הלכות עשרה בטבת
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב מאיר קאופמן / שיעורי הלכה

#### ליל ד' טבת פ"ד - בית מדרש הגדול נוה יעקב

# דיני עשרה בטבת

### בטעם צום עשרה בטבת

א] מבואר בנביא דיש ד' תעניות ואחד מהם זה צום עשרה בטבת ומבואר במשנה שזה מצד שאז התחיל המצור על ירושלים וזה תחילת החורבן ומבואר בשו"ע סימן תק"פ שבח' בו תרגמו את התורה ביונית והיה חושך בעולם ג' ימים ומבואר בשו"ע שגם יום ט' זה יום תענית צדיקים ובמ"ב הביא שעזרא הסופר נפטר בו

ומבואר ברמב"ם שמטרת התענית שעל ידי שנזכור מה שקרא לאבותינו מחמת עונתם ושאנחנו עדין אוחזים בדרכיהם ממילא נחזור בתשובה ועיין מ"ב תקמ"ט סק"א שכתב בשם **החיי אדם** שאלו שמבלים כל היום בדברים בטלים תפסו את הטפל והניחו את העיקר שזה סיבה להתעורר לתשובה ובפשוטו אותו טענה יש על מי שלומד כל היום רגיל

ועיין מ"ב תקס"ו סקי"ב שהביא **מהא"ר** שכתב שנוהגים לתת צדקה במנחה של הצום דמבואר בגמ' ששכר התענית זה הצדקה שנותנים

### דין התענית

ב] עיין סימן תק"נ דמבואר שבעשרה בטבת הצום מתחיל רק מעלות השחר וכן שאין בזה דין חמשה עינוים והמ"ב הביא שם מהרמב"ן שכיון שהיום מצוי גזירות מהעכו"ם ממילא הרי זה כחומר ת"ב וכתב שבעל נפש יחמיר בכולן כמו בת"ב אמנם לענין נעילת הסנדל כיון שיש בזה חוכא אין להחמיר והנה בפשוטו לא שיך להחמיר רק ביחס לרחיצה ולא ביחס לאכילה דממ"נ אם כרמב"ן זה בהכל ועד כמה שמקילים מה שיך להחמיר לגבי דברים מסוימים והרי מבואר בגמ' שמי שעושה כחומרי ב"ש וב"ה הוא כסיל בחושך הולך ובאמת המ"ב רק דיבר על מי שמחמיר מהלילה בהכל בזה בליל טבילה אין להחמיר אבל באמת יתכן שמי שאוכל בלילה אין טעם להחמיר ברחיצה ותשמיש המטה וצ"ע

והנה בפשוטו לנ"ל חוץ מאכילה ושתיה אין שום הלכה אמנם עיין בה"ל סימן תקנ"א שכתב ואפשר דיש להחמיר בי"ז בתמוז ובעשרה בטבת כמו מר"ח אב עד התענית ובפשוטו הכונה מה שאסור שם מעיקר הדין כגון למעט במשא ומתן ובשמיעת כלי זמן וכמדומה שלא נהגו כן ובדע"ת כתב שזה ט"ס בא"ר והביא מכל הפוסקים שעשו חתונה בעשרה בטבת שיצא ביום ו' ובשער הציון תק"נ סק"ח כתב בשם העטרת זקנים שנהגו שלא לרחוץ בחמים בג' תעניות אמנם מתי שזה יוצא בערב שבת בזה ודאי צריך לרחוץ בחמין כדרכו

