25 פלוגתת הראשונים בטעם איסור חזרה
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / מלאכות שהיה והטמנה / הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים

אור ליום ועש"ק בשלח י"ד שבט תשס"ז

**א, בטעם איסור חזרה ע"ג כירה שאינה גרו"ק, ובטעמא דב"ש דאסרו להחזיר אף ע"ג כירה גרו"ק. ב, בטעם איסור נתינה בתחילה אף ע"ג כירה גרו"ק. ג, בטעם איסור חזרה לתוכה של כירה גרו"ק, ובישוב ד' בעה"מ שפירש איבעיא דגמ' בסמיכה על איסור חזרה. ד, בטעם הא דשרי להחזיר ע"ג כירה גרו"ק. ה, בדין עבר והחזיר אם חייב להוריד הקדירה, ובגדר הא דאסירא חזרה משום דמיחזי כמבשל. ו, בדין חזרה ע"י גוי, ובד' הגר"ז דגדר איסור חזרה הוא דהוי כמבשל. ז, בדין חזרה לתנור שיסיקו הגוי אח"כ, ולתנור שידלק אח"כ ע"י חשמל. ח, בדין חזרה במצטמק ורע לו. ט, בדין סמיכה בתחילה בשבת. י, בדין חזרה בער"ש, ואם אסור אף נתינה בתחילה (או חזרה בשהניחה ע"ג קרקע וכיו"ב) ע"ג כירה גרו"ק, ואם אסור להחזיר לתוכה של כירה גרו"ק. יא, בדין חזרה ונתינה בתחילה בשדעתו להסירו קודם שיגיע ליד סולדת בו, ובמקום שאין יכול להגיע ליד סולדת בו. יב, בדין חזרה אחר שנצטנן. יג, בדין חזרה בקדירה חייתא. יד, אם מהני התירא דטוח בטיט בחזרה, ואם שריא חזרה בכל הני גווני דאמרינן בפ"ק דשרי להשהות ולא חיישי' לחיתוי. טו, בדין חזרה ע"ג קש וגבבא בוערים, וע"ג פלטה חשמלית, וע"ג תנורי הגז.**

**א**

**בטעם איסור חזרה ע"ג כירה שאינה גרו"ק**

**ובטעמא דב"ש דאסרו להחזיר אף ע"ג כירה גרו"ק**

א] בטעם איסורא דחזרה ע"ג כירה שאינה גרו"ק, פליגי הראשונים, אם הוא משום דמיחזי כמבשל או הוא משום חשש חיתוי.

דהנה בחי' הרשב"א לקמן ד"מ: כתב, ז"ל, ומ"מ ע"ג האש ממש אסור, מפני "שנראה כמבשל", דהא אפי' תבשיל שנתבשל כל צרכו אסור להחזיר בכירה שאינה גרו"ק, וכ"ש לתת לכתחילה, עכ"ל, ולהלן שם, ז"ל, ואע"פ שאסרו להחזיר על גבי כירה שאינה גרו"ק, וליתן לכתחלה אפילו בגרו"ק, ואפי' דבר חם ומבושל לגמרי, התם היינו טעמא משום "דמיחזי כמבשל" לפי שדרך בישול בכך, עכ"ל, וכ"ה בפי' הר"ן שם, וכ"ה בחי' הריטב"א בריש פירקין, ז"ל, האי לא יתן לא יחזיר הוא אבל לשהות משהין וכו', פירוש דבחזרה אחמירו טפי מפני שהוא כמבשל בשבת, דאילו לחתויי לא חיישינן, עכ"ל, וכ"כ בדף ל"ז., ז"ל, אבל לענין חזרה לא תפשוט מהא, דדילמא שאני חזרה "דנראה כמבשל, ואסור אפי' בסמיכה כיון שאינה גרו"ק, עכ"ל, וכ"ה בתו"ד בדף ל"ז: ד"ה כללא דמילתא, ובדל"ט. סוד"ה כל שבא, וכ"ה בפי' הר"ן בריש פירקין, ז"ל, איבע"ל האי לא יתן לא יחזיר הוא, משום שמחזיר בשבת נראה כמבשל אם אינה גרו"ק, עכ"ל, ועמש"נ להלן ענף ה' סקכ"ב דהא דמיחזי כמבשל אי"ז גזירת הרואים, אלא היינו דדמי לבישול וע"כ אסרוהו חכמים, עיי"ש מש"נ עפי"ז.

ב] אמנם הנה הבעה"מ בסוגיין בתו"ד כתב, ז"ל, וכן מותר להחזיר לה וכו', אפ"ה כיון דכירה גרו"ק לי"ב משום גזירה דילמא אתא לחתויי וכו', וכן אם גרף כל הגחלים והוציאם לחוץ ל"ש כירה ול"ש תנור מותר להשהות "ולהחזיר" שם כל דבר, דהא דליכא למיחש לחתויי בגחלים וכו', עכ"ל.

ומפורש בד' בעה"מ דטעם איסור חזרה לכירה שאינה גרו"ק, הוא משום דילמא אתא לחתויי, ואשר זהו מש"כ דבכירה גרו"ק ל"ש הגזירה, וע"כ מותר להחזיר לה כל דבר, ומה"ט אף בתנור אם גרף כל הגחלים, שרי אף להחזיר, כיון דליכא למיחש לחתויי בגחלים.

וכ"ה ברא"ש סימן י' ובתוהרא"ש לקמן ד"מ:, עיי"ש, ועמש"נ בד' הרא"ש להלן ענף ב' סק"י.

וכ"ה בשיטה להר"נ בריש פירקין, ז"ל, אבל בהחזרה אפי' חמין אסור, דמכיון שנצטנן בנטילתו איכא למיחש דילמא אתא לחתויי, עכ"ל.

וכ"ה בספה"י לר"ת סימן רל"ה, בטעם איסור חזרה בער"ש, ז"ל, אבל משהה שאינו צריך להטמינה אלא מיד אוכלה אינו חושש לחממה סמוך לערב ולאוכלה, אז ודאי יש לחוש לשמא יחתה, ולפיכך אינו מחזירה עד שיגרוף או עד שיתן את האפר כדאמרי' בהכירה, והא דאמרי' בכירה לא יחזיר עד שיגרוף אפילו מבעו"י קאמר, כי כיון שהוא נותנן עלי' או בתוכה מגלה דעתו שצריכה חימום, לכך יש לחוש שמא יחתה, ולכך צריך לעשות הכירא בגרופה וקטומה, עכ"ל, וכ"כ שם סי' רל"ז, ז"ל, אבל אם היתה הקדרה מסולקת מבעוד יום כדרך שעושין לקדרה שבישלה כל צרכה ובא בין השמשות להחזירה על הכירה כדי לחממה אין בידי כח להתיר, ואפי' שהיא חמימה בין השמשות החזרה אסורה, כיון שעכשיו הוא צריך לה אתי לחתויי בגחלים, כיון שמחזירה הדבר ידוע שנצטננה, עכ"ל, וכ"ה בפירש"י שעל הרי"ף בדל"ח:, ז"ל, דחמירא חזרה מהשהאה, דכיון שמחזירה א"כ צוננת היתה קודם חזרה וכשמחזירה עכשיו איכא למיחש שמא יסתפק משתחשך ושמא אין יכולה להתחמם המהרה ואתי לחתויי, עכ"ל, וכ"ה בתוס' תלמיד ר"י הזקן בריש פירקין, ז"ל, והיינו טעמא דמאן דאסר דילמא כשיהא שבת יחתה, עכ"ל, ולהלן כתב, ז"ל, והיינו טעמא דאיכא לאיפלוגי בין להחזיר בין לשהות, דלהחזיר הואיל והסירו מן האש איכא למימר דנצטנן ואתי טפי לחתויי במהרה כשיהי' שבת, אבל לשהות שלא הוסר מעל האש מסתמא הוא חם ולא אתי לחתויי, עכ"ל.

וכן נקטו הפוסקים בסימן רנ"ג בכ"ד, דאיסור חזרה הוא משום חשש חיתוי, ע' בדבריהם, אך במ"ב סקל"ז כתב דהוא משום מיחזי כמבשל, ועיי"ש בשעה"צ, ועמש"נ בדברינו בדין שכח ושהה תבשיל שנתבשל כ"צ סוסק"ח דמד' הגר"א מבו'דאיסור חזרה הוא משום חשש חיתוי.

ג] ובדעת רש"י בזה, הנה בפירש"י במתניתין כתב, ז"ל, לא מחזירין בשבת דמיחזי כמבשל, עכ"ל, ובשעה"צ סי' רנ"ג סק"ט הביא מד' רש"י אלו, דטעם איסור חזרה בכירה שאינה גרו"ק, הוא משום דמיחזי כמבשל.

אמנם הנה המהר"ם שם כתב ע"ד רש"י, ז"ל, אבל מ"מ טעמא דב"ה א"א לפרש אלא מטעם חיתוי, דכשאינה גרופה לא יחזיר דחיישי' לחיתוי, אבל בגרו"ק יחזיר דליכא למיחש לחיתוי, עכ"ל.

והיינו דהגם דפירש"י דטעמא דב"ש דאסרו להחזיר אף ע"ג כירה שאינה גרו"ק, הוא משום דמיחזי כמבשל, מ"מ הא דאסרו ב"ה להחזיר בכירה שאינה גרו"ק אי"ז משום דמיחזי כמבשל, דאם היו מודים ב"ה להא דחזרה מיחזי כמבשל, הי' להם לאסור להחזיר אף ע"ג כירה גרו"ק, ועמש"נ להלן ענף ד' לדעת הסוברים דאיסור חזרה הוא משום מיחזי כמבשל, מ"ט שרי להחזיר ע"ג כירה גרו"ק, ועיי"ש שנתבאר שלדעת הרמב"ם והרמ"ך מוכח מהא דמהני גרו"ק להתיר להחזיר, דאיסור חזרה הוא משום חיתוי, ובע"כ דמה שאסרו ב"ה להחזיר ע"ג כירה שאינה גרו"ק הוא משום חשש חיתוי, וע"כ לדידהו להחזיר ע"ג כירה גרו"ק דלי"ב חשש חיתוי.[[1]](#footnote-2)

ד] אמנם בד' התוס' בסוגיין מבו' דאיסור חזרה לדידן בכירה שאינה גרו"ק ואיסור חזרה לב"ש בכירה גרו"ק הוא מחד טעמא, וזה ממש"כ התוס' ד"ה חמין להוכיח מסוגיא דלהלן דל"ח: דאיסור חזרה לב"ש הוא אף בנתבשל כ"צ ומצטמק ורע לו, ופשיט"ל להתוס' דלפ"ז ה"נ הוא באיסור חזרה לדידן בכירה שאינה גרו"ק שהוא אף במצטמק ורע לו.

והנה אי נימא דאיסור חזרה לדידן הוא משום גזירת חיתוי, ואילו איסור חזרה בכירה גרו"ק לב"ש הוא משום דמיחזי כמבשל, א"כ הרי אין ללמוד מהא דלב"ש אסור להחזיר אף במצטמק ורע לו, דה"נ לדידן אסור בכה"ג, שהרי הא דלב"ש אסור להחזיר הוא משום דאף בזה מיחזי כמבשל, אך לדידן דאיסור חזרה הוא משום גזירת חיתוי, הרי שפיר י"ל דכל שמצטמק ורע לו לא חיישי' לחיתוי, ועמש"נ עוד בזה להלן ענף ח', אך יש לדחות קצת בזה עדש"נ לדחות להלן סק"ה.

ה] ויש לסייע עוד לזה, ממש"כ התוס' בד"ה וב"ה אומרים, להוכיח דלב"ש אסור להחזיר אף בער"ש, ופשיטא להו מכח זה דה"נ איסור חזרה לדידן הוא אף בע"ש, והנה אם איסור חזרה לב"ש הוא משום דמיחזי כמבשל, ואיסור חזרה לדידן הוא משום גזירת חיתוי, הרי אין ללמוד זמ"ז.

אך יש לדחות שמכוון התוס' הוא, דכיון דעיקר פלוגתת ב"ש וב"ה היא בחול, הרי דאף מש"א ב"ה אף מחזירין דקאי על כירה גרו"ק, אשר מינה נשמע דאין מחזירין ע"ג כירה שאינה גרו"ק, הוא אף בחול, ועי'.

והאמנם דע"ז י"ל לפמש"כ הרא"ש דאיסור חזרה בער"ש הוא גזירה אטו חזרה בשבת, אשר לפ"ז יתכן דאין מקום לחלק בטעם איסור החזרה, דמ"מ כ"ה דבאיסור חזרה לב"ש אסרו בע"ש אטו שבת, ה"נ באיסור חזרה לדידן אסרו בע"ש אטו שבת, אך להלן סקמ"ה ואילך נת' בדעת הרא"ש, דלא גזרו בע"ש אטו שבת אלא באיסור חזרה שמשום חשש חיתוי, ולא באיסור חזרה שמשום מיחזי כמבשל, עיי"ש.

אך באמת בד' התוס' נ' כמש"כ ר"ת בספה"י דטעם הא דאסור להחזיר בער"ש, הוא משום דחיישי' שיחתה אח"כ בשבת, ועמש"נ בזה להלן ענף י' סקמ"ב, ולפ"ז הרי מהא דאף איסור חזרה ע"ג כירה גרו"ק לב"ש הוי אף בער"ש, הרי מוכח דאף מה שאסרו ב"ש להחזיר ע"ג כירה גרו"ק הוא משום גזירת חיתוי, וז"ב.

וגם מד' הרא"ש יש להוכיח כן, וזה לפמש"נ שם דגם לדעתו לא אסרו בער"ש אטו שבת אלא באיסור חזרה שמשום חשש חיתוי, עיי"ש הטעם בזה, ולפ"ז ממה שאסרו ב"ש להחזיר בער"ש, מוכח דאיסור חזרה ע"ג כירה גרו"ק לב"ש הוא משום חשש חיתוי.

וכ"נ גם בד' תוס' תלמיד ר"י הזקן בדל"ח:, ז"ל, אפי' בשבת משחשיכה מחזירין, דלא גזרינן לחתויי, כדפרישית בריש פירקין, עכ"ל, ומ' מזה דטעמא דב"ש דאסרו להחזיר הוא משום חשש חיתוי, וכ"ה מוכח לדעתו שפירש דטעם איסור חזרה בער"ש הוא משום חשש חיתוי, וכנ"ל.

**ב**

**בטעם איסור נתינה בתחילה (אף ע"ג כירה גרו"ק)**

ו] באיסורא דנתינה בתחילה שאסור אף על כירה גרו"ק, דמה"ט הוא דאסור להחזיר היכא שהניח ע"ג קרקע ודאין דעתו להחזיר, נמי יש לדון אם הוא משום דמיחזי כמבשל או משום חשש חיתוי.

ובד' רש"י בדל"ח: מבו' דהוא משום דהוי כהטמנה בתחילה, והיינו משום גזירה שמא ירתיח, ואזיל רש"י לטעמי' דמפרש לסוגיין בהטמנה, או דס"ל דדיני שהי' דמו לדיני הטמנה, אך לדעת ש"ר דפליגי ע"ד רש"י, ודאי אין הטעם משום גזירה שמא ירתיח.

והנה בחי' הרשב"א לקמן ד"מ: שהבאנו לעיל סק"א, מפורש דאיסור נתינה בתחילה הוא משום דמיחזי כמבשל,[[2]](#footnote-3) וכ"ה מפורש בחי' הריטב"א, דל"ט. סוד"ה כל שבא, וד"מ: ד"ה ואסיקנא, ובדל"ח: ד"ה ואסיקנא כתב דהיכא דנצטנן לגמרי אסור להחזיר דמיחזי כמבשל.

וכ"כ בעה"מ בסוגיין בתו"ד, ז"ל, ודיני חזרת התבשיל וכו' ואם הניחן ע"ג קרקע אסור, משום שנראה כמבשל לכתחילה בשבת, עכ"ל, ומשמעות דבריו שם, דאף מה שהתיר לעיל מינה להחזיר בתנור שגרף כל הגחלים, הוא רק בשלא הניחו ע"ג קרקע וכו', והיינו משום דהיכא דהניחן ע"ג קרקע אסור להחזיר משום דמיחזי כמבשל, ולזה ל"מ גריפת הגחלים כלל.

וכ"ה בתוס' הרא"ש ור"ן בדל"ח: דאיסורא דנתינה בתחילה הוא משום דמיחזי כמבשל, עיי"ש מה שפירשו עפי"ז לאיבעיא דפינה ממיחם למיחם.

ז] אמנם הנה התוס' בדל"ח: ד"ה פינה ממיחם למיחם כתבו, ז"ל, וא"ת דבפרק במה טומנין וכו' אלמא במיחם אחר שרי טפי והכי משמע איפכא, ואור"ת דהכא גבי השהה ע"ג כירה כשהוא באותו מיחם שהוא חם "לא אתי לחתויי", אבל במיחם אחר שהוא קר "אתי לחתויי" וכו', עכ"ל, ובתו"י שם כתבו, ז"ל, ורשב"א מפרש בשם ר"י וכו' אבל הכא דבעי לה בלילה "איכא למיחש לחיתויי" וכו', עכ"ל.

ובפשוטו מפורש בד' התוס' ותו"י, דאיסור נתינה בתחילה הוא משום חשש חיתוי, וכבר עמד המהר"ם בריש פירקין דבד' התוס' הללו מבו' דגם בחזרה יש לאסור משום חשש חיתוי.

אך באמת אין ללמוד כן מד' התוס', שהרי ממשה"ק התוס' מהא דלגבי הטמנה שרי טפי בפינה ממיחם למיחם והכא משמע איפכא, יש ללמוד שפירשו דהטעם לאסור בפינה ממיחם למיחם, אי"ז משום דחשיב כנתינה בתחילה משום דהוי במיחם אחר, או משום דחשיב כהניחה ע"ג קרקע, כמש"כ התוס' הרא"ש וחי' הר"ן שם, דא"כ הרי לק"מ מ"ט לענין הטמנה שרי טפי בפינה ממיחם למיחם, והכא גרע טפי, דשאני הכא לגבי חזרה דנתינה בתחילה אסורה, וע"כ הוא דגרע במה שפינה למיחם אחר, דעי"ז חשיב כנתינה בתחילה ואסור, ונתינה בתחילה ודאי אסורה אף היכא דפינה ממיחם למיחם, דלא מיבעיא למה שפירשו הרמב"ם וש"ר דהתירא דפינה ממיחם למיחם הוא משום דהוי כצונן ומותר להטמין את הצונן, הרי ודאי דאין להתיר משו"ז נתינה בתחילה, שהרי איסור נתינה בתחילה הוא אף בצונן, אלא אף לדעת רש"י דהוי זה היתר בפנ"ע דהשתא אוקורי מוקיר לי' וכו', מ"מ לא מצינו היתר זה בנתינה בתחילה, ובודאי אסור ליתן בתחילה אף היכא שפינה ממיחם למיחם, (דאל"כ אטו בהניחה ע"ג קרקע שאסור להחזירה, יהא שרי לפנותה למיחם אחר ולהחזירה), ומשא"כ בהטמנה לא גרע כלל במה שפינה למיחם אחר, שהרי לא הי' מוטמן כלל מעיקרא, וע"כ ליכא גריעותא כלל במה שפינה למיחם אחר.

שוב יו"ל ספר תוס' תלמיד ר"י הזקן, ומצאתי הדברים מפורשים כן, ונ' שם שהוא בשם ר"ת, ז"ל, פינן ממיחם למיחם, נראה לפרש ואפי' עודן בידו הואיל ופינן כבר מחד מיחם דנראה כמטמין בתחילה בשבת, ואי קשיא וכו', תריץ דהתם לא איירי בהטמנה ע"ג כירה וכו', וההיא שריא אפי' בתחילה, אבל הכא איירי בהטמנה שע"ג כירה, ובתחילה אסור הטמנה, משו"ה מספקא לי', עכ"ל.

והברור בד' התוס', דפירשו דטעם האיבעיא בפינה ממיחם למיחם, אי"ז כלל משום דחשיב כנתינה בתחילה האסורה ע"ג כירה גרו"ק, דודאי אף שפינה למיחם אחר חשיב כחזרה, אלא הוא דשמא לא התירו להחזיר ע"ג כירה גרו"ק, אלא בשהוא במיחם שהי' ע"ג הכירה, דבזה ליכא למיחש כ"כ לחיתוי, אך אם פינה למיחם אחר שנצטנן מעט ואיכא למיחש טפי לחיתוי, אסור להחזיר אף ע"ג כירה גרו"ק, וכ"ה מפורש בד' התוס' בתירוצם, דטעם האיבעיא הוא, דכשהוא באותו מיחם שהוא חם לא אתי לחתויי, אבל במיחם אחר שהוא קר אתי לחתויי.[[3]](#footnote-4)

ואשר זהו שהקשו התוס', דלגבי הטמנה מבו' דאם פינה ממיחם למיחם ונצטנן מעט, הוי זה טעם שלא יהא בזה חשש חיתוי, ואילו הכא מבו' דאדרבה הוי זה טעם לחוש טפי לחיתוי, וז"פ.

ועכ"פ הרי לפ"ז לא שמענו מד' התוס' דאיסור נתינה בתחילה הוא משום חשש חיתוי, וי"ל דמודו התוס' לד' ש"ר דאיסור נתינה בתחילה הוא משום דמיחזי כמבשל, ומש"כ התוס' דהוי האיסור משום חשש חיתוי, הוא בפינה ממיחם למיחם, אשר אי"ז נתינה בתחילה, אלא אתינן לאסור משום איסור חזרה, וכיון שנתקרר חמיר טפי ואסור אף ע"ג כירה גרו"ק, ובזה הוא שנקטו התוס' דהוי האיסור משום חשש חיתוי, וז"ב.[[4]](#footnote-5)

ח] אך ממה שנקטו התוס' בר"פ במה טומנין לאסור חזרה בער"ש בהניח ע"ג קרקע, הגם דמשמעות דבריהם בריש פירקין הוא דאיסור חזרה בער"ש, הוא משום דחיישי' שיחתה בשבת, נ' דעתם דאף איסור נתינה בתחילה הוא משום חשש חיתוי, וכמש"נ להלן ענף י' סקמ"ה.

ונ' דיש ללמוד כן גם מד' הכל בו סימן ל"א, ז"ל, אלא דין החזרה בכירה כך הוא שאם היא גרו"ק אם סלק ממנה הקדירה מותר להחזירה והוא שלא הניחה על גבי קרקע אלא שעודה בידו ודעתו להחזירה וכו', ובתנור שלנו דין חזרה בו כדין הכירה הגרו"ק, ואחר שהוציאו ממנה הפת או הפנאד"ה שאם נשאר בקצת הבלו עד למחר, אפשר לומר שמותר לתת בתוכו פנדא"ש להתחמם שם באותו הבל המועט שבו, שהרי אין שם חשש חתוי כלל שהרי גרפוה מבערב, ואפילו לא קטמוה הרי נתאכלו וכהו כל גחליו וא"צ שיזהר בזה שלא יהא שם גחלת כלל שלא יחתנה בהחזיר הפת בתוכה, עכ"ל, והוא מארחות חיים הל' שבת סימן ע"א, ולפנינו שם איתא, אבל צריך שיזהר שלא יהי' שם גחלת וכו', וגיר' זו מיושבת טפי בלשון ובטעם.

וממה שהתיר ליתן פנדא"ש לתוכה, משום דליכא חשש חיתוי, אף דהוי זה נתינה בתחילה, יש ללמוד דס"ל דאף איסור נתינה בתחילה הוא משום חשש חיתוי.[[5]](#footnote-6)

וכ"ה מבו' בד' המג"א סי' רנ"ג סקל"ג דאיסור נתינה מתחילה הוא משום חשש חיתוי, עיי"ש שכתב דהא מותר לתת ע"פ קדירת חמין בשבת תבשיל שנתבשל מע"ש כל צרכו לחממו לפי שאין דרך בישול בכך, היינו דמשום חיתוי נמי ליכא למיגזר שאין דרך בישול בכך לפי שהקדירה מפסקת, עכ"ד, והבית מאיר שם תמה ע"ד המג"א, וכ"ה במג"א סי' שי"ח סקכ"ה, וכ"נ בט"ז סי' רנ"ג סקי"ג, והגר"ז בקו"א סק"ח עמד על דברי הט"ז, וכ"ה בתוספת שבת שם סקמ"ג, ופירש הטעם, דכשמושיב לכתחילה יש לחוש שמא יחתה בשעה שמשיב אותה, כי כן רגילים לעשות, ועיי"ש סקמ"ד וסקמ"ה, וכ"כ התו"ש גם בדיני שהי' והטמנה בסו"ס רנ"ט, וכ"ה בשיירי לקט לבעל הסד"ט שם, ז"ל, וצ"ל דבמניח לכתחילה גזרו טפי שמא יחתה, אע"ג דמיירי בגרו"ק מ"מ גזרו שמא יחתה, שאף הגרוף אין גרוף כל האש וכמ"ש הפוסקים, משא"כ בחזרה אין לחוש כ"כ לשמא יחתה, עכ"ל, וכ"ה בחזו"א סימן ל"ז סוסקט"ו וסימן ל"ח סק"ב.

ט] והנה מבו' בד' בעה"מ, דחלוק הוא עיקר איסורא דחזרה ע"ג כירה שאינה גרו"ק, מאיסורא דנתינה בתחילה ע"ג כירה גרו"ק, דאיסורא דחזרה ע"ג כירה שאינה גרו"ק הוא משום חשש חיתוי, וכמפורש בדבריו, וכמו שהבאנו לעיל סק"ב, ואילו איסורא דנתינה בתחילה ע"ג כירה גרו"ק הוא משום דמיחזי כמבשל.

וכ"ה בשו"ע הגר"ז סימן רנ"ג סט"ו, דאיסורא דחזרה ע"ג כירה שאינה גרו"ק הוא משום חשש חיתוי, ואילו איסורא דחזרה היכא שהניחה ע"ג קרקע ודנתינה בתחילה, פירש שם סי"ד דהוא משום דמיחזי כמבשל, וכ"כ בקו"א שם סק"ח, והשיג ע"ד הט"ז שם סקי"ג שנקט דאף איסורא דחזרה בשהניחה ע"ג קרקע הוא משום חשש חיתוי, והאג"ט אופה סק מ"ח אות ג' עמד ע"ד הגר"ז.

והפשוט בטעמו, דס"ל דאילו הי' איסור חזרה ע"ג כירה שאינה גרו"ק משום דמיחזי כמבשל, ל"ה שרינן בכירה גרו"ק, דאכתי מיחזי כמבשל, ובע"כ דאיסור חזרה ע"ג כירה שאינה גרו"ק הוא משום חשש חיתוי, ועמש"נ להלן ענף ד' בביאור הא דשרי חזרה ע"ג כירה גרו"ק להסוברים דאיסור חזרה הוא משום דמיחזי כמבשל, ומאידך אילו הי' איסור נתינה בתחילה משום חשש חיתוי, ל"ה אסור ליתן ע"ג כירה גרו"ק דלי"ב חשש חיתוי, ובע"כ דאיסור נתינה בתחילה הוא משום דמיחזי כמבשל, ויתכן שלמד כן גם מהא דאסרינן בהניח ע"ג קרקע ובשאין דעתו להחזיר, הגם דאי"ז טעם לחוש טפי לחיתוי, ובע"כ דהאיסור בהני גווני הוא משום דבטלה שהי' קמייתא והוי משהה מתחילה ומיחזי כמבשל.

י] וכ"ה מבו' בד' הרא"ש, שכתב בפירקין סי' י' ובתוס' לקמן ד"מ:, ז"ל, תימה מאי שנא הכא דשרינן להשים קיתון של מים אצל המדורה בשביל שתפיג צינתן, ואי לאו משום דמבשל בשבת הוה שרי אפילו יד סולדת בו, ושמן למ"ד לי"ב משום בשול אפילו יד סולדת בו שרי, ולעיל אסרינן להשים על גבי כירה שאינה גרו"ק כצ"ל בד' הרא"ש, כמו שהגי' התפארת שמואל שם, וכאשר כ"ה בתוס' הרא"ש, אע"פ שהתבשיל נתבשל מערב שבת ולי"ב משום בשול וכו', אבל הכא שהוא אצל המדורה הו"ל למיחש שמא יחתה, וי"ל כיון שהצריכו חכמים להרחיק מן המדורה מדנקט כנגד המדורה ולא נקט אצל המדורה, איכא היכירא ולא אתי לחתויי, עכ"ל.

ומבו' בד' הרא"ש דאיסור חזרה ע"ג כירה שאינה גרו"ק הוא משום חשש חיתוי.

אמנם באיסורא דנתינה בתחילה, מפורש בתוס' הרא"ש בדל"ח: דהוא משום דהוי כמבשל בשבת, עיי"ש מש"כ עפי"ז בטעם הא דמיבע"ל לאסור בפינה ממיחם למיחם.

יא] ויש ללמוד כן גם מד' הרא"ש הנ"ל, שלא הק' אהא דשרי ליתן קיתון של מים ושמן כנגד המדורה, אלא דמ"ט לי"ב משום איסור חזרה בכירה שאינה גרו"ק, וצ"ב שהרי התם אי"ז חזרה אלא נתינה בתחילה, אשר היא אסורה אף בכירה גרו"ק.

ופשוט דהוא משום דאיסורא דנתינה בתחילה הוי משום מיחזי כמבשל, וע"כ ל"ש כלל לאסור התם משום זה, שהרי בלא"ה התם איירי בשלא נתבשלו מעולם, ואפ"ה לי"ב משום בישול משום דאין המים מגיעין לחום שהיס"ב, ושמן לי"ב משום בישול, וממילא דה"נ לא מיחזי כמבשל, ועמש"נ עוד בפרט זה להלן ענף ה' סקכ"ב, ועמש"נ להלן ענף י"א בדין נתינה בתחילה במקום שאין מגיע ליד סולדת, ואשר ע"כ לא דן הרא"ש אלא משום איסור חזרה ע"ג כירה שאינה גרו"ק, שהוא משום חשש חיתוי, אשר זה שייך אף בהני מילי דלי"ב משום בישול, וז"ב.[[6]](#footnote-7)

והגר"ז בקו"א סי' רנ"ג סק"ח, כתב דמד' הרא"ש בסי' י' מ' קצת דאיסור נתינה בתחילה בכירה גרו"ק הוא משום חשש חיתוי, וכד' הט"ז, עיי"ש, ולמש"נ הרי אדרבה יש ללמוד מד' הרא"ש דאין איסורו משום חשש חיתוי, אלא משום דמיחזי כמבשל, והגר"ז כתב כן לפי גירסתו בד' הרא"ש שהק' מדין נתינה בתחילה.

וע' עוד להלן ענף י' סקמ"ה ואילך, שנת' דמש"כ הרא"ש דאיסור חזרה בהניחה ע"ג קרקע הוא רק בשבת ולא מבעו"י, הוא משום דאיסור זה הוא משום מיחזי כמבשל, ובזה לא אסרו בער"ש, עיי"ש הטעם בזה, ומזה מקור נאמן למש"נ בדעת הרא"ש.

ועיקר הך מילתא דבשמן דלי"ב משום בישול, אין לאסור חזרה משום מיחזי כמבשל, כ"כ התו"י בדל"ז:, עיי"ש, אך בהך מילתא פליגי ע"ד הרא"ש, וס"ל דבמקום שיכול לבא לידי היס"ב, איכא איסור חזרה אף אם דעתו להסירן קודם לכן.

אך בד' הרשב"א והריטב"א לקמן ד"מ: מבו' להדיא, דגם בשמן דלי"ב משום בישול, אית בי' איסור נתינה בתחילה, וכל הא דשרי ליתנו כנגד המדורה, הוא משום דכנגד המדורה לא מיחזי כמבשל, עייש"ה בדבריהם, ולדעתם אסור ליתן שמן ע"ג המדורה משום דמיחזי כמבשל.

