כא - סימן ש_ח ס_ג
קטגוריות: שו_ע / אורח חיים / הלכות שבת - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ

## יסוד דינא דכלי שמלאכתו לאיסור

**א]** השו"ע בס"ג כתב דכלי שמלאכתו לאיסור מותר לטלטלו בין לצורך גופו בין לצורך מקומו, אבל מחמה לצל אסור, וביסוד דין זה דאסור לטלטלו מחמה לצל, נחלקו הראשונים, דהריטב"א בשבת קכ"ד ב' כתב דאי"ז משום מוקצה, אלא אסרו את הטלטול גזירה משום הוצאה, (כמו דאסרו בימי נחמיה אף בכלים שמלאכתן להיתר), וכ"כ המאירי שם קכ"ד א' והשיטה להר"נ שם קכ"ב ב', וכ"כ הגר"א ביו"ד סימן רס"ו סק"ג דאי"ז משום מוקצה, אלא דנאסר לטלטלו מחמה לצל דהוי שלא לצורך, וכ"כ הקר"א בשבת קכ"ב ב', (ועיי"ש שכתבו דמה"ט ה"ז אסור אף לר"ש דלית ליה מוקצה).

אך התורי"ד שם קכ"ג ב' וקנ"ז א' כתב דלר"ש דלית ליה מוקצה מותר לטלטל כלי שמלאכתו לאיסור אף מחמה לצל, ומבו' דאיסורא דכלי שמלאכתו לאיסור הוא משום מוקצה, וע"כ אי"ז אסור אלא למאן דאית ליה מוקצה, וכ"כ התו"ש בסימן ש"י סקי"ג בתו"ד דטעם איסורא דכלי שמלאכתו לאיסור, הוא משום דאינו יכול להשתמש בו בשבת מלאכתו המיוחדת לו, וע"כ מקצה דעתו מיניה וקובע לו מקום, וכ"כ החיי אדם בכלל ס"ו ס"ד, (אך כתב דהוא גם משום דיש לחוש שיעשה בהן מלאכה), וכ"ה מבו' בד' הפמ"ג במש"ז בסימן רס"ה סק"א, ובד' השעה"מ בפ"ז מלולב הכ"ה, וכ"נ בד' המ"ב הכא בסק"כ ובביאוה"ל סוד"ה קרדום.[[1]](#footnote-2)

## כלי שרוב מלאכתו לאיסור

ב] ומצאנו כמה נפ"מ בזה, חדא הוא במה שנחלקו האחרונים בדין כלי שרוב מלאכתו לאיסור, דהפמ"ג באש"א הכא בסק"ט ובסימן רע"ט סקי"ד כתב דחשיב ככלי שמלאכתו לאיסור, וכ"כ הדה"ח בסימן ס"א ס"ג, והביאו המ"ב הכא בסק"י, - אך החיי בכלל ס"ו ס"ג כתב דקדירות חשיבי ככלי שמלאכתו להיתר, דאע"פ שמבשלין בהן, דרך להשתמש בהן גם בלא בישול, - והביאוה"ל הכא (ד"ה קורדום) צידד לחלק בזה, דאם עיקר הכלי הוא למלאכת איסור, אף שלפעמים משתמשין בו להיתר, הו"ל ככלי שמלאכתו לאיסור, (ומה"ט כתבו הראשונים דקדירות חשיבי ככלי שמלאכתו לאיסור), אך אם דרך הכלי להשתמש בה לשניהם, אלא דלאיסור משתמשין בה יותר, חשיב ככלי שמלאכתו להיתר.

ומסתברא מילתא דד"ז תליא ביסוד דינא דכלי שמלאכתו לאיסור, דאם הוא משום מוקצה, הרי דכל דהוא עומד גם למלאכת היתר לא מקצי דעתיה מיניה ולי"ב משום מוקצה, (וכמש"כ כן הביאוה"ל דמה"ט הוא דשרי), אך אם אינו משום מוקצה אלא הוא מגזירת כלים, יש מקום לומר דכיון דנקבע שֵם הכלי לפי רוב תשמישו, (וזהו שכתב הפמ"ג שם לדמותו להא דבהגעלת כלים אזלינן בתר רוב תשמישו).[[2]](#footnote-3)