### בין ליל התענית

ג] מבואר בסימן תק"נ שהצום מתחיל בעלות השחר אמנם מבואר בסימן תקס"ד שאם הלך לישון ממילא חל עליו התענית אלא א"כ התנה שלא מקבל על עצמו את הצום והרמ"א כתב שלגבי שתיה לא צריך תנאי דדרך אדם לשתות לאחר שנתו ועיין מ"ב שכתב בשם האחרונים שראוי להתנות גם לגבי שתיה אמנם אם רגיל תמיד לשתות לאחר שנתו לא צריך תנאי ולכן מי שהולך לישן בתחילת הלילה בצורה שודאי הדרך לקום ולאכול שזה לא נחשב שהיה כאן קבלת הצום ולכאורא מי שלא רגיל לקום קודם עלות השחר א"כ תמיד צריך תנאי גם לשתיה דבפשוטו יש כאן קבלת התענית וצ"ע והנה בפשוטו עיקר הדבר שזה חל מאז שהלך לישן צ"ב הרי זה עדין לא הצום וגם אם במקרה לא יאכל למה לומר שקיבל על עצמו אמנם הנה מבואר בשו"ע שמעיקר הדין אומרים ענינו גם במעריב דהינו שגם מאז זה כבר נחשב יום צום ולכן העמידו חז"ל שכל שדעתו שלא לאכול יש כאן צום ומי שהולך לישן מבעוד יום אפילו שדעתו לקום באמצע הלילה ואין דרכו לאכול אז ודאי לא חל איסור קודם הלילה

מסתבר שמי ששכח ואכל בכל אופן יכול לומר ענינו וכן לקרוא בתורה ולקבל עליה כיון שאין זה ממש מעיקר הצום אלא תוספת מסוימת וצ"ע

מי שקם קודם עלות השחר כדי לאכול יש להיזהר שמחצי שעה קודם עלות השחר לא יאכל יותר מכביצה פת ומזונות כמבואר במ"ב סימן פ"ט אמנם פירות וירקות ושתיה יכול כמה שרוצה ואם מעמיד שומר יש להקל והנה יש בדין זה חידוש גדול שאפילו שזה רק בדיעבד להתפלל מעלות השחר בכל אופן זה סיבה שכבר חצי שעה קודם אסור לאכול והנה המ"ב סימן פ"ט סקכ"ח הביא מהזוהר שלא לאכול כשקם קודם עלות השחר אמנם הביא מהרח"ו שאם חלש ולכן אוכל מותר ובפשוטו גם כאן זה כך

מבואר ברמ"א של"ד סכ"ו שבצום שאדם עושה לתשובה לא יאכל בשר ויין במוצאי הצום ובפ"ת ביור"ד סימן קפ"ה כתב בשם המהרש"ל שגם בליל התענית לא יאכל בשר ויין ובאגרות משב ח"ג ספ"ח כתב שזה רק בתענית מחמת עונות ולא בתענית קבוע וכן הוא סתימת הפוסקים אמנם בספר סדר היום בענין י"ז בתמוז כתב ואני מעשה נהגו שלא לאכול בשר ושלא לשתות יין בליל הצום כדי להתענות על הצרות וכתב שראוי לעשות כן למי שלא חלש ובמ"ב לא הוכר מנהג זה כלל [אמנם מצאנו שזה נחשב כבר יום הצום שלכן אפשר לומר ענינו וודאי שיש בזה מקור לנהוג בו קצת אחרת]

### החייבים בצום

ד] מבואר בשו"ע סימן תק"נ שקטנים אין להם דין חינוך עד הבר מצוה וכתב בבה"ל שגם אם לא הביא שני שערות אמנם בסימן תרט"ז סקי"ג כתב שאם בדקו ורואים שאין לו רק לגבי יוה"כ חוששים שמא נשרו וצ"ל שכאן כונתו ללא בדיקה יש חזקה שמסתמא הביא שני שערות דהרי הדין שלא לסמוך על חזקה דרבא זה רק כדין מיעוט המצוי

חולה לא תיקנו עליו צום וגם אין מקום להחמיר בזה ומעוברות ומניקות גם לא תיקנו עליהם צום אמנם הרמ"א כתב שנהגו להחמיר דהינו שהם לא בגדר חולים ורק שלא תינו עליהם צום מחמת צורך הולד ובזה נהגו להחמיר וכתב המ"ב שאם הם חלושות אינם צריכות להחמיר ומנהג המורי הוראה לדון היום את כל העוברות ומניקות כחלושות ושלא צריכות לצום ובפשוטו אם יש אשה חזקה נשאר עליה המנהג וכן הורו בשם החזו"א

וכתב המ"ב שגם מי שלא צם כגון חולה או קטנים שהגיעו לחינוך ראוי שלא לאכול מעדנים אלא מה שנצרך להם לקיום הגוף כדי להתאבל אם הציבור

