חיישינן למיעוטא וסמוך לחזקה
קטגוריות: ש_ס / מא חולין / חולין - הרב וורצל / רוב וחזקה / רוב

נדה יח. חיישינן למיעוטא וסמוך מיעוטא לחזקה

**א. סמוך מיעוטא לחזקה-**

פלוגתא דר"מ ורבנן קידושין פ. ובכ"ד בתינוק שנמצא בצד העיסה דר"מ מטהר משום סמוך מיעוטא לחזקת העיסה, ורבנן מטמאים משום דרובא וחזקה רובא עדיף.

כנראה יש בזה שני שיטות עיקריות בראשונים, ויסודו בביאור סוגיא יבמות קיט: דבתחילת הסוגיא מוקי מתני' האשה שהלך בעלה וצרתה למד"ה לא תנשא ולא תתייבם עד שתדע שמא מעוברת צרתה, כר"מ דחיישינן למיעוטא שאינה מעוברת לכך אסורה לינשא, ומקשי ע"ז מסיפא דמתני', ולבסוף משני רישא חזקה לייבום ורובא לשוק אייתי מיעוטא דמפילות סמוך לחזקה והו"ל פלגא ופלגא.

ונחלקו הראשונים אם למסקנא מוקמינן מתני' כר"מ או כרבנן.

שיטת התוס' שם דאף למסקנא מתני' כר"מ, ואף לר"מ דאמרינן סמוך מיעוטא לחזקה אינו מכריע כנגד הרוב רק הו"ל כפלגא ופלגא וספק איסור לחומרא[[1]](#footnote-2).

ועפי"ז נתקשו התוס' בכ"ד [חולין פו:,קידושין פ.,נדה יח:] א"כ למה היקל ר"מ גבי תינוק בצד העיסה?

בתוס' חולין פו: ונדה יח: כתבו דתינוק הו"ל דבר שאבד"ל ולכך ספיקו טהור.

ובראשונים יבמות הביאו שיטת התוס' הטעם דלר"מ מקילים גבי טומאה טפי מאיסור אף שהוא פלגא ופלגא משום:"דאפושי טומאה לא מפשינן", וצ"ב כוונתם.

ובמ"ש בגמ' שם עשאוהו כמי שיש בו דעת לישאל, פי' התוס' בשני אופנים:

בנדה יח: פי' שאין כוונת הגמ' כפשוטו [דא"כ ברה"ר למה מטמאי רבנן] רק הכוונה דמעיקר הדין אין הרוב תינוקות מועיל כלל והחמירו חז"ל להחשיבו כרוב תינוקות מטפחין, ורק עי"ז לרבנן רובא וחזקה רובא עדיף, לטמא גם ברה"ר, אבל לר"מ אף שעשאוהו כרוב מ"מ הו"ל פלגא ופלגא והדר דינא דתינוק אין בו דעת לישאל

לפי"ז מחלוקת ר"מ ורבנן היא ברוב גמור כנגד חזקה אם הוי כפלגא ופלגא או רוב עדיף, ונפק"מ הכא שעשאוהו כרוב גמור.

אמנם שיטת התוס' קידושין פ. כפשטא דגמ' דתינוק עשאוהו כמי שיש בו דעת לישאל, ושוב הדק"ל מ"ט מטהר ר"מ ולא אמרינן דרוב כנגד חזקה הוי כפלגא ופלגא?

וכתבו התוס' דרוב תינוקות לאו רוב גמור הוא להכי מהני חזקה לטהר לגמרי [ולפי"ז רבנן לא מטמאי אלא ברה"י אבל ברה"ר טהור אף שיש בו ד"ל][[2]](#footnote-3).

לפי"ד מחלוקת ר"מ ורבנן הוא ברוב שאינו גמור, דר"מ ס"ל חזקה עדיפה לגמרי, ורבנן ס"ל דרוב עדיף כחזקה להחשב לכה"פ פלגא ופלגא וטמא היכא שיש בו ד"ל.

[וכנראה גם לפי מהלך זה תלינן בגמ' בכ"ד פלוגתא דר"מ ורבנן גם ברוב גמור, דלר"מ חזקה שקולה לרוב ולכך ברוב שאינו גמור עדיפה עליו, ולרבנן רוב עדיף על החזקה וברוב גרוע שקולים הם, וצ"ב].

ולדעת התוס' קידושין דטעמיה דר"מ גבי קטן משום דהוי רוב שאינו גמור להכי מטהר לגמרי, צ"ב כל השקו"ט בגמ' חולין פו: דמדמי לחש"ו, ומה דמשני לחלק בין ספק איסור לספק טומאה, וצ"ע.

