ז - בדיני עבות
קטגוריות: ש_ס / יח סוכה / לולב הגזול - עניינים הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ

יום ועש"ק שלח תשפ"ג

**א**

א] סוכה ל"ב ב' תנא עץ עבות כשר ושאינו עבות פסול וכו', ונחלקו הראשונים בדין הדס שנשרו מקצת מעליו, וג' דעות בדבר, **א** הטור בסימן תרמ"ו כתב בשם הגאונים דצריך שיהא בכל שיעור אורך ההדס עבות ואם לאו פסול, וכ"כ הריטב"א בריש פירקין בתו"ד דבעינן בהדס שיהא כולו עבות ואם נשרו מקצת עלין פסול לפי שאין שמו עליו, וכ"כ הר"ן שם. - **ב** הראב"ד בהל' לולב כתב, דבעינן כולי' שיעורי' דהדס שיהא עבות למצוה או רובו לעיכובא, וכ"כ הרא"ש בסימן י', וכ"כ השו"ע בסימן תרמ"ו ס"ה. - **ג** הבעה"ע בהל' לולב כתב דכ"ה דמכשרינן ביבשו רוב עליו ונשתיירו ג' בדי עלין לחין בראש כל אחד ואחד, ה"נ הוא בדין עבות שאם ג' בדי עבות בראש כל אחד ואחד כשר ול"ב כל שיעורא עבות,[[1]](#footnote-2) וכ"כ הריא"ז בפירקין ה"ג דין ג', וכ"כ המאירי די"א כן, וכ"כ בתשו' הרא"ש כלל כ"ד סי"א והטור בסימן תרמ"ו בדעת הרמב"ם, והב"י שם פקפק בזה, ואכמ"ל, וצ"ב בטעם הפלוגתא בזה.[[2]](#footnote-3)

ב] והנה הריטב"א והר"ן בריש פירקין כתבו דלולב שנשרו מעליו ואין כל שיעורו מכוסה עלין פסול משום דהו"ל כאופתא ואין שמו עליו, ודמי להדס שנשרו מקצת מעליו דפסול לפי שאין שמו עליו, עיי"ש, וכ"כ הרמ"א בסימן תרמ"ה ס"ב דאין כשר אלא אם נשאר הלולב מכוסה בעלין, ובד' הגר"א שם מבו' דהיינו דאף אם מקצתו אינו מכוסה בעלין פסול, וכמש"כ הריטב"א והר"ן.

והביאוה"ל שם עמד בזה דלפ"מ דמדמינן לה להדס שנשרו מקצת מעליו, הדין נותן דלפ"מ דקי"ל בהדס דלעיכובא סגי במה דרובו עבות דומיא דערבה, ה"נ בלולב סגי במה שרוב אורך שיעור השדרה מכוסה, ומש"כ הרמ"א דעדיין הלולב נשאר מכוסה בעלין ר"ל רוב השדרה, וכמש"כ כן הגר"ז שם ס"ז, וכתב דשמא טעמא דהגר"א הוא משום דסתימת ל' הרמ"א משמע דבעינן שיהא כולו מכוסה, עכ"ד, ולא נתפרש בדבריו הטעם בזה דאף דלגבי הדס קי"ל דסגי ברוב עבות, מ"מ לגבי לולב בעינן שיהא כולו מכוסה, והרי הריטב"א והר"ן כתבו לדמות זל"ז.

**ב**

ג] והנה מעיקר מש"כ הריטב"א והר"ן לדמות דין לולב שאין כל שיעורו מכוסה עלין לדין הדס שנשרו מקצת מעליו, משמע דיסוד דינא דעבות הוא בצורת ההדס, דבעינן שיהא מכוסה בעלים דעבות, וכל שאינה מכוסה בעלים דעבות אין תורת הדס עליו, ודמי ללולב שאינו מכוסה בעלין דהוי אופתא ואין תורת לולב עליו.

ובפשוטו בזה הוא יסוד הפלוגתא בדין נשרו מעליו, דדעת הריטב"א והר"ן דכיון דכל שאינו עבות אין תורת הדס עליו בעינן שיהא כולו עבות, וכל שמקצתו אינו עבות הרי דאותו המקצת אין תורת הדס עליו אין עליו הכשר, ול"מ מידי מה דשאר ההדס הוא עבות, דמ"מ אותו מקצת שאינו עבות אין לו הכשר, ודעת הבעה"ע ודעימי' הוא להיפך דליחשב הדס עבות סגי במה שהוא עבות בראשו דעי"ז חשבינן לי' כהדס עבות, ודעת הראב"ד דתליא במה שרובו עבות, וכל שרובו עבות חשיב כהדס עבות, ועמש"נ להלן דכ"ה מבו' ממה שנקטו האחרונים דמידת הרוב היא ברוב אורך ההדס.

