תוספת
קטגוריות: ש_ס / לה מכות / מכות דפים ד-ז - הרב יחזקאל זילבר

**ציונים**

**בהיקישא דשלשה לשנים. עי' ריטב"א ורמ' פי"ח מעדות ה"ג דמהכא ילפינן דתרי כמאה בהכחשה. ועי' בחי' הגר"ח פי"ב מגרושין הכ"א ד"ה אלא.**

**עד שיזמו כולן. עי' רש"י לעיל ד"ה שהרי ובתוס' סנהדרין ט. ויל"ע האם הוא דין בעדותם, או דין בעונש כאש"ז. עי' או"ש פכ"א מעדות. ובחי' הגרש"ר סי' ג'.**

**רע"א לא בא וכו'. עי' רש"י ותוס' סנהדרין ט. וע"ע בריטב"א ובערל"נ כאן.**

**תוד"ה אמר רבי יוסי וכו'. עי' בשער"י ש"ז פ"א, ובחי' הגר"ח סטנסיל אות שי.**

**ומה שנים נמצא וכו' עדותם בטלה. לרבי דמקשינן גם בממון, האם בשנים בטלה גם לענין שבועה. עי' ריטב"א. וע"ע בתוי"ט וברש"ש. וחלוקים הם. וע"ע בתשו' נוב"י אבה"ע סי' עו.**

**אמר רבא והוא שהעידו כולם תכ"ד. עי' בתוס' בכתובות לג. שהוכיחו מכאן דעסוקין באותן ענין סגי. ועי' בקוב"ש שם.**

**נמצא אחד מהן קו"פ. עי' תוס', בישוב שי' רש"י עי' בגו"א. וע"ע בקצה"ח סי' לו סק"ד.**

**תוד"ה אמר רבא. וי"ל דשנא ושנא. עי' בקצה"ח סי' לו סק"ד. ובקה"י.**

**אלא מעתה הרוג יציל. עי' רש"י ותוס'. ועי' במרדכי סנהדרין סי' תרצה. ובתוס' יבמות כה:**

**תוד"ה אלא מעתה. למה בפסול שונא איכא דין קו"פ.**

**מקיימי דבר, עי' רע"א בת' ריא.**

**למחזי אתיתון וכו'. עי' רש"י ובביאור דברי רש"י בריטב"א. ועי' פי' ר"ח בתוס'. וע"ע ברמב"ן שהביא פי' הרי"ף.**

**קו"פ בעדות גו"ק. תוד"ה שמואל. עי' רא"ש סי' יא ורע"א. וע"ע בשע"י ש"ז פ"ג.**

**בא"ד. וקשה האיך וכו'. עי' ריטב"א לעיל במתני'. וע"ע בריטב"א קדושין מג. שער"י ש"ז פ"ד.**

**בא"ד. לכן נראה לר"י. עי' מהרש"א.**

**עוד בעינן תכ"ד [לא הודפס]**

א. אמרינן בשבועות לב. דעדים שכופרים עדות חייבין בשבועת העדות, אבל אם כפרו בזה אחר זה, הראשון חייב, והשני פטור, שהרי לא היה יכול לחייב ממון. ומקשינן בגמ' איך כפרו בב"א והא א"א לצמצם, ומשני שכפרו תכ"ד וכו', ומסקינן שם דכפר השני תכ"ד של כפירת הראשון. וכתב הריטב"א שם 'וטעם הדבר משום דכל שהתחיל השני תכ"ד דכפירת הראשון, כדבור אחד חשיב, דשני עדים פתיכא סהדותייהו דחד בחבריה וכעדות אחת חשביה קרא'. והק' שם התוס' אמאי השני חייב, הא יכול לטעון דלא עשה כלום, שהרי אילו היה השני חוזר בו תכ"ד עדותו, גם הוא היה חוזר בו, וכיון שזמן כ"ד של הראשון נגמר קודם לא עשה כלום. ותי' התוס' דכיון שהעיד השני תכ"ד דראשון חשיב כעדות אחת, ויש לראשון שהות תכ"ד של עדות שני, ואין לשני יותר שהות מלראשון, ושניהם שווין. ודברי התוס' צ"ב, אף שהם עדות אחת מ"מ למה יש לשני זמן שהות תכ"ד אחר עדותו של שני, הלא עדותו נגמרה קודם לכן.

ב. ובגדר הדין דתכ"ד נחלקו רבותינו האחרונים בביאור הדבר. בעמודי אור סי' צט הביא גמ' ב"ק עג. דאמרינן עדים שהעידו גל גניבה וטביחה בתכ"ד, ואח"כ הוזמו על הטביחה למ"ד ע"ז נפסל למפרע, נמצא שבשעה שהעידו על הטביחה היו פסולים, נפסל גם עדותם על הגניבה. וצ"ב דסו"ס בשעה שהעידו על הגניבה לא היו פסולים ולמה נפסל עדותם, וכתב שם עפ"י הר"ן בנדרים פז. דכ' דהא דבקנין ובעדות אמרינן דתכ"ד יכול לחזור [חוץ מגו"ק], היינו משום 'דכשאדם עושה אותם לא בגמר דעתו הוא עושה אלא דעתו שיוכל לחזור בו תכ"ד', דהיינו שאדם עושה מעשה או מעיד דעתו להשאיר לעצמו זמן שהות של תכ"ד לחזור בו, ורק לאחר תכ"ד איכא דעת מוחלטת, ונמצא שהמעשה קנין או העדות נגמר רק אחר כ"ד, וממילא כמו שאם העיד עדות ובתכ"ד נעשה רשע, אמרינן דכיון שהעדות לא נגמר עדין, נמצא שהעדות שלו נגמרה כשהוא רשע, ה"ה אם הוזם על דבר שהעיד תכ"ד למ"ד למפרע הוא נפסל הרי התברר שהעדות על הגניבה נגמרה כשהוא רשע ואינו נאמן.

אמנם בנתה"מ סי' נב כתב דאם העיד עדות ונעשה רשע תכ"ד העדות כשרה, והביא ראיה מחולין לט: דאף שנעשה מומר תכ"ד לשחיטה, ונעשה רשע אין שחיטתו פסולה, ומעשה העדות נגמר תיכף ומיד, אלא שאפשר לחזור בו תכ"ד, ולכך אף שנעשה רשע מ"מ אין עדותו פסולה כיון שסו"ס העדות שלו היתה בכשרות.

ובשער"י ש"ה פרק כב הביא הר"ן הנ"ל וכתב שהר"ן קיצר בלשונו, שהרי התם בנדרים איירי שקרע קריעה ובתכ"ד אמרו לו שבנו מת ואמרינן דעלתה לו קריעתו, והתם אינו חלות או קנין אלא מעשה קריעה בעלמא, ומה מועיל שתכ"ד לא גמר בדעתו. ולפיכך פי' באופ"א, דחז"ל עשו גבול בין בב"א לבין בזה אח"ז, דכל דבר שהוא תיכף בתכ"ד חשיב בב"א דזה הגבול דקבעו חז"ל, ולכך גם לגבי קריעה כיון שהוא בזמן כ"ד חשיב בב"א, כאילו קרע בשעת שמיעה, דזמן אחד הוא נחשב. ולכך אם נעשה רשע תכ"ד עדותו פסולה, לא משום שלא נגמר עדותו עד זמן של תכ"ד כמו שכ' העמודי אור, אלא דנחשב שהעדות והפסול רשע היו בזמן אחד, והוי עדות בזמן רשעות. וע"ע דדחה ראית הנתיה"מ מחולין.