16. בדין יין קודם הסעודה מתי נפטר בברכת המזון והמסתעף
קטגוריות: ש_ס / א ברכות / ברכות - הרב מאיר קאופמן / כיצד מברכין / שיעורים

ד' אב ע"ד

**סימן ט"ז**

**בדין דבר שנאכל קודם הסעודה**

**א]שיטות הראשונים בשותה יין קודם הסעודה האם זה נפטר בברכת המזון**

**ב]ביסוד המג"א שרק בפוטר מברכה ראשונה מה שבסעודה נפטר ברכת המזון**

**ג]ביאור דעת בעל המאור**

**ד]בביאור תשובות הרשב"א לגבי מרור**

**ה]בביאור סברת הרא"ש שאכילה קודם הסעודה שזה מחיב ברכה אחרונה זה מחלק גם לגבי ברכה ראשונה**

**ו]בביאור סברת התוס' מ"ב: שברכה של קודם הנטילה לא פוטר לאחר הנטילה**

**ז]המורם מהנ"ל**

**שיטות הראשונים בשותה יין קודם הסעודה האם זה נפטר בברכת המזון**

א] עיין רי"ף פסחים פ"י שכתב לחדש שבד' כוסות צריך לברך לאחר כוס שני ולאחר כוס רבעי דהינו שנקט שמה שברכת המזון זה מחייב ברכה ראשונה זה גם סברא שלא יחכה לברך הברכה ראשונה על שני הכוסות עד סוף הד' כוסות אלא צריך לברך גם על השני כוסות הראשונים והנה יש ראשונים שבעיקר הדבר נקטו כמהו עיין מרדכי שכתב שגם כוס ראשון צריך ברכה אחרונה נפרד וגם כוס שלישי שכמו שחזינן שיש כאן מחייב חדש לברכה ראשונה ה"ה לברכה אחרונה [אלא שלגבי כוס שני נחלקו עליו וכדלקמן] אמנם הרי"ף חילק בזה וכנ"ל ועיין בעל המאור שהביא להקשות על הרי"ף הרי יין שלפני המזון פוטר יין שבתוך המזון א"כ למה יברך לאחר כוס שני הרי רוצה לשתות יין בסעודה וכתב שמדובר שאין לו יין לשתות בתוך הסעודה [והנה מצאנו שלש שיטות בראשונים בדין אוכל דבר בסעודה וקודם הסעודה לגבי ברכה ראשונה ואחרונה וכדלקמן]

ועיין רמב"ן ור"ן שכתבו שבאמת לא יברך רק קודם ברכת המזון על היין שקודם הסעודה דהינו דמבואר מדבריהם שאם אדם בירך קודם הסעודה על דבר ופטר גם את האכילה של תוך הסעודה אפילו שהחלק של הסעודה בברכה אחרונה נפטר בברכת המזון אבל החלק שנאכל קודם הסעודה שהוא לא חלק מהסעודה צריך לברך עליו ברכה אחרונה

אמנם עיין רא"ש שכתב שאם נימא שהחלק של קודם הסעודה צריך ברכה אחרונה לעצמו א"כ גם אם ישתה יין תוך הסעודה יצטרך לברך עליו ברכה ראשונה בנפרד והוא לא יפטר בברכה שקודם הסעודה והטעם שכיון שלגבי ברכה אחרונה כל אחד נפטר ברכה אחרת ויצטרך לברך קודם ברכת המזון על מה ששתה קודם הסעודה ממילא גם לגבי ברכה ראשונה זה סיבה שהברכה שקודם הסעודה לא תפטור את הברכה שבתוך הסעודה דהינו שכל שזה חלוק לגבי ברכה אחרונה וחשיב שני שתיות זה גם סברא שלא יוציא אותו בברכה ראשונה ומכח זה הוכיח שכל יין שקודם הסעודה נחשב שבא לגרור תאות האכילה והוא נפטר בברכת המזון דחשיב כחלק מהסעודה ובפשוטו במיץ ענבים זה לא שייך [ולא שייך כאן לא פלוג דלא היה כאן שום תקנה בחשיבות יין אלא זה מציאות שזה גורר] [והנה מבואר בגמ' דאיכא מ"ד דיין לשרות פוטר יין לשתות שבסוף הסעודה והרי דעת הרא"ש שיין לאחר הסעודה בעי ברכה אחרונה לעצמו ומבואר שאפילו שזה חלוק בברכה אחרונה הוא לא חלוק לגבי ברכה ראשונה אמנם ודאי שעיקר סברת הרא"ש כי כבר חל חיוב ברכה אחרונה לכן זה מחלק ולכן איפכא זה לא שייך וצ"ל שכל שלא התחיל לברך לא חשיב שחל חיוב דהרי יכול עדין לאכול פת והנה מבואר בגמ' שיש מ"ד שלא צריך לברך על ברכת היין של הזימון כי זה נפטר ביין שלפני המזון וצ"ע למה אין כאן חיסרון הרא"ש שכיון שיין תוך המזון נפטר בברכת המזון ממילא זה מחלק לברכה ראשונה אמנם הביאור דשם כיון שאחרי זה מברך א"כ אדרבא אין סיבה שיחול חיוב דברכתו יכולה להיות הברכה של היין שם ועיין עוד לקמן בביאור הרא"ש] ועיין בסימן ד' שכתב שיין של קידוש והבדלה נפטר בברכת המזון ועיין מג"א סימן רצ"ט סקי"א ובגר"א שם שכתבו שבהכרח כוונתו אפילו אם לא שתה בתוך הסעודה ומצד שזה בא לגרור תאוות האכילה ואפילו שכאן אין מטרתו אלא למצוה בכל אופן כיון שבמציאות זה גורר תאות האכילה חשיב כבא תוך הסעודה ועיקר הדבר מבואר גם בתוס' קט"ו. לגבי מרור שזה נפטר בהמוציא כיון שזה גורר תאות האכילה אפילו שמטרתו רק בשביל המצוה

