ד - כתובות ג_ ב_ - ד_ ב_
קטגוריות: ש_ס / כה כתובות / כתובות - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / כתובות פ_ק / מ_מ

**ג' ב' - מכניסין את המת לחדר, - בפירש"י נראה דהיינו דמעכבין מלקברו, אך המאירי פירש דדינא הוא דמכניסין את המת לחדר שלא יהא מתו מוטל לפניו, ורק בכה"ג התירו לכנוס. - ופירש"י דמה שהתירו לעכב קבורתו, הוא משום דאם היו קוברין אותו והיתה חלה האבלות, הי' אסור לכנוס, ובהגה' ר"פ לסמ"ק מ' צ"ז כתב עוד, דאפי' אם הי' מותר לכנוס אחר שחלה האבלות, מ"מ הי' צריך לנהוג ז' ימי אבלות קודם ז' ימי המשתה כיון דחלה האבלות קודם החתונה, ונתחדש בזה, דאין בכח ימי המשתה לדחות האבלות, ורק אם כבר חלו ימי המשתה אין האבלות דוחה להם, וכ"נ בד' הרא"ש מו"ק פ"ג סימן ג'.**

**ובועל בעילת מצוה, - עי' ריטב"א דאף דאונן אסור בתשמיש המטה, הכא הקילו, וכתב דעשאוהו כמי שנתייאש מלקברו, וכ"כ המאירי והשטמ"ק בשם תר"י, וכ"כ התוס' במו"ק כ"ג ב' והרמב"ן בתוה"א ענין מי שמתו מוטל לפניו ובמלחמות מו"ק י"ד ב' מדפי הרי"ף דהקילו בזה באנינות, והשטמ"ק כתב עוד** **דאין כאן אנינות כלל כיון דהוא מעוכב מלקברו במצות חכמים והו"ל כנתייאש מלקוברו דאין עליו דין אנינות, - והרמב"ן בתוה"א שם הביא מהרי"צ גאות דאונן מותר בתשמיש המטה, ומה"ט הוא דשרי הכא בבעילת מצוה, והרמב"ן הוכיח דאסור ממש"א דפורש, דאלמא אסור לבעול בעילה שני', - והרמב"ן בתוה"א ענין אבלות כתב בדעת הגאונים, דאיסורא דאונן בתשה"מ הוא מדאורייתא, והא דהכא שרי, הוא משום שבעילת מצוה הוי ג"כ עשה של תורה ודחו זה מפני זה, - אך בשטמ"ק כתב בשם הגאונים דשרי, משום דהבעילת מצוה בלילה דישראל קדושים הם ואנינות לילה דרבנן.**

**ועי' בעה"מ מו"ק שם שהוכיח מהכא דאונן מותר בתשה"מ בשבת, ונ' בדבריו דטעם הא דשרי בתשה"מ הוא משום דאחר שהכניסה לחופה הו"ל כרגל, ואינו נוהג אנינות, וכ"כ בתוס' ר"י הלבן, ומבו' בדבריו דבשמחת החופה ליכא איסורא באונן, ועי' פנ"י.**

**עי' מאירי דמה שהתירו לו בעילת מצוה, ולא הצריכוהו להמתין עד אחר ז', הוא משום דהנישואין צורך ביאה, - ועי' מלחמות במו"ק דמשמע דהוא משום שהיו עושין סעודה בלילי בעילה, וע"כ התירו לו בעילת מצוה שלא להפסיד הסעודה, - אך עי' רבינו ירוחם נתיב כ"ב ח"ב הובא בנקוה"כ סימן שמ"ב דהוא משום דלא חיילי ימי השמחה עד שיבעול, וכתב דדעת הרי"ץ גאות והרד"ך דהוא רק משום דחל האבלות קודם הנישואין, ולא אלימא האי שמחה לחייבו ז' ימי המשתה עד שיבעול, אך דעת הרא"ש דלעולם לא חלה עליו שמחה עד שיבעול, ונפ"מ במת לו מת אחר החופה קודם בעילת מצוה אם נוהג תחילה ז' ימי המשתה, - ועי' רמב"ן בתוה"א ענין מי שמתו מוטל לפניו דהא דבועל בעילת מצוה הוא כדי להתחיל בז' ימי המשתה כדי שיחול עליו שמחת רגל שלו וידחה אבילות דלאחר קבורה מקמי רגל דמעיקרא, - ועי' פנ"י שהאריך להוכיח דז' ימי המשתה חיילי אף קודם שבעל, ובדעת הרמב"ן והרא"ש צ"ל, דמ"מ לא אלימי כרגל לדחות לאבילות.**

