4. בפרטי זמן ההדלקה והאם שעת הסכנה זה תקנה מיוחדת
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / ענייני במה מדליקין / נר שבת וחנוכה - הרב מאיר קאופמן / שיעורים

ט' כסליו ע"ד

**בפרטי זמן הדלקת נר חנוכה**

**א] שיטות הראשונים בלשונות הגמ' לענין זמן ושיעור ההדלקה**

**ב] בביאור הנידון בהדלקה לאחר הזמן ובשעת הסכנה בדין מדליק בפנים בזמן הזה**

**ג] בדין עד שתכלה רגל מהשוק בזמן הזה**

**ד] בביאור משתשקע החמה והאם זה קשור לשם לילה**

**ה] בדין הרמב"ם דאין מקדימין**

**שיטות הראשונים בלשונות הגמ' לענין זמן ושיעור ההדלקה**

א]הגמ' שבת כ"א: מביאה בריתא מצותה משתשקע החמה ועד שתכלה רגל מהשוק והגמ' בתחילה מבארת שהכוונה דבזמן הזה כבתה זקוק לה והגמ' דוחה שהכוונה דאי לא מדליק מדליק א"נ לשיעורא ובביאור כוונת הגמ' נאמרו כמה ביאורים בראשונים ונבארם בס"ד

א.שיטת הרמב"ם שבאמת אין כאן מחלוקת אלא שני הלשונות נכונים דהינו שזמן ההדלקה הוא עד שתכלה רגל מהשוק ואחרי זה אי אפשר להדליק וכן צריך לתת שמן בנר שידלק עד שתכלה רגל מהשוק ובפשוטו גם הגמ' בתחילה ידעה שזה משמעות הבריתא אלא שדנה שיש כאן גם משמעות שצריך לחזור ולהדליק והגמ' מסיקה שלא צריך לחזור ולהדליק והנה צ"ב כיון שבשעת הסכנה מדליקה על שולחנו ודיו ולא צריך פירסום הנס א"כ גם לאחר הזמן שידליק מצד שעת הסכנה ויתכן בשני אופנים או דס"ל שגם בזמן הסכנה זמן ההדלקה הוא כמו בחוץ וכשיטת הר' פורת או שס"ל שבאמת בזמן הסכנה יכול להדליק גם יותר מאוחר כיון שבין כה אין פרסום הנס אלא שס"ל שהדין שעת הסכנה זה תקנה מיוחדת לזמן הסכנה אבל שלא בשעת הסכנה כל הדין הדלקה הוא פירסום הנס שזה בחוץ ואם ידליק בפנים לא יצא ידי חובתו וכשיטה זו מבואר באורחת חיים שנקט כרמב"ם שאין להדליק לאחר הזמן וכתב בזמן הסכנה אפשר להדליק גם יותר מאוחר ועיין בזה לקמן [ועיין רבינו ירוחם והגהות סמ"ק ופסקי הרי"ד שנקטו גם שזה לא מחלוקת אלא שרבינו ירוחם נקט שאין כונת הגמ' שזה מעכב]

ב.עיין תוס' ורא"ש והגהות מימוני בשם הראבי"ה ובסמ"ג ואו"ז שנקטו שיש כאן מחלוקת בין שני הלשונות והנה בפשוטו עד כמה שזה מחלוקת א"כ ללשון הראשון אין להדליק אחר הזמן אבל אין דין לתת כשיעור וללשון השני יש דין לתת כשיעור אבל אפשר להדליק אחר הזמן ועיין הגהות מימוני שכתב בשם ר"ת שנהגו בשניהם לקולא ולכאורא הכונה שאפשר להדליק אחר הזמן ושאפשר להדליק פחות מכשיעור אמנם לכאורא להקל את שניהם יחד אי אפשר אמנם הביא בשם ר"י וכן הוא בסמ"ג ובאו"ז דנהגו העם כלשון ראשון ולכן נותנים שמן פחות מכשיעור [ולפ"ז אין להדליק לאחר הזמן אלא שכתבו שהיום שמדליקים בפנים אפשר להדליק לאחר הזמן עוד כתבו לדון שמה שמדליקים פחות מכשיעור כיון שזה בפנים ואין היכר אלא לבני הבית] וצ"ב כיון שכל שיטה יש בה צד קולא וחומרא א"כ לא שייך לומר ספק דרבנן לקולא וכמו שכתב הר"ן לגבי ארבע כוסות וכן בראשונים ביצה י"ד. וכן נקטו הפוסקים לגבי להתפלל מפלג המנחה אלא ששם יש שהקילו בשני ימים שיום אחד עושה כר"י ויום אחד כרבנן אבל כאן לכאורא כל יום יש בזה שני נידונים וצ"ע

