קכח. הכשר שחיטה במקצת בהמה
קטגוריות: ש_ס / מא חולין / חולין - הרב וורצל / העור והרוטב

חולין קכח. הכשר של שחיטה במקצת בהמה

קכח. ר"א אמר בשחיטה מתרת ולא דם קמיפלגי, ומבואר ברש"י לגי' דידן דלכו"ע יש יד להכשר ובהמה נעשית יד לאבר [או אוחז בקטן ואינו עולה עמו ה"ה כמוהו], ומש"כ רש"י כשניתז הדם הוא אופן נוסף די"ל דלכו"ע אין יד להכשר ואיירי כשניתז הדם על האבר].

ובזה תלי פלוגתתם דלר"מ שהדם מכשיר הרי כיון שיש יד להכשר ע"י שהוכשרה הבהמה הוכשר גם אותו אבר, אבל לר"ש שחיטה מכשרת ולא דם.

ומבואר בזה דאף אם יש יד להכשר ה"מ אם הוכשרה הבהמה ע"י הדם אבל הכשר שחיטה א"י להכשיר מתורת יד או מתורת מחובר כמוהו.

[אבל גי' השטמ"ק ברש"י דהכל איירי למ"ד אין בהמה נעשית יד לאבר ואיירי כשניתז על האבר וממילא אין ראיה כלל].

והנה לעיל קכז: אמר רבה בבהמה נעשית יד לאבר קמיפלגי, וכתבו התוס' דרבה מצי סבר דשחיטה מכשרת ולא דם, ומ"מ אם בהמה היתה נעשית יד לאבר היה הכל מוכשר ע"י השחיטה.

ויש כאן לבאר כל ד' התוס', הנה בתוס' כתבו בזה"ל:"הא אם היה נעשית יד לאבר היה מוכשר משחיטת בהמה אע"פ שהוא אסור באכילה מדרבנן, וכן סברי כולהו אמוראי וכו'".

וברשב"א ור"ן הבינו כוונת התוס' דכיון שאכילת האבר אינו אלא איסור דרבנן מהני הכשר השחיטה גם להאבר.

ותמהו ע"ז דא"כ אף בלא דין יד נמי השחיטה מכשרת את האבר משום שהתירה אותו באכילה?

וברעק"א עג: פי' כוונת התוס' דבאמת כיון שהוא אסור מדרבנן באמת ל"מ ההכשר של השחיטה שלא התירה השחיטה את האבר ורק מכח שבהמה נעשית יד לאבר לכך מכשרת השחיטה אף האבר אסור ואף אם היה אסור מדאורייתא היה מועיל יד להכשיר את האבר, וכ"מ בתו"ר [מיהו עיי"ש ברעק"א משה"ק ע"ז ממתני' דר"מ פסל דוקא משום הוכשרו בדמיה ולא משום שהשחיטה מכשרת ע"י יד].

ובחזו"א-ריד (קכז:) תמה ע"ד התוס' מה מהני דין בהמה נעשית יד לאבר להכשר של שחיטה ולא שייך דין יד כלל בכה"ג, ודוקא בנגיעה הוי כאילו נגע בכל הדבר אבל בהכשר היאך יהני בכולו?

ובאמת דעת רש"י שהבאנו מבואר לגי' דידן דלא מהני הכשר ע"י שחיטה להאבר מתורת יד, והוא כדעת החזו"א.

ודעת התוס' כתב החזו"א דהכשר שחיטה אינו אלא מדרבנן ותלו זה בדין יד דעלמא, דאם בהמה נעשית יד ה"נ נתנו רבנן דין הכשר גם באבר, עיי"ש.

וכנראה פלוגתת רש"י ותוס' בזה, דפליגי בעיקר דין הכשר במקצת האוכל [דקי"ל דעי"ז הוכשר כל האוכל כמסקנת האחרונים, ונתבאר במקו"א], דלדעת רש"י עיקרו משום שמעשה ההכשר הוי כמכשיר את כולו וע"ז נתחדש שיש גם יד להכשר להחשיבו כמכשיר את כל האוכל ע"י נגיעתו דחשיב כנגיעה בכל האוכל, אבל בהכשר של שחיטה הרי לא שייך לומר שנעשה מעשה השחיטה בכולו ורק היכא דחל ההיתר שחיטה הוכשר.

אבל דעת התוס' דהכשר חל במקצת האוכל אלא שמתפשט לכל האוכל וא"כ גם בהכשר של שחיטה י"ל שהוא מתפשט אח"כ דחלות ההכשר מתפשט לכולו.