הקדש חמץ ושחרור מפקיעין מידי שעבוד
קטגוריות: ש_ס / כה כתובות / שעבודים - הרב אלימלך וינברג

בעזרת השם יתברך

מראי מקומות בסוגיא
**הקדש חמץ ושחרור מפקיעין מידי שעבוד**מאת הרב אלימלך וינברג הי"ו להערות יש לפנות לפלאפון: [PHONE_REMOVED]
נערך בעזהשי"ת שלהי חודש אדר שני תשע"דעבור בית המדרש לתורה שם משמעון גור רמת גןנתייסד ע"י מורינו הגאון החסיד הרב אברהם אטלס זצ"ל אב"ד חיפהבנשיאות בנו ראש ישיבות דרכי נועם-עמק הלכה הגאון ר' שלמה שליט"א

בעזרת השם יתברך

**מקורות הדין**

**[א]: בגיטין דף מ:** לגבי עבד שיש למלוה בו שעבוד אפותקי ושחררו רבו ראשון היינו הלוה, משורת הדין אין למלוה כלום עליו, מדרבא דאמר הקדש חמץ 'ושחרור' מפקיעין מידי שעבוד.

**[ב]: ביבמות דף ס"ו:** לענין נכסי צאן ברזל שהכניסה האשה לבעלה, אם מת הבעל וייחדו היורשים איצטלא של צאן ברזל עבור המת, אמרינן דקניה מיתנא ומפקיעין מידי שעבוד האשה, ואפי' למ"ד דאם תבעה הצאן ברזל עצמו שהכניסה הדין עימה דאא"פ לסלקה בזוזי, מ"מ כיון דמחוסר גוביינא אמרינן בזה לדין הקדש חמץ ושחרור מפקיעין מידי שעבוד.

**[ג]: בכתובות דף נ"ט: ובנדרים דף פ"ו:** לענין האשה שאסרה ידיה לעושיהן דמהני מעיקר דין תורה להפקיע זכות הבעל למעש"י אפילו בעודה אשתו, משום דהקדש חמץ ושחרור מפקיעין מידי שעבוד.

**[ד]: בבבא קמא דף פ"ט:** לגבי האשה שהוציאה שן ועין לעבדי מלוג דיוצאין לחירות ופקע מנייהו זכות הבעל, משום דהקדש חמץ ושחרור מפקיעין מידי שעבוד.

**[ה]: ביבמות דף מ"ו.א.** לגבי קונה עבד מהגוי וקדם וטבל לשם בן חורין יצא לחירות, משום דכיון דגוי לא קני ליה גופיה אלא למעשי ידיו, נחשבת טבילתו כהקדש, ואמרינן ביה הקדש חמץ ושחרור מפקיעין מידי שעבוד.

**[ו]: בערכין דף כ"ג:** לענין מקדש נכסיו והיו עליו כתובת אשה ובע"ח, דתנן התם דהפודה פודה כדי ליתן לכתובה ובע"ח, ופודה ע"י דינר לחוד, ובגמ' שם דמה שצריך לפדות היינו משום דר' אבהו שלא יאמרו הקדש יוצא ללא פדיון, והק' הראשונים אמאי אי"צ לפדות מעיקר הדין דהא הקדש מפקיע מידי שעבוד.

**[ז:] בפסחים ל:** בלוה שהקדיש דבר המשועבד, דלכו"ע אתי מלוה ופריק ומוציא מיד ההקדש, והק' הראשונים ז"ל אמאי לא נימא בזה דהקדש מפקיע מידי שעבוד.

**[ח]: בכתובות נ"ט ובנדרים פ"ו** לגבי מקדיש שדה שמשכנה למלוה בין כשיכול לסלקו ובין כשאינו יכול לסלקו עד עשר שנים, דמהני ההקדש 'לכשיפדנה', והקשו הראשונים, אמאי לא יועיל ההקדש להפקיע זכותו של מלוה בין מזכות הגביה ובין מזכות אכילת פירות המשכונא משום דין הקדש מפקיע מידי שעבוד.

