כיבוד ח רמ
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / יורה דעה / כיבוד אב ואם

**­שיעורי הלכה**

**שיעור ח'**

**הדינים הנידונים:**

* חיוב אשה בכבוד אביה ואמה.
* כיבוד אב, באב רשע.
* אם יש מצוה כשאביו מוחל.
* כבוד אשת אב ובעל אמו.

*יורה דעה*

*סי' רמ, יז-כא*

**כיבוד אב ואם**

**ממורינו הגאון רבי רפאל צבי ובר שליט"א**

**השיעורים נמסרים במוצש"ק בית הכנסת 'בית תפילה' נוה יעקב ירושלים**

[סעיף יז] אחד האיש ואחד האשה שוין בכבוד ובמורא של אב ואם, אלא שהאשה אין בידה לעשות שהיא משועבדת לבעלה, לפיכך היא פטורה בכבוד אב ואם בעודה נשואה, ואם נתגרשה או נתאלמנה חייבת.

## אשה נשואה, חיובה בכבוד אביה ואמה

כן הוא בברייתא בקידושין (ל:) ת"ר איש אין לי אלא איש, אשה מנין, כשהוא אומר תיראו הרי כאן שנים, א"כ מה ת"ל איש, איש סיפק בידו לעשות אשה אין סיפק בידה לעשות, מפני שרשות אחרים עליה. אמר רב אידי בר אבין אמר רב נתגרשה שניהם שוים. וכתב הש"ך (ס"ק יט) שאם הבעל אינו מקפיד חייבת בכל מה שאפשר [וקצת צ"ע דאם כן מה החידוש שבנתגרשה חייבת]. ובחיי אדם (סי' סז סי"ז) כתב שבסתמא חייבת ורק אם הבעל מוחה פטורה. ועי' בספר חסידים (אות שלה) שראוי שהבעל לא יקפיד.

ובעיקר דין זה שהאשה פטורה מחמת שמשועבדת לבעלה הקשה החיי אדם (שם, במוסגר) שלדעת הפוסקים שכיבוד חמיו דאורייתא [ויבואר להלן סעי' כד], נמצא שהאשה מחוייבת בכבוד בעלה והוא חייב בכבוד חמיו, וא"כ קשה, שכמו שמצינו לעיל (סעי' יד) שכבוד האב קודם לכבוד אמו משום שהוא ואמו חייבים בכבודו, א"כ הוא הדין כבוד אביה יקדום לכבוד בעלה משום שגם בעלה חייב בכבודו. ובאמת בפתחי תשובה להלן (סק"כ) כתב להוכיח כדברי הב"ח והש"ך שחיוב כבוד חמיו אינו אלא שחייב לכבדו כשאר זקנים חשובים, מכח קושיא זו, דאי נימא דהוא חיוב כבוד גמור בדומה לכיבוד אב ואם, יקשה אמאי אשה נשואה לא תקדים כבוד אביה מחמת שהיא ובעלה חייבים בכבודו.

ונראה שיש לדחות קושיא זו, שהרי אדם חייב בכבוד אביו יותר מכבוד אבי אביו, ולכאורה נימא ג"כ הכי שהוא ואביו חייבים בכבודו, ומוכח שסברא זו שאתה והוא חייב בכבודו, אינו סברא שיצטרך לכבד יותר, שאם אותו שאתה מחוייב לכבדו צריך לכבד אחר, אין זה טעם שגם אתה צריך לכבדו. אלא סברא זו נאמרה רק גבי כבוד אביו ואמו ששניהם שוים, ואינו יודע למי יעשה קודם, ועל זה אמרו שיקדים אביו משום שגם אמו צריכה לעשות כן. וראיתי עוד מיישבים קושיית החיי אדם, שאף שכבוד אביה גדול ואולי אף עדיף מכבוד בעלה, מ"מ כיון שהאשה משועבדת לבעלה א"כ לא שייך שתכבד את אביה, אף אם כבודו גדול.

