12. הערות בסוגיא דסכין ובשוע סימן י
קטגוריות: ש_ס / לז עבודה זרה / הגעלת כלים - הרב מאיר קאופמן

ה' תמוז ע"ז

# הערות בסוגיא דסכין חלין ח: ובשו"ע סימן י'

### בשיעור ההבלעה דבית השחיטה

א] מבואר בגמ' שרב אומר קולף דהיינו שגם למ"ד בית השחיטה רותח בכל אופן זה לא מבליע יותר מכדי קליפה ועיין רשב"א שתמה שלמה שהשמנונית לא תיבלע בכולו וכתב לישב בג' אופנים א. שכיון שזה לא חום גמור ממילא אין בכוחו להבליע אלא בכדי קליפה ב. שמדובר בשמנונית שזה דבר כחוש ולכן זה רק מבליע כדי קליפה [ולכאורא זה רק לשיטתו שדבר כחוש זה כ"ק אבל להלכה שזה כדי נטילה לא א"ש] ג. שבכל החתיכה יש שישים כנגד כולו ובכל אופן זה אוסר כדי קליפה [אמנם צ"ע דתמיד קי"ל שזה אוסר עדין כדי נטילה] ד. ועיין לקמן קי"א שכתב עוד לישב שרב לשיטתו שעילאה גבר והרי הוא צונן וממילא זה לא אוסר רק כדי קליפה אמנם סיים שמשמעות הגמ' שדין זה לכו"ע ה. עוד כתב לישב שכיון שהסמנים טרודים להוציא דם לכן זה לא בולע יותר מכ"ק והנה עיין טור סימן צ"ד שהביא שיש שכתבו שאם חתך בסכין חולבת חתיכת בשר רותח זה לא אוסר אלא כ"ק כדחזינן בסוגין ודחה רבינו פרץ דדוקא שם כיון שבית השחיטה אינו רותח אלא כ"ק אבל בחתיכה שכולה רותחת כולה נאסרת וע"ש שבאינו בן יומו שכל סיבת האיסור רק מצד השמנונית אין בו לאסור אלא כ"ק והש"ך שם סקכ"ט נקט כך לדינא שכל שרק השמנונית אסורה זה רק אוסר כ"ק אמנם הט"ז שם חולק ונוקט שיש בזה גם כדי לאסור שיעור כדי נטילה והנה לכאורא מדברי הרשב"א בסוגין מבואר ששמנונית יכול לאסור יותר מכ"ק דהרי לדבריו כל נידון סוגין על השמנונית אמנם זה אינו דכל דברי הש"ך להלכה אבל ודאי שיש לשון בגמ' שבית השחיטה רותח וזה גם לגבי מה שבפנים כמבואר בתוס' וגם בזה קולף אמנם לכאורא יתכן שמדובר באינו בן יומו כמבואר ברשב"א וצ"ע

והנה הרשב"א נקט שכלי שני מבליע ולמד דבר זה מחום בית השחיטה שזה לא יד סולדת ובכל אופן זה אוסר אמנם כתב שזה רק אוסר כ"ק כמבואר בסוגין ולכאורא כל זה לביאורו שזה אוסר כ"ק מחמת שזה לא חום גמור אבל לביאור שזה כחוש או מצד שיש שישים או שרק הכדי קליפה חם א"כ אין שום ראיה שגם במקום שמצד כללי הבלעה זה צריך להבליע בכולו שזה לא יבלע בכולו וא"ש שיטת הטור והנה הר"ן בע"ז ע"ד: דחה את ראיית הגמ' מצד שקי"ל בית השחיטה צונן וצ"ע שסותר משנתו שפסק להלכה שבית השחיטה רותח וגם לרשב"א שפסק שזה צונן אבל עיקר הראיה מהמ"ד שזה רותח שזה רק ככ"ש והצד שלא קולף כי זה לא חם גמור

