19. כללי פלוגתא דרי ורש
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / מוקצה / הרב מאיר קאופמן / שיעורים

**בכללי פלוגתא דר' יהודה ור"ש**

**א. ביסוד דין מוקצה ובחילוק בין אכילה לטלטול**

בפשוטו יסוד דין מוקצה הוא מצד דאיכא לדינא דוהכינו דהינו שצריך להיות מוכן בערב שבת וכן הוא בלשון רש"י ביצה כ"ו: ובריטב"א ובר"ן סוכה מ"ו: וברמב"ן במלחמות ריש ביצה וכן העתיק בחיי אדם כלל ס"ו ובפשוטו זהו כל דין מיגו דאיתקצאי שהחיסרון כי זה לא היה מוכן בער"ש [ומבואר בגמ' ביצה כ"ז שבהמה שמתה ביו"ט אפילו שלא היתה מוקצה בכל אופן נאסרת כי לא היה לה הכנה לכלבים] ועיין חת"ס ריש ביצה במהדורא תנינא וכן בקהלת יעקב לבעל הנתה"מ או"ח תק"ט סק"ז שהאריכו שזה רק סיבה לאסור אכילה או השתמשות אבל לא לאסור טלטול ואיסור טלטול זה רק מצד גזירת הוצאה והנה משמעות כוונתם שגדר הדין שהוסיפו איסור בדבר שהוא לא מוכן שיאסר בטלטול אמנם הקה"י ביצה ד' והאגלי טל טוחן סק"מ כתבו דאיכא עוד תקנה של עצים ואבנים שחשיב מוקצה דהינו שכל דבר שלא ראוי לשימוש הוא אסור בטלטול ואין זה ענין למחוסר הכנה ועל דבר זה באמת לא שייך מיגו וכו' ויש צד לומר דבאיסור טלטול יש שני הלכות א. שכל דבר שלא מוכן מצד הדין הכנה נאסר בטלטול ויש עוד תקנה שכל דבר שאין לו שימוש אפילו שלא מחוסר הכנה אין על זה מיגו וכו' ובקה"י נקט שיש שני הלכות ובאגלי טל נקט שיש רק גזירת עצים ואבנים

והמקומות שמצאנו שאין בזה מיגו ובכל אופן זה מוקצה ולכאורא זה מצד התקנה של עצים וכו' **א.** טבל [ביצה ל"ד:] **ב.** בעלי חיים לתוס' קנ"ו וכן בשו"ת מהר"ח או"ז סימן פ"א בשם הרא"ש **ג.** מוכן לעורבים דהוי מוכן לאדם אבל כל זמן שזה מחובר הוא מוקצה עיין תוס' שבת קנ"ו **ד.** לצד הגמ' שר"י ס"ל שאין מיגו במוקצה מחמת איסור ולכאורא זה מצד שאיסור חשיב אריה דרביע עליה ואין כאן הקצאה ובכל אופן בשעתו זה מוקצה **ה.** קונם על ככר שאפשר להשאל דמבואר בגמ' שבת מ"ו שאין מיגו וכו' ומבואר במ"ב סוף סימן ש"ח שקודם שנשאל זה מוקצה

ובעיקר הדבר שחלוק איסור אכילה מטלטול מצאנו בכמה דוכתי **א**. שבת קכ"ח שרב פסק כר"י רק במוקצה דאכילה ולא במוקצה לטלטול **ב.** תוס' שבת מג. מ"ד: וכן ביצה כ"ז.נקטו שנידון הגמ' האם יש מוקצה לחצי שבת זה רק לענין אכילה אבל לענין טלטול וודאי שאין מוקצה לחצי שבת **ג.** מבואר בתוס' ביצה ח. דמותר לטלטל מוקצה לצורך אוכל נפש ובכל אופן נקטו האחרונים עיין מהרש"א ביצה ל"ג ובמג"א סימן תק"ט סקט"ו דרק איסור טלטול הותר ולא איסור אכילה ודבר זה מבואר בגמ' דבריש ביצה מבואר שביצה שנולדה אסורה מצד מוקצה, ובמהרש"א נקט שגם שימוש אסור כי זה בכלל אכילה

