17. אין יומ לרש בלא דחיה בידים
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / מוקצה / הרב מאיר קאופמן / שיעורים

**עיקרי הדברים ראיתי בכתבי הגר"ר בן הגר"מ שמולאביץ שליט"א**

**סימן י"ז**

**בדין אין יו"מ לר"ש**

**א] סיכום שיטות הראשונים בדין שוחט לחולה בלא היה חולה מבעוד יום**

**ב] קושית רעק"א על שיטת תוס' שגם להו"א באין יו"מ אסור**

**ג] יוכיח דחלוק גדר יו"מ בדחיה בידים מלא דחיה ובביאור החילוק**

**ד] יוכיח כהנ"ל מרש"י והתו"י**

**ה] בדין יו"מ לדבר אחד האם זה עוזר לדבר אחר**

**ו]בדעת המג"א ובדין סוכה האם הוי דחיה בידים**

**סיכום שיטות הראשונים בדין שוחט לחולה בלא היה חולה מבעוד יום**

א]מבואר בגמ' חולין ט"ו. דרב ס"ל ששוחט לחולה אסור מצד מוקצה אלא אם כן היה לו חולה מבעוד יום ורב דימי אומר אחרי זה שמותר בשוחט לחולה והנה דעת רש"י והר"ן והראב"ד בהשגות על הרמב"ם והרא"ה בחידושיו ובבדק הבית שזה רק בהיה לו חולה מבעוד יום וכדעת רב אמנם הרי"ף העתיק הגמ' כצורתה ובפשוטו נקטו הראשונים שדעתו לחלוק על רב וס"ל שגם בלא היה לו חולה מבעוד יום זה מותר ובטעם הדבר הרא"ש ביאר שרב ס"ל שהלכה כר"י וממילא בלא היה לו חולה זה אסור מצד מיגו דאיתקצאי אבל אנן הרי קי"ל כר"ש ושלא אמרינן מיגו וכו' רק בדחיה בידים ממילא בשוחט בשבת אין כאן דחיה בידים וזה מותר דהינו דגם באין יושב ומצפה אבל כל שלא היה דחיה בידים ליתא לדינא דמיגו וכו' אמנם הרמב"ן נקט שהלכה כר"י בכל מיגו דאיתקצאי ושלא צריך דחיה בידים והוקשה לו מה טעם בפסק הרי"ף וכתב שס"ל שר"ד ס"ל כאביי לעיל דבמוקצה מחמת איסור גם ר"י מודה וכדביאר שם הרשב"א שזה רק אריה דרביע עליה וברשב"א ביצה ב: כתב עוד אופן על פי דברי הרמב"ן דבקפץ האיסור מאליו אין מיגו וכו' וס"ל לר"ד שגם בשוחט ברשות זה כמו קפץ האיסור מאליו וממילא זה מותר [ועיין ביאור הגר"א סימן שי"ח ס"ב שכתב על השו"ע ששוחט לחולה מותר זה כרמב"ן שהובא בר"ן לענין חולב עז ומשמע כרשב"א הנ"ל] ועיין לקמן מהמג"א שנקט שכוונת תוס' שתמיד חשיב שיו"מ שישחטנו חש"ו

והנה מבואר מדברי הרא"ש הנ"ל דכל מה דמבואר בגמ' דלר"ש בכוס קערה ועששית כיון שאינו יושב ומצפה זה אסור זה רק שם כי דחיה בידים אבל כאן שזה לא דחיה בידים אפילו שזה אין יושב ומצפה אסור וכן כתב הרמב"ן במלחמות בסוגין ועיין רשב"א בסוגין דהביא דנחלקו בזה הראשונים שיש שאסרו שוחט לחולה אפילו לר"ש כיון שזה אינו יושב ומצפה ויש שהתירו והרא"ה בבדק הבית נקט לאיסור והרשב"א שם הביא את שני הדיעות ונטה להתיר [אמנם בעבודת הקודש לענין עגל שנולד ביו"ט כתב שאין להתיר אלא בהיה לו חולה מבעוד יום אמנם מדברי הגר"א סימן שכ"ד משמע שאין רשב"א בעודת הקודש לענין חולה שהקשה סתירה מתורת הבית לעבוה"ק וצ"ע] ועיין רש"י בביצה כ"ד: שכתב שמחובר שנתלש זה אסור כמו גרו"צ והקשו הבעל המאור והר"ן מה צריך להגיע לזה תיפו"ל שזה אינו יו"מ וזה כמו כוס קערה ועששית וכן הוא בר"ן שבת קכ"ב. ועיין רמב"ן שכתב שכאן זה לא דחיה בידים וממילא לא איכפת לן שזה אינו יו"מ ובדעת הראשונים הנ"ל מבואר שס"ל שגם ללא דחיה בידים כל שאינו יו"מ זה אסור

