שיעור א
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / אורח חיים / סימן שיח - בישול

# שיעורי הלכה

### שיעורים על סדר השו"ע

### מפי מו"ר הגאון

### רבי **רפאל צבי ובר** שליט"א

##### הלכות שבת

##### **בישול**

##### סימן שיח סעיף א

##### שיעור א

* מלאכת בישול במתכת
* גדר בישול אם הוא ריכוך הקשה או אף קישוי הרך
* הדלקת נורת ליבון אם הוי בישול
* הנחת קדירה ריקנית על האש כשיבא לידי י"ס
* חצי בישול אי אסור מדין חצי שיעור

## מלאכת בישול במתכת

א] [סעיף א] **המבשל בשבת וכו'.** כתב המ"ב (סק"א) "המתיך אחד ממיני מתכות כל שהוא, או המחמם את המתכות עד שתעשה גחלת ה"ז תולדת מבשל [שהרי בחימומו הוא מרככו שיהא ראוי לתקנו ולעשות ממנו כלי והרי הוא מרפה דבר הקשה], וכן הממסס את הדונג [שעוה] או את החלב או את הזפת והכופר והגפרית וכיוצא בהן, ה"ז תולדת מבשל וחייב, וכן המבשל כלי אדמה עד שיעשו חרס חייב משום מבשל [דקודם שמתחזק הכלי ונצרף בהכבשן ונעשה חרס כראוי מתבשל בה טיט של הכלי]. וכן הנותן חתיכת עץ בתנור כדי שיתייבש, וידוע שמתחילה הוא מתרפה ויוצא ממנו הלחלוחית חייב משום מבשל, כללו של דבר בין שרפה גוף קשה באש או שהקשה גוף רך ה"ז חייב משום מבשל [רמב"ם]. וע"כ יש ליזהר מאד שלא להניח עצים לחים על התנור ליבשן אחר שקיעת החמה דהוא חשש דאורייתא".

ב] ודין הנ"ל איתא במסכת שבת (עד:) "אמר רב אחא בר עוירא האי מאן דשדא סיכתא לאתונא חייב משום מבשל, פשיטא, מהו דתימא לשרורי מנא קא מיכוין קמ"ל דמירפא רפי והדר קמיט". ונחלקו הראשונים בפי' הגמ', דרש"י פירש דאתונא הוא עץ לח ומשליכו לתנור ע"מ לייבשו שיתקשה, וחייב משום מבשל כמו שפירש "דמרפי רפי ע"י חום האור והמים שבתוכו יוצאין ולאחר שיצאו מימיו קמיט מתקשה וכי רפי ברישא הוי בישולו", והרמב"ם פי' על בישול כלי חרס, וז"ל (פ"ט משבת ה"ו) "וכן המבשל כלי אדמה עד שיעשו חרס חייב משום מבשל, כללו של דבר בין שריפה גוף קשה באש או שהקשה גוף רך הרי זה חייב משום מבשל".

## אם במבשל חייב על קשוי הרך, או דווקא בריכוך

ג] והנה דעת רש"י מבואר דבישול אינו אלא לרפות את הקשה, אבל מקשה דבר רך אין בו משום בישול, ומשו"ה פי' דחיובו על מה שמתרכך בתחילה קודם שמתקשה, ובשעה"צ (סק"ג וכן בסק"ד) פי' דכן הוא גם דעת הרמב"ם, וגם כלי חרס שמתבשל מתרכך קודם. אמנם פירושו קשה מאוד, דסתימת הרמב"ם "או שהקשה גוף רך הרי זה חייב משום מבשל" לא משמע כן. וביותר דהלח"מ שם עמד בזה והקשה אהא דכתב הרמב"ם שחייב כשהקשה גוף רך, ממה דאמרו בגמ' דמרפי רפי והדר קמיט, דמבואר דחייב על הרפוי, ותי' דאם מקשה דבר קשה אף דמתקשה יותר אינו חייב, אלא דווקא דבר רך שמתקשה חייב עליו, ומשו"ה הוצרכו לזה דמתרכך דממילא אפשר לחייבו משום בישול על מה שמתקשה, ותימה מ"ט נד המ"ב מפי' הלח"מ וכפשטות לשון הרמב"ם.

