מ_מ לו ולא לזרעו
קטגוריות: ש_ס / לה מכות / מכות פ_ק - הרב יהודה אלבוים

בס''ד

מראי מקומות - קיבוץ

**לו ולא לזרעו**

חי' הרמב''ן מריש פרקין עד ד''ה ואיכא דקשיא ליה הא דאמרינן, חי' הריטב''א ד''ה וטעמא דלא משלמי, וד''ה ופרקינן, וד''ה וכתבו בתוספות, מאירי ד''ה ובא ללמד בהזמה.

גבורת ארי וערוך לנר וברוך טעם ושפת אמת בסוגיין, חת''ס חו''מ סי' כ''ד, מנחת חינוך מצווה תס"ד.

אפיקי ים סי' ל"ח, קה"י סי' ב', חי' ר' שלמה ב''ב סי' ה'.

* יש לדון - אפיקי ים סי' ל"ח, קה"י סי' ב', חי' ר' שלמה ב''ב סי' ה' - האם מדין כאשר זמם צריך לפסול גם את זרעו משום שזמם גם על זרעו, או משום שזמם **עליו** שיפסל בפסול הפוסל.
* את''ל שהוא משום שזמם לפסול את זרעו, יש לדון האם משום שזמם לפסול את זרעו שנולדו כבר, אך אין חיוב כאשר זמם על אדם שאינו בעולם, או''ד דחייב אף על מה שזמם לפסול את זרעו שאינו בעולם.
* ויש לדון להפך, אלמלא קרא דלו ולא לזרעו האם היה ס''ד לפסול רק את זרעו שיולד מכאן והילך, או''ד דס''ד לפסול גם את בניו שכבר נולדו.
* יש לדון האם דרשת לו ולא לזרעו הוא רק שלא לפסול את זרעו שכבר נולד, אך זרעו שיולד לא התמעט, אלא ממילא אם הוא פסול זרעו פסול, או''ד דאף זה התמעט - ויבואר יותר אי נימא דלא היה ס''ד לפוסלו אלא רק לנהוג בו דיני פסול -.
* יש לעיין אילו היה נעשה חלל, האם היה נעשה חלל למפרע, או רק מכאן ולהבא - עי' נוב''י אבה''ע סי נ''ז לענין הזומם לפסול את חבירו לעדות, אם מדין כאשר זמם נפסלים העדים למפרע משעה שזממו לפוסלם -.

**תוספת מראי מקומות בענין זה**

א. עי' לשון רש''י ד''ה ולא לזרעו, ועי' תוס' ד''ה בעינן, ויש לדון אם כוונת תוס' שנפסלה כבר בביאתו, או שתפסל מכאן והילך בביאתו, ועי' מאירי לגבי מצרי שני דדרשינן נמי לא ולא לאביו.

ב. עי' ריטב''א דכתב על דברי התוס' דדרשינן לו ולא לאשתו 'ואפילו אין לו אשה אין לחלוק', והוקשה לו אע''פ שעשוהו גברא הפוסל, ולכא' מוכח בדבריו כדברי המאירי הנ''ל, וכן לכא' מוכח בדבריו דהחיוב על בניו שנולדו כבר, ולא על בניו שעדיין לא נולדו.

ג. עי' בריטב''א שנח' על דברי התוס' שכתבו דאף כשלא פוסלים את אשתו מקרי כאשר זמם לחצאין, ואולי נח' בצדדים הנ''ל.

ד. עי' בדברי הרמב''ן והריטב''א בסוגיין בענין כאשר זמם לחצאין, ובקושיית הריטב''א בד''ה ופרקינן, ובכל דבריהם מוכח דחייב על מה שזמם על הבנים, ולא על מה שזמם לפוסלו בפסול הפוסל, וצ''ב לדבריהם מדוע כאשר זמם הוא שיפסלו בניו, וכי הזומם להרוג אב ובנו יהרגו אותו ואת בנו, הא הוי כזמם על ב' בני אדם, שמגיע **לו** ב' עונשים.

ה. עי' קושית החת''ס שו''ת חו''מ סי' כ''ד והמנחת חינוך מצווה תס"ד, איך נענשים עידי עיר הנדחת להרמב"ם דאף טף ונשים של העובדים נהרגין, עי' תי' הברוך טעם והשפת אמת וגליוני הש''ס - הודפס בילקוט מפרשים בהוצאת עוז והדר -בסוגיין.

