לז 1
קטגוריות: ש_ס / לט זבחים / זבחים - הרב יעקב ברגשטיין / פרק ד / לז

לז' א'

ודם זבחיך ישפך. הר"ן בסנהדרין ד' הק' דהרי הך קרא איירי בשלמים דכתיב והבשר תאכל, וא"כ איך ילפי' מינה לעולה דבשרה מוקטר למזבח, ותי' דאיכא לאוקמי קרא נמי בעולה, ויש לפרש דהאכילה היא האכילת מזבח. - וע"ע שפ"א לקמן לח' ב' דר"ל דקרא איירי באכילת בעלים דווקא, ולפ"ז גם חטאת ואשם אינן בכלל הך קרא. - ועי' שפ"א דר"ל דבזשלב"מ דלא שרייא בשר לאכילה היינו רק לאכילת אדם אבל למזבח שרי, ולפ"ז י"ל דבעולה ל"צ קרא כלל, דאיכא למילף דמהני מתנה אחת בעולה מדינא דזשלב"מ, ורק בשאר הקדשים דאיכא בהו בשר לאכילת אדם, בזה הוא דבעי' למילף דמהני מתנה אחת. [והעולה מדבריו דבזשלב"מ ליכא דין חילוק מתנות, וסותר למש"כ הוא שם בסוגי' דזשלב"מ]. - [ומ"מ תק' דאיך נילף לדינא דהניתנין בזריקה שנתנן בשפיכה יצא על עולה, דגם אם ילפי' דמהני זשלב"מ, אבל אכתי בעי' שיהיה בזריקה דווקא]. ועוד כ' די"ל דעולה ילפי' מקרא דזאת התורה. ויל"ע דא"כ נילף כל הזבחים בילפותא דזאת התורה, ולמה בעי' לקרא דודם זבחיך.

שטעונין מתן דמים ליסוד. וברש"י אם נשאר וכו', וכן רש"י אח"כ בד"ה לימד, ומשמע דאין חובה להשאיר דם, ורק אם נשאר, וכ"מ בתוס' לקמן נג' ב' מה"ר משה מפונטיז"א, והתוס' שם חלקו ע"ז, ועי"ש עוד שיט"מ. - והמנח"א הביא מהגר"א דבחטאת דכתיב בה בקרא בהדיא דין ש"ש, לכו"ע איכא דין להשאיר לשיריים. ויעוי' עוד חי' רא"ל דבשאר הקרבנות דלא כתיב בהדיא, אינו דין בקרבן, אלא דהוא דין בשיריים. ויעוי' לקמן פט' א' דתנן במתני' דחומר בחטאת באשם שדמה ניתן על ד' קרנות ועל היסוד, וברש"י מבאר דבחטאת כתיב בקרא יסוד ובאשם לא כתיב. ומרן רי"ז הלוי עמ' 72 מק' מה הנ"מ אם כתוב להדיא או לא, ולהנ"ל מבואר דאיכא חילוק אם יש דין להשאיר לשיריים, וביותר לד' הגרא"ל דזה דין בקרבן א"ש דזה חומר ב'חטאת', ואילו באשם דזה דין בדם, א"כ דלכאו' אינו מהל' האשם. וכ"כ במרומי שדה נג' ב'. ועי' מנח"א כאן ולעיל יג' ב'.

עוד ברש"י לאחר שזרק שתי מתנותיו. ומשמע דקודם גמר המתנות ל"ש לתת שיריים. ויל"ע בכה"ג דנתן מד' כוסות דכולם נשפכים ליסוד, אם יכול לכתחילה לשפוך מהכוס הא' לאחר המתנה הא', ומשום דיכול לקיים המתנה הב' בכוס הב', וא"כ נמצא דכבר חייל שם שיריים בכוס. – עי' שפ"א דמדקדק מרש"י דדווקא בקרבן דאית ביה ב' מתנות איכא דין ש"ש, אבל בבכור מעשר ופסח ליכא דין זה, וכשיטת הראב"ד בתמיד פרק ד', וכ"מ מהרמב"ם דהזכיר בכל הקרבנות דין ש"ש, ובבכור מעשר ופסח לא הזכיר, אבל עוד יש לדקדק דרש"י כ' כל הדמים כל הקרבנות. והתוס' לקמן נא' ב' ופ' ב' בל תוסיף, כ' דגם בבכור מעשר ופסח איכא דין ש"ש. - ובמנח"א מבאר דשיריים הוא דין 'מתנה', ולכן בכור מעשר ופסח דאיכא בהו דין 'מתנה אחת' דווקא, ליכא דין ש"ש. - והגרמ"ד מבאר דכיון דהני קרבנות דינם ב'שפיכה', א"כ במעשה השפיכה של המתנה, נעשה כבר גם השפיכת שיריים. [ויתכן דליכא כלל דין לשפוך 'שיריים' דווקא, אלא דמלבד הדין דצריך לעשות זריקה, איכא עוד דין לעשות אח"כ שפיכה, אבל היכא דליכא דין זריקה הרי דאיכא רק דין שפיכה ותו לא]. - ושוב בפני מזבח מהגר"מ פיינשטיין דבהני קרבנות עיקר דינם שיגיע מדמם למזבח, ולכן סגי במתנה אחת, ולכן אינו טעון עוד מתנה נוספת של ש"ש.

