35. דיני מוקצה
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / מוקצה / הרב מאיר קאופמן / שיעורים

**בדיני ביטול כלי מהיכנו**

א]מבואר בגמ' שיש איסור ביטול כלי מהיכנו ונתבאר בראשונים ג' טעמים או מצד סותר או מצד בונה או כיון שחז"ל רצו שהכלים יהיו מיועדים לשימושי היתר ובשו"ע ומ"ב הובא הטעם של סותר עוד מבואר בגמ' קכ"ח שאם מלכלך כלי שלא יוכל להשתמש בו דבר אחר הוי בכמ"ה ויש לדון האם תמיד זה הבכמ"ה או שגדר הדין מה שקובע לו מקום והגרעק"א נקט שגדר הדין מה שקובע לו מקום והבאינו כמה משמעויות לא כך [סימן ב']

ב]המ"א נקט שגם בכלי מחובר יש בכמ"ה והגרעק"א חלק על זה [סימן ב' סק"ג]

ג]המהרש"א נקט שגם דבר שהוא רק מוקצה מאכילה ולא מטלטול יש בכמ"ה ונפק"מ לדבר שאסור בקונם רק עליו אמנם הפמ"ג דייק מלשון השו"ע לא כך [סימן ב' סק"ב]

ד] כלי שעומד למוקצה המאמר מרדכי הביא מספר קדמון שאין בזה בכמ"ה אמנם החת"ס ביצה י"א נקט לאיסור ולכאורא אפשר להקל בזה מדין סד"ר לקולא ובפרט שהבאינו כמה משמעיות שהיסוד הוא ביטול השימוש [סימן ב' סק"ח]

ה]כלי חד פעמי מקובל שאין בזה בכמ"ה ואינו מוכרח כלל אמנם בעומד לשימוש של המוקצה מסתבר וודאי אפשר להקל [סימן ב' סק"ח]

ו]מבואר בגמ' שטבל אין בו בכמ"ה ובראשונים מבואר שגם שלא במקום הפסד מותר [סימן ב' סק"ה]

ז]בעיקר דין בכמ"ה התוס' רי"ד נקט שזה רק במקום שחל דין בסיס ולראשונים שאין בסיס באמצע שבת וודאי אינו כן ולראשונים שאסור גם לשעה ודאי שאינו כן אמנם יתכן שהחומרא לכל השבת כי חל דין בסיס [ס"א סק"ב]

ח]דעת הבעל המאור והרמב"ן שאין דין ביטול כלי מהיכנו לשעה ודעת הרשב"א והר"ן והריטב"א וכן הכריע המג"א להלכה שיש בכמ"ה לשעה וכן פסק המ"ב להחמיר אמנם במקום הפסד וודאי מותר

ט]דעת הבעל המאור שצריך דוקא דעתו לנער אמנם סתימת הרי"ף והרמב"ם ושאר הראשונים שכל שאין לו ענין שזה יהיה מונח עד סוף השבת חשיב לשעה וכגון בשליפי זוטרי

י]דעת הגר"ז והפמ"ג בביאור המג"א שרק בלא יכול לנער מיד אסור אבל אם יכול לנער מיד מותר אמנם דעת המחצית השקל איפכא דבלא יכול מיד אסור אפילו במקום הפסד וכן הוכחנו בכוונת המג"א ובראשונים מוכח שבלי הפסד תמיד אסור ועל ידי הפסד תמיד מותר ובמ"ב נקט להקל במקום הפסד אפילו אם לא יכול מיד אמנם לא מפורש בלשונו שללא הפסד מותר אם יכול לנער מיד ומסתברא שצריך להחימר כסתימת כל הראשונים [סימן א' סק"ד]

י"א]בבעל המאור מבואר שגם סמיכה של קורה יש כאן בכמ"ה אם דעתו להשאיר עד סוף השבת אמנם סתימת הרי"ף והרמב"ם לא כך וכן הוא באו"ז ומאירי שאם זה רפוי אין כאן כלל בכמ"ה [ס"א סק"ז]

י"ב]מבואר בשו"ע שמותר לגלגל מת ממטה למטה וגם המטה האחרונה הוי לשעה כיון שאין לו ענין להשאיר שם עד סוף השבת אלא שאסור לו להוריד כי אין לו צורך [ס"א סק"ח]

י"ג]דבר שמתכונן לנער לאחר זמן מסוים כגון כל שעה גם השעה האחרונה של שבת מותר כיון שאם היה ממשיך שבת היה ממנער לאחר שעה [ס"א סק"י]

י"ד]כתב ההגהות אשר"י דאם יש דבר היתר בכלי שיש הפסד בניעורו אין כאן בכמ"ה אמנם הצריך שההיתר יותר חשוב והעתיק דבר זה המחצית השקל והמג"א השמיטו ועיין מה שביארנו בזה אמנם זה וודאי שביכול לנער ההיתר אסור [ס"א סקי"ב ,ס"ב סקי"א]

ט"ו]כתב המהרי"ל דמותר להניח כלי מערב שבת מתחת השולחן ואחרי זה בשבת למשוך השולחן שזה יהיה מתחת לנר כיון שזה גרמא וכן הוא במאירי אמנם מדויק בלשונו שלעשות דבר זה בשבת אסור ועיין שביארנו שעצם הנתינה היא מעשה איסור בכה"ג אמנם האחרונים נקטו שאם יקח הכלי בזה מבטל האיסור למפרע [ס"ב סק"ט]

ט"ז]דעת הרמב"ן והרשב"א דכשמל"א לא עושה ביטול כלי מהיכנו אמנם בתלמיד הרמב"ן דן שכן עושה וקי"ל לקולא ועיין בה"ל רס"ה שאסור לבטל כשמל"א מהיכנו

י"ז]המג"א נקט שיש ראשונים שבמקום הפסד מרובה מותר לבטל כלי מהיכנו אמנם הבה"ל הוכיח שאין כאלו ראשונים וכן סתימת הגמ' ואין להקל בזה דאחרי דכן הוא בראשונים הוא בגדר הכרעת ההלכה

י"ח]המג"א ורעק"א נקטו שביטול כלי מהיכנו יותר קל מטלטול מוקצה ונפק"מ דבגרף של רעי עדיף לבטל כלי מהיכנו וכן מוכח בפשוטו קכ"ח: והפמ"ג נקט לא כך ודבריו צ"ע מהגמ' הנ"ל

**דיני טלטול מהצד [ס"ג]**

א]קי"ל דטלטול מהצד לצורך דבר האסור אסור אמנם לצורך דבר המותר מותר ובריטב"א מבואר שיסוד החילוק אם זה לצורך שבת או לא לצורך שבת אמנם ברא"ש מוכח שהחילוק שלצורך דבר האסור אין לזה שם טלטול מהצד ובפשוטו כן פסק השו"ע אלא דבהרבה ראשונים מוכח כצד השני וראוי להחמיר בזה

ב]מבואר בגמ' שגם בצריך למקום שמונח ההיתר והמוקצה איכא להיתרא דטלטול מהצד ובמג"א הוסיף שאפילו אם זה מפריע מצד טומאת מת שכל ההוצאה רק מצד שהמת מפריע גם מותר ולהבנת החזו"א הדבר צ"ע אמנם וודאי כך קי"ל

ג]החזו"א והבית מאיר נקטו דביש לו צורך לדבר האסור והמותר אסור אמנם בפשוטו מוכח שכל שבשביל ההיתר לבד עושה דבר זה ולא יכול ללא האיסור אין בזה איסור

ד]טלטול מהצד לצורך להשתמש במוקצה המג"א נקט להיתר אמנם בדעת הרא"ש וודאי מוכח לאיסור ובפשוטו גם בדעת שאר הראשונים משמע לאיסור וודאי שאין להקל בזה כלל וכהכרעת הגר"ז וכן משמע במ"ב לענין אמירה לעכו"ם שהעתיק כגר"ז ויתכן שגם דברי המג"א זה רק לענין נר שאין הקצאה מהשימוש בשלהבת

ה]ניעור המוקצה כדי לקבל בכלי מוקצה אחר בפשוטו היה נראה דלרא"ש מותר ולריטב"א אסור והגרעק"א נקט להיתר ולכאורא ראוי להחמיר בזה

ו]ניעור המוקצה כדי להציל מה שתחתיו מחמה לצל בפשוטו מבואר ברמב"ן קנ"ד שמותר אם לא דנימא ששם זה כלי שמלאכתו לאיסור ואין בזה איסור טלטול מהצד

ז]טלטול בגופו רוב הראשונים נקטו שזה גם רק לצורך דבר המותר אמנם בדעת הרא"ש מבואר שזה גם לצורך דבר האסור והשו"ע נקט להקל בזה אמנם לכאורא ראוי לחוש לרוב רבותינו הראשונים שאסרו בזה ודעת החזו"א שגם הרא"ש לא הקיל אלא כשעיקר עיסוקו לא במוקצה ולא כשכל מעשיו במוקצה אמנם כל רבותינו האחרונים נקטו שלא כדבריו וברא"ש מדובר בגופו והאחרונים הקילו גם ברגליו ובמג"א מבואר ששלא לצורך כלל אסור

ח]טלטול על ידי קנה דעת הט"ז דהוי טלטול מהצד ודעת גר"ז והחזו"א שלא הוי טלטול מהצד ובמאירי מבואר שזה רק בדבר שזה לא הדרך וכן משמע מרוב רבותינו הראשונים שדנו בכיבוד הבית ולא התירו מצד טלטול מהצד ובפשוטו ראוי להחמיר בזה כמו שהאריך הגר"ז והחזו"א שיש בזה הרבה משמעויות מהגמ' לאסור אמנם גם למתירים, לצורך המוקצה וודאי אסור ומבואר בט"ז שלצורך שלא יעבור על איסור חמץ זה כמו לצורך המוקצה ובהכרח שצריך גדרי גופו ומקומו כמו כשמל"א והנה יתכן דבעלמא לא צריך להחמיר בזה אבל על ידי קנה וודאי צריך להחמיר בזה וכמבואר בשו"ע לענין חמץ אם לא שנדחוק שלצורך לא לעבור איסור זה עיסוק במוקצה ולכן אסור וצ"ע בזה

ט]התחיל לטלטל טלטול מהצד בלשון רש"י משמע שמיד שזה לצורך דבר האסור צריך לנער אמנם ברמב"ן מבואר שיש בזה ההיתר של עודן בידו ולדעת הגר"א שאין ההיתר של עודן בידו אלא במלאכתו לאיסור לכאורא יש להחמיר

י]מבואר בראשונים שגם מים בכלי שזה הדרך חשיב טלטול מהצד ושאם זה לצורך דבר המותר זה מותר ויש מקום לדון שלדעת הרא"ש שלצורך דבר האסור חסר בדין טלטול מהצד וודאי שגם כה"ג לא חשיב טלטול מהצד וצ"ע בזה

