כה - חפירת קברות במועד
קטגוריות: ש_ס / כב מועד קטן / חול המועד - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים

**סימן כה**

**בדין חפירת קברות במועד**

**א**

א] **מו"ק ח' ב',** אין חופרין כוכין וקברות במועד אבל מחנכין את הכוכין במועד.

**ובפי'** הר"י מלוניל כתב לפרש, ז"ל, אין חופרין כוכין במועד לצורך מתים שימותו במועד, שדרכן הי' לחפור כוכין וקברות להיותם מזומנין למי שמת לו מת שיקנה ממנו, וקמ"ל מתני' אע"פ שבודאי יצטרכו בזה המועד וכו', אפ"ה כיון שאינו יודע בשעה שחופרין לאיזה מת הוא עושה אסור, אבל מחנכין את הכוכין, הכוכין הנעשין מערב יו"ט ונשאר מהן מעט לתקן כגון להאריכן או להרחיבן או לקצרן מותר לגמור כיון שבודאי יצטרך בחוה"מ, עכ"ל, וכ"כ הר"ן והנימו"י.

**וצ"ב** דמה טעם יש בהא דאינו יודע בשעה שחופרין לאיזה מת הוא עושה, דמכח זה אסור לחפור כוכין במועד, הרי כיון דודאי יצטרך לכוכין במועד הו"ל צורך המועד, ומה לי שאינו יודע לצורך מי הוא עושה כן, ואטו בכל מלאכות שהותרו לצורך המועד בעינן שידע לצורך מי הוא עושה, ועוד צ"ע, דאם אכן לא הותר לחפור כוכין משום שאינו יודע בשעה שחופרין לאיזה מת הוא עושה, א"כ מ"ט הותר לחנוך את הכוכין משום דבודאי יצטרך בחוה"מ, אף דאינו יודע לאיזה מת הוא עושה, ומ"ש חפירת הכוכין שלא הותרה אלא כשיודע לאיזה מת הוא עושה, מחינוך הכוכין שהותר אף כשאינו יודע לאיזה מת הוא עושה.

ב] **אמנם** פשר דבר למדנו ממש"כ הנימו"י, ז"ל, כיון שאינו יודע בשעה שחפרו לאיזה מת הוא עושה אסור, דאילו למי שמתו מוטל לפניו אף ביו"ט שרי דמת ביו"ט שני יתעסקו בו ישראל וכ"ש בחוה"מ, עכ"ל, ומבו' בדבריו דהא דשרי כשיודע לאיזה מת הוא עושה, אי"ז מכח הא דהותרה מלאכה בחוה"מ לצורך המועד, אלא הוא ע"ד הא דמת ביו"ט שני יתעסקו בו ישראל דכחול שויוהו רבנן.

**והטעם** בזה הוא, דמשום הא דהותרה מלאכה בחוה"מ לצורך המועד, לא הותר לחפור קבר דהוא טירחא יתירא, וכל הא דשרי הוא משום דבמקום מת כחול שויוהו רבנן דמכח זה הותרה כל מלאכה לצורך מת.[[1]](#footnote-1)

ג] **ולפ"ז** נראה דמה"ט הוא שאסרו כשאינו יודע לצורך איזה מת הוא חופר, דכיון דאין בזה להתירא דמלאכה לצורך המועד, אלא שבאנו להתיר משום דבמקום מת כחול שויוהו רבנן, הרי דכ"ז הוא כשהמת לפנינו ויודע לצורך איזה מת הוא עושה, אך כל שאין המת לפנינו ליכא להך דינא, והדר דינא דה"ז אסור משום דלא הותרה טירחא יתירא לצורך המועד.

**ובזה** מתפרש היטב הא דמותר לחנוך את הכוכין אף שאינו יודע לצורך איזה מת הוא עושה, והיינו משום דבחינוך הכוכין שאינו טירחא יתירא איכא להתירא דצורך המועד, ובזה לא איכפת לן כלל שאינו יודע לצורך איזה מת הוא עושה, דומיא דשאר מלאכות שהותרו לצורך המועד דא"צ שידע לצורך מי הוא עושה, ול"ד לחפירת כוכין שהיא טירחא יתירא ולא הותרה לצורך המועד, ואין להתירה אלא מכח הא דבמקום מת כחול שויוהו רבנן והך דינא הוא רק כשהמת לפנינו ויודע לצורך איזה מת הוא עושה.

