יד - בדעת הרשב_א בדין קניית שביתה באמצע השבת (בגשמים שירדו בשבת ובבור של עולי בבל ובנהרות המושכין)
קטגוריות: ש_ס / יג עירובין / עירובין - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / תחומין מהדו_ב

**סימן יד**

**בדעת הרשב"א בדין קניית שביתה באמצע השבת**

**בגשמים שירדו בשבת ובבור של עולי בבל ובנהרות המושכין**

**א**

א] **עירובין מ"ה ב',** ת"ש גשמים שירדו מערב יו"ט יש להן אלפים אמה לכל רוח, ביו"ט הרי הן כרגלי כל אדם.

**ובחי'** הרשב"א שם כתב, ז"ל, וא"ת מ"ש מישן לרבנן דאמרי במתני' דכיון שלא קנה שביתה ביה"ש לא יזוז ממקומו וכו' וה"נ בגשמים שירדו ביו"ט לא יזיזם ממקומם, וי"ל דשאני התם דכיון שהוא במקום הראוי לקנות שביתה והוא אינו ראוי לקנות שביתה שוב אינו קונה, וכיון שאינו קונה אף הוא אינו נגרר אחר אחרים שהוא לדעתו הוא עומד, אבל במים כיון שאינן ביה"ש במקום הראוי לקנות שם שביתה ולא קנה ביה"ש הרי הם נגררים ביו"ט אחר אחרים והרי הן כרגלי כל אדם, עכ"ל.

**וצ"ב** שנכללו בדבריו ב' טעמים לחלק בין ישן לגשמים שירדו ביו"ט, חדא דישן הי' מתחילה במקום הראוי לקנות שביתה ומים לא היו במקום הראוי לקנות שביתה, ועוד דאדם לדעתו הוא עומד ואינו נגרר אחר אחרים ומים נגררים אחר אחרים, ומ"ט הוצרך לב' טעמים בזה, והר"ן שם כתב רק לה"ט דאדם אינו נגרר אחר אחרים ומים נגררין אחר אחרים, ועמש"נ להלן סק"ז בהערה די"ל דאזיל לטעמי'.

ב] **והנה** לפ"ד הרשב"א אלו יש להסתפק לדינא בכלים שהיו בביה"ש במקום הראוי לקנות שביתה ולא קנו, אם הם נגררין אח"כ אחר הבעלים, דלפום טעמא קמא דהרשב"א הדין נותן דכל שהיו במקום הראוי לקנות שביתה שוב אף אינם נגררין אחר הבעלים, דומיא דישן דלא יזוז ממקומו ול"מ לקנות שביתה בשבת, אך לפום טעמא בתרא דהרשב"א ל"ד לישן שלדעתו הוא עומד ואינו נגרר אחר אחרים.

**ב**

ג] **ולכאו'** נראה דיש להכריע הדין בזה מד' הרשב"א, ובהקדם, דהנה הרשב"א לקמן בסוגיין פירש בהא דבור של עולי בבל כרגלי הממלא, ז"ל, כרגלי הממלא לצורך עצמו, ואפילו נתנן לאחר מכאן הרי הן כרגלי הראשון שמילא לעצמו, דכיון שהן לא קנו שביתה ואינן לדעת עצמן וכמו שכתבתי למעלה, הרי זה שמילא מהן ראשונה כבעלים דיש ברירה והוברר הדבר דלדידי' נינהו והרי הן כרגליו, עכ"ל, וכ"כ הריטב"א.[[1]](#footnote-2)

**והנה** הך מילתא דהא דבור של עולי בבל כרגלי הממלא הוא מדין ברירה, כתב כן בפירש"י בביצה ל"ט א' ד"ה כרגלי הממלא, ז"ל, וכ"ת א"כ הול"ל ה"ה כרגלי כל אדם, ואמאי קתני כרגלי הממלא, קסבר יש ברירה להחמיר ואמרינן הוברר דמאתמול נמי להאי גברא חזו וברשותי' קיימי, עכ"ל.

