6 נטמא ביום מלאת ונטמא אחר מלאת
קטגוריות: ש_ס / כז נזיר / נזיר - עניינים הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ

אור ליום ה' נר ב' דחנוכה תשע"ה

**א**

א] נזיר דט"ז., מי שאמר הריני נזיר נטמא יום ל' סותר את הכל, ר"א אומר אינו סותר אלא ז'.

והנה בטעמא דר"א דאינו סותר אלא ז', אף דסתם נזירות ל' יום, וקי"ל כרב מתנה דלא סגי בכ"ט יום, אמרינן לעיל ד"ו: דהוא משום דס"ל דמקצת היום ככולו.

ובטעמא דרבנן דהוא סותר את הכל, כתבו התוס' בסוגיין, ז"ל, ורבנן אית להו דלא אמרי' מקה"כ אלא היכא דהביא קרבנותיו בטהרה ביום ל' דיצא כאילו הביאם ביום ל"א, עכ"ל, וכעי"ז כתבו התוס' לעיל ד"ו., ז"ל, כי אמרינן מקה"כ היינו לענין תגלחת והבאת קרבנותיו דאם גילח ביום ל' בדיעבד יצא אם לא נטמא, אבל נטמא ביום ל' קודם תגלחת והבאת קרבנותיו לא אמרינן מקה"כ להחשיב כנטמא ביום ל"א, אלא ודאי נטמא נזרו וסותר הכל כיון דלא השלים כל נזירותיו בטהרה, עכ"ל.

ב] אך הנה הרמב"ם בפיהמ"ש פירש בטעמא דרבנן, ז"ל, ואם נטמא אחר מלאת כלומר אחר ששלמה הנזירות וכו' וחכ"א סתר ל', וכבר נתבאר שסתם נזירות ל' יום ושאם גילח יום ל' יצא, ר"א אומר כיון שאמרנו שאם גילח יום ל' יצא הרי יום ל' כאילו הוא אחר מלאת ולפיכך סותר ז', וחכמים שאומרים כי מי שנטמא אחר מלאת סותר ל' אומרים סתר הכל שהרי אינם כולם אלא ל' יום, עכ"ל.

ומבו' בד' הרמב"ם דמודו חכמים לר"א דכיון דאמרינן מקה"כ הו"ל כנטמא אחר מלאת, והא דאם נטמא ביום ל' סותר הכל, הוא משום דחכמים ס"ל דאף נטמא אחר מלאת סותר ל', וכדתנן דהריני נזיר ק' יום ונטמא יום ק"א סותר ל' יום, ומה"ט בנזיר סתם שנטמא ביום ל' סותר הכל, והיינו דסותר ל' יום, שזהו כל ימי נזירותו.

ג] וצ"ע בזה מסוגיית הגמ' לעיל ד"ו:, דפרכינן לרב מתנה, מהא דתנן הכא דר"א אומר אינו סותר אלא ז', ואי ס"ד ל' בעינן נסתור כולהו, ומשני "קסבר ר"א" מקצת היום ככולו, ופריך עלה מהא דתנן דהריני נזיר ק' יום ונטמא יום ק' סותר את הכל ר"א אומר אינו סותר אלא ל', ואי ס"ד "סבר ר"א" מקה"כ נסתור ז', - ומ' להדיא דרק ר"א ס"ל דמקה"כ, אך רבנן לא ס"ל הכי, וע"כ גם לא פרכינן בהא דבנטמא יום ק' לרבנן סותר את הכל, ולדעת הרמב"ם הרי אף רבנן ס"ל דמקה"כ, והא דהוא סותר הכל, הוא מדינא דנטמא אחר מלאת דסותר ל'.

והעירוני דצ"ל בזה, דהנה הרי הגמ' התם מעיקרא ס"ל דאף בהריני נזיר ק' יום אמרינן דמקה"כ, וע"כ פריך דאם סבר ר"א דמקה"כ מ"ט אם נטמא ביום ק' סותר ל', וע"כ להך ס"ד הרי דמהא דלרבנן אם נטמא ביום ק' סותר את הכל, בע"כ דרבנן לא ס"ל להא דמקה"כ, דאם הוה ס"ל דמקה"כ, והא דבנטמא ביום ל' סותר הכל, הוא מדינא דנטמא אחר מלאת דסותר ל', הי' בדין דבהריני נזיר ק' יום ונטמא ביום ק' לא יסתור אלא ל', - אך לפ"מ דקי"ל דבנזירות מפורשת לא אמרינן דמקה"כ, עמש"נ ב? המקור לזה בסוגיית הגמ', הרי דאין לנו מקור דרבנן פליגי על ר"א בהך מילתא דמקה"כ, אלא לעולם מודו להך מילתא, ואפ"ה ס"ל דנטמא ביום ל' סותר את הכל, מדינא דנטמא אחר מלאת דסותר ל', וז"ב.

