ב - בדין חליפין
קטגוריות: ש_ס / ל קידושין / קידושין - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / שיעורים תשע_ט

**סימן ב**

**בדין חליפין**

**א**

א] **קידושין ג' א',** מניינא דרישא וכו' למעוטי חליפין, סד"א הואיל וגמר קיחה קיחה משדה עפרון מה שדה מקניא בחליפין אף אשה נמי מקניא בחליפין, קמ"ל, ואימא ה"נ, חליפין איתנהו בפחות משו"פ ואשה בפחות משו"פ לא מקניא נפשה, ופירש"י, ז"ל, מה שדה מקניא בחליפין, דכתיב וישלוף נעלו והתם שדה הואי, עכ"ל.

**והתוס'** שם הקשו, ז"ל, ועוד קשה כיון דס"ד השתא למגמר קניני אשה מקניני שדה, א"כ אשה נמי תקני בחזקה כמו שדה, ועוד דלקמן בעי בגמ' בשטר מנלן ומאי בעי ליגמר משדה, עכ"ל.

**והתוס'** וש"ר כתבו לישב דכל הס"ד למילף אשה משדה דתהא נקנית בחליפין, הוא רק בקנין חליפין דמטעם כסף הוא ובכלל קיחה דכסף, - אך מסתימת דברי רש"י שלא הזכיר להא דחליפין מטעם כסף, משמע דהא דס"ד למילף דאשה תהא נקנית בחליפין, אינו מיוסד ע"ז דחליפין מטעם כסף, ולדעתו תיקשי קו' התוס' דמ"ט לא ילפינן משדה דתהא אשה נקנית בחזקה ובשטר.

ב] **ועיקר** מש"כ הראשונים דנידון סוגיין הוא אם קנין חליפין הוא מטעם כסף שמחליף בו הקרקע וקונה, צ"ב, דהרי ודאי דחליפין הוי קנין בפנ"ע ואינו קנין כסף, והרבה חילוקי דינים מצינו בין קנין חליפין לקנין כסף, דפירי לא עבדי חליפין ומטבע לא עביד חליפין, ומאידך מטלטלין נקנין בחליפין אף למ"ד דמעות אינם קונות מדאורייתא,ו[[1]](#footnote-2) ואם קנין חליפין הוא כקנין כסף, שמחליף בו הקרקע וקונה, מ"ט אי"ז קנין כסף ממש.

**וגם** מש"כ הרמב"ן ודעימי' דמסקינן דחליפין אינם מטעם כסף, צ"ב, שהרי הדבר ברור דחליפין כשמם דהו"ל החלפה, וכאשר כ"ה מבו' ממה שאמרו בב"מ י"א ב' דחליפין הו"ל דרך מקח וממכר, ופירש"י שם, ז"ל, דדרך מקח הוא, שזה נותן לו כליו תחתיהן, ונראה זה כמוכרן לו, עכ"ל, - וכ"ה בתשו' הרשב"א המיוחסות סימן קי"א, ז"ל, דאין קונין אלא בכליו של מקנה והיינו דקרינן לי' חליפין שזה כמחליף נכסיו בסודר זה של קונה, ומה שאנו קונין בסודר של אחרים, שבעל הסודר מקנה סודרו לקונה, עכ"ל, והרי דאף דהרשב"א גופי' ס"ל בכ"ד דחליפין אינם מטעם כסף, מ"מ פירש דקנין חליפין הוא שמחליף נכסיו בסודר זה של קונה.

**ב**

ג] **והנה** בהא דמפרשינן דטעם הא דל"מ חליפין בקידושין, הוא משום דחליפין איתניהו בפמשו"פ ואשה בפמשו"פ לא מקניא נפשה, פירש"י, ז"ל, לא מקניא נפשה דגנאי הוא לה, הלכך בטיל לה לתורת חליפין בקידושין ואפי' בכלי שיש בו שו"פ, והרמב"ן וש"ר הק', דכיון דכל הא דל"מ הוא משום דלא מקניא נפשה דגנאי הוא לה, מ"ט בטל תורת חליפין בקידושין אף בכלי שיש בו שו"פ, הרי בפמשו"פ לא נתבטלו בשביל פסול קנייתן, אלא מחמת קפידתה של אשה.

ד] **והתוס'** הק' ע"ד רש"י, דאם הא דל"מ חליפין הוא משום דלא מקניא נפשה דגנאי הוא לה, א"כ פשטה ידה וקיבלה תתקדש בפחות משו"פ.

**והתוס'** הרא"ש כתב לישב, דכיון דסתם נשים לא מקנו נפשייהו בפחות משו"פ, אפי' פשטה ידה וקבלה קידושין בפחות בטלה דעתה, - וצ"ב, דכיון דכל הא דל"מ חליפין בפמשו"פ בשאר נשים, הוא משום דלא מקניא נפשה, ואין לה גמ"ד להתקדש, הרי דאשה זו דפשטה ידה וקיבלה ויש לה גמ"ד להתקדש, מ"ט לא תהא מקודשת, ומ"ש בזה הא דבטלה דעתה אצל כל אדם.

ה] **ורבים** פירשו בזה, דהא דל"מ חליפין בפמשו"פ משום דאשה בפמשו"פ לא מקניא נפשה, לאו היינו דאף דיש בזה לקנין חליפין, מ"מ אינה מקודשת משום דלית לה גמ"ד להתקדש, אלא היינו דעיקר קנין חליפין הוא בסודר הגורם לגמ"ד דהאשה, וכיון דאשה בפמשו"פ לא מקניא נפשה, ואין הסודר גורם לה גמ"ד, הרי דאין בזה לעיקר הקנין דחליפין.

**ואשר** ע"כ הוא דאף אם פשטה ידה וקיבלה אינה מקודשת, דאף דאשה זו נתרצית להתקדש, מ"מ כיון דאשה בפמשו"פ לא מקניא נפשה, הרי דאף זו שנתרצית להתקדש, אי"ז מכח הסודר, אלא מכח שהיא מרוצה בקידושין מצ"ע, וכיון דאין הסודר גורם לה גמ"ד להתקדש, ליכא בזה לעיקר הקנין דחליפין.

**ובזה** ניחא גם הא דאינה מקודשת אף כשקידשה בכלי שיש בו שו"פ, דאף דבכה"ג היא מתרצית להתקדש, הרי אין הריצוי דידה מכח הכלי, אלא מכח דמיו, דהרי אם ל"ה הכלי שו"פ לא היתה מתרצית להתקדש, ונמצא דריצוי' לקידושין אינו מכח הכלי מצ"ע אלא מכח שויו, ולקנין חליפין בעינן דהכלי עצמו יהא גורם גמ"ד לאשה.[[2]](#footnote-3)

ו] **אך** לכאו' אי"ז מתישב בד' התוס' הרא"ש שכתב דהא דאינה מקודשת אף דפשטה ידה וקיבלה, הוא משום דבטלה דעתה, ולהנ"ל הרי ל"ב להא דבטלה דעתה, אלא הוא משום דהא דנתרצית להתקדש אי"ז מכח הסודר, ואף לגבי דידה ליכא לקנין חליפין בכה"ג.

