8. בדין זיעה וסוגיא דבית שאור והמסתעף ומילוי ועירוי
קטגוריות: ש_ס / לז עבודה זרה / הגעלת כלים - הרב מאיר קאופמן

ט"ז סיון ע"ז

# הערות בסימן תנ"א

### בדין זיעה

ב] מבואר בטור שכיסוי שמניחים על החררה יש אומרים שלא צריך שום הכשר והטור חלק שצריך ליבון שהרי מצוי שזה נוגע בחררה וכן הרי יש זיעה והנה בפשטות כונתו שבגלל הזיעה זה סיבה שיצטרכו ליבון וכן הוא בב"ח אמנם עיין מאמר מרדכי שכתב שזיעה זה נחשב דבר נוזלי שמועיל לו הגעלה ועיקר כוונת הטור שמצד זה צריך הגעלה ולא כי"א שלא צריך כלום

והנה מבואר בסעיף ט"ו שכיסוי שמניחים על הקדירה צריך הגעלה מחמת הזיעה שנופלת עליו ועיין תורת חטאת כלל ל"ה דין ו' שהקשה מהמבואר שכיסוי שכיסו בו פשטידת בשר ואחרי זה פשטידת חלב מותר מצד שריחא לאו מילתא ולא חוששים לזיעה וכתב לחלק שכיון שזה דבר יבש הוא לא מעלה זיעה ועיין מנחת יעקב סקכ"א שהקשה מדברי הטור כאן דמבואר שגם באפו חררה יש זיעה וע"ש שכתב לישב א. שכאן כיון שמדובר על כל השנה בזה חוששים לזיעה משא"כ במקרה של פעם אחת ויתכן כונתו שחוששים שעשו ודאי פעם אחת דבר אם רוטב [ויש לעיין האם יש כאן ההיתר דרוב תשמישו] ב. שכאן הנידון לכתחילה ושם הנידון בדיעבד ג. שבפסח שגם משהו אסור החמירו בזה משא"כ בבשר בחלב שצריך נותן טעם ועיין ד"מ ק"ח סק"ג וכן הוא ביד יהודה צ"ב נ"ג שכתבו לחלק ששם מדובר שהבשר מכוסה בפשטידא אבל לגבי חמץ שהנידון על הלחם המגולה בזה יש זיעה ובבית מאיר תס"א וכן ביד יהודה ק"ח ט"ז כתבו לחלק עוד שרק כיסוי קטן שקרוב מאוד לחררה בזה יתכן שיש זיעה אבל בכיסוי גדול שיש מרחק בין החררה לכלי בזה הזיעה כבר מתיבשת ואינה אוסרת ולכן כתב הבית מאיר בסימן תס"א לגבי הכשרת תנור מספיק טיח על הקרקעית ואין לחשוש לצדדים מצד זיעה ע"ש והעתיקו המ"ב שם סק"ג ובשער הציון תנ"א ק"פ חלק עליו רק מצד שבתנור יש זיעת תבשיל אבל מצד שזיעת לחם הסכים עמו וכן פסק באגרות משה יור"ד סימן נ"ט שבתנור אין לחשוש לזיעה בדבר יבש [ונפק"מ לאפות חלות בתנור לאחר שאפו דבר חלבי] והנה משמעות הפוסקים דבסתמא לא צריכים לחשוש לזיעה אמנם עיין אגר"מ ח"א סימן מ' שכתב שתנורים של היום שסגורים מכל צד ואין חום גדול בתנור תמיד יש זיעה ומהגר"נ קופשיץ שמעתי שלכן צריך לחוש גם בדבר יבש לזיעה בתנורים של היום דהחוש מעיד שיש רטיבות בתנור לאחר אפית חלות אמנם סוגיא דעלמא שדבר יבש גם היום אין זיעה וכן משמע באגר"מ הנ"ל שרק החמיר בדבר לח ולא בבר יבש

