כט בדין בתים וחצירות פתוחין לתוכו
קטגוריות: ש_ס / יג עירובין / עירובין - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / עירובי חצירות - חוברת

**כט**

**בדין בתים וחצירות פתוחין לתוכו**

**עירובין** דע"ג:, אלא טעמא דרב דקא סבר אין מבוי ניתר בלחי וקורה עד שיהו בתים וחצירות פתוחין לתוכו.

**א'**

א] **בגדר** הדין דבעי' בתים וחצירות פתוחין לתוכו, מצינו ד' שיטות בד' הראשונים, **א'**, ז"ל התוס' לעיל די"ב:, דמשום דמבוי קרוב לרה"ר וכו' בעי בתים וחצירות, עכ"ל, והיינו דכיון דקרוב לרה"ר ע"כ דמי טפי לרה"ר, וע"כ בעי' שיהא בו רבוי דיורין להבדילו מרה"ר.

**ובחי'** הריטב"א שם מבו' ג"כ דבעי' להבתים וחצירות להבדילו מרה"ר, אלא שפירש הטעם בזה בע"א, הא דחצר שארכה יתר על רחבה ניתרת בלחי וקורה הגם שאין בתים וחצירות פתוחין לתוכה, ז"ל, דשאני חצר שיש בו דיורין וקביע תשמישתייהו, עכ"ל, ומבו' לפ"ז דהא דמבוי אינו ניתר בלחי וקורה עד שיהיו בתים וחצירות פתוחין לתוכו, הוא משום דלי"ב דיורין ולא קביע תשמישתי' וע"כ דמי לרה"ר, וע"כ בעי' שיהא בו רבוי דיורים להבדילו מרה"ר.

**אמנם** התוס' שם דחו לטעם זה דא"כ מבוי שבית פתוח לתוכו בדין דלא ליבעי בתים וחצירות, ומוכח לא כן מסוגיין, עיי"ש, ובדעת הריטב"א צ"ל דלא פלוג רבנן, וכיון דסתם מבוי אין בו דיורין ולא קביע תשמישתי', הצריכו שיהיו בתים וחצירות פתוחין לתוכו, ואף היכא דאית בי' דיורים, אכתי בעי' בתים וחצירות.

**ובתוס'** הרא"ש שם, ז"ל, מבוי שהוא רחוק מן הדיורין כי החצר מפסיק בין הבתים למבוי וגם הוא קרוב לרה"ר משו"ה בעינן שיהיו הדיורין מרובין חצירות ובתים לכל א' ובענין אחר לא מישתרי בלחי וקורה, עכ"ל, וצירף טעמא דהתוס' וטעמא דהריטב"א.

**ב'**, בשו"ת הרשב"א ח"ה סי' ר"ג, פי' הטעם בזה, ז"ל, מסתברא כל שהוא עשוי יותר לדירה ולתשמישי הצנע ולאכול בהם צריך יותר מחיצות גמורות, ולפיכך החצרות של בעלי בתים שדרכן להשתמש בהן יותר בתשמיש הצנע ולאכול בהם צריכות המחיצות יותר גמורות, וכן הדין במבואות שאין בתים וחצרות פתוחות לתוכו דיוריהן מועטין והם משתמשין בהם יותר דאינן בושין כל כך לאכול ולהשתמש בהן, לפיכך הרי הן כחצר וכו', כי לפי רבוי הדיורין מתמעט תשמיש המבוי ובמחיצה כל דהוא סגי, ואע"פ שענין זה אינו שוה בכל, דהרי יש מבוי שדיוריו רבים בבתים וחצרות ואפ"ה בעי פס ד', וכגון דאין ארכו יותר על רחבו, כבר אמרו לפי שהוא עשוי כחצר וחצר וכל הדומה לה דינו בהן דין אחד, עכ"ל. [[1]](#footnote-2)