**ג**

ז] **והנה** בפירש"י כתב דאשה בפמשו"פ לא מקניא נפשה, הלכך בטל לה לתורת חליפין בקידושין וכו' אי יהיב לה בלשון חליפין, עד דיהיב לה בתורת לשון קנין או קיחה או קידושין.

**ובפסקי** ריא"ז ה"א דין י"ד פירש בד' רש"י, דכל שהזכיר לשון חליפין אינה מקודשת אף שיש בו שו"פ, ולא אמרינן דבכה"ג היא מקודשת מטעם כסף, משום דאי תפיס מיתפיס, ודלא כמש"כ התורי"ד בסוגיין דכל שיש בו שו"פ היא מקודשת מטעם כסף, וכל הא דאינה מקודשת הוא רק כשדעתה להתקדש במנה וכו'.

**וכד'** התורי"ד מצינו בפי' הר"ן בנדרים מ"ט א', דאי נימא דבקנין סודר אי תפיס מיתפיס, אשה נקנית בחליפין שו"פ, דאין לך כסף גדול מזה, כצ"ל בד' הר"ן, וכ"ה בנימו"י שם,[[3]](#footnote-4) - ועד"ז כתב הטור בסימן רס"ז בשם הרמ"ה, והוא בחי' מכת"י בגיטין ל"ט ב', דל"מ חליפין בעבד כנעני להפקיע האיסור, מ"מ כל שיש בהן שו"פ ה"ז מועיל אף להפקיע את האיסור, מדין כסף, עיי"ש, - ועד"ז מצינו בתשו' הרשב"א ח"ד סימן ר"ב, דאף דל"מ קנין סודר לאחר ל' דכלתה קנינו, מ"מ כל שיש בו שו"פ והקנה לו הסודר קנין גמור, ה"ז מועיל מדין כסף.

**וצ"ב** בטעם פלוגתת רש"י וש"ר אם במקום דל"מ חליפין ונתן בתורת חליפין, אי"ז מועיל בתורת כסף, או דאף דל"מ בתורת חליפין מ"מ ה"ז מועיל בתורת כסף, אף דלא נתנו בתורת כסף, אלא בתורת חליפין.

ח] **והנה** בתשו' הרשב"א שם משמע דהא דכשהסודר שו"פ ה"ז מועיל בתורת כסף, הוא דומיא דהא דמקדש בשטר שיש בו שו"פ, דאף במקום שאינו מועיל מתורת שטר, ה"ז מועיל מתורת כסף, והטעם בזה פירש"י לקמן מ"ח א' דהוא משום דדעתה נמי אנייר, וכ"כ הרשב"א לקמן נ"ט א', ז"ל, דהא מאן דמקדש בשטר דעתי' לקדש אפי' בנייר, והיא גם היא דעתה בכך, עכ"ל, וה"נ במקנה בסודר, אמרינן דדעתייהו נמי על הכסף, וע"כ ה"ז מועיל בתורת כסף.

**אך** בל' הרי"ד ודעימי' משמע דהא דכשיש בסודר שו"פ מקודשת מטעם כסף, אי"ז משום דדעתייהו נמי על הכסף, אלא הוא משום דלא איכפת לן שהי' דעתם לתורת חליפין, דמ"מ אין לך כסף גדול מזה, וכמש"כ הר"ן, דאי מכוון דבריהם הוא מכח דינא דשמין את הנייר, הי' להם להביא לזה, ובדבריהם משמע דסברא פשוט ההיא, דאף דל"מ בתורת חליפין, מ"מ ה"ז מועיל בתורת כסף.

**ונמצא** ג' דעות בזה, דדעת רש"י ודעימי' דכל דאי"ז מועיל בתורת חליפין, אף אי"ז מועיל בתורת כסף, ודעת הרי"ד ודעימי' דה"ז מועיל בתורת כסף מדינא, ודעת הרשב"א דה"ז מועיל מתורת כסף משום דדעתייהו נמי אכסף, וצ"ב בטעם הפלוגתא בזה.

**ד**

ט] **והנה** התוס' לקמן ח' א' כתבו דעבד כנעני קונה עצמו בחליפין, והוכיחו כן מסוגיית הגמ' בגיטין ל"ט ב', וכ"כ רש"י ותוס' בגיטין שם, אך דעת הרמב"ם ודעימי' דאינו קונה עצמו בחליפין.

**ובטעם** הא דהוא קונה עצמו בחליפין, אף דבקרא לא כתיב אלא כסף ושטר, פירש"י בגיטין שם ד"ה מאן דחזא, ז"ל, שאלו חליפין הן בקנין סודר "דקונה ככסף" דכתיב שלף איש נעלו, עכ"ל, וכ"כ בפירש"י שם מ' ב', ד"ה א"ר יוחנן, ז"ל, ומצי למיהדר בי' אם לא קנו מידו ע"י חליפין "דהוי כקונה עצמו מידו בכסף", עכ"ל, וכ"כ התוס' והרא"ש והרשב"א בגיטין שם דהא דקונה עצמו בחליפין הוא משום דחליפין מטעם כסף וכל היכא דכסף קני חליפין נמי קנו, עיי"ש

**ובחי'** הגרע"א בגיטין שם הק', לדעת התוס' בסוגיין דמסקינן דחליפין לאו מטעם כסף, דא"כ מנ"ל דעבד כנעני קונה עצמו בחליפין.[[4]](#footnote-5)

י] **והנה** התוס' בגיטין שם פירשו בהא דעבד כנעני קונה עצמו בחליפין, ז"ל, אבל אם הי' כליו של קונה היתה זוכה עצמה בחליפין, דתניא בהדיא בפ"ק דקידושין דעבד כנעני נקנה בחליפין, משום דחליפין דמו לכסף, וכל היכא דכסף קני חליפין נמי קני, לבר מאשה משום דבפחות משו"פ לא מקניא נפשה, כדאמר בריש קדושין, עכ"ל.

**ודברי** התוס' צ"ע בתרתי, חדא, דמהו שהביאו מהא דעבד כנעני נקנה בחליפין, דה"נ הוא קונה עצמו בחליפין, הרי ל"ד דין שחרור עבד לדין קנין עבד, דעבד כנעני נקנה בכסף ושטר וחזקה, וילפינן לה מהקישא לשדה אחוזה, אך אינו קונה עצמו אלא בכסף ובשטר, וגם הא דקונה עצמו בכסף ובשטר, ילפינן לה מקראי, ולא ילפינן לה מהא דהוא נקנה בכסף ובשטר, וא"כ היאך למדו התוס' מהא דעבד כנעני נקנה בחליפין דה"נ הוא קונה עצמו בחליפין.

