ט. ביצה על גבי קלח של תרומה פג מב-ג
קטגוריות: ש_ס / נט טבול יום / טבול יום - הרב אהרן שלוש

**הערות בדין ביצה ע"ג ירק של תרומה**

פרק ג' משנה ב - 'ירק של תרומה וביצה טרופה נתונה על גביו ונגע טבול יום בביצה לא פסל אלא הקלח שכנגדו רבי יוסי אומר כל הסדר העליון. אם היה כמין כובע אינה חבור'.

**א.** הר"ש מפרש שהביצה טרופה החלמון והחלבון ביחד והיא נתונה על ירק של תרומה ואם נגע טבול יום בביצה נטמא הירק דאע"פ שהביצה חולין ואינה מקבלת טומאה מטבו"י מ"מ הקלח שכנגדו נטמא, ואם עשויה כמין כובע כלומר שהביצה התנפחה מחמת הבישול ונעשית כמין כובע על הירק אינה חיבור ולא נטמא הירק [ועי' משנה אחרונה שכתב דדמיא לקולית של מים המחולחלת דפ"ק שכיון שהיא חלולה אינה חיבור].

והראב"ד בעדויות מפרש (הובא בתוי"ט) שהטעם שצריך ביצה טרופה משום שהיא הולכת לכאן ולכאן והוי חיבור לקלח אבל אם אינה טרופה לא הוי חיבור כיון שהיא עגולה ואינה נשמטת לכאן ולכאן והרי היא כמו כובע ע"ש.

משמע מדבריו שהפירוש בסיפא כמין כובע היינו שאם הביצה אינה טרופה לא הוי חיבור, ונמצא שהמשנה כתבה דבר והיפוכו דברישא קתני טרופה והסיפא מיירי כמין כובע כלומר שאינה טרופה. וכך ביאר בדבריו הר"ש סירילאו הובא בחזון נחום.

ולפי הראב"ד צ"ל שמשנה מדברת בביצה חיה אבל אם היא מבושלת לא הוי חיבור דבכה"ג בודאי לא הולכת לכאן ולכאן. [אמנם החזון נחום פירש שגם לראב"ד ביצה מבושלת היא חיבור וע"ש].

אמנם מדברי הר"ש והרא"ש והרמב"ם שפרשו כמין כובע שמתנפח ונעשה חלול מתחתיו, הרי משמע מדבריהם שהמשנה מיירי בביצה מבושלת ואעפ"כ הוי חיבור ורק אם היא חלולה כמין כובע לא הוי חיבור, וכ"כ החזון נחום שלדעת הר"ש אף הרישא מיירי בביצה מבושלת.

נמצא שנחלקו הר"ש והראב"ד בפירוש המשנה שלדעת הר"ש המשנה מיירי בביצה מבושלת ויש חילוק בין ביצה שהתנפחה לבין ביצה מבושלת רגילה, ולדעת הראב"ד מיירי רק בביצה חיה שהיא חיבור ובזה צריך אף שתהיה טרופה.

וצ"ע לדעת הר"ש למה המשנה כתבה ביצה טרופה הרי בלא"ה הוי חיבור אפי' במבושלת ומאי נפ"מ בין טרופה לשאינה טרופה וצ"ע.

**ב.** והנה המשנה אחרונה והחזו"א הקשו איך הביצה נחשבת חיבור לקלח הרי קי"ל בפ"ב משנה ג' דכל חיבור צריך שיהיה ע"י משקין.

וביאר המשנה אחרונה שהביצה נדבקת לקלח והיא כמו נשיכה, ובדעת ר' יוסי ביאר שהוא חייש שהביצה מחוברת לכל הקלחים וצ"ב. ואולי כונתו שהביצה נמצאת בעיקר על קלח אחד ומעט על שאר הקלחים ונחלקו רבנן ור' יוסי אם הדיבוק המועט לשאר הקלחים נחשב כמו נשיכה או רק בדיבוק גמור.

והחזו"א כתב שני מהלכים, חדא דמיירי שיש משקין בין בקלחים לביצה ולכן הם מחוברים, ומה שלדעת רבנן לא הוי חיבור אלא לקלח שכנגדו היינו משום שדעתו להפרישם, ונראה המכוון בזה שאינו דין חיובי של דעתו להפריש אלא שכל החיבור של משקין הוא כשניחא ליה בחיבורו וכמש"כ החזו"א בסי' ד' סקט"ז ולכן לא הוי חיבור אלא בקלח שכנגדו דדעתו לאוכלו רק עם הקלח שכנגדו.