והנה עיין תוס' בסוגין ובעירובין מ. שנקטו שגם לר"ש אין היתר אלא אם זה יושב ומצפה וכתבו דהגמ' בחולין של שוחט בחולה מדובר ביו"מ שישחטנו חש"ו ואחרים רואים אותם והנה המהר"ם נראה שהבין שכוונת תוס' להקשות גם על הדין שבעלי חיים שמתו מותרים הרי זה אין יו"מ ובפשוטו לפ"ז אין כוונת התוס' להעמיד אוקימתא שהיה שם חש"ו שחשש שישחוט דהרי וודאי שהסתם משנה בביצה לא דיברה כזה אופן וכן הוא משמעות לשון ההגהות אשר"י בחולין וכן נראה דהבין המג"א סימן תק"א וכן הוא ביש"ש בחולין שם אמנם עיין חידושי רעק"א שכתב שתוס' לא הוקשה להם על בעלי חיים שמתו דשם הסיבה כי מיתה שכיחא בבעלי חיים [וכמבואר בר"ן שבת קכ"ב. ובתלמיד הרמב"ן שבת קנ"ו וברשב"א בסוגין ובביצה] ורק הוקשה להם מסוגין בשוחט לחולה דמה הגמ' דנה שר"י מודה במוקצה מחמת איסור הרי גם ר"ש מודה בכה"ג ותירצו שמדובר דהיה שם חש"ו שחשוד לשחוט וכן הוא מפורש בתוס' בעירובין ובפשוטו העמידו אוקימתא בכזה מקרה וכן הוא בלשונם דמיירי ביו"מ וכן האריך בבית מאיר סימן תק"א שכוונת תוס' להעמיד אוקימתא ולא לומר שתמיד זה נחשב כך אמנם נקט שכוונתם גם על בעלי חיים שמתו ועיין חזו"א מ"א י"ב שהאריך בזה

**קושית רעק"א על שיטת תוס' שגם להו"א באין יו"מ אסור**

ב]ועיין חידושי הגרעק"א שהקשה שכיון דביושב ומצפה גם להו"א של הגמ' אסור ונידון הסוגיא רק שביו"מ לא אמרינן מיגו וכו' א"כ מה הגמ' שואלת מנר ישן הרי שם הסברא שיש כאן הקצאה ולא מדובר שנסתלק סיבת ההקצאה וצ"ב כוונתו מה זה ענין לדברי התוס' הרי גם ללא זה קשה דבשוחט לחולה הנידון לאחר שנסתלק ההקצאה משא"כ במוקצה מחמת מיאוס אמנם הביאור בדבריו דבפשוטו היה אפשר לבאר דסברת הגמ' דמוקצה מחמת איסור חשיב שאין כאן הקצאה כלל כיון שרק דבר חיצוני מונע ממנו מלהשתמש ולפ"ז א"ש קושית הגמ' שר"י ס"ל שדרגא כזו זה לא נחשב הקצאה הרי ס"ל שגם מיאוס זה נחשב הקצאה אבל לפ"ז גם באין יו"מ יהיה מותר כיון שאין כאן הקצאה כלל אבל לתוס' שנקטו שבאין יו"מ אסור חזינן שנקטו שיש כאן הקצאה ובהכרח כל סברת הגמ' דבאריה דרביע עליה לא אומרים מיגו וכו' וממילא מה זה קשור לדין מוקצה מחמת מיאוס דשם הנידון שיש כאן הקצאה והיא עדין קימת והניח בצע"ג

[והנה לכאורא למה דביאר הגרעק"א בכמה דוכתי דר"ש גם מודה דאיכא מוקצה מחמת מיאוס אלא דס"ל שיכול לשנות היעד באמצע שבת א"כ ר"י שחולק זה מצד שס"ל מיגו וכו' א"כ יתכן קושית הגמ' שכמו ששם ר"י ס"ל מיגו ה"ה כאן וצ"ע אמנם לפשטות הדברים שלא שיך לשנות יעד בשבת ויסוד מחלוקת ר"י ור"ש זה האם יש כאן הקצאה כלל א"כ צ"ע כנ"ל ועוד יתכן דכאן הרי הסיבה קימת אלא שהוא רוצה לשנותה ולא ניח"ל לגרעק"א דמיון הגמ']

