22 לא ירבה לו נשים
קטגוריות: ש_ס / לד סנהדרין / סנהדרין עניינים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ

מוצש"ק ויגש אור לצום העשירי תשע"ג

א] סנהדרין דכ"א., לא ירבה לו נשים אלא י"ח וכו', וכתב הרמב"ם פ"ג ממלכים ה"ב, ז"ל, לא ירבה לו נשים, מפי השמועה למדו שהוא לוקח עד י"ח וכו', ואם הוסיף אחת ובעלה לוקה, עכ"ל, אמנם החינוך מ' תק"א כתב, ז"ל, ואם עבר ע"ז והוסיף ליקח אחת על י"ח חייב מלקות ויש לו לגרשה, עכ"ל, וכבר דקדק המנ"ח שם מדבריו דלוקין על קידושין לחוד, וכ"ה מוכח גם ממש"כ החינוך דיש לו לגרשה, ומ' דדינא דאורייתא קאמר, ובע"כ דעיקר הקידושין נאסרו, וצ"ב טעם הפלוגתא בזה.

ובכנה"ג שהובא בס' הליקוטים הק' ע"ד הרמב"ם, ממש"א לקמן דכ"ב., א"ר שמן בר אבא בא וראה כמה קשין גירושין, שהרי דוד המלך התירו לו לייחד ולא התירו לו לגרש, ופירש"י, ז"ל, התירו לו ליחד עם אבישג ואע"פ שנאסר ייחוד של פנוי' ולא התירו לו לגרש אחת מי"ח וישאנה, וכן פירשו הר"ח והרמ"ה שם, ולד' הרמב"ם מ"ט לא קידש דוד לאבישג, ולא הי' עובר על איסור יחוד דפנוי'.

ב] והנה במש"כ החינוך שם דיש לו לגרשה, עמד המנ"ח שם דהוא פשיטא, אמנם הנה בס' ישועות מלכו להגר"י מקוטנא כתבים סימן י"ז נסתפק לדינא בזה אם בעבר ונשאה הוא צריך לגרשה, והביא לד' החינוך דהוא צריך לגרשה, ועיי"ש שהוכיח מהא דתנן בבכורות דכהן שנשא נשים בעבירה נודר ועובד יורד ומגרש, והשתא תיקשי לאביי דקידש ולא בעל לוקה, הרי דכ"ז שמשהה אצלו עובר על ל"ת, ומ"ט מהני נדר בלא גירושין וכו', אלא ודאי דהאיסור דלא יקחו אינו אלא בתחילת הקידושין, ועמש"כ לדחות בזה בשו"ת נשמת חיים להגר"ח ברלין סימן קל"א, ועיי"ש שדן ללמוד מזה דה"נ באיסורא דלא ירבה לו נשים אינו עובר כשמשהה אצלו, יעו"ש בכ"ד, ובסו"ד נקט דמ"מ עובר על כל ביאה וביאה, כיון דתלי רחמנא בהסרת הלב, ועכ"פ ניחא לפ"ז דחידוש רב השמיענו החינוך דיש לו לגרשה, דמבו' מזה דאסור לו להשהותה, ונ' מזה דאף בלא שיבא עלי' איכא איסור בעצם השהי', ול"ד לאיסורי כהונה דליכא איסור דאורייתא בזה,[[1]](#footnote-2) וצ"ב הטעם בזה.

ג] והנה בעיקר איסורא דלא ירבה לו נשים, בפשוטו הי' נראה דדמי לאיסורא דלא ירבה לו סוסים ולאיסורא דכסף וזהב לא ירבה לו, וה"נ הוי האיסור שלא יהי' לו ריבוי נשים, ואין האשה כלל מכלל נשים האסורות.

אך יש מקום לומר דאי"ז כן, אלא גדר איסורא דלא ירבה לו נשים הוא, דכל שיש לו כבר י"ח נשים, אסרה עליו תורה את שאר הנשים, והוו נשים האסורות עליו, והגם דטעם האיסור הוא משום הסרת הלב, מ"מ משום זה אסרה תורה עליו את שאר הנשים, והרי אף באיסור זונה וגרושה לכהן כתב החינוך דהוא משום דשמא תסירנו וכו', ומכח זה ה"ה אשה האסורה לכהן, וה"נ הכא דכוותה.

