שיעור כ סימן רז
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / אורח חיים / סימן רב - רל ברכות הנהנין

**שיעורי הלכה**

![](data:image/gif;base64...)![](data:image/gif;base64...)

**שיעורים מפי מו"ר**

**הגאון רבי רפאל צבי ובר שליט"א**

**..**

**הלכות ברכות**

**שיעור כ**

**~ סימן רז ~**

[סימן רז סעיף א] פירות האילן חוץ מחמשת המינים, וכל פירות אדמה וירקות, וכל דבר שאין גידולו מן הארץ, ברכה אחרונה שלהם בורא נפשות רבות. ואם אכל מכל מינים אלו, מברך לאחר כולם ברכה אחת וברכה זו חותם בה בלא שם, שיחתום כך ברוך חי העולמים.

# טעה ובירך 'על העץ' על פירות שאינם מז' מינים

המשנ"ב (ס"ק א) הביא מהשערי תשובה שאם טעה ובירך על הפירות שאינם משבעת המינים 'על העץ ועל פרי העץ' יצא. ומקורו מהברכי יוסף (שיורי ברכה ס"ק א) שנשאל בזה, וכתב שיוצא ידי חובתו וראייתו ממש"כ השו"ע (סימן רח סעיף יג) שאם אכל פירות מז' מינים וגם פרי אחר שאינו משבעת המינים, א"צ לברך בורא נפשות על אותו הפרי, כי הוא נפטר בברכת 'על העץ', שהרי הוא בכלל פרי העץ. וקל וחומר הוא דאם התירו לכתחילה לפטור את שאר הפירות בברכת על העץ, כ"ש כאן שבדיעבד בירך על העץ ועל פרי העץ על שאר פירות דיצא ידי חובתו. ובספרו מחזיק ברכה (ס"ק א) הביא דאף שיש לחלק דהתם הוא אמר את נוסח הברכה כתיקונה, שהרי הוא אכל פירות שנשתבחה בהם הארץ, אך כאן הוא טעה ובירך ברכה שלא נתקנה על שאר פירות, וי"ל דבכה"ג אינו יוצא ידי חובתו, מכל מקום מסיק לדינא בסוף דבריו דיוצא ידי חובתו.

אמנם בתהילה לדוד הקשה איך מועילה בדיעבד ברכת 'על העץ', הרי קיי"ל שבמקום שנהגו לחתום אינו רשאי שלא לחתום, ובמקום שנהגו שלא לחתום אינו רשאי לחתום, והכא כיון שתיקנו את נוסח הברכה בלא חתימה והוא חתם אינו יוצא ידי חובתו [וע"ע בסמוך אם דין זה הוא לעיכובא בדיעבד].

ותירץ התהילה לדוד דכל מה שאמרו שבמקום שאמרו להאריך אינו רשאי לקצר היינו באופן שהוא משנה מהמטבע שתיקנו חכמים, היינו שחז"ל תיקנו נוסח הברכה בלא חתימה והוא משנה וחותם, אך כאן שהוא מברך ברכה שנתקנה עם חתימה, לא אמרו שאינו יוצא ידי חובתו. ועוד תירץ דהכא יש לצרף את שיטת הירושלמי (וכפסק הגר"א בסימן זה), שגם ברכת בורא נפשות צריכה חתימה, ולדעתם גם ברכה אחרונה על הפירות צריכה חתימה, והוי כמקום שנהגו לחתום, ומשום כך אם בירך על העץ על שאר פירות בדיעבד יוצא ידי חובתו.

# החותם במקום שא"צ לחתום

ובעיקר דברי התהילה לדוד דבמקום שאמרו שלא לחתום אם עבר וחתם אינו יוצא ידי חובתו, הנה מצינו כן בשו"ע לעיל (סימן קפז סעיף א) שאם במקום ברכה ראשונה שבברכת המזון אמר 'בריך רחמנא מלכא מאריה דהאי פיתא' יצא, וי"א שצריך שיחתום 'בריך רחמנא דזן כולא', וביאר שם במשנ"ב (ס"ק ד) דנחלקו ב' הדיעות בשו"ע האם מה שאמרו דמקום שאמרו לחתום אינו רשאי שלא לחתום הוא דין לעיכובא, או שבדיעבד יוצא אפילו אם לא חתם. וע"ש במשנ"ב שהעיקר כדיעה השניה דאף בדיעבד לא יצא אם לא חתם 'בריך רחמנא דזן כולא'. וכן הביא המשנ"ב בסימן סח (ס"ק א) מהרמב"ם (פרק א מברכות הלכה ה) דכל המשנה ממטבע שטבעו חכמים בברכות הרי זה טועה וחוזר ומברך, והביא מה שביאר הכסף משנה שם דהיינו אם פתח בברכה במקום שלא תקנו לפתוח, או חתם במקום שאמרו שלא לחתום דאינו יוצא ידי חובתו בדיעבד.