עיין בה"ל סימן תקמ"ט שהכריע שחתן תוך שבע ברכות או מי שמלים את בנו באותו יום צריך לצום ולהשלים ולא אתי רגל דיחיד ודוחה אבילות דרבים

### שטיפת הפה

ה] עיין שו"ע סימן תקס"ז שגם מי שדרכו לשטוף את פיו כל בוקר בתענית ציבור לא אריך למעבד הכי וכתב המ"ב סקי"א שבמקום צער יש להתיר רחיצת הפה רק שיזהר לכוף ראשו ופיו ביותר כדי שלא יבלע את המים

### בדין אמירת סליחות קודם התפילה

ו] נהגו לומר סליחות לאחר התפילה ובטור מבוא שהמנהג היה לאומרם בסלח לנו והנה עכשיו שהתפילה מאוחר במקום הדחק שאנשים חיבים לגמור התפילה יותר מוקדם הורו רבותינו שאפשר לומר הסליחות לפני התפילה [כן הוא באשי ישראל פמ"ד העלה ל"ט בשם הגריש"א ושמעתי שכן נהגו בבית מדרשו של הגראי"ל] ובאמת עד כמה שזה כבר לאחר עלות השחר שזה יום צום אדרבא זה זמן יותר מתאים לומר סליחות רק שלא הטריחו תמיד והנה יש לדון האם יש לומר אחרי התפילה קדיש תתקבל ויסוד הנידון האם אומרים רק על שמונה עשרה או גם על שאר תפילות ועיין מ"ב סימן תרצ"ג לגבי פורים שהמג"א כתב שיאמר תתקבל על התפילה ולאחר קדושה דסידרא לא יאמר ובא"ר כתב שגם על זה יכול לומר וכמדומה שהמנהג שלא לומר כמבואר בלוח א"י והנה בכל סליחות אומרים תתקבל על הסליחות בלילה או קודם התפילה וביאר הלבוש סימן תקפ"א שכיון שאומרים הרבה פסוקים קודם הסליחות ואחריהם לכן זה כמו שמונה עשרה אבל סתם תפילה זה לא סיבה ובפשוטו גם כאן זה אותו נידון ובספר אישי ישראל פמ"ד הביא מהגריש"א לומר קדיש תתקבל ושמעתי שכן נהגו אצל בעל האילת השחר ויתכן שסליחות שזה תפילה ארוכה זה גם כמו כל סליחות

### פרטי דין אמירת ענינו

ז] חז"ל תיקנו לומר ענינו בשמונה עשרה והשו"ע תקס"ה פסק לומר בכל הג' תפילות אבל אנו נוהגים לומר רק במנחה והיחיד אומר ענינו בשומע תפילה ואם שכח לא צריך לחזור וכתב השו"ע סימן תקס"ה שאם נזכר קודם שעקר רגליו אומר קודם סיום תפילתו וכתב המ"ב שיאמר קודם יהיו לרצון ובפשוטו מי שרגיל לומר תמיד יהיו לרצון קודם התחנונים גם כאן יאמר יהיו לרצון קודם ועיין סימן רפ"ח לגבי מי שצם תענית חלום בשבת שיאמר באלקי נצור והרי דעת השו"ע לומר לאחר יהיו לרצון אמנם מי שמחמיר לגבי וידוי ביוה"כ יתכן שגם כאן יש מקום להחמיר דהינו שיש צד שמקים בזה דין אמירת ענינו שרק לכתחילה מקומו בשומע תפילה וכמבואר לגבי תענית חלום בשבת והגר"א כאן ציין שזה המקור ובטור סימן ר"כ הביא דיעות שאומר אם חתימה [ולכאורא אפשר לומר יהיו לרצון על תנאי האם זה בתור קיום דין או סתם בתור בקשה]

ב. מסימים שומע תפילה ולא העונה בעת צרה ואם סיים בטעות העונה בעת צרה בפשוטו זה משנה ממטבע שטבעו חכמים ולכן יתקן תוך כדי דיבור ואם לא תיקן בפשוטו צריך לחזור לראש הברכה כדין כל טעות בברכה וסימה עיין סימן קי"ט אמנם אם בטעות אמר ענינו והמשיך כי אתה שומע עד הסוף מסתבר שיצא בדיעבד וכמבואר בבה"ל בשם החיי אדם שאם טעה ואמר ותן טל ומטר בימות הגשמים וסים הברכה וחזר והתחיל ותן ברכה שיוצא ואם סיים שומע תפילה ועונה בעת צרה מבואר במג"א קי"ט סק"ז דיצא

