שיעור לד סימן קעח ב-ג
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / אורח חיים / סימן קסו עד סימן רא - ברכות

![](data:image/gif;base64...)![](data:image/gif;base64...)

**שיעורי הלכה**

**שיעורים מפי מו"ר**

**הגאון רבי רפאל צבי ובר שליט"א**

**הלכות ברכות**

**שיעור לד**

**~ סימן קעח סעי' ב - ג ~**

## [המשך סעיף ב] וכן אם היו מסובין לשתות או לאכול פירות, שכל המשנה מקומו הרי פסק אכילתו ולפיכך מברך למפרע על מה שאכל, וחוזר ומברך שנית על מה שהוא צריך לאכול.

### אם מועיל הניח מקצת חברים בדברים שאינם טעונים ברכה במקומם

ובפשטות כוונת השו"ע דהמסובין לשתות ולאכול פירות שהם דברים שאינם טעונים ברכה במקומם, אם יצא ממקומו וחזר צריך לחזור ולברך עליו ברכה לפניה [ולדעת השו"ע אף מברך ברכה אחרונה על האכילה הראשונה]. וכן הוא לשון הרמב"ם (ברכות פרק ד הלכה ה).

ובמג"א (ס"ק ג) הקשה [וכן הקשה הכסף משנה על הרמב"ם שם] הרי דין זה נלמד מקל וחומר, שהרי בדבר הטעון ברכה במקומו נחלקו האמוראים בפסחים (קא, ב) דלרב חסדא בדברים הטעונים ברכה לאחריהם במקומן אין צריך לברך אם שינה את מקומו, ולרב ששת אחד זה ואחד זה צריך לברך. ובזה נחלקו הראשונים אי קיי"ל כרב ששת או כרב חסדא, אך במסובין לשתות ולאכול פירות, שאפילו לרב חסדא צריך לברך כששינה מקומו דהא אינו טעון ברכה במקומו, בזה פשוט שצריך לברך עליו.

ועל כן ביאר המג"א דכוונת השו"ע כאן לחדש שאם הניח מקצת חברים אפילו בדברים שאינם טעונים ברכה במקומם מהי דלא חשיב שינוי מקום. וכ"כ בביאור הגר"א כאן. אמנם הט"ז (ס"ק ג) כתב דלא מהני הניח מקצת חברים בדברים שאינם טעונים ברכה במקומם, משום שבפירות אין קביעות, וכל מה שמועיל הניח מקצת חברים הוא מחמת שנשמרה קביעותו, אך באינם טעונים ברכה במקומם שאין קביעות כלל לא שייך דין זה. ועל כן ביאר מש"כ השו"ע וכן אם היו מסובין וכו', שאין הכוונה שדינם דומה דבשניהם מועיל הניח מקצת חברים, אלא שדינם דומה שבשינוי מקום צריך לחזור ולברך.

ובחידושי הרעק"א כאן הוכיח כשיטת הט"ז דבדברים שאינם טעונים ברכה במקומם לא מהני אם הניח מקצת חברים, והוכחתו מזה שהשו"ע לקמן (סעיף ה) הביא כמה שיטות בראשונים מהם דברים הטעונים ברכה במקומם די"א שאף כל ז' מינים וי"א דווקא מיני דגן וי"א דדווקא פת, ולכאורה קשה מה שייכת פלוגתא זו בסימן זה, הרי לדעת השו"ע כאן אין חילוק בדין שינוי מקום בין דבר הטעון ברכה במקומו לדבר שאינו טעון ברכה במקומו [ואף שיש נ"מ בעצם פלוגתא זו באיזה דברים צריך לברך דווקא במקומו, מכל מקום זה אינו שייך לסימן זה אל לסימן קפד בדיני קביעת הברכה במקום האכילה]. ומזה הוכיח דכל שאינו טעון ברכה במקומו לא מהני הניח מקצת חברים. ועל כן הביא מחלוקת זו כאן לידע באיזה דברים סגי אם מניח מקצת חברים.

והנה לדינא אין כ"כ נפק"מ בפלוגתא זו שהרי לדעת הרמ"א מבואר להדיא דמהני הניח מקצת חברים אפילו בדבר שאינו טעון ברכה במקומם, אך המחלוקת הוא בביאור דעת השו"ע. ולכאורה יש נפק"מ רק לבני ספרד הפוסקים כדעת השו"ע אי מהני מקצת חברים. ובמשנ"ב (ס"ק יח) נקט בפשיטות כדעת המג"א דמהני הניח מקצת חברים. ועיין כף החיים (ס"ק יד) דדעתו דבלאו הכי לא יברך בשינוי מקום אף למנהג הספרדים, כיון שיש בזה דין דספק ברכות להקל.

