22. פרוז בן יומו
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב מאיר קאופמן / ענינים כלליים

#### אד"א ע"ט

# בדין פרוז ומוקף בן יומו

### בדין בן כרך שהלך לעיר

מבואר במשנה י"ט. בן עיר שהלך לכרך ובן כרך שהלך לעיר אם עתיד לחזור למקומו קורא כמקומו ואם לאו קורא עימהן והנה בפשוטו היה מקום לבאר שהכונה שאם דעתו לעקור דירתו לגמרי קורא כמו המקום שהגיע אליו ואם לא קורא ביום של מקומו וכדין ההולך ממקום שנהגו למקום אחר שתמיד כל שדעתו לחזור ולא עקר את מקומו נוהג כמנהגי מקומו אמנם הגמ' מחדשת שפרוז בן יומו חשיב פרוז ומוקף בן יומו קרוי מוקף ובגמ' אמר רבא לא שנו אלא שעתיד לחזור בליל י"ד אבל אין עתיד לחזור בלילי י"ד קורא עימהן ועיין רש"י ובבעל המאור ובר"ן ורמב"ן שביארו שדברי רבא על בן כרך שהלך לעיר וכה"ג אם דעתו להישאר שם עד י"ד בבוקר יש לו דין פרוז וחייב בי"ד אבל אם דעתו לחזור בליל י"ד לכרך לא חל עליו חובת י"ד

והנה לשון הגמ' שזה תלוי בדעתו וכן נקט החזו"א שהכל תלוי בתחילת הלילה כשנמצא בעיר שאם דעתו אז להישאר חל עליו חובת י"ד ואפילו אם אחרי זה החליט לצאת ואם לא היה דעתו להישאר לא חל עליו שם פרוז ואפילו אם אחרי זה החליט להישאר אמנם בלשון רש"י ובבעל המאור והר"ן מפורש שכל זה דוקא שגם בפועל נשאר שם בעלות השחר וכה"ג אם היה גם דעתו לזה הוא חייב ומשמע שאם בפועל הוא לא היה שם הוא לא חייב וכן נקטו הט"ז והפמ"ג והמ"ב [אמנם בלשון הראב"ד והרמב"ן לא הוזכר תנאי זה שבפועל נשאר שם ובפשוטו אין זה סיבה לעשות מחלוקת] והנה עיין חזו"א שתמה שיוצא שבתחילת הלילה כשעדין התכונן להשאר היה חייב במגילה ואחרי זה נפטר ואיפה מצאנו אדם שחייב רק בחצי פורים ובאמת כן הוא בפמ"ג שבאמת בלילה הוא היה חייב ורק ביום הוא נפטר אמנם בפשוטו הכונה שכל חיובו רק אם בתחילת הלילה זה חלק מדירה בפרוז בעלות השחר אבל כל שלא דר בעלות השחר התגלה למפרע שאין לו תורת פרוז ובפשוטו הוי ברכה לבטלה ואם הוציא מישהו אחר לא יצא ידי חובתו

והנה עיין לשון הרי"ף ונתעכב ולא חזר ועיין ראב"ד וברמב"ן ובר"ן שביארו שאם היה דעתו שלא להישאר ובסוף נשאר באונס כיון שלא רוצה להישאר זה לא עושה אותו לפרוז וכה"ג הוא פטור מי"ד אמנם הריטב"א חלק שמה זה משנה למה נשאר אלא כל שנשאר בסוף הוא חייב והנה לכאורא מבואר דלא כחזו"א שאם הכל תלוי בדעתו בתחילה א"כ מה משנה שאחרי זה נשאר וביותר דמשמע שאם לבסוף החליט להישאר מדעתו הוא חייב במגילה אפילו שהחליט לאחר שקיעת החמה [ועיין חזו"א סוף הסימן שדחק שכל שנשאר נגד התכנית בתחילה זה אונס ואין זה במשמעות הראשונים כלל] ועיין רא"ש שכתב על לשון הרי"ף ואשמועינן שהדבר תלוי בכונתו בשעה שיצא מביתו אם היה בדעתו להיות לילי י"ד בביתו הרי הוא כמקומו אף דנתעכב שם עכ"ל והנה בלשונו מבואר שהקובע הוא זמן עקירתו מהבית דהינו שבזמן זה יכול לקבוע שאין מקומו בביתו ומשמע שלאחר שעקר מביתו אין החלטתו להשאר בעיר סיבה לחיבו בי"ד וכן העתיק המ"ב אמנם בלשון הריטב"א מבואר שהקובע תחילת היום ולא זמן עקירתו מביתו והחזו"א נקט שזה כונת הרא"ש והנה צ"ע ביצא מביתו בליל י"ד ובשעת עקירה מביתו חשב להישאר עד י"ד בבוקר האם מתחיב בי"ד וכן לרי"ף דמשמע שאם החליט להישאר מדעתו זה מחיב האם זה דוקא אם בתחילת הלילה היה בעיר או שזה לא משנה

