ס_ט ברה_ר בלא חזקה - רשימות
קטגוריות: ש_ס / נ נדה / נדה - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים מהדו_ק / חזקות וספק טומאה

א] התוס' בסוגיין ובחולין ד"ט: כתבו דדינא דספק טומאה ברה"ר טהור הוא אף היכא דליכא חזקה, וכ"כ רש"י בסוגיין.

אך בתוס' סוטה דכ"ח: נ' להדיא דפליגי בזה, וכ"נ בתוס' נזיר דנ"ז:, ויש שפירשו כן גם בד' תוס' ע"ז דל"ז:, אך עיי"ש בתוס' הרא"ש וברשב"א שפירשו דא"צ לההלכה, אך מ"מ איכא גם הלכה, וכן מבו' להדיא בתוס' שאנץ בסוטה שם.

ובאמת לדעת התוס' בסוטה בפשוטו הוא מוכח כן, שהרי דעתם שם דכ"ה: ובדכ"ט. דבסוטה איכא חזקה, ולא איתרע חזקתה, ולפ"ז ליכא למילף מהתם להתיר אף היכא דליכא חזקה.

אך לדעת התוס' בסוגיין דליכא חזקה בסוטה, שפיר ילפי' מינה להתיר אף היכא דליכא חזקה.

ב] והנה התוס' הוכיחו מד' ר"ש דספק טהור אף בדליכא חזקה, וצ"ע לדעת התוס' בסוטה, וע' תוס' בסוטה שנראה דבזה פליגי רבנן עליו, ופשוט בביאורו ע"פ הנ"ל, דר"ש לטעמי' דבסוטה איכא רגלים לדבר, ולדידי' איתרע חזקתה, ולדידי' יש ללמוד מסוטה לטהר ברה"ר אף היכא דליכא חזקה.

אך תיקשי, דא"כ לדידי' מנ"ל לטמא בספק טומאה אף היכא דאיכא חזקה, דלדעת התוס' בסוטה אין לפרש כד' התוס' בסוגיין, שהרי לדעתם נת' דכל דאיכא חזקה ליכא כלל ספק ול"ש דינא דספק טומאה, וצ"ע בזה.

אך י"ל כמש"כ הגרע"א בתנינא סי' ק"ח, דזה ילפי' מדינא דרב גידל, אך באמת בד' התוס' בחולין ד"ט: מבו' דמדינא דרב גידל ל"מ למילף דלא אזלי' בתר חזקה, ונ' דיל"פ דינו בדליכא חזקה, ונ' לפ"ז מדבריהם דיש ללמוד מד' רב גידל דספק כודאי, ודלא כמש"כ הגרע"א שם והקר"א בסוטה, וצ"ע בזה.

ג] וראיתי לישב עוד בזה, דבאמת י"ל דהא דמטהר ר"ש ברה"ר הוא משום חזקת הטהרות, לא מיבעיא לתורי"ד וריטב"א שפירשו חילוק רשויות על הטהרות, דודאי חזינן דהספק חל כלפי הטהרות, אלא אף לרש"י שפירשה על המקוה, יל"פ דהוא עפי"ד התוס' בסוטה דאזלי' בתר שורש הספק, ולא בתר הספק לפנינו, (לדעתם נ' דה"נ חילוק רשויות בדם תבוסה הוא על מקום יציאת הדם, ודלא כמש"כ הרמב"ם, וע' חזו"א בזה, ול"ד למסוכן דחילוק הרשיויות הוא במקום שנגע, דהתם הספק הוא אם עתה מת הוא, ול"ש כלל למיתתו אתמול, וז"פ), והא דלרבנן ל"מ חזקת הטהרות הוא משום דהוכרע על הטובל, אך לר"ש דלא הוכרע על הטובל, שפיר מהני חזקת הטהרות, ורק ברה"י טמאות משום דל"מ חזקה ברה"י.

וצ"ע בד' הגרע"א שהוכיח מד' ר"ש דאף היכא שנשאר הדין בספק ל"מ חזקה בטהרות, דהרי יל"פ דהוא משום דין ספק טומאה ברה"ר, אך נ' כונתו עפי"ד רש"י דתלוי במקום המקוה, וכה"ג תולין אף בנגע בטהרות ברה"ר, ומזה הוכיח הגרע"א דאף שנשאר דין הגברא בספק מ"מ ל"מ חזקת הטהרות, אך לפמש"נ לעיל יש לדחות דכיון דשורש הספק הוא ברה"י, חשיב גם ספק הטהרות כספק דרה"י.

ב] התוס' בחולין ד"ט: הוכיחו ממתני' דתינוק שנמצא בצד העיסה, דהא דאיבד"ל ספיקו טהור הוא אף היכא דליכא חזקת טהרה, וכ"ה מבו' בד' התוס' בקידושין ד"פ., ובד' הרמב"ן בחולין ד"ב: ובמלחמות קידושין ד"נ:, ובד' הרשב"א חולין ד"ט:.

והנה דעת התוס' שם דאף הא דספק טומאה ברה"ר טהור הוא אף בדליכא חזקת טהרה, וכ"כ התוס' בריש נדה, אמנם דעת התוס' ותוס' שאנץ בסוטה דכ"ח: דהא דספק טומאה ברה"ר טהור הוא רק משום החזקת טהרה, וכ"ה בתוס' נזיר דנ"ז. וע"ז דל"ז:, ויתבאר בזה בעזה"י להלן במכילתין.

