ג_ פעמים להפלגה - רשימות
קטגוריות: ש_ס / נ נדה / נדה - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים מהדו_ק / וסתות

תשרי תשס"ז

א] כתב הרז"ה בהשגותיו לבעה"נ שער הוסתות אות י"ד, ז"ל, ואף אנו נאמר בלמודה להיות רואה מט"ו לט"ו לראייתה, אפי' למ"ד אין אשה קובעת לה וסת בימי זיבה, אם ראתה כסדר הזה ה' פעמים קבעה לה וסת, שכשתסתלק הראיה השני' והרביעית שהן בימי זיבתה, נשארו לה ג' ראיות בימי נדה, ולעולם מט"ו לט"ו מנינן, שאם נעקרה ג' פעמים בזאח"ז מיום ט"ו טיהרה את הוסת כולה אע"פ שיש ביניהם ימים הראוים לראית זיבה, ואם נעקרה פעם אחת ביום ט"ו, אם היא של ימי זיבה טיהרה כל יום ט"ו שהוא בא לה בימי זיבה עד שתחזור לראות בו, ונשאר לה כל יום ט"ו שהוא בא לה בימי נדה עד שתעקר ממנה ג' פעמים בזאח"ז, ואע"פ שיש מהם ימים הראוים להיות זיבה עקירה הוי, דמט"ו לט"ו מנינן וכו', אבל אם היתה למודה לראות כךה' פעמים שבאו לה ימי ט"ו ג' פעמים בימי נדה קבעה לה וסת, ואם נעקרה מהם ג' פעמים בזאח"ז הויא עקירות, שאינה מונה מעולם אלא מט"ו לט"ו וכו', עכ"ל.[[1]](#footnote-2)

וד' הרז"ה צ"ב רב, דמ"ט אם ראתה כסדר הזה ה' פעמים קבעה לה וסת, דהגם דראי' ראשונה שלישית וחמישית היו בימי נדה, אך הרי וסת הפלגה אינו נקבע אלא בג' ראיות בהפלגה, והכא ליכא בימי נדה אלא ב' ראיות בהפלגת ט"ו, דראי' קמייתא ל"ה בהפלגת ט"ו, וצע"ג.

ב] ונ' לישב, דהנה דעת הרמב"ן בחידושיו בסוגיין והרא"ה בבדה"ב, דוסת הפלגה נקבע ע"י ג' ראיות שיש בהן ב' הפלגות, ?

ולמש"נ נ', דכל הא דבעי' ג' הפלגות אי"ז לעצם ההתחזקות, אלא הוא רק להוכיח על ההפלגה, ונפ"מ דבשור המועד כה"ג לרבי סגי בב' הפלגות, ותלוי במש"נ לעיל בד' תור"פ, וע"כ לזה מהני גם ראיות שבימי זיבה, שהרי אף בימי זיבה הוו הראיות מכח הוסת, וכדחזי' דאיכא בזה לדין די' שעתה, וז"ב.

ג] ונ' מקור גדול ליסוד הדברים, ממש"כ הרז"ה באות י"ח, ז"ל, עוד כתב הרב מה שאמר שמואל לימים שנים לוסתות אחד וכו' לית הלכתא כוותיה, דאליבא דרבי קאמר לה, וקי"ל כרשב"ג בוסתות אלו דברי הרב, ובגמרא לא הוזכרו דברי רבי במקום הזה כלל אלא דברי חכמים וכו', ואי"ז מחלוקת רבי ורשב"ג אלא מחלוקת חכמים ורשב"ג, ואע"ג דאמרינן וסתות ושור המועד כרשב"ג, לאו מכלל דרבי פליג עליה בקביעת וסת. וכו', עכ"ל.

ותמוה טובא, שהרי להדיא אמרו בגמ' לקמן דס"ד. בפלוגתא דרב ושמואל אם בעי' שתשלש בדילוג, דנימא רב ושמואל בפלוגתא דרבי ורשב"ג קמיפלגי, והרי להדיא דפליגי רבי ורשב"ג אף לענין וסתות, וד' הרז"ה צע"ג.

