סי_ תרסד - הושענא רבא
קטגוריות: שו_ע / אורח חיים / אורח חיים - דור המלקטים

**הושענא רבה**

או"ח סי' תרס"ד

1. חשיבות היום.
2. תפילה - סעיף א'.
3. נעורים כל הלילה.
4. לקרות ספר דברים בלילה.
5. לקרות ספר תהלים.
6. טבילה בלילה.
7. להסתכל בצל הלבנה.
8. ערבה - סעיף ב'.
9. הקפות - סעיף ג'.
10. שיעור ערבה - סעיף ד'.
11. חובטין הערבות.
12. איגוד - סעיף ה'.
13. ערבה שבלולב - סעיף ו'.
14. ליטול ערבה עם לולב - סעיף ז'.
15. לזלזל בה - סעיף ח'.
16. ליהנות מן הערבה - סעיף ט'.
17. ערבה משדה עכו"ם - סעיף י'.
18. קצצו נכרי ערבה בשבת - סעיף י"א.
19. ***סעודת הושענא רבה.***
20. להשתמש בד' מינים לצורך הושענות.
21. פיטום של אתרוג, לנשוך בהוש"ר.
22. תשמיש
23. שאר ענינים.

**דור המלקטים** - סוכת חיים ( ).

1. חשיבות היום.
   1. **מקור**.
      1. מטה משה (סי' תתקנ"ז) – "יום שביעי הוא הושענא רבה. ולמה נקרא שמו הושענא רבה, אמר הקדוש ברוך הוא לאברהם, אני יחיד ואתה יחיד, אתן לבניך יום המיוחד לכפר בו עונותם, וזהו הושענא רבה, פירוש שמי אהיה גימטריא כ"א, ואתה בכ"א, עשרה דורות מאדם ועד נח, וי' דורות מנח ועד אברהם, והושענא רבה כ"א ימים לחודש תשרי. אמר לו הקדוש ברוך הוא לאברהם אם אין כפרה לבניך בראש השנה יהיה ביום הכפורים, ואם לאו יהיה בהושענא רבה. וזהו אחדותו על שמי (הגהות מנהגים רט"ז). וסוד החתימה שהיא בליל הושענא רבה ולא ביום כפורים היה לה להיות בצום. אבל הכוונה בזה דע, כי יום כפור הוא בי' לחודש, ויום טוב של סוכות אחר ה' ימים הרי ט"ו יום, והושענא רבה אחר ו' הרי כ"א. תרבע כ"א פעמים כ"א, יעלה תמ"א למפרע, הוא אמ"ת וחותמו של הקדוש ברוך הוא אמת, ולזה החתימה הוא בליל הושענא רבה. ועוד כי יום כפור הוא בי' לחדש כנגד י' של שם, ואחר ה' ימים הוא סוכות כנגד ה', והושענא רבה אחר ו' ימים, הרי תשלום שם ד' דה' אחרונה כפולה.
   2. מראי מקומות.
      1. הגרשז"א זצ"ל (הליכות שלמה סוכות פרק י"ב הע' כ"א) – "והחל מתחילת ליל הו"ר היתה הנהגת רבנו באימה ויראה **כבימים הנוראים**, ומשעת צאת הלבנה עסק רוב שעות הלילה באמירת תהלים בהתעוררות רבה (ואף בימי זקנותו קם ממשכבו כמה פעמים במשך הלילה והמשיך באמירת תהלים), וכן זירז לבני ביתו. ולא נחה דעתו כלל מביקורי החג בלילה זה, וגם עם הבאים לקבל פניו לכבוד החג מיעט מאד בשיחה, אלא עסק באמירת תהלים גם בישבם לפניו (אבל משנה תורה לא קרא). ושנים רבות התפלל ביום זה תפלת שחרית כותיקין. וברשימות אגדה כתב רבנו: **הענין שלא נתגלה** תקפו של יום הושענא רבה כיום הדין בדורות הראשונים לכל ישראל הוא מפני שבדורות ההמה היתה אימת הדין רבה ועצומה כראוי, ואילו ידעו שהוא יום הדין היתה נפגמת שמחת החג שהיא מצוה מן התורה כל שמונת הימים. עכ"ד".
2. תפילה - סעיף א'.
   1. **משכימים לבית הכנסת**.
      1. א"ר (ס"ק ג') – "ומשכימין לבית הכנסת, והוא אחד מה' השכמות, ראש השנה, ויום הכיפורים, הושענא רבא, ט' באב, פורים".
      2. שע"ת (ס"ק א') – "ועיין בא"ר שכת' ומשכימים לבה"כ והוא אחד מה' השכמות ר"ה יה"כ והו"ר פורים וט"ב".
      3. ביכורי יעקב (ס"ק ד') – "ומשכימין לבית הכנסת שהיא אחת מחמשה השכמות, שהם ר"ה יוה"כ הו"ר פורים ט"ב".
      4. ערה"ש (סעי' י"א) – "ומשכימין לבהכ"נ".
      5. הגרשז"א זצ"ל (הליכות שלמה סוכות פרק י"ב הע' כ"א, כל לשונו מובא לעיל) – "ושנים רבות התפלל ביום זה תפלת שחרית כותיקין".
      6. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש או"ח ח"ג פרק י"ד אות י"א) – "ואצל רבינו, מתוך הה' ימי ותיקין הנ"ל, מתפללים ותיקין רק בהושענא רבה".
   2. **אמר ביעו"י של הושענא רבה "יום שמיני העצרת הזה"**.
      1. הגריש"א זצ"ל (אבני ישפה ח"א סי' קכ"ו ד"ה אמנם, אשרי האיש או"ח ח"ג פרק כ"ז אות ח') – "טעה במנחה בהושענא רבה, ואמר ב'יעלה ויבוא' 'שמיני עצרת' במקום 'חג הסוכות', **צריך לחזור לראש התפילה**, כי לא הזכיר את החג הנכון, ואינו דומה לחג הראשון של סוכות שאפשר להקל אם טעה בשל שמיני עצרת, דהתם מיהא הזכיר חג שאמר 'חגים וזמנים לששון'. אך בנידון דנן שטעה, הרי זה כלא אמר 'יעלה ויבוא' בחול המועד, ויחזור להתפלל".
3. נעורים כל הלילה.
   1. **מקור**.
      1. שבלי הלקט (סוף סי' שע"א) – "ויש שנוהגין בליל יום ערבה להיות נעורין כל הלילה ויושבין ועוסקין בתורה ומתחילין בראשית והולכין עד וזאת הברכה לפי שביום המחרת צריכין להשלים התורה ואם יש מי שלא הסדיר פרשיותיו עם הצבור כל אחד ואחד בשבתה הרי הוא סודרן עתה".
      2. של"ה (מסכת סוכה פרק נר מצוה אות כ') – "תיקון ליל הושענא רבה. נוהגין בארץ ישראל כמו ליל שבועות, ועוסקים כל הלילה בתורה, גם בתפילות".
      3. מג"א (הקדמה) – "נוהגין ישראל להיות נעורים בליל ערבה [ש"ל]".
      4. ביכורי יעקב (ס"ק ד') – "נוהגין ישראל להיות נעורין בליל ערבה, ולומדים ...".
      5. מ"ב (ס"ק א') – "נוהגים ישראל להיות נעורים בליל ערבה.
      6. מראי מקומות.
         1. ערה"ש (סעי' י"א) – "והיינו שהרבה נעורים **רוב הלילה**".
         2. מה אם גורם "צער" ע"י מיעוט שינה - עי' סי' ר"צ, לשיטות ומראי מקומות.
4. לקרות ספר דברים בלילה.
   1. **נוהגים**.
      1. יעב"ץ ( ).
      2. בכורי יעקב (ס"ק ד') – "ולומדים סדר התקון שהוא משנה תורה עם כל תהלים עם יה"ר ומאמרי זוהר ... והמדקדקים עוסקים במשנה תורה קודם חצות ובתהלים אחר חצות דוקא, שכן הוא ע"פ הסוד".
      3. ערה"ש (סעי' י"א) – "וקורין משנה תורה מפני שבשם עיקר אהבת ד' ויראתו".
      4. כה"ח (ס"ק ד' ).
      5. קהלות יעקב (ארחות רבנו ח"ב עמ' ש' אות ד' [לשונו מובא לקמן], אות ו') – "בתשל"ו מו"ר (שליט"א) זצוק"ל אמר לי שאומר בליל הו"ר רק משנה תורה וכן את הסדרה וזאת הברכה שמו"ת כי אין זמן אחר לשמו"ת וזה נמשך כארבע עד חמש שעות ולתהלים אין לו כח להגיד. וכן אמרו בשם מרן החזו"א שזמן שמו"ת של וזאת הברכה בהו"ר ולא בשמ"ע (עי' סי' רפ"ה מ"ב ס"ק י"ח)".
      6. מנחת יצחק (ח"ח סי' פ"ד אות ב') – "הנה המנהג הזה יסודו בהררי קודש, שכן נהג מרן בעל הד"ח ז"ל, שקרא בעצמו בס"ת כל ספר משנה תורה, ואחריו נהגו כל יו"ח והמסתופפים בצלם, וכן נהג הגה"ק בעל מנחת אלעזר זלל"ה כמבואר בספר דרכי חיים ושלו', ובודאי הי' כן גם מנהג אבותיו ז"ל, וכן היו מנהגם לקרוא סדר הקרבנות בס"ת בצבור ביום י"ג מדות, כמבואר בספר דרך פקודיך מהגה"ק בעל בני יששכר ז"ל (בהקדמה אות ט'), וכן נהגו הגאונים הקדושים בעל הישמח משה ז"ל והגה"ק בעל ייטב לב ז"ל ובניהם הקדושים אחריהם זלה"ה, וכן נהג הגה"ק ממונקאטש זלה"ה כמבואר שם בדרכי חיים ושלום, וכן המנהג אצל כל אשר ינהרו אחריהם ואוחזים בדרכם בקודש, והקריאה בס"ת בלא ברה"ת, והנה הגאונים הקדושים ז"ל הנ"ל חוץ מגודל קדושתם היו גאוני עולם וכל רז לא אניס להו בנגלה ובנסתר ומעשיהם מעשה רב להלכה למעשה".
      7. פסקי תשובות (אות א', הע' ה') – "וכבר נתפשט המנהג לקרוא 'משנה תורה' מתוך ספר תורה, ויסודתו בהררי קודש ואין לערער אחר המנהג. [משמרת שלום סי' מ"ה בהגה"ה, נימוקי או"ח סי' תרס"ט ודוחה דברי המפקפקים דאסור לקרוא בס"ת בציבור בלא ברכה]".
   2. **לא נהגו**.
      1. הגרשז"א זצ"ל (הליכות שלמה סוכות פרק י"ב הע' כ"א, כל לשונו מובא לעיל) – "אבל משנה תורה לא קרא".
   3. **להוציא ספר תורה**.
      1. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש או"ח ח"ג פרק כ"ז אות ט') – "אלו שאין להם קבלה מרבותיהם, יש להורות להם, שאין להוציא ספר תורה לקרוא ספר דברים בהושענא רבה, שהרי אין מברכים על קריאה זו, ולכן גם אין להצטרף למנין שקוראים מתוך ספר תורה".
   4. **וזאת הברכה: זמן שנים מקרא ואחד תרגום**.
      1. עי' סי' רפ"ה סעי' ד', לשיטות ומראי מקומות.
5. לקרות ספר תהלים.
   1. **נוהגים**.
      1. ביכורי יעקב (ס"ק ד') - לשונו מובא לעיל.
      2. ערה"ש (סעי' י"א) – "וקורין תהלים ואומרים יהי רצון המיוחד להו"ר".
