53 פושע כמזיק
קטגוריות: ש_ס / לב בבא מציעא / ב_מ עניינים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / שומרים / מהדו_ק

אור ליום ה' כ"ח סיון תש"ע

א] בדעת הרמב"ם דפושע כמזיק, עי' בתומים סימן ס"ו ובמגי' למשובב סימן צ"ה שפירשו דחיובו הוא מדינא דגרמי, עיי"ש בתומים מש"כ לפ"ז לישב מכ"ד, דאתיא כמאן דלא דאין דינא דגרמי, ועפי"ז נקט המגי' שם דה"ה מתחייב גם בלא משיכה, עיי"ש, ועי' בחי' הרמב"ן דנ"ו. שמשמע כן דטעמא דהרמב"ם הוא משום דינא דגרמי, וכ"נ גם בשו"ת הריטב"א, עיי"ש. - אך בדעת הש"ך שהכריע כדעת הרמב"ם אין לומר כן, שהרי דעתו בסימן שפ"ו דדינא דגרמי אינו אלא מדרבנן.[[1]](#footnote-2)

ועוד יש להוכיח בזה, דהנה הראשונים הק' ע"ד הרמב"ם מהא דפשיעה בבעלים פטור, והש"ך ס"ו סקקכ"ו תירץ דבבעליו עמו נתמעט מקרא גם מפשיעה, והטעם הוא משום דל"ה שומר כלל, אך צ"ע שהרי הרמב"ם כתב דשומר בבעלים דגרועי גרעי לשמירתו חייב, ואם אינו מחויב בשמירה כלל, מ"ט הוי זה גרועי לשמירתו.

ולפ"ז הרי בע"כ דהא דשאני פשיעה בבעלים דפטור, מפשיעה בעשו"ק דחייב, הוא כמש"כ הנתיה"מ סימן ש"א, דהגם דחיוב פשיעה הוא מכח פרשת שומרים, מ"מ מסתבר שלא להעמיד למיעוטא דעשו"ק על פשיעה, ומשא"כ בבעליו עמו דקאי קרא גם על חיוב פשיעה.

והנתיה"מ שם חידש טפי מזה, דגם בתחילתו בפשיעה וסופו באונס הוא חייב, והב"י סימן צ"ה הביא מהמרשים שנסתפק בזה, ובפשוטו הוא מחודש מאד, דהרי ל"ש לחייבו מדין מזיק, ול"ד לכל נזקי ממונו שחייב בתחילתו בפשיעה וסופו באונס, דהכא הרי כל תורת מזיק שעליו הוא רק בפושע, אך כל נזק שאינו פושע עליו, ל"ה מזיק כלל, והוי זה כמזיק שתחילתו בפשיעה ולבסוף הוזק מכח דבר אחר ולא מכחו כלל, אך הנתיה"מ נקט דכיון דתורת מזיק שעליו הוא מפרשת שומרים, י"ל דגם בכה"ג שייך לחייבו.[[2]](#footnote-3)

ולכאו' מוכרח כד' הנתיה"מ, שהרי בהא דש"ח חייב על פשיעה, לכאו' ליכא ב' דינים, ולדעת הרמב"ם דהפושע כמזיק, הרי דזהו כל עיקר חיובא דפשיעה,[[3]](#footnote-4) ובפרט אי נימא דגם פושע כמזיק הוא מפרשת שומרים, דודאי אין מקום לומר שיהיו ב' חיובים בפשיעה, וא"כ אם בחיובא דמזיק ל"ש דינא דתחילתו בפשיעה, א"כ מ"ט ש"ח חייב בתחילתו בפשיעה, וזה ק' טפי אי נימא דרק תחילתו בפשיעה חייב, ותחילתו בגנו"א אינו חייב, ודו"ק.

שוב העירוני ממש"כ הרמב"ם בפ"ב משכירות, ז"ל, וכן הורו רבותי שהמוסר כרמו לשומר בין באריסות בין בשמירות חנם והתנה עמו שיחפור או יזמור או יאבק משלו ופשע ולא עשה חייב כמי שהפסיד בידים וכן כל כיו"ב שהפסיד בידים חייב עכ"פ, עכ"ל.

