לא בישוב דעת הראב_ד דסגי בבית א_ לכל חצר
קטגוריות: ש_ס / יג עירובין / עירובין - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / עירובי חצירות - חוברת

**לא**

**בישוב דעת הראב"ד דסגי בבית א' בכל חצר**

א] **עירובין** דע"ג:, אמר רב אין המבוי ניתר בלחי וקורה עד שיהו בתים וחצירות פתוחין לתוכו.

**והנה** דעת רש"י לעיל די"ב: והראב"ד הובא בראשונים שם ובסוגיין, דהא דבעי' בתים וחצירות פתוחין לתוכו, היינו ב' חצירות שבכל חצר בית א', וכן מבו' בשו"ת הרי"ד סי' מ"ד.

**אך** בסוגיין פירש"י דבעי' ב' בתים לכל חצר, וכן פירש"י לעיל דס"ו: ובשבת דקל"א. וכבר עמד הרא"ש בפ"ק על סתירת ד' רש"י, (ושם הביא דרש"י לעיל ד"ה: פי' ג"כ דבעי' ב' בתים בכל חצר, ולפנינו לא נמצא), וכ"ד תוס' לעיל די"ב: והרא"ש שם והתורי"ד בסוגיין והרשב"א והריטב"א בסוגיין ולעיל די"ב: וש"ר.

ב] **והנה** הרשב"א והריטב"א לקמן דע"ד: וכ"ה בשו"ת הרשב"א ח"ה סי' ר"ב, הוכיחו מסוגיא שם דבעי' ב' בתים בכל חצר, עיי"ש בדבריהם, וע' גאו"י מש"כ לדחות בזה.[[1]](#footnote-2)

**ונ'** די"ל בזה בפשיטות בדעת הראב"ד, דהנה כל הוכחת הראשונים שם מיוסדת על הא דפשיטא להו דלשמואל דבעי' בית א' וחצר א' בעי' חצר מכאן ובית מכאן, עיי"ש בדבריהם.

**ואך** שנחלקו בדין חצר זו, דדעת רש"י בסוגיין דסגי שיהא פתוח לחצר זו בית א', ואילו בד' הרשב"א לקמן דע"ד: מפורש דבעי' שבאותה חצר יהיו ב' בתים, עייש"ה, וכ"נ בל' התוס' לעיל די"ב:, וע' מהרש"א בסוגיין שלזה נתכונו התוס' במש"כ דלעיל לא פי' כן.

**אך** באמת נ' די"ל, דלדעת הראב"ד דמש"א רב בתים וחצירות מתפרש ב' בתים בב' חצירות, ה"נ מש"א שמואל בית וחצר מתפרש בית א' בחצר אחת, ולפ"ז ל"ק כלל מהתם.[[2]](#footnote-3)

**והטעם** בזה נ', דלדעת הראב"ד דבעי' ב' בתים בב' חצירות, לכאו' נ' דעיקר הדין הוא דבעי' שיהיו ב' בתים למבוי, ואך דבעי' שיהיו הבתים כדרכם שיהיו פתוחין לחצר, ול"מ אם הם פתוחין למבוי, ולפ"ז הרי שלדעת שמואל דבעי' בית א' וחצר אחת אין מסתבר שנתחדש חומרא טפי מדרב דבעי' אף חצר, ואם כונת שמואל דבעי' ב' בתים וא' מהם בעי' שיהא בחצר וא' ל"ב שיהא בחצר, ל"ה לי' למימר כ"ה לישנא שנראה דלדין בתים דבעי' במבוי סגי בבית א', ובע"כ מתפרשים ד' שמואל דבעי' בית א' למבוי ובעי' שיהא אותו בית כדרכו שיהא פתוח לחצר.