עוד הקשה הגרעק"א דהגמ' אומרת שתני קמיה דרב שהשוחט לחולה בשבת מותר ורב השתיק אותו והגמ' שואלת שהרי רב העמיד המשנה דלר"מ בשוחט בשבת מותר והגמ' עונה שהמשנה מדברת בהיה לו חולה מבעוד יום ועיין רשב"א שהקשה כיון דלר"ש מותר א"כ למה רב השתיקו וכמו שהגמ' שואלת לענין מעשה שבת והביא בזה שני תירוצים א. שבאמת גם לר"ש אסור כי זה אין יו"מ ב. שכיון שאין משנה דלר"ש מותר לכן יכל להשתיקו, והקשה הגרעק"א לדעת תוס' שגם עד כמה שיש הסברא דבמוקצה מחמת איסור ר"י מודה אבל באינו יו"מ לכו"ע אסור א"כ מה הגמ' שואלת מהמשנה שרב העמיד דלר"מ מותר הרי שם מדובר ביו"מ שחש"ו ישחטנו וכמו כל הסוגיא מקודם ושם רב מתיר כי זה רק אריה דרביע עליה ואפילו לר"י מותר והניחא אם נימא שלצד זה גם באין יו"מ מותר א"כ מהא דלר"ש נקט לאיסור בהכרח שגם לר"י זה אסור אבל לתוס' שגם לצד זה לר"ש אסור א"כ אין שום מקור דרב ס"ל שבמוקצה מחמת איסור ר"י מודה ומה קושית הגמ' ואין לומר דהגמ' סברא דאם זה אין יו"מ פשיטא ולכן רב השתיקו דודאי מדובר ביו"מ דא"כ בהכרח כתירוצו השני של הרשב"א דרב השתיקו אפילו דלר"ש מותר כי לא מצאנו מפורש דר"ש מתיר הרי מצאנו בנר שכבה בשבת שר"ש מתיר והניח בצע"ג

והנה באמת צ"ב דברי התוס למה נקטו דגם להו"א שמוקצה מחמת איסור זה לא סיבה למוקצה גם לר"י שבכל אופן באינו יו"מ אסור הרי לכאורא כל הסברא בזה שאינו יו"מ אסור מצד שכה"ג ר"ש מודה לר"י שכל מה שחולק עליו בדבר שדעתו שזה יהיה מוכן בשבת אבל אם אין דעתו לזה כלל גם הוא מודה למיגו וכו' אבל להו"א שמוקצה מחמת איסור זה לא הקצאה וגם לר"י מותר א"כ ה"ה באיו"מ ובאמת דעיין ביאור הגר"א סימן שכ"ד ס"ז שכתב לדון דהמחלוקת האם בעלי חיים שמתו מותרים תלוי בשאלה האם באין יו"מ אסור וכתב שגם בזה תלוי האם לר"י זה סיבה לאסור ואביי שדן שבמוקצה מחמת איסור ר"י מודה זה כמ"ד שחלוק ר"ש גם בבעלי חיים שמתו והגמ' בביצה שמדייקת מר"י שמוכן לאדם לא הוי מוכן לכלבים זה כאביי וצ"ע מה הקשר בין הנידון לר"ש לנידון לר"י אמנם הביאור כנ"ל דס"ל שהסברא שגם באין יו"מ מותר מצד שמוקצה מחמת איסור זה לא נחשב כהקצאה וממילא גם לר"י זה כך ואם זה הקצאה א"כ כיון דבאינו יו"מ מבואר בר"ש שאסור ה"ה כאן [וכן כתב בסימן שי"ח דהשו"ע שפסק דשוחט לחולה מותר זה כהו"א שגם לר"י מותר מוקצה מחמת איסור וכוונתו כנ"ל] וצ"ע דעת התוס'