עוד צ"ע עד כמה שיש צד שאין שיעור א"כ מה הגמ' בתחילה דנה האם כבתה זקוק לה או לא הרי ללשון אחד בגמ' אין דין שיעור [ודוחק לומר שלמ"ד כבתה זקוק לה בהכרח שיש שיעור דכיון שגדר הדין לא מעשה הדלקה ודאי שקבעו שיעור ורק למ"ד אין זקוק לה שזה רק מעשה הדלקה בזה לא משנה כמה זמן זה דולק ואינו מסתבר] ויתכן שגם לצד זה שאין שיעור הכונה שאין שיעור של עד שתכלה אבל יש איזה שיעור מסוים שללא זה חסר בכל חשיבות ההדלקה ועיין לבוש ובפשוטו כן מוכח מהא דהקיף קערה שמן שלא יצא כלל הרי רגע זה דלק לבד

ג.אמנם עיין תוס' שכתבו שיש להקפיד שלא להדליק אלא עד שתכלה שאחרי זה הוא תלוי בשני הלשונות אלא שאם לא הדליק ידליק אחרי זה מספק ובפשוטו הוא מטעם הנ"ל דאין כאן הדין ספק דרבנן לקולא וממילא יש להדליק וללא ברכה וכמבואר בב"י ועיין ברא"ש שכתב ראוי להדליק קודם הזמן ומשמע שנקט גם שיש כאן מחלוקת בין שני הלשונות וצ"ע שלקמן לגבי אם לא נתן שמן כשיעור כתב שלא יצא והקשו האחרונים הרי יש צד שלא צריך שיעור וא"כ למה שיברך ומשמעות הרא"ש שצריך לברך עוד צ"ב שלמה לגבי שיעור השמן לא כתב שראוי להחמיר להניח כשיעור עוד קשה שהרא"ש כתב שהשמן לא נאסר לאחר חצי שעה ועיין ב"ח שלצד שאין שיעור א"כ אם מדליק יותר, השיעור יותר, והכל בכלל המצוה ולכאורא כן מבואר מדין ברכת הרואה הרי אין שיעור וברא"ש מבואר שלאחר שתכלה רגל מהשוק יכול להשתמש באור הנר ויתכן שנקט לעיקר כלשון השני ורק שראוי להחמיר הלשון הראשון וצ"ב אמנם לכאורא יש מקום לומר שנקט שזה ודאי שיש דין שיעור וכולם מודים ללשון השני ורק יש כאן עוד מחלוקת בין הלשונות האם יש דין להדליק דוקא בתחילת הזמן או לא ובזה כתב שראוי להחמיר והנה לפ"ז א"ש שנקט להקל כדין ספק דרבנן לקולא

ד. עיין רשב"א וריטב"א ורבינו ירוחם ובפשוטו כן הוא דעת הטור [ומשמע שלמד שזה גם דעת הרא"ש וכן הוא בפסקי הרא"ש] שבאמת אין כאן מחלוקת בין הלשונות אמנם מה שהגמ' אמרה דאי לא מדליק מדליק הכונה שלקיום מצוה מן המובחר שזה לפרסם הנס ברחוב זה עד שתכלה אבל אחרי זה אינו מקיים מצוה מן המובחר אבל עדין מקיים מצות הדלקת נר חנוכה ועיין ריטב"א שעד כמה שאפשר גם אחרי אפשר גם להדליק בבית שהרי כבר אין ברחוב פירסום הנס והנה ברמב"ם מבואר שדין ההדלקה לאחר תחילת הזמן הוא בדיעבד אמנם לביאור הרשב"א שכוונת הגמ' לענין מצוה כתיקנה ומשמע שכל שמדליק קודם שתכלה רגל הוי מצוה כתיקנה דהינו שזה לכתחילה [ועיין ספר התרומות שכתב שצריך להקפיד להדליק רגע לפני הסוף ומבואר שאין איסור שמחסיר מהזמן] [ועיין מאמר מרדכי שכבר עמד על מחלוקת הרשב"א והרמב"ם בזה] ובפשוטו זה תלוי בביאור הגמ' שלרמב"ם שהנידון לגבי בדיעבד א"כ יש לומר שלכתחילה ודאי צריך להדליק בזמן אבל לרשב"א שהגמ' לגבי לכתחילה א"כ מבואר שכל שמדליק תוך הזמן הוי מצוה כתיקנה ולא שזה בדיעבד ויש מקום לומר יותר דלרשב"א שיכול להמשיך קיום המצוה אחרי זה א"כ לא יפסיד בזמן המצוה ומצד פרסום הנס לרבים מספיק חלק אבל לרמב"ם שאין קיום מצוה לאחר הזמן ואם מדליק מאוחר מספיק לתת פחות שמן א"כ מפסיד חלק מזמן המצוה וודאי שלכתחילה צריך להדליק מיד [ולפ"ז יתכן שהיום שהזמן שכלתה רגל מהשוק זה יותר מאוחר ולא יפסיד מזמן קיום המצוה גם לרמב"ם וכדלקמן אין חיוב לא לאחר אלא מצד זריזין מקדימין למצוות] אמנם יש מקום לומר שגם לרשב"א וודאי שלכתחילה מחסיר מהשיעור ועדיף להדליק בתחילה רק יש כאן שני דרגות של בדיעבד יש דרגא שלא קיים כלל הדין פרסום הנס ויש דרגא שחיסר בזמן פרסום הנס ואין זה במשמעות לשונו

