58 יין פוטר כל מיני משקין - רשימות
קטגוריות: ש_ס / א ברכות / ברכות - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / כיצד מברכין

א] בדין יין פוטר כל מיני משקין, נראה בד' המג"א ר"ס קע"ז דאי"ז מדין עיקר וטפל דהמשקין חשיבי כעיקר, כאשר כ"ה פשטות ד' התוס' בדמ"ב., וכן פשיטא לי' להמ"ב בסימן קע"ד, אלא הוא משום דכן הי' תקנ"ח, דברכת היין חשובה ופוטרת לשאר ברכות, וע"כ בזה ודאי ל"ב כשיעור מן היין, עייש"ה.

ונ' דמה"ט נקט המג"א בסימן קע"ד דאף בשתה משקין קודם הסעודה, ושתה יין של כוס ברהמ"ז, ברכת על הגפן של היין פוטרתו, ואף דכה"ג לכאו' לית להו טפילות כלל ליין, והרי בסעודה כה"ג, אין מה שאוכל קודם הסעודה נטפל לסעודה, אלא היינו דברכת על הגפן פוטרת את היין, אך המ"ב דחק ופירש ד' המג"א דכונתו דהי' כוס ברהמ"ז של שכר, והוא מברך עליו בנ"ר ופוטר את המשקין ששתה קודם הסעודה, אך הגר"ז הביא לד' המג"א כפשוטם דשתה כוס יין.[[1]](#footnote-2)

וי"ל דמה"ט נקט המג"א בסימן ר"ד דאין יין פוטר מי שריית תאנים לדעת הרא"ש, וכתב הטעם משום דפרי הם, ואינו מובן שהרי ודאי חשיבי כמשקה לכל דיני התורה, וכבר כתב כן הפמ"ג בסימן ר"ב אש"א כ"ו דודאי דיין פוטרן משום דהוו משקה, ולהנ"ל י"ל, דרק בברכת בנ"ר תיקנו חכמים דיפטור, ולא בברכת מעין ג' דז' המינים, בפרט להסוברים דהוי דאורייתא, ואכתי הוא חידוש רב.

וגדולה מזו מצינו בד' הפמ"ג בסימן קע"ד, דכל שפוטר היין בברהמ"ז משום דסעיד אינו פוטר בנ"ר דשאר משקין, עיי"ש, והיינו משום דרק ברכת היין חשובה לפטור, וכמדומה דכ"ה מבו' גם בד' הגר"ז, וזה להדיא כצד זה.

אמנם בד' הדרכ"מ בסימן רי"ב שהוכיח מדין יין פוטר כל מיני משקין מברכה אחרונה, דהטפל פטור גם מברכה אחרונה, מבו' דפשיטא לי' דהוא מדין עיקר וטפל. - וכ"ה גם ל' הגר"ז בסימן קע"ד ס"ב

ועפי"ז נראה בדין מה שדנו בגלידה, דנראה דאם הוא מדין עיקר וטפל, ודאי הכל תלוי אם הוא בדרך שתי' או לא, אך אם דינא הוא דברכת היין פוטרת ברכת שאר משקין, אף שאינם טפלים, י"ל דכל דתורת משקה עליו, ברכת היין פוטרתו, וצ"ע בזה.

וילה"ע עוד בד' הגר"ז, שנקט בדין עיקר וטפל, דכל שלא היתה דעתו על הטפל בשעת ברכת העיקר, טעון הטפל גם ברכה לאחריו, ואילו בדין יין פוטר כל מיני משקין נקט לא כן, וזה מתישב היטב אם דינא דיין פוטר כל מיני משקין אינו מדין עיקר וטפל, וצ"ע.

ל' רס"ג בסידורו עמ' פ"ז, ואיזה משקה שבא יחד עם היין נכלל בברכת היין ואינו טעון ברכה מיוחדת.

בד' המ"ב צ"ע, דמחד גיסא כשאין דעתו אי"ז פוטר מברכה אחרונה, ומאידך בקבע פוטר אף בנמלך.

ועיקר הך מילתא דאין פוטר אף מברכה אחרונה, ז"ב מה שדן המ"ב דלא סגי בדעתו ובעינן שיהא לפניו, ול"ד לכל עיקר וטפל, שהרי התם נפטר מברכה אחרונה.

