טו - כ_ח ב_ - ל_ א_
קטגוריות: ש_ס / לא בבא קמא / ב_ק - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / מ_מ

**כ"ח ב' - מכלל דמחייב ר"מ אפי' נפשרה וכו' אמאי אנוס הוא, - עי' תוס' דמפצע תחת פצע לא מרבינן אונס גמור, ועי' קה"י סימן כ"ד שהק' דלמש"כ התוס' בד"ה והתניא דהכא איירי בהיזק דלאחר נפילה, לכאו' לי"ב לדינא דאדם מועד לעולם, ונת' להלן, וכתב דמכוון התוס' הוא דנוקי בהיזק דבשעת נפילה דהוי אדם המזיק, וכאשר כ"ה בתור"פ, - ובעיקר מה שנקטו התוס' דכל דהוי ההיזק בשעת הנפילה עצמה הו"ל אדם המזיק, עי' רשב"א שכתב לדון בזה, ומסיק דלא חשיב כאדם המזיק, ועי' קה"י שם במש"כ בביאור הנידון בזה, וציין למש"כ בזה בחלקת יואב יו"ד סימן ב'.**

**ואונס רחמנא פטרי' דכתיב ולנערה לא תעשה דבר, - עי' רשב"א שהק' דאם נזקי ממונו הוא מאי קמייתי מולנערה, וכתב דאבוה דכולהו אונסין מולנערה לא תעשה דבר, ועי' ברכ"ש סימן י' סוסק"ג וחי' ר' שלמה כתבים סימן י"ד מש"כ בביאור דבריו.**

**עי' תוס' דהא דפריך מולנערה לא תעשה דבר, הוא משום דר"מ מחייב בכל ענין אע"פ שלא הי' לו פנאי לסלק, וכ"כ הרשב"א, - אך עי' תור"פ דהא דמחייב ר"מ הוא רק בשהי' לו פנאי לסלק, דאע"ג דאנוס הוא בנפילה, מ"מ פושע הוא במה שלא סילק אח"כ החרסים אע"ג שהפקירן, דבלא"ה ודאי אין מקום לחייבו, דמאי הו"ל למעבד, ועיי"ש שכתב דלא תיקשי מהא דפריך מההיא דולנערה, דהיינו הא דקאמר וכת ה"מ לענין קטלא אבל לענין נזיקין חייב, והיינו דבנזיקין חייב משום דאיכא פשיעה לבסוף שהי' יכול לסלקן.**

**וכי תימא ה"מ לענין קטלא אבל לענין נזיקין חייב, - עי' פנ"י שהק' דאם בנזיקין חייב אף באונס, מאי בעינן לקרא דפצע תחת פצע לחייב באדם המזיק באונס, ועוד הק' דרבה גופי' אית לי' בר"פ הכונס דשו"ר התורה מיעטה בשמירתן, ועיי"ש שכתב דנזקי בור חמירי מכל הנזיקין, וצ"ע.**

**עי' תוס' ב"מ פ"ב ב' שלמדו מסוגיין, דאינו חייב על בורו, אלא כשנעשה בפשיעה, אך אם נעשה באונס כעין גניבה ואבידה כמו רוח שאינה מצוי' פטור, וכ"כ הרמב"ן והר"ן שם, ופירשו דהוא משום דהתורה מיעטה בשמירת בור, וא"צ אלא שמירה פחותה כשמירת שומר חנם, - ועי' חי' הגר"ח פ"ג משכירות דלענין עשיית המזיק לא אמרינן דאדם מועד לעולם, ולמד לזה ממש"א לקמן ס' א' דאש שנתלבתה על ידו ברוח שאינה מצוי' פטור עלי', ועי' ברכ"ש סו"ס י' בשם הנוב"י דגם בכריית בור אמרינן דאדם מועד לעולם, עיי"ש, ועי' גליונות חזו"א שם דמוכח כן מסוגיין דפטרינן בקנקנים שנפלו ברוח שאינה מצוי', ועי' אבי עזרי פי"ד מנז"מ שכתב ע"ד הגר"ח דא"צ לטעם זה, אלא הוא משום דהתורה מיעטה בשמירתן, אך בד' הגר"ח צ"ל, דאם הי' בזה לדינא דאדם מועד לעולם, והי' נתבע על כריית הבור, ל"ה פטרינן בזה מכח הא דהתורה מיעטה בשמירתן.**