ד] אמנם הנה לכאו' בד' הראב"ד מבו' דלא כן, ז"ל, מיהו בעינן כולי' שיעורי' דהדס שיהא עבות למצוה או רובו לעיכובא וכו', ועוד הדס דומיא דלולב וערבה מה התם בעינן רוב עלין שלהן בהכשר כדבעינן למימר קמן אף הדס נמי "בעינן רוב עלין בהכשר ואין הכשרו של הדס אלא בעבות" כדכתיב וענף עץ עבות וכו', הילכך למצוה ודאי בעינן כל הג"ט ואם אין אלא הרוב עבות כשר כדבעינן למימר קמן, מדנשרו מקצת עליו כשר ברובו ה"ה נמי אי הוה מיעוט שאינו עבות כשר דלא גרע מהיכא דנשרו, עכ"ל.

ולכאו' מבו' להדיא בדבריו דעיקר דינא דעבות אינו דין כלל בצורת ההדס, דבעינן שיהא מכוסה בעלים דעבות, אלא הוא דין בעלי ההדס, דאין הכשרם אלא כשהם עבות, וכל שאין העלים עבות אין להן הכשר, ומה"ט הוא בעינן שיהא רובו עבות, משום דבעינן שיהיו רוב העלים בהכשר, ודמי ללולב וערבה דבעינן רוב העלים בהכשר.[[3]](#footnote-4)

**ג**

ה] והנה לפ"ז נראה דבזה עצמו הוא שנחלקו הראשונים, דהריטב"א והר"ן דס"ל דבעינן שיהא כל ההדס עבות ולא סגי ברובו, הוא משום דס"ל דעיקר דינא דעבות הוא בצורת ההדס דכל שאינו עבות אין תורת הדס עליו, וכאשר כ"ה מבו' ממה שדימוהו ללולב דאופתא, וע"כ ס"ל דבעינן שיהא כולו עבות, דכל שאין כולו עבות הרי דאותו המקצת שאינו עבות אין תורת הדס עליו, ול"מ מידי הא דרוב ההדס עבות, דכל שמקצתו אינו בצורת הדס ל"מ מידי הא דרובו בצורת הדס, וכ"ה להדיא בד' המ"מ בפ"ז מלולב ה"ב, ז"ל, ואני אומר כולן בדוקא, "דהא כל מה שאינו עבות הו"ל כמין אחר ונחסר השיעור", עכ"ל, והבעה"ע ודעימי' דס"ל דסגי במה שהוא עבות בראשו, י"ל דס"ל ג"כ דדינא דעבות הוא בצורת ההדס, ואך דס"ל דסגי במה שהוא עבות בראשו, דעי"ז יש תורת הדס עבות עליו.

אך הראב"ד דס"ל דסגי במה שרובו עבות הוא לטעמי' דס"ל דעיקר דינא דעבות הוא בעלי ההדס דאין להן הכשר אלא כשהן עבות, וע"כ כיון דבדין העלים דבעינן להדס סגי במה שיש בו רוב עלים בהכשר, דומיא דלולב וערבה דסגי בהכי, ע"כ סגי במה שרובו עבות.[[4]](#footnote-5)