ד] ונראה כמה נפ"מ לדינא בזה, חדא הוא במש"כ המנ"ח במ' תק"א, ז"ל, ופשוט דכשם שהוא לוקה כך היא לוקה כמו בכל ביאות אסורות כמו שמבואר בר"מ פי"ז שם, עכ"ל, והנה אי נימא דבאיסורא דלא ירבה לו נשים אין האשה מכלל נשים האסורות, אלא הוי האיסור בריבוי הנשים, דומיא דריבוי סוסים וריבוי כסף וזהב, הרי פשוט דהאשה אינה מוזהרת ע"ז.

ומד' המנ"ח דפשיטא לי' דדמי לכל ביאות אסורות דאף האשה לוקה, מבו' דס"ל דמכח איסורא דריבוי נשים, הויא האשה אשה האסורה עליו וכדמדמי לה לכל חייבי לאוין, וע"כ ס"ל דאף היא לוקה, וככל נשים האסורות, דכל מקום שהוא מוזהר היא מוזהרת.[[2]](#footnote-3)

ועד"ז מבו' ממש"כ המנ"ח שם דהאשה אינה זונה לפסול לכהונה, כיון אינה שוה בכל, והרי דס"ל דהי' מקום לדון דתהא האשה זונה, ופשוט דכ"ז הוא לטעמי' דס"ל דמכח איסורא דריבוי נשים הויא האשה אשה האסורה עליו, וככל חייבי לאוין, אך אם אין האשה כלל אשה האסורה עליו, אלא הוי האיסור בריבוי הנשים, דומיא דריבוי סוסים וריבוי כסף וזהב, הרי אין מקום כלל לדון דתהא האשה זונה.

ה] וכן נראה ממש"כ המנ"ח שם, ז"ל, ופשוט דלהר"מ לוקין על כל ביאה כמו שאר חייבי לאוין, עכ"ל, וכ"ז הוא לטעמי', דמכח איסורא דריבוי נשים הויא האשה אשה האסורה עליו, וככל חייבין לאוין, אך אי נימא דאינה אשה האסורה עליו, אלא הוי האיסור בריבוי הנשים, הרי דהגם דלדעת הרמב"ם אינו עובר אלא בשבא עלי', י"ל דהיינו משום דלא חשיב כלקיחה גמורה לאשה, אלא כשבא עלי', ובכתובות דמ"ח. מבו' דנכנסה לחופה ולא נבעלה לא חשיבא כנשואה ממש, אך כל שלקחה ובא עלי', י"ל דליכא איסור בכל ביאה וביאה, אך בישועות מלכו כתבים סימן י"ז כתב דעובר על כל ביאה וביאה, משום דתלי רחמנא בהסרת הלב, ולפ"ז הרי דאף דהאיסור הוא בריבוי הנשים, מ"מ עובר על כל ביאה וביאה.

ועיי"ש במנ"ח שכתב עוד, ז"ל, וכן להרהמ"ח נראה ג"כ דלוקין על הביאה רק דס"ל דלוקין על קידושין ג"כ, עכ"ל, וג"ז הוא לטעמי' דהויא האשה אשה האסורה עליו וככל חייבי לאוין, וע"כ ודאי דלוקין גם על הביאה, אך אי נימא דאינה אשה האסורה עליו, אלא הוי האיסור בריבוי הנשים, הרי י"ל דליכא איסור כלל בביאה.

ו] עוד נראה נפ"מ בזה, במש"כ הגר"ח ברלין בשו"ת נשמת חיים סימן קל"א, דאם עבר המלך ונשא אשה יתירה על י"ח, תפסי בה קידושין, אף למ"ד דאין קידושין תופסין בחייבי לאוין, משום דאין האיסור בה מצ"ע אלא משום שכבר שלמו לו מספר הנשים שקצבה לו התורה, ואם ירצה לגרש א' מן הראשונות שוב יהא מותר בה, ולפ"ז יל"ד דלדעת ר"ש דאפי' אחת ומסירה את לבו לא ישאנה, לא יתפסו בה קידושין, וי"ל דכיון דאפשר לה לחזור בתשובה, חשיב ג"כ דאין האיסור בה מחמת עצמה, וצ"ע.

ופשוט דכל מקום הנידון בזה הוא רק אי נימא דגדר איסורא דלא ירבה לו נשים הוא דאסרה עליו תורה את שאר הנשים, והויין נשים האסורות עליו באיסור לאו, וע"כ יש מקום לומר דלא תפסי בהו קידושין, אך אם אינם כלל נשים האסורות עליו, אלא דאסור לו להרבות נשים, ל"ש בזה דינא דאין קידושין תופסין בחייבי לאוין, אך אכתי יל"ד בזה משום אי עביד ל"מ, עיי"ש בד' הגר"ח ברלין שדן בזה.

