יב - בדין מנומר ובדין עלתה עליו חזזית
קטגוריות: ש_ס / יח סוכה / לולב הגזול - עניינים הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ

יום ה' י' תמוז תשפ"ג

**א**

א] סוכה ל"ה ב', עלתה חזזית וכו' על מיעוטו כשר א"ר חסדא וכו' לא שנו אלא במקום אחד אבל בב' וג' מקומות הו"ל כמנומר ופסול.

והריטב"א לעיל ל"ד ב' כתב, ז"ל, ובהא אשמועינן דכי קתני עלתה חזזית על רובו פסול לא סוף דבר שיהא רובו בחזזית אלא אפי' מיעוטו בלבד שהוא מפוזר בו פסול מפני שהוא כמנומר וכו', דסיפא הכי קתני עלתה חזזית על מיעוטו ממש שאינה ברובו של אתרוג ולא מפוזרת יותר כשר וכל שבמיעוטו בין שהיא חזזית אחת או שהיא מפוזרת כשר דהא לא חשוב מנומר "דלא גרע כשהיא פסקי פסקי משיהא הכל מלאה חזזית אחת" וכן פירשו רבותינו ז"ל, עכ"ל.

ולכאו' מכוון דבריו דפסולא דמנומר אינו פסול בפנ"ע, ולא נתחדש בדינא דמנומר אלא דאף דחזזית אינה פוסלת אלא כשהיא על רובו, מ"מ כל שהוא מנומר ברובו חשיב כמו שכל מקום הנימור פגום, וממילא דהו"ל כעלתה חזזית ברובו, וכ"כ החזו"א בסימן קמ"ז סק"ה (ד"ה ספק חסר), ז"ל, "דשטח המנומר מיקרי כולו לקוי", אבל אם כולו אינו אלא מיעוטו לא גרע מאילו מלא החזזית בכל בין הבינים, עכ"ל.

ב] ויש להעיר בזה ממש"כ הריטב"א בסוגיין בדין מנומר ממראה שהוא מראה אתרוג, ז"ל, כתב הראב"ד ז"ל דדוקא שהם גונים הפוסלים באתרוג כגון לבן וכושי וירוק ככרתי אבל מנומר מגונים שכולו מאותו גוון כשר השתא נמי כשר, ויש שפוסלין בכל ענין מדלא פריש, ועוד כשהוא בהרות בהרות ברובו אינו הדר ופסול, עכ"ל.

והנה לדעת הפוסלין אף במנומר ממראה כשר משום דכשהוא בהרות בהרות אינו הדר, לכאו' שפיר י"ל דמנומר פוסל אף כשהוא מפוזר במיעוטו, דמש"כ הריטב"א דלא גרע כשהיא פסקי פסקי משיהא הכל מלאה חזזית אחת, הרי לדידהו חזינן אי"ז כן, שהרי כשהיא פסקי פסקי ה"ז פוסל אף במראה כשר וכשהוא מראה אחד אינו פוסל במראה כשר, ואי"ז במשמעות ד' הריטב"א, ואמנם הריטב"א בסוגיין כתב דרק כשהוא בהרות בהרות ברובו אי"ז הדר, אך לכאו' אין להוכיח לזה מהא דאף כשהכל מלא חזזית אחת אינו פוסל אלא ברובו.

ג] ונראה לפרש בזה בדעת הריטב"א, דטעם הסוברים דמנומר ממראה כשר פוסל, לאו היינו דהוי זה פסול בפנ"ע דמנומר דהנימור פוסל, ואינו מכח פסולא דשינוי מראה, אלא היינו דהגם דשינוי מראה אינו פוסל אלא ממראה פסול ולא ממראה כשר משום דבמראה כשר אמרינן דזהו מראה האתרוג, מ"מ כל דהוי השינוי מראה באופן דבהרות בהרות ה"ז פוסל אף ממראה כשר, והיינו משום דבשינוי מראה כי האי לא אמרי' דזה עצמו מראה האתרוג דכל כי האי אי"ז הדר וע"כ חזינן לי' כשינוי ממראה האתרוג, ומכח זה יש בזה לפסולא דשינוי מראה.

ואשר ע"כ נקט הריטב"א דגם לדעות אלו אין לפסול אלא בדהוי הנימור ברובו, דלא גרע נימור במיעוטו משינוי מראה במיעוטו דאינו פוסל, והגם דגרע הנימור שהוא פוסל אף במראה כשר, הרי היינו משום דרק בכה"ג שהוא מנומר חזינן לי' כמראה פסול, אך לענין הך מילתא דאין שינוי מראה פוסל אלא ברובו אין להחמיר במנומר טפי מבשינוי מראה.[[1]](#footnote-2)

**ב**

ד] והנה הראב"ד בהל' לולב כתב בדין נקלף, ז"ל, אבל אם נקלף בב' וג' מקומות אפי' במיעוטו נמי פסול משום דהו"ל כמנומר, כי בודאי מקום הנקלף אין מראיו דומין לשאינו נקלף, ואם היו מראיו שוין כשר, ויש מי שאומר שאע"פ שנקלף בב' וג' מקומות ואין מראיו שוין כשר במיעוטו הנשאר, מ"ט לפי שאין זה דומה לחזזית, דחזזית אינו מראה האתרוג, אבל נקלף אע"פ שאין מראיהן שוין מ"מ כולן ממראה אתרוג הן, ולא אמרו מנומר פסול אלא כשהוא משתנה חברבורות של מראות אחרות כמו חזזית וכמו הלבן והכושי שהוא פסול באתרוג וכו', ומסתברא כי האי לישנא, עכ"ל.

