זבים פ_ב מ_ג
קטגוריות: ש_ס / נח זבים / זבים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ

**זבים פ"ב מ"ג**

א] **הרואה קרי אינו מטמא בזיבה מעל"ע,** הר"ש הביא לסוגיית הגמ' בשלהי נזיר דפליגי בה אמוראי, ובפי' קמא פירש, דר"פ ס"ל דטעם הא דאינו מטמא בזיבה הוא משום דראי' זו מחמת חולשא דקרי היא והוי כחולי שהוא מז' דרכים שבודקין בהן את הזב, ואחר שנזקק לזיבה אין הקרי פוטר בזיבה, דראי' שלישית מטמאה באונס, ורבא פריך עלה, דא"כ מ"ט גוי שראה קרי ונתגייר מיד הוא מיטמא בזיבה, הרי אף בכה"ג יש לתלות דהויא הראי' מחמת הקרי ולא קרינן בה מבשרו, ולדעת רבא טעם הא דאינו מטמא בזיבה הוא מגזה"כ דקרי פוטר בזיבה מעל"ע, וכ"ז הוא בישראל דקריו טמא, אך בגוי דאין קריו טמא, אינו פוטר בזיבה, וכפי' זה פירשו התוס' והרא"ש בנזיר שם.

ובפי' בתרא פירש הר"ש, דר"פ ס"ל דטעם הא דאינו מטמא בזיבה, הוא משום דאי"ז זוב אלא קרי שמאחר שנשתהה מלצאת נעשה כלובן ביצה המוזרת, ואחר שנזקק לזיבה אין הקרי פוטר, דתלינן דמחמת חולשא דזיבות קאתי ואי"ז קרי, ורבא פריך עלה, דא"כ מ"ט גוי שראה גרי ונתגייר מיד הוא מיטמא בזיבה, הרי אף בכה"ג יש לתלות שהוא קרי ולא זוב, ומשני ר"פ דאין לך חולי גדול מזה שדואג בקבלת המצוות, ומחמת זה באה לו הזיבות, ואינו מטמא אלא בראי' ראשונה דמטמאה באונס, ורבא ס"ל דטעם הא דאינו מטמא בזיבה הוא משום דראי' זו מחמת חולשא דקרי, והוי כחולי שהוא מז' דרכים שבודקין בהן את הזב, והא דבגוי שראה ונתגייר מיד הוא מטמא בזיבה, היינו בראי' הראשונה שראה אחר שנתגייר, דהו"ל ראי' ראשונה דמטמאה באונס,[[1]](#footnote-2) ומסיק הר"ש כפי' זה.

ב] ומצינו כמה נפ"מ בפלוגתייהו בדעת רבא, חדא, אם קרי פוטר אחר שנזקק לטומאה, דלפי' התוס' והרא"ש דהא דקרי פוטר בזיבה הוא מגזה"כ, ה"ז פוטר אף אחר שנזקק לטומאה, וכמש"כ התוס' והרא"ש שם,[[2]](#footnote-3) ולפי דבריהם הוא מבו' כן בסוגיית הגמ', דמה"ט הוא דלא מפרש רבא למתניתין כר"א בר אהבה, דהא דמשנזקק לטומאה ש"ז טמאה הוא לומר שאין תולין בה, אך לפי' הר"ש דהא דקרי פוטר בזיבה הוא משום דהו"ל כראי' מחמת אונס, אי"ז פוטר אחר שנזקק לטומאה, דה"ה מטמא אף באונס, ואמנם אף לפי' התוס' והרא"ש דה"ז פוטר אף אחר שנזקק לטומאה, מ"מ אם ראה לזיבה זו בימי הספירה, ה"ז סותר יומו, וכמש"כ הקר"א בנזיר שם, וכ"כ החזו"א סימן א' סק"ח.[[3]](#footnote-4)