ד] **והנה** בעיקר משה"ק רש"י דמ"ט לא אמרינן דהם כרגלי כל אדם, אזיל לטעמי' שם בד"ה כרגלי כל אדם, שפירש בהא דנהרות המושכין ומעינות הנובעין כרגלי כל אדם, ז"ל, אין להם שום שביתה לא במקומן ולא כרגלי הבעלים ולא כרגלי הממלא, אלא כל אדם מוליכן כרגליו, דכל מידי דנייד לית לי' שביתה, עכ"ל.

**ואשר** זהו דקשיא לי', דמ"ש בור של עולי בבל דהוא כרגלי הממלא הראשון, מנהרות המושכין דכל אדם מוליכן כרגליו ואינם כרגלי הממלא, וע"ז הוא שכתב דהא דבור של עולי בבל הוי כרגלי הממלא אי"ז משום דהוא קונה בשבת את שביתת הממלא, דא"כ הי' בדין דה"נ נהרות המושכין יקנו בשבת את שביתת הממלא, אלא הוא משום דיש ברירה והוברר הדבר דבביה"ש הוו ברשות הממלא, וקנו שביתה בביה"ש, וע"כ כ"ז הוא בבור של עולי בבל דהוא בר קניית שביתה, אך בנהרות המושכין דניידי, ל"מ דין ברירה כלל, דאף אם חשבינן דכבר בביה"ש ברשותי' קיימי, אינם קונים שביתה.

ה] **וקשיא** טובא לפ"ז בד' הרשב"א והריטב"א שפירשו כד' רש"י דהא דבור של עולי בבל כרגלי הממלא הוא משום דיש ברירה, ולפ"ז הדין נותן דנהרות המושכין דלא היו בביה"ש בני שביתה, לא יהיו כרגלי הממלא, והרשב"א והריטב"א גופייהו כתבו דאף נהרות המושכין הוו כרגלי הממלא הראשון, וכיון דהתם הוו כרגלי הממלא הראשון אף דלא שייך בזה דין ברירה, מ"ט הוצרכו לפרש דהא דבור של עולי בבל כרגלי הממלא הוא מדין ברירה, וכבר תמהו בזה הגאו"י והקר"א.

**ג**

ו] **ובפשוטו** נראה לישב, דהרשב"א לטעמי' אזיל, שפירש דהא דשאני גשמים שירדו ביו"ט דהם כרגלי הממלא מישן שניעור דלא יזוז ממקומו, הוא משום דלא היו בביה"ש במקום הראוי לקנות שביתה, וע"כ הם קונים שביתה ביו"ט.

**ולפ"ז** נראה דמה"ט הוא דנהרות המושכין הוו כרגלי הממלא וקונים שביתה ביו"ט, אף דל"מ בזה דין ברירה, משום משום דלא היו בביה"ש במקום הראוי לקנות שביתה.[[2]](#footnote-3)

**ומה** שהוצרך הרשב"א לה"ט דברירה, הוא בבור של עולי בבל, שהי' בביה"ש במקום הראוי לקנות שביתה, אלא דלא קנה שביתה משום דחפצי הפקר אין קונין שביתה, ול"מ לקנות שביתה ביו"ט, וכל הא דהוא קונה שביתה ביו"ט והוי כרגלי הממלא, הוא משום דין ברירה.[[3]](#footnote-4)

ז] **והנה** לפ"ז יש ללמוד מד' הרשב"א דכלים שהיו בביה"ש במקום הראוי לקנות שביתה ולא קנו שביתה, אינם נגררים אח"כ אחר הבעלים, בגונא דל"ש דין ברירה, ומה"ט הוא שהוצרך לפרש להא דבור של עולי בבל כרגלי הממלא, דהוא מדין ברירה.[[4]](#footnote-5)

**ואמנם** קשיא, דאם אכן כל שהיו הכלים בביה"ש במקום הראוי לקנות שביתה אינם נגררים אח"כ אחר הבעלים, ואין להם אלא ד' אמות, א"כ מ"ט הוצרך הרשב"א לפרש דהא דשאני ישן דאין לו אלא ד' אמות, הוא משום דלדעתו הוא עומד ואינו נגרר אחר אחרים, הרי אף אם הי' אדם ראוי ליגרר אחר אחרים, מ"מ כיון שהי' בביה"ש במקום הראוי לקנות שביתה, אין לו אלא ד' אמות.

