ו - עוד בדין שיעור גריס בכתמים
קטגוריות: ש_ס / נ נדה / נדה - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים מהדו_ב / שיעורים כתמים

**סימן ו**

**עוד בדין שיעור כגריס בכתמים**

**א**

א] **נדה נ"ב ב',** ת"ר הרואה כתם אם יש בו כדי לחלק ג' גריסין שהם כגריס ועוד חוששת, ואם לאו אינה חוששת.

**ובפירש"י** שם כתב, ז"ל, שהן כגריס ועוד, כלומר ג' גריסין גסין דאיכא בכל חד וחד כגריס ועוד, "דהכי הוי שיעור כתם", עכ"ל, ומבו' בדבריו דהא דאינה חוששת משום זוב אלא כשיש בו כדי לחלק ג' גריסין שהם כגריס ועוד לכל יום, הוא משום דשיעור כתם הוא כגריס ועוד, וע"כ א"א לחוש משום זוב, אא"כ יש בכל כתם כגריס ועוד, דאם אין בכל כתם כגריס ועוד לי"ב לטומאת כתמים.

ב] **אך** מד' התוס' נראה דפליגי ע"ז, דהנה התוס' לעיל בסוגיין בד"ה ג' גריסין כתבו בתו"ד, ז"ל, כיון דראתה מעט פחות מג' גריסין אע"ג דאית בהו טפי משיעור ב' ראיות אתה מיקל לתלות המותר באותן ב' ראיות ולא בראי' ג', עכ"ל, ומבו' בדבריהם דהא דאינה חוששת משום זוב אלא כשיש בו כדי לחלק ג' גריסין, הוא רק משום דתולין המותר באותן ב' ראיות,[[1]](#footnote-1) אך אם היו תולין המותר בראי' שלישית, היתה חוששת משום זוב, אף שאין בראי' זו כגריס ועוד.[[2]](#footnote-2)

**ולפ"ז** צ"ל דמש"כ התוס' שם דכשאין בכתם ג' גריסין אין בו שיעור ג' ראיות, אי"ז משום דשיעור כתם הוא כגריס, שהרי אם הוה תלינן לה בג' ראיות היתה טמאה אף שאין בראי' השלישית כגריס ועוד, אלא הוא משום דאין דרך אשה לראות פחות מכגריס,[[3]](#footnote-3) וכמש"כ כן החידוד הלכות בסוגיין, ובסד"ט בסימן קפ"ג סוסק"ד, והפרד"ר בפתיחה לסימן ק"צ התנאי החמישי אות ה'.[[4]](#footnote-4)

ג] **והנה** בטעמא דהתוס' דס"ל דאם היו תולין המותר בראי' שלישית היתה חוששת משום זוב אף שאין בראי' זו כגריס, בפשוטו הוא משום דכיון דהכתם כולו הוא יותר מכגריס, אין תולין אותו כלל במאכולת, ודמי לכל כתם יותר מכגריס דאין תולין אותו במאכולת.

**ובדעת** רש"י דס"ל דכל שבאנו לחוש משום זוב בעינן שיהא בכל כתם כגריס ועוד, צ"ל דהוא משום דכל הא דאין תולין כתם יותר מכגריס במאכולת, היינו כשהוא כתם אחד, אך כל שבאנו לחוש דהוא מג' ימים, הו"ל כג' כתמים, וכל שאין באחד מהם כגריס ועוד, תולין אותו במאכולת,[[5]](#footnote-5) וצ"ב ביסוד הפלוגתא בזה.

**ב**

ד] **והנה** לעיל בסוגיין אמר רבא בהא זכנהו ר"ח בן אנטיגנוס לרבנן וכו', ג' גריסין במקום אחד נמי נימא תרתי ופלגא מגופה חזיתי' ואידך אגב זוהמא דם מאכולת הוא, ובתשו' הרמ"א סימן צ"ז הק' דמ"ט הוצרכו להא דאגב זוהמא, ומ"ש מכל כתם פחות מכגריס דתלינן לי' במאכולת, אע"ג דל"ה בי' זוהמא תחילה.

