מז בדין דירה בלא בעלים
קטגוריות: ש_ס / יג עירובין / עירובין - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / עירובי חצירות - חוברת

מז

בדין דירה בלא בעלים

א] **עירובין** דפ"ה., ב' בתים וג' חורבות ביניהם, ופירש"י וג' חורבות ביניהם וכו' ואין בהן דיורין, ואין להן בעלים אלא בני הבתים האלו, עכ"ל.

**ובתוס'** שם, ז"ל, פירש בקונטרס וכו', משמע דסבר דאם יש להם בעלים דאוסרין אותן הבעלים על בני הבתים אע"ג דאינם אוסרין את החצר ואת המבוי שפתוחין להם וכו', מ"מ בתוכה מיהא אסור לטלטל, ובסוף הדר פירש כן בהדיא גבי דילמא אתי לאפוקי מאני דבתים לחורבה, פירש והרי רשות אחרת היא שיש לה בעלים ובמבוי לא נשתתפה שאינה אוסרת, כדתניא לעיל אינה אוסרת אלא מקום דירה בלבד וכו', והא דשרינן הכא להשתמש בסמוך לו אע"ג שיש לחבירו כמו"כ חלק בה אינו אוסר על זה, כיון שגם לזה יש חלק בה דשניהם שותפים בשלשתן, ואינם אוסרין זע"ז את הסמוכים כיון דהוי לזה תשמישו בנחת ולחבירו בקשה,[[1]](#footnote-2) ובב' גזוזטראות דסוף פרקין עשו לתחתונה סילקו נפשייהו מעליונה ואין אוסרין את העליונה אף על פי שעשו אותה בשותפות ויש להם חלק בה, ואין נראה לר"י לעשות דירה בלא בעלים דירה לחצאין לאסור לטלטל בתוכו, עכ"ל.

**והנה** החזו"א סי' פ"ו סקי"ח הק' לדעת רש"י, ממש"א לעיל דכ"ד: דטלטולי ממתא לרחבה ומרחבה למתא חד שרי משום דליכא דיורין, ופירש"י דלית בה דיורין שיאסרו על בני מבוי הלכך רשות בני מבוי הוא, וקשיא מ"ט אין בעלי הרחבה אוסרין על בני מבוי, אף שאינם דרין שם,[[2]](#footnote-3) ובסי' צ"ד סק"א כתב, דכל היכא שיש לבני הבית תשמיש קבוע בחורבה, מודה רש"י דאין בני חורבה אוסרין עליהן, דמיקרי דירתן של בני הבית קביעא כיון דבית פיתן פתוח לה, ושל בני חורבה עראי, והוי כמו בשותפין לזה בנחת ולזה בקשה, וכ"כ גם בסי' ק"ב סקי"א, וע' במכתב החזו"א שנד' במסודר למכילתין בסוגיין.

**עוד** הק' בתורי"ד לעיל דע"ד. ע"ד רש"י, ז"ל, ובפ' בתרא דמסכתין תנן בור ברה"ר וחוליתו גבוה י"ט, חלון שע"ג ממלאים ממנה בשבת, אשפה ברה"ר גבוה י"ט חלון שעל גבה שופכין לתוכה מים, והיכי שרי לטלטולי מרשותו לרשות שאינה שלו,[[3]](#footnote-4) אלא כיון דלית בהו דיורין שרי ומכמה דוכתי מוכח דכל מידי דלית בי' דיורין כי היכי דלא אסר אאחריני ה"ה נמי לא אסור לטלטולי בגוי', וכנר' בכלל הנך דוכתי הוא מה שהבאנו דשרי לטלטל ממתא לרחבה כיון דלית בה דיורין, עכ"ל.

ב] **עוד** ילה"ע בזה בד' התוס', דהנה בטעם הדין לדעת רש"י, דאף דמי שאינו דר בבית אוסר להוציא מן הבית, מ"מ אינו אוסר בחצר, פי' החזו"א סי' צ"ו סקט"ז דהוא משום דבדירה של שותפות אינו אוסר על השותף עד שישבות בשבת זה בפיתא ולינה בחצר השותפין, וכאשר כ"כ התוס' דמה"ט שרי הכא להשתמש בחורבה הסמוכה לו אף שיש לחבירו חלק בה.

**אמנם** צ"ב לפ"ז במה שעמדו התוס' ע"ד רש"י מהא דשרינן הכא להשתמש בסמוך לו אע"ג שיש לחבירו כמו"כ חלק בה, וכתבו דהוא משום דגם לזה יש חלק בה וכו', וצ"ב דמעיקרא מה קשיא להו, הרי מעיקר הדין לדעת רש"י דאין דירה בלא בעלים אוסרת בחצר, חזינן דאין לאסור משום הא דיש לו חלק בה היכא דגם לחבירו יש חלק בה, ומה קשיא להו להתוס' טפי אהא דשרינן הכא להשתמש בסמוך לו.

**עוד** צ"ע במשה"ק התוס' ע"ד רש"י דאין נראה לעשות דירה בלא בעלים דירה לחצאין, והחזו"א שם שעמד ע"ד התוס' דלכאו' היכא שא' מבני חצר הניח ביתו, ודאי בדין שאינו יאסור על בני חצר, ואי"ז דירה לחצאין, משום דלא גרע מלזה בנחת ולזה בקשה.

**ועיי"ש** שכתב לפרש דמכוון קו' התוס' הוא בגונא דהניחו כל בני חצר דירתן בשבת זו דאכתי שרי להוציא מבית לחצר, דאין שותף אוסר בלא מקום פיתא ולינה, אך בסי' ק"ב סקי"א אות ט"ו נסתפק בזה אם כה"ג ששניהם אין משתמשין ה"ה אוסרין זע"ז, ובסי' פ"ו סקי"ח מבו' בדבריו דכה"ג אוסרין זע"ז, וכן מ' בדבריו בסי' צ"ד סק"א.

**אמנם** צ"ע בזה, דאם אכן כל קו' התוס' היא רק על גוונא שהניחו כולן ביתם, א"כ מנא להו להתוס' באמת דבכה"ג אינם אוסרין בחצר, ועיי"ש בחזו"א שדן לומר דשמא קו' התוס' היא אף בגונא דשאר בני החצר דרין בחצר, דל"ד ללזה בנחת ולזה בקשה, דהתם עיקר תשמישו בקשה, אבל הכא י"ל דכיון שתשמישו שוה לחביריו אלא שהלך בשבת זו אין לחלק בין שותף לכולו שלו, ולפ"ז ניחא ד' התוס', אך עיי"ש בחזו"א שפקפק בזה.

**והנה** אמנם נ' דיש להוכיח דכה"ג אין אוסרין זע"ז, מדינא דבור שבין ב' חצירות דאמרינן דלרב מותרין שניהם למלאות משום דאין אדם אוסר על חבירו דרך אויר,[[4]](#footnote-5) וכן אמרי' דבג' חורבות העשויות כשורה שניהם מותרין בחורבה האמצעית משום דאין אדם אוסר על חבירו דרך אויר, וקשיא דהגם דל"מ אסר חד על חבירו משום שימושו דרך אויר, מ"מ הרי הבור והחורבה הוו של שניהם, וא"כ יאסור א' על חבירו להוציא לבור ולחורבה, ובע"כ מוכח מזה דאף היכא שב' השותפין אין דרין, אין אוסרין זע"ז.[[5]](#footnote-6)

**אך** למש"נ להלן ס"ק ה' ו', דהא דדירה בלא בעלים אינה אוסרת בחצר אי"ז מטעם כללא דאין שותף אוסר בדירה בלא בעלים, אלא הוא משום דל"ח דירה גמורה לאסור את החצר, ולפ"ז י"ל דהאמנם הא דאין שותף אוסר בדירה בלא בעלים הוא אף היכא שגם חבירו אינו דר שם, אך הך כללא דדירה בלא בעלים אינה אוסרת בחצר שמא היינו רק בשחבירו דר שם ועדיף ממנו.

