לט - סימן שט_ו ס_ג - ס_ד
קטגוריות: שו_ע / אורח חיים / הלכות שבת - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ

## איסור העמדת מטה משום עשיית אהל אם הוא אף למ"ד דדבר שאינו מתכוין מותר

א] השו"ע בס"ג כתב דמטה כשמעמידים אותה אסור להניח הרגלים תחלה ולהניח עליהם הקרשים, ובפירש"י בביצה ל"ג א' (ד"ה והלכתא) כתב דמה שאסרו בזה הוא כר' יהודה דדבר שאינו מתכוין אסור, אך לפ"מ דקי"ל כר"ש דדבר שאין מתכוין שרי לי"ב איסורא, וכ"כ האו"ז בסימן ע"ח סוף אות ח' בשם ריב"א.

אך התוס' בביצה שם (סוד"ה מלמטה למעלה) כתבו דאתיא אף כר"ש דהא דדבר שאינו מתכוין מותר היינו כגון שעושה דבר שאין מתכוין לעשותו אבל התם מתכוין לעשות מה שהוא עושה, והרא"ש שם סימן י"א הוסיף לפרש דהיינו דאף שאינו מתכוין לבנין, מ"מ מתכוין הוא לעשות דבר הדומה לבנין ואסרוהו חכמים גזירה אטו בנין, וכ"ה מבו' בד' הרמב"ם והטוש"ע שפסקו לדין זה אף דקי"ל כר"ש דדבר שאינו מתכוין מותר.

ובפשוטו היה נראה לפרש בטעם הפלוגתא בזה דנחלקו בעיקר מה שאסרו חכמים באהל עראי, אם הוא משום דחשבינן לה כנעשה אהל למטה, וע"כ שפיר שייך בזה התירא דדבר שאינו מתכוין, דאף דהוא מתכוין להנחת החבית וכו' מ"מ אינו מתכוין להאהל שנעשה עי"ז, או היינו דאסרו לגוף עשיית מבנה האהל, וכיון שהוא מתכוין לכך לי"ב להתירא דדבר שאינו מתכוין.

ב] אמנם הנה הבית מאיר בשבת קל"ג א' כתב דאזלי רש"י ותוס' לטעמייהו בזה במה שנחלקו בבכורות כ"ה א' דבפירש"י שם (ד"ה ואינו חושש) כתב דהגוזז את הבכור ואינו מתכוין לשם גיזה אלא לתקן הוי כדשא"מ, והתוס' שם (ד"ה גוזז במספרים) נחלקו ע"ז דכיון דהוא גוזז בכוונה במספרים אף דאינו מתכוין לגיזה ל"ה כדשא"מ, והתוס' שם ל"ד א' (ד"ה אילימא) כתבו דלדעת רש"י ה"נ הוא במטיל מום בבכור דאם אינו מתכוין להטיל מום אלא לרפואה, הוי כדבר שאינו מתכוין (וכ"נ בפירש"י במנחות נ"ו א' ד"ה אף נשחט).

ומבו' לפ"ז דאין יסוד פלוגתייהו בגדר איסור עשיית אהל עראי, אלא יסוד פלוגתייהו הוא בדינא דדבר שאינו מתכוין, דלדעת רש"י אף שהוא מתכוין למעשה האסור מ"מ כל שאינו מתכוין להחפצא דאיסורא חשיב כדבר שאינו מתכוין, ולדעת התוס' כל שהוא מתכוין למעשה האסור אף שאינו מתכוין להחפצא דאיסורא ל"ה בכלל דבר שאינו מתכוין.

## טעם הא דשרי עשיית אהל מלמעלה למטה

ג] השו"ע בס"ג כתב דמותר להעמיד את המטה ע"י שישים הקרשים תחילה באויר ואח"כ הרגלים תחתיהם, והמ"ב בסקי"ט כתב דהיינו משום דכל שמניח הרגלים תחילה וכו' הוי כדרך בנין, וכשנותן הקרשים תחילה באויר ל"ה כדרך בנין, וע"כ הוא דשרי, והוא מפירש"י בשבת מ"ג ב' ובביצה ל"ב ב', וכ"כ הרמב"ם בפ"ד מיו"ט הי"ד והט"ו דהוא משום דהו"ל כשינוי.