ועיין תוס' שכתבו שלא יאחר יותר מדאי ומשמע שאפילו שביארו הגמ' כרמב"ם אפשר לאחר תוך חצי שעה ורק לא לאחר שכלתה דהינו שעיקר הדין לפרסם הנס לפי האפשרות בזמן הפירסום אמנם לנ"ל יתכן שזה לשיטתם שללשון זה אין שיעור כמה זמן להדליק וממילא לא מחסיר בזמן המצוה

והנה השו"ע כתב שאם לא הדליק בתחילת הזמן מדליק אחרי זה ועיין מג"א שתמה הרי בב"י הקשה שזה תלוי בשני תירוצי הגמ' ובביאור השו"ע הפמ"ג כתב שזה מצד ס"ס אולי הלכה כלשון השני ואולי כמו הרשב"א שאפשר להדליק אחרי לכו"ע והמאמר מרדכי ביאר שההכריע כטור והרשב"א שהגמ' דיברה על לכתחילה אבל בדיעבד ודאי אפשר גם אחרי שתכלה והפר"ח וכן בחיי אדם כתבו שזה רק בזמן הזה שבין כה מדליקים בפנים אמנם זה לא יתכן בכונת השו"ע שהוא לא הזכיר שהדרך להדליק בפנים

והנה המג"א דייק מהשו"ע שאם מדליק קרוב לסוף הזמן שתכלה מספיק לתת קצת שמן והדבר תמוה דכיון דפסק שאפשר להדליק אחרי א"כ במה זה גרע ואולי כה"ג יש לסמוך על השיטות שהלכה כלשון הראשון אמנם לפ"ז תמיד לא צריך לתת כשיעור וצ"ע והנה לשיטת הרשב"א שזה לא מחלוקת רק שבדיעבד לכו"ע אפשר להדליק אחרי בזה יש מקום לומר שבעיקר צורת התקנה זה כמו לרמב"ם ורק אם לא עשה את דינו יש לו תחליף להדליק אחרי ובזה דנים כמו אם היה עושה המצוה בעיקר זמנו דזה סברא שזה השיעור שנקבע ודלא כדביארנו לעיל אמנם לפר"ח והמג"א שנקטו שזה שני לשונות וללשון אחד אין שיעור זמן א"כ ללשון שיש שיעור זמן בהכרח הכונה גם אחרי וא"כ צ"ע למה שלא יצטרף וצע"ג ובדוחק אפש"ל שכיון שהזמן משתשקע עד שתכלה רגל מהשוק בהכרח שזה הזמן שראוי שידלק לכתחילה ולכן אם מדליק בזמן זה מספיק עד שתכלה [והנה לדברי המג"א אין מקום למה שביארנו לעיל בדעת הרשב"א שמה שיכול להדליק בסוף הזמן כי משלים אחרי זה חצי שעה]

והנה יש לדון בהא דיכול להלדיק עד עלות השחר האם צריך שישאר חצי שעה וסתימת הפוסקים שאפשר גם רגע קודם עלות השחר ויתכן שכאן לכו"ע סברת הפר"ח נכונה שכיון שזה האפשרות שנשאר לכן זה מספיק אלא שלרמב"ם יש מקור מהגמ' לחידוש זה ולשאר ראשונים אין שום מקור

והנה בעיקר דיוקו ברמב"ם היה מקום לומר שכמו שבסוף הזמן מספיק פחות מחצי שעה "ה בתחילת הזמן זה רק לכתחילה אבל בדיעבד יוצא גם פחות מהזמן אמנם כל האחרונים נקטו לא כך וצ"ל שהגדר שאם יכול זה מעכב ויתכן הביאור שיסוד החיוב להדליק עד שתכלה אמנם אם בסוף הלילה מספיק כל שהוא לא שיך גדר זה וצ"ע