והנה עיין ש"ך סקי"ד שנקט שגם במה שמבואר בגמ' שסכין ששחט בה אסור לחתוך רותח דהינו שזה בולע אבל לא נבלע רק בכדי קליפה של הסכין ולכן זה לא יכול לאסור רק בשיעור כדי קליפה וכן מבואר שם ברמ"א שכתב שמספיק להגעיל בעירוי דהינו שרק כדי קליפה של הסכין בולע ועיין פר"ח שכל זה לביאור אחד ברשב"א אבל לשאר הביאורים מבואר שזה לא מבליע בכולו רק מצד סיבות צדדיות ואין זה שייך לגבי הסכין [אמנם לכאורא להלכה אין לבאר כשאר הביאורים כמבואר לעיל] וכן בטור בשם רבינו פרץ שכתב שרק כיון שלא כל הבית השחיטה רותח אלא כ"ק נאסר כ"ק א"כ ביחס לסכין זה לא שייך ויש כאן סיבה לאסור בכולו

### האם הדחה וקינוח זה אותו דבר

ב] מבואר בסוגין שסכין טריפה למ"ד בצונן מספיק קינוח והנה מבואר בגמ' לקמן לגבי סכין ששחט בה אם רוצה לחתוך בה צונן אמרי לה בעי הדחה ואמרי לה לא בעי הדחה ועיין רשב"א ורא"ש שם שכתבו שזה ודאי שצריך קינוח בבליתא דפרסי להוריד הדם רק נחלקו הלשונות האם צריך דוקא הדחה או שמספיק קינוח [ובפשוטו הנידון מה נצרך להסיר השמנונית אמנם במשמרת ע"ו: דן לבאר שעל ידי קינוח ודאי יורד השמנונית רק המ"ד מדיח ס"ל שיש בליעה שיוצא על ידי דוחקא ולזה צריך הדחה ונתחדש שגם הדחה היטב מוציא בליעות ע"ש] ולפ"ז מבואר שקינוח בבליתא דפרסי זה פחות מהדחה ובטעם החילוק ביאר הש"ך סקט"ז שכאן שהנידון לגבי לשחוט ויש הסברא של אידי דטרידי סימנים למפלט דם לא בלעי לכן מספיק קינוח וצ"ע שלכאורא זה רק סברא שלא יבלע בבית השחיטה אבל עדין זה סיבה שיצטרכו הדחה והיה מקום לדון שהקצת שמנונית שנשאר יורד בהדחה בעלמא ללא שפשוף ואת זה בין כה עושים בבהמה קודם מליחה אמנם לראשונים שצלי לא צריך כלום צ"ע וכן לרא"ש שכל נידון סוגין לגבי בליעות כמבואר בש"ך א"כ בהכרח שהדין הדחה על הבליעות ועיין במשמרת הבית דביאר שיסוד הדין הדחה זה מצד שזה קצת נבלע רק בטריפה שהנידון מצד שמנונית שם זה דבר שנסרך ולא יוצא על ידי דוחקא ולכן מספיק קינוח משא"כ דם זה פחות נסרך ויוצא על ידי דוחקא ולכן צריך הדחה כדי להוציא הקצת בליעה שיש כאן

אמנם עיין ר"ן שם שנקט שבליתא דפרסי זה כמו הדחה וכונת הגמ' לא בעי הדחה שמועיל קינוח ללא בליתא דפרסי וכן מבואר בבד"ה שכל שמקנח היטב זה כמו הדחה והש"ך סקט"ז פסק שבעלמא צריך דוקא הדחה ורק בסוגין יש קולא שמספיק בליתא דפרסא וכנ"ל

והנה הראשונים נקטו שבדין הדחה תמיד צריך שפשוף היטב ולא הכונה סתם להדיח במים ועיקר הוכחתם מסוגין דמבואר דמדיח והרי תיפו"ל מצד מליחה אלא בהכרח שכאן צריך שפשוף מיוחד ולמדו מזה גם לגב נגיעה של צונן שמדיח שזה הכונה ועיין ש"ך צ"א סק"ג וביד יהודה שם שיש שחילקו בין הדברים

והנה דנו הראשונים האם בכל קערה שהיה בה איסור צריך הדחה ויש שכתבו שכיון שיש מ"ד בגמ' שלא צריך הדחה וכל הצד לחלוק מצד דוחקא דסכינא אבל ללא דוחקא דסכינא ודאי שלא צריך דוקא הדחה וכן הוא ברשב"א בתוה"ב ע"ו: וכן פסק הש"ך סימן צ"א סק"ג אמנם הראשונים כולם בסוגין חלקו ונקטו שרק פה כיון שדם משרק שריק בזה הגמ' דנה שמספיק קינוח אבל בשאר דברים וודאי צריך הדחה דהיינו שפשוף היטב כמבואר ברשב"א בסוגין וכן הוכיחו הראשונים ע"ז ע"ה: ע"ש וכן פסק הפר"ח צ"א סק"ג ועיין יד יהודה צ"א ח' שהאריך בהבאת השיטות