ולגירסא זו שלפנינו מבו' בד' הראב"ד שהכריע לעיקר דמנומר אינו פוסל אלא במנומר במראה שאינו מראה אתרוג, וע"כ אף אם נקלף בב' וג' מקומות כשר כיון דמראהו הוי ממראה אתרוג, וכ"כ הריטב"א והר"ן בסוגיין בשמו, והביאו לדעת החולקים דאף מנומר ממראה כשר פוסל.

ה] אך הנה הרא"ש בסימן י"ז כתב, ז"ל, וכ"כ הראב"ד ז"ל, ועוד כתב דוקא שנקלף במקום אחד אבל אם נקלף בב' וג' מקומות אפי' במיעוטו נמי פסול משום דהו"ל כמנומר, כי מקום הנקלף אין מראהו דומה לשאינו נקלף ואם היו מראיו שוין כשר, וי"א שאע"פ שנקלף בשנים ושלשה מקומות ואין מראיו שוין כשר לפי שאינו דומה לחזזית כי החזזית אינו ממראה האתרוג אבל נקלף אע"פ שאין מראיהן שוין מכל מקום כולן ממראה אתרוג הם ולא אמרו מנומר פסול אלא כשהוא משתנה לחברבורות כמין מראות אחרות כמו חזזית והלבן והכושי שהוא פסול וכו', עכ"ל, ומשמעות דבריו דדעת הראב"ד גופי' דכל שנקלף בב' וג' מקומות ונשתנה מראהו פסול משום דהוי כמנומר, וזה דלא כהגירסא שלפנינו שהסכים הראב"ד לדעת החולקים,[[2]](#footnote-3) וכ"כ הטור בסימן תרמ"ח בשם הראב"ד.

ו] והנה בפשוטו לפ"ז לדעת הראב"ד, כ"ה דבנקלף בב' וג' מקומות פסול משום דהו"ל כמנומר, אף שהוא מראה אתרוג, ה"נ הוא בשאר מראות כשרים דפוסלין בב' וג' מקומות משום דהוי כמנומר, וכמש"כ כן הריטב"א והר"ן בשם י"א.

אמנם הנה בד' הטור מבו' שחילק בזה, דבדין נקלף הביא לד' הראב"ד דבב' וג' מקומות פסול משום דהוי כמנומר, ובדין שינוי מראה כתב, ז"ל, ואם הוא שחור או לבן במקום אחד פסול ברובו בב' או בג' מקומות דינו כחזזית ליפסל אפי' במיעוטו, עכ"ל, ומבו' דכל הא דבב' וג' מקומות הוי כמנומר הוא רק כשנשתנה מראהו למראה שאינו מראה אתרוג, אך כל שנשתנה מראיתו למראה שהוא מראה אתרוג לי"ב לפסולא דמנומר, וכ"ה מבו' גם בד' השו"ע שם בס"ו דמבו' בדבריו דאם נקלף ונשתנה מראהו דינו כחזזית דבב' וג' מקומות פסול, וכמש"כ המג"א שם סק"ז, ושם סט"ז משמע דפסולא דמנומר הוא רק כשנשתנה למראה פסול, כמו שדקדק השעה"צ שם,[[3]](#footnote-4) - ועמד ע"ז החיים וברכה בס"ק קנ"ט, והביא מד' המטה יהודה שעמד בזה, עיי"ש.

ולכאו' טעם ד' הטוש"ע הוא משום שפירשו בד' הראב"ד דלא נחלק על מה שהביאו החולקים דפסולא דמנומר הוא רק בחזזית ובלבן ובכושי, וכל הפלוגתא בזה הוא בדין נקלף, דלדעת החולקים דמי לנשתנה מראהו למראות כשרים דלי"ב לפסולא דמנומר, ולדעת הראב"ד כל שנקלף גרע ואף שנשתנה מראהו למראה כשר יש בו לפסולא דמנומר.

ז] והך מילתא דנקלף גרע משאר שינוי מראה למראה כשר, משמע כן גם בפירש"י לקמן בסוגיין שפירש דנקלף בכולה כשר ובמקצתה פסול משום דהוי כמנומר, והב"ח בסימן תרמ"ח ס"ו פירש דהיינו דאם נקלף בב' וג' מקומות מקצת כאן ומקצת כאן פסול דמנומר הוא, וכן צידד הכפו"ת בסוגיין בדעתו, ועיי"ש שכתב דבד' הטור בסימן תרמ"ח לא משמע כן, ומשמע שפירש בד' רש"י דאף אם נקלף במקום אחד הוי כמנומר ופסול, ותמה ע"ז, ועמש"כ בזה השפ"א, והשפ"א צידד דלדעתו פסולא דמנומר הוא אף במראה דכשר, כ"ה דפסלינן בנקלף משום מנומר אף שיש לו מראה אתרוג.