**ב**

ד] והנה הקר"א לעיל ד"ו: כתב, דלדעת הרמב"ם דהא דנטמא ביום ל' סותר הכל, הוא משום דהו"ל כנטמא אחר מלאת דסותר ל', הרי דאם נטמא ביום ל"א אינו סותר כלל, דהו"ל כנטמא ביום גידול שער דאינו סותר, - והנה אמנם כמה מקמאי הביאו מתוספתא דאם נטמא ביום ל"א סותר, אך י"ל דהרמב"ם ל"ג לה.

ובחי' הגרי"ז בהל' נזירות כ. כתב כן בתחילת דבריו דלדעת הרמב"ם בדין דאם נטמא ביום ל"א אינו סותר, וכתב דל"ג הכי בתוספתא, דגם לגיר' דילן ל"ג לה, ועיי"ש דמסיק, ז"ל, אכן י"ל דכיון דמדאורייתא דינו לגלח לכתחילה ביום ל"א וכו' ורק בדיעבד אם גילח ביום ל' יצא, ע"כ שפיר הוה יום ל"א יום הבאת קרבנות וכו' וע"כ סותר ל' כמו בנטמא ביום הבאת קרבנות, כיון דמדאורייתא מצותו לגלח ביום ל"א, א"כ עדיין אינו בכלל יום גידול שער וכו', ועיי"ש שהאריך עוד בזה.[[1]](#footnote-2)

ה] והנה כמדומה דד' הגרי"ז אלו מיוסדים עמש"כ בקונט' יונת אלם סימן ד' בשמו, דהא דלדעת הרמב"ם אם נטמא ביום שלאחר מלאת סותר ל' מדאורייתא, אי"ז משום דכ"ז שלא הותר באיסורי הנזיר הו"ל כנטמא בתוך ימי הנזירות, דא"כ מ"ט אם נטמא ביום גידול שער אינו סותר, אלא הוא משום דיום זה שלאחר מלאת הוי יום הבאת קרבנותיו, וכל' הרמב"ם בפ"ו מנזירות ה"ד, והיינו דחייבה תורה להביא קרבנות ביום שלאחר מלאת, והוא דין מיוחד בנזיר שצריך להביא קרבנות דוקא באותו יום, ומשו"ה באותו יום אכתי שם נזיר עליו לענין הבאת קרבנות, וכמו דבכל הל' יום שם נזיר עליו מטעם חיוב המנין, כמו"כ ביום ל' שם נזיר עליו מטעם דין הבאת קרבנות שיש עליו באותו יום, אבל בימים שאח"כ, אע"פ שעדיין לא הביא קרבנותיו ומוטלים עוד עליו להביאם, מ"מ אין כבר עליו חלות נזירות לגבי קרבנות ורק חובת קרבנות בעלמא, וכל' הרמב"ם שם ה"ה דביום גידול שער, שלמה הנזירות וכל הנטפל לה, והיינו דגם אין עליו שם נזיר לענין קרבנות, עכ"ד.[[2]](#footnote-3)

ואשר זהו מש"כ הגרי"ז, דאף דאם גילח ביום ל' יצא דמקצת היום ככולו, מ"מ יום הבאת קרבנותיו הוא יום ל"א, כיון דמדאורייתא דינו לגלח לכתחילה ביום ל"א, וע"כ אם נטמא ביום ל"א ה"ה סותר ל'.

