26 מודעא בגט כשנתנו לו דמים
קטגוריות: ש_ס / כט גיטין / סוגיית אונס - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ

יום ג' כ"ד תמוז תשע"א

**א**

א] כתב הריב"ש בסימן קכ"ז, ז"ל, עדיין י"ל שאין מודעא זו כלום וכו', לפי שהיו צריכין לכתוב בה שהם יודעין באונסו וכו', כדאמרינן בפ' חזקת וכו' ואמרינן התם מודעא דמאי אי דגיטא ומתנתא גלויי מילתא בעלמא היא אלא דזביני וכו', ופירש ר"ש ז"ל בפירושיו דבגיטא ומתנה כיון שאינו מקבל ממון בגט או מתנה גלויי מילתא בעלמא הוא שהוא אנוס, שאם לא הי' אנוס מה לו לגרש או לתת ולמסור מודעא עליהם לא יגרש ולא ימסור מודעא, דל"ד לזביני דהתם איכא למימר שהוא צריך למעות ומוכר ברצון ומוסר מודעא כדי שכשיהיו לו מעות יאמר לבטל המכר, ולזה אין מאמינים אותו שיהיה אנוס וצריך שידעו העדים באונסו ואי לא כתבי הכי לאו מודעא היא, זהו תורף פירושו וכן עיקר, וא"כ בנדו"ז זה שלוקח ממון בגט זה הדר הוה ליה כזביני ואין מודעתו כלום כל שלא כתבו העדים במודעא אנן ידעינן באונסי' וכו', ולא שאני אומר שיהיה זה כזביני ממש מפני המעות שמקבל על נתינתו שנאמר אף אם יהיה אנוס דאגב אונסיה וזוזי גמר ומגרש, כמו שאנו אומרים כן בזביני דתלוה וזבין זביני' זביני דאגב אונסי' וזוזי גמר ומקנה וכו', אמנם אני אומר, דכל שמקבל מעות בגרושין דמי לזביני לענין שאם ימסור מודעא צריך שידעו העדים באונסו ואי לא מודעי' לאו מודעא, דכיון שמקבל מעות מעתה לאו גלוי מילתא הוא וא"כ אין כאן מודעא כלל, עכ"ל, והך דינא כתבו גם בתשו' הר"ר חסדאי שבשו"ת ר"י בן הרא"ש סימן ע"ג ובשו"ת הר"ן סימן פ"ה ובשו"ת תשב"ץ ח"א סימן א', וכ"ה מבו' גם בתוס' הרא"ש ב"ב ד"מ: בשם מהר"ם.

ובמל"מ פ"ו מגירושין הי"ט כתב ע"ז, ז"ל, ודע שכל זה הוא למ"ד שאם הוא משקר באונסו דאין המודעא מודעא, אך למ"ד דאף אם ידענו שאין כאן אונס אפ"ה המודעא מודעא וכמ"ש הרב סברא זו בס"ס רל"ב פשיטא דאף שקבל מעות בגירושין מ"מ המודעא קיימא ואצ"ל הכרנו באונסו לפי שאף שמשקר מהני, עכ"ל.

וכן נקט המהרח"ש בקונט' המודעא, ז"ל, ובמגרש בלא אונס ידוע וקבל דמים ומסר מודעא וכו', ולרוב הפוסקים דבעי שיתן כל שיוויו א"כ הכא במגרש שקבל דמים ומסר מודעא מודעיה מודעא, דכיון דאין דמים לאשה הו"ל כמתנה, ובמתנה קי"ל וכו' דגילוי מילתא בעלמא הוא, ומ"מ כ"ז דוקא למפרשים שכתבו דפירוש גילוי מילתא היינו בלא טענת אונס כלל וכו', אבל לשאר המפרשים שפירשו דגילוי מילתא היינו בטענת אונס כלומר דעל הסתם אמרינן דאניס וכו', הכא בנדו"ד כתב הריב"ש ז"ל בסימן הנז"ל דלאו מודעא היא וכו', עכ"ל, וכן נקט בתשו' בית אפרים אהע"ז סימן קכ"ה.