אך לכאו' מהא דתני במתניתין דנקלף פסול, משמע דבכל שינוי מראה למראה אתרוג אינו פוסל אף בב' וג' מקומות, ורק כשנקלף הוא פוסל, דאם כל שינוי מראה למראה אתרוג פוסל בב' וג' מקומות, א"כ ליכא דין בפנ"ע בנקלף, ומ"ט תני דנקלף פסול, הרי אין הפסול כלל מכח הקילוף, אלא הו"ל ככל שינוי מראה דפוסל, וזה צ"ב.

**ג**

ח] ובפשוטו הטעם בזה, דהנה הטור שם כתב לדעת הראב"ד, דכ"ה דאם נקלף בב' וג' מקומות ונשתנה מראהו פסול משום מנומר, ה"נ כשהוא במקום אחד נפסל ברובו, ואם הוא בחוטמו אפילו כ"ש פסול כדין חזזית, ומבו' מדבריו דמש"כ הראב"ד דפסול בב' וג' מקומות אף שהוא מראה אתרוג, אי"ז במסוים בפסולא דמנומר, אלא ה"נ הוא פוסל במקום אחד ברובו או בחוטמו, וכ"נ בד' המג"א שם סק"ז, וכ"כ הגר"ז שם סט"ז והמ"ב שם סקכ"ו.

ובע"כ מד' הטור דטעמא דהראב"ד הוא משום דכל שנקלף ונשתנה מראהו חשבינן למראה זה כמראה פסול, וע"כ הוא דכל דהוי בב' וג' מקומות הו"ל כמנומר, וע"כ ה"נ הוא פוסל במקום אחד ברובו או בחטמו כיון דחשבינן לי' כמראה פסול.

והביאור בזה דכל הא דמכשרינן כשנשתנה מראהו למראה אתרוג, הוא משום דאמרינן דאי"ז שינוי מראה אלא אדרבה זהו עיקר מראהו במקום זה, אך כל שנשתנה מראהו ע"י הקילוף, הרי אי"ז עיקר מראהו, כיון דהדבר ניכר דשינוי מראה זו הוא מחמת קילוף, וע"כ הו"ל ככל שינוי מראה הפוסל.

ולפ"ז מתפרש בפשיטות טעמא דהטור דפסולא דמנומר הוא רק כשהוא מנומר במראה פסול, ולא תיקשי ממש"כ בנקלף בב' וג' מקומות ונשתנה מראהו דפסול משום מנומר, שהרי לדעתו כל שנשתנה מראהו מכח הקילוף הו"ל כמראה פסול.

ט] ועד"ז מצינו בדין חזזית, דהנה ביסוד פסולא דחזזית מבו' בל' הראב"ד דהוא משום דאין מראהו מראה אתרוג והו"ל כשינוי מראה, וכמש"כ בתו"ד, ז"ל, ויש מי שאומר שאע"פ שנקלף בב' וג' מקומות ואין מראיו שוין כשר במיעוטו הנשאר, מ"ט לפי שאי"ז דומה לחזזית "דחזזית אינו מראה האתרוג" וכו', ולא אמרו מנומר פסול אלא כשהוא משתנה חברבורות של מראות אחרות "כמו חזזית" וכמו הלבן והכושי שהוא פסול באתרוג וכו', עכ"ל, וכ"ה גם בל' הרא"ש בסימן י"ז, ועמד ע"ז הפמ"ג באש"א בסימן תרמ"ח סקי"ט, ושם סק"כ הביא דכ"ה בד' התרוה"ד בסימן צ"ט דפסולא דחזזית היא משום שינוי מראה, (ובד' התרוה"ד מבו' שלמד לזה מד' הרא"ש).

אך הדברים צ"ע, דאם פסולא דחזזית הוא משום שינוי מראה מ"ט תני עלתה חזזית ולא תני נשתנה מראהו, וביותר צ"ע במש"כ הרא"ש בסימן ט"ו דחזזית היינו רק כשיש בהן ממש שמקומו ניכר במשמוש שהוא גבוה משאר האתרוג, וכ"כ הרמ"א בסימן תרמ"ח סי"ד, ולכאו' כיון דאי"ז מראה אתרוג א"כ מה לי דאינו ניכר במשמוש היד הרי יש לפסול בזה ככל שינוי מראה, ועוד צ"ע במש"כ הרי"ד והריא"ז בפירקין דחזזית שעלתה בתלוש אינה פוסלת,[[4]](#footnote-5) ובמש"כ המ"ב בסימן תרמ"ח סקמ"ט בשם תשו' מבי"ט דלא מיפסל אלא כשעלתה ב' אבעבועות דבלא"ה אי"ז בכלל חזזית, ולכאו' מ"ש מכל שינוי מראה דפוסל.

