62 נחתכו רגלי_ א
קטגוריות: ש_ס / מא חולין / חולין - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / טריפות

אור ליום ו' ה' אדר תש"ע

**בדין נטולת צוה"ג, בוקא דאטמא דשף,**

**וחתוכת הרגל, מתחילת ברייתה**

**א**

א] נחלקו הראשונים בדין בהמה שחסרה צוה"ג מתחילתה, אם ה"ז טריפה, ונבאר בעזה"י הדעות בזה.

כתב הרמב"ם פ"ח משחיטה הט"ז, ז"ל, נטולה כיצד, ג' אברים הן שאם ניטלו טריפה וכו' ואלו הן צוה"ג וכו', עכ"ל, ובהכ"ד כתב, ז"ל, כל אבר וכו', אבל אבר שנאמר בו אם ניטל טריפה אינה נאסרת אלא אם נחתך אותו אבר, אבל אם נבראת חסירה אותו אבר ה"ז מותרת, שאם לא תאמר כן נמצאת החסירה והנטולה אחת, עכ"ל, ומפורש בד' הרמב"ם דכל שנבראת חסרה צוה"ג ה"ה מותרת.

ב] ובחי' הרמב"ן לעיל דנ"ו: כתב, ז"ל, וכל' הזה כתב הרמב"ם ז"ל וכו' וכל שאמרו ניטל טריפה אבל חסר כשרה וכו', והכרעת הרב ז"ל בזה שאם לא תאמר כן נמצאת הנטולה והחסרה אחת, ומיהו ק"ל שהרי חסר ברגל טריפה כמי שניטל, וי"ל שאין בהמה שנחתכו רגלי' בכלל נטולה אלא בכלל חסרה וכן פר"ש ז"ל, הלכך לפי הענין הזה ניטלה הכבד וגלודה ושף מדוכתי' דנטולי נינהו אם נבראו חסרין בתחילת ברייתן כשרות, ואי"ז מתוקן בדברי הר"ם ז"ל, עכ"ל.[[1]](#footnote-2)

וביד"י סימן נ"ו סק"א העיר ע"ד הרמב"ן, דמ"ט לא הזכיר אלא ניטלה הכבד וגלודה ושף מדוכתי', ולא הזכיר לניטלו צוה"ג דנמי אם נבראת חסרה צוה"ג מתחילת ברייתה כשרה, וע"ד הפשט נראה, דהרמב"ן הזכיר לג' טריפות אלו שפירש"י לעיל דמ"ג. דהם בכלל נטולה, (וכמו שהביא הרמב"ן שם לד' רש"י שם דנחתכו רגלי' בכלל חסורה), וע"כ לא הזכיר לניטלו צוה"ג דליתא בד' רש"י שם.

ועיי"ש שכתב לישב בזה, דלהרמב"ן לטעמי' דס"ל דנחתך השוק כשר, הגם דבזה ניטלו צוה"ג, א"כ גם נטילה אין אוסר בהם בכל גוונא זולת באם העצם קיים וניטלו מעל העצם, וא"כ דילמא נמי דוקא ניטלו אבל לא בחסרים מתחילת ברייתם כיוון דגם ניטלו אינו אסור בכל גוונא, עכ"ד.[[2]](#footnote-3)

ג] והנה אמנם מד' הרשב"א בתוה"ב הארוך מה. והקצר מא: שנחלק על הרמב"ם וס"ל דכל אבר שנאמר בו שאם ניטל טריפה, אף אם נבראת חסרת אותו אבר טריפה, ובכלל זה הוא נטולת צוה"ג, ומשמעות דבריו דזה אף לדעת הסוברים דנחתך העצם האמצעי למעלה מצוה"ג כשרה, שהרי בדף נ: הביא ב' הדעות בזה, והגם שהכריע כדעת רש"י, מ"מ אין מ' בדבריו דכל מה שהטריף בחסורת צוה"ג מתחילת ברייתה, הוא רק לדעת רש"י, וכ"נ להדיא מדבריו בתוה"ב נא. שפירש להא דאתקיף ר"נ עלי' דשמואל, דיאמרו אבר שממנו חי' מוטל באשפה והיא מותרת, דהוא משום דאם ניטל צוה"ג טריפה, וכתב ע"ז, ז"ל, וא"ת שאין הבהמה חי' מצוה"ג, שלא אמרו אלא וכן שניטל צוה"ג דוקא ניטל וכו', עכ"ל, והרי דגם לדעת שמואל דנחתך הרגל למעלה מצוה"ג כשרה, לא פסיקא לי' להרשב"א דאם נולדה חסרה צוה"ג היא כשרה.

ד] ובביאור הנידון בזה נראה, דהנה בטעמא דל"ב דרב דאם נחתכו רגלי' למעלה מצוה"ג כשרה, אף שהיא נטולת צוה"ג, יש להסתפק אם הוא משום דהא דנטולת צוה"ג טריפה, הוא משום הכאב שבנטילת צוה"ג, וע"כ כל שנחתכו רגלי' למעלה מצוה"ג, ולא ניטלו הגידים עצמן, כיון דליכא להכאב דנטילת צוה"ג, ל"ה טריפה, וכן מ' בל' הרשב"א בסוגיין במש"כ לישב לדעת הגאונים הא דלא אמרי' אבר שחי' ממנו מוטל באשפה, עיי"ש, וכ"נ גם מד' הריטב"א ביבמות דק"כ: שהבאנו להלן סקי"ז, או הוא משום דהא דנטולת צוה"ג טריפה, הוא רק בשהרגל קיים וניטלו הגידים, וע"כ כל שנחתכו רגלי' למעלה מצוה"ג ל"ה טריפה.[[3]](#footnote-4)

ונ' דבזה הוא דתליא דין נולדה חסרת צוה"ג, לדעת הסוברים דבשאר הנטולים הויא טריפה אף בשנולדה חסרה, דאי נימא דהא דכשנחתכו רגלי' למעלה מצוה"ג כשרה, הוא משום דהא דנטולת צוה"ג טריפה, הוא רק משום הכאב שבנטילת צוה"ג, הרי ממילא מסתבר דיש להכשיר בשנולדה חסרת צוה"ג, דלי"ב להכאב דנטילת צוה"ג, אך אי נימא דהא דכשנחתכו רגלי' למעלה מצוה"ג כשרה, הוא משום דכל הא דנטולת צוה"ג טריפה הוא בשהרגל קיים וניטלו הגידים, הרי שפיר י"ל דה"נ אם נולדה חסרת צוה"ג ה"ה טריפה.

