שיעור ג להדפסה
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / שביעית / שיעורי שמיטה תשפב / שיעורים מוכנים

![](data:image/gif;base64...)![](data:image/gif;base64...)

**שיעורי הלכה**

**שיעורים מפי מו"ר**

**הגאון רבי רפאל צבי ובר שליט"א**

**הלכות שביעית**

**שיעור ג**

# הוצאת עציץ מהבית לחוץ

בירושלמי (ערלה פרק א סוף הלכה ב) הסתפקו אם מותר לזרוע בשביעית בבית, דכתיב בקרא 'שדך לא תזרע' משמע דוקא שדה אבל בית מותר, ומקרא ד'ושבתה הארץ שבת לה', כל ארץ במשמע ואף בית, והניחו שם בספק [וכבר הובא לעיל שהפאת השולחן (סימן כ ס"ק א) היקל מספק לזרוע בתוך בית, ושהחזו"א (סימן כב ס"ק א) חלק עליו, דאין להתיר לזרוע בבית, ורק בעציץ שאינו נקוב יש למיקל על מי לסמוך].

והנה כתב החזו"א (סימן כב ס"ק א) דמשום ספיקא דהירושלמי יש לאסור להוציא עציץ מהבית לחוץ, דלצד הראשון ד'בית' לא מיקרי 'שדה', ממילא כשמוציא את העציץ מהבית נעשה העציץ במצב של 'גידולי שדה', והוי תולדת זורע, וע"ש שכתב שאם עברו והסירו את הגג הו"ל ספיחין]. [ובא להפקיע מאחד המתירים שהתיר לזרוע בשמיטה ע"י שחיברו גגון לטרקטור שיכסה את הקרקע קודם הזריעה, ועל ידי כך ייחשב כזריעה בתוך בית, וכתב שם החזו"א שהכיסוי הוא עראי ואין עליו 'שם בית' כלל, והוסיף שאף אי נימא שהכיסוי נחשב כ'בית', הרי כשממשיך ונוסע עם הטרקטור הוא מסיר את הגג ויש בזה איסור משום תולדה דזורע].

# הסרת תקרה מע"ג עציצים

ולכן צריך ליזהר שלא יוציאו עציצים מתוך ביתו למרפסת פתוחה, ואפילו אם העציץ אינו נקוב, משום שעושה את העציץ כ'גידולי שדה' והוי תולדת זורע. ומצוי שמניח עציצים במרפסת מקורה, ובערב סוכות מוריד את התקרה כדי לסככה בסכך כשר, וצריך להקפיד להכניס מקודם את העציצים לתוך הבית, שאם לא כן הרי בשעת הורדת התקרה נעשו העציצים כגידולי שדה, והוי תולדת זורע.

# בנה סוכתו על גבי דשא אם יכול לפרקה

ויש לדון במי שבנה סוכתו ע"ג דשא, אם מותר לפרק את הסוכה, דבכך מגלה את הדשא והרי הוא כמוציאו לחוץ, ועיין בחוט שני (עמוד צב) שהסתפק בזה והניח בצ"ע, דיתכן שהדשא נחשב עדיין כגידולי שדה כי הסכך הוא רק כיסוי עראי, וכמשנ"ת לעיל שכיסוי עראי אינו מחשיב את הגידולים כגידולי בית. [ויש לציין כעין זה במשנ"ב בהלכות סוכה (סימן תרכו ס"ק כ א"א ח) שהסתפק אם מותר לומר לנכרי לתקן הסוכה, ובפמ"ג (שם א"א ס"ק ח) ביאר שצדדי הספק הם אם גג הסוכה נחשב כבניין עראי או כבניין קבע].