וכבר עמד ע"ז הפמ"ג באש"א סימן תרמ"ח סקי"ט, ז"ל, גם חזזית י"ל הטעם משום חסר או משום דאין ממראה אתרוג עי' ברא"ש וכו', וא"כ מאי איריא חזזית מראה פסולה לחוד נמי פוסל, וי"ל מראה פסולה על אבעבוע אינו פוסל דרכה כך והכא פוסל, ובתנאי גבוה מאתרוג, עכ"ל, והביאו השעה"צ שם סקנ"ו, ז"ל, וע"כ אנו צריכין לדברי הפמ"ג שכתב דאף שחזזית הוא מראה פסולה, מכל מקום ברואה מראה פסולה על האבעבוע אין פוסל, שדרכה בכך, [ורק כשגבוה מאתרוג ששם חזזית עלי' אז פוסל], עכ"ל, והיינו דאף דחזזית אינה מראה אתרוג, מ"מ כל שאינה בכלל חזזית הפוסלת לא חשיב כשינוי מראה כיון דדרכה בכך, ורק כשהיא חזזית הפוסלת הוא דחשבינן לה כשינוי מראה.

י] והנה בפשוטו לפ"ז עיקר פסולא דחזזית הוא משום שאין מראהו מראה אתרוג וככל שינוי מראה, ואך דאלמלי שיש ע"ז תורת חזזית ל"ה שינוי מראה פוסל, אך אחר דאיכא ע"ז תורת חזזית הדר דינא דהוי ככל שינוי מראה הפוסל.

אך יש להעיר בזה ממש"כ הראב"ד בהל' לולב, ז"ל, מיהו איבעיא לן כיון שאנו אומרין שחזזית פוסלת במשהו בחוטמו, אם נולד שאר פסלות בחוטמו וכו' וכגון כתם לבן או כושי בחוטמו שהן מראות הפוסלות בו מהו שיפסלו בו במשהו וכו', ומסתברא גבי אתרוג לחומרא דומיא דחזזית, עכ"ל, והרי שנסתפק דאף דחזזית פוסלת בחוטמו בכ"ש מ"מ כתם לבן או כושי אין פוסלין בחוטמו, ואם פסולא דחזזית הוא משום שאינו ממראה אתרוג וככל שינוי מראה, אלא דבעינן שיהא ע"ז תורת חזזית דאל"כ אי"ז שינוי מראה משום דדרכו בכך, א"כ אין מקום כלל לחלק בין חזזית לכתם לבן או כושי שהרי חד פסולא נינהו.

יא] וע"כ נראה דאף דפסולא דחזזית הוא משום שינוי מראה, מ"מ אי"ז רק היכא דמראה החזזית אינו מראה אתרוג, אלא היינו אף כשהוא מראה אתרוג, וכמש"כ כן הפמ"ג באש"א בסו"ס תרמ"ח בדיני אתרוג דאפשר דחזזית פוסלת אף שיהי' ממראה אתרוג, והיינו משום דכיון דמראה זו אינו מכח עיקר האתרוג אלא מכח החזזית, חשיב כשינוי מראה, - וביותר י"ל דזהו עצמו הפסול שאין לו את מראה האתרוג עצמו אלא את "מראה החזזית", וע"כ היינו רק כשיש ע"ז תורת חזזית שהוא גבוה משאר האתרוג וכו'.

ולפ"ז י"ל דע"כ שפיר הי' מקום לומר דאף דחזזית פוסלת בחוטמו בכ"ש מ"מ שאר שינוי מראה אינו פוסל בחוטמו, משום דבחזזית גרע טפי דיש עליו מראה חזזית, וגרע משאר מראות הפוסלין.

**ד**

יב] אמנם הנה ד' רש"י לא נתישבו בזה, שהרי פירש דנקלף בכולו כשר, והרי דלא חשבינן להשינוי מראה שנשתנה מחמת הקילוף כשינוי מראה, ואפ"ה כשנקלף בב' וג' מקומות פסול, וזה צ"ב, דמ"ש מכל מנומר ממראה כשר דלא חשיב כמנומר, ואין לומר דאה"נ דגם מנומר ממראה כשר חשיב כמנומר, דא"כ מ"ט תני במתניתין דנקלף פסול הרי אי"ז דין מסוים בנקלף.

יג] וגם עיקר מה שנקט הטור בדעת הראב"ד דכל שנקלף ונשתנה מראהו ממראה אתרוג חשיב כשינוי מראה ופוסל ברובו אי"ז מתישב בד' הראב"ד שלפנינו, ז"ל, והאי בכולה דקא אמרינן איכא למימר ל"ד כולה אלא אפי' רובא וכו', וה"ר יצחק ז"ל כתב שאם נשתייר ממנו מקצת כשר וכו' ומסתברא כוותי', מיהו אסתברא לן דוקא שנקלף בתפיסה אחת שמקצתו מתוכו אבל אם נקלף בב' וג' מקומות אפילו במיעוטו נמי פסול משום דהו"ל כמנומר וכו', עכ"ל, ולהדיא בדבריו דלא פסל אלא כשנקלף בב' וג' מקומות, אך כל שנקלף במקום אחד כשר אף כשנקלף ברובו, ולא חשבינן לה כשינוי מראה,[[5]](#footnote-6) אך הטור פירש דכל הא דלא פסלינן אלא כשנקלף כולו ואם נשתייר בו מקצת כשר, הוא רק כשלא נשתנה מראהו כלל, עיי"ש.

