לא - בטעם הא דהרואה מחמת תשמיש פעם אחת אינה אסורה
קטגוריות: ש_ס / נ נדה / נדה - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / קונטרס ראש דעה

**סימן לא**

**עוד בדין רואה מחמת תשמיש, ובטעם הא דאינה אסורה בפעם אחת**

**א**

א] **נדה ס"ו א',** ואם יש לה וסת תולה בוסתה, ופירש"י, ז"ל, ואם יש לה וסת לקלקול הזה שאינה רואה כל שעה מחמת תשמיש אלא לפרקים, תולה בוסתה ומשמשת בלא בדיקה בין וסת לוסת, עכ"ל.

**ובסד"ט** סימן קפ"ז סקכ"ג הק' דמאי בעינן להא דתולה בוסתה להתירה לשמש בין וסת לוסת, הרי בלא"ה היא מותרת כיון שלא ראתה רצופין, ואדרבה מכח הא דיש לה וסת, היא אסורה לשמש בימי וסתה,[[1]](#footnote-2) ועיי"ש מש"כ בזה, ועמש"כ בזה הבית מאיר שם סוף ס"א.

ב] **והנה** הך דינא דאם ראתה ג"פ מחמ"ת בביאות שאינם רצופות אינה אסורה כלל, מצינו כן בד' הרשב"א בתשו' החדשות סימן פ"ז, ועיי"ש שפירש הטעם בזה דהוא משום דלכל חזקה בעינן רצופין, וכל שאינם רצופין אמרינן דלאו כחותיו הן שגורמין אלא וסת הוא דלית לה, וכ"כ בתשו' מהרי"ל החדשות סימן צ"ח.

**אך** הנה בתשו' רבינו עזריאל תלמיד מהר"ם מר"ב שנד' בתשו' מהרי"ל החדשות סימן ק' כתב, דהא דאם ראתה ג"פ מחמ"ת בביאות שאינם רצופות אינה נאסרת, הוא משום דתלינן דאין כל הכחות שוין, וסמכינן ע"ז להתירה, דומיא דהא דשרינן לה לבעל שלישי אחר ביאה ראשונה, מכח הא דאין כל הכחות שוין, עיי"ש.

**וצ"ע** בדבריו, דמ"ט הוצרך לה"ט דאין כל הכחות שוין, תיפו"ל דבכל קביעות וסת בעינן ג"פ רצופין ובלא"ה לא קבעה וסת, וכמש"כ הרשב"א.[[2]](#footnote-3)

**ב**

ג] **ונראה** לדון בזה, ובהקדם, דהנה בעיקר איסורא דרמ"ת, כתב בתשו' הרשב"א ח"א סימן תתל"ט בתשו' מהר"ם מרוטנבורג דהוא איסור דרבנן דוסתות דרבנן, ומבו' דאיסורא דרמ"ת הוא משום וסת, וכ"ה מבו' בד' הרשב"א בסוגיין ובתוה"ב בית ז' שער ב' ו: שכתב דהא דבעינן ברמ"ת ג"פ, הוא כרשב"ג, וקי"ל כוותי' דבכלל וסתות היא, והרי דאיסורא דרמ"ת הוא משום וסת, וכן נקטו רבים מן האחרונים, ועמש"נ בזה בעמ' ?.

**וקשיא** לפ"ז, דמ"ט הרואה מחמ"ת אינה אסורה אלא כשראתה ג"פ, ולא אסרינן לה בפעם אחת שראתה מדינא דוסת שאינו קבוע.

ד] **והש"ך** בסימן קפ"ז סקל"ה כתב לפרש בזה, דהא דאינה חוששת בפעם אחת שראתה, הוא משום דרמ"ת הו"ל כוסת הקפיצות שבא ע"י אונס שאינה חוששת לו, ועי' גם בדבריו בסימן קפ"ט סקמ"ח שדימה דין רמ"ת לדין וסת הקפיצות, עיי"ש.

**אך** הפליתי שם סקי"ג עמד ע"ז בתרתי, חדא, דאכתי תיקשי לדעת הסוברים דאשה קובעת וסת לקפיצות, דא"כ מ"ט אינה אסורה אחר פעם אחת שראתה, ועוד, דאם אכן וסת דרמ"ת דמי לוסת הקפיצות, א"כ מ"ט כשראתה ג"פ היא אסורה לדעת הסוברים דוסת הקפיצות אין חוששין לו כלל, ואף אין חוששין לו כוסת שאינו קבוע.

ה] **והט"ז** שם סקט"ז כתב דהא דאינה נאסרת בפעם אחת, ברמ"ת המורכב לטבילה, הוא משום דלא אסרינן לה על בעלה לעולם משום פעם אחת, וכ"כ הפליתי שם.

