שיעור ט
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / אורח חיים / סימן שיח - בישול

# שיעורי הלכה

### שיעורים על סדר השו"ע

### מפי מו"ר הגאון

### רבי **רפאל צבי ובר** שליט"א

##### הלכות שבת

##### **בישול**

##### סימן שיח סעיף ד

##### שיעור ט

* **שריה בכלי שני ובכלי שלישי והדחה מכלי שני.**
* **קלי הבישול.**
* **עלי תה אי הוי ככל קלי הבישול או דחמיר יותר.**
* **באופני ההיתר להכין תה בשבת.**

**אם מותר לשרות בכלי שני**

א] [סעיף ד' – המשך] **ואם הוא דבר יבש שלא נתבשל מלפני השבת אין שורין אותו בחמין בשבת. אבל מדיחים אותו בחמין בשבת, חוץ מן המליח הישן ומין דג שנקרא קוליס האספנין, שאינם צריכים אלא בישול מעט והדחתן היא גמר מלאכתן.** ובאיסור שריה בחמין כתב המ"ב (ס"ק לד) "ואפי' בכלי שני נמי אסור לשרות דמחזי כמבשל, ולא דמי לתבלין בסעיף ט' דלא אסר אלא בכלי ראשון, דתבלין עשויין למתק הקדרה ולא מחזי כמבשל". ודברי המ"ב הם ע"פ התוס' בשבת (לט. ד"ה כל) דכתבו דפי' ר"ת דעירוי מכלי ראשון אסור דמבשל כדי קליפה, ובהכרח דמה שהותר להדיח בחמין, הוא מכלי שני, וא"כ מה דאין שורין אותו הוא ג"כ בכלי שני. ואע"פ דכלי שני אינו מבשל, פי' ר"י דאסור משום דמיחזי כמבשל. וכיון דנקטינן דעירוי מבשל כדי קליפה וכדעת ר"ת, פי' כאן המ"ב דיש איסור שריה בכ"ש ומשום דמיחזי כמבשל.

**קלי הבישול אם יש לחוש שיתבשלו בכ"ש**

ב] אמנם מלבד מה דמיחזי כמבשל, מבואר דעת המ"ב דיש לחוש אף לבישול ממש. והוא דלקמן (סעיף ה) הביא השו"ע דעת הרא"מ דאוסר ליתן פת אף בכלי שני, וכתב שם המ"ב (ס"ק מב) "והטעם דס"ל לדעה זו דיש דברים שמתבשלים אפי' בכלי שני מפני שהם רכים ואין אנו בקיאים וע"כ הוסיף לאסור ליתן פת האפוי דהוא רכיך אפי' בכלי שני. וה"ה דלדעה זו יש להחמיר נמי בשאר דברים שלא ליתנם אפי' בכלי שני ועיין לקמן בסעיף ט' אודות תבלין". ולפ"ז מלבד מה דאסרו משום מיחזי כמבשל, עוד יש לחוש שמא הוא מקלי הבישול דמתבשלים אף בכלי שני [חוץ ממים ושמן דלהדיא מבואר בגמ' דאין מתבשלין בכלי שני]. ומ"מ אף לדעה זו מבואר דבתבלין אין חשש שיתבשל, וכמו שציין כאן המ"ב לסעיף ט' דשם מפורש היתר תבלין, וצריך לומר דקים להו בתבלינים המצויים בזמנם, דקשים הם ואינם מקלי הבישול. אמנם אפשר דבזמנינו השתנו התבלינים ומתבשלים אף בכלי שני וא"א לסמוך להקל בזה. וכן כתב בשו"ת אור לציון (ח"ב פ"ל תשו' ג).

