רנג שיעור ח
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / אורח חיים / סימן רנג ורנז - שהיה והטמנה

# שיעורי הלכה

### שיעורים על סדר השו"ע

### מפי מו"ר הגאון

### רבי **רפאל צבי ובר** שליט"א

##### הלכות שבת

##### **שהייה והטמנה**

##### סימן רנג סעיף ה

##### שיעור ח

* **נתינת הקדירה בתוך התנור.**
* **אמירה לעכו"ם בלח שנצטנן, ובאיסור חזרה.**
* **אמירה לעכו"ם באיסור דרבנן כשאינו נהנה מגוף האיסור.**
* **חימם הגוי מעצמו אם צריך להמתין עד שיצטנן.**

**טעם ההיתר בנתינה ע"ג קדירה מליאה**

א] [סעיף ה'] **מותר לתת על פי קדרת חמין בשבת תבשיל שנתבשל מערב שבת כל צרכו וכו'.** כבר הבאנו (לעיל שיעור ז) דעת החזו"א (לז,ט) שכיון שיש תבשיל בקדירה מותר ליתן ע"ג תבשיל להתחמם, כיון שהחום לא בא מהאש אלא מהתבשיל. ובגר"א כאן כתב להדיא שדין זה שמותר ליתן ע"ג קדירה, דומה לדין שמותר לסמוך תבשיל שנתבשל כ"צ לאש כל שאינו מניחו ע"ג האש (סי' שיח סט"ו), והתם הא ודאי בא החום מהאש לקדירה, ולא ע"י דבר אחר ומבואר דלא כהחזו"א [שו"ר בחזו"א סי' לז ס"ק כא שפירש על דרך הגר"א].

**נתינה לתוך התנור וביאור דעת האוסרים**

ב] וכתב הרמ"א **ויש מתירים ליתן לתוך תנור שאפו בו מבעוד יום, דמאחר שלא הטמינו בו רק אפו בו מבעוד יום, לא נשאר בו רק הבל מעט ואין לחוש לבישול, ובלבד שלא יצטנן לגמרי.** **ויש מחמירים בזה. ואם החום כ"כ בתנור שהיס"ב אסור.** וכתב המשנ"ב (סק"א צא) שהטעם שאף לדעת המקילים כתב הרמ"א להחמיר כשנצטנן לגמרי, הוא משום חשש בישול, דחוששים שיבא ליס"ב. וצ"ב דא"כ אמאי התיר הרמ"א ליתן בתוך התנור כשיש בו הבל מעט, כל שיכול שיבא לידי יס"ב. וצ"ל שאין חוששים שיבא לידי חיתוי בהבל מעט זה. ודעת המחמירים, ביאר המשנ"ב (ס"ק צב) שבתוך התנור לעולם אסור להחזיר, ואף שחומו מועט לא נתנו חכמים דבריהם לשיעורים.

ושיעור החום המועט שהחמירו בו שלא ליתן בתנור, ביאר הפמ"ג (א"א ס"ק לה) דזה אף כשאין היד סולדת בו. וזה מה שכתב הרמ"א אח"כ 'ואם החום כ"כ בתנור שהיד סולדת בו אסור' ומשמע דקודם לכן מיירי כשאין היד סולדת בו. ולדבריו הטעם שאסור ליתן לתוך התנור, אינו מחשש שיבא לבישול, אלא שהוא דין באיסור חזרה שהחמירו שלא ליתן לתוך התנור כל זמן שלא נצטנן לגמרי.

אבל המשנ"ב נטה בזה מדברי הפמ"ג, וס"ל כדעת הגר"א (ס"ק סא) שהאיסור ליתן לתוך התנור הוא מחשש שיבא לידי בישול, וזה שייך דוקא כשחם בשיעור שהיס"ב. ולכך כתב (ס"ק צג) שצריך לגרוס ברמ"א 'שאם החום כ"כ שהיס"ד בו אסור', והיינו שדעת המחמירים שלא ליתן לתוך התנור כשהחום מועט הוא מחשש שהוא חם בשיעור שהיס"ב ויכול לבא לידי בישול, וכמבואר כל זה בשעה"צ (ס"ק צג).