**וכבר** עמדו דהדברים מפורשים כן בד' הרשב"א בתוה"ב בית ז' שער ד' כג. שכתב בתו"ד, ז"ל, אדרבה בזו הקילו פעם שני' ושלישית ולבעל שני ואע"פ שאין לה מכה, כדי שלא תאסר בת אברהם לעולם, עכ"ל, וזה כד' הט"ז והפליתי דבאמת מן הדין הי' לנו לאסרה אחר פעם אחת שראתה מחמת תשמיש, ולכאו' הוא מדינא דוסת שאינו קבוע, ואך שהקילו חכמים שלא לאסרה, כדי שלא תאסר בת אברהם לעולם, אך עמש"נ להלן בהערה ו' לדון לפרש לד' הרשב"א בע"א.

**ג**

ו] **אמנם** בדעת רש"י נראה, דהא דאינה חוששת לוסת דרמ"ת עד שנקבע ג"פ, הוא משום דאין דרך אשה לראות מחמ"ת, וע"כ בסתמא דמילתא תלינן שאין ראייתה כלל מחמת התשמיש, ומקרה הוא שראתה בשעת התשמיש, וע"כ הוא אינה חוששת לוסת זה עד שנקבע ג"פ, ודמי למש"כ האחרונים דבוסת דלא שכיח אינה חוששת עד שנקבע.[[3]](#footnote-4)

**ולפ"ז** נראה די"ל דע"כ הוא דאף אם ראתה מחמ"ת ג"פ שאינם רצופין ה"ה אסורה, ולא שרינן לה אלא כשיש לה וסת, דהיא תולה בוסתה, והיינו משום דאף דלקביעות וסת בעינן ג"פ רצופין, מ"מ אף כשראתה ג"פ שאינם רצופין, תלינן לכולהו בגורם אחד דהוו מחמת התשמיש, ואך דגורם התשמיש עצמו אינו קבוע אצלה, דרק פעמים שהוא גורם, וע"כ הי' בדין שתחוש לו כוסת שאינו קבוע, - שהרי כל הא דאינה חוששת בפעם אחת, הוא משום דתלינן שאין ראייתה כלל בגרמת התשמיש, אך בכה"ג דהוחזקה שראייתה היתה בגרמת התשמיש, יש לה לחוש לכך כוסת שאינו קבוע.[[4]](#footnote-5)

ז] **ובזה** מתישבים דברי רבינו עזריאל, שלא התיר בכה"ג שראתה מחמ"ת ג"פ שאינם רצופין, אלא משום דאין כל הכחות שוין, ובלא"ה היתה אסורה אף דאין וסת נקבע אלא בג"פ רצופין, והיינו משום דס"ל כמש"נ בדעת רש"י, דאף כשראתה מחמ"ת ג"פ שאינם רצופין תלינן דראיותי' היו מחמת תשמיש, ואף שלא קבעה וסת, מ"מ יש לה לחוש לכך כוסת שאינו קבוע, וכל הא דיש להתירה בכה"ג, הוא משום דתלינן דאין כל הכחות שוין.

ח] **ובאמת** צ"ע בד' רש"י, דאף דנימא כמש"נ דכל שראתה מחמ"ת ג"פ שאינם רצופין, תלינן דראיותי' הם מחמת התשמיש, ויש לאסרה מדינא דוסת שאינו קבוע, מ"מ מ"ט לא שרינן לה מכח הא דאין כל הכחות שוין, - שהרי אף אחר ביאה ראשונה של בעל שלישי שרינן לה מכח הא דאין כל הכחות שוין, אף שכבר הוחזקה לכל הכחות של בעל ראשון ושני, וכ"ש דיש להתירה מכח זה לבעל ראשון.

**ושמא** י"ל בזה, דכל הא דשרינן לה מכח הא דאין כל הכחות שוין, אף דידעינן דיש מכחותיו של זה שגורמים שתראה דם, ויש לחוש שיבא עלי' בכח זה, היינו רק בבעל שלישי, משום דאין לה תקנה בע"א, אך בבעל ראשון שיש לה תקנה לינשא לאחר, לא התירוה מכח זה, ואזיל רש"י לטעמי' שכתבו התוס' בדעתו דס"ל דלבעל ראשון לא שרינן לה בבדיקה, כיון דאפשר לה לינשא לאחר, ולבעל שלישי שרינן לה בבדיקה, וה"נ הכא דכוותה, וצ"ע.