**אך עי' רשב"א לעיל בההיא דנתקל בקרקע שכתב דאפי' למ"ד נתקל פושע לאו פושע גמור קאמרינן אלא לאפוקי שאינו אנוס ולא כפשיעה שמתחייב עלי' שומר חינם, ועי' דברי יחזקאל סימן נ' סק"ו דלפי דבריו מוכח דלענין כריית בור לא סגי בשמירה פחותה, ועי' משנת ר"א סימן ח' סק"ב שכתב דלעולם חשיב כרוח מצוי', ואך דלענין חיובא דשומר חנם לא סגי בזה, ולפ"ז צ"ל דהא דבקנקנים שנפלו ברוח שאינה מצוי' פטור, הוא משום דהתם אינו כורה בור בידים, אלא ע"י ההנחה בראש הגג, וכל דנפלו ברוח שאינה מצוי', לא חשיב ככורה בור כלל, וה"נ הוא בנפשרה, למש"כ הרשב"א דל"ה כאדם המזיק בידים, ועי' יונת אלם סימן י"ז - אמנם האמת יורה דרכו דט"ס נפלה בדבריו וצ"ל שאינו אנוס כפשיעה שמתחייב עלי' שומר חנם, וכ"ה בכת"י, וכ"נ להדיא בד' הרשב"א בב"מ פ"ג א' דשומר חנם חייב בנתקל פושע, עיי"ש.**

**ונפלו ברוח שאינה מצוי' והזיקו שהוא פטור, - עי' פנ"י דטעם פטורו הוא משום דחיובא דאסו"מ שהניחן בראש גגו ילפינן לה בהצד השוה מבור ואש, ובאש פטרינן ברוח שאינה מצוי', ועי' ברכ"ש סימן י' סק"ג שכתב דהוא משום דכ"ה דמהני שמירה בבור כרוי, כ"ש דמהני שמירה לענין שלא יחשב ככורה בור, - ועי' בכ' הגר"ח לעיל כ"ג א' שהק' דמ"ש ממש"א התם דאם נפלה גדר ברוח שאינה מצוי' הי' לו לגדרה, ועיי"ש מש"כ בזה, ועי' אמרי משה סימן כ"ט שהאריך הרבה בזה, ולכאו' י"ל, דהכא כיון דנפלו ברוח שאינה מצוי', לא חשיב כלל ככורה הבור, וע"כ הוא פטור, ועי' להלן בזה.**

**עי' ברכ"ש סימן י' סוסק"ב שהק', דמה מייתי מהא דפטור בקנקנים שנפלו ברוח שאינה מצוי' דה"נ פטור בנפשרה, הרי בנפשרה הוי כורה בור בידים, ואין לפטרו אלא משום אונס, ובקנקנים כל דהוי רוח שאינה מצוי' ל"ה כורה בור כלל, וכתב ללמוד מזה דאף כורה בור בגרמא חייב, וע"כ אף בקנקנים חשיב ככורה בור, וכל פטורו הוא משום דליכא פשיעת כרי', וע"כ שפיר מדמינן לה לנפשרה.**

**פליגי בשעת נפילה, - בפירש"י מבו' דהיינו בשהזיק בשעת נפילה ממש, וכ"כ הבעה"מ והראב"ד, אך התוס' כתבו דהיינו אחר נפילה קודם שהי' לו פנאי לסלק, וכ"כ התורי"ד והנימו"י, - ועי' בעה"מ שכתב לפ"ז, דפלוגתא דרב ושמואל אם חייב על נזקי כליו, לא אתיא כאביי דפלוגתייהו היא בשעת נפילה, ועי' בכתוב שם ובמלחמות מש"כ בזה.**

