33. שיטות הראשונים בביאור המחלוקת דמקלקל בחבורה
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / מלאכות שהיה והטמנה / הרב מאיר קאופמן / שיעורים

פ' תצוה

**ביאור שיטות הראשונים במחלוקת ר"י ור"ש דמקלקל בחבורה**

מבואר במשנה ק"ה: כל המקלקלים פטורים והגמ' מביאה דר' אבהו הביא בריתא חוץ מחובל ומבעיר ור' יוחנן חולק דגם שם זה דוקא בצריך לכלבו ולעפרו והגמ' אומרת מ"ט דר"ש דמהא דצריך פסוק להתיר מילה בשבת חזינן דבעלמא חייב ומהא דהתורה אוסרת בת כהן חזינן דבעלמא חייב ור"י דוחה דהתם מתקן מילה דמה לי תיקון כלי מה לי מתקן מילה מה לי מבשל פתילה מה לי מבשל סממנים עכ"ד הגמ' והנה בביאור סוגין יש כמה שיטות בראשונים והנה יש כאן כמה נידונים בסוגין שתלוי בשיטות הראשונים א. מה המקור שיש מחלוקת ר"י ור"ש האם מקלקל בחבורה חייב או פטור שלא מצאנו בזה מחלוקת מפורשת ב. האם חובל וצריך לכלבו מבעיר וצריך לעפרו הוי תיקון ולר' יהודה חייב או שזה לא תיקון ג. האם תיקון מצוה חשיב תיקון או לא ד. האם קי"ל שמקלקל בחבורה חייב או פטור ה. האם צורך מצוה חשיב צריכה לגופה ונבאר שיטות הראשונים בס"ד

**שיטת תוס'**

א]עיין תוס' שכתבו שקים להו לחז"ל דאיכא מחלוקת ר"י ור"ש האם מקלקל בחבורה חייב ומקור מחלוקתם מהא דמבואר בתורה שמילה והבערת בת כהן הוי מלאכה ור"ש ס"ל שתיקון מצוה זה לא סיבה שיחשב תיקון וא"כ מוכח שמקלקל חייב ור"י ס"ל שכיון שיש כאן תיקון של מצוה חשיב תיקון וממילא אין כאן מקור שמקלקל בחבורה ובהבערה חייב ודעת ר' אבהו דלר"ש לא צריך תיקון כלל ודעת ר"י דצריך תיקון קצת ולכן רק בחובל וצריך לכלבו מבעיר וצריך לעפרו חייב אמנם בשאר מלאכות כה"ג הוי קלקול ולכן לר"י שלא נתחדש שמקלקל בחבורה ובהבערה חייב ממילא חובל לכלבו ומבעיר לאפרו הוי מקלקל ופטור והנה לא מצאנו בסוגין דלר"ש בחובל ומבעיר אין פטור משאצל"ג אמנם מבואר בש"ס בכמה מקומות דבחובל איכא לפטור משאצל"ג והקשו התוס' דהרי ר' אבהו מחייב גם בחובל סתם דהינו אפילו קלקול גמור ותירצו תוס' בסוגין דמדובר באופן שזה משאצל"ג כגון שחשב שיש לו מזה הנאה ותוס' בב"ק כתבו שבאמת ר' אבהו ס"ל שכמו שנתחדש שמקלקל חייב ה"ה משאצל"ג חייב והנה בדעת ר' יוחנן וודאי מבואר דס"ל שיש חיסרון של משאצל"ג ובכל אופן הבערת בת כהן ומילה חייבים ובהכרח שתיקון של מצוה זה סוג תיקון שחשיב צל"ג ולענין הלכה עיין תרוה"ד סימן רס"ה דדייק מתוס' ד"ה רב אשי דקי"ל דמקלקל בחבורה חייב וצ"ל שכיון שר"י ור"א נחלקו אליבא דר"ש מכלל דכך ההלכה אמנם בהגהות אשר"י פ"ק דחולין נסתפק בזה