י"א]דעת תוס' לפי מה שנקטו הגרעק"א והחזו"א דבמניח מערב שבת על מנת לנער שזה לא נעשה בסיס אסור לטלטל איסור אגב היתר ורק ניעור מותר והחזו"א נקט שזה ביחס כל מקום שלא חל בסיס ובפשוטו מרוב הראשונים משמע לא כך אמנם במניח על מנת לנער דבזה לרוב הראשונים הוי בסיס וכן בבסיס באמצע שבת בזה וודאי ראוי להחמיר

**בדין חובת ניעור**

א]מבואר בגמ' שאם אפשר לנער המוקצה חייב לנער בין בטלטול מהצד ובין בבסיס לדבר המותר והאסור

ב]מבואר בגמ' שאבן ביד תינוק כל מה שמותר בבן שיש לו געגועים אם לא ירימו אותו וכן ביארו התוס' שהתינוק יבכה ללא הדינר ודעת רוב הראשונים מבואר שגם כה"ג זה היתר מיוחד ולא שזה מותר מעיקר הדין וצ"ב למה שזה לא יהיה טלטול מהצד רגיל ובפשוטו מבואר שלא כל דבר עושה צורך והחזו"א ביאר שכאן זה גם לצורך דבר האסור וברי"ד ביארו שזה באמת היתר מעיקר הדין ובריטב"א כתב שכיון שזה לא לצורך אוכל נפש מעיקר הדין זה אסור

ג]מבואר בגמ' שיש חיוב לנער הכל על הקרקע ולחזור ולהרים ההיתר עוד מבואר דבמקום שיכול לטלטל ההיתר לבד ללא הכלי גם יש חיוב והנה כל מה שמצאנו כדי לחסוך טלטול איסור אגב היתר אמנם לא מצאנו במקום שהמטרה לחסוך ניעור ואדרבא משמע מתוס' שאין חיוב לחסוך ניעור ומבואר בגמ' שפירות המיטנפי אין חיוב ודעת המג"א שלא צריך לקחתם בידו מצד שזה טירחא גדולה ודעת האחרונים וכן פסק המ"ב שרק כי הם יפלו ויטנפו לכן אסור

ד]טלטול מהצד לצורך דבר המותר והאסור ולא יכול לנער, וגם בשביל ההיתר לבד היה עושה את כל המעשה הבית מאיר והחזו"א נקטו לאיסור אמנם מהראשונים מוכח להיתר

ה]האבן העוזר חידש דבמקום שלא יכול לנער כל המוקצה לא צריך לנער כלום אמנם המ"ב פסק לא כך

ו]נחלקו האחרונים האם יש חובת ניעור במקום שיפסיד המוקצה הגרעק"א אסר והבית מאיר וכן הוא במג"א ובב"ח שמותר אמנם כתב הבית מאיר דבמקום שהאיסור בין כה יפסד גם ללא שינער כה"ג מוכח מהראשונים לאסור ויש לדון דבמקום שיש חשש שיפסד אמנם על ידי הניעור זה וודאי יפסד האם שרי כיון שחשיב שלא יכול לנער או שחשיב שמטלטל לצורך האסור ואסור ויתכן שזה תלוי בטעמי ההיתר עיין סימן ה' שהארכנו בזה ומסתברא להקל בזה ועיין שם שהבאינו מהגהות מימוני דבמקום שזה בסיס לאיסור והיתר התיר לטלטל ללא ניעור ובפשוטו גם במקום שהמוקצה בין כה יפסד במקומו ויתכן מצד דס"ל שאין חובת ניעור בבסיס לאיסור והיתר ואולי במקום הפסד מרובה אפשר לסמוך על זה וצריך אני לרב בזה

ז]דבר שאין לו חשיבות דעת הרמב"ן ור"ת שאין דין ניעור אמנם דעת תוס' שיש דין ניעור וכן קי"ל

ח]בפשוטו אין דין לדאוג מערב שבת שלא יהיה דין טלטול מהצד אמנם כיון שמשמע בגמ' שלא כל דבר הוא סיבה להחשב צורך א"כ לפעמים כדי לא להכשל באיסור כגון פתיחת המקרר שלא לצורך חשוב, כדאי לדאוג בערב שבת שלא יהיה מוקצה שנעשה בו טלטול מהצד

י]מבואר בהגהות אשר"י שמותר לקבל מוקצה בכלי שיש בו היתר ולא יכול לנער אפילו שגורם טלטול מהצד ואין זה נאסר מצד חובת ניעור וצ"ע

**דיני בסיס**

א]קי"ל דמוקצה המונח על גבי היתר חל דין בסיס על ההיתר ואסור לטלטלו אפילו אם ירד המוקצה ומדין מיגו דאיתקצאי ובגדר דין בסיס בפשוטו זה הלכה שדבר שטפל למוקצה דינו כמוקצה אמנם יש שנקטו שיש כאן הקצאה נפרדת על הבסיס עוד יש מקום לדון דכל שהוא בסיס זה מפקיע מדין טלטול מהצד וחשיב טלטול להדיא

ב]דוקא מניח אבל שוכח לא חל בסיס אמנם דבר שמיועד לזה חשיב כמו מניח ובמניח סתמא אם זה קודם ערב שבת חשיב כשוכח ואם זה בערב שבת דעת הב"י להקל והתרוה"ד להחמיר והמ"ב כתב שלשון הרמב"ם משמע שאסור

ג]החת"ס תשובה ע"ט נקט שאם טעה וחשב שזה לא מוקצה חשיב כשוכח ובפשוטו אם הדין שוכח שחסר בהטפלה זה לא שייך

ד]דבר שאינו חשוב כגון שיורי כוסות או שברי עצים זה לא עושה בסיס והחיי אדם כתב שגם פרוטות במגירה זה לא חשוב ולא עושה בסיס

ה]דעת ר"ת דבמניח על מנת לנער לא חל דין בסיס והשו"ע הביא בזה שני דיעות והמ"ב כתב דבמקום הפסד אפשר להקל אמנם לענין נר מבואר שזה בסיס אפילו שיכבה הנר והטעם הרשב"א כתב כי בתחילת השבת זה בהכרח בסיס הגר"א והחזו"א ביארו כי זה כלי שמיוחד לזה וכה"ג חל בסיס יש שביארו כיון שכל זמן שהנר דולק והמוקצה קיים זה בסיס כה"ג לא חסר בהטפלה ובעיקר סברת ר"ת יש לבאר או שזה מחסר בהטפלה או שיסוד דין בסיס זה מדין הקצאה וכה"ג חסר בהקצאה

ו]בתוס' משמע שכל ההיתר לנער אבל לא לטלטל איסור אגב היתר ובר"ת בספר הישר מבואר שגם זה מותר וכן משמעות שאר הראשונים וכיון שדעת רוב הראשונים דלא כר"ת יש מקום גדול להחמיר בזה וכן נקט החזו"א לדינא

ז]הניח על מנת שאם יצטרך ינער אבל לא בתור מחשבה וודאית יש להסתפק האם חל דין בסיס לר"ת ובפשוטו תלוי אם זה חסרון בהקצאה או בטפלות

ח]הניח על מנת שזה יפסיק להיות מוקצה בשבת דעת תוס"ר שלר"ת לא חל דין בסיס ולכאורא אם זה חסרון בהטפלה זה לא שייך

ט]דעת הרמב"ן ותוס' שאם האיסור משמש את ההיתר גם חל בסיס אמנם דעת הבעל המאור והרשב"א שלא חל בסיס וכן פסק הרמ"א והנה דעת הבעל המאור שצריך דוקא שההיתר ישמש את האיסור ולכן נקט שגם אבן על פי החבית זה לא בסיס אם זה מכסה אמנם בזה קי"ל שזה בסיס וביאר הכל בו כי זה משמש לאוכל דהינו שאפילו שההיתר לא משמש האיסור אבל זה לא הפוך

י]בסיס באקראי דעת המג"א שזה לא בסיס ודעת התרוה"ד והט"ז שזה בסיס והמ"ב כתב שבמקום הצורך אפשר להקל בזה

י"א]הב"י למד בדעת רש"י שאם יש מוקצה שמונח על המכסה של הכלי והמטרה שיהיה מעל הכלי ולא מעל המכסה רק שאין צורה אחרת לא חל דין בסיס והעתיקו השער הציון אמנם משמע שלא סמך על סברא זו בלבד שלשאר הראשונים אין לה מקור

י"ב]דעת הנזירות שמשון שבסיס שאפשר להוציאו ללא לטלטל האיסור שעליו לא נהיה בסיס וכמו הדין של שומטים הכר מתחת המת שבת וצ"ע בזה

י"ג]יש משמעות ברמב"ן שיסוד דין בסיס שבזמן הטלטול הטלטול מתיחס לתכולתו ובמקום שזה לא כך אין דין בסיס ובחזו"א מבואר שפשיטא ליה מסברא לא כך אלא דנים מצד זמן ההנחה וכן מוכח מהדרך החיים

י"ד]דעת הבעל המאור וכן באו"ז וברא"ה בביצה שלא חל דין בסיס באמצע שבת ודעת רוב הראשונים שחל בסיס באמצע שבת אמנם דעת הרבה ראשונים שאם מניח בשבת על מנת לנער לא חל דין בסיס ויש ראשונים שגם כה"ג חל דין בסיס ודעת המג"א להלכה משמע שאין בסיס באמצע שבת וכן נקט הגר"ז אמנם בפשוטו כיון שרוב הראשונים נקטו לא כך אי אפשר להקל בזה והמ"ב לא הקיל רק במקום שיש צירוף שיטות אחרות ובמקום הפסד מרובה יתכן שיש מקום להקל בזה

ט"ו]הניח בשבת על מנת שיהיה מונח עד סוף השבת אבל אין לו בזה ענין רק לשעה כה"ג קי"ל שזה לא בסיס וכדמוכח משליפי זוטרי

ט"ז]הניח בערב שבת בתור שזה יהיה מוקצה באמצע שבת יש להסתפק האם חשיב בסיס באמצע שבת ויתכן שזה מחלוקת רא"ש ובעל המאור

י"ז]בסיס לאיסור ולהיתר והאיסור לא חשוב בפשוטו לכו"ע לא חל בסיס ואם האיסור חשוב דעת הרי"ד והרשב"א במקום אחד שחל דין בסיס ולהלכה קי"ל שלא חל בסיס ויש ראשונים שגם באיסור יותר חשוב לא חל בסיס ולא קי"ל כן, ובשניהם אותו דרגא נחלקו בזה הראשונים והמ"ב פסק להקל ולכאורא בשעת הדחק יש להקל בזה

ט"ז]המג"א חידש שכלי שמיוחד למוקצה תמיד המוקצה נחשב יותר חשוב ובריב"ש לא משמע כן והמ"ב פסק כמג"א

י"ז]המג"א נקט שמספיק חשוב מהמוקצה ולא צריך מהבסיס עצמו וכן פסק המ"ב ובפשוטו הגר"א המעשה רב החמיר בזה ולא זכיתי להבין סברת המג"א

