31 דעת לשאיבה
קטגוריות: ש_ס / נו מקוואות / מקוואות - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים

אור ליום ועש"ק במדבר כ"ח אייר תשס"ו

א] כתב ראבי"ה סי' תתקפ"ט, ז"ל, אבל בהוצאת מים ורפש וטיט אע"פ ששאבו בכלים, כיון שלא נתכוון לשם שאיבה איני רואה בו צד איסור שאיבה, דתנן התם במקואות פ"ב המסלק לצדדין את הטיט וכו', הי' תולש ומשכו ממנו ג' לוגין פסול ר"ש מכשיר מפני שלא נתכווין לשאוב, ונ"ל דהילכתא כר' שמעון אע"ג דפליג אסתמא, דבפ"ד דמקוואות תנן כה"ג דכל היכא דלא נתכוון דלא הוה פסול שאיבה וכו', המניח כלים תחת צינור וכו' פוסלין את המקוה אחד המניח ואחד השוכח דברי ב"ש וב"ה מטהרין בשוכח ופירש"י דלא חשיבא שאיבה הואיל ולא לכך נתכוין, א"ר מאיר נמנו ורבו ב"ש על ב"ה וכו', א"ר יוסי עדיין מחלוקת במקומה עומדת, פירש"י במניח תחת הצינור לא נמנו ורבו עליה לבטל דברי ב"ה ולא הודו לדברי ב"ש, והלכתא כר"י לגביה דר"מ דאפי' במניח תחת הצינור דאיכא מקצת כוונה ושכחן ב"ה מטהרין, ולפי ראות עיני הך דב"ה עדיפא מדר"ש, ואמרינן התם בפ"ק דשבת וכו' לא נחלקו אלא שהניחן בשעת קישור עבים ונתפזרו וחזרו ונתקשרו מר סבר בטלה לה מחשבתו ומר סבר לא בטלה מחשבתו, ואע"ג דחזרו ונתקשרו מטהרין ב"ה אליבא דר"י דלא חשיבא כוונה. ותו תנן התם המניח טבלא תחת הצינור וכו' זקפה לידוח בין כך ובין כך אינה פוסלת את המקוה, משמע כיון דכוונתו לידוח לא חשיבא שאיבה. ואע"ג דתנן בפ"ג דמקוואות המניח קנקנים בראש הגג לנגבן ונתמלאו מים ר"א אומר אם עונת הגשמים הוא או אם יש כמעט מים בבור ישבר, פי' דאחשבינהו מפני שצריך להם, ואם לאו לא ישבר, ר' יהושע אומר בין כך ובין כך ישבר או יכפה אבל לא יערה, והלכתא כר"י, ומה לי לנגבן ומה לי אם זקפה לידוח, ותו דר"י פליג ואמר בין כך ובין כך, דמשמע דאפי' אם אין עונת גשמים, ישבר, כדי שימשכו על גבי קרקע עד שלא יפלו למקוה או יכפה וישפך המים וימשיכם בלי שבירת כלי, אבל לא יערם בלי המשכה מפני ששאובין הם, ואנו אומרים בשעת פיזור עבים דברי הכל טהורים, יש לומר ה"מ בשוכח אבל במניח אפילו ב"ה מודה, ומסלק את הטיט לא דמי למניח, ופשוט, עכ"ל.