ואמנם עיקר הדבר בדעת ר"מ דרובא וחזקה הו"ל כפלגא ופלגא כנראה הוא מבואר להדיא בגמ' חולין פו: מ"ט דר"מ וכו' סמוך מיעוטא לחזקה ואיתרע ליה רובא, ודחינן אם אמרו ספק טומאה לטהר יאמרו ספק איסור להתיר, משמע שאינו אלא פלגא ופלגא ומודה ר"מ באיסור דל"מ רק בטומאה[[3]](#footnote-4).

לפי דעת התוס' נמצא דלר"מ רובא וחזקה הו"ל כפלגא ופלגא, ולרבנן ע"כ אמרינן טפי דרוב עדיף מחזקה לגמרי, ולפי"ז נתקשו התוס' לרבנן אמאי אין שורפין עליו את התרומה?

עוד הק' ל"ל לרבנן לדינא דעשאוהו כמי שיש בו דעת לישאל, תיפו"ל משום דע"י רוב טמא?

וכתבו התוס' חולין פו:,נדה יח:, דרוב תינוקות מטפחין לאו רוב גמור הוא, ולכך הוצרכנו לעשותו כמי שיש בו דעת לישאל [לדעת התוס' קידושין] או לעשותו כרוב גמור לטמא [כדעת התוס' נדה] אבל אין שורפין עליו דמדינא הוי פלגא ופלגא.

**ב. גדר רוב שאינו גמור-**

נמצא לנו שרוב שאינו גמור עושה שני דברים, חדא דלרבנן אינו עדיף על חזקה, ועוד לשיטת התוס' קידושין לר"מ חזקה עדיפה עליו [ולתוס' נדה ליכא ראיה לזה].

כנראה אפשר לפרש ענין רוב שאינו גמור בשני אופנים:

א. יל"פ וכ"נ לשון התוס' נדה יח: להדיא [ושו"ר בחזו"א אה"ע סז-ד כן], דאף מדאורייתא חשיב כרוב אלא שאינו רוב גמור, וכיון שכן א"י להכריע כנגד החזקה רק לעשותו כפלגא ופלגא, ועי' לקמן גדר הדבר.

ובאמת מבואר בתוס' נדה יח: ד"ה למעוטי דבג' דברים שורפין את התרומה ולא חששו לחזקה משום דאיכא ריעותא מגופה[[4]](#footnote-5), מבואר דבכה"ג שאין חזקה מועיל הרוב שאינו גמור מדאורייתא שכל חסרונו הוא דבכה"ג אמרינן מיעוטא כמאן דאיתא להצטרף לו חזקה.

ולהכי טהור לרבנן מדינא משום שאבד"ל ואין שורפין עליו.

ועדיין אינו מבואר כ"כ לפי"ז למה לר"מ חזקה עדיפה על הרוב ברוב שאינו גמור.

ב. יל"פ דמדאורייתא לאו רובא הוא כלל ואזלינן בתר חזקה לטהר לגמרי, ורק מדרבנן עשאוהו כרוב להחמיר שלא לילך אחר החזקה.

וכן מורה לכאו' לשון התוס' כתובות ט. עיי"ש שכתבו דלא אזלינן בפ"פ בתר חזקת היתר משום שיש רוב ברצון [משום דאי איתא הו"ל קלא, או מטעם אחר ונתבאר שם].

וע"ז הק' התוס' א"כ ה"נ לא יהני היתר של ס"ס דהא איכא רוב רצון ומבטל את הס"ס, ותי' דמדאורייתא לאו רוב גמור הוא רק מדרבנן, ודימוהו להא דרוב תינוקות לטפחין דלאו רוב גמור הוא.

והנה לפמש"כ בהאופן הראשון הרי לא הוצרכו התוס' להוסיף דהוי רוב מדרבנן, רק סגי דמדאורייתא הוא מתנגד להחזקה, ולשון התוס' משמע דבאמת מדאורייתא לאו מידי הוא ואזלינן בתר חזקה ורק מדרבנן החמירו לעשותו כרוב, ושו"ר כנראה עמד ע"ז החזו"א שם וכתב שלא היו צריכים התוס' להוסיף זה, וצ"ע.

אמנם מד' התוס' נדה שהבאנו משמע שאם לא היה חזקה כנגדו היה מועל מדאורייתא.