ובעיקר איסור מוקצה האם נאסר השתמשות עיין גמ' שבת כ"ט שזה וודאי שכילוי הדבר נאסר שזה כמו אכילה ועיין גר"ז סימן תק"ט סט"ז ובקו"א שם שהשתמשות על ידי מעשה נאסר כמו אכילה כגון לטלטל מוקצה לסמוך הקדירה אמנם השתמשות ללא מעשה בפשוטו לא נאסר אמנם הרשב"א שבת כ"ט. נסתפק בזה ועיין גר"ז שם ועיין בית הלוי ח"א סי"ב וקה"י ביצה ס"ד שהאריכו בדבר זה

**ב. הדברים שנחלקו בהם ר"י ור"ש**

א **פירות שהניחם באוצר** [שבת קכ"ו:] הדוגמאות שמצאנו א.[שבת י"ט:] עז לחלבה ורחל לגיזתה ותורי דרידיא ב. [ביצה ב:] תרנגולת העומדת לגדל ביצים ג. חלות דבש שבת מ"ג: ד. בהמה מדברית ביצה מ. [ומבואר שבת קכ"ח דלר"ש שאין זה מוקצה מותר אפילו מחמה לצל [חזו"א מ"ג ח']

ב. ובכלל זה א. חצוצרות [שבת ל"ו.] ב. מטה שיחדה למעות [שבת מ"ד.] ג. קינה של תרנגולים [שבת מ"ה:] וביארו תוס' שבת ל"ו שכיון שאין דרך האדם להשתמש דבר אחר לכן לר"י חשיב הקצאה

ג.**מוקצה מחמת מיאוס:[[1]](#footnote-2)** שבת מ"ד. וכתב החזו"א מ"ג ח' שזה המקור לאוצר ושאר דברים והיסוד בזה שיש כאן הקצאה לא גמורה ולר"י הוי הקצאה ולר"ש לא הוי הקצאה [הגרעק"א בגליון השו"ע סימן רע"ט נקט בביאור דברי הר"ן ביצה כ"ח: שר"ש מודה למוקצה מחמת מיאוס ורק שס"ל שיכול לשנות הקצאתו באמצע שבת ולכן נקט שאסור לטלטלו מחמה לצל ובמקום אחד נקט שגם לצורך מקומו אסור ולפ"ז מחלוקתם במאיוס תלוי בנידון של מיגו וכו' אמנם בכל הראשונים בביצה מבואר לא כך והחזו"א מ"ג' ח' חלק עליו בביאור דברי הר"ן וס"ל שלר"ש אין זה מוקצה כלל ומותר מחמה לצל [וכן נקט הפמ"ג רע"ט בסופו מכח דברי הראשונים] וכמו דמוכח בגמ' לענין אוצר וס"ל שלשנות יעד בשבת גם לר"ש אי אפשר וכן הא בתוס' ורמב"ן שבת מ"ה. אמנם הגרעק"א בגליון סימן ש"ח בתחילתו וכן בחידושיו קכ"ח. נקט שלשנות יעד בשבת תלוי במיגו וכו' ולכן נקט שבשר תפל אם מיחדו לבהמה זה מפסיק להיות מוקצה וכן נקט שאפשר לשנות יעד של חסרון כיס לר"ש במקום שזה יו"מ עיין בדרו"ח ביצה ב: כיון שלית ליה מיגו וכו' ]

ד. **מיגו דאיתקצאי:** שבת מ"ד. בנר שכבה דלר"י אמרינן מיגו דאיתקצאי ולר"ש כשכבה מותר

ה. **מוכן לאדם האם הוי מוכן לכלבים:** שבת קנ"ו: בבהמה שמתה דלר"י אסור ולר"ש מותר ובתוס' י"ט: ומ"ה: מבואר שנחלקו במיגו וכו' אמנם דעת הרמב"ן ועוד ראשונים שנחלקו האם מוכן לאדם הוי מוכן לכלבים

ו.**נולד:** דהיינו גרעינים של פירות שבת כ"ט. וקכ"ד: או ביצה הנולדה מתרנגולת העומדת לגדל ביצה ב: או כלי שנשבר שבת קכ"ד: ועיין תוס' ביצה ח. שר"ש מודה לנולד גמור וכן נקט המג"א לדינא תק"א סק"ב וחידש שגם כלי שנשבר ולא היה יו"מ שחשבר כלל הוי נולד אמנם החזו"א חלק בפרט זה

