כ - מהו דחשיב כמכוין מלאכתו במועד
קטגוריות: ש_ס / כב מועד קטן / חול המועד - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים

**סימן כא**

**מהו דחשיב כמכוין מלאכתו במועד**

**א**

א] **מו"ק י"א א',** ובלבד שלא יכוין מלאכתו במועד, ופירש"י, ז"ל, אם נשברו קודם יו"ט לא יאמר אמתין לי עד המועד שמלאכה אסורה לי ואעשה זאת, עכ"ל, ועד"ז כתב בפירש"י בבכורות ל"ד א' ד"ה ואת"ל, ז"ל, דמניח כרמו לבצור ואומר במועד אבצרנה שהרי דבר האבד הוא והתירוהו חכמים במועד, עכ"ל, ועד"ז כתב הרמב"ם בפיהמ"ש, ז"ל, וענין אמרו שלא יכוין את מלאכתו במועד שלא יתכוין ויתכונן לפני המועד שיעשה דברים אלו במועד, עכ"ל, וכ"כ הרמב"ם בפ"ז מיו"ט ה"ד, ז"ל, אסור לאדם שיתכוין ויאחר מלאכות אלו וכיו"ב ויניחם כדי לעשותן במועד מפני שהוא פנוי, וכ"כ בפי' הר"י מלוניל, ז"ל, ובלבד שלא נתכון לכך שיאמר אמתין לי עד המועד שלא אוכל לעשות מלאכה אחרת ואעשה זאת, עכ"ל, וכ"כ הס' הנר ותלמיד הרשב"א, וכ"נ בד' הריטב"א, וכ"כ החינוך במצוה שכ"ג, והריב"ש בסימן שנ"ב.

**ומשמעות** דבריהם דלא חשיב כמכוין מלאכתו במועד, אלא כשהמתין מלעשות את מלאכתו והניחה לעשותה במועד, אך כל שלא הניחה לעשותה במועד, אף שהי' בידו לעשותה קודם המועד ולא עשאה ל"ה כמכוין מלאכתו במועד, וכ"כ השעה"צ בסימן תק"מ סקכ"ג דלא אסרו אלא כשכיון מלאכתו במזיד לעשותה במועד, אבל אם לא כיון אלא מתוך התעצלותו נמשך הדבר עד חוה"מ שרי, ועיי"ש שדקדק כן מל' הרמב"ם.

ב] **אך** הפסקי רי"ד כתב, ז"ל, ובלבד שלא יכוין מלאכתו במועד, שאם הי' לו פנאי לעשותו קודם המועד אל יעשם במועד, עכ"ל, ומשמע דאף אם לא נתכוין להניח מלאכתו למועד, מ"מ כיון שהי' לו פנאי לעשותה קודם המועד ולא עשאה, הו"ל כמכוין מלאכתו במועד.

ג] **ומצאנו** שנחלקו בזה הראשונים, דהנה בס' המכתם לקמן י"ב ב' כתב בשם הראב"ד, ז"ל, דוקא מכוין אבל שוכח או מתעצל אין קונסין אותו, עכ"ל, וכ"כ הריטב"א והמאירי ותלמיד הרשב"א והנימו"י, ובפשוטו מפורש בדבריהם דלא חשיב כמכוין מלאכתו במועד, אלא כשהניח מלאכתו מדעת לעשותה במועד, אך כל שנתעצל ולא עשה את מלאכתו קודם המועד אף שהי' בידו לעשותה, ל"ה בכלל מכוין מלאכתו במועד.