יב] והנה בספר תהל"ד סי' רנ"ג סק"ג ובביאוה"ל סי' רנ"ג ס"א, הוכיחו ממש"כ הרא"ש שם לדון דהא דשרי להשים אצל המדורה, הוא משום דדמי לסמיכה דשריא, שדעת הרא"ש דאף סמיכה לכתחילה שריא, עיי"ש, וכ"ה בשיירי לקט לבעל סד"ט, ז"ל, מבו' דס"ל להרמ"א דלא שרי סמיכה אלא היכא דנטלו בשבת, וצ"ע דהא לקמן סי' שי"ח סט"ו מתיר דבר יבש וכו' להניחו כנגד המדורה מטעם דדמיא לסמיכה וכמש"כ הרא"ש הביאו מג"א שם וכו', אלמא דסמיכה לעולם שרי.

ודבריהם הם ע"פ גירסתם בד' הרא"ש שהק' מדין נתינה בתחילה, אך לפמש"נ עפי"ד תוס' הרא"ש אין ללמוד כן מד' הרא"ש, שהרי כלל לא דן הרא"ש משום איסור נתינה בתחילה, דאיסור זה כלל ל"ש התם, כיון דלי"ב משום בישול, ולא מיחזי כמבשל, אלא משום איסור חזרה ע"ג כירה שאינה גרו"ק, ושפיר כתב הרא"ש דאם דמי לסמיכה לי"ב איסור חזרה, וז"ב.

ובאמת אדרבה לפמש"נ בדעת הרא"ש, הרי מסתבר דלא שרי לסמוך לכתחילה בשבת, שהרי לדעתו לא מצינו דדין סמיכה קייל אלא לגבי גזירת חתוי, אך לגבי סמיכה בתחילה שהוא משום דמיחזי כמבשל, לא מצינו דבסמיכה לא מיחזי כמבשל, ועמש"נ בזה להלן ענף ט'.

ויש להעיר עוד בזה, דלפמש"נ בד' הרא"ש, הרי נמצא דכל מש"כ דכיון שהצריכו חכמים להרחיק מן המדורה איכא היכירא ולא אתי לחתויי, הוא רק לגבי איסור חזרה ע"ג כירה שאינה גרו"ק שהוא משום חשש חיתוי, אך באיסור נתינה בתחילה שהוא משום מיחזי כמבשל, י"ל דאסור אף היכא שמרחיק מן המדורה, וכאשר כ"ה מבו' בתו"י בדל"ז: עייש"ה.

אך הנה במג"א סי' שי"ח סקל"ח כתב עפי"ד הרא"ש, דשרי ליתן דבר יבש שנתבשל כ"צ כנגד המדורה, עיי"ש, ואזיל לטעמי' דס"ל שם סקכ"ה ובסימן רנ"ג סקל"ג דאף איסור נתינה בתחילה הוא משום חשש חיתוי, וע"כ כל שמרחיק מן המדורה אית לי' הכירא ולא אתי לחתויי וכמש"כ הרא"ש, אך לפמש"נ עפי"ד תוס' הרא"ש דאיסור נתינה בתחילה הוא משום דמיחזי כמבשל, אין מקור מד' הרא"ש להתיר ליתן בתחילה כנגד המדורה.

אך יש להתיר עפי"ד הרשב"א והריטב"א והר"ן לקמן ד"מ: שכתבו דכנגד המדורה לא מיחזי כמבשל, ע' בדבריהם.

ויש להעיר, שמד' הרמב"ן לקמן ד"מ: שכתב דמותר להפשיר אף ע"ג האש, נ' שדעתו דאיסור נתינה בתחילה הוא אף כנגד המדורה, וע"כ מהא דמותר להפשיר כנגד המדורה, ש"מ דבמפשיר ליכא משום איסור נתינה בתחילה, וממילא דשרי ליתן אף ע"ג האש.

**ג**

**בטעם איסור חזרה לתוכה של כירה גרו"ק**

**ובישוב ד' בעה"מ שפירש איבעיא דגמ' בסמיכה על איסור חזרה**

יג] בדינא דרב דלא שרי להחזיר לכירה גרו"ק אלא על גבה ולא בתוכה, נחלקו הראשונים בטעמא דמילתא.

דהנה בחי' הרמב"ן פירש, ז"ל, דמסתבר להו בגמרא בחזרה דחמיר תוכה משום דנפיש הבלא ונראה כמבשל בשבת ואע"פ שגרו"ק, עכ"ל.

וכ"ה בחי' הריטב"א, ועיי"ש שפירש דמה"ט הוא דלגבי שהי' פשיט"ל להגמ' דאין לחלק בין תוכה לעל גבה, ואילו לגבי חזרה שפיר יש לחלק ביניהם, ז"ל, פירוש דגבי חזרה בלא טעמא דחתויי איכא טעמא דמיחזי כמבשל, וכיון שכן יש לאסור בתוכה אע"ג דגרף וקטם, אבל גבי שהי' ליכא למיחש אלא לחתויי גחלים, וכיון שגרף או קטם ליתא להאי חששא, עכ"ל, וכ"ה בשיטה להר"נ שם בשם הרא"ה, וכ"ה מבו' בחי' הר"ן שם.

יד] אמנם לדעת התוס' ודעימייהו דס"ל דטעם איסור חזרה הוא משום חשש חיתוי, צ"ב דא"כ מ"ט לענין חזרה חלוק דין על גבה מדין תוכה, ואילו לענין שהי' פשיט"ל להגמ' דאין מקום לחלק בזה.

ובתוס' הרא"ש כתב דהוא משום דשהי' הוא מער"ש וחזרה הוא בשבת, וכ"ה בל' רש"י, וצ"ב.

וי"ל בזה בתלת גווני, חדא, דאה"נ גם להסוברים דאיסור חזרה ע"ג כירה שאינה גרו"ק הוא משום חשש חיתוי, מ"מ הא דאסרינן להחזיר לתוכה של כירה גרו"ק הוא משום דמיחזי כמבשל, וכ"ה בשיטה להר"נ בשם הרא"ה דאיסור חזרה לתוכה הוא משום דמיחזי כמבשל, ואיהו גופי' פירש לעיל מינה דאיסור חזרה ע"ג כירה שאינה גרו"ק ולב"ש אף ע"ג כירה גרו"ק הוא משום חשש חיתוי, וע"כ חלוק בזה דין תוכה מדין על גבה, משום דבתוכה נפיש הבלא ומיחזי טפי כמבשל.[[7]](#footnote-8)

ולהלן ענף י' סקמ"ז נת' כן בדעת הטור, דמשמעות דבריו דאיסור חזרה בע"ש הוא רק ע"ג כירה שאינה גרו"ק, אך איסור חזרה לתוכה של כירה גרו"ק, אינו אלא בשבת, ונת' שם שטעמו, משום דאיסור חזרה לתוכה של כירה אינו משום חשש חיתוי אלא הוא משום דמיחזי כמבשל, וע"כ לא אסרו בזה בע"ש, עיי"ש.

וי"ל עוד, כמש"כ בתוספת שבת סי' רנ"ג סקכ"ו, דטעם האיסור להחזיר בתוכה, הוא משום דכשהוא בתוכה שייך למיגזר טפי שמא יחתה בגחלים בחזרתו לתוכה, ואע"פ שהיא גרו"ק מ"מ א"א שלא יהא שם קצת גחלים, עכ"ד, ואשר ע"כ כ"ז הוא לגבי חזרה דחיישי' שיחתה בשעת החזרה, וע"כ כל שמחזיר לתוכה שהוא מקום הגחלים יש לחוש טפי לחיתוי, אך בשהי' דאתינן לחוש שיחתה אח"כ בשבת, אין לחלק בין דין תוכה לדין על גבה.

ונפ"מ רבתא בין ב' דרכים אלו, בכל הני גווני שיתבארו להלן דיש לדון להתיר איסור חזרה משום דלי"ב חשש חיתוי, ויש להסתפק אם בהני גווני שרי אף להחזיר לתוכה, וזה תלוי אם איסורא דחזרה לתוכה הוא נמי משום חשש חיתוי, או הוא משום דמיחזי כמבשל, ואי נימא דהוא משום דמיחזי כמבשל, נמצא דאיכא נפ"מ באיסורא דחזרה לתוכה, אף בכירה שאינה גרו"ק.

וי"ל עוד בפשיטות, כמש"כ ההשלמה והמאירי בסוגיין והארחות חיים והכל בו דאיסורא דחזרה לתוכה בכירה גרו"ק, הוא משום שמטלטל הגחלים, וע"כ הגם דלגבי שהי' אין מקום לחלק בין תוכה לעל גבה, מ"מ בחזרה אסור להחזיר לתוכה משום שמטלטל הגחלים.

שוב יו"ל ספר תוספות תלמיד ר"י הזקן למכילתין, וכתב שם בשם ר"י טעם חדש בהחילוק שבין תוכה לעל גבה, ז"ל, ונ' לרבי לפרש כמו שפירשתי לעיל דבמחזירין איכא למיחש שמא נתקרר הואיל והוסר ואתי לחתויי וכו', ואמטו להכי בתוכו אסור להחזיר דילמא אתי לחתויי, ומיהו על גבה מותר דאדהכי והכי זוכר כשהוא מסיר את הקדירה מעל התנור, אבל לשהות ליכא למיחש לחתויי הואיל דלא הוסר משם, עכ"ל.

טו] ובזה מתישב ד' הבעה"מ בסוגיין שהשיג ע"ד הרי"ף, ז"ל, דהא דמייתי ראי' מדאיבעיא להו מהו לסמוך לה, תוכה וגבה הוא דאסור אבל לסמוך שפיר דמי, מה ראי' יש בזה, והלא יש סמיכה בחזרה כמו שיש סמיכה בשהי', וה"ק מהו לסמוך הקדירה בחזרתה לכירה שאינה גרו"ק, תוכה וגבה הוא דאסור אבל לסמוך שפיר דמי, ודקא מייתינן עלה מברייתא דב' כירות המתאימות משהין ע"ג גרו"ק, ודחינן לה וכו', וכן הא דתניא כירה שהסיקוה בגפת ובעצים סומכין לה ואין מקיימין עלי' אא"כ גרו"ק, סתמא כר' יהודה, ומדר' יהודה בלשהות נשמע לתנא דמתני' לסמוך בלהחזיר, עכ"ל.

והרמב"ן כמלחמות כתב ע"ז, ז"ל, וזה אינו נכון, שהרי אפי' לדברי האוסר יש חילוק בין שהי' לחזרה, כדאמרי' לעיל בלהחזיר לא שנו אלא על גבה אבל לתוכה אסור, ולשהות בין תוכה בין על גבה שרי וכו', עכ"ל.

והרא"ש שם כתב, ז"ל, ומה שדחה הר"ז ז"ל ראיותיו של רי"ף דהא דבעי מהו לסמוך בסמיכה דחזרה איירי, כתב ה"ר יונה ז"ל דאאל"כ, דמדנקט הש"ס תוכה וגבה הוא דאסור וכו', ואי בחזרה איירי לא הו"ל למימר תוכה, אלא הו"ל למימר על גבה הוא דאסור אבל לסמוך שפיר דמי, או"ד לא שנא, ואין חילוק בין סמיכה לעל גבה אבל בחזרה דתוכה לא מצי למימר לא שנא בין חזרה דתוכה לחזרה דסמיכה, דע"כ שנא ושנא דלתוכה אסור להחזיר אפילו בגרו"ק וכו', ולסמוך לה מותר וכו', ומה שאמר שהביא לפשוט הבעיא מאלו שתי הברייתות דאתיא כר' יהודה ומדר' יהודה בלשהות נשמע לתנא דמתני' בלהחזיר, הא ליתא דודאי חמורה משהי' אפי' לרבנן דפליגי עלי' דחנניא, דהא לענין שהי' לא שנא על גבה ול"ש תוכה כשהיא גרו"ק שרי, ולענין חזרה אע"פ שהיא גרו"ק אסור להחזירה לתוכה, הלכך לחנניא נמי אע"ג דשרי לשהות ולסמוך כשאינה גרו"ק דילמא להחזיר ולסמוך עליו אסור, עכ"ל.

והנה הרמב"ן שם כתב לישב, דהנך מילי כולהו בין לשהות בין להחזיר, דלא מעלי בגמ' נפשיייהו בגמ' בפלוגתא דלישני, ונקרטי ילישנא דתרוייהו, ומייתי לתרוייהו כדמשכח להו, עכ"ל, וכ"כ הריטב"א והר"ן, אך בד' בעה"מ אי"ז מתישב, דמפורש בדבריו דמפרש לאיבעיא דגמ' על חזרה בלחוד, וא"כ תיקשי דמ"ט נקטה הגמ' ד"תוכה" וגבה הוא דאסור, הרי תוכה אסור אף בגרו"ק, וא"כ ודאי ל"ד חזרה בסמיכה לחזרה בתוכה.

טז] ולפמש"נ מתישב היטב ד' בעה"מ, שהרי נתבאר לדעת התוס', דהא דאסור להחזיר ע"ג כירה שאינה גרו"ק, והא דאסור להחזיר לתוך כירה גרו"ק, ב' איסורים חלוקים הם, דהא דאסור להחזיר ע"ג כירה שאינה גרו"ק, הוא משום חשש חיתוי, ואילו הא דאסור להחזיר לתוך כירה גרו"ק, הוא משום דמיחזי כמבשל.

ולפ"ז מתישב בפשיטות מה שפירש בעה"מ דאיבעיא דגמ' דמהו לסמוך בה, היינו לסמוך בחזרה, אשר הק' הראשונים דא"כ מהו שאמרו תוכה וגבה הוא דאסור וכו' או"ד לא שנא, שהרי לא שוה דין תוכה לדין על גבה, דלתוכה אסור להחזיר אף בגרו"ק, ואילו על גבה שרי להחזיר בגרו"ק, וגם מהו שאמרו או"ד לא שנא, הרי ודאי ל"ד דין סמיכה לדין תוכה, דלתוכה אסור להחזיר אף בגרו"ק, ואילו להחזיר בסמיכה ודאי שרי בגרו"ק, והול"ל על גבה הוא דאסור וכו' או"ד לא שנא.

אך לפמש"נ הוא מתישב היטב, דהגם דלתוכה אסור להחזיר אף בכירה גרו"ק, הרי היינו משום דמיחזי כמבשל, אך איסורא דחזרה לתוכה משום חשש חיתוי, הוי רק בכירה שאינה גרו"ק, דומיא דעל גבה, דאין אסור להחזיר משום חשש חיתוי אלא בשאינה גרו"ק, ושפיר אמרו בגמ' דתוכה וגבה הוא דאסור, דבאיסורא דשהי' משום חשש חיתוי, שוה דין תוכה לדין על גבה, ושפיר אמרו או"ד לא שנא, דבהך איסורא דמשום חשש חיתוי, שוה דין סמיכה לדין תוכה, והגם דבחזרה לתוכה יש לאסור גם משום מיחזי כמבשל, ומשו"ז אסור להחזיר לתוכה אף בגרו"ק, מ"מ מש"א בגמ' או"ד לא שנא, הוא באיסורא דחזרה לתוכה משום חשש חיתוי, אשר איסור זה אינו אלא בשאינה גרו"ק.

ובזה נ' לישב גם הא דמדמי הגמ' דכ"ה דלמ"ד דאסור להשהות ע"ג כירה שאינה גרו"ק, שרי לסמוך, ה"נ לדידן דאסור להחזיר ע"ג כירה שאינה גרו"ק, מ"מ שרי להחזיר בסמיכה, אשר הק' הראשונים דהיאך מצינו ללמוד דין חזרה מדין שהי', הרי חזינן דחזרה חמורה משהי', דבכירה גרו"ק שרי להשהות אף בתוכה, ואסור להחזיר לתוכה.

אך לפמש"נ הוא מתישב היטב, שהרי איסורא דחזרה לדידן משום חשש חיתוי, אינו חמור כלל מאיסורא דשהי' לרבנן, דכ"ה דאיסורא דשהי' לרבנן הוא רק בשאינה גרו"ק, ה"נ איסורא דחזרה משום חשש חיתוי אינו אלא בשאינה גרו"ק, והא דאסור להחזיר לתוך כירה גרו"ק, אי"ז כלל משום חשש חיתוי, אלא הוא משום דמיחזי כמבשל, ואשר ע"כ שפיר מדמינן, דכ"ה דמשום איסור שהי' לרבנן בכירה שאינה גרו"ק, לא אסרו אלא בתוכה ועל גבה אבל לסמוך בה שפיר דמי, ה"נ באיסור חזרה לדידן בכירה שאינה גרו"ק, לא אסרו אלא בתוכה ועל גבה, אבל לסמוך בחזרה שפיר דמי, וא"ש היטב ד' בעה"מ בעזה"י.

יז] ולמש"נ עפי"ד התוספת שבת, נמי ניחא משה"ק הראשונים היאך מצינו ללמוד דין חזרה מדין שהי', הרי חזינן דחזרה חמורה משהי' דכירה גרו"ק מותר להשהות בתוכה ואסור להחזיר בתוכה.

אך למש"כ התוספת שבת דטעם איסור חזרה בתוכה הוא משום דכשהוא בתוכה שייך למיגזר טפי שמא יחתה בגחלים בחזרתו לתוכה, הרי לפ"ז נמצא, דהא דחזרה אסירא לתוכה של כירה גרו"ק ושהי' מותרת, אי"ז משום דחזרה חמירא בשהי', אלא הוא משום דבחזרה דחיישי' לחיתוי בשעת החזרה, יש לחוש טפי בשמחזיר לתוכה, ואילו בשהי' דחיישי' שיחתה אח"כ בשבת, אין לחוש טפי במשהה בתוכה, אך לא מצינו דיש לחוש לחיתוי בחזרה אף במקום דלא חיישי' לחיתוי בשהי', וע"כ לגבי דין סמיכה שפיר מדמינן דכ"ה דלא חיישי' לחיתוי בשהי', ה"נ לא חיישי' לחיתוי בחזרה.

יח] ועד"ז מתישב בפשיטות, למש"כ ההשלמה ודעימי' דאיסורא דחזרה לתוכה בכירה גרו"ק, הוא משום שמטלטל הגחלים, אשר לפ"ז נמצא דבאיסורא דחזרה שוה דין תוכה לדין על גבה, שהרי הא דאסור להחזיר בתוכה בכירה גרו"ק אי"ז כלל משום איסור חזרה, אלא משום טלטול הגחלים, וליכא חומרא באיסור חזרה לדידן, מבאיסור שהי' לרבנן, ולפ"ז ניחא כל משה"ק ע"ד בעה"מ.[[8]](#footnote-9)

ויש לסייע קצת לדרך זו, ממה שלא הזכיר בעה"מ להך דינא דאסור להחזיר בתוכה אף בכירה גרו"ק, (ולא הביא בדבריו אלא לאיסור חזרה ע"ג כירה שאינה גרו"ק, ולאיסור חזרה היכא שהניח ע"ג קרקע), ואי נימא דאי"ז כלל משום איסור חזרה, אלא משום מטלטל בגחלים, ניחא.

**ד**

**בטעם הא דשרי להחזיר ע"ג כירה גרו"ק**

יט] לדעת התוס' ודעימייהו דאיסור חזרה הוא משום חשש חיתוי, ניחא דכ"ה דמהני גרו"ק להתיר איסור שהי', משום דכל דגרו"ק לא חיישי' שיחתה, ה"נ מהני להתיר איסור חזרה, אך לדעת הסוברים דאיסור חזרה הוא משום דמיחזי כמבשל, צ"ב מה מהני ע"ז גרו"ק.

ובחי' הריטב"א לקמן דל"ט. כתב, ז"ל, והיינו נמי דשרינן חזרה בתבשיל שהגיע למאב"ד ע"ג כירה גרו"ק, דבהאי לא מיחזי כמבשל, עכ"ל, ומדמי לה להא דשרי ליתן על תולדות האור וכנגד המדורה משום שאין דרך בישול בכך ולא מיחזי כמבשל, ובשיטה להר"נ לקמן ד"מ: כתב, ז"ל, לפיכך התירו בחזרה בגרו"ק, דכיון שאינו מחזירה אלא כדי שלא תצטנן והיא גרו"ק, תו לא מיחזי כמבשל דבר חי לכתחילה, עכ"ל, ולא נתפרש מה מהני הגרו"ק דמכח זה לא מיחזי כמבשל.

ואין לומר דכיון דליכא גחלים לא מיחזי כמבשל, שהרי אף קטמה ונתלבתה מחזירין עלי', והאמנם למש"כ התוס' דל"ז: יתכן דהיינו דוקא בקטמה ונתלבתה, אך בקטמה והובערה י"ל דאין מחזירין עלי', אך בד' הר"ן בחי' שם מבו' דקטמה והובערה דמי לקטמה ונתלבתה, ולפ"ז הרי דאף קטמה והובערה מחזירין עלי', הגם דהר"ן ס"ל דאיסור חזרה הוא משום דמיחזי כמבשל.

ונ' דזה תלוי בפלוגתת הראשונים בטעם התירא דגרו"ק, עמש"נ בדברינו ב? פלוגתת הראשונים בזה.

ועפמש"נ שם נראה, דלדעת הרמב"ם דהתירא דגרו"ק הוא משום שהסיח דעתו מן התבשיל, ודאי דאי"ז טעם אלא דלי"ב חשש חיתוי, אך ל"מ זה מידי להפקיע דלא ליחזי כמבשל, וע"כ לדעת הרמב"ם יש ללמוד דאיסור חזרה הוא משום חשש חיתוי, וע"כ הוא דמהני גרו"ק להתיר איסור חזרה.

ועיקר הך מילתא דדעת הרמב"ם דאיסור חזרה הוא משום חשש חיתוי, כן מ' בל' הרמב"ם פ"ג משבת הי"ז, ז"ל, הא למדת שכל דבר שאנו אוסרין בענין זה אינו אסור משום שהוא נעשה בשבת אלא גזירה שמא יחתה בגחלים, עכ"ל, ומ' דקאי גם על איסור חזרה שהזכיר לעיל מינה בהלכה י', וכן מ' קצת בל' הרמב"ם שם ה"ג, עיי"ש, אך הנה באו"ש רפ"ג משבת נקט בדעת הרמב"ם דאיסור חזרה הוא משום מיחזי כמבשל, עיי"ש.

וכן לדעת הרמ"ך דהתירא דגרו"ק הוא משום דעביד הכירא ומכח זה לא אתי לחתויי, הרי אי"ז טעם אלא דלי"ב חשש חיתוי, אך ל"מ זה מידי לענין מיחזי כמבשל, וגם לדעתו יש ללמוד דאף איסור חזרה הוא משום חשש חיתוי, וע"כ מהני גרו"ק להתיר איסור חזרה.

כ] אך לדעת הריטב"א דהתירא דגרו"ק הוא משום דכל דעבד הכי גלי אדעתי' "דלא קפיד בחמימותי'" ולא אתי לחתויי בגחלים, הרי יל"פ דמה"ט הוא דמהני גרו"ק להתיר איסור חזרה, דכיון דגלי אדעתי' דלא ניח"ל בחמימותי', לא מיחזי כמבשל, שאין נראה שבא לעשות מעשה בישול.

ומצינו הך מילתא דכל דגלי אדעתי' דלא ניח"ל בחמימותי' לא מיחזי כמבשל, בד' הריטב"א בדל"ז. לגבי סמיכה, ז"ל, ת"ש ב' כירות המתאימות וכו', ותפשוט בין למ"ד לא ישהה בין למ"ד לא יחזיר, דהא במתניתא דשתי כירות המתאימות תרוייהו תני להו בהדיא שהי' וחזרה, כדאיתא לעיל בהדיא, דילמא שאני התם דכיון דמדליא שליט בה אוירא, פירוש וכל דמנח לה התם גלי אדעתי' דלא קפיד על חימומה ולהכי שרי, אבל סמוך לדפנותי' לעולם אימא לך שדעתו לחממה, ולמ"ד לא ישהה אסיר גזירה שמא יחתה בגחלים וכל שכן למ"ד לא יחזיר, עכ"ל, ומפורש בדבריו דה"ט דגלי אדעתי' דלא קפיד על חימומה, מהני דאף שרי להחזיר, וגם בסמיכה הוי איבעיא דגמ' אם הוי זה גילוי דעת דלא ניח"ל בחימומה, או דאף בסמיכה אמרי' שדעתו לחממה, ואם הוי זה גילוי דעת דלא ניח"ל בחימומה, הרי דמה"ט שרי בין להשהות ובין להחזיר, והגם דאיסור חזרה הוא משום מיחזי כמבשל, וכמש"כ הריטב"א שם בהמש"ד, מ"מ כל שלא קפיד על חימומה לא מיחזי כמבשל, והיינו כלישנא דהריטב"א דבסמיכה אימא לך "שדעתו לחממה", ומשא"כ היכא דגלי דעתי' דלא קפיד על חימומה, אין דעתו לחממה, וכל שאין דעתו לחממה לא מיחזי כמבשל.

ועד"ז נ', דגם למש"כ הרמב"ן דהתירא דקטימה הוא משום דסילק דעתו מחיתוי האש וכבר קלקלו והסיח דעתו ממנו, וכ"כ הרשב"א דהוא משום דמוכחא מילתא דהוא מתיאש ממנה ואינו רוצה בחתויו, מ"מ מכח זה שהוא מתיאש מן האש ואינו רוצה בחיתוי, גם חזינן דלא ניח"ל בחמימות התבשיל, דמה שאינו רוצה בחיתוי האש, הוא משום דלא ניח"ל בחמימות התבשיל, וע"כ שפיר מהני גרו"ק להתיר איסור חזרה, דכיון דגלי דעתי' דלא ניח"ל בחמימותי', לא מיחזי כמבשל, וכמש"נ.

ויש להוסיף בזה, מש"נ להלן ענף ה' סקכ"ב, דהא דמיחזי כמבשל, לאו היינו גזירת הרואים שסבורים שהוא מבשל, אלא היינו דהגם דמדינא אי"ז בישול, מ"מ כיון שעושה כדרך בישול, אסרוהו חכמים משום דדמי לבישול, ואשר ע"כ שפיר י"ל דכל דגלי דעתי' שאין דעתו לחממו כדרך בישול, לא אסרוהו חכמים.

ועד"ז נ' גם למש"כ הר"ן דהתירא דקטימה הוא משום דעביד הכירא, שהרי כבר נת' ב? דאין מכוון הר"ן דמשום דעביד הכירא מידכר ולא אתא לחתויי, אלא היינו דעביד הכירא שהוא מתיאש מן האש, וע"כ לא חיישי' שיבא לחתות, ואשר ע"כ מכח זה גם חזינן דלא ניח"ל בחמימות התבשיל, ולא מיחזי כמבשל, וכמש"נ.

?אך צ"ב בקש וגבא מ"ט לי"ב איוסר חזרה הרי ליכא התם היכר, וי"ל דאיכא התם היכר, וניחא לפ"ז ד' הרשב"א שאסר בתולדות האור, וצ"ע?

**ה**

**בדין עבר והחזיר אם חייב להוריד הקדירה**

**ובגדר הא דאסירא חזרה משום דמיחזי כמבשל**

כא] בחזו"א סי' ל"ז סקכ"ו כתב, ז"ל, ונראה דאם החזיר גוי בשבת חייב לסלקו דכי היכי דבשהי' אם נשאר על הכירה במקום דשהייתו אסור חייב לסלק וכמש"כ לעיל, ה"נ אם הוחזר בשבת חייב לסלק, דשורש איסור חזרה הוא מחשש דלא ליתי לאחתויי וחייב לסלק, עכ"ל.

והנה בפשוטו הי' מקום לומר, דהך מילתא תליא בפלוגתת הראשונים, דהאמנם לדעת התוס' ודעימייהו דאיסור חזרה הוא משום חשש חיתוי, הרי דמה"ט אף אם עבר והחזיר חייב לסלק, וכמש"כ החזו"א, אך לדעת הרמב"ן והרשב"א ודעימייהו דאיסור חזרה הוא משום דמיחזי כמבשל, הרי דהוי האיסור במעשה החזרה עצמו, וע"כ כל שעבר והחזיר א"צ לסלק, והחזו"א לטעמי' אזיל דנקט בכ"ד דאיסור חזרה הוא משום חשש חיתוי.

ולמש"נ לעיל ענף ב' וענף ג' דיש לחלק בין טעם איסור חזרה ע"ג כירה שאינה גרו"ק לבין טעם איסור נתינה בתחילה ע"ג כירה גרו"ק, ואיסור חזרה לתוכה של כירה גרו"ק, הרי דה"נ יש לחלק לגבי נידו"ז.

כב] אך באמת נ' דאדרבה, אם איסור חזרה הוא משום דמיחזי כמבשל, ודאי אם החזיר חייב לסלק, וכמו שיתבאר.

דהנה בהך איסורא דמיחזי כמבשל, יש שפירשו דהוא משום גזירת הרואים הסבורים שהוא מבשל.

ושו"ר שכן מ' בשיטה להר"נ לקמן ד"מ:, ז"ל, וכל שנתבשל מבעו"י הי' מותר לבשלו לכתחילה ע"ג כירה, "אלא משום מראית העין", ולפיכך התירו בחזרה בגרו"ק, דכיון שאינו מחזירה אלא כדי שלא תצטנן והיא גרו"ק, תו לא מיחזי כמבשל דבר חי לכתחילה, עכ"ל, ומשמעות דבריו, דבלא דהויא גרו"ק הי' מיחזי כמבשל, וצ"ע דזה סותר לדבריו בריש פירקין, דפירש טעם האיסור להחזיר לכירה שאינה גרו"ק משום חשש חיתוי.

אך נ' להוכיח שאי"ז כן, אלא הא דמיחזי כמבשל היינו, דהגם דמדינא לי"ב משום בישול, מ"מ כיון דעביד דרך בישול ודמי לבישול, אסרוהו חכמים, וע"כ מדרבנן חשיב כמבשל, וי"ל עד"ז, דגם אם מה שאסרו חכמים הוא משום גזירת הרואים, (וכמשמעות השיטה להר"נ), מ"מ אי"ז איסורא בעלמא דמראית העין, אלא מכח זה החשיבוהו חכמים כמבשל.

ונ' ללמוד כן, דהנה לקמן ד"מ: תניא, מביא אדם קיתון של מים ומניחו כנגד המדורה, לא בשביל שיחמו אלא כדי שתפוג צינתם.

ובחי' הרמב"ן שם כתב, ז"ל, ומסתברא דלאו דוקא כנגד המדורה אלא הוא הדין על גבה ממש, עכ"ל.

אמנם בחי' הרשב"א שם כתב, ז"ל, ומ"מ על גבי האש ממש אסור מפני שנראה כמבשל, דהא אפילו תבשיל שנתבשל כל צרכו אסור להחזיר בכירה שאינה גרופה וקטומה, וכל שכן לתת לכתחילה ואפילו להפשיר, ולא התירו כאן אלא כנגד המדורה בלבד , עכ"ל, וכ"ה בפי' הר"ן שם, והביא שהרמב"ן כתב דשרי ליתן אף על גבה.

ובטעמא דהרמב"ן שהתיר ליתן אף על גבה, ולא אסר משום דנראה כמבשל, נ' פשוט דהוא משום דכל שאין המים מגיעין לכדי יד סולדת, לי"ב משום בישול, וע"כ גם לא מיחזי כמבשל, וע' לעיל ענף ב' סקי"א שנת' כן גם בדעת הרא"ש, ועי' להלן ענף י"א סקמ"ח מש"נ בטעמא דהרשב"א והר"ן דפליגי ע"ז.