**ומר סבר נתקל לאו פושע הוא, - עי' תוס' ורשב"א לעיל כ"ז ב' דאף דהו"ל אדם המזיק, מ"מ פטור, דהו"ל אונס כעין גניבה דאף אדם המזיק פטור, - אך הר"ח כתב דאדם המזיק חייב אף אם נתקל לאו פושע, והכא איירי בנזקי ממונו, וכ"כ הנימו"י, ולדעתם צ"ל דהא דפטרינן במעביר חבית למ"ד דנתקל לאו פושע, הוא משום דעושה ברשות, וכ"כ המחנ"א נז"מ סימן ה', ואכמ"ל, ועי' בעה"מ ומלחמות בזה.**

**פליגי לאחר נפילה במפקיר נזקיו, - עי' תוס' דהיינו אף במפקיר נזקיו לאחר נפילת פשיעה, וכ"כ הרשב"א, - אך הרי"ף כתב דהיינו רק במפקיר לאחר נפילת אונס, וכ"כ הראב"ד,**

**עי' תוס' דאסו"מ דילי' שהניחם אחר ברה"ר, ה"ה חייב עליהן, וכ"כ תלמיד הרשב"א והנימו"י וההג"א סימן ד', - אך הרמב"ן במלחמות לקמן ל"א כתב דבכה"ג השני חייב, ונת' באורך לקמן מ"ח א'.**

**דמפקיר נזקיו דהכא הוא דפטרי רבנן דאנוס הוא, - עי' שטמ"ק בע"א בשם הריב"א דאם הפקיר נזקיו אחר שהי' לו שהות לסלק ה"ה חייב, ועיי"ש בשם הגליון דאף בכה"ג הוא פטור, ונת' בזה לקמן מ"ח א', עיי"ש.**

**ב' דברים וכו' ועשאן הכתוב כאילו הן ברשותו ואלו הן בור ברה"ר, - עי' מאירי ור"ן פסחים ו' ב', דהא דבבור עשאו הכתוב כאילו הוא ברשותו ילפינן לה מדכתיב בעל הבור ישלם, וצ"ע דלמ"ד דחיובא דבור הוא בין ברשותו ובין ברה"ר, הרי הא דכתיב בעל הבור קאי על בור ברשותו, וכמש"א לקמן נ' א', - ועי' תוס' חכמי אנגלי' שם, דמה"ט לא אמרינן אשו, דבאש לא כתיב אלא כי תצא אש, ודוקא בבור קראו הכתוב בעל הבור, ומ' דלחיובא דבור בעינן לחשבו כבעלים דהבור, ולחיובא דאש ל"ב לחשבו כבעלים דהאש, - ועי' רשב"א לעיל ב' א' בשם רש"י דבור קרינן לי' ממונו משום דעשאו הכתוב כאילו הוא ברשותו, וכ"כ הנימו"י שם, ונחלק ע"ז דמ"מ אין לקרותו ממון.**

**למוצא בור מגולה וכיסהו וחזר וגילהו, - עי' רמב"ם פי"ב מנז"מ ה"ו דהראשון חייב, והראב"ד שם כתב דאינו חייב אלא בכדי שידע, ועי' מ"מ שם בדעת הרמב"ם דאין נותנין לו שיעור זה דלא הי' לסמוך על כסוי של אדם שאין לו חלק בבור, ומ' מדבריו דמה"ט אף אם גילהו אחר, חייב בעל הבור, אך בד' הלבוש סימן ת"י ס"ג משמע דבכה"ג שגילהו אחר, חייב הפותח, ועי' ברכ"ש סימן כ"ג שפירש עפי"ד הגר"ח שנחלקו ביסוד הפטור דכיסוי, דלדעת הרמב"ם הוא מדין שמירה, ולדעת הראב"ד הוא משום דנסתלק הבור עי"ז, ועיי"ש במש"כ עוד בזה, - ועי' חזו"א סימן ב' סק"כ שצידד דהא דפטרינן בכיסהו וחזר וגילהו הוא אף אם כיסה בנסרים של בעל הבור.**

