ד - בדעת רשב_ם בהא דידיעות מחלקות
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / שגגות / הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / קונטרס בענייני שגגות

יום ד' י"ג מנ"א תשע"ט

**א**

א] כריתות י"א ב', אכל חלב וחלב בהעלם אחד אינו חייב אלא אחת, ובגמ' שם י"ב ב' פרכינן טעמא דהעלם אחד הא בב' העלמות חייב שתים, אמאי שם חלב אחד הוא, א"ל אביי העלמות מחלקין.

והנה ביסוד הך דינא דהעלמות מחלקין, דמכח זה הוא דאם אכל חלב וחלב בב' העלמות חייב ב' חטאות, נתבאר בסימן ג' מד' רש"י ותוס' והרמב"ם דהוא משום דהידיעות מחלקות השגגות, עיי"ש.

אך הנה בתשו' הרשב"ם שבסו"ס ראב"ן כתב, ז"ל, דהאי דידיעה מחלקת לחטאת, משום דכתיב או הודע אליו חטאתו, ומתחייב להביא קרבן על חטא זה שחטא, לא יתכפרו בקרבן זה חטאים שעשה אח"כ, עכ"ל.

ומבו' בדבריו דהא דידיעות מחלקות לחטאות, אי"ז משום דהידיעות מחלקות השגגות, אלא הוא משום דכשנודע לו נתחייב להביא קרבן על חטא זה, ול"מ קרבן זה שכבר נתחייב בבו לכפר על חטאים שעשה אח"כ.

ב] וצ"ע לפ"ז בהא דקי"ל דיש ידיעה לחצי שיעור, ואם כל הא דידיעות מחלקות הוא משום שנתחייב קרבן בידיעה זו על חטא זה ולא יתכפר בקרבן זה חטאים שעשה אח"כ, הרי ל"ש הך דינא כלל בידיעה לחצי שיעור, ומתרי טעמי, חדא, דבידיעה זו לא נתחייב קרבן כלל, ועוד, דטעם זה לא שייך אלא לחלק ולחייב ב' חטאות, ול"ש ה"ט כלל בידיעה לחצי שיעור שלא יצטרפו ב' חצאי שיעור לחיוב.

ג] עוד צ"ע בזה, דהנה התוס' בשבת ע"ב א' ד"ה בעל כתבו דהא דידיעות שבין המעשים מחלקות במעילה, הוא אף למ"ד דאשם ל"ב ידיעה בתחילה, והיינו משום דחיוב אשם מעילות הוא רק בשוגג, וכל שנודע לו בינתים הו"ל ב' שגגות, וצ"ע דלדעת הרשב"ם דעיקר הא דידיעות מחלקות הוא משום שנתחייב קרבן בידיעה זו וכו', הרי ל"ש הך דינא כלל באשם למ"ד דל"ב ידיעה בתחילה.

ובפשוטו צ"ל בדעת הרשב"ם, דפליג בזה ע"ד התוס', וס"ל דלמ"ד דאשם ל"ב ידיעה בתחילה, ואין הידיעה מחייבתו באשם, אין ידיעות שבין המעשים מחלקות במעילה.[[1]](#footnote-2)

אך קשיא איפכא, דאם הא דידיעות מחלקות לחטאות הוא משום שכבר נתחייב קרבן על חטא זה ולא יתכפרו בקרבן זה חטאים שעשה אח"כ, הרי הי' בדין דבאשם מעילות דל"ב ידיעה, אף כשמעל ב' פעמים בהעלם אחד יהא חייב ב' אשמות, כיון שכבר נתחייב באשם מיד כשמעל בפעם הראשונה, ולא יתכפרו בקרבן זה חטאים שעשה אח"כ.

**ב**

ד] ונראה לדון בזה, דאף שכתב הרשב"ם דהא דידיעות מחלקות הוא משום שכשנודע לו נתחייב קרבן על חטא זה ולא יתכפרו בקרבן זה חטאים שעשה אח"כ, מ"מ בהא לחודי' לא סגי, ובעינן גם להא דכל שנודע לו בינתים הו"ל ב' שגגות.

והטעם בזה הוא, דכל ה"ט דכבר נתחייב קרבן על חטא זה ולא יתכפרו בקרבן זה חטאים שעשה אח"כ, הוא רק בחטאים דהוו מחייב בפנ"ע בקרבן, ובזה הוא דאמרינן דאף דמהני קרבן א' לב' חטאים, מ"מ כל שכבר נתחייב בקרבן על חטא אחד, לא יתכפרו בקרבן זה חטאים שעשה אח"כ, - אך בלא הא דידיעות מחלקות השגגות, הרי כיון שעשה את ב' החטאים בשגגה אחת, אי"ז אלא מחייב אחד בקרבן, כיון דקרבן דחייבי' רחמנא אשגגה, וע"כ שפיר ה"ז מתכפר בקרבן שכבר נתחייב,[[2]](#footnote-3) - ונמצא לפ"ז דדעת הרשב"ם היא ע"ד מש"כ בפירש"י לעיל ד' א' דהא דהעלמות מחלקין הוא משום דהוי ב' שגגות ומשום דחטאת בידיעה תלה רחמנא, ונתבאר בסימן ג' סק"ז ואילך.