והנה בעיקר דין זיעה מבואר סימן צ"ב ס"ח לגבי בשר הנמצא מעל קדירת חלב רותחת שכל שאין הזיעה יד סולדת אין בזה איסור ועיין ביאור הגר"א שם שביאר שכל שזה לא חם אפילו בכלי ראשון זה לא עובר הלאה ומשמע שאם הקדירה תהיה יד סולדת אפילו שהזיעה לא יד סולדת זה יאסר דהינו שיש לזה תורת זיעה וכן משמע בתרוה"ד שם וכן הוא בגליון רעק"א שם אמנם עיין מג"א סקמ"ד דמשמע שכל שהזיעה לא יד סולדת אפילו שהכלי חם בכל אופן זה לא אוסר ועיין רעק"א שתמה עליו ומשמע שנקט שכל שזה לא יד סולדת הרי זה מצד גודל התפזרותו זה מאבד שם של אוכל ולכן זה לא אוסר והאריך בסברא זו ביד יהודה צ"ב נ"ה ובפרט בזיעה שמתפזרת לצדדים ע"ש והנה עיין רעק"א סימן צ"ב שהביא משו"ת הב"ח שבמקום שיש לזיעה איפה ללכת מה שזה אוסר הוא רק חומרא ולכן בספק יד סולדת יש להקל דהינו שכל שזה לא זיעה סגורה זה מאבד שם אוכל וצ"ע שבכל הנ"ל משמע שזה מעיקר הדין ולא שהחמירו דבר מסברא שהוא לא מעיקר הדין

והנה המ"ב והגר"ז העתיקו רק את הטעם שזה נוגע ולא העתיקו את הטעם של זיעה ויתכן שזה מצד טענת המאמר מרדכי לעיל שלזיעה מועיל הגעלה אמנם יתכן שנקט שבדבר יבש אין זיעה ודלא כטור וכמבואר בתורת חטאת ולא ס"ל החילוקים הנ"ל וצ"ע בזה

והנה בתנורים של היום אם בטעות בישלו בשר בתא חלבי בפשוטו יש כאן זיעה אמנם לזה מועיל הגעלה וכנ"ל ולכן בפשוטו אם מדליקים התנור על שלש מאות מעלות זה ודאי דרגא של קש נשרף ומועיל מדין ליבון קל וכן אם יש ממשות על דופן התנור זה נשרף אמנם כל זה בתנורים שהגוף חימום הוא גלוי אבל אם הוא מכוסה זה תלוי בנידון האם בליבון קל יש דין כבולעו כך פולטו ויהיה היסקו בפנים דדעת הפמ"ג מש"ז ד' וא"א סק"י וכן בבית שלמה או"ח סימן פ"ז ובמהרש"ם ח"ג סימן רי"ז שצריך דוקא היסק בפנים [והארכנו בשיעור של גדרי ליבון] וכן בפשוטו מוכח מהמג"א שבטלאי לא מועיל ליבון קל אמנם ברא"ם מבואר מה שמדליקים אש מחוץ לכלי והעופרת נמסה בפני ומדין ליבון קל ובאמת במהרי"ט החדשות סימ א' השיג על זה שהרי זה היסקו מבחוץ וכן בד"ת סימן קכ"א סקמ"ז הביא כן בשם היד יוסף ומסברא לכאורא כיון שזה עוזר מצד שהדבר מגיע לדרגת חום גבוהה מה זה משנה איפה עומד מקור החום וצ"ע לדינא אמנם יש לצרף לעשות הגעלה בזיעה שדעת הפר"ח סימן קכ"א שזה מועיל בבלע בזיעה והרי כאן זה בלע בזיעה דהינו למלאות כוס מים ולהרתיחו בפנים עד שהכל יתפשט בזיעה אמנם עדין יש לדון מצד הדלת שהיא מזכוכית אמנם באינו בן יומו בשאר איסורים בפשוטו יש להקל ובפשוטו גם היא מגיעה לדרגת חום של קש נשרף בצד הפנימי עוד יש לדון שיש מקומות מחוברים שעבר לשם בליעות וזה לא מגיע לקש נשרף אמנם בגר"ז מבואר שכל שצד אחד זה קש נשרף וצד שני זה יד סולדת זה מספיק ויש לדון כאן עוד שזה מועיל מצד כבולעו כך פולטו וכמבואר בב"י לגבי רחת שמספיק אותו דרגת חום שזה בלע וכן בליבון כתב הפמ"ג דבלע שלא על האש מספיק שזה נהיה יד סולדת ובכל היסק התנור הרי בצד החיצון זה לא מוציא ניצוצות ובהכרח שכל שבמקום הבליעה זה שיעור ליבון זה מספיק וצ"ע בזה

