ו (א) - בדין דופן עקומה
קטגוריות: ש_ס / יח סוכה / סוכה פ_ק - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / שיעורים

יום ד' כ' סיון תשע"ד

**א**

א] סוכה ד"ד., היתה גבוהה מכ' אמה ובנה בה איצטבא וכו', ומן הצד אם יש משפת איצטבא לכותל וכו' פחות מד' אמות כשרה, ופירש"י, ז"ל, פחות מד' אמות כשרה, שאף הוא הוכשר על ידה, דקי"ל הלמ"מ דמכשרי סוכה ע"י עקימת דופן עד ד' אמות חסר משהו, ורואין סכך העליון המחובר לדופן הרחוק כאילו הוא מן הדופן עצמו ועקום עד כנגד שפת האיצטבא, וכאן מודדין את גובהן משפת האיצטבא ולמעלה, ואע"פ שמתחתיו נמשך כלפי חוץ, הואיל וראשו אינו כלה ע"כ זהו גובה חללה והרי נתמעט חללה מתחתיו, עכ"ל.

והרא"ש בסו"ס ג' כתב ע"ז, ז"ל, ולא הכשיר רש"י כל הסוכה שהרי אין לה סכך כיון דרואין את הסכך כאילו הוא כותל עקום, עכ"ל, וכ"כ הריטב"א והר"ן.

ב] אך בתוס' הרא"ש בסוגיין כתב, ז"ל, מן הצד וכו' פחות מד' אמות כשרה, פירוש כשרה על האיצטבא, אבל כולה סוכה לא מתכשרא משום פסל היוצא חוץ לסוכה, דכיון דאמרינן דופ"ע, הרי הדופן מפסקת בין כנגד האיצטבא ובין חוץ לאיצטבא, כנ"ל, וכן נראה מרש"י, עכ"ל, ולמדנו מדבריו טעם אחר בהא דלא מכשרינן לשאר הסוכה מדין פסל, דאי"ז משום דהסכך נידון כדופן ואין לה סכך, אלא הוא משום דהדופן שנתעקמה, מפסקת בין כנגד האיצטבא ובין חוץ לאיצטבא, וזה דלא כמש"כ בפסקיו דהא דלא מכשרינן לשאר הסוכה, הוא משום דאין לה סכך.

ובפשוטו מפרשים בזה, דהתוס' הרא"ש אזיל כדעת הסוברים דדינא דדופ"ע אי"ז משום שרואין הסכך כאילו הוא דופן, אלא הוא משום דרואין כאילו הדופן נתקרב לסכך, וע"כ נמצא דשפיר איכא סכך להמקום שחוץ לאיצטבא, והא דלא מכשרינן לי', הוא משום דהדופן מפסקת בין כנגד האיצטבא ובין חוץ לאיצטבא.

ומבו' לפ"ז גם הא דהרא"ש בפסקיו לא פירש דהטעם לפסול לשאר הסוכה הוא משום דהדופן מפסקת בין כנגד האיצטבא ובין חוץ לאיצטבא, דכל מש"כ הרא"ש בתוספותיו דהדופן מפסקת, הוא רק לטעמי' דס"ל דדינא דדופ"ע הוא דרואין כאילו הדופן נתקרב לסכך, ודנים את הדופן כעומדת סמוך לאיצטבא, וע"כ היא מפסקת בין כנגד האיצטבא ובין חוץ לאיצטבא, אך לפ"מ דס"ל בפסקיו דדינא דדופ"ע הוא דרואין את הסכך כאילו הוא מן הדופן עצמו ונתעקם עד כנגד שפת האיצטבא, הרי דהדופן קיימת במקומה, ואך דמהני הא דרואין את הסכך כאילו הוא מן הדופן, לחבר את הדופן לסכך, וליכא דופן המפסקת בין כנגד האיצטבא לבין חוץ לאיצטבא.

אך לכאו' אין הדברים מתישבים בד' התוס' הרא"ש שכתב לדבריו בדעת רש"י, אך י"ס דל"ג לה, ובד' רש"י הרי נתפרש דדינא דדופ"ע הוא דרואין את הסכך העליון כאילו הוא מן הדופן עצמו וכו',[[1]](#footnote-2) וא"כ רחוק לפרש דד' התוס' הרא"ש קיימי כדעת הסוברים דדינא דדופ"ע הוא דרואין כאילו הדופן נתקרב לסכך.

ג] עוד צ"ע בזה בד' הריטב"א והר"ן, שכתבו דלדעת הסוברים דדינא דדופ"ע הוא דרואין כאילו הדופן נתקרב לסכך, מכשרינן אף להמקום שחוץ לאיצטבא, ובד' הר"ן מבו' דהוא רק לדעת רש"י, דמכשרינן להמקום שחוץ לאיצטבא מדין פסל, אך בד' הריטב"א מבו' דהוא לכו"ע, וצ"ע, ולכאו' הרי אדרבה לדעה זו לא מצינו להכשיר להמקום שחוץ לאיצטבא, משום דהדופן שנתעקמה מפסקת בין כנגד האיצטבא לבין חוץ לאיצטבא, וכמש"כ התוס' הרא"ש.

ובפשוטו צ"ל בדעתם, דהא דרואין כאילו הדופן נתקרב לסכך, לאו היינו דרואין כאילו נעקרה הדופן ממקומה וה"ה עומדת סמוך לסכך, אלא היינו דבכח הדופן במקומה לגדור את המקום הכשר, וע"כ ליכא דופן המפסקת בין כנגד האיצטבא לבין חוץ לאיצטבא, אך משמעות ל' הראשונים דדנים דהדופן נתקרבה ממש, ולפ"ז הדק"ל.

