גדרי יוצא
קטגוריות: ש_ס / מא חולין / חולין - הרב וורצל / אלו טריפות / יוצא מן האיסור

בכורות ו: גדרי יוצא מן האיסור

**א. מ"ש חלב מדם שבשלו-**

בעיקר הדין של יוצא מן האיסור יש מקום עיון, דהא מצאנו גבי דם שבשלו שאין בו איסור תורה לכמה פוסקים עיין בפמ"ג פתיחה להל' מליחה, ולמה לא ייאסר משום יוצא מן האיסור ומ"ש מכל יוצא מן האיסור כגון חלב שנעכר ונעשה דם [וכעין קו' זו בנובי"ת יו"ד-לו][[1]](#footnote-2)?

עוד יל"ע דהא מבואר בתוס' ע"ז סו: דאין איסור שבח עצים בפת אלא באיסורי אכילה ולא באיסורי הנאה, ואף שהפת נגרם ע"י האיסור אכילה מ"מ אין בו דין נגרם ויוצא מן האיסור.

א. בחזו"א בכורות טז-יג כתב דאין איסור יוצא אלא בנוצר ביד"ש ולא בידי אדם, ורק באיסוה"נ יש איסור אחר של נגרם מאיסוה"נ.

ב. ובקה"י בכורות-ה צידד עוד ליישב הא דדם שבשלו דכל שהדבר עצמו נהפך להיתר פקע האיסור לגמרי, אבל אם הוא עצמו נשאר באיסורו הרי היוצא ממנו אסור וזהו איסור יוצא בכגון ביצה ומ"ר וכה"ג.

ומשה"ק מהא דשבח עצים בפת שלא נאסר באיסורי אכילה כתב בקה"י דלא דמי דכל דין יוצא הוא באופן שנוצר ממש ונתהווה מממשות האיסור וכגון חלב הנוצר מדם או מ"ר שנוצר מגוף הבהמה, אבל גבי שב"ע בפת אין גוף הדבר עשוי מן האיסור רק האיסור הוא גורם לחוד.

אלא דמ"מ נתקשה טובא מחלב שנעשה מדם שנעכר והרי גוף האיסור נעשה לחלב והותר ומ"ש מדם שבשלו, ולא העלה דבר ברור רק מסיק כד' החזו"א.

**ב. בד' רבינו יונה בהיתר מושק-**

והנה דעת רבינו יונה הו"ד ברא"ש ברכות ו-לה להתיר את המוש"ק [בושם שנוצר מדם חיה] משום שנהפך לבריה חדשה של היתר, וכמו נבילה שנפלה לדבש שנהפך לדבש ומתירים אותה, והרא"ש כתב דאף ראייתו צריכה ראיה ומנ"ל שכן הוא הדין גבי דבש [ומקורו של רבינו יונה מבואר בר"ן ע"ז לט. שפי' כן בסוגיא שם].

ובדעת רבינו יונה יש שני אופנים:

א. במג"א רטז-ג הבין שעיקר ההיתר משום פנים חדשות.

אבל באמת תמה ע"ז במג"א מחלב שנעשה מדם שנעכר ומבואר בכורות ו: דבלא חידושא דקרא היה אסור, וגם באפרוח מביצת טריפה לא התירו אלא ע"י שנסרח באמצע ולא סגי בפנים חדשות ויש בו איסור יוצא (תמורה לא.) [ועיין בח"י תסז-טז משכ"ב].

ובחזו"א יב-ז ג"כ נקט בדעת ר"י שעיקר ההיתר הוא משום פנים חדשות ועיי"ש שיש בזה שני נידונים חדא אם יש בו את האיסור המקורי או דכיון שנשתנה פקע האיסור המקורי, ועוד אם ייאסר משום יוצא מן האיסור.

ודעת ר"י להתיר "דכל שנשתנה למחודש אינו כלל איסור דהוי כנתאפס ונברא אח"כ דבר חדש וכגידולי איסור בדבר שזרעו כלה".

ועיי"ש מש"כ לתרץ הקו' מאפרוח בזה"ל:"ונראה שהכל לפי השינוי דהא באפרוח שנולד מביצת טריפה בעי למיסר דשינוי בין גשם הביצה לגשם האפרוח אינו גדול כ"כ והיינו בשר היינו ביצה".

אבל עדיין נתקשה שם לא למה ייאסר משום יוצא כמו חלב שנעשה מדם [ועיי"ש דבדבש י"ל טעמו של ר"י משום שאינו חד גורם שגם הדבש משתתף ביצירתו ושרי אבל לענין מושק א"א לומר כן], ועיי"ש משכ"ב דכל נשתנה לדבר חדש אף אינו בכלל יוצא מן האיסור אלא דשאני חלב שהדם הוא המהוה אותו לבדו והוי בעיקר איסור דם ועיי"ש בסק"ה משכ"ב, עיי"ש ולא הוברר לי כוונתו כה"צ.

[באול"צ ח"א או"ח-לד כתב דלא אמר ר"י אלא בנשתנה ביד"ש אבל נשתנה בידי אדם לא חשיב פנים חדשות, עיי"ש מה שדן לענין ז'עלאטין, אבל ביבי"א ח-יא הביא מחת"ס יו"ד-קיז לא כן].

ב. מיהו בהגר"א שם הביא מד' הר"ן ע"ז לט. נראה שפי' ד' רבינו יונה דלאו מטעם פנים חדשות הוא אלא משום שמתחילה נסרח הדם קודם שנעשה מושק, וכן דבר הנופל לדבש נסרח קודם שנעשה דבש ושרי כמו לענין אפרוח מביצת טריפה תמורה לא., וכ"כ בהג' חת"ס, ולפי"ז לא תיקשי מכל איסור יוצא.

1. ובאמת ברשב"א קיא. הביא דעת בעהע"ט דדם שבשלו אסור מדאורייתא אלא שאין בו מלקות דהוי כח"ש, ועיין שאג"א החדשות-טז שבאר הטעם משום דהוי כדם האברים אבל בבעהע"ט משמע דהוי ממש כח"ש ולא רק שאין בו כרת.

   ובשו"ת הרי"מ יו"ד-ז באר כוונתו דהוי יוצא מן האיסור וכש"כ הר"מ דהוי כחצי שיעור. [↑](#footnote-ref-2)