ולענין תנור חלבי או בשרי שרוצים לאפות בו חלות בזה אם הוא אינו בן יומו שכל הנידון של נ"ט בר נ"ט ונטל"פ בזה ודאי יש לסמוך על ליבון קל אמנם ראוי לנקות לפני זה טוב הדפנות שלא ישאר ממשות ובפשוטו לא צריך שזה ודאי נשרף

ולענין תנור בשרי אסור לשנותו לחלבי על ידי ליבון קל דהרי לא נוהגים לשנות מדבר לדבר [והפוסקים לא העירו בזה דבזמנם שדרך אפית התנור בהיסק לכן לא היה בזה מנהג אבל היום שצריך בשביל זה היסק מיוחד לכאורא הוא בכלל המנהג] אמנם בפשוטו אם עושה מכוסה לגמרי כל שאין חשש שהמאכל יגלוש בזה אין שום זיעה והרי לא עובר מכלי לכלי ללא רוטב

### בדין מילוי ועירוי

ג] מבואר בגמ' בע"ז ל"ג. שכלי חרס שבלע יין של עכו"ם מועיל להכשירו על ידי מילוי ועירוי ג' ימים דהיינו שממלאים בו מים כ"ד שעות ומרוקנים וממלאים עוד פעמים עוד מבואר בגמ' ע"ה. שכה"ג עוזר גם לעשות הגעלה להכשיר הכלי והנה עיין ש"ך יור"ד קל"ה סקל"ג שכתב שכל מה שמועיל רק אם זה לא שהה כ"ד שעות אלא פחות שכל איסורי מצד בליעה של צונן אבל אם זה היה כ"ד שעות שכבוש כמבושל בה כמו שלגבי בליעה של רותח לא מועיל מילוי ועירוי כך כאן זה לא יועיל וכן לגבי כלי חרס אין כאן הקולא דהגעלה אמנם כתב שסתימת הפוסקים לא כך [וכן הביא הפתחי תשובה שם מהנודע ביהודה שזה מועיל אפילו אם היה כ"ד שעות] וכתב שזה סברא מיוחדת כי זה מקליש את כח היין וסיים שזה קולא מיוחדת ביין נסך אבל בשאר איסורים וודאי כל שהכלי בלע בכבוש לא מועיל לו מילוי ועירוי או הגעלה בכלי חרס והקשה שהרי בסימן תנ"א סכ"א מפורש שגם לגבי חמץ בפסח מועיל מילוי ועירוי וכתב שני אפשרויות או שבאינו בן יומו הקילו כמו שמצאנו שדעת העיטור שבכל כלי שאינו בן יומו אפילו חרס יש לסמוך על הגעלה ג"פ ועיין חזו"א קכ"ב סק"ג שכתב שההיתר יתחיל כשזה אינו בן יומו רק שבמילוי כיון שתחילת הדין בסוף כ"ד שעות הראשון תמיד זה אינו בן יומו אבל הגעלה בכ"ח צריך להעשות לאחר שזה אינו בן יומו עוד תירץ שרק בדבר שנחשב היתרא זה מועיל ועיין חזו"א שם שלפ"ז גם אם זה בן יומו זה יעזור אמנם לאחר זמן האיסור שזה איסורא לא יועיל אפילו אם זה אינו בן יומו והנה צ"ב הרי קי"ל שחמץ זה איסורא ולא מועיל לו הגעלה ואם דעת המרדכי שזה היתרא א"כ לא היה לשו"ע להעתיקו וצ"ל שכאן זה כמו נ"ט בר נ"ט שלגבי זה קי"ל שזה כהיתרא דהינו שכאן עיקר הסברא שכל שלא חל האיסור זה סיבה להקל אמנם לאחרונים שהחמירו שגם לגבי נ"ט בר נ"ט זה איסורא א"כ לכאורא אין מקום לדברי הש"ך [וראיתי מביאים דברש"ס פ"ט דשביעית כתב לגבי חביות שבלעו שביעית לאחר הביעור שמועיל מילוי ועירוי]