**ומצינו** כן בשו"ת הרי"ד סי' מ"ד, עיי"ש שמבו' בדבריו דבתים וחצירות היינו ב' בתים בב' החצירות, ובית וחצר היינו בית א' בחצר אחת, וזה שלא כדבריו בתורי"ד בסוגיין, ועיי"ש שלמד כן מההיא דאבות בר איהי, אשר מזה הוכיחו הראשונים דלא כדעת הראב"ד דסגי בבית א' בכל חצר, אך לדעת הרי"ד דלשמואל סגי בבית א' שבחצר אחת אין להוכיח משם, וכמש"נ.[[3]](#footnote-4)

**אמנם** הנה התוס' לעיל די"ב: הוכיחו דלשמואל לא סגי בבית אחד שבחצר אחת, דהא קאמר ר' יוחנן התם אפי' חורבה, וקאמר בתר הכי דלא חיישי' דילמא אתא לאפוקי מאני דבתים לחורבה, משמע דל"ב למימר חורבה שבחצר דא"כ ליכא בתים, אלא חורבה בלא חצר קאמר, וה"נ לשמואל דאמר אפי' בית א' וחצר אחת, עכ"ל.

**ובדעת** הרי"ד י"ל בתרי גווני, חדא דהרי"ד אזיל לטעמי' שכתב בתורי"ד בסוגיין דלא גרסי' להא דואזדא ר' יוחנן לטעמי' וכו', ולפ"ז ליתא לעיקר הוכחת התוס', וי"ל עוד, לפמש"כ נכדו הריא"ז בפסקיו הבאנו דבריו להלן סק"ג בהערה, דר' יוחנן לא פליג כלל אדרב, רק חידש דל"ב בתים אלא אף חורבה מהניא, וז"פ.

ג] **ומקור** למש"נ בביאור דינא דבתים וחצירות לדעת הראב"ד, נ' ממה שפירש"י לעיל ד"ה. אדינא דבתים וחצירות, ז"ל, בתים פתוחין לחצירות וחצירות למבוי שכן הי' דרכן שאין בתים פתוחין אלא לחצריהן וכו', עכ"ל, ולעיל די"ב: פירש, ז"ל, ב' חצירות פתוחות למבוי ובית פתוח לכל חצר שכן היו דירותיהן לפני כל בית הי' חצר, עכ"ל, וצ"ע מה נתינת טעם היא שכן הי' דרכם שהי' חצר לפני הבתים ולא היו הבתים פתוחין למבוי.

**ונ'** דרש"י שם אזיל לטעמי' שפירש שם דסגי בבית א' לכל חצר, וגם בדבריו בד"ה. י"ל דאזיל בשיטה זו, והגם דהרא"ש כתב דשם פירש דבעי' ב' בתים בכל חצר כבר כתב הקרב"נ שם דלפנינו לא נמצא כן, אשר לפ"ז עיקר הדין הוא דבעי' ב' בתים למבוי, ואך דבעי' שיהיו הבתים פתוחין כדרכן דהיינו שיהא חצר לפני הבתים והחצר תהא פתוחה למבוי, וכמש"נ.

**ושו"ר** בראבי"ה סי' שע"ט, ז"ל, ואע"ג דאיכא פלוגתא דאמוראי דאיכא מ"ד אין מבוי ניתר בלחי וקורה עד שיהיו בתים וחצירות פתוחים לתוכו וכו', ה"מ באותן הימים שכולן דרכן שחצירותיהן לפני בתיהן והולכים דרך חצר לרשות הרבים, אבל בזה"ז שהבתים פתוחות למבוי והחצר לאחורי הבתים,[[4]](#footnote-5) די לנו שהבתים פתוחים למבוי בלא חצר כן נראה לי, וכן מצאתי בפירוש רבינו יהודה בר נתן בשם רבינו שלמה, עכ"ל.[[5]](#footnote-6)

**והרי** שדעת רש"י דכל הא שיהיו חצירות פתוחות לתוכו היינו רק משום שכ"ה הדרך שיש חצירות לפני הבתים, ואשר זמש"כ רש"י לעיל ד"ה. ודי"ב: שדרכם שהיו חצירות לפני הבתים, דרק מה"ט הוא דבעי' שיהיו אף חצירות, וכמש"נ.