ויש להסתפק אם גם אינהו מודו דהא דאיבד"ל ספיקו טהור הוא אף בדליכא חזקת טהרה, והוא משום דהא דאיבד"ל ספיקו טהור ילפי' לה מדרב גידל, וע"כ מטהרינן אף בדליכא חזקת טהרה, ומשא"כ הא דספק טומאה ברה"ר ספיקו טהור דילפי' לה משום דל"ה דומיא דסוטה, אין לטהר אלא היכא דאיכא חזקת טהרה דומיא דסוטה.[[1]](#footnote-2)

אך י"ל דלדעתם כ"ה דהא דספק טומאה ברה"ר טהור הוא רק מכח החזקת טהרה, ה"נ הא דאיבד"ל ספיקו טהור הוא רק משום החזקת טהרה, ומה שהוכיחו התוס' ממתני' דתינוק שנמצא בצד העיסה דבאיבד"ל מטהרינן אף בדליכא חזקת טהרה, נתבאר להלן משנה ח' אות ט"ו לדחות לפ"ד רש"י בחולין דפ"ו: והתוס' בקידושין ד"פ., עיי"ש.

ובל' רש"י בנדה ד"ד: מ' כן דכל הא דאיבד"ל לישאל ספיקו טהור, הוא דלי"ב לדינא דספק טומאה ברה"י טמא, אך ליכא בזה הלכה לטהר, ז"ל, שאין בו דעת לישאל וכו' ספיקו טהור, דהא דקי"ל ספקו טמא ברה"י משום דגמרינן מסוטה, שסוטה יש בה דעת לישאל אם נטמאה אם לאו, עכ"ל, וכן מ' קצת בל' רש"י שם ד"ה: ובפסחים די"ט:, וכן מ' בל' הריטב"א קידושין ד"פ., ולהלן אות ו' נת' לדון כן בדעת הרמב"ם, עיי"ש.

ומצאתי כן במאירי סוכה דמ"ב., ז"ל, יודע לישאל וכו' אם הוא ברה"י וכו' ספיקו טמא וברה"ר ספיקו טהור, "שמן הדין כל ספק טהור דאוקי גברא אחזקי'" ומסוטה למדנו לטמא מספק, ולא למדנוה אלא בכיוצא בה ר"ל ברה"י וביבד"ל, הא אם איבד"ל אף ברה"י ספקו טהור, עכ"ל, ומבו' להדיא דכל הא דמטהרינן בספק טומאה ברה"ר ובספק טומאה שאיבד"ל הוא רק משום דמן הדין כל ספק טהור דאוקי גברא אחזקתי', ולא למדנו מסוטה לטמא אלא ברה"י וביבד"ל.

ג] אמנם לכאו' יש להוכיח דהא דאיבד"ל ספיקו טהור הוא אף היכא דליכא חזקת טהרה, ממש"א בנדה ד"ה: דבספיקא מעל"ע מטהרינן היכא שאיבד"ל, והתם הרי אין להתיר מכח חזקה וכמש"א שם בריש מכילתין דמשום דאיתרע מגופה לא מוקמי' לה בחזקת טהרה.

אך י"ל בזה דכל מש"א התם דאין להתיר בזה משום חזקה, היינו רק משום חזקת האשה, אך אכתי יש להתיר משום חזקת הטהרות, וזה א"ש לרש"י לטעמי' דלא ס"ל להא דבודאי נגע איתרע החזקה, ואכמ"ל, והא דלא שרינן מכח חזקה זו, הוא משום דינא דספק טומאה ברה"י ספיקו טמא, וע"כ היכא שאיבד"ל דלי"ב לדינא דספק טומאה ברה"י, שפיר יש להתיר משום חזקת הטהרות, וכן מוכח מד' התוס' בסוטה דכ"ח: שנקטו דכל טומאת מעל"ע היא רק ברה"י ולא ברה"ר, וצ"ב שהרי דעת התוס' שם דכל הא דספק טומאה ברה"ר טהור הוא משום דמוקמי' בחזקת טהרה, וא"כ בנדה דלא מוקמי' לה בחזקת טהרה, מ"ט לא מטמאינן לה אלא ברה"י, ובע"כ דאף דלא מוקמי' לה בחזקת טהרה דידה, אכתי יש לטהר הטהרות משום חזקת טהרה דידהו, וע"כ לא מטמאינן אלא ברה"י, ואכמ"ל.

1. והנה אמנם בשו"ת הגרע"א תנינא סימן ק"ח כתב להיפך, דמההיא דרב גידל אין ללמוד לטהר אלא בדאיכא חזקת טהרה, ומסוטה ילפי' לטהר אף בלא חזקת טהרה, עיי"ש, אך הביא שם דבד' התוס' בחולין מבו' דבההיא דרב גידל ליכא חזקת טהרה, והגרע"א שם תמה ע"ז, ולפ"ז שפיר י"ל כמש"נ דאף לדעת התוס' בכ"ד דבספק טומאה ברה"ר לא מטהרינן אלא בדאיכא חזקת טהרה, מ"מ באין בו דעת לישאל דילפי' לה מדרב גידל, מטהרינן אף בדליכא חזקת טהרה. [↑](#footnote-ref-2)