וכעין זה יש לחוש בחלק מן המרפסות הסגורות שפותחים אותם בערב סוכות כדי לסכך שם, והגג נפתח מעל הגינה של חבירו, דלכאורה יש לחוש שבכך הוא עושה את הגידולים שבקרקע כ'גידולי בית', ויש לדון אם אחר כך מותר לפתוח את הגג, כי בכך נעשים הגידולים כ'גידולי שדה' [ועיין חזו"א (סימן כב ס"ק א) דאולי צריך מחיצות י' טפחים, וא"כ הכא דליכא מחיצות אינו נעשה גידולי בית, מ"מ משמע שנוטה שא"צ מחיצות]. ואם יש שם רק עשבים וקוצים דלא ניח"ל בגידולם יש להקל, אך אם גדלים שם פרחים או אילנות צ"ע איך שרי לסגור את הגג. ואולי יש להקל דחשיב רק גג עראי [וכמ"ש לעיל דגג עראי אינו עושה את הגידולים לגידולי בית].

עוד הביאו בשם הגריש"א שיכול להניח ניילון על הגידולים, ואז יסיר את גג הסוכה, אך צ"ע מה מרויח בכך הרי לאחר מכן כשיסיר את הניילון יעבור משום תולדה דזורע. ואולי כוונתו שיניח שם את הניילון עד שיעוף מעצמו. עוד אפשר שלאחר מכן יוכל להסיר את הניילון אם יש לחוש שהגידולים ייפסדו לגמרי אם הניילון ימשיך לכסות אותם, ובמקום פסידא התירו מלאכות דרבנן [והכא הוא רק 'תולדה דזורע' כמו שיבואר לקמן].

# הוצאת העציץ מביתו ע"י כיסוי בניילון

ויש לדון אם מותר להעביר עציץ מבית לבית בשנת השמיטה, ודעת הגרי"ש אלישיב (מובא בספר תודעת השמיטה עמוד יח וציין לדבריו בצה"ל פרק א ס"ק קי) שיש להקל להעבירו מבית לבית, באופן שעוטף את העציץ בקופסא. ובחוט שני (עמוד קי) כתב דההיתר להעביר עציצים בשביעית מהבית לחוץ כשהצמח עם כל ענפיו עטופים בניילון שסגור מכל צדדיו, ואז אין לו יניקה, אמנם יש לעיין בזה, דעטיפתו בניילון אטום, מועילה להופכו לעציץ שאינו נקוב, אך מ"מ בהוצאתו לחוץ יש איסור משום תולדת זורע, שהרי הוא מוציאו מ'בית' לשדה'. [ואין לומר שכשהעציץ מכוסה נחשב עדיין כגידולי בית, שהרי הכיסוי הוא רק אוהל עראי ואינו נחשב כ'בית', וכמבואר בחזו"א (סימן כב סוף ס"ק א) דאין אוהל עראי מבטל שם שדה כלל].

ויש שכתבו להעביר את העציץ בלילה שאז אין כל כך תועלת לגידולים בכך, אך נראה דודאי יש בזה משום תולדת זורע משום שבהעברתו נעשה העציץ גידולי שדה [ואין היתר של פסי"ר דלא ניח"ל כי יש תועלת בכך שמוסיף אויר המועיל לגידול].

אכן באמת נראה שיש טעם אחר להתיר דהוא אינו מתכוין לתועלת שיש לעציץ בכך שהוא נעשה כגידולי שדה, וכשהוא מכסה אותו הרי זה מגלה דעתו דלא ניח"ל בכך, ושרי משום דהוי פסי"ר דלא ניח"ל. וכבר נתבאר לעיל בארוכה שכל דהוי פסיק רישא דלא ניחא ליה במלאכה דרבנן יש להקל [והוצאת העציץ מהבית לחוץ הוא רק איסור דרבנן כמדוקדק בלשון החזו"א (סימן כב ס"ק א ד"ה ואף) שהוא רק 'תולדת זורע']. ומה שצריך לעטוף את העציץ מכל הצדדים, הוא משום שבכך הוא מגלה דעתו דלא ניחא ליה בשבח המועט, שנעשה העציץ כ'גידולי שדה' לזמן מועט [וכמו שנתבאר לעיל שצריך שיהיה היכר שלא ניחא ליה בכך. ובאמת גם כשאינו עטוף יתכן שיש להקל כיון שהעציץ נעשה כ'גידולי שדה' רק לזמן מועט, ומסתבר דלא ניח"ל כל כך, וגם העציץ מיועד לגידול בבית ואין שבח כל כך שנעשה גידולי שדה. אכן לכתחילה ודאי יש לעוטפו בניילון].