# בירך ברכת 'על העץ' לפניה

השערי תשובה (ס"ק א) דן אם לפני אכילת הפירות בירך 'על העץ' אם יצא ידי חובתו, והביא מהרמ"ע באלפסי זוטא דיצא, אמנם הברכי יוסף (שם) פקפק בזה דכל זה הוא דווקא כשבירך על העץ בלא חתימה, אך אם הוא חתם נראה שאינו יוצא בדיעבד שהרי לא היה רשאי לחתום. [ומדברי הברכי יוסף מבואר דלא כהתירוץ הראשון שהבאנו מהתהילה לדוד, שהרי כאן הוא מברך נוסח ברכה שנתקנה עם חתימה ואינו משנה ממטבע שטבעו חכמים. אמנם יתכן דבברכה שלפניה שלעולם אין בה חתימה גרע טפי אם מוסיף חתימה, ולכן אם חתם, גם לדעת התהיל"ד לא מהני דאינו רשאי לחתום].

# ספק אם צריך לחתום

הנה מבואר בשו"ע דבברכת בורא נפשות חותם בלא שם, וביאר המשנ"ב (ס"ק ה) דכיון שי"א שהיא מטבע ארוכה, וי"א שתקנו בה מטבע קצר בלא חתימה, לכן יחתום בלא שם ומלכות.

ויל"ע איך שרי לברך בלא חתימה הרי אם באמת צריך לחתום והוא לא חתם הרי הוא בירך ברכה לבטלה. ונראה לבאר דמה שחז"ל אמרו שמקום שנהגו לחתום ולא חתם אינו יוצא אפילו בדיעבד אינו משום שהחתימה מעכבת, אלא דכיון שהוא משנה מתקנת חז"ל קנסו אותו שיחזור ויברך, ומשום כך כשיש ספק אם צריך לחתום ומספק אינו חותם, היות והוא עושה על פי דין שלא לחתום מספק לא קנסו אותו, ולכן הוא יוצא ידי חובתו.

# חתימה בברכת האירוסין

אכן בנודע ביהודה (תניינא אבן העזר סימן פא) דן שם לעניין ברכת האירוסין שנחלקו הפוסקים האם יש לאומרו עם חתימה, והביא שם הנוב"י דעת הרב השואל דנקט שמספק עדיף שלא יחתום, וצידד שם בביאור דעתו דאם הוא יחתום יש לחוש שיהיו ב' ברכות לבטלה [דאם א"צ לחתום וחתם לא יצא ידי חובתו בכל הברכה], ואם לא יחתום הרי הוא רק ספק אם ברכה אחת תהיה לבטלה [כי אם צריך לחתום ולא חתם לא יצא יד"ח]. אך הנוב"י דחה דברי השואל דלעולם תהיה לו רק ברכה אחת לבטלה, שאף אם מדינא אין צריך לחתום והוא חתם לא נחשבת הברכה הראשונה כברכה לבטלה, דמה שהוא חתם אינו פוגם את תחילת ברכתו שבירך כדין.

אכן כבר הוכחנו שמדברי השו"ע כאן מבואר כדעת השואל, שבמקום שיש ספק האם צריך לחתום אינו חותם, שהרי לעניין החתימה בברכת בנ"ר פסק השו"ע דמספק לא יחתום [אמנם טעמו אינו משום שעדיף שתהיה ברכה אחת לבטלה מאשר שתי ברכות לבטלה, אלא שכל שיש ספק אם לחתום ואינו חותם אינו נחשב כמשנה ממטבע שטבעו חכמים וכנ"ל]. וגם בעיקר דבריו דבמקום שנהגו שלא לחתום אם עבר וחתם לא מקלקל את ברכתו, כבר הוכחנו לעיל מהמשנ"ב שהכריע (בסימן קפז ס"ק ד) כדיעה השניה בשו"ע שם שבמקום שנהגו לחתום אם לא חתם לא יצא ידי חובתו, והבאנו כן גם מהמשנ"ב (סימן סח ס"ק א) דכל המשנה ממטבע שטבעו חכמים, היינו שחתם במקום שאינו צריך לחתום, דאף בדיעבד אינו יוצא ידי חובתו.