ובחיי אדם נסתפק בל"ה דעתו אם צריך ברכה אחרונה.

חיי אדם שהצריך קביעות, הוא תלוי בספיקא דהמג"א.

ועיי"ש שהק' ע"ד מג"א דגם לר' חייא הוא בקביעות, דאל"כ מחלוקת גדולה היא, - והנה אמנם י"ל דהוי הכל חד פלוגתא, דאם מדין טפל, כ"ז הוא במחמת הסעודה, ודו"ק, אבל בד' הרא"ה נ' כחיי אדם.

יש שכתבו דבמיץ ענבים ליכא לדינא דיין פוטר כל מיני משקין, - והדבר צ"ע רב, דכיון דהוי בכלל יין, ודאי דיש בו לדינא דיין פוטר כל מיני משקין, ועי' מג"א ומ"ב שכתבו דבסעודת שבת ודאי א"צ לברך על המשקין, שנפטרו בקידוש, וכתב המ"ב דנפ"מ בשקידש על הפת, ולא כתבו נפ"מ פשוטה בשקידש על יין מגיתו, - אך שמא ל"ה זה מצוי אצלם כ"כ, וצ"ע - ובאמת בלא"ה צ"ע שהרי נפ"מ במי שלא שתה מן היין, ובפרט למש"כ הביאוה"ל דאף אם שתה מעט אינו פוטר כל מיני משקין, אך בד' המג"א ר"ס קע"ז נ' להדיא לא כן, וכמש"נ לעיל.

במ"ב סימן קע"ד סק"ג כתב בשם המהר"מ בנעט, דאם באו לפני המשקין אחר גמר שתיית היין צריך לברך על המשקין, אם לא שהי' דעתו על המשקין קודם גמר השתי', עכ"ד, וצ"ע דמהר"מ בנעט שם ביאור מרדכי פ"ו אות ק"ד כתב דהא דצריך לברך בכה"ג, הוא משום דהו"ל כדברים הבאים לאחר הסעודה דטעונין ברכה, וא"כ מה יועיל שהי' דעתו ע"ז קודם גמר שתיית היין, הרי בדברים הבאים לאחר הסעודה, ל"מ שהי' דעתו עליהן קודם עקירת השלחן, אלא כל שאוכל אותם אחר שנסתלק מן הסעודה צריך לברך עליהן.

אך כנראה טעמא דהמ"ב הוא, שהרי אם הי' דעתו על המשקין בשעת ברכת היין, הרי א"צ לברך עליהן אף שכבר סיים את שתיית היין, והוי כעקירה מן הפת, וע"כ כל הא דמדמי המהרמ"ב לפת, הוא רק כשלא הי' דעתו עליהן, וע"כ ס"ל דסגי במה שהי' דעתו עליהן קודם שנסתלק מן היין, וצ"ע בביאור הדברים.

במג"א סימן קע"ז סק"א נסתפק בדין דברים הבאים בתוך הסעודה, כשאינו חפץ לאכול פת, ונ' בדבריו דהא דשאר מאכלים הוו טפלים לפת, הוא משום דבפועל הן באין מחמת הפת, וזה ל"ש רק כשרוצה לאכול פת. - אך הנה לכאו' מד' התוס' בדמ"ב. מבו' דאף כשאינם באים מחמת הפת, מ"מ הפת עיקר, והרי מה"ט כתבו הראשונים דהמרור חשיב כדבר הבא בתוך הסעודה, אף שאינו בא מחמת הפת, - והביאור בזה הוא כמש"נ במק"א, דבסעודה הויא הפת עיקר הסעודה, ואי"ז משום דעת האדם, אלא משום חשיבות הפת שהיא חשובה כעיקר הסעודה. - ולפ"ז בדין דגם אם אינו חפץ לאכול פת, מ"מ הויא הפת עיקר הסעודה. - ואמנם יתכן דכשאוכל מעט פת לא חזינן לה כלל כסעודה, ובכה"ג ל"ה הפת עיקר. - וגם י"ל דהא דהפת הויא עיקר הסעודה, הוא רק משום דבפועל הוא העיקר דהסעודה, וכל שאינו חפץ לאכול פת, א"א לראותו כעיקר הסעודה.