אמנם עיין תוס' ק: שכתבו שאם שותה יין תוך הסעודה א"כ לא צריך לברך ברכה אחרונה על היין שקודם הסעודה שהכל נפטר בברכת המזון אבל אם לא שותה יין בסעודה צריך לברך ברכה אחרונה על היין שקודם הסעודה דהינו שלא ס"ל חידוש הרא"ש שיין זה גורר תאות האכילה וחשיב חלק מהסעודה אמנם עד כמה ששתה גם בסעודה הברכת המזון הולך על כל שתית היין דהינו שהרא"ש נקט שודאי שזה שני שתיות ואין סיבה שאם הברכת המזון חל על מה שבאוכל זה יחול גם על מה שקודם ולכן יש סברא שהברכה של קודם האכילה לא תפטור תוך האכילה ותוס' נקטו שעד כמה שזה חל על מה שתוך האכילה זה חל גם על מה שקודם ועיין ביאור הגר"א סימן רצ"ט ס"ח שכתב שתוס' גם מודים לסברת הרא"ש שאם זה לא היה נפטר בברכת המזון היה צריך ברכה ראשונה נפרדת רק שס"ל שזה נפטר בברכת המזון ועיין טור סימן רצ"ט שנקט לענין כוס הבדלה שאם שותה גם בסעודה זה נפטר בברכת המזון אבל אם לא שותה בסעודה זה לא נפטר בברכת המזון משא"כ כוס של קידוש כיון שאין קידוש אלא במקום סעודה תמיד חשיב חלק מהסעודה ולפ"ז מוכרח שלא פסק את סברת הרא"ש שכיון שאם זה לא גורר אין יין שקודם הסעודה נפטר בברכת המזון גם בשתה בסעודה אלא פסק כתוס' בפסחים שהכל נפטר בשתיה שתוך הסעודה וכן מבואר בטור סימן תע"ד שהשיג על הרי"ף שמברך על כוס שני שכיון ששותה יין בסעודה זה נפטר בברכת המזון [וכבר עמד על זה התהלה לדוד סימן קע"ז סק"ט] והשו"ע פסק בסימן קע"ד ס"ו כרא"ש שיין קודם הסעודה חשיב שבא לגרור תאות האכילה ואפילו בסתמא כגון ששותה לצמא אמנם לגבי הבדלה כתב שזה לא נפטר בברכת המזון וכן בקידוש רק מחמת שצריך קידוש במקום סעודה זה נפטר וביאר המג"א סימן רצ"ט שס"ל שכשהמטרה למצוה זה סברא שזה יחשב עיקר הסיבה ולא חשיב חלק מהסעודה מצד שזה בא לעורר תאות האכילה