ד] ובגמ' ע"ז דף לח. איתא "אמר רבינא הלכך האי עכו"ם דשדא סיכתא לאתונא וקבר בה ישראל קרא מעיקרא שפיר דמי, פשיטא, מהו דתימא לבשולי מנא קא מיכוין, קמ"ל לשרורי מנא קא מיכוין" והקשו שם התו' (ד"ה קא) דבשבת מבואר דחייב משום זה בבישול, ותי' דכיון דלא מכוון כלל לבישול אלא להקשות העץ, לא החמירו בו גבי בישול עכו"ם. וזה ניחא לרש"י, אבל לרמב"ם וכמו שפי' הלח"מ דלהקשות הוא ג"כ בישול, א"כ וודאי כיון לבישול. וצ"ל לדעת הרמב"ם דלא אסרו בבישול עכו"ם אלא אם מתכוון לבשל האוכל, ולא סגי שמכוון לבישול הכלי.

ה] ואם נפרש כדברי הלח"מ שהרמב"ם ס"ל דהא דשדא סיכתא לאתונא חייב על מה שהקשה על את הרך, צ"ב מה הכריחו להרמב"ם לפרש כן, הא כיון שמירפא רפי והדר קמיט הרי כבר נתחייב הוא משעת הריכוך, ומה צריך לחייבו עוד על שהקשה את הרך. ונראה לבאר דהרמב"ם ס"ל שלא שייך לחייבו על הריכוך, כיון שאין כוונתו לכך, שהרי כל כוונתו היא להקשות, ודבר שאינו מתכוין לא שייך לחייבו ע"ז. אבל דעת רש"י נראה, שאף שאינו מתכוין לריכוך, מ"מ כיון שאי אפשר לבא לידי קישוי אלא ע"י שמירפא רפי חשיב שמתכוין לכך וחייב.

## דעת החזו"א דנורת חשמל יש בו איסור בישול [חצי שיעור]

ו] וכתב החזו"א (סי' נ סק"ט) וז"ל "ונראה דכל שנעשה יד סולדת יש בו משום מבשל אע"ג דלענין חיוב צריך שיתבשל כמאכל בן דורסאי, מ"מ איסורא איכא כל דנעשה יד סולדת, ואפשר דאסור מה"ת כעין חצי שיעור וכו', מן האמור נלמד דהמדליק נר החשמל בשבת, יש בו משום מחמם את הברזל שיש בו משום מבשל, אלא דהוי פ"ר דלא ניחא ליה מ"מ אסור, ואפשר דהחימום צורך בו להעברת הזרם וחשיב ניחא ליה, ומיהו כל זה אם מקצת מן החוט מגיע ליד סולדת". ומש"כ דמה שיש לו צורך בחימום הברזל בשביל העברת הזרם הוא טעם לחייבו משום בישול, הוא כדעת רש"י דלכן חייב במשליך עץ לתנור לייבשו, אבל לדעת הרמב"ם לא חשיב מתכוין בזה וכמו שנתבאר, וא"כ אין במדליק נורה משום מבשל אלא הוא פס"ר דל"נ ליה וכמ"ש החזו"א בתחילה.

ז] [והנה האחרונים עמדו בסתירת דברי הרמב"ם דבפי"ב (ה"א) כתב דמחמם המתכת חייב משום מבעיר, ובפ"ט (ה"ו) כתב דחייב משום מבשל, ותי' הלח"מ דחייב שנים, דבתחילה כשמתרכך חייב משום מבשל, ואח"כ כשנעשה גחלת בוערת חייב משום מבעיר [והביאו בשעה"צ סק"א], והראב"ד שם השיג דאינו חייב משום מבעיר אלא רק משום מבשל. ובחזו"א (שם) כתב ליישב דברי הרמב"ם [וכבר כתב כן בנשמ"א כלל כ' אות א] דשורש המלאכה משתנית לפי כוונתו, דאם רוצה לרכך הברזל להטביע בו צורה וכדו' הרי הוא מבשל, ואם רוצה לחממו כדי לצרף בו הרי הוא מבעיר. ודן שם דלפ"ז בנורה חשמלית כיון שלא מכוון לריכוכו, לא יתחייב משום מבשל, וגם לא מתכוון לצרף, ואפשר דאינו שום מלאכה, ורק לדעת הראב"ד דהכל חשיב מבשל, א"כ יש בו משום מבשל דלא איכפ"ל מה עיקר כוונתו. ושוב כתב דאף לרמב"ם שפיר אסור משום בישול, וכמו שביאר דכיון שמוכרח לחמם ולרכך כדי להדליק הנורה נחשב שמתכוון לזה, אמנם לפי מה שנתבאר כן הוא דעת רש"י, אבל מהרמב"ם מוכח דלא ס"ל כן, אמנם לפי ביאורו של המ"ב גם הרמב"ם מודה לרש"י].