והנה מקור הך דינא הוא מד' הר"י מיגש בשבועות דמ"ב:, ז"ל, והיכא דמשכן לי' אינש גבי חברי' כרמי' או בוסתני' ואיתני עלי' למיקם בכל מיני פולחני' ופשע ולא פלח לי' מידי לי' כגון חפירה וזמירה אי נמי היכא דמסר לי' כרמי' בתורת אריסות למיקם בכל מיני פולחני ופשע ולא פלח לי' מסתברא לן דכי האי ודאי חיובי מחייב, דע"כ לא אמרינן דפטור אלא היכא דמטי לי' פסידא בעלמא או ממילא מחמת דלא נטר לי' "דהיינו תורת שומר", אבל היכא דמטי לי' פסידא מחמת דלא פלחי' הא ודאי כיון דתנאה הוי עלי' למיפלחי' ולא פלחה "כי הזיקא דבידים דמי" ומיחייב חיובי, עכ"ל, ולהדיא שחיובו מדין מזיק דעלמא, ואינו מתורת שומר כלל, וכ"נ מוכרח למה שפירש הטור סימן צ"ה בדעתו שחייב לשלם כל מה שהי' עשוי להרויח, דל"ש ע"ז חיוב מתורת שומר כלל, וממה שדימה הרמב"ם דבריו לדין זה, נ' דגם מה שחייב הרמב"ם הוא מדין מזיק דעלמא דמכה בהמה ישלמנה, ואי"ז דין מזיק דפרשת שומרים.

אך שו"ר בשיעורי הגר"ח ב"מ דק"ד: שפירש בד' הרמב"ם דחיובו הוא מדין שומר, ונקט דשומר חייב גם על מניעת הריוח, וזה לדעת הרי"ף בב"ק ד"כ: דחייבין על מניעת הריוח מדין מזיק, וכן דעת הרמב"ם פ"ג מגזילה ה"ט, עיי"ש.

ב] בכ"ד מצינו בד' האחרונים, דא"א לחייב מדינא דפושע כמזיק אלא מדיני שמירה.

התוס' הק' דאם פושע חייב, א"כ מ"ט לא מוקמי' לההיא דאחריות שבת עליו לגבי פשיעה, ועי' במגי' לתרוה"כ שיישב בב' אופנים, חדא דהתם הוי הזשא"נ, ושומר חייב ע"ז, וכדעת מהרש"ל שהביא הש"ך, אך דינא דפושע כמזיק ל"ש ע"ז, וכן תירץ השעמ"ש סימן ס"ו סקל"ד, ועוד דהתם ל"ה הקדש הבעלים על התינוקות, וע"כ ל"ש בזה חיוב פושע כמזיק.

עוד תי' האחרונים, דבהקדש א"א לחייב מדין פושע כמזיק, שהרי מזיק הקדש פטור.[[4]](#footnote-5)

אך לפמש"כ התומים בדעת הרמב"ם שהביא להך דינא דהשוכר את הפועל בהל' שבת, ולא פירש דאיירי בשקנו מידו, וגם השמיט ללשמור את הזרעים, וכתב התומים דס"ל להרמב"ם כדעת הראשונים דאיירי הך ברייתא בשל הדיוט, ופירכת הגמ' הויא מלשמור את הזרעים, וע"כ הרמב"ם בהל' שבת לא בעי לעיולי נפשי' בהכי, והשמיט ללשמור את הזרעים, עכ"ד, ולפ"ז אין מתישבים כל דרכים אלו.

ויש להוסיף, דהתוס' שהוכיחו מזה, הוא למש"כ מהר"א ששון והתומים, דמכוון ד' התוס' להוכיח מזה דלא נימא דש"ש חייב על פשיעה, וכמו שדנו בזה התוס' והרא"ש בשבועות, וע"ז הוכיחו מדלא מוקמינן לה בפשיעה, אך אם אף ש"ח חייב בפשיעה, א"א להעמיד לברייתא בפשיעה, דא"כ מ"ט בשכיר יום אין אחריות שבת עליו, וכמו שעמד ע"ז הש"ך, והנה הרי לצד זה דש"ש חייב בפשיעה וש"ח פטור, הרי ודאי דאי"ז משום דפושע כמזיק, דא"כ מ"ט ש"ח פטור, אלא היינו דש"ש לא נתמעט אלא מהחיובים שנתחדשו בו, ולא מחיוב פשיעה, ולפ"ז הרי דע"ז שפיר הוכיחו התוס' מהך ברייתא, דכיון דמבו' דבהני גווני הי' שייך חיוב שומרים, א"כ הו"מ לאוקמה בפשיעה, ויתחייב ע"ז ש"ש משום חיוב שומרים.