**ונוהג ז' ימי המשתה ואח"כ נוהג ז' ימי אבלות, - עי' רמב"ן שהק' לדעת הגאונים דאבלות יום ראשון דאורייתא, היאך אתי ימי המשתה דרבנן ודחי לי', וכתב דאפשר דאין קוברין אותו אלא למחרתו דבכה"ג אין האבלות אלא מדרבנן כיון דאי"ז יום מיתה וכ"כ הרשב"א בסוגיין ובתשו' ח"א סימן קנ"ה וסימן קע"ב והרא"ש בסוגיין ובמו"ק פ"ג סימן ג', - עו"כ הרא"ש בשם הרמ"ה דאף יום א' של שמחת חתן הוי דאורייתא, - ומסקנת הרמב"ן דקוברין אותו באותו היום, ובי"ד מתנין לעקור דבר מה"ת בשוא"ת, וכ"כ ש"ר, והר"ן כתב לפ"ז דאינו רשאי להתעסק בדברים של שמחה דהו"ל בקום ועשה, ועי' חי' הגרע"א החדש דהא דפטור מחליצת הסנדל, הוא משום דאי"ז איסור אלא הוי מצוה לחלוץ הסנדל, ומ' מדבריו דהוא אסור בשאר איסורי אבלות, ועי' קובה"ע סימן ס"ט סק"ז דהוא מותר אף בשאר איסורי אבלות, דכיון שעקרו חכמים למצות אבלות ממילא ליכא איסורא, אך כתב דבד' הר"ן אין נראה כן, ועי' עמק ברכה אבילות אות א' - ועי' דברי יחזקאל סימן י"ז ועמק ברכה שם מש"כ בדעת הרמב"ם.**

**עו"כ הרמב"ן, דמה דעקרו הכא לדין אבילות דאורייתא, ול"ד לקובר מתו ביו"ט אחרון שנוהג בו אבילות, הוא משום דהכא הוא זמן שמחה ואין אבל במקום שמחה, ועוד דאם הי' נוהג בו אבילות לא היו ימי האבל רצופין, ועי' חי' הגר"ש סימן ה' שהאריך בענין זה.**

**עי' רמב"ן שהק' דמ"ט אין ז' ימי המשתה עולין לו לז' ימי אבלות, דומיא דיו"ט שני שכתבו הגאונים דעולה לו למנין ימי האבילות, וכתב דהוא משום דאם יעלו לו נמצא שלא קיים אבילות כלל, - ועי' חי' הגר"ש סימן ו' אות ה', דמכח ה"ט לעולם אין עולין לו ימי המשתה, אף בשמת לו מת באמצע ימי המשתה דליכא לה"ט, - ועי' גל' הגרע"א יו"ד סימן שמ"ב שנסתפק באלמן שנשא אלמנה אם ג' ימי שמחה עולין לימי אבילות.**

**עו"כ הרמב"ן דשאני יו"ט שני שהוא ספק דדבריהם וכל ספק אבילות לקולא, - ולפ"ז יו"ט שני של ר"ה אינו עולה, כיון דב' ימים של ר"ה קדושה אחת הם, ועי' חי' הגר"ש סימן ו' בזה.**

**עי' רמב"ן בתוה"א ענין מי שמתו מוטל לפניו דימי המשתה אין עולין למנין שלשים, משום דמותר בגיהוץ ותספורת, - ועי' רמב"ם פי"א מאבל ה"ז במי שמת לו מת בתוך ימי המשתה, דמונה ל' מאחר ימי השמחה, והראב"ד שם פליג דעולין ימי המשתה למנין ל', ועי' או"ש במילואים להל' אבל שכתב בדעת הרמב"ם, דבגונא דמת אביו של חתן וכו' קודם שהכניסה לחופה, עולין ימי המשתה למנין ל' - ובטעמא דהראב"ד י"ל דס"ל דחתן אסור בגיהוץ ותספורת, וזה ניחא לטעמי' דס"ל דגזירת ל' דאורייתא, וכמש"כ הרמב"ן בתוה"א (ענין אבילות), ועי' בחי' הגר"ש סימן ו' אות ה' בע"א.**

