6. בתנאי חזרה
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / מלאכות שהיה והטמנה / הרב מאיר קאופמן / שהיה חזרה הטמנה מרחצאות בישול / שיעורים

ט"ו אלול ע"א

**סימן ו'**

**בתנאי חזרה**

**א**

**בגדר דין דעתו להחזיר בסוגין**

**א]סיכום השיטות**

**ב]בגדר דין דעת הנצרכת בסוגין ובנידון הגרעק"א**

**ב**

**בביאור הספק דפינה ממיחם למיחם**

**ג]בביאור דברי רש"י דהוי כמטמין לכתחילה והנפק"מ בזה**

**ד]מהלך הראשונים שכיון שנתקרר לכן אסור**

**ה]בביאור דברי הר"ן**

**ג**

**בדין תבשיל שנצטנן האם מותר להחזירו**

**ז]בדין קדירה על גבי קדירה האם מותר להחזירה על האש**

**א**

**בגדר דין דעתו להחזיר בסוגין**

**סיכום השיטות**

א]מבואר בגמ' שאין היתר להחזיר לכירה שאינה גרו"ק אלא אם תנאי חזרה ומבואר גמ' כמה ספיקות בדיני חזרה ונחלקו הראשונים לענין פסק הלכה דעת הרי"ף והרא"ש ועוד הרבה ראשונים שקי"ל בהכל לחומרא ולכן אסור להחזיר אלא בעודן בידו ודעתו להחזיר ודעת ספר התרומה והריטב"א בשם הרא"ה ועוד ראשונים שקי"ל בהכל לקולא ולכן רק בהניחם על גבי קרקע ואין דעתו להחזיר אסור להחזיר ובשאר האופנים מותר להחזיר ודעת הרמב"ם לחלק שבהניחם על גבי קרקע אסור תמיד להחזיר ובלא הניחם על גבי קרקע תמיד מותר וביאר הב"י שס"ל מספק להקל ורק בהניח על גבי קרקע שרוב האמוראים לחומרא נקט להחמיר ועיין בראבי"ה שנקט שלענין שני הלשונות קי"ל לקולא דהינו שרק בהניחם על גבי קרקע ואין דעתו להחזיר אסור להחזיר אמנם לענין הספק של כסא ספסל ומיחם למיחם שזה תיקו נקט לחומרא ועיין עוד בר"ן שהביא בשם הירושלמי שכל נידון הגמ' בלקח מער"ש והחזיר בשבת אבל בלקח בשבת ומחזיר בשבת לא צריך תנאי חזרה

ולענין הלכה בשו"ע פסק כרמב"ם והרמ"א פסק להחמיר בהכל והמ"ב נוטה להקל בלא הניח על גבי קרקע אפילו אם אין דעתו להחזיר ובהניח על ספסל ודעתו להחזיר ובחזו"א הוסיף שאפשר להקל בהניח בספסל אפילו באין דעתו להחזיר בצירוף דעת הר"ן דכל האיסור בהוריד מער"ש והחזיר בשבת

והנה צ"ב למה אי אפשר להקל בספק של תלה במקל ודעתו להחזיר הרי יש כאן ס"ס אולי בדעתו להחזיר אפילו על גבי קרקע מותר ואפילו אם אסור אולי זה כמו עודן בידו

**בגדר דין דעת הנצרכת בסוגין ובנידון הגרעק"א**

ב]והנה המ"ב כתב שאפשר להקל בהניח על גבי ספסל ודעתו להחזיר והקשה החזו"א שכיון שיש תמיד צירוף של דעת הר"ן א"כ אפשר להקל גם בהניח על גבי ספסל ואין דעתו להחזיר דהיינו שהוא נקט שספק הגמ' שהניח על גבי ספסל מועיל הכונה שזה כמו בידו שיועיל אפילו אם אין דעתו להחזיר וצ"ב דעת המ"ב ולכאורא יש לדון בזה דדעת המ"ב שכל צד הגמ' בהניח על גבי ספסל זה רק שיועיל דעתו להחזיר וזה לא כמו על גבי קרקע אבל לא שזה כמו בידו שאפילו אין דעתו להחזיר מותר להחזיר וכדלקמן

דהנה בעיקר המבואר בגמ' שיש הבדל בין דעתו להחזיר ואין דעתו להחזיר יש לבאר דבר זה בשני אופנים אפשר לבאר שבסתמא זה נחשב עדין קשור לאש ורק על ידי שאין דעתו להחזיר זה מנתק את זה מהאש ואפשר לבאר איפכא דבסתמא זה לא מחובר לאש ורק על יד מחשבתו להחזיר זה מחשיב את זה כשייך לאש ויתכן נפק"מ בהורדה על מנת שלא להחזיר בטעות ויש מקום לחלק בזה דבעודן בידו דלגמ' הרי יש צד שאפילו אם אין דעתו להחזיר זה מועיל בהכרח שהמצב מצד עצמו חשיב כקשור עדיין לאש דהרי הדבר בצורה שעדין לא נגמר הניתוק מהאש כל שלא הניחו אותו ולכן גם על ידי מחשבתו אין זה מנתק מהאש ומסתבר שגם בצד הגמ' שמועיל מחשבה לא להחזיר הכוונה שהמחשבה היא זו שקובעת את הניתוק מהאש ולא שהגמ' משנה את הסברא וסוברת שצריך מחשבה לקשר המיחם לאש אמנם בהניחה על גבי קרקע לצד הגמ' שמועיל דעתו להחזיר שם הרי לגמ' יש צד שלא יועיל דעתו להחזיר והטעם בפשוטו כי זה מצב מנותק מהקרקע וא"כ מסתבר שגם לצד השני של הגמ' שמועיל דעתו להחזיר הכוונה שעל ידי מחשבה להחזיר זה עדין מחבר את זה לאש אבל אם לא יהיה מחשבה חיובית להחזיר זה כמו לצד הגמ' שלא עוזר דעתו להחזיר