ועיין מ"ב שהביא מחלוקת האם מועיל כשזה בן יומו ועיין חזו"א סק"ג שבמקום הפסד יש להקל בזה עוד הביא המ"ב שהש"ך כתב שקולא זו רק בדבר שהוא היתרא דהינו שהחמיר את שני ישובי הש"ך ונפק"מ לכל זה שבכלי שכבש בו חלב או בשר ודאי מועיל היתר של עירוי ג' ימים או הגעלה אפילו אם זה כלי חרס רק שראוי להחמיר לעשות ההגעלה בכלי חרס רק לאחר ג' ימים והנה יש לעיין האם גם לגבי בליעה של כבישה של חריף מועיל קולא הנ"ל או שזה חמיר ועיין גר"ז תנ"א סס"א שכתב שלגבי זה חשיב כמו בליעה ברותח גמור שלא מועיל הגעלה בכ"ח ומילוי ועירוי ג' ימים בכל הכלים וכן משמע מהא דמבואר בשו"ע לגבי בית שאור עיין בזה לקמן ועיין ד"ת קל"ה סקכ"ה

### סעיף כ"ב

### בדין שימוש צונן בכלי איסור ובדין בית שאור

ד] מבואר בגמ' פסחים ל: כל הכלים שנשתמש בהם חמץ בצונן מותר להשתמש בהם מצה חוץ מבית שאור הואיל וחימוצו קשה ומבואר בגמ' שבית חרוסת כבית שאור דמי והנה גרסתינו משתמש מצה ועיין רא"ש דבפשוטו הכונה שבכלי שנשתמש בצונן זה לא בלע כלום ומותר להשתמש מצה אפילו בחמין וזה אפילו בכלי חרס חוץ מבית שאור ששם חשיב שזה בולע והוי כנשתמש בחמין וכה"ג אין להשתמש במצה בחמין אבל בצונן יכול להשתמש ועיין רא"ש שהוסיף שללוש בזה מצה אסור כיון שזה ממהר להחמיץ דהינו שחידש מסברא שבליעה של חמץ זה גורם לעיסה הנילושה שהיא ממהרת להחמיץ ועיין מ"ב שזה מריח השאור

אמנם הראשונים הביאו גירסא משתמש בהם מצה בצונן ולפ"ז משמע דבחמין אסור וצ"ע שכיון שנשתמש בהם בצונן א"כ זה לא בלע ולמה שלא ישתמש בהם בחמין ועיין רא"ש שהביא לבאר שבאו לדייק שבנשתמש חמץ בחמין אסור מצה אפילו בצונן והכונה ללוש מצה שזה ממהר להחמיץ ולפ"ז בהכרח שבית חרוסת זה גם חומרא לגבי ללוש מצה [ומשמע שהרא"ש בפשוטו נקט שלגבי בית חרוסת זה לא שייך לכן בתחילה לא רצה לבאר שהנידון על ללוש מצה] ועיין מרדכי הובא בביאור הגר"א תנ"א ס"א דביאר כנ"ל שבאו לדייק שבנשתמש בחמין אסור גם צונן וביאר שזה לא דוקא ללוש עיסה אמנם ביאר הטעם שכל דבר שאסור להשתמש בחמין אין להשתמש בצונן שמא ישתמש בחמין אמנם בדרך ארעי מותר כמבואר בגמ' חולין קי"ב: שקדירה שמלח בה בשר יכול להשתמש בצונן וכן בגמ' ח: לגבי סכין של איסור שיכול לחתוך בה צונן והרמ"א ס"א וכן בסימן קכ"א העתיק דבר זה לדינא את המרדכי