ומה"ט נמי הכובע אינו חיבור אפי' לקלח שכנגדו אע"פ שיש משקין בינו לקלח ומשום שאינו רואה את זה כאחד ולא ניחא ליה בחיבורו (ועי' חזו"א ד"ה אם היה כמין כובע שכתב שהכובע לא נאכל עם הקלח שכנגדו אלא נאכל לבדו ולכך לא ניחא ליה בחיבורו).

עוד ביאר החזו"א שהביצה חיבור לקלח אף בלא משקין משום שהביצה טפילה לקלח וכל דבר שטפל לאוכל אחר נחשב חיבור אפי' בלא משקה כמש"כ החזו"א בסי' ד' סקי"ג.

**ג.** ונראה שבדברי הראב"ד מוכרח לפרש כמו ההסבר השני של החזו"א, דהא הראב"ד כתב שצריך דוקא ביצה טרופה משום שהיא הולכת לכאן ולכאן ואי נימא שהוא חיבור מדין משקין למה צריך שתתערב עמה אבל לפי הפירוש השני ניחא שבשביל שיהיה טפל לאוכל צריך שיתערב עמה [ומה שכתב לכאן ולכאן נראה שאין הכונה שהולכת לכל הקלחים אלא שבכל קלח עצמו היא מתערבת יותר טוב].

ועוד משמע בראב"ד כמו הפירוש השני של החזו"א שכתב שהביצה היא תיקון האוכל ומשמע שכל חיבורה מחמת שהיא תיקון האוכל.

שו"ר שאולי אפשר לדחות דיוקים אלו מדברי הראב"ד דהא כתב החזו"א (ג' כ"א וד' ט"ז) שבשביל חיבור משקין צריך שיהיה ניחא ליה ואם לא היה תיקון המאכל לא היה ניחא ליה בחיבורו.

[אמנם בדברי הר"ש משמע שסובר כמו ההסבר הראשון שהרי לשיטתו אף ביצה מבושלת נחשבת חיבור לקלחים וזה יותר מובן אם יש חיבור משקים אבל בלא"ה הביצה לא טפילה לקלחים כיון שהיא מבושלת וקיימא לעצמה ואינו מוכרח].

**ד.** והנה נחלקו הר"ש והרא"ש בביאור המשנה, הר"ש כתב שלדעת ת"ק נטמא רק הקלח שכנגד מגע ידו, אמנם הרא"ש כתב וז"ל 'הקלח שכנגדו אותו קלח שהביצה כנגדו' ומשמע שלא רק הקלח שכנגד ידו נטמא אלא כל הקלחים שכנגד הביצה. ובפשטות כונת הרא"ש שכל הקלחים שכנגד הביצה נטמאו ולא רק הקלח שכנגד ידו.

ויש לעיין מלשון הרא"ש שכתב שנטמא הקלח שכנגד מגע ידו ומדוע נקט לשון יחיד הרי כל הקלחים נטמאים.

ואפשר לפרש שעיקר הביצה נמצאת כנגד קלח אחד וסוברים רבנן שנטמא רק הקלח שכנגדו נמצאת עיקר הביצה, ועי' לעיל שכתבנו לבאר כך אף בדברי התפא"י וצל"ע.

והנה בדעת ר' יוסי מצאנו ג"כ שינוי בין לשון הר"ש ללשון הרא"ש, הר"ש כתב שנטמאו כל הקלחים העליונים שהביצה על פניהם, והרא"ש כתב וז"ל סדר העליון כל הקלחים העליונים' ומשמע שנטמאו אף הקלחים שאינם כנגד הביצה, ולפי הצד שלרא"ש נטמאים כל הקלחים העליונים א"כ הרא"ש הוכרח לפרש שלר' יוסי נטמאו כל הקלחים העליונים אפי' שאין עליהם ביצה, אמנם צ"ב מה הטעם בזה ומה עדיף החיבור של הקלחים העליונים טפי מהחיבור של הקלחים שתחתיו. ולפי הפירוש השני שכתבנו שעיקר הביצה נמצאת על קלח אחד ומעט על שאר הקלחים יש לפרש שלר' יוסי נטמאו כל הקלחים שיש מעט ביצה על גביהם.

**ה.** הר"ש בעדויות כתב שנטמא אף הירק, ומשמע שגם הביצה נטמאת, וצ"ע דהא הביצה חולין ואיך נטמאת מטבו"י. ואין לומר דמיירי בשאר טומאות דהר"ש בסמוך כתב דמיירי בטבו"י ולא בשאר טומאות וצ"ע.

וכמו"כ צ"ע שהר"ש בסיפא של המשנה כתב שבכובע נטמא הביצה ולא הירק וצ"ע.

והגר"א (על התוספתא) כתב ג"כ כדברים האלו שפירש דמיירי דחוט של תרומה עצמו שאין בו ירק וכונת המשנה שהחוט עצמו אינו חיבור קצתו עם קצתו אלא נפסל רק מקום מגעו אבל אם הוא בפנים כולו חיבור ונטמא כל החוט, והקשה החזו"א (סי' ה' ס"ק ט"ו) איך נטמא החוט הרי הביצה היא חולין ואין טבו"י מטמא חולין.