והנה אי נימא דאיסורא דחזרה משום מיחזי כמבשל, הוי איסורא בעלמא משום מראית העין, והוי האיסור במעשה החזרה עצמו, נ' דודאי הי' לנו לאסור להחזיר אף כדי להפשיר, וממה שהתיר הרמב"ן ליתן ע"ג האש כדי להפשיר, נ' דיש ללמוד דאיסור חזרה הוא, דהגם דמדינא לי"ב משום בישול, מ"מ כיון דעביד דרך בישול וה"ה נראה כמבשל, אסרוהו חכמים, או דמשום גזירת הרואים החשיבוהו כמבשל, ואשר ע"כ כל שמניח המים כדי להפשיר, ואין בזה סרך בישול, לא אסרוהו חכמים.

וכ"ה בל' תוס' הרא"ש בדל"ח:, ז"ל, הוה כמו מניחו ע"ג קרקע ונסתלקה שהי' ראשונה, והוי כמו שהי' חדשה "ובשיל בשבת", עכ"ל, ונ' להדיא דאיסור נתינה בתחילה, הוא משום דהוי כמבשל בשבת.

ויש לסייע לזה, גם ממש"כ הר"ן בריש פירקין, דטעמא דב"ש דאסרו להחזיר אף בע"ש, הוא משום דאזלי לטעמייהו דבעו בכולהו מלאכות שאדם מתחיל מבעו"י שתהא נעשית מקצת מעשה שלהם קודם לחשיכה, אבל לב"ה דמתירין בכולן עם השמש, אפי' אין שהות ביום כדי להתחמם שרי, עכ"ד.

ונת' להלן ענף י' סקמ"ה בהערה, דהר"ן אזיל לטעמי' דס"ל דאיסור חזרה הוא משום דמיחזי כמבשל, וע"כ אין לאסור חזרה בע"ש רק לב"ש לטעמייהו דס"ל דאסור לבשל בע"ש סמוך לחשיכה, וע"כ אף יש לאסור מיחזי כמבשל סמוך לחשיכה, אך לב"ה דס"ל דמותר להתחיל מלאכה סמוך לחשיכה, אין מקום לאסור מיחזי כמבשל סמוך לחשיכה.

והנה אי נימא דהא דמיחזי כמבשל הוי איסורא בעלמא משום גזירת הרואים, לכאו' אף לב"ש לא הי' לנו לאסור להחזיר בער"ש עם חשיכה, שהרי כל הא דאסרי ב"ש להתחיל מלאכה סמוך לחשיכה, הוי דינא דרבנן, ואין מסתבר שיאסרו בזה משום גזירת הרואים, ובע"כ דאיסורא דחזרה משום מיחזי כמבשל, היינו דמדרבנן הוי זה בכלל בישול, וע"כ כ"ה שאסור להתחיל לבשל סמוך לחשיכה, ה"נ אסור להחזיר סמוך לחשיכה.

כג] ולפ"ז הרי פשיטא דלהסוברים דאיסור חזרה הוא משום דמיחזי כמבשל, הרי דאם עבר והחזיר חייב להסירו מן האש, דכיון דמדרבנן דהוה כמבשל, ודאי עליו להסירו מן האש להמעיט הבישול, וה"ז כמבשל ממש בשבת, שודאי עליו להסיר הקדירה מן האש למעט הבישול, אא"כ כבר נתבשלה לגמרי דתו אין בישול אחר בישול.

ובאמת דאיך שיהי' הטעם בד' הרמב"ן הנז', מ"מ כיון שכתב הרמב"ן דשרי ליתן לכתחילה כדי להפשיר, הרי נמצא דאיסור חזרה הוא מכח מה שה"ז מתבשל אח"כ, וע"כ אם לא יגיע לבסוף לידי יד סולדת לי"ב איסורא, וא"כ ודאי דאם עבר והחזיר עליו להסיר הקדירה מן האש.

ויש להוסיף, דלמש"כ הר"ן דלב"ש לטעמייהו דאסרו להתחיל מלאכה סמוך לחשיכה, ה"נ אסור להחזיר, הרי בע"כ דאיסור החזרה נמשך במה שהקדירה נמצאת ע"ג האש, שהרי חזינן שאסרו בזה ב"ש משום דחשיב שנעשית המלאכה בשבת.

כד] ומאידך לדעת הסוברים דאיסור חזרה הוא משום חשש חיתוי, הרי יש מקום לדון דאם עבר והחזיר אין חייב להסירו מן האש.

וזה למש"כ בתוספת שבת סי' רנ"ג סקמ"ג, דהא דחיישי' לחיתוי בנתינה בתחילה הוא משום דכשמושיב לכתחילה יש לחוש שמא יחתה בשעה שמשיב אותה, כי כן רגילים לעשות, עכ"ד, ולפ"ז הרי נמצא דליכא למיחש לחיתוי אלא בשעת החזרה עצמה, אך אחר שהחזיר אי"ז חמור משהי' דלא חיישי' בה לחיתוי, ולפ"ז הי' בדין דאם עבר והחזיר א"צ להסיר הקדירה.

ומקור לזה נ', מהא דשרי להחזיר בער"ש להחולקים ע"ד התוס' בריש פירקין, והרי דלא חיישי' שיחתה אלא בשעת החזרה עצמה, ויש לדחות, דשאני התם דכיון דבשעת החזרה רשאי הוא לחתות, עביד כל הנצרך וליכא למיחש שיחתה אח"כ, ומשא"כ בחזרה בשבת, וי"ל עוד למש"נ להלן דגם אם איסור חזרה הוא משום חשש חיתוי, מ"מ גדר האיסור הוא דהוי כמבשל, וע"כ לא אסרו בער"ש.

כה] והנה אמנם למש"כ ר"ת בספה"י סי' רל"ה וסי' רל"ז, דטעם האיסור להחזיר בער"ש, הוא משום דחיישי' שמא יחתה אח"כ בשבת, הרי מבו' דחשש החיתוי בחזרה הוי אף אחר החזרה, ולפ"ז צדקו ד' החזו"א דכל שעבר והחזיר חייב להסיר הקדירה מן האש.

אך יש לפקפק בזה, דהנה עיי"ש בד' ר"ת בסי' רל"ז, דהא דיש לחוש במחזיר בער"ש שיחתה אח"כ, הוא משום ד דכיון שמחזירה הדבר ידוע שנצטננה, וע"כ חיישי' שיחתה בשבת, ופשוט דמה"ט היכא שיש שהות כדי שתתחמם קודם חשיכה, שרי להחזיר וכמש"כ התוס', דבכה"ג אין לחוש שיחתה בשבת, ולכאו' כונתו משום שאם לא נצטננה מ"ט הוא מחזירה ואינו מטמינה.

ולפ"ז הי' נראה, דל"ש ה"ט אלא במחזיר בערב שבת, אבל במחזיר בשבת דא"א לו להטמין ליכא לה"ט, והי' נ' עפי"ז דבאמת חזרה בשבת וחזרה בער"ש ב' דינים נינהו, דאיסור חזרה בשבת הוא שמא יחתה בשעת החזרה עצמה, ואילו איסור חזרה בער"ש הוא שמא יחתה אח"כ קודם שנתחממה.

ובזה מבו' מה שנקטו התוס' מתחילה נקטו התוס' דחזרה בער"ש אינה אסורה אלא בקדירה צוננת, ואילו חזרה בשבת אסורה אף בקדירה רותחת, משום דחזרה בער"ש הוא משום שמא יחתה אח"כ, וה"ט הוא רק בקדירה צוננת, ואילו חזרה בשבת הוא משום שמא יחתה בשעת החזרה עצמה.

ולפ"ז נמצא, דהגם דאם החזיר בער"ש חייב להסיר הקדירה מן האש, משום דחיישי' שיחתה אח"כ, מ"מ אם החזיר בשבת א"צ להסיר הקדירה, כיון דבמחזיר בשבת לא חיישי' לחיתוי אלא בשעת החזרה עצמה.

אך באמת נראה דאין לומר כן, דא"כ נמצא דחמור דין חזרה בער"ש מדין חזרה בשבת ואי"ז במשמע.

ובע"כ צ"ל, דגם בחזרה בשבת יש לחוש שיחתה אח"כ, דכיון שהורידה מן האש נצטננה, וע"כ יש לחוש שיחתה אף אחר שהחזיר, וכ"נ ממש"כ ר"ת שם סי' רל"ה, בהא דשהי' קיילא מחזרה, ז"ל, השהי' ודאי היא קלה משתיהן. שהשהי' משמע שמשהה את הקדרה במקום בישולה ולא הזיזה משם, ולזו ודאי לא אתי לחיתויי כי ודאי רותחת היא "שלא נסתלקה מעל הכירה", לפיכך מותר לשהות אע"פ שאינה גרו"ק מאחר שהוא כמאב"ד, עכ"ל, והרי דהא דשהי' קיילא הוא משום שלא נסתלקה מעל הכירה וע"כ ודאי רותחת היא, ומינה דבחזרה שכבר נסתלקה הקדירה מעל הכירה, יש לחוש שנצטננה, וע"כ איכא למיחש לחיתוי, וז"ב.

ולפ"ז ודאי דאם עבר והחזיר בשבת צריך להסיר הקדירה, משום חשש חיתוי.

ועיקר הך מילתא דחשש חיתוי בחזרה הוא אף אחר החזרה, מבו' כן גם במג"א סי' רנ"ג סקמ"ג דע"כ אסר לישראל ליתן על התנור קודם היסק, דיש לחוש שיחתה אח"כ בגחלים, ועמש"נ עוד בדעתו להלן ענף ו' סקכ"ט וענף ז' סקל"ב.

אך עכ"פ נ' לפ"ז, דכ"ה דבחזרה בער"ש לא חיישי' שיחתה אח"כ, אלא בשיעור הזמן שראוי' קדירה זו להתחמם, ה"נ בחזרה בשבת אין לאסור קיום החזרה אלא בשיעור זמן זה, דעד שיעור זמן זה חיישי' לחיתוי, אך אחר שעבר שיעור זמן זה, ליכא איסור בהמשך החזרה.

ואמנם למש"נ להלן סוף ענף ו' מד' הגר"ז דהגם דאיסור חזרה הוא משום חשש חיתוי, מ"מ גדר האיסור הוא דמדרבנן הוי כמבשל, י"ל דמה"ט אם עבר והחזיר חייב להסיר הקדירה מן האש, אף אם עבר שיעור זמן שראוי' הקדירה להתחמם וכבר לי"ב חשש חיתוי, דכיון דמדרבנן הוי כמבשל, ע"כ עליו להסיר הקדירה מן האש למעט הבישול.

כו] והנה לכאו' יש להוכיח דאם עבר והחזיר חייב להסיר הקדירה מן האש, וזה ממש"כ בהג"א בפירקין סי' ב', דאם עבר והחזיר ה"ז אסור באכילה, וכ"ה בהגהמ"ר בפירקין, והובאו דבריהם בב"י סי' רנ"ג, וכן פסק הרמ"א שם ס"א.

והנה אי נימא דאיסורא דחזרה הוי רק במעשה החזרה גופי', הרי נמצא דאף אם עבר והחזיר, לא נעשה בישול וחימום התבשיל באיסור, אלא ה"ז נגרם ע"י מעשה איסור שעשה בתחילה, ולכאו' הי' נ' דכה"ג ליכא כלל לאיסור מעשה שבת, דלא מצינו איסור מעשה שבת אלא כשנתקן הדבר באיסור.

ולכאו' מוכח מזה דאיסורא דחזרה הוא אף בהמשך שהיית הקדירה, וע"כ חשיב שפיר שנתבשל ונתחמם התבשיל באיסור, וה"ז אסור משום מעשה שבת.

אמנם באמת אי"ז מוכרע, דהנה בב"י בסי' רנ"ג הביא תשובת הרשב"א, ז"ל, מי שבישל תבשילו מערב שבת כל צרכו ולמחר בשבת אמר לגוי להדליק אש ולחמם תבשילו, נראה לי דאסור מההיא דנר וכבש דכל שנעשה בו או בשבילו מלאכה דאורייתא אסור וכו', וכ"ש כשעשה גוי מלאכה דאורייתא במצות ישראל כזה, "ואע"פ שלא נעשה מלאכת איסור בגוף התבשיל שכבר נתבשל מערב שבת" וכמדומה שאפי' אחר שנצטנן אסור לו לאותה שבת דקנסינן לי' כל שהזיד ואמר לגוי לעשות לו מלאכה דאורייתא בשבילו, עכ"ל.

ומפורש בד' הרשב"א, דאף דלא נעשה מלאכת איסור כלל בגוף התבשיל, מ"מ כיון שהבערת האש נעשית באיסור, אף התבשיל אסור, וא"כ י"ל דה"נ בנידו"ד, דכל שבישול וחימום התבשיל נעשה מכח חזרה שנעשית באיסור, יש לאסור להתבשיל.

אך צריך בדיקה בזה, דאפשר שכל ד' הרשב"א הם דוקא משום שנעשית המלאכה ע"י גוי, דבכה"ג אסרו חכמים כדי שלא יאמר לגוי לעשות מלאכה, אך בישראל שעשה מלאכה שמא לא אסרו בכה"ג.

והראוני כן בד' הט"ז ר"ס תק"ב, בדין מי שהוליד אש ביו"ט, ז"ל, נלע"ד דלא מיבעיא לכתחילה אסור לבשל באותו אש, אלא אפי' אם עבר ובישל דהתבשיל אסור כל שהישראל הוציא אש באיסור, ודינו כמבשל בשבת, עכ"ל, והרי דאף דליכא איסורא בגוף הבישול, מ"מ כיון שהוצאת האש הויא באיסור, נאסר התבשיל שבישל באש זו משום מעשה שבת.

אך יש לחלק, דבד' הרשב"א ובד' הט"ז, כיון דהאש הויא מעשה שבת, ע"כ אף כל דבר שבישל בה חשיב כמעשה שבת, אך משא"כ הכא דל"ה הבישול והחימום כלל ע"י מלאכת שבת, י"ל דהגם שהי' נצרך לזה מעשה איסור, לי"ב משום מעשה שבת.

כז] ויש להעיר עוד בזה, דהנה בפשוטו נ', דאי נימא דאם עבר והחזיר א"צ להסיר הקדירה מן האש, הרי דה"נ אם הסירה אח"כ מן האש מותר להחזירה, דהגם דהחזרה הקודמת היתה באיסור, מ"מ המשך השהי' הי' בהיתר, וא"כ שפיר מותר להחזיר אח"כ דהוי זה המשך דהשהי' הקודמת.

ואם כנים הדברים, הגע עצמך, הרי שהחזיר קדירה באיסור והסירה מיד מן האש וחזר והחזירה, הרי בכה"ג לא נעשה הבישול והחימום ע"י מעשה איסור, ובכה"ג ודאי אין לנו לאסור התבשיל, דהגם שהיתר החזרה השני' הוא מכח מעשה איסור שעשה בחזרה הראשונה, לכאו' אין בזה טעם לאסור התבשיל שנתבשל ע"י החזרה השני', וא"כ הרי ה"נ אין לאסור בשנתבשל ונתחמם ע"י מעשה החזרה הראשון, דלא חשיב מעשה שבת כלל, שהרי בידו להסיר הקדירה ולהחזירה בהיתר, ודו"ק.

ולפ"ז שוב יש להוכיח ממה שאסור התבשיל בשהחזיר באיסור, דאיסור חזרה אינו במעשה החזרה עצמו, אלא אף המשך שהיית הקדירה אסורה, וע"כ שפיר אסרינן תבשיל שהחזירו בשבת משום מעשה שבת, וצ"ע עוד בזה.

**ו**

**בדין חזרה ע"י גוי**

**ובד' הגר"ז דגדר איסור חזרה הוא דהוי כמבשל**

כח] בביאוה"ל סו"ס רנ"ג הביא בשם הפמ"ג והברכי יוסף שדנו להתיר להחזיר בשבת ע"י גוי לצורך שבת, דהוי שבות דשבות במקום מצוה, וכ"ה בשיירי לקט לבעל הסד"ט שם, עיי"ש.

ובחזו"א סי' ל"ז סקכ"א כתב ע"ז, ז"ל, ל"ש להתיר משום שבות דשבות, דאין האיסור הנתינה אלא מציאות מצב זה אסרו חכמים, ששרשו שמא יחתה והכל בכלל הגזירה, אם יעמיד בעצמו או ע"י נכרי, ואפי' העמיד נכרי או קוף חייב להסיר וכו', ה"נ היכי דאסרו חכמים החזרה, ונותן ע"י נכרי גרע מנתן קוף שה"ז נותן ממש, ומה לי בידים מה לי ע"י גרמא דידי', ובמ"ב בביאוה"ל כתב בשם אחרונים להקל אמירה לגוי היכי דהאיסור משום חזרה, ולהאמור אין לנטות מדעת האוסרין בזה, עכ"ל, וע' בחזו"א שם סקכ"ו.[[9]](#footnote-10)

ובביאוה"ל שם ס"א, נ' דאף אם החזיר גוי לצורך ישראל בידיעת ישראל, אין בזה איסור חזרה דהישראל, וע"כ אף בכה"ג דינו כשכח ושהה דשרי היכא שהי' מבושל כל צרכו, והחזו"א שם סקכ"ו פליג ע"ז דכה"ג הוי זה איסורא דהישראל, אך בזה יל"ד, דאף אם כה"ג חייב הישראל לסלקו, מ"מ י"ל דל"ש בזה מעשה שבת, כיון שנעשה הבישול ע"י גוי, ואיסור הישראל הוי בשוא"ת במה שאינו מסלק הקדירה, ועי' בזה.

ובפשוטו הי' נ' דנידו"ז תליא בפלוגתת הראשונים בטעם איסור חזרה, דלדעת הרמב"ן והרשב"א ודעימייהו דאיסור חזרה הוא משום דמיחזי כמבשל, שפיר שרי להחזיר ע"י גוי לצורך שבת, אך להתוס' ודעימייהו דאיסור חזרה הוא משום חשש חיתוי, הרי דאף אם מחזיר ע"י גוי, הוי זה איסורא דהישראל, וכמש"כ החזו"א, ואזיל החזו"א לטעמי' שנקט בכ"ד דאיסור חזרה הוא משום חשש חיתוי, ונקט החזו"א דאף איסור נתינה בתחילה הוא משום חשש חיתוי, וע"כ נקט דאף אסור ליתן בתחילה ע"י גוי לצורך שבת, דהוי זה איסורא דהישראל.

והאמנם אי נימא כמש"נ לדון לעיל ענף ה' סקכ"ה, דחשש חיתוי בחזרה הוא רק בשעת החזרה עצמה, הרי ממילא דכל שמחזיר הגוי ליכא חשש חיתוי אלא להגוי עצמו, ואי"ז איסורא דישראל, אך למש"נ שם עפי"ד ר"ת דחשש חיתוי בחזרה הוא אף אחר החזרה, א"כ אף אם מחזיר הגוי הוי זה איסורא דהישראל.

כט] אמנם הנה כתב הרמ"א בסי' רנ"ג ס"ה, ז"ל, לכן נוהגין שהגויים מוציאין הקדירות מן התנורים שמטמינים בהן ומושיבין אותן אצל תנור בית החורף או עליו, ומבערת השפחה אח"כ התנור ההוא וע"י זה הקדירות חוזרים ונרתחים, עכ"ל, והוא מתרוה"ד.

ובפשוטו מוכח מד' התרוה"ד והרמ"א, דליכא איסור חזרה היכא שנתן גוי הקדירה ע"ג האש, דאי נימא דאיכא איסור חזרה היכא שנתן גוי הקדירה ע"ג האש וחייב ישראל להסירה, א"כ היאך שרי בכה"ג שנותן הקדירה על התנור ואח"כ מבערת השפחה את התנור, ומ"ט אין חייב הישראל להסירה משום איסור חזרה.

ועיי"ש בחזו"א שעמד בזה, וכתב דעכצ"ל דחשבו הדבר לשהי' מער"ש ולא לחזרה כיון שבשעת הנחה התנור צונן, ועיי"ש שכתב עוד בזה, דהחזרה ע"ג התנור בתנורין שפתחן מן הצד אינו בכלל ע"ג הכירה, אלא חשיב כנותן נגד המדורה או ע"ג מיחם שע"ג האש או כסומך, ולפ"ז הי' מותר ליתן גם אחר שהוסק, ונהי דמחמרינן לאחר שהוסק אבל קודם שהוסק מקילינן וכו', עכ"ד.

אמנם הנה כתב הרמ"א שם, ז"ל, אבל ע"י ישראל אסור, אבל אם הקדירות עדין חמין מותר להעמידן אצל תנור בית החורף וכו', וכתב המג"א שם סקמ"ג, ז"ל, אצל תנור, אבל עליו אסור כיון שאינו גרוף וקטום, ומשמע מלשון רמ"א דאפילו ליתן עליו קודם היסק אסור, כיון דלבסוף יהי' בתוכו אש גזרינן שמא יחתה בגחלים, עכ"ל.

והנה מבו' מד' המג"א, דאף בנותן על התנור קודם ההיסק יש בזה משום איסור חזרה, ודלא כמש"כ החזו"א, ולפ"ז הרי בע"כ דמה שהתירו התרוה"ד והרמ"א שיתן הגוי קודם ההיסק, הוא משום דכל שנותן הגוי לי"ב משום איסור חזרה.

ל] ואמנם הדבר צ"ב, דכיון דס"ל להמג"א דאיסור חזרה הוא משום חשש חיתוי, וחיישי' אף שיחתה אחר החזרה, ומה"ט אסר לישראל ליתן עליו קודם היסק, ועמש"נ בזה להלן ענף ז', א"כ מ"ט מותר להחזיר ע"י גוי, הרי איכא בזה איסור חזרה על הישראל, וכמש"כ החזו"א.

ומצינו הטעם בזה בד' הגר"ז שם בקו"א סקי"א, ז"ל, ואפ"ה שרי לומר לגוי אף בשבת, שהרי ליתן ע"ג תנור בית החורף שאסר רמ"א לישראל אפי' קודם שהוסק משום שמא יחתה כמש"כ המג"א סקמ"ג, ואפ"ה התיר ע"י גוי, אע"כ צ"ל דכשהגוי מושיב הקדירה לא חיישי' שיחתה הישראל, עכ"ל.

והיינו דחשש חיתוי בחזרה, הוא רק שיחתה המחזיר עצמו, וע"כ כל שהחזיר הגוי לא חיישי' שיחתה הישראל.

לא] אמנם צ"ב בזה, דאם אכן כשמושיב הגוי הקדירה לא חיישי' שיחתה הישראל, א"כ מ"ט אסור לומר לגוי ליתן הקדירה ע"ג התנור אחר ההיסק, ובע"כ דאף דליכא למיחש שיחתה הישראל, מ"מ כיון שאסור לישראל ליתן הקדירה משום איסור חזרה, אף אסור לומר לגוי להחזיר, וא"כ מ"ט מותר לומר לגוי ליתן הקדירה קודם ההיסק, הרי כיון שלישראל עצמו אסור ליתנה אף קודם היסק, בדין שיהא אסור לומר לגוי להחזיר.

וכבר עמד בזה הגר"ז שם, ז"ל, אלא דכיון שאסרו לישראל להושיב מאיזה טעם שיהי', החמירו בהושבה זו לעשותה כמלאכה גמורה של המבשל ואסרוה גם ע"י גוי כמבשל ממש אבל בגוונא דאין לאסור משום מבשל ממש כגון ע"י גוי קודם שהוסק, גם משום חיתוי אין לאסור, עכ"ל.

ומבו' בזה דבר חדש, דאיסור חזרה אינו איסור בעלמא לעשות מעשה שיש לחוש לחיתוי, אלא משום חשש חיתוי חשבוהו כמבשל, וע"כ אף אסור לומר להחזיר ע"י גוי, ורק היכא שנותן קודם ההיסק, אשר בכה"ג ל"ש לחשבו כמבשל, ובכה"ג הוי כל עיקר האיסור מחשש חיתוי, שרי ליתן ע"י גוי.

ואמנם צ"ב, דאם אכן גדר איסור חזרה הוא דחשיב כמבשל, א"כ מ"ט אסור הישראל ליתן קודם ההיסק, הרי בכה"ג אין לאסור משום מבשל, ומהיכ"ת דאסרו משום חשש חיתוי אף היכא דל"ש לחשבו כמבשל.

ונ' דצ"ל בזה, דלעולם איסור חזרה הוא משום דחשיכ כמבשל, והא דאסור להחזיר קודם ההיסק, הוא משום איסורא דאחד נותן הקדירה ואחד האש דהראשון פטור אבל אסור, וע"כ כ"ה דאיכא בכה"ג איסור בישול מדרבנן, ה"נ איכא בכה"ג איסור חזרה, דחשיב כמבשל.

ולפ"ז מבו' היטב הא דשרי ליתן ע"י גוי קודם היסק, שהרי התיר התרוה"ד שיתן הגוי הקדירה קודם היסק, והרי דבהך איסורא דאחד נותן הקדירה ואחד האש, לא נאסר אמירה לגוי, וא"כ ה"נ שרי שיתן הגוי ע"ג התנור, ואין לאסור בזה משום איסור חזרה, שהרי כל איסור חזרה בכה"ג הוא רק מכח איסורא דאחד נותן הקדירה ואחד האש, ובאיסור זה הרי לא נאסר אמירה לגוי, וז"ב.

והעירוני דיל"פ עוד בטעם הא דליכא איסור אמירה לגוי באיסורא דא' נותן הקדירה וא' האש, עפמש"נ להלן ענף ז' סקל"ג בהערה מד' המג"א, דכל האיסור בשנותן הישראל הקדירה ונותן הגוי האש אח"כ, הוא רק משום דבהדלקת האש הוי זה פס"ר, ולפ"ז י"ל דבאמירה לגוי לא אסרו היכא דהוי האיסור מכח פס"ר, דומיא דהא דשרי שידליק הגוי האש הגם דהוי זה פס"ר, ויש לחלק.

ולפ"ז שוב א"צ לומר דהיכא דמחזיר הגוי לא חיישי' שיחתה הישראל, אלא אף אי נימא דגם היכא דמחזיר הגוי יש לחוש שיחתה הישראל, מ"מ לי"ב איסור חזרה על הישראל, דלא אסרו להחזיר משום חשש חיתוי, אלא היכא דיש לחשבו כמבשל, וע"כ אין לאסור אלא בשהחזיר הישראל עצמו, אך כל שמחזיר הגוי ולא עביד הישראל למעשה החזרה, לי"ב איסורא.

אך עיקר הדברים דגדר איסור חזרה הוא דהוי כמבשל, לכאו' אי"ז מתישב לדעת ר"ת ודעימי' דאסור להחזיר אף בער"ש סמוך לחשיכה משום דחיישי' שיחתה בשבת, אך למש"כ הרא"ש דטעם האיסור להחזיר בער"ש הוי גזירה אטו שבת ניחא, ועמש"נ עוד בזה להלן ענף י', ונת' שם סקמ"ו די"ל דמה"ט הוצרך הרא"ש לגזירה.

**ז**

**בדין חזרה לתנור שיסיקו הגוי אח"כ, ולתנור שידלק אח"כ ע"י חשמל**

לב] כתב הרמ"א סי' רנ"ג ס"ה, אבל אם הקדירות עדין חמין מותר להעמידן אצל תנור בית החורף וכו', וכתב המג"א שם סקמ"ג, ז"ל, אצל תנור, אבל עליו אסור כיון שאינו גרוף וקטום, ומשמע מלשון רמ"א דאפילו ליתן עליו קודם היסק אסור, כיון דלבסוף יהי' בתוכו אש גזרינן שמא יחתה בגחלים, עכ"ל.

ונ' ברור, דהא דאסר המג"א להחזיר ע"ג כירה שאינה גרו"ק קודם היסק, אתיא רק לטעמי' דס"ל דאיסור חזרה הוא משום חשש חיתוי, כמבו' להדיא בדבריו שם, וכ"ה בדבריו שם סקכ"ו, ואשר ע"כ שפיר יש לאסור להחזיר אף קודם היסק, דיש לחוש שמא יחתה בגחלים אחר היסק.

אך לדעת הסוברים דאיסורא דחזרה ע"ג כירה שאינה גרו"ק, הוא משום דמיחזי כמבשל, נ' דאין לאסור בכה"ג, דכיון שמחזיר הקדירה קודם היסק, לא מיחזי כלל כמבשל, שהרי אף בדבר שלא נתבשל כלל לא חשיב מבשל בכה"ג דנותן את הקדירה קודם ההיסק, ואי"ז אסור אלא מדרבנן, דאחד נותן את הקדירה ואחד האש, הראשון פטור אבל אסור, ובהך איסור דרבנן מהיכ"ת דאסרו אף מיחזי כמבשל, וז"ב.[[10]](#footnote-11)

ולהאמור ילה"ע ע"ד המ"ב שם סקק"ג שהביא לדינא דהמג"א, ופירש הטעם משום דחיישי' שמא יחתה אח"כ בגחלים להרבות חומו, וצ"ע דלמש"כ המ"ב שם סקל"ז דאיסור חזרה הוא משום מיחזי כמבשל, לכאו' אין לאסור בכה"ג, וכנ"ל, אך בשעה"צ סקל"ז הביא מספר הישר דאיסור חזרה הוא משום שמא יחתה בחזרתו, ואולי מש"כ בס"ק ק"ג לדינא דהמג"א הוא לפ"ד ר"ת בספה"י, וצ"ע בזה.

ולפ"ז הרי דה"נ אי נימא דאיסור נתינה בתחילה אינו משום חשש חיתוי אלא משום דמיחזי כמבשל, וכן אי נימא דאיסור חזרה לתוכה של כירה גרו"ק אינו משום חשש חיתוי, הרי דאין לאסור נתינה בתחילה וחזרה לתוכה של כירה גרו"ק היכא שנותן קודם ההיסק.

לג] כתב החזו"א סי' ל"ח סק"ב, כשיש לו תנור הניסק ע"י חשמל, והכין מע"ש שעון לפתוח החשמל בשעה ידועה, אסור להעמיד הקדירה ע"ג תנור קודם שנפתח החשמל, משום דין שהי' וכו', שהרי אסרו גם חזרה באינה גרופה, ובגרופה לא התירו אלא חזרה בשלא הניחה ע"ג קרקע, אבל שהי' בתחילה אסור וכו', עכ"ל, וכ"כ בסימן ל"ז סוסקכ"א, וכתב שם דאפי' אי נימא דבתנור שמסיק הגוי לא חשיב משהה, התם מחוסר מעשה של בעל בחירה, אבל הכא דסוף חום לבא מעצמו נראה דחשיב משהה, עכ"ד.

ועיי"ש סק"ג שכתב, דכה"ג לי"ב משום גרם בישול, דגרמא לא אסרה תורה בכל מלאכות, ובסו"ד כתב דלמש"כ המרדכי בשם רבינו יואל דלא התירו גרם כיבוי אלא במקום הפסד, וכן פסק הרמ"א בסי' של"ד, ה"נ בכל מלאכות אסור גרמא בלא הפסד.[[11]](#footnote-12)

ולפ"ז נ', דאין לאסור בכה"ג משום איסור חזרה, אלא לדעת התוס' ודעימייהו דס"ל דאיסור חזרה הוא משום חשש חיתוי, ובנתינה מתחילה בכירה גרו"ק, אין לאסור אא"כ נימא דאיסור נתינה בתחילה הוא משום חשש חיתוי, אך להרמב"ן והרשב"א ודעימייהו דאיסור חזרה הוא משום דמיחזי כמבשל, הרי כיון דהתם לי"ב משום גרם בישול כלל, אף לא מיחזי כמבשל, ואין לאסרו כלל, וז"ב, והחזו"א שאסר בזה אזיל לטעמי' דס"ל דאיסור חזרה ואיסור נתינה בתחילה הוא משום חשש חיתוי.

