מזוזה ו רפו
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / יורה דעה / מזוזה

**שיעורי הלכה**

**הדינים הנידונים**

* **דין מזוזה בבית הכנסת ובית המדרש.**
* **בית כנסת של יחיד אם חייב.**
* **דין ביכנ"ס שיש בו דירה, והיכן מקום הדירה המחייבת במזוזה.**

*שיעור ו'*

**מזוזה [יו"ד סי' רפו]**

**ממורינו הגאון רבי רפאל צבי ובר שליט"א**

[סעי' ג] **בית הכנסת, אם יש בו דירה לשום אדם, חייב במזוזה.** הגה: ואם בית דירה בעזרה שלפני בית הכנסת, העזרה חייבת ובית הכנסת פטור.

## הפטור ממזוזה בביהכנ"ס דעת הלבוש משום שאינו דירה

**ובגמרא** (יומא יא:) איתא ברייתא שנחלקו חכמים ורבי מאיר, שדעת רבי מאיר שבית הכנסת חייב במזוזה, וחכמים פוטרים אלא אם כן היה שם בית דירה לחזן הכנסת. והטעם שבית הכנסת פטור ממזוזה, כתב הלבוש שאינה עשויה לדירה, שבית כנסת אינה עשויה אלא להתפלל בה, והיינו שעשוי לזמן מועט. מיהו להלן (סעיף י) כתב השו"ע גם בית המדרש שפטור מהמזוזה, וי"א שחייב ונכון לחוש לדבריהם אבל לא יברך עליה. ומשמע שמדינא אף בית המדרש פטור, ובזה לא שייך לכאורה טעמו של הלבוש, שהרי נמצאים בית המדרש כל היום. ומ"מ דעת הלבוש שזה לא חשיב דירה, וצ"ל שכל שימוש שאינו אכילה ושתיה ולינה לא חשיב שימוש דירה.

**ולהלן** (סעי' יא) פסק השו"ע שחנויות שבשווקים פטורים, וביאר הט"ז (ס"ק י) שהוא משום שאינם דירה, ואף שיושב בחנות כל היום מ"מ בלילה אינו שם. ומבואר כדברי הלבוש שאף שיושב כל היום כל שאינו נמצא שם בלילה לא חשיב בית דירה, וא"כ ה"נ בתי מדרשות. מיהו ביד הקטנה (הובא בפת"ש ס"ק י) הקשה על דין זה שהחנויות פטורות, מאי שנא מבתי מדרשות שמסיק השו"ע להחמיר ליתן שם מזוזה, ולכך כתב לבאר שחנויות שבשווקים היינו ביום השוק, וכיון שאינם קבועים שם הוה דירת עראי ולכך פטור מן המזוזה. ולסברתו לכאורה לא שייך לומר שהטעם לפטור ביהמ"ד ממזוזה מחמת שאינו דירה, כיון שנמצאים שם כל יום ואינו עראי.

## להרמב"ם משום שהן קודש

**וברמב"ם** מבואר טעם אחר שבית הכנסת ובית המדרש פטורים מהמזוזה, שכתב (פ"ו ה"ו) ז"ל "הר הבית הלשכות והעזרות ובתי כנסיות ובתי מדרשות שאין בהן בית דירה פטורין לפי שהן קדש". והיינו כמבואר בגמרא ביומא (שם) שלשכות ועזרות פטורים מהמזוזה, ולמדו כן מבית מה בית שהוא חול אף כל שהוא חול יצאו אלו שהם קודש, וסובר הרמב"ם שה"ה בתי כנסיות ובתי מדרשות פטורים מהאי טעמא.

**אלא** שלביאור הרמב"ם שהפטור משום שהוא קודש, א"כ צ"ב מה מועיל אם יש שם בית דירה, והרי אין הבית דירה מפקיע את המקום מקדושתו, וא"כ למה חייב במזוזה. ובדרישה (הובא בש"ך ס"ק ב) נראה שס"ל שהעניין הוא שכל שאינו דירה כל כך יש לפוטרו מחמת שהוא מקום קדוש, ולכך בית הכנסת שאינו כל כך מקום דירה פטור אם הוא קודש, אבל אם יש דיורים ממש לא נפטר מחמת שהוא מקום קודש. ודימה דין זה לדין טינופת, שדירה ממש אם רוחצים שם אינה נפטרת מהמזוזה, ורק בית התבן אם הנשים רוחצות שם נפטר מהמזוזה, והיינו משום שאין שם כל כך דיורים.

