23. בדין טבילת כלי סחורה ובדין שימוש בכלי סחורה
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב מאיר קאופמן / שיעורי ליל שב_ק / תשפד

#### ליל שב"ק פ' כי תבוא י"ח אלול פ"ד – שיעור בית מדרש הגדול נוה יעקב

# בדין כלי סחורה לגבי טבילת כלים

א] א. מצוי שרוצים לשלוח מתנה כלי אכילה לחברו ורוצים לטובלו קודם כדי שתהיה המתנה ראויה מיד לשימוש ולפעמים שולחים לאדם שאינו שומר תורה ומצות שבזה יש חשש לפני עור ולכן רוצים לטבול קודם ויש לדון האם אפשר לטובלו וכן האם אפשר לברך על הטבילה ויסוד הנידון האם זה מוגדר שהכלי כבר חייב טבילה או שכיון שהוא עדין לא עומד לאכילה אי אפשר לטובלו

ב. עוד יש לדון ברוצה לשלוח לחברו כלי אם אוכל האם זה מחיבו בטבילה או שכיון שמה שמניח כאן אוכל זה בתור לשלוח מתנה כך לחברו ולא בתור שימוש של אכילה אולי זה לא מחיב טבילה ואם זה לא מחיב טבילה א"כ הוא גם לא יכול לטובלו ונבאר הצדדים בס"ד

### בדין כלי סחורה שמטרתם לאכילה האם חיבים בטבילה

ב] והנה מבואר בגמ' בע"ז שכיון שכלי סעודה אמורים בפרשה ולכן אין חיוב אלא על כלי סעודה ולכן אם קונה כלי חפירה מהעכו"ם הוא לא צריך טבילה והנה לפ"ז יש מקום גדול לדון שמי שקנה מהעכו"ם כלי שעומד לחתוך קלפים ולא עומד כלל לסעודה והוא יחדו לסעודה אין עליו חיוב טבילה דהינו שכל הטומאה חלה רק על כלי סעודה וכל שזה לא היה כלי סעודה אצל העכו"ם אין זה מחיב טבילה ובפרט דעיין ריטב"א שביאר שיסוד הטומאה כיון שכלי זה עמד לאכילה אצל העכו"ם לכן יש עליו טומאה שהוא עמד לאכילת איסור ובפשוטו כלי שעומד לחתוך קלפים הוא לא עמד אצל העכו"ם לאכילה וא"כ אין לו סיבה לטומאת עכו"ם

והנה לכאורא יש להוכיח לחיוב שהרי עכו"ם שעושה כלי למוכרו לכאורא אינו עומד לסעודה וא"כ אצל העכו"ם אין על זה שם כלי סעודה ובכל אופן ישראל הקונה ממנו חייב לטובלו כמבואר בגמ' שגם כלים חדשים הנקנים מהעכו"ם חייבים אמנם בפשוטו כל שהכלי עומד לסעודה אפילו שעכשיו זה עדין לא עומד לאכילה בכל אופן הוי כלי סעודה וא"כ יתכן שרק לכן זה חייב טבילה אבל כל שהכלי מצד עצמו לא עומד לאכילה ורק הישראל העמידו לאכילה הוא חייב טבילה אמנם עיין ב"י ק"כ ס"ח שכתב לדון שאם ביחד סכין של קלפים לחתוך אוכל פטור ה"ה אם עכו"ם עשה כלי למטרה סחורה וישראל קונהו על מנת למוכרו שזה פטור מטבילה כיון שהישראל לא קנה כלי סעודה דהינו שנקט שכל שעומד לסחורה זה נחשב שהוא לא עומד עדין למטרת אכילה ואם נימא שלא חל חיוב אצל הישראל ממילא גם כה"ג זה לא היה מתחיב

