35 בהא דל_מ צירוף דנשיכה במקפידות, והמסתעף
קטגוריות: ש_ס / ט חלה / חלה עניינים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ

אור ליום ג' ה' מנ"א תשע"ה

**א**

א] חלה פ"ד מ"א, ב' נשים שעשו ב' קבין ונגעו זב"ז, אפי' הם ממין א' פטורים, וכתב הר"ש, ז"ל, אפי' הן ממין אחד, ואין מועיל לא נשיכה ולא צירוף סל, כיון דמקפידות, ואפי' לשין ב' הקבין בב"א כיון דסופו ליחלק, כדפרשי' בפ"ק גבי נחתום שעשה שאור לחלק, עכ"ל.

ויש להסתפק בביאור ד' הר"ש, אם ב' דינים נשנו כאן, חדא, דל"מ בזה נשיכה וצירוף סל, כיון דמקפידות, ול"מ נשיכה או צירוף סל בגוונא דמקפידות, ועוד, דאף אם לשו ב' הקבין בב"א והוי עיסה אחת, מ"מ פטורין מן החלה מדינא דע"מ לחלק, - או דחד דינא הוא, דאף הא דל"מ נשיכה וצירוף סל הוא משום דכל דהן מקפידות הו"ל ע"מ לחלק, וזהו שכתב הר"ש, דהא דפטרינן משום דהו"ל ע"מ לחלק, הוא לא רק בנשיכה או בצירוף סל, אלא אף כשלשו ב' הקבין בב"א מהני הא דהו"ל ע"מ לחלק לפטרן.

ומצאנו דברים בזה בביאור הגר"א סימן שכ"ו סק"ז, ז"ל, ויצא לנו דאף שבס"א השווה ב' נשים שאין מקפידות לאשה אחת, ל"ד לגמרי, דבאשה א' אע"פ שדעתה לחלק, אבל בב' נשים דוקא שאין דעתן לחלק, וכמ"ש בר"ש ורא"ש וסה"ת וש"פ וכנ"ל, עכ"ל, ומבו' להדיא בדבריו דמפרש לד' הר"ש, דהא דל"מ צירוף במקפידות, אי"ז מדינא דע"מ לחלק, שהרי כתב דבאשה אחת לא פטרינן מכח הא דהוי ע"מ לחלק, אלא הוא דין בפנ"ע דכל שמקפידות אינם מצטרפות, ובזה הוא שכתב דהא דבב' נשים שאינם מקפידות מצטרף, היינו דוקא כשאי"ז ע"מ לחלק, ובאשה אחת, הוא אף בדהוי ע"מ לחלק, - וכ"ה בחלת לחם סימן ה' סק"י, עיי"ש באורך.

ב] והנה אמנם בפי' הריבמ"צ כתב, ז"ל, פטורין, מפני שהן מקפידות על עירובן, כלומר רוצין לחלקן, עכ"ל, ומבו' דהא דפטרינן כשהן מקפידות, אי"ז דין בפנ"ע דכל שמקפידות אינם מצטרפות אלא הוא משום דהן רוצין לחלקן, וע"כ הוא דאי"ז מצטרף.

אך הגם דמבו' בדבריו דהא דמקפידות היינו שהן רוצין לחלקן, מ"מ י"ל דאי"ז מדינא דע"מ לחלק, אלא דין בפנ"ע הוא, דכל שהן רוצין לחלקן, לא חזינן לה כלל כעיסה אחת, ומשא"כ כשלשו ביחד, דהו"ל עיסה אחת, הרי דהא דפטרינן בשעשאוה ע"מ לחלק, הוא פטור בפנ"ע, מכח דאיכא מחשבת פטור.[[1]](#footnote-2)

**ב**

ג] אמנם הנה ז"ל הרשב"א בפסקי חלה ש"ב, ב' נשים שעשו עיסה כדי לחלקה בעיסה, אם אין בכל אחת כשיעור פטורה מן החלה, דכיון שעשאוה לחלקה ה"ה כמחולקת, דתנן בפ"ד ב' נשים שעשו ב' קבין ונגעו זב"ז אפי' הן ממין א' פטורין, כלומר ואין מועיל להם שום דבר לא נשיכה ולא צירוף סל ולא אפי' בשערבו אותן כאחת דכל שעומד ליחלק בעיסה כמחולק דמי וכו', עכ"ל.