**ד**

ח] **ונראה** די"ל בזה, דהנה נתבאר בסימן י"ב סק"ז דהא דחפצי הפקר שלא קנו שביתה מותר להוציאן מד' אמותיהן, אף כשלא זכה בהן אדם ול"ה כרגליו, הוא משום דהם נגררין אחר המוליכן, דומיא דישן דאלמלי הא דלדעתו הוא עומד הי' נגרר אחר המוליכו, אף שאינו שלו.

**ולפ"ז** נראה במה שהוצרך הרשב"א לב' טעמים לחלק בין ישן דלא יזוז ממקומו לגשמים דהוו כרגלי כל אדם, וי"ל דהוא משום דעיקר משה"ק הרשב"א דמ"ש גשמים מישן, תרתי קשיא לי', חדא, בהא דגשמים שזכה בהן אדם חיילא בהן שביתתו והוו כרגליו, ואף אם נתנם לאחר הוו כרגלי הראשון, והרי דכל שלא קנו שביתה בביה"ש הם קונים שביתה בשבת, ומ"ש ישן שניעור דאינו קונה שביתה בשבת, - ועוד, דמהא דתניא דכרגלי כל אדם, משמע דאף אם מילא מהן אדם ולא נתכוין לזכות בהן, נמי שרי להוליכן כרגליו, אף דלא קנו שביתה כלל, ומ"ש מישן דלמ"ד דלא קנה שביתה אין לו אלא ד' אמות.[[5]](#footnote-6)

**וע"ז** הוא שכתב הרשב"א, דהא דישן אינו קונה שביתה כשניעור ול"ד לגשמים שירדו ביו"ט דחיילא בהו שביתת הבעלים, הוא משום דישן הי' בביה"ש במקום הראוי לקנות שביתה, ומשא"כ בגשמים שלא היו בביה"ש במקום הראוי לקנות שביתה, - והא דישן שלא קנה שביתה אין לו אלא ד' אמות, ול"ד לגשמים שירדו ביו"ט דאף כשלא זכה בהן אדם מותר להוליכן כרגליו, הוא משום דאדם לדעתו הוא עומד ואינו נגרר אחר אחרים, ומשא"כ גשמים דנגררין אחר המוליכן, וע"כ מותר הוא להוליכן כרגליו.[[6]](#footnote-7)

**ה**

ט] **והנה** לפמש"נ בד' הרשב"א נמצא דהא דבור של עולי בבל הוי כרגלי הממלא, והא דנהרות המושכין הוו כרגלי הממלא, הוא מב' טעמים, דהא דבור של עולי בבל הוי כרגלי הממלא, הוא מדין ברירה, וע"כ הוא דהוי כרגלי הממלא אף שהי' בביה"ש במקום הראוי לקנות שביתה, אך הא דנהרות המושכין הוו כרגלי הממלא אף דל"ש בהו ברירה הוא משום שהם קונים שביתה בשבת, וכיון שלא היו בביה"ש במקום הראוי לקנות שביתה, שפיר הם קונים שביתה בשבת.

**אך** העירוני בזה ממש"כ הרשב"א בד"ה ושל עולי בבל דבור של עולי בבל שהוא כרגלי הממלא, היינו דהוי כרגלי הראשון שמילא לעצמו, וכתב דה"נ הא דגשמים שירדו ביו"ט והא דנהרות המושכין הוו כרגלי כל אדם, הוא כרגלי הממלא הראשון, ומשמעות דבריו שלמד זמ"ז, דכ"ה דבבור של עולי בבל הוו כרגלי הממלא הראשון ה"נ בגשמים שירדו ביו"ט ובנהרות המושכין הוו כרגלי הממלא הראשון.