ו. האם יש חיוב כאשר זמם על מה שזמם על זרעו שעדיין לא נולד, עי' ריטב''א הנ''ל באות ב', ועי' גבורת ארי בסוגיין, וערוך לנר בסוגיין וביבמות דף מ''ז ב'.

ז. כשזמם להרוג ב' אנשים, האם כשנהרג מתקיים כאשר זמם על שניהם, או דהוי כזמם להלקות את שני אנשים דלוקה פעמים - נ''מ בהרגוהו והחיוהו - עי' מגילה דף ז' א' למחר בעי רחמי ואחייה - האם יהרגוהו שוב, עי' פיהמ''ש להרמב''ם נזיר פ''ו מ''ד - הובא בתיו''ט שם - ועי' מלבי''ם מלכים פכ''ט פט''ו, אבני נזר חו''מ סי' ע''ה, מנ''ח מצוה תצ''ו, ועי' מדרש רבה ואתחנן כ''ה א"ר לוי וכו', ועי' קה''י סי' ב'.

ח. יש לדון האם לוקין בהעידו על מצרי שני שהוא מצרי ראשון, דלא זממו לפוסלו, אך זממו לעשותו גברא הפוסל.

ט. עי' במה שכתב הרמב''ן לגבי הפסד תרומה, ופשיטא ליה דאין סיבה לחייב על הפסד התרומה של בניו, וצ''ע בטעמא דחלוק בניו ממנו, וכן מדוע חייב על מה שזמם לפסול את בניו, ולא על מה שזמם להפסידם תרומה.

**האם לס''ד היו העדים נהפכים לחללים**

א. יש לדון האם לפי הס''ד היה נהפך לחלל, או שרק היו נוהגים בו ניהוגי חלל, נ''מ האם לס''ד היה מותר בגרושה ולהטמא למתים, עי' מש''כ רעק''א בישוב קושיית התוס' אמאי לא תני ממזר, ועי' פורת יוסף, ערוך לנר, וכתבי הגר''ח, ועי' מח' רש''י והריטב''א אם רק בכהנים היה ס''ד שיעשו בן גרושה.

ב. האם גם הזומם לעשותו גוי, ס''ד שיעשה גוי, וכעין זה יש לדון בזומם לעשותו שוטה שיפסל לעדות ולא יוכל לקדש אשה - בזה לכא' א''א להופכו לשוטה אלא רק לנהוג בו דיני שוטה, ולדברי הגר''ח אולי כשא''א להופכו למה שזמם, כלל לא שייך עונש כאשר זמם רק לנהוג בו ניהוגי שוטה -.

ג. 'וליפסלוהו לדידיה ולא ליפסלו לזרעיה' אי נימא דס''ד להופכו לחלל, היאך אפשר לומר שלא יפסול את זרעו, עי' ריטב''א, וכתבי הגר''ח הנ''ל, ואפיקי ים סי' ל''ח, ועי' עוד בחרח''ה פי''ז מהלכ' איסו''ב ד''ה ואשר נראה.

ד. 'וליפסלוהו לדידיה ולא ליפסלו לזרעיה' יש לעיין האם זרעו לא היה פסול, אך כיון שהוא התחלל מקדושת כהונה ופקע ממנו שם כהן בנו גם לא היה כהן, או''ד דזרעו אף היה כהן, עי' מש''כ בחרח''ה שם ד''ה עוד י''ל, דלדברי ר' דוסתאי דכהן הבא על ישראלית הולד אינו חלל, אפילו הכי אינו כהן.

ה. לדברי הגר''ח דא''א להחמיר עליו יותר ממה שזמם, היאך בכל כאשר זמם מחייבים אותו באמת, אע''פ שלא זמם לחייבו באמת, דהרי כיון שהם משקרים ודאי לא חל גמר דין, והיה הנידון יכול לברוח ולא לשלם או ללקות או לההרג, והעדים מתחייבים באמת ואסור להם לברוח, עי' חרח''ה פ''כ מהלכ' עדות, ובגליונות החזו''א שם, ובאבי עזרי שם.