סי_ תר_ד - סי_ תרכ_ד_ הלכות יום הכיפורים
קטגוריות: שו_ע / אורח חיים / אורח חיים - דור המלקטים

הלכות

**יום הכיפורים**

[סימן תר"ד 2](#__RefHeading___Toc501221339)

[סימן תר"ה 5](#__RefHeading___Toc501221340)

[סימן תר"ו 12](#__RefHeading___Toc501221341)

[סימן תר"ח 34](#__RefHeading___Toc501221342)

[סימן תר"י 35](#__RefHeading___Toc501221343)

[סימן תרי"ב 40](#__RefHeading___Toc501221344)

[סימן תרי"ג 41](#__RefHeading___Toc501221345)

[סימן תרי"ד 43](#__RefHeading___Toc501221346)

[סימן תרט"ו 46](#__RefHeading___Toc501221347)

[סימן תרי"ז 47](#__RefHeading___Toc501221348)

[סימן תרי"ח 48](#__RefHeading___Toc501221349)

**ערב יום הכיפורים**

# סימן תר"ד

הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"ב תשובה תפ"ז) – " ".

1. ***מצוה לאכול בערב יום הכפורים - סעיף א'.***
   1. *בלילה****.***
      1. ***יש מצוה.***
         1. ***אשל אברהם (בוטשאש סי' תר"ד) – "מכל מקום כיון שבערב יום כיפור לא כתוב כי אם פעם אחת עינוי, אין המצוה רק באכילה ושתיה ... לדקיימא לן שאסור להתענות כל היום, נראה דגם בלילה אסור להתענות ... שהאכילה גם בלילה מצוה ... וכן הוא נכון ודאי לאכול בליל ערב יום כיפור".***
         2. ***שבט הקהתי (ח"ד סי' קס"ה אות ב') – "ואם יש חיוב לאכול גם בליל של ערב יוכ"פ. לכ' יש ראי' מכתובות ה' ע"א ברש"י דה שמא ישחוט בן עוף למו"ש דמשמע דגם אז יש הרבות בסעודה, ומובן לפי מה דכ' שם האריז"ל דביום ט' צריכין לתקן מדרגת יום י' א"כ כיון דמתעלין ביוכ"פ לילה ויום צריכין להרבות בסעודה לילה ויום ט'".***
      2. ***אין מצוה.***
         1. ***גר"א (סוף סעי' ב') – "גם אין כו' ויש מקומות כו'. מחלוקתם כמ"ש האחרונים דפליגי אם הלילה ג"כ יום טוב או דוקא ביום ועיין של"ה ומ"א הביאו והעיקר שאין המצוה להרבות אלא ביום וגמ' ערוכה היא בכתובות ה' א' ועיין רש"י שם ד"ה אית ליה כו'".***
         2. ***יד אפרים (על המג"א ס"ק א', בסוף) – "ופירש רש"י לשחוט בלילה שהסעודה אינה עד למחר, עכ"ל. מבואר שאין חיוב סעודה כלל בלילה".***
         3. ערה"ש (סעי' ה', סעי' י"א) – "ונראה דהמצוה אינה אלא ביום של עיוה"כ ולא בלילה שלפניה כיון שהטעם הוא כדי שיהיה חזק להתענות ביוה"כ אין זה אלא ביום ולא בלילה וכן משמע להדיא ברש"י כתובות [ה'. בד"ה ידחה ע"ש]".
         4. ***הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש או"ח ח"ג פרק י"ז אות י"ד) – "***ודע, שמצות האכילה היא רק בערב יום כיפור ביום, ולא בלילה שקודם לו".
         5. קובץ הלכות (ימים נוראים פרק כ"ד סעי' ז') – "ודוקא ביום איכא מצוה, אבל בליל ערב יום הכפורים ליכא מצוה כלל".
         6. ***הגר"ש דבליצקי זצ"ל (קיצור הלכות מועדים דיני ערב יו"כ אות א') – "ליל ערב יום הכיפורים נחשב לזמן שאין אומרים בו תחנון, ולכן אומרים לפני ברכות המזון 'שיר המעלות', אך המצוה המיוחדת לאכול ולשתות בערב יום הכיפורים אינה נוהגת בו".***
         7. ***עי' משנת יוסף (ח"ה סי' ק"א) – "***למ***עשה לא שמעתי שיהיו גדולי ישראל נוהגים במצות אכילת עיו"כ מבלילה. אבל צריך לברר עוד ... ובפירוש כתוב בס' אורח לחיים מהרה"ק רא"ח ממזלאטשוב ז"ל (פ' אמור, ומובא בספר תורת המגיד ליו"כ) בשם המגיד ממעזריטש ז"ל, להתענות ביום אמירת י"ג מדות לילו ויומו, ואח"כ ליל עיו"כ, ונחשב לו כשני תעניות, ואכילת עיו"כ כעוד שנים עיי"ש. הרי דפשיטא ליה שאין מצוה באכילת ליל עיו"כ".***
         8. ***עי' ישראל במעמדם (זרע יעקב חכ"ה סוף עמ' ק"ד) – "יש סוברים שמצות אכילה בערב יום הכיפורים מתחיל מליל ערב יום הכיפורים. ויש סוברים שאין מצוה לאכול בלילה, וכן נראה דעת רוב הפוסקים".***
      3. ***דעת הגרח"ק*** זצ"ל***.***
         1. ***הגרח"ק זצ"ל (אסיפת יצחק כ"ג תשרי תשס"ז) – "שאלה: מתי התחיל המצוה לאכול בערב יום הכפורים, בלילה לפניה או דוקא ביום. תשובה: יש בזה סתירה בין שני רש"י".***
         2. ***הגרח"ק זצ"ל (אסיפת יצחק כ"ב חשון תשס"ז) – "שאלה: הרב כתב לי בענין התחלת המצוה לאכול בערב יו"כ אם הוא בלילה או יום, 'יש בזה סתירה בין שני רש"י', לאיזה רש"י מתכוון הרב. תשובה: כתובות ה' א' ד"ה אית, נדרים ס"ג ב' ד"ה אלא (רק י"א שרש"י בנדרים אינו לרש"י)".***
         3. הגרח"ק זצ"ל (דעת נוטה ח"א, ריש הספר תשובה כ"א) – "שאלה: הנה לפי"ד המ"ב הנ"ל [בשאלה הקודמת] בעיוה"כ אומרים שיר המעלות ונסתפקתי מה דינו של ליל עיוה"כ האם הוא נחשב ליום שאין אומרים בו תחנון או לא. תשובה: מחלוקת רש"י כתובות ה' א' ובנדרים ס"ג ב' [רק המפרש בנדרים אינו רש"י]".
         4. ***מראי מקומות – הגרח"ק זצ"ל (אגרות וכתבים מכתב פ"ו, וצ"ע").***
      4. ***מראי מקומות – יביע אומר (ח"א או"ח סי' ל"ז אות א'- ג'), הל' חג בחג (ימים נוראים פרק כ"א סעי' ו'), הגרדי"צ רבינוביץ (אור ישראל גליון כ"ט עמ' פ').***
         1. ***מג"א (ס"ק א') – "כתב של"ה הנוהגי' שלא לאכול בשר כי אם בימים שא"א תחנון או במקומות שאין מרבים בסליחות באשמורת א"כ גם הלילה י"ט ומותר לאכול בשר בלילה ובמקומות שמרבין באשמורת בסליחות אז לא מחזיקים הלילה לי"ט ואסור לאכול בשר ע"כ".***
         2. ***ברכי יוסף (ס"ק ב') – "להרבות בסליחות וכו'. וזה מורה דהלילה אינו י"ט, אך מקום שאין מרבין, גם הלילה י"ט. של"ה (מסכת יומא נר מצוה אות יא). ועמ"ש הרב מגן אברהם (ס"ק א). ובספר בית הרואה הוכיח מפ"ק דכתובות (ה א) דאמרו אית ליה רווחא. ופירש רש"י דהסעודה למחר, אלמא הלילה לאו י"ט. אינה ראיה כל עיקר. ודוק".***
            1. ***מגיה (שם) – "כוונת רבינו פשוטה, דעיקר סעודה ודאי ביום היא, ובלילה אין דרך לאכול בשר, ומה גם שהוא מוצאי שבת שכבר אכל כל היום וכו'. ובספר כסא אליהו הצטער על מ"ש רבינו ודוק, וכתב אי דייקינן כולי האי לא הוה תנינן. וכתב שקיים מסברא דין זה דבלילה אינו יום טוב. וציין לספרו ארעא דישראל מע' ר' אות י"ט, ששם הביא ראיה זו מהגמ' בכתובות כדברי הרב בית הרואה. ע"ש. ולענ"ד אין לומר בכי הא אי הוה דייקינן וכו' דכל היכא שנבקש להביא ראיה מסוגיא שאינה עוסקת בעיקר הנדון צריך שתהיה ראיה חזקה שאין עליה תשובה. ופשוט. וע"ע שו"ת יביע אומר ח"א סי' ל"ז".***
         3. ***פסקי תשובות (סוף אות א') – "ועוד זאת דנו הפוסקים לענין ליל ערב יוה"כ, יש אומרים שמצות אכילה בעיו"כ מתחיל מליל עיו"כ, ויש המוכיחים מדברי רש"י (כתובות ה'. ד"ה אית ליה רווחא) שאין חיוב סעודה בלילה".***
         4. ***שאין המצוה: וכן מועד לכל חי (ס' ט"ז אות י"ד), וע"ע מקור חיים (ס' תר"ד), שדי חמד (מערכת יו"כ סי' א' אות י"ב), לב אברהם (ווינפעלד סי' ס"ז), עיוני הלכות (ח"ב ענין כ'), היכלי שן (ס' ל"ט) .***
   2. *נשים****.***
      1. ***מחמיר.***
         1. הגרח"ק זצ"ל (שערי ציון ח"א עמ' קפ"א אות ד') – "***שאלה: האם נשים חייבות במצות אכילה בעיוה"כ, או דילמא הוי מ"ע שהז"ג ופטורות. תשובה: חייבות".***
   3. *אוכל ביוה"כ בהיתר, האם יש מצוה שיאכלו בט' בתשרי****.***
      1. הגרח"ק זצ"ל (שערי ציון ח"א עמ' קפ"א אות ו') – ***"שאלה: יולדת שאוכלת ביוה"כ וכן כל האוכלים בהיתר האם יש מצוה שיאכלו בט' בתשרי. תשובה: מחלוקת בזה".***
   4. *מצץ סוכריות כל היום****.***
      1. ***אין מצוה.***
         1. ***חזו"א (משנת יוסף ח"ה סוף סי' ק"א) – "זאת שמעתי שמה שאומרים שהגר"א ז"ל מצץ סוכריות כל היום, אמר החזון איש ז"ל שאסור לומר זאת".***
         2. ***הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש או"ח ח"ג פרק י"ז אות י"ד) – "והאכילה אינה בדוקא באכילות גדולות, וגם אין צריך אכילה תוך כדי אכילת פרס וכדו', אלא אפי' אכילות קטנות כמו צימוקים וכדו' נחשבות כאכילת מצוה. אכן מציצת סוכריות אינה נחשבת כאכילה לענין זה".***
      2. ***מראי מקומות – הל' חג בחג (ימים נוראים פרק כ"א סעי' ה').***
2. ***שאר ענינים.***
   1. **האם מותר ליטול בערב יום כיפור כדורים כדי שלא ירגיש את הצום או דילמא אסור דמבטל מצות עינוי**.
      1. ***מיקל.***
         1. חלקת יעקב (או"ח סי' רט"ז) – "הנה לדעתי פשיטא דמותר, אף דאנו צריכין לדון על הנאת מעיו שיש לו מזה ביו"כ, מ"מ הרי מעשה אכילה שלו נעשה בעיו"כ ולא ביום כיפור עצמו, א"כ לפע"ד זה דמי ממש למי שאכל ושבע בעיו"כ, ורוצה לאכול אח"כ סמוך לחשכה עוד מאכל בכוונה שיהי' אכילה מרובה, וישהה ממילא גם זמן העיכול יותר, וכ"ז שהמאכל אינו מתעכל אינו רעב, עי' ברכות נ"ג כמה שיעור עיכול כל זמן שאינו רעב,,, כאן באכילה מרובה כאן באכילה מועטת, ואף דחילוק זה רק לר"ל אבל מסתמא גם ר"י לא יחלוק ע"ז דאכילה מרובה זמן העיכול יותר, ועי' שבת קנ"ה ב' יודע הקדוש ברוך הוא בכלב שמזונותיו מועטין לפיכך שוהה אכילתו במעיו שלשה ימים, חזינן דהרעב בא יחד עם עיכול מאכל שבמעיו - הכי יעלה על הדעת שאסור לעשות כן. וני"ד נמי כן הוא, לפי שהסביר לי רופא דתי השערתו, באלו הכדורים שבולעים בכדי להשקיט הרעבון מסתמא כן הוא, דהכדור כרוך במעטפה או קליפה של איזה חומר, ובתוכו הגרעינין, ובביאת הכדור להקבה תימס הקליפה מכח העיכול שבקבה, והסיבה שהגרעינין שבכדור אינם נמסים יחד, או שכל גרעין מעוטף בקליפה מיוחדת באופן שגרעין אחד ימס בזמן מאוחר זה אחר זה, יען כי הקליפות שונות בחוזקן נגד כח העיכול, או אפשר שהחומר בעצמו שבכל גרעין שונה בחזקו נגד כח העיכול, וכשיתחיל להתעכל בא יבא כח הזנה שבו להדם ומשקיט הרעב, כמו בשארי אוכלין שההזנה בא יבא יחד עם העיכול ולאחר שיתעכל נפסק ההזנה ובא הרעב - וכן במאכלים יש שהם קלין להתעכל ויבא הרעב לאחר זמן מועט, ויש שהן קשין להתעכל ושוהה הרעב לבא עד זמן מרובה הכי אסור לאכול בערב יו"כ מאכלים הקשין להתעכל, רק משום חשש קרי מבואר בשו"ע לאכול בעיו"כ מאכלין קלין להתעכל ולא משום ששוהין להתעכל ושוהה הרעב לבא. ואי משום שעושה בכוונה בני"ד בכדי שלא יסבול הרעב וביו"כ עינוי כתיב כמו שהעיר כת"ה - מה בכך אדרבה לשון רש"י ביומא פ"א ב' וז"ל כלומר התקן עצמך בתשעה כדי שתוכל להתענות בעשרה, ובר"ה ט' א' ז"ל כל דמפיש באכילה ושתי' טפי עדיף - וכאמור דכל הענין רק בהנאת מעיו, ברור דמותר כיון דנעשה הכל מעיו"כ".
         2. משנה הלכות (ח"ז סי' פ"ב, עי' ח"ב סי' ס"ו אות ד') – "לפענ"ד ליכא שום ספק שמותר ליקח כדורים כאלו ואולי אפילו היה כדאי ללוקחם כ"ש למי שהתענית קשה לו ביום הקדוש שמצוה קעביד בזה".
         3. ציץ אליעזר (ח"ז סי' ל"ב אות ד') – "ומתאימים לפשטות דברי הש"ס דמבואר דאינו עובר על איסור עינוי כי אם כשעובר על כך ביוה"כ בקום ועשה, ופשוט".
         4. עמק הלכה (ח"א סוף סי' מ') – "להלכה הכי נקטינן וא"צ להחמיר, ומותר ליקח לכתחילה כדורים בעיוה"כ כדי שלא ירגיש הצום ביום הקודש".
         5. ***הגרח"ק זצ"ל (אסיפת יצחק*** כ"ז כסלו תשס"ח) – "שאלה: האם מותר לאדם בריא לקח תרופה בערב יום הכיפורים, שלא ירגיש הצום כל כך. תשובה: מותר".

***עי' הגרח"ק זצ"ל (***דרך שיחה ח"א סוף עמ' ש"פ) – "רש"י במסכת שבת (קט"ו, א') כתב במה שאמרו יוהכ"פ שחל להיות בשבת מותר בקניבת ירק, 'משום עגמת נפש שמתקן ןאינו אוכל והרי קרוב לעינוי שרי, ודוקא מן המנחה ולמעלה שהוא שואף ומצפה לאכול ואיכא עגמ"נ טפי'. חזינן לפי פירוש רש"י (וע"ש בשאר הראשונים) דכל מה שנוכל להוסיף העינוי הוא מצוה".

* + - 1. **מקדש ישראל** (ימים נוראים סי' רס"ד) – "מותר".
      2. פסקי תשובות (סי' תרי"א אות א', עי' סי' תרי"ב אות א').
    1. מראי מקומות – **חשוקי חמד** (יומא דף יד.), מעדני אשר (פר' פנחס תשע"א), עומק הפשט (גליון רל"ו).
       1. **הגרשז"א זצ"ל (מנחת שלמה** ח"ב סי' נ"ח אות כ"ה) – "נלע"ד דאדם בריא מותר לו וגם יש לו מצוה לאכול בתשעה לחודש יותר מכרגיל, והעושה טצדקי ע"י ויטאמינים או אינפוזיא למנוע או להקל מעליו את העינוי, הוא כעין נבל ברשות התורה ולא יותר מזה"***.***
    2. ***מראי מקומות -*** וע"ע שדי חמד (מערכת יום הכיפורים סי' א' אות י"ח), **מועדים וזמנים** (ח"א סי' נ"ג בהערה), **דברי ישראל** (ח"ג סי' י"ב) .
  1. **מים אחרונים: סעודה המפסקת ערב יוה"כ**.
     1. מטה אפרים (סי' תרי"ט סעי' א') – "ונוטלים לידים מים אחרונים ואף מי שאינו נזהר בכל השנה במים אחרונים עכשיו יעשה כן לתוס' נקיה וטהרה ויתנה בלבו שאינו קובע זה לחובה לנהוג תמיד כן".

**כפרות**

# סימן תר"ה

1. ***כפרות.***
   1. *כפרות מכספי מעשר כספים****.***
      1. ***הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש או"ח ח"ג פרק י"ז אות י"ג), פסקי ההלכות (סי' תר"ה סעי' ו') – "מי שעושה את הכפרות בכסף לא יעשה בכסף מעשר אלא בכסף חולין (סי' תרו ס"ק ו). מוסד העורך את הכפרות על תרנגולים,*** *ודורש על התרנגול יותר ממחירו המקובל בשוק****. ראשי לשלם את ההפרש מכספי מעשר".***
   2. *אם אפשר להקדים את מנהג שחיטת הכפרות לפני ערב יום הכיפורים****.***
      1. ***אפשר להקדים.***
         1. ***יחוה דעת (ח"ב סי' ע"א) – "אין להקפיד לקיים מנהג הכפרות על כל מגרעותיו בערב יום הכפורים דוקא, אלא אפשר להקדים לקיים המנהג לפני ערב יום הכפורים".***
      2. ***מקום הצורך יש להקל.***
         1. ***ח"א (כלל קמ"ד סעי' ד').***
         2. ***מ"ב (ס"ק ב') – "ובמקום שמתקבצים הרבה ביחד ודוחקין זה את זה והשוחטים נעורים כל הלילה בפנים זעופים ואינם מרגישים בסכין מפני רוב העבודה. ויוכל לבוא לידי איסור נבילה טוב יותר לשחוט הכפרות יום או יומים קודם יוה"כ כי כל עשי"ת הוא זמן לכפרות [פמ"ג ע"ש]. או שיסבבו על ראשיהם במעות ותחשב להם לצדקה שלא יהיו נכשלין באיסור נבילה ח"ו".***
         3. ***שבט הלוי (מבית לוי תשרי עמ' ל"ג סעי' א').***
         4. ***הל' חג בחג (ימים נוראים פרק י"ט סעי' י"ד, פרק כ"א סעי' י', סעי' י"א) – "מנהג כפרות - אם אין פנאי לעשות הכפרות בערב יוהכ"פ אפשר להקדימן ולעשותן במשך כל עשי"ת, שכל זמן זה ראוי לכפרות".***
         5. ***פסקי תשובות (הע' י"א) – "זמן עריכת הכפרות הראוי ביותר הוא (כאמור במ"ב סק"ב) בעיו"כ באשמורת הבוקר לפני עלות השחר, אמנם נוהגים לעשותם בכל עשי"ת, מפני הדוחק והעומס על השוחטים אם יעשו כולם בעיו"כ באשמורת הבוקר. ונכון להעדיף לעשותו ביום אמירת סליחות 'שלש עשרה מדות', ומי שלא עשה כפרות בכל עשי"ת יכול להשלימו בהושענא רבא".***
   3. *טעויות ב'כפרות': איש שעשה כפרות בתרנגולת, ואשה שעשתה כפרות בתרנגול****.***
      1. ***יצא.***
         1. ***אשל אברהם (בוטשאטש) – "בערב יום כיפור קודש, הנהוג עוף זכר לזכר, אם היה טעות, הגם שכתבו [מג"א ס"ק ב] בשם האר"י ז"ל שהקפיד במעוברת ג' מצד הספק, מכל מקום בכך י"ל לא גרע מסגנון ברך ה' חילו חללים כו' [מכות יב, א; קידושין סו, ב] ומכיון דסבר שכהוגן, הוה ליה כאלו היה ממש כראוי. ונכון היטב".***
         2. ***הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש או"ח ח"ג פרק י"ז אות ו') – "עשו בטעות כפרות לאיש זכר בתרנגולת, אין צריך לעשות פעם נוספת".***
         3. ***הל' חג בחג (ימים נוראים פרק כ"א סעי' ח') – "שאינו מעכב בדיעבד".***
         4. ***פסקי תשובות (אות א') – "איש שעשה כפרות בתרנגולת וכן אשה שעשתה כפרות בתרנגול יצאו ידי חובתן ואינם צריכים לעשות שוב כפרות".***
         5. ***פסקי ההלכות (סי' תר"ה סעי' ה').***
   4. *טעויות ב'כפרות': שכח לומר 'זה חליפתי' בשעת עשיית הכפרות****.***
      1. ***יצא.***
         1. ***הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש או"ח ח"ג פרק י"ז אות ו') – "שכח לומר 'זה חליפתי' בשעת עשיית הכפרות, אינו צריך לעשות פעם שנית".***
   5. *אשה שאין לה אלא תרנגול זכר, כיצד תנהג בכפרות****.***
      1. ***ע"י כסף וכדו'.***
         1. ***משנה הלכות (חי"א סי' תצ"ד) – "ולפענ"ד שאם אפשר יקחו מין אחר כגון דגים או שאר בע"ח נקבה ואם יש רק תרנגולת אחת או שתים יעשו כל הנשים כפרה על תרנגולת זו ויתנו פדיון נפשם שווה הכפרה ואם א"א בכל זה אז יפדו בכסף ויעשו הסיבוב זה כפרתי ולא יקחו תרנגול, והטעם ...".***
      2. ***ע"י תרנגול זכר.***
         1. ***הל' חג בחג (ימים נוראים פרק כ"א הע' כ"ב) – "ולפי"ז נראה דכ"ז בדאפשר אבל אם לא מצא לנקבה תרנגולת או לזכר תרנגול אינו מעכב כלל ויכול לשחוט זכר או נקבה וכלשון התשב"ץ שכל א' צריך תרנגולת ומקיים בזה עיקר המנהג***
   6. *אי יכול בעל לסבב כפרה לאשתו נדה****.***
      1. ***עי' יו"ד סי' קצ"ה סעי' ב', לשיטות ומראי מקומות.***
   7. *האם משרת נכרי יסובב את הכפרות על ראש החולה ויאמר זאת כפרתך****.***
      1. ***חשוקי חמד (יומא דף מג:) – "שאלה. אדם משותק שגם הדיבור קשה עליו, האם יכול המשרת שלו הנכרי לסבב את התרנגול על ראשו ולומר זאת כפרתך וכו'. תשובה. במסכת יומא דף מג ע"ב כתוב שלכן הכהן גדול מתוודה תחלה על עוונותיו, ואח"כ על עוונות אחיו הכהנים ועם ישראל משום שמוטב יבא זכאי ויכפר על החייב. וכתב על כך הגאון ר' אליהו גוטמאכער (מגריידיץ) ואותן שנוהגין לסבב כפרות לבני ביתו, טוב לסבב לו קודם שיסבב את בני ביתו מטעם זה עכ"ל. [וכך כתוב בתרגום יהונתן בן עוזיאל (בראשית יז יג) לענין מילה, "מאן דהוא גזיר [מהול] יגזר [יכול למול אחרים]. משמע שהסיבוב והאמירה היא כעין וידוי הכהן גדול על עם ישראל. ולכן מסתבר שנכרי לא שייך בזה. ואולי את הסיבוב על ראש החולה יכול הנכרי לעשות, אבל לא את האמירה שהיא כעין וידוי. ולענין גוסס שהוא כבר לא יכול לדבר ולהתוודות, יתכן שאפשר לעשות לו כפרות, ויהודי יאמר זה חליפתך וכו', וצ"ע".***
   8. *כפרות על עוף בערב יום כיפור, כשיש לעני הרבה עופות, ואולי ילך לאשפה****.***
      1. ***חשוקי חמד (פסחים דף יג:) – "שאלה. ראובן רגיל כל שנה לעשות סדר כפרות בעשרת ימי תשובה, ושוחט את העוף ונותנו לעני הגון. פעם אחת נתאחר והגיע עד לערב יום הכפורים והוא מסופק האם לעשות כפרות בערב יום כפור ולשחוט את העוף וליתנו לעני, הגם שיש לעני הרבה עופות, ולא יאכל את כולם ויתכן שזה התרנגול ילך לאשפה במקום לצדקה, או שמא יעשה כפרות בערב יום כיפור על מעות, ובהושענא רבא יעשה שוב סדר כפרות על תרנגול ויתננו לעני, ואז ודאי יוכל לומר 'זה התרנגול ילך לצדקה וכו''. תשובה. נאמר במסכת פסחים דף י"ג ע"ב 'הכא בי"ד עסקינן, וקסבר אין מביאין קדשים לבית הפסול'. והקשו האחרונים מהמבואר במסכת שבועות (דף ח ע"א) שבערב יום הכיפורים אפשר להביא קרבן עולה ויורד, ולא חוששים בחטאת משום הבאת קדשים לבית הפסול, [שהרי א"א לאוכלה אלא עד שקיעת החמה]? וביאר במלאכת בצלאל (שבועות דף ח ע"א ד"ה דאיתידע), דכיון דכל זמן שאינו מביא חטאת הוא בחשש יסורין, אין לך תיקון גברא גדול מזה, ואפשר דלכו"ע בתקוני גברא כזה אפשר להביא קרבן ולא חיישינן למיעוט זמן אכילתו. ובהגהות ארץ צבי (שם אות לה) הביא עוד ראיה לכך מהמבואר במסכת כריתות (דף כה ע"א) שבבא בן בוטא היה מתנדב אשם תלוי בכל יום חוץ מאחר יוה"כ, ומשמע דהיה מביא קרבן אשם גם בערב יוה"כ, ולא חששו משום הבאת קדשים לבית הפסול, ומשמע דכל שמביא קרבן להגן על עצמו מהיסורין לא חיישינן להבאת קדשים לבית הפסול. [עיין שם מה שדחה ראיה זו, ויעוין עוד באבני נזר (או"ח סימן תנ"ט ס"ק י"ח) וברש"ש (בשבועות שם)]. ואם כן אולי נפשוט מכאן את ספיקתנו, שאם ראובן זה רגיל כל שנה לעשות סדר כפרות על תרנגול, והוא מתעורר מכך לחזור בתשובה, יעשה כך גם השנה וישחטנו, ואל יחשוש שמא תרנגול זה ילך לאשפה, כמו שלא חוששים בקרבן חטאת שמא יבא לידי בית הפסול, אך אם לא מדקדק תמיד לעשות את סדר הכפרות דוקא על תרנגול, אם כן בשנה זו יעשה בערב יום כיפור כפרות על מעות ויחלקם לעניים, ובהושענא רבא שהוא גמר חתום הדין יעשה שנית כפרות על תרנגול וישחטנו ויתננו לעני לצרכי החג ולא יבא לאשפה".***
   9. *עוף שנמצא טריפה****.***
      1. ***יוצא.***
         1. ***אשל אברהם (בוטשאטש) – "אם נמצאת טריפה, ג"כ שייך מעין מה שאמרו חז"ל [שם] ברך ה' חילו גם חללים ע"י שלא ידעו מקודם. ויש שם [קידושין] חילוק בין מום לחללים. [וטריפה באברים הפנימים דומה לחללים]".***
         2. ***אור לציון (ח"ד פרק ח' סעי' ד') – "שאלה. מי שעשה כפרות על עוף, ומת העוף קודם שנשחט, או נתנבל בשחיטה, או שנמצא טריפה, האם צריך לחזור שוב ולעשות כפרות על עוף אחר. תשובה. אם מת העוף קודם שחיטה, או שנתנבל בשחיטה, צריך לחזור ולקחת תרנגול אחר ולעשות בו כפרות. אבל אם השחיטה היתה כראוי, ולאחר שחיטה נודע שהתרנגול טריפה, יצא ידי חובתו, ואין צריך לקחת עוף אחר".***
         3. ***הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש או"ח ח"ג פרק י"ז אות ה') – "עשה מנהג כפרות בעוף טרפה, יוצא. ואם יקבל מהמוכר עוף אחר במקום העוף הראשון, לא יצא, וצריך לעשות שוב כפרות על העוף השני, כי נמצא שהראשון לא היה שלו. אבל יכול לקבל רק חלק מהעוף השני מהמוכר (ואז כן יוצא)".***
         4. ***חוט שני (יוה"כ פרק א' ס"ק ב' ד"ה תרנגול, עמ' צ"ה) – "תרנגול שנשחט לכפרה ונמצא טריפה, אין צריך לעשות שוב, והרי כשמסובב את התרנגול אומר 'זה התרנגול ילך למיתה'".***
         5. ***הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"א תשובה ת"מ, תורת המועדים סי' תר"ה ס"ק ט') – "שאלה: כשמצאו הכפרה טריפה אם צריך לעשות שוב. תשובה: כמדומה שהאחרונים כתבו שא"צ שוב".***
         6. ***פסקי תשובות (אות ג', הע' י"ט) – "והשוחט תרנגול הכפרה ונמצא טריפה אין צריך לעשות שוב כפרה בתרנגול אחר כי עיקר הכפרה ע"י שנותן תמורת הכפרה לעניים, והחליפין אם נגזר עליו מיתה ח"ו נתקיים ע"י ששחטו התרנגול ואף שנמצא טריפה [אשל אברהם בוטשאטש מהדו"ת, שו"ת כנף רננה סי' נ"ט, שדי חמד מע' יוה"כ סי' א' אות י"ג]".***
         7. ***פסקי ההלכות (סי' תר"ה סעי' ב').***
      2. ***מחמיר.***
         1. ***תורת אביגדור (על סי' תר"ה) – "ונ"ל כשימצא העוף טריפה אזי יקח עוף אחר לכפרה כמו בקרבן בנמצא טריפה צריך אחר".***
         2. ***אבן ישראל (הגהת על המ"ב אות א') – "וכתבו האחרונים דאם נמצא טריפה צריך לחזור ולעשות כפרה אחרת".***
         3. ***הגר"ש דבליצקי זצ"ל (מה טובו גליון מ' עמ' קכ"ג אות ד') – "השוחט תרנגול הכפרה ונמצא טרפה צריך לעשות שוב כפרה בתרנגול אחר, כיון דבשעת עשיית הכפרה כבר היה התרנגול טרפה".***
         4. ***מועדים וזמנים (ח"א סי' נ"ב הע' א') – "נסתפקתי היאך הדין בשוחט תרנגול לכפרה ונמצאת טריפה אי יצא או לא. ומצאתי בשד"ח שפירש דמהני, וטעמו דעיקר התיקון היא במה שמצייר שמגיע לו מיתה, או בנתינת צדקה שנותן התמורה לעניים, והני תרוייהו איתנהו גם בטריפה וע"כ מהני, ודבריו צ"ע דלפי דבריו למה צריך גם לעובר כפרה, וגם למה לא מהני מזכר לנקבה ולהיפך גם בדיעבד כמבואר בפוסקים שמצרכי במעוברת ג' תרנגולים, ומוכח שיש גם בגוף השחיטה לכל אחד תיקון מיוחד, ולע"ד נראה להחמיר דלא מהני, ראשית דטריפה לא מיקרי חי כלל ולכן פסול לשעיר המשתלח כמבואר ברמב"ם סוף הלכות עבודת יוה"כ דכתיב 'יעמד חי' וטריפה אינו חי, וכן פירש להדיא בפרק י' דנזקי ממון (הלכה ז) דטריפה חשוב כמת, וא"כ לא מהני בה כפרות, ועוד נראה טעם אחר דלא מהני, שהאחרונים הוכיחו דשחיטה לא מהני כלל בטריפה, ורק לטומאה לבד מיקרי שחיטה, וא"כ מהני תרי טעמי נראה דלא מהני כפרות גם בדיעבד כשנמצאת טריפה".***
      3. ***מראי מקומות – ארחות חיים (סוף סי' תר"ה, לשונו מובא לקמן), דברי בניהו (חכ"ד סי' ל"א), בית מתתיהו (ח"ה סי' מ"ב אות א').***
         1. ***תורה לשמה (סי' קנ"ה) – "ומה ששאלתם אם אחר ששחט נמצא בו טרפות בפנים אם מועיל או צריך אחר התשובה לזה נראה ודאי כי טרפות בגלוי לא אריך למעבד יתיה לכפרה אך זו הטרפות שהיא בפנים לא מאיס בזה ונראה דיועיל ואין צריך אחר דהרי גם שעיר המשתלח אפשר דאית ביה טרפות בפנים דמיבדק ליה בפנים ועכ"ז התיקון נעשה בו ומועיל וה"ה הכא כי כל התיקון נעשה ע"י השחיטה דוקא. מיהו לבי מהסס בזה די"ל מאחר שנתברר אח"ך הטרפות ונודע לנו דעדיף טפי לעשות אחר במקומו כי נראה שהתיקון של המיתוק הנעשה בשחיטה עדיף טפי אם התרנגול כשר שהשחיטה מכשירתו באכילה לישראל אף על גב דבאמת התיקון נעשה ע"י השחיטה בלבד אך נראה דאם נתערב בכמה תרנגולים ולא נודע של מי זה היה הקרקבן המטריף יש לסמוך על זה ולא נאמר שצריך כל אחד מבני הבית לעשות אחר מן הספק מיהו אם נראה אח"ך פיסול בשחיטה שלא נשחט רובו של סימן וכיוצא צריך אחר אפילו אם נתערב כי עיקר התיקון בשחיטה".***
         2. ***שבט הלוי (מבית לוי תשרי עמ' ל"ד סעי' ד') – "אבל אם נמצא העוף טריפה אינו חייב לעשות כפרות שנית, אלא שלכתחילה יעשה שוב כפרות על כסף".***
         3. ***בשו"ת כנף רננה ס' נ"ט ובשדי חמד יוה"כ ס"א א"צ שוב אולם בקצה המטה על מט"א ס' תר"ו ס"ק י"ב שצריך שוב. .***
   10. *השוחט לא שחטה כהוגן ונתנבלה בשעת שחיטה****.***
       1. ***מחמיר.***
          1. ***ארחות חיים (סוף סי' תר"ה) – "עי' בס' תורת אביגדור שכתב ... ועי' בשו"ת כנף רננה חאו"ח סי נ''ט שכ' שכבר נשאל כ"פ ע"ז ולא הצריך כפרה אחרת, אמנם בנתנבל בשחיטה יש ליקח כפרה אחרת יעו"ש".***
          2. ***אור לציון (ח"ד פרק ח' סעי' ד') - לשונו מובא לעיל.***
          3. ***שבט הלוי (מבית לוי תשרי עמ' ל"ד סעי' ד') – "אם נתנבל עוף הכפרה בשחיטה יש לקחת כפרה אחרת".***
          4. ***פסקי תשובות (אות ג', הע' י"ט) – "אבל אם השוחט לא שחטה כהוגן ונתנבלה בשעת שחיטה צריך לעשות שוב כפרה בתרנגול אחר".***
       2. ***מיקל.***
          1. ***תורה לשמה (סי' קנ"ה) - לשונו מובא לעיל.***
          2. ***הגר"ש דבליצקי זצ"ל (מה טובו גליון מ' עמ' קכ"ג אות ה') – "אם השוחט של הכפרה לא שחט כהוגן ונתנבלה בשעת שחיטה או אם מתה התרנגולת לפני השחיטה, אין צריך לעשות שוב כפרה בתרנגול אחר".***
          3. ***הגרח"ק זצ"ל (בית מתתיהו ח"ה סי' מ"ב אות א' ד"ה ואולם) – "אם יוצא יד"ח כפרות בתרנגול שנשחט שלא כדין, וכתב לי יצא".***
   11. *זהירות מצער בעלי חיים בכפרות****.***
       1. ***הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש או"ח ח"ג פרק י"ז אות ז') – "בזמנינו מצויות תחנות כפרות, שם עומדים התרנגולים בשמש במשך שעות רבות. אף שצער בע"ח אסור בתכלית, אך זה עניינם של עורכי הכפרות ולא של המתכפרים. אמנם, אם יש מקום להניח שהתרנגולים ימותו בצמא עוד לפני שיגיעו לשחיטה, ודאי עדיף לעשות על מעות.***
   12. *עשיית כפרות במקום המפריע ברחוב****.***
       1. ***הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש או"ח ח"ג פרק י"ז הע' י"ד) – "פעם נסע רבינו ברחוב חברת ש"ס במאה שערים, ועמדו שם אנשים רבים לעשיית כפרות ועיכבו את התנועה, והתבטא רבינו, 'בעוד שהם עושים כפרות, הם גוזלים את הציבור'".***
   13. *תרנגול אחד לכמה מתכפרים****.***
       1. ***הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש או"ח ח"ג פרק י"ז אות ט') – "התריע רבינו על זה, שיש עושים הכפרות, ומוכרים שוב את אותם כפרות לאנשים אחרים, ומסבבים כמה פעמים על כפרות שכבר סיבבום,*** *שבזה אין מקיימים המנהג בכפרות****".***
       2. ***עי' שאלה לקמן.***
   14. *תרנגול שברח לאחר עריכת הכפרות והתערב בין יתר התרנגולים****.***
       1. ***מחמיר.***
          1. ***הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"א תשובה תל"ח, אמנם עי' חשוקי חמד [לשונו מובא לקמן]) – "שאלה: אם התערבבו כפרות שעשו עמהם, עם כפרות שלא עשו, אם אפשר לעשות עמהם כפרות. תשובה: ספק כפרה לחומרא".***

***הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"א תשובה תל"ט) – "שאלה: מ"ט ספק לחומרא ולא לקולא. תשובה: רוצה להתכפר".***

* + 1. ***מראי מקומות – קובץ הלכות (ימים נוראים פרק כ"ג הע' ט'), בית מתתיהו (ח"ה סי' מ"ב אות ג').***
       1. ***הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש או"ח ח"ג פרק י"ז אות י') – "עשה כפרות בתרנגול, וברח התרנגול והתערב בין אחרים, ונסתפק מה עליו לעשות, שכן ברגע שיודע לקהל שבין התרנגולים מסתובב תרנגול אחד שכבר עשו עליו כפרות, לא ירצו להשתמש יותר בתרנגולים לכפרות, הדין הוא שמאחר ובספר כנף רננה או"ח נט כתב שהתיקון של הכפרה נעשה רק בשעת שחיטה, ואם כן התרנגול שהתערב עם אחרים לפני שחיטתו, אין כאן כל חשש, כיון שלא חל עדיין שם כפרות על התרנגול".***
       2. ***אבני ישפה (אהל יעקב* ‏**ז' תשרי תשע"א***) – "בדבר השאלה שאחד עשה כפרות על תרנגול והתערב עם שאר תרנגולים, מה עליו לעשות. והשאלה שמא הזיק לשוחט או למוכר וקלקל בשבילם התרנגולים שהם מוכרים וצריך לשלם להם הנזק. היזק שאינו ניכר אין שמו נזק ואם היה שוגג אינו משלם כלום כמבואר בשו"ע חו"מ סי' שפ"ה סע' א', שהרי לא חל שום שנוי בתרנגול והוא לא נאסר באכילה. ועוד שמועיל פדיון כמו שכתב הרמ"א סי' תר"ה. ולכן יאמר שהתרנגול שעשה עליו כפרות פדוי על כסף זה ויתן הכסף לצדקה וכל התרנגולים מותרים אף שמעורב בהם התרנגול שעשה עליו כפרות".***
       3. ***חשוקי חמד (יומא דף סו:) – "שאלה. מעשה באחד שערך כפרות על תרנגול, ולאחר שסובב את התרנגול מעל ראשו, התחמק העוף מידיו [בפשיעתו] והתערבב בין שאר התרנגולים של בעל הלולים. ונסתפק עתה מה עליו לעשות, שכן ברגע שיוודע לקהל שבין התרנגולים מסתובב תרנגול אחד שכבר עשו עליו כפרות, לא ירצו יותר להשתמש בתרנגולים אלו לכפרות, ויגרם הפסד גדול לבעל הלולים, ולכן שואל האם מן הראוי שישלם עבור כל העופות שבלול, כדי שלא לגרום הפסד לבעל התרנגולים. תשובה. לכאורה מדאורייתא העוף בטל ברוב, ורק מדרבנן לא בטל כי הוא דבר חשוב, כמבואר ברמ"א (יו"ד סימן קי ס"א). ואם כן היה מקום לומר שלענין כפרות סגי בתרנגול שמדאורייתא אין עליו שם של תרנגול שעשו עליו כפרות כי הוא בטל ברוב, למרות שמדרבנן שמו עליו. אך למעשה נראה שאנשים לא ירצו לסמוך על היתר זה, ויחששו להשתמש בתרנגול שבמציאות כבר עשו עליו כפרות, [וכעין המבואר במסכת יומא דף סו ע"ב 'דחפו ולא מת מהו שירד אחריו וימיתנו', ושואל היעב"ץ איך יעלה על הדעת למדחי איסור כרת בשביל כך, והשיב דשמא הוא כעין פיקוח נפש, כי בראות ישראל את השעיר חוזר לאחור ושב אליהם, יפול לבם בקרבם. ויתכן לומר בדרך הלצה הבא להרגך השכם להורגו, עכ"ל. חזינן שאע"פ שאין הכפרה תלויה במיתת השעיר, מכל מקום אנשים מאוד חוששים, והיה צד שמותר לעבור על איסור כרת מחמת כך, ואם כן אולי ה"ה בעניננו, אף על פי שהכפרה מועילה בתרנגול שבטל ברוב, מ"מ כיון שאנשים מקפידים על כך ולא יקנו ממנו תרנגולים, יתכן שצריך לפצות את המוכר על הפסדו]. והצעתי את הדברים לפני מו"ח מרן הגרי"ש אלישיב (שליט"א) [זצ"ל] ואמר לי שהכפרה לא חלה ברגע שהאדם מסובב את התרנגול על ראשו, אלא רק בשעת השחיטה, ואם כן אם התרנגול חזר והתערבב בין התרנגולים לפני השחיטה, אין כאן כל חשש כיון שעדין לא חל שם 'כפרות' על התרנגול, [ומסתבר שלפי זה הוא אף יכול לדרוש את כספו בחזרה מבעל הלולים מאחר ולא נשלמה עריכת הכפרות שלו ולא עשה ולא כלום, נמצא שביד בעל הלולים תרנגול שאינו שלו]. ולענ"ד נראה שכן מורה לשון השו"ע (סימן תרה) 'מה שנוהגים לעשות כפרות לשחוט תרנגול', הרי שעשיית הכפרות היא השחיטה. וכן כתב התורה לשמה (סימן קנה) דאם נמצא טריפות בעוף לא צריך לעשות כפרה אחרת, כי התיקון נעשה בשחיטה בלבד. מיהו אם לא נשחט רובו של סימן צריך לעשות כפרה אחרת, כי עיקר התיקון נעשה בשחיטה, יעו"ש. [ויעוין להלן]. וגיסי הגר"ח קנייבסקי שליט"א אמר דיתכן שאפשר להישאל על הכפרה, כשם שאפשר להתיר כל נדר, ויחזור התרנגול למה שהיה בתחילה, ונעקרה הכפרה למפרע, ושוב יכול אדם אחר לעשות עליו כפרות לכתחילה".***
  1. *מי שלא נהגו לעשות כפרות****.***
     1. ***הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש או"ח ח"ג פרק י"ז אות ד') – "וראוי להקפיד על מנהג הכפרות לעשותו דוקא בתרנגולים. ואף מי שמנהג אבותיו מחוץ לארץ (או מארץ ישראל) לערוך הכפרות במעות, צריך לנהוג בארץ ישראל כמנהג המקום, ולעורכם עם תרנגולים. ואף אם יקח לו זמן וטירחא רבה. אמנם אם יש חשש כשרות, ודאי עדיף לעשות במעות".***
     2. ***הגר"ש דבליצקי זצ"ל (מכתב להר"ר בכרך, י"ז שבט תשע"ו) – "שאלה: במשפחתי לא נהגו לעשות כפרות כלל. (יש שטענו שזה בגלל שהם גרו בגרמניה והיה מחסור של תרנגולים בין מלחמת העולם הראשונה ושנית וגם בתקופת הנאצים אסרו שחיטה ולכן נשכח המנהג.) האם כדאי לחזור לעשות מנהג זה מאחר שהוא מנהג ישראל וגם נהגו כן במשפחתי (אם ההיסטוריה הזה נכון) או אולי מאחר שכבר נהגו לא לעשות וגם המחבר פקפק על מנהג זה מטעם דרכי אמורי אולי כדאי לא להתחיל. תשובה: כמדומה שבכל מערב גרמניה לא היה נהוג כפרות, וכאן כיון שבאו להשתקע צריך לאחוז במנהג המקום, וכאן האשכנזים והספרדים עושים. וא"כ כדאי לעשות".***
     3. ***הגרח"ק זצ"ל (מכתב להר"ר בכרך, תשע"ה) – "שאלה: במשפחתי לא נהגו לעשות כפרות כלל. יש שטענו שזה בגלל שהם גרו בגרמניה והיה מחסור של תרנגולים בין מלחמת העולם הראשונה ושנית וגם בתקופת הנאצים אסרו שחיטה ולכן נשכח המנהג. האם כדאי לחזור לעשות מנהג זה מאחר שהוא מנהג ישראל וגם מסתמא נהגו כן במשפחתי או אולי מאחר שכבר הפסיקו המנהג וגם המחבר פקפק על מנהג זה מטעם דרכי אמורי אולי כדאי לא להתחיל מאחר שכבר נהגו לא לעשותו. תשובה: תחזור (כרוב ישראל)".***
     4. ***הגרי"א דינר שליט"א (מכתב להר"ר בכרך, תשע"ה) – "שאלה: במשפחתי לא נהגו לעשות כפרות כלל. (יש שטוענים שזה בגלל שהם גרו בגרמניה והיה מחסור של תרנגולים בין מלחמת העולם הראשונה ושנית ולכן נשכח המנהג.) האם כדאי לחזור לעשות מנהג זה מאחר שהוא מנהג ישראל וגם אולי נהגו כן במשפחתי או אולי מאחר שכבר הפסיקו המנהג וגם המחבר פקפק על מנהג זה מטעם דרכי אמורי אולי כדאי לא להתחיל מאחר שכבר נהגו לא לעשותו. תשובה: להמשיך המנהג".***
     5. ***הגר"מ היינעמאן שליט"א (מכתב להר"ר בכרך, ט"ז שבט תשע"ו) – "ולענין מנהג כפרות הנה מנהג אשכנז הוא כמנהג הרמ"א שכתב באו"ח סי' תר"ה וכן נוהגים בכל מדינות אלו [לעשות כפרות] ואין לשנות וגם מנהג אשכנז הוא לעשות כפרות עם תרנגולים ואם נשכח המנהג באיזהו מקומן טוב להחזיר עטרה ליושנה ולכל הפחות לעשות כפרות עם מעות ויתן לעניים כמש"כ האחרונים ויאמר כל הנוסח, זה כפרתי וכו' אלו המעות ילכו לצדקה ואני אכנס ואלך לחיים טובים ארוכים ולשלו'".***
     6. ***הגרי"א פארכהיימער שליט"א (מכתב להר"ר בכרך, תשע"ו) – "שאלה: במשפחתי לא נהגו לעשות כפרות כלל. האם כדאי לעשות מנהג זה מאחר שהוא מנהג ישראל או אולי מאחר שכבר לא נהגו כן וגם המחבר פקפק על מנהג זה מטעם דרכי אמורי אולי כדאי לא להתחיל. (יש שטענו לי שזה בגלל שבגרמניה היה מחסור של תרנגולים בין מלחמת העולם הראשונה ושנית וגם בתקופת הנאצים אסרו שחיטה ולכן נשכח המנהג אבל באמת לפני כן נהגו גם בגרמניה לעשות מנהג כפרות.) מה דעת הרב שליט"א. תשובה: אבי מורי ז"ל לא נהג בכפרות. אם תרצה תוכל לעשות במעות. אין לי מסורת מה היה לפני המלחמות, אפשר בספר שרשי מנהגי אשכנז כתב אודות זה".***