**ביסוד המג"א שרק בפוטר מברכה ראשונה מה שבסעודה נפטר ברכת המזון**

ב] ועיין מג"א סימן קע"ד סקי"א שכתב שכל זה שאם שותה תוך הסעודה הכל נפטר בברכה אחרונה זה רק אם הברכה שקודם הסעודה פטרה את מה שאוכל בסעודה אבל אם מה שאכל קודם הסעודה זה לא פוטר את מה שאכל קודם הסעודה צריך לברך ברכה אחרונה על מה שאכל קודם הסעודה ולכן כתב דמה שכתב השו"ע קע"ד ס"ז לגבי המחלוקת במים קודם הסעודה שהרוצה להסתלק מהספק ישתה קודם הסעודה שצריך לשתות פחות מרביעית דאם ישתה רביעית לדעות דמים שתוך הסעודה לא צריך ברכה א"כ יצטרך לברך ברכה אחרונה על מה ששתה קודם הסעודה ולא הרויח שום דבר וע"ש שהוכיח חילוק זה בין אם זה פוטר את מה שישתה בסעודה לבין אם זה לא פוטר א. מדברי הטור סימן תע"ג לגבי מרור שהביא מחלוקת האם זה נפטר מברכת הכרפס או שזה לא צריך ברכה וכתב נפק"מ האם צריך בורא נפשות דאם המרור נפטר לא צריך בו"נ על הכרפס אבל אם זה לא נפטר אלא שהמרור חשיב דברים הבאים מחמת הסעודה א"כ צריך ברכה אחרונה על הכרפס ולכן כתב שיאכל פחות מכזית ב.עיין בשו"ע סימן רצ"ט שנקט שמעיקר הדין יין של הבדלה פוטר תוך הסעודה ואז לא צריך לברך ברכה אחרונה על יין של הבדלה אמנם לצאת מהספק כתב שיכוין שלא להוציא את היין שבסעודה וכתב הרמ"א ואז חייב גם לברך ברכה אחרונה על היין שקודם הסעודה [כמבואר בתוס' מ"ב:] וביאר המג"א שכל שזה לא פוטר את היין שתוך הסעודה ממילא השתיה שקודם הסעודה מחיבת ברכה ולפ"ז פסק המ"ב סימן קע"ו שאם אוכל פרות קודם הסעודה ומתכונן לאכול גם בסעודה אפילו אם זה יותר מכזית זה נפטר בברכה אחרונה של הסעודה

והנה בביאור הסברא שיש הבדל אם זה מוציא את מה שבסעודה או לא מצאנו שני ביאורים המחצית השקל וכן הגר"ז קע"ד ס"ו וכן הוא לשון המג"א סימן רצ"ט וכן במ"ב תע"ג סקנ"ו שכיון שזה פוטר את השתיה שבסעודה חשיב כאכילה אחת וממילא כמו שברכת המזון פוטר את סוף האכילה כך זה פוטר את תחילת האכילה משא"כ אם זה לא פוטר דנים את זה כשני אכילות ואין סיבה שמה שברכת המזון פוטר את מה שאכל בסעודה שזה יפטור גם את מה שאכל קודם הסעודה אמנם החיי אדם כלל מ"א ס"א וכן הוא בלשון המ"ב קע"ו סק"ב ביארו שכיון שזה פוטר את מה שתוך הסעודה לכן חשיב מה שאוכל קודם הסעודה כדברים הבאים מחמת הסעודה כיון שמחמת אכילתו נפטר מה שאוכל תוך הסעודה והנה הסברא צ"ב דלא המאכל נצרך לסעודה אלא הברכה נצרכת לסעודה ועוד דלכאורא הניחא ביין שזה נחשב כדבר שבא מחמת הסעודה א"כ הברכה שקודם זה לצורך הסעודה אבל במרור שנקט הרא"ש כרשב"ם שזה נחשב דברים הבאים שלא מחמת הסעודה וזה צריך ברכה א"כ הברכה של קודם היא לא לצורך דברים הבאים מחמת הסעודה ולמה שזה יחשב קשור לסעודה וצ"ע [ועיין בספר בר אלמוגים לגר"א גניחובסקי זצ"ל שכתב דמהא דלא מבואר שתוך הסעודה צריך לשתות שיעור רביעית שזה מחיב ברכה אחרונה מבואר שכל ששתה כשיעור גם מה ששותה אחרי זה פחות מכשיעור זה מחיב ברכה אחרונה ע"ש כמה נפק"מ דאל"כ לא שיך המיגו אמנם לביאור החיי אדם אין ראיה]

והנה במה שנקט המג"א להוכיח מכל הנ"ל שכל שזה לא פוטר את מה שבתוך הסעודה לא נפטר מה שאוכל קודם הסעודה ולכן הקשה שבמים עד כמה שתוך הסעודה לא צריך ברכה צריך ברכה אחרונה על מה שאכל קודם הסעודה לכאורא היה מקום לדון שאם יסוד הפטור מצד מיגו כיון שזה אכילה אחת א"כ יתכן שרק במקום שזה צריך ברכה ראשונה נפרדת מצד שהיה היסח הדעת או שלא כיון על זה וכדו' כה"ג חשיב שזה שני אכילות דהרי באכילה הראשונה לא היה דעתו על האכילה השניה אבל במקום שחשב לאכול בסעודה רק שזה לא צריך ברכה כי זה נפטר בברכת הסעודה בזה היה מקום לומר שזה אכילה אחת ועד כמה שיש סברא של מיגו גם כאן זה נפטר אמנם לביאור החיי אדם א"ש שכיון שכל סיבת הפטור מצד שזה פוטרו בברכה א"כ אם זה לא פוטר אין סיבה שלא יצטרך לברך על זה ברכה אחרונה וצ"ע [ויתכן שגם למג"א כל סברתו כיון שזה תוך הסעודה שזה טפל לסעודה וזה קודם לכן ללא חיבור מצד הברכה זה לא סיבה אבל עד כמה ששניהם תוך הסעודה היה מודה לעיקר הסברא ואולי גם בדברים שזה לא מחמת הסעודה חשיב אכילה אחת גם ללא הברכה שמחברת וצ"ע בזה]