ולכאורה נראה דסברת הנוב"י דלא שייך לקלקל בחתימה אחר שכבר פתח את ברכתו כדין. אכן מצינו דשייך שיקלקל את ברכתו גם אם כבר בירך כדין, ודוגמא לדבר במש"כ הרמב"ן במלחמות (סוף פרק א דברכות) לעניין מי שבירך על כוס של שכר 'שהכל נהיה בדברו', ותוכ"ד חשב שטעה ושצריך לברך הגפן ואמר 'בורא פרי הגפן' דנסתפק שם הרמב"ן האם קלקל במה שהוסיף 'בורא פרי הגפן', ומוכח דשייך שיקלקל ברכתו אף לאחר שגמר ברכתו, וא"כ ה"ה כאן דכיון שסיים את הברכה בחתימה הוא יכול לקלקל שלא יצא בעיקר הברכה.

# עניית אמן על ברכת בורא נפשות

כתב הביאור הלכה (לקמן סימן רטו סעיף ד ד"ה ואסור) דאף שמבואר שם בשו"ע שהמברך ברכה שאינה צריכה אין עונין אחריו אמן, מכל מקום אם אחד נוהג לברך ברכה מסויימת, כדעת חלק מהפוסקים, ואותה דעה לא נדחתה לגמרי, כגון מי שחותם בברכת בורא נפשות 'בא"י חי העולמים' כדעת הירושלמי, אף שמן הדין אין מחוייב לענות עליה אמן דספק אמן לקולא מ"מ אין איסור אם עונה עליה אמן.

ויל"ע בדברי הביאוה"ל דהביא דוגמא למקרה שיש ספק אם לענות אמן באופן ששומע מי שמברך 'ברוך אתה ה' חי העולמים', וצ"ע מדוע העונה אמן אחר הברכה יש חשש 'אמן לבטלה' הרי גם אם ברכה זו אינה מחייבת חתימה הרי הוא יכול לענות אמן על עיקר הברכה. ולכאורה צ"ל דהביאור הלכה כתב כן לשיטתו דלעיל דס"ל שהחותם במקום שא"צ לחתום ברכתו מתבטלת, ולכן באופן ששמע את חבירו מברך בנ"ר וחתם 'בא"י חי העולמים' יש ספק אם לענות אחריו אמן, משום דלדעת הפוסקים שברכת בורא נפשות א"צ חתימה אם עבר וחתם ברכתו לבטלה [ודלא כדעת הנוב"י הנ"ל].

אמנם יש שפירשו בכוונת הביאור הלכה דלפי הדיעות שא"צ לחתום בבורא נפשות, סיום הברכה הוא בתיבות 'נפש כל חי' שהרי הברכה אינה צריכה חתימה [ומה שחותמים 'ברוך חי העולמים' צ"ל שאף שאין זה נחשב שחותם כדין, אומרים כן רק כדי שיהיה כעין נוסח הברכה כתיקונה]. וכן הביאו (שו"ת רבבות אפרים חלק ז סימן כו) שנהג ר' משה פיינשטיין לענות אמן מיד לאחר 'להחיות בהם נפש כל חי', דזהו סיום הברכה, ואם ימתין מלענות עד אחר שיאמרו 'ברוך חי העולמים' הוי הפסק בין הברכה לעניית אמן. ולפי זה כוונת הביאור הלכה שיש ספק אם לענות אמן משום דלא מהני אמן לתחילת הברכה משום שעובר יותר מתוכ"ד מסיום הברכה שאומר 'נפש כל חי', עד שעונה אמן אחר שחותם 'בא"י חי העולמים'.

אכן מנהג העולם לענות אמן אחר שסיים 'חי העולמים', והיינו דסוברים שהסיום ברוך חי העולמים הוא חלק מהברכה, ואפשר לענות אמן גם אחר שמסיים ברוך חי העולמים. ולפי מנהג העולם צ"ל בכוונת הביאור הלכה כמו הביאור הראשון שהזכרנו שהספק שלו האם לענות אמן משום שאם חתם בא"י חי העולמים יתכן דנחשב כחותם במקום שנהגו שלא לחתום שאינו יוצא בדיעבד.

# אם מותר לענות אמן מספק

ובעיקר דברי הביאור הלכה דכתב שאין איסור לענות אמן מספק, וציין לפמ"ג (א"א ס"ק א) דספק אמן לקולא ואין בו איסור 'לא תשא'. אכן בפמ"ג בהלכות תפילין (סימן כה ס"ק י) הביא שכיון שיש מחלוקת האם מברכין על תפילין של ראש 'על מצוות תפילין', יש להסתפק אם מותר לענות אמן כששומע את חבירו מברך 'על מצוות תפילין' דיש לחוש שהוא ספק אמן לבטלה, ומשמע שיש איסור בעניית אמן לבטלה.