## בסיס לכלי שמלאכתו לאיסור

ג] עוד נפ"מ בזה הוא במשמעות דברי התורי"ד בשבת קנ"ד ב' דדין בסיס לדבר האסור הוא אף בדבר שהוא בסיס לכלי שמלאכתו לאיסור, (ובכה"ג דינו כדין הכלי שמלאכתו לאיסור דאסור לטלטלו אלא לצורך גופו ולצורך מקומו), עיי"ש, וכן נסתפק בזה הפמ"ג במש"ז בהקדמה לסימן ש"ח, (ומשמעות דבריו דהצד דאינו נעשה בסיס, הוא משום דבידו להסיר את המוקצה, דמותר לטלטלו לצורך גופו ומקומו, וע"כ אינו נעשה בסיס), ולכאו' הוא לטעמייהו דאיסורא דכלי שמלאכתו לאיסור הוא משום מוקצה, וע"כ י"ל דיש בזה לאיסורא דבסיס, אך לדעת הסוברים דאיסורא דכלי שמלאכתו לאיסור אינו משום מוקצה, מסתבר דלי"ב לדין בסיס, וכ"כ בס' מאורי אש בפ"ב.

## כלי שמלאכתו לאיסור שנשבר

ד] עוד נפ"מ בזה הוא במש"כ העולת שבת בסקי"ד דכלי שמלאכתו לאיסור שנשבר בשבת ועכשיו מלאכתו להיתר, אסור לטלטלו מחמה לצל, משום מיגו דאיתקצאי, והביאו הא"ר בסקי"ד, וכ"כ הפמ"ג באש"א סקי"ט, והמקו"ח בהגהות המג"א, (והפמ"ג במש"ז סקט"ז נסתפק בזה), ולכאו' היינו רק אם איסורא דכלי שמלאכתו לאיסור הוא משום מוקצה, אך לדעת הסוברים דאינו משום מוקצה, לי"ב לדין מיגו דאיתקצאי, (וכ"כ בס' שלחן שלמה באות ל"ב).[[3]](#footnote-4)

## כלי שנעשה מלאכתו לאיסור באמצע השבת

ה] עוד נפ"מ בזה, דהנה דעת המהרש"ל בביצה פ"ג סימן ט"ז ובתשו' סימן מ' דסכין של מילה אינו נעשה מוקצה מחמת חיסרון כיס לאחר המילה, דאין מוקצה לחצי שבת, ונתחדש בדבריו דמהני הא דאין מוקצה לחצי שבת להתיר אף בעוד ההקצאה קיימת, (אם לא נשתנה גופו), וכ"ה מבו' בד' הדרכי משה בסימן תרנ"ד ובד' הגר"א ביו"ד סימן רס"ו סק"ג, ויש להסתפק לפ"ז בכלי שנעשה מלאכתו לאיסור באמצע השבת (ולא נשתנה גופו) אם אסור לטלטלו מחמה לצל, - ולכאו' תליא ביסוד דינא דכלי שמלאכתו לאיסור, דאם הוא משום מוקצה יש להתיר בכה"ג, אך אם אינו משום מוקצה, יש לאסור אף בכה"ג, (ובד' הנקוה"כ ביו"ד סימן רס"ו משמע קצת לאסור בזה, אך בד' המג"א בסימן של"א סק"ה משמע דלדעת המהרש"ל יש להתיר בזה).

## כלי שמלאכתו לאיסור שנשבר בער"ש וראוי למלאכת היתר

ו] הפמ"ג במש"ז בסקט"ז נסתפק בדין כלי שמלאכתו לאיסור שנשבר בער"ש וראוי למלאכת היתר, אם אמרינן דלא עדיף מכלי דאתי מחמתיה וחשיב ככלי שמלאכתו לאיסור, או דכיון דנשבר בער"ש ומלאכתו להיתר שרי, - ולכאו' אם איסורא דכלי שמלאכתו לאיסור הוא משום מוקצה, מסתברא מילתא דכיון דבביה"ש הוי מלאכתו להיתר לא מקצי ליה כלל, ועיקר מקום הספק בזה הוא אם איסורא דכלי שמלאכתו לאיסור אינו משום מוקצה אלא הוא מגזירת כלים, דבזה י"ל דכיון דהתורת כלי דיליה הוא מכח הכלי דאתי מחמתיה שהוא כלי שמלאכתו לאיסור, חשיב ככלי שמלאכתו לאיסור.