**ולפ"ד** ראבי"ה מתבאר גם מה שהוסיף רש"י בד"ה.דכל חצר האמור בש"ס או במשנה אינו אלא לפני הבית אבל שאחורי הבית מוקצה או רחבה קרי לי', עכ"ל, ונ' כונתו לפרש שבימיהם היו החצירות לפני הבתים ומה שאחורי הבית לא הי' קרוי חצר, ול"ד לזה"ז שהחצירות הם אחורי הבתים.

ד] **והנה** אמנם הראבי"ה שם ס"ל דלרב בעי' ב' בתים בכל חצר, ואפ"ה ס"ל דכל הא דבעי' חצר הוא רק משום שכ"ה דרך הבתים שיהא לפניהם חצר, וזה דלא כמש"נ שכל ד' רש"י אתיין רק לטעמי' התם דס"ל דסגי בשיש ב' בתים בב' החצירות.

**ואמנם** נ' דזה תליא בביאור דינא דבתים וחצירות לדעת הסוברים דבעי' ב' בתים בכל חצר, דיל"פ דשורש הדין הוא דבעי' ב' חצירות, והא דבעי' ב' בתים פתוחין לחצר הוא משום דבעי' חצר חשובה שיש בה דיורי ב' בתים, וכאשר כ"ה מפורש בד' הרשב"א בעבוה"ק ש"א פ"ד, ז"ל, שכל שב' בתים פתוחים לחצר, חצר זו חשובה היא, והמבוי חשוב כל שחצרות פתוחות לו ובתים פתוחין לחצרות, עכ"ל.

**אך** יל"פ דלעולם שורש הדין הוא דבעי' ד' בתים פתוחים למבוי, ואך דבעי' שיהיו פתוחים לו דרך חצירות, ועמש"נ בסימן ל' סק"ד בהערה לדון נפ"מ בזה, היכא דבית א' שבחצר זה ובית א' שבחצר השני' הוו של אדם א', אם כה"ג ניתר המבוי בלחי וקורה, עיי"ש.

**ונ'** שכ"ה דעת ראבי"ה, וע"כ הוא דס"ל דכ"ז הוא באותם הימים שהי' דרכם שהבית פתוח לחצר, אך בזה"ז שהבתים פתוחין למבוי, ל"ב בתים וחצירות פתוחות לתוכו.

**וילה"ע** ע"ד רש"י וראבי"ה, ממש"א בשבת דק"ל: דהיכא שעירבו חצירות עם הבתים ניתקו חצירות ונעשו בתים, ופירש"י דבטלו לגבי הבתים ואין שם חצירות עליהן, ולכאו' כ"ז ניחא אם עיקר ההלכה הוא דבעי' חצירות למבוי, אך אם כל ההלכה היא דבעי' שיהיו הבתים כדרכן שהן פתוחין דרך חצירות, א"כ מה לי שבטלו החצירות לגבי הבתים ואין שם חצירות עליהן.

**אך** נ' דבאמת לפום הס"ד דהתם הי' הדין דבעי' שיהא על החצירות תורת חצירות, אך לפ"מ דמסיק התם רב אשי דאי"ז טעמא דרב, ופירש"י שם, ז"ל, טעמא לאו משום בתים וחצרות פתוחות לתוכו הוא, דרב בין עירבו בין לא עירבו מכיון דפתיחי ב' חצרות למבוי וב' בתים לכל חצר תורת מבוי עליו וניתר בלחי וקורה, עכ"ל, נ' דנתחדש בזה דסגי שיש דיורי בתים במבוי זה, וע"כ לא איכפ"ל דניתקו חצירות ונעשו בתים, ולא איכפ"ל דהוו הבתים כמאן דסתימי, ולפ"ז י"ל דלפ"מ דמסיק באמת כל הא דבעי' חצירות הוא רק משום שכ"ה דרך הבתים שפתוחין לחצר, ומה"ט גופא לא אמרי' ניתקו חצירות ונעשו בתים, כיון דל"ב שיהא עליהם שם חצירות.