**למוצא בור מגולה וטממה וחזר וחפרה, - עי' חזו"א סימן ב' סק"כ דאף אם טממה בעפר שלו וחזר וחפרה חייב כיון שעשה בעצמו, אך אם בעל הבור טממה בעפר של אחר ובא בעל העפר ונטלו, חייב בעל הבור, דדמי למצניע קוצותיו בכתלו של חבירו ובא בעל הכותל וסתר את כותלו, עיי"ש.**

**כשהפכה לפחות מג', - בד' רש"י מבו', דהא דכשהפכה ג' חייב, הוא משום דכשהגלל גבוה ג' מן הקרקע חשיב כנסתם הבור, וכ"ה מבו' בפשוטו מהא דמדמינן לה לטממה וחזר וחפרה, - אך עי' מאירי דהוא משום דכשהגבי' ג' זכה בו הואיל ואין לו בעלים ונעשה שלו אע"פ שלא נתכוין לזכות בה, ומבו' בדבריו, דבזה הוא דשאני שהגבי' לפחות מג', דהגבהה בפחות מג' אינה קונה אלא כשנתכוין לזכות בה, וצ"ב, ועי' תו"י יבמות נ"ב ב' שהוכיחו מהכא דהגבהה קונה בלא כונה,**

**עי' רשב"א דה"ה כשלא הרחיקה ממקומה ג' דפטור, ונתחדש בזה, דאף דמחמת כרייתו של ראשון ל"ה אדם זה ניזק, מ"מ כיון דהוי אותו הבור, חייב הראשון עליו, אך אם הרחיקה ג' חייב דנסתלקו מעשה ראשון, וכ"כ בשטמ"ק מתוס' שאנץ ובהג"א סימן ה', וכ"כ בתלמיד ר"ת בדרך בתרא, ופירש דזהו עיקר מש"א כשהפכה לפחות מג', - ועיי"ש בתחילת דבריו שפירש מתחילה דכל שלא הגביהה ג' פטור אף אם הרחיקה הרבה, והק' ע"ז, דכיון שהפכה למקום אחר ונתקל האדם במקום שזרקה שם ואם הי' במקומו הראשון לא הי' נתקל שם, נסתלקו מעשה ראשון, וכתב בשם רבו דאיירי כשהחזירה למקומה, וכיון שלא הגבי' ג' וגם החזירה למקומה לא נסתלקו מעשה ראשון, - ועי' תלמיד הרשב"א לעיל ו' א' שכתב דהא דכשהרחיקה חייב ול"ד לבור המתגלגל דהראשון חייב, הוא משום דאין דרך הגלל להתגלגל אא"כ הופכין אותו בכונה, אך בד' הריא"ז מבו' דהוא משום דהפכו למקום השני בכונה, ובכה"ג ליכא לדינא דבור המתגלגל, וזה כד' התורי"ד לעיל כ"ד ב', - ועי' דברי משפט סימן ש"צ סק"ב שכתב בדעת רש"י לעיל י"ט ב' דאף אם הרחיק את הגלל יותר מג"ט פטור, וכתב דל"ד למש"א לקמן נ"א ב' דאם הרחיבה ונפל מהאי גיסא הרי קירב הזיקא, דשאני התם דהוסיף השני היזק יותר מן הראשון, עיי"ש.**