ו] ולפ"ז נראה דע"כ הוא דפסלינן בלולב שאין כולו מכוסה עלין, ולא סגי במה שרובו מכוסה עלין, ול"ד להא דמכשרינן בהדס שרובו עבות, דהאמנם אם יסוד הפלוגתא בדין הדס הוא דאף דדין עבות הוא דין בצורת ההדס דבעינן שיהא מכוסה בעלים דעבות מ"מ נחלקו אם סגי בזה ברוב עבות, ה"נ הוא בהא דבעינן בלולב שיהא מכוסה עלין, דלדעת הראב"ד הדין נותן דסגי במה שרובו מכוסה עלין, אך למש"נ הרי כו"ע מודו דאם משום צורת ההדס בעינן שיהא מכוסה בעלין דעבות בעינן שיהא כולו עבות, וטעמא דהראב"ד דסגי במה שרובו עבות הוא משום דס"ל דדינא דעבות אינו בצורת ההדס, אלא הוא בהכשר העלין דאין להן הכשר אלא כשהם עבות, וע"כ הוא דס"ל דסגי במה שרובו עבות, אך בלולב דכל שאינו מכוסה בעלין הו"ל אופתא, מודה הראב"ד דבעינן שיהא כולו מכוסה עלין, שהרי הפלוגתא בדין עבות אם בעינן כולו או רובו, אי"ז פלוגתא בעלמא אם בעינן כולו או סגי ברובו, אלא הוי פלוגתא ביסוד דינא דעבות, וע"כ בלולב לכו"ע בעינן כולו.

ז] אך מד' הביאוה"ל שכתב לדמות זל"ז, מבו' דס"ל דלכו"ע דין עבות הוא דין בצורת ההדס דבעינן שיהא מכוסה בעלין דעבות, ואפ"ה לדעת הראב"ד ודעימי' סגי במה שרובו מכוסה, דעי"ז יש עליו תורת הדס דעבות, וע"כ הדין נותן דה"נ הוא בהא דיהא הלולב מכוסה בעלין ובלא"ה הוי אופתא דלדעת הראב"ד ודעימי' סגי במה שרובו מכוסה בעלין.

**ד**

ח] ונפ"מ רבתא לדינא בזה, דהנה המ"ב בסימן תרמ"ו סקי"ח כתב, דהא דלעיכובא ברובו היינו שההדס ששיעורו הוא לא יותר מי"ב גודלין א"צ עבות בכולו רק ז' גודלין יהא עבות וכו' והה' גודלין אפי' נחסר לגמרי שנשרו עליו או שלא היו עבות וכו' כיון שרובו הי' עבות כשר, עכ"ל, ומבו' בדבריו דהא דבעינן שיהא רובו עבות היינו דבעינן שיהא רוב שיעור אורך ההדס עבות, וכ"נ בד' הפמ"ג במש"ז שם סק"ט והביכורי יעקב שם סקי"ד, וכן נקט החזו"א בסימן קמ"ו, וכ"כ העמק ברכה בדיני לולב אות י"א.

אמנם הנה המאירי בסוגיין כתב, ז"ל, ואף גדולי המפרשים וכו' שלא לעכב כל "שרוב קני בד" של ג"ט עבות, עכ"ל, ומשמע להדיא דלא תלי במה דרוב שיעור אורך ההדס עבות, אלא במה דרוב הקינים עבות, וכ"נ בד' הגר"ז בסימן תרמ"ו ס"ג, ונפ"מ רבתא בזה הוא כפי הרגיל דהקינים הסמוכין לראשו הם סמוכין טפי זל"ז מהקינים הרחוקים מראשו, ונשרו רוב הקינים הסמוכין לראשו שהם על מיעוט משיעור אורך ההדס, או שנשרו מיעוט הקינים הרחוקים מראשו שהם על רוב משיעור ההדס.

ט] ולכאו' ד"ז תליא ביסוד הדין בזה, דאם דינא דעבות הוא דין בצורת ההדס שיהא מכוסה בעלין דעבות והא דסגי ברוב עבות הוא משום דכל שרובו מכוסה בעלין דעבות חשיב כהדס דעבות, הדין נותן דתליא ברוב שיעור אורך ההדס, דכל שרובו עבות יש על ההדס תורת עבות, - אך אם דינא דעבות הוא דין בהכשר עלי ההדס דאין להן הכשר אלא כשהן עבות, והא דסגי ברובו עבות הוא משום דסגי במה דאיכא רוב עלין בהכשר, הדין נותן דתליא ברוב העלין, וכל שרוב העלין שבהדס זה יש להן הכשר אף אם אינם אלא במיעוט אורך ההדס כשר, ואם רוב העלין שבהדס זה ל"ה עבות ואין להן הכשר, אף אם הם במיעוט אורך ההדס פסול.

י] ויש להוסיף, דהרי הראב"ד כתב ללמוד להא דבעינן שיהא רוב ההדס עבות, מהא דבלולב וערבה בעינן רוב עלין בהכשר, ובערבה דאם נשרו מקצת עלי' כשרה ואם נשרו רוב עלי' פסולה, בפשוטו תליא במה שנשרו רוב העלים שגדלו בערבה זו, ולא תלי ברוב שיעור אורך הערבה, וה"נ בהדס דכוותה.

