פרק הלוקח עובר פרתו 5
קטגוריות: ש_ס / מב בכורות / בכורות - הרב יצחק טחן / הלוקח עובר פרתו

בס"ד

פרק הלוקח עובר פרתו-5- י.טחן

**בסוגיא דולדות קדשים, בחילוק בין תמורת בע''מ לולדות בע''מ, בנידון הגמ' אי תמורת פסוה''מ נאכלת במומה, וביסוד איסור אכילה דחטאות המתות**

###### בסוגיא דולדות קדשים

1. **יעוין בגמ' דאיכא ג' גווני בדין הולדות,** דהיכא דאעבר ואתילד לאחר פדיונן הוי כולדות חולין, והיכא דאעבר ואתילד קודם פדיונן איכא קדושת הגוף לולדות רק דפליגי אי נדחו מהקרבה מחמת אמם וירעו עד שיסתאבו, או כיון דהם תמימים חל בהו קדושת הקרבה. והיכא דנתעברו קודם פדיון ונולדו לאחר פדיונן מבואר במתניתין דאסירי ומבאר ר' הונא דהוי קדושה דחויה מהקרבה, ולפדות לא שייך דלא אלימי למתפס פדיונן. ובפשטות נראה בגמ' דאיכא חלות קדושה רק דלא אלימי למתפס פדיונן. וברש''י מבואר דהוי רק גזירה דרבנן ולכן לא מהני פדיון, אולם יעוין בשטמ''ק דמבואר דאיכא חלות קדושה דלא נתפס בה פדיון וכן בתוס' תמורה לא ע''ב ד''ה ולדן, ותליא בבאור הגמ' בהמשך בקושיא דטעמא מאי ויתבאר אי''ה בהמשך. ויש לעיין בבאור הנך תלת דיני.

###### בבאור דינא דנתעברו ונולדו לאחר פדיונן דהוי כחולין

1. **ראשית כל יש לעיין מ''ש מחלב דאסור** וכבר הובא לעיל את החזו''א סימן יח סק''ט סד''ה מהא וז''ל, ומיהו ולד פסה''מ לא דמי לחלבן דולד לאחר שנולד לא חשיב כגופה עכ''ל. ויעוין עוד בתוס במעילה יב ע''ב ד''ה חלב, דנקט דבביצים ליכא איסורא כיון דרק חלב נתרבה. והבאור בזה נראה דבקדשים התפיסה של הקדשים היא ב''בהמה'' ולכן בעינן דיהא חשיב כחלק מהבהמה.

**אולם יעוין בפסקי רי''ד** וז''ל, פי' לא מתמה אלא על הולד, דממילא קא אתי בלי שום עבודה שיעשה בגופה, אבל בחלב אף על גב דאתי לאחר פדיונה, כיון דלא ממילא קא אתי, אלא צריך לחלוב אותה, כמו שהגיזה אסורה שאסור לגוזזה, כך אסור לחולבה, אבל על הולד שהוא גוף אחר הפורש ממנה ואתי ממילא, מתמה דאמאי ליתסר צבי ואיל נינהו, אבל גיזה וחלב אף על גב דצבי ואיל נינהו לא שרנהו רחמ' אלא הרי הן כבתחלה כדדרשי' תזבח ולא גיזה בשר ולא חלב.

**אלא דבעיקר הך דינא דחשיב כולד חולין יש לעיין דאמאי ליכא בזה להך רבויא דולד קדשים** ויעוין בתוס' דף ט''ז ע''א ד''ה ותמורה, וז''ל, דולדות אין בהן קדושה אלא מכח אמן וכיון שנפדית פקעה קדושתו לגמרי כצבי וכאיל ואף על גב דאיכא איסור גיזה ועבודה אין כח לאיסור מועט כזה שיחול על ידו קדושה על הולדות. ומבואר דהך דינא דולדות קדשים לא הוי מידי דממילא דהדינים דיש באם עוברים לולד דא''כ מה שייך שיהא בזה חילוקים ברמת הקדושה אלא יסוד הך דינא הוא דעצם מציאותו כ''ולד קדשים'' הוי מעלה הגורמת לו להתקדש בקדושת אמו ובהא שייך למימר דלולד ''פסולי המוקדשים'' ליכא מעלה זו כיון דהוי קדושה קלישתא ולכן אין בכחה למשווי לולד תורת ''ולד קדשים''.

**ויעוין בראשית בכורים דדן דהפדיון הפקיע לגמרי את הקדושה ואיסורא דפסולי המוקדשין לא הוי מכח שיור בקדושה אלא איסורא בעלמא מכח מצבו הקודם שעמד כקדש** [ויעוין לעיל [דף מספר 2] מה דהובא בחקירה זו בגדר איסורא דפסולי המוקדשין], ולפי''ז מבאר דרק בקדשים איכא להך גיזה''כ דולדות קדשים, ויעוי''ש דמדייק כן מלשון רבינו גרשום בד''ה ולד צבי ואיל, וז''ל, כלומר חולין נינהו עכ''ל.

**ובבאור סברת התו'** יעוי''ש דמבאר דחלות קדושה מחדש א''א שיתפשט מקדושה קלושה זו וצ''ב.

**ויעוין עוד בגרי''ז דף ט''ז ע''א בתוס' ד''ה ותמורה, דמבאר דכיון דהקדושה חלה מכח אמו בעינן שיחול בה הך קדושה דאמו, ומכיון דלא מצי לחול בו קדושה רק לענין גיזה ועבודה, דבזה בעי דיחול מקודם קדושה ורק דישתייר לגיזה ועבודה, ולא שיך דמעיקרא יחול חלות לענין גיזה ועבודה הלכך לא חל קדושה כלל**. וז''ל, ונראה דקדושה כזו א"א לחול כלל דקדושה זו היא דוקא משנשארה מקדושה גמורה שהיה, ואף דנפדית לענין זה לא מועיל פדיה ונשארה בקדושתה לזה אבל קדושה שצריכה עכשיו לחול מחדש, אין קדושה כזו לענין גיזה ועבודה כלל, ומשו"ה בולדות כיון דזה חלות קדושה מחדש, והראיה דלמ"ד בהווייתן הן קדושין ע"כ היא חלות קדושה מיוחדת, ואף על גב דכל קדושתה מאמן מ"מ הוי זה חלות קדושה מחדש, א"כ אין קדושה בזה כלל, וכיון דקדושתן מאמן ע"כ צריך להיות בה כקדושת אמן וקדושה כזו א"א להיות קדושה חדשה, ורק על אמן הוא דנשאר מקדושה גמורה שהיה בה עכ''ל. ויעוי''ש דמוכיח מזה את יסודו דקדושת בכור לא הוי קדושת הקרבה אלא שם בכור ולכן בבכור חל מעיקרא קדושתו רק לענין גיזה ועבודה דבזה לא בעי שיחול בתורת שיור מהקדושה אלא דכך דינו של חפצא דבכור. וז''ל, וע"כ נראה דס"ל דבבכור בע"מ אין זה קדושה זו של פסוה"מ, אלא דהוי דין מיוחד בקדושת בכור בעל מום דקדוש לדין זה, וזהו קדושת בכור וא"כ אין זה קדושה של פסוה"מ.

**ובעיקר סיבת ההיתר בולד למרות דאמו אסורה יעוין בגר''ח דף ט''ו ע''ב דהוי מכח היתרא דצבי ואיל דכיון דהיחס לאם הוא כ''צבי ואיל'' למרות דהיא עצמה אסורה אולם ביחס לולד הוי כולד צבי ואיל ולא כולד פסולי המוקדשין.** וז''ל, ואף דיש עדיין על האם קדושה גם לאחר פדיונה מ"מ כבר חל בה דינא והיתרא דצבי ואיל וחלות דין זה דצבי ואיל הוא המתיר והמפקיע קדושה מהולד לגמרי, וכשיתעבר הולד לאחר פדיונה חל על הולד היתרא דצבי ואיל ומותר אף בגיזה ועבודה.

###### בבאור הפלוגתא בנתעברו ונולדו קודם פדיון

1. **יעוין בגמ' תמורה י''ח ע''ב דאיתא שם לפלוגתא דר''א ורבנן במפריש נקיבה לעולה וילדה זכר דלדעת ר''א תקרב ולדעת רבנן תרעה עד שתסתאב,** ובדף י''ז ע''ב פליגי אמוראי בולד בע''מ אי בהא מודה ר''א דלא קרב דרק בנקיבה דאיכא גוונא דקריבה נקיבה כגון בעוף, בהא אמרינו דלא חשיב כדחוי משא''כ בבע''מ, או דגם בבע''מ ס''ל לר''א דלא חשיב דחוי. ובפשטות נראה בגמ' שם דלרבנן ליכא צד דקרב וכל הנידון אליבא דר''א ולפי''ז ליכא נפקותא בפלוגתא זו למאי דקיי''ל כרבנן וצ''ע אמאי הובא פלוגתא זו בסוגין.