שיטת רבינו אפרים שהובא בפי' הראב"ד לתמיד פ"ד, דרק בחטאות החיצונות והפנימיות וכן בקרבן תמיד איכא דין ש"ש, אבל בשאר הקרבנות דלא הוזכר בהם בפ' איזהו מקומן דין ש"ש, ליכא בהו דין זה. והוא מפ' ברייתא דהכא דקתני מנין לכל הדמים שטעונין מתן דמים ליסוד, דאיירי בדין מתנתן היכן היא ניתנת, דצריך ליתנם בקרן שיש לו יסוד. - וצ"ב היכא קתני באמת בהך ילפותא דבעי יסוד, ועי' תוס' שהק' כן, והתוס' תי' דבחטאת כ' יסוד בש"ש, אבל לד' הר"א דאיירי בדין כנגד היסוד ק' טובא. - והגרי"ז הק' מאידך ברייתא דקתני לפי שלא למדנו אלא לניתנין מתן ד' וכו', והרי בחטאת ליכא דין נתינה כנגד היסוד, וא"כ בהכרח דאיירי בדין ש"ש. - והגרמ"ד תי' דילפי' מהא דחטאת צריכה ש"ש כנגד היסוד, דה"ה דמתנות העולה יהיו כנגד היסוד, וכ"מ בברייתא לקמן נא' א' ק"ו כהאי גוונא. ועי"ש דמבאר עפ"ד הגרי"ז מעה"ק עמ' 72, דדין כנגד היסוד אינו רק דין קביעות מקום, אלא הוא חלות דין דהזריקה עצמה טעונה יסוד, וא"כ שפיר איכא למילף תרי הדינים אהדדי.

בדין ש"ש אם יכול להתקיים ביחד עם הזריקה הב', והיכן מקומו בדיוק, יל"ע בראב"ד תמיד ד' שהובא במנח"א קצג'. עוד בענין ש"ש האם יכול ליתנו בזריקה, עי' מנח"א שמביא הגמ' לקמן פא' דשיריים בעו איצטבא, ומאידך מבואר דכשזורק דם העולה יוצא יד"ח שיריים דחטאת.

ואכתי להכי הוא דאתא וכו' הניתנין בזריקה וכו'. עי' פני מזבח דהביא רש"י לקמן לז' ב', דפי' דילפי' מהא דלא כתיב בקרא הכא 'סביב', ולפ"ז הק' הטה"ק וכן הנחל"ד בתשו' שהובאה בסוף הטורי אבן, דמה מק' הגמ' הרי שפיר מצינו למילף מישפך דאם נתנן בשפיכה דיצא, וממה דלא כתיב סביב דסגי במתנה אחת. ותי' דכיון דקרא איירי בהא דמהני שפיכה, א"כ תו א"א למידק למה לא כ' סביב, ומשום דבשפיכה ליכא דין סביב. [ועי"ש שהביא ד' התוס' בפסחים קכא' א' דשפיכה שהיא מקרוב עדיפא מזריקה].