**להלכה אסור ליתן בתנור וכשאין היס"ב שרי**

ג] וא"כ הלכה למעשה כל שאין היס"ב לא שייך איסור חזרה, כמו שמסיק המשנ"ב וכדעת הגר"א [מיהו כתב החזו"א (לז, ח הובא לעיל שיעור ו') שאם יכול אפילו רוטב מועט לבא לחום שהיס"ב, אסור ליתן את הקדירה בתוך התנור, דחוששים שיש על הקדירה מבחוץ מעט רוטב].

במג"א (ס"ק לה) כתב שמה שהיקל הר"ן כשנטלו בשבת דאין בו איסור חזרה, היינו דוקא לגבי קדירה שהניחה ע"ג קרקע, אבל מה שמבואר בגמרא שאסור ליתן לתוך התנור, אף הר"ן מודה שאפילו הסירו בשבת אסור. ומחמת זה כתב החזו"א (לז, ח) להלכה כדעת היש מחמירים שאין להחזיר לתוך התנור, ואפילו אם הוא גרוף וקטום הוי כשאינו גו"ק. אמנם דוקא כשהחום בתנור בשיעור יס"ב, אבל באין יס"ב אין מחמירים וכמשנ"ת.

**אמירה לעכו"ם בלח שנצטנן**

ד] וכתב הרמ"א **וכל הדברים שאסור לעשות מדברים אלו אסור לומר לגוי לעשותו, לכן אסור לומר לגוי להחם הקדירה אם נצטנן, ואם עשה כן אסור לאכלו אפילו צונן.** וכתב במשנ"ב (ס"ק צה) שאפילו כשאינו נותן ע"ג האש ממש ואין בזה איסור משום חזרה מ"מ אסור משום איסור בישול כיון שנצטנן לגמרי. ומבואר שבנצטנן לגמרי החמיר הרמ"א אפילו בדיעבד שיש בו משום בישול. אמנם המג"א (ס"ק לז) ושאר אחרונים כתבו להתיר בדיעבד, כיון שיש פוסקים (הובא בסי' שיח סט"ו) המתירים אף בנצטנן לגמרי שאין בישול אחר בישול [ולפי"ז אף ישראל שחימם תבשיל שנצטנן לגמרי לא נאסר בדיעבד]. ולביאור זה עולה שהרמ"א שאסר בנצטנן אפילו בדיעבד אף שיש דעות שאין בזה איסור על כרחך שלא ס"ל מה שכתבו הפוסקים (עי' משנ"ב סי' שיח סק"ב) שדבר שיש בו מחלוקת הפוסקים אין אוסרים בדיעבד.

**אמירה לעכו"ם באיסור חזרה**

ה] ובאמת בדברי הרמ"א היה אפשר לבאר שמה שכתב לאסור אם נצטנן ומשמע שאם לא נצטנן לגמרי אינו אסור, מיירי באיסור חזרה, ומ"מ אם לא נצטנן לגמרי לא נאסר בדיעבד אף שאסור בחזרה, שכיון שהיה חם קצת ועדיין יכול לאכלו מחמת חמימותו הרי אינו נהנה כ"כ מהאיסור, משא"כ אם נצטנן לגמרי שנאסר הקדירה שכיון שהגוי עושה לטובתו של הישראל אסור [וכמבואר בס"א ברמ"א לעניין עכו"ם דמותר כיון שאינו נהנה מהאיסור].

ובזה היה אפשר ליישב מה שקשה לכאורה שהמשנ"ב בס"ק צו כתב שאסור אפילו בדיעבד כשנצטנן לגמרי והוא סותר דבריו בס"ק צה שהביא דברי המג"א להתיר בדיעבד. ולפי"ז י"ל שבס"ק צה אזיל המשנ"ב לפי מה שביאר דברי הרמ"א בדבר שאין בו איסור חזרה [באופן שלא הניחו ע"ג האש ממש], וכל האיסור הוא משום בישול, ולזה כתב להתיר בדיעבד, דסמכינן על הדעות שאין בישול אחר בישול אפילו בנצטנן לגמרי. אבל בס"ק צו שכתב לאסור אפילו בדיעבד, היינו שבדבר שאסור משום חזרה.