והשיב ע"ז רבינו שמחה, ז"ל, ואם דן מורינו על המקוה של מי גשמים, והבאת מדר"ש דמכשיר מפני שלא נתכווין לשאוב, לפי דעתינו אין דומה, דפי' לא נתכוין לתלוש המים כי אם הטיט, אבל כאן שמתכוין גם המים לתלוש המים, מודה ר"ש אע"פ שחזרו נפלו שלא בכוונה, וכדתניא בתוספתא הטביל בו את הסגוס וזבו ממנו ג' לוגין במקוה כשר עקרו מתוכו פסול ור"ש מתיר עד שיתכוין לתלוש, ומהמניח הטבלא שהבאת טול לך מה שהבאת, דמשמע אע"פ שהניחה לידוח ולא זקפה דפוסל אע"פ שלא היתה כוונתו שיפלו מן הטבלא למקוה, ומה שהוכיח הרב מהמניח כלים תחת הצינור דהילכתא כר"ש, דלמא שאני התם דליכא תפיסת ידי אדם בשאיבתו ותניא בספרא דפסול מקוה תלוי בתפיסת ידי אדם, עכ"ל, והובא פלוגתא זו באו"ז סי' של"ו.

ב] ומבו' דפליגי הראבי"ה ורבינו שמחה בטעם הדין דכלים שנתמלאו שלא לדעת לא חשיבי המים שאובין, דדעת הראבי"ה דהוא משום דלחשוב המים למים שאובין בעי' שיהא דעת האדם ורצונו לכך, ובלא זה לית להו חשיבות שאובין, ויש לדמות דין זה, לדינא דמים לא חשיבי משקה אלא כשנתלשו לרצון, ודעת רבינו שמחה, דהוא משום דעיקר פסול שאובין הוא ע"י דאית בהו תפיסת יד אדם, דחשיב שהאדם שאבם בכלי, וע"כ לא חשיבי שאובין אלא בשהניח האדם הכלים לקבל המים, דעי"ז חשיב דנשאבו ע"י אדם.

**[**ומצאתי באו"ז ע"ז סי' קס"ה שהביא תשובת רבינו שמחה, ז"ל, ומה שכתבת דמקוה תליא בניחותא והבאת מהמניח כלים תחת הגג והמניח כלים תחת הצינור. אין ראי' אלא טעמא כדמפרש בסיפא דתלי בתפיסת ידי אדם והכשר הוא דוקא דתלי בניחותא, עכ"ל, וזהו כדבריו כאן

ויש להוסיף גם ד' ראבי"ה בסי' תתקצ"א, ז"ל, ובסיפרא ובפ"ק דשבת משמע שאינו נפסל בכל אלא כשנתכוון לשאוב אבל מים שבקנקנים שהעלן לנגבן כשירין, והכי איתא בפ"ק דמקוואות המניח קנקנים בראש הגג לנגבן ונתמלאו מים בין לר"א ובין לר"י ישבר והמים כשירין מפני שלא נתכוון לשאוב, וכל הפסול דרבנן וכו', עכ"ל, ומבו' בדבריו, דכל הא דמכשרינן בשלא נתכוין לשאוב, הוא רק משום דפסול שאיבה דרבנן, אך אם הי' פסול שאיבה מה"ת ל"ה מכשרינן בזה, ויתכן דזה לטעמי' דס"ל דהא דבעי' שיתכוין לשאוב, הוא משום דליכא עלייהו חשיבות שאובין אלא בשדעתו ורצונו לכך, וע"כ ס"ל דאם הי' פסול שאיבה דאורייתא ל"ה להצריך שיהא דעתו לכך, אך לדעת רבינו שמחה דהא דבעי' שיתכוין לשאוב הוא משום דכל עיקר פסול שאובין הוא משום תפיסת יד אדם, וכל שלא נתכוין לשאוב ליכא תפיסת יד אדם בשאיבתן, שפיר יש להצריך שיתכוין לשאוב אף אם פסול שאיבה דאורייתא**]**.