**[ט]: בבבא קמא דף ל"ג:** במזיק שהקדיש שור תם, דצריך הניזק לפדותו כדי שלא יאמרו הקדש יוצא בלא פדיון, ומבואר שם דקאי אף לר' ישמעאל דקאמר בע"ח הוא וזוזי הוא דמסיק ביה, והק' הראשונים ז"ל אמאי לא נימא בזה דהקדש המזיק מפקיע מידי שעבוד הניזק.

**[י]: בכתובות דף ע.א.** בבעל שאסור את אשתו מליהנות לו, פרכינן שם בגמ': 'וכיון דמשעבד לה היכי מצי מדיר לה, והק' הראשונים ז"ל, אמאי לא נימא בזה דקונם הבעל מפקיע מידי שעבוד האשה.

**[י"א]: בערכין דף כ"א.א.** במשכיר שהקדיש ביתו שהשכירו לשוכר, אסור לשוכר לדור בו ואם דר בו 'במעילה קאי', ודנו בזה הראשונים אי הוי מכוח דינא דהקדש מפקיע מידי שעבוד.

**[י"ב]: בנדרים דף מ"ו.א.** במתני', במודר הנאה מחבירו ויש לו מרחץ מושכר בעיר, אם יש למדיר בהם תפיסת יד אסור למודר ליהנות מהם, ואם מסולק המדיר מהם כל ימי השכירות מותר לשוכר ליהנות מהם, והק' הראשונים אמאי לא נימא בזה דין קונם מפקיע מידי שעבוד.

**[י"ג]: בנדרים דף מ"ה:** פליגי רבנן וראב"י בשותפין שנדרו הנאה זמ"ז אי מותרין ליכנס לחצר, ובדף מ"ו: מסקינן דבחצר שיש בה דין חלוקה לכו"ע אסורין ליכנס לחצר, והק' הראשונים ז"ל, נהי דיש לכ"א מהשותפין קנין הגוף בחצר שיכול לאוסרה מכוח קנינו, אבל מ"מ הרי משועבד לשניהם להשתמש ולאכול פירות כל ימי השותפות, ודנו בזה בדין הקדש וקונם מפקיע מידי שעבוד.

**[י"ד]: בפסחים דף ל:** במתני' דנכרי שהלוה לישראל על חמיצו אחר הפסח מותר בהנאה משום זכות הנכרי, והק' הראשונים ז"ל דנימא בזה דחמץ מפקיע מידי שעבוד.

**שיטת הסוברים לחלק בין קדוה"ג לקדו"ד**

**בפירש"י פסחים דף ל"א.א. בד"ה ואתי מלוה ופריק,** הקשה אמאי פריק המלוה בדבר מועט כדי שלא יאמרו הקדש יוצא בלא פדיון, ואמאי אי"צ פדיון גמור כיון דההקדש הפקיע מידי השעבוד, ותי' רש"י, דלא נאמר הקדש מפקיע מידי שעבוד אלא בקדושת הגוף, כגון קונמות, או בהמה לקרבן, או איצטלא דפרסוה אמיתנא, אבל קדושת דמים אינה מפקעת מידי שעבוד, וכ"כ **בפירש"י ז"ל כתובות נ"ט: [בד"ה דקדושת הגוף]** בד' הגמ' שם דקונמות 'קדושת הגוף' נינהו ומפקיעין מידי שעבוד, ומפרש"י שם דהוי כקדושת מזבח 'שאין לו פדיון' ולהכי מפקיע מידי שעבוד, **ובד"ה הקדש** כ' דקדושת דמים מפקיע מידי שעבוד, ולכן אי' **בערכין דכ"ג:** דנותן המלוה דינר לפדות נכסים משועבדים משום דר' אבהו, דמעיקר הדין טורף המלוה ללא פדיון דקדו"ד אין מפקיע מידי שעבוד, וכ"כ **בפירש"י בבא קמא דף צ.א. ד"ה הקדש** דדוקא קדוה"ג מפקיע שעבוד אבל קדו"ד 'לא אלימי' לאפקועי שעבוד.