## הנחת קדירה של מתכת ריקנית על האש

ח] ומדברי החזו"א שם עולה עוד חידוש שאם מבשל חצי בישול [כל שהוא יס"ב, דבלא"ה אין לו שום חשיבות בישול] אסור משום חצי שיעור, ועפ"ז כתב (סי' לז ס"ק יא) לגבי נתינת קדירה ריקנית על האש בשבת וז"ל "נראה דוקא קדירה של חרס ישנה מותר ליתן, אבל של מתכת כשהיא ריקנית יש לחוש לבישול כדאיתא בר"מ פ"ט ה"ו דהמחמם את המתכות עד שנעשה גחלת ה"ז מבשל, ואף אם עדיין לא נעשה גחלת נראה דאסור", וכוונתו דאסור משום חצי שיעור. ובאמת זה קשה מאוד, דלפ"ז חזרה [באופנים שמותר] הוא דווקא בכלי חרס אבל של מתכת יהיה אסור, וקשה איך שרי להחזיר קדירה ע"ג האש. וכן הקשה הגרשז"א לחזו"א, והשיב לו (חזו"א סי' קנו בהשמטות לסי' שיג במכתב) דקדירה של מתכת כיון שבזמן שהיא מלאה לעולם לא תתרכך על האש לא חייל עלה שם בישול, דבישול במתכת אין לך בו אלא חידושו, בזמן שהמתכת על האש כדרך הניתכין, אבל לא בזמן שהוא לבוש שריון ואינו מתירא מן האש". אמנם כבר הקשו עליו דאף קדירה מליאה מים אם תעמוד זמן רב על האש יגמרו המים, ואז שוב תהיה כקדירה ריקנית שיכולה המתכת להתרכך.

## במבשל במקצת יש איסור משום חצי שיעור

ט] ובגוף דבריו דיש בחצי בישול איסור ח"ש, בפשטות נקטו האחרונים לא כן, וביד יהודה (סי' פז סק"א) הביא דכן הוא דעת הפמ"ג (בפתיחה להל' בשר בחלב) דיש ח"ש בחצי בישול בשר בחלב [אמנם לכאו' בפמ"ג אפש"ל שאסור רק מדרבנן, ומה שדן אח"כ בחצי שיעור איירי במבשל פחות מכזית], אמנם דחה זאת בתרתי, חדא דלא מצינו ח"ש אלא כשעשה מעשה שלם רק שחסר בשיעור, אבל כאן הוא חצי שיעור באיכות, ואין בזה אפי' ח"ש של בישול מושלם, כה"ג לא אסור משום ח"ש. וכתב שיש שהביאו ראיה מהא דמעביר ב' אמות ברה"ר אינו אסור מן התורה, דאין ח"ש באיכות, אמנם דחה זאת דמקומו של אדם הוא ד"א, ואיסור העברה ד"א ברה"ר הוא לשנות מקום, ובשני אמות הוא עדיין ברשותו ומקומו של האדם ולא עביד מידי [וצ"ע מהגמ' בשבת (קב.) גבי שתי אמות בשוגג שתי אמות במזיד שתי אמות בשוגג דדעת רבא דחייב קרבן דמצרפים שתי אמות לשתי אמות, אלמא שתי אמות לבדן ג"כ חשיב כמעביר ברה"ר]. ובסו"ד הביא ראיה מתוספתא (ביצה פ"ד ה"ב) דהכותב אות אחת בשבת אינו אלא שבות, ומבואר דכל דהוא ח"ש באיכות אין בו ח"ש, ועל כן הוא רק שבות [דשני אותיות אינו רק שיעור אלא דהוא גוף המלאכה שהיא כתיבה עם משמעות]. אמנם בביה"ל (סי' שמ ס"א ד"ה על) נוקט שאות אחת יש בו איסור מה"ת עיי"ש מה שהעיר מדברי רש"י דף ג', עכ"פ בתוספתא נראה שהוא רק שבות.

עוד הקשה היד יהודה על דברי הפמ"ג, דלא שייך ח"ש אלא בדחזי לאיצטרופי, והיינו שהחצי השני נצרך לו גם החצי הראשון, וכגון אכילה דשיעורו בכזית, ואם אכל חצי זית ואח"כ אכל עוד חצי זית אז אינו חייב על חצי זית שני בלא חצי זית הראשון, ומשו"ה חשיב חצי שיעור דחזי לאיצטרופי, משא"כ הכא דהשני שגמר את הבישול חייב על בישולו ואינו צריך בזה לחלקו של הראשון, נמצא שהראשון רק קירב ועזר לשני להגיע לכלל חיוב, וכה"ג אין על הראשון איסור משום חצי שיעור. וא"כ ה"נ גבי מבשל את המתכת, כיון שאינו חייב משום בישול עד שירכך את הברזל לא שייך לחייב משום חצי שיעור למי שהביא את המתכת לכדי יד סולדת, כיון שמי שימשיך ויבשל את הברזל לכדי ריכוך חייב על מלאכתו אף בלא הראשון.