**ונראה** דלדעת רש"י ניחא, דלפ"מ שפירש דהא דבב' גריסין ומחצה אינה חוששת משום זוב, הוא משום דשיעור כתם הוא כגריס ועוד, הרי הדין נותן בג' גריסין ל"ה לנו לתלות כלל בדם מאכולת, דהו"ל ככל כתם שיש בו כגריס ועוד דאין תולין אותו במאכולת, וע"כ לא פריך אלא משום דכל שבאנו לחוש שהוא מג' ימים, תו יש לתלות דמחצה הוא דם מאכולת אגב זוהמא,[[6]](#footnote-6) ול"ד לכל כתם יותר מכגריס דאין תולין אותו במאכולת דהתם ליכא לה"ט, דאם באנו לטהרו ולתלות דאינו מגופה, ליכא כלל זוהמא דדם נדה, וכ"ה מבו' בד' החת"ס בסוגיין.[[7]](#footnote-7)

**וקו'** הרמ"א היא לדעת התוס', דהא דבב' גריסין ומחצה אינה חוששת משום זוב הוא משום דתולין המותר באותן ב' ראיות, וע"כ הי' בדין דגם בג' גריסין נימא דתלינן מחצה בדם מאכולת, ותו ליכא אלא ב' גריסין ומחצה דתולין אותן בב' ראיות, וזהו שהק' הרמ"א דמ"ט בעינן לה"ט דאגב זוהמא וכו'.

ה] **והרמ"א** שם כתב לישב, דהכא כיון דמקצתו הוא מגופה, ל"ה לנו לתלות דהשאר הוא ממאכולת, דהיאך יתרמי שיהא זה אצל זה בכתם אחד ויהא מב' דברים, וע"כ כל הא דתלינן בכה"ג במאכולת, הוא משום שדרכן של מאכולת להיות במקום זוהמא, וע"כ הוא דאיתרמי שיהא דם המאכולת אצל דם הנדות.[[8]](#footnote-8)

**ועיי"ש** שהק' ע"ז דאם אמרינן דלא מיתרמי שיהא הכל בכתם אחד, א"כ מ"ט דרבנן דכל שמצאה כתם כג' גריסין במקום אחד תלינן לי' בג' ראיות וחוששת משום זוב, והיאך איתרמי שיהא הכל בכתם אחד, - וכתב דהוא משום דיותר מדמים לחומרא ממה שמדמים לקולא, ועוד, דכל שתולין הכל בראיות גופה, שפיר עביד דמתרמי להיות הכל כתם אחד, אך אין לומר שמקצתו הוא מן המקור ומקצתו ממקום אחד ונעשה הכל כתם אחד.

**והפרד"ר** בפתיחה לסימן ק"צ התנאי החמישי אות ב' הוסיף לפרש דהוא משום דמסתמא איירי שהכתם הוא בחלוקה כנגד בית התורפה, וזהו שנמצא כל הכתם במקום אחד, דכמו שנפל אתמול מגופה על המקום הזה כמו"כ נפל היום.

ו] **ועיי"ש** שכתב דלפ"ז הדין נותן דאם מצאה אשה כתם בחלוקה פחות מכגריס ושאלה לחכם והתירה, ואח"כ מצאה שניתוסף על כתם זה עד כגריס ועוד, ה"ה טמאה, דאין לומר דמה שנתוסף הוא דם מאכולת, דמי כיונם למקום אחד, ומה לי אם הלכה בחלוקה כמה ימים ולא בדקה בינתים ובסוף מצאה כגריס ועוד דלא אמרינן שנדבקו ב' מאכולות זאח"ז משום דמי כיונם למקום אחד, וה"נ כשבדקה בינתים, ובע"כ דהוא מגופה, ואף שבא מגופה בב' פעמים, מ"מ דרך שיפול למקום אחד, ועמד ע"ז דלא נזכר דין מחודש זה בד' הפוסקים, ועיי"ש בדבריו בסוף אות ה' במש"כ בזה.