וזהו יסוד פלוגתייהו בדין מסנק את הטיט, דהראבי"ה כתב דמדמכשרי' במניח כלים תחת הצינור בשעת קישור עבים ונתפזרו וחזרו ונתקשרו, כ"ש דיש להכשיר במסנק את הטיט, ורבינו שמחה פליג דל"ד זל"ז, והיינו משום דלהראבי"ה לטעמי' דהא דבכה"ג שנתפזרו העבים וכו' אין נעשין המים שאובין הוא משום דבטלה מחשבתו ולי"ל דעת וניחותא שיהיו המים שאובין, ואף דמעיקרא הי' דעתו ורצונו לשאיבה זו, הרי דמכ"ש דבמסנק את הטיט, כיון שאין רצונו כלל בשאיבת המים, לא חשיבי המים שאובין, אך לדעת רבינו שמחה דהא דבכה"ג שנתפזרו העבים אין נעשין המים שאובין הוא משום דחשיב דליכא תפיסת יד אדם בשאיבתן, הרי דכ"ז שייך בשאיבה דממילא, אך משא"כ במסנק את הטיט שהאדם שואב בידים, ל"ב כלל שיהא דעתו לשאיבה זו.

ועיי"ש בראבי"ה בתשובתו לרבינו שמחה שכתב בתו"ד, ז"ל, ותפיסת ידי אדם לא פסיל אלא בכוונה, עכ"ל, והיינו דלדעת רבינו שמחה דכל הא דבעי' כונה לשאיבה הוא כ"ה שיהא תפיסת יד אדם בשאיבה, הרי מה"ט כל שנעשית השאיבה ע"י אדם, ה"ז פוסל אף בלא שנתכוין לשאיבה, וע"כ במסנק את הטיט דנעשית השאיבה ע"י אדם ל"ב שיתכוין לשאיבה, אך ראבי"ה פליג וס"ל דהא דבעי' כונה לשאיבה הוא דין בפנ"ע, וזהו שכתב דאף בדאיכא תפיסת יד אדם לא פסיל אלא בכונה.

ג] **[**ויש להוסיף, דמד' ראבי"ה ורבינו שמחה מבו' דפירשו דהא דפסלי רבנן במסנק את הטיט, הוא משום פסול שאובין, דאילו לדעת הרשב"א ודעימי' דהא דפסלי רבנן התם הגם דאי"ז שאיבה בכלי, הוא משום שהמים נופלין מיד האדם למקוה, הרי אין לדמותו כלל לדין המניח קנקנים דפסולן הוא משום שאיבה, וע"כ הגם דבמניח קנקנים לא פסלי' בשנתמלאו שלא לדעתו, מ"מ במסנק את הטיט שהמים נופלין מידו למקוה, שפיר יש לפסול.

ויש להוסיף בזה מש"כ ראבי"ה בסי' תתקצ"א, ז"ל, אבל שלג תנן בפ"ד דמקוואות שעושין ממנו מקוה לכתחילה, כיון שיכול להביאו או בידו או בסל או בקופה לא גזרו עליו אפילו נעשה בידי אדם, עכ"ל, ומבו' להדיא בדבריו דאין לפסול בשמביא בידו או בסל וקופה, והרי דלא ס"ל כלל להך פסולא דבאו המים מידו למקוה.

אמנם יעו"ש בראבי"ה לעיל מינה, שדן דאף דשאובה דרבנן, מ"מ אם הי' בהן יד אדם שמילא בכתף ה"ז פסול מדאורייתא, והרי דס"ל לפסולא דיד אדם, אך נ' דדעת הראבי"ה דאין לפסול משום זה אלא בשמילא האדם בכלי, אך כל שהביא המים בידו או בסל וקופה אין לפסול.

אך צ"ב לפ"ז מ"ט פסלי' במסנק את הטיט, הרי התם נמי אי"ז שאיבה בכלי, ואולי הראבי"ה מפרש לה במסנק בכלי, וכמש"כ הראב"ד במהדו"ב, וצ"ע בזה.

ובאמת צ"ב לדעת הרשב"א, דמ"ט דר"ש דמכשיר במסנק את הטיט משום שלא נתכוין לשאוב, הרי לא אתינן כלל לפסול משום שאובין, אלא משום שנפלו מידו למקוה, וא"כ מה לי שלא נתכוין לשאוב.

