13. בדין סתירת כלים ופסיקת תלוש
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / מלאכות שהיה והטמנה / הרב מאיר קאופמן / שיעורים

פ' חיי שרה

**סתירה בכלים ופסיקת תלוש**

**שיטות הראשונים בטעם האיסור סתירה דמגדל בעירובין ל"ד:**

א]מבואר במתניתין שובר אדם את החבית ובלבד שלא יתכוין לעשות כלי ובמשנה בעירובין ל"ד: נתנו במגדל ואבד המפתח עירובו עירוב ר"א אם אין ידוע שהמפתח במקומו אינו עירוב והגמ' שואלת מה הטעם של רבנן הרי הוא במקום אחד ועירובו במקום אחר דהינו שכיון שלא יכול להגיע לזה אינו עירוב והגמ' עונה או שמדובר באוירי דליבני ונחלקו במחלוקת ר"מ ורבנן האם יש בזה סותר או שמדובר במגדל של עץ ונחלקו האם זה אוהל או כלי או שמדובר במנעול וקטיר ביה מיתנא ונחלקו האם מותר לטלטל סכין לצורך חתיכת החוט ומצד דיני מוקצה עכת"ד הגמ' והנה מבואר מקושית הגמ' דפשוט לגמ' שאסור לסתור המגדל וצ"ע מה זה שונה מהא דמותר לשבור את החבית ונאמרו בזה כמה תירוצים בראשונים ונבארם בס"ד

א.הראשונים הביאו מהירושלמי דמדובר במגדל של אבנים והראשונים ביארו על דרך זה דמדובר במגדל גדול שנחשב אוהל ולכן יש בזה סתירה והטעם שהגמ' הבינה כך דאם מדובר במגדל קטן מה הטעם של ר"א ולפ"ז מבואר שבכלי קטן תמיד מותר לסתור לצורך האוכל שבפנים [ומה נחשב גדול דעת רש"י ותוס' ר"פ והאו"ז שם שזה יותר מארבעים סאה ודעת הרשב"א והריטב"א שרק אם זה ממש גדול ובזה א"ש דתריסי החנוית זה עדין בכל הנידון של אין בנין בכלים]

ב.עיין תוס' שכתבו שבאמת בסתם מגדל אסור לסתור ורק בחבית מותר כיון שמדובר במוסתקי דזה חיבור חוליות על ידי זפת ובזה כיון שהוא כלי גרוע [עיין לקמן] אין בזה בנין וסתירה ולפ"ז תשובת הגמ' שם במגדל של עץ הכונה ומדובר בסוג סתירה מותרת כגון חיבור חוליות או מנעול וקטיר ביה מיתנא [והנה התוס' הוכיחו שמדובר במשנה במוסתקי דאל"כ יש עוד סיבה לאסור שמא יעשה נקב יפה כמבואר בגמ' בביצה לר"א אמנם מבואר בדבריהם שלגבי שבירת מגדל ופותחת לא שייך הגזירה ושם כל סיבת האיסור מצד סתירה בכלים עיין חזו"א סק"ו והנה בישוב סברת שאר הראשונים עיין חזו"א שדן שרבנן לא ס"ל הגזירה וכן הוא שיטת הרמב"ם שנקט שלקטום קיסם לחצוץ שניו זה דאוריתא ובכל אופן להריח מותר אמנם הר"ן ריטב"א ורא"ה ורשב"א ישבו דלרבנן גם אם יעשה נקב יפה דרך שבירה זה כלאחר יד ורק לר"א יהיה חייב ולכן לרבנן אין סיבה לגזור] [והנה לתוס' אין מקור למסקנת הגמ' שכלי גדול זה אחרת וכן הוא בתוס' רי"ד ובעולת שבת אמנם האחרונים נקטו שגם לתוס' בכלי גדול אסור כמו אוהל כמבואר ברמ"א]

ג.עיין תוס' רי"ד שכתב לשיטתו דמלאכת אומנות יש בנין בכלים וחידש גם בסתירה אם עושה דרך אומנות יש סתירה בכלים משא"כ אם עושה לא דרך אומנות אין סתירה ולפ"ז כתב שלשבור חבית זה לא דרך אומנות משא"כ שבירת מגדל זה הדרך פירוק המסמרים וזה דרך אומנות