**ויעוין בחזו''א** יח סק''ז דאפשר דסוגין לרוחא דמילתא קאמר דפליגי בזה תנאי ואמוראי, **אולם ברמב''ם** **דפסק כרבנן ופסק בפ''ה ה''ד מתמורה דהולד קרב מוכח דהאי פלוגתא הוי גם אליבא דרבנן** וצ''ב מ'ש מולד נקיבה דס''ל לרבנן דרועה עד שתסתאב, ויעוי''ש בלח''מ מה דדחק בזה ויעוין בחזו''א שם מה דמפרש בכונת הלח''מ, ויעוין ישוב נפלא בספר יהגה האריה [לר''א פורמנצ'יק] תמורה עמוד קיט.

**ובבאור סיבת הדחיה יעוין ברבינו גרשום** וז''ל, בר פדא אמר קדשו לרעייה דאין נפדין תמימין אלא בעלי מומין אבל לא קדשו ליקרב שלא יהא טפל חמור מן העיקר, ונראה דכונתו דכיון דסיבת חלות הקדושה דולד קדשים נובע מכח מעלתם כולד קדשים נמצא דהאם לא עומדת רק כמקדשת את הולד ובחלות הקדושה עצמה ליכא כלל יחס לאם, אלא מציאותה של האם קיימת בגוף סיבת החלות דכל סיבת החלות הוא בהיותו ולד דאימיה, ולכן איכא בזה לדינא דלא יהא טפל חמור מן העיקר.

**ומצינו לעיל סברא זו לגבי ולד בע''מ דקדם מומו להקדשו דליכא בזה מיגו דנחתא** ונראה בגמ' דהתם הוי לכו''ע וצ''ב מ''ש מהכא, ואפשר לומר דהתם כיון דחל קדושת דמים ובקדושת דמים לא הוי תביעה ביחס לגוף הבהמה בהא שייך למימר דהולד נכלל בתביעת הדמים כיון דגם הוא נחשב כחלק ממעמיד הדמים ולכן בהא פשיטא דאיכא להך סברא דלא יהא טפל חמור מן העיקר אולם כל היכא דתביעה בגוף הבהמה עצמה בהא איכא למימר דלענין זה לא חשיב כחלק מגוף הבהמה ממש לענין שגם בה יתבע את העמדתה לקרבן ובזה בעינן לחידושא דולדות קדשים, ובהא איכא להאי פלוגתא אי דינינן גם את הדחיה דהאם בולד.

**אולם יעוין במנחת ברוך** סימן ל' ד''ה מעתה, דמוכיח ממ''ד דאין מועלין בגידולין לדעת הרשב''ם ב''ב ע''ט דהוי מחמת דלא שייכים להקדש דליכא דין ארעי אשבח להקדש גם בבדק הבית דהוי דין ממון, רק דמחלק בין בהמת קדשי בדק הבית של הקדש דולדן קדוש לגידולי שדה דלענין זה ילפינן מולדות קדשים. ומבואר בדבריו דשייך לדון את דינא דולדות קדשים גם בקדשי בדק הבית וא''כ גם בקדושת דמים ניתן לומר דהוי מדין ולדות קדשים וליכא מקור להך סברא דהתם נכלל תביעה דהאם, ואי נימא כן צ''ב מ''ש ולד בע''מ דקדם מומו להקדשו מולד בע''מ דקדם הקדשו למומו לגבי הך סברא דלא יהא טפל חמור מן העיקר. **ואולי אפשר לומר דכיון דבקדושת דמים הנידון דיחול קדושת הגוף הוא מכח מיגו דנחתא בהא ודאי איכא להך סברא דלא יהא וכו'** דלא יחול בו דין מיגו דנחתא כיון דכך צורת הקדשו כולד דאימיה, משא''כ הכא דחלות קדושת הגוף קיים באימיה רק דאמו דחויה נמצא דאיכא בולד סיבה לקדושת הגוף ובהא איכא למימר דכל כמה דאיכא סיבה עצמית לקדושת הגוף בהא לא דינינן להך סברא דלא יהא טפל חמור מן העיקר להעמיד בו את פסולא דאם ויש לעיין בכל זה.

###### בדינא דנתעברו קודם פדיון ונולדו לאחר פדיונן

1. **יעוין בגמ' דנתעברו קודם פדיון הוי סיבה למיסר את הולד גם היכא דנולד לאחר פדיון דלית ליה קדושת הקרבה** ומצינו פלוגתא יסודית בראשונים אי הוי איסור דאוריתא או דרבנן, דהנה יעוין ברש''י דנקט דפדיון דאמם מהני להפקיע את הקדושה מהולד ומדאוריתא הולד חולין גמורים. ורק דאסור מדרבנן שמא יגדל עדרים עדרים כמו שמבארת הגמ' בהמשך, רק יעוי''ש ברש''י בקושית הגמ' טעמא מאי דרק בלשון האחרונה [מפי רבו] מבאר דכונת הגמ' ליתן טעם על עיקר יסוד איסורא דמתניתין, אולם בתחילה מביא שתי אופנים או דקושית הגמ' על ר' הונא דלא נקט לתקנתא דר''ח דיקדישנו סמוך לפדיון אמם, או דהוה קשה לגמ' אמאי לא ישאירנו באיסורו. ויעוין בחזו''א סימן י''ח סק''ט דלתרי לישני קמאי הוא דחוי מן הדין שהרי הוא אסור מן הדין. ויעוין עוד בתוס' תמורה דף לא וכן בשטמ''ק השלם ד''ה הלכך מתים, דהוי מדאוריתא. רק בשטמ''ק תלה את זה בפלוגתת ר' חנינא ור' הונא אי מהני הא דהתפיסן לשם אותו זבח ויבואר לקמן. ויעוין ברבינו גרשום דכן נראה מפשטות לשונו דהוי מדאוריתא.

**ובעיקר הך צד דאסור מדאוריתא יעוין בחזו''א** סק''ט בסופו וז''ל, מהא דאסרינן הולד דנולד לאחר פדיונם לכונסו לכיפה לפירוש קמאי דרש''י שאסור מה''ת שמעינן דגם קדשים שמתו אסורים מה''ת אף שאין בהם מעילה, וכן יש ללמוד מהא דאסרינן פסוה''מ שמתו וחלבן שאסור מה''ת. ויעוין בקה''י מעילה סימן ב' דמאריך בפלוגתת הראשונים באיסורא דקדשים שמתו אי הוי מה''ת או מדרבנן יעוי''ש היטב.

###### בגדר איסורו אי הוי מן התורה

1. **יש לעיין אמאי נאסר לגמרי ולא הוי כמו אמו דאסורה רק בגיזה ועבודה ומותרת באכילה.** ויעוין בתוס' תמורה לא ע''ב וז''ל, לא מהני להו פדיון אמן שהן תמימים במעי אמן אפי' אם יפול בהן מום כשיולדו אינן מותרין כדתניא התם דלא אלימי למיתפס פדיונם. ומבואר דכיון דהוי תמימין לא חל בהו פדיון דאמם וממילא לא שייך להך דינא דהיתר אכילה דאיכא בפסולי המוקדשין שנפדו, וצ''ל דכיון דסיבת קדושתם מכח היותם ולד קדשים הוי מחמת העיבור דעדיין האם היתה קדושה בקדושת הגוף להקרבה רק דמחמת המום הקיום של הקדושה הוי בדמים, א''כ נמצא דבולד איכא סיבה לקדושת הגוף האוסרת בהנאה רק מאחר דבאם ליכא קדושה גמורה אחר הפדיון והוי קדושה קלישתא, הלכך החלות קדושה שחלה בולד הוי קדושת הגוף קלישתא דלית ליה פדיון וצ''ל דכיון דחלות הקדושה חל בשעת הלידה לא מבעיא למ''ד בהויתן קדושים אלא גם למ''ד במעי אמן קדושים הרי מבואר בסוגין דבאיעבר קודם פדיונם לא הוי כנולד וקדם פדיונן דלחד מ''ד קדוש ליקרב וא''כ מבואר דגם למ''ד במעי אמן קדושים איכא משמעות ללידה ויבואר אי''ה לקמן, ולכן כל כמה דבשעת הלידה איכא באם קדושה קלישתא הוי סיבה לגרע בקדושת הולד לענין דלא יהני ביה פדיון.

