הבדלה ז
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / אורח חיים / סימן רצד עד סימן ש - הבדלה

**שיעורי הלכה**

### שיעורים על סדר השו"ע

### מפי מו"ר הגאון

### רבי רפאל צבי ובר שליט"א

הלכות הבדלה

##### **או"ח סימן רצח סעיף ז**

##### **וסימן רצט סעיף א**

##### **שיעור ז**

**[סעיף ז] היה הולך לכרך וראה אור אם רובן אינם יהודים אין מברכין עליו, ואם רובן ישראל או אפילו מחצה על מחצה מברכין עליו.**

## ברכה על הנר במחצה על מחצה

ובאליה רבה (ס"ק יז) הקשה איך יכול לברך במחצה על מחצה הרי יש ספק ברכות אם הדליקו ישראל או שהדליקו האינו יהודי בשבת, ותירץ דאפשר דמכל מקום הברכה אינה לבטלה. והנה בפרי מגדים (יורה דעה סימן קח במשבצו"ז ס"ק י) ביאר דבריו דכיון שעבר זמן מועט מצאת השבת הרי האור אינו אסור מדינא כיון שהוא נחשב כעמוד שני [היינו שכח הנר התחדש בלא איסור כמבואר במשנ"ב (ס"ק כב)] אלא שאסור משום גזירה אטו עמוד ראשון ואם כן אין בזה משום ברכה לבטלה.

אך דבריו צ"ע דאף שנאסר רק מחמת גזירה הרי אסור לברך על נר כזה שאפשר שהגוי הדליק את האור במוצאי שבת, ובדוחק י"ל דמשום הגזירה אין איסורו אלא קלוש וכשיש ספק הקילו. ובפרי חדש (יורה דעה סימן קיד ס"ק ו) תירץ דכוונת האליה רבה שכשרואה את הנר במוצאי שבת יש לצרף את הצד שהגוי הוציא את האש מעצים ואבנים במוצאי שבת, ועל נר כזה שהודלק במוצאי שבת מעצים ואבנים אפשר לברך כמבואר בסעיף ו, ולכן יש להקל במחצה על מחצה.

## טעם האיסור ברובן עכו"ם ואי חשיב קבוע

והנה במגן אברהם (ס"ק יג) הקשה על דברי השו"ע דמדוע אם רובן אינם יהודים אין מברכין על הנר הרי כל קבוע כמחצה על מחצה דמי, ובמחצה על מחצה יכול לברך כמבואר בשו"ע. והוסיף דדוחק לאוקמי באופן שראה אדם שפירש מהרוב והביא את הנר דלא משמע כן בגמרא. ותירץ דזה לא חשיב קבוע כיון שהאור פירש מהנר.

אכן לפי המבואר בדברי הפר"ח הנ"ל לכאורה לא קשה קושיית המג"א כלל, שהרי הטעם שמותר במחצה על מחצה ולא אמרינן דספק ברכות להקל הוא משום שמוסיפין את הצד שהגוי הוציא את האור מעצים ואבנים, אך הכא הרי הרוב גויים אלא דחשיב קבוע, וא"כ מה מוסיף בכך שיש צירוף של מיעוט שהדליק את הנר במוצאי שבת הרי בקבוע הכל נחשב כמחצה על מחצה. ואפשר לומר דכוונת הפרי חדש לעיל דהטעם שבמחצה על מחצה מותר הוא משום דהוי כעין ספק ספיקא דשמא הדליקו יהודי ואף אם הדליקו גוי שמא הדליקו במוצאי שבת מעצים ואבנים, ולפי"ז מובנת קושיית המג"א דכיון דכל קבוע כמחצה על מחצה דמי הרי הוא כספק אם הדליקו היהודי או הגוי, ויש ספק נוסף שאף אם הדליקו גוי שמא הדליקו במוצאי שבת מעצים ואבנים.

ובספר ראש אפרים (ציין לדבריו בהגהות רעק"א כאן) כתב ליישב באופן נוסף דכיון שלא ברור אם יש נר שהודלק ע"י ישראל אין דין קבוע כיון שלא ידוע אם יש כאן נר של איסור שהודלק על ידי ישראל.