**ג'**, ז"ל הרשב"א בעבוה"ק ש"א פ"ד, הי' הבית האחד של נכרי והאחר של ישראל וכו', וכל שאר המורים אמרו שכל שב' בתים פתוחים לחצר, חצר זו חשובה היא, והמבוי חשוב כל שחצרות פתוחות לו ובתים פתוחין לחצרות, ולזה דעתי נוטה ועיקר, עכ"ל, וכ"ה בחי' הרשב"א בדע"ד:, והשתא נמי דאסיקנא דמשום האי טעמא הוא לא שמעי' מינה דדירת גוי ל"ש דירה לגבי האי, אלא שמי' דירה להתיר את המבוי בלחי וקורה על ידי חצרו דמ"מ המבוי חשוב כיון דאיכא בתים וחצרות פתוחות לתוכו ודיורין דרין בהן, עכ"ל, ומבו' בד' הרשב"א דהא דבעי' בתים וחצירות פתוחין לתוכו הוא משום דלא התירו בלחי וקורה אלא בדאיכא ע"ז חשיבות מבוי, וחשיבות מבוי היא רק בשפתוחין לו ב' חצירות דפתוחין להן ב' בתים, ונ' דזה שלא כדבריו בתשובה שפי' הטעם משום דבעי' שלא ישתמשו במבוי תשמישי הצנע, וע' להלן סק"ב שנת' דהוא מוכח כן דהרשב"א בעבוה"ק לא אזיל עם הטעם שכתב בתשובה.

**ד'**, ז"ל ריו"נ לעיל די"ב:, ובתים וחצירות פתוחין לתוכו, כלומר ב' חצירות ובכל חצר צריך ב' בעלי בתים כדי שיצטרכו לעירובי חצירות, וצריך ב' חצירות במבוי כדי שיצטרכו לשיתוף מבוי, דהא קי"ל דאין סומכין על שיתוף במקום עירוב ועל עירוב במקום שיתוף, ולכל חצר וחצר צריך הכירא שאין לו לסמוך זע"ז, ע"כ לא סגי בבעה"ב א' בחצר אחת בצד א' ובב' בעה"ב בחצר אחת מצד השני וכו', שאם הי' כאן אותו בעה"ב שהי' יחיד אין נודע לו אם צריך עירוב אם לאו שהרי הוא משתתף עמהם ולא עירב, ואם היו בחצר אחת ד' בעלי בתים לא סגי בהכי להתיר המבוי, שהרי אינם צריכין אלא עירוב ואינם צריכין שיתוף, עכ"ל, וע' בב"י סי' שס"ג שהביא ד' ריו"נ, וכתב ע"ז דזה אינו מתישב לדעת הרמב"ם דקי"ל דסומכין על שיתוף דפת במקום עירוב.

**ונמצא** דלהתוס' ודעימיהו הא דבעי' בתים וחצירות, הוא משום דאל"כ דמי לרה"ר, ולהרשב"א בתשובה בעי' בתים וחצירות דאל"כ דמי לחצר, ולהרשב"א בעבוה"ק בעי' בתים וחצירות משום דאל"כ לית לי' חשיבות מבוי, ולריו"נ הוא משום שלא התירו בלחי וקורה אלא היכא דאית להו הכירא דעירוב ושיתוף.

ב] **ומצינו** כמה נפ"מ בזה, חדא, הוא במש"כ התוס' והריטב"א לעיל די"ב: ע"פ דבריהם, דמה"ט חצר שארכה יתר על רחבה ניתרת בלחי וקורה, אף שאין חצירות פתוחות לתוכה, וכ"ז הוא לטעמייהו, אך לפ"ד הרשב"א בתשובה, נ' פשוט דלעולם אין חצר ניתרת בלחי וקורה, ואף אם ארכה יותר על רחבה, מ"מ הרי אין בתים וחצירות פתוחין לתוכה, ואם במבוי בעי' בתים וחצירות פתוחין לתוכו כדי שלא יהא בו תשמיש הצנע, כ"ש דבחצר ניבעי לזה.

**דמה** שפירשו התוס' דבחצר שארכה יותר על רחבה ל"ב בתים וחצירות משום דרחוקה מרה"ר, פשוט דכ"ז ל"ש רק לטעמייהו דהא דמבוי בעי' בתים וחצירות הוא כדי להבדילו מרה"ר, וע"כ בחצר ל"ב לזה, אך להרשב"א דהא דבמבוי בעי' בתים וחצירות הוא כדי שלא יהא בו תשמיש הצנע, הרי כ"ש דניבעי לזה בחצר, והרי פי' הרשב"א דזהו הטעם דבחצר בעי' פס משום שמשתמשין בו תשמישי הצנע, וא"כ ודאי לא יהני מידי הא דארכה יתר על רחבה, דאכתי משתמשין בה תשמישי הצנע, וז"ב.