מנין לניתנין בזריקה וכו'. וברש"י זריקה היינו מרחוק, ושפיכה עומד אצל היסוד. וכ"מ ברשב"ם ותוס' בפסחים קכא' א', וכן בראב"ד על התו"כ ויקרא ג' יב'. ובפשוטו משמע ברש"י דכשעומד אצל היסוד כבר הוי בגדר שפיכה, והגם דאיכא מרחק אמה של היסוד בין הכהן לקיר המזבח. ועי' גרמ"ד דאיכא למימר דגם כשעומד אצל המזבח אכתי הוי זריקה, ורק כשמקרב הכלי למזבח אז הוא דהוי שפיכה. - ויעוי' גמ' לקמן פח' א' דמבואר התם דהיכא דנוגע עם המזרק בקיר המזבח הוי שפיכה, ומשמע דכל זמן דאינו נוגע כבר הוי בגדר זריקה. [וע"ע בגרי"ד ובגרמ"ד האם קו' הגמ' דאין דרך זריקה בכך, דאין לזה גם דין שפיכה היכא דמגע להו]. - ויעוי' עוד רש"י פסחים פט' א' וכן שם קכא' א', דמשמע דהחילוק הוא אם עושה בנחת דהוי שפיכה או בכח דהוי זריקה. [ובגוף ד' רש"י שם קכא' א' עי' גרמ"ד מה שהעיר בדבריו]. – עי' גרמ"ד דהביא לפרש ע"פ המבואר לקמן סב' ב' דדם אויר קרקע מפסיקו, דמשמע דכל היכא דאיכא הפסק קרקע הוי זריקה, הלא"ה הוי שפיכה.

– יל"ד בחטאת שדינה בהזאת אצבע אם יצא כשנתנה בשפיכה, עי' שיט"מ אות לו' וחשק שלמה בע"ב, וברמב"ם פסוה"מ ב' משמע דמהני. ועי' רש"י פסחים פט' א' דנר' מתו"ד דחטאת דבאצבע ל"מ בשפיכה. ועי' רש"י לקמן לח' א' דה' מה דמים דמבואר דל"ש שפיכה בחטאת. [ויל"ע דגדר שפיכה זה רק כנגד היסוד, ולד' הגרי"ז דלמעלה מחוט הסיקרא אינו חשב כנגד היסוד, א"כ נמצא דל"ש כלל שפיכה למעלה].

של פסח פטר את של זבח. הדברים צ"ב למה זה תלוי בדין הזריקה והשפיכה, והרי איכא כמה חילוקי דינים אחרים ביניהם, אם הוי במתנה אחת או בב', [אמנם להגר"ח דבשפיכה ליכא חילוק מתנות, נמצא דבכלל החילוק של שפיכה וזריקה, נכלל נמי החילוק של ב' מתנות ומתנה אחת]. ועוד דפסח נאכל בלילה וצלי וכו'. - וע"ע בגרמ"ד דיל"ד האם כשמברך על החטאת דדינה בהזאת אצבע למעלה, פטר את שאר הקרבנות דדינם בזריקת כלי למטה. ועוד יל"ד האם אשם ושלמים דדיני מתנותיהן שוין פוטרין אהדדי, או דכיון דזה קק"ל וזה קק"ד לא פטרי. וכן יל"ד במנחות האם מחבת פוטרת מרחשת וכיו"ב.

– ובהא דמבואר דפסח אי"ל ברכה בפנ"ע, היינו משום דאיכא מצוה בפנ"ע לאכול את הפסח, אבל שאר זבחים בפשוטו דנכלל כולם במצוות אכילת קדשים, וא"כ אין להם שם ברכה בפנ"ע, וכ"מ בתוספתא ברכות ה' כג' דמברך על כולם לאכול זבחים, ועי' רש"י בפסחים קכא' א' דכ' דעל הזבח מברך על אכילת 'שלמים', ויעוי' מל"מ מעה"ק י' א' דעל חטאת מברך לאכול חטאת וכו', ועי' גרמ"ד דק' דהרי מצוות אכילת הקדשים אחת היא.

של זבח לא פטר את של פסח. וברש"י דהטעם משום דניתנין בשפיכה שנתנן בזריקה לא יצא. והגרי"ז הק' דתיפו"ל דבפסח איכא מלבד מצות אכילת קדשים גם מצוות אכילת הפסח, ולכן גם אם בירך על אכילת הקדשים אכתי לא בירך על אכילת הפסח. [ומ"מ הא מיהא דכשמברך על הפסח, בודאי דנכלל בזה גם הברכה על אכילת הקדשים, וא"צ לברך ב' ברכות]. - והגרמ"ד מתרץ דנ"מ היכא דכבר אכל כזית מהפסח וקיים מצוותו, והסיח דעתו מהאכילה דצריך לברך שוב, דהשתא כשמברך אינו מקיים מצוות אכילת פסח. וצ"ע דהרי הפסח נאכל על השובע, ואיך קיים מצוותו בכזית הראשונה שאוכל, ואם כבר אכל על השובע הרי אין מפטירין אחר הפסח.