אמנם הנה הרשב"א בשבת קל"ח א' כתב דבגונא דבשעת נטיית האהל אינו צריך לאויר שתחתיו ואח"כ נותן תחתיו כלי וצריך לאויר שתחתיו שרי, דאין אהל אלא כשצריך לחללו בשעת נטייתו וכתב לדמותו להא דשרי לעשות אהל מלמעלה למטה, ומבו' דהא דשרי עשיית אהל מלמעלה למטה אי"ז משום דהו"ל כשינוי, (דבגונא דהרשב"א הרי אין בזה שינוי כלל), אלא הוא משום דלא אסרו עשיית אהל אלא כשיש עליו תורת אהל בשעת נטייתו, - אך שמא י"ל דג"ז הוא משום דאי"ז דרך בנין, דאין דרך בנין לעשות אהל דבשעת נטייתו אין עליו תורת אהל, (ובזה מתפרש מש"כ הרשב"א שם לדון דהא דאסרו במשמרת הוא לפי שדרכה בכך שתחילה תולין אותה ואח"כ נותנין כלי תחתיה).

## טעם הא דלא אסרו בעשיית אהל מלמעלה למטה משום עשיית הגג בפנ"ע

ד] הגר"א בסימן תק"ב ס"א הוכיח דעשיית אהל בלא מחיצות מותר, משום דאל"כ אפי' מלמעלה למטה יהא אסור, (והביאו הביאוה"ל הכא בד"ה מטות שלנו), והחזו"א בסימן נ"ב סוסק"ט פירש לדבריו דהוא משום דאם עשיית אהל בלא מחיצות אסורה, א"כ הרי עשיית הגג בפנ"ע אסורה אף בלא שהעמיד את המחיצות ול"ש כלל התירא דמלמעלה למטה.

אך הנה בפירש"י בביצה ל"ג א' (ד"ה וכן פוריא) מבו' להדיא דאיסורא דאהל בהעמדת המטה הוא אף כשאין לה מחיצות, ותיקשי דא"כ מ"ט מותר להעמיד את המטה מלמעלה למטה, הרי עשיית הגג בפנ"ע אסורה אף קודם שהעמיד את המחיצות.

ה] והישוב לזה מבו' בל' רש"י בביצה שם שפירש בכל הני שהתירו שם מלמעלה למטה דהיינו דתחילה יאחזנו בידו וא"כ יסדר את הדברים המעמידין, והבית מאיר הכא פירש דהיינו משום דכל שאין האהל עומד אלא ע"י אחיזת ידו לי"ב משום אהל, ונמצא דלא נשלמה עשיית האהל אלא כשהעמיד תחתיו את הדברים המעמידין את האהל, וע"כ שפיר יש בזה להתירא דמלמעלה למטה, וכ"כ התהל"ד בסק"ז והחזו"א בסימן נ"ב סוסק"ב וסק"ט.

והבית מאיר והתהל"ד כתבו להוכיח כן ממה שאמרו בשבת מ"ג ב' דמת המוטל בחמה באים ב' בנ"א ויושבים בצידו וכו' מביאים מחצלת ופורסין עליהן זה זוקף מטתו ונשמט והולך לו וזה זוקף מטתו ונשמט והולך לו ונמצאת מחיצה עשויה מאליה, ובפירש"י שם כתב דהוא משום התירא דמלמעלה למטה, וכן פירשו התוס' והרשב"א והר"ן שם, והרי באהל העשוי להגן לכו"ע אסור אף בלא מחיצות, וא"כ מ"ט יש בזה להתירא דמלמעלה למטה, ובע"כ דאהל שהאדם מחזיקו בידו לא חשיב כלל כאהל וכל תורת אהל שבו הוא כשנותן תחתיו את המחיצות וע"כ שפיר יש בזה להתירא דמלמעלה למטה, וכ"ה מבו' להדיא בד' השיטה להר"נ בשבת שם, וכ"נ בד' התורי"ד שם.

