אופני ההגעלה ודין כבכ_פ
קטגוריות: ש_ס / מא חולין / חולין - הרב וורצל / תערובות ובב_ח / הגעלת כלים

אופני הגעלה ודין כבולעו כך פולטו

קי"ל תנא-ד כבולעו כך פולטו, ומה"ט כלי שנשתמש ע"י האש לא סגי בהגעלה רק בליבון.

ואף בכלי שנשתמש ע"י חמין מבואר בשו"ע סעיף ה' לחלק שאם נשתמשו בכ"ר בעי הגעלה בכ"ר, אם בעירוי-עירוי, אם בכ"ש-כ"ש [ועיין בב"ח שהביא דעת קצת פוסקים דכלי שני ל"מ מידי ואף לענין בלוע בכ"ש שאין בכוחו להפליט את הכל, עיי"ש].

**א. נשתמש במשקה ע"י האש אם צריך הגעלה על האש דוקא-**

בטור יו"ד-קכא הביא פלוגתא בנשתמש בכ"ר שעל האש אם סגי בכ"ר שאינו על האש, והכריע לחומרא.

ובאמת כ"נ דעת כל הראשונים ע"ז עד: שכתבו מה"ט דאף לר"ת דמהני עירוי ל"מ להגעיל בו כלי שנשתמש בו על האש, דכיון שנשתמש על האש צריך הגעלה ע"ג האש ממש [וכנראה דעת ר"ת שלא כן ומהני הגעלה בכל מה שיש לו דין כ"ר מבשל ואף אם אינו עומד על האש].

ובדעת השו"ע יש קצת מבוכה בזה, עי' שו"ע תנא-ג שסכינים סגי להו בהגעלה בכ"ר אף בשאינו עומד על האש, משמע מזה שהשו"ע היקל בדעת הי"א דמהני הגעלה כשאינו עומד על האש, וכ"כ בשד"ח ח"ז אס"ד ה-כג.

אבל במקו"ח סק"ב והג' רעק"א תנא-ה כתבו הטעם שהיקל בזה משום שרוב תשמישו אינו על האש.

ובגר"ז תנא-כה כתב דדוקא בחמץ דהיתרא בלע (להרבה פוסקים) היקל כדעת הנך פוסקים שאי"צ ע"ג האש, עיי"ש דמסיק כן להלכה דבהיתרא בלע אי"צ שיהיה כ"ר שעל האש דוקא, וכ"כ בעין יצחק יו"ד-יג וע"ע בשד"ח מערכת הכשר כלים-כג ושבה"ל ח"ו נו-ד[[1]](#footnote-2).

[אלא דמ"מ כתב הגר"ז דאף בהיתרא בלע שאי"צ עומד על האש מ"מ צריך שיהיה מעלה רתיחה ולא סגי ביס"ב, ועי' לקמן שתמהו עליו בזה שלא יתכן במציאות ד"ז].

ע"ע בב"ח מה שהעיר מלשון הטור-תנא דמשמע דדוקא ע"י עירוי ל"מ אבל בכ"ר שאינו עומד על האש מהני, ומשמע מזה כדעת הי"מ עכ"פ לענין חמץ.

**ב. אם צריך שיעלו המים רתיחה-**

בשו"ע תנב-א מבואר שאי"צ שיהיו המים רותחין לצורך ההגעלה, אלא אם מגעיל כלי איסור בן יומו ואין כנגדו שישים צריך שלא ינוחו מרתיחתן כדי שלא יבלע הכלי וייאסר, עיי"ש.

אבל ברמ"א כתב דרבים חולקים וס"ל שבכל אופן הגעלה צריך דוקא מעלה רתיחה, ומקורו מהרא"ש פ"ב דפסחים ותרוה"ד-קלא.

והנה בפשוטו לדעת הנך י"מ שהביא הטור שגם אם נשתמש על האש אי"צ שיהיה על האש ממש נמצא שאי"צ רתיחה שהרי כל שאינו על האש ממש אינו מעלה אבעבועות, וא"כ למש"כ השד"ח דהכי הוא דעת השו"ע מסתבר שאי"צ שיעלה רתיחה.

אבל באמת כתבו הפוסקים דאף השו"ע לא נתכוין לומר שאי"צ רתיחה בשעה שמכניס את הכלי, עיי"ש והובאו דבריהם במ"ב, ועי' לקמן מד' הגר"ז[[2]](#footnote-3).

**ג. בלע באינו על האש ואינו מעלה רתיחה אם צריך מעלה רתיחה-**

כתב השו"ע תנא-ג סכינין מגעילן בכ"ר ונקרא כ"ר שהרתיחו מים על האש אפי' אינו עתה על האש רק שעודנו רותח, ופי' המג"א דהיינו יס"ב.