**ביאור שיטת הרמב"ן**

ב]עיין רמב"ן שהאריך לבאר דיסוד המחלוקת דמקלקל בחבורה האם חייב או פטור דמבואר בגמ' דנחלקו האם תיקון דמצוה חשיב תיקון או לא זה עצמו תלוי במחלוקת ר"י ור"ש דמשאצל"ג דלר"י דהוי מלאכה ואין תנאי שיהיה הנאה דוקא בגופה של מלאכה ה"ה לגבי גדרי מקלקל מועיל תיקון מחוץ לגופה של מלאכה משא"כ לר"ש דמשאצל"ג פטור עליה וצריך שהצורך במלאכה יהיה דוקא בגופה של מלאכה ה"ה הגדרי תיקון צריכים להיות דוקא בגופה של מלאכה וכל שהדבר מצד עצמו קלקול ויש לו תיקון ממקום אחר הוי קלקול ולפ"ז ביאר דתיקון של מצוה חשיב תיקון שלא בגופה של מלאכה ולכן לר"ש זה לא יכול להחשיב תיקון והוי מקלקל ולר"י הוי תיקון ולכן כיון דמבואר בתורה דמילה והבערת בת כהן הוי מלאכה והרי הדבר מצד עצמו הוא קלקול דשורף עצים וחובל בקטן ורוצים שיחשב תיקון מצד קיום המצוה שבדבר ולר"ש כיון שזה מחוץ לגופה של מלאכה ממילא חשיב מקלקל ויש מקור לחייב מקלקל ולר"י שמועיל תיקון מחוץ לגופה של מלאכה ממילא חשיב תיקון ואין מקור לחייב מקלקל בחבורה

והא דר' יוחנן ס"ל שאין חיוב אלא בצריך לכלבו ולאפרו הוא מצד דאל"כ זה משאצל"ג דהינו שהרי לא נתחדש בחובל ומבעיר אלא רק שמקלקל חייב אבל צריך צריכה לגופה ולכן העמיד דוקא בצריך לכלבו ולאפרו דהוי צל"ג ור' אבהו פליג אליבא דר"ש שגם אם עושה כדי לקלקל לחברו חייב ובטעם הדבר כתב הרמב"ן לבאר בשלשה אופנים א. שס"ל שכיון שנתחדש שמקלקל חייב ה"ה משאצל"ג ולפ"ז כל הגמ' שמשאצל"ג פטור בחובל ומבעיר זה כר"י [וצ"ב א"כ נימא שנתחדש רק שכאן לא צריך משאצל"ג אבל לא שמקלקל חייב וצ"ל שזה לא מסתבר ורק אם גם מקלקל חייב דהינו שכאן לא צריך תיקון ממילא יתכן שגם לא צריך משאצל"ג] ב. דבאמת ר"י לא חולק על ר' אבהו אלא שביאר את דבריו ג. שכיון שמקלקל חייב ממילא כל שרוצה לקלקל חשיב צריכה לגופה כיון שמקלקל כמתקן והנה תוס' נקטו שחובל ללא תועלת זה אצל"ג ועיין מגיני שלמה ובפנ"י בב"ב ובפנים מאירות שם שהקשו שכיון שכאן רוצה המציאות של הקלקול למה שלא יחשב צריכה לגופה שצריך את גוף הקלקול [ועיין טור שפסק שחובל בחברו הוי צל"ג והקשו האחרונים הרי פסק שמשאצל"ג פטור עליה ועיין מג"א סימן רע"ח סק"א שהביא מהיש"ש שכיון שרוצה לראות בחבלת חברו הוי צל"ג ויתכן שזה כונתו ועין יד אפרים שם שביאר מצד שצריך שיחלש כדי שיוכל לגבור עליו] ובפשוטו מבואר בראשונים שצל"ג זה לא שרוצה אלא שיש לו צורך במלאכה וכל שאין לו דבר שהוא בגדר תועלת חיובית חשיב שאין לו צורך ולכן אם רוצה להזיק לחברו אפילו שרוצה את זה אבל לא חשיב שקיבל תועלת מהמלאכה אמנם דן הרמב"ן שאולי אם מקלקל חייב חשיב זה עצמו לתועלת ועיין לשון הרמב"ן שמקלקל כמתקן דהינו שגדר החידוש של התורה שהקלקול הוא גם נחשב יצירה וממילא לכן זה גם צל"ג ודו"ק