ז] והנה כתב הרמב"ם שם, ז"ל, ויש לו לגרש אחת ולישא אחרת, עכ"ל ועיי"ש בכס"מ שמקורו הוא ממש"א לקמן דכ"ב. בא ראה כמה קשין גירושין, שהרי דוד התירו לו לייחד ולא התירו לו לגרש א' מנשיו וישא את אבישג, ומבו' דאם הי' מגרש אחת מנשיו הי' מותר לו לישא אחרת, וצ"ב דלכאו' הוא פשיטא דכל שמגרש אחת מותר לישא אחרת, שהרי עכשיו כבר אין לו ריבוי נשים, ואטו באיסורא דלא ירבה לו סוסים בעינן לאשמועינן דאם היו לו סוסים כדי מרכבתו ומכרן דמותר לו ליקח סוסים אחרים.

ונ' מזה בדעת הרמב"ם, דס"ל דגדר איסורא דריבוי נשים הוא, דכל שיש לו י"ח נשים נאסרו עליו שאר הנשים והוו נשים האסורות עליו, וע"כ הי' מקום לומר דכל דכבר היו לו י"ח נשים ונאסרו עליו שאר הנשים, תו אף שגירש אשה אחת לא הותרו לו שאר הנשים, וע"ד שמצינו באיסורא דבת אשתו, די"א דבת אשתו שנולדה לאשתו אחר שגירשה אינה אסורה, ורק בת שהיתה לה מתחילה אסורה, דכבר נאסרה עליו בעודה אשתו, ותו לא פקע, ועי' אחיעזר ח"א סימן י"א, וה"נ הכא דכוותה, וזהו שהוצרך הרמב"ם להשמיענו דאי"ז כן, ואיסורא מילתא תלי וקאי, והוי רק כאשר הוו בכלל ריבוי נשים, ולפ"ז בגונא דהיו לו י"ז נשים וגירש אחת, א"צ להשמיענו דמותר לישא ב' נשים אחרות.

ח] ולפ"ז נראה דיל"פ דבזה הוא שנחלקו הרמב"ם והחינוך אם אינו לוקה אלא כשבא עלי' או דלוקה כשקידשה אף שלא בא עלי', דהרמב"ם לטעמי' דס"ל דגדר איסורא דריבוי נשים הוא דהוו כל הנשים כנשים האסורות עליו וככל חייבי לאוין, הרי ממילא דכ"ה דבשאר חייבי לאוין אינו לוקה אלא בקידושין לחוד אלא כשקידש ובעל, וכמש"כ הרמב"ם בפט"ו מאיסו"ב ה"ב, ה"נ הכא אינו לוקה אלא כשבא עלי', וכ"כ בס' זרע אברהם ובעוד מן האחרונים שהובאו בס' המפתח שם, אך בדעת החינוך י"ל דס"ל דבאיסורא דריבוי נשים אין הנשים נשים האסורות עליו וככל חייבי לאוין, אלא הוי האיסור בריבוי הנשים, וע"כ הוי האיסור בהקידושין דהיא נקנית לו בהם, ועי"ז יש לו ריבוי נשים.

ט] ונראה דמה"ט הוא שכתב החינוך דאם הוסיף ליקח אחת יש לו לגרשה, דאף אי נימא דבכל חייבי לאוין לא נאסר אלא הקידושין עצמן וכל שקידשה אינו מחויב לגרשה, היינו משום דבחייבי לאוין דהוו נשים האסורות עליו, הרי דהא דנאסר לקדשן, היינו דמעשה קידושין הוי מעשה קיחה ואסור, וכ"ה דאסור לבא עליהן, ה"נ אסור מעשה הקידושין, אך ליכא איסור כלל במה שאשה זו מקודשת ונשואה לו, אלא הוי האיסור במעשה הקידושין, וע"כ ליכא איסור בשהייתה אצלו, ומשא"כ באיסורא דריבוי נשים דהוי האיסור במה שיש לו ריבוי נשים, י"ל דגם קיום ריבוי הנשים אסור, דל"ה האיסור רק במעשה הריבוי, אלא גם מצב הריבוי נאסר, וע"כ יש לו לגרשה מיד, דכל רגע ורגע שהוא מקיימה אצלו עובר באיסור.