וגם מש"כ הטור דה"ז פוסל בחוטמו בכ"ש, לא משמע כן בד' הראב"ד שם, ז"ל, אבל נשתנה מקום הקליפה למראה פסול ודאי זהו כמנומר, ובחוטמו אפי' במשהו פסול דומיא דחזזית, עכ"ל, ומשמע דכל מש"כ דבחוטמו פסול דומיא דחזזית הוא בכה"ג דנשתנה מקום הקליפה למראה פסול, אך בכה"ג שנשתנה למראה אתרוג אף לדעה קמייתא דאם נשתנה בב' וג' מקומות פסול מ"מ לא פסלינן בזה כשנשתנה בחוטמו.

וכן האריך הב"ח בסימן תרמ"ח דבד' הרא"ש משמע שלא כד' הטור, ואף לדעת הראב"ד לא פסלינן בנקלף ונשתנה מראהו אלא בב' וג' מקומות, אך כל שנקלף במקום אחד כשר אף אם הוא ברובו או בחוטמו, עיי"ש.

ולדרך זו צ"ב, דאם אכן מודה הראב"ד דפסולא דמנומר הוא רק במראה פסול ולא במראה כשר, א"כ מ"ט ס"ל דבנקלף בב' וג' מקומות ונשתנה מראהו פסול משום פסולא דמנומר, אף דהוי זה מראה כשר, וכדחזינן דאינו פוסל אף כשנקלף רובו או בחוטמו.

**ה**

יד] והנה בעיקר פסולא דמנומר יש להסתפק אם הוא פסול בפנ"ע דהנימור פוסל, או דהוא חד פסולא עם פסולא דשינוי מראה, ואך דאף דשינוי מראה אינו פוסל אלא ברובו מ"מ מנומר פוסל אף במיעוטו כשנתפזר ברובו משום דדנים את כל שטח הנימור כפגום והוי כנשתנה מראהו ברובו, או דהוא פסול בפנ"ע דהנימור פוסל.

ובד' הריטב"א לעיל ל"ד ב' מבו' להדיא דפסולא דמנומר אינו פסול בפנ"ע, אלא הוא חד פסולא עם פסולא דחזזית ודשינוי מראה, וזהו שכתב דודאי דאינו פוסל אלא כשנתפזר הנימור ברובו דלא גרע כשהיא פסקי פסקי משיהא הכל מלאה חזזית אחת, והרי דפסולא דמנומר הוא חד פסולא עם פסולא דחזזית אחת הפוסלת ברוב.

והנה לפ"ז הרי דמה"ט הוא דפסולא דמנומר הוא רק ממראה פסול, דכיון דכל עיקר פסולא דמנומר הוא משום שינוי המראה, ע"כ היינו רק במראה פסול ולא במראה כשר דלי"ב משום שינוי מראה.

טו] אמנם הנה מד' ש"ר נראה דפליגי ע"ז וס"ל דפסולא דמנומר הוא פסול בפנ"ע מכח הנימור, חדא, הוא מדעת הרי"צ גאות שהביא הטור בסימן תרמ"ח דאף אם הב' או ג' מקומות הם בצד אחד של האתרוג פסול, ובע"כ דפסולא דמנומר אינו משום שינוי מראה דשינוי מראה הרי אינו פוסל אלא ברובו, ובע"כ דהוא פסול בפנ"ע מכח הנימור ופסול זה הוא אף במקצתו.

וכ"נ גם ממש"כ הראב"ד בהל' לולב, ז"ל, מיהו קא מבעיא במיעוטן או ברובן וכו', והא מילתא וכו' הלכך כולהו נמי לא פסלי אל ברוב וכו' וכדאשכחינן נמי באתרוג עלתה חזזית על רובו וכו', כללו של דבר אין שום פסלות פוסלת בהן אלא ברובן וכו', וגם על המנומר בב' וג' מקומות נ"ל דוקא שנתפזר הנימור ברובו של אתרוג ואע"פ שחברבורותיו עצמם מיעוט הן, אבל במיעוטו כגון שאינו אלא בצד האחד מן האתרוג כשר, עכ"ל, ומשמע דהא דמנומר אינו פוסל אלא ברובו הוא משום דדמי לכל הפסולין שאין פוסלין אלא ברובו, אך אם היו שאר פסולין פוסלין אף במיעוטו, הרי דאף דפסולא דחזזית ושינוי מראה הוא רק ברובו, מ"מ במנומר הוה פסלינן אף במיעוטו, ובע"כ דפסולא דמנומר הוא פסול בפנ"ע.[[6]](#footnote-7)