**עוד** הק' הגרע"א שם, דמ"ט הוצרכו התוס' לפרש דהא דעבד כנעני נקנה בחליפין הוא משום דחליפין דמי לכסף וכו', הרי כ"ה דהוא נקנה בכסף ושטר וחזקה וילפינן לה מהקישא לשדה אחוזה, ה"נ יש ללמוד מהך הקישא דהוא נקנה בחליפין.

יא] **עוד** יש להעיר במש"כ התוס' ללמוד מסוגיין דכל היכא דכסף קני חליפין נמי קני, וכ"כ הרא"ש והרשב"א שם, דהרי הס"ד דאשה נקנית בחליפין, אי"ז משום דכ"ה דכסף קני חליפין נמי קני, אלא משום דילפינן משדה עפרון דנקנית בחליפין, ואך דהא דילפינן משדה עפרון לקנין חליפין, ולא ילפינן לשאר קנינים, הוא משום דחליפין הוו בכלל כסף, וע"כ הוו בכלל הילפותא משדה עפרון, וא"כ בשחרור עבד כנעני דכתיב בקרא, מנ"ל דאף חליפין קני.[[5]](#footnote-6)

**ה**

יב] **והנה** בביאור מש"כ הראשונים לדון דחליפין מטעם כסף, אשר צ"ע דאם אכן חליפין הוו תשלום ככסף, א"כ מ"ט הו"ל קנין בפנ"ע, לכאו' הדבר תלוי בפלוגתת הסמ"ע והט"ז בדין קנין כסף, דדעת הסמ"ע דקנין כסף הוא רק בנתינת דמי המקח, ודעת הט"ז דהוא אף בנתינת דמים אחרים, ונת' בשיעור א' סקי"ד דגם לדעתו קנין כסף הוא בדמים הניתנים כתשלום על המקח, ואך דאף כשנותן דמים אחרים, הו"ל כתשלום על קבלת הקרקע במקח, וע"כ ה"ז קונה.

**והנה** לדעת הסמ"ע דקנין כסף הוא רק בנתינת דמי המקח, הרי דבזה הוא דשאני קנין חליפין מקנין כסף, דקנין חליפין אינו בנתינת דמי המקח, שהרי הוא מתחייב דמים אחרים בעד המקח, אלא הוא תשלום בפנ"ע שנותן לו בעד קבלת הקרקע במקח.

**אך** לדעת הט"ז דקנין כסף הוא אף בתשלום בפנ"ע שנותן לו בעד קבלת הקרקע במקח, צ"ב דמ"ש קנין חליפין מקנין כסף, - וגם לדעת הסמ"ע צ"ב דמ"ש חליפי שוה בשוה מקנין כסף, הרי חליפי שוה בשוה ג"כ הו"ל תשלום בעד הקרקע עצמה.

יג] **ובפשוטו** י"ל, דעיקר החילוק בין קנין חליפין לקנין כסף, הוא דבקנין כסף הוי התשלום בדמיו, ובקנין חליפין הוי התשלום בגוף החפץ, - ומה"ט הוא דבקנין חליפין אין מטבע נעשה חליפין, ובקנין כסף אדרבה עיקר הקנין הוא בנתינת כסף, ושו"כ ל"מ אלא מכח דינא דשו"כ ככסף, - ומה"ט נמי בקנין חליפין קי"ל דפירי לא עבדי חליפין, וקנין כסף מהני בכל שו"כ, - ומה"ט נמי קנין כסף ל"מ בפמשו"פ, וקנין חליפין מהני אף בפמשו"פ.[[6]](#footnote-7)

**ו**

יד] **אך** באמת עיקר החילוק בין קנין כסף לקנין חליפין, הוא בעיקר יסוד דינם, דהנה בפירש"י בב"מ מ"ז א' פירש למה שאמרו גאולה זו מכירה תמורה זו חליפין, ז"ל, גאולה זו מכירה, שמכר לו מכירה גמורה בדמים ולא קיבל מעות, ובאין לקיים דברי מכירתן ע"י קנין, תמורה זו חליפין, שמחליף כלי זה בחפץ שכנגדו, עכ"ל.

**ומבו'** דעיקר החילוק בין מכירה בדמים לבין חליפין דשוה בשוה, הוא דבמכירה בדמים תורת מכירה עלי', וחליפין אין תורת מכירה עלי' אלא הו"ל החלפה.

**ומצינו** כן גם בתשו' הרי"ף שהובאה בתשו' פאר הדור סימן קע"ב, ז"ל, מה ששאלתם אם בחליפין יש אונאה וכו' כנראה מהתלמוד שאין בו אונאה וכו', והתורה אמרה וכי תמכרו ממכר לעמיתך או קנה, בממכר הוא דאזהרי' רחמנא בבל תונו, אבל בחליפין לא, עכ"ל, והרי דבחליפי שוה בשוה, אין ע"ז תורת מכירה, אלא תורת החלפה, וע"כ לי"ב דין אונאה, שלא נאמר אלא במכירה.[[7]](#footnote-8)

טו] **וביאור** הדברים הוא, דבמכירה עיקר המקח נעשה בדבר הנקנה, אשר הוא מחייב את דמיו, והחפץ הוא הדבר הנקנה, והכסף הוא הדבר הקונה, ותליא בדין פירא וטיבעא, דלעולם הפירא הוא הדבר הנקנה והטיבעא הוא הדבר הקונה, ובחליפין ליכא דבר הנקנה ודבר הקונה, אלא הו"ל החלפה של ב' חפצים, ומה"ט לא תליא בדין טיבעא ופירא, ולמ"ד דמטבע נקנה בחליפין, הרי דכל שהחליף כלי במטבע ומשך את הכלי זכה חבירו במטבע.[[8]](#footnote-9)

**ומה"ט** מבו' בד' הראשונים בכ"ד דלא שייך תורת חליפין אלא כשב' החפצים קיימים והוא מחליף זב"ז, אך ליכא תורת חליפין להחליף חפץ קיים בעד שיתחייב ליתן לו חפץ אחר שאינו קיים בידו, - דעיקר החפצא דחליפין הוא שמחליף ב' חפצים זב"ז, וכל שאין אחד מהם קיים, אי"ז החלפה דב' חפצים, אלא מכירת חפץ אחד בעד חפץ אחר, וכל כה"ג הו"ל כמכירה.[[9]](#footnote-10)

טז] **ונראה** דגם בקנין סודר הוא כן, דאף דהתם עיקר העסק שביניהם הוא מכירה ולא החלפה, ומה"ט יש בו אונאה אף לדעת הרי"ף, וכמש"כ האחרונים,[[10]](#footnote-11) מ"מ קנין הסודר הוא כהחלפה על קבלת החפץ במקח, והוא נותן לו את הסודר בחליפי המקח, וכמש"כ כן בחי' הרי"מ בסימן קצ"ה סק"ב ודקדק כן מל' הרמב"ם והשו"ע.[[11]](#footnote-12)

**ז**

יח] **והנה** התוס' לקמן כ"ז א' ד"ה ומקומו כתבו דשמא שכירות אין נקנה בחליפין, וכ"כ התוס' בב"מ י"א ב' ד"ה מקומו, והתוס' בערכין ל' א' סוד"ה ולא ידענא כתבו דה"נ מתנה ע"מ להחזיר אינה נקנית בחליפין, דכל דבר החוזר לבעלים הוי כמו טוה"נ דאינו נקנה בחליפין.