## כלי שנחלקו אם מלאכתו אסורה אם מותר להנוהג בו איסור לטלטלו

ז] עוד נפ"מ בזה, דהנה השעה"מ בפ"ז מלולב הכ"ה כתב בשם המהר"י ן' נעים שנסתפק במי שנזהר שלא לשאוב מעלה עשן הטוטון ביו"ט, אם יכול לטלטל הקנה ששואפים הטיטון ממנו, אי נימא דכיון דלדידיה אזהר רחמנא משום הבערה שלא לצורך הו"ל כלי שמלאכתו לאיסור ואסור משום מוקצה, או"ד דכיון דמותר לאחרים לי"ב משום מוקצה, (וכתב לדון דתליא בפלוגתת קמאי בדין דבר האסור לדידיה וראוי לעניים אם הוי מוקצה), ועמש"כ בזה המחזיק ברכה בסימן תקי"א סוסק"ב, - ולכאו' כל מקום הנידון בזה הוא אם איסורא דכלי שמלאכתו לאיסור הוא משום מוקצה, די"ל דבכה"ג לא מקצי ליה מדעתיה, (ויש לדמותו לדין דבר דלא חזי לדידיה וחזי לאחריני), אך אם אינו משום מוקצה, ודאי דכיון דלדעתו ה"ז אסור הו"ל כלי שמלאכתו לאיסור.

## כלי שעומד למלאכת היתר שאינה קיימת עכשיו

ח] עוד נפ"מ בזה, דהנה בד' המג"א בסימן תקכ"ו סקי"ד מבו' דאף דכלי הקבורה ביו"ט שני הוו ככלי שמלאכתו להיתר, מ"מ אחר הקבורה אם ידוע שלא יהא מת אחר הוי ככלי שמלאכתו לאיסור, וה"נ סכין של מילה קודם המילה הוי ככלי שמלאכתו להיתר, ואחר המילה הוי ככלי שמלאכתו לאיסור, וכ"ה מבו' בד' הפמ"ג הכא במש"ז סק"ב, - ולכאו' זה ניחא רק אם דין כלי שמלאכתו לאיסור הוא משום מוקצה, דבזה י"ל דכל שהוא עומד בפועל למלאכה המותרת ל"ה מוקצה וכל שהוא עומד בפועל למלאכה האסורה הוי מוקצה, אך אם איסורו הוא מגזירת כלים, מסתברא מילתא דיש לנו לדון על עיקר שֵם הכלי, וכל שהוא עומד למלאכה המותרת אף אם אינה קיימת עכשיו חשיב ככלי שמלאכתו להיתר.

**כלי שמלאכתו לאיסור שאינו מאיסורי שבת**

ט] עוד נפ"מ בזה הוא, דהנה נחלקו רבוותא בכלי שמלאכתו לאיסור שאינו מאיסורי שבת אם חשיב ככלי שמלאכתו לאיסור, דהתוס' בשבת ס' א' (ד"ה לא בסנדל) נקטו דסנדל המסומר שאסור לנועלו בשבת חשיב ככלי שמלאכתו לאיסור, וכ"כ הריטב"א והמאירי שם והרשב"א והריטב"א בביצה ט"ו א', וכ"כ היש"ש בפ"ק דביצה סו"ס מ"ד דאסור לטלטל בגד שעטנז שלא לצורך גופו ומקומו, וכ"כ הגר"ז הכא בספ"ה, - אך המאירי בביצה שם כתב בתחילת דבריו דסנדל המסומר מותר לטלטלו אף שלא לצורך גופו ומקומו, ולכאו' הוא משום דאין איסור משום איסור שבת, (אלא גזירה בפנ"ע שגזרו משום מעשה שהיה, והא דלא גזרו אלא בשבת הוא משום דהמעשה היה בשבת), וכ"ה מבו' בד' המג"א הכא בסקע"ד והא"ר בסקפ"ח דלדעת המתירים לטלטל בגד שעטנז מותר לטלטלו אף מחמה לצל ולא חשיב ככלי שמלאכתו לאיסור, וכ"כ היש"ש בביצה שם בדעת האו"ז והמרדכי.