**ב**

ד] והנה הרא"ש בסימן ל"ג כתב, ז"ל, ואם סכך פסול מפסיק ונשאר אצל הפתח הכשר סוכה ופחות מד' עד הדופן האמצעי הכל כשר, החיצון ע"י דופ"ע, ואע"פ שאני רואה את הסכך כאילו הוא עקום להכשיר החיצונה, מ"מ לא נפסל הפנימי בשביל זה, עכ"ל.[[2]](#footnote-3)

והטור בסימן תרל"ב כתב, ז"ל, אבל אם סכך פסול מפסיק ביניהם ונשאר אצל הפתח הכשר סוכה, אם יש מסכך הכשר של צד הפתח עד הדופן האמצעי פחות מד"א הכל כשר הצד הפנימי שקרוב לדופן שהרי יש לו ג' דפנות, והצד החיצון ע"י דופ"ע שאנו רואין דופן האמצעי כאילו הוא אצל הכשר החיצון, ומ"מ לא נפסל הפנימי שנאמר כיון שאנו רואין דופן האמצעי כאילו הוא אצל הכשר החיצון, הרי נשאר הפנימי בלא דופן, דנהי דאמרינן רואין מ"מ במקומו נשאר ומכשיר גם צד הפנימי, עכ"ל.[[3]](#footnote-4)

והבית מאיר שם כתב לדקדק מד' הטור, דס"ל דדינא דדופ"ע הוא דרואין כאילו הדופן נתקרב לסכך, וזהו שכתב הטור דרואין דופן האמצעי כאילו הוא אצל כשר החיצון, וזהו גם מה שדן הטור לפסול את הפנימי, משום דנשאר בלא דופן, ולא כתב כמש"כ הרא"ש לדון לפסול את הפנימי משום דאנו רואין את הסכך כאילו הוא עקום, והיינו משום דהו"ל כדופן ואין כאן סכך.

ה] וכבר פירשו בזה מש"כ הטור שם דהא דאמרינן דופ"ע הוא אפי' אין הדופן אלא י"ט והגג גבוה ממנו הרבה, שאנו רואין הדופן כאילו עולה עד למעלה ואז נאמר דופ"ע, ופליג ע"ד הריטב"א והר"ן שכתבו דכל דאין הדפנות מגיעות לסכך ליכא למימר דופ"ע, משום דבכה"ג א"א לומר דרואין את הסכך שהוא מן הדופן,[[4]](#footnote-5) והיינו משום דהטור לטעמי' דס"ל דדינא דדופ"ע הוא שרואין כאילו הדופן נתקרב לסכך, וע"כ שפיר מצינו למימר דופ"ע אף כשאין הדפנות מגיעות לסכך.

וכן נראה מד' המג"א שם סק"א, שכתב במש"כ השו"ע שם דרואים כאלו הכותל נעקם ויחשב זה הסכך הפסול מגוף הכותל, וכתב המג"א דמשמע דוקא כשדפנות מגיעות לסכך, ומ' מזה דמפרש דטעמא דהטור דאמרינן דופ"ע אף כשאין הדפנות מגיעות לסכך, הוא משום דס"ל דדינא דדופ"ע הוא שרואין כאילו הדופן נתקרב לסכך, וע"כ זהו שכתב המג"א דלפמש"כ השו"ע דדינא דדופ"ע הוא דרואין כאילו הכותל נעקם ויחשב זה הסכך הפסול מגוף הכותל, לא מצינו להכשיר אלא כשהדפנות מגיעות לסכך.

ו] אמנם הנה בד' הב"י והב"ח שם מבו' להדיא שפירשו בדעת הטור דס"ל דדינא דדופ"ע הוא דרואין את הסכך כאילו הוא מן הדופן, ואפ"ה ס"ל דאמרינן דופ"ע אף כשאין הדפנות מגיעות לסכך, וכ"ה מבו' גם בד' הפרישה שם, עיי"ש.

וראיתי לסייע לזה ממש"כ הטור דהא דאמרינן בכה"ג דופ"ע, הוא משום שאנו רואין הדופן כאילו עולה עד למעלה ואז נאמר דופ"ע, ומבו' דכל הא דאמרינן דופ"ע, הוא רק אחר דאמרינן גו"א, ונראה מזה דדינא דדופ"ע הוא דרואין הסכך כאילו הוא מן הדופן, וע"כ לא מצינו למימר דופ"ע רק אחר דאמרינן גו"א וחשיב דהדופן מגעת עד הסכך, אך אי נימא דדינא דדופ"ע הוא דרואין כאילו הדופן נתקרב לסכך, מ"ט לא אמרינן דופ"ע אלא אחר דאמרינן גו"א.[[5]](#footnote-6)

אך צ"ע ע"ז מד' הטור הנז', שכתב דדינא דדופ"ע הוא דרואין דופן האמצעי כאילו הוא אצל הכשר החיצון, ומכח זה הי' מקום לפסול את הפנימי, משום דנשאר בלא דופן, והרי להדיא דדינא דדופ"ע הוא דרואין את הדופן כאילו נתקרב לסכך.

ז] ובעיקר מש"כ הטור לדון לפסול את הפנימי משום שהוא בלא דופן, עיי"ש בפרישה שהק' ממש"כ הטור בסימן תרל"א דקנים היוצאים לאחורי הסוכה וכו' כשרה, ה"נ נימא אע"ג דיעמיד הדופן האמצעי אצל סכך הכשר החיצון, מ"מ יהיו גם לסכך הפנימי ג' דפנות, ועיי"ש מש"כ בזה, ודן לפרש דמכוון הטור הוא משום שדנים את הסכך כאילו הוא מן הדופן ואין כאן סכך אלא דופן, ועמד ע"ז דאי"ז במשמעות ל' הטור, ועיי"ש במש"כ בזה.[[6]](#footnote-7)

**ג**

ח] והנה כתב הרמב"ם בפ"ה מסוכה הי"ד, ז"ל, בית שנפחת וכו' אם יש משפת הסכך הכשר ולכותל ד' אמות פסולה, פחות מכאן רואין כאילו הכותל נעקם ויחשב זה הסכך הפסול מגוף הכותל וכשרה, ודבר זה הלמ"מ, עכ"ל.