ה] **והנה** בחי' הרשב"א בסוגיין כתב דכן משמע בר"פ ר"א דמילה דבעי' ב' בתים לכל חצר, ולא פירש הרשב"א היאך משמע כן.

**ומצינו** הדברים מבוארים בשו"ת הרשב"א ח"ה סי' ר"ב, ז"ל, והכין בר"פ ר"א דמילה דאפילו איכא בתים וחצרות וערבו אמרו דנתקו חצרות ונעשו בתים ובתים איכא וחצרות ליכא, עכ"ל, וצ"ב מה ראי' מייתי מהתם דבעי' ב' בתים בכל חצר, הרי הא דאמרי' התם דל"מ הוא משום דליכא חצירות, דניתקו ונעשו בתים, ומה ראי' מהתם דבעי' ב' בתים בכל חצר.

**ועמש"נ** בסימן ל"ג סק"ב בדעת הרשב"א, ע"פ דבריו בעבוה"ק, דמפרש דמש"א בגמ' דניתקו חצירות ונעשו בתים ובתים איכא חצירות ליכא, לאו היינו דע"י העירוב חשיבי החצירות כחלק מן הבתים, וע"כ ליכא חצירות, וכמו שפירש"י שם דבטלו לגבי הבתים ואין שם חצרות עליהם, אלא היינו דע"י העירוב נעשו ב' בתי החצר כבית א', ונמצא שכל חצר וחצר אין פתוח לו אלא בית א', ומש"א בגמ' דבתים איכא חצירות ליכא, היינו דכיון דעירבו בתי כל חצר, חשיב דאיכא בכל חצר בית א', ונמצא דפתוחין למבוי ב' בתים, ובתים איכא אבל חצירות ליכא, דליכא עלייהו חשיבות חצר כיון שאין פתוח להן ב' בתים, וזה גם מש"א דניתקו חצירות ונעשו בתים, דאיבדו חשיבות חצר דילהו, משום שאין פתוח להם ב' בתים.

**ולפ"ז** מתבארים ד' הרשב"א בתשובה שלמד מהתם דבעי' ב' בתים בכל חצר, כיון דמפרש דהא דניתקו חצירות ונעשו בתים הוא משום דבעי' ב' בתים לכל חצר, וכל שעירבו הבתים חשיב דליכא אלא בית א' ואבד חשיבות חצר מן החצירות, ולפ"ז מוכח מינה דבעי' ב' בתים לכל חצר, וז"ב בדעת הרשב"א.

**ולפ"ז** ניחא דעת הראב"ד ודעימי' דס"ל דסגי בבית א' בכל חצר, ול"ק עלייהו מן הסוגיא בר"פ ר"א דמילה, ומשום דמפרשי מש"א בגמ' דניתקו חצירות ונעשו בתים כפשטות הדברים דע"י העירוב בטל שם חצירות מן החצירות שנעשו כחלק מן הבתים, וזה ע"פ מש"כ רש"י לעיל דמ"ט. דהעירוב חייל אף כלפי החצר שמשועבדת לרשות זו, וע"כ ע"י העירוב ניתקו החצירות ונעשו בתים, וליכא מקור משם כלל דבעי' ב' בתים בכל חצר.