עוד נפ"מ בזה כתב במנ"ח מ' קע"ח, אם קרי פוטר לראי' ראשונה של זב, דלפי' התוס' והרא"ש, דהא דקרי פוטר בזיבה הוא מגזה"כ, בפשוטו אף ראי' ראשונה של זב שבאה בתוך מעל"ע של קרי, אין עלי' תורת זיבה כלל, ואינה מצטרפת עם הראי' שאחרי' לעשותו זב, אך לפי' הר"ש דהא דקרי פוטר בזיבה הוא משום דהו"ל כראי' מחמת אונס, הרי דראי' ראשונה של זב שבאה בתוך מעל"ע של קרי מטמאה, דראי' ראשונה של זב מטמאה באונס.

ועיי"ש במנ"ח שכתב עוד נפ"מ בזה, בדין קריו של קטן פחות מבן ט' אם הוא פוטר בזיבה, דלדעת התוס' דהא דקרי פוטר בזיבה הוא מגזה"כ, והא דגר שנתגייר מטמא בזיבה מיד, הוא משום דקריו טהור, הרי דה"נ קריו של פחות מבן ט' שהוא טהור, אינו פוטר בזיבה, אך לדעת הר"ש דהא דקרי פוטר בזיבה הוא משום דהו"ל כראי' מחמת אונס, הרי דאף קריו של קטן פחות מבן ט' פוטר בזיבה.

ג] והנה הרמב"ם בפ"ב ממחו"כ ה"ג כתב, ז"ל, הרואה קרי אינו מתטמא בזוב מעל"ע שראי' זו של זוב מחמת ש"ז היא, וכן למראה ולהרהור תולין בהן מעל"ע וכו', עכ"ל, וממה שהביא לדינא דקרי פוטר בזיבה, בכלל דיני ראיית אונס, נ' דס"ל כד' הר"ש דהא דקרי פוטר בזיבה הוא משום דהו"ל כראיית אונס, וכן נראה ממש"כ הרמב"ם שם ה"ה, ז"ל, בד"א שבודקין את הזב בדרכים אלו, בראי' שנייה של זוב וכו', עכ"ל, ומשמע דקאי גם על דינא דקרי פוטר בזיבה.

והנה לפ"ז הי' בדין, דהא דגר שראה קרי ונתגייר מיד הוא מיטמא בזיבה, היינו רק בראי' ראשונה דמטמאה באונס, וכמש"כ הר"ש, אך הנה הרמב"ם שם ה"ד כתב, ז"ל, גוי שראה קרי ואח"כ נתגייר, מטמא בזיבה מיד ואין תולין לו מעל"ע, עכ"ל, ומבו' מסתימת דבריו, דה"ה מטמא מיד אף בראי' שני', וכבר עמד ע"ז הלח"מ שם.

ד] ועיי"ש בלח"מ שכתב בדעת הרמב"ם, דס"ל כפי' המפרש בנזיר שם, דהא דגר שראה קרי ונתגייר מיטמא בזיבה מיד, הוא משום דתלינן דלא באה הזיבה מחמת הקרי, אלא מחמת חולשא שקיבל עליו עול מצוות, וע"כ לא חשבינן לה כראיית אונס דאינה מטמאה, דהחולשא הבאה מחמת שקיבל עליו עול מהמצוות אי"ז כחולי שבודקין בו את הזב, וכ"כ המאירי בנזיר שם, עיי"ש, וזה שלא כד' הר"ש דפשיטא לי' דחולשא זו הו"ל כחולי.