י] ולפ"ז נראה לדון במשה"ק הכנה"ג לדעת הרמב"ם, דמ"ט לא קידש דוד את אבישג, ולא הי' עובר על איסור יחוד דפנוי', דהנה הרש"ש לקמן הביא מס' עצי ארזים שהק' לדעת הסוברים דחייבי לאוין אסורין ביחוד מה"ת, דא"כ היאך התירו לדוד להתייחד עם אבישג, הרי היתה אסורה עליו בלאו דלא ירבה, והיא אסורה לו ביחוד מה"ת.

והנה בעיקר קו' זו נראה, דכ"ז הוא אי נימא דבאיסורא דריבוי נשים, הוו שאר הנשים נשים האסורות עליו, וע"כ שייך בהו איסור יחוד דאורייתא, אך אי נימא דאין שאר הנשים נשים האסורות עליו, אלא הוי האיסור במה שיש לו ריבוי נשים, נראה דל"ש בזה איסור יחוד כלל.

והנה אמנם באיסור יחוד דרבנן י"ל דכל שאסור לו לבא עלי', אסרינן להתייחד, ומצינו בכתובות ד"ד. דגם באיסור ביאה דמכח אבילות, איכא איסור יחוד, אך איסור יחוד דאורייתא לכאו' הוא רק בנשים האסורות עליו, דא"א ללמוד מבן עם עמו לאסור יחוד עם אשה שאינה אשה האסורה, ול"ד לבן עם אמו, (וגדולה מזו כתבו התוס' בסוטה ד"ז. דבנדה ליכא איסור יחוד מדאורייתא משום דיש לה היתר ול"ד לבן עם אמו).

ולפ"ז הרי דלפמש"נ בדעת החינוך דבאיסורא דריבוי נשים אין שאר הנשים נשים האסורות עליו, ל"ש בזה איסור יחוד דאורייתא, ובלא"ה אי נימא כמש"נ דלדעת החינוך ליכא איסור כלל בביאה, ל"ש בזה איסור יחוד כלל, אך לדעת הרמב"ם דבאיסורא דריבוי נשים הוו שאר הנשים נשים האסורות עליו, שפיר הי' לנו לאסור בזה יחוד, ואך דפשטות ד' הרמב"ם בפכ"ב מאיסו"ב, דליכא איסור יחוד בחייבי לאוין, ונת' בזה במק"א.

ולדעת הרמב"ם צ"ל, דטעם הא דל"ה דוד אסור להתייחד עם אבישג משום איסורא דריבוי נשים, הוא כמש"כ הרש"ש שם והתורת חסד סימן י"ב, דהוא משום דכשבא עלי' בזנות אינו עובר באיסורא דריבוי נשים,[[3]](#footnote-4) ולא מיבעיא לדעת ש"ר דליכא איסורא בפילגש, אלא אף לדעת הרמב"ם דאף פילגש אסורה, היינו משום שהוא דרך אישות, אך כשבא עלי' בזנות ליכא איסורא, וכ"כ במנ"ח מ' תק"א, והיינו משום דבקרא כתיב לא ירבה לו "נשים", וע"כ פשיטא דאין אסורות לו בזנות, וע"כ ל"ש בזה איסור יחוד כלל.[[4]](#footnote-5)

ולפ"ז מתישב היטב משה"ק בכנה"ג דמ"ט לא קידש דוד את אבישג ול"ה עובר משום יחוד פנוי', ולפי הנ"ל ניחא, דהגם דאם הי' מקדשה ל"ה עובר באיסור יחוד פנוי', אך הרי מכח זה הי' אסור להתייחד עמה משום איסורא דריבוי נשים, דכל שנתקדשה לו, אסור לו לבא עלי', ול"ה מהני לי' מידי, ואדרבה מיגרע גרע לדעת הסוברים דחייבי לאוין אסורין ביחוד מה"ת, וז"ב.[[5]](#footnote-6)

יא] ונראה עוד בזה, דהנה יש להסתפק באשה האסורה משום ריבוי נשים, אם אית בה לאיסורי קריבה, והאמנם דמדאורייתא ודאי לי"ב לאיסורי קריבה, דאף לדעת הרמב"ם דקריבה בעריות אסורה מה"ת, מבו' בדבריו דהיינו רק בעריות ולא בחייבי לאוין, ועי' מ"מ רפכ"א מאיסו"ב, (אך בדבריו לא נתפרש דאי"ז אסור אלא מדרבנן, אלא דאין לוקין ע"ז, וצ"ע), ונראה דהוא תלוי בהנ"ל, דאם משום איסורא דריבוי נשים הויא אשה האסורה עליו, הויא ככל נשים האסורות עליו דאית בהו לאיסורי קריבה, אך אם אינה אשה האסורה עליו, וריבוי הנשים הוא שנאסר, אין לנו מקור שאסרו חכמים בזה לאיסורי קריבה, והאמנם י"ל דכיון דאסרו קריבה לעריות משום הרחקה, אסרו אף באיסור זה, וצ"ע.