ואמנם הנה החזו"א בסימן קמ"ו סק"ב כתב, ז"ל, דאפי' בערבה דינא הכי, והא דנשרו רוב עלין היינו רוב צורת העלין שעל הערבה והעלין המרוחקין נוטלין חלקן בצורת ערבה יותר מהמקורבין, ולפ"ז רוב עלין ר"ל עלין של רוב ומיעוט עלין היינו עלין של מיעוט, ועוד י"ל דנקטו בהוה דברוב עלין הוי רוב העץ, אבל לענין דינא העיקר תלוי ברוב העץ וכו', עכ"ל, והרי דס"ל דגם בערבה לא תלי ברוב העלין אלא ברוב העץ, ושם סק"ד וסק"ה נסתפק לפסול גם כשנשרו רוב העלין אף שרוב העץ מכוסה, אך כתב דודאי דיש לפסול גם כשנשרו העלין של רוב העץ, עיי"ש.

אך הדברים צ"ע, שהרי הראב"ד כתב לדמות דין לולב דנפרצו עליו שהוא ברוב לדין ערבה שנשרו עלי' שנפסלת ברוב, ובלולב שנפרצו עליו הרי הא תלי ברוב היינו ברוב העלין, וא"כ ה"נ בערבה תליא ברוב העלין ולא ברוב העץ, וצ"ע.

**ה**

י] ונפ"מ עוד בזה, דהנה המו"ק בסימן תרמ"ו כתב דהדס שאין עלים שלו ראשו של זה מגיע לעוקצו של זה פסול, עיי"ש, והחזו"א בסימן קמ"ו סקט"ו וסקכ"ח כתב דד"ז תליא בפלוגתת הראשונים בדין הדס שרובו עבות, דלדעת הסוברים דבעינן שיהא כולו עבות יש לפסול בכה"ג שאינו מחופה כולו בעלים, אך לדעת הסוברים דסגי ברובו אף הכא סגי ברובו.

אמנם לפמש"נ דלדעת הראב"ד דינא דעבות הוא דין בהכשר עלי ההדס, נראה דלדעתו אין מקור כלל לפסול כשאין ראשו של זה מגיע לעוקצו של זה אף אם רוב ההדס מגולה, והיינו דאמנם לדעת הסוברים דדינא דעבות הוא דין בצורת ההדס דבעינן שיהא מכוסה בעלין דעבות, י"ל דכל שמתחילתו אינו מכוסה כולו ג"כ פסול, וגם בזה יש לדון די"ל דכיון דכ"ה מברייתו, הרי דזהו צורת העבות דילי', אך לדעת הראב"ד דאי"ז דין בצורת ההדס שיהא מכוסה בעלין דעבות, אלא הוא דין בהכשר עלי ההדס דבעינן שיהיו עבות, הרי דאין מקור כלל להצריך שיהא רוב ההדס מחופה בעלין, אלא אותם עלין שיש בהדס בעינן שיהיו עבות.[[5]](#footnote-6)

**ו**

יא] ויש להוסיף עוד בזה, דהנה הביאוה"ל בסימן תרמ"ו ס"ה בסו"ד כתב דהא דבעינן שיהא רובו עבות היינו אף בהדס גדול מאד סגי שיהא בו רוב ג"ט עבות, וכתב דהפמ"ג נסתפק דמהני אף אם הן מפוזרין, והביכורי יעקב מיקל בזה.

והנה יש לדון אם ה"נ הוא לדעת הסוברים דבעינן שיהא כולו עבות דסגי במה שיש בו ג"ט עבות אף אם אינם בראשו ואף אם הן מפוזרין.

יב] והנה אי נימא דלפ"מ דקי"ל כדעת הראב"ד דינא דעבות הוא דין בעלין דבעינן בהדס דבעינן שיהיו עבות, אך לדעת החולקים דבעינן שיהא כולו עבות הוי דין בצורת ההדס דבעינן שיהא עבות, י"ל דרק לדעת הראב"ד הוא דמהני אף כשאינם בראשו ואף כשאינם במקום אחד, משום דסגי בזה לשיעור העלין דבעינן, אך לדעת החולקים דכל שאינו עבות אין תורת הדס עליו כלל, י"ל דל"מ בהני גווני, כיון דהמקום שאינו עבות אינו מכלל ההדס.