***הגרי"א פארכהיימער שליט"א (מכתב להר"ר בכרך, תשע"ו) – "שאלה: בנוגע לכפרות שלא נהגו לעשות במשפחתי, הרב שליט"א אמר שאני יכול לעשות במעות. רציתי לברר - האם יותר טוב לעשות כן או לא להתחיל. מה עושה הרב שליט"א. תשובה: תעשה כרצונך. כדאי לומר 'בלי נדר' אם אתה רוצה להתחיל דבר חדש".***

* 1. *כפרות בשביל אחר****.***
     1. ***הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש או"ח ח"ג פרק י"ז אות י"א) – "אף דמצינו שאחר מכפר עבור אחרים ואומר זה חליפתכם וכו', זה מועיל רק בפניהם, אך שלא בפני המתכפר, אינו יכול לומר זה חליפת פלוני בן פלוני".***
  2. *האם אפשר לעשות כפרות על ידי שליח****.***
     1. ***מיקל.***
        1. ***פסקי תשובות (הע' י"א) – "בילקוט יוסף עמ' ע"ו ובלוח דבר בעתו שאפשר לעשות כפרות לאדם שלא בפניו, ואומר זה חליפת פלוני בן פלוני וכו'".***
     2. ***מראי מקומות – וישמע משה (פר' לך לך תש"פ עמ' א'), בית מתתיהו (ח"ה סוף סי' מ"ב אות ד' ).***
  3. *ישנה מנהגו, האם צריך התרת נדרים****.***
     1. ***מחמיר.***
        1. ***הל' חג בחג (ימים נוראים פרק כ"א סעי' י"א) – "אך הרגיל לסבב בעופות לא ישנה מנהגו לדגים או מעות, והעושה כן צריך התרה".***
           1. ***צ"ע, למה לא נכלל בהדרת נדרים של ערב ראש השנה. [ואם רק לשנה (במקום טירחא וצורך וכדו'), לכאורה עוד צד להקל].***
     2. ***מיקל.***
        1. ***עי' חוט שני (יוה"כ פרק א' ס"ק ב' ד"ה והרוצה, עמ' צ"ה) – "והרוצה לעשות כפרה על מעות, ומנהגו כל השנים לעשות על תרנגול, אין צריך לעשות התרת נדרים, דממה נפשך אם אפשר לעשות על עופות אמאי לא יעשה על עופות, ואם אי אפשר לו לעשות על עופות בלאו הכי אינו צריך לעשות על עופות, ולא שייך על זה התרת נדרים".***

1. ***כפרות למעוברת.***
   1. *אולטר-סאונד: שעובר בת או בן****.***
      1. ***שדי שיקח כפרה אחת לעובר.***
         1. ***קנה בשם (ח"ב סי' כ') - לשונו מובא לקמן.***
         2. ***הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש או"ח ח"ג פרק י"ז אות י"ב) – "אכן בזמנינו שיש אפשרות לבדוק בסורק אולטרה סאונד מהו העובר, ניתן לסמוך ע"כ ואין צריך תרנגול נוסף מספק".***
         3. ***שבט הלוי (מבית לוי תשרי עמ' ל"ג סעי' ב', הע' ו') – "ואם נתברר שהעובר נקיבה אין צריך לקחת גם תרנגול".***
         4. ***חוט שני (יוה"כ פרק א' הע' י"ט, עמ' צ"ה).***
         5. ***הגר"ש דבליצקי זצ"ל (מה טובו גליון מ' עמ' קכ"ג אות ח') – "אם ראו באולטרסאונד שהעובר בן או בת די שיקח כפרה אחת לעובר כפי מה שהראה הסורק".***
         6. ***תורת היולדת (פרק מ"ט הע' י') – "ואם נתברר ע"י בדיקה שהתינוק זכר, בכה"ג לכו"ע מספיק שתביא תרנגול ותרנגולת כיון דאין לנו ספק. הערת הר"ר רפאל מאיר הי"ו".***
         7. ***פסקי ההלכות (סי' תר"ה סעי' ג').***
      2. ***אי אפשר לסמוך בבירור על הסורק לגבי קביעת מין העובר, לכן בכל אופן תיקח מעוברת שלשה כפרות.***
         1. ***מנחת יצחק (קנה בשם ח"ב סוף סי' כ') – "אך מש"כ בזה"ל: אם לא שנתברר ע"י האולטרסנט ג"ז אם הם זכרים או נקבות, או שא' מהם זכר והשני' נקיבה, עכ"ל, הנה לגבי פרט זה שמעתי מרופא מומחה דע"ז לא יכולים לקבוע בבירור, וא"כ לכאו' עדיף כנ"ל דבכאו"פ תקח חמשה".***
         2. ***עי' אגורה באהלך (ח"א סי' פ"ח אות ז') – "ולא פלוג. וגם נלענ"ד בהאולסראסאונ"ד, דאף שלענין רפואות סומכין עליו, מ"מ אינו בגדר בירור גמור (לגבי זכר ונקבה). ע"כ טוב שלא לשנות מן המנהג".***
         3. הגרח"ק זצ"ל (שאלת רב ח"א פרק י"ב אות ד') – "מעוברת שעשתה (מחמת צורך) בדיקת אולטרה-סאונד ורואה בבירור שיש עובר נקיבה אחת, האם צריכה לקחת שני תרנגולים בשביל כפרות בעיו"כ. תשובה: אין הבדיקה ודאי".

הגרח"ק זצ"ל (שערי ציון ח"א עמ' קפ"א אות ב') – "***שאלה: מעוברת שנתברר לה ע"י בדיקה שמעוברת זכר, האם סגי שתיקח תרנגול ותרנגולת לכפרות. תשובה: אין ממש בבדיקה שלהם".***

* + 1. מראי מקומות.
       1. ***פסקי תשובות (אות ב') – "ואם ראו בסורק על קולי (אולטרה סאונד) שהעובר בן או בת יש אומרים שדי שיקח כפרה אחת לעובר כפי מה שהראה הסורק, ויש אומרים שעפ"י דעת רופאים מומחים אי אפשר לסמוך בבירור על הסורק לגבי קביעת מין העובר, לכן בכל אופן תיקח מעוברת שלשה כפרות".***
  1. *אולטרה-סאונד: שיש לה תאומים****.***
     1. ***צריך ה' תרנגולים.***
        1. ***מנחת יצחק (קנה בשם ח"ב סוף סי' כ') – "הנה מש"כ ... נכונים להלכה, בי בודאי אם נתברר שתאומים בבטנה יש לקחת שלשה תרנגולות ושני תרנגולים כמבואר בדבריו היטב, אך משב בזה"ל: אם לא שנתברר ע"י האולטרסנט ג"ז אם הם זכרים או נקבות, או שא' מהם זכר והשני' נקיבה, עכ"ל, הנה לגבי פרט זה שמעתי מרופא מומחה דע"ז לא יכולים לקבוע בבירור, וא"כ לכאו' עדיף כנ"ל דבכאו"פ תקח חמשה".***
        2. ***קנה בשם (ח"ב סי' כ') – "בפשיטות דבודאי אין שום ענין וחיוב אפילו להמדקדקים ונוהגין כהאר"י הק', לברר מראש אם תאומים בבטנה או לא, ומ"מ אם עפ"י איזה סיבה שהוא נתברר להם בין על ידי הבחנת הרופא, בין על ידי מכשיר העלקטרוני שהיא מעוברת עם תאומים, בודאי היא צריכה לקחת שלשה תרנגולות ושני תרנגולים מכח ספק זכרים ספק נקבות,*** *אם לא שנתברר* ***להם על ידי האולטרסאנד גם זה אם הם זכרים או נקבות, או שאחד מהם הוא זכר והשניה נקבה, וכל זה פשוט וברור".***
        3. ***הגר"א נבנצל שליט"א (אסיפת יצחק ה' תשרי תשס"ז) – "שאלה: אם יודע ע"י בדיקת אלטרא-סאונד שיש תאומים האם צריכים לקח חמש תרנגולים. תשובה: כן".***
        4. ***פסקי ההלכות (סי' תר"ה סעי' ג').***
     2. ***אין צריך.***
        1. ***הגר"ש דבליצקי זצ"ל (מה טובו גליון מ' עמ' קכ"ג אות ז') – "הנוהגים לקחת למעוברת שני תרנגולות ותרנגול אחד אם יודעים שיש לה תאומים אין צריכה לקחת חמשה תרנגולים (שלש נקבות ושני זכרים שמא התאומים בנים או בנות או בן ובת) אלא די לשיטה זו לקחת ב' נקבות וא' זכר".***
        2. ***הגרח"ק זצ"ל (אסיפת יצחק כ"ד אלול תשס"ו) – "שאלה: אם יודע ע"י בדיקת אלטרא-סאונד שיש תאומים בבטנה, האם צריכים לקח חמש תרנגולים (לפי האר"י). תשובה: א"צ".***

הגרח"ק זצ"ל (שערי ציון ח"א עמ' קפ"א אות ג') – "***שאלה: מעוברת שנתברר לה ע"י בדיקה שמעוברת תאומים, כמה תרנגולים תיקח לכפרות לשי' האר"י ז"ל. תשובה: אחד".***

* + 1. ***מראי מקומות – תשובות וביאורים (מהאדמו"ר מלובאויטש, סי' קפ"א הע' ל"ז), הו"ד באוצר הברית (ח"א פרק א' סי' ב' הע' ג'), קדושת השבת (חשמל בשבת עמ' י"ח).***
       1. ***פסקי תשובות (אות ב') – "אם יודעים שיש תאומים בבטנה יקחו חמשה תרנגולים שלש נקבות ושני זכרים שמא התאומים בנים או בנות או בן ובת, ויש אומרים שכיון שתאומים מילתא דלא שכיחא היא, וכיון שיש פוטרים כמה בנ"א בתרנגול אחד יש לסמוך עליהם וא"צ לקחת חמשה תרנגולים אלא די בשלשה אף לנוהגים עפ"י האר"י ז"ל".***
  1. *למעוברת: האם צריכים לעשות זה קודם מ' יום להריונה****.***
     1. ***מחמיר.***
        1. ***עי' שבט הקהתי (ח"ב סי' קצ"ח) – "ראוי למעוברת אף קודם מ' יום שתעשה כפרה לוולדה".***
     2. ***מיקל.***
        1. ***הגריש"א זצ"ל (אוצר הברית ח"א פרק א' סי' ב' הע' ד', עמ' ל"ט, אשרי האיש או"ח ח"ג פרק י"ז אות י"ב) – "קודם ארבעים יום אין לה דין מעוברת לענין זה".***
        2. ***שבט הלוי (מבית לוי ח"ב עמ' י"ז הע' י"ב, תשרי עמ' ל"ג הע' ו') – "שאין לה דין מעוברת, קודם מ' יום".***
        3. ***הגר"ש דבליצקי זצ"ל (מה טובו גליון מ' עמ' קכ"ג אות ו') – "מעוברת שעדיין לא מלאו מ' יום להריונה שהוכח ע"י בדיקת מעבדה שהיא מעוברת אינה צריכה לעשות כפרות עבור עוברה".***
        4. ***הגר"א נבנצל שליט"א (אסיפת יצחק ה' תשרי תשס"ז) – שאלה: "בענין כפרות הרמ"א כתב 'שלוקחין למעוברת שני תרנגולים', האם צריכים לעשות זה קודם מ' יום להריונה". תשובה: "מסתמא לא".***
        5. ***נטעי גבריאל (יום הכפורים פרק י' סעי' ג') – "מעוברת קודם ארבעים יום לעיבור, א"צ לעשות כפרות לצורך העובר".***
        6. ***מקדש ישראל (ימים נוראים סי' רמ"ו-ב') – "אם בודאי שהוא קודם מ' יום משעת יצירת הוולד אי"צ לתיקון כפרות ... שבט הקהתי ... אינו מוכרח, שו"ר בקובץ מבית לוי ...".***
        7. ***פסקי תשובות (אות ב') – "ומעוברת שעדיין לא מלאו מ' יום להריונה, אף שהוכח ע"י בדיקת מעבדה שאכן היא מעוברת מ"מ אינה צריכה לעשות כפרות עבור עוברה".***
        8. ***פסקי ההלכות (סי' תר"ה סעי' ד').***
     3. ***דעת הגרח"ק*** זצ"ל***.***
        1. ***הגרח"ק זצ"ל (אסיפת יצחק כ"ד אלול תשס"ו) – "שאלה: בס' תר"ה בענין כפרות הרמ"א כתב 'שלוקחין למעוברת שני תרנגולים', האם צריכים לעשות זה קודם שמלאו מ' יום להריונה. תשובה: כן".***
        2. ***הגרח"ק זצ"ל (פסקי ההלכות ח"ו עמ' ע"ה הע' ה') – "*** ***והגר"ח קניבסקי אמר לי שתעשה כי אין זה מזיק אם תעשה".***
        3. הגרח"ק זצ"ל (שערי ציון ח"א עמ' קפ"א אות א') – "***שאלה: במש"כ הרמ"א בסי' תר"ה סעי' א' שנוהגים לקחת למעוברת ב' תרנגולים, מאימתי נחשבת מעוברת לענין זה. תשובה: אולי אחר מ' יום".***
     4. ***מראי מקומות – מועדים וזמנים (ח"א סי' נ"ב סוף הע' א', "ונסתפקתי").***
  2. *מעוברת הסמוכה ללידתה שעשתה כפרה עבור עוברה וילדה עוד קודם יום כיפור****.***
     1. ***הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש או"ח ח"ג פרק י"ז אות י"ב) – "ומעוברת הסמוכה ללידתה שעשתה כפרה עבור עוברה וילדה עוד קודם יום כיפור, לא אמרינן עובר ירך אמו, ומה שעשתה כפרה לא עלתה לה, אלא*** *אינה צריכה לשוב ולכפר על בנה****".***
  3. ***מראי מקומות.***
     1. הגרח"ק זצ"ל (שערי שיח עמ' קכ"ג תשובה רפ"ה) – "שאלה: (סי' תרה ס"א) כתב השו"ע דמעוברת תיקח גם תרנגול בשביל העובר, ויל"ע למה צריך כפרה והרי עדיין לא חטא. תשובה: על חטאיו מגלגול קודם".

*תשובה*

# סימן תר"ו

1. ***האם יש חיוב תשובה.***
2. *פחות מבן כ': האם יש חיוב תשובה****.***
3. ***אונס גמור.***
4. ***מתעסק.***
5. ***שוגג על איסור דרבנן - נתיבות.***
6. ***בין אדם לחבירו: מצד המבקש.***
7. ***אדם לחבירו: מצד המוחל - מחילה בלב.***
8. ***אדם לחבירו: מצד המוחל - מחילה בפה.***
9. ***רושם בפנקסו החיוב קרבן.***
10. ***לומר פרשת חטאת.***
11. ***שאר ענינים.***

***עבר וחילל שבת - עי' סי' של"ד סעי' כ"ו, לשיטות ומראי מקומות.***

***מהרש"א (ח"א סוף מסכת מגילה) – "והא דנקט בברייתא שלש רגלים פסח ועצרת וחג ולא נקט נמי ר"ה ויוה"כ דכתיבי ג"כ בזו הפרשה י"ל דלא תיקן משה בשאר מצות משום דלא אתיין מזמן לזמן וה"נ ר"ה ויוה"כ לא מקרו מזמן לזמן*** *דיש לאדם ליתן לבו לתשובה בכל השנה כמו בר"ה ויוה"כ* ***משא"כ בשלש רגלים דמצותן בזמנן בענינו של יום ומה"ט נמי מספקא לן בפרק בכל מערבין אם אומרים זמן בר"ה דלא מיקרי שפיר מזמן לזמן אלא שלש רגלים דכתיב בהו מצות ראייה ושמחת חגיגה".***

1. ***האם יש חיוב תשובה.***

***דברים (פרק ל' פסוק ב') – "****וְשַׁבְתָּ* ***עד ה' אלקיך ושמעת בקלו ככל אשר אנכי מצוך היום אתה ובניך בְּכָל לְבָבְךָ וּבְכָל נַפְשֶׁךָ".***

* 1. *אין חיוב כל השנה* ***– רמב"ם (תשובה פרק א' הל' א', "כל מצות שבתורה בין עשה בין לא תעשה אם עבר אדם על אחת מהן בין בזדון בין בשגגה כשיעשה תשובה וישוב מחטאו חייב להתודות"), חינוך (מצוה שס"ד, "שנצטוינו להתודות לפני ה' על כל החטאים שחטאנו בעת שנתנחם עליהן, וזהו ענין הוידוי שיאמר האדם בעת התשובה").***
     1. ***וכן מפרש – מנ"ח (מצוה שס"ד ס"ק ב', "אך מדברי הר"מ שכתב כאן בתחלת פ"א כל מצות כו' אם עבר כו' כשיעשה תשובה וישוב מחטאתו חייב להתודות כו' וידוי זה מצות עשה כו', מבואר בדבריו דאין התשובה מצות עשה, דלא כתב מצות עשה שיעשה תשובה, רק אם בא לעשות, מצות עשה שיתודה בפיו, וכן נראה מלשון הרב המחבר. א"כ אם לא עשה תשובה אין לו עונש כלל על מה שלא עשה תשובה, רק על העבירה שעבר"), עמק דבר (נצבים פרק ל' פסוק י"א, "ובאמת שיטת הרמב"ם בהל' תשובה דאין מ"ע לתשובה אלא כשהאדם שב מעונותיו יתודה על חטאיו וממקרא אחר").***
     2. *חוץ מיום כיפור* ***– רמב"ם (תשובה פרק ב' הל' ז', "יום הכפורים הוא זמן תשובה לכל ליחיד ולרבים והוא קץ מחילה וסליחה לישראל, לפיכך חייבים הכל לעשות תשובה ולהתודות ביום הכפורים"), חינוך (מצוה שס"ד, "ועובר על זה ולא התודה על חטאיו ביום הכפורים שהוא יום קבוע מעולם לסליחה וכפרה ביטל עשה זה").***
        1. ***שלמי שמחה (ח"ב סי' ב') – "ונראה ברור, דאף גם אם נימא כדעת המנ"ח, דמצות תשובה היא כגירושין, שאם מגרש את אשתו צריך שיהיו הגירושין באותם הדינים שהתורה אמרה, והכ"נ תשובה שאם עושה תשובה צריך לעשותה באותם הפרטים שהתודה דורשת,*** *כל זה תשובה בכל השנה כולה, אבל תשובה ביוהכ"פ היא מצוה חיובית****. דהרמב"ם בריש הל' תשובה שכתב: כשיעשה תשובה וישוב מחטאו, דמשמע דהוא עצה טובה שאם רוצה שעונו יכופר שיעשה תשובה, קאי על תשובה של כל השנה ולא מיירי כלל בתשובה של יוהכ"פ. ובתשובה של כל השנה אפשר עוד לומד בדעת הר"מ דאין תשובה מצוה חיובית, אבל יוהכ"פ שאין מכפר בלי תשובה, אז מצות תשובה היא חיובית, ולפיכך כתב הר"מ בדין תשובה דיוהכ"פ: הכל חייבים לעשות תשובה. וטעם הדבר דתשובה ביוהכ"פ היא חובה, משום דביוהכ"פ כתיב לפני ד' תטהרו ...".***
        2. ***ריטב"א (ר"ה דף טז:) – "ומה שנאמר בבינונים שתלוים ועומדים עד יום הכיפורים זכו נכתבין לחיים לא זכו נכתבין למיתה. יש מקשים לא זכו אמאי נכתבין למיתה והלא רב חסד מטה כלפי חסד ... וה"ר יונה ז"ל הוסיף דלהכי לא קאמר חטאו נכתבין למיתה, משום דהוה מילתא דהוא ממילא, שהרי יום הכפורים מצוה מן התורה להתודות ולשוב בתשובה כדכתיב מכל חטאתיכם לפני ה' תטהרו, והנה אם עשו מצות עשה זו זכו ונשתכרו ואם לא עשו כן הרי עברו והרשיעו ונתחייבו".***
  2. *יש חיוב תשובה כל השנה* ***– רמב"ן (דברים פרק ל' פסוק ב', "ושבת עד ה' אלקיך ושמעת בקלו ככל אשר אנכי מצוך היום אתה ובניך. שתשוב אל ה' בכל לבבך ובכל נפשך ותקבל עליך ועל בניך לדורותם לעשות ככל אשר אנכי מצוך היום, כאשר עשו בגאולה השנית"), ספורנו (דברים פרק ל' פסוק ב'), שע"ת (שער ד' אות י"ז, עי' שער ב' אות י"ד, "כי מה שנאמר 'לפני ה' תטהרו' מצות עשה על התשובה, שנחפש דרכינו ונחקורה ונשובה אל ה' ביום הכפורים. ואף על פי שנתחייבנו על זה בכל עת -*** *החיוב נוסף* ***ביום הכפורים"), ס' החרדים (פרק ט' אות ל"ד, "מצות עשה שישוב החוטא מחטאו, שנאמר ושבת עד ה' אלהיך"), ערה"ש (סי' תר"ב סעי' א', "מצות עשה לשוב כל איש מחטאיו וכל משנה תורה וכן כל הנביאים הזהירו על התשובה").***
     1. ***סוף זמן הוי ביום כיפור – מ"ב (סי' תר"ו ס"ק א', "והנה אע"פ שגם בשאר ימות השנה מחוייב לפייס למי שפשע כנגדו מ"מ אם אין לו פנאי הוא ממתין לפייסו על יום אחר אבל בעיוה"כ מחוייב לתקן הכל כדי שיטהר מכל עונותיו כדכתיב כי ביום הזה יכפר עליכם מכל חטאתיכם וגו'"), ערה"ש (סי' תר"ו סעי' ב', "ובאמת גם בכל השנה מוזהר על זה ולא להניח על לאחר זמן דמי יודע מה ילד יום אלא דבעיו"כ חובה לעשות כן").***
  3. ***מראי מקומות.***
     1. ***ח"ח (לקוטי אמרים פרק י"ב) – "וגם זה ידוע לכל איש ואיש, דסוף סוף נצטרך לתשובה, ופרשת התשובה זו עתידה להתקים, ואם כן מדוע נשב בחבוק ידים ולא נתחיל בתשובה כעת,*** *הלוא עתידין אנחנו לתן את הדין על זה גופא, שאחרנו את תשובתנו****. וראיה לזה מצינו בחכמינו ז"ל ( ): מפני מה גרים מענים בזמן הזה. מפני שאחרו להתגיר. ולכאורה תמוה: וכי מחיבים הם להתגיר, הלוא לא מצינו בכל התורה כלה שהנכרי יהא מחיב להתגיר ולקים כל התורה. [הוא מצוה רק על שבע מצות בני נח ויקרא גר תושב.] אלא על כרחך הטעם, משום דהוכיח סופו על תחילתו, דכיון שסוף הדבר היה שנתגיר בלי שום כפיה, מסתמא היה לו שכל ישר, שהחליט כי דת השם ישרה ואמיתית, שכל נברא צריך להכיר את בוראו ולהודות לפניו, ואם כן מדוע אחר הדבר, הלא היה בידו להתגיר מקדם ולא לישב בגויותו כמה שני, ולפיכך מענה הוא בזמן הזה. אם כן, קל וחמר כל ...".***