ונ' לישב, דהנה באמת עיקר ד' הרז"ה צ"ב, דמ"ט באמת מודה רבי דוסתות אין נקבעין אלא בג' פעמים, ומ"ש משאר חזקות שנקבעין אלא בב' פעמים, והאמנם דבשור המועד מודה רבי שאינו מועד אלא בג' פעמים, אך הרי התם איכא קרא להכי, אך בוסתות דליכא קרא להכי, מ"ש משאר חזקות שנקבעין בב' פעמים.

ונ' לפרש בזה, דבאמת בחזקת וסתות בעי' לתרתי, חדא לידע שראי' זו היא מכח גרמת ההפלגה או מכח גרמת החודש, והב' לידע שזהו טבע קבוע שיום ההפלגה או החודש גורם לה לראי', דהגם דידעי' דההפלגה או החודש גרמו לראייתה, מ"מ מאן לימא לן דהוי זה טבע קבוע שהן גורמין לראייתה.

ונ' לפ"ז, דמה"ט הוא דבעי' בוסתות ג"פ, ומשום דעד כאן לא מצינו דסגי לרבי בתרי זימני, אלא להוכיח שזהו הגורם, כגון במילה ובקטלנית, אך בוסתות דבעי' נמי לידע שזהו טבע קבוע, בזה מודה רבי דבעי' ג"פ, ומה"ט גופא הוא דבשור המועד מודה רבי דבעי' ג' נגיחות, משום דהתם בעי' נמי להחזיק דאית לי' טבע קבוע דנגחנות, ולזה בעי' ג"פ.

והיינו, דהרי שאני שור המועד ווסתות, דחזינן דאיכא עקירה ע"ז, והרי דאף דידעי' שהי' נגחן ושהי' יום פלוני גורם לראייתה, מ"מ ה"ז עשוי ליעקר, וע"כ ה""נ מעיקרא בעי' להחזיק דהוי זה טבע קבוע שימשיך עוד, ומשא"כ במילה ובקטלנית ובמי שאין לה בנים, דלא מצינו דאיכא עקירה ע"ז, ובמי שאין לה בנים, אמרי' דאם נשאת לאחר והיו לה בנים, הוי זה ראי' שכבר מתחילה היתה ראוי' לילד, ע"כ גם מעיקרא ל"ב להחזיק דהוי זה טבע קבוע, אלא כל דידעי' שמת מחמת המילה, ושמת בעלה מחמתה, מכח מעין או מזל ושלא ילדה מכח שאינה ראוי' לילד, סגי בזה.

ולפ"ז נ', דע"כ וסת הדילוג תלי בפלוגתא דרבי ורשב"ג, ולדעת רבי ל"ב שתשלש בדילוג, שהרי חזינן דדעת רב דוסת הדילוג נקבע בג' פעמים, והיינו משום דאף ראי' קמייתא הויא מכלל סדר ראיות הוסת, והא דפליג שמואל וס"ל דאינו נקבע עד שתשלש בדילוג, הוא משום דהגם דאף ראי' קמייתא הויא מכלל סדר ראיות וסת הדילוג, מ"מ בעי' להוכיח שראיותי' הם מכח קביעות זו דדילוג, ולזה בעינן שיהיו ג' ראיות בדילוג.

ונ' דע"כ ל"ב שתשלש בדילוג אלא לדעת רשב"ג דס"ל דבכל חזקות בעי' ג"פ, אך לדעת רבי דס"ל דבכל חזקות סגי בב' פעמים, ואך בוסתות הוא דבעי' ג"פ, וטעמו הוא משום דהגם דסגי בב' פעמים להוכיח שזהו הגורם, מ"מ בוסתות בעי' ג"פ לידע שזהו טבע קבוע, הרי ממילא דבוסת הדילוג אין להצריך שתשלש בדילוג, שהרי להוכיח שראיותי' הם מכח קביעות זו דדילוג סגי לדידי' בשדילגה ב' פעמים, וע"כ הגם דבשאר וסתות מודה דבעי' ג' ראיות לידע שזהו טבע קבוע, מ"מ בוסת הדילוג ל"ב משו"ז שתשלש בדילוג, שהרי לזה שפיר מצטרפת ראי' קמייתא, כיון שאף היא הויא מכח וסת זו, וזהו דתלינן לה בגמ' בפלוגתא דרבי ורשב"ג, וז"פ.

