ושא_ק אחר כלות ימי ההנקה, ודין חזר הוסת למקומו
קטגוריות: ש_ס / נ נדה / נדה - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים מהדו_ק / וסתות

תשרי תשס"ז

א] בנובי"ת יו"ד סי' פ"ו כתב, דאשה שהי' לה ושא"ק ונתעברה, אין חוזרת לחוש אחר כלות ימי ההנקה לוסת זה, ודקדק כן מד' הרשב"א והב"י, עיי"ש.

אך הגאון בעל ההפלאה בשו"ת גבעת פנחס סי' נ"ד פליג ע"ז, וס"ל דחוששת אחר כלות ימי ההנקה אף לוסת שאינו קבוע, וע' לחו"ש סי' קפ"ט סקנ"ז בזה.

והנה רבים הביאו שבד' הרמב"ן בהלכותיו מפורש כד' ההפלאה, וזה במש"כ הרמב"ן פ"ו ה"ז, ז"ל, מעוברת ומניקה ואשה שהיתה במחבא שעברו עליהן ג' עונות ולא ראו, אע"פ שנשלם זמנן ויצאו מאותו הכלל אינן חוששות כלום, התחילו לראות אע"פ שלא ראו בזמן הוסת חוששות לוסתן שהרי חזרו דמים למקומן, זה חומר בהפסקת ימים הללו מהפסקה אחרת, "בד"א בוסת הקבוע, אבל וסת שאינו קבוע משעבר עלי' זמנו פעם אחת ולא ראתה אע"פ שלא בדקה נעקר לגמרי, ואפילו לא שינתה ליום אחר", עכ"ל, והרי להדיא דצריכה לחוש אחר שנשלם זמנן אף לוסת שאינו קבוע.

ב] אמנם נ' ברור דהוא טעות דמוכח, ואדרבה מפורש בד' הרמב"ן כד' הנוב"י דאין חוששת אחר כלות ימי ההנקה לוסת שאינו קבוע, שו"ר שכבר כ"כ בחי' הרז"ה על הל' נדה שד' הנוב"י מפורשים בד' הרמב"ן.

דהנה הם מפרשים דמש"כ הרמב"ן לחלק בין וסת קבוע לוסת שאינו קבוע, קאי על מעוברת ומניקה דחוזרות לחוש, וע"ז הוא שכתב דבוסת קבוע חוזרות לחוש אף אם שינתה ליום אחר, כל שלא נעקר ג"פ, אך בוסת שאינו קבוע כל ששינתה פעם א' נעקר.

אך זה אינו מתישב כלל, דמהו שהזכיר הרמב"ן לחילוק זה שבין וסת קבוע לוסת שאינו קבוע במסוים לגבי מעוברת ומניקה שחוזרות לחשוש לוסתן, גם לפ"ז הי' להרמב"ן להדגיש להא דוסת שאינו קבוע נעקר פעם א', והרמב"ן הדגיש להא שה"ז נעקר אף בעבר פעם אחת ולא ראתה ואף שלא שינתה ליום אחר.

ואשר ע"כ נ' ברור, דמש"כ הרמב"ן בד"א בוסת קבוע וכו', הוי זה הלכה בפנ"ע, וקאי זה על כל ההלכות דלעיל מינה, ז"ל שם, הפסיקה הרבה כדי ג' עונות של וסת וראתה שוב אינה חוששת לוסת הראשון, חזרה לראות לסוף כ' לראיה זו חזר הוסת למקומו והרי הוא כאילו ראתה בו כל ימיה, אפילו הפסיקה שנה משעה שתראה ותחזור ותראה ליום הכ' חזר הוסת למקומו, שאין הוסת נעקר עד שתשנה אותו ג' פעמים לימים אחרים, כעקירת וסת הפלגה כך עקירת וסת החדש וכו' עברו עליה ג' ראשי חדשים ולא ראתה אינה חוששת להם, חזרה וראתה בר"ח חזר הוסת למקומו, מעוברת ומניקה ואשה שהיתה במחבא וכו' התחילו לראות אע"פ שלא ראו בזמן הוסת חוששות לוסתן שהרי חזרו דמים למקומן, זה חומר בהפסקת ימים הללו מהפסקה אחרת, עכ"ל.