1. *פחות מבן כ': האם יש חיוב תשובה.*
   1. *שבת (דף פט:) – "****דל עשרין דלא ענשת עלייהו****".*
      1. *רש"י (שבת דף פט: ד"ה דל) – "דל עשרין דלא ענשת להו. שכן מצינו בדור המדבר שלא ענש הקדוש ברוך הוא אלא מעשרים שנה ומעלה, דכתיב (במדבר יד) במדבר הזה יפלו פגריכם וגו' מבן עשרים שנה ומעלה אשר הלינותם עלי".*
      2. *גליוני הש"ס (שבת דף פט:) – "וע' מהרי"ו סי' קצ"א דזהו בכל עבירות לבד ממחלוקת דעל מחלוקת אפי' יונקי שדים נענשין ע"ש וע"ע בעניין זה בשו"ת לחמי תודה למהר"י באסאן ז"ל סי' ה' וע"ש חידוש דגר שנתגייר אין מענשין אותו מן השמים עד כ' שנה אחר הגירות מטעמא דכקטן שנולד דמי* ***וכן חכם חתן ונשיא עבדינן להו רווחא מן שמיא שלא להענישם עד כ' שנה מיום שנתמנו החכם והנשיא ונשא החתן*** *עש"ה וע' ...".*
   2. ***אינו נענש רק על חטאים המחודשים לשעה, או קודם מתן תורה שהם מצות שכליות****.*
      1. *חת"ס (יו"ד סי' קנ"ה) – "ולפע"ד כי לא נאמרו שיעורים הללו במדרשות שבני כ' נעשו בני עונשים למעלה אלא בעונשים על חטאים המחודשים לשעה כגון עונשי דור המדבר וכן בשרה נאמר בת עשרים כבת ז' בלא חטא התם קודם מתן תורה הוה והכל אצלה כמצות שכליות וע"ז נאמרו שיעורי' הללו אבל עונשי התורה אין שום חלוק כי שיעורים הלכה למשה מסיני בין למלקות בין לקרבן ובן י"ג שהביא ב' שערות שוה לכל עונשים שבתורה ואין צריך לפנים".*
      2. *הו"ד בלחו"ש (סי' קפ"ה לחם סוף ס"ק י"ב)* ***– "בחת"ס ... דגם פחותים מבני כ' צריכין תשובה"****.*
      3. *טהרת ישראל (סעי' מ"א, באר יצחק ס"ק ק"ו).*
      4. *פרדס שמחה (סי' קפ"ה ס"ק כ"א אות ב') – "חיובים אלו הם ג"כ בפחות מבן כ' [חת"ס]".*
   3. ***רק בזה עולם אין עונש, משא"כ בעולם הבא****.*
      1. *נוב"ת (יו"ד סי' קס"ד**) – "לא מסתבר שלא יהיה שום עונש שמים על האדם קודם עשרים שנה ונמצא עולם הפקר וירצח את רעהו כשלא יהיו שם עדים וינאף ויעשה כל תועבות השם. ולדעתי הכונה שבעה"ז אין הקב"ה עונשו בחייו קודם עשרים שנה אבל אחר מיתה כל מעשה אדם כל ימי חייו משהגיע לכלל דעת אפילו לעונת הפעוטות כשכבר יודע שהיא עבירה צריך לסבול כפי מעשיו".*
   4. ***יש עונש אחר מבן כ' על פחות מכ'****.*
      1. *חכם צבי (סי' מ"ט) – "את"ל דאין ב"ד של מעלה מענישין אפי' עונש כרת לפחות מבן כ' ותלמדנו מדור המדבר היינו לענין עונש עוה"ז אבל בעוה"ב יש עליו עונש כרת וכמו זקן בן שמנים שנה שאכל את החלב שלא יתכן בו לא כרת דשני ולא דיומי ע"כ א"א לקיים בו כרת אלא לעוה"ב בעונש גיהנם או כיוצא או דאף שיתחייב כרת פחות מבן י"ג הקב"ה ממתין עד אחר כ' אם ישוב ולא יכריתנו אם יחטא עד אחר כ' ואם לא ישוב אז יכריתנו על העוון אשר חטא בו בהיותו פחות מבן כ' וזה נלע"ד ברור דעכ"פ שייך עונש כרת בפחות מבן כ' נמי".*
   5. *מראי מקומות – פת"ת (יו"ד סי' קפ"ה ס"ק ט', סי' שע"ו ס"ק ג'), מלבים (ארצות החיים סי' א' ארץ יהודה ס"ק ז' ד"ה ואת), פרדס יוסף (פר' חיי שרה אות א'), ילקוט יוסף (כיבוד אב ואם ח"ב עמ' שצ"ז),* ***מנחת אשר (ח"ג סי' ע"ו אות ב')****.*
      1. *חו"י (סי' קס"ו) – "דכל דמפורש בתורה קלות וחמורות וכן כל גזירות ותקנות חז"ל שג"כ נכללים במצות ל"ת ודאי ב"ד של מעלה ושלמטה שווין ועונשין מבן י"ג.* ***האמנם בדבר שלא מפורש ביה כלל אזהרה ומצוה רק דיש ללמדו מסברא*** *דרע ומר הוא כגון מחלוקת של קרח ואפילו לרמב"ם דחשיב לא יהיה כקרח לל"ת מ"מ בעת המחלוקת לא היה אכתי הציווי רק אח"כ לכן שפיר ארז"ל קשה מחלוקת עד שנאבדו אפילו יונקי שדים אף שאין מענישין בידי שמים בפחות מבן כ"ף. וכן שרה שדרז"ל לגבה בת מאה כבת עשרים ג"כ עדיין לא ניתנה תורה וקמ"ל שלא חטאה בדברים השכליי' שראוי למנוע מהם או שראוי לעבוד ה' ולברכו ולאהבו וליראה אותו וכן כל בכה"ג".*
      2. *פמ"ג (פתיחה כוללת או"ח ח"ג אות כ"א, עי' או"ח סי' רי"ט א"א ס"ק א') – "ולענין חטאת אף שקודם עשרים שנה אין בר עונשין בב"ד של מעלה עי' רא"ם פרשת חיי שרה מביא חטאת דכל דבר שזדונו כרת היינו אם היה בן עשרים ומביא חטאת אפילו חטא קודם עשרים".*
      3. *מנ"ח (מצוה קכ"א ס"ק ט"ו) – "ועיין בחכם צבי סי' מ"ט פלפל בקושית הגאון מהר"ל מפראג היאך חייב חטאת עד עשרים שנה, הא אין בזדונו כרת דאין בית דין שלמעלה עונשין פחות מכ' שנים, עיין שם, והאמת כן הוא דחייב תיכף משיגדיל כמו בכל התורה כולה".*
2. אונס גמור.
   1. **נדה**.
      1. אין צריך כפרה – מהר"ם מרוטנברג (ח"ד דפוס פראג, סי' תרכ"ב, "וששאלת על האשה ששמשה שלא בשעת וסתה במה תתכפר לפי שלמחרת שימושיה מצאה דם על הסדין לא ידענא מאי תיבעי לי' למר חדא דאנוסה היא ורחמנא פטרה כדמשמע פ' ידיעות הטומאה (י"ח ע"א) ועוד דבפ"ק דנדה (י"ב ע"א) אמרי' גבי בעלה לא החמירו עלי' לבדוק אלא בזמן דאיכא טהרות דמגו דבעיא בדיקה לטהרות בעי' נמי בדיקה לבעלה אבל בזה"ז דליכא טהרות לא בעי' בדיקה וא"כ מאי כפרה שייך כאן"), מרדכי (שבועות הל' נדה רמז תשל"א), שו"ת הרא"ש (כלל כ"ט סי' ב').
         1. **הו"ד בפוסקים** – ב"י (סי' קפ"ה סעי' ד'), רמ"א (סי' קפ"ה סעי' ד', "ואם שמשה שלא בשעת וסתה, ומצאה אחר התשמיש דם, אפילו נמצא על עד שלו, מקרי אונס, אפילו לא בדקה תחלה. וא"צ כפרה לא הוא ולא היא"), לבוש (סי' קפ"ה סעי' ד'), גר"ז (סי' קפ"ה סעי' י"ג), ושאר פוסקים.
         2. ***יביע אומר (מעין אומר ח"ז פרק א' סי'*** קפ"א) – "שאלה: אשה מינקת שמשך חצי שנה לא קיבלה מחזור ובשעת תשמיש הרגישה כאב ואמרה לבעלה שיפסיק וראתה שקיבלה מחזור וגם על האבר של בעלה היה דם. ושאלו אם צריך תיקון. תשובה: אין צורך [אנוסים]".
   2. **הלכה**.
      1. אין צריך כפרה – פנים מאירות (ח"ב סי' מ"א, ח"ג סי' י"ט, לשונו לקמן), הו"ד בפת"ת (סי' כ"ט ס"ק א'), ערה"ש (סי' תר"ב סעי' ז', "לאפוקי אונס דא"צ תשובה כמ"ש הרמב"ם בפי' המשנה סוף יומא ע"ש אבל שוגג אינו דומה לאונס"), מהרש"ם (עין הרועים ערך כפרה אות כ"ג, חוץ משפיכת דמים), הגרח"ק זצ"ל (דרך שיחה ח"א עמ' תקצ"ה, "שאלה: אם אונס צריך כפרה. תשובה: אין צריך").
   3. **אכילה ביום כיפור**.
      1. אין צריך כפרה – בנין ציון (ח"ב סי' כ"ה), מ"ב (סי' תרי"ח ס"ק ה', "עוד כתבו דבמקום שמאכילין אותו אין צריך כפרה ע"ז דאונס רחמנא פטריה").
   4. **נמצא עוף טריפה**.
      1. הוי אונס, ממילא אין צריך כפרה.
         1. פנים מאירות (ח"ב סי' מ"א, ח"ג סי' י"ט) – "שאלה באחד שאכל עוף ואח"כ מצאו בו אחד מי"ח טריפות אם צריך כפרה כתבתי בספרי בחלק שני משו"ת סי' מ"א דאין צריך כפרה והבאתי ראי' מתוספות דביצה דף כ"ה בד"ה אורח ארעא יעויין שם ועכשיו ראיתי שהוא משנה שלימה בפסחים פרק אלו דברים דף ע"א ע"ב שחטו ונמצא בעל מום חייב שחטו ונמצא טריפה בסתר פטור מחטאת משום דהוי אונס הרי בפירוש אי מצא טריפה בסתר פטור מקרבן חטאת משום דהוי אונס א"כ ה"ה לענין אכילה דפטור ואין צריך כפרה דאונס רחמנא פטרי' **וזה ראיה ברורה שאין להשיב עליה**".
         2. פת"ת (סי' כ"ט ס"ק א') – "באחד שאכל עוף ואח"כ מצא בו אחד מי"ח טריפות שאין צריך כפרה על מה שאכל דהוי אונס והביא ראיה ממשנה דפסחים ד' ע"א ומתוס' דביצה דף כ"ה ד"ה אורח ארעא ע"ש".
         3. חלקת יעקב (או"ח סי' ט"ז) - לשונו לקמן.
         4. משנה הלכות (ח"ה סי' א').
      2. דהוי בגדר שוגג, אף שסמך על הרוב.
         1. הגריש"א זצ"ל (חשוקי חמד ברכות עמ' פ"ח, אשרי האיש או"ח ח"ג פרק כ' אות י"ד, יו"ד פרק א' אות ט"ו) – "פנים מאירות ... אולם החמדת שלמה ... וכך מוכיח מו"ח מרן הגרי"ש אלישיב (שליט"א) [זצ"ל] מדברי הגמרא בקדושין (דף נז ע"ב) 'לא אמרה תורה שלח (את הציפור החיה) לתקלה', ואע"פ שמי שימצא את הציפור מותר לו לסמוך שהוא מן הרוב המותרים, בכל זאת אסור מהתורה לשלוח לתקלה, הרי שיש בזה עון".
      3. מראי מקומות – חמדת שלמה (יו"ד סי' א'), חשוקי חמד (ברכות ריש פרק ב', עמ' פ"ח).
         1. שבה"ל (ח"א סי' ק"פ) – "ודע דמש"כ הפת"ש יו"ד סימן כ"ט בשם תשובת זקני הפמ"א סי' נ"ט דהאוכל ונמצא טריפה לא צריך כפרה דאונס גמור הוא והביא ראיה מהאי דפסחים שחטה ונמצאת טריפה, ולהנ"ל הלא זה מחלוקת הראשונים היא ולדעת התוס' פשיטא דצריך כפרה כנ"ל, ועיין במה שציין הרב דרכי תשובה שם".
   5. **קנה תפילין ממומחה וגילה לאחר זמן רב שהן פסולות, אם נחשב שוגג וצריך תשובה או נחשב אנוס ואין צריך כפרה**.
      1. הוי אונס, ממילא אין צריך כפרה.
         1. חלקת יעקב (או"ח סי' ט"ז) – "בני"ד כשקנה תפילין אצל סופר מוחזק בכשרות דינו כאונס דאינו צריך כפרה, וכמבואר להדיא ביו"ד סוסי' קפ"ה בשמשה שלא בשעת וסתה ומצאה דם אפילו על עד שלו מקרי אונס ואפילו לא בדקה תחילה ואי"צ כפרה לא הוא ולא היא. וכן בפמ"א ח"ב סי' מ"א באכל עוף שלא נבדק מח"י טרפות ונמצא טריפה דאינו צריך כפרה, ובח"ג סי' י"ט ג"כ שאלה כזו דאכל עוף ונמצא טריפה דאינו צריך כפרה".
         2. משנה הלכות (ח"ה סי' א') – "אומר אני דבתפילין כיון דלקח מסופר מוחזק בחזקת כשרות אף שהיה יכול לבדוק התפילין בשעת קנייתו מ"מ כיון דרוב העולם אין בודקין התפילין בשעת קנייתן אלא סומכין על הסופר המומחה שכתבן או מוכרן אם הוא בחזקתו ומניחין אותן כך ממילא הכ"נ כן והו"ל אונס גמור לכ"ע בהני תפילין. דומיא די"ח טריפות".
      2. מראי מקומות – פרי השדה (ח"ג סי' קי"ז), מחזה אברהם (ח"א סי' ה'), הר צבי (או"ח סי' ל"ה), חשב האפוד (ח"ב סי' נ"ד), יביע אומר (ח"ז או"ח סי' ה'), פסקי תשובות (סי' ל"ד אות ז').
         1. שבט הלוי (ח"ט סי' ט"ו) – "ראיתי מו"מ בס' פוסקים אם מי שהוא שהי' אונס ע"ז שלא הרגיש בחסרון אות וכדומה נקרא לגמרי קרקפתא דלא מנחא תפילין לענין שכרו, או נהי דאין לו שכר כמניח ממש מכ"מ כיון דודאי נבדקו התפילין לפני הנחתו ולא הי' חייב ע"פ דין לבדוק בכלל ונתגלה הטעות עכ"פ נשתדל זה להניח תפילין כהלכה ולא עלתה בידו, ועשה פעולות לקיים קבלתו עליו, ולא נתבטל קבלתו ע"י מקרה הטעות, ויש בזה גדר **חשב לעשות מצוה** ולא עלתה בידו מעלה עליו הכ' כאלו עשאה, ואונסא כמאן דעביד כעין דאיתא בירושלמי לענין אחר, וה"נ בדידן כמאן דעביד בחלקו עכ"פ, ויסלח כב' שאיני מאריך כעת בראיות ע"ז".
   6. **על חטא שחטאנו לפניך בין באונס ובין ברצון**.
      1. י"ל, יהרוג ועל יעבור – בית דוד (סי' תל"ז), הגריש"א זצ"ל (הערות במסכת יומא דף פז. ד"ה הרמב"ם, "ובעיקר הקושיא על הרמב"ם ממה דאיתא בתו"כ שצריך כפרה על אונס, י"ל דמיירי כגון בג' עבירות דדינם שיהרג ואל יעבור, ובזה אם עבר ולא נהרג שכתב הרמב"ם דאינם נענשים דאנוסים הם, אבל מ"מ הא עברו על הדין ועל זה מכפר שעיר המשתלח"), מחזור (של ארטסקרול).
      2. י"ל, לשון בני אדם – מחזור (של ארטסקרול).
      3. י"ל, יש לו רצון – פני אריה (בסידור אשי ישראל, "מי שהיו אנוס ח"ו על דבר שבלתי אפשר לו להנצל מ"מ אסור לעשותו ברצון וכמו"ש (פסחים כ"ה) לא אפשר והא מכוין אסור").
      4. י"ל, שאפשר לו להנצל ברוב תחבולות – פני אריה (בסידור אשי ישראל, "וגם יש אונס שאינו אונס גמור. שאפשר לו להנצל ברוב תחבולות. והוא לא עשה כן").
      5. י"ל, יכול לשמור עצמו לבל יבא לידי כך – פני אריה (בסידור אשי ישראל, "וגם יש אונס. שהי' ראוי לו להיות רואה את הנולד. ולהזהר מתחלה. לבל יבא לידי כך. ולהתרחק ולהשמר קודם בוא עליו האונס. לבל יפול בזה").
      6. י"ל, מגלל חוב ע"י חיוב – פני אריה (בסידור אשי ישראל, "וגם אונס גמור צריך כפרה בידי שמים שיטאו גרם לו שבא עליו האונס").
         1. היסוד, עי' המ"ב (סוף סי' תר"ג).
      7. י"ל, עי' לקמן.
   7. **קשה: הורו ב"ד, נשאת ע"י ב' עדים, וכדו'**.
      1. תרומות (פרק ח' משנה א') – "האשה שהיתה אוכלת בתרומה באו ואמרו לה מת בעליך או גרשך וכן העבד שהיה אוכל בתרומה ובאו ואמרו לו מת רבך או מכרך לישראל או נתנך במתנה או עשאך בן חורין וכן כהן שהיה אוכל בתרומה ונודע שהוא בן גרושה או בן חלוצה רבי אליעזר מחייב קרן וחומש".
      2. רמב"ם (הל' שגגות פרק י"ג הל' א') – "כיצד אם חסר אחת מכל הדרכים שביארנו יפטרו בית דין ויתחייבו העושים, הרי **שהורו בית דין** של אחד מן השבטים להם שחלב הקיבה מותר ואכלוהו אנשי מקומם על פיהם, אותו בית דין פטורין וכל מי שאכל מביא חטאת קבועה על שגגתו, וכן אם הורו בית דין הגדול שדם הלב מותר ולא היה ראש ישיבה עמהן או שהיה אחד מהן אינו ראוי להיות ממונה בסנהדרין כגון שהיה גר או ממזר או זקן או שלא ראה בנים וכיוצא בהן ועשו העם על פיהם ואכלו דם הלב הרי בית דין פטורין וכל מי שאכל מביא חטאת קבועה על שגגתו, ומנין שאין הכתוב מדבר אלא בבית דין הגדול שנאמר ואם כל עדת ישראל ישגו וגו', ומנין שעד שיהיו כולן ראויין להוראה שנאמר ואם מעיני העדה עד שיהיו להם כעינים, ולהלן הוא אומר ושפטו העדה מה העדה האמורה בדיני נפשות כולן ראויין להוראה אף עדה האמורה בשגגה זו עד שיהיו כולן ראויין להוראה, וכן אם הורו וידע אחד מהן שטעו ואמר להם טועים אתם ורבו עליו המתירים והתירו, הרי בית דין פטורין וכל מי שעשה על פיהם חייב להביא חטאת קבועה על שגגתו, שנאמר ואם כל עדת ישראל ישגו עד שישגו כל הסנהדרין".
      3. רמב"ם (הל' שגגות פרק י"ד הל' ג') – "**הורו בית דין** שיצא השבת לפי שנתכסית החמה ודימו ששקעה חמה ואחר כך זרחה אין זו הוראה אלא טעות וכל שעשה מלאכה חייב אבל בית דין פטורין, וכן אם התירו בית דין אשת איש להנשא לפי שהעידו בפניהם שמת בעלה ואחר כך בא בעלה אין זו הוראה אלא טעות והאשה ובעלה האחרון חייבין חטאת על שגגתן וכן כל כיוצא בזה".
   8. תירוצים.
      1. **י"ל, אונס זה ע"פ טעות**.
         1. נוב"ת (יו"ד סי' צ"ו ד"ה והנלע"ד) – "רמ"א ביו"ד סימן קפ"ה ... ולכאורה יפלא למה יתחייב היחיד בזה ואף שהב"ד פטורים אם לא עשו רוב הקהל מ"מ יחיד זה מה פשעו ומה חטאו **ואין לך אונס גדול מזה** שעשה ע"פ הוראת ב"ד והתורה אמרה ע"פ התורה אשר וגו' **שאפילו אומרים על ימין שמאל** נשמע להוראתם וא"כ לא היה רשאי היחיד להרהר אחריהם ולמה יחשב זה לשוגג ולא לאונס ... והנלע"ד לחלק דשאני ניסת ע"פ עדים אף שמותרת להנשא על פיהם מ"מ אונס זה ע"פ טעות הוא שהרי באמת העדים העידו בשקר והעדים הטעו אותה בשקר לכן מיחשב הדבר טעות ושגגה ולא אונס משא"כ שימשה שלא בשעת וסתה שהיא מותרת לשמש ואין כאן טעות רק ע"פ דין תורה היא מותרת לשמש אפילו פירסה נדה באמצע הביאה אנוס הוא אכניסה שהרי אין כאן שום טעות וכן אשה שנתייבמה אחר ג' חדשים אפילו נמצאת אח"כ מעוברת הרי ע"פ דין היה מותר לייבמה שרוב נשים עוברן ניכר לשליש ימים והרי התורה אמרה אחרי רבים להטות ומן התורה אזלינן בתר רובא נמצא שהאונס של הייבום הזה לא היה ע"פ טעות. ובזה ניחא ג"כ שיחיד שעשה בהוראת ב"ד חייב קרבן אף שהוא אונס שהרי כתיב ע"פ התורה אשר יורוך מ"מ אונס זה ע"פ טעות בא שהב"ד טעו בהוראה לכך מיחשב שגגה אלא שאם עשו כל ישראל על פיהם העושים פטורים מן הקרבן לא מטעם אונס אלא כיון שהב"ד חייבים קרבן לכך העושים פטורים משא"כ כשעשה היחיד על פיהם שאז אין הב"ד חייבים קרבן חייב היחיד קרבן".
         2. רב פעלים (ח"ג יו"ד סי' ט"ו ד"ה תשובה).
            1. משנה הלכות (ח"ה סי' א') – "ובעמדי משתומם בינותי בנוב"י סי' צ"ו הנ"ל שכבר עמד על מדוכה זו ויצא לחדש ... ואחר נשיקות עפרות לו **לא זכיתי להבין** דבריו חדא דהיכן ראינו זה חטא בשוגג והשני חייב להביא קרבן ...".
      2. **י"ל, אפשר לברר**.
         1. דברי חיים (יו"ד ח"ב סי' ס"ח, עי' סי' פ"ז) – "והנה נראה לי הכלל בזה דאם עשה איזה עבירה יהי' הסיבה מה שיהי' הואיל ויכול הי' להתברר הרי זה חייב דזה לא מיקרי אונס מה שלא הי' בידה בקל לברר על כל פנים הי' הדבר יכול להתברר כמו באשה אם היתה ממתנת וע"י החקירה הי' יכול להתברר שבעלה חי ואפילו הי' באופן שלא הי' בשום אופן אפשר להתברר מכל מקום לא חילקה התורה וכל שוגג חייב ורק באונס פטרה רחמנא ... והא דמבואר בשו"ע [יו"ד סי' קפ"ה סעיף ד' בהגה] דאם נמצא דם אפילו על עד שלו אינם צריכים כפרה הוא משום דאסורה לבדוק קודם התשמיש שלא יהי' לבו נוקפו [עי' נדה י"ב ע"א] והוי טרוד כמו יבמתו דבזיז מינה אבל מה שלא בדקה החלוק נהי דאינה חייבת לבדוק מכל מקום כיון שאם היא בדקה הי' מבורר האיסור צריכה כפרה".
            1. קשה, לבדוק שלא בפניו.
            2. וגם קשה בהבנה, היסוד של לא פלוג שלא חילקה התורה.
            3. וגם חולק על הפנים מאירות (לעיל).
      3. **י"ל, יש לחלק אם יש חיוב לעשות**.
         1. ערה"ש (יו"ד סי' קפ"ה סעי' כ"ב) – "וצ"ל דלא אמרינן בקרבן סברא זו דמאי ה"ל למיעבד ואנוס הוא אלא בדבר שהוא מוכרח לעשות כמו בכאן שהרי חייב לקיים עונתה ובהכרח לו לבא עליה לפיכך חשבינן ליה כאנוס משא"כ ביבמות בנשאת ע"פ עדים שאינה מוכרחת להנשא ולכן חשבינן לה שוגגת ככל שוגג דעלמא [וזה שגם הנושא אותה חייב בקרבן והוא מצווה על פו"ר י"ל דאינו כאנוס שהיה יכול ליקח אחרת]".
         2. לבושי מרדכי (ח"א סי' ק"ח).
            1. קשה, יש לה מצוה של לשבת יצרה, עי' מ"ב (סי' קנ"ג ס"ק כ"ד). [י"ל, עי' הערה"ש אה"ע סי' א' סעי' ד', לשיטתיה].
            2. ועוד, מה הדין שלא בשעת עונה.
      4. **י"ל, יש מי שידע**.
         1. מלבושי טהרה (סי' קפ"ה ס"ק ח') – "והטעם הוא כיון שבשעה שהורו ב"ד או שהעידו עדים שמת בעלה ... דאונס לא מיקרי אלא שבשעת מעשה לא הי' נגלה לשום אדם בעולם שיש בזה איזה חשש וגם החטא ג"כ עדיין לא נגלה עד אחר המעשה".
         2. באר יצחק (אה"ע סי' ג' ענף ב' ד"ה ולולא) – "וזה ברור דאם א' הטעה לחבירו ונתן לו טריפה בחזקת כשירה דצריך כפרה, דאף דע"א נאמן באיסורים וי"ל מה הי"ל למיעבד עכ"ז הא קיי"ל ביבמות (דף פ"ז וצ"א) בנשאת ע"י ב' עדים חייבת קרבן ולא נקראת אנוסה להיות פטורה מקרבן, וכן מבואר בתרומות (פ"ו מ"ג) המאכיל פועליו ואורחיו תרומה הן משלמין קרן וחומש, אלמא דזה מקרי שוגג וצריך כפרה, ואף דבשבועות (דף י"ח) אמרו דבלא עת וסתה אנוס הוא, וכ"כ התוס' ביבמות (ל"ה ע"ב) ד"ה ונמצאת מעוברת דאחר ג' חדשים פטור מקרבן דמאי הו"ל למיעבד, ע"כ מוכח לחלק דשא"ה **דלא נודע האיסור לשום אדם לכן מקרי אונס**, וע' בפסחים (דף ע"א) בשחטו ונמצא טריפה בסתר פטור משום דהוי אנוס, ובתוס' (שם) ד"ה שחטו ונמצא טריפה כו', ובביצה (כ"ה ע"ב) בתוס', ואכמ"ל".
         3. חזו"א (יו"ד סי' ק"ג ס"ק א') – "והנה מבואר בכאן דפורש בא"ח חייבת גם היא, ונראה דאפי' אם לא הגידתו שהרגישה חייב קרבן ולא חשיב אונס כיון דהוי ידיעה בעולם הוי כנתחלף לו חלב בשומן דלא חשיב אונס".
      5. **י"ל, צריך ההוראה נפשט בכלל ישראל**.
         1. משנה הלכות (ח"ה סי' א') – "שנלפענ"ד לומר בהתרת ספק זה דיחיד שעשה בהוראת ב"ד חייב כיון שעדיין לא נתפשטה הוראה זו בכל ישראל יש לו לחשוב דלמא אכתי יחזרו מהוראה זו גם כי קיי"ל שאם מי שהוא ידע שב"ד טעו ועשה ע"פ ודאי חייב דזה טעות בהוראה וא"כ הכ"נ יש לו לחשוש ולחקור בתר הדין אבל כל שעשו כבר רוב הקהל ונתפשטה ההוראה בכל ישראל שוב אם עשה יחיד הו"ל אונס ע"פ הוראת ב"ד דכן נוהגים כל ישראל או רובם ואין לו עוד לחשוב בדבר דלמא לא כוונו כהלכה ולכן פטורים מן הקרבן ולא כנוב"י דהפטור ברבים הוא מפני שהב"ד מביאין אלא הפטור הוא משום אונס וכן פי' האחרונים".
      6. מראי מקומות – חמדת שלמה (יו"ד סי' א'), חלקת יעקב (או"ח סי' ט"ז בהג"ה), חשב האפוד (ח"ב סי' נ"ד ד"ה והנה), יביע אומר (ח"ז או"ח סי' ה' אות ג').
         1. שבה"ל (ח"ג סי' קכ"ב) – "בשאלתו אודות אשה שטבלה ששה שבועות ללידת נקבה, ושמשה ב' פעמים בליל טבילה, ואחר איזה שעות קנחה בעד ונתנתו תחת הכר, ובבוקר אחר שהאיר היום שוב שמשה עם בעלה, ואחר התשמיש כשראתה העד שקנחה בו בלילה מצאה דם ואיגלאי מילתא שבא עליה ביאה אחרונה באיסור ושאלתו לענין כפרה ... ואם נ"ד הוא בגדר אונס או שגגה, אף על פי שבודאי יש לצדד לצד אונס ע"פ דברי רבינו הרמ"א סימן קפ"ה דאם שמשו שלא בשעת וסתה דנקרא אונס והוא מש"ס ריש פ"ב דשבועות דף י"ח, ובש"ס נדה דף י"ב ע"א באיבעיא דמה לבדוק לחייב בעלה חטאת משמע דגם בשלא בשעת וסתה איכא חטאת בשוגג ולא אונס, וכבר הרבו לדבר בזה רבותינו האחרונים עי' בסד"ט שם ובסי' ק"צ סקס"ז ובע"ל שם ובתשובת נוב"ת שם, וכן בתשובת ארי' דבי עילאה האריך טובה בזה, ואני מצאתי בתוס' הרא"ש בנדה שם כבר הרגיש בזה ומסקנתו נראה כמסקנת נוב"ת שם דשיטת הש"ס דשבועות עיקר דאנוס הוא, ומכ"מ הרי מבואר ברמב"ם פ"ה ה"ו משגגות הבא על אשתו שלא בשעת וסתה וראתה דם בשעת תשמיש הרי אלו פטורין מקרבן חטאת מפני שזה כאנוס הוא ולא שוגג שהשוגג היה לו לבדוק ולדקדק וכו' אבל זה מה הי' לה לעשות הרי טהורה היתה וכו' וע"ש בכ"מ דר"ל דוקא בדקה לפני תשמיש דעשתה מה דאפשר לעשות, והיינו לרמב"ם לשיטתו, ולדידן בלא בדקה לפני תשמיש, אבל זו שבדקה אחרי תשמיש שני ולו בדקה עד הבדיקה היתה רואה שטמאה היא ולא תשמש פעם ג' א"כ בנ"ד הרי אפשר הי' לה לברר ולא בררה ונקרא שוגג ולא אונס, ובגדר שוגג ואונס בזה עיין מש"כ בעניי בשבט הלוי או"ח סי' ק"פ".
         2. הגרח"ק זצ"ל (דרך שיחה ח"א עמ' תקצ"ה) – "שאלה: קשה ממשנה דתרומות (פרק ח' משנה א') האשה שהיתה אוכלת בתרומה ובאו ואמרו לה מת בעלך או גרשך כו' ר"א מחייב קרן וחומש כו', ולמה משלמת חומש, הרי אונס א"צ כפרה. תשובה: **אין זה אונס, כי היתה יכולה לדעת**. חיוב חטאת אפשר שיהיה, דיכולה לברר, רק צריך תיקון למה נזדמן לו דבר כזה, וכמבואר ברמ"א (יו"ד סי' קפ"ה) דנטמאת באמצע ביאה הוי אונס גמור, ומ"מ כתב הרמ"א דימלא פחד ורתת על העבירה שבאה לידו. אבל כפרה א"צ, ומבואר במ"ב שמי שאומר שאם היה צריך לחלל שבת צריך כפרה - הוי הוללות וסכלות. ואמנם שם זה מצוה אבל עבירה באונס י"ל דשאני".
   9. **אם עדיין צריך תשובה, מצד כוונה לאוכל טלה ואכל חזיר**.
      1. קידושין (דף פא:) – "רבי עקיבא כי הוה מטי להאי פסוקא הוה בכי, אמר: ומה מי שנתכוין לאכול בשר חזיר ועלה בידו בשר טלה, אמרה תורה: צריכה כפרה וסליחה, מי שנתכוין לאכול בשר חזיר ועלה בידו בשר חזיר על אחת כמה וכמה. כיוצא בדבר אתה אומר: ולא ידע ואשם ונשא עונו, כשהיה רבי עקיבא מגיע לפסוק זה היה בוכה, **ומה מי שנתכוין לאכול שומן ועלה בידו חלב, אמרה תורה: ולא ידע ואשם ונשא עונו**, מי שנתכוין לאכול חלב ועלה בידו חלב על אחת כמה וכמה".
      2. מחמיר, צריך תשובה.
         1. עי' מהר"ם פדואה (סי' כ"ה) – "לענ"ד ומעתה אם אינה צריכה בדיקה היתה כאנוסה גמורה ולכן אל תדקדק עלי' להכבי' עליה יסורין לכפרה ויספיק לה להתענות בה"ב או כדומ' לזה".
         2. חת"ס (יו"ד סוף סי' קנ"ה), הו"ד בפת"ת (סי' קפ"ה סוף ס"ק י"ב) – "ואם א' מהם פטור באופן שכתבתי לעיל מ"מ יתענה ב' ימים או יפדה כנ"ל דלא יהי' אלא נתכוין לבשר טלה ועלתה בידו בשר חזיר ע"ז ידוה כל הדווי' עיי' פ' עשרה יוחסי' פ"א ע"ב".
         3. לחו"ש (סי' קפ"ה לחם ס"ק י"ז).
         4. טהרת ישראל (סי' קפ"ה סעי' מ').
         5. פרדס שמחה (סי' קפ"ה ס"ק כ"ה).
         6. משמרת הטהרה (סי' קפ"ה ס"ק ל"ט, ס"ק נ', שעה"צ ס"ק צ"א, בה"ל אות י"ז).
      3. מיקל, אין צריך שום תשובה.
         1. פנים מאירות (ח"ב סי' מ"א, ח"ג סי' י"ט), הו"ד בפת"ת (סי' כ"ט ס"ק א') – "נשאלתי אחד שאכל עוף ואח"כ מצא בו אחד מי"ח טריפות אם צריך כפרה על מה שאכל או לא ולכאורה הי' נראה להביא ראיה מדאמרינן בנזיר דף כ"ג ע"א ולא ידע ואשם ונשא עונו ומה מי שנתכון לעלות בידו בשר טלה ועלה בידו בשר חזיר כגון חתיכה ספק של שומן ספק של חלב אמר קרא ונשא את עונו כו' מ"מ **נראה דווקא התם שנולד הספק קודם שאכל** אבל אם לא נולד הספק עד אחר שאכל הוי אונס ואונס רחמנא פטרי' וראיה דאמרינן בביצה דף כ"ה אמר רמי בר אבא הפשט וניתוח בעולה וה"ה לקצבים מכאן למדה תורה דרך ארץ שלא יאכל אדם בשר קודם הפשט וניתוח וכתבו התו' בד"ה אורח ארעא דוודאי ליכא איסור דמשנשחט' עומדת בחזקת היתר מיהו אם נמצאת טריפה לאחר שיאכל הוא נענש כשוגג ולא כאנוסים שלא הי' לו למהר כל כך ש"מ דלאחר הפשט וניתוח הוי כאונס כיון דאין צריך לבדוק אחר שמונה עשר טריפות ואונס אין צריך כפרה דומיא דאם שימשה שלא בשעת וסתה ומצאה אחר תשמיש דם אפילו על עד שלו דמקרי אונס ואינם צריכם כפרה לא הוא ולא היא כמבואר בס"ס קפ"ה ה"נ כיון דהוי אונס לא צריך כפרה וק"ל".
      4. מראי מקומות.
         1. חלקת יעקב (או"ח סי' ט"ז אות ד') – "מצינו בחולין ו' לענין תערובות דמאי דאכל ר' אסי דמקשה הגמרא השתא בהמתן של צדיקים אין הקב"ה מביא תקלה על ידן צדיקים עצמן לכש"כ, הרי דאף איסור דרבנן בשוגג מקרי תקלה עכ"פ, ואם כן כשאירע לאדם ח"ו עבירה ואף באונס **אף שאי"צ כפרה אבל תקלה ודאי מקרי** דלא גרע מעבירה דרבנן בשוגג דגם כן אינו צריך כפרה, ואפי' הכי מקרי תקלה, ועל כן צריך לבקש מהקב"ה להסר ממנו כל תקלה ולקבל על עצמו לדקדק יותר במצות וסר עווניך וחטאתך יכופר, ובוידוי דברים וחרטה על לשעבר, וקבלה על להבא לדקדק במצות סגי - ובל יהי' מר רוח ע"ז, שזה מביא לידי עצבות, גורם רע לעבודתו יתב"ש - וכידוע מספה"ק".
         2. ***יביע אומר (מעין אומר ח"ז פרק א' סי'*** ק"א) – "שאלה: אשה מניקה שלא ראתה זמן רב, וראתה אח"כ ע"ג בגד צבעוני ללא הרגשה. בהמשך היו לה הרגשות ולא בדקה כי הוחזקה בהרגשות טהורות, אח"כ בשעת תשמיש ראו דם. האם דבר זה נחשב כאנוס, שוגג או מזיד. תשובה: דינו כאנוס. אך מ"מ פטור בלא כלום אי אפשר ויתן צדקה".
   10. מראי מקומות – בית אוצר (כלל כ"ד), נשמת שבת (סי' של"ד אות קל"ד), קובץ אור ישראל (חמ"ו, **ע"ש**).
       1. בית הלוי (שמות פרק א') – "והענין דהנה איתא במדרש (ילקוט שמות רלה) דשר של מצרים טען הללו עבדו ע"ז והללו עבדו ע"ז, והשיב לו הקדוש ברוך הוא דישראל עבדו מתוך שיעבוד ומתוך טירוף הדעת שמא אתה דן על שוגג כמזיד ועל אונס כרצון, הרי דעל זה שחטאו ישראל במצרים יש להם תירוץ מספיק **דהיו אנוסים** מתוך כובד השיעבוד, ורק דעיקר השיעבוד בא עליהם על שהתחילו להיות יראים מן המצריים וחפשו עצות למצא חן בעיניהם ואלולי זה לא בא עליהם השנאה וממילא לא היה כובד השיעבוד, ונמצא דהם בעצמם **הביאו עליהם האונס**, ועל כן אמר להם שלא יצאו ממצרים עד שיתקנו לכל הפחות זה החטא הראשון דבסיבתו באו כל החטאים אח"כ. וע"כ היו צריכין ישראל למסור נפשם ושחטו אלהיהם של מצרים לעיניהם, ובזה יתוקן עיקר החטא שלהם ובזכות זה יגאלם, דהשאר היו בגדר אונס, ועיין מש"כ בסוף פרשת תולדות דזהו הברכה של גלות שברך יצחק ליעקב שלא לירא על העתיד ולא להתחכם עבור מה שעתיד".
       2. גבי דליקה בשבת - עי' או"ח סי' של"ד סעי' כ"ו, לשיטות ומראי מקומות.
   11. *בתוך בהלה: האם זה נחשב מזיד שוגג או אונס****.***
       1. *דינו כמזיד****.***
          1. ט"ז (או"ח סי' של"ד ס"ק ב') – "מאחר שהוא בהול הרבה על ממונו יכבה במזיד".
          2. ***ערה"ש (יו"ד סי' קפ"ה סעי' כ"ט***) – ***"ות"ח שידע הדין שאסור לפרוש באבר חי ופירש אינו חייב קרבן שהרי מזיד הוא [גמ' שם] ונראה דאף אם מפני הבהלה לא התבונן ופירש באבר חי מ"מ קרבן לא שייך דאינו בגדר שוגג [כנ"ל דאל"כ איך יפרוש שלא כדין כיון דת"ח הוא ודו"ק]".***
          3. טהרת ישראל (סי' קפ"ה סעי' ל"ב) – "אף שמפני הבהלה לא התבונן ופירש באבר חי מ"מ כיון שידע הדין דאסור לפרוש באבר חי הוא מזיד"***.***
       2. *דינו כשוגג****.***
          1. הגר"א נבנצל שליט"א (אסיפת יצחק ח' שבט תשס"ט) – "שאלה: מי שעשה איסור מתוך בהלה האם זה נחשב שוגג או אונס. תשובה: שוגג".
       3. **כמו אונס**.
          1. הגרח"ק זצ"ל (אסיפת יצחק ח' שבט תשס"ט) – "שאלה: מי שעשה איסור בתוך בהלה האם זה נחשב שוגג או אונס. תשובה: **קרוב לאונס".**
       4. מראי מקומות – עלינו לשבח (ויקרא תשובה ל"ז, חשוקי חמד שבת דף קיז: סוף עמ' תקפ"ג).
3. ***מתעסק.***
   1. ***עי' ערך מתעסק [סוף הקובץ על הל' שבת], לשיטות ומראי מקומות.***
4. ***שוגג על איסור דרבנן.***
   1. **מקור הדין**.
      1. רמב"ם (מכירה פרק ט"ז הל' י"ד) – "המוכר בשר לחבירו ונמצא בשר בכור, פירות ונמצאו טבלים, יין ונמצא יין נסך, מה שאכל אכל ויחזיר לו את הדמים, וכן כל המוכר דבר שאסור לאכלו מן התורה כך הוא דינו, בין שהיה איסורו בכרת בין שהיה איסורו בלאו בלבד, אבל המוכר דבר לחבירו **שאיסור אכילתו מדברי סופרים**, אם היו הפירות קיימין מחזיר את הפירות ונוטל את דמיו, **ואם אכלן אכל** ואין המוכר מחזיר לו כלום".
      2. מחבר (יו"ד סי' קי"ט סעי' י"ג, חו"מ סי' רל"ד סעי' ג') – "אבל המוכר לחבירו דבר שאיסור אכילתו מדברי סופרים, אם היו הפירות קיימים מחזיר הפירות ונוטל דמיו, ואם אכלם אכל ואין המוכר מחזיר לו כלום".
   2. *מיקל****.***
      1. ***נתיבות (חו"מ סי' רל"ד בי' ס"ק ג') – "ואין המוכר מחזיר לו כלום. בש"ך ביו"ד סימן קי"ט [סקכ"ז] פסק דאפילו המותר משויו א"צ להחזיר ע"ש. ולכאורה אינו מובן, כיון דהמקח בטל הוי כמזיק או כאוכל שלא במקח ולמה יצטרך לשלם יותר משויו. ואפשר דאף דבאיסורי תורה אפילו אוכלן בשוגג צריך כפרה ותשובה להגין על היסורין, מ"מ*** *באיסור דרבנן א"צ שום כפרה וכאילו לא עבר דמי****. תדע, דהא אמרינן בעירובין דף ס"ז בדרבנן עבדינן עובדא והדר מותבינן תיובתא, ואילו היה נענש על השוגג היאך היה מניחין לו לעבור ולקבל עונש, אלא ודאי דאינו נענש כלל על השוגג באיסור דרבנן והרי הוא להאוכל כאילו אכל כשירה, והרי נהנה כמו מן הכשירה, ומש"ה צריך לשלם כל דמי הנאתו כמו בזה נהנה וזה חסר מועט, דכללא הוא דצריך לשלם כפי מה שנהנה, משא"כ באיסור דאורייתא שמקבל עונש על השוגג וחסרונו גדול מהנאתו".***
      2. ***מהרש"ם (עין הרועים ערך כפרה אות כ') – "מיהו בשוגג באיסור דרבנן לכו"ע ובכל גווני א"צ כפרה ... והטעם דאיסור דרבנן איסור גברא הוא".***
      3. *מחנה חיים (ח"א סי' מ"ו ד"ה ובמכתבו, מכתב מהאח הרה"ג ר' יעקב שלום) – "*נ"ל להבדיל בין אם הכשיל חבירו בשוגג באיסור דרבנן ליכא לפני עור דכבר בארתי במק"א דמי שאכל בשוגג באיסור דרבנן לא עשה איסור כלל דחכמי' לא יוכלו לעשות רק סיג לתורה והיינו דוקא אם ישראל יודע שזה החפץ אשר נאסר אבל אם אכל בשוגג שיהי' לו עון לזה אין להם כח יען שאין בזה גדר לתורה והבאתי ראי' ממי שמכר בשר טריפה מדרבנן ואכל שלא צריך להחזיר הדמי' ועי' בסמ"ע שנתקשה בזה ובש"ך יו"ד סי' קי"ט ולפי מ"ש מתוק מדבש*".*
      4. ***חלקת יעקב (או"ח סי' ט"ז אות ד') – "ועי' נתיבות סי' רל"ד וכעין זה גם בחת"ס חו"מ סי' ק"ט דבאיסור דרבנן בשוגג אי"צ כפרה".***
      5. ***חמד שלמה (ח"ב סי' כ"ח) - אפילו בשבת.***
   3. *הטעם להקל****.***
      1. ***מצות לא תסיר וגו' הוא על הגברא ולא החפצא.***
         1. ***תורת חסד (ח"א סי' ל"א אות ה').***
         2. אתוון דאורייתא (כלל י' ד"ה והנה).
         3. ***מהרש"ם (עין הרועים ערך כפרה אות כ') - לשונו מובא לעיל.***
         4. ***מנחת אליעזר (ח"א סי' א').***
         5. ***שערי יושר (שער א' פרק י').***
         6. ***קובץ הערות (סי' ח' אות ט"ו) – "בנתיבות ... דבאיסור דרבנן אין המעשה מצד עצמה אסורה, אלא שמצוה לשמוע לדברי חכמים, וכיון שעושה בשוגג ואין כונתו ודעתו לעבור על דברי חכמים לא עשה איסור כלל".***
         7. ***אור שמח (גירושין*** פרק א' הל' י"ז***) – "אפשר לומר דשוגג דדברי סופרים לא הוי עבירה כלל, דדבר האסור מדברי סופרים אינו אסור בעצם, רק מלא תסור ושאל אביך ויגדך כו', וכיוון שלא היה מזיד אישתכח דמה דעבר לא מפני שלא שמע לדברי זקנים ותקנתם, רק מסיבת שלא ידע, ותו ליכא עבירה כלל"***.
         8. עמק הלכה (ח"א סי' ע"ח ד"ה ולכאורה).
         9. *הרימו מכשול (סי' י"ז אות כ"ג).*
      2. *מראי מקומות – מחנה חיים (ח"א סי' מ"ו ד"ה ובמכתבו, לשונו מובא לעיל).*
         1. ***משך חכמה (דברים פרק י"ז פסוק י"א ד"ה ירושלמי) – "***ירושלמי ברכות פרק א' הלכה ד'. דברי תורה, יש בהם איסור (ויש בהם היתר), יש בהם קלים ויש בהם חמורים, אבל דברי סופרים כולם חמורים הם ... אבל דברי סופרים, הם אינם נידונים מצד עצמותם, רק מצד המצוה שאסור למרוד, 'ולא תסור וכו'', והוה כמרד. אם כן כולם חמורים, שבכל דבר הוא מורד. ולזה אתי שפיר, דמוכר לו דברים האסורים באכילה מדין תורה, אינו מנכה לו מן הדמים שאכל, שהאכילה - אף שלא מרד - מכל מקום גרמה מחלה בנפש. לא כן האסורים מדברי סופרים, מנכה לו מן הדמים, שהאכילה בעצמותה אינה מזקת, לו, רק המרד - וכאן לא מרד. וכזה כתב בנתיבות (חושן משפט) סימן רל"ד. והיינו דוקא רק במתעסק, דבכל מקום אינו חייב, רק בחלבים ועריות שכן נהנה. אבל שוגג קרוב למרד דהוה ליה לדייק ולדעת, לכן אמר בגיטין נג, ב דבדרבנן קנסו שוגג אטו מזיד, וברור".
   4. *מחמיר****.***
      1. ***רוח חיים (סי' ש"מ ס"ק א').***
      2. זרע אמת (ח"א סי' מ"ג).
      3. *בית יצחק (או"ח סי' ס"ה) – "אך ממ"ש התוס' דעובר בלפ"ע ואף אם כונתם רק מדרבנן מ"מ מוכח דלא כהנתיבות ובאמת דברי הנתיבות דחוקים מאוד".*
      4. אתוון דאורייתא (כלל י' ד"ה והנה) – "ועל כרחך דגם שוגג בדרבנן יש עליו עונש וצריך כפרה וסליחה".
      5. אור שמח (גירושין פרק א' הל' י"ז) – "מוכרח ג"כ דשוגג בדברי סופרים הוי עבירה וצריך כפרה, דאי לאו הכי אין סברא לחייבו משום שכן נהנה במתעסק, דלענין קרבן, דשוגג חייב, לכן מידי דהנאה, מתעסק דיליה הוי כשוגג בלא מתעסק בכל מילי היכי דלא נהנה, אבל אם תאמר דכל שוגג בדברי סופרים ליכא עבירה, תו אטו משום שנהנה תדין אותו כמזיד, זה לאו סברא, ומוכרח דשוגג בדברי סופרים עבר עבירה".
      6. ***קובץ הערות (סי' ח' אות ט"ו) – "בנתיבות ... מיהו היסוד אינו מוסכם ... כי איסורין דרבנן הן אסורין מצד עצמן ... ולפי"ז גם שוגג באיסור דרבנן קמיתעביד איסורא".***

קובץ ביאורים (גיטין אות ו', אמנם עי' הערות שם עמ' ק"ג) – "דף ז' ע"א תוס' ד"ה השתא בהמתן בסוף הדבור. אין דבר מגונה כל כך אכילה של היתר בשעת האיסור. כונת דבריהם נראה, דיום הכפורים הוא איסור גברא, אבל תרומה או אבר מן החי הוי איסור חפצא. וא"כ יש להוכיח מדבריהם מה שנסתפקו האחרונים אם איסורין דרבנן הם איסור חפצא או איסור גברא דהא לפי מה שביארנו דבריהם לא פרכינן השתא בהמתן וכו' אלא באיסור חפצא, ובחולין דף ו' פריך הש"ס על רבי זירא היכי עלתה לו שאכל דמאי השתא בהמתן וכו' והא דמאי אינו אלא איסור דרבנן, ואי נימא דכל איסורין דרבנן אינן אלא איסור גברא, א"כ לא פריך הש"ס מידי, אע"כ גם איסורין דרבנן איסורי חפצא הן".

* + 1. ***לב דוד (סי' צ"ב אות א') – "דס"ל להנתיבות דא"צ שום כפרה ותשובה וכאילו לא עבר דמי, זה דבר אשר במחכ"ה לא ניתן להאמר ... ומ"מ אף שהדרתי פני זקן מוסמך אבל האמת אינו נ"ל כן. והרי בש"ס חולין ...".***
    2. גרי"ז (משמר הלוי פר' שופטים פרק י"ז פסוק י"א [עמ' תקע"ט], שיעורי משמר הלוי סנהדרין דף פד: ד"ה והנתיבות [עמ' קי"ז]) – "הנני מודה להשי"ת שהנני יכול לשמח את הדר"ג שליט"א במה שלמד מדברי מרן רי"ז הלוי זיע"א הל' חמץ ומצה שסובר שיש איסור חפצא באיסורים דרבנן ממה שכתב שם מרן זיע"א להדיא שחמץ בערב פסח בשעה ששית, 'דכבר הוא אסור מדרבנן באיסור חפצא כדין חמץ של דבריהם' והעיר הדר"ג שליט"א שהוא דלא כהנה"מ סי' רל"ד ס"ק ג'. ידע נא ידידי יקירי ואהובי שליט"א שלפני למעלה מארבעים שנה במוצאי שביעי של פסח נכנס ג"א זצ"ל אצל מרן הגרי"ז, ושאל ביאור דברי הרמב"ן בפ' ויקרא א' ה' בענין אם שוגג צריך כפרה וכו', ואינני יודע מה דיברו, ועמד שם הגאון רבי שמואל אויערבאך שליט"א ואמר בחרדת קדש לפני 'דער הייליגער רבי דער בריסקער רב' [זהו לשונו הקדוש]: הרי הנתיבות אומר ששוגג דרבנן אין צריך כפרה, והשיב מיד מרן זיע"א: ס' איז דא אזא נתיבות?!.. [האם יש כזה נתיבות?!...] והוציא את החו"מ סי' רל"ד ועיין מרן טובא בנתיבות וחזר על דבריו הקדושים 'וכמאן דלא עבר דמי', בתמיה, ואמר אחד: מבארים שהנתיבות מתכוון שאיסורים דרבנן אינם איסורים עצמיים אלא רק ההמראה, ומלמל מרן זיע"א לעצמו כמה פעמים: איסורים דרבנן הם ג"כ איסורים עצמיים, וסתם ולא פירש כל מה שעבר אז במחשבתו הקדושה איסורים דרבנן שהם איסורים עצמיים, רק חזר ואמר כמה פעמים כנ"ל [כמדבר אל עצמו]: איסורים דרבנן הם ג"כ איסורים עצמיים... וגם חזר כמה פעמים בלשון תימה על לשון הנתיבות: 'כמאן דלא עבר דמי'?!... עכ"ד הגרש"א שליט"א".
    3. אג"מ (או"ח ח"א סי' קע"ה) – "שאף על איסור דרבנן בשוגג צריכים לשוב בתשובה".
    4. עי' דברי יציב (יו"ד סי' מ"ח אות ב') – "ובגוף דברי הנתיבות לא זכיתי להבין דבריו הקדושים ...".
    5. עמק הלכה (ח"א סי' ע"ח) – "הנתיבות ... אין לסמוך עליו למעשה, וצריך תשובה וכפרה וסליחה על כל חטא ואפילו על דרבנן בשוגג, והוא רחום יכפר עון".
    6. ***נשמת שבת (סי' של"ד אות קל"ב) – "יש להחמיר".***
    7. והיה העולם (חו"מ סי' ט"ו, פסקי דין ירושלים דיני ממונות ובירורי יהדות ד' פס"ד בעמ' קנ"ג) – "והנה מה שכתב דבאיסור דרבנן בשוגג לא צריך כפרה, הוא תימא, דהרי הרמ"א בסי' שלד סעי' כו כתב אסור לחלל שבת כדי להציל ממון ואם עבר וחילל צריך להתענות ארבעים יום שני וחמישי ולא ישתה יין ולא יאכל בשר ויתן במקום חטאת וכו', וכתב בא"ר והביאו המ"ב אות עח וכ"ז הוא בין שעבר על איסור דאורייתא או על איסור דרבנן, ומיירי כשעבר בשוגג, וכ"כ בספר כלכלת שבת הובא בשעה"צ אות סה דאפי' עבר בשוגג איסור דרבנן הדין כן, וכ"כ בכה"ח ס"ק קלד פסקים וכתבים סי' נה א"ר אות כו ואפי' בתחומין דרבנן אם לא היה סכנת נפשות צריך להתענות ארבעים יום, ובתו"ש אות ו דאפי' במלאכה שא"צ לגופה עיי"ש. ועי' עין יצחק להגאון רבי יצחק אלחנן מקובנה חלק אבהע"ז ח"ב ואתוון דאורייתא כלל י שהרבו לתמוה על הנתיבות. ושו"ר בשו"ת יביע אומר הנז' שהקשה על דברי הנתיבות ממ"ש בתה"ד סי' קנו שהאוכל ביום י"ז בתמוז בשוגג א"צ להתענות יום אחר שאי אפשר לתקן אשר עיוות אם לא שכוונתו להתענות לכפרה על שגגתו, [עמוד קנט] אלמא אף באיסור דרבנן צריך כפרה, ועוד כמה ראיות, והביא שיטת הפוסקים החולקים על הנתיבות עיי"ש".
    8. ***מנחת אשר (ח"ב סי' נ"ב, סי' ס"א, ח"ג סי' ע"ז) – "שאין הלכה בזה כהנתיבות".***
  1. **מחמיר לגבי שבת** ***–*** תפארת ישראל (כלכלת שבת כללי ל"ט מלאכות אות א' סוף ד"ה אמנם, "אפי' בעבר אשבות בשוגג, חייב להתענות מ' יום"), ח"א (כלל ט' סעי' י"ב, "המחלל שבת בשוגג, אפילו באיסור דרבנן, יתענה מ' יום ואפילו אינם רצופים"), מ"ב (סי' של"ד ס"ק ע"ח, שעה"צ שם ס"ק ס"ה, "וכן כתב בספר כלכלת שבת דאפילו עבר בשוגג איסור דרבנן הדין כן"), מנחת שבת (סי' פ"ה ס"ק כ"ו), כה"ח (סי' של"ד ס"ק קל"ט), קצות השולחן (סי' ק"א סעי' ו').
     1. ***קשה, מה בין שבת לבין הנתיבות.***
        1. ***יש מחלקים בין שבת לשאר איסורים – כבוד מלכים (שערי שלום פתיחה לדיני אונס שוגג מזיד אות קס"ב ס"ק ח', אות קס"ו, "שוגג בדרבנן, באיסור כרת. ולהציל הנתיבות מיתר התמיהות, נראה דעד כאן לא אמר הנתיבות, דשוגג בדרבנן לא בעי כפרה, אלא במה שהוסיפו וגדרו, באיסורי לאו, כנידון דידיה, טריפות דרבנן, דכיון שרבו הסוברים, שאפילו שוגג בדאורייתא, לא בעי כפרה, בשוגג בדרבנן, הכל מודים, דלא בעי כפרה,*** *אבל שוגג באיסורי כרת, שהצריכה התורה, כפרה על השוגג, מודה הנתיבות****, דכל דתיקון רבנן, כעין דאורייתא תקנו, והשוגג בדבריהם, בעי כפרה מדבריהם, ועיין שלום ואמת (סימן ב' ס"ק ט"ו). ונסתלקו התמיהות וההשגות משניות לעריות, ומאכילה תרומה דרבנן, (דהאוכלה בשוגג, משלם קרן וחומש לכפרה), ומאוכל חמץ דרבנן, ומחלל שבת ויום הכפורים בדברבנן, וכיון דהאוכל ביום הכפורים בשוגג חייב חטאת, אף האוכל בשאר תעניתים בשוגג בעי כפרה"), עי' אורח ישראל (סי' ח' אות ב' הע' י"ט, "מצאתי שכתב גדול א' שליט"א לחלק בזה, וז"ל בשבת אפילו איסור דרבנן חמור ויש איסור אפילו במתעסק. וכה"ג כתב הרא"ש בשבת בפ' במה טומנין סי' ב' בשם הר"ח, דמשום חומרא דשבת חשובה איסור דרבנן כשל תורה ואזלינן לחומרא עכ"ד. ולכך מצוה למשמש בבגדיו ע"ש עם חשיכה שלא יהיה בהם דבר שאסור לצאת בו בשבת, ע' שבת י"ב., ואפילו עכשיו שאין לנו רה"ר גמור, וכמ"ש הגר"ס ס"ס רנ"ב (סעי' י"ח). וכיון דיש על איסור דרבנן של שבת חומר דשבת, לכך צריך כפרה אפילו עבר בשוגג על איסור דרבנן וכמ"ש באו"ח ס"ס של"ד (סעי' כ"ו, וע"ש במ"ב ס"ק ע"ח ובשעה"צ אות ס"ה), משא"כ בשאר איסורי דרבנן וכמ"ש הנתיבות חו"מ סי' רל"ד עכ"ל").***
           1. ***לפי הכבוד מלכים (לשונו מובא לעיל),*** *ה"ה שוגג בימי הוסת לכו"ע צריך כפרה****, כיון שהוא נוגע לאיסורי כרת. [לענין תשובה בימי וסת. עי' יו"ד סי' קפ"ה סעי' ד', לשיטות ומראי מקומות].***
           2. ***אם הסברא להקל כנתיבות, מצד האיסור על הגברא מצד לא תסיר. ממילא*** *אין סברא לחלק* ***בין שבת לשאר איסורים.***
        2. ***ראיה משם להחמיר – בית שלמה (יו"ד ח"ב סי' ד', עי' הג' מבן המחבר שם, "ואף שבנה"מ ... אמנם מדברי המג"א סס"י של"ד מבואר להיפך"), עי' לב דוד (סי' צ"ב אות א'),*** קונטרסי שעורים (קדושין שעור כ"ד ענף ג' ד"ה והנה), עמק הלכה (ח"א סי' ע"ח ד"ה אולם), ***נשמת שבת (סי' של"ד אות קל"ב)***, והיה העולם (חו"מ סי' ט"ו, פסקי דין ירושלים דיני ממונות ובירורי יהדות ד' פס"ד בעמ' קנ"ג, לשונו מובא לעיל).
        3. ***מראי מקומות – באר משה (ח"ב סי' כ"ח אות ה').***
  2. *לענין* אכל דבר איסור: ברכה ראשונה ואחרונה.
     1. רמב"ם (הל' ברכות פרק א' הל' י"ט) – "כל האוכל דבר האסור **בין בזדון בין בשגגה** אינו מברך עליו לא בתחלה ולא בסוף, כיצד הרי שאכל טבל של דבריהם או שאכל מעשר ראשון שלא נטלו תרומותיו או מעשר שני והקדש שלא נפדו כהלכתן אינו מברך, ואין צריך לומר אם אכל נבלות וטרפות או שתה יין נסך וכיוצא בו".
        1. הגרשז"א זצ"ל (חי' למסכת ברכות דף מה., בית יצחק הלוי ח"ב עמ' ב' אות א', מעדני ארץ תרומה פרק ה' הל' ח' אות ו' ד"ה אולם [עמ' תכ"ח]) – "כתב הרמב"ם פ"א הי"ט כל האוכל דבר האסור בין בזדון בין בשגגה אינו מברך עליו לא בתחילה ולא סוף כיצד הרי שאכל טבל של דבריהם וכו מתבאר מדברי הרמב"ם שאין מברכים אפילו על איסור דרבנן ומוכח שסובר שאיסור דרבנן בשוגג צריך כפרה **ודלא כמ"ש הנתיבות** (סי' רל"ד ס"ק ג')".
        2. מראי מקומות – הרי"ל קגן (ספר זכרון להגאון רבי שמואל דוד עמ' כ"ט), מנחת פרי (ח"ג סוף סי' מ"ג אות א', בסכמה לס' שערי שלום), ברית הלוי (ח"א סוף סי' ל"ט), אהבתי תורתך (סי' י"א ענף ו' אות י"א, עמ' קע"ב), הר"נ הרצל (מאורות ירושלים גליון ח' עמ' רנ"ד).
  3. *אם יש איסור לפנ"ע לפי הנתיבות****.***
     1. ***עי' ערך לפנ"ע, לשיטות ומראי מקומות.***
  4. **שוגג בכתמים**.
     1. עי' יו"ד סי' קפ"ה סעי' ד', לשיטות ומראי מקומות.
     2. ***לענין דם טוהר – ששבה"ל (סי' קצ"ד סעי' א' ס"ק ו' ד"ה ולמעשה).***
  5. ***מראי מקומות – שערי צדק (ח"ב יו"ד סי' קל"ז ד"ה אך), שד"ח (מערכת הא' פאת השדה אות ק"ח), כבוד מלכים (שערי שלום פתיחה לדיני אונס שוגג מזיד ענף ט"ז), מנחת אליעזר (ח"א סי' כ"ד אות ג', ח"ד סי' כ"ט), חלקת יעקב (או"ח סי' נ"ד),*** מחזה אברהם (ח"א סי' מ"ט ד"ה ומ"ש), דברי יציב (יו"ד סי' מ"ח, סי' ס"ז), יביע אומר (ח"א יו"ד סי' י"ד אות ח'), *חלקת בנימין (סי' קי"ט סעי' י"ג בי' ד"ה ואם, עמ' רנ"ב),*לקט מראי מקומות (ערך דרבנן - אם צריך כפרה על שוגג), בית מתתיהו (ח"א סי' כ' אות י"ז ד"ה ובזו).

