שיעורי תערובת סד (2014_08_03 20_41_40 UTC)
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / יורה דעה / תערובת / קמא

שיעורי תערובת –סד

**ממו"ר הגאון רבי צבי ובר שליט"א**

יו"ד סי' קט, א

# חתיכות בתוך רוטב מין בשא"מ כשיש ס' במים, אם צריך ששים בחתיכות או סגי ברוב

**[המשך סעיף א]** **כתב** השו"ע **חתיכה שאינה ראויה להתכבד שנתערבה באחרות מין במינו יבש ביבש,** הגה: **דהיינו שאין נבלל, והאיסור עומד בעצמו אלא שנתערב ואינו מכירו.** וכתב הש"ך (ס"ק ד) שמה שכתב הרמ"א שהאיסור עומד בפני עצמו, היינו אפילו אם הוא מבושל במים או משקים אחרים, מכל מקום החתיכות בעצמן נחשבים יבש ביבש. והיינו שאם היה ששים במים כנגד האיסור, מכל מקום החתיכות אסורות אלא אם כן יש רוב חתיכות היתר. והפמ"ג (ש"ד ס"ק ד) הביא מחלוקת האחרונים בחתיכות מין בשאינו מינו, אם צריך ששים בחתיכות כנגד האיסור או שכיון שיש ששים במים סגי שיהא רוב חתיכות היתר, שדעת המנחת כהן שדינו ככל יבש ביבש מין בשא"מ שצריך ששים בחתיכות כנגד האיסור, אבל המנחת יעקב סובר שאין צריך ששים, שכל הטעם להצריך ששים במין בשא"מ הוא מחשש שמא יבשלם ויתן טעם, וכאן שיש ששים במים, אף אם יבשלם לא יתן טעם. ודעת רוב האחרונים להחמיר בזה, ובפמ"'ג כתב דצ"ע אם להקל בהפסד מרובה.

# ביטול יבש ביבש באיסורי הנאה

**עוד** הביא הש"ך (ס"ק ה) שנחלקו הראשונים אם איסורי הנאה בטלים חד בתרי, וז"ל 'הטור הביא מחלוקת הפוסקים גבי אסורי הנאה כגון חמץ בפסח וכה"ג, והמחבר השמיטו כאן לפי שסמך אמה שכתב בא"ח סימן תמ"ז דאפילו באלף לא בטיל ושיש אומרים דחמץ שוה לשאר איסורין' עכ"ל. וכתב היד יהודה (ס"ק ה) שצריך ביאור מה כוונת הש"ך שכתב 'וכה"ג', שהרי בשאר איסורי הנאה ודאי יש ביטול ביבש ביבש, וכגון ערלה וכלאי הכרם שבטלים במאתיים, ורק בחמץ החמירו. ולעניין ע"ז נחלקו המחבר והרמ"א, שדעת המחבר (סי' קמ) להחמיר, ודעת הרמ"א (סי' קלד ס"ב) להקל, ובחזו"א (סי' נו ס"ק יד) מסיק להקל

**[והנה** לפני כמה שנים נתעורר שאלה בעניין הפאות שהיה חשש שמעורב בהם שערות של ע"ז, ולפי מה שנתבאר שבאיסורי ע"ז קיי"ל להקל שבטל ברוב, א"כ כל שידוע שרוב השערות אינם מע"ז, הרי נתבטל האיסור ברוב. ואף שכשמשתמשים בפאה הוי שימוש בבת אחת, ולדעת הרשב"א אין היתר אלא בזה אחר זה, אין זה אלא גזירה מחמת שכשאוכלם יחד יהיה לו טעם איסור, וזה שייך רק במידי דאכילה, אבל בשאר דברים שאין צד של נו"ט שרי ברוב אף בב"א. ועי' חזו"א סי' לו (סק"ה) שנתקשה ברשב"א מהמשנה בערלה, ולמה שכתבנו מיושב שבשאר דברים שלח בלח בטל ברוב כמ"ש הפמ"ג בפתיחה לתערובות (ח"א פ"ג ד"ה והנה), א"כ שרי גם בבת אחת, שכל האיסור בב"א לרשב"א הוא מגזירת לח בלח, וכן ביאר היד יהודה ברשב"א].

