מראי_מקומות_שח_יא-יב-יג
קטגוריות: שו_ע / אורח חיים / הלכות שבת - הרב יהושע ננקינסקי

**סימן שח יא-יב-יג**

★לדעת רש"י [קכד] שברי כלי חרס דמותר לטלטלם היינו מפני "כיון דבחצר כלי הוא בעלמא נמי לא פקע שם כלי מיניה", ולא מפני דראוי לקינוח, דשימוש של קינוח לא חשיב כלל.

ואתי שפיר הגמ' של "שירי פרוזמיות דבעי גע"ג" ובפחות מזה לא מהני, והרי ראוי לקינוח וע"כ שימוש של קינוח לא חשיב ולא מקבל שם כלי בשביל שימוש זה.

ובקרומות של מחצלת דמהני [שימוש של קינוח] עיין בריטב"א "דלכך **בעי מעין מלאכתן הראשונה**" והיינו דמצד המצב הנוכחי לא יכול לקבל שם כלי, דשימוש של קינוח לא חשיב ולא הוה כשברי כלים דראויים לכסות בהם, דשם המצב הנוכחי נותן להם שם כלי.

רק בכ"ז מהני קינוח במחצלת דזה המשך של המצב הקודם [מעין מלאכתן הראשונה].

ולדעת הסוברים דקינוח מהני לתת שם כלי, עיין בתוס' דאיה"נ דלאו דוקא נקט מעין מלאכתן הראשונה.

וע"ע במאירי שהביא שני תירוצים נוספים.

א. "ויש מתרצים שכל שראויים לכעין מלאכתן מותר לטלטלם כדין כלים שלמים, אבל אם אין עושין כעין מלאכתן אע"פ שעושין מעין מלאכה אין נוטלים **אלא לצורך אותו ענין** וכו'.

ב. ויש מתרצים שמאחר שבמחצלת קודם שנעשה לא היו חלקיו עומדים אלא לשריפה הייתי סבור שאף כשנפרמו יהיו חוזרות לקדמותן, בא ולמד שמאחר שראויים לכעין מלאכתן דינם כדין המחצלאות עצמם".

ובשירי פרוזמית דבעי גע"ג והרי ראוי לקינוח וא"כ בפחות משיעור זה ג"כ יהיה מותר.

ועיין במאירי **ג' תירוצים**:

א. דפחות מזה אדם זורקן לאשפה.

ב. הראב"ד דמיירי בבלאות של **טלית של מצוה** שלא משתמשים בהם תשמיש מגונה [והובא ברשב"א].

ג. שכל שהוא פחות משלש אצבעות ארך ורחב **אף לקינוח אינו ראוי.**

★בתוד"ה "מחצלת גופה למאי חזיא" וז"ל לרווחא דמילתא מפרש הרי אע"ג דלא בעי מעין מלאכתן הראשונה כדאמר ר"נ לעיל וכו'".

ועיין מהרש"א וע"ע בחזו"א [מג-טז].

וע"ע ברשב"א דבדוקא בעי מעין מלאכתן הראשונה דמיירי דנשבר בשבת, אבל בנשבר בשבת הוכנו אגב אביהן.

וההסבר בדבריו דמעין מלאכה הכוונה שמקבל שם כלי בגלל המצב החדש, ובזה לא מהני דאדם זורקן לאשפה.

**משא"כ במעין מלאכתן הראשונה זה המשך של המצב הקודם** ולכן לא אכפ"ל בהא דאדם זורקן לאשפה.

והרשב"א מוסיף שגם "מחט שניטל חררה ועוקצה" מיירי בע"ש אבל נשברה בשבת חשיב מעין מלאכתן הראשונה.

וע"ע בריטב"א כעי"ז רק חלק עליו "במחט שניטל חררה" דהרשב"א חשיב נטילת הקוץ מעין מלאכתן הראשונה, והריטב"א פליג וס"ל דמחט שעומד לתפירה א"א לחשב את נטילת הקוץ במעין מלאכתן הראשונה.

והנה בשו"ע [סי"ב] נפסק דלא כהרשב"א דכתב "ואם זרקן לאשפה מבעו"י אסור לטלטלם" משמע דאם לא זרקן שרי, והרי מיירי בנשבר בע"ש ע"כ דלא כרשב"א.

וע"ע בהגהות רע"א על סי"א.