**ד**

ט] **ומד'** התוס' בסוגיין נראה ללמוד דטעם אחר יש בהא דלא אסרינן לה בפעם אחת שראתה מחמ"ת, דהנה לקמן בסוגיין פריך ותבדוק עצמה בביאה ראשונה של בעל שלישי, ומשני לפי שאין כל הכחות שוין, ופירש"י, ז"ל, ומשנינן אין חזקת ביאה אחת חזקה דאין כל הכחות שוין ושמא בעילה זו היתה בכח מרובה וכו', עכ"ל.

**והמהר"ם** עמד, דבד' התוס' בד"ה ותבדוק עצמה מבו' שנחלקו ע"ד רש"י, ומפרשי דמה שאמרו דאין כל הכחות שוין, היינו דאין כל הכחות של כל האנשים שוין, ואין חזקת כחות של ראשון ושני מועלת לשני, ומבו' לפ"ז בדעתם, דכבר מעיקרא הוה קים לן להא דאין כל הכחות שוין, ואך דס"ד דחזקת כחות של ראשון ושני מועלת לשלישי.

**וצ"ע** בד' התוס' דמנא להו הך מילתא, ומ"ט לא פירשו כפשטא דלישנא דרק בשנויא דגמ' נתחדש עיקר הא דאין כל הכחות שוין.

י] **ונראה** די"ל בזה בדעת התוס', דס"ל דרואה מחמ"ת הויא ככל הוסתות דיש לאסור אף בוסת שאינו קבוע, והא דהרואה מחמ"ת פעם אחת אינה אסורה, הוא מכח הא דאין כל הכחות שוין, והרי אמרו בגמ' דאינה אסורה אחר ביאה ראשונה של בעל שלישי, משום דאין כל הכחות שוין, וכ"ש דמה"ט אין לאסרה אחר ביאה ראשונה של בעל ראשון, וע"כ הוכרחו התוס' לפרש דכבר מעיקרא ידעינן להא דאין כל הכחות שוין, דאל"כ מ"ט אינה אסורה אחר פעם אחת שראתה.

**והך** מילתא דהא דהרואה מחמ"ת פעם אחת אינה אסורה, הוא משום דאין כל הכחות שוין, הוא מפורש כן בד' החכמת אדם כלל ק"י ס"א, ז"ל, אשה שראתה דם מחמ"ת מותרת לשמש לאחר שתיטהרף ואם ראתה גם בפעם שני' אפ"ה מותרת וכו' דתלינן שמא בעל בכח ואין כל הכחות שוות, עכ"ל.[[5]](#footnote-6)

**ה**

יא] **ובאמת** צ"ע בעיקר מה שעמדו רבוותא דמ"ט אינה אסורה בפעם אחת משום וסת שאינו קבוע, ולכאו' כנים הדברים דיש להתירה מכח הא דאין כל הכחות שוין, שהרי אף לבעל שלישי שרינן לה אחר ביאה ראשונה, משום דאין כל הכחות שוין, וכ"ש דיש להתירה מכח זה לבעל ראשון אחר ביאה ראשונה.

**וביותר** צ"ע בזה בד' הרשב"א בתוה"ב, שכתב דמה שהקילו פעם שני' ושלישית ולבעל שני, הוא כדי שלא תאסר בת אברהם לעולם, וצ"ע שהרי להדיא אמרו בסוגיין דהא דהיא מותרת לבעל שני הוא משום דאין כל האצבעות שוין, ומ"ט בעינן לה"ט דכדי שלא תאסר בת אברהם לעולם.[[6]](#footnote-7)

יב] **ועד"ז** יש להעיר עוד, דהנה השו"ע בסימן קפ"ז ס"י כתב דהרואה דם בשעת תשמיש מותרת לשמש פעם שנית כשתיטהר, מיהו מיחש חיישינן חדא זימנא אחר ראייתה, כגון ראתה פעם אחת או פעמים בליל של טבילתה, כשתגיע טבילה אחרת צריכה לפרוש ליל של טבילתה, ושם סי"א כתב דאשה שראתה מחמ"ת ולאחר חצי שנה חזרה וראתה מחמ"ת וכו' חוששת לאחרון פעם אחת.

**ובביאור** דינים אלו נחלקו האחרונים, דבד' הש"ך בסימן קפ"ט סקמ"ח מבו' דהיינו דבכה"ג היא חוששת לוסת המורכב לימים ולתשמיש, וכ"כ החוו"ד סימן קפ"ז ס"ק י"ד ט"ו כ"א כ"ב ובסימן קפ"ט סקכ"ד, והחזו"א בסימן פ"ד סק"ד וסק"ו, עיי"ש.