**ב**

ד] **למש"נ** בד' הר"י מלוניל ודעימי' מבו' דמה שהתירו חפירת קברות בחוה"מ ע"ד הא דמת ביו"ט שני כחול שויוהו רבנן, אי"ז ע"ד התירא דצורך המועד, דכיון דחזינן דהתירו לצורך זה אף ביו"ט שני כ"ש דיש להתיר לצורך זה בחוה"מ, אלא הוא דין בפנ"ע דכחול שויוהו רבנן, ולא גזרו כלל לאיסור חוה"מ במקום מת, וע"כ י"ל דהוא רק כשהמת לפנינו ויודע לצורך איזה מת הוא עושה.

**ויש** להוסיף בזה, דהנה התוס' בסוגיין כתבו בתחילת דבריהם דמותר לחפור קברות לצורך המת שמת כבר, דאפי' ביו"ט שני התירו למיגד לי' גלימא ולמיגזל לי' אסא, כ"ש חוה"מ, ואע"פ שיש לחלק דחוה"מ דאורייתא ויו"ט שני דרבנן כמו יו"ט שני דעצרת וכו', אין נראה וכו' ועוד כל ענין מלאכה חמיר טפי יו"ט שני מחוה"מ, עכ"ד, וכ"כ המאירי דאין לחלק כן שלא מצינו בשום מקום שהקלו ביו"ט שני מה שלא יקלו בחוה"מ.

**אך** הנה הרא"ש מלוניל בתמים דעים סימן ק"כ אות ב' כתב **כן, ז"ל, ודוקא בשני יו"ט של עצרת וכו' התם הוא דכחול שויוה רבנן מפני שהוא מדרבנן, אבל ביו"ט שני בשני יו"ט הראשונים הכי נמי דיתעסקו בו עממין, דהא תנן במו"ק אין חופרין כוכין וקברות במועד וכו', וכיון שבמועד אסור כ"ש ביו"ט שני, עכ"ל, וכ"כ הרמב"ן בתורת האדם שער הסוף ענין הקבורה בשם אחרים, וקשיא ע"ז כמשה"ק התוס' והמאירי דבכל ענין מלאכה חמיר טפי יו"ט שני מחוה"מ.**

ולמש"נ **י"ל בזה, דאף דבמלאכות המותרות והאסורות חמיר טפי יו"ט שני מחוה"מ, מ"מ הרי הא דלגבי מת כחול שויוהו רבנן היינו דלא גזרו כלל על יו"ט שני במקום מת, וזה לא שייך כלל אלא ביו"ט שני דהוא גזירת חכמים, ולא בחוה"מ דהוא מדאורייתא, ול"ש בזה עיקר הא דכחול שויוהו רבנן.**

ובדעת **התוס' והמאירי שתמהו כן, נראה דאזלי לטעמייהו דס"ל דאף מלאכת חוה"מ אינה אסורה אלא מדרבנן, ומש"כ התוס' דחוה"מ דאורייתא לכאו' מכוון דבריהם הוא דמסמכינן לה אדאורייתא, וע"כ כיון דבכל ענין מלאכה חמיר טפי יו"ט שני מחוה"מ, הרי דאם הקילו ביו"ט שני ושויוהו כחול לענין מת כ"ש דיש להקל בכך בחוה"מ.[[2]](#footnote-2)**

**ה]** ויש **להוסיף עוד, דהנה בטעם הסוברים דלא התירו לחפור כוכין וקברות אף לצורך קבורה במועד, כתבו הראשונים בשם הראב"ד דהוא משום דהוי טירחא יתירא, והרמב"ן בתורת האדם הק' ע"ז דלא מצינו בדברים שהם לצורך המועד חילוק בין מלאכה של טורח למלאכה שאין בה טורח גדול, וממ"נ אם קברות וכוכין הם צורך המועד, יהא הכל מותר, ואם אינם צורך המועד יהא הכל אסור.**

וי"ל **בדעת הראב"ד, דאף אם מודה להך מילתא דבדברים שהם לצורך המועד הותרה אף טירחא יתירא, עמש"נ בזה בסימן?, מ"מ בחפירת קברות לצורך המת ליכא כלל להתירא דצורך המועד, וכאשר כ"נ ממש"כ כמה מקמאי בסוגיין בשם הראב"ד בטעם הא דלא התירו לקוץ ארזים, והא דשרי לחנוך קבר הוא מכח הא דכחול שויוהו רבנן,[[3]](#footnote-3) ובהא דכחול שויוהו רבנן י"ל דהיינו רק בדברים שאינם של טורח, אך בדברים של טורח לא התירו היכא דאפשר בע"א.[[4]](#footnote-4)**

**ו] ועד"ז** נראה גם במש"כ התוס' בסו"ד די"מ דהא דאין חופרין הוא אף לאחר מיתה, ול"ד להא דשרי למיגז לי' גלימא ואסא דהיינו משום דלא ימצא גלימא ואסא מוכנים, אבל כוכין וקברות ימצא הרבה שהיו רגילים לחפור מחיים.