והנה ידוע מה שדן הגרעק"א בהוריד קדרה של חברו האם חשיב כאין דעתו להחזיר או שיש כאן הכלל של אין אדם אוסר דבר שאינו שלו וע"ש שכתב שזה וודאי שבהניח על גבי קרקע שגם בדעתו להחזיר אסור להחזיר וודאי שה"ה כה"ג דהינו שלא שהכונה שמעשה ההנחה על הקרקע הוא המנתק וא"כ כאן יתכן שאדם אחר לא יכול לנתק מהאש אלא שעצם המצב שזה מונח על הקרקע זה מה שמנתק מהאש אמנם העודן בידו ואין דעתו להחזיר בזה כתב שזה תלוי במחלוקת ראשונים בדין אדם אוסר דבר שאינו שלו דהנה מבואר בגמ' יבמות פ"ג. דהמסכך גפנו על גבי תבואתו של חברו לא קידש מצד שאין אדם אוסר דבר שאינו שלו והקשו התוס' שם מה זה שונה מנותן נבילה או חלב בתבשיל של חברו ותירצו שדבר שתלוי רק במעשה בזה אדם וודאי יכול לאסור ודבר שתלוי במחשבה בזה יש הכלל של אין אדם אוסר וכו' ובכלאים כיון דמבואר בגמ' דצריך שיהיה ניחא לו בכלאים לכן יש בזה הכלל של אין אדם וכו' והר"ש בכלאים הקשה מהגמ' שהעושה מלאכה בפרת חברו שחייב בדיני שמים ומבואר שהיא נאסרת והרי גם כאן צריך ניחותא במלאכתה ועיין תוס' בב"מ ל.שכתבו שבאמת מדובר בשותף ובר"ש חלק על תוס' וע"ש מה שביאר, וכתב הגרעק"א שנחלקו הראשונים בדבר שיש בו מעשה ומחשבה דהתוס' נקטו שכה"ג יש הכלל של אין אדם וכו' והר"ש נקט שכה"ג אין את הכלל של אין אדם וכו' וכתב שלפ"ז ה"ה כאן לדעת התוס' לא יועיל המחשבה של חברו לא להחזיר משא"כ לדעת הר"ש כיון שזה מחשבה אם מעשה יועיל מחשבתו עכת"ד

והנה אם נימא שהגדר שעצם ההורדה זה ניתוק מהאש ורק על ידי מחשבה חיובית זה מקשר הקדירה לאש א"כ אין מקום לדברי הגרעק"א שכיון שלמעשה לא היה כאן מחשבה חיובית להחזיר ממילא זה מנותק מהאש אמנם מדברי הגרעק"א מבואר שנקט שעצם המצב הוא מצד שזה עדין מקושר לאש ורק שעל ידי מחשבה זה מתנתק מהאש ולכן דן האם יש כאן החיסרון של אין אדם אוסר וכו' וממילא זה כאילו אין כאן מחשבה וממילא זה עדין מחובר לאש או שאין כאן החיסרון וממילא חברו יכול לחשוב שלא להחזיר ולנתק הקדירה מהאש ועיין אבי עזרי שהשיג על דבריו שכאן צריך מחשבה חיובית אמנם כבר כתבנו דאדרבא מסתברא שלא צריך מחשבה חיובית

אמנם למה שכתבנו כל דברי הגרעק"א רק בעודן בידו שיש מ"ד שאפילו אין דעתו להחזיר זה עוזר אבל בהניחן על גבי קרקע שיש מ"ד שאפילו דעתו להחזיר לא עוזר בזה מסתבר שגם המאן דאמר שעוזר ס"ל שהמחשבה החיובית היא זו שגורמת שחשיב שהקדירה אינה מנותקת מהכירה

והנה יש לעין בהניחן על גבי ספסל מה גדר הדברים והנה בעיקר דברי הגמ' מבואר שיש שלש דרגות א. עודן בידו ב. ספסל ג. הניחן על גבי קרקע וצ"ב מהו ספק הגמ' לענין ספסל והנה אפשר לבאר הדין של קרקע בשני אופנים ולפ"ז ספק הגמ' בספסל. אפשר לבאר שקרקע זה מקום שמניחים בין כשמתכוננים להחזיר ובין כשלא מתכוננים להחזיר וכיון שגם כשלא מתכוננים להחזיר מניחים שם לכן עצם ההנחה שם זה סיבה שלא לראות את זה מחובר אם הקרקע ולפ"ז בהכרח ספק הגמ' בספסל שזה מקום שיותר נוטה שעדין לא גמר אם הקדירה וזה כמו בידו אמנם יתכן שקרקע זה מקום שרגילים לתת כשלא מתכוננים להחזיר לאש אבל כשמתכוננים להחזיר לאש לא מניחים על גבי קרקע ולפ"ז נידון הגמ' בספסל שזה מצב אמצעי ששם מניחים גם כשלא מתכוננים להחזיר לאש וגם כשמתכוננים להחזיר לאש ונפק"מ בזמנינו לשיש דזה מקום שמניחים עליו גם כשלא מתכוננים להחזיר לאש וגם כשמתכוננים להחזיר לאש דלצד הראשון זה כמו קרקע אמנם לביאור השני זה כמו ספסל

והנה עיין שיטה לר"ן מ: שכתב שראוי לא להניח על גבי קרקע אלא על כר וכסת וצ"ב מה זה עוזר אמנם עיין נ"א.שביאר שהקרקע היא צוננת ומצננת הקדירה דהינו שלא רגילים להניח על גבי קרקע עד כמה שמתכוננים להחזיר ועל דרך זה הוא בר"י מלוניל שם ולפ"ז מסתבר כנ"ל שספק הגמ' בספסל ששם זה מצב אמצעי