והנה בלשונות הראשונים משמע שאם יצא מהעיר קודם עלות השחר אפילו שיגיע לכרך לאחר עלות השחר וכל הדרך הוא במקום שזה פרוז אבל לא חשיב פרוז בן יומו והסברא שכל שהוא יצא מהעיר חוזר למקום קביעותו שזה עירו ולא חשיב פרוז בן יומו

והנה אדם זה שנשאר עד י"ד בבוקר ואחרי זה חזר לביתו יש לדון האם מתחיב בט"ו ועיין ריטב"א ורשב"א שהביאו מתוס' שכיון שכבר עשה פורים אינו חוזר ומתחיב וכן משמעות הרא"ש אמנם הרמב"ן והראב"ד והר"ן וריטב"א הביאו מהירושלמי שמתחיב בט"ו ומשמע שזה אפילו אם ברכה והנה אם הגיע לאחר תחילת ליל ט"ו לכאורא כל שהיה דעתו קודם ליל ט"ו הוא חייב וכן הוא בחזו"א בדינים העולים אבל אם לא היה דעתו לחזור ורק לאחר תחילת הלילה החליט לחזור בזה לחזו"א הוא פטור וכמבואר בדבריו שם אמנם אם נימא דבראשונים משמע שאפשר להחליט להישאר גם באמצע הלילה א"כ ה"ה כאן וצ"ע בזה

### בדין בן עיר שהלך לכרך

והנה זה מפורש בגמ' שגם בט"ו יש דין מוקף בן יומו קרוי מוקף ועיין רש"י בעל המאור רמב"ן ור"ן שנקטו שכל שבליל י"ד הוא היה בכרך ודעתו להישאר שם עד ט"ו בבוקר הוא נפטר מי"ד וקורא בט"ו אמנם אם דעתו לחזור קודם עלות השחר של ט"ו דהינו שאין בדעתו שיחול עליו חובת ט"ו בזה הוא נשאר חיב בי"ד דהינו שמה שהוא מוקף בי"ד זה לא מפקיע ממנו שם י"ד ורק מה שהוא במצב שיחול עליו חיוב ט"ו זה מפקיע ממנו שם י"ד והנה אם בסוף קודם ט"ו יצא מהעיר בפשוטו נפטר מפורים לגמרי אלא שאסור לעשות כן אלא שיתכן שלמפרע התברר שהוא בן י"ד והנה כל זה לדעת הראשונים שנקטו כמבואר בירושלמי שאדם יכול להפקיע עצמו שלא יעשה פורים לגמרי אמנם בפשוטו הרא"ש חולק וצ"ע אמנם דעת הרא"ש והראב"ד שדברי הגמ' אמורים גם על בן עיר שהלך לכרך שכל שבתחילת י"ד הוא בכרך ממילא יש לו שם מוקף ולא יכול לחול עליו חיוב פרזים וחשיב מוקף בן יומו ולפ"ז לשון הגמ' גם על בן עיר שהלך לכרך והנה צ"ע האם מספיק שמשך הלילה הלך לכרך או שצריך שדוקא בתחילת הלילה היה בכרך ולחזו"א ודאי שהכל תלוי בתחילת הלילה

והנה דעת הרא"ש שכה"ג גם אם בט"ו לא יהיה בכרך בכל אופן חל עליו שם ט"ו אמנם בראב"ד משמע שכה"ג הוא נפטר לגמרי רק שאסור לעשות כך דמפקיע עצמו מחובת פורים

עיין חזו"א בדינים העולים שכתב שבן עיר שהלך לכרך על דעת להישאר עד יום ט"ו בבוקר שנפטר מי"ד ולאחר זה יצא לעירו כל שלא יחזור לכרכו יפטר לגמרי ואסור לעשות כן אמנם כתב שאם דעתו לחזור קודם עלות השחר של ט"ו הוא מתחיב בט"ו וכדין בן כרך שהלך לעיר ולכאורא כאן שזה לא מקומו הוא חידוש שמה שחושב להגיע לשם זה מחיבו ואפילו שדינו לקרוא בכרך אבל מבחינה מציאותית אינו בן כרך ובפשוטו מה שבן כרך שדעתו לבוא לעיר זה לא מחיב מצד שכיון שזה לא עירו אין זה מחיבו אמנם בירושלמי הרי מבואר שמי שיוצא לדרך דינו כמו עירו חזינן שהקשר לעירו זה מחיבו ויתכן שכאן דינו בט"ו זה משיך אותו לשם וצ"ע

