הערות בדיני חזרת בעה_ב ופועלים
קטגוריות: ש_ס / לב בבא מציעא / ב_מ עניינים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / שכירות פועלים

יום ב' כ' אלול תש"ע

א] מש"כ הטור דאם חוזר מחמת יוקר אינו יכול לחזור בו, כ"ה בתוס' הרא"ש שפירש דהא דאימרו פועלים לאו היינו שחזרו בהם, שאין יכולין לחזור בהן מחמת היוקר, עיי"ש.

אך אין ללמוד מזה דלא חיילא החזרה כלל, אלא י"ל דהוא רק לגבי דידו על התחתונה, וכמבו' בל' הסמ"ע סקט"ז, ובפ"ת סק"ד הביא כן מתשו' מים חיים חו"מ סימן כ"ו שכתב כן בביאור ד' ר"י, ודקדק כן בד' הסמ"ע, ומש"כ הרא"ש דאין לפרש דחזרו בהן ממש, הוא משום דאין להם תועלת בחזרה, כיון דידם על התחתונה, וכאשר כ"ה במש"כ בתוס' הרא"ש שם דגם באימרי בעה"ב איירי בשלא חזר בו אלא שהראה פנים זעופות, וכ"ה בטוש"ע סימן של"ב, והתם הרי כל הא דאין לפרש כן, הוא משום דידו על התחתונה, ואינו מרויח בחזרתו, וכמו שהקשו כן התוס' בריש פירקין, דאין לפרש דהוא משום דלא מצי לחזור בו, שהרי רישא דברייתא איירי בשחזר בו בעה"ב ואף אם לא חיילא חזרתו, מ"מ הוא חזר בו, וא"כ מ"ט אאל"פ כן לסיפא.

אמנם י"ל בדרך רחוק, דכיון דלא חיילא חזרתו, ע"כ פשיטא דכשפייסוהו אינם מתחייבין, שבידם לכפותו להביא להם המלאכה ע"י שיפייסוהו, ורק בגונא שלא חזר בו אלא שהראה להן פנים זעופות, ס"ד דנתרצו להוזיל לו, וה"ז חייל, ודו"ק.

ועי' עוד בנמו"י שפירש דאיירי בשחזר בו בעה"ב קודם תחילת מלאכה , דאל"ה ל"מ לי' חזרתו, והרי דלא ניח"ל בתי' התוס' דחזר מחמת שנאה, והוצרך לפרש שהועילה לו חזרתו כיון שחזר קודם תחילת מלאכה, וה"נ הוא בד' תוס' הרא"ש.

והנה במחנ"א כתב, דבד' הריטב"א בסוגיין מבו' דפליג על הך דינא, ומהני חזרת הפועלים אף שחזרו בהן מחמת היוקר, וכד' הריטב"א כתבו גם הרמב"ן הרשב"א הר"ן והנמו"י.

אמנם הנה לפמש"נ, הרי כ"ה דבאימרי בעה"ב פירש הנמו"י שחזר בו קודם תחילת מלאכה, ומשום דאל"כ לא תועיל לו חזרתו, ה"נ יל"פ גם באימרי פועלים דאיירי בשחזרו בהן קודם תחילת מלאכה, ולפ"ז אין להוכיח מזה דפליגי ש"ר על הך דינא דל"מ חזרה מחמת היוקר.

והאמנם ש"ר לא כתבו להדיא דההיא דאימרי בעה"ב איירי בשחזר בו קודם תחילת מלאכה, ולכאו' הי' אפ"ל כד' התוס' דאיירי בשחזר בו מחמת שנאה, אך אי"ז מתישב בדבריהם, שהרי להדיא כתב הריטב"א לדון באופן שפירש בעה"ב שהוא חוזר מחמת הזול, אם אמרי' דכשפייסוהו הוא ע"ד הזול, ואם איירי בשחזר בו אחר תחילת מלאכה, הרי ידו על התחתונה, ול"מ לחזור בו מחמת הזול, ואף אם מכח שהוזל הוא מתרעם וחוזר בו, מ"מ לכאו' אין מקום לדון שיהא בזה לדינא דתוספתא דע"ד תנאו ירדו, ודו"ק, שו"ר בשו"ת מהריא"ז ענזיל סימן ט"ו שנקט דמש"כ הראשונים דיכול לחזור בו, היינו דיכול לחזור בו וידו על התחתונה, ואפ"ה י"ל דאיכא בזה לדינא דהתוספתא, וצ"ע.

] בדינא דמתניתין דבעה"ב החוזר בו ידו על התחתונה, מבו' בד' הרמב"ן והנמו"י, דהיינו שנותן לפועלים שכרם משלם, מלבד מה שמוצאין להשתכר.

והנה אמנם פשטות ל' רש"י, שכתב דע"כ יתן להם כמה שפסק "חוץ ממה שצריך להוצאות בהשלמתה", עכ"ל, מ' דאין מנכין לפי מה שמוצאין להשתכר אלא לפי מה שצריך להוציא בהשלמתה, אך מד' הרמב"ן נ' שפירש דל"ד הוא, ואך דבאופן הרגיל, מה שצריך להוציא בהשלמתה, הוא גם מה שמוצאין הפועלים לישכר.