ה] והנה בחי' הרשב"א בסוגיין כתב בתו"ד לדעת הגאונים, ז"ל, אע"פ שיל"פ וכו', אבל שוק אע"פ שיש בו צוה"ג אינה חי' ממנו, שאלו ניטלו צוה"ג עם השוק אינה מתה, דהא דפסלינן לה משום נטילת צוה"ג אינן אלא שהוא מכאיבה כשצוה"ג נחתכת בעודם צמותין בה, אבל נטלו לגמרי עם השוק לא, עכ"ל.

ועד"ז כתב הרשב"א במשמה"ב נא. בביאור דעת עולא ורב אושעיא שהתירו בנחתכו רגלי' למעלה מארכובה שכנגדה בגמל ניכר, וקשיא לי' להרשב"א, שהרי כל שנחתכה הרגל שלמעלה מארכובה הנמכרת עם הראש, על כרחינו ניטל צוה"ג, ותנן וכן שניטל צוה"ג טריפה, וניטל אמרו ולא נחתך,[[4]](#footnote-5) וכתב לישב, ז"ל, אפשר דאינהו ס"ל דניטל צוה"ג דרך חתיכה קאמר, ואנחתכו רגלי' קאי, כלומר וכן שניטל צוה"ג, עכ"ל.

והרי שדן הרשב"א לפרש, דלמ"ד דאם נחתכו רגלי' למעלה מצוה"ג כשרה, הא דל"ה טריפה משום שניטלו צוה"ג, הוא משום דכל הא דניטל צוה"ג טריפה, הוא רק בשניטל דרך חתיכה דהצוה"ג, וע"כ כל שניטל השוק עם הצוה"ג, ל"ה טריפה.

ולפ"ז מסתברא מילתא דלדעתם כל שנולדה חסירת צוה"ג, ל"ה טריפה, וכנ"ל, ומה שהבאנו לעיל מל' הרשב"א בתוה"ב דמבו' דאף לדעת שמואל דנחתך הרגל למעלה מצוה"ג כשרה, י"ל שאם נולדה חסרת צוה"ג היא טריפה, נ' דהוא משום דהרשב"א התם אזיל על הא דמתקיף ר"נ יאמרו אבר מוטל באשפה והיא מותרת, והרי ר"נ דמתקיף הכי, ודאי דס"ל דהא דניטל צוה"ג טריפה, הוא אף בשלא ניטלו דרך חתיכה, וע"כ פריך דכ"ש דאם נחתכו רגלי' למעלה מצוה"ג הויא טריפה, (וי"ל דהא דפשיטא לי' הכי, הוא משום דכ"ה משמעות לישנא דמתני' דניטל צוה"ג, וכמו שהזכיר לזה הרשב"א במשמה"ב), וע"כ לדעתו שפיר י"ל דאף אם נולדה חסורת צוה"ג הויא טריפה, וז"פ.

**ב**

ו] נחלקו הראשונים בדין בוקא דאטמא דשף מדוכתי' מתחילתו, אם היא טריפה,[[5]](#footnote-6) ונבאר בעזה"י הדעות בזה.

דהנה בד' הרמב"ם לא נתפרש דין זה להדיא, שהרי הרמב"ם לא כלל לבוקא דאטמא בכלל נטולה, כפשטות הגמ' לעיל דנ"ה., אלא כללה בפ"י ה"ג בכלל שבורה, וכבר נחלקו האחרונים אם שבורה מתחילת ברייתה טריפה או לא, ואכמ"ל, ובזה תליא דין זה.

ז] ובחי' הרמב"ן לעיל דנ"ו: כתב ע"ד הרמב"ם דנטולה מתחילת ברייתה כשרה, ז"ל, הלכך לפי הענין הזה ניטלה הכבד וגלודה ושף מדוכתי' דנטולי נינהו אם נבראו חסרין בתחילת ברייתן כשרות, ואי"ז מתוקן בדברי הר"ם ז"ל, עכ"ל.

והנה מש"כ הרמב"ן דאי"ז מתוקן בד' הר"ם ז"ל, לכאו' כונתו, דאיהו ס"ל דגלודה ובוקא דשף מדוכתי', הם בכלל נטולה, וכמו שפירש"י לעיל דמ"ג., וע"כ כל שחסרו מתחילת ברייתן ל"ה טריפה, וע"ז כתב דאי"ז מתוקן בדברי הרמב"ם, דהרמב"ם מנה לגלודה בכלל קרועה, ולבוקא דשף מדוכתי', בכלל שבורה, ומ' מד' הרמב"ן, דלדעת הרמב"ם הוי שף מדוכתי' טריפה אף בדהוי כן מתחילת ברייתו, דס"ל דשבורה מתחילת ברייתה הויא טריפה.

ח] ובחי' הרמב"ן לעיל דנ"ח:, ז"ל, ורש"י ז"ל כתב כנטול דמי הותיר אחת כחסר אחת והוי כבעל רגל אחת וטריפה דהויא כשמוטת ירך בבהמה, ואין לשונו בכאן מכוון אצלי, דלאו כחסר קאמרינן אלא כנטול קאמרינן, "וחסרה בירך כגון שאין לה בוקא דאטמא ויש לה רגל כשרה היא ולפי מה שכתבתי למעלה", עכ"ל, ופשוט שכונתו, למש"כ למעלה להסכים לד' הרמב"ם דבנטולה לא מטרפינן אם חסר מתחילת ברייתו, וכתב לפ"ז דשף מדוכתי' אם נבראו חסרים מתחילת ברייתן כשרות, וזהו שכתב, דלמש"כ רש"י דיתר כנטול הוא כחסר אחת, לא הול"ל דהוי כשמוטת ירך, שהרי לדעת רש"י שם דנ"ז. דשמוטת ירך הוא בוקא דאטמא דשף מדוכתי', אם הויא שמוטת ירך מתחילתה ויש לה רגל ה"ה כשרה, אך אם אין לה רגל הויא טריפה, וכמש"כ הרמב"ן דחסרת רגל טריפה משום הטריפות דנחתכו רגלי', שהוא בכלל חסרה.

