שעור נדה מוצשק משםטים 
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / שביעית / שיעורי שמיטה תשפב

# אשה הרואה דם במ"ר

## דעה א' ברמ"א

רמ"א סעיף א] וכל זה אם נמצא דם במקרה, אבל אשה שרגילה לראות דם במי רגלים ומרגשת כאב בשעה שמטלת מים כגון החולי שקורין (הארי"ן וינ"ד), נראה דיש להתיר בכל ענין, דהא איכא ידים מוכיחות שיש לה מכה המכאיב אותה בהטלת מי רגלים וממנו הדם יוצא. ואפילו אם מצאה דם אחר הטלת מי רגלים, כשמקנחת עצמה, טהורה, דמאחר דמרגשת כאב ואינה מוצאה דם רק אחר הטלת מי רגלים, ודאי דם מכה הוא.

עד עתה נתבאר בשו"ע דין האשה הרואה במי רגליים בלא כאב, אך כאן מדובר באופן שאשה רואה דם במי רגלים עם כאב, דכיון שהיא מרגשת כאב, יש לתלות שהדם בא מן המכה.

ודיעה הא' ברמ"א היא דעת המהרי"ל דס"ל שאם מרגישה כאב ביחד עם הטלת המ"ר שכיון שתמיד מרגישה כאב זה הוכחה שיש לה מכה, ולכן יש להקל בזה אפילו כשרואה שלא בשעת הוסת, דודאי דם מכה הוא. והוסיף להקל לדיעה זו שיש להקל אפילו בקינוח שמצאה אחר כך.

ולעניין הזמן שבו צריך לחוש את הכאב כתב הסד"ט שאם מוצאת דם בשתן צריך שתרגיש כאב בזמן ההטלה, אך אם מצאה דם אחרי ההטלה מ"ר סגי שיהיה לה כאב אחר גמר הטלת המי רגלים.

## דעה ב' ברמ"א

המשך דברי הרמ"א] אך יש מחמירין שלא להתיר רק באשה שיש לה וסת להצריכה בדיקה (דעת מהרי"ל שם), דהיינו קודם שתשתין, תבדוק עצמה היטב בחורין ובסדקין ואם לא תמצא דם תכניס מוך נקי על המקור בפנים, ותשתין ותקנח עצמה יפה ממי רגליה ותוציא המוך, אם נקיה היא הוכחה גדולה דאין הדם מן המקור, (שם ובמהרי"ו), והכי נהוג. ואם בדקה עצמה ג' פעמים בכהאי גווני ומצאה המוך נקי, מותרת אחר כך בלא בדיקה שלא בשעת וסתה, דחזקה דדם מכה הוא מאחר שאינה מוצאה אותו רק אחר שהשתינה. וכל זה דוקא שמרגשת כאב עם מי רגליה, אבל אם אינה מרגשת כאב ובודקת עצמה אחר הטלת מים ומוצאה דם, אם לא מצאה דם במי רגליה ודאי טמאה.

והדיעה הב' ברמ"א ס"ל דיש להחמיר כשמוצאת דם בהשתנה אף אם הרגישה כאב בזמן ההטלה, ויש להקל רק אם עושה את הבדיקה הנ"ל. וביאר הנקה"כ בסימן קפז שכיון שכאן הוא רק 'כאב' ולא 'מכה' אין להקל בלא בדיקת מוך. והיינו דלדיעה הראשונה הרגשת הכאב היא יותר ממכה ויש להקל אף שלא בשעת הוסת, ולדיעה השניה גריעא ממכה ויש לטהר רק בצירוף בדיקת מוך כנ"ל.

## ביאור צורת הבדיקה

כתב הרמ"א שמכניסה את המוך ומשתנת ואם המוך נקי יש להקל. וביאר הט"ז שהנקב של המי רגלים הוא בקצה של המקור היוצא לחוץ, וכשמכניס את המוך עמוק יותר מהנקב של המי רגלים ומשתינה, אז אם המוך נקי והיא מצאה דם הרי מוכח שהדם לא בא מן המקור.