והנה עיין חידושי הר"ן שהקשה שכיון שכתב הרמב"ן שתיקון של מצוה חשיב תיקון חוץ מגופה של מלאכה ולכן לר"ש חשיב מקלקל א"כ למה מילה והבערת בת כהן חשיב צריכה לגופה הרי כל הצורך שלו זה בשביל קיום המצוה וזה הרי חוץ מגופה של מלאכה והנה בלשון הרמב"ן משמע שילד מהול וודאי שיש כאן צורך מה שהוא מהול וכן פתילה מבושלת כיון שעכשיו רוצה את בישולה חשיב שיש לו צורך בבישול וכן בהבערת עצים כיון שרוצה אש חשיב שיש לו צורך אמנם מצד צורך זה עדין זה לא יכול להפקיע מתורת מקלקל שכיון שבסך הכל יצא מזה קלקול חשיב כאילו קלקולו יותר מתיקונו וכה"ג לגבי משאצל"ג חשיב צריכה לגופה דיש לו צורך במלאכה משא"כ לגבי מקלקל והנה לפ"ז בהבערת בת כהן שאין שום צורך אלא קיום המצוה שזה חוץ מגופה של מלאכה יחשב אצל"ג וזה לא יתכן דהרי מבואר בגמ' שכל חייבי מיתות בי"ד יש מיעוט שלא הורגים אותם בבי"ד וכן הוא מפורש בריטב"א וע"ש שביאר כי יש לה כפרה דהינו שזה סוג דבר שיש כאן צורך קטן אבל מצד זה הוי עדין מקלקל אמנם לכאורא יתכן שרצון התורה בחפצא שיעשה משהו מסוים וודאי שזה בגדר צורך קטן רק שזה לא יכול להפקיע שם קלקול שזה לפי המבט הגשמי של הדבר וצ"ע בזה

**ביאור שיטת הר"ן**

ג]ועיין ר"ן שכתב לחדש שכל הדין משאצל"ג זה מצד שכיון שעושה לצורך מטרה אחרת זה מטפיל המלאכה למטרה שרוצה וזה מפקיע מהמלאכה את חשיבותה אמנם כל זה אם מטפיל לדבר חשוב אבל אם מטפיל לדבר שאין לו חשיבות זה לא נטפל לזה וממילא אין כאן את סיבת הפטור ולפ"ז ביאר שתיקון של מצוה עד כמה שנדון שהוי תיקון א"כ הוא משאצל"ג ומזה שחיבה התורה במילה ובהבערה בהכרח שתיקון של מצוה זה סוג דבר שהוא לא חשוב לחייב מצד התיקון שבזה וממילא הוא גם לא מטפיל אליו המלאכה ובהכרח שמקלקל חייב אמנם לר"י אפשר לבאר שמצוה זה תיקון ואין חיסרון מה שהמלאכה נטפלת לדבר שהוא מחוץ לגופה של מלאכה ולפ"ז לר"י הוי באמת מהצל"ג במילה ורק לר"ש חשיב שזה משאצל"ג ומה שר' יוחנן הצריך שיהיה צריך לכלבו ולעפרו מצד שחוץ מהפטור מקלקל הרגיל יש עוד פטור שדבר שאין בזה שום תועלת הוי מלאכה של שטות ולכן מקלקל גמור אין לנו מקור לחייב ובדעת ר' אבהו צ"ל שס"ל שאין כזה חיסרון נוסף דודאי דמילה זה לא נחשב מלאכה של שטות

**שיטת רש"י**

ד]עיין רש"י שנקט שהמחלוקת של ר"י ור' אבהו זה האם מקלקל בחבורה חייב או פטור ולפ"ז מבואר שצריך לעפרה או לכלבו הוי תיקון גמור ולכן לר"י חייב על זה והנה לשון הגמ' פוק תני לברא והקשו הראשונים עד כמה שר' אבהו זה כר"ש א"כ כיון שיש כזה תנא לא שייך לומר פוק וכו' ועיין תוס' בסנהדרין שהקשו עוד שמה זה חוץ מחובל ומבעיר הרי כה"ג זה תיקון תמיד אמנם עיין בהגהות ברוך טעם על המגיני שלמה שכתב שרש"י הרי ביאר שהמקור של חובל ומבעיר זה המשנה בב"ק ולפ"ז כונת ר"א ללמוד מסתם משנה שהלכה כר"ש ור"י אמר לו שאנחנו לא נוקטים כמשנה הזו ואת"ל שיש סתם משנה בהחובל מדובר בכה"ג שזה צריך לאפרו ולכלבו ולפ"ז האת"ל זה הולך על המשנה בהחובל ולא על הבריתא ועיין חידושי הראב"ד בב"ק שביאר על דרך זה כונת הגמ' ועיין רמב"ם ור"ח שביארו על דרך רש"י ולכן פסקו כר' יהודה וכר' יוחנן דמקלקל בחבורה פטור