**אמנם** כמדומה שנחלקו הראשונים בביאור גוונא דנתעצל, דבד' הפסקי תוס' לעיל בפ"ק אות י' והמרדכי בסימן תתמ"א מבו' דנתעצל היינו שהמתין משום שהי' סבור שיכול לעשותו לאחר המועד,[[1]](#footnote-1) והביאם הב"י בסימן תקל"ח ס"ו, וכ"ה בל' השו"ע שם ס"א, ומשמע דרק בכה"ג שהמתין משום שהי' סבור שיכול לעשותו לאחר המועד, הוא דל"ה כמכוין מלאכתו במועד, אך כל שהמתין מחמת עצלות בעלמא הו"ל כמכוין מלאכתו במועד.[[2]](#footnote-2)

**אך** הנה בחי' תלמיד הרשב"א לקמן י"ג ב' כתב בדין המנודה שהתירו לו חכמים ומי שנשאל לחכם והותר דמותרין לגלח במועד, ז"ל, י"ל בשלא נזדמן לו לפייס ולהתיר דרך שכחה "או עצלה" עד עכשיו וכענין שכתבנו למעלה בשם הר"א ז"ל דשוכח או מתעצל אינו בכלל מכוין מלאכתו במועד, עכ"ל, והנה הרי מש"כ התם דלא נזדמן לו וכו' או עצלה, הוא עצלות בעלמא, ומשמע דה"נ בדין מכוין מלאכתו במועד כל שנתעצל ולא עשה המלאכה קודם המועד, ולא סמך ע"ז שיהא בידו לעשותה במועד, ל"ה כמכוין מלאכתו במועד, וכ"כ הלבוש בסימן תקל"ח ס"ו להתיר בין כששכח או נתעצל, ובין כשהי' סבור שיכול לעשותו לאחר המועד.

**ב**

ד] **ולקמן** ברפ"ב תנן דמי שהפך את זיתיו ואירעו אבל או אונס או שהטעוהו פועלים, ופירש"י, ז"ל, ואם לא אירעו אונס אלא שכיון מלאכתו במועד אסור, עכ"ל, וכ"כ התורי"ד ותלמיד הרי"מ והמאירי, ומשמע מזה כמשמעות ד' הפסקי רי"ד, דכל שלא אירעו אונס, הו"ל בכלל מכוין מלאכתו במועד, אף שלא הניח מלאכתו ע"מ לעשותה במועד.

**ונראה** די"ל דשאני התם דאלמלי הא דיש בידו לעשותה במועד, ל"ה פושע שלא לעשותה קודם המועד ולהפסיד פירותיו, ונמצא דמה שפשע ולא עשאה קודם המועד, הוא מכח הא דסמך ע"ז שיעשנה במועד, וע"כ חשיב כמכוין מלאכתו במועד, אך בגונא דנתעצל ולא עשה מלאכתו קודם הרגל, ולא סמך ע"ז שיעשנה במועד, דגם אם ל"ה בידו לעשותה במועד ל"ה עושה קודם הרגל, לא חשיב כמכוין מלאכתו במועד.[[3]](#footnote-3)

**ועד"ז** מתפרש מש"כ בפירש"י בגיטין מ"ד ב' ד"ה ואת"ל דבכלל מכוין מלאכתו במועד הוא מלאכה שיכול להניחה מלהתחיל בה עד לאחר המועד, וכיון דצמצם להתחיל בה סמוך למועד שאם לא יגמרנה במועד יהא דבר האבד ויהי' מותר לגומרה, וכ"כ רי"ו בנתיב ד' ח"ה, - וי"ל דהוא משום דאלמלי שסמך ע"ז שיהא מותר לגמרה במועד, ל"ה מתחיל במלאכה קודם המועד, וע"כ חשיב כמכוין מלאכתו במועד, וכ"ה משמעות ל' רש"י ורי"ו שם.