אמנם מד' רש"י שפירש להא דיתר רגל טריפה, דהוא משום דהויא כשמוטת ירך, הרי מוכח דס"ל דהא דבוקא דאטמא דשף מדוכתי' טריפה, הוא אף בדהוי כן מתחילת ברייתו, וכן מ' להדיא בל' רש"י שם, דבעלת רגל א' מתחילת ברייתה טריפה, משום דהויא כשמוטת ירך, וע"כ גם אי נימא בדעת רש"י דיתר הוי כניטל אח"כ, אכתי יש ללמוד מל' רש"י דשמוטת ירך מתחילת ברייתה טריפה, וכבר הוכיחו כן בפמ"ג סימן נ"ה שפ"ד ח' ובלבו"ש סימן א' דין א' סקי"ב.

ובאמת למה שפירש הרש"ש לעיל דמ"ג. בדעת רש"י, דהחילוק בין נטולה לחסורה, הוא דבנטולה ניטל כל האבר, ובחסורה נחסר חלק מן האבר, ונת' בזה להלן סקי"ח, הרי אין מקור כלל לומר דנטולה מתחילת ברייתה כשרה, שהרי כל מקור הרמב"ם לומר כן, הוא משום דאל"כ נמצא החסירה והנטולה אחת, וז"פ.

ט] וכ"ה מפורש בד' הרשב"א בתוה"ב נא. שכתב בתו"ד, ז"ל, שהרי חסרה רגל אינה אסורה אלא מחמת בוקא דאטמא, הא אם נולדה חסרת חצי רגל או אפי' כולו ובלבד שיהא הבוקא קיים כשרה, עכ"ל, ועמש"נ להלן סקי"ג ואילך בביאור דבריו, והרי להדיא דנולדה שמוטת בוקא דאטמא הויא טריפה.

וכ"ה גם בתוה"ב הקצר מא., ז"ל, חסרת רגל שאמר בשנחסר העצם העליון, שהרי הוא כבוקא דאטמא דשף מדוכתי', עכ"ל.

ובאמת לדעת הרשב"א גופי' פשוט שהוא כן, שהרי מנה לבוקא דאטמא בכלל הנטולין, ופליג על הרמב"ם וס"ל דכל הנטולין הוא טריפה אף בשנבראת חסירה, ולפלא מש"כ הבית מאיר סימן ל', דמודה הרשב"א בבוקא דאטמא דשף מתחילת ברייתו דכשרה, שהרי מפורש לא כן בד' הרשב"א שהבאנו, אך בד' הרשב"א בתוה"ב הנז' נתחדש טפי, דאף לפ"מ שדן שם דחסרת צוה"ג וחתוכת הרגלים מתחילת ברייתה כשרה, מ"מ שמוטת בוקא דאטמא מתחילת ברייתה הויא טריפה.

י] והנה תנן בבכורות ד"מ., איזהו שחול שנשמטה יריכו, ובפירש"י שם כתב, ז"ל, שנשמטה יריכו, כגון דלא איעכל ניבי', דאי איעכל ניבי' טריפה נמי הוי וכו', עכ"ל, והתוס' שם כתבו, ז"ל, וקשיא לפירושו דאיכא מאן דטריף התם אפילו לא איעכול ולא איפסוק, אלא יש לפרש דנשמטה כן מתחלת ברייתה וכו', עכ"ל.

והפר"ח סימן נ"ה סק"י למד מד' התוס', דכל הא דבוקא דאטמא דשף מדוכתי' טריפה, הוא רק בשנשמט אח"כ, אך כל שנולדה שמוטת בוקא דאטמא ל"ה טריפה, ועי' בית מאיר סימן ל' שנקט כן לעיקר, עיי"ש מה שהאריך בזה.

והנה אמנם כמה מן האחרונים דחו לזה, שלא כתבו התוס' כן אלא למ"ד דבוקא דאטמא דשף מדוכתי' טריפה אף בדלא איעכול ניבי' ולא איפסוק, דלדידי' מוכח ממתניתין דבכורות, דאם נולדה כך ל"ה טריפה, אך לדידן דל"ה טריפה אלא בדאיעכול ניבי', וליכא ראי' ממתניתין דהתם דאם נולדה כך ל"ה טריפה, מודו התוס' דהויא טריפה אף אם נולדה כך, ועי' יד"י סימן נ"ה סק"ה שהטעים הדברים.

אך באמת אין מ' כן כלל מד' התוס', וכבר הרגיש בזה בפר"ת סימן נ"ה סק"ט, דמשמעות דבריהם שדחו לפירש"י, ואי נימא דלפ"מ דקי"ל דל"ה טריפה אלא בדאיעכול ניבי', הויא טריפה אף בשנולדה כן, ומתני' דבכורות איירי בדלא איעכול ניבי', א"כ הרי שפיר פירש כן רש"י, דהא דל"ה טריפה הוא משום דלא איעכול ניבי', ומ' להדיא מד' התוס', דאחר דלמ"ד דל"ב איעכול ניבי' ולא איפסוק, בע"כ דהא דהתם ל"ה טריפה, הוא משום שנשמטה מתחילת ברייתה, תו יל"פ כן לכו"ע, וא"צ לפרשה כמו שפירש"י דאיירי בדלא איעכול ניבי', ולפ"ז מבו' מד' התוס' דאף לדידן דבוקא דאטמא ל"ה טריפה אלא בדאיעכול ניבי', ל"ה טריפה אלא בשלא נולדה כן, אך כל שנולדה שמוטת בוקא דאטמא, ל"ה טריפה, וז"ב.

ואמנם לדעת הסוברים דבוקא דאטמא דשף מתחילת ברייתו הוי טריפה, צ"ל דלפ"מ דקי"ל דל"ה טריפה אלא בדאיעכול ניבי', אין ללמוד ממתני' דהתם דבשמוט מתחילת ברייתו ל"ה טריפה,[[6]](#footnote-7) גם י"ל דהתם איירי בגוונא דאי"ז שמיטה המטרפת, וכמש"כ כמה מן האחרונים, ואכמ"ל.

יא] ויש להוסיף עוד בזה, דהנה הש"ך בסימן נ"ג סק"ד כתב, ז"ל, ובש"ד ס"ס פ"ו מטריף בבהמה שמוטת או שבורת יד בגוף מטעמא דחיישינן שמא איעכול ניבי', וכ"כ הב"ח שמצא כן כתוב בסמ"ק כתיבת יד ולפ"ז אילו לא נצרר הדם מעבר לצלעות טריפה וכן מצאתי בתשב"ץ סי' שנ"ז וכו', עכ"ל, ועי' יד"י שם סק"ה שהאריך לתמוה ע"ז, והביא מד' הש"ד והסמ"ק במק"א שכתבו להדיא לא כן, עיי"ש באורך.

