומדנא, ובהכי לא בעי לאסתמויי **אלא מזליה הוא** דאתרע ליה', ועי' דף נ' ב' ההוא תורא דנפל וכו',

ב. עי' רמב''ם פי''ב מהלכ' נזק''מ הט''ו שכתב דפטור דהרי הוא **כמו אונס**, ובפ''א מהלכ' חובל ומזיק הי''ח כתב דבהכהו בחפץ שאין בו כדי להזיק פטור דהוא **כמו אונס,** עי' אבן האזל בפי''ב מהלכ' נזק''מ הי''ט - הודפס להלן - בגדר הדבר, ועי''ש שביאר שאין הכוונה לפטור אונס כמו בכל התורה, ולכן לא שייך כאן דין תחבו''ב - וכן לכא' לא יהיה קלב''מ כשהרג אדם ולא היה בחפץ בכדי להורגו אי נימא דחייבי מיתות שוגגין פטורים נאמר גם באונס - ועי' רשב''א דף נ''א א' ד''ה מתני' דהקשה מדוע אין חייב מדין תחבו''ב, ומשמע שנקט בקושייתו דבור ט' פטור על מיתה מדין אונס.

ג. בדברי הרשב''א בדף נ''א א' מבואר דאף כשיש בכח הבור להמית פטור וכדלהלן, עי' חי' ר' ליב סי' נ''א.

האם בור ט' ובור י' הם ב' אבות

בפשטות הזק שור או מיתת שור, אינו אלא ב' אופנים של נזק, ומה לי קטלה כולה מה לי קטלה פלגא, ואין משמעות של מיתה אלא באדם ולא בשור, ואין מיתת שור שונה מהוזק השור, ותרוייהו הם הזק ממון, ואמדו חז''ל דאם מת בבור ט' לא מת מחמת הבור, או דלא הוה ליה לאסוקי אדעתיה שימות בבור ט' ופטור מדין אונס, וכן אם הוזק בבור שהאומד שאין בו כח להזיק את ההזק שנעשה אינו חייב וכמבואר בדף צ''א א' דיש אומד בנזקין ועד י''ט אמדינן כל נזק שנעשה אם היה ראוי שיעשה.

ברשב''א מוכח דבור י' הוא בור אחר מבור ט'

א. בדף נ''א א' החופר בור תשעה ובא אחר והשלימה לעשרה לדעת רבנן האחרון חייב אף על נזקין, ודעת הרא''ה שם, ור' יהונתן בדף י' א' דה''ה בהחופר בור ח' ובא אחר והשלימה לט' האחרון חייב, אך דעת רוב הראשונים דרק כשהשלימו לי' הדין כן, אך בהשלימו לט' דינו כאחד שחפר בור י' ובא אחר ועשאו כ', ומבואר שבור י' הוא בור אחר, וכלשון הרשב''א שם '**והוציאו** מבור של נזקין **ועשאו** בור של מיתה, אבל אחד חופר שמנה ובא אחר והשלימו לתשעה שניהם חייבים **שהרי בורו של זה כשל זה**' ולכא' מבואר ברשב''א שבבור י' חייבים על נזקין מדין בור י' ולא מכח הבור ט' שבו - ולפי''ז צריך להבין מדוע לרבי חייב הראשון בנזקין, וכן לרבנן כשהושלם הבור לי' ע''י קוף מדוע חייב הראשון על נזקין.

ב. מבואר ברשב''א שם ד''ה כגון דדרשת אחד ולא שנים לא קאי רק בבור ט' וי', דהקשה הרשב''א וז''ל כגון שעקרו שניהם חוליא והשלימוה לעשרה, ואף על גב דרבנן דרשי כי יכרה איש אחד ולא שנים, אחד ולא שנים בזה אחר זה קאמרי כגון כורה אחר כורה אבל בעוקרים חוליא בבת אחת כאחד חשבינן להו עכ''ל, ומכח חידוש זה דכחד חשבינן להו כתב הרשב''א בדף נג ב דחלוק י' שהכוהו בי' מקלות דכולם פטורים, לי' שהכוהו במקל אחד דכולם חייבים, משום דכחד חשיבי, ולכא' כוונתו דבי' מקלות כל אחד הוציא מקצת נפש, משא''כ במקל אחד יש עשיה אחת של הוצאת נפש, ושניהם הם כאחד, משום שכל אחד הוא חצי מהעושה, וחצי עשייה אינה יכולה לעשות כלום, ולכן כל אחד אינו נחשב חצי עושה, אלא יחד נחשבים לעשייה אחת, ומבואר ברשב''א דבור י' ובא אחר והשלימו לכ' אינו מתמעט מא' ולא שנים, משום דרק בבור אחד יש מיעוט דא''א לחייב שנים, שלא כרו ביחד, אך בבור כ' כל אחד יש לו י''ט דידיה בבור, וא''ת א''כ מדוע בט' וי' לא נימא הכי, ע''כ משום דבבור י' אין גם בור ט', ויש רק בור אחד של י', ולכן יש בו מיעוטא דאחד ולא שנים.