ה] **והנה** התוס' הרא"ש לקמן שם כתב בשם הראב"ד דהא דתני התם או שהטעוהו פועלים לגופי' איצטריך דסד"א כיון דאי אזיל לגבייהו וטפי להו אאגרא דילמא הוו אתו, ההוא לאו אונס הוא, קמ"ל דאונס הוא, וכ"כ תלמיד הרי"מ והריטב"א והר"ן ותלמיד הרשב"א שם והמהר"ם בהל' שמחות סימן ח', - ולכאו' מבו' מדבריהם דלא הותר לעשות מלאכתו במועד אלא כשהי' אנוס מלעשותה קודם המועד, אך כל שלא הי' אנוס, אף שלא נתכוין להניח מלאכתו למועד הו"ל כמכוין מלאכתו במועד, וזהו דס"ד דאף שהניח מלאכתו מפני שהטעוהו פועלים, מ"מ כיון שהי' בידו להוסיף על שכרם לא חשיב כאונס והו"ל כמכוין מלאכתו במועד.[[4]](#footnote-4)

**וכ"נ** גם ממש"כ הראשונים לקמן שם בשם הראב"ד דהא דכשאירעו אבל קודם המועד ולא עשה מלאכתו בימי אבלו מותר לעשותה במועד, הוא משום דאבל אסור בעשיית מלאכה זו, אך אם הי' מותר בעשייתה הו"ל כמכוין מלאכתו במועד, עמש"נ בזה להלן סק"?, אף שנמנע מלעשות המלאכה מכח טירדת אבלו, ולא הניחה כדי לעשותה במועד שיהא פנוי.

**אך** למש"נ י"ל דד' הראשונים קיימי בגונא דאלמלי הא דבידו לעשות המלאכה במועד ל"ה מפסיד את ממונו אלא הי' מוסיף על שכר הפועלים והי' עושה מלאכה בימי אבלו אף דהוא טרוד, וכל הא שלא עשה כן הוא משום דסמך ע"ז שיעשה המלאכה במועד, וע"כ הו"ל כמכוין מלאכתו במועד, אך כל שלא סמך ע"ז שיעשה המלאכה במועד, ל"ה כמכוין מלאכתו במועד.

ו] **ועד"ז** י"ל גם בממש"כ הראב"ן במכילתין, ז"ל, כל יהודי שיודע שיש לו יין ויש לו חביות לתקן ואינו מתקן לפני המועד ודאי כיון מלאכתו במועד אסור, אבל ישראל שאינו יודע שיש לו יין במועד ואירע שנתנו לו או שקנה מותר לתקנו במועד דהא לא כיון דלא ידע, עכ"ל, ועד"ז כתב הראבי"ה בסימן תתכ"ד, ומשמע דרק כשלא ידע שיש לו יין הוא דלא חשיב ככיון מלאכתו במועד, אך כל שידע שיש לו יין, אף שלא הניח המלאכה ע"מ לעשותה במועד, אלא שנתעצל ולא עשאה קודם המועד, חשיב כמכוין מלאכתו במועד.

**ולמש"נ** י"ל דהתם הוא משום דכל שידע שיש לו יין ולא תיקן ודאי סמך ע"ז שיעשה במועד, שהרי איירי כשיודע שיגיע הבציר במועד (כמש"כ הראבי"ה), ואם ל"ה סומך ע"ז שיעשה במועד, ל"ה נמנע מלתקן קודם המועד ומפסיד את ממונו, וע"כ הו"ל כמכוין מלאכתו במועד.[[5]](#footnote-5)

ז] **ועד"ז** י"ל גם במש"כ המג"א בסימן ק"ח סקי"א דהא דכששכח ולא עשה המלאכה קודם המועד ל"ה כמכוין מלאכתו במועד, כמש"כ השו"ע בסימן תקל"ח ס"א, הוא משום דשוכח חשיב כאונס, ומבו' דאלמלי הא דחשיב כאונס במה שלא עשה המלאכה קודם המועד, הוה חשבינן לי' כמכוין מלאכתו במועד, והרי דכל שפשע במה שלא עשה מלאכתו קודם המועד חשיב כמכוין מלאכתו במועד אף שלא הניח המלאכה ע"מ לעשותה במועד.