ועיין ב"י שדייק מההגהות אשר"י שסכין שעומד לחתוך קלפים וישראל קנהו לחתוך קלפים ומכרו לישראל אחר ויחדו לאכילה שזה מחיב טבילה דהינו שכל שהישראל מיחדו לכלי סעודה אפילו שאצל העכו"ם זה לא היה כלי סעודה יש על זה חיוב טבילה וע"ש שכתב שלכן גם ישראל שקנה כלי סעודה למטרה של סחורה דהינו למכור אותם אצל אחרים שכל שישראל קונהו הוא מתחיב בטבילה

והנה עיין ב"י שהביא מההגהות אשר"י שאם אדם קנה מעכו"ם סכין לחתוך בו קלפים ומשאילו לחברו לצורך סעודה שזה פטור מטבילה שכיון שזה לא מיועד לסעודה ואין חיוב טבילה על הבעלים ממילא גם השואל לצורך סעודה הוא לא מתחיב דהינו שזה לא מקבל שם כלי סעודה ועיין ט"ז סק"י שלפ"ז ה"ה אם חנוני יש לו כלי אכילה שעומדים לסחורה והוא משאילם לאחרים לסעודה אין זה צריך טבילה דהינו דנקט כנ"ל מהב"י שכלי סחורה אין לזה שם כלי סעודה ולכן אם שימוש ארעי בדבר שאינו כלי סעודה לא מחיב טבילה גם כאן זה לא מחיב טבילה אמנם ע"ש שהביא שבאיסור והיתר החמיר שגם כלי שהוא לא לסעודה אין להשתמש בו שימוש ארעי לסעודה ולכן יש להחמיר בזה ולטובלו ועיין בינת אדם ס"ה שהאריך להוכיח מהפר"ח סקכ"א כ"ב הסברא הנ"ל שכלי שעומד לסחורה אין לו שם כלי סעודה ולשיטה ששימוש ארעי לא חיב אפשר לשאול מהחנוני כלי סחורה לסעודה ולא צריך לטובלו רק שחשש לשיטות שאסור שימוש ארעי גם בדבר שאינו כלי סעודה וכתב שבכלי זכוכית שזה דרבנן יש להקל

והנה עיין דרכי תשובה סימן ק"כ סק"ע ופ"ח שהביא משבט סופר סט"ז שדן שאדם שמוכר בקבוקים אם שתיה חשיב כלי סחורה וזה לא צריך טבילה והנה כאן הדבר מחודש יותר שהרי הוא עצמו ממלא האוכל בכלי אמנם כיון שאין כונתו לשימוש של אכילה אלא למטרת סחורה ובכל אופן נקט שרק אם השימוש של הבעלים זה למטרה של אכילתו הוי כלי סעודה אבל כל שזה למטרה של למכור את זה כך לא הוי אלא ככלי סחורה וע"ש שלא היקל אלא בכלי זכוכית וכן הוא המנהג בבתי אריזה ישראל שממלאים אוכל בכלים הנקנים מעכו"ם ללא טבילה אמנם בחוט שני כתב שאין סברא זו מוכרחת ולכן כתב שאין להקל בזה וכן ביבין דעת [בסימן בהערות קצרות על יור"ד סימן ק"כ] כתב שהם צריכים טבילה

והנה יש לדון עוד במי שיש לו גמ"ח להשאלת כלים או להשכרת כלים האם גם כה"ג יש קולא הנ"ל שאצלו זה לא עומד לאכילה ולא הוי כלי סעודה והנה מסברא כאן זה גרע שהרי זה עצמו השימוש מה שאנשים ישתמשו בזה לאכילה והוי כלי סעודה ועיין קו"א למהריל"ד סימן ה' אות קל"ו שצידד לפטור בכה"ג והנה זה ודאי שמי שיש לו כלים שעומדים לאכילת בני ביתו זה חיב בטבילה דזה שימוש של אכילה שלו אבל כאן שהשימוש של השואלים או השוכרים זה מוגדר שזה לא עומד אצלו לשימוש של אכילה ואין זה חייב בטבילה וצ"ע עומק הסברא בזה