וכ"נ להדיא בד' הריב"ש, שהקדים לדבריו פי' רשב"ם דהא דגלוי מילתא בעלמא הוא, היינו דכל שמסר מודעא ידעינן דהוא אנוס, וכתב דכן עיקר, ומבו' בדבריו דרק מה"ט הוא דכל שקיבל דמים ל"מ המודעא, אך לדעת החולקים דמהני מודעא בגט גם בשאינו אנוס, מ' מד' הריב"ש דהוא אף אם קיבל דמים, ואמנם כבר כתב בבית אפרים אהע"ז סימן קכ"ה, דל' המל"מ אינו מדוקדק במש"כ דלדעת הסוברים דאם הוא משקר באונסו מודעתו מודעא, דהוא אף בשקיבל מעות, ובאמת כ"ז הוא רק לדעת הסוברים דאף דבאמת אינו אנוס מהניא המודעא, אך לדעת הרשב"א דהא דמהני בששיקר באונסו, הוא משום דתלינן דיש לו אונס אחר, כאשר כ"ה מפורש בד' הרשב"א בגיטין דל"ד., (אך בד' כמה מקמאי מצינו שהשוו דעת הרשב"א לדעת הרא"ש, וצ"ע), ל"מ המודעא בשקיבל דמים, וכאשר כ"ה מבו' בד' מהרח"ש שם.

ב] וכ"ה מבו' גם בתשו' רבינו חסדאי שבשו"ת ר"י בן הרא"ש סימן ע"ג, שכתב כדינא דהריב"ש, ז"ל, ובר מן דין בהאי מודעא היא מודעא גרידא הויא כדאמרן לאו כלום היא וא"כ לא נתבטלה וכו', ופרשב"ם ז"ל גילוי מלתא בעלמא הוא כלומר הרבה בני אדם יוכלו לידע אונסו דכיון דאינו מקבל ממון בגט זה ובמתנה שנתן אם איתא דניחא לי' ליתנה מדעתו למה לי' למסור מודעא עכ"ל, מכלל דכל שמקבל ממון על כך אין מסירת מודעי ראי' על אונסו כל שלא נתברר ממקום אחר, אדרבה אמרינן שחפץ הוא בנתינת הגט מחמת הממון שנתנו לו אלא שמסר המודעא כדי שיתנו ויחזרו ויתנו, ובודאי שהענין מוכרע מעצמו דליכא הפרישא אחרינא בין מכר לגט ומתנה אלא דבמכר וכו' ובגט ובמתנה דלא מקבל זוזי ודאי קושטא קאמר דאניס דמאי לימא בו כיון דלא מקבל זוזי, הילכך בנידו"ז שקיבל ממון בעל הגט אין מסירת מודעתו ראי' על האונס כל שלא נתברר אונסו ממקום אחר, וליכא למימר דבגט ומתנה אפי' בלא אונס נמי מודעי' מודעא כל שגילה בדעתו מתחילה שאינו רוצה בדבר וכו' וכמש"כ הרב בעה"ע ז"ל וכו', דלא היא וכו', אלא ש"מ דבגט ובמתנה טעמא דמודעא גרידא מהניא, משום דכיון דלאו זוזי מקבל כי מסר מודעא וקאמר אנוס אע"ג דלא מסדר לאונסי' מהמנינן לי' דאנוס, דמ"ט לימא דאנוס אי לאו קושטא דמלתא הכי, הלכך בנידו"ז דקיבל זוזי אין מסירת מודעתו ראי' על אונסו כל שלא נתברר האונס ממקום אחר וכדכתבתי, עכ"ל.

ומבו' להדיא בדבריו, דלדעת בעה"ע דמהני מודעא בגט בלא אונס, ה"ז מועיל גם כשנתנו לו דמים על הגט, ורק לדעת רשב"ם דהא דמהני מודעא בגט הוא משום דעי"ז מוכחא מילתא דהוא אנוס, הוא דל"מ היכא דקיבל דמים על הגט, דכה"ג דמי לזביני דאף דמסר מודעא, לא מוכחא מילתא דהוא אנוס.

והדברים מפורשים כן בד' המאירי ב"ב ד"מ:, ז"ל, בד"א בדבר שהוא מקבל דמים עליו כגון מכר וכו', אבל דבר שאינו מקבל מעות עליו אלא שהוא נעשה ברצונו כגון מחילה ומתנה וגט וכו', [כיון שהודיע לעדים] שאינו רוצה באותה מחילה או מתנה או באותו גט ואפי' לא היה אנוס נעשה הגט בטל והמחילה והמתנה בטלות, שאם אינו רוצה להקנות בכל לבו לא קנו וכו', אבל במכר אע"פ שאינו רוצה בכל לבו כל שלא נתברר האונס נאמר אגב זוזי גמר ומקנה, ואפי' קבל מעות על הגט או המחילה או המתנה, יראה מ"מ הואיל ואינם דברים הראויים לקבל מעות עליהם א"צ בהם אלא לגלוי הדעת, וכל שגלה דעתו אין צריך להכרת האונס, עכ"ל.