      3. קהלות יעקב (ארחות רבנו ח"ב עמ' ש' אות ד', עי' אות ו' [לשונו מובא לעיל]) – "כל השנים בליל הוש"ר מו"ר (שליט"א) זצוק"ל אומר בסוכתו משנה תורה (חומש דברים) ואח"כ כל תהלים".
      4. הגרשז"א זצ"ל (הליכות שלמה סוכות פרק י"ב הע' כ"א, כל לשונו מובא לעיל) – "ומשעת צאת הלבנה עסק רוב שעות הלילה באמירת תהלים בהתעוררות רבה (ואף בימי זקנותו קם ממשכבו כמה פעמים במשך הלילה והמשיך באמירת תהלים), וכן זירז לבני ביתו. ולא נחה דעתו כלל מביקורי החג בלילה זה, וגם עם הבאים לקבל פניו לכבוד החג מיעט מאד בשיחה, אלא עסק באמירת תהלים גם בישבם לפניו".
   2. **נשים**.
      1. רב פעלים (ח"א קונ' סוד ישרים סוף סי' ט') – "ועוד ילמדנו, אם ראוי לנשים ללמוד סדר הלימוד של ליל חג השבועות, וליל הושענא רבה, הנדפס בקראי מועד, או לאו ... ועל שאלה הג' בענין לימוד ליל חג השבועות וליל הו"ר, הנה המנהג פה בביתינו, שהנשים אין אומרות הלימוד של ליל חג השבועות והם ישנות, אך בליל הו"ר **הן נעורות ולומדות משנה תורה ותהלים, והתפילות של כורתי ברית**, כי אנחנו יושבים ולומדים בתוך הסוכה שבחצר, והן יושבות למעלה באכסדרה אשר עומדת לפני הסוכה, ולומדות עמנו בפ"ע. ונ"ל בס"ד, הלימוד של ליל חג השבועות לא יאות אלא לזכרים, חדא משום שהם התחילו בתיקון בתחילתו בספירת העומר, והנשים לא נתערבו בתיקון זה של הספירה, והשנית כי הלומדים הלימוד הקדוש הזה של ליל חג השבועות, נחשבין ונקראים שושבינין דמטרוניתא ואין ראוי להשתמש במעלה זו אלא רק הזכרים, ולא כל הרוצה ליטול את השם יבא ויטול. ונראה לכך אמר רשב"י לחברייא, על ליל חג השבועות בזוהר בראשית דף ח', זכאהה /זכאה/ חולקכון בגין דלמחר לא תיעול כלה לחופה אלא בהדייכו ע"ש, כי רק הזכרים יהיו שושבינין דמטרוניתא. ברם הלימוד של ליל הו"ר שאני, שהוא תיקון החותם, שיש בו תועלת לאיש ואשה השבים בתשובה, דלכן תיקנו בו סליחות ותפילות, ונקרא כיפור קטן, ולכך גם האשה ראוי שתתערב בלימוד, וכמו דגברי בעו חיי כך נשי בעו חיי ...".
6. טבילה בלילה.
   1. **טבילה במקוה**.
      1. רמ"א (סעי' א') – "**והמדקדקים** נוהגים לטבול עצמן קודם עלות השחר, כמו בעיה"כ".
      2. מ"ב (ס"ק ח') – "וטוב יותר לטבול מבערב כדי ללמוד כל הלילה בקדושה".
      3. קהלות יעקב (ארחות רבנו ח"ב עמ' ש' אות ז') – "מו"ר (שליט"א) זצוק"ל בהוש"ר בהשכמה טובל לפני התפלה ומתפלל עם הנץ ולאחר התפלה אומרים אצלו בביהכ"נ (לדרמן) שיר היחוד ושיר של יום אומר כמנהג הגר"א".
7. להסתכל בצל הלבנה בליל הושענא רבה.
   1. **יותר טוב להיות תמים ולא לחקור על עתידות**.
      1. רמ"א (סעי' א') – "כתבו הראשונים ז"ל שיש סימן בצל הלבנה בליל הושענא רבה מה שיקרה לו או לקרוביו באותה השנה; ויש מי שכתב שאין לדקדק בזה, כדי שלא ליתרע מזליה, גם כי רבים אינם מבינים הענין על בוריו; **ויותר טוב** להיות תמים ולא לחקור עתידות כנ"ל".
      2. הו"ד בש"ך (יו"ד סי' קע"ט ס"ק ב') – "אלא שאין לחקור כו'. עי' בא"ח סי' תרס"ד ס"א כ' הרב כיוצא בזה גבי צל הלבנה בהושענה רבה".
      3. שלחן שלמה (סעי' ב') – "כתבו הראשונים ז"ל שיש סימן בצל הלבנה בליל הושענא רבה מה שיקרה לו או לקרוביו באותה שנה ויש מי שכתב שאין לדקדק אח"ז שלא יתרע מזלי' גם כי רבים אינם מבינים הענין על בוריו ויותר טוב להיות תמים ולא לחקור עתידות".
      4. כרם שלמה (סי' קע"ט ס"ק ט"ו אות ז') – "כתבו הראשונים ז"ל דיש סימן בצל הלבנה בליל הו"ר שיקרה לו או לקרוביו באותו שנה, ויש מי שכתב שאין לדקדק בזה כדי שלא ליתרע מזלי', גם כי רבים אינם מבינים הענין על בוריו, ויותר טוב להיות תמים ולא לחקור על עתידות".
   2. **מחמיר**.
      1. ערה"ש (סעי' י"א) – "וכתב הרמ"א בשם הראשונים שיש סימן בצל הלבנה בליל הו"ר מה שיקרה לו או לקרוביו באותה השנה אך אין לדקדק בזה כדי שלא ליתרע מזליה גם כי רבים אינם מבינים על בוריו העניין ויותר טוב להיות תמים ולא לחקור עתידות עכ"ל **ובאמת חלילה** לעם בני ישראל להביט על עניינים כאלו וברגע אחד כששב בתשובה נתהפך מרע לטוב ואין לנו רק לישא עינינו אל אבינו שבשמים".
   3. מראי מקומות.
      1. דף על הדף (כריתות דף ו.) – "כתב הרמ"א (או"ח סי' תרס"ד) כתבו הראשונים שיש סימן בצל הלבנה בליל הושענא רבה - מה שיקרה לו או לקרוביו באותה שנה. והכוונה הוא לדברי הרמב"ן פ' שלח על הפסוק סר צלם עיין שם, ובכף החיים שם מביא בשם הרקאנטי שמעשה באדם אחד שהסתכל באור הלבנה בליל הו"ר, ולא מצא צל על ראשו, ובכה כל הלילה ועשה תשובה, ושוב חזר וראה צל על ראשו, וע"ש עוד בכף החיים סימנים נפלאים בהצל. וכתב שם עוד הרמ"א: ויש מי שכתב שאין לדקדק בזה כדי שלא ליתרע מזלי', וגם כי רבים אינם מבינים הענין, ויותר טוב להיות תמים, ולא לחקור אחר עתידות. ומקור דבר זה הוא מהא דאמרינן כאן ג"כ, שלא יעשה אדם סימן בצל, כדי שלא ליתרע מזלי' (עיין שם בדרכי משה ובביאור הגר"א)".
      2. עי' יו"ד סי' קע"ט סעי' א', לשיטות ומראי מקומות.
8. ערבה - סעיף ב'.
   1. **הטעם שאין מברכים על ערבה בהושענא רבה**.
      1. מראי מקומות – יחוה דעת (ח"ג סי' מ"ח).
         1. תשובות והנהגות (ח"ג סי' ר"ד) – "ונראה דאף שיסוד ערבה הוא ממנהג נביאים שנהגו בו כל ישראל, מ"מ בזה גופא מקיים חיוב מדאורייתא, שבאמת "מנהגים" יש בהם חיוב דאורייתא לקיימם כמבואר ברמב"ם רפ"ג דממרים, וטעמא דאין מברכין עליהם אף שעל קריאת הלל בר"ח דהוא מנהגא מברכין, נראה דהיינו כיון שמה"ת מצות הנטילה היא רק בד' מינים, הקפידו שלא לברך על ערבה כדי לעשות היכר שאינו מה"ת. וכעין זה מצינו בסוכה בשמיני עצרת דהוי חיוב ומ"מ דקדקו לא לברך כדי שלא ליהוי בל תוסיף ואפילו למיחזי חששו וכמבואר בפוסקים".
9. הקפות - סעיף ג'.
   1. **אָבֵל בדיני הקפה**.
      1. יעב"ץ (סידור שער התחתון ליל ראשון דסוכות סי' ד' אות ז', ח"ב עמ' שצ"ג) – "אָבֵל. ביום טוב ובהושענא רבא. נראה לי פשוט שאומרים לו הקף. ולא יראה שום סימן אבלות בפרהסיא. אף כי בביטול מצוה. וגם בחול המועד נ"ל שהפסיד אם נמנע. מכל מקום הכל לפי המנהג".
      2. ח"א (כלל קמ"ח סוף סעי' י"ט) – "ומי שהוא אבל, יש אומרים דאינו מקיף. והמקיף, לא הפסיד, ושכר מצוה בידו (תר"ס)".
      3. קהלות יעקב (ארחות רבנו ח"ב עמ' ש"א אות י') – "כשהייתי אָבֵל ל"ע בתוך י"ב חודש על אאמו"ר ז"ל לא הקפתי את הבימה עם הלולב כל ימי הסוכות ואמרתי למו"ר שבסדור הגאון יעב"ץ ז"ל כתוב שבהושענא רבה אבל יקיף אמר לי מו"ר ודאי יש לו מקור לזה והקפתי בהוש"ר. (עי' סי' תר"ס ס"ב ברמ"א)".
      4. אג"מ (יו"ד ח"ד סי' ס"א אות י"א) – "הקפות בלולב בהו"ר ובכל ימי הסוכות. הנה ברמ"א סימן תר"ס סעיף ב' איתא שאבל אינו מקיף, וכ"ה בדרכי משה שם ס"ק ד', אף שהב"י שם תמה ע"ז דלמה יפסיד ההקפה. וטעמו דהב"י דאין ההקפה ענין שמחה, דהא אדרבה מתפללין אז באמירת הושענות. ולכן כתב הב"י שנוהגין שאף באירע לו אבל בחג הסוכות מקיף אף האבל עצמו, וכוונתו לקהילות הספרדים. מ"מ מנהגנו שהאבלים אין מקיפין כל הי"ב חדש כשהוא על אביו ועל אמו. וכן פשוט דאבל על שאר קרובים כל שלשים אינו מקיף, אף שלא הוזכר בפירוש. והטעם, כתב הב"ח בטעם שני משום דכתיב ושמחתם לפני ה' אלקיכם ז' ימים. וטעם זה כתב הגר"א מתוס' סוכה דף מ"ה ע"א ד"ה תקעו, שכתבו דהתקיעות שעשו במקדש בזקיפת הערבה היה זה משום שמחה, וסובר הגר"א שהיה זה בשעת הקפה. וטעם ראשון דהב"ח משום שאבל הוא פרוע ראש ופרוע ראש אסור להקיף את המזבח, הוא טעם תמוה. דאבל שנעשה בימי החג, שבזה איירי הרישא דדברי הכלבו שהביא הב"י, לא היה עדיין פרוע ראש דהא נתגלח בערב החג, ופרוע ראש נעשה רק אחר שיעברו ל' יום, וצ"ע. ובעה"ש ס"ק ד' כתב טעם אחר, שהוא אדרבה מחמת שאנו מבקשים רחמים, ועל האבל שורה דינים. ובודאי מצא טעם זה, אבל הוא דלא כהב"ח והגר"א. ומה שכתב שאם האבל הוא גדול העיר צריך להקיף, נראה שהוא מסברא, דנחשב זה צורך גדול וצורך הרבים. ומסתמא היה כן המנהג בהמקומות שהיה. ואולי לא שייך מנהג ע"ז, שדבר שלא מצוי זה גבי גדול העיר. וולכן כתב שכן צריך לעשות גדול העיר, שהוא רב העיר, דכיון שהוא גדול העיר אינו בכלל מנהג זה דשאר אינשי שלא להקיף כשהם אבלים, משום דהוא כצורך הרבים, ועדיין צ"ע".