**והנה** אי נימא כמש"נ, הרי אין ללמוד זמ"ז, דהרי הא דבור של עולי בבל הוי כרגלי הממלא הראשון, הוא משום דיש ברירה והוברר הדבר דלדידי' נינהו והרי הן כרגליו, ובגשמים שירדו ביו"ט ובנהרות המושכין הרי ליכא לה"ט, ושפיר י"ל דכל אדם מוליכן כרגליו ואינם כרגלי הממלא הראשון, ואמנם דעת הרשב"א דהוו כרגלי הממלא הראשון, משום שלא היו בביה"ש במקום הראוי לקנות שביתה ושפיר הם קונים שביתה בשבת, אך אין ללמוד לזה מהא דבור של עולי בבל הוי כרגלי הממלא הראשון, דהתם הוא משום דיש ברירה וכו'.[[7]](#footnote-8)

י] **וע"כ** נראה טפי בדעת הרשב"א, דמש"כ דהא דבור של עולי בבל כרגלי הממלא הוא מדין ברירה, לאו היינו דמכח זה הוברר הדבר דכבר קנו המים בביה"ש את שביתת הממלא, דלעולם אינם קונים את שביתת הממלא אלא בשעה שזכה בו, והא דבעינן בזה לדין ברירה, הוא משום דא"א שתחול שביתה בשבת אלא אם הי' עתיד בביה"ש שתחול שביתה זו, וע"כ כל הא דבור של עולי בבל קונה שביתה בשבת, הוא משום דאמרינן דהוברר הדבר דהיו המים מיועדים לדידי', וע"כ הם קונים את שביתתו בשבת.

**ולפ"ז** נראה דאף הא דנהרות המושכין הוו כרגלי הממלא הוא מדין ברירה, דאף דא"א שיקנו שביתה בביה"ש משום דניידי, מ"מ מהני בהו דין ברירה דהוברר הדבר שהיו מיועדים לאותו שזכה בהן, וע"כ בשעה שזכה בהם הם קונים את שביתתו.

**ו**

יא] **ובעיקר** מש"נ בד' הראשונים דמש"כ דהא דהוו כרגלי הממלא הוא מדין ברירה, לאו היינו דשביתת הממלא חלה למפרע מדין ברירה, ואין שביתתו חלה אלא משעה שזכה בהן, נראה דיש להוכיח כן מהא דלמ"ד דחפצי הפקר קונים שביתה, קיימת בהן שביתה זו אף כשזכה בהן אחר, - ואי נימא דדין ברירה בבור של עולי בבל מהני שתחול שביתת הממלא למפרע, א"כ הי' בדין דגם למ"ד דחפצי הפקר קונים שביתה, מ"מ כל שזכה בהן אדם, הוברר למפרע דהוו דילי' והוו כרגליו, דומיא דמה שאמרו בביצה ל"ז ב' דאף דדבר של שותפין הוי כרגלי שניהם, מ"מ כל שיש בזה לדין ברירה ה"ז מועיל שיהיו כרגלי זה שהוברר שהם שלו.

יב] **עוד** שמעתי להוכיח כן, דהנה בד' הראשונים בסוגיין מבו', דחפצי הפקר שלא זכה בהן אדם, מותר כל אדם להוליכן כרגליו, ואי נימא דכל שזכה בהן אדם הוברר למפרע דהוו כרגליו, א"כ נמצא דאותם שהוליכום קודם שזכה בהן אדם, עשו איסור במה שהוליכום חוץ לרגלי הזוכה בהן.[[8]](#footnote-9)

**ויש** להוכיח עוד עד"ז, דהנה בד' הראשונים שם מבו', דהא דחפצי הפקר הוו כרגלי הממלא, הוא אף כשהיו בביה"ש חוץ לתחומו של הממלא, וכמש"כ לפרש להא דנותן לחבירו וחבירו לחבירו ומוציאין אותן כמה פרסאות חוץ לתחומו של הממלא הראשון, משום דכל אחד לא נתכוין לזכות אלא במה שישתה בהן, ומבו' דבאותו החלק שנתכוין לזכות בהן, הוו כרגליו, ואי נימא דמהני דין ברירה דמכח זה אמרינן דהוברר למפרע שקנו שביתה בביה"ש כרגליו, הרי ל"ש כן כלל בכה"ג שהיו בביה"ש חוץ לתחומו של הזוכה בהן, וכמש"כ הרשב"א והריטב"א לקמן מ"ז ב' בדעת רש"י, דכלים שחוץ לתחום הבעלים ל"ה כרגלי הבעלים.

