14. בדין ברכה על הכוס
קטגוריות: ש_ס / א ברכות / ברכות - הרב מאיר קאופמן / שלשה שאכלו / שיעורים

**בדין כוס של ברכה**

]מבואר בכמה דוכתי דרבנן תיקנו דיש דברים שצריך לעשותן על הכוס כגון קידוש והבדלה וכגון ברכת המזון וברכת נישואין וכן נהגו לעשות ברכת אירוסין בכוס וכן ברכת המילה ובפשוטו דין ברכה על הכוס הוא רק דרבנן ועיין תוס' בפסחים ק"ו. ד"ה זכרהו שכתבו לדון שגם אם קידוש צריך כוס מדאוריתא אבל אין דין לשתות מהכוס רק להחזיק את הכוס בשעת ברכה אמנם מדרבנן צריך לשתות מכוס של ברכה כמבואר בעירובין מ: וכן מבואר פסחים ק"ז. לגבי כוס של קידוש וצורת הקידוש ושאר דברים שמברכים קודם על היין ואחרי הקידוש שותים מהיין והנה יש לעיין האם העיקר זה הברכה על היין או שהעיקר זה שתית היין וממילא כיון שאסור לשתות ללא ברכה לכן צריך לברך ונפק"מ בקידש על יין ושתה ללא לברך האם יצא חובת קידוש

והנה בפשוטו ודאי שיסוד הדין ברכה על היין שזה שאמירת הברכה על הכוס ושותים את הכוס וכל הדין ברכה הוא רק היכי תימצי שיוכלו לשתות ובאמת אם יקדש ולא יברך אבל ישתה הכוס יצא בזה חובת ברכה על הכוס ועיין שו"ע סימן רע"א דמובא הדין המבואר בירושלמי דאם היה באמצע האוכל ונהיה שבת פורס מפה ומקדש ולא צריך לברך על היין דהינו שכל דין הברכה הוא רק כדי שיוכל לשתות וכן עיין בגמ' ק"ג. שרב אשי ס"ל לגבי כוס של ברכת המזון שלא צריך לברך עליו כיון שברכת המזון לא חשיב הפסק ומבואר שמקימים הדין כוס של ברכה בזה שמברכים עליו [ועמדו על זה תוס' בפסחים ק"ג: ד"ה רב] וכן הוא ברש"י ר"ה כ"ט: שעיקר דין ברכה על הכוס הוא בזה ששותים אותו וכן ביארו ברבנו דוד ק"ז. ובחידושי הר"ן שם שביארו את לשון הגמ' עירובין מ: ופסחים ק"ה: המברך צריך שיטעום דכוונת הגמ' שהמברך ברכת המזון או קידוש צריך לטעום מכוס של ברכה שכל קיום הדין כוס של ברכה הוא בזה שטועמים ממנו ועיין גר"ז סימן ק"ץ שהאריך שלשיטה זו אם יתנו לשתות לתינוק פחות מגיל חינוך באמת לא יברכו בורא פרי הגפן ויצאו בזה חובת כוס של ברכה שכל שלשתיה לא צריך ברכה אין סיבה לברך

אמנם עיין גמ' בעירובין מ: שהגמ' דנה האם לברכת שהחינו צריך כוס והגמ' דנה שאם צריכים כוס א"כ ביוה"כ אי אפשר והגמ' דנה שאם יברך שהחינו וישתה הכוס הרי קיבל עליו הצום לברוך עליה ולינחיה הרי המברך צריך שיטעום ליתביה לינוקא אתי למיסרח ועיין רש"י שביאר שהוא צריך לטעום מצד שזה גנאי לכוס של ברכה שיברכו עליו ולא ישתה ממנו אדם אבל לא צריך שישתה דוקא המקדש אלא גם מישהו אחר יכול לשתות ממנו עכ"ד ומבואר ברש"י שהדין טעימה זה לא כדי לקיים את הדין כוס של ברכה ובפשוטו מצד שהעיקר זה הברכה רק שלברך ללא לטעום זה גנאי דהינו שזה עצמו שמברך הגפן על היין חשיב שירה על היין רק שזה גנאי שיברכו ולא ישתו ולכן ביוה"כ שאי אפשר לשתות לא תיקנו כוס של ברכה ועיין ראב"ן בעירובין סימן שפ"ג שכתב שנוהגים לתת לקטן שלא הגיע לחינוך שבזה אין אתי למיסרח וגם כה"ג אין בזה גנאי לכוס של ברכה וכן פסק הרמ"א סימן תרכ"א וביור"ד סימן רס"ה והנה צ"ב עד כמה ששותה תינוק שלא הגיע לחינוך למה צריך לברך כלל וכן צ"ב דברי רש"י שזה גנאי לכוס של ברכה שיברכו ולא ישתו אותו א"כ שלא יברכו עליו ובפשוטו מבואר שיסוד הדין ברכה על הכוס מתקים בזה שמברכים עליו בורא פרי גפן ובזה מתקים הדין שירה על היין וכן ביאר הגר"ז סימן ק"ץ באריכות ע"ש [אמנם בבית מאיר יור"ד סימן רס"ה ביאר שכיון שנהנה מהיין שאומר עליו את הקידוש וכדו' על זה עצמו צריך לומר ברכת הנהנין ולדבריו לכאורא עד כמה שיהיה חיסרון של גנאי ולא יוכלו לברך בכל אופן מתקים דין ברכה על הכוס גם ללא שתיתו אמנם לביאור הראשון הדין ברכה על הכוס מתקיים בזה שמברכים עליו בורא פרי הגפן ויתכן שללא זה לא יצאו חובת הדין ברכה על הכוס ופשטות הדברים כדרך הגר"ז דעד כמה שיש כאן סיבה לברך מצד ההנאה שמקים המצוה למה יש כאן גנאי לכוס של ברכה]