**ויעוין במשנת ר' אהרון** עמוד קסג ד''ה ולשיטת רבינו גרשום, דנגע בנקודה זו דמצד אחר ליכא לו היתר אכילה מכח קדושת הגוף דאית ביה דלא חל בה הפדיון ומצד אחד קלישא קדושתיה.

**ויעוין בשטמ''ק [השלם] דגם נקט דהוי איסור דאוריתא** מחמת דלא מהני הפדיון של האם בולד רק דמוסיף דלמ''ד בהויתן הן קדושים כיון דהחלות קדושה חל בלידה תו לא שייך שפדיון אמם דקודם הלידה יפקיע להך קדושה דהולד כיון דבשעה שחל לית ליה שייכות לאמו ורק למ''ד במעי אמן קדושים דבמעי אמו חלות קדושתו הוא מחמת דהוי חלק מאמו בהא הוצרך להאי סברא דהוו תמימים.

###### בבאור הצד דמותר מהתורה

1. **יעוין ברש''י** וז''ל, אבל מדאורייתא עובר ירך אמו הוא ופקעה קדושתן בפדיון אמן כדאמרן לעיל גבי קדושת דמים דולדן מותר לאחר פדיונן קדושת הגוף נמי לא שנא. ומבואר ברש''י כמו דנתבאר לעיל דבחלות הקדושה דולד קדשים האם עומדת בגוף החלות דכל דין קדושתו הוא בתורת קיום של אמו בולד ולכן כל כמה דנפדית אמו ממילא חל הפדיון בולד.

**ומבואר בזה פלוגתא יסודית אי האם נכנסת לגוף החלות או רק כגורם ליצירת החלות** **ויעוין ביהגה האריה** [לר''א פומרנציק] עמוד קכב דמבאר דזהו תורף פלוגתת רש''י ותוס', רק בבאור הצדדים יעוי''ש דתולה את זה אי דין ולדות קדשים הוי כעין גידולי הקדש ובזה חשיב כבאה להם מחמת אמם או דהוי דין בפני עצמו שולדות קדשים נעשים קדושים וחל עליהם מעצמן קדושה משום ולדות קדשים.

###### מהלך החזו''א בבאור האיסור מדאוריתא

1. **רק דיעוין בחזו''א דפשיטא ליה דגם אי אסור מדאוריתא ודאי דפדיון אמו מהני להו** יעוי''ש בסק''י מה דתמה על תוס' בתמורה. וז''ל, ולכאורה אין עיכוב בפדיונו משום שהוא תם כיון דנפדה אגב אמו עכ''ל. והא דאסור מדאוריתא ולא הוי כאמו דאסורה רק בגיזה ועבודה יעוי''ש וז''ל, ואע''ג דבפסוה''מ גופייהו האיסור מוגבל בגיזה ועבודה הכא בולד אתא צד קדושה ומתערבא בכולה עכ''ל. ונראה באור כונתו דגם אי חל הפדיון בולד מ''מ לא חשיב דאיכא בולד צד חולין כמו באמו כיון דליכא סיבה לחלות פדיון בולד מצד עצמו אלא רק ביחס לקדושתו דכיון דהוי חלק מהאם א''כ מהני הפדיון לגרע את קדושתו ואולם מאחר דליכא בו עצמו צד חולין נמצא דהקדושה קלישתא מתפשטת בכולו וליכא בו צד חולין ולא הוי כאמו דאיכא בה עצמה צד חולין ולכן רק באמו איכא הגבלה לקדושה דסיבת ההגבלה בקדושה נובעת מחמת הצד חולין דאיכא בגופה מחמת הפדיון ובולד ליכא צד חולין בגופו.

**ויעוין עוד בחזו''א סק''ח בד''ה ולפי' רש''י דכתב דגם לדעת רש''י דהוי איסור מדרבנן לא הוי איסור הרחקה בעלמא** וז''ל, ונראה דאף לפרש''י עשו סניף לאיסורן למחשב כאילו פתיכי בו קדושה והיינו דאמר לא אלימי למתפש פדיונו דעשאוהו כפתיכי בו קדושה קלישתא ולפדותו אי אפשר עכ''ל.

###### בבאור הא דהוצרכה הגמ' לטעמא דקדושה דחויה אי נימא דפקע קדושתם מדאוריתא בפדיון אמם וכן אמאי לרש''י לא מצי לשייר את הולד מהפדיון

1. **ובעיקר באור דברי רש''י דפקעה קדושתם בפדיון אמם יעוין בגרי''ז תמורה וכן בסוגין דתמה בתרתי**. האחד. דלמאי בעינן לטעמא דקדושה דחויה דהרי לפי"ז ממילא א"א להקריבו שהרי מן התורה הוא פדוי והוי חולין בעזרה, שנית. דהא יש לו עצה שיאמר בפירוש שאינו פודה הולד שיכול לפדות גם חצי אפילו אם עובר ירך אמו. ונראה לפי מה שנתבאר דהאם עומדת בגוף החלות וכונת רש''י בירך אמו דכל חלות הקדושה הוא מתורת ''ירך אמו'' ולא דהירך אמו הוי רק הסיבה ליצירת החלות באופן דנימא דהחלות חל בהאי חלק דעובר מצד עצמו רק מאחר דהוי חלק מגוף הבהמה לכן מהני הפדיון גם בולד, דלפי''ז עדיין מצי לשייר את חלות הפדיון דלא יחול בכל גוף הבהמה.

**ומה דהקשה דא''כ למה הוצרכה הגמ' להא דהוי קדושה דחויה** נראה דקשה ג''כ אי נימא דהוי דאוריתא דכיון דסכ''ס הקדושה שחלה בולד הוי קדושה קלישתא דלכן ליכא בה פדיון א''כ ממילא ליכא בה דין הקרבה מצד עצמה, ויעוין בשטמ''ק השלם בד''ה לא אלימי למתפס פדיונם, וז''ל, לפי טעם זה לא היה צריך מתחילה טעמא דקדושה דחויה א''נ אצטריך דאפילו חזר והקדשים לא קרבי. וכן נראה ברש''י בד''ה קדושה דחויה וז''ל, והן עצמן אין יכול להתפיסן לקדושה גמורה להקריב הואיל ואידחו תו לא מיחזו**.**

**ומבואר להדיא דהא דבעי לטעמא דקדושה דחויה לענין הא דלא מצי להקדישם קדושה גמורה.** רק יעוין בראשית בכורים בד''ה רש''י ד''ה קדושה, דהקשה דמה שייך בזה דין דיחוי דלא מצינו דיחוי רק היכא דהקדושה נשארה רק דנפסלה ונשאר הקדושה כבתחילה ובזה איכא דין דיחוי, אולם היכא דבא להקדיש מחדש מה מזיק הדיחוי הרי הקדושה שחלה עכשיו לא נדחית מעולם, ומיישב דעדיין פתיכי בה הקדושה קלישתא שבה איכא דיחוי מהקרבה. **רק דלכאורה קשה טובא** דממ''נ אי איכא קדושה מדאוריתא דהרי גם לרש''י דחל הפדיון אי נימא דבמעי אמן קדושים לא גרע מקדשים שנפדו דנשאר בהו קדושה לענין גיזה ועבודה ובפרט אי נימא דאסור מדאוריתא מחמת הך קדושה קלישתא דאית ביה א''כ מה שייך שיחול בו קדושה חדשה הרי אין קדושה חלה על קדושה. ויעוין בחזו''א סימן יח סק''ט ד''ה לתרי, דתמה בזה, ויעוי''ש דלהך לישנא דאסור מדאוריתא לא קשה לו כלל לשון הגמ' דמכח קדושה דחויה קא באת דבאמת אין כונת הגמ' לדין דיחוי אלא דהוא דחוי מן הדין, כיון שהוא אסור מדאוריתא, ורק ללישנא דרש''י דמותר מדאוריתא בהא דן החזו''א דאי נימא דעדיין איכא קדושה לענין גיזה ועבודה למאי בעינן לטעמא דדחיה כיון דלא מצי לחול בהו קדושה ויעוי''ש וז''ל, ויש מקום לומר דלמ''ד בהויתן הן קדושים הוא מותר בגיזה ועבודה מה''ת ולפי''ז ראוי להקדישו ולהקריבו מה''ת ורבנן אסרוהו וחשבוהו כדחוי עכ''ל.

**אלא דבעיקר הקושיא מקדושה חלה על קדושה** יעוין במשנת ר' אהרון עמוד קסח ד''ה ונראה דמחדש דבאותה קדושה ליכא להך דינא דאין קדושה חלה על קדושה כל כמה דיש משמעות בקדושה השניה והא דאיכא לו כח להקדיש הך קדושה יעוי''ש דמבאר דכיון דכך הוא דין ההקדש דמצי לחול בו קדושה נוספת על אותה קדושה א''כ גם זה נכנס בדין בעלותו בהקדש דאיכא לו בעלות גם לענין הך הקדש.