ו] והנה הגרי"ז ייסד לדבריו בדעת הרמב"ם, עפמש"כ הראשונים דמדאורייתא דינו לכתחילה לגלח ביום ל"א, וכנראה כונתו לד' התוס' לקמן די"ט: ד"ה ה"ג דמבו' כן, וכ"ה מבו' בד' המאירי במתניתין ותור"פ, אך בד' התוס' לעיל דט"ו. ד"ה אמר ולקמן דנ"ה: ד"ה ומדקדק ובד' הרא"ש לעיל ד"ה: מפורש דאי"ז אלא מדרבנן, עיי"ש, וכ"ה גם בתור"פ לקמן דט"ו., עיי"ש, וי"ל דלפי יסוד דבריו, זהו עצמו יסוד הדין דלכתחילה יש לו להביא קרבנותיו ולגלח ביום ל"א, דזהו יום הבאת קרבנותיו.

והי' מקום לומר דהיינו, דכ"ה שיש לו להביא קרבנותיו ביום ל"א ולא לאחרם, ה"נ אסור לו להקדים, אך אי"ז מתישב, דלפ"ז בגונא דאין בידו להביא הקרבנות ביום ל"א, וכגון שחל יום ל"א בשבת, יהא מותר לכתחילה להביאם ביום ל', - אלא נראה דהיינו, דכיון דדין קרבנותיו הוא להביאם ביום ל"א, ע"כ קודם לכן הו"ל כמחוסר זמן, ואך דאי"ז פוסל בדיעבד, וע"כ אף כשא"א לו להביאם ביום ל"א, אינו רשאי להקדים ולהביאם ביום ל'.

ז] ויש להוסיף, דהנה המאירי לקמן דט"ז. כתב, דהא דבנטמא ביום ל' סותר הכל אף דמקצת היום ככולו, הוא משום דלכתחילה אינו מגלח אלא ביום ל"א, ומבו' דמדאורייתא אינו מגלח לכתחילה ביום ל', וכאשר כ"ה מבו' בדבריו במתניתין, והיינו דמהא דאינו מגלח לכתחילה אלא ביום ל"א, חזינן דכל יום ל' הוא מימי הנזירות, - אך לדעת הרמב"ם דבאמת אם נטמא ביום ל' חשיב כנטמא אחר מלאת, והא דסותר הכל הוא מדינא דנטמא אחר מלאת סותר ל', תיקשי דמ"ט אינו מגלח לכתחילה ביום ל', אי נימא דהוא דינא דאורייתא, הרי כבר נשלמו ימי הנזירות, - ובע"כ דהוא משום דדינא הוא דיום הבאת קרבנותיו הוא ביום ל"א, וכמש"נ, אך למש"נ להלן סק"י די"ל דכל הא דנטמא ביום ל' חשיב כנטמא אחר מלאת, הוא משום דהטומאה מפסקת הנזירות, אך כ"ז שלא נטמא אכתי הוי מימי הנזירות, י"ל דע"כ לכתחילה אינו מגלח ביום ל'.

**ג**

ח] ואמנם בעיקר דין זה דנטמא ביום ל"א לדעת הרמב"ם, נראה די"ל בזה מטעם אחר דה"ה סותר ל' יום, והעירוני לעיקר הדברים, - ובהקדם, דהנה נת' לעיל סק"א דדעת התוס' ודעימייהו דהא דנטמא ביום ל' סותר, הוא משום דחשיב כתוך מלאת, ואף דמקצת היום ככולו.

ובטעמא דמילתא כתב בתור"פ לעיל ד"ו., ז"ל, דהא דאית לי' מקה"כ, ה"מ לענין שאם גילח יצא מנזירותו ומותר לשתות יין וליטמא למתים, שנאמר שאע"פ שהי' כל היום ראוי לנהוג בו נזירות שהרי הוא מימי הנזירות, מ"מ מאחר שהביא קרבנותיו וגילח בו והשלים ראיות נזירותו יצא, ועבדינן כאילו גילח ביום ל"א דמקה"כ, אבל כ"ז שלא הביא קרבנותיו ולא גילח בו, במה נחשיב מקה"כ, מאחר שכולו ראוי לנזירות וחייב לנהוג בו נזירות לכתחילה, ונעשה כאילו השלימו במקום היום והוא לא עשה מעשה השלמה, וכ"ז שלא עשה מעשה השלמת הנזירות הוא עומד בנזירותו, ואם נטמא יסתור הכל, עכ"ל, והיינו דכל הא דמקה"כ, הוא כשעשה מעשה להפסיק הנזירות, אך כ"ז שלא עשה מעשה להפסיק הנזירות, אכתי הוא בתוך מנין הנזירות.[[3]](#footnote-4)