**ביאור דעת בעל המאור**

ג] אמנם עיין מג"א שם וכן רצ"ט סק"י שנקט שדעת הבעל המאור שכל ששותה תוך הסעודה אפילו שהברכה של קודם הסעודה לא פטרה היין שקודם הסעודה בכל אופן לא צריך לברך ברכה אחרונה על מה ששותה קודם הסעודה דהינו שנקט שקושית הבעל המאור לא רק מצד שהיין קודם הסעודה פוטר היין שבסעודה אלא גם לא מצד הברכה וביאר המחצית השקל דהרי יש כאן גם כוס ראשון והרי"ף ס"ל שמברך על כל כוס וא"כ הכוס הראשון ברכתו לא פוטרת השתיה שבסעודה ובהכרח שכל ששותה בסעודה גם יין וזה נפטר בברכת המזון ממילא כל השתיה נפטרת בברכת המזון והנה כאן ודאי הביאור כנ"ל שזה סברא שחשיב שתיה אחת ומיגו שנפטר מה שאכל בסעודה נפטר גם מה שאכל קודם הסעודה

והנה לכאורא יש להוכיח כשיטה זו דהנה הטור הביא את רב עמרם גאון שצריך לברך על יין שקודם הסעודה ברכה אחרונה אמנם כתב שאם יש לו יין לברכת המזון לא צריך לברך על היין שקודם המזון שזה נפטר בברכת המזון וביאר הטור שדעת רב עמרם שכוס של זימון נפטר בברכת המזון מצד שזה דברים הבאים מחמת הסעודה ומיגו שזה פוטר את היין של זימון זה פוטר היין שבסעודה והנה כאן היין של הזימון צריך ברכה ראשונה כמבואר בגמ' ובכל אופן נקט שיש כאן מיגו ומבואר שכל שזה שתיה אחת ומברך על חלקה האחרון אגב זה הכל נפטר באותה ברכה [ואין לומר שזה סברא מיוחדת בקידוש שזה שיך לסעודה דהרי דעתו שזה לא נפטר בברכת המזון מצד שנקט שלא חשיב שזה קשור לסעודה]

והנה בעיקר מה שכתב המג"א בדעת הבעל המאור עיין בנשמת אדם כלל מ"א ובגר"ז קו"א קע"ד סק"ז [הובא בשער הציון קע"ו סק"ח] שתמהו על זה דבבעל המאור מפורש שכל סברתו מצד הגאונים שיין נפטר בברכת המזון אבל עד כמה שזה לא היה נפטר בברכת המזון בזה באמת לא היה עוזר מה ששתה קודם הסעודה [ולפ"ז מדויק איפכא דאם זה היה סתם שתיה שברכת המזון לא פוטר בזה היה צריך לברך ברכה אחרונה וכרמב"ן לעיל] וצ"ל בדעת המג"א שנקט כמבואר במאירי שיש כאן שני טענות א. אם שותה בסעודה שבזה אפילו אם לא ס"ל כגאונים זה סיבה שלא יצטרך ברכה אחרונה ב. שגם אם לא שתה בסעודה בזה חולק על הרי"ף וס"ל שברכת המזון פוטרת יין ובאמת שכן משמע בר"ן וברבינו דוד שלא הביאו רק את טענת הבעל המאור שיין נפטר בברכת המזון ולא הזכירו שזה בצירוף לסברא ששותה תוך הסעודה אמנם מאידך מהא דהתיחסו רק לטענה זו משמע שנקטו שכונת הבעל המאור לצירוף שני הסברות רק שהם נקטו שזה נכון גם ללא ששתה בסעודה [ובשער הציון קע"ו סק"ה נקט שכונת הר"ן גם במקרה ששתה בסעודה אמנם בסימן ר"ח בשער הציון ע"ה נקט שהר"ן מדבר ללא ששתה בסעודה] ובאמת דהבעל המאור שכתב בתחילה לישב הרי"ף משמע שהישוב נכון ולא משמע שלמה שהביא מהגאונים אין הישוב נכון וזה כגר"ז והנשמת אדם וצ"ע