אך החכמת אדם בכלל ק"י סט"ו נקט, דהא דחוששת לליל טבילתה, אי"ז כלל משום וסת המורכב אלא היינו דחוששת לליל טבילה לחודי' בלא הרכבת התשמיש, אך לעולם אינה חוששת לוסת המורכב דליל טבילה ותשמיש, וע"כ הוא נעקר בליל טבילה א' אף שלא שימשה, וכ"ה מסקנת הסד"ט בסין קפ"ז סקכ"ד, וכ"כ ההפלאה שם סק"ז בתו"ד,[[7]](#footnote-8) וכ"כ הפרד"ר שם שפ"ח סקל"ד וסקל"ה,[[8]](#footnote-9) ועי' גם בדבריו במקש"ז סקי"ד שהאריך בזה.[[9]](#footnote-10)

יג] **ולכאו'** פלוגתא זו תליא במש"נ, דאם הא דאין חוששין לוסת שאינו קבוע דרמ"ת הוא כדי שלא תאסר על בעלה לעולם, או משום דדמי לוסת הקפיצות דאין חוששין לו בפעם אחת, הרי דשפיר י"ל דבהני גווני דוסתה מורכב עם ימים, שפיר היא חוששת לוסת המורכב דתשמיש וימים, דאינה נאסרת בכך על בעלה לעולם, וגם דמי לוסת הקפיצות המורכב דחוששין לו בפעם אחת, וזהו שהוכיח הש"ך בסימן קפ"ט סקמ"ח מדינא דהכא דחוששין לוסת הקפיצות המורכב בפעם אחת, עיי"ש.[[10]](#footnote-11)

**אך** אי נימא דהא דאין חוששין לוסת שאינו קבוע דרמ"ת, הוא משום דאין דרך אשה לראות מחמ"ת, או משום דאין כל הכחות שוין, הדין נותן דה"נ אין לחוש לוסת שאינו קבוע דרמ"ת המורכב, ובע"כ דהא דאסרינן לה בהני גווני, הוא משום דחיישינן דוסתה הוא לימים לחודייהו.[[11]](#footnote-12)

יד] **ואמנם** קשיא בזה בד' הש"ך ודעימי', דמ"ט באמת אסרינן בוסת רמ"ת המורכב אחר פעם אחת, ולא שרינן לה מכח הא דאין כל הכחות שוין, דומיא דהא דשרינן לה אף אחר ביאה ראשונה של בעל שלישי, ועמד בזה ההפלאה שם ובסו"ס קפ"ט, עיי"ש, ולמש"נ לעיל בהערה ו' לדון בביאור ד' הרשב"א דהא דתלינן דאין כל הכחות שוין, הוא כדי שלא תאסר לעולם, ניחא.

**ה**

טו] **ושמעתי** מהגר"א מאירוביץ שליט"א לישב בזה, לפמש"כ הסה"ת בסימן ק"ו והסמ"ג לאוין קי"א, דהא דשרינן לה מכח הא דאין כל האצבעות שוות, הוא משום דאיכא ספק ספיקא, דספק שמא לא בא הדם לראשון מן המקור אלא מן הצדדים, ואפי' בא לראשון מן המקור שמא לא יבא לשני דאין כל האצבעות שוות.

**ונתבאר** בסימן ל' סקי"א ללמוד מדבריהם, דאף דאין כל האצבעות שוות, מ"מ לאו היינו דכל שהוחזקה לאצבע זו ליכא לעיקר החזקה כלל לגבי אצבע אחרת, דא"כ ל"ה בעינן בזה להתירא דספק ספיקא, דלעולם עיקר חזקתה היא שהיא רואה מחמ"ת, ואך דשרינן לה מכח הספק דשמא אינה רואה אלא מכח אצבע זו ולא תראה מחמת אצבע אחרת.

**ועד"ז** מתפרש גם הא דשרינן מכח הא דאין כל הכחות שוין, דלאו היינו דכל שהוחזקה לכח זה ליכא לעיקר החזקה כלל לגבי כח אחר, אלא היינו דאף דחזקתה היא שהיא רואה מחמ"ת, מ"מ שרינן לה מכח הספק דשמא אינה רואה בכל הכחות.

טז] **ולפ"ז** י"ל, דכל הא דשרינן לה משום הא דאין כל האצבעות שוין, או דאין כל הכחות שוין, הוא רק כשבאנו לאסרה מדין וסת קבוע, ובזה הוא דאמרינן דשרינן לה מכח הספק שלא תראה באצבעות אחרות וכחות אחרים, - אך אם באנו לאסרה מדין וסת שאינו קבוע, אשר בזה נתחדש דהיא חוששת לכל צד קביעות, ומה"ט בכל וסת שאינו קבוע היא חוששת ליום החודש ולהפלגה, ובפיהקה וראתה היא חוששת ליום החודש וליום ההפלגה לחודייהו ולפיהוק לחודי', הרי דיש לה לחוש גם לצד זה דאין ראייתה תלוי' באצבעות ובכחות.