### מתי צריך הדחה ומתי צריך נעיצה

ג] מבואר בסוגיא בסוף ע"ז דסכין צריך נעיצה עשר פעמים בקרקע או שיפה אמנם לגבי סכין ששחט בה שהנידון לגבי דם מבואר שמספיק הדחה וצ"ב החילוק וביארו הראשונים שזה סברא מיוחדת לגבי בליעה של דם שכיון שזה משרק שריק הוא לא נסרך בסכין ולכן מספיק הדחה אמנם עדין צ"ע שבגמ' ח: לגבי טריפה שהנידון מצד שמנונית ומבואר שמספיק קינוח ולא צריך נעיצה ומצאנו בזה כמה ביאורים בראשונים וכדלקמן א. עיין תוס' בע"ז ע"ה: ד"ה הסכין שזה סברא מיוחדת מבליעה של בית השחיטה שכיון שהדם משרק שריק ממילא גם השמנונית שביחד גם לא נסרך בסכין ולכאורא לש"ך הנ"ל סק"ב שלכן כאן מספיק קינוח א"כ ודאי שזה גם הסברא שלא צריך נעיצה וצ"ע מה דנו בזה כל הראשונים ב. תוס' ח: ביארו שההבדל בין סכין של עכו"ם שחתכו בזה הרבה פעמים איסור ולכן השמנונית נסרכת יותר בסכין לבין סכין של טריפה שזה רק פעם אחת [אמנם בסכין שחיטה אפילו שזה הרבה פעמים לא צריך נעיצה וכנ"ל כיון שזה בליעה של דם שמירק שריק] וכשיטה זו פסק השו"ע בסימן י' שגם סכין ששחטו בו כמה טריפות צריך דוקא נעיצה בקרקע ג. עיין תוס' ח: ועוד ראשונים שהביאו בשם ר"ת שאם חתכו בזה דבר חם כה"ג הבליעה נסרכת יותר וצריך נעיצה משא"כ בית השחיטה שזה צונן מספיק הדחה אמנם לגבי דם כיון שיש הסברא של מישרק שריק לכן גם אם בית השחיטה רותח מספיק הדחה ובפשוטו שיטה זו הובא ברמ"א סימן צ"ד ס"ז שסכין שחתכו בו דבר גוש בכלי שני שצריך נעיצה דהינו שגם חום של כלי שני זה מספיק סיבה שיהיה דין של נעיצה ד. עיין רמ"א סימן ס"ט ס"כ שכתב שכל שהבליעה נתיבשה על הסכין צריך נעיצה וכל סוגין שמספיק קינוח או בגמ' לקמן שמספיק הדחה מדובר שזה עדין לא נתיבש על הסכין ומקורו במרדכי בסוגין והוא מספר התרומה ה. עיין ש"ך סימן צ"ד סקל"א שהביא מהאיסור והיתר שכל הדין הדחה זה בבלע דבר לח אבל אם חתכו גבינה קשה כה"ג השמנונית נסרכת יותר ולכן צריך נעיצה ובזה מיושב החילוק בין סתם סכין של עכו"ם לסכין של טריפה או שחיטה

