שיעור יא קסח ב-ה
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / אורח חיים / סימן קסו עד סימן רא - ברכות

![](data:image/gif;base64...)![](data:image/gif;base64...)

**שיעורי הלכה**

**שיעורים מפי מו"ר**

**הגאון רבי רפאל צבי ובר שליט"א**

**הלכות ברכות**

**שיעור יא**

**~ סימן קסח סעיף ב-ה ~**

## [סעיף ב] אם ב' שלמות ממין אחד, אחת גדולה ואחת קטנה, מברך על הגדולה, אם יש לאדם שני חצאי לחם ואין לו לחם שלם, יחברם יחד בעץ או בשום דבר שלא יהא נראה, ודינו כדין שלם, ואפילו בשבת יכול לחברם.

### לחבר ב' חצאי לחם

מבואר בשו"ע שאם מחבר ב' חצאי לחם נחשב כלחם שלם, ומקור דברי השו"ע הוא מהרוקח (סימן שכט), ושם הוכיח דבריו מהגמרא בעירובין (פא, א) לגבי דין הנחת פת בעירוב חצירות שאם תפרה בקיסם מערבין בה, ואף שצריך שם פת שלימה כמבואר במשנה שם (פ, ב). ובפנים מאירות (בזבחים קה, ב) מקשה מהא דמצינו בתוספתא בעוקצין (פרק א) שאתרוג שנפרץ ותחבו בכוש או בקיסם אין זה חיבור ע"ש, ומבואר שחיבור ע"י קיסם אינו עושה את שני החלקים כחתיכה אחת [א.ה. אמנם בבאר היטב (סימן תרמח ס"ק יד) הביא משו"ת בית יעקב שאם נפל הפיטם של האתרוג וחיברו ע"י מחט ה"ז כשר, והוכיח כן מהגמרא בעירובין (הנ"ל) דלעניין עירוב מצינו שאם חברה בקיסם מקרי שלם].

וממה שהוכיח הרוקח מהגמרא בעירובין השיג הפנים מאירות דשם הטעם שצריך להניח לחם שלם הוא משום איבה דהיינו שיש לחוש שיאמר האחד לחבירו איך נתתי אני שלם ואתה פרוסה, ולכן כשמחברם יחד דנראה כשלם אין איבה דניכר שהביא פת שלם.

### דין 'שלם' ו'נראה כשלם'

ונראה שאף הבית יוסף לא היה ברירא ליה דין זה דהנה בדברי הרוקח נראה שסמך על דין זה לכתחילה שאפילו אם יש לו לחם שלם ממש, יכול לסמוך ולחבר שני חצאי לחם ולבצוע עליהם, אך בבית יוסף הביא את דבריו שרק אם אין לו פת אחרת שלימה יכול לסמוך להקל ולחבר ב' חצאי לחם בקיסם, וכמש"כ בשו"ע כאן שכתב שיש לעשות כן רק אם אין לו שלם, וכ"כ האליה רבה (ס"ק ה) ע"ש. וטעם הדבר נראה דס"ל לשו"ע שאף כשמחבר ב' חצאי לחם בקיסם אינו נעשה ככר אחד גדול, מכל מקום יש ענין לחברו בקיסם כיון שנראה כשלם, והיינו דאף באופן שאין מעלת שלם יש ענין שיהיה נראה כשלם. וכן משמע במחצית השקל (ס"ק ג) דלדעת השו"ע מהני חיבור בקיסם כיון שהוא נראה כמו שלם וכ"ה במשנ"ב (ס"ק ח).

ונראה להביא ראיה לדבר מדביר השו"ע בסמוך (סעיף ג) שכתב שם יש לו שני גלוסקאות הדבוקים יחד שנאפו ונחתך מן האחת והשנייה נשארה שלמה, דטוב להפריד החתיכה מהשלמה כדי שתהא נראית שלימה, אף על פי שנראית יותר גדולה אם לא יחתכנה, ולכאורה דין זה צ"ע דממה נפשך אם הפת החתוכה נחשבת כחתיכה אחת עם הפת השלימה מה מועיל שיחתכנה, הרי הפת השלימה אינה נחשב כ'שלימה', ואם הם אינם נחשבים כחתיכה אחת מדוע צריך להפרידם, הרי אף אם הוא לא יפריד הרי אותה הפת שלימה. ומוכח שיש ענין נוסף בדין שלם, דצריך שיראה כשלם, ואף אם הפת נחשבת כשלימה צריך גם שתהיה נראה כשלימה.

ויש להעיר לפי"ז דהנה ידועה דעת הפוסקים (עי' חוט שני ח"ד פרק פה ס"ק כ, וכן הביאו בשם הגריש"א הגדש"פ הלילה הזה עמוד 9) שאם שורף את קצוות מצה שנשברה, אינו מועיל להחשיבו כשלם, ולפי הנ"ל אפשר דמכל מקום אם יעשה כן יועיל שיהיה לכה"פ נראה כשלם.

