כו בדין מקבלי פרס
קטגוריות: ש_ס / יג עירובין / עירובין - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / עירובי חצירות - חוברת

**כו**

**בדין מקבלי פרס**

**א'**

א] **עירובין** דע"ב: האחים שהיו אוכלין על שלחן אביהם וישנים בבתיהם וכו', אבל אם הי' עירוב בא אצלן וכו' א"צ לערב, ופירש"י ד"ה אבל, ז"ל, אם הי' עירוב כל החצר בא לבית אביהם שלא הוזקקו לעירוב וכו' והם כולם נמשכין בו, עכ"ל, ובפי' ריו"נ, ז"ל, אבל אם הי' עירוב כל החצר בא אצל אביהם וכו', גם הבנים כולם נמשכין בו ופטורין הן מתת חלקן בעירוב, כיון שמקבלין הן פרס מאביהן "והעירוב עומד בבית שמקבלין בו את הפרס", עכ"ל.

**ובמ"ב** סי' ש"ע סקמ"ז, ז"ל, באחד מבתים אלו, ר"ל או אצל אב או אצל אחים, ובשעה"צ שם סקכ"ב, ז"ל, כן משמע מל' המחבר וכן מ' ברשב"א וריטב"א, ודע דמל' רש"י וכן מל' ריו"נ משמע, דדוקא כשהעירוב בא לבית אביהן ומטעם שכולם נמשכין אחר בית זה, ולפ"ז אינו מועיל כשהניחו באחד משאר בתי האחין, עכ"ל.

**אמנם** בחזו"א סי' פ"ג סק"ח כתב ע"ד רש"י, ז"ל, ונראה דה"ה באחד משאר בתי החצר, וכן מבו' בלשון רש"י לעיל בד"ה אבל דה' שגבו עירובן ועירוב בא אצלן אין חילוק אם עירוב בא לבית שהניחו בו עירובן או שבא לבית אחר מאותן שכבר עירבו, עכ"ל.

**אמנם** בד' ריו"נ מפורש דל"מ דוקא אם העירוב בא לבית האב, וכמו שפירש דהא דא"צ ליתן חלק בעירוב הוא משום דהעירוב עומד בבית שמקבלין בו את הפרס.

**ואמנם** צ"ב הטעם בזה, שהרי הא דבמוליכין עירובן למקום אחר עירוב לכל א' וא' הוא משום שהוזקקו לעירוב, וכמו שפירש"י במתניתין ובגמ', וא"כ היכא שעירוב בא לבית א' מהן שלא הוזקקו לעירוב, מ"ט נימא דכולן צריכין ליתן חלק בעירוב.

ב] **ונ'** פשוט בזה, דהנה בפירש"י לעיל פירש, דאיירי שהם ואביהם ואחרים דרים בחצר אחת.

**ובחי'** הריטב"א כתב ע"ד רש"י, ז"ל, ונראה מדבריו ז"ל שאם הם דרין בחצר אחרת, אע"פ שבחצר אחת הם דרין וישנים כל אחד בביתו, לא אהני להו פרס דאביהם ואוסרין זע"ז, וכן פירשו המפרשים ז"ל, ומיהו ק"ל לישנא דגמרא וכו', אלא ודאי הי' נראה שאפי' הם דרין באנפי נפשייהו בבית מיוחד לכל אחד בחצר אחר ושלא בחצירו של ר' חייא, כיון שמקבלין כולם פרס מר' חייא הוו להו כיחידים שאינם צריכין לערב, כי שולחן רבי חייא מחברן לענין זה כאילו אוכלין על שולחנו ממש כיון דמקום פיתא גורם ואינו אוסר אלא בית שיש בו מקום פתו, והוא דין חדש ולכן הוא צריך תלמוד, עכ"ל.

**ובפי'** ריו"נ נ' להדיא דל"מ רק אם האב דר עמהם בחצר, עיי"ש שפירש לדינא דמתניתין דל"מ להו עירוב האב, והרי דאיירי שדר עמהם בחצר, וכן מוכח לפ"מ שפירש דהא דבעירוב בא אצלן א"צ לערב, היינו בשבא העירוב לבית האב, וכמש"נ להלן סוסק"ה, ועי' בביאור הלכה סי' ש"ע ס"ה שהביא דברבינו ירוחם ני"ב חט"ו משמע דאפי' בחצר אחרת, וע' בסימן ל"א סוסק"ו שנת' להוכיח בדעת הרשב"א שדעתו דדין מקבלי פרס הוא אף בשהאב דר בחצר אחרת.

ג] **ונ'** דפלוגתת רש"י והריטב"א הויא ביסוד ההיתר דמקבלי פרס, דלדעת רש"י ודעימי' דדינא דמקבלי פרס הוא רק בשהאב דר עמהם בחצר, נ' דגדר ההיתר דמקבלי פרס הוא שהם טפלין לאב, וע"כ אין אוסרין על האב, וגם היכא שמוליכין עירובן לחצר אחרת מהני להו עירוב אחד כיון שכולן נטפלין לאב.

**ונ'** ללמוד כן מד' ריו"נ לקמן דפ"ה: דמדמה דין תפיסת יד לדינא דמקבלי פרס, והנה הרי דין תפיסת יד פשוט שיסודו הוא משום דהוא טפל לבעה"ב, וכמו שפירש ריו"נ שם שהוא נראה כאכסנאי, ומ' דאזיל גם לפמש"כ להלן דדמי למקבלי פרס, וע"כ הוא דאינו אוסר עליו וגם הוא נכלל בעירובו, וה"נ יסוד דינא דמקבלי פרס הוא שהן טפלין לאב, וע"כ הוא דאין אוסרין עליו והם נכללין בעירובו.