והנה לפ"ז יש מקום גדול לומר שהסברא של הגמ' שעודן בידו עוזר אפילו אם אין דעתו להחזיר וביארנו שזה מצב קשור לכירה זה לא שייך בספסל אלא כל נידון הגמ' רק שכאן זה לא כמו על גבי קרקע שלא עוזר דעתו להחזיר שכאן שזה מצב אמצעי עוזר דעתו להחזיר שיחשב לא מנותק מהאש אבל זה וודאי שאין כאן את המעלה של עודן בידו ואין דעתו להחזיר ולפ"ז כאן באמת ללא מחשבה חיובית להחזיר לא יחשב שזה קשור לקדירה וכדחזינן שלגמ' יש צד שלא יעזור כאן דעתו להחזיר ובאמת כה"ג לא יהיה החיסרון של אין אדם אוסר דבר שאינו שלו ועל זה לא דיבר הגרעק"א

ולפ"ז מיושב המ"ב שלא התיר הניחן על גבי ספסל באין דעתו להחזיר שס"ל שכה"ג לגמ' אין צד שזה יעזור וזה כמו על גבי קרקע ואין דעתו להחזיר שלא עוזר ודו"ק בזה

והנה עיין שביתת השבת סקמ"ז שכתב שאם הוריד בטעות קדירה שלא על מנת להחזיר כגון שחשב שזה של הלילה והתברר שזה של היום שכה"ג חשיב דעתו להחזיר ומשמעות דבריו שלמד כן מדברי הגרעק"א שכיון דמבואר בדבריו שצריך מחשבה חיובית לא להחזיר א"כ כאן שזה מחשבה בטעות זה כאילו אין כאן מחשבה לא להחזיר וממילא חשיב עודן בידו שמותר להחזיר אמנם ראיתי להעיר דבפשוטו באופן דהגרעק"א מדובר שלא רצה להכעיס את חברו אלא שבטעות חשב שזה שלו ומבואר בדבריו שאם זה היה שלו זה היה אוסר ולכאורא הביאור בזה שכאן זה לא מחשבה שמחילה חלות ששיך לומר בזה דין טעות אלא שכל שאין דעתו להחזיר זה קובע מציאות של הקדירה שהיא מנותקת מהאש וגם אם חשב בטעות אבל למעשה זה מצב הקדירה. ועיין בזה

והנה בכבתה הכירה ובזמנינו מצוי בכבה הגז או הפלטה דבפשוטו זה כמו על גבי ספסל שזה לא בידו ולא בקרקע ובפשוטו למבואר בדברי הגרעק"א שצריך מחשבה חיובית שאין דעתו להחזיר א"כ כאן אין חשבה לא להחזיר ויהיה מותר להחזיר אמנם למה שנתבאר שכל דברי הגרעק"א רק בעודן בידו אבל בספסל וודאי צריך דעה חיובית להחזיר א"כ יהיה אסור להחזיר ובאמת שדנו בזה מעוד טעם לאסור דמבואר בשו"ע סימן רנ"ז ס"ג דבהטמנה בדבר שאין מוסיף הבל שמותר להעביר מהטמנה להטמנה כל זה אם ההטמנה הקודמת קימת אבל אם זה נתקלקל אסור להטמין במקום אחר ויתכן שגם כאן כל שהכירה הראשונה נתבטלה זה עצמו מפסיק השהיה הקודמת וחשיב כהנחה בתחילה

והנה כתב בשער הציון סקמ"ט דבהוריד דבר לח על מנת להחזיר לאחר שזה יצטנן כיון שאסור לעשות כזה דבר דהרי יש בזה איסור בישול ממילא הוי כאין דעתו להחזיר ולכאורא כל זה שייך אם צריך מחשבה על מנת להחזיר א"כ מחשבה של איסור זה לא מחשבה אבל אם אדרבא צריך מחשבה על מנת לא להחזיר הרי כאן לא היה מחשבה זו וצ"ל כיון שהרי לא יוכל להחזיר זה עצמו שחושב שיחכה עד שיתקרר הוי כמחשבה לא להחזיר ועדין צ"ע

והנה בעיקר דברי הגרעק"א שנקט שסוגין זה דומה לכלאים יש לדון בזה דהנה בפשוטו בכלאים הגדר שהאוסר זה תערובת אלא שצריך גם ניחותא בתערובת וכן בפרה אדומה האוסר זה המלאכה אלא שיש תנאי שיהיה דבר נוסף שזה הניחותא ובזה נחלקו הראשונים האם אדם אוסר דבר שאינו שלו או לא וה"ה סוגין שיש כאן מצב של קדירה שלא על האש שבצירוף למחשבה לא להחזיר זה מנתק הקדירה מהאש אמנם היה מקום לדון שכאן זה לא שברגע שיש כאן מחשבה לא להחזיר זה קובע שהקדירה לא קשורה לאש אלא שזה הגדרה במעשה ההורדה שזה מעשה ניתוק מהאש ויש מקום לומר שדבר שזה הגדרה במעשה שעושה ולא עוד תנאי חדש וודאי שאין החיסרון של אין אדם אוסר דבר שאינו שלו ויתכן שזה הישוב על פרת חטאת ששם זה לא עוד תנאי אלא הגדרה במלאכה שזה מלאכה שיש בה תועלת לבן אדם [עיין חידושי הגרש"ש סוף בב"ב]

ולכאורא יש בזה נפק"מ לסוגין במקום שבשעת ההורדה חשב להחזיר ואחרי זה החליט שלא להחזיר דאם הגדר שמחשבה לא להחזיר קובעת המצב שזה לא על האש שזה מנותק מהאש א"כ גם אחרי זה יועיל לחשוב וגם אם אחרי זה יחזור בו זה לא יעזור דכיון שזה כבר התנתק מהאש לא יועיל לחזור ולחבר את זה לאש אמנם אם זה הגדרה בהורדה של הקדירה יתכן שכל שבעצם ההורדה אין כאן ניתוק מהאש גם אחרי זה יחשוב לא להחזיר אין לזה שום משמעות וצ"ע בזה

[ולולי דברי הגרעק"א היה מקום לומר דכאן הדין דעתו להחזיר זה ענין מציאותי ולא קשור לדין מחשבה בעלמא אלא לפי הענין לפי מי שבידו לקבוע האם זה עומד להחזרה או לא אמנם מדברי הגרעק"א מבואר שנקט שחז"ל קבעו הגדרים לפי גדרי מחשבה ומעשה בעלמא ודו"ק]