וקשיא טובא מהא דתנן בבכורות ד"מ. דבהמה בעלת ה' רגלים או שאין לה אלא ג' ה"ז מום, ואמרו בגמ' שם ולעיל דנ"ח: דלא שנו אלא שחסר ויתר ביד אבל חסר ויתר ברגל טריפה נמי הויא, ומבו' דכל דחסר ביד ל"ה טריפה, אף דמשמעות מתניתין דאיירי שחסר היד לגמרי.

אמנם אי נימא דבוקא דאטמא דשף מתחילת ברייתו ל"ה טריפה, ניחא, דהרי הא דס"ל לדעה זו דשמוטת יד טריפה, הוא משום דהוי זה בכלל בוקא דאטמא דשף מדוכתי', וא"כ הרי ל"ה טריפה אלא בשנשמט ידה אחר שנולדה, אך כל שהיא שמוטת יד מתחילת ברייתה ל"ה טריפה, ולפ"ז י"ל דמתני' דבכורות איירי בשהי' לה מתחילתה ג' רגלים, דומיא דבעלת ה' רגלים, דהוי כן מתחילת ברייתה, וע"כ ל"ה טריפה, וז"פ.

**ג**

יב] בהא דנחתכו רגלי' הויא טריפה, מבו' בד' הרמב"ם פ"ח משחיטה הי"א, דהוא אף בשחסרה רגל מתחילת ברייתה, וכ"כ הרמב"ן לעיל דנ"ו:, ופירשה דהוא משום דנחתכו רגלי' אי"ז בכלל נטולה אלא בכלל חסורה, וכמו שפירש"י לעיל דמ"ג., וכ"נ בפירש"י בכורות ד"מ., עיי"ש.

ובפשוטו הוא סוגיא ערוכה בנדה דכ"ג:, ואיזהו גוף אטום רבי אומר כדי שינטל מן החי וימות וכמה ינטל מן החי וימות רבי זכאי אומר עד הארכובה רבי ינאי אומר עד לנקביו וכו', בין רבי זכאי לרבי ינאי איכא בינייהו טריפה חי', מר סבר טריפה חי' ומר סבר טריפה אינה חי', ופירש"י, ז"ל, עד הארכובה שנחתכו רגלי' עד למעלה מן הארכובה שהיא טריפה וקסבר טריפה אינה חי', עכ"ל, והרי להדיא דכל שנולד חתוך רגל הויא טריפה, וע"כ אין אמו טמאה לידה, וכבר הוכיחו כן האחרונים ז"ל.

אמנם באמת כל ראי' זו, היא לפי המבו' בפירש"י בסוגיא שם, דכל שנולד טריפה אין אמו טמאה לידה, ודזהו טעמא דגוף אטום עד הארכובה אין אמו טמאה לידה, אך הנה הרמב"ן שם פירשה בע"א, ז"ל, נ"ל שלא הקפידו אלא על לשון הברייתא שאמרה וכמה כדי שינטל מן החי וימות, דקסבר האי תנא שכל שנברא אטום בלא חיתוך איברים עד מקום שאלו ינטל מן החי ימות אינו בכלל ולד, ולא שיהא זה נקרא טריפה, אלא זה אינו ולד הואיל ונברא אטום, אבל נחלקו האמוראין כמה הוא כדי שינטל מן החי וימות, ופי' ר' זכאי עד לארכובה, ודקדקו ממנה שהוא סובר טריפה אינה חי', דהא קאמר שבכך החי מת לכשינטל ממנו, עכ"ל, וכן פירשו הרשב"א והריטב"א שם, ולפ"ז לא נתפרש שם דין חתוכת הרגל מתחילת ברייתה, שהרי התם דין אחר הוא, דכל שנברא אטום בלא חיתוך אברים עד הארכובה אינו בכלל ולד, וז"פ.[[7]](#footnote-8)

יג] והנה הרשב"א בתוה"ב נא. פירש דהא דפליגי רב ושמואל בנשבר העצם ואין רו"ב קיים, אי"ז פלוגתא מסוימת בנשבר, אלא פליגי אף בנחתך למעלה מארכובה הנמכרת עם הראש, דרב ס"ל דבאיזו ארכובה אמרו בארכובה הנמכרת עם הראש, וע"כ אמר דבהמה אסורה, ושמואל ס"ל דלא אמרו טריפה אלא בארכובה שכנגדו בגמל ניכר, וע"כ אמר דבהמה מותרת.

ועיי"ש שכתב, ז"ל, ולפי ששם צוה"ג שאם ניטלו טריפה, אתקיף ר"נ עלי' דשמואל יאמרו אבר שממנו חי' מוטל באשפה והיא מותרת, דהא אם ניטל צוה"ג טריפה וא"ת שאין הבהמה חי' מצוה"ג, שלא אמרו אלא וכן שניטל צוה"ג דוקא ניטל, א"כ אף כשנחתך הרגל למעלה מן הארכובה שכנגדו בגמל ניכר נמי מאי הוי, והא אין הבהמה חי' ממנו, שהרי חסרה רגל אינה אסורה אלא מחמת בוקא דאטמא, הא אם נולדה חסרת חצי רגל או אפי' כולו ובלבד שיהא הבוקא קיים כשרה, עכ"ל.

והנה יש שפירשו ד' הרשב"א, דכונתו לפרש לפירכא דר"נ דס"ל דליכא טרפות בפנ"ע דנחתכו רגלי', וזהו דפריך, דאם בנחתכו רגלי' בעצם האמצעית כשרה, הגם דהצוה"ג מוטל באשפה, הרי בע"כ דאין הבהמה חי' מצוה"ג, דדוקא אם ניטל צוה"ג הויא טריפה, וא"כ מ"ט אם נחתך בעצם העליונה הויא טריפה.

אמנם הדבר תמוה טובא, דמהיכא פסיקא לי' לר"נ דליכא טרפות בפנ"ע דנחתכו רגלי', והרי ודאי דלדעת שמואל דארכובה דמתניתין היא ארכובה העליונה, איכא טרפות בפנ"ע דנחתכו רגלי', וע"כ הגם שאין להטריף בזה משום נטילת צוה"ג, וכדס"ל דאם נחתכו בעצם האמצעית למעלה מצוה"ג כשרה, מ"מ הויא טריפה משום שנחתכו רגלי'.

