חלה יא שכה
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / יורה דעה / חלה

**שיעורי הלכה**

*יורה דעה*

*שכו א*

**שיעור י"א**

**הדינים הנידונים**

**הפרשה מן המוקף**

* **כשהעיסות חוץ לכלי וכשהם בתוך הכלי.**
* **כלים סתומים כגון בקבוקים וקופסאות שימורים.**
* **ב' עיסות עם שיעור, במקפיד.**

**חלה**

**ממורינו הגאון רבי רפאל צבי ובר שליט"א**

**השיעורים נמסרים במוצש"ק בית הכנסת 'בית תפילה' נוה יעקב ירושלים**

[שכו סעיף א] **שתי עיסות שיש בשתיהן שיעור החייב בחלה, ואין באחת מהן כשיעור, וכו'.**

מבואר בשו"ע שב' עיסות של שני בני אדם סתמא מקפידים לכן אין מצטרפים, ובאדם אחד ב' מינים אין מצטרפים, ובמין אחד מצטרפים, אא"כ מקפיד שלא יתערבו, מאיזה טעם שהוא [בין מחמת טומאה וטהרה, בין מחמת שאחד פרווה ואחד חלבי, ובין מחמת שבאחת יש כרכום ובשניה אין וכדו'].

## ב' עיסות שיש בהם שיעור

וכתב הרמ"א וכל זה שאין שיעור בכל אחת, אבל אם יש בהן שיעור, מפריש מאחת על חבירתה אם הן של אדם אחד.

וכבר נתבאר לעיל סי' שכ"ה דין ב' עיסות שיכול להפריש מזע"ז אף בלא נגיעה או צירוף סל, וכאן בא הרמ"א להוסיף שאף במקפיד יכול להפריש מזע"ז.

## שיטת הט"ז שבמקפיד צריך נגיעה ונשיכה

והנה הט"ז (ס"ק א) מבאר שמה שכתב הרמ"א שכשיש לו ב' עיסות שיש שיעור בכל אחת יכול להפריש מזה על זה אף במקפיד, היינו דוקא ע"י נגיעה ונשיכה, ואף שמבואר לעיל סי' שכ"ה בב' עיסות שלימות [שאי"צ צירוף אלא רק שיהא מן המוקף], שאי"צ שיגעו זה בזה וסגי שיהיו שניהם לפניו, ביאר הט"ז שזה דוקא באין מקפיד, אבל במקפיד צריך שיגעו זה בזה, וכמו שמבואר במשנה (חלה פ"ב מ"ח) שהרוצה להפריש מעיסה טמאה על עיסה טהורה יקח בצק פחות מכביצה ויתן ביניהם ואז יכול להפריש, ועל כרחך שצריך שיגעו זה בזה, דאל"כ למה צריך ליתן בצק ביניהם, אלא ודאי כיון שעיסה אחת טמאה ועיסה אחת טהורה ממילא מקפיד הוא שלא יגעו, ולכך לא מהני צירוף עד שיגעו זב"ז, וה"ה שצריך נשיכה. והביא שכן מבואר בתרומת הדשן (סי' קפט). וכתב הט"ז להשיג על הלבוש שביאר שכל שיש בעיסות שיעור, יכול להפריש מזה על זה ואי"צ שיגעו זב"ז אפילו במקפידים.

## שיטת הש"ך שאי"צ נגיעה אלא במקפיד ביותר

אבל הש"ך (בנקוה"כ) האריך לחלוק על הט"ז. **א.** שאי"צ נשיכה וסגי שיגעו זה בזה. **ב.** שאין חילוק בין מקפיד לאין מקפיד, שהרי הרמב"ם והשו"ע וש"ר סתמו בזה, ואף שמצאנו במשנה שבטומאה וטהרה צריך שיגעו, כתב הש"ך שזה דוקא במקפיד הרבה כגון שעיסה אחת טמאה ועיסה אחת טהורה, שבזה מקפיד הוא שאף לא יגעו זב"ז, ולכך אינו יכול להפריש מזע"ז עד שיגעו, אולם דבר שאינו מקפיד כל כך ולא איכפ"ל שיגעו זב"ז, יכול להפריש מזע"ז אף בלא שיגעו [ולפי"ז אם היה לו עיסה אחת חלבית ואחת פרוה שמקפיד הוא גם על הנגיעה, לא מועיל להפריש מזע"ז עד שיגעו]. והגר"א (סו"ס שכה) כתב שבמקפיד צריך נגיעה ולא חילק בין מקפיד גמור למקפיד קצת, ז"ל 'ויצא לנו עוד מזה דבר שמקפיד על תערובתן כמו שאין מצטרפין לחלה כמ"ש בר"ס שכ"ו כך אין מפרישין מזה על זה אלא בנגיעה'.