והנה יסוד ד' הרמב"ן בכל הלכות אלו הוא, דאין הוסת "נעקר", אלא ע"י ששינתה ראיותי' לימים אחרים, אך כל שלא שינתה ראיותי' לימים אחרים, הרי דהגם דעברו עלי' ג' עונות ולא ראתה ומה"ט א"צ לחוש לוסתה, מ"מ לא נעקר הוסת, וע"כ אם חזרה וראתה ביום הוסת חזר הוסת למקומו.

ומפורש בכל דבריו להדיא כמש"כ הסד"ט סקי"ט, דהא דאינו נעקר הוא רק בגוונא שלא ראתה כלל, אך היכא ששינתה ראיותי' ג' פעמים, הגם שלא השותה אותם אלא ראתה בג' ימים שונים, מ"מ נעקר הוסת לגמרי, עייש"ה, וזה דלא כמש"כ הטושו"ע בסי' קפ"ט, וצ"ע בזה.

ונ' דע"ז הוא דקאי מש"כ הרמב"ן בד"א בוסת הקבוע, אבל וסת שאינו קבוע משעבר עליה זמנו פעם אחת ולא ראתה אע"פ שלא בדקה נעקר לגמרי, ואפילו לא שינתה ליום אחר, והיינו דרק וסת קבוע הוא אינו נעקר אלא ע"י ששינתה ראיותי' לימים אחרים, אך וסת שאינו קבוע, נעקר אף בשלא שינתה ליום אחר, אלא כל שעבר עלי' זמנו ולא ראתה "נעקר" לגמרי, וע"כ אף אם תשוב אח"כ ותראה לא נימא דחזר הוסת למקומו, וז"ב ומוכרח בביאור ד' הרמב"ן.

ג] ולפ"ז הרי אדרבה מבו' בד' הרמב"ן כד' הנוב"י דמעוברת ומניקה אין חוששות לוסת שאינו קבוע שהי' להן קודם העיבור, שהרי מבו' בד' הרמב"ן דהא דמעוברת ומניקה חוששות לוסת שהי' להן קודם העיבור הוא משום דינא דחזר הוסת למקומו, ולא אמרי' דכיון שהי' להן גורם לסילוק, ליכא כלל עקירה, ועדין הם צריכות לחשוש לוסתן, וממילא דל"ב לדינא דחזר הוסת למקומו, וכיון דבעי' לדינא דחזר הוסת למקומו, הרי דע"ז קאי מש"כ הרמב"ן בסו"ד דבד"א בוסת קבוע, שאינו נעקר אלא בששינתה ראיותי' לימים אחרים, אך כל שלא שינתה ראיותי' אינו נעקר, וע"כ כל שחזרה וראתה חזר הוסת למקומו, אך משא"כ בוסת שאינו קבוע ה"ז נעקר לגמרי בפעם א' שלא ראתה, ולא אמרי' חזר הוסת למקומו, וז"ב.