מבואר בשו"ע דעכ"פ היכא שנשתמש בכ"ר אי"צ להגעילו בכלי שע"ג האש וסגי גם בהוסר מן האש.

וכנראה מצאנו פלוגתא באחרונים אם צריך שיהיה מעלה רתיחה, וכנראה יש בזה ג' שיטות:

א. כתב בפמ"ג מ"ז תנא-יב דצלחות שמניחים עליהן גוש אי"צ מעלה רתיחה וגם אי"צ כלי שעל האש כיון שבלע בכ"ר לחוד.

וכל המבואר בסי' תנב שצריך מעלה רתיחה הוא דוקא באופן שבלע מכ"ר שעל האש דוקא.

ב. יתירה מזו הוסיף החזו"א יו"ד מד-ב (או"ח קכב-ה) שגם אם בלע בכ"ר שע"ג האש אבל לא העלה רתיחה בשעת הבליעה אי"צ להגעילו במעלה רתיחה, שהרי כללא הוא כבכ"פ, והרי אף כ"ש מהני להגעיל כלי שבלע מכ"ש ק"ו דמהני הגעלה בכלי על האש אף שאינו מעלה רתיחה.

אבל בט"ז צד-ג בשם הגש"ד משמע דכל שבלע בעודו על האש אף שלא היה אלא יס"ב כבר צריך הגעלה במעלה רתיחה דוקא, מבואר מדבריו דל"ש לומר כבכ"פ לענין מעלה רתיחה.

[גם מלשון הראשונים ע"ז שם נראה דבעינן שיהיה מכלי שע"ג האש כיון שכך נשתמש בו אף שלא העלה רתיחה].

ג. שיטה שלישית בזה בגר"ז תנא-יד,כה חלק בעיקר הדבר ודעתו דכל שבלע מכ"ר אף שאינו על האש, א"א להגעילו אלא במעלה רתיחה דוקא וכפשט לשון השו"ע תנב-א, ואף דמבואר בשו"ע שאי"צ שיהיה על האש דוקא אבל מ"מ צריך שיעלה רתיחה שכך הוא עיקר האופן של פעולת ההגעלה בבלע מכ"ר בליעה גמורה [ודוקא בכלי שני מהני כבכ"פ גם בלא מעלה רתיחה].

ואמנם לשון המג"א דנקרא כ"ר כל שהוא רותח היינו יס"ב, מבואר לכאו' לא כן, אבל פי' בלבושי שרד רסי'-תנב דדוקא בסכינין שדינם ככ"ר מתורת חומרא לחוד היקל המג"א בזה, אבל מה שמדינא חשיב ככ"ר צריך הגעלה במעלה רתיחה דוקא, והעתיק דבריו במ"ב תנא-כ.

וכבר תמהו על דבריהם שהרי במציאות כל שאינו על האש פסקה רתיחתו, עיין מהר"ם חלואה פסחים ל:.

ואולי אין כוונתם שיהיה רתיחה של אבעבועות, רק שיעבירוהו מעל האש בשעה שהוא מעלה רתיחה ומיד יגעילו בו ויהיה כ"כ חם בשיעור שאם יתנוהו על האש מיד יעלה רתיחה, וצ"ע.

[ובעיקר ד' המ"ב עי' שעה"צ תנא-קצו:"צריך לתת עליהם מים רותחין כפי שדרכו להשתמש בכל יום דכבכ"פ", וצ"ע דהא בעי מעלה רתיחה, אבל י"ל דהתם קאי בכלי זכוכית שאין דרך להשתמש בהם על האש משום דחייס שמא פקעי כש"כ שם, ואיירי בכלי שני, וצ"ע].

**ד. בלע בלא רתיחה אם סגי ביס"ב ודין כבכ"פ לענין שיעור החום-**

לדעת החזו"א ופמ"ג שאי"צ מעלה רתיחה בכה"ג שבלע שלא ע"ג האש, יל"ע אם צריך עכ"פ שיהיה חם בשיעור שהיה בשעת הבליעה או דסגי ביס"ב לחוד.

הנה ידועים ד' המנח"ש דעיקר הכלל דכבכ"פ לא נאמר אלא לענין צורת הבליעה אבל לא לגבי גובה החום, ואף כלי שבלע בחום גבוה אפשר להגעילו במעלה רתיחה ותו לא.

והוכיח ד"ז דאף שנקודת הרתיחה בהר נמוכה מהשפלה מ"מ וודאי יכול להגעיל כלי שנאסר כאן במקום אחר ואי"צ דוקא אותה נקודת רתיחה, ולא שמענו מעולם לדקדק שיצטרכו אותו גובה חום.

