מ_מ - האם פועל וקבלן חייבים לעבוד
קטגוריות: ש_ס / לב בבא מציעא / פועלים - הרב יהודה אלבוים

**בס''ד**

**האם פועל וקבלן מתחייבים ע''י תחילת מלאכה לעבוד**

א. מבואר בדברי הש''ך סק''ד וסקט''ו דאין פועל וקבלן חייבים לעבוד אפי' בדבר האבד, משום דתחילת מלאכה לא חשיב קנין, ובסקי''ד כתב דתחילת מלאכה מחייבת את בעה''ב בתשלום שכר הפועל, ומבואר בדבריו דתחילת מלאכה הוא קנין רק לחייב את בעה''ב, ולא לחייב את הפועל לעבוד, וצ''ע מדברי הגמ' בדף י' א' וב''ק דף קט''ז ב' דכל היכא דלא חזר בו ידו כיד בעה''ב, וצ''ל דע''י תחילת מלאכה חל רק דין ידו כיד בעה''ב, אך אינו מתחייב לעבוד כדלהלן אות ג'.

ב. וכ''כ הנתה''מ בסי' של''ג סק''י 'עיין ש"ך ס"ק כ"ט שכתב בשם הרא"ש דבקבלן אפילו אינו דבר האבד מטען, ולכאורה הוא תמוה, דלכאורה לא תני מטען רק בדבר האבד, ואפילו התחיל במלאכה אינו נראה שיהיה יכול להטעותן, **כיון דיכולין לחזור** רק שידם על התחתונה' ובסי' קפ''א סק''ה כתב 'אמנם נראה, דכיון שכתב הש"ך שם בס"ק ד' דדוקא כשהיה קנין או משיכה אינו יכול לחזור בו לגמרי, אבל בלא קנין יכול לחזור בו רק שידו על התחתונה, ע"ש' ועי''ש שהעמיד את דברי הרא''ש באופן שעשו קנין.

ג. וכן נקט החזו''א בב''ק סי' כ''א וסי' כ''ג בהרבה מקומות, עד שכתב בסי' כ''ג סק''כ דכל האומר כן אינו אלא מן המתמיהין, וכתב בסי' כ''א סקל''ב דאין חייב לעבוד ע''י תחילת מלאכה משום שאין דעת הפועל להתחייב לעבוד ע''י תחילת מלאכה, אך אפשר להתחייב ע''י תחילת מלאכה לעבוד, משום שע''י התחלת מלאכה מתחייב בעה''ב בשכרו 'וכיון דאומן קני שכרו שפיר חשיב קנין לבעה''ב שיקנה גופו של פועל כמו במשך תספורת', ועל פי זה כתב החזו''א בסי' כ''ג סק''ט די''ל דכשנשכרו בדבר האבד כוונתם להתחייב לעבוד עי''ש.

ד. יעויין בשיעורי ר' שמואל בסוגיין שכתב בדעת הריטב''א דהתחלת מלאכה אינו קנין אלא לענין דידו הוי כיד בעה''ב, ומעשה ידיו לבעה''ב, דהתחלת מלאכה הוי כמו אכילת פירות דהוי קנין לקנות דקל לפירות, וכמו התחלת השתמשות לקנין השתמשות, אבל לענין התחייבות לעבוד אין התחלת מלאכה קנין כלל, ואפילו אי נימא דדעת הפועל להתחייב לעבוד מ"מ אין קנין אין כאן.

מצינו בראשונים ובפוסקים דמחוייב לעבוד ע''י תחילת מלאכה - אלא דבפועל כתיב עבדי הם, אך קבלן חייב לעבוד, וכן נ''מ באופנים שאין עבדי הם, או באופן שאינו רוצה לחזור בו, האם רשאי רוצה לנוח מעט ולחזור למלאכתו, ולנכות מעט משכרו -.

א. התשב''ץ בח''א סי' ס''ד כתב בשם הרמב''ן בסוגיין 'שכשם ששאר דברים נקנין בקנין כך שכירות פועלים נקנה בתחלת מלאכה זהו דין ב"ה בחזרתו אבל פועל אף על פי שאינו יכול לחזור בו כל זמן שיש פסידא לב"ה בחזרתו אבל מ"מ אם אין פסידא לב"ה בחזרתו חוזר בו ואפי' בחצי זמנו שנאמר כי לי בני ישראל עבדים ולא עבדים לעבדים' ומבואר בדבריו שאלמלא עבדי הם כשהתחיל במלאכה אינו יכול לחזור בו, וכן בדבר האבד אינו יכול לחזור בו, ובסוגיין לכא' אין הנידון על יד פועל כיד בעה''ב, אלא על חיוב לעבוד.