**אך** בדעת הריטב"א ורבינו ירוחם נ' דפליגי, וס"ל דגדר ההיתר דמקבלי פרס הוא שקבלתם פרס מאביהם מצרפן ומערבן יחד.

**ונ'** מקור גדול לזה, ממה שפירש הרשב"א בסוגיין בשם הראב"ד, דטעמא דריב"ב דמתיר בנשים ואוסר בעבדים, הוא משום דנשים הן כאחת יותר משום דחליצתה של זו או יבומה של זו פוטרת חברתה משא"כ בעבדים, ובחי' הריטב"א, ז"ל, דקסבר שהנשים נגררות וכו' שהן כמותו כגופו, וגם נגררות זו עם זו שלא לאסור זו על זו שהבעל מצרפן, ולא עוד אלא שביאתה או חליצתה של אחת מהן פוטרת צרתה וכו', אבל עבדים לא שייכי כולי האי בתר אדון ולא זה עם זה, עכ"ל, ומבו' להדיא דגדר ההיתר דמקבלי פרס הוא משום דעי"ז הן מצורפין זל"ז, וע"כ לא סגי במה שהן נגררין אחר הבעל והאדון, אלא בעי' שיהיו נגררין זע"ז, וחלוק דין נשים מדין עבדים, דנשים נגררות זו עם זו והן כאחת, משום דביאתה או חליצתה של אחת מהן פוטרת צרתה, ומשום שהבעל מצרפן, ומשא"כ עבדים אין נגררים זע"ז.

**ונ'** נפ"מ גדולה לדינא בזה, במי שיש לו בן ועבד בחצר ומקבלים פרס ממנו, דבפשוטו הי' נ' דא"צ לערב, שהרי מהני קבלת פרס בין בבנים ובין בעבדים, אך לפ"ד הראשונים נ' דכה"ג צריכים הן לערב, דרק בבנים דשייכי זל"ז ובנשים דשייכי זל"ז ובעבדים דשייכי זל"ז, מהני קבלת פרס לצרפן יחד ולחשבן כאחד, אך משא"כ בן ועבד דלא שייכי זל"ז כלל, ל"מ הקבלת פרס לצרפן, ודו"ק.

**אמנם** שו"ר בתוספתא פ"ה ה"י, אב ובניו נשיו וכלותיו ועבדיו ושפחותיו, בזמן שאין עמהן דיורין בחצר אין צריכין לערב, מבוי שלהן בין כך ובין כך (צריך) [ניתר ב]לחי וקורה, ע"כ, ובפשוטו איירי במקבלי פרס, ולפ"ז מפורש דאף היכא דאיכא בנים נשים ועבדים יחד א"צ לערב, אך עיי"ש במרא דמתניתא שדן לפרש לברייתא בשאוכלין ממש על שלחנו, וכמ"ד דמקום לינה גורם, ועיי"ש שכתב לפ"ז דהך ברייתא לא מתרצתא היא, וכ"נ מד' הראשונים שדנו בפסק ההלכה בנשים ועבדים, אם י"ל דבתרווייהו מהני קבלת פרס, או דכיון דלר"י בן בתירא מהני קבלת פרס בנשים ולא בעבדים ולר"י בן בבא מהני בעבדים ולא בנשים, אין לפסוק כדברי שניהם להקל, והנה הרי בתוספתא תניא דבתרוייהו מהני קבלת פרס, וע"כ דהך ברייתא משבשתא היא.

**וכ"ה** מבו' בד' הראב"ד בהשגות פ"ד מעירובין ה"ו, ז"ל, דכיון שהם ניזונים ממקום אחד ואוכלים בבתיהם, הם חלוקים במקצת ואחדים במקצת, עכ"ל, והרי דעי"ז שהם מקבלין פרס הן מצורפין זל"ז והוו אחדים במקצת.

ד] **ולפ"ז** נ' דזהו טעם הפלוגתא אם בעי' שיהא אביהם דר עמהם בחצר אחת, דלדעת רש"י ודעימי' דיסוד ההיתר דמקבלי פרס הוא משום שהן נטפלין לאב, ע"כ ודאי בעי' שיהא האב דר עמהם בחצר, דבכה"ג הן נטפלין לו והן מצורפין לדיורי האב, וע"כ הוא דאין אוסרין זע"ז, וגם מהני להו עירוב אביהם, אך אם אין האב דר עמהם בחצר ל"מ מידי מה שהם מקבלין פרס ממנו, דל"ש לצרפן להאב שאינו דר עמהם, והרי ריו"נ מדמי דין תפיסת יד לדין מקבלי פרס, ובדין תפיסת יד פשוט דל"מ רק אם הבעה"ב דר עמהם בחצר, וכמש"נ במק"א.[[1]](#footnote-2)

**אך** להריטב"א לטעמי' דגדר ההיתר דמקבלי פרס הוא משום דקבלת הפרס מאביהם מערבת את כל האחים, ע"כ שפיר י"ל דל"ב שיהא האב דר עמהם בחצר, אלא אף אם האב דר בחצר אחרת, מ"מ כיון שהן מקבלים פרס מאביהם, ה"ה מצורפין זל"ז, שהרי כלל ל"ב לצרפן לאב, אלא בעי' לצרפן זל"ז, וכיון שהם דרין יחד בחצר אחת שפיר שייך לצרפן זל"ז.