**ויש** להעיר, שהרי שאלה ושכירות נקנין בקנין כסף, וא"כ מ"ט אין נקנין בחליפין, הרי כתבו התוס' בגיטין דכל היכא דכסף קני חליפין נמי קני.

**אך** הדבר פשוט דלק"מ, דהא דאין שאלה ושכירות נקנין בחליפין, לאו היינו דאף דיש בהן לעיקר המעש"ק דחליפין, מ"מ אי"ז מועיל לקנותם, ומשום דחלוקין דיני הקנין דשאלה ושכירות חלוקין מדיני הקנין דמכירה, - דודאי דדמי דין הקנין דשאלה ושכירות לדין הקנין דמכירה, וכדתניא דכשם שקרקע נקנית בכסף שטר וחזקה, כך שכירות קרקע נקנה בכסף שטר וחזקה, והא דאין נקנין בחליפין, הוא משום דאין בהן לעיקר המעש"ק דחליפין.

**והטעם** בזה הוא לפמש"נ, דעיקר הקנין דחליפין הוא ע"י דהו"ל החלפה של ב' חפצים, ובזה הוא שנתחדש דשאלה ושכירות וכל דבר החוזר לבעלים, אינם ראויים לעמוד כחליפין עם דבר אחר, וע"כ לי"ב לעיקר החפצא דחליפין.[[12]](#footnote-13)

יט] **ועד"ז** מתפרש הא דפירי לא עבדי חליפין, דאי"ז משום דלתורת הקנין דחליפין בעינן ג"כ כלי, שהרי מבו' בסוגיית הגמ' בב"מ מ"ה ב' דהי' מקום לומר דכ"ה דפירי לא עבדי חליפין, ה"נ אינם נקנין בחליפין, ואך דילפינן מקרא דלקיים כל דבר דהם נקנין בחליפין, וכמו שפירש"י שם, - והרי דהא דפירי לא עבדי חליפין, הוא משום דאינם חשובים לעמוד כחליפין, ולי"ב לעיקר הקנין דחליפין, וע"כ הוא דהי' מקום לומר דה"נ אינם נקנים בחליפין.

**ח**

כ] **ובזה** נראה לפרש מש"כ המרדכי בפ' מי שמת סימן תר"ה, ז"ל, מעשה באחד שהקנה לחבירו בקנין סודר קרקעות ומטלטלין ומעות בבת אחת, ונחלקו חכמי הדור בדבר וכו', וי"א קנה הכל במיגו שחל הקנין על הקרקעות והמטלטלין חל נמי אמעות, עכ"ל, וצ"ב ביסוד דין זה, דמהני הא דחל הקנין על הקרקעות והמטלטלין, דמכח זה הוא חל אף על המעות.

**והמרדכי** שם כתב בשם רבינו שמחה שהק' ע"ז, ז"ל, הא דאמר פ"ק דקדושין נכסים שאין להם אחריות נקנים עם נכסים שיש להם אחריות בכסף ובשטר ובחזקה, ואמר בגמרא דבעינן אגב, למה לי אגב, ליקני מטלטלין במגו דחייל אקרקע, עכ"ל, והיינו דכ"ה דחזינן התם דקנין המועיל בקרקע ואינו מועיל במטלטלין, הרי דאף כשחל הקנין על הקרקע אינו מועיל על המטלטלין, ה"נ הוא בקנין סודר דמועיל לקרקעות ומטלטלין ואינו מועיל למעות, דאף דחל על הקרקעות והמטלטלין אינו מועיל על המעות.

כא] **ולמש"נ** נראה לפרש בטעם הסוברים דמיגו דחל הקנין על הקרקעות ומטלטלין חל נמי אמעות, דהוא משום דביסוד הדין אף מעות נקנין בקנין חליפין, דליכא דיני קנין בפנ"ע למעות, והא דאין מעות נקנין בחליפין, הוא משום דלית בהו לעיקר החפצא דחליפין, דאין מעות ראויין לעמוד כחליפין עם דבר אחר, ובזה הוא שנתחדש דכל דנתן לו בנתינה אחת קרקעות ומטלטלין ומעות, והוי זה החלפה אחת, שפיר הוו אף המעות בכלל החליפין, דרק מעות בפנ"ע אינם ראויים לעמוד כחליפין עם דבר אחר, אך כל דאיכא מטלטלין ומעות יחד, הוו אף המעות בכלל החליפין, וע"כ שפיר מהני בהו קנין החליפין.[[13]](#footnote-14)

**ולפ"ז** הרי ל"ד הך דינא להא דבקנין המועיל בקרקע ואינו מועיל במטלטלין, דאף כשחל הקנין על הקרקע אינו מועיל על המטלטלין, דהתם כיון דחלוק הוא דין הקנין דמטלטלין מדין הקנין דקרקע, ומטלטלין אינם נקנין בכסף ושטר, אף דקיים בהו עיקר החפצא דכסף ושטר, הרי דאף כשהקנה יחד קרקע ומטלטלין אין נקנין המטלטלין בכסף ושטר, אלא מדין קנין אגב, - ומשא"כ כשהקנה מטלטלין ומעות בקנין סודר, דלא שאני דין הקנין דמעות מדין הקנין דשאר מטלטלין, וכל הא דאין מעות נקנין בחליפין, הוא משום דלית בהו לעיקר החפצא דחליפין, הרי דכל שחל החליפין על המטלטלין, הוו אף המעות בכלל החליפין, וע"כ שפיר הן נקנין בחליפין.

