ממ 1 דף מ עב
קטגוריות: ש_ס / לז עבודה זרה / כל הצלמים - הרב יהושע רישי

בעזהשי"ת מתחילים מס' עבודה זרה

סדר א' - מפרק כל הצלמים דף מ' ע"ב

סדר ב' מתחלת המס' (יום שני ו' מרחשון מדף ה' ע"ב).

דף מ' ע"ב

כל שיש בידו מקל או צפור וכו'. עי' לשון הטור יו"ד סי' קמ"א דהביא דברי חכמים דכל הצלמים מותרים אם לא שיש הוכחה שנעשה לאליל כגון צורת אדם עומדת על פתח מדינה ובידה מקל או צפור וכדור וסייף, ועי' בב"י דתמה מנא ליה דבענין צורת אדם דוקא, ובשו"ע שם סעי' א' כתב כל צורה, אך בב"ח כתב דודאי בעינן בדוקא צורת אדם דמדמוקמינן ליה באנדרטי משמע דוקא צורת אדם, אך כבר העיר הש"ך שם ס"ק ג' דלשון המחבר הוא לשון הרמב"ם, ואפשר לשון הטור לאו דוקא ע"ש.

פעם אחת בשנה. בפשוטו לאו דוקא פעם אחת, וה"ה פחות, אלא דיבר בהוה, אך יעויין בפי' הרע"ב ע"פ פי' המשנה לרמב"ם דביאר הענין בזה, כאשר תגיע השמש למעלה ממעלות הגלגל איזו מעלה שתהיה יעשו טליסמא לאותה המעלה כעין הצורה אשר תיוחס לאותה המעלה וייראו לה כוחות במציאות בעניני אותה הצורה והפעולות אשר ייוחסו לה והם יקטירו לאותה הטליסמא ויתפללו אליה וירוממוה בכל עת שתגיע השמש לאותה המעלה ע"ש, אך פשיטא דכל דעובדים אותו אפי' פעם אחת בחיים אסור לעולם.

במקומו של ר"מ היו עובדין אותה וכו'. בפשטות כולהו עבדי כן במקומו, ואף לרבנן במקומו של ר"מ אסור, אלא דר"מ חייש למיעוטא מחמת מקומו לכל מקומות, אמנם יעויין בר"ן (דף י"ז ע"ב בדפי הרי"ף) דביאר דודאי נעשה לנוי, אלא דר"מ חייש למיעוט אנשים שבואתו מקום דמקבלי לה באלוה ונעבדין פעם אחת היינו דחיישינן למיעוטא שמא טעה בה איש אחד פעם אחת בשנה ורבנן דלא חיישי למיעוטא שרו ע"ש.

ור"מ דחייש למיעוטא וכו'. עי' תוס' חולין דף י"ב ע"א ד"ה פסח לא חייש רבי מאיר למיעוטא אלא מדרבנן, ועי' רש"י קידושין דף פ' ע"א ד"ה סמוך מיעוטא, ועי' בקובץ הערות סוף סי' ס"ו מש"כ בביאור שיטתם, אך יעויין בדברי הרמב"ן ור"ן דאינו נראה כן מדבריהם לכאורה.

גזר שאר מקומות וכו'. עי' בחי' הרמב"ן מש"כ לבאר דברי הגמ' דרוב מקומות אינן ידועים וחייש ר"מ, ואף מקומות הידועים דלא פלחי לאנדרטי כלל, גזר ר"מ אטו רוב מקומות אסורים, ועי' בפי' הר"ן על הרי"ף (דף י"ז ע"ב בדפי הרי"ף ד"ה גמ' גרסינן עלה) משה"ק אדברי הרמב"ן, (והא דנקט הר"ן דהכא כרובא דאיתא קמן, כבר תמה האור שמח פ"ז הל' ע"ז ה"ו אדבריו, וע"ע בשערי ישר ריש שער ג' בזה) והר"ן עצמו ביאר דברי ר"מ באופן אחר, אף לדבריו כל המקומות מותרים, אלא דלדעת ר"מ דמיעוט כמאן דאיתא, ראוי לגזור כדי שלא יבואו ליכשל במקומו ע"ש.

אמר ר"י אמר שמואל באנדרטי של מלכים וכו'. עי' מתני' לקמן דף מ"ב ע"ב דין כלים ועליהן צורת חמה וכתב רש"י דקאי כדעת רבנן דהכא, ועי' בר"ן שם (סוף דף י"ח ע"א בדפי הרי"ף) דהיינו דוקא לתי' קמא, משא"כ לדברי שמואל דבאנדרטי של מלכים אתי לכו"ע, דמפרש דפליגי התירוצים, אך בתוס' שם ד"ה יוליכם נראה דפירשו לדעת רש"י דלא פליגי תירוצי דהכא.

ולדברי התוס' דליכא פלוגתא בין התירוצים, לכל האוקימתות פליגי ר"מ ורבנן אי חייש למיעוטא, וגזרינן או לאו, משא"כ לדברי הר"ן דפליגי, עי' מש"כ בסוגיין דפליגי אי משום גזירה הוא או מעיקר הדין חיישינן לר"מ למיעוטא ואהא פליגי רבנן, ולפי"ז הא דכתב רש"י כאן לדעת ר"מ אגב חביבותא פלחי, אין כוונתו דרבנן סברי דלא פלחי כלל, אלא כלומר מחמת האי חשש חיישינן או לאו, והכי מוכח דאי פליגי אי נעבדים או לאו, ליכא ישוב אקושיית הגמ' אמאי לא תני דלרבנן אינו נעבד, ע"כ דלכו"ע איכא מיעוט הנעבד.

רש"י ד"ה בעומדין על פתח מדינה שנינו. בהנהנו קאסר רבי מאיר , עי' בחי' הרמב"ן בסוף דבריו, ובפי' הר"ן על הרי"ף (י"ז ע"ב בדפי הרי"ף ד"ה אמר רבה בר בר חנה, דמדייקים בדברי רש"י דלדעת רבנן בין עומדים בפתח המדינה בין אין עומדים שם, אינו תלוי אלא אם שיש בידו מקל או צפור או כדור, אך ברמב"ם פ"ז הל' ע"ז ה"ו מבואר בהדיא דאף לרבנן אסורים דוקא היכא דעומדים בפתח המדינה, ולפי דבריו דברי רבה בר בר חנה אמר ר' יוחנן אינו תוספת ביאור בדעת ר"מ וקאי אף לאוקימתא ד רב יהודה אמר שמואל אלא הוא אוקימתא בפני עצמו, ועי' מש"כ בגאון יו"ד סי' קמ"א סעי' א', ובדברי המשנה למלך שם ד"ה וראיתי להר"ן דפליג.