ולפמש"כ במהלך הראשון הרי מתבאר דרוב שאינו גמור מועיל מדאורייתא רק לסלק את החזקה אבל א"י לטמא לגמרי, וצ"ב גדר הדבר.

וגם לפי לשון התוס' כתובות מבואר דלבתר שעשאוהו רבנן כרוב ל"מ אלא לסלק את החזקה אבל אינו מועיל בס"ס, וצ"ב רב.

ועי' רעק"א כתובות ט. מש"כ לבאר התוס' כתובות דרוב שאינו גמור מועיל רק להתנגד לחזקה לעשותה כפלגא ופלגא אבל לא אמרינן ביה רובא וחזקה רובא עדיף וממילא הדר יש כאן ס"ס.

וכה"ג יל"פ בד' התוס' נדה דרוב שאינו גמור מדאורייתא מסלק את החזקה לעשות כפלגא ופלגא אבל א"י להתגבר על החזקה.

וביאור הדבר י"ל עפמש"כ בחוט המשולש-י דרוב שאינו גמור [אי מדאורייתא להתוס' נדה אי מדרבנן לד' רעק"א] לא שייך בו הדין דמיעוטא כמאן דליתא, וכל העדיפות שיש לרוב על החזקה הוא משום שמסלק את צד המיעוט לגמרי, וזה כמו שמבואר ברש"י קידושין פ. דפלוגתא דר"מ ורבנן אי סמוך מיעוטא לחזקה תלי בפלוגתתם אי חיישינן למיעוטא.

וביאר הדבר באר בביה"ל דלר"מ דחיישינן למיעוטא ביאור הדבר דלעולם אף דאזלינן בתר רוב מ"מ נשאר המיעוט כצד וע"י החזקה מאלימה את הצד להתנגד לרוב, אבל לרבנן אינו צד כלל וממילא ל"מ החזקה כלל.

ועפי"ז י"ל דרוב שאינו גמור אין בו מעלה זו דמיעוטא כמאן דליתא וכל כה"ג הו"ל כמו לר"מ דהו"ל פלגא ופלגא, כיון שיש כאן הרוב כנגד החזקה הו"ל פלגא ופלגא, ודו"ק.

ובאמת עפי"ז יל"פ התוס' כתובות ט. גם בנו"א מד' רעק"א, דרוב שאינו גמור א"י לסלק את הס"ס, שהרי כבר הק' בפנ"י בקו"א שם היאך מהני רוב לסלק ס"ס נימא סמוך מיעוטא לחזקה, וכתב הפנ"י משום דמיעוטא כמאן דליתא וא"א לומר סמוך, וא"כ י"ל דברוב שאינו גמור שפיר מהני ס"ס.

**ג. עוד בטעם רוב שאינו גמור-**

עיקר הטעם דרוב רצון ורוב תינוקות מטפחין הוי רוב גרוע, עיין פנ"י משום שכנגד רוב רצון יש חזקת צדקת.

עוד היה ניתן לומר שאינו רוב ע"ד חיוב רק ע"ד שלילה מדלא יצא קול, מיהו עיין כתובות טז. רוב הנישאות וכו', וצ"ע, וגם במקו"א נתבאר מד' התוס' דאף בלא זה אי איתא הו"ל קלא יש גם רוב מצ"ע שהיה ברצון, ואכ"מ.

וגם צ"ע דכ"ז לא יהני לגבי תינוק.

ובס' זא"ל כתובות-ט כתב לפרש באופ"א דהוי רוב גרוע משום שאינו רוב בטבע רק במקרה,עיין חוו"ד-קי מש"כ דדבר שאינו הוה ובא רק במקרה והזדמן לא שייך לומר אזלינן בתר רובא דבמה שהוא מקרה ל"ש רוב, וצ"ע [ועיין חכמ"א שער רו"ח-ו דרוב תינוקות הוי רוב בטבע].

וע"עשם מש"כ לפרש עפי"ד הכו"פ-קי.

**ד. שיטת שא"ר-**

והנה לשיטת התוס' נמצא דמתני' יבמות אזלא כר"מ ולא קי"ל כן, אבל ברשב"א ורמב"ן יבמות שם הביאו שהרי"ף פסק כמתני' דהתם.

וכתבו דע"כ הרי"ף מפרש דלפי מסקנת הגמ' שם חזרה הגמ' להעמיד המשנה גם לרבנן וככו"ע,וע"ז אמרה הגמ' דרובא וחזקה הו"ל פלגא ופלגא.