      5. ***הגרשז"א זצ"ל (שולחן שלמה סי' תקכ"ד הע' על ס"ק ד') – "שמה שנוהגים היום לרקוד בסיום שמחה בשבת ויו"ט, כגון המעגל שעושים בסיום סעודת שבע ברכות, אין בזה דין רקידה האסורה בשבת ויו"ט, דמה שכוונו חז"ל לאסור הוא כעין אומנות של רקידה אבל מה שנוהגים היום לעשות היא הליכה בעלמא אלא שהליכה זו היא במעגל - פרט לאם יעשה אדם תנועות ריקוד מיוחדות שבכה"ג יש מקום לאסור בשבת ויו"ט -, וכפי שהולכים מסביב לבימה בהושענות שאינו ענין של שמחה של רקידה.*** *ומה שאסרו לאבל להקיף את הבימה בהושענות****, הגם שאין בזה שמחה לאבל ואדרבה מתפללים ומתחננים ויש שאף בוכים בהושענות ולא שמחים, אלא כל מה שאסרו לו הוא מחמת שעושים ההקפה זכר למה שבזמן הבית הקיפו את המזבח ושם היתה שמחה, אבל להליכה כזו אין שום שמחה בעצם, עכ"ד. ובמקו"א כתב מרן זללה"ה דאפשר דהטעם הוא משום דעושים דבר זה זכר למקדש דכתיב ביה 'ושמחתם'".***
   2. *הזמן של הקפות****.***
      1. הושענות בימי הסוכות לאחר הלל, ובהוש"ר לאחר מוסף.
         1. קהלות יעקב (ארחות רבנו ח"ב עמ' רצ"ט אות א') – "הושענות אמרו אצל מו"ר (שליט"א) זצוק"ל (הן בביהכ"נ לדרמן והן במנין בביתו) וכן אצל מרן החזו"א זצוק"ל כל ימי הסוכות מיד לאחר הלל, ובשבת חוה"מ אמרו אחר מוסף וכן בהושענא רבה אמרו לאחר מוסף. (בתש"מ ובתשמ"ב נכנסנו מנין מצומצם עם מו"ר בהוש"ר לבית שני בביהכ"נ לדרמן לומר הושענות ומוסף והי' שם מנין שאמר הלל ואמרנו הושענות יחד אתם ואח"כ מוסף, אמנם במנין בביתו בהוש"ר אמר מו"ר לומר הושענות אחר מוסף)".
   3. **להוציא בהקפות בהו"ר אף ס"ת פסולים**.
      1. קהלות יעקב (ארחות רבנו ח"ב עמ' ש' אות ח') – "כתב הרמ"א בסי' תר"ס סעיף א' ויש מקומות מוציאים כל ס"ת שבהיכל (בהושענא רבה) והכי נוהגין במדינות אלו עכ"ל, ואמר לי מו"ר (שליט"א) זצוק"ל כל ס"ת אף הפסולים למנהגנו שמוציאים את כל הס"ת, והוסיף מו"ר וכן נוהגין בכל תפוצות ישראל להוציא את כל הס"ת אף הפסולים
10. שיעור ערבה - סעיף ד'.
    1. **ערבות ארוכות**.
       1. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש או"ח ח"ג פרק ל"ב אות ל"ו) – "נשאל רבינו, במה שנוהג ליקח בהושענא רבה ערבות גדולות האם יש בזה ענין. והשיב, כתוב הרי בגמ' שבמזבח היה ערבות גדולות".
    2. **העלים נופלים**.
       1. תשובות והנהגות (ח"ה סי' ר"כ) – "הביאו בהושענא רבה ערבות, וכשמסתכלים בהם לאחר זמן קצר רואים שאע"פ שהעלים מחוברים אבל הם נופלים לגמרי לצד מטה, (שערבות אלו אינם גדלים באופן טבעי מנחל או גשמים אלא משקין אותם, לכן כל זמן כשהם טופחים במים או שנמצאים בשקית הם מחזיקים מעמד, אבל כשמוציאים אותם הרי שלאחר זמן קצר מאד העלים נופלים לגמרי למטה), ונראה דלערבה דלולב ראוי לפוסלם כשהם למטה שיש בזה חשש פסול דנפרצה, וגם הוי עכשיו שלא כדרך גדילתן, (עיין היטב ב'מועדים וזמנים' (ח"ו ס"ס נ"ג), וב'תשובות והנהגות' ח"ג סי' קפ"ד), וברמ"א (סי' תרס"ד ס"ד) מבו' שכל הפוסל לערבה דלולב פוסל לערבה דהוש"ר, ואם כן ראוי ליזהר מאד. ונראה עוד שיש לצדד שאפי' כשעדין לא נפלו למטה פסולים, שכיון שערבות אלו עומדים לכך שהעלים יפלו למטה בקרוב ממש, ראוי להסתפק אם זהו ערבי נחל שצריכים למצוות ערבה והושענא, (ועיין היטב 'תשובות והנהגות' ח"ג (סימן קפ"ג) באתרוג שנתפח בגשמים ועומד להתייבש, שיש לצדד שכיון שאין זה טבעו רק נתפח באופן מלאכותי לא די בזה), ולפיכך צריך תמיד לברר היטב בערבות אם הם שייכים לסוג הנ"ל, וראוי להדר שלא ליקח אותם. ומיהו הדבר פלא שהרמ"א פוסק שכל הפוסל בערבה בלולב פוסל לערבה דהוש"ר, וא"כ צע"ג למה הקילו בהושענא רבה שאפילו עלה אחד בבד אחד מועיל, והלוא לערבה דלולב פסול בנשרו רוב עלין, וע"כ צ"ל שבדין העלים הקילו חז"ל שאין דינו כמו ערבות דלולב והחמירו רק בעץ גופא כגון בגזול ויבש ובשיעור העץ, אבל בעלים לא קפדינן, וא"כ בנדו"ד דחיישינן לפסול דעלים בלבד כשר להוש"ר. מיהו למעשה לע"ד יש לבדוק וליזהר שיתקיימו העלין כדרכם, ולא יפלו למטה, ומורגלים לחשוב שערבות קל להשיג, ולא מצוי בהם פסול וכ"ש להושענא רבה, ולדברינו יש בזה ליזהר ולהדר כמ"ש".
11. חובטין הערבות.
    1. **העיקר הוא הנטילה ולא החביטה**.
       1. תשובות והנהגות (ח"ג סי' ר"ג) – "נהגו ישראל לחבוט בהושענא רבה את הערבות ע"ג קרקע, ומדמין שזהו עיקר מצות היום, אבל האמת שעיקר המצוה היא בנטילה כמו בד' מינים, דמדאגבהה יצא בו ועליו להתכוין למצות ערבה דוקא, וכן מפורש בגמרא (סוכה מד ב) שאי רוצה לצאת בערבה שבלולב מגביה ללולב ואח"כ לערבה, והחביטה הנוספת היא כעין נענועים (ובחבטה נחלקו רש"י ורמב"ם אם הוא נענוע או חבטה בקרקע, אבל עיקר המצוה בנטילה תחילה כמבואר שם "שקיל" חביט חביט ולא בריך, ושקיל היינו הנטילה), ועיקר המצוה היא בהגבהה ונוסף לזה החביטה שהיא שיירי מצוה, זהו מנהג ישראל דור דור. והנ"מ בזה שאי מדמה שכל המצוה היא החביטה ולא מתכוין לצאת גם בהגבהה, חיסר מעיקר מצות היום, ואף שאינו אלא מנהג הנביאים, כיון שנהגו כן היום כל ישראל יש בזה לא תסור, כמבואר ברמב"ם רפ"ב דממרים דמנהג שנהגו בו כל ישראל אלים כאילו סנהדרין תיקנוהו, ואף שלא מברכין על כך, היינו מפני שמפרשינן הנוסח אשר קדשנו במצוותיו וצונו כהרמב"ם פרק י"א דברכות (ה"ג) 'אשר קדשנו במצוותיו' לשמוע לחכמים, 'וצונו' היינו חז"ל, ושייך רק כשחז"ל ציוו כן ואלים טובא, ולא שנהגו כן כל ישראל דחסר הציווי מחז"ל, ואשר ע"כ לא תיקנו ע"ז ברכה. אמנם ראוי לכוין בנטילתו שהנטילה עצמה תהיה לשם מצות ערבה הנ"ל, ובספר ארבעת המינים מביא אזהרה כשנוטל הערבה יטול דרך גדילתו ואח"כ מנענע וחובט שעיקר המצוה בנטילה, וצריך כדרך גדילתו למעלה דוקא, ואם היפך לא יצא. ואף שהיה מקום לומר דאפילו נימא דמצוות דרבנן דחמיר כעין דאורייתא כמו לענין כוונה, היינו דוקא מצוה גמורה, אבל במנהג דעלמא עיקרו רק כעין זכר ויוצא גם שלא דרך גדילתו דנוטל וחובט וסגי בהכי, וכמדומני שע"ז סומכין בית ישראל שלא נזהרין בכך, אבל לכתחילה ראוי לילך בדרך ישר ולקיים המצוה בלי ספיקות, ויש בה עכ"פ חיבוב מצוה ליטלו בדרך גדילתו כערבה דלולב ... **ולפי זה גדר המצוה בהושענא רבה היא לכוין לצאת בנטילה, לנענע**, ואח"כ לחבוט בקרקע חמש פעמים כמנהגנו ויוצא כדין".
    2. **כמה פעמים**.
    3. **נשים**.
       1. כך נוהגים.
          1. קהלות יעקב (ארחות רבנו ח"ב עמ' ד"ש אות ל') – "אצל מו"ר (שליט"א) וצוק"ל לקחו גם הנשים הושענות ואמר לי מו"ר שמסתבר שחל על ההושענות קדושת מצוה כמו אצל אנשים משום שיכולות לקבל עליהם דברי קבלה כמו שמקבלות על עצמן מצות עשה שהזמן גרמא".
          2. הגרשז"א זצ"ל (הליכות שלמה סוכות פרק י"ב הע' כ"א) - לשונו מובא לקמן.
          3. הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"א תשובה תקע"ט) – "שאלה: אם נשים חייבות לחבוט ערבה. תשובה: כך נהוג".
          4. תשובות והנהגות (ח"ג סוף סי' ר"ד) – "ובמצות ערבה נהגו כל ישראל. ונראה כיון שעיקר המצוה היא מנהג ונהגו אף בנשים חיובן חמיר שדומה לאנשים שיסוד חיובם כן. והמנהג שאפילו קטנים ממש לוקחים ערבה בהושענא רבה, ואולי הטעם דשאני ממצות לולב שצריך נענוע כדין ע"כ חייבו רק קטן שיודע לנענע כן, אבל כאן דסגי בנענוע בעלמא, אזי כל קטן שמבין יכול לנענע. ולפי זה הנה ממנהגנו שכל קטן לוקח ערבה מוכח שלא צריך נענוע לכל הצדדין למצות הושענא רבה, וכמש"נ".
       2. מראי מקומות – רץ כצבי (עניני נשים ח"ב סי' ל').
          1. רב פעלים (ח"א קונ' סוד ישרים סוף סי' ט') – "וחבטת הערבה שעושין הזכרים לבדם, ולא הנקבות".
    4. **תינוקים ותינוקות**.