[סעיף יח] ממזר חייב בכבוד אביו ובמוראו. אפילו היה אביו רשע ובעל עבירות, מכבדו ומתירא ממנו. **הגה: וי"א דאינו מחוייב לכבד אביו רשע, אא"כ עשה תשובה.**

## אם מחוייב לכבד אביו רשע

בגמרא ביבמות (כב:) מבואר שאם אביו רשע ולא עשה תשובה אינו חייב על מכתו וקללתו של אביו, והקשו הראשונים מהא דמצינו בסנהדרין (פה:) שאין הבן נעשה שליח בית דין להכות אביו או לקללו. ובתוספות (יבמות שם ד"ה כשעשה) כתבו שאף מה שאמרו בסנהדרין שאינו נעשה שליח בית דין להכותו, היינו בשעשה תשובה. אבל הרי"ף (יבמות ה.) כתב שכל מה שאמרו ביבמות שאינו חייב על מכתו וקללתו היינו שאינו חייב מיתה, אבל איסור יש, ולכך אינו נעשה שליח בית דין להכותו. וכן נראה דעת הרמב"ם (ממרים פ"ו הי"א) ולכך פסק שיש לאדם לירא מאביו רשע, וס"ל להרמב"ם דה"ה לעניין כבוד, דמחוייב הוא לכבדו אפילו אם הוא רשע.

אולם הטור חולק על הרמב"ם, שהרי מצינו בגמרא (ב"ק צד: וב"מ סב.) שאם מת האב והניח ליתומים פרה שקיבל בריבית, שצריכים היתומים להחזיר מפני כבוד אביהן, וביארה הגמרא שדוקא בשעשה תשובה, אבל אם לא עשה תשובה אין צריכים להחזיר, דכתיב ונשיא בעמך לא תאר בעושה מעשה עמך. וא"כ מבואר להדיא שכל שלא עשה אביהן תשובה אינם חייבים בכבודו. וכן פסק הרמ"א שבאמת אינו מחוייב לכבדו. ואף שלהלן בסי' רמא (ס"ד וס"ה) פסק השו"ע שאינו נעשה שליח בית דין להכותו אף בלא עשה תשובה, ושם לא חלק הרמ"א, כתב הש"ך (כאן ס"ק כ) שדעת הרמ"א שאף שאינו מחוייב לכבדו, אבל מ"מ אסור לצערו.

ובדעת הרמב"ם שמחוייב לכבדו יש להבין איך ניישב הא דמצינו שבאביו שמת ולא עשה תשובה אי"צ לכבדו. ומצינו כמה דרכים בזה. והרדב"ז (על הרמב"ם שם) כתב ליישב שכשאביו מת ברשעו שוב לא שייך שיחזור בתשובה ולכך אין חיוב לכבדו, אבל כשהוא חי עדיין אפשר שיעשה תשובה שלימה מאהבה, ונהפכו זדונותיו לזכויות, ונמצא שלמפרע נעשה אביו צדיק והוא עבר עבירה שלא כיבדו.

ובראשון לציון כתב ליישב כעי"ז, מכח מה דמצינו בגמרא (קידושין מט:) שהאומר לאשה התקדשי לי על מנת שאני צדיק, אפילו רשע גמור מקודשת שמא הרהר תשובה בדעתו, ומבואר דחיישינן באיסור תורה שמא הרהר בתשובה, וא"כ ה"נ צריך לכבד את אביו שמא עשה תשובה. ורק בהאי דהניח להם אביהם פרה של ריבית דחזינן שלא החזיר את הפרה, א"כ על כרחך לא עשה תשובה לכך אי"צ לכבדו.

והברכי יוסף (אות יא) הביא להקשות על זה, דא"כ גם בהניח להם אביהם פרה יש לחשוש שמא הרהר בתשובה קודם מיתתו אלא שלא הספיק להחזיר, ועל כרחך דלא חיישינן שעשה תשובה, ומה שמצינו במקדש את האשה דחיישינן שעשה תשובה היינו דוקא כשהתנה על מנת שאני צדיק גמור, דמשום תנאו חיישינן שמא באמת עשה תשובה.