ומבו' בד' הרמב"ם דס"ל כדעת רש"י ודעימי' דדינא דדופ"ע הוא דרואין את הסכך הפסול כאילו הוא מן הדופן, וע"כ היא כשרה.

אמנם הנה כתב הרמב"ם שם פ"ד הי"ד, ז"ל, בנה איצטבא מן הצד, אם יש משפת איצטבא ולכותל וכו' פחות מד' אמה כשרה, בנה איצטבא באמצעה אם יש משפת איצטבא ולכותל וכו' פחות מד' אמות כשרה, וכאילו המחיצות נוגעות באיצטבא והרי מן האיצטבא ועד הסיכוך פחות מכ' אמה, עכ"ל.

ובמ"מ שם כתב, ז"ל, ופי' רבינו שרואין כאילו המחיצות נוגעות לאיצטבא וכן פירשו הגאונים ז"ל, ומדבריהם למדנו שהם מכשירין הסוכה ע"י כך וכו', עכ"ל.

ובכס"מ שם פירש לד' המ"מ, דכונתו ללמוד מד' הרמב"ם דהא דמכשרינן התם משום דופ"ע, הוא משום דרואין את הדופן כנתקרב לאיצטבא, וכמש"כ הרמב"ם דכאילו המחיצות נוגעות באיצטבא, וע"כ הוא מכשיר אף את המקום שמחוץ לאיצטבא, ועיי"ש שהק' ע"ז מד' הרמב"ם בפ"ה דדינא דדופ"ע הוא דרואים כאילו הכותל נעקם ויחשב זה הסכך הפסול מגוף הכותל, וכתב בזה, ז"ל, ואפשר לומר דשאני לרבינו בין היכא שפסול הסכך מחמת עצמו כי התם דאז ודאי לא מכשרינן לאכול תחתיו אלא רואין כאילו הכותל נעקם וכו', להיכא שפסולו מחמת גובהו כי הכא דכיון דאיכא שיעור הכשר סוכה באיצטבא ואידך הוי נמי סכך כשר אע"פ שהוא גבוה כ' לא גרע מפסל היוצא מן הסוכה דנידון כסוכה, וזה דוחק דנימא דשאני פירוש דופ"ע מהכא להתם, ואם כך היתה כוונת רבינו הרבה סתם הדברים וכו', עכ"ל.

ויש שפירשו בד' הרמב"ם דבאמת ב' דינים חלוקים הם, ומדוקדק לפ"ז דהרמב"ם בפ"ה כתב דד"ז הוא הלמ"מ, ובפ"ד לא הזכיר דהוא מהלמ"מ, אך אי"ז במשמעות סוגיין, דמשמע דחד דינא הוא, וגם דאם ב' דינים חלוקים הן, מנ"ל להגמ' דגם בדינא דהכא לא מכשרינן אלא עד ד' אמות.

עוד הק' הכס"מ שם ע"ד המ"מ, ז"ל, ועוד דאפי' נימא דסובר רבינו דרואין כאלו המחיצות נוגעות באיצטבא, מאן לימא לן שסובר שאוכלין תחת אותו סכך שחוץ לאיצטבא, דילמא ס"ל כהר"ן שחלק על רש"י וכתב דלית לן לאכשורי משום פסל היוצא וכו' אלא דוקא במקום איצטבא כשר, עכ"ל.

ובפשוטו צ"ל בד' המ"מ, דס"ל כפי המבו' בד' הריטב"א בסוגיין, דאם דינא דדופ"ע הוא דרואין כאילו הדופן נתקרב, יש להכשיר להמקום דחוץ לאיצטבא, אף לדעת הסוברים דלא מכשרינן מקום שגבוה מכ' מדין פסל, ועי' בס' ראשון לציון בסוגיין מש"כ בזה.

**ד**

ט] והנה בחי' הרא"ה בסוגיין כתב בתו"ד, ז"ל, תדע דדופן שהיא עקומה מעיקרא והיא מדברים שאין כשרים לסכך, עד ד' אמות כשרה והאוכל בו לא יצא ידי סוכה וכו' ואם היא עקומה יותר מד' אמות פסולה, עכ"ל, ונתחדש בד' הרא"ה, דאף דופן העומדת בשיפוע כמין צריף, אינה כשרה אלא עד ד' אמות.[[7]](#footnote-8)

וכ"ה בחי' הרא"ה לקמן די"ט:, ז"ל, וכן הא דאמרינן לעיל דופ"ע בד' אמות, ה"מ כשדופן זה בסכך פסול, אבל עשאה בדבר שמסככין בו, אפי' ק' אמה כשרה, שכל מה שיצטרף לדופן עולה לו לסיכוך, עכ"ל,[[8]](#footnote-9) - וכ"ה מבו' בפשוטו בד' המג"א בסימן תרל"ב סק"ב דאף דופן המשופעת אינה כשרה אלא מדינא דדופ"ע, ונת' בהערה.[[9]](#footnote-10)

וצ"ב מנלי' להרא"ה הך מילתא, הרי בפשוטו בדופן העומדת בשיפוע ל"ב כלל לההלכתא דדופ"ע, דרק בשמפסיק סכ"פ בין הדופן לסכך הכשר, בעינן לההלכתא דדופ"ע לראות את הסכ"פ כדופן, ואין הדופן מרוחק מן הסכך הכשר, אך בדופן שהיא עומדת בשיפוע דכולה דופן היא, ל"ב לההלכתא דדופ"ע, וא"כ מ"ט נימא דאם היא עקומה יותר מד' אמות ה"ה פסולה.

י] ונראה פשוט בזה, דהנה בעיקר דינא דדופ"ע דמכשרינן מכח הא דרואין את הסכך הפסול כאילו הוא מן הדופן, צ"ע דמאי מהני ד"ז, הרי הגם דעי"ז נמצא דהדופן בראשה סמוכה לסכך, מ"מ כיון דהדופן עצמה רחוקה ממקום הסוכה הכשר, היאך היא כשרה.