ועיין דרכי תשובה שם שנקט שמי שיש לו בית מרזח שאנשים באים לשתות ולאכול יש גם הסברא הנ"ל של בקבוקים והוי כלי סחורה שזה פטור מטבילת כלים וכאן הדבר מחודש טפי שהרי זה עצמו השימוש מה שמאכיל אנשים והתשלום לא על העמדה לאפשרות אכילה אלא על שימוש האכילה בפועל והוי ממש כלי סעודה ורק אם נימא שהחיוב חל על הבעלים ורק על שימושו לאכילה מחיל החיוב ממילא כאן זה לא עומד לאכילת הבעלים וזה לא חייב וההוראה המקובלת להחמיר בכל זה וכמדומה שאין לברך שמכלל ספק לא נפקא וראוי מאוד לטבול אם כלי אחר ולברך [והנפק"מ בכל המכונות קפה או מים שעומדים לסחורה וכן במסעדות שהכלים לא טבולים שלשיטות הנ"ל אפשר להשתמש בזה] [ויתכן שגם לד"ת שפטר בכה"ג זה ודאי שאם יש לו כלי להאכיל את בני ביתו או אורחיו ודאי שזה חייב שזה ודאי שימוש של אכילה ורק מתי שכל מטרתו לסחורה בזה אין כאן יחס של אכילה כלפיו וצ"ע בזה]

והנה יש לדון באדם שרוצה לשלוח לחברו כלי אם אוכל האם כה"ג יש גם את הסברא הנ"ל שאצלו זה לא שימוש של אכילה או אדם ששולח לחברו מתנה ודאי זה מתפרש שזה כאילו בא להאכיל את חברו בכלי שבזה בפשוטו ודאי חיב טבילה וכנ"ל במסעדה ויתכן שכאן זה עדיף שזה שימוש שלו וכמו בני ביתו וצ"ע

והנה יש לדון במי שיש לו בית מרזח לגוים דהינו שמשתמש אם הכלים למטרת אכילה אבל אכילת עכו"ם האם זה מחיבו טבילה והנה בפשוטו ודאי יש לזה שם כלי סעודה אמנם יתכן שכל המחיב טבילה זה כלי שעומד לאכילת ישראל ולא כלי שעומד לאכילת עכו"ם ועיין יבין דעת בהערות לסימן ק"כ שנקט שבזה פטור וכן הוא במהריל"ד קו"א סימן ה' אות קל"ו

### הצדדים האם מועיל לטבול כלי קודם שחל עליו חיוב

ג] והנה למה שנתבאר שדעת האחרונים שכלי שעומד לסחורה אינו נחשב כלי סעודה והשימוש בו הוא נחשב שימוש בדבר שאינו כלי סעודה יש לדון האם אפשר לטבול את זה במצב זה או שכל הטבילה יכולה להעשות רק בזמן שיש לזה שם כלי סעודה וכן נפק"מ בטבל סכין של קלפים ואחרי זה החליט ליחודו לסעודה האם זה יעזור והנה בפשוטו אם יסוד הדין טבילה הוא שם איסור והטבילה הוא מטהר א"כ בפשוטו אפילו שכרגע אין איסור אבל אפשר כבר לטבול לטהרו מטומאתו אמנם אם יסודו דין מצוה יש לדון האם הטבילה צריך להעשות מתי שיש כבר את החיוב טבילה דהינו מתי שזה עומד לאכילה שעכשיו יש כאן חיוב לטובלו קודם האכילה או שאפילו ללא החיוב לטבול שייך לטובלו לטהרו מטומאת העכו"ם וממילא כשיבוא ליחדו לאכילה הוא לא יתחייב בטבילה [והרי מבואר בב"י שכלי שעומד למוכרו זה מוגדר שעדין אין עליו חיוב טבילה וזה מתחדש רק אצל הקונה ולכן דן לפוטרו מטבילה]