**ועיי"ש** שנת' לדון לפרש עוד מכוון ראית הרשב"א, דמפרש כמש"נ שם סק"א בדעת התוס', דהא דניתקו חצירות ונעשו בתים הוא משום דשרי לטלטל מן הבתים לחצר, וע"כ הוו החצירות כחלק מן הבתים, ואשר זהו שהוכיח הרשב"א משם דבעי' ב' בתים בחצר, דאי סגי בבית א' בכל חצר, אשר בכה"ג שרי לטלטל מן הבית לחצר, ואפ"ה לא חשיב החצר כחלק מן הבית, א"כ ה"נ היכא דאיכא ב' בתים בחצר ועירבו הבתים זע"ז לא נימא דחשיב החצר כחלק מן הבתים, ומזה הוא שהוכיח הרשב"א דבעי' ב' בתים בכל חצר.

**אך** בדעת הראב"ד ודעימי' י"ל, דמפרשי דהא דניתקו חצירות ונעשו בתים אי"ז משום הא דשרי לטלטל מן הבתים לחצר, אלא הוא רק מכח חלות העירוב, דהעירוב מטפיל החצר לבתים, וכמש"נ בסימן נ"ב סק"ה ע"פ פירש"י לעיל דמ"ט. דהעירוב פועל אף כלפי החצר, ועד"ז נת' בסו"ס ל"ב מד' ר"ת בספה"י דמפרש דינא דרב דכל שהחצירות פתוחות זל"ז ל"ח בתים וחצירות פתוחות, שהוא רק משום שעירבו יחד, אך כל שלא עירבו ל"ח החצירות כחד הגם דל"ב לערובי, עיי"ש, והנה הרי ר"ת מדמה הך דינא לדינא דניתקו חצירות ונעשו בתים, וכמו שהביאו הראשונים שהק' ר"ת דבשבת מסקי' דלא אמרי' ניתקו חצירות ונעשו בתים, וא"כ מ"ט הכא אמרי' דכל שעירבו חשיבי כל החצירות כחד, והרי דאף דינא דניתקו חצירות ונעשו בתים הוא רק משום חלות העירוב, אך כל שלא עירבו לא אמרי' דנעשו בתים הגם דשרי לטלטל מן הבית לחצר, וז"ב.

ו] **ובחי'** הריטב"א בסוגיין כתב ג"כ דכן מוכיח בפרק ר' אליעזר דמילה כדכתיבנא התם, עכ"ל, וכונתו למש"כ בחידושיו בשבת דקל"א., ז"ל, לחזינהו כמאן דסתימו דמו וחצר איכא וכו', דמבטלי לה לרשותא דכולהו לגבי חד. בשבת, ואפשר לטלטל מן הבית לחצר ואיכא חצר ואיכא בית, בית איכא בתים ליכא, ורב שני בתים לכל חצר בעי, וכיון שהבתים הוא של אדם אחד הוא כבית אחד, עכ"ל, וכן פירש הר"ח שם דכל שביטלו כולן רשותם לגבי חד נעשו כל הבתים שלו וכולן כבית א' הן חשובין, עכ"ד, ומזה הוא שהוכיח הריטב"א דבעי' ב' בתים לכל חצר, דאי סגי בבית א' בכל חצר, א"כ מאי פריך בית איכא בתים ליכא, הרי ל"ב אלא בית א' בכל חצר, וכיון שביטלו כל הבתים שבחצר זו רשותן לגבי חד מינייהו, וכל הבתים שבחצר השני' רשותן לגבי חד מינייהו, הרי נמצא דאיכא בית א' בכל חצר.

**וכ"ה** גם בפירש"י בשבת שם, ז"ל, אפשר דמבטלי בני הבתים שבחצר רשות שיש להם בחצר לגבי חד מינייהו והוי כל החצר שלו ומותר להוציא מביתו לחצר, סוף סוף בית איכא בכל חצר בתים ליכא ורב בעי שני בתים לכל חצר, עכ"ל,[[6]](#footnote-7) והרי דכל פירכת הגמ' הוא רק משום דבעי' ב' בתים בכל חצר.

**וזה** נ' גם מכוון התוס' והרא"ש לעיל די"ב:, שכתבו דבעי' ב' בתים בכל חצר והכי איתא בפרק ר"א דמילה, וכ"ה להדיא בתוס' הרא"ש לעיל די"ב:, ז"ל, וב' בתים לכל חצר, וכן מוכח בפרק ר"א דמילה דפריך סו"ס בית איכא בתים ליכא, עכ"ל.