והנה אמנם זה תליא ביסוד הדין דבעינן דפנות סמוכות לסכך, דיש מקום לפרש דהיינו דכיון דהכשר סוכה הוא בסכך ובדפנות, בעינן שיהא צירוף ביניהם, וכן מ' בד' הגר"ח בפ"ה מסוכה, עיי"ש, ולפ"ז שפיר י"ל, דכיון דהדופן בראשה סמוכה לסכך ויש צירוף בין הדפנות לסכך ה"ה כשרה.

אך הנה בפשוטו נראה דעיקר דינא דדפנות סמוכות לסכך, הוא דבעינן שיהיו הדפנות סמוכות למקום הסוכה המסוכך, וכמש"כ הראשונים דבסוכה בעינן שיהיו הדפנות נראות כשלה.

וראיתי להוכיח כן ממש"כ התוס' בסוגיא דחקק, ז"ל, וי"ל דל"ד רשות שבת שהוא למנוע רגל רבים, לסוכה דבעינן מחיצות סמוכות לסכך, עכ"ל, והנה מה שפירשו התוס' דבשבת הוו המחיצות למנוע רגל רבים, הוא לפרש הטעם דמהני אף מחיצות מרוחקות, והנה אי נימא דאף בסוכה ל"ב שיהיו הדפנות סמוכות לרשות הסוכה, אלא סגי במה שהן סמוכות לסכך, משום דל"ב אלא שיהא צירוף בין הדפנות לסכך, הרי דבשבת דל"ב סיכוך כלל, ל"ש כלל כל עיקר הך דינא, וממה שהוצרכו התוס' לפרש דשאני מחיצות שבת שהוא למנוע רגל רבים, מבו' דבסוכה בעינן שיהיו הדפנות סמוכות לרשות הסוכה, והא דבשבת מהני אף מחיצות המרוחקות מן הרשות, הוא משום דעיקר מחיצות שבת הוא למנוע רגל הרבים, וז"ב.

ולפ"ז הדק"ל, דמאי מהני דינא דדופ"ע דחזינן להסכך הפסול מכלל הדופן, הרי הגם דעי"ז הדופן בראשה סמוכה לסכך, מ"מ כיון שהדופן עצמה מרוחקת מרשות הסוכה, מ"ט היא כשרה.

יא] ונראה מוכרח מזה, דהגם דעיקר דינא דדופ"ע הוא שאנו רואים את הסכך הפסול כאילו היא מן הדופן, מ"מ נתחדש עוד בההלכתא דדופ"ע, דכל שהדופן עקומה וראשה סמוך לסכך, ה"ה חשובה כמחיצה דהסוכה, וכמש"נ להלן הביאור בזה, וע"כ היא כשרה.

ולפ"ז נראה, דזהו דפשיט"ל להרא"ה דאף דופן שהיא עקומה מעיקרא אינה כשרה אלא עד ד' אמות, שהרי אף דופן זו אינה כשרה אלא מכח דינא דדופ"ע, דבלא דינא דדופ"ע ל"ה לדופן זו הכשר, כיון שבתחתיתה בתחתיתה היא רחוקה מן הסוכה, וע"כ לא מכשרינן לה אלא עד ד' אמות, וז"ב.[[10]](#footnote-11)

יב] וזה נראה בביאור מש"כ הריטב"א בסוגיין, ז"ל, אבל בתוס' פירשו דופ"ע שרואים דופן זה דרחוקה בתוך ד' אמות כאילו היתה מתחילתה סמוכה לסכך אלא שנתעקמה ונתרחקה ונעשה מקצתה סכך, עכ"ל, ונתחדש בדבריו, דפליג ע"ד רש"י ודעימי' דפירשו דדופן "עקומה" היינו שהדופן נתעקמה בראשה ונעשה מקצתה סכך, אלא פירש דדופן "עקומה" היינו, דכל הדופן נתעקמה ממקומה שהוא המקום הסמוך לסכך ונתרחקה ונעשה מקצתה סכך.

ונראה דהוצרך הריטב"א לזה, משום דאילו הי' דינא דדופ"ע דנתעקמה הדופן בראשה ונעשה מקצתה סכך, ל"ה מועיל זה להכשירה, דהגם דבראשה היא סמוכה לסכך, מ"מ כיון דהדופן עצמה רחוקה ממקום הסוכה הכשר, ל"ה מכשרינן לה, וע"כ פירש הריטב"א דדינא דדופ"ע הוא דרואין את הדופן כאילו היתה מתחילתה סמוכה לסכך אלא שנתעקמה, ומכח זה חשבינן דמקום כל הדופן הוא במקום הסמוך לסכך, וע"כ היא כשרה.

**ה**

יב] אמנם הנה לדעת ש"ר שפירשו דדינא דדופ"ע הוא שהדופן נתעקמה בראשה ונעשה מקצתה סכך, צ"ע דמ"ט סגי בזה להכשירה, כיון דהדופן עצמה רחוקה ממקום הסוכה.

ולמדנו הישוב לזה מד' הרא"ש בסימן ד', שכתב ע"ד הרי"צ גאות, ז"ל, ולא ידענא טעמא, מאי נ"מ דרשות אחרת היא, כיון דאמר דופ"ע מכל צד "הרי איצטבא מוקפת מחיצות ומובדלת משאר הסוכה", עכ"ל.

וצ"ב במש"כ הרא"ש דהאיצטבא מוקפת מחיצות ומובדלת משאר הסוכה, ולכאו' לפ"מ שפירש הרא"ש לדינא דדופ"ע הוא דרואין את הסכך שחוץ לאיצטבא כאילו הוא מן הדופן, הרי נמצא דאין האיצטבא מובדלת אלא מן המקום שחוץ לסוכה, ואינה מובדלת כלל משאר הסוכה, שהרי אין מחיצה ביניהם, דהגם דהדפנות החיצונות מועילות למקום האיצטבא כיון שבראשם הם סמוכין לסכך שע"ג האיצטבא, אך היאך יועילו להבדיל בין האיצטבא לשאר הסוכה, הרי אינם כלל במקום האיצטבא.