ו] ויש להוסיף, דהנה בפירש"י בביצה שם פירש למה שאמרו דביעתא מלמעלה למטה שרי דאיירי בביצים גסות הנתונות על פי כלי חלול או על האסכלא, ובזה אמרינן דאין מושיבין את הכלי תחלה ואח"כ יסדר עליו, "אלא יאחזנו בידו ויושיב הביצה עליו" ואח"כ יושיב הכלי על הגחלים, - ומשמעות דבריו דאיירי דהוא מושיב את הביצה ע"ג הכלי, ואפ"ה חשיב כעשיית אהל מלמעלה למטה דשרי, ובע"כ דהיינו משום דהוא אוחז את הכלי בידו, וליכא איסור באהל שהאדם מחזיקו בידו, וכל תורת אהל שבזה הוא כשמושיב את הכלי ע"ג הגחלים, וע"כ הו"ל כעשיית אהל מלמעלה למטה.

## אם איכא איסור בעשיית אהל שהאדם מחזיקו בידו

ז] והחזו"א שם סוסק"ט תמה ע"ד הגר"א שהוכיח מהא דהותר לעשות אהל מלמעלה למטה דליכא איסור בעשיית אהל בלא מחיצות, שהרי אחיזת הדף ביד לא מיקרי אהל.

אך בדעת הגר"א נראה דדבריו קיימי למש"כ השו"ע בסי"ב דהנוטה פרוכת וכיו"ב צריך ליזהר שלא יעשה אהל בשעה שנוטה, (והוא מד' הרמב"ם בפכ"ב משבת הל"ב), ומבו' דיש תורת אהל על אהל שהאדם מחזיקו בידו, ובע"כ דהא דשרינן בעשיית אהל דמלמעלה למטה ולא אסרינן משום עשיית הגג בפנ"ע, הוא משום דליכא איסור באהל בלא מחיצות.

## עשיית אהל העשוי להגן מלמעלה למטה

ח] והנה למש"נ בדעת הגר"א נמצא דלדעת הרמב"ם והשו"ע דיש תורת אהל על אהל שהאדם מחזיקו בידו, לא הותר לעשות אהל העשוי להגן מלמעלה למטה כיון דעשייית הגג בפנ"ע אסורה, וכ"נ בל' הגר"ז בס"ט ובל' המ"ב בסקי"ז דכל עיקר ההיתר דמלמעלה למטה הוא רק באהל שאינו עשוי להגן דלא אסרו בלא עשיית המחיצות.[[1]](#footnote-2)

ואמנם הנה לעיל סק"ה הבאנו להוכיח מסוגיית הגמ' בשבת מ"ג ב' דגם באהל העשוי להגן הותר לעשותו מלמעלה למטה, אך לא תיקשי מזה ע"ד הרמב"ם והשו"ע, דהרי הרמב"ם בפכ"ו משבת הכ"ב והשו"ע בסימן שי"א ס"ו פירשו לדינא דהתם בע"א,[[2]](#footnote-3) (וגם בספר הישר לר"ת סו"ס ר"פ פירש לדינא דהתם בע"א), ולפ"ז אין ללמוד משם להך דינא.

ט] ונמצא לפ"ז דהרמב"ם והשו"ע לטעמייהו דס"ל דיש איסור אהל באהל שהאדם מחזיקו, ל"ה מצו לפרש לסוגיית הגמ' בשבת מ"ג ב' כפירש"י ודעימיה דהוא מכח התירא דמלמעלה למטה, והוצרכו לפרש לדינא דהתם בע"א, - אך מד' רש"י ודעימיה שם מוכח דליכא איסור אהל באהל שהאדם מחזיקו, וכמש"נ מד' רש"י בביצה.