**ונראה דניתן לומר דהגדר בהך חלות קדושה הוא דלא עומדת בפני עצמה אלא באה כסיבה נוספת להך חלות הקדש** **דאיכא כבר בקרבן** ומאחר דכעת הוי סיבה גמורה איכא בזה אלימות לחלות הקדושה, ולפי''ז ניחא הא דאיכא בזה תורת דיחוי דכיון דכל כח הקדשו בא כאלימות לקדושה דאיכא מכח האם והך קדושה דחויה בעצמותה מהקרבה הלכך הוי סיבה למדחי להך קדושה מהקרבה גם אם יהא סיבה ליתן אלימות להך קדושה.

###### בבאור הא דלמ''ד בהויתן קדושים לא אמרינן דהוי כולד צבי ואיל

1. **יעוין בשטמ''ק אות ה' דהקשה דאמאי לא הוי כולד צבי ואיל דלהך מ''ד בהויתן קדושים ליכא משמעות לעיבור** [ומה דנקט בלשונו והו'ל למפרקינהו יעוין בגרי''ז בתמורה דף לא ע''ב וז''ל, וצ"ע דכיון דאיתקש לצבי ואיל למה צריכין פדיה א"כ מותרין לגמרי דהא נולדו לאחר פדייה ואין לומר דקדשי אמנם מדין גידולין דהא ולדות אפילו בהוייתן קדושים מ"מ כבר יש להם הדין דולדות תיכף וכהנ"ל וממילא אין דין גידולין, וצ"ע.

**ובשטמ'ק מיישב** וז''ל, וי''ל כיון שלאחר פדיונם יש קדושה ליאסר בגיזה וגם נתעברו לפני פדיונן לא הוי חולין גמורים והא מקשינן לצבי ואיל היינו נתעבר ונולד אחר פדיון אע''ג שיש בהם איסור גיזה אבל הכא דנתעברו לפני פדיונן אהני קדושה שאסור בגיזה לאחר פדיון להקדיש הולדות כשנולדו. **ויעוין בחידושי הגר''ח** **בסוגין** וז''ל, וצריך להבין מה מועיל ב' טעמים ביחד דאיסור גיזה ועבודה הא לאו קדושה היא לאחולי קדושה על הולד ומה דאיעבור לפני פדיונן הרי מ"מ הלידה היתה לאחר פדיונן, וולדות קדשים הרי בהוויתן הן קדושים.

**ונראה דאף למ"ד ולדות קדשים בהווייתן הן קדושים, מ"מ שם וולד קדשים חל תיכף בהעיבור**, והקדושה מכח אמו מחמת העיבור הוא, ורק דהוא זמן בחלות הקדושה דהקדושה שבאה עם העיבור חלה על הולד עם הלידה, ולכן כיון דאיעבר לפני פדיונן וחל שם ולד קדשים חל שפיר על הולד קדושה מכח העיבור, אף דאיתיליד לאחר פדיונן, ומה דמוסיף השיטה בטעם הב' משום דאף לאחר פדיונם אסורים בגיזה ועבודה, היינו משום דמ"מ לידה והוי' בעי ואם היא כבר חולין גמורים ליכא כאן לידה של קדשים, ולזה מועיל מה שעדיין איכא עלה שם קדשים לענין גיזה ועבודה שיהא נחשב ללידה והוי' דקדשים, אבל מ"מ הקדושה הויא מכח העיבור, דשם ולד קדשים חל אף קודם לידה **עכ''ל.**

**ויעוין בתוס' בתמורה** דף לא ע''ב וז''ל, אפי' למאן דאמר בהוייתן ובשעת הויית אמן חולין מכל מקום תפסינהו קדושה בשעת הוייתן עכ''ל. ומבואר בדבריו להדיא יסוד זה דהשם ולד קדשים נקבע כבר במעי אמו רק דחלות הקדושה חל רק בהויה, וכן מבאר בגרי''ז בתמורה שם וכן כתב החזו''א יח סק''ח וז''ל, אבל ולד שהיה קודם פדיון חל עליו דין ולד למקדש בהויה אפילו אם בשעת הויה איקלשא קדושת האם. רק בתו' לא הזכיר להא דבעי לקדושה דלאחר פדיון כחלק מסיבת הקדושה.

###### בבאור דברי ר' חנינא דסמוך לפדיון אמן מתפיסן לשם אותו זבח

**יעוין ברש''י** וז''ל, דהשתא חיילא עלייהו ''קדושה לעצמן דחשבינהו'' ולא פקעה קדושתייהו על ידי פדיון אמן ''וממתין עד שיוממו ופריק להו''. ומבואר ברש''י דחל בהו קדושה עצמית לא בתורת ולד קדשים. ויש לעיין ראשית כל איך מצי להקדישו למ''ד במעי אמן קדושים כיון דכבר הוא קדוש עוד יש לעיין מה מהני הך קדושה להפקיע את הקדושה הקודמת דהוי סיבה לאיסור.

**ויעוין בשטמ''ק ד''ה אסורין,** דמביא מר' אלחנן דהקשה כן ומכח זה הכריח דר''ח ס''ל דמדאוריתא הוי חולין גמורים ואסור מדרבנן ורק היכא דמעיקרא מקדישן שיחולו בזמן הפדיון ליכא איסורא, ורק יעוי''ש דמבאר שתי טעמים אמאי בעי דלא יהא רגע דהבהמה תהא חולין או דגם זה בכלל הגזירה דאי היו נותנים להך תקנתא דיקדישם אחר הפדיון לא היה רוצה להקדישם לאחר שיצאו לחולין, או דכל כמה דיצאו לחולין תו לא מצי להקדישם וכפה''נ כונתו מחמת דהוי קדושה דחויה כמו שנתבאר לעיל דגם אחר הפדיון איכא קדושה לאסור בגיזה ועבודה וא''כ איכא בזה דין דיחוי, ולפי זה יצא חידוש גדול דשאני היכא דמקדישם קודם הפדיון להיכא דמקדישם לאחר הפדיון דהיכא דמקדישם לאחר הפדיון לא אמרינן דהחלות הפדיון חל ברגע שנהיה חולין דא''כ שוב איכא בזה דין דיחוי אלא דמכיון דהעמיד את ההקדשה בזמן שהבהמה עדיין קדושה איכא סיבה דמעיקרא כך תהא אופן קיום העמדתה לקדושה דתצא מקדושה זו ותכנס לקדושה השניה ולא היה רגע אחד של חולין. ויעוין בראשית בכורים ד''ה שוב עיינתי, דמעיר בזה.

**ונראה דלפי''ז יתישב ג''כ הא דלא חשיב קדושה חל על קדושה דהרי בהיותו חולין איכא בו לקדושת פסוה''מ** ולפי''ז ניחא כיון דלא היה רגע דנהיה חולין.

**אלא דיעוין בגרי''ז** תמורה לא ע''ב דנתקשה בזה וז''ל, ואפילו לדברי השיטמ"ק הנ"ל דמקדישו וכשיפדה דאז יהיה חולין ומהני הקדישו ואינו דשב"ל משום שבידו לפדות צ"ל דהא מ"מ גם אחר פדיה יש לו קדושה דפסוה"מ לאחר פדיונם וא"כ אינו יכול להקדיש הא אין הקדש חל על הקדש, וצ"ל דכיון דהוי השלמת הקדושה ולא נקרא קדושה על קדושה ולעולם בפסוה"מ לאחר פדיון היה מהני הקדש קדוה"ג אלא דלא משכחת משום דהא בעל מום הוא אבל היכא דתם הוא כגון הכא בולדות חל. ומבואר בדבריו דכיון דכל הקדשו מכח הא דיכול לפדותו א''כ מוכרח דאיכא רגע אחד שנהיה חולין.

###### בישוב קושיות השטמ''ק

1. **ובעיקר ישוב קושיות השטמ''ק** יעוין בחזו''א סימן יח סק''ח ד''ה ומיהו, וז''ל, ולמ''ד במעי אמן קדושים משייר ליה לולד בשעת פדיון בקדושתו. ויש לעיין בכונתו דנראה מדבריו דמגביל את חלות הפדיון, וכן נקט בראשית בכורים להדיא, ויעוי''ש דמוסיף דלמרות דמבואר בתו' חולין קלה והמהרש''א שם דאינו מועיל פדיון לחצאין היינו רק כשמשייר איזה אבר מגוף הבהמה אבל העובר יכול לשייר כמו שמבואר בתמורה י' דאי עובר לאו ירך אמו אי שיירו משויר, ויעוי''ש דמבאר דהא דנקט רש''י דעובר ירך אמו הוי רק לגבי חלות הקדושה.