ו. **לא ניתנו עצים אלא להסקה:** מבואר בגמ' ביצה ל"ג. שלא ניתנו עצים אלא להסקה ולכן אסור לסמוך קורה בבקעת דהיינו שכל ההכנה של העצים רק לשימוש של הסקה ולגבי שאר שימושים אין זה מוכן ופשטות הגמ' שכל זה דוקא לר"י אבל לר"ש יש בזה הכנה לכל דבר ובפשוטו זה דרגת הכנה כמו אוצר ומיאוס [ועיין רשב"א שם שביאר הגמ' בדרך אחרת ובבעל המאור ורא"ה שם ובר"ן ובחידושי הר"ן שבת קכ"ד. מבואר שמושג זה שייך רק באוכל ולא בכלי אמנם ברמב"ן במלחמות מבואר שזה שייך גם בכלים והנה בפשוטו מותר לטלטל לצורך מקומו אמנם החזו"א נקט לאסור ועיין רמב"ן במלחמות קכ"ה: הובא ברשב"א שם לענין אבנים שיחדם לישיבה שחל יחוד רק לענין ישיבה ולענין שאר דברים זה מוקצה וזה אסור בטלטול לגמרי ובפשוטו כוונתו גם לר"ש וצ"ב הגדרים בזה]

ז. **מוקצה מחמת איסור:** לחלק מהראשונים נחלקו האם מוקצה מחמת איסור חשיב הקצאה או שדנים שזה אריה דרביע עליה [רשב"א במשמרת הבית י"ח. רמב"ן במלחמות חולין ט"ו. ביאור הגר"א סימן שי"ח ס"ב ובפשוטו זה הביאור בשיטות שמותר מיגו לר"ש במוקצה מחמת איסור אפילו שאינו יו"מ]

ח.**אין כלי ניטל אלא לצורך דבר הניטל:** עיין בעל המאור ורש"י ורשב"א מ"ג.: שדנו שכל דין זה רק לר"י שמחמיר במוקצה

[ט. **כלי שמלאכתו לאיסור:** מבואר בגמ' שכלי שמלאכתו לאיסור מותר לצורך גופו ומקומו ולדעת רוב הראשונים זה לכו"ע ואין בזה ענין של מוקצה אלא גזירת כלים או שיש כאן תקנה של מוקמה אמנם שיטת התורי"ד וכן פשטות לשון רש"י שזה תלוי במחלוקת ר"י ור"ש ]

**ג. האם יש קשר בין כל המחלוקות והאם אפשר לחלק ביניהם**

בהא דנחלקו א.באוצר ומיאוס ומזה נלמד כל שאר המחלוקות ב. מיגו דאיתקצאי וודאי שיש קשר ביניהם והראיה לזה א.הגמ' מ"ה: שואלת על ר"י שפסק בנר כר"ש מהא דבקינה של תרנגולים פסק כר"י ב.הגמ' קנ"ו מביאה שרב פסק במוקצה מחמת מיאוס כר"י ומזה מוכיחה לבהמה שנתנבלה דהינו למיגו דאיתקצאי ועיין תוס' שבת י"ט: שזה כ"ש כי מיגו וכו' זה יותר חמור ג.ביצה ב: הגמ' דנה על ביצה שנולדה שזה נידון של מיגו ותולה בנידון האם האמא מוקצה ד.הרשב"א והרמב"ן מ"ה. כתבו שהיה אפשר להוכיח שרב ס"ל מיגו דאיתקצאי מזה שאוסר מטה שיחדה למעות

אמנם מצאנו בגמ' בראשונים שיתכן לחלק ביניהם א.ר"מ ס"ל שמוקצה מחמת מיאוס מותר אבל ס"ל מיגו וכו' בכל דבר לדעת רב חולין ט"ו. ב. רב ס"ל במוקצה של אוצר שבטלטול מותר וכתבו התוס' י"ט: שמודה שמיגו דאיתקצאי אסור ג. עיין תוס' מ"ה.שכתבו שרב שפסק באוצר כר"י עדין צריך ראיה שגם במיגו דאיתקצאי פוסק כר"י ועל דרך זה הוא ברמב"ן ור"ן שבת מ"ה: בדעת רבי דהינו שאפשר לפסוק מיגו וכו' ובכל אופן להתיר אוצר ד. עיין תוס' מ"ה: ד"ה אין שדנו שר"י ס"ל שמיאוס אסור אבל מיגו דאיתקצאי ולא דחיה בידים מותר

