חבורה ט
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / מלאכות שהיה והטמנה / הרב משה יפהן / שהייה חזרה ובישול ומעשה שבת

חבורה ט'

השלמת דברים בענין חזרה, בסימן שי"ח מבואר שאנחנו חוששים לשיטות שיש בישול אחר בישול כל שלא נתבשל כל צרכו ולכן אסור להחזיר לאש בשבת אלא דבר שהוא מבושל כל צרכו. ישנם ג' אופנים של חזרה שנחלקו בהם רבותינו האחרונים. טעות באופן שהוציא קדירה מהכירה ונתבלבל והוציא קדירה שנתכוון בעצם לשהותה למחר. והנה נראה דיש לסמוך בזה על שיטת המתירים א' באופן שלא הניחה על הקרקע ויש לצרף את שיטות הראשונים דבאופן זה מותר להחזיר ואף הניח על גבי קרקע ממש נסתפקנו ביסוד האיסור האם גזרו על קרקע או התקנה היה במקום שעומד בקביעות והיום לא עומד בקביעות על גבי קרקע. אמנם בהניח ע"ג שולחן לכו"ע יש כאן צד נוסף להקל. ב' דיש לצרף את שיטת הר"ן שבשבת מותר כל אופני החזרה וג' רשז"א טוען דזה לא נחשב כנוטל ע"מ לא להחזיר כיוון שטעה בנטילה זו ויש לדון שסברא זו תלויה במחלוקת רע"א דלדעתו בוודאי אין זה נחשב כנוטל ע"מ שלא להחזיר אמנם לדעת האבי עזרי לא היה דעתו להחזיר אלא שעדיין יתכן דגם לפי האבי עזרי מכל מקום יש לו דעת כללית על התבשיל שרוצה שיהיה באש והגם שעל פעולת הנטילה לא היתה בדעתו לעשות מעשה החזרה ומכל מקום על התבשיל הזה כן היה בדעתו שיהיה על האש. אמנם הגרי"ש אלישיב החמיר בזה וזה משום שנקט כהאבי עזרי דבעינן שיעמוד בפועל במצב של חזרה ולא רק שלא יעקר ממצב של חזרה. אמנם באמת יש לעיין כמו דביארנו דיתכן דלא בעינן דעת פרטית על הפעולה אלא גם דעת על התבשיל זה גם נחשב דעתו להחזיר ואפילו לפי האבי עזרי יש מקום להקל. מה הדין בנפלה הקדירה מעצמה לקרקע. והנה לפי סברת הרע"א נראה שמצד דעתו יש כאן דעתו להחזיר אמנם מצד המציאות הקדירה מונחת ע"ג קרקע ויש לדון בגדר התקנה כדביארנו לעיל האם ההנחה ע"ג קרקע דמניחה בצורה של קביעות או דכך היה גדר הגזירה דכל שהונח ע"ג קרקע אפילו אם לא הניחה . וזהו חידוש ומה"ת להחמיר ובפשוטו וודאי גדר התקנה כלשון הגמרא היה הניחה ע"ג קרקע וכאן וודאי זה נחשב דעתו להחזיר. ואפשר שאפילו עדיף מידו.

מה הדין בכבתה האש תחת הקדירה. רשז"א התיר וכן רבי משה. שהרי אינם מונחים על גבי קרקע ודעתו הוא להחזירה לכירה אחרת. אמנם הרב אלישיב ור' ניסים אסרו. והנה יש לעיין האם חלקו על הדעת שלא נחשב דעת לחזרה וכדלעיל. וכאן שאני דהרי לא סילקו כלל מהאש. ונראה לי שטעמו של הגריש אלישיב הוא שברגע שכבתה האש של הכירה זה נחשב ביטול השהייה דכבר אין כאן אש ובטל כל השהייה ולכן הוסיף דאם נשארה עדיין חמה שאפשר לחמם עליהם דבר מאכל אז לא נחשב שבטלה השהיה הראשונה. וזהו חידוש סברא זו. בפלטה שעומדת על האש ויש הפסקת חשמל יש מקום נוסף להתיר דהרי אינו עושה כאן שום פעולת נתינה על האש וחזרה וזה רק איסור שהייה וזה נחשב גרוף וקטום. למעשה רשז"א התיר גם במקום ששכח להדליק את האש תחת הבלעך או שכח לחבר את הפלטה דאפי' דכאן לא שייך לצרף את הר"ן מכל מקום ברור שכאן דעתו היא להחזיר והוא לא מונח ע"ג קרקע אלא רצונו שזה יתבשל וגם בזה חלק הגרי"ש אלישיב למעשה צריך לזכור שבמקום צורך המשנ"ב התיר חזרה ע"י נכרי דזה שבות דשבות במקום מצווה ובאופן זה מותר גם באש שאינה גו"ק. וכן הותר נתינה בתחילה והחזו"א אסר וביארנו בדעתו דהוא סובר דהשהייה מכח חזרה ונתינה בתחילה נאסרה ואין זה שבות דשבות אלא שבות עצמה. אמנם המ"ב הביא מהפמ"ג והברכי יוסף להקל בזה. ואפשר לסמוך על זה במקום צורך. למעשה צריך להקפיד לא להחזיר לתוך תנורים שלנו אמנם הרב וואזנר מצדד להתיר ויש שני סיבות לקולא א' שתנורים שלנו לא נחשבים ממש תוך כיוון שהפתח הוא בצידם וב' דהאיסור בתוכם הוא משום שיש שני אופנים יש על גבה ויש בתוכה והיכן ששם בתוכה ולא על גבה זה ניכר שכוונתו לבישול ולא לחימום אמנם בתנור שאין בו שני אופנים ממילא ליכא אומדנא שמה ששם בתוכו זה נראה כבישול. בקופסא של פח הגר"מפ התיר באו"ח חלק ד' גם להחזיר לתוכה וגם נחשבת גרוף וקטום וכאן זה משום שיש היכר שממעט חומה וממילא ליכא כאן חומר של תוכה.