ובאמת גם לדעת התוס' ודעימייהו דאיסור חזרה הוא משום חשש חיתוי, הרי דאי נימא דחשש חיתוי בחזרה הוא רק בשעת מעשה החזרה עצמו, עמש"נ בזה לעיל ענף ה' סקכ"ד, י"ל דאין לאסור בכה"ג, אך למש"נ שם סקכ"ה עפי"ד ר"ת דחשש חיתוי הוא אף אחר החזרה, וכאשר כ"ה מבו' בד' המג"א שהבאנו לעיל, לכאו' יש לאסור בכה"ג.

לד] ומטעם אחר נ' לדון להתיר בזה, והוא למש"נ לעיל ענף ו' סקל"א עפי"ד הגר"ז, דהגם דאיסור חזרה הוא משום חשש חיתוי, מ"מ גדר האיסור הוא דחשוב כמבשל, וע"כ אסור בזה אמירה לגוי, ונת' לפ"ז, דהא דאסור להחזיר קודם ההיסק, הוא רק משום איסורא דאחד נותן הקדירה ואחד האש, דחשיב כמבשל מדרבנן.

ולפ"ז הרי דבנותן הקדירה ע"ג תנור קודם שנפתח החשמל, שנקט החזו"א דלי"ב משום מבשל כלל, אף אין לאסור בזה משום חזרה, אף אם אכן יש בזה חשש חיתוי, וז"ב.

**ח**

**בדין חזרה במצטמק ורע לו**

לה] התוס' בריש פירקין הוכיחו דאיסור חזרה הוא אף בתבשיל שמצטמק ורע לו, ז"ל, ואפי' אי סתם חמין ותבשיל ל"ה בשיל כל צרכו, צ"ל הא דאסרי ב"ש להחזיר היינו אפילו חמין שהוחמו כל צרכן וכן לב"ה באינה גרופה, מדקאמר בגמרא ואף רבי אושעיא סבר מחזירין אפילו בשבת, דאמר ר"א וכו' והחזרנוהו למקומו, ואי לא אסיר בהוחמו כל צרכן מנ"ל דמחזירין אפילו בשבת דילמא הוחם כל צורכו הוה, עכ"ל.

וכ"ה בחי' הרמב"ן דל"ז., ז"ל, ועוד דלא אשכחן התירא להחזיר אפי' במצטמק ורע לו, אלא בגרו"ק, ולא שרי' חמין להחזיר אלא בקטומה ואפילו הוחמו כל צרכן, והכי מוכחא סוגי' דלקמן דמוכחי' חזרה דמתני' מחזרה דקומקום של חמין דר' חייא דהוחם כ"צ, ואי אמרת דההוא אפי' בלא גרו"ק שרי, מה ענין זה לחזרה דמתני' דהיא צריכה לבשול או להצטמק ואסורה אלא בקטומה, דההיא כיון דצריכה בשבת אסורה היא, אלא ש"מ כל חזרה בין דמצטמק ויפה לו בין דרע לו בין דלא הוחמו כ"צ הכל דין אחד הוא, עכ"ל, וכ"ה בפי' הר"ן בסוגיין.

אמנם הנה בחי' הריטב"א בדל"ז:, ז"ל, וי"א דנפ"מ לענין חזרה דמצטמק ויפה לו אסור אבל מצטמק ורע לו מותר אפי' בכירה שאינה גרו"ק, דכיון שהצימוק רע לו לא מחזי כמבשל ולחיתוי נמי ליכא למיחש, וכן דעת מורי הרב ז"ל, עכ"ל.

וכ"כ בשיטה להר"נ בדל"ח. בתו"ד, ז"ל, ובהחזרה הוא דאיכא לפלוגי אם הוא כירה שאינה גרופה, דמצטמק ורע לו מותר בחזרה אע"פ שאינה גרופה, עכ"ל.

וכ"כ הקרית מלך רב והמרכה"מ בדעת הראב"ד פ"ג משבת ה"י, עיי"ש.[[12]](#footnote-13)

וקשיא לדעתם ממה שהוכיחו התוס' והרמב"ן מסוגיא דגמ' דמייתי' מדרב אושעיא דמחזירין אפי' בשבת, אשר מוכח מהתם דאיסור חזרה הוא אף במצטמק ורע לו, וע' בשיטה להר"נ דל"ח: מש"כ בזה, ונתבארו דבריו להלן סקל"ט.

לו] ונ' לישב, דהנה בעיקר הנידון אם אסור להחזיר אף תבשיל שמצטמק ורע לו, בפשוטו הי' נראה, דאי נימא דאיסור חזרה הוא משום חשש חיתוי, ודאי מסתברא מילתא דשרי להחזיר תבשיל שמצטמק ורע לו, דומיא דהא דשרי להשהותו, אף להסוברים דקי"ל כרבנן, אך אי נימא דאיסור חזרה הוא משום דמיחזי כמבשל, מסתברא דיש לאסור אף היכא שמצטמק ורע לו, ועי' להלן סק"מ מש"נ בטעמא דהתוס' ודעימייהו דאסור להחזיר תבשיל שמצטמק ורע לו, אף דס"ל דאיסור חזרה הוא משום חשש חיתוי.

והנה אמנם הריטב"א כתב דשרי להחזיר תבשיל שמצטמק ורע לו, הגם דס"ל דאיסור חזרה הוא משום דמיחזי כמבשל, והיינו כמו שפירש הטעם דכיון שהצימוק רע לו לא מיחזי כמבשל.

אך בדעת השיטה לר"נ דס"ל דשרי להחזיר תבשיל שמצטמק ורע לו, מסתברא מילתא דאזיל לטעמי' דס"ל דאיסור חזרה ע"ג כירה שאינה גרו"ק הוא משום חשש חיתוי, וע"כ כל שהוא מצטמק ורע לו וליכא למיחש בזה לחיתוי, שרי אף להחזירו.

ונפ"מ רבתא בין הטעמים, הוא אם שרי ליתן בתחילה בשבת תבשיל שמצטמק ורע לו, וכן אם שרי להחזירו לתוך כירה.

והנה אי נימא כמש"כ הריטב"א, דהא דשרי להחזיר תבשיל שמצטמק ורע לו, הוא משום דלא מיחזי כמבשל, הרי מסתבר דה"נ לי"ב איסור נתינה בתחילה, וכן לי"ב איסור חזרה לתוך הכירה, אך אי"ז מוכרח, די"ל דבהני גווני דמיחזי טפי כמבשל, אסור אף במצטמק ורע לו, אך אי נימא דהא דשרי להחזיר תבשיל שמצטמק ורע לו הוא משום דאיסור חזרה ע"ג כירה גרו"ק הא משום חשש חיתוי, וכל שהוא מצטמק ורע לו לי"ב חשש חיתוי, הרי ממילא דאי נימא דאף להסוברים דאיסור חזרה הוא משום חשש חיתוי, מ"מ איסור נתינה בתחילה אינו משום חשש חיתוי אלא משום דמיחזי כמבשל, עמש"נ בזה לעיל ענף ב' סק"ט ואילך, וכן אי נימא דאף לדידהו איסור חזרה לתוכה אינו משום חשש חיתוי אלא משום דמיחזי כמבשל, עמש"נ בזה לעיל ענף ג' סקי"ד, הרי דיש לאסור בזה אף תבשיל שמצטמק ורע לו, וז"פ.

לז] ולפ"ז י"ל קו' התוס' מהא דמייתי הגמ' מדרב אושעיא דמחזירין אפי' בשבת, ולא דחינן דהתם הוי מצטמק ורע לו, דהנה בטעם הא דס"ד התם דמודו ב"ה דאסור להחזיר בשבת, י"ל דאי"ז משום חשש חיתוי, אלא משום דמיחזי כמבשל.

והטעם בזה י"ל בכמה גווני, חדא למש"כ מהר"ם בדעת רש"י, הבאנו דבריו לעיל ענף א' סק"ג, דאיסור חזרה ע"ג כירה שאינה גרו"ק הוא משום חשש חיתוי, ואילו הא דאסרו ב"ש להחזיר אף ע"ג כירה גרו"ק הוא משום דמיחזי כמבשל.

אשר לפ"ז הרי מסתברא דה"נ הא דס"ד דאף לב"ה אסור להחזיר בשבת ע"ג כירה גרו"ק, הוא מחד טעמא עם הא דאסרי ב"ש להחזיר ע"ג כירה גרו"ק, ובזה הוא דס"ד דלא פליגי ב"ה עלייהו בשבת, אשר הוא משום דמיחזי כמבשל.

וי"ל עוד, דאף אי נימא דהא דאסרי ב"ש להחזיר ע"ג כירה גרו"ק הוא משום חשש חיתוי, וכמש"כ כן בשיטה להר"נ בריש פירקין, מ"מ י"ל דהא דס"ד דאף לב"ה אין מחזירין בשבת אי"ז משום חשש חיתוי אלא משום דמיחזי כמבשל.

והטעם בזה, דהרי לפ"מ דס"ד דאף לב"ה אין מחזירין בשבת, פירשו התוס' פלוגתת ב"ש וב"ה הויא בער"ש סמוך לחשיכה, וצ"ב שהרי בכירה שאינה גרו"ק מודו ב"ה דאסור להחזיר אף סמוך לחשיכה, וא"כ מ"ט פליגי על ב"ש וס"ל דבכירה גרו"ק מותר להחזיר סמוך לחשיכה, הרי כיון דמודו ב"ה דאסור להחזיר בשבת אף ע"ג כירה גרו"ק, א"כ בדין דיהא אסור להחזיר אף סמוך לחשיכה, כ"ה דבאינה גרו"ק אסור להחזיר אף סמוך לחשיכה.

ויל"פ הטעם בזה, לפמש"כ ר"ת בספה"י סי' רל"ה וסי' רל"ז, דהא דאסור להחזיר אף סמוך לחשיכה הוא משום דחיישי' שיחתה בשבת, ועמש"נ בזה להלן ענף י' סקמ"ב ואילך, אשר לפ"ז י"ל דזהו טעם פלוגתת ב"ש וב"ה אם איסור חזרה ע"ג כירה גרו"ק הוי אף סמוך לחשיכה, דב"ש ס"ל דאף ע"ג כירה גרו"ק אסור להחזיר משום חשש חיתוי, וע"כ אסרי להחזיר אף סמוך לחשיכה, אך ב"ה ס"ל דאין לאסור להחזיר ע"ג כירה גרו"ק משום חשש חיתוי, והא דאסור להחזיר על גבי' בשבת, הוא משום דמיחזי כמבשל, וע"כ לא אסרי להחזיר אלא בשבת ולא סמוך לחשיכה.[[13]](#footnote-14)

וגם אי נימא כמש"כ הרא"ש דאיסור חזרה סמוך לחשיכה הוא גזירה אטו שבת, נמי י"ל כ ן בביאור פלוגתת ב"ש וב"ה, וזה לפמש"נ להלן ענף י' סקמ"ה ואילך, דלא גזרו חזרה סמוך לחשיכה אטו שבת, אלא באיסור חזרה שמשום חשש חיתוי, ולא באיסור חזרה שמשום מיחזי כמבשל, עיי"ש.

וי"ל עוד, לפ"מ שפירש"י דטעם הס"ד דאסור להחזיר ביום השבת, הוא משום דביום לא מוכח דשקיל לי' אדעתא דאהדורי, ובטלה לה הטמנה, והוה לי' כמטמין לכתחלה, עכ"ל, ובחי' הרמב"ן והרשב"א כתבו דהיינו דס"ד דהוי כנתינה בתחילה, ורש"י שכתב דס"ד דהו"ל כמטמין בתחילה, אזיל לטעמי' דפירקין איירי בהטמנה, וע' בחי' הר"ן בדל"ז. ובפי' הר"ן בדל"ח:.

אשר לפ"ז, הרי דאי נימא דאיסור נתינה בתחילה הוא משום דמיחזי כמבשל, הרי דה"נ הא דס"ד דמודו ב"ה דאין מחזירין בשבת הוא משום דמיחזי כמבשל, ולדעת רש"י דס"ד דהו"ל כמטמין בתחילה, הרי הוה האיסור משום הטמנה בשבת שאסרוה שמא ירתיח.

לח] ולפ"ז מתישב היטב קו' התוס', דלעולם י"ל דליכא איסור חזרה ע"ג כירה שאינה גרו"ק בתבשיל שמצטמק ורע לו, משום דלי"ב חשש חיתוי, ומ"מ שפיר מייתי' בגמ' מדר' אושעיא דלדעת ב"ה מחזירין אפי' בשבת, שהרי הנידון לאסור להחזיר בשבת הוא משום דמיחזי כמבשל, ומשום זה יש לאסור אף במצטמק ורע לו, וע"כ מהא דשרי ר' אושעיא להחזיר חמין שמצטמק ורע לו, יש ללמוד דליכא בחזרה ע"ג כירה גרו"ק משום מיחזי כמבשל, וע"כ ה"נ שרי להחזיר אף תבשיל שמצטמק ויפה לו, ואף תבשיל שנתבשל כמאב"ד לדעת הראשונים בפירקין, וא"ש היטב.

ועד"ז הוא למה שפירש"י דהס"ד לאסור להחזיר בשבת הוא משום דהו"ל כמטמין בתחילה, ואיסור הטמנה בתחילה הרי הוי אף בתבשיל שמצטמק ורע לו, וע"כ שפיר מייתי' מדרב אושעיא שהתיר להחזיר חמין שמצטמק ורע לו, דלא חשיב כמטמין בתחילה.

וזהו הא דמייתי' מדרב אושעיא שמחזירין אפי' בשבת, דהגם דבההיא דרב אושעיא הוי מצטמק ורע לו, מ"מ אם הי' אסור להחזיר בשבת, משום דמיחזי כמבשל, הי' לנו לאסור אף היכא דמצטמק ורע לו, ומיושב היטב דעת הראב"ד והשיטה להר"נ, אך יל"ע אם לזה כיון השיטה להר"נ, דא"כ ל"ה צריך להוסיף דרב אושעיא בשאינה גרופה היא, וצ"ע.

לט] והנה בשיטה להר"נ בדל"ח: כבר עמד על סוגיא דהתם, ז"ל, ואע"ג דמתני' מיירי בגרופה, ואיהו קא מייתי מחמין, וסתם חמין מצטמק ורע לו, וכל מצטמק ורע לו מותר להחזיר אפי' בשאינה גרופה וכו', מ"מ הא דרב אושעיא בשאינה גרופה היא, ומדחמין באינה גרופה שרי, תבשיל נמי שרי בגרופה להחזיר, עכ"ל, ודבריו צ"ב.

ונ' כונתו, לפמש"כ בחי' הרשב"א בדל"ז., ז"ל, משום דמחדא נפקא לן אידך, דכיון דבגרופה משהין אפילו מצטמק ויפה לו משום דליכא משום חתוי, ולא גזרינן אטו שאינה גרופה, ממילא בשאינה גרופה משהין מצטמק ורע לו דליכא למיגזר שמא יחתה, דלא אשכחן תנא ולא אמורא דשרו לשהות בגרוף וקטום במצטמק ויפה לו, ואסר בשאינו גרוף במצטמק ורע לו, עכ"ל.

ועפי"ז י"ל, דהנה בטעם הס"ד דמודו ב"ה דאסור להחזיר בשבת ע"ג כירה גרו"ק, הגם דליכא למיחש בזה לחיתוי, יל"פ דהוי זה גזירה אטו כירה שאינה גרו"ק.

אשר לפ"ז נמצא, דלהך ס"ד כ"ה דהי' אסור להחזיר בשבת ע"ג כירה גרו"ק, גזירה אטו כירה שאינה גרו"ק, ה"נ הי' אסור להחזיר ע"ג כירה שאינה גרו"ק תבשיל שמצטמק ורע לו, גזירה אטו תבשיל שמצטמק ויפה לו, ואשר זהו הא דמייתי' מדרב אושעיא, דהתיר להחזיר חמין ע"ג כירה שאינה גרו"ק, וכ"ה דשרי להחזיר מצטמק ורע לו ע"ג כירה שאינה גרו"ק, ולא גזרי' אטו שאר תבשיל, ה"נ שרי להחזיר בשבת ע"ג כירה גרו"ק ולא גזרי' אטו כירה שאינה גרו"ק.

מ] ובטעמא דהתוס' דאיסור חזרה הוא אף במצטמק ורע לו, ואף דס"ל דאיסור חזרה הוא משום חשש חיתוי, יש להסתפק אם טעמא דמילתא הוא משום דבחזרה דאיכא למיחש טפי לחיתוי, וע"כ החמירו בזה ואסרו אף בתבשיל שמצטמק ורע לו, או היינו משום דהא דחיישי' לחיתוי בחזרה הוא משום שנצטנן, ויש לחוש שיחתה כדי לחממו, וע"כ יש לחוש לחיתוי אף במצטמק ורע לו, שהוא חפץ לחממו, ועמש"נ להלן סוף ענף י"ג וסוף ענף י"ד נפ"מ בין ב' טעמים אלו.

ויש להוסיף בזה, דהנה כבר הבאנו לעיל סקל"ט מש"כ בחי' הרשב"א בדל"ז., דלמ"ד דבגופה משהין אפי' מצטמק ויפה לו משום דליכא משום חתוי, ולא גזרינן אטו שאינה גרופה, ממילא בשאינה גרופה משהין מצטמק ורע לו דליכא למיגזר שמא יחתה.

וצ"ב, שהרי חזינן בחזרה, דאף דשרי להחזיר ע"ג כירה גרו"ק, מ"מ בכירה שאינה גרופה אסור להחזיר אפי' תבשיל שמצטמק ורע לו.

ואמנם להרשב"א לטעמי' ניחא בפשיטות, שהרי דעתו דאיסור חזרה הוא משום דמיחזי כמבשל, וע"כ בזה אסור אף בתבשיל שמצטמק ורע לו, דנמי מיחזי כמבשל, ול"ד לאיסור שהי' דהוא משום חשש חיתוי, וע"כ כל הצד לאסור במצטמק ורע לו הוא גזירה אטו שאר תבשיל, ובזה הוא שכתב הרשב"א דאם לא גזרו גרופה אטו אינה גרופה, ה"נ לא גזרו במצטמק ורע לו אטו שאר תבשיל.

אך לדעת התוס' ודעימיהו דאיסור חזרה הוא משום חשש חיתוי, הרי חזינן דאף דשרי להחזיר ע"ג כירה גרו"ק, מ"מ אסור להחזיר תבשיל שמצטמק ורע לו, וזה שלא כיסוד ד' הרשב"א, ובאמת הרי התוס' פליגי ע"ד הרשב"א, וס"ל דאף דלר' יהודה מותר להשהות ע"ג כירה גרו"ק, מ"מ בשאינה גרו"ק אסור להשהות אף תבשיל שמצטמק ורע לו.

אך לפי הנ"ל י"ל דאי"ז סותר ליסוד ד' הרשב"א, דהגם דבשהי' ליכא למיחש לחיתוי בתבשיל שמצטמק ורע לו, ואין מקום לאסרו אלא משום גזירה, מ"מ י"ל דבחזרה איכא למיחש לחיתוי אף בתבשיל שמצטמק ורע לו, וכמש"נ.

**ט**

**בדין סמיכה בתחילה בשבת**

מא] בדין סמיכה בתחילה בשבת, וכן להחזיר לסמיכה היכא שהניחו ע"ג קרקע, דכה"ג הוי איסורו משום דחשיב כנתינה בתחילה, כתב בשעה"צ סי' רנ"ג סקכ"א דדעת הבית מאיר דאף סמיכה לכתחילה בשבת מותרת, וכ"ה בדגמ"ר שם לדעת רש"י וסייעתו, אך בחי' הר"ן מחמיר בזה, והוא בשיטה להר"נ לקמן ד"מ: בשם הרא"ה, ז"ל, דהא לסמוך בכירה אסור בודאי בנותן לכתחילה, ואפי' בגרופה לא התירו אלא לסמוך בשהי' או להחזיר ואפי' בשאינה גרופה, עכ"ל, עכ"ד, ועיי"ש בביאור הלכה שכתב דמ' הרא"ש בסימן י' משמע קצת להתיר בזה, (וכן הוכיחו השיירי לקט בסו"ס רנ"ג, והתהל"ד שם סק"ג),ועמש"נ לעיל ענף ב' סקי"ב דלפ"מ שהגי' בתפארת שמואל שם בד' הרא"ש, וכ"ה בתוס' הרא"ש, אין ללמוד כן מד' הרא"ש.

ובגל' הגרע"א שם הוכיח מד' הרמ"א בסו"ס זה דאסור לסמוך לכתחילה בשבת, וכן הוכיח בשיירי לקט לבעל הסד"ט בסו"ס רנ"ג, ועי' בביאוה"ל שם בזה, וע' בגל' הגרע"א סי' רנ"ט מה שהעיר עפי"ז ע"ד המג"א שם, וע' מ"ב סי' רנ"ג סקפ"א מה שפירש בד' המג"א.

ומצינו הדבר מפורש להיתר בחי' הריטב"א בדל"ח:, ז"ל, ולסמוך אפי' צוננת, כדשרינן להחם כנגד המדורה שאין דרך בישול בכך, עכ"ל, ומבו' דאף סמיכה בתחילה בשבת מותרת, וכ"ה בדבריו לקמן ד"מ:, ז"ל, אבל לא ע"ג כירה אע"פ שהיא גרו"ק אם התבשיל צונן מפני שנראה כמבשל, אבל מן הצד מותר ואפי' אינה גרו"ק, עכ"ל.

וכ"ה בהגהות מרדכי בפירקין, והיא תשובת מהר"ם, ונד' בתשו"פ סימן ע', ז"ל, מיהו היא גופא צ"ע אם מותר להניח הקדירה לכתחילה ע"ג גרו"ק סמוך לחשיכה וכו', ועוד מבעו"י דומיא דשבת ובשבת אסור להניחה ע"ג מיחם לכתחילה וכו', ולסמוך לכתחילה אצל האש תבשיל שכבר נתבשל אפי' סמוך לחשיכה וכו' שרי, דאיבעי להו מהו לסמוך וכו', אלמא דשרי לי' לסמוך אפי' כשאינה גרופה לרבנן, ומדרבנן דאסרו לשהות עלי' שרו לסמוך כ"ש לחנניא דמיקל לשהות עלי' ואסר ליתן או להחזיר עלי' דמותר לסמוך לה סמוך לחשיכה וכו', עכ"ל.

והנה מפורש בד' המהר"ם דהגם דנתינה בתחילה בער"ש אסורה אף ע"ג כירה גרו"ק דומיא דשבת, ועמש"נ בפרט זה להלן ענף י' סקמ"ד, מ"מ סמיכה מותרת, ויש ללמוד מזה שדעתו דאף סמיכה בתחילה בשבת מותרת, וכן נ' להדיא בלשונו בסו"ד דכ"ש לחנניא וכו' ואסר "ליתן" או להחזיר עלי' דמותר לסמוך לה.[[14]](#footnote-15)

ולכאו' יש ללמוד להתיר בזה גם מד' הרשב"א ודעימי' לקמן ד"מ:, שהתירו ליתן בתחילה כנגד המדורה משום שאין דרך בישול בכך, ופירש הגר"א בסימן שי"ח ס"ז שטעמם משום שהוא כסומך, ופליגי ע"ד התוס' והרא"ש דכתבו דלא חשיב סמיכה אלא היכא דדופני הכירה מפסיקין, והרי דסמיכה לכתחילה מותרת, וכ"ה מבו' בד' הריטב"א דלמד להא דסמיכה לכתחילה מותרת, מהא דשרי כנגד המדורה.[[15]](#footnote-16)

אך הנה האחרונים שדנו בדין סמיכה בתחילה, לא הביאו מהא דשרי ליתן כנגד המדורה, ובע"כ צ"ל כמש"כ בחזו"א סי' ל"ז סק"ט, דאע"ג דליתן כנגד המדורה שרי אפי' לכתחילה, י"ל דלסמוך אצל התנור הוא בגזירת חכמים טפי, עכ"ד, וצ"ב.

ויש להביא סמך לזה, ממה שלא פשטו בגמ' לאיבעיא דמהו לסמוך מהך ברייתא דשרי ליתן כנגד המדורה, ובע"כ דכנגד המדורה יש להתיר טפי, ושו"ר בתהל"ד סי' רנ"ג סק"ב שהביא כעי"ז מספר קני מנורה, ושם סקי"ד כתב דמל' הרמ"א שם ס"ב אבל לסמוך אפי' סמוך לאש וכו' שרי, משמע דסמיכה עדיף מסמוך לאש, וא"כ ע"כ בסמיכה בשבת ל"ב תנאי חזרה, עכ"ד, ושו"ר בפמ"ג סי' רנ"ג מש"ז י"ג שכתב ללמוד מהא דשרי ליתן כנגד המדורה, דסמיכה שריא אף אם נצטנן והוי כנתינה בתחילה, עיי"ש, ויש להעיר עוד, דבל' המג"א סי' שי"ח סקל"ח מבו' דהתירא דכנגד המדורה הוא מדין סמיכה, ולפ"ז מוכח דסמיכה בתחילה מותרת, ורמז לזה בשיירי לקט סו"ס רנ"ג.

מב] ומסברא נ' דנידו"ז תלוי בפלוגתת הראשונים, שנת' לעיל ענף ב', דלדעת הסוברים דאיסור חזרה ע"ג כירה שאינה גרו"ק ואיסור נתינה בתחילה הוו מחד טעמא, והיינו לדעת הרמב"ן והרשב"א הוו תרוייהו משום דמיחזי כמבשל, ולדעת התוס' אפשר דהוו תרוייהו משום חשש חיתוי, הרי דאי נימא דקי"ל דמותר להחזיר בסמיכה, מסתברא דה"נ מותר לסמוך לכתחילה, דמהא דמותר להחזיר בסמיכה, חזינן דבסמיכה לא מיחזי כמבשל, או דלי"ב חשש חיתוי, וא"כ אף אין לאסור לסמוך בתחילה, ואמנם אי"ז מוכרע, די"ל דנתינה בתחילה חמירא, ואף בסמיכה מיחזי כמבשל, או אף בסמיכה חיישי' בה לחיתוי, וע' להלן שהבאנו מד' הגרע"א טעם אחר לחלק בזה.

אך לדעת הבעה"מ והרא"ש דאיסור חזרה ע"ג כירה שאינה גרו"ק הוא משום חשש חיתוי, ואילו איסור נתינה בתחילה הוא משום דמיחזי כמבשל, הרי דהא דשרי להשהות ולהחזיר בסמיכה, הוא משום דבסמיכה ליכא חשש חיתוי, אך ליכא למשמע מינה דבסמיכה לא מיחזי כמבשל, וע"כ לדידהו אין מקור להתיר לסמוך לכתחילה בשבת.

וזה ע"ד מש"כ בחי' הריטב"א דל"ז. דאף דפשטי' מברייתא דמותר לשהות בסמיכה, מ"מ י"ל דחזרה אסורה משום דמיחזי כמבשל, והיינו דהגם דלשהות מותר דליכא גזירת חתוי, מ"מ חזרה שנאסרה משום מיחזי כמבשל, י"ל דאסורה אף בסמיכה, וה"נ הכא דכוותה.

ועד"ז הוא לדעת רש"י, שפירש השעה"צ בדעתו דאיסור חזרה הוא משום מיחזי כמבשל, עמש"נ בזה לעיל ענף א' סק"ג, ואילו איסור נתינה בתחילה הוא משום איסורא דהטמנה, דהוי זה גזירה שמא ירתיח, הרי דשפיר י"ל דהגם דאיסור חזרה ל"ה בשסומך לה משום דכה"ג לא מיחזי כמבשל, מ"מ איסור שהי' מתחילה הוי אף בסמיכה, דגם בזה יש לחוש שמא ירתיח, ולא גרע סמיכה מהטמנה בדבר שאינו מוסיף הבל דחיישי' שמא ירתיח.

ובעיקר מש"נ דלהסוברים דאיסור חזרה ואיסור נתינה בתחילה הוו מחד טעמא, מסתבר דיש להתיר סמיכה בתחילה כ"ה דשרי חזרה בסמיכה, הנה שו"ר בד' הגרע"א בגליון שו"ע סי' רנ"ט שמבו' בדבריו דטעם הא דאסור לסמוך בתחילה, הוא משום דסמיכה הוי כאילו היא גרו"ק, וכל' הרמ"א סו"ס רנ"ג, וכ"ה בל' המ"ב שם סקט"ז, וע"כ לא שרי אלא להחזיר עלי', כ"ה דשרי להחזיר ע"ג כירה גרו"ק, אך לסמוך בתחילה אסור, שהרי אסור ליתן בתחילה אף ע"ג כירה גרו"ק, עיי"ש, ולפ"ז הרי דאף אם איסור חזרה ואיסור נתינה בתחילה הוו מחד טעמא, אין ללמוד מהא דשרי להחזיר בסמיכה דה"נ שרי לסמוך בתחילה, וז"פ.

?צ"ע בד' הגר"א דפירש דרק סמיכה בער"ש התירו ולא סמיכה בשבת, וע' האיר יוסף, וצ"ע אם יש מקור לזה מל' המרדכי.

ל' המרדכי ואע"ג דאיכא למידחי שאני התם דמפסקא דופן כירה, אבל לסמוך אצל הגחלים אסור, אין לדחות כן, דלא גרע מבישראל אגומרא דשרי בפ"ק כי נצלה מבעו"י כמאב"ד אע"ג דליכא מידי דמפסיק, וכן קדירה חייתא ובשיל כמאב"ד שרינן התם לאנוחי בתנור אצל הגחלים ער"ש עם חשיכה, עכ"ל, וצ"ב.?

ולעיל מינה כתב דמבעו"י דומיא דשבת דאסור ליתן בתחילה ע"ג כירה גרו"ק, עיי"ש.

**י**

**בדין חזרה בער"ש**

**ואם אסור אף נתינה בתחילה (או חזרה בשהניחה ע"ג קרקע וכיו"ב) ע"ג כירה גרו"ק, ואם אסור להחזיר לתוכה של כירה גרו"ק**

מב] כתבו התוס' בריש פירקין ד"ה וב"ה אומרים, ז"ל, ולמאן דאסר להחזיר אסר אפי' בחול לב"ה כשאינה גרופה ולב"ש אפי' בגרופה וכו', וא"ת מה שיעור הוא נותן לאסור בע"ש, דהיכא דסילקו בהשכמה פשיטא דשרי להחזיר, ואומר ר"י דמשעה שלא יוכלו להרתיחו מבעו"י אסור להחזיר, ומיהו בשבת אפי' רותח אסור להחזיר למאן דאסר וכו', ועוד אור"י דמצינו למימר דבער"ש נמי אסור להחזיר אפי' רותח משעה שאם הי' קר ל"ה יכול להרתיח מבעו"י, עכ"ל.

והנה טעם איסור חזרה בער"ש, פירש הרא"ש בסימן ב', ז"ל, ז"ל, ונ"ל הא דאסור מבעו"י להחזיר לב"ש אף בגרו"ק, היינו מבעו"י דומיא דמשחשיכה, דכמו משחשיכה דהיינו אחר שנתבשלה נתנה בכירה להשהותה שם, כן נמי מבעו"י דאסור להחזיר היינו אחר שנגמר בישולה ומניחה עומדת על הכירה עד לערב להחזיק חומה, ואם נטלה אז מן הכירה אסור להחזירה אטו שבת, וכולה חדא גזירה היא דכיון דאינה מתבשלת עוד על הכירה הוי כתחילת שהי', ואי שרינן להחזיר מבעו"י אתי נמי להחזיר משחשיכה, אבל כ"ז שלא נתבשלה כל צרכה נוטל ומחזיר כל היום, עכ"ל.