ב. הרא''ש בשו''ת כלל ק''ד סי' ב' כתב דקבלן 'חייב לגומרה שהרי מן הדין אינו יכול לחזור' ואיירי שם בדברי השואל בתחילת מלאכה, ועי' מש''כ החזו''א ב''ק סי' כ''ג סקל''ב בדבריו.

ג. כתב המהרי''ק שורש קל''ג 'דהתם דוקא הוא דשוכר עליהן או מטען משום דנשכרו לו לעשות מלאכתו וכי הדרי בהו עבדי שלא כדין שהרי שכירין או קבלנים ננהו ולא מצו למהדר בהו דאף על גב דגם בשכירות אמרינן דשוכר עליהם או מטען בדבר האבד וקי"ל דפועל יכול לחזור בו וכו' מ"מ פשיטא **דכל כמה דלא הדר ביה** או דלא מצי הדר כגון בדבר האבד שכירו דבע"ה הוא **וחייב לעשות מלאכתו**' ולכא' איירי בתחילת מלאכה.

ד. כתב הר''ן דף ע''ז א' סוף ד''ה אמר רב 'ואם לא נתייקרה מלאכה ורוצה קבלן לחזור בו רשאי כיון שאין לב"ה הפסד בחזרתו שהרי יכול הוא לגומרה ע"י אחר באותו סך שפסק מתחילה' נראה בדבריו שאם התייקרו הפועלים אין הקבלן יכול לחזור בו וחייב לעבוד, שהרי אין הנידון בדבריו אם ידו על התחתונה או לא, שהרי בלא נתייקרו פועלים כתב דיכול לחזור בו, ובלא הוקרו הרי לא שייך דין ידו על התחתונה, וע''כ כוונת הר''ן הוא שרשאי לחזור בו, וא''כ יהיה מבואר בדבריו דבהוקרו פועלים אינו רשאי לחזור בו, ואין לומר דבהוקרו פועלים הוי דבר האבד ולכן אין רשאי לחזור בו, שהרי מפורש בברייתא דהוקרו פועלים אינו דבר האבד, כמבואר בדברי ר''ד דידו על התחתונה, דהיינו באופן שהוקרו הפועלים, ואפילו הכי אין שוכר עליו, וכן לרבנן ידו על העליונה.

ה. כתב רעק''א דף ע''ו א' 'ושרש דבר האבד נראה דהוא אם בחזרתו מפסיד לא שרי ליה רבנן לחזור' ולכא' כוונתו דתחילת מלאכה מחייבת לעבוד, אלא דפועל חוזר בו מדין עבדי הם, ובדבר האבד לא שרו ליה לחזור, וא''כ בקבלן מדינא אינו יכול לחזור בו אף כשאינו דבר האבד, אלא שע''כ אין כוונת רעק''א מדין תחילת מלאכה, דהרי בדבר האבד חייב אף כשלא התחיל במלאכה, וע''כ כוונתו דמדין ערב מתחייב גם לשלם מכיסו, וגם מתחייב לעבוד.

ו. כתבו הרא''ש והרי''ף 'וה"מ בדבר שאין אבד אבל בדבר האבד ל"ש פועל ול"ש קבלן לא מצי למיהדר ... שמעינן מינה דבדבר האבד אפי' פועל אינו יכול לחזור בו' וכתב ההגה''א 'ומכל זה משמע דאפי' קבלן אין בע"ה יכול לכופו שיעשה לו מלאכתו בעל כרחו אף על גב שכבר התחיל ונתקיים הדבר רק לענין שיהיה ידו על התחתונה ... ושמא אף על גב שהתחיל במלאכה לא חשיב קנין אלא במשיכת כליו או בקנין סודר' ונראה בדבריו שהבין בדברי הרא''ש שבדבר האבד חייב לעבוד, וכתב המחנ''א דמש''כ בסוף דבריו דתחילת מלאכה לא חשיב קנין הכוונה שאינו קנין בקבלן ולפי''ז בפועל חייב לעבוד באופנים שלא נאמר בהם עבדי הם וכו', או לפני שחזר בו - אולם הש''ך סק''ד וסקי''ד נקט בדברי ההגה''א דתחילת מלאכה אינו קנין לחייב את הפועל לעבוד, אלא רק לחייב את בעה''ב לשלם -.