י"ח]לא נתברר גדרי חשוב אמנם הפוסקים נקטו שחלות ויין של שבת וצרכי שבת ההכרחים חשיבי יותר מהמוקצה אפילו אם בשוי המוקצה הוא יותר ודעת הדרך החיים שדנים שביחס להחזקה מה הדבר היותר חשוב ובריב"ש לא משמע כן דלפ"ז במנורה וודאי שהחזקת האש יותר חשובה מהלחם המונח עליו

י"ט]חשב שיש היתר והתברר שיש רק איסור או שחשב להניח היתר ולא הניח נחלקו האחרונים האם חל דין בסיס ובפשוטו אם דין בסיס זה הקצאה לא חל בסיס ואם זה טפילות יסוד הנידון האם בבסיס לאיסור ולהיתר אין כאן סיבת איסור כלל או שרק ההיתר גובר ולכאורא לראשונים שצריך היתר יותר חשוב וזה גדר שזה בטל אליו זה כמו מצב שאין כאן סיבה לבסיס וצ"ע

כ]חשב להניח היתר בשבת לדעת ר"ת, בפשוטו ודאי לא עוזר

כ"א]חשב להוריד ההיתר ולהשאיר האיסור ר' משולם איגרא נקט שחל דין בסיס וסתימת הפוסקים לא כך ואם בשעה שמונח האיסור ללא ההיתר מעונין בזה וחל דין בסיס באמצע שבת בפשוטו זה וודאי בסיס ואם לא חל באמצע שבת הגר"ז נקט שזה לא בסיס ובפמ"ג משמע שזה נהיה בסיס וראוי להחמיר בזה אמנם אין הדבר מוכרע לאיסור

כ"ב]היה דעתו להניח רק איסור והניח היתר בטעות מסתברא שזה לא נהיה בסיס

כ"ג]מבואר בגמ' לענין מוכני דהינו בסיס הכלי, שמונח עליו מעות שאם זה אינו נשמט מותר לטלטל הכלי דהינו שלא חל דין בסיס על הכלי ודעת רבינו אפרים שזה רק ביש היתר על הכלי אמנם תוס' נקטו לא כך וכן נפסק ברמ"א כתוס' ולשונות הראשונים מבואר שגם המוכני לא נהיה בסיס והאבן העוזר ועוד אחרונים נקטו בדעת המג"א שעל המוכני עצמו חל דין בסיס ורק השידה היא לא בסיס ומותר לטלטל רק דרך השידה וכתבנו לדון דאינו כן ולכל הפחות לטלטל השידה דרך המוכני מותר ובפשוטו אפשר להקל כמשמעות הראשונים והמשנה

כ"ד]בנשמטת יש אחרונים שנקטו שמותר לטלטל דרך השידה אמנם בפשוטו אינו כן אלא שגם כה"ג אסור וכן הוא מפורש במג"א ובחזו"א

כ"ה]נר שאחורי הדלת יש שני תירוצים בתוס' האם חל דין בסיס על הדלת ולהלכה קי"ל שלא חל דין בסיס ובטעם הדבר יש שכתבו שזה כמו מוכני ויתכן דפה זה עדיף שודאי שהדלת מתיחסת לבית ויש לדון האם גם בדלת כל כלים זה כך אמנם בדלת מקרר שעומדת לשימוש עצמי וסוגרים אותה לצורך תכולתה שתהיה במקרר וודאי שקשה להקל בזה

כ"ו]כיס של בגד במג"א כתב שאם יש בו מעות יש הבדל בין נשמטת לאינה נשמטת ועוד כתב שהכיס בכל מקרה נהיה בסיס עוד כתב שבנשמטת ויש היתר על עיקר הבגד הכלי לא נהיה בסיס ויש שדימו שגם במוכני זה כך והארכנו דאינו מסתבר וכן שיש לחלק בזה ע"ש ועיין במג"א שבכיס שהוא מעיקר הבגד וודאי שכל הבגד נהיה בסיס

כ"ז]הפמ"ג והדרך החיים חידשו שבנרות על השולחן רק מקום המפה נהיה בסיס ומותר לטלטל שאר המפה לבדה והט"ז חלק על זה אמנם בדלת של מקרר שיש בו מוקצה מסתבר שלכו"ע מותר להזיז הדלת לבד וכן במכסה של פך המחובר לפך כיון שיש לו שימוש עצמי

כ"ח]כלי שמלאכתו לאיסור דעת הרי"ד שזה עושה בסיס אמנם מסתברא שזה לשיטתו שהוא מצד דין מוקצה אבל לגר"א שזה רק מצד גזירת כלים מסתבר שזה לא עושה בסיס והישועות יעקב נקט שזה לא עושה בסיס מצד שזה לא הגבלה גמורה ויתכן שאין להוכיח מהראשונים דלא כדבריו דלדעתם שמוקצה מחמת מיאוס מותר לצגו"מ בהכרח זה כך אבל לדידן אין לנו מקור ואדרבא מסברא מותר ובפרט בצירוף סברת הגר"א ולכאורא מעיקר הדין אפשר להקל בזה

**בית שנפחת**

א]בית שהוא מלא פירות ונפחת דעת הרי"ף והרמב"ם שכיון שאין איסור בגוף הפירות לא אומרים מיגו דאיתקצאי ובפשוטו הכוונה שלא היה כאן הקצאה כלל אמנם הרבה ראשונים דנו שיש כאן הקצאה אלא שדנו שכיון שזה איסור דרבנן אין מיגו וכו' וכתב הבה"ל שראוי להחמיר כדבריהם אם לא במקום צורך גדול דהינו שבמקום שפחיתתו זה איסור דאוריתא הוי מוקצה

ב]בפשוטו הפירות שבבית קודם שנפתחו לדעת רש"י הוי מוקצה ולדעת הרמב"ן לא הוי מוקצה אמנם כתבנו לדון מסברא דכיון דזה מוכן וכל הסיבה שטבל מוקצה כי הוא עצים ואבנים א"כ כאן שזה לא בעצם החפצא זה לא מוקצה כלל

ג]פירות שבאו מחוץ לתחום מצאנו מחלוקת ראשונים האם זה מוקצה והט"ז כתב שלדעת רש"י אין זה מוקצה כי זה איסור דרבנן אמנם בשו"ת הרשב"א מבואר שזה מוקצה וכתב הבית מאיר כי זה איסור חמור

ד]מבואר ברשב"א שנר שאסור לטלטלו מחמת שמא יכבה חשיב מיגו דאיתקצאי דהינו שכה"ג זה איסור בעצם הדבר ולא גורם חיצוני ולפ"ז ה"ה דלת של מקרר שהמנורה דולקת יש על הדלת מיגו וכו' ובפשוטו לפ"ז ה"ה נר חנוכה שאסור להזיזו ואולי כיון שכאן זה רק דין על הגברא ולא בעצם החפצא לכן זה מותר אמנם הפמ"ג לגבי נר שבת כתב שזה סברא שלא חשיב דעתו לנער בשבת כי בתחילת שבת לא יכול מצד מצות נר שבת וצ"ע בזה אמנם לדעת רש"י לכאורא וודאי צריך לאסור ולא הבנתי סברת המתירים

**דיני נולד**

א]לענין שבת לדעת רוב הראשונים נולד מותר אמנם דעת ר"ת שנולד אסור ולענין יו"ט יש ראשונים שפסקו לגמרי כר"י ויש ראשונים שפסקו כר"ש והרא"ש הביא בשם ר"ח דפסק ביו"ט כר"ש אבל לענין נולד ומיגו דאיתקצאי פסק כר"י והרמ"א פסק להחמיר ביו"ט לענין נולד ובפשוטו שכאן חשש לר"ת וכן הוא בלשונו והגר"ז נקט שמחמירים גם את ר"ח

ב]זה וודאי ששינוי מציאות בלי שינוי יעד זה לא נולד

ג]בשר שעמד לאדם והסריח ועמד לבהמה ברא"ש מבואר שזה נולד והחזו"א נקט שיש ראשונים שנקטו שזה לא נולד אמנם לענין יו"ט מחמירים שזה כל דברי ר"ת ולענין בהמה שמתה לדעת ר"ת בהכרח שזה לא נולד אמנם לדעת ר"ח יתכן שזה נולד וכן פסק הגר"ז והחזו"א פשיטא ליה שזה לא נולד וכן בפשוטו קי"ל להלכה כין שרק חוששים לר"ת כמבואר בלשון הרמ"א וברבינו גרשום ורי"ד מבואר דבהמה שמתה הוי נולד ויסוד הנידון האם שינוי יעד לבד הוי נולד או שצריך שינוי גשם אמנם זה וודאי שיש גם שינוי יעד שזה סיבה לאיסור כגון מוכן לאדם לא הוי מוכן לכלבים

ד]שוחט עוף ביו"ט ומערב יו"ט היה דעתו לתת המעים לבהמה המג"א נקט שזה נולד והחזו"א נקט שזה לא נולד ובראשונים מבואר שזה נולד אמנם ברשב"א בעבודת הקודש משמע שזה מותר

ה]שחט עוף בערב יו"ט ודעתו שכשהמעיים יסריחו יתנם לבהמה לא הוי נולד אמנם כל שבתחילה שימש לאדם הוי נולד ולא עוזר מה שדעתו שישתנה כגון קליפין ועצמות דהוי נולד מצד שזה עמד לאדם ועכשיו זה לבהמה

ו]בהמה שעומדת לאכילה שנחלבה נחלקו הפוסקים האם החלב הוי נולד והרמ"א החמיר בזה אמנם לקדירה וודאי שזה לא נולד שבתחילה זה אוכל ועכשיו זה אוכל

ז]מעינות הנובעים לא הוי נולד או כי זה וודאי יגיע או שזה כבר היה בעולם וצואת קטן רש"י מתיר כי עומד להגיע ולרי"ף שלא גרס יתכן שאין כזה היתר וגם בדעת רש"י כתבו התוס' שזה רק עוזר בדבר שכבר היה בעולם ולא בדבר שלא היה בעולם

ח]שיטת תוס' שנולד גמור גם ר"ש מודה וכגון אפר שהוסק ביו"ט וכן פסק המ"ב סימן תצ"ה

ט]שיטת המג"א ששברי כלים שאין יו"מ שישבר הוי נולד אפילו לר"ש והחזו"א והבית מאיר חולקים שאין נולד כלל לר"ש גם באין יו"מ

י]ביצה שנולדה מתרנגלת העומדת לגדל לדידן שקי"ל ביו"ט כר"ש כתב המג"א שזה לא נולד כיון דאי בעי שחיט לאמא ובפשוטו מבואר בגמ' שזה נולד וכן פסק המ"ב

י"א]דעת המג"א ששיך אין הכן לעכו"ם לענין נולד כגון נכרי שחקק קב בבקעת והחזו"א חולק ולכאורא יש מקום לדון שביחס לעכו"ם שיכול לעשות כלים אין זה כלל נולד וכמו קמח ביו"ט לישראל

י"ב]דעת הגר"ז שלא מועיל תנאי בנולד ובפשוטו מבואר בגמ' שמועיל בזה תנאי

י"ג]גוי שחקק קרן ועשה מזה שופר המג"א ס"ל שזה נולד והמ"ב הביא נהר שלום וכן נקט החזו"א דלא הוי נלד דמעיקרא קרן ועכשיו קרן