ונ' דצל"פ בזה, דהך פסולא במים שנפלו מידו למקוה, אי"ז אלא במים שנתלשו מן הקרקע, אך אם הוליך מים בקרקע והביאן למקוה לא מיפסל, וכאשר כן מבו' להדיא בד' הרז"ה בסימן ג', ז"ל, מכאן למדנו שאין צריך רבייה והמשכה אלא בשופך מתוך כלי, אבל בממשיך בידיו וברגליו מנהר או ממקום למקום דיו בהמשכה בלבד אפילו בכל המקוה, ובמשנתינו שנינו המסלק את הטיט לצדדין ומשכו ממנו ג' לוגין כשר וכו', עכ"ל, ומדמדמי לה הרז"ה למסלק את הטיט ומשכו ממנו ג' לוגין דכשר, יש ללמוד דהא דמכשיר הרז"ה בממשיך בידיו וברגליו ממקום למקום, אי"ז משום דין המשכה, אלא הוא משום דכל שלא נעקרו המים מן הקרקע אין תפיסת יד אדם פוסלת כלל, וכבר הוכיח כן באגרות משה, ואשר ע"כ ס"ל לר"ש דכל שנתלשו המים שלא מדעתו לא חשבי' להו כתלושין, ודמי לדין הכשר, דלדעת הרמב"ם כל שלא נתלשו המים לרצון חשבי' להו כמחוברין, וע"כ לא מיפסלי מכח מה שנפלו מיד האדם למקוה.

אמנם אכתי צ"ב בזה בדעת הראב"ד בסימן ג', שפירש במהדו"ב דהא דהיו בראשו ג' לוגין וירד וטבל וכו' סחטו לתוכו פסול, הוא משום דאיירי בשהיו בראשו מים שאובין, וצ"ב דא"כ מ"ט פליג ר"ש בתוספתא פ"ג ה"ב ומכשיר, הרי הגם דעתה לא נשאבו המים לרצון, אך הרי פסולן אינו כלל מכח שאיבתן השתא, אלא מכח שנשאבו תחילה לרצון, וא"כ מה לי שעתה לא תלשן לרצון, אך באמת הנה במהדו"ק כשהביא הראב"ד לדין סחט שערו הוסיף ע"ז דר"ש מכשיר עד שיתכוין לתלוש, ובמהדו"ב מחק הראב"ד לזה, ונ' דבאמת מה"ט הוא דמחק לזה, דלפ"מ שמפרש במהדו"ב דאיירי בשהיו בראשו מים תלושין, אין מקום להכשיר משום שלא נתכוין לשאוב, ובע"כ דר"ש לא פליג ע"ז, דעיי"ש בתוספתא דהא דר"ש מכשיר משום שלא נתכוין לשאוב תני לה בסיפא, וי"ל דלא קאי על האי גוונא דסחט שערו.

אמנם אכתי אי"ז מתישב, דהרי להדיא תני בתוספתא שם, דהטביל בו את הסגוס וזבו הימנו שלשת לוגין למקוה כשר עקרו מתוכו פסול, ור"ש מכשיר עד שיתכוין לתלוש, וצ"ב שהרי הראב"ד בסימן ב' פירש, שכבר היו בסגוס קודם טבילה שלשת לוגין שאובין, וכשהטבילו במקוה שהוא ארבעים סאה מכוונות כל זמן שמקצתו נוגע במים אינן פוסלין את המקוה מפני שהוא מקוה שלם, אבל כשהעלהו כולו וזבו ממנו לתוכו שלשה לוגין פסלוהו מפני שחסר המקוה בטבילתו ופוסלו בשלשה לוגין, עכ"ל, וכ"ה מוכרח לפרש לדעת הראב"ד במהדו"ב דלא פסלינן משום הא דנפלו מיד האדם למקוה אלא ברוב המקוה, וא"כ התם דה"ז פוסל בג' לוגין בע"כ דאיירי שהיו המים שאובין תחילה, וצע"ג דא"כ מ"ט פליג ר"ש בתוספתא ומכשיר, ומה לי שלא נתכוין עתה לתלוש, הרי כבר הוו המים שאובין מתחילה.