אמנם יש לדון בזה עוד דהנה בעיקר מה שכתב הב"י שגם בכלי שרק אצל הישראל נהיה כלי סעודה דיש דין לטובלו האם הכונה שבאמת הטומאת עכו"ם כבר היה קודם שזה עצמו שזה של גוי רק האיסור השתמשות מחמת זה הוא רק כשזה נהיה כלי סעודה או שבאמת כל הטומאת עכו"ם שזה חידוש התורה התחדש רק בכלי סעודה רק שזה עצמו ששם העכו"ם עליו זה הסיבה לחלות טומאה ולפ"ז החלות טומאה באמת רק חל בבית הישראל כשזה מקבל שם כלי סעודה ואם נימא כצד זה א"כ ודאי מסתבר שלא שיך לטובלו קודם שהוא כלי סעודה דהרי אין עליו עדין את טומאת העכו"ם ולא שייך טבילה בדבר שאין בן עדין את הטומאה והנה בפשוטו הדבר מחודש שיחול הטומאה רק אצל הישראל

אמנם בפשוטו מצאנו באחרונים שנקטו כנ"ל דכל דשם העכו"ם עליו יכול לחול טומאת העכו"ם אצל ישראל דהנה ידוע דעת החכמת אדם כלל ע"ג בבינת אדם אות פ"ה בקונה חביות גדולות של יין מהעכו"ם שקשה לטובלם וכתב שיעשה בהם נקב שיבטל תורת כלי ואחרי זה יחזור ויתקנו וכה"ג כיון שהגמר מלאכה אצל הישראל זה לא צריך טבילה ומבואר שאפילו דשם העכו"ם עליו בכל אופן כיון שבזמן שזה לא כלי אין בזה טומאת עכו"ם ממילא עכשיו זה לא מתחייב ובפשוטו לפ"ז אם קנה דבר שאין לו שם כלי כגון חד פעמי לשיטות שזה לא כלי ויחדו לשימוש קבוע זה לא יתחיב טבילה כי החלות שם כלי היה אצל הישראל וכן נקטו האגרות משה והאור לציון

אמנם עיין רעק"א שציין לפמ"ג או"ח תנ"א משב"ז ו' שמי שקנה פך מהעכו"ם שאין לו שם כלי ויחדו לשימוש וזה קיבל שם כלי חייב לטובלו בברכה והסתפק בהיה צריך לעשות בו נקבים האם כה"ג כיון שיש כאן שינוי מהותי זה כעשיה של הישראל ומבואר שנקט שאפילו שכל השם כלי חל אצל הישראל אבל כיון ששם העכו"ם עליו כיון שזה בדיוק כמו שזה היה אצל העכו"ם ממילא זה מתחיב בטבילה וכן עיין פר"ח שהסתפק אפילו במי שקנה כלי מהגוי והתיכו וחזר ועשה ממנו כלי שזה יתחיב טבילה וכתב שכיון שזה פנים חדשות אין שם העכו"ם עליו ומבואר שמצד שהשם כלי חל אצל הישראל זה לא סיבה לפטור ועיין ירושלמי סוף ע"ז לביאור הפני משה דמבואר שאפילו קונה חתיכת מתכת מהעכו"ם ועושה מזה כלי צריך לטבול והנה האו"ז דיק מהש"ס לא כך אמנם יתכן שזה רק מצד שזה פנים חדשות אבל לא צריך שיהיה שם כלי אצל העכו"ם ועיין ט"ז שמפורש בדבריו שבקונה כלי אם נקב מהעכו"ם והישראל סותמו שזה חיב טבילה [ויתכן שביסוד הדברים החכמת אדם מודה רק שס"ל שכל שהישראל השלים הכלי זה כמו פנים חדשות ולכן במקרה שהישראל רק יחד הכלי לשימוש בזה הוא חיב וכמבואר בפמ"ג ולפ"ז גם בכלי פרקים שהדיוט יכול לחברו אפילו שהשם כלי חל רק על ידי החיבור אבל בזה ודאי דשם העכו"ם עליו ויודה החכמת אדם שזה חייב טבילה]

