2 מ_מ זורק מטבע
קטגוריות: ש_ס / לג בבא בתרא / גרמי ולא יחפור - הרב יהודה אלבוים / מראי מקומות

**בס''ד**

**זורק מטבע של חבירו לים הגדול**

יש לדון בגדר הפטור במים צלולין כשאפשר להביאו ע''י בר אמוראה,

א. י''ל – כן כתב הנתה''מ סי' ש''מ סק''ג, והחזו''א ב''ק סי' י''ג סק''ב - שהחפץ לא ניזוק כלל והוי כמזיזו ממקום למקום וצריך להוציא הוצאות להגיע למקום שנמצא שפטור, וכן נראה בקצוה'''ח סי כ''ה סקי''ג עי''ש, ועי' חזו''א סי' י''ג סק''י בדעת הרא''ש דנקט שלא ירד ערכו כשאפשר להביאו – ולכא' משום ששווה בעצם עי' חזו''א סי' י''א סוף סק''ט - אך בסי' ג' סקי''ב ד''ה וכתב עוד, כתב שירד ערכו, ועי' מה שהקשה הקצוה''ח שפ''ו סק''י מדף יא. (ועי' אמרי בינה דיינים סי' ט''ל שפטור אף כשדמי בר אמוראה הוא יותר מדמי החפץ וא''א שכיון שודאי לא יטלוהו הוי כזוטו של ים ויתחייב)

ב. י''ל דאמנם ירד ערכו אך מזיק שוויות פטור – עי' חי' הגרנ''ט ב''ק בעניין לא מכליא קרנא, ומכתב הגרשש''ק בסוף ב''ק על סוגיית בתר מעיקרא –

ג. י''ל שהחפץ ניזוק או משום שבים הוא כאבוד מהעולם וכמו שכתב רש''י בד''ה הזורק שפטור אע''פ שאין יכול ליטלו, דכל שאדם רגיל אין יכול ליטלו הוא כאבוד מהעולם, או משום שאינו ברשותו כשאין יכול ליטלו ודמי למוסר שחייב, או משום שחייבים על הורדת ערך, ובכ''ז פטור משום שכל נזק הניתן לתיקון אין נכלל במכה בהמה ישלמנה, וכן נראה בקצוה''ח סי שס''ג סק''ד שזהו גדר הפטור בזורק מטבע לים וכן כתב בסי' שפ''ו סק''י בשם המרדכי, והנתה''מ סי' ש''מ סק''ג פי' אחרת את דברי המרדכי אות קי''ד ונח' על היסוד הנ''ל שכל שאפשר לתקן פטור, וצ''ע מדברי הגהות מרדכי אות רי''ג שהביא הקצוה''ח שלכא' מפורש בדבריו שכל שאפשר לתקן פטור – עי''ל שפטור אל הפסד השווי משום שאין מזיק חייב כשאין פגם וחיסרון כמש''כ תוס' ד''ה מתיב -

ד. נ''מ בזרק כלי לים ובא אחר וזרק אבן ושבר את הכלי האם השובר חייב דאם ירד ערכו או שנחשב למחוץ לעולם פטור

ה. על הצד הראשון יש להקשות מדוע כשהגביהו חייב וכי המגביה חפץ חבירו על מנת להזיזו ממקום למקום נחשב גזלן - ורק נפטר ע''י הרי שלך לפניך – דרק גוזל על מנת לעכבו אצלו או לאבדו חייב, ועי' חזו''א ב''ק סי' ט''ז סקכ''ב

ו. על הצד האחרון יש להקשות אם נחשב לאבוד מהעולם או לאינו ברשותו אלא שפטור משום שנזק שניתן לתיקון אינו נזק מה הקשה רבא ממעשר, אך אם רק ירד ערכו ועל זה פטור כי יכול לתקנו ניחא, וא''ת אם הכלל שכל שיכול לתקנו פטור אולי גם נחשב אבוד אלא שפטור כי יכול לתקנו ומה הקשה רבא ממעשר, י''ל שרק חפץ שנמצא בעולם ואפשר לתקנו פטור דאינו מוגדר לניזוק אלא רק מחוסר תיקון אך אם אבוד מהעולם או אינו ברשותו לא שייך פטור זה

