81 סימני עופות א
קטגוריות: ש_ס / מא חולין / חולין - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / טריפות

אור ליום ועש"ק כי תשא – פרה י"ט אדר תש"ע

**א**

חולין דנ"ט., וסימני העוף לא נאמרו, אבל אמרו חכמים כל עוף הדורס טמא כל שיש לו אצבע יתירה וזפק וקורקבנו נקלף טהור.

א] דעת רש"י לקמן דס"ה. ובדס"ב: ד"ה והני, דלא סגי במה שיש לו ג' סימני טהרה בגופו להתירו, דיתכן דג' סימני הטהרה שבי"ט עופות, הם ג' הסימני טהרה שבגופם, והא דתנן דכל שיש לו אצבע יתירה וכו' טהור, הוא בשנודע שאינו דורס ויש לו לכל ג' הסימנים, דכה"ג הוא טהור, דאין א' מעופות הטמאים שיש לו ד' סימני טהרה.

ב] הרמב"ן כתב לפי דרכו בדעת רש"י, די"ט עופות הטמאים יש להן ג' סימנים בגופן, ז"ל, והוי יודע שאפשר להתיר אפי' בב' סימנין, וימנו אותן שאינן בעורב שהעורב ידוע לחכמים ומצוי בישוב, אלא שלא בא התנא בכאן אלא לשנות סימני הטהרה שהטמאין והטהורין חלוקין בהן, שנה במתני' מה ששנו בברייתא מה נשר מיוחד שיש לו ד' סימני טומאה אף כל כיוצ"ב טמא, ומה תורין מיוחדין שיש להן ארבעה סימני טהרה אף כל כיוצ"ב טהור, אבל לידע המותר מן האסור בפחות מיכן סגי דאינו דורס בחד סימן מכל הני סגי, עכ"ל, וכ"כ הרשב"א והר"ן, אך בל' רש"י גופי' לקמן דס"ה. מבו' להדיא דאין מתירין אותו עד שיהא לו כל הד' סימנים, וכן הביאו הראשונים מד' רש"י בדס"ב:.

ג] דעת ר"ת בספה"י סימן ת"נ, דכל שיש לו ג' סימני טהרה טהור, אף אם לא נתברר לנו אם הוא דורס, דאין א' מעופות הטמאים שיש להן ג' סימני טהרה בגופן, אלא א' מסימני הטהרה שבהן הוא שאינם דורסין.

והתוס' לקמן דס"א. הקשו ע"ז, ז"ל, וא"ת ולמה ליה למנקט הכא כל ג' סימני טהרה, בתרי מינייהו היה יכול לומר בידוע שהוא טהור כגון באותו סימן דליתי' בי"ט עופות וסימן אחר עמו, דתו ליכא לספוקי בשום עוף טמא וכו', ותירצו, ז"ל, ונראה לפרש דכל עיקר משנתנו לא באת אלא לאשמועינן ד' סימנין של טהרה, וממילא ידעינן דבהנך סימני טהרה דליתנהו בעורב מחזקינן לי' בטהורה, עכ"ל, אמנם משמעות ד' ר"ת בספה"י דס"ל דאין ידוע אלו הם הסימנים בגופו המצויים בשאר עופות, וע"כ לא מטהרינן אלא בשבא העוף לפנינו בג' סימנים שבגופו.

ד] דעת הר"מ ב"ר יוסף, דכל שיש לו ג' סימני טהרה טהור, משום שאין א' מעופות הטמאים שיש לו ג' סימני טהרה, אלא לכל העופות יש סימן טהרה א' בגופן, ולעורב יש ב' סימני טהרה בגופו.

והנה אמנם למש"כ הראשונים דעורב יש לו אצבע יתירה וקורקבן נקלף ואין לו זפק, קשיא דא"כ מ"ט לא מטהרינן אלא בשבא בג' סימנים, הרי כל שבא בזפק ועוד סימן א' בגופו סגי בכך לטהרו, כיון דודאי אינו א' מעופות הטמאים כיון דיש לו ב' סימנים, וגם אינו עורב כיון דיש לו זפק.

וצ"ל בפשיטות, למש"כ הראשונים דיש ממיני העורב שיש להן ב' סימנים אחרים בגופן, ועמש"נ בזה ב?, וע"כ לא מטהרינן לעוף שבא לפנינו, ולא נודע אם הוא דורס, אלא בשיש לו ג' סימנים בגופו, וז"פ.

ה] דעת הרמב"ם בפיהמ"ש וכ"ה בדבריו בפ"א ממאכ"א דמכוון מתניתין הוא, דכל שידוע שאינו דורס ויש לו א' מג' הסימנים שבגופו, ה"ה טהור, דאין א' מן העופות הטמאים שאינו דורס וגם יש לו סימן טהרה בגופו, אלא פרס ועזני' ולא שכיחי בישוב.

אמנם צ"ע, שהרי הך דינא דעוף הבא בסימן א' טהור משום דפרס ועזני' לא שכיחי בישוב, אמימר הוא דקאמר לה, והרי דלאו מתניתין היא, וביותר שהרי ר"נ פליג ע"ז וס"ל דעוף הבא בסימן א' טמא, וצ"ל דאה"נ לדעת ר"נ מתפרש מתניתין בע"א, אך אמימר דס"ל הכי, מפרש הכי למתניתין, וצ"ע.

ויל"פ כן גם לדעת הריב"ם שהביאו התוס' לקמן דס"ב., די"ט עופות הטמאים דורסין ויש להן ג' סימני טהרה בגופן, ועורב דורס ויש לו ב' סימני טהרה בגופו, ולפ"ז זהו דתני דכל שאינו דורס ויש לו א' מסימני הטהרה שבגופו, אך אם לא נודע לנו אם יש לו להסימנים האחרים טהור, דאין א' מעופות הטמאים דאינו דורס ויש לו גם סימן טהרה בגופו, דאין מעופות הטמאים שאינו דורס, אלא פרס או עזני', והוא אין לו סימן טהרה בגופו.

והתוס' לקמן דס"א. דנו לפרש כן, אך דחו לזה, שהרי עורב אינו דורס, וא"כ כל שידוע שאינו דורס ויש לו סימן א' בגופו, יש לאסרו דשמא עורב הוא, אך לדעת הריב"ם דעורב דורס הוא, ויש לו ב' סימנים בגופו, שפיר יל"פ כן למתניתין.

והנה אמנם כל שידענו שאינו דורס יש להתירו, אף בשלא נודע לנו שיש לו א' מסימני הטהרה שבגופו, דכיון דכל עופות הטמאים מלבד פרס או עזני' אינם דורסין, הרי דכל שנמצא שאינו דורס, ליכא למיחש אלא לפרס או לעזני' ולא שכיחי בישוב, אך מתניתין דינא קתני, דליכא עוף טמא שאינו דורס וגם יש לו סימן א', ונפ"מ במקום דשכיחי פרס ועזני', דאין לטהר אלא בשנמצא שאינו דורס וגם יש לו סימן א' בגופו.

**ב**

שם דס"א., תני רבי חייא עוף הבא בסימן אחד טהור לפי שאין דומה לנשר.

א] רש"י פירש, ז"ל, עוף הבא לפנינו בסימן א' של טהרה טהור, וכ"ש אם בא בב' או ג', ובלבד שיכיר בו שאינו מעשרים וארבעה הכתובים, עכ"ל.

וצ"ב, כיון שהוא מכיר שאינו מכ"ד הכתובין, א"כ מ"ט בעינן שיבא לפנינו בסימן טהרה א', הרי אף אם לא ראינו בו סימן טהרה כלל, יש להתירו, והנה אמנם היכא שנתברר לנו שהוא דורס, בע"כ שהוא טמא, וכדתנן דכל עוף הדורס טמא, אך כל שלא בדקנו כלל אם יש לו סימנים, הי' בדין שיהא מותר, וכאשר כ"ה להדיא בד' הרמב"ם פ"א ממאכ"א הט"ו, ז"ל, כל מי שהוא בקי במינין אלו ובשמותיהן הרי זה אוכל עוף שאינו מהם ואינו צריך בדיקה, עכ"ל.

ובחי' הרמב"ן כתב בתו"ד, ז"ל, ?

אך צ"ע, דאם איירי הא דר' חייא בשנתברר לנו שאין לו את הסימנים האחרים, וע"כ אילו לא בא בסימן כלל, ונתברר לנו שהוא דורס, בע"כ דהוא טמא, א"כ כל הא דמטהרינן בשבא בסימן א', הוא רק בשאותו סימן הוא שאינו דורס, ור' חייא סתמא תני דעוף הבא בסימן א' טהור, ובע"כ דאיירי בשלא נתברר לנו אם הוא דורס או לא, וא"כ גם אם לא בא בסימן כלל יש להתירו.

אך י"ל בפשיטות, שהרי כיון שהוא בקי בהן ובשמותיהן, והוא מכיר שעוף זה אינו מכ"ד מינים הטמאים, הרי לא משכח"ל גוונא שיהא עוף זה דורס, שהרי כל עוף הדורס טמא, והוא מכיר שאינו מן העופות הטמאים, ובע"כ איירי בשהסימן א' שנמצא בו הוא שאינו דורס,

וכ"ה בתו"ד בעה"מ לפי' הר"מ ב"ר יוסף, ז"ל, ואילו חי' העוף נמצא בסימן כ"ד, ה"נ דמשתרי למי שבקי בהן ובשמותיהן והוא מכיר לזה הבא לידו שאינו מהן, אלא שלא הי' ולא נברא שום עוף טהור בעולם בסימן א' של טהרה אלא שאינו דורס, עכ"ל.