1. ***בין אדם לחבירו: מצד המבקש.***
   1. *האם המבקש צריך לפייס את חבירו***.**
      1. ***מקור.***
         1. ***משנה (יומא דף פה:) – "עבירות שבין אדם לחבירו אין יום הכפורים מכפר, עד שירצה את חבירו".***
         2. ***משנה (ב"ק דף צב.) – "אף על פי שהוא נותן לו, אין נמחל לו עד שיבקש ממנו".***
         3. ***גמרא (יומא דף פז.) – "רב הוה ליה מילתא בהדי ההוא טבחא, לא אתא לקמיה. במעלי יומא דכפורי אמר איהו: איזיל אנא לפיוסי ליה. פגע ביה רב הונא; אמר ליה, להיכא קא אזיל מר. אמר ליה לפיוסי לפלניא. אמר: אזיל אבא למיקטל נפשא. אזל וקם עילויה, הוה יתיב וקא פלי רישא, דלי עיניה וחזייה, אמר ליה: אבא את, זיל, לית לי מילתא בהדך. בהדי דקא פלי רישא אישתמיט גרמא, ומחייה בקועיה, וקטליה".***
      2. ***כן.***
         1. ***פלא יועץ (ערך תשובה ד"ה ואם היא) – "אם צער חברו וחטא כנגדו בין בגופו בין בממונו בין בכבודו, אינו נמחל לו עד שירצהו ואף אם הנחבל ימחל מעצמו ויעביר על מדותיו, וכמנהג העולם שאומרים בכל לילה הריני מוחל וסולח וכו', לא סגי בהכי, דנהי דמועיל הרבה, אבל על כל פנים חיובא רמיא עלה דאנש לעשות את מה שמטל עליו ולרצות את חברו. תדע, דהא מיתי בש''ס (יומא פז א) עבדא דרב, דהוה מהדר וממצי נפשה לההוא טבחא בכל מעלי יומא דכפורי כי היכי דלשאל מנה מחילה, ותהוה לה כפרה, שמע מנה דלא סגי כשימחל הנחבל מעצמו לחוד, ומה גם שאין אדם יודע אם מחל לו חברו".***
         2. ***שערים מצויינים בהלכה (סי' קל"א ס"ק ח').***
         3. ***הגר"י בלאזר זצ"ל (מועדים וזמנים ח"א סי' נ"ד ד"ה אמנם, עי' כוכבי אור מאמר ה' אות ג') – "דהכפרה תלוי בזה שמבזה עצמו לבקש מחילה".***
            1. ***אז נדברו (ח"ז סי' ס"ה) – "והתקשרתי עם הגר"מ שטרנבוך שליט"א בקשר לדברי הגרי"פ זצ"ל ואמר לי שזה מבואר באור ישראל והכוונה למה שמצטט הגמרא בכוכבי אור מאמר ה', ואינו מובן כלל דהגרי"פ אינו מדבר כלל מזה ואין לדייק ממנו יותר ממה שיש ראי' מהגמרא, ורק מוסיף שם שהעיקר כמוש"כ המהרש"א קודם דהחטא הוא במה שלא פייסה לרב ולא כמוש"כ המהרש"א בגלל שקרא לרב בשמו וזילזל בו, אבל אפי' לפ"ז אין משם ראי' משום שחסר שם עצם התשובה והחרטה ולא רק בקשת המחילה וכן יוצא מהמשך המאמר שם".***
         4. ***עי' קובץ הלכות (ימים נוראים פרק כ"ה סעי' ה', הע' ט', הע' י') – "צריך לפייס את חבירו אפילו אם יודע שחבירו כבר מחל לו על מה שפגע בו [שהטעם בזה הוא כי הפוגע בחבירו יש בו תרתי, בין אדם לחבירו וגם בין אדם למקום (וכ"כ בפר"ח ובברכ"י (סק"א) ובפמ"ג סי' תרו במ"ז (סק"א), וע"ע א"א שם (סק"א) ומ"ז סי' תרז (סק"א)), ואם אמנם שע"י המחילה כבר נתכפר לו החלק שבין אדם לחבירו, הא החלק שבין אדם למקום שזלזל בחבירו לא נמחל אלא אם מפייסו על מה שפגע בו, שזה נתכפר ע"י שמכניע עצמו ומתבייש כשמפייס חבירו], ועכ"פ מי שקשה לו הדבר מאד ומתבייש הרבה לבקש מחילה מחבירו יכול לסמוך על תפילה זכה שיאמר חבירו בערב יוה"כ, ויתחרט על שפגע בחבירו, ודיו [שלזה גופא נתקן הבעת המחילה בתפלה זכה, ואם אמנם שבודאי לכתחילה אין לסמוך על זה כלל, ואף אם יודע שחבירו כבר מחל לו אין להסתפק בכך ויש לפייסו וכמש"כ, מי שהדבר קשה עליו מאד ובוש הרבה לבקש מחילה, יכול לסמוך שחבירו ימחול לו כשיודע שחבירו אומר נוסח תפלה זכה, אך בתנאי שהוא מתחרט באמת על מה שפגע בחבירו]".***
      3. ***לא.***
         1. ***דבר יהושע (ח"ב סי' צ"ה).***
         2. ***אז נדברו (ח"ב סי' ס"ה, ח"ז סי' ס"ה) – "אם אמר מפורש בין בפניו ובין שלא בפניו ולא התנה בזה שום תנאי שיבקש ממנו מחילה מסתבר דמהני. והנה ביומא פ"ו א' רב ה"ל מלתא בהדי טבחא וכו' לכאורה יש להביא ראי' משם שאפילו אם אמר מפורש שהוא מוחל נמי לא מהני שהרי בטח רב אמר שמחל לו ולמה המציא את עצמו לו שיבקש ממנו מחילה. ואינו קשה כלל דשאני התם שהשני החזיק במחלוקת ומה מהני המחילה שהרי הוא כחוזר בכל רגע על סורו לבזות את רב".***

אז נדברו (***ח"ח סי' ס"ח) – "ולדינא נראה דתפלת זכה מועיל במקום שאין אפשרות לבקש מחילה דאפי' אם נאמר דמועיל מחילה בלא פיוס זהו דוקא אם מוחל למי שחטא כנגדו ולא באופן כללי דכמו דבקשת מחילה אינו מועיל אם מבקש לרבים כמו שכתבו הפוסקים ומ"מ זה מועיל במקום שאינו יודע ממי לבקש או שנסע, ונראה דבקשת המחילה אינו תנאי לעיכובא לעצם המחילה אלא לשלימות הכפרה אבל מ"מ מועיל המחילה שאינו נענש על זה. ובזה יש לימוד זכות מה שאין נזהרין בזה כיון שזה מועיל להנצל מעונש החטא. ולפי מה שביררתי בספר אז נדברו ח"ז סימן ס"ה דאם הוא מוחל מפורש בפניו או שלא בפניו ומתנהג עמו בשלו' ובמישור דא"צ לבקש מחילה כיון שאין כבר על מה למחול, ושם בסימן ס"ו סתמתי באופן החלטי דאם השני אינו יודע וע"י בקשת המחילה יגרום לו חלישות הדעת דא"צ לבקש מחילה יהא ניחא מה שמקילים בבקשת המחילה יעש"ה. ומסתבר מאד דמשום זה לא מקיימים המנהג הכתוב ברמ"א לבקש מחילה אפי' יודע שלא פגע בשני אבל אין לבנות הרבה מה שאינן נזהרין דאע"פ דבעיוהכ"פ מהדרים בהרבה מנהגים אבל בקשת המחילה הלוא זה קשור עם הטבעיים והכוחות לכן סומכים על מה שאפשר, ויתכן שמשום זה מקילים לגמרי. ולדינא נראה שיש לחדש המנהג של בקשת המחילה אפי' כשאומרים תפלת זכה ומצוה גוררת מצוה דבזה יהי' יותר בנקל לקיים מצות בקשת מחילה דלא יתבייש השואל מחילה וממי שמבקש ממנו וכבר פסק המ"ב דבמקום בושה א"צ לפרט החטא ... ואם יודע שחטא כנגד חבירו ואפשר לבקש מחילה לא יסמוך על תפלת זכה (אם לא באופנים הנ"ל שכתבנו בא"נ שא"צ לבקש מחילה). וכבר נתבאר שי"ל דניצל מעונש גם בלא בקשת המחילה אבל זה מעכב הכפרה השלימה המכוון ביחוד ביוהכ"פ וביודע בודאי שחטא כנגד חבירו לא יחכה על יוה"כ".***

* + - 1. ***הגריש"א זצ"ל (הערות במסכת יומא דף פז. ד"ה הוה, אשרי האיש או"ח ח"ג פרק כ' אות ה') – "ואם קשה לו ומתבייש מאוד לבקש מחילה מחבריו, יכול לסמוך על תפילה זכה שיאמר חבירו בערב יום כיפור, ובלבד שהיה ברור לו שחבירו אומר תפילה זכה".***
      2. ***שואל בשלמת חיים (סי' שנ"ב).***
  1. **מתבייש לבקש מחילה**. [חבירו לא יודע, אין צריך לבקש – אא"כ היזק. בלי ידיעה, ובלי היזק, הוי רק בין אדם למקום ].
     1. להגיד לו.
        1. ח"ח (כלל ד' סעי' י"ב, עי' ארטסקרול עמ' קי"ב) – "אבל אם חבירו נתגנה על ידי זה בעיני השומעים ונסבב לו על ידי זה היזק בגופו או בממונו או שהיצר לו על ידי זה, הרי הוא ככל עונות שבין אדם לחבירו שאפילו יום הכפורים ויום המיתה אין מכפר עד שירצה את חבירו, על - כן צריך לבקש מחילה מחבירו על זה, וכשיתפייס וימחול לו, לא נשאר עליו כי אם העון דבין אדם למקום ויעשה כנ"ל. ואפילו אם חבירו אינו יודע עדיין כלל מזה, צריך לגלות לו מה שעשה נגדו שלא כדין, ולבקש ממנו מחילה על זה, כיון שהוא יודע שעל ידו נסבב לו דבר זה".
     2. לא יגלה לו את הדבר.
        1. הגרשז"א זצ"ל (הליכות שלמה יום הכפורים פרק ג' סעי' ו') – "מי שסיפר לשון הרע על חברו ואין חברו יודע זה, ואם יגלה לו הדבר כדי לבקש מחילתו יצטער הלה בשמעו על כך, לא יגלה לו את הדבר".
        2. ילקוט יוסף (קצוש"ע סי' תר"ו תשובה סעי' ט"ז, סעי' י"ז) – "אם דיבר לשון הרע על חבירו, ואין חבירו יודע כלל מזה, כשיבוא לבקש מחילה מחבירו, **אין צורך להודיע לחבירו שסיפר עליו לשון הרע**, כיון שאדרבה כשיספר לו כן, יחרה אפו ויגדל צערו, אלא יבקש ממנו מחילה סתם. [כן כתב בספר שלמי מועד עמוד נו בשם הגאון ר' ישראל סלנטר. ודלא כהחפץ חיים כלל ד סעיף יב, שכתב, שצריך לגלות לחבירו מה שדיבר עליו]. אם פגע בכבודו של חבירו, וחבירו אינו יודע שהוא שפגע בכבודו, ואם יספר לו דברים כהוייתם, יקפיד ויחרה אפו עליו, רשאי שלא לספר לו כלל, אלא יבקש ממנו סתם מחילה בלבד. ועל כיו"ב נאמר, אשרי נשוי פשע כסוי חטאה. (וע' ביומא פו: ודו"ק)".
     3. אז נדברו (ח"ז סי' ס"ו, ***ח"ח סי' ס"ח ד"ה לפי***) – "אודות בקשת המחילה אם יודע שע"י בקשת המחילה יצטרך לפרט החטא ויגרום בושה ועגמ"נ להשני אם יש היתר שלא לבקש מחילה ומה שכ' הזכיר שכאילו ר' ישראל פוסק להיפך מהמ"ב אינו מדוקדק שהרי המ"ב אינו מחדש כאן חומרא להיפך מכריע לקולא שא"צ לפרט החטא. ובקשת המחילה על בין אדם לחבירו זה ש"ס ופוסקים ולא רק מהמ"ב אלא שיש לומר דכ"ז כשמפורסם אצל חבירו מה שחטא כנגדו וע"י בקשת המחילה אינו גורם בושה ועגמ"נ לחבירו, ואם חבירו אינו יודע באיזה חטא חטא כנגדו ע"ז דנו האחרונים והמ"ב אבל כשאיגו יודע כלל שחטא כנגדו וע"י שיודיעו יגרום בושה לחברו ע"ז אינו דן המ"ב. אמנם הדבר מקובל בקשר להספר ח"ח על לה"ר שהביא את זה לר' ישראל וביקש ממנו להשאיר אצלו ולאחר כן אמר לו ר' ישראל הנך קובע בחבורך כי מי שספר לה"ר על חבירו חייב לפייס ולבקש מחילתו אינני מבין איפוא אם רצונך לחזור בתשובה איך יורשה לך לצער את חברך וענה לו הח"ח שהסתמך על רבינו יונה בשע"ת והוא בספרו ח"ח כלל ד' סעיף י"ב דכתב וז"ל אבל אם חבירו נתגנה עי"ז הרי הוא ככל עונות שבין אדם לחבירו שאפילו יוהכ"פ ויום המיתה אין מכפר עד שירצה את חבירו ואפי' אם חבירו אינו יודע עדיין כלל מזה צריך לגלות לו מה שעשה כנגדו ולבקש ממנו ע"ז כיון שעל ידו נסבב לו דבר זה עכ"ד, ודבריו נובעין מדברי ר"י בשע"ת מאמר ר"ז ושם בשע"ת לא בא לפרש הפרטים של דיני מחילה ומקומו בסוף שער ד' ושם סתם הדברים ור"ל דשם בא לומר בעיקר חומר של לה"ר דקשה לתקן החטא שיתבייש לגלות את אזנם. אבל אם למעשה מותר לגלות אף שיתבייש מנ"ל זה. והנה המדובר שם בח"ח שכבר נסבב רעה או צער לחבירו דאם יש לחוש שרק ברבות הזמן יגרם עי"ז היזק או צער נשאר שם בבמ"ח בצ"ע, וא"כ המדובר שכבר ידוע לו שסיפרו עליו וכבר נגרם לו הצער, אבל א"י ע"י מי, אבל הגע בעצמך אם אחד סיפר ע"ח לה"ר שלא גגרם לו היזק שם ובושה רק אם הי' נודע לו הי' לו מזה צער ולולא בקשת המחילה לעולם לא הי' נודע לו ועכשיו ע"י בקשת המחילה נתברר לו שסיפרו לו ונגרם לו עי"ז צער, לכאורה פשוט כמו שאמר הגאון והקדוש רבי ישראל זצ"ל דא"צ לבקש ממנו מחילה ותורת אמת היתה בפיהו כי מלאך ד' צבקות הוא. ולאחר העיון שם בח"ח כמדומה לי שגם הח"ח מודה בזה ואין כאן פלוגתא, ואין לזה סתירה מהשע"ת. ובספר מועדים וזמנים (ח"א סימן נד) ראיתי נוסחא אחרת בשם הגר"א דסלר זצ"ל ששמע בשם הגאון והצדיק רי"ס זצ"ל (שאין זה קשר להח"ח כלל) על דרך שביארנו ומסיק :וע"כ דעת רי"ס זצ"ל שכה"ג ראוי לסתום כשמבקש מחילה שאם פגם מבקש על הכל סליחה ודי בכך, ועיי"ש שמבאר בזה בטטו"ד הא דנפסק בסימן תר"ו החיוב של בקשת מחילה בעיוהכ"פ דאז לא יצטער כיון שכולם מבקשי מחילה על ספק נדנוד פגם. ובכל האמור אני תושב שכבר יש פתרון לספקותיו למעשה מה שמעיק עליו. ונראה עיקר כמוש"כ קודם דבכה"ג שעדיין לא נגרם צער והיזק לחבירו וע"י שיבקש ממנו מחילה יגרם לו עכשיו צער שפטור לגמרי מבקשת המחילה אבל היכא שכן נגרם לו צער או הזיק בזה מספיק בקשת המחילה סתם בעיוהכ"פ כמבואר בס' הנ"ל בשם הגר"א דסלר בשם רי"ס. ולכאורה דמה שמבואר בס' הנ"ל אין זה חידוש כלל שזה כבר מבואר במ"ב שא"צ לפרט החטא אם יודעים שיתבייש אם יפרט החטא, אבל יש חילוק דבמ"ב מבואר רק להקל בפירוט החטא אבל צריך לבקש מחילה בלשון שמתוודה שחטא כנגדו אבל בהנ"ל מבואר שגם בקשת המחילה יכול לסתום ולומר בלשון ספק שאם פגם מבקש על הכל מחילה (ועיי"ש בס' הנ"ל בהערה בא"א)".
        1. לכאורה האז נדברו הולך על המ"ב (סי' תר"ו ס"ק ), שאדם יודע החטא, ולהזכיר גורם לו בושה.
     4. אבני ישפה (אהל יעקב **‏‏‏‏יום רביעי ז' תשרי תשע"א) – שאלה: "מהו האופן המובחרת לגבי בקשת מחילה מחברים ובני משפחה וכדומה בעשרת ימי תשובה, ועוד לגבי מי שלצערנו דיבר לשון הרע על חבר וכדומה מה דעת הרב שליט"א בענין מחלוקת החפץ חיים ור' ישראל סלנטר האם צריכים להודיע החבר שדיברת לשון הרע כנגדו על הצד שזה יפגע בו". תשובה: "*בדבר השאלה איך לבקש מחילה בעשרת ימי תשובה. והשאלה מצד שהמ"ב כתב לפרט העבירה שעשה לחבירו, אבל הג' רבינו ישראל מסלנט זצ"ל אמר שאם יפרט לחבירו יפגע בו ועדיף שלא לפרט, ושאלת איך לנהוג.*** ***הנה המשנה ברורה סימן תרו ס"ק ג כתב וז"ל: ובשעת בקשת מחילה צריך לפרט מה שחטא לחבירו אם לא כשיודע שחבירו יתבייש מזה כשיפרט החטא אזי לא יפרט אותו עכ"ל.*** ***ברור דיבר המ"ב שאם יש צורך אין לפרט החטא שעשה לחברו וכגון שחבירו יתבייש, ופשוט שכל שכן שאם חבירו יפגע וירגיש נעלב או מושפל, שאין לפרט החטא שעשה לו. אבל בכלל אני אומר שקשה למצוא חטא שעושה לחבירו שחבירו ירצה לשמוע אותו ולא יהיה נעלב או מתבייש או מושפל. לכן הנכון הוא שכאשר מבקש מחבירו מחילה יאמר לו שמבקש מחילה על כל מה שחטא נגדו במשך השנה".***
     5. פחד יצחק (יוה"כ מאמר ב' אות ח', מאמר כ' אות ה') – "ומזקני גדולי הדור שלפנינו שמענו, כי דעתו של מרן הגרי"ס היתה שהמספר לשון הרע על חבירו, ואין חבירו יודע מזה, ולכשיוודע לו שדברו עליו לשון הרע יצטער מזה, כי אז אסור לו להמספר לבקש מחילה מחבירו, משום דעל ידי בקשת המחילה יצטרך להודיע לו שדבר בגנותו, ונמצא מצער לחבירו בכדי לקבל מחילה לעצמו. ואין צורך קבלת המחילה לעצמו יכול לשמש היתר לצער חבירו ...".
     6. ***קובץ הלכות (ימים נוראים פרק כ"ה סעי' ו') – "כשמבקש מחילה, אפילו אם חבירו יודע מה שחטא נגדו אפ"ה צריך לפרט מה שחטא לו ולפייסו על כך, אך אם משער שע"י שיפרט החטא יתבייש חבירו או יוגרם ויכוח וקרוב הדבר לבא לידי כעס ומחלוקת חדשה, לא יפרט את החטא,*** *אלא יאמר שמבקש מחילה על שגמל לו רעה****, ואם גם בזה איכא חששא, יבקש ממנו מחילה בסתם".***

***קובץ הלכות (ימים נוראים פרק כ"ה סעי' ז', הע' י"ב) – "ואם חטא נגד חבירו ואין חבירו יודע מזה, וכגון שדיבר עליו לשון הרע שלא בפניו, אם הוא משער שלא יתבייש חבירו ע"י פירוט החטא, צריך לגלות לו מה שעשה כנגדו שלא כדין ולבקש ממנו מחילה על זה, אבל אם חושש שאם יגלה הדבר יצטער או יתבייש חבירו על כך, יבקש ממנו מחילה בסתם בלי לפרט לו מה שעשה. [בספר חפץ חיים ... שמקובל מאת הגר"י סלנטר זצ"ל שנחלק על זה והיה סבור דבכה"ג שחבירו אינו יודע מן הלשה"ר ולא הצטער עליו, אדרבה, לא יגלה לו כלל כי ה"ה מצערו הרבה במה שמגלה לו ובכה"ג אין היתר לצער חבירו, אלא יסתום כשמבקש מחילה שאם פגע מבקש מחילה על הכל, ואמר מו"ר שליט"א שלמעשה צריך לשער שאם באמת יצטער הלה ע"י שיגלה לו, יבקש מחילה בסתם, אבל אם משער שחבירו לא יצטער, צריך לגלות לו, ומן הסתם שבכה"ג יצטער חבירו כשיגלה לו]".***

* + 1. תשובות והנהגות (ח"ה סי' שצ"ז) – "בספר 'חפץ חיים' (כלל ד' סעיף י"ב) כתב שאם סיפר לשון הרע על חבירו, והוזק חבירו על ידי סיפורו (שפרסם מגרעותיו וכדומה), ולחברו לא נודע, אפילו הכי צריך לגלות לו מה שעשה נגדו שלא כדין, ולבקש מחילתו, ואני קבלתי פעם מכתב מהגאון הצדיק רבי אליהו אליעזר דסלר זצ"ל ששיבח את הכרעת הגאון הצדיק רבי ישראל סלנטר זצ"ל, שפסק שלא לגלות לחבירו אם יצטער על ידי זה, שכן לא הותר לצער את חבירו כדי לזכות במחילה, רק יבקש מחבירו מחילה סתם ומספיק בכך. והנה לכאורה ישנה ראיה שלא די במחילתו של חבירו רק צריך להתבזות ולבקש מחילה, מהגמרא ביומא (פז א) מעובדא דרב, שחטא לו טבח אחד ולא בא לפייסו עד ערב יום הכיפורים, ולכן הלך רב להמציא עצמו לפני הטבח בערב יום הכיפורים על מנת שיבקש ממנו מחילה, וסירב הטבח לבקש מחילה ושיבר עצמות ופגע בעצמו ונהרג, וקשה למה המציא עצמו רב לטבח, ודי היה בכך שימחל לטבח במקומו, וע"כ מוכח שצריך דוקא להתבזות ולבקש, ובזה נמחל, והיינו כהקדוש ה'חפץ חיים' זצ"ל. אמנם באמת קשה למה מבקשים מחילה בערב יוה"כ, והלוא אם פגע בחברו אין ראוי להמתין וצריך לבקש סמוך לחטא, ועכ"פ בערב ר"ה צריך לבקש, וע"כ נראה דמיירי בכה"ג שאין לחבירו קפידא עליו והם חיים בשלום ביניהם, ולכן אין צריך לבקש, אך יום הכיפורים אינו רק מכפר אלא גם מטהר, 'לפני ה' תטהרו', והיינו כפשוטו שאפילו רושם מן החטא לא נשאר, ולזה צריך להתבזות ולבקש ממנו מחילה. (ע"ע מוע"ז ח"א סי' נ"ד). ונראה שאם הזיק לחבירו ע"י סיפור לשון הרע, ולא נודע לחבירו, אינו חייב לספר לו בדיוק מה דיבר נגדו אם יגרום לו בכך צער, אבל גם בקשת מחילה סתמית אינה מספקת, רק יאמר לו אפשר שפגעתי בסיפור דברים נגדך אנא מחל לי, ובזה די בין בכל השנה ואפילו בערב יום הכיפורים, והמחמיר לספר בפירוט עלול להכשל באיסור אונאת דברים".
    2. הגר"י ברקוביץ שליט"א:

When asking someone mechilla for speaking lashon hara about them, should we actually do like the Chofetz Chaim and tell the person what we said, although it will pain him? I heard b’shem Rebbe that the pshat is, we are maskim to feel pain for the benefit of another Yid doing teshuva shleima - is that true?

Rav Berkovits: I can’t say this works for everybody, it depends on the person that was hurt. If you can be mishaer (estimate) that he would want you to be able to do teshuvah, even at the cost of getting hurt a bit more. Many people would want it, especially this time a year. Otherwise, you are not allowed to be metztaer another person for your own selfish reasons, even to do teshuva. That was Rav Yisrael Salant’s tayna. What do you do? You’re an oines, and you daven that Hashem puts into his heart to be moichel everyone b’lev shalom.

Agav – We are only talking about a case where he lost out because of you. If you stam said something derogatory about him and he didn’t lose out because of it, you don’t have to ask him mechila (just do teshuva on the aveirah).

* + 1. מראי מקומות – אבן ישראל (ח"ט סי' קס"ד), חוט שני (שמה"ל פרק א' ס"ק ג'), פסקי תשובות (סי' תר"ו אות ד'), מועדים וזמנים (ח"א סי' נ"ד), מאיר עיני חכמים (ח"ח ח"ו ), לרעך כמוך (ח"ב עמ' מ"ז הע' ע').
       1. ***הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש או"ח ח"ג פרק כ' אות ח') – "מי שסיפר לשה"ר על חבירו, ואין חברו יודע זה, ועכשיו רוצה לבקש מחילתו, אך יצטער הלה בשמעו על כך, הדין הוא שלא יגלה לו מה שדיבר עליו, אבל צריך לבקש מחילתו על שדיבר עליו".***
       2. הגרח"ק זצ"ל (דרך שיחה ח"א עמ' תרכ"ג) – "ר' ישראל סבר שאסור לו לפרט, רק יבקש מחילה באופן כללי, אבל שמעתי שה'חפץ חיים' אומר שברבינו יונה משמע לא כך. ועדיף לבקש מחילה סתם ולא יפרט מה היה".
  1. **מוציא שמיטה**.
     1. ר' אפרים, הו"ד בנחל קדומים (ויקרא פר' בהר אות ב') – "ואמרו רז"ל **אם אין אתם גובין חובות ושטרות בשמיטה גם אני לא אגבה עבירות שלכם**. ופירשו ז"ל במאמרם ז"ל הנה ה' נצב על חומת אנ"ך כבע"ח ושטרו בידו ובזה א"ש שכיון שאין גובין חובות ושטרות בשמיטה **מדה כנגד מדה** שכביכול הוא כבע"ח ושטרו בידו לא יגבה שטרו מעונות. והיינו דכתיב בשמיטה אל תונו כי סגולת השמיטה שלא יגבה העבירות לכן צוה הוא יתברך אל תונו דהונאה ה' נצב כבע"ח ושטרו בידו עכ"ד. ולי הדל אפשר בסגנון אחר דמאחר דבזכות שמירת השמיטה אינו גובה שטרות העבירות א"כ יש לאומר שיאמר שישמור השמיטה ויונה את חבירו מאי אמרת דע"י ההונאה נצב ושטרו בידו הא הוא מוחל שטרי העונות. לז"א אל תונו דבהונאה נפרע הקדוש ברוך הוא בעצמו כמ"ש פרק הזהב (דף נ"ט) ואין הפרגוד ננעל וכל השערים ננעלו חוץ משערי הונאה ע"ש פרק הזהב וז"ש ולא תונו איש את עמיתו ויראת מאלהיך כי אני ה' אלהיכם כלומר אני בעצמי כ"י נפרע".
     2. מראה הגדול (אשכנזי, דרוש ו' לשבת תשובה ד"ה והואיל) – "שאמרו במדרש בפ' בהר והביאו הילקוט שם פ' בהק וז"ל א"ל הקב"ה לישראל **אם איניכם גובים חובות ובשמיטה גם אני לא אגבה עבירות שלכם כו' ע"כ** ... חל עלינו חובת ביאור לפרש האגדה הנז' די"ל במ"ש אמר הקב"ה לישראל אם אינכם גובי' חובות בשמיטה גם אני לא אגבה עבירות שלכם דמאי שלכם דקאמר דלכאורה יאו'ר נפיש הוא ומשנה שאינה צריכה ומן הראוי הול"ל גם אני לא אגבה העבירות שאתם עושי' ומסתמ' אנן ידעינן שאלו העבירות היינו העבירות של ישראל שעושים כיון דבדידהו קא משתעי וא"כ מאי שלכם דקאמר. ואשר אני אחזה לע"ד לפרשו על פי מאי דשנינו ביומא פרק יוה"כ עבירות שבין אדם למקום יוה"כ מכפר עבירות שבין אדם לחבירו אין יוה"כ מכפר. דרש ר"א בן עזריה מכל חטאתיכם לפני ה' תטהרו עבירות שבין אדם למקום יוה"כ מכפר עבירות שבין אדם לחבירו אין יוה"כ מכפר עד שירצה את חבירו ע"כ. ונ"ל דהא דבעינן רצוי את חבירו כדי שיוה"כ מכפר ה"ד בכל יוה"כ אבל בשנת השמיטה גדול כחה של שמיטה שאפילו שאינו ירצה את חבירו הקב"ה יכפר לו בלילי ר"ה של מוצאי שביעית אף העבירות שבין אדם לחבירו וטעמא היינו משום דכשם שהוא מקיים מצות השמיטה כתקנה ומשמט חובותיו שחייב לו חבירו ואינו גובה ממנו אף הקב"ה הולך אחר מידותם מידה כנ"מ **ואינו גובה מהם אף העבירות שבין אדם לחבירו דהשביעית משמטת העבירות**. והשתא ז"ש אמר הקב"ה לישראל ...".
     3. שד"ח (מערכת יום הכיפורים סי' ב' אות י"ד) – "במה ששנינו בסוף יומא (דף פ"ה ע"ב) עבירות שבין אדם לחבירו אין יום הכפורים מכפר עד שירצה את חברו ראיתי להרב מראה הגדול ח"א בדרוש ו' לתשובה (בד"ה ואשר) שכתב דנראה דהא דבענין ריצוי חברו היינו בשאר שנים אבל בשנת השמיטה כיון שמקיים מצות השמיטה כתקנה ומשמט חובות חברו גם ה' לא ימנע טוב ומכפר לו גם עבירות שבין אדם לחבירו בלא ריצוי מדה כנגד מדה וכו' עי"ש. ועם כי לא מצאתי סתירה מפורשת לזה מכל מקום **אין דעתי העניה מסכמת לחלק בזה אלא נראה דבכל זמן הוא הדין דאין יום הכיפורים מכפר בלא ריצוי חברו** בעבירות שבין אדם לחברו".

* 1. מראי מקומות.
     1. הגריש"א זצ"ל (שערי הוראה ח"ח עמ' ק"ח) – "שהחוטא לחבירו ואומר לו: 'אתה מוחל לי?' או 'אני מבקש מחילה' וכדו' אינו נחשב 'מפייס את חבירו' ואינו יוצא בג' פעמים, וגם מי שאינו מוחל אינו נחשב אכזרי, דפיוס היינו שנותן לחבירו להבין שיודע שחטא לו ועשה לו דבר רע ולכן מבקש ממנו שימחל לו, ואז אם אינו מוחל הוי אכזרי".

1. ***בין אדם לחבירו: מצד המוחל - האם צריך מחילה בלב.***
   1. *צריך****.***
      1. ***פלא יועץ (ערך תשובה ד"ה ואם היא) – "שעל הרב האומרים נסח הריני מוחל וסולח, אין פיהם ולבם שוים, ויש דלא מאי קאמר, והראיה, שביום שאחריו, הקפידה במקומה עומדת ביתר שאת".***
      2. ***לב אליהו (ח"א בתולדותיו עמ' ה') – "מעשה שספר רבנו זלה"ה שבהיותו דר בלונדון בא אליו אדם אחד ובקש ממנו מחילה מפני שפגע בכבודו. ואמר לו רבנו זלה"ה שרוצה הוא לשמוע במה חטא נגדו ולא רצה אותו האיש לגלות לו את הדבר אף שדרש ממנו זאת במפגיע, וכאשר על אף כל הבקשות לא רצה לספר את הדבר אמר לו רבנו זלה"ה שידע שאם אינו מספר לו הדבר אין הוא מוחל לו, ועל כן נאלץ אותו אדם לספר את המעשה שבו חטא נגד רבנו זללה"ה כאשר שמע רבנו זללה"ה את הדבר אמר לאותו האיש, 'דע לך שיכול אני לומר שאני מוחל לך, אך מאחר שהדבר אשר בו חטאת נגדי הוא באמת חמור, לפיכך יודע אני שהמחילה שאמחל לך לא תהיה בלב שלום, וע"כ עצתי שתלך עכשיו לביתך ותבא לבקש מחילה בעוד כשבועיים ובמשך הזמן הזה אשתדל ללמוד מוסר הרבה על הענין ואז אקוה שבעוד שבועיים אמחל לך במחילה גמורה ובלב שלום, וכן הי'".***
      3. ***עלי שור (ח"ב עמ' ר"מ) – "מי שלא עקר מלבו לגמרי את מקפידא והטינא אסור לו לומר בפה 'מחול לך מחול לך', כי זוהי*** *גניבת דעת****. ואם מישהו מבקש סליחה בערב יוה"כ ומוחלים לו בפה אך לא בלב,*** *גוזלים לו את כפרת יוה"כ שלו****: הרי 'עבירות שבין אדם לחברו אין יוה"כ מכפר עד שירצה את חבירו' (מתני' ביומא פ"ח) ואם חברו אומר שמוחל לו אך בלבו נשארה הקפידא, הלה אינו מרצה אותו יותר כי הוא סומך על מחילתו, אך מחילתו אינה מחילה והריצוי אינו ריצוי ויוה"כ אינו מכפר. ומה מגוחך הוא שבערב יוה"כ אומרים לכל המבקש 'אני מוחל לך' מבלי לחשוב כלל על עקירת הקפידות ... הרי על מחילה אמיתית צריכים לעבוד. העבודה היא, למחות כל רושם של קפידא מן הלב, כך שלא יזכרו עוד לעולם את פגיעת האיש הזה".***
      4. ***הגריש"א זצ"ל (תורת האדם לאדם עמ' ל"ה, ח"ג עמ' ל"ו, הערת במסכת יומא דף פו: ד"ה ספק, אשרי האיש או"ח ח"ג פרק כ' אות י"ב) – "מחילה בפה צריכה להיות ביחד עם מחילה בלב, אבל אם רק אומר שמוחל לחבירו, אך בליבו אינו מוחל לו, לא הוי מחילתו מחילה".***
      5. ***כללי דברים שבלב (עמ' קפ"ד אות כ"ג) – "במקום שאומר בפיו שמוחל ובלבו אינו מוחל או שאומר בפיו שאינו מוחל ובלבו מוחל, מסתבר שהלב קובע והדיבור אינו פועל [עי' במש"נ בסי' ח' אות ח' ובסי' כ' אות ז', ומש"כ בס' אור ישראל בנתיבות אור בשם הגר"י מסלנט זצ"ל דימחול 'בפה מלא' לכאו' צ"ל בכוונתו דע"י שמוחל בפה מוחל גם בלבו]".***
   2. *ל"צ מחילה בלב, רק מחילה בפה****.***
      1. ***עי' נימוקי מהר"ר מנחם מרזבירק (אות נ"ב, שבסוף סק מהר"י וויל, הו"ד בגליוני הש"ס [לשונו מובא לעיל]) – "דין כיון שראובן בעצמו מודה שנתפשר עמו אלא שאומר שנתפשר בסתם אבל בלב לא מחל לו*** *דברים שבלב אינם דברים****".***
      2. ***גליוני הש"ס (קידושין דף מט:) – "ודברים שבלב אינם דברים. נ"ב המבייש את חבירו וכדומה ומחל לו בפיו אעפ"י שלא מחל לו בלבו אמרי' בי' ג"כ*** *דברים שבלב אינם דברים* ***נימוקי מהרמ"מ שבסוף המהרי"ו דס"ד ע"ב דפוס קאפוסט ד"ה דין כיון שראובן וע' אריכות בכאן בשו"ת תשב"ץ ח"א סי' צ"ד וסי' צ"ה וע' תוס' גיטין ל"ב א' ד"ה מהו דתימא וע"ע שו"ת חוט המשולש טור ג' סי' ג'".***
      3. ***הגר' שמחה זיסל זצ"ל (קול התורה חנ"ה עמ' נ"ג, ס' זכרון אבן ציון עמ' תקמ"ב) – "שמעתי בשם הגה"צ ר' שמחה זיסל ז"ל שכשיאמר לחבירו שמוחל לו לא איכפת לן אם אינו מוחל בלבו דהוי דברים שבלב".***
      4. ***רבי איצל"ה פטרבורג זצ"ל (מעשה איש ח"א עמ' קס"א) – "רבי איצל"ה פטרבורג זצ"ל הנהיג לומר בערב יום-כיפור: הריני מוחל לכולם, ואף אם בלב אינו מוחל - הרי זה דברים שבלב. וכך נהגו בישיבת פוניבז' לדפוק לפני 'כל נדרי', שכל אחד יאמר כן. הגיב על כך רבינו: אזוי רייסטמען אהקפדה. וכי כך עוקרים הקפדה. התינח לאחר שאומרים תפילת 'זכה' ובוכים טוב טוב, ומבקשים מהקב"ה שכל אחד ימחול לחבירו, ורואים היכן עומדים - אז אולי ואולי מוחלים באמת... (מהגרש"ז אולמן שליט"א)".***
      5. הגרחפ"ש זצ"ל (אורחות הרב וראש הישיבה עמ' צ"ב) – "בפשוטו, גם המתפייס בפיו סגי בזה, ואף אם בליבו עדיין חם, אינו כלום משום דדברים שבלב אינם דברים, וכ"כ מהר"י ענגיל בגליוני הש"ס (קידושין מט,ב), בשם נימוקי מהרמ"מ, דהמוחל לחבירו בפיו סגי דדברים שבלב אינם דברים. וכן שמעתי ממו"ר הגרח"פ שיינברג זצ"ל, וכך הוא היה נוהג אם חשש שאדם שנפגע ממנו, היה מבקש את סליחתו ומבקש לשמוע שהנפגע אומר בפיו 'מחלתי'. ומבואר מזה תרתי. א) דסגי אם מוותר על תביעת העלבון, ב) דגם אם אומר כן, אף אם ליבו בל עימו דמי למחילת חוב ומהני".
      6. עי' הגרח"ק זצ"ל (צהר חי"ג עמ' נ"ד אות ג') – "אם אחד מבזה את חבירו ומבקש מחילה ממנו ואומר שהוא מוחל אבל בלבו אינו מוחל, אם אמרינן בזה דברים שבלב אינו דברים והוי מחילה או לא. תשובה - יתכן"***.***
      7. ***עי' אור ישראל (נתיבות אור עמ' קט"ז).***
   3. *בפניו ל"צ מחילה בלב, אבל בין אדם לעצמו לא מהני****.***
      1. ***הגר"י ברקוביץ שליט"א (שו"ת זרע שמואל סי' ב' הע' י"ג, הע' ט"ו) – "האומר לחבירו 'מחול לך', אפילו אם אינו בלב שלם, חל לו המחילה, משום הכלל ש'דברים שבלב לא הוי דברים' (אפילו אם כיוון בהדיא בלב שהוא לא מוחל). ואפילו אם נתחרט אח"כ על המחילה ואומר בהדיא שהוא חוזר בו ואינו מוחל לו עוד, מ"מ המחילה כבר חל (ולא נשאר לחוטא אלא לעשות תשובה בין אדם למקום וכדלקמ'). אבל בנוגע ל'תפלת זכה' שמוחל לכל מי שחטא כנגדו, צריך למחול בלב שלם, שהא 'תפילת זכה' אינו בפני אנשים, אלא הוא דברים שבין אדם לעצמו, ולגבי דברים שבין אדם לעצמו אמרינן 'דברים שבלב הוי דברים' (שרע"א\* הביא ראיה מהר"ן לגבי חמץ שצריך ביעור אף שביטלו, שמא לא ביטל בלב שלם. ראינו שצריך לב שלם אף שביטל בפה, על כרחך הוא משום שהוי דברים שבינו לבין עצמו)".***
   4. ***מראי מקומות – חזו"א (מעשה איש ח"א עמ' קס"א, לשונו מובא לעיל), הגר' ראובן גראזאווסקי זצ"ל (קובץ קול התורה חנ"ה עמ' נ"ג, ס' זכרון אבן ציון עמ' תקמ"ב), אז נדברו (ח"ח סי' ס"ח, לשונו מובא לעיל), לרעך כמוך (ח"ב עמ' מ' הע' נ', ח"ג עמ' שמ"ג הע' י"ח, הע' י"ט), הגר"י רייזמאן שליט"א (מלכים ב' מספר ק"כ), הגר"ש ליכט (קובץ תורת האדם לאדם ח"ג עמ' ל"ה), בדי משה (ח"ב סי' ל"ה), נחלת דבש (עמ' תנ"ו, קול התורה ח"כ עמ' ס"ח אות ג', חכ"א עמ' ע"ה).***
      1. ***אור לציון (ח"ב פרק ט"ו סעי' י"ג) – "שאלה. מי שיש בליבו טינא או כעס על אדם מסוים שהרע לו, האם יכול לומר בנוסח קריאת שמע שעל המיטה הריני מוחל וסולח וכו'. תשובה: אין לומר הריני מוחל וסולח אם עדיין יש לו טינא על אדם מסויים, וכל אותם הימים שעדיין לא הסיר טינא זו מליבו ידלג נוסח זה".***
      2. ***הגרח"ק זצ"ל (ויכתוב מרדכי עמ' ש"מ אות נ"ג) – "על צד מה שכתב ב'אור לציון' (ח"ב פט"ו שאלה י"ג), שאם אינו מוחל ומולח לא יאמר בק"ש שעל המיטה מילים מוחל ומולח. מה שאנו אומרים קודם התפילה 'הריני אוהב כל אחד ואחד מבני ישראל כנפשי ומאודי', מי שאינו חושב שאוהב כאו"א מבנ"י כנפשו ומאודו, האם לא יאמר זאת. תשובה: ישתדל לאהוב".***
      3. ***תשובות והנהגות (ח"א סי' תשל"ט) – "להשיא בן צעיר לפני הגדול ... והנה לכאורה כל הענין שאין להקדימו זהו מפני כבוד אחיו הגדול ולפ"ז אם אחיו ימחול מספיק, אבל נראה שהמחילה אינה בלב שלם אלא רק מפני שאין לו ברירה או מחמת בושה".***
      4. ***שאל בני (ח"ב עמ' תשס"ו) – "ולענ"ד יתכן שאם מחל בלב שלם רק שעדיין איכפת לו ומרגיש נפגע (שמצד יצרו הטוב מחל לו בלב שלם, אולם עדיין היצר הרע לא נותן להמחק מהלב), בזה אולי לכו"ע מהני המחילה".***

1. ***בין אדם לחבירו: מצד המוחל - האם צריך מחילה בפה.***
   1. *מחמיר****.***
      1. ***ר' בחיי (בראשית פרק נ' פסוק י"ז) – "והנה אחיו בקשו ממנו מחילה, ולא באר הכתוב שמחל להם, וכבר בארו רז"ל: (ב"ק צב א) שכל מי שחטא לחברו ועשה תשובה אינו נמחל לעולם עד שירצה את חברו, ואע"פ שהזכיר הכתוב: וינחם אותם וידבר על לבם, שנראה בזה שהיה להם רצוי מיוסף, מכל מקום לא ראינו שיזכיר הכתוב מחילה ביוסף ולא שיודה להם שישא פשעם וחטאתם, ואם כן מתו בענשם בלא מחילת יוסף ואי אפשר להתכפר עונם רק במחילתו, ועל כן הוצרך העונש להיותו כמוס וחתום להפקד אחר זמן בענין עשרה הרוגי מלכות".***
      2. ***אג"מ (***Along the Maggids Journey ***עמ' פ"ב)***

Rabbi Zlotowitz was waiting to enter the dining room where R’ Moshe had been sitting and talking with R' Yoel and R' Hillel. R' Moshe had just issued a *psak* (halachic ruling) in a dispute between the men, and then he put his hand on R' Yoel's elbow and said, Now, ask R' Hillel for forgiveness."

"I apologize for the aggravation I caused you," R' Yoel said to R' Hillel.

"Don't worry," replied R' Hillel. "I was obviously meant to suffer some heartache and annoyance. It's all right. Don't worry about it."

R' Moshe, who was listening attentively, turned to R Hillel and said, "Tell R' Hillel explicitly that you forgive him."

"It's fine," R' Hillel protested. "I am not upset with him. Everything has worked out well."

"That is not enough," R' Moshe said firmly. "You must say clearly and unequivocally that you forgive him."

Realizing that R' Moshe was insistent, R' Hillel turned to R' Yoel and said with conviction, "I am *moichel* you (I forgive you)."

R' Moshe then wished R' Yoel and R' Hillel well and sent them on their way.

When Rabbi Zlotowitz entered the room, he asked R' Moshe, "Why was the *Rosh Yeshivah* so insistent that R; Hillel declare *outright* that he forgave R' Yoel? Wasn't it sufficient that he said, "It's all right, don't worry about it'?"

R' Moshe explained: "*Chazal* (*Medrash Eilah Ezkarah, Mishpatim*) teach us that *Klal Yisrael* suffered the terrible tragedy of the *Asarah Harugei Malchus* (the ten great martyrs who were brutally murdered by a Roman emperor) because of the sin of the ten brothers who sold Joseph to the Ishmaelites. Rabbeinu Bachya (Bereishis 50:17) wonders about this and asks, "Didn't the brothers ask Joseph for forgiveness? Why were the ten rabbis executed for that sin?'

"The answer is," continued R' Moshe, "that in response to the brothers' plea of forgiveness, Joseph replied to his brothers, ***וְעַתָּה אַל תֵּעָצְבוּ*** וְאַל יִחַר בְּעֵינֵיכֶם כִּי מְכַרְתֶּם אֹתִי הֵנָּה כִּי לְמִחְיָה שְׁלָחַנִי אֱלֹקִים לִפְנֵיכֶם - Don't be distressed and don't reproach yourselves for having sold me here, for it was as a provider that Hashem sent me here ahead of you, (*Bereishis* 45:5). It would seem from this that Joseph was not angry at his brothers. Quite the contrary; he saw in their actions the manifestation of Hashem's overall plan, which was that he be sold and bought to Egypt so that he could be in a position to help his family. Additionally, as Rabbeinu Bachya notes, the Torah tells us '***וַיְנַחֵם אוֹתָם וַיְדַבֵּר עַל לִבָּֽם*** – He [Joseph] comforted them and spoke to their heart' (*Bereishis* 50:21), another indication of his forgiveness.