והנה בפשוטו כאן לא יעזור אם טבלו את זה קודם שיחדו את זה לשימוש ומצד שאין על זה שום טומאה דאין על זה שם כלי ורק אצל הישראל חל על זה שם טומאה [ושאלתי את הגרנ"ק והסתפק בזה] ולפ"ז יתכן שגם בכל ישראל שמיחד כלי לאכילה זה כך ולכן לא יועיל לטובלו קודם שיחדו לאכילה ושזה כבר לא כלי סחורה אמנם אין זה מוכרח דיתכן שזה ודאי שטומאת העכו"ם יש גם בכלי שאינו כלי אכילה ורק המחיב של טבילה הוא בכלי סעודה ולכן אפילו שלטבול דבר שאין שם כלי לא יועיל אבל כל שיש לו שם כלי אפילו לא של אכילה זה מועיל ויתכן שיש חילוק שכלי שעומד לאכילה רק שהוא סחורה בזה ודאי יש בו הטומאת עכו"ם וכל הסברא רק שאין חיוב טבילה אבל כלי שלא עומד לאכילה כלל בזה באמת ודאי שאין בו טומאה כלל

[אמנם מהא דהב"י דימה הדברים משמע שאין חילוק אמנם יתכן שהב"י לא היה לו צד כלל שכל שזה לא היה כלי סעודה אצל העכו"ם זה לא מתחיב ויתכן הטעם שכל שכשזה מגיע לישראל זה מיוחד לאכילה ממילא זה כלי אם טומאת עכו"ם וכנ"ל שלא צריך טומאה אצל העכו"ם או שנקט שכל כלי יש בו טומאה אצל העכו"ם וכל מה שהב"י דן שאולי החיוב טבילה רק חל בזמן שזה מגיע לבעלות ישראל אבל כל שזה הגיע לבעלות ישראל וזה לא התחיב בטילה ואחרי זה הוא מתחיב טבילה זה פטור ובזה דימה מי שקונה לסחורה ומיחדו לאכילה למי שקונה לחתוך קלפים ומיחדו לאכילה וז"ב]

והנה עיין ט"ז סק"י שכתב שבשואל מהחנוני כלי להשתמש שזה מחלוקת האם צריך לטובלו דיש לטובלו ללא ברכה וכתב שהחנוני צריך להודיע את זה לקונים שלא יחזרו לטובלו בברכה עכ"ד והנה פשטות לשונו שצריך לחזור ולטובלו ורק שלא יברך אמנם אינו מוכרח דיתכן שכונתו שהחשש איסור שיטבלו אם ברכה אבל באמת לא צריך לטובלו כלל אמנם עיין ח' חת"ס [נדפס שו"ע פרידמן] שנקט שכונתו שבאמת חייב לחזור ולטובלו וכן הוא במנחת יצחק ח"ח סימן ע' וכן הוא בספר טבילת כלים פ"ח הערה ז' בשם השבט הלוי וכן ראיתי מביאים מהגרשז"א אמנם בחוט שני נקט פשוט שמועיל הטבילה וכן דעת הגרנ"ק וכן מביאים מהגריש"א שהורה כן בסוף ימיו [וכמדומה שבכלי מתכות ודאי דאין להקל אחרי שבחת"ס מפורש שצריך לחזור ולטובל והראנו פנים שבסברא הדבר יתכן אמנם אם נימא שזה תלוי במחלוקת החכמ"א והפמ"ג א"כ א"ש שהחוט שני והגריש,א שהקילו כחכמת אדם הקילו גם כאן אבל מי שמחמיר כפמ"ג יש מקום גדול להחמיר וכנ"ל ]

והנה בחוט שני כתב שיש לטבול אבל לא לברך שעדין אין חיוב אמנם הגרנ"ק הורה לברך והנה בפשוטו הברכה זה כמו נט"י שעושה כדי להתיר ולכאורא כיון שגם כאן המטרה כדי להתיר לאחר הקניה יש כאן סיבה לברכה ורק אם נימא שהברכה מצד המצוה שבדבר ממילא כאן אין מצוה וצ"ע בזה