ד.עיין מאירי בעירובין ל"ב: וכן הוא בחידושי הרא"ה ביצה ל"ג: דרק בחבית שזה בטל לאוכל דנים שזה שובר כקליפי אגוזים משא"כ במגדל שזה כלי לעצמו ואינו בטל לאוכל ממילא הוי סותר ועיין שיטה לר"ן בסוגין שכתב על המשנה שטעם ההיתר דנעשה כשובר קליפי אגוזים ועיין בגמ' ביצה ל"ג: שהגמ' עונה שבמוסתקי אין איסור של נקב יפה וביאר ר"ח שזה חבית אם גרוגרות ולכאורא הכונה על דרך הנ"ל שרק כה"ג זה בטל לאוכל ואין לזה שם סתירה

ה.עיין ריטב"א בסוגין שיש סתירה בכלים אמנם זה רק במגדל ששיך לחזור ולבנות את שבריו דהיינו ששיך שזה יהיה תיקון לכן אסרו בכל מקרה גם אם זה מקלקל אבל בשבירת חבית שזה לא דבר שמתקנים אותו לא אסרו כזה דבר והנה יש לעיין האם זה סברא גם בדבר גדול שהוא כמו קרקע ומשמעות דבריו שכה"ג אסור

**בסברת הראשונים שאפילו שיש בנין בכלים אבל מותר לשבור חבית**

ב]והנה עיין ר"ן ורשב"א שכתבו בטעם ההיתר כי אין בנין בכלים וצ"ב הרי כיון שהם נקטו שרק בחיבור חלקים אין בנין בכלים אבל בעושה כלי מתחילתו יש בנין בכלים א"כ למה לגבי לסתור מותר הרי הוא סותר ממש את הכלי וזה כמו בבונה שיש כאן עשית כלי מתחילתו ועיין ב"י שכתב שרק לתוס' שכתבו שהכלל שבגבורה ובאומנות זה סיבה לאסור זה גם סברא בסותר אבל לראשונים שכתבו שבעושה כלי מתחילתו אסור א"כ בסותר זה לא שייך ועיין תהילה לדוד שתמה עליו הרי הוא סותר כלי שלם ובפשוטו צ"ל בכוונתו שכיון שהצריכו עושה כלי מתחילתו א"כ רק כשיש המעלה המיוחדת הנ"ל הוי בנין אבל בסתירה שאין המעלה המיוחדת הנ"ל זה לא שייך אמנם עיין רמב"ם הי"ג שכתב התוקע עץ בעץ חייב ובהט"ו כתב הסותר וכו' או שפרק עץ תקוע הרי זה תולדת סותר וחייב והא שיתכוין לכך עכ"ל ובפשוטו כונתו שאותו דבר שכתב שהתוקע עץ בעץ זה בונה אם מפרקו זה סותר ומבואר שס"ל שיש גם סתירה בכלים וכן עיין פ"א הי"ז שכתב כל המקלקלין פטורים וכתב כגון ששבר כלי דרך השחתה ומבואר שללא זה חייב על הסתירה שבדבר וגם במקרה שזה בתור השחתה רק כתב שזה פטור של מקלקל כמו בקרקע אבל לא שאין סתירה בכלים [והיה מקום לומר שכמו שלענין בונה דייק הגרא"ז שרק בחיבור חלקים יש בכלים כך גם בסותר ויש קצת דקדוק בלשון הרמב"ם שכתב בסותר כגון שפרק עץ מעץ ומשמע שדוקא כה"ג זה המלאכה אמנם בפשוטו אין בזה שום סברא דרק בבונה צורת הבניה היא חיבור חלקים אבל בסותר לא משנה מה זה קודם הסתירה אלא אדרבא הסתירה היא ליצור שני חלקים] וצ"ב בטעם ההיתר הרי ס"ל לרמב"ם שיש סתירה בכלים ויתכן שס"ל כחילוקים לעיל

