חוקות הגויים קעט ג-ד
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / יורה דעה / חוקות הגויים קעח עד קפב

**­שיעורי הלכה**

**שיעור ג' - ד'**

**הדינים הנידונים:**

* לשאול בחוזים בכוכבים ואם היא חכמה אמיתית.
* מאיזה דין אסור, ואם שרי בחולה.
* קוסמים.
* גורל מתי שרי ומתי אסור.
* שאילת חלום, שרטוט ע"ג היד, היפנוזה.
* מטולטלת ומוח יד.

*יורה דעה*

*סי' קעט, א*

**חוקות הגויים**

**ממורינו הגאון רבי רפאל צבי ובר שליט"א**

**השיעורים נמסרים במוצש"ק בית הכנסת 'בית תפילה' נוה יעקב ירושלים**

**[המשך סעיף א]** אין שואלים בחוזים בכוכבים ולא בגורלות. **הגה: משום שנאמר תמים תהיה עם ה' אלוקיך. וכ"ש דאסור לשאול בקוסמים ומנחשים ומכשפים.**

## האיסור לשאול אל החוזים בכוכבים

הנה העושה כישוף חייב סקילה, אבל השואל אותם אינו במיתה, וכמו שכתב הרמ"א שהאיסור הוא מדכתיב תמים תהיה עם ה' אלוקיך. ומקורו מהגמרא בפסחים (קיג.) מניין שאין שואלין בכלדיים שנאמר תמים תהיה עם ה' אלוקיך. והנה רש"י בפסחים (שם) פירש שכלדאים זה בעלי אוב, ורשב"ם שם הביאו, וכתב דלא נהירא דהא בעל אוב אסור מן התורה, אלא הכוונה לחוזים בכוכבים, וכ"כ התוס' בשבת (קנו: ד"ה כלדאי) שכלדאים הם חוזים בכוכבים.

## שני מיני חוזים בכוכבים

אמנם הרי"ף (סנהדרין טז: בדפי הרי"ף) כתב שהחוזים בכוכבים הם בכלל 'לא תנחשו', וכך גרס בגמרא בסנהדרין (סו.). וכבר עמד ע"ז הנימוקי יוסף שם, דלכאורה לגירסת הרי"ף תהיה סתירה בסוגיות, אם החוזים בכוכבים הוא בכלל לא תנחשו או שאסור רק משום 'תמים תהיה'. וביאר דיש ב' מיני חוזים בכוכבים, שיש את אלו שנותנים סימן סתם בלא חכמה, ואומרים דברי שטות עפ"י הכוכבים, וזה בכלל 'לא תנחשו', דהוי כמו מי שתולה דברים בזה שפתו נפלה מפיו וכדומה, שהם דברי שטות. אבל יש שמבינים באמת בחכמה זו של ראייה בכוכבים, ומוכח בכמה מקומות בש"ס שהיא חכמה אמיתית, וממילא אי"ז בכלל ניחוש. ומ"מ אין לאדם לברר מה הם אומרים משום תמים תהיה, אבל אם יודע דבר מהם צריך האדם לחשוש לדבריהם מאחר שדברי אמת הם. וכדעת הרמב"ן שיובא לקמן. וזה באמת דעת הרמ"א (ס"ב).

## מחלוקת אם חכמת הכוכבים ודומיהם יש בהם ממש

והרמב"ם (פי"א מהל' ע"ז ה"ט) פסק וכל העושה מפני האצטגנינות וכיון מלאכתו או הליכתו באותו העת שקבעו הוברי שמים, הרי זה לוקה, שנאמר לא תעוננו. ולא חילק הרמב"ם בין ב' מיני החוזים בכוכבים. והביאור בזה, משום שדעת הרמב"ם (שם הט"ז) שכל דברי הכישוף הם דברי כזב ואינם מועילים כלום, וכתב שכל המאמין בדברים האלו וכיוצא בהן ומחשב בלבו שהן אמת ודברי חכמה אבל התורה אסרתן, אינו אלא מן הסכלים ומחסרי הדעת, ובכלל הנשים והקטנים שאין דעתן שלימה [מיהו לא כתב הרמב"ם שמי שסובר שהם דוברים אמת עובר איסור, רק שהוא כסיל וחסר דעת]. וא"כ עולה שלשיטתו כל דבריהם הם דברי שטות וא"כ העושה אחריהם הוא בכלל ניחוש.

