שיעור ג_- הכנה דרבה
קטגוריות: ש_ס / יט ביצה / ביצה - שיעורי הרב אלעזר מאירוביץ

**שיעור ג**

**בסוגיית הכנה דרבה**

**מח' הראשונים בהיתר הכנה מיו"ט לשבת**

מבואר בסוגיין דעת רבה שטעמא דהמש' לאסור ביצה שנולדה ביו"ט הוא אטו יו"ט שאחר השבת שנאסרת משום הכנה. ולקמן בגמ' ד,א מבואר עוד אופן של הכנה בביצה שנולדה בזה אסורה בזה נמי משום הכנה, ולדעת חלק מהראשונים הכנה זו היא דרבנן.

והקשו בתוס' בסוגיין היאך אופין ומבשלין מיו"ט לשבת הרי איסור הכנה דאורייתא ועירוב תבשילין אינו מתיר איסור דאורייתא. ומדויק בתוס' שאם איסור הכנה היה דרבנן עירוב תבשילין הוי סגי להתירו [ועי' סו"ד מה שנתבאר בזה נפק"מ לדינא לדעת המג"א].

ודנים התוס' שרבה לשיטתו אטי שפיר דאית ליה הואיל אך לדידן, והיינו אם נקטינן כרב חסדא בגמ' בפסחים מו' דלית לן הואיל [כן ביאר מהר"ם ועוד אף שיש לדון אחרת] אכתי קשה. ומייסדים התוס' יסוד שמובא נמי בתוס' בעי' לח' ושם הם שני שיטות ומובא כן בשם הריצב"א שכל שאינו דבר חדש כמו ביצה לא חשיב הכנה ובישול ואפייה הוי תיקון בעלמא.

והנה העירו האחרונים שקושיית תוס' תמוהה[[1]](#footnote-2) שהרי היא קושיית רבה לרב חסדא בגמ' בפסחים, ומבארים שהגמ' בפסחים דנה מצד האיסור מלאכה היאך מותר לבשל ביו"ט לצורך שבת הרי אינו לצורך יו"ט גופיה ויהיה אסור וע"ז אמר רבה שיש סברת הואיל לומר דחשיב לצורך יו"ט ור"ח ס"ל שצרכי שבת נעשים ביו"ט.

אך התוס' מקשה אחר דברי הגמ' שלבד מהאיסור מלאכה יש גם איסור הכנה וע"ז דנו שסברת הואיל מתירה גם את האיסור הכנה אך לדידן דקיי"ל כרב חסדא לית לן הואיל ומאידך קיי"ל כרבה שיש איסור הכנה קשה, וזה ההכרח לייסד שאין איסור הכנה בבישול ואפייה דהוי תיקון בעלמא.

ודעת הר"ן והרמב"ן במלחמות בפסחים מו' שיש הכנה גם על דבר שאינו דבר חדש ופליגי על סברת התוס'. וטפי מבואר שם ברמב"ן שכל מה שרבה חלק על רב חסדא הוא רק מצד הכנה והיא היא השו"ט בגמ', היאך אופין ומבשלין ביו"ט מצד איסור הכנה וא"כ לדבריו הוא גמ' מפורשת שלא כדעת התוס'.

ומבואר לדרכו שמצד האיסור מלאכה כולם היו מודים לתוס' בפסחים מז,א שלכו"ע מצד האיסור מלאכה היה מותר מדין מתוך שבעינן צורך קצת והוי חשיב צורך קצת וגם רבה היה מודה לזה וכל הנידון היה רק מצד הכנה שרבה אית ליה הכנה ורב חסדא ענה דלית ליה הכנה שהרי צרכי שבת נעשים ביו"ט.

ובאפק"י דן שרבה לית ליה מתוך ויש עוד לעי'. ואמנם אפשר שאחר שאסור משום הכנה שוב יכלל בלא תעשה כל מלאכה וילקו ע"ז אך מצד עצם המלאכה לא היה איסור וכל תחילת האיסור הוא בגלל שיש גם לאיסור הכנה [ומצד אחשביה מלאכה עי' אפק"י באורך].

וא"כ עולה שבתרתי נח' תוס' והראשונים, שבראשונים מבואר שהוא פשיטא שמי שסובר שצרכי שבת נעשים ביו"ט ע"כ לית ליה הכנה והיא סברת רב חסדא שהרי מותר להכין בידיים וא"כ כש"כ שאין איסור הכנה מאליו וההכרח לזה שהרי גם בישול ואפייה הוי בכלל הכנה ואיך התיר וע"כ שלית ליה כלל הכנה והתוס' חולקים שאפשר לסבור כרב חסדא שצרכי שבת נעשים ביו"ט אך אכתי יהיה איסור הכנה מאליו שלעולם מח' רבה ורב חסדא הייתה בהל' מלאכה ביו"ט ולט נח' באיסור הכנה.

וממילא מוכרח הנק' השנית שכיוון שכן יש קושיא איך אופין ומבשלים מיו"ט לשבת ומוכרח היסוד שאין איסור הכנה רק בביצה אך לדעת הרמב"ן ודעימיה אין הכרח לזה שלעולם יש בזה הכנה ומה שמבשלים משום הואיל ומאן דלית ליה הואיל ע"כ לית ליה הכנה [ויש לעי' האם המח' תלויות בשורש אחד מ"מ הם מוכרחות לכאו' מיניה בחשבון הסוגיא].