ז. בדברי התוס' דף י' א' היה נראה שאין פועל וקבלן חייבים לעבוד, אולם יעויין לעיל דמוכח בדברי התוס' דף מ''ח א' דפועל יכול לחזור בו רק מדין עבדי הם.

ח. כתב הפתחי תשובה סק''ד 'א"כ ה"ה היכא שנשכר אצל אחר דאין שומעין לו, ומשמע דאין שומעין כלל אפילו אם רוצה להיות ידו על התחתונה', והחזו''א כתב על זה דהאומר כן אינו אלא מן המתמיהין.

ט. כתב הדרישה סק''א 'והיינו טעמא משום דבזה לא ניתן לפועל רשות לחזור כיון שהוא דבר האבוד וכיון דלא ברשות חזר נתנו רשות לבעל הבית לטרוח ולבקש בשכר גדול' ובסק''ג 'בדבר האבוד אם לא יגמור עתה דבזה לא ניתן רשות לפועל לחזור ואם חזר שלא ברשות ... ומוציא מיד פועל זה שחזר שלא ברשות עד כפל שכרן', ומבואר בדבריו דבדבר האבד חייב לעבוד, אך אין ראיה שתחילת מלאכה מחייבת לעבוד וכנ''ל.

י. כתב המחנ''א שכירות פועלים סי' ד' 'ולפי דברי הריב"ש למדנו דקבלן כל שהתחיל במלאכה מדינא אינו יכול לחזור בו וכן נראה מדברי הטור והרא"ש כמ"ש בסמוך, והא דקתני ידו על התחתונה **לאו למימרא דמצי לחזור בו** אלא אשמועינן דאם חוזר בו ואינו יכול להזמינו לדין ה"ז שוכר פועלים ביוקר עד כדי שכרם של אלו. א"נ הברייתא מיירי כשזה מוצא פועלים ביוקר לגמור את מלאכתו דבכי הא אפילו קבלן יכול לחזור אלא שידו על התחתונה'.

יא. וכן מבואר בדברי הבית מאיר אבה''ע סי' קנ''ד בסדר הגט דפועל בדבר האבד מחוייב לעבוד ואם חוזר בו הוא שלא כדין, ובקבלן אף בדבר שאינו אבד אינו יכול לחזור בו עי''ש.

יב. כתב המסילת ישרים ריש פי''א 'שכל שכיר יום אסור בהן שלא לבטל מלאכתו של בעל הבית, ואם עבר, הרי זה גזלן, הנה אבא חלקיה, אפילו שלום לא השיב לתלמידי חכמים שנתנו לו שלום, שלא ליבטל ממלאכת רעהו ... כללו של דבר השכור אצל חבירו לאיזה מלאכה שתהיה, **הנה כל שעותיו מכורות הן לו ליומו**, כענין שאמרו ז"ל שכירות מכירה ליומיה' נראה בדבריו דאע''פ שפועל יכול לחזור בו בחצי היום, כל שלא חזר בו הרי הוא מחוייב לעבוד וכדברי המהרי''ק הנ''ל, וכך נראה ברמב''ם פי''ג מהלכ' שכירות ה''ז שכתב 'מוזהר שלא יגזול מלאכת בעה"ב ויבטל מעט בכאן ומעט בכאן ומוציא כל היום במרמה אלא חייב לדקדק על עצמו בזמן שהרי הקפידו על ברכה רביעית של ברכת המזון שלא יברך אותה' ולא כתב שלא יגזול ממון בעה''ב, אלא מלאכת בעה''ב, ונראה שאפי' פועל חייב לעבוד כל עוד לא חזר בו, אלא שיש לו זכות חזרה, ואם אינו רוצה לחזור בו, הרי הוא גוזל את מלאכת בעה''ב.

יג. קידושין ל''ג א' 'אין בעלי אומניות רשאין לעמוד מפני תלמידי חכמים בשעה שעוסקין במלאכתם' ובתוס' ר''י הזקן שם 'דלפרש''י קשה אפי' הם במלאכת אחרים אמאי אינן רשאין ישלמו לבעל הבית שכר ביטולם' ונראה קצת בדבריו שרשאי לבטל ממלאכתו ולנכות משכרו, וא''צ דווקא לחזור בו, אלא אינו מחוייב כלל לעבוד, ולדברי הפוסקים דע''י תחילת מלאכה חייב לעבוד, א''כ אף פועל חייב לעבוד כל עוד לא חזר בו, אך י''ל דלא אמר כן אלא בפועל דגלי קרא שלא חל השעבוד כלל, וא''צ לחזור, אך בקבלן י''ל שחייב לעבוד.