ז] **ולישב** דעת הראב"ד ודעימי' נ', דהנה בביאור הא דפריך הגמ' התם דכי לא עירבו נמי ליחזינהו להני בתים כמאן דסתימי דמו וחצירות איכא בתים ליכא,

פירש"י, כמאן דסתימי דמי דהא לגבי מבוי כמאן דסתימי הוו דהא חצרות מפסיקות בינתים שאין הבתים מוציאין להם, עכ"ל, והיינו דמשום הא שאסור להוציא מן הבתים לחצר, ע"כ חשיבי הבתים כמאן דסתימי, וכ"ה בפי' ר"ח שם, ז"ל, כיון שהן אסורין להוציא מן הבית לחצר חשוב אותן הבתים כאילו סתומין הן שאין להן רשות להשתמש מן הבתים לחצר וחצר איכא בית ליכא, עכ"ל.

**ולדעתם** הא דמשני דאפשר דמבטלי לי' רשותא דכולהו לגבי חד, היינו כמו שפירש"י שם דאפשר דמבטלי בני הבתים שבחצר רשות שיש להם בחצר לגבי חד מינייהו והוי כל החצר שלו ומותר להוציא מביתו לחצר, עכ"ל, וכ"ה בפי' ר"ח שם, והיינו דכיון דשרי לי' להוציא מן הבית לחצר כבר חשיב דאיכא בית, והגם דאכתי אסור לו להוציא מן הבית למבוי, מ"מ כבר לא חשיבי הבתים כמאן דסתימי.

**והטעם** בזה הוא כמבו' בל' רש"י שם וכ"ה בתוס' שם דק"ל:, דכל הא דחשיבי בתים כמאן דסתימי הוא רק משום שאסור להוציא מהם לחצר והחצר מפסקת בין הבתים למבוי, אך כל שמותר להוציא מן הבתים לחצר ואין החצר מפסקת בינם למבוי, הרי שהגם דאסור להוציא מהם למבוי, מ"מ לא חשיבי כמאן דסתימי, כיון שאין דבר מפסיק בינם למבוי.

**אך** בדעת הראב"ד ודעימי' נ' דס"ל, דאף אם שרי להוציא מן הבתים לחצר, מ"מ כל דאסור להוציא מהן למבוי חשיבי כמאן דסתימי לגבי המבוי, ולפ"ז הא דמשני דאפשר דמבטלי לי' רשותא דכולהו לגבי חד היינו שיבטלו כל בני החצירות רשותן במבוי לגבי חד ואותו א' מותר להוציא מביתו למבוי.

**ולפ"ז** הרי דשפיר פריך דבית איכא בתים ליכא, דכיון דרק אותו א' מותר להוציא מביתו למבוי, אך מבית האחרים אסור להוציא למבוי, חשיב דליכא אלא בית א' במבוי ואנן בעי' ב' בתים במבוי, וא"ש היטב דעת הראב"ד.

**ועמש"נ** בסימן ל"ג ס"ק ג' ד' לבאר עוד בסוגיא דהתם לפי דרך זו.

1. ובפשוטו י"ל בזה, דהגם דלשמואל בעי' בית וחצר, מ"מ מהני אף בית שאין בו מקום פיתא אלא מקום לינה, ול"ד לחורבה דלא מהניא, וזה לפמש"נ בסימן כ"ו סקי"ב ובסימן נ סק"א בהערה, דאף מקום לינה איכא עליו תורת בית, (ואך שאינו אוסר), וע"כ סגי בזה לדין בית וחצר, והא דאמרי' בגמ' דלרב ל"מ, הוא משום דלרב דבעי ב' חצירות, ובעי' שלא יהיו פתוחות זו לזו, והרי דבעי' שיהיו ב' החצירות אוסרות זע"ז, דאל"כ חשבינן להו כחדא, ואשר ע"כ לדידי' כל דבחצר אחת ליכא מקום פיתא ואינה אוסרת, חשיב דליכא ב' חצירות, ומשא"כ לדעת שמואל דסגי בחצר אחת, ע"כ אף היכא שאין הבית השני אוסר ג"כ חשיב דאיכא בית וחצר.