ונראה ללמוד מד' הרא"ש, דהא דמכשרינן מדינא דדופ"ע, אף דהדופן עצמה אינה סמוכה למקום הסוכה הכשר, הוא משום דבכלל ההלכתא דדופ"ע נתחדש, דכל שהדופן בראשה סמוכה לסכך, מכח דינא דדופ"ע דרואין את הסכך כאילו הוא מן הדופן, מקרבין את כל הדופן למקום הסכך, וע"כ מכח זה אנו רואין את האיצטבא כמוקפת מחיצות ומובדלת משאר הסוכה.

והראוני שכבר כתב כן בערוה"ש סימן תרל"ב ס"ד, ז"ל, זה שאמרנו בביאור של דופ"ע דחשבינן לסכך כאלו הוא מן הדופן ונעקם ונכפף וכו', אבל א"כ יש להבין כיון דחשבינן לה של הכותל א"כ הסכך הכשר רחוק הרבה מן הכותל, אך נלע"ד דהעניין כן הוא, דכך נאמרה ההלכה דחשבינן לסכך הפסול כאלו הוא מן הדופן ונתעקם, ואח"כ חשבינן כאלו הדופן נתעקם והולך ומגיע להסכך הכשר וכו', עכ"ל.

יג] ולפ"ז נמצא דמש"כ התוס' הרא"ש דהא דלא מכשרינן להמקום שחוץ לאיצטבא מדין פסל, הוא משום דמכח דאמרינן דופ"ע הרי הדופן מפסקת בין כנגד האיצטבא ובין חוץ לאיצטבא, אי"ז סותר למה שנקט בפסקיו כדעת רש"י ודעימי' דדינא דדופ"ע הוא דרואין את הסכך כאילו הוא מן הדופן עצמו ונתעקם עד כנגד שפת האיצטבא, שהרי בדבריו בפסקיו מבו' דאחר דרואין את הסכך כאילו מן הדופן, מקרבין את כל הדופן למקום הסכך, ומהני זה שתהא האיצטבא כמוקפת מחיצות ומובדלת משאר הסוכה, וכיון דהאיצטבא מובדלת משאר הסוכה ע"י הדפנות, ע"כ לא מצינו להכשיר את המקום שמחוץ לאיצטבא מדין פסל.

יד] ועד"ז מתפרשים גם ד' הטור, שכתב לדון דכיון דמכח דינא דדופ"ע אנו רואין דופן האמצעי כאילו הוא אצל הכשר החיצון, הרי נשאר הפנימי בלא דופן, דאי"ז משום דס"ל דעיקר דינא דדופ"ע הוא דרואין כאילו הדופן נתקרב לסכך, דלעולם עיקר דינא דדופ"ע הוא דרואין את הסכך כאילו הוא מן הדופן, וכמש"כ הרא"ש בפסקיו, ואך דמכח זה רואין את כל הדופן כנתקרב למקום הסכך הכשר, וזהו שדן הטור לפסול מכח זה את המקום הפנימי, דנשאר בלא דופן.

**ו**

טו] אמנם הנה בעיקר מה שנקט הרא"ש דמכח דינא דדופ"ע רואין את האיצטבא כמובדלת משאר הסוכה, ומכח זה כתב בתוספותיו דאין להכשיר את המקום שחוץ לאיצטבא מדין פסל, הנה כבר נת' לעיל סק"ג דבד' הריטב"א והר"ן מבו' דפליגי ע"ז, וס"ל דאף אם עיקר דינא דדופ"ע הוא דרואין כאילו הדופן נתקרב לסכך, מכשרינן אף להמקום שחוץ לאיצטבא, והרי דל"מ דינא דדופ"ע שנראה את האיצטבא כמובדלת משאר הסוכה.

ונראה בביאור דבריהם, דאף דמדינא דדופ"ע אנו רואין את הדופן כסמוכה למקום הסוכה, מ"מ אינה מועלת להבדיל משאר הסוכה, והיינו משום דעיקר דינא דדופ"ע הוא, משום דאף הדופן במקומה ה"ה מבדלת וגודרת את כל הסוכה, ובדיני מחיצות דעלמא ה"ה מועלת לגדור לכל המקום, ואך דמהל' סוכה בעינן שתהא הדופן סמוכה לה, ובזה הוא דנתחדש דינא דדופ"ע, דאנו רואים את הדופן כסמוכה לה, - אך כ"ז ל"מ, אלא במה שיש עלי' תורת דופן במקומה, וכיון דבמקומה ה"ה מבדלת רק מן המקום שמחוץ לסוכה, ע"כ אף אחר דינא דדופ"ע שרואין אותה כאילו היא סמוכה לאיצטבא, אינה מועלת להבדיל את האיצטבא, אלא מן המקום שחוץ לסוכה, דמן המקום שבתוך הסוכה חוץ לאיצטבא, הרי לי"ב כלל תורת דופן ע"ז במקומה, ואינה מועלת להבדיל מזה כלל, וע"כ ל"מ ע"ז דינא דדופ"ע, - ויש מקום לדמות ד"ז למש"א לקמן בסוגיין דלא אמרינן דופ"ע לאשוויי דופן.[[11]](#footnote-12)