**עי' חזו"א סימן ב' סקי"ח שהק', דאף כשלא הגבי' ג"ט נסתלק הבור, שהרי אין אדם יכול ליכשל בזמן שתופסה בידו ואין כאן עכשיו מכשול, וא"כ מ"ט לא חשיב כטממה, וכתב דכיון דהתקלה היא בפחות מג' חשבינן לה כבור והאדם האוחזה הו"ל ככיסוי, וע"כ כל שחזר והניחה הוי כחזר וגילהו, ועי' חי' הגר"נ אות כ"ח, דלפ"ז נמצא דנתקיימו ד' רבינא דמדמי לה למכסה בור וחזר וגילהו, - ועיי"ש שכתב לפ"ז, דכל הא דמחייבינן כשהגביה ג', הוא רק בגלל שברה"ר, דבכה"ג אמרינן דהשני שהגביהה והניחה עשה בור ונסתקלו מעשה ראשון, אך בגלל שבמקום התורף, אף אם הגביהה ג' וחזר והניחה, חייב הראשון, דלענין פשיעת שמירה לא חשיב יד השני המסלק פשיעת ראשון אלא ככיסוי, ועיי"ש שלמד לזה מד' התוס' לעיל י"ט ב'.**

**בפירש"י כתב דכל שנתכוין לזכות בה חייב משום ממונו דאיכא למ"ד דהבטה בהפקר קונה, ועי' רמב"ן ורשב"א קידושין כ"ו א' שכתבו בשם רש"י, דלעולם אינו קונה בהגבהה זו, ואך דכיון דדעתו לזכות בה נסתלקו מעשה ראשון, ועי' ראב"ד די"מ דאף דאינו קונה בהגבהה זו, דאין הגבהה קונה בפחות מג"ט עכ"פ היכא דאין דעת אחרת מקנה, מ"מ הו"ל כמפקיר נזקיו וחייב, ועי' בחי' הגר"נ מש"כ לפרש בזה.**

**מצמצם מ"ט פטור משום דהו"ל בור ברשותו, - בפירש"י כתב דאיירי בצמצמן לתוך שלו והפקיר רשותו, ועי' בחי' הגרע"א החדש שכתב דאזיל רש"י לטעמי' דטעמא דמאן דפטר בבור ברשותו, הוא משום דכי אפקרנא וכו', וע"כ אין לפטור אלא בכה"ג שצמצם לתוך שלו והפקיר רשותו, דאם מתחילה סמכם לרה"ר ה"ה חייב, וכמש"כ התוס' לקמן נ' א' בדעת רש"י, ועיי"ש שהק' דמ"ט מוק"ל ר' יוחנן בכה"ג, דילמא מיירי בסומך לרה"ר וחייב אף במצמצם, - ועי' מהר"ם שי"ף לקמן נ' א' שנקט בדעת רש"י דבסומך בורו לרה"ר לכו"ע פטור, וכתב דע"כ פירש הכא דאיירי בהפקיר רשותו, דרק בכה"ג ה"ה חייב למאן דמחייב בבור ברשותו, וצ"ע דא"כ מאי מייתינן מינה דבור ברשותו פטור, הרי יל"פ דאיירי בשסמכם לרה"ר ובכה"ג לכו"ע הוא פטור.**

**לפי שאין דרכן של בנ"א להתחכך בכתלים, - בל' רש"י מ' דפטורו הוא משום דהו"ל משונה, וע"כ אמרינן דאיהו דאזיק אנפשי', וכ"נ בד' הריא"ז שכתב דהניזק פשע בעצמו שדחק אצל הקוצים, - אך בקובץ ביאורים אות ט"ז נקט דפטורו הוא משום אונס, וכ"נ בל' הנימו"י, ועיי"ש שהק' דלמש"כ התוס' לקמן נ"ב א' דאף בדלא שכיחי גמלים יש לחוש שמא יבואו גמלים ויפלו, ונקט דהוא משום דלא פטרה התורה היכא שהמזיק ראוי להיזק אלא דלא הו"ל לאסוקי אדעתי' שיבואו כאן ניזקין, א"כ מ"ט פטרינן מכח הא דאין דרכן של בנ"א להתחכך, וכתב בשם הגרש"ש דהכא הוי אונס גמור, וע"כ אף כשהאונס הוי מצד הניזק ה"ה פטור, ומשא"כ התם דל"ה אלא כרוח שאינה מצוי' דפטורו הוא משום דהתורה מיעטה בשמירתן, ובזה אמרינן דלא פטרה תורה אלא כשהחיסרון הוא בכח המזיק.**