ובקיצור שו"ע (סימן י סעיף ד) כתב שיברך ברכת על מצוות תפילין בלחש כדי לא להכניס את השומע לספק אמן, ומשמע דס"ל שאסור לענות אמן מספק. [ובהלכות ברכת התורה מבואר במשנ"ב (סימן מז ס"ק יב) דכיון שיש ספק אם ברכת 'והערב נא' היא סמוכה לברכת 'לעסוק בדברי תורה' או שהיא ברכה בפני עצמה, לכן לא יענה אמן מספק. ואף שיש לחלק דהתם שאני דיש לחוש שאם יענה אמן שלא כדין הרי ה'אמן' יחשב כהפסק. אמנם במשנ"ב שם כתב שנכון שיברך בלחש, ומשמע דמיירי אפילו באופן שהשומע אינו יוצא ידי חובה מהמברך, דמכל מקום לא יענה אמן על ברכת 'לעסוק בדברי תורה', משום שאין עונים אמן מספק].

# כשלדעת השומע יש בו ברכה לבטלה

יש לדון אם מותר לענות אמן באופן שלדעת השומע היא ברכה לבטלה, אך המברך סובר כדיעות שצריך לברך, וכגון שהשומע נוהג שלא לברך על הלל בראש חודש. ובביאור הלכה (שהובא לעיל) מבואר שמותר לענות אמן על ברכת בא"י חי העולמים כיון שיש שיטה שלא נדחתה לגמרי שסוברת שמותר לחתום, אך באופן שדעתו נדחתה לגמרי מההלכה, וכגון המברך על התפילין בחוה"מ, יש להסתפק האם יכול לענות אמן על ברכה כזו וצ"ע.

# לפטור בברכה אחרונה רק חלק ממה שאכל

כתב הפמ"ג כאן (א"א ס"ק א) 'אם אכל ושתה הרבה מינין ובירך ברכה אחרונה 'בורא נפשות רבות' אדעתא למפטר רק מין אחד פטר הכל, ואסור לברך שוב על שאר המינים' וכגון אם אכל פרי ושתה מים ומברך ברכה אחרונה, אינו יכול לפטור בברכתו רק את המים ולא את התפוח דעל כרחך הוא פוטר את הכל. אמנם בשו"ת רב פעלים (חלק ב סימן לב) כתב שאפשר לעשות כן, והוסיף וחידש שאפילו אם בירך בסתם ברכה אחרונה על מים אינו פוטר את התפוח שאכל קודם לכן, אלא אם כן כיון להדיא לפוטרו. [ובאמת יש שהציעו למי שרעב בתחילת 'ליל הסדר' שיאכל פירות העץ אחר אכילת הכרפס, אך לפי דעת הפמ"ג אין לעשות כן שהרי כשיברך ברכה אחרונה הוא יפטור גם את הכרפס, ואם מברך ברכה אחרונה על הכרפס, לא יוכל הכרפס לפטור את המרור].

הדינים העולים:

1. בירך על העץ על פירות האילן יצא יד"ח.
2. בירך ברכת על העץ לפניה עם חתימה י"א שיצא וי"א שלא יצא דשינה ממטבע שטבעו חכמים.
3. המשנה ממטבע שטבעו חכמים וחותם במקום שנהגו שלא לחתום לדעת הנוב"י אינו מעכב בדיעבד ובמשנ"ב מבואר שהוא לעיכובא.
4. המסופק אם צריך לחתום אינו חותם וכ"מ בשו"ע, אך לדעת הנוב"י יש ספק אם צריך לחתום.
5. יש שנהגו לענות אמן אחר בורא נפשות בתיבות נפש כל חי והמנהג לענות אחר ברוך חי העולמים.
6. מי שחותם בא"י חי העולמים א"צ לענות אחריו אמן אך אין איסור בדבר.
7. בביאור הלכה משמע שמותר לענות אמן מספק, אך בהלכות תפילין הסתפק הפמ"ג ובמשנ"ב בהלכות קה"ת משמע שאין לענות אמן מספק.
8. אם לדעת השומע יש בברכה משום ברכה לבטלה יש להסתפק אם מותר לעונת אמן.
9. דעת הפמ"ג שאינו יכול לפטור בברכה אחרונה רק חלק ממה שאכל וברב פעלים חלק.