**בביאור הנידון בהדלקה לאחר הזמן ובשעת הסכנה**

ב]והנה העולה מהנ"ל ששיטת הרמב"ם שאין להדליק לאחר הזמן וכן הוא בחידושי הר"ן בסוגין וכן משמעות תוס' שרק כתבו שעתה כיון שמדליקין בפנים אפשר להדליק לאחר הזמן ומשמע שבזמנם מודים לר"י פורת שזה תלוי בשני הלשונות וכן הוא באו"ז אמנם הרשב"א והריטב"א והטור ורבינו ירוחם נקטו שודאי שגם בזמנם אפשר להדליק לאחר הזמן והנה צ"ב לראשונים שבזמן הסכנה אפשר להדליק לאחר הזמן א"כ למה בזמן שאין סכנה לא ידליק מדין שעת הסכנה ומוכרח מזה שס"ל שזה תקנה מיוחדת לזמן הסכנה אבל שלא בזמן הסכנה כל המצוה היא רק הדלקה שיש בה פרסומי ניסא בחוץ ולפ"ז יש מקום לומר דהראשונים הנ"ל שחלקו וס"ל שאפשר להדליק לאחר הזמן הוא מצד שחלקו בזה עצמו ונקטו ששעת הסכנה זה לא תקנה מיוחדת אלא שעיקר התקנה זה הדלקה ורק שזה מפרטי המצוה שאם אפשר לפרסם צריך לפרסם ואם לא יכול לא צריך לפרסם

והנה בריטב"א הדברים מפורשים שכתב שלאחר הזמן יכול להדליק בפנים שזה לא גרע משעת הסכנה וכן הקשה על הגמ' של שעת הסכנה פשיטא וצ"ב קושיתו שיש כאן חידוש שאפשר להדליק בפנים ומשמע כנ"ל שנקט מסברא שהדין פרסום הנס הוא רק תנאי במצוה ולא שזה עיקר התקנה אמנם בדעת הראשונים הנ"ל יש לדחוק שס"ל שמקום ההדלקה הוא לעיכובא ורק הזמן לא לעיכובא אמנם מסברא אם המקום הוא לעיכובא דהינו שצריך מקום שיש בו פרסום הנס לרבים א"כ למה לא לומר שצריך גם דרגא של פרסום הנס שקבעו חז"ל אלא מחוורתא שס"ל שדין הפרסום הוא לא לעיכובא וגם בבית יוצאים בדיעבד ובאמת הדברים בפשוטו גם מבוארים ברשב"א שהקשה אם מותר להשתמש לאורה למה מבואר בגמ' שבאין בשבת רק נר אחד ידליק נר שבת הרי יכול להדליק בפנים ולצאת שניהם אלא בהכרח שאסור להשתמש לאורה והנה אם נימא שהדין להדליק בפנים זה רק תקנה מיוחדת לשעת הסכנה א"כ לא שייך לשאול שידליק בפנים ואין שום סברא לומר שאם קרה לו אונס פרטי שזה גם בכלל זמן הסכנה

והנה עיין רבינו פרחיה שהביא מהגאונים שאם יש רוח ואי אפשר להדליק בחוץ אפשר להדליק בפנים כמו שעת הסכנה ובפשוטו דבר זה גם לרמב"ם שכל שזה מצד מצב העולם הוא ולא אונס פרטי שאין לו כסף להדלקה הוא בכלל שעת הסכנה ועיין ריטב"א שבהיה דר בעליה למעלה מעשרים אמה מדליק בביתו ובפשוטו זה לא גרע משעת הסכנה ובפשוטו דבר זה גם לרמב"ם וצ"ע

והנה בפשוטו איכא בזה נפק"מ רבתי כגון בהיה דר בעליה והדליק בביתו ולאחרי זה עבר לדור למטה מכ' תוך זמן ההדלקה או בהיה רוח חזקה שזה כזמן הסכנה וכנ"ל ואחרי זה הפסיק הרוח דעד כמה שזה תקנה מיוחדת אבל באמת את עיקר התקנה לא קיים א"כ כל שמתאפשר לו ודאי חייב אבל אם נימא שהתקנה היא הדלקה ורק שיש פרט שיעשה במקום פרסום כל שכבר עשה ללא זה אין לו חיוב לאחר זמן לחזור ולהדליק ועיין קונטרס חנוכה ומגילה שהביא מהגרי"ז שפעם היה רוח והדליק בפנים ולאחר שהפסיק הרוח חזר והדליק בחוץ