והנה הרמב"ן בתשובה (המיוחסות סי' רפג[[1]](#footnote-1)) חולק על הרמב"ם, וכתב שבכמה מקומות בתלמוד מוכח שיש ממש בדברי החוזים בכוכבים, והיא חכמה גדולה, וכמו שמצינו באברהם אבינו שהסתכל באיצטגנינות, ועוד כמה מקומות בש"ס כמו מעשה בבתו של ר"ע (שבת קנו:) שנצלה ממות ואמר ר"ע שהוא מכח הצדקה דצדקה תציל ממות, ומוכח שבאמת הייתה עשויה למות, ורק מחמת המצוה ניצלה, וזה הפירוש שאין מזל לישראל היינו שיכולים ישראל לינצל ע"י מעשים ותפילות. ועפ"ז כתב הרמב"ן שאם האיצטגנינים אומרים שהוא יום מסוכן לא יסמוך על הנס ויזהר, וכן פסק הרמ"א (ס"ב). ועיין גם בנימוקי יוסף (סנהדרין שם) שמצינו ברב עיליש (גיטין מה.) שלא רצה לסמוך על העורב שאמר לו לברוח רק על היונה כי כנסת ישראל נמשלו ליונה. וגם בצוואת ר"י החסיד מצאנו כמה דברים שחשש להם, ולכאורה הוא על דרך זה שאין זה סימן טוב לעשות כן, ואי"ז דברי שטות לכך יש לו לעשות כן.

## החילוק למעשה אם האיסור משום לא תעוננו או משום תמים תהיה

ועולה מזה שלשיטת הרמב"ם יש איסור גמור לעשות כדברי החוזים בכוכבים, אבל הראשונים שחולקים וסוברים שיש ממש בחכמה זו, ס"ל שאינו איסור גמור, רק אין לשאול בזה משום 'תמים תהיה, ועי' בערך לחם שכתב שאי"ז איסור חמור כ"כ, אבל ברמ"א משמע שהוא איסור. ויש נפק"מ גדולה אם האיסור משום לא תעוננו או משום תמים תהיה, כמו שנתבאר, דהרמב"ן והנימוקי יוסף כתבו שכל האיסור משום תמים תהיה, ולכך כתבו שכל האיסור הוא לברר מה הם אומרים דיש לאדם להתנהג בתמימות ולבטוח בהי"ת, אבל אם נודע לו דבר מהם יש לחשוש לדבריהם. אבל לשיטת הרמב"ם הרי דבריהם שטות והבל וא"כ אסור לעשות אחריהם אפילו אם נודע לו מה הם אומרים.

ואף שכתבנו בשם הרמב"ן שיש לחשוש לדבריהם, באמת הרמב"ן בחומש (דברים יח, יג) וכן בהשמטות שבספר המצוות (סי' ח) אף דס"ל שהיא חכמה אמיתית, מ"מ כתב שאי"צ לחשוש לזה כי יתפלל ויתקרב לה' והכל יהיה לפי התקרבות האדם לעבודתו [וחזינן גם מר"ע בשבת שם שאף שאמרו לו שתמות ביום חתונתה עכ"פ הלך וחיתן אותה], ולא כמו שכתב בתשובה לחשוש ולא לסמוך על הנס. וראיתי מתשובת ר' יצחק מעכו שכבר העיר מסתירה זו.

ויש עוד נפק"מ אם הוא איסור גמור או רק משום תמים תהיה, לגבי חולה, דמבואר בתרומת הדשן (סי' צו) שכל שהאיסור רק משום 'תמים תהיה' במקום חולי יש להתיר, ויבואר עוד להלן.

וכתב הרמ"א: **וכ"ש דאסור לשאול בקוסמים ומנחשים ומכשפים**.

## קוסמים ומכשפים

וכתב הש"ך (סק"א) שגם זה בכלל 'תמים תהיה', וביאר שבודאי יש איסור תורה לעשות קסמים, אבל לשאול את הקוסמים אינו אסור אלא משום תמים תהיה, כן הביא מהתרומת הדשן (שם), ועפ"י זה כתב להתיר לחולה לשאול בהם. אכן שיטת המהרש"ל (שו"ת סי' ג. וביש"ש חולין פ"ח סי' יג), דכל דברי התרוה"ש שייכא רק בחכמה אמיתית, אבל במכשפים דבריהם הבל, ובזה כו"ע מודו שהוא איסור מה"ת לשאול בהם, וכמו דס"ל להרמב"ם בכל הדברים שהם דברי שטות, וממילא אסורים מהתורה לשאול בהם ולילך אחר דבריהם [והנה כבר הבאנו לעיל שדעת הרמב"ם שכל דבריהם שטות והבל, אכן בספר המצוות (ל"ת לא) כתב הרמב"ם לגבי הקוסמים שהם מגידי עתידות, שעפ"י רוב הם יודעים העתידות, והעם טועים אחריהם לחשוב שמחמת מעשיהם נעשו אותם מעשים, אבל האמת היא שע"י המעשים נודע להם העתידות. אכן בהלכות (הל' ע"ז שם) משמע ברמב"ם שהכל הוא כזב]. ולכך כתב המהרש"ל שאין להתיר גם לחולה לשאול בהם, ורק במקום פיקו"נ יש להתיר.

