א - ריש פרק לולב הגזול
קטגוריות: ש_ס / יח סוכה / לולב הגזול - עניינים הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ

יום ועש"ק אחרי קדושים תשפ"ג

**א**

א] בפירש"י כתב דהא דלולב היבש פסול הוא מדכתיב זה קלי ואנוהו, והתוס' הק' דבגמ' מפרשינן דהוא מדהוקש לולב לאתרוג דבעינן בי' הדר, ועוד תמהו על מש"כ רש"י הוא משום זה קלי ואנוהו דואנוהו אינו מעכב, כדחזינן דאם לא אגד כשר.

והנה לא הק' התוס' מהא דלולב נאה וכו' אינו מעכב, ונראה דהיינו משום דהנוי דלולב נאה אינו דבר מוחלט, דכל לולב הוא נאה כלפי לולב שלמטה ממנו, אך יבש אינו הדר כלל, וה"נ הוא בההידור דאיגוד, דכיון דאי"ז נוי בעלמא, אלא הוא אופן נטילה מעליא, הרי דאם דינא דואנוהו מעכב הי' בדין דיהא זה מעכב.

אך המאירי כתב לחלק בזה, ז"ל, אע"ג דבלא אגדו כשר בדיעבד, לא כל המדות שוות בפסול שאינו הדר, שהיבש כלה כל ליחלוחו וניטלה הדראתו כאדם שניטל חיותו וכו', אבל לא אגדו לא ניטל הדרו לגמרי ובדיעבד כשר, עכ"ל.[[1]](#footnote-2)

ובדעת התוס' דלא ניח"ל בזה, נראה דהוא משום דס"ל דהא דבעינן אגד מדינא דזה קלי ואנוהו, לא היינו משום דכל שאינו אגוד אינו הדר, אלא היינו משום דהוי אופן נטילה גרוע, שהרי חזינן דבעינן אגד בקשר גמור, וע"כ גם בזה הי' לנו לפסול.[[2]](#footnote-3)

ב] ובד' המאורות מבו' דמקור ד' רש"י דיבש פסול משום זה קלי ואנוהו, הוא ממה שאמרו בסוגיין דהוא פסול אף בשאר הימים, ול"ד לחסר שכשר בשאר הימים.

והך מילתא דהא דיבש פסול בשאר הימים הוא משום דין הידור מצוה, כ"ה מבו' להדיא בפירש"י בסוגיין, ז"ל, בשלמא יבש פסול בדרבנן נמי, כיון דמצוה הוא משום זכר למקדש בעינן הידור מצוה, עכ"ל, וכ"ה בפירש"י לקמן ל"ו ב', ז"ל, אלא לרב דאמר אי"ז הדר קשיא דר' חנינא, דהא אפילו בשני נמי לרב לא נפיק, "דהא מצוה הדורה בעינן הואיל ומזכיר שם שמים עליו" כדאמר בריש פירקין יבש פסול וכו' ולא שנא ביו"ט שני ואוקימנא דבעינן הדר וליכא, עכ"ל.[[3]](#footnote-4)

ג] ובתו"ד הכפו"ת מבו' לפרש עוד בד' רש"י דלעולם הא דיבש פסול ילפינן לה מקרא דהדר דכתיב באתרוג וילפינן לולב מאתרוג, ואך דהא דילפינן לולב מאתרוג לדין הדר, הוא משום דיסוד דינא דהדר שהצריכה תורה באתרוג הוא משום זה קלי ואנוהו, והכא כתיב בקרא דדין ההידור הוא לעיכובא, - וי"ל דהיינו דאם דינא דהדר הוא דין בעלמא בצורת האתרוג דאתרוג הוא הדר, ל"ה מצינו למילף מאתרוג לשאר המינים, כ"ה דלא נילף מלולב לשאר המינים דבעינן כפות, ומהדס לשאר המינים דבעינן עבות, (אף אם הי' שייך כן בשאר המינים), ורק משום דדין הדר דאתרוג הוא משום זה קלי ואנוהו, הוא דילפינן מינה לשאר המינים דגם בהן בעינן הידור לעיכובא.