**אך** אכתי ק' לפרש כן ד' תוס', שהרי התוס' לא הזכירו כלל בדבריהם להא דאף כה"ג אינו אוסר, וק' לומר דע"ז מיוסד כל עיקר קושייתם.

**עוד** ילה"ע בזה בד' התוס' במש"כ דאין נראה לר"י לעשות דירה בלא בעלים דירה לחצאין לאסור לטלטל בתוכו, והעירוני בזה, שהרי בד' התוס' לעיל מינה נ' דשפיר ניחא להו ד' רש"י דהגם דדירה בלא בעלים אסור לטלטל בתוכה מ"מ היכא דגם לו יש חלק בה אינו אוסר עליו, ואין מ' דע"ז גופא קשיא לי' לר"י, וא"כ הרי לפ"ז מתבאר גם הא דאין אוסרת בחצר, דהוא משום דיש לשאר בני החצר חלק בו, ומה קשיא לי' לר"י ע"ד רש"י.

ג] **ונ'** לדון בזה, דהנה בחזו"א סי' צ"ד סק"א וסי' צ"ו סקט"ו וסי' ק"ב סקי"א, נקט בפשיטות דכ"ה דלדעת רש"י בית בלא בעלים אסור לטלטל בתוכו, ה"נ אף רשות דלא חזיא כלל לדירה, אסור לטלטל לתוכה, ועיי"ש בסי' צ"ד שכתב שדעת הרמב"ם כרש"י, וע"כ יש לאסור להוציא מביתו לקרפף של אחר, הגם שאינו דר שם.

**והטעם** בזה הוא, משום דמפרש דגדר הדין דאף דדירה בלא בעלים אינה אוסרת, מ"מ אסור לטלטל בתוכה, הוא משום דלאסור לטלטל ברשות עצמה ל"ב כלל שיהא ע"ז תורת "דירה", אלא כל שרשות זו חלוקה בבעלים אסור לטלטל לתוכה, ורק לאסור מקום המשותף, בעי' שיהא לו דירה שם.

**אמנם** באמת יש לפרש גדר הדין לדעת רש"י בע"א, דהנה דעת ר"מ דדירה בלא בעלים שמה דירה, והאמנם לעיל דס"ב: מסקי' דלעולם ל"ש דירה ורק משום גזירה אסרו, אך גיר' הריטב"א שם דמסקי' דשמה דירה, וכ"ה בריטב"א ותור"פ בסוגיין, וכ"נ מד' התוס' בכ"ד, וכן פירש"י לקמן דפ"ו. במתניתין, והנה הרי לא אסר ר"מ אלא בבית הראוי לדירה, וכדתניא לעיל דע"ב: דמי שיש לו בית שער אכסדרא ומרפסת בחצר חבירו ה"ז אינו אוסר עליו, והתם ר"מ היא וכמש"כ התוס' בדפ"ה:, והיינו משום דיסוד דינא דר"מ אינו משום דל"ב דיורין לאסור, אלא הוא משום דאף דירה בלא בעלים "שמה דירה", וחשיב דאית לי' דיורין בבית זה, וע"כ הוא אוסר בחצר, ואשר ע"כ לא אסר ר"מ רק ברשות הראוי' לדירה, וז"פ.

**ויל"פ** דעד"ז הוא גם גדר הדין לדעת רש"י, דאף לרבנן דפליגי וס"ל דדירה בלא בעלים ל"ש דירה, היינו רק דלא חשיבא דירה גמורה לאסור על החצר, אך אית לה תורת דירה לאסור לטלטל בתוכה.[[6]](#footnote-7)

ד] **ואי** נימא דהא דדירה בלא בעלים אסור לטלטל בתוכה הוא משום דאית לה תורת דירה במקצת, וסגי בזה לאסור לטלטל בתוכה, הרי דלפ"ז אין לאסור לטלטל בתוכה, רק בבית דחזי לדירה, דהגם שאינו דר שם חשבי' לה כדירה לאסור לטלטל בתוכה, אך ברשות דלא חזיא לדירה שרי אף לטלטל בתוכה, שהרי לא אסרינן משום חילוק הבעלות, אלא משום דאיכא ע"ז תורת דירה, וזה ל"ש ברשות דלא חזיא לדירה, וכ"ה דלדעת ר"מ ל"ש לאסור ברשות דלא חזיא לדירה, וכנ"ל.

**ומצאתי** כן באהעו"ז סי' שס"ו ס"ג שכתב בשם הרוקח, דלא אסר רש"י אלא בחורבה דחזיא לדירה, ועי' ברוקח שבאו הדברים בשיבוש, ויל"ע אם אכן כונתו לזה, ועיי"ש שפירש שכונתו לישב מ"ש מבית שער דשרי לטלטל מחצר אחרת לבית שער, וע"ז תירץ דבית שער לא חזי לדירה כלל משא"כ חורבה, עכ"ד, ועי' בית מאיר סי' ש"ע סוד"ה אמנם הריטב"א, שתמה ע"ז.

**ולפ"ז** ניחא בפשיטות מש"א לעיל דכ"ד: דשרי לטלטל ממתא לרחבה משום דלית בה דיורין, ולא אסרו בני רחבה לטלטל לתוכה, שהרי מודה רש"י דלא אסרינן משום הבעלות לחודה, והא דבדירה בלא בעלים אסור לטלטל בתוכה הוא משום דאית לה תורת דירה, וזל"ש ברחבה שאינה ראוי' לדירה.

**ומתישב** בזה גם קו' הרי"ד מכל הנך דוכתי דמוכח דכל מידי דלית בי' דיורין שרי לטלטל בתוכו, שהרי לא אסר רש"י אלא במקום דחזי לדירה, אך בכל הנך דוכתי דאי"ז ראוי לדירה, מודה רש"י דשרי לטלטל בתוכן.

**וכלל** הדברים הוא, שאין לאסור לדעת רש"י לטלטל בתוכה, אלא בגונא דלר"מ ה"ז אוסר, ובהנך גווני מודו לי' רבנן דבתוך הרשות עצמה אסור לטלטל, אך בגווני דאף לר"מ אי"ז אוסר, ככל הנך גווני שאין רשות זו ראוי' לדירה, אף לא אסרינן לטלטל בתוכה.

ה] **ולפ"ז** נ' דמה"ט הוא דבדירה בלא בעלים אין החצר אסורה, ול"ב בזה להא דאין שותף אוסר בלא פיתא ולינה, אלא הטעם בזה הוא משום דדירה בלא בעלים הויא דירה גרועה, ולא סגי בה לאסור את החצר, וע"כ ממילא החצר מותרת, שהרי אין לדון כלל לאסור את החצר עצמה מכח בעלותו בה, שהרי כל מה שאסור לטלטל בדירה בלא בעלים הוא רק במקום הראוי לדירה, ולא בחצר דלא חזיא לדירה.

**ומאידך** י"ל, דאלמלי ה"ט דדירה בלא בעלים הוי דירה גרועה ולא סגי בה לאסור את החצר, הרי דבבית התבן ובמניח ביתו בשבת, לא הי' לנו להתיר את החצר משום הך כללא שכתבו התוס' דאף שיש לו חלק בחורבה ל"מ לאסור על חבירו שגם לו יש חלק בה.

**והטעם** בזה הוא לפמש"נ בסימן מ"ד סק"ח דהגם דהמניח ביתו בשבת אינו אוסר, מ"מ כל שהוא דר בביתו ה"ה אוסר בחצר אף שהניח חצירו בשבת זו, דדינא דמניח ביתו בשבת אינו אוסר, הוא משום דדירה בלא בעלים ל"ש דירה, וה"ט ל"ש רק על עיקר הדירה, וכל שעיקר הדירה הויא דירה בבעלים, ממילא ה"ה אוסר על החצר ועל כל הרשויות דהוו בכלל דירה זו, אף שבשבת זו אינו משתמש בהן.

**והיינו** דהאמנם רשות שאינו משתמש בה כלל, אינו אוסר עלי', אך היינו משום דרשות זו ל"ה חלק מדירתו, אך רשות שהוא משתמש בה והיא חלק מדירתו, הרי דכל שהוא דר בדירתו, ה"ה אוסר אף ברשות זו, אף אם עתה אינו דר בה.