**ט**

כב] **וע"פ** יסוד הדברים, ראיתי בס' שמחת יהושע להגר"ש מימון שליט"א לפרש לד' התוס' בגיטין בהא דעבד כנעני קונה עצמו בחליפין, דהנה לפי הנ"ל נמצא דכשבאנו לדון אם מהני חליפין בשחרור עבד כנעני, יש לדון בזה מב' צדדים, חדא, דכיון דדיני הקנין בשחרור עבד כנעני חלוקין משאר קנינים, י"ל דל"מ בזה חליפין, ועוד, די"ל דעבד כנעני דאינו כשאר ממון, ל"ש בו עיקר החפצא דחליפין.[[14]](#footnote-15)

**ולפ"ז** י"ל דמש"כ התוס', דעבד כנעני קונה עצמו בחליפין כמו שהוא נקנה בחליפין, משום דחליפין דמו לכסף וכל היכא דכסף קני חליפין נמי קני, נכלל בזה תרי מילי, - דמש"כ התוס' דכ"ה דהוא נקנה בחליפין ה"נ הוא קונה עצמו בחליפין, היינו דמהא דהוא נקנה בחליפין נלמד דשייך בעבד עיקר החפצא דחליפין, וע"כ אף לגבי לקנות עצמו שייך בו החפצא דחליפין,[[15]](#footnote-16) דכלפי נידו"ז אם שייך בו החפצא דחליפין, י"ל דאין לחלק בין קנין עבד כנעני לשחרורו, - אך אכתי י"ל דל"מ קנין חליפין לשחרור, וע"ז אין ללמוד מהא דהוא נקנה בחליפין, דודאי דחלוק דין שחרור עבד כנעני מדין קנינו, וע"ז הוא שכתבו התוס' דכיון דהוא קונה עצמו בכסף, ה"נ הוא קונה עצמו בחליפין, דכל היכא דכסף קני חליפין נמי קני,[[16]](#footnote-17) ולא באו לפרש בזה טעם הא דהוא נקנה בחליפין, (דע"ז ל"ב לה"ט, דתיפו"ל שהוקש עבד לשדה אחוזה), אלא באו לפרש טעם הא דהוא קונה עצמו בחליפין.

כג] **ומתישב** בזה גם מש"כ התוס' ודעימייהו ללמוד מסוגיין דכל היכא דכסף קני חליפין נמי קני, אשר צ"ע דכל הא דס"ד הכא דאשה נקנית בחליפין הוא מכח הילפותא משדה עפרון, - אך להנ"ל י"ל דאף דעיקר הא דס"ד דאשה נקנית בחליפין, הוא משום דכל היכא דכסף קני חליפין נמי קני, מ"מ בעינן להילפותא משדה עפרון, משום דמאן יימר דבקנין אשה דהוא קנין אישות שייך עיקר החפצא דחליפין, וזהו דילפינן משדה עפרון דנקנית בחליפין.

**י**

כד] **ונראה** דכ"ה גם לדעת רש"י, דמה שאמרו דסד"א דמה שדה מקניא חליפין אף אשה נמי מקניא בחליפין, הוא לפרש להא דס"ד דשייך באשה החפצא דחליפין, ובזה הוא דס"ד דכ"ה דבשדה שייך חליפין ה"נ באשה שייך חליפין, ואמנם דמהתם לא מצינו למילף אלא דאשה דומיא דשדה ושייך בה חליפין, אך לא ילפינן קניני אשה מקניני שדה, וע"כ לא ילפינן מהתם דאשה נקנית בחזקה ובשטר, ואך דלענין חליפין ל"ב למילף מהתם דמהני קנין חליפין באשה, דכיון דאשה נקנית בכסף ה"נ היא נקנית בחליפין, וכמו שפירש"י בגיטין בטעם הא דעבד קונה עצמו בחליפין, וכל הא דבעינן למילף מהתם הוא להא דשייך באשה חליפין, דומיא דשדה דשייך בה חליפין.**[[17]](#footnote-18)**

כה] **ולפ"ז** נראה, דכיון דעיקר הא דמייתינן משדה עפרון הוא לעיקר הא דשייך חליפין באשה, הרי מסתברא מילתא דמה שאמרו דהא דאינה נקנית בחליפין הוא משום דחליפין איתנייהו בפחות משו"פ ואשה בפחות משו"פ לא מקניא נפשה, הוא כלפי הך מילתא, דמה"ט לא שייך באשה חליפין כלל, דכיון דגנאי הוא להקנות עצמה בפמשו"פ, אין רואין את הכלי כחליפי האשה, וע"כ אי"ז מועיל לקידושין.

**והנה** אמנם אף דבסתמא אין רואים את הכלי כחליפי האשה, מ"מ הי' בדין דכל שפשטה ידה ונתרצתה שיהא הכלי עומד כחליפין דילה, תהא נקנית בחליפין, וע"ז הוא שכתב התוס' הרא"ש דבטלה דעתה, וכיון דאצל סתם נשים אין כלי פמשו"פ עומד כחליפיהן, ל"מ מה שנתרצתה בכך להעמיד את הכלי כחליפין.[[18]](#footnote-19)

**יא**

כו] **בדעת** הסוברים דחליפין לאו מטעם כסף, יש להסתפק אם היינו דחליפין אינם כלל דומיא דכסף, ואין נתינת הסודר מחייבת את קיום המקח, אלא הוא קנין בפנ"ע,[[19]](#footnote-20) או דלעולם הו"ל דומיא דכסף דנתינת הסודר מחייבת את קיום המקח, ואך דכיון דעיקרו אינו מכח דמי הסודר אלא מכח גוף הסודר, ומה"ט ה"ז מועיל בפמשו"פ, אי"ז בכלל כסף.

**ויש** ללמוד לזה ממש"כ בתשו' הרשב"א ח"ד סו"ס ר"ב, בדין קנין סודר לאחר ל', דאם חליפין מטעם כסף הו"ל כקנין כסף לאחר ל' דמהני אף אם נתאכלו המעות, אך אם חליפין לאו מטעם כסף ל"מ קנין סודר לאחר ל', עיי"ש, ומבו' מזה דאם חליפין לאו מטעם כסף, אינם כלל מענינא דקנין כסף, ואין נתינת הסודר מחייבת את דמי המקח, וע"כ הו"ל כשאר הקנינים דאינם מועילים לאחר ל', דכלתה קנינו.

כז] **אך** בדעת התוס' בסוגיין י"ל דמש"כ דחליפין אינם מטעם כסף וקנין אחר הוא, היינו דאין קנין חליפין מכח דמי הסודר אלא מכח גוף הסודר, וע"כ אי"ז בכלל כסף, אך לעולם הו"ל דומיא דכסף דנתינת הסודר מחייבת את קיום המקח.