יד. התוס' הרא''ש בדף ע''ז א' כתב 'ואימראי פועלים. לא שיכולין לחזור בהם אם נתייקרה המלאכה אלא לא היו עושין מלאכתם בפנים יפות ופייסינהו בעל הבית ואמר להטיב להם, וכן אימראי בעל הבית דלקמן' ולכא' מבואר בדבריו שקבלן חייב לעבוד, ומה שכתב שאינו יכול לחזור בו אם נתייקרה המלאכה, ומשמע שאם לא נתייקרה יכול לחזור בו, י''ל דאם לא נתייקרה יכול לחזור בו משום שלא התחייב כשמצוי לשכור פועלים באותם מעות שקצץ עמו, ורק בנתייקרה שמפסיד בעה''ב חייב לעבוד - וקאי אדברי רבנן דאף קבלן ידו על העליונה - ואין לומר דאם נתייקרה המלאכה הוי דבר האבד, דהרי בברייתא איירי דנתייקרה המלאכה כמבואר בדברי ר' דוסא, ואפילו הכי לרבנן ידו על העליונה, ואינו כדבר האבד דמודו רבנן דשוכר עליהן או מטען.

טו. כתב המרדכי - וכן הוא בשו''ת הרשב''א ח''א סי' תתע''ג - 'ונשאל לרבינו מאיר על מלמד שהתחיל ללמוד וא"ל בעל הבית לך מעמדי איני חפץ בך ונתרצה המלמד ושוב חזר בו בעה"ב ורוצה לעכבו והמלמד אומר מחלת שעבודי ואיני רוצה ללמוד לך יותר והשיב נ"ל דלא נמחל שעבודו באמירה בעלמא וראיה מפ"ק דקדושין דפריך גבי עבד עברי ולימא ליה באפי תרי זיל ומשני עבד עברי גופו קנוי אלמא דלא זכי נפשיה באמירה בעלמא והוא הדין בנדון זה דמדמינן פועל לעבד עברי פ"ק דב"מ ועוד כיון ששכרו נתחייב לבן ללומדו ולאו כל כמיניה דאב למחול שעבודו דזכין לקטן ואין חבין לו וגם אין אביו יכול למחול שעבודו ... כן הוא לדברי רבינו יואל וראבי"ה בנו שפסקו שמלמד לא חשיב כפועל דאפילו בחצי היום חוזר אלא חשיב כדבר האבד **ולאו כל כמיניה** **לחזור בו**' ולכא' מפורש בדבריו שע''י תחילת מלאכה מחוייב הפועל ללמד, דאל''כ וחייב משום שהיה קנין מדוע לשון השואל שהתחיל ללמוד.

טז. עוד כתב המרדכי 'כתב רבינו יואל המשכיר עצמו ללמוד נערים לשנה יכול לחזור בו כל שעה שירצה כדין פועל שיכול לחזור בחצי היום ואין דינו כקבלן **שאין יכול לחזור'** ולא נראה דכוונתו לידו על העליונה אלא לגבי חיוב ללמד.

יז. מצינו ו' אופנים שלא נאמר בהם עבדי הם, ואי נימא דפועל מתחייב לעבוד בתחילת מלאכה, אלא דיכול לחזור בו מכח דרשת עבדי הם וכו', א''כ כשאין דרשא זו אינו יכול לחזור בו וחייב לעבוד, משא''כ אם מדרשת עבדי הם ילפינן דלא חל מעיקרא חיוב לעבוד, א''כ בכל גוונא א''צ לעבוד, הטור כתב בשם ר''י דבחוזר מחמת יוקר אין דרשת עבדי הם, הש''ך כתב בדעת הראב''ד דבנשתעבדו להדדי אין דרשת עבדי הם וכו', בסמ''ע נראה דםועל שחייב לעבוד במשך היום מעט זמן ויכול לביור מתי לעבוד, אין בו דרשת עבדי הם, הקצוה''ח כתב דאפוטרופוס דעביד מצוה אין בו דרשת עבדי הם וכו', ברעק''א נראה שבדבר האבד אין יכול לחזור בו - ולשונו לא שרו ליה רבנן לחזור, והיה מקום לומר דכשחייב לעבוד משום שאל''כ הרי הוא גורם נזק, אינו בגדר עבדות לחבירו, אלא צריך למנוע את עצמו מלהזיק, והתבאר שאין דרשת עבדי הם שייכת לפני שחזר בו, וכל עוד שלא חזר בו חייב לעבוד.