**מכאן רוב הדברים מכתבי הגר"ר שמלאביץ**

**ב**

**בביאור הספק דפינה ממיחם למיחם**

והנה הגמ' מסתפקת פינה ממיחם למיחם מהו ובביאור ספק הגמ' מצאנו כמה ביאורים בראשונים בפשוטו הכוונה כמו הגמ' לקמן נ"א. שהעביר למיחם אחר ורוצה להחזיר אותו על האש ועיין ר"ן שהביא לבאר שמדובר דוקא שמחזיר למיחם הראשון ובו רוצה להטמין ובהגהות מרדכי ביאר שהכוונה שמעביר מכירה לכירה ועיין ברמב"ם שנקט שכה"ג מותר ומקורו מהירושלמי וברבינו ירוחם מבואר שכה"ג אסור ונבאר הדברים בס"ד

**בביאור דברי רש"י כהוי כמטמין לכתחילה והנפק"מ בזה**

ג]והנה עיין רש"י שכתב שהספק האם הוי כמטמין לכתחילה ובפשוטו כוונתו כמבואר בחידושי הר"ן ובתוס"ר ובעוד ראשונים שזה כמו הניחו על גבי קרקע אמנם לכאורא היה מקום לבאר שיש כאן סברא שכיון שמניח את זה בכלי אחר א"כ ההנחה אם זה על האש חשיב כהנחה חדשה ונפק"מ לכאורא א. בהחזיר לכלי הראשון דאם הסברא בסוגין מצד שזה כמו הניח על גבי קרקע א"כ מה יעזור שיחזיר לכלי הראשון משא"כ אם החיסרון שהנחה בכלי אחר על הכירה זה הנחה אחרת א"כ כל שהחזיר לכלי הראשון זה לא שייך אמנם אין זה מוכרח דיתכן שכיון שזה היה במקום שההנחה עם זה על האש היה הנחה אחרת זה עצמו מחשיבו כגמר השהיה הקודמת ומאידך במקום שהעביר לכלי אחר על מנת להעביר לכלי על האש יש סברא לומר שכה"ג זה וודאי לא עושה הניחו על גבי קרקע

עוד נפק"מ איפכא במעביר ממיחם שעל האש למיחם אחר שעל האש דאם החיסרון מצד שההנחה בכלי אחר זה כמו על גבי קרקע א"כ כאן זה לא שייך דהכלי השני הוא על גבי כירה משא"כ אם הביאור ששהיה בכלי אחר זה שהיה חדשה א"כ לכאורא החיסרון גם בכה"ג ומצאנו בזה דברים מפורשים בראשונים דהב"י סימן רנ"ג הביא מהרשב"א ועוד ראשונים דנקטו שמותר ואפילו שפסק שפינה ממיחם למיחם אסור ורק דנו מצד איסור בישול אמנם עיין רבינו ירוחם שנקט לאיסור וכן בשיטה לר"ן מ: כתב שזה בכלל ספק הגמ' וכן הוא במאירי ובפירוש הר"י מלוניל ובהכרח שלמדו כביאור הנ"ל שיש כאן שהיה חדשה

ולכאורא איכא נפק"מ בביאורים הנ"ל לדעת הראבי"ה שבספק זה של הגמ' צריך להחמיר האם בדעתו להחזיר מותר דאם ספק הגמ' שזה כמו על גבי קרקע א"כ למה דפסק דבדעתו להחזיר מותר ה"ה כאן אמנם אם יש כאן ספר חדש שזה הנחה חדשה א"כ לא יעזור על זה דעתו להחזיר ויהיה אסור

וכן נפק"מ למה דהיקל המ"ב בספיקות הגמ' בדעתו להחזיר בצירוף לראשונים שכה"ג עוזר אפילו על גבי קרקע שה"ה בפינה ממיחם למיחם יעזור בדעתו להחזיר [ומה שהמ"ב כתב להקל מצד הר"ן כוונתו אפילו לרמ"א שהחמיר בכל ספיקות הגמ' וגם בעודן בידו ואין דעתו להחזיר] שכל זה ללשונות הראשונים שנידון סוגין שזה כמו הניח על גבי קרקע אבל אם הביאור כנ"ל אין זה ענין לנידון הניח על גבי קרקע וא"כ יש כאן ספק אחד ויש מקום להחמיר בזה

וכן נפק"מ למה שהר"ן הביא מהירושלמי שכל תנאי חזרה של סוגין זה לענין נטל בער"ש והחזיר בשבת אבל בנטל בשבת והחזיר בשבת מותר גם בהניח על גבי קרקע ויש לדון האם זה גם לענין פינה ממיחם למיחם ועיין בגר"ז שנקט שמותר בפינה ממיחם למיחם אם הוריד בשבת ולכאורא כל זה אם סברת הגמ' שזה כמו הניח על גבי קרקע אבל אם יש כאן עוד סברא שזה הנחה חדשה לכאורא לא יעזור מה שהוריד בשבת וצ"ע

**מהלך הראשונים שכיון שנתקרר לכן אסור**

ד]והנה בפשוטו ספק הגמ' כמבואר ברש"י מצד דהוי כמטמין לכתחילה וכן הוא בלשון התוס"ר ובחידושי הר"ן דהינו שכל ההיתר להטמין שזה בתור המשך המצב הקודם וכאן לא רואים את זה בתור המשך וכמו שביארנו לעיל אמנם עיין תוס' כאן שהקשו על הא דפינה ממיחם למיחם לגמ יש צד שזה סיבה להחמיר מה זה שונה מהגמ' לקמן נ"א. לענין הטמנה דמבואר שפינה ממיחם למיחם זה סיבה להתיר ופה זה סיבה להקל ותירצו שהטמנה שכדי לחתות שיועיל צריך טירחה מרובה ברגע שזה כבר קצת התקרר אין חשש שיחתה משא"כ כאן שבקל זה מרתיח ובתו"י ביארו שהטמנה שזה לצורך מחר וזה מאוד חם יש פחות חשש חיתוי ולכן כל שזה שהוא מקרר סומכים על זה שלא יבוא לחתות משא"כ כאן שזה במצב כבר לא כך כך חם ממילא כל שזה מתקרר עוד חוששים יותר ובתו"י לקמן ביאר שבהטמנה שבקר אין איסור הטמנה ממילא כאן שזה מתקרר דנים כאילו זה קר משא"כ בשהיה שאין הלכה שקר מותר א"כ אדרבא בזה שזה מתקרר זה יותר סיבה לאסור עיין בדבריהם