ויש סוברים [עי' ב"י כאן בשם הזוהר ועי' ברדב"ז סי' תפה] שאפילו לחולה שיש בו סכנה אין להתיר, דיש בזה משום אביזרייהו דע"ז. והביאור בזה יש לומר עפ"י מה שכתב החינוך (מצוה רמט) בטעם האיסור שאסרה תורה את הניחוש שהוא משום שזה גורם שיחשוב האדם שהכל בעולם הוא בדרך מקרה, וא"כ הוא מדרכי הע"ז.

## לעשות גורל

והנה בשו"ע כתב שגם אסור לשאול בגורלות, ויש להבין איסור זה, דמצינו בגמרא שעשו גורלות כגון בחלוקת הארץ, וגם עשו פייסות בבית המקדש, וכן מצינו גבי עכן דמבואר בגמרא בסנהדרין (מג:) שסמכו על הגורל להרגו, וגם מצאנו לעניין קדיש, שאם יש שניים שרוצים לומר קדיש מטילים גורל ביניהם [עי' בביאוה"ל ריש סי' קלב]. ועי' בשדי חמד (ח"ב מערכת הג' אות יד) שהביא בשם שו"ת גאוני בתראי, שאין להכחיש את הגורלות, שהגורל הוא מפי שמים וכמו שמצינו בחלוקת הארץ.

## בשווים ורוצים להחליט ביניהם שרי ע"י גורל, אבל לא לברר מה היה ולקבוע עפי"ז את העתיד

וביישוב הדבר איך כתב השו"ע שיש איסור לעשות גורל, יש ליישב שבאופן שאינו יודע אם לעשות כך או כך ועושה עפ"י גורל אי"ז אסור, שהוא רק אמצעי לבא לידי חלוקה שווה, וכל האיסור הוא כשבא לברר דברים ע"י הגורל, שזה אסור.

אלא שעדיין יש להבין, שבגמרא בסנהדרין איתא גבי עכן שאמר לו יהושע שלא יזלזל בגורל כדי שלא יזלזלו ישראל בחלוקת הארץ, ובעכן הרי היה הגורל לברר מי מעל, ומוכח שהגמרא דימתה אותם זה לזה. ועוד מצינו גבי יונתן (שמואל א' פי"ד) שהטילו גורל לידע על העבר, ואולי יש לומר דבאלו המקומות עשו עפ"י ה' ובזה ודאי מהני גם בגורל. ומה שיש שעשו גורל הגר"א צ"ת, ואולי גם זה חשיב עפ"י ה'.

ובספר חסידים (סי' תרעט) כתב לגבי ספינה שעמדה בפני רוח סערה ושאר ספינות עוברות בשלום, בידוע שיש בספינה מי שחייב, ורשאים להפיל גורל, ויעשו ג' פעמים, ואם יצא על אחד מהם ישליכוהו. אולם בסימן תש"א כתב שאסור להטיל גורל ולסמוך עליו, דאפילו לעניין ממונות כשיש נידון בין שנים אין להטיל גורלות ביניהם [ויש שרצו ליישב שאינו סתירה, דבסי' תש"א לא מיירי כשרואה שספינות אחרות עוברות בשלום, וא"כ אין לו לומר שיש אחד בספינה שחייב ובזה לא מטילים גורלות, משא"כ בסי' תרע"ט שרואה ששאר ספינות עוברות בשלום, וא"כ ידוע שיש אחד שהוא חייב בספינה כמ"ש הספר חסידים, ולכך י"ל שיכול לסמוך על הגורל לגלות מיהו החייב. אכן בספר חסידים שם לא משמע כן דגם בסי' תש"א כתב לדמות דין זה ליונה בן אמיתי]. ובפתחי תשובה (סי' קנז ס"ק יג) כתב בשם התפארת למשה לסמוך על הגורל כשדרשו הגויים שיתנו אחד מהישראלים להרגו, וכבר תמה עליו החזו"א (סנהדרין סי' כה).

