חצרות דף פ עב-סוף פירקין
קטגוריות: ש_ס / יג עירובין / עירובין - הרב יהושע  ננקנסקי

**חצרות דף פ: - סוף פירקין**

**פ:**

★עושין לחי אשרה

משמע שאפי' לכתחילה שרי, וצ"ב הרי נהנה מאיה"נ.

עי' ב"מ [שסג-ח, הובא במשנ"ב כט] דל"ח לקיחת הנאה אלא המקום נעשה ממילא סגור.

★אבל קורה לא דכתותי מכתת

וטעם המתיר עי' ראב"ד [פ"כ מהל' שבת הל' יב] דקורה משום היכר, ול"ש כתותי.

וע"ע קה"י [סוכה כה ד"ה "אכן]".

★תוד"ה אבל

דסברת כתותי רק בדבר שהשיעור מגוף אחד, משא"כ לחי כשר מפירורים פירורים.

והא דקורה לא מפירורים עי' רעק"א [הגהות לשו"ע שסג-טז] דקורה בעינן בריאה לקבל אריח.

ולפי"ז קורה ד"ט דאמרינן דלא בעי כדי לקבל אריח תהיה כשרה מאשרה.

וע"ע בשעה"צ [כד].

ובעיקר קושית תוס' ע"ע בגר"ח על הרמב"ן.

★במשנה "נתווספו עליהן מוסיף ומזכה וצריך להודיע".

לרש"י הא דמודיע מיירי כשמערב משלהן [וכדפירש בע"א דבעינן שלא יהיה מקפיד] וכשמזכה משלו לא צריך להודיע, וא"כ רישא בנתמעט דאינו מודיע מיירי ג"כ משלהם, ובכ"ז לא צריך להודיע.

והטעם עי' בריו"נ "דמאחר דגילו דעתם דמעוניינים בעירוב מעתה תלינן בוודאי שהם גם רוצים להשלים את מה שהתמעט".

ולר"ח ולרמב"ם [פ"ה-ו] דגם במזכה משלו צריך להודיע דעצם עשיית העירוב יש בה צד חובה.

והטעם עי' תוי"ט [סוף פירקין].

וע"ע ברא"ש [יג].

ולרש"י מוכח דזכין לאדם גם בשלו [לא רק זכין לאדם משלי לשלו, אלא גם בשלו אם זו זכות מהני] וע"ע ברמ"א [יו"ד שכח-ג] מה שהביא בשם התרוה"ד.

ועי"ש בגר"א.

וע"ע בחזו"א [אבה"ז מט].

★תחילת עירוב צריך דעת ונתמעט לא.

עי' ריו"נ "נתמעט האוכל מע"ש **השני** וכו'" משמע דרק אחר שהיה שבת אחת רק אז נחשב נתמעט.

ועי"ש בהגהות הב"ח, ובב"ח [שסח-ב].

וע"ע במשנ"ב [שסח-א].

★מזון ב' סעודות

עי' לבוש [שסג-ג, שפו-ז] דקובע את דירתו בשיעור שתי סעודות שבת, וסעודה שלישית לא בעינן דאינה קבועה כ"כ ויוצאים במיני תרגימא.

★עי' ט"ז [תיג-א] שהקשה מ"ש ע"ח דסגי בי"ח גרוגרות למרובים ובתחומין בעינן לכאו"א ב' סעודות [אפי' במרובים].

1. עירובי חצרות לאפרושי מאיסורא ולכן הקילו, משא"כ ע"ת לדבר מצוה לא רצו להקל.
2. דע"ח אחד אוסר על חברו, והעירוב משתפם, ולכך חשיבי מרובים, משא"כ תחומים כ"א בפני עצמו.

★עי' ריו"נ דענין חצרות בעינן גרוגרת **עבור כל בית** ולא קפדינן אגולגלותיו דכל בני הבית, ולענין שיתוף בעינן גרוגרת עבור כל חצר.

★לענין צירוף אוכלין

עי' רמב"ם [פ"א יא] ובראב"ד.

וע"ע חידושי הר"ן עא:].

ועי' בתוהר"ש [שם ד"ה "יין"].

★אמר רבי יוסי וכו'

**לרשב"א** וכן ברש"י נחלקו דנתמעט לר"י כשר, וברשב"א נתמעט מיירי לאחר שהניחוהו ואפי' קודם חשכה, שהעיקר שנשאר כ"ש ומהני לר"י, ולת"ק צריך להוסיף.

**לריו"נ** נתמעט דר"י זה רק משנכנס שבת ראשון, "ונתמעט קודם שבת ראשון **תחילת עירוב קרינן ביה**.

ועי"ש בב"ח שנראה מדבריו דר"י אינו חולק אלא מפרש דברי ת"ק.