**ואשר** ע"כ אם דירה בלא בעלים היתה דירה גמורה לאסור אף בחצר, ל"ה מצי להתיר החצר משום שיש לאחר חלק בה, דכל מה דשרינן מכח שיש לאחר חלק בה, הוא רק היכא שרשות זו גופה שאנו דנים עלי' הויא דירה בלא בעלים, כחורבות שאין הבעלים דרין בהן, וכגזוזטרא העליונה שנסתלקו ממנה בני התחתונה, אך משא"כ בבית התבן ובמניח ביתו בשבת שהחצר גופה אין להתירה משום שאינו משתמש בה והויא היא דירה בלא בעלים, שהרי כל שהבית חשיב דירה, ממילא יש לאסור אף החצר שהויא חלק מן הבית, דבבית התבן הרי החצר משמשת לו, וגם במניח ביתו בשבת הרי לפמש"נ אי"ז עקירה מדירת החצר, שהרי כל שדר בבית ה"ה אוסר בחצר אף אם הניחה בשבת, ורק הבית עצמו הוא דהוי דירה בלא בעלים, הרי דאי היתה דירה בלא בעלים דירה גמורה, אף היתה אוסרת בחצר, שהרי בעיקר הדירה אין חלק לאחר, והגם דבחצר יש חלק לאחר, אך הרי לא חשבינן להחצר כלל כדירה בלא בעלים, וכנ"ל.[[7]](#footnote-8)

ו] **ולפ"ז** מתבארים היטב ד' התוס', די"ל דמפרשי דינא דרש"י, דהא דאסור לטלטל בתוכה אי"ז משום דסגי בבעלות לאסור הגם דליכא דירה כלל, אלא הוא משום דאף דירה בלא בעלים חשיבא דירה במקצת לאסור לטלטל בתוכה, ול' התוס' הוא דחשיבא "דירה לחצאין", וזה מורה כדרך זו.[[8]](#footnote-9)

**ולפ"ז** ניחא הא דקשיא להו להתוס' מ"ט אין אוסרין את החורבות זע"ז ומ"ט אין בני גזוזטרא התחתונה אוסרין את העליונה, ותירצו דשאני התם דיש לו חלק בה, ונת' לעיל סק"ב להעיר בזה דמעיקרא מה קשיא להו, הרי כבר חזינן כן דאין דירה בלא בעלים אוסרת בחצר, ובע"כ דאין לאסור משום הא דיש לו חלק בה היכא דגם לחבירו יש חלק בה.

**ולמש"נ** א"ש, דהא דדירה בלא בעלים אינה אוסרת בחצר, אין הטעם בזה כלל משום דיש לו חלק בה, אלא כלל ל"ש לאסור החצר מצ"ע מכח בעלותו, כיון דלא חזי לדירה, ואך הצד לאסור החצר הוא משום דהוי מכלל דירת הבית, והא דבאמת לא אסרינן הוא משום דדירה בלא בעלים הויא דירה גרועה שאין בכחה לאסור בחצר, ומשא"כ בחורבות דחזיין לדירה קשיא להו להתוס' שיאסרו זע"ז.

**וצריך** לבאר עוד בזה, במשה"ק התוס' דיאסרו בני גזוזטרא התחתונה על העליונה, ולכאו' הרי גזוזטרא לא חזיא לדירה, וא"כ ל"ש כלל לאסרה משום הא דדירה בלא בעלים הויא דירה במקצת.

**אך** נ' פשוט בזה, דהגם דהגזוזטרא עצמה לא חזיא לדירה, מ"מ כיון שהיא פתוחה לבית שהם דרין בו, והא שאינם אוסרין את הגזוזטרא הוא משום שנסתלקו ממנה, הרי דאי דירה בלא בעלים שמה דירה לאסור בתוכה שפיר יש לאסור את הגזוזטרא, דכל הא דלא אסרינן ברשות דלא חזיא לדירה משום דירה בלא בעלים, הוא משום שאין ראוי לדור ברשות זו, אך משא"כ גזוזטרא זו הרי שפיר ראוי לדור בה דירת חצר ולכללה בכלל הבית שדרין בו, וע"כ אם דירה בלא בעלים חשיבא דירה לאסור בתוכה, שפיר יש לאסרה.

**ויש** להוסיף בזה, דנראה פשוט דלר"מ דדירה בלא בעלים שמה דירה, יש לאסור כל המקומות שראוי להשתמש בהן מן הבית, הגם שאינו משתמש בהן כלל, כיון שראויין כל מקומות אלו לדור בהן דירת חצר דעי"ז יכללו בכלל דירת הבית, וע"כ ה"נ לדעת רש"י דמודו רבנן לר"מ דחשיבא דירה לאסור בתוכה, קשיא להו להתוס' מ"ט אין אוסרין בני התחתונה את הגזוזטרא על בני העליונה.

**ובזה** מת' גם מש"כ התוס' דאין נראה לר"י לעשות דירה בלא בעלים דירה לחצאין לאסור לטלטל בתוכה, אשר עמד ע"ז בחזו"א דהיכא שא' מבני חצר הניח ביתו, ודאי בדין שאינו יאסור על בני חצר, ואי"ז דירה לחצאין, משום דלא גרע מלזה בנחת ולזה בקשה, אך לפי הנ"ל ניחא, דאם דירה בלא בעלים היתה דירה גמורה, ודאי הי' אוסר אף על החצר, ול"ח כלל כלזה בנחת ולזה בקשה, שהרי הוא משתמש מביתו בנחת בחצר זו, ואם ביתו הי' חשוב דירה גמורה, ממילא הי' לנו לאסור את החצר משום דהוי בכלל דירתו, וכאשר כן חזינן לדעת ר"מ דדירה בלא בעלים שמה דירה, שהוא אוסר על החצר, ולא אמרי' דחשיב כלזה בנחת ולזה בקשה, ואשר זמש"כ התוס' דלדעת רש"י בע"כ דרבנן דפליגי עלי' דר"מ ס"ל דדירה בלא בעלים הויא דירה לחצאין, שאם היתה דירה גמורה, הי' אוסר אף את החצר, וכאשר כן דעת ר"מ, ואם לא היתה דירה כלל, לא הי' לנו לאסור לטלטל בתוכה.

**ולפ"ז** ניחא גם עיקר ד' ר"י דאין נראה לעשות דירה בלא בעלים דירה לחצאין, ונת' לעיל סק"ב להעיר בזה, דמ"ט לא נימא דלעולם הויא דירה גמורה, ואך מ"מ אינה אוסרת על החצר כיון שיש לאחרים חלק בו, וכמש"כ התוס' לעיל מינה דמה"ט אין אוסרין זע"ז את החורבות, ואין בני גזוזטרא התחתונה אוסרין את העליונה, אך למש"נ ניחא, שהרי נת' דאין להתיר החצר מכח הא שיש לאחרים חלק בו, דכיון דבעיקר הדירה אין לאחרים חלק, תו ממילא יש לאסור אף החצר דהויא מכלל דירתו, ול"ד לגווני דהתוס' שהרשות שיש לאחר חלק בה, אין הבעלים דרין בה, והויא רשות זו עצמה דירה בלא בעלים, וכל מה דהחצר מותרת הוא רק משום דדירה בלא בעלים ל"ה אלא דירה במקצת, ולא סגי בה לאסור החצר, וזה לא ניחא לי' לר"י לעשות דירה בלא בעלים דירה לחצאין, וא"ש היטב ד' התוס'.[[9]](#footnote-10)

ז] **אמנם** מד' הרבה מן הראשונים מבו' שפירשו ד' רש"י דהא דאסור לטלטל בתוכה, אינו משום דדירה בלא בעלים חשיבא דירה במקצת, אלא הוא משום דלאסור לטלטל בתוכה ל"ב דיורין כלל.