   אך אי"ז מתישב בד' הראב"ד, ומתרי טעמי, חדא שהרי דעת הראב"ד היא דבהך מילתא דל"מ פתוחות זל"ז לא קי"ל כרב, ולפ"ז אי נימא דלשמואל חשיב בית אף בלא מקום פיתא, ה"נ בדין דאף אם הוה ס"ל דבעי' בתים וחצירות נמי יהני בית שאין בו מקום פיתא, דהגם שאי"ז אוסר, מ"מ לא גרע מב' חצירות הפתוחות זו לזו, וי"ל, ועוד שהרי דעת הראב"ד גופי' דדירה בלא בעלים אסור לטלטל בתוכה, ולפ"ז נמצא דאף היכא דליכא מקום פיתא אסור לטלטל לשם, וא"כ הרי דמש"א בגמ' דלרב ל"מ בכה"ג, אין לפרש דהוא משום דחשיבי כחדא חצר כיון שמותר לטלטל מזל"ז, אלא בע"כ היינו משום דל"ח בית לדין בתים וחצירות פתוחין לתוכו היכא דלי"ב מקום פיתא. [↑](#footnote-ref-2)
2. והנה לכאו' יש להוכיח כן מסוגית הגמ' לקמן דע"ד:, דלשמואל סגי בבית א' שבחצר א' וכדעת הרי"ד, דלדעת ש"ר דגם לשמואל בעי' חצר אחת ובית בלא חצר, א"כ מנ"ל ממימרא דרב דבעי' בתים וחצירות ואך דלא ידעי' בתים כמה, הרי יל"פ שדעתו כשמואל דסגי בבית א' וחצר אחת, וכיון דדירת גוי ל"ש דירה ליכא אלא חצר אחת.

   אך למש"נ לעיל בהערה לדון, דלדעת שמואל ל"ב דירה האוסרת, הרי דלפ"ז י"ל דכל הא דדירת גוי לא מהניא הוא רק לדעת רב ולא לדעת שמואל, וצ"ע בזה.

   ונ' פשוט בזה, דשפיר יש ללמוד מד' רב אלו דל"מ בית וצר, וזה ממש"א רב דאין מערבין דרך פתחים, והרי דאם דירת הגוי היתה דירה הוה בעי' לערב דרך פתחים כדי להתיר, ובע"כ דבעי' בתים וחצירות, דלא מיבעיא לד' רש"י דלשמואל סגי שיהא בחצר בית א', ודאי הי' סגי בחצר הגוי ובחצר הישראל, אלא אף אם בעי' בחצר אחת ב' בתים כדעת הרשב"א, נמי סתמא דמילתא היו בחצר הגוי ב' בתים. [↑](#footnote-ref-3)
3. והנה באמת אדרבה סתימת הסוגיא דשם מורה כד' הרי"ד, דלרב סגי בב' בתים בב' חצירות ולשמואל סגי בבית א' בחצר אחת, שהרי לא נזכר שהי' שם עוד בית מלבד ביתו של איבות ובי כנישתא, וזה ניחא לד' הרי"ד דלרב סגי בב' חצירות שבכל א' בית א' ולשמואל סגי בבית א' שבחצר א', וכ"ה בד' הרי"ד שם שע"פ דבריו פי' לסוגיא דהתם.