**יוכיח דחלוק גדר יו"מ בדחיה בידים מלא דחיה ובביאור החילוק**

ג]והנה הבאינו לעיל דדעת הר"ן והבעל המאור וכן הרא"ה בבד"ה דבאינו יו"מ אסור לר"ש ולמדו דבר זה מכוס קערה ועששית ומבואר מדבריהם שאין שום מעלה מצד שדחיה בידים והקשה הרשב"א במשמרת הבית שא"כ גם בעלי חיים שמתו צריך להיות אסורים דהינו שוודאי שיותר מצוי שכוס יכבה מאשר בהמה בריאה שתמות אלא בהכרח ששם זה סברא מיוחדת כיון שדחיה בידים עכ"ד וצ"ע למה לא הקשה כן על השיטות דהביא דשוחט לחולה אסור כיון שזה איו"מ דהינו שגם ללא דחיה בידים צריך אין יו"מ א"כ למה בעלי חיים שמתו מותרים הרי וודאי שזה לא עדיף מכוס קערה וכו' וכן הרשב"א בסוגין הביא את שני השיטות לענין שוחט לחולה האם מותר לר"ש ובכל אופן הקשה בפשיטות איך בעלי חיים שמתו מותרים הרי זה אין יו"מ ומה זה שונה מכוס קערה ועששית ותירץ ששם זה דחיה בידים וצ"ע שלשיטות ששוחט לחולה אסור צ"ל בהכרח ששם זה יו"מ ולמה כתב הרשב"א שהחילוק מצד שזה דחיה בידים

ועיין לעיל דהבאינו דביש"ש וכן משמעות ההגהות אשר"י דכוונת תוס' דשוחט לחולה תמיד מותר מצד שיו"מ שישחטנו חש"ו וזה גם הטעם בבעלי חיים שמתו ועיין בית מאיר שתמה עליו הרי א"כ כל כוס קערה ועששית ר"ש מודה הרי גם שם זה יו"מ שיכבנה החש"ו וזו קושיא עצומה

והנה מוכח מכל זה דדעת תוס' והרשב"א שחלוק דרגת היו"מ בדחיה בידים מלא דחיה בידים דהינו שזה וודאי שס"ל שאין להביא מקור מהדין כוס קערה ועששית לשוחט לחולה כי שם זה דחיה בידים ופה זה לא דחיה בידים וביותר שבאמת הדרגא של אינו יושב ומצפה המבואר שם וודאי זה לא סיבה לאסור כאן דוודאי שבהמה בריאה שמתה זה פחות מצוי שתמות מכוס קערה ועששית וכן מה שכתבו תוס' שיושב ומצפה שישחטנה חש"ו וודאי שזה פחות מצוי מאשר שכוס קערה ועששית יכבה אלא שכאן שזה לא דחיה בידים גם דרגא כזו של יו"מ זה סיבה להתיר משא"כ בדחיה בידים כל שזה לא בדרגא מצויה ממש שזה יקרה זה לא סיבה להתיר לר"ש ובזה א"ש דברי הרשב"א שלא הקשה על השיטות שאסרו שוחט לחולה מבהמה שמתה שזה פחות שכיח מכוס קערה וכו' שהם וודאי ס"ל שיש סברא שדחיה בידים גרע ורק על הרא"ה שלמד מכוס קערה לשוחט לחולה בזה הקשה כנ"ל וכן הרשב"א בפ"ק דחולין שהביא את שני השיטות בשוחט לחולה ולא הכריע ובכל אופן הקשה סתם למה בעלי חיים שמתו יש מ"ד שמותר הרי זה אין יו"מ ותירץ שזה דחיה בידים ולא כתב לחד פירוש שכאן מיתה שכיחה דבאמת זה וודאי שהדרגא של מיתה שכיחא זה רק סיבה בלא דחיה בידים וכן א"ש דברי ההגהות אשר"י והיש"ש שכתבו שיש צד שישחטנה חש"ו והקשה הבית מאיר הרי גם בכוס יש צד שיכבנה חש"ו דשם מדובר שדחיה בידים א"כ צריך דרגא שבאמת יש צד שגדול שזה יכבה ובזה לא מספיק חש"ו משא"כ בבהמה שמתה שזה לא דחיה בידים כה"ג גם צד רחוק זה מספיק אמנם צ"ב גדר הדברים