ד] אמנם שוב נתבוננתי דב' הדברים שנתבארו בדעת הרז"ה אין מתישבים זע"ז, שהרי לפמש"נ דעתו דבוסת הפלגה הויא אף ראי' קמייתא מכלל הוסת, וכל הא דבעי' לג' הפלגות הוא רק משום דבעי' להוכיח שראיותי' הם מכח ההפלגה, אך כד ידעי' שראיותי' הם מכח ההפלגה, תו מצטרפת אף ראי' קמייתא להג' פעמים דבעי' כדי לידע שזהו טבע קבוע, וע"כ הוא דס"ל דאשה שלמודה לראות מט"ו לט"ו וראתה ה' ראיות כסדר הזה קבעה לה וסת, הגם דהראי' השני' והרביעית הוו בימי זיבה, דנקבע וסתה ע"י הראי' הראשונה השלישית והחמישית, והגם דראי' קמייתא ל"ה בהפלגת ט"ו, וכמש"נ, ונת' עוד בדעתו דכל הא דמודה רבי דבעי' ג' ראיות בוסתות הוא רק משום הא דבעי' לידע שזהו טבע קבוע, אך להוכיח שזהו הגורם סגי בב' ראיות.

ולפ"ז הרי הי' בדין דלדעת רבי יהא סגי בוסת הפלגה בג' ראיות שיש בהן ב' הפלגות, דכיון שנת' דאף ראי' קמייתא הויא מכלל הוסת, וה"ה מצטרפת לקביעות לידע דהוי זה וסת קבוע, וכל הא דבעי' ג' ראיות בהפלגה, הוא רק כדי להוכיח דראיותי' הם מכח ההפלגה, א"כ הרי ממילא בדין דלרבי יהא סגי בב' ראיות, שהרי לדידי' סגי בב' ראיות להוכיח שראיותי' הם מכח גורם זה, וכל הא דס"ל דבעי' ג' ראיות הוא רק כדי לידע שזהו טבע קבוע, ולזה הרי מצטרפת אף הראי' הראשונה הגם שלא היתה בהפלגה, וכנ"ל, וא"כ מ"ט כתב הרז"ה דמודה רבי בוסת הפלגה דבעי' ג' ראיות בהפלגה, וצ"ע בזה.

ה] ועד"ז נ' לדעת הר"ח בפלוגתא דרב ושמואל, דהק' התוס' דא"כ לס"ד פליגי גם כמה סדרי דילוגים היא צריכה, ולמש"נ י"ל, דהר"ח ס"ל כדעת הבעה"מ, וע"כ אף לרבי בעי' ג' סדרי דילוגים, ורק כמה דילוגים בכל פעם זה תלוי בפלוגתת רבי ורשב"ג.

ויסוד הדברים הוא לפ"מ שצ"ל בביאור ד' הר"ח, דצ"ב מה הצירוף של ג' דילוגים וג' סדרים, גם צ"ב מ"ט בסדר הב' והג' סגי בג' ראיות, גם צ"ע משה"ק התוס' והרא"ש מ"ט לא פליגי בסדר אחד, עוד תמוה מהגמ' דחוששת מי"ח ואילך

וע"כ נ' דבעי' ג' ראיות בדילוג כדי להוכיח שהדילוג הוא הגורם, אך עדין לא קבעה לה וסת להמשיך לי"ט ואילך, דמאן יימר שהדילוג ימשיך, הרי חזינן להר"ח שהוא יכול ליפסק, אך מ"מ כוסת שאינו קבוע צריכה לחשוש לזה, וע"כ רק אם חזינן ג"פ שהדילוג חוזר על עצמו, ידעי' שכן ימשיך, וע"כ בסדר הב' והג' ל"ב ראיית ט"ו, שכבר הוכח לנו שהדילוג גורם, וע"כ שפיר נתקיימו דברינו דלרבי סגי בב' דילוגים אך בעי' ג' מחזורי ראיות, ודו"ק.