**ולמש"נ** י"ל דהתם היינו משום דמה ששכח ולא רמי אנפשי' למידכר, הוא משום דסומך ע"ז שאם לא יעשנה קודם המועד יהא בידו לעשותה במועד, וע"כ כל הא דלא חשיב כמכוין מלאכתו במועד הוא משום דשוכח חשיב כאונס, ואכתי צ"ע.

ח] **אמנם** הנה בירושלמי לקמן בפ"ב אמרו בדין מי שהי' יינו בתוך הבור דאם הגיע זמנו לבצור ולא בצר הוא חטא אנפשי' וכו' אלא כי אנן קיימין כשהגיע זמנו לבצור והוה סבר יכיל הוה קאים ולא קם, ובחי' תלמיד הרי"מ לקמן ברפ"ב כתב דאם הגיע זמנו לבצור ולא בצר הוא פשע שלא בצר קודם המועד והו"ל מכוין מלאכתו במועד, אלא איירי כשהי' סבור שיכול להמתין עד אחר המועד ונתברר שא"א להמתין, ועיי"ש שכתב דבכה"ג איירי כל הני עובדי דפירקין דרב חצדו לי' חצדא ור' ינאי דקטפי' לפרדיסי', ומשמע דכל שפשע במה שלא עשה המלאכה קודם המועד, הו"ל כמכוין מלאכתו במועד, ולא משכח"ל דהי' יכול לעשותה קודם המועד ואפ"ה ל"ה כמכוין מלאכתו במועד, אלא כשהי' סבור שיכול להמתין עד אחר המועד ולא פשע במה שלא עשאה קודם המועד.

**וכ"נ** להדיא ממש"כ הריטב"א לקמן י"ב ב' ע"ד הירושלמי דקמ"ל דלא חשבינן לה להא פושע קרוב למזיד למיקנסי', והרי דס"ד דאף בכה"ג שהי' סבור שיכול להמתין עד אחר המועד, ולא הניח כלל את מלאכתו לעשותה במועד, מ"מ חשיב כפושע קרוב למזיד, שהי' לו לידע שא"א להמתין עד לאחר המועד, והו"ל כמכוין מלאכתו במועד, - וגם לפ"מ דקמ"ל דכה"ג ל"ה כמכוין מלאכתו במועד, מ"מ כל שידע שא"א להמתין עד לאחר המועד, אף דמה שלא עשאה קודם המועד הוא משום שנתעצל, ולא הניח מלאכתו לעשותה במועד, מ"מ כיון שפשע במה שלא עשה מלאכתו קודם המועד הו"ל בכלל מכוין מלאכתו במועד.[[6]](#footnote-6)

**ג**

ח] **ובס'** שמה"כ סימן כ"א כתב להוכיח כדעת הסוברים דכל שנתעצל ולא עשה המלאכה קודם המועד ל"ה כמכוין מלאכתו במועד, מעיקר מה שאסרו חכמים בגילוח ובכיבוס כדי שלא יכנס לרגל כשהוא מנוול, ותיקשי דמ"ט הוצרכו חכמים לאסור בזה, הרי בלא"ה אם יכנס לרגל כשהוא מנוול יהא אסור לגלח ולכבס משום דהו"ל כמכוין מלאכתו במועד.[[7]](#footnote-7)

**והנה** אמנם למש"נ בדעת הסוברים דכשנתעצל ולא עשה המלאכה קודם הרגל חשיב כמכוין מלאכתו במועד דהיינו משום דאלמלי שהי' סומך ע"ז שיהא בידו לעשותה במועד ל"ה מתעצל מלעשותה קודם הרגל, אך כל שלא סמך כלל ע"ז שבידו לעשותה במועד, ל"ה כמכוין מלאכתו במועד, ניחא דבכה"ג הוא שהוצרכו לגזירת גילוח וכיבוס.