       1. הגרשז"א זצ"ל (הליכות שלמה סוכות פרק י"ב הע' כ"א) – "ובבית רבנו לקחו הושענא לכל אחד, אנשים נשים וטף, כנהוג (וראה מנהגי ורמייזא ח"א עמי רי"ג 'ועושין הושענא מערבה לכל ב"ב לגדול וקטן לזכר ולנקבה לכל אחד ואחד בפני עצמו)".
       2. פסקי תשובות (אות ג', הע' י') – "אך כבר נהגו להכין ערבות לכל אחד ואחת, וגם לקטנים וקטנות ותינוקות בני יומן מכינים עבורם ערבות והאב או האם חובטין את הערבות בעבורם. [ומקורו קדוש במנהגי וורמישא וז"ל 'ועושה הושענא מערבה לכל בני ביתו לגדול וקטן לזכר ולנקיבה לכל אחד ואחד בפני עצמו', וכעין זה מצינו לענין מחצית השקל בסי' תרצ"ד במג"א ומשנ"ב סק"ה לתת גם עבור תינוקות וגם מעוברת עבור ולדה, וכן מצינו בכפרות בסי' תר"ה, והיינו שכל שיש בו משום סגולה לתיקון הנפש ושמירה עושים גם בעבורם, ואכן מנהג ויזניץ להכין הושענות גם למעוברת בעבור ולדה. ומנהג אנשי מעשה ויראי ה' לאגוד בעצמם הערבות לצורך כל בני ביתם וכ"ה בסידור לב שמח, וכן נהג אא"ז זצ"ל]".
    5. **ערבה שחבטו בה**.
       1. מדינו מותר.
          1. הגרשז"א זצ"ל (הליכות שלמה סוכות פרק י"ב סעי' ו', ס"ק י') – "חבט בהושענא שכבר חבטה אחר למצוה, יצא. [ונראה דמן הדין רשאי לעשות כן לכתחלה כל שלא נשרו העלין לגמרי]".
          2. דבר יהושע (ח"ד ס' ע"ד ח"ג סי' ע"ד אות ד').
          3. שבט הלוי (ח"ב סוף סי' נ"ח) - לשונו מובא לקמן.
          4. יחוה דעת (ח"ג סוף סי' מ"ח) – "ונראה עוד שבמקום הצורך אפשר שלאחר שחבט הערבה בקרקע חמש פעמים, יכול למסור אותה לחבירו שיחבוט בה גם הוא, וחבירו לחבירו, אלא שבכל חביטות הערבה צריכה הערבה להיות בשלימותה, ולפחות עם רוב העלים שבה, וכמו שכתב בספר ביכורי יעקב (סימן תרס"ד ס"ק ט"ז). והסכים עמו הגאון רבי חיים פלאג'י בס' רוח חיים (שם סק"ג). וכן פסק הגאון רבי יוסף בבן איש חי (פרשת וזאת הברכה סימן ז'). ומכל מקום עדיין אפשר לקיים בה המצוה פעם שניה ושלישית, ואף על פי שבשו"ת זקן אהרן (סימן ל') הנ"ל צידד שאין לעשות כן, אין דבריו מוכרחים. וכן העלה להקל בשו"ת דבר יהושע חלק ג' (סימן ע"ד). וכן פסק הגר"ש ואזנר בשו"ת שבט הלוי (חלק יורה דעה סוף סימן נ"ח) וכן עיקר".
          5. חוט שני (סוכה פרק ט"ז אות ד', עמ' רפ"ט) – "ערבות שחבטו בהם בהושענא רבה, אם עדיין לא נפסלו יוכל אחֵר לחבוט בהם".
          6. הגר"א נבנצל שליט"א (ביצחק יקרא על מ"ב ס"ק י"ט) – "אם אינו מסיר כל העלים, יכול לתנה אח"כ לחברו שיצא בה גם הוא".
          7. פסקי תשובות (אות ג', הע' ט') - לשונו מובא לקמן.
       2. מחמיר.
          1. זקן אהרון (או"ח ח"א ס' ל' ).
          2. מועדים וזמנים (ח"א סי' צ"א, ליקוטי הערות שם ).
       3. **נהגו להכין ערבות לכל אחד ואחת**.
          1. שבט הלוי (ח"ב סוף סי' נ"ח) – "ומה ששאל בערבה אחרי חבטה אם מותר לאחר לחבוט בה למצוה עוד פעם, פשוט לי דאין בזה שום חשש ויוצא בה מנהג נביאים דחבטה, ואסור' רק הנאה אחרת עיין או"ח סימן תרס"ד ס"ט, אלא שנוהגים סלסול בזה שמייחד כאו"א ערבה בפ"ע, ואין להאריך בפשוט".
          2. הגרח"ק זצ"ל (מועדי הגר"ח ח"א תשובה תקע"ז) – "שאלה: אם אפשר להשתמש בערבה שכבר חבטו בה בכדי לחבוט. תשובה: המנהג להקפיד לא לעשות".
          3. פסקי תשובות (אות ג', הע' ט') – "הנה, מצד הדין לא מצינו שיצטרכו לקחת לכל אחד ואחד בדי ערבה, ואפשר לצאת בערבה שחבט בה חבירו (אם לא נפסלה, דהיינו שנשאר בה לכל הפחות עלה אחד בבד אחד), אך כבר נהגו להכין ערבות לכל אחד ואחת. [שו"ת זקן אהרן ח"א סי' ל', שו"ת דבר יהושע - אהרנברג ח"ד סי' ע"ד, שו"ת שבה"ל ח"ב סי' נ"ח, והנפק"מ לענין שעת הדחק שאין בנמצא ערבות]".
       4. מראי מקומות.
          1. , ובשע"ד יש להקל כתבו בשו"ת דברי שלום ח"ה ס' ס"ב ובשו"ת משנת יוסף ח"י ס' קי"ז. . רבבות אפרים (ח"א סי' תכ"ט אות ב', ח"ה סי' תי"ג אות א' ).
12. איגוד - סעיף ה'.
13. ערבה שבלולב - סעיף ו'.
    1. **מותר להוצאה הערבות מהארבע מינים בשביל הושענות**.
       1. בכורי יעקב (סי' תרס"ד ס"ק י"ח).
       2. מ"ב (סי' תרס"ד ס"ק כ"א) – "ודע דאפילו לדעה ראשונה דאינו יוצא בערבה שבלולב זהו דוקא כל זמן שהיא אגודה בלולב עם שאר מינים אבל אם התיר אגדו של לולב לאחר נטילה ונטל הערבה בפני עצמה פשיטא שיוצא בה".
       3. עי' יחוה דעת (ח"ג סי' מ"ח) – "לענין השאלה אם יכולים לצאת בערבה שבלולב לאחר שהותר אוגדו, הנה בסוכה (מ"ד ע"ב) אמר רבי אמי, אין אדם יוצא ידי חובה בערבה שבלולב, ואפילו חזר ונטלה לשם מצות ערבה. וכן פסק מרן בשלחן ערוך (סימן תרס"ד סעיף ו'). אולם זהו כשנוטל הערבה כשהיא אגודה עם הלולב, אבל אם התיר את האגד של הלולב ונוטל הערבה בפני עצמה, יש לומר שיוצא בה אף לכתחלה. וכן הוכיח במישור הגאון מהר"ר יהודה טנוג'י בספר ארץ יהודה בחידושיו על השלחן ערוך או"ח (סימן תרס"ד), מדברי הגמרא (סוכה מ"ד ע"ב), שאף לכתחלה יוצאים בה ע"ש. וכן הוכיח במישור הגאון בעל ערוך לנר בספר ביכורי יעקב (סי' תרס"ד ס"ק י"ח). וכן הסכים הגאון רבי אהרון וואלקין בשו"ת זקן אהרן חלק א' (סי' ל'). ואמנם על פי המקובלים נראה שאין לעשות כן, מ"מ בשעת הדחק שקשה להשיג ערבה אחרת, יש לסמוך על סברת האחרונים הנ"ל. וכן דעת הגאון מבוטשאטש בספר אשל אברהם מהדורא תנינא (סימן תרסה)
       4. *עי' הגרח"ק* זצ"ל *(מוריה ח"ת עמ' שי"ג) – "שאלה: אם מותר בשעת הדחק להשתמש בערבת הלולב לחביטת ערבה. תשובה: יתכן".*
       5. *מועדים וזמנים (ח"ו סי' ע"ח ד"ה ובבכורי, עי' מילואים [לשונו מובא לקמן]) – "ובבכורי יעקב (מובא במ"ב תרס"ד ס"ק כא) שיוצאין בערבה דלולב מצות ערבה דהושענא רבה, אם תולשו ולוקחו אחר כך לבד, ורק להגביהו ולחזור ולהגביהו ביחד עם שאר המינים לא מועיל, ונראה שאין בזה בזוי מצוה או אסור אין מורידין מחמורה לקלה, שמוריד ממצות ערבה דרבנן למצות ערבה שעיקרה מנהג בעלמא, שהאי כללא רק בקדושה ולא במצוה ולכן מדליקין מנר לנר אפילו במצוה קילא".*
    2. ***למה לא נעביד כן לכתחילה, דכיון דאיתעביד בה מצוה חדא דערבה***.
       1. יחוה דעת (ח"ג סי' מ"ח, כל לשונו מובא לעיל) – "על פי המקובלים נראה שאין לעשות כן".
       2. *הגרח"ק* זצ"ל *(מועדי הגר"ח ח"א תשובה תקע"ח) – "שאלה:* ***מ"ט לוקחים ערבה חדשה*** *לחביטת ערבה ולא משתמשים בערבת הלולב, דאיתעביד מצוה חדה תיעבד עוד מצוה. תשובה: להרבות במצוות".*
       3. *מועדים וזמנים (מילואים שם) – "כתב במ"ב סימן תרס"ד (ס"ק כ"א) שאם התיר אגדו של לולב לאחר נטילה ונטל הערבה בפני עצמה פשיטא שיוצא בה, ואני תמה למה לא נעביד כן לכתחילה, דכיון דאיתעביד בה מצוה חדא דערבה, נקיים בה עוד מצוה דהושענות, ולמה לן ליקח ערבות אחרים במיוחד להושענות, ואפשר שזהו זכר למקדש שנטלו ערבות במיוחד למצות ערבה. אמנם אני מסתפק בזה אי מהני, דאפשר שזהו הורדה בקדושה, ואף שמצינו בנוי סוכה דשרי ליקח ממנו לצאת מצות אתרוג, כשאין לו אחר, כמבואר בבה"ל ס"ס תרל"ח, ה"מ גבי נוי סוכה דזהו עילויא לאתרוג שהיה רק נוי סוכה שיקיים בו עתה מ"ע, אבל כאן מורידים את הערבה ממצותה דהרי הוקצתה למצותה ואכתי ראויה היא למצותה, ומורידין אותה לקיים מצות חבטה שעיקרה רק מנהג, וכיון דהוי הורדה אפשר שאסור וצ"ב".*
14. ליטול ערבה עם לולב - סעיף ז'.
15. לזלזל בה - סעיף ח'.
    1. באר שרים (ח"ד סי' ל"א אות ח') – "בשדי חמד ... כנף רננה ... מאידך זה ברור דאין לשפוך השמן במקום מגונה בכיור או לאשפה, וכמו שכתבו הפוסקים בשו"ע (סי' תרס"ד סעי' ח') גבי השוענא שבלולב וכן הושענא של הו"ר (עי' ברכ"י בשם סדה"י) ועיין שם בשער הציון שבמשנ"ב (אות כ') שכתב בשם החיי"א, דלא יזרקנה על הקרקע ולפלא הלא קיי"ל דתשמישי מצוה נזרקין ואולי כונתו דלאשפה אין נזרקין".
    2. **לזוקן על ארון הקודש**.
       1. לא נכון – הליכות אבן ישראל ( עמ' שי"א).
       2. נוהגים.
