1. ביטול כלי מהיכנו
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / מוקצה / הרב מאיר קאופמן / שיעורים

**סימן א**

**בדין ביטול כלי מהיכנו לשעה**

**א]בביאור המוקצה דקרני דאומני**

**ב]בענין ביטול כלי מהיכנו לשעה**

**ג]האם דבר שאין לו ענין רק לשעה אבל ישאר כל השבת הוי לשעה**

**ד]ביאור המג"א בדין נר שעוה וביאור הגר"ז בדבריו והתימא בביאור זה וביאור המחצית השקל**

**ה]ביאור שיטת ההגהות אשר"י**

**ו]בביאור שיטת התוס' ובישוב הדבר למה לא חל דין בסיס לשיטתם שיש בסיס באמצע שבת**

**ז]בביאור הא דקורה ברפי מותר ולא הוי ביטול לשעה**

**ח]בהא דמותר לגלגל מת ממטה למטה ולא הוי בכמ"ה לשעה**

**ט]בהא דמבואר במשנה דמותר להניח קליפות על השולחן ולא הוי בכמ"ה לשעה**

**י]בדברי רעק"א בסימן של"ה ובדין ביטול לשעה שזה נגמר לאחר שבת**

**י"א]למה טבל לא הוי בכמ"ה לשעה**

**י"ב]בהא דכלי לקבל השמן לא חשיב שאי אפשר לנער שיוכלו לטלטלו**

גרסינן קנ"ד: אמר רב הונא היתה בהמתו טעונה כלי זכוכית מביא כרים וכסתות ומניח תחתיהם ומתיר החבלים והשקין נופלין והגמ' שואלת הרי במשנה מבואר שמותר להוריד השקים והגמ' עונה בקרני דאומנא דלא חזיא ליה והגמ' שואלת והא קמבטל כלי מהיכנו והגמ' עונה בשליפי זוטרי ובגמ' בהמשך מבואר שכל ההיתר כי יש הפסד מרובה אבל אם היה הפסד מועט היה אסור עכת"ד הגמ'

**בביאור המוקצה דקרני דאומני**

א]והנה הגמ' בתחילה מעמידה בקרני דאומני דהינו שזה כלי מקיזי דם וביאר רש"י שזה מאוס ולא ראוי לכלום ועיין רמב"ן דבתחילה כתב שזה כר' יהודה שזה מוקצה אבל לר"ש הוי רק ככלי שמלאכתו לאיסור ולא שייך בזה ביטול כלי מהיכנו אמנם כתב עוד וכן הוא בבעל המאור שכל מה שר"ש אומר שזה לא מוקצה כי זה חזי לכיסויי ביה מנא אבל כאן זה מאוס כל כך שזה לא ראוי לזה או שמפחד שזה ישבר וממילא גם לר"ש זה מוקצה גמור וכן הוא בר"ן עוד כתב הבעל המאור וכן ביאר הריטב"א שמדובר במוקצה מחמת חסרון כיס והרמב"ן הביא לבאר שבאמת זה רק כלי שמלאכתו לאיסור ובכל אופן שייך ביטול כלי מהיכנו כיון שאסור לטלטלו רק לצורך גופו ומקומו ואסור מחמה לצל ולכאורא אם נימא כמ"ב שהיתר צורך גופו ומקומו זה רק באין לו כלי אחר א"כ יש כאן נפק"מ פשוטה ביש לו כר אחר דכה"ג יש כאן ביטול כלי מהיכנו וצ"ע דהרמב"ן לא ביאר כך

והנה ברשב"א לאחר שכתב שלר"ש זה מוקצה כי זה לא ראוי לכיסויי ביה מנא חזר והקשה הרי זה מותר לצורך מקומו והביא את הבעל המאור שכיון שאין לו צורך גופו אסור צורך מקומו וחלק עליו וצ"ב כוונתו הרי הוא גם בתחילה ישב שכאן זה לא חזי לכיסויי ביה מנא ולכן זה מוקצה גמור ומה חזר והקשה ומשמע דבתחילתו הקשה שזה לא מוקצה כלל ובזה תירץ שלא חזי לכיסוי ולכן זה מוקצה אמנם עדין נקט שזה מותר לצורך גו"מ ושמעתי לבאר שזה לשיטתו ריש פרק כל הכלים שנר זה לא מוקצה כלל ועדין הוקשה לו שלצורך מקומו מותר ותירץ שכה"ג אסור לצורך מקומו וחלק בזה על הבעל המאור וזה לשיטתו שכל כלי אפילו שזה מוקצה כגון לר"י בכל אופן מותר לצורך גופו ומקומו ועיין תהילה לדוד רס"ח סק"ח אמנם בדעת הריטב"א זה לא יתכן ביאור זה וכן הרשב"א עצמו לא ס"ל כשיטה זו ואולי בתחילה הבין שזה לא מוקצה אלא זה רק אסור מצד גזירת כלים ובזה לא שיך לדון כלל מצד ביטול כלי דזה עצמו שימוש אמנם בסופו נקט שזה מוקצה אלא שבכל אופן מצד מעלתו שזה כלי מותר לצורך מקומו ועל זה ביאר את מה שביאר

וע"ש שכתבו לישב שבאמת אם היה שליפי רברבי על גבי הכרים היה מותר להורידם לצורך להשתמש בכרים מצד צורך מקומו אבל להתיר להביא כרים ואחרי זה נתיר להורידם להשתמש בכרים ועל ידי זה היתרנו טלטול המוקצה מהחמור זה חוכא ואיטלולא ולכן זה סיבה לאסור ע"ש