והנה כבר הבאינו לעיל דדעת הרמב"ן שלר"ש ללא דחיה בידים גם באין יו"מ מותר ויש לעיין האם זה בכל מוקצה או רק במוקצה מחמת איסור ועיין ברמב"ן במלחמות בחולין שכתב שזה אותו סברא של אביי שדן שגם לר"י אין בזה מיגו וכו' וכן הוא ברשב"א במשמרת הבית שכתב מפורש שהסברא להתיר כסברת אביי בדעת ר"י דהיינו דזה וודאי שאם יהיה מוקצה בעצם ויהיה אינו יו"מ אפילו שזה לא דחיה בידים ר"ש מודה וכל הנידון במוקצה מחמת איסור דבזה ס"ל לר"ש שכיון שזה אריא דרביע עליה לא חשיב הקצאה כלל וממילא גם באין יו"מ זה מותר [ודבר זה מוכח גם מהא דאם מוכן לאדם לא הוי מוכן לכלבים וודאי שבהמה שמתה אסורה אפילו שזה לא דחיה בידים ואכמ"ל] ומקור לכל זה, דס"ל לרמב"ן שכל המעלה של דחיה בידים זה שזה לא הקצאה של אריה דרביע עליה אלא חשיב שזה הקצאה מצידו וכה"ג הרי מפורש בגמ' דבאין יו"מ אסור לר"ש וה"ה לר"י גם לצד הגמ' דבמוקצה מחמת איסור גם ר"י מודה שאין מיגו וכו' בכל אופן בדחיה בידים אסור והטעם כנ"ל וא"כ כל דבר שההקצאה היא מצד עצם הדבר ולא מחמת איסור בזה וודאי שבאין יו"מ אסור כמו בכוס קערה ועששית

ולפ"ז יש מקום לומר דגם תוס' שחלקו ס"ל דבעצם הדבר לר"ש במוקצה מחמת איסור זה סיבה שלא יחשב הקצאה וזה הסיבה שבעלי חיים שמתו מותרים לחד צד בגמ' אפילו שזה וודאי פחות מצוי מאשר כוס קערה דכאן שזה הקצאה מחמת איסור לר"ש אין זה הקצאה כלל אלא שחידשו שאם אין שום סיכוי שזה יהיה מותר פה גם ר"ש מודה שאפילו שסיבת ההקצאה בגלל איסור חיצוני אבל ר"ש מודה שהוא מקצה מדעתו

ולפ"ז א"ש מה שתוס' פשיטא להו שגם להו"א של הגמ' דלר"י אין מיגו וכו' במוקצה מחמת איסור אבל באין יו"מ מותר דהרי זה גם סברת ר"ש שאין בזה מיגו וכו' דהרי במוקצה רגיל כה"ג וודאי לא חשיב יו"מ ובכל אופן במוקצה מחמת איסור מותר ועד כמה שבכל אופן ס"ל לר"ש דבאינו יו"מ אסור א"כ בהכרח שעל זה לא עוזר הסברא של מוקצה מחמת איסור א"כ גם לר"י אין סיבה שזה יעזור

והנה לפ"ז נראה דחלוק הגדר של יו"מ במוקצה של דחיה בידים או בשאר מוקצה ממוקצה מחמת איסור שלא דחיה בידים דבמוקצה רגיל או באיסור ודחיה בידים לגבי זמן האיסור וודאי יש כאן הקצאה גמורה ולכן לר"י יש דין מיגו וכו' ור"ש ס"ל שכל שיש צד אלים שזה יהיה מותר לא ס"ל מיגו וכו' ולכן בנר שכבה מותר אבל במוקצה מחמת איסור שלא דחיה בידים שם עד כמה שיש צד שיהיה מותר זה סברא דלא הקצה דעתו מזה כלל שכל שיש צד שזה יהיה מותר בשבת כיון שהדבר מצד עצמו אינו מוקצה אין כאן הקצאה כלל ולכן שם מספיק צד רחוק דזה לא סברא שאין מיגו אלא שזה סברא שלא חל כאן הקצאה כלל משא"כ אם זה אינו יושב ומצפה כלל בזה חידשו התוס' שוודאי שגם לר"ש חשיב שיש כאן הקצאה אפילו שזה מחמת איסור דבאמת אין כאן מוקצה מצד עצם החפצא כי זה אריה דרביע עליה אלא שיש כאן הקצאה מצד הגברא כיון שלמעשה לא יכול להשתמש