**והדברים** מבוארים כן בד' הריטב"א שם, שפי' הטעם לחלוק ע"ד רש"י דל"ב שיהא הרב דר עמהם בחצר, ז"ל, כי שלחן ר' חייא מחברן כאילו אוכלין על שלחנו ממש כיון שמקום פיתא גורם, ואינו אוסר אלא בית שיש בו מקום פיתא, עכ"ל, ונ' בדבריו דטעם הא דאין אוסרין זע"ז, הוא משום דאין להם מקום פיתא גמור בביתם, וע"כ אין מתחלקים זמ"ז, וע"כ הוא דל"ב שיהא האב דר עמהם בחצר אחת.

ה] **ולפ"ז** נ' דהא דס"ל לרש"י וריו"נ דהיכא שבא העירוב לבית א' מהן צריכין כולן לתת חלק בעירוב, הוא משום דאזלי לטעמייהו דס"ל דאין גדר ההיתר דמקבלי פרס שהן מצורפין זל"ז, אלא התירן הוא משום שכולם טפלין לאב.

**ואשר** ע"כ היכא שבא העירוב לבית א' מהן צריכין כולן ליתן חלק בעירוב, שהרי דינא דבית שמניחין בו את העירוב א"צ ליתן חלק בעירוב, אמרי' לעיל דמ"ט. דהוא משום דכולהו הכא דיירי, ופירש"י דמשום פיתן הויא להו דירתן וכ"ש בעה"ב זה שהוא דר שם ממש בתוכו ואפי' אין לו פת בכל הבית שפיר דמי, עכ"ל, וע"כ רק היכא שבא העירוב לבית אביהן הוא דא"צ כולן ליתן חלק בעירוב, משום שכולן נמשכין אחר אביהם, וחשיב דכולהו דיירי בביתו, אך היכא שבא העירוב לבית א' מהן צריכין כולן ליתן חלק בעירוב, שאין כולם דרים בבית זה.[[2]](#footnote-3)

**ואשר** ע"כ ל"ד לה' שגבו עירובן, דאף אם בא העירוב לבית אחר א"צ כולן ליתן חלק בעירוב, דהתם כיון שעירבו יחד הוו כל הבתים רשות כולן, וע"כ כל שבא העירוב לבית א' מהם א"צ כולן ליתן חלק בעירוב, דכולהו הכא דיירי, ומשא"כ באחים המקבלין פרס לא חשיב כלל דכולהו דרים בבתי כולם, שהרי כלל לא שייכי זל"ז, וע"כ כל שבא העירוב לבית א' מן האחים צריכין האחרים ליתן חלק בעירוב.

**ועד"ז** נ' פשוט בדין תפיסת יד, שאם יש לאדם ה' בתים בחצר והשכיר ד' מהן לאחרים ויש לו בהן תפיסת יד, ויש דיורים אחרים בחצר ובא העירוב לבית א' השוכרים, צריכין השאר ליתן חלק בעירוב, דלא חשיב כלל דכולם דרים בכל הה' בתים, ורק אם בא העירוב לבית הבעה"ב א"צ כולם ליתן חלק בעירוב, וה"נ הוא הדין במקבלי פרס דדמי לה, וכמו שדימה ריו"נ לקמן דפ"ה: זל"ז.

**ובדעת** הרשב"א והריטב"א ודעימייהו דס"ל דאף היכא שבא העירוב לבית א' מן האחים א"צ ליתן פת, נ' דאזלי לטעמייהו, דס"ל דגדר ההיתר דמקבלי פרס הוא שקבלתם פרס מאביהם מצרפן ומערבן יחד, וע"כ דמי לה' שגבו את עירובן, שאם בא העירוב לבית א' מהן א"צ כולן ליתן חלק בעירוב.

**ויש** להוסיף, דהנה הרי לדעת הסוברים דדינא דמקבלי פרס הוא אף בשאין האב דר עמהם בחצר, הרי ודאי דהא דתנן עירוב בא אצלן הוא אף בשבא לבית א' מן האחים, שהרי כלל לא איירי שבית האב בחצר זו, וכל ד' רש"י וריו"נ הם לטעמייהו דמפרשי דדינא דמקבלי פרס הוא רק בשהאב דר עמהם בחצר, אשר לפ"ז שפיר י"ל דהא דתנן במתני' עירוב בא אצלן מתפרש בשבא העירוב לבית האב, והדברים מתאימים, שלדעת הסוברים דדינא דמקבלי פרס הוא אף בשאין האב דר עמהם בחצר, אשר לדידהו גדר ההיתר דמקבלי פרס הוא שעי"ז הן מצטרפין זל"ז, ע"כ אף אם בא העירוב לבית א' מהן א"צ כולן ליתן חלק בעירוב, ומשא"כ לדעת רש"י וריו"נ דדינא דמקבלי פרס הוא רק בשהאב דר עמהם בחצר, אשר לדעתם י"ל דגדר ההיתר דמקבלי פרס הוא שהם טפלין לאב אך אינם מצורפין זל"ז כלל, ע"כ כל שבא העירוב לבית א' מהאחים צריכין שאר האחים ליתן חלק בעירוב, וז"פ.

ו] **ובפסקי** ריא"ז נ' שי' חדשה בגדר ההיתר דמקבלי פרס, ז"ל, הואיל ומבית א' הן נוטלין מאכלין של שבת, הרי אותו המאכל מערבן, והרי הן דומין כמי שעירבו, עכ"ל.