ג. וכתב הבה"ל שחולה שאוכל לא יאמר ענינו ולכן גם קטנים לא נהגו לומר ענינו שהם לא עדיף מגדול חולה שאוכל ובמ"ב תקס"ח סק"ג כתב שמי שאכל בשוגג יכול לומר ענינו כיון שאסור לו להמשיך לאכול [ובלשון המ"ב שיאמר ביום התענית הזה ויתכן שזה בדוקא וכמו שכתב תקס"ו סקי"ח לגבי חזן שלא צם ולא מסתבר]

### בדין ענינו בציבור

ח] מבואר בגמ' בתענית שש"ץ אומר ענינו כברכה בפני עצמה לאחר גואל ישראל קודם רפאינו ואם שכח אין לומר במקום אחר אמנם אם לא סיים רפאינו יחזור לענינו ואם אמר קודם ראה נא המ"ב סימן קי"ט הביא מחלוקת האם יחזור ויאמר או שבדיעבד כבר יצא ידי חובה ובשכח לאומרה ברכה בפני עצמה אומר אותה בשומע תפילה ואם שכח אומר לאחר שים שלום ודעת הגר"ז כטור שחותם בברכה אמנם המ"ב סוף סימן קי"ט פסק שיאמר ללא סיום [והנה בעל הניסים ונחם בשכח לא הוזכר לאומרה בציבור לאחר שים שלום רק כאן ומשמע שבציבור אין מושג להוסיף תשלומין ורק כאן שזה סיבה לתקנת ברכה זה יותר מעיקר השמונה עשרה ועד כמה שזה מקומו ממילא זה לא נחשב תוספת בעלמא ולפ"ז באמר יהיו לרצון שסים כבר התפילה אין ענין לומר וצ"ע]

מבואר בשו"ע סימן תקס"ו שאם אין עשרה שמתענים לא אומרים ענינו והמ"ב הביא דיעות שבתענית ציבור שאם יש שבע שמתענים ושלשה חולים גם אפשר לומר ענינו וכתב המ"ב שגם כשאין עשרה מתענים אבל כיון שזה יום צום א"כ יאמר בשמע קולינו ומבואר במ"ב סימן קי"ט שאם התחיל אם עשרה מתענים ויצאו קודם ענינו לא יאמר רק בשמע קולינו עוד מבואר במ"ב שאם התחיל חזרת הש"ץ ללא עשרה מתענים והגיעו קודם ענינו יכול לומר דהינו שיש לזה שם חזרת הש"ץ גם מכוחם והוא חידוש

עוד מבואר בשו"ע שלא יגש מי שלא צם כיון שלא יכול לומר ענינו ואם יש שם מי שיכול להיות חזן רק אחד שלא צם דעת הט"ז שלא יעשו חזרת הש"ץ והמ"ב פסק שיגידו חזרת הש"ץ ללא ענינו ויאמר רק בשומע תפילה וכן אם ניגש בטעות יאמר בשומע תפלה ולא יאמר ביום צום תעניתינו אלא ביום צום התענית הזה

חולה שצם יש מקום לדון שזה לא נחשב צום אמנם משמעות האחרונים שכל שצם בפועל זה נחשב יום צום ויכול לומר ענינו ועיין מהרם שיק סימן ר"צ ובמרחשת שחידשו עוד שאם אוכל פחות מכשיעור יכול לומר ענינו כיון שמבואר בריב"ש סימן רפ"ז שלא איבד תעניתו אמנם לגבי לעלותו לתורה הוא יותר חידוש ומביאים שהגרי"ז החמיר בזה וראיתי בכתבי הגר"א זנגר שכתב עיצה למי שיש לו יארציט שיקבל על עצמו שלא לאכול כזית ושיכול לאכול פחות מכזית וכה"ג יש לזה שם תענית יחיד ויוכל לגשת לפני העמוד ולקבל עליה וצ"ע בפרטי הדינים בזה]