**ובזה** מתישב לדעתם הא דעבד כנעני קונה עצמו בחליפין, אף דחליפין לאו מטעם כסף, והיינו משום דבקרא דעבד כנעני לא כתיב כסף, אלא כתיב והפדה לא נפדתה, וע"כ יש בכלל זה אף קנין סודר, דאף דחליפין אינם מכח דמי החפץ, ול"ה בכלל קנין כסף, מ"מ כיון דנתינת גוף הסודר היא בעד העבד, הוי זה בכלל פדיון.[[20]](#footnote-21)

**יב**

כח] **ובזה** יש מקום לפרש לפלוגתת הראשונים אם במקום דאין חליפין מועילין בתורת חליפין ה"ז מועיל בתורת כסף, ואם בעינן בזה לדינא דשמין את הנייר דדעתייהו על הכסף.

**דהנה** בתשו' הגרע"א מהדו"ת סימן נ"ו, הק' לפמש"כ שם דבגונא שעשה קנין המועיל וקנין שאינו מועיל והי' דעתו לקנות בקנין שאינו מועיל, הוא קונה בקנין המועיל, דא"כ מ"ט במקדש בשטר שיש בו שו"פ בעינן להא דדעתייהו אנייר, הרי בלא"ה נימא דבשעה שרוצים בקידושי שטר מתקדשת בפרוטה מעצמו בלא דעתה לכך, עיי"ש.

**והאחרונים** כתבו לישב, דבקנין כסף דעיקרו הוא ע"י שניתן הכסף לתשלום על המקח, הרי דבשטר שיש בו שו"פ שלא ניתן השו"פ לתשלום על הקידושין, ליכא לעיקר החפצא דקנין כסף, וע"כ ליכא למיתי עלה מדינא דקנין המועיל וקנין שאינו מועיל, דהך דינא הוא כשיש על הקנין שאינו מועיל תורת קנין, אלא שלא הי' דעתו לקנות בו, ובזה הוא דאמרינן דכל שהי' דעתו לקנות בקנין המועיל, סגי בהכי, אך בשטר שיש בו שו"פ, הרי כל שאין דעתם על הנייר, ליכא ע"ז כלל תורת קנין כסף.

כט] **ולפ"ז** נראה דבזה הוא שנחלקו הראשונים אם במקום דל"מ מתורת חליפין ה"ז מועיל מתורת כסף משום דאין לך כסף גדול מזה, או בעינן בזה להא דדעתייהו אכסף, דהרשב"א לטעמי' דחליפין לאו מטעם כסף, וס"ל דהיינו דאי"ז כלל תשלום על הקידושין, הרי דכיון שלא ניתן הסודר כתשלום על הקידושין, א"א שיועיל בתורת כסף, וכל הא דה"ז מועיל בתורת כסף, הוא משום דדעתייהו על הכסף, וע"כ ה"ז עומד כתשלום על הקידושין.

ל] **אך** בדעת הרי"ד ודעימי' נראה דס"ל דחליפין מטעם כסף, והם ניתנים בעד הקידושין,[[21]](#footnote-22) או דאף אם אינם מטעם כסף, הו"ל חליפי המקח, וה"ז דומיא דכסף, ובזה שפיר אמרינן דאף שהי' דעתם שיחולו הקידושין בתורת חליפין, מ"מ אם אי"ז מועיל בתורת חליפין ה"ז מועיל בתורת כסף, וכדינא דקנין המועיל וקנין שאינו מועיל, דאף שנתכוין לקנות בקנין המועיל, ה"ז קונה לו בקנין שאינו מועיל, ול"ב בזה להא דדעתייהו אכסף.

לא] **ובטעמא** דרש"י ודעימי' דס"ל דבמקום שאין חליפין מועילין, אף אי"ז מועיל בתורת כסף, י"ל דהוא משום דס"ל כמש"נ לעיל דהא דבטל תורת חליפין בקידושין, היינו דבאשה ליכא לעיקר החפצא דחליפין, וי"ל דע"כ אי"ז מועיל בתורת כסף, - דאמנם אם גם באשה איכא לעיקר החפצא דחליפין, אלא דאין חליפין קונין בה, הרי מ"מ כיון דחיילא ההחלפה דחליפין, ה"ז מועיל בתורת כסף, אף שלא הי' דעתם לכך, אך כיון דבאשה ליכא לעיקר החפצא דחליפין, ולא חיילא ההחלפה כלל, הרי ממילא דאי"ז עומד כלל בעד הקידושין, וע"כ אי"ז מועיל בתורת כסף, ועי' בשיעורי הגר"נ סימן ג' שכתב עד"ז.[[22]](#footnote-23)

1. ואמנם הנה הרשב"א לקמן כ"ה ב' הוכיח דחליפין לאו מטעם כסף, מהא דהן קונין במטלטלין, וכ"כ הריטב"א לקמן כ"ב ב', וצ"ע. [↑](#footnote-ref-2)
2. ועד"ז כתב בחי' מהרי"ט על הרי"ף, ז"ל, ויש לפרש דה"ק אשה בפחו' מש"פ לא מקניא, דכיון דקנין עולם הוא דעתה אשויון ואין חשיבות דכלי שוה אצלה וכו', וכל קנין חליפין אינו אלא מפני חשיבותו של כלי, דהא וכו' ומטבע לא עביד חליפין, וכיון שאין חשיבות הכלי אצל האשה כלום לא מקניא בחליפין כלל, עכ"ל.

