ממ 3 דף נה עב
קטגוריות: ש_ס / לז עבודה זרה / רבי ישמעאל - הרב יהושע רישי

דף נ"ה ע"ב

אמר רב הונא יין כיון שהתחיל להמשך וכו'. עי' ברש"י ותוס' דנחלקו אי המשכה על הגת עצמה חשיבא המשכה למחשביה היין על הגת כיין דראוי לנסך, או דוקא כשיצא מן הגת, ועי' ברמב"ן ורא"ש סי' ג' שהכריעו כדברי רש"י מלשון הגמ' ע"ש, וע"ע בראשונים (רמב"ן ר"ן ורשב"א בתוה"ב ב"ה ש"ב דף מ"א בדפי הספר) דנחלקו לדעת רב הונא אי כשהתחיל להמשך נעשה אף היין שמעורב בענבים יין או לאו, ומש"כ בביאור דברי רש"י, ובטעם הדבר עי' מש"כ הר"ן על הרי"ף (דף כ"ה ע"א בדפי הרי"ף).

בגת פקוקה ומלאה. עי' ברש"י דביאר, פקוקה שלא יוכל לירד לבור, ומלאה דליכא המשכה בגת עצמה, וכתב הרמב"ן בחי' דבענין לתרוייהו דירידה לבור עושהו יין, וכן המשכה בגת, ולפי"ז כתב דאף לס"ד איירי בפקוקה, דאל"ה כיון דירד לבור הא דירד לבור נעשה יין ומה"ט אין לוקחין גט בעוטה, וע"כ דאף לס"ד בפקוקה איירי, היפך דברי התוס' בשם ר"ת, וע"ע בר"ן מש"כ לחלוק על הר"ן בזה.

ומלאה. הוכיחו הראשונים מהא דאיירי במלאה דוקא, כשיטת רש"י דאף המשכה על הגת עצמה חשיבא המשכה, (עי' רמב"ן ורשב"א תוה"ב שם) אך יעויין בתוס' דהביאו דברי ר"ת דפליג דלא נעשה יין בהמשכה על הגת, וכתב דלא גרסינן ומלאה, או דמלאה הכוונה דעומדת על מלואה דאינו נמשך לכוון הבור ע"ש, וע"ע בחי' הרא"ה ביאור אחר בהא דצריכא מלאה דוקא.

ת"ש ואינו עושה יין נסך וכו'. בגת פקוקה ומלאה, והקשה התורת חיים דמאי קמ"ל בבא שניה לפי"ז דכבר אשמעינן דהיכא דפקוקה ומלאה דליכא המשכה כלל, דריכת גוי אינה אוסרת, ובשלמא ללא חידושא דרב הונא קמ"ל דנגיעה בקילוח היוצא מן הגת אינה אוסרת, אך אי בפקוקה ומלאה מאי קמ"ל, וכתב דחידושא דאע"ג דפותח הפקק ויוצא קילוח קצת, כיון דליכא המשכה על הגת מותר ע"ש, ועי' מש"כ הרמב"ן על זה.

ת"ש ירד לבור מה שבבור אסור והשאר מותר וכו'. מבואר דלרב הונא אף מה שבגת אסור, והקשה הרמב"ן דכיון דאוקמי ליה בגת פקוקה ומלאה, להכי מה שבגת מותר, ובשלמא לדברי רש"י כיון דחל שם יין ביין שבבור, שוב אף מה שלא נמשך נאסר להכי קשיא אדרב הונא, אך לדברי הרמב"ן דאין השאר נאסר קשיא ליה מאי מקשה לרב הונא, דפשיטא דהשאר מותר כיון דאיירי בפקוקה ומלאה, ועי' בריטב"א דמביא דמיתורא דלישנא קא פריך, ועוד דמשמע דעל הגת מותר בכל אופן, וצ"ב דאי פקוקה ומלאה פשיטא דמותר, אך יש להבין קושייתם, דבפשטות כיון דמיירי דאיכא יין בבור, ע"כ לאו פקוקה הוא, ולהכי מקשינן שפיר.

אמר רב הונא ל"ק כאן במשנה ראשונה וכו'. ובפשטות נשאר לדינא דהיכא דפקוקה ומלאה מותר, דאף לר"ה קאמר הכי, ולפי"ז כתב הרמב"ן דאף בפקוקה ומלאה למשנה אחרונה כיון דראוי לימשך חשיב יין ונאסר, אך הרשב"א בתוה"ב ב"ה ש"ב דף מ"א ע"ב דייק מדברי הרי"ף דמביא הא דפקוקה ומלאה להלכה, דאף למשנה אחרונה קאי, וצ"ב במאי פליגי.

רש"י ד"ה בגת פקוקה ומלאה. עד שיטול פקק שלפניה וירד היין והיא משכיתו מיד, מבואר דהא דפקוקה בעינן לעיקר תירוצא דבלאו פקוקה קשה ממתני' על רב הונא, דלא כדברי הרמב"ן, וצ"ע דהרי אף כשירד מחוץ לגת הוא, ואמאי נאסר ע"י דריכת הגוי, וכנראה מכאן דייקו הראשונים דס"ל לרש"י דאחר שהתחיל ההמשכה הכל נאסר, אף מה שמעורב בגת.

תוס' ד"ה א"ר הונא. ור"ת פי' שהתחיל להימשך וכו', צ"ע לדברי ר"ת מאי מקשה מהא דנטל בידו ונתן לתפוח, דהתם לא ירד מחוץ לגת וליכא המשכה, ובאמת יעויין ברשב"א בתוה"ב שם דכתב בשם התוס' דלדעת רב הונא נעשה יין כשהגיע לבור, ולא קודם כמבואר בתוס' דידן, וכל חידושו אינו אלא דאחר שחל יין אמקצת חל על הכל שם יין ע"ש, אך בתוס' בשם ר"ת מבואר דרב הונא חידש זמן אחר לחלות שם יין קודם שירד לבור, וע"כ דחידש תרוייהו וצ"ע היכן ראה רב הונא הני תרי חידושי.