ועד"ז תירצו גם משה"ק הראשונים מהא דממעטי' מלשמור ולא לחלק לעניים גם מחיובא דפשיעה, ולכאו' לדעת תוס' בב"ק שם בתי' קמא והרמב"ן במלחמות דמש"א לשמור ולא לקרוע אתי לפטרו על הקריעה, הרי בע"כ דאי"ז ילפותא מקרא דלשמור, דהיאך נלמד מהך קרא דאינו חייב משום מזיק, אלא הברייתא מפרש דכה"ג הוא פטור, ולפ"ז גם הא דלשמור ולא לחלק לעניים הוא כן, ומיושב קו' זו, והתומים סימן ס"ו הובא בנתיה"מ סימן ש"א תירץ דהרי טעם המיעוט דלשמור הוא דאיהו לא חשיב כמפקיד והוי ממון שאין לו תובעין, וא"כ יש לפטרו גם מפשיעה.

אך יש מן האחרונים שתירצו, דגם להס"ד דלחלק לעניים הוא חייב, היינו רק מדיני שומרים, אך מדיני מזיק הרי הוי ככל מזיק ממון שאין לו תובעין דפטור.

אך כ"ז אינו מתישב בד' הרמב"ם שמבו' להדיא בדבריו דהמזיק ממון עניים חייב, וכמו שהוכיח המחנ"א ממה שהוצרך לטעמא דאין לך פדיון שבוים גדול מזה.

ג] וילה"ע בהא דפושע בשטרות חייב לשלם את שווי החוב, שהרי אף המזיקן בידים אינו חייב אלא מדינא דגרמי, וא"כ מ"ט הפושע חייב, אך באמת בד' הרמב"ן בדד"ג מבו' דלהרמב"ם דפושע כמזיק, הרי דאם פשע בקדשים שחייב באחריותן ה"ה חייב מדינא דגרמי, והרי דאם פושע כמזיק אף אית בי' לדינא דגרמי, ולפ"ז ניחא הא דפושע בשטרות חייב.

ולכאו' הי' מקום לדון עוד בזה, שהרי חזינן דבעי' קרא למעט שטרות משמירה, אף דמזיק פטור, והתוס' ותוס' הרא"ש הק' כן על הא דבעינן למעט מחיוב טוט"ג ומחיוב גניבה, ולא הק' כן על הא דבעינן למעט משמירה, ויל"פ בתרי אנפי, או דנתחדש במיעוט זה דאין שומר חייב רק על נזק הפיקדון עצמו, ולא על נזק הנגרם מזה, או דבעינן להמיעוט ללמד שאינו חייב על שווי השטר עצמו, שהרי בכ' הגר"ח הק' מ"ט מזיק שטרות אינו חייב למאן דלא דאין דינא דגרמי, הרי השטר עצמו שוה ממון, עיי"ש שכתב דכיון דאם יפרע החוב ליכא נזק כלל, הוי זה בכלל דינא דגרמי, וי"ל דבשומרים אי"ז כן, ואף דאין השומר חייב על נזק שמחוץ לגופו של פיקדון, מ"מ הי' בדין לחייבו על נזק הפיקדון עצמו, אף שכל הנזק הוא רק מכח שלא יפרע החוב, ושו"ר בנתיה"מ סימן רצ"א סקי"ב שמבו' בדבריו כן, דהס"ד הי' שיהא חייב בשמירה כפי שווי השטר לראי', עיי"ש שיישב בזה לקו' הקצוה"ח שם, וצ"ע.[[5]](#footnote-6)

ולפ"ז הרי הי' מקום לומר, דפושע שלא נתמעט, הדר דינא דיש לחייבו על שווי השטר עצמו.

אך אי"ז מתישב, דודאי משמעות ד' הרמב"ם דהפושע בשטרות חייב לשלם כל שווי החוב, דומיא דשורף שטרותיו של חבירו, ועוד, דכיון דחיוב פושע הוא מדין מזיק, הרי דכ"ה דמזיק שטר אינו חייב למאן דלא דאין דינא דגרמי, ה"נ אין לחייב את הפושע אלא מכח דינא דגרמי.