מבואר במ"ב סימן נ"ג שמי שלא נתמלא זקנו לא יהיה חזן בתענית ציבור אפילו באקראי אמנם בישיבות קטנות כיון שזה ציבור של צעירים המנהג להקל בזה

### בדין קריאת התורה

ט] יש תקנת חז"ל לקרוא קריאת התורה במנחה ויחל וגם בשחרית נהגו לקרוא ויחל וכתב השו"ע סימן תקס"ו שלא יקרא בתורה מי שלא מתענה וכן לא יקבל עליה מי שלא מתענה ולגבי שחרית בדיעבד אם זה בו"ה יש להקל אבל בשאר ימים גם בדיעבד אין להקל ולכן אם יש כהן שלא צם אין לעלותו לתורה אלא יצא החוצה ואם העלו אותו יאמר לציבור שלא צם ולא יקרא ולא יעלה לתורה אמנם כתב המ"ב שבמקום שיהיה חילול השם שלא צם יעלה דהינו שיסמוך על השיטות שמותר לו לעלות לתורה

### ברכת כהנים

י] מבואר בשו"ע סימן קכ"ט שעושים ברכת כהנים במנחה בצום ובפשוטו דעת השו"ע שרק במנחה קטנה עושים אבל לא במנחה גדולה וכן המנהג בירושלים וכהן שלא צם בברכי יוסף כתב שלא ישא כפים והמקור חיים סימן קכ"ז כתב שיכול לישא כפים וראוי שיצא החוצה ושלא יכנס לספק

מסתבר שכהן שקיבל על עצמו שבת לא ישא כפיו דהוי תרתי דסתרי ולגבי קבלה של יחיד יתכן שזה רק פרישה ממלאכה ואין בזה תרתי דסתרי אמנם סתימת המ"ב שתמיד יש בזה תרתי דסתרי

### טעה ובירך על אוכל

י"א] מי שטעה ובירך על אוכל כתב השערי תשובה סימן תקס"ח שלא יאכל אפילו שברכתו תהיה לבטלה ויש לדון במי שמעיקר הדין פטור לצום ורק הוא רוצה לצום ויש לדון שבזה עדיף שיאכל

ועיין מ"ב סימן תקס"ח שמי שבטעות אכל בתענית ציבור חייב להשלים הצום ולא חייב לצום יום אחר במקום והמהרי"ל הורה שראוי לצום יום אחר בתור כפרה

## פרטים הנוגעים לעשרה בטבת שחל בערב שבת

### בדין טעימת התבשיל לצורך שבת

י"ב] מבואר בשו"ע שאין לטעום התבשיל ולפלוט בתענית וכתב המ"ב סימן תקס"ז שלצורך סעודת מצוה שיהיה בלילה אפשר לטעום ולפלוט ולפ"ז מסתבר שגם בערב שבת מה שנצרך לטעום את התבשיל שיהיה כראוי לשבת זה בכלל סעודת מצוה

### בדין מנחה אחר שקיעת החמה

י"ג] צריכים להשתדל לגמור שמונה עשרה עד שקיעת החמה ואם לא הספיקו המ"ב רל"ג היקל עד צאת דר' יוסי שנקט שכך הוא עיקר הדין אמנם כבר תמה על זה בהלכות ספירת העומר שהשו"ע פסק שאפשר לספור לאחר שקיעת החמה דהינו שמהשקיעה זה ספק והנה המ"ב רל"ג סקי"ד התיר בצירוף לר"ת דהינו דשם נהגו להקל עד שקיעת החמה דר"ת וכתב להחמיר עד שקיעה ראשונה ובזה צירף להקל ובפשוטו בא"י שהמנהג דלא כר"ת ומקילים אפילו בדאוריתא א"כ אין לצרף את זה וכן הורה החזו"א דיש להפסיק אפילו באמצע התפילה והנה המ"ב נקט שאין להקל להתפלל עד צאת הכוכבים מדין ספק דרבנן לקולא אמנם הגר"ז נקט להקל מדין ספק דרבנן להקל ובעיקר הנידון יש לדעת שדעת הרבה ראשונים שעיקר זמן מנחה זה עד שקיעת החמה וזמן מעריב מתחיל בתורת ודאי משקיעת החמה ולפ"ז גם לר"י אין להקל כלל להתפלל אחרי שקיעת החמה והנה בעלמא אפשר להתפלל על תנאי שזה יהיה מנחה ואם אי אפשר זה יהיה מעריב מדין פלג המנחה אמנם כשזה ערב שבת לא יכול לעשות כזה תנאי כיון שאם זה מעריב צריך תפילה של שבת