ג] אמנם החזו"א (או"ח סי' נב ס"ק יח) חולק על המ"ב, משום דלא מצינו בפוסקים דחששו אלא גבי פת, דמתוך שאפוי נוח ביותר להתבשל, אבל גבי שאר דברים אין לנו לחשוש לקלי הבישול, אלא דינם כיין ושמן המבואר בגמ' שבת דאינם מתבשלים בכלי שני. ועוד העיר מהא דסתם השו"ע ביו"ד (סי' קה) להקל בדיעבד בכלי שני, ולא מצינו שחילקו שם הפוסקים בדברים רכים שהם מקלי הבישול. וע"כ דעתו דמעיקר הדין כל דבר חוץ מפת אין חוששים שיתבשל בכלי שני. אלא דנהגו להחמיר ע"פ מה שהביא המ"ב (ס"ק מח) מהחיי אדם, דבאופן שהיד נכוות בו, יש בישול לכו"ע אף בכלי שני. ולזה חששו להחמיר בכל גווני בכלי שני, שמא יד נכוות בו [מלבד הטעם דמיחזי כמבשל]. ואף דפקפק בזה החזו"א דמקורו הוא מהירושלמי, ואין כן דעת הבבלי, מ"מ קשה להקל באיסורי שבת ונקטנין לאיסור כחיי אדם.

ד] אלא דכבר העירו על החזו"א במה שפשוט לו דלא מצינו בפוסקים לחוש לקלי הבישול לבר מפת, דמפורש ביראים (סי' רעד דף קלד.) דחשש אף בשאר דברים ולאו דווקא בפת. וז"ל שם, "ואין בישול תלוי לא בכלי ראשון ולא בכלי שני, אך לפי שהוא דבר המתבשל פעמים שהוא דבר רך ומתבשל אף בכלי שני. ויש דבר קשה שאפי' בכלי ראשון אינו מתבשל, ויש דבר המתבשל בכלי ראשון ולא בכלי שני וכו', **הלכך יזהר אדם שלא להכניס שום דבר בכלי שני ואף בכלי שלישי שהיד סולדת בו, שאין אנו בקיאים בדברים רכים וקשים מי הוא מתבשל בכלי שני ומי הוא שאינו מתבשל,** ואמרינן בחולין (קח:) איזהו בישול כל שאחרים אוכלים אותו מחמת בישולו" וכו'. וכתב החוט שני (ח"ב פכ"ט ס"ק יז) דאילו ראה החזו"א את דברי היראים ודאי היה חושש להם.

ה] ומה שהקשה דביו"ד לא מצינו חילוק בדברים שהם קלי הבישול, כבר התקשה בזה בשו"ת מהרי"ל (הביאו היד יהודה סי' קה ס"ק ט) ותי' דביו"ד איכפת לן אם מפליט ומבליע, וקים להו לחכמים שכלי שני לעולם אינו מפליט ומבליע ואף באופן שהוא מבשל, ומשו"ה סתמו שם להקל בדיעבד בכל גווני.

**דין שריה בכלי שלישי**

ו] ולענין כלי שלישי, במ"ב (ס"ק מז) הביא דעת הפמ"ג (ס"ק לה) דצידד להקל [אף בקלי הבישול]. וגם בזה תמה החזו"א (שם) דלא מצינו מקור לחלק בין כלי שני לכלי שלישי. לא בפוסקים ולא בסברא [דבשלמא כלי שני שונה מכלי ראשון כיון דדפנותיו צוננות (כמ"ש התו' בשבת מ: ד"ה ושמע מינה) ואין במים כח לבשל דבר נוסף הבא בתוכם, אבל אם נחוש שכלי שני מבשל כל שהוא י"ס אע"פ שדפנותיו צוננות, מה נפק"מ איזה כלי הוא הא סו"ס הוא יד סולדת]. ויישב שם לשיטתו (לעיל), דגם בכלי שני הוא רק חומרא משום הח"א לחוש ליד נכוות בו, ולזה בכלי שלישי לא חששו, דעל הרוב לא שייך בכלי שלישי אופן דיד נכוות בו.