ולהלן סי' רמא (ס"ד) כתב הראשון לציון שכל מה שכתב הרמב"ם שמחוייב לכבד אביו רשע, היינו באופן שעבר אביו עבירה שנקרא עליה רשע אבל אינו ממשיך ברשעותו, ובזה מחוייב לכבדו, אבל אם הוא רשע גמור, היינו שהוא ממשיך ברשעותו באמת אינו מחוייב לכבדו, ודייק לשון הרמב"ם שכתב להלן גבי שלא יהיה שליח בית דין להכותו, ששם כתב הרמב"ם שאם היה אביו מעוברי עבירה אסור לבן להכותו ולקללו, ומשמע דוקא להכותו ולקללו אסור אבל אינו צריך לכבדו, והיינו משום שאביו הוא מעוברי עבירה כלומר שממשיך לעבור עבירות רבות ולא רק עשה מעשה רשעה אחד, ובזה מודה הרמב"ם שאין מחוייב לכבדו. אבל הברכי יוסף (סי' רמא אות ד) כתב שאין דבריו מוכרחים.

## העולה להלכה, ומה הדין בתינוק שנשבה

ולעניין הלכה הב"ח כתב שנכון להחמיר כהרמב"ם וכן פסק בקיצור שולחן ערוך (סי' קמג ס"ט) להחמיר. אבל בערוך השולחן (סעי' לט) כתב שדעת רוב הפוסקים כהרמ"א שאינו מחוייב לכבדו. ומ"מ אם הוא תינוק שנשבה ודאי מחוייב לכבדו, וסתם חילוניים של ימינו דעת החזו"א (יו"ד סי' ב' ס"ק כח) שדינם כתינוקות שנשבו.

[סעי' יט] אסור לאדם להכביד עולו על בניו ולדקדק בכבודו עמהם, שלא יביאם לידי מכשול, אלא ימחול ויעלים עיניו מהם, שהאב שמחל על כבודו כבודו מחול.

## דין מחילה על כיבוד אב ואם

הנה בשו"ע משמע שאחר שמחל לו אביו אין לבן איסור כלל, ומ"מ בגליון רע"א וכן בפת"ש (ס"ק טז) הביאו מהרדב"ז דאף דאין הבן נענש אם אינו מכבדו, מ"מ אם מכבדו עושה מצות כיבוד. ועי' לעיל (שיעור א') שהבאנו מספר חסידים (סי' תקעג) שלכתחילה יש להחמיר אף כשאביו מוחל [ועיי"ש שקשה ע"ז מסוגיית הגמרא, ושיש לומר שגם ספר חסידים לא כתב להחמיר לכתחילה אלא לעניין שלא לבזותו].

## האב מחל והאם לא מחלה אם שרי להקדים את אביו

והנה יש לדון באופן שאביו מחל לו ואמו לא מחלה לו והוא רוצה לכבד את אביו אם שרי להקדימו. ונראה לפשוט הספק על פי מה שמצאנו כעין נידון זה בפת"ש לעיל (סק"י) באופן שיש לפניו כבוד אביו שיש בו חסרון כיס, והוא פטור מלכבדו מאחר דקיי"ל משל אב ולא משל בן, ועוד יש לפניו כיבוד אם בלא חסרון כיס, אם שרי לו לכבד את אביו קודם כשאינו מקפיד על חסרון כיס, והביא שם שכך שאלו לרע"א (שו"ת סי' סח), וכתב רע"א על זה שמותר להקדים את אביו, כיון דבעצמותן חל עליו חיוב דכבוד אב, אלא דהתורה לא חייבתו בחסרון כיס, ומ"מ אם עושה כן לא מקרי בכלל אינו מצווה ועושה, דהמצוה בעצמותו מקיים כדינו. וא"כ נראה דהוא הדין בנידו"ד אם רוצה לכבד את אביו אע"פ שהוא פטור מחמת שאביו מחל לו, מ"מ כשרוצה לכבדו מקיים את המצוה. ויש לחלק.