ועפי"ז דן בתשובה (הו"ד בספר מעגלי אליהו) להקל בסיר לחץ שחומו גבוה מאוד דמ"מ סגי ליה במעלה רתיחה לחוד.

וכמו"כ הרי מחבת שבלעה משמן רותח פעמים שהחום גבוה יותר מרתיחה של מים ומ"מ סגי לה בהגעלה.

כמו"כ יש להביא ממש"כ הפוסקים דכלי שנבלע ע"י עירוי סגי ליה במים שהיס"ב, ולא הצריכו לדקדק שיהיה במידת החום שבו נבלע.

ולפי"ז אם נבוא לדון בספק דידן בבלע בלא רתיחה מסתבר דסגי ביס"ב ואי"צ שיעור החום שבלע בו, וכן מבואר להדיא בפמ"ג מ"ז תנא-ט [אלא שכתב שהמנהג לכתחילה להגעיל הכל בכ"ר שעל האש ומעלה רתיחה].

אבל בפסקי תשובות תנא-יג בהערה הביא שיש חולקים בזה [וכ"נ לכאו' מלשון השעה"צ תנא-קצו שהבאנו לעיל], ועי' לקמן שכ"נ דעת האגרו"מ.

ולכאו' הנך פוסקים חולקים על עיקר יסודו של המנח"ש וגם בשפילה ובהר צריך אותו מידת חום, וצ"ע [אבל י"ל סברתם דכיון שאין כאן כח האש צריך דוקא אותה דרגת חום, אבל כל שיש כח האש יודו שאי"צ אותו מידת חום].

ע"ע מש"כ במקו"א ספק הפמ"ג לענין ליבון קל אם סגי ביס"ב בכה"ג שנבלע שלא ע"י האש.

עפ"י המבואר יל"ד עוד לענין ליבון שנתבאר במקו"א דעת כמ"פ דאף במקום שצריך ליבון חמור סגי בשיעור החום שנבלע בו משום כבכ"פ, ואכ"מ.

ויל"ע דלפי המבואר כאן שוב לא נצטרך אפי' שיעור חום שנבלע בו וסגי בקש נשרף לחוד שאין נפק"מ אם נבלע בשיעור חום גבוה יותר, וכנראה כל הנך פוסקים שהקילו כן לא נקטו כהפמ"ג והגרשז"א הנ"ל, ועי' בענין ליבון מש"כ להעיר בזה.

**ה. בפלוגתת החזו"א והט"ז-**

הנה דברי המנח"ש נאמרו לחד גיסא שאם בלע בחום גבוה אי"צ מידת חום גבוהה כדי להפליט, ויל"ע לאידך גיסא בבלע בחום מועט אם צריך דוקא חום גבוה של מעלה רתיחה.

ומד' הט"ז שהבאנו מבואר דפשיטא ליה דאף אם בלע ע"י האש ביס"ב לחוד צריך הגעלה במעלה רתיחה דוקא.

ויש לבאר דבריו עפ"י הכלל שטבע הגרשז"א דלענין מידת החום אין מושג של כבכ"פ והכא היינו לחומרא דלעולם צריך מעלה רתיחה דוקא (קצשו"ע פויפר).

ומד' החזו"א דכל שבלע בלא מעלה רתיחה אי"צ הגעלה במעלה רתיחה היה נראה שחולק על כלל זה ודעתו דאף לענין שיעור החום אמרינן כבכ"פ.

אבל קשה לומר כן כמו שהוכחנו לעיל מכ"ד, ואולי ס"ל כלל זה רק לחד גיסא, וצ"ע[[3]](#footnote-4).

אבל אולי ס"ל סברת החזו"א שאין מושג של הגעלה ע"י האש בלא מעלה רתיחה והוא כצורה אחרת של הגעלה ואינו תלוי בשיעור מעלות החום [ולעולם יודה לדינו של המנח"ש לענין הר ושפילה], וצ"ע.

**ו. הגעלת מדיח כלים-**

ונפק"מ בכ"ז במדיח כלים שרוצה להגעילו, באופן השימוש של מדיח כלים שהוא מזלף את המים עי' מעדני אשר-ע שיש מקום לדונו כעירוי ולפי"ז לכו"ע סגי ליה בהגעלה ע"י שימוש נוסף [אבל מאידך גיסא אם חשיב כעירוי לא יוכל להגעיל בו כלים אחרים שבלעו מכ"ר ממש].

אבל אם נחשיב אותו כשימוש בכ"ר ממש שוב א"א להגעילו לדעת הט"ז אלא במעלה רתיחה וברוב המדיחים ליכא זה.