והנה הרי"ף גרס כנ"ל מותר להשתמש בצונן ומבואר עוד שגרס כל כלי חרס ועין רמב"ן שנקט שדברי הרי"ף זה כפשוטו ולכן הוקשה לו למה בחמין אסור הרי זה לא בלע בצונן וכן למה שבבית שאור מבואר שאסור להשתמש גם בצונן הרי צונן זה לא בולע מהכלי ועיין שם שביאר שבאמת כל חמץ יש בו קצת חריפות ולכן כלי חרס הוא בולע קצת כמו שיין נסך שזה צונן נבלע בחבית ולכן להשתמש בחמין אסור ומה שבית שאור אסור גם בצונן מצד שיש בליעה יותר וצ"ב אבל למה שיאסר להשתמש בצונן וע"ש שדן או שכיון שיש בזה הרבה בליעה זה יוצא גם בצונן או שיש כאן גזירה דרבנן שכיון שאסור להשתמש בחמין אסור גם בצונן שמא ישתמש בחמין אמנם גזירה זו היא רק בכלי חרס דשם לא מועיל הגעלה לא בשאר כלים שמועיל להם הגעלה והנה צ"ב למה בנשתמש בצונן מותר להשתמש בצונן הרי כאן ביאר הרמב"ן שזה אסור בחמין וביאר הר"ן שכיון שכה"ג מועיל מילוי ועירוי ג' ימים ויש לו צורת הכשר ממילא אין סיבה לגזור משא"כ בליעה גמורה שאין לו שם התיר יש סיבה לגזור והנה יש כאן חידוש שבכלי חמץ שזה יהיה מותר גם לאחרי פסח יש כאן את הגזירה שאסור צונן אטו חם ולא חשיב שזה רק לזמן קצר הנה עיקר הדין שבדבר שלא מועיל לו הגעלה אסור להשתמש בצונן עיין ר"ן שהוכיח לזה מהגמ' שקדירות בפסח ישברו דמבואר שאין לשומרם כדי להשתמש בצונן וכן מהגמ' בחולין קי"א: שהיה כלי חרס שמלח בו בשר אסור ורב אשי שבר אותו ומבואר שאין היתר להשתמש בצונן והאריך בזה הרשב"א שם

והנה הרא"ש לאחר שכתב את הנ"ל כתב והרי"ף גרס כלי חרס שנשתמש חמץ בצונן מותר להשתמש מצה בצונן ולא ביאר למה אין כאן את מה שטען קודם שכיון שזה לא בלע א"כ גם בחמין מותר ועיין יד יהודה צ"א ג' שדן לבאר שכונתו על דרך הרב יו"ט שהכונה ללוש בו עיסה ועיקר הכונה לדייק שבבית שאור אסור אפילו צונן ולפ"ז יש כאן קולא שבשאר כלים שפחות בולעים אפשר ללוש עיסה בצונן אמנם הגר"א ביאר שכונתו על דרך הראשונים שבבית שאור כיון שאסור בצונן ולא מועיל לו הגעלה ממילא אסור גם בחמין אבל אין כוונת הרא"ש לחדש שבכלי חרס זה בולע מצונן ואסור להשתמש בחמין אמנם עיין קיצור פסקי הרא"ש שלאחר שהביא את הרא"ש שבליעה של צונן מותר אפילו חם כתב אבל כלי חרס אפילו בצונן מותר להשתמש רק בצונן ומשמע שזה לא רק בבית שאור דהינו שהרא"ש הסכים לראשונים שיש חומר בחמץ שזה מבליע ואסור אפילו בנשתמש בצונן ולפ"ז צ"ע לשון הרא"ש בתחילתו כל הכלים וצ"ע