### בביאור החומר דסכין שצריך נעיצה

ד] והנה בהא דמבואר שבסכין יש חומרא מיוחדת שצריך נעיצה מצד דוחקא דסכינא בפשוטו אין הכונה שבסכין נשאר יותר איסור מאשר בקדירה שבישלו בה אלא ההבדל מצד החשש שהקצת איסור שדבוק בכלי יעבור לצונן שאם זה רק על ידי נגיעה בעלמא זה לא עובר משא"כ על ידי דוחקא זה יעבור ולפ"ז שנתחדש שגם לאחר הדחה נשאר משהו על הכלי והסכין א"כ גם בכלי מודח אם יגע בזה דבר חם יאסר כ"ק אפילו באינו בן יומו והנה אם נימא שהדין נעיצה הוא רק דין לכתחילה א"כ אין בזה נפק"מ דהרי בכלי שבלע דבר חם ללא הגעלה אסור להשתמש בו גם באינו בן יומו אמנם אם נימא שזה סיבה לקלוף וכן הוא סתימת הרשב"א בתוה"ב כמבואר ביד יהודה וכן נקט הבכור שור כמבואר ברעק"א סימן צ"ו א"כ יש בזה נפק"מ כנ"ל אמנם ודאי סתימת הדברים בשו"ע סימן ק"ג לגבי כלי מודח שאינו בן יומו שלא אוסר כלום ולא מוזכר שבנגיעה של דבר חם זה אוסר ולכאורא מבואר מזה וכן הוא בלשון הרשב"א קי"א: ובתוה"ב שהחילוק שבסכין כיון שיש דוחקא האיסור נסרך בזה יותר דהיינו שבאמת זה יותר נסרך מאשר על ידי בישול ולכן רק בסכין צריך נעיצה ולא בקדירה ולפ"ז אם יש לאדם סכין חדש ורק תחבו בדבר רותח ללא דוחקא אפילו כמה פעמים לא יצטרכו נעיצה לגבי צונן אלא יספיק הדחה היטב וצ"ע בזה

והנה הראשונים דנו האם בסכין יש את ההיתר של אינו בן יומו ודעת הרשב"א שסתם סכין לא מקונח והנה דעת האיסור והיתר הובא ביד יהודה צ"ה סק"ג ובשפ"ד שם שגם סתם כלי אינו מקונח אמנם הש"ך נקט בסימן צ"ה סק"א שסתם כלי מקונח ומאידך נקט שסתם סכין אינו מקונח ובפשוטו הביאור כמשמעות הר"ן בסוגין וכן מפורש בריטב"א בע"ז ל"ט. שבמציאות בסתם כלי מדיחים אותו היטב משא"כ סכין אין הדרך להדיחו [ובגליון מהרש"א סימן צ"ה סק"ב דן שבאמת נשאר משהו רק שלגבי בישול יש תמיד שישים ולפ"ז בנגיעה של חם זה יאסר ואין זה במשמעות הדברים] אמנם לנ"ל יתכן שגם אם עושים אותה פעולת הדחה אבל בסכין שהאיסור נסרך יותר מאשר על ידי בישול ממילא בפעולת הדחה רגילה נשאר עדין איסור אמנם בפשוטו מבואר ברשב"א שהחלק שבסכין הוא אסור זה יותר ממה שנצרך נעיצה שזה מצד הסברא הנ"ל ויתכן שהנידון בנעיצה לאחר הדחה מיוחדת אבל בהדחה רגילה נשאר כמות יותר והנה באמת יש לדון האם לגבי הבליעה שלא יורדת אלא על ידי נעיצה האם גם על זה לא חל הדין נטל"פ ובפשוטו ברשב"א שדן לגבי חילתית שזה משויא לשבח דתיפו"ל מצד שלא היה נעיצה והוכיח מזה שזה לא מעכב בדיעבד מוכח שנקט שגם לגבי השמנונית הקטנה הזו לא חל ההיתר דנטל"פ

### מתי אין לסמוך על נעיצה לכתחילה

ה] בלשון השו"ע מדויק שסכין של עכו"ם אפילו לאחר נעיצה בקרקע עשר פעמים זה רק היתר בדיעבד אבל לכתחילה אסור ומקורו מהרמב"ם והרמ"א כתב שבשעת הדחק יש לסמוך על הראשונים שמותר לשחוט אפילו לכתחילה והנה צ"ב למה לכתחילה אסור ומה זה שונה מכל נעיצה בקרקע שמותר לשחוט אפילו לכתחילה ועיין ס"ג לגבי סכין ששחט בה טריפות דמבואר שלאחר נעיצה בקרקע אפשר לשחוט לכתחילה ועיין ש"ך סקכ"ב שכתב לבאר שדוקא סכין של עכו"ם שנאסר על ידי רותח גמור לא סומכים על נעיצה לכתחילה אבל דבר שנאסר על ידי בית השחיטה זה לא סיבה שנעיצה לא יועיל והנה בעלמא גם בבלע על ידי חם מועיל נעיצה לגבי להשתמש בצונן וצ"ל שדוקא כאן שבית השחיטה חם קצת לכן יש מקום לא לסמוך על נעיצה כמבואר בפר"ח אמנם כל מה שמחמירים לגבי שבית השחיטה יבלע מדבר שנבלע בחם ולא מדבר שנבלע רק על ידי בית השחיטה ועדין צ"ע מנ"ל כל החילוקים הנ"ל