ד] בד' המגי' למשוב"נ סימן ס"ו מבו' דאם פושע כמזיק אינו מדינא דגרמי, אלא הוי זה חיוב שנתחדש בפרשת שומרים, שפיר י"ל שיהא חייב על הקדש, אף דמזיק הקדש פטור, ולפ"ז ה"נ יש מקום לדון דיהא חייב על כל מיני נזקין שאין המזיק חייב, וצ"ע בזה.

ה] העירוני לדעת הראב"ד דנשבעין שבועה שאינו ברשותו על קרקעות, והש"ך בסימן ס"ו סקקכ"ד פירש דהוא מה"ת, א"כ מהו דתנן ש"ח אינו נשבע, הרי ל"ב לפטור מן השבועה, שהרי לדעתו בהשגות אם פשע אינו משלם ומה מקום יש להשביעו.

אמנם נ' דהראב"ד לטעמי' אזיל, דהנה ז"ל הראב"ד בהשגות פ"ב משכירות ה"ג, אם אמת הוא זה ש"ח למה אינו נשבע על טענתו שלא פשע שהרי אם פשע משלם, ואם נפשך לומר הלא מודה במקצת שאם יודה ישלם ואעפ"כ אינו נשבע וכו', עכ"ל, ומבו' בד' הראב"ד דאה"נ הא דתנן דש"ח אינו נשבע, הוא מכח זה דאם פשע אינו משלם, וע"כ אין מקום להשביעו, והא דנקט תנא שבועה, הוא משום דזהו שנזכר בפרשה וכמש"כ התוס', אך ליכא מיעוט בפנ"ע על שבועה, ונקט הראב"ד דאף דאין נשבעין על עשו"ק שאר שבועות, מ"מ בשבועת השומרים הי' לנו לחייב, אלמלי הא דאינו חייב בתשלומין, וצ"ע.

ו] ז"ל האו"ז ב"מ סימן רצ"ז, וכתב הרב ר' ברוך בר יצחק מריגנשבורק זצ"ל מדלא נקט גבי ש"ח להיות פטור מתשלומין כדקתני גבי ש"ש, משמע דלא מיפטר אם פשע אפי' התנה, ובפ' החובל אמר לשמור ולא לקרוע. י"ל דהתם המשכיר אמר לו קרע לפיכך פטור אבל שומר חנם אי אמר אקרענו לאו כל כמיני', עכ"ל, ומ' מדבריו דהטעם דל"מ תנאי ע"ז, הוא משום דהוי כמזיק, וזהו שהוצרך לפרש דל"ד לקרע כסותי שפטור, דהכא שאמר השומר כן לאו כל כמיני'.

ז] בטעם הא דלא חשיב כמזיק רק בפשיעה ולא בגניבה ואבידה, יל"פ בתרי גווני, די"ל דרק בפשיעה שהנזק קרוב, הוא דחשיב כמזיק, ומשא"כ בגניבה ואבידה דהוי זה כרוח שאינה מצוי', לא חשיב מה שלא שמר כמזיק, וי"ל עוד, דכל הא דחשיב כמזיק הוא משום שהבעלים סילקו שמירתם מכחו, וע"כ כל שלא שמר הוי כמזיק, וכ"ז הוא בשלא שמר עיקר השמירה, אך כל ששמר לעיקר השמירה, לא חשבינן למה שלא שמר שמירה מעולה כמעשה מזיק.

ונפ"מ בזה לפלוגתת התומים והקצוה"ח בסימן ס"ו בש"ש שהי' לו לקדם רועים ומקלות בשכר ולא קידם, אם חשיב כמזיק, דהתומים נקט דחשיב כמזיק, והיינו משום דהוי הנזק קרוב, ואילו הקצוה"ח נקט דל"ה כמזיק, והיינו משום דגם בש"ש לא חשיב זה פשיעה, וכדחזינן דליכא בזה לדין תחילתו בפשיעה אלא הוי כתחילתו בגניבה ואבידה, והיינו כמש"כ בשטמ"ק שם בשם הראב"ד, עיי"ש.