**ומבו'** דעתו דטעם התירא דמקבלי פרס הוא, דהמאכל שלוקחין מבית האב הוי כעירוב, ועי"ז מתערבין כולן יחד.

**ונ'** לדעתו דל"מ מקבלי פרס אלא אם האב דר עמהם בחצר, שאם אינו דר עמהם בחצר ל"ש שיהא המאכל שלוקחין מביתו מערבן, וכ"ה דל"מ אם הניחו בני החצר עירובן בחצר אחרת, וכן נ' בל' ריא"ז שם דדין מקבלי פרס הוא בשהן דרים עם האב והבעל והאדון והרב בחצר אחת.

**ועיי"ש** בריא"ז שכתב דאם בא העירוב לבית א' מבתיהן ה"ה כמעורבין וא"צ ליתן עירוב כל עיקר, עכ"ד, והרי שדעתו דאף אם בא העירוב לבית א' מן האחים א"צ כולן ליתן חלק בעירוב, ואזיל לטעמי' דגדר ההיתר דמקבלי פרס הוא שהן כמעורבין, וע"כ דמי לה' שגבו עירובן שאף אם בא העירוב לבית א' מהן א"צ כולן ליתן חלק בעירוב.

ז] **והנה** יש להעיר על מש"נ בדעת רש"י ודעימי' דגדר התירא דמקבלי פרס הוא משום שהם טפלים לאב, מהא דמדמי הגמ' בסוגיין דין מקבלי פרס לדין ה' שגבו את עירובם, ומ' דהתירא דמקבלי פרס הוא משום שהן מצורפין זל"ז דומיא דה' שגבו את עירובן.

**אמנם** נ', דהאמנם מה שאין האחים אוסרין על האב הוא משום שהן טפלין אליו ואין דיוריהם חלוקין ממנו, אך אכתי הי' להם לאסור זע"ז, וכל מה שאין אוסרין זע"ז הוא משום דכולם הוו חלק מדיורי האב, וע"כ ממילא מצורפין כולן זל"ז, וזהו דמדמי הגמ' דין אחים המקבלי פרס לדין ה' שגבו את עירובם.

**ולפ"ז** הי' מקום לומר, דכל הא דתנן דאם יש עמהם דיורים אחרים בחצר צריכין עירוב לכל א' וא', ומפרשי' בגמ' דהטעם הוא משום דמיגו דהני אסרי הני נמי אסרי, הוא רק בשיש שם ב' אחים, דבזה אמרי' דמיגו דשאר בני החצר אסרי והזקיקו לעירוב, הני נמי אסרי איש על אחיו, וכמו שפירש"י שם, ולא מצטרפי מכח מה דהוו כולם חלק מדיורי האב, אך היכא דליכא אלא אב ובנו, דבזה ל"ב לדין צירוף, אלא הא דאין הבן אוסר על אביו הוא משום שהוא טפל אליו, הרי דאף אם יש דיורים אחרים בחצר סגי להו בעירוב א', ול"ש בזה מיגו דהני אסרי הני נמי אסרי, אלא כיון שהבן טפל לאביו לא אסר עליו אף בשיש דיורים אחרים בחצר.

**אך** זה נסתר מהא דתניא דהאב ובנו הרב ותלמידו "בזמן שאין עמהם דיורים בחצר" ה"ה כיחידים וא"צ לערב, ומ' דאם יש עמהם דיורים בחצר צריכין עירוב לכל א' וא', וכ"נ בפירש"י שם ד"ה צריכין עירוב, וכן נ' גם מד' ריו"נ לקמן דפ"ה: בדין תפיסת יד, דמדמי דינו לדין מקבלי פרס, דאף אם השכיר בית א' ויש לו תפיסת יד בו שאינו אוסר עליו, מ"מ אם יש דיורים בחצר צריך אף הוא ליתן חלק בעירוב.

**ובע"כ** מזה, דאף שהבן טפל לאביו, מ"מ גם ע"ז מהני מיגו דהני אסרי הני נמי אסרי, דמיגו דשאר בני החצר אסרי והזקיקו לעירוב, אסר נמי הבן על אביו, ועמש"נ עוד בדין זה להלן סקי"ג.

**ב'**

ח] **בגאו"י** תמה על ד' רש"י דדינא דמקבלי פרס הוא רק בשהאב דר עמהם בחצר, מהא דקמיבע"ל באב ובנו וכו' אם מבוי שלהם ניתר בלחי וקורה או לא, מכלל דאב ובנו בב' חצירות נמי לא אסרי אהדדי.

**ועיי"ש** שכתב דאי איירי דבחצר אחת הי' האב לבדו ובחצר השני' הי' הבן לבדו, ל"ק מהתם ע"ד רש"י, ונ' דהיינו דהא דס"ל לרש"י דבעי' שיהא האב עמהן בחצר, הוא רק היכא דאיכא ב' בנים בחצר ואין האב עמהן, דכה"ג אוסרין זע"ז, ול"מ מה שמקבלין פרס מאביהן שבחצר אחרת לצרפן בחצר זו, אך אם דייני' באב ובנו שבב' חצירות שיאסרו זע"ז, ודאי שאין הבן חלוק מאביו ואין אוסרין זע"ז.

**אך** עיי"ש שהוכיח דודאי איירי שהיו בחצר אחת אב ובן א' ובחצר השני' ב' בנים, דאל"כ לא הי' המבוי ניתר בלחי וקורה דליכא ב' בתים בכל חצר, ועמש"נ בזה בסימן ל"א, וכתב דאפ"ה לא קשיא מהתם ע"ד רש"י, דהגם דב' הבנים שבחצר השני' צריכין לערב זע"ז, מ"מ לגבי מבוי חשיבי כחצר אחת, דהא רשות אבוהון דבמבוי לא אסר עלייהו, עכ"ד.