ומ"ש בסוגיא נדה יח: דלרבנן מיעוטא כמאן דליתא דמי ורובא עדיף, כתבו הריטב"א נדה יח:, יבמות קיט:, ובשא"ר יבמות שם, דאף לרבנן רוב וחזקה אינו וודאי רק כפלגא ופלגא ולא תינשא.

ונתקשו ע"ז מהא דתינוק דלרבנן טמא משום רובא ומיעוטא כמאן דליתיה דמי, וכתבו הרמב"ן וריטב"א דה"ק מיעוטא לא חשיב כולי האי לצרופיה גבי חזקה לטהר אלא עדיין הרוב מכריע וטמא לתלות בלבד ולא לשרוף, ולר"מ מהני להכריע את הרוב לטהר לגמרי דלא מפשינן תליה דטהרות.

וכנראה באו ליישב בזה בגמ' חולין פו: דאף לר"מ הוי רק כפלגא ופלגא לענין איסור, ורק לענין טהרות טיהר ע"י מיעוטא וחזקה, אבל צ"ב גדר הדבר, ולא נתבררה לי מחלוקת רבנן ור"מ לשיטתם כלל.

ולא נתבררה שיטתם כ"כ אי לרבנן גם לקולא סמכינן מיעוטא לחזקה לעשותו כפלגא ולא כוודאי או רק לחומרא דלא שרפינן, ובמהריט"א בכורות פ"ג מ-א כתב דלהראשונים הוא מעיקר הדין, אבל בביה"ל ב-ז נראה שהוא רק מדרבנן וכן מסתבר טפי.

וע"ע ברשב"א קיט: מש"כ לדון דרך אחרת בזה דכל מה שאמרו בגמ' קיט: דהוי כפלא ופלגא הוא ענין מיוחד ברוב דהתם אבל בעלמא לרבנן רובא עדיף מחזקה.

וע"ע ברעק"א תניינא קג-ו מש"כ דכ"ז לפי דעת רבא יבמות קיט. אבל סתמא דתלמודא בכ"ד ס"ל כהס"ד דיבמות כר"א ושאר אמוראי דלרבנן מותרת ורובא וחזקה רובא עדיף לגמרי.

ועפ"י כל הנ"ל כתבו הראשונים דאף לרבנן קי"ל דסמוך מיעוטא לחזקה מדרבנן לחומרא, ועיין ברא"ה בתוה"ב (ז:) שהאריך בזה להקשות א"כ היאך סמכינן על רוב מצויין מומחין, ועי' רשב"א בתוה"ב ז. כתב תי' בזה, ובתו"ד הוסיף דדעתו דלא אמרינן סמוך מיעוטא לחזקה כלל ורק כהא דיבמות, עיי"ש שהוכיח כן מצפרדעים ויתבאר לקמן.

ריטב"א קידושין בשם רא"ה דלפי"ז רוב מצויין היינו כל דהא לא אזלינן בתר רוב אף לרבנן.

רשב"א במה"ב נקט דלא אמרינן סמוך ורק ביבמות המיעוט מגרע כוחו של הרוב.

**ה. ביאור הסוגיא נדה יח.-**

אמרינן נדה יח. בג' מקומות עשו את הרוב כוודאי ושורפין עליו את התרומה למעוטי תינוק שנמצא בצד העיסה או למעוטי רובא דר"י במפלת חתיכה ומ"ש הנך משום דאיכא חזקה בהדיה רובא.

בתוס' שם נתקשו דהא גם בהנך ג' מקומות איכא חזקה כנגד הרוב?

ופי' כוונת הגמ' דרוב תינוקות לאו רוב גמור הוא ולכך כשיש חזקה כנגדו אין שורפין את התרומה, משא"כ הנך ג' מקומות הוי רוב גמור ושורפין אף כנגד חזקה [וזה כשיטתם דלרבנן רוב עדיף על חזקה לגמרי אף לשרוף].

עוד תי' התוס' שם דכל הסוגיא איירי ברוב גרוע ומ"מ בג' מקומות שורפין את התרומה משום דליכא חזקה כנגד דהא איכא ריעותא מגופה, וכה"ג שאין חזקה כנגדו גם ברוב גרוע שורפין את התרומה, עיי"ש.

אבל הרמב"ן כתב הטעם שאין שורפין עליו את התרומה משום שיש חזקה כנגדה וסמוך מיעוטא לחזקה גם לרבנן הו"ל כפלגא ופלגא.