ויש לעיין דלפי''ז קשה קושית הגרי''ז דהבאנו לעיל דאמאי לא נקטה הגמ' לעצה זו שיגביל את חלות הפדיון דהאם ומאי שיאטיה להתפסת הולד בקדושה בהיותו במעי אמו.

**עוד יש לעיין דכל זה שייך למהלך החזו''א דהאיסור בולד נובע מחמת הפדיון דיצר קלישות בקדושה,** אולם למהלך הראשונים דלא חל הפדיון בולד ולכן איכא איסורא ואפ''ה איכא קלישות בקדושתה מחמת אמם כמו שנתבאר לעיל א''כ העיקר תליא בפדיון אמם כמו שנקט שם הגרי''ז דעצם הדבר דהאם נפדתה הוי סיבה לקלישות בקדושת הולד, ומוכח לפי''ז דפעל בעצם קדושת הולד לענין דמצי לחול בו פדיון.

**ונראה דיש לבאר דכל הסיבה דהולד מושפע מכח קדושת האם הוי מחמת דסיבת קדושתו מכח היותו ''ולד קדשים'' וא''כ כל כמה דמקדישו בפיו ומעמיד בו סיבת קדושה עצמית תו לא מושפע מחמת אמו בחלות קדושתו [ולענין פסול הקרבה יעוין לקמן] והא דליכא בזה לדינא דאין קדושה חלה על קדושה** הוי כמו שהבאנו לעיל מהמשנת ר' אהרון דכל כמה דפועל באותה קדושה ליכא בזה לדינא דאין קדושה חלה על קדושה וא''כ ניחא היטב גדר העשיה דמתפיסן לאותו זבח.

**רק יעוין ברבינו גרשום בד''ה אלא סמוך לפדיון אימן, וז''ל, כלומר כשהן מעוברין קודם שנולדו הולדות מתפיסן אגב אימן לשם זבח אימן ובהכי הוי להן קדושה למיתפס פדיונן**. וצ''ב אמאי לא נקט קודם פדיון אמם, ומדייק במשנת ר' אהרון דס''ל לרבינו גרשום דקודם פדיון אמם כל זמן דהוי קדושה גמורה לא מצי למיחל ביה קדושה [ולא ס''ל לרבינו גרשום דעצם הדבר דהוי שתי סוגי סיבות הוי סיבה דקדושה חלה על קדושה] אלא רק לאחר פדיון אמם שנקלשה קדושה דאם ובהא מהני חלות הקדושה להאלים את הקדושה הראשונה, רק דמתקשה שם אמאי לאחר שנולדו לא מצי לחול בהם הך קדושה דאי מצי דיחול בהם קדושה לאחר פדיון א''כ מ''ש עיבור מלידה, ונראה דבהא מודה רבינו גרשום דשאני הקדושה בהיותו במעי אמו להיכא דנולד, דהיכא דנולד הוי קדושה עצמית, ולפי''ז ניתן לומר דכל כוחו להקדיש דבר שכבר קדוש הוי רק כל כמה דפועל בהך קדושה עצמה ולכן רק במעי אמו דפועל בקדושה דאימיה איכא לו כח להקדיש משא''כ היכא דנולד דאיכא לו כח קדושה עצמי בהא לא מצי לחול בו קדושה נוספת.

###### בעיקר הא דמבואר ברש''י דאיכא לו כח לפעול חלות הקדש בדבר שכבר קדוש גם אי ליכא חסרון מחמת חלות קדושה על קדושה ובבאור דינא דאין משנין מקדושה לקדושה הנלמד מבכור כמבואר בסוגין

1. **יעוין לעיל מה דהבאנו מהמשנת ר' אהרון דמיסד דכל כמה דבדין הקדושה יש מקום לחלות קדושה נוספת הדר דינא דמעיקרא נשתייר לו הכח לפעול האי חלות**. ועיקר היסוד מתבאר כבר בהא דמבואר תמורה כ''ד דלמ''ד בהויתן הן קדושין מצי להקדישם במעי אמן לזבח אחר. והדברים צ''ב דכיון דאמן קדשי איך יש לו בעלות להקדיש ומוכח דכל כמה דשייך חלות קדושה נשתייר לו הכח לפעול האי חלות אולם יעוין בחזו''א י''ח סק''ט דכתב דלמ''ד בהויתן הם קדושים הוי כמשויר אצלו בהמה לעוברה. וז''ל, נראה דלמ''ד בהויתן הן קדושין והולד חולין עד שיולד הוי המקדיש בעלים עליו והוי כמשויר אצלו בהמה לעוברה ולא חשיב שיור בקרבן כיון דאין קדוה''ג ענין ממון ואין לבהמה זקיקה לולד אין חסר בבהמה כלום במה שיש לבעלים זכות על ידה בולד ואם אי אתה אומר כן אין מי שיקדיש את הולד שהרי אין לו בעלים, ואפשר שזוכין בו מן ההפקר ומקדישו עכ''ל.

**ולכאורה יש להוכיח כמו שנתבאר במשנת ר' אהרון מהא דמבואר בסוגין דבעינן ילפותא להא דאין משנין מקדש לקדש** ולכאורה גם אי נימא דמצד דין הקדושה איכא מקום לשינוי מקודש לקדש ודין הקדושה נקבע כפי מה שנקבע בסוף מ''מ איך איכא לו בעלות להקדיש והרי הכא הוא כבר קדוש ולכאורה מבואר בזה דנשתייר לו הכח להקדיש.

**ויעוין עוד באחיעזר** יו''ד ח''ב סימן כה וז''ל, ועכצ"ל דבאמת יש ביד הבעלים יכולת מצד הסברא לשנות את קרבנו לקדושה אחרת דקרבנו הוא וחשוב תורא דראובן ויש בו הקדש עילוי ויכול להתפיס את העובר לבה"ב לכו"ע כמבואר בזבחים ק"ג וגם בידו להתפיס בתמורה או לומר כל הרוצה להמיר יבוא וימיר ובשל אחרים א"י להתפיס אלמא דזה חשיב דין שלו (ועי' בתמורה ה' ולאביי אי לאו קרא הוא אמינא תצא זו ותכנס זו והי' חשוב מצד הסברא שלו להחליפו בבהמה אחרת) ורק דגזיה"כ הוא דלא יקדיש איש אותו שאינו רשאי לשנותו לקדושה אחרת וגזיה"כ הוא ולפיכך לא חל קדושה אחרת כיון דגלי רחמנא דלא יקדיש איש אותו אבל אתה מקדיש בבטן וכן בכל הקדשים למ"ד דהויתן הן קדושים אין איסור לשנותו כיון דאין עליו קדושה אחרת בעודו בבטן ואין בו ענין משנה מקדושה לקדושה וממילא דיש בידו להקדישו בקדושה אחרת כיון דגם גוף הקרבן חשוב שלו אלא דגזיה"כ הוא דאסור לשנותו וכיון דהעובר מותר לשנותו ממילא דבידו להקדישו לקדושה אחרת.

###### בבאור דברי רש''י דמדמי ולדות בע''מ דקדם דמומן להקדשן לולדות בע''מ שקדם הקדשן למומן לענין הא דניתרים בפדיון דאמם

1. **ראשית כל נראה ברש''י דגם הך דינא דולדות בע''מ דקדם מומן דקדושים רק בקדו''ד סיבת קדושתם מכח אמם** ויעוין לעיל אות ג' מה נתבאר בזה. אולם מה דיש לעיין אמאי לא בעו מום ומאי שיאטיה להא דלעיל דליכא סיבה להצריכם מום כיון דקדושים רק בקדו''ד וכן תמה המקדש דוד סימן ג' אות ג', וז''ל, והנה יש לעיין איך הוי דמיון לקדושת דמים דבקדושת דמים אף אותן שנולדו קודם פדיון ג"כ אמרינן דנפדין תמימים וכיון דנפדין תמימים א"כ כשנפדו קודם לידתן יצאו בפדיון אגב אמן, אבל בקדוה"ג דאם נולדו קודם פדיון הא לכ"ע אין נפדין תמימים מדאורייתא דלמר קדשי ליקרב ולמר לרעיה אבל רעיה בעי ולא מהני להו מום דאמן, א"כ איך יוצאין בפדיון אמן שהרי הולדות תמימים הם, ונראה מזה דולדות בע"מ שקדמה הקדשן את מומן אף דלאחר שנולדו צריכים מום ליפדות מ"מ קודם שנולדו ''מהני להו עובר ירך אמו דדיינינן אז כבע"מ ליפדות''.