ב] דעת התוס' בד"ה מה נשר, דאיכא מיני עופות אחרים שאין להן סימן טהרה כלל, וה"ה אסורין, דומיא דנשר.

ולדעתם מתפרש הא דר' חייא, בשהוא בקי בהן ובשמותיהן, ואפ"ה אם לא נודע לנו שיש לו סימן א' אסור, דשמא אין לו סימני טהרה כלל, וה"ה אסור, אף שאינו מכ"ד מינים, ורק אם יש לו סימן א', הוא דשרינן כשהוא בקי בהן ובשמותיהן, שהרי כל שאינו מ\*כ"ד מינים ויש לו סימן טהרה א', ה"ה טהור.

**ג**

שם דס"ב., אמר ר"נ הי' בקי בהן ובשמותיהן עוף הבא בסימן א' טהור, ל"ה בקי בהן ובשמותיהן בסימן א' טמא בב' סימנים טהור והוא שיכיר עורב.

א] בפירש"י מבו' דמפרש להא דר"נ, דאיירי בשיודע שאין להן סימנים אחרים, ובבא בסימן א', אם הי' בקי בפרס ובעזני' ובשמותיהן ה"ז טהור, ואם לא הי' בקי בפרס ובעזני' ה"ז טמא שמא פרס ועזני' הוא, ובבא בב' סימנים ה"ז טהור אף שאינו בקי בפרס ובעזני', ובלבד שיכיר עורב ומינו.

והנה אף שנתבאר דאיירי בשיודע שאין להן סימנים אחרים, היינו רק בסימנים שבגופו, אך לא איירי בשיודע שהוא דורס, דא"כ לעולם הוא טמא, דכל עוף הדורס טמא.

ולפ"ז צ"ב, דמ"ט אם הי' בקי בפרס ובעזני' ובשמותיהן, עוף הבא בסימן א' טהור, הרי יש לחוש שמא אינו דורס ויש לו ב' סימנים ועורב הוא.

ולמש"כ הראשונים בדעת רש"י דעורב דורס הוא, ניחא,

אך למש"כ הפליתי צ"ל דאף רישא איירי בשהוא מכיר עורב, והא דמסיים והוא שיכיר עורב, קאי גם על רישא.

ב] דעת התוס' מבוארת דמפרשי דרישא דהי' בקי בהן ובשמותיהן עוף הבא בסימן א' טהור, איירי בשנמצא לו סימן א' ולא ידענו אם יש לו סימנים אחרים, וע"כ כיון שהוא בקי בהן ובשמותיהן ויודע שאינו מכ"ד מינים, ה"ז טהור, ומשא"כ אם לא נבדק ונמצא לו סימן א', יש לחוש שמא אין לו סימנים כלל, ואף שאינו מכ"ד מינים הטמאים, ה"ה טמא, וכמש"כ התוס' לעיל דס"א. ד"ה מה נשר.

וסיפא דלא הי' בקי בהן ובשמותיהן עוף הבא בסימן א' טמא ובב' סימנים טהור, איירי בשידענו שאין לו סימנים אחרים, וע"כ עוף הבא בסימן א' טמא, דיש לחוש שמא הוא פרס או עזני', ובב' סימנים טהור, דליכא למיחש אלא לעורב, וכיון שהוא מכיר עורב ומינו, ה"ז טהור.

וכתבו התוס' בד"ה מפני דאיירי בשא' מאותן ב' סימנים הוא שאינו דורס, דאם הוו ב' סימנים בגופו, הרי דכיון שנודע לנו שאין לו סימנים אחרים, ה"ה דורס, וכל עוף הדורס טמא.

אך בדעת ריב"ם כתבו התוס', דלעולם איירי בשנמצאו בו ב' סימנים שבגופו, וידוע לנו שאין לו להסימן הג' שבגופו, אך אין ידוע לנו אם הוא דורס, והא דלא חיישינן שמא הוא מי"ט עופות הטמאים, הוא משום די"ט עופות הטמאים יש להן ג' סימנים טהרה בגופן.

ג] לדעת הר"מ ב"ר יוסף, ?

**ד**

שם דס"ב., אמר אמימר הלכתא עוף הבא בסימן אחד טהור והוא דלא דריס, א"ל רב אשי לאמימר הא דרב נחמן מאי, א"ל לא שמיע לי כלומר לא סבירא לי מאי איכא משום פרס ועזניה ליתנהו בישוב.

והנה בביאור דינא דאמימר מצינו כמה דרכים בד' הראשונים, וכמו שיתבאר בעזה"י.

א] פירש"י, ז"ל, עוף הבא בסימן א' טהור, ואפילו אין בקי בהן ובשמותיהן וכו', וה"מ דלא דריס, כי משכחינן ביה סימן אחד מחזקינן ליה בטהור כל כמה דלא חזינן ליה דדריס, עכ"ל.

ומבו' בד' רש"י, דמש"א והוא דלא דריס, לאו היינו דידעינן דלא דריס, אלא היינו דלא חזינן לי' דדריס, והיינו משום דאם חזינן לי' דדריס, ודאי טמא הוא, דכל עוף הדורס טמא, וגם י"ל כמש"כ בעה"מ בדרך קמא, דכל דדריס ודאי יש לחוש לפרס ועזני', דהגם דלא שכיחי בישוב, כיון דחזינן דדריס, אך כל דלא חזינן לי' דדריס שרי, דליכא למיחש אלא לפרס ועזני', ופרס ועזני' לא שכיחי בישוב.

והנה לדעת רש"י בע"כ דאיירי בגונא שידוע שאין בו הסימנים האחרים שבגופו,[[1]](#footnote-2) וע"כ ליכא למיחש לשאר מינים, אלא לשמא הוא פרס ועזני' דאין להן אלא סימן א', וכן פירש בעה"מ בפי' קמא.

והתוס' הק' ע"ד רש"י, שהרי יש לחוש שמא אינו דורס ועורב הוא, והראשונים כתבו בדעת רש"י, דעורב דורס הוא ויש לו ב' סימנים בגופו, וכאשר כ"ה בתו"ד רש"י דהעורבים שבבתים דורסין, וכ"כ בעה"מ בפי' קמא.

אך כבר נתבאר ב? לתמוה בזה, שהרי בפירש"י לעיל ד"ה מפני מבו' דעורב אין לו זפק, ואי נימא דידוע לנו דעורב דורס, א"כ הרי נמצא דידוע לנו ב' סימני הטהרה דעורב, שהם אצבע יתירה וקורקבנו נקלף, וכאשר כ"כ הרמב"ן ודעימי' שנמצא כן דעורב יש לו אצבע יתירה וקורקבן נקלף, וא"כ הרי כיון דג' סימנים הדרי בכולהו, הרי ידוע דאף שאר י"ט עופות הטמאים יש להן אצבע יתירה וקורקבן נקלף, וא"כ מ"ט כתב רש"י לעיל דס"א: דאין ידוע מהו הסימן החדש דפרס או עזני', וג"כ מ"ט כתב רש"י לקמן דס"ב: ודס"ה. דעוף שאינו דורס ויש לו אצבע יתירה וזפק אסור, הרי כיון דהסימן החדש הוא או אינו דורס או זפק, הרי דכל דגם אינו דורס וגם יש לו זפק, ודאי אינו מי"ט עופות הטמאים, ובע"כ מד' רש"י דאין ידוע לנו מהו הסימן החדש, ולפ"ז בע"כ דגם אין ידוע לנו סימני עורב.

ועכצ"ל בביאור ד' רש"י, כמש"כ הפליתי בקונט' כנפי נשר, דכל הא דשרי אמימר עוף הבא בסימן א', הוא רק בשמכיר עורב ומינו, והיינו דרב נחמן אמר דבסימן א' אסור ובב' סימנים מותר בשמכיר עורב ומינו, ואמימר הוסיף ע"ז דכל שמכיר עורב ומינו מותר אף בבא בסימן א', וע"כ ליכא למיחש למידי, דכיון שמן הסימנים שבגופו אין לו אלא סימן א', ודאי אינו מי"ט עופות הטמאים, ואף דיתכן שהוא פרס או עזני', כיון דלא שכיחי בישוב, לא חיישי' להכי.

ב] התוס' כתבו, ז"ל, ונראה לי דהוא דלא דריס כלומר באותו סימן אחד היינו דאין דורס, דתו ליכא לספוקי אלא או בפרס או בעזני' ולא שכיחי בישוב, אבל אם הי' דורס התנן עוף הדורס טמא, עכ"ל, וכן פירש ר"ת בספה"י סימן ת"נ, והובא בבעה"מ.

והנה לדעת ר"ת דכ"א עופות הטמאים אינם דורסין, בע"כ דאיירי בכה"ג דידוע שאין לו לג' הסימנים שבגופו, וע"כ כה"ג ליכא לספוקי בכ"א עופות הטמאים, כיון שהם יש להן גם סימן א' או ב' סימנים בגופן.

והנה בחי' הגר"ח כתב ע"ד התוס', ז"ל, ולשיטת התוס' קשה דבכל חד סימן היה לנו לטהר, כיון דפרס ועזני' לא שכיחי בישוב ותו ליכא גבן טמאין שיהיו בני חד סימנא, וצ"ל דרק זה המין שאינו דורס הוא דלא שכיח בישוב אבל השני שבפרס ועזניה שכיח בישוב ולהכי הוא דלא מטהרינן רק בדלא דריס, וזה דחוק, עכ"ל.