**ובספר התרומות שער מ"ג חלק ג' בשם מר רב יהודאי גאון ז"ל ור"ח ז"ל** שמחלקים כן דדוקא קדושת הגוף מפקיע מידי שעבוד והוא הדין 'כל דבר האוסר' דהוי כקדוה"ג, ולכן איצטלא דפרסוה אמיתנא הוי כקדוה"ג להפקיע מידי שעבוד כדאי' **ביבמות דס"ו:** הנ"ל, אבל קדו"ד אינה מפקעת מידי שעבוד, ולכן איתא **בערכין דכ"ג:** הנ"ל דאין המלוה צריך לפדות השדה המשועבד אלא מדר' אבהו, וכ"כ **בחידושי הרמב"ן כתובות דנ"ט: בד"ה והא דאמרינן קדושת הגוף בשם רש"י והגאונים** דדין הקדש מפקיע מידי שעבוד הוא דוקא בקדוה"ג ולא בקדו"ד, וכ"כ **הרמב"ן ביבמות דמ"ו.א. בד"ה הא דאמר רבא בשם רש"י ז"ל ור"ח ז"ל,** והביא שם **מקצת נוסחי דגרסי בפרק אעפ"י בכתובות נ"ט:** בד' הגמ' גופא 'אבל קדושת דמים לא מיתמרי' לדינא דהקדש מפקיע מידי שעבוד עיי"ש.

וכן דעת **הראב"ד בהשגותיו על הרמב"ם בהלכות ערכין [פ"ז הי"ד]** דדוקא קדוה"ג מפקיע מידי שעבוד ולא קדו"ד, וזהו הטעם שיוצא לחולין בפדיון כל דהוא משום דמעיקר הדין מפקיע השעבוד מידי הקדש דמים.

ושיטת **הגאונים ורש"י** בזה לחלק בין קדוה"ג לקדו"ד הובאה ג"כ **בתוס' גיטין דף מ: בד"ה הקדש חמץ ושחרור ובתוס' ערכין דכ"ג: בד"ה משום דר' אבהו ובתוס' ב"ק דף ל"ג: בד"ה משום דר' אבהו, ובתוספות הרשב"א כתובות דנ"ט: בד"ה הקדש חמץ ושחרור, ובתוס' הרא"ש יבמות מ"ו.א. בד"ה הקדש חמץ ושחרור ובכתובות נ"ט: בד"ה הקדש חמץ ושחרור, ובפירוש הרא"ש נדרים דפ"ו: בד"ה שאני קונמות ובד"ה הקדש חמץ ושחרור, ובחידושי הרא"ה כתובות נ"ט: בד"ה אלא אמר רב אשי וברשב"א גיטין דף מ: בד"ה כדרבא וברשב"א כתובות דנ"ט: בד"ה הא דאמר רבא ובריטב"א כתובות נ"ט: בד"ה קונמות כיון דקדוה"ג נינהו וברבינו קרשקש גיטין דף מ: בד"ה כדרבא ובר"ן נדרים דף מ"ו: בד"ה היכי דמקבל בטקסא ובדף פ"ו: בד"ה דאמר רבא הקדש,** וכ"כ להלכה **בטור חו"מ סימן קי"ז [אות ז'] ובשו"ע שם סעיף ז' וברמ"א שם.**