טז] ונראה לפ"ז, דאף הרא"ש דפליג ע"ז, וס"ל דכיון דמכח דינא דדופ"ע אנו רואים את הדפנות כאילו הן במקום האיצטבא, אף ה"ז מועיל להבדיל את האיצטבא משאר הסוכה, מ"מ כ"ז הוא כלפי מקום האיצטבא, דכיון דהדפנות הוו דפנות דהאיצטבא במקומם, ומדינא דדופ"ע רואים אותם כאילו הן במקום האיצטבא, אף הן מועילות להבדיל את האיצטבא משאר הסוכה, - אך כלפי המקום שחוץ לאיצטבא, ודאי דאין על דופן זו תורת דופן כלל מרוח זו, שהרי במקומה אינה כלל דופן למקום זה מרוח זו, אלא הויא דופן למקום זה מהרוח השני', ול"מ דינא דדופ"ע לחשוב הדופן כדופן דמקום זה, - וניחא לפ"ז משה"ק הפרישה ע"ד הטור דמ"ט לא נכשיר את המקום הפנימי, מכח דופן זו, דומיא דקנים היוצאים אחורי סוכה, ולפמש"נ ניחא, דל"מ דינא דדופ"ע לראות דופן זו כדופן להמקום הפנימי מבחוץ, כיון דע"ז אין לדופן זו תורת דופן כלל במקומה, וז"ב, והפרישה שהק' כן, כנראה דהוא משום שפירש לד' הטור בע"א, וכמש"נ לעיל סק"ז בהערה.

**ז**

יז] ועד"ז נראה לפרש ד' הרמב"ם, שכתב בבית שנפחת דדינא דדופ"ע הוא דרואים כאילו הכותל נעקם ויחשב זה הסכך הפסול מגוף הכותל, ובאיצטבא כתב דדינא דדופ"ע הוא דכאילו המחיצות נוגעות באיצטבא, ופירש המ"מ דהיינו דרואין את הדופן כנתקרב למקום האיצטבא, אשר מלבד דצ"ב הטעם לחלק ביניהם, גם צ"ע ממשמעות סוגיין דמבו' דדינא דהכא הוי מדינא דדופ"ע.

והנה בעיקר מה שחילק הרמב"ם ביניהם, נראה דהוא מתפרש כמש"נ בסימן ו' (ב) ענף ה' בדעת רש"י, דהא דבבית שנפחת בעינן לראות את הסכך הפסול מכלל הדופן, הוא כ"ה דלא יהא עליו תורת סכך, משום דכל דתורת סכך עליו, הרי המקום שתחתיו מפסיק בין הדפנות למקום הכשר, עיי"ש, ונת' שם ענף ו' ללמוד מדבריו, דכ"ז הוא בסכך פסול, אך בגונא דסוגיין דהיתה גבוהה מכ' אמה ובנה בה איצטבא, כיון דאף המקום שחוץ לאיצטבא מתכשר מדין פסל, והוי מכלל הסוכה, אינו מפסיק בין הדפנות למקום האיצטבא, והא דבעינן בזה לדינא דדופ"ע, הוא משום פסולא דהדופן דהויא למעלה מכ' אמה, ולזה בעינן לדינא דדופ"ע, דמכח זה חשבינן להדופן כגודרת להדיא את המקום שמעל האיצטבא, והויא דופן דלמטה מכ', עיי"ש.

ואשר זהו מה שחילק הרמב"ם ביניהם, דבבית שנפחת ס"ל דהא דמכשרינן הוא משום דרואין את הסכך הפסול הוא מכלל הדופן, ואין תורת סכך עליו, וע"כ אין מקומו מפסיק בין הדפנות למקום הסכך הכשר אך באיצטבא ל"ב לזה, וסגי במה שאנו רואים כאילו המחיצות נוגעות באיצטבא, והוו מחיצות דלמטה מכ', וזהו שדקדק הרמב"ם וכתב דכאילו המחיצות נוגעות באיצטבא, ולא כתב דהן נוגעות בסכך שע"ג האיצטבא, ומשום דדינא דדופ"ע באיצטבא הוא לראות את המחיצות שהן במקום האיצטבא, והוו מחיצות דלמטה מכ'.

יח] ונראה להוסיף בזה בדעת הרמב"ם, דס"ל דלדינא דדפנות הסמוכות לסכך, לא סגי במה שאין מקום פסול המפסיק ביניהם, אלא בעינן שיהיו סמוכות ממש לסכך, וע"כ בהא דמכשרינן בבית שנפחת מכח דינא דדופ"ע, לא סגי במה שאנו רואים את הסכך כגוף הכותל, דאף דעי"ז אין עליו תורת סכך פסול ואין מקומו מפסיק בין הדופן לסכך הכשר, אכתי אין לנו להכשירו, כיון שאינו סמוך לסכך הכשר, ובזה נתחדש עוד בדינא דדופ"ע, דאף דהדופן אינה סמוכה לסכך הכשר, מ"מ כיון דאין דבר המפסיק ביניהם, אנו רואים את הדופן כאילו היא במקום הסכך הכשר, וכ"ז הוא כשאין ביניהם ד' אמות, אך כל שיש ביניהם ד' אמות, אין רואין את הדופן כאילו היא במקום הסכך הכשר, וע"כ היא פסולה.

ולפ"ז נמצא, דלעולם הא דמכשרינן באיצטבא מדינא דדופ"ע, הוא חד דינא עם הא דמכשרינן בבית שנפחת מדינא דדופ"ע, ואך דבבית שנפחת בעינן לתרתי, חדא, דרואין את הסכך הפסול שהוא מכלל הדופן, וע"כ אין מקומו מפסיק, ועוד, דרואין את הדופן כאילו היא במקום הסכך הכשר, ובאיצטבא סגי בהא דרואין את המחיצות כאילו הן נוגעות באיצטבא.[[12]](#footnote-13)

יט] ובזה מתפרש היטב מש"כ המ"מ בדעת הרמב"ם דכל הסוכה כשרה ואף המקום שחוץ לאיצטבא, אשר תמה ע"ז הכס"מ דמנלי' דכ"ה דעת הרמב"ם, והיינו משום דאם ל"ה מכשרינן להמקום שחוץ לאיצטבא, ול"ה מקום זה בכלל הסוכה, הרי ל"ה לנו להכשיר אלא מכח הא דאנו רואין את הסכך שחוץ לאיצטבא כאילו הוא מכלל הדופן, דאל"כ הרי הי' המקום שחוץ לאיצטבא מפסיק בין הדופן לאיצטבא, דומיא דבית שנפחת דלא מכשרינן לי' אלא מכח דרואין אותו כאילו הוא מכלל הדופן, וממה שפירש הרמב"ם דדינא דדופ"ע באיצטבא הוא דכאילו המחיצות נוגעות באיצטבא, ול"ב לראות את הסכך שחוץ לאיצטבא כאילו הוא מכלל הדופן, בע"כ דאף המקום שחוץ לאיצטבא כשר, והוי מקום זה בכלל הסוכה, וע"כ אין מקום זה מפסיק בין הדופן לאיצטבא, וע"כ סגי בהא דכאילו המחיצות נוגעות באיצטבא, להכשיר את הסוכה.

