מראי_מקומות_שכו_3
קטגוריות: שו_ע / אורח חיים / הלכות שבת - הרב יהושע ננקינסקי

**ס' שכ"ו ז-ח**

**ס"ז**

★רוחץ בנהר הנידון מצד טלטול המים כשהולך ד"א עצם הרחצה מבואר בגמ' דשרי, והא דלא חשיב טלטול ד"א בכמלית במה שדוחה המים משום **דכוחו בכרמלית** לא גזרו ויל"ע אמאי חשיב כוחו ולא מעשה ממש.

ועיין אג"ט [מלאכת דש לו-ה בהגה] דכוחו זה רק גרמא וא"כ צ"ע מסוגיא זו.

★רחיצה בנהר נאסר מצד טלטול המים שעל גופו, והולך בגשם שרי ולא נאסר מצד טלטול המים, ומה החילוק.

1. נהר זה מים מרובים, וגשם זה מועט [יש להסתפק בגשם מרובה מה דינו ואולי לא פלוג].
2. לט"ז גשם א"א להמנע ולכך לא גזרו [יש לדון האם לכתחילה מותר לצאת מביתו כשיורד גשם].

יל"ע מה זה **לא גזרו** וכי היה גזירה מיוחדת על טלטול גשם, ה"ז דין טלטול רגיל ויותר היה מתאים לומר **דהקלו** משום "דא"א להזהר" [המשך לשון הט"ז] וא"כ לכתחילה י"ל דאסור ואולי גם כאן נימא לא פלוג.

ולדברי הט"ז אין מקום לקולת מים מועטים, ולפ"ז צריך ליזהר בנוטל ידיו, ויוצא במקום שאין עירוב דיש לאסור מצד טלטול.

★ברוחץ בנהר דצריך לנגב עצמו יפה מפני טלטול המים.

וז"ל "אהל מועד" [שער השבת דרך יג הובא באוצר שיטות קמאי שבת קמא] "מי שרחץ במים ינגב עצמו ממים שעליו ואע"פ שאין דרך הוצאה בכך **מחשבתו משויא ליה מקום**, אבל מים שבראשו לא ינגב שאע"פ שאין סחיטה בשער [כוונתו מדאוריתא אין סחיטה] מ"מ איסור יש. ואין חוששין להבאת מים שבשערו כיון **שהם בלועים** והרם הם כמי שאינן, למה זה דומה לאדם שנשרו כליו במים דמהלך בהם.

למדנו מדבריו:

1. דיש כאן מלאכה ולא חשיב שינוי.
2. דדבר בלוע לא חשיב טלטול [גבי הוצאה, יל"ע בלוע גבי מוקצה מה דינו].

ועיין שבלי הלקט [סי' קי] דנתקשה למה גזרו הרי זה כרמלית פחות משיעור, ושינוי.

ומבאר א. יש שיעור, דשיעור הוצאה במים כדי לשוף הקילור עיש"ה.

ועוד דפעמים נשאר כמה רביעיות.

וכן לא חשיב שינוי **דרצונו להשאר רטוב** עי"ש.

עכ"פ זה פשוט שאסור גם אם אין רצונו במים, שהרי הפוסקים נתקשו מה החילוק בין נהר לגשם ולא תירצו דבגשם לא מעונין במים שע"ג, דודאי גם אם לא מעונין במים נאסר.

★מה שהובא דבלוע אין איסור טלטול צ"ע מהגמ' בשבת קכח: דהוצאת שמן בלוע בשער נחשב **הוצאה בשינוי** [הובא במ"ב ס' של סק"ז].

ואולי נחלק בין שמן למים, דמים נבלעים יותר וחשיב כמי שאינם, משא"כ שמן.

והנה הט"ז שאל "דעינינו רואות דבגשם ספוג יותר מרוחץ בנהר ומה יענה על כך הרא"ש, לכאורה צ"ל דס"ל דגשם בבגדים הוה בלוע וכנ"ל דבלע לא חשיב טלטול.