ומבו' להדיא דעיקר דינא דמתניתין דבזמן שהן מקפידות אין מצטרף הוא מכח דינא דע"מ לחלק, וזהו שהביא הרשב"א מקור ממשנתינו לדינא דע"מ לחלק, דאי נימא דעיקר דינא דמתניתין דבזמן שהן מקפידות אין מצטרף, הוא דין בפנ"ע, וכל הא דבעינן לדינא דע"מ לחלק, הוא בגונא שלשו ביחד, הרי דדין זה לא נתפרש כלל במשנתינו, ומהו שהביא הרשב"א מקור ממשנתינו לדין זה.

ד] ואמנם צ"ע, דהרי בעיקר דינא דע"מ לחלק, פליגי ר"י ור"ל בירושלמי לעיל בפ"ק, ודעת ר"ל דהעושה עיסה ע"מ לחלקה חייבת, וא"כ לדידי' היאך יתפרש דינא דמתניתין דב' נשים שעשו ב' קבים ונגעו זב"ז פטורין.

ובדוחק י"ל, דלר"ל לטעמי' דהא דנחתום וכו' פטור, הוא משום דהממרח כריו של חבירו שלא מדעתו פטור, ה"נ הא דתנן הכא דפטור, הוא משום דנגעו זב"ז שלא מדעתם, - וצ"ל לפ"ז, דהא דתנן דבזמן שהן של אשה אחת מין במינו חייב, הוא משום דכל הא דהממרח כריו של חבירו שלא מדעתו פטור, הוא רק בגונא דלא ניח"ל לבעלים, וע"כ כשהן של אשה אחת דאינה מקפדת על צירופם, אף שנתערבו שלא מדעתה, ה"ז מתחייב בחלה, וכ"כ בדרך אמונה בביאוה"ל פ"ז מביכורים ה"א.

ה] ונראה די"ל בזה בפשיטות, דהנה בד' הרשב"א מבו' דפטורא דע"מ לחלק, הוא משום דכל שעומד ליחלק כמחולק דמי, - ולפ"ז י"ל, דאף ר"ל דס"ל דהעושה עיסה ע"מ לחלקה חייבת, הוא רק בשעשה עיסה אחת ממש, דבזה ל"מ מחשבת החלוקה לחשבה כמחולקת, אך בב' עיסות שנגעו זב"ז, מודה ר"ל דכל דהוי זה ע"מ לחלק, ל"מ הנשיכה לצרפן, והוו כמחולקין, ומה שהביא הרשב"א מקור ממשנתינו לדינא דע"מ לחלק אף בעיסה אחת, הוא משום דלפ"מ דקי"ל כר' יוחנן, ליכא נפ"מ בין ב' עיסות שנגעו זב"ז לעיסה אחת, ואף בעיסה אחת מהני הא דעשאוה ע"מ לחלק לחשבה כמחולקת. ?שו"ר כן בחלת לחם סימן ה' סק"י, עיי"ש.

ו] ולפ"ז נמצא, דכ"ז הוא להרשב"א לטעמי' דהא דהעושה עיסה ע"מ לחלקה פטורה, הוא משום דה"ה כמחולקת, דבזה י"ל דבצירוף דנשיכה מודה ר"ל דכל דהוי ע"מ לחלק, ה"ה כמחולקת, אך לפי המבו' בד' הר"ש לעיל בפ"ק דהא דהעושה עיסה ע"מ לחלקה פטורה, הוא משום דעשאה במחשבת פטור, הרי דלדעת ר"ל דס"ל דמחשבת חלוקה ל"מ לפטור, אין לחלק בין עיסה אחת לב' עיסות שנצטרפו ע"י נשיכה.

ולדעת הר"ש נראה דבע"כ דדינא דמתניתין דב' נשים וכו' ונגעו זב"ז פטורין, אי"ז מדינא דע"מ לחלק, אלא הוא דין בפנ"ע, ואך די"ל דאף דין זה הוא משום מחשבת חלוקה, ואך דבזה ל"ב לפטורא דמחשבת פטור, אלא הוא משום דל"מ נשיכה לצרפן כל שהן רוצין לחלקן, וכמש"נ לעיל סק"ב בדעת הריבמ"צ.