## [המשך סעיף ב] אכל במזרחה של תאנה זו ובא לאכול במערבה, צריך לברך.

## [סעיף ג] יש מי שאומר שאם היה בגן ורוצה לאכול מפירות כל אילן ואילן, כיון שברך על אילן אחד א"צ לברך על האחרים, והוא שבשעה שברך היה דעתו לאכול מאותם האחרים, אבל מגן לגן, צריך לברך אפילו אם הם סמוכים, ואפילו אם כשבירך תחלה היה דעתו על הכל.

### שינוי מקום בגינה

ומבואר שאם שינה ממזרחה של תאנה למערבה הוי שינוי מקום שצריך לברך עליו. והיינו לדעת השו"ע בכל דבר שאוכל, ולדעת הרמ"א דווקא במאכל שאינו טעון ברכה במקומו [דבטעון ברכה במקומו אין דיני שינוי מקום]. וביאר המשנ"ב (ס"ק כה) דמיירי כשאינו רואה את מקומו הראשון, ולכן הוי שינוי מקום וצריך לברך.

### מקום המוקף מחיצות

עוד כתב המשנ"ב (שם) דמיירי כשלא עמדה התאנה במקום המוקף מחיצות, דאם עמדה במקום המוקף מחיצות, אף שאין רואה מקומו אין צריך לברך. ומשמע שאם התאנה עומדת במקום המוקף מחיצות לא הוי שינוי מקום אפילו שלא הייתה דעתו לעבור לצד השני, ומשום דע"י המחיצות נחשב הכל כחדר אחד, והוי כמו שינוי מקום מפינה לפינה באותו החדר דלא חשיב שינוי מקום אפילו כשאין דעתו לכך. אמנם לקמן בסעיף ג מבואר שאם היה בגן ורוצה לאכול מפרות כל אילן ואילן א"צ לברך על האחרים והוא שהיה דעתו לכך, ובמשנ"ב (ס"ק לז) ביאר דמיירי בגן המוקף מחיצות, ולכאורה כיון שהוא גן המוקף מחיצות, דהוי הכל כחדר אחד, א"כ מדוע צריך שתהיה דעתו לעבור מאילן לאילן, הרי מפינה לפינה א"צ שיהיה דעתו כלל. וצריך לחלק דבסעיף ב מיירי כשהיה אילן אחד בגן, דכשעובר ממזרחה למערבה הוי שינוי באותו חדר, אך בסעיף ג דמיירי שהיה כמה אילנות בגן חשיב כבית אחד עם כמה חדרים, ולכן כשעובר מאילן לאילן הוי כמו שינוי מחדר לחדר שצריך שתהיה דעתו לכך.

### גדר 'היקף מחיצות'

ובגדר מחיצות אלו, נראה לכאורה שאף אם אותו גן מוקף ע"י המחיצות של העירוב השכונתי וכדו', דלא חשיב כמוקף מחיצות, משום שהגדר אינה מתייחסת להיקף של אותה הגינה, ורק באופן שהמחיצות מקיפות את אותו מקום הוי כמוקף מחיצות. אך יל"ע דבאופן שיש שם גדר סביב, אך מחיצות אלו אינם מחיצות כשרות, וכגון שיש פירצה בקרן זוית, אם מחמת זה חשיב כמקום שאינו מגודר, או דמ"מ מהני כיון שנראה כמקום מגודר וצ"ע.

### כשהיה דעתו לילך למקום אחר

במשנ"ב (ס"ק כה) הביא דיש אומרים שאם היה דעתו בשעת ברכה לאכול גם במערבו של אילן לא הוי שינוי מקום. והיא דעת הראב"ד בהגהותיו על הרמב"ם (ברכות פרק ד הלכה ה), ומפשטות הפוסקים נראה דנקטו דלדעת הרמב"ם לא מועיל דעתו [עי' פמ"ג א"א ס"ק ט, אך במאמר מרדכי (ס"ק ז) כתב שלא נחלקו בזה הרמב"ם והראב"ד ולכו"ע מועילה דעתו בהולך ממערבו של אילן למזרחו ע"ש].