###### בבאור דברי רש''י דהא דעובר ירך אמו לאשוויי כבע''מ לפדות לא מהני גם כלפי הך קדושה דחלה מכח פיו

1. **יעוין בגרי''ז דתמה בזה וז''ל,** וצ"ע דמ"ש דדוקא לקדושת ולדות מהני הא דעובר ירך אמו דנפדה במום אמו ולא להקדש שהקדיש אח"כ. ונראה לפי מה שנתבאר דכונת רש''י בעובר ירך אמו לא לדינא דעובר ירך אמו אלא דסיבת הקדושה בולד קדשים [לכה''פ במעי אמו] מחמת היותו ירך אמו ולכן נידון בדיני אמו והלכך כל כמה דאיכא בו סיבת קדושה עצמית תו לא נידון בדיני אמו, ומבואר בגרי''ז דהבין דמכח דינא דעובר ירך אמו איכא סיבה לדונו כבע''מ לפדות וצ''ב.

**ויעוין במקדש דוד בקונטרס קדשים סימן ג' אות ג'** וז''ל, ויש לעיין כיון דדינן כבע"מ משום עובר ירך אמו כמ"ש רש"י ז"ל א"כ מ"ל בין קדושה הבאה מכח אמן לקדושה הבאה מכח פיו, הא בר פדא דס"ל עובר ירך אמו ס"ל דולד במעי בע"מ לא קדיש אף מכח פיו כדאמרינן בתמורה (י"א ע"א), ונראה וכו' דלענין זה חשיב ירך אמו דזה דוולדות קדשים קדשי הוא משום עובר ירך אמו דאמרינן (תמורה י"ז ע"א) דכלאים טומטום ואנדרוגינוס אי אתה מוצא אלא בוולדות קדשים, וכתב רש"י ז"ל אלא בוולדי קדשים שקדשה אמן קודם שנתעברה דהשתא ממילא הם קדושין דעובר ירך אמו הוא ע"ש, היינו דלענין זה לכ"ע הוא ירך אמו, א"כ כיון שאתה בא לחשוב על הולד קדושה מכח אמו ומדין עובר ירך אמו הוי נמי ירך אמו שדינו כבע"מ ויוצא בפדיון אמו, אבל אם הקדושה על הולד הוא מכח פיו ואין אתה צריך לחשוב עליו הקדושה מדין עובר ירך אמו ה"נ אין דינו כבע"מ שהרי בעצמו תמים הוא, וכמו בשחיטה דהיכא שאין אתה בא להתירו מכח עובר ירך אמו אין דינו כטריפה.

**ויעוי''ש עוד דמבאר על פי הא דמבואר ברש''י בתמורה (ל"א ע"ב) על הא דאמרינן שם דבקדשי מזבח מועלין בגידולין דהיינו וולדות קדשים,** והקשו בתוס' הא וולדות קדשים קדושתן משום דיהיו לך אלו הוולדות ולא משום גידולין ע"ש, ורש"י ז"ל לטעמיה אזיל דוולדות קדשים קדשי משום עובר ירך אמו דבזה גלי קרא דעובר ירך אמו, א"כ נהי דירך אמו הוא מ"מ הרי אותו ירך לא היה בשעת ההקדש דהא מיירי שנתעברה לאחר ההקדש ומוכח דמועלין בגידולין.

###### בדינא דמתפיסו לשם אותו זבח אי מהני להקריבו או דמהני רק לענין דיהא ראוי לפדותו

1. **יעוין ברש''י וז''ל, דהשתא לא פקע קדושתייהו ע"י פדיון אמן וממתין עד שיוממו ופריק להו.** ומבואר ברש"י דמ"מ אינו יכול להקריב אפילו במתפיס בקדושה משום דיש להם גם קדושה דחויה. ובחזו''א סימן יח סק''ט הקשה למ''ד דבהויתן קדושים ומצי להקדישו בהיותו עובר קדושה עצמית א''כ אמאי איכא בזה דין דיחוי להקרבה, ומיישב וז''ל, ונראה דעת רש''י דכי נולד לאחר פדיון גרע טפי כיון דכי לא הקדישו ונולד לאחר פדיון אסור כי הקדישו נמי חשיב פתיכי ביה קדושה דחויה ונהי דהועילה קדושת פה לאלומי קדושתו למתפס בה פדיון אבל אכתי דחוי הוא לענין הקרבה.

**אולם יעוין בגרי''ז דהוכיח מהרמב''ם דקדוש ליקרב** דיעוין בהל' איסורי מזבח (פ"א הלי"א) וז''ל, אלא כיצד יעשה סמוך לפדיון אמו וכו' לפי שאינו יכול להקריבו מכח אמו מפני שבא מכח קדושה דחויה. ומשמע דההתפסה מועיל גם להקרבה מפני שיש לו קדושה עצמית. ובבאור הדבר יעוי''ש דחלות הקדושה שחל מכח הקדשו הוי השלמת הקדושה ולא נקרא קדושה על קדושה. וז''ל, ולעולם בפסוה"מ לאחר פדיון היה מהני הקדש קדוה"ג אלא דלא משכחת משום דהא בעל מום הוא אבל היכא דתם הוא כגון הכא בולדות חל. ונראה דלפי''ז ניחא הא דקדוש ליקרב כיון דאיכא שינוי בגוף הקדושה קלישתא דכעת לא דחויה מקרבן.

###### בשיטת ר' הונא דכונסו לכיפה אי פליג על ר' חנינא דמצי להתפיסן לשם קדושה

1. **יעוין ברש''י דרק בחד פירושא מבאר דקושית הגמ' טעמא מאי אזלא על הא דלר''ה ליכא לתקנתא דר''ח** ויש לעיין לתרי לישני בתראי דרש''י אי ר''ה פליג בעיקר הדין על ר' חנינא ויעוין בחזו''א יח סק''ט דמוכיח דר''ה פליג אר''ח מהא דפריך בדף ט''ז ע''א על ר''ה מהא דמשמע שם בבריתא דמצי להתפיסם לאותו זבח. ומבאר החזו''א וז''ל, וטעמיה י''ל דסבר קדושה קלישתא וקדושה גמורה ב' מיני קדושות הן וקדושה קלישתא במקומה עומדת ואינה נפדית.

###### בקושית השטמ''ק ממ''ד דבמעי אמן קדושים דאמאי לא קדשי ליקרב

1. **יעוין בשטמ''ק דמקשה דאמאי לא קדשי ליקרב למ''ד ממעי אמן קדושים** וכפה''נ כונתו להך מ''ד דנולדו קודם פדיון קדשי ליקרב דא''כ גם הכא הוי כנולד קודם הפדיון כיון דקדושתו חלה כבר במעי אמו ובראשית בכורים הבין דהכא כו''ע מודו דקדוש ליקרב ויעוי''ש מה שמבאר בזה.

**ומיישב השטמ''ק** וז''ל דלא אמרינן במעי אמן קדושים אלא כשהאם תמימה וכן הולדות אבל כאן שהאם בעלת מום ועומדת לפדות לא מהניא לולדות להקדישן במעי אמן. ויש לעיין בבאור דבריו דכל כמה נתחדש דין ולד בע''מ א''כ אמאי חלוק מולד תמימים ואי בולד תמימין קדוש במעי אמו ה''ה בולד בע''מ. **ובראשית בכורים** **מבאר** דגם אי במעי אמן קדושים לא הוי קדושה גמורה אלא התחלת העמדתם לגבוה וגמר העמדתם יהא בהויתן והלכך כל כמה דבשעת לידתםנפדתה אמם א''כ תו לא מצי לחול קדושה גמורה בתחילת הקדשם וצ''ב.

**ויעוין בבנין נחום חבורה י''ב דמחדש דפלוגתא דולדות קדשים אי במעי אמן קדושים או בהויתן לא הוי נידון בסיבת החלות** דבהא כו''ע מודו דסיבת החלות הוא מציאותו כולד קדשים ויחס זה קיים כבר בעיבור, רק דפליגי בגדר החלות דחל מכח ולד קדשים אי הוי חלות קדושה עצמית ולכן בעי ללידה דרק בלידה מקבל הולד יחס עצמי או דהוי סיבה לחלות קדושה אחת עם האם ולכן חל הקדושה גם במעי אמו.