אך למש"נ בדעת המ"ב שפירש דגם לפ"מ דקי"ל דסגי ברוב עבות הוי גדר דינא דעבות דכל שאינו עבות אין תורת הדס עליו, ואפ"ה ס"ל להכשיר בהני גווני, וא"כ י"ל דה"נ לדעת החולקים יש להכשיר כשיש ג"ט עבות אף שאינם בראשו ואף ע"י צירוף.

יג] אך באמת נראה דלדעתם ודאי דאין להכשיר בכה"ג דאין ג"ט עבות אלא ע"י צירוף, דהנה הרי הדבר פשוט דבכה"ג דאין ג"ט אלא ע"י צירוף אין מקום להכשיר אלא אם גם המקום שבינתים הוא בכלל ההדס הכשר, דאם המקום שבינתים אינו בכלל ההדס כשר, ודאי דאין הכשר על שאר ההדס, דודאי דא"א שיצטרפו למצוה ב' חלקי הדס שהמקום שביניהם אינו בכלל ההדס, ובע"כ דכל שיש שיעור עבות ע"י צירוף תו איכא הכשר לכל ההדס.

ולפ"ז נראה דכ"ז הוא לפ"מ דקי"ל כדעת הראב"ד דסגי במה דרובו עבות, והרי דאף מקום שאינו עבות הוי בכלל ההדס אם אך חשבינן לההדס כהדס עבות, וע"כ י"ל דה"נ כשיש בו רוב ג"ט עבות אף שאינם בראשו ואף ע"י צירוף יש הכשר על כל ההדס אף במקום שאינו עבות, - אך לדעת החולקים דס"ל דמקום שאינו עבות אין תורת הדס עליו, ול"מ מה דרוב ההדס עבות, מסתברא מילתא דאף אם יש שיעור ג"ט דעבות, מ"מ המקום שאינו עבות אין תורת הדס עליו, וממילא דודאי דלא יועיל אם ליכא ג"ט אלא ע"י צירוף, דכיון דהמקום שבינתים אינו בכלל ההדס הכשר, אין מקום להכשירו.

יד] ובגונא דיש ג"ט עבות רצופין אלא שאינם בראשו יש להסתפק אם יש להכשיר, וזה תלוי במה שראיתי לדון בגונא דראש ההדס ל"ה לכם, אם יוצא בו יד"ח, דכל דלא נקטם ראשו יש הכשר הדס אף על הג"ט התחתונים, וסגי במה דג"ט אלו הוו לכם, או דאין הכשר הדס על הג"ט התחתונים בפנ"ע, עמש"כ בזה הרד"מ מרגליות בס' שלמי יוסף, ולכאו' בזה תלי גם דין ג"ט עבות רצופין שאינם בראשו, שהרי להדעות דבעינן שיהא כולו עבות אין הכשר הדס בכה"ג על ראש ההדס, וע"כ תליא בספק זה, אך יש לחלק בין האופנים, וצ"ע.

**ז**

טו] הריטב"א והר"ן בסוגיין כתבו בשם הרא"ה דכל שנשתיירו ב' עלין בכל קן כשרה דכיון דרובו קיים מתקיים בזה דינא דעבות, והיינו דאף שאם בתחילתו לא היו בו אלא ב' עלין פסולה, היינו משום דלא חזינן לה כלל כעבות, אך כל דהוו עלין דעבות, הרי דכל שנשתייר רובן הרי דמדינא דרובו ככולו חשבינן דעדיין העבות קיים, והקה"י בסימן כ"ו סק"ב נתחבט בזה ופירש בזה באנפי אחריני, עיי"ש.

והביאוה"ל בסימן תרמ"ה ס"ב נקט בפשיטות דלדעת הרא"ה ה"נ יש להכשיר כשנשרו מקצת מן הקינין ונשתיירו רוב הקינין, משום דלדידי' סגי ברוב, עיי"ש.

טז] אך הנה הריטב"א והר"ן בריש פירקין כתבו בפשיטות דכל שנשר קן אחד דההדס פסול משום דבעינן בי' עבות, והכא הביאו לד' הרא"ה, והריטב"א צידד כדבריו, ובע"כ דגם לדעת הרא"ה אין להכשיר אלא היכא דהוא עבות בכולו, ואפ"ה סגי במה שנשתייר בכל קן וקן ב' עלין, ולא אמרינן דכ"ה דמכשרינן בכל קן וקן ברובו, ה"נ מכשרינן בכל ההדס ברובו, וכ"ה החזו"א בסימן קמ"ו סקכ"ה.