י"ד]דבר שנעשה חמץ במג"א מבואר שזה נולד וצ"ע מה זה שונה מבהמה שמתה דלא הוי נולד

ט"ו]סוכה רעועה שנשברה הגר"ז והחזו"א נקטו שזה נולד וסתימת הטור לא משמע כן ואולי כיון שזה עומד לחזור ולבנותו

ט"ז]כלים שנשברו ועושים מעין מלאכה דעת המג"א דהוי נולד ודעת האחרונים שלא הוי נולד והבה"ל בסימן ש"ח נקט להקל ובסימן תק"א בשער הציון נקט להחמיר ובפשוטו סתימת הראשונים להחמיר בזה

**בדין דלתות הבית**

א]דלתות הבית שנתפרקו הוי מוקצה אפילו נתפרקו בערב שבת ובמקום שלא עומדים להחזירם החזו"א נקט שללא יחוד זה לא כלי וברעק"א והגר"ז משמע שכה"ג זה יהיה מותר ובשעת הצורך יש להקל

ב]כתב החזו"א שאם ייחד הדלת להשתמש בה כך והיחוד היה לפני שבת אין לזה תורת מוקצה

ג]דלתות הכלים שנתפרקו מותרים בטלטול ויש ראשונים כי עומדים להתחבר ויש ראשונים שזה מצד דין שברי כלים ומדובר שזה עומד למעין מלאכה ולא צריך להחמיר בזה אחר שכן סתימת הרמב"ם והשו"ע וכן הוא בריטב"א

ד]לראשונים שאוסרים כשמל"א שאין לו שום שימוש בפשוטו מדובר דוקא שיש אפשרות שימוש בשבר אלא שזה לא דרגא שבגלל זה הוא יקבל שם כלי אבל אם זה לא עומד לשום שימוש כגון כפתור של בגד אסור ופשטות הפמ"ג שמותר ואינו מוכרח וקשה להקל בזה

ה]כלי שנשבר חלק וצריך מעשה אומן לתקנו אין מקור להקל והדעת נוטה להחמיר כיון שלענין טומאה וטהרה חזינן שזה מפקיע שם כלי אמנם אינו מוכרע

ו]כלי שנשבר כולו דעת ר"ח וערוך שאפילו שהדיוט יכול להחזירו זה מוקצה וכן משמע דעת הרשב"א וברש"י משמע שמותר ובפשוטו צריך להחמיר כרוב הראשונים אמנם הפוסקים העתיקו כרש"י ובפשוטו אם היו רואים את הראשונים וודאי היו חוששים להם אמנם באין ראוי לשום מלאכה וודאי צריך להחמיר וכאן גם לפמ"ג אסור

ז]מוקצה מחמת חסרון כיס שדלתו נשברה והיא לא בכלל ההקצאה אם זה עומד להחזיר התהלה לדוד נקט שאסור ולחזו"א אין לזה שום מקור ולשאר אחרונים גם אינו מוכרח דהרי לא חסר בשם כלי אמנם אם זה לא ראוי לשום שימוש כאן וודאי שזה אסור וכדין כשמל"א שאין לו שום שימוש

ח]שן תותבת שנפלה הוי מוקצה א. כי צריך מעשה אומן ב. שלא ראויה לשום שימוש ג. יש כאן הקצאה של חס"כ ויתכן שכזה סוג הקצאה חלה בשבת ד.שכאן זה כמו שכל הכלי שבור דדעת רוב הראשונים לאסור

ט]מתלה ואקום שתלוי על המקרר שנפל בשבת מסתבר שזה ככלי לעצמו ולא כידות הכלים ועד כמה שאסור להחזירו הוי מוקצה כיון שאין לו שום שימוש לאוסרים כשמל"א שאין לו שום שימוש

**גזירה שמא יתקע**

א]מבואר בגמ' שכירה שנשמטה אחת מירכותיה אסור לטלטלה שמא יתקע ומבואר בלשון הגמ' שגם לטלטל לא כדי להשתמש אסור וכתב התרוה"ד שה"ה ספסל שנשמט אחד מרגליו ובפשוטו ה"ה עגלה שנשמט גלגל שהדיוט יכול להחזירה

ב]כתב הט"ז שדבר שצריך אומן אין חשש שילך לאומן שיחזיר או אם נאבד לו החלק שלא יכול לתקנו

ג]מבואר במ"ב שיכול לשבת על הכלי במצב זה

ד]במקום שהשימוש נוח גם ללא השבר אין את הגזירה וכגון דלת של ארון שנשבר

ה]הרמ"א חידש שאם ישב כך מערב שבת מותר גם להשתמש בשבת ועיין ארחות שבת שיתכן שזה רק בדבר שסידר שזה נוח להשתמש ולא בצורה שוודאי רוצה לתקן רק שלא יכול וכדו'

**דיני מוקצה מחמת חסרון כיס**

א]דעת הראבי"ה דמוקצה מחמת חסרון כיס מותר לטלטלו לצורך גו"מ וכל הראשונים חולקים וקי"ל שאסור ובפשוטו אינו מצד גזירת כלים אמנם דעת החת"ס שדין מוקצה זה נאסר רק בגזירת כלים אמנם גם לדבריו יתכן שגדר האיסור מצד מוקצה [סימן כ"ו]

ב]דעת הבית מאיר שיש תנאי בדרגת ההקצאה שיקבע לזה מקום אמנם מסתימת לשון הרמב"ם והשו"ע מבואר שאין כזה תנאי אלא כל שמקפיד לא להשתמש דברים אחרים בזה הוי מוקצה דהוא לא מוכן לשימוש

ג]כלי שמלאכתו להיתר ששימוש ההיתר שלו נעשה בשבת בזה בפשוטו אינו מוקצה כלל גם לשאר שימושים וצ"ע מדברי האוסרים בסכין של מילה אמנם וודאי שיש להקל בזה שכן הוא בשו"ת הרא"ש וברא"ה

ד]כלי שמלאכתו להיתר ששימוש ההיתר הוא לא בשבת כגון בשמים מכסף שמיועד להבדלה ומקפיד לא לקחת אלא להבדלה בפשוטו הוי מוקצה דחסרון כיס וכן באשה שקנתה בגד מיוחד לחתונת ביתה שוודאי לא תלבשנו בשבת אמנם יש לדון האם מה שהדרך להראותו חשיב שיש בזה שימוש המותר בשבת

ה]כלי סחורה מבואר ברמב"ם שהם מוקצה ושאר הראשונים סתמו בזה להיתר [וכן מפורש בריטב"א קכ"ה:] אמנם להלכה קי"ל לאיסור ואם החליט להשתמש בזה בשבת ושזה יפסיק להיות כלי סחורה האבני נזר התיר והחזו"א אסר וכן הוא פשטות הדברים וסתימת הפוסקים [ולשון המ"מ משמע כאבני נזר]

ו]אוכל של סחורה אינו מוקצה ובפשוטו שאין אדם מקצה דעתו מזה אבל אם יהיה מצב של הקצאה כגון מצות של ליל הסדר בפשוטו הוי מוקצה וכן הוא בפמ"ג

ז]דבר שאדם משתמש במקומו ולא מזיזו מחמת חס"כ הוי מוקצה אבל להשתמש במקומו וודאי מותר ואם קבע לו מקום מצד צורת השימוש כגון תמונה שנמצאת על הקיר שיש לה מקום מסוים שמתאימה לשימוש החזו"א כתב שזה מוקצה וכן הוא פשטות הרמ"א לענין סדינים בסוכה וכן הסברא הפשוטה אמנם יש אחרונים שנקטו שזה לא מוקצה

ח]סכין של מילה הגר"א נקט שזה מוקצה אלא שיש בזה היתר לצורך המילה והרמ"א והש"ך והיש"ש נקטו שעד המילה זה וודאי לא מוקצה וממילא גם אחרי זה כי אין מוקצה לחצי שבת אמנם המג"א חלק שלא שיך בזה ההיתר של אין מוקצה לחצי שבת אלא רק מצד עודן בידו ובט"ז נקט שזה מוקצה חוץ מלענין מילה וצ"ע שלא מצאנו במוקצה כזה דבר

**דיני כלי שמלאכתו לאיסור**

א]מבואר בגמ' שכלי שמלאכתו לאיסור מותר לטלטלו לצורך גופו ומקומו ואסור מחמה לצל ודעת הרי"ד שזה רק לר"י אמנם דעת שאר הראשונים שזה גם לר"ש וכן קי"ל ואין לצרף דבר זה שכל הראשונים שללו צד זה וגם הוא נגד סתימת הגמ'

ב]מבואר בגמ' שמוקצה מחמת מיאוס לר"ש מה שהוא לא מוקצה גמור זה מצד שחזי לכיסויי ביה מנא וכתב הרמב"ן והבעל המאור שה"ה בכל כלי שמלאכתו לאיסור אם הוא לא חזי לכיסויי ביה מנא הוי מוקצה גמור אמנם דעת הרשב"א לחלק בין הדברים ובדבר שאין בו הקצאה אלא רק שמצד שימושו לא עומד לשימוש אחר ואם אדם ירצה להשתמש בו לכיסויי ביה מנא לא יהיה לו מניעה כה"ג לא הוי מוקצה גמור ודעת הבעל המאור והר"ן כרמב"ן ועיין סימן כ"ד שהוכחנו מרש"י גם לאיסור והנה בפשוטו הריטב"א קנ"ד כתב כרשב"א אמנם לענין שירים ונזמים כתב שזה לא מוקצה מצד שראוי לכיסויי ביה מנא וכן ברשב"א עצמו כתב לענין גט שכל מה שהוא לא מוקצה כי ראוי לכיסויי ביה מנא כך שיתכן שנעלם מאתנו כוונת הרשב"א וכן פשטות הגמ' בשברי כלי חרס ברה"ר שיהיה אסור מוכח לאסור והנה בתוס' גם מבואר שספרי הדיוטות זה לא מוקצה גמור כי חזי לכיסוי ביה מנא וכן דעת הפמ"ג ורעק"א וחזו"א [וכן מוכח בגר"א לענין ר' נחמיה שנקט שכיון שאין היתר לצורך גופו ממילא זה מוקצה בעצם ויתכן ששם זה איסור גרע] וכן הוא במ"ב לענין שופר שרק כיון שזה ראוי לשתות בו מים לכן מותר לצגו"מ וכן מוכח מספק הב"י מספרי חכמות ולאחר כל זה נראה שוודאי קי"ל בזה לאיסור ואולי במקום הדחק גדול יש להקל וצ"ע

אמנם יש לדון בדבר שמצד הכלי זה חזי לכיסויי ביה מנא רק היום שיש עודף כלים לא עומדים לעשות אם זה הדבר דבזה החזו"א החמיר ויתכן דסתימת הפוסקים לא כך ולכאורא במקום הדחק יש להקל אמנם לכאורא בדבר שהיום זה בגדר הקצאה משאר דברים כה"ג זה כמו מחמת מיאוס דמבואר בגמ' שאסור וצ"ע