**וחזינן** כן, ממשה"ק הראשונים תורי"ד לעיל דע"ד. רשב"א ריטב"א ותור"פ בסוגיין ע"ד רש"י, מהא די' בתים זה לפנים מזה א"צ החיצונים ליתן חלק בעירוב משום דחשיבי כבית שער, וע"י עירוב הפנימים מותר להשתמש בכל הבתים, עי' בדבריהם,[[10]](#footnote-11) ואם הא דאסר רש"י לטלטל בדירה בלא בעלים הוא משום דאית לה תורת דירה במקצת, הרי ל"ק כלל מהא דלא אסרינן בבית שער, שהרי בית שער לא חזי לדירה, וכ"ה דפשוט דמותר לטלטל בחיצונים אף לדעת ר"מ דדירה בלא בעלים שמה דירה, ה"נ אין לאסור משום דינא דרש"י, וכאשר כ"כ האהעו"ז עפי"ד הרוקח, ובע"כ מד' הראשונים דהא דלדעת רש"י אסור לטלטל בדירה בלא בעלים, הוא משום דלאסור לטלטל בתוך הרשות ל"ב שיהא בו דיורין כלל, וע"כ שפיר דנו דמה"ט הי' לנו לאסור אף לטלטל בבתים החיצונים, הגם דלא חזיין לדירה, וע"כ לא הקשו התוס' ע"ד רש"י מהתם, דלדעתם ל"ק כלל מהתם.

**וכ"ה** מבו' גם ממשה"ק בתורי"ד שם מכמה דוכתי דחזינן דהיכא דליכא דיורין שרי לטלטל בתוכו, וכבר נת' לעיל סק"ד דאי נימא דלא אסר רש"י אלא משום דדירה בלא בעלים חשיבא דירה במקצת לאסור לטלטל בתוכה, ניחא דע"כ בכל הנך דוכתי שאין ראויין לדירה אין לאסור, אך ממשה"ק הרי"ד כן מבו' דעתו, דלדעת רש"י יש לאסור לטלטל אף ברשות דלא חזיא כלל לדירה.

**וכן** נ' גם מד' הרשב"א והריטב"א לקמן דצ"ב. דאף בחורבה דלא חזיא לדירה אסר רש"י לטלטל בתוכה, עיי"ש, שהרי התם איירי בחורבה דלא חזיא לדירה, וכמש"כ הרשב"א שם, וכאשר כן מוכח מהא דשרי להוציא מן החצר לחורבה ולא אסרינן אלא את כלי הבית,[[11]](#footnote-12) וגם למש"נ בסימן נ' סק"ט בדעת הרשב"א והריטב"א דמפרשי לסוגיא דלעיל דע"ד. בחורבה דלא חזיא לדירה, וע"כ שרי לטלטל לתוכה כלי החצר, ואין אסור רק כלי הבית, הרי מוכח דאף ברשות דלא חזיא לדירה אסר רש"י לטלטל בתוכה.[[12]](#footnote-13)

**ויש** להוסיף עוד, דהנה בתור"פ ובריטב"א הביאו להוכיח כדעת רש"י, מסוגיא דר"פ הדר, דאף היכא דליתי' לגוי ולא אסר, מ"מ אסור להוציא מביתו לחצר, והנה מבו' דאף דגרסי בסוגיא דהתם דקסבר דדירה בלא בעלים שמה דירה, והא דלא אסר הוא משום דלא גזרו בגוי היכא דליתי', מ"מ הוכיחו מהא דהגם דלא גזרו בגוי ואינו אוסר בחצר, מ"מ ביתו אסור, וזה כדעת רש"י, ונ' דכ"ז הוא לטעמייהו, דגדר הדין לדעת רש"י הוא דאסרינן משום הבעלות, וע"כ שפיר מתבאר דהגם שבגוי הקילו שלא תאסור "דירה" בלא בעלים, מ"מ אסר בביתו משום הבעלות, אך למש"נ עפי"ד התוס' אין לחלק בזה, דאם לא החשיבו את דירתו לדירה מ"ט אוסר בתוכה, ומהיכ"ת שהחשיבו דירתו דירה לחצאין, וע"כ התוס' לא הביאו כלל לסייע משם לדעת רש"י.

**ונ'** דמה"ט לא הק' כל הנך ראשונים ע"ד רש"י מהא דאין אוסרין זע"ז בחורבות, ומהא דאין בני גזוזטרא התחתונה אוסרין על העליונה, וכמשה"ק כן התוס', שהרי לפ"ד הנך ראשונים הרי הא דהיכא שאינו דר בבית לא אסרינן את החצר, הוא משום דאין שותף אוסר בלא פיתא ולינה, וא"כ מה"ט ניחא דאין אוסרין זע"ז את החורבות ואת הגזוזטרא העליונה, ורק התוס' לטעמייהו דהא דאין אוסרין את החצר אי"ז משום דאין שותף אוסר בלא פיתא ולינה, אלא משום דדירה בלא בעלים אינה דירה גמורה, ולא סגי בה לאסור בחצר, ע"כ שפיר הקשו מ"ט אין אוסרין בחורבות ובגזוזטרא העליונה, וכמש"נ בביאור דבריהם לעיל סק"ו, וע"ז תירצו דכיון דדירה בלא בעלים אינה דירה גמורה, אינה אוסרת על מי שיש לו חלק בדירה זו.

**וע"כ** גם לא הקשו כל הנך ראשונים דאין נראה לעשות דירה בלא בעלים דירה לחצאין, שהרי לדעתם אי"ז דירה לחצאין, אלא הא דאין החצר אסור הוא משום דאין שותף אוסר בלא פיתא ולינה, וכמש"נ.

ח] **והנה** בחזו"א סי' צ"ד סק"א כתב, שדעת הרמב"ם כרש"י, ולמד כן מהא דס"ל להרמב"ם דלא אסר ר"ש לטלטל מבית לקרפף אלא בקרפף של אחר, ואם דירה בלא בעלים מותרת אף לטלטל בתוכה, ל"ש לאסור בקרפף של אחר משום חילוק הבעלים, שהרי אין הבעלים דרין בקרפף, ועי' גם בחזו"א סי' פ"ט סק"ז.

**אמנם** למש"נ כ"ז ניחא רק אי נימא דהא דאסרינן בדירה בלא בעלים לטלטל בתוכה הוא משום דאף דל"ש דירה מ"מ חילוק הבעלים אוסר לטלטל בתוכה, אשר לפ"ז יש לאסור משו"ז גם בקרפף, אך אי נימא דהא דאסרינן לטלטל בתוכה הוא משום דשמה דירה במקצת, הרי שאין לאסור מכח זה בקרפף דלא חזי לדירה.

**ולפ"ז** אי נימא בדעת הרמב"ם כמש"כ החזו"א, הרי יש ללמוד מזה שדעתו דדירה בלא בעלים אסור לטלטל בתוכה אף דליכא עלי' שם דירה כלל.

**אך** באמת עיקר מה שהוכיח החזו"א מד' הרמב"ם, יל"ד בזה, די"ל דבאמת כל הא דאסור להוציא מהחצר לקרפף של ב' בנ"א לדעת הרמב"ם, הוא רק בקרפף שהבית פתוח לו, והוקף ולבסוף פתח, או בגווני דאין פתוח הבית לו ממש לחשבו כמוקף לדירה אך סגי בזה לחשבו שדרין בו לאסור, (עמש"נ בזה בסימן מ"ג האופנים בזה דחשיב שדרין בו לאסור אף שאין הבית פתוח לו ממש), אך אם אינו פתוח לבית י"ל דבאמת אין לאסור.