והנה צ"ע שיטת רש"י שהדין בורא פרי הגפן זה מצד שבזה מתקיים הדין ברכה על הכוס שא"כ למה בפורס מפה ומקדש מבואר בירושלמי שלא מברך הגפן וכן מרב אשי דס"ל דכוס ברכת המזון לא צריך לברך בורא פרי הגפן ועיין קו"א לגר"ז סימן רע"ב שכתב שכדי שיחשב שהברכה נעשתה על הכוס יתכן או על ידי שתיה של המקדש או על ידי ברכה של המקדש ובאמת בשותה מהכוס לא צריך לברך אמנם צ"ב א"כ למה בגמ' בעירובין אי אפשר להטעים לקטן שלא הגיע לחינוך ושלא יברכו כלל והרי הגמ' רק דנה שיברכו ויתנו לתינוק לטעום וצ"ל שכל שהמברך עצמו לא טועם אלא מישהו אחר אין כאן היכר שהברכה נעשתה על הכוס אלא א"כ המברך עצמו שותה ולא מישהו אחר [וזה דלא כגר"ז שכתב שאפשר לתת לקטן שלא הגיע לחינוך ולא לברך] ועיין בגר"ז רע"א סי"א שביאר שהברכת הנהנין מועיל גם לקידוש וצ"ע שהרי היא נאמרה קודם שהיה שבת ולא בתור קידוש ומה זה יכול לעזור

והנה הרשב"א והריטב"א בעירובין כתבו שצריך לתת דוקא לתינוק שהגיע לחינוך דללא זה הוא ברכה לבטלה וכן הוא בשו"ת הר"ן סימן נ"ב דהינו שחלקו על הראב"ן שכל החיסרון מצד גנאי וכל שמישהו שותה אפילו מי שלא יצא בברכה אין בזה גנאי ומבואר בדבריהם עוד שזה סיבה לברכה לבטלה והנה בפשוטו מצד דס"ל שכל סיבת הברכה זה כדי לשתות וכל שהשתיה לא קשורה לברכה אין סיבה לברכה אלא שא"כ צ"ב עד כמה שס"ל שמתקים הדין כוס של ברכה במי שלא הגיע לחינוך א"כ אדרבא שיביאו לתינוק זה ולא יברכו ואם לא מתקים בזה הדין כוס של ברכה א"כ למה ביארו שזה עצמו החיסרון ובפשוטו משמע שס"ל כרש"י שיסוד הדין ברכה על הכוס מתקיים בזה שמברכים על הכוס רק שכל שזה ברכה לבטלה אין בזה שום תועלת דהינו שאין לזה שם ברכה רק אם זה ברכת הנהנין [והנה בעיקר המימרא דהמברך צריך שיטעום משמע ברש"י בעירובין וכן מוכח מהגמ' ברכות נ"ב. שהכונה על מי שמברך בורא פרי הגפן ובפשוטו משמע שזה ודאי שצריך לברך דהינו שעיקר התקנה היא בזה שבירכו בורא פרי הגפן וצ"ע]