   אך יש להעיר, דלכאו' ד"ז מתישב רק למ"ד בב"מ מ"ז א' דחליפין ומקפיד עליהן ל"מ בתורת חליפין, אך למ"ד דאף דמקפיד עליהן ה"ז מועיל בתורת חליפין, מבו' לכאו' דאף אם מה שנתרצה לחליפין הוא מכח דמיהם, ה"ז מועיל בתורת חליפין, וא"כ הי' בדין דה"נ הכא שנתרצית להתקדש בכלי מכח דמיו, תהא מקודשת, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-3)
3. אך בד' התוס' לקמן ו' ב' מבו', דאף אי נימא דאי תפיס מיתפיס, מ"מ ל"מ חליפין בקידושין, ולא קשיא להו אלא דא"כ מ"ט דמי מתנה ע"מ להחזיר בקידושין, וכ"ה בד' עוד מקמאי, ונראה מזה דס"ל כדעת רש"י דהא דכל שנתן לה בתורת חליפין ל"מ בתורת כסף, אף שיש בו שו"פ, דרחוק לומר דמפרשי כד' הרי"ד דאיירי הכא כשנתחייב לה מנה. [↑](#footnote-ref-4)
4. ושמא יש מקום לומר בדעת התוס', דילפינן לה מקרא דלקיים כל דבר, ואף דבקידושי אשה לא מצינו למילף מלקיים כל דבר, וכל הס"ד דאשה נקנית בחליפין הוא מכח הגז"ש משדה עפרון, היינו משום דקידושי אשה אי"ז קנין ממון כלל, ומשא"כ בשחרור עבד, ועד"ז כתבו האחרונים בישוב משה"ק הגרע"א בסוגיין ע"ד התוס', דמ"ט בעינן קרא למעט דאין ע"ע נקנה וקונה עצמו בחליפין, אף דחליפין אינם מטעם כסף, - אך בפשוטו אין ללמוד להא דמהני שחרור בחליפין מקרא דלקיים כל דבר, עכ"פ להפקיע את איסורו ולהתירו בבת ישראל, וכמבו' כן בד' הראשונים בגיטין ולקמן כ"ב ב', דפשיטא להו דכל הא די"ל דמהני חליפין בשחרור, הוא אם חליפין מטעם כסף, - ועמש"נ עוד בזה להלן סקכ"ד בהערה. [↑](#footnote-ref-5)
5. ואין לומר דאה"נ עיקר מכוון הגמ' הכא הוא לומר דכיון דילפינן משדה עפרון כ"ה דכסף קני חליפין נמי קני, דא"כ מ"ט מדכרינן כלל להילפותא דקיחה קיחה, והו"ל סד"א הואיל ונקנית בכסף, נקנית אף בחליפין, ונפ"מ דאף אם ילפינן לקידושי כסף מקרא דאין כסף לאדון זה, סד"א דתהא נקנית גם בחליפין, - ועוד דלהדיא כתבו התוס' וש"ר דכל הס"ד דאשה נקנית בחליפין הוא משום דשדה עפרון נקנה בחליפין, והרי דכל הס"ד דאשה נקנית בחליפין, הוא מכח הילפותא משדה עפרון, וע"כ אם ל"מ חליפין בגוי, ליכא ס"ד דתהא אשה נקנית בחליפין, אף דהיא נקנית בכסף. [↑](#footnote-ref-6)
6. וכ"ה מבו' ממה שנחלקו בב"מ מ"ז א' בדין חליפין ומקפיד עליהן, אם הוו חליפין, או דכיון דמקפיד עליהן הוו דמים, והיינו משום דקנין חליפין הוא בגוף החפץ, וכל שמקפיד על דמיהם ובא להחליף מכח שווי החליפין, אי"ז חליפין אלא דמים. [↑](#footnote-ref-7)
7. ומצינו בב"ק ע"ח ב' בחיוב דו"ה, דתניא דגנב ומכר גנב והחליף וכו' חייב בדו"ה, והרי דהחלפה הוא חלות בפנ"ע, ואי"ז בכלל גנב ומכר, - והמרדכי בב"מ שצ"ה כתב לדון אם חילוף בית חשיב כמכר לחזור ביובל, והוכיח דהו"ל כמכר, והרי דחליפין הוי חלות בפנ"ע, ואך דמ"מ הוי בכלל מכר לחזור ביובל. [↑](#footnote-ref-8)
8. וזהו שאמרו דגאולה זו מכירה, שהוא מוכר לחבירו את הדבר הנקנה והקונה מתחייב בעדו דמים, אך תמורה זה חליפין, דאי"ז מכירה כלל, ולית בהו דבר הנקנה ודבר הקונה, אלא הוי זה החלפת ב' דברים. [↑](#footnote-ref-9)
9. וכ"כ הטור בחו"מ סימן ר"ג בהא דמטבע אינו נקנה בחליפין, דכ"ז הוא בתורת חליפין שיחד לו מעות, אך בתורת דמים שלא יחד לו המעות משמשך המקח נתחייב במעות, והרי דבזה הוא דתליא אם הוי מקח או חליפין, דכל שיחד לו מעות הוי החלפת חפץ במעות, והו"ל חליפין, וכל שלא יחד לו מעות אי"ז החלפת חפץ במעות, אלא מכירת חפץ בעד מעות, ואי"ז חליפין אלא מכירה, - והתוס' הרא"ש בב"מ מ"ו א' כתב בשם הריב"מ, דחליפין הוא כשאומר הלוקח כך וכך מעות אלו בחפץ זה "ושניהם בעין" ונותן לו המעות, אבל כשאומר לו חפץ זה בכו"כ מעות ובשעת נתינת המעות לא הזכיר קנין החפץ, אז הם דמים ולא חליפין. [↑](#footnote-ref-10)
10. והיינו משום דהא דבחליפין ליכא אונאה, לא תליא במה דחייל המקח ע"י קנין חליפין, - שהרי כתב הכס"מ ברפי"ג ממכירה דבמכור לי באלו, אם לא אמר לשון מכירה ליכא אונאה, וכתבו האחרונים דאיירי כשמשכו את שניהם, דאל"כ אינו קונה כלל, דאין מטבע נעשה ונקנה בחליפין, ואפ"ה הוי זה כחליפין שאין בהן אונאה, - והיינו משום דאף כשהקנין הוא ע"י משיכה, מ"מ כל שעיקר העסק שביניהם הוא החלפה לית בי' אונאה, - וה"נ הוא להיפך, דכל דעיקר העסק שביניהם הוא מכירה, הרי דאף דהוא חל ע"י חליפין, יש בו אונאה. [↑](#footnote-ref-11)
11. ולדעת הט"ז דקנין כסף מהני בין בנתינת דמי הקרקע, ובין בנתינת תשלום בפנ"ע על קבלת הקרקע במקח, נמצא דקנין חליפין דמי לקנין כסף, דגם בקנין חליפין איכא להני תרי גווני, דבחליפי שוה בשוה ניתן החפץ כחליפי החפץ השני, ובחקנין סודר ניתן הסודר כחליפין בעד קבלת החפץ במקח. [↑](#footnote-ref-12)
12. ועד"ז מתפרש הא דמטבע אינו נקנה בחליפין, ודעת כמה מקמאי דהוא משום דהוי כדבר שאין גופו ממון, והא דדבר שאינו מסוים י"א דאינו נקנה בחליפין, דפשוט דאי"ז משום דדין הקנין דמטבע ודדבר שאינו מסוים חלוק מדין הקנין דשאר מילי, אלא הוא משום דבמטבע ובדבר שאינו מסוים, ליכא לעיקר החפצא דחליפין, - ועד"ז מתפרש גם דעת הסוברים דדינא דקנין דברים דל"מ הוא דין מסוים בקנין חליפין, נת' במק"א. [↑](#footnote-ref-13)