**ג**

ז] והנה בתרוה"ד סימן קפ"ט כתב, ז"ל, שאלה, אשה לשה ב' עיסות, באחת עירבה כרכום ובאחת לא עירבה בה, ואין בזו ולא בזו שיעור חלה, יש לצרפם ע"י נשיכה כדי ליטול מהן חלה או לאו, תשובה וכו', אמנם בס' אשירי וביורה דיעה כתב בהדיא דדבר המקפיד על תערובתו ל"מ לא נגיעה ולא נשיכה אפי' באשה אחת, וכן מוכח מדברי אשירי בהלכות חלה, וכן מצאתי בפי' משניות דר"ש במס' חלה פ"ד וכו', ונראה וכו' כה"ג לא מהני נשיכה, דהואיל ומקפיד על תערובתו אין לנו בידינו לעשות ולהחשיבה כעיסה אחת לחייבו בחלה וכו', ומהשתא בנידו"ד דודאי מקפיד על תערובתן הוא, דאין הכרכום מספיק בחזותא וטעמא לשתי העיסות, עכ"ל.

ונתחדש בד' התרוה"ד, דאף דבכה"ג בפשוטו אינה מקפדת כלל על נגיעתם ונשיכתם, שהרי אינה מקפדת כלל על תערובת הכרכום בעיסה השני', (וכמבו' בדבריו דכל הקפידא הוא משום דאין הכרכום מספיק וכו'), מ"מ כיון שהיא מקפדת על תערובתם, שלא יעשו כעיסה אחת, משום שאין הכרכום מספיק בחזותא וטעמא לב' העיסות, חשיב כמקפיד, ול"מ בזה צירוף לחייבם בחלה, וכבר עמד ע"ז בחלת לחם סימן ה' סקט"ז, ועי' גם בנקוה"כ סימן שכ"ו דבפשוטו מבו' כן בדבריו, ועי' גם ביד אפרים סימן תק"ו למג"א סק"ח שנקט כן בפשיטות.

ח] אמנם הנה לפמש"נ מד' הרשב"א, דהא דבמקפידות אי"ז מצטרף הוא משום דהו"ל כע"מ לחלק, - הרי הדין נותן דכ"ז הוא בקפידא הגורמת לחלקם זמ"ז, וכל' הרשב"א שהיא מקפדת על חילוק עיסתה, אך בקפידא על תערובתם, שאינה גורמת כלל לחלקם זמ"ז, שפיר הן מצטרפין, וכ"ש דיועיל צירוף סל לאחר אפי' אף כשהוא מקפיד על תערובתן, דלאחר אפי' ודאי דאין הקפידא על תערובתן גורמת שיחלקם זמ"ז, - וכ"ה גם לפ"ד הריבמ"צ שפירש דהא דמקפידות, היינו שהן רוצין לחלקן.

ט] ואמנם צ"ע בזה ממש"א בירושלמי והובא בר"ש הכא ובפסקי חלה להרשב"א שער ב', סתם אשה אחת אינה מקפדת וכו', אם אינה מקפדת למה היא עושה אותן בב' מקומות, א"ר יונה בשאין לה מקום היכן ללוש, מילתיה דר' יונה אמר היה לה מקום ללוש והיא עושה אותם בב' מקומות מקפדת היא, נקי וקיבר מקפדת היא, ע"כ.

והנה אי נימא דכל הא דכשהיא מקפדת אי"ז מצטרף, הוא רק כשהיא מקפדת על נגיעתן ונשיכתן, אך כל שאינה מקפדת על נגיעתן ונשיכתן, אף שהיא מקפדת על תערובתן, שלא יעשו עיסה אחת ממש, ה"ה מצטרפין, א"כ הרי אף כשיש לה מקום ללוש והיא עושה אותם בב' מקומות, אי"ז מכריח דהיא מקפדת על נגיעתן ונשיכתן, שהרי י"ל דהא דאינה לשה אותם יחד, הוא משום שהיא מקפדת שלא יתערבו ויהיו עיסה אחת, - ולכאו' מוכח מזה, דכל שהיא מקפדת על תערובתם, סגי בהכי שלא יצטרפו,[[2]](#footnote-3) וצ"ע בזה.