וברמ"א כתב שאם בדקה כן ג"פ מותרת אח"כ בלא בדיקה. אמנם הפת"ש הביא מהנודע ביהודה דס"ל דסגי שתבדוק פעם אחת, וכן הביא השמלה דכך מפורש במהר"י וייל דסגי שתבדוק פעם אחת.

## הטעם שהבדיקה מועילה רק כשמרגשת כאב

עוד כתב הרמ"א דבדיקה זו מועילה דווקא כשמרגשת כאב, אך אם היא אינה מרגשת כאב לא מועילה הבדיקה, ולכאורה צ"ב מדוע לא מועילה הבדיקה הרי אם המוך יצא נקי א"כ מוכרח שהדם אינו מן המקור.

ובנוב"י ביאר דבאמת בדיקה זו מוכיחה שבשעה זו אין לה דם מן המקור, אך עדיין אין לסמוך על זה אם תחזור ותראה בהשתנה, כי אין אנו יודעים אם הפצע המשיך לדמם או שהוא נפסק, ולכן רק כשיש לה כאב בהשתנה תלינן שעדיין ממשיך הדם לבוא מהפצע. [ובאמת כן הוא בכל תליה בפצע שאין הדבר ברור כל כך לכמה ימים אפשר לתלות שהדם בא מן הפצע, ובאמת אם אחות מוצאת פצע אין לטהר מכח זה לימים נוספים, אא"כ האחות אומרת שנראה שהפצע ימשיך לדמם ימים נוספים].

והנה בבדי השולחן כתב שאם בדקה במוך ונמצא שיש לה דם גם במוך, ואחר כמה דקות בדקה שוב ומצאה דם בהשתנה אך המוך נשאר נקי, דמכל מקום היא טמאה, משום שאת הראיה הראשונה א"א לטהר אף שעכשיו רואים שיש לה פצע. אכן לדינא נראה דלא כדבריו, אלא כיון שהיא רואה דם במי רגליים הרי הוא פצע בודאות וא"כ יש לתלות שהפצע היה גם קודם לכן, ויש להכשיר גם את הבדיקה הראשונה במקום שאפשר לתלות, שלא קינחה כהוגן [אמנם בבדה"ש משמע שאין לתלות כלל כיון שאינו מברר שבשעה הראשונה ג"כ הראיה במ"ר הוא מכח הראשון].

וכמו כן נראה שיש לתלות למפרע אם השתינה והרגישה כאב וראתה דיכולה לעשות בדיקה במוך מיד, ואם תצא טהורה יכולה לתלות גם למפרע.

אמנם בסד"ט כתב טעם אחר לכך שבלא מרגשת כאב לא מועילה בדיקה זו, משום דלא ברור מחמת בדיקה זו שהדם לא בא מן המקור [ועי' חוו"ד שכתב דדיתכן שיצא הדם אפילו אם המוך בפנים], וכיון שמספק"ל אם בדיקה זו מועילה, על כן צריך מקילין רק כשיש לה כאב כדי שנדע שבכה"ג יש לסמוך על בדיקה זו.

[וע"ע בסד"ט (ס"ק ה?) שהביא מהמהר"י וייל שאם נטהר את כל ראיותיה, אף כשלא מרגשת כאב, א"כ לא תטמא לעולם שהרי תמיד תטיל מי"ר ותוכל לתלות בזה את כל הראיות שלה, וע"כ שאין סומכין לגמרי על בדיקה זו].

## הנפק"מ בין הטעמים הנ"ל

ועולה ב' טעמים שסומכים על 'בדיקת המהרי"ו' דווקא כשמרגשת כאב, לדעת הנוב"י משום דבלא זה תלינן שנתרפאה, ולדעת הסד"ט הוא משום שלא ברור היעילות של בדיקה זו ויש להקל רק בצירוף כאב. ונפק"מ ביניהם אם נטמאת באותה בדיקה כשלא הרגישה כאב, דלדעת הנוב"י באותה בדיקה היא ודאי מותרת, שהרי מוכח שלא ראתה מהמקור, אך לדעת הסד"ט אין להכשיר באותה פעם, דכיון שלא הרגישה כאב, לא סומכים על בדיקה זו.

ועוד נפק"מ דדעת הסד"ט כדעת הרמ"א שצריך שתבדוק ג"פ, כדי שיוחזק שהכאב קשור להטלת המ"ר, אך לדעת הנוב"י סגי שתבדוק פעם אחת.