          1. מלבושי יו"ט ( ), הו"ד בא"ר (ס"ק י"ג) – "ומלבושי יום טוב [סק"א] הביא הזוהר, וסיים וא"כ חבטה זו היא כמו זריקה בכח כמו חבטה דפרק הכונס [ב"ק נז ע"ב], ואולי שאנו שמכים על כלים כדי להשיר העלין ואחר כך זורקין אותו על הזיזין שבבית הכנסת, היינו נמי שמשירין ניצוצי הדין וזורקין אותן לסיום של ימי הדין עכ"ל".
          2. מהרש"ם (ח"ד סי' נ"ז), הו"ד בצדקה ומשפט (פרק ט"ו סוף הע' מ"ז) – "ובדבר המנהג להשתמש ע"ג אה"ק ולהניח עלי' תשמישי מצוה והושענות כיון שנהגו כן ודאי לב ב"ד מתנה".
          3. מועדים וזמנים (ח"ב סי' קל"א בהגה"ה ).
       3. מראי מקומות.
          1. פסקי תשובות (אות ז', הע' כ"ה) – "ומנהג ההמונים לזרוק ההושענות על גבי הארון קודש, **אך היותר נכון** שכל אחד יצניע אצלו ההושענות החבוטים ויקחם לביתו כי הוא סגולה טובה לכמה ענינים, וכן כתב בס' התניא (הקדמון, סי' פ"ו) 'ומנהג פשוט בידינו שקבלנו מאבותינו לאחר שגמרו מצות הערבה ביום הושע"ר כשיוצאים מביהכ"נ כל אחד ואחד מוליך הערבה לביתו ומשימים אותם סמוך לראש מטתו לחיבוב מצוה ומנהג כשר הוא'. [כי בדרכי חיים ושלום אות תשצ"ג מקפיד מאד על המנהג לזרקו על הארוה"ק שיש בזה משום בזיון. ועוד כי הממונים על נקיון ביהכ"נ לוקחים לאחר החג את ההושענות וזורקין אותם לאשפה והרבה פעמים ללא השגחה יתירה שלא יהיה דרך בזיון (ובמשנ"ב סי' כ"א שאין לזרוק הד' מינים לאשפה והמדקדקין במצוות גונזין אותם), ולכן עדיף לקחתם לבית וכדלהלן שהוא סגולה לכמה ענינים]".
          2. גנזי הקודש (פרק י"ח סעי' י"ז) – "יש שנהגו להניח ההושענות לאחר חבטתם על גבי ארון הקודש, **אך יותר נכון** שלא להניחם שם, אלא לגונזם כנ"ל".
16. ליהנות מן הערבה - סעיף ט'.
17. ערבה משדה עכו"ם - סעיף י'.
18. קצצו נכרי ערבה בשבת - סעיף י"א.
    1. **הקוטף בחוץ לארץ ערבות מן ההפקר ליד הנחל, אם הוא ראוי וישר ממנהג חסידות**.
       1. מנחת יצחק (ח"ט סי' ס"ב אות א') – "ע"ד אשר בעת שהי' בנופש בשט מאריק /בסט מוריץ/ בשוויץ והי' מביא משם ערבות יפים מאד מאד שיש להם כל המעלות (המובא בסי' תרמ"ג), מה שהי' קוצץ בעצמו מן ההפקר אצל הנחל, ונסתפק אם הוא ראוי וישר ממנהג חסידות, - עפ"י הדין כיון שהם הפקר, ובדרך כלל אינם מקפידים על זה ובודאי מותר לפי דעת הפוסקים (באו"ח סי' תרמ"ט ותרס"ד) ועי' שם במ"ב וביאור הלכה וערך השלחן, והשאלה אם יוצא בזה ג"כ המדת חסידות, כלשון הטו"ז (בסי' תרס"ד ס"ק ו') עכת"ד. הנה כפי מש"כ כמ"ע שקצץ מן ההפקר אצל הנחל, נראה דהוי בכלל מש"כ בתניא רבתי (ה' ערבה) וז"ל ומסתברא שאם ישראל יודע שהכותי קנה זה השדה שקוצץ ממנו הערבה שיכול ליקח ממנו וכן נמי הערבה הגדילה על הנהרות ועל האגמים של רבים מותר לקצוץ משם, לפי שחזקתן אינם גזולין עכ"ל, (ומובא בהגהת מהרש"ם שבספר אורחת חיים), וכיון שהערבות יפים מאד מאד, בודאי ראוי ונכון לברך עליהם כנלענ"ד".
19. ***סעודת הושענא רבה.***
    1. *נכלל בסעודת מצוה [שזמנה בערב שבת וערב יו"ט]****.***
       1. ***אשל אברהם (בוטשאטש, סי' רמ"ט מהדו"ת על סעי' ב') – "ובהושענא רבה יש לאכול קבע גם אם נתעכב לשעה עשירית, וגם אם שמיני עצרת חל בשבת קודש, ובפרט כשנהוג להתעכב באכילת הלילה סמוך לחצות".***
       2. ***חזו"א (ארחות רבנו ח"א עמ' ק"א אות ה', דפו"ח ח"א עמ' קצ"ד אות ז') – "אמר לי מו"ר שמרן החזו"א זצוק"ל לא הי' נוטל את ידיו לאכול בעש"ק ובעיו"ט לאחר מנחה גדולה ורק בעש"ק שהוא יו"ט או חוה"מ וכן בעיו"ט שהוא חוה"מ הי' אוכל סעודה גם לאחר מנחה גדולה, וכן נוהג מו"ר".***
       3. ***חוט שני (שבת ח"א פרק ז' ס"ק א' ד"ה מותר) – "מותר לעשות סעודה בחוה"מ בערב שבת דהוי כמו סעודת יו"ט דמותר בערב שבת, ומ"מ לכתחילה מצוה להקדימה בשחרית מפני כבוד שבת כמו בשאר סעודת מצוה".***
       4. ***הגרח"ק*** זצ"ל ***(אליבא דהלכתא גליון מ"ד עמ' פ"ה) – "שאלה: בער"ש חוה"מ האם ראוי להקדים זמן הסעודה קודם זמן מנחה גדולה, אפי' שעי"ז יתבטל מתלמודו (וכגון שיש לו קביעות, ויודע שאח"כ לא יוכל ללמוד כדבעי), או שיכול לכתחילה לאכול אחר זמן מנחה גדולה כדי שלא יתבטל מלימודו. תשובה: כרצונך".***
       5. ***מועדים וזמנים (ח"ז סי' קנ"ג ד"ה ומצאתי) – "***ומצאתי דבר חדש ופלא בערוך השלחן רמ"ט ס"ק ז' ... ***ודבריו צ"ב שהמקובלים האריכו במעלת יום ערבה לעשות בו סעודה וכמנהגינו, וכבר נהגו כן בכל תפוצות ישראל, אבל מדברי העה"ש מוכח שלא רק בהושענא רבה, אלא בכל ערב שבת בחוה"מ או ערב יום טוב אחרון של חג, אין אוכלים אז את הסעודת בשר שלכבוד חוה"מ, ומה עוד שיש בזה גם אסור מפני כבוד יום טוב האחרון, שלא לאכול הסעודה בערב שבת מפני כבוד היו"ט אחרון, ותמהני והלוא חייבין לאכול בחוה"מ בכל יום סעודה לכבוד המועד, ומנלן שבע"ש או ערב יום טוב פטור. אמנם נראה בביאור דבריו ...".***
       6. ***פסקי תשובות (סי' רמ"ט אות ד', הע' ל"ז) – "וסעודה שזמנה ערב שבת וכו' מותר. בכלל זה ... וכן סעודת הושענא רבה בערב יום טוב דשמיני עצרת".***
    2. *אינו נכלל****.***
       1. ***עי' ערה"ש (סי' רמ"ט סעי' ז') – "ודע דבהושענא רבה שנוהגים לאכול סעודה גדולה כמו ביום טוב כשחל בע"ש איני רואה היתר בזה גם בימי החול לא ידעתי מאין הרגלים שהרי בלילה הוא יום טוב ויו"ט דינו כשבת לעניין זה וכל הדינים שכתבנו בסעודת ע"ש ה"ה גם בעיו"ט אמנם העולם חושבים הושענא רבה כיו"ט וצ"ע [ולקמן סי' תרס"ד לא הוזכר הושענא רבה רק לריבוי תפלות ולא לסעודת יום טוב ע"ש]".***
    3. *דבש ומלח****.***
       1. הגרשז"א זצ"ל (הליכות שלמה ראש השנה פרק א' הע' ע"ז) – "וכן נהג רבנו לטבל בדבש בלבד (ולא במלח, אך דקדק להניחו על השלחן) בסעודות ר"ה, ערב ומוצאי יום הכפורים, ליל א דסוכות [וראה להלן פ"ט דה"ל אות ז], הושענא רבה ושמע"צ".
    4. **אם יש בסיס למנהג שלא לאכול אגוזים מראש השנה עד הושענא רבה**.
       1. רק ראש השנה.
          1. קובץ הלכות (ימים נוראים פרק ז' סעי' י"ט) – "ועיקר הקפידא בכל זה הוא בר"ה בלבד".
       2. נהג להחמיר ולמנוע מלאכול אגוזים עד אחר הושענא רבה.
          1. קצה המטה (ס"ק ט"ז) – "שלא לאכול אגוזי' כו' ודע דברמ"א ס"ד בשם מהרש"ל שממנו מקור ד"ז מבואר דרק בר"ה יש לדקדק בזה ולא בשאר ימי הקדושי' והמעיין בד"מ סי' תקפ"ט יראה להדי' שם דהמהרי"ל הי' נזהר מלאכול אגוזים בר"ה, ובס' זכרון אברהם כ' שלא ראה למירו מרנ"א ז"ל מיחה בתלמידיו ביום ב' דר"ה לאחר חצות יע"ש ובס' מחולת המחנים מביא ג"כ מרבו הגאון מרן הח"ס ז"ל שלא נזהר מלאכול אגוזים בימים הקדושים רק ביום ר"ה בלבד עיי"ש בארוכה ומבאר אחד שאבו שני גדולים הללו אך האידנא נהוג עלמא לדקדק שלא לאכול אגוזים בימי האלול עד אחר הושענא רבה ומעולם נעלם ממני מקור מנהג זה **וכפי קוצר ידיעתי אין לו שורש וענף בפוסקים** ובלי ספק רק ישראל קדושים נהגו בו איסור ונשתרבב המנהג מפני המקובל לנו שביום הו"ר הוא גמר החתימה ומסירת הפתקין כמבואר בזוה"ק פ' ויחי וברמב"ן פ' האזינו וע' בא"ח סי' תרס"ד ברמ"א ובס' בכי"ע שם ולכן נזהרין עד אחר הו"ר משום ב' הטעמים דמרבה כיחה וניעה וגם דבגימ' חט"א וע' בס"ח תתשנ"ג ופ' אזולאי שם וע' בס' אפ"ת עה"ת ר"פ ויחי וצ"ל שהגאונים הנ"ל לפי רוב גדלם וקדושתם לא חששו לזה וי"ל כמ"ש בחשו' מהרי"א או"ח סי' קס"ג שאם שמצאנו לראשונים שאכלו בר"ה עכ"ז אנו מלאי עון ראוי לנו להתענות כ"כ י"ל בזה אם שראשונים נמנעו מאכילת אגוזים רק עד אחר ר"ה או עד יוה"כ לנו יש למנות עד הו"ר וכי"ב מצינו כמה דברים עד"ז".