אמנם בד' התשב"ץ ח"א סימן א' מבו', דהגם דבגט ומתנה מהני מודעא בלא אונס, ובכל דבריו מ' דהוא אף אם באמת אינו אנוס, ולא רק כשנתברר שאונס זה הי' שקר דתלינן שאנוס אונס אחר וכד' הרשב"א, מ"מ כל שקיבל דמים ל"מ המודעא, עיי"ש, וכ"כ בתשו' רשב"ש סימן של"ט בדעת בעה"ע, אך עיי"ש בד' הרשב"ש שנקט בדעתם דגם בידוע לנו שנאנס, הו"ל כתליוהו וזבין, ולפ"ז ניחא, דמה"ט ל"מ המודעא בדלא ידעינן באונסי' דהו"ל כמכר, וז"פ, ושוב מצאתי שכבר כתב כן בתשו' בית אפרים אהע"ז סימן קכ"ה ד"ה אמנם.

ג] אמנם הנה הרמ"א בסימן ר"ה ס"ד הביא לדינא לד' הריב"ש, לענין מכר שנתנו לו דמים פחות משויו, שכתב בשו"ע שם דלא חשיב כתליוהו וזבין, וכתב ע"ז הרמ"א, דלענין זה הוי כמכר דאם מסר מודעא בעינן שידעו העדים באונסו כמו במכר, ובד' הריב"ש לא נזכר כלל להך דינא לגבי מכר שקיבל מעט מדמיו, אלא כתב כן לגבי גט שקיבל עליו דמים, והרמ"א דימה זל"ז, וכ"ה במהרי"ט ח"א סימן ל"א.

והנה בשו"ע שם ס"ו כתב, דהא דבמתנה ל"ב שידעו העדים אונסו, הוא משום דאין הולכין במתנה אלא אחר גלוי דעת הנותן שאם אינו רוצה להקנות בכל לבו לא קנה המקבל מתנה, ובפשוטו זה כדעת הסוברים דמהניא המודעא אף אם אינו אנוס, ואפ"ה נקט הרמ"א, דכל שנתן לו דמים מועטים, אף דלא חשיב כתליוהו וזבין, מ"מ בעינן שידעו העדים אונסו, וזה שלא כד' המהרח"ש והמל"מ, אשר כ"ה משמעות הריב"ש והר"ר חסדאי, וצ"ע הטעם בזה.[[1]](#footnote-2)

ד] אמנם מצינו הדברים מבוארים בד' הרמ"א בדרכ"מ בסימן ר"ה, ז"ל, ובתשובת ריב"ש סימן קכ"ז כתב וכו', מ"מ לענין זה דמיא למכירה דבעינן שידעו העדים באונסו ואי מסר מודעא ולא ידעו עדים באונסו דבריו קיימין והמודעא בטילה, "דכיון דמקבל הנאה לא שייך למימר טעמא דאמרינן במתנה דאפילו אם אינו נאנס כיון שאומר וכו'", עכ"ל.

ומבו' בד' הדרכ"מ, דאף דהא דמהני מודעא במתנה בדלא ידעינן באונסי', הוא משום דאפי' אם אינו נאנס, מ"מ כיון שאומר שאינו נותן בדעתו ל"ה מתנה, כ"ז הוא היכא שאינו מקבל דמים, אך היכא דמקבל דמים ואית לי' הנאה מיני', הויא מתנה.

והטעם בזה הוא, דהא דשאני מתנה דכל שאומר שאינו נותן מדעתו ל"ה מתנה, ממכר דאף שאומר שאינו נותן מדעתו ל"מ אא"כ הוא אנוס, כתב הטור שם, ז"ל, דדוקא גבי מכר אמרינן כיון שקבל המעות גמר ומקנה מה שאין כן במתנה ומחילה, עכ"ל, ואשר ע"כ י"ל, דלזה סגי אף במקצת דמים, דכל דאית לי' הנאה מיני' אמרינן דגמר ומקני, ול"מ מה שגילה דעתו שאינו מקנה מדעתו.