ז] ובאמת ביראים [הנ"ל] מפורש דאף בכלי שלישי יש לחוש כל שהיד סולדת בו. וכן כתב בחת"ס (יו"ד סי' צה מובא בפת"ש יו"ד סי' צד סק"ז) דלדעת הרשב"א דיש להחמיר ביו"ד בכלי שני, וכן נקטינן לחוש לכתחילה, דאין נ"מ בין שני לשלישי או רביעי, וכל שהיד סולדת בו יש לחוש לכתחילה. ומ"מ מנהג העולם לא לחוש אלא מקילים בכלי שלישי, וכדעת הפמ"ג והמ"ב, ונסמכים גם על החזו"א דלמעשה היקל בזה.

**דין הדחה מכלי שני**

ח] והפמ"ג (שם. וכן במ"ז ס"ק טו) סמך דבריו על המג"א בהלכות פסח (סי' תמז ס"ק ט) במה שפסק הרמ"א שם דלענין פסח יש להחמיר אף בכלי שני, וכתב שם המג"א דבהדחה מכלי שני אין להחמיר. ואם בהדחה מכלי שני אין חוששים לבישול א"כ ודאי שבכלי שלישי אין לחוש לבישול. ומדבריו מבואר דאף הדחה מכלי שני מותרת אף בקלי הבישול, ואין דינו כעירוי מכלי ראשון דמבשל כדי קליפה. וכן הוא דעת המ"ב כאן (ס"ק לה) דפי' דמדיחין אותו בחמין היינו בעירוי מכלי שני. ובאמת הוא מוכרח בשו"ע, דלפי מה שפי' דאין שורין הוא אפי' בכלי שני, א"כ אף הא דמדיחין הוא מכלי שני [דמכלי ראשון הלא קיי"ל דעירוי מבשל כדי קליפה], ולא חילק השו"ע דיאסר בקלי הבישול. וא"כ כ"ש שאין לחוש לכלי שלישי ובזה מתיישב מה שהקשנו מהיראים דמפורש דאף בכלי שלישי יש לחוש, דדעת השו"ע כאן מוכרח דהתיר שריה בכלי שלישי [דכל הדחה מכלי שני, יש בו גם שריה בכלי שלישי].

**הדחה מכלי שני בעלי תה**

ט] ובענין הכנת תה בשבת, באופן שלא יהיה בו חשש בישול. האריך בזה המ"ב (ס"ק לט) וכתב בשם הנתיבות שלום דאסור לערות על העלים אף מכלי שני, דומיא דקוליס האספנין דאין מערין עליו מכלי שני דזו היא גמר מלאכתו. ולדעתו פשוט דאף בכלי שלישי אין שורין עלי תה, דכל הדחה מכלי שני הוא כשריה בכלי שלישי, ולפי"ז צ"ל דעלי תה גרע טפי מקלי הבישול [דהא בקלי הבישול מבואר דהתיר המשנ"ב לשרות בכלי שלישי]. ובאמת בפמ"ג (מ"ז סי' שכה סקי"א) כתב להדיא דמותר להדיח מכלי שני על עלי תה.

י] ונראה דנידון זה תלוי בפלוג' הראשונים בפירוש קוליס האספנין דאסור להדיחו אף מכלי שני, דבבה"ל (ד"ה חוץ) הביא דדעת רוב הראשונים לפר' דהוא דג הנקרא "טונינא" שהוא הערני"ג של זמנינו, ומתוך שמלוח הרבה, כמעט מוכן הוא לאכילה ודי לו בבישול מעט ונגמר אף ע"י הדחה מכלי שני. וכתב שם דהרמב"ם פירוש אחר לו בקוליס האספנין. ואח"כ (בד"ה קוליס) כתב בשם הרמב"ם דלאו דווקא קוליס, אלא ה"ה לכל דבר שדק ורך ביותר שאסור להדיחו בחמין. ומבואר דפי' דקולייס האספנין הוא דבר דק ורך ביותר. ועפי"ז נראה דמה שאסר המ"ב בשם הנתיבות שלום הדחה על עלי תה מכלי שני, הוא כדעת הרמב"ם דכל דבר דק ורך ביותר הוי כקוליס האיספנין ולזה החמיר בעלי תה שהם דקים שדינם כקוליס האיספנין. אבל הפמ"ג סבר כדעת רוב הראשונים דדוקא הערי"ג [ואף דעת הבה"ל נוטה כן לעיקר דהוא טונינא] דמלוח ביותר הוי קוליס האיספנין ומשום דמחמת שכבר נמלח יכול להתבשל אף ע"י הדחה מכ"ש, וא"כ אין מקור להחמיר בדברים דקים ורכים כדוגמת עלי תה, לאוסרם בהדחה.

