קיט. שייר גרגיר אחד
קטגוריות: ש_ס / מא חולין / חולין - הרב וורצל / העור והרוטב / כביצה

קיט. שרביט שריקנו ושייר גרגיר אחד

**א. ביאור ד' התוס' קיט.-**

בגמ' קיט. מייתי מתני' עוקצין שרביט שריקנו שייר גרגיר אחד טמא, וש"מ שיש שומר לפחות מפול.

וגי' רש"י שייר בה גרגיר אחד טמא, ולפי"ד נידון הגמ' שהשומר והאוכל יצטרפו יחד לכביצה ולא איירי בצירוף שאר הגרגירין כלל [דלפי גירסתו לא נשאר אלא גרגיר אחד].

אבל בתוס' גרסי שייר גרגיר אחד לכל שומר ושומר טמא, ואיירי שנגע טומאה בשומר וכל הגרגירין שבשאר שומרים מצטרפים לכביצה, ואף שכל שומר ושומר אינו אלא לפחות מכביצה מהני [ורש"י ג"כ לא חולק בעיקרא דמילתא שיכול להצטרף אלא שלפי גירסתו איירי שלא נשאר אלא גרגיר אחד].

ובהמשך דבריהם הוסיפו לבאר הגמ' בע"ב שדנה בשני שומרים אם מצטרפין זל"ז השומרים עצמם, וכתבו לבאר:"דקס"ד דמיירי כגון שנגע בשומרים ומצטרפין כל השומרים יחד", והיינו שנידון הגמ' בע"ב הוא לענין צירוף השומרים עצמם מלבד הגרגירין.

ומדקדוק לשון התוס' משמע דאיירי דוקא שנגע בכל השומרים אבל אם יגע בשומר אחד לא יהני.

אבל בתחילת לשון התוס' בביאור הסוגיא בע"א שהוכיחה לענין שומר בפחות מפול לא הזכירו ענין זה שנגע בכל השומרים, וצ"ב.

ועיין במהר"ם דמשמע מלשונו שגם בתחילת ד' התוס' כוונתם שנגע בכל השומרים, ובפשוטו מבואר דעתו דלא סגי במה שנוגע בשומר אחד לטמא הכל וכיון שלא נטמא הכל אין בו צירוף לכביצה אוכלין.

וכנראה ביאור דעתו דכיון שאין האוכלין מחוברים זל"ז באוכל רק בדבר שאינו מק"ט א"א לטמא הכל ע"י נגיעה בגרגיר אחד וא"כ אינו מצטרף לכביצה של טומאה שהרי אינו נטמא הכל ע"י נגיעתו.

והנה כבר דנו האחרונים בנוגע בשתי חצאי ביצה נפרדים אם נטמאו, ודעת המשנ"א טהרות א-ה דמצטרפי, אבל בחזו"א טהרות א-כד תמה ע"ז טובא היאך יצטרפו שני האוכלין, ונתבאר במקו"א.

ולפי"ז תמוהים ד' מהר"ם דכיון שנקט בפשיטות שאין נטמא גרגיר אחד ע"י הנגיעה בגרגיר השני מה יצרפם לכביצה ואם בכל נגיעה בפנ"ע לא נטמא היאך יצטרפו שני הנגיעות, ואולי ד' מהר"ם אזלי כשיטת המשנ"א, וצ"ע.

וכדברי החזו"א מבואר בתוס' קיח:, דמבואר בדבריהם להדיא שלא מצאו היאך להעמיד הדין של יד לפחות מכזית ולמה לא פי' בכה"ג שהם שני אוכלין נפרדים שנגע בכ"א בפנ"ע, וכבר עמד בזה בקה"י וקדם לו בשעה"מ פ"ו ברכות, וע"ע מקד"ד מב-ו שהוכיח דלא כהמשנ"א מסוגיא שבת צא., עיי"ש.

[ויתכן לבאר כוונת מהר"ם דס"ל הטעם שאינו מטמא שני חצאי ביצה הוא משום שכל חצי בפנ"ע אין לו חשיבות אוכל ודין כביצה בעי נמי חשיבות של אוכל, אבל היכא שהכל מחובר אף שהוא מחובר בדבר שאינו מק"ט שפיר יש לו חשיבות של אוכל, אלא דאכתי ס"ל למהר"ם שיש בו חסרון דבעי שיהיה כביצה של טומאה וכיון שהוא נוגע בכולו יחד שפיר יהני, ודו"ק].

**ב. ביאור ד' התוס'-**

אבל בעיקר ד' המהר"ם שנדחק לפרש ד' התוס' יל"ד דכל דבריו דלא מהני הקלח לצרף את הגרגירין הוא רק אם נפרש דבעינן כביצה של טומאה וע"ז נקט המהר"ם דכיון שאין הטומאה עוברת מגרגיר אחד לחבירו אין כאן כביצה טומאה.

אבל אם נפרש דסגי בכביצה של חשיבות אוכל לחוד הרי י"ל דאף דמבואר בתוס' קיח: דגם לענין חשיבות כביצה אוכלין בעינן דוקא חיבור שמועיל בעלמא להעביר טומאה אבל הוא דוקא לענין איכות החיבור אבל אי"צ שיהיה החיבור דבר המק"ט וסגי גם בחיבור של קלח להחשיבו ככביצה אוכלין.

ולפמש"כ לעיל בשיטת התוס' הרי יש לצדד דאף התוס' מודו דאי"צ כביצה של טומאה וסגי בחשיבות של האוכל, וא"כ ה"נ חשיב שיש כאן כביצה ע"י שהכל מחובר ואף שהוא מחובר בדבר שאינו מק"ט ולענין חיבור להעביר את הטומאה לא מהני מ"מ לענין כביצה שעיקרו תלי בחשיבות של אוכל שפיר חשיב חיבור.