**ולפמש"נ** דהא דס"ל לרש"י דדינא דמקבלי פרס הוא בשהאב דר עמהם בחצר הוא משום דל"ש לצרפן לדיורי האב היכא שאינו דר עמהם נ' די"ל עוד בישוב קו' הגאו"י, דמודה רש"י דהיכא דחצירו של האב פתוחה לחצר הבנים וליכא דיורים אחרים עם האב שלא עירבו עמם, דאין אוסרין הבנים זע"ז, דחשיב כדרים כולם יחד בחצר אחת,[[3]](#footnote-4) דכל היכא שיכולים להתערב עם האב, גם מהני להו קבלת פרס ממנו להטפילם ולצרפם לדיורי האב.

**ולעיל** סק"ד נתבאר, דלד' ריו"נ דמדמה דין תפיסת יד לדין מקבלי פרס, ע"כ כ"ה שבמקבלי פרס ל"מ אב דר בעה"ב בחצר אחרת, ה"נ במקבלי פרס ל"מ אם דר האב בחצר אחרת, ונ' פשוט דהגם דבתפיסת יד ל"מ אם דר בעה"ב בחצר אחרת, מ"מ אם דר בחצר אחרת הפתוחה לחצר זו ודאי מהני התפיסת יד, וה"נ הכא במקבלי פרס דכוותה.

**וכל** הא דס"ל לרש"י דל"מ היכא שהאב בחצר אחרת, הוא היכא דל"מ לחשבן כמעורבים עם האב, והיינו או היכא שחצר האב אין פתוחה לחצירם, או היכא שיש דיורים אחרים בחצר האב שלא עירבו עמם, ובכה"ג גם לא שייכי האחים זל"ז, דחיבור האחים זל"ז הוא ע"י שכולן טפלים להאב, וכל דלא הוו חד עם האב, אוסרים האחים זע"ז.

**ולפ"ז** מתבאר, דלהריטב"א שדן לחלוק ע"ד רש"י, אין אוסרין האחים זע"ז, אף אם האב דר בחצר אחרת החלוקה מחצר הבנים.

**ולפ"ז** ניחא בפשיטות הא דאב ובניו הדרים בב' חצירות במבוי א' אין אוסרין זע"ז, שהרי איירי שלא היו אחרים דרים עמהן במבוי, וע"כ שפיר נטפלים ומצורפים הבנים לדיורי האב, ואין אוסרין זע"ז.

**אך** ילה"ע ע"ז ממשה"ק הריטב"א שם ע"ד רש"י, מהא דרב בי רב חייא אמר אין אנו צריכין לערב שהרי אנו סומכין על שלחנו של ר' חייא, וכיון דקאמר אנו אין אנו צריכין לערב משמע דרב אמר כן לחבריו על דיורין שלהם ולא על חצירו דרב חייא שהיו ישנים בבתיהם בחצירו וכו', עכ"ד, ולמש"נ דמודה רש"י היכא שחצר האב פתוחה לחצר הבנים ואין דיורים אחרים עם האב, הרי דיל"פ דהי' ר' חייא דר בחצר אחרת הפתוחה לחצירם ולא היו דיורים אחרים עמו, וע"כ לא היו תלמידיו צריכים לערב זע"ז, אך י"ל דלא ניחא להריטב"א להעמידה בשהי' ר' חייא דר לבדו בחצר.

ט] **ובעיקר** קו' הריטב"א מהא דתלמידי ר"ח לא היו צריכים לערב אף שלא הי' ר"ח דר עמהם בחצר, מצינו שי' חדשה בזה באו"ז סי' קע"ג, עיי"ש שפי' במתני' דאיירי בשאביהם דר עמהם בחצר, ובההיא דבי ר' חייא פירש, ז"ל, דרב בי ר' חייא. כשהי' מקבל פרס מבי ר' חייא "לחצר אחרת", אמר אין אנו צריכים לערב שהרי אנו סומכין על שולחנו של ר' חייא, מפני שתלמיד טפל לרב ונמשך אחריו יותר מבנו וכ"ש אם הוא בנו ותלמידו אם הוא מקבל פרס ממנו אפילו לחצר אחרת שאין צריך לערב, עכ"ל, וזה חידוש רב, דהגם דבבנים בעי' שיהיו דרים עם אביהם בחצר אחת, מ"מ בתלמיד דטפל טפי לרבו אף אם דר הרב בחצר אחרת א"צ לערב.

**ומד'** האו"ז הללו יש ללמוד, דהא דבאחים אם אין דרים עם האב בחצר אחת אוסרין זע"ז, אין הטעם בזה כמש"נ לעיל משום דכה"ג ל"ש לצרפן לדיורי האב, וע"כ אוסרין זע"ז, דאם הי' זה הטעם הרי ל"ש לחלק בין בנים לתלמידים, ובע"כ מד' האו"ז שמפרש שהטעם בזה הוא דלא חזינן לבן כטפל לאביו רק כשהוא דר עמו בחצר אחת, וע"כ שאני תלמיד שטפל לרב יותר, וע"כ אף בשדר בחצר אחרת נמי הוא טפל לו.