ובביאור מחלוקת הרמב"ם והראב"ד אם מועיל דעתו במקום שאינו מוקף מחיצות נראה דכולי עלמא מודו שבמשנה מקומו מבית לבית לא מהני דעתו, ובמשנה מחדר לחדר מהני דעתו, ונחלקו איך להגדיר את השינוי ממזרחה של תאנה למערבה במקום שאינו מוקף מחיצות, דלדעת הראב"ד הרי זה כמו שינוי מחדר לחדר ולכן מועיל דעתו, אך הרמב"ם ס"ל דהוי כמו שינוי מבית לבית ולכן לא מהניא דעתו.

### הכרעת המשנ"ב אם מועיל דעתו כשאינו מוקף מחיצות

והנה הפמ"ג (א"א ס"ק כ) הביא שהמג"א פירש דהשו"ע לא פסק כדברי הראב"ד וסתם דהמשנה מקום ממזרחה של תאנה למערבה צריך לחזור ולברך. ומה שכתב השו"ע (בסעיף ג) שאם היה דעתו מהני היינו באופן שהמקום מוקף מחיצות ולכן מהניא דעתו. אך כשאינו מוקף מחיצות קיי"ל שלא מועילה דעתו ודלא כדעת הראב"ד.

אמנם דעת המשנ"ב בזה צ"ב דבס"ק לז הביא המשנ"ב את דברי החיי אדם שמהני דעתו באינו מוקף מחיצות, ונראה שפסק כן להלכה. וגם במשנ"ב (ס"ק מב) סתם שבהולך בדרך מהני דעתו ואפילו בהפסק אילנות, והיינו דס"ל לעיקר מועילה דעתו אפילו באינו מוקפת מחיצות [וע"ע בס"ק לח שהביא בשם האחרונים דלא מהני דעתו אלא במקום המוקף מחיצות, אך במקום שאינו מוקף מחיצות ואינו רואה את מקומו לא מהני דעתו. אך הביא דיש אומרים דכוונת השו"ע דמהני דעתו אפילו במקום שאינו מוקף מחיצות ומשמע קצת דמצדד כדעה זו]. אמנם במשנ"ב בס"ק כה הביא בלשון 'יש אומרים' דמהני דעתו אף בכשאינו מוקף מחיצות, ומשמע שאינה דעה מוסכמת, וגם בשעה"צ (ס"ק כ) ציין לעיין בפמ"ג, ובפרי מגדים שם מבואר שלא מועילה דעתו במקום שאינו מוקף מחיצות, וצ"ע.

### הרואה את מקומו ואינו מוקף מחיצות

במשנ"ב (ס"ק כה) כתב שהעובר ממזרחה של תאנה למערבה צריך לברך כיון שהתאנה מפסקת ואינו רואה את מקומו הראשון, ומיירי כשלא עמדה התאנה בתוך היקף מחיצות. ומשמע מדברי המשנ"ב שאם הוא רואה את מקומו מהני אפילו במקום שאינו מוקף מחיצות וכן משמע במשנ"ב לקמן (ס"ק מב) לגבי ההולך בדרך שאם הוא רואה את מקומו הראשון אינו צריך לברך דלא הוי שינוי מקום, ואף שאינו מוקף מחיצות. אמנם במשנ"ב לקמן (ס"ק לח במוסגר) כתב שאם לא היה דעתו לילך למקום אחר לא מהני אפילו אם הוא רואה את מקומו כיון שאינו מוקף מחיצות, ומשמע שהכריע שלא מועיל רואה את מקומו מאילן לאילן כשאינו מוקף מחיצות. וצ"ב.

ובעיקר דברי המשנ"ב שם צ"ע דבשעה"צ (ס"ק לא) הביא שאף שמהמג"א משמע דרואה מועיל אפילו כשאינו מוקף מחיצות, מכל מקום נראה דהדבר תלוי זה בזה שאם לא מהני דעתו באינו מוקף, גם לא מועיל רואה את מקומו באינו מוקף. וא"כ דברי המשנ"ב שם תמוהים שכתב בתחילת דבריו שאפילו כשאינו מוקף מחיצות מועילה דעתו אם נתכוין לכך להדיא, ומיד אח"כ כתב במוסגר שלא מועיל רואה את מקומו כשאינו מוקף וצ"ע. ונראה העיקר לדינא דדעת המשנ"ב שאף באינו מוקף מהני דעתו אף שלא רואה את מקומו, ומהני אם רואה את מקומו אף כשלא היה דעתו לכך.

