מראי מקומות קב 4
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / מלאכות שהיה והטמנה / הרב משה יפהן / חובל ופרק הבונה

**מראי מקומות קב: קג. 4 המשך מראי מקומות וסוגיות של בנין וסתירה בכלים.**

**הנה יש לעיין** לדעת התוס' בסוגייתנו דמבואר דלכו"ע בנין באופן של חיזוק ואומנות אסור במה פליגי רב ושמואל לגבי שופתא בקופינא דמרא. ועיין ברמב"ן, ועיין רשב"א מה שהביא בזה שיט' רב האי גאון. ומה שפי' שם.

**עיין סוגית הגמ' כט.** אמר רבי יהודה אמר רב מסיקין בכלים. והיראים הקשה על שיטות הראשונים דסוברים דלרב יש בנין בכלים דעד כמה דיש בנין בכלים יש גם סתירה בכלים דהרי זה הכלל דכל שיש בו משום בנין יש בו משום סתירה. ואם כן כיוון דסבר רב דמסיקין בכלים בהכרח דסבר רב דאין בנין בכלים ואפילו בעשיית כלי גמור. ומכח זה הכריח היראים את שי' דלרב לא חייבים בשופתא בקופינא דמרא אלא דמכיוון דהוי בונה ליכא לחייב משום מכה בפטיש. וכשי' המאירי וכמדובר. ולדעת רש"י והר"ח ועוד ראשונים יש לעיין מה יענו על קושיית היראים. עיין בי' הגר"א סי' שי"ד ס"א, ובאור שמח פכ"ג, ובמג"א סי' תק"א סעיף יג.

**עיין מה:** דנחלקו ריש לקיש ורבי יוחנן באיזה אופן מותר לטלטל מנורה בשבת. **ועיין שם מו.** אלא אמר אביי בשל חוליות ומבואר דנחלקו במנורה של חוליות, ופי' שם רש"י דהשאלה היא שמא תיפול ותתפרק ויחזירנה ונמצא עושה כלי. ומבואר שם דבמנורה של חוליות לכ"ע אסור לטלטלה וכל הנידון הוא רק באופן של חידקי ובקטנה והנידון האם גזרינן עיי"ש. ועיין שם בתוד"ה דחוליות שהקשה מביצה כב. דמבואר שם דב"ה שרו במנורה של חוליות עיי"ש בתוס' מה שתי'. ובתי' קמא תי' התוס דהכא מיירי בשבת ואף דקיי"ל כב"ה מכל מקום ההתר הוא רק ברפוי אבל בחזק אסור מדרבנן. ועיין מה שתי' בשם ר"י ועיין בתוס' בביצה כב. ד"ה וב"ה שתי' בתי' הראשון שם לחלק בין יו"ט לבין שבת. ועיין רמב"ם שבפכ"ו הי"א בהלכות שבת פסק כר"י לאסור. ובהלכות יו"ט פסק שם שמותר לזקוף מנורה. ועין בהגהות הרמ"ך שביאר שהרמב"ם סבר כהתי' הראשון בתוס' ועיין שם מגיד משנה. ובמג"א סי' תקי"ט סעיף ד'. הרי"ף השמיט סוגיא זו. וועיין ברשב"א בסוגיא שם וביתר הרחבה בביצה י. ובבעל המאור ובמלחמות בסוגייתנו. דכתבו דהרי"ף סבר דר"י ור"ל סברו דיש בנין בכלים. והם סוברים דב"ש וב"ה לא נחלקו בביצה האם יש בנין בכלים ואנן קיי"ל להלכה דפליגי וקיי"ל כב"ה. והכלך כל מנורה ואפילו דחוליות שרי לטלטלה.

