מראי_מקומות_רעב
קטגוריות: שו_ע / אורח חיים / הלכות שבת - הרב יהושע ננקינסקי

**סי' ערב**

★**יין מגולה**

יין מגולה נאסר

**א.** **מפני הסכנה**, ולפ"ז ובמקום דלא שכיחי נחשים דלא שיך טעם זה [וכן למ"ד שהעביר במסננת מהני לסכנה] מותר לקדש עליו.

**ב.** **"הקריבהו נא לפחתך"** שהיין נפגם מפני הגילוי ולכאורה רק בגלוי של זמן רב שאז נמר טעמו ועין במ"ב שבמקום שהיין בזול צריך להקפיד גם על גילוי של זמן **מועט.**

ועיין פמ"ג (משב"ז-א) שהסתפק, במשקה דעביד טיף טיף דאין בו גלוי" אם נאסר לקידוש כי אולי כל הפגם לפחות והסגנים זה רק בצירוף חשש גילוי עי"ש.

**ולענין דיעבד** בדבר שנאסר מצד הקריבהו לפחתך עיין ברכ"י שפסל גם בדיעבד, ועיין ביאה"ל ד"ה "אין מקדשין" וכן בתווספת שהובא "מהליקוטי הלכות" ונשאר **בצ"ע.**

★**יין מגתו מקדשין עליו**

סוחט אדם אשכול ענבים ואומר עליו קידוש היום, ומיירי בסוחט **מע"ש** [מצד איסור סוחט], ועיין ריטב"א ב"ב צז: וז"ל פ' סוחטו בחול מבעוד יום ואומר עליו קידוש היום בלילה או אפי' קודם בין השמשות בזמן התוספת וכו' ובהכי משכחת לה דסוחט ומקדש עליו לאלתר וכו'. וכן משמע במ"ב ס"ק ו. ובשעה"צ ס"ק יב.

ועיין ברכ"י שמביא עוד תירוץ דמיירידנסחט **לתוך** דמשקה הבא לאוכל כאוכל דמי.

ויש כאן חידוש **דמקדש על אוכל** דהיינו המשקה שיצא מהענבים אינו יין דהרי לענין דש נחשב אוכל [דמשקה הבא לאוכל כאוכל דמי].

ואולי יין לקידוש לא צריך שם משקה גם אם יחשב אוכל מהני לקידוש.

★עיין ברשב"ם [צז: ד"ה יין קוסס] דין קוסס פסול הוא דלא הוי שכר ולא ראוי להיות שכר כיין **מגתו דסופו** מיהא להיות שכר" מבואר דיין מגתו כשר רק בגלל שיש לו מעלת יין בסופו.

וא"כ מיץ ענבים שלא יהיה אף פעם שכר, לכאורה לא מהני.

ועיין מנחת שלמה ס' ד, שס"ל דמהני היות וקיבל **מתחילה שם יין** לא אכפ"ל מה שאח"כ נעשה בצורה שלא יהיה שכר.

ולכאורה קשה על דבריו מהסוברים **דיין מבושל פסול** וגם שם הרי מתחילה היה יין ובכ"ז יכול להפסל וכל סברת החולקים דכשר, מצד דאשתני למעליותא, ולולי דחשיב לשבח היה נפסל דלא כהנ"ל.

★בתשעה באב שחל במוצש"ק חולה שאוכל חיב בהבדלה, ובפשטות אם עת"ב נאסר **מדינא** ביין כ"ש שתשעה באב נאסר. וא"כ איך יבדיל, איה"נ שבשבוע שחל בו שלא נאסר מדינא אלא ממנהג מותר להבדיל, דאין את המנהג במקום מצוה אבל בתשעה באב נאסר מדינא וא"כ איך יבדיל.

בשם הגרי"ז מקובל שערב תשעה באב נאסר מדין **אונן**, **שאונן אסור בבשר ויין**, וסעודה המפסקת דינה כאונן שמתו מוטל לפניו. אבל תשעה באב גופו גידרו כאבל, **ואבל מותר בבשר ויין** וא"כ נאסר ביין בתשעה באב [לחולה] רק ממנהג, וא"כ לדברי הגרי"ז הנ"ל יכול להבדיל בתשעה באב על יין.

