62 סוחט
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / מלאכות שהיה והטמנה / הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים

**א**

א] שבת קמ"ה א' אמר ר"ח בר אשי אמר רב ד"ת אינו חייב אלא על סחיטת זיתים וענבים בלבד, וכן תני דבי מנשה ד"ת אינו חייב אלא על דריסת זיתים וענבים בלבד.

והרא"ש בסימן ד' כתב, ז"ל, והא דמשמע בפ' מפנין דאיכא חיוב חטאת בסחיטת שמן מתוך השער, ל"ד לסוחט פרי שאין דרכו לסחוט, כי דרך אותו פרי לאוכלו ולא להוציא ממנו משקה הלכך אין שם משקה על היוצא ממנו, אבל משקה הנבלע בבגד הסוחטו להוציא ממנו חייב, עכ"ל.

ובפשוטו מבו' בד' הרא"ש, דכל הך דינא דאין חייבין עלא על סחיטת זיתים וענבים, הוא רק במשקה היוצא מגוף הפירות, דבזה הוא דאמרי' דמשקה היוצא משאר פירות שאין דרך לסוחטן אין עליו שם משקה, ומשא"כ משקה הנבלע בבגד דתורת משקה עליו, חייבין על סחיטתו אף שאין דרך לסוחטו.[[1]](#footnote-2)

ב] אך הדברים צ"ב, שהרי בכבשים ושלקות פטרי רב ושמואל מכח הך דינא דאין חייבין אלא על סחיטת זיתים וענבים, כמבו' כן בד' הרא"ש שם, והרי דאף דאין המשקה מגופן אלא נבלע בהן משקה מבחוץ ותורת משקה עליו, מ"מ אין חייבין על סחיטתו, וא"כ ה"נ לא יהיו חייבין על סחיטת בגד.

והפשוט בזה, דשאני משקה הנבלע בכבשים ושלקות דבעודו בלוע בהן הוי בכלל האוכל ופקע מיני' תורת משקה, וע"כ אף כשנסחט לא חייל עליו שם משקה כיון שאין דרך לסוחטן,[[2]](#footnote-3) ומשא"כ משקה הנבלע בבגד דאף בעודו בלוע בבגד תורת משקה עליו, וכמבו' כן בסוגיא דנדה ס"ב ב' דמשקין טמאים שנבלעו בחרסין או בבגד יש עליהם תורת משקה לטמאות, ואך שדנו שם שאינם מטמאין מדינא דטומאה בלועה, ופליגי בזה ר"י ור"ל שם, ואכ"מ, ע"כ חייבין על סחיטתו אף שאין דרך לסוחטו, כיון שיש על הנסחט תורת משקה, ועי' אג"ט דש סק"ז אות י"ז שלמד כן מסוגיא דנדה דחלוק דין משקה הנבלע בבגד מדין משקה הנבלע באוכל, דמשקה הנבלע בבגד אף בעודו בלוע תורת משקה עליו, ועי' נשמ"א כלל י"ד סק"ב שמבו' כן בדבריו בביאור ד' הרא"ש.[[3]](#footnote-4)

ג] וכד' הרא"ש נ' ללמוד גם מד' התוס' בכתובות ו' א', ז"ל, אבל ק"ק אי פס"ר דלא ניח"ל שרי, אמאי קאמר רב בפ' חבית כבשים שסחטן לגופן פטור ומותר הואיל וא"צ למים היוצאין, והשתא אע"ג דא"צ הי' להיות אסור, ואור"י דמצינן למימר דדוקא כבשים שרי דהוי הנסחט מהם כמו אוכלא דאיפרת ואין שם משקה עליו כדאמרי' דאפי' למימיהם פטור אבל אסור, עכ"ל, ומבו' בד' ההתוס' דטעם הא דפטרינן בסחטן למימיהם, הוא משום דהוי הנסחט מהם כמו אוכלא דאיפרת, והיינו משום דהכבשים הוו אוכל, וכ"ה בתוס' הר"ש שם.

והנה הרי מבו' בד' התוס' שם, דהך דינא הוא רק בכבשים שסחטן, אך בסחיטת בגד אסרינן אף בשא"צ למים היוצאין, ומשמע מדבריהם דהיינו משום דשאני כבשים שהם אוכל והמשקה הנבלע בהן נעשה אוכל, ע"כ אף כשנסחט אינו אלא כאוכלא דאיפרת ואין תורת משקה עליו, וע"כ אף אם סחטו למימיו פטור, ומשא"כ בסחיטת בגד, שלא בטל מן המשקה הנבלע בו תורת משקה, ואם סחטו למימיו חייב, ע"כ אסור לסוחטו אף בשא"צ למימיו, וזה כיסוד ד' הרא"ש, דטעם הא דכבשים שסחטן למימיהן פטור ובגד שסחטו למימיו פטור, הוא משום דבכבשים שנבלע בהן משקה פקע מיני' תורת משקה, וכשסוחטו הוי אוכלא דאיפרת, ומשא"כ בבגד שנבלע בו משקה לא פקע מיני' תורת משקה, וע"כ חייבין על סחיטתו.