★ובעיקר הקושיא כל רוחץ בנהר שצריך לנגב גופו מה עם המים שבשערו,שהרי נאסר לנגב, אולי י"ל דכל האיסור מפני ריבוי מים [לרא"ש] וכל מה דחשיב ריבוי מים זה גופו ושערו ולכן צריך לנגב גופו ואחר שינגב גופו, שערו לחוד לא חשיב ריבוי מים, ושרי.

★הטובל בשבת כיצד ינהג לענין טלטול.

עיין "אורחות יושר" פי"א בשם החזו"א דילך ולא יעצר, והוה "מרה"י לרה"י דרך רה"ר" דנחלקו האם זה דאוריתא או דרבנן, ולדינא החזו"א הכריע דזה דרבנן [או"ח סב-יט] וא"כ גם אם זה היה רה"ר זה דרבנן, וכרמלית זה עוד דרבנן, והוה תרי דרבנן במקום מצוה עי"ש בהולך לביהכנ"ס וכדו'.

מצינו כעין זה בכרמלית דהקילו תרי דרבנן [סימן שמט] גבי פחות פחות מד"א שברה"ר נאסר מדרבנן ובכרמלית הקילו.

**ס"ח**

לפני ס"ח נצרך ללמוד ביצה במשנה יז עב ובגמ' יח עא- רבא אמר וכו' עד ע"ב "ושוין".

בגמ' ביצה יח מבואר דהיו צריכים לגזור שטמא לא יטבול מצד "מתקן מנא" רק מותר דאדם נראה כמיקר עי"ש.

ועי"ש במשנה שלפי ב"ש איה"נ **אדם אסור לטבול בשבת** ויו"ט.

★והקשו לפי הט"ז דדבר מפורש בתורה להיתר חז"ל לא גוזרים, א"כ הרי בתורה מפורש שמותר לכה"ג לטבול ביוה"כ ואיך חז"ל אסרו.

וי"ל דכה"ג אינו חשוב תיקון [וגם לב"ש אין איסור כה"ג] דאינו טמא שנטהר זה דין טבילה לפני עבודה.

ואולי גם זה חשוב תיקון מה שאסור בעבודה וע"י הטבילה מותר, ויל"ע.

ועוד י"ל דעי"ש דנטמא בשבת ויו"ט שרי, ה"נ מוגדר כנטמא בשבת דזה זמן טבילתו דזמנו ביוה"כ.

★ועי"ש ברע"א גבי "בעלת כתם" דמדאוריתא שרי, רק מדרבנן נאסרה האם מוגדר תיקון.

★והנה נתקשו הפוסקים אחר דיש מנהג לא לרחוץ א"כ חוזר "המתקן מנא" ואין נראה כמיקר [דהרי היום לא מתקררים ברחיצה].

ועיין ברמ"א יור"ה [קצז-ב] דאשה דדחתה טבילתה נאסרה בטבילה בליל שבת מהנ"ל וע"ש בט"ז ש"ך נקה"כ.

ועי"ש בסדרי טהרה שביו"ט היקל, דיו"ט יש יותר קולא "במתקן מנא", עפ"י המהרש"א בביצה יח ע"א, ועיין חכ"א.

ועיין בביאה"ל אצלנו שהאריך בזה.

וזה פשי"ל שנטמא בשבת שרי **"כמו בכלים שנטמאו ביו"ט שרי".**

והקשו דהרי בגמ' ביצה יח מבואר דהיו צריכים לגזור גם על כלי שנטמא ביו"ט וכל מה דלא גזרו "דכלי **שנטמא ביו"ט לא שכיחא"** וא"כ באדם ה"ז שכיח ושיאסר.

וי"ל דאה"נ מצד הסברא זה שכיח ויש מקום לגזור רק חז"ל לא גזרו כה"ג, ולא מחדשים גזירות לבד.

★ועיין ביאה"ל [רסא ד"ה את הכלים] דכלי טמא נאסר בטבילה גם בזמננו שלא נוהג דיני טומאה וטהרה היות ונאסר במנין, וא"כ דאדם כה"ג ודאי שרי דלא נחשב נגזר במנין, רק צריכים לדון האם ט"ע כלל נחשבת לתיקון דהרי מדינא ביטלו את הטבילה וא"כ כלפי עיקר הדין אין כאן תיקון רק טהרה בעצם, וע"ז לא גזרו.