והנה מבואר בגמ' לקמן נ"א. דמותר להטמין את הצונן ודעת רש"י שהכונה רק לשמור שישאר מצונן אבל למטרה של חימום אסור ולפ"ז בדין דפינה ממיחם למיחם מבואר שאפילו שזה מצב שיש בו איסור הטמנה בכל אופן כיון שהוא מקרר זה סברא להתיר [ודוגמא לדבר דין שדא ביה גרמא] אמנם דעת רוב הראשונים שאין איסור להטמין צונן אפילו במטרה לחמם ולפ"ז מבואר בר"ן לקמן וברמב"ם ובתו"י שגדר ההיתר של פינה ממיחם למיחם דגם זה בכלל צונן שאין בו איסור הטמנה והנה לפ"ז לכאורא עד כמה שההבנה בסוגין שבפינה וכו' זה כהניחו על גבי קרקע א"כ אין מקום לקושית התוס' דבאמת קירור זה סיבה שלא יחתה אמנם בגדרי הדברים מה שזה מועיל כי זה צונן ואין איסור הטמנה אבל כאן שאסור הטמנה לכתחילה וכיון שזה גדר של לכתחילה זה סיבה לאסור ומהיכי תיתי שהשתא אקורי זה סיבה להתיר אפילו שזה בגדר נתינה לכתחילה ואין ללמוד משם דשם בגדרי הדברים זה סיבה להתיר ורק לדעת רש"י שאפילו שזה בגדר הטמנה ובכל אופן מותר ה"ה בסוגין ועיין תוס"ר ובתוס' ר"י הזקן ובמג"א ס' רנ"ז סקי"ד שישבו כן וצ"ע דעת התוס' שהקשו כן

אמנם הדבר מבואר בדברי התוס' שכתבו וז"ל ואור"ת דהכא גבי השהה על גבי כירה כשהוא באותו מיחם שהוא חם לא אתי לחיתוי אבל במיחם אחר שהוא קר אתי לחיתויי אבל גבי הטמנה שרי טפי כשהוא קר דבחיתוי מועט לא יועיל עכ"ל ומבואר מלשונם שלמדו שיסוד החיסרון בסוגין מצד שזה נתקרר ויש סיבה לחתות ולפ"ז לכאורא אין הביאור שזה כמו הניח על גבי קרקע שזה לא המשך המצב הקודם אלא שאפילו שזה המשך יש כאן סיבה לאסור ובזה א"ש קושיתם דשם חזינן שזה יותר סיבה להקל ופה אפילו שבגדרי שהיה זה המשך בכל אופן יש כאן סיבה חיובית לאסור ועל זה תירצו כנ"ל

ועיין בר"ן שכתב לישב שכאן שזה אסור מצד מחזי כמבשל ממילא יש סברא יותר לאסור משא"כ שם שזה אסור מצד חשש חיתוי א"כ כל שזה נתקרר יש בזה פחות חשש חיתוי ובפשוטו כוונתו שלמד גם כביאור הנ"ל שהחיסרון שזה התקרר ולא שזה כמו הניח על גבי קרקע וביאר שזה סברא מיוחדת לענין מחזי כמבשל שכיון שיש כאן פעולת חימום ולא המשך המצב הקודם ממילא יש כאן מחזי כמבשל

ועיקר הדברים מבואר בפמ"ג בסימן רנ"ג א"א כ' שכתב שאם מעביר לכלי ראשון שהורד מהאש בזה לדעת רש"י זה אסור ולדעת תוס' מותר כיון שזה לא נתקרר דהינו שנקט דבתוס' מבואר חיסרון אחר מהראשונים ממצד שזה לא התקרר [ובזה ישב השיטות דיש בישול אחר בישול בדבר שהעובר לכלי שני ע"ש]

**בביאור דברי הר"ן**

ה]והנה עיין בפירוש הר"ן על הרי"ף שכתב וז"ל פינה ממיחם למיחם מהו מי מחזי כמבשל לכתחילה או שרו במיחם שני כמיחם ראשון וכו' וא"ת אדרבא מיחם שני קיל טפי דהא אמרינן לקמן בפרק במה טומנין לגבי מטמין בדבר שאינו מוסיף הבל דלא אסרו אלא אותו מיחם אבל פינן ממיחם למיחם מותר לאו קושיא היא דהתם היינו לענין מטמין בדבר שאינו מוסיף הבל אבל הכא דאסור משום מחזי כמבשל טפי מחזי כמבשל במיחם שני כבמיחם ראשון א"נ הכי פירושו דקא מיבעיא לן פינה ממיחם למיחם מהו להחזיר למיחם ראשון ולהחזירה על גבי כירה מי הוי כהניחו על גבי קרקע או לא עכ"ל