וכ"ה להדיא בסמ"ע שם סקי"א, ז"ל, דשאני בזה, כיון דעכ"פ נתן לו קצת דמים ונהנה י"ל דילמא גמר והקנהו לו, עכ"ל.

אמנם הדברים מחודשים מאד, דאחר דלגבי דינא דאגב אונסי' וזוזי גמר ומקני, ל"מ נתינת מקצת דמים, ולא גמר ומקני אלא מכח נתינת כל הדמים, א"כ מהיכ"ת נימא דלגבי הא דל"מ גילוי דעתו במכר משום דאגב זוזי גמר ומקני, מהני אף נתינת מקצת דמים, וצ"ע בזה.

ה] והנה יש לדון בדין זה מטעם אחר, דהנה נחלקו הראשונים בטעם הא דבמכר ל"מ מודעא כשאינו אנוס, ול"ד לגט ומתנה דדעתם דמהניא מודעא אף בשאינו אנוס, דבד' רבינו יונה והרא"ש והמאירי והטור מבו' דהוא משום דבמכר דשקיל זוזי אמרינן דגמר ומקני, אך בד' הר"י מיגש והרי"ד והריא"ז וכ"נ גם בד' הרמב"ם מבו' דהוא משום דמהני המכר אף אם לא גמר והקנה, ול"ד למתנה דל"מ כשלא גמר והקנה, והטעם בזה פירש הריא"ז, דהוא משום דבמכר לא כל הימנו ליטול מעותיו של חבירו ולהטעותו, ונת' בזה באורך ב.

והנה אמנם לדעת רבינו יונה ודעימי' נתבאר דבפשוטו אם נתן דמים מועטים בעד המקח, שפיר מהני המודעא אף בדלא ידעינן באונסי', דלא גמר ומקני מכח דמים אלו.

אך לדעת הרי"מ ודעימי' דהא דבמכר ל"מ מודעא בלא אונס, הוא משום דבמכר ל"ב דגמר ומקני, משום דלא כל הימנו ליטול מעותיו של חבירו ולהטעותו, נ' לכאו' דמה"ט אף אם נתן לו דמים מועטים, מ"מ כיון דתורת מקח ע"ז, וע"כ ה"ז חל אף בדלא גמר ומקני, ואמנם י"ל, דאם הוי זה כשיעור ביטול מקח, אין תורת מקח ע"ז, אך בפשוטו אי"ז כן, ואכמ"ל, וז"ב.

ו] אמנם אכתי יש להסתפק בזה לדעת הרי"מ ודעימי' בדין גט שנתנו לו דמים, אי נימא דכיון שנתנו לו דמים ע"ז הו"ל כמקח ול"ב דגמר ומקני, משום דלא כל הימנו ליטול מעותיו של חבירו ולהטעותו, או דאף כשנתנו לו מעות על הגט, לעולם לא חזינן להגירושין כמקח בעד המעות, וע"כ כל דלא גמר ומקני לא חיילי הגירושין, וצ"ע בזה.

שו"ר בקרית מלך רב פ"ו מגירושין הי"ט, שכתב ע"ד המל"מ, ז"ל, ודבריו תמוהים דהא דאיכא מאן דס"ל דאף דאין כאן אונס המודעא מודעא כיון שאין רצונו בגירושין, היינו דוקא כשלא קבל מעות, אבל כל שקבל מעות ל"מ מה שאין רצונו בכך וכו', וכן נראה מדברי הריב"ש בסי' רל"ב שכתב וכו', שהרבה מן המחברים ז"ל כתבו וכו', דכל המבטל לעתיד "במה שאין מקבל מעות" דגיטא ומתנתא די לו בשיגלה דעתו שאינו חפץ בדבר ההוא יעו"ש, עכ"ל, והרי דנקט דכיון דבמקום שקיבל מעות ל"מ מה שאין רצונו בכך, ע"כ אף בגט שקיבל עליו מעות, ל"מ מה שאין רצונו בכך.[[2]](#footnote-3)

ז] ומטעם אחר י"ל דל"מ, למש"כ בתשו' הר"ן סימן פ"ה, דגם לדעת בעה"ע שפירש להא דגיטא ומתנתא גלוי מילתא בעלמא, דהוא משום דכל דאמר דלא ברעות נפשי' יהיב לגיטא, כיון דלא שקיל מידי אע"ג דליכא אונסא אחרינא אלא דלא גמר לאו כלום הוא, היינו רק משום דמהימנינן לי' במה שאומר דלא ניח"ל, משום דלא שקיל זוזי, ואי גמר ומגרש אמאי קאמר דלא ניח"ל, ועיי"ש שכתב דבעינן נמי למיגו דמצי אמר דאנוס הוא, ואכמ"ל, ולפ"ז הרי דכל דשקיל זוזי, אינו נאמן לומר דלא ניח"ל, ויהא הגט קיים, וכאשר כ"ה מבו' להדיא בד' הר"ן שם.