והנה הגמ' פסחים ק"ז. אומרת שהמקדש אם טעם מלא לוגמיו יצא ואם לאו לא יצא והנה לכאורא אם העיקר זה שתית הכוס א"כ שייך לומר שיש דין שיעור אבל אם העיקר שלא יהיה גנאי של כוס של ברכה או שצריך שיהיה לזה שם ברכת הנהנין א"כ למה שלא יספיק כל שהוא ובאמת יש ראשונים שברכת הנהנין השיעור מלא לוגמיו אמנם למאי דקי"ל להלכה לא כך א"כ מוכרח לכאורא שמעיקר הדין כוס של ברכה שישתו ממנו ועיין בית יוסף סימן רע"א בסופו שכתב שהגמ' שצריך לשתות מלא לוגמיו זה רק דין לכתחילה וזה לא מעכב ועיין בית מאיר סימן רס"ה דביאר שזה שיטת רש"י שזה רק מצד גנאי בכוס של ברכה אמנם לשון הגמ' מאוד דחוק וכבר חלקו על הב"י כל האחרונים וכתבו שזה מעכב שתית הכוס

והנה בעיקר הדין המבואר בגמ' שצריך מלא לוגמיו מבואר בטור סימן ק"צ שזה בכל כוס של ברכה וכן הוא בחידושי הר"ן בפסחים שם וכן הוא בשו"ת הרא"ש כלל כ"ה סימן א' אמנם עיין ב"י יור"ד סימן רס"ה ובבעל העיטור הלכות מילה ובמחזור ויטרי סימן תק"ג שכתבו שדין הגמ' הוא הלכה מיוחדת בקידוש אבל באמת בשאר כוס של ברכה אין דין מלא לוגמיו ובפשוטו הכונה שבקידוש יש דין שתיה מצד הילפותא דזכרהו על היין שזה מתקיים רק על ידי שתיה וא"ש שיטת הראשונים הנ"ל שבאמת הדין מלא לוגמיו זה הלכה מיוחדת בקידוש [ועיקר היסוד הנ"ל שיש דין שתיה מיוחד בכוס של קידוש מבואר בטור בשם הגאונים סימן רע"א שדוקא המקדש צריך לטעום ולא מישהו אחר ומבואר בריצ"ג שזה רק בקידוש וכן האריך בזה הגר"ז סימן ק"צ ע"ש ועיין ריטב"א בהלכותיו שכתב שאם המברך שתה היוצאים יכולים לדבר קודם שתיתם כיון שהם כאחד והוכיח דבר זה מהא דהמקדש יכול לשתות ובפשוטו כונתו כנ"ל שיש דין שתיה ועל ידי שתית המקדש חשיב שכולם שתו אמנם צע"ג לפ"ז איך מועיל לקדש למי שבחדר אחר שאין שום צירוף ביניהם ועיין אשר לשלמה ח"ג סימן א' שהאריך בזה]

והנה להלכה קי"ל שבכל כוס של ברכה מלא לוגמיו מעכב ולכאורא בהכרח שעיקר הדין כוס של ברכה בזה ששותים ממנו וצ"ע על הרמ"א שפסק שביוה"כ נותנים לתינוק לשתות ובגר"ז כתב שצריך מלא לוגמיו של התינוק ולא הוזכר דבר זה בפוסקים ובט"ז כתב שכאן שזה רק מנהג הקילו שלא צריך מלא לוגמיו אמנם צ"ע דלמה לברך כלל הגפן דעד כמה שיסוד הדין כוס של ברכה הוא מצד שתיתו א"כ עד כמה ששותה התינוק שהוא לא בר ברכה א"כ אין סיבה לברך ולומר שיש שני דינים א. לשתות ב. לברך הרי זה נסתר מהדין של פורס מפה ומקדש וצע"ג [ועיין מג"א שכתב דמה שמקילים להטעים לתינוק זה רק במילה שכיון שזה נעשה בשבילו אבל בעלמא לא עוזר להטעים לתינוק שלא הגיע לחינוך וחשיב ברכה לבטלה כמבואר בראשונים דהינו שכדי שיהיה לזה תורת ברכה צריך שהכוס ישתה אם התיחסות לברכה ומי שלא יוצא לא חשיב התיחסות לברכה ורק במילה לתינוק זה משהו מיוחד]