ובדבר שעומד גם היום לא לשימוש של חזי לכיסויי ביה מנא אלא לשימוש אחר בפשוטו זה גם עוזר וכלשון החזו"א וכיוצא בו

**בגדר צורך גופו ומקומו**

ג]בהא דהותר לצורך מקומו יש לדון האם זה כל צורך שבת או רק צורך חיובי שמקבלים מהדבר ונפק"מ בדבר שרוצים להוציאו מהחדר מצד כבוד שבת ברשב"א כל בו מאירי ריא"ז וכן משמע במג"א שאסור אמנם דעת רעק"א וחזו"א להתיר וכן סתימת הפוסקים לענין נר וכמדומה שצריך להחמיר אמנם יתכן שמכלל ספק לא נפקא ובשעת הדחק יש להקל מדין ספק דרבנן לקולא וצ"ע בזה אחרי זה ראיתי דהחוט שני נקט להחמיר בזה

ד]מאורר שמפריע, בפשוטו אם יצא מהחדר או יעבור מקום חשיב צורך מקומו אמנם אם זה רק מפריע לו בפשוטו תלוי בנ"ל ואולי במקום צער הגוף וודאי חשיב כמו שימוש וצ"ע

ה]חדר שיש בו תפילין ואי אפשר לעשות בו צרכיו הורה החזו"א דמותר להוציאם דהינו שנקט דהוי צורך מקומו

ו]מבואר בתוס' שלשלוח מתנה ביו"ט דבר הנצרך חשיב שמחת יו"ט והוי צורך גופו ובב"י סימן ש"ח כתב שזה רק ביו"ט שיש ענין שילוח וצ"ב הגדרים בזה ורעק"א התיר לצורך שמחת חתן לשלוח פמוטים

ז]מבואר במג"א דהיה מנהג שהקטן נכנס פעם ראשונה לבית הכנסת אם נר וכתב שלא חשיב צורך גופו דהינו שקיום הדין זה לא צורך גופו וכן מבואר שנקט שלענין שיחול היתר ככר ותינוק אסור בכשמל"א

ח]כתב הפמ"ג דאסור לטלטל כשמל"א להציל על כשמל"א אחר ומבואר מדבריו שעל כשמל"ה מותר וברמב"ן מבואר שאין לחלק בזה אמנם יתכן שהכל מותר וכפשטות הגמ' שכלי ניטל לצורך דבר הניטל אפילו לרבה שכשמל"ה אסור מחמה לצל

ט]מבואר ברמב"ן שאסור להוריד כלי שמלאכתו לאיסור מעל גבי כלי שמלאכתו להיתר כדי להצילו מחמה לצל אמנם מותר לנער הכלי שמלאכתו לאיסור

י]מבואר בראשונים שאסור להוריד כשמל"א מבהמה שמצטערת ובפשוטו הטעם דצורך בהמה ביחס לאדם לא חשיב שקיבל הנאה חיובית ולא דבר שהוא בגדר צורך האדם

י"א]משמעות הגר"ז שאין להתיר לצורך מוצאי שבת וכן לא לצורך עכו"ם לדבר האסור אמנם בגר"א משמע שגם דבר האסור הוא בכלל ההיתר ונפק"מ לתת למי שלא קיבל שבת כשמל"א שיעשה בו איסור וראוי להחמיר בזה ובפרט למשמעות המ"ב שנקט שזה גדר הקצאה משימושי איסור

י"ב]מבואר במ"ב שמותר לטלטל על ידי הערמה דהינו שמשתמש דבר שלא התכונן להשתמש אבל היום זה הצורה שעושה את פעולת השימוש כגון שמפצח אגוזים ואוכלם

י"ג]התהילה לדוד חידש שאם עושה מעשה הצלה כדי להשתמש בו אחרי זה מותר והנה אם לוקח עכשיו כדי להציל אבל מכח לקיחה זו ישתמש אחרי זה וודאי מותר וכדמוכח מהגמ' אמנם אם כל מעשהו מעשה הצלה לא מצאנו ראיה להתיר ומסברא זה אסור שזה מעשה הצלה ולא מעשה השתמשות

י"ד]המ"ב חידש שאם יכול להשתמש אם כלי אחר שמלאכתו להיתר אין לו ההיתר של הכלי שמלאכתו לאיסור ויש משמעוית לא כך וכן מסברא ובפרט במקום שגם כלי שמלאכתו להיתר זה בתור ההיתר של גזירת כלים, וצריך להחמיר בזה

ט"ו]בפשוטו לנ"ל גם בלצורך מקומו אם לא צריך דוקא מקום זה אסור לקחת לצורך מקומו ואולי יש לחלק בזה וצ"ע

**מה נחשב כלי שמלאכתו לאיסור**

ט"ז]הרשב"א הביא את שיטת הראב"ד שנר לא חשיב כלי שמלאכתו לאיסור כיון שלא עושים בו עצמו איסור אמנם הכרעת הפוסקים שזה כלי שמלאכתו לאיסור והגרעק"א נקט שזה רק בתור ספק ולענין אמירה לעכו"ם אפשר להקל אמנם לפמ"ג מותר טלטול כשמל"א ע"י עכו"ם תמיד וא"כ אין מקור לדברי רעק"א והטעם לאסור כיון ששימושו בצורה שצריכים לעשות איסור דהינו הדלקת הנר ובפשוטו לפ"ז ה"ה כל מכשיר חשמלי שצורת שימושו שצריכים להפעילו חשיב כלי שמלאכתו לאיסור

י"ז]כלי שעומד לאיסור ורק בתור תשמיש ארעי משתמשים בו להיתר חשיב כשמל"א ואם רוב תשמישו לאיסור ויש לו גם תשמיש היתר הדרך החיים והפמ"ג נקטו לאיסור וכן פסק במ"ב ובבה"ל נקט שמסברא לא שיך כאן הקצאה והארכנו בסימן כ"ה דכל זה אם גדר האיסור מצד הקצאתו שזה גדר מאוד מחודש אמנם גם ללא זה יש טעם להתיר שכה"ג לא גזרו ובראשונים לענין ר' נחמיה משמע שכה"ג זה לא כשמל"א דודאי שכה"ג גם לר' נחמיה יהיה מותר

י"ח]יש שדנו לחדש שכלי שלא משתמשים בו אלא כשרוצה לעשות איסור כגון ספר טלפונים או כלי לשטוף בו הבית הוי כשמל"א ולכאורא הוא מאוד מחודש ויש להוכיח מאוכף ועוד ראיות שזה לא מוקצה

י"ט]בפשוטו כלי שמלאכתו לאיסור שיחדו לצורך פיקו"נ ועומד לזה גם בשבת לא הוי כשמל"א ואם יחדו לפיקו"נ ובשבת זו אין כאן פיקו"נ לכאורא היה נראה לומר שזה לא כשמל"א אמנם הפמ"ג נקט שזה כשמל"א וכן משמע במ"ב רס"ה סק"ז שיש מושג של כשמל"א לשבת זו [ועיין חזו"א שנקט ששברי כלי חרס ברה"ר הוי כשמל"א כי אי אפשר להכניסם אמנם הראשי יוסף ס"ד: נקט שזה מלאכתו להיתר] ויתכן שזה לשיטתם שזה אסור מגדרי מוקצה וצ"ע לדינא

כ]תפילין נחלקו הפוסקים האם הוי כלי שמלאכתו לאיסור והמ"ב כתב להחמיר בזה אם לא משום בזיון כתבי הקודש

כ"א]בגד שטענז נחלקו הפוסקים האם הוי מוקצה או כלי שמלאכתו לאיסור והמ"ב הכריע שזה מוקצה

כ"ב]טלטול קדירות אפילו שזה כלי שמלאכתו לאיסור אבל מותר לטלטלם אגב האוכל שבהם ולרא"ש מצד ככר ותינוק ולשאר ראשונים רק לדבר שלזה זה עומד וממילא הוי ככלי שמלאכתו להיתר לגבי זה ונפק"מ לענין סגירת המכסה או פתיחתו האם צריך בגדרי כשמל"א וצ"ע האם אפשר להקל כיון שבמקום הפסד סומכים על הרא"ש חזינן שיש כאן ספק גמור וצ"ע

**מיגו דאיתקצאי**

]מבואר בגמ' דאיכא הלכה דמיגו דאיתקצאי לבין השמשות איתקצאי לכולי יומא ובפשוטו דבר זה מוסכם לכו"ע אלא שנחלקו התנאים מתי אומרים דין זה ומתי לא והנה עיקר מחלוקתם בדבר שההי מוקצה מחמת איסור ויש שרצו לומר דבמוקצה בעצם כגון חס"כ וכדו' ר"ש מודה אמנם בפשוטו יש ראיות חזקות לא כך אלא שבכל מוקצה לר"ש לא אומרים מיגו דאיתקצאי במקום שאינו יושב ומצפה

]מבואר בגמ' דבאינו יושב ומצפה ר"ש מודה כגון קערה ועששית שכבו בשבת ונחלקו הראשונים האם זה רק בגלל שזה דחיה בידים או שגם ללא דחיה בידים אמרינן מיגו וכו' באינו יו"מ ובפשוטו כל זה במוקצה מחמת איסור דזה אריה דרביע עליה אמנם במוקצה בעצם בזה וודאי שבאינו יו"מ אמרינן מיגו וכו'

]לענין הלכה דעת הרמב"ן והר"ן ועוד ראשונים דקי"ל במיגו דאיתקצאי לגמרי כר"י ודעת ר"ת וסיעתו וכן קי"ל שרק בדחיה בידים קי"ל שלא אומרים מיגו וכו' ולכן שוחט בשבת לחולה אפילו בלא היה חולה מבעוד יום זה מותר

]יש לדון להלכה שרק בדחיה בידים אומרים מיגו וכו' האם זה רק במוקצה מחמת איסור או גם במוקצה בעצם כגון חס"כ ובפשוטו מוכח מתוס' שזה בכל מוקצה וכן נקטו האחרונים ומשמעות המג"א לא כך

]בהמה בריאה שמתה נחלקו הראשונים איך קי"ל להלכה והשו"ע פסק שמותר אמנם הגר"א צידד להחמיר כשיטת הרא"ש והרשב"א

]סוכה שנפלה המג"א נקט שזה דחיה בידים וכן פסק המ"ב ואומרים מיגו וכו' אמנם בהרבה ראשונים מבואר לא כך וכן הכריע החזו"א אמנם באינו יושב ומצפה כה"ג וודאי אסור

]לענין נר שאומרים מיגו וכו' דנו הראשונים האם מועיל תנאי והשו"ע הכריע שמועיל תנאי והרמ"א הכריע שלא מועיל תנאי והחזו"א נקט שרק כאן שדחיה בידים אבל בסוכה שנפלה מועיל תנאי

]מוקצה מחמת יום שעבר לא אומרים מיגו וכו' ודעת הר"ן שלענין מוקצה מחמת מצוה אומרים מיגו וכו'