והנה בד' תור"פ מ' דכ"ז הוא משום דלכתחילה הוא חייב לנהוג בו נזירות, וזה לטעמי' לעיל ד"ה: עמ' ל"ד דהא דלכתחילה אינו מגלח ביום ל' הוא מעיקר הדין, דצריך לנהוג כל יום ל' בנזירות כיון שכל יום זה הוא מימי הנזירות, - אך יש מקום לומר, דאף אם מדאורייתא מותר לגלח לכתחילה ביום ל', מ"מ שפיר שייך להמשיך הנזירות כל יום ל', וע"כ לא נקבע דשאר היום אינו מכלל ימי הנזירות, אלא כשעשה מעשה להפסיק הנזירות.

ט] ובטעמא דר"א דס"ל דאמרינן מקה"כ אף לענין דאם נטמא ביום ל' אינו סותר, כתב התור"פ, ז"ל, דלר"א חשיב כשנטמא כאילו עשה מעשה השלמה שמחשבת הקצת ככולו, שמאחר שבא לידי טומאה שאם לא ניתן תורת חשיבות יום יסתור נזירות, חשבינן לי' כיום שלם, דמעשה הטמאתו יחשבהו ככולו, ואע"פ שאם לא נטמא הי' נוהג כולו, עכ"ל, והיינו דלעולם מודה ר"א דלא אמרינן מקה"כ אלא כשנעשה מעשה השלמה, ואך דס"ל דהטומאה עצמה היא מעשה המשלים נזירותו, וע"כ אינו סותר.[[4]](#footnote-5)

ונראה דיש לפרש כן גם בד' התוס' לעיל ד"ו: ד"ה אמר ר"ל, ז"ל, ונראה למהר"ף וכו' דגזה"כ הוא לסתור ל' וכו' אע"ג דמקצת היום ככולו לא נימא כאילו נטמא יום ק"א אחר מלאת דאינו סותר אלא ז', "דהא אם לא נטמא הי' צריך להשלים נמי כל יום ק', א"כ יום מלאת הוא וגזה"כ כי נטמא ביום מלאת שיסתור ל' יום.

וצ"ב במש"כ התוס' דאם לא נטמא הי' צריך להשלים כל יום ק', שהרי גם אם לא נטמא הי' רשאי להביא קרבנותיו ולגלח ביום ק', - ובפשוטו צ"ל דהתוס' התם אזלי כדבריהם לקמן די"ט: דהא דלכתחילה אינו מגלח ביום ל', הוא מדאורייתא, ושלא כדבריהם לעיל דט"ו. ולקמן דנ"ה: דאי"ז אלא מדרבנן, וזהו שכתבו דאם לא נטמא הי' צריך להשלים כל יום ק' - אך לפ"ד התור"פ יל"פ ד' התוס' בע"א, דאף אם הא דאינו מגלח ביום ל' אינו אלא מדרבנן, מ"מ כ"ז שלא עשה מעשה להשלים נזירותו, ה"ה בכלל נזירותו, ויש לו להשלים כל היום, ואך דבידו לעשות מעשה להשלים נזירותו, ודתו לא יהא צריך לנהוג שאר היום בנזירות, וזהו שכתבו ד"אם לא נטמא" הי' צריך להשלים כל יום ק', והיינו דרק ע"י שנטמא הוא שהושלמה נזירותו, אך אם ל"ה נטמא, לא היתה נזירותו נשלמת, וכיון דרק ע"י הטומאה עצמה הוא שהושלמה נזירותו, ע"כ חשיב כנטמא ביום מלאת דגזה"כ הוא דסותר.

י] ולפ"ז י"ל גם במש"כ הרמב"ם דכיון דאם גילח ביום ל' יצא, ע"כ כל שנטמא ביום ל' חשיב כנטמא אחר מלאת, דלאו היינו דחייל דינא דמקה"כ גם בלא מעשה השלמה, וע"כ הוא דחשיב כנטמא אחר מלאת, אלא היינו דכ"ה דאם גילח ביום ל' יצא, משום דהו"ל מעשה המשלים נזירותו, ה"נ אם נטמא ביום ל' הו"ל הטומאה עצמה כמעשה המשלים נזירותו, וע"כ הוא דחשיב כנטמא אחר מלאת, אך ריהטת ד' הרמב"ם לא מ' כן.