וצ"ב מאי קשיא לי', הרי התוס' הוכיחו דבע"כ דמש"א דעוף הבא בסימן א' מותר, איירי בשידענו שאין לו שאר סימנים, דאם יש לחוש שיש לו א' משאר סימנים א"א להתירו, דשמא עורב הוא, וכמשה"ק התוס' כן על פירש"י, וע"כ זהו דאמר אמימר דלא שרי אלא בשהסימן שנמצא בו הוא שאינו דורס, דאילו נמצא בו סימן אחר, הרי ממ"נ, אם לא ידעינן אם הוא דורס או לא, אין להתירו, דיש לחוש דשמא אינו דורס ועורב הוא, ואם נתברר לנו שהוא דורס, הרי ודאי הוא אסור דכל עוף הדורס טמא, וע"כ לא שרי אלא בשאותו הסימן שנמצא בו הוא שאינו דורס, ונתברר לנו שאין לו לשאר הסימנים שבגופו.

וכן נ' להדיא מל' התוס' שסיימו, ז"ל, אבל אם היה דורס התנן עוף הדורס טמא, עכ"ל, והרי דמה"ט הוא דלא שרינן אלא בשהסימן הנמצא בו הוא שאינו דורס, דאם נמצא בו סימן אחר, ושאר סימנים לא נמצאו בו, ובע"כ שהוא דורס, ודאי דהוא אסור, וכ"ה להדיא בחי' הרמב"ן בתו"ד, ז"ל, והיינו דקאמרינן עוף הבא בסימן א' טהור והוא דלא דריס, כלומר שאותו סימן הוא שאינו דורס ורואין ומכירין בו שאין בו אלא סימן זה של טהרה בלבד והג' הנזכרין של טומאה הן, אבל בסימן אחר אין מתירין אותו חוששין שמא אינו דורס ומין עורב הוא, עכ"ל, וכ"ה גם בביאור הגר"א סימן פ"ב סק"ג, ז"ל, ומ"מ בזה שוין דאם יש לעוף סימן אחד שאינו דורס שודאי טהור דאין עוף טמא בסימן אחד אלא פרס ועזניה ולא שכיחי כנ"ל, אבל בסימן אחר לא דשמא ג"כ אינו דורס וממין עורב הן ואם דורס ודאי טמא כמ"ש במתני' כל עוף כו' ועתוס' שם ס"ב א' ד"ה והוא כו', עכ"ל.

ומאידך למש"נ לדעת ריב"ם, דהא דשרי אמימר בשנמצא בו סימן א' שאינו דורס, הוא אף בשלא ידענו אם יש בו להסימנים האחרים, הרי דכ"ז הוא רק בשנמצא שאינו דורס, דכה"ג ידעינן שאינו מכ"א עופות הטמאים, דכולם דורסין הן, אך בשנמצא בו א' מן הסימנים שבגופו, הרי שפיר יתכן דהוא א' מכ"א עופות הטמאים, וזהו דאמר אמימר דלא שרי אלא בשהסימן הנמצא הוא דלא דריס.

ונראה דמכוון משה"ק הגר"ח, הוא לפ"מ שנקטו התוס' לעיל בסוגיין שהי' ידוע להן אלו הן הסימנים שבעורב, וזהו שהק' דא"כ מ"ט לא שרינן אלא היכא שנמצא בו הסימן שאינו דורס, הרי גם אם נמצא בו א' מן הסימנים שבגופו שאינם בעורב, וידענו שאין בו א' מן הסימנים האחרים שבגופו ואין ידוע אם הוא דורס, יש להתירו, דליכא לספוקי בעורב.

ולכאו' צ"ל לדעת התוס', דאמימר איירי בשידוע לנו שאין לו אלא סימן א', וע"כ לא משכח"ל דשרי אלא בשאותו הסימן הוא שאינו דורס, דאם הוא סימן אחר, הרי כיון שידוע לנו שאין לו אלא סימן א', בע"כ שידוע לנו שהוא דורס, וכל עוף הדורס טמא.

ויש להוסיף, דלפי המבו' בד' התוס' לעיל ד"ה מפני, דלא ניח"ל לפרש למילתא דר"נ דאיירי בשידוע שאין לו סימן אחר בגופו אך אין ידוע אם הוא דורס, הרי דה"נ במילתא דאמימר כיון דאיירי בשידוע לו שאין לו לשאר הסימנים שבגופו, הרי דאם הוא בא בא' מן הסימנים שבגופו, בע"כ דאיירי בשידוע לו שאין בו לסימן שאינו דורס, וכה"ג ודאי דהוא אסור, דכל עוף הדורס טמא, וע"כ לא משכח"ל דשרי בשידוע שאין לו לכל הסימנים האחרים, אלא בשנמצא בו הסימן שאינו דורס.

ג] לדעת ריב"ם דכל עופות הטמאים דורסין, ויש להן ג' סימנים או ב' סימנים בגופן, יל"פ למימרא דאמימר כפי' התוס', דשרי בשנמצא סימן א' שאינו דורס, ולדעתו יש להתיר אף אם לא בדקנו אם יש לו להסימנים שבגופו, דכיון דידענו שאינו דורס, בע"כ דאינו מכ"א עופות הטמאים, וליכא למיחש אלא לפרס או לעזני' דא' מהם אינו דורס, וכיון דלא שכיחי בישוב לא חיישי' להו.

ובזה ניחא הא דלא שרינן אלא בשנמצא סימן זה ולא בשנמצא א' מן הסימנים שבגופו, דכיון דלא איירי כלל בשנודע לנו שאין לו סימנים אחרים, וכנ"ל, הרי ממילא דכל שנמצא בו א' מן הסימנים האחרים לא שרינן לי', דיש לחוש שהוא א' מכ"א עופות הטמאים, ויש לו עוד סימן א' או ב' סימנים, וע"כ לא שרינן לי' אלא בשנמצא בו סימן זה שאינו דורס, דודאי אינו מכ"א עופות הטמאים, וז"פ.

ד] לדעת הר"מ ב"ר יוסף הוא ג"כ מתפרש כן, דכל עופות דורסין ויש להן סימן טהרה א', וע"כ עוף הבא בסימן א' שאינו דורס מותר, דודאי אינו מכ"א עופות הטמאים שהם דורסין, וכתב הרמב"ן בסוף דבריו, דלדעה זו, כל שאינו דורס, בין אם בא בסימן זה לבדו, בין בא עם סימן א' בגופו או עם ב' סימנים בגופו, ה"ה מותר.

ואך דלדעתו ניחא הא דאם בא בסימן אחר אסור, אף אם נודע שאין לו שאר הסימנים שבגופו, דכיון דאף שאר י"ט עופות הטמאים אין להן אלא סימן א' בגופו, ע"כ יש לחוש שהוא מי"ט עופות הטמאים, דשכיחי בישוב.

ה] התוס' בדס"ב: ד"ה מאי כתבו, ז"ל, וגם ר"ח פירש גבי עוף הבא בסימן אחד טהור, קבלה בידינו מאבותינו שזה הסימן קורקבנו נקלף, משמע שר"ל דההוא דלא משכחת אלא או בפרס או בעזניה זהו קורקבנו נקלף, עכ"ל.[[2]](#footnote-3)

והנה בפשוטו נ' דלפי' זה, איירי בשלא נודע לנו אם יש לו את הסימנים האחרים, וע"כ אילו נמצא בו א' מן הסימנים האחרים, לא שרינן לי', דיש לחוש שמא יש לו עוד סימן א' או ב' סימנים, והוא מכ"א עופות הטמאים, ואך כיון שנמצא בו קורקבן נקלף, ידעינן דודאי אינו מכ"א עופות הטמאים, שהם אין קורקבנם נקלף, וליכא למיחש אלא לפרס או לעזני', ואינהו לא שכיחי בישוב.

וכן נ' מד' התוס', שלמדו מד' הר"ח דהסימן דלא הדר בכולהו הוא קורקבן נקלף, ואם איירי בשידוע שאין לו לשאר הסימנים שבגופו, הרי י"ל די"ט עופות קורקבנם נקלף, ואף דכיון דידוע שאין לו לשאר הסימנים שבגופו, בע"כ שאינו מי"ט עופות, ואך דיש לחוש שמא אינו דורס ויש לו ב' סימנים ועורב הוא, וע"ז מהני הא דקורקבנו נקלף, דעורב אין קורקבנו נקלף, ומנא להו להתוס' דהסימן דלא הדר בכולהו הוא קורקבן נקלף, ובע"כ דפירשו התוס' בד' הר"ח, דאמימר איירי בשאין ידוע אם יש לו לשאר הסימנים, וע"כ מהא דשרינן היכא שנמצא בו קורקבן נקלף, יש ללמוד דהסימן דלא הדר בכולהו הוא קורקבן נקלף, וע"כ כל שאין קורקבנו נקלף, ודאי אינו מכ"א עופות הטמאים.

ונ' דהתוס' לטעמייהו פשיטא להו דאיירי בכה"ג, והיינו לפי המבו' בדבריהם לעיל ד"ה מפני, דלא ניח"ל לפרש למילתא דר"נ דאיירי בשידוע שאין לו סימן אחר בגופו אך אין ידוע אם הוא דורס, הרי דה"נ אין לפרש כל למילתא דאמימר, וכן מבו' ממשה"ק שם ע"ד ריב"ם ממילתא דאמימר, דלא ניח"ל לפרש בכה"ג, ועי' מהרש"א, וכיון דלדעת ר"ח בע"כ דאיירי בשאין ידוע אם הוא דורס, דאם ידוע שהוא דורס, הרי כל עוף הדורס טמא, ה"נ איירי בשאין ידוע אם יש בו לשאר הסימנים שבגופו, ואפ"ה שרי, משום דכ"א עופות הטמאים אין קורקבנם נקלף, וכנ"ל.