– האו"ז ק"ש כה' הק' דהרי קודם אוכל את הזבח ואח"כ את הפסח, וא"כ איך משכח"ל דמברך קודם על הפסח, וכה"ק הצל"ח פסחים קכא' א'. והאו"ז הוכיח מכאן דיכול לברך גם אחר עשיית המצוה, ולכן איירי דמברך אחר הזבח וקודם הפסח. - והמהר"ם חלאווה והצל"ח מתרצים דאכל בתחילה חתיכה מהפסח, והמשיך באכילת החגיגה כדי שתהיה אכילת הפסח על השובע.

- הרמב"ם פסק דהניתנין בזריקה שנתנן בשפיכה יצא, ומאידך פסק דלא זו פוטרת זו וכו', וצ"ע. ועי' גרי"ד דס"ל להרמב"ם דלר"ע גם אם שניהם שוים, מ"מ כל קרבן טעון ברכה בפנ"ע, וכ"כ הקר"א. ויל"ע דאולי אפ"ל דסברת הר"מ משום עיקר וטפל.

למדנו לבכור שטעון מתן דמים. עי' גרי"ד דאם לא הצריכה התורה זריקה, שפיר שייך שיהיה קרבן שיוכשר בלי זריקה.

מעשר ופסח מנין וכו'. עי' גרמ"ד דמבואר בסוגי' דברייתא קמייתא דיליף מודם זבחיך דסגי במתנה אחת, ס"ל כר"ע דלא זו פוטרת זו וכו', וק' דהרי אמרי' דס"ל כריה"ג דהכא דס"ל דפסח בזריקה, וא"כ נמצא דמתנותיהן שוות, וא"כ צריכות לפטור אחת את חבירתה - הקר"א נקט דגם לריה"ג אי"ל מסברא דכל הניתנין במתנה אחת דינם בשפיכה. - עוד כ' ? ע"פ המבואר ברמב"ם דמ'ישפך' ילפי' לתרי הדרשות, גם דיצא במתנה אחת וגם דנתנו בשפיכה יצא, והיינו משום דרק בזריקה נאמר דין חילוק מתנות, וקמ"ל קרא דמהני שפיכה דהיא במתנה אחת. – עוד יל"ע בקר"א האם בכור מעשר ופסח דינם בשפיכה או בזריקה.

תרי תנאי ואליבא דרי"ש. וברש"י דלפ"ז הא דפסח פוטר את הזבח, משום דהפסח הוא העיקר והחגיגה היא הטפל. [והגרמ"ד מהגרי"ז דהגם דמצד מצוות האכילה אין חילוק, ול"ש עיקר וטפל, מ"מ כיון דבמצוות ההבאה, החגיגה באה בגלל פסח, לכן הפסח נחשב עיקר והחגיגה טפל]. - הגרי"ד הביא מהגרי"ז דהך דינא דעיקר פוטר את הטפל, שייכא רק בברכות הנהנין וכיו"ב, והכא הטעם דהפסח פוטר את הזבח, משום דשניהן שווין במתנותיהן, ובכה"ג בודאי דיכול לכלול שני המצוות בברכה אחת, וכמו בתפילין דמברך ברכה אחת על של יד ושל ראש. ורש"י לא פי' בטעמא דפסח את הזבח דזה משום עיקר וטפל. וכן דקדק בד' התוס' תרי תנאי בתחילת עמ' ב'. אמנם לפ"ז הו"ל לגמ' למינקט ל' 'כולל' את הזבח, ולא דהוא 'פוטר' את הזבח. – אבל ק' דבטעמא דזבח אינו פוטר את הפסח, פי' רש"י דזה משום דהטפל אינו פוטר את העיקר. וק' דלא מצאנו סברא זו דטפל אינו פוטר את העיקר, ורק מצאנו דעיקר פוטר את הטפל.

- עוד בענין סברת עיקר וטפל, יעוי' דהרשב"ם בפסחים מפ' דזבח היינו נדרים ונדבות הקריבים בערה"פ ואוכלם בליל פסח, ולפ"ז לכאו' ל"ש כלל סברת עיקר וטפל.