ואם כנים הדברים, הרי הדין נותן דאף אם נטמא ביום ל"א ה"ה סותר ל' יום, ולא חשיב כנטמא ביום גידול שער דאינו סותר, והיינו משום דכ"ז שלא נעשה מעשה המשלים נזירותו, הוי כל יום ל' בכלל ימי הנזירות, וממילא דיום ל"א הוי היום שאחר נזירותו, וע"כ ודאי דאם נטמא ביום ל"א ה"ה סותר, וז"ב.

**ד**

יא] בכ' הגרי"ז לעיל ד"ו. ודי"ד: פירש בגדר דינא דהרמב"ם דנטמא אחר מלאת סותר ל', דהוא משום דאחר מלאת כבר נשלם מנין הנזירות, אבל הנזירות עצמה עדיין קיימת, וע"כ אינו סותר את כל המנין, אלא סותר את הנזירות, וסתירת נזירות הויא ל' יום.

וראיתי להוסיף בזה בשם הגר"ח זצ"ל, דאף בקיבל עליו נזירות מפורשת, ה"ה חייב במנין ל' ימים מדינא דסתם נזירות, ואך דמהני פירושו לחייבו להוסיף על המנין כפי הימים שפירש, - וכיון דאף בנזירות מפורשת ה"ה מחויב גם במנין ל' ימים דסתם נזירות, ע"כ שפיר י"ל דכל דכבר נשלם מנין הנזירות, לא חייל דין הסתירה, אלא על עיקר דין הנזירות דהוא ל' יום,[[5]](#footnote-6) אך אי נימא דבנזירות מפורשת ליכא כלל לדינא דסתם נזירות ל' יום, לכאו' ל"ה שייך לומר דכל שהשלים המנין יסתור ל' יום, שהרי בנזירות זו ליכא כלל חיובא דל' יום.

ובפשוטו זהו גם גדר דינא דר"א דנטמא ביום מלאת אינו סותר ל' יום מדינא דתן לו תורת נזיר, והיינו דבנטמא ביום מלאת ליכא דין סתירה על כל המנין, וכל דין הסתירה בזה הוא על עיקר דין הנזירות דהוא ל' יום.

יב] והנה התוס' בסוגיין בסוד"ה הריני נזיר כתבו, דרשא דקרא דמן הימים הראשונים מכלל דאיכא אחרונים לא דרשינן בנזירות מועטת אלא בנזירות ארוך דק' יום, ועי' בחי' הגרי"ז עמ' 38 דהתוס' הוכרחו לזה ממש"א לעיל ד"ו: דטעמא דר"א דנטמא ביום ל' אינו סותר הוא משום דמקה"כ, ולא קאמר דהוא משום דינא דמכלל דאיכא אחרונים, עיי"ש.

וצ"ע דהרי מהך קרא דוהימים הראשונים יפלו, יליף ר"א לקמן די"ט: תרתי, חדא דעד שיהיו לו ימים הראשונים, ומזה ילפינן דאם נטמא בתחילת ימי הנזירות אינו סותר, ועוד דמכלל דאיכא אחרונים, ומזה ילפינן דאם נטמא ביום אחרון אינו סותר, ומ"ש דדינא דעד שיהיו לו ימים הראשונים הוא אף בסתם נזירות, כמבו' במתניתין בע"ב, ודינא דמכלל דאיכא אחרונים הוא רק בנזירות מפורשת.