ובשם הגר"נ, שיסחוט ענבים וכשר לקידוש והבדלה אבל זה לא יין שנאסר מדינא דנאסר רק יין שעבר ג' ימים, ואם נאסר ממנהג במקום הבדלה שרי.

רק יש לדון בעצה הנ"ל באם **לא טעם מהתירוש בשנה זו**, יתכן שמתחיב בשהחינו, למרות שכבר בירך שהחינו על ענבים, עין במ"ב [רכה-טו] וז"ל "ועין באחרונים שהביאו דיש אומרים דמכל מקום צריך לברך שהחינו גם על היין החדש משום דיש בו שמחה יתרה מהענבים" וכו', וא"כ הרי מבואר [תקנא-יז] טוב לזהר מלומר שהחינו בין-המצרים על פרי או על מלבוש.

★כמו"כ יש להסתפק יין שספוג באוכל האם אפשר לקדש עליו.

וכן כוס יין שבתוכו יש **בגד שספוג מהיין** האם זה נחשב יין [כגון שיש לו מעט פחות מרביעית יין ורק בצירוף הבגד הבלוע נוצר רביעית] לגבי קידוש.

ועיין ב"ק קא: גבי דם הבלוע בבגד האם נחשב דם לגבי טומאה ואולי ה"נ.

ויש להוכיח מה"ברכי יוסף" הנ"ל דסחט לאוכל ומקדש עליו **ויש לחלק**.

★**יין מקולקל שנתערב ביין טוב**

השיעור לא תלוי **ברוב ומיעוט**, אלא תלוי אם נעשה **ראוי לשתיה**.

וכן בספר הליקוטים על הרמב"ם [פכ"ט-יד] "ונ"ל דביין שריחו רע אם נתערב כ"כ עד **שנתבטל הריח** מותר ואם לאו אסור וכו'".

★**יין לבן**

בגמ' "בעא מינה רב כהנא מרבא יין לבן מהו אמר ליה אל תרא יין כי יתאדם".

ולרמב"ן סוגיות הגמ' גבי **קידוש,** ולמסקנא לא חשיב יין לקידוש גם **בדיעבד.**

ולשאר ראשונים סוגית הגמ' רק גבי נסכים וא"כ קידוש בדיעבד שפיר דמי.

ובר"ן הקשה על הרמב"ן הפוסל מהירושלמי דאמר **"מצוה** לצאת ביין אדום וכו'" דרק מצוה לא לעיכובא, עי"ש.

והיה מקום להסביר בדברי הירושלמי דיין לבן פסול גם בדיעבד. ומה שכתוב "מצוה" הכונה שביין אדום מצוה לקחת את **האדום החזק יותר**, דמעלת יין הוא באדום ולכן כמה שיותר חזק באדמומית זה **המצוה.**

לדינא השו"ע מביא **ומנהג העולם כסברא ראשונה.**

★ועי"ש במ"ב דלכו"ע מצוה לכתחילה לחזר אחר יין אדום.

**ובליל הסדר מי שיש לו יין לבן** דנו הפוסקים האם מותר לערב ביין אדום, מצד **איסור צובע** למרות שאין צביעה באוכלין זה הכל בצורת אכילה, אבל אם כל מטרתו לצבע י"ל דאסור.

ויש לדון דאולי בכלל לא מהני למעלת יין אדום ע"י שיערב בתוכו יין אדום, דאנן בעינן יין אדום **מצד עצמו** לא ע"י ד"א [וכי אם ישים את היין בכלי אדום יש לו מעלת יין אדום].

★**יין טפל**

יש להסתפק אכל דבר חריף, ובשביל להעביר את חריפותו צריך לשתות יין, ושותהו בלי ברכת הגפן כדין טפל, האם **אפשר לקדש על כזה יין,** האם יש כאן **חשיבות יין**, הרי כל כולו הוא טפל ובפרט אם נסבור שהברכה היא חלק מהקידוש כאן הרי אין ברכה.

וכן יש להסתפק קידוש צריך במקום סעודה, מה הדין **אם אכל את הסעודה בתור טפל** כגון אכל מליח ולהעביר את חריפותו אוכל פת [שפטור עליו מברכה], האם יצא ידי חובת קידוש [במקום סעודה] בכזה פת.