שו"ר בשיעורי הגר"ח בסוגיין שפירש טעם אחר בזה, ז"ל, והנה יעו"ש ברמב"ם בפ"ו מהל' חובל ומזיק שפסק דהא דאדם מועד לעולם הוא רק ברשות הניזק אבל ברשות המזיק אינו חייב אלא בפשיעה, ולפ"ז נ"ל דהא דמחייבינן לשומר משום שהזיקו בחיסרון שמירתו לא נוכל לחייבו יותר מאדם המזיק בידים, וכיון דלא אשכחנא לאדם המזיק שיתחייב יותר מעל פשיעה, א"כ אין לחייב גם שומר משום היזק חיסרון שמירתו אלא בפשיעה, עכ"ל.

שו"ר עוד בנתיה"מ סימן ש"א סק"א בתו"ד, ז"ל, משא"כ בשומר שכר דחייב אפילו בגניבה ובגנא בעידנא דגני אינשי, דנאנס הוא ולא עבר אחיוב שמירה, רק שחייבי' רחמנא בגניבה, ואין עליו דין מזיק, ולכך בעבדים וקרקעות פטרו הכתוב, עכ"ל

ח] בשיעורי הגר"ח בסוגיין פירש לדעת הרמב"ם טעם הא דבפשיעה בבעלים פטור, ואילו בעשו"ק חייב על פשיעה, משום דמיעוטא דעשו"ק הוא דלא חשיב ככי יתן איש אל רעהו, ואינם נקחים כלל ולא קיבלם עדין לרשותו, דומיא דהא דממעטינן להו מגזילה, וע"כ לא מיפטר רק מגניבה ואבידה ואונסין דחיובן הוא מדין השבה, ומאחר שלא קיבלם כלל ל"ש בהו חיוב השבה, ומשא"כ בחיוב פשיעה שהוא חייב גם מדין היזק שמירתו, אך בבעליו עמו, הרי קיבל הדבר לשמור, אלא דהתורה מיעטתו מדין שמירה, וא"כ כ"ה דממועט מדין השבה הבא ע"י שמירה, ה"נ ממועט מדין מזיק הבא ע"י שמירה, ובלאו חיוב שמירה הרי ל"ה כמזיק.

ולקמן דצ"ה. כתב לפרש בזה בע"א, דהרמב"ם לטעמי' דהא דאין נשבעין על עשו"ק הוא משום דילפי' להו מש"ח, ומוכח מזה דאין הפטור משום שמירת הקרקעות, אלא הוי הגזה"כ דאין החיובים חלין על קרקעות, ומשא"כ בבעליו עמו דתלי בשעת שאלה, היינו משום דהפטור הוא מצד השמירה, וכמש"א דאי לאו שאלה אונסין מאי קעביד, וע"כ לי"ב לחיוב פשיעה, דכל חיוב פשיעה הוא רק בשומר, ובבעליו עמו דפטור מצד שמירתו, ל"ה מזיק כלל, ומשא"כ בעשו"ק דהפטור אינו משום שמירה, ממילא הוי מזיק, ועיי"ש שכתב לפ"ז דבהקדשות דבעינן שיהא חולין בשעת שמירה ובשעת אונסין, הרי דאיכא נמי פטור בשמירה, וע"כ אינו חייב בפשיעה, וכמדוקדק מל' הרמב"ם שמתחילה כלל הקדשות, ואח"כ על חיוב פשיעה השמיט הקדשות, ובזה מיושב מה שהוכיחו התוס' דאין חייב אף בפשיעה מברייתא דאין אחריות שבת עליו, עכ"ד, אך כתב נתבאר לעיל דמד' הרמב"ם בהל' שבת נ' דמפרש לה בשל הדיוט, וכמש"כ התומים, ולפ"ז לא א"ש.

] המאירי ב"ק די"א: כתב בשם רבותיו, דטעמא דהרמב"ם דשומר בבעלים שמסר לשומר חייב, הוא משום דהוי כמזיק ומזיק בבעלים חייב, ודימה למש"כ הרמב"ם דהפושע בעשו"ק חייב, ותמוה, שהרי הפושע בבעלים פטור, וצע"ג, ועמש"נ לישב היטב בזה בדברינו בסימן י"ב (א) ענף ב'.