**ולפי''ז מחדש הגר''נ דגם למ''ד במעי אמן קדושים שאני חלות הקדושה במעי אמו דאז קדושתו חלה כחלק מהאם לשעת הלידה דאז חל בו קדושה עצמית**. ולפי''ז מתבאר היטב השטמ''ק דכיון דכל זמן דהם במעי אמן חלות הקדושה הוא אגב האם א''כ מתלא תלי בדין האם ולכן היכא דהאם בעלת מום ודינה ליפדות תו לא מצי למיחל בולד דין הקרבה ולכן אינו קדוש כלל דאין הולד יכול להתקדש כקרבן בפני עצמו, ורק לאחר שנולד מהבע''מ כיון דבלידה איכא כבר סיבת קדושה עצמית ומצי להתקדש כקרבן בפני עצמו תו לא איכפת לן פסולא דהאם.

###### בבאור הא דאינם מתפיסם לכל זבח שירצה למ''ד דבהויתן קדושים

1. **יעוין בתוס' סד''ה מה בכור,** וז''ל, אפילו למ"ד בהוייתן קדושין לא דמו לבכור קודם שנולד דהני עומדין ליקדש מכח אמן שקדושה כבר עכ''ל. ויעוין בחזו''א יח סק''ח דתמה דמ''ש ולד בהמה תמימה למ''ד בהויתן קדושים דמקדישו לכל זבח שירצה כמבואר במשנה בתמורה דף כ''ד ע''ב. ומיישב החזו''א וז''ל, ונראה דיש חילוק בין קדושה גמורה לקדושה קלישתא דקדושה קלישתא כאיסורא דעלמא הוא, ונהי דאם הקדיש ולד חטאת לשלמים חייל שלמים ''ואין כאן ולד חטאת בשעת לידה'' ואין קדושת חטאת מעורבת בולד כלל אבל כשהוממה ונפדית ''דין פסוה''מ פתיכי בולד זה'' עכ''ל.

ומבואר בדבריו דכיון דהצד קדושת קרבן עומד בולד פסה''מ כאיסור בעלמא כיון דליכא בו דין חיובי מכח הקדשו הלכך בהא לא מהני מה דמקדיש קודם לידה לקרבן אחר דע''י זה יפקע סיבת איסורו ולכן נאסר עדין מכל הך קדושה קלישתא. ולפי''ז יוצא דהא דמפסלי מהקרבה הוי מחמת דלענין הך איסורא דפסה''מ לא מהני הך קדושת הגוף שחלה קודם להפקיע את סיבת איסורו ורק היכא דבא לחול בו קדושה גמורה מכח היותו ולד חטאת בהא אמרינן דכיון דעומד כבר כשלמים לא מצי להקבע בו הך יחס ד''ולד חטאת'' בשעת הלידה.

**אלא דצ''ב לשון התוס'** דהני עומדים ליקדש מכח אמן שקדושה כבר.דמשמע דהוי מניעה בגוף חלות ההקדש ולא רק דבפועל ישאר הקדושה קלישתא ותאסור את הקרבן .

**ויעוין באחיעזר יו''ד ב' סימן ל''ב וז''ל, נראה בזה עפמש"כ במקו"א בהא דבהויתן הן קדושין דיכול לשנות לזבח אחר דניהו דהוי חולין גמורים מ"מ הא אינו בעלים כלל ואיך יכול להקדיש דבר שא"ש**, משום דבאמת ''קרבנו הוא'' וכדאמר בב"ק ע"ו ''מעיקרא תורא דראובן והשתא תורא דראובן'', ולולא גזיה"כ דלא יקדיש איש אותו דאין משנים מקדושה לקדושה היה ביכולתו לשנות ורק מגזיה"כ דלא יקדיש ידעינן דאין משנים מהקדש להקדש אבל בבטן דרשאי לשנות יש לו זכות הקרבן להתפיסו לכל זבח שירצה כיון דקרבנו ובעליו הוא, ולפ"ז י"ל דדוקא בקרבן תמים שיש לו קדושת מזבח וקרבנו הוא להתכפר יש לו דין בעלים אבל לכשהומם דגם אחר בידו לפדותו כמבואר בתמורה י' דמיבע"ל אי מקדיש מוסיף חומש או מתכפר ומבואר דגם אחר פודה, והא בעודנו במעי אמו יכול לפדות גם אחר, וא"כ אין לו דין בעלים כלל כיון שאינו מתכפר בו וגם אחר יכול לפדותו ואיך יכול להתפיסו לשם זבח כיון דאינו בעליו כלל כמו בקדשי בה"ב,

**ואולם נראה כיון דדמי הפדיון שייך להבעלים וכמבואר בזבחים ר"פ התערובות דפודה ביפה שבו ועי' ברמב"ם פ"ה מהל' עירובין הל' י"א ודמי הפדיון קדוש לשם אותו הקרבן שהקדיש מתחלה, לפיכך יש להבעלים זכות להתפיסו לשם אותו זבח**, אבל להתפיסו לזבח אחר כיון שאינו בעליו כלל אין יכול לשנותו לזבח אחר, דהא בדמי הפדיון יהיו מוקדשין לשם אותו זבח ולהכי בפסוהמ"ק גם למ"ד בהויתן הן קדושין אין בכחו להתפיס לכל זבח שירצה, וילפינן מגזי"ש דבשעריך בשעריך דכיון דאזיל מיני' קדושת תם אינו קרבנו להתפיסו לכל זבח שירצה, ואיך שיהי' הא מפורש בגמ' דילפינן מגזי"ש דבשעריך דאין מתפיסין לכל זבח שירצה הרי דיש לנו גז"ש בפסוהמ"ק מאיזה טעם שיהי' דאינו מתפיסו לכל זבח שירצה מה"ט פירשו התוס' דגם למ"ד בהויתן הן קדושין א"י לשנות לזבח אחר אבל העובר במעי תם שפיר יכול לשנות וכמבואר בתמורה כ"ד וא"ש.

**דף ט''ז ע''א**

###### בבאור החילוק בין תמורת בע''מ לולד בע''מ

1. **יעוין בתוס' ד''ה ותמורה, דמביא שתי נפק''מ בינייהו**. האחד. לענין תמורה מפסוה''מ שנפדו דבולד שנתעבר ונולד לאחר פדיון הוי כצבי ואיל ומותר ובתמורה הדין דמתו ונדחו מהקרבה ולא תפיס בהו פדיון, שנית בתמורה קודם פדיון דבבע''מ איכא מ''ד דדחו מהקרבה והכא כו''ע מודו דקרב וצ''ב שרש החילוק בנייהו.

**ונראה לפי מה שנתבאר לעיל דהא דלא חל הך קדושה קלישתא בולד לא הוי מחמת דהוי חלות שלא יכולה להתפשט הלאה אלא דהוי גרעון במחייב ד''ולד קדשים''**, דכיון דהך דינא דולדות קדשים לא הוי מידי דממילא דהדינים דיש באם עוברים לולד, אלא יסוד הך דינא הוא דעצם מציאותו כ''ולד קדשים'' הוי מעלה הגורמת לו להתקדש בקדושת אמו, א''כ בהא שייך למימר דלולד ''פסולי המוקדשים'' ליכא מעלה זו כיון דהוי קדושה קלישתא ולכן אין בכחה למשווי לולד תורת ''ולד קדשים''. ולפי''ז ניחא היטב דבתמורה כיון דסיבת הקדושה נובעת מחמת השם תמורה דאית בה א''כ בהא איכא למימר דבשם ''תמורת קדשים'' לא חסר כל היכא דהדבר שעומד תמורתו הוי קדשים.

**וכן יתבאר לפי''ז הא דבתמורת פסוה''מ קודם פדיון כו''ע מודו דקריבה,** דכל הסיבה דנדחית מחמת דלא יהא טפל חמור מן העיקר א''כ כל זה שייך היכא דעיקר חלות קדושתו הוא בתורת ''ולד קדשים'' אולם בתמורה דסיבת החלות ממציאותו כתמורה בהא לא איכפת לן דיני האם והעיקר תליא בקדושה, ומאחר דמצד הקדושה איכא סיבה להקרבה רק דהמום מפקיע את הדין הקרבה א''כ כל כמה דבתמורה ליכא לחסרון דמום הדר דינא דקריבה.

**והא דלא חל בתמורת בע''מ שנפדו אותו חלות קדושה דפסולי המוקדשין ויחול רק כלפי איסור גיזה ועבודה צ''ל בהכרח כבאור החזו''א יח סק''ח וז''ל** ואע''ג דבפסוה''מ גופייהו האיסור מוגבל בגיזה ועבודה הכא בולד אתא צד קדושה ומתערבא בכולה וכמו תמורתן אחר פדיונן דמתה ולא סגי למיסרה בגיזה ועבודה דפתיכי קדושה קלישתא בכולה עכ''ל. וכבר נתבאר לעיל דסיבת ההגבלה בקדושה נובעת מחמת הצד חולין דאיכא בגופה מחמת הפדיון ובולד ובתמורה ליכא צד חולין בגופיהו והלכך מתפשטת בכולה.