ולפ"ז מתישב היטב מה שלא קידש דוד את אבישג, דהנה אי נימא דאשה האסורה משום ריבוי נשים אית בה לאיסורי קריבה, הרי דהא דהותר לאבישג לשכב בחיקו של דוד, ול"ה בזה לאיסורא דקריבה, הוא משום דלא היתה מקודשת לו, ואיסורא דריבוי נשים הוא רק באשה המקודשת לו ולדעת הרמב"ם אף בפילגש, וכמש"נ לעיל סק"י, ולפ"ז הרי נמצא דל"ה מהני מידי שהי' דוד מקדש את אבישג, דאף אם מכח זה ל"ה בה לאיסור יחוד דפנוי', מ"מ הי' בה מכח זה לאיסור קריבה, וז"פ.

יב] והנה בשו"ת נשמת חיים סימן קל"א הביא להקשות, דמנלי' לר"ש דלא ירבה לו נשים אפי' כאביגיל, דילמא דוקא במסירות את לבו, ואי משום דאז אפי' אחת ומסירה את לבו לא ישאנה, דילמא אתא קרא לחייב על כל אשה ואשה, כדדרשינן גבי סוסים לעבור בל"ת על כל סוס וסוס, עיי"ש בדבריו, ובפשוטו נראה, דהא דילפינן דאפי' כאביגיל, אי"ז מדכתיב נשים, אלא הוא מדכתיב לא ירבה, דש"מ דאין האיסור אלא כשמרבה לו נשים, ולא באשה אחת, ומזה הוא דילפינן דאפי' כאביגיל, דאם במסירה את לבו, אפי' אשה אחת אסורה.

ולפמש"נ בדעת הרמב"ם נראה די"ל בזה, דהנה בעיקר הא דמרבינן מקרא לחייב על כל הסוסים, עיי"ש בנשמת חיים שהק' דמ"ט בעינן קרא לזה, תיפו"ל דגופין מחלקין, ועמש"כ בזה בישועות מלכו כתבים סימן י"ח ובשו"ת אבנ"ז או"ח סימן שצ"א.

ובפשוטו י"ל בזה, דל"ש כל הא דגופין מחלקין, אלא במקום שהאיסור הוא על הגופין, דהם הוו חפצא דאיסורא, אך באיסורא דלא ירבה לו סוסים, דאין הסוסים חפצא דאיסורא, אלא שנאסר המלך להרבות לו סוסים, ל"ש כלל הא דגופין מחלקין.

ולפ"ז הרי נמצא דכ"ז הוא באיסורא דלא ירבה לו סוסים, אך באיסורא דלא ירבה לו נשים דלדעת הרמב"ם הוו כל הנשים נשים האסורות עליו, ל"ב קרא לחייב על כל אשה ואשה, דתיפו"ל דגופין מחלקין.

ועד"ז י"ל עוד, למש"כ בישועות מלכו ובאבנ"ז שם לישב, דס"ד דבריבוי סוסים שם ריבוי אחד הוא, וגם אם מרבה הרבה סוסים אי"ז אלא ריבוי אחד, וזהו דבעינן קרא לחייב על כל סוס וסוס, וגם לפ"ז י"ל דכ"ז הוא באיסורא דריבוי סוסים, אך באיסורא דריבוי נשים דהוו שאר הנשים נשים האסורות עליו, ודאי דכל אשה ואשה הוי איסור בפנ"ע, וע"כ ל"ב קרא לחייב על כל אשה ואשה.

יג] והנה באיסורא דלא ירבה לו נשים דקי"ל דעד י"ח נשים מותר וטפי מהכי אסור, יש להסתפק אם כל שעבר ונשא י"ט הוי האיסור רק בהאשה הי"ט, ולמש"כ המנ"ח והישועות מלכו דלוקה על כל ביאה וביאה, אינו לוקה רק על האשה הי"ט, או דנימא דכל דנשא י"ט נשים, יש לאסרו בכל א' וא' מהן, כיון דיש לו מלבדה י"ח נשים, ואיהי הויא בכלל ריבוי נשים, ולפ"ז ילקה על כל ביאה וביאה בנשיו.