1. והנה אמנם הריטב"א לא גריס לזה בד' רש"י, אך הרא"ש בפסקיו הביא לפירש"י כמו שהוא לפנינו, - וגם דאדרבה לגיר' הריטב"א בד' רש"י, הרי נתפרש בד' רש"י דאף המקום שחוץ לאיצטבא כשר. [↑](#footnote-ref-2)
2. ועי' בקרבן נתנאל שם ובמג"א סימן תרל"ג סק"ו דל"ד לד' הרא"ש בסוגיין דלא מכשרינן להמקום שחוץ לאיצטבא משום דאין לה סכך, דשאני הכא דכל מה שבאנו להכשיר את המקום שחוץ לאיצטבא, הוא בתולדה מהא דמכשרינן להמקום שכנגד האיצטבא, וכיון דהכשר המקום שכנגד האיצטבא הוא מדין דופ"ע ואנו דנים את הסכך שחוץ לאיצטבא כדופן, לא מצינו להכשירו מדין פסל, ומשא"כ התם דאנו באים להכשיר את חלק הסוכה הפנימי מצ"ע, הרי דהגם דלגבי חלק הסוכה החיצון אנו דנים את הסכך הפנימי כדופן, מ"מ לגבי חלק הסוכה הפנימי אנו דנים אותו כסכך, ובד' המג"א מבו' דהוא רק משום דהאדם היושב בחלק הפנימי מחשבתו לסכך, ולפ"ז נמצא דאם יושב אדם א' ראשו בפנימי ורובו בחיצון, לא יצא יד"ח. [↑](#footnote-ref-3)
3. ונתחדש בד' הטור, דאלמלי הא דאף כשאומרים רואין נשאר הדופן במקומו, הי' נפסל הסכך הפנימי, ומבו' דדינא דדופ"ע הוא דין החל בהכרח, ולא מצינו לדון דכלפי הפנימי לא נימא כלל דופ"ע, וזה דלא כמו שפירשו האחרונים בד' הרא"ש דהא דהפנימי כשר, הוא משום דכלפי הפנימי אנו רואין את הסכך כסכך ולא כדופן.

   ונפ"מ רבתא בזה, במה שדנו האחרונים בדין בנה איצטבא באמצע, ויש לסוכה ד' דפנות, דבכה"ג יש להכשיר אף להמקום שחוץ לאיצטבא, כיון דמצינו למימר דברוח זו אין ע"ז תורת דופ"ע, אלא הדופ"ע היא מג' הרוחות האחרות, ולמש"נ הנה דין זה תלוי בפלוגתא דהרא"ש והטור, ודו"ק. [↑](#footnote-ref-4)
4. והנה בתשו' הגרע"א מהדו"ק סימן י"ב פירש דטעמא דהר"ן הוא משום דתרי הלכתי לא אמרינן, ועיי"ש במשה"ק לפ"ז ע"ד הב"י והמג"א, - אך העירוני, דמד' הב"י בסימן תרל"ב שכתב ללמוד מד' רש"י לקמן די"ז. כד' הטור, והיינו משום דמדמה הפסק אויר במשך הסוכה, להפסק אויר בגובה הדופן, מוכח דלא פירש דטעמא דהר"ן הוא משום דתרי הלכתי לא אמרינן, דא"כ הרי אי"ז ענין כלל לד' רש"י, ובע"כ דפירש בד' הר"ן דהוא משום דלא אמרינן דופ"ע מדופן דגו"א, או משום דבכה"ג ליכא למימר דדרך דפנות להתעקם, - וצ"ע לפ"ז במשה"ק הגרע"א שם ע"ד הב"י, שהרי מד' הב"י מוכח שפירש טעמא דהר"ן בע"א. [↑](#footnote-ref-5)
5. אך ראיתי לדחות בזה, די"ל דכ"ה דאם הרחיק את הסיכוך מן הדפנות ג"ט פסולה, ואין רואין את הדופן כאילו נתקרב לסכך, והיינו משום דלא אמרינן דופ"ע אלא משום דהדופן מחוברת לסכך הכשר ע"י הסכך הפסול, ע"כ כל הא דאמרינן דופ"ע כשאין הדפנות מגיעות לסכך, הוא רק משום דאמרינן גו"א והדופן מחוברת לסכך הכשר. [↑](#footnote-ref-6)
6. והעירוני דעיקר הקו' צ"ב, שהרי אחר שאנו רואים את הדופן כאילו היא אצל סכך הכשר החיצון, הרי נמצא דמפסיק סכך פסול בינה לבין הסכך הכשר הפנימי, והיאך תועיל להכשירו, - ואין לומר דהוא משום דאמרינן דופ"ע גם לצד השני, שהרי כל הא דמכשרינן להסכך החיצון, הוא משום שאנו דנים את הדופן כאילו היא שם, ואם נחזור ונדון את הדופן כאילו היא סמוכה לסכך הפנימי, תו יפסל הסכך החיצון, - ונראה מד' הפרישה שפירש לעיקר ד' הטור בע"א, עייש"ה בדבריו, וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-7)
7. וכמדומה דמש"כ הרא"ה דאם היא עקומה יותר מד' אמות פסולה, הוא מן המקום שבה שגבוה מן הקרקע ג' טפחים, דאם ממקום זה ליכא ד' אמות, הרי דאף דמתחילת הדופן איכא ד' אמות, אין לפסול בזה, דהרי אף אם לא היתה הדופן מתחלת אלא במקום זה שהיא גבוהה מן הקרקע ג' טפחים, הוה מכשרינן לה, ומה לי שנתארכה הדופן עד הקרקע. [↑](#footnote-ref-8)
8. וצ"ב דמ"ט מכשרינן אף בשיפוע דק' אמה, הרי בכה"ג נמצא דעד המקום שהשיפוע גבוה י' ויש על הסכך הכשר, הוי טפי מד' אמות, - ונראה דהרא"ה לטעמי' שם דס"ל דסגי שתהא בדופן זו י"ז טפחים י' לדופן וז' לסכך, ומבו' דאף דסכך זה אינו גבוה י' מן הקרקע יש עליו תורת סכך, וממילא דלעולם אין בין תחילת הדופן למקום הסכך הכשר ד' אמות, ודו"ק. [↑](#footnote-ref-9)
9. וזה ממש"כ שם, ז"ל, נראה לי דאם הגג עקום כגגין שלנו אע"פ שיש בשיפוע ד' אינו פסול אא"כ יש במשכו ד' דאז תופס בסוכה ד', עכ"ל, ומבו' דאף דהגג הוא בשיפוע, לא מכשרינן לי' טפי מד' אמות, - אך כמדומה דיש לדחות דהתם דהדופן עומדת ביושר והגג הוא בשיפוע, לא חזינן לי' מכלל הדופן אלא חזינן לי' כסכך, וע"כ לא מכשרינן לי' אלא מכח ההלכתא דדופ"ע, וע"כ כל שמשכו יותר מד' אמות ה"ה פסולה, אך בגונא שכל הדופן עומדת בשיפוע, כיון שזהו צורתה, חזינן לכולה כדופן, ול"ב בזה לההלכתא דדופ"ע וה"ה כשרה אף ביותר מד' אמות.