ובזה מתישב מה דקשיא ע"ד ר"ח, דלכאו' גם אם הסימן שנמצא בו הוא שאינו דורס, יש להתיר, דכה"ג ודאי אינו מכ"א עופות הטמאים, שהם יש להם גם סימן א' או ב' סימנים בגופם, ולהנ"ל ניחא, דאמימר איירי בשלא נודע לנו אם יש לו להסימנים האחרים, וע"כ אם נמצא בו סימן א' שאינו דורס, לא שרינן לי', דיש לחוש שמא יש לו סימן א' או ב' בגופו, והוא מכ"א מינים הטמאים, וז"פ.

אמנם העירוני דבחי' הרמב"ן מפורש לא כן, עיי"ש שהביא ד' ר"ח, וכתב ע"ז, ז"ל, ודברי אמימר כך פירושן עוף הבא בסימן אחד והוא שקורקבנו נקלף טהור שאין סימן זה אלא בפרס ולא שכיח בישוב והוא דלא חזינן דדריס, אבל בסימן אחר אסור שאם דורס טמא ואם אינו דורס יש לו שני סימנין של טהרה והוא ממין עורב, עכ"ל, ומבו' שפירש דאיירי בכה"ג שידוע שאין לו לשאר הסימנים שבגופו, וע"כ הא דבסימן אחר אסור, הוא רק משום דיש לחוש שמא הוא דורס והוי ממין עורב.

וכ"ה מבו' להדיא ממשה"ק הרמב"ן ע"ז, ז"ל, ותמה אני אם בא בזפק נמי יהא מותר שהרי עורב אין לו זפק, עכ"ל,[[3]](#footnote-4) והנה אי נימא דלפי' ר"ח איירי בשאין ידוע אם יש לו לשאר הסימנים, ניחא, דע"כ אם בא בזפק אסור, דיש לחוש שמא אינו דורס ויש לו אצבע יתירה, והוי מי"ט עופות הטמאים, וע"כ לא שרינן לי' אלא בשנמצא קורקבנו נקלף, דודאי אינו מי"ט עופות הטמאים, אך ממשה"ק הרמב"ן מבו' שפירש דאיירי בשידוע לנו שאין לו סימנים אחרים בגופו, דומיא דמימרא דרב נחמן דאיירי בכה"ג, וזהו שהק' דא"כ אף אם בא בזפק יהא מותר, דכיון שאין לו סימנים אחרים בגופו, ודאי אינו מי"ט עופות הטמאים, שיש להן ג' סימני טומאה, וגם עורב אינו, שהרי עורב אין לו זפק.

וצ"ע לפ"ד הרמב"ן בביאור ד' הר"ח, דא"כ מ"ט לא שרינן אלא בשאותו הסימן הוא שקורקבנו נקלף, הרי יש להתיר גם בשאותו הסימן הוא שאינו דורס וידוע לנו שאין לו להסימנים האחרים שבגופו, דכה"ג ודאי אינו מכ"א עופות הטמאים, וצ"ל דאה"נ, אך אמימר איירי אלא בסימן שבגופו, שהוא הניכר בבדיקה בעוף שבא לפנינו, וע"ז הוא שכתב ר"ח דלא שרי אלא בשאותו סימן הוא קורקבן נקלף.

ו] הרמב"ם פ"א ממאכ"א הט"ז כתב, ז"ל, כל עוף שהוא דורס ואוכל בידוע שהוא מאלו המינין וטמא, ושאינו דורס ואוכל אם יש בו אחד משלשה סימנין אלו ה"ז זה עוף טהור וכו', לפי שאין בכל אלו המינין האסורין מין שאינו דורס ויש בו א' מג' סימנין אלו חוץ מפרס ועזניה, ופרס ועזניה אינן מצויין בישוב וכו', עכ"ל.

ומבו' בד' הרמב"ם דמפרש למילתא דאמימר, דעוף הבא בסימן א' בגופו טהור, והוא בשידוע לנו דגם אינו דורס, וס"ל דפרס ועזני' יש להן סימן א' בגופן וגם אינם דורסין, ועי' בפרי תואר שכתב עפי"ד הרמב"ם בפיהמ"ש, דהרמב"ם מפרש כן במתניתין, עיי"ש, ועי' עוד בחי' הגר"ח מש"כ בדעת הרמב"ם.

והנה אמנם צ"ע בזה, דהנה בחי' הגר"ח שם הוכיח מד' הרמב"ם דיש מי"ט עופות הטמאים שאין להן אלא סימן טהרה א' בגופם, וצ"ע דא"כ מ"ט שרינן בעוף הבא בסימן א', ולא חיישי' שמא הוא מעופות אלו.

וצ"ל דעופות אלו דורסין, וליכא מן העופות הטמאים שאינו דורס ויש לו סימן טהרה א', אלא פרס ועזני', וי"ל לדעת הרמב"ם, דמש"א דאיכא פרס ועזני', לאו היינו א' מהם ואין ידוע מי, אלא היינו תרוייהו, דתרוייהו אית להו סימן א' בגופן ואינם דורסין.

ובחי' הגר"ח שם כתב בדעת הרמב"ם, דה"נ אם אינו דורס ויש לו ב' סימנים בגופו טהור, והוכיח כן ממש"כ הרמב"ם שם הי"ח, ז"ל, היה הקרקבן נקלף בסכין ואינו נקלף ביד "ואין בו סימן אחר" אע"פ שאינו דורס הרי זה ספק, עכ"ל, והרי דאם הי' בו סימן אחר מותר, ולא אמרי' דאדרבה שמא אף בנקלף בסכין חשיב כקורקבן נקלף, ונמצא דיש לו ב' סימני טהרה ויש לחוש שהוא טמא.

וצ"ל לפ"ז, דהא דלא חיישי' שמא עורב הוא, הוא משום דגם עורב דורס, ואין מכל העופות הטמאים עוף שאינו דורס ויש לו גם סימן טהרה בגופו, אלא פרס ועזני'.[[4]](#footnote-5)

ואמנם צ"ע, דא"כ הרי הא דאמר ר"נ דעוף הבא בב' סימנים טהור והוא שיכיר עורב, בע"כ דאיירי בשאין ידוע אם הוא דורס, דאם ידוע שאינו דורס, ה"ה טהור, אף בשאינו מכיר עורב, וא"כ מאי פרכינן אדאמימר מההיא דר"נ, הרי ר"נ איירי בשאין ידוע אם הוא דורס, ובכה"ג שפיר יש לאסור בבא בסימן א', ואמימר דשרי בבא בסימן א', הוא בשידוע שאינו דורס, דליכא למיחש אלא לפרס ועזני', ואינהו לא שכיחי בישוב.

וצ"ל, דר"נ איירי בכל גוונא, בין בשאין ידוע לנו אם הוא דורס, ובין בשידוע לנו שאינו דורס, ומש"א דבא בב' סימנים טהור והוא שמכיר עורב, הוא בכה"ג שאין ידוע לנו אם הוא דורס, דעיקר דינו דטהור, הוא בכל גוונא, ורק מה שהגביל לזה דהוא שמכיר עורב, אי"ז אלא בכה"ג שאין ידוע לנו אם הוא דורס, ומש"א דבא בסימן א' אסור, הוא אף בשידוע לנו שאינו דורס, וזהו שאמרו בגמ' דאי"ז כאמימר דשרי בכה"ג, ואכתי צ"ע.

**ה**

] בח' ספיקות, מצינו כמה דעות, דעת רש"י דאיירי בשהי' להן ג' סימנים, וכל שאין מכירין אין מתירין אלא עוף הבא בד' סימנים, וזהו דמספקא לן אם חשיב כקורקבן נקלף ושרי או לא.

דעת הרמב"ן דאיירי בשהי' לו סימן א' בגופו, והיו מכירין עורב ומיניו, וע"כ אם גם קורקבנו נקלף, ה"ה מותר, ואם לאו יש לחוש לכל העופות הטמאים, שלדעתו כפי' הר"מ ב"ר יוסף יש להן סימן א'.

עוד פירש הרמב"ן, דאיירי בשהי' להן ב' סימנים, ולא היו מכירין עורב ומיניו, וע"כ לא שרי רק אם חשיב כקורקבן נקלף, ויש לו ג' סימנים, ולפ"ז מבו' בד' הרמב"ן, דמינא דעורב אין סימניו שוים לעורב, שהרי עורב אין לו זפק, ואי נימא דמין העורב שוה לעורב בסימניו, הרי דכיון דלמין זה יש זפק, אין לחוש שהוא ממין העורב.

ז"ל התוס', ולא מסתברא לומר דיודעים היו שאינם מתשעה עשר עופות אלא שהיו מסופקין בעורב הלכך אם הקילוף קילוף יצאו מידי עורב ואי לאו יש לספק בעורב אי נמי סימן אחד יש להם עם זה הקילוף ויודעים היו שאין מין עורב אלא שהיו מסופקין בפרס ועזניה והא דאמרינן בפרס ועזניה לא שכיחי ביישוב היינו אותם הידועים והמבוררים ובאלו היו מסתפקין לפי שדומין להם וכל זה דוחק וגם אין לפרש שהיה להם סימן אחד עם זה והיו מסתפקין דאי קרקבנו נקלף שמא עורב הוא שיש לו שני סימני טהרה ואם אין קרקבנו נקלף אז ליכא לספוקי אלא או בפרס או בעזניה ושרו משום דלא שכיחי בישוב דאין הלשון משמע כן מדקאמר עופות טהורים קורקבנן נקלף משמע דאי קרקבנו נקלף טהור הא לאו הכי אסור

בעה"מ בפי' קמא, והא דאמר רב אשי שמנה ספיקות הן למי שהיה בקי בהן ובשמותיהן (ואלו) ולא היה לשמנה עופות ההן סימן טהרה אלא קליפת הקורקבן בסכין אם קליפה היא הרי עוף הבא בסימן אחד טהור למי שהוא בקי בהן ובשמותיהן ואם אינה קליפה אין בקיאות מועילה במקום שאין סימן טהרה כלל כי בידוע שהוא ממין נשר זהו דעת כת מחכמי הדור שלפנינו, וכן פי' המאירי לפי' קמא.