והך ג' מקומות כתב הרמב"ן דבהנך ליכא חזקה לכך שורפין, דכל דוודאי נגע אין חזקה משא"כ בעיסה שהספק הוא אם נגע התינוק כלל, ותוס' לשיטתם לא יכלו לפרש כן דבכ"ד מבואר דלית להו ענין וודאי נגע [עי' חולין יא.,קידושין פ.,נדה יח. ד"ה אחר, ושם יח: ד"ה למעוטי].

**ו. סמוך מיעוטא לשיטת התוס' והראשונים-**

נתבאר לדעת רו"ר דאף לרבנן חיישינן לסמוך מיעוטא לחזקה, אבל לשיטת התוס' רובא וחזקה רובא עדיף.

והנה כתבו בתוס' בכורות כ: בשם ר"ת דאף דלא קי"ל כר"מ דחיישינן למיעוטא ה"מ היכא דליכא חזקה, אבל במקום חזקה קי"ל סמוך מיעוטא לחזקה לחומרא מדרבנן.

וזה כאידך תנאי בכורות כ: דס"ל כן, דדעת ר"מ דחיישינן למיעוטא מדרבנן גם בלא חזקה, ובמקום חזקה אף מדאורייתא מהני גם לקולא כהא דתינוק, דס"ל שהמיעוט הוא צד מצ"ע גם מדאורייתא ולכך יכולה חזקה להצטרף בהדיה גם לקולא.

אבל אינך תנאי ס"ל שהמיעוט אינו צד כלל ולא חיישינן למיעוטא, וגם אין חזקה יכולה להצטרף אליו, ורק לחומרא החמירו חכמים לחוש למיעוטא כל שיש לו חזקה מסייעת.

ובביה"ל ב-כג הק' ע"ז דא"כ למה נתקשו בתוס' נדה יח: שנתקשו מ"ט אין שורפין על פי הרוב, כמו שהבאנו לעיל, הא אף לרבנן חיישינן לסמוך מדרבנן?

וכתב בביה"ל שם שיש הבדל מהותי בין שיטת התוס' להראשונים, דלשיטת הראשונים אף רבנן מודו דסמוך מיעוטא לחזקה ולא נחלקו על ר"מ לגמרי [וביותר לפמש"כ במהריט"א שהוא מן הדין וודאי א"ש].

אבל להתוס' לרבנן הו"ל רוב ממש, אלא דאנן מחמרינן כדעת ר"מ לחוש במקום שיש חזקה, אבל רבנן עצמם לא חששו לזה ואף שורפין את התרומה אי הוה רוב גמור דמיעוטא כמאן דליתיה דמי כמבואר בתוס' בכ"ד.

**ז. פלוגתא דר"מ ורבנן-**

והנה נחלקו ר"מ ורבנן גם בדין חיישינן למיעוטא, דלר"מ חיישינן למיעוטא גם בלא חזקה, ועוד פליגי בדין סמוך מיעוטא לחזקה.

ודין חיישינן למיעוטא לר"מ בפשוטו אינו אלא מדרבנן שלא סמכו על רובא דל"ק [וברובא דא"ק יתבאר לקמן], ועי' בתוס' נדה יח: חולין פו: שנסתפקו אם הוא מדאורייתא, ובתוס' נדה לב. מבואר שהוא מדאורייתא.

ועוד נחלקו בדין סמוך מיעוטא לחזקה, ובפשוטו הוא דין דאורייתא כמבואר בהא דתינוק דאף לקולא מהני לר"מ [ועי' תוס' יבמות קיט. שנסתפקו די"ל דאף זה מדרבנן וכבר תמה עליהם רעק"א מהא דתינוק ונתבאר במקו"א חולין פו.].

והנה מבואר בגמ' חולין פו. דשני מחלוקות אלו תליין זב"ז, וערש"י קידושין פ. כתב ביאור בזה דלר"מ דחייש למיעוטא ממילא אם יש חזקה אפשר לצרפה למיעוט.

וצ"ב דהא דין חיישינן למיעוטא אינו אלא מדרבנן ואיך תלוי בזה מחלוקתם לענין סמוך מיעוטא מדאורייתא?

וכתב בביה"ל ב-כג שעיקר פלוגתתם האם המיעוט הוא צד אלא דאזלינן בתר רובא או שהרוב מבטלו לגמרי, ואם הוא צד חיישינן מדרבנן וגם אפשר לסמוך אליו חזקה להכריע את הרוב.