ונ' להוסיף עוד, די"ל דמש"כ הרמב"ן להך בד"א אחר דינא דמעוברת ומניקה, הוא משום דליכא נפ"מ בהך דינא דלא אמרי' חזר הוסת למקומו בוסת שאינו קבוע אלא במעוברת ומניקה, אך בשאר גווני דאמרי' חזר הוסת למקומו ליכא נפק"מ בזה, שהרי לא אמרי' חזר הוסת למקומו אא"כ חזרה לראות באותו היום שהיתה למודה לראות בו, וכה"ג בלא"ה צריכה לחוש מכח אותה הראי', וא"כ ליכא נפ"מ בהא דלא אמרי' חזר הוסת למקומו בוסת שאינו קבוע, וליכא למימר דנפ"מ להצטרף לג"פ דקביעות וסת, דאף אם הי' דין חזר הוסת למקומו בוסת שאינו קבוע מ"מ ל"ה זה מצטרף לקביעות וסת, דקביעות וסת הוי רק בג"פ רצופין, וע"כ כל הנפ"מ בהא דלא אמרי' חזר הוסת למקומו בוסת שאינו קבוע, הוא אחר עיבור והנקה, דבהו אמרי' חזר הוסת למקומו אף בשראתה ביום אחר, ודו"ק.

ונמצא לפ"ז, דמש"כ הנוב"י דאין חוששת אחר כלות ימי העיבור והנקה לוסת שאינו קבוע, אין הטעם כמו שמורגלים לפרש דהוא משום שאברי' מתפרקין והוי זה טעם שלא נחוש לוסת שעדין לא נקבע, אלא הטעם בזה הוא משום דכל הא דחוששת לוסתה אחר כלות ימי העיבור וההנקה, הוא משום דינא דחזר הוסת למקומו, אשר כל דין זה הוא בוסת קבוע שאינו נעקר לגמרי אא"כ שינתה לימים אחרים, אך וסת שאינו קבוע שנעקר לגמרי בפעם א' שלא ראתה, ליכא לדינא דחזר הוסת למקומו, וע"כ הוא דאינה חוששת לוסתה אחר כלות ימי העיבור וההנקה.

ונפ"מ רבתא בזה, דאם הי' לה וסת הפלגה שאינו קבוע מג' שנים לג' שנים, ולא הגיע זמן וסתה בתוך ימי העיבור וההנקה, שפיר צריכה היא לחוש לוסתה אחר כלות ימי העיבור וההנקה, דכל הא דאינה חוששת לוסת שאינו קבוע אחר כלות ימי העיבור וההנקה, הוא רק משום דה"ז נעקר בפעם אחת שלא ראתה, וז"ב.

ומאידך נפ"מ, דמי שהיתה נחבאת במחבוא ביום וסת שאינו קבוע ולא ראתה, ה"ה נעקר ושוב אינה חוששת לו, שהרי סילוק דחרדה דמי לסילוק דמעוברת, ויתכן נפ"מ לדינא בזה באשה שלא ראתה מחמת כדורים המונעין ביאת הדם, ויל"ד בזה.

ד] ויסוד דברים אלו דהא דמעוברת ומניקה חוששות לוסתן הראשון הוא רק משום דינא דחזר הוסת למקומו, מבו' גם בד' הראב"ד בבעה"נ סימן א', ז"ל, ועוד יש הפרש בין וסת קבוע לוסת שאינו קבוע, שהוסת שאינו קבוע כיון שעבר עליה אותו יום ולא ראתה נעקר לגמרי בפעם אחת, ואע"פ שלא שנתה לוסת אחר, אבל וסת שהוא קבוע אפילו עברו עליה ג' עונות כמותן ולא ראתה כיון שלא שנתה ליום אחר, נהי דאינה חוששת עוד לאותו יום עד שתחזור ותראה בו, אבל אם חזרה וראתה בו ביום אפילו אחר כמה הפסקות חוזר הוסת למקומו וצריכה עוד ג' פעמים לעקרו, מ"ט דאמרינן אורח בזמנו בא וכו'.