ד] ועיקר הך מילתא דמשקה הנבלע בבגד וסחטו ממנו, איכא עלי' תורת משקה מכח מה שהי' משקה מעיקרא, ול"ב שיחול עליו תורת משקה בסחיטתו, מצינו ג"כ בד' סה"ת סימן רמ"ד, ז"ל, ואע"ג שהבלוע הנסחט נופל על הארץ לאיבוד וכו', ואפי' למ"ד פרק חבית משקה ההולך לאיבוד לאו משקה הוא גבי מפצע זיתים לידע לימסק, התם דמעיקרא הי' אוכל ול"ה לי' בעין כמו זה הבלוע במוך ובמטלית שניכר המשקה מעיקרא, עכ"ל, והיינו דכל עיקר הך דינא דמשקה ההולך לאיבוד לאו משקה הוא, הוא רק היכא שמעיקרא יצא המשקה לאיבוד ועדין לא חל עליו תורת משקה, וכ"ה במהרי"ט ח"א סו"ס ע"ו, ז"ל, וכן הא דאמרי' התם במשקה הבא לאיבוד ובמשקה העומד לצחצחו שאינו משקה, דוקא דמתחילה כשהוציא המשקה לאיבוד הי' יוצא או לצחצח, שאילו הי' עליו שם משקה מתחילה, משום שבא לאיבוד או משום שעומד לצחצוח לא בטיל מיני' תורת משקה, עכ"ל, וע"כ במשקה הבלוע בבגד שכבר הי' עליו תורת משקה קודם שנבלע, איכא עלי' תורת משקה אף שסוחטו לאיבוד.

ה] ויש להוסיף, דהנה האו"ז בסימן נ"ח כתב, ז"ל, ובלבד שלא יספוג, פירש"י שלא ישאוב ספוג במקום היין לחזור ולהטיפו בכלי גזירה שמא יסחוט, הא למדת דשייך סחיטה אפי' בדבר שנבלע בו אף על פי שלא גדל בהם בתוכן כמו זה היין שנבלע בספוג ואסור לסוחטו, וה"נ משמע בגמ' גבי כבשים שאע"פ שלא גדל בהם אותו משקה שייך בו סחיטה ואילו סחיטות מפרש רש"י דמדרבנן הוא ור' יצחק מפרש דמדאורייתא, לכאו' כונתו דדעת ר"י דהא דכבשים פטור אבל אסור, הוא משום דאין חייבין על על זיתים וענבים, אך בספוג דליכא לה"ט, (וכמש"כ הרא"ש), חייבין על סחיטתו מדאורייתא, הרי ראי' לדברי הרא"מ שפסק דבשר שנבלע בו מרק יזהר אדם שלא יסחטנו לצורך משקה היוצא ממנו והנותן בשר במרק או שורה פת ביין ומחזירו לפיו ומוצץ המשקין חוששני לו מחטאת וכו', הרי מה שכתב חוששני לו מחטאת ראי' לד' רבינו יצחק, אבל לפי פירש"י אינו כ"א איסורא דרבנן, וחומרא גדולה החמיר בבשר שנבלע בו מרק, ונראה בעיני לפירש"י שאין סחיטה זאת כי אם מדרבנן דכל כה"ג לכתחילה שרי, דמפרק כלאח"י כגון בשתיה לא גזור רבנן בדרבנן, עכ"ל.

וצ"ע דאף דלדעת ר"י איכא סחיטה דאורייתא אף בדבר שלא גדל בתוכו, הרי מ"מ בכבשים ושלקות קי"ל דפטור אבל אסור, משום דאין חייבין אלא על דריכת זיתים וענבים, וא"כ אף לדעתו אין לחייב בנותן בשר במרק או שורה פת ביין ומוצץ בפיו,[[4]](#footnote-5) והיראים שחייב בזה, בפשוטו הוא לטעמי' דס"ל דקי"ל כר' יוחנן דחייבין על סחיטת כבשים ושלקות, אך האו"ז גופי' כתב לעיל מינה דהלכה כרב ושמואל, (ואם הי' הלכה כר' יוחנן, הרי יש לחייב בזה חטאת גם לדעת רש"י).

ונראה דזה מתפרש ע"פ הנ"ל, דהא דאין חייבין על סחיטת כבשים ושלקות ול"ד לסחיטת בגד דחייבין עליו, הוא משום דבכבשים ושלקות הוי המשקה בכלל האוכל, וע"כ אף כשסחטו לא חייל עלי' תורת משקה כיון דאין דרך לסוחטו, ומשא"כ בבגד דאף בעוד המשקה בלוע ממנו אינו בכלל הבגד, דאין המשקה משמש עם הבגד, - ולפ"ז י"ל דכשנותן בשר במרק או שורה פת במים, כיון דאין המרק והיין נאכלים עם הבשר והפת, ולא ניתנו שם אלא כדי למצצן, ונמצא דאין הבשר והפת משמשין אלא כספוג לספוג את המרק והמים, לא חזינן להו מכלל האוכל, ואכתי יש עליהן תורת משקה, וע"כ חייבין על סחיטתן, וזה מקור גדול למש"נ.[[5]](#footnote-6)

ומצאנו הדברים מפורשים כן בד' המהרש"ל שהביא הב"ח בסו"ס ש"כ, ז"ל, ואני אומר דיש לחלק, דבמרק הנבלע בבשר או יין בלחם כבר הי' שם משקים עליהם, "משו"ה קרוב הוא לחיוב חטאת לסברת התוס' דלשם", ואע"ג דרש"י בפרק חבית כתב לגבי כבשים ושלקות דכיון שהמשקה לא גדל בתוכו ומעלמא אתי אינו דומה למפרק, היינו מדאורייתא אינו דומה למפרק ופטור אבל אסור מדרבנן דדומה לסחיטה וגזרו אטו זיתים וענבים, אבל משקה היוצא מענבים מקמי שהיה שם משקה עליו כגון זה שמוצץ בענבים בפיו ומשליך החרצנים אי"ז מפרק אלא כך הוא דרך אכילת ענבים ושרי מדינא, עכ"ל, ולהדיא דלדעת התוס' י"ל דהסוחט מרק או יין שנבלעו בבשר או בלחם חייב חטאת, משום דכבר הי' שם משקין עליהן, ול"ד לסוחט כבשים או שלקות דפטור, וזה להדיא כמש"נ.