### בדין בן עיר שעשה י"ד ועקר לכרך

והנה הראשונים הביאו מהירושלמי שמסתפק בבן י"ד שנתן דעתו לעקור בט"ו האם נפטר מי"ד והירושלמי אומר שכיון שעדין לא עקר הוא לא נפטר מי"ד אבל כשיגיע בט"ו הוא מתחיב בט"ו וכתבו הראשונים שק"ו בבן כרך שעקר לי"ד שבחוזר בט"ו הוא מתחיב בט"ו והנה בלשון הירושלמי מבואר שכל הנידון רק בעקר דירתו וכמבואר בריטב"א שעובר שם לדירת קבע אבל אם עקר רק ליום הט"ו מבואר בריטב"א שכה"ג לא חשיב עקירה אמנם החזו"א כתב שמסברא גם עקירה ליום חשיב עקירה ועיין שבות יצחק בתחילתו שהביא כן מהאגודה והחזו"א כתב לעשות ללא ברכה [ולכאורא כיון שיש בזה מחלוקת ראשונים ולהרבה ראשונים בכלל אין מושג לעשות פעמים פורים א"כ יש להקל ובפרט בהגיע לאחר שקיעת החמה שלחזו"א זה לא מחיב] והנה לכאורא באדם שיש לו שני בתים ולפעמים גר בכרך ולפעמים בעיר בזה הוא כמו עקר דירתו שלכו"ע חייב בשניהם דמה שהגיע לכרך זה לא בתור מוקף בן יומו אלא שזה מקומו ונפק"מ לבחור ישיבה שהוריו גרים בירושלים וישיבתו בעיר דבפשוטו כל שמגיע לכרך בט"ו חשיב כמו הירושלמי וחייב בט"ו אמנם בהגיע לאחר שקעה"ח לחזו"א כה"ג יתכן שלא מתחיב כיון שכל זמן שלא הגיע לשם לא חשיב ביתו וכן למ"ב קודם שהגיע הוא עדין לא חייב

### בדין העובר את קו התאריך לאחר שחל עליו י"ד

עיין שבות יצחק שהביא לדון במי שהיה בי"ד בפרוז ועבר את קו התאריך וזה נהיה אצלו י"ג שהגרשז"א נקט שכיון שבפורים התחדש שכל שחל עליו שם פורים אפלו אם הלך לכרך הוא חייב ה"ה כאן הוא עומד בחיובו ולכאורא יש לחלק שכל הגמ' כלפי לקבוע אם הוא בן כרך או בן עיר דהינו אם חיובו בי"ד או ט"ו אבל בי"ג שאין כזה חיוב לכאורא וודאי שכרגע הוא פטור שזה לא זמן קריאה כלל אלא שבקרא בי"ד האם יתחיב בחזרה בכל מצות היום בזה יתכן שאין מושג לעשות מצוה פעמים ואין מחיב בשנה יותר מפעם אחת ע"ש בשבות יצחק שהביא דנחלקו בזה הגריש"א והגרשז"א וכן לגבי קרא ק"ש האם צריך לחזור ולקורא או אכל כזית מצה האם צריך לחזור ולאכול ע"ש

### בדין גר שנתגיר באמצע פורים

עיין ירושלמי שנסתפק במי שהתגיר לאחר עלות השחר האם מתחיב בפורים דאפילו דחזינן שבן י"ד לא נהיה מוקף בן יומו לאחר עלות השחר וכן בן כרך לא נהיה בן עיר אבל כל זה לקבוע את מקום האדם אבל כאן שמקומו כל הזמן בעיר או בכרך ורק שהחלות חיוב חל עכשיו בזה יתכן שכל שחל עליו חיוב ממילא הוא צריך לקימו ועיין חזו"א, והנה צ"ע לחזו"א שתחילת היום קובע למה הירושלמי לא העמיד נידון בנתגייר לאחר שקיעת החמה