### הלכה למעשה בזה

ולעניין הלכה נראה דבמקום המוקף מחיצות אם עובר ממזרחה של תאנה למערבה לא הוי שינוי מקום [אמנם כשיש ב' אילנות והוא עובר מאילן לאילן צריך שתהיה דעתו לכך], ובמקום שאינו מוקף מחיצות, לכתחילה יש להחמיר שלא לשנות את מקומו אף כשרואה את מקומו הראשון, וכן לא יסמוך על כך שדעתו לשנות את מקומו כיון שנחלקו בזה הראב"ד והרמב"ם וכמו שנתבאר לעיל, אך בדיעבד לא הוי שינוי מקום. והדבר מצוי בגינת שעשועים וכדומה שאם המקום אינו מוקף מחיצות לכתחילה לא יעבור מקום אא"כ הייתה דעתו לכך וגם הוא רואה את מקומו הראשון. אמנם כל זה באוכל דברים שאינם טעונים ברכה במקומם, אך האוכל פת או שאר דברים הטעונים ברכה במקומם, לדעת הרמ"א אין דין שינוי מקום, ויכול ללכת בגינה ממקום למקום כשדעתו לכך.

אמנם יתכן דדין זה הוא רק כשיש אילן המפריד בין ב' המקומות, אך כשיש מתקני שעשועים המפרידים בין שתי המקומות יתכן דאינו כמו אילן, כיון שהמתקן משמש את האדם ואינו מפסיק, ואכתי חשיב כמו שינוי מפינה לפינה דלא חשיב שינוי מקום והוי כמו אילן אחד שעובר ממזרחו למערבו. ויל"ע.

### לא לצאת ממקומו קודם שמברך

[המשך סעיף ב] הגה ומ"מ לכתחלה לא יעקר ממקומו בלא ברכה, דחיישינן שמא ישכח מלחזור ולאכול, מיהו לצורך מצוה עוברת, כגון שהגיע זמן תפלה מותר.

ובביאור הלכה (ד"ה בלא ברכה) כתב שמקור דברי הרמ"א הוא ממש"כ התוס' דאף בדבר הטעון ברכה במקומו לכתחילה לא יצא עד שיברך, אך בביאור הלכה שם תמה על דבריו דמפורש בגמרא דאליבא דרב חסדא א"צ לברך לא לפניה ולא לאחריה. ובסוף דבריו מסיק שמקור דברי הרמ"א הוא מהבעה"מ שכתב שכל ההיתר לצאת בלא ברכה לאחריה הוא רק ביוצא לדבר מצוה, אך בדבר שאינו של מצוה אסור לו לצאת בלא ברכה שמא ישכח, ולכן צריך להחמיר כדבריו ולא לצאת עד שיברך ברכה לאחריה [ולכן לא ייצא ומיד יחזור, דכיון שיברך לאחריה ביציאתו, ויברך לפניה בחזרתו הוי ברכה שאינה צריכה]. אמנם אם הוא יוצא לדבר מצוה לא יברך לא לפניה ולא לאחריה.

ובדברים שאינם טעונים ברכה במקומם ודאי צריך לברך גם לפניה וגם לאחריה כמבואר במשנ"ב (ס"ק לו) דבזה מפורש בגמר אליבא דרב חסדא שיש לחוש בזה שמא ישכח. אמנם אם יוצא על מנת לחזור לאלתר א"צ לברך אחריה.

**הדינים העולים:**

1. נחלקו הפוסקים אם מועיל הניח מקצת חברים בדבר שאינו טעון ברכה במקומו. ולרמ"א א"צ לכך דיכול לברך במקומו.
2. העובר באילן ממזרחה למערבה אם מוקף מחיצות לא הוי שינוי מקום והוי כמו מפינה לפינה. ואם יש ב' אילנות הוי כמו מחדר לחדר.
3. כשאינו מוקף אם דעתו י"א דמהני ויש חולקים. ואם רואה את מקומו י"א דמהני ויש חולקים ויש להחמיר לכתחילה. וכשרואה וגם דעתו מהני.
4. בגינת שעשועים המוקפת מחיצות יתכן שהתקנים אינם נחשבים הפסק והוי כמו מפינה לפינה.
5. לכתחילה לא יצא ממקומו קודם שמברך אא"כ הולך לדבר מצוה.