          2. באר משה (ח"ג סי' צ"ז) – "דע דמלשון הרמ"א (הנ"ל) בשם מהרי"ל משמע דרק בר"ה אסור. ובודאי מסתבר דעד יוה"כ כל עשרת ימי התשובה אין לאכול אגוז. ובקצה המטה (סימן תקפ"ג סקט"ז) הביא מספר זכרון אברהם שלא ראה לרבו מרנ"א (אדלער) זצוק"ל שהיה מוחה בתלמידיו ביום ב' דר"ה אחר חצות. ובס' מחולת מחנים כתב מרבו קמוח"ז מרן החתם סופר שלא היה נזהר מלאכול אגוזים בימי הקדושים רק בר"ה בלבד. אבל נהגו עלמא להחמיר ולמנוע מלאכול אגוזים עד אחר הושענא רבה. ולפי זה אחר ר"ה המיקל לבשל ולאפות אפילו באגוזים כשאין האגוזים ניכרים וגם טעמם במקצת ע"י האפיה ובישול נתבטלו יפה עושה. אבל נהיגא עלמא להחמיר, והמחזיק במנהגא תע"ב".
          3. פסקי תשובות (סי' תקפ"א אות ז') – "ומטעם דאגוז גימטריה חטא נהיגי עלמא להחמיר ולהימנע מלאכול אגוזים עד אחרי שמחת תורה, ומ"מ בעוגה או תבשיל שמעורב בו אגוזים טחונים שאינם ניכרים כ"כ ורק טעמם ניכר קצת יש להתיר, אבל גם בזה נהיגי עלמא להחמיר, והמחזיק במנהג תבוא עליו ברכה".
       3. מראי מקומות – יד יצחק (ח"א סוף סי' ר"ח), מקדש ישראל (ימים נוראים סי' י"א).
          1. שיח יצחק (סי' רע"ה) – "ע"ד שהתפלא על המנהג שהוסיפו ע"ד רמ"א בסי' תקפ"ג [ס"ב], ונמנעים מאכילת אגוזים עד הושענא רבה. כבר נשאל בזה בשו"ת בית היוצר [חאו"ח] סוס"י מ"ג, מהא דסי' תרי"א [ס"ב], שהתירו לפצוע אגוזים ביו"כ מן המנחה ולמעלה. והעלה דזה דעת המחבר, שלא הביא מנהג זה, אמנם לדעת הרמ"א י"ל שבאמת יש למנוע עד הו"ר, עכ"ד. והרמ"א בסי' תרי"א שם התיר רק לתינוקות לשחק בהם, ובס' חידושי הש"ס [שבת ד' קט"ו ע"א] להגה"ק בעל משנת חסידים ז"ל ראיתי שפי', שטמנו ברמ"ז רז"ל במנהגא לפצוע אגוזים ביו"כ ממנחה ולמעלה, לרמז שנתבטל החטא, כי אגו"ז בגמטריא ח"ט, ושנמחל, יע"ש. וי"ל כמ"ש בשו"ת מהרי"א [חאו"ח] סי' קס"ג, שאם שמצאנו לראשונים שאכלו בר"ה, בכ"ז אנו מלאי עון, ראוי לנו להתענות. כמו"כ י"ל בזה, אם שראשונים נמנעו מאכילת אגוזים רק עד יו"כ, לנו יש למנוע עד הו"ר. וי"ל עוד טעם, על דרך שמצאנו במג"א [ריש] סי' תקצ"ז, שמהרש"ל לא אכל דגים בר"ה למעט הנאתו, כמו"כ נמנעים עבור הדין מהנאה, ואין אוכלים אגוזים".
    5. מראי מקומות.
       1. רבינו מיימון בן יוסף (אביו של הרמב"ם, שריד ופליט [טולידאנו] עמ' ח'), הו"ד בימי הלל והודאה (עמ' ו' הע' ט"ז) – "**אין להקל בשום מנהג** ואפילו מנהג קל ויתחייב כל נכון לו עשות משתה ושמחה ומאכל לפרסם הנס (של חנוכה) שעשה השם יתברך עמנו באותם הימים ופשט המנהג לעשות סופגנין בערבי אלספינג והם הצפחיות בדבש ובתרגום האיסקריטין, והוא מנהג הקדמונים משום שהם קלויים בשמן זכר לברכתו. וכתב רבינו נסים במגילת סתרים כי כל מנהגי האומה באלו המנהגות כמו זה. והראש בראש השנה, החלב בפורים ובמוצאי פסח, **והפולים ביום הושענא רבה**. ואותם המנהגות אין לנו לבזותם ומי שהנהיגם זריז ומשתדל הוא כי הם מעיקרים נעשים ולא יבוזו במנהג האומה וכבר אמר הנביא ע"ה ואל תטוש תורת אמך, דת אומתך אל תעזוב. ובקבלות הגאונים ראשי ישיבות נזכרו מנהגים כמו אלה בהנהגותיהם בסיפוריהם ולא יתבזה דבר ממה שעשו הקדמונים".
20. להשתמש בד' מינים לצורך הושענות.
    1. **לולב**.
       1. **אסור ללעשות טבעת מלולב בשביל הושענות**.
          1. שלמי תודה (סוכה סי' פ"ה אות ב') – "ולענין אי שרי לתלוש עלין מהלולב שנטל למצוה כדי לאגוד ולקשור את הערבות שנוטל בהושענא רבה, הנה אם הלולב שיעורו מצומצם שיש בו רק ארבעה טפחים, ואם יתלוש ממנה עלין יפסל הלולב, או אפילו אם יש בו שיעור גדול ותולש ממנה הרבה עלין באופן שיפסל הלולב ע"י הסרת העלין ממנו, בודאי יש לאסור אפילו כבר בירך על הלולב ביום השביעי וגמר לקיים בו המצוה, שהרי הלולב הוקצה למצותו כל שבעה ואסור להשתמש בו אפילו לאחר שגמר לעשות בו המצוה, כמש"כ השו"ע בסי' תרס"ה ס"א ובמ"ב סק"א, [ויש להזהיר אותם השמשים בבתי כנסיות שאין מקפידים בכך]. אבל אם יש ללולב שיעור אורך יותר מארבעה טפחים, ותולש רק קצת עלין מלמטה באופן שעדיין ישאר שיעור הכשר לולב, יש בזה מחלוקת הפוסקים, דהנה המ"ב בסי' תרמ"ט ס"ק מ"א ובשעה"צ שם ס"ק ל"ט הביא, דדעת המג"א בשם הרא"ש בפ"ג דסוכה (ל"ו ב') סי' כ"ג דלא אמרינן איתקצאי למצותו רק לענין השיעור הראוי למצוה ולא יותר, וכן משמע בתוס' בסוכה (מ"ו ב') ד"ה אתרוג, עי' במג"א שם ס"ק י"ט שדייק כן מדבריהם, כמש"כ הלבושי שרד והמחצית השקל שם בביאור דבריו ע"ש, ודעת הריטב"א שם ועוד הרבה פוסקים דאפילו יותר מכדי שיעור מצוה נמי איתקצאי, וכן הסכים הגר"א בביאורו שם, ומדמי ליה לעצי סוכה שנאסר הכל אפילו יותר מכדי הכשר סוכה, וכל שכן כאן שהוא גוף אחד ע"ש, וא"כ הכא נמי לדעת הרא"ש רק שיעור הכשר לולב דהיינו ארבעה טפחים איתקצאי ולא יותר, ורשאי לתלוש העלין מלמטה, ולדעת הריטב"א כל הלולב שנוטל למצוה אפילו ארוך הרבה איתקצאי למצותו, **ואסור לתלוש העלין מהלולב שקיים בו המצוה**, ולמש"כ המ"ב דהגר"א הסכים לדעת הריטב"א לאסור הכל, ה"נ אין לתלוש העלין מלולב שקיים בו מצוה. וב'לוח ארץ ישראל' (להגאון רבי יחיאל מיכל טוקצינסקי זצ"ל) כתב, דאם אין לו בדין מלולב אחר, יכול לקשור ההושענות בבדי הלולב שברך עליו, כי לא הוקצה למצותו יותר מהד' טפחים של שיעור הלולב, וכפי מש"כ תוס' סוכה מ"ו ב' ומג"א תרמ"ט י"ט ומחצה"ש, עכ"ד, וצ"ע. ונ"מ בזה אף לענין שאר ימי חול המועד אי שרי לאגוד הלולב וההדסים והערבות עם עלה שתולש מהלולב שקיים בו מצוה ...".
       2. הטבעות שעשו על הלולב לאגדו, יכול ליקח הקשרים לאגד ההושענות.
          1. אשל אברהם (בוטשאטש, על רמ"א סעי' ד') – "לאגוד ערבה של חבט בלולב שהיה בו איגוד הלולב למעלה, כיון דלאו להנות נתנו המצוה אינה כהנאה נגד איתקצאי ויש לומר דקיל, רק שישמור אחר החיבוט שיהיה הלולב מונח עד אחר יום טוב".
    2. **אתרוג של מצוה: לאחר שנעשה מצותו, האם מותר להריח בו**.
       1. א"ר (סי' רט"ז ס"ק כ"ב) – "כתב סדר ברכות [ה ע"א] לכן יריח בו קודם יום טוב ויכווין לצאת בו כל היו"ט בברכה זו שמברך עליו קודם יום טוב, ולאחר זמן מצוותו בהושענא רבא מותר להריח באתרוג לכל הדעות ע"כ. וכתב אור חדש [ברכות חוש הריח אות ד] שהוא תימא לברך ברכת הנהנין פעם אחת ולכווין לצאת בו כל ימות החג, דהלא נאמר ברוך ה' יום יום, בכל יום תן לו מעין ברכותיו, ושמא שאני הכא דלא אפשר וצ"ע, ע"כ. ואני אומר דהא אפשר לברך על פרי אחר ויפטור גם את זה. וכתב מג"א [ס"ק כא] בשם רש"ל שכתב דדווקא בשעת נטילה לשם מצוה, אבל קודם לכן או אח"כ מברך ע"כ. ומסדר ברכות הנ"ל מבואר דכל ימי החג אין מברך עד הושענא רבה אחר זמן מצוותו, וכ"מ בט"ז סימן תרנ"ג [סק"א] ותרנ"ח [סק"ד] ותרס"ה [סק"ב] [ו]שם [בסימן תרנג א"ר סק"ב] יתבאר יותר".
       2. פמ"ג (סי' רט"ז מש"ז ס"ק י"ד) – "מה שכתב האליה רבה שם בשם א"ח בהושענא רבה לאחר שנעשה מצותו מותר להריח בו לכולי עלמא איני יודע לט"ז אסור אף בשמיני עצרת כבסימן תרס"ה דאסור באכילה ניטל ממנו מעלת הריח ג"כ ולמ"א בכל זיי"ן הימים שלא בשעת נטילתו מותר ומברך, **וכמדומה זה טעם שלישי** הואיל ועומד למצוה לא עומד להריח".
    3. מראי מקומות.
       1. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש או"ח ח"ג פרק ל"ב אות ל"ז) – "אסור לתת לילדים לשחק עם הד' מינים בהושענא רבה לאחר קיום המצוה".
21. פיטום של אתרוג, לנשוך בהושענא רבה.
    1. **מיקל**.
       1. ס' זכירה (ענין עוה"ז ועוה"ב ד"ה מ"כ, דפו"ר תס"ט) – "מ"כ עץ הדעת ח"א עץ של ענבים היה וח"א אתרוג היה לכן נוהגין הנשים עוברות ליטול הפיטום מהאתרוג בהו"ר ונותנין מעות לצדקה שיציל אותה ממות עם עוברה. ותאמר כך רבש"ע בשביל שחוה היתה אוכלת מעץ הדעת החטא גורם למיתה ואם אני הייתי באותו עת לא הייתי אוכלת ולא נהניתי בו כמו שלא רציתי לפסול האתרוג כל ז' ימיה והיום שנפסל האתרוג אין בו מצוה כשם שיש לי הנאה מעט **מנשיכתי הפיטם** הזה כך הייתי נהנה מעץ הדעת מה שאסר הקב"ה לאדם וחוה".