13. ועד"ז מתפרש מה שהוכיח התרוה"כ בסימן ר"ג דאף דפירות לא עבדי חליפין, מ"מ כל שעושה חליפין בכלי ופירות יחד, שפיר מהני, ולפ"מ שהוכיח שם, מבו' דבכה"ג הוי אף הפרי מכלל החליפין, אך בחי' הגרע"א בב"מ מ"ו ב' כתב לדון דבכה"ג מהני משום דנתקיים החליפין ע"י הכלי, וע"ד דינא דמלוה ופרוטה דעתה אפרוטה, - והיינו דאף דפירות בפנ"ע אינם ראויים לעמוד כחליפין, מ"מ כלי ופירות יחד ראויים לעמוד כחליפין, וע"כ בכה"ג שפיר מהני, והוו אף הפירות מכלל החליפין. [↑](#footnote-ref-14)
14. ונפ"מ בין ב' הטעמים, הוא אם יועיל בזה שיקנה לעבד את עצמו ודבר אחר יחד בחליפין, לדעת הסוברים דאם הקנה מטלטלין ומטבע בחליפין קנה אף את המטבע, דאם הא דאינו קונה עצמו בחליפין, הוא משום דלא נאמר קנין חליפין בשחרור עבד, לא יועיל הא דהקנה דבר אחר עמו, דדמי להא דאין מטלטלין נקנין בקניני קרקע אף כשהקנה אותם יחד, (בלא דינא דקנין אגב), אך אם הא דאינו קונה עצמו בחליפין הוא משום דבעבד ליכא להחפצא דחליפין, הרי דכל שהקנה דבר אחר עמו שפיר הוא קונה אף את עצמו בחליפין, אך יש לדון דלעולם א"א לראות את הקנאת העבד לעצמו והקנאת דבר אחר, כהקנאה אחת, וע"כ לא יועיל מה שמקנה דבר אחר עמו שיהא העבד עצמו נקנה בחליפין. [↑](#footnote-ref-15)
15. ועיקר הא דהוא נקנה בחליפין, י"ל דילפינן לה מהקישא דשדה אחוזה, דמזה נלמד דעבד דומיא דשדה דשייך בו חליפין, - וי"ל עוד, דילפינן לה מקרא דלקיים כל דבר, ועבד כנעני בכלל, וכאשר כ"ה להדיא בל' הריא"ז בפירקין ה"ה דין א', ז"ל, עבד כנעני נקנה וכו' וכן בחליפין "שכל דבר נקנה בחליפין", עכ"ל. [↑](#footnote-ref-16)
16. אך גם בזה בפנ"ע לא סגי, דאף דכל היכא דכסף קני חליפין נמי קני, הי' מקום לומר דליכא בעבד לעיקר החפצא דחליפין, ובזה ל"מ הא דכל היכא דכסף קני חליפין נמי קני, וכדחזינן בשאלה ושכירות דהם נקנין בכסף ואינם נקנים בחליפין, וכמש"נ לעיל. [↑](#footnote-ref-17)
17. וי"ל עוד עד"ז, דעיקר הס"ד דמהני חליפין בקידושי אשה, הוא מקרא דלקיים כל דבר, וכאשר כ"ה להדיא בפי' רבינו אביגדור כהן צדק למגילת רות פ"ד, וכ"נ גם בפסקי הריא"ז בפירקין, וכל הא דבעינן להילפותא דקיחה קיחה משדה עפרון, הוא להא דשייך באשה חליפין, דומיא דשדה דשייך בה חליפין, וצ"ל כן בד' הר"א כ"צ והריא"ז שפירשו דהס"ד הוא משום דכל דבר נקנה בחליפין, אשר הוא דלא כמו שאמרו בגמ' דהס"ד הוא משום דילפינן קיחה קיחה משדה עפרון דנקנית בחליפין. [↑](#footnote-ref-18)
18. ובזה מתפרש גם הא דבטל תורת חליפין בקידושין אף בכלי שיש בו שו"פ, וזה ע"ד מש"נ לעיל סק"ה, דכיון דאינה מתרצה מכח הכלי עצמו, אלא מכח דמיו, ע"כ אין רואין את הכלי עצמו כחליפי האשה, וכל כה"ג ל"מ לחליפין. [↑](#footnote-ref-19)
19. והא דקרינן לה חליפין, יש לפרש בכמה גווני, די"ל דעיקר הקנין הוא ע"י דהו"ל עסק א' דהחלפת חפצים, וכל שנתקיים מקצתו וזכה זה בסודר זכה זה בחליפיו, - וי"ל עוד כמש"כ המאירי בב"מ מ"ה ב', ז"ל, והקנאת החליפין ענינה שהקונה נותן למקנה איזה דבר שיהא עליו שם כלי וכו' חליפין לאותו דבר שהוא קונה ממנו, וענינו שכשם שהוא מקנה לו ד"ז בלב שלם ובלא שום סיג כך יהא הוא מוכר לו אותו דבר בלא שום סיג והערמה, עכ"ל, ועד"ז כתב הריא"ז בקונט' הראיות בב"מ מ"ז א', דגדר חליפין הוא שזה עושה רצונו של זה וזה עושה רצונו של זה, עיי"ש, והייינו דעיקר חלות החליפין אינו כלל חלות דהחלפה, אלא עיקר הקנין הוא דכיון שהוא עושה רצונו של זה ונותן לו סודר, אף חבירו עושה לו את רצונו ומקנה לו, ואמנם שפיר קרינן לה חליפין, כיון דמכח מה שהוא נותן לחבירו את הסודר, משיב לו חבירו כגמולו ונותן לו חבירו את החפץ, אך לעולם אין הסודר מחייב כלל את החפץ, וגם אי"ז חלות דהחלפה, אלא הוא נותן לו מתנה ובעד זה נותן לו חבירו מתנה, - וי"ל עוד, דאף דהו"ל מעש"ק בעלמא, ואי"ז חלות דהחלפה, מ"מ צורת מעשה הקנין הוא ע"י שעושה מעשה כצורת מעשה החלפה. [↑](#footnote-ref-20)
20. ובדעת הסוברים דאם אין חליפין מטעם כסף, אין עבד כנעני קונה עצמו בחליפין, י"ל בתרי גווני, חדא, דס"ל כמש"כ בתשו' הרשב"א דאם חליפין לאו מטעם כסף, הו"ל מעש"ק בעלמא, ואי"ז כלל מענין כסף, וע"כ אי"ז נכלל בקרא דוהפדה לא נפדתה, - וי"ל עוד, דס"ל דקרא דוהפדה לא נפדתה דרשינן לי' לקנין כסף, וליכא למידרש מינה חליפין, אלאאם הם מטעם כסף. [↑](#footnote-ref-21)
21. ולגירסת הרי"ד דאשה בפמשו"פ לא מקניא נפשה, הרי בפשוטו בע"כ דחליפין מטעם כסף, וע"כ כל הא דאינם מועילין בקידושין הוא משום דלא מקניא נפשה, וכן דעת הר"ן בסוגיין. [↑](#footnote-ref-22)
22. ועיי"ש שכתב דדמי לפירי דלא עבדי חליפין, ולא מצינו דה"ז מועיל בתורת כסף, בקרקעות הנקנין בכסף, והיינו משום דבפירי דליכא לעיקר החפצא דחליפין, אינם עומדים בעד המקח, וע"כ אי"ז מועיל בתורת כסף. [↑](#footnote-ref-23)