**ב**

ד] ובד' כמה מקמאי מבו' דמודו לד' רש"י דיסוד דינא דהדר הוא מדין הידור מצוה, ומצינו כן בדבריהם בכ"ד, חדא, הוא במש"כ התוס' דהא דחסר כשר בשאר הימים והדר פוסל בשאר הימים, הוא משום דבהדר תיקנו אף בשאר הימים משום הידור מצוה, ומסתבר דהיינו משום דעיקר דין הדר הוא משום הידור מצוה, וע"כ תיקנו חכמים כן גם בשאר הימים, אך אי"ז מוכרע, די"ל דאף אם דין הדר הוא דין בפנ"ע, מ"מ כיון דיש בזה הידור מצוה, ע"כ הצריכו חכמים כן גם בשאר הימים.

ה] עוד מצינו כן בד' הר"ן בסוגיין שפירש טעם הא דיבש פסול בשאר הימים וחסר כשר בשאר הימים, ז"ל, י"ל דאה"נ דבשני נמי בעינן הדר, וה"ט דמכשרינן לקמן אתרוג שנקבוהו עכברים משום דמקיים בי' הדר במה שנשאר ממנו, משא"כ ביבש שניטל כל הדרו וכבר אמרו בירושלמי היבש פסול משום לא המתים יהללו קה וכו', ומשמע לי דה"ט שאילו אמרה תורה בפירוש דנקב וחסר כל שהוא פסול אף בשני של דבריהם היינו פוסלין אותו דכל דתקון רבנן כעין דאורייתא תקון, אבל הכתוב לא פרט בהדר כלום אלא סתם ואמר שתהא "מצוה זו מהודרת" ומסרה לחכמים, ובודאי "שכל שהמצוה חמורה יותר יש להחמיר בהדר" ולפיכך קיימוהו חכמים בכלל בשל דבריהם כשל תורה אבל בפרטיו אינו בדין, עכ"ל, ולהדיא דדין הדר הוא דין דהידור מצוה דבעינן שתהא מצוה זו מהודרת, ומה"ט הוא דכל שהמצוה חמורה יותר יש להחמיר בהדר.

ו] עוד מצינו כן בד' הפסקי רי"ד לקמן ל"א ב', שפירש במה שאמרו שם דאין שעת הדחק ראי', ז"ל, מיכן מוכיח שכל פסלויות הנמנין במשנתינו ה"מ היכא דאיפשר לאשכוחי אחרינא, אבל אם א"א שלא ימצא אחר והיא שעת הדחק גם רבנן מודו שמוטב שנקיים המצוה בזה "ואע"פ שאין בו הדר מצוה", ממה שנפסיד המצוה לגמרי, עכ"ל, ולהדיא דדינא דהדר הוא משום הידור מצוה, והוא דין נוסף, דבעינן שיהא בד' מינים הידור מצוה, ואף דכל דאפשר לעשותו בהידור אינו מקיים מצוה כלל כשנוטל שאינו הדור, מ"מ כל דא"א לעשותו בהידור מוטב שנקים המצוה בלא הידור ממה שנפסיד המצוה לגמרי.