אמנם הנה בד' ר"ת בספה"י סימן רל"ה מבו' טעם אחר בזה, ז"ל, אבל משהה שאינו צריך להטמינה אלא מיד אוכלה אינו חושש לחממה סמוך לערב ולאוכלה, אז ודאי יש לחוש לשמא יחתה, ולפיכך אינו מחזירה עד שיגרוף או עד שיתן את האפר כדאמרי' בהכירה, והא דאמרי' בכירה לא יחזיר עד שיגרוף אפילו מבעו"י קאמר, כי כיון שהוא נותנן עלי' או בתוכה מגלה דעתו שצריכה חימום, לכך יש לחוש שמא יחתה, ולכך צריך לעשות הכירא בגרו"ק, עכ"ל, וכ"כ שם סי' רל"ז, ז"ל, אבל אם היתה הקדרה מסולקת מבעוד יום כדרך שעושין לקדרה שבישלה כל צרכה ובא בין השמשות להחזירה על הכירה כדי לחממה אין בידי כח להתיר, ואפי' שהיא חמימה בין השמשות החזרה אסורה, כיון שעכשיו הוא צריך לה אתי לחתויי בגחלים, כיון שמחזירה הדבר ידוע שנצטננה, עכ"ל, וכ"ה בפירש"י שעל הרי"ף בדל"ח:, ז"ל, דחמירא חזרה מהשהאה, דכיון שמחירה א"כ צוננת היתה קודם חזרה וכשמחזירה עכשיו איכא למיחש שמא יסתפק משתחשך ושמא אין יכולה להתחמם במהרה ואתי לחתויי, עכ"ל, וכ"ה בתוס' תלמיד ר"י הזקן בריש פירקין, ז"ל, והיינו טעמא דמאן דאסר דילמא כשיהא שבת יחתה, עכ"ל, ולהלן כתב, ז"ל, והיינו טעמא דאיכא לאיפלוגי בין להחזיר בין לשהות, דלהחזיר הואיל והסירו מן האש איכא למימר דנצטנן ואתי טפי לחתויי במהרה כשיהי' שבת, אבל לשהות שלא הוסר מעל האש מסתמא הוא חם ולא אתי לחתויי, עכ"ל.

ונ' דגם דעת התוס' היא כמש"כ ר"ת דאיסור חזרה בער"ש הוא משום דחיישי' שיחתה בשבת, ומה"ט הוא שכתבו התוס' מתחילה דאין לאסור אלא משעה שלא יוכלו להרתיחו מבעו"י, דכה"ג כיון שלא ירתיח עד שבת, יש לחוש שמא יחתה בשבת כדי לחממו.

ומה שדנו התוס' שמא אף רותח אסור להחזיר משעה שאם הי' קר ל"ה יכול להרתיח מבעו"י, נ' דהטעם בזה הוא כמש"כ ר"ת שם, דכיון שמחזירה מגלה דעתו שצריכה חימום והדבר ידוע שנצטננה, וע"כ אף אם באמת לא נצטננה וא"מ חימום אסרו חכמים, ויל"פ גם כמש"כ הר"ן דהוא משום גזירת הרואים.

ואמנם הנה בד' האחרונים בכ"ד מבו' שפירשו דגם טעמא דהתוס' הוא משום גזירה אטו שבת וכד' הרא"ש, אך אחר שזכינו לד' ר"ת ותוס' תלמיד ר"י הזקן שאין הטעם משום גזירה אלא משום חשש חיתוי, ודאי מסתבר לפרש כן בד' התוס'.

מג] והנה הב"ח סי' רנ"ג אות ט"ז הביא, שבסה"ת וסמ"ג וסמ"ק והגמי"י כתבו דאף בלא נתבשלה אלא כמאב"ד אסור להחזירה מבעו"י על הכירה שאינה גרו"ק, ודלא כהרא"ש והטור דכל שלא נתבשל כל צרכו שרי.

וכ"ה גם בהגמ"ר בפירקין, והוא תשובת מהר"ם מר"ב, ונד' בתשו"פ סי' ע', דלא שרי ליתן קדירה חייתא או בשיל כמאב"ד סמוך לחשיכה, אלא בשיש שהות להרתיח, והובא בב"י סו"ס רנ"ג, ובמש"כ דאף קדירה חייתא אסור ליתן סמוך לחשיכה, לא נקטו כן הפוסקים, ועמש"נ בזה להלן ענף י"ג סקנ"ט.

והנה התוספת שבת שם סקל"ג והמ"ב שם סקע"ג כתבו, דטעם הסמ"ג וסייעתו שאסרו אף בכה"ג שלא נתבשל כל צרכו, הוא משום לא פלוג.

אך לפ"מ שהבאנו מד' ר"ת דטעם איסור חזרה בער"ש אינו כלל משום גזירה אטו חזרה בשבת, אלא הוא משום דחיישי' שיחתה בשבת, הרי פשוט דיש לאסור אף היכא שלא נתבשל כל צרכו, ומסתברא דזהו טעמם של הסמ"ג וסייעתו שאסרו בזה.

ויש להוסיף, דהנה ל' הרא"ש הוא דהאיסור הוא בגוונא שאחר שנגמר בישולה "מניחה עומדת על הכירה להחזיק חומה" ואם נטלה אז מן הכירה אסור להחזירה, וצ"ב מ"ט נקט לה בגוננא שהניחה עומדת על הכירה להחזיק חומה.

והי' מקום לומר, דכיון דטעם האיסור הוא גזירה אטו שבת, אין לגזור אלא בשהניחה ע"ג הכירה לשמור חומה ונטלה ובא להחזירה, דכה"ג דמי לחזרה, ויש לחוש שיבא להחזיר משחשיכה, אך לא נזכר בפוסקים לחלק כן.

ונ' פשוט, דהרא"ש לטעמי' אזיל, דס"ל דיש בישול אחר בישול בלח שנצטנן, וע"כ כ"ה דלא גזרו בתבשיל שלא נתבשל כל צרכו, דאין לחוש שיבא להחזירו בשבת, דאין לחוש שיבא לבשל בשבת, וכמו שפירש הב"י בסימן רנ"ג, ה"נ בתבשיל שמבושל כל צרכו ונצטנן, כיון דיש בו בישול אחר בישול, אין לחוש שיבא להחזירו בשבת, אך למה שפירש הב"ח בסימן רנ"ג טעם אחר מ"ט בשלא נתבשל כ"צ לא גזרו, י"ל דאי"ז שייך בתבשיל שנתבשל כל צרכו ונצטנן, וע"כ פירש הרא"ש דהאיסור הוא בגונא שמניחה עומדת ע"ג הכירה להחזיק חומה, דכה"ג לי"ב משום בישול, וע"כ אסור להחזירה מבעו"י, דיש לחוש שיבא להחזירה בשבת.

וכבר כתב כן בתוספת שבת סי' רנ"ג סקל"ז, דלדעת הרא"ש דיש בישול אחר בישול בלח, מותר להחזיר מבעו"י תבשיל לח שנצטנן, עיי"ש, ותמה ע"ד המג"א שמבו' מדבריו דאף בנצטנן לגמרי אסור להחזיר, אך י"ל דאף המג"א מודה ליסוד הדברים, והא דאסור להחזיר אף בתבשיל לח שנצטנן לגמרי, הוא משום דחיישי' לדעת הסוברים דאף בלח שנטצנן אין בישול אחר בישול, ושו"ר בפמ"ג באש"א כ"ט, שהסכים ליסוד ד' התוס"ש, וכתב דטעמא דהמג"א דאסר להחזיר בער"ש אף בנצטנן לגמרי, הוא משום דלדידן אף בנצטנן לגמרי ליכא איסור תורה, וע"כ חיישי' שיבא להחזיר בשבת.

אמנם הנה בד' התוס' מבו', דאף תבשיל צונן אסור להחזיר מבעו"י, ואדרבה בזה פשיטא להו דאסור להחזיר, וכ"ה בד' הרא"ש בתחילת דבריו.

ולפמש"נ נ', דהתוס' לטעמייהו דס"ל דהא דאסור להחזיר סמוך לחשיכה, אי"ז גזירה אטו שבת, אלא הוא משום דחיישי' שיחתה בשבת, וע"כ כל שהוא צונן ולא יתחמם עד שבת אסור להחזיר, ובזה הוא עיקר האיסור, אך להרא"ש לטעמי' דהא דאסור להחזיר סמוך לחשיכה הוא שמא יבא להחזיר בשבת, ע"כ אין לאסור בתבשיל לח שנצטנן, דאין לחוש שיבא להחזירו בשבת.

ומש"כ הרא"ש בתחילת דבריו דאסור להחזיר היכא דנתקרר ואין שהות כדי להרתיח מבעו"י, נ' דהוא משום דתחילת דבריו הם ד' התוס' דס"ל דהאיסור להחזיר מבעו"י הוא משום חשש חיתוי בשבת, וע"כ כתב מתחילה דיש לאסור רק בנתקרר ואין שהות כדי להרתיח מבעו"י, דבכה"ג יש לחוש שיבא לחתות בשבת, אך אחר שחזר בו ופירש דטעם איסור חזרה מבעו"י הוא גזירה שמא יבא להחזיר בשבת, אין לאסור אלא בשלא נצטנן, וכמש"נ.

אך יש להעיר בזה מל' הטור סי' רנ"ג, שכתב דאפי' מבעו"י אחר שנגמר בישול כל הקדירה ומניחה לעמוד על הכירה עד הערב לשמור חומה, אם טלה מן הכירה אסור להחזירה "אפי' בעודה רותחת" אם הוא כ"כ ערב שאין שהות ביום להרתיח אם היתה קרה וכו', עכ"ל, ומ' דכ"ש דאם אינה רותחת אסור להחזירה, ודלא כמש"נ, וצ"ע בזה.[[16]](#footnote-17)

והרא"ש בפרק במה טומנין סי' ב' כתב, ז"ל, ונ"ל דלא אסרינן חזרה מבעוד יום אלא היכא דנטלה מע"ג כירה שעתיד להשהות עליה ולהחזירה עליה משום שהי', שאם אתה מתיר להחזירה מבעוד יום אתי להחזירה משחשיכה, אבל אם החזירה לשם הטמנה לא אסרינן, עכ"ל, אמנם התוס' שם פליגי וס"ל דאף בכה"ג יש לאסור.

ופשוט דהוא משום דד' הרא"ש הם לטעמי' דאיסור חזרה בער"ש הוא גזירה שמא יבא להחזיר משחשיכה, וזהו שכתב הרא"ש דבכה"ג ליכא למיחש, אך להתוס' לטעמייהו דאיסור חזרה מבעו"י הוא משום דחייישי' שיחתה בשבת, אין מקום לחלק בזה.

מד] והנה פליגי הראשונים באיסור חזרה בער"ש, אם היינו רק באיסור חזרה ע"ג כירה שאינה גרו"ק, אך איסור נתינה בתחילה ע"ג כירה גרו"ק, וכן כל תנאי חזרה דבעי' להו כ"ה דלא ליהוי כנתינה בתחילה, אינו אלא בשבת, או דאף איסור נתינה בתחילה הוי אף בער"ש.

והנה בד' התוס' לקמן דמ"ח. סוד"ה דזיתים מבו' דאף נתינה בתחילה ע"ג כירה גרו"ק אסורה בער"ש, עיי"ש.

וכ"ה בהגמ"ר בפירקין, ז"ל, צ"ע אם מותר להניח הקדרה לכתחלה על גבי כירה גרו"ק סמוך לחשיכה דדילמא אפילו מבעו"י לא שרי אלא להחזיר אבל להניח לכתחלה לא, ול' חזרה משמע הכי שכבר היתה שם ורוצה להחזירה, ועוד מבעו"י דומיא דשבת ובשבת אסור להניחה ע"ג מיחם לכתחילה וכו', עכ"ל.

וכ"ה מבו' בתו"ד הב"י בסימן רנ"ג, וכש"כ הדרישה שם סק"ט, ועי' תהל"ד שם סקט"ז, ועי' עוד בשו"ע הגר"ז בקו"א סק"ח.

אמנם הנה הרא"ש בפירקין כתב אהא דאמרי' דאם הניחה ע"ג קרקע אסור להחזיר, ז"ל, וארב ששת דאמר מחזירין אף בשבת קאי, אבל מבעו"י מחזירין בכל ענין, עכ"ל, וכ"ה משמעות ל' הטור בסימן רנ"ג, עיי"ש.

והנה אמנם בפ' במה טומנין סימן ב' כתב הרא"ש, ז"ל, אבל זה ק"ק על מנהגם, שמסלקין הקדירה ואין מדקדקים היכן מניחין אותה, ולחד לישנא וכו' אם הניח ע"ג קרקע אף שדעתו להחזיר אסור, ואפי' בע"ש נמי אסור להחזיר וכו', עכ"ל, והרי להדיא דכ"ה דאסור להחזיר בע"ש ע"ג כירה שאינה גרו"ק, ה"נ אם הניח ע"ג קרקע אסור להחזיר אף ע"ג כירה גרו"ק, וכבר תמהו האחרונים דזה דלא כמש"כ הרא"ש בפירקין דהא דאם הניחה ע"ג קרקע אסור להחזיר היינו רק בשבת אבל מבעו"י מחזירין בכל ענין.

ובביאור הגר"א סימן רנ"ג ס"ב, כתב עמש"כ הרמ"א שם דמבעו"י וכו' דינו כמו בשבת עצמו, ז"ל, לאו דוקא אלא דאסור בשאינה גרו"ק אבל בגרופה מותר בכל ענין, ואין חילוק בין הניחו ע"ג קרקע או עודן בידו כמ"ש הרא"ש שם, ואע"ג דבפ"ד לא כתב כן, שם העתיק ל' התוס' וכדרכו, אבל בעצמו ס"ל דמותר כנ"ל, עכ"ל, וע' עוד בתוס"ש שם סקל"ה שנדחק בל' הרא"ש בפ' במה טומנין.

מה] וצ"ב בזה, דהנה אמנם לדעת ר"ת ודעימי' דאיסור חזרה בער"ש הוא משום דחיישי' שיחתה בשבת, שפיר י"ל דאין לאסור אלא חזרה ע"ג כירה שאינה גרו"ק, שהוא לדעתו משום חשש חיתוי, אך באיסור נתינה בתחילה ע"ג כירה גרו"ק ה"ז תלוי במש"נ לעיל ענף ב' אם הוא משום חשש חיתוי או משום דמיחזי כמבשל, דאם הוא משום חשש חיתוי, יש לאסור בזה אף בער"ש, ואם הוא משום דמיחזי כמבשל אין לאסור בזה בער"ש.

ולהאמור הרי דאי נימא בדעת התוס' דאיסור חזרה בער"ש הוא משום דחיישי' שיחתה בשבת, הרי דמהא דס"ל דאף אסור ליתן בתחילה ע"ג כירה גרו"ק בער"ש, יש ללמוד שדעתם דאיסור נתינה בתחילה ע"ג כירה גרו"ק הוא נמי משום חשש חיתוי, ועמש"נ בזה לעיל ענף ב', ושם סק"ח.

אך לדעת הרא"ש דאיסור חזרה בער"ש הוא גזירה אטו חזרה בשבת, צ"ב מה טעם יש לחלק שלא אסרו אלא חזרה ע"ג כירה שאינה גרו"ק ולא אסרו חזרה בלא תנאי חזרה ע"ג כירה גרו"ק, הרי כ"ה דאסרו להחזיר ע"ג כירה שאינה גרו"ק גזירה שמא יחזיר בשבת, יש לאסור להחזיר ע"ג כירה גרו"ק בלא תנאי חזרה, גזירה שמא יחזיר בשבת, ומצאתי שכבר כתב כן הדרישה סי' רנ"ג סק"ט, ז"ל, דזיל בתר טעמא דהא התוס' והרא"ש אינם אוסרים להחזיר מבעו"י סמוך לחשיכה אלא מטעם גזירה דאתי נמי להחזירה כשנוטלה בשבת, א"כ גזירה זו איכא נמי למיגזר בגרו"ק וכו', עכ"ל, ועמש"נ לישב בזה לעיל סקמ"ג בהערה, וע' עוד בתוספת שבת סימן רנ"ג סקל"ה שהביא בשם הב"ח דבגרו"ק לא גזרו משום דאית לי' הכירא, ולפנינו לא נמצא כן בד' הב"ח.

וראיתי לבאר בזה בפשיטות, לפמש"כ הט"ז בסי' רנ"ג סקט"ו דמה שאסרו להחזיר בער"ש גזירה אטו חזרה בשבת, הגם דהו"ל כגזירה לגזירה, הוא משום דבשבת גופא קרוב מאד לבא לידי איסור, וע"כ גזרו משום זה אף בער"ש.

אשר לפ"ז ניחא, דכ"ז הוא באיסור חזרה ע"ג כירה שאינה גרו"ק, דהוא משום חשש חיתוי, וע"כ גזרו אף בער"ש אטו שבת כיון שבשבת הוא קרוב מאד לבא לידי איסור, אך משא"כ באיסור חזרה בלא תנאי חזרה ע"ג כירה גרו"ק שכתב בתוס' הרא"ש בדל"ח: דהוא משום דמיחזי כמבשל, ועמש"נ לעיל סוף ענף ב' בדעת הרא"ש בזה, לא אסרו בער"ש, דהוי כגזירה לגזירה.[[17]](#footnote-18)

ועד"ז י"ל למש"כ בתורי"ד לעיל דל"ד:, ז"ל, גזרה שמא יטמין ברמץ, פי' ול"ה גזירה לגזירה וכו', דרמץ לא נאסר מחמת דבר אחר אלא טעמא בעצמו שמא יחתה, והלכך כי גזרי' כל מוסיף הבל משום רמץ לא יקרא גזירה לגזירה, עכ"ל, ולפ"ז הרי דמה"ט אף מה שאסרו להחזיר בער"ש אטו שבת ל"ה גזירה לגזירה, אך משא"כ באיסור חזרה ע"ג כירה גרו"ק בלא תנאי חזרה דהוא משום דמיחזי כמבשל, אין לאסור בער"ש דהוי זה גזירה לגזירה.

מו] וי"ל עוד בזה, דהנה במש"כ התוס' דלא אסרו להחזיר בער"ש אלא משעה שאם הי' קר ל"ה יכול להרתיח מבעו"י, בפשוטו הי' נראה דכ"ז הוא לטעמייהו דאיסור חזרה מער"ש הוא משום דחיישי' שיחתה בשבת, וע"כ מעיקרא דדינא לא הי' לנו לאסור אלא היכא שלא ירתיח מבעו"י, ואך ששמכח זה אסרו אף בקדירה רותחת, כ"ז שאם הי' קר ל"ה יכול להרתיח מבעו"י, ונת' לעיל סקמ"ב מד' ר"ת שהטעם בזה הוא משום דמהא דמחזיר מגלה דעתו שהיא צריכה חימום והדבר ידוע שנצטננה, וע"כ אף אם באמת היא רותחת אסרו חכמים, או דהוא משום גזירת הרואים וכמש"כ הר"ן.[[18]](#footnote-19)

אך לדעת הרא"ש דאיסור חזרה בער"ש הוא גזירה שמא יבא להחזיר בשבת, הי' מקום לומר דיש לאסור אף היכא שהיא יכולה להתיח מבעו"י, והרא"ש לא התיר בכה"ג שיכול להרתיח מבעו"י, רק בתחילת דבריו קודם שחידש דאיסור חזרה בער"ש הוא גזירה אטו שבת, אך הנה בד' הטור בסי' רנ"ג ובקיצור פסקי הרא"ש מפורש דלדעת הרא"ש לא אסרו להחזיר אלא אם הוא כ"כ ערב שאין שהות ביום להרתיח אם היתה קרה, והוא מוכח כן, דאל"כ אטו יהא אסור להחזיר אף זמן רב קודם חשיכה, וצ"ב הטעם בזה, ועמש"נ לדון לפרש בזה לעיל סקמ"ג בהערה.

ונ' שהטעם בזה הוא, דביסוד הדברים מודה הרא"ש לד' ר"ת, דחשש חיתוי בחזרה אינו רק בשעת החזרה עצמו, אלא חיישי' שיחתה אף אחר החזרה כ"ז שלא נתחמם, והא דלא אסרינן להחזיר בער"ש סמוך לחשיכה מדינא, הוא משום דלא חיישי' שיחתה אח"כ אלא בשמחזיר בשבת, שאין יכול לתקן האש בשעה שמחזיר, וע"כ כ"ז שלא נתחממה יש לחוש לחיתוי, אך במחזיר מער"ש לא חיישי' שיחתה משחשיכה.

וי"ל עוד, לפמש"נ לעיל סוף ענף ו' סקל"א מד' הגר"ז, דגדר איסור חזרה הוא דשויוהו כמבשל, ולפ"ז י"ל, דע"כ אין לאסור מדינא להחזיר בער"ש, כיון דשרי אף לבשל.

אשר לפ"ז י"ל, דזהו טעם הא דחיישי' שאם יחזיר בער"ש יבא להחזיר אף בשבת, והיינו משום דיהא סבור דמהא שהתירו לו להחזיר בער"ש ולא חששו שיחתה בשבת, ה"נ מותר להחזיר בשבת.

ומקור לזה, יש להביא מד' המג"א סימן רנ"ג סקכ"ו, דמבו' בדבריו דההגמ"ר שאוסר להחזיר סמוך לברכו בשאין לו שהות להרתיח עד ברכו, הוא משום דחיישי' שמא יבא להחזיר אחר ברכו, עייש"ה, וע' תוס"ש שם סקל"ד, והרי דעיקר הגזירה מיוסדת ע"ז שיסברו דכ"ה דמותר להחזיר בער"ש הגם שאינה רותחת עד שבת, ה"נ מותר להחזיר בשבת, וע"כ בגונא שיש לו שהות להרתיח עד חשיכה ואין לו שהות להרתיח עד ברכו, אין לחוש אלא שיבא להחזיר אחר ברכו.

ואשר ע"כ לא אסרו להחזיר בער"ש אלא אם הוא כ"כ ערב שאין שהות ביום להרתיח אם היתה קרה, דרק בכה"ג יש לחוש שיבא להחזיר בשבת, דאם מחזיר קודם לכן ל"ש כלל חשש חיתוי בשבת, ואין לחוש שמכח זה יבא להחזיר אף בשבת.

ולפ"ז ניחא מה שהתיר הרא"ש להחזיר בער"ש היכא שהניח ע"ג קרקע, והוא משום דאין לאסור בער"ש אלא חזרה ע"ג כירה שאינה גרו"ק דאיסורה הוא משום חשש חיתוי, דבזה יש לחוש דאם יחזיר סמוך לחשיכה יבא להחזיר בשבת, אך חזרה היכא שהניחה ע"ג קרקע דאיסורה הוא משום דמיחזי כמבשל, אין לאסור בער"ש, דליכא למיחש שיבא להחזיר בשבת, וכהא דמותר לבשל קדירה חייתא בער"ש סמוך לחשיכה, ולא חיישי' שיבא לבשל בשבת.

מז] והנה ל' הטור סי' רנ"ג, כירה שהיא גרו"ק ונטל הקדירה מעלי' אפי' בשבת מותר להחזירה וכו', ודוקא על גבה וכו' אבל לתוך חלל הכירה או שהניח הקדירה ע"ג קרקע או אפי' עודנה בידו ול"ה בדעתו להחזירה אסור וכו', ואם אינה גרו"ק אסור להחזירה, לא מיבעיא בשבת אלא אפי' מבעו"י וכו' אסור להחזירה וכו', ובתנור אסור להחזירה אפי' הוא גרו"ק, עכ"ל.

ומ' להדיא בד' הטור, דכל איסור חזרה בע"ש, הוא רק ע"ג כירה שאינה גרו"ק, או בתנור אפי' הוא גרו"ק, אך איסור חזרה לתוכה של כירה, אינו אלא בשבת ולא בע"ש, ודמי לאיסור חזרה היכא שהניחו ע"ג קרקע או שאין דעתו להחזיר, שכתב הרא"ש שאי"ז אלא בשבת ולא בע"ש, וכנ"ל.

וכן מ' קצת בל' הרא"ש בפירקין, עיי"ש דמשמעות דבריו, דמש"כ דמבעו"י מחזירין בכל ענין, קאי גם על מש"כ לעיל מינה דאסור להחזיר לתוכה של כירה, אך מאידך מש"כ דקאי על רב ששת דקאמר מחזירין אפי' בשבת, אינו מתישב לגבי מימרא דרב חלבו דאסור להחזיר בתוכה, שכלל לא הביאוה בגמ' אחר מימרא דרב ששת.

ונ' הטעם בזה, לפמש"נ לעיל ענף ג' סקי"ד, דיל"פ דאף להתוס' ודעימייהו דאיסור חזרה ע"ג כירה שאינה גרו"ק הוא משום חשש חיתוי, מ"מ איסור חזרה ע"ג כירה גרו"ק הוא משום דמיחזי כמבשל, וע"כ לא אסרו להחזיר בער"ש לתוכה של כירה גרו"ק, דבאיסור שמשום מיחזי כמבשל לא אסרו בער"ש, כ"ה שלא אסרו להחזיר בשהניח ע"ג קרקע, וכמש"נ לעיל הטעם בזה.

?ילה"ע בד' התוס' דאף בהניחה ע"ג קרקע אסור להחזיר בער"ש, דא"כ מ"ט בנצטנן לגמרי לא אסרו חזרה ע"ג כירה גרו"ק בער"ש, שהרי התוס איירי בקדירה צוננת, הרי לדעתם כה"ג אסור להחזיר בשבת וכמש"נ להלן ענף יב, ועיקה"ד אינו מובן כ"כ דאם אסור אף בע"ג קרקע היכי משכח"ל צונן, וצ"ע בזה.

?ע' דו"פ שכתב דמכירה לכירה אפי' שבשבת אסור אף בער"ש מותר ומ' דנתינה בתחילה אסור, וגם לפי מה שהביא הגר"א מירושלמי מ' כן, וצ"ב דלכאו' כ"ה שע"ג קרקע מותר, ה"נ נתינה בתחילה מותר, ויל"ע בזה.

?עוד ילה"ע דתו"י הק' מה הגמ' שואלת אם להחזיר תנן תרתי למה לי', הרי בעי' לפרש המחלוקת גם על ער"ש וגם על שבת, ותי' שמא' נלמד לשני, ואם חלוקים בדינם מאי משני,

**יא**

**בדין חזרה ונתינה בתחילה בשדעתו להסירו קודם שיגיע ליד סולדת בו, ובמקום שאין יכול להגיע ליד סולדת בו**

מח] בחי' הרמב"ן לקמן ד"מ: כתב, ז"ל, וש"מ דהפשר אפי' כנגד המדורה ממש מותר וכו', ומסתברא דלאו דוקא כנגד המדורה אלא הוא הדין על גבה ממש, כדתנן במיחם אבל נותן לתוכו מים מרובין וכו', ודא ודא אחת היא, עכ"ל, וצ"ב מה ראי' איכא מהתם, ומצאתי באהל מועד דרך ג' נתיב ז' שהביא ראיית הרמב"ן, וכתב ע"ז, ז"ל, ולפ"ז מיחם שפינהו היינו שפינה ממימיו ממנו, ובנתיב ח' יתבאר שפי' מיחם שפינהו היינו שפינהו מעל האש, עכ"ל.

אמנם בחי' הרשב"א שם כתב, ז"ל, ומ"מ ע"ג האש ממש אסור מפני שנראה כמבשל, דהא אפי' תבשיל שנתבשל כל צרכו אסור להחזיר בכירה שאינה גרו"ק, וכ"ש לתת לכתחילה ואפי' להפשיר ולא התירו כאן אלא כנגד המדורה בלבד, עכ"ל, וכ"ה בפי' הר"ן שם, והביא שהרמב"ן נחלק ע"ז והתיר, וכ"ה מבו' בתו"י בדל"ז:, עיי"ש.

ובטעמא דהרמב"ן נ', דכל הא דנתינה בתחילה מיחזי כמבשל, הוא רק בשבא התבשיל לידי יד סולדת אשר הוא ראוי להתבשל, אך משא"כ היכא דאין המים מגיעין לכדי יד סולדת, דלי"ב משום בישול, לא מיחזי כלל כמבשל.

ולעיל ענף ה' סקכ"ב נת' להוכיח מזה, דאיסורא דחזרה משום מיחזי כמבשל, אי"ז איסורא בעלמא משום מראית העין, אלא גדר העאיסור הוא, דהגם דמדינא לי"ב משום בישול, מ"מ כיון דעביד דרך בישול וה"ה נראה כמבשל, אסרוהו חכמים, או דמשום גזירת הרואים החשיבוהו כמבשל, ואשר ע"כ כל שמניח המים כדי להפשיר, ואין בזה סרך בישול, לא אסרוהו חכמים.

ובטעמא הרשב"א והר"ן דפליגי, נ' דס"ל דכיון דחזינן דאף בנתבשל כ"צ ומצטמק ורע לו, אסרו משום מיחזי כמבשל, הגם דלי"ב כלל משום בישול, ה"נ יש לאסור במפשיר משום מיחזי כמבשל.

אך הרמב"ן ס"ל דל"ד, דהתם הא דלי"ב משום בישול הוא משום דאין בישול אחר בישול, אך מ"מ כל דעביד הכי בדרך בישול מיחזי כמבשל, אך כל שנותן להפשיר ואין המים מגיעין לכדי יד סולדת, לא מיחזי כלל כמבשל.

מט] וע' לעיל ענף ב' סקי"א שנת' בדעת הרא"ש, שדעתו כדעת הרמב"ן, דליכא איסור נתינה בתחילה בשדעתו להסירו קודם שתהא היס"ב.

והנה בד' הרא"ש שם מ', דכל הא דשרי בנותן להפשיר, הוא רק כד אתינן לאסור משום איסור נתינה בתחילה ע"ג כירה גרו"ק, אך איסור חזרה ע"ג כירה שאינה גרו"ק, הוא אף בכה"ג, דמשמעות דבריו דאם הי' איסור חזרה בנותן כנגד המדורה, הי' אסור להפשיר מים שם, אך נ' מדבריו דל"ה פסיקא לי' הך מילתא, עייש"ה.

והטעם בזה הוא עפמש"נ שם סקי"א, דס"ל להרא"ש דאיסור חזרה ע"ג כירה שאינה גרו"ק הוא משום חשש חיתוי, ואילו איסור נתינה בתחילה הוא משום דמיחזי כמבשל, וס"ל דהיכא שנותן להפשיר לא מיחזי כמבשל, וע"כ לי"ב לאיסורא דנתינה בתחילה דהוא משום מיחזי כמבשל, אך איסורא דחזרה ע"ג כירה שאינה גרו"ק דהוא משום חשש חיתוי הוא אף בכה"ג.

והנה במאירי לקמן ד"מ: כתב, ז"ל, שלגדולי הדורות מצאתי מתירין אף על גבה כל להפשירן וכו' "ודוקא בגרופה", עכ"ל, וצ"ב מ"ט אין מתירין אלא בגרופה ולא בשאינה גרופה, הרי התם הוי זה נתינה בתחילה שאסורה אף בגרופה, ואם שרינן משום שאין נותן אלא להפשירן, א"כ מה"ט יהא מותר אף בשאינה גרופה.