**האם לר' דוסא אין קבלן יכול לחזור בו כשהוקרו פועלים, או דיכול לחזור בו אלא שידו על התחתונה**

א. בשו''ת הרא''ש כלל ק''ד סי' ב' מבואר שאפי' כשלא הוקרו פועלים אינו יכול לחזור בו, ועוד חידש הרא''ש דאפי' כשיכול בעה''ב למצוא פועלים אינו יכול לחזור בו, וכתב הב''י - בבדק הבית - דכן מבואר ברש''י דמטען אף בדבר שאינו אבד עי''ש, מדכתב דבד''א וכו' קאי אשוכר עליהן, ומשמע בדבריו דאף כשמצוי פועלים מטען, ועי' בחי' ר' מאיר שמחה שכתב 'כיון שהקבלן מחוייב לגמור מלאכתו, אך באופן שאם שכר פועל יותר מכדי פסיקתו אינו צריך לשלם לו מכיסו דלא נתחייב רק לפועל, או לנכות מדמיו המגיע לו בעד מה שעשה, אבל מ"מ כל טצדקי דמצי הבעה"ב לעשות או לכופו בב"ד לגמור מלאכתו או להטעותו מצי בודאי, דמן הדין אינו יכול לחזור קבלן שהתחיל במלאכתו וכמו דהבאתי לעיל בשם כל הראשונים, ודוק'.

ב. בדברי הר''ן דף ע''ז א' סוף ד''ה שם אמר רב מבואר שבלא הוקרו יכול לחזור בו, ונראה בדבריו שבהוקרו פועלים אינו יכול לחזור בו.

ג. וכן דייק המחנ''א סי' ד' בלשון הרמב''ם והטור שכתבו 'ואם הוא קבלן שקבל עליו המלאכה בכך וכך, גם הוא אינו יכול לחזור בו ואם חזר בו ידו על התחתונה' מדכתב גם הוא דהיינו לא רק בעה''ב אינו יכול לחזור בו אלא גם הוא, משמע דומיא דבעה''ב שאינו יכול לחזור בו ומשלם כל שכרו, וכן מדכתב אין יכול לחזור בו, וגם כתב אם חזר וכו' משמע שאינו יכול לחזור בו, ולא רק שדינו שידו על התחתונה - וכך פשיטא ליה בשו''ת ושב הכהן סי' י''ג בדברי הרי''ף והרמב''ם והטור במה שכתבו שבדבר האבד אינו יכול לחזור ואם חזר וכו' דלא מהני חזרתו, ציינו לדבריו הפתחי תשובה ורעק''א בסי' קפ''א סעי' ג' - וקצת נראה בדברי המחנ''א דדייק בדבריו שאפי' בלא הוקרו אינו יכול לחזור בו, וכדברי הרא''ש, עוד מדוייק מדברי הטור שחייב לעבוד ממש''כ בסי' של''ה 'השוכר את הפועל למלאכה ידועה כגון לעדור ונשלמה בחצי היום אם יש לו מלאכה כמותה או קלה ממנה צריך לעשות לו אף על פי שאינו עושה מלאכה ממש כגון מעידור לניכוש כיון שאינה כבדה ממנה **אבל אינו כופהו** לעשות הכבדה ממנה ונותן לו מחצי היום ואילך כפועל בטל' משמע שלמלאכה שאינה כבידה כופהו, וכ''כ הב''ח שם 'דאילו בשכרו למלאכה בסתם **כופהו לעשות** כבדה ממנה', וכן נראה בדברי הטור בסוף סי' שי''א שכתב 'ומכאן ראיה דכל מה דאמרינן שקבלן וב"ה אין יכולין לחזור בהם היינו דוקא כשיש הפסד לשכנגדו בחזרתו שאין הקבלן מוצא להשתכר ולא ב"ה לשכור אבל מוצאין יכולין לחזור בהם' ומשמע דכשאין מוצא בעה''ב אחר אינו יכול לחזור בו, ולא רק שידו על התחתונה, דהרי גם כשמוצא אחר יד הקבלן על התחתונה, וא''כ מאי שנא בין אם מוצא אחר או לא, וע''כ דבאינו מוצא אחר אינו יכול לחזור בו.

