כלים פט_ו מ_ג
קטגוריות: ש_ס / נא כלים / כלים עניינים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / כלים ב_מ

**כלים פט"ו מ"ג**

א] **ים נפה של סלתים טמא ושל בע"ב טהור,** בטעם הא דשל בע"ב טהור, בפשוטו הוא תלוי בפלוגתת הראשונים לעיל מ"ב בטעם הא דארוכות של בע"ב טהורין, דהר"ש פירש דהוא משום דלא מייחדי לכלי והרמב"ם פירש דהוא משום שאין עליהן צורת כלי, וה"נ הוא בים נפה של בעה"ב, דלהר"ש טהרתו הוא משום דלא מייחד לכלי, ולהרמב"ם טהרתו משום דאין עליו צורת כלי, וכ"נ להדיא בל' הרמב"ם בפיהמ"ש.

ב] והנה הר"ש הביא פי' רה"ג והערוך דים נפה הוא נפה ארוגה של שער שמוציאה קמח בלי סובין וסביבותיו זר של עץ, ומ' דאיירי בעוד הזר סביבותיו דהוי כלי קיבול ואפ"ה של בע"ב אינו מקב"ט, ואין לדחות דאיירי בשאין סביבו זר, דמלבד דל' הר"ש והרא"ש לא מ' כן, גם במתניתין לקמן פט"ז מ"ג מבו' דים נפה אינה מקב"ט אלא בשיש לה דפנות, עיי"ש בפי' הרא"ש, וכבר עמד ע"ז בחזו"א סימן כ' סק"ה, ומבו' לפ"ז דגם כלי קיבול אינו מקב"ט אלא בשהוא מיוחד לכלי, דאין לומר דנפה לא חשיבא כלי קיבול משום דאינה מקבלת אלא את הפסולת או משום שהיא מלאה נקבים, שהרי להדיא כתב הר"ש בכת"י לקמן מ"ד דכברה חשיבא כלי קיבול משום שהיא קולטת את הפסולת, וזה כמש"נ לעיל מ"ב אות י"ג בדעת הר"ש שם. ?אך עי' לעיל מ"ד דמבו' דנפה של בעה"ב מקב"ט, ועי' חזו"א שעמד ע"ז והוכיח דנפה לחוד וים נפה לחוד, ועמש"נ שם אות ג'.

ג] ובד' הרמב"ם בפיהמ"ש מבו', דים נפה אי"ז הנפה עצמה, אלא הוא כלי שנותנים תחת הנפה ומנפים לתוכו את הקמח ומתקבץ בו הסולת, ולדעתו ודאי דהוי זה כלי קיבול, ואפ"ה של בע"ב אינו מקב"ט משום שאין עליו צורת כלי, וזה כמש"נ לעיל מ"ב אות י"ג בדעתו דגם כלי קיבול אינו מקב"ט אלא בשיש עליו צורת כלי.

ד] אך צ"ע בזה בד' הגר"א, שפירש לעיל מ"ב דטהרת של בע"ב שאינו מיוחד לכלי, הוא רק בפשוטי כ"ע המקבלין, דאינם טמאים אא"כ מיוחדין לכך, אבל כלי קיבול טמא אף בשאינו מיוחד לכך, וכדתנן דהעושה כלי קיבול מ"מ טמא, והכא פירש באלי' רבה דים נפה הוא כלי שמעמידין אותו תחת הנפה וקצה הנפה בתוך הכלי שלא יפול מהקמח לחוץ, עכ"ד, והרי שיש לו דפנות והוי כלי קיבול, וא"כ מ"ט של בעה"ב אינו מקב"ט, ובתפא"י כתב לפרש דאין לו רק דופן ולא שולים,[[1]](#footnote-2) אך בחזו"א סימן כ' סק"ה דחה לזה מכח מתניתין דלקמן פט"ז מ"ג דמשמע דיש לה שולים, וכ"ה להדיא באלי' רבה שם, עכ"ד, והנה אמנם באלי' רבה שם מבו' דים נפה יש לה שולים ואין לה דפנות וה"ה מקב"ט, וכ"נ גם בל' ביאור הגר"א לתוספתא, ולפ"ז ניחא הא דשל בע"ב אינו מקב"ט, אך אי"ז כד' הא"ר במשנתינו, וצ"ע בזה.