**לא יהא אלא כרפשו, - בפירש"י כתב דהיינו משום דהטיט הוא שלו, וכ"כ הראב"ד, ועי' חזו"א סימן ה' סקי"ב שפירש היאך זכה בעפר, ועיי"ש בחזו"א שעמד דמ"ט בעינן לזה דהוא שלו, הרי מודה רב בנתקל באבן והוזק באבן דחייב אף בדאפקרינהו, ועיי"ש מש"כ בזה, אך לא נתישב בזה מש"כ רש"י דמשליך זבלו מחייב כי לא אפקרי', והרי דגם בזבל אינו חייב אם הפקירו, ועי' אבהא"ז פי"ג מנז"מ הי"ב בסו"ד שעמד בזה.**

**ועי' בחי' רמ"ש לעיל כ"ח ב' שכתב, דלמש"כ הבעה"מ לקמן נ"ג א' דכל שנתקל באבנו וניזוק בקרקע מודה רב דחייב, ובהוחלק במים דפטור הוא משום דההחלקה היא מכח הקרקע, י"ל דזהו דפריך הכא, דברפש הויא התקלה מכח הפרש לבדו, וע"כ הוא חייב אף כשהוזק בקרקע, ועיי"ש שפירש כן בד' הבעה"מ בסוגיין.**

**חדא בימות החמה וחדא בימות הגשמים, - עי' חו"ש הגרב"ד סימן א' שהוכיח מזה דאף בחיובא דאסו"מ דלא אפקרינהו לרב, בעינן לפשיעת הכרי', וע"כ הי' מקום לפטור בזה בדעביד ברשות, עיי"ש.**

**המצניע קוצותיו וכו' ובא בעל כותל וסתר כותלו וכו' חייב המצניע, - עי' רא"ש דחיובו הוא משום דהו"ל כאסו"מ שהניחן בראש גגו ונפלו ברוח מצוי' והזיקו לבתר נפילה, ועי' תורי"ד דמדמי לה לבור המתגלגל, וצ"ב, ועיי"ש שכתב דל"ד למוצא בור וטממו וחזר וחפרו דפטור הראשון וחייב השני אע"ג דהראשון עשה בור, והכא הראשון לא עשה בור, משום דהכא לא עשה השני מעשה שראוי להתחייב כי סתר את כותלו וממילא נפלו לרה"ר, וצ"ב.**

**לא שנו אלא בכותל רעוע, - בד' רש"י בד"ה וחייב ובד"ה מהו דתימא מבו' דאיירי כשיודע בעל הכותל שיש שם קוצים, ואפ"ה הוא פטור, וכ"כ התורי"ד, ופירש שהוא דהוא משום שהוא מתכוין לסתור את כותלו ומאליהם נפלו, והוכיח כן מדמדמינן לה למכסה בורו בדליו של חבירו ובא בעל הדלי ונטל את דליו, ועיי"ש במש"כ עוד בזה, - אך בד' תלמיד ר"ת והנימו"י מ' דאיירי רק כשאינו יודע שיש שם קוצים, וכ"כ בחזו"א סימן ב' סק"כ בדעת התוס' והרא"ש, אך בפרישה סימן תט"ו סק"ב מבו' שנקט בדעת הרא"ש דאיירי אף כשהוא יודע מכך, עיי"ש, וכ"ה משמעות ד' הטור שם, ופירש דכל שיודע שיש שם קוצים, אינו רשאי לזורקן לרה"ר, דאם המצניע פשע בני רה"ר לא פשעו, ומבו' בדבריו דמה"ט אי"ז רוח מצוי' שיסתור את הכותל, וע"כ הוא חייב, ומשא"כ במכסה בורו בדליו של חבירו, דהוא רשאי ליטול את דליו, וע"כ חייב בעל הבור, עיי"ש, - ועי' דברי יחזקאל סימן נ' סק"ג שפירש דלדעת הנימו"י פטורא דבעל הכותל הוא משום דהו"ל אנוס, ועיי"ש במש"כ לפרש להא דמדמינן לה למכסה בורו בדליו של חבירו.**