והנה מסתימת ל' הרמב"ם נראה דאינו עובר רק על האשה הי"ט, ורק אם בעלה לוקה, אך אם קידשה ובעל אחרת אינו לוקה, והאמנם הי' מקום לדון דהוא משום דכל שלא בעלה לזו אכתי לא חשיב כלל כריבוי נשים, דרק על נשים שבעלן קפיד רחמנא, ועי' להלן בזה, וכן נראה מד' החינוך שכתב דיש לו לגרשה, ואי נימא דהוי האיסור בכל אשה ואשה, הרי אין חובת הגירושין במסוים על אשה זו,[[6]](#footnote-7) ובע"כ דהוי האיסור רק בהאשה הי"ט.

וכן נ' מוכח מד' הכנה"ג שהק' דמ"ט לא קידש דוד את אבישג, ואי נימא דכל שנשא י"ט, אסורין לו כל נשיו, א"כ הרי מה"ט לא קידש דוד את אבישג, כדי שלא יאסרו עליו שאר נשיו,[[7]](#footnote-8) אך אי נימא דאשה שלא בעלה לא חשיבא כריבוי נשים, ניחא, וכן מ' מד' המנ"ח והישועות מלכו שכתבו דלוקה על כל ביאה וביאה, ומ' מדבריהם דהיינו רק באשה הי"ט, אך על שאר הנשים אינו לוקה, שו"ר בסהמ"פ שציינו לס' צפנת פענח שנקט לא כן, ופירש דמש"כ הרמב"ם ובעלה לא קאי בדוקא על אשה זו, ואין הספר תח"י.

יד] ובפשוטו נראה דהטעם בזה הוא, לפמש"כ בישועות מלכו ובליקוטי הלכות דכל שנשא י"ט נשים ונתמנה להיות מלך, מותר לקיימם, דומיא דאירס את האלמנה ונתמנה להיות כה"ג דיכנוס, ולפ"ז הרי י"ל דה"נ ה"ה מותר לקיים את י"ח נשיו הראשונות, כיון שנשאם בהיתר.

ואמנם נראה דזה תליא במש"נ לעיל, דאם איסורא דריבוי נשים היינו דהוו כל הנשים כנשים האסורות עליו, הרי דאותם י"ח נשים שנשאן בהיתר, אינם נאסרות עליו אח"כ, אך אם איסורא דריבוי נשים, אי"ז דהוו הנשים נשים האסורות עליו, אלא הוי האיסור בריבוי הנשים, י"ל דל"ש להתיר משום שנשא בהיתר, שהרי כשנשאם ל"ה בזה ריבוי נשים, ועכשיו דיש בזה ריבוי נשים יש לאסור.

והי' מקום לדון עוד, דאם באיסורא דריבוי נשים ל"ה האשה אשה האסורה עליו, אלא הוי האיסור בריבוי הנשים, ל"ש בזה כלל התירא דנשא בהיתר, ול"ד לאירס אלמנה ונתמנה להיות כה"ג, אך עיי"ש בישועות מלכו שדימה דה"נ בריבוי סוסים וכסף וזהב אם היו לו קודם שנתמנה למלך מותר לקיימם, והרי דס"ל דיש לדמות זל"ז.

טו] ויש מקום לדון עוד בזה, דאף אם עיקר האיסור הוי בריבוי הנשים, מ"מ אין האיסור אלא בהאשה הי"ט, ומשום דהנשים שנשאן מעיקרא ל"ה בכלל ריבוי נשים, כיון דעד י"ח נשים לא חשיב ריבוי, ורק האשה הי"ט איהי דהויא ריבוי נשים, ואף אחר שנשאה ל"מ זה לחשוב לכל אחת ואחת דהויא ריבוי נשים, דהרי אינהו הוו נשותיו מעיקרא ול"ה חשיבי ריבוי נשים, וצ"ע בזה.

ולב' דרכים אלו, נראה דאם קידש י"ט נשים כאחת ע"י שהי' שליח א' לכולן, יהא אסור בכולן, שהרי לא נשאן בהיתר, וגם דבכה"ג מסתבר דחשיבי כולהו כריבוי נשים.