והנה בפשוטו בפירוש השני ביאר שכאן מדובר שמחזיר במיחם הראשון ובזה יש יותר סברא להחמיר ובגמ' לקמן מדובר שמטמין במיחם השני ולכן יש בזה יותר סברא להקל והנה לפ"ז בהטמנה אם יטמין במיחם הראשון יהיה אסור וצ"ע דהמג"א סימן רנ"ז סקי"ד הובא במ"ב סקכ"ח כתבו שכה"ג מותר ומקורו מלשון הר"ן לקמן שכתב שרק בכלי ראשון אסור להטמין ומשמע שגם אם מחזיר לכלי הראשון אבל כיון שחשיב שזה כלי שני מותר עוד צ"ע דעד כמה שהר"ן מבאר שהחיסרון מצד שזה כהניחו על גבי קרקע וגם בזה כתב שרק בהחזיר למיחם הראשון אסור ומשמע שבמיחם השני מותר א"כ בכל נתנם על גבי קרקע יש עצה שיעביר למיחם אחר ויהיה מותר להטמין ולא שמענו כדבר הזה עוד צ"ע שעד כמה שמבאר בביאור השני שהאיסור כי זה כמו הניחו על גבי קרקע א"כ אין מקום לקושיתו מהגמ' לקמן וכדביארנו לעיל ששם מותר להטמין את הצונן ופה אסור וכיון שזה כהניחו על גבי קרקע אין שום סיבה לאסור עוד צ"ע איך יתכן שאותו לשון של הגמ' ומבארים אותו כל פעם בצורה אחרת ובאמת בביאור של הסוגיא כאן שם זה לא יועיל וכן הפוך עוד צ"ב דלכאורא עיקר התירוץ חסר מהספר שלא ביאר דבגמ' לקמן מדובר שלא החזיר למיחם הראשון ופה מדובר שהחזיר למיחם הראשון

ושמעתי לבאר בזה דבאמת בביאור הראשון למד כמו שביארנו לעיל דאין החיסרון דזה כמו הניח על גבי קרקע אלא מצד שזה התקרר ודבר זה מדויק דרק בביאורו השני הזכיר שזה כמו על גבי קרקע ורק לכן הקשה שזה לא כמו הגמ' לקמן וישב שכאן זה חיסרון מיוחד שזה מחזי כמבשל אמנם בביאור השני ביאר שזה רק מצד שזה כמו הניח על גבי קרקע אלא שס"ל שלא שיך לומר שזה הניח על גבי קרקע אלא א"כ לא מחזיר בכלי עצמו שהעביר אליו לאש שאז ההנחה בכלי אחר היא כמו קרקע דאין לה שום קשר לכירה אבל בהחזיר בכלי השני בזה אין סיבה שיחשב כהניחו על גבי קרקע ולפ"ז מה שבהשאיר בכלי השני מבואר בר"ן שמותר זה מצד שכה"ג אין זה כהניחו על גבי קרקע ולפ"ז באמת לביאור זה אין הישוב מסוגיא דלקמן דשם מדובר שמטמין אם הכלי השני אלא שכיון שהגדר שזה כהניח על גבי קרקע א"כ זה לא סברא כלל לאסור לענין הטמנה ושם תמיד יש הסברא שזה התקרר שלכן מותר ולפ"ז א"ש הכל דזה וודאי דאם יניח על גבי קרקע לא יעזור שיעביר לכלי אחר שכל סברת הר"ן שהעברה לכלי אחר לא יוצרת מצב שזה כעל גבי קרקע משא"כ אם באמת יעביר על גבי קרקע וודאי יהיה אסור וכן לענין הטמנה זה וודאי שגם אם יחזיר לכלי הראשון יהיה מותר דמה דכאן זה סיבה לאסור כי זה כהניחו על גבי קרקע בהטמנה אין זה סיבה לאסור דאדרבא מותר להטמין את הצונן .

והנה עיין בחידושי הר"ן דשם מבואר אחרת ממה שכתב כאן אלא שנקט גם בקושיתו מהגמ' לקמן דטעם ההיתר בסוגין מצד שזה כאילו הניחו על גבי קרקע אמנם ע"ש שהעמיד הקושיא על שיטת רש"י ששהיה והטמנה זה אותו דבר ולכאורא נראה שכוונתו לשיטת רש"י לקמן דאסור להטמין את הצונן ורק אם מטמין כדי שישאר קר מותר ולפ"ז גם בגמ' שם יש את האיסור הטמנה ובכל אופן מבואר שיש היתר כיון שהוא עשה פעולה לקרר א"כ ה"ה כאן זה צריך להועיל ותירץ בתירוץ הראשון דשם מדובר שמטמין בכלי השני וכאן מדובר שמטמין בכלי הראשון ולפ"ז לכאורא גם בהטמנה אם יטמין בכלי הראשון יהיה אסור וגם אצלינו גם בהניח על גבי קרקע יועיל מה שמעביר לכלי אחר שיוכל להחזיר וצ"ע

אמנם ע"ש שהמשיך דלמה שביאר ששהיה והטמנה זה לא אותו הלכה א"כ אפשר לבאר שסוגין זה גם במיחם שני ומשמעות לשנו לישב דכאן שאסור חזרה לכתחילה לכן אסור משא"כ שם אמנם מבואר בלשונו שס"ל שהסברא של הניח על גבי קרקע זה לא דוקא אם החזיר לכלי הראשון אלא גם בכלי השני אמנם מבואר בלשונו שה"ה אם החזיר לכלי הראשון והנה הר"ן בפירושו על הרי"ף לא הזכיר דבר מרש"י ומשמע שכל דבריו להלכה ובהכרח כמו שביארנו לעיל

**ג**

**בדין תבשיל שנצטנן האם מותר להחזירו**

ו]והנה עיין רמ"א בס"ה שכתב שתנור שאפו בו מבעוד יום מותר להחזיר לו בשבת וביארו האחרונים שזה כמו גרו"ק ועיקר ההיתר מצד דברי הר"ן שבשבת לא צריך תנאי חזרה ולכן אפילו בתוכו מותר אמנם כתב הרמ"א ובלבד שלא נצטנן לגמרי וצ"ב הטעם ועיין ביאור הגר"א שביאר מצד דאל"כ יש איסור בישול דהינו שנקט שמדובר כאן בדבר לח ועיין בבה"ל שהביא מהב"י שרק מטעם בישול מדובר שלא נצטנן אמנם עיין ב"ח בס"ב שביאר שכל שזה לא רותח יש בזה איסור חזרה כיון שזה נתקרר ובמ"א ביאר כנ"ל שיש כאן הלכה מצד הלכות חזרה שכל שנצטנן חשיב כנתינה בתחילה אלא שס"ל שצריך נצטנן לגמרי ולא כב"ח שכל שזה לא יד סולדת אסור