טז] וכ"ה מבו' גם בד' הרא"ש בסימן י"ט, ז"ל, אבל בב' וג' מקומות הו"ל כמנומר ופסול, כתב הראב"ד ז"ל נ"ל שנתפזר הנמור ברובו של האתרוג וכו' אבל במיעוטו כגון שאינו אלא בצד אחד של האתרוג כשר, ולפ"ז הא דתניא מנומר פסול היינו שפשט הנימור ברוב האתרוג, וגבול ושיעור טוב הוא דלא מסתבר למימר שאם היו באתרוג כמין שני טפין ושלש של נימור כ"ד זה בצד זה שיפסול בכך וכו', עכ"ל, ומבו' בדבריו דעיקר הא דאין מנומר פוסל כשלא נתפזר ברובו, הוא משום דבכה"ג לא חשיב כמנומר כלל, אך אם הוה חשיב כמנומר שפיר הי' מקום לדון לפסול אף במיעוטו, ועמש"נ בענף ? כמה נפ"מ בזה, והרי דמנומר הוא פסול בפנ"ע, - וכ"ה מבו' גם ממה שנסתפק הרא"ש שם דשמא מנומר פוסל אף במיעוטו.

**ו**

יז] והנה לפ"ז נראה דטעם הסוברים דפסולא דמנומר הוא רק בנימור ממראה פסול, אף דפסולא דמנומר הוא פסול בפנ"ע ואינו משום שינוי מראה, היינו משום דמנומר ממראה כשר לא חזינן לי' כלל כנימור, אלא זהו צורת מראה האתרוג, ורק כשהוא מנומר ממראה פסול הוא דחזינן לי' כמנומר.

יח] ומצינו דבר חידוש בזה בד' החזו"א, דהנה בתשו' חוט המשולש להגר"ח סימן כ"ג האריך בדין ירוק ככרתי דפסולו הוא משום שינוי מראה, והוכיח כן ממש"כ הריטב"א בסוגיין בשם הראב"ד דפסולא דמנומר הוא דוקא כשהם גונים הפוסלים באתרוג כגון לבן וכושי "וירוק ככרתי", וכ"כ הר"ן, אך בד' הראב"ד שלפנינו בהל' לולב ליתא, והרי דירוק ככרתי הוא מראה הפוסל באתרוג.

אך החזו"א בסימן קמ"ח סק"ג כתב לדחות, ז"ל, ונראה דאע"ג דפסול ירוק אינו משום מראה מ"מ כיון שאין האתרוג במראה זה שפיר הוי מנומר, שהרי הראשונים הביאו דברי הראב"ד לאפוקי מראות כשרות אלמא מראות כשרות כשהן מנומרין נמי פוגמין, עכ"ל, ועיי"ש במש"כ לדון אם היינו אף אם במקום הזה הירוקין חוזרין למראה אתרוג, דכיון דאי"ז עיקר מראהו וסופו לחזור ממראה זה פוסל משום מנומר, - ומבו' להדיא לפ"ז דפסולא דמנומר הוא פסול בפנ"ע, וכל הא דאינו פוסל אלא במראה פסול הוא משום דכל שהוא ממראה כשר לא חזינן לה כלל כנימור אלא זה צורת מראה האתרוג, וע"כ י"ל דבירוק ככרתי אף שאינו מראה הפוסל, מ"מ כיון שאין האתרוג ממראה זה, לא חזינן לה כצורת מראה האתרוג, אלא הו"ל נימור הפוסל.

יט] ולפ"ז יש לפרש גם לדעת רש"י והראב"ד דכל שנקלף בב' וג' מקומות ונשתנה מראהו פסול משום מנומר אף דפסולא דמנומר הוא רק במנומר ממראה פסול, והיינו דכיון דכל הא דמכשרינן במנומר ממראה כשר הוא משום דאי"ז נימור כלל דזהו צורת מראה האתרוג, הרי דכ"ז הוא היכא דבאמת זהו צורת מראה האתרוג, אך כל שנעשה הנימור מכח קילוף דהא דנשתנה מראהו אי"ז מכח דזהו מראה האתרוג אלא מכח הקילוף, יש בזה לפסולא דמנומר, וכ"ה דבירוק ככרתי איכא לפסולא דמנומר אף דאי"ז שינוי מראה כלל, משום דאי"ז עיקר מראה האתרוג, ה"נ הוא כשנעשה מנומר מכח הקילוף.

**ז**

כ] נתבאר בדברינו ג' דרכים בהא דמנומר אינו פוסל אלא כשנתפזר הנימור ברובו, דהריטב"א כתב דהוא דפסולא דמנומר הוא משום דחזינן לכל מקום הנימור כפגום, אך לא חמיר מהיכא דאיכא חזזית אחת דכל שאינה על רובו אינה פוסלת, ובד' הראב"ד נראה דהוא משום דכל פסולי האתרוג אין פוסלין אלא ברוב, והרא"ש כתב דהוא משום דכל שהוא מנומר במיעוטו לא חשיב כמנומר כלל, אך שמא אחר שהוכיח הרא"ש כד' הראב"ד משום דלא מסתבר לחשבו כמנומר, מודה ליסוד ד' הראב"ד דפסולא דמנומר הוא כשאר פסולין דאין פוסלין אלא ברובו.