ובעיקר הנידון הנ"ל האם שייך שכל השם טומאה יחול אצל הישראל יש נפק"מ גדולה דהנה מבואר במשניות שכלי של פרקים גם אם פרקו אותו כל שהדיוט יכול להחזירו הוא עדין בטומאתו ולכן בקונה כלי של פרקים מחובר מהגוי והישראל פרקו הוא ודאי חיב טבילה ומקובל שאפשר לטובלו אפילו מפורק שיש לו עדין שם כלי אמנם הרי בפשוטו כלי של פרקים שעדין לא חיברו אותו אפילו שהכינו את כל הפרקים זה ודאי שהוא לא מקבל טומאה עדין ולפ"ז ישראל הקונה כלי כזה מהעכו"ם ומחברו אין הוא צריך טבילה שכל השם כלי נהיה אצל הישראל אמנם למבואר בפר"ח ובפמ"ג שכל שזה לא פנים חדשות ויש עליו שם העכו"ם ממילא זה חייב בטבילה אמנם לנ"ל לא יועיל לטובלו לפני שחיברו אותו שאז הרי אין עליו עדין טומאת העכו"ם ורק לאחר שיחברו אותו עכשיו אפשר לפרקו ולטובלו

והנה בפשוטו בקונה כלי חשמל שלא חיברו החלקים עדין אין לטובלו בברכה דודאי יש לחוש לסברת החכמת אדם שכל שכל השם כלי נהיה אצל הישראל זה לא חיב טבילה [וכן ראיתי להורות בשם החוט שני וכן אמר לי מסברא הגרנ"ק] אמנם יש לחוש לסברת הפר"ח והפמ"ג ולהטבילו אמנם לנ"ל צריך קודם לחבר החלקים שזה יקבל שם כלי ורק אז אפשר להטבילו אמנם בכלי חשמל כגון מיקסר לדעות שזה שני כלים והמיקסר הוא רק הכח המניע א"כ יש כבר שם כלי לכל חלק וחלק של המיקסר ויש לטובלו בברכה אמנם לגריש"א שזה כלי אחד וגם המיקסר חיב או בכלי שיש לו רק חלק אחד שבזה דעת החוט שני שהכל חייב או אם נימא שאפילו שזה כלי אחד אבל כיון שנוגע באוכל רק חלק אחד רק הוא צריך טבילה יש להחמיר לחברו ורק אחרי זה לטובלו ללא ברכה וז"ב

### בשימוש בכלי שלא יכול לטובלו

ד] יש לדון במי שמגיע לבית מלון של ישראל שקנו הכלים מעכו"ם ולא טבלו הכלים ורוצה להשתמש בכלים האם יש בזה צד היתר ועיין לעיל מה שהבאינו שיש שנקטו שביחס לבעלים זה כלי סעודה ואין בזה חיוב טבילה אמנם הבאינו שהכרעת רבותינו להחמיר בזה אמנם יש לדון בזה עוד

דהנה מבואר במרדכי שמי שיש לו בגד ד' כנפות ללא ציצית בשבת מותר ללובשו כיון שהוא אנוס על מה שלא מקים המצוה דהינו שאין איסור להכניס עצמו למצב של חיוב מצוה שהוא לא יכול לקים מצד אונס ועיין אבני נזר שדן שלפ"ז גם בטבילת כלים כל שאין לו אפשרות לטבול הכלי אין לו איסור להשתמש אם הכלי דהינו שנקט שטבילת כלים יסודו דין מצוה וכל שאוכל בכלי ללא טבילה הוא מבטל מצוה וממילא כל שהוא אנוס מלקים המצוה אין איסור במה שמכניס עצמו לחיוב במצוה עכ"ד ולפ"ז נקט המנחת שלמה במכתב לספר טבילת כלים כהלכתה שכל שהבעלים לא נותן לטבול זה נחשב שאין אפשרות ואין איסור לאכול בכלים אלו עכ"ד והנה עיין שיעור הקודם שהבאינו דפשטות הראשונים שטבילת כלים יסודו הוא דין איסור שניתר על ידי טבילה ולפ"ז אין מקום לכל הנ"ל שיסוד ההלכה שיש איסור שימוש ללא טבילה אמנם דבריו זה לשיטות שיסודו הוא דין מצוה