**ד. המקומות שר"ש מודה דאמרינן מיגו וכו'**

א.מבואר בגמ' שכוס קערה ועששית אמרינן מיגו גם לר"ש ובטעם הדבר נחלקו הראשונים דעת הרמב"ן במלחמות בחולין ט"ו. וביצה כ"ד: שהטעם כי זה דחייה בידים אבל אין יושב ומצפה לבד זה לא סיבה לאסור אמנם דעת הבעל המאור והר"ן ביצה כ"ד: שאינו יושב ומצפה לבד זה סיבה להתיר אפילו ללא דחיה בידים ובפשוטו נפק"מ במחלוקתם לשוחט לחולה ולא היה לו חולה מבעוד יום דלרמב"ן לדעת ר"ש מותר ולבעל המאור והר"ן אסור אמנם לענין בכור מפורש בגמ' מ"ו: שגם אם עבר חכם והתירו זה אסור ומצד שאינו יושב ומצפה אפילו שזה לא דחיה בידים וכתב הרמב"ן שם כי אי אפשר אלא באיסור[[2]](#footnote-3)

ב.שמן המטפטף בשעה שהנר דולק ולגירסת הרמב"ן זה מצד הוקצה למצותו ולאיסורו דהינו גם מחמת איסור אמנם לרש"י יתכן שזה רק מצד מוקצה למצותו וכן נקט המהרש"א שבת מ"ב: ובריטב"א שבת מ"ד. וברי"ד מבואר שהטעם כי זה אינו יושב ומצפה שיטפטף אמנם בתוס' שם לא משמע כך דהקשו שיועיל תנאי אפילו שנקטו שבבריאה לא מועיל תנאי

ב.נחלקו אמוראים בדעת ר"ש האם הוא מודה בבעלי חיים שמתו בבריאה עיין שבת מ"ה: ביצה כ"ז: ובפשוטו מבואר שנחלקו גם לענין שבת וגם לענין יו"ט ולענין הלכה השו"ע פסק סימן שכ"ד להיתר והרשב"א בעבודת הקודש והרא"ש והטור פסקו לאיסור ובמ"ב משמע שראוי להחמיר בזה [ועיין לקמן בביאור הנידון דבעלי חיים שמתו]

ג.מבואר בגמ' ביצה ל: דסוכה בריאה שנפלה אסורה גם לר"ש ובטעם הדבר ביארו הראשונים או כי לא יושב ומצפה עיין רשב"א ביצה ל: או כי זה דחיה בידים ולא יו"מ רמב"ן במלחמות הובא ברשב"א ביצה ב:

ד. מבואר בגמ' שבת מ"ה. שר"ש מודה בגרוגרות וצימוקים ומבואר בשו"ע וכן דעת רש"י ביצה כ"ד: שזה גם בנהיה ראוי באמצע שבת וברש"י מבואר שזה מצד שזה דחיה בידים ולא חזו ומבואר ברשב"א שמחמת הדחיה בידים זה אינו יושב ומצפה ומבואר בראשונים בכמה דוכתי שכתבו כמה הקצאות שר"ש מודה ודימו לגרו"צ עוד מבואר בראשונים שדנו בכמה דוכתי שאומרים מיגו לר"ש שזה דומה לגרו"צ א. מחובר להרבה ראשונים ב.קמח שגוי אפאו בשבת עיין ב"י סימן שכ"ה בסופו

ה. דעת הרמב"ן שבת מ"ה. דבמוקצה מחמת מצוה דהינו שהוקצה מצד שיחד למצוה גם מחמת איסור שבת יש כאן מיגו וכו' והר"ן שם חלק עליו

ו. לא מועיל יחוד אבן באמצע שבת [ובחזו"א מ"ד סקי"ד] משמע שזה מדין מיגו וכו' אמנם לרעק"א שאפשר לשנות יעד בשבת משמע קצת שזה לא מצד דין מיגו אלא שיחוד כלי אי אפשר לעשות באמצע שבת

**ה. המקומות שר' יהודה מודה שלא אומרים מיגו וכו'**

א.טבל הואיל דאם עבר ותיקנו מתוקן [שבת מ"ג. ביצה ל"ד:] ויש ראשונים כי זה איסור דרבנן וברמב"ן כתב כי זה איסור שלא מחמת שבת שנוצר מאיסור שבת