בסוגיית פינהו ממיחם למיחם. הר"ן תירץ כפשוטו ששם הנידון שיש חשש שירתיח ומכיון שבא לצנן אין חשש שירתיח אבל כאן הנידון הוא מיחזי כמבשל וכיוון שהוא נותן באש במיחם חדש הוא מיחזי כמבשל והתוס' שלא תירצו כן זהו משום שהם לשיטתם שהאיסור של נתינה בתחילה הוא משום חשש חיתוי ומשמע כן דגם על נתינה בתחילה ולא רק על גו"ק הוא משום חשש חיתוי דאם בזה הם מודים שבעינן שלא יהא נתינה בתחילה משום דמיחזי כמבשל אם כן כאן איירי על נתינה בתחילה ולא על הטעם דצריך גו"ק. הר"ן פירש עוד פירוש דאיירי שפינה למיחם ורוצה להחזיר למיחם הראשון והספק הוא האם זה נחשב כמונח על גבי קרקע כשמונח במיחם או לא וזהו לדעת רש"י דכאן נמי איירי בהטמנה ובגרוף וקטם אינו מוסיף הבל אלא דאסור לעשות הטמנה בשבת והספק הוא האם חשיב המשך של ההטמנה הקודמת. דברי התוס' לא מובנים מה שנקטו בסוף דבריהם חיתוי מועט וכן דברי הרשב"א צ"ע.

בביאור שיטת הרא"ש הסתירה מבמה מדלקין והתי' דיש לחלק בדוחק בין בידו לע"ג קרקע דזה נוהג גם בשבת לבין ענין של דברים שתלוים בדעתו שזה שייך לומר שאינו נוהג בע"ש. כיוון שכל האיסור הוא גזירה אטו שבת וממילא אין זה תלוי בדעתו אלא בפעולה עצמה.

מתני' תנור. במשנה מבואר שתנור וכופח חלוקים מכיריים. ומבואר בתוס' דביאור המשנה תלוי במשנה לעיל דאם המשנה לעיל אסרה שהייה אז בתנור וכופח נאסרה השהייה ובפשוטו לא יעזור גם גו"ק ואם המשנה לעיל דיברה על חזרה אז הותרה שהייה לחנניה ואפי' באינו גו"ק. והנה צ"ב מהי חומרתו של תנור. ומצינו בזה לכאורה ג' דרכים. דהנה אם משנתינו אסרה שהייה יש לעיין מה החשש בקו"ג בתנור וכן בגו"ק. דנאסרה השהייה. ומצינו ב' דרכים בראשונים או משום שמכל מקום מתוך שהתנור חומו רב והוא טרוד בחימום קדירתו יבוא לחתות בגחלים ולדעת הרמב"ם תמיד נשאר קצת גחלים ושאר הראשונים פירשו דפינה הגחלים לצד אחד. עוד פי' הראשונים דהוי גזירה שמתוך שתנור חומו רב הוא נראה כאינו גו"ק ואפילו שהוא דולק בקש וגבבא. והנה הטעם שנאסר חזרה הביאור הוא שבתנור משום שחומו רב לעולם הוא נראה כמבשל.