## שאילת חלום

בספר חסידים (סי' רה) כתב שגם לא יעשה שאילת חלום משום 'תמים תהיה', אולם מצאנו מהראשונים ששאלו בחלום, והוזכר בכמה מקומות שהראום דברים מהשמים, וגם באבן עזרא (שמות יד, יט) הזכיר איך לעשות שאלת חלום, אלא שאפשר ששם אינו אלא לברר מה שהיה או הכרעה בהלכה וכדומה אבל אינו להחליט כיצד לנהוג לעתיד עפי"ז.

## לראות בשרטוט שעל גבי היד

הרואים בשרטוטים שעל גבי היד, ואומרים מה שעתיד להיות [ועי' ברמב"ן בראשית ה, א שהזכיר חכמה זו], בלחם משנה (הל' ע"ז שם ה"ט) כתב שהוא בכלל מעונן כיון שהוא מגיד עתידות, והוא ס"ל כהרמב"ם, אבל לדברי הרמב"ן לא יהיה בזה איסור, ומ"מ אין לדרוש בזה משום תמים תהיה. אכן אם הוא משום 'תמים תהיה', א"כ בשביל חולה יהיה מותר, כמ"ש הפת"ש (סק"ב) בשם תשובת משכנות יעקב.

## מטולטלת ומוח אחד ודומיהם

ובזמנינו מצוי כמה דברים שעושים בני אדם, כגון 'מטוטלת' ו'מוח אחד' וכיוצא באלו, והרבה האריכו בדברים אלו אם יש בהם איסור. וכבר הרשב"א בתשובה (סי' תיג) האריך בזה הרבה, והביא מהמורה נבוכים שבתחילה כתב לאסור כל הדברים שאין השכל האנושי מבין איך הם מרפאים, אלא שאם רואים ע"י ניסיון שהדבר מועיל לרפואה, שרי, אע"פ שאין יודעים כיצד זה מועיל. אלא שלעולם לא יהיה זה ודאי שהוא מרפא, שהרי גם אם רואה שעושה הסגולה והאדם נתרפא, הרי אי"ז ודאי שנתרפא מחמת אותה סגולה, דשמא גם בלא זה היה מתרפא, ורק דברים שהוזכרו בחז"ל שהם מועילים, בזה ודאי שרי, שהרי חז"ל העידו שהוא דבר המרפא, וכל שהוא מועיל לרפואה שרי, אף כשאינו מבין כיצד הוא מועיל [ועי' במנהגי מהרי"ל בליקוטים שבסוף הספר (אות מג) שכל הרפואות שבתלמוד לא יעשו אותם, שכיון שאין יודעים כיצד לעשותם אם לא יועילו נמצא שילגלגו על דברי חכמים, חוץ ממי שנתקע לו עצם בגרונו ישים מאותו המין על ראשו שזה בדוק ומנוסה, והוא עפ"י הא דאיתא בשבת (סז.) מי שיש לו עצם בגרונו מביא מאותו המין ומניח ליה על קדקדו, ולימא הכי חד חד נחית בלע בלע נחית חד חד. ועי' ברע"א יו"ד סי' של"ו (ס"א) מש"כ בשם ספר שושני לקט כיצד יעשה אותה סגולה].

ולעניין מעשה, מבואר ברשב"א (בד"ה ואולי יאמר) שלא יתעסק בדברים האלו אא"כ יש לו חולי, ואז יכול לעשות כן כי אין סומכים על הנס, מיהו מה שלא נזכר בגמרא אפשר שאף במקום חולי לא יעשה. כ"כ הרשב"א בתשובה שם לפרש דברי הרמב"ם במו"נ, וכן מוכח ברשב"א שאם הנסיון מוכיח שהוא מרפא שרי אע"פ שאינו מובן בעיון השכל. אמנם כתב שם שצריך שיתן דעתו לשמים וידע שאמיתת הרפואה ממנו וידרשנו ולא שיכוין שהכל תלוי בסם פלוני [וכבר ביארנו כ"פ שהטעם שאין נעשה לאדם ניסים, כיון שזה מבטל את כח הבחירה, אכן אם יודע שודאי מהני אז אין זה מחסרו באמונה].

ומעתה לעניין המטולטלת, אם באמת אינו מועיל ודאי אסור לעשות כן, אבל אם מועיל אז במקום חולי יש לדון אם יש להתיר.

## היפנוזה

ובספר בנין ציון (תשובה פז) כתב לענין היפנוזה, שאין לחוש שבא מכוחות הטומאה, ויתכן שהוא מדרכי הטבע ועדיין נעלמה מאיתנו.

1. והיא תשובה מהרמב"ן כמבואר בגוף התשובה, וגם הרשב"א בתשובה ח"א סי' תי"ג העתיק מלשון התשובה שם, וכתב שהיא תשובה מהרמב"ן. [↑](#footnote-ref-1)