וע"ע בחזו"א [קא-א].

★עי' ברשב"א "ועכשיו שמערבין בתחילת השבת לכל שבתות השנה אעפ"י שנתווספו דיורין וכו'".

ועי"ש שכלפי אלו שהתווספו [ונקנה להם מראש] חשיב כתחילת עירוב וממילא יצטרכו שיעור, ונשאר בצ"ע.

ומקום הספק היות וזיכה להם מתחילה אולי חשיב כנתמעט עירוב או היות וכלפיהם לא חל העירוב חשיב כתחילת עירוב למרות שזכו מתחילה אבל זה רק ממונם ולא עירוב.

וע"ע בשו"ע [שסו-ט] ובנו"כ.

וע"ע בט"ז [שסח-ד].

וע"ע בגאו"י שדן דאם נימא שכלפי המתווספים חשיב כתחילת עירוב ואיכא גרוגרת עבורם, ואישתאר כ"ש עבור הראשונים האם מהני.

★הקשה הגרמ"ז איתן שליט"א, הרי כשיזכה מתחילה לכל אנשי העיר י"ח גרוגרות וחלק מהעירוב שייך לאלו שיתווספו בעתיד, א"כ **כעת אין עירוב י"ח גרוגרות** [הרי החלק שייך לעתידים לבוא]. וי"ל.

★לא אמרו לערב בחצרות וכו'.

1. לרש"י בא ליתן טעם לדברי ר"י דשיורי עירוב כשר, וכעי"ז בריו"נ, ולפי"ז חצר לעצמה או שלא עירבה במבוי לא מהני שיורי עירוב.
2. רש"י [מו: ד"ה "ולא אמרו"] פירש בע"א, עי"ש בתוס'.
3. לרמב"ם עי' תוי"ט [פ"ז י] מילתא באפי נפשי דסליק משיתופי מבואות ובא לומר שיעור עירוב חצרות.
4. לטור [ע"פ הב"ח] לא אמרו זה לא מדברי ר"י עי"ש.

★במאי עסקינן וכו'

1. לרש"י במערב משלהם, במין אחד ונתמעט ואפי' כלה חוזר ומערב ואינו צריך להודיע, אבל אם מוסיף ממין אחר נתמעט אינו מודיע, כלה מודיע.
2. לרמב"ם מיירי בשלו, ובגמ' ביאר באו"א, עי' [פ"ה-ו] ובראב"ד שם.
3. עי' פירוש הרי"ף, ובריו"נ.

**פא.**

★ופרוסה מ"ט לא

עי' הגה"מ [פ"א ד] דרק משלהם לא מהני פרוסה אבל במזכה משלו מהני בפרוסה, וע"ע ברא"ש [יב] וכן נפסק בשו"ע [שסו-ז].

ובאור גדול מביא מאו"ז, והובא בהגהות אשר"י ביצה [פ"ב-ז] דפליג וס"ל דגם במזכה משלו בעינן פת שלמה.

ועי' קיצוש"ע [צד-ו] דחשש לדבריו [לכתחילה].

★ולענין שיתוף מבואות בפרוסה

נחלקו הראשונים, עי' הגהות הרמ"ח, ובבעה"מ ובהשגות הראב"ד על הבעה"מ.

ובביאה"ל [שסו-ו ד"ה "אין"] דייק מהרמב"ם שלא הזכיר דין שלם בשיתוף.

ובביאה"ל משמע שרק בפת ס"ל דפרוסה לא מהני, אבל בדברים אחרים מהני פרוסה.

וע"ע חזו"א [צ-מב].

★ניטלה כדי חלתה

לתוס' מיירי בטבולה ונטל כדי לתקנה.

ולרא"ש תמיד מהני "דמה יודעין שכניו אם ניטל לשם חלה או לא".

וע"ע חזו"א [קא-ב].

★עי' חכ"צ [סב] הובא בשע"ת [רעד-א] לענין לחם משנה גבי איזה חסרון מבטל שם שלם דתלה במחלוקת תוס' והרא"ש.

★תפרה בקיסם מערבים לו בה.

למדנו מכאן גם לענין לח"מ [עי' שו"ע קסה-ב].

עי"ש במג"א [ד] ובמשנ"ז [ז].

ובשו"ת חת"ס [או"ח מו] תמה דהכא כל ענין שלם משום איבה, ולכן סגי בנראה שלם, משא"כ לח"מ בעינן שלם בעצם.

וע"ע בגר"ז [קסח-ח].