לדעת רש"י דיסוד המשנה הוא איסור הטמנה ושהייה בדבר המוסיף הבל צ"ל שתנור מתוך שחומו רב גם לאחר שהוא גו"ק עדיין הוא מוסיף הבל. למעשה רש"י פי' שאיירי בכל תנור והר"ח פי' שאייר בתנור של נחתומין ויש לדון דלשיטתם אזלי דרש"י רק בעי שיוסיף הבל אמנם חשש חיתוי בגו"ק זהו רק בתנור של נחתומין שחומו רב ביותר. למעשה החזו"א הקל היום גם בתנור של נחתומין שמתוך שהפתח בצידו וגם אינו עשוי מחרס אין לו דין תנור והמ"ב החמיר.

עיין קושיית גליון הש"ס ותשובת הראש יוסף.

והנה במשנה לא נתבאר להדיא מה הדין בתנור גו"ק וכן מה הדין בכופח שיש בו קו"ג האם דינו ככירים אם קש וגבבא או ככירים דבעינן קטימה. וכן יש לעין בכופח גו"ק האם הוא שווה לקו"ג או דלמא הוא חלוק מהם. ומבואר בגמ' דנחלקו רב יוסף ואביי האם מותר לסמוך לתנור דרב יוסף התיר ואביי אסר.

והנה יש לעיין במה נחלקו אביי ורב אדא ובתוס' מבואר דאביי סבר דגו"ק הוא כמו קש וגבבא וממילא לא הבין שיתכן שבאופן זה יאסר שהייה אלא בהכרח איירי באינו גו"ק וממילא בהכרח דהנידון הוא לגבי סמיכה אמנם רב אדא סבר שגם בגו"ק חמור כופח מכיריים ודינו הוא שנאסר שהיה ומכל מקום סמיכה יתכן שהותר אפילו באינו גו"ק. מצינו ברמב"ן שיטה מקלה שסוברת דגו"ק יותר קל מקו"ג ובתנור מותר היכן שהוא גו"ק אמנם שיטה זו היא שיטה יחידאי. אמנם נחלקו הראשונים האם מועיל גו"ק בקו"ג דרבינ יונתן החמיר והשיטה להר"ן הקל בזה.

והנה מה הדין בלשהות בתנור מתבשל ורע לו ומצינו בזה מחלוקת הראשונים ולכאו' זה תלוי בטעם האיסור האם משום חשש חיתוי או משום מיחזי כמבשל או שהייה והטמנה בדבר המוסיף הבל.

והנה לגבי כופח נחלקו הטור וביאור הגר"א האם גורסין נותנין ע"ג או דלמא גורסין אין נותנין ע"ג והשאלה אם קופח בקו"ג בעי גו"ק כמו כיירים בגפת ועצים או דלמא דהוא ככירים הנתונים בקש וגבבא דמותרים בשהייה.

והנה בתוד"ה תניא מבואר דגורסין שאין סומכין וכדברי אביי לעיל והנה יש לעיין דאם גרסינן סומכין אז מדוע חילקה הברייתא את דבריה לשניים דאם כן גם בגפת ועצים וגם בקו"ג סומכין ולכאורה צ"ל דהגם שסומכין מכל מקום גורסין כהגר"א דבכופח וקו"ג נותנים מה שאין כן בגו"ק אין נותנין אלא רק סומכין דאם גם נותנין מדוע חילקה הברייתא דבריה לשניים. והרמב"ם פסק שבתנור לא משהין ולא סומכין. בכל גוונא ובכופח אסר בגו"ק אפילו סמיכה וגם נאסר שהייה ובקש וגבבא הותרה גם השהייה ואין צ"ל סמיכה ויש לעיין דהרי לכאורה הוא פסק כאביי ואביי הרי העמיד הברייתא באינו גו"ק. דבגו"ק סבר דהוי כמו קש וגבבא. ואפשר דהרמב"ם סבר דדיוקו של אביי היה דהנה גפת ועצים דיבר בכל גוונא גם באינו גו"ק וגם בגו"ק ומשמע דרק משום שהוא כתנור הוא נאסר. ובזה דייק דאיירי לגבי סמיכה אמנם בוודאי דיברו גם על גו"ק. אמנם הלח"מ וביאור הגר"א ביאר דבביאור המשנה הלכה כרב אדא דנאסרה שהייה בגו"ק אמנם הברייתא מוכח כאביי דאנסרה גם סמיכה אמנם יש לעיין דמנלן שנאסר סמיכה גם בגו"ק אלא דאפשר שאחרי שהמשנה דיברה בגו"ק אז גם הברייתא דיברה בגו"ק וממילא נאסרה סמיכה גם בגו"ק.