והנה דעת האחרונים הנ"ל בביאור הבעל המאור שכל סברתו רק כיון שברכת המזון מועיל על יין וצ"ב מה הצירוף שרק אם אכל בסעודה וכיון שברכת המזון פוטר על הגפן לכן זה פוטר מה שאכל קודם הסעודה וצ"ל שאם גמר את השתיה קודם הסעודה ואין דעתו לשתות בסעודה א"כ חל החיוב קודם הסעודה כשהוא עדין לא חייב ברכת המזון משא"כ אם מתכונן לאכול עדיין בסעודה א"כ עדין לא חל חיוב אלא כשגומר את שתית היין וכיון שאז הוא במצב שחייב ברכת המזון ממילא חל עליו דין ברכת המזון על הכל והנה הנשמת אדם נקט כלפי סברת הבעל המאור דכל דממשיך לאכול בסעודה על מה שבירך קודם הסעודה אפילו שזה לא פוטר חשיב שעדין לא חל החיוב וכל החיוב חל כשגומר האכילה ואז הוא נפטר בברכת המזון אמנם בשער הציון קע"ו סק"ה דן לחלוק עליו ושכל דברי הבעל המאור רק כיון שברכת היין פוטר השתיה שבסעודה אבל במזונות שלא צריך ברכה בסעודה זה אחרת [וכן משמע קצת מלשון הבעל המאור שכתב כיון שיין זה פוטר הברכה של היין בסעודה] אמנם כתב שזה נסתר מהר"ן לגבי דיסא וצ"ב סברתו מה זה משנה האם זה צריך את הברכה של לפני או לא הרי יסוד הנידון האם כבר חל חיוב הברכה על מה שאכל קודם הסעודה אמנם ע"ש שביאר דבריו שזה עצמו שרוצה לאכול מכח הברכה על מה שאכל קודם זה עצמו סיבה שלא חל עדין חיוב ברכה ובזה א"ש שהרי סברת הבעל המאור גם ביחס לכוס ראשון דזה לא פוטר היין בסעודה אלא ששם כיון שרוצה עוד לשתות ולברך ברכה אחת זה עצמו סיבה לדון שלא חל עדין חיוב ודו"ק [אמנם להלכה המ"ב פסק דבדבר שבדיעבד מועיל ברכת המזון בזה אם אוכל גם בסעודה אפילו שלא צריך ברכה חשיב שהחיוב חל בסעודה וברכת המזון פוטרת הכל]

והנה היה מקום לדון במקרה שלא התכונן לשתות יין שחל עליו חיוב על הגפן אם לא בירך עד לאחר שהתחיל לאכול האם כיון שכבר נקבע שהוא חייב על הגפן מברך על הגפן או שכאן שכבר חל עליו חיוב ברכת המזון שזה ברכה גם לגבי היין ממילא זה מה שצריך לברך ויסוד לסברא זו מצאנו לכאורא במ"ב לגבי ברכת היין דבהבדלה שכתב שאם עדין לא התחיל לאכול יברך אמנם אם התחיל לאכול לא יברך וצ"ב החילוק אלא בהכרח שנקט שכל שכבר חל עליו ברכת המזון שזה ברכה גם לגבי היין ממילא זה דינו עכשיו אמנם עיין בבה"ל סימן ר"ח סי"ז שנקט בדעת הבעל המאור שאם לא שתה יין בסעודה והתחיב בברכה קודם הסעודה גם בלא בירך קודם האוכל צריך לברך ויסוד לדבר מצאנו בבעל המאור תחילת פרק ערבי פסחים שדן שלרי"ף שקידוש מחייב ברכת המוציא צריך שני ברכת המזון שלא מצאנו ברכה אחת לשני סעודות ע"ש

**בביאור תשובות הרשב"א לגבי מרור**

ד] והנה בתשובות הרשב"א [מיוחסות ר"א ר"ב ובח"א סימן ע"ב הובא בב"י סימן תע"ג תע"ה] מבואר דס"ל שמרור זה מחייב ברכה וכתב שהכרפס פוטר אותו ולאחר המרור יברך בורא נפשות ועיין נשמת אדם כלל מ"א שנקט שזה ודאי שהמרור לא מחייב ברכה מצד שזה דברים הבאים מחמת הסעודה וכונתו שיברך לאחר המרור כדי שזה יפטור הברכה ראשונה של המרור וכתב הנשמת אדם דמבואר דס"ל כרמב"ן שאפילו שזה נפטר בברכה ראשונה בכל אופן מה שנאכל קודם הסעודה לא נפטר בברכה של הסעודה אמנם היה מקום לדון שכל הסברא של המיגו רק עד כמה שזה אותו אכילה אבל כאן שזה שני סוגי ירקות זה לא כך ובאמת דמהטור והרא"ש חזינן שהסברא של המיגו זה גם על שני סוגי ירקות [ויתכן שכה"ג זה רק מצד שזה נפטר בברכתו] והנה בלשון הרשב"א מפורש שזה ברכה גם על המרור ולפ"ז מבואר חידוש שדברים הבאים שלא מחמת הסעודה אפשר לברך עליהם בורא נפשות ולא אמרינן שכל חיובם הוא רק ברכת המזון ונפק"מ דבספיקות אפשר לברך עליהם קודם ברכת המזון את הברכה אחרונה [ובעיקר כונת הרשב"א האריך בזה המאמר מרדכי סימן תע"ג לבאר כנ"ל]