**ולפ"ז** נ' דלדעת האו"ז, בבנים ל"מ אף אם דר אביהם בחצר אחרת הפתוחה לחצירם, כיון שאין נטפלין כלל לאב היכא שאין דרים יחד עמו, ודלא כמש"נ לעיל, וז"ב.

י] **ויש** להוסיף בזה, דהנה התוס' לקמן דע"ט: הקשו במש"א בנדרים דפ"ח: דהיכא שיש לאשה בית באותו מבוי מיגו דזכיא לנפשה זכיא נמי לאחריני, והק' התוס' דאי במקבלת פרס א"צ לזכות לעצמה, ועיי"ש בד' הרא"ש והרשב"א והריטב"א שג"כ דנו בזה.

**והנה** הרי התם איירי בע"כ שדרה האשה בחצר אחרת במבוי, וגיר' דילן בגמ' דנדרים הוא שיש לה חצר באותו מבוי, שהרי אם היא דרה בחצר הבעל בלא"ה א"צ ליתן חלק בשיתוף, שהרי חצר שנותנין בה את השיתוף א"צ ליתן חלק בשיתוף, וכמש"כ הביאוה"ל ר"ס שפ"ו, ועמש"נ בזה בסימן כ"ה סק"ב, ולכאו' מוכח מזה שדעת כל הנך ראשונים היא דאף היכא שאין האשה דרה בחצר הבעל מהני לה קבלת פרס.

**אמנם** אי"ז מתישב בד' הריטב"א שלא הכריע בסוגיין בדין זה, וביותר קשיא בד' האו"ז שדעתו בסוגיין דל"מ דין מקבלי פרס רק בשדר האב עמהם בחצר, והתם כתב האו"ז שאם האשה מקבלת פרס ל"ש בה מיגו דזכי, והרי דאף שהיא דרה בחצר אחרת, מהני בה קבלת פרס.

**ולמש"נ** לעיל ניחא, דכל הא דל"מ היכא שהאב דר בחצר אחרת, הוא רק היכא שאין החצירות פתוחות זל"ז דל"ש לצרפן לדיורי האב, אך התם שהחצירות משתתפות יחד, שפיר נטפלת האשה לדיורי בעלה.

יא] **אך** אי"ז מתישב למש"נ לעיל סק"ט דלדעת האו"ז נ' דל"מ היכא שהאב דר בחצר אחרת אף אם היא פתוחה לחצר זו.

**ונ'** די"ל בזה, דכלפי שיתוף המבוי דייני' לכל החצירות כחצר אחת, שהבתים לחצירות כחצירות למבוי, וע"כ התם שהנידון הוא כלפי שיתוף מבואות, שפיר מהני להאשה קבלת פרס מבעלה שבחצר אחרת, וא"צ ליתן חלק בשיתוף.

**ולפ"ז** מיושב באופ"א קו' הגאו"י מאיבעיא דאב ובנו, דהתם הרי דייני' על שיתוף המבוי, ובזה מהני דין מקבלי פרס אף בשהאב דר בחצר אחרת במבוי זה, וכמש"נ.

**ג'**

יב] **בפירש"י** ד"ה אימתי, ז"ל, וצריכין כולן ליתן פת הואיל "וחלוקין דיוריהן בלינה" ומקבלי פרס הן וכו', עכ"ל.

**ונ'** להדיא בד' רש"י, דכל הא דמקבלי פרס שמוליכין עירובן למקום אחר עירוב לכל א' וא', הוא רק היכא שלנים כל א' בביתו, אך אם לנים כולן בבית אביהם ומקבלים פרס חשיבי כחד ממש, ואף אם מוליכין עירובן למקום אחר עירוב א' לכולם, וע' גאו"י שנקט כן.

**וכ"נ** גם בד' רש"י בגמ' ד"ה ש"מ מקום לינה גורם, ז"ל, דאי הוו ישנים בבית אביהן אפי' מוליכין עירובן למקום אחר ל"ה צריכין לערובי אלא אביהם וכו', עכ"ל, והרי דמשמעות מתני' היא שאם ישנים בבית אביהם א"צ לערב.

**וכ"ה** להדיא בפיהמ"ש להרמב"ם, ז"ל, ולפיכך "אם היו ישנים בבתיהם" צריכין עירוב לכל א' וא', עכ"ל.

**ונ'** שהטעם בזה הוא, לפמש"א להלן בסוגיין, דאם לן במקום אחר ואילו הוו ממטי לי' ריפתא התם טפי הוי ניחא לי', חשיב מקום זה דירתו, ובפשוטו נ' דכ"ז הוא רק משום דמקום לינתו שם, אשר בכה"ג דייני' אם מקום פיתא עדיף או מקום לינה, ובזה הוא דאמרי' דהגם דמקום פיתא עדיף, מ"מ היכא שהי' רוצה לאכול במקום לינתו, ל"מ המקום פיתא להפקיע מהמקום לינה, ואזלי' בתר מקום לינה, אך עי' גאו"י שנסתפק דאף בשאין שם מקום לינתו, מ"מ אם אנן סהדי דאי הוו ממטו לי' וכו' חשבי' לזה כמקום דירתו, וזה חידוש.

**ומבו'** מזה, דאף למ"ד דמקום פיתא גורם, מ"מ גם מקום לינה אית לי' חשיבות דירה, ואך דמקום פיתא עדיף ומפקיע מהמקום לינה.

**ולפ"ז** נ' דע"כ היכא שישנים כל האחים בבית אביהם חשיבי כחד ממש, דבכה"ג אזלי' בתר מקום לינה, ול"מ המקום פיתא להפקיעם מזה, דהגם שאוכלין כל א' בביתו, מ"מ הם מקבלין פרס מבית אביהם, וע"כ אי"ז מפקיען מבית אביהם, וז"ב.