**ג**

ז] **והנה** בסימן ה' נתבאר מכ"ד דהא דאין תולין כתם יותר מכגריס בב' מאכולות, הוא רק בגונא דחשבינן לה ככתם אחד, אך כל דחשבינן לה כב' כתמים, תולין אותו בב' מאכולות, ולדעת הרמב"ן זהו טעם הא דטיפין טיפין שבבשרה מצטרפין ועל חלוקה אין מצטרפין, וזהו מה שאמרו בגמ' דבנתעסקה בכגריס ונמצא עלי' ב' גריסין ועוד, אם שדינן להדם צפור בי מצעי, הו"ל כב' כתמים שאין באחד מהן כגריס ועוד, ותולה כל כתם במאכולת, ועיי"ש שנתבאר לפרש בזה למש"כ הלבוש ודעימי' דהא דאין תולין כתם יותר מכגריס בב' מאכולות הוא משום דא"כ אין לך אשה טמאה לבעלה, ומכח זה תיקנו חכמים דכתם שהוא יותר מכגריס אין תולין אותו במאכולת, וע"כ כ"ז הוא בגונא דחשבינן לה ככתם אחד, וכיון דיש בו יותר מכגריס אין תולין אותו במאכולת, אך כל דחשבינן לה כב' כתמים שאין באחד מהן יותר מכגריס, הוי ככל כתם שאין בו כגריס ועוד דתולין אותו במאכולת.

**ואמנם** הנה החת"ס בסוגיין כתב דהא דאין תולין כתם יותר מכגריס במאכולת הוא משום דאטו כל הני מאכולת בחדא דוכתי סרכי, וכ"כ הפרד"ר בפתיחה לסימן ק"צ עמ' קל"ו ועמ' קל"ט בדעת הרא"ש, דהוא משום דאמרינן דמי כיונם לדמים הללו שיפלו כולם במקום אחד זה אצל זה, - ולפ"ז הדין נותן דהא דאין תולין כתם יותר מכגריס בב' מאכולות, הוא אף בגונא דחשבינן לה כב' כתמים, דאכתי אין לתלותם בב' מאכולות, דאטו כל הני מאכולת בחדא דוכתי סרכי.

ח] **ובפשוטו** צ"ל בזה, דהוא משום דכל דחשבינן לה כב' כתמים, היינו דתלינן שיצאו בב' זמנים, וכיון דבלא"ה אירע שבאו ב' דמים זה אצל זה, תו י"ל דהו"ל מב' מאכולות שבאו זה אצל זה.

**אך** הנה ד"ז אינו מתישב לפ"מ שהבאנו לעיל מתשו' הרמ"א דבראיות גופה שפיר עביד דמתרמי להיות הכל כתם אחד, ולפ"ז הרי אף אם בא הדם בב' זמנים, אכתי יש לתלות שהוא מגופה, ולא לתלותו בב' מאכולות.

ט] **עוד** נתבאר שם סק"י להעיר בזה במש"כ הבינת אדם בסקט"ו כתב בדין בגד שיש בו קמטים, ז"ל, אם אינו תפור נראה לי פשוט דאין מצטרף כי כל קמט עומד לעצמו, ואפי' אם תפורים צריך לעיין דעכ"פ יש אויר ביניהם, עכ"ל, ואי נימא דכל הא דתולין ב' כתמים בב' מאכולות הוא משום דגם אם הוא מגופה יצאו בב' פעמים, הרי הדין נותן דכל שהוא על קמטים הסמוכים זל"ז, דשפיר יש לתלות דיצאו בפעם אחת, אין לתלותו בב' מאכולות,[[9]](#footnote-9) ועד"ז כתב הערוה"ש בסימן ק"צ סל"ח.

