הערות - אונס
קטגוריות: ש_ס / לב בבא מציעא / פועלים - הרב יהודה אלבוים

בס''ד

**הערות בסוגיית אונס**

א. כתבו הריטב''א והר''ן והנמוק''י בסוגיין, והרא''ש בגיטין פ''ו סי' ו', דגדר פטור אונס הוא 'לפי ששכרו אינו אלא כפי טרחו וכל שאינו טורח אינו נוטל' וצ''ב א''כ מדוע בפשיעה חייב, הא שכרו על פעולתו, ולא עשה ובשלמא באופן שהיה יכול להשתכר מאמש יש לחייבו מדינא דגרמי או מדיו דבר האבד, אך הרמב''ן ושאר הראשונים כתבו שחייב אף כשלא יכלו להשתכר מאמש - ואי נימא דחייב על מה שמעמיד את עצמו לעבודה, מדוע באונס פטור -.

ב. בב''ק צ''ט א' 'דאגריה לביטשי, ביטשא ביטשא במעתא' ומבואר דיש שכיר יום ששכרו לפי הזמן שעובד, ויש שכיר ששכרו לפי פעולותיו, ובזה יהיה יותר קשה כשבפשיעת בעה''ב לא יכל לעבוד, על מה חייב לשלם הא קצצו שכר על כל פעולה, ולא על הזמן שמעמיד את עצמו לעבודה.

ג. הראשונים הביאו מהתוספתא דבשלחו להביא דבר, ובפשיעת בעה''ב לא היה הדבר שם, חייב את כל שכרו, וצ''ב הרי דין השליח כקבלן, ושכר הקבלן הוא על התוצאה, ולא על הפעולה, וא''כ כשלא הביא את הדבר, אע''פ שפשע בעה''ב, מדוע חייב לשלם לו - וכאן א''א ליישב כנ''ל דמעמיד את עצמו, דזה שייך רק בפועל, ולא בקבלן -.

ד. מבואר בדף קי''ח דהשוכר פועל והראהו בשל הפקר פטור, ומבואר דכל היכא שלא קיבל בן דעת את פעולתו פטור, וא''כ צ''ב מדוע בפשע בעה''ב חייב את שכרו, הא איירי אף בירדו גשמים בלילה שאין שום תועלת לבעה''ב בהליכת הפועל, ולא קיבל מידי.

ה. הראשונים הביאו את דברי הראב''ד דאפי' פועל שהתחיל במלאכה וירדו גשמים והשקו את שדהו חייב את כל שכרו, וביאר הר''ן 'דאפי' פועל דינו כך כשהתחיל במלאכה **שמאותה שעה זכה בשכירותו** ואעפ"י שלא נעשית על ידו רווחא דידיה הוא' וצ''ע הרי ישנה לשכירות מתחילה ועד סוף, או אינה אלא לבסוף, ומבואר שזוכה בשכרו תמורת כל פעולה ופעולה, או תמורת כל הפעולות יחד, ולא זכה מעיקרא בשכרו.

ו. הר''ן הוצרך להוכיח דכששניהם אנוסים פטור בעה''ב, מהא דבחלה הפועל או בנו א''צ לשלם לו, וצ''ע היאך ס''ד דבחלה הפועל צריך לשלם לו, הרי אפי' לא מעמיד את עצמו הפועל למלאכה, ועל מה שייך לשלם לו, ואין לומר דמשלם על מה שקנאו בהתחלה, דהרי ישנה לשכירות מתחילה ועד סוף, או אינה אלא לבסוף, ומבואר שהתשלום על הפעולות, ולא על הקנין.

ז. וכן קשה על דברי המרדכי - רמז שמ''ו - שפסק שבנאנס הפועל חייב לשלם לו את כל שכרו, ולכן פסק דבחלה המלמד חייב לשלם לו את כל שכרו משום 'דהתחיל במלאכתו וחלה עליו חובת תשלום שכירותו והדר חלה נסתחפה שדהו של בעה"ב' - עי' מחנ''א שכירות סי' ד' דאמרינן מזליה דבעה''ב גרם לחליו, וא''כ י''ל דהעיכוב הוא מכח בעה''ב -.

ח. כתב המרדכי - רמז שנ''ה, שנ''ו - 'אלא ספינה סתם ויין זה אם לא נתן אמאי לא יתן מכאן פסק רבינו יואל היכא דמת הנער בחצי שנתו דיכול המלמד לתבוע כל שכרו דמצי למימר ליה הב לי בנך ואלמדנו' וצ''ב א''כ מדוע בכל האופנים בדף ע''ז א' פטור בעה''ב כשאנוס הוא, הא הפועל אומר תן לי שדך וכו' - ועי' בהמשך דברי המרדכי שכתב 'וכשחלה הבן לא שייך לומר תן לי הבן ואלמדנו דלא שייך למימר הכי אלא היכא דמית' וא''כ הכי י''ל בכל האופנים בדף ע''ז א', עי' מחנ''א שכירות סי' ד' -.

ט. כתבו התוס' דף ע''ט א' ד''ה אילו 'וי"ל דהא דקאמר לעולם דלא שכיח לאגורי היינו לפי אותן דמים שהשכיר מזה אבל בטפי פורתא ימצא להשכיר והרי נהנה במה שבא עד כאן לכך נותן לו חצי שכרו' צ''ע מדוע נותן חצי שכרו ואינו מנכה מה שצריך להוסיף **טפי פורתא** - צ''ל דהוי כחזר בו הקבלן דיד בעה''ב על העליונה ומנכה משכרו, ואפילו הכי בהיה הקבלן אנוס אין ידו על התחתונה -.