**בענין ביטול כלי מהיכנו לשעה**

ב]והגמ' עונה בשליפי זוטרי אמנם בהמשך הסוגיא מבואר שבמקום שיש הפסד מועט גם זה אסור ונחלקו הראשונים בזה דעת הבעל המאור והרמב"ן ותוס' מ"ג: והריטב"א דכוונת הגמ' דבאופן זה אין כאן ביטול כלי מהיכנו כלל ומה שבכולסא אסור תוס' מ"ג: ביארו מצד ר' יצחק והרמב"ן ביאר מצד שאסור לטרוח לצורך הצלה שאין בזה הפסד גדול שמא יטלטל כלי ברה"ר ובתוס' ביארו מצד טורח שלא לצורך ובבעל המאור ביאר שלצורך דבר שאין לו שם כלי כלל ואין כאן הפסד אין כלי ניטל לצורכו ועל דרך דברי ר' יצחק

ובטעם שאין כאן ביטול כלי מהיכנו מבואר בבעל המאור שכיון שזה לא לכל השבת כה"ג אין בזה איסור ביטול כלי מהיכנו ורק בשמן וביצה שמתכונן להשאיר עד סוף השבת הוי ביטול כלי מהיכנו וע"ש שכתב שגם קורה מה שהגמ' דוחה ברפי שמותר הכוונה שמתכונן להוציא את זה לפני סוף השבת ועיין רשב"א ור"ן שהקשו א"כ מה הגמ' שואלת מדלף וניצוצות שתגיד שלא מתכונן שזה ישאר שם כל השבת ועיין ריטב"א שבאמת הגמ' יכלה לתרץ כך ומבואר מכל זה דדעת הבעל המאור דבכל האופנים דמבואר בגמ' שזה ביטול כלי מהיכנו זה דוקא אם דעתו להשאיר את זה עד סוף השבת ולא אם מתכונן לנער המוקצה וכן הוא הכרעת הרמב"ן והריטב"א ומה דבבולסא אסור הרמב"ן ביאר שזה גזירה שמא יטלטל כלי ברה"ר להציל והבעל המאור ביאר שלא התירו לטלטל כלי לצורך דבר שאין לו תורת כלי כלל ואין בזה הפסד גדול ע"ש

אמנם מבואר בדברי הבעל המאור שם שזה לא מחמת שרק אם רוצה להניח כל השבת חל על זה דין בסיס וממילא לא יכול לנער המוקצה ולכן הוי ביטול וכו' דס"ל שם שלא חל דין בסיס באמצע השבת כלל אלא שזה סברא בדין ביטול כלי מהיכנו שזה רק אם זה לכל השבת ובתוס' רי"ד נקט שכל הדין ביטול כלי מהיכנו זה רק אם לא יכול לנער המוקצה אבל אם יכול לנער המוקצה לא הוי ביטול כלי מהיכנו ולכן ביאר שרק אם דעתו להניח את זה לכל השבת שאז חל על זה דין בסיס לכן הוי ביטול כלי מהיכנו אבל אם לא מתכונן להשאיר את זה כל השבת שאז לא חל על זה דין בסיס אין בזה ביטול כלי מהיכנו [דהינו שבדין זה כבעל המאור ולא מטעמיה] ולדעת הרמב"ן שיש בסיס באמצע שבת אם מתכונן להשאיר עד סוף השבת יתכן שדעתו כדעת הרי"ד הנ"ל ועיין לשון רש"י מ"ג. שביאר באיסור ביטול כלי מהיכנו כי עושהו מוקצה ויתכן שדעתו כנ"ל שרק אם זה נעשה מוקצה שאי אפשר לנער הוי ביטול כלי מהיכנו ועיין רש"י מ"ז: שכתב ביטול כלי מהיכנו כי זה נעשה בסיס ומשמע שרק מצד זה יש כאן בכמ"ה ועיין תוס' מ"ד. דכתבו דחל בסיס באמצע שבת וכתב החזו"א מ"ז ז' דמקורם מהא דיש דין ביטול כלי מהיכנו וס"ל שאם היה מותר לנער לא היה חל דין ביטול כלי ע"ש

אמנם הרשב"א והר"ן כתבו שזה דוחק להעמיד את כל הגמ' רק ברוצה להשאיר את זה עד סוף השבת ולכן כתבו שגם ביטול כלי מהיכנו לשעה הוי ביטול כלי וכוונת הגמ' שכה"ג הותר במקום הפסד מרובה ולכן מותר בקרני דאומני ובזה ביארו מה שבבולסא אסור כיון שאין לו הפסד ממילא זה אסור מצד ביטול כלי מהיכנו לשעה ולפ"ז גם ביצה ושמן וניצוצות או דלף גם אם יתכונן לנער זה יהיה ביטול כלי מהיכנו לשעה ויהיה אסור אם לא במקום הפסד ומיושב מה שהקשו על הבעל המאור ועיין רבינו ירוחם וכן נקט המ"מ בדעת הרמב"ם דס"ל כנ"ל שביטול כלי מהיכנו לשעה אסור ולכן שליפי זוטרי מותר רק כי זה במקום הפסד מרובה ע"ש

והנה בדעתם דביטל לכל השבת חמיר יתכן שזה לא על דרך הבעל המאור שעצם זה שהוא מיחד את זה לכל השבת אלא כיון דס"ל דחל על זה דין בסיס דהרי ס"ל שיש בסיס באמצע שבת וממילא אי אפשר לנער ורק לכן יש כאן חומרא דהוי ביטול כלי מהיכנו יותר חמור ולא סתם מצד שכאן מיחד לכל השבת וכאן לחלק מהשבת אמנם להכרעת המג"א שאין בסיס באמצע שבת בהכרח החילוק על דרך הבעל המאור

ולכאורא כן מוכרח מהרשב"א שהקשה מסל לפני האפרוחים שזה ביטול כלי לשעה ותירץ שזה הפסד וצ"ע הרי בפשוטו שם מדובר גם שיחד דבר זה לאפרוחים לכל השבת ועד כמה שסבר שכה"ג הוי ביטול כלי א"כ גם במקום הפסד זה צריך להיות אסור ובהכרח שכיון שכאן יכול להפריחם שזה כמו לנער א"כ אפילו שלא חושב לעשות כך הוי רק כביטול לשעה אמנם אין זה נכון דהרשב"א שם מפורש נקט שאפרוחים טעם ההיתר כי עתידים לרדת וממילא אין כאן יחוד אלא לשעה