# ביטול יבש ביבש, אי הולכים אחר רוב מנין או רוב בנין

**ובדין** זה דחד בתרי בטל, כתב הש"ך (סק"ו) שאפילו ליכא רוב אלא בהנך תרי שהם קטנים מהאיסור [וכגון שלא נודע איזה מהן אסור] בטל. ופשטות לשון הש"ך משמע דאף אם שתי החתיכות יחד יותר קטנים מחתיכת האיסור מ"מ בטל. וכן הביא הפתחי תשובה (ס"ק א) מהחינוך בית יהודה (סי' פ), שהביא חכם אחד שפירש כן דברי הש"ך שחתיכת האיסור גדולה יותר משתי החתיכות הקטנות יחד, וביאר שהש"ך סבר דאזלינן אחר רוב מנין ולא אחר רוב בנין, והיינו שאע"פ שאפשר שהחתיכה הגדולה היא חתיכת האיסור ונמצא שיש רוב איסור בכמות, מ"מ כיון שרוב החתיכות הם של היתר מבטלים את האיסור. אבל החינוך בית יהודה חלק על אותו חכם, וסובר שאין הולכים אחר רוב מנין, וכוונת הש"ך ששתי החתיכות הקטנות גדולות יותר מחתיכת האיסור, ומשו"ה יש ביטול ברוב [והש"ך בא לחדש שאין צריך שיהיה ההיתר כפול מהאיסור כסברת המנחת יעקב (כלל לט ס"ק א), אלא כל שיש מעט היתר יותר מהאיסור יש ביטול ברוב, וע"ע בזה להלן].

**ומחמת** זה כתב שהעולה לדינא שאם אמר אחד שיש לו ז' חתיכות ואחת מהן של איסור, ובדקו וראו שאחת מהם גדולה מכל הששה יחד, אין הגדולה בטילה, וכתב שכן להיפך, אם אמר שיש לו חתיכה אחת גדולה של היתר שהיא גדולה יותר משש חתיכות קטנות של איסור, ואח"כ בא אחד וחתך את החתיכה הגדולה ונתערבו החתיכות, בזה יש להתיר את הכל, אבל לדברי החכם יהיה אסור, שכיון שבתחילה היו שש חתיכות של איסור, אין חתיכה אחת של היתר מבטלת שש חתיכות של איסור, כיון שהולכים אחר המנין.

**וכתב** החזו"א (לז, כ) שנראין דברי החכם שלעולם הולכים אחר המאורעות, וכיון שיש שתי חתיכות של היתר וחתיכה אחת של איסור אף שהחתיכה של האיסור גדולה אין הולכים אחר גודל החתיכות שאין דנים אלא על כל חתיכה אם היא היתר או איסור, והביא ראיה לזה שמצינו שאמרו (זבחים עד.) שאם פירשו ארבעים מתוך מאה איסורה ברובא איתא, ואם נאמר שהולכים אחר גודל החתיכות, הרי אין זה עניין למנין החתיכות, שהרי אפשר שהארבעים יהיו יותר גדולים.

**וכתב** החזו"א (שם) שנראה שאם נאבדו שתי החתיכות הקטנות, ונשארה רק הגדולה ודאי יש להתיר את החתיכה הגדולה, שהרי כאין לפנינו את שתי החתיכות האחרות, דנים רק לפי המאורעות. רק שהחב"י ס"ל שכל זמן שהחתיכות הקטנות לפנינו אי אפשר להתיר את החתיכה הגדולה, כיון שבכמות אין כאן רוב.

**עוד** כתב שמה שכתב החב"י לעניין חתיכת היתר גדולה שנחתכה שלדעת החכם יש לאסור [כיון שאזלינן אחר רוב מנין ובתחילה היו שש חתיכות איסור ואחת של היתר], הוא תמוה, שדבר ברור הוא שאם היתה חתיכה גדולה של איסור שנחתכה לכמה חתיכות, כיון שאין מכירים מי האיסור ומי ההיתר ודאי יש לאסור כל שיש רוב חתיכות איסור, כיון שעתה יש כאן תערובת היתר ואיסור ורוב החתיכות הם של איסור, ואם כן ה"נ להיפך שאם נחתכה חתיכה גדולה של היתר, כל שיש רוב חתיכות היתר [וכל התערובת הייתה רק לאחר שנחתכה החתיכה הגדולה, וא"כ מתחילת התערובת היה רוב היתר], כו"ע מודו שיהא מותר.

**אכן** היד יהודה (ס"ק ד) כתב שהולכים אחר גודל החתיכות ולא אחר המנין, שאם היתה חתיכה אחת גדולה ושתי חתיכות קטנות איך שייך לומר ביטול, והרי אפשר לחתוך את החתיכה הגדולה, וא"כ איך יהא מעלה לשתי החתיכות לבטל את הגדולה. וכתב להוכיח כן מדברי הרשב"א בתשובה (סי' ערב) שהקשה שם השואל בחתיכה אחת של איסור ואחת של היתר שמבואר במשנה בכריתות (יז:) שאם אינו יודע אם אכל שומן או חלב מביא אשם תלוי, והיינו משום שאיקבע איסורה, וקשה שאין זה ודאי שיש שם איסור, שאם חתיכה אחת גדולה יותר אפשר שהיא חתיכת ההיתר ומתבטל האיסור ברוב ואין כאן איסור, ולמה מביא אשם תלוי. ומוכח שהולכים אחר רוב בנין, שאם נלך אחר המניין לא יהא ביטול כשיש חתיכה אחת של איסור וחתיכה אחת של היתר, שאף אם החתיכה הגדולה היא של היתר הרי אין רוב חתיכות היתר [ואף הרשב"א בתירוצו שם לא נחלק על עיקר סברא זו שבחתיכה אחת גדולה ואחת קטנה שייך ביטול, ועוד ראיה יש מהרשב"א גופיה (בתשובה שם) שכתב שאם הייתה חתיכה קטנה של חלב בחתיכה גדולה של שומן שיש ביטול (עיי"ש ביד יהודה ד"ה כעין)].