ג. הרשב''א בדף נ''א א' כתב דאין חייב בבור של ו''ט אף שנפל כדרכו ולא באופן של אגנדר אגנדורי, והוכיח כן וז''ל ועוד שהרי **בור בור** כתיב אחד למיתה ואחד לניזקין ואמרינן מה בור יש בו כדי להמית עשרה **אלמא בור של ניזקין אינו של מיתה** ואם איתא של נזקין ושל מיתה הכל אחד וכשנפל כדרכו עכ''ל, ומבואר בדברי הרשב''א דאין בור ט' פטור על מיתה משום שאין בור ט' יכול להמית, אלא אפי' כשיכול להמית לא חייבה התורה אלא בבור שיש בו כח להמית בכל גוונא, ובבור של נזקין לא מצינו שאינו חייב על נזק שלא היה יכול לקרות באגנדר אגנדורי, ומבואר שחלוק בור שאינו ממית מבור הממית, ואין בור פחות מי' פטור על מיתה משום שאינו יכול להמית, אלא דעדיין אין עליו שם בור של מיתה, ובור שאין עליו שם בור למיתה, אינו חייב על מיתה אע''פ שהמית, ושם בור של מיתה חל רק בבור י''ט שיש לו כח להמית בכל גוונא.

ד. מבואר בתוס' וברשב''א דבור' י' והשלימו לי''א האחרון פטור, דלא עבד מידי, וצ''ב מדוע בבור ט' והשלימו לי' חייב כשנפל כדרכו, הא היה מת גם בבור ט', וא''כ לא עבד מידי, ומדוע חייב השני - אף לרבי דלא דרש לחייב את האחרון - ומבואר דאין תלוי אם במציאות גרם למיתה או לא, אלא תלוי אי הפכו לבור של מיתה, וההופך בור לבור של מיתה חייב, אלא דיש להסתפק האם די בזה שהפכו לבור של מיתה, או''ד דרק משום שע''י שהוסיף טפח יכול הבור להרוג אף באגנדר אגנדורי נחשב שהוסיף כח הזק בבור, ולכן נעשה בעל הבור וחייב אף כשנפל כדרכו והיה מת אף בלאו הכי - וכדמצינו בהרחיבה דחייב אף כשנפל מהצד שלא הרחיב -.

ה. מבואר ברשב''א בסוגיין ובדף נ''ג ב' בשם הירושלמי, דבור ט' חייב על כלים, ובור י' פטור על כלים, ומבואר בירושלמי שבור ט' ובור י' ב' בורות הם, ועוד מבואר בירושלמי שאין בבור י' גם בור ט', אלא יש רק בור של י'.

ו. מבואר ברשב''א בדף ל' ב', ובדף נ''ג ב', דאף בבור כעין אס''ו, יש דין י''ט, וכן מפורש ברמב''ם בפי''ב הט''ו וז''ל עשה תל גבוה ברשות הרבים ונחבטה בו הבהמה ומתה, אם היה גבוה עשרה טפחים חייב לשלם, ואם היה פחות מעשרה פטור על מיתת הבהמה, ועי' עוד בדברי הרמב''ם בפי''ג ה''ג, ולכא' מבואר שדין בור י' הוא מהלכ' שיעורים, אלא דנקבע השיעור לפי מה שבור ממית, אך אחר שנקבע השיעור לא חל שם של בור של מיתה בפחות מי', ואף בתל בכדי שיחול שם בור של מיתה צריך י', ולפי''ז יש לעיין בתל ט' ובא אחר והשלימו לי' האם האחרון חייב על מיתה לרבי, ולרבנן אף על נזקין, או''ד דכיון שלא הוסיף כח מזיק בבור א''א לחייבו.