אמנם באמת בל' התוס' מ' דהא דכל הדברים טפלים לפת הוא משום שהן באין בשבילה, והמשקין באין לשרות המאכל או משום דאין אכילה בלא שתי' - אך י"ל דהוא רק לגבי שתי', דאם אינה באה לצורך המאכל, אינה כלל בכלל הסעודה, אך דברים שהן בכלל הסעודה, ל"ב שיבואו לצורך הפת, והרי דייסא א"צ ברכה בתוך הסעודה, אף דאינה באה ללפת את הפת, ואינה באה לצורך הפת כלל, אלא כיון שהיא מכלל הסעודה, ה"ה טפלה לפת שהוא עיקר הסעודה.

ויש להוסיף, דגם מש"כ תר"י והובא בשו"ע דגם אם הי' צמא קודם הסעודה, כיון שלא רצה לשתות אז כדי שלא יזיקו לו המים, נמצא כי שתית המים בסיבת הפת היא ופת פוטרתם, הרי לכאו' אי"ז טעם שיהיו המים טפלים לפת, כיון שאינם באים כלל לצורך הפת, ורק היינו דמה"ט ה"ה שייכים לסעודה, וכיון דהם מכלל הסעודה, הפת פוטרתם, דהפת היא עיקר הסעודה.

והנה לפי האמור, מבו' היטב הא דפשיט"ל להמג"א דיין פוטר אף כשאינו רוצה לשתות, שהרי ביין א"א לומר דבפועל הוו כל הדברים טפלים ליין, דודאי אין שאר משקין באין בשביל היין, ובע"כ דדינא אחרינא הוא דברכת היין פוטרת לכל המשקין.

אך בנשמ"א כלל נ"ה נקט דכ"ה דבפת אין כל הדברים טפלין אלא שבקבע ע"ז ה"ה ביין אין כל הדברים טפלין אלא בשקבע על היין, - ויל"פ בדבריו, דרק כשקבע על היין, הוא דחשבינן דהוי היין עיקר שתייתו, אך אם לא קבע היין אלא שתה מעט, אין היין עיקר השתי'.

והנה בדין פת קי"ל דדברים הבאים לאחר הסעודה טעונין ברכה, ואילו ביין הרי אף ששותה שאר משקין אחר שסיים לשתות היין, מ"מ אם הי' דעתו ע"ז א"צ לברך, ויל"פ לזה עפמש"נ.

אך הרי המג"א בסו"ס ר"ח כתב דכ"ה דבפת דברים הבאים לאחר הסעודה טעונין ברכה לפניהן ולאחריהן, ה"ה ביין אם הסיח דעתו משתי', טעונים המשקין ברכה לפניהם ולאחריהן, והמאמ"ר שם סקל"ג נחלק ע"ז דגם בפת כה"ג אין טעון ברכה לאחריו, והרי דמדמי להו, אך צ"ע דא"כ גם אם הי' דעתו על המשקין ולא הסיח דעתו מהן, מ"מ כל שנסתלק מן היין יהא טעון ברכה על שאר משקין, דומיא דסילוק מן הפת.

וע"כ נראה, דבפת כל שנסתלק מן הפת נשלמה הסעודה, וע"כ אין הפת פוטרת למה שאוכל אח"כ, אך ביין, הרי גם אם נסתלק מן היין, מ"מ אם לא נסתלק משאר משקין עדיין לא נשלמה השתי', ורק עם הסיח דעתו משתי' לגמרי, הוא דנשלמה השתי', וע"כ מה ששותה אח"כ אינו נפטר, וצ"ע עוד בזה.

1. אך אכתי צ"ע, שהרי בפת אין הדין כן, אף לפי הצד דהמג"א דדינא דפת פוטרת הוא ע"ד דינא דר' חייא, והרי דל"ש הך דינא לגבי מה שאכל קודם אכילת הפת, וא"כ מ"ט ביין הוא פוטר למה ששתה קודם שתיית היין. [↑](#footnote-ref-2)