אבל לדעת החזו"א אי"צ שיהיה מעלה רתיחה כעת.

ולפי המבואר הרי יל"ד דלפי"ז אף אי"צ להשתמש באותו חום שהיה מקודם וסגי ביס"ב לחוד, אמנם באגרו"מ או"ח ג-נח כתב שיגעילנו ע"י מידת החום המירבית שלו [ומ"מ כתב שהמנהג להצריך מעלה רתיחה לכן יניחו בתוכו אבן מלובנת, כנראה כוונתו כפי המבואר בפמ"ג הנ"ל שיש מנהג כן, ועי' בס' הגעלת כלים פי"ג הע' רכ מש"כ ע"ז].

**ז. נבלע ע"י עירוי-**

מה שבלע ע"י עירוי יכול להגעיל ע"י עירוי, ועיין ברמב"ן ע"ז עד: דאף לדברי האומר עירוי ככ"ש מ"מ ל"מ להגעילו בכ"ש דסו"ס צורת עירוי היא צורה אחרת, וזה חידוש.

אם בלע באופן שלא נפסק הקילוח צריך להגעילו דוקא באופן שלא נפסק הקילוח.

יש קולא בעירוי שנפסק הקילוח שאי"צ שישים במים ככל הגעלה [או שיהיה אינו בן יומו], דלדעת רוה"פ קי"ל דעירוי שנפסק הקילוח אינו מבליע ומפליט כאחת וממילא א"י להבליע חזרה בכלי את הפליטה, ובמקו"א הבאנו דעת היד יהודה שחולק ע"ז.

כתב הלבוש או"ח-תנא דכלי שמכשירין בעירוי צריך לערות עליו ג"פ, ובח"י תנא-כט ופמ"ג מ"ז-ט תמהו ע"ז למה לא סגי בפ"א.

בדע"ת תנא-ה כתב דס"ל להלבוש כהאו"ה שע"י כמה עירויין בולע כולו ולכך בעי ג"פ [מבואר מדבריו דג"פ חשיב הרבה עירויין להבליע ולהפליט בכולו].

ועי' בפמ"ג א"א תנב-ב הק' ע"ד האו"ה היאך אפשר להגעיל ע"י עירוי פעם אחת הרי בלע מהרבה עירויין, ומסיק בזה"ל:"ולענין דינא אין לחלק ואף טעליר וכדומה בהרבה פעמים די ע"י עירוי בדיעבד, ולכתחילה מגעילן בכ"ר", ומש"כ דלכתחילה לא סגי בעירוי הבין בדע"ת שם דחשש לשיטת האו"ה לכתחילה, אבל בס' הגעלת כלים פ"ה הע'-נ באר כוונתו דלא חשש כלל לדעת האו"ה אלא דחשש למנהג שכתב הרמ"א תנא-ו שכל שיש בו חשש שנשתמש בו בכ"ר נהגו להגעילו בכ"ר.

ובדע"ת מסיק עפי"ד דלכתחילה יש להחמיר כד' הלבוש להגעיל ג"פ כדעת האו"ה, ועי' מש"כ בדין עירוי שנפסק הקילוח בזה להלכה.

1. וע"ע אבהא"ז פ"ח מעה"ק הי"ב (ד"ה והנה הר"מ) שהעיר בלשון הר"מ דדוקא לענין שיפוד ואסכלא כתב דבעי ליבון ע"ג האש ולענין בלוע בחמין לא הזכיר זה, והעיר באבהא"ז שהרי לענין מאכ"א כתב הר"מ שצריך ע"ג האש דוקא, עיי"ש מש"כ בזה, ובהשמטות העיר לו הגרשז"א די"ל עפי"ד שו"ע הרב אלו דבהיתרא בלע אי"צ ע"ג האש. [↑](#footnote-ref-2)
2. כתב הגרשז"א בהקדמה לספר מעגלי אליהו לדון דבכלי שהגעלתו רק מחמת חומרא [כגון במשוחין בשומן איסור בשעת הייצור] אם יהני למלאותו מעט מים ולתת אותו על האש עד שיתחמם בשיעור יס"ב ואי"צ לתתו בכלי אחר המעלה רתיחה כלל, ולע"ע לא עיינתי בטעמו. [↑](#footnote-ref-3)
3. ולא דמי למה דקי"ל שצריך הגעלה דוקא על האש דהתם חשיב צורה אחרת של רתיחה והרי מצאנו דעת הירושלמי דעת הירושלמי שבת שאין חיוב בישול בשבת אלא בכ"ר שעל האש הרי שהוא צורה אחרת של בישול. [↑](#footnote-ref-4)