אמנם כ"ז ניחא לשיטת התוס' דלרבנן רובא עדיף מחזקה, אבל לשיטת הרמב"ן הרי גם לרבנן המיעוט מצטרף לחזקה לגרע את הרוב אלא דפליגי אם מועיל להכריע לגמרי כנגד הרוב, ותינח לשיטת ביה"ל שאינו אלא חומרא מדרבנן שפיר פליגי ר"מ ורבנן בעיקר הדין, אבל לשיטת מהריט"א שהוא מדאורייתא גם לרבנן צע"ג איך יתכן לומר כן.

**ח. רובא דא"ק-**

מבואר קידושין פ. גבי תינוק דרובא דל"ק אמרינן סמוך מיעוטא לחזקה, ולא נתפרש בגמ' היאך הדין ברובא דא"ק.

והנה בגמ' קידושין פ. אמרינן דבט' שרצים וצפרדע שורפין עליו את התרומה, וברש"י וכמה ראשונים כתבו טעם החילוק דברובא דא"ק לא חיישינן למיעוטא וממילא גם לא אמרינן סמוך מיעוטא לחזקה.

וכן כתבו התוס' בכורות יט: דברובא דא"ק לא חייש ר"מ למיעוטא.

וכן הוכיח הר"ן ע"ז רפ"ג, והוכיח כן מדיינים וט' חנויות דמודה ר"מ דמהני.

וטעם הדבר מבואר בר"ן ע"ז שם דרוב חשוב הוא שהרי הוא ידוע לפנינו ומבטל המיעוט כמי שאינו.

וכן מוכח לדידן לשיטת ר"ת דלהלכה מחמירים סמוך מיעוטא לחזקה, וצ"ע מט' חנויות דלשיטת התוס' יש חזקה, וע"כ דברובא דא"ק ל"א סמוך.

אבל עיין ברשב"א במה"ב שם הוכיח דעתו דלא אמרינן סמוך מיעוטא לחזקה בוודאי נגע,מהא דט' שרצים שורפין עליו את התרומה ולא חיישינן למיעוטא, דלא אמרינן סמוך מיעוטא לחזקה היכא דוודאי נגע ורק בעיסה דלא וודאי נגע אין שורפין את התרומה[[5]](#footnote-6).

וממה שלא תי' כשא"ר שהטעם משום רובא דא"ק, כבר הוכיח מדבריו ברעק"א תניינא-קג דאף ברובא דא"ק סמוך מיעוטא לחזקה [וע"ע במרדכי-תשלז משמע שצידד דר"מ ס"ל חיישינן למיעוטא גם ברובא דא"ק].

ועוד הוכיחו האחרונים מד' הרא"ש ור"ש פ"ה טהרות מ"ז דאף ברובא דא"ק סמוך מיעוטא לחזקה,עי' או"ש פי"ח אבה"ט ה"ו וחזו"א טהרות ז-יא.

ואמנם הטעם בזה צ"ב שהרי מבואר בגמ' ששני המחלוקות תליין זב"ז וא"כ כיון דלענין חיישינן למיעוטא לא חיישינן ברובא דא"ק גם לר"מ כדמוכח מדיינים, א"כ ה"נ י"ל לענין סמוך מיעוטא לחזקה?

וכתב בס' שחיטת חולין יא. דזה תיקשי לשיטת ר"ת דאנן חיישינן להחמיר כמ"ד דסמוך מיעוטא לחזקה, אבל לפי שיטת שא"ר הרי דין סמוך מיעוטא לחזקה הוא חומרא חדשה דאף רבנן מודו בה, א"כ יתכן דאף ברובא דא"ק גזרו כן ואין לחלק ביניהם אף דלר"מ חלוקים הם ולא אמר ר"מ אלא ברובא דא"ק.

אמנם בר"ש ורא"ש טהרות ה-ז מבואר דאף ברובא דאיתא סמוך מיעוטא לחזקה אף לר"מ לקולא, וכ"מ בתוס' כתובות יג: ד"ה מסייע.

וע"כ למדנו מזה דאף דלענין חיישינן למיעוטא חיישינן מ"מ לענין סמוך עדיף רובא דא"ק, וצ"ב רב.

ובעיקר ד' הרשב"א דאף ברובא דא"ק אמרינן סמוך מיעוטא, הנה בש"ש ד-ב הק' לשיטת הרשב"א מהא דט' חנויות נימא סמוך אף ברובא דא"ק, ואף שהרשב"א שם מסיק דלא אמרינן סמוך אלא בהא דיבמות מ"מ הביא שם תי' אחרים בזה, וכנראה צ"ל דלית ביה חזקה דלא כתוס' נדה יח., ועי' בש"ש שם מה שהוכיח בלא"ה דעת הרשב"א דלא כהתוס' ואין חזקה בכה"ג.