**והחתם** סופר (ח"ב יו"ד סי' רפא, הובא לעיל שיעור ד) כתב לבאר בדעת הרמב"ם שאין הכוונה שמחמת קדושתו נפטר מהמזוזה, אלא שכיון שהמקום מקודש לא חשיב 'ביתך' אלא בית לה' אלוקי ישראל, ולכך אם יש שם בית דירה שוב נחשב גם 'ביתך' הלכך חייב במזוזה.

**וברמב"ם** בהלכות רוצח (פי"א ה"ב) כתב שבית הכנסת ובית המדרש פטורים מהמעקה משום שאינם עשויים לדירה. ולפי מה שנתבאר היינו שכל שהוא קודש פטור רק באופן שאין כאן דירה גמורה.

## ביכנ"ס של יחיד וביכנ"ס של כפרים

**אולם** בפתחי תשובה (ס"ק ט) הביא מהתוספות (יומא יא: ד"ה שאין) ופסקי התוספות והתפארת למשה, שבית הכנסת שאינו של רבים אלא של היחיד חייב במזוזה, ולדעה זו ודאי מבואר דלא כטעמו של הרמב"ם, שאם הפטור הוא משום קודש ודאי לא שייך לפטור מחמת שאינו של ציבור.

## הטעם המבואר בחזו"א שאין לביהכנ"ס בעלים

**ובחזו"א** בנגעים (סי' ט סעי' ח) כתב שמדברי התוספות שבית הכנסת של יחיד חייב במזוזה מוכח גם שאין הגדר שתשמיש תפילה אינו דירה, שאם כן אמאי בשל יחיד חייב. ועל כן כתב ביאור אחר למה בית הכנסת פטור מהמזוזה, שהוא משום שאין תשמיש בית הכנסת ע"י בעלות גמורה, שבית של שותפין יכול אחד לעכב על חברו שלא יכנסו שם אחרים, אבל בבית הכנסת אין אחד יכול לעכב על חברו שבניו מרובים שלא יכנסו כולם, אלא ודאי אין זו בעלות גמורה ולכך לא חשיב דירה. מיהו אם חזן בית הכנסת דר שם, שוב הוי דירה לגבי חזן בית הכנסת, כיון שהוא קבוע שם וזהו דירתו.

**מיהו** צ"ב שבגמרא מבואר שבית הכנסת של כפרים חייב במזוזה, ופירש רש"י שבכרכים שהוא מקום שווקים ומתקבצים שם ממקומות הרבה והיא עשויה לכל הבא להתפלל לכך פטור, אבל בכפרים כל בעליו ניכרים והרי הוא כבית השותפין. והרמב"ם כתב בית הכנסת של כפרים שהאורחין דרין בו חייב במזוזה. ובזה לא שייך סברת החזו"א לחייב במזוזה, משום שגם ביהכנ"ס של כפרים כל או"א יכול לבוא להתפלל שם ולאכול.

**איברא** שבהלכות נגעים (טומאת צרעת פי"ד הי"ד) לא הזכיר הרמב"ם שבכפרים מטמאין בנגעים, אלא כתב כל שיש בית דירה לחזנין או לתלמידים, וא"כ י"ל שכל דברי החזו"א אזלי דוקא על הלכות נגעים דבעינן דוקא בעלות גמורה כדי שיטמא בנגעים, אבל במזוזה באמת אי"צ בעלות גמורה לחייב במזוזה, שהרי בהלכות מזוזה לא כתב הרמב"ם כלל בית דירה לחזן אלא שבכפרים חייב במזוזה מפני האורחים. ואף שהשו"ע כתב גם בהל' מזוזה שהפטור הוא כשיש בית דירה, המדייק בדברי השו"ע נראה שכוונתו לדברי הרמב"ם, שכתב בית הכנסת שיש בו בית דירה, ולא כתב שיש שם דירה לחזן, ונראה כוונתו כהרמב"ם, וכן מסתבר שהרי"ף והרמב"ם והרא"ש כולם כתבו שבית הכנסת של כפרים חייב, ובודאי לא יסתום הרמב"ם שלא כמותם.

**ומכל** זה לכאורה עולה שלהלכה קיי"ל שאף בלא בעלות גמורה חייב במזוזה, ועל כרחך אין טעם הפטור ממזוזה בבית הכנסת כמו שכתב החזו"א, אלא או משום שהוא קודש, או משום שאין זה נחשב כתשמיש דירה. ולכאורה לפי"ז מוכרח שאין הלכה כהתוספות ואף בית הכנסת של יחיד פטור מהמזוזה מהאי טעמא וכמו שנתבאר, וזה דלא כהפתחי תשובה.