אך הנה בד' ש"ר מבו', דפליגי ע"ד הר"ן, וס"ל דכל הא דבעינן לה"ט דמהימנינן לי' משום דלא שקיל זוזי וכו', הוא רק לדעת רשב"ם דהא דמהניא המודעא הוא משום דאנוס הוא, אך אם מהניא המודעא אף דאינו אנוס, משום דכל דלא ניח"ל לא חיילי הגט והמתנה, ל"ב לה"ט, ונת' בזה ב?, ולפ"ז הרי דלדעתם אין לנו לומר דכל שקיבל דמים על הגט אינו נאמן לומר דלא ניח"ל, אלא אף בכה"ג מצי למימר דלא ניח"ל, והגט בטל, וכאשר כ"ה משמעות ד' הריב"ש והר"ר חסדאי, וכמש"נ.

**ב**

ח] ובעיקר דינא דהריב"ש ודעימי' יש לדון עוד מטעם אחר, דהנה בשו"ת ר"י בן הרא"ש סימן ע"ג כתב, וחתם על תשובה זו גם אחיו הטור, ז"ל, אילימא דגט ומתנתא גילוי מלתא בעלמא היא, ופיר"ש הרבה בנ"א יוכלו לידע אונסו דכיון דאינו מקבל ממון בגט זה שנותן אם נתנו מדעתו למה מסר מודעא, והק' מהר"מ מרוטנבורג ז"ל דילמא בגט נמי זוזי אנסוהו שנותנין לו קרובי אשה לגרשה ובמתנה אינו אנוס אונס גמור אלא אדם גדול ביקש ממנו מתנה ואינו רשאי להשיב פניו וכו', ולפע"ד אינו קשה לפיר"ש, כי אפי' אם קבל מעות בגט מקרובי האשה אינו דומה למעות שמקבל במכר, כי במכר עיקר מכירתו הוא בשביל המעות כי אין אדם מוכר דבר אלא בשביל חפצו למעות ולא בשביל סבה אחרת והן הן האונסין אותו למכור ואונס זה אינו מועיל לבטל המקח, הלכך אין לפרש במודעא שהכירו אונסו שלא היה כסתם מוכר דזוזי אנסוהו, אבל בגט אפי' אם יתנו לו מעות דבר ידוע שאינו סבת הגט וכו' הילכך ל"ד למעות המכר דנימא גמר ומקנה, משו"ה פריך גילוי מילתא בעלמא הוא שהוא אנוס, כיון שמוסר מודעא, דכיון דאינו מקבל ממון בגט ר"ל כמו במכר כי אין קבלת ממון של הגט דומה לקבלת ממון של מכר, וגם במכר נמי אם אנסוהו למכור חפץ בפחות משוויו אין מכירתו מכירה דהא דאמר ר"ה תלוהו וזבין זביניה זביני דאגב אונסי' גמר ומקנה היינו דוקא דלא איזל גבי' אלא כדי אונאה וכו', הנה הוכחנו שאין נתינת הממון גורם אלא שוויו של מקח גורם קיומו, וא"כ בגט נתינת הממון אינו גורם קיומו אם אינו נותנו לרצונו בלא ממון, הלכך פריך שפיר גילוי מלתא בעלמא, עכ"ל.

ובשו"ת חת"ס ח"ז סימן כ"ה תמה ע"ז, ז"ל, ודבריהם תמוהים מי לא ידע זה דהרי משו"ה לא מיקרי זבין אלא יהיב, אך מ"מ במסירת מודעא נימא מחמת תחבולה עביד להרויח ממון ומשו"ה בעינן ידעינן באונסי', עכ"ל, ועיי"ש מש"כ לישב בזה, וצ"ב.

עוד צ"ע בד' הר"י ז"ל, שהרי מהר"ם הק' ע"ד רשב"ם דהיאך מהני מודעא במתנה בדלא ידעינן באונסי', הרי י"ל דאינו אנוס אונס גמור אלא אדם גדול ביקש ממנו מתנה ואינו רשאי להשיב פניו, וע"ז לא יישב הר"י ז"ל מידי.