כא] ונפ"מ בזה הוא במש"כ המג"א בסימן תרמ"ח סקי"ג דאם נתפשט מן הנימור לצד השני מקרי רובו דהוי רוב היקפו אעפ"י שאינו רובו של כל האתרוג, וכ"כ הפוסקים שם, ולכאו' לפ"ד הריטב"א והר"ן דהא דמכשרינן כשנתפזר הנימור במיעוטו הוא דומיא דהא דחזזית אחת אינה פוסלת במיעוטו, ודאי דכ"ה דחזזית אחת אינה פוסלת אלא כשהיא ברוב שטח האתרוג ולא סגי במה שהיא ברוב הקיפו, ה"נ מנומר אינו פוסל כשלא נתפזר אלא במיעוט שטחו, וכ"כ החזו"א בסימן קמ"ז סק"ה (ד"ה ספק חסר) דאין מקום לפסול ברוב הקיפו כשאינו ברוב שטח האתרוג, משום דלא גרע מאילו מלא החזזית בכל בין הבינים, (אלא שיעורו הוא ברוב שטחו והיינו שאם יקיף בחוט את כל הבעבועות לא יכיל הניקף רוב השטח של כל האתרוג), אך למש"כ הרא"ש דהא דמנומר אינו פוסל כשנתפזר במיעוטו הוא משום דלא חזינן לי' כנימור, י"ל דסגי במה שהוא מנומר ברוב הקיפו אף דאי"ז ברוב שטחו.[[7]](#footnote-8)

כב] עוד נפ"מ בזה הוא במש"כ הבית מאיר בסימן תרמ"ח לדון דשמא הא דמנומר אינו פוסל אלא כשנתפזר הנימור ברובו הוא רק כשהוא בב' וג' מקומות, אך כשהוא בד' מקומות פוסל אף במיעוטו, והביאו הביאוה"ל שם ס"י, ונקט דביום ראשון ראוי להחמיר בזה, - והנה למש"כ הראב"ד והריטב"א בטעם הא דמנומר אינו פוסל כשנתפזר הנימור במיעוטו אין מקום לחלק בזה וודאי גם כשהוא בד' מקומות אי"ז פוסל במיעוטו, משום דלא עדיף מחזזית אחת דאינה פוסלת במיעוטו, ומשום דהוי ככל פסולי האתרוג שהם ברובו, ובע"כ דדבריו קיימי לפ"ד הרא"ש דהא דמנומר אינו פוסל כשנתפזר במיעוטו הוא משום דלא חשיב כלל כמנומר, וע"כ יש מקום לומר דכל שהוא בד' מקומות הוי טפי כמנומר, ואף כשנתפזר במיעוטו חזינן לי' כמנומר.

כג] עוד נפ"מ בזה הוא לדעת הפוסלים במנומר ממראות כשרים כשנתפזר הנימור ברובו, ויש להסתפק אם יש לפסול בזה כשהוא מנומר בחוטמו אף דאי"ז אלא במיעוטו, וככל הפסולין הפוסלין בחוטמו, - ולכאו' תליא בפלוגתא זו, דלדעת הראב"ד והריטב"א דהא דמנומר אינו פוסל כשנתפזר במיעוטו הוא דומיא דחזזית ושינוי מראה דאין פוסלין, הרי דבחוטמו דחזזית ושינוי מראה פוסלין בכ"ש, ה"נ יש לפסול במנומר, - אך לדעת הרא"ש דהא דמנומר אינו פוסל כשנתפזר במיעוטו הוא משום דלא חזינן לה כלל כנימור, מסתברא מילתא דאף כשהוא בחוטמו אינו פוסל, וצ"ע.

**ח**

כד] בעיקר פסולא דמנומר שמעתי לדון דאי"ז פוסל אלא כשניכר כל הנימור לעין כשאוחזו בידו, אך כל שאינו ניכר כולו יחד לעין כשאוחזו בידו, אף דכל שינוי בפנ"ע ניכר לעין אי"ז נימור הפוסל, דכ"ה דשינוי מראה אינו פוסל אלא בשהוא נראה לעין כשאוחזו בידו, וכמש"כ המבי"ט שהביא המג"א סי' תרמ"ח סקט"ז, ה"נ בנימור בעינן שיהא כל הנימור ניכר כשהוא אוחזו בידו, ואמנם ודאי דל"ב שיהא ניכר יחד, שהרי אינו במקום אחד אלא ברוב הקיפו, אך מ"מ בעינן דכשאוחזו בידו ומסובב את האתרוג יהא הנימור ניכר, (וצ"ע אם באמת איכא גוונא דכל שינוי בפנ"ע ניכר והנימור אינו ניכר).

ולמש"נ נראה דד"ז תליא בפלוגתא, דלפ"ד הריטב"א דמנומר אינו פסול בפנ"ע, אלא דע"י הנימור חשבינן לי' כשינוי מראה ברובו, לכאו' א"צ שיהא הנימור ניכר, וסגי שכל שינוי בפנ"ע ניכר, כ"ה דבכל דבר הפוסל ברובו דודאי דהוא פוסל אף אם אינו ניכר לעין כשאוחזו בידו שמקום זה הוא רוב,[[8]](#footnote-9) אך למש"נ בדעת ש"ר דמנומר הוא פסול בפנ"ע שפיר י"ל דבעינן שיהא הנימור ניכר, וצ"ע בזה.