## ביהכ"ס שיש בו דירה

**והנה** אם יש בבית הכנסת דירה לשום אדם חייב במזוזה, והגר"ח בספר מזוזות ביתך סבר שדוקא אם האורח גר שם ל' יום, מיהו כתב בשם חכם אחד לחייב אף כשאינו נמצא שם ל' יום, וטעמו שחיוב המזוזה בבית הכנסת שיש שם אורחים אינו על האורחים אלא על הגבאים, שכל שיש שם אורחים ועשוי להיות לדירה לאורחים, ממילא כבר חשיב דירה, וא"כ אף כשאורחים אינם שם ל' יום מ"מ עשוי הוא לדירת אורחים, וכן נראה פשטות השו"ע שסתם שכשיש שם דירה חייב. ולדברי הפרישה יש לבאר היטב, שבית הכנסת הוא קצת דירה ולכך כשהוא קודש פטור מהמזוזה, אמנם כשיש שם אורחים שוב חשיב דירה ממש ואינו פטור מהמזוזה מחמת שהוא קודש ודוק.

**וכתב** הרמ"א ואם בית דירה בעזרה שלפני בית הכנסת, העזרה חייבת ובית הכנסת פטור.

## באיזה מקום צריכה להיות הדירה המחייבת במזוזה

**נחלקו** החזו"א והמשנ"ב בסי' שצח בדין בית הכנסת שיש בו בית דירה, שהביאור הלכה (סעי' ו ד"ה שיש שבנין) כתב שם לעניין מניין אלפיים אמה, שאם יש בית דירה בבית כנסת מונים אלפיים אמה מהבית כנסת עצמו ולאו דוקא מהדירה, שמחמת שיש שם בית דירה חשיב כל בית הכנסת כבית דירה. אולם החזו"א (או"ח סי' קנו בהשמטות לסי' צח) כתב שמונים דוקא מהבית דירה, ורק באופן שדר ממש בתוך בית הכנסת חשיב הבית כנסת עצמו כדירה, והא דשרי לישן בבית הכנסת, ביאר החזו"א דלחזן מותר משום שהוא כשומר בית הכנסת, וכמו שמבואר בשו"ע סי' קנא (סעי' ד). והביא החזו"א (סי' קי ס"ק כח) ראיה לדבריו מדברי הרמ"א כאן שפסק שבאופן שהיה בית הדירה בעזרה שהוא סמוך לבית הכנסת בית הכנסת פטור מהמזוזה.

**ונראה** לומר, שבגמ' איתא בית דירה לחזן, וכן העתיק ברמב"ם בהל' נגעים (שם) דוקא חזן, ונראה שלדעת החזו"א דיברו דוקא בחזן משום שדוקא הוא עשוי לישן בבית הכנסת, שהוא שומר, ולכך שרי לו לישן שם.

**אבל** בדעת המשנ"ב נראה שודאי מודה הוא שאם סתם אדם דר סמוך לבית הכנסת אין טעם לומר שזה יחשיב את כל בית כנסת כבית דירה, ואין זה מן הסברא, רק דס"ל להמשנ"ב דלכך דיברו בחזן דוקא, שהוא שייך לבית הכנסת ומחמת בית הכנסת הוא שם, ולכך אף כשהוא דר בדירה סמוך לבית הכנסת חשיב מחמתו שכל בית הכנסת הוי כדירה, כיון שהוא דר שם בשביל בית הכנסת.

**ולכאורה** יש ראיה לזה, שהרי הבאנו לעיל שהרמב"ם כתב שבית הכנסת של כפרים פטור מהמזוזה משום שהאורחים דרים בו, ובזה לכאורה ודאי לא שייך לומר שהם דרים בבית הכנסת ממש, שהרי להם אסור לישן שם אלא ודאי הם בדירה סמוכה [אכן הראבי"ה באמת כתב להוכיח מדין זה שמותר לאכול בבית הכנסת, ומבואר דס"ל כהחזו"א], אבל הביאור הלכה נראה דס"ל שהאורחים אף שהם בדירה סמוכה מחשיבים את בית הכנסת לבית דירה, משום שיש להם ג"כ שייכות לבית הכנסת, ואפשר שהוא משום שבית הכנסת של הקהל צריך לדאוג להם.