ט] ונ' לדון בביאור ד' הר"י ז"ל, דהנה בשו"ת הריב"ש סימן רל"ב כתב, ז"ל, ועוד וכו' א"כ הרי הוא כאלו נאנס לגרש כיון שמסר מודעא קודם לכן מחמת זה האונס, ואע"פ שאונס זה אין מספיק לבדו לבטל הגט מדין גט מעושה היכא שלא מסר מודעא מתחלה כיון שלא נתפש על שגרש, מ"מ כשמסר מודעא מתחלה, אף אם נאמר שאין מסירת מודעא מועלת אלא ע"י אונס, אפ"ה קצת אונס מועיל להחשיב המודעא אע"פ שאינו אונס גמור מצד עצמו, וראי' לזה מדאמרינן בפ' חזקת וכו', ולא היא התם מוכחא מילתא דמחמת אונסא הוא דכתב לה וכו', והדבר מבואר, שאונס זה לאו אונס גמור הוא, שאם ירצה לא ישאנה ולא יתן לה נכסיו וכו', ואעפ"כ מבטל אותה מתנת הבן הקדומה, והויא לה מודעא מחמת אונס גרוע כזה, אע"ג דבעלמא בלא אונס כלל אמרינן דלא הויא מודעא לחברתה, בנדון זה ג"כ אף אם נאמר שאין מודעא בלא אונס, הנה הדבר שנראה כאונס מועיל לקיים המודעא, אף על פי שאינו אונס גמור מחמת עצמו, שהרי דין המתנה והגט שוין בדין המודעא כמו שמבואר שם, עכ"ל.

ולפ"ז צ"ע במש"כ הריב"ש דל"מ מודעא בגט היכא שקיבל דמים, משום דבכה"ג ל"ה גלוי מילתא בעלמא, די"ל שנתן הגט מחמת הממון שנתנו לו, ולכאו' הרי אף אם נתן הגט מחמת הממון שנתנו לו, נמי הו"ל כאונס קצת, וכמבו' בב"ב דמ"ז: דכל מוכר כלי תשמישו מחמת שהוא צריך למעות חשיב כאונסא דנפשי', וס"ד לאתויי מינה דתליוהו וזבין זביני' זביני, וא"כ שפיר תועיל המודעא לבטל הגט בכה"ג.[[3]](#footnote-4)

ומצאתי בשו"ת אגודת אזוב אהע"ז סימן י"ט אות נ"א שכתב, ז"ל, ומה שתמה מעכ"ת על הריב"ש וב"ש סוף סי' קל"ד שכתבו דאם קיבל מקצת מעות לא מהני מודעא לחוד בלי אונס משום דאמרינן דלאו אנוס הוא אלא שעושה כן מפני המעות שקיבל ע"כ, דמה בכך שעושה מפני דוחק המעות מ"מ הו"ל כאונס דאתי ליה מנפשיה דמהני בצירוף המודעא כדמוכח וכו' בעובדא דההוא גברא דאזיל לקדושי איתתא וכו', אני תמה על תמיהתו דא"כ גם בקיבל כל המעות יועיל המודעא בלי הכרת האונס או אם ימסור מודעא שעושה כן מפני דוחק המעות וידוע שהוא כן כיון דעכ"פ עושה כן מפני דוחק המעות, אלא ודאי דכל שקיבל דמים אף שעושה מפני דוחק המעות לאו אונס הוא ובההיא עובדא מתנה גמורה היתה ופשוט הוא, עכ"ל.

אמנם דבריו צ"ב, דהיכא שקיבל כל המעות, הו"ל כמכר דל"מ מודעא בצירוף אונסא דנפשי', משום דאגב זוזי גמר ומקני, אך היכא שקיבל מקצת המעות, דלא גמר ומקני מכח מעות אלו, בדין דיועיל מודעא בצירוף אונסא דנפשי'.