ועיי"ש בלח"מ שכתב דאי"ז מתישב בד' הרמב"ם בפיהמ"ש, שכתב דהא דגר שראה קרי ונתגייר מטמא ביטמא בזיבה מיד, הוא משום דגוים אינם מטמאים בזיבה וגר שנתגייר כקטן שנולד דמי ואין משגיחין בכלום מעניניו הקודמים, וע"כ אין חוששין לקרי שראה כשהוא גוי,[[4]](#footnote-5)- עוד עמד ע"ז בקונט' נר לרחל, דלכאו' עיקר ד' המפרש והמאירי דראיית זיבה שבאה מחמת חולשא שקיבל עליו עול מצוות לא חשיבא כראיית אונס, אי"ז מתישב למש"כ הרמב"ם בפיהמ"ש לעיל מ"ב דדינא דמבשרו ולא מחמת אונסו, הוא דבעינן שתהא ראיית הזיבה מחמת חולשת כלי הזרע ולא מחמת דבר אחר, וא"כ בדין דאם הויא ראיית הזיבה מחמת חולשא שקיבל עליו עול מצוות, לא תטמא, ועי' בחזו"א סימן א' סק"ח שכתב כן בתו"ד, דלפ"ד הרמב"ם בפיהמ"ש בדין דחולשא דדאגה וטירדא חשיב כחולי, - ועי' בחזו"א סימן א' סק"ט משה"ק עוד על פי' זה בדעת הרמב"ם.

ה] ובקה"י סימן ס"ט כתב בביאור ד' הרמב"ם, דלעולם הא דקרי פוטר בזיבה, הוא משום דהו"ל ראיית אונס, ואפ"ה אם ראה קרי ונתגייר אי"ז פוטר משום דגר שנתגייר כקטן שנולד דמי, ול"ד לנימול ונתגייר וראה זיבה דתולין במילה, וכמש"כ הרמב,ם שם, והיינו משום דחלוקים שאר אונסין מאונס דקרי, דבשאר אונסין הוי האונס מכח הצער, וכיון דגם אחר הגירות קיים הצער, נמצא דביהדותו יש לו אונס וקרינן בי' מבשרו ולא מחמת אונסו, ומשא"כ באונס דקרי דמטהר כל מעל"ע, הרי אחר ראיית הקרי שוב אין כאן דבר המאנסו, אלא דאמרינן דע"י הקרי דמקודם ננער הזיבה לצאת ויכול להתעכב מעל"ע, ונמצא דהוי האונס בגיותו, וכיון דגר שנתגייר כקטן שנולד דמי, נמצא דבישראל הזה לא נעשה שום אונס על הזיבה, אלא נחשב כאדם שנולד במצב זה שהזיבה כבר עקור ממנו וננער לצאת, וכיון שלא נתחדש בו סיבה מן הצד הגורמת ליציאת הזיבה, שפיר קרינן בי' מבשרו, עכ"ד, ועיי"ש מש"כ עוד בביאור הסוגיא בנזיר, - אך לכאו' גם דרך זו אינה מתישבת למש"כ הרמב"ם דדינא דמבשרו ולא מחמת אונסו הוא דבעינן שתהא ראיית הזיבה מחמת חולשת כלי הזרע ולא מחמת דבר אחר, וי"ל.

ו] בחזו"א סימן א' סק"ט הק' על פי' הר"ש, דלפי' זה מבו' להדיא במשנתינו בין לר"פ ובין לרבא דראי' ראשונה של זב מטמאה באונס, ובנדה דל"ה. שו"ט בה טובא, ולא מייתינן ראי' ממתניתין, - עוד צ"ע עד"ז, דהנה באו"ש פ"ב ממחו"כ ה"ה הוכיח מד' הירושלמי בפ"ק דמגילה ה"ח דס"ל דראי' ראשונה של זב אינה מצטרפת לטומאת ז' ודלא כרב הונא, ולפי' הר"ש תיקשי ע"ז ממשנתינו דמבו' להדיא דראי' ראשונה של זב מטמאה באונס.