ז. עי' קצוה''ח סי' שס''ג סק''ד דעל שחרירותא דאשייתא אין חייב מצד מזיק מכיון דאם ישכור פועל ללבנו הדרא הדרא ללבניותו והו''ל כזורק מטבע לים היכא דאפשר לאהדורי ע''י בר אמוראה דפטור, ויש לעיין על דבריו מהא דב''ק כח: דטינפו כליו חייב, וכן הוא בנדה נח. לגבי שואל אע''פ שאפשר לכבסו ועי' חזו''א ב''ק סי' י''ג סק''ב

ח. עי' שו''ת משיב דבר – לבעל הנצי''ב – ח''ג סי' טז דכל הפטור אינו אלא במטבע דלא נחשב שירד ערכו כי במטבע לא שייך יוקרא וזולא כמבואר בריש הזהב, אך בשאר חפצים חייב

––––––––––––––––––––

א. בתוס' וברא''ש מבואר שכשא''א להביא את המעות אף בצלולין חייב וכ''כ הרמב''ן בקונ' בשם רש''י והביא כמה ראיות לדבריו, אך עי' קצוה''ח סי' שפ''ו סק''ט שהוכיח מהגמ' דף ק''א שפטור מהא דבצבע בהו קופא פטור והרי שם א''א להוציא את הצבע ובכ''ז פטור ועל כרחך משום דמונח לפנינו וא''כ ה''ה במים צלולים, ואח''ך כתב שכן דעת הבעה''מ והרמב''ן והנמוק''י שכתבו שבצבע בהו קופא מדינא דגרמי חייב ומבואר דמאן דלא דאין דינא דגרמי פטור אע''פ דא''א להוציאו מההבגד , וצ''ע מה הוכיח מהראשונים הנ''ל יותר ממה שמוכח בגמ', וכן צ''ע דהרמב''ן הנ''ל האריך להוכיח שכשא''א להביאם אף בצלולים חייב

ב. עי' אבי עזרי פ''ז מחו''מ הי''א אות ב', ובהגהות הקה''י על הקצוה''ח שתי' את קושיית הקצוה''ח, דשאני התם דהצבע ביד הבעלים אלא שאינו יכול להשתמש בו אך מטבע בים כשא''א להביאו הוי כמי שאינו בעולם דאינו במקום שיד בנ''א מגעת, ואולי לדעת הקצוה''ח י''ל כן רק כשא''א לראותם, ויתיישב קושיית הרמב''ן שהקשה על הצד שפטור אף כשא''א להביאם מ''ש ממים עכורין שחייב, עי''ל דבצבע הצבע ברשותו אך במים אינו ברשותו ולא גרע ממוסר ממון חבירו שחייב מדין מזיק, ויש לעיין לדברי הקצוה''ח מאי שנא ממוסר שאע''פ שהחפץ לא ניזוק חייב על שהוציאו מרשותו

ג. יש לדון לדעת הקצוה''ח שפטור בצלולים בכל גוונא האם בעכורים חייב גם בכ''ג או רק כשא''א להביאו

ד. הרמב''ן בקונ' הקשה אי בצלולים פטור גם כשא''א להביאו מדוע לא יתחייב מדינא דגרמי הרי גורם להפסידו וצ''ב ממ''נ אם נחשב שניזוק החפץ הרי הזיקו בידים - דומיא דעכורין שחייב – ואם לא ניזוק מדוע למאן דדאין דינא דגרמי חייב, וכן צ''ב בדברי הראב''ד – הובא גם ברא''ש וברשב''א – שהוכיח שאין הפטור מצד שאינו אלא גרמי וכו' וצ''ב הרי בידים זרקו לים ולא בגרמא, ועי' ברכ''ש ב''ק סי' ה' סק''ד (ואולי י''ל שאעפ''י שלא ניזוק בכ''ז אין יכול למוכרו והפסיד את המעות שיכל לקבל עבור החפץ, עי''ל שעל הורדת שוויות חייבים רק מדינא דגרמי עי' משנת ר' אהרן ב''ק סי' ג)