**והאמנם** לעיל די"ב: אמר ר"נ דחצר שארכה יותר על רחבה הו"ל מבוי ומבוי בלחי וקורה סגיא, אך בחי' הרשב"א שם הביא גיר' הראב"ד דגרסי' אי ארכו יותר על רחבו ואמבוי קאי, אבל חצר לעולם אינה ניתרת בלחי וקורה כיון שאין חצירות פתוחות לתוכו, והסכים הרשב"א שם לד' הראב"ד, וזה מתישב עם דבריו בתשובה.

**וע'** גם בפי' ריו"נ לעיל די"ב: שפירש דמש"א דחצר שארכה יתר על רחבה ניתרת בלחי וקורה ה"מ בשפתוחין לאותו חצר בתים וחצירות, והביאו הב"י בסי' שס"ג, וזהו לטעמי' דהא דבעי' בתים וחצירות הוא משום דבעי' שיהא עירוב ושיתוף, וע"כ אין לחלק בזה בין מבוי לחצר.

**אך** בעבוה"ק ש"א פי"ג נקט הרשב"א דחצר שארכה יותר על רחבה ניתרת בלחי וקורה, הגם שאין חצירות פתוחות לה, וזה אינו מתישב עם דבריו בתשובה הנ"ל.[[2]](#footnote-3)

**ונ'** שטעמו הוא עפמש"נ לעיל מל' עבוה"ק דהא דמבוי בעי בתים וחצירות הוא משום דחשיבות מבוי הוא רק בדב' חצירות פתוחות לתוכו, ולפ"ז י"ל דע"כ חצר שארכה על רחבה ניתרת בלחי וקורה אף שאין חצירות פתוחות לתוכה, משום דחצר חשיבא אף בשאין חצירות פתוחות לתוכה, וכמש"כ הרשב"א שם דכל שב' בתים פתוחים לחצר חצר זו חשובה היא, וע"כ שפיר היא ניתרת בלחי וקורה.

**וצריך** להוסיף בזה, דס"ל להרשב"א דהא דחצר שארכה יתר על רחבה ניתרת בלחי וקורה, לאו היינו משום דכה"ג חשבינן לה כמבוי, דא"כ בדין דניבעי חצירות פתוחות לתוכה, שיהא לה חשיבות מבוי, אלא היינו דכה"ג אף "חצר" ניתרת בלחי וקורה, וע"כ סגי ל"ב שיהיו חצירות פתוחות לתוכה.

**ונ'** לפ"ז, דלדעת הרשב"א לא תהא חצר שארכה יתר על רחבה ניתרת בלחי וקורה, רק אם ב' בתים פתוחים לתוכה, דרק כה"ג הוא דאית לה חשיבות חצר, וכמש"כ הרשב"א שם, וכאשר כ"ה ל' הירושלמי שהביאו הראשונים, דחצר אינה פחותה מב' בתים, אך לדעת התוס' נ"פ שהיא ניתרת בלחי וקורה אף בשאין פתוחים לה ב' בתים, וצ"ע בזה.[[3]](#footnote-4)

ג] **עוד** נפ"מ בזה, הוא במש"כ בתור"פ לעיל די"ב:, דלפ"ז יש להחמיר בחצירות שלנו הקרובות לרה"ר להצריך פס ד' או ב' לחיים וכו', עד שיהא בתים וחצירות פתוחים לתוכו, עכ"ל, והיינו דהגם דבתשמישן הוו חצירות, מ"מ כיון שסמוכות לרה"ר דינם כמבוי דבעי' שיהיו בתים וחצירות פתוחין לתוכו,[[4]](#footnote-5) ומאידך כתב בשו"ת מהרי"ל סי' ר"ב בשם סמ"ק ואגודה דמבואות שלנו שרחוקות מרה"ר א"צ שיהיו בתים וחצירות פתוחות לתוכן, וכנראה כונתו ללמוד כן מל' ר"פ בהגה' הסמ"ק דמבואות שלנו "שסמוכות לרה"ר" צריכים ב' לחיים, והרי דאם אין סמוכות לרה"ר א"צ ב' לחיים, וע' באגודה פ"ק סי' י"ב שכתב דין זה וסיים ע' סמ"ק.