והטעם בזה הוא, דכיון דצורת ההדס הוא שהוא עבות, ע"כ כל שיש בו קן אחד שאינו עבות ומקום זה אינו בצורת הדס, ל"מ מידי מה שרוב ההדס עבות, ומשא"כ כשנשתיירו כל הקינין אף דלא נשתייר בהן אלא ב' עלין, הרי דמכח זה חשבינן לכל קן וקן כעבות, ונמצא דכל ההדס הוי בצורה דעבות, וע"כ הוא כשר.

**ח**

יז] ובעיקר דברי הביאוה"ל בדעת הרא"ה צ"ב, דהנה ז"ל הריטב"א, אבל מורי נר"ו אומר דכי אמרינן דבעינן כולו עבות היינו שיהא כל השיעור ממין עבות דקיימי תלתא בחד קינא דאי איכא בכולי' שיעורא חד קינא דלא הוי עבות פסול וכו', אבל כל שהוא ממין עבות אלא שנשרו מקצת עליו כל זמן שרובן קיים שנשאר בכל קן וקן שני עלין כשר ושפיר מיקרו עבות, עכ"ל, ועד"ז כתב הר"ן, וכ"ה בחי' הרא"ה, ז"ל, אבל נשרו רוב עליו פסול מיעוטו כשר, והני מילי נשרו [או] שיבשו, אבל בעבות אפי' מיעוט מג"ט דאינו עבות פסול, והכי משמע מדאמרינן לעיל השתא עבות ג' לא משכחינן אלמא דבעינן עבות כל ג', עכ"ל, ולכאו' מפורש להדיא דכל שיש בו קן אחד שאינו עבות פסול, ולא מכשרינן אלא כשכל הקינין הוו עבות, והיאך נימא דלדעתו סגי במה דרוב ההדס עבות.

יח] ונראה מד' הביאוה"ל שפירש לד' הרא"ה דשאני הוא היכא דמתחילתו אינו עבות להיכא דנשרו עליו, דכל שמתחילתו אינו עבות אף בקן אחד פסול, אך כל שנשרו מקצת מעליו, אף אם נשרו מקצת מן הקינין כשר, וכאשר כן מצינו בד' המאירי בסוגיין די"א דבתחילתו פסול כשאינו עבות בכולו משום דלא היתה לו שעת הכושר, ובאמת דכ"ה משמעות ל' הרא"ה שלפנינו דבכל גווני שנשרו מקצת עליו כשר, ולא חילק דהיינו רק כשנשתייר בכל קן וקן רוב העלין.

ובאמת מצינו בתשו' פנ"י או"ח סימן ג' שחילק בין הדס שבתחילתו אינו עבות דלאו מינא דהדס הוא ופסול אף בשאר ימים, להדס שנשרו עליו דאין פסולו אלא מדין הדר, ולדעת המכשירים פסולי הדר בשאר הימים ה"ז כשר, וי"ל עד"ז בדעת הרא"ה לפ"ד הביאוה"ל, אך בד' הרא"ה יש לפרש גם בלא"ה, דכל הא דמהני רוב הוא רק כשהי' מתחילתו עבות, דכל שנשתייר רובו חשיב דעדיין עבותו קיימת, (וכאשר כן חזינן מהא דבעינן דבתחילה יהא ג' עלין בכל קן, ואח"כ אף אם נשר עלה אחד כשר), וגם י"ל כמש"כ המאירי דבעינן שיהא לו שעת הכושר, וצ"ב.

יט] אך בד' הריטב"א והר"ן שהוצרכו לפרש דלא הכשיר הרא"ה אלא כשנשתייר בכל קן וקן רוב העלין, נראה דהוא משום דס"ל דאין מקום כלל לחלק בין היכא דאינו עבות בראשו להיכא דנשרו העלין, וכ"ה מבו' בד' הראב"ד דדמי זל"ז והכשיר כשמתחילתו אינו עבות בכולו דומיא דנשרו, וכ"כ הבעה"ע דתחילתו כסופו ואף בתחילתו סגי בקן אחד.