--------------------------------------------

אבן האזל פי''ב מהלכ' נזק''מ הי''ט: דהנה אמרינן בפ' החובל דף צ"א דיש אומד לנזקין, וכתב הרמב"ם בפ"א מה' חובל ומזיק הל' י"ח דאומדין לנזקין דאם הכהו בדבר שאין בו כדי להזיק וניזק הרי הוא כמו אונס, וגבי בור ט' דאיתא בדף ג' דקים להו לרבנן דנזקין עבדי מיתה לא עבדי ופירש"י שם דאמרינן דלא ניזק מהבור, אבל הרמב"ם כתב בהלכה ט"ו שהנזק בכל שהוא דבר מצוי ואין המיתה בכל שהוא מצוי והרי הוא כמו אונס, דסובר הרמב"ם דדין דבור ט' פטור ממיתה הוא ג"כ מדין אומד לנזקין משום דשם בהחובל בעי אם יש אומד לנזקין מי אמרינן לקטלא הוא דאמרינן בהכי נפקא נשמה בהכי לא נפקא נשמה, אבל לנזקין כל דהוא או דילמא לא שנא, ובעי שם למיפשט מהא דבור ט' עיין במש"כ בהלכה ט"ו, אבל עכ"פ כיון דלקטלא בודאי יש אומד, א"כ הא דבור ט' פטור ממיתה הוא מדין אומדנא, ולא משום דאמרינן דלא מת מהבור אלא דהוא בגדר אונס מה דמת מהבור.

והנה קשה לי בדין אומד לנזקין דאם זרק עליו אבן שאם הי' נופל על מקום מסוכן יותר הי' ראוי להזיק ונפל על מקום שאינו ראוי להזיק וניזק כמש"כ הרמב"ם בפ"ג מה' רוצח דאינו דומה מכהו על לבו למכהו על מתניו וא"כ ליחייב מדין תחלתו בפשיעה וסופו באונס.

אך באמת הוא פשוט דדין תחלתו בפשיעה וסופו באונס לא מצינו אלא לענין דין שמירה דכיון דפשע בדבר הנפקד ולא שמר אותה חייב, משום דאנו דנין כאן אם קיים ומלא חובת השמירה ואין אנו צריכין לחיובו של השומר לומר שודאי הזיק את החפץ הנפקד בפשיעתו, אלא דכיון דעכ"פ ניזק הדבר הנפקד והוא לא שמרו ויש סברא לומר דמחמת הפשיעה בא האונס אף שאין זה ודאי מ"מ כיון שעכ"פ הוא לא שמר חייב, וכן בדיני נזקין דאמרינן בכיצד הרגל דף כ"א ע"ב דשייך לדין תחלתו בפשיעה וסופו באונס ה"נ כיון שעכ"פ ממון המזיק שלו הזיק בודאי אלא דאנו דנין אם באופן זה הי' משומר ולא הי' ראוי להזיק או הי' ראוי להזיק בזה אנו אומרין. כיון דעכ"פ הי' ראוי להזיק באופן מצוי כמו בקפיצה, לכן אף שהזיק באופן בלתי מצוי כמו בנפילה חייב דאמרינן דעכ"פ לא שמר מזיק שלו, אבל בדין אומדנא לנזקין דילפינן מקרא דבאבן או באגרוף דצריך שעצם ההיזק יהי' ע"י הכאה שהיא ראוי' להזיק והיכי שההכאה אינה ראויה להזיק פטור לא שייך דלתחייב משום תחלתו בפשיעה דכאן אין הפטור משום שעשה שמירה ואדרבא כשהכה את חבירו באבן לכאורה לא שייך כאן גדר אונס כלל, וכמו דאמרינן בנותן דינר זהב לאשה ואמר לה של כסף הוא, פשעה בו משלמת של כסף הזיקתו משלמת של זהב, דמאי הו"ל גבי' דאזקתיה, וגם הכא מאי שייך אונס דלמה הי' לו להשליך האבן ולטעון אנוס הייתי, אלא דגזה"כ הוא דאינו חייב אלא עד שההכאה תהי' ראוי' להזיק ולא אם ההיזק יצא בגדר אונס, ולא דמי למאי דאמרינן הזיקתו משלמת של זהב דהתם ידעה והזיקה בפועל אלא שהטעות הוא שהיתה סבורה שהוא של כסף.

בגדר פטור מיתה בבור ט'

א. ר' יהונתן דף נ' ב' 'אבל דמי כולו לא שהרי לא היה בו הבל למיתה ומזלו גרם', ועי' רש''י דף צ''א א' 'דבעינן אומדנא, ובהכי לא בעי לאסתמויי **אלא מזליה הוא** דאתרע ליה'.