טז] ובעיקר פלוגתת הרמב"ם והחינוך אם אינו לוקה אלא כשבא עלי' או דלוקה כשקידשה אף שלא בא עלי', יש לפרש עוד, דהנה בטעמא דהרמב"ם דאינו לוקה אלא כשבעל, עיי"ש בלח"מ שכתב, ז"ל, קרא כתיב ולא יסור לבבו, ואין כאן הסרת לב אלא בבעלה, וכמ"ש רבינו לקמי' ולא יהי' מצוי אצלה תמיד, על הסרת לבו הקפידה תורה וכו', משמע דההסרה תלויה בבעלה, עכ"ל.

ונראה בביאורו, דהנה כתב הרמב"ם שם ה"ו, ז"ל, וכן לא יהיה שטוף בנשים, אפילו לא היתה לו אלא אחת לא יהי' מצוי אצלה תמיד כשאר הטפשים, שנאמר לא תתן לנשים חילך, על הסרת לבו הקפידה תורה שנאמר ולא יסור לבבו וכו', עכ"ל, ובשו"ת דברי מלכיאל ח"א סימן ס"ט כתב ללמוד מד' הרמב"ם אלו, דלפ"מ דקי"ל דאיסורא דריבוי נשים הוא בין בכשרות ובין בפרוצות, היינו משום דאין טעם האיסור משום שהנשים יסירו לבו, אלא ריבוי תאוה זו מסיר הלב, והתורה שיערה בזה י"ח נשים, וע"כ אין חילוק בזה בין כשרות לפרוצות, עיי"ש בדבריו.

ולפ"ז הרי דמה"ט ס"ל להרמב"ם דאינו לוקה אלא כשבעל, דכיון דכל עיקר האיסור הוא משום הסרת הלב בריבוי התאוה, הרי דכל האיסור הוא כשהוא בא עלי'.

ולפ"ז פשוט דבזה הוא שנחלק החינוך וס"ל דכל שקידשה לוקה, דאזיל לטעמי' שפירש שם דהאיסור הוא משום דהנשים מסירות את לבבו, וע"כ הוי האיסור בהקידושין עצמן, וז"ב.

ולפ"ז י"ל, דזהו גם מה שהוצרך הרמב"ם להשמיענו דיש לו לגרש אחת ולישא אחרת, דכיון דהאיסור הוא משום ריבוי התאוה, הי' מקום לומר דאף אם גירש אשה אחת, מ"מ כיון שכבר היו לו י"ח נשים, ועכשיו נושא עוד אשה, ה"ז אסור, וזהו דקמ"ל הרמב"ם דלא אסרה תורה אלא שיהיו לו י"ט נשים בב"א, ועי' בס' גופי הלכות למהר"ש אלגאזי שם שכתב, ז"ל, דסד"א דכיון דכבר בעל י"ח אפילו שגירשה אם יקח אחרת הוו להו י"ט, עכ"ל, וזה מתפרש כמש"נ.

ולדרך זו י"ל, דאם נשא י"ח נשים ולא בא על כולן, מותר לישא אחרת, דכיון דהסרת הלב הויא ע"י הביאה, אין לאסור אלא בשבא על כל י"ט הנשים, וכן מ' מל' מהר"ש אלגאזי הנז', ומה שסתם בזה הרמב"ם, הוא משום דאורחא דמילתא הוא שכבר בא על נשיו, וצ"ע בזה.

?ועד"ז נראה עוד במה דל"ב קרא דמותר להדיוט לדעת הרמב"ם.

ישועות מלכו נקט דיש להתיר משום נשא בהיתר, גם באיסורא דרבוי כסף וזהב ובאיסורא דרבוי סוסים, וגם הנידון אם צריך לגרש, דן גם בכסף וזהב ובסוסים.

במש"נ לדון אם איכא איסור בשאר הנשים, נ' להוסיף, דבאיסורא דכסף וזהב מבו' בד' הרמב"ם דאסור אף משדותיו, ותיקשי מהא דאוצרות מלכים למלך, וכמו שהוכיחו הראשונים, ונ' דכל האיסור הוא להרבות, אך אם יש לו כבר לי"ב איסורא, והואיל ואוצרות מלכים הוו למלך, לי"ב איסורא, ודו"ק

מהרי"ט קידושין דכ"א: נראה שנקט דאסורה היא לו אף בזנות, אף אינו ברור כ"ד בדבריו, ובדבריו בחי' על הרי"ף מפורש דליכא איסורא בזנות, ועי' חיים שאל ח"א סימן פ"ט שהביא מד' רבים מקמאי דודאי דבזנות ליכא איסורא.