ועיין חזו"א סק"א ח' י"ג שכתב לחדש שכיון שכל עיסוקו להגיע לאוכל שבפנים ואין עיסוקו בשבירת הכלי ממילא אין למעשהו חשיבות מלאכה דהינו שבמלאכת סותר כדי שיהיה למעשהו שם מלאכה זה רק אם עיסוקו בדבר שסותר אותו אבל אם זה נעשה בתור עיסוק בדבר שרוצה לאוכלו אין לזה שם מלאכה וע"ש שנסתייע לסברא זו מהא דמבואר בתוספתא דקורע עור שעל פי החבית והרי יש כאן מלאכת קורע ופה לא יעזור הסברא של אין סתירה בכלים אמנם לנ"ל חידש שזה סברא גם בקורע או מתיר שאין לזה חשיבות מלאכה אלא אם מתעסק ביחס לחפצא ע"ש והנה בקרקע הרי מבואר שאסור וביאר שם הנ"ל שרק בכלים שכדי שיהיה לזה שם מלאכה צריך סתירה גמורה בזה כל שאין עיסוקו בזה חשיב שאין כאן סתירה גמורה אמנם אם זה סברא גם בקורע א"כ צ"ב למה בקרקע זה אחרת ועיין חזו"א שם שדן שבאמת לענין קורע זה רק סברא בדרבנן של מקלקל וצ"ל שבסתירת קרקע יש ליצירה הנעשית כאן חשיבות מיוחדת וצ"ב והנה ראיתי מביאים דבירושלמי ברכות פ"ב ה"ו מבואר דמותר לבעול בתולה בשבת ואין בזה מלאכת חבורה דנעשה כשובר את החבית להוציא האוכל שבתוכו ושם לכאורא עיקר הסברא שמעשהו לא מתיחס לחבורה שבזה אלא להנאתו וזה דומה לסברת החזו"א לענין סותר והנה לסברת החזו"א אם יהיה לו ענין בעצם הסתירה של הכלי וודאי שחשיב מלאכה והעיר בספר מגלת ספר דלפ"ז אין לנקב הפקק אם לא שיוציאו דרכו היין

**האם שבירת חבית זה היתר לצורך שבת**

ג]והנה למה דנתבאר מהרבה ראשונים דיסוד ההיתר מצד אין בנין בכלים ויש שנקטו בכל הכלים ויש שנקטו שזה רק במוסתקי יש לעיין האם זה סברא שגם מדרבנן אין כאן צד איסור או דודאי דמדרבנן יש כאן צד איסור רק שכה"ג שכל יסוד האיסור הוא דרבנן התירו במקלקל לצורך שבת ועיין תוס' רי"ד מפורש שכתב שההיתר כי זה מקלקל לצורך שבת והנה רש"י כתב כי מקלקל מותר והקשו הראשונים הרי מדרבנן אסור וכתבו ליישב דלצורך שבת מותר והנה דברי רש"י צ"ב הרי ס"ל שאין סתירה בכלים ומה הוצרך לסברת מקלקל ועיין בית מאיר ומרומי שדה שכוונתו באמת שאין כאן מלאכה כלל אמנם לשונו לא משמע כן ועיין שפת אמת שביאר שעדין מדרבנן צריך להאסר גם סתירה בכלים ובזה כל שזה מקלקל לצורך שבת מותר והרי ברש"י מבואר שביטול כלי מהיכנו זה סותר וביאר האו"ז כי מדרבנן יש סתירה בכלים ועיין בר"ן שכתב שמותר כי זה מקלקל לצורך שבת ואחרי זה כתב שכל זה בכלי קטן ועיין מחצית השקל שכונתו לחזור בו מביאורו כרש"י אלא ביאר שכלי קטן מותר וכן הוא במאמר מרדכי אמנם אין זה במשמעות לשון הר"ן אמנם אם נימא שמדרבנן יש סיבה לאסור א"ש ועיין פמ"ג מ"ז א' שנקט שגם במוסתקי אסור שלא לצורך שבת ועיין מג"א סימן תקי"ט ובפמ"ג שם שאסר לסתור חותם של איגרת והתיר ביו"ט איסור סותר שם דהוא קל ומבואר כנ"ל שמדרבנן אסור ורק התירו לצורך שבת ולא כל דבר נחשב צורך שבת

**הא דבחותלות אין איסור סותר**

ד]והנה מבואר בגמ' דחותלות של תמרים מתיר ומפיע וחותך והנה בפשוטו היה מקום לבאר שהכוונה שמתיר את החוט שמחבר המכסה לכלי וכן מפקיע וחותך וכן הוא בלשון רש"י אמנם עיין ב"י שהביא מהשיבולי הלקט שמותר אפילו לסתור כל החותלת ועיין מג"א סקי"ג שציין לירושלמי פ"ז ה"ב דמביא חוסל שלתמרים קורע ומתיר ואין זה התרה נעשה כשובר את החבית דהינו שזה אותו היתר דשבירת חבית ועיין תהלה לדוד שביאר דהירושלמי לשיטתו בעירובין שכל כלי מותר ה"ה כאן אבל לדידן שרק מוסתקי מותר צ"ב למה כאן מותר