ולדינא מסיק במשנ"ב (ס"ק ז) דבחול אין צריך להדר אחר זה ולחבר את ב' החצאים, אך בשבת יעשה כן. אמנם אם נחתך הפת לכמה חלקים כתב החתם סופר (אורח חיים סימן מו) שאין תקנה לחברה ע"י קיסם.

### אם חסר מהפת חתיכה קטנה

והנה בסוגיא בעירובין (פא, א) מצינו דלגבי ככר של עירוב אם חסר רק אחד ממ"ח חשיב כככר שלם ואפשר לערב בו, ובשערי תשובה לקמן (סימן רעד ס"ק א) הביא דדעת כמה אחרונים שה"ה לגבי דין שלם ללחם משנה שאם חסר רק אחד ממ"ח עדיין חשיב כפת שלימה, והביא שיש שחלקו שאינו נחשב כשלם בכהאי גוונא.

והנה איתא ברמ"א לעיל (סימן קסז סעיף א) שבשבת לא יתחיל לחתוך בככר עד לאחר הברכה, והיינו אף כשנשאר הפת שלם, ולכאורה טעמו משום שנופלים פירורים, וא"כ מוכח דצריך להחמיר אפילו אם נחסר רק אחד ממ"ח. אכן מבואר במשנ"ב שם (ס"ק י) דאין החשש משום פירורים אלא דחששו שיחתוך בטעות את הפת לגמרי, והראיה שהרי בחול חותך את הפת ואינו חושש למה שנחסר, אלא על כרחך שלא החמירו כל כך לחוש שמא יחתך הפת אלא בשבת דבעינן לחם משנה. ולפי זה נראה דאדרבה יש להוכיח מכאן דאין לחוש לפירורים הנופלים בחיתוכו, שהרי כל החשש הוא שמא יחתוך את הפת לגמרי. אמנם עדיין יש לדון שיתכן שאם יהיה חסר אחד ממ"ח גרע טפי שהרי חסר חלק מן הפת. ובאמת בשש"כ (פרק נה הערה כד\*) הסתפק אם אפשר לסמוך להקל כשנחסר אחד ממ"ח, אמנם החוט שני (חלק ד פרק פה ס"ק כ) שאם אין לו לחם שלם יש לסמוך על זה.

## [סעיף ה] פת עובד כוכבים נקייה ופת קיבר של ישראל, אם אינו נזהר מפת עובד כוכבים מברך על איזה מהם שירצה. ואם הוא נזהר מפת עובד כוכבים, מסלק פת נקי של עובד כוכבים מעל השלחן עד לאחר ברכת המוציא.

### פת עכו"ם נקיה ופת קיבר של שישראל

מקור דברי השו"ע הוא מהתוס' בברכות (לט, ב ד"ה אבל) שהביא דברי הירושלמי שמי שיש לפניו שני מיני פת אחת טמאה ואחת טהורה מברך על הטהורה התחילה, אך אם הפת קיבר טהורה והפת נקיה טמאה מברך על איזה מהם שירצה. וכתבו התוס' דכן הדין גם לעניין מי שיש לפניו פת של ישראל ופת של עכו"ם, דאם שניהם נקיים מברך על של ישראל ופוטר את של עכו"ם, ואם הפת של עכו"ם נקיה מברך על איזה מהם שירצה. ובתוס' שם סיימו שרבינו שמשון צוה לסלק את הפת עכו"ם הנקיה עד לאחר ברכת המוציא.

ובפשטות ביאור הדין שכשיש לו פת עכו"ם נקיה ופת קיבר של ישראל דמברך על איזה מהם שירצה, הוא משום דמעלת פת נקיה ומעלת פת ישראל שוין, ולכן יכול לברך על איזה מהם שירצה. ובבית יוסף ביאר את דעת רבינו שמשון שהובא בתוס' שהיה מסלק את הפת בשעת הברכה, דהוא משום שהיה מקפיד על פת עכו"ם, והביאו המג"א (ס"ק ט).

והאחרונים תמהו דמדוע היה צריך לסלק את הפת אף אם הוא מקפיד על פת עכו"ם, הרי מדינא הוא יכול לאכול מה שירצה, וא"כ הוא יכול להחליט לאכול את הפת קיבר של הישראל. ונראה שהמשנ"ב הרגיש בזה דכתב (בס"ק יט) דחשש שאם יהיה מונח על השולחן בעת הברכה תהיה הפת הנקיה חביבה עליו יותר. וביאור דבריו נראה ע"פ מש"כ המאמר מרדכי (ס"ק יא) שפירש דברי הירושלמי דמברך על איזה מהם שירצה, דהיינו שמברך על מה שחביב עליו בזמן הברכה, ולכן חשש שמא בזמן הברכה יהיה חביב עליו הפת של עכו"ם הנקיה, ואז יהיה חייב לבצוע עליה, ולכן סילקה מן השולחן. וע"ש שציין לסימן ריאד לשון 'איזה מהם שירצה' היינו על מה שחביב עליו עכשיו.