בסברת הדבר לחלק בזה בין קדוה"ג לקדו"ד, עי' **ברמב"ן יבמות שם** דבקדושת הגוף אמרינן 'כיון דחאיל שעה אחת תו לא פקע', אבל קדושת דמים 'דפדיון מפקע לה הוא הדין שעבוד', ועי' **בתוס' גיטין דף מ: בד"ה הקדש** דקדוה"ג מפקיע מידי שעבוד 'דכיון שחל שעה אחת תו לא פקע' 'דלא עדיף שעבוד מנתינת דמים', ומשא"כ קדושת דמים 'לא אלים כוח הקדש מכוח מקדיש' 'כיון שיש לה פדיון וראויה לפקוע', והוכיחו משדה מקנה שהקדישה הלוקח שחוזרת לבעלים ביובל, ועי' בלשון **תוספות הרשב"א כתובות נ"ט:** 'דלא אלימא גביה לאפקועי הקדש שכבר חל עליו יותר מפדיון ונתינת דמים', 'דקדושת דמים פקעה ע"י פדיון ולהכי כי אתי זמן גביה פקע כוח הקדש כי היכי דפקע ע"י דמים', 'כדאשכחן בשדה מקנה שהקדישו לוקח חוזר לבעלים ביובל שאין כוח להקדש יותר מן המקדיש וכשיש לכוח המקדיש לפסוק פוסק כמו"כ כוח ההקדש', 'כיון שהיא קדושה קלה דפקעה ע"י דמים', 'אבל קדושת הגוף כיון דחיילא שעה אחת תו לא פקעה, דלא אשכחן בה הפקעה אחר שחלה שעה אחת', ודו"ק היטב בלשונות כל הראשונים הנ"ל בגדר הדבר דפקעה הקדושה ע"י שעבוד בקדו"ד ובמה שתלוי זה בדין פדיון.

**בקצות החושן סימן קי"ז סק"ב** הק' בזה בסתירת ד' הראב"ד ז"ל, שהרי **בהשגות הראב"ד בהלכות ערכין הנ"ל** כ' דקדושת דמים אין מפקעת מידי שעבוד ומעיקר הדין אי"צ פדיון כלל, **ובהשגות הראב"ד בהלכות מעשה הקרבנות [פט"ו הלכה ז']** פסק לגבי מקדיש קדושת דמים לזמן דדינו בספיקא דאיסורא דדילמא הלכה כבר פדא דאף קדושת דמים לא פקעה בכדי וצריך הוא פדיון מעיקר הדין, וכיון דס"ל דאף קדו"ד לא פקעה בכדי אמאי פקעה ע"י שעבוד, וכ' הקצוה"ח לבאר דדוקא ע"י שעבוד פקע קדו"ד 'דשעבוד הוי כנתינת דמים' והביא כן מלשון **הרשב"א בגיטין דף מ: בד"ה הקדש חמץ ושחרור,** אבל מחמת ההקדש שהקדיש הבעלים לזמן לא פקע כוח ההקדש, עיי"שבדבריו, ודבריו צ"ע, שהרי **בתוס' גיטין הנ"ל ובתוס' הרשב"א כתובות הנ"ל ובתוס' הרא"ש יבמות וכתובות הנ"ל** דימו לשדה מקנה שחוזרת לבעלים ביובל אלמא קדו"ד פקעה בכדי, והתם הרי ליכא שום ענין של פדיון ביובל, ועי' **קובץ הערות סימן נ"ב סק"ה** שתמה בזה על הקצוה"ח במש"כ דשעבוד הוי כפדיון דזה ודאי אינו, דהרי בפדיון נכנס דבר אחר תחת ההקדש ובגביית שעבוד אין נכנס שום דבר, ועוד דהרי אין פודין בשטרות, ועיי"ש בקובה"ע שהאריך לבאר דהחילוק הוא 'בסוג הקדושה', דקדוה"ג שהוא סוג קדושה שאינה תלויה בדיני ממון ולכן אינה נפקעת ע"י פדיון ה"ה דאינה נפקעת ע"י שעבוד, ומשא"כ קדו"ד דהוא בגדרי ממון ולכן יוצא ע"י פדיון ה"ה דנפקע ע"י שעבוד בהפקעה ממונית, ועיי"ש שמסמיך לזה הא דאי' **בחולין דף קל"ט.א.** דתרנגולת של הקדש של בדק הבית שמרדה פקעה קדושתה משא"כ בקדושת הגוף, וביאר שם **בחידושי הרשב"א ז"ל בחולין שם** דקדו"ד ענינה רק בגדר 'שעבוד ממון' וכיון שנתייאש ממנה הגזבר יוצאה מהקדש כמו יאוש בעלים בדיני ממון, ומשא"כ קדוה"ג שאינה בגדרי ממון, וזה גם כוונת הראשונים לחלק בזה במה שיוצאה קדו"ד לחולין מכוח טירפת השעבוד משא"כ קדוה"ג.