ועיין ב"י שהביא בשם השיבולי הלקט וז"ל וכל זה כמו ששובר אגוז או שקדים בשביל האוכל שבהן עכ"ל ועיין פמ"ג א"א י"ד ובתהלה לדוד שהביאו מהשירי כנסת הגדולה דמדובר בתמרים רעים כמבואר ברש"י ושם זה מתבשל וכה"ג יש סברא שזה כמו שומר לפרי ואין לזה חשיבות כלי ולכן אין בזה סתירה אמנם עיין פמ"ג שהקשה שהשו"ע כתב גם גרוגרות ושם זה לא מתבשל בזה ולא שייך הסברא הנ"ל והנה המג"א כתב שדוקא כאן אבל כלי גמור אסור וכ"מ בירושלמי דהינו שכתב שגם לדידן כל ההיתר כי זה כמו מוסתקי ועיין תהלה לדוד שבא לאפוקי מהשכנה"ג שגם בכלי גמור כיון שזה בא לבישול הפרי זה בטל לפרי אמנם המג"א לא ביאר למה באמת זה כמו מוסתקי ועיין מאמר מרדכי ובפמ"ג שכתבו שכיון שזה עשוי מחתיכות קטנות זה כחיבור פרקים והוי כמוסתקי וצ"ב ויש שדנו שכיון שזה עשוי מחומר לא חשוב הוי כמוסתקי

והנה בעיקר ההיתר דמוסתקי עיין רשב"א בשבת ובביצה [ובריטב"א] שהבינו לתוס' שכל ההיתר אם מפרק במקום חיבור הזפת שזה לא חיבור והוי כחיבור רפוי והקשו מהגמ' של מיברז חביתא בבורטיא דודאי משמע שמדובר בגוף החבית ועיין מ"ב שגם הביא מהפמ"ג שודאי מדובר גם אם עושה נקב בגוף החבית אמנם עדיין יתכן שהכונה שכיון שזה חיבור פרקים שזה לא נחשב חיבור לכן כאילו אין כאן כלי [אמנם עדין צ"ע מה זה שונה מהמג"א סימן תק"א שאסר לסתור כלי רפוי אם סותרו לגמרי] אבל במקום שזה כלי גמור רק הוא לא חשוב מהיכי תיתי לומר כך והרי להרבה ראשונים אפילו אם עושה נקב למטרת תיקון אין בזה מלאכה כלל

ועיין אגרות משה סימן קכ"ב ענף ט' וכן נקט הגרשז"א שנתחדש כאן שכל כלי שכל ההשתמשות בו היא רק לתכולתו ולאחר זה זורקים הכלי אין לזה חשיבות כלי לענין סתירה בכלים ומקור לזה מצאנו מכלים פט"ז דמבואר שחותלות של תמרים לא מקבלים טומאה ועיין רמב"ם פ"ה ה"ז מכלים שנקט שאפילו שמשתמשים אם הכלי עד גמר תכולתו אין לו חשיבות כלי כיון שזורקים אותו מיד אמנם עדין יתכן שזה רק בדבר שעשוי מחומר גרוע ולא דבר שעשוי מברזל וכדו' ועיין תהלה לדוד שנקט שקופסאות סרדינים יש בזה סותר ואין זה כחותלות וכן בחזו"א נקט שאם משתמשים בהם עד גמר התכולה יש לזה חשיבות כלי ועיין לשון המג"א שכתב מפורש שזה כלי גרוע ועיין גר"ז שכתב שזה דבר שלא עשוי להתקיים וזה בטל לאוכל דהינו שזה סוג חומר שמתפרק ולא מחזק ולכן זה בטל לאוכל ואין לזה שם כלי וצ"ע בכל זה

העולה מהנ"ל שהטעם שבחותלות מותר לסותרם מצאנו כמה ביאורים א. השכנה"ג כי זה מתבשל בפנים ולכן זה נחשב כקליפה ב.הפמ"ג והמאמר מרדכי ביארו שזה חיבור פרקים והוי כמוסתקי ג.לשון הגר"ז כי זה דבר שאינו מתקים ובטל לאוכל והגרשז"א והאגר"מ חידשו שכל דבר שזורקים אותו לאחר השימוש בתכולתו אין לו תורת כלי אפילו אם הוא מברזל והא חידוש גדול והרי העושה קיסם חייב והוי כלי ולמה השימוש לשמור התכולה עד שיגמר זה לא חשיבות כלי ואולי רק כאן זה סברא שזה כקליפי אגוזים