"However, Joseph never said explicitly and openly that he had forgiven them. Thus, the brothers died without having been totally forgiven, and therefore they were still accountable for the 'sin' of having sold their brother. That was why the tragedy of the *Asarah Harugei Malchus* happened many centuries later (see *Rabbeinu Bachya, Bereishis* 44:17).

"It was for this reason," said the *Rosh Yeshiva*, "that I wanted R' Hillel to state unequivocally that he forgave R' Yoel. I didn't want R' Yoel's 'sin' to remain on his head."

* + 1. ***תשובות והנהגות (ח"ה סי' קפ"ו) – "בפירוש 'רבינו בחיי' בפרשת ויחי (נ' - י"ז) העלה חידוש גדול בבקשת מחילה מחבירו, שלא די בזה שגילה דעתו שאין לו קפידא עליו, אלא צריך לומר להדיא מחול לך, שהרי מצינו אצל יוסף ואחיו שאע"פ שבקשו ממנו מחילה וכתיב וינחם אותם וידבר על לבם שנראה בזה שריצה אותם, מ"מ לא מצינו בפסוק שמחל להם, ואי אפשר להתכפר בלי מחילה, ולכן הוצרכו לעונש ותיקון בעשרה הרוגי מלכות. ושמעתי מגדול אחד ראיה מגמרא מפורשת ביומא (פז א) דמסקינן שכל המבקש מחבירו אל יבקש יותר מג' פעמים, שנאמר אנא שא נא ועתה שא נא (ופירש רש"י אין נא אלא לשון בקשה), וקשה מה הראיה שאל יבקש יותר מג"פ, נימא שיוסף מחל כבר אחר ג"פ ולכן לא בקשו יותר, אבל לולא זה היה צריך לבקש יותר, וע"כ שמעולם לא מחל בפיו ממש. ונראה שעדיין יש להקשות דנימא שרק כאן ביוסף שגילה דעתו שאין לו קפידא, בזה דוקא שואל ג"פ ודיו, אבל אם חבירו מקפיד עדיין לא די בג' פעמים. ובעיקר דברי 'רבינו בחיי' שמוכיח מיוסף שאם אומר שאין לו קפידא אינו די למחילה, לע"ד אפשר שאינו מוכרח, דיש לבאר שיוסף אמר להם שמצידו בודאי הוא מוחל שהרי זכה לגדולה, אבל על מה שהאחים ציערו במשך כעשרים שנה גם את אביהם יעקב, ע"ז לא מועילה מחילתו, לכן לא אמר מחול לכם כיון שעל צער אביו אינו יכול למחול ...".***

1. ***בין אדם למקום.***
   1. **אם יש חיוב תשובה של בין אדם למקום גבי אונאת דברים**.
      1. מחבר (או"ח סי' תר"ו סעי' א') – "עבירות שבין אדם לחבירו אין יום הכיפורים מכפר עד שיפייסנו; אפילו לא הקניטו אלא בדברים, צריך לפייסו".
         1. מ"ב (סי' תר"ו ס"ק א') – "צריך לפייסו. דגם בזה עבר על איסור דאונאת דברים".
      2. מחבר (או"ח סי' תר"ז סעי' ד') – "עונות שהתודה עליהם ביה"כ שעבר, ולא שינה עליהם, אפילו הכי יכול לחזור ולהתודות עליהם".
         1. מ"ב (סי' תר"ז ס"ק י"ג) – "אף בין אדם לחבירו גנב וגזל וכדומה אע"פ שמחל לו והשיב את הגזילה מ"מ מתודה ביוה"כ לעולם דמ"מ בין אדם למקום חטא אבל אם הקניט חבירו בדברים או עני המהפך בחררה י"ל כה"ג כיון שביקש מחילה מחבירו והתודה ביו"כ א' א"צ להתודות ביו"כ שנית".
            1. שעה"צ (סי' תר"ז ס"ק י"ג) – "ואפשר אף ביום הכפורים א' אין צריך להתודות כיון שכבר פייס אותו".
         2. פמ"ג (או"ח סי' תר"ו א"א ס"ק א', סי' תר"ז מש"ז ס"ק א').
      3. מסיים בצ"ע – חלקת בנימין (כלל ד' דפוס ישן ס"ק ל"ח, דפוס חדש ס"ק פ"ד, "וצ"ע"), אמרי יעקב (על הגר"ז הל' אונאה סי' ב' סעי' כ"ז ביאורים ד"ה כך, "כתב הפמ"ג ... והעתיקו המ"ב שם ס"ק י"ג ובשעה"צ ... ומאי שנא זה משאר עבירות וצ"ע"), לרעך כמוך (ח"ג עמ' רס"ח הע' תקצ"א, "ולא זכיתי להבין").
      4. מראי מקומות – שאילת שמואל (או"ח סוף סי' מ"א ד"ה ומעתה), הגרז"ה אורי (הפרדס שנה ל"ה ח"ה עמ' כ"א), הגר"מ קרליבך (קובץ תורת האדם לאדם ח"ג עמ' מ"ז).
         1. פמ"ג (תיבת גמא חקירה ה' ד"ה ויש) – "דודאי יש בין אדם לחבירו ואין בו דין שמים כלל כמו המונע טובה מחבירו או ביזה אותו בינו לבין עצמו אז ברבים אין לו לבייש".
         2. הגרח"ק זצ"ל (לרעך כמוך ח"ג מכתב ל"ח) – "הכוונה כשמתקן בין אדם לחברו מוחלין לו".

הגרח"ק זצ"ל (ויכתוב מרדכי עמ' שמ"ה אות צ"ב) – "כתב המשנ"ב (סי' תר"ו) דאיסור לא תונו, אם ביקש מחילה שוב אי"צ להתודות וסר עוונו לגמרי. והסתפקתי במקום כשמתעסק עם צעב"ח יגרם צער לאדם ע"י רעש וכיו"ב, האם נאמר דצעב"ח עדיף לפי שלא ניתן למחילה אבל צער אדם ניתן למחילה, או שמא אדם עדיף. תשובה: תלוי לפי הענין".

* 1. **אם יו"כ מכפר שאר בין אדם למקום, במקום שלא עשה תשובה על בין אדם לחבירו**.
     1. מיקל, אינו מעכב - חוץ מחלק גבוה בתוך כל בין אדם לחבירו.
        1. ברכי יוסף (ס"ק א') – "עד שיפייסנו וכו'. יש מי שכתבא דאם לא שב מעבירות שבינו לחבירו גם עבירות שבינו למקום אינו מתכפר, ואסמכיה אמתניתין. ואני אומר לא ניחא ליה למארייהו בהכי. ומייהו כתב הרב מהר"ש גארמיזאן והביאו הרב בפר"ח דבעבירות שבינו לחבירו **איכא נמי חלק גבוה**, וכל שלא פייס את חבירו גם חלק גבוה אשר בה לא נתכפר".
     2. מראי מקומות – אז נדברו (***ח"ח סי' ס"ח ד"ה ואגב)***.
        1. לבוש (סעי' ב') – "יזהרו למחול זה לזה, ולא כאלו השוטים שנוהגים לבקש מחילה איש מאת מכרו ואיש מאת רעהו שיודע שלא פשע כנגדו, ואם פשע כנגדו אינו נוטר לו שנאה, ובמי שפשע כנגדו אינו מפייס ונוטר לו שנאה, אין זה אלא מנהג שטות, ואדרבה הם מעוררים על עצמם מדת הדין ליתן מקום לשטן לקטרג עליהם".
        2. ארחות חיים (ס"ק א') – "ובספר ברכ"י כ' בשם גדול אחד חידוש דאפילו עבירות שבין אדם למקום אין יוהכ"פ מכפר כל זמן שיש עבירות שבין אדם לחבירו ואפשר דזה בא לרמז במתני' עבירות שבין אדם למקום יוהכ"פ מכפר. עבירות שבין אדם לחבירו (אם ישנם אפילו עבירות שבין אדם למקום) אין יוהכ"פ מכפר עד שירצה את חברו ע"ש. ובס' כרם שלמה כ' דנראה דכל עבירות שבין אדם לחבירו גם כן עובר נגד מצות ה'. ועי' מה שפי' רש"י (ויקרא ה' כ"א) לפיכך כשהוא מכחש (בפקדון) מכחש בשלישי שביניהם ע"ש וזה הכיחוש בהקב"ה הוא עבירת שבין אדם למקום. וגם שבין אדם לחבירו ואין יוהכ"פ מכפר עד שירצה וכו' ר"ל חלק העבירה אשר חטא נגד ה' ומצותו ועי' עקידה שער פ"א".
        3. ילקוט יוסף (קצוש"ע סי' תר"ו תשובה סעי' ח') – "יש מי שאומר שאם ביזה את חברו ועבר על איסור ואהבת לרעך כמוך, כל זמן שלא פייסו אף מה שבין אדם למקום אינו מתכפר. ויש חולקים ואומרים שעל כל פנים על מצוות שבין אדם למקום אם עשה תשובה מתכפר לו. [ילקו"י מועדים עמוד פ'. ילקו"י כיבוד אב ואם פרק א הערה יא. חזו"ע ימים נוראים עמ' רמג]".
  2. מראי מקומות – ***מפתח לב"ק (עמ' תי"ד-ד', מתשובת רש"י סי' רמ"ה, עמ' 287), לרעך כמוך (ח"ג עמ' שמ"ד אות ג')***.
     1. הגרשז"א זצ"ל (ועלהו לא יבול ח"א עמ' שמ"ח) – "במה שנהגו שלפני ר"ה ויוה"כ מבקש כל א' מחבירו סליחה ואינו מפרט מה שחטא כנגדו, האם מועיל שימחל שהרי אינו יודע על מה הוא סולח. תשובה: מועיל לפגיעה קלה".

1. ***רושם בפנקסו החיוב קרבן.***
   1. ***גמרא (שבת דף יב:) – "אמר רבי ישמעאל בן אלישע: אני אקרא ולא אטה. פעם אחת קרא ובקש להטות. אמר: כמה גדולים דברי חכמים, שהיו אומרים לא יקרא לאור הנר. רבי נתן אומר: קרא והטה וכתב על פנקסו: אני ישמעאל בן אלישע קריתי והטיתי נר בשבת, לכשיבנה בית המקדש אביא חטאת שמנה".***
      1. ***הו"ד – מג"א (סי' של"ד ס"ק ל"ג, "איתא בשבת ד' י"ב באחד עבר עבירה שחייב עליה חטאת וכתב בפינקס שלכשיבנה ב"ה יביאנ'"), בא"ה (סי' של"ד ס"ק כ"ד), ערה"ש (סי' של"ד סעי' מ"ה, "ואיתא בגמ' [י"ב:] באחד שנכשל בשבת בהטיית הנר וכתב על פנקסו שכשיבנה בהמ"ק עליו להביא חטאת ע"ש"),*** כה"ח (***סי' של"ד*** ס"ק קמ"ו, "ונראה דצ"ל בלא נדר דשמא לא יזכה לבנין ויהיה עליו רק נדר")***, איל משולש (בורר פרק א' סעי' י"א).***
   2. *הלשון* ***"חטאת*** *שמנה****".***
      1. ***מראי מקומות – שואל ונשאל (ח"ה יו"ד סי' פ"ח ד"ה וכפי), הגרשז"א זצ"ל (מאור השבת ח"א עמ' מ"ב ד"ה ושאלתי, לשונו מובא לקמן), שלמי ניסן (הקדמה לקושר עמ' י"ג).***
         1. ***שיטה לר"ן (שבת דף יב: ד"ה אביא) – "דקשה לי אמאי נקט חטאת שמינה ושמעתי לפי שחייב אדם על שגגת שבת קרבן עולה ויורד לכך אמר חטאת שמינה לומר שלא יהיו עופות או סולת אלא חטאת בהמה. וזה אינו דהא אין קרבן עולה ויורד על שגגת שבת אלא קרבן קבוע, ואולי נקט שמינה לצחות השמן וכן אמר אלי מורי נר"י".***
         2. ***שאילת יעבץ (ח"א סי' מ"א) – "ואם כבר נכשלת ח"ו (בנתוח מת נכרי בשבת) כתוב אפנקסך שתביא עכ"פ חטאת שמנה, שמנה ודאי לפייס ג"כ עון המוקצה ועמו כמה איסורין מדברי סופרים שנכללין בענין זה בודאי הגמור".***
         3. ***הגר"נ אדלר זצ"ל (מלכים אמניך עמ' י"ב, עי' סי' ז') – "ושמעתי ממו"ר הגאון ר׳ שמואל הלוי וואזנר (שליט"א) [זצ"ל], שביאר החת"ס בשם ר' נתן אדלר זצ"ל דהעובר על איסור דרבנן בשבת, אינו יכול להביא קרבן, כי לא עבר על איסור תורה, אולם כשיביא קרבן, יוסיף ויביאנו שמן, כדי שבתוספת זו יתכפר לו גם הדדבנן. ואם כן כשר' ישמעאל קרא והטה נמצא שחטא בכפליים, עבר על איסור תורה כשהטה, וגם על איסור דרבנן כשקרא, לכן נתחייב בחטאת שמינה. ודפח"ח".***
         4. ***עמק הלכה (ח"ב סי' י"ח ד"ה ונחזור) – "והנה זה ברור דאף דבאמירת פרשת חטאת הוי כאלו הקריב חטאת בפועל ממש, אבל אינו נחשב כאלו אכלו הכהנים דהא אין הכהן שבע באמירתו וא"כ אף דהוי כאלו הקריב חטאת אבל אין הכפרה בשלימות, וע"כ שפיר כתב ר"י על פנקסו כשיבנה ביהמ"ק אביא חטאת כדי שיכופר לו לגמרי על מה שהטה, ובזה א"ש נמי הלשון חטאת 'שמינה', להורות דאז יתקיים בו ואכלו אותם וכו' דבעולה שכולה כליל אין מעליותא מה שהיא שמינה ורק בחטאת שנאכל לזכרי כהונה כמובן".***
         5. ***אג"מ (או"ח ח"א סי' קע"ה ד"ה ואם) – "ואם הי' האיסור ממש הי' חייב חטאת שהוא כבשה או שעירה שאי' במג"א סי' של"ד ס"ק ל"ד דצריך ליתן כפי מה שקונים הפחות שבכבשים באותו זמן, והוא לעני דלעשיר יש ליתן כפי כבשה שמינה כדכתב ר' ישמעאל בן אלישע על פנקסו בשבת דף י"ב".***
   3. *אם צריך לכתוב על פנקס****.***
      1. ***מחמיר.***
         1. ***עי' תוס' (שבועות דף כו. ד"ה את) – "את לבך אנסך. נראה דלאו למפטריה מקרבן גרידא קאמר שלא*** *יצטרך* ***לכתוב על פנקסו שיביא חטאת שמינה לכשיבנה בית המקדש אלא אפילו עונש נמי ליכא".***
         2. ***עי' תוס' הרא"ש (שבועות דף כו. ד"ה את).***
         3. ***עי' רשב"א (גיטין דף לה.) – "ויש מתרצים דהתם לענין קרבן קאמר*** *ולכתוב* ***על פנקסו קאמר וכדר' ישמעאל (שבת י"ב ב') שקרא והטה וכתב על פנקסו לכשיבנה בית המקדש אביא קרבן שמנה, וא"ל רב דפטור מקרבן אבל מ"מ עונש איכא".***
         4. ***עי' מהרשד"ם (או"ח סי' ה') – "אמנם אם ראובן זה היה שוגג אין לב"ד להענישו אלא יכתוב על פנקסו אני פלוני עשיתי חטא זה ולכשיבנ' בית המקדש בע"ה אבי' חטאת שמינה כמו ששנינו בפרק קמא דשבת על רבי ישמעאל ברבי יוסף הכהן שכתב על פנקסו אני ישמעאל קריתי והטיתי ולכשיבנ' בית המקדש אבי' חטאת שמינה".***
         5. ***עי' של"ה (יומא פרק דרך חיים אות ק"ס) – "באם יזדמן לאדם בשוגג, איזה חטא שחייב עליו קרבן,*** *ירשום* ***אותו בפנקסו להיות לו לזכרון, באולי יזכה לבנין בית המקדש ואז יביא הקרבן. וכן מצינו בפרק במה מדליקין (שבת יב ב) ברבי ישמעאל בן אלישע שקרא והטה, וכתב בפנקסו, אני ישמעאל קריתי והטיתי, ולכשיבנה בית המקדש אביא חטאת שמנה".***
         6. ***עי' שאילת יעב"ץ (ח"א סי' מ"א) – "ואם כבר נכשלת ח"ו כתוב אפנקסך שתביא עכ"פ חטאת שמנה".***
         7. ***יד אליהו (סי' כ"ט) – "שאלה מ"ש בעלי של"ה שצריך שיכתוב מי ששגג וחייב חטאת כדי שאם יזכה ויבנה בה"מ שיביא חטאת כמ"ש גבי ר' ישמעאל שכתב אפנקסי' כו' דלמא שאני ר"י דעשה כן מחסידת כדאמר שם גבי ר' ישמעאל לענין אדם חשוב שאני ר' ישמעאל כו' הואיל ומשים עצמו על דברי תורה כהדיוט עמ"ש התוס' שם ומנ"ל דדינא הוא: תשובה הדין דין אמת*** *וצריך* ***כל אדם מצד הדין לעשות כן".***
         8. ***שע"ת (סוף סי' תר"ג) – "וכת' ביד אליהו סימן כ"ט מ"ש בשל"ה מי שעשה עבירה*** *צריך* ***שיכתב לעצמו ששגג וחייב חטאת כדי שאם יזכה ויבנה בהמ"ק כולי וכמ"ש בשבת גבי ר"י בן אלישע כו' נכון לעשות כן ולכתו' גם השיעור שאכל כדאי' ביומא דף פ' וכן אם חטא שני פעמים צריך לכתוב לו הידיעות והעלמות איך היה ע"ש".***
         9. ***בני יששכר (דרך פקודיך הקדמה ה' אות ז') – "נראה לי*** *לחוב גמור****, מי שעבר ח"ו איזה עבירה מחוייב לכתוב על פנקסו כזאת וזאת עשיתי ולכשיבנה ביהמ"ק אביא קרבן פלוני המחוייב, וראיה לדברינו מרבי ישמעאל ... ולפי דעתי לא ממדת חסידות נגע בה רבי ישמעאל לכתוב על פנקסו, דנ"ל דחיוב הוא הדבר מדינא דגמ' והוא ביומא דף פ' ...".***
         10. ***שפת אמת (יומא דף פ.) – "בגמ' האוכל חלב בזה"ז כו' וירבה בשיעורין, מכאן משמע*** *דצריך* ***לכתוב כדי שידע עכ"פ שהוא מחויב חטאת וכ"מ בשבת (י"ב ב) דר"י קרא והטה וכתב על פנקסו כו'".***
         11. ***איל משולש (בורר פרק א' סעי' י"א).***
      2. ***לא.***
         1. ***לב חיים (ח"א סי' ל') – "דמדלא חייבו הפוסקים לכתוב כל אחד על פנקסו, שמע מינה דליכא חיובא מצד הדין, והא דרבי ישמעאל בן אלישע, יש לומר שהוא לפנים*** *משורת הדין וממידת חסידות****, וכן מהא דיומא דהאוכל חלב בזמן הזה, וכן מה שאמרו בירושלמי באוכל איסור בזמן הזה צריך שיכתוב, היינו מהאי טעמא גופיה".***
         2. ***מ"ב (אגרות ומאמרי מכתב ה') – "תניא (שבת י"ב): לא יקרא לאור הנר שמא יטה, אמר ר' ישמעאל בן אלישע אני אקרא ולא אטה, פעם אחת קרא והטה וכתב על פנקסו אני ישמעאל בן אלישע קריתי והטיתי נר בשבת, לכשיבנה בית המקדש (פי' בימיו) אביא חטאת שמנה. וכדי לבאר ענין הכתיבה על פנקסו אסביר במשל, לראובן שהלוה לשמעון אלף דינרי זהב, לימים פגש ראובן בשמעון ואמר לו הזוכר אתה שהנך חייב לי עדיין סך אלף דינרי זהב. השיב לו שמעון, ידעתי, לא נעלם ממני אף רגע אחד את החוב שהנני חייב לך ורשום על פנקסי, והנני מקוה ומצפה אותו היום שיהיה בידי לסלק לך ברוב תודה, וייטב הדבר מאד בעיני ראובן, כי כבר בטוח הוא בשמעון שלא ילכו מעותיו לאבדון אצלו ורק מפני מצוקות הזמן אי אפשר לו לסלקו ... כן בדבר הדבר בעניננו, שהאיש החכם והנבון החרד לדבר ד', אם אירע לו פעם אחת שעבר על איזה חטא לבו נוקפו עליו, והוא שב ומתחרט עליו, ורושם עוד את עונו בפנקסו לזכרון שלא ישכח ממנו,*** *ותמיד יזרז את עצמו לשוב בתשובה עליו****. וכדכתיב (תהלים נ"א) וחטאתי נגדי תמיד ... ואסדר הדברים לפי ענית דעתי בקיצור סדרי תשובה, ראשון לכל: חרטה גמור ... ב) לרשום בפנקסו את כל חטא מחילול שבת שיודע שעבר עליו ויקבל עליו שכשיבנה ביהמ"ק בימיו, יביא חטאת על אותו חטא, ולעת עתה יתן צדקה דמי חטאת לעניים. ג) ללמוד בתורה פרשת חטאת ...".***
         3. ***מועדים וזמנים (ח"ח ליקוטי הערות על ח"א סי' נ"ז) – "ותמוה למה לא מצינו בפוסקים חיוב זה, שכל אדם שנתחייב חטאת יהא חייב לרשום בפנקסו לכשיבנה בית המקדש יביא חטאת ... וע"כ נראה דמה שכתב רבי ישמעאל בפנקסו כוונה אחרת היתה לו בזה, ולא רשם מפני חשש שיכחה, אלא משום 'וחטאתי נגדי תמיד', דכתב הגר"א במשלי (י"ג ו') דחטא שאדם חוטא בשוגג הוא מפני שפעם אחרת עבר במזיד, ע"כ נכשל עתה בשוגג ע"ש, וא"כ נראה לפרש דכתב בפנקסו כדי לזכור שהיה לו חטא במזיד, והאי חטא דרצה לזכור. אבל שאר עניני חטאות הנה בביאת המשיח שנזכה לרוח ה' ממרום לעשות רצונו, לא ניכשל בשיכחת חיובי הקרבנות, רק הנער כזקן יחיה ויזכור כל מה שעבר עליו, ור' ישמעאל שכתב היינו שלא רצה להסיח דעתו מהחטא וכמ"ש".***
         4. ***הגרח"ק זצ"ל (שלמי ניסן הקדמה לקושר עמ' י"ח) – "דהמנהג שלא לכתוב על הפנקס.*** *ולחדש המנהג תקנתו זהו קלקלו****".***
      3. ***מראי מקומות – שלמי ניסן (הקדמה לקושר עמ' י"ב).***
   4. *מי שאמר קרבנות או שעשה תשובה, האם עדיין חיוב קרבן****.***
      1. ***פטור.***
         1. ***צמח דוד (הפטרת ויקרא ד"ה וכ"ת רי"ג-ג') – "כל העוסק בתורה אינו צריך עולה אפי' אחר שיבנה ב"ה דלא תימא אע"פ שעכשיו אין ב"ה ואינו חייב מ"מ החיוב עומד עליו ולכשיבנה ב"ה יביא קרבנו לז"א אין צריך כלומר אפי' לכשיבנה ב"ה והיינו משום דכיון שהוא עוסק בתורה עכשיו מתכפר לו וכיון שנתכפר לו עכשיו בתורה מחמת שאין מקדש שוב אינו חייב אפילו אחר שיבנה. ובזה יתורץ מ"ש בפ"ק דשבת ... דקשה למה לא חייבו לכל אדם לעשות כן, שכל מי שחוטא בזמן שאין ב"ה קיים יכתוב על פנקסו אני עשיתי כך וכך, לכשיבנה בית המקדש אביא קרבן, אלא היינו משום דמן הדין אינו חייב, ור' נתן לבד עשה כן משום מידת חסידות".***
      2. ***חיוב.***
         1. ***חקרי לב (או"ח ח"א סי' ב') – "אע"פ שאמרו כאילו הקריב חטאת לאו כהקריב ממש קאמר ... ראיה על זה ממה שאמרו בפ"ק דשבת ... אלא ודאי אין הלימוד כקרבן ממש ועל כל פנים לכשיבנה בית המקדש חייב להביא חטאת".***
         2. ***חיד"א (יוסף אומץ סי' ס"ה אות ג') – "בעני' קריאת הקרבנו' ראיתי בספר הנחמד חקרי לב להוד והדר הרב מהר"י חזן נר"ו שחקר אם נתחייב חטאת וקרא עליה את הקריאה אם כשיבנה בית המקדש חייב להביא חטאת והביא ראיה מפרק קמא דשבת דף י"ב לכשיבנה בית המקדש וכו' עיין בדבריו באורך והם דברים המצודקים ... ודלא כהרב מהר"י דוד בספר הבהיר צמח דוד שכתב דא"צ להביא חטאת כשיבנה בית המקדש וכבר אני עני דקדקתי על דבריו בהשמטות פני דוד ע"ש".***
         3. ***חתם סופר (קובץ תשובות סי' כ"א ד"ה ומה) – "ומה שאמרנו שהשב נהרג ולא מהני לי' תשובתו, אף על פי שהדבר אינו צריך ראי', דאם לא כן בטלת דיני נפשות על הרוב, שיאמר כבר קבלתי עלי תשובה ומי מפיס, ומכיון שקבל עליו נתקבל כמו שנאמר לדניאל [י' י"ב] מיום שנתת את לבך להבין ולהתענות לפני אלקיך נשמעו דבריך, וכל זה יש לדחות, אבל באשר שמוכח שגם בזמן הזה המחויב דבר שחייב עליו דבר מה, לא יספיקו לו כל התעניתים, כי לעולם לכשיבנה המקדש יקיים מה שעליו, שכן כתב ר' ישמעאל על פנקסו לכשיבנה המקדש אביא חטאת שמינה [שבת יב:], וכן אמרו חכמינו ז"ל ביומא פ' ע"א האוכל חלב בזמן הזה יכתוב לו השיעור אולי יבוא בית דין [אחר] וירבה בשיעורין, וקשה מאי טעמא לא שב ר' ישמעאל בתשובה, וכן האי מאן דאכל בזמן הזה מדוע לא ישוב, אלא על כרחך דכל זה לא מהני עד שהביא חטאתו, והוא הדין למחייבי מלקות ומיתת בית דין".***
         4. ***בני יששכר (ראש חודש מאמר ב' אות ח', מאמר ג' סוף אות ז', דרך פקודיך הקדמה ה' אות ז') – "מי שמחויב עולה או חטאת וכיוצא הגם שאמר פרשת עולה ופרשת חטאת לצאת ידי חובתו, עכ"ז לכשיבנה בית המקדש במהרה בימינו יהיה מחויב להקריב קרבן המחויב עליו מאז, וראיה מר' ישמעאל בן אלישע שכתב על פנקסו לכשיבנה בית המקדש אביא חטאת שמינה [שבת יב ב] (עם היות דודאי אמר פרשת חטאת תיכף), והנה אמרו בגמרא יומא [פ א] האוכל כזית חלב בזמן הזה יכתוב על פנקסו וכו', וכן כתב הרב הגדול הרמ"ע מפאנו בספרו עשרה מאמרות על קרבנות צבור שבחובה כשיבנה בית המקדש במהרה בימינו נהיה צריכים להקריב בכל שבת ובכל חדש כל קרבנות המוספין שחסרנו כל ימי גלותינו (וכמ"ש לעיל [אות ג']), עם היות שאנחנו מקיימין גם בימי גלותינו ונשלמה פרים שפתינו ואומרים מדי חדש בחדשו ומדי שבת בשבתו פרשיות המוספין, עכ"ז אין אנחנו יוצאים ידי חובה לגמרי רק לפי שעה, ובמהרה בימינו נשלם חובתינו כיד ד' הטובה עלינו".***
         5. ***תורה לשמה (סי' ק"כ) – "ומ"מ גם אם יעשה כך וכך וכך לצדקה ותענית ולימוד לא יפטר מקרבן חטאת לגמרי דרז"ל לא אמרו על הקורא בפרשת חטאת אלא לשון כאילו הקריב חטאת ואינו חטאת ממש. ובודאי גם רבי ישמעאל קרא ג"כ בפרשת חטאת ועכ"ז כתב על פנקסו כנז"ל".***
         6. ***ח"ח (תורה אור פרק א' בהערה) – "מכל מקום בזמן שהיה אפשר לקיים במעשה ממש לא היה ביכולת האדם לפטור עצמו בלימוד תורתן של הקרבנות דאז היה הקרבנות כמו שאר מצות מעשיות גזירת המלך לקיימן במעשה דוקא [וכן כשנזכה בימינו שיבוא משיח צדקנו כל אחד שמחיוב איזה קרבן יצטרך להביא וכדאיתא בשבת י"א ע"ב] אבל בזמן הזה שאי אפשר לקיימן במעשה עצם התיקון נעשה על ידי התורה יותר".***
         7. ***תורה תמימה (ויקרא פרק ו' פסוק י"ח אות צ"ט) – "ונראה דאין הכונה כאלו הקריב ממש, ולפי"ז היכי שחייב חטאת יהיה יכול לפטור עצמו בתורה, אלא ר"ל זכותו גדול מאוד כזכות ההקרבה, אבל מחיוב הקרבת חטאת לא נפטר. וראיה לזה, שהרי אמרו בשבת י"ב ב' מעשה בר' ישמעאל בן אלישע שקרא והטה נר בשבת וכתב על פנקסו לכשיבנה ביהמ"ק יביא חטאת, ואי נימא דהוי כאלו הקריב חטאת ממש, היה יכול לפטור עצמו בעסק התורה בזה, וכן ביומא פ' א' האוכל חלב בזה"ז צריך שיכתוב לו, ופירש"י שאם יבנה ביהמ"ק בימיו יביא קרבן חטאת על שגגתו, משמע דבזמן שאין מקדש אין לו תקנה ואפי' בדברי תורה".***
         8. ***הגרח"ק זצ"ל (דעת נוטה ח"א עמ' ל"ב תשובה ע"ד) – "שאלה: איתא בשבת י"ב ב' דר' ישמעאל בן אלישע נתחייב חטאת וכתב על פנקסו שכשיבנה ביהמ"ק יביא חטאת שמינה וקשה אמאי לא קרא את הפרשה של חטאת דחשיב זה כאילו הקריב. תשובה: עי"ז לא נפטר מקרבן כשיבנה".***
         9. ***מגדים חדשים (שבת דף יב: ד"ה לכשיבנה).***
      3. ***מראי מקומות – מבי"ט (בית אלקים שער התשובה פרק ב' ד"ה וענין), שואל ונשאל (ח"ה יו"ד סי' פ"ח ד"ה וכפי), שלמי ניסן (הקדמה לקושר עמ' י"ג ד"ה והנה).***
   5. *אחר שימות****.***
      1. ***פטור.***
         1. ***ס' העיתים (סי' קנ"ח) – "אר' ישמעאל אני אקרא ולא אטה פעם אחת קרא וביקש להטות וכו' ר' נתן אומר קרא והיטה ממש וכתב על פנקסו אני ישמעאל בן אלישע הטיתי נר בשבת לכשיבנה בהמ"ק אביא חטאת שמינה כי הי' סבור שיבנה בית המקדש בימיו".***
         2. ***שיטה לר"ן (שבת דף יב: ד"ה אביא) – "ואמרו בתוספות דהאי דקאמר לכשיבנה בית המקדש בימיו קאמר דאי אחר שימות לא אפשר דחטאת שמתו בעליה למיתה אזלא".***
         3. ***עי' של"ה (יומא פרק דרך חיים אות ק"ס) - לשונו מובא לעיל.***
         4. ***ח"ח (אגרות ומאמרי מכתב ה') - לשונו מובא לעיל.***
         5. ***הגריש"א זצ"ל (הערות במסכת יומא סוף דף פ.) – "רש"י ד"ה אי נימא דמחייבי קרבן וכו'. שמא יבנה ביהמ"ק בימיו הא דלא פירש"י שמא יהא תחיית המתים. נראה פשוט דאז לא יהא לו חיוב קרבן שהוא גוף חדש".***
         6. ***מגדים חדשים (שבת דף יב: ד"ה ונראה).***
         7. ***אנציקלופדיה תלמודית (חי"ד, סוף עמ' תק"ג).***
      2. ***מראי מקומות – שלמי ניסן (הקדמה לקושר עמ' י"ט).***
   6. ***מראי מקומות – ערוך לנר (כריתות דף ט. ד"ה צריך), מנ"ח (מצוה קכ"ט אות ט' ד"ה לפי), גליוני הש"ס (שבת דף יב: ד"ה לכשיבנה, "להמבי"ט ..."), תורה תמימה (ויקרא פרק ד' פסוק כ"ב אות פ"ד), מנחת יצחק (ח"ט סי' ס"א ד"ה ועוד למש"כ), בשם הגר"ח קרייזווירט זצ"ל (מוריה חקל"ד, אלול תשס"ב), אליבא דהלכתא (חל"ז עמ' נ"ב).***
      1. ***שערי תשובה (שער א' אות ח') – "וכן ראוי לכל בעלי תשובה לכתוב במגלת ספר, הדברים אשר נכשלו בהם והמצות אשר קצרו בקיומן, ולקרוא בספר זכרונותם בכל יום".***
      2. ***הגרח"ק זצ"ל (אשיחה עמ' קע"ג) – "ר' ישמעאל כתב על פנקסו שיביא חטאת שמינה בלשון נקיבה. צ"ב מדוע יביא קרבן חטאת, הרי מבואר בברכות ז' ע"א שר' ישמעאל בן אלישע הי' כהן גדול והדין בכהן גדול שאינו מביא חטאת בשגגת מעשה בלבד ואפי' אם שגג בהוראה יש לו לכהן גדול להביא פר הבא על כל המצות ולא כבשה עם שעירה כשאר חטאת היחיד. תשובה: זה אינו ר' ישמעאל הכהן גדול אלא נכדו".***
      3. ***בדין כתיבת קרבן תודה בפנקס – עי' אליבא דהלכתא (חל"ז עמ' נ"ג), לשיטות ומראי מקומות.***
2. ***לומר פרשת חטאת.***
   1. *מקור****.***
      1. ***מ"ב (סי' של"ד סוף ס"ק פ') – "וכתבו הספרים שמהנכון שיאמר פרשת חטאת ויבין אופן הקרבתה וכבר אחז"ל כל העוסק בתורת חטאת כאלו הקריב חטאת".***
   2. ***כשעבר בשבת על כמה מלאכות: האם צריך לומר פרשת חטאת כמה פעמים כפי מספר המלאכות שעבר.***
      1. ***מחמיר, צריך לומר פרשת חטאת כמה פעמים כפי מספר המלאכות שעבר.***
         1. ***דרך פקודיך (הקדמה ה' אות ו') – "וזאת לדעת בקרבנות היחיד באם עבר ח"ו על עבירה שחייב עלי', חטאת או עולה (בהרהור עבירה) או אשם וראי ותלוי. יאמר הפרשה ויעסוק בדינים עכ"פ בקיצור הנדפסים. ואם יש בידו ב' עבירות ח"ו יאמר ב"פ הפרשה ועסק הדינים. כפי מספר העבירות שעשה כן צ"ל הפרשה. עיין בתב"ש".***
         2. ***אבן ישראל (מאור השבת ח"א עמ' מ"ב ד"ה אולם, ח"ב עמ' תקצ"ח הע' קנ"ו).***
         3. ***הגריש"א זצ"ל (מאור השבת ח"א עמ' מ"ב ד"ה אולם, ח"ב עמ' תקצ"ח הע' קנ"ו, אשרי האיש או"ח ח"ב פרק מ"ד אות א') – "ואם חילל שבת כמה פעמים, צריך לומר פרשת חטאת כמספר הפעמים שחילל, ולא סגי בפעם אחת על הכל".***
         4. ***עי' הגרח"ק זצ"ל (מאור השבת ח"א עמ' מ"ב ד"ה אולם, ח"ב עמ' תקצ"ח הע' קנ"ו) – "מצדד".***
      2. ***מיקל.***
         1. ***הגרשז"א זצ"ל (מאור השבת ח"א עמ' מ"ב ד"ה ושאלתי) – "דמסתבר דדי בפעם אחת, והוסיף בדרך צחות אך ישתדל לאמרו בכוונה ובלב נשבר שיהא בבחינת 'חטאת שמינה'".***

***הגרשז"א זצ"ל (מאור השבת ח"ב עמ' תקצ"ז אות א', הע' קנ"ו, הליכות שלמה תפילה פרק ז' סעי' ח', ס"ק י"א, ס"ק י"ב) – "בענין אמירת פרק איזהו מקומן, שכתבו הפוסקים (או"ח סי' א') שכשאומר פרשת חטאת ויודע בעצמו שחטא חטא בשוגג, יכוין באמירתו על אותו החטא, מסתבר דאף שיודע שחטא כמה פעמים די לו שיאמרנה באמירת פעם אחת [שהרי לא שמענו על תינוק שנשבה או יהודי שעלה מרוסיא שלא שמר תומ"צ, שיגידו לו לומר מיד פרק איזהו מקומן פעמים רבות, שיעלה לו על כל סוג קרבן שחייב], אלא שעליו לכוין על כל החטאות שהוא חייב".***