**אך** למש"נ דמשמעות ד' תלמיד הרי"מ והריטב"א בד' הירושלמי דבכל גוונא שפשע ולא עשה המלאכה קודם הרגל הו"ל כמכוין מלאכתו במועד, אף אם לא סמך ע"ז שיהא בידו לעשותה במועד, הדק"ל דמ"ט הוצרכו לגזור בגילוח וכיבוס במועד, הרי בלא"ה כל שנכנס לרגל כשהוא מנוול אסור לגלח ולכבס משום דהו"ל כמכוין מלאכתו במועד.

ט] **אך** נראה דלק"מ, דכל שלא גילח קודם המועד משום דעדיין ל"ה שערותיו גדולים כ"כ ובמועד גדלו יותר, לא חשיב כמכוין מלאכתו במועד, וה"נ הוא בכיבוס בגונא דקודם הרגל עדיין ל"ה הבגד מלוכלך כ"כ ובמועד נתלכלך יותר, דאף דאם הי' מגלח ומכבס קודם הרגל ל"ה צריך לגלח ולכבס במועד, מ"מ כיון דקודם הרגל ל"ה לו את אותו צורך הגילוח והכיבוס שיש לו במועד, דאף אם הי' צורך גילוח וכיבוס גם קודם המועד, מ"מ כיון שגדלו השערות ונתלכלך הבגד יותר בחוה"מ נמצא שנתחדש בחוה"מ צורך שלא הי' קודם המועד, אי"ז בכלל מכוין מלאכתו במועד.[[8]](#footnote-8)

י] **והעירו** די"ל עוד בזה, דאף אי נימא דכל שפםשע ולא עשה המלאכה קודם המועד חשיב כמכוין מלאכתו במועד אף אם לא סמך כלל ע"ז שיעשנה במועד, היינו רק בגונא דבע"כ יהא עליו לעשות המלאכה במועד, דבכה"ג הרי דבמה שאינו עושה המלאכה קודם המועד הו"ל כמניח מלאכתו למועד, אך בגונא דבידו שלא לעשות את המלאכה גם במועד, אף שיהא בזה צורך המועד המתיר לעשותה, לא חשיב כמכוין מלאכתו במועד אלא אם לא עשאה קודם המועד ע"מ לעשותה במועד, - וע"כ הוא דבגילוח ובכיבוס שבידו שלא לגלח ולכבס גם במועד, לא חשיב כמכוין מלאכתו במועד כשלא כיון להניחם למועד.

**ד**

יא] **בעיקר** מש"נ דמשמעות פירש"י דכל שלא הניח מלאכתו ע"מ לעשותה במועד, אלא שנתעצל ולא עשאה קודם המועד לא חשיב כמכוין מלאכתו במועד, לכאו' יש לסייע לזה, דהנה בפירש"י כתב בהא דתנן דהציר וכו' שנשברו מתקנן ביו"ט, דהיינו אף כשנשברו קודם יו"ט, וכ"כ בפי' הר"י מלוניל והוסיף לפרש דקמ"ל דלא אמרינן הלא יכול לעשותה מלפני הרגל, והיינו דקמ"ל דהותרה מלאכה בחוה"מ אף בגונא שהי' יכול לעשותה קודם הרגל, ולא אסרו אלא כשכיון מלאכתו במועד.

**והנה** בפירש"י בביצה כ"ח ב' ד"ה הלכה כתב בדין מכשירי אוכ"נ, דאף דכל שאפשר לעשותן מערב יו"ט אסור לעשותן ביו"ט, מ"מ כל שהי' טרוד ומכח זה לא עשאן בערב יו"ט מותר לעשותן ביו"ט, וכ"כ שם (בד"ה מותר לחדדה) דכל דלא הו"ל לאסוקי אדעתי' לא חשיב כאפשר לעשותן מערב יו"ט, - ותיקשי דא"כ גם אם ל"ה מלאכת חוה"מ מותרת כשהי' יכול לעשותה קודם הרגל, מ"מ בכה"ג שלא כיון מלאכתו אלא הי' אנוס וכיו"ב הדין נותן שיהא מותר לעשותה בחוה"מ.