והנה המ"ב סקנ"ד בהזכירו דיני חזרה לא הזכיר תנאי זה כלל שצריך שלא יתקרר מצד דיני חזרה ורק דן שם מצד הלכות בישול אמנם בסקס"ח ובשער הציון סימן שי"ח סקנ"ד הביא תנאי זה ובפשוטו דנקט לעיקר דלא כמ"א ורק במקום שסומכים על הר"ן שבשבת לא צריך תנאי חזרה בזה כיון שרוב הראשונים חלקו עליו לכן לא רצה להקל בנצטנן לגמרי אמנם יתכן עוד שס"ל שכל דברי המ"א זה רק לדעת הר"ן דבשבת תמיד זה נחשב המשך בזה מסתבר שכל שזה התקרר אין סיבה לראות את זה כהמשך אבל במקום שנתקימו תנאי חזרה שמצד זה חשיב המשך כה"ג לא איכפת לן שזה נצטנן ובזה מיושב סתירת המג"א סקי"ט עיין פמ"ג ומחצית השקל

והנה הבה"ל בס"ה כתב שאין מקור לדברי המ"א וכל דבריו לשיטתו שם בביאור הרמ"א שהוכרח לחידוש זה אמנם מצאנו חידוש זה בריטב"א דעיין ריטב"א שכתב בסוגין וז"ל ומכל מקום מוכח מסוגין דבעינן שיחזירנה קודם שיצטנן לגמרי דלא ליחזי כמבשל וכו' עכ"ל [וכן הוא בדבריו לקמן מ:] וצ"ב איך זה מוכח בסוגין אמנם הביאור בזה פשוט דהוא ביאר סוגין כמו שביארנו בתוס' והר"ן דהחיסרון כי זה התקרר ומזה למד שכל הספק כי זה לא התקרר לגמרי אבל אם זה התקרר לגמרי בזה וודאי שיש איסור לדבריו מצד מיחזי כמבשל ולתוס' מצד חשש חיתוי ולכאורא זה מטעם אחר מדברי המג"א שהוא דן שבטל השהיה הקודמת וכאן מבואר מצד שכה"ג יש מחזי כמבשל גם שזה בתור המשך בגרו"ק

והנה האגלי טל אופה סק"נ אות ג' הקשה מדברי הר"ן מ: שכתב שאסור להניח מים שנתבשלו מעל המדורה אלא אם זה גרוף וקטום וצ"ע הרי גם אם זה גרוף וקטום הרי אסור נתינה בתחילה וביאר שכוונתו לשיטתו שפסק כירושלמי שכל הסוגיא בהוריד בערב שבת אבל כאן מדובר שהוריד בשבת מהאש ולכן מותר אפילו להניח לכתחילה [ועיין בריטב"א שם שכתב גם כדברי הר"ן והוסיף אם לא נצטנן אמנם הוא ס"ל להקל בספיקות הגמ' וממילא מדובר שדעתו להחזיר שמועיל בהניחו על גבי קרקע] וכתב האג"ט דמוכח שגם בנצטנן מותר להחזיר ולנ"ל שהמקור לאסור הוא מהגמ' א"כ לכאורא כמו ששאר התנאים זה רק בהוריד בערב שבת ה"ה תנאי זה וא"כ בהוריד בשבת גם אם זה התקרר אין בזה חיסרון ואין עיקר דברי המ"א נסתרים מהר"ן אלא שהמג"א עצמו כתב מפורש שגם בהוריד בשבת אסור להחזיר בנצטנן ומדברי הר"ן מבואר דבשבת אין חיסרון זה

אמנם נראה שאין הדברים נכונים שעד כמה שטעם סוגין מצד שזה הצטנן וביאר הר"ן והריטב"א כי אז זה נראה כמבשל לגבי זה אין שום סברא לחלק אם הוריד בערב שבת או הוריד בשבת דכל הסברא כמו שביאר הר"ן דבהוריד בשבת תמיד רואין כהמשך אבל כאן שהסיבה כי מחמם בשבת הרי במציאות זה התקרר והוא מחמם בשבת וצ"ע אמנם יתכן שהר"ן נקט לעיקר כביאור השני שזה מצד שזה כמו הניח על גבי קרקע ולכן אין מקור לאסור בנצטנן

והנה לנ"ל לשיטת תוס' והר"ן בביאורו הראשון והריטב"א בסוגין וודאי אסור להחזיר בנצטנן אמנם לשאר ראשונים אין לנו לזה מקור וא"ש סתימת הפוסקים בזה ובפרט למה שהמ"ב נקט כביאור שרק אם החזיר לכלי הראשון וביארנו שהסברא מצד שרק אז זה כהניח על גבי קרקע

אמנם עיין שיטה לר"ן מ: שכתב שאם זה נצטנן אסור להחזיר וחידוש לומר שזה מצד מבשל וכמנהג הרמ"א ובפשוטו זה מצד שזה כנתינה בתחילה והרי הוא ביאר שאסור מקדירה לקדירה על גבי האש וביארנו לעיל שזה מצד שהוי כנתינה חדשה וא"כ אין מקור שנתקרר הוי נתינה חדשה ומשמע שס"ל כן מסברא ובאמת ביאר מפורש שם שהטעם שמותר להחזיר לכירה גרו"ק דזה לא מחזי כמבשל שזה רק להחזיק החום ולכן אם זה התקרר זה לא שיך וזה לכאורא סברא אחרת מהמג"א

ולכאורא יש להוכיח מתוס' להתיר גם בנצטנן דהרי תוס' ביארו ריש פרקין דהאיסור חזרה הוא אם נצטנן ואי אפשר להרתיח ואחרי זה חידשו שגם ברותח אסור והנה במשנה מבואר שאם גרף מותר וצ"ע כיון שזה נתקרר למה שיהיה מותר הרי זה כמו הנחה בתחילה ובהכרח שמה שנתקרר זה לא סיבה לאסור וצ"ע