בעה"מ בשם הר"מ ב"ר יוסף, ושמנה ספיקות דרב אסי למי שלא היה בקי בהן ובשמותיהן ולא היו אותן שמנה ספיקות דורסים והוו שכיחי בדוכתא דשכיחי פרס ועזניה ואי הוה קורקבן נקלף ביד היו שני סימנין וליכא למיחש למידי דהא עורב דורס הוא וה"ה אם היו מוצאין בהן סימן אחד חוץ מן הדריסה והאי דקאמר כולהו עופות טהורין קורקבנן נקלף כלומר קליפת הקורקבן הוא א' מד' סימני טהרה והא דאמר אמימר שקטנאי ובטנאי אוכלין בדוכתא דלא שכיחי פרס ועזניה ה"ה לשמנה ספיקות של רב אסי אלא שדברו חכמים בהווה מר כי אתריה ומר כי אתריה או שמנה ספיקות דרב אסי אינן נמצאין כלל אלא במקום שפרס ועזניה מצויין שם ומש"ה שבקינהו אמימר

בעה"מ בשם ר"ת, ושמונה ספיקות דאמרי' כל עופות טהורים קורקבנן נקלף והני מיקלפי קרקבנייהו בסכין צריך לפרש שלא היו דורסין ואצבע יתירה היתה להם וזפק ואם היה קורקבן נקלף ביד היו טהורין כמין תורים ושאר עופות טהורין שיש להם ד' סימני טהרה וכיון שאין קרקבנן נקלף אלא בסכין יש לומר שהיו מכ"א עופות טמאין או ממיניהון שאין להן אלא סימן אחד ומסורת לא היה להם על ספיקות הללו אלא מטעם ד' סימני טהרה לא היו מתירין אותן שאותן אינן צריכין מסורת

ז"ל הרמב"ן, ורש"י ז"ל כתב דשלשה סימנין אחרים מבוררין היו בהן, ובזה סתר הדרך שפירשנו בה השמועה על פי דבריו שאם כן אף בשנשאר להם אצבע יתירה וזפק ואינו דורס אין לחוש לעשרים עופות דדורסין הם וכל שכן לעורב, ולדברי רבינו תם ז"ל היו בהן שני הסימנין האחרים שהם אצבע יתירה וזפק ואלו היה בהן זה בידוע שאינו דורס וטהור ואם אינו נקלף יש לחוש לעשרים עופות טמאין ולמיניהן ושמא אינו דורס וכך פירש הרב ז"ל

המאירי כתב לדעת ר"ת, דאיירי בשהי' סימן א' בגופו, וגם אינו דורס, וע"כ אם חשיב דקורקבן נקלף, יש לו ג' סימנים בגופו והוי בחשש שאר עופות, ואם לא חשיב דקורקבן נקלף אין לו אלא ב' סימנים, וגם אינו בכלל עורב, דעורב דורס הוא.

**ו**

א] בתרנגולתא דאגמא, כתב המאירי ב' פירושים לדעת ה"ר ב"ר יוסף, א', שלא הי' לה סימן טהרה בגופה, אלא שאינה דורסת, ואחר שנתברר שהיא דורסת, ה"ה אסורה, ב', שהי' לה ב' סימנים בגופה, והיו מוחזקין בה שאינה ממין עורב, ואחר שנתברר שהיא דורסת הכניסוה בכלל העורב.

ל' ר"ת בספה"י, ותרנגולא דאגמא דחזיוהא דדרסה ואכלה סימן אחד של טומאה היה לה שכיון שדורסת אי אפשר שיהו לה ג' סימני (טומאה) [טהרה] כדפרישית במילתיה דרשב"ג. ואלמלא דחזיוה דדרסה היתה נאכלת במסורת שהיינו נוהגין לומר אינה מכ"א טמאין שיש להן ג' סימני טהרה כמוה

הרמב"ן פליג ע"ד בעה"מ בדעת ר"ת, וכתב דלדעתו עורב אינו דורס, ויש לו ב' סימנים אחרים, ואך דמינים אחרים יש בעורב שאינם דורסין, עיי"ש.

והנה ז"ל ר"ת, ועוף הדורס בידוע שהוא טמא שודאי יש בו או ממין עורב ויש לו עוד סימן אחד של טומאה או ממין פרס או עוזניה ויש לו [עוד] שני (מיני) [סימני] טומאה או ממין נשר ויש לו עוד ג' סימ' טומאה, עכ"ל, ולפ"ד הרמב"ן צ"ל דכונתו דמין עורב דורס,

א) חולין ס"ב א' תוד"ה מפני, ורבנן סברי כיון כו', יש לעי' למר זוטרא דבירוקא כרסה כו"ע ל"פ דאסור אע"ג דקרקבנו נקלף [דהא ללישנא קמא פליג בה ר"א ורבנן] ואין סמני טהרה בעורב ומינו שוין א"כ מאי אהדרו לי' רבנן לר"א בחיורא כרסא הלא קרקבנו נקלף ולמאי דמסקו התוס' דר"א ורבנן פליגי אי חשיב קליף ניחא דבירוקא כרסה לכו"ע לא חשיב קליף ובחיורא כרסא פליגי אי חשיב קליף.

דלעיל משמע כו' משמע מדבריהם דל"ק להו אלא אם נפרש הא דאמרו לי' חכמים לר"א והלא כו' שיש להם זפק היינו שהוא משונה מעורב בזה שיש לו זפק אבל אם נפרש דמייתו ראי' מאנשי כפר תמרתא דקים להו שאינו עורב וכמו שפי' לפי' ריב"ם שפיר י"ל דעורב וזרזיר יש להם זפק ואינם דורסים וסנונית לבנה קרקבנו נקלף ואינו דורס ואצבע יתרה יהי' הסמן המחודש וקשה מאין קים להו לרבותינו בעלי התו' דהלכה כר"א בזרזיר דאמימר לא אמר לקמן רק בסנונית לבנה דירוקה כרסה אסורה, ואם נאמר דאין הלכה כר"א בזרזיר אף אם נפרש דעורב יש לו אצבע יתרה ואינו דורס שפיר י"ל דזפק יהי' הסמן המחודש שאינו בעורב ומינו.

שם וא"ת

ב) שם, ולא חשיב לי' כו' עי' מהרש"א שכתב לישב לדעת ריב"ם דר"א סבר שטעו כפר תמרתא ואנשי גליל שחשבוהו לאינו דורס מפני שלא ראוהו דורס שבאמת הוא דורס בטבעו ואין לא ראינו ראי', והנה לפי' זה לכו"ע לא יתכן שיתחלפו סמני טהרה בעורב ומינו ור"א ורבנן דפליגי בזרזיר בהכי פליגי דר"א סבר דזרזיר דורס ורבנן סברי דאינו דורס ולפ"ז צ"ל דזרזיר יש לו אצבע יתרה וזפק ואין קרקבנו נקלף ולר"א דהוא דריס הוא שוה בסמני טהרה וטומאה לעורב, ולרבנן דאינו דורס ע"כ לאו מין עורב הוא, והא דאמרו לי' לר"א והלא אנשי כפר כו' שיש להם זפק היינו מדאכלי לי' א"כ מכירין בו שאינו מין עורב וכמ"ש התו' לעיל [וק"ק דנקט זפק ולא נקט אצבע יתרה].

וסנונית לבנה יש לו ג"כ אצבע יתרה וזפק ולר"א אין קרקבנו נקלף ודריס והוא מין עורב ולרבנן קרקבנו נקלף ואינו דורס ולא הוי מין עורב.

אבל אין לפרש דזרזיר יש לו זפק לחוד ואין לו אצבע יתרה א"כ לר"א דהוא דריס יש לו ג' סמני טומאה ועוד לפרכו לי' לר"א והלא אין לו אצבע יתרה וכן בסנונית לבנה א"א לומר דאין לו רק קרקבנו נקלף ואין לו אצבע יתרה וזפק א"כ לר"א יש לו ד' סמני טומאה כנשר.