אכן אף שכתב הש"ך שיכול להפריש מזע"ז אף בלא נגיעה, מ"מ מצריך שיהיו בכלי אחד שבלא זה אי"ז מן המוקף. ואף באינו מקפיד הצריך צירוף סל כדי שיהיה מן המוקף. אולם בשו"ע סו"ס שכ"ה מבואר להדיא שאי"צ צירוף סל, וכן מבואר ברמ"א באו"ח (סי' תנז), ועי' גם במשנ"ב (שם סק"ז) שלא הזכיר תנאי זה שיהיו בסל אחד, וכן קיי"ל שאי"צ שיהיו בכלי אחד בשביל שיהיה מן המוקף.

## ג' דרגות בב' עיסות שיש בכל אחת שיעור

והנה כבר נתבאר לעיל (שיעור י) שבמשנ"ב (תנז ס"ק ז והוא עפ"י הגר"א סי' שכה סק"ה) כתב ג' דרכים שיחשב מן המוקף: **א.** שאם לא היו העיסות בתוך כלים, אף כשאינם נוגעים כל שהם בחדר אחד מצטרפים. **ב.** ואם היו העיסות בכלים, אם הם פתוחים מקרבם עד שיגעו זב"ז. **ג.** ואם היו הכלים מכוסים, לא מהני אף כשהכלים נוגעים זה בזה.

## כשהעיסות אינם בכלים

ומה שנתבאר שכשהעיסות אינם בכלים אפילו מרוחקים מהני, ז"ל הגר"א (שהוא מקור דברי המשנ"ב) אם הם בלא כלי כלל א"צ אפי' נגיעה ואפי' רחוקים הבית מצרפן, ובדרך אמונה (תרומות פ"ג הי"ח בביאור הלכה) כתב שפשוט שדוקא כשהם באותו חדר, אבל בחדר אחר לא חשיב באותו בית. ועוד כתב שם שנראה שצריך שיהיה הבית מקורה, ולאחר מכן כתב לבאר (בהי"ט דרך אמונה ס"ק קסד) שגם בגינה אחת חשיב מן המוקף אף שאין נוגעים זה בזה, אלא שיש חילוק באופן שהיו מינים אחרים ביניהם, שבבית כיון שהבית מצרפם יכול להפריש מזה על זה אף כשיש ביניהם מינים אחרים [ועי' בדרך אמונה שם ס"ק קנו שאם מפסיק מין אחר לכל אורך החדר י"ל שאין מצטרפים], אבל בגינה אינו יכול להפריש מזע"ז כשיש מינים אחרים ביניהם, שכיון שהגינה אינה מקורה אינה מצרפתם, אבל אם אין ביניהם כלום יכול להפריש מזה על זה אפילו מרוחקים דחשיב מן המוקף [וצ"ת עד כמה יהיו מרוחקים שעדיין נחשב מן המוקף], וכתב שם שאין בזה חילוק בין גינה שיש לה גדר לגינה שאין לה גדר [מיהו כשיש גדר, אם היו פירות בצד זה של הגדר ופירות אחרים בצד אחר של הגדר, אי"ז מן המוקף כי הגדר מפסיק].

## היו העיסות בכלים

והדין השני שאם היו העיסות בתוך כלים אז צריך שהכלים יגעו זה בזה, הנה יש סוברים שלאו דוקא שיגעו זה בזה, אלא צריך שיהיו הכלים סמוכים, וכן משמע קצת במשנ"ב שכתב שצריך לקרב הכלים להדדי, ולא כתב שצריך שיגעו. אכן בגר"א כתב להדיא שצריך שהכלים יגעו זב"ז, וכן כתב החזו"א (טבול יום סי' ו סק"ה) להדיא שצריך שיגעו זה בזה.

ודין זה שבכלים צריך שיגעו זב"ז צ"ב, שהרמב"ם (תרומות פ"ג הי"ח) כתב שאם היו הפירות בתוך ב' מגורות בבית אחד, תורם מאחד על הכל. ומגורות הם כלים מחוברים בקרקע, וא"כ ודאי אינם נוגעים זב"ז, וא"כ אמאי נחשב מן המוקף. וכתב הדרך אמונה (בביאור הלכה תרומות שם) שכיון שהמגורות מחוברות לקרקע בטלים הם לחדר, לכך שפיר יכול החדר לצרפם אף בלא שיגעו זב"ז, אבל אם היו מונחים בכלים שאינם מחוברים לקרקע אין החדר מצרפן, לכך בעינן שיגעו זב"ז. והגר"א סו"ס שכ"ה כתב שאחד במגורה ואחד בבית אין מצטרפים, וכתב בדרך אמונה (שם) שנראה שהוא גרס שב' מגורות אין מצטרפות.