[סעיף כ] המכה לבנו גדול היו מנדין אותו, שהרי עובר על לפני עור לא תתן מכשול. **ולא מקרי גדול לדבר זה, רק אחר כ"ב שנה או כ"ד שנה.**

## שלא להכות לבנו גדול, הכל לפי טבעו

ובפתחי תשובה (ס"ק יז) הביא מהיש"ש שאדם נשוי חשיב כגדול. ובשם מהריק"ש הביאו שגם כשהוא קטן מ"מ לא יכה יותר מדאי. ומה שכתב השו"ע ששיעורו כבן כ"ב כ"ד, עי' בריטב"א (מו"ק יז.) שהוא לאו דוקא בגדול, אלא הכל לפי טבעו, שכל שיש לחוש שיתריס כנגדו בדיבור או במעשה, אפילו לא יהא בר מצוה, שוב אסור לאב להכותו, משום החשש שמא יבוא בנו לידי מכה או מקלל אביו.

[סעיף כא] חייב אדם לכבד אשת אביו אף ע"פ שאינה אמו, כל זמן שאביו קיים, וחייב לכבד בעל אמו, כל זמן שאמו קיימת. אבל לאחר מיתה אינו חייב בכבודם, ומכל מקום דבר הגון לכבדם אף לאחר מיתה.

## כיבוד אשת אביו ובעל אמו

הנה בגמרא בכתובות (קג.) איתא הא דציווה רבי לבניו ואמר להם שיזהרו בכבוד אשתו, והקשו בגמרא אמאי צריך לצוות לבניו, והרי דאורייתא הוא דכתיב כבד את אביך ואת אמך את אביך זו אשת אביך, ומשני דמחיים חייב לכבדה, אבל אחר מיתת אביו אינו מחוייב לכבד את אשת אביו. והנה ברמב"ם (ממרים פ"ו הט"ו) משמע שהחיוב לכבד את אשת אביו דאורייתא הוא וכמו שמבואר בסוגיא, אבל המאירי (כתובות שם) כתב שהוא אסמכתא, ובאמת החיוב לכבד את אשת אביו אינו אלא מדרבנן, ומה שכתב רבי בצאוותו שיזהרו בכבוד אימם היינו משום שכך הגון יותר.

ומי קודם אמו או אשת אביו, בספר הלכות קטנות (פ"א סי' כט) כתב שאמו קודמת, ואין אומרים שתקדום אשת אביו משום כבוד האב קודם לכבוד האם.

ואם האב מוחל על כבוד אשתו אם מהני, דיש לחקור, אם הכבוד שמכבד את אשת אביו הוא מחמת כבוד אביו או שהוא כבוד לאשת אביו בפני עצמה, ונפק"מ באופן שאביו מחל על כבוד אשתו. ובדרכי משה (סק"ז) נסתפק בזה. ונראה דאי נימא שמכבד את אשת אביו רק מחמת אביו, ולכך אם ימחל האב מהני מחילתו, א"כ אשת אביו עצמה לא תועיל מחילתה שהרי אין זה מדין כו, מיהו זה יש לדחות שכל שאשת אביו מוחלת גם בעלה אינו מקפיד, ולכך מועלת מחילתה.

עוד יש לדון אם יש חיוב כיבוד לאשת אביו לאחר מיתתה, דזה מבואר שאם אביו מת שוב אין חיוב כיבוד, אבל לא נתבאר הדין כשאשת אביו מת אם מחוייב לכבדה לאחר מותה [ועי' מה שכתבנו לעיל סוף שיעור ו' דאפשר לחלק בין מיתת הבעל למיתת האשה].

ועי' בספר חפץ חיים (בפתיחה בבאר מים חיים עשין סק"י) שכתב שאם מדבר לשון הרע על אשת אביו, עובר על עוד איסור משום כבוד אשת אביו, ועיי"ש שכתב שאפשר שאינו עובר אלא א"כ אמר כן בפניה, והוא חידוש לומר שכל חיוב כיבוד אשת אביו זה רק בפניה, ועכ"פ לדבריו ודאי אין חיוב לאחר מיתתה.