**ב**

ו] אמנם צ"ע בזה, דאם אכן משקה הבלוע בבגד תורת משקה עליו, א"כ מ"ט חייבין על סחיטתו, הרי כ"ה דהיכא דמעיקרא אוכל והשתא אוכל אין חייבין על סחיטתו, דמה"ט אין חייבין על סחיטת שאר פירות, משום שאין שם משקה על היוצא מהן, ה"נ בדין דהיכא דמעיקרא משקה והשתא משקה אין חייבין על סחיטתו.

והאמנם יש מקום לומר, דהא דהיכא דמעיקרא אוכל והשתא אוכל אין חייבין על סחיטתו, הוא רק בסחיטת פירות, דכיון שהפירות עצמן הוו אוכל, הרי דכל שהנסחט מהן הוי אוכל ה"ה מפרק אוכל מאוכל ואינו חייב, דלא חשיב מפרק, אלא בשפירק מין א' ממין אחר, אך בסחיטת בגד, הרי דהגם שהמשקה לא נשתנה בסחיטתו דמעיקרא משקה והשתא משקה, מ"מ הויא סחיטתו בכלל מפרק, כיון שפירק משקה מבגד.

אך אי"ז מתישב, דא"כ מ"ט הוצרך הרא"ש לפרש דהא דחייבין על סחיטת בגד, הוא משום שנבלע בבגד משקה, ומשמע דכונתו דמה"ט יש תורת משקה על הנסחט, ול"ד לסחיטת שאר פירות שאין תורת משקה על הנסחט, ולפי הנ"ל, הרי אף אם הוה מדמינן סחיטת בגד לסחיטת שאר פירות דאין תורת משקה על הנסחט, נמי היו חייבין על סחיטתו, משום שמפרק אוכל מבגד, ובע"כ מד' הרא"ש דאין חייבין משום סחיטה אלא בשנשתנה המשקה הנסחט ע"י סחיטתו, וכל דמעיקרא אוכל והשתא אוכל אין חייבין על סחיטתו, הגם שפירק אותו מבגד, וא"כ הדק"ל דהגם דמשקה הנבלע בבגד תורת משקה עליו, מ"ט חייבין על סחיטתו, הרי מעיקרא משקה והשתא משקה.

ז] ובאמת העירוני בעיקר ד' הרא"ש, דמ"ט הוצרך לפרש דהא דחייבין על סחיטת בגד הוא משום שנבלע בו משקה, הרי כבר פירשו הראשונים בסוגיין דכל הא דאין חייבין בסחיטת משקה הבא לאוכל משום דהוי אוכל, ול"ד למפרק אוכל מתוך פסולת דחייב, הוא משום דבסחיטת פירות הוי כל הפרי אוכל, וע"כ כל דהוי המשקה הנסחט אוכל הוי מפרק אוכל מאוכל, ומה"ט כתבו לדון לאסור לחלוב לתוך הקדירה בשבת, משום דהבהמה בשבת הויא פסולת, וה"ה מפרק אוכל מפסולת, ולפ"ז הרי נמצא דבסחיטת בגד דהבגד אינו ראוי לשתי' והוי כפסולת, הרי דאף אם המשקה היוצא ממנו ל"ה עליו תורת משקה, הי' לנו לחייב משום סחיטת אוכל מפסולת, וכ"כ האהעו"ז בסוגיין בתו"ד דבסחיטת בגד יש לחייב משום דסוחט אוכל מפסולת, ועיי"ש מש"כ לישב לפ"ז פירש"י בדין כבשים ושלקות, וצ"ע בד' הרא"ש דמ"ט הוצרך לה"ט דיש על המשקה הנסחט מן הבגד תורת משקה.[[6]](#footnote-7)

ח] והעירוני דגם מד' סה"ת שהבאנו לעיל יש ללמוד כן דאין לחייב בסחיטת בגד משום מפרק מפסולת, שהרי הסה"ת דן לפטור בסוחט בגד לאיבוד משום דינא דמשקה ההולך לאיבוד לאו משקה הוא, ואם יש לחייב בסחיטת בגד משום פירוק מפסולת, הרי דאף דאין על המשקה הנסחט תורת משקה, מ"מ הי' חייב משום שמפרקו מפסולת, דל"מ הא דאין עליו תורת משקה לפטרו, אלא כד אתינן לחייב משום מפרק משקה מאוכל, אך כד אתינן לחייב משום מפרק מפסולת, הרי דהגם דאין עליו תורת משקה, מ"מ ה"ה מפרק, והרי פשיטא דבמפרק חיטין מן השבלים הוי דישה אף שהחיטין הולכין לאיבוד, להסוברים דמלאכת דישה היא אף בהולך לאיבוד, וא"כ ה"נ המפרק משקין מן הבגד הוי מפרק אף בגונא שהמשקין הולכין לאיבוד ואין עליהן תורת משקה, ובע"כ מד' סה"ת דאין לחייב בסחיטת בגד משום מפרק מפסולת, וע"כ אם לא הי' על הנסחט תורת משקה, לא היו חייבין על סחיטתו.

וגם בד' סה"ת קשיא כמשה"ק לעיל בד' הרא"ש, דמה מהני הא דהנסחט מבגד תורת משקה עליו, הרי מעיקרא משקה והשתא משקה, ואין לומר דחיובו הוא משום דמפרק משקה מבגד, דא"כ הי' לנו לחייבו אף אם לא הי' תורת משקה על הנסחט, וכנ"ל.