והנה בעלמא לא עושים מנחה קצרה בתענית ציבור כיון שצריך לומר ענינו אמנם במקום שיסים לאחר שקיעת החמה מסתבר שעדיף להתפלל מנחה קצרה ובפרט השנה שזה ערב שבת שלכתחילה מכבוד השבת שמקבלים שבת קודם שקיעת החמה

ולגבי קדיש תתקבל בזה יש להקל לאחר שקיעת החמה אמנם אם זה כבר ודאי לילה כתב המ"ב סימן רל"ד סק"ז שלא יאמרו קדיש תתקבל

### נשיאת כפים לאחר שקיעה ובמי שקיבל שבת

י"ד] ולגבי נשיאת כפים יש להיזהר שיהיה קודם שקיעת החמה ומסתבר שכהן שכבר קיבל שבת לא ישא כפיו דהוי תרתי דסתרי ואם עלה כבר וקראו לו כהנים אם עדין לא בירך באותו יום בזה יש לו חיוב דאוריתא ויברך ללא ברכה ואם כבר בירך באותו יום שבזה אין לו חיוב מסתבר שלא ישא כפיו [והגר"נ קופשיץ חידש שקבלת שבת זה רק מתחיל היום הבא אבל זה לא גדר של לילה דהרי שבת זה גם ביום ולכן זה לא סיבה שלא לישא כפים שזה נוהג כל השנה ורק בלילה לא ולכן גם על ציצית אפשר לברך לאחר שקיבל שבת וכל מה שמצאנו שבקבלת שבת זה תרתי דסתרי לגבי דבר שתלוי בשינוי היום הוא התאריך ורק מעריב שזה גדר של לילה זה משפיע לגבי ציצית וברכת כהנים והדבר מחודש לחלק בין התחלת היום הבא וזה לא לילה ועיין מג"א שגם לרבנן שאין להתפלל מפלג המנחה אבל בקיבל שבת יכול ומבואר שזה מגדיר שזה לילה וצ"ע בזה]

### קריאת התורה לאחר שקיעת החמה

ט"ו] במקום שאין מפתח של הס"ת אפשר לקרוא לאחר התפילה אמנם לאחר שקיעת החמה קשה להקל לברך אמנם אם סים הקריאת התורה מבעוד יום מסתבר שהברכה שאחריה אפשר לומר לאחר השקיעת החמה וצ"ע בזה

### ק"ש למי שמתפלל מוקדם

ט"ז] יש הרבה שמתפללים במוצאי צום יותר מוקדם וכך הוא המנהג ברוב המקומות והנה מעיקר הדין מי שקרא כבר ק"ש לאחר פלג המנחה לגבי האיסור אכילה לפני ק"ש יש לסמוך על ק"ש על המטה אמנם כל זה במי שרגיל תמיד לקרוא על המטה בתור הקיום מצות ק"ש אבל מי שתמיד מתפלל בלילה כדאי מאוד לקרוא ק"ש לאחר התפילה דאל"כ יש חשש גדול שישכח לחזור ולקרוא ק"ש והמ"ב רל"ה י"ט נקט שתמיד כדאי לקרוא מיד שהגיע צאת הכוכבים וכדאי לקרוא ק"ש בבית הכנסת כולם יחד לאחר התפילה