ב.לאביי חולין י"ד. בשוחט לחולה ודעת הרמב"ן שכך פסק הרי"ף והטעם כי זה אריה דרביע עליה וחשיב שלא היה כאן הקצאה [והרמב"ן במלחמות ביצה כ"א: חידש שגם אם לא כך אבל בקפץ האיסור מאליו לא אומרים מיגו ועיין רשב"א ור"ן שבת קמ"ד שמכח זה חלב שנחלב בשבת בהיתר אינו מוקצה ועיין רשב"א ביצה ב: מה שהקשה עליו ועיין רשב"א בשבת הנ"ל שכתב שכל דברי הרמב"ן רק ביושב ומצפה]

ג.תוס' שבת קנ"ו: נקטו שגם במוכן לעורבים הוי מוכן לאדם אבל בזמן שזה מחובר הוא וודאי מוקצה

ד.ביצה כ"ו: דבגמרו בידי אדם לא אומרים מיגו וכו'

ה. תוס' בכמה דוכתי [סוכה י: ביצה ד. שבת כ"ב.] דבמוקצה מחמת יום שעבר לא אומרים מיגו וכו' ודעת הר"ן ביצה ד. וסוכה מ"ו דבמוקצה מחמת מצוה חמיר ואומרים מיגו גם לענין דין מוקצה דשבת שנוצר מחמת זה

ו.קונם מבואר בגמ' שכיון שאפשר להישאל לא אומרים מיגו וכו' וכתב המ"ב סוף סימן ש"ח שלפני זה הוא מוקצה

**ו. תנאי במוקצה**

לדעת ר"ש בסוכה בריאה האם מועיל תנאי דעת תוס' שבת מ"ה. שלא מועיל וכן הוא ברא"ה בביצה מצד שבטלה דעתו ודעת הרמב"ן דמועיל וכן נקט הרשב"א בחידושיו ביצה ל: ומקורם מהירושלמי דבכוס קערה ועששית מועיל תנאי

ולדעת ר' יהודה האם בכלל מועיל תנאי פשטות הגמ' ביצה ל: שמועיל תנאי אמנם תוס' שם ובבעל המאור והראב"ד וכן נקט הרא"ש בתשובותיו כלל כ"ב ח' שלא מועיל תנאי וכן כתב הריב"ש [סימן צ"ג הובא ב"י סימן רע"ט] מסברא וכן כתב הריטב"א מסברא אמנם דעת תוס בשבת מ"ד. שמועיל תנאי וכן דעת הרמב"ן ורשב"א מכח הירושלמי ולדעתם דעת הרמב"ן והר"ן שגם בסוכה בריאה ודעת הרשב"א דבסוכה בריאה לא מועיל תנאי

ולענין נר הב"י סימן רע"ט הביא מהרשב"ץ שזה סיבה יותר שיועיל תנאי כיון שזה רק אסור מצד בסיס אמנם בתו"י ובתוס"ר שבת מ"ד. דנו שבסיס זה יותר חמור וזה יותר סיבה שלא יועיל תנאי ובתוס' דנו שכיון שזה דחיה בידים לכן לא מועיל תנאי ובשו"ע פסק דבנר מועיל תנאי וביו"ט פסק שלא מועיל תנאי וברמ"א פסק דבנר לא מועיל תנאי ונחלקו האחרונים האם זה בכל מוקצה או רק בנר

לענין מוקצה מחמת גופו האם מועיל תנאי עיין רשב"א ביצה כ"ו: וברא"ה ובשטמ"ק שם דמשמע שלא מועיל תנאי ע"ש הטעם ועיין חזו"א מ"ד י"א

**ז. המוקצה שר"ש מודה**

א.מבואר בגמ' קנ"ו. דמודה ר"ש במוקצה מחמת חסרון כיס דהינו שכאן זה הקצאה אלימא

ב. מבואר בגמ' מ"ו. שסתם אבנים בחצר הם מוקצה ועיין ב"י סימן ש"ח שה"ה כל דבר שלא ראוי לשימוש בשבת כגון קמח שלא ראוי לכוס ובעלי חיים הוי מוקצה

ג.מצאנו בראשונים בכמה דוכתי שכתבו שיש הקצאות שר"ש מודה ודימו לגרו"צ **א.**יוני שובך ועיין תור"פ ביצה ב. שזה כמו גרו"צ **ב.** ביצת אפרוח תוס' שבת מ"ה: וביצה ו. **ג.** אפרוח חי כתבו תוס' שבת מ"ה: שזה מוקצה לר"ש אפילו שראוי לקטן לשחק שזה כמו גרו"צ **ד.** דעת הרשב"א ותוס' חולין ט"ו: שבשר חי שראוי לאדם אלא שזה לא מבושל הוא מוקצה גם לר"ש **ה.** עין רבינו חננאל שבת קכ"ד: לענין אבנים שנשארו מבנין שדימה לגרו"צ וכן עיין הגהות מימוני לענין מטה שיחדה למעות דדימה לגרו"צ