### בדין לשחוט על מנת לקלוף

ו] עיין רא"ש שדייק מלשון הגמ' שרק בשוחט כבר קולף אבל לכתחילה אסור לשחוט על מנת לקלוף שמא ישכח לקלוף והנה גם במקומות שיש ההיתר של אינו בן יומו אסור לכתחילה לשחוט מצד שאסור להשתמש לכתחילה אם ההיתר של אינו בן יומו ועיין עוד בהגהות אשר"י שאם שחט הוא חייב לקלוף דהינו שיש על זה גם הקנס של מבטל איסור לכתחילה וכמבואר בסימן קכ"ב בטור בשם הרשב"א והנה עיין ש"ך שהביא שדעת היש"ש שבאינו בן יומו יכול לשחוט לכתחילה על מנת לקלוף כיון שכאן גם אם לא יקלוף אין כאן איסור בדיעבד כה"ג אין את האיסור לעשות על מנת לקלוף אמנם הש"ך כתב לחלוק על זה מצד שגם ביחס לזה יש הגזירה אינו בן יומו אטו בן יומו ולכאורא יש מקום לומר שזה תלוי בגדר הגזירה שאם הגדר שהחשיבו הנטל"פ כאילו זה לשבח [ובפשטו לכן בבישל המאכל נאסר כמבואר ברשב"א] א"כ יש מקום לדון שכיון שכאן זה לא אוסר בדיעבד ממילא אין סיבה לאסור לעשות על מנת לקלוף אבל אם נימא שזה סתם גזירה אטו ממילא יתכן שזה ביחס לכל הדברים ועיין סוגיא דנטל"פ מה שכתבנו ביחס לגדר הגזירה

### בפסק הלכה בסוגין

ו] השו"ע פסק כמ"ד שמדיח וכן בסכין ששחט טריפה אם לא קינח ושחט גם מספיק הדחה אמנם אם היה נעיצה בקרקע לא צריך הדחה אפילו בסכין של עכו"ם וכן בסכין טריפה אם היה קינוח לא צריך אפילו הדחה ובכל אופן פסק שבסכין ששחט בו אסור לחתוך בו רותח והנה בפשוטו זה כביאור הרמב"ן והר"ן שבאמת קי"ל כמ"ד בית השחיטה רותח רק שיש הסברא של אידי דטרידי סימנים למפלט לא בלעי ולכן מספיק הדחה [אמנם בלשון הרמב"ן קי"א: מבואר שבאמת ללא קינוח יבלע] אמנם לכאורא א"כ זה רק סברא שלא קולף אבל תמיד יצטרכו מדיח מצד הבליעות שיוצאות החוצה ולפ"ז צ"ע מה מועיל נעיצה בקרקע הרי עדין יפלט על ידי השחיטה שזה רותח ומצד זה יצטרכו הדחה והיה מקום לומר שעד כמה שהנידון רק מצד מה שיוצא על ידי בליעה ולא מצד השמנונית בזה בין כה מדיחים הבהמה לפני המליחה ומצד זה אין כאן נידון אמנם הרי לדעת הרא"ש שנידון סוגין בבן יומו וביאר הש"ך שהנידון מצד בליעות א"כ מבואר שגם לגבי זה יש כאן סיבה להדחה יותר מצד הלכות מליחה וצ"ע כנ"ל