### עשית קידוש על עוגות

י"ז] יש אנשים שקשה להם לאכול מיד לאחר הצום ורוצים קודם לעשות קידוש על עוגות וכן לנשים לפעמים קשה לחכות עד שבעל הבית יחזור ולא רוצות כבר ליטול ידים הנה לגבי קידוש במקום סעודה נחלקו הראשונים האם אפשר על מזונות ובקידוש הלילה כתב המ"ב סימן רע"ג שראוי להחמיר בזה אמנם אצל החזו"א עשו בליל שמחת תורה קידוש על עוגות ובמקום הדחק יש להקל בזה והנה הטעם להחמיר זה מצד חומר מצות קידוש אמנם מצד זה לגבי אשה שתשמע אחרי זה קידוש מבעלה אין בזה חסרון אמנם בקידוש הלילה יש מקום להחמיר מצד חשש ברכה לבטלה ולזה לא יועיל שתשמע עוד הפעם מבעלה [והנה בשלמת חים כתב שבבוקר גם מי שמקדש על עוגות ראוי לעשות עוד הפעם קידוש קודם הסעודה וביאר שביחס לאיסור טעימה יש להקל אמנם ביחס למצות קידוש ראוי להחמיר וצ"ע שזה תרתי דסתרי אמנם בפשוטו יש לצדד לסמוך על הראב"ד שאין איסור לאכול קודם קידוש הבוקר] והנה אם יאכלו אחרי זה באותו מקום וזה לא אחרי הרבה זמן בפשוטו יוצאים בזה גם קידוש במקום סעודה וכן אם יש אחד שאוכל לגבי השומעים אין הנידון של ברכה לבטלה

והנה לגבי שתית מים המקדש ששותה מלא לוגמיו זה ודאי נפטר בברכת היין אמנם השומעים זה ספק בבה"ל וראוי לצאת על ידי משהו אחר

### בדין ברכה אחרונה אם אוכלים סעודת שבת סמוך לאכילה קודם הסעודה

י"ח] והנה כל זה במי שמקדש ואוכל עוגות ועושה הפסקה אחרי זה שבזה יכול לברך ברכה אחרונה אמנם יש אנשים שאוכלים מיד רק שרוצים לפני האכילה לאכול משהו קל או לשתות משהו קל ובזה מקיים ודאי הדין קידוש במקום סעודה בסעודה שאחרי זה אמנם יש לפרט האם צריך לברך ברכה אחרונה והנה יש כאן נידון של גורם ברכה שאינה צריכה ועיין מ"ב סימן קע"ו סק"ג שכתב שאם זה גורר תאות האכילה לא הוי גורם ברכה שאינה צריכה שזה צורך סעודתו ובפשוטו זה המצב לאחר הצום למי שקשה לו שזה לצורך שיוכל להמשיך לאכול ואין כאן נידון של ברכה שאינה צריכה

ולגבי ברכה אחרונה על היין אם שותה יין גם בתוך הסעודה כה"ג ודאי לא צריך ברכה אחרונה ואם לא שותה הנה בעלמא לא צריך ברכה אחרונה מצד שכיון שצריך קידוש במקום סעודה ממילא זה צורך סעודה אמנם יש לדון שכאן שאכל מזונות א"כ זה לא כדבר אחד אמנם יתכן שכיון שהיין התיר את אכילת הסעודה זה עצמו סיבה שזה יחשב כחלק מהסעודה ולכן ראוי לשתות תוך הסעודה וכה"ג ודאי לא צריך לברך עיין בה"ל סימן קע"ד, עוד יש לדון שכאן שהשתיה נצרכת לאכילה שלאדם קשה לאכול כהוא מאוד צמא זה ודאי נחשב כחלק מהאכילה כמבואר בבה"ל קע"ד ס"ו בד"ה ואפילו

ולגבי עוגות שאוכל הנה אם אוכל תוך הסעודה ונפטר ברכה שבירך קודם בזה כתב המ"ב שודאי לא צריך לברך ברכה אחרונה ואם לא אוכל תוך הסעודה אם זה עוגות שודאי הוי פת כיסנין בזה צריך לברך אמנם בדברים שזה ספק פסק המ"ב שלא יברך אמנם אם אוכל דברים שודאי נפטרים בסעודה בזה צריך לברך ברכה אחרונה קודם הסעודה כגון שאוכל תפו"א

**אמנם יתכן שכל שלא יכול לאכול ללא שאוכל קצת קודם הסעודה אולי זה עצמו נחשב לצורך הסעודה וכמו לגבי שתיה שכתב החיי אדם הובא בבה"ל קע"ד שזה נחשב כצורך הסעודה ונפטר בברכת המזון וצ"ע בזה**