**בדין מדליק בפנים בזמן הזה**

ג]והנה צ"ע דהגמ' אומרת שאם הדלקה עושה מצוה הדליק בפנים והוציא לחוץ לא עשה כלום וביאר רש"י דלא הדליק במקום חיוב והגמ' דוחה שזה מצד דהרואה אומר וכו' והנה לשון הגמ' לא עשה כלום ומשמע שלא יצא ידי חובתו ויש לדחוק שהכוונה שאת החובה לפרסם בחוץ לא יצא אמנם הנה הראשונים העתיקו את הטעם של הרואה אומר והקשו האחרונים הב"ח ומג"א וגר"א למה לא העתיקו הטעם של הדלקה וכו' ותירצו שבטעם זה יש נפק"מ גם בזמן הזה שמדליק בפנים שאם הוציא לחוץ לא יצא והנה אם נימא שמטעם של הגמ' רק לא קיים הדין לכתחילה אבל עיקר הדין קיים א"כ אין מקום לקושיא דודאי שטעם הגמ' עדיף וכן לשון הגמ' לא עשה כלום מורה יותר על ביאור זה [ועיין שפת אמת שם] ועיין רמב"ם שבאמת העתיק טעם של הדלקה עושה מצוה ומבואר שנקט שזה לעיכובא וזה לשיטתו ולכאורא כן מבואר מכל האחרונים הנ"ל אמנם לכאורא בדעת הטור שנקט שאפשר לאחר הזמן וביארנו שנקט ששעת הסכנה זה דין תמיד א"כ אין מקום לקושיא וצ"ע [ולולי האחרונים היה מקום לומר שכונת הגמ' שכיון שזה לא מקום הדלקה ודאי שיש פה הרואה אומר והגמ' מחדשת שגם אם זה מקום הדלקה יש כאן הרואה אומר ודו"ק]

ולכאורא יש מקום לומר שגם אם נימא שהדין פרסום נס זה עוד פרט אבל ודאי שפרט זה הוא סיבה לחיוב ולכן אם הדליק בפנים אפילו שקיים מצות הדלקת נר חנוכה אבל עדין יש לו חיוב גמור להדליק בחוץ כל שיש לו אפשרות דאת הפרט הנ"ל לא קיים ולפ"ז א"ש יותר הלשון לא עשה ולא כלום דהוא חייב לחזור ולהדליק בחוץ ועדין צ"ע ולפ"ז באופנים הנ"ל שבתחילה היה שעת הסכנה ואחרי זה אין סכנה יתחיב לחזור ולהדליק בשביל לקיים פרט זה וצ"ע בזה

[ויש שדנו לבאר שהגדר שחייב לעשות את המקסימום שיכול ולכן אם יכול בחוץ זה מעכב אבל לאחר הזמן שלא יכול יותר מזה זה לא מעכב וכן אם אין לו כסף לנר שבת וחנוכה חשיב שאין לו ברירה וכה"ג מדליק בפנים והדברים מחודשים ]

**בדין עד שתכלה רגל מהשוק בזמן הזה**

ד]והנה יש לדון בשיעור של עד שתכלה רגל מהשוק האם יש כאן שיעור קבוע כמבואר ברי"ף שזה חצי שעה דהינו שכיון שהמציאות בזמן חז"ל שהזמן שתכלה הוא חצי שעה וזה מה שהטילו א"כ מונח בזה שאין חיוב יותר מחצי שעה או שזהו עצמו השיעור עד שתכלה רגל מהשוק ונפק"מ אם יתארך הזמן של תכלה וכו' האם צריך להדליק יותר זמן או לא והנה מבואר בגמ' לשיעורא ויש ראשונים שללשון זה אפשר להדליק גם אחרי ובפשוטו לפ"ז הכוונה לשיעורא שכשיעור זה ידליק אחרי ולכאורא כל זה אם יש כאן שיעור זמן קבוע אבל אם אין שיעור זמן קבוע מה שיך לומר ששיעור זה הוא לאחר הזמן אמנם באמת יתכן שכל השיעור נאמר אם מדליק בשקיעת החמה וכמבואר ברמב"ם שאם מדליק מאוחר מדליק פחות וה"ה אם מדליק לאחר שכלתה רגל מהשוק יש שיעור אחר אמנם פשטות הדברים שלראשונים שהלשון שיעורא חולק זה תמיד ובפשוטו יש להוכיח מכמה דוכתי שיש כאן שיעור קבוע א. הרי"ף שסתם שזה חצי שעה וכן העתיקו כל הפוסקים ולא כתבו שזה משתנה לפי הזמן משמע שזה שיעור קבוע וביותר דהטור לא הזכיר אלא שיעור חצי שעה ועד כמה שזה משתנה לא היה להם לומר שיעור כלל ב. הפוסקים שכתבו שגם בפנים צריך להדליק חצי שעה ולכאורא כל זה שייך אם נקבע שיעור בחוץ אבל אם השיעור הוא עד שתכלה מה שבמקרה זה חצי שעה אין שום סיבה שאם ידליק בפנים צריך חצי שעה ג. שיטת הר"י פורת שגם בפנים אין להדליק אלא אותו זמן שבחוץ ולכאורא כל זה אם בחוץ נקבע שיעור זמן שגם אם זה יתארך השיעור כמו זמן חז"ל אמנם אם נימא דבחוץ הכל תלוי במציאות א"כ בפנים שלא שייך רגל אנשים אפשר כל הלילה וכמו אם יתחדש שיהיה אנשים כל הלילה ואולי קבעו שיכול להדליק כמו הזמן שבחוץ וצ"ע [ולכאורא על הר' פורת יקשה קןשית שדבר שמצותו בלילה כשר כל הלילה ואם זה סתם סברא שזה כמו בחוץ וגם אם מסיבה חיצונית א"ש] ד.הרי"ף כתב שלאחר חצי שעה מותר להשתמש לאורה ומבואר בראשונים שזה גם בהדליק וכונתו ליחד לחנוכה וצ"ע אם אפשר להדליק לאחר הזמן וגם לא נקבע שיעור א"כ למה שלא יחשב עדין נר חנוכה אחרי זה ולא יחשב שיש כאן קיום מצוה