## בכלים מכוסים

והדין הג' שבכלים מכוסים אין מועיל אפילו שיגעו זה בזה, הנה הרמב"ם (תרומות שם) כתב כן דין זה לעניין חביות של יין, ובירושלמי (מעשר שני פ"ג ה"ו) איתא שכל זה דוקא ביין, אבל בשל שמן אפילו היו הכלים מכוסים תורם מאחד על הכל. וכתב בביאור הגר"א לירושלמי הטעם, משום שהיין צריך סגירה היטב, אבל השמן אינו צריך סגירה היטב. ועי' בדרך אמונה (ביאור הלכה על הרמב"ם שם ד"ה חביות) שהביא לפרש שהיין צריך סגירה היטב כדי שלא יתקלקל, אבל בשמן כל הסגירה הוא כדי שלא ישפך, ולכך אין זה סגירה חזקה, ולכך יכול להפריש מזה על זה אף כשהיו הכלים סתומים. וכתב הגרח"ק שנראה שבמקום הצורך יש לסמוך להקל על הרמב"ם, וכל שאין הסגירה חזקה יכול להפריש מזה על זה אף כשהם סתומים. ובציון הלכה (שם ס"ק שכח) כתב 'ולפי"ז בקבוקים שלנו שסותמין בפקק או במכסה, כיון שאפשר לפותחן ואינו דבוק לא מקרי מכוסה, מיהו אותן שמכוסין במכסה שצריך לשוברו כשפותחו אפשר דדמי למגופות' עכ"ל. ובביאור הלכה שם בסו"ד כתב שנראה להקל בבקבוקים בשעת הדחק, כיון שבלא"ה לדעת הריטב"א בשעת הדחק יכול להקל להפריש שלא מן המוקף, וכתב שכן ראה למרן החזו"א שהיקל בזה בשעת הדחק.

## נפק"מ למצות בקופאות בקבוקים סגורים וקופסאות שימורים

ודין זה הוא נפק"מ גדולה לכמה דברים המצויים, דהנה מי שיש לו מצות בקופסאות כשהם סגורים בדבק, בפשטות זה סגירה חזקה כמו יין, שהרי אינו סותם רק כדי שלא יפלו, אכן אם פותח את הדבק רק שהמצות נשארים עדיין בתוך ניילון, נראה שיש להקל [ואף שהניילון סגור היטב נתבאר לעין דעת הגריש"א שהניילון אינו נחשב כלי]. ולעניין בקבוקים, אם יש לו כמה בקבוקים סגורים ורוצה להפריש מאחד על כולם, בזה כבר פסק הגרח"ק להקל בשעת הדחק, ונראה שאדם שבא להפריש תרו"מ משום חשש שמא לא עישרו [כמו שמצוי בזמנינו], יכול להקל בזה שלא יצטרך לפתוח כל בקבוק ובקבוק כדלהלן [ולהמתין לכל בקבוק עד שיפתחנו, אי"ז עצה, שהרי אין להשאיר אצלו דברים שאינם מעושרים משום תקלה, וחזקה על חבר שאינו מניח דבר שאינו מעושר תחת ידו]. וכן לעניין קופסאות שימורים לכאורה הם דומים ממש לחביות יין והוי כלים סתומים, ובטבל גמור לכאורה יש בזה חשש.

מ"מ לעניין תרו"מ שעושה מחמת החשש נראה להקל, דיתכן שיש להם דין דמאי כמו שכבר דן בזה החזו"א (דמאי סי' יג סק"ח), וע"ע משפטי ארץ (תרו"מ פי"ב הערה 6) שהגריש"א היקל לעשר שלא מן המוקף בפירות שתחת השגחה מוסמכת [ולפי"ז מה שכתב הגרח"ק להביא ראיה ממעשה דהחזו"א, להקל בבקבוקים בשעת הדחק, יל"ד בזה, שאם היה המעשה של החזו"א לעניין מעשר שבא מחמת חשש, לכאורה אין מזה ראיה למקום שהוא טבל ודאי, להקל להפריש מזה על זה כשהם בקבוקים סתומים, ומ"מ נראה שאם יש חשש שיבא לטעות יש להקל בזה].