# סימן רצט

**[סעיף א] אסור לאכול שום דבר או אפילו לשתות יין או שאר משקין חוץ ממים משתחשך עד שיבדיל.**

## אכילה אחר השקיעה אם לא אכל סעודה ג'

וכתב המשנ"ב (ס"ק א) דמכל מקום אם לא אכל סעודה שלישית מקודם בודאי צריך לאכול אפילו אחר השקיעה. ויסוד ההיתר מבואר בביאור הלכה (ד"ה משתחשך) שכתב דהמנהג בכמה מקומות שהיו מתחילין סעודה בספק חשיכה, וכתב הביאור הלכה ליישב מנהגן דבדיעבד אפשר לסמוך בשעת הדחק על דעת הרז"ה ודעימיה שסוברים שאין איסור להתחיל סעודה בבין השמשות, ועוד כתב שיש לסמוך ולהקל כדעת רבי יוסי שסובר שבין השמשות הוא כהרף עין, וזמן בין השמשות מאוחר יותר. ועל פי זה היקל הביאור הלכה שאם לא אכל סעודה שלישית יכול לאכול בזמן בין השמשות. אמנם בשם החזו"א (דינים והנהגות פרק י אות יג) הביאו שאין להקל לאכול אחר השקיעה כלל, ואפילו אם עדיין לא אכל סעודה שלישית.

ומצינו כעין זה שנחלקו המשנ"ב והחזו"א לגבי מי שלא התפלל מנחה עד ששקעה החמה, דבמשנ"ב לעיל (סימן רלג ס"ק יד) הביא דבדיעבד יכול לסמוך על דעת המקילין להתפלל אחר השקיעה עד רבע שעה קודם צאה"כ, וע"ש בשעה"צ (ס"ק כא) שביאר דאפשר להקל בזה משום שבשעת הדחק אפשר לסמוך על דעת רבי יוסי שזה עדיין יום, אכן דעת החזו"א (בספר אמרי יושר על נזיקין אות צד) שאפילו בדיעבד אין לסמוך להקל ולהתפלל לאחר השקיעה.

## שתיית מים ותה קודם הבדלה

מבואר בשו"ע דמותר לשתות מים קודם הבדלה. ויש לדון אם שתיית תה דינה כמו שתיית מים דשרי, והנה מצינו באמרי נועם להגר"א (ברכות מה, א) על המבואר שם בסוגיא דהשותה מים שלא לצמאו אינו מברך עליהם, אך שאר משקין מברך עליהם אפילו שאינו צמא, ומבואר באמרי נועם שם שאם שותה תה בלא סוכר דינו כמו מים, ולכן אם הוא שותה תה שלא לצמאו אינו מברך עליו. ומבואר דאף שיש לתה עצמו טעם לא חשיב אלא כהעברת טעם רע שבמים ואינו טעם חשוב. ולפי זה נראה שיש להקל לשתות תה בלא סוכר קודם הבדלה כיון שדינו כמו מים. אכן נראה שאם בא לשתות תה העשוי מטעמים מיוחדים ונהנה מטעמו המיוחד דחשיב כשאר משקין שאסור לשתותם קודם הבדלה.

## שתיית מים לפני הבדלה במוצאי יוה"כ

ולגבי שתיית מים קודם הבדלה במוצאי יום הכיפורים, הנה אם אומר 'ברוך המבדיל' נראה פשוט שיכול לשתות מים כיון שהוא כחול אצלו, ואף אם לא אמר 'ברוך המבדיל' יתכן שיש להקל בזה על פי מה שנתבאר במשנ"ב לקמן (סימן תצא ס"ק א) לגבי מוצאי יום טוב של פסח שכתב שאם החשיך היום מותר לאכול חמץ אפילו אם לא התפלל והבדיל, ומבואר שכיון שחשך היום שרי באכילת חמץ כיון שיצא חג הפסח, וחיוב הבדלה הוא רק כדי להתיר את האיסור מלאכה, וא"כ אפשר דה"ה הכא שכיון שיצא יום כיפור שרי באכילה ושתיה וההבדלה היא רק כדי להתירו במלאכה [וע"ע אלף המגן על המטה אפרים (סימן תרכד ס"ק ד) שהביא מכמה אחרונים שיש להקל בזה].

## זמן התחלת סעודה ג'

כתב המשנ"ב לענין אכילה אחר השקיעה שאם תאב לאכול ולשתות אין להחמיר עד חצי שעה שקודם צאת הכוכבים. והנה דין זה הוא לפי שיטת ר"ת שיש זמן רב בין השקיעה לצאה"כ, ובזה היקל המשנ"ב שיכול לאכול אף לאחר השקיעה כיון שעוד לא הגיע חצי שעה שקודם צאת הכוכבים, וכשהגיע זמן של חצי שעה קודם צאה"כ אסור להתחיל לאכול כיון שהוא סמוך לזמן חיוב קריאת שמע ומבואר בסימן רלה שאסור להתחיל סעודה חצי שעה קודם זמן חיוב קריאת שמע ותפילה.

ולפי זה יש לדון למנהגינו שנוקטים כשיטת הגאונים דלשיטה זו ודאי אין לאכול לאחר השקיעה, אך יש לדון דלפי אותם שנוהגים לקרות ק"ש 20 דקות אחר השקיעה דס"ל שבזמן זה הוא כבר זמן צאת הכוכבים וא"כ יש לאסור להתחיל לאכול 10 דקות קודם השקיעה שהוא חצי שעה קודם השקיעה.