**ד**

י] **ונראה** די"ל בזה, דאף דהא דאין תולין כתם יותר מכגריס בב' מאכולות הוא משום דאטו כל הני מאכולת בחדא דוכתי סרכי, ומי כיונם לדמים הללו שיפלו כולם במקום אחד זה אצל זה, מ"מ כ"ז הוא בגונא שיש לנו לדון על כל הכתם יחד, ובכה"ג הוא דאמרינן דאין לתלותו בב' מאכולות משום דאי"ז תלי' מעליא, - אך כל שיש לנו לדון על מחצה מכתם זה בפנ"ע, הרי דכלפי מחצה זה בפנ"ע הו"ל התלי' במאכולת תלי' מעליא, דהוי ככל כתם פחות מכגריס דתולין אותו במאכולת.[[10]](#footnote-10)

**ואשר** ע"כ כל הא דאין תולין כתם יותר מכגריס בב' מאכולות, הוא בגונא דחשבינן לה ככתם אחד ויש לדון על כולו יחד, אך כל דחשבינן לי' כב' כתמים, יש לנו לדון על כל אחד ואחד בפנ"ע, ושפיר מצינו לתלות כל אחד מן הכתמים במאכולת.

**ואשר** זהו מש"כ הבינת אדם בדין כתם שע"ג קמטים, דכיון דכל קמט עומד לעצמו, או אף כשהם תפורים יחד אלא שיש אויר ביניהם, חשבינן לה ככמה כתמים חלוקים, ויש לנו לדון על כתם בפנ"ע, ושפיר תולין אותו במאכולת.

יא] **ולפ"ז** נראה דזהו טעמא דרש"י דהא דאינה חוששת משום זוב אלא כשיש בכתם ג' גריסין, הוא משום דשיעור כתם הוא כגריס ועוד, והיינו דכל שבאנו לחוש דהוא מג' ימים, חשבינן לה כג' כתמים, ויש לנו לדון על כל אחד מהם בפנ"ע, וכל שאין באחד מהן כגריס ועוד, תולין אותו במאכולת.

**ה**

יב] **ובדעת** התוס' דפליגי ע"ז, וס"ל דכל הא דאינה חוששת משום זוב כשאין בו ג' גריסין, הוא משום דתלינן שראתה בב' ימים, אך אם הוי הכתם מג' ימים היתה חוששת משום זוב, אף שאין בכתם השלישי כגריס ועוד, נראה דמודו ליסוד הדברים דכל הא דאין תולין כתם יותר מכגריס במאכולת הוא רק אם חשבינן לי' ככתם אחד, אך כל דחשבינן לי' כב' כתמים תולין כל אחד מהן במאכולת, ואפ"ה ס"ל דהכא שאני.

**והטעם** בזה הוא, דהנה בחי' בית מאיר בסוגיין הק' דמ"ט דרבנן דכשמצאה כתם שיש בו ג' גריסין במקום אחד חוששת משום זוב, הרי כיון דחיישינן שראתה ביום הראשון, תו אין לה לחוש שראתה גם בשאר הימים, דהו"ל כלבשה חלוק שלבשה בימי נדתה דאינה חוששת לכתמים שמוצאת בו, ועיי"ש מש"כ בזה.

**ולכאו'** י"ל בזה, דעיקר דין תלי' בכתמים, הוא משום דטומאת כתמים תליא במציאת הכתם, וכאשר כ"ה מבו' מהא דכשמצאה כתם ע"ג דבר שאינו מקב"ט טהורה, ונתבאר בסימן א', וכל דבמציאת הכתם אין רואין שהוא מגופה, דיש לתלותו בדבר אחר, אי"ז מציאת כתם הראוי' לטמאות, - ואשר ע"כ אף דכשלבשה חלוק שלבשה בימי נדתה אינה חוששת לכתמים שמוצאת בו, משום דהו"ל כחלוק שאינו בדוק, וכשמוצאת בו כתם לא חשבינן לה כלל כמציאת כתם הראוי' לטמאות, מ"מ בכה"ג שלבשה חלוק בדוק ומצאה בו כתם ג' גריסין, יש על כולו תורת כתם, וליכא נפ"מ אי נימא דבא כולו ביום אחד או בא בג' ימים.[[11]](#footnote-11)