"ומכאן אתה למד" שהאשה שאינה רואה בימי עבורה ובימי מניקתה כשיכלו ימי מניקתה ותחזור לראות, אם חזרה לוסת הראשון אפילו בפעם אחת קבעה לה וסתה וצריכה ג' פעמים לעקרו, ולא עוד אלא אפילו חזרה לוסת אחר הרי היא כלמודה לראות בענין אחד ושנתה לענין אחר שצריכה ג' פעמים לעקור את הראשון, וזה חומר יש בהפסקת ימי מניקתה משא"כ בהפסקה אחרת, דאלו הפסקה אחרת אם עברו עליה ג' עונות ולא ראתה כלל ולסוף ג' עונות שנתה ליום אחר, אינה חוששת לוסת הראשון אלא ליום השינוי, אבל בהפסקת ימי מניקתה אפילו התחילה לראות בענין אחר חוששת לזה וחוששת לוסת הראשון וכו', מן הסברא נלמוד דבר זה, שכל הפסקה שהיא מחמת דבר הגורם, נסתלק הגורם חזר הוסת למקומו, ומשו"ה אלו היתה במחבא והפסיקה ג' עונות מחמת חרדה כשתצא מן החרדה הלא היא חוששת לוסתה, לפי שלא היתה ההפסקה אלא מחמת חרדה בלבד, והפסקת מעוברת ומניקה להא דמיא שאין הפסקתן אלא מפני שראשה כבד עליה ואבריה כבדים עליה ומינקת מפני שאיבריה מתפרקין ואין נפשה חוזרת עליה עד כ"ד חדש, ולעולם הוסת במקומו עומד, אבל הפסקה אחרת ודאי כיון שהפסיקה ג' עונות עקירת וסת הוא, ואם שנתה לוסת אחר בסוף שלש עונות אינה חוששת לוסת הראשון אלא לשינוי הזה בלבד, אלא שאם תחזור ותראה בראיה שנית כעין הוסת הראשון כבר חזרה לוסתה מפני שאורח בזמנו בא כמו שאמרנו למעלה, עכ"ל.

ומפורש בד' הראב"ד, דהא דמעוברת ומינקת חוששת לוסתה הראשון, הוא רק משום דינא דחזר הוסת למקומו, וכמש"כ מכאן אתה למד וכו', אך בלא דינא דחזר הוסת למקומו לא היתה חוששת לוסתה הראשון.

והאמנם יל"ד ולומר, דאחר שחילק הראב"ד דה"ה חוששת לוסתה הראשון אף בשחזרה לראות ביום אחר, היינו בע"כ משום דל"ב בזה לדינא דחזר הוסת למקומו, אלא הא דחוששת הוא משום שכל דבר שהוא מחמת הגורם נסתלק הגורם חזר הוסת למקומו, ומעיקרא לא נעקר הוסת כל אלא הוסת במקומו עומד, וכל' הראב"ד.

אך אי"ז מתישב בל' הראב"ד, שהרי מתחילה כתב ע"ז מכאן אתה למד, והרי דהא דחוששת לוסתה הראשון הוא משום דינא דחזר הוסת למקומו, ואטו חזר בו בתוכ"ד.

ואשר ע"כ נ' בביאור ד' הראב"ד, דאלמלי דינא דחזר הוסת למקומו, אשר היינו דכל שבפועל לא נהג וסת זה ג"פ ה"ה נעקר לגמרי, הי' הוא נעקר אף בשלא ראתה מחמת הגורם, ולא היתה צריכה לחוש אחר ימי עיבורה ומניקותה לוסתה הראשון, ורק משום יסוד דינא דחזר הוסת למקומו, אשר הוא מיוסד ע"ז דאין הוסת נעקר ע"י מה שלא נהג בפועל ג"פ, אלא רק אם שינתה לימים אחרים, תו ממילא הגם דאשה שלא ראתה ג' עונות אינה חוזרת לוסתה הראשון אא"כ חזרה לראות באותו היום, מ"מ מעוברת ומניקה שלא ראתה מחמת הגורם, כל שנסתלק הגורם חוזרת היא לוסתה הראשון אף אם לא חזרה לראות באותו היום.