ומצאנו בגר"א בפ"ב מ"ג שכתב לגבי מקפה של תרומה והשום ושמן של תרומה שנטמא 'דהשום בטל לגבי תרומה והוי כאילו כולו תרומה והוי כולו אחת ולפיכך פוסל את המקפה וגם את השום שבצד השני'.

אמנם בדברי הגר"א האלו אפשר להבין שהתחדש שהחולין בטל לגבי תרומה, אך צ"ע בדברי הגר"א דידן דמיירי בחוט של ביצה שאין בו תבשיל כלל ולא נטמא אלא החולין, וכמו"כ קשה בדברי הר"ש בסיפא שנטמאת רק הביצה ולא הירק וצ"ע.

**ו.** החזו"א הקשה לגבי כובע דהניחא לדעת רבנן מובן שאינו חיבור לקלח שכנגדו אבל לדעת ר' יוסי שסובר שכל הקלחים נטמאים משום שהביצה עצמה נחשבת כאחד א"כ מאי איכפ"ל שהביצה על ירק זה היא ככובע הרי שאר הביצה חיבור לקלחים כיון שלא נעשית עליהם כמין כובע וכן כל הביצה חיבור זל"ז ואף הכובע חיבור לשאר הביצה ולמה שלא יטמאו כל הקלחים.

וכתב החזו"א שאפשר שר"י סובר ששאר הקלחים נטמאים אף בכובע ורק הקלח שתחת הכובע לא נטמא. עוד תירץ החזו"א שהכובע אינו חיבור לשאר הביצה משום שהוא לא נאכל עם הקלחים וע"ש עוד.

ולכאו צ"ע אף לדעת רבנן למה כובע אינו חיבור הרי יש חלק בביצה שנוגע בקלח וחלק זה מחובר לגג הכובע וא"כ למה אינו חיבור לקלח, ועוד יש לשאול מה הדין אם נגע בתחתית הכובע במקום שאין חלל.

ואפשר שבכה"ג אה"נ יטמא הקלח אבל כשנגע בגג הכובע שהוא חלול סוברים רבנן שלא אומרים חיבור לחיבור כמו שלא נטמאים שאר הקלחים.

ועוד נראה שהחסרון בכובע שאינו טפל לקלח שתחתיו וכל החיבור של הביצה היא משום שנעשית חלק ממנה דנאכלת עמה וטפילה אליה אבל כשיש חלל אינה כ"כ טפילה אליה ולא נטמאת עמה. ועי"ל כמש"כ החזו"א שבכובע אינה נאכלת עמה וא"כ לא טפילה אליה כלל.

**ז.** הנה במשנה ג' מבואר שלת"ק נטמא כל הביצה שבפנים, וצ"ב מאי שנא ממשנה ב' שלא נטמא אלא הקלח שכנגד מגע ידו.

וצ"ל דהכא הוי תבשיל אחד שבישל את בביצה עם התרומה כמש"כ הר"ש ולכך הוי חיבור אבל במשנה ב' שהביצה נתונה ע"ג ירק שלא נתבשלה עמו אינה חיבור אלא לגבי הקלח שכנגדו מחמת החיבור שהיא טפילה אליו, ועוד דהתם דעתו להפריד את הביצה משאר הקלחים כמש"כ החזו"א.

ומה שהחוט שמחוץ ללפס אינו חיבור כתב החזו"א (ה' ט"ו) שני טעמים, א) משום שהכלי מחלק את מה שבתוכו ממה שמחוצה לו כמו שמצאנו לגבי חבית ששקעה בבור, ב) שאין דרך לאכול את מה שמחוץ לכלי ביחס עם מה שבתוכו ולא נחשב תבשיל אחד.

והמשנה אחרונה ביאר באופ"א שהצירוף של הביצה והתרומה הוא מדין כלי מצרף ואע"ג דקי"ל שכלי מצרף לקודש ולא לתרומה היינו כשלא נגעי אהדדי אבל אם יש נגיעה הכלי מצרף אף לגבי תרומה וכל מה שצריך נשיכה הוא כשאינו בתוך כלי. ומה שבמשנה ב' אינו חיבור אלא הקלח שכנגדו אולי משום שדעתו להפרידו כמש"כ החזו"א הנ"ל. ולר' יוסי אין הכלי מצרף בתרומה וצריך חיבור של נשיכה. והקשה המשנה אחרונה שלא מצאנו בשום מקום שמועיל צירוף כלי בתרומה היכא דנגעי אהדדי והניח בצ"ע.