והפשוט בזה הוא לפ"ד הגר"ח דאף בנזירות מפורשת ה"ה חייב במנין ל' יום מדינא דסתם נזירות, - ולפ"ז נראה דאף דבאמת הך קרא דוהימים הראשונים יפלו דרשינן לי' על נזירות מפורשת, וע"כ דינא דמכלל דאיכא אחרונים הוא רק בנזירות מפורשת, מ"מ דינא דעד שיהיו לו ימים הראשונים בע"כ דהוא גם בסתם נזירות, דאם בסתם נזירות הי' סותר גם קודם שיהיו לו ימים הראשונים, א"כ גם בנזירות מפורשת הי' סותר, שהרי יש בה גם לדינא דסתם נזירות, ומהא דבנזירות מפורשת אינו סותר, יש ללמוד דגם בסתם נזירות אינו סותר, ומשא"כ דינא דמכלל דאיכא אחרונים האמור בנזירות מפורשת, איירי אחר שכבר נשלם המנין דנזירות סתם, דאף בפירש נזירות ל' ימים ונטמא ביום ל', הרי כבר נשלם המנין דנזירות סתם מדינא דמקה"כ, וכל הסתירה היא מכח דין המנין דהנזירות מפורשת,[[6]](#footnote-7) וע"כ אין ללמוד מהא דאינו סותר, דה"נ בסתם נזירות אינו סותר, וגדר הך דינא הוא, דכל הא דבעינן שיהיו אחרונים, הוא רק כשכבר השלים מנין עיקר הנזירות, ואין מוטל עליו אלא שאר המנין שקיבל על עצמו, אך כל שלא השלים מנין עיקר הנזירות, ה"ה סותר אף בדליכא אחרונים.

**ה**

יג] ונראה מקור נאמן ליסוד ד' הגר"ח, ממש"א לקמן דט"ז: דהא דתנן הריני נזיר ל' יום ונטמא יום ל' סותר את הכל ולא פליג ר"א, הוא משום דאמר שלמים, - וצ"ע למש"כ התוס' בסוגיין בשם מהר"פ דדינא דתן לו תורת נזיר, הוא אף היכא דאמרינן מקה"כ, והא דבסתם נזיר שנטמא ביום ל' אינו סותר לר"א אלא ז', הוא משום דדינא דתן לו תורת נזיר הוא רק בנזירות מפורשת, א"כ הרי הדין נותן, דכל שפירש ואמר הריני נזיר ל' יום ונטמא ביום ל', סותר את הכל לר"א מדינא דתן לו תורת נזיר, ומ"ט בעינן להא דהו"ל כאומר שלמים, והרי באמת אף אחר דהו"ל כאומר שלמים, כל הא דסותר את הכל לר"א, הוא מדינא דתן לו תורת נזיר, דדין סתירה דעלמא ליכא בזה, כיון דליכא ימים אחרונים, וכמש"כ כן התוס' בסוד"ה אמר ר"ל, ונמצא דהא דאמר שלמים אינו מעלה ומוריד כלל.

ונראה לישב, לפ"ד הגר"ח דאף בקיבל עליו נזירות מפורשת, ה"ה חייב במנין ל' ימים מדינא דסתם נזירות, ואך דמהני פירושו לחייבו להוסיף על המנין כפי הימים שפירש, - ולפ"ז נראה, דכל הא דכשפירש מנין ימים יש ע"ז תורת נזירות מפורשת, הוא רק כשהוסיף בפירושו על סתם נזירות, אך כל שלא הוסיף כלום, אין ע"ז תורת נזירות מפורשת, שהרי בלא"ה הוא מונה לימים אלו מדינא דסתם נזירות, ולא הועיל פירושו כלום, - וזהו שאמרו בגמ' דהא דבאמר הריני נזיר ל' יום ונטמא יום ל' יש בזה לדינא דתן לו תורת נזיר, הוא רק משום דהו"ל כאומר שלמים, וע"כ הו"ל כנזירות מפורשת שיש בה לדינא דתן לו תורת נזיר, וז"ב ומוכרח, ועיקר הדברים מבוארים בד' הגרי"ז בספרו, במש"כ לפרש לדעת הרמב"ם למש"א לעיל ד"ה: דאמר שלמים, עיי"ש.