**ומצאנו** מפורש כן בד' תורי"ד בדע"ד., ז"ל, אי קשיא מהכא מוכח דאין מטלטלין מבית לקרפף בלא עירוב, והרי הוכחתי במהדורא תליתאה דכל מידי דלית בי' דיורין לא אסר אאחריני ולא אסירי נמי לטלטולי מביתי לגוי', תשובה ה"מ כגון חרבתו וקרפיפו של שמעון הסמוכין לחצר ראובן ואין שמעון סמוך להן שישתמש בהן, בהא ודאי מותר ראובן להשתמש בהן ואינם צריכין עירוב, אבל אם סמוך שמעון לחורבתו או לקרפיפו ומשתמש בהן והן סמוכין נמי לחצר ראובן, התם אמר ר"ש וכו' אבל מבית ראובן לקרפף שמעון לא, ואע"פ שאינו בית דירה שכיון ששמעון שלא עירב עמו סמוך לו ומשתמש בו אסור לטלטל מביתו לאותו קרפף, עכ"ל,

ט] **ויש** להוסיף עוד, דגם מה שנראה מד' החזו"א בסי' פ"ט סק"ח שדעתו דאף לדעת רש"י דדירה בלא בעלים אסור לטלטל לתוכה, מ"מ אינו חשוב כבית אלא כחצר, כ"ז ל"ש אלא לטעמי' דמפרש דהא דאסור לטלטל בתוכה אי"ז משום דשמה דירה במקצת, אלא משום דחילוק הבעלים אוסר לטלטל בתוכה, וע"כ שפיר יש לומר שדינה כחצר.

**אך** למש"נ בדעת התוס' דמפרשי דהא דלדעת רש"י אסור לטלטל בתוכה הוא משום דשמה דירה במקצת כיון שראוי' היא לדירה, הרי ודאי דלדעת רש"י חשיבא החורבה כבית, דומיא דהא דפשיטא דלמ"ד דירה בלא בעלים שמה דירה חשיבא כבית, וע' עוד בדברינו בסימן נ' סק"ו שהבאנו שמפורש בד' הראשונים דלדעת רש"י דירה בלא בעלים חשיבא כבית, אך יל"פ דטעמם הוא משום דכל מקום הראוי לדירה חשיב כבית, ועמש"נ שם באורך בענין זה.

י] **והנה** אמנם צ"ע בזה מהא דמבו' בגמ' לקמן ד"צ. ודצ"ב. דשרי להוציא כלי החצר לחורבה, ורק כלי הבתים אסור, ובגמ' ד"צ. איבע"ל אם מותר להוציא מגג לחורבה לרבנן, אך בחי' הרשב"א דצ"ב. כתב דאיירי התם בחורבה דלא חזי לדירה, דאי חזיא לדירה אסור להוציא אף כלי החצר, וגם בגמ' ד"צ. מבו' להדיא דאיירי בחורבה דלא חזיא לדירה בלא תיקון, וע"כ ניחא דלא חשיבי כבית.

**אמנם** הנה מצאתי בחי' המאירי בדצ"ב., ז"ל, זה שביארנו בחורבה זו אפי' היא של אחרים, גדולי הרבנים כתבוה כן, ומ"מ גדולי המפרשים חולקים בה, ופירשוה דוקא בשהיא של בעלי החצירות, אבל בחורבה של אחרים לא, וראי' להם מפרק הדר וכו' אלמא לדברי הכל החורבה אסורה להם וודאי פירושה בחורבה של אחרים, ואע"פ שאינה אוסרת מ"מ אסורה היא, עכ"ל.

**והיינו** דס"ל להראב"ד כמש"נ, דכיון שדירה בלא בעלים שמה דירה לאסור לטלטל בתוכה, ע"כ ודאי שדין החורבה כבית, וע"כ פירשה בחורבה של בעלי החצירות.

**ומבו'** מד' הראב"ד והמאירי, דכל הא דס"ל דחורבה דינה כבית, הוא רק משום דדירה בלא בעלים אסורה לטלטל בתוכה, אך אי נימא דשרי לטלטל בתוכה, והא דאסרינן התם הוא משום שהבית פתוח לה, ניחא דשרי להוציא לה כלי החצר, וכן מבו' במאירי בהמשך דבריו שהביא דעת התוס' דכל שאינו אוסר אינו נאסר וכו', ומבו' שלדעתם ניחא הא דשרי להוציא לחורבה כלי החצר, ויש ללמוד מזה דנידון זה אם החורבה חשיבא כבית או כחצר, תלי בפלוגתת רש"י ותוס', דלרש"י דדירה בלא בעלים אסורה לטלטל בתוכה, דינה כבית, ולתוס' דדירה בלא בעלים מותרת לטלטל בתוכה, וכל איסור החורבה הוא משום דהיא משמשת לבית, אין דינה כבית אלא כחצר, ועמש"נ בזה בסימן נ' סק"ז, ועיי"ש שהבאנו מד' הרשב"א שגם לדעת התוס' חשיבא החורבה כבית, ועיי"ש סק"ט מש"נ בדעתו.

**ואמנם** צ"ב רב, דכ"ה דס"ל להראב"ד דחורבה של אחרים דינה כבית, וע"כ אסור להוציא לה אף כלי החצר, א"כ אף חורבה של בני החצירות נמי בדין שיהא דינה כבית של בני ב' החצירות, ויהא אסור להוציא לה כלי החצר, ומה נתישב להראב"ד במה שפירש דאיירי בחורבה של בני החצירות.

**ונ'** לישב היטב, שהרי כתבו התוס' דאף לדעת רש"י דדירה בלא בעלים אסורה לטלטל בתוכה, מ"מ אינו אוסר על אחר שיש לו חלק בה, ונת' לעיל סק"ב להוכיח דאין הטעם בזה משום דהאחר דר שם בפיתא ולינה ועדיף מיני', אלא אף היכא ששניהם אינם דרין בה אין אדם אוסר על חבירו בלא פיתא ולינה, ולפ"ז הרי נמצא דאם החורבה היא של בני ב' החצירות, אין לאסור עליהם להוציא לחורבה משום דינא דדירה בלא בעלים אסור לטלטל בתוכה, שהרי יש להן חלק בה, וכל איסורן להוציא לחורבה הוא משום שהחצירות פתוחות לה, ואשר ע"כ לא חשיבא אלא כחצר, דכל מה דחורבה דינה כבית, הוא רק היכא שאיסורה מחמת עצמה, אך היכא שאיסורה הוא משום שהיא משמשת לדירת הבתים, הרי כלפי דירת הבתים אינה אלא כחצר.

**וזה** מתאים עם מש"נ לעיל שמד' הראב"ד מבו' דאי דירה בלא בעלים ל"ש דירה כלל, וכל איסור החורבה הוא משום שהבית פתוח לה אין דינה כבית אלא כחצר, ואשר ע"כ ה"נ אף לדעתו דדירה בלא בעלים שמה דירה לאסור לטלטל בתוכה, מ"מ היכא שיש להם חלק בה וכל איסורה הוא משום שהיא משמשת לדירת הבתים, אין דינה כבית אלא כחצר.

**וע'** עוד בסימן נ' סקי"א, שנת' עד"ז בדעת הרשב"א בעבוה"ק.

יא] **עוד** נפ"מ נ' בזה, במש"כ החזו"א סי' פ"ו סקי"ח, דלדעת רש"י דחורבה אסורה לטלטל בתוכה, ל"מ עירוב להתיר להוציא מחצר לחורבה, שאין עירובי חצירות מועיל בלא פיתא ולינה, עכ"ד.[[13]](#footnote-14)

**ולמש"נ** נ' לדון בזה, דהנה התוס' לעיל ד"ע: ד"ה אחד כתבו, דלדעת ר"מ דדירה בלא בעלים שמה דירה, יכול הבעלים לערב עם בני החצר, כיון דאסר עלייהו, ומבו' בדבריהם דלרבנן דס"ל דל"ש דירה ואינו אוסר, לא חייל כלל עירובו.[[14]](#footnote-15)

**ומעתה** כאשר באנו לדון בדין דירה בלא בעלים לדעת רש"י דאסור לטלטל בתוכה, נ' דהוא תלוי במש"נ, דאי נימא דהא דאסור לטלטל בתוכה הוא משום דאף דל"ש דירה מ"מ חילוק הבעלים אוסר לטלטל בתוכה, נ' דל"מ עירובו, כיון דלית לי' דיורים שם, אך אי נימא דהא דאסרינן לטלטל בתוכה הוא משום דשמה דירה במקצת, נ' דודאי יועיל עירובו.