**ובדעת** הרמב"ם בפיהמ"ש, עמש"נ הטעם באופ"א בסימן כ"ז סק"ט.

**ד'**

יג] **שם** דע"ג., בעא מיני' אביי מרבה, ה'שגבו את עירובן כשמוליכין את עירובן למקום אחר עירוב א' לכולן, או צריכין עירוב לכל א' וא', אמר לי' עירוב א' לכולן, והא אחין דכי גבו דמו וקתני צריכין עירוב לכל א' וא', הכא במאי עסקינן כגון דאיכא דיורין בהדייהו דמגו דהני אסרי הני נמי אסרי, הכי נמי מסתברא דקתני אימתי בזמן שמוליכין את עירובן במקום אחר, אבל אם הי' עירובן בא אצלם או שאין דיורין עמהן בחצר א"צ לערב, שמע מינה.

**ופירש"י**, ז"ל, דמגו דהני אסרי והזקיקוהו לעירוב, הני נמי אסרי איש על אחיו, אבל שתי חצירות ופתח ביניהם, וגבו אלו עירובן לעצמן והותרה חצירן, ואלו לעצמן והותרה חצירן, או שדרין באחת מהן אב ובניו בלא דיורין אחרים, ובאו לערב זו עם זו, הואיל ואין אוסר עליהן וליכא מגו, א' נעשה שליח לכולן, עכ"ל.

**ומבו'** בד' רש"י דאף בדינא דה' שגבו את עירובן, כל הא דכשמוליכין עירובן למקום אחר עירוב א' לכולם הוא רק בשאין עמהן דיורין אחרים בחצר, אך אם יש עמהם דיורין אחרים בחצר ומוליכין עירובן למקום אחר, עירוב לכל א' וא', וכ"ה מבו' בד' התוס' לעיל דע"ב: ד"ה כמאן ובראשונים שם.

**ועי'** חזו"א סי' פ"ג סק"ח שכתב דמ"מ אם עירוב בא אצלן אין צריכין ליתן פת, אך יש לדון בזה, די"ל דכלל ל"ש שיחול עירוב לחלק מבני החצר, וכל שלא עירבו כולם יחד אי"ז עירוב כלל, גם יש לדון משום דינא דהפרישה בסי' שע"ב הובא במ"ב שם סקכ"ו, דהיכא שעירבה חצר לעצמה ואח"כ באה חצר אחרת לערב עמה, בעי' שתניח עירובה באותו בית שהניחו העירוב הראשון, וכבר הביאו שכ"ה מפורש בד' הריטב"א לעיל דס"ו: ד"ה אמר אביי, וע' בחי' הריטב"א לעיל דע"א. וצ"ע כעת, אמנם בחזו"א שם תמה ע"ז, ואכמ"ל.

**אמנם** הנה ברמב"ם פ"ד מעירובין ה"ד, ז"ל, חמשה שגבו את העירוב להוליכו למקום שמניחין בו העירוב כשהם מוליכין אינן צריכין להוליך על ידי חמשתן אלא ככר אחד שכיון שגבו כולן נעשו כאנשי בית אחד, עכ"ל.

**ונ'** להדיא מד' הרמב"ם דאיירי אף בשיש י' בתים בחצר, וגבו ה' את העירוב, ומהני זאת לחשבן כאנשי בית א', וע"כ א"צ להוליך למקום שמניחית בו את העירוב אלא ככר א', ומבו' לפ"ז בדעת הרמב"ם דדינא דה' שגבו עירובן וכו' הוי אף בשיש עמהם דיורים אחרים בחצר.

יד] **ונ'** בדעת הרמב"ם דמפרש, דהא דפריך בגמ' דאחים דכי גבו דמי וקתני צריכין עירוב לכל א' וא', לאו היינו דמסברא ע"י שהם מקבלי פרס דמו לה' שגבו את עירובן, אלא היינו דכיון דחזינן דכשעירוב בא אצלן עירוב א' לכולם, והרי דמהני הקבלת פרס לצרפן, ואפ"ה כשמוליכין עירובן למקום אחר עירוב לכל א' וא', והרי דאף ה' המצורפין יחד מ"מ כשמוליכין עירובן למקום אחר צריכין עירוב לכל א' וא', וא"כ אף ה' שגבו את עירובן, הגם שהן מצורפין זל"ז, מ"מ בדין דכשמוליכין עירובן למקום אחר צריכין עירוב לכל א' וא', שהרי מדין אחים נלמד דאף ה' דחשבינן להו כמצורפין זל"ז, מ"מ כשמוליכין עירוב למקום אחר צריכין עירוב לכל א' וא'.

**וע"ז** הוא דמשני דהבמ"ע כגון דאיכא דיורים אחרים בחצר, דמיגו דהני אסרי הני נמי אסרי, והיינו דבכה"ג דאיכא דיורים אחרים בחצר ליכא לעיקר הצירוף דמקבלי פרס, ואשר ע"כ הוא דצריכין עירוב לכל א' וא', אך לעולם כל היכא שמצורפין הן סגי בעירוב א' לכולם אף בשמוליכין עירובן למקום אחר.

**ולפ"ז** הרי שפיר י"ל דבה' שגבו את עירובן, דצירופן הוא מכח העירוב, ל"ש בזה כלל דינא דמיגו דהני אסרי, ואף היכא שיש דיורים אחרים בחצר ה"ה מצורפין זל"ז, וממילא דסגי בעירוב א' לכולם, וז"פ.