**וכ"ז** הוא לפי טעמא דהתוס', אך לדעת ש"ר פשוט דאף מבוי הרחוק מרה"ר אינו ניתר בלחי וקורה עד שיהיו בתים וחצירות פתוחין לתוכו.

ד] **עוד** נפ"מ בזה הוא במש"כ בשו"ת הרשב"א ח"א סי' תר"א וח"ז סי' קס"ב לחדש דמבוי המפולש ניתר בצוה"פ מכאן ולחי או קורה מכאן אף בשאין בתים וחצירות פתוחין לו,[[5]](#footnote-6) ועיי"ש בדבריו בח"ז שהוכיח כן מלעיל ד"ו: ועמש"נ בזה בסימן ל' סק"ג, ונ' דכ"ז הוא לטעמי' דהא דמבוי אינו ניתר בלחי וקורה אא"כ בתים וחצירות פתוחין לתוכו הוא משום דאל"כ דמי לחצר שמשתמשין בו תשמישי הצנע וצריך מחיצות גמורות יותר, וע"כ כל שהוא מפולש מב' צדדים לרה"ר לא חזי כלל לתשמישי הצנע, וע"כ כה"ג ניתר בלחי וקורה אף שאין בתים וחצירות פתוחין לתוכו, אך לדעת ש"ר ודאי דאף מבוי המפולש אינו ניתר בלחי וקורה אם אין בתים וחצירות פתוחין לתוכו.

**והנה** בשו"ת הרשב"א ח"א שם מבו' עוד, דכה"ג הוא ניתר בלחי וקורה אף שרחבו יותר על ארכו, ונ' טעמו דהא דרחבו יותר על ארכו אין ניתר בלחי וקורה הוא משום דדמי לחצר, וכה"ג שהוא מפולש מב' צדדים ל"ד לחצר, וזה כהטעם שהביא בשו"ת הרשב"א ח"ה (שהבאנו בהערה) ודחאו.

ה] **והנה** בתוס' לעיל דכ"ד: ד"ה ההיא רחבה כתבו, ז"ל, ושביל פירש הקונטרס דאית בי' דיורין ואתי שפיר הא דקאמרינן בסמוך דמהני לחי לשביל ואי אין בתים וחצירות פתוחים לתוכו לא הוה משתרי בלחי, עכ"ל.

**אך** שם בד"ה לעביד כתבו התוס', ז"ל, לכך נראה לפרש דשביל של כרמים אין בו דיורין וכו' ואפ"ה מהניא לי' לחי, דבני מבוי היו משתמשין שם ובמבוי הרבה בתים וחצירות היו, עכ"ל.

**ובתורי"ד** שם, ז"ל, ניעביד לחי לשביל של כרמים כו', מיכן מוכיח שלא הי' דיורים בשביל ומש"ה הי' ניתר בלחי שאילו היו בו דיורים היאך הי' ניתר בלחי והא אמרי' לגבי מבוי שאם אין בתים וחצרות פתוחין לתוכו דינו כחצר שהיא צריכה פס ד' אבל זה השביל שאין בו דיורין למה נחמיר עליו להצריכו פס כחצר שיש לה דיורין, הילכך סגי לי' בלחי כל שהוא, עכ"ל.

**ועיי"ש** בחי' הרשב"א והריטב"א שמבו' דעתם דאין השביל ניתר בלחי וקורה אא"כ בתים וחצירות פתוחים לתוכו, עיי"ש בדבריהם.

**ונ'** דהוא תלוי בפלוגתת הראשונים בטעמא דבעי' בתים וחצירות, דהתוס' שכתבו דאף דליכא בתים וחצירות בשביל מ"מ הוא ניתר בלחי וקורה משום דבני מבוי היו משתמשין שם ובמבוי הרבה בתים וחצירות היו, הוא משום דס"ל דהא דבעי' בתים וחצירות פתוחין לתוכו היינו דבעי' שיהא רבוי דיורין להבדילו מרה"ר, וע"כ י"ל דסגי לזה בדיורי המבוי המשתמשים בשביל, אך לדעת הרשב"א בעבוה"ק דהא דבעי' בתים וחצירות הוא משום דזהו מבוי חשוב, נ' פשוט דל"מ כלל הא דבתים וחצירות פתוחים למבוי ובני המבוי משתמשים בשביל, וז"פ.