**ז**

יג] **והנה** לדרך זו מוכח, דמש"כ הרשב"א ב' טעמים לחלק בין ישן לגשמים, היינו דכל הא דישן אינו קונה שביתה בשבת, הוא רק משום דהי' בביה"ש במקום הראוי לקנות שביתה, וגם לדעתו הוא הולך ואינו נגרר אחר אחרים, ומשא"כ בגשמים שלא היו במקום הראוי לקנות שביתה, וגם אם היו במקום הראוי לקנות שביתה אינם הולכים לדעתם, שפיר הם קונים שביתה בשבת.

יד] **ויש** לסייע לזה ממש"כ הרשב"א בד"ה של עולי בבל, ז"ל, ושל עולי בבל ה"ה כרגלי הממלא, פי' כרגלי הממלא לצורך עצמו ואפילו נתנן לאחר מיכן הרי הן כרגלי הראשון שמילא לעצמו, דכיון שהן לא קנו שביתה "ואינן לדעת עצמן" וכמו שכתבתי למעלה, הרי זה שמילא מהן ראשונה כבעלים דיש ברירה וכו', עכ"ל.

**והנה** מש"כ הרשב"א דאינם לדעת עצמן, לכאו' כונתו לפרש להא דהם קונים שביתה בשבת, ול"ד לישן שאינו קונה שביתה בשבת, וע"ז הוא שפירש דהוא משום דאינן לדעת עצמן, וע"כ הן נגררים אחר הבעלים, ול"ד לישן דלדעתו הוא הולך ואינו נגרר אחר המוליכו, והיינו משום דבור של עולי בבל הי' בביה"ש במקום הראוי לקנות שביתה, והא דהוא קונה שביתה בשבת, ול"ד לישן דאינו קונה שביתה בשבת, משום דהי' בביה"ש במקום הראוי לקנות שביתה, הוא משום דאינו לדעת עצמו, והוא נגרר אחר הבעלים, - וזה כמש"נ דמהני הא דאינם הולכים לדעתם, דמה"ט אף אם היו בביה"ש במקום הראוי לקנות שביתה, הם קונים בשבת את שביתת הממלא.[[9]](#footnote-10)

**ח**

טו] **בהא** דגשמים שירדו ביו"ט אין קונים שביתה במקומם לדעת ריב"נ, ול"ד למי שהי' בביה"ש למעלה מי' דהוא קונה שביתה במקום שירד בו למטה מי', כתב הרשב"א, ז"ל, דשאני אדם שהוא לדעת עצמו ודעתו עכשיו לקנות שביתה במקום שיגיע שם אפילו לאחר ביה"ש, משא"כ במים דכיון שאינן לדעתן ואינן במקום הראוי לקנות שביתה ביה"ש שוב אינן קונין שביתה, עכ"ל, וכ"כ הר"ן.

**והנה** לכאו' לפ"ז נמצא, דהא דישן אינו קונה שביתה בשבת, א"צ לפרש דהוא משום שהי' בביה"ש במקום הראוי לקנות שביתה, אלא היינו משום דכל הא דמי שהי' בביה"ש למעלה מי' קונה שביתה בשבת, הוא משום שהי' דעתו בביה"ש לקנות שביתה במקום שיגיע שם, אך ישן דאין לו דעת כלל לקנות שביתה, אינו קונה שביתה בשבת.

טז] **אך** הנה לפ"ז סתרי ד' הר"ן אהדדי, דבדבריו לעיל מ"ג א' מבו' דהא דישן אינו קונה שביתה בשבת, הוא משום שהי' בביה"ש במקום הראוי לקנות שביתה, וע"כ הוא דל"ד למי שהי' בביה"ש למעלה מי' דקונה שביתה בשבת, וזה שלא כדבריו הכא דלקנין שביתה בשבת בעינן שיהא דעתו בביה"ש לקנות שביתה במקום שיגיע שם, אשר זה ל"ש כלל בישן דאין לו דעת לקנות שביתה.