אמנם עיין דרכי משה ופר"ח וב"ח סימן תע"ג דנקטו שכונת הרשב"א שבאמת גם המרור מחייב ברכה אחרונה ולכאורא כן הוא פשטות לשונו שם והביאור בזה לשיטתו שכל מה שפירות נפטר בברכת המזון כי זה בא לעורר תאוות האכילה אבל כאן כיון שזה למצוה וזה כל סיבת אכילתו לא חשיב כלל בא מחמת הסעודה ולכן זה לא נפטר בברכת המזון ולפ"ז אין ראיה דס"ל כרמב"ן ודלא כתוס' בפסחים ק: לגבי דבר שחלקו נפטר בברכת המזון

**בביאור סברת הרא"ש שאכילה קודם הסעודה שזה מחיב ברכה אחרונה זה מחלק גם לגבי ברכה ראשונה**

ה]והנה בעיקר סברת הרא"ש פסחים סימן כ"ד שנקט שאפילו ששתית היין שתוך הסעודה נפטר בברכת המזון בכל אופן מה שאכל קודם המזון לא נפטר [וממילא זה גם סברא לברכה ראשונה] לכאורא סותר משנתו דבתשובות הרא"ש [כלל י"ד ו' הובא בסוף הרא"ש על פסחים בקיצור דיני ליל הסדר] כתב לגבי מרור דדעת הרשב"ם שזה נפטר בברכת הכרפס ויש שחלקו שזה לא צריך ברכה וכתב נפק"מ באוכל כזית מהכרפס האם יצטרך ברכה אחרונה דאם המרור נפטר זה לא צריך ברכה אחרונה ואם המרור לא צריך ברכה א"כ הכרפס צריך ברכה אחרונה הרי מבואר שאם הכרפס מוציא המרור כיון שזה פוטר את המרור מברכה אחרונה זה גם פוטר את הכרפס מברכה אחרונה וזה היפך המבואר בדבריו לגבי יין

עוד הקשה התהלה לדוד סימן קע"ד סק"ט דהרא"ש כתב לגבי המחלוקת הראשונים האם צריך לברך על מים בסעודה שהרוצה להסתלק מהספק ישתה קודם הסעודה ויכוין על מה ששותה בסעודה ולכאורא כיון שמה ששותה בסעודה נפטר בברכה אחרונה כדין דברים הבאים בסעודה שלא מחמת הסעודה א"כ מה ששותה קודם הסעודה זה מחולק מהסעודה וממילא זה לא פוטר השתיה בסעודה והנה המג"א העמיד שמדובר שלא שותה רביעית ולפ"ז יש מקום לדון שכל סברת הרא"ש רק אם חל חיוב ברכה אחרונה בפועל אמנם יש מקום גדול לדון שזה רק סברא להגדיר שזה שני שתיות ולא שהחלות ברכה אחרונה זה מה שמחלק וא"כ גם בפחות משיעור ברכה אחרונה יש את סברת הרא"ש וצ"ע סתירת דברי הרא"ש

ושמעתי לדון לחלק בין דברים הבאים מחמת הסעודה לדברים הבאים שלא מחמת הסעודה דהינו דבדברים הבאים שלא מחמת הסעודה שם באמת מודה לסברת המיגו שכיון שחל ברכת המזון על החלק השני חל על הכל ורק בדברים הבאים מחמת הסעודה בזה נקט שלא שיך את סברת המיגו והדברים מדויקים בלשונו שכתב שהחיסרון כיון שנתחיב ברכה על מה שאכל קודם הסעודה מיד קודם הסעודה דהינו כיון שהאכילה שבסעודה זה סוג אכילה שטפילה לסעודה ואינה מחיבת ברכה עצמית ממילא מיד שמתחיל הסעודה חל החיוב ברכה אחרונה על קודם הסעודה וזה גם סיבה לחלק הברכה ראשונה משא"כ דברים הבאים שלא מחמת הסעודה דבזה הרי יש כאן אכילה שמחיבת ברכה דזה לא טפל לאוכל כדביארנו בסוגיא הקודמת בדעת הרא"ש רק שעד כמה שמברך ברכת המזון מקיים בזה את חיוב ברכתו ואם יברך בורא נפשות על מה שאכל גם יקיים בזה דינו א"כ באמת לא חל החיוב עד גמר אכילתו וממילא יש כאן סברא של מיגו וכל זה אם סברת הפטור מברכה ראשונה מצד מיגו אבל אם זה מצד שזה נהפך לבאים מחמת הסעודה לא שיך סברא זו ודו"ק בזה ולפ"ז א"ש הרא"ש במרור ששם הרי לרשב"ם זה שלא מחמת הסעודה וכן במים לשיטות שזה צריך ברכה זה שלא מחמת הסעודה