ט] ונפ"מ רבתא לדינא בנידו"ז אם יש לחייב בסחיטת משקה מבגד משום מפרק אוכל מפסולת, בשסחט מי תותים ורימונים שנבלעו בבגד, דאם הא דהסוחט בגד חייב הוא משום דמפרק מפסולת, יש לחייב אף בשסחט ממנו מי תותים ורימונים ומי פגיעין ועוזרדין, דהגם דליכא עלייהו תורת משקה, מ"מ כיון שפירקן מן הבגד שהוא כפסולת ה"ה חייב,[[7]](#footnote-8) אך למש"כ הרא"ש דהא דהסוחט בגד חייב הוא משום שנבלע בו משקה, אין לחייב אלא בשנבלעו בו מים או יין ושמן, אך אם נבלעו בו מי תותים ורימונים ומי פגיעין ועוזרדין וכיו"ב דליכא עלייהו שם משקה, אין חייבין על סחיטתן, ובגונא שנבלעו בו מי פגיעין ועוזרדין, לכאו' שרי לכתחילה לסוחטן, כיון דליכא עלייהו תורת משקה כלל,[[8]](#footnote-9) אך שמא אסרו בזה חכמים, וצריך מקור לזה, וז"ב.

ובאמת מצינו דברים מפורשים בזה בד' הריטב"א לעיל קמ"ג ב', ז"ל, ובלבד שלא יספוג, פי' כדי שלא יבא לידי סחיטה דהויא איסורא דאורייתא ביין ושמן לדברי הכל, עכ"ל, ומבואר דסחיטת שאר משקין מן הספוג לי"ב איסורא דאורייתא, כיון שאין עליהן שם משקה, ויש ללמוד מזה שדעתו דאין לחייב בסחיטה מן הספוג משום פירוק אוכל מפסולת, וזה כמש"נ מד' הרא"ש.

**ג**

י] ונ' לישב, דהנה בטעם הא דסוחט אדם לתוך הקדירה ולי"ב משום מפרק משום דמשקה הבא לאוכל כאוכל דמי, וכן שרי לסחוט פגיעין ועוזרדין לדעת רוב הראשונים, משום שאין על הנסחט מהן תורת משקה, כמדומה דפליגי בזה הראשונים.

דהנה ז"ל היראים בסימן ער"ד, וטעמא דמותר כיון דאין דרכו לסוחטן אוכלין נינהו, וכשהוא סוחטו כאוכל דמי, ול"ה דומיא דדש אא"כ מוציא משקה מתוך אוכל, אבל הכא "הנסחט והנשאר" תרוייהו אוכלין נינהו, עכ"ל, ונראה מדבריו דמלאכת דישה הויא במפרק מין אחד מתוך מין אחר, וע"כ אינו חייב אלא בשמפרק משקה מאוכל, אך כל שמפרק אוכל מאוכל, ל"ה דומיא דדש, והא דהמפרק אוכל מפסולת חייב, הוא משום דהאוכל והפסולת חשיבי כב' מינים, והו"ל כמפרק מין אחד ממין אחר.

וכ"נ בד' התוס' ביבמות קי"ד א', ז"ל, דכשחולב לתוך הקדירה הוי משקה הבא לאוכל ואוכל הוא ואין זה בורר, אבל לא לתוך הקערה ד"בורר משקה מאוכל", ודומה לדש שבורר "אוכל מתוך פסולת", עכ"ל, ומשמעות דבריהם דמלאכת דש היא רק כשמפרק דבר אחד מדבר אחר, וע"כ אין חייבין אלא כשמפרק אוכל מפסולת, או כשמפרק משקה מאוכל.

והגר"ז בסימן ש"ה סכ"ח האריך לפרש לזה, ז"ל, אבל אם חולב לתוך כלי שיש בו אוכלין פטור מפני שמשקה הבא לאוכל ה"ה כאוכל וכו' ודדי הבהמה ג"כ אוכל, וה"ז כמפריד אוכל מאוכל וכו', ואינו דומה לדש שמפרק התבואה שהיא אוכל מהשבולת שהיא פסולת והם ב' דברים חלוקים זמ"ז ושייך לומר שמפרק דבר א' מתוך דבר אחר המכסה עליו, וכן החולב לכלי ריקן שהחלב הוא משקה ומפרקו מהבהמה שהיא אוכל שהם ב' דברים חלוקים זמ"ז וכו', משא"כ כשהחלב הוא אוכל ה"ה כמו דבר א' עם גוף הבהמה שנתפרק ממנה שהיא ג"כ אוכל, וה"ז כנוטל מאכל אב וחוקק מתוכה מעט אוכל שאין בזה משום שמפרק אוכל ממקום שנתכסה בו שאין זה נחשב כיסוי לזה וכו', עכ"ל.

יא] אמנם הנה התוס' לעיל ע"ג ב' כתבו, ז"ל, ולפירוש הקונט' א"ש, דמעיקרא כשהי' בדדין חשיב אוכל, וכשחולב לתוך הקדרה נמי הוי אוכל, ול"ד לדש "שנשתנה", עכ"ל, ובתוס' הרא"ש לעיל צ"ה א' כתב, ז"ל, דלתוך הקדירה ל"ד לדש, דמאוכל הוא ובא לאוכל "ולא נשתנה", אבל לתוך הקערה דמי לסוחט זיתים וענבים דלאכילה קיימי דאסור להוציא מהם משקה, ה"נ מעיקרא כשהם בדדין חשיב אוכל והשתא חולב לתוך הקערה למשקה, עכ"ל.