ד. בדברי הרמב''ן נראה שאף בהוקרו יכולים לחזור בהם מדכתב 'שמשעה שנתנו לבעה"ב כלי אומנותן קנו זה מזה **ושוב אינן יכולין לחזור בהן**, הילכך אפי' הוזילו גביה או שהוקרה מלאכה שוכר עליהן בשוויין של פועלים שמשיכה זו קונה להם' ומשמע שבתחילת מלאכה בלא קנין יכולים לחזור בהם אף בהוקרו פועלים.

ה. וכן מבואר בדברי התוס' בדף י' א' דאף בהוקרו פועלים יכולים הפועלים לחזור בהם אף לר' דוסא, ועי' לעיל די''ל דכוונת התוס' משום דבקבלן אין קנין דתחילת מלאכה.

ו. לדברי הסוברים שקבלן אינו יכול לחזור בו - בהוקרו פועלים - י''ל דדין ידו על התחתונה הוא משום שאין יכול לחזור בו, או מדינא או מקנסא, אך אילו היה יכול לחזור בו י''ל דאין מקום לקנס, משא''כ להסוברים שיכול לחזור בו, ע''כ קנסו אע''פ שמותר לו לחזור בו, ואולי משום שהוא ממחסורי אמנה - עי' סמ''ע סק''א -.

ז. יש לעיין לשיטות שאין קבלן חייב לעבוד בדבר שאינו אבד, משום שלא היה בדעתו להתחייב היכא שלא נפסד בעה''ב - ויוקרא אינו נחשב הפסד בעני בני אדם - היאך הדין בדבר האבד באופן שלא היה ביד בהע''ב לשכור פועלים אמש שכתב הרשב''א שאינו בכלל דבר האבד, האם בכה''ג אע''פ שאין דין שוכר עליהן אפילו הכי חייב לעבוד, ונ''מ דיוכל להטעותו, כמוש''כ הרא''ש בכל קבלן.

ח. עי' מחנ''א סי' ה' דכתב עוד נ''מ בין הסוברים או האופנים שקבלן חייב לעבוד, לבין האופנים שאינו חייב לעבוד, האם חייב את שכרו כשחזר בו, או רק כשיגמר המלאכה ע''י או ע''י אחר, דכיון שאין שכירות משתלמת אלא לבסוף, אם יכול לחזור בו היינו סוף כמוש''כ תוס', משא''כ אם אינו יכול לחזור בו כל שלא נגמר המלאכה לא הגיע זמן הפרעון.

ט. לשיטות שקבלן התחייב לעבוד, אכתי יש לדון דא''א לכופו לעבוד, משום דכיון שקבלן חייב להביא תוצאה, ואין חיובו לעבוד, אלא שכיון שחייב להביא את התוצאה, לכא' מחוייב לעבוד בכדי לקיים את חיובו, אלא דלכא' לא גרע מכל בעל חוב שאינו חייב לעבוד בכדי לפרוע את חובו, ובשלמא בפועל שחיובו לעבוד י''ל דכיון שזהו גוף החיוב ודאי חייב לעבוד, משא''כ כשאינו גוף החיוב אלא רק דרך לקיים את חיובו בזה הרי קי''ל דא''צ לעבוד, והרא''ש בשו''ת כתב כלל ס''ח סי' י' דכמו דדרשינן ונמכר בגניבתו ולא בזממו, כך דרשינן ונמכר בגניבתו ולא בחובו, ומינה נשמע שא''צ להשכיר את עצמו בכדי לפרוע את חובו.

אולם הרא''ש בשו''ת נקט דיכול להטעותו, וצ''ל דאע''פ שאינו יכול לכופו לעבוד, אפילו הכי רשאי להטעותו מכיון שאינו כופהו, אלא גורם לו לעבוד, ואחר שעבד ודאי אין חייב לו כפי שקצץ מכיון שהיה חייב בכך, דהיינו שאע''פ שלמעשה אינו חייב, אך מצד דיני הממון מחוייב, ולכן אחרי שעשה אינו יכול לדרוש כפי שקצץ באחרונה, משום שקיים את מה שהיה חייב, וז''ל הפרישה סק''ב 'ונראה פשוט דבכלל זה נמי שיכול להטעותן ... שאינן מפסידין בזה מכיסם **וליכא נמי הוצאה מידי בדיינין** וכן מוכח מתשובת הרא"ש'.