ה] הראב"ד בפ"ה מכלים ה"א הביא פי' הערוך דהוא נפה של שיער, ולפ"ז טומאתו הוא מדין שק, וכתב ע"ז, ז"ל, אלא שזה הפרק כולו אינו מדבר באורג, אבל נראה כי הוא של עור כמו אותן של רופאים ובו דברה המשנה תחלה וכו', עכ"ל, ובתוי"ט כתב לישב, דמש"כ דים נפה הוא נפה ארוגה של שער, היינו דסתם ים נפה משער עשויה, אבל הכא מיירי בשל עץ, דדבר הלמד מענינו הוא, וכתב דכיו"ב פירש לעיל פי"ד מ"ד וספ"י.

ו] **ר"י אומר אף של גדלת טמא מושב מפני שהבנות יושבות בתוכו וגודלות,** הרמב"ם בפיהמ"ש פירש דהוא כלי עץ שיושבת בו הנערה בעוד שהיא סורקת את ראשה כדי שיתקבץ באותו הכלי כל מה שיפול מראשה, ונ' דהא דאינו טמא אלא מפני שיושבות בתוכו, הוא משום שאין עליו צורת כלי, וע"כ אינו מקב"ט אף בתורת כלי קיבול, דחשיב שפיר כלי קיבול, אף שאין צורך במה שנופל לתוכו, כדתנן לקמן פי"ז מ"ב דבית הרעי חשיב כלי קיבול, וכ"כ בחזו"א סימן כ' סק"ו, וכמש"נ לעיל אות ג', ומ"מ כיון שהוא משמש למושב ה"ה מקב"ט, דס"ל לר"י דבכלי המיוחד למדרס ל"ב שיהא עליו צורת כלי, וזה מתבאר למש"כ הרמב"ם בפיהמ"ש לקמן פכ"ד מ"י דאף דבר שאינו בכלל הכלים נטמא מדרס, עיי"ש.

ולדעת הר"ש נראה, דהא דאינו טמא אלא מפני שיושבות בתוכו, הוא משום שאינו מיוחד לכלי, ואפ"ה הוא טמא מכח מה שהבנות יושבות עליו וגודלות, וצ"ל לפ"ז, דאף דכל שאינו מיוחד לכלי אינו מקב"ט גם בתורת כלי קיבול, וכמש"נ לעיל אות ב', מ"מ ה"ה מקב"ט מדרס, ואף דבמדרס מצינו דבעינן יחוד טפי, היינו רק לאפוקי היכא שאומרים לו עמוד ונעשה מלאכתנו.

ולד' הגר"א לעיל מ"ב דכל הא דבעינן שיהא מיוחד לכלי הוא רק בפשוטי כ"ע המקבלין, ניחא טפי, וצ"ל לפ"ז דאיירי הכא בשאין לו דפנות, ועי' עוד בזה במשנ"א בסד"ט ובחזו"א סימן כ' סק"ו.

ז] הראב"ד בפ"ה מכלים ה"א הוכיח דאיירי רישא דמתניתין בשל עור, ז"ל, וממה שאמר רבי יהודה בסמוך אף של גדלת טמא מושב שהבנות יושבות בתוכו וגודלות, למדנו שלא דבר ע"כ בשל שיער אלא בשל עור כאשר כתבתי', עכ"ל, ובכס"מ פירש לדבריו, דמפרש דשל גדלת היינו שהנפה עשויה משיער שגודלים בה, והבנות יושבות בתוכה וגודלות היינו לומר שהן גודלות הנפה עצמה, ומדקתני של גדלת מ' דעד השתא לא איירי בנפה של שיער, ועיי"ש שכתב דלפ"מ שפירשו הרמב"ם והר"ש דגדלת היינו שהיא גודלת שער, אין מכאן ראי', עכ"ד.

ח] ובחזו"א סימן כ' סק"ו עמד ע"ז, דאם אין יושבות עלי' אלא בשעת גדילתה, א"כ כשנגמרה מלאכתן לא יטמא שוב משום מושב, וכ"ת דאינו עולה מטומאתו אלא בשינוי מעשה, הלא גמרו זהו שינוי מעשה, ועיי"ש שכתב די"ל דר"י לטעמי' דס"ל בשבת דנ"ב: דשנוי מעשה לתקן לא חשיב שנוי מעשה.