]בהא דצריך לטעום מכוס של קידוש יש לעיין האם דוקא המקדש או גם מישהו אחר והנה מבואר בראשונים שודאי אחד מהשומעים יכול לטעום אמנם יש לדון האם גם מי שלא יוצא עכשיו חובת קידוש יכול לצאת ובפשוטו מהא דקטן יכול לשתות כוס של הבדלה והרי קטן לגבי גדול חשיב שהוא לאו בר חיובא ובהכרח שזה מועיל ולראשונים שכל החיסרון מצד גנאי ומועיל שהתינוק שותה א"כ אין כאן גנאי גם במישהו אחר וכן מבואר ברבינו דוד בפסחים ק"ז. מכח הדין של קטן ובמ"ב הביא מהא"ר שאם השותה לא שמע את ההגפן זה לא מועיל ולכאורא מצד שכה"ג זה לא מתיחס בתור שתית כוס של הברכה אמנם הא"ר דן שזה כונת הבה"ג וכל הראשונים הסבירו אחרת וא"כ אין מקור לחידוש זה

]עיין רש"י פסחים ק"ג: דמבואר שרב אשי דין שביקנה"ז צריך לברך פעמים בורא פרי הגפן ומבואר שיש סיבה לברכה ולא מועיל מה ששותה בסוף אם הגפן אחד ותוס' חולקים אמנם יתכן שדוקא שם שהשתיה מתיחסת לדבר האחרון ולא לראשון אמנם ללא החיסרון של חבילות חבילות משמע בגמ' שם שאין הבדל וצ"ע בזה

]בעיקר הגדר בדין ברכה על הכוס עיין תוס' תחילת פרק ערבי פסחים שדנו שגם בליל הסדר רק בעל הבית שותה והכונה של הגמ' מה תועלת לתינוקות ביין שלכן לא צריכים לשמוע ברכת הכוס ולכאורא עיקר הדין שנעשה משהו על כוס זה וא"כ כיון שחיבים בהגדה ובקידוש ובהלל א"כ ממילא שמעו ברכה על הכוס ואולי ברכת גאל ישראל היא לא על כוס וסתם מברכים הגפן והוי כברכת הקידוש של יום וצ"ע ועיין עוד ביאור מרדכי על תוס' ברכות מ"ג. לענין הסיבה בהבדלה שזה מצד כוס של ברכה דחזינן שמעכב דבר זה בהבדלה שיוכלו לשתות והארכנו בזה בסוגיא דשם ועיין שלמי יוסף סימן קע"ו שהביא להוכיח מהגמ' שיש מ"ד שאומרים יין בין קידוש להבדלה שיהיה ניכר שזה על שניהם דבלא זה נראה שזה רק על הקידוש וצ"ע הרי העיקר זה השתיה ומשמע שיש ענין בעצם הברכה וע"ש לדון שלכתחילה יש ענין שיהיה השירה אבל זה לא סיבה אלא בתור קיום ברכת הנהנין וכל שאין לו חיוב נהנין יוצא בדיעבד וזהו סברת רב אשי וכן בדין פורס מפה ומקדש וצ"ע

]עיין בה"ל סימן ק"ץ שהביא מהחכם צבי שחידש שבדין כוס של ברכה צריך שדוקא המזמן יברך ואם מישהו אחר יברך לא יוצאים בזה כוס של ברכה והבה"ל כתב שכן משמעות השו"ע שם והגרעק,א שם חלק עליו וצ"ע בכוס של שבע ברכות שהמנהג שהמזמן מברך הגפן ופוטר גם את הכוס של השבע ברכות ורק הוא שותה מזה וצ"ע

ובעיקר הנידון בפשוטו לראשונים שזה דין ברכה ורק מצד גנאי ובכל אופן מבואר בירושלמי שאם שותה אין חיסרון חזינן כנ"ל ששתיה של מישהו אחר לא עוזר ללא שהיה ברכה של המברך ובפשוטו בפורס מפה ומקדש באמת צריך לשתות דוקא המקדש וצ"ע

]עיין סימן רע"א בנשפך הכוס דיביא כוס אחר וישתה ומשמע שיש כאן שני דינים א. לקדש על כוס ב. לשתות כוס ואפשר לחלקו וצ"|ע שהניחא לשיטות שיש דין שתיה בכוס של קידוש נוסף אמנם למה דקי"ל דזהו צורת קיום ברכה על הכוס מה יועיל לשותו כוס אחר וגם לשיטות שזה דין נפרד אבל ודאי שיש גם דין טעימה כל שהוא אלא שיתכן שזה רק מצד גנאי ולא מעכב וכנ"ל עוד חידש הט"ז שגם כל היין שהיה דעתו על זה מועיל לקיום הדין ברכה על הכוס וכן הכריע המ"ב והדבר מאוד מחודש וכי אדם מכוין לקדש על כל היין שבפניו והנה דעת רעק"א שאי אפשר לקדש על כוס שביד מישהו אחר ועיין חזו"א או שזה חיסרון שזה שני בני אדם או כי זה לא לפניו ולכאורא אם מחזיק כוס בידו ודאי שיש חיסרון זה וצ"ע