   ויש להוסיף, דהנה יש שהוכיחו מד' רש"י בסוגיין דפליג ע"ד הרא"ה והמג"א, וזה ממש"כ רש"י, ז"ל, בית שנפחת גגו וגגין שלהם חלקים הן ושוין ולא משופעים ונפחת הגג באמצעו, עכ"ל, ופירשו דמש"כ רש"י דגגין שלהם שוין ולא משופעין, הוא משום דכל דהגג משופע, ל"ב לההלכתא דדופ"ע, וה"ז כשר אף ביותר מד' אמות, - אך כמדומה דאין ללמוד כן מדבריו, דמש"כ דאיירי בגגין שוין, הוא משום דלישנא דמתניתין מ' דכל דהסיכוך הפסול הוא ד' אמות, ה"ה פסולה, וע"ז הוא דפירש"י דגגין שלהן שוין ולא משופעין, דבגג משופע לא פסלינן אלא היכא דיש במשך מקום הסכך הפסול ד' אמות, וכמש"כ המג"א. [↑](#footnote-ref-10)
10. ואמנם יש מקום לומר, דלאו היינו דבההלמ"מ דדופ"ע נתחדש דאף דופן העקומה מעיקרה כשרה, והוי הכשרה מכח ההלמ"מ, אלא היינו דמהא דמכשרינן בדופ"ע, יש ללמוד דדופן עקומה מעיקרה כשרה, דאם דופן עקומה מעיקרה פסולה, ל"ה מהני מידי דינא דדופ"ע, - והא דלא מכשרינן לה אלא עד ד' אמות, הוא להרא"ה לטעמי' דשיעורא דד' אמות הוא משום שכן דרך כתלים להתעקם, ומ' דפליג ע"ד רש"י לקמן די"ז. דשיעורא דד' אמות הוי מהלמ"מ, אלא הוא שיעור ששיערו חכמים שכך דרך כתלים להתעקם, וע"כ בשיעור זה מצינו לחשוב להדופן העקוה כמחיצה דהסוכה, וביותר משיעור זה לא מצינו לחשוב להדופן העקומה כמחיצה דהסוכה, וע"כ אף בדופן עקומה מעיקרה, לא מכשרינן אלא בשיעור זה.

    ונפ"מ בזה, הוא במה שהעירוני לדון לדעת הסוברים דתרי הלכתי לא אמרינן, אם בדופן עקומה מעיקרה נמי נימא הכי, - עוד נפ"מ בזה, במש"כ הריצ"ג דכל שהאיצטבא גבוהה י' טפחים לא מכשרינן לה מדין דופ"ע, אם היינו אף בדופן עקומה מעיקרה, וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-11)
11. וי"ל עוד עד"ז, דאף אי נימא דכיון דמדין דופ"ע אנו רואין את הדופן כאילו היא סמוכה לאיצטבא, אף הי' בדין שתועיל להבדיל בין האיצטבא לשאר הסוכה, מ"מ ע"ז לא נאמרה ההלכתא דדופ"ע, דכל ההלכתא דדופ"ע נאמרה בגונא דיש עלי' תורת דופן במקומה, ואך דאינה סמוכה לסוכה, וע"ז נאמרה ההלכתא דדופ"ע דמקרבין אותה לסוכה, אך על הך מילתא דאין עלי' תורת דופן במקומה, לא נאמרה כלל ההלכתא דדופ"ע, וכלפי זה אנו דנים אותה כאילו היא במקומה, וע"כ אינה מועלת להבדיל בין האיצטבא לשאר הסוכה. [↑](#footnote-ref-12)
12. ויש מקום לומר לפ"ז, דהך דינא דרואין את הדופן כאילו היא במקום הסכך הכשר, הוי זה מסברא, ואי"ז מכלל ההלמ"מ, וניחא מה דבפ"ד בדין איצטבא לא כתב הרמב"ם דד"ז הלמ"מ, ורק בפ"ה בדין בית שנפחת כתב כן, אך זה רחוק. [↑](#footnote-ref-13)