]גמרו בידי אדם לא אומרים מיגו וכו' ויש שנקטו שזה רק בידי אדם ויש שנקטו שזה גם בידי שמים אמנם מוכח מרוב הראשונים שעד כמה שהיה רוצה שזה יהיה מותר מיד ורק שיש איסור אפילו שוודאי יפקע האיסור לא הוי גמרו בידי אדם

]טבל מבואר בגמ' שלא אומרים מיגו וכו' ויש שביאור כי זה דרבנן והמרב"ן ביאר כי הדבר מצד עצמו ראוי ורק איסור צדדי מונע לתקנו ואין זה כבהמה חיה דכל שאיא פשר לשוחטה בעצם היא לא ראויה

]לענין יו"ט לדעת הרמ"א שרק בנולד מחמירים היש"ש נקט שה"ה מיגו דאיתקצאי אמנם סתימת הפוסקים לא כך

**בדיני עודו בידו [סימן כ"ו ובהערות קכ"ד.]**

א]כלי שמלאכתו לאיסור שנטלו בהיתר כגון לצגו"מ מותר להניחו איפה שרוצה [שו"ע ש"ח ס"ג]

ב]כשמל"א שנטלו באיסור כגון בשכחה המ"א מתיר ומלשונות הראשונים מבואר שלא התירו בלקח באיסור וכן הכריע המ"ב ואין להקל בזה ובחזו"א חידש שתמיד זה כמו לצורך מקומו ומכל רבותינו האחרונים לא משמע כן ואין להקל בזה

ג]דעת הגר"א שכל ההיתר של עודן בידו זה רק בכשמל"א כיון שזה גזירת כלים אמנם מהראשונים בכל המקומות משמע שזה בכל מוקצה אלא שיש שנקטו שזה כל שהתחיל ברשות ויש שנקטו שזה דוקא בהתחיל בדבר שהיה צריך להגיע להיתר בהלכות מוקצה ולכתחילה וודאי צריך להחמיר ובשעת הדחק כמדומה שאפשר להקל בזה ונפק"מ א. בהתחיל כשזה לא היה מוקצה ב. בהתחיל בערב שבת

ד]יכל לנקוט בדיני התורה שזה מותר והרב פסק שאסור הבית מאיר כתב שזה כמו התחיל באיסור שאסור והמ"ב לא הכריע בזה ובעיקר הדבר האם מותר לשאול חכם בדבר שאולי יתברר שזה מוקצה הגרעק"א סימן תצ"ח הקשה שיאסר ובמאירי ביצה כ"ו כתב שרק דבר שיש רוב שזה כשר מותר לטלטל אמנם לענין יו"ט צ"ע למה שלא יותר מצד טלטול מוקצה לצורך אוכל נפש

ה]שכח מעות בכיס שבידו והכיס לא נהיה בסיס חידשו האחרונים שכיון שיכול לטלטל בטלטול מהצד מועיל עודן בידו וצ"ע הסברא בזה

ו]במקום שמועיל עודן בידו כתב המ"ב של"ט שאם יכול לתת לעכו"ם עדיף דהינו שעדיף לא להזדקק להיתר זה וכן הוא פשטות הדין דהתוספתא שאשה שמדליקה נרות שהיא תזרוק הפתילה מידה

ז]הגר"ז נקט דבעמד לפוש אסור וסתימת הפוסקים לא כך התו"ש חידש שאסור להעביר מיד ליד והא"ר חידש שאפילו לאדם אחר מותר לתת ובפשוטו זה רק סברא במקום שיש לו היתר בדיני מוקצה ולא בנטל כשזה לא מוקצה או בטעות ולא משמע בא"ר כך וצ"ע

ח]גרף של רעי רעק"א סימן שכ"ה דיק מרש"י שיכול להביא לאיפה שרוצה ויתכן שזה לכו"ע מצד צורת ההיתר של גרף של רעי

ט]התחיל לטלטל המת אם ככר ותינוק ונפל כתב התו"ש שזה וודאי אסור ובפשוטו למג"א זה מותר אמנם לא קי"ל כן וכנ"ל

י]התחיל בטלטול מהצד לצורך דבר המותר הרעק"א דיק מרש"י שצריך לנער מיד שיכול וברמב"ן מבואר שמותר הובא בבה"ל סכ"ז ויתכן שזה תלוי בגדר טלטול מהצד וכמדומה שיש להקל בזה וכן נקט התו"ש ש"ט סק"ט

י"א]לענין סכין של מילה כיון שרבו המתירים לגמרי נקט המ"ב להקל אפילו למסור למישהו אחר וכתב שאם הניח ומפחד שיפסד יכול להוליכו לאיפה שצריך

י"ב]לענין השתמשות במקום שיש היתר של עודן בידו התו"ש סימן ש"ח נקט לאיסור והמ"ב סימן תקפ"ו סקפ"ח נקט להיתר וכן נקט החזו"א ויתכן שעד כמה שיש איסור השתמשות במוקצה אין לנו מקור להתיר אמנם בדבר שזה גזירת כלים מבואר בגמ' שמותר אמנם בעושה פעולה מיוחדת לצורך השימוש כגון שפורס מחצלת הרמב"ן אסר ובתוס' וברשב"א משמע שמותר

י"ג]לענין גרעיני הפרי או קליפות בפשוטו זה כדין התחיל כשזה לא מוקצה אמנם יש מקום לדון שכאן חשיב שרק עכשיו מתחיל הטלטול שלפני זה הוי בטל לפרי וממילא גם למג"א זה אסור וצ"ע

י"ד]אם נימא דליכא להיתר דעודן בידו בגר"א ומהרי"ל לענין סכין של מילה כתבו שצריך לזרוק מיד מידו אמנם עיין רא"ש בדמאי פ"ז לענין מה שנהיה תרומה ועיין רא"ה ביצה כ"ח: שכתבו שמותר להניחו על השולחן או איפה שרוצה ובזה בהתחילת בהיתר וודאי יש להקל בזה

**בדין שברי כלים [סימן כ"ט]**

א]מבואר חידוש שכלים שנשברו בערב שבת ועושים מעין מלאכה אפילו שזה לא מלאכתו הראשונה אפילו שלענין טומאה זה לא מקבל טומאה לענין שבת חשיב כלי ויש מקום לדון שבעושה מעין מלאכתו הראשונה חשיב אותו כלי ובאינו עושה מעין מלאכתו הראשונה חשיב כלי חדש ויתכן נפק"מ בזורקו לבין הגרוטאות ויחדו בשבת קודם שנשבר דלענין מלאכתו הראשונה זה יהיה מותר ולענין מעין מלאכה חשיב יחוד כלי בשבת [סק"ג]

ב]כלי שנשבר בשבת ועושה מעין מלאכתו הראשונה זה לא נולד ובעושה מעין מלאכה נחלקו תנאים וקי"ל להיתר ובטעם הדבר יש שכתבו שקי"ל שזה לא נולד ויש שכתבו שקי"ל שנולד מותר וכן הוא פשטות הראשונים וכן קי"ל לענין יו"ט דהוי נולד [סק"א]

ג]כלי שנשבר ולא ראוי אפילו למעין מלאכה מבואר במשנה שהוא מוקצה ובשבת וודאי שהוא כן אמנם ביו"ט שהוא ראוי להסקה דעת הרמב"ן במלחמות ריש ביצה שזה מותר לר"ש ודעת הריטב"א בסוגין והרשב"א ביצה ח. שזה אסור ובפשוטו מצד שחשיב נולד גמור והפוסקים נקטו שזה ק אסור מצד נולד [סק"ו]

ד]שברי כלים שנמצאים ברה"ר ולא ראוים לכיסויי ביה מנא נחלקו אמוראים האם הוי מוקצה והחזו"א כתב שזה רק בשברי כלים אבל כלי גמור וודאי שהוי כלי ובמהר"מ שיק כתב שזה רק בשבר כלי שלא עושה מעין מלאכה אמנם ברמב"ן ס"ד. מבואר שזה גם בכלי גמור ונפק"מ בעשו עליו קונם שלא ישתמשו בו ברה"ר לשום דבר [סק"ד]

ה]למאי דקי"ל ששברי כלים ברה"ר לא הוי מוקצה נחלקו הראשונים בטעמו של דבר יש שכתבו שזה מצד שזה ראוי בחצר ויש שכתבו כי זה ראוי לכיפורי ביה בגדיו ויש שכתבו שכיון שיש לזה שם כלי בחצר ממילא עוזר מה שזה פה ראוי לכיפורי ביה וסתימת השו"ע שזה מצד שבחצר זה כלי וזה גם בנשבר בשבת ולא עושה רק מעין מלאכה

ו]הפרישה חידש שגם באינו עושה מעין מלאכה ונשבר בשבת שזה מוקצה אבל לטלטלו לצורך גופו ומקומו מותר ודבר זה נסתר מהרבה דוכתי ולא קי"ל כדבריו

ז]מחט שניטל עוקצה ואדם זורקה לבין הגרוטאות קי"ל דהוי מוקצה ודעת תוס' שזה כל דבר שגם על ידי יחוד זה לא מקבל טומאה ודעת תוס' בזבחים וכן פסקו המ"א והט"ז שזה רק בדבר שאין דרך ליחד וברשב"א חידש שאם זה עושה מעין מלאכה הראשונה ונשבר בשבת יש לו שם כלי ונקט שמחט חשיב מעין מלאכתו הראשונה ובריטב"א כתב שמחט זה לא נחשב עושה מעין מלאכתו הראשונה ויתכן שרק לגבי כאן כתב סברא זו ולהלכה בשו"ע משמע דלא כרשב"א אבל אין ראיה דלא כריטב"א [סק"ד]

ח]מחט שניטל עוקצה אם ייחדה לשבת זה מועיל ודעת התהלה לדוד שמספיק לשבת זו ודעת החזו"א שצריך יחוד לעולם דחשיב דבר שאין דרכו ליחדו

ט]לכאורא בכלי חד פעמי שאדם זורקו לבין הגרוטאות אם יש אפשרות לנקותו ולהשתמש בו כיון שהוא עושה את אותו כלי שמקודם אם זה נהיה בשבת אינו מוקצה ומסתבר שגם אם זה נעשה מערב שבת אמנם אם אין אפשרות לנקותו דזה ישבר יש מקום לדון אותו כדבר שלא ראוי לשימוש

י]מסתבר שגפרור דלוק זה מעין מלאכתו הראשונה כי חלק ממלאכתו זה להעביר בו האש לאחר שהודלק אמנם כיון שאדם זורקו בין הגרוטאות ולא קי"ל כרשב"א לכן הוי מוקצה ומסתברא שאין זה כריטב"א שזה מלאכתו הראשונה ממש

י"א]מבואר בראשונים שזרק גלימא לאשפה אפילו מערב שבת זה לא עוזר ובפשוטו היה מקום לבאר כי זה נשאר כלי בעצם אמנם ריטב"א מאירי ובלשון הבה"ל מבואר כי זה בטלה דעתו בפני כל אדם ולפ"ז בחד פעמי היום שאין בטלה דעתו זה יהיה מוקצה ועיין שער הציון סקנ"ו