**אולם יעוין בגרי''ז דנקט דהא דולדות קדשים לא נאסרים בקדושת פסוה''מ דלאחר פדיון הוי גרעון בגוף הקדושה דלא מצי למיחל בהו הך קדושה דפסולי המוקדשין כיון דכל מציאותה של חלות קדושה זו הוא בתורת שיור מקדושה קודמת,** ובזה מחלק בין תמורה לולד, דבולד דמתקדש מכח אמו בהא בעינן דיחול בו קדושת פסולי המוקדשין וכיון דלא שייך שיחול בו לכן מותר, משא''כ בתמורה דסיבת החלות היא מעצם המצב דאיכא קדושה בדבר שעומד כתמורתו וכיון דסכ''ס איכא בו חלות קדושה הוי סיבה שגם בו יחול קדושה וא''כ לא בעינן שיחול בו קדושת פסולי המוקדשין. וז''ל, ונראה ביאור דבריהם דקדושת ולדות הוי קדושתן מכח אמן אמרינן דאין כח בקדושה זו לחול על הולדות, משא"כ תמורה דכיון דיש בה קדושה לענין גיזה ועבודה וקרינן בה והיה הוא ותמורתו יהיה קודש, וכיון דעדיין קדושה א"כ כל שחלה תמורה קדושה כדין תמורה, ואין זה מקדושת הפסוה"מ כי אם קדושה מדין תמורה ומשו"ה מתה. ולפי דבריו מבואר היטב הא דלא חל בהו קדושה רק לענין גיזה ועבודה כיון דהך קדושה הוי קדושת פסוה''מ ובתמורה ליכא מחייב להך קדושה אלא לקדושת קרבן. רק בפועל היא דחויה מהקרבה והוי קדושה קלישתא ולכן לא תפיס בה פדיון.

**ובגר''ח דף טו ע''ב מבאר באופן אחר דבולד קדשים דמתקדש מכח אמו הדין פדיון דאיתא באמם מתיר גם את הולד בהיתרא דצבי ואיל משא''כ בתמורה דחלות הקדושה מכח היותו תמורה ובזה לא מהני הפדיון דאמם להתירם בהיתרא דצבי ואיל**. וז''ל, דבתמורה העיקר תליא אם העיקר עושה תמורה או לא, אבל אין קדושת התמורה מכח הקרבן, וכיון דיש עדיין עלה קדושה לענין גיזה ועבודה ודינה דעושה תמורה, ממילא חל על התמורה דין קדושה גמורה רק דאינה קריבה, דמכח קדושה דחויה קאתיא, אבל בוולדות קדשים קדושתן מכח אמן באה ודינו כדין האם ואף דיש עדיין על האם קדושה גם לאחר פדיונה מ"מ כבר חל בה דינא והיתרא דצבי ואיל וחלות דין זה דצבי ואיל הוא המתיר והמפקיע קדושה מהולד לגמרי, וכשיתעבר הולד לאחר פדיונה חל על הולד היתרא דצבי ואיל ומותר אף בגיזה ועבודה. וגם לדרך הגר''ח בתמורה החלות קדושה דחלה מכח התמורה הוי חלות קדושת קרבן כיון דבתמורה דנים את שרש הקדושה לולי פסולא דמום.

**ויעוין עוד בקה''י סימן י''ז מה דמבאר בכונת התוס'** ויסוד דבריו דבולדות קדושתן נמשכת מאמן ואין כח בקדושה קלישתא להמשך על הולדות משא''כ בתמורה דהוי סיבת קדושה עצמית ויעוי''ש מה דמבאר לפי''ז את החילוק לגבי פסוה''מ קודם פדיונם.

###### בבאור השק''ו בגמ' אי ניתן ללמוד מתמורת בכור ומעשר דכך דין תמורה שאין בה דין הקרבה או דתליא בשם אמו

1. **יעוין בגמ' דר' עמרם הקשה דמ''ש מתמורת בכור ומעשר דנאכלים במומם ומבאר רש''י וז''ל, אלמא כיון דלא מצי קרבי וכו' נאכלין במומן לבעלים הכי נמי ליעבד הכי. ואביי טען לו דזה שם אמו עליו,** **וזה שם אמו עליו וכו'.** ויש לעיין בבאור הנידון ולכאורה היה נראה להוכיח מהכא דתמורה לא הוי העברת הקדושה דא''כ ודאי דתליא באמו ודוחק לומר דהא גופא הנידון בגמ' ולכן נראה דודאי תמורה הוי שם בפני עצמו דעצם מציאותו כתמורת הקרבן שעומד עבורו הוי סיבה לקדושה, ולכן אי חזינן בתמורת בכור ומעשר דהיכא דלא ראוי להקרבה נאכל במומו ניתן להוכיח מזה דכך דין קדושת תמורה דכל כמה דלא ראוי להקרבה לא בעי פדיון, ולזה דחי אביי דהבהמה דמכחה עומד כתמורה לא הוי רק כסיבת הקדושה אלא נכנסת בעיקר חלות הקדושה ובעיקר שמו, ולכן כל הסיבה דתמורת בכור ומעשר נאכל במומו מחמת דשם קדושתו היא ''תמורת בכור'' ולכן נידונית כדיני הבכור, וליכא מזה ראיה לכל תמורה. אולם גם לפי''ז נראה דלא הוי המשכת קדושה אלא הוי סיבה קדושה עצמית רק דדין הקדושה להיות נידון בדיני אמו ולא דהתמורה עומדת כקיום לאם וממילא מתפשטים דיני האם בתמורה ויעוין בקה''י סימן י''ז דמביא ראיות דאיכא יחס להקדש הראשון בחלות קדושת התמורה ויש לעיין אי מוכרח מהנך ראיות דנכנס לגוף הקדושה או סגי בהא דקדושה הראשונה היא סיבת הקדושה.

ויעוין עוד בחזו''א סימן יח ססקי''ח באור מחודש בדברי הגמ'.

###### בבאור הא דבעינן קרא בחטאות המתות גם לענין פסול הקרבה וגם לענין דלא נפדין במומן וביסוד איסור אכילה בחטאות המתות

1. **יעוין בחזו''א סימן יח ס''ק י''ז דמבאר דאע''ג שאין חטאת באה נדבה מ''מ כשהוקדשו כבר קריבין אע'ג שאין מכפרין,** והא דלולי הלכתא היה דין פדיון ולא פקע קדושתייהו, למרות דליכא תקנתא בדמיהם דלא ניתן להקריב בדמיהם ואין להקדש כלום וא''כ אמאי לא הוי כקדשים שמתו דמותרין מה''ת, דמ''מ כל שראוין לפדות במומן וראוי לנהוג בהם דין פסוה''מ גם זה בכלל חפץ רחמנא בהקדש, ואע''ג שדמי הפדיון אין להם תקנה מ''מ הקרבן קודם פדיה ראוי למצותו.

**והא דלאחר הלכתא דמתות איכא איסורא לשוחטן ולאוכלן דלכאורה בהא כבר ודאי הוי כקדשים שמתו** יעוי''ש בחזו''א וז''ל, ומיהו השתא דגמירי שהן מתות ואינם ראויים לכלום פקע קדושתייהו ומה''ת נהנין בהם אלא שיש איסור לשוחטן ולאוכלן דמשנה ממצות התורה דגמירי שתמות אבל להנות מה''ת שרי, וחכמים אסרו גם להנות כגון לרכוב עליהם עכ''ל. ויעוי''ש עוד דמאריך ביסוד זה דכל היכא דאיכא קיום דין בקודשים גם אי ליכא בזה צורך גבוה עצם הקיום דין חשיב צורך גבוה. יעוי''ש מה דמבאר עפי''ז יסוד איסורא דפסוה''מ שנטרפו להאכילם לכלבים וכן הא דבפיגול ונותר איכא מעילה.

**אלא דעדיין יש לעיין אי קדשים שמתו אסירי מה''ת א''כ אמאי בעי קרא לאסור חטאות המתות,** ומטו משמיה דהגר''ח דבהלכתא דחטאות המתות נתחדש דאיכא בהו הפקעה בעיקר קדושתם ולא רק מחמת דלא הוו קדשי ה' ע''י דליכא בהו עמידה לגבוה, דההפקעה דקדשי ה' כיון דלא הוי בעיקר חלות הקדושה אלא רק מחמת דליכא נפק''מ בקדושה בהא אמרינן דכיון דכבר חייל בהו הקדושה האיסור חל מתחילתו לעולם ולא בעי את הסיבה כל רגע ורגע אולם בחטאות המתות הוי סיבה להפקיע את עצם הקדושה.