**ובע"כ** מזה דגם כשהי' יכול לעשות קודם הרגל ונתעצל ולא עשה מותר לעשותה במועד, ובכה"ג הוא שהוצרכו להשמיענו דמלאכת חוה"מ מותרת אף כשהי' יכול לעשותה קודם הרגל.

יב] **אמנם** יש לדחות דנפ"מ בזה הוא כששכח לעשות קודם הרגל, דבכה"ג חשיב כאפשר לעשותו מערב יו"ט, וכמש"כ המג"א בסימן תק"ט סק"ב והמ"ב שם בהקדמה, ובחוה"מ כה"ג שרי ול"ה כמכוין מלאכתו במועד, וכמש"כ הראשונים בשם הראב"ד, וכ"כ השו"ע בסימן תקל"ח ס"א.[[9]](#footnote-9)

**ה**

יג] **הרא"ש** בפ"ב סימן א' כתב בשם הראב"ד שהוכיח דאבל אסור במלאכת דבר האבד, מהא דתנן התם דכשאירעו אבל מותר לעשות מלאכתו במועד ול"ה כמכוין מלאכתו במועד, עיי"ש.

**והחזו"א** בסו"ס קל"ה הק' דדילמא איירי מתניתין כשיש שם אומן אחר, דבכה"ג לכו"ע אינו רשאי לעשות מלאכת דבר האבד בעצמו בימי אבלו, ול"ה כמכוין מלאכתו במועד, - ועיי"ש שהוכיח מזה לדינא דכל שיכול לשכור פועלים קודם הרגל הו"ל כמכוין מלאכתו אף שעושה תמיד בעצמו והי' לו אונס קודם שלא הי' יכול לעשות בעצמו, וע"כ אין לפרש דאיירי כשיש שם אומן אחר, דבכה"ג הו"ל כמכוין מלאכתו, כיון שבידו לעשות ע"י האחר.

**אך** התפארת ירושלים ברפ"ב נקט בפשיטות דכל שאינו יכול לעשות אלא ע"י אחר והניח למועד כדי לעשות בעצמו, לא חשיב כמכוין מלאכתו במועד, ועיי"ש שכתב דמה שהוכיח הראב"ד ממתניתין דאבל אסור במלאכת דבר האבד, הוא מהא דקתני סתמא דכל שאירעו אבל מותר לעשות במועד, ואי נימא דאבל מותר במלאכת דבר האבד כשאין שם אומן אלא הוא, הו"ל למיתני בד"א דמותר לעשות במועד כשיש שם אחר, אך כל שאין שם אחר אסור לעשות במועד, כיון שהי' בידו לעשות בימי אבלו, עיי"ש.

יד] **ונראה** דיש לסייע לד' התפארת ירושלים, מעיקר הא דתנן דכל שאירעו אבל וכו' מותר לעשות מלאכה בחוה"מ, ואי נימא דכל שהי' בידו לשכור פועלים קודם הרגל הו"ל כמכוין מלאכתו במועד, נמצא דכל הא דכשאירעו אבל מותר לעשות מלאכה בחוה"מ הוא רק כשאין שם אומן אלא הוא, אך כל שיש שם אחרים שיכולים לעשות והי' בידו לשכרם הו"ל כמכוין מלאכתו במועד, ומסתימת מתניתין לא משמע כן.

**ו**

טו] **לקמן** י"ט א' ת"ר כותב אדם תפילין ומזוזות לעצמו וכו' דברי ר"מ, ר' יהודה אומר מערים ומוכר את שלו וחוזר וכותב לעצמו.

**והנה** ההג"א שם סימן כ"ד כתב ההג"א בסימן כ"ד כתב דכל הא דשרי לכתוב דוקא כשלא כיון מלאכתו במועד,[[10]](#footnote-10) ויש להעיר לפ"ז, דהיאך מותר למכור את שלו ועי"ז נעשה הוא צריך, הרי הו"ל כמכוין מלאכתו במועד.