תוס' תרי תנאי. וה"ר חיים היה אומר וכו'. והתוס' בפסחים כ' דרי"ש אי"ל הכי מסברא דאין לחלק בין זריקה לשפיכה, ועי' גרי"ד דלהתוס' בפסחים ליכא הלכתא דזריקה ושפיכה, דאין חילוק ביניהם, וה"ה איפכא דהניתנין בשפיכה שנתנן בזריקה יצא, [אמנם לה"ר חיים בלא"ה כל הקרבנות דינם בזריקה, ואולי נ"מ לשפיכת שיריים], אבל להתוס' בסוגיין באמת דין שפיכה חלוק מזריקה, ומ"מ בדיעבד יצא. - ועוד כ' דאם חזינן דהתורה חילקה דקרבנות אלו יהיו בזריקה ואלו יהיו בשפיכה, אזי די"ל דחזינן דהתורה הקפידה על צורת המתנה, אבל לה"ר חיים דכל הקרבנות בזריקה, א"כ לא מצאנו דחילקה בהם תורה, וא"כ אדרבה י"ל דבאמת אין חילוק בין השפיכה לזריקה. – עוד בגרמ"ד דהגם דהתוס' כ' דה"ר חיים ס"ל כה"ר שמואל, מ"מ בד' התוס' בפסחים מבואר דלא הוו בחד שיטתא ממש, דה"ר שמואל סובר דהגם דכל הקרבנות בזריקה, מ"מ בעי' למילף מקרא דהניתנין בזריקה שנתנן בשפיכה יצא, ולא יליף ליה מסברא כה"ר חיים. – עוד העיר דמשמע דלה"ר חיים דיכול לשפוך לכתחילה, אמנם בפסחים פט' א' מבואר דזה רק בדיעבד. ועוד מק' לד' הגר"ח דנקט דכשנותן בשפיכה ליכא חילוק מתנות, וא"כ בודאי דלכתחילה צריך לזרוק ולא לשפוך.

עי' רמב"ם מעה"ק ה' יז' דבכור מעשר ופסח דינם בשפיכה, והביא קרא דריה"ג דואת דמם תזרוק, וכ' דמפי השמועה למדו דה"ה מעשר ופסח. וכד' הר"מ מבואר בתוספתא זבחים ו' ו', וכן בספרי זוטא קרח יז', ושם מייתי קרא דריה"ג וכ' דכולהו טעונין שפיכה. [ובכס"מ שם הק' דהרי למדו מקרא דכתיב 'דמם', ולמה כ' דזה מפי השמועה]. ועי' לח"מ דמק' דאם ילפי' מהאי קרא דואת דמם, א"כ הרי אדרבה דינם בזריקה, וביותר דרק במעשר ופסח מצאנו דאיכא מ"ד דבשפיכה, אבל בבכור לכאו' דדינו רק בזריקה. וגם ק' דהר"מ עצמו בבכורות א' ב' כ' דבכור דינו בזריקה, וכ"כ שם ו' ד' על מעשר. - והלח"מ מעה"ק שם מבאר דדין שפיכה הוא בדיעבד, וס"ל להר"מ דהניתנין בזריקה שנתנן בשפיכה יצא. וזה דוחק דהר"מ כ' סדר ההקרבה, וכ' דין שהוא בדיעבד.

– ובחי' הגר"ח עה"ש הק' דאם ילפי' דנתנן בשפיכה יצא, א"כ מהיכי תיתי דהך דינא יהיה רק בדיעבד, ולמה לא נימא דהתורה גילתה דיש ב' אופנים לצורת הזריקה. - ומבאר דבדינא דנתנן בשפיכה ליכא חילוק מתנות, וזה עצמו הטעם דשפיכה מהני רק בדיעבד, כי מפסיד בזה מצוות חילוק המתנות. - ומעתה מתבארים היטב ד' הר"מ דבכור מעשר ופסח דדינם מעיקרא רק במתנה אחת, א"ש הא דכ' הר"מ דבאמת מעיקר דינם יכול ליתנם בשפיכה, [ויתכן דבדווקא כ' בעיקר הדין דיתן בשפיכה, לאשמועי' חילוק זה].

- ולכאו' דלפ"ז ילה"ק דא"כ מה מק' הגמ' דמהפסוק דודם זבחיך ישפך, ילפי' לדינא דסגי במתנה אחת, והרי בעי' למילף מינה דינא שנתנן בשפיכה יצא, ולכאו' הרי דבאמת אם ילפי' דמהני בשפיכה, וליכא בזה חילוק מתנות, א"כ גם נכלל בזה הא דסגי במתנה אחת, וצ"ל דחלוק היכא דנותן בשפיכה דדווקא אז מהני מתנה אחת, אבל אם יתן בזריקה ל"מ. והגרי"ד הביא דהר"מ באמת יליף ב' הדינים מהך קרא, ויתכן דס"ל כנ"ל דבילפותא דמהני שפיכה, נכלל נמי דינא דסגי במתנה אחת.

