הקל הקל 3
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / רפואה ופיקוח נפש / פיקוח נפש - הרב שמואל פרידמן

בס"ד המשך מאכילין אותו הקל הקל [מספר 3]

התשב"ץ בח"ג סימן לח מקשה דרבי הא ס"ל דבמעשר ירק אי"צ לעשר וא"כ קשה מזה על כל פסק הראב"ד, ובאמת דלפי סברת הר"ן הי' אפ"ל דשבותין דרבנן שאני, אמנם התשב"ץ כתב דמסתבר שרבנן תיקנו כעין דאו', אמנם לפי המהר"ם מרוטנבורג תיקשי טובא, והתשב"ץ כתב דלכאו' זה גופא פלוגתתם, ולבסוף כתב דלקיים דברי הראב"ד י"ל דטבל אינו איסור בחפצא כיוון שאפשר לתקן, [ויתכן לומר דכל יסוד איסור טבל הוא משום שלא נתקיים עדיין מצוות התרומה ולכן אינו חפצא דאיסורא ממש] ולכן סובר רבי דעדיף איסור שבת.

והנה משמע בהתשב"ץ דרבי ס"ל דצריך לאכול הנבילה ולא לשחוט וכן משמע במג''א סי' תריח סק"ט ועיי"ש שתמה על הרמב"ם שהשמיט לדינא דרבי דמעשר ירק צריך לאכול טבל, ואמנם להרמב"ם שכתב שחייב להפריש העמיד בחול אך עדיין צ"ע שהשמיט לקולא דרבי, ובכפות תמרים וכן הנוב"י קמא או"ח לו בתחיל"ד כתב לתרץ דהרמב"ם ס"ל דלרבי אפשר תרווייהו ואמנם עדיין צ"ע שהשמיט לקולא דרבי, ומש"כ הכפ"ת משום דאתי ככו"ע דאף רבי מודה לזה צ"ע שהרי זה גופא קולת רבי, וכי הכלל דהלכה כרבי מחבירו זה רק כאשר רבי מחמיר.

אמנם לכאו' עד כמה דלרבי תרווייהו שווין למה באמת לא נימא איזה שירצה יעשה, ואולי סברי דבתרוויהו שווין שוא"ת ואסור לעשות מעשה תיקון. וכדאמרי' בעשה מול עשה דשוא"ת עדיף ה"נ בזה.

והנה החת"ס בתשובות או"ח סי' עט שביאר לסברת המהר"ם מרוטנבורג משום דהדחי' לגבי שבת שזהו כדי שישמור שבתות הרבה הוי הותרה, לפי"ז תקשי דהא בטבל ל"ש סברא זו וא"כ מ"ט דרבי, והחת"ס שם כ' דאפשר דרבי ס"ל דאף בשאר איסורים הוי הותרה וכדרך התנאים דסברי דטומאה הותרה בציבור, אולם לדידן דדחוי' היא בציבור ה"נ שאר איסורים ולכן פסק כן הראב"ד, והנה אי נימא הכי הרי א"ש שהרמב"ם לא פוסק לרבי ולפי"ז י"ל דרבה דס"ל דבאפשר בחולין מתקנינן ליה לסברת מהר"ם מרוטנבורג זהו גם מעשר ירק ומה דאמר דרבי מודה לרבי זהו רק אי טומאה הותרה בציבור.

ובחת"ס סיים דלסברת המרדכי בשבת פרק ר"א דמילה [הגהות מרדכי סי' תסג] שהסיבה ששוחטין מפני שהחולה קץ קשה הרי טבל הוי גנאי ואפי' בדמאי דרבנן וא"כ גם במעשר ירק ומ"ט דרבי. וע"ז נשאר החת"ס בצ"ע. וכן קשה לפי הר"ן ולפי הר"ן כתב החת"ס די"ל דאיכא ג' או ד' איסורים תרומה ומע"ר ותרומ"ע ומעשר שני ופדיון מעשר שני.

מה שהקשינו על הרמב"ן שכתב בטעם השמטת הרי"ף דסומך על דינא דעוברה שהריחה, שהרי שם זהו דין דחצי שיעור וכאן להמבי"ט זהו דין דרבנן, יפה תי' ידידי ר' שמואל לוצקין שכוונת הרמב"ן לדין דרוטב ושומן שזהו מדין טע"כ והוי מדין הקל הקל. אמנם הב"י בדעת הטור כתב דאף ביוה"כ ליתן רוטב משום שבזה נותן פחות בכמות [והאו"ש העיר ע"ז שהרי רוטב הוי משקה ושיעורו בכמלא לוגמיו שזהו פחות מככותבת באדם רגיל], ובפשטות זהו רק באכילת איסור ודברי הטור צ"ע שהביאם כאן, אמנם המג"א שם בסק"ב והמשנ"ב הביאו לדין הטור, ועי' בב"ח ודבריו צ"ע דמשמע שזהו יותר איסור ותמוה מאוד וצ"ע.

בדין פיקו"נ של עובר

דברי הרא"ש בסי' יג בשם הבה"ג ותשובת הרי"ץ גיאות מהמשנה דעוברה, וראיית הרמב"ן מהמשנה בערכין ז. האשה שישבה על המשבר ומתה בשבת, והביא חולקים וסוברים שאין מחללין על עובר והתם שאני לפי שכשהאם מתה הוי כילוד, [ויעוין בחי' רבינו חיים הלוי פ"א מרוצח ובגיליונות החזו"א שם].

סוגית הגמ' בשבת קלו. ספק בן ז' ספק בן ח' אין מחללין עליו את השבת ונחלקו הרמב"ם והטור אם זהו לגבי מילה או בכל חילול שבת עי' בבה"ל סי' של סעי' ז' ד"ה או ספק, ועיי"ש במג"א ס"ק טו ובדגול מרבבה והגרע"א ובבה"ל הנ"ל שהאריך בזה.

ובעיקר שיטת הטור צ"ע טובא דאין מחללין לפיקו"נ על ספק בן ז' אם באמת הוא חי הרי על ספק פיקו"נ מחללין כדתנן יומא פג. מי שנפלה מפולת ומה שתי' המשנ"ב שם בס"ק כט כי יש ספק אם הי' בן קיימא מעולם צריך עיון דהא בספק עכו"ם ג"כ אין חזקת חי המתרת לחלל עליו ומ"ש עכו"ם או בהמה או נפל וצ"ע. וגם צ"ע מסוגיית הגמרא בערכין שם דאף בליכא חזקת חי מחללין מספק.

ובבה"ל שם האריך דהנידון בעוברה אינו תלוי בפלוגתת הרמב"ם והטור דלענין עוברה שהריחה יש ענין לחלל על העובר כדי שישמור שבתות הרבה עיי"ש. ועוד צ"ע שיטת הטור דבסימן תריז נקט כבה"ג דאף לסכנת העובר מחללין וא"כ אמאי החמיר בספק בן ז.