ובמקור הגמ' שר"ש ס"ל שמקלקל חייב ביאר רש"י שאין לך חובל ומבעיר שאין מקלקל ואפילו מבעיר עצים לקדירתו מקלקל הוא אצל עצים ומה שהוא מתקן אצל אחרים לר"ש לא חשיב דהא מלאכה שאינה צריכה לגופה היא אלא משום דמקלקל בחבורה ובהבערה חייב וכדיליף לקמיה עכ"ל והנה פשטות לשון רש"י כפי שביארהו הראשונים שכל חובל ומבעיר זה מקלקל ואם מצד שיש לו תועלת בתבשיל זה מחוץ לגופה של מלאכה ולר"ש זה לא סיבה אלא בהכרח שמקלקל חייב והנה הראשונים למדו שאפילו אם מקלקל חייב אבל יש כאן עדין חיסרון של אצל"ג שכיון שעושה את זה לצורך הבישול שזה מחוץ לגופה של מלאכה חשיב משאצל"ג [והנה עיין רמב"ן שתמה על רש"י הרי הוא צריך את האש והוי צל"ג כמו חורש שצריך את הקרקע אפילו שלא יהנה אלא מהפירות שיגדלו ובפשוטו צ"ל שרש"י ס"ל כמבואר באגלי טל סימן פ"ב שיסוד המלאכה במבעיר זה לא יצירת האש אלא כילוי הדבר והפיכתו לאש [ודעת הראב"ד שאין מבעיר בגחלת של מתכת והוא מטעם הנ"ל וגם דעת הרמב"ם זה רק מדין תולדה ע"ש] וכיון שאם כילוי הדבר אין לו צורך חשיב שאינה צריכה לגופה]

עוד מבואר בראשונים שלמדו שהמקור שמקלקל חייב זה ממילה והבערת בת כהן וגם שם התיקון הוא חוץ מגופה של מלאכה ולכן הוי מקלקל ולמדו הראשונים דעד כמה שזה תיקון מחוץ מגופה של מלאכה זה גם סיבה שיש כאן חיסרון של משאצל"ג דהרי הוא עושה את זה לצורך המצוה שזה דבר חיצוני ובהכרח שגם משאצל"ג חייב

והקשו הראשונים דבגמ' מבואר שהמקור ממילה והבערת בת כהן ורש"י מבאר שהמקור מכל חובל ומבעיר והנה בהמשך הגמ' אומרת שרב יהודה ס"ל שמה לי מתקן מילה מה לי מתקן כלי וכן מה לי מבשל פתילה מה לי מבשל סממנים ופשטות לשון רש"י שכונת הגמ' שיש פה תיקון מה שהוא גוף מהול ויש פה תיקון מה שהפתילה מבושלת ועיין רמב"ן שתמה על זה דא"כ יש פה מחלוקת צדדית האם מילה חשיב צורך או לא ונופל כל הפירוש של רש"י שזה תלוי אחד בשני ולכן ביאר שכונת הגמ' שזה תיקון של מצוה ולר"ש זה לא עוזר כיון שזה מחוץ לגופה של מלאכה משא"כ לר"י אמנם עיין תרוה"ד סימן רס"ה שלמד את רש"י כפשוטו ובזה ביאר את דעת הראבי"ה שבאיכא אחר למול ולא האב זה עדיף דאצלו אין את התיקון כלי המבואר בגמ' [ועיין מנח"ח מכה בפטיש שהאריך האם החיוב מצד חובל או מכ"ב] ולפ"ז הדרא קושית הרמב"ן לדוכתא

ועיין מהר"מ שי"ף בסנהדרין דביאר דבאמת כוונת הגמ' שמהא דמבואר בכל מקום שיש אב של חובל ומבעיר ור"ש לא חולק בהכרח שלר"ש היה מקור שמקלקל בחבורה חייב דאל"כ זה משאצל"ג ובהכרח המקור מהבערת בת כהן ומילה דס"ל לר"ש דחשיב שיש בזה רק תיקון דמצוה ואין זה תיקון ובהכרח שמקלקל חייב ור"י שחולק וס"ל שגם חובל ומבעיר מקלקל פטור ולשיטתו זה יתכן בהכרח שס"ל שמילה והבערת בת כהן זה לא קלקול ולפ"ז מיושב שפיר דמקור הגמ' מכל חובל ומבעיר דהרי אין לנו הכרח דר"ש ס"ל שמילה זה לא תיקון דאדרבא כל מה שבנתה הגמ' שזה לא תיקון הוא רק מכח הקושיא מכל חובל ומבעיר וא"ש הכל