**ועמש"נ** בסו"ס כ"ה לדון דכה"ג א"צ עירוב, אלא מהני שיתוף.

**ובעיקר** הנידון בזה, הנה שו"ר בחזו"א סי' פ"ט סק"ז שכתב דמהני עירוב בלא פיתא ולינה, ולמד כן מד' הרמב"ם דמהני עירוב בין חצר לקרפף, הגם שאין הקרפף פתוח לבית, ושוב הוסיף שכן מבו' בגמ' דע"ו: דמהני עירוב בלא פיתא ולינה, ויש לדון בזה ואכמ"ל, וזה בתרא לד' החזו"א הנז' שנקט דל"ש עירוב בלא פיתא ולינה, אך אולי י"ל דמכוון החזו"א הוא רק היכא שמערב כל העיר וגם ביתו של בעל הקרפף, וע"כ ה"ז מועיל לערב אף הקרפף שאין לו בו פיתא ולינה, אך כל שמערב רק המקום שאין בו פיתא ולינה ל"מ, אך סתימת דבריו ל"מ כן, וגם ל"מ כן ממה שהוכיח מעירוב ב' גגין.

**ואי** נימא דמהני העירוב בכה"ג, יש להסתפק אם יועיל עירוב זה היכא שדר גוי בחצר, ועמש"נ בזה בסימן ה' סק"ט.

יב] **ולענין** הלכה בפלוגתא זו, הנה דעת הבעה"מ כרש"י, וכן דעת הראב"ד שהביא בחי' הרשב"א בסוגיין, וכן נ' דעת המרדכי בפירקין ובס"פ כיצד משתתפין, עייש"ה, אך עמש"כ הבית מאיר סי' ש"ע בדעתו, הבאנו דבריו בסו"ס כ"א.

**אך** דעת הרא"ש ותור"פ בסוגיין והרי"ד לעיל דע"ד. והרשב"א בעבוה"ק ש"ג פ"ט, כדעת התוס', והריטב"א בסוגיין לא הכריע בזה, וע' ביאוה"ל סי' שע"ו וחזו"א סי' פ"ט סק"ח וסי' צ"ו סק"ה, ובמש"כ החזו"א בדעת הרמב"ם בזה עמש"נ לעיל סק"ח.

**והנה** ממש"כ בשו"ע סו"ס ש"ע במתארח בחצר שאינו אוסר והוא והם מותרין "בין בביתו" בין בביתם, לכאו' יש להוכיח דהשו"ע פסק שלא כדעת רש"י דדירה בלא בעלים אסור לטלטל בתוכה, דלדעת רש"י הגם שאין האורח אוסר, מ"מ יש לאסור בביתו משום דהוי זה דירה בלא בעלים של הבעה"ב.

**אמנם** הנה בביאוה"ל בסי' שע"ו דן בדעת השו"ע בפלוגתת רש"י ותוס' בדין דירה בלא בעלים, ולא הוכיח ממש"כ השו"ע דמותר לטלטל מבית האורח לחצר, ונ' מדבריו דדין זה מתישב גם לדעת רש"י.

**ונ'** שהטעם בזה הוא, דאף לדעת רש"י דדירה בלא בעלים אסור לטלטל בתוכה, מ"מ היכא שדר בה אחר, הויא דירת האורח, וע"כ אין הבעלים אוסר, וגם אותו האורח אינו אוסר משום דדירתו טפילה לדירת הישראלים הקבועים שם, וע"כ מותר לטלטל מבית האורח לחצר.

**אמנם** מד' תור"פ והמרדכי נ' להוכיח לא כן, שהרי התור"פ לעיל דס"ב: ולקמן דפ"ה. והמרדכי בריש פירקין, פירשו לדינא דברייתא לעיל דס"ב. דאף היכא דליתי' לגוי מ"מ אסור לטלטל מביתו לחצר, דאיירי בשיש אורח המתאכסן בבית הגוי, והנה בתור"פ לקמן דפ"ה: הק' מזה ע"ד התוס' דדירה בלא בעלים מותר לטלטל בתוכה, וכן המרדכי בס"פ כיצד משתתפין הביא מזה דהגם שאין הדירה אוסרת מ"מ אסור לטלטל בתוכה, והרי דלדעת רש"י ניחא, דהגם שאין הגוי אוסר משום דליתי', מ"מ אוסר לטלטל בתוכה, ומבו' מזה דאף שיש אורח בביתו מ"מ חשיב כדירה בלא בעלים של בעה"ב, ולדעת רש"י אסור לטלטל בתוכה.

**אך** למש"כ האבהעו"ז לפרש ד' המרדכי באורח שאין לו שם פיתא ולינה, הבאנו דבריו בסימן כ"א סק"ט, י"ל דע"כ שפיר חשיב כדירה בלא בעלים של בעה"ב, ומשא"כ היכא שדר האורח שם בפיתא ולינה לא חשיב כדירה בלא בעלים של בעה"ב.

**אמנם** נ' לחלק בזה, די"ל דהשו"ע איירי היכא דלא מצי בעה"ב לסלוקי להאורח, ולדעת המ"ב דהיכא דמצי לסלוקי אינו אוסר אף ביותר מל' יום, הרי מוכח דאיירי השו"ע בדלא מצי לסלוקי, וע"כ לא חשיבא דירה זו כדירה בלא בעלים של בעה"ב, שהרי אין בידו לדור בה, ואילו ר"פ והמרדכי איירי היכא דמצי הגוי לסלוקי, וע"כ חשיבא דירה זו כדירה בלא בעלים של הגוי, וז"ב.

**והנה** בטושו"ע סי' שצ"ב ס"ג כתבו, דהבתים שמניחים אותם שיור, אע"פ שאינם פתוחים לעיר וכו', ואפי' הוא בית הבקר או בית התבן שא"צ לערב, עושים אותם שיור ומערבין את השאר, ע"כ, ומבו' דמפרשי סוגיית הגמ' לעיל ד"ס. דהאי בית תיבנא לא הי' בו בית דירה, וזהו דמייתי' מזה ראי' דאף שאינו בכלל עירוב כלל מ"מ הוי שיור.

**ובחזו"א** סי' צ"ה סקי"ד הק', דמה מייתי מזה ראי', הרי שאני בית התבן שהוא עצמו אסור לדעת רש"י, וא"כ שפיר הוי היכרא שאין מטלטלין מעיר לבית התבן משום חיסרון עירוב, אבל היכי דל"מ לערב משום שאין להם פתח ליכא היכרא, ומזה הוכיח כפי' הריטב"א שם, עכ"ד, ולכאו' מד' הטושו"ע שפירשו כן, מוכח דס"ל שלא כד' רש"י, אלא מותר להוציא מבית התבן לחצר, וע"כ שפיר מייתי' מינה דאף היכא דל"ה בכלל עירוב כלל, מ"מ הוי שיור, ובטור סו"ס שע"ו כתב להדיא שלא כדעת רש"י.

**אך** מאידך העירוני דיש להוכיח להיפך, דלדעת התוס' דמותר להוציא מבית התבן לחצר, א"כ אינו מובן כלל מ"ש לשייר בית התבן, הרי מותר להוציא ממנו לחצר, וא"כ אינו משויר כלל.

**ואשר** ע"כ נ', דבאמת גם לדעת הטושו"ע איירי בבית התבן שחוץ למחיצות העיר, וכן נ' להדיא בלשונם, וע"כ שפיר שייך בזה שיור, כיון שאסור לטלטל ממנו לעיר, ומזה הוא דמייתי' מינה דמהני שיור אף במקום שא"א לערב, ואין מכוון הגמ' דרך דמיון, דכ"ה דמהני שיור בית התבן, ה"נ מהני שיור דבית שאינו פתוח לעיר.

**ואדרבה** בזה ניחא היטב הא דמייתי' מינה דמהני שיור אף במקום שא"א לערב, ובחזו"א שם כתב עפי"ד הריטב"א שיודעים היו דהאי בית תיבנא לא הי' פתוח לעיר, וצ"ב דהעיקר חסר מן הספר, אך לפמש"נ הוא מבו' היטב, דאם הי' בית התבן פתוח לעיר, א"כ ל"ה שייך כלל לשיירו, ובע"כ דאיירי שלא הי' פתוח לעיר, וא"ש היטב.