**האם דבר שאין לו ענין רק לשעה אבל ישאר כל השבת הוי לשעה**

ג]והנה בשליפי זוטרי שזה ביטול לשעה הבעל המאור כתב שצריך דוקא שהוא מתכונן לנער את זה לפני סוף השבת וכן הוא לשון רש"י אמנם לשון הרשב"א הריטב"א והר"ן וכן הוא מפורש במאירי שגם אם בפועל לא מתכונן לנער אבל אם אין לו ענין במה שאחרי זה זה על הכרים וכסתות זה גם ביטול לשעה והסברא שלא יעד הכלי כל השבת למוקצה ואם יהיה לו צורך הוא ישתמש בזה ורק שאין דעתו לטרוח בהחזרת הכרים והכסתות למקומם בשבת וכה"ג חשיב ביטול כלי לשעה ועיין גר"ז בקו"א שכתב שכן סתימת הרי"ף והרמב"ם והשו"ע שלא הזכירו שצריך לנער

ויש מקום לומר שדבר זה תלוי לשיטתם דהרי הגמ' שואלת מניצוצות ובפשוטו שם לאחר שזה כבה אין לו ענין שזה ישאר על הכלי אלא שיתכן שבפועל לא מתכונן לנערם ולכן לבעל המאור שאין איסור ביטול כלי מהיכנו לשעה בהכרח שכה"ג כיון שלא מתכונן לנער חשיב לכל השבת משא"כ לרשב"א אפשר לבאר שזה מצד לשעה ואין הכרח לחידושו של הבעל המאור

**ביאור המג"א בדין נר שעוה וביאור הגר"ז בדבריו והתימא בביאור זה וביאור המחצית השקל**

ד]והנה כתב בהגהות אשר"י שלהניח כלי תחת נר של שעוה מותר כיון שאפשר לנער האיסור מתוך הכלי ורק בשמן אסור כיון שלא רוצה לנער כי יפסיד השמן ועיין ב"י שכתב שזה כשיטת הבעל המאור שאין איסור ביטול כלי מהיכנו לשעה אבל לדעת הר"ן שחולק שגם לשעה אסור ה"ה כאן אסור ועיין מ"א ס' רס"ה סק"ב דכתב שאינו כן שהרי גם לר"ן בביטול כלי מהיכנו לשעה מותר במקום הפסד כמבואר בגמ' בשליפי זוטרי א"כ כאן שרוצה למנוע דליקה חשיב במקום הפסד ומותר

וע"ש שהביא מהמהרי"ל תשובה ל"ב דהביא את ההגהות אשר"י והקשה עליו דהרי הגמ' שואלת מניצוצות ומה קשה הרי שם זה דבר יבש ויכול לנער אלא בהכרח שגם כה"ג יש בזה ביטול כלי מהיכנו עכ"ד והוסיף על זה המ"א שזה קושית הר"ן על הבעל המאור וכתב שכוונת המהרי"ל דניצוצות חשיב שאין הפסד כיון שזה לא ברי הזיקא ולכן אסור ביטול כלי לשעה אבל וודאי שגם הוא מודה שאם היה ברי הזיקא כה"ג אין איסור כדמוכח משליפי זוטרי

ועיין מג"א שכתב בסוף דבריו וז"ל וגם על הג"א יש לסמוך לפי מה שכתבתי סימן רס"ו ס"ט וקושיית הניצוצות לא קשיא מידי דעכ"פ אי אפשר לנערו מיד עד שיכבו ומשני אין בהם ממש ומיד הם כבים כנ"ל וגם שאר קושיות הר"ן יש לישב עכ"ל

ובביאור כוונתו עיין פמ"ג ובגר"ז דביארו דבאמת הסכים אם המהרי"ל דלא הוי הפסד כדמוכח מהגמ' ובכל אופן התיר בנר שעוה כיון שיכול לנער מיד וכה"ג לא הוי אפילו ביטול כלי לשעה ומה דבניצוצות מבואר בגמ' שאסור כיון שלא יכול לנער מיד מצד מכבה וכוונת הגמ' לענות אין בהם ממש וממילא זה כבה מיד ויכול לנער מיד ולכן אין כאן ביטול כלי מהיכנו כלל [ובזה א"ש שניצוצות באמת צריך לנער כמו כל מוקצה ורק שבתחילה הבינה הגמ' שזה לא כבה מיד וממילא יש כאן ביטול לזמן והגמ' עונה שזה אין בו ממש וממילא מועיל מה שיכול לנער מיד] דהינו דלפ"ז מבואר שכל מה דאסרינן ביטול כלי מהיכנו לשעה זה רק אם לא יכול לנער מיד אבל אם יכול לנער מיד זה עדיף וכה"ג אין כאן ביטול כלל ומותר אפילו שלא במקום הפסד ומה שכתב שבזה מיושב קושית הר"ן צ"ל הכוונה מדלף שלא יכול לנער במקום דהרי לא רוצה ללכלך את ביתו וכה"ג יש האיסור דביטול כלי להיכנו לשעה [וצ"ע קושית הגרעק"א שעדין יקשה קושית הר"ן מדלף ששם יכול לנער מיד, דהרי וודאי שכל מטרתו שהבית ישאר נקי והרי המג"א כתב שאדרבא לפי דבריו מיושב קושית הר"ן והרי הר"ן הקשה מדלף וצ"ע] ועיין מ"א סק"ו דפחמים יש בהם ממש ולא כבים מיד וכה"ג אסור להשים כלי מתחת וכתב הפמ"ג והובא במ"ב שכל זה שלא במקום הפסד אבל במקום הפסד שמותר ביטול כלי מהיכנו לשעה מותר כה"ג דהרי זה לא לכל השבת וזה כביאורו לעיל