**ט**

כ] נתבאר לעיל סק"י מש"כ החזו"א דפסולא דערבה שנשרו רוב עלי' הוא כשנשרו העלין ברוב אורך הערבה, ולא תלי במה דהוי רוב העלין, אך נסתפק שמא יש לפסול גם כשנשרו רוב העלין, ונתבאר להעיר ע"ז ממש"כ הראב"ד לדמותו ללולב שנשרו רוב עליו, עיי"ש.

ולכאו' יש לסייע לד' החזו"א מהא דמכשרינן באסא מצראה שנשרו רוב עליו ועדיין עבותו קיימת, ולכאו' אף דמתקיים בזה דין עבות, מ"ט לא נפסול משום דנשרו רוב עליו, ובע"כ דכל הא דפסלינן בנשרו רוב עליו הוא כשאין עלין על רוב אורך ההדס.

אך י"ל דשאני התם דכיון דהעלין היתירים על העבות אינם כלל מכלל עלי ההדס, דתורת העלין דהדס הוא בעלין דעבות, וע"כ לא איכפת לן דנשרו עלין אלו.

כא] עוד יש להוסיף בזה, דהנה הביאוה"ל בסימן תרמ"ו ס"ה כתב לדון אם יש להכשיר בתרי רובי דהיינו דלא נשתיירו אלא רוב מן הקינין וגם בקינין אלו נשר עלה אחד, וצידד לפסול בזה, ושלא כד' הגר"ז שהכשיר בזה, וכ"נ גם בד' החיי דם, ומעיקרא לא הבנתי דמ"ט לא נימא תרי רובי, הרי ב' ענינים הם, דהא דבכל קן נשתיירו ב' עלין מהני לחשוב את הקן לקן דעבות, ואך דרוב הקינין הוו קינין דעבות ה"ז מועיל להכשיר את כל ההדס, - אך באמת בד' הביאוה"ל מבו' דהטעם לפסול בזה הוא משום דנשרו רוב העלין, והיינו דמלבד הא דבעינן בהדס עבות, לא עדיף הדס מערבה דכל שנשרו רוב עלי' פסולה, וע"כ כל שנשרו מיעוט מן הקינין וגם ברוב הקינין שנשתיירו נשר עלה אחד ונמצא שנשרו רוב עלי ההדס פסולה, ולפ"ז שפיר איכא גווני דאמרינן תרי רובי, וכגון כשהיו בהדס י' קינים ונשרו ב' קינין וגם בח' הקינין שנשתיירו נשר עלה אחד, דבכה"ג שפיר יש להכשיר כיון שנשתיירו רוב העלין.

ואמנם כ"ז הוא אם איכא דין בפנ"ע דאם נשרו רוב העלין פסולה, אך אם כל הא דפסלינן הוא רק כשנשרו העלין מרוב אורך ההדס, אין לפסול בכה"ג.

כב] עוד נתבאר בזה במש"כ הראב"ד בהל' לולב דכל שיבשו הבדין העליונים כשר משום דאי בעי שקיל להו, ובקו' הביכורי יעקב ע"ז מכ"ד, ונסדר ענין זה בסימן י"ד.

1. כ"נ בד' הבעה"ע שלפנינו דל"מ אלא אם הוא עבות בראשו, וכ"כ הריא"ז והמאירי, - אך בד' הטור בסימן תרמ"ו משמע שפירש בד' הבעה"ע דמהני אף כשאין הקן העבות בראשו, ועמש"כ הב"ח שם לפרש בזה, וצ"ע.