ולפ"ז מיושבות קושית הגרעק"א דמה הגמ' שואלת ממוקצה מחמת מיאוס דבאמת כאן שזה יו"מ הסברא שלא חל כאן הקצאה כלל ולא שזה סברא שלא אמרינן מיגו וכו' ולכן הגמ' מדמה את זה למוקצה מחמת מיאוס וכמו שנקט הגרעק"א ללא דברי התוס' וכן מיושב הקושיא מהגמ' ט"ו. דרב הבין דוודאי מדובר שיו"מ שישחטנה חש"ו דאל"כ פשיטא שאסור ובכל אופן השתיק התנא כיון שלא מצאנו מפורש דר"ש כך ס"ל ואין להקשות מהדין של נר שלר"ש מותר דשם זה יו"מ בדרגא אלימא אבל כאן זה רק דרגא עד כמה שיש סברא שמוקצה מחמת איסור זה לא סיבה להקצאה וא"ש דהגמ' שואלת שהרי רב העמיד המשנה בשוחט בשבת דאין לומר דזה מוקצה מחמת איסור ולרב זה לא הקצאה דא"כ לא היה משתיק את התנא ודו"ק בכל זה

**יוכיח כהנ"ל מרש"י והתו"י**

ד]והנה הגמ' שבת מ"ד. דנה שר"מ ס"ל שגם כוס קערה ועששית מותר דהינו שלית ליה מוקצה מחמת איסור אלא בצירוף למיאוס וכתבו התוס' דזה דלא כמסקנת הגמ' ששוחט לחולה לר"מ זה אסור וכתבו התו"י שאין זה נכון דשם זה אין יו"מ וכה"ג לכו"ע אסור ודבריו צ"ע הרי תוס' קימי לצד שגם כוס קערה ועששית מותר א"כ בהכרח שגם באין יושב ומצפה מותר לר"מ א"כ אין סיבה ששוחט לחולה אסור וצ"ע אמנם לנ"ל א"ש דכוס קערה זה וודאי לא דרגא של אין יו"מ כמו שוחט לחולה ורק שלמסקנא דחיה בידים זה כמו הקצאה בעצם אבל הגמ' שם סברא שגם בדחיה בידים האיסור לא חשיב הקצאה בעצם וממילא אין איסור רק באין יו"מ גמור וא"ש דברי התו"י

והנה רש"י כתב ששוחט לחולה שמותר מדובר בחולה מבעוד יום ובפשוטו מבואר דס"ל שלר"ש באין יושב ומצפה אפילו ללא דחיה בידים אסור וצ"ע דלענין מחובר כתב לאסור כמו גרוגרות וצימוקים ולא כתב כמו הבעל המאור מצד שזה לא יושב ומצפה ואין לומר שפסק כר"י במוקצה מחמת איסור דא"כ מה הוצרך לומר דגם לר"ש אסור במחובר על ר"פ שזה להלכה אמנם לנ"ל א"ש דמחובר זה אין יו"מ כמו כוס קערה ובזה ס"ל לרש"י שללא דחיה בידים חשיב יו"מ משא"כ בשוחט לחולה שאין זה יו"מ כלל בזה ס"ל לרש"י להחמיר וככל הנ"ל

והנה הרשב"א ביצה ל: כתב על סוכה בריאה דמבואר בגמ' שאסור מה זה שונה מבעלי חיים שמתו וכתב ששם מיתה שכיחא משא"כ בסוכה בריאה וצ"ע דבדף כ"ז: הקשה על בעלי חיים מה זה שונה מכוס קערה ועששית ותירץ ששם זה דחיה בידים ולמה הוצרך לזה ולא תירץ שמיתה בבעלי חיים שכיחא אמנם לנ"ל א"ש דכל מה שכתב שזה שכיח וודאי שזה פחות שכיח מכוס קערה ורק ביחס לסוכה בריאה זה כמו שוחט לחולה וככל הנ"ל

העולה מהנ"ל דנחלקו הראשונים האם לר"ש באין יו"מ מותר או אסור אמנם מצאנו בזה שני שיטות דעת הבעל המאור והר"ן והרא"ה דאין שום סברא בדחיה בידים שזה סוג מוקצה אחר לר"ש אלא שאם זה יושב ומצפה מותר ואם לא אסור אמנם דעת התוס' והרשב"א דבמוקצה בעצם או בדחיה בידים שזה כמו מוקצה בעצם בזה צריך יו"מ אלים משא"כ במוקצה מחמת איסור יסוד ההיתר כי זה אריא דרביע עליה ולכן לא צריך יו"מ וכן שזה יו"מ אין כאן הקצאה כלל ורק דבאין יו"מ כלל לא מועיל הסברא של אריא דרביע עליה ויש כאן הקצאה גמורה ובפשוטו מה שכתב הרמב"ן דבבכור שאי אפשר אלא באיסור גם ר"ש מודה זה גם על דרך הסברא הנ"ל שכה"ג אין את המעלה של מחמת איסור ודו"ק בכל זה