**אם באמירה לעכו"ם באיסור דרבנן יש להתיר לאחר שחזר התבשיל ונצטנן**

ו] אמנם בביה"ל (ד"ה להחם) הביא דברי הפמ"ג (א"א ס"ק לז) דכשיהיה צונן מותר ושם מבואר פרי מגדים שכל שהוא איסור דרבנן יש להתיר בדיעבד לאחר שנצטנן. ולדברי הפמ"ג ודאי לא שייך לבאר דברי הרמ"א בדבר האסור משום חזרה, דבזה לא היה הרמ"א אוסר בדיעבד. ואיסור חזרה ע"י גוי הזכיר הרמ"א לעיל סעיף א' (בהגהה רביעית) שכתב 'ואם החזירם אינו יהודי בשבת דינו כשכח ושהה' ומבואר שיש איסור אמירה לעכו"ם גם באיסור דרבנן, ומ"מ לא כתב הרמ"א שנאסר התבשיל בדיעבד. וכיון שמבואר שהמשנ"ב פסק כדברי הפמ"ג, על כרחך מה שכתב בס"ק צה לבאר דברי הרמ"א באיסור בישול, הוא דוקא, דאילו לא היה איסור בישול אלא רק איסור חזרה לא היה התבשיל אסור לאחר שנצטנן [ודברי המשנ"ב בס"ק צו צ"ע לפי"ז].

אלא דבס"ק צד כתב המשנ"ב שמה שכתב הרמ"א 'כל הדברים' כולל גם איסור דרבנן, והיא שיטת הגר"אשיש איסור אמירה לעכו"ם גם באיסור דרבנן, והוכיח כן מהגמרא. ולפי"ז כל דברי הרמ"א אזלי גם באיסור דרבנן, וא"כ אף באיסור חזרה אוסר הרמ"א בדיעבד אפילו לאחר שנצטנן, ודלא כפמ"ג. והחזו"א (לז, כז) באמת פסק דלא כהפמ"ג וגם באיסור דרבנן אסור אפילו לאחר שנצטנן, וכמו שביאר הגר"א בדברי הרמ"א.

ז] והנה במג"א (ס"ק לז) הביא מהבית יוסף בשם הרשב"א דאסור לומר לעכו"ם להדליק אש לחמם הקדירה. ושם בתשובה (שהובאה בב"י) מבואר להדיא שאסור בדיעבד משום שהעכו"ם עשה מלאכה דאורייתא. וביאר במג"א שלזה נקט שאמר לעכו"ם להדליק אש דמשו"ה יש בזה איסור תורה וקנסוהו עד לאחר השבת וא"כ מבואר כדברי הפמ"ג שדוקא בדבר האסור מדאורייתא קנסו לאסור את התבשיל בדיעבד גם לאחר שנצטנן וכן דייק התהילה לדוד (סק"ז וסק"כ) בדברי הרשב"א שדוקא באיסור תורה אוסרים גם לאחר שנצטנן.

והרמ"א שהשמיט הא שאומר לעכו"ם להדליק את האש, ביאר המג"א שהרמ"א סובר דכל שנצטנן התבשיל לגמרי שוב יש בו איסור בישול מה"ת, ולכך אף כשאומר לעכו"ם להעמיד את הקדירה שנצטננה על האש אסור לאחר שנצטנן.

ח] מיהו בסו"ד כתב המג"א (שם) דברי המרדכי דאין אוסרים אמירה לעכו"ם באיסור דרבנן. ולכאורה הדברים סותרים שלדעת המרדכי לא אסרו את התבשיל כלל באמירה לעכו"ם באיסור דרבנן וא"כ לא נאסור את התבשיל כלל בחזרה. ובפמ"ג (הובא בשעה"צ ס"ק צו) כתב ליישב דברי המג"א שמה שכתב המרדכי שאין אוסרים את התבשיל באיסור דרבנן היינו בדבר שאינו נהנה מגוף המלאכה שעשה הגוי [ומשו"ה לאחר שנצטנן התבשיל כתב הפמ"ג להתיר כל שעשה הגוי איסור דרבנן שהרי שוב אינו נהנה מגוף המלאכה]. אמנם בדברי המג"א נראה יותר שבא לבאר דברי הרמ"א באיסור חזרה ומשמע כדברי החזו"א לאסור בחזרה אף לאחר שנצטנן התבשיל [ועי' במחצית השקל מה שדחק לבאר דברי המג"א דביאר שהרמ"א מיירי באיסור חזרה, רק בצירוף האוסרים מה"ת בנצטנן].