וממילא שפיר קיימי דברינו, דוסת שאינו קבוע אשר דינו הוא שנעקר לגמרי ע"י פעם א' שבפועל לא ראתה, ממילא שה"ה נעקר אף בשלא ראתה בימי עיבור והנקה, וע"כ ממילא דאין צריכה לחוש לו אחר כלות ימי העיבור וההנקה.

ועצם דברים אלו דוסת שאינו קבוע נעקר ע"י שבפועל לא ראתה פעם א', יש שפירשו עד"ז ד' הראב"ד דאין קובעת וסת המורכב לימים וקפיצות, בשעבר ר"ח א' שלא קפצה ולא ראתה, ואכמ"ל בזה.

ה] וכ"ה מתבאר גם בד' הרז"ה בהשגותיו לבעה"נ שם, דפליג על דינא דחזר הוסת למקומו, ז"ל, ולעולם כל שתעקר ממנה ג' פעמים טיהרה את הוסת, ואם חזרה ליום וסתה הראשון לאחר מיכן הרי זה שנוי אם ראתה בנתיים מתוך וסתות אחרות, ואם לא ראתה כלום בנתיים או שראתה בלא קביעות וסת הרי היא כבתחילה, ואינה חוששת עד שתקבענה ג' פעמים וכו', "וכן בהפסקת ימי עבורה וימי מניקתה" אם נעקרו בהם וסתותיה שלש פעמים הרי הן עקורות, ואם ראתה אחר כך הרי היא כרואה בתחילה לענין קביעות וסת, שאינה קובעתה עד שתקבענה ג' פעמים, עכ"ל.

והרי דמכח דפליג הרז"ה על דינא דחזר הוסת למקומו, אשר הוא משום דס"ל דאף וסת קבוע נעקר לגמרי ע"י שלא ראתה בו ג"פ, פליג נמי על דינא דמעוברת ומניקה, וס"ל דאף אחר כלות ימי העיבור וההנקה אין חוששות לוסתן הראשון, והיינו משום שה"ה נעקר לגמרי ע"י שעברו ג' עונות ולא ראתה, ותו אין חוששת לו.

וזה להדיא כמש"נ, דביסוד הדין מצינו לדון שיהא הוסת נעקר אף במעוברת ומניקה, ואף דזה שאינן רואות הוא בתוצאה מסילוק דמים דמעוברת ומניקה, וכל הא דאינו נעקר, הוא רק משום דדינא הוא שאין הוסת נעקר אלא בששינתה ליום אחר, וע"כ להרז"ה לטעמי' דוסת נעקר אף בשלא שינתה ליום אחר, הרי דה"נ נעקר הוסת במעוברת ומניקה, וז"ב.

ו] ולכאו' יש להוסיף נפ"מ רבתא בזה לדינא, והוא למשמעות ד' הרמב"ן בהלכותיו, דכל דינא דחזר הוסת למקומו הוא רק בעברו עלי' ג' עונות ולא ראתה, אף בששינתה ג' פעמים לימים אחרים, הרי דהגם שלא השותה ראיותי', מ"מ נעקר הוסת הראשון לגמרי, ותו אף אם חזרה לראות ביום הוסת הראשון, לא אמרי' חזר הוסת למקומו.

ולפ"ז לכאו' למש"נ מד' הראשונים דכל הא דמעוברת ומניקה חוששות לוסתן הראשון, הוא רק משום דינא דחזר הוסת למקומו, הי' בדין דאם ראו המעוברת והמניקה ג"פ בימים אחרים בתוך ימי העיבור וההנקה, תו נעקר וסתן הראשון לגמרי, ולא יהיו צריכות לחוש לו אחר כלות ימי העיבור וההנקה.

אך נ' דיל"ד בזה, די"ל דכיון שאין אשה קובעת וסת בימי עיבורה ומניקותה, וכתב הרשב"א בתוה"ב שהטעם הוא משום דהוו ראיותי' ראיית המקרה, ע"כ אף אם שינתה וראתה בימים אחרים, ל"ה זה עקירה לגמרי דהוסת הראשון, כיון שמה ששינתה וראתה בימים אחרים הוי זה ראיית מקרה בעלמא.