**גבי סוכה** נחלקו האחרונים האם אכילת פת טפל [בכה"ג] מחייבת אכילה בסוכה, ויש לחלק.

★יין שנתבטל במים בשיעור שאינו נחשב יין גם אם ישתהו אח"כ לא יצא ידי חובת קידוש, ומסברא דהוה כנשפך היין דלא יצא.

★שיעור מזיגת מים ביין שלנו עיין בשו"ע רד-ה ובמ"ב ס"ק כט וז"ל "אבל יין גופא שיצא מדריכת ענבים אם שפך עליהם מים אפי' יותר משלושה חלקים עד קרוב לששה ג"כ יין גמור הוא וכו' ובעינן רק שיהיה בו טעם יין וכו'" עי"ש.

★מבואר במ"ב שלכתחילה יש מצוה מן המובחר ביין ישן שעברו עליו ארבעים יום, א"כ מיץ ענבים גם אם תעבור עליו שנה אין לו מעלת יין ישן.

יש שרוצים להרויח את המצוה מן המובחר, ולוקחים שליש או שישית יין והשאר מיץ ענבים, והרי נתבאר שבדיעבד מהני שישית יין והשאר מים וחשיב יין וא"כ ה"נ.

**וזה אינו,** דרק במים שהם מצד עצמם בלי טעם, מהני שליש או שישית יין, משא"כ בדבר שיש בו טעם לא מהני שליש יין.

וכעין זה גבי תערובות יין בשכר דאזלינן בתר רוב ולא מהני שליש יין ברוב שכר עין סימן רב-א ברמ"א, ובמ"ב ס"ק י'.

★**נדר מיין**

נזיר שקידש [למפרש בנזיר ד.] **שותה**, לדעת הרא"ש יש דרשה מיוחדת לכן שותה, לר"ת לא שותה וכי שתית יין דאוריתא שיהיה מותר לנזיר.

ועיין בתורי"ד בפסחים דס"ל דשותה, ומיירי בקפץ וקידש לכן ישתה ובל"ז ישמע מאחר.

★**במקדש בפת**

בתפג-א ביאה"ל [ד"ה "ובוצע"] דמקדש על הפת לא יפרוס הפת **עד שיגמור הקידוש** וכן הוא בטור "ומברך המוציא **ואינו פורס** וגומר הקידוש ופורס", וצריך הסבר בדבר, דתמיד סגי ללחם-משנה בהמוציא לחוד ולמה **כאן צריך לחם משנה גם בזמן הקידוש**. ויש לחלק בכמה אנפי.

★**ברכה אחרונה**

בסעיף י מבואר שבהמ"ז פוטרת את יין הקידוש, ועיין בטור הטעם דנחשב יין הקידוש הבא לפני הסעודה כדברים הבאים מחמת סעודה:

א. היות ובא להמשיך תאות המאכל.

ב. שקידוש צורך סעודה.

יש לדון האם טעם א' שיך במיץ ענבים.

**מי שקידש לעצמו וחוזר ומקדש לבני-ביתו**, אין את סברא ב', דאצלו זה לא חלק מסעודה איה"נ אצלם נחשב חלק מהסעודה, דאין קידוש אלא במק"ס, אבל כלפיו זה שתית יין בעלמא.

וא"כ לכאורה במקדש **שנית** להוציא את בני-ביתו ומקדש **על מיץ ענבים** יצטרך ברכה אחרונה דלא שייך טעם גריר, ולא נחשב חלק מהסעודה מדין קידוש דאצלו זה לא קידוש.

ועיין ביאה"ל שמביא חולקים על השו"ע, דיין קידוש נפטר בבהמ"ז [קעד-ו ד"ה וכן פוטרת] שמסיק "לכן הנכון שתמיד **יכון בבהמ"ז** לפטור היין של קידוש".

ולמעשה לא תמיד זוכרים לכוון בבהמ"ז, לכן ראוי לשתות יין בסעודה על סמך ברכה ראשונה של קידוש ואז מתקשרת שתיתו הראשונה ונפטר בברכת המזון לכו"ע, כדאשכחן במ"ב קעו-ב. עי"ש.