יז] **ולפ"ז** ניחא מש"כ הרשב"א דמה שהקילו פעם שני' ושלישית ולבעל שני, הוא כדי שלא תאסר בת אברהם לעולם, אשר צ"ע ממה שאמרו בסוגיין דהא דאינה אסורה לבעל שני הוא משום דאין כל האצבעות שוות, וגם לבעל ראשון יש להתירה בפעם שני' ושלישית משום דאין כל הכחות שוין, - והיינו משום דאם היו חוששין ברמ"ת לוסת שאינו קבוע, ל"ה מצינו להתירה מכח הא דאין כל האצבעות שוין ואין כל הכחות שוין, ורק משום דאין חוששין בו לוסת שאינו קבוע, כדי שלא תאסר בת אברהם לעולם, או משום דהו"ל כוסת הקפיצות, ואך שבאנו לאסרה לבעל שני משום שהוחזקה ג"פ אצל בעל ראשון, הרי דע"ז הוא דמהני הא דאין כל האצבעות שוין, וה"נ הוא בהא דשרינן לה אחר ביאה ראשונה של בעל שלישי מכח הא דאין כל הכחות שוין, דהוא רק משום דאין חוששין לוסת שאינו קבוע, ואך שבאנו לאסרה בכה"ג משום דהו"ל כוסת קבוע, וע"ז הוא דמהני הא דאין כל הכחות שוין.

**ובזה** מתישב גם הא דחוששין לוסת רמ"ת המורכב בפעם אחת, ולא שרינן לה מכח הא דאין כל הכחות שוין, דכיון דוסת רמ"ת המורכב חוששין לו אף קודם שנקבע, אין להתיר בזה כלל מכח הא דאין כל הכחות שוין, וכנ"ל.

יח] **ויש** להוסיף בזה, דהנה בטעם הא דאין חוששין לוסת הקפיצות קודם שנקבע, יש מקום לפרש דהוא משום דבפעם אחת לא תלינן כלל דראייתה היא בגרמת הקפיצה, ורק כשקפצה ג"פ וראתה תלינן דראייתה היא בגרמת הקפיצה.

**והנה** לפ"ז נמצא, דכל שקפצה ג"פ וראתה, ותלינן שראייתה היא בגרמת הקפיצה, יש לחוש לזה מדינא דוסת שאינו קבוע, ולפ"ז תיקשי דלמש"כ הש"ך דהא דאין חוששין לוסת שאינו קבוע דרמ"ת, הוא משום דהו"ל כוסת הקפיצות, הרי נמצא דכל שראתה ג"פ מחמ"ת ותלינן דראייתה היא מחמ"ת, יש לאסרה בזה מדינא דוסת שאינו קבוע, ומ"ט שרינן לה מכח הא דאין כל האצבעות שוין ואין כל הכחות שוין, הרי לגבי כל שבאנו לחוש מדינא דוסת שאינו קבוע, לא מצינו להתירה מכח הני טעמי.

**אך** הנה ממש"כ הש"ך בסימן קפ"ט סוסקמ"ח דכל שקפצה וראתה אינה חוששת ליום לחודי', מבו' להדיא דאף בקפצה פעם אחת תלינן דראייתה היא מחמת הקפיצה, ועכ"פ לא תלינן להיפך דאין ראייתה מחמת הקפיצה, ובע"כ דהא דבפעם אלת אין חוששין לכך ובג"פ חוששין, הוא משום דבוסת האונס דאף אם נקבע ג"פ, אין עליו תורת וסת קבוע, לי"ב לדינא דחוששין לוסת שאינו קבוע, ואין חוששין אלא אם נקבע, אף דגם כשנקבע אין עליו תורת וסת קבוע, וע"כ בזה שפיר יש להתיר מכח הא דאין כל הכחות ואין כל האצבעות שוין.

**ו**

יט] **בעיקר** מש"נ לדון דבוסת שאינו קבוע דחוששין לכל צד קביעות אין להתיר מכח הא דאין כל האצבעות שוין ודאין כל הכחות שוין, יש להוסיף בזה דברים.