1. ומש"כ התוס' שהטעם משום דהוי לזה בנחת ולזה בקשה, נ' שאין כונתם דרק מה"ט אינו אוסר עליו לדעת רש"י, שהרי חזינן דהיכא דעשויין כשורה אף אין אוסרין זע"ז את האמצעי, הגם דהוי תשמישו לשניהם בשוה, ובע"כ מכוון התוס' הוא דהא דאין אוסרין משום דירה בלא בעלים הוא משום ששניהם שותפין בהן, והא שאין אוסרין משום תשמישן הוא משום דהוי לזה בנחת ולזה בקשה, אך צ"ע רב שהרי הא דאין אוסרין זע"ז משום תשמישן לכאו' אין הטעם משום לזה בנחת ולזה בקשה, שהרי לרב לזה בשלשול ולזה בזריקה שניהם אסורין, אלא משום שאין אדם אוסר על חבירו דרך אויר, וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-2)
2. וצ"ע מנלי' דאיירי שהרחבה לא היתה שייכת אף לבני מבוי, או היתה רה"ר שהוא הפקר לכל, אך נ' כוונת החזו"א למש"כ תוס' לעיל ד"ז. ד"ה אם ובהגה"ה שם, דלפ"ז מוכח שהיתה רחבה זו של יחידים, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-3)
3. ונ' שמקור ד' הרי"ד לפרש דאיירי בגונא שיש לאשפה בעלים, הוא ממש"א שם בגמ' לחלק בין אשפה של יחיד לאשפה של רבים, והרי דאיירי באשפה שיש לה בעלים, וע' שו"ת הרי"ד סי' מ"ד שכתב בתו"ד דמבו' מזה דאף אשפה של רבים מותר להשתמש בה ואין אותן הרבים אוסרין עליו. [↑](#footnote-ref-4)
4. אמנם למש"נ להלן סק"ו בדעת התוס' דלא אסר רש"י בדירה בלא בעלים, אלא במקום דחזי לדירה, וכ"כ האהעו"ז בדעת הרוקח, א"כ ל"ש כלל לאסור בבור שבין ב' חצירות משום דינא דדירה בלא בעלים, וז"פ. [↑](#footnote-ref-5)
5. אמנם לדעת הרשב"א והריטב"א דברשות משותפת מודה רב דאדם אוסר על חבירו דרך אויר, הרי בע"כ דאיירי בבור וחורבה שאינם שלהן, וכאשר כ"ה להדיא בעבוה"ק ש"ג פ"ט, וע' קר"א שעמד בזה, ולפ"ז אין להוכיח משם, אך בל' רש"י אין לחורבות בעלים אלא אלו, מ' להדיא דאיירי בשהחורבות שלהן.

   אמנם צ"ב שהרשב"א גופי' העתיק ל' רש"י שהן "של בעלי בתים אלו", ולהדיא דאיירי שהן שלהן, ולכאו' אי"ז מתישב לטעמי', אך באמת לפ"מ שפירש הרשב"א דהא דמייתי' מהתם הוא ממה דשרי להעביר דרך אויר החורבה, הרי שדין זה הוא אף בדהויא החורבה האמצעית של שניהם, וכמש"נ לעיל בזה. [↑](#footnote-ref-6)
6. ובחזו"א סי' פ"ו סקי"ח, עמד לדעת רש"י, במש"א לעיל דס"ב. דביתו של גוי כדיר של בהמה, ובאמת גרועה דאסור להוציא לדיר של חבירו אבל לבית נכרי מותר, וכתב דצ"ל דמשום דבית דירה אוסרת קאמר דאינה דירה, וה"ה דלא חשיב דירה כלל ומותר להוציא לביתו, עכ"ד, ונ' דכל קו' זו היא רק אם נפרש דהא דאסור להוציא לדיר של חבירו הוא משום דאסור לטלטל בתוכו ל"ב שיהא דירה כלל, אלא חילוק הבעלות אוסר, ולפ"ז נמצא דאין ביתו של גוי כדיר של בהמה, אלא שרי אף לטלטל לביתו, דכי היכי שדירת הגוי אינה חשובה לאסור, אף בעלות הגוי אינה אוסרת, אך אי נימא דהא דאסור להוציא לדיר של חבירו, הוא משום דאף דירה בלא בעלים חשיבא דירה במקצת, כיון שהיא ראוי' לדירה, הרי ממילא ניחא דבגוי שדירתו כדיר של בהמה, אין לאסור אף לטלטל בתוכו, כיון שאין דירת הגוי דירה ולא חזי כלל לדירה. [↑](#footnote-ref-7)
7. ואולי יש לחדש לפ"ז, דמש"כ התוס' דהיכא שיש לאחר חלק בה אינו אוסר עליו, אי"ז רק לדעת רבנן, אלא אף לדעת ר"מ דדירה בלא בעלים שמה דירה והויא דירה גמורה, נמי לא אסר היכא שיש לאחר חלק בדירה זו, והא דס"ל דדירה בלא בעלים אוסרת בחצר ולא שרינן משום שיש לשאר בני החצר חלק בחצר, הוא כמש"נ דכיון שבבית אין לאחר חלק ושמה דירה, ממילא אסרינן לחצר שהיא מכלל הבית, שאין לדון על החצר עצמה שהיא דירה בלא בעלים, שהרי החצר משמשת את הבית, ובה במידה דהבית הוי דירתו הויא החצר חלק מדירה זו, ולפ"ז נמצא דאף לדעת ר"מ לא יאסרו זע"ז את החורבות הסמוכות, ולא יאסרו בני הגזוזטרא התחתונה על העליונה, וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-8)
8. אמנם ילה"ע ע"ז, דהנה התוס' הביאו דכן פירש"י לעיל גבי דילמא אתא לאפוקי מאני "דבתים" לחורבה, והנה גיר' דילן בפירש"י שם הוא דילמא אתא לאפוקי מאני "דחצר" לחורבה, אך לפ"מ שהביאו התוס' נ' דמאני דחצר מותר להוציא לחורבה ורק מאני דבתים אסור, ולפ"ז מבו' דלא חשיבא החורבה כבית אלא כחצר, ולפ"ז א"א לפרש דהא דאסור לטלטל בתוכה הוא משום דאף דירה בלא בעלים חשיבא דירה במקצת, דא"כ הרי ודאי דחשיבא החורבה כבית, וכמש"נ להלן סק"ט, דאי איירי בחורבה דלא חזיא לדירה, וע"כ לא חשיבא כבית, הרי לא הי' לנו לאסור לטלטל בתוכה, וכמש"נ לעיל דלדרך זו אין לאסור אלא במקום דחזי לדירה, ובע"כ דהא דאסור לטלטל בתוכה הוא משום חילוק הבעלות, ודלא כמש"נ בדעת התוס', וצריך לדחוק דמש"כ התוס' מאני דבתים הוא משום דלפי פירושם בסוגיא שם בע"כ דשרי להוציא כלי החצר לחורבה ואין אסור אלא כלי הבתים, וכמש"כ הריטב"א שם, אך אה"נ לדעת רש"י ודאי אסור אף כלי החצר, וכגיר' רש"י שם, וברא"ש בתוס' הרא"ש בסוגיין הביא הגיר' מאני דחצר, הגם דבתוס' הרא"ש לעיל דע"ד. גריס מאני דבתים והוא מוכח לפי פירושו שם, והיינו משום דלדעת רש"י ע"כ הגיר' מאני דחצר, וכמש"נ. [↑](#footnote-ref-9)
9. ויש להוסיף, דהנה בסימן מ"ו נת' דאיכא כמה גווני דהיכא דהרשות הוי שלו לבדו ה"ה אוסר, ואם יש לאחר חלק בה אינו אוסר עליו, ולפי המבו' נ' דאי"ז נסתר מד' ר"י דלא ניח"ל לעשות דירה בלא בעלים דירה לחצאין, דרק הכא שבחצר גופה ליכא גריעותא כלל, שהרי היא משמשת לגמרי את הבית והויא מכלל הבית, וכל מה שאינו אוסר בחצר הוא משום גריעותא דהבית שאינו דר בו, הרי בזה ס"ל לר"י דאם הבית עצמו חשיב דירה, ממילא יש לאסור בחצר אף שיש לאחר חלק בה, אך משא"כ בהנך גווני דהגריעותא היא במקום המשותף עם האחר, הרי שבזה שפיר י"ל, דהגם דאילו היתה רשות זו לו לבדו היתה אסורה, מ"מ היכא שיש לאחר חלק בה אינו אוסר עליו, וזה כמש"כ התוס' כן לדעת רש"י בחורבות ובגזוזטרא וזה הוה ניחא לי' לר"י, וכמש"נ. [↑](#footnote-ref-10)
10. וע' מה שתירצו בזה הרשב"א והריטב"א, ומה שנחלקו השעה"צ סי' ש"ע סקכ"ו והחזו"א ס' צ"ד סק"ב, ויש לציין למש"כ המאירי בדפ"ה:, ז"ל, אלא אפי' הדר שם וכו' אינו אוסר, עד שאנו מוסיפים לומר שהדר שם אין אנו אוסרין עליו, לפי שנעשה אורח אצלם, הואיל ואי"ז קרוי דירה, עכ"ל, וזה ע"ד ד' החזו"א. [↑](#footnote-ref-11)
11. אמנם אי"ז מוכרח, דיל"פ דודאי כבר מעיקרא פירשו הראשונים דאיירי בשחורבה זו פתוח לה בית, ואך שפירשו דאיירי בשאין הבעלים משתמש כלל בחורבה, וע"כ ה"ז תלוי בפלוגתת רש"י ותוס', דלרש"י דדירה בלא בעלים חשיב דירה לאסור בתוכה, ה"נ חורבה זו חשיבא כחצר לאסור להוציא לה כלי הבית, כיון שה"ה ראוי' לדירת חצר, שהרי הבית פתוח לה, ואם הי' משתמש שם הי' אוסר, וע"כ אף בשאינו משתמש שם ה"ה אוסר, וכמש"נ עד"ז לעיל סק"ו, ומשא"כ לדעת ר"י הגם שחורבה זו ראוי' לדירת חצר, מ"מ כיון שאינו דר בה בפועל אין אסור להוציא לה כלי הבית, אך לעולם י"ל דאם אין הבית פתוח לה אף לדעת רש"י אין אסור להוציא לה כלי הבית, כיון שאינה ראוי' כלל לדירה, ול"מ לחשבה כדירה, אך הנה אמנם בל' הריטב"א ה"ז מתישב היטב, אך בל' הרשב"א נ' להדיא שרק לדעת ר"י בעי' להעמידה ברחבה שאחרי הבית והבית פתוח לה. [↑](#footnote-ref-12)
12. אמנם לפ"מ שנראה ברשב"א בעבוה"ק שאם הבעלים משתמשין בחורבה זו ה"ה אוסרין, אף שאי"ז פתוח ממש לבית, הרי דשפיר חזיא לדירת חצר, וא"כ שפיר חשיב דחזיא לדירה, עדמש"נ לדעת התוס' בגזוזטראות דחשיב חזי לדירה, אך בבית שער לכאו' לא חזי לדירה, ומה שראוי לדור בבית אחר ושיהא הבית שער כחצר לכאו' לא סגי בזה לאסור, וצ"ע בזה.