ועוד כתב רעק"א כתב דחזקה כי האי לאו חזקה אלימתא היא כיון שיש כאן וודאי חתיכות מותרות.

**ט. יסוד המחנ"א דשני גופין ל"א סמוך-**

מהרש"א בכורות כ: הק' בכל פרה אדומה נימא סמוך מיעוטא לחזקה?

ועי' מהרש"א מש"כ לתרץ שאינו אלא דרבנן ולא החמירו בכה"ג, א"נ דמיעוט טריפות הוי מיעוט דל"ש ולא אמרינן סמוך.

ועיין שעה"מ פ"ג יבום מש"כ לתמוה ע"ד לתי' הראשון מה נימא לר"מ דסמוך דאורייתא, ולתי' השני היאך ילפינן רוב מהתם ולק"מ דוודאי גם בזה בעינן הלכתא של רוב אלא שהוא סברא כלפי סמוך, ועי' ש"ש ה-ט מש"כ בזה.

ועי' מחנ"א פ"ג יבום דבפרה אדומה הרוב בגוף הפרה והחזקה באדם הטמא לא אמרינן בתרי גופי סמוך מיעוטא לחזקה.

ועפי"ז כתב ליישב ג"כ דל"א לומר סמוך מיעוטא גבי רוב מצויין, אמנם הראשונים שהק' כן מבואר שלא כדבריו, וכ"כ שעה"מ ומהריט"א.

ובעיני היה נראה עפמש"כ במקו"א מהש"ש ב-ד דמוכר בהמה לחבירו אין הקונה יכול לטעון שמא היה בה מום, דכל היכא דליכא ריעותא קמן ואין לנו סיבה להסתפק הוי רוב כוודאי ובזה לכו"ע אין ספק כלל ע"י פרשת רוב, ובזה ל"ש לומר סמוך מיעוטא לחזקה, וצל"ע בזה.

**י. עוד בד' הרשב"א במה"ב-**

בעיקר מש"כ הרשב"א במה"ב דלא אמרינן סמוך מיעוטא גבי רוב מצויין מומחין כיון דוודאי נגע, הנה בשעה"מ פ"ג יבו"ח הט"ז וביה"ל ב-ז הק' ע"ז מגמ' ערוכה חולין פו. בשחיטת חש"ו דאף אי רוב מעשיהן מתוקנין אמרינן סמוך מיעוטא לחזקת איסור, וכן בגמ' חולין ו. הביאו סמוך מיעוטא גבי חש"ו.

וכתב ביה"ל שכל ד' הרשב"א הוא רק לענין החומרא דרבנן דסמוך מיעוטא לחזקה, אבל לר"מ עצמו דסמוך הוא דין דאורייתא לא אמרינן כן.

אבל הביא שם מתורי"ד קידושין פ. דאף גבי עיסה לר"מ כתב דוודאי נגע לא מוקמינן אחזקה לומר סמוך מיעוטא לחזקה לר"מ.

וע"ע שהק' מכתובות יג. דמוקמינן אחזקה אף דוודאי נגע, אבל זה י"ל דע"י ברי שאני.

ובכתבי קה"י החד' חולין-כט כתב דשא"ה גבי קטן שאין ספק על הגברא השוחט רק אם הוא הצליח לעשות מעשה שחיטה א"כ הספק חל בבהמה ושפיר מהניא חזקתה, משא"כ גבי מומחה הספק חל על האדם השוחט ואף שאין עליו נידון ממש שאינו לפנינו מ"מ הנידון הוא איזה סוג אדם היה השוחט, ודוקא בכה"ג חשיב וודאי נגע.

ובכתבי קה"י באר החילוק בנו"א, דגבי קטן ל"ש להחזיק שאם ישחוט יותר שהרי א"י היאך ישחוט, משא"כ הכא החזקנו שאם ישחוט מומחה תותר הבהמה וכיון שיש רוב שהוא מומחה תו ליכא חזקת איסור.

**יא. מיעוטא דמיעוטא-**

מבואר בכ"ד דר"מ מודה דלא חיישינן למיעוטא דמיעוטא, ועי' יבמות קיט:.

ומצאנו שני אופנים לזה חדא במקום שיש שני פרטים שכנגד הרוב, ולצורך המיעוט צריך צירוף של שני מיעוטים.