והנה דעת המג"א הובא במ"ב סימן י"ג שמדרבנן אסור ללבוש בגד זה ורק במקום כבוד הבריות זה מותר ובפשוטו הכונה שמדרבנן יש איסור להכניס עצמו למצב של חיוב שהוא לא מקים המצוה ולפ"ז גם אם הדבר נכון ביחס לדאוריתא אבל יש כאן עדין איסור דרבנן וכל דבריו לשיטות שאין איסור אפילו מדרבנן והנה יש לדון בזה עוד

דהנה מבואר בגמ' שאסור לשחוט ביו"ט כוי כיון שאין מכסין את דמו והקשה הגליון מהרש"א סימן כ"ח הרי הוא מכניס עצמו לחיוב מצוה שלא יכול לקימה ולמה זה אסור והנה אם נימא שיש איסור מדרבנן יתכן שלכן זה אסור אמנם לשיטות שאין איסור דרבנן צ"ע ועיין אבני נזר שכתב שיש מצות שכל ענין עשיתם זה על הגברא אמנם יש מצות שיסוד דינם מצד שחפצא וכתב שכיסוי הדם הרי גם אם זה של הפקר יש חיוב כיסוי דהינו שהחפצא מחיב כיסוי ובזה ודאי אסור להכניס עצמו למצב שלא יעשה רצון התורה ורק בציצית שאין יסוד הענין שלבישה של בגד יהיה בו ציצית אלא כל הענין זה קיום המצוה של הבן אדם בזה יש סברא שאם הוא בין כה לא מקים המצוה לא איכפת לן שמכניס עצמו לחיוב המצוה והנה לגבי טבילת כלים גם אם נימא שיסודו דין מצוה אבל ודאי שיסוד הדין שרצתה התורה שכלי האכילה של הישראל יהיו טבולים ולא יהיה בהם טומאת עכו"ם ולכאורא זה ממש כמו כיסוי הדם

והנה היה מקום לדון עוד דהנה מבואר בתוס"ר ביבמות שכל הסברא בציצית רק כיון שהחיוב חל לאחר העטיפה וכיון שהוא אנוס הוא פטור אבל אם יסוד ההלכה שלבישת הבגד צריכה להיות אם ציצית בזה אין היתר ללובשו ללא ציצית והשאג"א תמה מה החילוק והנה בפשוטו מבואר שכל הסברא של המרדכי לא שייך במקום שעשית הפעולה היא עצמה המצב של ביטול המצוה ובפשוטו גם כאן הרי ודאי שאין הכונה שהאכילה מטילה חיוב אלא שכל שבא לאכול בכלי הוא מחויב להעמיד השימוש בכלי טבול וא"כ האכילה בכלי הוא ביטול המצוה אמנם עיין ח' הגר' ראובן שביאר שכונת תוס' שאם המצוה היתה בעיקר הלבישה שלבישת הבגד יהיה אם ציצית ממילא בזה שלובש בגד ללא ציצית זה עשיה נגד התורה ורק כיון שהחיוב הוא לאחר הלבישה אין כאן עשיה נגד התורה [והארכנו בזה בשיעורים על ציצית] ולפ"ז לכאורא כאן אין הגדר שהמצוה שהאכילה תהיה בכלי טבול אלא המצוה הוא הטבילה והאכילה זה רק המצב שגורם לחיוב וממילא יש כאן את סברת המרדכי ודו"ק

והנה בעיקר הדבר בפשוטו מהא דמבואר בשו"ע שכלי לא טבול אסור להשתמש בו בשבת ללא לטבול אפילו שיש איסור לטבול חזינן שגם כשאין אפשרות בכל אופן אסור להשתמש בו ויתכן שזה מדרבנן או ככל הסברות הנ"ל ובאמת בפשוטו אם ישלמו לבעל המלון מחיר גבוה הוא דאי יסכימו שיטבלו וא"כ לכאורא אין זה ענין לדברי המרדכי