ובאמת כבר עמד על זה בקצות השולחן (סימן צד בבדי השולחן ס"ק ו) שמנהג העולם להקל בזה, וכתב דכיון שהוא צורך מצוה הקלו במקום מצוה להתחיל סעודה סמוך לזמן קריאת שמע, ועוד הוסיף דכיון שהוא שבע מסעודתו שאכל בבוקר אין חשש שימשך בסעודתו. ואפשר שאם יש שומר שיזכיר לו להתפלל יש להקל טפי, כמש"כ המשנ"ב (ס"ק ג) דאם רגיל ללכת לבית הכנסת יכול לסמוך על קריאת השמש.

ולדינא נראה דאותם שנוהגים לקרות ק"ש רק 30 דקות לאחר השקיעה יכולים לכתחילה להתחיל לאכול אפילו בסמוך לשקיעה, אך המקילין לפעמים לקרות 20 דקות לאחר השקיעה אפשר דלכתחילה יתחילו סעודה שלישית כ- 10 דקות קודם השקיעה.

## התחיל לאכול מבעוד יום

כתב המשנ"ב (ס"ק ב) שאם התחיל לאכול מבעוד יום אפילו התחלה בעלמא יכול להמשיך לאכול. ואם התחיל לאכול מזונות נחלקו האחרונים האם זה נחשב כהתחלה ומותר לו להמשיך לאכול או שאינו נחשב התחלה [בערוך השולחן (סעיף ה) נקט שאינו נחשב כהתחלה, ובשש"כ (פרק נט הערה מז) הסתפק בזה, ובשבט הלוי (חלק ח סימן לו) כתב שאם דעתו לצאת ידי חובת סעודה שלישית באכילה זו ודאי נחשב כאכילה חשוב שיכול להמשיך לאכול אף לאחר השקיעה, וצ"ע לדינא.

## גדר האיסור לאכול קודם הבדלה

מבואר במשנ"ב (ס"ק ג) שאם התחיל לאכול באיסור צריך להפסיק סעודתו ולהבדיל. ובשעה"צ (ס"ק ו) הביא דהמג"א תלה דין זה במחלוקת האחרונים האם חיוב הבדלה הוא מדאורייתא או מדרבנן, שלפי השיטות שהוא מדרבנן אין צריך להפסיק כמו כל איסור דרבנן שאף אם התחיל באיסור אין צריך להפסיק. אך בשעה"צ שם דחה דבריו דהכא הטעם שאסור לאכול אינו כמו כל איסור אכילה שאסור לאכול שמא ישכח לעשות המצוה אלא דקודם ההבדלה הטעימה אסורה בעצמותה ולכן אפילו טעימה בעלמא אסורה, ע"ש.

ומבואר שנחלקו האחרונים בגדר האיסור לאכול קודם הבדלה, דלדעת המג"א נראה שהאיסור הוא כמו כל איסור אכילה שלפני מצוה [וצ"ע מדוע נאסר אפילו טעימה], ולדעת השעה"צ הוא איסור דרבנן חדש שלא לטעום כלום קודם שיבדיל.

**הדינים העולים:**

1. ראה נר בעיר שרובה ישראל יכול לברך עליו, ואם יש שם מחצה על מחצה גם יכול להקל, דמצטרף הצד שהודלק ע"י גוי מעצים ואבנים אחר צאת השבת.
2. אם רוב העיר גויים אין לברך עליו, ולא אמרינן כל קבוע כמחצה על מחצה כיון שהאור פירש, או שאין ידוע שהישראל הדליק נר.
3. אסור לאכול אחר השקיעה, ואם תאב לאכול שרי, ולדידן שנוהגים כהגאונים אין לאכול אחר השקיעה. ואם לא אכל סעודה ג' לדעת המשנ"ב אפשר להקל ולהתחיל בין השמשות, ולהחזו"א אין להקל כלל.
4. בגדר האיסור נח' האחרונים אם הוא איסור חדש או כמו האיסור לאכול לפני כל מצוה.
5. מותר לשתות מים קודם הבדלה, וה"ה תה בלא סוכר. אך תה בטעמים מיוחדים דינו כשאר משקים ואסור לשתותו.
6. לשתות מים קודם הבדלה במוצאי יום הכיפורים, אם אמר ברוך המבדיל שרי, ואפילו אם לא אמר אפשר דשרי.
7. הנוהגים לקרוא ק"ש 20 דקות אחר השקיעה אולי יש להחמיר לכתחילה להתחיל לאכול כ-10 דקות קודם השקיעה.
8. אם התחיל לאכול קודם השקיעה יכול להמשיך ולאכול, ואם התחיל לאכול פת הבאה בכיסנין נחלקו הפוסקים אם יכול להמשיך ולאכול.