והנה בפשוטו הדברים צ"ע איך יתכן לומר דביכול לנער מיד אין איסור ביטול כלי מהיכנו גם לשיטות שלשעה אסור הרי שלפי זוטרי יכול לנער מיד ובכל אופן שלא במקום הפסד אסור והרי זה מקור הראשונים לאסור לשעה וביאר הגר"ז ששם צריך לנער בנחת דאם ינער מיד זה ישבר ולכן חשיב שיש כאן ביטול כלי מהיכנו לשעה עכ"ד אלא שצ"ע דהרי כל המקור של ההגהות אשר"י דביכול לנער זה לא ביטול כלי זה מהדין של שליפי זוטרי ועד כמה ששם זה לא כמו יכול לנער וכנ"ל א"כ מהיכי תיתי להמציא היתר זה

אמנם עיין מג"א שכתב שלא קשה כמו שכתבתי סימן רס"ו ס"ט ולכאורא לנ"ל כוונתו שהביא שם להקשות למה מותר לכפות סל לפני האפרוחים הרי זה ביטול כלי מהיכנו ותירץ בשם תוס' כיון שיכול כל שעה להפריחם לא הוי ביטול כלי וא"כ מבואר מזה מקור שכה"ג שיכול לנער מיד אין בזה ביטול כלי מהיכנו כלל ואפילו ללא הפסד אמנם באמת עיין ברשב"א שהקשה מאפרוחים ותירץ ששם חשיב הפסד מרובה כי הם לא יחזרו לקינם עוד חילק דשם כיון שלא צריך שום מעשה אלא הם יורדים מעצמם אין זה ביטול כלל אמנם בדף קכ"ח: הקשה על זה מבהמה שנפלה לאמת המים דמה שמניח תחתיה כרים זה ביטל כלי מהיכנו ומה זה שונה מאפרוחים ותירץ כיון שכאן יכול להפריחם ללא מעשה ניעור משא"כ בהמה וכן הוא בריטב"א ובר"ן שהקולא באפרוחים דחשיב שאפשר להפריחם ללא מעשה ויתכן שזה גם כוונת תוס' ולפ"ז מבואר מקושית הרשב"א שגם ביכול לנער מיד חשיב ביטול לשעה שללא הפסד אסור

והנה לפ"ז מתבאר דעד כמה שברגע שירצה להשתמש אם הכלי יוכל מיד אפילו שצריך ניעור זה לא סיבה לביטול כלי מהיכנו ורק אם יש זמן קצר שבו לא יכול לטלטל הכלי הוי ביטול כלי מהיכנו והנה כיון דס"ל למג"א דאין בסיס באמצע שבת בהכרח דמה דבשמן וביצה הוי ביטול כלי כיון שלא רוצה לנער כי יש לו הפסד או בדלף כי ילכלך לו את הבית ויש לעיין האם צריך דוקא הפסד או שכל שמצידו יחד הדבר לשימוש המוקצה א"כ חשיב שקבע לו מקום דמצד מה שקבע המוקצה ליעדו אין לו אפשרות שימוש ורק בנר שעוה או ניצוצות שאין לו ענין לרגע שזה יהיה על הכלי אלא רק בעצם הנפילה שלא יפול על השולחן ועיין גר"ז שנקט שרק כה"ג שאין לו ענין לרגע שזה ימשיך להיות על הכלי אבל במקום שמוכח בשימוש שרוצה שדעתו שזה ישאר שם עוד זמן הוי ביטול כלי מהיכנו לשעה עכ"ד אמנם לכאורא דבר זה נסתר מהמג"א שכיון שלביאור זה המקור שכה"ג אין ביטול כלי מהיכנו נלמד מאפרוחים וזה מה שציין המ"א לסימן רס"ו ס"ט ושם הרי דעתו ליחד הכלי לאפרוחים לכל השבת או לכל הפחות לזמן ובכל אופן מבואר שלא חשיב ביטול כלי כלל כי יכול להפריחם דהינו לנער ובהכרח שמצד מה שהעמיד לשימוש ואין לו הפסד להפסיק השימוש חשיב שיכול לנער ואין כאן ביטול כלי מהיכנו לשעה ודו"ק

אמנם מה שצ"ע על ביאור זה א. דלא הוזכר בשום מקום סברא זו דכיון דצריך לנער בנחת זה עושה לביטול לשעה ועוד שגם בנר בפשוטו צריך לנער בנחת שלא יכבה כמבואר בפוסקים

ב. דהרי בבולסא וודאי שלא איכפת לו לנער כדרכו אפילו אם קצת כן יפסיד וא"כ למה שם לא הותר לגמרי הרי לפחות שיתירו שינער בצורה מידית שאז אין כאן ביטול כלי כלל

ג.דההגהות אשר"י הרי למד סברתו משליפי זוטרי ומה שישב המג"א הקושיא כוונתו שבאמת שליפי זוטרי זה לא המקור של הדין דשם באמת זה כן ביטול לשעה אלא שיש מקור אחר ואין זה במשמעות דבריו כלל שלא בא לישב את דברי ההגהות אשר"י אלא את דינו ומטעם אחר

ד.דהרי בתחילה כתב שדינו של ההגהות אשר"י אמת לכו"ע כי כאן יש הפסד ובפשוטו גם בסופו בא לישב קושית המהרי"ל מהגמ' ולא שבא להתיר מטעם אחר

ה. ועוד העירוני דהמג"א בסימן רס"ו לא כתב שאפרוחים מותר מצד תוס' כי בידו להפריחם אלא כתב מצד הרשב"א כי הם יורדים מאליהם וא"כ לא יתכן שזה מקור מה שהתיר אם יכול לנער מיד אמנם צ"ע מה שציין בסוף דבריו לסימן ש"ח סל"ט שזהו הדין של אפרוחים