**ג**

ז] אמנם הנה מד' הרמב"ן נראה דפליג בזה, דהנה ז"ל הרמב"ן בהל' לולב, כי הדר האמור בתורה באתרוג כמו עבות האמור בהדס וכפות האמור בלולב כולהו בשמותיהן דמינין כתיבי, כל היכא דבעינן הדס בעינן שיהא עבות, אבל שוטה כמין אחר דמי ואינו מד' מינין של לולב וכו', וכן זה שאמרו בגמ' ואימא אופתא, כפות מכלל שהוא פרוד כל מי שיש בו דעת לישאל יודע שאין יוצאין בשני באופתא זו שהיא חתיכה של עץ הדקל, אלא ודאי מאי דכתיב בשמא דארבעת המינין בכולהו יומי כתיב, והדר נמי בשמא דאתרוג כתיב, וכן בעלי הלשון דורשין שאתרוג בלשון ארמית הוא הדר בלשון הקדש, דריגוג לשון חמדה ותאוה הוא כדמתרגם וכו', עכ"ל, ועד"ז כתב הריטב"א בסוגיין, ומבו' להדיא בדבריהם דדין הדר הוא מעיקר שמו של האתרוג, דלא חשיב כאתרוג אלא כשהוא הדר.[[4]](#footnote-5)

ח] ויש להוסיף, דמה"ט הוא שנקט הרמב"ן דמהא דמכשרינן בחסר בשאר הימים יש ללמוד להכשיר בכל פסולי הדר בשאר הימים, ולא ס"ל כמש"כ הר"ן לחלק ביניהם, דכל מש"כ הר"ן לחלק ביניהם הוא לטעמי' דדינא דהדר הוא משום הידור מצוה, ובזה יש לחלק במידת ההידור, וכמש"כ הר"ן דכל שהמצוה חמורה יותר יש להחמיר בהדר, אך לדעת הרמב"ן דדין הדר הוא מעיקר שמו של האתרוג, אין מקום לחלק במידת ההדר.

**ד**

ט] אך צ"ע לפ"ז לדעת הרמב"ן דהיאך ילפינן לולב מאתרוג דבעינן הדר, הרי הא דבעינן הדר באתרוג הוא מעיקר שמו של האתרוג, והיאך נילף מינה ללולב, וכמש"נ לעיל להעיר בזה.

אמנם הנה חזינן דאף שכתב הרמב"ן דהדר הוא מעיקר שמו של האתרוג, מ"מ ל"ד דין הדר באתרוג לדין עבות בהדס וכפות בלולב, וכמש"כ הרמב"ן בהל' לולב שם, ז"ל, אבל בשל מצות זקנים מצינו בגמרא שהכשירו חסר ונקבוהו עכברים וכו' ומזה נלמוד הפסולין שהזכירו חכמים בפגמין של ד' מינין שבלולב כולן כשרין ביום שני של מצות זקנים וכו', דכיון שהכשירו בשני אתרוג חסר ושנקבוהו עכברים דמאוס, היאך נפסול בעל חזזית ושניטלה הפטמת, אלא כולן כשרין ולא החמירו בשל דבריהם בנויין של ארבעה מינין שבלולב, אבל הפסולין מפני איסורן וכו' ואין צ"ל הפסולין מפני שאינן מינן כגון הדס שוטה וצפצפה שאין יוצא בהן לעולם, עכ"ל, וצ"ב דהרי הרמב"ן גופי' כתב לדמות אתרוג שאינו הדר להדס שאינו עבות, ומ"ש דבהדס שאינו עבות אין יוצאין אף בשאר הימים ובאתרוג שאינו הדר יוצאין בשאר הימים.

י] ובע"כ מזה דאף דדין הדר באתרוג הוא מכלל שם האתרוג, מ"מ ל"ד להדס שאינו עבות דאין שם הדס עליו כלל, ומשא"כ באתרוג שאינו הדר דיש עליו שם אתרוג אלא שהוא פגום, וע"כ הוא דהדס שאינו עבות דאין שם הדס עליו פסול אף בשאר הימים, ואתרוג שאינו הדר דיש שם אתרוג עליו אלא שהוא פגום כשר בשאר הימים, ולא כתב הרמב"ן לדמות אתרוג שאינו הדר להדס שאינו עבות, אלא להא דהא דכתיב בקרא בשמא דד' מינים כתיב בכל הימים.