ב. רש''י כתב 'אב עשרה, בור עמוק י' טפחים היינו אב **דבכך דרכו להמית**', ואח''כ כתב רש''י 'ומיהו אם מת השור אמור רבנן בבור תשעה פטור דלא מחמת הבור מת דאין בו כדי להמית' ויש לדון אם כוונת רש''י לב' דרכים, ולס''ד פטור אע''פ שמחמת הבור מת, ורק למסקנא שגם בור ט' הוא אב הוצרך רש''י לומר שלא מחמת הבור מת.

ג. תוס' דף י' א': אלא י"ל ליחכה נירו דחייב אף על פי שאין רגילות שתזיק אש ניר ואבנים כלל מה שאין כן בבור דפחות מי' פטור ממיתה כיון דאין רגילות להמית בפחות מי'.

מדוע ס''ד דבור ט' הוא תולדה

א. י''ל דכיון שאינו יכול להמית הרי הוא פחות מזיק, דאל''כ ויכול להמית אלא שבור דקרא איירי בסתם בור דהוא י', אין זה סיבה שיחשב תולדה, אם אין שום חילוק בין הבורות, וא''כ תרוויהו איצטריך דסתם בור הוא בור י', ובור ט' אין דרכו להמית.

בס''ד

א. כתבו התוס' 'י"ל ליחכה נירו דחייב אף על פי שאין רגילות שתזיק אש ניר ואבנים כלל מה שאין כן בבור דפחות מי' פטור ממיתה כיון דאין רגילות להמית בפחות מי' עכ''ל.

ב. בתוס' דף ג' א' מבואר דילפינן מקרא דאין בור ט' חייב על מיתה, וע''כ דאין בור ט' פטור ממיתה משום אונס או דין אומד, דא''כ למה לי קרא, וע''כ דאע''פ שאינו אונס ואין חסר באומד פטור, וכמבואר בתוס' בדף י' דמיעטה רחמנא דאינו חייב היכא שאין דרכו בכך, ואש שלא התמעט חייב וגם מכאן מוכח דאין נחשב אונס ואין חסר באומד מדבאש חייב אע''פ שאין דרכו בכך, ואם בבור הרי זה אונס או שחסר באומד, ובאש אין חסר באומד היאך כתבו תוס' דבזה אש חמור מבור.

ג. הרשב''א בדף ג' א' כתב כדברי התוס', ובדף נ''א א' הוסיף שלא רק שאין בור ט' חייב משום שאין דרכו בכך, אלא אף כשדרכו בכך, כל היכא שאין דרכו להמית בכל אופן של נפילה אין לזה שם בור למיתה, ואע''פ שבור י' אינו ממית בכל אופן אלא רק יכול להמית, דהיינו שלא כל בהמה שתיפול, ולא בכל צורה שתיפול תמות, אפילו הכי צריך שהבור יהיה יכול להמית בכל הצורות שנופלים לבור.

ד. יש לעיין היאך הדין בור י''א שהמית באופן שאין דרכו בכך - אם חסר באומד או שהוא אונס ודאי פטור - י''ל דאין פטור בבור בדבר שאין דרכו בכך, אלא בור ט' אינו בור למיתה מכיון שאין דרכו בכך, לכן אין לו שם בור למיתה, אך בור למיתה חייב אף על דבר שאין דרכו בכך וצ''ע.

ה. ברמב''ם מבואר שגם בתל ברה''ר ונתקל בו צריך י', וצ''ע הא בת אין שום משמעות לי', וע''כ ס''ל לרמב''ם דהוא מדין שיעורים, וצ''ע מהיכי תיתי שיעור זה, ואולי מכיון דגלי קרא ומהמת יהיה לו דאיירי בקרא בסוג בור שיכול להמית, א''כ איירי קרא בבור י, וזהו בור דקרא, וס''ל לרמב''ם דכיון דבור דקרא הוא י', כתוב שצריך שיעור י', ואין הסיבה משום שיכול להמית, אלא רק היפותא הוא מוהמת יהיה לו דבור דקרא אינו עמוק הרבה אלא בור י', אך אין הסיבה לבור י' מחמת שממית, אלא הוא מהלכ' שיעורים, אך צ''ע מהיכי תיתי לומר כן, ומנלן דאין הגדר דצריך בור שדרכו להמית, עוד צ''ב מבור עמוק ח' ואחד מים דהמים חשובים כב' וצ''ע היאך אפשר לומר כן אם י' הוא מדין שיעור.