ט] והנה בתוספתא פ"ה ה"ג תניא דר"י אומר וכו' טמא מושב מפני שעודהו כלי הבנות יושבות בתוכו וגודלות, ובהגה' הגר"א מחק לתיבות שעודהו כלי, ובביאור הגר"א פירשה דאף שלא החזירו עדין לכלי כלי הוא מפני שהבנות יושבות עליו, ובחס"ד כתב לפרש לזה לפ"ד הראב"ד דאתא לפרושי להא דמטמא ר"י מושב, הגם שבעוד הבנות גודלות אותו אכתי לאו כלי הוא ולאו בר קבולי טומאה, וע"ז קאמר דאף אחר שכבר גדלה קצת מדופני הנפה שכבר יש בו שם כלי אלא שרוצה להגבי' עוד הדפנות, וההיא שעתא בר קבולי טומאה הוא, וז"ש שבעודהו כלי, עכ"ד.

י] הרמב"ם בפיהמ"ש כתב דהלכה כר' יהודה, ובתוי"ט כתב דמפרש דלא פליגי רבנן עלי', עיי"ש, אך בחס"ד ובחזו"א סימן כ' סק"ו כתבו, דממה שלא הביא לזה בהלכותיו, מבו' דהדר בי' וס"ל דפליגי רבנן עלי' דר"י והלכתא כותייהו, ועיי"ש בחס"ד שעמד דמ"ט דרבנן דאינו טמא מושב, וכתב לפרש לפ"ד הראב"ד דאינו משמש מושב אלא קודם גמר גדילתו, וע"כ ס"ל לרבנן דאינו מקב"ט כלל, דכיון שדעתו להוסיף עליו אכתי לאו כלי הוא, ובחזו"א סימן כ' סק"ו כתב דאולי לא חשיב מיוחד לישיבה דהישיבה הוא בע"כ ועיקר הכונה לקבל עפרורית, עכ"ד.

ולמש"נ לעיל אות ו' בד' הרמב"ם והר"ש דאיירי הכא בכלי קיבול, ומ"מ אינו מקב"ט בתורת כלי קיבול, משום שאין עליו צורת כלי או משום שאינו מיוחד לכלי, ומ"מ ס"ל לר"י דהוא מטמא מושב, דבטומאת מדרס ל"ב שיהא עליו צורת כלי ושיהא מיוחד לכלי, י"ל דבזה גופא הוא דפליגי רבנן וס"ל דאף דבר המשמש מדרס אינו מקב"ט אלא בשיש עליו צורת כלי ובשהוא מיוחד לכלי, ובס' דעת אליהו העירו לד' הרמב"ם בפיהמ"ש לקמן פכ"ב מ"ט דמבו' בפשוטו דגם בטומאת מדרס בעינן שיהא עליו צורת כלי, עיי"ש.

יא] **שם בר"ש, ושל בע"ב טהור עד שיחזירנו לכלי,** לדעת הר"ש דטהרת של בע"ב הוא משום שאינו מיוחד לכלי, מתפרש מש"א דטהור עד שיחזירנו לכלי, דהיינו עד שייחדו לכלי, וכ"ה בביאור הגר"א לתוספתא, ולדעת הרמב"ם דטהרת של בע"ב הוא משום שאין עליו צורת כלי, מתפרש מש"א דטהור עד שיחזירנו לכלי, דהוא עד שיעשה לו צורת כלי, וכ"כ בחס"ד, ועיי"ש שכתב דמה שהשמיט הרמב"ם בהלכותיו לזה, אפשר שסמך עמש"כ לעיל מינה בארוכות, עכ"ד, ועי' עוד במשנ"א ובסד"ט ובחזו"א סימן כ' סק"ה מש"כ לפרש בזה בע"א.

יב] **שם, ר"ש וכו' אף של סלתין טהור עד שיחזירו לכלי,** בזר זהב פירש דס"ל דשל סלתין נמי סתמי' לאו לכלי קאי עד דמייחד לי' ומחזירהו לכלי, ולדעת הרמב"ם נ' דס"ל דגם של סלתין לא חשיבא צורתו כצורת כלי, וע"כ אינו טמא עד שיעשה לו צורת כלי.

1. וקצת מ' כן בל' הא"ר שהוצרך לפרש דקצה הנפה בתוך הכלי שלא יפול מהקמח לחוץ, והיינו דכיון שאין לו שולים ואינו מקבל, הרי דכל תועלת הכלי הוא שהנפה בתוכו בשעת הנפוי שלא יפול מהקמח לחוץ, אך צ"ע דאם אכן אין לו שולים, א"כ מ"ט של נחתומין מקב"ט, הרי דעת הגר"א לעיל מ"א דפשוטי כ"ע אינם מקבלין טומאה אלא בשהן מקבלין, ובתפא"י כתב דכיון שנדבק מעט בדופן הכלי והוא מקפיד ע"ז ומלקטו, חשיב כמקבל, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-2)