82 ברכת הריח ב - בדין בשמים שאינם עשויים לריח
קטגוריות: ש_ס / א ברכות / ברכות - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / כיצד מברכין

טבת תשע"ב

א] ברכות דנ"ג., אמר רב הונא בשמים של בית הכסא ושמן העשוי להעביר את הזוהמא אין מברכין עליו, למימרא דכל היכא דלאו לריחא עבידא לא מברכין עלוי' וכו'.

וכתב הרא"ש שם סימן ג', ז"ל, כל מידי דלאו לריחא עביד לא מברכין עלי', הא דאמרינן לעיל וכו' האי מאן דארח אתרוגא או בחבושים מברך ברוך שנתן ריח טוב בפירות, מיירי כגון שלקחו להריח בו או לאוכלו ולהריח בו, אבל אם לקחו לאוכלו והריח בו כיון דלא נתכוין להריח אין צריך לברך עליו, עכ"ל, וכ"ה בסדר ברכות למהר"ם מר"ב בתשב"ץ קטן סימן שכ"ב, וכעי"ז בחי' הרא"ה לעיל דמ"ג: ובהל' ברכות להריטב"א פ"ד ה"ג ובמיוחס לריטב"א בסוגיין ולעיל שם.

ואך דבד' הרא"ה והריטב"א מבו' דכל שנתכוין להריח בו מברך אף אם לא נטלו לצורך זה, וכ"ה במיוחס לריטב"א לעיל שם, אך המיוחס לריטב"א בסוגיין הביא ב' דעות בזה, ובביאוה"ל סימן רט"ז נקט לעיקר דאינו מברך אא"כ נטלו כדי להריח בו, עיי"ש.

ב] והנה בפשוטו לדעת הני קמאי דכל שנטל הפרי להריח בו מברך עליו, הרי דה"נ הוא בבשמים של בית הכסא ושמן העשוי להעביר את הזוהמא, דאם נטלו להריח מברך עליו, וכן לדעת הרא"ה ודעימי' דכל שנתכוין להריח מברך עליו, ה"נ הוא בבשמים של בית הכסא ושמן העשוי להעביר הזוהמא, וכ"ה מבו' להדיא בד' הריטב"א בהל' ברכות והמיוחס לריטב"א בסוגיין.

והנה לפ"ז צ"ל, דהא דאמרינן דבשמים של בית הכסא ושמן העשוי להעביר את הזוהמא אין מברכין עליו, לא איירי לגבי ברכת הבשמים במוצ"ש, דהרי שפיר מברכין עליהן במוצ"ש, שהרי הוא מתכוין להריח, וגם לדעת הרא"ש שפיר מברכין עליהן דסתמא דמילתא בברכת הבשמים במוצ"ש הוא נוטלם להריח בהן, אלא איירי לגבי דין ברכת הריח דעלמא.

אמנם הנה בטוש"ע סימן רצ"ז הביאו להך דינא דאין מברכין על בשמים של בית הכסא לגבי ברכת הבשמים דמוצ"ש, ונ' להדיא מזה דאין מברכין עליהן אף כשהוא נוטלן להריח בהן, וקשיא דמ"ש מפירות שכתבו הטוש"ע בסימן רט"ז שאם נטלן להריח בהן מברך עליהן.

ג] ומצינו הישוב לזה בשעה"צ סימן רי"ז סקט"ז, ז"ל, ועיין בפמ"ג שמצדד דבזה אפילו נוטל אדם אחד כדי להריח בו נמי אינו מברך, וגרע מאתרוג דג"כ סתמא לא לריח קאי ואפ"ה אם נוטלו כדי להריח מברך, משום דבזה נעשה לכתחלה בפירוש להעביר הסרחון ולא להריח גרע טפי, ומ"מ לא ברירא ליה כל כך דבר זה, עיין שם, ועיין לקמן בסימן רצ"ו סעיף ו ורצ"ז סעיף ב ומשמע דאינו מברך, עכ"ל.

ובביאוה"ל שם הוסיף בזה, ז"ל, ונמתיק הסברא בענין זה והוא דאע"ג דגבי אתרוג נמי לאו לריח קאי ואפ"ה אם מריח מברך כדאיתא ברט"ז ס"ב התם כיון דנוטלו להריח הרי קאי שפיר לריח וכו', משא"כ הכא דאע"פ שנוטלו להריח ומריח אעפ"כ אינו עומד גם כעת לריח אלא להעביר הסרחון, עכ"ל, והביאור בזה הוא למש"כ בביאוה"ל סימן רט"ז דהא דכשנטלו להריח מברך עליו, הוא משום דהוי זה כיחדו לריח, וע"כ באתרוג ובפת אינו מברך אף כשנטלו להריח, ועי' גם בבית מאיר סימן רי"ז שכתב דע"י שנוטלו להריחו הו"ל כעביד לריחא, עיי"ש.

ד] ובזה מבו' מה שהוכיח הביאוה"ל בסימן רט"ז מהא דאין מברכין על בשמים אלו אף כשנתכוין להריח, דה"נ אין מברכין על פירות אלא כשנטלן להריח, וצ"ע שהרי בלא"ה בשמים אלו גריעי וכמש"כ בשעה"צ וביאוה"ל בסימן רי"ז, ולהנ"ל ניחא, דכל מה שיש לחלק ביניהם הוא רק אם בעינן נוטלו להריח בו, דהוי זה כיחוד לריח, אך אי נימא דכל שנתכוין להריח מברך אף שלא נטלן לשם כך, הרי נלמד מזה דאף כשאינו מיוחד לריח מברכין עליו כשנתכוין לריח, הרי דבשמים העשויים להעביר את הזוהמא לא גריעי, ובדין דכשמתכוין להריח בהן מברך עליהן, ודו"ק.

וע"פ דברינו מיושב כל משה"ק החזו"א בסימן ל"ד סק"ד וסק"ה ע"ד הביאוה"ל, עיי"ש, ודו"ק.

ומש"כ החזו"א שם סק"ד דלדעת הביאוה"ל הא דבאתרוג ובפת נחלקו הראשונים הוא משום דאף בדבר המיוחד להריח אם נוטלו לכונה אחרת אינו מברך, עיי"ש, לכאו' אי"ז מתישב בל' הביאוה"ל הנז', וגם בעיקר הדברים צ"ב, דלפ"מ שהכריע המ"ב בסימן רי"ז דבשמים המיוחדין לריח מברכין עליהן אף כשאינו מתכוין להריח, לכאו' כ"ש דכשנטלן לאכלן ולהריח מהן צריך לברך.