[אמנם יתכן שהדין שיעור הוא למי שלא מדליק כעיקר תקנתו בזה נקבע השיעור כמו אם היה עושה לכתחילה בזמן הכי קטן שמצאנו בחז"ל וכדחזינן במג"א שאם מדליק קודם שתכלה מספיק שידליק עד שתכלה ולכן לאחר שתכלה או בפנים זה חצי שעה אבל בזמנו השיעור הוא עד שתכלה ודו"ק]

והנה יש לדון במקומות שזמן האופק משתנה שהזמן שכליא רגלי דתרמודאי יותר מאוחר בגלל אור היום ולא מסיבות חיצוניות שדבר זה היה גם בזמן חז"ל האם יש חיוב להדליק יותר מחצי שעה או לא ואם הזמן מצאת הכוכבים א"כ ודאי שאין חילוק אמנם אם משקע"ח א"כ יש בזה חילוק גדול ומסברא עד כמה שנקבע זמן של חצי שעה בהכרח שזה בכל מקום אמנם עיין מ"ב שכתב להדליק קודם מעריב שבזה מרויח את שיטת הרמב"ם וכן נהג הגר"א וצ"ע שזה לאחר חצי שעה משקיעה ראשונה אמנם בפשוטו הביאור שכיון שהאופק אצלם היה הרבה יותר גדול נקט שזה עדין תוך הזמן שלא כליא רגלי דתרמודאי וגם מצד הענין שידלק השיעור נשאר אחרי זה שיעור חצי שעה וכן מוכח מהנהגת הגר"א וצ"ע

והנה לשון הרמב"ם חצי שעה או יתר ובקונטרס חנוכה ומגילה לגרח"א טורצין זצ"ל כתב בשם הגרי"ז שהכונה או יתר זה שאם יש אנשים יותר מאוחר צריך להדליק יותר מאוחר אמנם בפשוטו הרמב"ם שם מדבר על הדין עד מתי אפשר להדליק ובזה כתב או יתר דהינו שכיון שיש אנשים אפשר להדליק יותר מאוחר ובפשוטו זה דלא כר' פורת שנקבע זמן כמו חז"ל וכן עיין ריטב"א שכתב שתכלה רגל מהשוק אם המציאות שזה יותר מאוחר מותר יותר אמם יתכן כוונתו כנ"ל ובזה א"ש שזה לא סותר לסתימת הראשונים שהשיעור חצי שעה

והנה לפ"ז היום שהתכלה רגל מהשוק הוא מאוחר אין שום ענין להזדרז ולהדליק רק מצד זריזין אמנם לשיטת הר"י פורת שנקט שהזמן כמו בזמן חז"ל גם בפנים יש מקום גדול לומר כנ"ל שבהכרח שזה שיעור קבוע דלא משתנה וכנ"ל אמנם מהנהגת הגר"א מוכח לא כך וכנ"ל וצ"ע

**בביאור משתשקע החמה והאם זה קשור לשם לילה**

ה]מבואר בגמ' שמצותה משתשקע החמה עד שתכלה רגל מהשוק והנה שיטת ר"ת שיש שני שקיעות ושקיעה ראשונה אין זה ספק לילה ורק בשקיעה שניה הוי ספק לילה ועיין תוס' במנחות כ: שכתבו שודאי שכאן הגמ' מדברת על סוף שקיעה ולא על תחילת שקיעה דהרי שרגא בטיהרא מאי מהניא וכן הוא במרדכי בסוגין אמנם עדין יש לדון האם הכוונה תחילת שקיעה שניה או סוף שקיעה שניה ועיין לשון הרא"ש שכתב שראוי להדליק בתחילת הלילה שמשמע שהזמן הוא סוף שקיעה שניה ועיין ביאור הגר"א שהביא מהרא"ש לגבי תענית שנקט שלשון הגמ' כל תענית שלא שקעה עליו חמה הכוונה סוף שקיעה שניה אמנם באמת בתוס' ר' אלחנן בע"ז ל"ד. ביאר שהכונה שקיעה שניה אבל תחילת שקיעה שניה ולפ"ז וודאי יתכן שגם כאן זה הכונה ועיין ביאור הגר"א שהביא כן מהרשב"א והריטב"א והר"ן שכתבו שזמן ההדלקה הוא בזמן שחל שבת ומבואר שנקטו שזה תחילת שקיעה שניה [ועיין חמד משה שיצא לדון בישוב שיטת הבה"ג שכאן גם לר"ת הכוונה שקיעה ראשונה ולא מצאנו לו חבר בראשונים]