והנה יש שדנו שבמוקצה אלו ר"ש מודה למיגו וכו' שרק במוקצה מחמת איסור הוא חולק אמנם בפשוטו מבואר ברש"י שגרו"צ יש מיגו רק כי דחיה בידים וכן מבואר ברש"י ביצה כ"ו: לענין בכור דלר"ש אמרינן מיגו כי לא עמד שיפול מום ושם זה מוקצה מחמת גופו זה לא נאסר מחמת שבת **ג.** עיין תוס' שבת קנ"ו ובתוס"ר שבת כ"ט שכלי חסרון כיס שנשבר או אם עשו כלי מדבר חסרון כיס שלר"ש זה מותר אמנם בדבר שהוא מוקצה מחמת גופו רק מחמת האיסור לעשותו לעומד בשימוש בזה וודאי שלא אומרים מיגו כמו בעלי חיים שמתו או אם אפו מקמח בצק

**ח. האם לר"ש איכא לדינא דהכנה**

לשונת הגמ' בכמה דוכתי שר"ש לית ליה מוקצה ובאפיקי ים ח"ב סימן י"ט דן לומר שס"ל שאין דין והכינו כלל ורק אסור מצד שיש תקנה של עצים ואבנים והמקומות שמודה כי נקבע בתחילת שבת שזה עצים ואבנים וכן משמעות לשון רש"י ביצה כ"ו: וכן לשון הרמב"ם פ"א מהלכות יו"ט ובזה א"ש דלר"ש לית ליה מיגו וכו' דהרי הכל בנוי על דין והכינו כמבואר בר"ן וריטב"א סוכה מ"ו וברש"י בביצה אמנם דבר זה נסתר בפשוטו **א.** מהגמ' שבהמה שמתה לר"ש אסורה אפילו ביו"ט והרי זה לא היה עץ ואבן בתחילת השבת **ב.** מהא דקי"ל שאמרינן מיגו רק בדחיה בידים ואם טעם ר"ש כי אין דין מיגו א"כ מה שייך לחלק דעד כמה שיש מיגו ממילא תמיד צריך להיות אסור **ג.** לראשונים שלמדו מר"ש לר"י שמועיל תנאי וודאי חזינן שגם לר"ש זהו אותו דין של ר"י **ד.** תוס' ביצה ח. נקטו שבנולד גמור ר"ש מודה וזה הרי רק מצד חסרון הכנה **ה.** מבואר בגמ' מושג של מוכן לוודאי ואין מוכן לספק ונקטו הפוסקים שזה גם לר"ש ולכאורא זה רק חיסרון בדין הכנה

אמנם בהכרח שלר"ש הסיבה שאין מיגו וכו' ששיך להכין דבר להמשך השבת ור"י דפליג אם לא מועיל תנאי מצד שלא שיך להכין להמשך השבת ואם מועיל על ידי תנאי בהכרח זה סברא שכל דבר שלא ראוי בתחילת השבת הוא מקצה דעתו לכל השבת וכלשון רש"י ביצה ל: אבל יכול להכין לענין המשך השבת ועיין קה"י ביצה סימן ד' שכתב שיתכן שנלקו ר"ש ור"י ביסוד דין הכנה דלר"י בעינן הכנה חיובית ולר"ש כל דבר חשיב מוכן מצד עצמו ורק על ידי הקצאה חשיב שאינו מוכן ובזה תלוי הנידון של מיגו וכו' ששם כיון שלא היה מוכן בכניסת השבת חשיב שאין כאן הכנה חיובית אבל זה לא חשיב הקצאה לענין אחרי זה