### בדין בן כרך שנמצא בדרך

עיין רשב"א ה. ובריטב"א בסוגין שהביאו ירושלמי שנסתפק בבן עיר שנמצא בעיר אבל דעתו לעקור בט"ו לכרך האם קורא בעיר והירושלמי אומר שבן י"ד שנמצא במדבר קורא בי"ד דהינו דכה"ג הוא שייך עדין למקומו כי עומד לחזור לשם אבל כאן גרע והירושלמי מוסיף שכל זה בעתיד לחזור למקומו אבל בן עיר שיצא בדרך לכרך כה"ג הוא לא בן עיר כי נעקר משם והוא עדין לא בן כרך ולכן הוא פטור לגמרי והירושלמי אחרי זה פושט הספק שכיון שעדין לא נעקר קורא בי"ד עכ"ד הירושלמי והנה מבואר בירושלמי שחיוב מגילה חל רק על מי שקבוע במקום אבל מי שהולך במדבר מצד הימצאותו במדבר זה לא מחיבו [ואם יעמוד שם ליום שלם יחשב כאילו הוא פרוז בן יומו אבל מדובר שכל הזמן הוא במצב הליכה] ולכן בעקר מהעיר ודרכו לכרך לא חייב כי אין לו כרגע מקום לא כרך ולא עיר ולפ"ז בן כרך שיצא למדבר ודעתו לחזור לכרך חשיב שהוא בן ט"ו וקורא בט"ו ויש לדון ביצא לשבוע לחו"ל שלכאורא בשבוע הזה נחשב בן עיר ועכשיו הוא בדרך לחזור למקומו האם זה כמו הירושלמי שנעקר מהעיר ועדין הוא לא בן כרך ופטור לגמרי או שכיון שזה ביתו כל שהוא בדרך לשם זה כבר מחיסו למקום זה [וצ"ע עוד צ"ע דבירושלמי משמע שבעקר מהעיר ללכת לגור בעיר בזה קורא בי"ד וצ"ע הרי גם כה"ג חשיב שאין לו מקום ומבואר שכל שהכל זה עיר נחשב שהוא עדין גר בעיר אפילו שאין לו מקום מוגדר ורק במי שעקר ממקום חיוב למקום שזה לא חיוב דנים שאין לו מקום וצ"ע

### בדין בן ט"ו שקרא בי"ד

בירושלמי מבואר שבן ט"ו שקרא בי"ד יצא וכן פסק במ"ב תרפ"ח סקי"א ועיין חזו"א סימן קנ"ג סק"ב שהקשה שהרי מבואר בירושלמי שבן עיר שעקר לכרך ט"ו קורא גם בט"ו הרי כבר יצא בזה שקרא בי"ד וע"ש שכתב שרק אם קרא בטעות בי"ד יצא אבל אם קרה כי אז זה היה דינו בזה לא יצא וביאר שלכן בספיקות קוראים גם בט"ו שכיון ששם היה דינו לקרוא בי"ד מספק וביאר הסברא בכל זה שלא תיעקר תקנת ט"ו ולכאורא היה מקום לומר שכל הדין שיוצא בי"ד הכונה שחובתו בט"ו וקריאה זו נעשית בתור קריאת ט"ו לכן יוצא בדיעבד אבל כל שזה נעשה בתור מחיב של י"ד בזה זה לא יכול לעלות לט"ו אמנם לפ"ז עדין קשה מספיקות

והנה ראיתי לדון במי שצריך לעבור ניתוח בט"ו ולא יוכל לקרוא המגילה דלכאורא יקרא בי"ד כיון דמבואר בירושלמי דיוצא בדיעבד ויש לעיין האם כשבסופו של דבר נדחה הניתוח יקרא עוד הפעם בט"ו והנה המ"ב סק" הביא לחשוש דלא כירושלמי א"כ ודאי שראוי ויקרא אמנם אם נימא דהלכה כירושלמי יש לדון האם כה"ג חשיב קרא בהיתר ובפשוטו כיון שבספיקות חזינן שחוזר וקורה בט"ו ה"ה כאן אמנם יתכן ששם שללא שיקראו בט"ו יעקר כל דין המוקפים לכן תיקנו שיחזור ויקרא אבל כאן שזה אדם פרטי יתכן שזה אחרת וצ"ע

]מבואר במשנה שהכפרים מקדימין ליום הכניסה רש"י מבאר שהם לא יודעים לקרוא המגילה וצריכים שמישהו מהעיר יקרא להם וכיון שהיו עולם לעיר בבו"ה בין כה הקילו להם שיכלו לקרוא אז המגילה ולשמוע אותה מאחד מבני העיר ויצאו ידי חובתם והנה מבואר בגמ' שעיר שיש בה עשרה בטלנים אין הקולא הזו והקשו הראשונים הרי זה לא מחיב כלל שיש להם בי"ד וא"כ היה צריך להקל גם לכזו עיר והיה צריך להיות כלל שכל עיר שאין בה בי"ד יקדימו ליום הכניסה ועיין רשב"א שכתב לישב שכל הקולא היתה כיון שלא היו מתאספים אבל כל שיש בה עשרה בטלנים בין כה מתאספים שם וממילא אין סיבה להקל ועיין ריטב"א שביאר שיש כאן קולא אחרת שעיר אפילו שלא מספקים מים ומזון לאחיהם שבכרכים אבל כיום שהם לא מתאספים אלא בבו"ה בעיר לא הטריחו אותם להתאסף עוד הפעם והמטרה שיהיו פנוים ביום הפורים לשאר המצוות ע"ש