יא] ועיין בה"ל (ד"ה היא) דנשאר בצ"ע למעשה אם מותר להדיחו באופן שאין יד סולדת. ולפי"ז היה מקום להקל בעלי תה עכ"פ באין היד סולדת בו, היות ורוב הראשונים פירשו דקוליס האיספנין היינו במלוח, וגם דין אין יס"ב הוא בספק וצ"ע למעשה. אבל ראיתי בשבות יצחק (פכ"ט אות ז) בשם הגריש"א להחמיר שלא לערות על עלי תה אע"פ שאין יס"ב כל זמן שהוא יותר מחמימות הרוק [אבל פחות מזה הוא בכלל צונן, ואף המשנ"ב לא נסתפק להחמיר בזה], אבל בשאר דברים שחוששים להם שהם מקלי הבישול אין לחוש כשאין יס"ב.

**באופני הכנת תה בשבת**

יב] ובמ"ב (שם) האריך באופני היתר הכנת תה בשבת. ואחד מהם הוא ע"י שיערה עליהם רותחין מע"ש, ואח"כ יתייבשו ולא יהיו בהם מים צוננין, ואז מותר בשבת לערות עליהם שוב, דאין בישול אחר בישול. אמנם הקשה ע"ז הפמ"ג דהא העירוי אינו מבשל את כל העלה אלא רק כדי קליפה, וא"כ יש לחוש שבער"ש עירה מצד אחד, ועתה בשבת מערה הוא מהצד השני שלא נתבשל עדיין. ומשו"ה כתב המ"ב דכשמערה בער"ש יהפוך בעלים היטב שיתערה עליהם בכל המקומות [ויש להעיר ע"ז מדעת האיסור והיתר (כלל לד דין יח, כא, כג. מובא בש"ך יו"ד סי' צה ס"ק יח) דאין עירוי מועיל אלא במקום שנופל שם העירוי, ולאחר מכן נעשים המים שעירה ככלי שני ושוב אינם מבשלים כ"ק, וא"כ דוקא בתחילת העירוי מבשל את עלי התה במקום נפילת העירוי, אבל אחר שהתחיל לערות וממשיך ומערה על העלים מהצד האחר לא הוי כעירוי, שהרי יש שם מים של כלי שני שדינם כצוננים].

ובשעה"צ (ס"ק סא) הקשה על עצה זו, ממה דקיי"ל דדבר שנשרה מער"ש בכלי ראשון אין לשרותו שוב בכלי ראשון, שמא יוסיף משהו בבישולו. וא"כ ה"ה שאין להדיחו שוב.