י"ב]שבר כלי שמצד עצמו הוא לא מוקצה אם זרקו מבעוד יום אפילו שזה עושה מעין מלאכתו הראשונה חשיב מוקצה אבל אם זרקו בשבת אין זה מוקצה ויתכן שבזמן הזה יש מצבים שזה נחשב מאוס שזה כמו לא ראוי לשימוש כלל

י"ג]שבר כלי בזמן הזה אפילו שעושה מלאכתו הראשונה חשיב מוקצה כיון שאדם זורקה לבין הגרוטאות וזה כמו מחט שניטל עוקצה שהסיבה שאדם זורק כמו שביאר החזו"א כי יש לו מחט טובה שבין כה שומרה שיכול להשתמש בה לזה

**בדין יחוד מוקצה [סימן ל' ל"א ל"ב]**

א]סתם גיזי צמר הוי מוקצה ודעת רש"י והר"ן וכן קי"ל שזה מצד שאין לו תורת כלי ובפשוטו כל חומר גלם שלא עומד לעוד שימוש זה גדר מוקצה שאין לו תורת כלי כגון לבנים דיחדום לבנין וכן עורות של אומן או נסרים של אומן או גיזי צמר של הפתק אמנם ארזי ואשוחי מבואר בגמ' שזה רק מצד חסרון כיס ומאידך מפורש בגמ' שעצים להסקה אפילו שראוי לשבת אין לזה תורת כלי וצ"ע הגדרים ועיין גר"ז שנייר שעומד לכתיבה ויש כאן הקצאה משאר שימושים אין לזה תורת כלי ובמ"ב לא משמע כן

אמנם דעת הרמב"ם והריטב"א דגם גיזי צמר ולבנים זה רק מצד חסרון כיס אבל לא מצד שאין לזה תורת כלי וצ"ב החילוק בין זה לעצים להסקה [ ל' סק"ט]

ב] גיזי צמר שטמן בהם פעם אחת ללא יחוד לעולם דעת הרמב"ם דהוי מוקצה ולהלכה קי"ל דלא הוי מוקצה ובמוכין והפתק וודאי הוי מוקצה ובמג"א ביאר שזה חסרון כיס ודעת האחרונים וכן הכרעת המ"ב והחזו"א שאין לזה תורת כלי ויתכן שכל דברי המג"א לשיטות שמועיל יחוד לשבת אחת [שם]

ג]חריות שעומדים להסקה וייחדם לישיבה דעת ת"ק שצריך קשר ודעת רשב"ג שמועיל חשב ורב אשי חידש שמועיל ישב ודעת רוב הראשונים שזה פחות מחשב ודעת הרמב"ן שזה עדיף מחשב ובפשוטו כל זה נידון מצד המעשה הנצרך אבל יש עוד תנאי של תורת כלי ודעת ר"ת שקי"ל שצריך תורת כלי ולכן צריך קשר דהינו לא מצד מעשה ולא קי"ל כן אמנם יש ראשונים שמועיל חשב כי לא צריך תורת כלי ויש שס"ל שצריך דוקא ישב מצד שצריך תורת כלי ויש שס"ל שחריות חשיב תורת כלי ולכן מועיל חשב ובפשוטו אפשר להקל בזה כהכרעת השו"ע והרמב"ם [סימן ל"א]

ד]אבן שכיסה בה חבית דעת הבעל המאור שאין זה מוקצה וכן הכרעת הריטב"א אמנם דעת רוב הראשונים שזה מוקצה וכן קי"ל [סק"ד]

ה]נדבך של אבנים יש ראשונים שמועיל שפשוף ובפשוטו קי"ל שלא מועיל שפשוף ומבואר בגמ' שלמדום עוזר ודעת רש"י כי אז לא צריך להזיזם ודעת הרמב"ם ועוד ראשונים שעל ידי מעשה זה נהיה כלי ודעת הגר"ז שזה רק עוזר לטלטול לענין ישיבה אמנם ברמב"ן וכן סתימת האחרונים שזה עוזר לגמרי שזה יהיה כלי [סימן ל"א]

ו]בחילוק בין חריות שמועיל ישב וכאן לא מועיל להלכה, דעת הר"ן והרמב"ן שחריות הדרך ליחד ואבן אין הדרך ליחד לעולם ובמ"מ כתב שהחילוק שחריות מצד עצמם הם כלי ורק על ידי מחשבה זה איבד תורת כלי משא"כ אבן זה לא כלי אלא על ידי יחודו ובדעת רבינו ירוחם והרשב"א משמע שמה שזה אבן לכן זה גרע

ז]דעת הר"ן שכל המחלוקת בחריות זה ביחוד לזמן אבל יחוד לעולם וודאי עוזר ודעת הרמב"ן והרשב"א והריטב"א והתוס' רי"ד שהמחלוקת גם ביחוד לעולם

ח]בשו"ע פסק שגם דבר שאין דרך ליחד מועיל יחוד לעולם והחזו"א פקפק בזה אמנם להלכה הסכים אם פסק השו"ע

ט]יחד אבן לפצח אגוזים דעת הר"ן שכיון שהדרך ליחד לכן מועיל יחוד לזמן ודעת הרשב"א שכיון שזה אבן צריך יחוד לעולם ומעיקר הדין קי"ל להקל ובמ"ב שאם אפשר כדאי להחמיר אמנם כל זה רק באבן והרשב"א נסתפק שלדעת רבינו יונה שדבר שלא מוכחא צריך מעשה אולי גם כאן צריך מעשה ומשמע שגם לר"ן דקי"ל שצריך תורת כלי פה זה עוזר וביאר החזו"א או כי יש לזה תורת כלי או שזה מידיד דלאו בר עבידא בה מעשה לא צריך תורת כלי

י]מבואר בגמ' שמועיל יחוד בעפר וברשב"א מבואר שצריך יחוד לעולם ולדעת הר"ן לא צריך יחוד לעולם ומבואר בגמ' שמוכן לוודאי ואין מוכן לספק דהינו שאין על זה תורת כלי ומותר רק למה שהוכן ובפשוטו לפ"ז אסור לטלטלו לצורך מקומו אמנם לענין מוכן לספק המ"א החמיר והמ"ב הביא הרבה ראשונים שקי"ל שזה מוכן גם לספק

י"א]יחוד מטבע לפרוף מבואר שלא מועיל והמ"ב נקט שעל ידי מעשה זה מועיל וכמו למדום באבנים

י"ב]מבואר בגמ' שנסרים של אומן אפילו שזה מוקצה מועיל יחוד לשבת אחת וצ"ל שכאן זה הדרך וזה לא כמו עפר ואבן

י"ג]דבר חסרון כיס שרוצה ליחדו שלא יהיה חסרון כיס בפשוטו זה כדבר שאין דרכו ליחודי וצריך יחוד לעולם וכן נקטו האחרונים וברמ"א מבואר שאם השתמש כבר לחסרון כיס צריך לעקור על ידי מעשה אמנם ברעק"א משמע שזה רק ביחוד לזמן אבל יחוד לעולם עוזר ובגר"ז נקט לא כך וצ"ע אמנם בגיזי צמר שזה מתאים לשימוש זה ורק שהוא בתחילה רצה שזה יעמוד לשימוש אחר וודאי מועיל יחוד לעולם ללא מעשה [הערות לקכ"ה:]

י"ד]ביחוד לשבת אחת יש ראשונים שרק מועיל לאותו שבת והרא"ש מבואר שמועיל לעולם ומסתבר שזה רק יחוד בסתמא אבל ביחוד מפורש רק לזמן מסוים וודאי לא מועיל לאחרי זה וגם ישב כה"ג לא יועיל וכן הכריע בתהלה לדוד

ט"ו]אפילו בדבר שדרכו ליחודי שמועיל יחוד לזמן ברבינו יונה מבואר שדבר שלא מוכחא מילתא כגון פיקורין של צמר לא מועיל יחוד אלא דוקא ישב או צבען בשמן והשו"ע חשש לזה וצ"ע מה המקרים שדומים לזה

**בדיני תורת כלי [סימן ל"א ל"ב]**

א]פקק החלון דעת הרא"ש שלא צריך תורת כלי ודעת רוב האשונים שצריך תורת כלי או מצד מוקצה או מצד בונה והשו"ע כתב להקל ובבה"ל כתב שראוי להחמיר כרוב הראשונים [סימן ל"ב]

ב]נגר מבואר בגמ' שקי"ל כשמואל שצריך קשור ודעת הרא"ש שזה מצד בונה ודוקא קשור וכן דעת תוס' ודעת הרמב"ן וסיעתו שזה מצד מוקצה ומועיל גם תורת כלי והשו"ע החמיר כרא"ש [שם]

ג]קנה דעת רוב הראשונים צריך תורת כלי ולרא"ש מצד בונה ולרשב"א מצד מוקצה כי זה משמש אם הקרקע ולרמב"ן כי תמיד צריךתורת כלי [שם]

ד]כיסוי הכלים ושאר המטלטלים דעת הרא"ש רשב"א ריטב"א שלהלכה לא צריך תורת כלי ודעת הרמב"ן רמב"ם ור"ן שצריך תורת כלי ובפשוטו השו"ע סימן שי"ג פסק לקולא אמנם למה שהחמיר שם הבה"ל גם כאן ראוי להחמיר אמנם מעיקר הדין אפשר להקל כיון שגם שיטת הרשב"א וריטב"א להקל

ה]הר"ן חידש שכל שימוש נותן תורת כלי והרמב"ן חולק והשו"ע לענין מטלטלים פסק שמועיל ישב לתת תורת כלי ובפשוטו גם לענין קרקעות

ו]חריות וודאי שלא צריך תורת כלי

ז]כיסוי בור ודות המחובר לקרקע צריך תורת כלי גם לרא"ש ואם יש בית אחיזה בראשונים מבואר שצריך גם תורת כלי והגר"א נקט שבית אחיזה אין לך תורת כלי גדול מזה ובקרקע וודאי צריך להחמיר

ח]המ"ב נקט שבכיסוי בור ודות שאין בית אחיזה אפילו אם זה מצד בונה הוי מוקצה והפמ"ג נקט שאין זה מוקצה אלא כדין מלאכתו לאיסור או בכיסו בו בערב שבת מצד מוקצה מחמת איסור [ש"ח ס"י בבה"ל]

**בדיני דבר שראוי לאחד ולא ראוי לאחרים [סימן ל"ג]**

א]בגד שאין בו שלשה על שלשה ששיך לעשיר הוי מוקצה לעשירים ויש אחרונים שנקטו שלעניים זה לא מוקצה אמנם מהראשונים מוכח שגם לעניים הוי מוקצה אמנם יש לדון שנחלקו הראשונים האם זה מדין הקצאה או מצד שאין לזה תורת כלי ונפק"מ אם זה קרה באמצע שבת ובפשוטו לענין הלכה זה מצד שאין לזה תורת כלי והוי מוקצה [סק"א ב']

ב]בגד הנ"ל ששיך לעני זה וודאי שאינו מוקצה לעני אוכן לעשיר שגר בבית עני אמנם לעשירים דעלמא האחרונים נקטו שזה מוקצה והחזו"א נקט שזה לא מוקצה וכן משמע בתוס"ר סק"א]