★וחכמים אומרים לא זכו לו מעותיו

עי' פירש"י דאפי' זיכה לכל בני חצר לא מהני, דלזה שנתן מעות לא נתכוון לזכות בחינם אלא תמורת הכסף, והרי מעות לא קונות.

וע"ע חזו"א [צט-יב].

ועדיין צ"ב בסו"ד רש"י "ונמצא מערב לו במעותיו שלא מדעתו" דהרי החסרון מטעם אחר דלא זיכה לו את הפת [ואפי' אם זה יהיה מדעתו לא מהני], עי' רא"ש [יג] שהקשה זאת.

וע"ע בחזו"א [הנ"ל].

**פא:**

★עשאו ר"א כד' פרקין וכו'

במהרי"ל ליקוטים לד] וז"ל "לפי המסקנה דגמ' פ' חלון דכשעושה מצוה העמידו דבריהם וכו' נראה הדין שאדם שנתן מעות על יין מע"ש וכו' אסור המוכר לחזור בו מאחר דזה רוצה לעשות מצות קידוש והבדלה באותו היין, וגם שם העמידו דבריהם וכו'".

דין זה הובא ברמ"א [חו"מ קצט-ג].

ועי"ש בגר"א [ו] הרי רבנן פליגי על ר"א ואנן קי"ל כרבנן כמבואר באו"ח [שסט] עי"ש בדברי הגר"א, וע"ע במג"א [שסט].

וע"ע בהגהות רעק"א בחו"מ.

וע"ע בקצוה"ח [קצט-ב] לענין נתן פרוטה **על חלה לשבת**.

וע"ע בפמ"ג [א"א תרנו-א] גבי **אתרוג**.

וכעי"ז דנו גבי נר חנוכה דמשתתף בפרוטה.

★בשאר ימות השנה דחוב הוא לו.

עי' שו"ע [חו"מ רלה-כג] וע"ע ברעק"א.

וע"ע בנה"מ [קצה-א].

★מבואר דרק בד' פרקים מהני, ובלי זה לא קונה בכסף, ועי' רעק"א [חולין פג ע"א, ב"מ מח ע"א] דמקשה הרי לא שייך את עיקר טעם הגזירה שלא יטרח להציל מדליקה וכאן הרי אין דבר מוגדר לקונה, והמוכר והקונה מעורבים, א"כ ודאי יציל. וע"כ צ"ל דלא פלוג חז"ל.

וע"ע בנתה"מ [קצח-ד].

★תוד"ה שמא בסוף דבריו

ע"ע בתוס' [ב"מ מג ד"ה "מאי"] בנוסח אחר.

★בתוס' כאן מבואר דאינו אלא ש"ש, ובתוס' ב"מ מבואר דדינו כשואל.

עי' רעק"א בחידושיו [ב"מ מח.] דהקשה דבר זה.

★דבר תורה מעות קונות

וברש"י דילפינן מפדיון הקדש

וע"ע בקוב"ש [ח"ב כ-ג] דהוכיח מזה דחילול לא סגי בהעברת הקדושה מחפץ לחפץ, דא"כ מאי מייתי ראיה לקנין **ע"כ שזה בגדרי קנין**.

★שיטת הבעה"מ בב"מ דגם אחר תקנת חכמים מעות קונות ונשרף דליתה בעולם אין אפשרות לחזור, רק תקנת חכמים דכשהחפץ קיים יכול לחזור, עי"ש [ומה הואילו בתקנתם שיציל המוכר דיחוש שמא יתייקר ויחזור בו כדי להרוויח].

וא"כ צע"ג מאי פריך בסוגיין הא לא משך הרי שפיר קנה כ"ז שלא חזר.

ואולי זה עצמו שיכול לחזור בו זה מחסר בעירוב.

**פב.**

ואילו הן הפסולים

בתוס' ר"ה [כב ד"ה "אלו"] ביאר שכל הפסולים הם מדרבנן.

**ומשחק בקוביא** לרש"י דאין כאן מעשה גזילה וחטיפה, לתוס' [שם] אינו נחשב גזלן בעינן דמדעתו נותן [ע"ע תוס' סנהדרין כד: ד"ה "ואלו"].

**מלווה בריבית** חושב שאין בזה איסור הואיל ומדעתו נותן.

ועי' בריטב"א [שם] שהקשה דזה מהני כלפי איסור גזל, אבל אכתי יש לפוסלו מצד הלאו של ריבית.

**סוחרי שביעית** עי' תוס' בר"ה דמיירי שביעית בזמן הזה, ובריטב"א דאין כאן אלא לאו הבא מכלל עשה.