**דהנה** בעיקר הא דחוששין בוסת שאינו קבוע לכל צדדי הקביעות יש להסתפק, אם הוי זה דין ודאי שאסרו חכמים בודאי לכל צדדי הקביעות, או דאי"ז אלא דין ספק שהצריכו חכמים לחוש לכל צד ספק, ול"ש להתיר בזה משום ספק דרבנן לקולא, דזהו עיקר הדין שאמרו חכמים לחוש לכל ספק.

**ולכאו'** נידון דידן תליא בזה, דאי נימא דהא דחוששין בוסת שאינו קבוע לכל צדדי הקביעות הוא דין ודאי, שפיר י"ל דאין להתירה מכח הא דאין כל האצבעות שוות ודאין כל הכחות שוין, אך אי נימא דהא דחוששין בוסת שאינו קבוע לכל צדדי הקביעות, הוא דין ספק, מסתברא מילתא דכל דאיכא ספק ספיקא והוכרע הדבר דאין לה וסת לכך, ליכא בזה לדינא דוסת שאינו קבוע.[[12]](#footnote-13)

**והראוני** גדולה מזו בתשו' מהר"ם מרוטנבורג ד' לבוב סימן ת"ג, שכתב לדון דבגונא דמספק"ל אם הוי הדם מן המקור והוא וסת שאינו קבוע יש להתירה משום ספק ספיקא, דדילמא מכה הוא, ואת"ל דדם מקור כיון דלא קבעה ווסת עדיין דילמא לא תיחזי זימנא אחריתי, עיי"ש,[[13]](#footnote-14) ולפי דבריו כ"ש דיש להתיר בנידו"ד, אך עיי"ש שנסתפק בזה, משום דאיכא דוכתי דמחמרינן אפי' בספק ספיקא.

כ] **ויש** להוסיף, דלמש"כ המהר"ם לדון להתיר בוסת שאינו קבוע היכא דמספק"ל אם הדם הוא מן המקור משום ספק ספיקא, הרי י"ל דמה"ט הוא דבוסת דרמ"ת לא אסרינן לה בפעם אחת, משום דספק שמא הדם הוא מן הצדדים, ואת"ל דהוא מן המקור שמא לא תחזור ותראה, וכבר כתב עד"ז בחזו"א סימן פ"ב סק"ו.

**ועיי"ש** בחזו"א שכתב, דהא דבוסת המורכב אסרינן לה בפעם אחת, כמבו' בסימן קפ"ז ס"י וסי"א, ועמש"נ לעיל סקי"ב דפליגי בזה רבוותא, הוא משום דוסת המורכב שכיח טפי, ולכאו' הוא דלא כמש"כ החזו"א גופי' שם סק"ה (סוד"ה דעת החוו"ד) דרמ"ת הפשוט שכיח טפי, וצ"ע.[[14]](#footnote-15)

1. ומצינו בדברי הראבי"ה בסימן תתקצ"ד סוד"ה וז"ל פי' ר"ש, שכפי הנראה כיון להקשות כן, עיי"ש, ועי' גם בתשו' רבינו עזריאל תלמיד מהר"ם מר"ב שנד' בתשו' מהרי"ל החדשות סו"ס ק', שעמד בזה, ועיי"ש מש"כ בזה, וצ"ב. [↑](#footnote-ref-2)
2. ושמא י"ל בזה, דאדרבה, כיון דמצינו למימר דאין כל הכחות שוין, ע"כ ליכא גריעותא במה שאין הראיות רצופין, כיון דתלינן דמה שלא ראתה בביאות שבינתים, הוא משום דאין כל הכחות שוין, וע"כ שפיר הוחזקה לראות מחמ"ת, ואך דאין כל כחותי' שוין, וע"ז הביא רבינו עזריאל מקור מסוגיין, דכה"ג דאין כל הכחות שוין לא אסרינן לה.

   ומצינו כן בתשו' מהרי"ל החדשות סימן צ"ז, עיי"ש שנקט דתלינן דהא דלא ראתה בביאות שבינתים הוא משום דאין כל הכחות שוין, ונקט דמה"ט יש לאסרה אח"כ, אך בסימן צ"ח מסיק לא כן, עיי"ש.