יג] **ולפ"ז** נראה, דמה"ט הוא דכל שמצאה כתם ב' גריסין ומחצה, אף אם הוא מג' ימים אין תולין אותו במאכולת, דכיון דמצאה את כל הכתם יחד, הרי דאף אי נימא דהוא מכמה ימים, מ"מ דנים אותו ככתם אחד יותר מכגריס דאין תולין אותו במאכולת.

יד] **ונמצא** לפ"ז דבזה הוא שנחלקו רש"י ותוס', דרש"י ס"ל דכל שבאנו לחוש שבא הכתם בג' ימים, חשבינן לה כג' כתמים ויש לדון על כל אחד בפנ"ע, ותולין אותו במאכולת, אך התוס' ס"ל דאף אם בא הכתם בג' ימים, מ"מ כיון שמצאה את כולו יחד חשבינן לה ככתם אחד, וכיון שהוא יותר מכגריס אין תולין אותו בכמה מאכולות, דמי כיונם למקום אחד.[[12]](#footnote-12)

טו] **ואמנם** גם לדעת התוס', הרי דכ"ז הוא משום שמצאה את כל הכתם יחד, אך אם מצאה כתם פחות מכגריס בחלוקה, ואח"כ מצאה שניתוסף על כתם זה עד כגריס ועוד, יש לנו לדון על הכתם הנוסף בפנ"ע, וכיון שאין בו כגריס ועוד תולין אותו במאכולת, ולא אמרינן דמי כיונם לב' הדמים במקום אחד, דכ"ז הוא כשדנים על כל הכתם יחד, אך כל שדנים על הכתם הנוסף בפנ"ע, שפיר יש לתלותו במאכולת, ומתישב היטב קו' הפרד"ר.

**ו**

טז] **והנה** יש להסתפק בגונא שמצאה כתם יותר מכגריס שמקצתו לח ומקצתו יבש לגמרי בענין שודאי בא בזמנים חלוקים, אם היא טמאה.

**והנה** הי' מקום לדון בזה, דאם הא דאין תולין כתם יותר מכגריס בב' מאכולות, הוא משום דמי כיונם למקום אחד, הרי דבכה"ג דבלא"ה בא הכתם בזמנים חלוקים, ואירע שבא למקום אחד, שפיר יש לתלותו בב' מאכולות.

**אך** הנה לפ"מ שהבאנו לעיל מתשו' הרמ"א דבראיות גופה שפיר עביד דמתרמי להיות הכל כתם אחד, הרי הדין נותן דאף אם בא הדם בב' זמנים, אכתי יש לתלות שהוא מגופה, ולא לתלותו בב' מאכולות.

יז] **ולמש"נ** נראה דד"ז תליא במה שיש להסתפק בדין כתם זה לדעת הסוברים דלא גזרו חכמים כלל על כתם פחות מכגריס, אי נימא דבכה"ג כיון שידוע לנו שלא בא הכתם בשעה אחת, הו"ל כב' כתמים פחותין מכגריס דלא גזרו עליהם חכמים, או דכיון דנמצא כל הכתם יחד, הו"ל ככתם יותר מכגריס שגזרו עליו חכמים.[[13]](#footnote-13)

**ובזה** הוא דתליא דין כתם זה גם לדעת הסוברים דטהרת כתם פחות מכגריס הוא משום תלי' במאכולת, דאי נימא דכל שידוע לנו שלא בא הכתם בזמן אחד הו"ל כב' כתמים שאין בכל אחד כגריס, שפיר יש לתלות כל כתם במאכולת, אך אי נימא דאף שידוע לנו שלא בא הכתם בזמן אחד, מ"מ כיון שנמצא כל הכתם יחד חשבינן לה ככתם אחד שיש בו יותר מכגריס, אין תולין אותו בב' מאכולות.