**והנה** אמנם ל"ד לכל מכוין מלאכתו במועד שהי' בידו לעשות המלאכה קודם המועד והניחה למועד, ומשא"כ הכא דלא הי' בידו לעשות קודם המועד, אלא שבמועד עצמו מכר את שלו, - אך לכאו' כל כה"ג לא עדיף ממכוין מלאכתו במועד,[[11]](#footnote-11) וכאשר כ"ה מבו' בד' הט"ז בסימן תקמ"ה סקי"ג דהי' מקום לאסור לשמוע לכתחילה ד"ת כדי לכתבו דהו"ל כמו שעושה לכתחילה דבר שיהא אבד, ועיי"ש שכתב דודאי שרי משום דהאדם מצווה בכל עת ללמוד חידושים בתורה.

טז] **ושמא** י"ל בזה, דכיון שהוא מוכר את שלו לאחרים לצורך תפילין, והוא צורך שראוי להתיר את המלאכה, הרי דאף שלא התירו לכתוב לצורך חבירו, מ"מ שפיר הוא רשאי למכור את שלו לאחר ולכתוב תפילין לעצמו,[[12]](#footnote-12) וצ"ע בזה.

1. והא דקרי לי' עצל, הוא משום דגם לפי מחשבתו שיכול לעשות המלאכה אחר המועד, הרי הי' בידו לעשותה גם קודם הרגל, אלא שנתעצל ולא עשאה קודם הרגל משום דסמך ע"ז שיהא בידו לעשותה אחר המועד. [↑](#footnote-ref-1)
2. והעירו דיש לסייע לזה מד' הראב"ד, והוא ממה שהעמיד הראב"ד לדין זה על הא דקנסו במכוין מלאכתו במועד, ולא העמידה על איסור האיסור לכוין מלאכתו במועד, - ואי נימא דד' הראב"ד קיימי בגונא שנתעצל משום שהי' סבור שיכול להמתין לאחר המועד, אין מקום לדון בזה על האיסור לכתחילה לכוין מלאכתו במועד, דכיון שסבור שיכול להמתין לאחר המועד, ודאי דמותר להשהות, וכל הנידון בזה הוא אחר שנתברר שא"א להמתין לאחר המועד, אם קנסוהו שלא לעשות במועד. [↑](#footnote-ref-2)
3. אך בד' השעה"צ שהבאנו לעיל סוסק"א משמע קצת דבכל גווני שלא כיון מלאכתו במזיד לעשותה במועד ל"ה בכלל מכוין מלאכתו במועד, אף דמה שנתעצל הוא משום דסמך ע"ז שיהא בידו לעשותה במועד, וכאשר כ"ה משמעות ל' הרמב"ם דלא חשיב כמכוין מלאכתו במועד אלא כשהניחה למועד "מפני שהוא פנוי", וצ"ע. [↑](#footnote-ref-3)
4. ובזה מתפרש מה שהשמיט הרמב"ם בפ"ז מיו"ט ה"ג להא תדנן דאירעו אונס או שהטעוהו פועלים, משום דלדעתו ליכא רבותא בהא דהטעוהו פועלים, אלא כל שלא נתכוין במזיד להניח מלאכתו במועד מותר לעשותה בחוה"מ. [↑](#footnote-ref-4)
5. אך ממה שהוצרכו הראב"ן והראבי"ה להשמיענו דאם לא ידע שיש לו יין ל"ה כמכוין מלאכתו במועד, משמע דכל שידע שיש לו יין הו"ל כמכוין מלאכתו במועד, אף אם לא סמך כלל ע"ז שיעשה במועד, אך יש מקום לומר דמה שהוצרכו להשמיענו דל"ה כמכוין מלאכתו במועד, הוא בגונא דאלמלי שהי' סומך ע"ז שיהא מותר לעשות במועד, הי' מתקן החביות קודם המועד משום צד הספק שיהא לו יין, וע"כ הי' מקום לחשבו כמכוין מלאכתו במועד. [↑](#footnote-ref-5)