**אמנם** הנה בחזו"א סי' פ"ו סק"ז כתב ע"ד התוס', ז"ל, לכאו' שימוש לאו מילתא היא דבעי' בתים וחצירות פתוחים לתוכו, ונראה דהשתא התחילו בני מבוי להשתמש גם ברחבה והו המבוי והרחבה והשביל כמבוי ארוך וכו', עיי"ש בדבריו, ולדבריו א"ש ד' התוס' גם לפום טעמא דהרשב"א.

**ומש"כ** הרי"ד דהשביל ניתר בלחי וקורה אף שאין בתים וחצירות פתוחים לתוכו משום שאין בו דיורים, נ' דמפרש טעמא דמבוי בעי בתים וחצירות, כד' הרשב"א בתשובה, דהוא משום דאל"כ משתמשין בו תשמישי הצנע ודמי לחצר, ואשר זש"כ הרי"ד דכל שאין בו דיורים ואין משתמשין בו כלל תשמישי הצנע למה נחמיר עליו להצריכו פס כחצר שיש בה דיורים, וז"ב.

**והנה** מבו' בל' הרי"ד, דהא דאם אין בתים וחצירות פתוחים לתוכו אינו ניתר אלא בפס, הוא משום דכה"ג דמי לחצר, וע"כ הוא שכתב דאם אין בו דיורין דל"ד לחצר ניתר בלחי וקורה, ונ' ללמוד מזה שדעתו דחצר לעולם אינה ניתרת בלחי וקורה אף אם ארכה יתר על רחבה, דאם אף חצר שארכה יתר על רחבה ניתרת בלחי וקורה, ל"ש לומר דמבוי שאין בתים וחצירות פתוחים לו דמי לחצר שהרי אף חצר כה"ג היתה ניתרת בלחי וקורה, וזהו לטעמי' שמפרש דהא דמבוי שאין בתים וחצירות פתוחים לתוכו אינו ניתר בלחי וקורה הוא משום דכה"ג משתמשין בו תשמישי הצנע ודמי לחצר, וע"כ כ"ש דחצר גופה אינה ניתרת בלחי וקורה, וכמש"נ כן לעיל סק"ב ובהערה שם בדעת הרשב"א, וז"ב.

**ושו"ר** בפסקי רי"ד לעיל די"ב: שנ' להדיא שדעתו דחצר לעולם אינה ניתרת בלחי וקורה, ולא גריס כלל כגיר' דילן בגמ' שם, עיי"ש, וכ"נ דעת נכדו הריא"ז בפ"ק ה"א דין כ"ב.

1. ונ' ברור לפ"ד הרשב"א, דמבוי שארכו יותר על רחבו שדינו הוא שניתר בלחי וקורה, הרי דאם עשה צוה"פ לפתחו ונפרץ הדופן הארוך במלואו, נמי ה"ז ניתר בלחי וקורה, דכיון שהמבוי עצמו ארכו יותר על רחבו ותורת מבוי לו, סגי לי' במחיצות פחותות וה"ה ניתר בלחי וקורה, אך בחזו"א סי' ס"ה סקנ"ג כתב דכלפי פירצה זו דינו כחצר ואינו ניתר בלחי וקורה, דרק פתח שברחבו ניתר בלחי וקורה ולא פתח שבארכו, והדברים צ"ע,