גם י"ל, דטעם החילוק בין אשה שעברו עלי' ג' עונות ולא ראתה, לאשה ששינתה ג"פ לימים אחרים, הוא משום דאשה שלא ראתה כלל, תלינן דמה שלא ראתה ביום וסתה אי"ז משום עקירת וסתה, אלא הוא משום שנסתלקו דמי', וע"כ אין הוסת נעקר, ומשא"כ אשה ששינתה לימים אחרים, ודמי' קיימין, ואפ"ה לא ראתה ביום וסתה, הוי זה עקירת הוסת.

אשר לפ"ז י"ל, דמעוברת ומניקה אף אם ראו בימים אחרים, מ"מ כיון שמסולקות הן, לפ"מ דקי"ל שאין קובעות וסת אף אם ראו בימי העיבור וההנקה, הוי דינם אשה שעברו עלי' ג' עונות ולא ראתה שאין וסתה נעקר, ודו"ק.

ז] אך בעיקר הדברים שנתבאר מד' הראב"ד והרז"ה והרמב"ן, דאילו הי' הוסת נעקר לגמרי ע"י מה שבפועל לא ראתה ג"פ, אף הי' נעקר ע"י מה שלא ראתה בימי העיבור וההנקה, אע"פ דהא דאינן רואות הוא בתוצאה מסילוק דמים דעיבור והנקה, נ' די"ל דלטעמייהו אזלי.

דהנה דעת הראב"ד והרמב"ן דאף דהגיע יום וסתה בימי עיבורה ולא בדקה מותרת, מ"מ איכא דין פרישה סמוך לוסתה אף במעוברת, והרשב"א פליג וס"ל דאף לי"ב דין פרישה.

ולפ"ז י"ל, דהראב"ד והרמב"ן לטעמייהו דס"ל דאיכא דין פרישה סמוך לוסת במעוברת, והרי דאף דמעוברת היא ודמי' מסולקין, מ"מ הוי זה "זמן וסתה", וע"כ כל שלא ראתה ביום וסתה ג"פ הוי זה עקירה על וסתה, ואך משום דאין הוסת נעקר לגמרי אא"כ שינתה ראיותי' לימים אחרים, הוא דאין וסתה נעקר לגמרי בשלא ראתה ג"פ בימי עיבורה.

אך לדעת הרשב"א דאף ליכא דין פרישה סמוך לוסת במעוברת, אשר בפשוטו היינו משום שמסולקת היא, ואינה עשוי' כלל לראות ביום זה, הרי ממילא י"ל דאף שלא ראתה ביום זה, אי"ז כלל סתירה לוסתה, ואין מקום לדון כלל שיהא וסתה נעקר.

אך במק"א נת' לדון לפרש פלוגתת הראב"ד והרמב"ן עם הרשב"א בע"א, דפליגי ביסוד דין פרישה סמוך לוסת, ולפ"ז אין לתלות נידו"ד בפלוגתייהו.

ח] ויש להביא מקור לזה, שהרי בדעת הרשב"א נ' דלא ס"ל כלל לדינא דחזר הוסת למקומו, שלא נז' דין זה בד' הרשב"א, והרי לפי גירסתו בברייתא דשלהי פ' האשה ליכא מקור לדין זה, ואפ"ה הביא להך דינא דמעוברת ומניקה חוששות לוסתן אחר כלות ימי העיבור וההנקה, משום שכשנתסלק הגורם חזר האורח למקומו, והרי דאף דס"ל דהוסת נעקר לגמרי בשלא ראתה ג' פעמים, מ"מ במעוברת ומניקה אין הוסת נעקר, דכיון שלא ראתה מחמת הגורם, אי"ז כלל עקירה לוסתה.