אמנם **בקובץ הערות שם אות ט"ז** הביא מד' **שו"ת הרשב"א ח"ה סימן רל"ט** דמפורש בדבריו כהקצוה"ח 'דגביית שעבוד הוי כפדיון', וכ' לבאר בזה עפי"ד **המאירי בב"ק פ' שור שנגח דו"ה בשם גדולי פרובנציא** דאע"ג דהקדש לא פקע בכדי אם הוא לתשלום חובות ההקדש ואין ההפקעה שלא לצורך שפיר פקע ההקדש בכדי, וכ' הקובה"ע דה"ה לענין גביית השעבוד נכסים כן, והא דבפדיון צריך ליכנס דבר אחר עבור ההקדש היינו רק כדי שלא יהיה בכדי עיי"ש בדבריו.

**הרמ"א בחו"מ סי' קי"ז סעי' ז'** פסק דבקונם כללי הרי הוא מפקיע מידי שעבוד, ותמה שם **בקצוה"ח סק"ה** לפי"ד **התוס' בגיטין דף מ: הנ"ל** דהחילוק בין קדוה"ג לקדו"ד תלוי הוא דקדוה"ג אי"ל פדיון וקדו"ד י"ל פדיון, הרי קונם כללי שיש לו פדיון ראוי להיות דינו כקדו"ד שלא יפקיע השעבוד, ולכן חולק שם ע"ד הרמ"א וכ' דקונם כללי כיון די"ל פידון אינו מפקיע מידי שעבוד, ועי' עוד מה שהאריך בזה **באבני מילואים סימן ע"ב סק"א מד"ה עוד שם בקצוה"ח סק"ה,**

ועי' **קובץ הערות סימן נ"ב סק"י** שכ' דקושיית הקצוה"ח בזה הוא לשיטתו דגביית שעבוד הוי ממש כפדיון ולכן הק' דקונם כללי שיש לו פדיון יצא לחולין אף ע"י גביית שעבוד, אבל לפי הסברא הנ"ל שעיקר החילוק תלוי ב'סוג הקדושה', ממילא ודאי שקונמות 'סוג הקדושה' שלהם אינה בגדרי ממונות אלא בגדרי קדושה ואיסורין וממילא ליכא בזה הפקעה ע"י שעבוד.

אמנם ציין שם **בקובץ הערות סימן נ"ב סק"י** דבדברי **רש"י כתובות נ"ט: בד"ה דקדושת הגוף נינהו** מבואר להדיא כד' הקצוה"ח דהא דקונמות נחשב כקדוה"ג להפקיע מידי שעבוד היינו משום 'שהרי אינו הקדש גמור לתפוס פדיונו אלא אסור על אדם אחד', ומבואר דבקונם כללי דאסור אכו"ע ואלים למיתפס פדיונו הוא הדין שיוצא לחולין ע"י גביית שעבוד, וכ"מ להדיא **בפירוש הרא"ש בנדרים דף פ"ו: בד"ה שאני קונמות** דהא דקונמות מפקיעין מידי שעבוד היינו 'משום דלא אלים איסורייהו למיתפס פדיונן שהרי לא נאסרו אלא על אדם אחד', ומפורש בזה בהדיא דאילו היה נאסר אכו"ע דבזה ההלכה דיש להם פדיון באמת יהיה בזה הדין דלא מפקיע הקונם את השעבוד, ותמה בזה מסברא דאטו קונם כללי יש לו סוג קדושה קלה יותר מקונם פרטי לומר שהוא בגדרי ממונות, והרי הא דקונם כללי יש לו פדיון יותר מקונם פרטי היינו 'משום דאלים יותר למיתפס פדיונו' כמפורש בד' הראשונים ז"ל, וא"כ מה נוגע חילוק זה לענין הפקעת השעבוד את הקונם, ומדברי הראשונים לכאורה מפורש כהבנת הקצוה"ח הנ"ל 'דגביית שעבוד הוי ממש כפדיון' וממילא תלוי הדבר בפועל אי יש לו פדיון או אין לו פדיון.