ואולי י"ל בזה, דהנה הרי עיקר הא דפירש הראב"ד דהא דהמים שבשערו ובסגוס פוסלין את המקוה, הוא משום שהיו שאובין מתחילה, צ"ב, שהרי כיון שהיו במקוה הוכשרו, וא"כ מ"ט אח"כ הן פוסלין את המקוה, והפשוט בזה דהראב"ד לטעמי' אזיל דס"ל דנתן סאה מים שאובין ונטל סאה וכו' פסול, והרי דס"ל דלא פקע פסול השאובין בזריעתן למי המקוה, ואשר ע"כ שפיר פוסלין המים השאובין שבראשו ובסגוס את המקוה, ולא פקע פסולן בזריעתן במקוה.

אך הנה דעת הראב"ד במהדו"ב דלא פסלינן בנתן סאה ונטל סאה אלא בשלא נשתיירו במקוה יותר מכ' סאה מי גשמים, אך כל שנשתיירו שם יותר מכ' סאה מי גשמים ה"ז כשר, הגם שרוב המים שאובין הן, ואי נימא דאין המים נכשרין כלל בזריעתן להמקוה, אינו מובן דא"כ היאך הן מצטרפין להכשיר את המקוה.

ובע"כ מזה בדעת הראב"ד במהדו"ב, דהגם דל"מ זריעת המים במקוה להפקיע פסולן לגמרי, מ"מ כ"ז שהן במקוה פקע פסולן מינייהו, וע"כ אף הן מצטרפין להכשיר, וצ"ב עוד הגדר בזה.

ולפ"ז יל"פ, דזהו דמכשיר ר"ש משום דלא נתכוין לתלוש, דס"ל דכל שלא נתכוין לתלוש המים מן המקוה, אכתי הן בהכשרן ולי"ב פסול שאובין, וע"כ הוא דאינם פוסלין את המקוה, וצ"ע עוד בזה**]**.

ד] וזהו גם הא דפליגי הראבי"ה ורבינו שמחה בטעמא דזקפה להדיח אינה פוסלת את המקוה, דהראבי"ה פירש דהוא משום דכל שכונתו להדיח לא חשיבא שאיבה, ורבינו שמחה מפרש דהוא משום שזקפה ואינה עומדת כדרך קבלתה, וכאשר כן פירשו הר"ש והרא"ש בפ"ד מ"ב, ועיי"ש במאירי שהביא פלוגתא בזה, דלהראבי"ה לטעמי' דהא דשאיבה שלא לדעת ל"ח שאיבה הוא משום דבעי' שיהא דעתו ורצונו שיהיו המים שאובין בכלי, הרי דמה"ט כל שזקפה להדיח ואין רצונו כלל שיהיו המים שאובין בכלי, אין המים נפסלין, אך לרבינו שמחה לטעמי' דל"ב כלל שיהא דעתו ורצונו שיהיו המים שאובין, וכל הא דכשלא נתכוין לשאיבת המים אינם נפסלין הוא משום דליכא תפיסת יד אדם, הרי דכל דהניח הטבלא לידוח ודעתו שיכנסו המים לתוכה, איכא תפיסת יד אדם בשאיבתן, ודמי למסנק את הטיט דנפסלין המים, הגם שאין רצונו בשאיבת המים, וכ"ש בהניח טבלא להדיח דדעתו שיכנסו המים לתוכה, וע' פרישה סי' ר"א סקל"ח וש"ך שם סקע"ה שמבו' בדבריהם כן, דזקפה לידוח שפיר חשיב דהויא שאיבתן לדעת.