ולכאו' כל מקום הנידון בזה הוא אם איסורא דכלי שמלאכתו לאיסור אינו משום מוקצה אלא מגזירת כלים, ובזה י"ל דלא חשיב כמלאכתו לאיסור אלא כשהוא אסור משום איסור שבת, אך אם איסורא דכלי שמלאכתו לאיסור הוא משום מוקצה אין מקום לחלק בזה.

## כלי שמלאכתו היא ע"י עשיית איסור

י] נחלקו חכמי הדור בדין מאורר אם חשיב ככלי שמלאכתו לאיסור כיון שמלאכתו היא ע"י שמדליקין אותו דהוא דבר האסור, או דכיון דהשימוש בו הוא שימוש המותר לא חשיב ככלי שמלאכתו לאיסור, (ויש מקום לדמותו לנידון הראשונים בדין נר אם חשיב ככלי שמלאכתו לאיסור, ואכמ"ל), ולדעת האוסרים יש להסתפק אם חשבינן ליה ככלי שמלאכתו לאיסור גם כשהוא פועל.

ומסתברא מילתא דד"ז תליא ביסוד דינא דכלי שמלאכתו לאיסור, דאם איסורו הוא משום מוקצה מסתברא מילתא דכל שאינו פועל כיון שאינו ראוי למלאכתו אלא ע"י עשיית איסור מקצי ליה מדעתיה חשיב ככלי שמלאכתו לאיסור, וכל שהוא פועל דהוא ראוי להשתמש בו בהיתר לא מקצי ליה מדעתיה ול"ה ככלי שמלאכתו לאיסור, אך אם איסורו הוא מגזירת כלים, אין לחלק בין היכא שהוא מכובה להיכא שהוא פועל (דאין משתנה שֵם הכלי בשעה שהוא פועל), ובזה יש להסתפק אם כיון דמלאכתו היא ע"י עשיית איסור חשיב ככלי שמלאכתו לאיסור ואסור לטלטלו מחמה לצל אף כשהוא פועל, או דכיון דהשימוש בו מותר לא חשיב כלל ככלי שמלאכתו לאיסור ואף כשהוא מכובה מותר לטלטלו מחמה לצל.

1. ובטעם הא דמותר לטלטלו לצורך גופו ומקומו אף דהו"ל כמוקצה, כתב התו"ש שם דהוא משום דהתירו חכמים לכך, (והיינו דבהקצאה זו דכלי שמלאכתו לאיסור, דאינה הקצאה גמורה, התירו לטלטל לצורך גופו ומקומו), אך החיי אדם שם כתב דהוא משום דתשמישים אלו אינו מקצה מדעתו, שהרי גם בחול לפעמים משתמש בהם לצורך גופם או מקומם. [↑](#footnote-ref-2)
2. אך צ"ע בד' הפמ"ג, דממש"כ לדמותו לדין הגעלת כלים מבו' דאיסורא דכלי שמלאכתו לאיסור הוא משום גזירת כלים, (וכ"נ גם ממה שנסתפק בכלי שמלאכתו לאיסור שנשבר קודם השבת ונעשה מלאכתו להיתר, ונתבאר להלן סק"ו), וזה דלא כמבו' בדבריו במש"ז בסימן רס"ה סק"א דאיסור כלי שמלאכתו לאיסור הוא משום מוקצה, (וכ"נ גם ממה שנסתפק דבסיס לכלי שמלאכתו לאיסור אסור, ונתבאר להלן סק"ג). [↑](#footnote-ref-3)
3. והנה אמנם י"ל דגם אם עיקר האיסור אינו משום מוקצה, מ"מ אחר דה"ז אסור, תו מקצי ליה מדעתיה, ויש בזה לדין מיגו דאיתקצאי, - אך לכאו' כיון דאינו מקצה את הכלי עצמו, לא מצינו דאיכא הקצאה מטלטול מחמה לצל. [↑](#footnote-ref-4)