## צליית בשר מצד אחד כמאכל בן דורסאי

י] ולכאו' כבר עמד בזה המ"ב, דכתב (בסק"א) שאם צלה כמאב"ד שאינו צליה גמורה צריך שיהיה הבשר צלוי משני צדדים. וכתב דכל זה לעניין חיוב חטאת אבל איסורא יש אף אם בישל כמאב"ד מצד אחד. ובשעה"צ (סק"ה) הקשה דהא קיי"ל דעירוי מבשל כדי קליפה, ומבואר בכמה אחרונים שהוא רק כמאב"ד, והא התם הוא רק מצד אחד ואעפ"כ אסור, ותי' "ואפשר משום דמ"מ איסורא דרבנן יש, אבל הוא דבר חדש וצ"ע בכ"ז". ולהדיא כתב דהוא רק איסור דרבנן אע"פ דח"ש אסור מן התורה, והיינו כיון דצליה מצד אחד הוי ח"ש באיכות וסובר המ"ב דאין בזה דין חצי שיעור, ומבואר דעכ"פ איסור דרבנן אית ביה. עוד ציין בשעה"צ (סק"ו) על מש"כ במ"ב דאם בישל כמאב"ד מצד אחד דמ"מ יש בו איסור, לגמ' בשבת דף ג', ולכאו' כוונתו למה שמבואר שם דזה עוקר וזה מניח פטור אבל אסור, וזה ח"ש באיכות דלא נחשב הוצאה בלא עקירה והנחה, ומבואר דאסור מדרבנן.

יא] ובשביתת השבת (אופה ס"ק נט) אוסר אפיה מצד אחד כמאב"ד מדין ח"ש ולדעתו אסור מה"ת, והביא שם דחכם אחד השיב דלא שייך איסור ח"ש אלא בכמות וכאן הוא באיכות, ומ"מ מודה שאסור מדרבנן, וכתב ע"ז דמסכים לדעתו דכל ח"ש באיכות אין בו איסור ח"ש, ומ"מ ס"ל דאפיה מצד אחד נחשב ח"ש בכמות, ואסור מה"ת. אמנם מסברא הוא קשה, דבשיעור דמאב"ד ומצד אחד חסר בעצם הבישול, ובוודאי חשיב ח"ש באיכות. ובאגלי טל (אופה אות יד) כתב דעירוי בדבר עב יותר מכדי קליפה מותר לכתחילה, כיון דאינו מבשל אלא כמאב"ד מצד אחד ואין בו משום ח"ש, ולכאו' כוונתו דהוא ח"ש באיכות, וחזינן מכולהו דאין איסור ח"ש באיכות, בוודאי לא מהתורה.

יב] והנה השונה הלכות (סי' רנב סכ"ב) כתב דאף דעת המ"ב כחזו"א שכל שמחמם מתכת בשיעור יד סולדת יש בו איסור משום חצי שיעור, דכתב בסי' רעז (ס"ק כב) דהא דמותר לכפות קערה ע"ג הנר בשבת כדי שלא יאחוז האור בקורה, הוא דווקא בכלי חרס, אבל בשל מתכות אסור, כי המחממו חייב משום מבעיר. ומבואר דסובר המ"ב שיש איסור בחימום מתכת בשיעור יד סולדת, ועל כרחך הוא כדעת החזו"א לאסור חימום המתכת מדין ח"ש. אמנם צ"ע דהמ"ב שם כתב דהמחממו חייב משום מבעיר, וכלפי מלאכת מבעיר ודאי מה שמחמם בשיעור יד סולדת אי"ז נחשב כחצי שיעור, דאינו מתחיל כלל במלאכת מבעיר, וראיה לזה דהא החזו"א דכתב לחייב בחצי שיעור משום מבשל, לא כתב כן אלא אם מחממו בשיעור יד סולדת, אבל פחות מיד סולדת ודאי אי"ב משום ח"ש, והטעם בזה כי פחות מיד סולדת הוי כמו דלא עבד מידי ואין בו אפילו התחלת בישול, וא"כ לגבי מלאכת מבעיר אין בחימום המתכת אף בשיעור יד סולדת אפילו התחלת מלאכה, ואיך יהיה חייב משום ח"ש. וא"כ דברי המ"ב מוקשים, וצריך לבאר כוונת המ"ב כמ"ש בשבות יצחק (שהיה וחזרה פ"ד אות ה) בשם הגריש"א זצ"ל, דמיירי בנר גדול שיכול להתיך את המתכת ואפשר שיעבור בזה על מלאכת מבעיר [וא"כ אין ראיה דהמ"ב ס"ל כהחזו"א].