ובבדה"ש כתב עוד נפק"מ דלדעת הסד"ט אחר שראתה ג"פ עם כאב יכולה לטהר לעולם אפילו בלא כאב, אך לנוב"י אין להקל כי צריך את הכאב שנדע שלא נתרפאה.

אכן נראה דגם לדעת הסד"ט אי אפשר לטהר לעולם ממש שהרי ודאי שהיא תתרפא בסוף, וכמו שלא ברור כל כך כמה זמן אפשר לתלות. וכן לטהר למפרע צ"ע כמה זמן אפשר לטהר, דלא מסתבר לטהר לזמן ארוך דיש לחוש שנתרפא פצע.

## נמצא על העד

כתב הרמ"א 'וכל זה דוקא שמרגשת כאב עם מי רגליה, אבל אם אינה מרגשת כאב ובודקת עצמה אחר הטלת מים ומוצאה דם, אם לא מצאה דם במי רגליה ודאי טמאה, אבל אם מצאה דם תוך מי רגליה וגם על העד שבדקה עצמה בו, יש אומרים דהיא טמאה, דלא התירו רק דם שנמצא תוך מי רגליה, וי"א שהיא טהורה דדם שנמצא תולין שעדיין נשאר מתמצית מי רגליה, ויש להחמיר.

מבואר ברמ"א שבנמצא על העד אין להקל. והקשה הש"ך שהרי בלא"ה החמיר הרמ"א ברואה במי רגלים שאין להקל אף אם יש כאב, ותירץ דמיירי בעשתה 'בדיקת המהרי"ו' ע"י מוך, שבזה נתבאר שמקילין בנמצא דם במי רגלים, אך בנמצא על העד מחמירים.

## קביעת וסת שרואה במ"ר

עוד כתב הרמ"א 'ואם אינה רגילה לראות רק לפרקים, קובעת לה וסת אם הוא בדרך קבע, בין וסת שוה בין וסת דילוגין'.

מבואר ברמ"א שמי שתמיד מוצאת דם אחרי שעושה מ"ר, הרי היא קובעת וסת חדש, שאנו תולים שהטלת המ"ר גורמת לה לראות דם מהרחם.

והגר"ז כתב שיש לדון אם וסת זו חשיב כוסת מחמת אונס, וכתב הגר"ז שהדבר תלוי אם הדם בא עם קינוח תולין שהדם שבא על העד אינו מחמת אונס אלא כוסת הגוף וצריך לעוקרו בג"פ, אך אם מדובר בראתה במ"ר הרי הוא כוסת מחמת אונס דבא ע"י שהדם נעקר וחזר למ"ר, ונעקר בפעם אחת.

אמנם דבריו צ"ב דנראה ברור דסעיף זה מיירי בוסת המורכב שהרי ודאי היא מטלת מ"ר גם בלא ראיה דלא יתכן שלא תשתין כל החודש, וכיום שתשתין פעם אחת בלא לראות הרי נעקר וסתה, ובלא"ה צ"ע דלעולם לא יקבע הוסת שהרי אם ראתה פעם אחת בהשתנה, ומיד אח"כ שוב ראתה בהשתנה, הרי הראיה השניה היא ממעין קבוע, ואם כבר עברו ז' נקיים מהראיה הראשונה הרי כבר עקרה את הוסת שבכל אותם ימים היא לא ראתה בהשתנה.

וצ"ל דמיירי בוסת המורכב שמשתנת בימים מסויימים ורואה, כגון שהשתינה בר"ח ניסן ומיד ראתה ואח"כ בר"ח אייר ובר"ח סיון, אך לפי"ז צ"ע דברי השו"ע הרב דמה הנפק"מ אם הוא וסת הגוף או וסת האונס, הרי בלא"ה יקבע הוסת לפי ימי החודש. וצ"ע.

## מצאה קרטין במ"ר

הט"ז רוצה להקל בכל פעם שמוצא קרטין, אך האחרונים חלקו עליו שיש להקל לסמוך על חולי בכליות רק אם הוא בשעת מ"ר אך בלא זה לא.