**ד**

י] והנה הרשב"א שם בשער ב' כתב, ז"ל, דברים אלו שאמרנו שהסל או נשיכת עיסה מצטרפת, לא אמרו אלא באשה אחת, והוא שאינה מקפדת על חילוק עיסתה, דתנן ב' נשים שעשו ב' קבין וכו' ונגעו זב"ז, כלומר אפי' בנשיכה, אפי' הן ממין א' פטורין, ובזמן שהן של אשה א' מין במינו חייב וכו', ומין במינו דקתני חייב או בנשיכת העיסה או בצירוף סל דוקא כדאמרן וכו', וגרסינן בירושלמי סתם אשה אחת אינה מקפדת, ב' מקפידות, אשה א' שהיא מקפדת עשו אותה כב' נשים, ב' נשים שאינן מקפידות עשו אותן כאשה א', עכ"ל.

והנה ד' הרשב"א לעיל מינה, קיימי על צירוף סל אחר אפי', עיי"ש, ומבו' לפ"ז בדבריו, דהא דכל דמקפדת אי"ז מצטרף, הוא אף בצירוף דלאחר אפי', - והעירוני בזה, דלפמש"נ ללמוד מדבריו דהא דכל דמקפדת אי"ז מצטרף, הוא מכח דינא דע"מ לחלק, א"כ הי' בדין דצירוף דלאחר אפי' יועיל אף במקפדת, שהרי הא דהעושה עיסה ע"מ לחלקה פטורה, הוא רק בשדעתו לחלקה בעודה בצק, כאשר כ"ה מבו' בפשוטו בל' הירושלמי, דהעושה עיסה לחלקה "בצק" פטורה מן החלה, וכ"ה משמעות ד' הרשב"א בש"ג, שכתב דכל שעומד ליחלק "בעיסה" כמחולק דמי.

יא] ונראה פשוט בזה, דהנה בעיקר הא מילתא דהעושה עיסה ע"מ לחלקה לאחר אפי' חייבת, כתב בחי' הגר"ח בהל' ביכורים דמוכח מזה דאין במחשבת חלוקה דין חלוקה מהשתא כלל, ורק דהוא דין בחיוב חלה, דזה שסופה להיות מחולקת ופטורה מחיוב חלה בשעה שתהא לחם, זהו הפוטרה עכשיו מחיוב חלה, וע"כ שפיר מחלקינן, דכ"ז הוא בחשב לחלקה בצק, אבל בחשב לחלקה לאחר אפי', שכבר נגמר חובתה וכל דין לחם שבה, ע"כ לא איכפת לן עוד במה שיעשה בה אח"כ, ואין מחשבה כזאת פוטרה מחיוב חלה, אך אי נימא דכל שחישב עלי' לחלקה חשיבא מהשתא כחלוקה, א"כ גם בחישב לחלקה לאחר אפי' ג"כ תפטר מחיוב חלה, כיון דהיא כחלוקה ולי"ב שיעורא דעיסה, ובזה דמחשבת חלוקה עושה חלוקה הרי לא שייך כלל לחלק בין אם מחשבתו היא על לאחר אפי' או על קודם אפי', עכ"ד.

וקשיא לפ"ז ע"ד הרשב"א, שכתב להדיא דהא דהעושה עיסה ע"מ לחלקה פטורה מן החלה, הוא משום דכל שעומד ליחלק כמחולק דמי, וא"כ מ"ט לא פטרינן אלא בשעשה לחלקה בעודה עיסה.

יב] ובעכצ"ל בדעת הרשב"א, כמש"כ בס' חלת לחם בפתיחה לסימן ה' עמ' קל"ט ובס' ערך ש"י סימן שכ"ו ד"ה ש"ך ה', דהא דהעושה עיסה ע"מ לחלקה לאחר אפי' חייבת, ולא חשבינן לה כמחולקת, הוא משום דכל דאינו עומד לחלקה במצב זה דהעיסה, אלא לאחר שתאפה, ל"מ זה לחשוב להעיסה עצמה כמחולקת, כיון דלא תהא החלוקה אלא לאחר שתשתנה העיסה ותאפה, ובמצב זה דהעיסה אינה עומדת ליחלק.