* + 1. ***מראי מקומות – מאור השבת (סי' א' הע' י"ט ד"ה ויש, "וצ"ע").***

1. ***שאר ענינים.***
   1. *לא ישתה יין ולא יאכל בשר בליל התענית****.***
      1. ***עי' יו"ד סוף סי' קפ"ה, לשיטת ומראי מקומות.***
   2. *אגוז בגימטריא חט****.***
      1. ***עי' סי' תקפ"ג, לשיטות ומראי מקומות.***
   3. שבת (דף קיח:) – "אמר רבי חייא בר אבא אמר רבי יוחנן: **כל המשמר שבת כהלכתו, אפילו עובד עבודה זרה [כדור] אנוש מוחלין לו**, שנאמר אשרי אנוש יעשה זאת וגו' מחללו, אל תקרי מחללו אלא מחול לו".
      1. ט"ז (פתיחה לסי' רמ"ב) – "בטור הביא גמרא דכל כתבי כל המשמר שבת כהלכתו אפי' עע"ז כאנוש מוחלין לו איכא למידק אי לא עשה תשובה שבת מאי מהני ואי עשה תשובה שבת ל"ל. ונראה דמיירי שעשה תשוב' אלא דתשובה לא מהני שיהא מוחלין לו כדאיתא בפ' יה"כ עבר על כריתות ומיתות ב"ד תשובה תולה ומיתה ממרקת קמ"ל כאן דאם בעשותו תשובה שומר שבת כהלכתו מהני תשובה שיהא נמחל לו".
      2. אילת השחר (פר' וישלח פרק ל"ו פסוק ג') – "ועי' בט"ז (או"ח סימן רמ"ב) בענין כל המשמר את השבת כהלכתו אפילו עובד ע"ז כדור אנוש מוחלין לו, דאיכא למידק אי לא עשה תשובה שבת מאי מהני ואי עשה תשובה שבת למה לי, ונראה דמיירי שעשה תשובה אלא דתשובה לא מהני שיהא מוחלין לו כדאיתא בפרק יוהכ"פ עבר על כריתות ומיתות בי"ד תשובה תולה ומיתה ממרקת קמ"ל כאן דאם בעשותו תשובה שומר שבת כהלכתו מהני תשובה שיהא נמחל לו עכ"ד, ויל"ע בשומר שבת כהלכתו דמוחלין על כל עונותיו א"כ לא יצטרך לכפרת יוהכ"פ".
   4. יומא (דף פו:) – "**היכי דמי בעל תשובה**. אמר רב יהודה: כגון שבאת לידו דבר עבירה פעם ראשונה ושניה וניצל הימנה, מחוי רב יהודה: באותה אשה, באותו פרק, באותו מקום".
      1. רמב"ם (הל' תשובה פרק ב' הל' א'), סמ"ג (עשה ט"ז) – "אי זו היא תשובה גמורה, זה שבא לידו דבר שעבר בו ואפשר בידו לעשותו ופירש ולא עשה מפני התשובה, לא מיראה ולא מכשלון כח, כיצד הרי שבא על אשה בעבירה **ולאחר זמן נתייחד עמה** והוא עומד באהבתו בה ובכח גופו ובמדינה שעבר בה ופירש ולא עבר זהו בעל תשובה גמורה".
      2. להתיחד עם אותה אשה כדי להתגבר על יצרו ואז יחשב כתשובה מעולה - עי' אה"ע סוף סי' כ"ב, לשיטות ומראי מקומות.
   5. שו"ת בית דוד (או"ח סי' קכ"ג, יוסף דוד) ***–*** "מעשה באחד שנעור משנתו בתוך ליל שבת וראה נרו דולק ועמד מן המטה כחס על השמן וכבה אותו בחושבו שהוא חול ולשאול הגיע אם יתענה ביום ההוא בשבת על שגגתו כמו שהתירו על חולם חלום רע. ונראה דלא דמי דהתם החלום מוכח שצריך להקדים ולהתענות עד שלא יחתם גזר דינו שאם יעבור היום ההוא בלא תענית ותשובה יחתם גזר דינו ושוב לא יועיל, וז"ש יפה תענית לחלים כאש לנעורת ולכת התירו לו שזה ענג לו ... אבל הכא שהיה בשוגג **אין צריך תשובה** כדאמר בסוף מנחות (דף קט:) אי בשוגג שב ועומד הוא כו' ומיכא תיתי להתיר לו שיחטא במזיד לכפר על השוגג דפשיטא שאין עליו גזרה שאינו חייב אלא קרבן חטאת על שגגתו ובקרייאתו תרת חטאת כאלו הקריבה כדאיתא שם בסוף מנחות ובשבת אמר רבי נתן קרא והטה וכתב על פנקסו לכשיבנה ב"ה אקריב חטאת שמנה ואם איתא לימא נמי שהתענה אלא ודאי אסור להתענות בשבת בשביל זה ויתענה אחר כך בחול וגם הוא יחשב לו לקרבן לא בשבת שאסור להקריב".
      1. הו"ד בס' פתחי תשובה (או"ח סוף סי' של"ד) ***–*** "וחילל צריך להתענות וכו'. ובתשו' בית דוד (סי' קכג) בכבה הנר בשוגג גמור **א"צ תשובה** ואינו חייב רק חטאת ויקרא פ' חטאת ותחשב לו הקריאה כאילו הקריב חטאת".
      2. הו"ד בספר זכרון על ש"ע אורח חיים (שבת פתיחה תשובה או"ח סי' של"ד) –"חילל שבת בשוגג א"צ תשובה".
      3. הו"ד במנחת שבת (שם) –"אבל אם חילל בשוגג הביא בספר זכרון בשם פ"ת על א"ח דאין צריך תשובה ע"כ אך בכלכלת שבת ...".
   6. *שוגג על עשה, או שוגג על לאו שאין חטאת****.***
      1. ***דין תשובה – רמב"ם (תשובה פרק א' הל' א', "כל מצות שבתורה בין עשה בין לא תעשה אם עבר אדם על אחת מהן בין בזדון בין בשגגה ...").***
      2. ***אין דין תשובה – רמב"ן (ויקרא פרק א' פסוק ד' ), ר"ן (סנהדין פד: ).***
   7. ***תפארת ישראל (קידושין פרק ד' יכין סוף אות ע"ז) – "והוא על פי מה שמ"כ דבר נחמד שכשהוציא משה רבינו ע"ה את ישראל ממצרים, שמעו עמים ירגזון וגו', ויתמהו מאד על זה האיש משה, כי על ידו נעשו כל הגבורות והנפלאות האלו. ולכן המעורר*** *מלך ערביי* ***א' וישלח צייר מובחר לצייר תמונת המנהיג הגדול הזה ולהביאו אליו. וילך הצייר ויצייר תמונתו ויביאהו לפני המלך. וישלח שוב המלך ויביא ויאסף יחדיו כל חכמי חרשים אשר לו, וישאל להם לשפוט על פי פרצוף פניו של משה כפי המצוייר, לדעת תכונת טבעו ומדותיו, ובמה כחו גדול. וישיבו כל החכמים יחדו אל המלך ויאמרו, אם נשפט על פי ציור קלסתר פניו של האיש הזה המפורסם לגדול, נאמר לאדונינו כי הוא רע מעללים, בגאות וחמדת הממון ובשרירות הלב,*** *ובכל חסרונות שבעולם* ***שיגנו נפש אדם המעלה. ויקצוף המלך מאד ויאמר, מה זה. הכי תתעללו בי. הלא בכל אלה שמעתי מכל עבר ופינה בהפך מזה האיש הגדול. ויחרדו האנשים מאד. וישיבו את המלך בשפל קול התחנה, ויתנצלו א"ע הצייר והחכמים, כל א' בחסרון ידיעת חבירו. הצייר אמר, אני ציירתיו כהוגן, והחכמים שגו בידיעתם, והחכמים גללו כל החסרון על הצייר שלא צייר תמונת משה כהוגן. והמלך אשר נכסף לדעת מי משניהן יצדק, נסע ברכבו ובפרשיו ויבוא אל תוך מחנה ישראל. ובבואו וישא עיניו וירא את משה איש אלקים מרחוק וימהר ויקח את הציור מתוך חצנו, ויבט והנהו כתמונתו וכצלמו כאשר ציירו הצייר, קולע אל השערה ולא יחטא. ויפג לבו ויפלא ויתמה עד מאוד. וילך ויבוא בעצמו אל אהל איש האלקים ויכרע וישתחוה לאפיו, ויספר למשה כל הדברים האלה אשר נעשו. ויאמר עוד, בי אדוני איש האלקים, הנני קודם ראותי פניך פני אלקים אמרתי אך אולי הצייר שגה במלאכתו, לבעבור חכמי מפורסמים לבקיאים מאד בחכמת [הפיזיאנאמי] ואין דוגמתם. אך עתה אחרי ראותי כי תמונתך מכוונת אל הציור אשר הביא הצייר, לא נותר בי אשמה רק לומר כי חכמי בגדו בי, וכי חכמי אליל הם וחכמת מה להם, והם אוכלי שולחני, ויתעוני מאז בהבליהם. ויען משה איש אלקים ויאמר, לא כן. גם הצייר, גם חכמיך, נפלאים הם בידיעתם וחכמתם.*** *אולם דע לך. כי לולי הייתי בטבע באמת כפי ששמעת ממדותי, לא טוב אנוכי מבול עץ יכש****. כי גם ממנו נמנעו ונחשכו כל חסרונות האדם. ואם כן, הכי בעבור זה אהיה יקר בעיני אלקים ואדם. אמנם כן ידידי. לא אבוש לומר לן, כי כל החסרונות אשר שפטו עלי חכמיך, כולם קשורים בי בטבע, ואפשר עוד יותר מאשר שפטו חכמיך.*** *ואני בכח אמיץ הנה התחזקתי ורדיתי וכבשתי אותם****, עד אשר קניתי לי הפוכם לטבע שני, ולכן ובעבור זה יקרתי והתכבדתי בשמים ממעל ובארץ מתחת".***
      1. ***מראי מקומות – קנין תורה בהלכה (ח"א סי' נ"ה אות ב' ס"ק ב'), קו' אבות עטרה לבנים (הע' ג'), הרז"א טעללר (קובץ בית וועד לחכמים ח"ו סי' מ', עמ' שפ"ח - עמ' ת"ב), י.ש.ב. (קובץ בית וועד לחכמים ח"ז עמ' שס"ו), הרי"י שטערן (קובץ בית וועד לחכמים ח"ז עמ' שע"ו).***
         1. ***שיר השירים רבה (פרשה ד' אות ד', על הפסוק כל שלטי הגבורים) – "כל שלטי הגבורים, להביא מי שהוא עומד וישלט ביצרו ויתגבר על יצרו, כגון משה בשעתו, דוד בשעתו, עזרא בשעתו, כל דורו נתלה בו".***
         2. ***ילקוט שמעוני (בהעלותך רמז תשל"ט) – "רבי יוסי אומר אף מאבות ולא ממלאכי השרת, כתיב והאיש משה ענו מאד וכתיב והנה קמתם תחת אבותיכם תרבות אנשים חטאים הוי קשה היה אלא שהיה שולט ביצרו".***
         3. ***ש"מ (סוף פרק ג' דנדרים) – "כי ההוא מעשה בחכם אחד שלח דמות פרצופו לחכם אחר שהיה מכיר בדמות הפרצופין. נטמן מפני מביעתותיה דההוא פרצוף לסוף שאל לו למה נטמן ממנו וענה אותו הפרצוף מאדם רע שאין כדמותו חמדן ונואף וליסטים ואין להביט אליו. והמביאו נתירא מלשוב אל אדניו עד ששלח אליו שלא יירא ממנו ושאל לו כל הענין. ואמר לו כל מה ששמע ולכן יראתי לשוב אליך. אמר בודאי אין חכם כמו אותו בעל הפרצוף שמן הכל אמר אמת שיצרי מגרה בי ומסית אותי לעשות כל זאת אבל החכמה שבי מונעת אותי מכל זה. והחכמה תעוז לחכם להדריכו בדרכי יושר. הרא"ם ז"ל".***
            1. ***מראי מקומות – חוט שני (שמה"ל פרק א' הע' כ"ב).***
         4. ***אור החיים (דברים פרק ל"ג פסוק א' ד"ה עוד נתכוון,*** *עי****' ליקוטי הערות שם) – "איש האלקים ... עוד נתכוון במאמר זה להעיד עליו כי כל התעצמו במדות הטובות הידועות לו לא היו אלא לצד יראתו מאלקיו*** *לא שהיה טבעו מסייעו אל הדבר****, כאומרם ז"ל (יומא כ"ב ב) שאול באחת ולא עלתה לו ודוד כו' כי שאול היה מטבעו מזוג ולא היה חם ומהיר לטעות ולזה באחת ששגג יצתה ממנו המלוכה לפי טבעו משערים בני עליון שאם היה כטבעו של דוד אדמוני היה עושה כדוד עשר ידות, והן האיש משה יש מקום לחשוב שהיה עניו מטבעו והיה בכולן מטבעו, לזה העידה התורה עליו שכל התעצמותו ותגבורתו הרמוז בתיבת איש היה לצד האלהים היה ירא, והוא אומרו איש האלהים".***
         5. ***אדר"ת (הסכמה לקונ' כליל תפארת עמ' ב') – "שמחתי מאד כי מצאתי לי חבר. ידיד לבי מעכ"ת שי'. בדבר אשר מעודי מאז ראיתי כן בספר תפ"י. נצטערתי מאד. וכמה פעמים גערתי בהמדברים מזה. ואמרתי בקהל עם כי במחילה מכבוד הגאון תפי"ש ז"ל לא יפה עשה בהעתקתו דברי עתק על צדיקו של עולם. מספרי עם לועז עובדי ככבים הקדמונים. אשר חז"ל אמרו עליהם אשר פיהם דיבר שוא וכו'. עתה נבוא דברי קו' ידיד הי' מעכ"ת שי' אלי כתוב. נתתי שמחה בלבי כי יהיב אדעתו לאדפוסו אדרא קובץ מאמרי רז"ל הקדושים והאמיתיים נגד דברי בלע לשוא לשוא ב פעמים תאלמנה שפתי שקר ...".***
         6. ***כליל תפארת (רפאפורט) -*** *קונטרס מיוחד* ***כדי לסתור את דברי התפארת ישראל.***
         7. ***מהרי''ל דיסקין זצ''ל (כליל תפארת פרק ה') – "הוא מזויף לגמרי".***
         8. ***זכר יהוסף (ח"ד תהלוכות האגדות פרק ט' ד"ה אגב, כ'-א') – "כליל תפארת ... בתפארת ישראל ... ורק שכותב המאמר אחז מדרך מליצה".***
         9. ***הגרח"ק זצ"ל (קובץ ניצוצי אש עמ' תתס"ד אות נ"ה) – "ידוע הפולמוס אודות מש"כ התפארת ישראל (שילהי קידושין) שקוי קלסתר פניו של משה רבינו הראו על מידות גרועות ופגמים בטבע אישיותו [אלא שעיבד את מידותיו עדי הגיעו לרום המעלה וכו'], וראיות שונות נאמרו להפריך את הדברים, ואכ"מ. ואמר הגר"ח שליט"א שמעין סיפור זה מובא בשטמ"ק ספ"ג דנדרים על 'חכם אחד', וייחוסו למשה רבינו לקוח מן הגויים. ושאלתי האם יש חיסרון מצד עצם המעשה לייחסו למשה רבינו, או רק שאין לכך מקור נאמן. וענה לי הגר"ח: 'אם היינו מוצאים זאת בחז"ל,*** *לא הי' לנו שום קושי להבין את הדברים****, ברם אין אנו יכולים לייחס למשה רבינו דברים שכאלו המשוללים יסוד בדברי חז"ל".***
         10. ***הגרש"ד פינקוס זצ''ל (תפארת שמשון פר' בהעלותך סוף עמ' ק"כ, פר' וזאת הברכה עמ' שס"ה) – "רבי יהושע לייב דיסקין זצ"ל אמר על מעשה זה שהוא שקר וכזב, ולכן גם אני מרשה לעצמי לומר זאת. ראשית ...".***
   8. *מקום שבעלי תשובה עומדין, צדיקים גמורים אינם עומדין* ***- ברכות (דף לד:).***
      1. ***רמב"ם (הל' תשובה פרק ז' הל' ד'), "אל ידמה בעל תשובה שהוא מרוחק ממעלת הצדיקים מפני העונות והחטאות שעשה. אין הדבר כן. אלא אהוב ונחמד הוא לפני הבורא וכאילו לא חטא מעולם. ולא עוד אלא ששכרו הרבה*** *שהרי טעם טעם החטא ופירש ממנו וכבש יצרו****. אמרו חכמים מקום שבעלי תשובה עומדין בו אין צדיקים גמורין יכולין לעמוד בו, כלומר מעלתן גדולה ממעלת אלו שלא חטאו מעולם מפני שהן כובשין יצרם יתר מהן".***
      2. זהר (פר' חיי שרה קכט:) – "**זַכָּאִין אִינוּן מָארֵיהוֹן דִּתְשׁוּבָה דְּהָא בְּשַׁעְתָּא חָדָא בְּיוֹמָא חָדָא בְּרִגְעָא חָדָא (דף קכט ע''ב) קְרֵיבִין לְגַבֵּי קוּדְשָׁא בְּרִיךְ הוּא**, מַה דְּלָא הֲוָה הָכִי אֲפִילּוּ לְצַדִּיקִים גְּמוּרִים דְּאִתְקְרִיבוּ גַּבֵּי קוּדְשָׁא בְּרִיךְ הוּא בְּכַמָּה שְׁנִין. אַבְרָהָם לָא עָאל בְּאִינוּן יוֹמִין עִלָּאִין עַד דְּהֲוָה סִיב כְּמָה דְאִתְּמָר. וְכֵן דָּוִד דִּכְתִיב (מלכים א א) וְהַמֶּלֶךְ דָּוִד זָקֵן בָּא בַּיָּמִים. אֲבָל מָארִיהּ דִּתְשׁוּבָה מִיָּד עָאל וְאִתְדָּבַּק בֵּיהּ בְּקוּדְשָׁא בְּרִיךְ הוּא. רַבִּי יוֹסֵי אָמַר תָּנִינָן אֲתַר דְּמָארֵיהוֹן דִּתְשׁוּבָה קָיְימֵי בֵּיהּ, בְּהַהוּא עַלְמָא, צַדִּיקִים גְּמוּרִים לֵית לוֹן רְשׁוּ לְקָיְימָא בֵּיהּ, בְּגִין דְּאִינוּן קְרֵיבִין לְמַלְכָּא יַתִּיר מִכֻּלְּהוּ, וְאִינוּן מָשְׁכֵי עֲלַיְיהוּ בִּרְעוּתָא דְלִבָּא יַתִּיר וּבְחֵילָא סַגְיָא לְאִתְקְרָבָא לְמַלְכָּא.
         1. תרגום - אַשְׁרֵיהֶם בַּעֲלֵי הַתְּשׁוּבָה, שֶׁהֲרֵי בְּשָׁעָה אַחַת בְּיוֹם אֶחָד [בפעם אחת] **בְּרֶגַע אֶחָד קְרֵבִים לַקָּבָּ''ה**, מַה שֶּׁלֹּא הָיָה כָּךְ אֲפִלּוּ לְצַדִּיקִים גְּמוּרִים שֶׁהִתְקָרְבוּ לַקָּבָּ''ה בְּכַמָּה שָׁנִים. אַבְרָהָם לֹא נִכְנַס בְּאוֹתָם הַיָּמִים הָעֶלְיוֹנִים עַד שֶׁהָיָה זָקֵן, כְּמוֹ שֶׁנֶּאֱמַר. וְכֵן דָּוִד, שֶׁכָּתוּב (מלכים א א) וְהַמֶּלֶךְ דָּוִד זָקֵן בָּא בַּיָּמִים. אֲבָל בַּעַל הַתְּשׁוּבָה מִיָּד נִכְנָס וְנִדְבָּק בַּקָּבָּ''ה. רַבִּי יוֹסֵי אָמַר, שָׁנִינוּ, הַמָּקוֹם שֶׁבַּעֲלֵי הַתְּשׁוּבָה עוֹמְדִים בָּעוֹלָם הַהוּא, אֵין לְצַדִּיקִים גְּמוּרִים רְשׁוּת לַעֲמֹד בּוֹ, מִשּׁוּם שֶׁהֵם קְרוֹבִים לַמֶּלֶךְ יוֹתֵר מִכֻּלָּם, וְהֵם מוֹשְׁכִים עֲלֵיהֶם בִּרְצוֹן הַלֵּב יוֹתֵר וּבְכֹחַ רַב לְהִתְקָרֵב לַמֶּלֶךְ.
      3. ***מראי מקומות – פחד יצחק (יוה"כ מאמר י"ט).***
         1. ***תולדות יהושע (אבות סוף פרק ה') – "כי לתורה ומצות יש שני מעלות. א) מעלת העצם. ב) מצד הפועל. למשל עשיר נותן עשרה כסף לצדקה. ועני, אחד. הנה מצד העצם גדולה מצות העשיר מהעני שיש בה כדי להחיות עשרה עניים. אולם מצד הפועל קשה על העני ביותר נתינת כסף אחד מאשר יקשה על העשיר עשרת הכסף.דלכן יעלה לפעמים לרצון. מתנת העני המועטה יותר ממתנת העשיר מרובה ... ובזה אשכחינן פתרי בהא דאפליגי ר' יוחנן ור' אבהו (ברכות דף לד:) דר' יוחנן ס"ל צדיקים גדולים מבעלי תשובה. ור' אבהו ס"ל דבעלי תשובה גדולים. ואלו ואלו דברי אלקים חיים. דמצד העצם ודאי הצדיק גדול ... אולם מצד הפועל הנה קשה העבודה על בעל התשובה יותר מעל הצדיק ומצד זה הוא גדול מהצדיק ... והנה ר' יוחנן היה צדיק מעיקרו. ורשב"ל, שוויה ר' יוחנן בתר דהדר ביה לגברא רבא (ב"מ פד.). ולכן לטעמייהו, לר' יוחנן גדולה מעלת הצדיק שהיא מעלת העצם. וכמו שנזכר דברכות שם. ולר"ל גדולה מעלת הבע"ת שהיא מצד הפועל ... והיינו דאיפליגי ר' יוחנן ורשב"ל (יומא ט:) אמר רבי יוחנן טובה צפורנן של ראשונים מכריסו של אחרונים. אמר ליה ריש לקיש: אדרבה, אחרונים עדיפי, אף על גב דאיכא שעבוד מלכיות קא עסקי בתורה. ולטעמייהו דלעיל אזלי וכאמור: ולשיטתם זו איפלגו ג"כ ר' יוחנן ורשב"ל (סנהדרין דף קח.) נח איש צדיק תמים היה בדרתיו אמר רבי יוחנן בדורותיו ולא בדורות אחרים וריש לקיש אמר בדורותיו, כל שכן בדורות אחרים כו' עיי"ש. ושניהם אמת ואלו ואלו דברי אלקים חיים. דר"י מדבר מצד העצם ... וכן תמצא כאותה פלוגתא בין ר' יוחנן ור' אליעזר. דר' אלעזר הוי עני מדוכה ...".***
   9. טור (או"ח סי' תקפ"א בשם המדרש) – "ולקחתם לכם ביום הראשון וכי ראשון הוא והלא ט"ו הוא אלא ראשון לחשבון עונות ... במוצאי י"ה עוסקים במצות סוכה ולולב **ואין עושין עונות** לכך קורא י"ט ראשון ראשון לחשבון עונות".
      1. ***א"ר (סי' תרכ"ד ס"ק י"ג) – "אין מתחיל לחשוב וכו'. בשל"ה [שם] תמה דמאי דאמרינן ראשון לחשבון עוונות היינו דמסתמא אין עושין עוונות כיון שעוסקין במצות סוכה ולולב, אבל כשאדם חוטא ודאי חושבין.*** *ואפשר דשוגגין אין צריכין כפרה* ***בימים אלו איידי דטרידא במצות".***
      2. אלף למטה (סי' תרכ"ה ס"ק ב') – "עיין בסימן תקע"ג במ"א שם וקצת היה מקום לצדד לפי הטעם הא' שכתב שם לפי שמוחלין להם עונותיהם והוא להם כיוה"כ דידהו א"כ י"ל כיון שיוה"כ הסמוך לו התענו על כפרת ומחילת עונותיהם ובימים אלו אין לחוש לעונות חדשים מקרוב כמ"ש בסי' תקפ"א בטור על המדרש ראשון לחשבון עונות וע' בא"ר סימן תרכ"ד שכתב דאפשר ששוגגים א"צ כפרה בימים אלו איידי דטרידי במצות ע"ש ולפי טעם זה יש לומר דאין חתן וכלה מתענים בימים אלו ***...".***
   10. רש"י (פר' וישלח פרק ל"ו פסוק ג') – "בשמת בת ישמעאל. ולהלן קורא לה (כח ט) מחלת. מצינו באגדת מדרש ספר שמואל (פרק יז) **שלשה מוחלין להן עונותיהם גר שנתגייר, והעולה לגדולה, והנושא אשה**, ולמד הטעם מכאן, לכך נקראת מחלת שנמחלו עונותיה".
       1. רק עם תשובה או אפי' בלי תשובה - ***עי' אה"ע סי' ס"א סעי' א', לשיטות ומראי מקומות.***
       2. אילת השחר (פר' וישלח פרק ל"ו פסוק ג') – "וכן יל"ע במה דאמרו בשבת (קי"ט ב') כל העונה איש"ר מברך בכל כוחו קורעין לו גזר דינו וכו' אפילו יש בו שמץ של ע"ז מוחלין לו, האם הכונה דוקא בעושה תשובה, וכן במי שברך בשבת לאחר קריאה"ת אומרים וכל העוסקים בצרכי ציבור באמונה הקב"ה ישלם שכרם וכו' ויסלח לכל עונם, ואם הכונה אפילו בלא תשובה נמצא דהעוסק בצרכי ציבור באמונה כל הציבור מבקשין שהקב"ה יסלח לכל עונו אפילו בלי עשיית תשובה. ועי' בט"ז (או"ח סימן רמ"ב) בענין כל המשמך את השבת כהלכתו אפילו עובד ע"ז כדור אנוש מוחלין לו, דאיכא למידק אי לא עשה תשובה שבת מאי מהני ואי עשה תשובה שבת למה לי, ונראה דמיירי שעשה תשובה אלא דתשובה לא מהני שיהא מוחלין לו כדאיתא בפרק יוהכ"פ עבר על כריתות ומיתות בי"ד תשובה תולה ומיתה ממרקת קמ"ל כאן דאם בעשותו תשובה שומר שבת כהלכתו מהני תשובה שיהא נמחל לו עכ"ד, ויל"ע בשומר שבת כהלכתו דמוחלין על כל עונותיו א"כ לא יצטרך לכפרת יוהכ"פ"***.***
   11. ***מראי מקומות.***
       1. בן איש חי (שנה א' פר' וילך אות ו') ***– "כל אדם ינשק ידי אביו ואמו בערב יוה"כ לעת ערב קודם שילך לבית הכנסת ויברש מהם מחילה וד"ז חיוב גדול על כל אדם ומי שאינו עושה כן נקרא חוטא ומזלזל בכבוד אביו ואמו דאם בין אדם לחבירו חייבו חז"ל לבקש מחילה קודם יוה"כ כ"ש מאביו ואמו שאין אדם ניצול מחטא זה בכל יום ואם הבן שוטה ולא ביקש הם יתנו לו מחילה שיאמרו בפיהם אנכי מוחל לבני פ' על כל מה שחטא לי מחילה גמורה וכן הבעל יתן מחילה לאשתו על אשר בזבזה מן הבית שלא כרצונו וכן כל תלמיד שיש לו רב בעיר ילך אצלו קודם יוה"כ ויבקש ממנו מחילה".***
       2. ***הגרשז"א זצ"ל (הליכות שלמה יום הכפורים פרק ג' סעי' ה') – "בקשת מחילה באופן כללי, שמבקש מחברו מחילה על כל מה שחטא לו, מועילה לפגיעה קלה בלבד".***
       3. ***הגרח"ק זצ"ל (משנת פקו"נ, אות כ"ח) – "זה הטעם שאם רוצה לעשות תשובה אומרים לו שלא לעשות".***

***הגרח"ק זצ"ל (צהר חי"ב עמ' קס"ו אות כ"ו) – "שאלה: בפירוש הגר"א על משלי (י"ד - כ"ה) כתב וז"ל, כי הגוזל דבר מחבירו ולא החזירו עד כלות ימיהם, מוכרחים שניהם הגזלן והנגזל לבוא בגלגול. עכ"ל. וקשה לי אם חטא הגזלן מה חטא הנגזל שצריך לבוא עוד הפעם בגלגול, וכי לא די שגזלו ממונו, אלא*** *שיצטרך עוד לבוא בגלגול****. תשובה: שלא מחל לו".***

הגרח"ק זצ"ל (שערי שיח עמ' קכ"ג תשובה רפ"ו) – "שאלה: (סי' תרו סקי"ד) כתב המ"ב דהמבקש מחילה מהמת צריך לילך לקברו כשהוא יחף, ויל"ע אם דין זה שייכא כאשר שולח שליח דגם הוא יצטרך לילך יחף. תשובה: כן".

הגרח"ק זצ"ל (שערי שיח עמ' קמ"ז תשובה שצ"ד) – "שאלה: אכל בשוגג איזה מאכל איסור, איך יוכל לכפר ע"ז. תשובה: ילמד ההלכות".

* + 1. ילקוט יוסף (קצוש"ע סי' תר"ו תשובה סעי' ***י"א) – "חובה קדושה על כל אדם לבקש מחילה בערב יום הכפורים מאביו ומאמו, על כל מה שחטא ופגע בכבודם, שיש אומרים שמצות כיבוד אב ואם היא מצוה שבין אדם לחבירו, ולכן צריך לבקש מחילה מהוריו. [ילקוט יוסף על המועדים עמוד פא]. ומי שאינו עושה כן נקרא חוטא, ומזלזל בכבוד אביו ואמו. ומכל מקום אם הבן לא עשה כן, ימחלו לו בלבם, ויאמרו בפיהם בפירוש שמחלו לו על כל מה שחטא כנגדם. וכן הבעל והאשה ימחלו זה לזה על כל אשר חטאו אחד כלפי השני במשך כל השנה, ודיברו בכעסם דברים אשר לא כן. וכן כל תלמיד שיש לו רב בעירו יבקש ממנו מחילה קודם יום הכפו רים, שמא חטא לו מבלי דעת".***

***ר' רייזמן – תשובה, בילדים.***

During the year there was a neighborhood kid 13-14 yrs old on top of my 9 year old beating him up. I grabbed the kid and got him off and screamed at him and called him an animal. I’m not proud of what I called him - but that’s what I did. Do I have to ask him mechila? I don’t mind doing it - I just don’t want to possibly make anything worse.

R' Y. Berkovits wrote: Maybe remember this until he is old enough to understand, and then ask mechila, but at this point it’ll only make things worse. The action was correct, while the unnecessary name calling was not. If the adult apologizes, he’s going to think that the adult was wrong about everything. He will think deep down that adults should be minding their own business, and he can beat up anyone he wants.

*סעודה המפסקת*

# סימן תר"ח

1. ***תוכחה - סעיף ב'.***
2. ***תוכחה - סעיף ב'.***
   1. ***עי' ערך תוכחה, לשיטות ומראי מקומות.***
3. ***שאר ענינים.***
   1. **האם מותר כדור הנקרא קלי-צום, כדי שלא ירגיש בצער הנגרם מן התענית**.
      1. מיקל.
         1. ציץ אליעזר (ח"ז סי' ל"ב אות ד') – "כותב כתר"ה במכתבו להעיר על המובא בשד"ח מער' יוה"כ ססי' א' בשם הגאון מהרמ"נ אוירבאך ז"ל אבד"ק לונשיץ בענין מה שנוהגים הרבה אנשים לעשות בעיו"כ סגולות שונות שלא ירגישו הצום ושאין נכון לעשות כן, וכת"ר מעיר ע"ז מדברי הזוה"ק ויקרא ד' ס"ט ע"ב דמתבאר דעינוי לא אשתכח אלא מפלגות יומא והלאה וכו'. ידידי! עיינתי בדברי התשובה הארוכה שבשד"ח שם ובמחילה מכבוד הרב הכותב שם יש הרבה לפקפק בדבריו שם, והיא לא מהאבד"ק מלונשיץ כי אם מבנו ששימש כרב באחת מהשכונות בירושלים ובילדותי הספקתי עוד להכירו, וחיבר ספר אורח נאמן על חלק מח"א של או"ח, וברור בעיני הדבר שאין כל חשש של איסור בעשיית סגולות מעיוה"כ ומה שאסרה תורה הוא רק מהתחלת חיוב הצום ...".
      2. מראי מקומות.
         1. הגר"מ גבאי (גם אני אודך ח"ג סוף סי' י"ב) – "ואולי יש לחלק בזה בין יוה"כ לת"ב, שביוה"כ דכתוב להדיא ועיניתם אם עושה פעולות שלא ירגיש העינוי, נחסר במצות העינוי, ואילו בת"ב דליכא אלא דין לצום בת"ב וסו"ס צם, גם שלא הרגיש לגמרי העינוי. וצ"ע".
      3. **אליבא דהלכתא גליון ק"ה עמ' מ"ח. .**

**הדלקת נרות ביום הכיפורים**

# סימן תר"י

1. נר בריא.
2. דומה למלאך.
3. קיטל.
4. שמחה ביום הכיפורים.
5. לבישת תכשיטין ביו"כ.
6. נר בריא.
   1. **קטנים**.
   2. **נשים**.
   3. רמ"א (סעי' א') – "ואם יש לו נר בבית, חייב להדליק בחדר ששוכב שם כדי שלא יבא לידי תשמיש עם אשתו, מאחר שרואה אותה אצל הנר שבביתו".
      1. ערה"ש (סעי' ה') – "ולעניין החדר שאיש ואשתו ישנים שם שכתבנו שתלוי במנהג אם יש לו נר בבית חייב להדליק בחדר ששוכב שם אפילו במקום שנהגו שלא להדליק דכיון שרואה אותה אצל הנר שבביתו א"כ יש לחוש שיבא לידי תשמיש כיון דאין לו היכר בחדרו ולכן טוב עכ"פ לעשות היכר ויראה לי דזהו כשרואה אותה בחדרו ע"י הנר שבבית".
      2. נטעי גבריאל (יוה"כ פרק כ"ה הע' א') – "והאידנא שיש **נרות העלקטרי** הדולקים בבית א"צ, אם מאיר העלקטרי בחדר השכיבה".
7. דומה למלאך.
   1. **ללבוש בגדים לבנים ונקיים**.
      1. רמ"א (סעי' ד') – "יש שכתבו שנהגו ללבוש בגדים לבנים נקיים ביום כפור, דוגמת מלאכי השרת".
      2. **נשים**.
         1. לא נוהגים – מג"א (ס"ק ה', "דוגמת מלאכי. ולפ"ז אין הנשים לובשין לבנים דאין יכולים להיות כמלאכים דעיר גברי' כתיב כמ"ש מט"מ גבי טבילה"), א"ר (ס"ק ו'), באה"ט (ס"ק ג'), גר"ז (סעי' ט'), קובץ הלכות (יוה"כ פרק כ"ח סעי' י"ב).
         2. נוהגים – שע"ת (סי' תקפ"א ס"ק ו', "והעולם נוהגין ללבוש בגדי יום טוב כשאר יום טוב רק הנשים לובשים לבינים"), מטה אפרים (סעי' ט'), קיצור שו"ע (סי' קל"א סעי' ט"ו, "גם הנשים לובשות בגדים לבנים ונקיים לכבוד היום אך לא יקשטו את - עצמן בתכשיטין מפני אימת הדין"), ערה"ש (סעי' ב'), מ"ב (ס"ק ט"ז, "ונוהגין שגם הנשים לובשים בגדים לבנים ונקיים לכבוד היום אבל לא יקשטו עצמן בתכשיטין שמתקשטין בהם בשבת ויו"ט מפני אימת יום הדין"), נטעי גבריאל (יוה"כ פרק כ"ו סעי' ו').
   2. **שעומדים על רגליהם כל היום וכל הלילה**.
      1. מחבר (סי' תרי"ט סעי' ה') – "יש שעומדים על רגליהם כל היום וכל הלילה".
      2. **נשים**.
         1. לא נוהגים – מג"א (סי' תרי"ט ס"ק י', "וטעם העמיד' להיות דוגמת המלאכים ולכן הנשים לא יעמדו וכמ"ש ססי' תר"י (מט"מ)"), מ"ב (סי' תרי"ט ס"ק י"ג, שעה"צ ס"ק י"ט, "וטעם העמידה להיות דוגמת המלאכים ונשים לא יעמדו [כי אין יכולין להדמות להם, כמו שכתוב סימן תר"י]".
   3. **אומרים "ברוך שם" בקול רם**.
      1. מחבר (סי' תרי"ט סעי' ב') – "בליל יוה"כ ומחרתו אומרים: ברוך שם כבוד מלכותו לעולם ועד, בקול רם".
         1. משום דומה למלאכים – מג"א (סי' תרי"ט ס"ק ח', "משום שבכל השנה אומרים אותו בלחש מפני שמשה גנבה ממלאכי' אבל ביו"כ גם ישראל דומין למלאכים (טור)"), מ"ב (סי' תרי"ט ס"ק ח', "בקול רם. דהוא שירת המלאכים וביוה"כ גם ישראל דומין למלאכים").
      2. **נשים**.
         1. לא נוהגים – הליכת בת ישראל (פרק י"ט סעי' מ"ט הע' פ"ט)
         2. מראי מקומות – כוכב יצחק (ח"א בסופו על ירושלמי ברכות פרק א' הל א' אות ל"ז ס"ק ח'), אשי ישראל (פרק מ"ו הע' מ"ט), פסקי תשובות (סי' תרי"ט אות ה'), רבבות אפרים (ח"א סי' תט"ז).
            1. קצה המטה (מטה אפרים סי' תרי"ט ס"ק ל"ד) – "בקול רם. והטעם בטור הובא במג"א שבכל שנה אומרים אותו בחשאי שלא יתקנאו בנו המלאכים משא"כ ביוה"כ אנו דומין למלאכים לפי"ז נראה שאין לנשים לאומרו בקול רם דל"ש בנשים להתדמות למלאכים כמ"ש המג"א סי' תר"י והמחבר לקמן סכ"א אך לפמ"ש בישיע"ק ובהגהות חכ"ש י"ל דגם נשים רשאין לאומרו בקול רם וכ"כ בס' ערך ש"י בשם שו"ת גא"י סי' פ"ב ע"ש ודו"ק".
            2. הגרח"ק זצ"ל (נזר החיים עמ' קצ"ט אות קט"ז) – "ג' דברים עושים עם בני ישראל ביוה"כ כדי להדמות למלה"ש ... ונסתפקתי האם גם נשים יכולות לומר בשכמל"ו בקול רם ... תשובת מרן שליט"א: אפשר לחלק דביחד עם אנשים יכולין לומר בקול רם ... ביחד אין השטן מקטרג".
      3. **ביחידות**.
         1. ***הגרח"ק זצ"ל (ימי שבת ומועד עמ' תע"ח) – "יחיד המתפלל בביתו ביוה׳׳ב, האם גם הוא יאמר ברוך שם ובו', בקול רם. תשובה. אולי".***
      4. *ק"ש על המטה****.***
         1. ***הגרח"ק זצ"ל (ימי שבת ומועד עמ' תע"ח) – "האם בק"ש על המטה גם אומרים ברוך שם בקול רם. תשובה. לא".***
   4. **כריכות נשים** בשעת מוסף.
      1. לא נוהגים, אינו צניעות – בית אבי (ח"ג סי' ע"ב, "ומסתברא כיון דפטורות ממוסף ממילא אינה צריכה לכרוע וגם אין זה מחוקי הצניעות לנשים במלבושיהן שעל ידי כריעה יכולות להתגלות מקומות המכוסים, ואעפ"י שאין שם אנשים מכל מקום אין זה מן הצניעות, וגם נשים אומרות שמעולם לא ראו כריעות בעזרת נשים").
   5. מראי מקומות – בירור הלכה (תנינא סי' תקפ"א, ל"מ), צהר (חי"ג עמ' נ"ו אות ד', אות ט"ז).
8. קיטל.

רמ"א (סעי' ד') – "יש שכתבו שנהגו ללבוש בגדים לבנים נקיים ביום כפור, דוגמת מלאכי השרת; וכן נוהגין ללבוש הקיטל שהוא לבן ונקי, גם הוא בגד מתים ועל ידי זה לב האדם נכנע ונשבר".

* 1. **נשים**. [נ"מ בין הטעמים].
     1. יכולים ללבוש שיכנע לבם – מג"א (ס"ק ה'), א"ר (ס"ק ו'), באה"ט (ס"ק ג'), גר"ז (סעי' ט').
     2. לא נוהגים – אלף למטה (ס"ק ו'), ערה"ש (סעי' ב'), מ"ב (ס"ק ט"ז), נטעי גבריאל (יוה"כ פרק כ"ו סעי' ז').
  2. **אבל**. [נ"מ בין הטעמים].
     1. מותר.
        1. ט"ז (ס"ק ג') – "ולובש לא הפסיד".
        2. באה"ט (ס"ק ד') – "ולובש הקיטל לא הפסיד".
        3. מטה אפרים (סעי' י"א) – "גם האבל תוך למ"ד או תוך י"ב חודש על אביו ואמו יכול ללבוש הקיטול ביוה"כ".
        4. גר"ז (סעי' ט') – "מותר ללבוש קיטל".
        5. ח"א (כלל קמ"ד סעי' ט"ז) – "ונוהגין ללבוש הקיטל, שהוא בגד מתים, וגם אבל מותר ללבשו".
        6. קיצור שו"ע (סי' קל"א סעי' ט"ו) – "וגם האבל יכול ללבשו".
        7. ליקוטי מהרי"ח (ריש סדר יום הכיפורים) – "ועכשיו האבל ל"ע לובש הקיטל בלי שום בגד עליון כשאר בני אדם, וכן נראה מדברי המטה אפרים (סימן תר"י סעיף י"א) ע"ש".
        8. דרכי חיים ושלום (אות תשמ"ח) – "וגם אבל יש ללבוש הקיטל (כדעת הטו"ז בסי' תר"י סק"ג)".
        9. עי' קובץ הלכות (יוה"כ פרק כ"ח סעי' י"ד) – "נחלקו הפוסקים אם האבל לובש קיטל ביוה"כ, ויש בזה דיעות ומנהגים שונים, **ואם אין לו מנהג מיוחד, יש לו ללבוש הקיטל**".
        10. נטעי גבריאל (יוה"כ פרק כ"ו סעי' י') – "אבל תוך למ"ד על שאר קרובים או תוך י"ב על אביו ואמו יש לו ג"כ ללבוש הקיטל".
        11. פסקי תשובות (אות ג') – "והמנהג הפשוט המקובל שאבל לובש הקיטל".
     2. לא נוהגים.
        1. ערה"ש (סעי' ב').
        2. אג"מ (יו"ד ח"ד סי' ס"א אות ז') – "בענין לבישת הקיטל לאבל, ביו"כ ובליל פסח בשעת הסדר. הנה אף על פי שיש מחלוקות בין האחרונים מצד שיש שני טעמים בין בפסח בין ביו"כ (אם הוא משום שמחה ודמיון למלאכי השרת - שלפי"ז אבל לא ילבשנו, או כדי שלא תזוח דעתו עליו ילבש בגד של מתים - ולפי"ז אבל מותר, עי' ט"ז או"ח סי' תע"ב ס"ק ג' ומשנה ברורה ס"ק י"ג, ורמ"א וט"ז סי' תר"י ס"ק ג' ומשנה ברורה ס"ק י"ח), הנה מנהגנו כמדומה שאין לובשין. ומסתבר כן בזמננו, שהטעם דיזכור מזה יום המיתה ביו"כ, וכן בפסח שלא תזוח דעתו עליו, כמעט שאין מרגישין זה כלל. ונשאר רק טעם השני להיות דוגמא למלאכי השרת ביו"כ, ובפסח הוא ג"כ לחשיבות, שבשביל זה הא אין לאבל ללבוש".
        3. הגר"א נבנצל שליט"א (ירושלים במועדיה ירח האיתנים עמ' רמ"ז אות שכ"ו) – "האם אבל [בתוך ל' יום או י"ב חודש] לובש קיטל ביוה"כ. תשובה: כמדומני שנהגו לא ללבוש".
     3. מראי מקומות – א"ר (ס"ק ו'), מ"ב (ס"ק י"ח).
        1. לענין פסח - עי' סי' תע"ב, לשיטות ומראי מקומות..
        2. קובץ הלכות (יוה"כ פרק כ"ח הע' כ"ד) – "ויש להעיר דהמ"ב כאן הכריע כהט"ז ... ובהל' פסח ... ולכאו' הוי סתירה ... אבל דברי המ"ב צ"ע, ובפרט דלכאו' בפסח יש לחוש יותר שתזוח דעתו, כי הוא נוהג דרך חירות, וכן מדוייק בדברי הט"ז, דבהל' פסח כתב שיש לאבל ללובשו כדי שלא תזוח דעתו, ובהל' יוה"כ כתב שאין כ"כ קפידא אם לובשו ועכ"פ הלובש לא הפסיד, וע"כ דבפסח חיישינן טפי ולכן כתב שיש לו ללובשו, ורק ביוה"כ לא החליט ללובשו, כי החשש שמא תזוח דעתו אינו חזק כ"כ, וצע"ע בשיטת המ"ב".
  3. **שנה ראשונה - לענין יהכ"פ**.
     1. שלא לובש קיטל.
        1. מהר"ם שיק (או"ח סי' כ"ח), הו"ד באורחות חיים (ס"ק ט' ד"ה ועי') – "ומה ששאל עוד מה טעם יש במנהג שבשנה ראשונה שלאחר החתונה אין לובשין הקיטל בראש השנה ויום הכפורים, ומה הדין באם אחד רוצה ללבוש קיטל, אם צריכין לגעור בו. הנה אמת הדבר שלא ראיתי ולא שמעתי שום טעם לזה, ולא מצאתי שום מקור למנהג זה. מכל מקום כל מנהג ישראל תורה הוא ויש לו טעם. ואני המלצתי שאפשר דמשום דעד עשרים אין בית דין של מעלה מענישים [שבת פ"ט ע"ב], והטעם משום דאין לו דעת צלולה כבן עשרים, וקיימא לן [גיטין ס"ה ע"א] דלמכור בנכסי אביו צריך שיהיה בן עשרים. ואמרינן [אבות פ"ה מכ"א] בן שמונה עשרה לחופה. ולכך קודם שהוא בן עשרים לא שייך ביה שהוא דומה למלאכי השרת. ואפשר דגם לטעם השני המבואר בשלחן ערוך אורח חיים סימן תר"י [סעיף ד'] כדי שיהא לבו נכנע, לא הקפידו בבחור שהוא פחות מבן עשרים, וכדי לקבוע ולפרסם שיש מצוה לישא קודם עשרים, הנהיגו הדורות שלפנינו שאפילו בשנה שאחר החתונה, שעדיין הוא קודם שנעשה בן עשרים ואינו בר עונשין, שאינו צריך ללבוש קיטל ולהכניע לבו כולי האי. אמנם כיון שאין מנהג זה מבואר בשלחן ערוך, אין גוערין במי שרוצה ללבוש, כמבואר במגן אברהם סימן תר"צ ס"ק כ"ב דמנהג שנמצא בשום פוסק אין לשנות".
        2. עי' דברי יציב (או"ח סי' רנ"ט) - ע"ש **לכמה טעמים**.
        3. הגרח"ק זצ"ל (תורת המועדים ס' תר"י ס"ק ח') – "אמנם מרן הגרח"ק אמר לי שלא נוהגים ללבוש, אפי' אם הוא ש"ץ, משום שהקיטל הוא בגד של מתים ובשנה ראשונה צריך להיות בשמחה [גם הבעל וגם האשה, ולכן אף האשה מוחלת אי"ז עוזר, ואף אם אמר שאין הוא מצטער לא ילבש כיון שכך נהגו עכ"ד]".

הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"א סי' תס"ב) – "שאלה: שמעתי בשם מרן שליט"א דחתן שנה ראשונה אין לובש קיטל ביו"כ, אם זהו רק בפחות מגיל כ' או אף יותר מגיל כ'. תשובה: כל חתן אינו לובש שנה ראשונה".

* + - 1. שערי הלכה ומנהג (אדמו"ר מליובאויטש, או"ח ח"א סי' רנ"ג) – "בנוגע לשאלתו: בגד עליון שלובשים בעת החופה אם לובשים אותו ביוהכ"פ הראשון, הנה זה רק בנוגע להקיטל בלבד, ואין הדיוק בזה אותו הקיטל שלבש בעת החופה, אלא כיון שככר לבש קיטל בעת החופה, אין ללבוש קיטל (אפי' אחר) ביוהכ"פ שבתוך שנה זו".
      2. הגרי"א פארכהיימער (הע' על קובץ הלכות פרק כ"ח סעי' ט"ו) – "פה בישיבה רובן אינן לובשין, וכן באשכנז אינן לובשין".
    1. לובש קיטל [אא"כ יש מנהג שלא ללבוש].
       1. דרכי חיים ושלום (אות תשמ"ח) – "לבישת הקיט"ל ציוה שגם בשנה ראשונה אחר הנשואין יש ללבוש אותו (עיין בתשו' מהר"ם שיק ז"ל)".
       2. קצה המטה (סי' תר"י ס"ק ט"ו) – "ובענין מה שנוהגין העולם שלאחר חתונה אין לובשין הקיטל בר"ה וביוהכ"פ ומעודי נצטערתי מאין בא המנהג זה כי בעניותי לא מצאתי שום מקור ושורש לזה ושני טעמים ללבישת הקיטל המבוארים בש"ע בהג"ה סס"י תר"י שייכים ג"כ בשנה ראשונה כמובן ומרן בעל מטה אפרים ז"ל אשר דרכו להביא כל המנהגים ומזה אינו מביא מכלל דהוא מנהג חלוש עד שמצאתי בתשו' מהר"מ שיק חאו"ח סי' כ"ח שנתן טעם להמנהג הזה וסיים דמי שלובש אין גוערין בו לפי שלא נמצא בשום פוסק ודבריו נראים ובפרט בזה"ז אשר בעוה"ר רוב נושאי אשה הם יותר מבן כ' וכ"כ בשו"ת יד יצחק ח"ג סי' ר"ב וכן ראיתי מעשה מרבותי וכן נהגתי והעיקר להתפלל בו בלב זך וטהור וכל הלבבות דורש ה".
       3. הגרחפ"ש זצ"ל (דברי חכמים או"ח אות תע"ח, עמ' קס"ח) – "שמנהגינו ללבוש".
       4. הגריש"א זצ"ל (דברי חכמים או"ח אות תע"ח [עמ' קס"ח], אשרי האיש או"ח ח"ג פרק כ"א אות ט', תורת המועדים ס' תר"י סוף ס"ק ח') – "שאלה: מהו מנהגינו האם חתן בשנה הראשונה לאחר נשואיו צריך ללבוש 'קיטעל' ביוהכ"פ. תשובה: שמעתי מהגריש"א, **שאם אין לו מנהג מיוחד בזה, צריך ללבוש** (היות ויש הרבה מקורות למנהג זה) אבל אם מנהג אבותיו שלא ללבוש, אזי לא ילבש (ופשוט, שאם יש במשפחתי המנהג, צרין לעשות כהמנהג). והגרחפ"ש פסק, שמנהגינו ללבוש (והוסיף הגריש"א, שכיון שזה תלוי במנהג, אפי' אם אין לו מנהג אבותיו, הולכין אחר מנהג המקום, שבירושלים, המנהג ללבוש בשנה ראשונה)".
       5. קובץ הלכות (יוה"כ פרק כ"ח סעי' ט"ו) – "לענין חתן בשנה ראשונה ג"כ יש בזה מנהגים שונים, **ומי שאין לו מנהג מיוחד יש לו ללבוש הקיטל**".
    2. מראי מקומות – שד"ח (מערכת יוה"כ אות י"ז ), שלחן העזר (סי' י"ב ס"ק ח'), נטעי גבריאל (יוה"כ פרק כ"ו סעי' ט').
       1. פסקי תשובות (אות ג', הע' י"ט) – "קיימים חילוקי מנהגים לענין לבישת הקיטל לחתן בשנה הראשונה לנישואיו, **וכל אחד ינהג כמנהג אבותיו ורבותיו**, ואם הוא למעלה מגיל עשרים מסתבר לומר שילבש הקיטל אף שהוא בשנה ראשונה. [בשו"ת מהר"ם שיק שם מבאר הטעם שאין לובשים בשנה ראשונה "משום שהחתן מסתמא הוא פחות מבן כ' ולבישת הקיטל יש בו ב' טעמים וזה אינו שייך בבן פחות מכ' שאין להידמות למלאכי השרת שאין בו דעת צלולה כבן כ' וגם לטעם הב' כדי לזכור יום המיתה כיון שאין ב"ד של מעלה מענישים בפחות מכ' לא ראוי להקפיד בו שילבש הקיטל", ולפי"ז כשהוא מעל גיל כ' ליכא הני טעמי וראוי שילבשנו]".
  1. ליל הסדר - עי' סי' תע"ב, לשיטות ומראי מקומות.