**עי' גל' הגרע"א יו"ד סימן שמ"ב בשם שכנה"ג, דאם נפל רגל בתוך ימי המשתה, ה"ז מפסיק את האבילות, ועיי"ש שפקפק בזה, ועי' אבי עזרי פ"י מאבל.**

**הוא ישן בין האנשים וכו', - עי' תורת האדם ענין האבילות בשם הראב"ד דאינו אסור אלא ביחוד, אך מותר בשאר דברים ואף בחו"נ, והרא"ש במו"ק פ"ג סימן ל"ו הביא עוד משמו, דאין אסור ביחוד אלא בלילה ולא ביום, ועיי"ש שנחלק ע"ז. - ועי' רי"ו נתיב כ"ב ח"ב בשם הר"א בן אסמעל דאסור אף במזיגת הכוס וכו', - ועי' מהרש"א שהק' ע"ד הראב"ד מסוגיית הגמ', ועי' הפלאה מש"כ בזה.**

**ואין מונעין תכשיטין מן הכלה כל ל' יום, - בפירש"י כתב דקמ"ל דאף כל ל' יום שהם ימי אבילות אין מונעין, וכ"ש לאחר ל', - ועי' מאירי ושבלי הלקט שמחות סימן י"ז שדקדקו מדבריו דימי המשתה עולין למנין ל', - אך בשטמ"ק כתב בשם תר"י בדעת רש"י דאיסור תכשיטים לאבלה הוא כל י"ב חדש, והכא קמ"ל דאף כל ל' התירו לה תכשיטים וכ"ש לאחר ל', וכ"ה בהל' שמחות למהר"ם מר"ב סימן קי"ט ובמרדכי מו"ק סימן תתקכ"ד, ולפ"ז אין ראי' מדבריו, והמאירי והשבה"ל שהוכיחו מד' רש"י, הוא משום דס"ל דאחר ל' יום לא התירו תכשיטים לכלה, עיי"ש בדבריהם.**

**ועי' רמב"ן וש"ר דס"ל דאין האשה אסורה בתכשיטין לאחר ז', וע"כ פירשו דהכא קמ"ל דאם אירע לכלה אבל בתוך ל', אין מונעין ממנה תכשיטין.**

**לא שנו אלא שנתן מים ע"ג בשר וכו' - עי' רא"ש סימן ו' שדקדק מד' הרי"ף דאף בדליכא פסידא מכניסין את המת וכו' ובועל בעילת מצוה, ואך דבכה"ג נוהג תחילה ז' ימי אבילות, והביא כן מד' הרי"ץ גאות במתו שאר קרובים, ועיי"ש שתמה ע"ז דמה תועלת יש וכו', וכן תמה הרמב"ן בתוה"א ענין מי שמתו מוטל לפניו, והק' עוד, דכיון דמדינא אונן אסור בתשה"מ, ודאי דאין להתיר לו בכה"ג, אך הריצ"ג לטעמי' דס"ל דאונן מותר בתשה"מ.**

**ועי' ראבי"ה סימן תתמ"א הובא בהגמי"י פי"א מאבל ה"ח שתמה על דעה זו, דכיון דבועל בעילת מצוה, הוי רגל לגבי', וא"כ מ"ט אינו נוהג תחילה ז' ימי המשתה, ועי' חת"ס יו"ד סימן שמ"ח שכתב דבכה"ג שמת קודם שכנס לחופה, אין הרגל דוחה להאבילות. - ועי' אג"מ יו"ד ח"א סימן רכ"ו בדין מת לו מת וכנס שלא כדין, אם ה"ז דוחה להאבילות.**