ונ' מזה בדעת הריב"ש ודעימי', דהגם דמהני מודעא בצירוף קצת אונס לבטל הגט, כ"ז הוא באונס שהוא מחמת אחרים, דומיא דההיא איתתא, דהגם דבידו שלא לישא ולא ליתן לה נכסיו, מ"מ כיון שהוא רוצה לשאת אותה, והיא תובעת ממנו תביעה מופרזת, ה"ה רואה את עצמו כאנוס על ידה, וה"נ הוא בגוונא דהריב"ש שלא יוציאוהו מן התפיסה עד שיגרש, אך כל שנותן הגט משום שהוא חפץ במעות, הגם דהו"ל כאונסא דנפשי', ל"מ המודעא לבטל הגט בכה"ג, ועיקר הא דבההיא איתתא חשיב כאונס שהוא מחמת אחרים, כ"נ גם בד' הרשב"א בתשו' ח"ד סימן י"ד, וכמש"נ ב?, וכ"ה בחי' רמ"ש ב"ב ד"מ:, עיי"ש.

י] אמנם בדעת הר"י ז"ל י"ל דפליג ע"ז, וס"ל דכל שנתן הגט משום דזוזי אנסוהו שנותנין לו קרובי אשה לגרשה, שפיר מהניא המודעא, דהו"ל מודעא בצירוף קצת אונס דמהניא בגט, והרי מבו' בד' מהר"ם, דליכא למיחש שמא נתן הגט בעד הדמים, רק אם אמרינן דזוזי אנסוהו, אך אם אינו דחוק למעות ולא אנסוהו הזוזי, אין לחוש שיגרש אדם את אשתו אם לא ניח"ל בכך כדי להרויח מעות.

ומה שהאריך הר"י ז"ל לפרש דאינו דומה קבלת ממון בגט לקבלת ממון מכר, הוא משום דכל הא דמהני מודעא בצירוף קצת אונס, הוא רק בגט ומתנה ולא במכר, שהרי בכל מכר דזוזי אנסוהו למכור ל"מ מודעא, והטעם בזה הוא משום דבמכר דאיכא זוזי, אמרינן דאף אם מסר מודעא מ"מ אגב זוזי גמר ומקני, כל שאינו אנוס אונס גמור, ומשא"כ בגט ומתנה דליכא מעות, ע"כ אף כשאינו אנוס אונס גמור, מ"מ כל שמסר מודעא אמרינן דלא גמר ומקני.

ואשר זהו שהוצרך הר"י ז"ל לפרש, דהא דבגט דזוזי אנסוהו מהני מודעא, ול"ד למכר דל"מ המודעא בכה"ג, הוא משום דאינו דומה קבלת ממון בגט לקבלת ממון במכר, דבמכר כל שקיבל מעות גמר ומקני, וע"כ ל"מ המודעא, ומשא"כ בגט דאין נתינת הממון גורם קיומו אם אינו נותנו לרצונו בלא ממון, ע"כ כל שנתן הגט מחמת דזוזי אנסוהו ומסר מודעא, ל"ה גט.

ולפ"ז מתישב גם קו' המהר"ם דבמתנה נמי נימא דאינו אנוס אונס גמור אלא אדם גדול ביקש ממנו מתנה ואינו רשאי להשיב פניו, ולפ"ד הר"י ז"ל ניחא, דאף אם אכן אינו אנוס אונס גמור, אלא אונס זה, שפיר מהניא המודעא, דל"מ למכר דל"מ המודעא בכה"ג, משום דאגב זוזי גמר ומקני, ומשא"כ במתנה דליכא זוזי, וא"ש היטב כל ד' הר"י ז"ל, אם כי הדבר סתום קצת בדבריו.

והנה בפירשב"ם כתב דגלוי מילתא בעלמא, דכיון "דאינו מקבל ממון" במתנה ובגט זה שנותן אם איתא דניחא ליה ליתנה מדעתו למה לו למסור מודעא וכו', ומזה דקדקו הראשונים דכל שהוא מקבל ממון בגט זה, ל"מ המודעא בדלא ידעינן באונסי', אך בד' הר"י ז"ל מבו' לפרש בזה, דר"ל דאינו מקבל ממון בגט כמו במכר, כי אין קבלת ממון של הגט דומה לקבלת ממון של המכר, וקבלת ממון של הגט אינה גורמת דליגמור וליקני, ואמנם לכאו' אי"ז מתישב היטב בל' רשב"ם, וצ"ע.