טו] **ובעיקר** דינא דמיגו דהני אסרי מצינו דפליגי הראשונים.

**דהנה** התוס' לעיל דע"ב: ד"ה כמאן כתבו, דבה' ששבתו בטרקלין ל"ש לחלק דאם יש דיורים אחרים בחצר יאסרו זע"ז, ופירשו הטעם בזה, ז"ל, דהיכי דמי הני דיורין אי בחצר קיימי מ"מ כל הטרקלין חשיב כחדא ומטלטלין זע"ז בכל הטרקלין בלא עירוב כשיש דיורין בחצר כמו שאין דיורין בחצר וכו' דמה ענין דיורין בחצר לגבי הטרקלין, עכ"ל.

**אמנם** בד' הרשב"א והריטב"א שם מבו' דפליגי ע"ד התוס', וס"ל דשפיר יש מקום לחלק בדין ה' ששבתו בטרקלין בין היכא שיש דיורים אחרים בחצר להיכא שאין דיורים אחרים בחצר.

**ובביאור** דעת התוס' נ', דעיקר דינא דמיגו דהני אסרי הוא היכא שצירופן הוא דרך החצר, ובזה מהני הא דאיכא דיורים אחרים בחצר דאסרי עלייהו, דא"א לצרפן דרך החצר, וע"כ חשיבי כדיורים חלוקין ואוסרין זע"ז, ומשא"כ בה' ששבתו בטרקלין שהן מצורפין זל"ז בטרקלין עצמו, הרי ממילא דחשיבי כחד גם לגבי החצר, ול"ש בזה כלל דינא דמיגו דהני אסרי הני נמי אסרי, דל"מ הך מיגו אלא למנוע צירופן זל"ז, אך כל שהן מצורפין זל"ז שפיר חשיבי כחד גם לגבי החצר.

**ובדעת** הראשונים דפליגי יש להסתפק אם טעמייהו הוא משום דס"ל דהא דמיגו דהני אסרי וכו' אי"ז מונע צירופם זל"ז, אלא היינו שאף שהם מצורפין זל"ז מ"מ מהני המיגו להצריך עירוב לכל א' וא', או דס"ל דלעולם דינא דמיגו דהני אסרי וכו' הוא דעי"ז אין מצורפין הן זל"ז, ואך דס"ל דאף היכא שהן מצורפין יחד בטרקלין, מ"מ שפיר שייך שיועיל הא דמיגו דהני אסרי וכו' לחשבן כדיורים חלוקין בחצר, ואוסרין הן זע"ז בחצר, ועמש"נ בזה בסימן נ"ב סק"ה, וצ"ע בזה.

**אך** בדעת התוס' י"ל, דל"ש כלל שיועיל המיגו לחשבן כדיורים חלוקין בחצר, דהמיגו אין בכחו כלל לחלקן זמ"ז, ורק היכא שצירופן הוא דרך החצר, אמרינן דכל שיש דיורים אחרים בחצר האוסרין עליהן א"א לצרפן דרך החצר, אך כל שמצורפין הן בטרקלין, אין טעם כלל דהדיורים שבחצר יחלקו אותם זמ"ז.

1. ויש להוסיף, דהנה הרי פשוט דהא דמקבלי פרס אין אוסרין זע"ז, הוא דוקא היכא שיש פתח ביניהם שיכולין להתערב יחד, ובכה"ג מהני להו קבלת פרס לצרפן, אך היכא שאין פתח ביניהם ואין יכולין להתערב יחד, ודאי דל"מ קבלת פרס, וכ"ה מבו' מד' התוס' לקמן דע"ד. ד"ה עד, עייש"ה, ואשר ע"כ לדעת רש"י דדינא דמקבלי פרס הוא שכולם נטפלין לאב, ל"מ אלא היכא שיכולים הם להתערב עם האב, אך היכא שהאב דר החצר אחרת שאין יכולין להתערב עמו, ל"מ להו קבלת פרס. [↑](#footnote-ref-2)
2. ואחר שצריכין ליתן חלק בעירוב, לא סגי להו בעירוב א', דכיון שיש עמהם דיורים אחרים והוזקקו לעירוב אמרינן דמיגו דהני אסרי הני נמי אסרי, אך בלא טעם זה אין לפרש דהא דצריכים כולן ליתן חלק בעירוב הוא משום דאיכא דיורין אחרים בחצר ומיגו דהני אסרי, דה"ט הוא רק היכא שהוזקקו לעירוב, אך הכא הנידון הוא מ"ט כלל הוזקקו שאר האחים לעירוב, וז"פ. [↑](#footnote-ref-3)
3. ונ' כן ממש"כ הביאוה"ל בסי' ש"ע דמד' רבינו ירוחם משמע דאפי' בחצר אחרת, ונ' מדבריו דאי"ז מוכרח בד' רבינו ירוחם, והנה עיי"ש בד' רי"ו שמפורש בכל דבריו דאיירי שאין דרים עמו בחצר אחת, והא דל"ה פסיקא לי' להמ"ב דפליג ע"ד רש"י, נ' דהוא משום דיל"פ דאיירי בשחצר אביהם מחוברת עם חצירם, וכ"נ קצת בל רי"ו שם שכתב דאביהם מערב ע"י כולם, ונ' דאיירי בשהאב מעורב עמם, ובכה"ג מודה רש"י דאין הבנים אוסרין זע"ז. [↑](#footnote-ref-4)