ג) ס"ב ב' גמ' והני קרקבנן נקלף, שיטת ר"ת דכל י"ט עופות אינם דורסים וראיתו מהא דאמר ס"ה א' יש לו אצבע יתירה כו' בידוע שהוא טהור ומשמע אף דלא ידעינן אי דריס או לא ועוד ראי' מהא דאמר ס"ב א' בב' סימנים טהור והוא שיכיר עורב וע"כ חד מהני ב' סמנין הוא אינו דורס דהא כל עוף הדורס טמא וכיון דעורב אינו דורס ע"כ גם י"ט עופות אינם דורסים דהא תרי סמני טהרה דעורב הן תרי מתלת סמני טהרה די"ט עופות וע"פ דברי ר"ת פי' התו' הא דאמר ס"ב א' והלא כו' אוכלין אותם מפני שיש להם זפק הוא מפני שקרקבנו נקלף היינו דעורב אין לו זפק ואין קרקבנו נקלף, ולפ"ז ב' סמני טהרה דעורב היינו אינו דורס ואצבע יתירה ולפ"ז אין להסתפק בסימן המחודש, רק בזפק וקרקבנו נקלף, ומהא דאמר בסוגין דח' עופות ספקיהו הוא קרקבנו נקלף [ופירש"י יש להן ג' סמני טהרה ודאים] שמעינן דסימן המחודש הוא קרקבנו נקלף ולפ"ז צ"ל דקורביל אינו דורס והוא מי"ט עופות או שהוא טהור, והקאו"ן שיש לו אצבע יתירה וקרקבנו נקלף ע"כ עוף טהור הוא דהא יש לו סימן המחודש ואינו מי"ט עופות ולא עורב, וע"כ יש בו גם סימן טהרה דאינו דורס ואע"ג דיש לו לסתות מ"מ אינו קריא וקיפופא כמש"כ התו' מיהו יש לומר דסימן המחודש הוא זפק והני ח' ספקות לא הי' להם אצבע יתירה ולא זפק רק שאינם דורסים ואם קרקבנו נקלף הם טהורים [וכמו שאמרו חכמים לר"א בסנונית לבנה הלא קרקבנו נקלף דעורב אין קרקבנו נקלף] דליכא לספוקי בהו לא בעורב ולא בי"ט עופות, ולפ"ז שפיר י"ל דקאו"ן הוא מי"ט עופות שיש לו אצבע יתירה ואין קרקבנו נקלף וגם אינו דורס ולפ"ז קורביל ע"כ עוף טהור.

הריב"ם דכל י"ט עופות דורסים וראיתו מקורביל שאנו קורין אותו עורב ויש לו אצבע יתירה וזפק וע"כ שהוא דורס ואין קרקבנו נקלף, וקשה לפ"ז הא דאמר דעוף הבא בשני סמנים טהור והוא שיכיר עורב וא"כ א' מב' סימנין הוא אינו דורס וכבר יצא מספק עורב וע"כ צ"ל דלא ידעינן אי דריס אי לא דריס וב' סימני טהרה היינו אצבע יתירה וזפק ואם מכיר עורב ויודע שאין זה עורב מחזקינן לי' בטהור ושאינו דורס, ואם איתא דהמחודש הוא קרקבנו נקלף אכתי איכא לספוקי שמא הוא מי"ט עופות וע"כ דסימן המחודש הוא אינו דורס, והא דאמר בגמ' יש לו אצבע יתירה כו' בידוע שהוא טהור היינו אם אינו דורס כמו שפי' רש"י, והא דאמרי לי' לר"א והלא כו' מפני שיש לו זפק היינו שיביאו ראי' ממנהגם שאינו עורב והא דאמר והלא אנשי גליל כו' מפני שקרקבנו נקלף היינו להוכיח שאינו עורב מהא דקרקבנו נקלף, וח' ספקות דבסוגין אינם דורסים ואין להם אצבע יתירה וזפק, ואם אין קרקבנו נקלף יש לספק בהו מפרס ועזניה, אבל אם קרקבנו נקלף ע"כ הן טהורין, ולפ"ז עוף קוו"ן ע"כ טהור שאינו עורב שהרי קרקבנו נקלף ואינו מי"ט עופות שהרי אין לו זפק, ועכצ"ל דאינו דורס וטהור, ויש עוד מקום לומר דעוף קוו"ן הוא עורב והוא דורס ויהי' לפ"ז סימן טהרה דעורב אצבע יתירה וקרקבנו נקלף וקורביל אינו עורב וע"כ הוא אינו דורס וטהור שהרי אינו עורב שהרי יש לו זפק ואינו מי"ט עופות שהרי אין קרקבנו נקלף ולפ"ז הא דאמרו לר"א והלא כו' מפני שיש להן זפק היינו להוכיח שאינו עורב שעורב אין לו זפק והא דאמרו והלא אנשי גליל כו' שקרקבנו נקלף להוכיח ממנהגם שאוכלים אותן.

ד) ושיטת

חזיוה דדרסה ואכלה, לפי' ריב"ם יש לפרש שיש לה כל ג' סימני טהרה, א"י וזפק וק"נ והי' מחזיקין לה דלא דריס והשתא דחזינן דדריס ע"כ היא מי"ט עופות, אבל לפי' התו' שאין בכל כ"ד עופות דורסין זולת נשר פרס ועזני' ע"כ השתא כדחזינן לה דדרסה מחזקינן לה בנשר או בפרס ועזני' א"כ ע"כ לא הי' בה ג' סמני טהרה ולפיכך פי' התו' דהי' אוכלין אותה בסימן א' של אינו דורס ולפ"ז כדחזינן לה דדריס מחזקינן לה בא' מעופות הטמאים שיש להן ד' סמני טומאה דהרבה עופות טמאים יש שיש להם ד' סמני טומאה זולת הנשר כמש"כ תו' לעיל ס"א א' ד"ה מה, ועוד י"ל דמתחילה הי' מחזיקין לה בב' סמני טהרה כגון שהי' לה אצבע יתירה ואינו דורס והי' מכירין עורב א"נ שהי' לה זפק או קרקבנו נקלף וגם אינו דורס והשתא כדחזינן לה דדריס מחזקינן לה בפרס ועזני'.

ה) שם,

שפי' דעוף הבא לפנינו יש לחוש שמא ידרוס הוא כפי' ריב"ם די"ט עופות דורסין, אבל לפי' התו' כל שיש לו ב' סמני טהרה אין לחוש שמא ידרוס.

ורש"י

אצבע יתירה. לפי' ריב"ם טהור דאינו עורב דהא עורב יש לו זפק ואינו מי"ט עופות שהרי אין לו ג' סמני טהרה ואין לחוש שמא הוא דורס והוא פרס ועזני' שהרי לא שכיחא בישוב, ובח' ספקות ליכא לספוקינהו [אף שהן שכיחי בישוב כמש"כ התו'] דח' ספקות יש להן ג' סמני טהרה לפי' רש"י, או שאין להן רק סימן אחד שאינו דורס לפי' ריב"ם וכמש"כ לעיל, ועוד דהא ח' ספקות קרקבנן נקלף בסכין, אבל לפי' התוס' הוא אסור שמא אינו דורס והוא עורב [דאין אנו מכירין עורב כמבואר בתו'].

ו) א.

טהור, והוא מימרא דאמימר עוף הבא בסימן אחד טהור דפרס ועזני' לא שכיחא ועורב לא הוי דבין לריב"ם בין לר"ת עורב יש לו אצבע יתרה.

ב. זפק

ג. קורקבנו נקלף דינו כמו זפק לחוד שנתבאר לעיל וכטעם שנת'.

יתרה וזפק לפי' ריב"ם טמא דדלמא הוא עורב ומיהו אי מכיר קורביל ויודע שאינו עורב שרי ואין לחוש שמא אינו דורס והוא מי"ט עופות דהא י"ט עופות דורסים, ולדעת התו' אסור דהא ע"כ אינו דורס ושמא הוא מי"ט עופות.

ד. אצבע

יתרה וקורקבנו נקלף לפי' ריב"ם טהור [מיהו למה שנסתפק התו' דקורביל טהור וקוו"ן עורב יש להסתפק בו משום עורב] דהא אינו עורב דעורב יש לו זפק ואין קרקבנו נקלף ואינו מי"ט דהא אינהו דורסים ויש להם ג' סמני טהרה שבגוף, ולפי' התו' טמא שע"כ אינו דורס ושמא הוא מי"ט עופות וזפק הוא המחודש, ולפירש"י ור"ח דקים לן דקרקבנו נקלף הוא המחודש טהור.

ה. אצבע

וקרקבנו נקלף טהור לכו"ע שאינו עורב שהרי קרקבנו נקלף ואינו מי"ט עופות דאם הוא דורס הא אין לו אלא ב' סמני טהרה ואם אינו דורס ע"כ אינו מי"ט עופות לפי' ריב"ם ולפי' התו' ע"כ אינו מי"ט דהא סמן המחודש או זפק או קרקבנו נקלף.

ו. זפק

וזפק וקרקבנו נקלף לריב"ם טמא דלמא הוא דורס והוי מי"ט עופות, לפי' התו' טהור דהא ע"כ אינו מי"ט דהא אינו דורס הוא מסימני טהרה.

ז. אצבע

הר"מ בר"י שהביא הר"ן שכל י"ט עופות אין להם רק סימן א' בגופן ועורב יש לו ב' וכולן דורסין ופו"ע א' מהן אינו דורס וא' מהן יש לו סימן אחד בגופו, והא דאמר ר"נ הי' בקי בהן ובשמותיהן עוף הבא בסימן אחד טהור אם בא בסימן א' שבגופו [ואין ידוע אם הוא דורס] צריך שיכיר כל הי"ט עופות ופו"ע ואם בא בסימן אינו דורס צריך שיכיר פו"ע, והא דאמר אמימר עוף הבא בסימן א' טהור והוא דלא דריס ר"ל שסימן האחד יהי' אינו דורס כמו שפי' התו'.