והנה הרמ"א פסק כמ"ד קולף ובפשוטו לפ"ז לא פוסקים כמ"ד אידי דטרידי סימנים דא"כ אין סיבה שיהיה קולף אמנם אין זה מוכרח דיתכן דדעתו כמבואר בריטב"א קי"ב. שבסכין של עכו"ם שיש הרבה בליעות בזה אפילו שיש טירדת הסמנים זה בולע משא"כ בסכין טריפה שאין בזה הרבה בליעה לכן זה לא בולע ובפשוטו כן הוא דעת המרדכי דס"ל שלא מועיל נעיצה בקרקע אלא דוקא הגעלה דהינו שפסק שבית השחיטה רותח ויש כאן נידון של בליעות של הסכין שאוסר את הבית השחיטה ובכל אופן בסכין טריפה מספיק בצונן ובהכרח כנ"ל וכמבואר בגליון רעק"א [והט"ז נקט להחמיר כדעת המרדכי ורק באינו בן יומו היקל הרמ"א בשעת הדחק וצ"ב החילוק אמנם משמעות הש"ך לא כך] אמנם השו"ע שפסק הרי שמועיל נעיצה בקרקע והסכים עמו הרמ"א א"כ מבואר שלא פוסקים שזה רותח גמור

ובפשוטו דעת הרמ"א כמבואר ברשב"א שקי"ל כמ"ד בית השחיטה צונן רק שבכל אופן מצד דוחקא דסכינא נבלע ביחד אם חום בית השחיטה וחום זה הוא סיבה להבליע בסכין ולכן אסור לחתוך בו רותח אמנם הוא לא סיבה להפליט מהסכין כיון שזה לא חום גמור ומה שבכל אופן בשוחט בסכין של עכו"ם קולף בפשוטו זה מצד שיש שם שמנונית וזה נבלע בקל על ידי חום בית השחיטה ולכן נקט הרשב"א כדבר פשוט שמועיל נעיצה כיון שכל הנידון להלכה שקולף מצד השמנונית אמנם הש"ך חידש שגם על הבליעה שעומדת על שפת הסכין לפני הנעיצה בית השחיטה בולע ובזה ביאר שגם הרא"ש שהעמיד סוגין שרק בבן יומו דהינו שהנידון על בליעות בכל אופן ס"ל שקולף כביאור הרשב"א והנה לפ"ז מבואר שמועיל נעיצה גם לפלוט הבליעות שיוצאות על ידי חום בית השחיטה והנה צ"ע הרי בסכין טריפה מועיל קינוח והרי עד כמה שללא נעיצה יוצא בליעות למה כאן מותר וביאר הפמ"ג ועל דרך זה בחידושי רעק"א שרק בסכין של עכו"ם שיש בזה הרבה בליעות זה יוצא על ידי בית השחיטה ולא בסכין של טריפה וצ"ע שא"כ אין שום מקור לחילוק בין סכין של טריפה לסכין ששחט לגבי לחתוך רותח שחידש הרשב"א שיש הבדל בדרגת החום אלא אפשר לבאר שההבדל בין כמות הבליעה ואולי כיון ששם משמע שגם בשחט פעם אחת ובהכרח שחמיר יותר

והנה מבואר ברשב"א שגם לדבריו אפשר לפסוק כמ"ד מדיח רק שאין לזה מקור ויתכן מצד שאידי דטרידי סימנים וזה סברא גם על שמנונית ולפ"ז א"ש השו"ע לעיל שפסק שלאחר נעיצה לא צריך הדחה שבאמת לא קי"ל שזה כרותח ובאמת אין בית השחיטה מוציא בליעה שבסכין גם לדעת השו"ע רק שהמקור לפסוק שמדיח כמבואר בגר"א דבכללי ההלכה מי שמובא אחרון כך קי"ל ע"ש וצ"ע בזה

והנה בהא דקי"ל דסכין ששחט אסור לחתוך בה רותח עיין ש"ך שפסק שזה רק דין לכתחילה וציין לכל הראשונים שביארו כרש"י שבאמת לא קי"ל כשמואל וצירף את דעת הרמב"ם דמפורש שזה רק לכתחילה אמנם צ"ע שכיון שהשו"ע פסק שמדיח ובפשוטו זה בנוי על דעת הר"ן ומקורו מצד הסתירה בין סכין טריפה לסכין ששחט ולרש"י שקי"ל דלא כשמואל א"כ אין שום מקור לפסוק מדיח אמנם אם נימא שהטעם שמדיח זה גם לרשב"א מצד שזה לישנא בתרא א"כ יתכן שאין בהכרעת השו"ע דחיה לשיטת רש"י וצ"ע בכל זה