חצרות דף פב-פג עא
קטגוריות: ש_ס / יג עירובין / עירובין - הרב יהושע  ננקנסקי

**חצרות דף פב-פג.**

**פב:**

★תוס' ד"ה כיצד משתתפין כל פירותיהם היו רגילים להניחם בחבית.

עי' פמ"ג [א"א תיג] דהוקשה לתוס' למה מניח הכל בכלי אחד, וע"ז ענו דאיה"נ זה לא דין רק **דרכם היה בכך.**

וע"ע בביאה"ל [תיג ד"ה "המערב"] דברמב"ם משמע להיפך דיש **דין ליתנם בכלי אחד**.

ויל"ע בדין זה הרי עירוב כל אחד הוא עירוב בפנ"ע ומה החסרון להניח בכמה כלים הרי אין כל צירוף ביניהם.

★אין מערבין אלא לדבר מצוה.

ברמב"ם [פ"ג-ו] דזה רק דין לכתחילה, ובדיעבד מהני גם לדבר רשות.

וכן הוא בשו"ע [תטו-א].

וע"ע במ"מ שהביא ג"כ מהרמב"ם דס"ל הכי, והוכיח ממ"ד תחומין דאור' ומהני עירוב, ע"כ זה סברא דאור' דשמיטה נקבעת לפי פיתו, וא"כ מה אכפ"ל בדבר הרשות [איה"נ לכתחילה חז"ל לא רצו שיעשה לדבר רשות אבל בדיעבד מהני].

ובהגהות אשר"י מביא האו"ז [עירובין קפו] שזה מעכב ולדבר רשות ל"מ העירוב.

ודייק כן מרש"י "לא התירו חכמים **לצאת חוץ לתחום** ע"י עירוב אלא לדבר מצוה" בדברי רש"י משמע שדבר הרשות ודבר מצוה לא הנושא על הנחת העירוב אלא על ההליכה.

ובאו"ז הסתפק כשעירב דבר מצוה האם מותר ללכת לדבר הרשות.

וכן דעת הטור [תטו] וברמ"א [שם] ובשעה"צ [יא].

עי' בריו"נ שמערב ברגליו מהני גם לדבר הרשות.

ובב"י מבארו דס"ל דעיקר עירוב ברגל.

וברא"ש פסחים [פ"ג ח] פליג דגם מערב ברגליו זה רק לדבר מצוה.

וע"ע תוס' פסחים [מט. ד"ה "לשבות"].

★שמעת מיניה אין ברירה.

יל"ע מה מהני ברירה, הרי כל זמן שביה"ש לא היה דעתו מבוררת חסר בעיקר העירוב, ומה יעזור ברירה.

וע"ע בשע"צ [תיג-ב].

★הודיעוהו ולא הודיעוהו קתני

וברש"י שהודיעוהו מבעו"י אפי' שנתרצה משחשיכה דאמרינן הוברר הדבר.

ולכאו' מהני מדין יש ברירה בדרבנן.

וע"ע תוס' [ד"ה "ש"מ"].

וע"ע בט"ז [תיג-ב] ובמשנ"ב [תיג-ח].

וכבר דנו דהרי הנושא כאן הוא הזכיה בעירוב וא"כ יש כאן נושא ממוני, ובממונות לא אמרינן ברירה.

וע"ע בגליון חכמת שלמה [תטו] דהקשה הרי כל מה דקי"ל דבדרבנן מהני ברירה הוא מטעם דיש ספק אם יש ברירה או לא, ובדאו' אמרינן ספיקא לחומרא, ובדרבנן אמרינן ספיקא לקולא, וא"כ איך עושים כאן עירוב שהוא ספק, והרי לא עבדינן ספק דרבנן לכתחילה.

וע"ע בריטב"א בשם הראב"ד דביאר את הגמ' באו"א.

★קטן בן שש יוצא בעירוב עמו.

לרמב"ם ולריו"נ והרשב"א בעבוה"ק [שער ה' פכ"ב-ב] דסגי בעירוב אמו, וכלל לא בעי עירוב לעצמו, וכן הוא בשו"ע [תיד-ב].

ובלשון רש"י [סוד"ה יוצא בעירוב אמו] **דמסתמא** דעתיה עליה.

ועי' חזו"א [קא-ה] דדייק ברש"י שנצרך עירוב רק שאמו מזכה עבורו, עיש"ה.

★תוד"ה קטן

אי נמי בקטן נמי איכא מצוה לחנכו

בתרוה"ד [צויין בגלהש"ס] למד מתוס' שגם אמא מצווה בחינוך בנה.