- ועי' גרי"ד דהק' דלפ"ז נפקא דלהר"מ כל הקרבנות דינם בזריקה, וליכא כלל דין שפיכה, ורק דדייני' דשפיכה הוי כזריקה, א"כ מהיכי תיתי דלא יהיה חילוק מתנות, והרי צריך להיות דינה כדין זריקה לכל מילי. [וכ' דלכאו' לד' התוס' בפסחים דזריקה ושפיכה דינם אחד, א"כ אה"נ דגם בשפיכה איכא חילוק מתנות, וכן להתוס' בסוגיין].

- ועוד העירו דאם להגר"ח ליכא חילוק בין צורת המתנות, והא דנתנן בשפיכה לא יצא משום דמפסיד המתנות וכו', א"כ תק' דלמה כשנתן הניתנין בשפיכה בזריקה לא יצא, והרי לא איכפ"ל בשינוי צורת הזריקה. [ולכאו' להגר"ח ליכא שום קרבן דבאמת דינו בשפיכה. - [ואולי י"ל ע"פ הנר' מרש"י בפסחים קכא' א', דמעליותא דשפיכה משום שהיא ניתנת על היסוד ממש, ואילו זריקה דהיא מרחוק לא איכפ"ל אם תהיה על היסוד או לא, וא"כ י"ל דהניתנין בשפיכה בעי' דווקא שיהיו על היסוד, ולהכי ל"מ זריקה. (ושוב דיל"ע ברש"י פסחים פט' א' דנר' דשפיכה נעשית בקיר המזבח 'כנגד' היסוד). אבל יל"ד איך יהיה הדין בכה"ג דעשה זריקה במקום שפיכה, ונתברר דנפל ממנו על היסוד האם מהני, דברש"י משמע דזה 'ספק' אם יפול על היסוד או לא, ולכאו' אם בסוף נפל על היסוד מהני, אבל מסתבר דכיון דלא נכלל בעצמות עבודת הזריקה דין יסוד, דא"כ ל"מ היכא דבעי' שיהיה הדם ניתן על היסוד עצמו. ושוב דיל"ע בהא דמבואר בגמ' בנתערבו שיירי חטאת עם תחילת עולה, דלכאו' מבואר דיכול ליתן הש"ש במקום העולה, וצ"ע בסוגי' שם].

- והגרמ"ד הק' ממש"כ הר"מ קרבן פסח ג' ט', דבספק פסח ושלמים א"י להתנות ומשום דפסח בשפיכה וכו', וק' דהרי יכול ליתן הפסח בזריקה, ועי"ש דר"ל דרק בבכור ומעשר נאמר דין זריקה ומשא"כ בפסח, וצ"ע.

- עוד הק' מל' הספרי זוטא דמשמע דשייך ליתן גם ב' מתנות בשפיכה, ודלא כהגר"ח דליכא חילוק מתנות. ועי"ש מה ששו"ט בד' הגר"ח בסוגי' דפסחים שם.

- והגרי"ד נקט דהטעם בד' הגר"ח דשפיכה מהני במקום זריקה, משום דמצאנו דין שפיכת שיריים, ולהכי ליכא דין חילוק מתנות דומיא דהתם דניתן רק במתנה אחת. - ועי"ש דלפ"ז הק' דא"כ למה מבואר ברמב"ם שם דצריך ליתנם בזויות, והרי בש"ש ליכא דין קרן וזוית, ואם הוי משכח"ל קרבן דהיה דינו בשפיכה, אזי איכא למימר דמצאנו דין שפיכה בזויות, אבל להגר"ח דדין שפיכה הוא מטעם ש"ש, א"כ מהיכי תיתי דיהיה דין זוית.

– והגרי"ד הביא דהגרי"ז הק' ממתני' לקמן פ' א', דפליגי ר"א ור' יהושע בדינא דנתערבו מתן ד' במתן א', דהנידון אם יתן ד' ויעבור על בל תוסיף, או דיתן א' ולא יעשה מעשה לעבור על בל תוסיף, ויעבור בבל תגרע בשוא"ת. והק' הגרי"ז דלד' הגר"ח דבשפיכה ליכא חילוק מתנות, א"כ יתן מתנה א' בשפיכה ולא יעבור כלל בבל תגרע, והגם דבעלמא א"י לעשות כן לכתחילה כי מפסיד החילוק מתנות, אבל הכא דבלא"ה נותן רק א', א"כ למה נותן באופן דבל תגרע, יתן באופן של שפיכה.