גם אי"ז מתישב כלל בד' הרשב"א במשמה"ב שכתב, ז"ל, ואני תמה איך לא הקשו כ"ה קושיא דר"נ לעולא וכו', דהא כל שנחתכה וכו' ע"כ ניטל צוה"ג, ותנן וכן שניטלו צוה"ג טריפה, וניטל אמרו ולא נחתך אמרו, ונראה לי שזה היתה תשובתו של ר"נ, עכ"ל, והרי להדיא דעיקר קו' דר"נ היא דודאי יש להטריף בנחתכו רגלי' משום שניטל צוה"ג, ופשיטא לי' להרשב"א כקו' זו, עד שתמה היאך לא הקשו כן לעולא ודעימי'.

יד] ואשר ע"כ נ' בביאור ד' הרשב"א, וכעי"ז ביד"י סימן נ"ו סק"א, דודאי פירכא דר"נ היא, דכיון שאם ניטלו צוה"ג טריפה, ודאי דה"נ אם נחתכו רגלי' למעלה מצוה"ג הויא טריפה, שהרי היא נטולת צוה"ג.

ומש"כ הרשב"א וא"ת וכו', כונתו דאי נימא דאאל"פ כן לפירכת ר"נ, משום דאין הבהמה חי' מצוה"ג, דאם חסרו אינה טריפה, א"כ גם לדידך דבעית לפרושי דפירכת ר"נ היא על הא דמכשיר שמואל בשנשבר העצם למעלה מן הארכובה העליונה ורו"ב קיים, הגם שאם נחתכו רגלי' שם טריפה תיקשי, שהרי אף אין הבהמה מן הרגל, שהרי חסרת רגל אינה אסורה אלא מחמת בוקא דאטמא, ולא משום חתוכת הרגל, ואם נולדה חסרת חצי רגל או אפי' כולו והבוקא קיים כשרה.

טו] והאמנם בעיקר מש"כ הרשב"א בפשיטות דחסרת רגל אינה אסור אלא מחמת בוקא דאטמא, ואם נולדה חסרת חצי רגל וכו' כשרה, צ"ע מהיכן פסיקא לי' ד"ז, והרי בד' הרמב"ם והרמב"ן הנז' מפורש דחסרת הרגל מתחילת ברייתו אסורה משום הטרפות דנחתכו רגלי', וכמו שהבאנו לעיל סקי"ב, והאמנם בפמ"ג סימן נ"ה שפ"ד ח' כתב בשם הדברי חמודות שפירש כן בדעת רש"י, דחסרת רגל מתחילת ברייתה כשרה, ובוקא דשף מתחילת ברייתה טריפה, עיי"ש, אך צ"ע אם אכן כוונת הד"ח לכך, עיי"ש.

ובאמת בד' הרשב"א בתוה"ב הקצר מא. מפורש דחסרת שוק מתחילת ברייתה טריפה משום שהיא כנחתכו רגלי', אך י"ל דודאי להרשב"א לטעמי' דנחתכו רגלי' הויא טריפה גם משום שהיא נטולת צוה"ג, הרי דכיון שהכריע הרשב"א דחסרת צוה"ג מתחילת ברייתה טריפה, ה"נ אם היא חסרה רגל מתחילת ברייתה הויא טריפה, אך הכא אזיל הרשב"א למ"ד דנחתכו רגלי' ל"ה טריפה מכח נטולת צוה"ג, אלא הויא טריפה בפנ"ע, וגם אזיל להצד דחסרת צוה"ג מתחילת ברייתה כשרה, וע"כ כתב דל"ה טריפה אלא בשנחתכו רגלי' כלישנא דמתניתין אך כל שהיא חסרה רגל מתחילת ברייתה ל"ה טריפה.

וביד"י שם פירש בד' הרשב"א דכאין כונתו דבאמת כ"ה הדין דחסרת רגל מתחילת ברייתה והבוקא קיים אינה טריפה, אלא כונתו דאי נימא דכל שחסרה מתחילת ברייתה כשרה אי"ז אבר שחי' ממנו, ול"ש ע"ז פירכא דר"נ, א"כ מאי מתקיף לשמואל, הרי י"ל דס"ל לשמואל דחסרת רגל מתחילת ברייתה כשרה, ובע"כ דאין חילוק בין ניטל לנחסר, וא"כ ממילא גם בחסרה צוה"ג מתחילת ברייתה הויא טריפה, וכדעת הרשב"א, עכ"ד.

אך אי"ז מתישב היטב בל' הרשב"א, דמשמע דכתב כן לפי האמת, דחסרה רגל אינה אסורה אלא מחמת בוקא דאטמא, הא אם נולדה חסרת חצי רגל או אפי' כולו ובלבד שיהא הבוקא קיים כשרה, וצ"ע בזה.

טז] והנה ביבמות דק"כ: ואפילו ראוהו מגוייד וכו' למימרא דמגוייד חיי וכו', רבא אמר בסכין מלובנת וד"ה, ובחי' הריטב"א שם, ז"ל, ואפשר דלרבא אליבא דרבנן בהמה שנחתכו רגלי' מן הארכובה ולמעלה בסכין מלובנת כשרה וכו', אבל מורינו הרב הר"ם אומר בשם רבו רבינו הגדול ז"ל דהכא במגוייד בחבורות חרב במקום שאינו עושה טריפה קאמרינן וכו', אבל בארכובה במקום שעושה טריפה אפילו בסכין מלובנת אינה חי' י"ב חודש לרבנן וכו', ותדע דסתמא קתני התם מן הארכובה ולמעלה טריפה ולא אישתמיט תנא או אמורא למימר דבסכין מלובנת כשרה אלא ודאי דהתם טריפה וה"ה להכא וכו', עכ"ל, וכ"ה בחי' הרמב"ן שם, דל"מ סכין מלובנת במקום שעושה אותה טריפה, והביאו גם בחי' הרשב"א.