ומבו' להדיא מדבריהם, דהא דאין חייבין על פירוק אוכל מאוכל, לאו היינו משום דמלאכת דישה היא רק במפרק מין אחד ממין אחר, אלא היינו משום דמלאכת דישה הוא רק בשנשתנה הדבר ע"י פירוקו מאוכל למשקה, וע"כ כל שמפרק אוכל מאוכל דהאוכל שמפרק הוי מעיקרא אוכל והשתא אוכל, אי"ז בכלל מפרק, וזהו שפירשו דהא דל"ה מפרק, הוא משום דגם מעיקרא הי' אוכל.

ולדעתם נראה, דהא דהמפרק אוכל מפסולת חייב, הוא משום דכ"ז שהאוכל הוא בתוך הפסולת אכתי לא חזי, וכשמוציאו מן הפסולת נעשה ראוי, וע"כ חשיב שנשתנה ע"י פירוקו, וכ"ה מבו' ממש"כ התוס' דל"ד לדש שנשתנה, והרי דבדישת תבואה מן השבלים חשיב שנשתנה התבואה.

יב] וכ"ה מבו' גם בד' הרמב"ן במלחמות בסוגיין, ז"ל, אלא חלב נהי נמי דלאו משקה הוא אמאי מותר, הרי מפרק אוכל הוא, "דמעיקרא לאו אוכלא והשתא אוכלא", וכל היכא "דמעיקרא לא חזי אגב אבוה" ואיהו מפרק לי', מפרק גמור הוא דהוא תולדה דדש, ודישה אדרבה באוכלין היא וכו', לפיכך נראה לנו לומר שהחולב כסוחט ובתרוייהו לתוך הקדירה מפרק אוכלין הוא, שהעז בעצמה כאוכל היא חשובה ואינן בכלל תולדות דישה אלא כשהן באין למשקין, "לפי שמתחילה אינם ראויין למשקין ועכשיו פירקן מפסולת של אביהן ועשאן משקין", דומין לדישה עצמה שהוא מפרק אוכל מתוך פסולת, עכ"ל.

ומבו' בד' הרמב"ן, דהא דסוחט אדם לתוך הקדירה, הוא משום דלא נשתנה הנסחט ע"י הסחיטה, דמעיקרא אוכל והשתא אוכל, ומשא"כ בסוחט לתוך הקערה, דמתחילה אין תורת משקין עליהן, וע"י הסחיטה עשאן משקין, וזהו שכתב הרמב"ן בדעת הרי"ף, דבחולב לתוך הקדירה חשיב כמפרק, כיון דמעיקרא לא חזי אגב אבוה ולאו אוכלא הוא ואיהו מפרק לי' והוי אוכלא.[[9]](#footnote-10)

יג] ובזה נראה לפרש להא דמצינו כמה תנאים בדין מפרק באוכל מפסולת, די"א דהוא רק בפסולת שאין דרך להסירה סמוך לאכילה, וי"א דהוא רק בקליפה החיצונה, ובדין מפרק משקה מאוכל לא מצינו לזה, ואסור לקלח חלב לצורך התינוק משום מפרק, אך דדרך הוא לעשותו סמוך לאכילה, - והיינו דרק בפירוק אוכל מתוך פסולת, הרי דכל הא דחשבינן דנשתנה, הוא משום דהאוכל לא נגמר קודם פירוק הפסולת, וכל שהפסולת היא טפילה לאוכל, או שהוא שומר וכו', חזינן להאוכל כנגמר, וע"כ לי"ב משום מפרק, אך בפירוק משקה מאוכל דמעיקרא אוכל והשתא משקה, ליכא נפ"מ בזה.

יד] ולפ"ז נראה, דכל הא דחייבין על פירוק אוכל מן הפסולת, כ"ז הוא בפסולת המחוברת לו מתחילת ברייתו, דבכה"ג חשבינן שעדיין לא נגמר האוכל, וכשהוא מפרקו מן הפסולת הו"ל כמפרק, אך כל שנתחבר אח"כ לא חשיב כאוכל שלא נגמר, וע"כ לי"ב משום מפרק ארק אם נעשה משקה, ויש להוסיף, שהרי לדעת המג"א ליכא משום דש בקליפה הפנימית, וכ"ש בפסולת שאינה מחוברת מתחילת ברייתו, דאם הי' משום דש אף בפסולת שאינה מחוברת מתחילת ברייתו, לכאו' ל"ה מקום לומר דלא יהא משום דש בקליפה הפנימית, ודו"ק.

**ד**

טו] ואמנם אכתי צ"ע, שהרי בבגד מעיקרא משקה והשתא משקה, - אך הנה האו"ז בסימן קס"ד כתב דיין שנבלע בכלי אין תורת משקה עליו, וכ"כ הרמ"א ביו"ד סימן קכ"ג ס"ה.

ולפ"ז מתפרש סוגיית הגמ' בנדה בע"א, וכמש"כ בכ' הגר"ח, דשאני משקין חמורין ממשקין קלין דטומאתן טומאת משקין היא, - והא דאם הוסק התנור טמא, הוא משום דהן חוזרין לתורת משקה שהי' עליהן.

וגם לדעת רש"י דטומאתן לא פרחה מהן, מ"מ מוכח ממתניתין דכלים דאינם מקב"ט, וע"כ חשיב דמשתנה ע"י הפירוק.