אלא שעדין צ"ב למה באמת הגמ' לא למדה ממבעיר שהרי יש לאו מפורש בתורה דהניחא חובל אין לנו מקור שזה אסור דהרי אין על זה פסוק אלא כאן [וכאן הרי יתכן שזה תיקון וכנ"ל] וכבר הקשה כן הרמב"ן ורעק"א ועיין אמרי בינה שהיה אפשר לומר שמדובר שרוצה גחלים, או עצים שאין להם שימוש אלא להסקה שאין בזה קלקול

והנה הרמב"ן תמה על רש"י שלפי דבריו בהכרח מבואר שגם משאצל"ג חייב לר"ש והרי בכל הגמ' מבואר לא כך ועיין פנים מאירות ובמגיני שלמה שישבו על רש"י שעד כמה שמקלקל חייב ממילא חשיב צריכה לגופה דהוא רוצה את הקלקול וצ"ב שהרמב"ן הרי ביאר כן בדעת ר' אבהו ולמה לא ביאר כן בדעת רש"י אמנם הביאור פשוט שכל סברת הרמב"ן במקום שכל מטרתו לקלקל שייך לדון שזה עצמו המטרה אבל במילה ובהבערת בת כהן ובכל מבעיר שמטרתו למצוה ולבשל ולרש"י שזה לא מגופה של מלאכה א"כ כאן אין כונתו לקלקול אלא לצורך שהוא מחוץ של גופה של מלאכה וכאן יש הדין משאצל"ג אלא בהכרח שמילה והבערת בת כהן וכל מבעיר חשיב צריכה לגופה ומצד זה אין שום חיסרון

אמנם באמת בלשון רש"י מדויק שכתב מקלקל ורק אם באים לדון שזה תיקון מצד הקדירה בזה כתב שזה מלאכה שאינה צריכה לגופה היא ומשמע שאם מקלקל חייב אין כאן חיסרון של משאצל"ג אלא שלכאורא צדקו דברי הרמב"ן שכיון שמטרת מלאכתו לצורך שהוא מחוץ לגופה של מלאכה א"כ הוי משאצל"ג

והנה רש"י ביאר בחגיגה י"ב. ולעיל י"ב. וצ"ג: ול"א: דיסוד הפטור דמשאצל"ג מצד שברצונו לא באה לו והנה הראשונים הבינו ברש"י שכל מלאכה שהיה מעדיף שלא יעשנה אין לזה חשיבות מלאכה והקשו דא"כ בנפל דרנא גם לא יחשב מלאכה והרשב"א הוסיף שכל קוצר לא יחשב מלאכה דהיה מעדיף שזה היה קצור לבד אמנם עיין תוס' צ"ד. שהביאו את לשון רש"י שביאר כל מלאכה שאינה צריכה אלא לסלקה מעליו הוי משאצל"ג דברצונו לא באה לו דהינו שכל סברת רש"י רק במקום שזה סילוק נזק ולא במקום שזה קבלת תועלת חיובית והוסיף לבאר שכל הפטור כי ברצונו לא באה לו שלכן מכבה פתילה להבהבה הוי מלאכה אפילו שהיום זה רק סילוק נזק ובפשוטו הביאור שזה וודאי יסוד החיסרון שאין לו צורך במלאכה ולכן חופר גומא אפילו שברצונו באה לו הוי אצל"ג אלא שבמקום שמעונין בעשית המלאכה בזה הסיבה שחשיב שאין לו צורך במלאכה זה מתי שברצונו לא באה לו וזה רק שיך בסילוק נזק שלא מקבל דבר חיובי ולא במקום שמקבל דבר חיובי שעד היום לא היה לו ועכשיו יש לו ועיין תוס' ר"י הזקן לעיל ל"א: דביאר שכונת רש"י שכל שהחפץ שבו נעשה המלאכה היה מעדיף שלא יהיה חשיב ברצונו לא באה לו ולכן נפל דרנא כיון שרוצה החפץ ממילא גם תיקונו חשיב מלאכה ובזה א"ש גם רש,י י"ב. לגבי כיס לקבל הזיבה שכיון שאין לו צורך בזיבה כלל והיה מעדיף שלא היה לו התכלית כלל גם חשיב שאין לו צורך במלאכה