ולפ"ז הרי דמה"ט הוא דילפינן לולב מאתרוג לדין הדר, דכיון דהא דבעינן באתרוג הדר אי"ז משום דכל שאינו הדר אין שם אתרוג עליו כלל, אלא היינו דאין עליו חשיבות דאתרוג משום דהוא פגום, שפיר יש ללמוד דה"נ בשאר המינים כל שהם פגומין אין עליהן חשיבות המין ופסולין.

**ה**

יא] והרמב"ן בהל' לולב שם כתב לדון דאף לולב שאין בו שיעור כשר בשאר הימים דומיא דלולב שאינו הדר, ומסיק דפסול משום דלא הקילו אלא בפסולין מחמת נוי שלא רצו להחמיר בהן בשאר הימים משום שאינם מצויין, ומבו' בדבריו דמן הדין יש לדמות פסול דחיסרון שיעור לפסול דהדר, אלא דכיון כל מה שהקילו בפסולי הדר הוא משום שאינם מצויין, לא הקילו בפסול דחיסרון שיעור, - ונראה דהיינו לטעמי' דפסולא דהדר הוא משום דאין עליו חשיבות דאתרוג, ואפ"ה מכשרינן לי' בשאר הימים, וה"נ הי' לנו להכשיר בשאר הימים בחיסרון שיעור, - אך לדעת ש"ר דפסול הדר הוא משום דבעינן הידור מצוה, הרי דאין מקום ללמוד מהא דמכשרינן לי' בשאר הימים, דה"נ נכשיר בחיסרון שיעור דהוא גריעותא בגוף המינים, ולמש"כ הר"ן דהא דמכשרינן בפסול הדר בשאר הימים הוא משום דבשאר הימים ל"ב מצוה הדורה כ"כ, ודאי דהוא שייך רק בפסולי הדר.

יב] ועד"ז הוא בהא דמכשרינן ביבש בשעת הדחק, דהיינו רק ביבש דפסולו הוא משום הידור מצוה, וכל דא"א בהידור אין לבטל המצוה עצמה, או כמש"כ הרא"ש דנמסר הדבר לחכמים והכשירום במקום הדחק, אך בחיסרון שיעור דהוא גריעותא בגוף המינים אין מקום להכשיר,[[5]](#footnote-6) אך לדעת הרמב"ן י"ל דכ"ה דמכשרינן ביבש ה"נ מכשרינן בחיסרון שיעור, שהרי ס"ל דאין לחלק ביניהם, (אך שמא כיון דחיסרון שיעור אינו דבר המצוי, לא הקילו בזה אף בשעת הדחק).

יג] עוד נתבאר בזה כמה מילי בפסולא דחסר ונסדרו הדברים באורך בסימן ט"ו.