   ויש להוסיף דהבעה"ע שם כתב בדין ערבה דסגי במה שנשתייר בה עלה אחד, וכתב דלמצוה בעינן ג' עלין, והיינו דהמקור להכשיר בנשרו רוב עלי' הוא מהא דמכשרינן בהדס בכה"ג דלא נשתייר בו אלא קן אחד בראשו, ואמנם בהדס לא מצינו דמכשרינן אלא בג' עלין, אך בפשוטו היינו משום דינא דעבות, אך בערבה סגי בעלה אחד, ומ"מ אין לנו מקור להדיא להכשיר אף בעלה אחד, דבהדס לא מצינו דמכשרינן אלא בג' עלין, ובאמת בד' הרמב"ם בפ"ז מסוכה ה"ח מבו' בפשוטו דאף בערבה בעינן שישתיירו בה ג' עלין, (שו"ר די"ל דהמקור להצריך ג' עלין בערבה הוא ממה שאמרו לקמן מ"ד ב' בערבה דמקדש דלחד מ"ד בעינן ג' בדי עלין לחין), וכ"כ הריא"ז וכתב דבעינן שיהא העלה בראשה, והיינו דומיא דהדס דלא מכשרינן אלא בנשתיירו בו בראשו, אך הבעה"ע סתם בזה, וזה מקור לד' הטור דגם בהדס ל"ב שיהא הקן בראשו, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-2)
2. העמק ברכה בדיני לולב אות י"א פירש בדעת הבעה"ע והרמב"ם דס"ל דדינא דעבות אי"ז תנאי בהכשר ההדס דבעינן שיהא כולו עבות אלא הוא סימן על המין דלא הכשירה תורה אלא הדס דעבות, ואף דעבות ושאינו עבות שניהם גדילים באילן אחד מ"מ חילקה התורה אותם לב' מינים, וע"כ סגי בזה בקן אחד דעבות דזה מראה כבר שזה ההדס הוא ממין שהוא עבות, - וצ"ע בתרתי, חדא, דאי"ז מתישב במש"כ הריא"ז דבעינן שיהא הקן העבות בראשו, וכ"נ גם בד' הבעה"ע, ועוד, דטעם זה לא שייך אלא בהדס שמתחילתו יש בו קן אחד עבות, אך הרי הך דינא הוא גם בהדס שנשרו עליו דכל שנשתייר בו קן אחד כשר, ובזה לא שייך כלל טעם זה, ואם כל דינא דעבות הוא סימן על המין, הי' בדין דבנשרו עליו לא ניבעי שישתייר בו אף קן אחד דעבות. [↑](#footnote-ref-3)
3. אך יש להעיר בזה ממש"כ הראב"ד שם לעיל מינה, ז"ל, אבל עבות ושאינו עבות מינא אחרינא הוא ועבות בעי בכולהו יומי, דההוא לאו מהדר אתי, אלא מגופי' דכתיב בי' עץ עבות, ושאינו עבות מינא אחרינא הוא דכתיב צאו ההר והביאו עלי זית ועלי עץ שמן ועלי הדס ועלי תמרים ועלי עץ עבות, ושאר פסולין דאתו מהדר יום ראשון בלחוד קא קפיד קרא אבל בשאר ימים לא, עכ"ל, ומסתימת דבריו שם משמע דלולב שנפרצו עליו וערבה שנשרו עלי' כשרים בשאר ימים, ודלא כמש"כ הרמב"ן בהל' לולב דנשרו רוב העלים פסול בשאר ימים, ושאני הדס שאינו עבות דהו"ל כמין אחר, ולכאו' מבו' מזה דדינא דעבות אי"ז דין בהכשר עלי ההדס, אלא הוא דין בגוף ההדס דכל שאינו עבות אין תורת הדס עליו, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-4)
4. ובדעת הבעה"ע ודעימי' דס"ל דסגי במה שיש קן אחד עבות בראשו יש להסתפק אם היינו דס"ל דדינא דעבות הוא בצורת ההדס שיהא עבות ואך דס"ל דסגי לזה במה שיש בראשו קן אחד עבות דעי"ז חשיב כהדס עבות, או היינו דס"ל דדינא דעבות הוא דין בהכשר עלי ההדס דיהיו עבות, ואך דס"ל דסגי שישתיירו בהדס מקצת עלין בהכשר, וכדס"ל להבעה"ע דערבה שנשרו רוב עלי' ונשתייר בה עלה אחד או עכ"פ ג' עלין כשרה, וע"כ סגי במה שנשתייר בה קן אחד דעבות. [↑](#footnote-ref-5)
5. והרי בדין רוב העלין דבעינן בערבה, תלי במנין העלין שגדלו בה בברייתה, ואף דאם מתחילה היתה גדילה עם עלין מועטין היתה כשרה, מ"מ כל שגדלה עם עלין רבים ונשרו רובן פסולה, וה"נ הוא בהדס דאותם העלין שיש בו בברייתו בעינן שיהיו קיימין בו ויהיו עבות, אך כל שלא גדלו בו עלים בחלק מאורכו, אף אם עי"ז הוי רובו מגולה לא איכפת לן. [↑](#footnote-ref-6)