ז) לשיטת

הר"ן דאם יש לו ב' סמנים בגופו צריך שיכיר עורב ומינו אפי' אין סמניו כסמני עורב דמין עורב אפשר לו להיות סמניו חלוקין מסמני עורב כדאמר ר"א בזרזיר ובסנונית לבנה ואע"ג דלא קי"ל כר"א בזרזיר ובסנונית לבנה דחורא כריסי' מ"מ גם רבנן מודים דאיכא מין עורב שאין סמניו כסמני עורב וכדאמר ס"ה א' שכן ונדמה קאמרינן אלמא דבשכן ונדמה מודים חכמים דאסור וע"כ איירי שאין סמניו כסמני עורב דאל"כ היינו עורב ממש ואפ"ה מחזקינן לי' במין עורב כיון דשכן עמהם, לפ"ז צריך לפרש הא דאמרי רבנן לר"א והלא אנשי כפר תמרתא אוכלים אותן מפני שיש להם זפק והלא אנשי גליל העליון אוכלים אותן מפני שקרקבנו נקלף לא מזפק וקרקבנו נקלף קא מהדרו לי' לר"א דהא גם אינהו מודים דעורב ומינו יש מהם שיש להם זפק ויש מהם שקרקבנו נקלף אלא קא מהדרו לי' לר"א כיון דאוכלים אותם יש לסמוך על קבלתם [אבל התו' דס"ל דזפק וקרקבנו נקלף אחד מהם הוא הסימן המחודש וע"כ א"א לומר שיהא הסימן המחודש במין עורב לכן פירשו דר"א ורבנן פליגי אי חשיב לי' זפק ואי חשיב לי' ק"נ, והא דאמר שכן ונדמה מודים חכמים איירי שסמניו סמני עורב אלא שחלוק קצת בתבניתו] ויש לעי' הא דפליגי ר"א ורבנן בזרזיר וסנונית לבנה כיון דעורב הוא דורס לחזי בהאי זרזיר וסנונית לבנה אי דריס אי לא וא"א לומר דאע"ג דלא דריס מ"מ הוי מין עורב דא"כ איכא בעורב ומינו כל ד' סמני טהרה, וכבר הקשו כן התוס' ס"ב א' ד"ה מפני לפי' ריב"ם, ואפשר דכיון שהוא מין עורב אע"ג דאיהו גופי' לא דריס כיון דמינו דורס לא חשיב לי' סימן טהרה מה שאינו דורס, דכל דורס לאו בכל שעה הוא דורס וה"נ במין עורב אמרינן דיש לו טבע הדריסה אף שאינו דורס.

וכתב

ב' ח' ספקות כו' והני קרקבן נקלף בסכינא, הגר"א סי' פ"ב כ' לפרש לשטת הר"מ בר"י דאיירי דיש להם עוד סמן טהרה כגון אצבע יתרה ואי קרקבנן נקלף יש להם ב' סמני טהרה ואינם מי"ט עופות ואיירי שהיו מכירין עורב ואפשר לפרש שלא הי' להם רק סימן א' של אינו דורס, ואם אין קורקבנן נקלף הן מפרס ועזני' ואע"ג דלא שכיחי בישוב היינו הודאים אבל הני ספקות שכיחי כמש"כ תוד"ה מאי, והא דאמר אמימר עוף הבא בסימן אחד טהור כו' מאי איכא משום פו"ע לא שכיחי בישוב איירי במכיר ח' ספיקות א"נ כיון שאין קרקבנן נקלף בסכין ודאי אינו מח' ספיקות.

ח) ס"ב

רש"י דלדידן אין סומכין על שום סמן ואין עוף נאכל רק במסורה, לכאורה קשה הלא היו אוכלין תרנגולתא דאגמא ולא חשו שמא ידרוס וצ"ל לפירש"י דמהאי עובדא דחזו לה דדריס נתחדשה הלכה שא"א לסמוך על סמן דלא דריס, ותימא דהא תני ר' חייא עוף הבא בסמן א' טהור וכן אמר ר"נ לעיל הי' בקי בהן כו' עוף הבא בסמן אחד כו' וכן אמר אמימר שם ואי חיישינן שמא ידרוס לעולם א"א לנו לסמוך על סימנין, ונראה דרש"י ז"ל לשטתי' דבג' סמנים שבגופו אפשר לו שידרוס ויהי' טמא דזה כשטת הריב"ם דכל י"ט עופות דורסים ויש להם ג' סימני טהרה בגופן, והלכך ביש לו ג' סימנים בגופו יש לחוש שמא ידרוס והוא מי"ט עופות אבל עוף הבא בסמן אחד עדיף טפי דליכא לספוקי בי' רק בפרס ועזני' ואם מכיר פו"ע שפיר נאכל עוף בסמן אחד וזהו ברייתא דר"ח ומימרא דר"נ ולאמימר אפי' אינו מכיר פו"ע לא מספקינן להו משום דלא שכיחי בישוב, ולפ"ז גם לפירש"י עוף הבא בסימן אחד טהור אף לדידן, מיהו לדעת ר"מ בר"י דכל י"ט עופות אין להן רק סמן אחד בגופן ע"כ הא דאמר אמימר עוף הבא בסימן אחד טהור והוא דלא דריס היינו שאותו סמן טהרה הוא דלא דריס ומבואר דלא חיישינן שמא ידרוס וכן לפי' תו' דכל י"ט עופות אינם דורסים שיש להם עוד שני סמנים בגופן ע"כ הא דאמר אמימר והוא דלא דריס היינו נמי שאותו הסמן הוא דלא דרס כמש"כ התו' לעיל ד"ה והוא.

ט) כ'

הבא בג' סמני טהרה שבגופו ודאי יש להתיר לדעת ר"מ בר"י והתו' שאין לחוש שמא ידרוס שאין עוף טמא בעולם בג' סמני טהרה שבגוף וכ' הש"ך סי' פ"ב בשם מהרש"ל דיש להקל בג' סמני טהרה שבגוף כדעת הפוסקים המתירים, ואף אם ראינו שדרס אמרינן שנוי הוא ושרי והש"ך סיים דאין להקל כ"כ ולא נתפרש אם דעת הש"ך להחמיר ולאסור כל המין כשראינו אחד מהם שדרס או שדעתו לאסור את הדורס בלבד ואם דעתו לאסור את כל המין קשה למה דקדקו התו' לפרש בתרנגולתא דאגמא דהיו אוכלין אותה באותו סימן דלא דריס הלא אף אם הי' לה כל ג' סמנין נמי אסורה כיון דחזיוה דדריס ומוכח כדעת מהרש"ל דתולין בשנוי, וכן הדין נותן דכיון דאנו סומכין על דעת ר"מ בר"י והתו' דאין עוף טמא בג' סמני טהרה שבגוף ע"כ שנוי הוא ואין חוששין או שלא יארע דבר זה לעולם, מיהו אין אנו מקילין רק בג' סמנים שבגוף שזה מותר בין לדעת התו' בין לדעת ר"מ בר"י אבל ב' סמנים שבגוף אין להקל דלדעת ר"מ בר"י יש לחוש שמא הוא דורס והוא מין עורב ולדעת התו' יש לחוש שמא אינו דורס והוא מי"ט עופות וכן בסימן א' בגוף אין להקל דלדעת ר"מ בר"י יש לחוש דלמא דריס והוא מי"ט עופות ולדעת התו' יש לחוש דלמא לא דריס והוא מין עורב, מיהו בחזינן דלא דריס למש"ל יש לסמוך על זה בין לדעת התו' בין לדעת ר"מ בר"י, וכיון דאנו סומכין על דעתם בג' סמנים שבגוף הדין נותן לסמוך על דעתם באינו דורס לחוד ואין לו שום סמן טהרה בגוף מיהו יש מקום להחמיר ע"פ מה שכתב הר"ן דיש אומרים דבישוב דידן יש לחוש לפרס ועזניה.

י) ועוף

דהתו' כתבו דריב"ם בדק את הקורביל ומצא בו אצבע יתרה וזפק ואין קרקבנו נקלף והר"ן כתב דקור"ב שהוא עורב יש לו אצבע יתרה וק"נ ואין לו זפק ונראה דאותו של הריב"ם הוא זרזיר ואותו של הר"ן הוא סנונית דירוקא כריסי'.

יש לתמוה

לתמוה דהתו' בדקו עוף קוון שיש לו לסתות כבני אדם ומצאו בו א"י וק"נ והר"ן כ' בשם הרמב"ן דאין קרקבנו נקלף ולדעת התו' דיש לו לסתות כב"א נמצא גם בעופות טהורים אפשר זה שבדק הרמב"ן הוא מין אחר.

עוד יש

תוד"ה מפני, ונראה לפרש כו' וקרקבנו של סנונית לא מבזרא לקלפה בידים, צ"ל לפ"ז דחורא כרסי' נח לקלפו טפי מירוקא כרסי' ויש לעי' כיון דקי"ל דירוקא כרסי' אסורה אף שנקלף ביד בדוחק וכ"ש דנקלף בסכינא דאסור ומאי ספקייהו דח' טרפות, וצ"ע.

ס"ב א'

נדה נ' ב' ד"ה תרנגולתא, פי' מתחלה תרנגולא היינו הזכר אסור ותרנגולתא הנקבה מותרת, וכיון שאינן מכ"ד עופות שבתורה נידון הזכר בפ"ע והנקבה בפ"ע וכתבו דאינו נידון הזכר כדין יוצא מן הטהור טהור [ר"ל לר"א דאמר בכורות ז' א' דאף עיבורו מן הטמא מותר] דהכא הוי אפרוח יוצא מן הביצה ונידון לעצמו, אע"ג דביצה עצמה מותרת מדין יוצא מן הטהור, וכן הנקבה מותרת אף לר"י בכורות שם דעיבורו מן הטמא אסור דהכא יוצא מן הביצה והיא עפרא, ואע"ג דזרע הזכר ג"כ עפרא מ"מ חשיב גורם, אבל אין ללמוד לעוף מבהמה כיון דהכא הביצה היא המגדלת, ואפי' למ"ד זוז"ג אסור בעלמא כגון בשאור שהחמיץ ובעצי אשרה, התם לא הותר האיסור עד שגרם, אבל הכא הביצה הותרה טרם שגרמה, ולפ"ז עוף טמא שנתעברה מעוף טהור אינו נידון בזוז"ג אלא האפרוח הוא עוף טמא, ואם האם הוא מכ"ד עופות גם האפרוח בתר אמו אזיל, וא"צ ד' סימני טומאה לאוסרו, ולא דמי לשאר עופות טמאין חוץ מכ"ד דהתם בעינן ד' סימנים, והלכך אף אם האם בד' סימני טומאה צריך ד' סימני טומאה גם בבנה, דבסימנים תליא מלתא, אבל כ"ד עופות שאסרה תורה במינו תלי איסורו, ועוד אפשר דדוקא בתרנגולא דאגמא דבבריאתו חלוק הזכר מהנקבה, נידון כל אחד בפ"ע ולא דיינינן הבן בתר אם [כיון שאינו יוצא מהאם] אבל היוצא מן הטמא שהאם היא בד' סימני טומאה ואחד האפרוחים נשתנה ואין בו סימני טומאה נידון עדיין בתר אמו והוא מין טמא אלא שהוא מקולקל, ועוף טהור שנתעברה מטמא הולד טהור ואין לאסור משום עיבורו מן הטמא כסברת תו', והלכך הפורשים ממין תרנגולים משונים, ואח"כ נתערבו עם שאר תרנגולים, אינו נידון בזוז"ג אלא הנולדים בתמונת המשונים אסורים לעולם. [א"ה. ועי' לק' סי' י"ד (א) סקי"ב].