ובפשוטו מוכרח מכל זה כמו שביאר המחצית השקל שם דכוונת המג"א לומר שבאמת כה"ג חשיב הפסד ולכן בנר שעוה מותר ומה דהגמ' שואלת מניצוצות דשם כיון שלא יכול לנער מיד גרע והוי כביטול לכל השבת ואסור אפילו במקום הפסד ורק אם יכול לנער מיד חשיב ביטול כלי מהיכנו לשעה ולא אם אין לו אפשרות לנער אלא לאחר זמן ולפ"ז בפחמים שיש בהם ממש ולא נכבים מיד אסור אפילו במקום הפסד ובזה א"ש מה שכתב דבזה מיושב גם הקושיא מדלף דשם לא יכול לנער מיד כי זה ילכלך את ביתו אלא צריך להוציא החוצה ולנער וכה"ג לא חשיב שאפשר לנער וכנ"ל

והנה הריטב"א והר"ן והרשב"א ששאלו מניצוצות על הבעל המאור וודאי לא סברו כדברי המג"א שכה"ג זה יותר גרוע מלשעה ובפשוטו מה שלשיטתם אסור כי זה לא חשיב הפסד וכמהרי"ל ובפרט אם נימא כנ"ל שלכל השבת זה מצד שחל דין בסיס א"כ בזה הרי ס"ל שזה רק אם דעתו שישאר שם כל השבת

והנה לביאור זה במג"א יוצא שיסוד הקולא דביטול כלי מהיכנו לשעה כיון שכל הגבלת הכלי מטלטול שצריך לעשות מעשה ניעור קודם טילטולו ולא מצד שקבעו לזמן לשימוש המוקצה ואז לא ניתן לטלטלו כלל ולכן בכה"ג שזה קבוע לשימוש המוקצה אפילו לזמן הוי ביטול כלי מהיכנו גמור

**ביאור שיטת ההגהות אשר"י**

ה]והנה עיין בהגהות אשר"י דבאמת ביאר הטעם דבשליפי זוטרי אין ביטול כלי מהיכנו כיון שיכול לנער המוקצה ולהשתמש בכלי ומזה למד לנר שעוה שכה"ג אין ביטול כלי מהיכנו ובפשוטו מבואר מדבריו באמת שאין ביטול כלי מהיכנו במקום שיכול לנער ולהשתמש בכלי ורק שמן וביצה חשיב שלא יכול לנער כי יהיה לו הפסד והנה לפ"ז קשה מניצוצות ואין לומר כתירוץ המג"א דהרי נקט שם דלר"ש שמותר השמן שבנר מותר אין בזה ביטול כלי מהיכנו דהינו שנקט שביטול כלי מהיכנו לשעה אין זה ביטול כלי ולפ"ז וודאי מה שצריך לחכות שיכבה זה לא חיסרון וכן מפורש בדבריו שם אפילו שלא יכול לנער עד שזה יכבה בכל אופן זה מותר

והנה ע"ש שכתב שבנר הוא וודאי ינער כדי שלא ישרף ולפ"ז יתכן שעיקר כוונתו שדעתו לנער ולא שיכול לנער ולפ"ז יתכן שבניצוצות אין דעתו לנער אמנם נראה עוד דעיקר כוונתו שיש מקום שרוצה שהדבר ישאר עד סוף השבת ובזה לא עוזר מה שיכול לנער ויש מקום שעיקר מטרתו שלא ישרוף עכשיו ואחרי זה אם ירצה הכלי להשתמש ינער וישתמש ואין לו שום ענין להמשיך להשתמש בכלי לצורך המוקצה וכה"ג אפילו שאין דעתו לנער אבל כיון שיכול לנער לא הוי ביטול כלי מהיכנו ויתכן שבזה גם תלוי האם חשיב שחל כאן בסיס באמצע שבת שלא יכול לנער או שלא חל דין בסיס וממילא יכול לנער אמנם אין זה במשמעות דבריו דהרי בשמן ביאר כי יש לו הפסד ולכן חשיב שלא יכול לנער ותיפו"ל שחל דין בסיס [אמנם יתכן שכווונתו שלכן הוי בכמ"ה כי חל בסיס] ומשמע שס"ל כבעל המאור שאין בסיס באמצע שבת ובכל אופן אם רוצה הכלי לשימוש לכל השבת הוי ביטול כלי מהיכנו ולפ"ז דעתו ממש כדעת הבעל המאור אמנם עדין צ"ע אם ס"ל דכל שאין לו ענין שישאר לא הוי בכמ"ה לכל השבת א"כ מה הגמ' שאלה מניצוצות ובהכרח צריך לדחוק שבתחילה הגמ' הבינה שמעונין שזה ישאר שם עד סוף השבת ועיין נימוק"י שמשמע שזה תירוץ הגמ' שאין בו ממש וממילא זה רק לשעה

**בביאור שיטת התוס' ובישוב הדבר למה לא חל דין בסיס לשיטתם שיש בסיס באמצע שבת**

ו]והנה שיטת תוס' שגם לר"ש שהשמן מותר לאחר שכבה הנר בכל אופן הוי ביטול כלי מהיכנו דהינו שגם ביטול לשעה הוי ביטול כלי מהיכנו אמנם מבואר בדבריהם שנקטו ששליפי זוטרי אין כאן ביטול כלי כלל ומה שצריך הפסד ביארו מטעמים אחרים ע"ש מ"ג: ובפשוטו החילוק על דרך המג"א שאם יכול לנער מיד כה"ג אין כאן ביטול כלל משא"כ אם לא יכול לנער מיד ויש זמן שזה מבוטל כה"ג הוי ביטול כלי מהיכנו וזה הסברא שביארו שלכן באפרוחים אין בזה ביטול כלי מהיכנו

