מראי_מקומות_מעבד
קטגוריות: שו_ע / אורח חיים / הלכות שבת - הרב יהושע ננקינסקי

**מעבד**

★שבת עה. אמר רבה בר רב הונא האי מאן דמלח בישרא **חייב משום מעבד.** "אמר רבא אין עיבוד באוכלין".

ועיין תוד"ה "אין עיבוד" דמדרבנן נאסר [משמע מדבריו שנאסר מדרבנן **מדין עיבוד**].

וע"ע תוס' חולין יד: שאסור למלוח בשר מדרבנן. וביותר בדברי הרמב"ן חולין [טו ע"א] ד"ה "מותר לבריא" וז"ל "שהרי בשבת אסור למלוח כדאמרינן בפ' כלל גדול האי מאן דמלח בישרא מיחייב משום מעבד ואע"ג דלא אמרו אלא דקא בעי לה לאורחא **מיהו פטור אבל אסור** הוא כדאמרינן בפר' שמונה שרצים גבי **פוגלא ממלח לא מלחנא טיבולי ודאי מטבילנא** וכו'.

לדינא קי"ל כרבא **דאין עיבוד באוכלים** וע"ע מג"א סק"ז שהביא דעת הרשב"א דס"ל דיש עיבוד באוכלין.

★ובגמ' קח מבואר דאסור למלוח צונן.

ונאמרו בזה כמה טעמים.

א. שהמלח מעבדן ונעשין קשין והוי תיקון [רש"י קח ד"ה אין מולחין].

ב. אבל צנון וכיוצא בו אסור מפני שנראה ככובש כבשים בשבת **והכובש אסור מפני שהוא כמבשל** [רמב"ם פכ"ב-ה"י].

★וע"ע בר"ן ע"ז [לח: בדפי הרי"ף] בפשטות דבריו "שמליח כרותח" וחייב מצד **מבשל.**

ודנו בזה האחרונים דאיה"נ יש כאן כח בישול [לדברי הר"ן] אבל לא גרע מבישול בחמה בפטור ע"ע אבנ"ז יור"ד פח-ה, ונוב"י יור"ד תנינא מג, וע"ע מנ"ח מוסך השבת אופה-ט.

★ובפמ"ג [פתיחה להל' שבת] מחיב מולח בשר להוציא דמו מצד מפרק וכן במנ"ח מוסך השבת דש-ה.

★מתני' "אין עושין הילמי בשבת".

1. **לרש"י** הטעם מפני שהוא כמעבד מתקן את האוכל הנתון לתוכו כדי שיתקיים".

ונאמר כאן חידוש שהאיסור בעשית המי מלח, לא רק בנתינתם למאכל, דהיינו אפי' שעדיין לא מעבד בכ"ז נאסר **לעשות דבר שבכוחו לשמר ולעבד.**

1. **לרמב"ם** "מפני שנראה **כעושה מלאכה ממלאכת הבישול".** [כב.].

וע"ע בפמ"ג [א"א סק"ד] שמביא ירושלמי [הובא בריטב"א] "דהילמי **צריך אומן"** וכונתו דמי מלח מרובים נצרך לעשותן אומן כדי לידע כמה מלח לתת ומבאר דזה כונת הרמב"ם שנראה כעושה מלאכה.

1. **בריטב"א** משום דמיחזי **כעובדא דחול.**
2. **במאירי** "שיהא סבור שהוא עושה כן **לצורך חול**".

והא דשרי בעשית מי מלח מועטים י"ל דלא שייך מעבד ומתקן ולא מחזי לחול ואין כאן עובדא דחול.

★הגדרת מועטין היינו "הנצרך לטיבול אותה סעודה" [ר"ן]

לדעת המג"א הא דשרי רק לסעודה הסמוכה, ולסעודה אחרת אסור גם אם עושה כמות קטנה.

והא"ר חולק שנאמר מועטין הכוונה **כמות מועטת**, דהיינו כמות של סעודה.

★עיין מג"א תעג-ה וז"ל "כתוב בהג"מ דאם חל **בשבת** יעשה המי מלח מע"ש, אבל בס' שכא ס"ב אי' דכל מה שצריך לאותה סעודה מותר לעשותו בשבת וכו'".

וכונת המג"א להקשות אמאי החמיר להכין מבעו"י ה"ז מועטים ושרי.

ועיין בגר"ז "מפני שקשה לצמצם".

ועיין בח"א [כלל קל בדיני הסדר בקצרה] שגם בפסח שחל **בחול** יכין מבעו"י.

וכן הוא בקיצור שו"ע קיח-ד "דהמי מלח יכין מבעו"י גם ביו"ט שחל בחול".

והטעם להחמיר גם ביו"ט מפני שגם **בישול** דבר שיבשל מבעו"י ולא יפיג טעמו אסור לבשלו ביו"ט [לרמ"א], ומי מלח לא מפיגים טעם ולכן אסרו.