טז] ואמנם ל"ד לכבשים ושלקות, דהתם חזרו לטומאתן שהיתה עליהן, וחזרו לתורת משקה שהי' עליהן, ומשא"כ כשנבלעו באוכל, ועי' באג"ט שפירש כן עפי"ד קמאי בקרשו דחלוק אם נעשו אוכל או לא נעשו אוכל.

ומה"ט הוא דבסחיטת בגד אסרינן אף בסוחט לתוך הקדירה ואף בסוחט לאיבוד ולי"ב לדינא דמשקה הבא לאיבוד, ובכבשים ושלקות כתבו הראשונים דמותר לסחוט לתוך הקדירה,.

יז] ובזה מתפרש מש"כ הראב"ד בספוג דהוא ככלי מלא משקין, דהראב"ד לטעמי' בפי"ד מכלים ה"ו דלי"ב לטהרה משום דאינן משקין, משום דהוי כלי שמצניעין בו משקין, וע"כ יש ע"ז תורת משקה אף בעודם בלועין בספוג, וע"כ לי"ב משום מפרק, ועד"ז יש לפרש להא דאין סחיטה בשיער, דהוא משום דגם בעודו בלוע בשער יש ע"ז תורת משקה, וצ"ע בפירש"י בכריתות ט"ו ב'.

יח] ועפי"ז יש לדון במש"נ לעיל מד' האו"ז דבפת השרוי ביין לא נתבטל היין לפת, וע"כ הוא חייב משום סוחט, ולמש"נ בדעת התוס' ודעימייהו יש מקום לומר דא"כ אדרבה לא יהא בזה משום מפרק כלל, דלא נשתנה ע"י פירוקו מאוכל למשקה, - אך יתכן דדמי למשקין הבלועין בבגד דבעודן בלועין אין תורת משקין עליהן, וע"כ אף דהיין שבפת ל"ה מכלל האוכל, מ"מ אין תורת משקה עליו, וע"כ יש בזה משום מפרק, וצ"ע.

יט] והנה מד' ש"ר מבו' דגם בספוג איכא משום מפרק, אף דיש על המשקין שבו תורת משקין גם בעודן בלועין בו, וצ"ל דשאני לענין חיוב מפרק מלענין טומאה, דלענין חיוב מפרק כיון דכשהמשקין בלועין בו אינם משמשין כמשקין, יש ע"ז לחיובא דמפרק, וצ"ע.

עוד יש להעיר, דהאו"ז כתב לדמות משקין הבלועין בכלי, למשקין שקרשו, אך הנה הראשונים לעיל נ"א ב' כתבו בדין ריסוק שלג וברד, דמעיקרא משקה והשתא משקה, והרי דמשקין קרושין חשבינן להו כמשקה, ולמש"נ צ"ל לדעתם דמשקין הבלועין גריעי ממשקין שקרשו, וצ"ע עוד בזה.

1. אמנם בשו"ת הר צבי ח"א סימן ק"צ פירש ד' הרא"ש, דהא דהסוחט משקה הבלוע בבגד חייב ול"ד לסוחט שאר פירות דפטור, הוא משום דשאר פירות אין דרך לסוחטן, וע"כ אין חייבין על סחיטתן, ומשא"כ בבגד דדרך לסוחטו, ע"כ חייבין על סחיטתו, ועפי"ז כתב לדינא דסחיטת נייר להוציא מים הבלועין בו אינה אסורה מה"ת, כיון דאין דרך לסחוט נייר, עכ"ד, וכן נקט גם התהל"ד.

   אך הדברים צע"ג, דמלבד דל' הרא"ש לא משמע כן, גם נ', דכיון שכתב הרא"ש דהא דאין חייבין על סחיטת פרי שאין דרך לסוחטו, הוא משום דאין שם משקה על היוצא ממנו, הרי אין לחייב אלא היכא שדרך לסוחטו לצורך מימיו, אך היכא שדרך לסוחטו לצורך גופו אי"ז טעם שיהא שם משקה על היוצא ממנו, וממילא דסחיטת בגד חשיב שאין דרכו בכך, דאף אם דרך לסוחטו לצורך ליבונו, מ"מ כיון שאין דרך לסחטו לצורך מימיו וכמש"כ הראשונים לא הי' לנו לחייב ע"ז.

   [ובאמת בשיטה להר"נ לעיל דקי"א: כתב, ז"ל, י"מ וכו' וסחיטה דהכא הויא תולדה דמפרק וכו', ואינו נכון וכו' וכ"ש דלקמן בפ' חבית אתי למימר דמדאורייתא לא מיחייב אלא בזיתים וענבים דאורחייהו בכך וכיון שכן פשיטא דליתא בבגד, עכ"ל, והיינו כמש"נ, דבגד חשיב שאין דרך לסחטו, כיון שאין סוחטין אותו לצורך מימיו, ונ' דס"ל להשיטה להר"נ דהא דאין חייבין בסחיטת דבר שאין דרך לסוחטו, אין הטעם משום דאין על הנסחט שם משקה, אלא הטעם הוא משום דאין ע"ז חשיבות מלאכה וכל' רש"י בסוגיין, וע"כ הגם שהמשקה הנסחט מבגד יש עליו שם משקה, מ"מ כיון שאין דרך לסחוט הבגד לצורך המשקה, אין על סחיטתו חשיבות מלאכת דישה].

