חבורה קושר 5 עניבה
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / מלאכות שהיה והטמנה / הרב משה יפהן / פרק אלו קשרים

חבורה קושר 5 עניבה.

הרב דרזי בשם הרב אלישיב התיר לסובב את החוט ברזל בלי קשירה כך נראה מסברא ובאמת כך אמרו בשם הרב אלישיב. באופן שלא קושר ולא פותל. המנחת יצחק אמר לרב דרזי. שפיתול חוט ברזל נקרא אינו של קיימא ואינו מעשה אומן וצריך להבין מדוע לא חשיב מעשה אומן הרי זהו מהודק ואם קשר אמיץ זה מעשה אומן. מדוע לא יחשב מעשה אומן. ואולי בפתילה צריך מעשה אומן שהוא נהפך לדבר אחד וכאן אין זה נעשה דבר אחד אלא חוזק המתכת מקיים את זה ביחד ויל"ע בזה. לסגור אזיקון בשבת. ואמר דזה אסור אע"פ שאין כאן צורת קשר ולא תולדת קושר משום שדמי למלאכה שדומה לקשירת שתי ראשי חוט. וזהו חידוש גדול. ובפשיטות היה מקום להתיר.. וצ"ע בזה.

עד היום ראינו ב' דרכים בגדר מעשה אומן. הפשיטות בשלטי גיבורים וכן כתב להדיא הט"ז דהיינו קשר אמיץ מאד. וכתב במרכבת המשנה דגדר קשר זה הוא שלא ניתן לפתוח קשר כזה אפילו בכח. וקשר הדיוט שהוא דבר שמתקיים ויכול להחזיק מעצמו ימים רבים רק לא עשוי בחוזק. אמנם הביאור הלכה השיג על זה, והקשה דהרי להלכה לא הובא קולא של דבר שניתן להתירו באחד מידיו. ומבואר בגמ' דזה אייירי בלא מהדק ומבואר דאפילו בדבר שאינו מהודק זה אסור. וכבר הערנו בחבורה דיתכן דרבנן פליגי על רבי מאיר וסוברים דאסור. אמנם חיוב ליכא. דבאמת לא חשיב מעשה אומן. ולדעת הביאור הלכה יש חיוב. וממילא בהכרח שמעשה אומן נחשב גם בדבר שאינו מהודק אלא דרכו להיות ניתר. מצינו בערוך השלחן שנקט דמעשה אומן היינו קשר שאין ביכולת ההדיוט לעשותו. וכן צידד החזו"א ואמר הגריש"א דבאמת כך היה נראה מסברא . ומצינו דבר חידוש בשט"ג דהסתפק בקשר שהאומנין עושין וגם ההדיוטות משתמשים בו האם קשר כזה נראה מעשה אומן כי דרך האומנים בקשר כזה או כיוון שגם ההדיוטות משתמשים בו לא חישב מעשה אומן ומשמע דמעשה אומן הוא קשר שדרך האומנין לעשותו. ויל"ע בזה.

קשר שקושרין בשקיות אשפה ולפעמים עושים עניבה ע"ג קשר וזה מתקיים באופן זה. שאין הוא עומד להיות ניתר המהרי"ל דיסקין נסתפק בזה דעת הגריש"א ורבי ניסים להחמיר ורשז"א בתחילה החמיר בזה ולבסוף הקל בזה. עיין שו"ת מנחת שלמה סי' לד ס"ק לב.

פרטים לגבי דברים קשורים שהתירו לנתקן. שדעת רשז"א דאם המטרה היא להגיע אל החפץ ומחמת זה צריך לנתק את הקשר ואין מהות הפעולה בשביל הקשר זה מותר וזה ההתר של חותלות שעושה מעשה באוכל ולא רואים את זה כמלאכה וכמו שהתירו לקרוע עור מעל פי חבית גם כן כאן התירו לקרוע את הקשר. כמבואר בסי' שי"ד סקכ"ב במ"ב עיי"ש. והחזו"א צירף שתי סברות דאם הקשר נעשה שיתירו אותו ולא ינתקו אותו אז הניתוק זה קלקול ואז שייך לצרף לזה את הסברא שדעתו להגיע לדבר הקשור שבאופן כזה לא גזרו על מקלקל היכן שדעתו להגיע לדבר שבתוכו. וכתב החזו"א דמכל מקום קולא זו היא רק באופן שהדבר קשור בקשר דרבנן ולא בקשר דאורייתא.