[ועיין לעיל בשיעורים שהבאנו מש"כ בצה"ל (פרק א ס"ק קי) שהחזו"א (הובא בתודעת השמיטה שם וכ"כ בארחות רבינו חלק ג עמוד רפא ששמע כן מהגרי"י קנייבסקי בשם החזו"א) חשש לעצמו שלא להעבירו אפילו בקופסא. ושנראה דהחזו"א חשש שלא לעשות מלאכה בפסיק רישא דלא ניחא ליה באופן שהוא עושה בידיים פעולה להשבחת הצמחים ע"ש].

# זריעה בחממות

והנה בזמנינו ישנם גידולים רבים שמגדלים אותם בחממות, והנה זה פשוט שאותן חממות שנועדו לשפר את איכות הגידול [ואף הגויים שלא איכפת להם בהימצאות חרקים עושים כן], בוודאי דאין לו דין 'בית' ודינו כ'שדה' לכל דבר, וכן מבואר בציון ההלכה (פרק א ס"ק קו) בשם הגרי"ש אלישיב דאינה נחשבת כבית.

אלא דיש לדון בגידולים שמגדלים אותם בחממות רק כדי למנוע מחרקים, והחממות אינם מועילות לטיב הגידול, אלא אדרבה הם מזיקים את הגידולים בכך שמונעים מקרני השמש להגיע לשם [וכגון ירקות עלים למיניהם], האם נחשבים כ'גידולי בית', כיון שלמעשה החממות מגרעות את הגידולים, או דכיון שכך הוא דרך גידולם, וכך זורעים בכל השנים [כדי למנוע חרקים], נחשב כ'גידולי שדה' [ובחוט שני (עמוד עט) הוסיף שהקובע לשם 'שדה' הוא לפי דעת בני אדם אם דרך העולם לזרוע שם].

והנה החזו"א (סימן כ ס"ק ו) הביא הא דתנן בשביעית (פרק ב משנה ד) 'ועושין להם בתים עד ראש השנה' ומשמע שעושין את הבתים כדי לשבח את הגידול, ויש איסור לזרוע שם משום שנידון כבית ולא כשדה, ולכאורה הוא קושיא על מה שנתבאר בירושלמי שאין על גידולי בית דיני שביעית, וכתב שם לחלק שאותם בתים שבמשנה אינם דומים לנוטע בבית וז"ל, 'דהתם הגג מצד האילן, או שיש בגג חלונות באלכסון שמגין בפני החמה ואינו מגין בפני הגשמים ובפני הטל והאויר, והתם הבית להיטיב הגידול, אבל נוטע בבית הצמחים הם במצב בלתי טוב ורצוי, שנשלל מהם תועלת הגשמים והטללים והאויר וקוי השמש, והבית להם לרועץ'. ומבואר כמש"כ לעיל דאם החממות מועילים לגידול הם נחשבים כ'גידולי שדה' ואסור לזרוע בהם.

ומשמע מדבריו דגידולי בית שנתמעטו מדיני שביעית היינו כשעל ידי הבתים לא יבואו גשמים, ולא יהיה שמש, ובכך יעשה הבית לרועץ. והנה הרבה נהגו שבשנת השמיטה מכסים את החממות בניילון, כדי שייחשב כגידולי בית לכו"ע. אכן לפי דברי החזו"א הנ"ל נראה דעדיין נחשב כ'גידולי בית', דאף שאין שם גשמים מחמת הניילונים ונעשה לרועץ, אך הוא לא מונע מהשמש להיכנס, והוי כגידולי שדה.