   וכ"ה סתימת ד' רש"י שם, שלא הי' ב' בתים בחצירו של איבות ובחצר של ביהכ"נ, אך צ"ע שהרי דעת רש"י בסוגיין דבעי' ב' בתים בכל חצר, ואולי אזיל רש"י שם בשיטתו דלעיל די"ב: דסגי בבית א' לכל חצר.

   וי"ל עוד ע"פ ל' רש"י בד"ה שהמבוי לחצירות, ופירש"י דדייקינן לישנא דחצירות ולא חצר, ומ' דלא דייקי' רק דבעי' ב' חצירות, אך סגי בבית א' לכל חצר, ולפ"ז אף בתר דהדר בי' שמואל סגי בב' חצירות שיש בכל אחת בית א', וכ"ה דמעיקרא הוה ס"ל לשמואל דבעי' בית א' וחצר א' וסגי שיהא בחצר בית א' לדעת רש"י ודעימי', (עמש"נ בזה בסימן ל"א), ה"נ אחר דהדר בי' ובעי' ב' חצירות, מ"מ סגי בבית א' לכל חצר, ולפ"ז ניחא דהגם שלא היו עוד בית בחצירו של איבות ובחצר של ביהכ"נ מ"מ לדעת שמואל הוה סגי בזה שיהא המבוי ניתר בלחי וקורה, אך אי"ז מתישב עם ד' רש"י המפורשים דלעיל דס"ו: דפירש דשמואל דייק מלישנא דמתני' דחצירות ובתים דבעי' ב' חצירות וב' בתים בכל חצר, וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-4)
4. והנה החזו"א בסי' ס"ה סקי"ז עמד במש"כ הראשונים דמבואות שלנו אין בתים וחצירות פתוחין לתוכן, דמ"ט לא חשיב דחצירות פתוחין לתוכן, וסיים שאולי בתיהם הי' בנוי על אופן אחר, ועיי"ש סקנ"ב שפירש ד' הראשונים דכיון שחצירות שלנו אינם לדירה כחצירות שלהן ליכא ע"ז תורת חצירות, עיי"ש., אמנם אחר שזכינו לד' ראבי"ה מתבאר להדיא דהטעם שאין בתים וחצירות פתוחין הוא משום שהיו בתיהם פתוחין למבוי ול"ה כלל חצירות שם. [↑](#footnote-ref-5)
5. ועיי"ש בראבי"ה דמסיק דקי"ל כר' יוחנן דאפי' חורבה, וכמאן דמיקל בירושלמי, וכ"ה כתב הר"ח בסוגין, אך דעת ש"ר דקי"ל כרב, ועמש"כ בזה בחי' הרשב"א ובשו"ת ח"ה סי' ר"ב מ"ט ולא אמרי' בזה הלכה כדברי המיקל, ועמש"כ בזה באו"ז סי' קע"ה, והביא שם דגם הר"ש פסק כדעת רב.

   ובפסקי ריא"ז ה"ד דין ח' מבו' דעתו דקי"ל כר' יוחנן דאפי' חורבה, ומפרש דלא פליג ר' יוחנן אדרב, אלא דחידש דל"ב בתים אלא מהני חורבה, ועיי"ש שהוסיף דבעי' ג' מחיצות קיימות, ונ' דזה ע"פ הגמ' לעיל דנ"ה: לענין תחומין, ופי' הריא"ז דהוא משום שהיו מתחילה לדירה, וזה מקור לד' המ"ב בהלכות תחומין שכתב לדון דל"מ בתים דג' מחיצות רק אם מתחילתן היו בהן ד' מחיצות, אך צ"ע בזה במש"כ הריא"ז שם דין ז' דביהכ"נ שיש בו בית דירה בעי' שיהא החזן אוכל שם, וצ"ע מ"ט גרע ביהכ"נ מחורבה. [↑](#footnote-ref-6)
6. ועמש"נ בסימן ל"ג סק"ה בביאור פלוגתת ר"ח ורש"י בטעמא דחשיב דליכא אלא בית א', ואכ"מ. [↑](#footnote-ref-7)