יש ידיעה בפמ"ג דהוא למד דהחשש דקשר על גבי קשר הוי מעשה אומן לא רק מנהג אלא זה ספק והקשה מדוע לא נאמר לרמב"ם ספק דרבנן לקולא וביאר דספק ידיעה לא מקרי ספק. ולמעשה בשך בהלכות ספק ספיקא אות לד' הביא בזה מחלוקת ראשונים האם במה שכל הדור לא בקיאים הוי ספק דאם יש בקיאים אז יילך אצל הבקי והביא דהטור והרא"ש סברו דהוי ספק. והרשב"א סבר דלא הוי ספק.

השערי תשובה הביא בשם הברכי יוסף שבמקומתיהם פשט המנהג להתיר קשר על גבי קשר בחגורה ולית דחש לה אלא מיעוטא דמיעוטא דבטלו במיעוטיהו ולכאורה המכוון לאנשים במקומו דהרי הרמ"א אסר וכן כת הגר"ז ועוד אחרונים. ולמעשה הלבושי שרד כתב דאם זה לא מהודק זה מותר וכמו הפמ"ג אלא כתב דאם הוא מהודק מעט כבר חייישנן וכן כתב בשו"ת רב פעלים.

המשנה של עניבה. ולמעשה יש לדון דזה חשיב דבר העשוי לזמן ולכן כל שאינו עשוי בקביעות מותר ואפילו יותר מעת לעת. וזה מה שכתב רשי שאינו מבטלו וזהו חשיב שזהו קשר זמני וממילא לא שייך לדייק מהמשנה כהאחרונים דהעיקר הוא דעד שבעה ימים חשיב עומד להתיר בו ביום דיתכן דקולא זו היא רק בכאלה סוג קשרים שמהותם היא כקשר זמני שעומד ליטלם אבל אולי בשאר קשרים יסכים רש"י שיותר מעת לעת נאסרו וחשיב כבר כקשר בינוני.

כנ"ל האחרונים הביאו מקנז: שקשרו את המקידה בגמי ועתיד לינתק ואין עתיד לינתק בו ביום והביאו ראיה דעד שבעה ימים מותר ויש לדחות כנ"ל דשם זה סוג קשר שהוא זמני ובזה מותר אפילו עד שבעה ימים. אמנם קשר רגיל רק דעתו לזמן כמו קשר של נעליים כשעושה אותם חזק בזה אפשר שההתר הוא רק אם רגילים להתיר את זה מעת לעת ויל"ע בזה.

טעם הקולא בעניבה. ולכאורה יש בזה חידוש דהגם שפסקנו דעניבה מותרת מכל מקום נחלקו הראשונים אם כל דבר שניתן להתירו ביד אחת מותר. דהריטב"א ופסקי הרי"ד התירו לעומת זאת ברמב"ם לא הוזכר קולא זו וכן בשו"ע ומשמע דהקולא היא דווקא בעניבה. וצ"ב דהרי בגמ' מבואר להחמיר בעניבה וכאן מבואר להקל יותר. ואפשר ששם דיברו בעניבה ע"ג קשר שהיא מהודקת יותר וכמו שכתב הר"ן וצ"ע ואשר יראה דלמסקנא דרבי יהודה התיר עניבה. אז הביאור הוא דההתר של עניבה יסודה ההוא מהוות של קשריה שקל להתירה אמנם סתם קשר שבמקרה גלר להתירו משום שאינו מהודק היטב אין זה סיבה להקל.