יז] **עוד** יש להעיר בזה, במשה"ק הרשב"א והר"ן בהא דגשמים שירדו ביו"ט הוו כרגלי כל אדם, דמ"ש מישן דכיון דלא קנה שביתה בביה"ש לא יזוז ממקומו, - ולהנ"ל הרי שאני ישן שלא הי' דעתו בביה"ש לקנות שביתה אח"כ, וע"כ הוא דאינו קונה שביתה בשבת.

**והנה** אמנם י"ל דקשיא להו, דאם הא דישן אינו קונה שביתה בשבת, הוא משום דלא הי' דעתו בביה"ש לקנות שביתה אח"כ, א"כ מ"ט הוו הגשמים כרגלי הממלא אף שלא הי' דעת ע"ז בביה"ש.

**אך** אי"ז מתישב, דא"כ הי' להם להקשות כן מיני' ובי, דמ"ט אין הגשמים קונים שביתה כשירדו בקרקע וכל שזכה בהן אדם הוו כרגליו, ומ"ש שביתת עצמם משביתת הבעלים, - ובע"כ דהוא משום דה"ט דלא הי' דעת ע"ז, ל"מ אלא שלא תחול בהן שביתת עצמן, אך שביתת הבעלים שפיר מצי חיילא בהו, כיון דאי"ז שביתה עצמית דהגשמים, אלא הן נטפלים לשביתת הבעלים.

**ולפ"ז** הדק"ל, דמאי קשיא להו דמ"ש גשמים שירדו ביו"ט דהוו כרגלי כל אדם, מישן דלא יזוז ממקומו, הרי בדין גשמים גופייהו מוכח כן, דכיון שלא הי' להן דעת בביה"ש, לא חיילא בהו בשבת שביתת עצמן, וה"נ הוא בישן, דכיון דלא הי' לו דעת בביה"ש, אינו קונה שביתה בשבת.

יח] **ונראה** דמזה יש להוכיח, דמש"כ הרשב"א והר"ן דשאני אדם שדעתו לקנות שביתה במקום שיגיע לשם אחר ביה"ש, אין כונתם כפשטות דבריהם שכך הי' דעתו בביה"ש, וע"כ הוא קונה בשבת, אלא מכוון דבריהם שדעתו עכשיו לקנות שביתה, וכאשר כ"כ הריטב"א, ז"ל, דשאני אדם שהוא הולך אחר דעתו ועצמו וכל שאינו ראוי לקנות שביתה בתחלת שבת הוא קונה אח"כ כיון שדעתו "עכשיו" לקנות שביתה וכו', עכ"ל.

**ואשר** ע"כ הוצרך הר"ן לפרש דהא דישן אינו קונה שביתה כשניעור, הוא משום שהי' בביה"ש במקום הראוי לקנות שביתה, דאל"כ שפיר הי' קונה שביתה כשניעור, כיון שבשעה שניעור דעתו לקנות שביתה, - וזהו הא דקשיא להו להרשב"א והר"ן דמ"ש ישן דלא יזוז ממקומו מגשמים שירדו ביו"ט שהם כרגלי כל אדם, ול"ה מצו לשנויי דשאני ישן שלא הי' דעתו בביה"ש לקנות שביתה אח"כ, דהרי ל"ב כלל לדעתו בביה"ש, וכמש"נ.[[10]](#footnote-11)