ובדעת הבעל המאור והר"ן שלמדו מכוס קערה ועששית דהקשה הרשב"א דזה וודאי שיותר שכיח כוס שיכבה מבהמה שתמות יתכן דס"ל דהדחיה בידים יוצר מצב שזה פחות יו"מ ולזה כתבו שגם ללא דחיה בידים בדרגא של אין יו"מ גמור זה סיבה לאסור וגם הם ס"ל שדחיה בידים זה יותר סברא אלא שזה רק סברא שזה יותר אינו יו"מ

**בדין יו"מ לדבר אחד האם זה עוזר לדבר אחר**

ה]והנה הרשב"א הקשה על השיטות ששוחט לחולה אסור הרי אם הבהמה תמות זה מותר והרי מוכן לכלבים הוי מוכן לאדם ומבואר שעוזר יו"מ בצורה אחת להתיר אם חל ההיתר בצורה אחרת וצ"ע דהרי לענין שמן המטפטף ביארו הראשונים שמותר כי זה אין יו"מ והרי הוא יו"מ שיכבה הנר וממילא השמן יותר ולמה שזה לא סברא להתיר ויתכן שבאמת לכן שם כל האיסור מצד מוקצה מחמת מצוה ולא מחמת איסור ומטעם הנ"ל אמנם לנ"ל אין כאן מקום קושיא כלל דבסוגין דהיו"מ זה סברא שאין כאן הקצאה כלל בזה ס"ל לרשב"א שכל שיש אפשרות שיהיה מותר ממילא אין כאן הקצאה כלל משא"כ בדחיה בידים שיש כאן הקצאה ורק הנידון האם יש מיגו וכו' כה"ג כל הסברא שעוזר ביו"מ על מה שיושב ומצפה ולא על מה שזה לא יו"מ דעל מה שאינו יו"מ יש כאן מיגו דהרי לגבי תחילת השבת יש כאן הקצאה גמורה ודו"ק בזה

אמנם באמת מהשיטה האוסרת חזינן שלא ס"ל שעוזר יו"מ מדבר אחד לדבר אחר וכן עיין טור סוף סימן תצ"ז שסתם דבנמצאת טריפה לר"ש אין זה מוקצה וכתב הב"י דמשמע שזה גם בבהמה בריאה וביאר כי זה מצוי שהבהמה נמצאת טריפה וצ"ע א"כ מאותו טעם שבמתה זה יהיה מותר מצד שיושב ומצפה לדבר אחד עוזר על דבר אחר אמנם לנ"ל א"ש שכאן שמוכן לאדם לא הוי מוכן לכלבים א"כ יש כאן וודאי הקצאה בזה וודאי לא עוזר מדבר אחד על דבר אחר ודו"ק בזה

ועיין רעק"א שכתב דבמוקצה מחמת חסרון כיס אם יו"מ שישבר ה"ה יכול לשנות היעד כי זה מצב של יו"מ דהינו שנקט שעוזר מדבר אחד לדבר שני ולנ"ל כה"ג זה לא יעזור וכמו בשמן המטפטף

**בדעת המג"א ובדין סוכה האם הוי דחיה בידים**

ו]והנה בדעת המג"א לכאורא מבואר שנקט כדעת הבעל המאור והר"ן שאין שום הבדל בין דחיה בידים ללא דחיה בידים אלא לר"ש תמיד הדין שישב ומצפה אסור ואם לא יושב ומצפה מותר וכן נקט להלכה