**[**והנה במאירי בפ"ד שם הוכיח כדעת הסוברים דכל שהניחה להדיח אין המים נפסלין ואף בשלא זקפה, מהא דתניא בתוספתא פ"ד ה"א, טבלה שנתנה ע"ג הצינור להדיח, וכן כלים שנתנו תחת הצנור להדיח, ראשונים ראשונים הוכשרו לקבל טומאה, שלמו מ' סאה הרי אלו כשרין, ע"כ, ולא חילקה התוספתא בין זקפה ללא זקפה, והביא שיש מפרשין אותה בהעמידן זקופות, עכ"ד.

ויש להוסיף, דיש לסייע עוד מד' התוספתא לדעת הראבי"ה ודעימי' דכל שהניחה להדיח אין המים נפסלין, וזהו מה דמפליג דראשונים ראשונים הוכשרו לקבל טומאה ושלמו מ"ס הרי אלו כשרין, ולדעת ראבי"ה הוא מתבאר היטב, דאתא לאשמועינן דהגם דראשונים ראשונים הוכשרו לקבל טומאה דחשיב דאית לי' רצון לתלישת המים, כיון שרצונו להדיח בהן, מ"מ כיון דלי"ל רצון לשאיבתן, אינם נפסלין בשאובין, אך לדעת הר"ש והרא"ש דהא דאין נפסלין בשאובין הוא משום דאין הטבלא כדרך קבלתה, א"כ מה ענין זה להא דראשונים ראשונים הוכשרו**]**.

ה] ונ' דזה גם ביאור עיקר ד' ראבי"ה שהכשיר בהוצאת מים ורפש וטיט אע"פ ששאבו בכלים, כיון שלא נתכוון לשם שאיבה, דומיא דהא דמכשיר ר"ש במסנק את הטיט, ורבינו שמחה תמה ע"ז, ז"ל, לפי דעתינו אין דומה, דפי' לא נתכוין לתלוש המים כי אם הטיט, אבל כאן שמתכוין גם המים לתלוש המים, מודה ר"ש אע"פ שחזרו נפלו שלא בכוונה, עכ"ל, וצ"ב ד' הראבי"ה.

והנה אמנם בד' רבינו שמחה שם נ' שפירש ד' ראבי"ה דס"ל, דאף שנשאבו המים בכונה, מ"מ כיון שנפילתן למקוה היא שלא בכונה אינן פוסלין את המקוה, וזהו שתמה ע"ז דודאי אף ר"ש מודה דאם נתכוין לתלוש ה"ז פוסל את המקוה אף שחזרו ונפלו שלא בכונה, אך בל' ראבי"ה מבו' להדיא דהא דס"ל דאין פוסלין, אי"ז משום שנפלו למקוה שלא בכונה, אלא משום שנשאבו שלא בכונה, וכ"ה מבו' בד' הראבי"ה בתשובתו לרבינו שמחה, ז"ל, על מקוה אני מכשיר ועומד במקומי, דמסלק הטיט אי אפשר בלא מים ואפ"ה מכשיר ר"ש, ולק"מ מן התוספתא, ופשוט, עכ"ל, והיינו דכיון דאף במסנק את הטיט א"א בלא מים, ואפ"ה מכשיר ר"ש משום דחשיב שלא נתכוין לשאיבה, ה"ה הכא יש להכשיר.

ונ' בביאור ד' ראבי"ה, דכיון דס"ל דהא דשאיבה שלא לדעת אינה פוסלת הוא משום דלא חשיבי המים כשאובין אלא בשדעתו ורצונו שיהיו המים שאובין בכלי, הרי דמה"ט לא חשיבי כשאובין אלא בשרצונו שיהיו שאובין בכלי להשתמש בהן, דדהו עיקר פסול שאובין, שהמים שבכלי נתיחדו לשימוש האדם, וע"כ בעי' שיהא רצונו לכך, אך כל שמוציא המים מן המקוה כדי להשליכן, לא חשיב כלל ככונה לשאיבתן, וע"כ אין המים נפסלין, וז"ב בדעתו.