ג]דבר שאסור באכילה לבעלים ומותר לאחרים כגון קונם דעת תוס' והרשב"א שלענין אכילה זה מוקצה לבעלים אמנם לענין טלטול אין זה מוקצה לאף אחד ודעת הר"ן והרמב"ן שזה מוקצה לכולם אמנם בפשוטו סברת כי אין לו בזה שימוש לתת לאחר כי אסור לו

ד]תרומה טהורה אינה מוקצה גם אם הבעלים ישראל כי זה עומד להינתן לכהן ובאין כהן בעיר דעת ספר התרומה שזה מותר ודעת הב"י שזה אסור ובפשוטו קי"ל כספר התרומה שכן הוא בהרבה ראשונים [סק"ז]

ה]דמאי דעת תוס' שזה לא מוקצה כי ראוי לאחרים ודעת הי"מ בראשונים שרק מצד שאי בעי מפקר נכסי אבל לא עוזר ראוי לאחרים כי זה עומד שיעשר וזה יהיה ראוי לו במוצאי שבת

ו]דבר שבא לישראל אחר מחוץ לתחום שאסור לו ומותר לאחרים רעק"א דן שזה תלוי בנידון של דמאי אמנם יש מקום לדון שכאן לכו"ע זה לא אסור או כי זה איסור קלוש או כי לא חל הקצאה באמצע שבת [סק"ג] ובהגיע לבני העיר שאסור לכולם בפשוטו הוי מוקצה אמנם המאמר מרדכי נקט שזה לא מוקצה ובפשוטו זה דלא כרמ"א שאוסר בבאו לו פירותיו מחוץ לתחום [סק"ג]

ז]קי"ל שלא אומרים כל ישראל בני מלאכים ולכן דבר שראוי לעשירים אפילו שיש עשירים בעיר וזה מאכל לבהמתם אין זה עוזר והוי מוקצה וגם תוס' הנ"ל בדמאי מודים בזה ומסתבר ששם עדיף שזה ראוי לאותו שימוש שזה עומד אצלו [סק"ז]

ח]בטעם שלא אומרים כל ישראל בני מלאכים ברשב"א ור"ן משמע שזה סברא שהם לא בני מלאכים ולפ"ז בעשיר אפילו אם אין לו עורבים זה יהיה מותר וכן בבהמה שמצויה אפשר להתיר באתו טעם אמנם בב"י וכן משמע ברמב"ם שזה באמת אסור שצריך שבפועל זה יעמוד לשימוש ורק בבהמה שמצויה עוזר אפילו אם אין לו ולשון הרמב"ם מצוי לרוב בני אדם [סק"ז]

ט]לענין תרופות בפשוטו כל שהוא צריך את זה וודאי שאינו מוקצה ואם הוא לא צריך אם זה מצוי שאנשים אחרים צריכים זה כמו שמצוי בהמות ואם לא מצוי יש לדון האם זה כמו דמאי או כמו מאכל עורבים שלא עוזר שיש עשירים ומסתבר שזה כמו דמאי ויש שדנו שזה כמו עצים להסקה שאין בזה היתר אלא לצורך מה שעומד אפילו ביש לו חולה ודבר זה חידוש ולא מסתבר אמנם בלא ידול כלל שיש כזה צורך אולי זה כמו שאין כהן בעיר שהב"י החמיר אמנם הבאינו שברוב הראשונים מבואר להיתר [סק"ח]

י]דבר שהיה של הבעלים בתחילת השבת והיה חוץ לתחום והגיע בשבת דעת הרשב"א שזה מוקצה ודעת המאירי שזה לא מוקצה [סק"ג]

י"א]בשר חי שראוי לכלבים ולא עומד דעת רוב הראשונים שזה מוקצה אם לא חזי לאומצא וכן פסק המ"ב אמנם דעת רש"י תוס' רא"ש טור שלר"ש אינו מוקצה ובפשוטו במקום הפסד אפשר להקל בזה ולדעת הרשב"א תמיד מותר כי זה חזו לאומצא ובפשוטו היום לא חשיב ראוי לאומצא אמנם הראשונים הוכיחו שחזי לאומצא מגמ' שיש כזו מציאות ולא שזה דרך האנשים ויתכן שלענין שם אוכל מועיל מה שזה ראוי לאכילה ולא צריך שיעמוד וצ"ע לדינא וכמדומה דבמקום הפסד יש להקל כדין ספק דרבנן לקולא [סק"ז]

י"ב]מקום שמצוי עורבים אבל זה עומד שישתמש בזה לעצמו אחרי שבת דעת הרשב"א דהוי מוקצה וצ"ע בדעת שאר ראשונים אמנם בדבר שמאוד מצוי מסתבר שזה לא מוקצה כמבואר במשנה בתורמוס וצ"ע בזה [סק"ח]

י"ג] בדבר שראוי לעכו"ם אם לא עומד לעכו"ם לכו"ע הוי מוקצה ואם עומד להינתן לעכו"ם או ששיך לעכו"ם באו"ז מבואר שזה מוקצה אמנם המג"א פמ"ג וגר"ז נקטו שזה לא מוקצה ובאיסור הנאה מבואר בריב"ש שאפילו שזה של עכו"ם הוי מוקצה ויש להסתפק בקיבל עליו שבת האם בשר חי הוי מוקצה או שזה ראוי לשאר ישראל לבשל את זה וכן ביו"ט שני בדבר שלבני א"י אין זה מוקצה [סק"ט]

י"ד]מבואר בגמ' שדמאי כיון שאי בעי מפקיר נכסיה וחזי ליה אינו מוקצה ויש שלמדו מכאן שכל דבר שיש צורה שזה יעמוד לשימוש אינו מוקצה אמנם אינו מסתבר וצ"ל או שזה סברא כאן שזה איסור קל או דוקא כאן כי לא חסר לו בשם מוכן או שכאן זה תיקון שחוץ לחפץ ולא חסר תיקון בחפץ להעמידו לשימוש

**דיני גרף של רעי**

א]מבואר בגמ' שמותר לטלטל גרף של רעי והא כל דבר שמאוס ויש בו צער נפשי לבן אדם כגון צואה או שרץ מת וכדו'

ב]מותר לטלטלו רק ממקום שאדם דר שם כגון בביתו ובחצר שגר שם אבל חצר אחורית וכדו' אסור וברמב"ם מבואר שמקום שמבשלים אסור ועיין משנה למלך ששרץ בעזרה אין היתר גרף של רעי כי לא חשיב בית דירה

ג]המג"א כתב שצואה במבוי מותר לטלטלו לצדדים ויתכן שזה רק כאן כי יש ספק שזה ידבר לרגלו ויהיה בגדר גרף של רעי

ג,ב]מבואר ברמ"א שאדם שאסטניס ומפריע לו דבר שלסתם בני אדם לא מפריע חשיב גרף של רעי והב"י כתב שוודאי שזה לא כך והמ"ב הכריע להקל אמנם כתב בלשון שהמיקל לא הפסיד ויתכן מצד שלא מאמינים לו אבל מצד שורת הדין ודאי מותר

ד]מבואר בגמ' חידוש שגרף דהינו כלי הצואה נחשב מוקצה ומותר להחזירו רק אם מים וכתב המג"א שכדי להפנות עליו שגדול כבוד הבריות מותר ויש ראשונים שאין להחזירו אלא לצורך להוציא בו צואה ויש שכתבו שגם כדי שלא יפסד והמ"ב כתב שאם חושש שיגנב אפשר להקל

ה]דעת המג"א שאם מים עוזר לדעת הרא"ש שבכלי עוזר ככר ותינוק והאחרונים חלקו עליו שכאן חשיב שאין על זה תורת כלי

ו]דעת המג"א שיש כאן ההיתר של עודן בידו והאחרונים חלקו דבמוקצה גמור לא עוזר ההיתר דככר ותינוק אמנם משמע שלהוציא הגרף מותר לאיפה שרוצה ולא רק לסלקו מהמקום שיש בו ההיתר דגרף של רעי

ז]יש להסתפק האם מותר לטלטל מוקצה אחר כדי למנוע גרף של רעי ומשמע שאסור אמנם מצד שזה לא ניכר שזה מצד הגרף אבל במכבה כפתור גז דולף וודאי מותר שזה ניכר שזה להצלת הגרף וכמו בלוקחמים כדי שיהיה מקום לכלי לקבל את שאר הדלף

ח]מבואר בגמ' שאסור לטלטל צואה שקטן יכל להתלכלך ממנה אפילו שיבוא אלינו וזה יהיה גרף שלרעי וצ"ל דמעשה הטלטול לא ניכר שזה לצורך הצלה מלכלוך

ט]מבואר בגמ' שאין עושין גרף של רעי לכתחילה ומבואר עוד שגם אם אין מטרתו שיטלטל מוקצה אלא שהזמין גוי וממילא השירים שלו יהיו מוקצה ויטלטלו אותו ומבואר ברמב"ם שאם עשה מותר כבר לטלטל דהאיסור בעצם המעשה ובגר"ז כתב אבל שם עושה על דעת לא לטלטל וודאי מותר וגם אם אחרי זה הוצרך לו מטעם אחר לטלטל אסור

י]מותר לאכול ולעשות כל השימושים הרגילים בצורת האכילה ולא חשיב עושה גרף לכתחילה

י"א]מבואר בגמ' דבמקום שנהיה הפסד לדבר מותר להכניס מיטתו ואין כאן החיסרון דעשית גרף לכתחילה והרמב"ם לא פסק כן להלכה אבל כל הראשנים פסקו כך ודעת התוס' בחד תירוצא שזה רק במקום הפסד ובחד תירוצא שכאן שהגרף נעשה לבד והא רק מניח מיטתו אין זה בכלל האיסור וכתב הגר"א שאין להקל אלא בצירוף לשני הסברות

י"ב]דעת המג"א שמותר ביטול כלי מהיכנו לצורך הצלת גרף של רעי ודעת הגר"ז שאסור וברשב"א משמע שמותר ובשאר הראשונים בשטמ"ק משמע שאסור והמ"ב הכריע להקל

י"ג]אם גר במקום ויש דלף שנוזל ורוצה לקבל המים שלא ימאס הקרקע דאם ימאס זה יהיה גרף של רעי דעת הטור שמותר ואין זה בכלל עשית גרף לכתחילה וכן נקט הב"ח והפרישה והמאמר מרדכי בדעת הרמב"ם ועוד אחרונים, אמנם משמעות המג"א שנקט שכה"ג לרמב"ם הוי בכלל עשית גרף לכתחילה והנה לענין מחלוקת הרמב"ם והטור כתב הבה"ל דבמקום צורך גדול אפשר להקל ונראה שכאן דלהרבה אחרונים גם לרמב"ם מותר וכן הסברא הפשוטה ממילא אפשר להקל בזה וכגון מים שנוזלים מהמזגן או מההסקה וכדו'

י"ד]אין ענין לטלטל גרף של רעי על ידי טלטול מהצד או על ידי עכו"ם