1. והנה הט"ז בסימן ת"א הק' בהא דחפצי גוי קונין שביתה גזירה בעלים גוי אטו בעלים ישראל, וקשיא דלפעמים יש קולא בזה שהן קונין שביתה, דאף אם נתנו לשנים שעירבו זה לצפון וזה לדרום, מותרין להוליך החפץ כרגלי הגוי, ואלמלי היו חפצי גוי קונין שביתה הי' הדין שאין אחד מהן יכול להוליכו אלא למקום שמותר לשניהן, ועמש"כ האחרונים שם בזה, - ולכאו' למש"כ הרשב"א והריטב"א ניחא עיקר הקו', דכיון דכל הא דחפצי הפקר קונין שביתת הזוכה בהן באמצע השבת, הוא משום דין ברירה, הרי דכ"ז הוא בחפצי הפקר שאין להן בעלים, אך חפצי גוי שיש להן בעלים ל"ש ברירה כלל, ואף אם לא היו קונין שביתה, ל"ה קונין אח"כ את שביתת הבעלים, ונמצא דליכא קולא כלל בהא דהן קונין שביתה. [↑](#footnote-ref-2)
2. ואזיל הרשב"א לטעמי' לעיל מ"ג א' דס"ל דדבר המהלך שאינו קונה שביתה, הוי כמו שהוא במקום שאינו ראוי לקנות שביתה, כיון דהא דאינו קונה שביתה הוא משום שאינו קבוע במקומו, ומה"ט נקט שם דאדם המהלך בביה"ש קונה שביתה בשבת כשנח מהילוכו, ודלא כמש"כ הר"ן שם דאינו קונה שביתה בשבת, כיון שהי' בביה"ש במקום הראוי לקנות שביתה, וע"כ הוא דנהרות המושכין חשיבי שהיו במקום שאינו ראוי לקנות שביתה, ושפיר הם קונים שביתה בשבת. [↑](#footnote-ref-3)
3. וי"ל כן גם בד' הריטב"א שפירש לעיל במתניתין דהא דישן שניעור אינו קונה שביתה בשבת, ול"ד לספינה שהיתה בביה"ש למעלה מי' ולא קנתה שביתה, שהיא קונה שביתה בשבת כשהגיע למטה מי', הוא משום דשאני התם שהיתה הספינה בביה"ש למעלה מי' מקום שאינו ראוי לקנות שביתה, ומשא"כ בישן שהי' במקום הראוי לקנות שביתה, - ולפ"ז י"ל דמה"ט אף בבור של עולי בבל שהי' במקום הראוי לקנות שביתה, א"א שיקנה בשבת את שביתת הבעלים, וע"כ כל הא דהוא כרגלי הממלא הוא מדין ברירה. [↑](#footnote-ref-4)
4. והנה אמנם כ"ז ניחא לדעת הרשב"א לעיל מ"ג א' דמבו' בדבריו דס"ל דמידי דנייד דאינו קונה שביתה, חשיב דאינו במקום הראוי לקנות שביתה, ונת' לעיל סק"ו בהערה, אך הנה הר"ן לעיל שם כתב דאדם המהלך בביה"ש, חשיב דהוא במקום הראוי לקנות שביתה, וע"כ אינו קונה שביתה בשבת, עיי"ש, ולפ"ז הרי מהא דנהרות המושכין הוו כרגלי הממלא הראשון, מוכח דאף כלים שהיו בביה"ש במקום הראוי לקנות שביתה קונים בשבת את שביתת הבעלים.