דעיין סימן תק"א סק"ב לענין קורה שנשברה שהטור כתב שבריאה אסור ורעועה מותר לר"ש וכתב המג"א דמקורו דבריאה אסור מהדין שסוכה בריאה מבואר בגמ' שלר"ש אסור והקשה מה זה שונה מבעלי חיים שמתו שקי"ל שמותר ותירץ ששם יו"מ שישחטנו חש"ו כמבואר בתוס' והנה לא הקשה שכאן זה דחיה בידים ולהלכה גם לר"ש אסור מצד שס"ל שקורה זה לא דחיה בידים וכמו שהוכיח החזו"א מ"ט ד' מגמ' מפורשת שבת קנ"ו דהגמ' שואלת מקורה שמוכח שר"י ס"ל כר"י שזה סתם משנה והרי בנר וודאי שס"ל כר"י ובהכרח שכאן זה לא דחיה בידים אמנם עיין טור סימן תקי"ח לענין סוכה שנפלה שכתב דבריאה אסור ורעועה לר"ש מותר והקשה המג"א שכאן זה דחיה בידים וודאי שזה אסור לדידן וצ"ע דברי הטור והנה מפורש במג"א שאפילו שנקט שכאן זה דחיה בידים בכל אופן אפשר ללמוד מכאן שבריאה זה לא יו"מ גם בלא דחיה בידים ובהכרח שלענין מה נחשב יו"מ אין הבדל אם דחיה בידים או לא ורק שלדידן בדחיה בידים לא עוזר יו"מ ודו"ק

אמנם בפשוטו תוס' שהקשו מסוכה בריאה מוכח דס"ל שזה לא דחיה בידים וכן מוכח מהטור ועיין שער הציון סימן תקי"ח דהביא מעוד ראשונים שסוכה רעועה לר"ש מותר וכן עיין רשב"א בעבודת הקודש ש"ב פ"ו שכתב שסוכה רעועה אסור בנפלה למאי דקי"ל דיש מוקצה ביו"ט הרי מבואר שס"ל שזה לא דחיה בידים וכן הוא בפשוטו בתוס' שבת מ"ד. והנה בפשוטו זה תלוי האם באין יו"מ לר"ש מותר בלא דחיה בידים דלשיטות שאסור אפש"ל שסוכה בריאה זה לא דחיה בידים אמנם זה אין יו"מ ולכן אסור וגרע מבעלי חיים שמתו כמבואר ברשב"א דמיתת בעלי חיים שכיחא אמנם לשיטות שגם באין יו"מ מותר בהכרח שסוכה בריאה זה דחיה בידים וכן הוא ברמב"ן במלחמות ביצה כ"א ועיין חזו"א שם שנקט שזה לא דחיה בידיים ע"ש והנה בדעת הרשב"א בעבודת הקודש משמע שנקט כדעות ששוחט לחולה אסור וכן שבעלי חיים שמתו אסורים ולפ"ז א"ש סוכה בריאה [וכן מבואר בדבריו שהקשה מה שונה בריאה מבעלי חיים שמתו ולא תירץ שכאן זה דחיה בידים כמו שכתב על כוס וקערה] אמנם דעת הטור צ"ע דפסק דשוחט לחולה מותר ובכל אופן כאן התיר בסוכה רעועה חזינן שזה לא דחיה בידים ועיין בית מאיר סימן תק"א שכתב שאולי כל הגמ' מדובר שבנאה סמוך ליו"ט ורק כה"ג זה דחיה בידים אבל אם זה מזמן מרובה זה לא דחיה בידים אמנם נשאר בצ"ע על דעת הטור שסתם הדברים ואם נימא כנ"ל שטעם ההיתר כי יו"מ שישחטנו חש"ו א"ש ויתכן עוד שבכזו דרגא לכו"ע אסור וכמו שחזינן בבכור שוודאי אסור וביאר הרמב"ן כי לא יתכן אלא באיסור וצ"ע בזה

ובחזו"א מ"א ד' ביאר דבמקום שהדבר מצד עצמו לא עומד לשימוש בזה גם בלא דחיה בידים אם אין יו"מ אסור ולכן כתב שסוכה בריאה שגם אם זה היה יום חול זה לא עומד להסקה אלא שהסוכה תעמוד בזה במקום שיש איסור חשיב שזה מוקצה מחמת עצמו ולא רק מחמת האיסור וממילא הדין שבאין יו"מ אסור אפילו לר"ש אבל אם זה יו"מ שיפול כגון ברעועה בזה כיון שלא דחיה בידים זה מותר ומיושב דברי הטור אמנם יש לעיין בדבריו דהרי יש בהמה שעומדת לחרישה או לגדל ובכל אופן יש בזה ההיתר דבעלי חיים שמתו וכן בסוכה וכי לא מדובר שללא שבת היה מפרקה ומסיק בעצים וצ"ע ועיין סימן כ' שישבנו הדברים