1. ויש להוסיף, דהנה האחרונים הקשו לדעת הרמב"ם דנטמא ביום הבאת קרבנותיו סותר מדאורייתא, ולפ"ז אף לדעת בר פדא דעיקר נזירות היא כ"ט יום, מ"מ אם נטמא ביום ל' הוא סותר מדאורייתא, א"כ הדרא קו' הרא"ש לעיל ד"ה: לדוכתא, דמאי נפ"מ בפלוגתא דבר פדא ורב מתנה, - אך אי נימא דלדעת הרמב"ם אם נטמא ביום ל"א סותר, הרי דזהו הנפ"מ בפלוגתייהו, דלרב מתנה ה"ה סותר משום דהו"ל יום הבאת קרבנותיו, ולבר פדא אינו סותר דהו"ל כיום גידול שער. [↑](#footnote-ref-2)
2. ועיקר הך מילתא דהא דמביאין קרבנות ביום ל"א, אי"ז משום דזהו היום הראשון שבידו להביא קרבנותיו, אלא דינא הוא דזהו יום הבאת קרבנותיו, כ"ה גם בכ' הגרי"ז לעיל ד"ה. לדעת רב פדא דמנין סתם נזירות הוא כ"ט יום, דלדידי' הא דסתם נזירות ל' יום, היינו משום דגם יום הבאת קרבנותיו הוא בכלל קיום נזירותו, ועיי"ש שכתב דלפ"ז י"ל דמודה בר פדא לדינא דמקה"כ, ואפ"ה אם גילח ביום כ"ט לא יצא, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-3)
3. ועיקר הך מילתא דלא נשלמה הנזירות ביום ל', רק ע"י שעושה מעשה השלמה, יש לסייע לזה לדעת הני קמאי דהא דאינו מגלח לכתחילה ביום ל' הוא מדרבנן, ותיקשי מזה לדעת הסוברים דעוברים בבל תאחר קרבנותיו מיד, ולהנ"ל ניחא דכ"ז שלא הביא קרבנותיו ולא עשה מעשה השלמה, אכתי אי"ז זמן הבאת הקרבנות.

   אך באמת לא סגי בזה, דאכתי תיקשי לדעת בר פדא דמדאורייתא נזירות היא כ"ט יום ומגלח ביום ל', ומדרבנן אינו מגלח אלא ביום ל"א, דנמצא דהוא עובר בבל תאחר קרבנותיו, ובעכצ"ל בזה בחד מתרי גווני, או דאה"נ הוא עובר בבל תאחר, ויש כח ביד חכמים לעקור דבר מה"ת, עי' כן בד' הרא"ש לקמן די"ט., או כמש"נ במק"א דאיסורא דבל תאחר הוא רק כשבידו להקריבו ומאחר, אך כל שאי"ז בידו להקריבו משום איסור חכמים, אינו עובר כלל משום בל תאחר, ונת' שם די"ל דהרא"ש לקמן מודה לזה, ואך דס"ל דבדינא דבל תאחר נכלל, דמוטל עליו להקריבו בזמן זה, וע"כ בעינן להא דיש כח ביד חכמים לעקור דבר מה"ת, ואכמ"ל.

   ויש להוסיף, דלדעת הסוברים דבבל תאחר קרבנותיו אינו עובר מיד, ובבל תאחר תגלחתו הוא עובר מיד, לא תיקשי קו' זו דהיאך תיקנו חכמים לגלח ביום ל"א והרי הוא עובר משום בל תאחר, והיינו משום דלא חשיב כלל כמאחר תגלחתו, דהזמן שקבעה תורה לתגלחתו הוא ביום הבאת קרבנותיו, וכ"ז שלא הביא הקרבנות, אכתי לא הגיע זמן התגלחת, - וי"ל בזה ב' טעמים, חדא, דכ"ז שלא הביא קרבנותיו עדיין אינו מחויב בתגלחת, ועוד, דאיסורא דבל תאחר הוא רק במאחר הדבר מזמנו, ולא כשמאחר את הזמן עצמו.

   והך מילתא דליכא איסור בל תאחר במאחר את הזמן עצמו, נת' במק"א לדון בד' הקר"א לעיל ד"ח. שנקט דבקיבל עליו נזירויות הרבה לכל ימי חייו שכתב הרא"ש שם דחייב להשלים הנזירות הראשונה מיד וכו', וכתב הקר"א דאם לא השלים הנזירות הראשונה מיד, עובר בבל תאחר, ולכאו' עובר באיסורים רבים, כמנין הנזירויות שאיחר, וצ"ע, ולהנ"ל יל"ד בזה, דבכה"ג לא חשיב כמאחר הנזירות השני' מזמנה, אלא כמאחר את הזמן עצמו, דעיקר הזמן דהנזירות השני' הוא אחר הנזירות הראשונה, ואכמ"ל. [↑](#footnote-ref-4)
4. שוב העירוני בזה, בהמבו' בד' התוס' לקמן דל"ט: דבגילחוהו ליסטים ביום מלאת, לר"א אינו סותר אלא ז', ולרבנן סותר ל', ולכאו' כיון דאין התגלחת סותרת לעיקר מנין הנזירות, הי' בדין דגם לדעת ר"א יסתור ל', - אך נראה, דאף דאם עבר וגילח או שתה יין, אי"ז מפסיק את מנין הנזירות, היינו משום דאף אחר השלמת מנין הנזירות ה"ה אסור בתגלחת וביין, אך בגילחו את רוב ראשו דנתבטל בזה דינא דגידול פרע, אשר לדין זה סגי במה שבהשלמת המנין הי' לו גידול פרע, שפיר מהניא התגלחת להפסיק את נזירותו.