    ויש להוסיף דאי נימא דלאסור רשות זו ל"ב מקום פיתא להרשב"א, ולא משום דהוי חלק מן הבית המרוחק, הרי בע"כ דהא דבבית שער שרי הוא משום דהוא טפל לבית הפנימים, וע"כ חשיב שיש לאחרים בו חלק, ובכה"ג אינו אוסר בשאר תשמישים, אך צ"ע א"כ מה הקשו על רש"י, ולכאו' מוכח שלדעתם בית התבן מותר לטלטל בתוכו, וצ"ע מ"ש מחורבה שמשתמש בה, ובע"כ דהתם ה"ז משתייך לביתו, ומשא"כ בבית שער שאין לו בית, ולפ"ז יל"ד דבית התבן ניחזי לי' כחלק מביתו ויאסור, וצ"ע לפ"ז חצר של מקום פיתא מ"ט לא חזינן לה כחלק מביתו, ויל"ע בכ"ז. [↑](#footnote-ref-13)
13. ועי' באהעו"ז סי' שס"ו ס"ג, ולא ברירא לי בדבריו אם מהני עירוב להתיר או לא, דהנה ז"ל שם כשהביא ד' רש"י, "דהא כיון דהחורבה אינה אוסרת עליהם לא עירבה עמהם ולא נתנה להעירוב וע"כ אסור להוציא ולהכניס לתוכה", ומ' דאם עירבה עמהם שפיר מהני, וכ"ה בהמשך לשונו, אבל מבית ישראל זה שאינו דר שם "כיון שלא נתן עמהם בעירוב" אסור מ"מ לטלטל מבית זה לחצר וכו', עכ"ל, ומ' שאם נתן עמהם בעירוב מותר לטלטל מבית זה לחצר, אך ממש"כ שם דמה"ט מניחין העירוב בביהכ"נ, כדי שיהא מותר להכניס ולהוציא מביהכ"נ, מ' דל"מ לזה עירוב, דאם הי' מהני לזה עירוב, לא הי' צריך להניח העירוב בביהכ"נ, דשפיר אפשר להניחו במקום אחר ולזכות לכל הבאים לביהכ"נ ואף לאותן שאינם בני העיר, אך יתכן דכיון שהדרך בימיהם הי' שהיו גובין העירוב מכל בני העיר, ולא היו מזכין אותו לאחרים, ע"כ היו מניחין העירוב בביהכ"נ, כיון שאלו שאינם דרים בעיר לא נתנו חלק בעירוב, וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-14)
14. ומצינו כן גם בד' הראשונים לעיל דס"ו. שכתבו שאם הבעלים אינו כאן חשיב דא"א לערב, ולכאו' הרי אפשר לזכות לו פת, ובע"כ דל"ש עירוב כשאינו דר כאן עתה, דהראשונים אזלי התם למ"ד דכשאינו שם אינו אוסר.

    והנה בסי' שע"א ס"ג, א' מן השוק שהי' לו בית בחצר ומת וכו', וכתב שם המ"ב סק"ט דמיירי שלא עירב על הבית שיש לו בחצר, והוא מד' הט"ז שם, ומינה נלמד דאילו עירב על הבית שיש לו בחצר שפיר מהני עירובו, וכ"ה גם במ"ב שם סקט"ו דה"ה אם הי' המוריש א' מן השוק תלוי ג"כ בעירב ולא עירב, אלא סתמא דמילתא כשהוא דר בשוק אינו מערב על הבית שיש לו בחצר, והוא מד' הכס"מ בפ"ב מהל' עירובין, ולמדנו מזה שדעתם דאע"פ שאינו דר בחצר, מ"מ שפיר יכול לערב עמהן, ואמנם יש לדחות דאיירי בשדר בשוק וליכא הפסק כרמלית ביניהם, וע"כ מצי לערב עמם, אך סתימת הדברים לא מ' דאיירי רק בכה"ג, וביותר שהרי כיון שלא עירבו אלא חצר זו לעצמה, א"כ סתמא דמילתא איכא מקום שאינו מעורב עמם המפסיק בין החצר לבין בית הלה שבשוק, וכל כה"ג ל"מ לערב עם ביתו שבשוק, וצ"ע שזה נסתר מד' התוס' שמפורש בדבריהם דלרבנן דדירה בלא בעלים אינה אוסרת, ל"מ הבעלים לערב עם בני החצר, שו"ר בס' שונה הלכות בהערות לסי' שע"א שעמד ע"ד המ"ב בזה, וכתב לחלק דעירוב ל"מ ושיתוף מהני, עיי"ש בדבריו וצ"ע. [↑](#footnote-ref-15)