**בביאור סברת התוס' מ"ב: שברכה של קודם הנטילה לא פוטר לאחר הנטילה**

ו] והנה בעיקר הדין דנקטו הראשונים שיין של קידוש והבדלה וכן יין של קודם הסעודה פוטר יין שתוך הסעודה כתבו התוס' מ"ב: שזה רק לאחר נטילת ידים אבל קודם נטילת ידים זה לא פוטר וממילא נקטו שזה גם מחיב ברכה אחרונה על ההבדלה וצ"ב טעמא דמילתא והפמ"ג א"א סק"ה נקט שזה מצד שלא כיון על זה אמנם כבר תמה על זה בתהלה לדוד סק"ג דהשו"ע לא מצא פתרון על הבדלה אלא שיבדיל קודם נט"י ויכוין לא להוציא את היין שבסעודה ולמה לא כתב שיכוין לפטור היין שבסעודה אלא בהכרח שלשיטות אלו זה לא עוזר ועיין גר"ז קו"א סק"ה שכתב שיסוד החיסרון מצד ברכה אחרונה שכיון שנתחייב כבר בברכה אחרונה א"כ אסור לאכול עד שיקיים את חיובו ודייק כן מלשון התוס' שכתבו שיבדיל קודם נט"י ואז ודאי צריך ברכה אחרונה ולא פוטר את תוך המזון וצ"ע מה הזכירו כאן ברכה אחרונה אלא בהכרח שזהו עיקר הטעם עכ"ד אמנם דבריו מחודשים שכאן הרי רוצה להרויח לפטור מה שישתה אחרי זה וזה ודאי סיבה לדחות הברכה כמו כל ברכה אחרונה של ארבע כוסות שדוחים לאחרי הכל

ושמעתי לדון דלכאורא יש לבאר על פי דרכו ומצד סברת הרא"ש שכיון שיין של קודם הסעודה מתחיב ברכה אחרונה לעצמו משא"כ יין שבתוך הסעודה הוא נפטר בברכה שבסעודה א"כ החיוב חל מיד לאחר שתיתו קודם הסעודה וזה עצמו הסיבה לחלק את זה מהיין שבסעודה ולכן חייב גם ברכה ראשונה והנה הגר"ז לפי דרכו נקט שכל זה אם שתה כשיעור קודם הסעודה אבל אם שתה פחות מכשיעור שאין חיוב ברכה אחרונה א"כ אין סיבה שזה לא יפטור תוך הסעודה וכתב שזה נסתר מהמג"א סק"ה וסקי"ד שנקט שהדין של מים קודם הסעודה זה דלא כתוס' והרי שם שותה פחות מרביעית כמו שהכריח שם אמנם לנ"ל יש לבאר שדברי הרא"ש זה לא רק כשבפועל יש ברכה אחרונה אלא עצם זה שבדין ברכה אחרונה זה חלוק זה מחלק גם לברכה ראשונה ולא שזה תלוי בפועל כמה שתה וכנ"ל

והנה לפ"ז בדעתו לשתות לאחר הסעודה ושיפטר מכח ברכה זו לא יהיה את חידוש של תוס' והנה האחרונים הקשו על תוס' שהרי לגבי קידוש בפשוטו ודאי מדובר שלא נטלו ידים דהרי הלכו לאכול במקום אחר וא"כ למה מבואר בגמ' שזה פוטר ועיין פנ"י וצל"ח שכתבו שצ"ל שלגבי זה עוזר הדין קידוש במקום סעודה לכתחילה ע"ש אמנם לנ"ל יש מקום לדון ששם היו שותים לאחר הסעודה ובזה אין החיסרון הנ"ל עוד יש מקום לדון שאם בפחות מכשיעור אין החיסרון א"כ המדובר על שאר המסובים ששתו פחות מכשיעור

אמנם מהמג"א שכתב להוכיח מסימן רצ"ט סק"י שכתב על הרמ"א שלשיטת תוס' צריך גם ברכה אחרונה שזה דלא כבעל המאור שכיון ששותה גם בסעודה ממילא נפטר גם קודם הסעודה ומבואר שנקט שדברי התוס' שיכים גם עד כמה שאין בעיה מצד ברכה אחרונה וכן דייק הגר"ז מהט"ז שם סק"ו שיסוד החיסרון מצד הברכה ראשונה ולא מצד האחרונה וצ"ע והנה בפשוטו דברי התוס' שקודם נטילה זה לא פוטר זה לא דוקא ביין וכן מבואר במג"א שדימה לשתית מים והנה השו"ע סימן קע"ד כתב לכתחילה לחשוש לשיטת תוס' הנ"ל ולכן כתב שבמבדיל קודם הנטילה יכוין לא לפטור היין שבסעודה וצ"ע דהמ"ב סימן קע"ו לגבי פירות קודם הסעודה או מזונות לא הזכיר כלל שראוי לעשות כן לכתחילה [והחיי אדם לא העתיק כלל את הדין של השו"ע ביין לחשוש לשיטות אלו אמנם דעת המ"ב צ"ע ואולי כל סברת התוס' רק בשתיה שיש מושג שתיה לשתות ולשרות אבל בסתם שני סוגי אכילות זה לא שייך]