אך הנה ז"ל הטור סימן של"ג, וכן הדין בבעה"ב החוזר בו שידו על התחתונה, שאם הוזלה המלאכה ויכול לגומרה בשני דינרין צריך ליתן לו ששה דינרין על מה שעשה, ולא ישאיר לו אלא ב' דינרין "כדי שיוכל לגמור בהן מלאכתו כפי תנאו", עכ"ל, ולהדיא דהא דמנכין ב' דינרים, אי"ז משום דזהו השיעור שבידם להשתכר במקום אחר, אלא הוא כדי שיכול לגמור מלאכתו כפי תנאו.

וכ"נ ללמוד גם מתשו' הר"ש שבתשו' מיימוני קנין סימן ל' שכתב, ז"ל, אך אם ימצא מלמד אחר בפחות יכול להכניסו תחתיו, ובעה"ב יתן לו כל שכירותו לבד מה שצריך להוציא ליתן למלמד שני הנכנס תחתיו, וכן פירש רבינו שלמה בפרק האומנין במשנה, עכ"ל, והרי שדעתו דאם הוזלה המלאכה וחזר בו הפועל, כיון דידו על העליונה נוטל ו' דינרים, ולמד לזה מד' רש"י שפירש כן בחזרת בעה"ב דידו על התחתונה, דנוטל ו' דינרים, והנה אם הא דבחזרת בעה"ב נוטל ו' דינרים, היינו דביסוד הדין כיון שחזר בו בעה"ב יש לו ליתן שכרו משלם, ואך דכיון שהפועל מוצא לישכר במקום אחר בב' דינרים מצי לנכות לו ב' דינרים, א"כ הרי ל"ש הך דינא כלל בחזרת פועל, והדבר ברור דהא דבחזרת פועל מנכה לו ב' דינרים, הוא משום שזה מה שנצרך לבעה"ב לשכור פועל אחר, וכ"ה מבו' בל' הר"ש, וכיון שלמד הר"ש לדין זה מד' רש"י בדינא דבעה"ב החוזר ידו על התחתונה, הרי מבו' דאף הא דכשחזר בו בעה"ב ה"ה מנכה לפועל ב' דינרים, הוא משום דזהו הנצרך לבעה"ב כדי לגמור מלאכתו.

ועי' גם בנתיה"מ סק"ז שנקט בפשיטות, דהך דינא דבעה"ב החוזר בו ידו על התחתונה, אי"ז מדינא דנותן להם שכרם משלם, אלא דין אחר הוא, ועיי"ש שדן מאי נפ"מ בדין זה, עיי"ש באורך, ומבו' לפי דבריו, דאף שביד הפועלים לישכר לאחרים בסלע, מ"מ הוא צריך ליתן להן ו' דינרים, והיינו דדינא דידו על התחתונה בחזרת בעה"ב, לאו היינו שהוא משלם להם על חצי היום שלא עבדו, אלא היינו דכ"ה שומת השכר על מה שעשו, וע"כ הוא חייב לשלם כן אף שבידם עכשיו לישכר לאחרים, דל"מ הא דבידם לישכר לאחרים, רק דמה"ט א"א לחייבו לשלם על זמן זה, אך כל שבאנו לחייבו דמים יתירים על תחילת המלאכה, ל"מ מידי מה שביד הפועלים לישכר עתה לאחרים.

] בקצוה"ח סימן שט"ז סק"א כתב, ז"ל, וכמו האי דריש פ' האומנין דהלכו פועלים ומצאו שדה לחה דאי אפשר לבעה"ב לקיים השכירות וכו', וכן בפועלים אם בעה"ב רוצה לחזור היכא דאפשר לו לקיים השכירות ורוצה לנכות להם כפועל בטל לאו כל כמיני' כיון שהפועלים רוצים בפעולתם, עכ"ל, ובאולם המשפט סימן של"ג הק' ע"ז מכ"ד, עיי"ש.

אמנם יל"פ בד' הקצוה"ח, דכל מש"כ דכשחוזר בעה"ב מדעתו ל"מ לנכות להן כפועל בטל, הוא רק בשאמרו לו הפועלים שאינם מתרצים בכך, אלא רצונם לעבוד וליטול שכרם, אך כל שלא אמרו כלום, שפיר מצי לנכות להן, ולפ"ז ל"ק מכל הני דוכתי שהביא האולם המשפט, וצ"ע בזה.

] אופנים דמצינו דל"מ החזרה וצריך לעבוד.

א', תשו' רשב"ש סימן קי"ב בדין קבלן החוזר בו שכופין אותו לעבוד, וכן פירשו האחרונים בדינא דתשו' הרא"ש דמצי להטעותו, ועי' מחנ"א סימן ה' שהאריך בזה.