   ולכאו' יש ללמוד כן עוד, ממש"כ הראשונים לעיל ד"ו. דפרצת מבוי בי' או בד' אינה ניתרת בלחי וקורה שאין לחי וקורה מתירין את הפירצה, ונ' בדבריהם להדיא דאלמלי הא דאינם מתירין את הפרצה, היו הלחי וקורה מתירין אף פרצת מבוי מצידו, ואף דהויא הפרצה באורך המבוי, וזה שלא כד' החזו"א, וצ"ע עוד בזה. [↑](#footnote-ref-2)
2. שו"ר בלבוש סי' שס"ג סכ"ז, ז"ל כל שארכו יותר על רחבו דינו כמבוי אפי' הוא חצר וניתר בלחי או קורה, ואע"ג שאין בתים וחצירות פתוחין לתוכו וכו', דדוקא מבוי שהוא קרוב לרה"ר ואם אין בתים וחצירות דיורין הרבה פתוחות לתוכו הוא יותר דומה לחצר בתשמישי הצנע לערך רה"ר, לפיכך צריך תיקון יותר ולא סגי בלחי או קורה, אבל סתם חצר הוא פתוח למבוי ואצל המבוי הוא נראה ג"כ כמבוי שתשמישתן כמעט דומים, לפיכך נידון כמבוי להתירו בלחי וקורה, עכ"ל, ובדוחק י"ל כן גם בד' הרשב"א, אך אי"ז נ' כלל מדבריו בתשובה. [↑](#footnote-ref-3)
3. ובאמת נ', דאף מש"כ הרשב"א לעיל די"ב: דאין חצר ניתרת בלחי וקורה, נמי אי"ז מתישב עם דבריו בתשובה, שהרי הרשב"א שם כתב דהטעם שאינה ניתרת בלחי וקורה הוא משום דאין חצירות פתוחות לתוכה, ולפ"ד הרשב"א בתשובה נ' דא"צ לזה, דאף אם יהיו חצירות פתוחות לתוכה נמי לא תהא ניתרת בלחי וקורה, דחצר לעולם משתמשין בה תשמישי הצנע, אך אי"ז מוכרח, די"ל דאי לאו ה"ט שפיר היתה החצר ניתרת בכה"ג בלחי וקורה, כיון דעשוי' כמבוי, וזה ע"ד מש"כ הרשב"א בתשובה שם, ז"ל, אע"פ שענין זה אינו שוה בכל, דהרי יש מבוי שדיוריו רבים בבתים וחצרות, ואפ"ה בעי פס ד', וכגון דאין ארכו יותר על רחבו, כבר אמרו לפי שהוא עשוי כחצר, וחצר וכל הדומה לה דנו בהן דין אחד, עכ"ל, ומה שהוצרך הרשב"א לטעם זה דאין חצירות פתוחות לתוכה, נ' דהוא משום דס"ל כמש"כ בדע"ד: דהא דבעי' בתים וחצירות פתוחים לתוכו הוא משום דבעי' חשיבות מבוי, ומפרש דהא דחצר שארכה יתר על רחבה ניתרת בלחי וקורה הוא משום דכה"ג חשבינן לה כמבוי, וע"כ בעי' שיהא לה חשיבות מבוי שיהיו בתים וחצירות פתוחים לתוכה. [↑](#footnote-ref-4)
4. ונ' דזהו גם מכוון ר"פ בהגהתו לסמ"ק מ' רפ"ב, ז"ל, והשתא מבואות שלנו שסמוכות לרשות הרבים צריכים שני לחיים ואף על גב דאין לנו רה"ר גמורה מכל מקום מיחלף, עכ"ל, ונ' כונתו לחדש דאף בדאיכא עלייהו תורת חצירות, מ"מ כיון שסמוכות לרה"ר דינם כמבוי דבעי' בתים וחצירות פתוחות לתוכו. [↑](#footnote-ref-5)
5. אך בח"ה סי' ר"ב כתב הרשב"א, ז"ל, ומה שאמרת שנסתפק לך במ"ש וכו' איזהו מבוי הניתר בלחי וקורה, כל שאין ארכו יותר על רחבו ובתים וחצרות פתוחות לתוכו וכו', אם הוא דוקא במבוי סתום אבל במבוי מפולש וכו', או דילמא ל"ש, דבר זה לא שמעתי בו שום הפרש דמאי שנא, ואי נפשך לומר לפי שפלושו מוכרח דאינו חצר אלא מבוי, וכי אין חצרות מפולשות לרה"ר, ותנינן חצר שהרבים נכנסים לה בזו ויוצאים לה בזו וכו', עכ"ל, ועיי"ש שהאריך עוד בזה, וזה סותר לדבריו בתשובות הנ"ל, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-6)