והנה לפ"מ שדן הריטב"א להכשיר בנחתכו רגלי' מן הארכובה ולמעלה בסכין מלובנת, הרי לכאו' מוכח דבהמה שנולדה חתוכת רגל ל"ה טריפה, דאם אף כשנולדה חתוכת רגל הויא טריפה, אף דליכא חתך כלל, כ"ש דהיכא שנחתכו רגלי' בסכין מלובנת תהא טריפה, ומצאתי כן בחזו"א אהע"ז סימן כ"ז סק"ב, ז"ל, אבל בנטרף לאחר י"ב חודש ל"מ סכין מלובנת לרבנן, וכדאמר וכו' ואם איתא דבסכין מלובנת לא מיטרפא, הרי שחי' בלתי הרגל והארכובה, וא"כ בנבראת חסירה נמי לא חסר כאן דבר שינטל מן החי וימות, דנברא חסר לא גרע מניטל בסכין מלובנת, עכ"ל, וכ"ה מבו' גם בחי' רמ"ש לעיל דמ"ב:, עיי"ש,[[8]](#footnote-9) ובע"כ דס"ל דכל שנולדה חתוכת רגל ל"ה טריפה, וע"כ ה"נ י"ל דאם נחתכו רגלי' בסכין מלובנת ל"ה טריפה, אך בדעת ש"ר דפליגי ע"ז דל"מ סכין מלובנת במקום שעושה אותה טריפה, י"ל דהוא מה"ט גופא, דאף נולדה חתוכת רגל טריפה, וכ"ש בשנחתכו רגלי' בסכין מלובנת.

יז] ויש להוסיף, דהנה בחי' הריטב"א שם לעיל מינה כתב, ז"ל, ומיהו נראה דלרשב"א לא בכל מקום אמר שיכולה ליכוות ולחיות, אלא בדבר שהסכנה בו משום חתיכה כגון מגוייד וכו', וכגון נחתכו רגלי' מן הארכובה ולמעלה שאין הסכנה משום חסרון האבר, שהרי חותכה למעלה וחי', אלא חתך הגידין גורם, ולאפוקי נחתכו הסימנים דכיון דנחתכו אין כאן סימנים, עכ"ל, וכ"ה בשטמ"ק לעיל דמ"ב: בשם הרא"ה.

והנה במש"כ הרא"ה והריטב"א דאף בנחתכו רגלי' מן הארכובה ולמעלה אין הסכנה משום חיסרון האבר שהרי חותכה למעלה וחי', כבר תמהו האחרונים ז"ל, דהא דחותכה למעלה וחי', הוא בניטל צוה"ג, אך בחתוכת הרגל מן הארכובה ולמעלה, אף אם חותכה למעלה אינה חי', ובע"כ צריך לדחוק בדבריהם דלדוגמא בעלמא נקטו לזה, דכ"ה דלגבי נטולת צוה"ג אמרי' דחותכה למעלה וחי', והיינו משום דכל הטרפות הוא משום החתך, ה"נ בנחתכו רגלי' מן הארכובה ולמעלה, הוי הטרפות משום החתך, וזה ניחא טפי למש"נ לעיל סק"ד בהערה דהטרפות בניטל צוה"ג הוא משום הריעותא ברגל, וע"כ שפיר דימה הריטב"א זל"ז, וכ"נ בד' המאירי, ז"ל, ואע"פ שיש טרפויות שאין מכוה מרפאתן כגון נחתכו הסימנין, בזו אין הסכנה מצד החתך אלא מצד שאין בו סימנין, אבל כאן אפשר לבהמה בלא רגל אף מן הארכובה ולמעלה ואין הסכנה אלא מפני החתך ודי' בכוי', עכ"ל, והרי שלא הזכיר להא דאם חותכה למעלה ל"ה טריפה, דאי"ז עיקר הטעם, וכמש"נ.

ולפ"ז נ', דע"כ להריטב"א לטעמי' דהטרפות בנחתכו רגלי' אי"ז משום חיסרון האבר, אלא משום החתך, מסתברא מילתא דאם נולדה חתוכת הרגל ל"ה טריפה, וע"כ נמי י"ל דאם נחתכו רגלי' בסכין מלובנת ל"ה טריפה, וכמש"נ.

**ד**

יח] בפירש"י לעיל דמ"ג. כתב, ז"ל, ונחתכו רגלי' בכלל חסורה, ושף מדוכתי' בכלל נטולה, עכ"ל.

וצ"ב מ"ש נחתכו רגלי' שהוא בכלל חסורה, משף מדוכתי' שהוא בכלל נטולה, והנה אמנם פשטות סוגיית הגמ' לעיל דנ"ד. דשף מדוכתי' הוא בכלל נטולה, אך צ"ע מ"ש נחתכו רגלי' שהוא בכלל חסורה ולא בכלל נטולה.

ובפשוטו נ' כמש"כ הרש"ש שם בדעת רש"י, דנטולה היינו שניטל כולו, וחסורה היינו שנחסר חלק מאותו אבר המדובר בו, וכן קט מהר"ם שי"ף שם, וע"כ בוקא דשף מדוכתי' שניטל כל הרגל, הויא בכלל נטולה, ואילו נחתכו רגלי' שנחסר חלק מן הרגל, הוי בכלל חסורה.

והנה לפמש"נ במק"א בדעת רש"י, דהא דנחתכו רגלי' הויא טריפה, לפ"מ דקי"ל כמ"ד דארכובה דמתניתין היא ארכובה התחתונה, הוא משום שניטלו צוה"ג, הרי דממש"כ רש"י דנחתכו רגלי' היא בכלל חסורה, בע"כ דגם הא דניטלו צוה"ג הויא טריפה, הוא בכלל חסורה, וצ"ל דהוא משום שלא ניטלו כל הגידים, אלא במקום הצומת, וע"כ הוי זה בכלל חסירה, ויל"ד עוד בזה, למש"נ לעיל סק"ד בהערה, דהטרפות דניטל צוה"ג, הוא משום הריעותא ברגל.

יט] ובד' הרמב"ן לעיל דנ"ו: מבו' טעם אחר לומר דנחתכו רגלי' היא בכלל חסורה, ז"ל, וכל שאמרו ניטל טריפה אבל חסר כשרה וכו', ומיהו ק"ל שהרי חסר ברגל טריפה כמי שניטל, וי"ל שאין בהמה שנחתכו רגלי' בכלל נטולה אלא בכלל חסרה וכן פר"ש ז"ל, הלכך לפי הענין הזה ניטלה הכבד וגלודה ושף מדוכתי' דנטולי נינהו אם נבראו חסרין בתחילת ברייתן כשרות, עכ"ל.

והרי דמעיקרא ס"ל להרמב"ן דנחתכו רגלי' הוא בכלל נטולה, ואך דמהא דחסרת רגל מתחילתה טריפה, וכנראה למד הרמב"ן לזה מלישנא דגמ' לעיל דנ"ח:, דמשמע דחסרת רגל טריפה, הוכיח הרמב"ן דנחתכו רגלי' הויא בכלל חסרה, ול"ד לשף מדוכתי' דהוי בכלל נטולה, כמבו' בסוגיית הגמ' לעיל דנ"ד..