          1. הרד"י רקח (אור ישראל גליון מ"א עמ' קס"ט) – "בספר זכירה ... ושם כתב ככל הדברים הנ"ל רק שבתפלה יש חסרון ניכר, וכמו שהעירו כבר בהערות תרומת שלמה (מהדורה הנ"ל אות תס"ו). ע"ש".
       2. נזיר שמשון (מס' סוכה פרק ג' משנה ו' [להרב יעקב שמשון שבתי סיניגאליא, בעהמ"ח ס' שבת של מי, חידושים על ששה סדרי משנה, פיסא תקע"ג]) – "ראיתי בכתיבה דנוהגין הנשים עוברות **ליטול הפטם** של אתרוג **ביום הושענא רבה**, והטעם הוא משום דאיכא מ"ד דעץ הדעת אתרוג הוה ואח"כ נותנין מעות לעניים שהציל אותה ולעוברה ממות ואומרת כך רבש"ע בשביל חוה שהיתה אוכלת מעץ הדעת גרם אותו חטא מיתה בעולם ואם הייתי באותו זמן לא הייתי אוכלת ולא הייתי נהנית ממנו כמו שלא רציתי לפסול אתרוג זה בשבעת ימי התג שעברו והיום שפסלתי אין בו מצוה וכשם שיש לי הנאה בפיטום זה כך הייתי נהנה לראות העץ הדעת שאמר הקב"ה לאדם וחוה לא תאכל ולא הייתי עובר את ציוויו ותקבלני ברצון את תפלתי ואת תחנתי שלא אמות מלידה זו ותושעני לילד בנחת ובלי צער ולא יהיה לי ולא לולדי שום נזק כי אתה הקל המושיע ע"כ".
       3. סגולות ישראל (אות מ' מערכת מעוברת) – "מעוברת: סגולה לנשים מעוברת ליטול הפיטום מהאתרוג ביום הוש"ר ונותנים מעות לצדקה שיציל אותה השי"ת ממות עם עוברה. ותאמר כך רבש"ע בשביל שחוה היתה אוכלת מעץ הדעת החטא גורם למיתה ואם אני הייתי באותו עת לא הייתי אוכלת ולא נהניתי בו כמו שלא רציתי לפסול האתרוג כל ז' ימי החג והיום שנפסל האתרוג אין בו מצוה כשם שיש לי הנאה מעט **מנשיכת פיטם** הזה כך הייתי נהנה מעץ הדעת מה שאסר הקב"ה לחוה (ס' זכירה)".
       4. מועד לכל חי (סי' כ"ד אות כ"ה) – "כתב בספר נזיר שמעון במסכת סוכה וזה לשונו ... עד כאן, ובני הגדול אברהם אוהבי נר"ו העתיק הדברים האלה בלשון לעז בספרו והוכיח אברהם פרק כ"ד כדי שתהא התפילה שגורה בפי המעוברות, ומי שאשתו מעוברות בימים האלה יתן דעתו ליקח אתרוג וליתן ביד אשתו שתעשה כנזכר לעיל, ויאמר בפניה נוסח התפילה תיבה בתיבה כדי שתאמר היא אחריו, ותזכה שתלד בריוח ולא בצער ויצא הולד לחיים טובים ולשלום, אמן".
       5. חיים וברכה (אות רכ"ח) – "עיין בספר נזיר שמשון שכ' הוז"ל, ראיתי בכתיבה דנוהגין הנשים עוברות ליטול הפיטם של אתרוג **ביום הו"ר**, והטעם ...".
       6. אלף המגן (ס' תר"ס אות ו') – "נוהגת הנשים מעוברות ביום **הוש"ר** (לאחר התפלה כשהבעלים באין לביתם לאחר התפלה) ליטול הפיטם של האתרוג ביום הוש"ר (והטעם דאיכא מ"ד דעץ הדעת שאכל אדה"ר אתרוג הי') ונותנים מעות לעניים שהקב"ה יציל אותה ולעוברה ממות ואומרת כך 'רבש"ע בשביל חוה שהיתה אכלה מעץ הדעת גרם אותו חטא מיתה בעולם ואם הייתי באותו זמן לא הייתי אוכלת ולא הייתי נהנית ממנו כמו שלא רציתי לפסול אתרוג זה בז' ימי החג שעברו והיום שפסלתי אין בו מצוה וכשם שיש לי הנאה בפיטם זה כך הייתי נהנה לראות עץ הדעת שאמר הקב"ה לאדם וחוה לא תאכל ולא הייתי עובר את ציויו ותקבלני ברצון את תפלתי ואת תחינתי שלא אמות מלידה זו. ותושיעני לילד בנחת ובלי צער. ולא יהי' לי ולא לולדי שום נזק כי אתה האל המושיע' ע"כ. חו"ב אות רכ"ח בשם ס' נזיר שמשון בשם כת"י".
       7. לקוטי מהרי"ח (סוף סדר חג הסוכות) – "והנה המנהג שנשים מעוברת **נושכין הפיטים** של אתרוג **בהושע"ר** ואומרת תפלת ובקשות מוזכרת בספר זכירה".
       8. קובץ הלכות (סוכות פרק מ' סעי' ד', הע' ד') – "אף דאתרוג אתקצאי למצותו, אשה מעוברת שרוצה לנשוך פיטמת האתרוג בהושענה רבה להיות לה לסגולה ללידה קלה, מותר לה לעשות כך [דמה שאשה נושכת את הפיטם לסגולה אין זה השתמשות בגוף האתרוג, אלא שמעשה נשיכת הפיטם הוא סגולה, **ואין זה השתמשות באתרוג כלל**, וגם משום אכילה אין לאסור דהא אינו אוכלתו]".
          1. לכאורה תלוי בחקירה האם האיסור לגרום הביטול. או האיסור הוא רק להנות, בתנאי שהוא ע"י ביטול - עי' מוקצה מחמת מצוה, לשיטות ומראי מקומות.
       9. הגרח"ק זצ"ל (אסיפת יצחק ל' תשרי תשס"ז) – "שאלה: יש מנהג שמעוברת נגוס הפיטמא של האתרוג, האם יכול לעשות זה על הושענא רבא, או צריך להמתין עד אחר שמיני עצרת. תשובה: *יכול*".

הגרח"ק זצ"ל (תורת המועדים סי' תרס"ד ס"ק י"ג אות ה') – "ואף בהו"ר יכולות לעשות כן דלא הוקצה רק שלא ישמש בו הנאות, אבל בנגיסה שאין שום הנאה ממנו שהרי רק נושכים את הפיטם וזורקים אותו א"כ אין שום איסור לעשותו"

עי' הגרח"ק זצ"ל (סגולות רבותינו, שאלה י"ח) – "יש מעוברות שנהגו לפסול את האתרוג שברכו עליו, בהושענא רבה, כסגולה ללידה קלה, אולם לכאורה כיון שהאתרוג מוקצה למצוותו בכל היום השביעי, כמו שכתב בשולחן ערוך (אורח חיים סימן תרסה סעיף א), אין ראוי לעשות כן ביום הושענא רבה. ואם כן על מה סמכו. אנא יבאר לנו רבינו שליט"א. תשובה: לא שמעתי".

* + 1. שערי חג הסוכות (תשובות סי' י"ג אות ב') – "והנה לא מוזכר כאן שהאשה תאכל או אפילו תנשך הפיטם אלא שמוציאה אותו, וזה ניתן להתפרש שמוציאות אותו ביד, ואפילו אם נאמר שמוציאות אותו בשיניה, מ"מ אין המשמעות שאוכלת שום דבר ממנו וא"כ אין בזה שום איסור, כי אין איסור לפסול האתרוג בהוש"ר, אלא שאסור עדיין באכילה ובהנאה".
  1. **מחמיר**.
     1. דרכי חיים ושלום (אות תשצ"ו) – "כותב בספרו (מנח"א ח"ה סי' ל"ו בכתי"ק) שאסור ללעוס הפיטמא מהאתרוג בהו"ר לנשים מעוברות ואם רוצה ללעס יעשה זאת אחרי ש"ת בימות החול. ובעיקר הדבר מנהג נשים זה אמר **שאין לו מקור רק חדשים מקרוב באו הדפיסו זאת במטה אפרים ובמטה אפרים הישינה לא נמצא**".
     2. הגריש"א זצ"ל (סוף ס' ארבעת המינים כהלכתם עמ' ב' אות ח' של הוספות, אשרי האיש או"ח ח"ג פרק ל"א אות י' [לשונו מובא לקמן], אשרי האיש פרק ל"ב אות ל"ז) – "אסור בהושענא רבה לעשות סגולה לאשה, לחתוך בפיה את הפיטם של האתרוג".
     3. חזון עובדיה (סוכות עמ' תמ"ט ד"ה כתב בספר) – "ליקוטי מהרי"ח ... מועד לכל חי ... חיים וברכה ... ולכאורה כיון שהאתרוג מוקצה למצותו בכל היום השביעי, כמו שפסק בש"ע (סי' תרס"ה) אין ראוי לעשות כן ביום הושענא רבה. וכן ראיתי להגאון ממונקאטש בספר דרכי חיים ושלום ...".
     4. הגר"א נבנצל שליט"א (אסיפת יצחק כ"ה תשרי תשס"ז) – "שאלה: יש מנהג שמעוברת נגוס הפיטמא של האתרוג, האם יכול לעשות זה על הושענא רבא, או צריך להמתין עד אחר שמיני עצרת. תשובה: צריך להמתין".
     5. ילקוט יוסף (קיצור שו"ע סי' תרס"ה סעי' ג') – "נהגו הנשים המעוברות שנושכות הפיטם של האתרוג ביום הושענא רבה, ואחר כך מחלקות צדקה לעניים ומתפללות שיציל אותן השי"ת בשעת הלידה ושתלדנה ולד בר קיימא. ואין ראוי לעשות כן ביום הושענא רבה. כיון שהוא מוקצה למצותו, אלא יעשו כן אחר שמחת תורה. [חזו"ע סוכות עמוד תמט. עפמ"ש בספר ליקוטי מהרי"ח דף קו. בשם ספר זכירה]".
     6. פסקי תשובות (סי' תרס"ה הע' ב') – "בשו"ת מנח"א ח"ה סי' ל"ו בענין מנהג נשים מעוברות לנגוס הפיטם לסגולה ללדת בנקל ואומרות תפלה המובאת בספרים (מנהג זה מובא בליקוטי מהרי"ח בשם ס' זכירה ובחיים וברכה אות רנ"ח ומועד לכל חי סי' כ"ד אות כ"ה) שאסור לעשות זאת בהושענא רבה משום שהאתרוג מוקצה למצוותו כל יום שביעי כדאיתא הכא בשו"ע ואסור לפוסלו בידים, אלא יש להן לעשות זאת לאחר שמחת תורה, ועיי"ש על עצם מנהג זה שתמוה הוא ואין לו מקור, ובמקור חיים לחו"י הנדמ"ח סי' תרס"ד 'מנהג נשים מעוברות נושכין עוקץ מן האתרוג, נזכר בס' צאינה וראינה, אשרינו שנשתקעו מנהגים כאלו'".
  2. מראי מקומות.
     1. נטעי גבריאל (סוכה פרק פ' אות ח') – "נשים מעוברות יש הנוהגות ליטול הפימום של האתרוג בהו"ר אחר התפלה ונותנות צדקה לעניים ואומרות תפלה מיוחדת שילדו בנחת ובלי צער, ויש שקורא ע"ז תגר שאין לזה מקור ואסור לטעום הפיטמא מהאתרוג בהו"ר, והסגולה יקיימו בעשיית מרקחת מהאתרוג לאכול בט"ו בשבט".
  3. **האיך האשה מסירה את הפיטום: שמוציאות אותו ביד, או תנשך הפיטם**.