# ההיתר של 'מצע מנותק' וגם מוכרים את העציץ לגוי

והנה מטו משמיה דהגרי"ש אלישיב שיש להקל לגדל בעציץ שאינו נקוב שבתוך החממות באופן שימכרו את העציצים לגוי, דבזה יש לצרף את דעת הספר התרומה שיש קנין לעכו"ם להפקיע מקדושת הארץ, [וגם אין בו משום איסור 'לא תחנם' כיון שאינו מוכר את הקרקע, אלא את העציצים בלבד]. ועל ידי זה היקל לעשות מלאכות דרבנן, אך את המלאכות דאורייתא יעשו ע"י גוי.

אכן נראה יש להעיר על קולא זו, משום דחז"ל גזרו שלא לזרוע בעציץ שאינו נקוב אטו עציץ נקוב, ובעציץ נקוב פשוט דלא מועיל כלל שימכור לגוי את העציץ לבדו, דסו"ס יונק מהקרקע שתחתיו [כמו שיתבאר בסמוך], וא"כ אף באינו נקוב יש לאסור באופן כזה אטו עציץ נקוב.

# גדר האיסור דרבנן בעציץ שאינו נקוב

וביאור הדברים דהנה מצינו שאסרו לזרוע בעציץ שאינו נקוב גזירה אטו עציץ נקוב, ויש לחקור מה טעם הגזירה, האם הוא גזירה לאסור את כל המלאכות בעציץ שאינו נקוב אטו עציץ נקוב, היינו שמא יבואו להתיר גם עציץ נקוב, או שחז"ל חידשו שגם עציץ שאינו נקוב נחשב כשדה של ארץ ישראל.

והנה החזו"א (דמאי סימן יב ס"ק כא) מקשה מדוע בזמן הזה אין לעשר מעציץ נקוב על עציץ שאינו נקוב הרי בזמן הזה כל החיוב מעשר הוא רק מדרבנן, ורבנן שאמרו שיש חיוב מעשר בזמן הזה, הם אמרו שיש חיוב מעשר גם מעציץ שאינו נקוב, וביאר שם החזו"א דמה שגזרו שאף עציץ שאינו נקוב חייב במעשר אין הכוונה שרבנן גזרו שיהיה עליו דין ארץ ישראל, אלא גזרו עציץ שאינו נקוב אטו עציץ נקוב. ומבואר בחזו"א כחקירה הנ"ל שהקשה את קושייתו לפי הצד שחז"ל חידשו גם על עציץ שאינו נקוב 'דין ארץ ישראל', דאין לחלק בזמנינו בין נקוב לאינו נקוב, ומסקנת החזו"א דהאיסור בעציץ שאינו נקוב הוא משום דגזרו עליו אטו עציץ נקוב.

ועיין בדרך אמונה (פרק א מתרומות ס"ק צ) שכתב שבזמן הזה אפשר לעשר מפירות שבאו ממקום שכבשו עולי מצרים [שהוא נחשב ארץ ישראל רק מדרבנן] על פירות שבאו ממקום שכבשו עולי בבל, וביאר בביאור ההלכה (שם ד"ה מהיכן) דלא אמרינן דחשיב כמעשר מחד דרבנן לתרי דרבנן, משום דחז"ל החמירו שייחשב הכל כארץ ישראל, וציין לדברי החזו"א הנ"ל דאם גזרו חכמים על הכל שיהיה לו דין ארץ ישראל חשיב הכל כחיוב דרבנן. ואינו כמו גזירה של עציץ שאינו נקוב אטו נקוב.

# המוכר לגוי עציץ נקוב

והנה נתבאר דהמוכר עציץ שאינו נקוב לגוי אסור לזרוע בו, דגזרו אטו עציץ נקוב, ואם ימכור עציץ נקוב לגוי ודאי אסור לזרוע בו. ובאמת מבואר כן בחזו"א (סימן כא ס"ק ט) שכתב שאם מוכרים את האילנות וגושיהן לנכרי, אינו מועיל כלל, שהרי הוא טפל לקרקע של ישראל ובטל לגבה, ולא נפקע מהקדושה כי עיקר הארץ והאויר בקדושה. והוסיף שם שעציץ נקוב של נכרי המונח מעל קרקע של ישראל חייב במעשר, ואף אם יש לו כדי יניקה, משום שיונק גם מהקרקע של הישראל. ופלא על השבט הלוי (חלק ט תשובה רמג) שכתב בפשיטות שאין בזה איסור, ולא ראה דברי החזו"א הנ"ל וצ"ע.