ו] ויש להוסיף עוד, דבזה מתבאר גם מש"כ ראבי"ה בתו"ד, ז"ל, או אם יש כמעט מים בבור ישבר, פי' דאחשבינהו מפני שצריך להם וכו', עכ"ל, ומבו' בדבריו דהא דיש מעט מים בבור הוא טעם לחשבן כשאובין, דכיון שאין אלא מעט מים וה"ה צריך להמים השאובין, אחשבינהו וחשיבי כשאובין, וצ"ב היאך פירש למשנתינו דאם יש כמעט מים בבור ישבר ואם לאו לא ישבר, ונת' בזה במק"א, ונ' דזה מתבאר לדעתו, דהא דבעי' דעת לשאיבה הוא דבעי' שיהא רצונו שיהא המים שאובין בכלי להשתמש בהן, וע"כ כל שיש מעט מים בבור וה"ה צריך לשאיבתן, ה"ז חושבן לשאובין.

ז] ויש להוסיף עוד בזה, מש"כ בשו"ת הרי"ד סי' ס"ב, ז"ל, עוד כתב אדוני תדע שמילא בכתף לאו דאוריתא דמהיכא קא מפיק ליה משום דבעינן דומיא דמעין בידי שמים א"כ וכו', וכן מים שנתקבצו לבור על ידי רגלי בני אדם ובהמה, ונראה הוא הדין אם זילף בידיו היה כשר היכא שלא נתכון, וצ"ע אם במתכוין ה"ז נעשה בידי אדם ואינו דומיא דמעין והכשירוהו חכמים, כדתנן בפרק ז' דמקוות צאו והביאו שלג ועשו מקוה בתחלה, על כן יש לנו לומר כי הכתוב לא בא למעט אלא כלי, ועל כן גזרו על כל מים שאובין ואפילו מקוה חסר קורטוב כי כל שיעורי חכמים כך הם.

ונראה לי אדוני שאין זו הוכחה דלעולם מילוי בכלים פסול מדאוריתא וכו', ואפילו הקנקנים שבראש הגג אם לא נתכון להם שיתמלאו מים הן כשרין ובלבד שלא יערה, וכן אם זילפו אדם ובהמה בידיהם וברגליהם בלא מתכוון הן כשירין, וטעמא דמילתא דלא אסר רחמנא אלא שאובין שנעשו בכוונת אדם, אבל מים שנכנסו מאיליהן בכלים כשרין הן, וכן המזליפין מאיליהם ברגלי אדם וברגלי אדם ובידיהם, ועל זה שנינו בסיפרא או מה מעין שאין בו תפושת יד אדם אף מקוה שאין בו תפושת יד אדם יצא המניח קנקנים בראש הגג לנגבן ונתמלאו מים ת"ל בור, אבל אותו שממלא בכתף ובכוונה הן ודאי שהן פסולין מדאוריתא, עכ"ל.

וע' גם בתוס' הר"ש משאנץ פסחים די"ז: שהוכיח כן דשאיבה לאו דאורייתא, מהא דב"ה מתירין בשוכח, ואטו משום דשכח הוי יותר בידי שמים, מ"מ בידי שמים נדצ"ל אדם הוא, אלא ודאי שאיבה אינה אלא מדרבנן, עכ"ד, אך לא קשיא לי' להר"ש מכל דין שאיבה שלא לדעת, אלא מהא דב"ה מתירין בשוכח, ואפשר דהיינו משום דהתם מתחילה הניח לדעת שאיבה, ואך שנתפזרו העבים ובטלה מחשבתו ראשונה, וע"כ אם שאיבה דאורייתא בדין דיש לפסול אף בכה"ג דאי"ז בידי שמים, וצ"ע בזה.