והנה השו"ע כתב בתחילתו כל הכלים אפילו של חרס שנשתמש בהם חמץ בצונן מותר להשתמש בהם מצה אפילו בחמין חוץ מבית שאור ובית חרוסת שאפילו שנשתמש בצונן אסור להשתמש בחמין ומשמע שגם כלי חרס מותר להשתמש בצונן אמנם בסופו כתב שלחרס לא מועיל הגעלה ואפילו לא נשתמש בחמץ אלא בצונן לא ישתמש מצה אלא בצונן ויש גורסים אפילו בצונן ועיין פר"ח שגרס כגירסא הראשונה וביאר שמדובר על בית שאור ולכן רק צונן מותר וחמין אסור אמנם לגירסא אפילו מבואר שגם צונן אסור ובהכרח שכל שלא מועיל הגעלה אסור אפילו בצונן והנה לגירסא הראשונה יוצא שגם דבר שלא מועיל לו הגעלה מותר להשתמש בצונן ועיין פר"ח צ"א ג' שתמה מהגמ' של קדירות בפסח ישברו וכן מהגמ' קי"א אמנם אם נימא כמרדכי שרק עראי מותר יתכן שלא שווה לשמור בשביל זה ועיין יד יהודה

והנה בסט"ז מבואר שכבוש בכלי מועיל עירוי ומילוי וכן הגעלה אפילו בכלי חרס ועיין ביאור הגר"א הובא בבה"ל שהקשה דבסכ"ב מבואר שבית שאור לא מועיל לו הגעלה וכתב שבאמת זה סתירה אמנם לכאורא ברמב"ן עצמו מבואר שבית שאור חמיר שהרי הביא מהירושלמי שמועיל מילוי ועירוי וביאר שלכן בכ"ח שאסור בחם אבל מותר צונן מצד שאפשר במילוי ועירוי ובכל אופן בבית שאור זה אסור ובהכרח שיש חומר מיוחד לבית שאור אמנם באמת לביאור הרא"ש בסוגין אין מקור שבית שאור זה יותר מכל כבוש ויתכן שמועיל הגעלה ולפ"ז א"ש שאין להקשות על סוגין איך מותר צונן הרי קדירות בפסח ישברו דשם זה בלע בחם שלא מועיל הגעלה ומילוי בכ"ח משא"כ בסוגין אמנם השו"ע שכאן החמיר שלא מועיל הגעלה צ"ע קושית הפר"ח

והנה להלכה הפר"ח והפמ"ג ריש סימן צ"א נקטו שודאי קי"ל שכל דבר שלא מועיל לו הגעלה אסור גם בצונן אמנם לכאורא למבואר במרדכי וכן פסק הרמ"א אין מקור לזה מסוגין ויתכן שבדרך ארעי מותר אמנם יתכן שהגמ' של ישברו זה עצמו המקור שבמקום שלא מועיל הגעלה אסור גם ארעי וסוגין מדובר בשאר כלים ולכן כתב המרדכי שארעי מותר ובקבע אסור כמדויק בסוגין אמנם עיין מ"ב סקקל"ו דמפורש שגם בבית שאור של חרס מותר להשתמש צונן בדרך ארעי

הנה מבואר ברא"ש שבית שאור אפילו אם לש בזה מצה אסור מצד שזה ממהר להחמיץ אמנם הרמב"ן והר"ן שביארו רק מצד גזירה דהוכיחו מהא דאסור ללוש שגם בצונן אסור מבואר דלא ס"ל את חידוש הרא"ש וצ"ב מנ"ל לרא"ש חידוש זה ועיין אבני נזר ח"ב סימן שע"א שכתב שכונת הרא"ש שזה רק ממהר להחמיץ ולא שזה מחמיץ מיד ולכן אם אפו מיד הבצק זה מותר

ועיין שו"ת מהרש"ם ח"ב סימן צ"ח שדן שבמקלות שנשאר פרורי בצק שגם משהו עושה את זה לבית שאור וא"כ המצות שהונחו על המקלות החמיצו וכתב כנ"ל שזה רק ממהר ולא שזה מיד מחמיץ ע"ש אמנם כה"ג מעיקר הדין כיון שרק פעם אחת היה בזה חמץ זה לא נהפך לבית שאור כמבואר בב"י שרק בלשים חמץ בקביעות וכמבואר בלשון הגמ' שתדירא למילש בהו אמנם המ"ב צ"ה צ"ב צ"ט כתב שהמנהג להחמיר שגם על ידי פעם את זה נהיה בית שאור רק שבזה מספיק הגעלה