# אם בדיעבד מותר לאכול מה שגדל ב'מצע מנותק'

ולפי השיטות דגם בעציץ שאינו נקוב אין להקל אף אם הוא בתוך חממות, ואפילו אם מוכרים אותו לגוי, יש לדון לגבי דיעבד אם יש בזה איסור משום ספיחין. ובאורחות רבינו (חלק ב עמוד שסה במהדורה ישנה) מובא שהחמיר בספיחין אף בעציץ שאינו נקוב. אמנם בדרך אמונה (פרק ד סוף ס"ק יז) כתב בשם הגרי"ש אלישיב שלא גזרו איסור ספיחין על מה שגדל בעציץ שאינו נקוב. וכ"כ בחוט שני. ובצה"ל (שם ס"ק לד) ציין לגמרא בשבת (קח, א) דהתולש מעציץ שאינו נקוב פטור דלאו היינו רביתיה, דהיינו שאין הדרך לגדל שם, ודמי לאותם ד' שדות שאין הדרך לגדל שם דלא גזרו בהם איסור ספיחין כמבואר ברמב"ם (פרק ד הלכה ד). אך סברא זו צ"ע דהא מבואר שם בחזו"א (סימן י סוס"ק ו והובא בדר"א שם ס"ק כז) שגם באותם ד' שדות אם עבר וזרע יש איסור ספיחין, אלא נראה שהטעם להקל באיסור ספיחין בעציץ שאינו נקוב, הוא משום שכיון שכל איסורו הוא רק מדרבנן לא החמירו בזה. וכמו שכתב הרמב"ם (פרק ד הלכה כט) שבמקום שכבשו עולי מצרים שיש שם חיוב שמיטה רק מדרבנן, לא גזרו על ספיחין, והיינו דכל דבר שאסרו רק משום גזירה, לא גזרו בזה משום איסור ספיחין.

ואף אם אין בזה איסור ספיחין יש להחמיר לכתחילה שלא לאוכלו משום איסור 'שמור' ו'נעבד', וכמו שכתב החוט שני (פרק א ס"ק א עמוד פ) שאף בעציץ שאינו נקוב יש להחמיר משום שמור ונעבד [אך בשעת הדחק יש להקל ב'שמור' כמבואר בדר"א (פרק ד ס"ק קפד), וע"ש שרק מי שיכול להחמיר תבוא עליו ברכה, וכן ב'נעבד' יש מקום להקל כמבואר בדרך אמונה (צה"ל פרק ד ס"ק קפז)].

**הדינים העולים:**

1. אסור להוציא את העציץ מהבית לחוץ.
2. אין להסיר את התקרה מעל עציצים. ואם בנה סוכה ע"ג גידולים יל"ע אם מותר להסיר את הגג.
3. העובר דירה יעביר את העציץ מבית לבית כשהוא מכוסה בניילון.
4. בזריעה בתוך בית י"א שאין חיוב, ובחממות אין להקל דלא נעשה לרועץ.
5. יש נהגו לזרוע לכתחילה עציץ שאינו נקוב שבתוך החממה כשמכרו אותו לגוי. ונראה שאין לסמוך על זה משום שגם עציץ שאינו נקוב ששייך לגוי אסור מדרבנן אטו נקוב של גוי שעל קרקע של ישראל דלכו"ע אסור.
6. מה שגדל בעציץ שאינו נקוב באיסור לא גזרו בו ספיחין ויש שהחמירו. אך יש לחוש בזה משום איסור של שמור ונעבד.

נכתב ע"י א.ה. והוגה ע"י מו"ר שליט"א

השיעור נמסר בביהכנ"ס אוהל איתן מידי יום ה' בשעה 22:30

ניתן להאזין בקול הלשון בשידור ישיר וגם אח"כ בשמיעה חוזרת