   ואמנם דד' מהרי"ל צ"ע, דאם אין כל הכחות שוין, מ"ט תהא אסורה, ומ"ש ממה שאמרו בסוגיין דלא אסרינן לה אחר ביאה ראשונה של בעל שלישי משום דאין כל הכחות שוין, וכמו שהוכיח כן רבינו עזריאל, וי"ל כמש"נ להלן סק"ח בדעת רש"י, - ובד' מהרי"ל שם משמע דהוא משום דהכא גרע שהוחזקה בג' כחות, ותלינן להני הפסקות במיעוט כח, וע"כ הוא דאסרינן לה, ולפ"ז ניחא ד' רש"י דהא דשרינן לה כשיש וסת לראיותי', הוא רק מכח הא דתולה בוסתה, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-3)
3. ויש מקום לדון, דאף אי נימא כפי המבו' בד' הש"ך בסימן קפ"ז סקל"ה וסימן קפ"ט סקמ"ח דאף בפעם אחת תלינן שראייתה היא מחמת התשמיש, עיי"ש, מ"מ כיון שאין דרך אשה שיהא לה קביעות לראות מחמ"ת, תלינן שמקרה הוא שראתה מחמ"ת, וע"כ אינה חוששת לזה כוסת שאינו קבוע. [↑](#footnote-ref-4)
4. אך זה תליא במש"נ בעמ' ? הערה קנ"ט בדעת רש"י אם חוששת לוסת שאינו קבוע אף כשלא הי' לה תחילה וסת קבוע אחר, ואי נימא בדעתו דכשלא הי' לה תחילה וסת קבוע אחר אינה חוששת לוסת שאינו קבוע, אין לפרש בדבריו הכא דאיסורה הוא מדינא דוסת שאינו קבוע. [↑](#footnote-ref-5)
5. ולכאו' נפ"מ רבתא לדינא בזה, דהנה הסה"ת בסימן ק"ו והסמ"ג לאוין קי"א כתבו, דכל הא דשרינן מכח הא דאין כל האצבעות שוות, הוא משום דאיכא ספק ספיקא, דשמא לא בא הדם מן המקור אלא מן הצדדים, ואפי' בא מן המקור שמא לא יבא לשני, דאין כל האצבעות שוות, ולפי דבריהם לכאו' ה"נ הא דשרינן מכח הא דאין כל הכחות שוין, הוא בצירוף ספק צדדים.

   ולפ"ז הרי דאי נימא דהא דהרואה מחמ"ת פעם אחת אינה אסורה הוא משום דאין כל הכחות שוין, הרי דכל ההיתר בזה הוא בצירוף ספק צדדים, ונמצא דאם בדקה עצמה בשפופרת אחר ביאה ראשונה של בעל ראשון, ונמצא דם בראש המוך, ה"ה אסורה לו בביאה שני', דומיא דמש"כ הסה"ת ודעימי' דאם בדקה עצמה אחר בעל ראשון ונמצא דם בראש המוך, היא אסורה לבעל שני, ונפ"מ עוד בזה, למש"כ הנובי"ת יו"ד סימן צ"ג דכל שראתה דם בשפע, לא מספקא לן בצדדים, עיי"ש, ולפ"ז הרי דבכה"ג תהא אסורה אחר ביאה אחת.

   אך יש לפקפק בזה, די"ל דכל הא דלא שרינן אלא בצירוף ספק צדדים, הוא רק כשראתה ג"פ מחמ"ת, דקבעה וסת לרמ"ת, ומן הדין הי' לנו לאסרה מספק, וכל הא דלא אסרינן לה הוא משום דאיכא ספק ספיקא, אך כשראתה פעם אחת מחמ"ת דאי"ז אלא וסת שאינו קבוע, י"ל דסגי בהך ספיקא דאין כל הכחות שוין בפנ"ע להתירה.