והנה שיטת הגר"א כהגאונים שהשקיעה שהיא ספק לילה זה שקיעה ראשונה והנה המ"ב נקט שגם לשיטתו יש לדון האם הכונה תחילת שקיעה או סוף שקיעה [כן הוא סתימת דבריו שלא הזכיר סברא להחמיר דלהכרעת הגר"א דלא כר"ת בהכרח שהכונה שקיעת החמה] אמנם בפשוטו רק לר"ת שהלשון משתשקע הכונה שקיעה שניה יש מקום לדון שזה סוף השקיעה שניה אבל לגאונים מהיכי תיתי לומר ששקיעה הכונה לילה וביותר דלא שייך לומר שזה סוף שקיעה דהרי סוף שקיעה זה רק לאחר ד' מיל כמבואר בגר"א ובאמת לא מצאנו לשום שיטה שנקטה דלא כר"ת ושהכונה צאת הכוכבים

והנה בפשוטו עד כמה שהזמן הוא שקיעת החמה זה בתורת ודאי שאז האור מאיר ואין זה קשור למה שהוא לילה דהרי זה ספק לילה ולכן גם לר' יוסי שזה ודאי לא לילה בכל אופן נקבע בתורת ודאי שזה זמן ההדלקה וכן מבואר בבה"ג שנקט שגם לרב יוסף שספק לילה זה קצת אחרי השקעה"ח אבל זמן הדלקה משקיעת החמה אמנם עיין ביאור הגר"א יור"ד רס"ו סקי"ז שכתב שמלשון הגמ' שקיעת החמה מבואר שהלכה כרבה שמיד בשקיעה זה ספק לילה וע"ש שכתב עוד שהפוסקים שפסקו שזמן ההדלקה זה מצאת הכוכבים זה לא מצד שהלשון משתשקע זה סוף שקיעה אלא כיון שקי"ל כר' יוסי לחומרא ולדבריו זמן ההדלקה הוא לאחר זמן לילה לר"י שזה צאת הכוכבים עכ"ד דהינו דמבואר בדבריו שודאי שזמן ההדלקה הוא בלילה רק שכבר מהזמן שזה ספק לילה אפשר או צריך להדליק ובזה נתבאר סברא שגם לדידן שקי"ל כגאונים שאין שקיעה שניה בכל אופן יש צד להדליק בלילה אלא שזה קצת קודם וכן הוא הלשון במעשה רב שהדליק קודם מעריב ולא הדליק בשקיעה ולפ"ז לר' יוסי אין השיעור חצי שעה וצ"ע ומהא דלא הדליק קודם חזינן שנקט שאין להדליק לפני הזמן שזה ספק לילה

ועיין ב"י שהביא מהארחות חיים שבמקום הדחק אפשר להדליק מפלג המנחה כמו בהבדלה וצ"ע ששם זה מצד הדין של דעביד כר"י עביד וחשיב לילה אבל כאן אין הזמן לילה אלא הזמן הוא שקיעה בתורת ודאי ומבואר בדבריו לכאורא כנ"ל שיסוד הדין הוא דין לילה ולכן גם לגבי זה מועיל הדין פלג המנחה [ועיין שער הציון סימן תרע"ח שכה"ג צריך להתפלל קודם פלג המנחה דאל"כ זה תרתי דסתרי ע"ש] אלא שמבואר בדבריו שצריך לתת שמן חצי שעה מהלילה וצ"ל שהשיעור הדלקה עד שתכלה רגל מהשוק וצ"ע הרי הוכחנו לעיל שקבעו זמן ועיין פמ"ג שדן באמת שיתכן שמספיק חצי שעה מההדלקה והוא כסברא הנ"ל ובדעת האורחות חיים צ"ל שלגבי קיום המצוה נקט פשוט שזה משקיעת החמה עד שתכלה אמנם לגבי זמן עשית מעשה ההדלקה בזה נקט שכל שחשיב לילה ודאי שזה כבר הזמן לעשית המעשה הדלקה והנה הבה"ג שכתב שגם בערב שבת צריך להדליק בדיוק בשקיעה וכן הרשב"א שהקשה על הרמב"ם מערב שבת והרי אין לך שעת הדחק גדול מזה ובהכרח דס"ל שאין כאן מושג של פלג המנחה