**ט.בדין בעלי חיים שמתו ואינו יו"מ לר"ש**

מצאנו בגמ' בכמה דוכתי שר"ש מודה שאמרינן מיגו וכו' באינו יו"מ א. לענין כוס קערה ועששית שבת מ"ו: דר"ש מודה ב. ביצה ל: דסוכה בריאה שנפלה ביו"ט לר"ש הוי מוקצה ובטעם הדבר דעת הר"ן והבעל המאור ביצה כ"ד: שכל שאינו יו"מ אסור לר"ש ואין הבדל בין דחיה בידים ללא דחיה בידים אמנם הרמב"ן שם במלחמות וכן נקט בחולין ט"ו במלחמות דלר"ש גם באינו יו"מ מותר ורק בדחיה בידים ואין יו"מ אסור וביאר שדוגמאות אלו זה דחיה בידים והנפק"מ בדין שוחט לחולה בלא היה לו חולה מבעוד יום דלדעת הבעל המאור והר"ן אסור ולדעת הרמב"ן מותר והרשב"א בחולין הביא בזה שני שיטות וכן בתורת הבית י"ח. ובתוס' עירובין מ. וחולין י"ד. מבואר שצריך יו"מ שישחטנו חש"ו [וברעק"א וחזו"א וכן הבית מאיר סימן תק"א נקטו שכוונתם להעמיד באוקימתא מסוימת אמנם המג"א סימן תק"א משמע שתמיד זה כך] אבל ללא זה זה אסור ולהלכה השו"ע סימן שי"ח ס"ב הכריע להיתר [ובפשוטו כי לא צריך יו"מ כלל אמנם המ"א סימן תק"א כתב כי יו"מ שישחטנו חש"ו אמנם לא מפורש בדבריו שהוצרך לזה לענין שוחט לחולה]

והנה נחלקו אמוראים בגמ' שבת מ"ה: וביצה כ"ז: האם בעלי חיים בריאים שמתו בשבת או ביו"ט מותרים לכלבים ולענין הלכה השו"ע סימן שכ"ד פסק להיתר אמנם הרשב"א בעבודת הקודש והרא"ש שבת מ"ה: והטור סימן תקי"ח פסקו לאיסור והנה בביאור מחלוקתם מצאנו כמה ביאורים בראשונים המרדכי תחילת ביצה והגר"א סימן שכ"ד[וכן משמע ברשב"א במשמרת הבית י"ח:] ביאור שנחלקו באינו יו"מ לר"ש ולא דחיה בידים האם אמרינן מיגו לר"ש ובפשוטו הכוונה שלכו"ע מוכן לאדם לא הוי מוכן לכלבים ולכן גם ביו"ט אפשר לאסור אלא שנחלקו בנ"ל אמנם בתלמיד הרמב"ן שבת קנ"ו: וכן הוא בר"ן שבת קכ"ב. וכן בלשון הרשב"א ביצה ל: וחולין ט"ו. דנחלקו האם מיתה שכיחא בבעלי חיים דהינו שלכו"ע באינו יו"מ אסור גם בלא דחיה בידים ורק נחלקו בנ"ל אמנם לראשונים שנקטו פשוט שמותר לר"ש צ"ב למה כאן צריך לאסור ובפשוטו הביאור כמו שצידד הגר"א לישב בסימן שכ"ד ובפשוטו מבואר כן ברשב"א חולין י"ד. דנחלקו האם מוכן לאדם הוי מוכן לכלבים ובפשוטו הביאור שכל הסברא שגם באינו יו"מ מותר מצד דמוקצה מחמת איסור לר"ש הוי אריה דרביע עליה כסברת אביי חולין י"ד ואין כאן הקצאה כלל ולכן אין בזה מיגו וכו' אבל במוקצה מצד דעתו של האדם וודאי שאמרינן מיגו וכו' באינו יו"מ אפילו שלא דחיה בידים וכן מבואר מהגרעק"א לגבי לשנות יעד בשבת שנקט שחס"כ זה לא דחיה בידים אבל באינו יו"מ וודאי אסור ולכן אם לא הוי מוכן לכלבים והוי הקצאה בעצם זה אסור ועיין חזו"א שביאר בדרך דומה מ"א ד' ע"ש בדבריו העמוקים

והנה הטור חילק בין בריאה לרעועה בשלשה מקומות א.סוכה שנפלה בסימן תקי"ח ב. קורה שנשברה סימן תק"א ג' בית שנפחת סימן תקי"ח וצ"ב ממ"נ אם זה דחיה בידים צריך להיות אסור גם ברעועה ואם זה לא דחיה א"כ גם בבריאה אסור כמו שוחט לחולה ועיין חזו"א מ"א ד' מה שביאר בזה ובבית מאיר סימן תק"א הניח בקושיא [ויש שדנו לומר שזה דחיה בידים לענין שזה מוקצה בעצם ולכן בבריאה אסור כי אם לא הוי מוכן לכלבים אבל זה לא דחיה כדי שיאסר ביו"מ וצ"ע]