אמנם עיין בתהלה לדוד שהביא מהאור זרוע סימן כ"ט שכתב ששליפי זוטרי כיון שיכול לנער אין כאן ביטול כלי מהיכנו כלל ובכל אופן אסר בנר של שעוה מצד שצריך לנער ובהכרח כמו שביאר שם שכלי שאין לו תוך חשיב שאין לו שום מניעה להשתמש בכלי משא"כ כלי שיש לו תוך צריך לעשות מעשה ניעור כדי להשתמש וזה מספיק כדי שיחשב ביטול כלי מהיכנו ולפ"ז יתכן שגם דעת תוס' כך שרק בשליפי זוטרי או באפרוחים שלא צריך לעשות שום מעשה בכלי לנער ממנו המוקצה אבל במקום שצריך לעשות טלטול מהצד גמור חשיב ביטול כלי מהיכנו

והנה שיטת תוס' מ"ד: שחל בסיס באמצע שבת אפילו אם מתכונן לנער[[1]](#footnote-2) והקשה המג"א סימן רס"ה א"כ איך משכח"ל ההיתר של שליפי זוטרי הרי חל דין בסיס ולא יכול לנער וכתב הגרעק"א בגליון לישב כגון שדעתו להניח על הכרים כלי היתר יותר חשוב ואז יוכל לנער וכוונתו שיסוד ההיתר שזה לשעה אלא שהרי לא יתכן שזה יהיה לשעה ובזה כתב באופן הנ"ל ויתכן עוד שמתכונן להוריד בגופו אם נימא שכה"ג גם חשיב טלטול מהצד אמנם צ"ע דהרי תוס' ס"ל שביטול כלי מהיכנו לשעה גם אסור וא"כ כאן יש ביטול לשעה ואם מצד שיכול להביא כלי היתר לכן חשיב שזה לא מבוטל א"כ בטלת כל דין ביטול כלי מהיכנו דתמיד הרי יכול להביא כלי היתר ויוכל לנער ולהשתמש אם הכלי וצ"ל שכיון שדעתו שכשירצה להשתמש יביא כלי היתר חשיב שהכלי לא מנוע מלהשתמש אמנם זהו חידוש שמה שדעתו לעשות צורה שיוכל ולא שזה כבר מונח בחפץ שזה סיבה שלא יחשב ביטול כלי מהיכנו

ולכאורא היה מקום לומר סברא אחרת דתוס' ס"ל שבשליפי זוטרי כיון שכל מה שרוצה שזה יפול על הכלי כדי שלא ישבר אבל לא שמעונין שהכלי יקבלו כה"ג חשיב שלא יחד דבר זה לכלי כלל אפילו לרגע ולכן לא חל על זה דין בסיס ולפ"ז יתכן דדעתם שלא חל דין ביטול כלי מהיכנו אלא אם לא יכול לנער אלא שתמיד בביטול לשעה לשיטתם הרי חל דין בסיס ולא יכול לנער משא"כ כאן שלא חל דין בסיס אפילו אם אין דעתו לנער אבל כיון שאם ירצה להשתמש יוכל לנער זה מספיק וזה כמו אפרוחים וכן הוא למה דביאר החזו"א דמקורם שחל בסיס באמצע שבת מהסוגיא של בכמ"ה ולפ"ז אם יהיה בסיס לאיסור ולהיתר אפילו שלא ינער בגלל המוקצה וממילא לא יכול לטלטל אבל כיון שיש לו אפשרות לנער לא יחול כאן דין בכמ"ה ודו"ק בזה

**בביאור הא דקורה ברפי מותר ולא הוי ביטול לשעה**

ז]והנה הגמ' אומרת דמה שסומכין קורה מדובר ברפי ועיין בבעל המאור שהכוונה שדעתו להוציא את זה קודם סוף השבת ועיין גר"ז שסתימת הפוסקים שגם אם אין דעתו להוציא זה אסור וע"ש שביאר שכיון שאין הכרח שדעתו שזה יהיה כל השבת דהרי יתכן שרצה להרויח על חלק מהשבת א"כ זה רק כמו ביטול לשעה שבמקום הפסד מותר וכאן זה במקום הפסד ורק לכן מותר אמנם הדברים מחודשים שכיון שדעתו הרי שזה ישמש כל השבת א"כ למה שלא יחשב ביטול לכל השבת אמנם עיין חזו"א שכתב שברפי זה וודאי לא נהיה בסיס וא"כ אם ננקוט שלרשב"א החומרא לכל השבת מצד שחל דין בסיס א"כ כאן כבר ביאר החזו"א שכה"ג שאין מניעה לקחת הכלי לשימוש לא חל על זה דין בסיס וכן למה דביארנו בתוס' שללא דין בסיס אין דין ביטול כלי כלל א"ש אמנם עיין לעיל דכתבנו דלביאור המ"א א"כ מאפרוחים מוכח שכל שיכול לנער אפילו שיחד הכלי למוקצה לכל השבת אין כאן ביטול כלי מהיכנו כלל א"כ ה"ה כאן אמנם אם ננקוט לדינא שאין בסיס באמצע שבת א"כ בהכרח דלא כסברות הנ"ל אלא כל שיחד הכלי לשימוש המוקצה לכל השבת אסור וצ"ע למה כאן לא הוי ביטול כלי לכל השבת ובהכרח כסברת הגר"ז הנ"ל אמנם עיין או"ז ומאירי שכתבו שכאן שכדי להשתמש לא צריך לעשות שום פעולה אלא לקחת הכלי זה כמו אפרוחים שלא חשיב שיש צורך לניעור ואין כאן ביטול כלי מהיכנו כלל