רש"י ב"ק כתב דסירוג תליא בפלוגתא דדילוג, והנה ברש"י לעיל מוכח דהפלגה לא תליא בפלוגתא זו, וצ"ל דהפלוגתא בדילוג היא משום דהגם דעיקר הקביעות הוי בימי החודש, מ"מ כיון שהקביעות מיוסדת על הא דכל חודש עובר ליום אחר, ע"כ ס"ל לשמואל דבעי' ג' פעמים הדילוג, וה"נ בסירוג נמי דמי לזה.

בתור"פ ב"ק דל"ז: כתב דבראה שור נגח שור לא נגח וכו', לרבי סגי בב' סירוגין, וק' דהרי רבי לא פליג בשור המועד, ובפשוטו צ"ל דס"ל כהראשונים ביבמות דרבי פליג אף בשור המועד, ע' בדבריהם, וכ"ה מבו' להדיא בתלמיד ר"ת, ועי' גם בדבריו לעיל דכ"ג: שמבו' כן דלרבי סגי בב' פעמים, אך להנ"ל ניחא בלא"ה דהכא הרי איכא ג' נגיחות, ורק בעי' להחזיק הסירוג לפנינו, ולזה סגי לרבי בב' נגיחות, ודמי למש"כ הראשונים דבחזרה לרבי סגי בב' נגיחות, אך למש"כ התוס' ביבמות דבממון מודה רבי ל"ש לומר כן.

ובזה מיושב קו' מהרמ"ש שם ע"ד רש"י דבברייתא דראה שור נגח חמור לא נגח וכו' א"א לומר שאם יגח אחר משלם נ"ש, כיון דבעי' שיהא ממין אחר, ולמש"נ ודאי גם אם יהי' מאותו מין יועיל, כיון שעיקר ההעדאה היא ע"י ג' נגיחות הראשונות, ול"ב לנגיחה רביעית אלא להוכיח לנו על הסירוגין, ודו"ק.

וניחא לפ"ז טפי לישנא דנעשה מועד הגם שרק בנגיחה הבאה הוא נעשה מועד, ודו"ק.

אך בפירש"י מכת"י שם שינה פירושו לנגיחה חמישית, וזה ק' טפי, וי"ל דאטו כי רוכלא וכו'.

אמנם באו"ז שם מבו' דגם דבעלמא אין חייב רק בנגיחה רביעית, מ"מ גם בזה חייב לשמואל בנגיחה רביעית, וזה צ"ב, וכן מ' מד' הראב"ד, ויל"פ ע"פ הנ"ל, אך זה מחודש דסו"ס הרי המועדות חיילא רק בנגיחה רביעית, וצ"ל דהא דאין חייב עד נגיחה רביעית אי"ז משום דרק הנגיחה שאחרי שנעשה מועד מחייבתו, אלא משום דלחייב בעי' ד' נגיחות, ע' כן בראשונים ביבמות דס"ה. לדעת רבי, וע' תוס' ב"ק דכ"ג די"א דאין חייב רק ביום רביעי, ולפ"ז שפיר י"ל שיהא חייב על נגיחה רביעית, אך זה מחודש טובא, ובתור"פ שם מפורש ג"כ דאין חייב עד נגיחה חמישית, וזה כמו ששינה רש"י פירושו.

ובתלמיד ר"ת שם כתב ע"ד רש"י דכ"ז א"ש לפי פירושו דחייב בנגיחה רביעית, אך לפ"מ דפליג עלי' לא א"ש, אך לפנינו ברש"י בכת"י שינה פירושו שם.