י. אי נימא דקבלן חייב לעבוד, וכן פועל חייב לעבוד כל זמן שלא חזר בו, א''כ באופן שהפועל מראה לו פנים זועפות, ומחמת כן אומר לו בעה''ב שיוסיף בשכרו, לכא' בלא קנין אינו חייב יותר ממה שקצץ בהתחלה, מכיון שמה שעובד הוא מכח חיובו לעבוד, ואין על מה לקצוץ יותר שכר, משא''כ לדברי הש''ך שאין פועל וקבלן חייבים לעבוד, וחייב את שכרו משום שקצצו שישלם לו על מה שיתן לו עבודה, א''כ כל רגע שעובד מתחייב בעה''ב כפי מה שקצצו בהתחלה, אך אם כעת קוצצים אחרת ודאי מתחייב כפי קציצתו השניה, וצ''ב בדברי התוס' הרא''ש בדף ע''ז א' שכתב 'ואימראי פועלים. לא שיכולין לחזור בהם אם נתייקרה המלאכה אלא לא היו עושין מלאכתם בפנים יפות ופייסינהו בעל הבית ואמר להטיב להם, וכן אימראי בעל הבית דלקמן' וצ''ע אם אינו יכול לחזור בו היאך ס''ד דחייב להם כפי הקציצה האחרונה, הא הוי ממש כדין מטען שאינו חייב יותר מכפי שקצץ בהתחלה משום שחייב לעבוד - וצ''ל דכל זה כשמתכוון להטעותו, אך כשכוונתו להוסיף בשכרם, יחול באופן שיחוייב בשכרם, וזה ע''י שמוחל להם על חיובם לעבוד, וקוצץ מחדש, ואע''פ שאינו מתכווין לכך, די בזה שרצונו שיחול החיוב, וחל בצורה שיכול לחול -.

יא. בדברי הטור מבואר דכשמצויים פועלים היום יכול קבלן לחזור בו, ונראה לומר דיכול לחזור בו, דעל דעת כן נשכר שיוכל לחזור בו אם בעה''ב יכול מיד למצוא פועלים, אך כל עוד שלא חזר בו חייב לעבוד, דומיא דפועל שיכול לחזור בו ואפילו הכי כל שלא חזר בו כתב המהרי''ק דחייב לעבוד, וכדנראה בדברי הנמוק''י דף ע''ז א' דפי' דאימר בעה''ב הוא דאחרי שחזרו בהם הפועלים, אף הוא יכול לחזור בו, וכן פי' הפ''ח אות מ' בדברי רש''י - ונ''מ דאם הקבלן אומר לו שאם לא יוסיף בשכרו יחזור בו, והתרצה בעה''ב להוסיף בשכרו, אפילו הכי פטור בעה''ב להוסיף לו שכר, מכיון שעובד מכח חיובו לעבוד מכח הקציצה הראשונה, ואין על מה לקצוץ עוד שכר, ואע''פ שאין כאן דין מטעהו משום דשקר הוא, מכיון שרשאי לחזור בו אינו רשאי לשקר, אך כשעבר ושיקר לכא' אינו חייב לו תוספת שכר, משא''כ לדברי הש''ך שכלל אינו חייב לעבוד, ודאי חייב לו תוספת שכר - והובא לעיל מדברי התוס' רא''ש בדף ע''ז א' ד''ה ואימראי, שאף כשאינו יכול לחזור בו חל הקציצה הנוספת וצ''ע -.

יב. הש''ך בסק''ד ובסקט''ו פסק דאין קבלן חייב לעבוד, ואפילו הכי פסק בס''ק כ''ט וסק''ל כדברי הרא''ש בשו''ת דיש דין מטען בקבלן אפי' כשאינו דבר האבד, והקשה הנתה''מ סק''י 'ולכאורה הוא תמוה, דלכאורה לא תני מטען רק בדבר האבד, ואפילו התחיל במלאכה אינו נראה שיהיה יכול להטעותן, כיון דיכולין לחזור רק שידם על התחתונה, יכולים לומר אילו לא הטעיתנו לא היינו עושין מלאכתך, כיון דלא תני במשנה מטען בזה, מה"ת לחדש מדעתינו דין שלא נזכר במשנה' ועי''ש מה שכתב בדעת הרא''ש, והמהרי''ל דיסקין - בשו''ת פסקים בסוף אות רט''ז - כתב דאין רשאי להטעותו לכתחילה, אלא בדיעבד יכול לומר משטה הייתי בך עי''ש.