– [והגרי"ד הק' דלהגר"ח תק' למה בחטאת מהני שפיכה במקום זריקה, והרי חטאת דינה בהזאת אצבע].

– [ע"ע פני מזבח שהביא דבתשו' נחלת דוד ביאר דבדיעבד לכו"ע יצא, ופלוגתייהו דר"ע ורי"ש לענין לכתחילה, דלרי"ש שפיכה שהיא נעשית יותר קרוב למזבח עדיפא, ולכן פסח פוטר את הזבח דנחשב כמתנות שוות, כיון דבכלל מאתיים מנה, היינו דהשפיכה כוללת גם זריקה. ולר"ע שניהם השפיכה והזריקה שניהם שווים, ולכן אין א' פוטר את חבירו, דלענין לכתחילה אין מתנותיהן שוות. ולפ"ז ביאר דנחלקו גם האם אחרי דילפי' דמהני שפיכה במתנה אחת, א"כ ה"ה נמי דמהני זריקה במתנה אחת]. - ועי' קר"א דנר' מתו"ד דרק היכא דאיכא דין 'מנין' מתנות, וזה רק היכא דנאמר בהו דין קרנות, [או על כל הקרנות או באופן של ב' שהן ד'], בזה בעי' לדין זריקה כנגד הקרנות, אבל היכא דאיכא רק מתנה אחת דליכא בזה דין קרנות כלל, אז הוא דמהני נמי שפיכה.

עוד בבירור שיטת הרמב"ם. הר"מ בפ"ב פסוה"מ א' כ' לדינא דכל הדמים הניתנין על מזבח החיצון שאם נתן מתנה אחת בלבד כיפר, ואפי' חטאת מתנה אחת היא העיקר ושאר הארבע מתנות למצוה, שנא' ודם זבחיך ישפך על מזבח ד' אלוקיך. – ועי' מהרי"ק דמה שהוסיף הר"מ ד'אפילו חטאת' וכו' היינו לאפוקי מב"ש דפליגי.

- [ויל"ד בלשונו שכ' דשאר ה'ארבע' מתנות למצוה, למה כ' שאר הארבע דהו"ל למיכתב ג' מתנות, וראיתי מי שדקדק דבעי' כל הד', דהיינו דאם יהיה לו דם רק לב' מתנות לא מתקיימת מצוות הד' מתנות.

- ועוד יתכן נ"מ בזה לפמש"כ השפ"א בסוגי' דזשלב"מ, דנוקט דהגם דליכא דין חילוק מתנות בזשלב"מ, מ"מ הקרבן עצמו טעון שיעשו בו' הד' מתנות, ולכן צריך לחזור וליתן הד' מתנות במקומו, ובדבריו מבואר דצריך לעשות ד' ולא ג', והיינו משום דהארבע מתנות הם חפצא אחת של מתנות למצוה. וע"ע שפ"א לדון היכא דנתן המתנה הב' במחשבת חול"ז דנוקט דהך מתנה ודאי פסולה, ומספק"ל האם חוזר ונותן אותה המתנה, ומספק"ל נמי דגם אם אינו חוזר ונותן, האם יכול להמשיך ליתן שאר המתנות, ולכאו' דזה תלייא בהנ"ל האם שייך ליתן רק ב' או ג' מתנות, דהכא אם אינו חוזר ונותן אותה מתנה, נפקא דאיכא רק ג' מתנות.

- ויל"ד היכא דנתן ג' מתנות ראשונות בזריקה, ונתן את האחרונה בשפיכה האם יצא יד"ח ד' מתנות, או דכל מה דנתחדש דמהני מתנת שפיכה היינו רק במקום המתנה המעכבת, ומשום דאיכא בזה הגעת דם למזבח, אבל לא נחדש כלל דין שפיכה במקום זריקה. - ועוד יל"ד לד' הגר"ח דבשפיכה ליכא חילוק מתנות, וא"כ כל מהותה היא רק מתנה אחת, ואה"נ דאם יתן ב' מתנות ואח"כ יתן מתנה ג' בשפיכה, דמתנה ד' אינה יכולה לינתן בזריקה, דלהגר"ח ליכא בשפיכה חילוק מתנות ול"ש להמשיך עוד מתנה אח"כ, אבל בגוונא דאת המתנה הד' עשה בשפיכה, י"ל דהגם דליכא חילוק מתנות ואיכא בזה רק שם של מתנה אחת, מ"מ יתכן דכיון דהשתא סגי רק במתנה אחת הרי דשפיר מהני. ולפי מה שדקדקנו לעיל בד' הר"מ דבעי' חפצא של ד' מתנות, א"כ הרי להגר"ח דבשפיכה אין חילוק מתנות, א"כ לעולם אין השפיכה מצטרפת לד' מתנות. וגם לולי ד' הגר"ח נמי יתכן דלהר"מ הנ"ל א"א לעשות זריקת ד' מתנות שחלקן בהזאה וחלקן בשפיכה].