     1. מראי מקומות – שערי חג הסוכות (תשובות סי' י"ג אות ב', לשונו מובא לעיל), הרד"י רקח (אור ישראל חוברת מ"א עמ' קע"ג אות ג').
  4. **בכלליות: לענין מנהג זה**.
     1. מקור חיים (חו"י, סי' תרס"ד על סעי' ט') – "מנהג נשים בני בנים [מעוברות] נושכין עוקץ מן האחרוג, נזכר בםפר צאנה וראנה, אשרינו שנשתקעו מנהגים כאלו".
        1. שערי חג הסוכות (תשובות סי' י"ג אות ה') – "**מה שהוסיפו בסוגרים מלת מעוברות** נר' שהמגיה בא להשוות דברי המקו"ח עם שאר מקורות המנהג הזה, אבל נר' מלשונו במש"כ 'נשים בני בנים' שהתכוון, שמנהג במקומו היה, שכל אשה בת בנים היתה נושכת מהאתרוג בהושע"ר גם אם כעת לא היתה מעוברת".
     2. חשוקי חמד (יומא סוף דף סא:) – "והנה באלף המגן (סימן תרס ס"ו) מובא סגולה, שאשה מעוברת תישוך את הפיטם של האתרוג לאחר סוכות, והיא סגולה ללידה קלה, ושמעתי שאשה מעוברת רצתה לישוך את הפיטום אחר סוכות, אלא שלבעלה היה **אתרוג בלא פיטם**, ואמר לה אחד מחכמי הדור שתישוך במקום הפיטם".
     3. שערי חג הסוכות (תשובות סי' י"ג אות ג') – "אכן לשון התפילה מה שאומרת, שאם היתה שם לא היתה אוכלת ממנו, **צריך ביאור, כי מנין היא יודעת שלא היתה אוכלת ממנו**, שאם יציר כפיו של הקב"ה לא עמד בנסיון הזה מי מבטיח שילודת אשה היתה מתגברת על היצר. ועוד הלא כל הנשמות של כל הדורות היו תלויות באדם הראשון ומן הסתם כל נשמות של נשים היו תלויות בחוה [או שגם נשמות הנשים היו תלויות באדם הראשון] וא"כ גם היא בעצמה היתה שם ובאמת נכשלה ביחד עם אדם וחוה, וצ"ב".
  5. מראי מקומות – זכר דוד (מאמר ראשון פרק ע"ה עמ' תקל"ג), שערי חג הסוכות (תשובות סי' י"ג), הרד"י רקח (אור ישראל חוברת מ"א עמ' קס"ז).
  6. **אתרוג של שביעית: אי יכולה מעוברת לנגוש את הפיטם לסגולה כידוע**.
     1. *מיקל: שהפיטום אינו ראוי לאכילה.*
        1. הגריש"א זצ"ל (סוף ס' ארבעת המינים כהלכתם עמ' ב' אות ח' של הוספות, אשרי האיש או"ח ח"ג פרק ל"א אות י') – "אתרוג שקדוש בקדושת שביעית אי יכולה מעוברת לנגוש את הפיטם לסגולה כידוע. והשיב דבלא"ה לא עומד לאכילה הפיטם ושרי. אבל אפשר לנוגשו רק אחר הושענא רבה כיון דהוקצה למצותו".
        2. עי' הגרח"ק זצ"ל (אסיפת יצחק כ"ה תשרי תשס"ח) – "שאלה: יש מנהג שמעוברת נגוס הפיטמא של האתרוג, האם מותר לעשות זה אם אתרוג של שביעית. *תשובה: יתכן שהפיטום אינו ראוי לאכילה וצ"ע".*
        3. *הגר"א נבנצל שליט"א (אסיפת יצחק כ"ח תשרי תשס"ח) – "שאלה: יש מנהג שמעוברת נגוס הפיטמא של האתרוג, האם מותר לעשות זה אם אתרוג של שביעית. תשובה: כן".*
     2. *מחמיר.*
        1. *בשם ברכת חיים (הערות של ר' גדליה משה אייזנבאך על ספר חיים וברכה אות ע' ס"ק רכ"ח) – "דבאתרוג של שביעית אסור ליטול הפיטום, כיון דאסור לשנותו מברייתו".*

1. תשמיש - עי' ריש סי' ר"מ, לשיטות ומראי מקומות.
   1. *הלכה*
      1. נכון *להחמיר על פי קבלה [אם לא בליל טבילה]****.***
         1. ***שכנה"ג (סי' ר"מ הג' הטור ס"ק*** א').
         2. ***מסגרת השלחן (סוף סי' קצ"ח ד"ה כתב).***
         3. ***מ"ב (ס"ק ח') – "[הושענא רבה] ואודות הזיווג הוא כמו בליל שבועות. ובליל טבילה ישמש".***
         4. ***פסקי תשובות (סי' ר"מ אות י' ד"ה ועוד).***
         5. ***יסודות הבית וקדושתו (פרק ח' סעי' נ"א).***
   2. ***ליל טבילה.***
      1. ***מותר – מ"ב (ס"ק ח', לשונו מובא לעיל), פוסקים.***
      2. **אם יכול לדחות מצות עונתה ללילה אחרת*.***
         1. תורה לשמה (סי' קמ"ב) – "שאלה בליל ר"ה או בליל חג השבועות או בליל שמחת תורה או בליל פסח שהמתנהגים ע"פ קבלת האר"י ז"ל נמנעים מן הזווג בלילות אלו הנה אם אחד ת"ח ומתחסד עם קונו חל טבילת אשתו בלילות אלו וטבלה אם יכול לדחות מצות עונתה ללילה אחרת ולא יבעול ... תשובה הנה ידוע כי אזהרת המקובלים ז"ל בלילות אלו לא נאמרו על ליל טבילת מצוה כי טבילת מצוה אם אירע בחול אפילו רבינו זצ"ל בעצמו היה מקיים אותה בזמנה ולא היה דוחה אותה עד ליל שבת ואף על גב דלדידיה אסור הזווג בחול עכ"ז בליל טבילה אז החול דינו כשבת וכן איתא בזוהר על ליל טבילה ועל לילה שהוא בא מן הדרך שיש מעלה לאותה לילה בענין הזווג כמו הזווג הנעשה בליל שבת ולכן ודאי שצריך לקיים מצות עונתה בזמנה ואפילו אם אשתו תתרצה בזה ותמחול לא אריך למעבד כן לדחות המצוה ועיין מ"ש בצוואות רבינו יהודה החסיד ז"ל סי' מ"א וז"ל לא יניח אדם מלזקוק עם אשתו ליל שטבלה בה ע"ש לכן יש ליזהר ורק אם אירע לו אונס שא"א לקיים אותה לילה את המצוה כגון שבא לו קדחת או אונס אחר הנה נהגו הנשים לשטוח עליהן בגד של הבעל כשאירע לו אונס ואף על פי שהיא עמו בבית אחד ועיין להטור ז"ל בא"ח סי' ר"פ שכתב ויהא זהיר וכו' כדאיתא בפרק אף על פי רבי יהודה בריה דרבי חייא חתניה דרבי ינאי וכו' דאמר רבי ינאי אלמלא יהודה קיים לא ביטל עונתו וכו' ומקשים למה ליה להטור לאתויי מהך עובדא הא בלא"ה חייב וכו' ותירץ הדרישה ז"ל דאשמעינן הטור דלא ילוה ויפרע דאי דינא הוא שיכול להיות לוה ופורע לא אמר רבי ינאי כפו מטתו ע"ש והרי דאפילו על חיוב ליל שבת ס"ל דלא יהיה לוה ופורע וכ"ש על ליל טבילה דיש לחוש בזה מאד".
   3. מראי מקומות.
      1. ***דרכי טהרה (סוף עמ' ר"ב) – "יש חסידים ואנשי מעשה שאינם משמשים מיטותיהם בעשרת ימי תשובה, בליל הושענא רבא ...".***
2. שאר ענינים.
   1. **כבישת ד' מינים**.
      1. פסקי תשובות (סי' תרמ"ט הע' ג') – "ובאורחות רבנו ח"ב עמ' רנ"ו שאף למחמירים, להושענות בהושע"ר אין לחשוש כלל ומותר לשרות הערבות במים אף יותר ממעל"ע".
   2. **הקזת דם**.
      1. מחמיר אפילו בלילה, כיון שהוא יום הדין.
         1. מהרי"ל, הו"ד במג"א (סי' תס"ח ס"ק ט"ו) – "ובעי"ט האחרון של פסח הכל שרי דאינו רגל בפ"ע (מט"מ) ובלילה שלפני יו"ט נ"ל דמותר להקיז דם חוץ מליל הושענא רבא".
         2. שלחן שלמה (סי' תס"ח סעי' ה').
         3. ח"א (כלל ע"ט סעי' ב') – "ובלילה שלפני ערב יום טוב מותר להקיז, חוץ מליל הושענא רבה".
         4. מ"ב (סי' תס"ח ס"ק ל"ח) – "ובלילה שלפני עיו"ט מותר להקיז דם חוץ מליל הו"ר".
         5. שלחן חי (סי' נ"ח אות ה').
         6. ציץ אליעזר (חי"ב סי' מ"ו).
      2. מראי מקומות – ***א"ר (סי' תצ"ג ס"ק י"ט),*** פירות תאנה (דף קכט: ד"ה אבל).
   3. **ערבה חבוטה: האם הוי מוקצה**.
      1. ***הגרח"ק*** זצ"ל ***(אשיחה עמ' שכ"ט, הע' ל"ח) – "אדם השומר עלים מן הערבה החבוטה בהושענא רבא האם מותרת בטלטול בשבת במקום שיש עירוב או בתוך ביתו האם יש לחשוש למוקצה או שהוי סגולה וכעין קמיע ומותר בטלטול. תשובה: לא ידוע לי סגולה בזה. [***בספר סגולות נפלאות למו"ר ר' חנוך קרלנשטיין זצ"ל. הביא בעמ' מ"ח מהספר מקור חיים או"ח סי' תרס"ד על עלי ערבה של ההושענות, ושמעתי שיש בזה שמירה לדרך, ומספר לקוטי צבי קבלה שמאוד מסוגל ליקח עמו לדרך ההושענות שלו, או שלפחות יידע בבירור באיזה מקום הם מונחים, ובשעת סכנה ח"ו יזכיר אני והו הושיעה נא, ע"ש. ובמ"ב הלכה למעשה רוצה להתיר טלטול ערבה חבוטה אם ייחדה לשמירה]".
   4. **מזיק בשעת הקפות**.
      1. תרה"ד (ח"ב סי' ר"י) – "כאשר באו לפני לדין ר' אליעזר בר שלום ור' גרשום בר שלום, וצעק ר' אליעזר על ר"ג על **אשר נגחו ודחפו בעת סיבוב הושענות בחג הסוכות** וכיון להזיקו, כאשר היה שונא לו כבר זה ימים ושנים, ונדחף כ"כ עד שנשבר עצמי כתפו ונזקק לרופא לרפואתם. ור"ג השיב שסבב כמנהג העולם שרגילין בדחיפות בעת הזאת, ואם נדחף ממנו בלא כוונתו להזיקו אירע לי ... אך ע"א שהעיד שא"ל ר"ג בלילה שלפני יום הדחיפה שדעתו לדחוף למחרת ר"א, וכן א"ל בצאתו מבהכ"נ ... לעומק דין של תורה לא היתה מספקת עדות זאת ... **דאם לא כיון להזיקו** אע"ג דודאי נתזק מכחו היה פטור מכלום, כיון דבשעת שמחה של מצוה הזיק כדאיתא בא"ז ובאשירי בשם התוס' בסוף מס' סוכה ...".
      2. עי' סי' תרצ"ה סעי' ב', לשיטות ומראי מקומות.