1. ושו"ר בשו"ת שאילת יעב"ץ ח"א סימן פ"ה שתמה ע"ד הש"ך, שהכריע שם דדינא דגרמי אינו חייב אלא מדרבנן, והכא הכריע שאף הפושע בשטרות חייב מדין מזיק, והרי דאף גורם דגורם חייב, עיי"ש בדבריו, ולכאו' י"ל בדעת הש"ך דאה"נ כל הא דהפושע בשטרות חייב, הוא רק אחר שתיקנו חכמים לדינא דגרמי, וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-2)
2. שו"ר בגל' מהרש"א סימן שמ"ו סי"א שדן בדין זה, ובתחילת דבריו כתב לפטור בזה, עיי"ש מש"כ לישב עפי"ז, ובסו"ד כתב דלפמש"כ הרשב"א דטעם חיובא דתחילתו בפשיעה וסופו באונס הוא משום דקם לי' ברשותי' משעת פשיעה לאונסין, א"כ גם בזה ראוי לחייב, עכ"ד, ויל"ד בזה, דכיון דכל חיובו הוא מטעם מזיק, ל"ש למימר דקם לי' משעת פשיעה לאונסין, ומתרי טעמי, חדא די"ל דכל הא דקם לי' ברשותי', הוא רק בשחיובו על הפשיעה הוא מדין שומרים ולא בשחיובו הוא מדין מזיק, ועוד, דכל הא דמהני קם לי' ברשותי' לחייבו, הוא רק במקום דבעינן לפטור אונס, אך בהני מילי שנתמעטו מדין שומרים, ול"ב לפטור אונס, ל"מ הא דקם לי' ברשותו לחייבו, ועי'. [↑](#footnote-ref-3)
3. והעירוני שכ"ה מבו' להדיא במאירי פסחים ד"ה: שכתב, ז"ל, ויש מי שאומר שכל שיש לישראל תורת שומר על אותו חמץ אפי' שמירת חנם חייב לבער שהרי חייב הוא בפשיעה וכל שחייב בפשיעה אחריותו עליו וכו', וי"מ שאף בשמירת שכר פטור וכו', ועיקר הדברים שבשמירת חנם ודאי פטור שחיוב פשיעה כעין היזק היא ואין חיובו מתורת שמירה גמורה, הא ש"ש מיהא חייב לבערו וכו', עכ"ל, ומבו' דבשומר חינם כל חיובו בפשיעה הוא רק משום דחשיב כמזיק.

   שוב העירוני עוד, במש"כ המג"א דנפקד שלא מכר הפיקדון חייב, ולכאו' דינא דפושע כמזיק ל"ש בזה, וכ"כ בחי' הגר"ש פסחים, ויישב בזה קו' האבן העוזר ע"ד המג"א, וא"כ מוכח מזה דאיכא דין נוסף דש"ח חייב על פשיעה, מלבד דינא דפושע כמזיק. [↑](#footnote-ref-4)
4. אך בד' הש"ך סימן ס"ו ס"ק קכ"ו מבו' דפשיטא לי' דאף בהקדש הוא חייב, וזהו שכתב דלא תיקנו חכמים בהקדשות כדי שלא יזלזלו בהן, אלא חיוב שבועה שלא פשע, עיי"ש, ועי' ביאור הגר"א סימן ש"א שמתחילה כתב דפושע חייב בהקדש מדרבנן, כ"ה דמזיק הקדש חייב מדרבנן וכמש"כ התוס' בב"מ דצ"ט:, ושוב כתב דבהקדש אין הפושע חייב, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-5)
5. שו"ר בשער משפט סימן ס"ו סקל"ב שכתב, ז"ל, בשלמא הא דבעינן קרא למעט שטרות משומרים אף דלא משך גוף הממון דהא אף קנין שטרות בעי כומ"ס דוקא, היינו משום דאי לאו קרא כיון דהשטר הוי שמירת הממון ושורף שטרות חייב לשלם כיון דהשטר שוה ממון לגבות בו, א"כ כיון שקיבל שמירה על השטרות מהני משיכת השטרות לחייבו באחריות שווי השטרות וכו', עכ"ל.

   שו"ר עוד בשו"ת חת"ס חו"מ סימן ק"מ, שכתב דהתוס' שנדחקו בהא דממעטינן שטרות, הוא רק לענין גזל, אך לענין שומר לא הוצרכו לזה, משום דשומר חייב אף על גרמא, עיי"ש בדבריו, ונת' בזה במק"א?. [↑](#footnote-ref-6)