1. והי' מקום לפרש בזה בע"א, דאה"נ לדעת הסוברים דמנומר ממראה כשר פוסל, ה"נ הי' בדין שיפסול אם רוב האתרוג נשתנה מראהו למראה כשר, דמש"כ הריטב"א דכל שהוא בהרות בהרות ברובו אי"ז הדר היינו דאפי' אם הוי רק בהרות בהרות אינו הדר וכ"ש אם נשתנה מראה רובו, ואך דכל שנשתנה מראה רובו הרי אדרבה אנו דנים שזהו מראה האתרוג ושאר המראה הוי כשינוי מראה במיעוטו שאינו פוסל וע"כ הוא דלא מיפסל, אך משא"כ במנומר שאי"ז מראה האתרוג מיפסל בהכי, אך מלבד דעיקר הדברים רחוקים, גם לכאו' אי"ז מתישב, דאם אכן שינוי מראה למראה אחר דאתרוג פוסל ברובו, אלמלי דדנים שזהו מראה האתרוג, הי' בדין שיפסול בחוטמו. [↑](#footnote-ref-2)
2. ומצינו עוד שהי' להרא"ש נוסחא אחרת בד' הראב"ד, והוא במש"כ הראב"ד שם, ז"ל, והאי בכולה דקא אמרינן איכא למימר ל"ד כולה אלא אפי' רובא דמדמינן לה לחזזית דתנן עלתה חזזית על רובו פסול, וה"ר יצחק ז"ל כתב שאם נשתייר ממנו מקצת כשר כמו הגלודה שמקצת העור מכשיר בה, ומסתברא כוותי', עכ"ל, - אך הרא"ש כתב בשם הראב"ד דהא דאמרינן בכולו פסול ל"ד כולו אלא אפי' רובו דדמי לחזזית דפסול ברובא, וכתב ע"ז דמיירי כשנשתנה למראה פסול, אבל אם נשתנה למראה כשר אפי' אם לא נשתייר בו אלא כסלע כשר. [↑](#footnote-ref-3)
3. אך הנה הבכורי יעקב שם סק"ל כתב דלמש"כ הטור והמג"א לפסול בנקלף בב' וג' מקומות אף כשמראהו כמראה אתרוג, ה"ה כשמנומר מאליו במראות כשרות פסול, והשעה"צ ציין לדבריו, וצ"ע דאי"ז במשמעות ל' השו"ע, וגם במש"כ הביכורי יעקב כן עפי"ד הטור, צע"ג, שהרי דעת הטור דנקלף חשיב כמראה פסול, וכדחזינן ממש"כ דאף כשהוא במקום אחד הוא פוסל ברובו או בחוטמו, וכמש"נ להלן סק"ח. [↑](#footnote-ref-4)
4. ובפשוטו נראה מד' הרי"ד והריא"ז דפסולא דחזזית אינו משום שינוי מראה אלא משום דהוי כמום באתרוג, וע"כ היינו רק כשעלתה במחובר, דבכה"ג הויא כמום, ומשא"כ כשעלתה בתלוש דאינו אלא מחמת יובש, - ולפ"ז צ"ל דהא דפסלינן בב' וג' מקומות היינו אם מכח המום נעשה מנומר הרי דמכח מום זה לא חשיב כהדר. [↑](#footnote-ref-5)
5. אך כבר נתבאר לעיל סק"ה בהערה מד' הרא"ש דהי' לו נוסחא אחרת בד' הראב"ד, וכנראה דד' הטור הם ע"פ נוסחא זו. [↑](#footnote-ref-6)
6. וכ"נ גם ממש"כ הראב"ד שם, ז"ל, וכן לכל הפסולין ששנו חכמים באתרוג ולא שנו בלולב אינן פסולין בו, כגון ניקב וחסר כ"ש וחזזית ונקלף ולבן הכושי ומנומר, עכ"ל, והרי דאף אחרי שפירש אין שינוי מראה פוסל בלולב הוצרך לפרש דלי"ב לפסולא דמנומר, ומשמע דמנומר הוא פסול בפנ"ע. [↑](#footnote-ref-7)
7. אך רחוק לומר דד' המג"א הם רק לדעת הרא"ש, וע"כ שמא י"ל דטעמא דהמג"א הוא משום דכל דיש בו ב' וג' חזזיות ברוב הקיפו, כ"ה דהשטח שביניהם מצטרף לנימור, ה"נ השטח שמעליהן ומתחתיהן מצטרף להנימור, וע"כ חשיב כמנומר ברובו, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-8)
8. אך יש מקום לדון בזה, דאם הא דפסלינן במנומר הוא משום דגם המקום שבינתים חשיב כפגום ומצטרף, י"ל דכל שאין הנימור ניכר נמצא שאין ניכר שהמקום שבינתים פגום, וע"כ אינו מצטרף לפסול. [↑](#footnote-ref-9)