ה. ברמב''ן נראה שבצלולים כשא''א להביאו הוי אינו שלו ובכ''ז הקשה על השיטות שפטרו גם בכה''ג רק מדינא דגרמי (ואולי להפסיד את השלו חייב רק מדינא דגרמי וכנ''ל דהפסיד לו את המעות שיכל לקבל)

מבואר בכמה ראשונים שחייב מדינא דגרמי על הפסד הכסף שצריך להביא לבר אמוראה

א. וצ''ב אם לא נחשב שהחפץ ניזוק איך אפשר לחייב על כך שבוחר הניזק להוציא כסף ולשלם לבר אמוראה

ב. כשאין דעת הניזק להעלות את המטבע האם עדיין חייב שכר בר אמוראה

ג. זרק למים צלולים ואח''ך נעשו עכורין מבואר ברש''י שפטור, האם נפטר מדמי בר אמוראה

ד. כשהניזק עצמו בר אמוראה והלך והביא את המטבע האם חיב המזיק דמי בר אמוראה

ה. כיצד הדין כשדמי בר אמוראה עולה יותר מדמי המטבע

ו. כמה חייב לשלם לו כשדמי בר אמוראה הוקר או הוזל בין הזריקה לזמן ששוכר בר אמוראה

**שף מטבע של חבירו**

צ''ב הרי הזיק את הצורה ועי''ז אינו יוצא בהוצאה ושווה פחות וכי המזיק צורה בלא שהזיק את החומר פטור, וכי המפרק שולחן בלא ששבר את העצים, או הממעך כלי וכד' פטור

א. עי' בש''ך סי שפ''ו סק''ז בשם הראב''ן והיש''ש דהכה על בתי נפש או כלי זהב וכסף ופיחתם פטור כמו שף מטבע, ונראה שעל היזק צורה פטור, והש''ך כתב ע''ז ואפשר לחלק דדווקא במטבע דליכא אלא צורתא אבל בכלי מעיקרא כלי הוי והשתא לאו כלי הוא, ונראה בש''ך שהמזיק ציור בלא שמחסר פטור כי אין כאן אלא צורה ורק בכלי שבטל שם כלי חייב , והמחנ''א נזק''מ סי' ד' כתב שהשובר כלי ולא נפחת ממשקלו תלוי במח' המרדכי והתוס' וכדלהלן, ועי' בגמ' כ''ג: דשף צלמי

ב. במרדכי אות קי''ד וקט''ז ובהגהות מרדכי סי' רי''ג כתוב שכיון שצורף יכול לתקנו פטור – הובא בקצוה''ח סי ש''ו סקי''א וסי' שפ''ו סק''י - ולפי''ז גם שובר כלי וכד' יפטר כ''כ המחנ''א הנ''ל, אך עי' החזו''א ב''ק סי' י''ג סק''א שחילק דבכלי א''א לתקנו דפנים חדשות באו לכאן וא''א לתקנו אלא לעשות כלי חדש משא''כ מטבע שאין הצורה שווה אלא המתכת שווה יותר כשיש צורה והמתכת ניזוקה וכשתוקן אע''פ שהטיבוע הוא פנים חדשות המתכת אינו פנים חדשות - וכן השם מטבע נשאר אלא שנקרא אסימון כ''כ האבן האזל - משא''כ כלי הצורה עצמה ניזוקה ואת הצורה א''א לתקן אלא ליצור חדש

ג. עי''ל – על פי חזו''א ב''ק סי' ג' סקי''ב וסי' י''ג שם, ואבן האזל פ''ז חו''מ הי''ד – דכיון שלא הצורה שווה ואינו כציור וכתמונה וכד' שהצורה שווה והצורה ניזוקה אלא ע''י הצורה המתכת יוצא בהוצאה והמתכת ניזוקה ואין הצורה אלא להעיד על המתכת, הוי כשורף שטרותיו של חבירו ששרף רק את העידות , ואולי זה כוונת המחנ''א שם שכתב שהפסד הצורה במטבע אין בו ממש דלא חשיב כ''כ, ועי' מחנ''א גזילה סי' י''א שפטור כי גוף הדבר לא נחסר, ועי' עוד בדברי האבן האזל שאף כשאין בו צורה שמו מטבע עי''ש,