]נחלקו הראשונים האם ברכת המזון טעונה כוס וי"א שזה רק בזימון ולכאורא בשתים מפסיקים לאחד לא צריך כוס דרק אם שי כאן ברכת המזון של שלשה צריך בזה כוס ולכאורא היום שכל אחד מברך לבד א"כ הברכת המזון הוא רק של המברך ואין סיבה לכוס ולכאורא גם לדין יחיד רק המזמן יוצא אם לא דנימא שכולם מכונים על כוסו ומועיל גם בכוס ביד אחר ואם הגדר שהם יוצאים בברכתו רק שהם גם אומרים א"כ יש כאם כוס לברכת המזון של כולם אמנם המנהג לגמור ברכת הזן לפני המזמן וא"כ לכאורא לא שייך גדר הנ"ל

]מבואר בראשונים וכן פסק המג"א דכוס של הבדלה יכולים מלשתות וחידש המג"א שלשיטות שברכת המזון לא צריך כוס אפילו שלכתחילה צריך זה לא סיבה לשתות והנה יש שנוהגים גם לא לשתות כוס של שבע ברכות והא תמוה שהרי להלכה זה לא נתקן אלא כחלק מברכת המזון וא"כ אין סיבה שיאסר לשתותו והנה אם משאירים לאחרי מעריב צ"ע דבפשוטו לא מתקים בזה דין ברכה על הכוס דהרי לא שותים מיד ובאמת הבה"ל הביא ביש לו שני כוסות אחד לברכת המזון ואחד להבדלה שבפשוטו צריך מיד להבדיל ולשתות שניהם אמנם הביא מהדרך החיים לא כך ומבואר שמתקים דין ברכה על כוס ברכת המזון אפילו ששותים לאחר זמן וצ"ע מה השיעור הרי במילה לא משאירים לשתות לאחר יום הכיפורים וצ"ע בזה דלכאורא הוא חשש ברכה לבטלה

]בתוס' רי"ד מבואר דבשני כוסות להבדלה וברכת המזון מברך על הגפן ביניהם מצד שמברך על כל כוס וכוס וצ,ע אפילו אם יש ענין לברך על כל כוס אבל למה שני ברכה אחרונה ולכאורא הראשונים דבליל הסדר כתבו לברך מצד שיש הפסק והוי שני אכילות אבל לא מצד שכל כוס צריך ברכה ולכאורא מבואר שהגדר בדין שכל כוס צריך ברכה שחשיב שתיה לעצמו וממילא הוא מחיב מצד ברכת הנהנין ולכן זה גם מחיב ברכה אחרונה נפרד ולפ"ז יש מקום לומר דבפורס מפה ומקדש מודה שלא צריך לברך דביחס לשתיה של רשות אין סיבה לדון את זה כשתיה נפרדת אלא אפשר לדון כאתה שתיה ורק בשני כוסות של ברכה צריך לדון כל אחד כשתיה נפרדת וצ"ע בזה

]ברמב"ם מבואר שאם קובע עצמו לקדש כה"ג צריך לברך הגפן מצד שהסיח דעתו לשתות לא בתור קידוש כיון שיש איסור כך ביאר המג"א ובפשוטו היה אפשר לומר מצד דס"ל שתמיד צריך הגפן וכרמב"ן ודלא כירושלמי והנה הרמב"ם חילק בין הבדלה לקידוש וצ"ע הרי שניהם זה איסור וכי כללי היסח הדעת תלוי בדרגת האיסור והנה לכאורא לכל הראשונים שלא ביארו כך הסוגיא אין לנו שום מקור לחידוש זה ולא שיך היסח הדעת אפילו שהגיע זמן קידוש או הבדלה כיון שדעתו לקדש ולשתות ולא שיך היסח הדעת חלקי וצ"ע

]רש"י בר"ה הביא מהדין של פורס אדם ולכאורא כונתו דחזינן ששיך שלא הוא עצמו שותה ובכל אופן מברך לצורך אחר וה,ה כאן ומבואר לפ"ז שלכתחילה צריך שהוא ישתה וכן ביאר ב