* 1. **בית הכסא**.
     1. אין לכנוס לביה"כ עם קיטל – א"ר (ס"ק ו'), פמ"ג (מש"ז ס"ק ג'), מטה אפרים (סעי' י"ב), דרך החיים (סי' י"ג סעי' ה'), קיצור שו"ע (סי' קל"א סעי' ט"ו, "וכיון שהוא בגד מיוחד לתפלה לא ילך בו לבית - הכסא"), מ"ב (ס"ק י"ח), ליקוטי מהרי"ח (ריש סדר יום הכיפורים), נטעי גבריאל (יוה"כ פרק כ"ו סעי' י"א, סעי' י"ב), גנזי הקודש ( ).
        1. הגר"א נבנצל שליט"א (ירושלים במועדיה ירח האיתנים עמ' רמ"ח אות שכ"ז) – "איך יש לנהוג למעשה לגבי כניסה בקיטל לבית הכסא. תשובה: נכון שלא להיכנס עם קיטל לביהכ"ס, דהוי בגד המיוחד לתפילה".
     2. **להשתין מותר** – מטה אפרים (סעי' י"ב), דרך החיים (סי' י"ג סעי' ה', "וכן בקיט"ל אין ליכנס לבית הכסא אבל לקטנים ליכא איסורא"), מ"ב (ס"ק י"ח), ליקוטי מהרי"ח (ריש סדר יום הכיפורים, "ועיין בט"ז סימן כ"א ס"ק ג' דאין לילך בהקיטל לחבית הבסא אבל להשתין מים אין קפידא ע"ש").
        1. והיינו אפילו ליכנס ביה"כ קבוע.
           1. מטה אפרים (סעי' י"ב) – "מי שצריך לילך לבהכ"ס לפנות לא ילך לבוש בקיטול וצריך לפושטו מעליו מאחר שהוא בגד מיוחד לתפלה (ט"ז סי' כ"א) אבל אם אין צריך לגדולים רק לקטנים להשתין לבד נראה שמותר ואף אם נכנס לבהכ"ס קבוע להשתין מיושב א"צ לפושטו".
           2. פסקי תשובות (אות ג', הע' כ') – "כן הוא בהדיא במט"א סעי' י"ב ובכה"ח סקל"ז ובאורחות רבנו ח"ב עמ' ר"ו שכן ראה אצל הגרי"י קניבסקי זצ"ל, דלא כס' תפלה כהלכתה פכ"ג הערה קפ"ז שלמד בדברי המ"ב דלהשתין מותר דווקא כשאינו נכנס לביהכ"ס קבוע".
        2. רק שלא בתוך הביה"כ קבוע.
           1. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש או"ח ח"ג פרק כ"א אות ז') – "ומש"כ 'שלהשתין בו מותר', פשוט שהיינו מחוץ לשירותים, דאין להיכנס לשירותים עם בגד המיוחד לתפילה, דהיינו קיטל. אכן דוקא קיטל המיוחד רק לתפילה, ומשתמש עימו רק בזמן התפילה, ואף אינו אוכל עימו בראש השנה, בזה אין להיכנס עימו לבית הכסא, אך אם לובשו גם שלא בזמן התפילה, מותר. וכל זה רק בקיטל, אבל ב'חלאט ירושלמי' (הלבן), אין לו דין קיטל רק כבגד מיוחד לימים הנוראים. וכן אבל רשאי ללובשו, כי זה לא קיטל אלא חלאט".
           2. תפלה כהלכתה (פרק כ"ג הע' קפ"ז ).
        3. מראי מקומות – קובץ הלכות (יוה"כ פרק כ"ח סעי' ט"ז, פסח פרק י"ח סעי' ט').
           1. הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"ב סי' תקי"ד) – " ".
           2. נטעי גבריאל (יוה"כ פרק כ"ו הע' י"ד) – "ולולא דברי המט"א הייתי אומר דלהשתין מותר רק בחצר וכדומה".
  2. **ניחא ליה**.
     1. הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"ב סי' תקט"ו) – " "
  3. **שהחיינו**.
     1. הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"ב סי' תקט"ז) – " ".
  4. **לחפש בפורים בקיטל**.
     1. חשוקי חמד (מגילה דף כו: ).

1. שמחה ביום הכיפורים.
   1. הושע (פרק ב' פסוק י"ג) – "וְהִשְׁבַּתִּי כָּל מְשׂוֹשָׂהּ חַגָּהּ חָדְשָׁהּ וְשַׁבַּתָּהּ וְכֹל מוֹעֲדָהּ".
      1. רד"ק (הושע פרק ב' פסוק י"ג), הו"ד ברע"א (על שו"ע סי' תרס"ח) – "ורב סעדיה גאון ז"ל פי' חגה שלש רגלים וכל מועדה ר"ה ויום הכפורי' ושמיני עצרת".
      2. מצודת דוד (הושע פרק ב' פסוק י"ג) – "וכל מועדה. הם ר"ה ויוה"כ וש"ע".
      3. מלבים (ביאור המלות, הושע פרק ב' פסוק י"ג) – "חגה מועדה. החג הם הימים שמרבים להביא בם שלמי חגיגה, והמועד כולל כל מועדים הקבועים, **ור"ה ויוה"כ לא נקראו בשם חג בשום מקום**, כי לא הביאו בהם שלמי חגיגה, כמ"ש באילת השחר (כלל תקמ"ה) וביחזקאל (מ"ה י"ז, מ"ו י"א), ולעומת זה מועדים הם הקבועים, וחג יקרא גם הבלתי קבוע אם יעשה לו חג לזבוח זבחים, כמו חג לה' מחר, ובזה מוסיף במ"ש וכל מועדה".

מלבים (ביאור המילות, יחזקאל פרק מ"ה פסוק י"ז) – "חגים, מועדים. החגים הם שמביאין בהם שלמי חגיגה, ור"ה ויוה"כ נקראו מועדים".

מלבים (ביאור הענין, יחזקאל פרק מ"ו פסוק י"א) – "ובחגים. היינו בחג השבועות שנקרא חג, על שמביאים בו שלמי חגיגה, ובמועדים, היינו בר"ה ויוה"כ של ק"ץ ימי החינוך, תהיה המנחה איפה לפר, ר"ל אז יביא פר אחד כמו בר"ח ואיפה מנחה, ואיל אחד ואיפה מנחה, ולכבשים מתת ידו, ויביא ששה כבשים כמו בר"ח וששית האיפה לכל כבש כנ"ל (פסוק ה') (וסתם מספר הקרבנות, מפני שידענו שר"ה הוא ג"כ ר"ח ולא יגרע מר"ח)".

* 1. **אין דין של שמחה**.
     1. יראים (סי' רכ"ז) – "ויום הכפורים אע"פ שהוא בכלל המועדים אינו בכלל שמחה דהא כתיב ביה ועניתם את נפשותיכם".
     2. לבוש (סי' תקפ"ב סעי' ח') – "בראש השנה וביום כיפור אין אומרים מועדים לשמחה חגים וזמנים לששון, דראש השנה ויום כיפור לא מקרו מועד, משום דמועד הוא לשון ועד, כלומר שהיו ישראל מתוועדין ביחד במקום שבחר השם יתברך לשבתו בשילה או בירושלים, ושמחים יחד בשלמי שמחה וחגיגה, וזה לא היה כי אם שלש פעמים בשנה כמו שכתוב בפירוש [שמות כג, יז] שלש פעמים בשנה וגו', ולא בראש השנה ולא ביום כיפור, וגם לא מצינו בתורה שנקראו ראש השנה ויום כיפור חגים, **אף על פי שכתוב בתהילים** [פא, ד] בכסא ליום חגנו ומיירי בראש השנה, **מדברי קבלה לא ילפינן**, ועוד שהרי לא הוזכר שם ראש השנה בפירוש".
     3. העמק שאלה (שאילתא ח' אות י') – "וראיה ברורה לדבר, שהרי הלכה דרה"ש ויוה"כ לא איקרי חג, וכמבואר להלן סי' ט"ו שכ' רבינו בזה"ל כיון דהוקשו כל המועדים זל"ז אפי' רה"ש ויוה"כ, וכ"ש עצרת דאיקרי רגל ואיקרי חג כו', הרי דרה"ש ויוה"כ לא מיקרי חג, **וכ"כ כל הפוסקים**, וע' מש"כ שם אות י' בס"ד, והרי מקרא מלא כתיב בתהלים תקעו בחודש שופר בכסה ליום חגנו, ונדרש ברה"ש ד' ל"ד איזהו חג שהחודש מתכסה בו הוי אומר זה רה"ש, אלא **ודאי דתהלים בלשון ב"א נאמר**, ואע"ג דהשתא לא מיקרי חג, כבר כתבנו דלשון ב"א משתנה לפי הזמן ולפי המקום".
     4. רי"פ (על רס"ג עשה נ"ח) – "ובאמת בר"ה כתיב בכסא ליום חגנו וכמו שהביא רבינו סעדי' גאון ז"ל. אפשר לומר דס"ל דדרשא בעלמא הוא. ואין משם ראיה דלדינא יהי' בכלל חג. איברא דמפ"ק דר"ה ופ"ק דסנהדרין משמע דדרשא גמורה היא עיין שם. אבל אין מוכרח ואין להאריך ... ואף על גב דודאי אשכחן דר"ה נקרא חג. וכן ר"ח ויוה"כ כיון שנקראו מועד הו"ל כאילו נקראו חגים כמשכ"ל. מכל מקום קרא דושמחת בחגך לא קאי אלא אהנך דנקראו בהדיא חג בקרא. לאפוקי הנך דלא כתיב בהו בהדיא אלא מדרשא נפקא".
  2. **יש דין שמחה**.
     1. ר' יהונתן (עירובין דף י: בדפי הרי"ף) – "אקרא חדתא אמינא זמן. כשאני רואה דלעת משנה לשנה כשהן מתחדשים אמינא זמן כ"ש בשמחת יום טוב של ר"ה ויוה"כ".
  3. מראי מקומות – גליוני הש"ס (מו"ק דף י"ט, ופסחים קט.), העמק שאלה (שאילתא ט"ו אות י"ד), קונטרסי שיעורים (קידושין שיעור כ"ד אות ה' ד"ה והנה), רי"פ (על רס"ג עשה נ"ט), רשימות שיעורים (סוכה דף מב:), משנת יעב"ץ (סי' נ'), בית אהרן (מועדים סי' נ"ו), ס' צהר (שבת ויו"ט עמ' תר"ע), ס' תורת השמחה (פרק ו' אות ד').
     1. בנין ציון (ח"ב סי' ק"נ) – "הסברא נותנת דבין לרב דיליף מושמחת בחגך ולא באשתך ובין לשמואל דיליף מאין מערבין שמחה בשמחה כיון דעכ"פ הטעם משום שמחת י"ט א"כ לא שייך זה רק בג' רגלים ששמחה מצוה בהם ולא בר"ה ויוה"כ ... ולענ"ד מדטרחו התוס' לתרץ ג' תירוצים דמסר לה בי"ט היינו סמוך לי"ט או דמסר לשלוחי הבעל או דנישואין בלא סעודה אף דאיכא שמחה מכ"מ ליכא שמחה כ"כ ולא כתבו עכ"פ גם כדברינו דמסר בר"ה ויוה"כ דודאי לא דוחק יותר מתירוצם מזה יש ראיה קצת דדעתם דגם בר"ה ויוה"כ יש איסור לישא אשה מן התורה ודלא כט"א".
        1. מ"ב (סי' רס"ג ס"ק כ"ה) – "וע"ל סימן תר"י. דמביא שם המחבר דעת הפוסק המצריך לברך דסבירא ליה דגם יוה"כ אף שאין בו אכילה ושתיה **ואין שייך עליו מצות עונג** אפילו הכי שייך בו משום שלום בית".
        2. בצל החכמה (ח"ה סי' קנ"ב) – "אי שייכא מצות שמחה ביוה"כ חוץ מה' עינויים המחוייבים, תליא ברברבי".
        3. אנציקלופדיה תלמודית (חכ"ב עמ' תקכ"ז, ערך יום הכפורים) – "יוה"כ, שנינו במסכת סופרים שאין בו שמחה, שאין שמחה בלא אכילה, וכן אמרו שבזמן חנכת-המקדש בימי שלמה, שעשו שמחה שבעה ימים ובכללם היה יוה"כ, לא צמו ביוה"כ באותה שנה, לפי שאין שמחה בלא אכילה ושתיה, וכן כתבו אחרונים שיוה"כ אין בו שמחה. ויש מן הראשונים שכתבו שיש שמחה ביוה"כ, וביארו אחרונים שאף על פי שאין בו שמחה באכילה ושתיה, מכל מקום הוא יום שמחה מפני שהוא יום סליחה וכפרה, ומקדשים אותו במלבושים נאים".
        4. פסקי תשובות (סי' תר"י אות ד') – "ובגמ' (יומא עד ב) 'ת"ר 'תענו את נפשותיכם' יכול ישב בחמה או בצנה כדי שיצטער תלמוד לומר 'וכל מלאכה לא תעשו' מה מלאכה שב ואל תעשה אף עינוי נפש שב ואל תעשה', ולכן אסור לו לאדם לעשות פעולות של צער ועינויים שונים חוץ מה' עינויים שציוו לנו חז"ל, כי יוה"כ בכלל יום טוב לעונג ושמחה ואם בא להחמיר כדי שיצטער יהיה לו עונש משום ביזוי יום טוב, וכן הוא בשאילתות דר"א גאון (שאילתא ט"ו) "כיון דאית בהו שמחה כרגלים דמי ומפסיקים לאבילות", ואם כי יש המביאים מחז"ל וראשונים שאין מצוות שמחה ביוה"כ, מ"מ כבוד ועונג שייך בו לענין שלא יסגף עצמו בסיגופים שונים שלא ציוו לנו חז"ל, כמו להטריח גופו במלאכות שונות (שאין איסור בעשייתן), או להניח אבנים קטנות בתוך הגרביים או להחזיק הידיים פשוטות לצד מטה במשך כל שעות היום וכל כיוצ"ב".

1. לבישת תכשיטין וזהב ביו"כ.
   1. **אליבא דהלכתא גליון ק"ה עמ' מ"ט. .**

**אכילה: ביום הכיפורים**

# סימן תרי"ב

1. כדי אכילת פרס - סעיף ג'.
2. תרופות לחולה שאין בו סכנה - סעיף ו'.
3. כדי אכילת פרס - סעיף ג'.
   1. הזמן **[לכתחילה, בלי מקום הצורך].**
      1. **ב' דקות.**
         1. **הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש או"ח ח"ב פרק ז' אות י"ב, הע' י"ט).**
      2. ג' דקות.
         1. אג"מ (או"ח ח"ד סי' מ"א ד"ה עכ"פ) – "וצריך להחמיר בשיעור אכילת פרס דספר מרחשת שהוא פחות משלשה מינוטן, דהשיעור של תשעה מינוטן אף שמחמירין למי שצריך לאכול ביו"כ הוא שיעור שלא מסתבר כלל ואף ביו"כ כשמצטער החולה לחכות הפסק דט' מינוטן יש להקל על החצי זמן מזה דהוא ד' מינוטן וחצי, אבל כשראיתי תשובת המרחשת סי' י"ד שהוא ערך שלשה מינוטן הוא מסתבר לי, ולכן יש להחמיר שיאכל הכזית פת בפחות מג' מינוטן כדי שיוכל לברך בהמ"ז".

***אג"מ (תורה והוראה ח"ט עמ' י"ב, ח"י עמ' י"ח אות י"ז, שמעתתא דמשה סי' תרי"ב*** ) – "הנה מדדנו שיעור אכילת פרס והוא חמש דקות פחות מעט אבל לכתחלה אין להקל באכילת פחות מכשיעור בהפסק כדי אכילת פרס פחות מתשע דקות כשיטת הח"ס בתשובות ח"ו סי' ט"ז שהוא כחצי מיל דהיינו ט' מינוטין דבכשיעור כזה במשך היום די והותר לצרכיו. אמנם בשתיה אין להחמיר כל כך ולכתחלה סגי להמתין חמש דקות פחות מעט בין שתיה לשתיה. ואם צריך ליותר משקה מחמת חליו יש להקל בהפסק שלש דקות דבזה צדק מאד המרחשת בח"א סי' י"ד. ואם הוא חולה במחלת הכליות ר"ל וכדומה וצריך לשתיה הרבה ביותר יש לסמוך אשיטת הרמב"ם דבעינן הפסק דכדי שתיית רביעית שהוא לא יותר מחצי דקה".

***עי' אג"מ (רשומי אהרן ח"ב או"ח סי' תרי"ח אות א') – "מי שיש לו צורך לאכול פחות משיעור ביוה"כ יש להמתין ד' דקות בין אכילה לאכילה ובין שתיה לשתיה ימתין ב' דקות".***

* + 1. ד' דקות.
       1. ***קהלות יעקב (ארחות רבינו ח"א עמ' צ' סוף אות צ"ז) – "שמעיקר הדין כפוסקים ששתית רביעית בתוך 4 רגעים מצטרף".***
    2. מראי מקומות – דברי יציב (או"ח סי' רס"א), ***עוזר ישראל (ס"ק כ"ח)***.
       1. בית אבי (ח"ה סי' ל"ו) – "תלוי בשיעור זמן אכילת פרס כמה מינוטין ולדעת החת"ס ששיעורו 9 מינוט לחומרא לגבי יוהכ"פ, א"כ יש לומר כיון דברכה אחרונה היא מן התורה יש להחמיר ולברך בשיעור 9 מינוט".
       2. יחוה דעת (ח"א סי' י"ז) – "ובשיעור כדי אכילת פרס, נחלקו האחרונים, שבליקוטי החתם סופר (חלק ו' סי' ט"ז), כתב שהוא תשע דקות. והגאון בעל ערוך לנר בס' ביכורי יעקב (סי' תרל"ט ס"ק י"ג) כתב שהוא כשמינית שעה, (שבע דקות וחצי). וכן כתב הגאון ר' חיים פלאג'י בספר מועד לכל חי (סי' כ' אות ל"ג). ובשו"ת צמח צדק מליובאוויטש (בשער המילואים סי' ט') כ' ששיעורו כשש דקות. ובהערה שם כתב שהוא כשבע דקות. ובשדי חמד (באסיפת דינים, אכילה, אות ג') כתב בשם דרכי הוראה, ששיעור כדי אכילת פרס כשמונה דקות. ובשו"ת תורת חסד מלובלין (חאו"ח סי' ל"ב) כתב שאין השיעור שוה בכל המאכלים, וכל מין יש לו שיעור לעצמו. ובשו"ת מהרי"א הלוי ח"א (סי' קמ"ג) נראה שחולק על זה. ובשו"ת מלמד להועיל (או"ח סי' קי"ג אות ה) כתב, שקיבל מרבו הגאון ר' יצחק דוב גאב"ד וירצבורג שהוא כשמינית שעה, וטוב שהחולה ימתין ביוהכ"פ שמנה דקות. ובכף החיים (סי' ר"י סק"ח) כ' על פי נסיון שהוא כארבע דקות. וטוב להחמיר לכתחילה שלא ישהה באכילת הכזית כשיעור ארבע דקות. ובדיעבד יש להקל עד כשמינית שעה. (וראה בס' שיעורי תורה להגר"ח נאה ז"ל סי' ג' אות ט"ו, ובהערה שם)".

Someone in the middle of a course of anti-biotics: Twice a day after food. What should they do on Yom Kippur? R' Y. Berkovits wrote: The issue is the one on Yom Kippur morning. [The second one on Erev Yom Kippur should be taken right before the fast.] Halachically, you are allowed to take it on Yom Kippur. Practically, if it is a tablet, I would advise to break it in two and have half in the morning and half in the afternoon. If it is a capsule, just swallow the whole thing, I think you'll survive

1. נטילת גלולות ותרופות לחולה שאין בו סכנה ביו"כ - סעיף ו'.
   1. **אליבא דהלכתא גליון ק"ה עמ' מ"ט. .**

**רחיצה: ביום הכיפורים**

# סימן תרי"ג

1. רחיצה של תענוג - סעיף א'.
2. נטילת ידים של שחרית - סעיף ב'.
3. חשש סחיטה - סעיף ט'.
4. לטבול - סעיף י"ב.
5. רחיצה של תענוג - סעיף א'.
   1. **זיעה** (sweat).
      1. מיקל, שאינה רחיצה של תענוג – מ"ב (ס"ק ב' ממג"א ולבוש, "שלא אסרו אלא רחיצה של תענוג. מלשון זה משמע **דאם הזיעה הרבה** ורוצה לרחוץ להעביר הזיעה מותר כיון שאינה רחיצה של תענוג ומ"מ מי שאינו איסטניס וא"צ לרחיצה זו כ"כ נכון להחמיר שלא לרחוץ בשביל העברת הזיעה כמו שאסור לסוך בשמן להעביר הזוהמא כמו שמבואר בסימן תרי"ד").
         1. הגרח"ק זצ"ל (מכתב, "שם מיירי במחלה של זיעה").
      2. מחמיר – ערה"ש (סעי' א' מט"ז סי' תרי"ד ס"ק א' ודגל מרבבה שם [**אמנם** עי' מהד"ת] ויד אפרים שם).
6. נטילת ידים של שחרית - סעיף ב'.
   1. **נטילת ידים לסעודה**: ***נטילת ידים להאוכלים פת ביוה"כ, כגון חולה או קטן.***
      1. ***מסופק.***
         1. ***מהרי"ל דיסקין (קו"א אות ס"ח) – "יש לעיין, חולה האוכל בט' באב, אי נוטל ידיו, או עדיפא למיכל בלי נטילת ידים".***
      2. ***יטול ידים.***
         1. ***יד סופר (סי' ז' אות ד') – "מהרי"ל דיסקין ...*** אבל תמוה לי על הגאון שר התורה זצ"ל הא בתשעה באב וכן ביוהכ"פ לא אסור רק רחיצה של תענוג אבל רחיצה שאינו של תענוג שרי ... ***זאת תורת העולה היא העולה להלכה ולמעשה דחולה שצריך לאכול כביצה פת בת"ב, צריך ליטול ידיו כמו האוכל פת בשאר ימים, וזה פשוט ונכון. ועיין שו"ת לבושי מרדכי מהד"ת חיו"ד".***
         2. ***לבושי מרדכי (מהדו"ת יו"ד סי' י"א אות ג') – "בענין חולה שצריך לאכול בתשעה באב או יוה"כ, שראה מעכ"ת בתשו' מהרי"ל דיסקין [קו"א סי' ס"ח] שאין לו ליטול ידיו משום איסור רחיצה, וכת"ה [בשו"ת יד סופר סימן ז אות ד] השיב עליו, כיון שעשה מפני מצות חכמים אין זה רחיצה של תענוג דמותר. וסברתו נכונה מאוד. ועוד דהא חולה בלא"ה מותר ברחיצה אפי' אין סכנה, כמ"ש ב[או"ח] סי' תרי"ג [סעי' ד'] ואי אפשר רחיצת פניו בלא ידיו, וכיון שהותר הותרה דלא גזרו עליו. ולענ"ד ראיה ממס' חולין דף ק"ז ע"ב, דאיבעיא להו, מאכיל מהו שצריך נטילת ידים, ורצה לפשטו מהא דרב מנשה ממס' יומא [ע"ז ע"ב] דאשה נוטלת ידיה להאכיל לתינוק, ופירש רש"י ז"ל [ד"ה שלא רצה] דמשום דצריך להאכיל לתינוק, והיאך סלקא דעתך למימר הכא דמשום מצות נטילת המאכיל דאם אפי' האוכל אינה רשאי ליטול, כל שכן המאכיל. ואם כי דמסיק בגמ' דאינה רק משום שיבתא, אבל עכ"פ בעיקר הלכה לא פליגי דאם היה מחויב המאכיל הי' רשאי ומצוה לנטילת ידים, כנלענ"ד".***
         3. ***ישכיל עבדי (ח"ח סי' כ' אות ב' ס"ק ד', רבבות אפרים ח"א סי' שפ"ד) – "מהרי"ל דיסקין ... ולפע"ד איני מבין מה מקום להסתפק, ואם משום שיוה"כ אסור בנט"י, הלא כבר מבו' בסי' תרי"ג ס"ב נוטל אדם ידיו שחרית וכו' עד סוף קשרי אצבעותיו וכו' ואותו דבר יעשה בנט"י של אכילה, החולה שיטול רק עד קשרי אצבעותיו, ומה העדיפו שיאכל בלי נט"י והרי אפי באונן דפטור מכל מצות התורה פשיט"ל להברכ"י (הבי"ד הפתחי תשו' ביו"ד סי שמא סק"ד) דחייב בנט"י אלא לא יברך".***
         4. ***הגרשז"א זצ"ל (ששכ"ה פרק ל"ט הע' ק"א [דפו"ח, הע' ק"ו], הליכות שלמה בין המצרים פרק ט"ז סעי' ה', יוה"כ פרק ו' סעי' י') - לשונו לקמן.***
         5. ***ציץ אליעזר (חי"ח סי' י"ז אות ו') – "מהרי"ל דיסקין ... כבר עמד לדון עליה בדברי הגרי"ל בשו"ת יד סופר שם בח"א סימן ז' אות ד', והעלה להלכה ולמעשה דחולה שצריך לאכול כביצה פת בת"ב צריך ליטול ידיו כמו האוכל פת בשאר הימים, והסכים עמו להלכה הגאב"ד ממאד בשו"ת לבוש"מ חיו"ד מהדו"ת סימן י"א אות ג' דחולה שצריך לאכול בת"ב או ביוהכ"פ דרשאי ומצוה לנטילת ידים ע"ש. וכ"כ בפשיטות בתוספות חיים על החיי אדם כלל קל"ה סק"י דהצריך לאכול בת"ב יטול ידיו עד פרק הזרוע ע"ש".***
         6. ***שבט הלוי (ח"ח סי' קל"ט) – "אשר שאל בשם החבורה, בענין חולה שמותר לאכל ביוה"כ אם מותר בנט"י כדרכו ולא יהי' בו איסור רחיצה עפ"י המבואר באו"ח סי' תרי"ג והת"ח נתוכחו בזה. לדידי פשוט דאין בו איסור רחיצה ויטול ידים כדרכו, וכן מצאתי מפורש בשו"ת לבושי מרדכי יו"ד תנינא סי' ט"ו, ודלא כמי שאומרים ההיפך בשם המהרי"ל דיסקין זי"ע בזה, ודברי הלבושי מרדכי מסתברים להלכה וא"צ להאריך".***
         7. ***ששכ"ה (פרק ל"ט סעי' ל"א [דפו"ח, סעי' ל"ג]).***
         8. ***רבבות אפרים (ח"א סי' שפ"ד).***
      3. ***מראי מקומות.***
         1. לענין ת"ב - עי' סי' תקנ"ד, לשיטות ומראי מקומות.
   2. *האוכלים פת, עד היכן נוטל ידיו [למחמירים לעיל]: עד הקנה של זרוע, או עד מקום חיבור האצבעות לכף היד****.***
      1. ***כדרכו, עד הקנה של זרוע.***
         1. ***הגרשז"א זצ"ל (ששכ"ה פרק ל"ט הע' ק"א [דפו"ח, הע' ק"ו], הליכות שלמה בין המצרים פרק ט"ז סעי' ה', יוה"כ פרק ו' סעי' י') – "האוכל פת ביוהב"פ חייב ליטול ידיו לסעודה כדין נט"י בשאר ימות השנה, כלומר עד לפרק היד".***
         2. ***ציץ אליעזר (חי"ח סי' י"ז אות ו') – "וכ"כ בפשיטות בתוספות חיים על החיי אדם כלל קל"ה סק"י דהצריך לאכול בת"ב יטול ידיו עד פרק הזרוע ע"ש".***
         3. ***ששכ"ה (פרק ל"ט סעי' ל"א [דפו"ח, סעי' ל"ג]) – "כלומר עד לפרק היד".***
      2. ***עד מקום חיבור האצבעות לכף היד.***
         1. ***ישכיל עבדי (ח"ח סי' כ' אות ב' ס"ק ד', רבבות אפרים ח"א סי' שפ"ד) – "מבו' בסי' תרי"ג ס"ב נוטל אדם ידיו שחרית וכו' עד סוף קשרי אצבעותיו וכו' ואותו דבר יעשה בנט"י של אכילה, החולה שיטול רק עד קשרי אצבעותיו".***
      3. ***מראי מקומות.***
         1. ***אבן ישראל (הג' על מ"ב סי' קס"א אות ב') – "ונפק"מ ביוכ"פ ובת"ב לחולה שמותר לאכול, עד היכן יטול"***.
         2. לענין ת"ב - עי' סי' תקנ"ד, לשיטות ומראי מקומות.
7. חשש סחיטה - סעיף ט'.
   1. מראי מקומות.
      1. מאור השבת (פסקי תשובות עמ' רס"ה סי' שכ"ז) – "בענין ממחטות לחות שנחלקו המנח"י והגרש"ז. ולענ"ד אין כאן מחלו' כלל, דפשוט דלא התיר הגרש"ז אלא כשאין מי הבושם נסחטים מן המטפחת, וכן המ"ב בסי' תרי"ג מיירי שהמטפחת לחה מאתמול, וא"א לסחיטה".
      2. ארחות שבת (פרק י"ג הע' פ"א, סוף הספר סי' ז') – "ולכאורה לא מהני שיסחט את הממחטות מבעוד יום וישאיר בהן לחלוחית מועטת, כיון שקשה לשער את הדבר, ועיין רמ"א סי' תרי"ג ס"ט שכתב כעין זה".
      3. ***הגרי"מ שטרן שליט"א (עם מקדשי שביעי ח"ב עמ' קמ"ד)*** – ***"אין אפשרות להתיר זאת דעיין מש"כ*** הרמ"א סי' תרי"ג סעי' ט' ובשו"ע הרב שם".
      4. מנחת שבת (פרק ג' סעי' א', סי' י"ב, סי' ט"ו) – "א) לעיל (פרק בג' סעי' י') לדעת הרבה פוסקים יש איסור סחיטה מדאורייתא, אף כשהלחלוחית הנסחט אינו אלא טופח שלא ע"מ להטפיח, וכמו שנתבאר לעיל (פרק ב' סעיף י'). ב) ברמ"א (סי' תרי"ג) מבואר להדיא דאין לעשות כן מחשש שמא לא יסחטנה יפה. ג) **אי אפשר לצמצם** לסחוט הממחטה בענין שלא יהא בה לחלוחית כשיעור טופח עמ"נ להטפיח, ונמצא הדבר קרוב לחילול שבת ולכל הפחות הוה ספיקא דאורייתא. ובפשטות אף גרע מספיקא דאורייתא דעלמא, דהכא הוה ספק חסרון ידיעה, שהרי ד"ז אפשר לבדוק אם יסחט ממנה טופח עמ"נ להטפיח או לא, ובכה"ג לא הוה בגדר ספק כלל, ודוק".
8. לטבול - סעיף י"ב.
   1. **ליל טבילתה**.
      1. מחמיר – מחבר (סעי' י"ב, "בזמן הזה אסור לאשה לטבול ביה"כ, אפילו הגיע זמן טבילתה בו ביום"), **תורת השלמים (ס"ק א', "**טבילה בזמנה לאו מצוה היא, ומה"ט אסור לטבול בט"ב וביום הכפורים אפילו הגיע זמן, וכמבואר בא"ח סי' תקנ"ד ותרי"ג, כיון דאין בטבילה עצמה מצוה רק משום מצות עונה, ובהנך יומי אסור בתשמיש"), פוסקים**.**

**סיכה, נעילת הסנדל: ביום הכיפורים**

# סימן תרי"ד

1. ***סיכה - סעיף א'.***
2. ***נעילת הסנדל - סעיף ב'.***
3. ***סיכה - סעיף א'.***
   1. *להניח על גופו דאודורנט* ***(***deodorant***).***
      1. ***מחמיר.***
         1. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש ח"ג פרק ע"א סעי' ט', בט"ב***) –*** "אין לשים דאודורט נגד זיעה, כי זה גם נחשב בכלל סיכה".
         2. קובץ הלכות (ימים נוראים פרק ל"ג סעי' א', הע' א') – "אסור לסוך אפילו מקצת גופו, ואפילו אינו אלא להעביר הזוהמא, ולכן אסור להשתמש בשום סוג 'דיאודורנט' ביוה"כ. [דבודאי הסיכה בדיאודורנט נחשבת כסיכה להעביר זוהמא, כי אין הסיכה לתענוג כלל אלא למנוע ממנו הזוהמא, אך כיון דסיכה להעביר זוהמא אסור א"כ ה"ה בנידו"ד דאסור]".
         3. חוט שני (קרא עלי מועד פרק ג' הע' ט'***) –*** "דמותר לסוך דודורנט במקומות הזיעה בתשעת הימים (ולא בט"ב) ואפי' קודם שהזיע מותר כדי שלא יהא ריח אח"כ (דלא חשיב רחיצה וסיכה של תענוג רק מעט לאעבורי ריחא".
         4. הגרח"ק זצ"ל (נזר ישראל עמ' ר"ח אות קל"ח) – "האם מותר בט"ב להתיז על עצמו ספריי ריחני מפני הזיעה וכיו"ב, שיש לחוש בזה משום סיכה או זילתא דאבילות. תשובת מרן שליט"א: צריך לאסור דדמי להרחת טבק דאסורה".

עי' הגרח"ק זצ"ל (שאלת רב ח"ב פרק ל"ג אות י"א, **אפילו** בט' ימים***) –*** "טוב ליזהר".

* + - 1. הגר"ד פיינשטיין שליט"א (קונ' יד דודי עמ' ק"ו אות א', אות ב'***) –*** "spray ... רחיצה ... roll-on ... סיכה".
      2. ***אבני ישפה (אסיפת יצחק ‏י"ז אלול תשס"ח) – "שאלת אם מותר לאדם להניח על גופו דאודורנט שהוא מעביר את הריח הרע שיש מתחת לזרועות וזה גורם שיהיה לו ריח נעים. כידוע שאחד מן החמשת הענויים של יום הכפורים היא סיכה, והיינו שמורח על גופו שמן להנאתו. ואם כן יש לעיין למה לא נאמר שדאודורנט היא דומה לסיכה, שהרי גם כאן הוא מורח איזה נוזל על גופו להנאתו שהוא כעת מתרענן ומריח טוב. ובשולחן ערוך אורח חיים סימן תריג סע' א' כתב וז"ל: ואם היו ידיו או רגליו או שאר גופו מלוכלכים בטיט או בצואה, או שנטף דם מחוטמו, מותר לרחצם; שלא אסרו אלא רחיצה של תענוג עכ"ל. ואם כן יש לומר שהזיעה שעל גופו דומה לטיט או צואה ולכן מותר לו השמוש בדאודרנט כיון שהוא לסלק הזיעה ואינו בא לתענוג. אבל קשה לומר סברא זו לענין יום כיפור שהרי הוא יום חמור. ואף שאמרו סברא כזו לענין תשעת הימים, יש לומר ששאני התם שהוא תקופה ארוכה ובני אדם בזמננו הם רגילים לרחיצה בכל יום. אבל יום כפור הוא סך הכל יום אחד, ואין לזלזל בו כל כך שירחץ ביום זה. וכיון שאין לרחוץ ואין לסוך ביום כפור, אז גם אין להניח על גופו דאודרנט".***
      3. הגר"א נבנצל שליט"א (אסיפת יצחק י"ט אלול תשס"ח***) –*** שאלה: "האם מותר לשים מפיג ריח ביו"כ או יש איסור משום רחיצה או סיכה". *תשובה: "*נלענ"ד דאסור אם אין הכרח".
      4. קיצור הלכות מועדים (יו"כ עמ' פ"ז אות י"ד) – "אסור להתיז על גופו שום חומר ריחני נגד ריח זיעה".
      5. פסקי תשובות (אות א') – "אסור להתיז על הגוף חומר ריחני נגד זיעה וכל כיוצא בזה".
    1. ***מיקל.***
       1. ***רבבות אפרים (אסיפת יצחק י"ט אלול תשס"ח) – "שאלה: האם מותר לשים מפיג ריח*** (deodorant) ***ביו"כ או יש איסור משום רחיצה או סיכה". תשובה: "מפיג ריח, לא אסור משום רחיצה או סיכה".***
       2. אור יצחק (ח"ב סי' רל"ג) – "תשובה: עי' בדברינו בחלק א או"ח סימן רכ"ג [דף רנ"ה ע"ב], שצידדתי לאסור. ועתה לא כן עמדי כמו שנאריך בזה בע"ה, ומשנה אחרונה עיקר ...".
          1. **שחוזר** ממש"כ באור יצחק (ח"א סי' רכ"ג) – "שאלת: האם מותר להשתמש בדאודורנט ביום כיפור ותשעה באב. תשובה: לענ"ד זה אסור, דיש לזה דין סיכה".
       3. ילקוט יוסף (שבת ח"ד עמ' ע"ט***) – "מותר לתת בשבת מי בושם על הפנים או על הידים, ואין בזה איסור סיכה. ואף ביום הכפורים יש להקל בזה".***
    2. מראי מקומות – מקדש ישראל (ימים נוראים סי' שי"ט), מחזה אליהו (קול התורה חנ"א עמ' קמ"ב אות ט"ו), הר"א בן פורת (**קול התורה** חנ"ד עמ' ש"א).
       1. חיים שאל (סי' ע"ד אות נ"ו***) –*** "אסר לרחוץ הכהנים בעת עלייתן לדוכן ביה"כ במי ורדים לחוש למ"ד דסיכ' שייך בכל דבר ע"ש ואני בעניי בהאי פלוגתא ביררתי קצת הסברות של הפוסקים בס' הקטן מחזיק ברכ' א"ח סי' תרי"ד ע"ש ועיניך תחזנ'. אך בנ"ד נרא' דלא שייך סיכה דמי ורדים הם מים המוגרים כמים ממש ורחיצ' היא ולא יש נדנוד סיכה. ובהא לא שייך פלוגתא".
       2. לענים ת"ב - עי' סי' תקנ"ד, לשיטות ומראי מקומות.
  1. מראי מקומות.
     1. ***אג"מ (רשומי אהרן ח"ב או"ח סי' תרי"ד אות א') – "כשיש צורך לשים*** baby powder ***ביוה"כ הדבר מותר דאינו בגדר סיכה".***

1. ***נעילת הסנדל - סעיף ב'.***
   1. *נעלים סינטטי שהם נוחים ביותר****.***
      1. ***מיקל.***
         1. ***הגרשז"א זצ"ל (הליכות שלמה פרק ה' סעי' י"ז, ס"ק ל"א, שלמי מועד סוף עמ' ע"ז) – "מנעלים שאינם של עור, אף על פי שהם נוחים ביותר, המנהג לילך בהם לכתחילה [ואע"פ שיש מחמירים שלא לילך בהם מפני שהם נוחים ואין בהם עינוי כ"כ, כמבואר במ"ב סי' תרי"ד סק"ה [עיי"ש דאם אפשר נכון להחמיר], כיון שאנו כאיסטניסים לענין זה לא נהגינן חומרא בדבר".***
         2. ***הגר"א נבנצל שליט"א (אסיפת יצחק י"ט אלול תשס"ח) – "שאלה: האם מותר ללבוש נעלים סינטטי ביו"כ. תשובה: מותר".***
      2. ***נכון להחמיר.***
         1. ***מ"ב (סי' תרי"ד ס"ק ה') – "דכל שאינו של עור אינו נקרא מנעל אלא מלבוש ויש מאחרונים שמחמירין בשל עץ אפילו אינו מחופה עור וכן יש מחמירין שלא לצאת במנעל העשוי מלבדים (שקורין וואליק) ועשוי כמנעל שלנו והוא מגין על רגל ואינו מרגיש כלל שהוא יחף ולאו בכלל עינוי הוא ולפ"ז ה"ה (קאלאשין) של גומא יש להחמיר. והנה אף שאין למחות ביד המקילין אחרי שהשו"ע ורוב אחרונים מקילין בזה מ"מ מי שאפשר לו*** *נכון להחמיר בזה* ***ולילך באנפלאות של בגד כנהוג אכן אם צריך לצאת החוצה נכון יותר שילבש אלו הלבדים או הקאלאשין ולא מנעלים של עור שיש בהם איסור מדינא משא"כ אלו שהם רק משום חומרא".***
         2. ***עי' מהרש"ם (ח"ו סי' ל"ז) – "ובעיקר הדין, הנה מלשון הטור והשו"ע מבואר דכל שאר מינים חוץ מעור שרי, ועמ"ש בחיבורי לחו"מ סי' ר"א אם בדברי הפוסקים למדין מן הכללות, ובאמת שהפמ"א בעצמו כתב רק דכל ירא וחרד יש לו להחמיר שלא לצאת במנעל של לבדים קשים וגבוה קצת תחת העקב ועשוי כמדת מנעל שלנו ואינו מרגיש כלל שהוא יחף והמחמיר תע"ב ע"ש, הרי שהוא רק מצד חומרא, ובתשו' פרשת מרדכי חאו"ח סי' י"ד האריך לפלפל בסוגיא זו והעלה לדינא דיש להחמיר בשל קש דמגין ואסור לשי' רש"י, וגם בשל שעם יש ב' מינים רך וקשה ואין אנו בקיאים איזה רך ואיזה קשה ויש להחמיר גם בשל שעם ע"ש".***
         3. הגריש"א זצ"ל (***הלכות חג בחג פרק כ"ג סוף הע' מ"ח, הע' נ"א אשרי האיש או"ח ח"ג פרק כ"ב אות ה', אות ו') – "יש להחמיר שלא ללכת במנעלים של פלסטיק, לפי שאינו מרגיש קושי הארץ רק קושי המנעל. ונעלים סינטטיות שרגילים לנעול אותם כל השנה, (וכן כל סוגי הנעלים שרגילים בלבישם כל השנה). אף על פי שאין בהם עור כלל, אסורות מדינא ביום כיפור, דכל שהוא מגין וחופה רגלו, והסכמת בני אדם עליו שהוא מנעל, וגם נוהגים כך במשך השנה, הוי מנעל".***
         4. תשובות והנהגות (ח"ה סי' קס"ח אות ז') – "אין ללבוש אפילו בת"ב נעלי גומי וכדומה שיוצאים בהם לפעמים בשוק, ומותר רק נעלי בית שלא יוצאים בחוץ ונחשב משונה מאד כשיוצא בהם, (עיין מוע"ז ח"ו סי' כ"ח)".
         5. ***מקדש ישראל (ימים נוראים סי' שכ"ד) – "שאלה - מהו ללבוש סניקער"ס ביוכ"פ. תשובה - ראוי למנוע".***
      3. ***מראי מקומות – הלכות חג בחג (ימים נוראים פרק כ"ג סעי' כ"ו),*** פסקי תשובות (אות ד')***.***
      4. ***מראי מקומות - עיין מקראי קודש (הררי עמ' קע"ד) מה שכתב בשם הרב שליט"א, וכן עיין מהרש"ג (חלק ב' ס' ק"י) שכתב "בדבר שלא צוותה התורה המצטער עצמו ביוהכ"פ הוי בכלל בזיון היום ח"ו וא"כ מי שאינו הולך במנעלים של גומי שמותר מצד התורה לילך בו והוא רוצה מצד שיצטער עושה שלא כדין שאסור להצטער עצמו ביו"ט כזה", וכן עיין חלק לוי (או"ח סי' קצ"א), ועיין חתם סופר (ס' תרי"ד על המגן אברהם ס"ק ב') שמחמיר על פי הרמב"ם, וכן עיין מועדים וזמנים (ח"ו סי' כ"ח), מטה אפרים (ס' תרי"ד אות ב'), וע"ע בענין זה בפנים מאירות (חלק ב' ס' כ"ח), באר משה (ח"ב סי' נ"ב אות ג'-ח'), משנת יוסף (ח"ז סי' קנ"ד), יביע אומר (ח"א סי' ל"ז אות ב', י"ג, י"ד, יביע אומר חי"א או"ח סי' ס"ג), חקי חיים (ח"ג או"ח ס' ק"ג אות א') .***
   2. *קרוקס* ***(***Crocs***).***
      1. ***מיקל.***
         1. הגריש"א זצ"ל (קונ' הלכות חודש תשרי עמ' נ"ב אות ***א') – "מותר ללבוש נעלי קרוקס ביוהכ"פ (אע"פ שזה נוח, דאין זה עשוי מעור)".***

***עי'*** הגריש"א זצ"ל (***אשרי האיש או"ח ח"ג פרק כ"ב אות ז') – "'נעלי בית' העשויות מגומי, ונוחות מאוד להליכה, (כמצוי היום המכונות 'קראקס'), מדינא מותר ללכת איתם כיון שאינם עשויים מעור, אך אינו מהודר ללכת איתם".***

* + - 1. ***רבבות אפרים (אסיפת יצחק י"ט אלול תשס"ח) – "שאלה: האם מותר לבוש נעלים סינטטי (כמו*** crocs***) ביו"כ. תשובה: נעל אם יש בו עור אסור, ואם איו בו עור מותר".***
      2. ***קובץ הלכות (ימים נוראים פרק ל"ג סעי' ג', סוף הע' ג') – "והמנהג פשוט להקל ללבוש מנעלים של גומי (כמו 'קראקס') ושל לבד (כמו 'סניקערז') אע"ג שהוא עשוי כצורת מנעל ממש ומגין על רגלו ואינו מרגיש בהם כלל שהוא יחף. [שלמעשה המנהג בזה להקל לגמרי ואין בזה פקפוק]".***
      3. ***אבני ישפה (אסיפת יצחק ‏י"ז אלול תשס"ח) – "הכלל הגדול הוא שרק נעליים מעור אסורים ביום הכפורים. והנעליים שהם עשויים מחומר סינטטי מותרים כיון שאין בהם עור. וכן נעלי קרוקס אף שהם בצורה של עור של קרוקודייל, אבל אין זה אלא שם בדוי שהרי אין להם שום עור בהם כלל. לכן מותר לנעול אותם ביום הכפורים".***

***אבני ישפה (אהל יעקב ‏‏‏ז' תשרי תשע"א) – "אם נעלי קרוקס אין בהם שום עור, הם מותרים ביום כפור אף שהם נוחים".***

* + 1. ***מראי מקומות – עומק הפשט (גליון רפ"א ).***
  1. *נעלי עור: האם הם מוקצה****.***
     1. ***עי' סי' ש"ח סעי' מ"ז, לשיטות ומראי מקומות.***
  2. ***מראי מקומות.***
     1. הגרשז"א זצ"ל (מנחת שלמה ח"ב סי' ל"ה סוף אות ה', תניינא (ב - ג) סי' ס' אות כ"א, שלמי מועד ריש עמ' ע"ח, סוף עמ' תצ"ה) – "גם רבים נוהגים בזמננו להנעיל לתינוקות וילדים קטנים נעלים ביוהכ"פ מפני שבזמננו גם קטנים אינם רגילים לילך יחף ולכן יש לחשוש יותר ושפיר חשיב כצרכו של תינוק, ולסוך ולהרחיץ יש לפעמים שזה אסור".
        1. הגר"א נבנצל שליט"א (שלמי מועד פרק צ"א הע' ק"ב) – "שדברי רבינו נראה דהנ"מ בשאי אפשר להשיג נעלי גומי וכיו"ב".