## טעם היתר פריסת טלית בשמח"ת

י] ועפי"ז יש לדון בטעם מנהג ישראל שפורסין טלית בשמח"ת דמ"ט לי"ב משום איסור עשיית אהל, דאמנם לדעת רש"י ודעימיה ליכא איסור אהל באהל שהאדם מחזיקו, אך לפי המבו' בד' הגר"א דאיכא איסור אהל באהל שהאדם מחזיקו, אשר כן נראה מד' השו"ע בסי"ב, תיקשי דמ"ט ליכא איסור בפריסת הטלית.

ולכאו' הטעם בזה הוא למש"כ בתשו' נובי"ת או"ח סימן ל' (וד"ה ועוד קשה) דליכא איסור בפריסת חופה בלא מחיצות, כיון שאינה נעשית להגן מפני שמש או גשם רק לכבוד חתן וכלה, (וכ"ה מבו' בד' הגר"ז בסי"ג דפריסת חופה חשיב כאהל שאינו עשוי להגן שאינו מתכוין בו לשם אהל), ולפ"ז ה"נ בפריסת הטלית ליכא איסור בלא מחיצות.

אך הנה השעה"צ בסקל"ה כתב דפריסת חופה אסורה אף בלא מחיצות כיון שכונתו בהגג לשם אהל, (וכן נקט החזו"א בסימן נ"ב סק"ו דחשיב ככונתו לאהל), ולפ"ז ה"נ יש לאסור בפריסת הטלית אף בלא מחיצות, ובע"כ דטעם הא דשרי הוא משום דליכא תורת אהל על אהל שהאדם מחזיקו בידו, וצ"ע.

## סתירת אהל הנעשה מלמעלה למטה

יא] החזו"א בסימן נ"ב סק"ז (ד"ה שם תוד"ה אף) כתב דאם עשה אהל מלמעלה למטה א"א לפרקו, דבפירוק לא שייך שינוי, - וצ"ע ממה שאמרו בעירובין ק"א א' ובביצה ל"ג א' בהעמדת ביצים דצריך להעמיד מלמעלה למטה, והתוס' שם פירשו דמיירי במסדר ביצים ומניח ביצה על גביהם, וכ"כ השו"ע בסימן תק"ב ס"א, ותיקשי דהיאך יהא בידו אח"כ ליטול את הביצים, הרי יש בזה משום סתירת אהל.

אך הנה התוס' וש"ר בכ"ד עמדו בטעם הא דמותר להחזיר קדירה ע"ג כירה בשבת ולי"ב משום עשיית אהל, (והוכיחו מזה דליכא איסור בעשיית גג בלא שעושה את המחיצות בשבת), וצ"ב דמ"ט לא עמדו בהא דנוטלין קדירה מע"ג כירה בשבת, (והתוס' בביצה ל"ב ב' הוצרכו להביא למה שאמרו בשבת ל"ח ב' דמחזירין קדירה אפי' בשבת, והגר"א הכא בס"ג הוסיף להביא למה שאמרו שם נ"א ב' דמניחין, ולא הביאו מעיקר הא דנוטלין קדירה מע"ג כירה בשבת כדתנן בשבת ל"ו ב'), - ובע"כ דאף דאיכא איסור עשיית אהל בהעמדת קדירה, מ"מ ליכא איסור בנטילת קדירה משום סתירת אהל, ולפ"ז י"ל דה"נ ליכא איסור בנטילת הביצים, אך טעם הדברים צ"ב, (ועמש"כ הגרש"ז זצ"ל בתיקונים ומילואים לשש"כ פכ"ד הערה י"ז), וצ"ע.