עניבה על גבי עניבה כתב המ"ב ס"ק כט להקל. בזה.

עניבה ע"ג קשר. הב"י בשם המרדכי והש"ג. והט"ז סק"ז והמג"א סקט"ו כתבו לאסרו וצריך לומר דלא חשיב מעשה אומן. ומכל מקום חשיב קשר שאם עשוי כן לזמן בינוני אסור. והנה יש לעיין דהרי הבאנו דקשר אחד לא חשיב קשר אפילו דעתו להשאירו לזמן הרבה והביאור בזה דאין זה חשיב כלל חיבור כיוון שהוא דבר שאין לו קיום מצד עצמו כלל. והנה עניבה מותרת והביאור כנראה משום שהוא חפצא של דבר שניתן להתירו במשיכה אחת וגם חסר במהות של החיבור ויל"ע דעכשיו שנעשה עניבה על גבי קשר אז לדעת רש"י אוסרים. דהנה נראה ברור דלדעת הרמב"ם לא נאסר דאין זה מעשה אומן וכל טעם האיסור זה משום שחוששים לשיטת רש"י ויל"ע דהרי גם לשיטת רש"י בעניבה הלכה כחכמים דאין זה קשר ומדוע אם זה עניבה ע"ג קשר זה שונה ולכאורה טעם הדבר דהגם שהעניבה עצמה אין זה קשר אבל באופן שהיא נעשית לחיזוק הרי היא מצטרפת לקשר, וכל הקולא של עניבה היא רק אם כל הקשר הוא רק העניבה אבל באופן של חיזוק הקשר גם עניבה יש לה שם קשר ויל"ע. האם באופן של תחיבה שעושה קשר ועושה תחיבה. האם גם נאמר דזה נחשב קשר או כיוון שאין זה על ידי קשירה לא יהיה לזה שם של קשר האמת שייך לדון בעניבה כן. דיש עניבות שלובשים. שאין זה עניבה אלא קשר וגם תחיבה. וחזינן שאוסרים כיוון שיש לזה קיום. ואפשר דכל דבר שמקיים קשר הוא מתווסף על הקשר וחייבים עליו. או דיש לדון דדווקא באופן שעושה קשר לחזק את הקשר חייב אבל אם ישים תופסן להחזיק את הקשר בזה לא יתחייב. דדוקא על ידי קשירה חשיב קשר רק עניבה ע"ג קשר הוא חשיב קשר אלא קולתו שאפשר לפתוח ביד אחת ובזה אמרינן דכיוון שהוא מתווסף לקשר קיים אז לדעת רש"י נאסר. ולמעשה באורחות שבת כתב להתיר בתחיבה בפ"י סי"א. דכתב דרואים את זה כקשר אחד וסופו להיות ניתר ומשמע שדן בזה שני סברות א'. דלא הוי קשר ודווקא חיזוק של קשר ולא חיזוק חיצוני. וגם דסופו להיות ניתר ואין לזה חוזק כמו עניבה. אמנם בביכורי יעקב דן על השו"ע סי' תרנ"א כתב שכתב שמצווה לאגוד את הלולב בקשר ע"ג קשר וביו"ט שאי אפשר אז שיעשה עניבה. והביא המ"ב סקי"א. את המרדכי שהביא את הראבי"ה דשייך לעשות קשר ולהתחוב את הקצוות ואמר הביכורי יעקב בסק"ז דחישב כעניבה ע"ג קשר. והראבי"ה דיבר בחול ולא ביו"ט אמנם הדרכי משה אמר דדיבר ביו"ט וכן הוא פשטות דבריו ולפי"ז יבואר דלא חשיב כעניבה ע"ג קשר או דהוא למד דגם עניבה ע"ג קשר מותר.

אמנם האגור שהובא ברמ"א ס"ה והלבוש בס"ה. ובביאור הגר"א ס"ה כך משמע ובהלכות חליצה סי' קס"ט ס"ק צ"ט מפורש כן בביאור הגר"א. והמ"ב כתב להחמיר בזה ולכן אין לעשות קשר ע"ג עניבה לזמן בינוני אמנם לזמן קצר מותר.