וגם כשהוא כנגד חזקה חשיב כמיעוטא דמיעוטא.

ויסוד הדבר דכה"ג הוי צד רחוק שאינו אלים לדחות את הרוב גם לר"מ.

ועי' ריטב"א ע"ז לד: דהקובע בזה אינו כמות של המיעוט, רק אם הוא סיבה אחת חושש ר"מ אפי' למיעוט מספרי קטן, ואם הוא שתי סיבות הוי מיעוטא דמיעוטא דלא חייש ר"מ אף בסיכוי גבוה יותר.

אבל בתוס' רבינו אלחנן שם כתב דמיעוטא דלא שכיח הו"ל כמיעוטא דמיעוטא דלא חייש ר"מ.

וכן מצאנו בראשונים גבי רוב מצויין אצל שחיטה, עי' תוס' בכורות כ: דהוי מיעוט דלא שכיח ולא חיישינן ליה, וכעי"ז ברא"ש-טז [ולא התבוננתי בלשונו אם מדמי ליה למיעוטא דמיעוטא].

וכן מבואר נדה לב. דמיעוטא דלא שכיח לא חייש ר"מ, וצ"ע ד' הריטב"א.

ובריטב"א ורא"ה גבי רוב מצויין כתבו דכל המצויין מומחין הן ורוב לאו דוקא, וכההיא דאמרינן רוב כותים פרוצין בעריות דבעי למימר כל, וה"נ מיעוטא דמיעוטא הוא דהוי כמאן דליתא, וכנראה גם הריטב"א מודה שיש איזה שיעור דחשיהב כמאן דליתא.

**יב. באיסור עשה-**

בנובי"ת יו"ד-עח כתב דלא חיישינן למיעוטא לר"מ אלא באיסור לאו או כרת כדאמרו יבמות קיט. מ"ל איסור כרת מ"ל איסור לאו, אבל באיסור עשה לא חששו, וע"ע בתורת חסד או"ח-א ובסי' לט שהסכים לדבריו וכתב דה"נ לענין סמוך מיעוטא לחזקה לדידן לא חיישינן באיסור עשה.

1. אמנם בעיקר טעמיה דר"מ סמוך מיעוטא לחזקה עי' רש"י נדה יח. ז"ל:"סמוך מיעוטא לחזקה הו"ל לטהר תרי ורובא לחודיה לטמא ואין אחד עומד במקום שנים", וצ"ע דלפי"ז משמע שהוא עדיף על הרוב ולא כפלגא ופלגא וזה נסתר מחולין פו: שנביא לקמן דבאיסור מודה ר"מ לאסור.

   אבל עי' לקמן מה שהבאנו מהרא"י שכנראה מפרש הסוגיא חולין שהוא חומרא דרבנן באיסורין.

   אבל עיקר מש"כ רש"י צ"ב רב אטו המיעוט נוסף על החזקה הוא הרי כל החזקה היא מכח שמורה על המיעוט. [↑](#footnote-ref-2)
2. ובזה תתיישב הגמ' גם לשיטת התוס' סוטה כח: דס"ט ברה"ר אינו טהור אלא במקום חזקת טהרה אבל בספק שקול לא מטהרינן והק' ע"ז בתוס' חולין ט: מסוגיין דמטהר ר"מ אבד"ל אף דלדידיה רובא וחזקה הוי פלגא ופלגא, אבל לפי שיטת התוס' קידושין א"ש, ובמקו"א נתבאר עוד תי' בזה. [↑](#footnote-ref-3)
3. אח"כ ראיתי ברא"י חולין ט. בד' התוס' שם כתב דבסוגיא חולין אמרינן דאיתרע ליה רובא משמע דאזלינן בתר חזקה לגמרי כנגד הרוב, ואף דמסקינן התם אם אמרו ספק טומאה לטמא יאמרו ספק איסור להתיר, כנראה מפרש שהוא חומרא דרבנן באיסורין לאסור לר"מ משא"כ בטומאה אפושי טומאה לא מפשינן.

   וכ"מ ברש"י נדה שהבאנו לעיל בהע' 1. [↑](#footnote-ref-4)
4. ועי' מהרש"א דאף בשליא שהנידון על השליא אם מטמאת את הבית ולא על טומאת האשה מ"מ חשיב ריעותא מגופה, וצ"ב רב.. [↑](#footnote-ref-5)
5. והביא זה בשם רש"י ואינו רש"י שלפנינו, עי' רעק"א שם. [↑](#footnote-ref-6)