והנה לפ"ז נמצא, כמש"כ בחלת לחם ובערך ש"י שם, דאף דהעושה עיסה ע"מ לחלקה לאחר אפי' חייבת, כ"ז הוא משום דהוי הצירוף בעודה עיסה, ול"מ מחשבת החלוקה לאחר אפי' לחשוב להעיסה כמחולקת, אך כל דהוי עיקר הצירוף לאחר אפי', שפיר מועלת מחשבת החלוקה לחשבה כמחלוקת, וה"ה פטורה, ועי' בחלת לחם שם מש"כ לחלק בזה בין האופנים, - ועי' גם במנחת שלמה ח"א סימן ס"ח שכתב דדין צירוף לאחר אפי' ע"מ לחלק, תליא בב' דרכים אלו בטעם הא דע"מ לחלק לאחר אפי' חייב, עיי"ש.

יג] ולפ"ז מתישב היטב מש"כ הרשב"א דל"מ צירוף סל בגונא דמקפדת, ומ' דהיינו אף בצירוף סל דלאחר אפי', ואף דלדעת הרשב"א הא דכל דמקפדת אי"ז מצטרף, הוא מכח דינא דע"מ לחלק, מ"מ שפיר מהני זה לפטור אף בצירוף דלאחר אפי', - דאף דהעושה עיסה ע"מ לחלקה לאחר אפי' חייבת בחלה, מ"מ המצרף בסל לאחר אפי' ע"מ לחלקה, ה"ה פטורה מן החלה, וכמש"נ.

**ד**

יד] ויש להוסיף עוד בזה, דהנה בס' חלת לחם סימן ה' סק"י כתב להוכיח דהא דכל שמקפדת אי"ז מצטרף, הוא אפי' אין דעתן לחלק, ממש"א בירושלמי בפירקין, הביאו הר"ש הכא והרשב"א בפסקי חלה ש"ב, דנקי וקיבר מקפדת היא, והרי עינינו רואות דלית דחש לאפות נקי וקיבר יחד, והיאך נימא דסתמא דמילתא נעשה ע"מ שלא לאפות יחד, עכ"ד.

ולכאו' תיקשי מינה ע"ד הרשב"א, דהא דכשמקפידות אי"ז מצטרף הוא מכח דינא דע"מ לחלק, דא"כ מ"ט אמרו דנקי וקיבר מקפדת היא, אף דיתכן דתאפה אותם יחד.

טו] ונראה דצ"ל בזה, דהנה יש להסתפק בגונא דעושה עיסה ע"מ לחלקה, ואך שדעתו לחזור אח"כ ולצרפה, אם יש בזה לפטורא דע"מ לחלק.

וכמדומה דד"ז תליא ביסוד פטורא דע"מ לחלק, דאם פטורא דע"מ לחלק הוא משום דעשאה במחשבת פטור, כיון שדעתו דבשעת האפי' לא יהא בה שיעור, הרי הדין נותן, דאף אם דעתו לחלקה, מ"מ אם דעתו לחזור אח"כ ולצרפה ה"ה חייבת, כיון דליכא בזה מחשבת פטור כלל, וכ"ה מבו' בד' הבית אפרים, שכתב דהא דע"מ לחלק לעצמו חייב, הוא משום דהוא עתיד לצרפן בסל לאחר אפי', - אך אם פטורא דע"מ לחלק הוא משום דכל העומד ליחלק כמחולק דמי, מסתברא מילתא דכל שדעתו לחלקה, אף אם דעתו לחזור אח"כ ולצרפה, הוי עכשיו כמחולק, והיינו דוקא בשדעתו לחלקם חלוקה גמורה, ואלא שדעתו אח"כ לשוב ולצרפן, אך ודאי דאם דעתו לחלקם לרגע אחד, לא חשיב זה כלל כמחשבת חלוקה.

טז] ולפ"ז י"ל, דע"כ להרשב"א לטעמי' דפטורא דע"מ לחלק הוא משום דכל העומד לחלק כמחולק דמי, ע"כ בנקי וקיבר, כיון שדעתה לחלקם בשעת עריכתם, אף אם אח"כ בשעת אפייתם היא עתידה לחזור ולצרפם, מ"מ יש בזה לפטורא דע"מ לחלק, ואך דיתחדש לפ"ז, דהא דפטרינן בנקי וקיבר, הוא רק כשנגעו זב"ז קודם עריכתם, אך אם נגעו זב"ז אחר עריכתם, ה"ה מצטרפין, וצ"ע עוד בזה.