**בהא דמותר לגלגל מת ממטה למטה ולא הוי בכמ"ה לשעה**

ח]עיין שו"ע סימן ש"י ס"ה שאם מת מונח במיטה ורוצה להוציאו לצורך מקומו מותר לטלטלו ממטה למטה דהוי טלטול מהצד לצורך דבר המותר וצ"ע עד כמה שאסור ביטול כלי לשעה א"כ הרי כאן לא יוכל להשתמש אם הכלי ללא לנער המוקצה ולמה אין כאן חיסרון דביטול כלי מהיכנו ולדעת הגר"ז לעיל דבמקום שיכול לנער מיד ואין לו ענין שישאר על המטה לרגע לא הוי אפילו ביטול כלי מהיכנו לשעה א"ש אמנם למה דנקטנו שזה ביטול כלי לשעה צ"ע עוד צ"ע במטה האחרונה למה מותר להשאיר עליה עד סוף השבת הרי זה ביטול כלי מהיכנו עד סוף השבת וצ"ל שהרי אין לו שום ענין שזה ישאר שם אלא שכיון שלא צריך המיטה אין לו היתר לנער דזה שלא לצורך וכה"ג זה לא סיבה שיחול בסיס וכן לא חשיב ביטול כלי לכל השבת דהוא מצידו לא יחד למוקצה כלל ועד כמה שיהיה צורך יכול לטלטל רק שכאן אין לו כרגע צורך אמנם לכאורא לדעת הבעל המאור ששליפי זוטרי אם לא יתכונן לנער הוי ביטול כלי מהיכנו א"כ צ"ע למה כאן זה אחרת וצ"ע ולכאורא בהכרח שמה שלא מנער כי אסור לו כי אין לו צורך במטה זה לא חשיב ביטול כלי מהיכנו ורק מה שמצידו משאיר במקום גם לולי האיסור רק כה"ג זה חיסרון

**בהא דמבואר במשנה דמותר להניח קליפות על השולחן ולא הוי בכמ"ה לשעה**

ט]עוד צ"ע דמבואר בגמ' דאם יש קליפין ועצמות על השולחן מגביה את הטבלא כולה ומנערה וממבואר בראשונים שזה מוקצה מצד נולד דהינו שמדובר שאכל שם בשבת וצ"ע למה שלא יהיה כאן ביטול כלי לשעה ואיך היה מותר לו לאכול שם ואין לומר שזה גרף של רעי דהראשונים דנו שיהיה אסור לטלטלם כי חל דיון בסיס חזינן שנקטו שהמשנה דיברה גם באופן שזה לא גרף של רעי ועיין בהגהות חת"ס ס' שכ"ח סכ"ז שכתב שטוב להניח פת בקערה קודם שיניח הקליפות ולכאורא כוונתו מצד בכמ"ה אמנם צ"ע מהמשנה והנה למהלך הגר"ז א"כ כיון שיכול לנער מיד א"כ כה"ג אין זה ביטול כלל אמנם לשיטתו שאם ניכר שרוצה להניח לזמן אסור א"כ לכאורא ה"ה כאן אמנם למבואר ברשב"א באפרוחים שגם כה"ג זה ביטול כלי להיכנו לשעה א"כ צ"ע כנ"ל למה לא הוי ביטול כלי מהיכנו ואולי כה"ג שזה צורת אכילה רגילה זה כמו הפסד מרובה שרבנן התירו

**בדברי רעק"א בסימן של"ה ובדין ביטול לשעה שזה נגמר לאחר שבת**

י]עיין בשו"ע סימן של"ה ס"ד דאם יש חבית של יין מוקצה וזב ממנה על הרצפה מותר להכניס מיטתו שזה יחשב גרף של רעי ומותר להניח שם כלי לקבל היין שזב ולחזור ולשופכו לחבית שהיא בין כה מוקצה והקשה הגרעק"א שלמה צריך להגיע שזה גרף של רעי הרי כיון שדעתו לנער לכלי הגדול א"כ לא חל על זה דין בסיס ואין כאן ביטול כלי מהיכנו כי רוצה לנער לחבית עכ"ד והנה הרי לכאורא כוונתו שהטעם שיהיה מותר לו לנער שזה לצורך דבר המותר ונקט שגם לטלטל מותר אפילו במניח וחשיב לצורך לקבל בזה עוד יין שנוטף ולכאורא כל ההיתר יהיה מתי שזה יתמלא וצ"ע א"כ יש כאן ביטול כלי לשעה וצ"ל שס"ל שכאן זה במקום הפסד ומותר לשעה אמנם לכאורא כל זה למהלך הגר"ז דגם מתי שיש זמן שלא יכול לנער הוי בכלל היתר של לשעה אבל למהלך המחצית השקל דכה"ג אסור אפילו במקום הפסד א"כ אין מקום לדברי הגרעק"א וצ"ע

עוד יש לעיין דלכאורא בסוף השבת מתי שזה כבר לא יתמלא עד סוף השבת שיהיה אסור כיון שאז זה ביטול כלי מהיכנו עד סוף השבת ולכאורא מוכרח מזה דכל שאדם מיעד לזמן מסוים ובמקרה זה יוצא בסוף השבת אין בזה איסור ורק אם היעד של הזמן קשור למה שזה סוף השבת כה"ג חמיר טפי

ועיין גר"ז סימן של"ה שנקט שלא הותר ביטול כלי מהיכנו לצורך גרף של רעי ורק שכל שזה גרף של רעי אין כאן ביטול כלי דהרי מותר לטלטל לצורך הוצאת הגרף והנה צ"ל שאין לאסור מצד ביטול לשעה עד שיתמלא שכה"ג וודאי מותר במקום גרף של רעי אמנם צ"ע כנ"ל דבסוף השבת שזה לא יתמלא עד סוף השבת יהיה אסור אמנם לנ"ל א"ש דכיון דגם אם היה ממשיך שבת היה מטלטלו בשלב מסוים לכן לא הוי ביטול כלי מהיכנו

ועיין מאירי בביצה ל"ו שכתב שבדלף שאינו ראוי אם זה דלף מועט שהכלי לא יתמלא אסור מצד ביטול כלי אבל אם זה דלף שהכלי יתמלא והבית יתלכלך ויהיה מותר לסלקו מצד גרף של רעי כה"ג אין כאן ביטול כלי מהיכנו וצ"ע כנ"ל בסוף השבת אלא בהכרח כסברא הנ"ל וצ"ע בזה