   אך ילה"ע בזה, דלפ"ז יתחדש דאם גילחוהו ליסטים ביום ל' ואח"כ נטמא, לא יסתור מדאורייתא אף לדעת רבנן, לפ"מ דקי"ל דנטמא בימי גידול שער אינו סותר, - אך נראה, דלדעת רבנן דבגילחוהו ביום מלאת ה"ה סותר ל' מדאורייתא, אי"ז מפסיק את מנין הנזירות, - והיינו משום דכל הא דה"ז מפסיק את מנין הנזירות, הוא משום דבטל הקיום דגידול פרע, אך לדעת רבנן דהוא צריך לחזור ולגדל פרע, ליכא טעם שיפסיק זה את מנין הנזירות, ודו"ק. [↑](#footnote-ref-5)
5. ומה"ט הדבר פשוט, דבדינא דר"א דנטמא ביום מלאת סותר ל', הרי דאף אם קיבל עליו בנזירות זו ימים שלמים, מ"מ אחר סתירה זו, א"צ אלא לחזור ולמנות ל' יום דסתם נזירות ואמרינן בזה מקה"כ, - והיינו משום דדין סתירה זו הוא שהוא סותר את דין המנין דסתם נזירות שהי' מחויב בו, ובמנין דסתם נזירות אמרינן מקה"כ.

   ויש להוסיף דאם הי' מקום לומר דבכה"ג הוי דין הסתירה דל' יום, על ל' יום מתוך ימי נזירותו, ולא נימא בהו מקה"כ, הי' מתישב מה שרמז להעיר בהגה' הגראמ"ה לעיל ד"ו: בהא דתנן הכא דהריני נזיר ל' יום ונטמא יום ל' סותר את הכל, וכתבו התוס' והרמב"ם בפיהמ"ש דהוא אף לדעת ר"א ומדינא דתן לו תורת נזיר, וצ"ע דאכתי ל"ד דין הסתירה לדעת רבנן לדין הסתירה לדעת ר"א, דלדעת רבנן הוא צריך לחזור ולמנות ל' יום שלמים, ולדעת ר"א אינו צריך לחזור ולמנות ל' יום שלמים, ולהנ"ל ניחא, - אך באמת ודאי דאין הדין כן, וכנ"ל, וגם דאף אי נימא הכי אכתי לא תתישב קו' זו לדעת בר פדא דדין מנין הנזירות הוא כ"ט יום, ודו"ק, - ובע"כ דכיון דמדרבנן צריך למנות ל' יום שלמים, ע"כ שפיר תני דסותר את הכל, אף דלדעת ר"א אי"ז סותר את הכל ממש, שהרי אם יגלח ביום ל' יצא, ומעיקרא הי' דינו דאם גילח ביום ל' לא יצא. [↑](#footnote-ref-6)
6. ובאמת קודם שנשלם מנין הנזירות דסתם נזירות, לא יהא לדינא דמכלל דאיכא אחרונים, דעיקר דינא דמכלל דאיכא אחרונים, הוא רק בסתירה שמכח דין המנין דנזירות מפורשת, וע"כ אם נטמא בליל ל', להני רבוותא דס"ל דבלילה לא אמרינן מקה"כ, ה"ה סותר מכח עיקר דין סתירת נזירות, ולי"ב לדינא דמכלל דאיכא אחרונים, - ואך דליכא נפ"מ בזה, שהרי אף בדאיכא לדינא דמכלל דאיכא אחרונים, ה"ה סותר ל' יום מדינא דתן לו תורת נזיר. [↑](#footnote-ref-7)