וראיתי לפרש הטעם בזה ע"ד מש"נ בד' הרא"ש, דבכירה גרו"ק דאיסור נתינת בתחילה עלי' הוא משום דמיחזי כמבשל, הרי דכל שמניחן כדי להפשירן ולא יבואו לכדי יד סולדת, ואי"ז בישול כלל, שרי, אך משא"כ איסורא דחזרה ע"ג כירה שאינה גרו"ק, דהוא משום חשש חיתוי, ה"ז שייך אף בשאין מניחן אלא להפשירן, וכמש"נ כן בדעת הרא"ש, דמה"ט הוא דאסר ליתן קיתון של מים אצל המדורה בשביל שתפיג צינתם, דחיישי' שמא יחתה, הגם שאין המים מגיעין לכדי יד סולדת, וכנ"ל.

אך העירוני שזה טעות, דלעולם י"ל דס"ל דאיסורא דחזרה ע"ג כירה שאינה גרו"ק הוא משום דמיחזי כמבשל, וע"כ לדעת הרמב"ן אין לאסור משום הך איסורא בשנותן ע"מ להפשיר, ומש"כ דהא דשרי ליתן הוא דוקא בגרופה, הוא משום דהיכא שאינה גרו"ק יש לאסור ליתן על גבה משום איסור שהי', שהרי נותן מים שלא נתבשלו כלל, ובאיסור שהי' דהוא מחשש חיתוי יש לאסור אף היכא שאין מניחן אלא להפשירן, וז"ב.

ועכ"פ נמצא לפ"ז, דכל הא דשרי לדעת הרמב"ן והרא"ש בנותן ע"מ להפשיר, הוא רק באיסור שמשום מיחזי כמבשל, אך באיסור שמשום חשש חיתוי ה"ז אסור אף בשנותן ע"מ להפשיר, וע"כ איסור שהי' ודאי דהוא אף בשנותן ע"מ להפשיר, ואילו איסור חזרה, תליא בהפלוגתא אם הוא משום חשש חיתוי או משום דמיחזי כמבשל, , עמש"נ בזה בענף א'.

אך הנה בראש יוסף לקמן ד"מ: ד"ה ת"ר כתב, ז"ל, והיינו דכי גזרינן שמא יחתה ברוצה שיהא חם, אבל ברוצה להפשיר ולא שיהא חם רק רוצה פושרין לחוד ודאי ליכא למיגזר שמא יחתה, עכ"ל, וכ"כ השפ"א שם, וכתב כן משום שפירש דטעם איסור נתינה בתחילה הוא משום חשש חיתוי, אשר לפ"ז בע"כ דמה שהתיר הרמב"ן נתינה בתחילה להפשיר, הוא משום דכל שנותן להפשיר ליכא חשש חיתוי, אך אי נימא בדעת הרמב"ן דאיסור נתינה בתחילה הוא משום דמיחזי כמבשל, וכאשר ס"ל דאיסור חזרה לתוכה של כירה גרו"ק הוא משום דמיזחי כמבשל, הבאנו דבריו לעיל ענף ג' סקי"ג, הרי דמה"ט הוא שהתיר ליתן כדי להפשיר, דלא מיחזי כמבשל, אך לעולם י"ל דהיכא דאתינן לאסור משום חשש חיתוי, יש לאסור אף בשנותן כדי להפשיר, וכאשר כ"ה מבו' בד' המאירי בדעת הרמב"ן, וכ"ה דעת הרא"ש, וכמש"נ.

נ] והנה לדעת הרשב"א והר"ן שאסרו ליתן בתחילה ע"ג המדורה להפשיר, יש להסתפק אם ה"ז אסור אף בשנותן במקום שאין יכול התבשיל לבא לידי יד סולדת, ושמא אף במקום שאין היד סולדת בו, או אי"ז אסור אלא במקום שיכול התבשיל לבא לידי יד סולדת, דבכה"ג אף אם מסירו קודם שיבא לידי יד סולדת, מ"מ ה"ז מיחזי כמבשל.

והנה מצינו דברים מפורשים בזה בד' הרשב"א לקמן דמ"א, דאיסור נתינה בתחילה ע"ג האש הוא אף במקום שאין היס"ב, ז"ל, מוליאר הגרוף שותין ממנו בשבת, כלומר אם נתן לתוכו מים בשבת ונפשרו שותין ממנו, אבל בשאינו גרוף לא ואפילו קטום, מפני שהגחלים נוגעות בגופו והו"ל כנותן ע"ג האש ממש ואסור אפי' בדיעבד וכו', ובדין הוא דליתני הכא מוליאר הגרוף נותנין לתוכו מים כדי להפשירן כדתני גבי מיחם שפינהו וכו', עכ"ל.

והנה ממש"כ הרשב"א בסו"ד דבדין הוא דליתני הכא מוליאר הגרוף נותנין לתוכו מים כדי להפשירן, יש ללמוד דאיירי בכה"ג שאין יכול לבא לידי יד סולדת בו, וע"כ מותר ליתן לכתחילה ולי"ב משום גזירת הפשר, וכן נ' גם מהא שמותר לשתות ממנו, ואם הי' אסור ליתן לתוכו משום גזירת הפשר, בפשוטו היו המים נאסרין, (אך עי' תהל"ד? שדן בזה, דשמא אין המים נאסרין), ואפ"ה אסור ליתן לתוכו, והרי להדיא דאיסור נתינה בתחילה הוא אף במקום שאין יכול לבא לידי יס"ב, וז"ב.[[19]](#footnote-20)

אך אכתי יש מקום לומר, דכ"ז הוא בשנותן במקום שהיד סולדת בו, דכה"ג אסור אף אם אין המים יכולין להגיע לידי יד סולדת, אך שפיר י"ל דשרי ליתן במקום שאין היס"ב, דכל שאין היד סולדת במקום זה לא מיחזי כלל כמבשל, וזה כדעת הגר"ז בקו"א סימן רנ"ג סק"ד, ועמש"נ בזה להלן סקנ"ג.

אמנם ילה"ע בזה ממש"כ בחי' הרשב"א בד"מ: ז"ל, וכללא דמילתא כל מקום שאינו בא שם לידי בישול וכל דבר שאין בו משום בישול בין בכלי ראשון בין כנגד המדורה מותר וכו', ועוד מדאמרי' הכא שמן אע"פ שהיד סולדת בו מותר קסבר שמן אין בו משום בישול וכו', דאלמא אם ל"ה בו משום בישול אפי' כנגד המדורה במקום שהיד סולדת וכו' מותר, עכ"ל.

ומבו' בל' הרשב"א, דגם אם הי' איסור נתינה בתחילה כנגד המדורה, מ"מ לא הי' אסור אלא במקום שהיד סולדת בו, וע"כ לא הוכיח דליכא איסור נתינה בתחילה כנגד המדורה, אלא מהא דמותר ליתן אף במקום שהיס"ב, ולא הוכיח מהא דמותר ליתן מים כנגד המדורה במקום שאין היס"ב, וצ"ע דלכאו' אי"ז מתישב עם ד' הרשב"א בדמ"א. דמבו' בדבריו דאיסור נתינה בתחילה הוא אף במקום שאין היס"ב, וכנ"ל.

אך נ' פשוט דלק"מ, דכל מה שאסר הרשב"א נתינה בתחילה אף במקום שאין היס"ב, הוא משום דהוי זה ע"ג האש, וע"כ אף שאין היס"ב מיחזי כמבשל, אך כל שנותן כנגד המדורה, הרי פשיטא דגם אם הי' אסור נתינה בתחילה כנגד המדורה, היינו רק במקום שהיס"ב, דכיון שחום המדורה שולט בו, יש מקום לאסור הנתינה בו כנתינה ע"ג האש, אך כל שנותן במקום שאין היס"ב לא חזינן לזה כלל כנתינה על האש, וז"פ.

ובאמת הוא מוכח כן מיני' ובי', וזה מהא דשרי ליתן בתוך מוליאר גרוף, ונ' בד' הרשב"א שהטעם בזה הוא, דכל דגרוף ולית בי' גחלים, ל"ח כנתינה ע"ג האש, וצ"ב רב, שהרי איסור נתינה בתחילה הוי אף ע"ג כירה גרופה, וכדחזינן דאם הניח ע"ג קרקע אסור להחזיר אף לכירה גרופה, וא"כ מ"ט מותר ליתן בתוך מוליאר הגרוף, ונ' לישב, דכיון דאיירי בשאין המים יכולין לבא לידי יד סולדת, ע"כ כל שגרף הגחלים לא חזינן לה כלל כנתינה ע"ג האש, שכבר נתסלק חום האש ממנו, וע"כ לא אסרינן אלא בשאינו גרוף, דכה"ג שהאש קיימת, אסור ליתן אף שאין היס"ב, וז"ב.

אך יל"פ בזה בנוס"א, דכל הא דאסור להשהות אף שאין היס"ב הוא משום שמשהה על אש שהיס"ב, וע"כ הגם דבמקום הז אין היס"ב, ה"ז אסור, וע"כ לא אסרו אלא בכוליאר קטום, שהוא משהה ע"ג הגחלים שהיד סולדת בהן, ומשא"כ בכוליאר גרוף, ודו"ק.

נא] והנה כתב הרמ"א סימן רנ"ג ס"א, בדין תנור שאסור אפי' לסמוך לו אפי' הוא גרוף וקטום, ז"ל, כ"ז שהיד סולדת בו, עכ"ל, ושם ס"ב כתב, ז"ל, ובתנור אין חילוק בין להחזיר עליו או לסמוך אצלו, ודוקא במקום שהיד סולדת, אבל אין היד סולדת שם שרי אפי' בשבת, כמו שיתבאר לקמן סי' שי"ח, עכ"ל.

והנה לפמש"נ בדעת הרשב"א, י"ל דכל מה שהתיר הרמ"א בהני תלת דוכתי היכא דאין היס"ב, הוא רק בסמיכה לתנור, דכל שאין היד סולדת בו, לא חזינן לזה כנתינה ע"ג האש, אך משא"כ אם נותן ע"ג האש, י"ל דאסור אף אם אין היס"ב, וכמבו' כן בד' הרשב"א.

ובב"י בסימן רנ"ג כתב בג' דוכתי דבמקום דאין היס"ב שרי ליתן, ובכל הני דוכתי איירי בסמיכה, עיי"ש, וי"ל דרק בזה הוא שהתיר ליתן היכא שאין היס"ב וכמש"נ בד' הרשב"א.

אמנם הנה במג"א שם סק"ט כתב, ז"ל, אבל אם אין היס"ב מותר ליתן "אפי' על גביו" אפי' בשבת, עסס"ב כ"מ בגמ' ובהגמ"ר, ועסי' שי"ח סי"ד, ואפשר דאפי' אין גרו"ק שרי, מיהו בס"ה משמע דאסור לתת לתוכו ע"ש בהג"ה, עכ"ל.

ומה שדן המג"א אם שרי אפי' באינה גרו"ק, נ' כונתו, די"ל דלא שרינן היכא שאין היס"ב, אלא איסור נתינה בתחילה, אך איסור חזרה ע"ג כירה גרו"ק, הוא אף בשאין היס"ב, וצידד המג"א דאף איסור חזרה ע"ג כירה גרו"ק הוא רק בשהיד סולדת בו, וע"ז העיר מסעיף ה' דמשמע דאסור ליתן לתוכו אף שאין היס"ב, עמש"נ בזה להלן סקנ"ב, והרי דהיכא דאתינן לאסור משום איסור חזרה, אסור אף בשאין היס"ב, וע"כ כיון דאסור להחזיר לתוכה של כירה אף אם היא גרו"ק, ה"ז אסור אף בשאין היס"ב, וה"נ יש לאסור להחזיר ע"ג כירה שאינה גרו"ק אפי' אין היס"ב.

אך הדברים צ"ע, שהרי בד' המג"א בסעיף ה' סקל"ה וסקל"ו מבו', דכל הא דשרי ליתן לתנור שאפו בו מבעו"י, היינו רק חזרה, אך נתינה בתחילה אסור, ועמש"נ בזה לעיל ענף ב' סק"ח בהערה, ולהלן ענף י"ב סקנ"ד בהערה, ולפ"מ שפירש המג"א דאיירי התם בשאין היס"ב בתנור, הרי דמהא דלא שרי נתינה בתחילה, יש ללמוד דנתינה בתחילה אסורה אף במקום שאין היס"ב, וזה דלא כמש"כ המג"א כאן, וכבר עמד ע"ז התהל"ד סק"ד, וע' בד' הגר"ז בקו"א סק"ה, וצ"ע בזה.

נב] ועיקר מה שהביא המג"א מסעיף ה' דמשמע דאסור ליתן לתוכו, הוא ממש"כ הרמ"א שם, ז"ל, ויש מתירין ליתן לתוך תנור שאפו בו מבע"י, דמאחר שלא הטמינו בו רק אפו בו מבע"י לא נשאר בו רק הבל מעט ואין לחוש לבישול, ובלבד שלא נצטנן לגמרי, ויש מחמירין בזה, ואם החום כ"כ בתנור שהיס"ב, אסור, עכ"ל.

וממש"כ הרמ"א דאם החום כ"כ בתנור שהיס"ב אסור לכו"ע, מבו' דלדעת האוסרים אסור אף אם אין החום כ"כ שהיס"ב, וגם המתירין לא התירו אלא משום שלא הטמינו בו וכו', אך בלא"ה הי' אסור ליתן לתוכו אף שאין החום כ"כ שהיס"ב, ומזה הוא שלמד המג"א דאסור להחזיר לתוכה של כירה גרו"ק אף שאין היס"ב.

וע' גם בגליון הגרע"א למג"א סקל"ה, שפירש ד' הרמ"א, דהמתירין ס"ל, דכיון שנתמעט חומו עד שאין היס"ב, חשיב כגו"ק, ועיי"ש שתמה עפי"ז ע"ד הרמ"א בס"א וס"ב שהתיר בתנור שאין היס"ב, וכיון דל"מ הא דאין היס"ב אלא דעי"ז חשיב כגו"ק, הרי בתנור ל"מ גו"ק, עכ"ד.

אמנם הנה בביאור הגר"א שם הגי' בד' הרמ"א, דצ"ל ויש מחמירין בזה "שאם" החום כ"כ בתנור שהיס"ב אסור, והיינו דאף להמחמירין אין אסור אא"כ החום כ"כ בתנור שהיס"ב, אך אם אין היס"ב בו שרי, וכ"כ המ"ב שם סקצ"ג, ועיי"ש בשעה"צ סקצ"ג שהאריך להוכיח כן, ולפ"ז הרי מבו' להיפך, דשרי להחזיר אף לתוכה של כירה גרו"ק אם אין היס"ב.

אך כבר העירו בזה, והוא מבו' בתו"ד המחה"ש סקל"ו, דגיר' דילן בד' הרמ"א, לא אתיא אלא לפ"מ שפירש המג"א שם סקל"ו, דהא דאסר הרמ"א להחזיר היכא שנצטנן לגמרי הוא משום דכה"ג הוי כנתינה בתחילה שאסורה, עמש"נ בזה להלן ענף י"ב סקנ"ד, אך אי נימא כמש"כ הביאוה"ל שם דהוא משום דכה"ג יש בו משום בישול, אשר כן מ' בביאור הגר"א שם, הרי בע"כ דאיירי היכא דיכול התבשיל לבא לידי יד סולדת בו, דאל"כ הרי אין בזה משום בישול.[[20]](#footnote-21)

ולפ"ז הרי למש"נ לעיל ענף ב' סק"ח בהערה, דמשמעות ד' הרמ"א דשרי אף ליתן בתחילה לתנור שאפו בו מבעו"י, וכאשר כ"ה מתבאר גם בד' הכל בו והב"י, אשר לפ"ז בע"כ דהא דאסר הרמ"א היכא שנצטנן לגמרי הוא משום איסור בישול, ובע"כ דאיירי במקום שיכול לבא לידי יד סולדת, דאל"כ לי"ב משום בישול, ובע"כ צריך להגי' כמו שהגי' הגר"א, ולפ"ז מבו' בד' הרמ"א, דשרי ליתן אף בתוכו של תנור אם אין היס"ב.

אך יש לדחות, דכ"ז הוא רק בתנור שאפו בו מבעו"י, שכבר כלו כל גחליו, וכמש"כ הכל בו, ובארחות חיים מבו' דלא נשאר בו גחלת כלל, ע' מה שהבאנו לעיל סק"ח, וע"כ כל שאין היס"ב לא חזינן לה כלל כנתינה ע"ג האש, שכבר נתסלק חום האש ממנו, וע"ד שנת' לעיל סוסק"נ בביאור הא דמוליאר הגרוף נותנין בתוכו בשבת, ואי"ז אסור משום נתינה בתחילה, עיי"ש, אך לעולם י"ל דבגונא שיש שם גחלים, אסור ליתן על גביו אף אם אין היס"ב, וצ"ע בזה.

נג] והנה במה שהתיר הרמ"א בס"א וס"ב ליתן היכא שאין היס"ב נחלקו האחרונים, דהמ"ב שם ס"ק ס"ז כתב, ז"ל, כבר נתבאר בפוסקים שאין לאסור חזרה אא"כ יש חום שהקדירה יהיה נעשה רותחת מן החום, ובשעה"צ שם הוסיף, היינו שהיס"ב, וכ"ה במ"ב שם ס"ק ס"ח, ז"ל, ועיין לקמן במ"א סקל"ו שכתב וכו', דכיון שכבר נצטנן בטלה השהי' הראשונה והוי כנותן עתה מחדש בתוך התנור לזה אסור בכל גווני, וכ"ז כשמניחו עתה במקום שע"י החום יהיה היס"ב, עכ"ל.

ומבו' בד' המ"ב, דאף אם חום המקום יס"ב, מ"מ אין אסור להחזיר לשם אא"כ ה"ז חם כ"כ דעי"ז תהא הקדירה יס"ב, וכ"ה בחזו"א סימן ל"ז סק"ח.

ומד' הרמ"א בסו"ס ב' שציין לסימן שי"ח, מ' כד' המ"ב והחזו"א דהמכוון הוא למקום שאין יכול להביא הקדירה לידי יד סולדת, דומיא דההיא דסימן שי"ח.

אך הגר"ז בקו"א שם סק"ד, דקדק מל' ההגמ"ר והרמ"א, דכל שחום המקום יס"ב, אסור לסמוך שם, ופירש הטעם, דכיון דהאיסור הוא משום חשש חיתוי, ה"ז תלוי בחום התנור, עיי"ש.

ויש לסייע לד' הגר"ז, ממש"כ המג"א סו"ס רנ"ט, ז"ל, ואם מניחו במקום שאין יכול להתחמם עד שהיס"ב מותר לסמוך אצל התנור, אבל לא עליו אלא א"כ יש דבר המפסיק, עכ"ל.

ומפורש בד' המג"א, דאיסור נתינה בתחילה ע"ג האש, הוא אף במקום שאינו יכול לבא שם לידי יס"ב.

וכ"ה בתו"ש שם, ז"ל, ולחניח לכתחילה בשבת אפי' ע"ג כירה גרו"ק אסור בכל גווני משום חשש חיתוי וכו', ואם מניחו במקום שאין יכול להתחמם עד שהיס"ב, אין בו משום איסור בישול רק משום חשש חיתוי, ולכן מותר לסמוך אצל התנור דאין בזה משום חיתוי וכו', עכ"ל.

ולכאו' הדברים סותרים למש"כ המג"א בסימן רנ"ג סק"ט דהיכא דאין היס"ב שרי ליתן אף ע"ג האש, אך י"ל דהמג"א שם כתב רק דאפשר לומר כן, ואחר שהביא מסעיף ה' דבתוכה אסור ליתן אף שאין היס"ב, ה"נ אסור ליתן על גבה, (וכמש"נ ביאור דבריו לעיל סקנ"א), וכ"כ הגר"ז שם בקו"א סק"ה דמסקנת המג"א לאסור בזה, עיי"ש.

ובתהל"ד סימן רנ"ג סקי"ט כתב, די"ל דלא אסר המג"א בסו"ס רנ"ט אא"כ יד סולדת בגוף התנור, דבכה"ג אסור ליתן שם אף אם אין התבשיל יכול לבא לידי יד סולדת, אך אם אין יד סולדת בגוף התנור, י"ל דמותר ליתן עליו, עכ"ד, ובזה ניחא סתירת ד' המג"א, וזה סייעתא לד' הגר"ז.

?בדין ] סתימת הפוסקים דאסור להחזיר ע"ג כירה, אף שדעתו להסירה קודם שיגיע התבשיל לכדי יד סולדת, ולעיל נת' מד' הרא"ש דאין לאסור בזה, אך יתכן שהטעם הוא משום גזירת הפשר, ועכ"פ לפ"ז אין לאסור במקום שאינו יכול להגיע לכדי יד סולדת בו.

?ולגבי שמא יחתה, אי נימא דהיכא שאין מגיע לכדי יס"ב שרי משום דבכה"ג לא חיישי' שיחתה, לכאו' הי' בדין להתיר אף אם מניחו במקום שהיס"ב אם אך מתכוין להורידו קודם לכן, אא"כ נימא דלא פלוג רבנן דכיון שיכול להגיע לידי כך, ובכה"ג יש בו משום גזירת שמא יחתה, אסרו בכל גווני, וצ"ע בזה.

?וכ"ה בתו"י בדל"ז: לגבי שמן, ז"ל, תימה אמאי אסור להחזיר, מ"ש מדאמר לקמן נותן אדם קיתון של מים וכו' ושמן איכא מאן דשרי אפי' יד סולדת בו וכו', וי"ל דודאי בשמן ל"ש בישול, אבל בתבשיל אפי' במבושל מבעו"י שייך בישול, והא דשרינן קיתון של מים, היינו ליתן במקום שאפי' תהי' שם כל היום לא תהי' יד סולדת בו, עכ"ל.

?ויש להעיר עוד בזה, דלפמש"נ בד' הרא"ש, הרי נמצא דכל מש"כ דכיון שהצריכו חכמים להרחיק מן המדורה איכא היכירא ולא אתי לחתויי, הוא רק לגבי איסור חזרה ע"ג כירה שאינה גרו"ק שהוא משום חשש חיתוי, אך באיסור נתינה בתחילה שהוא משום מיחזי כמבשל, י"ל דאסור אף היכא שמרחיק מן המדורה, וכאשר כ"ה מבו' בתו"י בדל"ז: עייש"ה.

?בד' הרשב"א, אך י"ל דחום המקום היס"ב, וצ"ע, גם י"ל דחשיב כתוכה של כירה שכתב המג"א שאסור אפי' אין היס"ב, וע' תהל"ד בזה.

**יב**

**בדין חזרה אחר שנצטנן**

נד] כתב המג"א סי' רנ"ג סקל"ו, ז"ל, ובלבד שלא נצטנן לגמרי, ואפי' בדבר שאין בו מרק דלית ביה משום בישול אסור אם נצטנן דהו"ל כמניח לכירה לכתחלה בשבת דאסור דלא התירו אלא חזרה, עכ"ל.[[21]](#footnote-22)

ובביאור הלכה שם כתב ע"ד המג"א, ז"ל, וכונתו דהלא קאי על פאנדיש הכתוב למעלה דהוא דבר שאין בו מרק דבזה קי"ל דאין בשול אחר בשול אפי' בנצטנן לגמרי וכו', ולזה תירץ דאסור בזה משום דהו"ל כמניח לכירה לכתחלה, וחידש בזה דין חדש, אבל בביאור הגר"א כתב ובלבד כנ"ל, ור"ל דהטעם כמו שכתב בריש ס"ב דבעינן שיהא רותחת דוקא, וכמו שפירש הגר"א שם הטעם דאם נצטנן יהיה עוד בשול, עיי"ש, וכן משמע להמעיין בד"מ וכו', עכ"ל,[[22]](#footnote-23) אך במ"ב שם ס"ק ס"ח ובשעה"צ סימן שי"ח סקמ"ו, הביא לדינא דהמג"א.

ועיי"ש בפמ"ג ומחה"ש שמבו' בדבריהם דלדעת המג"א אף היכא שנתקיימו כל תנאי חזרה שהי' דעתו להחזיר ועודה בידו, לא שרי להחזיר אם נצטננה לגמרי, ועפי"ז הקשו סתירת ד' המג"א לדבריו שם סקי"ט, ועמד בזה גם בתוספת שבת שם סקמ"ו, עיי"ש, וכן נקט גם בשו"ע הגר"ז שם סי"ח.[[23]](#footnote-24)

נה] והנה מצינו דברים מפורשים בזה כד' המג"א, בחי' הריטב"א בדל"ח:, ז"ל, ומ"מ מוכחא סוגיין דבעינן שיחזירנה קודם שתצטנן לגמרי דלא ליחזי כמבשל, עכ"ל, והרי להדיא דכל שנצטננה הקדירה אסור להחזירה משום איסור חזרה, וזה כד' המג"א.

וכ"ה גם בחי' הריטב"א לקמן ד"מ:, ז"ל, מעתה כל דבר שהוא מבושל כבר הרי אין בו משום בישול אח"כ וכו', מותר לחממו כנגד המדורה, אבל לא ע"ג כירה אע"פ שהיא גרו"ק "אם התבשיל צונן" מפני שנראה כמבשל, עכ"ל, והיינו דאם אין התבשיל צונן שרי ליתנו, משום דחשיב כחזרה, דאיירי שהי' דעתו להחזירו, והריטב"א לטעמי' דקי"ל דאף בהניחו ע"ג קרקע והי' דעתו להחזיר שרי להחזיר, ורק אם התבשיל צונן אסור ליתנו דחשיב כנתינה בתחילה.

אמנם נ' די"ל דלהלכה לא קי"ל כד' הריטב"א, דהנה מש"כ הריטב"א דמוכחא סוגיין הכי, לא נתפרש מהיכן מוכח כן בסוגיין.

ונ' פשוט בזה, דהוא מהא דבעי רב אשי פינה ממיחם למיחם מהו, וכנראה פירשה הריטב"א דהצד לאסור בזה הוא משום שנצטננו החמין מעט, וע"כ מיחזי טפי כמבשל.

ומזה הוא שלמד הריטב"א, דהיכא שנצטננה הקדירה לגמרי אסור להחזירה משום דמיחזי כמבשל, דעד כאן לא בעי רב אשי אלא בפינה ממיחם למיחם שלא נצטנן לגמרי, אך היכא שנצטנן לגמרי פשיטא לי' דאסור להחזירה.

ולפ"ז הרי דכ"ז הוא לפ"מ שפירש הריטב"א דהטעם לאסור בפינה ממיחם למיחם הוא משום דנצטנן מעט, וכאשר כן פירשו התוס' שם, ואך שהתוס' פירשו דמשום דנצטנן מעט יש לחוש לחיתוי, ועמש"נ בדעתם לעיל ענף ב' סק"ז, אך לדעת ש"ר שפירשו דטעם האיבעיא בפינה ממיחם למיחם הוא משום דהוי כנתינה בתחילה, משום שהעביר למיחם אחר, או משום דחשיב כהניח ע"ג קרקע, הרי אין ללמוד מהתם דאם נצטנן לגמרי אסור להחזיר, וז"ב.

נו] והנה באג"ט אופה סק"נ אות ג' הוכיח מד' הר"ן לקמן ד"מ: דלפ"מ דס"ל דכל שנטלו מן הכירה בשבת שרי להחזירו אף בשלא נתקיימו תנאי חזרה, היינו אפי' אם נצטנן לגמרי, עייש"ה, וזה שלא כד' המג"א.

אמנם י"ל, דהר"ן לא פליג לדינא ע"ד הריטב"א, די"ל דכל מה שהתיר הר"ן אף היכא שנצטנן לגמרי, הוא משום דס"ל דכל שנטלו מן הכירה בשבת שרי להחזירו אף בשלא נתקיימו תנאי חזרה, וע"כ אף דמתנאי חזרה הוא שלא יצטנן לגמרי, מ"מ כל שנטלו בשבת שרי להחזיר אף אם נצטנן לגמרי, אך בגווני דבעי' לתנאי חזרה, י"ל דמודה הר"ן דלא שרי להחזיר היכא שנצטנן לגמרי, וכד' הריטב"א.

והנה אמנם בד' המג"א מבו', דאף שבנטלו משחשיכה ל"ב לתנאי חזרה, מ"מ אם נצטנן לגמרי אסור להחזיר, דכל הא דל"ב תנאי חזרה הוא משום דאף בשלא נתקיימו תנאי חזרה חזינן לה כהמשך השהי' הקודמת, אך כל שנצטנן לגמרי חזינן לה כנתינה בתחילה.

אך לפמש"נ בד' הריטב"א, דמה שהצריך שלא יצטנן לגמרי למד לזה מאיבעיא דרב אשי בפינה ממיחם למיחם, הרי דלפ"ז פשוט דכ"ז הוא היכא דבעי' לתנאי חזרה, אך היכא שנטלו בשבת דל"ב לתנאי חזרה, ואף אם פינה ממיחם למיחם שרי להחזירו, ה"נ שרי אף אם נצטנן לגמרי, וז"ב.

נז] ובשיטה להר"נ לקמן ד"מ: כתב בשם הרא"ה, ז"ל, ועכשיו למדנו זכות להתיר מה שנהגו עכשיו ליתן מים חמין לתוך החמין בשבת אחר שכבר הוחמו בכדי שהיס"ב שבאו לכלל בישול, אע"פ שעכשיו אין חמין כ"כ "מכיון שאינם צוננין" דמשום בישול ליכא והו"ל כחזרה דמותר בגרו"ק, ואי משום דנותן מכלי למיחם הא לעיל איבעיא לן בפינן ממיחם למיחם לענין חזרה ולא איפשיטא ולקולא עבדינן וכו', עכ"ל.

ויש להסתפק במש"כ דהא דשרי הוא מכיון שאינם צוננין, אם היינו משום דאם הן צוננין חשיב כנתינה בתחילה, וכד' תלמידו הריטב"א, או היינו משום דאם הן צוננין יש בישול אחר בישול, וכמש"כ הרמ"א בסי' שי"ח דבלח שנצטנן לגמרי יש בישול אחר בישול, ואי נימא הכי, מ' מזה דבלח שנצטנן לגמרי יש בישול אחר בישול מדינא, ואכ"מ.

**יג**

**בדין חזרה בקדירה חייתא**

נח] גרסינן לעיל די"ח:, והשתא דאמר מר גזירה שמא יחתה בגחלים, האי קדירה חייתא שרי לאנוחה ערב שבת עם חשיכה בתנורא, מ"ט כיון דלא חזי לאורתא אסוחי מסח דעתי' מיני' ולא אתי לחתויי גחלים.

ויש להסתפק אם התירא דקדירה חייתא הוא אף לאיסור חזרה.

והנה באופן הרגיל לא משכח"ל הנידון בזה, שהרי ודאי אסור להחזיר להקדירה חייתא משום איסור בישול.

אך נ' דאכתי יש לדון, בשנטל הקדירה חייתא מן האש אחר שנתבשלה כמאב"ד, אם שרי להחזירה, לדעת הראשונים בפירקין דכל שנתבשל כמאב"ד שרי להחזירו ע"ג כירה גרו"ק, ולי"ב משום בישול, דלכאו' נ' דהגם שכבר נתבשלה כמאב"ד, אכתי קיים בה ההיתר דקדירה חייתא, דכיון דלא התחיל בישולה קודם שחשיכה, אינה ראוי' עד למחר ולא אתי לחתויי, ויל"ע בזה.

ומשכח"ל עוד, לדעת הסוברים דהתירא דקדירה חייתא אינו בדוקא בקדירה חייתא, אלא כל שמשהה לצורך מחר שרי, עמש"נ בזה ב?, ולדעתם יש לדון אם אף שרי להחזיר קדירה שהשהה לצורך מחר.