**בדין הרמב"ם דאין מקדימין**

ו]מבואר ברמב"ם שאין מקדימין והמ"מ נקט שלמד שזה כוונת הגמ' לקמן והנה רוב הראשונים נקטו שהכונה לגבי שבת ועיין רשב"א שתמה על הרמב"ם שכמו שלגבי שבת אפשר להדליק סמוך לשבת גם כאן אפשר להדליק סמוך לשקיעה וזה ניכר שזה לצורך הלילה והנה הטור והשו"ע נקטו שהדין שלא יקדים זה על שבת וצ"ע שכאן העתיקו הרמב"ם ועיין שלט"ג שכתב שגם הרי"ף זה כהרמב"ם ומשמע שנקטו שלשון הגמ' משתשקע משמע שזה הזמן ולא קודם דהינו שכיון שנקבע זמן למצוה מה פתאום שיהיה אפשר קודם וצ"ב סברת הרשב"א שדימה לנר שבת ששם זמן המצוה הוא להדליק קודם שבת אבל כאן זמן המצוה הוא משתשקע ומה פתאום שיועיל קודם וכי מצוה נמשכת אפשר לעשות קודם זמנה ולכאורא מבואר מהרשב"א שנקט שקיום המצוה הוא בלילה ולא בהדלקה וההדלקה זה רק הכשר מצוה לקיום המצוה בלילה וגם למ"ד כבתה אין זקוק לה הוא כך רק שאם עשה מצדו מה שצריך הקילו חז"ל שיוצר במה שעשה [והארכנו במקום אחר] ולכן נקט שאין סיבה שזה צריך להעשות בזמן המצוה וכל שזה ניכר שזה לצורך קיום המצוה זה מספיק ולכן הוכיח מנר שבת שזה נחשב שזה ניכר לצורך שבת ובדעת הרמב"ם יתכן שס"ל שכיון שכבתה זקוק לה א"כ כל המצוה זה מעשה ההדלקה וכיון שמבואר בחז"ל שהמצוה זה משתשקע החמה א"כ צריך שיעשה את מעשה המצוה בזמן המצוה והנה הבה"ל כתב שאם זה שקיעה שניה אין סיבה שלא להקדים קצת וכל זה שהבין שכל החיסרון מצד שרגא בטיהרא מאי מהניא אבל אם נימא שזה סברא שלא הגיע הזמן א"כ אין סיבה שיועיל להקדים

אמנם בעיקר מה שנקטו שהרמב"ם ס"ל שזה מעכב גם בדיעבד הדבר קשה דהרי בערב שבת בהכרח צריך להקדים וברמב"ם לא מבואר שזה זמן אחר אלא בהכרח שבדיעבד אפשר להקדים וזה פשוט שערב שבת זה בדיעבד ועיין במאירי שבערב שבת שאי אפשר מקדימין אבל גם צריך להסמיך לשקיעת החמה כמה שיותר ויש מקום לומר שאם ההבנה כנ"ל א"כ בערב שבת שקבעו זמן ההדלקה קודם אולי אין דין להסמיך אלא יתכן שקבעו פלג המנחה או זמן מסוים וצ"ע ועיין ביאור הגר"א סימן תרע"ט שנקט שהתורה"ד חולק על הרשב"א וס"ל שבערב שבת תיקנו זמן יותר מוקדם וכן משמעות לשונו שכל ההיתר כי לא אפשר ושרק לכן מברכים ומשמע שביום חול אם מדליק קודם לא מברך אמנם יתכן שיכול להדליק רק שלא חשיב שהתחיל המצוה ע"ש

והנה הרשב"א נקט שערב שבת זה כמו תמיד שאפשר סמוך אבל משמע ברשב"א לא מוקדם וכמו שבנר שבת יש דין שלא יקדים ובריטב"א כתב שמשקיעה ראשונה אפשר אמנם כך ס"ל כ"ג: לענין נר שבת ולדידן שאין להקדים אפילו משקיעה ראשונה כי זה לא נחשב שזה ניכר לצורך שבת ה"ה כאן והנה בשבת מבואר שאם מקבל שבת מוקדם יכול להדליק סמוך לקבלתו שחשיב שזה סמוך לשבת וצ"ע האם בערב שבת זה עוזר גם לנר חנוכה וצ"ע ושיטת הגר"ז והדה"ח שזה מעכב וא"כ ה,ה כאן אמנם שיטת הרעק"א שזה לא מעכב ויתכן שגם כאן זה כך