ד. נמצא שדעת המהרש''ל והמחנ''א בדעת המרדכי שגם שובר כלי פטור כל שלא פיחת ממשקלו, דעת הש''ך ששובר כלי חייב אך מזיק ציור וכד' פטור, ולביאור החזו''א והאבן האזל גם בזה חייב ורק מזיק מטבע פטור כי הצורה אינו אלא סימן וכו'

ה. תוס' כתבו ששף מטבע תלוי במח' אי פסלתו מלכות הוי שינוי או לא, ועי' קצוה''ח סי שפ''ו סקי''א שנקט שהרשב''א נח' על תוס' - ועי' ברכ''ש ב''ק סי ה' סק''ב בביאור דברי הרשב''א - ועי' מחנ''א שם שכתב שהמרדכי נח' על תוס' וס''ל דלכו''ע פטור משום שאפשר לתקנו משא''כ פסלתו מלכות א''א לתקנו, ולתוס' אין מה שיכול לתקנו סיבה לפטור אלא שאין חיוב על הפסד הצורה וכנ''ל, ויש לעי' מדוע למד''א פסלתו מלכות הוי שינוי חייב אם אין חיוב על הפסד הצורה וצ''ל שאם נחשב שינוי הוי כחפץ אחר כמו שכתבו תוס' ב''ק סה: ד''ה הא שלכן מועיל שינוי גם לענין אתנן וא''כ את החפץ הקודם הזיק לגמרי

ו. על יסוד המרדכי שכל שאפשר לתקנו פטור יש לעיין אם הראב''ד נחלק דכתב הראב''ד – להבנת הש''ך סי צ''ה סקט''ו ועי' חזו''א ב''ק סי' ו' סק''ג - שהחופר בור בקרקע חבירו חייב למלאות החפירות, ולכא' משום – כך פי' החזו''א שם - שכשאפשר לתקן חייב לתקן ולא נפטר בדמים, ועל כרחך אינו פנים חדשות דאם הוי פנים חדשות א''א לתקן ויתחייב רק דמים

ז. צ''ע לכל הדרכים מה הדמיון להכהו על אזנו וחרשו, הא א''א לתקנו, וכן אינו סימן וכו' וכן אינו צורה, ובתוס' ד''ה מתיב כתוב שהפטור משום שאין פגם וחסרון אלא רק קלקול וזה הקושיא מחרשו וא''כ יש לפרש שזה החסרון בצורה לראב''ן ולמרדכי ע''י שאפשר לתקן אין נחשב לפגם וחסרון ואינו נחשב לפנים חדשות כי המתכת אותו מתכת והיא זו שניזוקה ולא הטיבוע אלא כשאין טיבוע המתכת אינה יוצאת בהוצאה, ואם תוס' נחלקו על המרדכי יש לפרש כעין הנ''ל אות ג' שאין נחשב פגם וחסרון במתכת כי נשארה במשקלה אלא שאינה יוצאת בהוצאה וזה רק קלקול ולא פגם וחסרון ועל הצורה כלל אין חיוב דלא זה מה שניזוק אלא רק במתכת ניזוקה

ח. עי' גרנ''ט ב''ק בענין לא מכליא קרנא, דמשף מטבע שפטור מוכח דמזיק שוויות פטור ולכא' לפי המרדכי שנזק שאפשר לתקנו פטור אין ראיה, אך לכא' יש להוכיח מדף קא. דצבע בהו קופא פטור אע''פ שהוריד את ערכו

ט. עי' שערי יושר שער ג' פכ''ה (עמ' רסג:) דהמוריד צבע מבגד אם אין שבח סמנים על גבי הצמר פטור כמו בשף מטבע של חבירו

י. בביאור דברי התוס' דכשיש קצת חסרון חייב על הכל עי' קה''י סוף סי' י'

יא. הרמב''ן בקונטרס דינא דגרמי כתב שגזלן ששף מטבע אין יכול לומר השל''פ, והתוס' רי''ד בסוגיין כתב שיכול לומר השל''פ