   ולפ"ז נ' לדינא דהסוחט נייר לצורך מימיו דמי לסוחט בגד לצורך מימיו, דחייבין ע"ז משום סחיטה, וזה דלא כמש"כ בכמה ספרי זמנינו לסמוך לדינא ע"ד ההר צבי. [↑](#footnote-ref-2)
2. ועיקר הא דמשקה הנבלע בכבשים ושלקות ה"ה בטל להן, מצינו כן בד' הרי"ד, דהנה בפסקי רי"ד ס"פ נוטל גריס דלרבנן מותר לקנח בספוג אף בשאין לו בית אחיזה, ופירש דטעמם הוא משום דאין חייבין על סחיטה אלא בדבר שמגופו, וע"כ בספוג אין בו משום מפרק, ועיי"ש מה שפירש עפי"ז בסוגיית הגמ' בר"פ חבית, וצ"ע דהאמנם כ"ה דעת רב ושמואל וע"כ ס"ל דכבשים ושלקות שסחטן למימיהן פטור, וכמו שפירש הרי"ד כן לטעמם, אך ר' יוחנן דס"ל דכבשים ושלקות שסחטן למימיהן חייב, בע"כ דחייבין על סחיטה אף בדבר שנבלע בו מבחוץ, ודעת הרי"ד בסוגיין דקי"ל כר' יוחנן, וגם לדעת רב ושמואל ילה"ע, דמ"ש ספוג דלי"ב איסור סחיטה אף מדרבנן, לכבשים ושלקות שאסור לסחטן מדרבנן, וי"ל, ובע"כ דשאני כבשים ושלקות שהמשקין הבלועין בטלין להאוכל, וע"כ ס"ל לר' יוחנן דחייבין על סחיטתן, ומשא"כ בסחיטת ספוג, וי"ל כן גם במש"כ האהל מועד בשער השבת דרך ה' נתיב ג', דיש מי שכתב שכל מה שנסחט ולא נולד שם אלא שבא מן החוץ אינו אלא משום מכבס.

   ויש להוסיף ד' פסקי רי"ד בסוגיין דהא דאין חייבין על סחיטת ציר הדג, הוא משום שאין הדג נסחט ונעשה ציר, אלא כמין זיעה בעלמא ולחלוח שעומד עליו הוא ולא מגופו של דג הוא נסחט, עכ"ל, ויש מקום לפרש שכונתו היא ע"ד הא דאין בספוג משום סחיטה משום דאין חייבין על סחיטה אלא בדבר שמגופו, וה"נ סחיטת ציר הדג שאי"ז מגופו של דג, לי"ב משום סחיטה, אך יל"פ שכונתו דכיון שאי"ז אלא זיעה ולחלוח שעומד "עליו", ע"כ הוא דל"ה מפרק כלל. [↑](#footnote-ref-3)
3. ויש ללמוד כן ממש"כ השיטה להר"נ לעיל קי"א א' דהסוחט בגד פשתן מיין פטור, משום דאין דישה אלא בגידו"ק, ונתחדש בדבריו דאף דגם הבגד וגם היין הם גידו"ק, מ"מ חשיב כדישה שלא בגידו"ק, וקשיא טובא דא"כ מ"ט דר' יוחנן דמחייב בסחיטת כבשים ושלקות, ולא אמרינן דהו"ל כדישה שלא בגידו"ק, ועמד בזה האג"ט, וכתב דהוא משום דהמשקה שנבלע בכבשים ושלקות בטל להן וחשיב דהוא מגופן, וע"כ הו"ל כדישה בגידו"ק, ול"ד למשקה הנבלע בבגד שאינו בטל לבגד. [↑](#footnote-ref-4)
4. והרי בכבשים איירי כשהם כבושים ביין וחומץ וכמו שפירש"י, ואפ"ה אינו חייב על סחיטתן, אף דחייבין על סחיטת ענבים, וא"כ ה"נ יש לפטור בסחיטת יין מן הפת, - אך העירו די"ל דכל הא דבכבשים אין חייב על סחיטתן הוא משום דלאו אורחא למיסחטינהו, אך בשורה פת ביין י"ל דחשיב כאורחא למסחט, וע"כ חייבין על סחיטתו, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-5)
5. אך המ"ב בסימן ש"כ סקי"א נקט בפשיטות, דאף לדעת הסוברים דאסור למצוץ פת ששרה ביין, מ"מ לי"ב חיוב חטאת, דדמי לסחיטת כבשים ושלקות דקי"ל דאין חייבין על סחיטתן, ועמש"נ להלן די"ל דהוא משום דס"ל דאם ל"ה היין בטל לפת, ל"ה בזה איסור סחיטה כלל, כיון דלא נשתנה בסחיטתו. [↑](#footnote-ref-6)
6. ואמנם נחלקו הראשונים בהך מילתא אם חייבין על חליבת בהמה בשבת לתוך הקדירה משום מפרק אוכל מפסולת, ואם חייבין על סחיטת בוסר משום מפרק אוכל מפסולת, ואם נימא דלדעת הסוברים דאין חייבין משום מפרק הוא אף דיש ע"ז תורת פסולת, כמבו' בד' המ"ב דהוא אף בבוסר שאינו נאכל ע"י הדחק, י"ל דה"נ בסוחט בגד מן המשקה אין לחייב משום מפרק מפסולת, ואמנם צ"ב באמת טעם הפוטרים בזה, דמ"ש מדש אוכל מתוך פסולת דחייב, וכנראה דס"ל דבמפרק דאינו אלא תולדת דישה, ליכא ע"ז חשיבות דישה אלא כשהוא משתנה ע"י פירוקו למשקה, וצ"ע, - אך דעת הרא"ש גופי' דאסור לחלוב בשבת לתוך הקדירה, ואמנם י"ל דהוא משום בורר ולא משום מפרק, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-7)
7. ועד"ז נראה לדעת הסוברים דחייבין על סחיטת בוסר לתוך הקדירה משום מפרק, כיון דהוא מפרק אוכל מפסולת, דלפ"ז הדין נותן דיהיו חייבין אף בסחיטת שאר פירות בעודן בוסר, - והאמנם לדעת הסוברים דהא דאין חייבין אלא על דריכת זיתים וענבים הוא משום דשאר פירות אין דרך לסוחטן, יש לפטור אף בסחיטת בוסר, דל"ד לדש אוכל מתוך הפסולת דחייב, דהתם דרכו בכך, אך לדעת רוב קמאי דהא דאין חייבין אלא על דריכת זיתים וענבים הוא משום דשאר פירות אין עליהן תורת משקה, הדין נותן דיתחייבו על סחיטת בוסר, דהרי חייבין על סחיטת בוסר אף כשסוחט לתוך הקדירה דיש ע"ז תורת אוכל, משום דהוי מפרק אוכל מפסולת, וא"כ ליכא נפ"מ בין בוסר דענבים לבוסר דשאר פירות, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-8)
8. ומצינו מקור לזה בפי' ריבב"ן לעיל קמ"ג א' שפירש דדעת חכמים דמקנחין אף בספוג שיש לו בית אחיזה, וכתב דהוא משום דתבשיל לא חשיב משקה. דלא חשיבא סחיטה דידי', ולכאו' הוא מתפרש ע"פ הנ"ל. [↑](#footnote-ref-9)
9. והנה החזו"א בסימן נ"ה סק"ה, עמד במה שלמדו הראשונים מהא דשרי לסחוט כבשים לגופן, דכל שא"צ להנסחט אין שם סחיטה ע"ז, שהרי יל"פ דהא דשרי לסחטן לגופן הוא משום דכל שלא החשיבן למשקה אוכלא דאיפרת הוא, וכתב לישב, ז"ל, וי"ל דכיון דלא ניח"ל במימיהן חשיב כפסולת והרי מקפיד על הפרדתן, וע"כ ההיתר משום דלאו שם מלאכה עלה שאין שם דש אלא במתכוין לצורך הנסחט, עכ"ל.