ועד"ז משכח"ל גם לדידן, במש"כ הרמ"א בסי' רנ"ד ס"ה, דאם אינו אופה הפת לצורך שבת רק למוצ"ש דיש לו זמן לאפותו, מותר דלא גזרינן בכה"ג שמא יחתה, ופי' המג"א סק"כ דטעמו, דאיירי שיש לו מזון ג' סעודות, וא"כ אסור לרדותו בשבת רק למוצ"ש ולכן שרי, דל"ד לכל משהה לצורך מחר דאסור, שמא ימלך לאכול ממנו בלילה ויחתה, ועד"ז כתב הגרע"א בגליון שו"ע סי' תר"ט, דלהסוברים דמותר להטמין קדירה חייתא, ה"נ מותר להטמין ביוהכ"פ כל דבר, שהרי מסיח דעתו ממנו עד מוצאי יוהכ"פ, והוי כדינא דהרמ"א בסי' רנ"ד ס"ה, עכ"ד.

ויל"ד לפ"ז בהני גווני שאין ראוי לאכול עד מוצ"ש ומוצאי יוהכ"פ, ומכח זה לי"ב לאיסור שהי', אם ה"נ לי"ב לאיסור חזרה.

ובפשוטו הוא תלוי בפלוגתת הראשונים, דלהרמב"ן והרשב"א ודעימייהו דאיסור חזרה הוא משום דמיחזי כמבשל, הרי ודאי דיש לאסור אף בהני גווני, אך לדעת התוס' ודעימייהו דאיסור חזרה הוא משום חשש חיתוי, הרי דבהני גווני דלא חיישי' לחיתוי, לכאו' בדין שאף יהא מותר להחזיר.

ובדין נתינה בתחילה, ובדין חזרה לתוך כירה, ה"ז תלוי במש"נ לעיל ענף ב' וענף ג', אם לדעת התוס' הוו אף איסורים אלו הוו משום חשש חיתוי, או דאיסורים אלו הוו משום דמיחזי כמבשל.

נט] ומצינו כן בשו"ע הגר"ז בקו"א סי' רנ"ג סק"ח, ז"ל, מדברי הט"ז מבו' דאיסור החזרה בגרוף הוא ג"כ משום חיתוי וכו', ואפשר דהמ"א ס"ל נמי הכי, ולהכי התיר בחי, אבל לפמ"ש בשם הר"ן דהטעם הוא משום דמיחזי כמבשל לכתחילה, אין להקל בחי סמוך לחשיכה וכו', עכ"ל.

והיינו דהנה בהא דשרי להשהות קדירה חייתא סמוך לחשיכה, צ"ב, דהגם דלי"ב משום איסור שהי', מ"מ לדעת התוס' ודעימייהו דאסור להחזיר סמוך לחשיכה בשיעור שאין שהות להרתיח הקדירה מבעו"י, א"כ אף בקדירה חייתא יהא אסור להשהותה סמוך לחשיכה משום איסור זה.

ובב"ח סי' רנ"ג סוף אות ט"ז כתב, ז"ל, מיהו בתבשיל חי או נתן בה חתיכה אחת חי', אין ספק דמותר להחזירה מבעו"י לדברי הכל, דאין לגזור בזה אטו חזרה דשבת, עכ"ל, וצ"ב, ועי' בדבריו סוף אות י"ז בזה, וע' תוס"ש שם סוסקל"ג שכתב דבזה כו"ע מודו דאין לגזור, והביא משו"ת פנים מאירות ח"א בסוה"ס שכתב דאף בחי אסור, ותמה עליו.

ומצינו בהגמ"ר בפירקין ד"פ. שכתב והיא תשובת מהר"ם מר"ב, ונד' בתשו"פ סימן ע', ז"ל, האי קדירה חייתא או בשיל כמאב"ד וכו' שרי לאנוחי בתנור ערב שבת עם חשיכה, וכשאינו גרו"ק נמי איירי מדאקמר כיון דלא חזיא לי' לא אתי לחתויי וכו', ועם חשיכה דקאמר היינו שיש שיעור להרתיח ואין שיעור לגמור בישולו, עכ"ל, ופירש הב"י בסו"ס רנ"ז, דמש"כ דעם חשיכה דקאמר היינו שיש שיעור להרתיח, הוא ע"פ דעת התוס' והרא"ש דאפי' מבעוד יום אסור להחזיר אם הוא כל כך ערב שאין שהות ביום להרתיח אם היתה קרה, ומשמעות ד' מהר"ם, דקאי על קדירה חייתא, דנמי לא שרי ליתנה בתנור סמוך לחשיכה בשיעור שאין שהות להרתיחה, וכן פירש הבגדי ישע שם, ולפי דבריו ניחא הא דשרי להשהות קדירה חייתא סמוך לחשיכה, ולא אסרינן לה משום איסור חזרה בער"ש.

אך הנה בד' תוס' והרא"ש וש"ר לא הוזכר הך מילתא דלא שרי להשהות קדירה חייתא אלא אם היא ראוי' להרתיח מבעו"י, וצ"ב מ"ט לא אסרינן לה משום איסור חזרה בער"ש.

והנה למש"כ הרא"ש בפירקין סימן ב' דאין אסור להחזיר מבעו"י, אלא אחר שנתבשלה וכו' דאי שרינן להחזיר מבעו"י אתי נמי להחזיר משחשיכה, אבל כ"ז שלא נתבשלה כל צרכה נוטל ומחזיר כל היום, עכ"ל, הרי דמה"ט אף שרי להשהות קדירה חייתא ולי"ב משום איסור חזרה בער"ש, אך לדעת הסמ"ג ודעימי' שאוסרין אף בשלא נתבשל כל צרכו, הובא דעתם במ"ב סי' רנ"ג סקע"ג, ועמש"נ בטעמם לעיל ענף י' סקמ"ב, תיקשי דמ"ט שרינן להשהות קדירה חייתא סמוך לחשיכה.

וע"ז הוא שכתב הגר"ז, דהמג"א שהתיר להשהות קדירה חייתא סמוך לחשיכה, הוא משום דס"ל דאף איסור נתינה בתחילה הוא משום חשש חיתוי, וכ"ה במג"א שם סקל"ג ובסימן שי"ח סקכ"ה, ואשר ע"כ בקדירה חייתא דליכא חשש חיתוי, לא אסרינן נתינה בתחילה, אך למש"כ הר"ן דאיסור נתינה בתחילה הוא משום דמיחזי כמבשל, יש לאסור ליתן קדירה חייתא סמוך לחשיכה, משום איסור נתינה בתחילה.

ועיי"ש בד' הגר"ז שהוסיף ע"ז, דאי נימא דלא אסרו להחזיר בער"ש אלא ע"ג כירה שאינה גרו"ק, אך איסור חזרה בהניחו ע"ג קרקע ואין דעתו להחזיר לא אסרו בער"ש, ניחא דע"כ שרי להשהות קדירה חייתא סמוך לחשיכה, עכ"ד, וצ"ב דגם אי נימא הכי, מ"מ מ"ט לא נאסור להשהות קדירה חייתא סמוך לחשיכה ע"ג כירה שאינה גרו"ק, משום הא דאסור להחזיר בער"ש ע"ג כירה שאינה גרו"ק, וי"ל דהך איסורא ל"ש אלא ב"מחזיר" ולא בנותן מתחילה קדירה חייתא, וע"כ אין לדון לאסור אלא משום איסורא דחזרה בשהניחה ע"ג קרקע, דאיסור זה אינו משום "חזרה" אלא משום דהוי כנתינה בתחילה.

ונ' כונתו, דאזיל לטעמי' שם סט"ו, דס"ל דאיסור חזרה ע"ג כירה שאינה גרו"ק, הוא משום חשש חיתוי, וע"כ הך איסורא ל"ש בקדירה חייתא, וכל מה שדן לאסור ליתן קדירה חייתא סמוך לחשיכה, הוא משום איסור נתינה בתחילה, אשר באיסור זה כתב שם סי"ד דהוא משום מיחזי כמבשל, וע"ז הוא שכתב דאי נימא דשרי להחזיר בער"ש בשהניחו ע"ג קרקע, אשר היינו משום דלא נאסר נתינה בתחילה בער"ש, שפיר ניחא הא דשרי להשהות קדירה חייתא סמוך לחשיכה, דאיסור חזרה ע"ג כירה שאינה גרו"ק ל"ש בזה, כיון דלי"ב חשש חיתוי, ואיסור נתינה בתחילה ל"ש בזה, דלא אסרו נתינה בתחילה בער"ש.

ועכ"פ מבו' בד' הגר"ז כמש"נ, דלדעת הסוברים דאיסור חזרה ואיסור נתינה בתחילה הוא משום דמיחזי כמבשל, אית בהו להתירא דקדירה חייתא.

ס] ויש להוסיף בנידו"ז מש"כ בחזו"א סי' ל"ח סק"ב בתו"ד, ז"ל, ואין כאן היתר של קדירה חייתא דזה לא הותר אלא במניח מע"ש ומסיח דעתו ממנו עד למחר וכו' ואין צורך לחיתוי, אבל כשהכירה צוננת ומתחממת בשבת הוא לעולם בגזירת חיתוי, עכ"ל.

ויש להסתפק אם לפי דבריו ל"ש כלל התירא דקדירה חייתא בנתינה ובחזרה בשבת, או דכל דבריו הוא רק בגוונא דאיירי התם שתחילת חימום הכירה והקדירה הוא בשבת, אך כל שנתן קדירה חייתא ע"ג הכירה בער"ש, ואיכא בזה להתירא דקדירה חייתא, שרי מכח זה אף להחזירה בשבת, וצ"ע בזה.

ושו"ר עוד בזה בראש יוסף דל"ז: ד"ה שו"ר, ז"ל, קידרא חייתא באינה גרופה, לשהות שרי להחזיר אסור, עכ"ל, אך בדבריו בדל"ח: ד"ה ובה"א אף מחזירין, נ' שכונתו, דאסור להחזיר משום דמבשל בשבת, וע"כ אף בגרופה אין מחזירין.

סא] ויש לדון עוד בזה מטעם אחר דלא הותר איסור חזרה בקדירה חייתא.

דהנה בתו"י בדל"ח:, ז"ל, ואי מתני' להשהות תנן, בתנור נמי אסור להשהות, ואע"ג דקדירה חייתא לעיל שרי, ההוא כחנניא, ומתני' אי להשהות תנן אתיא דלא כחנניא, עכ"ל.

ונ' כונתו, דקשיא לי' דסתימת מתני' דלא יתן מ' דאסור ליתן כל תבשיל, ואף לא קדירה חייתא, וע"ז הוא שהק' שהרי לעיל שרינן להשהות קדירה חייתא, והא דלא קשיא לי' הכי אמתניתין דר"פ דכירה שהסיקוה בגפת ובעצים לא יתן, נ' דהוא משום דס"ל כמו שדנו התוס' בדל"ז. דלא הותר קדירה חייתא אלא בתנור ולא בכירה, וע"ז כתב דלא שרי להשהות קדירה חייתא אלא לחנניא, ומתני' הרי אתיא דלא כחנניא.

וצ"ב דמ"ט הא דשרי להשהות קדירה חייתא תליא בפלוגתא דחנניא ורבנן.

ובפשוטו נ' הטעם בזה, לפי המבו' בחי' הרשב"א בדל"ז., דהא דאסרי רבנן להשהות אף תבשיל שמצטמק ורע לו, אף דל"ש בו חשש חיתוי, הוי גזירה אטו שאר תבשיל, עייש"ה, ואשר זמש"כ התו"י דע"כ לרבנן כ"ה דאסרו להשהות אף תבשיל שמצטמק ורע לו, הגם דל"ש בו חשש חיתוי, ה"נ אסור להשהות קדירה חייתא, הגם דל"ש בו חשש חיתוי, ורק לחנניא דס"ל דכל שנתבשל כמאב"ד מותר להשהותו, משום דלא חיישי' בזה לחיתוי, ולא גזרי' אטו תבשיל שלא נתבשל כמאב"ד, ה"נ שרי להשהות קדירה חייתא דלי"ב חשש חיתוי, וזה מתבאר בד' הרשב"א שם, דלמ"ד דאף מצטמק ורע לו אסור להחזיר, אסור להחזיר אף באידך גווני דליכא למיחש לחיתוי.

אשר לפ"ז, הרי אי נימא דהא דבחזרה אסור להחזיר אף תבשיל שמצטמק ורע לו, הוי זה גזירה אטו שאר תבשיל, עמש"נ בזה לעיל ענף ח' סק"מ, הרי דלפ"ד התו"י ה"נ יהא אסור להחזיר אף קדירה חייתא, וז"פ, אך אי נימא כמש"נ שם לדון, דהא דאסור להחזיר אף תבשיל שמצטמק ורע לו, הוא משום דבחזרה שנטצנן התבשיל יש לחוש לחיתוי אף בתבשיל שמצטמק ורע לו כדי לחממו, הרי דבקדירה חייתא דליכא למיחש בה לחיתוי, שפיר יש להתיר להחזיר.

ובאמת מד' התו"י נ' דיש ללמוד דאיסור חזרה הוי אף קדירה חייתא, שהרי לא קשיא לי' להתו"י אלא אי מתני' להשהות תנן, אך אי מתני' להחזיר תנן ניחא לישנא דמתני' דמ' דאסור להחזיר לתנור כל מילי ואף קדירה חייתא, והרי להדיא דאיסור חזרה הוי אף בקדירה חייתא, וז"ב.

אך בעיקר ד' התו"י, הנה באמת קרוב הדבר לומר דנפלה ט"ס בד' התו"י, וצ"ל ואע"ג דקדירה חייתא "ובשיל" לעיל שרי, וכ"ה בתוס' הרא"ש, ולפ"ז מעולם לא אמר התו"י דלרבנן אסור להשהות קדירה חייתא, וליתא לכל מש"נ.

**יד**

**אם מהני התירא דטוח בטיט בחזרה**

**ואם שריא חזרה בכל הני גווני דאמרינן**

**בפ"ק דשרי להשהות ולא חיישי' לחיתוי**

סא] גרסינן לעיל די"ח:, דברחא ושריק רב אשי שרי וכו', איכא דאמרי וכו' דברחא נמי ושריק שפיר דמי.

ופירש"י, ז"ל, שריק פי התנור בטיט סביב כיסוי, אינו מוכן לחתות, עכ"ל, וכן פסק הרמ"א סי' רנ"ד ס"א דבתנור טוח בטיט הכל שרי, ופירש במ"ב שם סקי"ד הטעם בזה, דלא חיישינן שיפתחנו ויחתה כיון שהוא סתום בטיט ואינו מוכן לחתות, אך דעת הרמב"ם דלא התירו טוח בטיט אלא במידי דקשי לי' זיקא.

ויש להסתפק אם טיחה בטיט מהניא להתיר איסור חזרה.

והגם דהאופן הרגיל דטיחה בטיט, לא משכח"ל בחזרה, דכל שמחזיר הרי אי"ז טוח בטיט, מ"מ משכח"ל אי נימא דאף כשטח הכפתורים בטיט חשיב כטיחה בטיט להתיר איסור שהי', ונת' בזה במק"א, ומשכח"ל עוד, במחזיר בשבת לתנור שידלק אח"כ ע"י חשמל, אי נימא דכה"ג איכא איסור חזרה, עמש"נ לעיל ענף ז', ונועלו במנעול, למש"כ החזו"א דנעילה במנעול הויא כטיחה בטיט.

ובפשוטו הוא תלוי בפלוגתת הראשונים הנ"ל, דלדעת הרמב"ן והרשב"א ודעימייהו דאיסור חזרה הוא משום דמיחזי כמבשל, פשיטא דל"מ מידי מה שהוא טוח בטיט, אך לדעת תוס' ודעימייהו דאיסור חזרה הוא משום חשש חיתוי, לכאו' בדין דכל שהוא טוח בטיט ולא חיישי' לחיתוי, יהא מותר להחזיר.

ובדין נתינה בתחילה, ובדין חזרה לתוך כירה, ה"ז תלוי במש"נ לעיל ענף ב' וענף ג', אם לדעת התוס' הוו אף איסורים אלו משום חשש חיתוי, או דהוו משום דמיחזי כמבשל.

סב] והנה אמנם יש לדון, דשמא כיון דבחזרה חיישי' טפי לחיתוי, וכדחזי' דאסור להחזיר אף בנתבשל כמאב"ד, ואף בנתבשל כ"צ ומצטמק ורע לו, שמא ל"מ ע"ז טיחה בטיט.

אך נ' להוכיח לא כן, דהנה פליגי האחרונים אם שרי להטמין בדבר המוסיף הבל בתוך תנור שהוא טוח בטיט, הובאו הדעות בזה במ"ב סי' רנ"ז סקמ"ז.

וטעם הסוברים דל"מ טיחה בטיט להתיר איסור הטמנה, מבו' בשו"ת מהרש"ל סימן ס' הטעם בזה, ז"ל, זה ליתא, וכי עדיף מגפת דלא שייך בי' חיתוי כלל ואפ"ה אסרו להטמין בו משום גזירה, עכ"ל, וכ"ה להדיא בשו"ת מהר"ם מר"ב שנד' בתשו"פ למהר"ם מר"ב או"ח סימן ס"ח, ז"ל, אלא ודאי אין תקנה בכך, ואפילו כי עבדת הכירא אסור אטו דילמא זימנין אחריתי אתי לאטמוני ברמץ בלא הכירא, כי היכי דגזרו בגפת וזבל ומלח וכל דבר המוסיף הבל אטו שמא יטמין ברמץ, אע"ג דבדידהו ליכא חששא של כלום, ואע"ג דבספ"ק דשבת משמע דכל היכי דאיכא הכירא קצת דלא אתי לאחתויי שרי, ל"ד כלל, דהתם מיירי לאנוחי בתנורא או להשהות דלא גזרינן בהו גזירה לגזירה, אבל בהטמנה גזרינן גזירה לגזירה, והכל אסור אפילו היכא דאיכא הכירא אטו היכא דליכא הכירא כדפרישית, עכ"ל.

ועכ"פ הרי מבו' מזה, דבהא מודו כו"ע, דכ"ה דמצינו דמהני טיחה בטיט להתיר איסור שהי', ה"נ בדין שתועיל להתיר שאר איסורים שהם משום חשש חיתוי, ואף באיסורים דחמירי טפי משהי', שהרי הטמנה חמירא טפי משהי', דאסור להטמין אף תבשיל שנתבשל כ"צ ומצטמק ורע לו, ואפ"ה מדמי' הטמנה לשהי' להתיר היכא דטח בטיט, ואך בהטמנה הוא שנחלקו דשמא כ"ה שאסרו להטמין בכל דבר המוסיף הבל, הגם דל"ש בי' חיתוי, ה"נ אסרו להטמין אף דעביד הכירא, אך בחזרה דל"ש ה"ט, שהרי לא אסרו להחזיר אלא היכא דאיכא חשש חיתוי, בדין שיועיל טיחה בטיט להתיר איסור חזרה.

אך הנה בחזו"א סי' ל"ח סוסק"ב כתב, ז"ל, ואף אם התנור סגור אין כאן היתר טח בטיט וכו' רק בנותן בע"ש, אבל לא מצינו היתר זה ליתן בשבת, עכ"ל, והיינו דהגם דס"ל דאיסור נתינה בתחילה בשבת הוא משום חשש חיתוי, מ"מ לא התירו בטוח בטיט אלא בשנתן מער"ש, ולא בנתינה בשבת, ולפי דבריו ה"נ ל"מ התירא דטוח בטיט להתיר איסור חזרה, ואף להסוברים דמהני טיחה בטיט להתיר איסור הטמנה, ה"ז משום דהטמנה היא בער"ש, אך חזרה שהיא בשבת לא התירוה ע"י טיחה בטיט, וז"ב.

סג] ועד"ז נ', גם בכל הני מילי שהתירו לעיל די"ח: משום דלא חיישי' לחיתוי, כמוגמר וגפרית דלא מחתי להו דאי מחתי סליק בהו קיטרא וקשי להו, וכן הני מילי דלא מגלי להו משום דקשי להו זיקא, ויש להסתפק אם איכא בהו לאיסור חזרה, והאמנם דבהני מילי דלא מגלי להו משום דקשי להו זיקא, לא משכח"ל להתיר משום זה חזרה, שהרי כשמחזירן מגולין הן, אך משכח"ל כמש"נ לעיל במחזיר לתנור שידלק אח"ז ע"י החשמל, ולכאו' הוא תלוי בפלוגתת הראשונים אם איסור חזרה הוא משום מיחזי כמבשל, או הוא משום חשש חיתוי.

ועד"ז הוא גם בהא דתנן לעיל די"ט: דמשלשלין את הפסח בתנור עם חשיכה, ומפרשי' התם דטעמא הוא משום דבני חבורה זריקיזין הם, ולא אתו לחתויי בגחלים, ויש להסתפק אם אף שרי להחזירו לתנור, ולכאו' הוא תלוי בפלוגתת הראשונים אם איסור חזרה הוא משום מיחזי כמבשל או הוא משום חשש חיתוי.

ועד"ז נפ"מ גם במש"כ הראשונים לדעת הרי"ף, דהגם דאסור להשהות תבשיל שנתבשל כמאב"ד, מ"מ שרי להשהות צלי שנצלה כמאב"ד, דכל צלי שהוא כמאב"ד אי מחתי לי' מיחרך, ויש להסתפק אם מה"ט שרי אף להחזיר צלי שנצלה כמאב"ד, וודאי סתימת הדברים מורה דאסור להחזיר צלי שנצלה כמאב"ד, ונ' הטעם, דהני ראשונים שהתירו להשהות מה"ט צלי שנצלה כמאב"ד, הרי אינהו ס"ל דאיסור חזרה הוא משום מיחזי כמבשל, וע"כ לדעתם שפיר אסור להחזיר צלי שנצלה כמאב"ד, אך בלא"ה יתכן, דכל הא דאי מחתי לי' מיחרך, הוא רק בעודו ע"ג האש, אך בחזרה דחיישי' שיחתה קודם שנותנו על האש, י"ל דליכא לה"ט, ומה"ט י"ל, דגם לדעת הרמב"ם דבבשר גדי המנותח לאברים מותר להשהותו, דלא חיישי' לחיתוי שאם יחתה בגחלים יתחרך, וי"ל דמ"מ אסור להחזירו אצל האש, וצ"ע בזה.

אך שמא יש לדון מטעמים אחרים בכל הני גווני, דהגם דמהני דלא נחוש לחיתוי בשהי', מ"מ ל"מ בחזרה, וגם י"ל כמש"כ החזו"א שלא התירו רק בנותן בער"ש ולא בנותן בשבת.

וגם י"ל, דכיון דבחזרה אסרו בכל תבשיל ואף במצטמק ורע לו, והרי שלא חילקו בין תבשיל לתבשיל, ה"נ יש לאסור אף בהני תבשילים דליכא למיחש בהו לחיתוי, ואף אם היכא שטח בטיט שרי להחזיר, מ"מ היכא דאתינן להתיר משום מין התבשיל, י"ל דבחזרה לא חילקו חכמים ואסרו בכל תבשיל.

ויש להביא מקור לזה, ממש"כ בחי' הרשב"א בדל"ז. בתו"ד, ז"ל, אבל לעולם במצטמק ורע לו דליכא למיגזר משום חתוי אפילו בשאינה גרופה שרי, והיינו דאמרינן וכו' וכן כל מידי דקשי לי' זיקא דשרינן התם משום דליכא למיחש לחתויי, עכ"ל, ומ' מדבריו, דלמ"ד דאף מצטמק ורע לו אסור להשהות הגם דליכא למיחש בי' לחיתוי, ה"נ אסור להשהות מידי דקשי לי' זיקא, ולפ"ז הרי דבחזרה דאסרו אף במצטמק ורע לו, יש לאסור אף במידי דקשי לי' זיקא.

אמנם כ"ז הוא אי נימא דהא דאסור להחזיר אף תבשיל שמצטמק ורע לו, הוא משום דבחזרה החמירו ולא חילקו בין תבשיל לתבשיל, אך אי נימא דהא דאסרו להחזיר אף תבשיל שמצטמק ורע לו, הוא משום דבחזרה שנצטנן התבשיל, יש לחוש לחיתוי אף בתבשיל שמצטמק ורע לו, כדי לחממו, עמש"נ בזה לעיל ענף ח' סק"מ, הרי אין ללמוד מזה דלא חילקו בחזרה בין תבשיל לתבשיל, וממילא דבהני מילי דליכא למיחש בהו לחיתוי, בדין שיהא מותר להחזירן, וצ"ע עוד בזה.

**טו**

**בדין חזרה ע"ג קש וגבבא בוערים, וע"ג פלטה חשמלית, וע"ג תנורי הגז**

סד] בביאוה"ל סי' רנ"ג ס"א, ז"ל, יל"ע דבש"ס ופוסקים נקטו לשון שהסיקוהו בקש וגבבא, דמשמע דהי' אחר ההיסק וכו' משא"כ בקש שאינם משאירים אחריהם גחלים, ולפ"ז אפשר דאם הניח הרבה קש שבוער זמן רב אפשר דאסור להשהות עכ"פ בשעה שבוער, או אפשר דהש"ס אורחא דמלתא נקט שהי' דרכם להעמיד הקדרה אחרי ההיסק, אבל ה"ה בשעה שמסיקים נמי מותר, והטעם דבשעה שבוער בלא"ה אין לחוש לחיתוי דלמה לי' לחתות כ"ז כשבוער, וא"צ לחתות כ"א בשנכבה, וזה אשמעינן דבקש כיון שנכבה לא יועיל חיתויו דכלה גם הגחלת, משא"כ גבי גפת ועצים לעולם אסור דיבא לחתות בגחלים אחר שיכלה האש, וצ"ע, עכ"ל, ועמש"נ בזה ב?.

ולפ"מ שדן הביאוה"ל דאף בזמן שהקש והגבבא בוערין שרי להשהות תבשיל ע"ג הכירה, משום דליכא למיחש לחיתוי דלמה לי' לחתות כ"ז שבוער, יש לדון אם ה"נ שרי להחזיר ע"ג הכירה בעוד הקש והגבבא בוערין.

ופשוט דהוא תליא בפלוגתת הראשונים, דלדעת הרמב"ן והרשב"א ודעימייהו דאיסור חזרה הוא משום דמיחזי כמבשל, הרי ודאי דאסור להחזיר ע"ג כירה שהוסקה בקש ובגבבא כ"ז שהן בוערין, דהגם דאחר שכבו הקש והגבבא מותר להחזיר ע"ג הכירה משום דלא מיחזי כמבשל, אך כ"ז שהן בוערין ודאי מיחזי כמבשל, אך לדעת התוס' ודעימייהו דאיסור חזרה הוא משום חשש חיתוי, הרי דאי נימא דאף בזמן שהקש והגבבא בוערין מותר להשהות ע"ג הכירה, ה"נ מותר להחזיר.

ובדין נתינה בתחילה, ובדין חזרה לתוך כירה, ה"ז תלוי במש"נ לעיל ענף ב' וענף ג', אם לדעת התוס' הוו אף איסורים אלו משום חשש חיתוי, או דאיסורים אלו הוו משום דמיחזי כמבשל.

והראוני מקור לזה בד' ר"ת בספה"י סימן רל"ז, ז"ל, כירה שהסיקוה בקש ובגבבא מחזירין עלי' תבשיל. חזרה זו מבעוד יום "ואפי' היא דולקת", עכ"ל, ומ' דכונתו דשרי להחזיר עלי' אף בעוד הקש והגבבא בוערין, וזה כמו שדן הביאוה"ל להתיר בזה, ומבו' בד' ר"ת דאף שרי להחזיר בכה"ג, ואזיל לטעמי' דס"ל דאיסור חזרה הוא משום חשש חיתוי.

אך יש לדחות, די"ל דמפרש ר"ת דטעם התירא דקש וגבבא הוא כמש"כ הר"י מלוניל והנמו"י והשיטה להר"נ, דכיון שאין חומן רב גילה בדעתו שאין חושש בחמימותו, עמש"נ בדעתם ב?, ולדעתם ודאי דשרי אף בעודן בוערין, וגם מה"ט יש להתיר להחזיר ע"ג הכירה אף אי נימא דאיסור חזרה הוא משום מיחזי כמבשל, וז"פ.

סה] ועד"ז הוא בתולדות חמה, שכתב בחי' הרשב"א לקמן דל"ט. דמותר להשהות על גביהן, ובגליון הגרע"א סימן שי"ח ובבית מאיר שם כתבו דאף שרי להשהות ע"ג תולדות האור, ועד"ז הוא בדין פלטה חשמלית, שנת' ב? דבפשוטו אין מקום לאסור להשהות על גבה, כיון שאין בה דרגות חום, ול"ש להגביר את חומה, אך בחי' הרשב"א שם מבו' בפשוטו דאסור להשהות ע"ג תולדות האור.

ולכאו' דין חזרה על גביהן תליא בפלוגתת הראשונים, דלדעת הרמב"ן והרשב"א ודעימייהו דאיסור חזרה הוא משום דמיחזי כמבשל, יש לאסור להחזיר על גביהן, ולדעת התוס' ודעימייהו דאיסור חזרה הוא משום חשש חיתוי, הרי כיון שאין בהן חשש חיתוי, אף שרי להחזיר על גביהן.

ודין נתינה בתחילה על גביהן, תלוי במש"נ בענף ב' אם איסור נתינה בתחילה לדעת התוס' הוא משום דמיחזי כמבשל או משום חשש חיתוי.

אך באמת גם לפ"ד הרמב"ן והרשב"א יש להתיר להחזיר על גביהן, דכיון שאין דרך לבשל עליהן, ע"כ לא מיחזי כמבשל, וכמש"כ כן בחי' הרשב"א בד"מ: דמה"ט שרי ליתן בכלי ראשון וכנגד המדורה וע"ג קדירה, אך בפלטה חשמלית יל"ד אם יש להתיר מכח זה.

סו] ועד"ז הוא לפ"מ שדן באג"מ או"ח סי' צ"ג, דשמא ליכא כלל איסור שהי' בתנורי הגז שלנו, כיון דל"ש חתוי בגז שכבר יש שם, אלא אם רוצה להגדיל האש צריך שיתן עוד גז אחר ע"י שפותח יותר את נקבי הצינור שיורד משם הגז, א"כ הוא כמו להביא עצים אחרים שלא גזרו דלא חששו שיעשה בידים, עיי"ש.

ויל"ד עוד, דליכא חשש חיתוי באש הגז שלנו שאינה מתמעטת, וגם יש מקום לדמותו למה שדן הביאוה"ל בקש וגבבא דכ"ז שהן בוערין לא חיישי' שיחתה.

ודין חזרה ע"ג תנורי הגז, תליא בפלוגתת הראשונים, דלדעת הרמב"ן והרשב"א ודעימייהו דאיסור חזרה הוא משום דמיחזי כמבשל, הרי ודאי דיש לאסור להחזיר ע"ג תנורי הגז, אך לדעת התוס' ודעימייהו דאיסור חזרה הוא משום חשש חיתוי, הרי דאי נימא דבתנורי הגז ליכא חשש חיתוי, אף שרי להחזיר על גביהן.

ודין נתינה בתחילה על גביהן, תלוי במש"נ בענף ב' אם לדעת התוס' איסור נתינה בתחילה הוא משום דמיחזי כמבשל או משום חשש חיתוי.

סז] ועד"ז הוא במש"נ ב? לדון שמא ליכא איסור שהי' בשמשהה מים לצורך חימום הבית, ולא לצורך המים עצמן, דכה"ג לא חששו לחיתוי.

ודין חזרה בזה תליא בפלוגתת הראשונים, דלדעת הרמב"ן והרשב"א ודעימייהו דאיסור חזרה הוא משום דמיחזי כמבשל, יש לאסור להחזיר על גביהן, אא"כ נימא דכיון שאין דרך לבשל עליהן, ע"כ לא מיחזי כמבשל, ולדעת התוס' ודעימייהו דאיסור חזרה הוא משום חשש חיתוי, הרי כיון שאין בהן חשש חיתוי, אף שרי להחזיר על גביהן.