ומדברי המשנ"ב משמע שאם יהיה חביב עליו הפת של עכו"ם בשעת הברכה צריך לבצוע עליה אף שהוא נוהג ליזהר בפת של עכו"ם. וכן מבואר להדיא בהמשך דברי השו"ע שאם יש אחרים המסובים עמו בסעודה שאינם מקפידים על פת עכו"ם צריך לבצוע בשבילם מהפת הנקיה ע"ש, ומבואר דהתירו לו לאכול פת עכו"ם כדי לקיים דין חביב [אמנם עי' ביאור הלכה (ד"ה על) שביאר דברי השו"ע שהוא משום כבוד האורח ע"ש]. ובבית מאיר הקשה דמדוע שיתירו איסור של פת עכו"ם בשביל לבצוע על חביב שהוא דין בחביבות המצוה, ועוד הוסיף שם דאם נהג בזה איסור יש בזה חשש איסור דאורייתא כיון שהוא מנהג טוב שנחשב כנדר, וכן הקשה בביאור הגר"א כאן והו"ד בביאור הלכה (שם).

ובעיקר סברת רבינו שמשון שהיה מחמיר שלא לאכול פת עכו"ם וחשש שמא צריך להקדים פת עכו"ם מחמת נקיותה צ"ע שהרי מבואר ברמ"א (סעיף א) דכל זה הוא דווקא כשרוצה לאכול משניהם, אבל אם אינו רוצה לאכול אלא מאחד, יבצע על אותה פת שדעתו לאכול אותה ואין לחוש לפת השניה אף אם יש לה דין קדימה, וא"כ הכא נמי כיון שהוא לא מתכנן לאכול את הפת הזו כי היא פת עכו"ם לא שייך בה דיני קדימה. וכבר עמדו בזה הרבה אחרונים כמובא במשנ"ב (ס"ק יט), ולדעתם אין צריך לסלק את הפת של עכו"ם מע"ג השולחן.

ובאמת בט"ז (ס"ק ה) ביאר דרבינו שמשון לא היה מחמיר בפת עכו"ם והטעם שהוא סילק את הפת מעל גבי השולחן הוא משום שחשש שהאיסור של פת עכו"ם אינו חמור כמו פת טמאה, וממילא אין מעלותיהם שוות ויש להקדים את הפת עכו"ם שהיא הנקיה. ובפמ"ג (משבצו"ז ס"ק ה) הוסיף דשמא הסתפק בזה גופא דאפשר שהאיסור של פת עכו"ם חמור יותר מהאיסור לאכול פת טמאה, ובזה צריך לאכול דווקא של ישראל, או להיפך שפת של עכו"ם קיל טפי, ואז צריך לאכול דווקא את הפת עכו"ם שהיא הנקיה. עוד כתב דאפשר לומר דהטעם שרבינו שמשון סילק את הפת כדי שלא ילמדו ממנו הלכה, שאם יבחר לאכול את הפת ישראל יחשבו שהדין שחייבים לאכול את פת הישראל בתחילה, משום שהאיסור לאכול פת עכו"ם הוא חמור יותר מהאיסור לאכול פת טמאה, ובזה אין את הדין שבוצע מאיזו שירצה.

**הדינים העולים:**

1. לכתחילה צריך ליקח פת שלימה אם יש לו, אך אם אין לו פת שלימה הוא יכול לחבר ב' חצאי לחם דאז הוא נראה כשלם, אמנם דעת המשנ"ב דרק בשבת כשאין לו פת שלימה ללחם משנה יש להחמיר ולחבר ב' חצאי לחם בקיסם.
2. אף פת שהיא שלימה צריך גם שתראה כשלימה, ולכן אם יש ב' גלוסקאות מחבורות ואחד חתוך יש להפרידו מהשלימה כדי שיהיה ניכר שלמותה.
3. נחלקו האחרונים אם חסר אחד ממ"ח בפת אי חשיב שלם כמו שמצינו לגבי עירוב. ומכל מקום אם נשרו פירורים קטנים נראה דנחשב כשלם.
4. אם יש לפניו פת ישראל קיבר ופת עכו"ם נקיה בוצע על מה שירצה באותה עת, ודעת הרבה פוסקים שמי שנזהר מלאכול פת עכו"ם אין דין להקדים אותה. ולדעת השר מקוצי צריך לסלק את הפת עכו"ם מספק.