1. וצ"ע לפ"ז בדין נקטם ראשו ונפרצו עליו דלדעת רש"י ג"כ הוי פסולו משום זה קלי ואנוהו, שהרי כתב המאירי דלדעת רש"י לא דרשינן כלל הקישא בלולב דבעינן הדר, עיי"ש, ומ"ט הוא פסול, הרי להדיא כתב המאירי בהמש"ד דלא בטל כל הדרם לגמרי, ומה"ט הם כשרים בשאר הימים, וצע"ג. [↑](#footnote-ref-2)
2. ויש להסתפק לדעתם אם הא דבעינן אגוד מדינא דזה קלי ואנוהו, היינו דבכלל דינא דואנוהו הוא שיטול באופן דלכתחילה, ואי"ז כלל משום לתא דנוי, או דהיינו דכ"ה דמיניים פגומים אינם נוי משום פגמם, ולא משום המראה, וכמש"נ להלן, ה"נ כשאינו אגוד אינו נוי, ודו"ק. [↑](#footnote-ref-3)
3. הכפו"ת והגרע"א כתבו עוד בדעת רש"י, דלעולם עיקר פסול יבש הוא מהקישא דלולב לאתרוג, אלא דקשיא לי' לרש"י דמ"ט הוא פסול ביו"ט שני, וע"ז כתב דמשום זה קלי ואנוהו תקון כעין דאורייתא, וכמש"כ התוס', - אך צ"ע, שהרי רש"י הכא פירש דגזול פסול משום לכם, ולפ"ז אינו פסול אלא ביו"ט ראשון, ולפ"ז אין מקור ממתניתין דיבש פסול אף ביו"ט שני, ומ"ט פירש"י להא דיש בזה הידור מצוה. [↑](#footnote-ref-4)
4. בס' עמק סוכות העיר הרי"ד פיינשטין דיש ללמוד דלא כן ממש"כ הרא"ש בסימן י"ד בהא דתניא דלא יטול פריש ורמון ולא תנא דלא יטול פסולין, דהוא לרבותא דלא יטול פריש ורמון אע"פ שהוא הדר ושלם, והרי דאיכא מעליותא בנטילת מין אחר שהוא הדר מבנטילת אתרוג שאינו הדר, ולהדיא דדינא דהדר אי"ז דין בהאתרוג דלא חשיב כאתרוג אלא כשהוא הדר, אלא הוא דין בפנ"ע דבעינן שיטול דבר שהוא הדר, וע"כ י"ל דעדיף ליטול מין אחר שהוא הדר מליטול אתרוג שאינו הדר, - ועיי"ש שהוכיח כן עוד מהא דס"ד לקמן ל"א ב' דאיכא דין הדר גם באגד דמה"ט אין אוגדין את הלולב אלא במינו, אף דהאג אינו מכלל הדברים הטעונים להינטל ואינו גוף המצוה ולא בא אלא לצרף ולאגד את הד' מינים ומ"מ כיון שהוא בכלל הנטילה כבר בעינן שיהא בהדר. [↑](#footnote-ref-5)
5. יש להוסיף מש"כ הריטב"א לקמן שם בהא דמכשרינן בשעת הדחק, ז"ל, וביבש נמי דוקא בלולב והדס וערבה דלא כתיב בהו הדר בפירוש אלא דגמרי לי' מאתרוג, אבל באתרוג דכתיב ביה הדר בפירוש הא קפיד בי' קרא וכל שאינו הדר אין יוצאין בו ואפי' בשעת הדחק, עכ"ל, וכמדומה דהוא מתפרש ע"ד מה שמצינו בגיטין כ"ד ב' דשמאל ולילה פסולה ופוסלת קטן ואנפיליא פסולה ואינה פוסלת, ופירש"י דהיינו משום דבשמאל ולילה שם חליצה עלה אלא שלא נעשית בהכשירה דיליף רגל רגל ממצורע דכתיב ימנית ולילה נמי נפקא לן התם, וקטן ואנפיליא לאו חליצה היא כלל דאיש ונעל כתובים בפרשה, והרי דכל דכתיב בפרשה הוי עיכוב בעיקר שמו, וכל דלא כתיב בפרשה אי"ז אלא פסול בעלמא, ועד"ז מצינו בד' התוס' בפסחים ל"ח א' דאף דבעינן משתמרת לשם שבעה וכו', מ"מ ל"ב משתמרת לשם מצתכם, כיון דלא כתב בהדיא פסול דמצתכם, וזה מתפרש כנ"ל דכל דלא כתיב בהדיא אי"ז מעיקר שמו, וע"כ א"צ משתמר לשם כך, וה"נ הכא דכוותה דבאתרוג דכתיב בקרא הדר הוי זה מעיקר שמו, וכל שאינו הדר אין להכשירו אף בשעת הדחק, ובשאר המינים דלא כתיב בהו הדר, אף דילפינן דבעינן בהו הדר לעיכובא, מ"מ כל שא"א בהדר אי"ז מעכב. [↑](#footnote-ref-6)