יח] **ובפשוטו** ד"ז תליא בפלוגתת רש"י ותוס', דלדעת רש"י דכל שבאנו לחוש שבא הכתם בג' ימים הו"ל כג' כתמים, וכל שאין באחד מהן כגריס אינה חוששת משום זוב, ה"נ בכה"ג שידענו שלא בא הכתם בזמן אחד הו"ל כב' כתמים שאין בהן כגריס וטהורה, - אך לדעת התוס' דאף אם באנו לחוש שבא הכתם בג' ימים, אכתי חשבינן לה ככתם אחד, ואין תולין אותו בדם מאכולת, הרי דה"נ הוא בכה"ג שידענו שלא בא הכתם בזמן אחד, דאכתי חשיב ככתם אחד, וכיון שיש בו כגריס ועוד טמאה.

**אך** אין הדבר מוכרע, די"ל דכל הא דלדעת רש"י חשבינן לה כג' כתמים, הוא משום דבאנו לחוש משום זוב ולטמאות טומאה בפנ"ע מכח כל כתם, ובזה הוא דאמרינן דאם כל כתם הו"ל טומאה בפנ"ע, הו"ל כג' כתמים, אך בכתם שמקצתו לח ומקצתו יבש, אף דידוע שבא בב' זמנים, אכתי מצינו לחשבו ככתם אחד.[[14]](#footnote-14)

1. ומקור דברי התוס' לכך נראה דהוא ממה שאמרו לעיל שם דבפחות מג' גריסין במקום אחד אמרינן דבתרי יומא חזיתי', והרי להדיא דהא דאינה חוששת משום זיבה בפחות מג' גריסין הוא משום דתולין את המותר באותן ב' ראיות ואמרינן דבתרי יומא חזיתי', - ולדעת רש"י צ"ל דמה שאמרו דבתרי יומא חזיתי', היינו דכיון דאי נימא דראתה בג' ימים ליכא בכל כתם כגריס ועוד, ולי"ב לטומאת כתמים, ע"כ אמרינן דראתה בב' ימים, דהרי מדינא יש לתלות כל ראייתה ביום אחד, אלא דהחמירו לחוש שראתה ג' ימים, וכל דאי נימא שראתה ג' ימים לי"ב לטומאת כתמים, אין דנים שראתה ג' ימים. [↑](#footnote-ref-1)
2. וכ"ה מבו' גם ממשה"ק התוס' דמ"ט לא פריך דילמא כל ג' גריסין בתרי יומי חזיתי', כדקאמר בפחות מג' גריסין, ולדעת רש"י ניחא, דכל הא דבפחות מג' גריסין אינה חוששת משום זוב, הוא משום דאם ראתה בג' ימים ליכא בכל כתם כגריס ועוד ולי"ב שיעור כתם, אך בג' גריסין דליכא לה"ט, אין לטהר אלא משום דתלינן דאגב זוהמא דם מאכולת הוא. [↑](#footnote-ref-2)
3. ונפ"מ רבתא בזה הוא למ"ד לקמן נ"ח ב' דתולה בפשפש עד כתורמוס, דלדעת רש"י אינה חוששת משום זוב אלא כשיש בכתם כדי לחלק ג' תורמוסין, דבעינן שיהא בכל כתם כתורמוס, אך לדעת התוס' סגי במה שיש כדי לחלק ג' גריסין. [↑](#footnote-ref-3)
4. ומש"כ התוס' דהוא קולא שהקילו בכה"ג לתלות המותר באותן ב' ראיות, נראה דהיינו משום דמדינא הי' לנו לומר דכיון דב' גריסין הוו שיעור ב' ראיות, נימא דראתה ב' גריסין בב' ימים, וחצי גריס ביום השלישי, דכל הא דאין מחלקין הכתם לפחות משיעור ראי', היינו בכגון כתם ב' גריסין, דאין מחלקין אותו לג' ימים, כיון דכל כמה דמצינו למימר דראתה כדרך ראי' עדיף טפי, ואם נחלק אותו לג' ימים נמצא שלא ראתה כדרך ראי', אך בכתם ב' גריסין וחצי, דאף אם נימא דראתה חצי הגריס ביום ג', נשתיירו ב' גריסין לב' ימים, וראתה ב' הימים כדרך הראי', תו אין הכרח לתלות חצי הגריס בימים אלו, אלא הוי זה קולא בעלמא לתלות המותר באותן ב' ראיות. [↑](#footnote-ref-4)
5. וי"ל עוד לדעת הסוברים דלא גזרו חכמים כלל על כתם פחות מכגריס, אף בגונא שאין לתלותו במאכולת, וע"כ כל שבאנו לחוש שבא הכתם בג' ימים, בעינן שיהא בכל אחד כגריס ועוד, דאל"כ לי"ב שיעור כתם טמא. [↑](#footnote-ref-5)
6. והנה בגמ' מפרשינן דטעמא דרבנן הוא משום דכיון דאיכא לפלוגי כגריס ועוד לכל יומא לא תלינן, והסד"ט בסימן ק"צ סקצ"ג ד"ה ועוד יש להביא ראי' עמד בזה דמ"ט פליגי על ר"ח בן אנטיגנוס דס"ל דבכה"ג אמרינן דתרתי ופלגא מגופה חזיתא ואידך אגב זוהמא דם מאכולת הוא, ועיי"ש מש"כ בזה, ומש"כ בזה הפרד"ר בפתיחה לסימן ק"צ התנאי החמישי אות ה' והלחו"ש בסימן ק"צ סקי"ב בתו"ד.