ועיין חזו"א שדן בטס ברזל שמשמש כפקק שאין כאן סותר ולא כתב שזה כמוסתקי אמנם כתב לדון להקל שזה כמו שבירת המגופה דהינו דמבואר במג"א שהדין לנקוב מגופה זה גם אם היא עצמה אינה מוסתקי אמנם יתכן ששם זה באמת סתם חתיכת חרס מודבקת כמבואר ברש"י בע"ז ס"ט. וע"ש שכתב עוד שזה כמו חותמות שבכלים שמפקיע וחותך וצ"ב ששם הכונה שהסתירה זה לא על החוט אלא על החיבור וחשיב חיבור גרוע אבל כאן הנידון על הטס וע"ש עוד שכיון שזה עומד לשבירה אין לזה תורת כלי דהינו שדבר ששומר על תכולה ועומד שישברו אותו וישתמשו בתכולתו אין לו תורת כלי וצ"ב הרי זה משמש לשמור תכולת הכלי והיה מקום לדון שדבר שכל יצירתו לסותרו ולהשתמש בכלי אין לזה שם סתירה וקלקול כיון שלזה הוא נועד אמנם אם משתמשים בזה עד גמר השימוש זה לא שייך

**ביסוד ההיתר דפסיקת תלוש**

ה]והנה יש לעיין עוד למה בקריעת חותלות אין בזה איסור קורע ועיין תוספתא דמבואר דקורע אדם עור שעל פי החבית וצ"ע למה אין כאן איסור קורע ומבואר בגמ' שחותמות שבכלים מותר להפקיע החוט וצ"ע למה אין כאן איסור קורע על החוט וכן עיין שו"ע שי"ד ס"ט וסימן תק"ט ס"ד שמותר לקרוע חוטי השפוד שקושרים בבשר וביאר הב"י שזה לא סותר כי זה לא כלי וצ"ב למה אין כאן איסור קורע ועיין גמ' קי"ז. דמבואר דמותר להפשיט העור מהבהמה אם מפשיט בצורה שלא יהיה לו שימוש בעור שאין כאן מלאכת מפשיט והקשה החזו"א סקי"ג למה אין כאן מלאכת קורע ועיין בה"ל ס"ח שכתב כי כאן זה לא יכול להיות על מנת לתפור ויש לעין בגדרי מקלקל אמנם עדין צ"ע מקריעת עור שעל פי החבית ובגר"ז סימן ש"מ על קריעת עור חידש שאין קורע בעור שזה לא חיבור חלקים אמנם הבה"ל שם חלק עליו בתוקף ובחזו"א סקי"ג כתב לבאר שכיון שעסוק להגיע לאוכל אין לזה שם קורע כמו שאין לזה שם סותר וביאר שזה נידון הירושלמי בחותל של תמרים וצ"ע דתוס' שהעמידו במוסתקי לא ס"ל כך

אמנם עיין בשיבולי הלקט שהתיר פסיקת חוט כתב שזה כמו לחתוך אשכול ענבים והנה שם זה תיקון גמור ובהכרח שהסברא שאיסור קורע זה רק בדבר שיש לו חשיבות ותורת כלי ולא בכל דבר וסתם חוט אין לו חשיבות שיהיה לו תורת כלי וכן הוא בפמ"ג שי"ז א"א סק"כ וה"ה בחותלות מאותו טעם שאין בזה איסור סותר לתוס' אין בזה איסור קורע ועיין שביתת השבת בהקדמה שהאריך ביסוד זה

אמנם עיין מג"א שי"ז לענין נתקשרו המשיחות שמותר לקרוע וציין לדין פסיקת תלוש ולכאורא לחוטי הבגד יש חשיבות של הבגד ואולי בהגיעו למצב שאי אפשר להשתמש בהם זה אחרת ועיין רעק"א סימן י"א שחוטים של ציצית פסולים יש כאן ההיתר דפסיקת תלוש ומשמע שגם את החוטים הכשרים וזה צ"ע הרי זה חלק מהבגד וודאי שיש לזה חשיבות ולדרך החזו"א א"ש ועיין בדבריו סימן נ"ב סקי"ז ועיין מ"ב סימן ש"מ סקמ"א ובבה"ל שם שאסר קריעת מעטפה דנקט שזה דבר חשוב ואין כאן ההיתר דפסיקת תלוש והחזו"א לשיטתו באמת התיר דבר זה עיין סוף סימן ס"א