יא] ועכ"פ נמצא לדעת הר"י ז"ל, והסכים לזה הטור, דגם לדעת רשב"ם דהא דמהני מודעא בגט ומתנה בדלא ידעינן באונסי', הוא משום דודאי אנוס הוא, דשפיר מהניא המודעא בגט אף אם קיבל מעות, ומבו' בדבריו דה"נ במכר שקיבל דמים פחות משויו יותר מכדי אונאה, שפיר יועיל מודעא אף בדלא ידעינן באונסי', ואמנם היכא דיש לתלות שנתרצה מדעתו למכור בדמים אלו, י"ל דל"מ המודעא, וכמש"נ לעיל סק"ג בהערה, עיי"ש, והיינו משום דאף אם נימא דנתן הגט ומכר החפץ משום דהמעות אנסוהו, נמי מהני המודעא, דכל דליכא קבלת דמים הגורמת דגמר ומקני, מהני מודעא בצירוף אונס קצת, וכמש"נ.

יב] שו"ר דברים מפורשים בזה בתשו' הר"י בן מתתיהו שבשו"ת הריב"ש החדשות סימן ל"ב, ז"ל, ואין לחלק דהכא כיון שקיבל מעות מן הגט נדמי אותו לזביני דנימא זוזי אנסוהו, ונביא ראי' לזה ממה שפירשב"ם וכו', הלכך בנידון שלפנינו שקיבל המגרש מעות מנתינת הגט נימא דדמי לזביני ול"ד לגילוי מילתא עד שידעו העדים אונסו, זה אינו דל"ד לזביני, חדא דאין וכו' בלב האדם דאיצטריך לזוזי יהא בדעתו לגרש את אשתו וכדי שיחזירנה היום או למחר כשיהי' לו מעות, כי שמא תקח אחר ולא יוכל להחזירה וכו', "ועוד אם נאמר שמה שקיבל מעות יהי' הוכחה דזוזי אנסוהו ודמי לזביני, א"כ א"צ מודעא וכו' יהא הגט בטל, כיון דלא גירש אלא באונס דזוזי אנסוהו, דאונס ממון הוי אונס לגבי גט וכו', עכ"ל, ועיי"ש בהמש"ד במה שדן בזה, והרי דס"ל דאונסא דנפשי' מבטל הגט גם בלא מסירת מודעא, ומה"ט ס"ל דמהניא מסירת מודעא אף היכא דמקבל דמים, דאם אמרינן דזוזי אנסוהו ליתן הגט, א"כ אדרבה מכח אונס זה בטל הגט.

1. והנה אמנם באופן שמכר מדעתו בדמים מועטים, י"ל דכיון שנתרצה מדעתו למכור בדמים אלו, ודאי דאמרינן דאגב זוזי גמר ומקני, דכיון דאינו אנוס כלל על המכירה וניח"ל למכור בעד דמים אלו, ה"ה גומר ומקנה מכח זה, אך ד' הרמ"א קיימי גם בשנאנס באונס שאינו גמור למכור, וכגון בשאמרה לו אשה שאם לא ימכור לה בדמים אלו לא תנשא לו, או שאמר לו כן אדם גדול שאינו רשאי להשיב פניו, וכיו"ב, וכאשר כן מ' מד' הרמ"א שהעמיד לדין זה על מש"כ בשו"ע שכפוהו ליתן בפחות משויו, דבכה"ג גם בקרקע ל"מ, ומ' דגם ד' הרמ"א קיימי בכה"ג. [↑](#footnote-ref-2)
2. אך בדעת המל"מ שנקט דלדעות אלו שהביא הריב"ש בסימן רל"ב מהניא המודעא בגט אף אם נתנו לו דמים, אף שכתב הריב"ש שם דכל הא דמהני גילוי דעת הוא רק במה שאין מקבל מעות, יל"פ כמש"נ, דהוא או משום דכל הא דמהני קבלת מעות הוא משום דאגב דשקיל זוזי גמר ומקני, וכ"ז הוא רק בשמקבל כפי דמי המקח, אך בגט דאין דמים לאשה ל"מ קבלת מעות, או משום דכל הא דמהני קבלת מעות הוא משום דלאו כל כמיני' וכו', ובגט שקיבל עליו דמים, לא חזינן לי' כמקח, וליכא להך דינא, וכנ"ל. [↑](#footnote-ref-3)
3. והי' מקום לומר, דהריב"ש לא איירי היכא דזוזי אנסוהו ליתן הגט, אלא הוא נותן הגט מרצונו כדי לקבל הדמים, ובכה"ג לא חשיב אף כאונסא דנפשי', אך לפ"ז יתחדש דהיכא שהי' דחוק למעות ונתרצה לגרש לצורך זה, תועיל המודעא, וזה לא שמענו. [↑](#footnote-ref-4)