וילה"ע בכל וסת הפלגה מ"ט לא אמרי' דהוא וסת הדילוג, כגון יום י' כ' ל' נימא דהוא דילוג ולא הפלגה, ונ' דכל דילוג הוי רק בחודש אחר, דעיקר וסת החודש הוא דיום א' בחודש זה הוא גורם לראי', ול"ש וסת אחד שיהיו ב' גורמים בחודש לראי'.

ומה"ט נ' דאם דילוג אינו נגמר בסוף החודש, הרי דאם הי' דילוג למטה והגיע לא' בחודש שבט, א"צ לחוש לל' שבט אלא צריך לחוש לכ"ט אדר, דבחודש שבט הגורם הוא א' ובחודש אדר הגורם הוא כ"ט, אך לא נימא דבחודש שבט יש ב' גורמים.

ומאידך נ' דבדילוג למעלה והגיע ליום ל' שבט, צריך לחוש לא' אדר ולב' ניסן, ולא כפי פשטות הדברים שחוששין לא' ניסן, כיון שענין דילוג אינו חודש ויום הפרש, אלא הוא יום שאחריו בחודש הבא, שהרי בכל חודש יש יום א' גורם לפי סדר דדילוג, ודו"ק.

ועד"ז נ' בוסת השבוע, דאף אם איכא וסת השבוע בדילוג, כגון בסירוג ג' שבועות ודילוג ב' ימים, אך כל שנשלם השבוע וחוזרין לתחילתו יהא הוסת בשבוע השלישי בתחילתו, וכגון ראתה ג' בראשית ה' וירא ז' ויצא, חוששת לב' מקץ ולא לב' ויגש, ובזה ניחא קצת קו' האחרונים דכל וסת הפלגה הוא וסת השבוע בדילוג.

אך מד' האחרונים הנז' נ' לא כן, וס"ל דבוסת השבוע בדילוג כשנשלם השבוע חוששת לשבוע שאחריו, וצ"ע בזה.

ועד"ז נ' בביאור ד' או"ז ותשובות מהר"מ מר"ב, שכתבו ברמ"ת בי' כ' ול' לחודש דצריכה לחוש בחודש הבא לי' כ' ול', וצ"ב דהרי לא היו ג' הפלגות, ולא נזכר שראתה קודם לכן, גם ילה"ע אם יועיל שראתה קודם לכן, שהרי איירי קודם לכן בראתה מחמ"ת א' לשנה, ומזה הוכיחו האחרונים דאין ראי' שבאמצע מפסקת ההפלגה, וא"כ הרי חזינן דמונים ההפלגה רק מראייות שמחמת תשמיש, וא"כ היאך יועיל הפלגת י' מראי' אחרת, ובעיקר הדבר דמונים ההפלגה מראי' שמחמת תשמיש צ"ב הגדר בזה.

ונ' לפרש, דס"ל דוסת המורכב אינו דההפלגה והתשמיש גורמים, אלא לעולם התשמיש הוא הגורם, ואך שאינו גורם אלא לסירוגין, ואינו גורם אלא אחת לי' יום, וזהו שקראוהו מהר"מ דילוג ולא קראוהו הפלגה, וע"כ סגי בזה בב' הפלגות, וע"כ נמי שייך הפלגת חצי שנה ושנה הגם שבאמצע ראתה ראיות אחרות, ודו"ק.

ואמנם לפ"ז ק' טפי להבין ד' מהר"מ שם דאף אם קבעה לה וסת, כל שעברו ג' זמנים ולא שימשה עקרה וסתה, ואם כל הגורם הוא התשמיש, א"כ מ"ש מאשה שיש לה וסת פשוט לתשמיש ולא שימשה כמה ימים שאינה עוקרת וסתה, וא"כ מה לי שאשה זו יש לה וסת תשמיש לסירוג, הרי כל הגורם הוא התשמיש.

גם ילה"ע דאם הוי זה וסת הסירוג, ה"ז תלוי במש"נ לדון בדין וסת הסירוג שעבר חודש זה ולא ראתה, אם ראתה בר"ח הבא או בעוד ב' ר"ח ע' חוו"ד בזה, ודו"ק.