והנה לפ"ז מבואר שמתי חשיב שאין לו צורך כשלא מעונין במלאכה אבל אם מעונין בעשית המלאכה חשיב צריכה לגופה ולפ"ז לכאורא במילה והבערת בת כהן או בכל מבעיר לבשל קדירה לא שייך לומר שלא רוצה בעשית המלאכה דודאי רוצה בעשית המלאכה דהרי מקבל תועלת לחפץ שמעונין בו וזה הרי לא סוג תועלת של סילוק נזק ששיך לומר שעדיף שהדבר לא יהיה ואין מקום לטענת הרמב"ן כלל ורק שמצד המלאכה עצמה זה מקלקל אלא שדן רש"י שזה יחשב תיקון מצד התועלת החיצונית שנוצרה מהמלאכה בזה כתב רש"י שתועלת זו היא לא המלאכה בעצמה ומצד זה אין לחייבו והמקור שדבר שמחוץ למלאכה הוא לא נחשב כמלאכה דאם היה כך א"כ גם סילוק נזק היה נחשב תועלת שמסלק המזיק ובפרט שהרי את הדבר הניזוק יש לו בו צורך וצ"ע בפרט זה אמנם לכאורא וודאי הסברא נכונה שכל שמקבל בסופו של דבר תועלת חיובית לא שייך לומר ברצונו לא באה לו וא"ש דברי רש"י

**שיטת הבעל המאור**

ה]ועיין בעל המאור שנקט שמילה והבערת בת כהן הוי אצל"ג כיון שזה סילוק הערלה והבת כהן מישראל וכיון שזה תיקון של סילוק חשיב שאין לו צורך במלאכה דצריך צורך בדבר שבו נעשה המלאכה אלא שהוסיף בלשונו שמצד הערלה והבת כהן בעצמה זה מקלקל ומשמע שאם מקלקל היה חייב זה לא סיבה לפטור וצ"ב כוונתו וע"ש שמחלוקת ר"י ור"א זה אליבא דר"ש דר"י מצריך צורך קצת וזה קצת בגופה של מלאכה דהדם זה חלק מהגוף וכן האפר זה מכל הדבר הקודם שהיה וזה כמו מצוה שזה צורך קצת וצ"ע אבל במצוה אין מעלה שזה קצת מגופה של מלאכה וצ"ל שגם התיקון דמצוה הוא נחשב קצת בגופה של מלאכה וע"ש בסופו שמשאצל"ג פטור לר"ש ויתכן שכונתו לר' יוחנן ויותר משמע שגם לר"א והביאור כנ"ל שכיון שמקלקל גמור חייב ממילא זה לא משאצל"ג וכמדויק מתחילת דבריו וצ"ע ביאור כוונתו

**פסק הלכה לראשונים הנ"ל**

ו]והנה לענין הלכה לכל הראשונים הנ"ל שנקטו שהמחלוקת של מקלקל בחבורה תלוי בר"י ור"ש א"כ למאי דקי"ל דמשאצל"ג חייב ה"ה מקלקל בחבורה חייב ולרש"י זה אפילו בקלקול גמור דאין מ"ד שלר"ש צריך תיקון קצת אמנם לכל הראשונים דנחלקו אליבא דר"ש א"כ בפשוטו הלכה כר"י שהוא רבו אלא שלרמב"ן כל דבריו מצד שצריך צל"ג ונפק"מ שבחשב שזה היתר והתברר שזה איסורי הנאה חייב ולשאר הראשונים צריך תיקון קצת ושלא יהיה מקלקל גמור ועיין רמב"ם ור"ח שנקטו שר"א כר"ש ור"י כר"י והרמב"ם פסק בחלק זה כר"י או כי פסק שמשאצל"ג חייב עליה או שלמד הסוגיא דלא כרש"י ודו"ק

ולענין חובל וצריך לכלבו לרש"י מבואר שזה תיקון גמור וכן הוא שיטת הרמב"ם ור"ח אמנם לרמב"ן והרשב"א וכל שאר הראשונים הנ"ל אדרבא מבואר שזה מקלקל וזה האופן דנחלקו ר"י ור"ש במקלקל בחבורה