**תשמיש המטה: ביום הכיפורים**

# סימן תרט"ו

1. ***קווטא"ר: להכניס התינוק לברית מילה.***
2. ***נעילת הסנדל לקטנים - סעיף ב'.***
3. **קווטא"ר: להכניס התינוק לברית מילה*.***
   1. **מחמיר**.
      1. חוט שני (יו"כ פרק ה' סוף ס"ק ל', עמ' קל"ט) – "ברית מילה ביום כיפור, אין להעביר התינוק [קווטאר] בין אשה לבעלה, אלא ע"י אחותו וכיוצ"ב".
      2. ***אבני ישפה (אהל יעקב ‏‏‏‏יום רביעי ז' תשרי תשע"א***) – ***"***בעל ואשתו נדה יכולים להתכבד עם קווטאר, אלא שלא מוסרים מיד ליד ושמים התינוק על שולחן או דרך אדם אחר. וכן יכולים לעשות את זה ביום הכפורים"***.***
   2. **מיקל**.
      1. הגרשז"א זצ"ל (הליכות שלמה יום הכפורים פרק ה' סעי' כ"ב, **אוצר הברית** ח"א פרק ד' סי' ח' הע' ה\*) – "דמותר דיש לסמוך על שיטת הט"ז המתיר נגיעה ביום".
      2. שבט הלוי (ח"ז סי' ק"ס אות ב') – "ואשר שאל כיצד נוהגין ביוה"כ הקוואטער אם מותר למסור התינוק האשה לבעלה אם ה"ז כנדה ממש דלא מוסרין או דלענין הרחקת יוה"כ לא שייך זה בפרט בדבר מצוה. הנה סתימת המנהג משמע דמצד הרחקת יוה"כ לא צריך להחמיר בזה במקום מצוה הזאת".
      3. הגר"א נבנצל שליט"א (*אסיפת* יצחק כ"ה תשרי תשס"ז) – "שאלה: האם מותר לבעל ואשתו להיות קוואטר ביום הכפורים, וליתן התינוק מידה לידו. *תשובה:***כן"**.
      4. **נטעי גבריאל** (יום הכפורים פרק מ"ח סעי' ה') – "בברית מילה ביו"כ מותר לאשה המביאה תינוק מביתו לבית הכנסת לברית מילה שתמסרנו ליד בעלה".
      5. **שערי הימים הנוראים (שער ח' פרק ז' אות ג') – "מותר למסור התינוק מידה לידו".**
   3. דעת הגרח"ק זצ"ל.
      1. הגרח"ק זצ"ל (*אסיפת* יצחק כ"ז תשרי תשס"ז) – "שאלה: האם מותר לבעל ואשתו להיות קוואטר ביום הכפורים, וליתן התינוק מידה לידו. *תשובה: אין ראוי"***.**
      2. הגרח"ק זצ"ל (אהל יעקב עמ' ק"ג אות ח') – "שאלה איש ואשתו שהתכבדו ביום כיפור להיות קוואטער בברית מילה האם מותר. לא תקבל".
      3. הגרח"ק זצ"ל (שערי ציון ח"א עמ' קפ"ב אות ח') – "שאלה: האם מותר לבעל ואשתו להיות קוואט"ר ביוה"כ, דהרי אסורים בכל ההרחקות. תשובה: כן".
   4. מראי מקומות – סוגה בשושנים (פרק ל"ח הע' ו', "וצ"ע"), תשובות והנהגות (ח"ג סי' קע"ח)**, אהל יעקב (הרחקות נדה הע' כ"ו).**
      1. הגר"א נבנצל שליט"א (אהל יעקב) – "מעשה שהיה ביום כיפור שאחד קיבל אורח חשוב בביתו ואשתו ישנה אצל ההורים שלה, והוא נתן את מטה שלו לאורח החשוב, וממילא הסתפק אם מותר לו לישן במטת אשתו טהורה כי כתוב בשו"ע שדיני אשה ביום כיפור צריכים להתייחס כמו נדה, ורצה לדעת אם מותר לו לישן במטת אשתו בכה"ג. תשובה: יכול".
4. נעילת הסנדל לקטנים.
   1. אליבא דהלכתא גליון ק"ו עמ' נ"ט.

**דין עוברה ומניקה ויולדת ביום הכיפורים**

# סימן תרי"ז

1. יולדת תוך ג' ימים - סעיף ג'.
2. גדרים.
3. **יולדת תוך ג' ימים - סעיף ג'.**
   1. **האם הג' ימים מעת לעת**.
      1. **עי' סי' ש"ל סעי' ג', לשיטות ומראי מקומות.**
4. גדרים.
   1. הגרח"ק זצ"ל (שערי ציון ח"א עמ' קפ"א אות ה') – "***שאלה: במש"כ מרן שליט"א בס' טעמא דקרא בהנהגות מרן החזו"א זצוק"ל אות כ"ב שהתיר למינקת לאכול ביוה"כ שאם לא תאכל אין לה להאכיל לתינוק, האם זהו גם בזמננו שיש הרבה תחליפים להנקה. תשובה: כן".***
   2. הגר"י ברקוביץ שליט"א (מכתב במייל) -

What is Rebbe's general formula for pregnant/nursing woman on Yom Kippur? I usually tell them to have half a freeze pop every nine minutes if they really need but don't have a clear way to define "really need" for them...since they're probably not going to ask anyone the day of, I was wondering if there is any more concrete mihalech as to what's considered a real tzorech to eat b'shiurim for a m'uberes/mainekes?

R' Y. Berkovits wrote: She should be doing shiurim if:

1) She has any history of complications (including previous miscarriage) or is in a high risk pregnancy (including spotting during first trimester).

2) She is in her first trimester and is always dizzy and nauseous, and then she throws up on Yom Kippur (not the standard morning sickness).

3) She sees signs of dehydration, such as an abnormal migraine with nausea (or other signs such as stomach cramps and particles floating in her vision). If it doesn't get better via shiurim, she’ll have to start drinking normally.

4) During the last trimester, if she has real contractions that indicate the start of labor. She should start with shiurim, and if the contractions don’t stop (after half an hour or so) she can start eating normally. [If she is early, she is trying to stop the labor. If she is on time, she needs strength to give birth.] Assuming that “half a freeze pop” in your area is one oz (30ml). Here they actually make shiurim igloos, and the nursing homes have all the elderly sucking on ices all Yom Kippur.

**דין חולה ביום הכיפורים**

# סימן תרי"ח

1. שיעורים - סעיף ז'.
2. חולה שאכל - סעיף י'.
3. שאר ענינים.
4. שיעורים - סעיף ז'.
   1. **שיעורים ביום הכיפורים: במקום חולה שיש בו סכנה, או יולדת תוך ג' ימים**.
      1. לא צריך לשיעורים.
         1. גר"ח (חי' הגרי"ז סוף הל' שביתת עשר, עי' מועדים וזמנים ח"א סי' ס', ח"ו סי' כ"א, ותשובות והנהגות ח"ב עמ' רפ"ח, ואסיא חנ"א עמ' כ"ג) – "והנה אאמו"ר הגאון זצ"ל הי' מורה ובא בכל חולה שיש בו סכנה כגון מכה של חלל וכדומה שיאכילו אותו ביוה"כ כל צרכו ולא פחות מכשיעור, ואמר הטעם דכיון שהוא כבר חולה שיש בו סכנה הרי יוה"כ נדחה לו לכל המועיל לרפואתו שבכלל זה גם חיזוק גופו, וכיון ששיעור שלו יותר טוב להחולה ממילא דגם זה בכלל פקו"נ שדוחה יוה"כ, ודברי השו"ע דמאכילין אותו פחות פחות משיעור קיימי רק על חולה שעדיין אין בו סכנה רק שהרופא אומר שאם לא יאכילו אותו ביוה"כ יכבד עליו החולי ויסתכן כלשון השו"ע בתחילת הסימן שם, דנמצא דכל הסכנה היא רק מחמת מניעת האכילה בלבד ובזה כיון דאפשר למנוע סכנה זו גם ע"י פחות מכשיעור אסור להאכילו שיעור שלם, אבל בחולה שכבר יש בו סכנה כל מה שמועיל יותר להחולה לקירוב רפואתו ולחיזוקו להסיר ולמעט סכנת מחלתו הכל בכלל סכנה ופקו"נ שדוחה שבת ויוה"כ, ואין אנו צריכין לדון כלל אם מניעת האכילה תזיקהו ותביאהו לידי יותר סכנה עכ"ד".
         2. העמק שאלה (שאילתא קס"ז ס"ק י"ז, ש"ז-א') – "מה שהוסיף המג"א סי' תרי"ז סק"ג דה"ה יולדת תוך שלשה יש להאכיל פחות פחות מכשיעור, זה ודאי תמוה שהרי יולדת בתוך שלשה א"צ אומד ... וכן שמעתי מפי הגאון בעל בית דוד שגם מוח"ז אביר הרועים מוהר"ח ז"ל הורה למעשה בזה דלא כהמג"א".
         3. חזו"א (מעשה איש ח"ב סוף עמ' ק"ט) – "הורה רבינו להגאון רבי ברוך רוזנברג שליט"א ביולדת תוך שלושה ימים, שיכולה לאכול ביום הכפורים כדרכה, ואין צריך לחלק בפחות מכשיעור. כשסיפר זאת הג"ר ברוך להרב מבריסק זצ"ל, נהנה לשמוע הדברים, וחזר כמה פעמים בשמחה: גם החזו"א פסק כך למעשה...".
      2. צריך שיעורים.
         1. מג"א ( ).
         2. מ"ב
         3. תורת היולדת ( ).
      3. מראי מקומות – חשב אפוד (ח"א סי' ע"א), המועדים בהלכה (עמ' פ"ב), ציץ אליעזר (ח"ח סי' ט"ו פרק ט' סוף התשובה אות ה', ח"י סי' כ"ה פרק י"ד), יחוה דעת (ח"ו סי' ל"ט ד"ה והנה).
         1. אבן ישראל (ח"ב הל' מאכ"א פרק י"ד הל' ט"ז ד"ה וצ"ע, הע' ג') – "צ"ע מש"כ בחידושי מרן רי"ז הלוי ...".
         2. ארחות שבת (פרק כ' הע' כ"ז) – "ועיין בחידושי הגרי"ז על הרמב"ם הלכות שביתת עשור שמביא את הוראת אביו הגר"ח זצ"ל שהיה רגיל להורות לחולה שיש בו סכנה לאכול ביוהכ"פ כל צורכו ולא הצריכו לאכול פחות פחות מכשיעור, וטעמו דכיון שהוא כבר חולה שיש בו סכנה הרי יוהכ"פ נדחה לו לכל המועיל יותר לרפואתו ובכלל זה גם חיזוק גופו, וכיון ששיעור שלם יותר טוב לחולה ממילא גם זה בכלל פיקו"נ שדוחה יום הכיפורים עכ"ד. ואין נידון זה שייך למחלוקת הפוסקים שהובאה לעיל סעיף כ"ב, אלא הגר"ח נקט כהמאירי המובא בבה"ל הנ"ל שחיזוק גופו של החולה נדחה מפני פיקו"נ. [ויש להוסיף שדברי הגר"ח הנ"ל הם לכאורה דלא כפשטות לשון השו"ע סי' תרי"ח ס"ז דשם משמע דכל חולה מאכילין אותו לשיעורין, ומקורו ברא"ש פ"ח דיומא סי"ג, אמנם הרא"ש כתב דמיירי שרופא אומר שיספיק לחולה אם יאכילוהו מעט מעט, ולכאורה מסתבר שיש בזה חילוק בין סוגים שונים של חולי, דיש חולים שהאכילה לשיעורין אינה מזקת להם כלל ויש חולים שאכילה כזו עלולה להזיק להם]".
   2. ***מדידה ביום הכיפורים לצורך חולה.***
      1. *עי' סי' ש"ו סעי' ז', לשיטות ומראי מקומות*.
5. חולה שאכל - סעיף י'.
   1. *האוכל ביו"כ: עד היכן נוטל ידיו* ***- עי' סי' קס"א סעי' ד', לשיטות ומראי מקומות.***
      1. ***כדרכו, עד הקנה של זרוע.***
         1. ***תוספות חיים (על החיי אדם כלל קל"ה סוף ס"ק י') – "הצריך לאכול בת"ב יטול ידיו עד פרק הזרוע".***
         2. ***כה"ח (סי' תקנ"ד ס"ק נ"ג) – "והצריך לאכול בט"ב יטול ידיו עד פרק הזרוע. תו' חיים על ח"א".***
         3. ***הגרשז"א זצ"ל (ששכ"ה פרק ל"ט הע' ק"א [דפו"ח, הע' ק"ו], הליכות שלמה בין המצרים פרק ט"ז סעי' ה', יוה"כ פרק ו' סעי' י') – "קטן וחולה האוכלים פת בתשעה באב, נוטלים ידיהם עד לפרק היד, כדין נטילה בשאר ימות השנה".***
         4. ***אז נדברו (רבבות אפרים ח"א סי' שפ"ד ד"ה וידידי) – "ומסתבר דלמים ראשונים צריך ליטול עד הפרק כמו בשאר הימים וכיון שאנו נוהגים להחמיר תמיד ליטול הידים עד הקנה אין לשנות בט"ב דלא הוי רחיצה של תענוג ואינו דומה לסימן תקנ"ד ס"י שאין שום דין ליטול עד הקנה דמשום ר"ר סגי לכתחילה עד קשרי אצבעותיו".***
         5. ***ציץ אליעזר (חי"ח סי' י"ז אות ו') – "וכ"כ בפשיטות בתוספות חיים על החיי אדם כלל קל"ה סק"י דהצריך לאכול בת"ב יטול ידיו עד פרק הזרוע ע"ש".***
         6. ***עי' רבבות אפרים (ח"א סי' שפ"ד ד"ה וידידי, אמנם עי' ח"ז סי' קס"ד) – "ויתכן דבט"ב אולי יכול להקל אבל טוב להחמיר עד הקנה".***
         7. ***ששכ"ה (פרק ל"ט סעי' ל"א [דפו"ח, סעי' ל"ג]) – "כלומר עד לפרק היד".***
         8. ***חזון עובדיה (ארבע תעניות עמ' רצ"ב) – "החולה האוכל בתשעה באב פת, נוטל ידיו כדרכו עד סוף פרק הזרוע, שאין רחיצה זו לשם תענוג, אלא לצורך מצוה".***
         9. הגרח"ק זצ"ל (ויכתוב מרדכי עמ' שס"ג אות רס"ו) – "חולה האוכל בט' באב, כשנוטל ידיו לסעודה, האם נוטל עד פרק ידו, או עד פרקי אצבעותיו. תשובה: לכאו' עד פרק ידו".
         10. הגרח"ק זצ"ל (שערי ציון ח"א עמ' קפ"ב אות ז') – "שאלה: חולה שאוכל בט"ב ויוה"כ עד היכן נוטל ידיו. תשובה: יכול ליטול כל היד".
         11. ***נחמת ישראל (פרק ל' סעי' י"ג, עי' הע' ע"ט) – "חולה וכד' וקטן האוכלים פת נוטלים ידיהם לסעודה כרגיל עד הפרק".***
         12. ***קרא עלי מועד (פרק ט' סעי' ו').***
         13. ***ג' שבועות (ארטסקרול, ריש עמ' קכ"ז).***
      2. ***עד מקום חיבור האצבעות לכף היד.***
         1. ***ישכיל עבדי (ח"ח סי' כ' אות ב' ס"ק ד', רבבות אפרים ח"א סי' שפ"ד) – "מבו' בסי' תרי"ג ס"ב נוטל אדם ידיו שחרית וכו' עד סוף קשרי אצבעותיו וכו' ואותו דבר יעשה בנט"י של אכילה, החולה שיטול רק עד קשרי אצבעותיו".***
      3. ***מראי מקומות.***
         1. ***אבן ישראל (הג' על מ"ב סי' קס"א אות ב') – "ונפק"מ ביוכ"פ ובת"ב לחולה שמותר לאכול, עד היכן יטול".***
   2. **ברכה ראשונה**.
      1. מברכים – מג"א (סי' ר"ד ס"ק כ"א), מ"ב (סי' ר"ד ס"ק מ"ו), פוסקים.
   3. **יהודי שהוצרך לשתות ביום הכיפורים**: ואינו שותה לצמאו, כיון שיש לו צער גדול שזקוק לשתות ביום קדוש זה.
      1. הגרח"ק זצ"ל (גם אני אודך בעניינים שונים ח"ג אות קל"א) – "שאלה: יהודי שהרופאים אמרו לו ביום כיפור שחייב לשתות, ואינו שותה לצמאו, כיון שיש לו צער גדול שזקוק לשתות ביום קדוש זה, האם מברך על השתיה. תשובה: אם אין נהנה כלל אין מברך".
   4. **קידוש**:
      1. כשחל בימי חול.
      2. כשחל בשבת.
         1. ***הגרח"ק זצ"ל (ימי שבת ומועד עמ' תע"ז) – "***כתב הרעק"א בהגהות לשו"ע סי' תרי"ח, שאע"פ שבכל שנה חולה האוכל ביוה"כ אי"צ לקדש, דלא ניתקן קידוש ביוה"כ, כשחל יוה"כ בשבת צריך לעשות קידוש מחמת השבת, האם כך יש לנהוג למעשה. תשובה. לא נהגו".
   5. **לחם משנה: כשחל בימי חול**.
      1. כשחל בשבת.
   6. **ברכה אחרונה**.
      1. מברכים – מחבר (סעי' י'), פוסקים.
   7. ***האם מזמן*: שלשה חולים שיש בהם סכנה שאכלו ביחד ביוהכ"פ** - עי' סי' קצ"ו סעי' ב', לשיטות ומראי מקומות.
      1. מחמיר.
         1. ששכ"ה (פרק ל"ט סעי' ל"ג) – "שלושה שצריכים לאכול ביום-הכיפורים, יזהרו לכתחילה שלא לאכול כאחד כדי שלא יתחייבו בחובת זימון".
         2. נהרות איתן (ח"ג סי' כ"א) – "שלשה חולים שיש בהם סכנה שאכלו ביחד ביוהכ"פ, שיעור המחייב בברכת המזון, מסתבר יותר שסעודתם נחשבת לקביעות סעודה, ומזמנין ביחד כשמברכים ברכהמ"ז, אע"פ שהאונס גורם למעט מהנאת החיך והגרון, וחייבים בזימון, מ"מ לכתחילה ראוי שלא ישבו לאכול יחד באופן שיתחייבו בזימון, כיון שלכתחילה יש לחוש לסברא שבכה"ג שהוא שמח לצום ומצטער על ביטול המצוה אפשר שלא נחשב קביעות סעודה".
      2. אין דין זימון.
         1. הגרשז"א זצ"ל (הליכות שלמה יו"כ פרק ו' הע' ס"ה) – "ולמעשה הורה רבנו שלא יזמנו".

עי' הגרשז"א זצ"ל (ששכ"ה פרק ל"ט הע' קי"א, הליכות שלמה יו"כ פרק ו' סעי' י"ג) – "דיש להסתפק, דהואיל והתורה אמרה ועניתם, אלא שמפני ההכרח הם צריכים לעבור ולאכול, אפשר דאין ראוי לקבוע יחד, ואף אם קבעו, אולי אין זה חשיב קביעות, ואף דלא דמי כלל לסעודה המפסקת, סי' תקנב סע' ח ובמ"ב ס"ק יט, מ"מ אין זה כ"כ פשוט דבכה"ג שהיה שמח לצום ומצטער על ביטול המצוה, אם זה קרוי קביעות".

* + - 1. *הגריש"א זצ"ל (שיעורי מרן הגריש"א זצ"ל ברכות דף מה., עמ' ת"ק) – "ביום כיפור אין צירוף לזימון, אפי' כשאכלו בהיתר, כגון שלשה חולים שאכלו יחד, דכיון שהוא יום האסור באכילה אין אכילתם חשובה להצטרף".*
    1. לעשות זימון.
       1. יד מרדכי (סי' ו' אות ג') – "דאמינא דאפילו לדעת הט"ז מזמנים ביום הכפורים, ולא דמי ברכת הזימון להזכרת יעלה ויבא".
    2. *מראי מקומות – רבבות אפרים (ח"ז סי' ע"ד אות ב', "יש לעיין בזה"),* פסקי תשובות (סי' קצ"ו סוף אות ו').
  1. **הזכרה: יעלה ויבא**.
     1. מחמיר.
        1. מחבר (סעי' י').
        2. לבוש (סעי' י').
     2. מיקל.
        1. ט"ז (ס"ק י') – "דשב ואל תעשה עדיף בזה שלא להזכיר יעלה ויבוא בזה דב"ה גופה יש בו מחלוקת אם יברך על איסור במקום סכנה כמוזכר סימן קצ"ו ע"ש בדברינו והבו דלא לוסיף עלה לומר יעלה ויבא ולהזכיר יה"כ בזה וגם לענין ט"ב נראה כן".
     3. אינו חוזר.
        1. מ"ב (ס"ק כ"ט) – "וכן אם שכח לומר יעלה ויבוא או רצה כשחל בשבת ונזכר אחר שסיים ברכת בונה ירושלים לא יחזור".
     4. מראי מקומות.
        1. ערה"ש (סעי' י"ז) – "ולא ידעתי איך החולים נוהגים בזה".
     5. **מעין שלש**. .
     6. **בשבת: רצה**.
  2. מראי מקומות – סוכת חיים ( ).

1. שאר ענינים.
   1. **טבליות קַפאִין** (caffine).
      1. חולה שאין בו סכנה יש להקל.
         1. אג"מ (לתורה והוראה ח"ט עמ' י"ג אות ה', ח"י עמ' י"ט אות כ') – "עוד בדבר חולה ביה"כ ובשאר תעניות ר"ל. וכשהותר לחולה לאכול ולשתות פחות מכשיעור אין עצה לספק צרכיו ע"י אינטרוויני"ס דהיינו זריקת מים בתערובת צוקע"ר וכדומה בחוטי דם שלו דרך צינורים דמשתמשים בבתי חולים כי זה חומרא דאתי לידי קולא, וגם טיפול סעפאזיטאר"י שהוא פתילה הנתונה בפי הטבעת אף דאינם דרך אכילה, כגון **למי שהוא אדוק ורגיל בקעפי"ן** אין להתיר אא"כ הוא במצב נופל למשכב דאית בה משום רפואה. ולרפואה מותר לבלוע כדי רפואה למי שהוא חולה וצריך להם דהוי כבליעת צרורות ואינו אכילה אף מדרבנן דלא שייך אחשביה כשכיון לרפואה, וטוב בלא מים ואם א"א בלא מים וקשה לו לדלג יום מללקחם יבלעם עם כף של מים דהוא פחות מכשיעור, ואף בשאר תעניות עדיין הוא כמתענה אם הרשיהו הרופא להתענות דאילו קשה לו התענית מחמת חליו אין מקום להחמיר בפחות מכשיעור אף בתשעה באב דבמקום חולי לא גזרו רבנן".
      2. מיקל.
         1. קובץ הלכות (ימים נוהרים פרק ל' הע' כ"ב) – "טבליות שנעשו מן כימיים ועוד חומרים שאינם מאכלים כלל, מותרים ביוה"כ גם כשאינו בגדר חולה [כשאין בהם איסור רפואה ביוה"כ], וכגון טבליות 'קַפאִין', דהם אינם בגדר 'אוכלין שאין ראויין לאכילה' אלא הם כעץ בעלמא ואינו בגדר אכילה כלל ומותר אף שאינו חולה".
         2. הגר"י ברקוביץ שליט"א (מכתב במייל) -

Is there any problem with a person using a 'caffeine-patch', which puts caffeine into a person's system slowly through the skin, on Yom Kippur?

R' Y. Berkovits wrote: I believe it's muter. It's also not a problem of refuah, as its not healing anything, just preventing a migraine.

הגר"י ברקוביץ שליט"א (מכתב במייל) -

On Yom Kippur, can one swallow caffeine pills without water?

R' Y. Berkovits wrote: Only to prevent a migraine.

הגר"י ברקוביץ שליט"א

Can one use an IV on Yom Kippur? The IV connector (hep-lock) would be put in the arm before YK and the fluids administered on YK. It’s getting more available to the public, and people that have difficulty fasting are asking if this is a valid option. Not for sakana reasons, rather to make YK more meaningful and spiritual, by being able to daven better. As said by one person who usually takes a day or two to recover from fasting, “I don’t want to spend another YK staying in bed worried how I feel, I’d rather take time to daven and for self-reflection”.

Rav Berkovits: Rav Moshe has a teshuva and he says it’s muter. He adds, that a choleh is not mechuyev to get an IV to prevent himself from drinking shiurim.

We don’t make up our own inuiyim.

For the elderly this is not something to recommend? Some women have a very hard time – pregnant women, nursing women. If it’s not so difficult for them to obtain an IV, this would be an eitzta for them. Dehydration is a real chashash, we see that many women go into labor Motsai YK.

The people that say not to take the Kali-Tzom pills, would also have a problem with this. They say it’s taking away from the iynui, and the inuyim are supposed to effect a מיעוט חלבי ודמי, with an IV you’ll get dam. That’s their cheshbon.

Of course, this is an eitza for the people that need it, not that everybody should go out and take it.

**מוצאי יוה"כ**

# סימן תרכ"ד

1. ערבית - סעיף א'.
2. שתיית מים קודם הבדלה - סעיף ב'.
3. אוכלים ושמחים, דקצת יו"ט - סעיף ה'.
4. ב' ימים יו"כ.
5. ***בנין סוכה***.
6. ערבית - סעיף א'.
   1. **יו"כ שחל בשבת**.
      1. אומר ויתן לך – מטה אפרים (סי' תרכ"ד סעי' א', "ואם חל בשבת אומר ויתן לך קודם עלינו"), מ"ב (סי' תרכ"ד ס"ק ה', "אם חל בשבת אומרים ויתן לך").
      2. אמירה בבית הכנסת.
         1. הגרשז"א זצ"ל (הליכות שלמה יוה"כ פרק ד' הע' ל"ח) – "והורה רבנו כשחל במוצ"ש, שלא יאמרו פסוקי 'ויתן לך' מיד אחר התפלה, כבכל מוצאי שבת, אלא לאחר הבדלה, מפני טורח הצבור שהתענו כל היום ועיין מטה אפרים סי' תרכ"ד ס"א שאומרים כרגיל. וראה בס' תפלת דוד להאדר"ת ז"ל עמי קס"ז (ע"ד מנהגי ק"ק אוסטרהא): 'מה שתקנו רבותינו שלא להבדיל בבהב"נ במוצאי יום הכפורים, אולי מפני הטורח שחששו על אריכות הצום, ומפני זה אני תמה על שלא הקילו מלומר פסוקים 'ויתן לך' כשחל יום הכפורים בשבת כל אחד בביתו, ושלא יאמרום בבהב"נ בחפזון רב ובדלוג', עיי"ש".
      3. מראי מקומות – פסקי תשובות (דפו"ח סי' רצ"ה הע' ל').
7. שתיית מים במוצאי יו"כ קודם הבדלה - סעיף ב'.
   1. **מיקל [אחר ברוך המבדיל]**.
      1. אלף המגן (על המטה אפרים ס"ק ד') – "ושתיית מים מותר קודם הבדלה למי שצריך. ועי' בשו"ת שואל ומשיב מהדו"ג (סי' קכ"ט) באחד שהיה צמא למים במוצאי יוהכ"פ והש"ץ האריך בתפילת נעילה וכבר היה חצי שעה אחר צה"כ, וכ' שם שמותר לו לשתות אף שלא התפלל מעריב ולא הבדיל עדיין. אך דוקא בצינעא כדי שלא יראו אחרים ויקילו אף קודם צאת הכוכבים עיי"ש. ועי' מש"כ בענין זה באורך בשד"ח מ' יוהכ"פ סי' ד' אות ב' עיי"ש".
      2. הגרשז"א זצ"ל (ששכ"ה פרק ס"ב הע' נ"ט, ומלואים, שולחן שלמה סי' רצ"ט ס"ק א') – "ומכל מקום לפני שתייתו יבדיל בתפילת ערבית באמירת 'אתה חוננתנו' או יאמר 'ברוך המבדיל בין קודש לחול'. ולא דמי למוצש"ק, דהיה מותר לשתות מים לפני הלילה, ולכן מותר לו לשתות מים גם אחר שכבר לילה, אף אם טרם הבדיל, ואין לו צורך להבדיל כדי להתיר לו לשתות מים, משא"כ במוצאי יום הכיפורים מסתבר דכמו שלפני קידוש לא חילקו חכמים בין שתיית מים לאכילה, כן גם במוצאי יוהכ"פ לא מסתבר לחלק בין מים לאכילה, ורק לאחר שהבדיל בתפילה שפיר מחלקינן בין אכילה לשתיה".

הגרשז"א זצ"ל (הליכות שלמה יום הכפורים פרק ה' סעי' כ"ג, ס"ק מ') – "הצמא, מותר לו לשתות מים קודם שיבדיל על הכוס במוצאי יוהכ"פ, כמו במוצאי שבת, אך יבדיל תחלה באמירת 'אתה חוננתנו' בתפילת ערבית או באמירת 'ברוך המבדיל בין קודש לחול'. [הנה הגאון רי"ז הלוי ז"ל (בחי' למס' יומא בסוה"ס) נסתפק דלא מיבעיא אכילה או שתית יין ושאר משקין במוצאי יוהכ"פ דודאי אסור, כמו בכל מוצ"ש שאסור לאכול ולשתות לפני הבדלה, אלא אף לענין מים דמבואר בשו"ע סי' רצ"ט ס"א דבמוצ"ש מותר לשתות מים קודם שיבדיל (רק הביאו [עיין מנחת שבת סימן צ"ו סקי"א] ממדרש תלפיות - לבעל שבט מוסר - ענף הבדלה, ועוד, שנכון להחמיר גם במים), יתכן דבמוצאי יוהכ"פ אסור מטעם עינוי, עיי"ש. אולם בשו"מ מהדו"ג ח"א סי' קכ"ט העלה דשפיר שרי כבכל מוצ"ש. ועיין במג"א ריש סי' תרכ"ד שהביא מהלבוש דאסור לשתות עד שיבדיל, ופליג עלי', ובסו"ד כתב ונ"ל דמותר ברחיצה ובכולם קודם שיבדיל, ובמחצית השקל שם כתב דאע"ג שבסי' תצ"א סק"א הניח המג"א בצ"ע אי מותר לאכול חמץ במוצאי פסח קודם שיבדיל, צריך לחלק בין רחיצה ושאר עינויים לאכילה ושתי' דבכל מוצ"ש אסור. אך עדיין אינו מבואר יפה אם כוונתו של המג"א לאסור רק אכילה ושתיה כזו דאסור בכל מוצ"ש ויו"ט, וממילא מים שרי, או כוונתו דיש להקל רק בשאר עינויים שהם מדרבנן ולא בעינוי של אכילה ושתיה דחמיר טפי ולפ"ז גם מים אסור. ועיין בזה בשדי חמד מערכת יוהכ"פ כלל ד' אות ב' שהביא מהמנחת פתים דאוסר ודוחה ראיתו. ומ"מ נראה דכיון שלענין הדלקת נר ומלאכת הוצאה הביא הרמ"א בסו"ס רצ"ט דנתפשט המנהג להקל, מסתבר שפיר כהשו"מ דה"ה נמי בשתיית מים דשרי מעיקר הדין]".

הגרשז"א זצ"ל (אליבא דהלכתא גליון ק"ו עמ' ס"ב סוף טור ג', ***צהר חט"ו עמ' תק"ע, עי'*** שולחן שלמה סי' רצ"ט הע' על ס"ק א') – "דתה ללא סוכר חשיב כמים דמעיקר הדין מותר לשתותו קודם הבדלה, אולם תה עם סוכר אסור לשתות קודם הבדלה".

* + 1. אור לציון (ח"ב סי' כ"ב סעי' ז') – "ואף במוצאי יום כיפור מותר לשתות מים קודם הבדלה".

אור לציון (ח"ד פרק כ' סעי' ג', הע' ג') – "שאלה. האם מותר לשתות לפני הבדלה במוצאי יום הכיפורים. תשובה. מותר לשתות מים לפני ההבדלה. [במג"א בריש סימן תרכ"ד מבואר שאין לאכול ולשתות לפני הבדלה במוצאי יום הכיפורים, וככל מוצאי שבת. ואולם לענין שתיית מים, מבואר בשו"ע בסימן רצ"ט סעיף א', שמותר לשתות מים קודם הבדלה. ואף שבשדי חמד אסיפת דינים מערכת יום הכיפורים סימן ד' אות ב' הביא להחמיר בזה לענין מוצאי יום הכיפורים, אין נראה כן, שהרי איסור אכילה ושתיה במוצאי יום הכיפורים קודם הבדלה הוא ככל איסור אכילה קודם הבדלה במוצאי שבת, שהרי בשאר עינויין מותר מיד אף קודם שיבדיל, וכמבואר במג"א שם, וכיון שמותר לשתות מים קודם הבדלה בכל מוצאי שבת, הוא הדין למוצאי יום הכיפורים]".

* + 1. הגריש"א זצ"ל (גלאט שנת תשס"ה עמ' קנ"ז, אשרי האיש או"ח ח"ג פרק כ"א אות כ"ח [עמ' קל"ה]) – "מי שצמא מאד, יאמר ברוך המבדיל ויוכל לשתות מים".
    2. הגר"ש דבליצקי זצ"ל (שמחת המועדים עמ' ק"ח) – "שלא רק שמותר לשתות מים, אלא למי שקשה לו מותר אפי' לשתות תה או קפה".
    3. ששכ"ה (פרק ס"ב סעי' כ"ה) – "משעבר זמן תוספת יום-הכיפורים ... מי שצמא, מותר לו לשתות מים לפני שיבדיל, כמו בכל מוצאי-שבת, לעיל פרק נט סעיף י, ומכל מקום לפני שתייתו יבדיל בתפילת ערבית באמירת 'אתה חוננתנו' או יאמר 'ברוך המבדיל בין קודש לחול'".
    4. תשובות והנהגות (אליבא דהלכתא גליון ק"ו עמ' ס"ב טור ג') – "דמי שהוא חלש מותר לו לשתות מים במוצאי יו"כ לפני הבדלה אף בלי לומר 'אתה חוננתנו' או 'ברוך המבדיל'".
    5. הגר"ע אויערבאך שליט"א (אליבא דהלכתא גליון ק"ו עמ' ס"ב טור ג') – "דהצמא במוצאי יוה"כ לפני הבדלה מותר לו לשתות מים. ואם עדיין לא התפלל תפילת ערבית ואמר 'אתה חוננתנו', שיאמר 'ברוך המבדיל' לפני השתיה".
    6. ***כבוד ועונג שבת (ארטסקרול, סוף עמ' קע"א)***.
    7. הל' חג בחג (ימים נוראים פרק כ"ז סעי' צ"ה, עמ' תס"ו) – "ושתיית מים מותרת במקום צורך קודם הבדלה. [כן יש להורות לנשים השרויות בתענית וקשה להם להמתין על בעליהן להבדלה ואין מבדילות לעצמן]".
    8. ילקוט יוסף (סעי' ח', הע' ח') – "אולם מי שצמא במוצאי יום הכפורים ורוצה לשתות מים, יאמר ברוך המבדיל בין קודש לחול וישתה, אפילו לא התפלל תפלת ערבית. [ומ"מ מעיקר הדין מותר לשתות מים קודם ההבדלה. (ושמא גם לדעת האר"י כ"ז רק במוצ"ש ולא במוצאי יו"ט. וצ"ע)]".
    9. תורת המועדים (ימים נוראים סי' ט"ז סעי' ה') – "וחולה שאין בו סכנה, וכן מעוברות ומניקות, וכן מי שהוא צמא מאוד, רשאים להקל לשתות מים במוצאי יום הכפורים כמה דקות אחר צאת הכוכבים, אפילו קודם הבדלה על הכוס".
    10. אדרת תפארת (ח"ו סי' נ"ג, ח"ז סי' ט"ז אות ח' [עמ' צ"ב]).
  1. **דעת** הגרח"ק זצ"ל.
     1. הגרח"ק זצ"ל (שיח התורה ח"א אות אלף רל"ד) – "שאלה: במוצאי יוהכ"פ קודם הבדלה, האם מותר לשתות מים. תשובה: אם יאמר ברוך המבדיל יתכן שמותר".
     2. הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"ב תשובה תקל"ו) – "שאלה: אם מותר לשתות מים קודם הבדלה במוצאי יו"כ בשע"ד. תשובה: לא".
  2. מראי מקומות – אבני דרך (ח"י סי' ע"א), שמחת המועדים (עמ' ק"ד), בית מתתיהו (ח"ד סי' מ' אות ב' ד"ה וכמו"כ, אליבא דהלכתא גליון ק"ו עמ' קכ"ד טור ג').
     1. שדי חמד (מער' יום הכיפורים סי' ד' אות ב') – "נראה לי שמותר ברחיצה ובכל הדברים קודם שיבדיל, כן כתב הרב מגן אברהם ריש סי' תרכ"ד, וביאר דבריו הרב מחצית השקל דדוקא בשאר עינוים הוא דמתיר, אבל לא באכילה ושתיה קודם הבדלה, וכן פסק הרב מטה אפרים סי' תרכ"ד ס"ב, אך הרב שואל ומשיב במהדורא תליתאה ח"א סי' קכ"ט הביא מעשה שלמדן אחד הורה לעשות, וגם הוא עשה כן בליל מוצאי יום כיפור שהשליח צבור האריך בנעילה חצי שעה אחר צאת הכוכבים, וצמא למים שמותר לו לשתות, אף כי לא הבדיל ולא התפלל ערבית, ואחד מהבעלי בתים חרף וגדף את הלמדן על הוראתו והלמדן תובע כבודו ושואל הדין, והשיב דיפה אמר הלמדן ושכן מבואר במגן אברהם סי' תרכ"ד, ומה שהקשה במחצית השקל ממה שכתב המגן אברהם בסי' תצ"א דצריך עיון אם מותר לאכול חמץ במוצאי פסח קודם שהבדיל יפה כתב לחלק דאכילה אסור קודם הבדלה, אבל שתיית מים מותר, ולדעתי יש ליישב בפשיטות דיום הכיפורים דהתענה כל היום דיש לחוש לסכנה בודאי מותר, על כל פנים הלמדן יפה אמר ויפה הורה, והבעל הבית יש לדונו לכף זכות כי לא ידע מדברי המגן אברהם, והיה נראה בעיניו כאיסור גמור גם על כל פנים הוא מדברים המותרים ואחרים נהגו בהם איסור, וגם יש לחוש שמא יתירו גם קודם צאת הכוכבים ויפייס את הלמדן ויקבל פיוס, כי לפי מה שחשב הבעל הבית הוא דבר זר ולאו כולי עלמא דינא גמירי, עכ"ד. ולי הדל מה שאמר הלמדן לחלק בין אכילה לשתיה אין נראה כן מדברי הפוסקים בסי' רצ"ד וסי' רצ"ו וסי' רצ"ט, אלא משמע דבין אכילה בין שתיה אסור קודם הבדלה. ומה שכתב להתיר משום חשש סכנה, הנה ודאי שאם יש לחוש לסכנה אין לך דבר שעומד בפני סכנה, אך מסתמא קשה להאמין שיהיה בזה חשש סכנה אם לא ישתה עד שיבדיל על היין או בתפלה, ואם באמת צמא כל כך עד שיש לחוש אפילו בחשש רחוק שיבא לידי חשש ספק סכנה יודיע צערו לרבים, ולא יהיה נראה כמיקל דרך זילזול כמי שפורק משא מעליו, ולא יהיה חשש חילול השם חלילה, ולא גרע זה ממאי דקיימא לן ביו"ד סי' רמ"ב סעיף יו"ד שלא להורות דבר התמוה לרבים אם אינו אומר טעם ומראה פנים, ואם כן בנדון דידן גם כן אם אינו מודיע צערו נראה לרבים כמתיר את האיסור. וכל זה לשיטת הגאון שואל ומשיב דמן הדין מותר לשתות קודם הבדלה. אמנם ראיתי בספר מנחת קנאות בקונטריס מנחת פתים שבסוף הספר שמתוספות פרק בתרא דיומא ד' פ"ז ד"ה מתפלל נראה דאסור, עי"ש ודוק עכ"ל, ודברי התוספות הם שעל מה שאמרו בברייתא דבערבית מוצאי יום הכיפורים מתפלל שבע מעין שמנה עשרה, כתבו פירש רשב"ם טעמא משום דכיון דאכתי הוא בתענית חשוב כיום הכיפורים, להכי מתפלל שבע, ולפי שכבר פנה היום וחול הוי להכי מתפלל מעין שמנה עשרה, עכ"ד התוספות. וממה שכתבו דאכתי הוא בתענית וכו', משמע ליה להרב שדעת התוספות היא שאסור להפסיק התענית קודם ערבית, ונראה שאינו מוכרח לומר כן, דאפשר כונתם לפי שדברו בהוה שכן דרכן של בני אדם שאחר הנעילה מתפללים ערבית בעודם בתעניתם, ולא מפני שצריך להיות כן. ומדברי התוספות בפרק תפלת השחר ד' כ"ט ע"א ד"ה ונכללה בהביננו היה נראה שאסור להפסיק התענית קודם שיתפלל ערבית, שכתבו מאי דאמרינן בנדה פרק קמא ד' ח' כל השנה מתפלל י"ח חוץ ממוצאי יום הכיפורים הוא מפני טורח צבור מפני התענית, ואם איתא דמותר להפסיק קודם ערבית היה להם לחכמים לתקן שיפסיקו תעניתם ואחר כך יתפללו ערבית, ולא לשנות נוסח התפלה מכל השנה, אבל נראה שאין מזה הכרח לפי שאם היו מתקנים לפסוק התענית קודם ערבית היו צריכים כל העם לילך לבתיהם להפסיק, והיה להם טורח צבור לשוב אחר כך להתאסף יחד להתפלל בצבור, שמסתמא אין רצון הצבור להתפלל ביחיד בפרט בלילה הזאת, וגם יש לחוש שתחטפנו שינה ומתבטל לגמרי כדאמרינן בפרק קמא דברכות ד' ד' ע"ב שלא יאמר אוכל קימעא ואשתה קימעא ואישן קימעא וכו', לכן התקינו להתפלל מעין שמנה עשרה".
     2. שבט הלוי (מבית לוי גליון ח' עמ' ק"ס) – "ואמר לי דלדינא דעתו דתעשה הבדלה לעצמה ומ"מ אם אין רוצה אפשר להקל שתשתה מים קודם הבדלה, ותאמר קודם ברוך המבדיל בין קודש לחול".
     3. שבת שבתון (סעי' קמ"ח) – "צ"ע אם מותר לשתות מים לפני ערבית במוצאי יום כפורים".
     4. דברי בניהו חכ"ד סי' מ"ב ובס' וישמע משה ח"ה עמ' קכ"ו ובס' יום הכיפורים יומא פ"ז ע"ב ובס' משנת ברוך ברכות נ"א ובס' שדה אברהם להגרא"י קוק מועדים סי' י"ט ובס' במחיצת חכמי ישראל יוה"כ סי' ל' ובס' זכור ושמור עניני תוספת שבת סי' מ"ט או"ד ובס' המועדים כהלכתם עמ' ק"ע ובס' פסקים ותשובות ]כץ[ סי' כ"ח ובשו"ת שביבי אש להגרש"א שטרן ח"ד או"ח סי' ל"א. .

1. אוכלים ושמחים במוצאי יה"כ דהוי קצת יו"ט - סעיף ה'.
   1. מראי מקומות.
      1. ***הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"א תשובה ת"פ,*** מה טובו גליון ט"ו עמ' פ'***) – "***שאלה: כתב לי מרן, שבל"ה צריך לאכול במוצאי יו"כ, וצ"ע דנפק"מ אם צריך פת, שלמל"מ צריך פת דווקא, ואילו מצד יוה"כ א"צ פת. תשובה: הרי כתוב לך אכול בשמחה לחמך **משמע דבעינן לחם** עיין משנ"ב תרכ"ד ט"ו".
   2. **מלכה מלכה: לדעת החזו"א, שכל מוצאי יו"ט יש דין מלוה מלכה**.
      1. עי' סי' ש', לשיטות ומראי מקומות.
   3. **מלוה מלכה: יום כיפור שחל בשבת, מוצ"ש שחל מוצאי יום כיפור**.
      1. עי' סי' ש', לשיטות ומראי מקומות.
2. ב' ימים יו"כ.
   1. עי' סי' רס"ג סעי' י"ז, לשיטות ומראי מקומות.
3. ***בנין סוכה***.
   1. ***עי' סי' תרכ"ה, לשיטות ומראי מקומות***.