ספר אור זרוע ח"ג פסקי בבא קמא סימן קפד וקיי"ל הלכתא כשמואל בדיני ומיסתייע לההיא דפרישית לעיל בפ' כיצד דלא מיחייב נזק שלם עד שיגח נגיחה רביעית.

וצ"ב דאדרבה אי"ז מתישב עם מה שפירש לעיל, דאם לא מיחייב נ"ש עד שיגח נגיחה רביעית, א"כ הכא בעי' נגיחה חמישית.

ומוכח מד' האו"ז דבר חדש, וכמו שדייק בפתחי הלכות מד' הראב"ד, והיינו עפמש"נ דלעולם ראי' ראשונה ממנינא, אך בעי' ג' ראיות על הפלגות, וכל דאית לן ג' ראיות על הפלגות תו מתיעד ע"י ג' נגיחות הראשונות, וע"כ משלם בנגיחה רביעית נ"ש.

וכונת האו"ז להוכיח, דאי נימא דלעולם משלם נ"ש בנגיחה שלישית, א"כ היאך אפ"ל דהכא אינו משלם אלא בנגיחה רביעית, הרי אי"ז מתישב בלשון, ובע"כ דאף בעלמא אינו משלם נ"ש אלא בנגיחה רביעית, וע"כ א"ש הלשון.

אך צ"ע דאם כנים הדברים, א"כ לכאו' בדין דאם בעלמא משלם נ"ש בנגיחה שלישית, א"כ אף בדילוג לשמואל ישלם נ"ש בנגיחה שלישית, וא"כ מה הוכיח האו"ז.

וצ"ל דכיון דעד נגיחה ד' לא מייעד ל"ש שישלם נ"ש על נגיחה שלישית שהיא קודם שנתיעד, אך בנגיחה רביעית שנתיעד בה שפיר שייך שישלם נ"ש, וכאשר כן ס"ל לרש"י, ואך דגזה"כ הוא דאינו משלם רק בנגיחה רביעית, ולזה מהני הא דע"י נגיחה זו נתברר שהיא נגיחה רביעית, ועדין צ"ב.

וכד' האו"ז כן מ' מד' הראב"ד שלא מצא נפ"מ בין רב לשמואל אלא אם לא נגח בחודש הרביעי ונגח נגיחה רביעית בי"ט לחודש החמישי, עיי"ש.

בדינא דהרמב"ן פ"ה הכ"א דקבעה וסת אין חוששת לוסת שאינו קבוע, נקטו רוב האחרונים דדינא הוא דאף לראיות שאינם מכלל וסתה אין חוששת, ורק אם ראתה עתה בשינוי חיישי' שמא משנה וסתה.

אך בפרישה ודרישה פי' דהיינו דראיות שהם מכלל וסתה לא חיישי' בהו לקביעות אחרת, אך על ראיות שאינם מכלל וסתה שפיר חיישינן.

וכ"נ בד' הראב"ד שהרי להדיא ס"ל דאף אם חזרה לקביעותה חוששת להפלגה הארוכה, ואפ"ה כתב דכל שקבעה אין חוששת לאינו קבוע, ובע"כ כונתו כנ"ל.

ואמנם צ"ב בד' הרמב"ן שמשמעות דבריו דאף אינה חוששת לר"ח ניסן, וצ"ב מ"ט אינה חוששת לו הרי הוא אינו מכלל וסתה, ואמנם למש"כ הפרישה לדון דראי' שמכלל וסתה אף עוקרת וסתות אחרות, ניחא, אך זה מחודש טובא.