אמנם **בהגהות ברוך טעם על הקצוה"ח שם** הביא דבד' **הרשב"א כתובות דנ"ט:** מפורש בהדיא דקונם כללי מפקיע מידי שעבוד ואעפ"י שהרי הוא מחלק שם בין קדוה"ג לקדו"ד לענין להפקיע מידי שעבוד ומפורש כד' **הרמ"א הנ"ל.**

וכן **בקהילות יעקב [ערכין סימן ו']** כ' דהרי מקורו של **הרמ"א הנ"ל** הוא מדברי **המרדכי כתובות פרק המדיר סימן קצ"ה 'בשם ר"י',** והרי מפורש **בתוס' גיטין דף מ: ד"ה הקדש 'בשם ר"י'** דמחלק בין קדוה"ג לקדו"ד לגבי אי מפקיע שעבוד ומטעם החילוק דקדוה"ג י"ל פדיון וקדו"ד אי"ל פדיון, ובע"כ כגדר הנ"ל דאעפ"י דקונם כללי י"ל פדיון מ"מ גדרו אינו דין מוני אלא חלות איסורין בעלמא וממילא ל"ש בזה הפקעה ע"י שעבוד, ומה שיוצא לחולין ע"י פדיון ביאר **בקהילות יעקב שם** שהוא מגדרי חילול מעשר שני ושביעית דהוא דין 'חילול' של איסורין ולא מגדרי קנין ממוני.

ונמצא לפי"ז מח' הראשונים בגדר הדבר מ"ש קדוה"ג מקדו"ד לענין זה אי פקע ע"י שעבוד ובמה שתלוי הדבר בפדיון, שלשיטת **רש"י והרא"ש והר"ן** תלוי הדבר בפועל אי יש לו פדיון או אין לו פדיון, ואף בקונמות כשיש להם פדיון כמו בקונם כללי אינו מפקיע מידי שעבוד, ודעת **המרדכי בשם ר"י והרשב"א ופסק הרמ"א הנ"ל** דאעפ"י שקונם כללי יש לו פדיון מ"מ הרי הוא מפקיע השעבוד, דאינו תלוי בפדיון בפועל אלא ב'סוג הקדושה' דהקדש 'ממוני' יוצא לחולין ע"י שעבוד ולכן אינו מפקיע השעבוד ומשא"כ הקדש 'שאינו ממוני' כמו קדושת הגוף או קונם אינו יכול להפקע ע"י השעבוד וממילא הוא מפקיע השעבוד ואפילו בקונם כללי שיש לו פדיון.

ועוד שיטה יש בענין זה, והוא **בשיטה מקובצת כתובות דף נ"ט: בד"ה וכתב עוד לקמיה בשם פירש"י במהדו"ק,** דאף לגבי קונם פרטי דאין לו פדיון לכו"ע, מ"מ להמ"ד דס"ל יש מעילה בקונמות, כשם שיוצאה לחולין ע"י מעילה כך יוצאה לחולין ע"י שעבוד, והא דקאמר רב אשי דקונמות פקיע מידי שעבוד היינו רק להמ"ד דס"ל אין מעילה בקונמות עיי"ש בדבריו, והדברים צ"ב רב מה ענין הפקעת הקונם ע"י מעילה להנידון אי הקונם מפקיע השעבוד, ועי' מש"כ בזה **בקובץ הערות סימן נ"ד.**

**[ב] שיטת ר"ת דקדו"ד מפקיע מידי שעבודוהחילוק לשיטתו בין מטלטלין לקרקעות**

**[ג] שיטת הרמב"םבדין קדו"ד מפקיע מידי שעבוד**

**[ד] שיטת רב האי גאוןלחלק בין יש לו נכסים אחרים לאין לו**

**[ה] גדר ההפקעה של השעבוד ע"י הקדש**

**[ו] גדר ההפקעה של השעבוד ע"י חמץ**

**[ז]אי לאביי דס"ל למפרע הוא גובהמופקע השעבוד**

**[ח] דין הפקעת זכות השוכר והמלוה במשכנתאע"י הקדש**