**וי"ל** דאם הי' בחפירת קברות להתירא דצורך המועד, הי' לנו להתיר אף אם יכול לקבור במקום אחר, וככל צרכי המועד דמותר לעשותם אף כשיכול לקנות מאחרים, וכ"ש הכא דכבוד המת הוא לקברו בקברי אבותיו, וכל מש"כ התוס' לה"ט דיכול לקבור במקום אחר, הוא רק משום דלי"ב להתירא דצורך המועד, אלא שבאנו להתיר מכח הא דכחול שויוהו רבנן, ובזה הוא שכתבו דלא שויוהו רבנן כחול היכא דאפשר בע"א.[[5]](#footnote-5)

1. וזה מתישב היטב למשמעות ד' הר"י מלוניל לקמן י"ג א' דמלאכת חוה"מ אינה אסורה אלא מדרבנן, וזהו דמיבע"ל להתיר מלאכה למי שאין לו מה יאכל, משום דלי"ב איסורא דאורייתא, וע"כ י"ל דבמקום מת כחול שויוהו רבנן, - אך הנימו"י בריש מכילתין לא הכריע בדבר, ותיקשי דאם מלאכת חוה"מ אסורה מדאורייתא מה מקום י"ל דבמקום מת כחול שויוהו רבנן, ואינו ענין ליו"ט שני דאין איסורו אלא מדרבנן, - וצ"ל למש"כ הנימו"י שם בשם הרמב"ן והרשב"א דאף אם מלאכת חוה"מ אסורה מדאורייתא, מ"מ איסור טירחא יתירא בדברים שהותרו במועד אינו אלא מדרבנן, וע"כ ה"נ חפירת כוכין אינה אסורה אלא מדרבנן, שהרי התירו חינוך כוכין לצורך המת, והרי דצורך המת הוא צורך המועיל להתיר מלאכה בחוה"מ, אלא שאסרו בחפירת כוכין משום דיש בזה טירחא יתירא, ואיסור זה אינו אלא מדרבנן, ובזה שפיר מהני הא דבמקום מת כחול שויוהו רבנן. [↑](#footnote-ref-1)
2. וי"ל עוד בדעת התוס', דאף אם אזלי הכא דמלאכת חוה"מ אסורה מדאורייתא, מ"מ כיון שמסרו הכתוב לחכמים ובידם להתיר כפי דעתם, אף הי' להם להתיר לצורך המת, כ"ה דלא גזרו ע"ז ביו"ט שני, - וזה לטעמייהו דס"ל דהא דמסרו הכתוב לחכמים היינו דבידם להתיר כפי דעתם, ונתבאר בסימן ד' ?. [↑](#footnote-ref-2)
3. ואף דדעת הראב"ד דמלאכת חוה"מ אסורה מדאורייתא, וכמש"כ הר"ן לקמן י"ב ב' בשמו, מ"מ י"ל דמדאורייתא הותרה מלאכה לצורך קבורת מת, ורק מדרבנן הוא שאסרו בזה, וע"כ י"ל בזה דכחול שויוהו רבנן, - וי"ל עוד כמש"נ לעיל בהערה דכיון שמסרו הכתוב לחכמים, התירו חכמים לצורך המת ושויוהו כחול. [↑](#footnote-ref-3)
4. ובזה מתישב משה"ק הרמב"ן שם עוד ע"ד הראב"ד שכל חפירה טורח גדול הוא ונאסרה באמת המים וכו' ומ"ט התירו הנברכת הזו ואסרו הכוך והקבר, - ולהנ"ל י"ל דודאי דצורך המת ראוי להתיר אף טירחא יתירא, דכחול שויוהו רבנן, ואך דכל שאפשר בע"א לא התירו, וע"כ הוא דלא התירו חפירת כוכין וקברות, כיון דאפשר בנברכת, דאף דגם חפירת נברכת הוי טירחא יתירא, מ"מ חפירת כוכין וקברות הוי טירחא טפי. [↑](#footnote-ref-4)
5. ועד"ז הוא במש"כ הרא"ש מלוניל שם בדעת השאילתות דהא דאין חופרין קברות לצורך מת, הוא היכא דאפשר לחפור ע"י נכרים, וכל מה שאמרו במת ביו"ט שני דכחול שויוהו רבנן הוא היכא דלא אפשר ע"י נכרים, וג"ז הוא משום דלי"ב להתירא דצורך המועד, דבצורך המועד לא הצריכו לעשות ע"י נכרים, אלא שבאנו להתיר מכח הא דכחול שויוהו רבנן, ולא גזרו על חוה"מ לענין מת, ובזה הוא די"ל דכל הא דלא גזרו הוא רק היכא דא"א ע"י נכרים. [↑](#footnote-ref-5)