   ואמנם למש"כ החזו"א בסימן פ"ב סק"ו דהא דרמ"ת אינה אסורה בפעם אחת, הוא משום דאפשר לתלות בצדדים, הרי דבאמת בהני גווני דליכא תלי' בצדדים, יש לאסרה בפעם אחת, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-6)
6. אמנם יש מקום לפרש בד' הרשב"א דהיינו, דמדינא ל"ה לנו לסמוך ולהתירה מכח הא דאין כל האצבעות שוין, ומה שסמכו ע"ז להתירה הוא כדי שלא תאסר בת אברהם לעולם, - ולפ"ז מתפרש כן גם מש"כ כן בהא דלא אסרינן לה בפעם שני' ושלישית, והיינו דלעולם טעם ההיתר בזה הוא משום דאין כל הכחות שוין, וכמש"כ החכמת אדם, ואך דמה שסמכו ע"ז להתירה הוא כדי שלא תאסר בת אברהם לעולם. [↑](#footnote-ref-7)
7. ועיי"ש שכתב דלפ"ז הדין נותן, דבבעל שלישי שראתה בביאה ראשונה, לא תחוש ליום זה כלל, שהרי בבעל שלישי לא תלינן לראייתה במקרה, אלא אמרינן דהויא מחמ"ת, והא דלא אסרינן לה הוא משום דאין כל הכחות שוין, ומכח זה אף אין לאסרה ביום זה, ועיי"ש משה"ק בזה, ובסו"ד פירש לדינא דהשו"ע בע"א, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-8)
8. ועיי"ש שכתב לפ"ז, דבע"כ דדינא דסי"א שראתה מחמ"ת בהפלגת חצי שנה, איירי כשלא ראתה כלל בינתים, דאם ראתה כלל בינתים, א"א לחוש להפלגה לחודה, אלא בהרכבת התשמיש, - וזה דלא כמש"כ החוו"ד שם שכתב דאיירי כשראתה בינתים, ואפ"ה אי"ז מפסיק ההפלגה לראיותי' דמחמת תשמיש, דזה ניחא רק אם הא דחוששת הוא להרכבת התשמיש, אך אם היא חוששת להפלגה לחודה, ל"ש טעם זה כלל. [↑](#footnote-ref-9)
9. ואמנם צ"ע דמ"ט היא חוששת לטבילה לחודה, ולכאו' טבילה לא עדיפא מקפיצה דאינה חוששת לה, ועי' בהפלאה שם סוסק"ז ובפרד"ר שם שעמדו בזה, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-10)
10. ואך דבעיקר הא דחשבינן לה כוסת המורכב, צ"ע וכמשה"ק החוו"ד סימן קפ"ז סקי"ד, דלכאו' טבילה הויא נמי כקפיצה, וא"כ מ"ט חוששת בפעם א', ואטו אם הי' ב' אונסין וראתה, ל"ה כוסת הקפיצות. [↑](#footnote-ref-11)
11. אך יש מקום לדחות, דאף אם הא דאין חוששין לוסת שאינו קבוע דרמ"ת, הוא משום דרמ"ת לא שכיח, מ"מ רמ"ת המורכב שכיח טפי, וכמש"כ בחזו"א סימן פ"ב סק"ו, וע"כ היא חוששת לו בפעם אחת.

    וגם אי נימא דהא דאין חוששין לוסת שאינו קבוע דרמ"ת, הוא משום דאין כל הכחות שוין, י"ל דכל הא דתלינן בזה הוא רק כדי שלא לאסרה לעולם, וכמש"נ לעיל בהערה ו' לדון בביאור ד' הרשב"א, וע"כ במורכב דאינה נאסרת בכל הימים, לא שרינן לה מכח זה. [↑](#footnote-ref-12)
12. ובפרד"ר בסימן קפ"ט שפ"ח סקמ"ח כתב, דמהא דברמ"ת חוששת ליום החודש בפעם א', אף דאיכא כמה ספיקות, דשמא בעל עתה בכח, ושמא הוא ממיעוך הצדדים, ושמא אי"ז אלא מקרה בעלמא, חזינן דלא שרינן בוסת שאינו קבוע מכח ספק ספיקא, אלא כל שאם תראה ג"פ קבעה וסת, חוששת לו בתחילתו, - אך בסימן קפ"ז מקש"ז סקי"ד כתב, דכששימשה ג"פ ביום קבוע וראתה, יש להתירה בשאר ימים משום ספק ספיקא, דספק שהוא מן הצדדים, ואפי' את"ל שהוא מן המקור, שמא הוי וסתה מורכב, עיי"ש, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-13)
13. ועד"ז כתב החוו"ד בסימן קפ"ד סק"ז, דברואה בתוך ימי נדתה אין לחוש לוסת שאינו קבוע, משום דהוי כעין ספק ספיקא, חדא, דשמא התחלת הראי' היא עיקר ואז אין חשש כלל להראיות שבתוך ימי נדותה, ואפילו את"ל שהראי' שבתוך ימי נדותה היא עיקר, מכל מקום אימר לא יבא ראי' זו לידי קביעת וסת כלל, עכ"ד. [↑](#footnote-ref-14)
14. ושמעתי לפרש עוד בזה, לפמש"כ הפרד"ר בסימן קפ"ז במקש"ז סקי"ד, דברמ"ת המורכב א"א לומר שהוא מן הצדדים, עיי"ש, וע"כ שפיר יש לחוש בזה לוסת שאינו קבוע, - אך באמת אי"ז מתישב, דכל הא דברמ"ת המורכב א"א לומר שהוא מן הצדדים, הוא רק כשהוחזקה לראות מחמ"ת בהרכבת ימים, דבכה"ג א"א לומר שהוא מן הצדדים, דא"כ מ"ט לא ראתה בביאות שבינתים, אך כל שראתה פעם אחת מחמ"ת אחר טבילה, ובאנו לחוש בזה לוסת המורכב לתשמיש וטבילה, שפיר יש לחוש שהוא מן הצדדים. [↑](#footnote-ref-15)