ב', בדין חזרה בדבר האבד, כתב ג"כ בתשו' רשב"ש שם שכופין אותו לעבוד, וכן מ' קצת בל' הפוסקים בסימן של"ג לגבי מלמד שחזר בו, דמשמע דכופין אותו ללמד, ובד' הש"ך בסימן של"ג סקט"ו מבו' שנסתפק בדין זה, עיי"ש, ולכאו' מד' הש"ך סוסקל"ד מוכח דא"א לכופו, דאם אפשר לכופו, א"כ הרי בע"כ לפרש דדינא דשוכר עליהן או מטען, הוא בשאין בידו לכופו, ומאי קשיא לי' להש"ך שם ע"ד רש"י, עיי"ש, אך יש לדחות, דהגם דבדבר האבד אפשר לכופו, כ"ז הוא בשאינו מוצא לשכור אחרים אף ביוקר, אך כל שמוצא אחר לשכור ביוקר, הרי דכיון דמצי לשכור עליהן, תו ממילא אינו יכול לכוף את הפועל לעבוד, אך אכתי לא א"ש, שהרי עכ"פ הא דאמרינן דאינו יכול לשכור יותר מכדי שכרן, בע"כ דאיירי כשאינו יכול לכופו, וא"כ מאי קשיא לי' להש"ך ע"ד רש"י, ובע"כ שנקט דבדבר האבד ל"מ לכופו.[[1]](#footnote-2)

ג', בדין חזרת פועל מחמת היוקר, מבו' בד' כמה מן האחרונים שהביא פ"ת סימן של"ג סק"ד דלא מצי כלל לחזור בו ומצי לכפותו לעבוד, ובזה יש לפקפק מטעם אחר, דמסתבר דכל הך דינא דבחוזר מחמת היוקר אין שומעין לו, הוא רק בדינא דרבנן שייפו כח הפועל שיהא ידו על העליונה, ובכה"ג שחוזר מחמת היוקר לא ייפו את כחו, (וזה מת' טפי אי נימא דהא דייפו את כחו, היינו דאין לקנסו כיון שאינו רוצה להיות עבד לעבדים, אך אי נימא דהא דייפו את כחו, הוא משום דדינא הוא דבידו לחזור בו, וע"כ אין לקנסו, לא א"ש כ"כ), אך בדינא דפועל יכול לחזור בו, אשר בפשוטו הוא דין דאורייתא, (וכאשר כן נ' להדיא מד' הראשונים בדמ"ח. שדימוהו לדין גירעון כסף), מה לי שהוא חוזר בו מחמת היוקר, ואמנם למש"כ הסמ"ע בסימן של"ג סק"ב דדינא דיכול לחזור בו הוא מתקנ"ח, וכ"כ הפלפו"ח בפ' האומנים, (ופירש דמה"ט בדבר האבד ל"מ לחזור בו), שפיר י"ל דכל שחוזר בו מחמת היוקר, ל"מ לחזור בו, ומצי בעה"ב לכפותו לעבוד.

ד', בדין שותפין שכתבו הפוסקים שאין א' מהן יכול לחזור בו משעבודו לחבירו, דל"ד לעבד, כיון שכל א' מחויב לחבירו, ומשמעות הדברים שה"ה מחויבין לעבוד, עי' סמ"ג עשין פ"ב ושער משפט.

ה', בדין שומר, לדעת הסוברים דאינו יכול לחזור בו באמצע הזמן, מ' דהוא מחויב בשמירה, אך יתכן דאה"נ כל חיובו הוא רק באחריות, והרי בלא"ה הוא כן לפ"ד הקצוה"ח בטעמא דל"מ הדר בי', וז"פ.

ו', בקצוה"ח סימן ר"צ פירש דאפוטרופוס ל"מ לחזור בו, משום דהוי זה מצוה, ולא חשיב כעבדים לעבדים, ומ' דה"ה משועבד לעשות את המלאכה, וכ"ה גם בד' האחרונים בסימן של"ג שדנו לגבי ש"ץ, וצ"ב סתירת ד' הקצוה"ח בזה.

ז', בדרכ"מ סימן של"ג סק"ה כתב דרבים ששכרו מלמד אינו יכול לחזור בו, ומשמעות הדברים שהוא חייב ללמד.

ח', בדינא דר"ת דמשיכת תספורת, מבו' בל' הראשונים דכופין אותו לעבוד, אך הפרישה פירש לא כן, ועי' גל' הגרע"א, ועד"ז נקט גם בתשו' נוב"י סימן ל' אות ח', דאם הקנו בקבלן בסודר או בשטר ל"מ לחזור בו וכופין אותו לעבוד.

1. ויש להעיר עוד, במה שדן הגרע"א בגל' סימן של"ג דמאי נפ"מ בהא דסופר הוי דבר האבד, הרי ל"ש בזה שוכר עליהן, עיי"ש, ולכאו' נפ"מ דל"מ לחזור בו, ונ' מד' הגרע"א שנקט דגם בדבר האבד מצי הפועל לחזור בו, אך באמת בל' תשו' מיימוני קנין סימן ל"א מ' דזהו מה דקאמר דסופר הוי דבר האבד, דמה"ט אינו יכול לחזור בו, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-2)