**אע"פ שאמרו אין אבילות במועד אבל דברים של צינעא נוהג, - עי' רמב"ם פ"י מאבל ה"ג דברגל אין נוהג דברים שבצינעא, ועי' תורת האדם ענין שבתות ויו"ט דגריס הכא אע"פ שאמרו אין אבילות בשבת וכו', וכן גיר' הבעה"מ מו"ק י"ד ב' בדפי הרי"ף ושיטת ריב"ב שם ט' א' בדפי הרי"ף והריטב"א שם כ"ג ב', - והרמב"ן והריב"ב שם פירשו דטעם החילוק הוא משום דשבת עולה למנין אבילות ורגלים אינם עולין, ולפ"ז ביו"ט אחרון שכתבו הגאונים דעולה למנין אבילות, אף נוהג בו דברים שבצינעא, וכ"כ הריטב"א שם, אך מד' הרמב"ם פ"י מאבל ה"ט נראה לא כן, - ותוה"א ענין שבת ויו"ט בשם הגאונים טעם החילוק, - ועיי"ש בתוה"א ובמלחמות במו"ק שם שהק', דימי המשתה הוו כרגל, וכ"ה דבימי המשתה נוהג דברים שבצינעא ה"נ ברגל, ועמש"כ בזה באבי עזרי פ"א ופ"י מאבל ובחי' הגר"ש סו"ס ה'.**

**ועי' שיטת ריב"ב במו"ק י"ג ב' שדקדק מד' הרמב"ם פי"א מאבל ה"ז, דבמת בתוך ז' ימי המשתה, אין נוהג אף דברים שבצינעא, דומיא דרגל, ועי' או"ש במילואים להל' אבל שם.**

**אילימא דקתני בועל בעילת מצוה ופורש התם משום דלא חל עליו אבילות, - עי' רשב"א וריטב"א, דאף דהקילו באיסור אנינות, מ"מ לא הקילו באיסור אבילות, וכ"כ התוס' במו"ק כ"ג ב' והרמב"ן במלחמות שם ובתוה"א ענין מי שמתו מוטל לפניו, - והרמב"ן שם הביא מהרי"ץ גאות שהוכיח מזה דאונן מותר בתשה"מ, - ולמש"כ הרמב"ן בתוה"א (ענין אבילות) דאונן אסור בתשה"מ מדין אבלות, צ"ל דמ"מ כיון דבאנינות לא אסרוהו בנעילת הסנדל וכו', קילא טפי לאינשי, ואף שהתירוהו בשעת האנינות בתשה"מ, לא יבואו להקל באבילות, ועי' חי' הגר"ש סימן ו' אות ו'.**

**אלא דקתני נוהג ז' ימי המשתה ואח"כ ז' ימי אבילות, - עי' תוס' יומא י"ח ב' בשם הר"י מפרי"ש, דה"נ במת לו מת ברגל, ה"ה אסור ביחוד, כיון דהקילו באבלות ברגל, - ועיי"ש שהביאו ד' הראב"ד בבעה"נ שער הפרישה, דשאני הכא דז' ימי המשתה אית בהו אפושי שמחה, והתוס' הק' ע"ז דא"כ מ"ט לא מפליג הכא בין אבילות דחתן לאבילות דעלמא, דהוא משום דבחתן איכא אפושי שמחה, והגרע"א בגהש"ס הק', דמ"ט הכא אסור ביחוד אף בז' ימי האבילות, (והראב"ד בבעה"נ שם במהדו"ק הביא די"א דאינו אסור ביחוד אלא בז' ימי המשתה, והכריע דאסור אף בז' ימי האבילות), ועי' רש"ש שם דב' הקו' מתישבות זב"ז, ועי' רמב"ן בתוה"א ענין אבילות דשאני הכא שמת לו מת תחילה, והקילו עליו חכמים ונתנו לו רשות לקבוע רגל שלו בימים הללו הראויים לאבילות ודחו אבילותו עד לאחר זמן, וכעי"ז כתב הרא"ש בסוגיין ובמו"ק פ"ג סימן ל"ו. - ועי' רשב"א דלפ"ז אם מת לו מת בתוך ימי המשתה מותר להתייחד, וכ"ה בטוש"ע סימן שפ"ג, ועי' פרישה שם, ויש"ש סימן ו'.**

**ועי' רא"ש בשם הרמ"ה, דלמשנה אחרונה דבועל בעילת מצוה ופורש, ה"ה אסור ביחוד, כיון שהקילו בזה דמותר לגמור ביאתו, והרא"ש נחלק ע"ז, וכן דעת ש"ר, - ועי' יש"ש סימן ו', דלפ"ז בזה"ז דהיא אסורה לו גם משום דם בתולים, ה"ה מותר ביחוד, אף בגונא שמת אביו וכו', ועי' ב"ח סימן שמ"ב וט"ז שם סק"ג ונקוה"כ שם שנחלקו בדין זה.**