והנה בעיקר דינא דרב הונא דראי' ראשונה של זב מטמאה באונס, הרי נתחדש תרתי, חדא דטומאת ערב דראי' ראשונה הויא אף בראי' באונס, ועוד דראי' ראשונה באונס מצטרפת עם הראי' שאחרי' לטומאת ז', ולפ"ז י"ל, דגם לדעת הירושלמי דס"ל דראי' ראשונה של זב אינה מצטרפת לטומאת ז', ומשום דטומאת זיבה הויא רק ע"י ב' ראיות מבשרו, מ"מ מטמאה ראי' ראשונה באונס טומאת ערב, - ולפ"ז שמא י"ל דמצינו לפרש למשנתינו דגוי שראה קרי ונתגייר מיד הוא מטמא בזיבה, דהיינו דמיד הוא מטמא בזיבה טומאת ערב דראי' ראשונה, ומשא"כ בישראל שראה קרי ואח"כ ראה ראי' שני', דאינו מטמא אף טומאת ערב, וכמש"כ התשב"ץ שהבאנו להלן אות ט', וע"כ לא מייתינן בסוגיא דנדה ראי' ממשנתינו, וגם לא תיקשי ע"ד הירושלמי ממשנתינו, - אך זה דחוק מאד בלישנא דמתניתין, וצ"ע בזה.

ז] **שם בר"ש, מטמא בזיבה בהך שני' שראה בתוך מעל"ע וכו' דנעשית לו כראי' ראשונה וכו' דראיות זיבה של גוי כמאן דליתא וכו',** בכ' אא"ז הגר"ח זצ"ל כתב דמבו' בד' הר"ש, דרק משום דראית זיבה של גוי כמאן דליתא דמי, ע"כ הוא דחשיבא הראי' שראה אחר שנתגייר כראי' ראשונה דמטמאה באונס, אבל בישראל כה"ג אם ראה ג' ראיות בג' ימים, והיו ב' הראשונות באונס, אינו נעשה זב כלל, דאף דראי' ראשונה של זב מטמאה באונס, אך הרי לא מצינו לעשותו זב מכח הראי' הראשונה והשלישית, שהפסיק יום א' ביניהם, ולא אמרינן דתהא הראי' השני' חשובה כראי' ראשונה לטמא באונס, ותצטרף עם הראי' השלישית לעשותו זב, וזהו דתני להך דינא בגוי שראה קרי ונתגייר, דבישראל כה"ג אין הדין כן.

וכבר עמד ע"ז בס' שוהם וישפה לבעל התהלה לדוד בפ"ב ממחו"כ, ועיי"ש שתמה ע"ז דמה טעם לא תהא הראי' השני' כראי' ראשונה, ואטו משום שראה ב' ראיות באונס גרע, וצ"ע בזה.

ח] ובשו"ת דובב מישרים בסוף ח"ד בליקוטי תשובות והערות ח"ב, הביא מד' התשב"ץ ח"ג סימן רס"ד, ז"ל, שנינו בספרי וכו' מלמד שהקרי פוטר בזיבה מעל"ע, פי' שאם ראה קרי ובתוך מעל"ע ראה זיבה, אותה ראי' אינה כלום, דחשבינן לה ראיית אונס, דמחמת ראיית קרי באה אותה זיבה, ובראי' שני' קא מיירי שאינה מטמאה באונס וכו', ותשלום ברייתא דספרי וכו', פי' שאם טבל והעריב שמשו לראיית הקרי מותר ליכנס אע"פ שלא טבל לראיית זיבתו שהיתה בתוך מעל"ע וכו', וראיית זיבתו וכו' אין מעכבתו מליכנס, שאין אותה ראי' מטמאתו כלל, לפי שהיתה תוך מעל"ע לראיית קרי, והיא ראיית אונס שאינה מטמאה כלל, עכ"ל, ומפורש להדיא בדבריו כד' הר"ש, דרק ראי' ראשונה מטמאה באונס טומאת ערב, אך ראי' שני' אינה מטמאה באונס כלל אפי' טומאת ערב, ועיי"ש בדובב מישרים מש"כ בזה, ועי' גם בשו"ת בן פורת להגר"י ענגיל סימן ו' הובא באוצרות דעת שהאריך בנידון זה.