והאמנם נ', דבד' רש"י אין לפרש דהא דס"ל דנחתכו רגלי' הוא בכלל חסורה, הוא מכח הא דחסרת הרגל מתחילת ברייתה טריפה, ודנימא דס"ל כדעת הרמב"ם דנטולה מתחילת ברייתה כשרה, שהרי כבר נת' לעיל סק"ח ללמוד מד' רש"י לעיל דנ"ח: דשף מדוכתי' מתחילת ברייתו טריפה, והרי דאף דס"ל דשף מדוכתי' הוא בכלל נטולה, מ"מ ה"ז טריפה אף בשנחסר מתחילת ברייתו, ולפ"ז הרי אין מקור לומר דחתוכת הרגל הויא בכלל חסרה, וגם דלפ"ז אין מקור כלל דחסרת הרגל מתחילת ברייתה טריפה משום הטרפות דנחתכו רגלי', די"ל דכל הא דהיא טריפה הוא רק משום הטרפות דשף מדוכתי', וז"ב.

כ] ודעת הרמב"ם פ"ח משחיטה דנטולת צוה"ג הויא בכלל נטולה, וחתוכת הרגל הויא בכלל חסרה, ושם פ"י כתב דשף מדוכתי' הוא בכלל שבורה, וזה דלא כפשטות סוגיית הגמ' לעיל דנ"ד. דשף מדוכתי' הוא בכלל נטולה, ועי' תבו"ש סימן כ"ט סק"ב מש"כ לישב בג' אנפי.

והרשב"א בתוה"ק לח: מנה בכלל הנטולין, לשף מדוכתי', ולנטולת צוה"ג, ושם מא. מנה בכלל חסרה חסרת הרגלים, וכתב דאיכא תרי גווני בזה, דאם נחסר העצם העליון, ה"ה כשף מדוכתי', ואם נחסר העצם האמצעי ה"ה כנחתכו רגלי', ושם נ. – נ: מנה בכלל שבורה, נשברו רגלי' ונחתכו, עיי"ש, וזה צ"ב.

ונ' מד' הרשב"א, דהגם דנחתכו רגלי' הויא בכלל חסרה, ולמש"נ במק"א בדעתו דהטרפות בנחתכו רגלי' הוא משום שהיא נטולת צוה"ג, הרי ממילא דהוי זה בכלל נטולה, מ"מ כ"ז הוא בשחסר כל העצם, אך כל דחתיכת הרגל הויא ע"י שבירת העצם, הוי זה בכלל שבורה, ואכתי צ"ב.

1. ובחי' הרמב"ן בסוגיין כתב בתו"ד, ז"ל, ומכאן נלמוד דחסר ברגל במקום צוה"ג כשרה עד שיהא חסרון למעלה מן הארכובה, עכ"ל, ונ' כונתו, למש"כ לעיל דנ"ו: דנטולה מתחילת ברייתה כשרה, וע"כ ה"נ אם נולדה חסרת צוה"ג ה"ה כשרה, ואך דלל"ק דרב דכל שנחתכו רגלי' למעלה מן הארכובה התחתונה הויא טריפה, הרי דה"נ אם חסר ברגל במקום צוה"ג הויא טריפה, דהגם דאין להטריפה משום נטולת צוה"ג, מ"מ יש להטריפה משום חתוכת רגלים, וכמש"כ הרמב"ן לעיל שם, דנחתכו רגלי' הויא בכלל חסרה, וע"כ אף אם היא חסרת רגל מתחילת ברייתה הויא טריפה, אך לפ"מ שהכריע הרמב"ן דארכובה דמתניתין היא ארכובה העליונה, הרי דאין לנו לדון בשחסר ברגל במקום צוה"ג, אלא משום שהיא נטולת צוה"ג, וכיון דהוי זה מתחילת ברייתה, ה"ה כשרה, וכמו שהכריע הרמב"ן לעיל דנטולה מתחילת ברייתה כשרה, והכא עדיף טפי, וכמש"כ היד יהודה. [↑](#footnote-ref-2)
2. ויש להוסיף בזה, דהנה בחי' חת"ס לעיל דמ"ב: הק' לדעת הרמב"ן דחסרת צוה"ג מתחילת ברייתה כשרה, א"כ מאי פריך בסוגיין לל"ק דר' יהודה דמאי וכן שניטלו צוה"ג, הרי י"ל דהך בבא דנחתכו רגלי' איירי אף בשהיתה חסרת צוה"ג מתחילת ברייתה, וזהו דאשמועינן דהיא טריפה משום שנחתכו רגלי', וצ"ע בזה.

   והעירוני להוסיף בזה, דכ"ז קשיא לדעת הרמב"ם דס"ל דכל הנטולות ל"ה טריפה בשנולדו חסרות אותו אבר, אך למש"כ היד יהודה לדון להכשיר בחסרת צוה"ג, דומיא דהא דמכשרינן בשנחתכו רגלי' למעלה מצוה"ג, הרי נמצא דדין זה דחסרת צוה"ג מתחילת ברייתה, תליא בהפלוגתא אם ארכובה דמתניתין היא ארכובה התחתונה או ארכובה העליונה, ולפ"ז שפיר פרכי' לל"ק דר' יהודה דמאי וכן שניטלו צוה"ג, דהגם דלמאן דפליג וס"ל דארכובה דמתניתין היא ארכובה העליונה, ל"ה חסרת צוה"ג מתחילת ברייתה טריפה, אך לר' יהודה גופי' דס"ל דארכובה דמתניתין היא ארכובה התחתונה, הרי דחסרת צוה"ג מתחילת ברייתה הויא טריפה, וכנ"ל, וע"כ שפיר פרכינן לדידי' דמאי וכן שניטלו צוה"ג, וז"פ. [↑](#footnote-ref-3)
3. וזה ע"ד הא דניקב הטחול או הקטינה הכוליא הויא טריפה, וכשניטלו לגמרי ל"ה טריפה, ומשום דהטרפות היא כשהן קיימין ויש בהן לקותא, וה"נ י"ל בצוה"ג, דהטרפות היא כל שהרגל קיימת והיא נטולת צוה"ג.