**ה**

] ובעיקר נידון זה אם הא דל"מ צירוף דנשיכה במקפידות, הוא דין בפנ"ע, או הוא מכח דינא דע"מ לחלק, לכאו' נפ"מ רבתא בזה, לדעת הרמב"ם ודעימי' דב' ישראלים שעשו עיסה ע"מ לחלקה וחלקו והוסיפו וכו' פטורין, והרי דאף עיסה הנעשית ע"מ לחלקה, חשיב דהי' לה שעת חובה, ויש בזה לדינא דבשעת חובתה היתה פטורה, - ויש להסתפק לפ"ז בגונא דמתניתין דנגעו ב' הקבין זב"ז והן מקפידות, ואח"כ חלקו והוסיפו, אם גם בזה פטרינן מכח הא דבשעת חובתה היתה פטורה, או דבזה חשיב דל"ה לה שעת חובה כלל, ובחדרי דעה סימן שכ"ו ס"א כתב דבכה"ג ה"ז חייב, עיי"ש במש"כ לפרש הטעם בזה, וצ"ע.

ובפשוטו הוא תלוי בהנ"ל, דאם הא דבמקפידות אי"ז מצטרף, הוא דין בפנ"ע, דבכה"ג ל"מ הנשיכה לצרפן כלל, הרי דהו"ל ככל עושה עיסתו קבין דאי"ז שעת חובה כלל, וכל שהוסיף ע"ז אח"כ ה"ז חייב.

אך למש"כ הרשב"א דהא דבמקפידות אי"ז מצטרף, הוא מכח דינא דע"מ לחלק, הרי דהו"ל ככל העושה עיסה ע"מ לחלק, דיש בזה לדינא דבשעת חובתה היתה פטורה, - ואף לפמש"נ דבכה"ג דאינם עיסה אחת, מודה ר"ל דיש בזה לפטורא דע"מ לחלק, מ"מ כיון דסוף דבר חד דינא הוא, (וכאשר כ"ה מבו' ממה שהביא הרשב"א מקור ממשנתינו לדינא דע"מ לחלק), ע"כ מסתברא מילתא דדמי להעושה עיסה ע"מ לחלקה דיש בזה לדינא דבשעת חובתה היתה פטורה.

] עוד נפ"מ בזה, הוא בגוונא דמקפדת על נשיכת העיסות, אך היא עשוי' לימלך ולא לחלק אותם, דלמש"כ הרשב"א דהא דבמקפידות אי"ז מצטרף הוא מכח דינא דע"מ לחלק, הרי הו"ל ככל העושה עיסה ע"מ לחלק, דכל שהוא עשוי לימלך ולא לחלק אותם ה"ה חייבת בחלה,

אין מחשבתו מוחלטת ע"מ לחלק, דבפטורא דע"מ לחלק, הוא רק במחשבה מוחלטת, אך ?

] עוד נפ"מ בזה בגוונא דעשה עיסה ע"מ לחלקה ויהא במקצתה כשיעור ובמקצתה לא יהא כשיעור?

1. אך בחלת לחם שם עמ' קמ"ו האריך להוכיח דהא דבמקפדת אי"ז מצטרף, הוא אף בגוונא דאין עומד כלל לחלקם, עיי"ש, וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-2)
2. ובזה מתפרש מש"א דפת נקי וקיבר מקפדת היא, דאף דאינה מקפדת על נגיעתם, מ"מ כיון שהיא מקפדת שלא יתערבו יחד ויהיו עיסה אחת, ע"כ אינם מצטרפין, - והאמנם דיתכן דהתם היא מקפדת גם על נשיכתם, וע"כ הוא דאין מצטרפין, ואין ללמוד מזה דכל שמקפדת על תערובתם ואינה מקפדת על נשיכתם, אין מצטרפין, - ועמש"נ עוד בזה להלן סקי"ד. [↑](#footnote-ref-3)