## עשיית אהל כשאינו עושה את המחיצות בשבת וכשמעבירן ממקום למקום

יב] התוס' בשבת ל"ו ב' (ד"ה וב"ה אומרין) כתבו דלא אסרו בעשיית אהל עראי אלא כשעושה גם את המחיצות בשבת, (וע"כ הוא דמותר ליתן קדירה ע"ג כירה בשבת כיון שדופני הכירה כבר עשויות מאליהן), וכ"כ התוס' וש"ר בביצה ל"ב ב', וכ"כ המ"ב הכא בסקי"ז ובשעה"צ סקכ"א, וכתב דאף כשיש לו ד' מחיצות לא אסרו אלא כשעושה את המחיצות בשבת.

והנה השו"ע בס"ד כתב דמטה שהיא מסורגת בחבלים וכו' אסור לפרוס עליהן סדין, וצ"ע דמ"ט ה"ז אסור אף שרגליה מתוקנין מער"ש, (דבע"כ איירי בכה"ג שכבר היו רגליה מתוקנין מער"ש, דאל"כ לא משכח"ל למש"כ השו"ע ש להתיר היכא דיש בין חבל לחבל ג"ט ודפרוס עליה מער"ש כשיעור טפח), והשעה"צ בסקל"א כתב לישב דמיירי כשהעמיד עתה אותה בשבת במקום הזה כדי לפרוס עליה.

ונתחדש לפ"ז דהא דלא אסרינן כשעשה את המחיצות מבעו"י, לאו היינו דעיקר עשיית האהל היא בעשיית המחיצות והגג, דא"כ לא היה לנו לאסור כשמעביר מחיצות ממקום למקום, [שהרי מותר להעביר אהל ממקום למקום ולא חשיב זה כעשיית אהל, (וכמש"כ הנובי"ת או"ח סו"ס ל', ולא גרע ממטה זקופה דמותר להושיבה), וא"כ ה"נ העברת המחיצות ממקום למקום לא חשיב כעשיית מחיצות], אלא לעולם עיקר עשיית האהל היא בעשיית הגג, ואך דבעינן שיהא זה כדרך עשיית אהל שיביא גם את המחיצות, ולזה סגי שמעביר המחיצות ממקום למקום דכבר הוי זה כדרך עשיית אוהל, (ול"ב שיהא תורת עשיית אהל על המחיצות).

ומצינו כן גם בד' הב"ח באות ה' שכתב דכל שמביא החבית או הכובא ומטלטל אותה ממקום זה למקום אחר ומעמיד אותה שם ואח"כ שוטח הבגד עליו הו"ל עשה מחיצות וגג עליה דאסור, וכ"כ הפמ"ג במש"ז בסק"ד וסקי"א והחיי אדם בכלל מ"ב ס"ד והמ"ב בסקכ"ב וסקמ"ח.[[3]](#footnote-4)

יג] אמנם הנה בפירש"י בביצה ל"ג א' (ד"ה וכן ביעתא) פירש דביצים גסות הנתונות על פי כלי חלול אין מושיבין את הכלי תחילה ואח"כ יסדר עליו וכו', וכ"כ בפירש"י בעירובין ק"א א', והתוס' שם הק' ע"ז דאין דרך בנין בכך שהרי כל המחיצות עשויות כבר ול"ד לחבית ופוריא דמסדר זו אצל זו, והתוס' הרא"ש שם הוסיף דבמה שמטלטל את הכלי מכאן לכאן לא מיחזי כבונה ולא אסרינן אלא היכא דהאידנא עביד מחיצות, ומפורש בדבריו דלא חשיב כעושה מחיצות בשבת אלא כשעשה את גוף המחיצות בשבת, אך כל שמוליך הכלי ממקום למקום שכבר היו המחיצות עצמן עשויות מבעו"י אף שלא היו במקום זה לא חשיב כעושה מחיצות בשבת, וכ"ה מבו' גם בד' הרשב"א בביצה שם, וכן צידד החזו"א בסימן נ"ב סק"י (ד"ה במ"ב ס"ק כ"ב (הב')) וסקי"ד (ד"ה כ' במ"ב).