י. כתבו התוס' שם ד''ה אילימא 'אבל הכא לא שייך למימר הכי שהיין נטבע ומה ימכור' וצ''ב הרי רגע לפני שנטבע היה לו תועלת בהולכת חצי הדרך, ודמי למת החמור בחצי הדרך, ואח''כ אבד היין, דודאי חייב לו שכר חצי הדרך.

יא. האם פטור אונס הוא רק באופן שהפועל אינו יכול לעבוד, וכיון שכן אין נחשב שהפועל מעמיד את עצמו לעבודה, אך כשיכול לעבוד אלא שמחמת אונס אין צורך לבעה''ב בעבודתו, ומחמת כן אין בעה''ב מביא לו לעבוד, חייב את שכרו, מכיון שהפועל מעמיד את עצמו - עי' בסוגיית ספינה בדף ע''ט א', ועי' נתה''מ סי' של''ד סק''ב וצ''ב בדברי הנתה''מ שדימהו לגמ' בב''ק, הא התם עשה שליחותו, וכאן לא עשה, וא''כ תלוי במח' הריב''ן והריב''ם -.

יב. וכעין זה יש לדון באופן שבאונס בטל הצורך של בעה''ב בעבודתו, כגון ששלחו להביא תרופה לחולה, והבריא או מת החולה - ב''ק דף קט''ז - וידע השליח שאין צורך בשליחותו, ואפילו הכי עשה את שליחותו משום שרצה לקבל שכרו משלם ולא רק כפועל בטל, האם יקבל שכרו משלם.

יג. שלח שליח ואח''כ בטל הצורך, או שנודע למשלח שאין הדבר נמצא שם, ושלח שליח למסור לו שלא ילך, ופשע הב' ולא הודיעו, האם יש פטור אונס מצד המשלח באופן שעשה את שליחותו, ובאופן שלא היה שם הדבר ששלחו להביא - שו''ת מהרי''ל דיסקין פסקים, בסוף, אות רכ''ב -.

יד. שלח שליח וכו' ובפשיעת בעה''ב לא היה הדבר שם, האם חייב לו כפי שקצץ עמו כשקצץ לו יותר משכר הפועלים, או שכיון שלא עשה את שליחותו אין חייב לו אלא כשכר כל הפועלים - נתה''מ סי' של''ה סק''ב -.

טו. הראב''ד כתב דבנעשה במלאכה מאליה חייב לשלם לקבלן, וצ''ב הרי קצץ לו שכר על מה שיביא לו תוצאה, ובנעשית מאליה לא הביא לו הקבלן מאומה, ועוד קשה מכיון שלא קיבל מידי מהקבלן, היאך מתחייב לו בלא קנין - צ''ל דמשלם לו על נטילת האחריות ולא על הבאת התוצאה -.

טז. עי' נתה''מ סי' של''ה סק''א דלדעת הראב''ד מקבל קבלן את שכרו לא רק כשנעשה התוצאה מאליה, אלא גם כשבטל הצורך, כגון ששכר קבלן לשמשו ומת, וצ''ב הרי שכרו על התוצאה, ואין כאן תוצאה - צ''ל כנ''ל -.

יז. ר' יואל פסק דבמת הבן, חייב את כל שכרו משום שאומר המלמד אנא קאימנא - וס''ל דבספינה סתם ויין זה חייב את כל שכרו ואין פטור אונס, ואף במקום שלא הפסיד את ספינתו, שלא כדברי הריב''ן והריב''ן - וצ''ב א''כ מדוע בב''ק דף קט''ז חייב את שכרו רק בעביד שליחותיה, הא אף בלא עביד שליחותיה כיון שמזומן לקיים את שליחותו יתחייב לשלם לו אף כשלא הביא דומיא דמלמד שמקבל את שכרו אע''פ שאינו מלמד - אולי רק בפועל ס''ל לר' יואל דמשלם לו על מה שמעמיד את עצמו, משא''כ בקבלן כשאין תוצאה אין על מה לשלם, ורק כשפשע בעה''ב דעתו לשלם לו כפועל שמעמיד את עצמו -.

יח. הראב''ד הביא בשם י''א דבאתא מיטרא פטור רק כשלא התחילו במלאכה, וצ''ב א''כ מדוע באתא נהרא חייב בעה''ב, ואין לומר דכיון שפשע חייב מדינא דגרמי, דהרי מבואר בברייתא דבלא הלכו אינו חייב מדינא דגרמי מכיון שיכולים להשתכר.

יט. דעת הריב''ם שיש פטור אונס גם בספינה סתם ויין זה, וצ''ב א''כ מדוע חייב לשלם על חצי הדרך שהלך, הא התחייב רק על דרך שלימה, ואין לו שום תועלת בחצי דרך כיון שטבע יינו - צ''ל דכלפי זה אמרינן דיכול הפועל לומר הא קאימנא, וצ''ב -.

כ. יש לעיין בספינה סתם ויין סתם, ובעל הספינה מביא ספינה אחרת, האם יכול בעל היין לומר לו שיביא לו יין מתחילת הדרך, מכיון שלא הועיל לו מה שהוליך חצי הדרך - עי' הגה''א סי' ה' -.