- והנה הר"מ פסק כב"ה, ואעפ"כ יליף לה מהדרשה דודם זבחיך, ועי' תוס' דשו"ט האם הך דרשה היא רק לב"ש או גם לב"ה. ועי' כס"מ דהק' מסוף הסוגי' דאמרי' דכולהו תנאי דדרשי קרא דדם זבחיך לדרשה אחרינא, ילפי' דמהני מתנה אחת מחטאת וס"ל כב"ה, והרי מבואר דלב"ה לא בעי' למילף מקרא דודם זבחיך, ושם כ' דהר"מ מביא הך קרא בתורת אסמכתא, כיון דמהך קרא אתיא הילפותא בפשיטות. אמנם עי' תוס' דכ' דיתכן דפליגי תנאי אליבא דב"ה.

- עוד יעוי' דהר"מ אח"כ בה"ב כ' וכל הניתנין בזריקה שנתנן בשפיכה יצא שנא' ודם זבחיך ישפך. והק' שם בכס"מ דבגמ' מבואר דא"א למידרש ב' הדרשות מאותו פסוק דדם זבחיך, ואו דדרשי' דמהני שפיכה או דדרשי' דסגי במתנה אחת. והגר"ח יישב בדבריו הנ"ל את הסתירה בד' הר"מ. אמנם בסוגיית הגמ' מבואר דלא כהגר"ח. - ותי' דגם אם ילפי' דמהני שפיכה במתנה אחת, אכתי יתכן דכשעושה בזריקה גרע טפי ובזה בעי' דווקא ב' מתנות. אלא דשוב יק' מנ"ל להר"מ לומר דלא כהגמ', דבעי' קרא לזריקה דמהני במתנה אחת. ועי' מהרי"ק דדקדק דהר"מ בה"א לענין דין מתנה אחת, הביא הקרא ודם זבחיך ישפך 'על מזבח ד' אלוקיך', ובה"ב רק כ' ודם זבחיך ישפך, ולא כ' 'על מזבח ד' אלוקיך'. ושם כ' דמהא דלא כתיב בהך קרא מנין המתנות, הרי מבואר דלא קפיד על מנין המתנות, ודרשי' דמהני מתנה אחת מדכתיב 'ישפך על מזבח 'וכו', דמשמע דקרא קפיד על ההגעת דם למזבח, ובה"ב ילפי' מלי' ד'ישפך' דמהני בשפיכה. - והנה דבזה מבואר דאיכא באמת ב' דרשות מהנך קרא. אמנם דזה גופא ק' דהרי בסוגיי' מבואר דליכא למילף מהך קרא הנך תרי דרשות. ואולי יתכן דסוגי' הגמ' אזלא אליבא דב"ש, ולדידהו ליכא למימר דילפי' מקרא דסגי בהגעת דם וכו', דהרי בחטאת ילפי' דבעי' תרי מתנות, ובהכרח דהקרא רק בא לומר דרק מתנה אחת מעכבת, וא"כ הילפותא מהא דכתיב ישפך דשפיכה אחת במשמע, ולא ממש"כ על מזבח ד' אלוקיך, ולכן תו ליכא למילף מישפך עוד דרשה לענין דמהני שפיכה במקום זריקה, אבל לב"ה שפיר יל"פ גדר הילפותא כהנ"ל.

[במש"נ דקפיד קרא אהגעת דם למזבח, אכתי אינו דומה לדינא דזשלב"מ דלא שרייא בשר באכילה, ולהכי בעי' הכא לקרא דודם זבחיך, שפ"א].

עי' קר"א דמק' דאם ילפי' דבכור ומעשר בשפיכה מודם זבחיך ישפך, דא"כ מנ"ל דבעי' דמתן דמם יהיה כנגד היסוד. ויל"ד דדין שפיכה שייכא רק כנגד היסוד, דשפיכה הוא מלתא דשפיכת שיריים, ושם נאמר דבעי' יסוד.

יל"ד אם אחרי המתנה הא' נתן כבר את הש"ש, האם יכול אכתי לקיים מצוות הד' מתנות.

ע"ע במתיבתא שהביאו הרבה שו"ט בסוגי' זו.