ובמ"ב תעג-כא וז"ל "אם חל בשבת יעשה המי מלח קודם שבת ולא יעשה בשבת כמו שכתוב בסי' שכא וכו'".

★"אין מולחין צנון וביצה בשבת, רב חזקיה משמיה דאביי צנון אסור וביצה מותרת".

הובא לעיל דעת רש"י שנאסר מליחת צנון מפני "איסור מעבד" ולרמב"ם מפני שנראה "ככובש כבשים".

השו"ע בס"ג מביא את טעם הרמב"ם שנראה כ"כובש כבשים".

ועיין מג"א סק"ו שחשש גם לדעת רש"י.

ובסק"ז גבי מליחת מלפפונים [אוגרק"ס] חיים. מביא ג"כ שני דברים א. דהא רגילים לעשות מהן כבשים [היינו לרמב"ם]. ב. דהמליחה מועלת להם והוי כצנון [והיינו לרש"י].

וע"ע בפמ"ג דהשו"ע ס"ל כרש"י ששייך עיבוד באוכלין מדרבנן אבל במליחת צנון ס"ל דל"ש מעבד "דעיקר עיבוד ענינו לצורך זמן רב" ולא שייך הכא דמיירי לאלתר, [משב"ז א-ג-ה] ולכן הביא את טעם הרמב"ם.

★לדינא קי"ל כמ"ד **דביצה** **שרי** והטעם א. שאין דרך לכובשו [לכאורה ד"ז שייך לרמב"ם] לבוש הובא במג"א סק-ה ובט"ז סק"ה.

ב. ול"נ הטעם שאין המלח מועיל להם כ"כ" [מג"א סק"ה] ועי"ש במחה"ש דזה סברא גם כלפי מעבד וגם כלפי כובש כבשים, וע"ע בא"א סק"ה.

**לדינא** המ"ב [ס"ק יח] שמתיר למלוח ביצה זה רק צירוף של שני הטעמים. א. שאין דרך לעשות מהן כבשים. ב. וגם אין המלח מועיל להם.

בס"ק יג שנאסר צנון "וה"ה כל דבר שצריך מליחה" [מג"א] וע"ז מסיים **"דבר שאין דרכו לכבוש שרי"** וצ"ע אמאי סגי להתיר בחד טעמא.

★ביאור "באין המליחה מועלת לו"

לט"ז סק"ה "משנה טבעו ומפיג את חריפותו ומרירות [שכתב גבי בשר לא משתנה ע"י המלח כמו דבר מר וחריף מוכח שבצנון זה השינוי], וכן בסק"ו גבי "פולין ועדשים" המלח מרכך את קושי הקליפה, והיינו כנ"ל שהמלח **משנה** את הדבר הנמלח. ובשו"ת "פנים מאירות" [ח"א ט"ז] מבאר את האיסור מפני **שנתקן** ע"י המלח [לא בגלל השינוי].

★לטעם דאין דרך לכובשן, יל"ע אם הדרך לכבוש ירקות שלמים, האם חתוכים מותר דכה"ג אין דרך לכבוש או דאזלינן בתר סוג הירק, ובירק זה יש דרך לכבוש, וא"כ אפי' חתוכים אסור.

וכן יש להסתפק בתערובת ירקות וחלקם רגילים לכבוש וחלקם אין דרך לכבשם, האם נאסר או אזלינן בתר רוב.

★יש דחידשו דכשם דנאסר מליחת ירקות מצד מעבד או כובש כבשים, ה"ה שנאסר **לסכר** פרות וירקות עכ"פ בדברים שהדרך לעשותם "מסוכרים" כגון אננס שדרך לעשותו מסוכר.

★מנחות כא-עא דרשו "תקריב" דמולחין קרבנות אף בשבת, והקשו הרי אין כאן מלאכה דאוריתא, דהרי אין עיבוד באוכלין, ולמאי בעינן קרא, ותירצו דיש כאן מלאכה.

1. מצד מפרק שמוציא את דמו ע"י המליחה [מנ"ח].
2. לר"ן שהוזכר לעיל דמולח חייב מצד מבשל.
3. היות והקרבן **כליל ואינו נאכל** [שיטה מיוחס לרשב"א במנחות], דהיינו אין לקרבן שם אוכל, ויש כאן תיקון.
4. שמולח ביחד עם העור [הובא במל"מ פי"א משבת ה"ה] ויש כאן עיבוד מצד העור.
5. מצד החלבים, דחלב אינו אוכל [פמ"ג שכא משב"ז-ו] ויש כאן עיבוד.
6. מיירי דיש איסורים אחרים במליחה.

או שמביאו ברה"ר.

או מצד מבשל בשבת, דהיינו בישול המלח [פמ"ג הנ"ל] ותירוץ זה רק אם ס"ל ריבוי בשיעורים דאוריתא אבל לסוברים דנאסר מדרבנן ומדאוריתא שרי, תמיד יש כאן ריבוי דנשרף ביחד עם הבשר.