ובמג"א [שיג-א] הכריע שאמא אינה מצווה בחינוך בנה, ועיש"ה מחה"ש.

וע"ע בקה"י [סוכה ב] דעצם דברי תוס' שפיר גם בלי חיוב חינוך של האמא, בכ"ז נחשב לדבר מצוה מחמת חיוב הקטן במצוה [שלצורך אותה מצוה עירבו] רק התרוה"ד הוכיח מלשון התוס'.

★עי' בגאו"י [ד"ה "קטן"] שלסוברים שלאמא שעירבה לדבר מצוה מותר גם לדבר הרשות היות ונעשה לצורך מצוה, כמו"כ הקטן יהיה מותר לדבר הרשות שהאמא עירבה לדבר מצוה, ומתורץ קושיית התוס'.

וע"כ שתוס' סברו שאפי' שעירב לדבר מצוה לא הותר דבר הרשות כלל [וא"כ גם האמא אסורה בדבר הרשות].

**פב:**

★לרש"י בין בסוכה בין בעירוב עד שש [ובכלל בן שש] נחשב צריך לאמו, בליתא לאבוהב מתא, וכשאביו נמצא מגיל ארבע אינו צריך לאמו וחייב בסוכה ובעירוב.

וכן הוא בא"ר [תיד] לענין עירוב, [ובסי' תרמ] לענין סוכה.

והובא במשנ"ב [תיד-ז, תרמ-ד].

ולרמב"ם לא מובא לדינא החילוק בין אביו בעיר לאביו לא בעיר, עי' ב"י.

★מערב וכו' וע"י עבדו ושפחתו הכנעניים.

עי' רשב"א וריטב"א דאפי' דהבהמות והכלים כרגלי הבעלים, עבדו ושפחתו אינם כבהמה וצריכים עירוב לעצמם.

ונחלקו האחרונים כיצד האדון מערב עבורם.

למשנ"ב [תיד-ב] **מזכה להם ע"י אחר.**

וע"ע בחזו"א [קה-י].

וע"ע גאו"י [ד"ה איבעיא לן].

★עי' בנו ובתו הגדולים.

עי' רשב"א [עבוה"ק ש"ה] דאפי' לא הודיעם עד שחשכה מהני.

וע"ע במשנ"ב [ד] ובשעה"צ.

★מזון שתי סעודות לכל אחד.

ושיעור מזון ב' סעודות בשאר דברים [חוץ מפת] עי' לעיל [כח: וכט].

★חציה לבית המנוגע

עי' ב"י [תריב] שהמחלוקת לשער כזית בכדי אכילת פרס מהו הפרס האם ג' ביצים או ד' ביצים תלויה בר"ש במשנתנו דכיכר הוא שמונה ביצים וא"כ פרס הוא ד' ביצים.

לריב"ב דככר הוא שש ביצים, א"כ פרס הוא ג' ביצים.

★תוד"ה וחצי חציה

אומר ר"ת דפסול גויה גזרה קדמונית היתה, ובי"ח דבר גזרו על אוכל כביצה.

ויל"ע א"כ מה נפק"מ בחצי פרס דפוסל את הגויה הרי השיעור כיום אחרי הגזירה השניה הוא בכביצה.

עי' רש"ש [שבת יד.].

וע"ע שיטת הרמב"ם [אבות הטומאות פ"ח-י,יא] וכן הוא שיטת רש"י [שבת יג: ד"ה האוכל] דהאוכל כביצה לא נטמא.

**פג.**

★וחצי חציה לטמא טומאת אוכלים

ועי' רש"י דלר"ש זה כביצה, ולריב"ב כביצה חסר רביע.

ועי' תוס' דהא דבכל מקום מובא שיעור כביצה טומאת אוכלים היינו כר"ש ולא כריב"ב.

ותוס' לעיל [פ: ד"ה אגב] דמזה משמע דקי"ל כר"ש.

וא"כ פרס שיעורו כדי אכילת **ד' ביצים**.

וברמב"ם גבי יו"כ שיעורו ג' ביצים [שביתת עשור פ"ב-ד] והיינו כריב"ב וגבי טו"א פסק כביצה [טו"א פ"ד-א] והיינו כר"ש.

וע"ע בחזו"א ק-א].

ובמשנ"ב ביוה"כ [תריב-ח] החמיר בשל תורה ובדרבנן מיקל.

ובסימן [רי-א] מיקל שאינו מצטרף לענין ברכה אחרונה עד שיאכל בכדי אכילת ג' ביצים.

וע"ע בגר"א [ריש תפו].