ודין נתינה בתחילה על גביהן וחזרה לתוכן, תלוי במש"נ בענף ב' אם אף איסורים אלו הוו לדעת התוס' משום חשש חיתוי, או דאיסורים אלו הוו משום מיחזי כמבשל.

יש לפלפל בהא דאסרינן בתוכה בחזרה, וזה תלוי בהטעמים שכתבו הראשונים.

נפק"מ אם איסור חזרה הוא משום מיחזי כמבשל או משום חיתוי,

ו] בדין קטמה ונתלבתה, ז] בדין נתינה במקום שלא יגיע לכדי היס"ב, ח] בדין שמן ומים למ"ד דלי"ב משום בישול,

דין הטמנה בשבת במצטמק ורע לו, תלוי בפלוגתת הראשונים ודו"ק.

עוד נפ"מ בדין חזרה בשבת שלא יגיע ליד סולדת בו עד מוצ"ש, דמשום חיתוי יש לאסור, אך משום איסור מיחזי כמבשל י"ל דאין לאסור כל שלא יגיע לידי יס"ב בשבת, וזה תלוי בטעם הא דאיכא מיחזי כמבשל בהפשר, ודו"ק.

אהל מועד דרך ג' נתיב י"ב, קדירה שסילקה מער"ש מע"ג האור וקודם שהחזירה קדש היום, אסור להחזירה בשבת, מפני שדומה למתחיל להניח ולבשל מאחר שסילקה מער"ש, סילקה בשבת ועודה בידו, אם דעתו להחזיר מותר להחזיר על גבה וכו'.

וזה כד' החזו"א.

ד' המ"מ דמגיס ע"ג האש אסור מדרבנן, וחזו"א תמה מה האיסור, ואין לומר דדמי לחזרה דהא ל"ש בזה חיתוי, אך אי נימא דהאיסור משום מיחזי כמבשל, ניחא, ודו"ק.

1. ומה שפירש"י דטעמא דב"ש דאסרו להחזיר אף ע"ג כירה גרו"ק הוא משום דמיחזי כמבשל, ולא פירשה דהוא משום חשש חיתוי, בפשוטו היינו מהא דאסרי אף בגרו"ק הגם דליכא למיחש בזה לחיתוי, ובע"כ דטעמייהו הוא משום דמיחזי כמבשל.

   אך ילה"ע ע"ז, שהרי בהא דאסרו ב"ש להשהות ע"ג כירה גרו"ק, פירש"י בטעמא קמא דהוא משום חשש חיתוי, והרי דס"ל לב"ש דאיכא גזירת חתוי אף בגרו"ק, וא"כ הרי ה"נ יל"פ דהא דאסרי להחזיר ע"ג כירה גרו"ק הוא משום גזירת חתוי, וא"כ הרי דממה שפירש"י דהא דאסרי להחזיר הוא משום דמיחזי כמבשל, נ' כד' השעה"צ דס"ל לרש"י דלעולם איסור חזרה הוא משום מיחזי כמבשל.

   אך יש לקיים ד' מהר"ם, שהרי בשהי' ע"ג כירה גרו"ק לא אסרו ב"ש אלא בתבשיל ולא בחמין, משום דבחמין ליכא למיחש כלל לחיתוי, ואילו בחזרה אסרו ב"ש אף בחמין, ומזה הוא שלמד רש"י דטעם איסור חזרה לדידהו הוא משום מיחזי כמבשל, דאין מסתבר שהחמירו כ"כ בחזרה לחוש לחיתוי אף שהיא כירה גרו"ק ומחזיר חמין שמצטמק ורע לו, אך שפיר י"ל דאיסור חזרה לדידן בכירה שאינה גרו"ק הוא משום גזירת חתוי, וכמש"כ המהר"ם. [↑](#footnote-ref-2)
2. ובאמת דלדעת הרמב"ן והרשב"א לכאו' הוא מוכח כן, שהרי פירשו דגריפה היינו שגרף כל הגחלים, וע"כ הוצרכו לפרש דהא דבתנור אסור להחזיר אף שהוא גרוף הוא משום דנפיש הבלא ונראה כאילו אינו גרוף וכו', ולפ"ז הרי בע"כ דהא דאסור להחזיר אף ע"ג כירה גרו"ק אי"ז משום חשש חיתוי, שהרי בכירה גרופה ליכא חשש חיתוי כלל, ובע"כ דהוא משום דמיחזי כמבשל.

   אך באמת אי"ז מוכרח, דשפיר י"ל דבחזרה דחיישי' טפי לחיתוי, אסרינן אף בכירה גרופה אטו כירה שאינה גרופה, כ"ה שאסרו ב"ש להשהות ע"ג כירה גרופה, ופי' הרשב"א בדל"ז. דהוא גזירה אטו שאינה גרופה, וכל מה שנתחבטו הראשונים מ"ט אסור להשהות ע"ג תנור גרוף, הוא לדידן דס"ל דמותר להשהות ע"ג כירה גרופה, ולא גזרינן אטו אינה גרופה, וא"כ ה"נ הי' בדין שיהא מותר להשהות ע"ג תנור שגרף ממנו כל הגחלים, וז"פ. [↑](#footnote-ref-3)
3. והפמ"ג סימן רנ"ג אש"א כ' כתב נפ"מ לדינא בד' התוס' בזה, ז"ל, ודע דפינה ממיחם למיחם, אע"ג דכלי ראשון המיחם השני שעירה ממנו רותחין וכו', אפ"ה הוה כמושיב לכתחילה, דחזרה הותר בשבת, ע' שבת ל"ח ב' רש"י ד"ה פינן משמע כן, ובתוד"ה פינה כתבו בשם ר"ת למיחם אחר שהוא קר אתי לחתויי, משמע מיחם כ"ר שרי, עכ"ל, וע' בראש יוסף בדל"ח: בזה.

   וע' להלן ענף י"ב סקנ"ה מש"נ עוד נפ"מ רבתא לדינא בזה, ועיי"ש שנת' להוכיח גם מד' הריטב"א דמפרש לאיבעיא דפינה ממיחם למיחם דהצד לאסור הוא משום שנצטנן מעט, אך איהו מפרש דמה"ט מיחזי כמבשל. [↑](#footnote-ref-4)
4. אך אכתי משמע קצת לפ"ז דאף איסור נתינה בתחילה הוא משום חשש חיתוי, דמהא דמייתי הגמ' לאיבעיא דרב אשי בכלל אידך איבעיות, אשר בהן הוי הטעם לאסור משום דחשיב כנתינה בתחילה, ומ' דבפינה ממיחם למיחם נמי אתינן לאסור משום ה"ט, ונ' מזה דאיסור דנתינה בתחילה הוא משום דיש לחוש טפי לחיתוי וע"כ אסור אף ע"ג כירה גרו"ק, ועד"ז הוא גם בפינה ממיחם למיחם, דכיון שנצטנן יש לחוש טפי לחיתוי ואסור אף ע"ג כירה גרו"ק, וזה מתאים עם מש"נ להלן מד' התוס' בר"פ במה טומנין, דאף איסור דנתינה בתחילה הוא משום חשש חיתוי. [↑](#footnote-ref-5)
5. והנה אמנם בד' המג"א סימן רנ"ג סקל"ה ל"ו מבו', דלא שרי אלא חזרה, והא דשרי ליתן הפנדא"ש, הוא משום שנטלו מן הכירה בשבת, וכדעת הר"ן דכל שנטלו בשבת ל"ב תנאי חזרה, ועיי"ש בגליון הגרע"א שעמד ע"ז, וע' גם באג"ט אופה סק"נ בזה, וכ"ה מבו' גם בד' הלבוש בסו"ס רנ"ג, וכן מבו' גם במ"ב שם סוסק"צ, אך צ"ע דאי"ז מתישב בד' הכל בו דמבו' להדיא בדבריו דאף בנטל בשבת בעי' תנאי חזרה, עיי"ש, וכ"ה מבו' להדיא בד' הב"י בסו"ס רנ"ג, דאף בלא ד' הר"ן יש מקום להתיר עפי"ד הכל בו, עיי"ש, והרי להדיא דמכח ד' הכל בו שרי אף נתינה בתחילה, וכ"ה גם משמעות ל' הרמ"א סימן רנ"ג ס"ה, שכתב, ז"ל, וה"ה שאסור להניחו ע"ג כירה אפי' גרו"ק דלא התירו אלא חזרה וכדרך שנתבאר, ויש מתירין ליתן לתוך תנור שאפו בו מבעו"י וכו', ומ' להדיא דבא להתיר ליתן לתוכו בתחילה, וכ"ה מבו' בחזו"א סי' ל"ז סק"ח דלדעת הכל בו שרי אף נתינה בתחילה, ולכאו' אי"ז מתישב עם ד' הלבוש והמג"א, וע' פמ"ג אש"א ל"ה שרמז לזה, וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-6)
6. והנה יש שפירשו כן גם בטעמא דהמאירי לקמן ד"מ:, שכתב דאף לדעת הרמב"ן דשרי ליתן על גבה להפשיר, היינו דוקא בגרופה, ולמדו מינה שדעתו דאיסור חזרה ע"ג כירה שאינה גרו"ק הוא משום חשש חיתוי, אך עי' להלן ענף י"א סקמ"ט שנת' שזה טעות, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-7)
7. ואי נימא דהגם דאיסור חזרה ע"ג כירה שאינה גרו"ק הוא משום גזירת חתוי, מ"מ מה שאסרו ב"ש להחזיר ע"ג כירה גרו"ק הוא משום דמיחזי כמבשל, וכמש"כ המהר"ם בדעת רש"י, הרי ודאי מסתברא דאף הא דמודו ב"ה לב"ש דלתוכה אסור להחזיר, הוא משום דמיחזי כמבשל. [↑](#footnote-ref-8)
8. אך המאירי גופי' בסוגיין הוכיח דלא קי"ל כחנניא מאיבעיא דמהו לסמוך, וכתב דאין לפרש דהאיבעיא הויא לענין חזרה, דא"כ מאי קאמר "תוכה" וגבה הוא דאסור, הרי תוכה אסור גם בגרו"ק, והגם דאיהו גופי' ס"ל דטעם איסור חזרה לתוכה בגרו"ק הוא משום שמטלטל הגחלים, מ"מ לא ניח"ל לישנא דגמ' דמשמע דלא אסרי' בתוכה אלא משום איסור חזרה. [↑](#footnote-ref-9)
9. והנה בחי' הריטב"א בדל"ז: הביא די"ג שם בר מיני' דרב יהודה דכיון דמצונן הוא אפי' בשבת שרי למעבד לי', ופירשה, ז"ל, כלומר שהוא חולה מעים וצריך מאכל חם, ושרי למעבד ליה בשבת על ידי גוי קאמר, ככל חולה שאין בו סכנה שאומר לגוי ועושה, עכ"ל, וכ"ה בשיטה להר"נ בשם הרא"ה.

   וראיתי שהביאו מזה דכל שנותן קדירה ע"י גוי אין הישראל עצמו עובר באיסור חזרה, ולי"ב אלא משום אמירה לגוי, וע"כ שרי לצורך חולה שאין בו סכנה, ושלא כד' החזו"א.

   אמנם נ' דאין ללמוד מזה, שהרי אף אי נימא דכל שמחזיר הגוי אין הישראל עובר באיסור חזרה, אכתי תיקשי היאך מותר לבשל בתחילה ע"י הגוי לצורך חולה, ומ"ט אין עובר הישראל באיסור שהי', דבפשוטו איסור שהי' הוא אף היכא שהשהה גוי לצורך הישראל, ע' תהל"ד סו"ס רנ"ג וסי' רנ"ט סקט"ו, ועמש"נ בזה בדיני שהי' ?, ובע"כ דכל שהותר הבישול עצמו ע"י הגוי, לא חיישי' שיחתה הישראל, ויתכן שהטעם בזה הוא, משום דכה"ג הוא רשאי לו מר לגוי לחתות, וע"כ לא חיישי' שיחתה הוא, וממילא דה"נ לי"ב משום איסור חזרה, וז"פ. [↑](#footnote-ref-10)
10. ומד' התרוה"ד, שלא אסר ליתן קודם היסק, אלא משום דאחד נותן הקדירה וא' האש הראשון פטור אבל אסור, ולא אסר משום איסור חזרה, מ' דס"ל דאין לאסור בזה משום חזרה, וכמש"נ לדון בזה.

    אך אי נימא כמש"נ לעיל סוף ענף ו' דכל איסור חזרה בכה"ג מיוסד על הא דא' נותן הקדירה וא' האש הראשון פטור אבל אסור, אין להוכיח מד' התרוה"ד דלי"ב משום איסור חזרה. [↑](#footnote-ref-11)
11. וצריך להוסיף, דהגם דאחד נותן הקדירה ואחד האש הראשון פטור אבל אסור, כ"ז הוא היכא דנותן אחר את האש, אך היכא שהאש ניתנת מאלי', לי"ב איסורא כלל.

    ובזה שמעתי לפרש מש"כ המג"א סי' רנ"ג סקמ"א, ז"ל, אבל ישראל אסור ליתן המים אפי' קודם שהסיקו דהוי פס"ר, עכ"ל, ובשעה"צ שם סקק"ח כתב ע"ז, ז"ל, ואיני יודע מה שייך פס"ר בראשון הנותן הקדירה, יותר הו"ל לומר משום דהוי כאילו אחד נותן המים ואחד נותן האש, דהנותן המים פטור אבל אסור, עכ"ל.

    אך לפי הנ"ל מבוארים היטב ד' המג"א, דמש"כ דהוי פס"ר היינו דאצל הגוי המסיק הוי זה פס"ר שיתבשל התבשיל עי"ז, דאם לא הי' זה פס"ר, הי' חשוב כנעשה זה מאליו, וממילא דל"ה איסור על הראשון, וז"ב. [↑](#footnote-ref-12)
12. וכן נ' בדעת רש"י, וזה ממה שפירש"י בדל"ז: ד"ה שאני הכא דקטמה, ז"ל, וגלי דעתי' דלא ניחא לי' בצמוקי, עכ"ל, ומבו' בד' רש"י, דלא שרי להשהות בשקטמה והובערה, אלא בשנתבשל כל צרכו, והגם דמצטמק ויפה לו אסור, מ"מ כל שקטמה וגלי דעתי' דלא ניח"ל בצמוקי, הוי כמצטמק ורע לו דשרי להשהותו, וע' פנ"י וראש יוסף שם בדעת רש"י.

    והנה אי נימא דאיסור חזרה הוי אף במצטמק ורע לו, תיקשי בהא דתניא לעיל מינה, דקטמה ונתלבתה וכו' ומחזירין לה, והיאך שרי להחזיר עלי', דהגם דגלי דעתי' דלא ניח"ל בצמוקי והוי כמצטמק ורע לו, הרי אף מצטמק ורע לו אסור להחזיר.

    והאמנם התוס' כתבו לפי' זה דנתלבתה ל"ה כהובערה, אך בד' רש"י אי"ז מתישב, שהרי בפירש"י לעיל שם פירש דנתלבתה היינו חזרה והובערה, והרי דס"ל דנתלבתה והובערה הוי חד מילתא, (וכבר עמד בזה הראש יוסף שם), וא"כ תיקשי מ"ט קטמה והובערה מחזירין לה.

    ובע"כ מזה בדעת רש"י, דשרי להחזיר תבשיל שמצטמק ורע לו, וע"כ שפיר שרי להחזיר בקטמה ונתלבתה, כיון דגלי דעתי' דלא ניח"ל בצמוקי והוי כמצטמק ורע לו. [↑](#footnote-ref-13)
13. אך בד' התוס' שלמדו מסוגיא דהתם דאסור להחזיר אף במצטמק ורע לו, מבו' שלא פירשו כן, וצ"ב לדידהו מ"ט ס"ד דכל הא דשרו ב"ה הוא רק סמוך לחשיכה, הרי אם מודו ב"ה דאסור להחזיר אף ע"ג כירה גרו"ק, הי' בדין שיהא אסור להחזיר אף סמוך לחשיכה, כ"ה דאסור להחזיר סמוך לחשיכה ע"ג כירה שאינה גרו"ק.

    ויל"פ בזה לפמש"כ הט"ז בסימן רנ"ג סקט"ו, דמה שאסרו להחזיר בער"ש גזירה אטו חזרה בשבת, הגם דהו"ל כגזירה לגזירה, הוא משום דבשבת גופא קרוב מאד לבא לידי איסור, וע"כ גזרו משום זה אף בער"ש, עכ"ד, ולפ"ז י"ל דע"כ ס"ד דס"ל לב"ה, דהגם דבשבת אסור להחזיר אף ע"ג כירה גרו"ק, מ"מ לא אסרו משום זה להחזיר אף סמוך לחשיכה, דהוי זה גזירה לגזירה, שהרי בכירה גרו"ק אין קרוב לבא לידי איסור.

    ויל"פ עוד, דהס"ד דמודו ב"ה דאסור להחזיר ע"ג כירה גרו"ק, הוא גזירה אטו כירה שאינה גרו"ק, וע"כ לא אסרו בזה אף סמוך לחשיכה, דהוי זה גזירה לגזירה. [↑](#footnote-ref-14)
14. והנה ברמ"א סי' רנ"ג ס"ב הביא דין זה דלסמוך אפי' סמוך לאש וכו' שרי אפי' סמוך לחשיכה, וכתב המג"א שם סקכ"ט, ז"ל, אפי' סמוך לחשיכה, אפי' נצטנן לגמרי, דאל"כ אפי' בשבת שרי כמש"כ סי' שי"ח סט"ו, עכ"ל, ועיי"ש בפמ"ג שפירש דמכוון המג"א הוא לפ"מ שכתב בסק"ה דלדעה השני' מותר אף חזרה בסמיכה, ולכאו' נשמע מינה דאף סמיכה בתחילה מותרת, ודלא כמו שנקט הגרע"א בדעת המג"א, וגם תיקשי בד' הרמ"א, דמדבריו שם ס"ה מבו' בפשוטו דסמיכה בתחילה אסורה, וא"כ מ"ט הכא התיר לסמוך בער"ש.

    אך באמת אין להביא מזה, דהרמ"א לא קאי כלל על איסור נתינה בתחילה, אלא על איסור חזרה ע"ג כירה שאינה גרו"ק, שהרי איסורא דנתינה בתחילה לא נזכר ברמ"א דאסור אף בער"ש, ועיי"ש בביאור הגר"א דנתינה בתחילה מותרת בער"ש, ועמש"נ בזה להלן ענף י' סקמ"ד, ובזה הוא שכתב הרמ"א דלסמוך מותר, והיינו משום דחזרה בסמיכה מותרת, וזה כמש"כ המג"א שם סק"ה דלדעה השני' שרי אף חזרה בסמיכה, וז"פ.

    ויש להוסיף עוד, מש"כ בביאור הגר"א שם, ז"ל, אפי' סמוך לאש וכו', ר"ל אף שבשבת אסור סמוך לאש כמ"ש תוס' שם וכו', מ"מ בער"ש מותר בכה"ג אפי' סמוך לחשיכה אף לדעת האוסרין, עכ"ל, וצ"ב, ובד' הב"י שם מפורש דמפרש שלא כד' הגר"א, אלא ההגמ"ר ס"ל דסמיכה שריא אף היכא שאין דופני הכירה מפסיקין, ונסתפק שמא אף התוס' מודים להתיר בזה, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-15)
15. ומאידך מד' הרמב"ן שם שכתב דלהפשיר שרי אף ע"ג האש, נ' שדעתו דכל דאסור ליתנו ע"ג האש, אסור אף ליתנו כנגד המדורה, וע"כ מהא דשרי להפשיר כנגד המדורה, יש ללמוד דליכא איסור נתינה בתחילה בנותן להפשיר, וע"כ אף שרי ליתן ע"ג האש.

    ולכאו' יש ללמוד מזה שדעתו דסמיכה בתחילה אסורה, וע"כ אסור ליתן בתחילה כנגד המדורה, אך יש לדחות בפשיטות, די"ל שדעתו כמש"כ הרא"ש שם דבצד המדורה גרע מסמיכה כיון שאין דופן מפסיק, וכמש"כ כן גם התוס' בדל"ז., וע"כ אף אם לסמוך בתחילה שרי, מ"מ אסור ליתן בתחילה כנגד המדורה, וז"פ. [↑](#footnote-ref-16)
16. ואולי י"ל בזה דבר חדש, דהא דאם נצטננה אסור להחזירה, אי"ז משום הגזירה שמא יבא להחזירה בשבת, אלא היינו דהיכא שנצטננה ולא תרתיח מבעו"י, מודה הרא"ש לד' ר"ת דאסור להחזירה שמא יבא לחתות משחשיכה, ורק היכא שהיא רותחת, דכה"ג אין לחוש שיבא לחתות משחשיכה, הוא דס"ל להרא"ש דאין אסור אלא שמא יבא להחזיר בשבת.

    ומתבאר היטב לפ"ז מה שגזרו שלא להחזיר מבעו"י שמא יבא להחזיר בשבת, מה שלא גזרו כן בשאר מילי, והיינו דכיון דהיכא דנצטננה אסור מדינא להחזירה מבעו"י, ע"כ אם נתיר להחזיר קדירה רותחת, יש לחוש שיבא להחזיר קדירה רותחת אף בשבת, דיסבור דכ"ה דמבעו"י הגם דאסור להחזיר קדירה צוננת, מ"מ מותר להחזיר קדירה רותחת, ה"נ בשבת מותר להחזיר קדירה רותחת.

    ויתבאר לפ"ז גם טעם הא דאין אסור להחזיר מבעו"י, אלא אם הוא כ"כ ערב שאין שהות ביום להרתיח אם היתה קרה, וצ"ב כיון דהאיסור להחזיר מבעו"י הוא שמא יבא להחזיר בשבת, מ"ט אין אסור להחזיר אלא בשיעור זמן זה, עמש"נ בזה להלן סקמ"ו, ולהנ"ל מתבאר היטב, דכל הא דחיישי' שיבא להחזיר בשבת, הוא רק משום שבזמן זה אסור להחזיר קדירה זו אם היתה צוננת.

    ומת' עוד לפ"ז מש"נ להלן סקמ"ה ואילך, שדעת הרא"ש דלא אסרו להחזיר בער"ש, אלא באיסור חזרה שמשום חשש חיתוי, ולא באיסור חזרה שמשום מיחזי כמבשל, וצ"ב דכיון דאיסור חזרה הוא גזירה שמא יבא להחזיר בשבת, מ"ט לא אסרו אף באיסור חזרה שמשום מיחזי כמבשל, עיי"ש מש"נ בזה, אך אי נימא דכל הא דחיישי' שמא יבא להחזיר בשבת, הוא רק משום דקדירה צוננת אסור להחזיר משום חשש חיתוי, ניחא בפשיטות.

    אך לפ"ז יתחדש, דכל מה שהתיר הרא"ש להחזיר מבעו"י תבשיל שלא נתבשל כל צרכו, הוא רק בקדירה רותחת, דהא דאסור להחזירה הוא גזירה אטו שבת, ובכה"ג שלא נתבשל כל צרכו ליכא למיגזר, אך בקדירה צוננת שאסור להחזירה משום דחיישי' שיבא לחתות בשבת, אסור להחזירה אף אם לא נתבשלה כל צרכה, ולא נתפרש חילוק זה בד' הפוסקים, וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-17)
17. אך בד' הרשב"א וש"ר שהביאו ד' התוס' דאסור להחזיר בער"ש, הגם דס"ל דאיסור חזרה הוא משום דמיחזי כמבשל, מבו' דאף באיסור שמשום מיחזי כמבשל יש לאסור בער"ש, וכנראה הטעם הוא כד' הרא"ש דגזרי' אטו שבת, וס"ל דאף דהאיסור בשבת הוא משום מיחזי כמבשל, מ"מ גזרו בזה בער"ש אטו שבת.

    ובאמת פשוט דמה"ט כתב הר"ן בריש פירקין, דכל איסור חזרה בער"ש הוא רק לב"ש לטעמייהו דבעו בכולהו מלאכות שאדם מתחילה מבעו"י שיעשה מקצת מעשה שלהן סמוך לחשיכה, והיינו משום דס"ל דאיסור חזרה הוא משום דמיחזי כמבשל, וע"כ לדידן אין מקום לאסור להחזיר בער"ש, שהרי מותר אף לבשל בישול גמור בער"ש, ורק לב"ש לטעמייהו שאסרו להתחיל מלאכה בער"ש, יש לאסור להחזיר בער"ש דמיחזי כמבשל, וז"פ, ועמש"נ עוד בד' הר"ן לעיל ענף ה' סקכ"ג . [↑](#footnote-ref-18)
18. והנה אמנם אף הרשב"א ודעימי' כתבו דהא דאסור להחזיר בער"ש הוא בשמחזיר מבעו"י סמוך לחשיכה בכדי שלא יוכל להתחמם קודם חשיכה אילו היתה צוננת, הגם דאינהו ס"ל דאיסור חזרה הוא משום דמיחזי כמבשל, ונ' שהטעם בזה הוא, דכל הא דאסרו להחזיר בער"ש גזירה אטו שבת, הוא רק בשיתחמם בשבת, דבכה"ג יש לחוש שיבא להחזיר אף בשבת, אך היכא שיתחמם קודם שבת אין לחוש שיבא להחזיר בשבת, ומה שאסרו אף בקדירה רותחת אם לא היתה יכולה להתחמם אילו היתה צוננת, הוא כמש"כ למעלה עפי"ד ר"ת, או כד' הר"ן דהוא משום גזירת הרואים. [↑](#footnote-ref-19)
19. ולכאו' יש ללמוד כן גם מד' הירושלמי שהביא הרמב"ן בדל"ז. דתוכה היינו מג' טפחים ולמטה, ומפרש ר' יוסי טעמא דרב מפני שאין רשאי להכניס קדרתו בשבת במקום שאין היד שולטת בו מפני רוב החמימות, ע"כ, והנה בפשוטו הא דאין היד שולטת היינו דהיד סולדת בו, כאשר כ"ה בל' הירושלמי בכ"ד דקרי להיד סולדת בו אין היד שולטת, דכ"ה בד' הירושלמי שהביאו הרשב"א והרא"ש לקמן ד"מ: דאסור להפשיר במקום שאין היד שולטת, וכ"ה בד' הירושלמי שהביאו הרמב"ן וש"ר בשלהי ע"ז בטעם החילוק בין כלי ראשון לכלי שני, עיי"ש, וכ"ה בראבי"ה סימן ר"ב, ז"ל, יד סולדת בו אסור אין יד סולדת בו מותר וכו', ובירושלמי גרסינן יד שולטת בו, עכ"ל, ומבו' לפ"ז דע"ג הכירה אין היד סולדת בו, ואפ"ה אסור להחזיר שם אם אינה גרו"ק, ואסור ליתן שם בתחילה, ואם כנים הדברים, מתבאר מהתם דלא אך כשאין הקדירה באה לידי יד סולדת אית בי' איסור חזרה ונתינה בתחילה, אלא אף כשאין חום המקום יד סולדת, נמי אסור להחזיר שם וליתן שם בתחילה.

    האמנם כיון שבד' הרמב"ן לקמן ד"מ: מפורש דמותר להפשיר אף ע"ג המדורה, והרמב"ן גופי' הביא ד' הירושלמי, הרי בע"כ צל"פ ד' הירושלמי בע"א.

    אך אולי י"ל שהדין חלוק, דהיכא דנותן דבר צונן כדי להפשירו, לא מיחזי כמבשל, אך היכא שנותן קדירה רותחת, הרי שהגם דאין בכח חום המקום להביאה ליד סולדת, מ"מ כיון שהקדירה עצמה היד סולדת בה, מיחזי כמבשל, וצ"ע בזה.

    שוב העירוני דצ"ל, דהגם שאמרו בירושלמי דע"ג הכירה היד שולטת, מ"מ ודאי ה"ז מביא הקדירה לידי יד סולדת, שהרי דרך לבשל ע"ג כירה, וא"כ ודאי ה"ז מביא לידי יד סולדת, ורק באויר אין היד סולדת, דאף מקום שקדירה מתבשלת בו, מ"מ יתכן שלא תהא היד סולדת באוירו. [↑](#footnote-ref-20)
20. וצע"ק בד' המג"א סקל"ו, שכתב ע"ד הרמ"א שהתנה דהוא שלא נצטנן לגמרי, דאפי' בדבר שאין בו מרק דלי"ב משום בישול אסור אם נצטנן, עכ"ל, ומ' דבדבר שיש בו מרק יש לאסור משום בישול, וצ"ע דלפי' גירסתו שם סק"ט בד' הרמ"א דאיירי היכא שאין יכול לבא לידי יד סולדת בו, הרי דאף בדבר שיש בו מרק אין לאסור משום בישול, אך עיי"ש במחה"ש שכתב, דאדרבה מזה הוא שהוכיח המג"א דאפי' בדבר יבש אסור, משום דאף בדבר לח אין לאסור משום בישול, כיון דאיירי בשאין יכול לבא לידי יס"ב. [↑](#footnote-ref-21)
21. וצ"ב שהרי בד' הרמ"א שם הוי ההיתר משום שנצטנן התנור ואין בו אלא הבל מועט, וא"כ מ"ט אסור נתינה בתחילה, וע' אג"ט אופה סק"נ שביאר לזה, וזה ע"פ המבו' במג"א שם סקל"ה, דעיקר ההיתר הוא דעי"ז חשיב כגרו"ק, עיי"ש, וע"כ ודאי דאסור נתינה בתחילה, וכ"ה בגליון הגרע"א למג"א סקל"ה, ועיי"ש מה שתמה עפי"ז, ועמש"נ בזה לעיל ענף י"א סקנ"ב, אך בעיקר ד' המג"א אלו, עמש"נ להעיר לעיל ענף ב' סק"ח בהערה, דלכאו' אי"ז מתישב בד' הכל בו והב"י, וגם אין מ' כן בל' הרמ"א, וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-22)
22. אך המג"א הוכרח לפרש דהוא משום דחשיב כנתינה בתחילה ולא משום איסור בישול, שהרי המג"א שם סק"ט פירש ד' הרמ"א דאיירי בשאין היד סולדת בתנור, ועמש"נ בזה לעיל ענף י"א סקנ"ב, ובכה"ג הרי ליכא בישול כלל, וכבר כ"כ המחה"ש שם. [↑](#footnote-ref-23)
23. אמנם ראיתי לדקדק ממש"כ המ"ב שם סקס"ח במש"כ הרמ"א שם דאף שנוהגין להקל בחזרה היכא שלקחו משם משחשיכה, מ"מ אם נצטנן לגמרי אסור, וכתב המ"ב דלהמ"א אפי' בדבר יבש שאין בו מרק דל"ש בו בישול ג"כ אסור, דכיון שכבר נצטנן כבר בטלה השהי' הראשונה והוי כנותן עתה מחדש לתוך התנור, ואילו בסקנ"ד לגבי דין חזרה היכא שעודה בידו ודעתו להחזיר, לא הזכיר המ"ב לד' המג"א, ומ' מזה שדעתו, דלא אסר המג"א היכא שנצטנן לגמרי, אלא היכא שלא נתקיימו תנאי חזרה, דכה"ג לא חזינן לזה כהמשך השהי' הקודמת אא"כ לא נצטנן לגמרי, אך היכא שעודה בידו והי' דעתו להחזיר, חשיב כהמשך השהי' אף אם נצטנן לגמרי, ומתישב בזה משה"ק האחרונים שד' המג"א סותרים לדבריו בסקי"ט. [↑](#footnote-ref-24)