**מצינו כמה נ''מ אם פועל וקבלן חייבים לעבוד, או שיכול לחזור בו**

א. מלבד הנ''מ אם קבלן חייב לעבוד, יש נ''מ גם בפועל באופנים שאין עבדי הם, כגון בחוזר מחמת יוקר, ובב' שנעשו פועלים זה לזה.

ב. וכן בכל פועל יש נ''מ עד שחזר בו, דאם תחילת מלאכה אינו מחייב לעבוד כמוש''כ הש''ך דתחילת מלאכה אינו קנין לחייבו לעבוד, ממילא יכול הפועל לנוח מתי שירצה, וינכה בסוף היום משכרו, משא''כ אם תחילת מלאכה מחייבת פועל לעבוד, אלא שיכול לחזור בו, הרי הוא צריך לחזור בו, וכל עוד שלא חזר אינו רשאי לנוח וחייב לעבוד כמוש''כ המהרי''ק, וכמבואר במס''י הנ''ל, ונ''מ זו נכונה גם לשיטות שבתחילת מלאכה אינו חייב לעבוד, אך ע''י קנין חייב לעבוד, אלא שיכול לחזור בו, ועד שחזר בו חייב לעבוד.

ג. רעק''א כתב דבדבר האבד לא שרו ליה רבנן לחזור בו, וכל זה לכא' רק שייך אם פועל חייב לעבוד, אלא שיכול לחזור בו, אך אם פועל אינו מתחייב לעבוד ע''י תחילת מלאכה, אין מה שיחייב אותו לעבוד בדבר האבד, אלא שי''ל שכמו שלפני תחילת מלאכה יש דין דבר האבד, כמו כן י''ל דבדבר האבד התחייב לעבוד, ואפילו לפני תחילת מלאכה.

ד. המחנ''א כתב דאם הקבלן חייב לעבוד, אינו חייב לשלם לו אלא כשיושלם המלאכה, דהרי אין שכירות משתלמת אלא לבסוף, משא''כ אם אינו חייב לעבוד, כשהפסיק לעבוד היינו סוף כמשו''כ התוס'.

ה. לכא' אם פועל וקבלן חייבים לעבוד, כשהפועלים מאיימים על בעה''ב שיחזרו בהם, ואומר להם בעה''ב שיוסיף בשכרם, אינו חייב להוסיף להם על שכרן, משום שכל עוד לא חזר בו הפועל הרי הוא חייב לעבוד, ולא שייך שוב לקצוץ עוד מעות - ואף לדברי תוס' הרא''ש הנ''ל י''ל שרק אם כוונתו להתחייב הרי הוא מוחל וכו', משא''כ אם כוונתו להטעותו -.

ו. בביאור דברי הברייתא דקבלן שהפסיק לעבוד נח' ר' דוסא ורבנן נח' הראשונים, תוס' בדף י' א' דייקו מהברייתא דקבלן יכול לחזור בו, מדכתבה הברייתא דשמין לו וכו' ולא כתבה דכופין אותו לעבוד, וכן מוכח מהא דדין מטען הוא רק בדבר האבד, ולדעת הרמב''ן כתב המחנ''א די''ל דהברייתא איירי גם באופן שמצויים פועלים היום, ובכה''ג יכול קבלן לחזור בו דומיא דבעה''ב שיכול לחזור בו כשיכולים הפועלים להשתכר היום, ורק כשאין פועלין היום חייב הקבלן לעבוד אע''פ שאינו דבר האבד, ועדיין יש לעיין מדברי הברייתא דמשמע שרק בדבר האבד מטען האבד ואיירי כשאין מצוי לשכור פועלים היום ומשמע שרק בדבר האבד הדין כן, אלא שברש''י מבואר דהך במד''א קאי אשוכר עליהן, וכך כתב הב''י דברש''י מוכח כדעת הרא''ש בשו''ת דמטען אף כשמצויים פועלים, ואף בדבר שאינו אבד, ועי' לשון רש''י בדף ע''ז א' 'יד פועל על העליונה, ואפילו הוא חוזר בו, **דיכול לחזור בו**, כדכתיב כי עבדי הם ולא עבדים לעבדים' ומשמע דבלא קרא אינו יכול לחזור בו, ולא רק דידו על התחתונה.