יד] ולדעת המתירים בזה צ"ל דמש"כ השו"ע הכא לאסור לפרוס סדין ע"ג המטה, אף שכבר היו המחיצות עשויות מער"ש, הוא כמש"כ הקרבן נתנאל בביצה פ"ד סימן י"א דבמטה כיון דמחיצותיה רחבים דמי לכובא דאסור לפרוס עליה אף דהמחיצות עשויות מער"ש כמש"כ התוס' בביצה שם, וכ"כ התהל"ד בסק"ה.

טו] ויש ללמוד עוד לדין זה ממש"כ השו"ע בס"ט דמשמרת שתולין אותה לתת בה שמרים לסננן ומותחין פיה לכל צד חשוב עשיית אהל ואסור לנטותה, ותיקשי דמ"ט ה"ז אסור אף שלא עשה את המחיצות בשבת, ובע"כ דכל שמעביר את הכלי ממקום למקום חשיב כעשיית מחיצות בשבת, וכמש"כ הפמ"ג במש"ז סק"ט והתהל"ד בסקי"ג.[[4]](#footnote-5)

אך הגר"ז בסי"ד כתב דאה"נ דמדינא היה לנו להתיר בזה משום דלא נאסר עשיית גג בלא מחיצות, והא דאסרו בזה הוא כדי שלא יעשה כדרך שהוא עושה בחול משום זלזול שבת, וצ"ע.

## סתירת אהל עראי כשאינו סותר את המחיצות

טז] בד' הט"ז בסקי"א מבו' דלמש"כ התוס' דליכא איסור בעשיית אהל עראי כשאינו עושה את המחיצות בשבת, ה"נ ליכא איסור בסתירת אהל כשאינו סותר את המחיצות, (וזהו שכתב דלדעתם מותר למשוך את כיסוי הכלי), וכ"כ האבנ"ז בסימן רכ"ג סקי"א.

אך הנה למש"כ השעה"צ דהא דאסור לפרוס סדין ע"ג המטה הוא כשהעמיד עתה אותה בשבת במקום הזה כדי לפרוס עליה, אך בלא"ה שרי משום דלא עשה את המחיצות בשבת, הרי דממש"כ השו"ע דאסור לסלק את בגד התחתון מעליה משום דקא סתר אהלא, מבו' דאף דהותר לעשות אהל עראי בשבת כשאינו עושה את המחיצות, מ"מ אסור לסתור את האהל אף כשאינו סותר את המחיצות, וכן הוכיח הגרש"ז זצ"ל בשש"כ פכ"ד הערה י"ז והערה ע"ו, ופירש כן במש"כ השעה"צ בסקל"א דמשכח"ל לענין איסור דרבנן דסתירה חמור מבנין, דבסתירה בודאי אפי' הכל נעשה מבעו"י שייך בהו שם סתירה.[[5]](#footnote-6)

ובדעת הט"ז והאבנ"ז צ"ל דס"ל דהא דאסור לפרוס סדין ע"ג המטה הוא אף כשמחיצותיה עשויות מער"ש משום דהיא רחבה הרבה ודמי לאהל, וכמש"נ לעיל סקי"ד, וע"כ אף אסור להסיר את הסדין מע"ג המטה אף שאינו סותר את המחיצות.

יז] והגרש"ז שם בהערה י"ז הק' דאם אסור לסתור את הגג בשבת אף שאינו סותר את המחיצות, א"כ מ"ט מותר להסיר קדירה מע"ג כירה בשבת, (והרי הא דמותר להחזיר קדירה בשבת כתבו הראשונים בכ"ד דהוא משום דלא עשה את המחיצות בשבת, וא"כ ה"נ הא דמותר ליטול את הקדירה הוא משום דאינו סותר את המחיצות), - אך כבר נתבאר לעיל סקי"א דבד' התוס' וש"ר מבו' דלא קשיא להו כלל בהא דנוטלין קדירה מע"ג כירה בשבת דמ"ט לי"ב משום סתירת אהל, ובע"כ דטעם אחר יש בזה, וצ"ע.