## דעת המג"א דלא כחזו"א ושרי אף קדירה של מתכת.

יג] ויש להביא ראיה להתיר לחמם את המתכת אף בשיעור יד סולדת, ממש"כ המג"א (ס"ק לז) להתיר להניח כלי עופרת סמוך לאש לחממו, אף אם הוא קרוב כ"כ שיכול להתיך שם, משום דלא ניחא ליה שיתיך והוי דבר שאין מתכוון. וביאר שם בפמ"ג דההיתר משום דלא מתכוון לזה, ואינו פסיק רישא דמסתמא יטלנו קודם שיותך. ומבואר להדיא דאינו אסור משום חצי שיעור. ומכל זה נראה דפשטות האחרונים נקטו בזה דלא כחזו"א, ושרי להניח קדירה ריקנית ממתכת על האש, ואינו אסור משום ח"ש, וכמו דנקטו בפשיטות דהוא חצי שיעור באיכות. ומה שכתב המ"ב לעניין בישל כמאכל ב"ד מצד אחד שאסור מדרבנן מדין זה עוקר וזה מניח, אי"ז שייך לכאן, דבמבשל מצד אחד, השני צריך למעשה של הראשון, ואע"פ שהוא חסרון באיכות עכ"פ אסור מדרבנן כמו בזה עוקר וזה מניח, משא"כ כאן השני שיבשל לא נצרך כלל למעשה הראשון לעצם החיוב.

**דינים העולים:**

1. המקשה עץ לח, לרש"י חיובו על ריכוכו קודם שמתקשה, והמ"ב ביאר דכן דעת הרמב"ם, אמנם דעת הלח"מ דלרמב"ם אף המקשה דבר רך חייב משום מבשל, וזהו סיבת חיובו במקשה עץ.
2. דעת החזו"א דיש בהדלקת נורה חשמלית משום מבשל, דמוכרח לחממו ולרככו כדי ליצור בו זרם, אמנם לדעת הלח"מ ברמב"ם מוכרח דכיון שאין כוונתו לרכך הברזל אינו חייב אף שמוכרח לריכוך בשביל ליצור זרם.
3. דעת החזו"א שאסור להניח קדירת מתכת ריקנית על האש בשבת, כשיבא לשיעור י"ס משום ח"ש, ומ"מ כשמליאה אוכלין שא"א שיתחמם עד כדי ריכוכו שרי, אמנם יש להוכיח מהמג"א דשרי, וכן דעת הרבה אחרונים.
4. חצי בישול דעת החזו"א דיש בו משום ח"ש, וכן הוכיח השונה הלכות מהמ"ב [וראייתו צ"ע], וכן דעת הפמ"ג בפתיחה. אבל הרבה אחרונים ס"ל שחצי שיעור באיכות לא אסרה תורה. [ובאופן שצריך השני למעשה של ראשון אסור מדרבנן, ואם השני עושה מלאכה גמורה אף בלא מעשיו של ראשון, אז מעשה של הראשון שרי אף לכתחילה].
5. צליית בשר כמאב"ד אינו חייב אלא אם צלה משני צדדיו, ולצלות מצד אחד, תלוי בפלוג' האחרונים הנ"ל דדעת המ"ב דאסור מדרבנן, ולאגלי טל מותר לכתחילה, ולשביתת השבת אינו נחשב ח"ש באיכות, אלא בכמות ואסור מה"ת.

**השיעור נמסר בביהכ"נ "בית ציון ואהל אית"ן", נוה יעקב, ירושלים.**

ניתן לשמוע בקול הלשון [טל': [PHONE_REMOVED] או [PHONE_REMOVED] או [PHONE_REMOVED], קוד 1-3-2-2-2, ובשידור חי ביום ה' 22:30].

**נכתב ע"י א. ה. והיה למראה עיני מו"ר שליט"א**

**השיעור נמסר בביהכ"נ "בית ציון ואהל אית"ן", נוה יעקב, ירושלים.**

ניתן לשמוע בקול הלשון [טל': [PHONE_REMOVED] או [PHONE_REMOVED] או [PHONE_REMOVED], קוד 1-3-2-2-2, ובשידור חי ביום ה' 22:30].

**נכתב ע"י ש. מ. והיה למראה עיני מו"ר שליט"א**