ה] ולפ"ז ניחא הא דאם מעל ב' פעמים בהעלם אחד אינו חייב אלא אשם אחד, אף דאשם ל"ב ידיעה וכבר נתחייב בו מיד כשמעל, ולא אמרינן שלא יתכפר בקרבן זה חטאים שעשה אח"כ, והיינו משום דכל דהוו ב' המעילות בהעלם אחד ובשגגה אחת, ליכא אלא מחייב אחד באשם, וע"כ שפיר ה"ז מתכפר באשם שנתחייב בו בתחילה.

ובזה מתפרש הא דידיעות מחלקות במעילה, אף דאשם ל"ב ידיעה, ואין הידיעה מחייבתו באשם, דהרי אדרבה כיון דאשם ל"ב ידיעה כבר נתחייב באשם מיד כשמעל, וכל הא דמתכפר באשם זה המעילה שמעל אח"כ, הוא משום דהויא בהעלם אחד ובשגגה אחת, ואי"ז מחייב בפנ"ע באשם, אך כל שנודע לו בינתים והוי ב' שגגות, הויא כל מעילה מחייב בפנ"ע באשם, וכיון שכבר נתחייב באשם מיד כשמעל, אין המעילה שמעל אח"כ נפטרת באשם זה.

**ד**

ו] ולפ"ז י"ל דמה"ט הוא דקי"ל דיש ידיעה לחצי שיעור, אף שלא נתחייב בידיעה זו בקרבן, דכיון דכשנודע לו בינתים הו"ל ב' שגגות והוו ב' מחייבים בקרבן, אינם מצטרפין לחייב קרבן.[[3]](#footnote-4)

וי"ל עוד, דדין ידיעה לחצי שיעור, אי"ז כלל חד דינא עם דין ידיעה המחלקת לחטאות, אלא הוא דין בפנ"ע, וכאשר כ"ה משמעות ד' הר"ח בשבת ק"ה א' והמאירי שם ק"ג ב', דהוא משום דאין כולו בשגגה, עיי"ש.

ז] אמנם יש להעיר בזה, דהנה בד' הרשב"ם שם משמע דרק ידיעת חטא מועלת לחלק, הוא משום דהא דידיעה מחלקת הוא משום שכבר נתחייב קרבן וכו', - ולפ"ז הרי הדין נותן דבידיעה לחצי שיעור דאי"ז מכח ה"ט שכבר נתחייב, אלא משום דהוי ב' שגגות ואינם מצטרפין, או משום דאין כולו בשגגה, לא ניבעי ידיעת חטא.

אך צ"ע רב בזה, דהנה הרשב"ם הוכיח להך מילתא דבעינן ידיעת חטא, מההיא דקצר וטחן בשגגת שבת וזדון מלאכות וחזר וקצר וטחן בזדון שבת ושגגת מלאכות, דאינם חלוקין לחטאות, אף שנודע לו בינתים שהי' שבת.

ולפ"ז הרי דאי נימא דבידיעה לחצי שיעור ל"ב ידיעת חטא, הי' בדין דכל שקצר כחצי גרוגרת בשגגת שבת וזדון מלאכות וחזר וקצר כחצי גרוגרת בזדון שבת ושגגת מלאכות, לא יצטרפו לחטאת, ובסוגיית הגמ' לעיל ע"א א' מבו' להדיא דלדעת אביי ורבא שפיר הן מצטרפין לחטאת, וצ"ע בזה.

1. והנה אמנם בלישנא דמתניתין לקמן ט"ו ב' מבו' דהעלמות מחלקין במעילה, אך י"ל דאתיא כמ"ד דאשם בעי ידיעה בתחילה, וזה מתישב טפי לדעת הרשב"ם שם בהמשך התשובה שנקט בדעת ר"ע דאשם בעי ידיעה בתחילה, ולפ"ז י"ל דמתניתין דלקמן דהשיב ר' יהושע כן לר"ע, אתיא כדעת ר"ע דאשם בעי ידיעה בתחילה. [↑](#footnote-ref-2)
2. ואמנם לכאו' זה נסתר מדעת ר' יוחנן בשבת ע"א ב' דאכל ב' זיתי חלב ונודע וחזר ונודע חייב ב' חטאות, אף דהוי שגגה אחת, - אך נראה די"ל בזה, למש"כ בפירש"י שם ע"ב א' דטעמא דר' יוחנן הוא משום דהידיעה הויא כהבאת קרבן וה"ז מועיל לחלק, ולפ"ז י"ל דע"כ אף דהוי שגגה אחת, מ"מ כיון דיש בזה לחילוק הידיעה, חשבינן לה כב' מחייבים בחטאת, - וכבר נת' כן בסימן ג' סק"ז בהערה בדעת רש"י. [↑](#footnote-ref-3)
3. והיינו דכל הא דבעינן לה"ט שכבר נתחייב קרבן ולא יתכפר בקרבן זה חטאים שעשו אח"כ, הוא רק בדין חילוק חטאות, דבזה לא סגי בהא דכשנודע לו הוי ב' שגגות וכל שגגה היא מחייב בפנ"ע, דשפיר מהני קרבן אחד לב' חטאים, וכל הא דהוא חייב ב' חטאות, הוא משום שכבר נתחייב בקרבן וכו', אך בדין ידיעה לחצי שיעור שלא יצטרפו לחייב, שפיר סגי בהא דכשנודע לו הוי ב' שגגות וכל שגגה היא מחייב בפנ"ע, וא"א לצרפם לחייב. [↑](#footnote-ref-4)