   וד' החזו"א צ"ב, דממ"נ אם אתינן לחייב משום פירוק המים, א"כ מה לי דהם חשובין כפסולת, הרי מלאכת מפרק היא בפירוק דהאוכל ולא בפירוק דהפסולת, ואם אתינן לחייב משום פירוק הכבשים, א"כ הרי הוי זה לצורך הדבר המתפרק ומ"ט לי"ב משום מפרק, - ולכאו' צ"ל בזה דס"ל דאין מפרק אלא במפרק מתוך דבר המקיפו, וע"כ אין לחייב משום פירוק הכבשים אלא משום פירוק המים, ומ"מ ס"ל דיש לחייב בזה מכח הא דהמים חשיבי כפסולת, דכ"ה שהמפרק אוכל מן הפסולת המקיפתו חייב, ה"נ המפרק פסולת מן האוכל המקיפו חייב.

   ונ' דכ"ז הוא למשמעות ד' היראים, דכל מפרק דבר א' מדבר אחר חייב משום מפרק, דלפ"ז נראה דהא דהמפרק אוכל מפסולת חייב הוא משום דחשיבי כב' מינים, וע"כ ה"נ יש לחייב במפרק הפסולת מתוך האוכל, אך למש"נ מד' תוס' והרמב"ן דהא דהמפרק אוכל מפסולת חייב, הוא משום דכ"ז שהאוכל בתוך הפסולת לא חשיב עדין כאוכל גמור, וע"י פירוקו מן הפסולת ה"ה נעשה אוכל גמור, הרי ודאי דאין לחייב אלא בפירוק האוכל מן הפסולת, ולא בפירוק הפסולת מן האוכל.

   והנה להלן ? נתבאר, דהא דהמפרק אוכל מפסולת חייב, הוא רק בפסולת המחוברת בו מעיקר ברייתו, אך הנה בד' החזו"א הללו מבו' לא כן, ולמש"נ אזיל החזו"א לטעמי' דס"ל דהא דהמפרק אוכל מפסולת חייב הוא משום דהוו כב' מינים והוי מפרק דבר א' מדבר אחר, וע"כ ודאי דיש לחייב אף בשאין הפסולת מחוברת בו מעיקר ברייתו, ומש"נ להלן דאין לחייב בזה, הוא לדעת התוס' והרמב"ן דהא דהמפרק אוכל מפסולת חייב, הוא משום דכ"ז שהאוכל בתוך הפסולת לא חשיב עדין כאוכל גמור, וה"ה משתנה ע"י פירוקו מן הפסולת ונעשה אוכל גמור, דלדעתם י"ל דכ"ז הוא בפסולת המחוברת בו מעיקר ברייתו, וכמש"נ שם, ??וחזו"א לא הוכיח דמשקין שבתוך זו"ע לא חשיבי משקין בעודן בלועין, מהא דחייבין על סחיטתן,

   ועי' עוד בס' אבי עזרי הל' שבת, שנקט כן בפשיטות, דמלאכת מפרק היא בכל מפרק ב' דברים חלוקים זמ"ז, אף אם מפרק אוכל מאוכל, וכל הא דהמפרק אוכל מאוכל לי"ב משום מפרק, הוא משום דהוי הכל דבר א', ועיי"ש מש"כ עפי"ז בישוב ד' הר"ח בדין משקה הבא לאוכל, ולמש"נ אי"ז כדעת תוס' והרמב"ן, דלדעתם לא חשיב מפרק אלא בשנשתנה הדבר ע"י פירוקו ונעשה אוכל או משקה. [↑](#footnote-ref-10)