**י. בפסק הלכה במחלוקתם**

מבואר בגמ' שבת קנ"ז דקי"ל כר"ש במוקצה לבד ממוקצה מחמת איסור כגון נר ודעת הרמב"ן במלחמות ובעל המאור [חולין ט"ו:] וראב"ד [בהשגות על הבעל המאור פסחים נ"ו] [ובר"ן שבת קכ"ב ועוד דוכתי כמו שביארו החזו"א מ"ד ז'] דקי"ל לגמרי כר' יהודה במיגו דאיתקצאי דהינו שכל מוקצה אמרינן מיגו וכו' ומה דבהמה שמתה מותרת צ"ל כמבואר בחידושי רבינו נחמן בן הרמב"ן ביצה ב. מצד שמוכן לאדם הוי מוכן לכלבים וחשיב שזה לא מחוסר הכנה וקורה שנשברה שבת קנ"ו צ"ל שמדובר מצד נולד כמו שביאר הרמב"ם הובא במ"ב סימן תק"א

אמנם דעת תוס' שבת מ"ה: רא"ש ורשב"א חולין ט"ו.: שרק בדחיה בידים קי"ל דאמרינן מיגו כגון נר שהדליקו באותו שבת אבל במוקצה שלא דחיה בידים לא אמרינן מיגו והנה יש להסתפק האם רק במוקצה מחמת איסור הצריכו דחיה או בכל הקצאה כגון חסרון כיס או דבר שלא ראוי בתחילת השבת ובפשוטו נחלקו בזה אחרונים דהמג"א סימן ש"ח סקי"ט נקט שכלי מוקצה כגון חס"כ שנשבר בשבת יש בו מיגו וכו' ומהוכחתו משמע שלא מצד שזה דחיה בידיים אמנם הגרעק"א שם חלק עליו וס"ל שכיון שזה לא דחיה בידים אין בזה מיגו וכו' וכן הוא בתוס' שבת קנ"ו: ועיין תהלה לדוד סימן ש"ח סקמ"ב וסק"ז וסימן ש"י סק"ג מה שהביא בזה ועיין שו"ע סימן ש"י ס"ג לענין שאין מוקצה לחצי שבת והאופן שנאסר מבואר במ"ב בירדו גשמים שזה לא דחיה בידים ומשמע שבתחילת שבת זה יאסרו צ"ע

ולענין יו"ט יש שפסקו לגמרי כר' יהודה [רי"ף ושו"ע] ויש פסקו לגמרי כר"ש [רא"ש] ויש שחילקו שנולד נוהג ביו"ט ולא בשבת [רמ"א] וברא"ש מובא עוד שיטה שגם מיגו דאיתקצאי יש ביו"ט אפילו ללא דחיה בידים

ולענין נולד יש שפסקו לגמרי כר"י דהינו גם בשבת ויש שכתבו שר"ש מודה בזה באופנים מסוימים

1. והנה בפשוטו במוקצה מחמת מיאוס לר"י אסור לטלטלו אפילו לצורך גופו ומקומו אמנם הרשב"א ביצה כ"ח: ובתשובותיו סימן תר"ו נקט שמותר אמנם לענין מטה שיחדה למעות וחצוצרות וודאי שאסור וצ"ב החילוק ועיין שבת קנ"ד דדעת הרמב"ן והבעל המאור שם דכלי שמלאכתו לאיסור שאין לו שום שימוש היתר חשיב מוקצה גמור וכן הוא פשטות הגמ' שבת מ"ו. אמנם הרשב"א שם חולק ובפשוטו זה לשיטתו כאן שכלי לא הוי מוקצה לענין גופו ומקומו ועיין תהלה לדוד סימן רע"ט [↑](#footnote-ref-2)
2. ובלשון הריטב"א שבת מ"ה.מבואר שלר"ש מה שאסור זה לא מצד מיגו וכו' אלא שהקצה את זה לכל השבת ובלשון הרמב"ן מ"ה ובחידושי הר"ן שם מתבאר שזה מצד שכה"ג מודה למיגו וכו' ויתכן שמחלוקתם בהגדרת של מיגו בעלמא ולא שנחלקו בדעת ר"ש ודו"ק [↑](#footnote-ref-3)