**חימם הגוי מעצמו לצורך הישראל אם צריך להמתין עד שיצטנן**

ט] ואח"כ כתב המשנ"ב (ס"ק צו) ואם עשה האינו יהודי כן מעצמו בשביל ישראל, שרי לאכול צונן כיון שאינו נהנה ממלאכתו כלל ולא היה רוצה בכך א"כ לאו כל כמיניה לאסרו על ישראל. ומבואר חידוש גדול במשנ"ב שאף כשלא ציווה את הגוי לעשות המלאכה מ"מ כל זמן שהתבשיל חם אסור לאכלו כיון שנהנה ממלאכת הגוי. אכן בשו"ע הרב (סעי' כה) כתב דלא כהמשנ"ב, אלא כיון שאין הגוי יכול לאסור על הישראל אף אי"צ להמתין עד שיצטנן דהגוי אינו יכול לאסור על הישראל. וכן משמע מהא שהביא המג"א (ס"ק לח) מהאו"ז בגויים שהיו מחממים הקדירות שאין הכחם לאסור על הישראל ומשמע שאינו אסור כלל. וכן נראה בסי' רעו ס"א שאם עשה אינו יהודי בבית ישראל מדעתו אין הישראל צריך לצאת אע"פ שנהנה מן הנר או מן המדורה וביאר שם המשנ"ב (ס"ק יא) שלא הטריחוהו לצאת מן הבית והיינו שאין כח ביד הגוי לאסור על הישראל. וא"כ ה"נ היה צריך להתיר לאכול גם קודם שיצטנן. ובמחזה אליהו (ח"א סי' נג) ר"ל שאף המשנ"ב מודה שבמקום שצריך הוא לאכול עכשיו אינו צריך להמתין. כן נקט גם בארחות חיים (ס"ק יא) ובכף החיים (ס"ק פד) שאין צריך להמתין שיצטנן.

**דינים העולים:**

1. יש מתירים ליתן תבשיל שלא נצטנן לגמרי לתוך תנור [כשהוא גרוף וקטום] שאפו בו מבעוד יום, ויש מחמירים בזה, והחזו"א פסק כדעת המחמירים. ואם חום התנור אין היד סולדת בו, אין להחמיר [ודלא כהפמ"ג שביאר שלדעת המחמירים אסור אף כשאין היס"ב].
2. אמירה לעכו"ם בדבר שאין בו משום חזרה [כגון שאינו נותנו ע"ג האש ממש], אם הוא לח שנצטנן שיש בו משום בישול, דעת הרמ"א שאסור בדיעבד אפילו לאחר שנצטנן, אבל האחרונים פסקו להקל, כיון שיש לסמוך על השיטות שאף בנצטנן לגמרי אין בישול אחר בישול.
3. ובאמירה לעכו"ם באיסור חזרה, דעת הפמ"ג שאע"פ שקנסו לאסור התבשיל אף באמירה לעכו"ם באיסור דרבנן, מ"מ לאחר שנצטנן ואינו נהנה מגוף המלאכה שעשה הגוי יש להתיר את התבשיל. אבל הגר"א סובר שהרמ"א מיירי באיסור חזרה ואסר אפילו לאחר שנצטנן, וכ"פ החזו"א [ובדעת המשנ"ב בזה יש להסתפק].
4. אם הגוי עבר ועשה מדעתו איסור בישול או איסור חזרה, כתב המשנ"ב שימתין עד שיצטנן התבשיל, ואז מותר לו לאכלו, דלאו כל כמיניה לעכו"ם לאסור עליו התבשיל. אמנם הרבה אחרונים סוברים שאין צריך כלל להמתין, ושרי לאכול את התבשיל מיד אף בעודנו חם.

**השיעור נמסר בביהכ"נ "בית ציון ואהל אית"ן", נוה יעקב, ירושלים.**

ניתן לשמוע בקול הלשון [טל': [PHONE_REMOVED] או [PHONE_REMOVED] או [PHONE_REMOVED], קוד 1-3-2-2-2, ובשידור חי ביום ה' 22:30].

**נכתב ע"י א. ה. והיה למראה עיני מו"ר שליט"א**