   אך למש"נ בדעת רש"י מתפרש טעמא דרבנן, דהוא משום דפליגי על ה"ט דאגב זוהמא, וע"כ כ"ה דבכל כתם כגריס ועוד אין תולין במאכולת, ה"נ הכא דדנים את הכתם כג' כתמים שיש בכל אחד כגריס ועוד, אין תולין כלל במאכולת. [↑](#footnote-ref-6)
7. וזה ניחא למשמעות ד' רש"י בסוגיין דהא דאגב זוהמא, הוא רק בזוהמא דדם נדה, אך בשאר דמים ליכא זוהמא, - דלמש"כ הסד"ט בסימן ק"צ סקצ"ג ד"ה ועוד יש להביא דגם בדם מאכולת איכא זוהמא, וכ"כ בגל' הגרע"א בסימן ק"צ סכ"ו ובתשו' שבסו"ס דו"ח, לא א"ש. [↑](#footnote-ref-7)
8. ועמש"כ בתשו' מעיל צדקה סימן לישב בע"א, ומש"כ ע"ז הסד"ט בסימן ק"צ סקצ"ג ד"ה ולכאו' הוא ראי' נכונה. [↑](#footnote-ref-8)
9. ושמא י"ל דלא פלוג רבנן, וכיון דבטיפין טיפין תולין כל טיפה בפנ"ע במאכולת, ע"כ אף בגונא דקמטים, כל דחשבינן לה כטיפין טיפין, תולין אותן במאכולת. [↑](#footnote-ref-9)
10. והיינו שהרי הדבר פשוט דאם ראינו דם מאכולת במקום אחד, ונבא לדון להיכן יבא עוד דם מאכולת, הרי דודאי דכ"ה שיתכן שיבא למקום אחר, ה"נ יתכן שיבא סמוך למקום המאכולת הראשונה, דמשום שהגיע לשם דם מאכולת אחת, אי"ז טעם שלא יבא לשם דם מאכולת אחרת, ואשר ע"כ כל שבאנו לדון על מחצה מן הכתם בפנ"ע, שפיר אית בי' תלי' מעליא דמאכולת, ורק כשבאנו לדון על כל הכתם יחד ולתלותו בב' מאכולות, הוא דאמרינן דאי"ז תלי' מעליא. [↑](#footnote-ref-10)
11. ועפי"ז יש לדון במשה"ק החוו"ד בסימן ק"צ סקל"ז דמ"ט כשמצאה כתם שיש בו ג' גריסין במקום אחד חוששת משום זוב, הרי כ"ה דכשנתעסקה במיני דמים תולה הכל בעסק, ה"נ תתלה כל הג' גריסין ביום אחד, דכיון שנתעסקה ביום אחד במקור דמי לעסק, ואף דאין תולין כתם בכתם, הרי היינו משום דהכתם אינו ודאי מגופה, אך הכא שבאנו לטמאותה משום דחוששין שהוא מגופה, יש לתלות לכל הכתם ביום הראשון, ועיי"ש שהוכיח מזה דאף כשיצא דם מגופה, ל"ה כנתעסקה במיני דמים, ודלא כמש"כ בתשו' הרמ"א סימן צ"ז, - אך למש"נ י"ל בדעת הרמ"א, דאף דכשיצא דם מגופה הוי כנתעסקה במיני דמים, מ"מ כל עיקר הא דמטהרינן כשנתעסקה במיני דמים, הוא משום דאי"ז כלל מציאת כתם הראוי' לטמאות, אך הכא דמציאת כתם זה ראוי' לטמאות, דאף אי נימא דהוא מיום אחד, הרי הוי כולו כתם הראוי לטמאות, אלא שבאנו לדון אם הוא מיום אחד או מג' ימים, הרי דע"ז ליכא לדין תלי' כלל. [↑](#footnote-ref-11)
12. והנה בעיקר ד' רש"י דבעינן שיהא כגריס ועוד לכל יום, משום דהכי הוא שיעור כתם, יש לפרש עוד דהוא משום דס"ל דלא גזרו חכמים כלל על כתם פחות מכגריס, וע"כ כל שבאנו לחוש שהוא מג' ימים והו"ל כג' כתמים, הו"ל ככתם פחות מכגריס דלא גזרו עליו, - וי"ל עוד בדעתו, דהוא כמש"כ הלבוש דהא דאין תולין כתם יותר מכגריס בב' מאכולות הוא משום דאל"כ אין לך אשה טמאה לבעלה, וע"כ כ"ז הוא בכתם אחד שהוא יותר מכגריס, אך כל שבאנו לחוש שבא הכתם בג' ימים והו"ל כג' כתמים, הרי דכל שאין באחד מהן כגריס ועוד תולין אותו במאכולת, ונתבאר עיקר ד"ז בסימן ה' ענף ז'.