יא) בתו'

דבהנהו בכל מין יש זכר ונקבה ר"ל דסתמו כפירושו דהתורה אסרה שניהם, ואם לא היו שוין בסימניהן אפ"ה שניהם בכלל איסור.

שם בתו'

שיהא בו כל ד' סימנים, צ"ע מנ"ל דלא היה בתרנגולא כל ד' סימנין והלא תרנגולתא היו בה כל ד' סימני טומאה לאחר שדרסה כמש"כ תו' חולין ס"ב ב', ומיהו אם איתא דלא נשתנו אלא בדריסה, א"כ מה שהזכר דורס חשיב כל מינו כדורסים שהרי כדחזינן חד דדריס החזקנו כל מינו לדריס, ומיהו אפשר כיון דהזכר דריס תמיד ולא הנקבה לא מחזקינן וצ"ע.

שם עד

במאירי מבו' דאם בא עוף לפנינו ודורס, ה"ה אסור, דאם יש לו סימן טהרה א', בע"כ דהוא פרס, ואם אין לו סימן כלל, ה"ז אסור מספק נשר, ונ' דביסוד הדין אילו הי' ידוע שאינו נשר הי' מותר, ואך דכללא הוא דכל עוף הדורס טמא, ובע"כ דנשר הוא.

עו"כ המאירי, דמין עורב הוא אף בשיש לו ב' סימנים אחרים בגופו, ואמנם דחה למה שהביאו מזרזיר וסנונית, אך הסכים לדינם ע"פ הנסיון.

ושוב הביא דכל שבקי בהן ושמותיהן, ובא עוף לפניו בסימן א', וי"א דהוא אף אם הוא דורס מותר.

ואח"כ כתב, דגזה"כ הוא שאם נמצא בדרך זרות עוף שאינו מן הכתובים ולא ממיניהם בלא שום סימן טהרה שלא להתירו שלא יאכל דומה לנשר, ואל"כ נשר מיהא לא הוצרך, עכ"ל.

מאירי דבת היענה אינה דורסת, וק' מזה ע"ד הר"מ ב"ר יוסף, וכתב לישב דשמא תכות הדריסה נעלמת וכן מפני שהיא כואבת שיוצאת ממקומה, ושמא במקומה דורסת, אלא שרגלי' מ"מ רחבים ובעלי מחיצות כרגלי האוז, אלא שאין לסמוך.

מאירי כתב לדעת ר"ת, דעורב דורס, וכל שנתברר שאינו דורס ושיש לו סימן טהרה א' בגופו מותר, דודאי אינו עורב שהרי עורב דורס.

יש להוכיח לדעת ר"ת דעורב דורס הוא, דאם עורב אינו דורס, א"כ מ"ט תני במתניתין דבעי' ג' סימני טהרה בגופו ולא סגי בב'.

בל' בעה"מ בשם חכמי הדור מבו', דכל דיש בו ד' סימני טומאה לא אסרינן לי' אלא משום דידוע דהוא ממין נשר, אך אם ל"ה ממין נשר הי' מותר, וכ"ה בד' הרמב"ן, וצ"ע מ"ט לא ילפי' לה מבנין אב, כמבו' בסוגיית הגמ'.

1. והגם דאיירי בשאין ידוע אם הוא דורס, מ"מ איירי בשידוע שאין לו הסימנים האחרים שבגופו, וכ"ה מבו' בד' ש"ר.

   והנה אמנם התוס' לעיל ד"ה מפני, לא ניח"ל כ"כ לפרש כן, עיי"ש, וכנראה הוא משום שלא נתפרש דאיירי בכה"ג, וממ"נ או דאיירי בשאין ידוע כלל אם יש לו להסימנים האחרים, או בשידוע שאין לו לכל הסימנים האחרים, אך לומר דידוע שאין לו להסימנים שבגופו ואין ידוע אם הוא דורס, הוא דחוק בסתימת הדברים.

   אך בדעת רש"י ודעימי' נראה, דהא דסתם אמימר, הוא משום דהכי הוא סתמא דמילתא, דהסימנים שבגופו יכול לבדקן מיד אחר השחיטה, אך דריסה ל"ש לבדוק, דלא מיבעיא בגונא שמצא עוף ושחטו מיד דל"ש לבדוק הדריסה, אלא אף בשנשתהה העוף בידו ולא דרס, עדין אי"ז ראי' שאינו דורס, שהרי אף עוף הדורס פעמים שאינו דורס.

   ויש להוסיף מש"כ הרמב"ן בסוגיין בתו"ד, ז"ל, ולפי שענין הדריסה אינו סימן בגופן, ואין אדם יכול לעמוד על העוף שלא יהא דורס אלא בבקיאות גדולה בו ובכל מיניו וכו', עכ"ל. [↑](#footnote-ref-2)
2. אמנם בד' המאירי מבו' דטעם הא דל"מ אלא הא דקורקבנו נקלף, הוא משום שסימן אצבע יתירה וזפק לא נתברר ענינם, והרבה יש שאדם סבור עליו שיש להם אצבע יתירה וזפק ואין להם, או שאין להם ויש להם, עכ"ל, ועי' עוד בהמש"ד המאירי ד"ה ולקצת גאונים שפירש באורך הטעם שאין לסמוך על אצבע יתירה וזפק. [↑](#footnote-ref-3)
3. ומבו' בד' הרמב"ן אלו, דכ"ה דעורב אין לו זפק, גם מיני העורב אין להן זפק, ? וזה דלא כמש"כ הרמב"ן בדבריו בסוף המסכת, עיי"ש בההיא דח' ספיקות, וכבר כתב כן המאירי על פי' זה, דהוא מתישב משום דמיני העורב מתהפכין בסימנים, ובד' הרמב"ן שם אי"ז ברור, עיי"ש מש"כ בפלוגתא דר"א ורבנן, ועי' עוד בד' הרמב"ן במש"כ בדעת רש"י בפלוגתא דר"א ורבנן, ומ' מד' הרמב"ן דלדעת ר"ח ודאי דלרבנן ל"ה מין עורב אלא בששוה בסימנים,?, וצ"ע בזה, ועי' עוד בד' הרמב"ן בדעת ר"ת דס"ל דאיכא כמה מיני עורב והם חלוקין בסימניהם, ועורב אינו דורס, אך יש ממיני העורב שדורס, עיי"ש, ועי' גם בחי' הרשב"א שנקט דלרבנן דפליגי אראב"י, לא חשיב מין עורב, אלא בששוה בסימניו לעורב, וכ"ה גם בחי' הרשב"א לקמן דס"ה., ועי' גם בחי' הרמב"ן שם, אך הר"ן בחידושיו ובפי' הרי"ף נקט לא כן.? [↑](#footnote-ref-4)
4. אמנם הנה הב"י בסימן פ"ב כתב לא כן בדעת הרמב"ם, ז"ל, ומיהו אכתי איכא למידק דהא לא אידחי ר"נ אלא ממאי דאמר דעוף הבא בסימן א' טמא, אבל ממאי דאמר דבשני סימנים אינו טהור עד שיכיר עורב וכל מיניו משמע דהלכה כוותי', כיון דלא אשכחן מאן דפליג עלי', ואם כן הו"ל להרמב"ם לכתוב בהדיא דדוקא בשיש בו סימן א' הוא דמכשיר אבל אם היו בו ב' סימנים טמא וכו', ושמא י"ל שסמך על מה שכתב אם יש בו א' מג' סימנים אלו הרי זה עוף טהור, ולא כתב וכ"ש אם היו בו ב', וגם מדחזר וכתב לפי שאין בכל אלו המינים האסורים מין שאינו דורס ויש בו א' מסימנים אלו חוץ מפרס ועזני', משמע דאסימן א' הוא דקפיד לטהרו אבל ביש בו ב' טמא הוא, עכ"ל, וצ"ע לדעתו מד' הרמב"ם בהי"ח.

   ואולי י"ל דעורב אין קורקבנו נקלף, וכדעת ריב"ם שהביאו התוס' לעיל ד"ה מפני, וע"כ שפיר כתב הרמב"ם דבנקלף בסכין ויש בו סימן א', ה"ה מותר, דליכא למיחש דאם חשיב כקורקבנו נקלף ויש לו ב' סימני טהרה, שמא עורב הוא, שהרי עורב אין קורקבנו נקלף. [↑](#footnote-ref-5)