6. והנה אמנם שמא י"ל דהתם איירי בגונא דמה שלא עשה קודם המועד, הוא משום דסמך ע"ז דאם אם יתברר שאין יכול להמתין עד לאחר המועד יהא בידו לעשותה במועד, אך אלמלי דהי' בידו לעשותה במועד, ל"ה סומך ע"ז שיכול להמתין עד לאחר המועד, וזהו דקמ"ל דאפ"ה ל"ה כמכוין מלאכתו במועד, - אך אי"ז במשמעות ד' תלמיד הרי"מ והריטב"א, ומשמעות דבריהם דכל שפשע בכך שלא עשאה קודם המועד הו"ל בכלל מכוין מלאכתו במועד. [↑](#footnote-ref-6)
7. ואמנם הנה בדין גילוח י"ל לדעת הרמב"ן ודעימי' דגילוח חשיב כצורך אוכ"נ, ולפ"ז י"ל דמה"ט יש להתיר אף כשכיון מלאכתו במועד, ונתבאר בסימן כ"א ? סק"?, אך אכתי תיקשי מדין כיבוס, דבזה מודה הרמב"ן דלא חשיב כצורך אוכ"נ, ואין להתיר בזה כשכיון מלאכתו במועד, ואפ"ה הוצרכו חכמים לגזירת כיבוס. [↑](#footnote-ref-7)
8. ואף דדין מכוין מלאכתו במועד הוא גם כשאין הצורך אלא במועד, דכל שהי' בידו לעשותו קודם המועד והניחו למועד הו"ל כמכוין מלאכתו במועד, וכאשר כ"ה מבו' בד' הראשונים בכ"ד, היינו רק בדברים שדרך לעשותם קודם שעת הצורך, אך דברים שאין דרך לעשותם קודם שעת הצורך, לכאו' לא חשיב כמכוין מלאכתו במועד, וכ"כ בס' שמה"כ פט"ו סי"ג, וה"נ הכא דכוותה דמשום צורך הגילוח והכיבוס שנתחדש במועד, אין דרך לגלח ולכבס קודם לכן, והכא עדיף טפי, שהרי אם הי' מגלח ומכבס קודם המועד, ל"ה זה מועיל על מה שגדל השער ומה שנתלכלך הבגד במועד, אלא דכיון שגילח וכיבס את מה שהי' קודם הרגל, הרי דמה שניתוסף במועד בפנ"ע אינו מצריכו לגלח ולכבס. [↑](#footnote-ref-8)
9. אך למש"כ הנשמ"א בכלל צ"ד סק"א דבכה"ג ששכח לא חשיב כאפשר לעשות מערב יו"ט, לא א"ש. [↑](#footnote-ref-9)
10. אך הב"י בסימן תקמ"ה סוס"ג כתב דמשמע דאפי' כיון מלאכתו שרי דכיון דדבר מצוה הוא ליכא למיקנסי', - ואמנם משמעות דבריו דאסור לכוין מלאכתו במועד לכך, אלא דאם עבר וכיון מלאכתו במועד לכך לא קנסוהו ומותר לעשות. [↑](#footnote-ref-10)
11. ויש לסייע לזה, דאל"כ נמצא דכל שבידו לכתוב קודם המועד יש עליו לכתוב קודם המועד ואח"כ במועד ימכור את מה שכתב ויחזור ויכתוב לעצמו, וזה רחוק. [↑](#footnote-ref-11)
12. ונפ"מ בזה, דלפ"ז הרי דלדעת הסוברים דלא הותר לכתוב תפילין במועד אלא לצורך המועד עצמו, יהא אסור למכור לחבירו תפילין לצורך אחר המועד, ולכתוב לעצמו תפילין למועד. [↑](#footnote-ref-12)