    וגם לדרכים אלו נראה דהתוס' דפליגי ע"ז, הוא משום דס"ל דכיון שמצאה את כל הכתם יחד, ע"כ אף אם באנו לחוש שבא בג' ימים, אכתי חשבינן לה ככתם אחד, וכיון שיש בו יותר מכגריס יש בו לשיעור כתם, ואין תולין אותו במאכולת. [↑](#footnote-ref-12)
13. והיינו דאף דבגונא שמצאה כתם פחות מכגריס וחזרה ולבשה את הבגד ומצאה בסמוך לו עוד כתם פחות מכגריס, הו"ל כב' כתמים, וכיון שאין באחד מהן כגריס ועוד לא גזרו עליו חכמים, מ"מ כל שמצאה יחד כתם יותר מכגריס, אף דידענו שלא בא בזמן אחד, י"ל דחשבינן לה ככתם אחד, וכיון דיש בו יותר מכגריס, יש ע"ז לגזירת כתמים. [↑](#footnote-ref-13)
14. ומאידך שמא יש מקום לדון דכל הא דלדעת התוס' חשבינן לה ככתם אחד משום שנמצא יחד, הוא רק משום דיתכן שבא כולו בזמן אחד, אך כל שידוע שלא בא בזמן אחד חשבינן לי' כב' כתמים, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-14)