**למה טבל לא הוי בכמ"ה לשעה**

י"א]והנה מבואר בגמ' שאין ביטול כלי מהיכנו בטבל כיון שאם עבר ותיקנו מתוקן וצ"ע עד כמה שגם ביטול לשעה הוי ביטול וגם במקום שיכול לנער מיד אם לא כגר"ז א"כ כאן שיהיה ביטול לשעה כי צריך מעשה הפרשה להתיר לטלטל ועיין או"ש פכ"ו הכ"ב שכתב שבאמת טעם ההיתר מצד שכאן יש הפסד ובזה ישב קושית התוס' מהגמ' לקמן קנ"ד: דמשמע שגם טבל אסור להניח כרים מתחת דשם שזה הפסד מועט אסור ביטול לשעה אמנם ברשב"א הרי מבואר שלענין טבל מותר אפילו ללא הפסד והדרא קושיא לדוכתא שזה לא גרע מביטול לשעה ובפשוטו צ"ל דכאן שאפילו שזה על הכלי ויהיה אפשר לטלטל דהינו שללא שום שינוי בכלי יהיה אפשר להשתמש בו זה עדיף אמנם הרי הרשב"א שאל מאפרוחים חזינן שאפילו שעד כמה שהם עליו לא יכול לטלטל ורק כי יכול להפריח האפרוחים שזה מעשה חיצוני ובכל אופן יש כאן ביטול לשעה וא"כ ה"ה כאן ויתכן לחלק ששם צריך לשנות את מצב הכלי ופה צריך לשנות את מצב המוקצה וצ"ע

והנה לראשונים שהסברא בטבל כי קליש איסוריה וחשיב שזה היתר לדבי בכמ"ה א"כ ודאי א"ש אמנם עיין סימן ב' שכתבנו לדון שגם לראשונים שלא ביארו כך זה לגבי ביטול לכל השבת אבל לגבי ביטול לשעה וודאי שהאיסור זה הגבלת השימוש ועד כמה שזה משמש לטבל אין בזה שום חיסרון דזה עצמו שימוש וא"ש שבטבל אין חיסרון של ביטול לשעה

**בהא דכלי לקבל השמן לא חשיב שאי אפשר לנער שיוכלו לטלטלו**

י"ב] עיין תהילה לדוד סוף סימן ש"י שהקשה למה דנקט הבית מאיר וכן הוא במג"א ש"י סקי"א דבמקום שלא חל דין בסיס לא צריך לנער גם במקום שיש הפסד למוקצה וכן נקט המ"ב א"כ למה יש ביטול כלי מהיכנו בכלי תחת השמן הרי אם רוצה להשתמש אם הכלי לצורך דבר אחר יכול להשתמש בו ולטלטלו כרגיל כיון שלא יכול לנער השמן כיון שזה יפסד ולכאורא בנתינת כלי תחת ביצה הקושיא קשה יותר דלמה בהכרח הוי ביטול כלי לכל השבת הרי אם ירצה להשתמש אם הכלי יוכל לקחת אם הביצה ולנערה שלא במקום מדרון כיון שאין חיוב לנער עד כמה שהמוקצה יפסד וקושיא זו קשה אם לא חל דין בסיס באמצע שבת ולכל הפחות בדעתו לנער

ובפשוטו מוכח מכאן כמו שיסד הגרעק"א הובא קכ"ג. וכן החזו"א מ"ז סק"ו ועוד דוכתי שגם אם לא חל בסיס באמצע שבת אבל כל שהניח מדעתו מותר רק לנער ואסור לטלטלו למקום אחר כדי לנער ולפ"ז ה"ה כדי להשתמש דבמניח מדעת אין היתר טלטול גמור אלא רק ניעור ולפ"ז א"ש שכאן שהניח מדעת לא יכול לטלטלו למקום אחר אם המוקצה

אמנם צ"ע בדעת ההגהות אשר"י שכתב מפורש שבנר של שעוה יש ההיתר של האבן שעל פי החבית שמגביהה ומנער המוקצה במקום אחר וכן צ"ע בדעת הרשב"א שהקשה בדלף והרי שם וודאי כוונתו שינער מחוץ לבית חזינן שבדעתו לנער עוזר גם לטלטל ממש א"כ בביצה שזה מקום הפסד ומותר ביטול לשעה למה הגמ' אומרת שאסור ואולי כה"ג לא חשיב הפסד וצ"ע בכל זה

ואולי אפשר לומר שאסור לגרום שאדם יצטרך לטלטל מוקצה בשבת וכמו שיש חובת ניעור ה"ה שזה סיבה לא לגרום דבר זה ולכן כאן יש ממ"נ דאם לא יטלטל זה בכמ"ה ואם יטלטל הרי גרם טלטול ומה שבבסיס לאיסור והיתר זה אחרת אם נימא כמו שהארכנו בסימן..שבאיסור גדר הדין שהאיסור בטל לגבי היתר וזה יותר קל יתכן שגם לגבי איסור זה הוא יותר קל ויתכן שגם הדין שצריך צורך כדי להתיר טלטול מהצד כל זה בבסיס לאיסור לבד ולא בבסיס לאיסור והיתר וצריך בירור פרט זה ועיין סימן ב' סקי"א

1. אמנם הרי תמוה לומר דתוס' פה פליגי על ר"ת אחרי שבכל המסכת נקטו כר"ת ויותר מסתבר כמו שביארנו שם שלא מדובר שמעונין להוריד לאחר זמן אלא שיודע שזה יקרה ורק כה"ג חל דין בסיס אמנם בתוס' ביצה ב. ודאי מבואר כזה צד שיש בסיס באמצע שבת גם בדעתו לנער ע"ש [↑](#footnote-ref-2)