אך נ' דרמב"ן לטעמי' דאף ראי' ראשונה מכלל ההפלגה, וכמש"נ דלא בזה הוא דהדר בי', אשר מה"ט הוצרך רמב"ן שם ה"כ לפרש דאחר ראי' אחת לא חיישי' להפלגה משום דלא ידיע להיכן תפליג, והרי דאף דראי' זו לא היתה בהפלגה, מ"מ כבר הויא מכח קביעות זו דהפלגה, וע"כ הי' בדין שתחוש עתה להפלגה, ואך דא"א לה לחוש כיון דלא ידעי' להיכן תפליג, ודו"ק, [וע' גם בב"ח ר"ס קפ"ט שכתב בדעת הטור דרבותא הוא דאף לוסת החודש חיישי' הגם דאי"ז אלא ראי' אחת וגרע מהפלגה דהוי ב' ראיות], ואשר ע"כ שפיר כתב הרמב"ן דכל דהוי זה מכלל ההפלגה אין לחוש לר"ח ניסן לוסת החודש, ודו"ק.

ועד"ז יל"פ בד' הראב"ד סי' ג' הט"ו, אשר צ"ב דמ"ט אינה חוששת לר"ח סיון, עיי"ש בהערה ט"ז, אך להנ"ל י"ל דהוא משום דר"ח ניסן הוי מכלל קביעות ההפלגה, וע"כ הוא דלא תלינן לי' בחודש, ואיירי רק בגונא שקבעה לה וסת להפלגת כ', דבזה הוא דאיירי הראב"ד לעיל מינה, ודו"ק.

1. ונתחדש בד' הרז"ה, דאף מה שלא ראתה בימי זיבה, מצטרף לעקור את הוסת.

   ומחודש טפי, דאף שאחר פעם אחת שלא ראתה בימי זיבה, תו כבר אינה חוששת לימי זיבה, מ"מ מצטרף מה שלא ראתה אח"כ בימי זיבה לעקור את וסתה.

   ובאמת עד"ז מצינו בד' הרז"ה בהשגותיו בסימן א', שדעתו דבימי עיבורה וימי מניקותה, אם נעקרו בהם וסתותי' ג' פעמים הרי הן עקורות, (וגם בד' הראב"ד שם נ' דמודה דהוי זה עקירה, ואך דמכח דינא ד"חזר הוסת למקומו" הוא דס"ל דכשחוזרת לראות חזר וסתה למקומו, ונת' בזה במק"א), אך התם י"ל דהוא משום דהגם שבימי עיבורה אם עבר הוסת ולא בדקה מותרת, מ"מ איכא דין פרישה לכתחילה, וכמש"כ הראב"ד בסימן א', והרז"ה שתק לו בזה, (אך בחי' הרשב"א ד"ט. ובתוה"ב הביא בשם הרז"ה דליכא דין פרישה במעוברת, ולפ"ז אין לומר כן, ונת' עוד בזה במק"א).

   ולכאו' יש להביא ראי' לד' הרז"ה, שהרי לדעת ר"פ לעיל דל"ט: מתני' בדס"ג: מתפרשת על ימי זיבה, והרי דנעקר וסת דיום כ"ב ע"י שלא ראתה בימי זיבה.

   אך יש לדחות בתרתי, חדא י"ל לפי המבו' במהרש"א בדף ס"ד. דאף לר"פ יש לחוש גם לכ"ב מיום כ"ז, וע"כ ה"ז נעקר במה שלא ראתה ביום כ"ב מראיית כ"ז.

   האמנם בפשוטו אי"ז מתישב, דמש"כ המהרש"א דיש לחוש ליום כ"ב מראיית כ"ז, לכאו' אי"ז אלא משום דמספקינן שמא ג"ז הוא מכלל וסתה, אך לכאו' אי"ז טעם לעקור.

   אך י"ל בזה, דאחר שראתה בכ"ז ג' פעמים ואיגלאי דזה ראיית וסתה, הי' לה לראות ביום כ"ב מיום כ"ז, ואילו לא ראתה עקרה וסתה.

   וי"ל עוד, דאה"נ אין העקירה מכח מה שלא ראתה ביום כ"ב, אלא העקירה היא ע"י שקבעה לה וסת אחר לכ"ז ול"ש ב' וסתי הפלגה.

   אך זה לא א"ש לדעת הראב"ד דס"ל דשייך ב' וסתי הפלגה, וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-2)