אך יש לדחות, דהא דלא ס"ל להרשב"א לדינא דחזר הוסת למקומו, אי"ז משום דס"ל דהוסת נעקר ע"י מה שלא נהג בפועל ג"פ, אלא הוא משום דאף בשלא ראתה ג' עונות, תלינן דמה שלא ראתה ביום וסתה הוא משום עקירת וסתה, וע"כ אף בכה"ג נעקר וסתה לגמרי, ומשא"כ במעוברת ומניקה דלא ראתה ג"פ משום הגורם, אי"ז עוקר את וסתה, דמודה הרשב"א דאין וסתה נעקר ע"י מה שלא ראתה בו בפועל ג"פ, ודו"ק.

ט] ואם כנים הדברים נמצא, דפלוגתת הנוב"י וההפלאה אם מעוברת ומניקה חוששת לוסת שאינו קבוע אחר כלות ימי העיבור וההנקה, תליא בפלוגתת הראב"ד והרמב"ן עם הרשב"א.

דלדעת הראב"ד והרמב"ן דס"ל דאף מה שאינה רואה בימי עיבור והנקה הוי זה סתירה לוסתה, ואך דוסת קבוע אינו נעקר ע"י שלא ראתה בו, הרי ממילא דוסת שאינו קבוע שנעקר אף ע"י שעבר ולא ראתה בו, ה"ה נעקר בימי עיבור וההנקה ותו א"צ לחוש לו.

אך לדעת הרשב"א דס"ל דמה שאינה רואה בימי עיבור והנקה אי"ז כלל סתירה לוסתה, דכיון שהיא מסולקת לא חשיב זה כלל כזמן וסתה, וע"כ אף דלא ס"ל לדינא דחזר הוסת למקומו, מ"מ ס"ל דאחר כלות ימי העיבור וההנקה היא חוששת לוסתה הראשון, הרי ממילא דאף לא נעקר בזה וסתה שאינו קבוע, ואחר כלות ימי העיבור וההנקה צריכה לחוש לו.

ט] אך יש לפקפק בעיקר הדברים, שהרי בחי' הרשב"א בנדה ד"ט. ובתוה"ב הביא בשם הרז"ה שדעתו דמעוברת אינה חוששת כלל לוסתה, עיי"ש, אך לא מצאתי ד"ז ברז"ה שלפנינו, ומדשתק להראב"ד מ' דמודה לו בזה, והאמנם בהשגותיו בשער הספירה והבדיקה נקט שמעוברת א"צ בדיקה ביום וסתה לכתחילה, אך נ' שם שנקט כן בדעת הראב"ד, והיינו משום דמודה הראב"ד דא"צ בדיקה, ואך ס"ל דאיכא דין פרישה, (ובמק"א נת' הטעם בזה), ויתכן דהרשב"א לטעמי' שנקט דלדעת הראב"ד אף היא צריכה בדיקה לכתחילה ביום וסתה, ותלי דין בדיקה ביום וסתה ודין פרישה זב"ז, ע"כ ס"ל דהרז"ה שכתב דא"צ בדיקה פליג וס"ל דאף לי"ב דין פרישה, וצ"ע עוד בזה.

והנה הרי אפ"ה ס"ל להרז"ה דאף אם הי' לה וסת קבוע ה"ה נעקר במה שעברו עלי' ג' עונות בימי עיבורה ולא ראתה, וזה דלא כמש"נ לתלות הנידונים זב"ז.

גם יש להעיר עוד, שהרי מה שדנו הראשונים שיעקר הוסת במעוברת ומניקה, אי"ז במה שלא ראתה ג' פעמים ביום וסתה, אלא במה שעברו עלי' ג' עונות ולא ראתה, וא"כ אי"ז מוכרח שיהא זה תלוי בפלוגתייהו אם יש בה דין פרישה ביום וסתה, וצ"ע עוד בכל ענין זה.