עי' זרע אברהם סימן כ"ב ד"ה ונראה פ"ז ג' וסימן כ"ח אות א'.

ילה"ע דאם במסירה את לבו אסור, ובאינה מסירה מותר, ק' להבין דתהא אשה האסורה עליו, ולמ"ד דאף אשה אחת המסירה אסור, ולהרמ"ה לכו"ע אם היא מרשעת אסור, אטו הויא אשה האסורה עליו.

1. ולכאו' יש להוכיח כן, ממה שלא כתב החינוך כן בכל איסורי כהונה דיש לו לגרשה, והיינו משום דמדינא דאורייתא מותר להשהותה, דאין אסור רק הביאה ולאביי אף הקידושין, - אך באמת אין להוכיח מזה, דהרי קי"ל דקידש ולא בעל אינו לוקה, וע"כ ודאי דאין מחויב לגרשה מדאורייתא, ול"ד לאיסורא דלא ירבה לו נשים, דלדעת החינוך לוקה על קידושין לחוד, וז"פ. [↑](#footnote-ref-2)
2. שו"ר בס' זכר ישעיהו פ"א מנערה בתולה שכתב כעי"ז, דמסתברא דהיא אינה לוקה ואין עלי' איסור כלל, ול"ד לשאר איסו"ב, דבאמת היא מותרת, רק משום הסרת לבו הוא, וזה שייך רק בדידי', עכ"ד. [↑](#footnote-ref-3)
3. אך ? נקטו דגם כשבא עלי' בזנות עובר באיסורא דלא ירבה לו נשים, עיי"ש, ?. [↑](#footnote-ref-4)
4. ועיי"ש ברש"ש ובתורת חסד שכתבו לישב עוד, לפמש"כ התוס' בסוטה ד"ז. דנדה לא אסירא ביחוד מדאורייתא, משום דיש היתר לאיסורה, ול"ד לבן עם אמו, עיי"ש, וע"כ ה"נ באיסורא דריבוי נשים דיש היתר לאיסורה ע"י שיגרש אחת מנשיו, לי"ב איסור יחוד, ואף דקודם שבעל אסור אף בנדה, אך בפשוטו אי"ז אלא איסור יחוד דרבנן, ונת' במק"א, אך בד' הר"ן שבת די"ג. אין נראה כן, ואכמ"ל, אך בדעת הרמב"ם נת' במק"א דלא ס"ל כלל להך מילתא דכל דיש היתר לאיסורה לי"ב איסור יחוד דאורייתא, והא דנדה מותרת ביחוד, הוא משום דאי"ז מביא לידי גילוי ערוה, אך קודם שבעל דה"ז מביא לגילוי ערוה, ה"ה אסורה ביחוד מדאורייתא. [↑](#footnote-ref-5)
5. ועיי"ש בכנה"ג שנראה שהרגיש בזה, וכתב דאם יש בזה איסור יחוד, הרי גם קודם שקידשה היתה אסורה להתיחד לו מכח זה, שהרי אף פילגש אסורה לדעת הרמב"ם, ובפשוטו מבו' בדבריו דלדעת הרמב"ם הוי האיסור אף בביאת זנות, אך העירוני די"ל דכיון שהיתה אבישג מיוחדת לדוד, הרי דכל שהי' בא עלי' היתה חשובה כפילגש, וצ"ע אם י"ל כן, ונ' מדבריו דס"ל דלפי האמת ליכא איסור יחוד באשה האסורה משום לא ירבה לו נשים, וזה כמש"נ לדון בזה. [↑](#footnote-ref-6)
6. והאמנם פשוט דגם אם האיסור הוא באשה הי"ט, מ"מ שפיר יהני אם יגרש אחרת דעי"ז שוב כבר ל"ה אשה זו בכלל רבוי נשים, אך החינוך עיקר חיובו פירש, דאסור לו לקיים אשה זו וצריך לגרשה, ומה דבידו לגרש אחרת, אי"ז אלא אופן דעי"ז יפקע האיסור ממילא מאשה זו, וז"פ. [↑](#footnote-ref-7)
7. אך העירוני דיש מקום לדחות קצת, דבידו לקדש את אבישג, ואח"כ כשירצה לבא על אחת מנשיו יגרשנה, ולי"ב משום קשים גירושין, כיון שנשאה מתחילה ע"ד לגרשה. [↑](#footnote-ref-8)