והנה בבה"ל בס"ה כתב להוכיח מהב"י שביאר טעם הטור שזה עדין רותח מצד בישול דחזינן מזה שאין איסור מצד חזרה ולכאורא אין זה ראיה דהב"י הרי נקט בכוונת הטור שזה עדין יד סולדת וזה וודאי רק מצד בישול ולא מצד איסור חזרה דלגבי איסור חזרה מספיק שיש חום שאדם נהנה מזה עוד הוכיח הבה"ל מדברי הגר"א שביאר הרמ"א בס"ה שצריך שלא נצטנן מצד בישול ומבואר שמצד חזרה אין חיסרון עכ"ד ולכאורא כל זה ראיה לביאור המג"א דכוונת הכל בו שם דתנור שהוסק מבערב זה רק להתיר בתנאי חזרה אבל למבואר בב"י מפורש וכן הוא בכלבו שהנידון שזה לא תנור ומותר אפילו נתינה בתחילה א"כ אין שום ראיה דאין לבאר מצד איסור חזרה ששם זה לא תנור שיש בו גזירת חזרה כלל וצ"ע

והנה לכאורא למה דמבואר בספר הישר דחומרת חזרה משהיה כי זה הצטנן ולכן הטמנה חמור משהיה כי זה לבוקר וזה מצטנן ויש חשש חיתוי כדי שיתחמם א"כ בהצטנן לגמרי וודאי צריך לאסור וצ"ע שלא דנו הפוסקים מצד זה

**והנה העולה מהנ"ל דהמג"א חידש מסברא דבנצטנן אין זה אלא נתינה בתחילה ובפשוטו בר"ן ותוס' מבואר לא כך ובריטב"א מבואר כמהו אלא מטעם שאז זה מחזי כמבשל וכן מסתבר מאוד לטעם ר"ת שהאיסור מצד שזה הצטנן ויש שמא יחתה ובפשוטו הוי סד"ר לקולא ואפשר להקל אמנם לכתחילה ראוי להחמיר בזה אמנם בקולת הר"ן שאין תנאי חזרה בזה מאוד מסתבר כדברי המג"א ובזה הכרעת המ"ב להחמיר בזה**

**בדין קדירה על גבי קדירה האם מותר להחזירה על האש**

ז]כתב החזו"א סימן ל"ז סקי"א דבהניח הקדירה על גבי קדירה מלאה אסור אחרי זה לתיתה על גבי כירה גרו"ק דחשיב שזה לא על האש כלל ועיין מנחת שלמה שיצא לדון שכיון שמתחילת שבת זה היה על האש ועקר על דעת להניח על קדירה מלאה ולחזור ולתת על גרו"ק למחרת א"כ זה עוזר מדין דעתו להחזיר והמצב שמונח על גבי קדירה מלאה זה לא כמו הניחו על גבי קרקע והוסיף שם שגם אם בערב שבת הניח על גבי קרקע לפני שהחזיר אבל בזמן זה שהדרך התעסקות בקדירה הוא כך אין בזה החיסרון של הניח על גבי קרקע עכ"ד והנה מה שנקט להקל בהניח על גבי קרקע זה לשיטתו ששם זה לא המצב אלא המעשה בזה שמניח על גבי קרקע אמנם כבר הבאינו מהגרעק"א שלא כדבריו אלא שזה המצב אמנם יתכן שכאן זה לא מצב של ניתוק וכן כל דבריו עד כמה שננקוט שבהוריד בערב שבת אפשר להחזיר בשבת וכמשמעות השער הציון סקמ"ד אמנם החזו"א נקט לאיסור דעד כמה שלא קי"ל כהר"ן אין מקור להיתר וע"ש לביאורו בירושלמי דמבואר בירושלמי לאיסור ובאמת דבתוס' נ"א. מבואר לענין הטמנה שכה"ג אסור וכן פסק המ"ב וכן בתוס' רי"ד כתב שאין להקל בזה ללא מקור עוד יש לדון דכל הסברא דבלא הניח על גבי קרקע זה אחרת כי זה במצב דנראה שעדין הדבר לא על מקומו אבל כאן דאדרבא זהו הדרך של החימום יש מקום לדונו כהניח על גבי קרקע וצ"ע

אמנם בעיקר מה דפשיטא ליה לחזו"א לאיסור מנתנו כנגד המדורה לתיתו על כירה גרו"ק ראיתי מביאים דעיין רבינו ירוחם [חלקו הובא בב"י בסימן רנ"ז לענין על גבי קדירה מלאה] שכתב מפורש להתיר ע"ש שנקט לאסור ממיחם שעל האש למיחם אחר והוסיף שאם המיחם נמצא על גבי מיחם עדין אסור מצד בישול ומבואר שמצד חזרה אין כאן איסור וצ"ל אפילו שוודאי שאסור בשבת לתת על קדירה מלאה ולחזור ולתת על קדירה ריקנית דשם דנים הכל כמעשה ארוך שאסור בשבת אבל אם ההנחה על קדירה מלאה היתה בערב שבת כה"ג מותר ועיין ל"ז. דהריטב"א כתב לענין סמיכה שמותר לסמוך מצד ספק דרבנן לקולא וצ"ע דיש בזה צד חומרא דמסמיכה אסור לתת לשהיה על גרו"ק ולמבואר ברבינו ירוחם א"ש

ולכאורא כל זה שייך אם האיסור מצד שמא יחתה אמנם אם האיסור מצד מחזי כמבשל א"כ כיון שכשזה סמוך לאש זה לא מחזי כמבשל א"כ לכאורא בהניחו על האש יש כאן מחזי כמבשל וודאי שזה אסור ואולי בסמוך לאש אפילו שזה לא מחזי כמבשל אבל כיון שבמציאות זה חם השינוי מכאן למצב בישול אין בו מספיק סיבה לאסור