# חתיכה גדולה וחתיכה קטנה אמאי חשיב איקבע איסורא

**ובעיקר** קושיית השואל שם, כתב הרשב"א לתרץ שכיון שכל חתיכה שאוכל בין אכל את הגדולה ובין אכל את הקטנה אינו יודע אם היא של איסור או של היתר, לכך מביא אשם תלוי, ולא שייך ביטול ברוב אלא כשיש ודאי רוב בהיתר. וכתב רע"א (סי' קה סעי' ט ד"ה ואם ידוע) לבאר כוונת הרשב"א [ועי' בפמ"ג בפתיחה מה שביאר בכוונת הרשב"א, אבל כבר נתקשו האחרונים בדבריו עי' יד יהודה (שם) ובשערי יושר (ש"א פ"א)] שלא אמרו ביטול ברוב אלא בדאיכא ודאי רוב היתר, אבל ספק רוב לא מקרי כלל רוב, ולכך בשתי חתיכות כיון שאפשר שהחתיכה הגדולה היא של איסור ואין כאן כלל ביטול ברוב, ע"כ לא שייך בזה כלל דין ביטול ברוב, ולכך אפילו אם אכל את החתיכה הקטנה חייב אשם תלוי [אף שלכאורה הקטנה ודאי מותרת ממה נפשך, שאם היא היתר מותר לאכלה, ואף אם היא של איסור הרי יש רוב לבטלה, אלא שכיון שאין זה ודאי שיש רוב לא אמרינן בזה ביטול ברוב כלל]. וכמו שביאר בשערי יושר (ש"א פ"א) שדין רוב אינו משנה את הדבר להיות היתר או איסור, אלא שכשמסופקים בדבר אם הוא היתר או איסור אמרה תורה לילך אחר הרוב, ולכך ספק רוב אינו רוב כלל, שהרי אין אנו יודעים לילך אחר אותו רוב.

**והיד** יהודה (שם סוף ד"ה ומחמת) ביאר כוונת הרשב"א קצת באופן אחר, שכיון שאין ודאי רוב לבטל את האיסור, וכבר נתחזק כאן האיסור, הרי איקבע איסוא, ומיושב אמאי מביא אשם תלוי. אמנם שוב נתקשה בזה (שם בד"ה אבל) מהרשב"א בשתי קדרות של היתר שנפל לאחד מהם איסור, שמבואר מהרשב"א שאסורות, והקשה שהרי בפשטות אין שתי הקדרות שוות בגודלן, וא"כ יהיה ביטול כיון שאחת גדולה ואחת קטנה [ובזה אין איקבע איסורא], ועל כן כתב לבאר כוונת הרשב"א שאין ביטול ברוב בשתי חתיכות, משום שאין ידוע מי האיסור ומי ההיתר, והדבר שקול אם הרוב מהאיסור או הרוב מההיתר, ולכך חשיב כמו מחצה על מחצה.

# ביטול יבש ביבש אי צריך כפל או סגי באחד יותר

**ובעיקר** דין זה אם צריך כפל, המנחת יעקב (לט,א) ס"ל שכל ביטול צריך שיהא בהיתר כפול מהאיסור, ודעת רוב האחרונים שאי"צ כפל, וכמו שהאריך להוכיח הפר"ח (ס"ק ד) מיהו הפרמג"ד חשש לדברי המנח"י [ועיין בפתיחה ש"א פ"א הביא מהשיטמ"ק (ביצה ד.) שכתב להדיא שאי"צ כפל, מיהו כתב שאם היה עוף אחד נבילה שנתערב באחד וחצי של היתר, ונחתכו כולם, שאין בזה ביטול, שדווקא בחתיכות שלימות יש ביטול כמו שמצינו בסנהדרין שרק אחד שלם הוי רוב לביטול]. ולמעשה נקטו רוב האחרונים דלא בעינן רוב.

**●השיעור נמסר בביהכ"נ "בית תפילה" נוה יעקב ירושלים ● ניתן לשמוע בקול הלשון טל: [PHONE_REMOVED] קוד 1-3-2-2-1 ובשידור חי מוצש"ק בשעה 10:00●**

**● נכתב ע"י א. ה. והיה לעיני מו"ר שליט"א●**