   ובזה מתפרש היטב מה שנטה הר"ן מד' הרשב"א, ופירש דהא דשאני ישן דאין לו אלא ד' אמות מגשמים שירדו ביו"ט שהם כרגלי הממלא, הוא משום דאדם אינו נגרר אחר אחרים ומים נגררים אחר אחרים, ולא כתב כד' הרשב"א דהוא משום דישן הי' במקום הראוי לקנות שביתה וגשמים לא היו במקום הראוי לקנות שביתה, אף דהר"ן גופי' לעיל מ"ג א' נקט כן, דהא דישן אינו קונה שביתה בשבת, הוא משום דהי' בביה"ש במקום הראוי לקנות שביתה, והיינו משום דלטעמי' הרי מהא דנהרות המושכין כרגלי הממלא, מוכח דאף אם היו במקום הראוי לקנות שביתה הם קונים בשבת את שביתת הממלא. [↑](#footnote-ref-5)
5. אך יש לפקפק בזה, דהרי אכתי לא פירש הרשב"א להך מילתא דהא דכרגלי כל אדם היינו דהוו כרגלי הממלא הראשון, ורק בהמשך דבריו פירש כן, והביא לדברי הראב"ד דפליג ע"ז, ורחוק לומר דעיקר קושייתו הכא מיוסדת ע"ז. [↑](#footnote-ref-6)
6. אך אלמלי הא דאדם עומד לדעתו ואינו נגרר אחר אחר, הי' מותר להוליכו כרגלי המוליך, אף דהי' בביה"ש במקום הראוי לקנות שביתה, דכל ה"ט דהי' בביה"ש במקום הראוי לקנות שביתה, הוא רק לענין דלא יקנה שביתה בשבת, אך דין גרירה אחר המוליך שאינו קנין שביתה, שייך אף כשהי' בביה"ש במקום הראוי לקנות שביתה, דמה"ט הוא דחפצי הפקר מותר להוליכן אף קודם שזכה בהן, משום דהם נגררין אחר המוליכן, אף שהיו בביה"ש במקום הראוי לקנות שביתה. [↑](#footnote-ref-7)
7. והנה אמנם יש לדחוק, דאין מכוון הרשב"א ללמוד זמ"ז, ומש"כ דגשמים שירדו ביו"ט ונהרות המושכין הוו כרגלי הממלא הראשון, למד לזה מד' התוספתא, - אך אכתי תיקשי במש"כ הרשב"א בשם הראב"ד דגשמים שירדו ביו"ט ונהרות המושכין הוו כרגלי כל אדם ממש, ול"ד לבור של עולי בבל דהוא כרגלי הממלא ממש, ולא פירש דהוא משום דבבור של עולי בבל שייך דין ברירה, ובגשמים שירדו ביו"ט ליכא לדין ברירה, אך י"ל דהוא משום דלהראב"ד לטעמי' אף בור של עולי בבל אינו כרגלי הממלא הראשון אלא כ"ז שהוא ברשותו, ובע"כ דאי"ז מדין ברירה. [↑](#footnote-ref-8)
8. אך שמעתי לדחות, דלעולם מהני דין ברירה שתחול בהן שביתת הממלא למפרע, ואך דאינה חלה בהן אלא כלפי הזמן שיהא הוא הבעלים, דכלפי זמן זה הוברר למפרע דהוי הוא הבעלים, אך כלפי הזמן דקודם שזכה בהן, לא חיילא בהן שביתתו, וע"כ מותרין כל אדם להוליכו כרגליהן קודם שזכה בו אדם. [↑](#footnote-ref-9)
9. והעירוני דמזה מוכח דמש"כ הרשב"א דיש בזה לדין ברירה, לאו היינו דהוברר הדבר דכבר בביה"ש הוה חשיבי כדילי' וקנו בביה"ש את שביתת הממלא, דא"כ מ"ט הוצרך הרשב"א לה"ט דאינם לדעת עצמן, - ובע"כ דל"מ דין ברירה שתחול בהן שביתת הממלא למפרע, ואינה חלה אלא בשעה שמילא, וכל הא דמצי חיילא בהן שביתה זו בשבת אף דהיו בביה"ש במקום הראוי לקנות שביתה, הוא משום דאינם לדעת עצמן. [↑](#footnote-ref-10)
10. וי"ל לפ"ז, דהא דגשמים שירדו ביו"ט אינם קונים שביתה, וכשזכה בהן אדם הוו כרגליו, אי"ז משום דביסוד הדין שאני שביתת הבעלים משביתת עצמן, וכמש"נ לעיל סקי"ז, אלא הוא משום דאף דאינם קונים שביתת עצמם בשבת משום שאינם לדעתם, מ"מ חיילא בהו שביתת הבעלים, כיון דדעת הבעלים להקנותן שביתה, ולפ"ז ניחא טפי משה"ק הרשב"א והר"ן דמ"ש מישן דלא יזוז ממקומו, דאף ישן דעתו עכשיו לקנות שביתה, ודמי לגשמים דהוו כרגלי כל אדם כיון שדעת הבעלים להקנותן שביתה. [↑](#footnote-ref-11)