ולפי"ז שמעתי לדון לפרש היטיב ד' התוס', דבאמת בתחילת ד' התוס' לא הזכירו שצריך שיגע בכל השומרים שהרי גם בלא זה יש כאן כביצה של אוכלין מכח כל הגרגירין.

וכל מה שהוצרכו התוס' לומר שנגע בכל השומרים הוא רק לגבי בגמ' בע"ב, דהתם הנידון הוא לצרף את כל השומרים וביאור הדברים דס"ל לתוס' דאף שמצטרפים כל הגרגירין לכביצה חשיבות אוכל ה"מ בגרגירין עצמם אבל השומרים של כל הגרגירין לא יוכלו להצטרף לחשיבות של אוכל.

והביאור דכל מה שנתחדש שומר הוא דוקא כשהוא שומר לטומאה אבל שומר לענין חשיבות האוכל לא יוכל להצטרף לכביצה.

וביתר ביאור עפ"י המבואר בגמ' קיח. דיותר פשוט דין שומר להוציא טומא מלהכניס את הטומאה, ודעת רש"י ותוס' נתבאר שם [דלא כהר"ן] דכל דין שומר הוא דוקא לטומאה, ורק אחר שיש טומאה מהני שומר, ואף למסקנא דאמרינן ששומר יכול גם להכניס את הטומאה הוא ע"י שיהיה כאן שומר לטומאה, אבל לענין חשיבות אוכלין לחוד לא מהני שומר.

[ואף דלשיטת התוס' דין כביצה הוא חשיבות באוכל א"כ לכאו' כל דין שומר אינו אלא בחשיבות של האוכל לחוד, מ"מ לא מהני זה אלא בדיני הטומאה דחשיב כחלק מהאוכל לענין להכניס ולהוציא את הטומאה אבל במה שאינו נטמא לא שייך דין שומר, ועדיין יל"ע בגדר הדבר].

וכמו"כ פשוט דאף לשיטת רש"י דמצטרף האוכלים ע"י נגיעה מ"מ לא יוכלו השומרים שלהם להצטרף זל"ז ע"י נגיעה לחוד כיון שלא יטמא כל הכביצה לא יוכלו השומרים להצטרף.

ולכך כדדיינינן בגמ' בע"ב לענין לצרף את השומרים עצמם צריך דוקא שיגע בכל השומרים שרק ע"י שיטמא האוכל שבהם יש לו דין שומר להצטרף, אבל אם לא יהיה כאן טומאה לא יהיה בו דין שומר להשלים לחשיבות כביצה אוכלין.

אבל גם שהדברים נפלאים מ"מ אינם נראים בעיני כ"כ, דכיון שלא שייך שומר אלא לדיני הטומאה א"כ אף אם נעמיד שנגע בכל השומרים ויש כאן שומר לטומאה מ"מ אין סיבה שיוכל להצטרף שהרי כל דין שומר הוא בדיני הטומאה ואיך יוכל להצטרף עי"ז לחשיבות של כביצה אוכל שאינו שייך לדין הטומאה של אותו כביצה, וכלפי זה אכתי לא שייך דין שומר, ודו"ק.

**ג. עוד בזה ובצירוף שתי אוכלין ע"י דבר שאינו מק"ט-**

אבל בעיקר מש"כ לחדש דאף שהגרגירים מחוברים ע"י דבר שאינו מק"ט מ"מ יכולים להצטרף לכביצה אוכלין, ראיתי בחזו"א עוקצין א-ב שכתב דמד' התוס' באמת משמע שע"י החיבור של הקלח מצטרפים השומרים לכביצה, אבל הוכיח מגמ' פסחים מד. דמקשי גבי מקפה ושמן דלית ביה כביצה לגי' התוס' שם, ומבואר דלא מהני מה שיש בסך כל השום והשמן כביצה כיון שהוא מחובר ע"י דבר שאינו מק"ט, וכן הוכיח מגמ' מנחות ע:, עיי"ש.

וכתב דאיירי שיש אוכל כביצה במקום אחד או שומרים נוגעים זב"ז [וצ"ע לשיטת תוס' קיח: דל"מ נגיעה לצירוף כביצה] ועיי"ש עוד שחיבר את השומרים ע"י משקה ולכך מצטרפי לכביצה.

אבל נתקשה בחזו"א לפי"ז במסקנת הגמ' דאיירי בקולחא ומטעם יד, תיקשי שהרי אין כאן כביצה יחד.

ולפמש"כ המהר"ם להעמיד דאיירי שנגע בכל השומרים יחד וכה"ג שפיר מהני, הרי ה"נ לא תיקשי דע"י שנגע בקולחא שהוא יד לכל הגרגירין יחד הרי יש כאן כביצה טומאה בנגיעה אחת ומהני.

ובחזו"א תי' דאיירי לענין קבלת טומאה דסגי בכ"ש, ודוחק, וצ"ע מה יענה לשיטת הרשב"א דאין מקבל טומאה בכ"ש אפי' מדרבנן.

ועוי"ל בזה עפמש"כ בתפא"י ריש עוקצין דאף שדבר שאינו מק"ט א"י לחבר כמה אוכלין לכביצה מ"מ יד של דבר יכולה לחבר כמה אוכלין, ולכך כדמשני בקולחא והוא משמש כיד שפיר יכול לצרף לכביצה.

ועיין בחי' הגר"ח עהש"ס שג"כ נקט כד' התפא"י שיד יכולה לצרף את האוכלין, מיהו כתב דה"מ אם יש בכל אוכל בפנ"ע כזית שהרי אין יד לפחות מכזית.