ט] ובאמת דד' התשב"ץ מחודשים טפי, דבד' הר"ש לא מצינו אלא דראי' שני' באונס, לא חשיבא כראי' ראשונה באונס דמצטרפת עם הראי' שאחרי' לעשותו זב, אך בד' התשב"ץ נתחדש דאף אין ראי' זו מטמאתו כלל ואף טומאת ערב, ולא אמרינן דאף דאין ראי' זו מטמאתו טומאת זיבה, מ"מ תטמא טומאת ערב, דומיא דראי' ראשונה דזב דמטמאת טומאת ערב, אלא כיון דראי' זו ראי' שני' היא, אינה מטמאה באונס כלל.

וראיתי להקשות ע"ד התשב"ץ, ממש"א בנדה דנ"ה. דלא איצטריך קרא דזוב מטמא במגע, דלא גרע משכבת זרע, ואיירי התם בראי' שני' של זיבה, ומבו' להדיא דאף ראי' שני' של זיבה לא גרע משכבת זרע, ומטמאת במגע, וא"כ בדין אף כשהיתה הראי' באונס, מ"מ לא גרע מש"ז דטמא אף באונס, ויטמא טומאת ערב, וי"ל.

1. וצ"ע לפ"ז, דמ"ט נקט תנא להך דינא בראה קרי קודם שנתגייר, הרי ה"נ אם נתגייר ואח"כ ראה קרי, דאי"ז פוטר בזיבה, שהרי כל עיקר דינא דמתניתין הוא דראי' שני' נעשית לו ראי' ראשונה, וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-2)
2. וצ"ע לפ"ז במשה"ק הר"ש על פי' זה, דא"כ ליתני בח' דרכים בודקין את הזב, וצ"ע דהיאך הו"מ למכללה בכלל שאר דברים שבודקין בהן את הזב, הרי שאר דברים שבודקין בהן את הזב, אין בודקין בהן אלא עד שלא נזקק לזיבה, ואילו הא דקרי מטהר בזיבה מגזה"כ, הוא אף משנזקק לזיבה, ועי' בגליוני קה"י שעמד ע"ז. [↑](#footnote-ref-3)
3. ועיי"ש בקר"א שתמה ע"ד התוס', מהא דפריך בנדה דכ"ב. דאם הא דש"ז של זב סותרת יומה, הוא משום דא"א לה בלא צחצוחי זיבה, א"כ לסתור כל ז', ולד' התוס' דקרי פוטר בזיבה אף משנזקק לזיבה, א"כ הרי נמצא דאף זיבה שאחר הקרי אין לה דין זיבה לסתור ז', וכ"ש זיבה זו שבאה עם הקרי, - ובחזו"א סימן א' סקי"ב הק' עד"ז לדעת ב"ש לעיל פ"א מ"ב דהרואה קרי ביום הג' לסתירת זובו סתר ב' ימים שלפניו, ופירש הר"ש דהוא משום דא"א לקרי בלא צחצוחי זיבה בעינייהו, ולדעת התוס' דאף זיבה שאחרי קרי תוך מעל"ע אינו סותר אלא יומו, א"כ בדין דכ"ש דצחצוחי זיבה שבקרי לא יסתרו אלא יומו, ועיי"ש שכתב לישב דצחצוחי זיבה הבאין בב"א עדיפי מזיבה שאחר קרי, ולפ"ז מתישב גם קו' הקר"א. [↑](#footnote-ref-4)
4. וממה שהוצרך הרמב"ם להא דגוים אינם מטמאין בזיבה, יש ללמוד דהא דגר שנתגייר כקטן שנולד דמי, הוא רק לגבי דינים שלא היו נוהגים בו בגיותו, ועי' בזה בכ' הגרי"ז בכורות דמ"ז., ואכמ"ל. [↑](#footnote-ref-5)