והנה בעיקר כל המבואר בראשונים שיש סברא שאם שותה קודם הסעודה ובסעודה כיון שמה שנפטר בסעודה גם מה שקודם הסעודה נפטר ומדין מיגו דהינו שכיון שיש כאן אכילה אחת וחלקה נפטרת בברכת המזון הכל נפטר לכאורא זהו יסוד נידון הרשב"א באכל תמרים תוך הסעודה ולאחר הסעודה האם כיון שמה שאכל בתחילה נפטר בברכת המזון ה"ה מה שאכל אחרי זה והכריע שזה לא נפטר מכח יין לשרות שלא פוטר לשתות וע"ש מפורש שהנידון גם על ברכה ראשונה וגם על אחרונה אמנם הריטב"א הכריע שבאמת לא צריך לברך ולפ"ז א"ש הכל אמנם הרשב"א הכריע לא כך אמנם כבר הבאינו דיתכן דבשו"ת הרשב"א כבר מבואר דלא כתוס' אמנם לענין אם אוכל ללפת הפת בזה הרי מפורש שחוששים לשיטת התר"י שמה שלא אוכל אם הלחם צריך לברך ואולי כל זה לברכה ראשונה אבל ברכה אחרונה שאני ודלא כרשב"א שדימה הדברים וצ"ע

**המורם מהנ"ל**

ז]המורם מהנ"ל לגבי אכל דבר קודם הסעודה וגם בסעודה האם צריך ברכה אחרונה על מה שאכל קודם הסעודה מצאנו כמה שיטות בראשונים א.דעת הרמב"ן והר"ן [ויתכן שזה גם דעת הבעל המאור והרשב"א] שמה שאכל קודם הסעודה זה מחייב ברכה אחרונה בנפרד אבל ודאי שהברכה ראשונה פוטרת גם תוך הסעודה ב.דעת תוס' בפסחים והטור שכיון שמה שאכל בתוך הסעודה נפטר בברכת המזון ממילא גם מה שתוך הסעודה אמנם כתב המג"א שזה רק אם הברכה ראשונה של קודם הסעודה פטרה המאכל שתוך הסעודה וכתבנו לדון שרק במקום שיש היסח הדעת והמאכל תוך הסעודה מחייב ברכה נפרדת אבל רק מצד שזה לא צריך ברכה כי זה מחמת הסעודה אין בזה חיסרון ג.דעת רב עמרם וכן נקט המג"א בדעת הבעל המאור שגם אם האכילה של תוך הסעודה מחיב ברכה נפרדת בכל אופן כיון שמה שתוך הסעודה נפטר בברכת המזון ממילא גם מה שקודם הסעודה נפטר בברכת המזון [ובשער הציון קע"ד ח' הכריע שאין לחוש לשיטה זו וכן מוכח מהרמ"א סימן תע"ג כמבואר בגר"ז בקו"א ז'] ד. דעת הנשמת אדם בדעת הבעל המאור שרק דבר שנפטר בברכת המזון כגון יין או דיסא או תמרים בזה אמרינן שכיון שמה שאוכל בסעודה נפטר בברכת המזון ה"ה מה שאכל קודם והמ"ב דן שזה רק אם הדבר שבסעודה צריך הברכה של קודם המזון אמנם לדינא נקט כנשמת אדם ממשמעות הר"ן [אמנם בסימן ר"ח ביאר כונת הר"ן אחרת] ה. דעת הרא"ש שלא אמרינן שמה שאוכל קודם הסעודה נפטר אגב מה שאוכל תוך הסעודה אלא שחידש שממילא זה גם מחלק לגבי ברכה ראשונה אמנם לגבי יין בהכרח שחשיב מחמת הסעודה כי זה גורר תאות האכילה [ובחלק זה גם קי"ל כרא"ש חוץ מכוס של מצוה כגון הבדלה] אמנם כתבנו להוכיח שכל זה רק אם בסעודה הנידון על דברים הבאים מחמת הסעודה אבל בדברים הבאים שלא מחמת הסעודה הוא מודה שאדרבא גם מה שקודם הסעודה נפטר בברכת המזון וממילא גם הברכה ראשונה מועיל על הכל וכתבנו לדון שזה דעת תוס' שהשו"ע כתב לכתחילה לחוש לזה ולכוין לא לפטור מה שאוכל בסעודה אמנם הפוסקים לא חששו לשיטה זו