ועוד ציין לפתחי תשובה החדש דהקשה על עצה זו [ומחמת זה העדיף המ"ב שם אופנים אחרים שם עיי"ש]. וקושיית הפתחי תשובה הוא ממה שביאר הרא"ש (שבת פ"ג סי' יא] דמגיס ביורה אסור אף שמבושל כל צרכו, משום מבשל, דכל שמגיס צובע טפי. והקשה החת"ס (או"ח סי' עד) איך מותר לערות על קפה בשבת [אף שכבר נתבשל] ולא חששו לבישול מחמת שצובע המים כמ"ש הרא"ש. ותי' דכבר כתב בספר גינת וורדים דיש מקומות דאוכלים את הקפה כמות שהוא, וע"כ חשיב כמבושל, ובזה אין לחוש לבישול מחמת שצובע המים. ודוקא ביורה וסממנים שאין אוכלים אותם כך, חיישינן שיש כאן משום בישול. והקשה הפ"ת החדש, דא"כ עלי תה דאין אוכלין אותן כמות שהן, מדוע לא נחוש בזה לבישול [ויתבאר מזה עוד בעז"ה בשיעור הבא].

**דינים העולים:**

1. אין שורין בכלי שני בשבת, ומטעם דמיחזי כמבשל. ודעת המ"ב דיש לחוש בכל דבר שמא הוא מקלי הבישול ואסור מדינא לשרותו בכלי שני [לבד מיין ושמן דמפורש בגמ' דאין מתבשלין בכ"ש], וכן מפורש דעת היראים. אמנם דעת החזו"א דמדינא אין לחוש אלא גבי פת, דמתוך שאפוי נוח להתבשל. אלא דנהגו להחמיר, מחמת שחששו להחיי אדם, דכל שהיד נכוות בו אסור אף בכלי שני ואין אנו בקיאים מתי הוי היד נכוית.
2. ומ"מ ביו"ד לדעת המקילים בכלי שני לא מצינו חילוק בין קלי הבישול לשאר דברים, וכמ"ש בשו"ת מהרי"ל דשם תלוי במפליט ומבליע, ואף אי מתבשל קים להו לחכמים שאינו מפליט ומבליע בכ"ש.
3. כלי שלישי דעת הפמ"ג והמ"ב דאין לחוש אף בקלי הבישול. וביראים נראה דאין חילוק בין שני לשלישי וכל שהיס"ב יש להחמיר. ודעת החזו"א דאף שמסברא אין חילוק בין כלי שני לשלישי, מ"מ יש להקל בכלי שלישי וכשיטתו שכל החומרא בכלי שני הוא משום חשש דהיד נכוות בו, ואין לחוש לכך בכלי שלישי.
4. הדחה מכלי שני מפורש כאן בשו"ע וכ"כ המג"א והפמ"ג דמותר. ועל כרחך צ"ל לדעתם דבקולייס האספנין ומליח הישן אסור דכיון שכבר הם מלוחים כמעט נתבשלו ולזה גמר מלאכתן נעשה אף ע"י עירוי מכ"ש.
5. הדחה על עלי תה, לדעת הפמ"ג מותר מכלי שני. ולדעת המ"ב אסור דחשש לדעת הרמב"ם דקולייס האספנין הוא כל דבר רך ודק ביותר, ויש לחוש לכל דבר כעי"ז. וכשאין היד סולדת בו צ"ע, ובשבות יצחק כתב מהגריש"א להחמיר בעלי תה גם באין יס"ב כל שיש בו יותר מחמימות הרוק.

**השיעור נמסר בביהכ"נ "בית ציון ואהל אית"ן", נוה יעקב, ירושלים.**

ניתן לשמוע בקול הלשון [טל': [PHONE_REMOVED] או [PHONE_REMOVED] או [PHONE_REMOVED], קוד 1-3-2-2-2, ובשידור חי ביום ה' 22:30].

**נכתב ע"י א. ה. והיה למראה עיני מו"ר שליט"א**

**השיעור נמסר בביהכ"נ "בית ציון ואהל אית"ן", נוה יעקב, ירושלים.**

ניתן לשמוע בקול הלשון [טל': [PHONE_REMOVED] או [PHONE_REMOVED] או [PHONE_REMOVED], קוד 1-3-2-2-2, ובשידור חי ביום ה' 22:30].

**נכתב ע"י ש. מ. והיה למראה עיני מו"ר שליט"א**