קשר ע"ג עניבה ע"ג קשר. השש"כ פרק ט"ו סעיף נ"ג אסר בזה. דחשש שנחשב קשר אמיץ והנה יש לעיין דכאן הרי קל להתירו דהרי אם מושך ביד אחד הכל נפתח. ולכאורה היה מקום לדון דלמעשה כאן זה נחשב קשר ע"ג קשר רק קל להתירו וקל להתירו לבד זה לא סיבה. אמנם סברת המתירים היא דזה נחשב קשר ועניבה וקשר ע"ג עניבה. ועדיין יש לזה מהות של עניבה.

והנה למעשה לפי החזו"א כל קשר ע"ג קשר הוא רק מנהג. ואפילו אם ננקוט שזה חומרא מכל מקום הוי רק חומרא. וכאן לכאורה בוודאי ניתן לקבל את סברת המקילין ולומר דהוי עניבה. וממילא לא חשיב קשר ע"ג קשר וכל שרגיל להתירו בו ביום מותר. ואפשר להקל בזה. ומי שרוצה להחמיר אז שיחמיר לא להדק את הקשר ע"ג עניבה. אמנם נראה לי דבוודאי מעיקר הדין יש להקל בקשר ועניבה וקשר על גבי עניבה.

קשר של עניבה ע"ג קשר בספר תורה. בקשר לדבר מצווה פסקו הרמב"ם והשו"ע שמותר גם באופן שאינו קושר לבו ביום והמג"א אמר דאם יש אפשרות חאחרת אסור. והמ"ב הביא מהבית מאיר דמצדד דלדעת רש"י ותוס' ליכא התר זה. ובקשר שנעשה לפחות משבוע יש להקל משום שעיקר הפסיקא היא דמיד זה עד שבעה ימים וכדעת הב"י ורק לכתחילה מחמירים לא להקל בזה. ובודאי עדיף לעשות קשר ולתחוב את הקצוות. אמנם יש שמקפידים משום כבוד הס"ת לעשות קשר וע"ג עניבה שיחזיק. וזה טוב בספר שאפשר שישתמשו בו תוך שבעה ימים. אמנם בנביאים. ומגילות שקוראים אחת בשנה או שזה ספר של ראש חודש אז כאן יש איסור שכבר בא לחשש דאוריתא לדרכו של רש"י ולכן באופן זה צריך ליזהר מאד לא לעשות כן. ועדיף להשתמש בחגורות

הקושר קשר וכוונתו להתירו אמנם סוג הקשר הוא שנמלכים עליו כתב היראים לאסור.

הט"ז הגדיר שהזמן נקבע לפי דעתו, הביאור הלכה חלק בדבר שדרך **כל העולם**. אז בזה לא אזילנן בתר דעתו, וזה פשוט שכן הדין דרבנן והחמיר שזה כן אפילו מדאוריתא. אבל בדבר שדרך אנשים כמוהו לעשותו לזמן, אפילו **שרוב העולם** לא עושה כן מכל מקום דרך אנשים כמוהו ממילא אזלינן בתר דעתו. והנה לפי"ז בעניבה זה מותר כי יש כזה דרך אנשים שקושרים בו ביום. אמנם בבית מאיר כתב בטעם ההתר דזה תלוי אם יש לו סיבה והכרח לקשור לזמן ולפי"ז עניבה שקושר לזמן כדי שלא יעבור על האיסור לא חשיב שעומד להתיר ונאסר. ולפי הבית מאיר יש להחמיר בעניבה. אלא רק אם יחשוב בדעת שרוצה להתיר ע"מ של יתקמט וכדומה ואז לכאורה יש להקל. ועדיף לעשות בצורה של עניבה ולא בצורה של קשר כדי שלא ליכנס לכלל הספק.