1. ואזיל המ"ב לטעמיה שהביא בביאוה"ל לד' הגר"א דעיקר ההיתר מלמעלה למטה הוא משום דלא אסרו בעשיית אהל בלא מחיצות, וע"כ הוא דס"ל דאין להתיר בזה אלא באהל שאינו עשוי להגן, אך באהל העשוי להגן דאסור אף בלא מחיצות לא הותר לעשות מלמעלה למטה. [↑](#footnote-ref-2)
2. התהל"ד בסימן שי"א סוסק"ז הק' על מש"כ בתשו' נובי"ת או"ח סימן ל' בדעת הרי"ף והרמב"ם דכל שעושה אהל שיש בגגו טפח ועושה גם את המחיצות הו"ל כאהל קבע האסור מדאורייתא, דא"כ היאך התירו בזה בההיא דמת המוטל בחמה כשעושה האהל מלמעלה למטה, ולכאו' לק"מ, דבאמת הרמב"ם פירש לדינא דהתם בע"א ולדעתו לא מצינו שהתירו באהל העשוי להגן שיש בגגו טפח ע"י שעושה מלמעלה למטה. [↑](#footnote-ref-3)
3. אך צ"ב דאף אם העברת המחיצות ממקום למקום חשיבא כעשיית מחיצות משום דמה שמעמיד המחיצות במקום אחר חשיב כעשיית מחיצות, מ"מ בכלי דיש לו שולים דהאהל הוא על שולי הכלי, הרי אף כשמעביר הכלי ממקום למקום אינו עושה אהל על מקום אחר, שהרי אין הכלי אהל על הקרקע שמתחתיו, אלא על שולי הכלי, ומ"ט חשיב זה כעשיית מחיצות. [↑](#footnote-ref-4)
4. החזו"א בסימן נ"ב סק"ב (ד"ה לפירש"י) וסק"ט (ד"ה כ' המ"ב) כתב דטעם האיסור בזה הוא משום דכל דאיכא מיתוח אסור אף בלא עשיית מחיצות, וזה לטעמיה שנקט כן בכ"ד דכל מש"כ התוס' דליכא איסור עשיית אהל בלא עשיית מחיצות הוא רק היכא דליכא מיתוח, וכתב ללמוד כן ממה שאמרו בשבת קל"ח ב' דגוד בכיסנא מותר לנטותה בשנים, ובע"כ דהוא משום שאין כאן מחיצות או שאינו עושה עכשיו מחיצות ואפ"ה כל דאיכא מיתוח אסור, (ולפ"ז ניחא גם מש"כ השו"ע דאסור לפרוס סדין ע"ג מטה), - אך הדברים צע"ג דלא מצינו בד' הראשונים למי שפירש דהתירא דגוד בכיסנא הוא משום דליכא מחיצות, ובפשוטו לדעת התוס' ודעימייהו איריי בדאיכא מחיצות, (כמש"כ בהגה' אמר ברוך לנובי"ת או"ח סימן ל'), או דהוא בנין חשוב האסור בלא מחיצות (כמש"כ הבית מאיר הכא), וע"כ הוא דאסור היכא דאיכא מיתוח, והא דשרי בדליכא מיתוח הוא מהטעמים שכתבו הראשונים שם, ואכמ"ל. [↑](#footnote-ref-5)
5. אך בס' מנחת אריאל בשבת קל"ח א' אות ז' כתב בשם הגרח"ק זצ"ל דמכוון ד' השעה"צ הוא דבמציאות חמור סתירה מבנין דכל שנעשו המחיצות מבעו"י מותר לגמור ובסתירה אסור לסתור את הגג והמחיצות אף שהיו המחיצות מבעו"י, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-6)