**עי' נימו"י דאם הוזק מכחו של בעל הכותל ה"ה חייב, דלא גרע מהיתה אבן בחיקו דאע"ג דלא הכיר בה מעולם ועמד ונפלה חייב, ומבו' דס"ל דפטורו של בעל הכותל הוא משום אונס, וע"כ אי"ז פוטרו בהיזק דשעת נפילה, וכ"ה מבו' בביאור הגר"א תט"ו סק"ב, וכ"כ הטור בסימן תט"ו והרמ"א שם ס"ב, ועי' ב"ח וביאור הגר"א שם שדקדקו כן מד' הרא"ש, ועי' באר הגולה שם.**

**אבל בכותל בריא המצניע פטור וחייב בעל הכותל, - עי' תוס' שהק' דגם בכותל רעוע איבע"ל לאסוקי אדעתי' שמא הצניעם שם כשהי' בריא, וכתבו דמ"מ ראוי המצניע להתחייב כיון שפשע, ועי' דברי יחזקאל סימן נ' סק"ד וחזו"א סימן ב' סק"כ מש"כ לפרש בזה, - ועי' נימו"י בשם הרמ"ה דלא אמרינן מיגו דהוי פושע לגבי זמן בריאות ליהוי פושע לגבי זמן רעיעות.**

**המכסה בורו בדליו של חבירו ובא בעל דלי ונטל דליו חייב בעל הבור וכו', - עי' ר"ח דכיון דשקיל דידי' לא חייש לבירא דחברי', ומ' דאם אחר נטל את הדלי ה"ה חייב, ומ' דהיינו משום דבכה"ג אמרינן דהו"ל לאודועי', ולפ"ז י"ל דבסותר כותל רעוע של חבירו, לא יהא הסותר חייב, אך המאירי כתב דאף אם נטלו אחר חייב בעל הבור כיון דפשע בשמירתו, - ועי' נימו"י בשם הרמ"ה דבמצניע קוצותיו בכותל רעוע, אם בא אחר וסתר את הכותל שלא ברשות, הסותר חייב, דהו"ל ככורה אחר כורה דהאחרון חייב, - ועי' דברי יחזקאל סימן נ' סק"ב די"ל דלא פליגי המאירי והרמ"ה, עיי"ש, ועי' ברכ"ש סו"ס כ"ג מש"כ לפרש הנידון בזה.**

**עי' תשו' הרא"ש כלל ק"א ס"ג דהסומך חביתו בכלי של אחר ובא אחר ונטל את הכלי ונשברה החבית חייב, משום דהי' לו לסמכה בדבר אחר, והביאו הרמ"א בסימן שפ"ג ס"ב, - ועי' סמ"ע סימן ת"י סקמ"ד שהק' דמ"ש מהכא דבעל הדלי פטור, ועיי"ש מש"כ בזה, ועי' נחל"ד לעיל כ"ו ב' דבד' הרא"ש גופי' מ' דאיירי דכשבעל החבית לא ידע שהאבן היא של אחר, ולא פשע כלל, וכ"כ האו"ש פ"ז משכירות ה"ז, אך כתבו דבד' הרמ"א מבו' דאיירי אף כשידע שהיא של אחר, ועי' דברי יחזקאל סימן נ' סק"ה מש"כ בזה.**