**עיין מז.** דנחלקו שם רבי אבא ורב הונא בריה דרב חייא אם רב ושמואל האם מותר להחזיר מטה של טרסיים בשבת. דהיינו להרכיב מטה של פרקים ועיי"ש בגמ' מיתבי וכו'. ומבואר דנחלקו במחלוקת תנאים של רשב"ג ורבנן. דרשב"ג התיר להרכיב באופן שהיה רפוי וגם רבי אבא ורב הונא התירו רק באופן שהיה רפוי. ולרב ושמואל אסור דהם סוברים כרבנן. ועיי"ש בכל הסוגיא וברש"י שם. והנה ברש"י בסוגיין מבואר שם שהאיסור הוא מכה בפטיש. ובתוס' בסוגייתנו מבואר דהאיסור הוא משום בונה שזהו דבר שיש בו חיזוק ואומנות ולכו"ע יש בו משום בונה. ועיי"ש בתוד"ה רבן שמעון וכו'. ונראה מהתוס' שם שיש שני דרגות רפוי או תקיעה. והנה תקיעה מבואר ברש"י שם שזה ע"י יתידות ויל"ע מה יסבור התוס' האם המכוון דכל מה שלא על ידי יתידות הוא רפוי או דכל מה שהוא לא רפוי הוא חשיב תקיעה. ונחלקו האם בתקיעה חייב חטאת. דת"ק חייב ומשו"ה אסר מדרבנן ברפוי ולרשב"ג באופן של תקיעה נאסר רק מדרבנן וממילא ברפוי הותר לגמרי ורב ושמואל כשאמרו שחייב חטאת היינו בשאינו רפוי. ועיין ברמב"ן בסוגייתנו דמבואר מדבריו דיש ג' דרגות ובתקיעה לכו"ע אסור וחשיב בנין בכלים והוי כמו שעושה כלי שלם. ורב ושמואל דיברו בתקיעה. ובאמת צ"ב מסברא מדוע תקיעה חשיב כמו שעושה כלי שלם. ונחלקו עד כמה גזרינן האם גזרינן רק בחזק או דגוזרים גם ברפוי. אמנם עיי"ש בריטב"א דביאר דרב ושמואל מיירי במהודק בעלמא בלא תקיעה. וסברי דיש בנין בכלים. ור' אבא וכו' סבר דאפילו מהדק איכא איסורא דרבנן גרידא. ועיי"ש בר"ן שכתב שלדעת הרי"ף קי"ל בכל גווני דאין בנין בכלים. ולדעת התוס' באופן של חיזוק ואומנות אסור. אמנם אם הוא רפוי קי"ל כרשב"ג וכאמוראי דסוגיא דהתירו לכתחילה. וכ"כ הרא"ש סי' כ"ג. ועיין במ"ב [סי' שח מג] דאם הוא רפוי ואינו רפוי זה אסור. ועיי"ש בהגהות אשר"י דכתב דהתר זה היינו דווקא בדבר דאין דרכו לתקוע. דאל"כ איכא למיחש שמא יתקע והי מכה בפטיש וכעי"ז כתבו התוס' דף מח. ד"ה בחדתי ע"פ הסוגיא להלן קכב. וכן דקדקה הב"י סי' שי"ג סעיף ו מלשון הרמב"ם דההתר הוא דווקא בדברים שהדרך שיהיו רפויים. ובדברים שהדרך להיות מהודק אך לא כל כך בחוזק נחלקו בזה הראשונים והובא מחלוקת זו בשו"ע סי' שי"ג. ועיין שם במ"ב סקמ"ה. אמנם החזו"א בסי' נ' סעיף י' ביאר שתי השיטות בשו"ע באופן אחר. ומסיק המ"ב דלכתחילה יש להחמיר אולם לצורך שבת יש ללסמוך להקל. באופן שדרכו לחבר בריפיון ושאר העולם דרכן לתקוע. עיי"ש במ"ב ס"ק עב בשם המג"א להתיר ועיי"ש בביאור הלכה ד"ה גם שפקפק בזה. ועיי"ש במ"ב סקמ"ה לענין כיסוי כלים שמותר לפותחן כיון שדרכן בכך ואינן עשויין לקיום. ונחלקו פוסקי זמנינו בכלי שדרך לסוגרו ולפותחו על ידי הברגה. לעתים רחוקות. **עיין סוגיא צה:** דמבואר דמגבן חייב משום בונה. והקשה הרשב"א משם על דברי רש"י דאמר דאין בנין בכלים אפילו בעושה כלי שלם דקשה מדוע חייבו במגבן משום בונה אטו מגבן הוא יותר מאשר עושה כלי שלם. וכן יש לעיין במפיס מורסא קז. דמבואר דאם לעשות לה פה חייב ופי' רש"י דחייב משום בונה ושם זהו שמואל ויל"ע דהרי אין בנין בכלים.

**עיין קכב:** ת"ר דלת של שידה ושל תיבה וכו' עיי"ש בכל הסוגיא. והנה מבואר בסוגיא שם דאביי סבר דיש בנין וסתירה בכלים. ויל"ע מרש"י עד: גבי חלתא דהיינו מימרא דאביי דפירש רש"י דליכא לחייב משום בונה דאין בנין בכלים. אלא אמר רבא וכו' גזירה שמא יתקע עיין רש"י דפירש דהחיוב הוא משום מכה בפטיש. אמנם הרמב"ן בסוגייתנו והר"ן שם פי' דהחיוב הוא משום בונה דאם יתקע חשיב מעשה אומן. דלכו"ע חייב משום בנין בכלים. והנה כפשוטו עולה מהסוגיא דבלול של תרנגולין דמחובר בקרקע אסור להחזיר מדאוריתא דבנין בקרקע הוא חייב אפילו בבנין כ"ד. ורק בכלים הוא אסור מדרבנן מגזירה שמא יתקע. וכ"כ הרא"ש. אמנם הרי"ף פי' בכולהו דהאיסור הוא שמא יתקע. ועיין ר"ן שבי' דכוונתו רק לשידה תיבה ומגדל. אמנם ברמב"ם פכ"ב הכ"ה. איתא בהדיא דדלתות המחוברות בקרקע האיסור הוא רק שמא יתקע. ועיין שם במ"מ. ועיין בב"י סי' ש"ח סעיף ח'. מה שיישב בדעת הרי"ף והרמב"ם דהגמ' הסתפקה בכלים המחוברין בקרקע אם יש להם תורת קרקע או תורת כלים. ולכן רבא דחה דכולהו גזירה שמא יתקע. ועיי"ש בב"ח. ועיין בט"ז שח סק"ט. **עיין קלח:** רש"י ד"ה שמא יתקע. דחייב משום בונה. ושם איירי לרב חזינן דרב מודה דיש בנין בכלים. ואם כן יש לעיין מדוע כתב רש"י מז. במיטה של טרסיים דחייב משום מכה בפטיש דאין בנין בכלים ומאי שנא מרגל של כילה דלרב חייב משום בונה ושם הרי איירי גם ברב. ודוחק לומר דהרש"י שם איירי אליבא דשמואל דקיי"ל כוותיה.

**עיין ביצה י., יא: ובתוס' שם.** ועיין שם כב. בגמ' שם ובתוס' שם ובראשונים שם. **ועיין ביצה לג**: שובר את החבית וכו' כי תניא ההיא במוסתקי. ועיי"ש ברש"י ובתוס'. ובראשונים. **ועיין להלן קמו. כל סוגיית הגמ' ובעז"ה נכתוב בזה מראי מקומות על הסוגיא שם.**