   ועי' בד' הרמב"ן לעיל דמ"ב: דגם נפסקו הגידים חתוכת הרגל מיקרי, וי"ל דהוא משום דהטרפות בנפסקו הגידים, הוא משום הריעותא שברגל, ואי"ז משום הגידים עצמן, ויל"פ כן גם בד' התוס' לעיל דמ"ב: שכתבו דהויא בכלל בהמה שנחתכו רגלי'. [↑](#footnote-ref-4)
4. ועפי"ז כתב הרשב"א שם לעיל מינה, דאף אם אמר ר"נ גופי' להא דרב אשי, דאל תתמה שהרי חותכה מכאן ומתה וחותכה מכאן וחי', אפ"ה אית לי' לאקשויי להא דאבר שממנו חי' מוטל באשפה, שזו לא מחמת שבירת העצם גופו של מעלה קא מקשי לי', אלא מחמת הצומת שמוטל עמו באשפה, כלומר תיפו"ל מיהא משום האבר שממנו חי' ניטל ומוטל באשפה, עכ"ל, והיינו דב' קושיות חלוקות הם, דהא דפרכינן לעיל ומי איכא מידי דאילו מדלי פסיק לי' וחי' מתתי פסיק לי' ומתה, היינו דכיון שאם נחתך הרגל למטה טריפה, מסתברא מילתא דכ"ש שאם נחתך למעלה טריפה, וזה ע"ד שפירש"י לעיל דנ"ה: למש"א שהרי חותכה וכו', ז"ל, חתוך סימנין או גיד צוארה ומתה, חתוך כל כתפי' וחי', עכ"ל, והיינו דמסברא הי' לנו לומר, דכיון שאם נחתכו סימנין או גיד צוארה היא מתה, כ"ש שאם נחתכו כל כתפי' היא מתה, וה"נ הכא דכוותה, (וזה מתישב טפי למש"נ לעיל סק"ד בהערה, דגם בניטלו צוה"ג הא דהויא טריפה הוא משום הריעותא ברגל), וע"ז משני דאין אומרים בטריפות זו דומה לזו, אך הכא לא מקשי ר"נ דאם נטולת צוה"ג טריפה כ"ש כשנחתכו רגלי' למעלה, אלא מקשי דכל שנחתכו רגלי' למעלה הרי הויא נמי נטולת צוה"ג, וא"כ מ"ט ל"ה טריפה.

   אך הרא"ה שם נקט דהא דפריך ומי איכא מידי, היינו דכל שנחתכו רגלי' למעלה מצוה"ג, הרי ניטלו גם צוה"ג, ומ"ט ל"ה טריפה, וכ"ה מבו' בתו"ד הרמב"ן בסוגיין, ז"ל, ומשמע מסוגיא דפרכי' דעולא, דהיכא דנחתך הרגל לגמרי עור ובשר וגידין ועצמות למטה מן הארכובה העליונה ממקום שהגידין מתפשטין וכלין ולמעלה, אפי' זרקו לאשפה כשרה, ואע"פ שהגידין וצומת שלהן הלך ונחתך, וזו היא שאמרו ואל תתמה שהרי חותכה מכאן ומתה, עכ"ל. [↑](#footnote-ref-5)
5. והפר"ח סימן נ"ה סק"י כתב דיש להכשיר בזה, משום דמתחילת ברייתה ל"ש איעכול אלא איפסוק, אך בפר"ת שם סק"ט פקפק בזה, די"ל דמשכח"ל שיהא לקוי מבטן, ועוד די"ל דכל שהוא שמוט מתחילת ברייתו ל"ב איעכול, דכל הא דבעי' איעכול הוא משום דבלא זה הדר בריא, עכ"ד, ועי' פליתי שם סק"ג דלא ניח"ל לחלק בזה, ועי' עוד בבית מאיר סימן ל' שהסכים לד' הפר"ח, עיי"ש מה שהאריך בזה [↑](#footnote-ref-6)
6. ובדעת הרמב"ם יש להוסיף בזה דבר נחמד, דהנה במה שמנה הרמב"ם לבוקא דאטמא דשף מדוכתי' בכלל שבורה, תמהו האחרונים שהרי בסוגיית הגמ' דנ"ד. מבו' דבוקא דאטמא דמי טפי לנטולין, ובתבו"ש סימן כ"ט סק"ב כתב לישב, דכל הא דמדמי בוקא דאטמא לנטולין, הוא רק לדעת רב מתנה דהוי זה טריפה אף בדלא איעכול ניבי', אך לפ"מ דקי"ל דל"ה טריפה אלא בדאיעכול ניבי', דמי טפי לשבורה, עכ"ד, ועיי"ש מש"כ לישב עוד בזה, ולפ"ז הרי נמצא, דלדעת רב מתנה דבוקא דאטמא הוי בכלל נטולין, הרי דכל דהוי שמוט בתחילת ברייתו ל"ה טריפה, ואילו לדידן דהוי זה בכלל שבורה, י"ל דהוי טריפה אף בדהוי שמוט בתחילת ברייתו.

   ולפ"ז הרי דמתני' דבכורות דנשמטה ירכו ל"ה טריפה, ניחא לכו"ע, דלרב מתנה דהוי טריפה אף בדלא איעכול ניבי', הרי הוי זה בכלל הנטולין וכל שהי' שמוט מתחילת ברייתו כשר, ובכה"ג איירי מתני' דהתם, ולדידן דל"ה טריפה אלא בדאיעכול ניבי' והוי זה בכלל שבורה, הרי דאי נימא דשבורה מתחילת ברייתה טריפה, א"א לישב כן למתניתין דהתם, ואך דלדידן מעיקרא לק"מ, דמתני' דהתם איירי בדלא איעכול ניבי', וז"פ. [↑](#footnote-ref-7)
7. אמנם בחי' הרמב"ן לעיל דמ"ה. וחי' הר"ן לעיל דמ"ב: מבו' דמפרשי לסוגיא דהתם כפירש"י, עיי"ש במש"כ לגבי גולגולת שחסרה כ"ש מתחילת ברייתה, ודו"ק, וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-8)
8. ועיי"ש שכתב, דה"נ אם יש ב' צוה"ג בבהמה, ל"ה טריפה, ול"ש בזה דינא דכל יתר כנטול, ואף לדעת הסוברים דכל ניטל ה"ה חסר, שהרי הוי זה כמו נחתך בסכין מלובן דכשר, עכ"ד. [↑](#footnote-ref-9)