**העמדת דברי הבאה"ל ריש סי' תקכ"ז**

ובאמת בבאה"ל ריש סי' תקכ"ז מביא את הראשונים שהיתר הבישול מדאורייתא הוא משום שקיי"ל לסברת הואיל ולאלו הפוסקים איסור מלאכה והכנה אחד שבכל מלאכה שייך הכנה וכן מבואר ברמב"ן במלחמות. ומבואר שכרכם יחד שאם סוברים הואיל אין מקור ליסוד של תוס' וריצב"א שאין הכנה בבישול ואפייה.

ונפק"מ בסמוך לחשיכה כמו שכתבו התוס' בפסחים ועוד שאז אין הואיל שאז יהיה אסור מדאורייתא לבשל ולאפות מיו"ט לחבירו, וכן פסק במג"א שם.

וממשיך דבריו שלראשונים שאין הואיל וע"כ צרכי שבת נעשים ביו"ט שכן הוא העיקר ברמב"ם ובר"ח שצרכי שבת נעשים ביו"ט ומצד הכנה ע"כ כסברת הריצב"א שאין איסור הכנה באפייה ובישול. וא"כ מבואר כאמור לעיל שיש הכרח בסוגיות שאם קיי"ל הואיל אין סיבה ומקור לחדש שאין הכנה על אפייה ובישול אך מי שפוסק כרב חסדא קשיא ליה מצד איסור הכנה ולכן מחדש שבאפייה ובישול אין הכנה.

וההכרעת הבאה"ל לדינא שעיקר הדין להחמיר שאסור לבשל ולאפות סמוך לחשיכה כדעת הר"ן והרמב"ן וש"ר שיש בזה איסור הכנה ובמקום הדחק אפשר שיש להקל ביו"ט ראשון [וביו"ט שני וודאי שיש לסמוך להקל במקום הצורך].

**בדין איסור אכילה מכח ההכנה**

ולא נתבאר להדיא בדברי הבאה"ל מה הדין בדיעבד סמוך לחשיכה ואינו בשעת הדחק שלבשל וודאי אסור, מה הדין אם בישל והנידון בליל שבת האם בליל שבת מותר באכילה. האם גם כאן יהיה תלוי שאם אינו שעת הדחק אסור לאכול, שלפי אותם ראשונים שאסור לבשל ואיסור הכנה אחד אז גם אסור באכילה מצד איסור הכנה.

יעוי' באפק"י סי' טז' בדעת התוס' שמקשים היאך אופים ומבשלים מיו"ט לשבת, האם קושיית תוס' היא על המעשה הכנה עצמו שאסור לבשל או ע"ז שבאמת אסור לאכול וכמו בכל הכנה מאליו בביצה שמבואר במש' שאסורה באכילה. ובחי' חת"ס מבואר שהתוס' הקשו מצד איסור הכנה ובגמ' בפסחים דנו מצד איסור המלאכה, וממשיך שמלאכה הוא איסור במעשה אך מצד הכנה נאסר גם באכילה.

וכדבריו הוא מפורש בתוס' הרשב"א בפסחים שהנידון היה לאסור באכילה וכמו כל ביצה שיש איסור אכילה מכח ההכנכה וע"ז תוס' דן שהואיל יתיר וע"ז תירץ שבישול ואפייה אין הכנה. וכן מבואר בריטב"א בעירובין לח' ששם דן אמאי יש אופנים של מעשה שבת שמותר הרי יאסר משום הכנה, ומיישב שבשבת מותר רק משום ששבת מכינה לעצמה ואין בזה איסור הכנה וכן עד"ז השו"ט בתוס' הרשב"א שם, וא"כ מבואר שהנידון היה איסור אכילה מכח ההכנה.

והאפק"י מדיליה מבאר שכן הוא קושיית תוס' איך אפשר לאכול וע"ז ענה שאין איסור אכילה בבישול ואפייה. וא"כ לפי רוב הפוסקים שההיתר לבשל הוא מצד הואיל וכרבה וא"כ יש הכנה גם באכילה ובישול כאמור לעיל שלחולקים על תוס' אין מקור להקל בהכנה בבישול, וא"כ יהיה גם אסור באכילה, וכן יהיה לעיקר הדין אם לא במקום הדחק וכמו שפסק המשנ"ב, ועיי"ש באפקי ים שכתב שהוא דבר חדש אשר בעז"ה לא מצאתי הדין מבואר.

**בדין הכנה באוכל שאינו ראוי לאכילה והבשיל**

ובדברים המצויים בנידון האמור יעוי' בספר שלמי תודה סי' כט' במעשה שהיה בבננות שלא היו ראויות לאכילה בכניסת השבת ותוך השבת נעשו ראויות לאכילה [ואפשר לדון עד"ז באבוקדו וכעי"ז] ודן שבשבת עצמה ודאי אסורות משום מוקצה דדמו לגרוגרות וצימוקים.

והנה מה שנקט דחשיב מוקצה בשבת הוא לכאו' שלא בדקדוק שהרי כאן אינו דחייה בידיים ובשבת קיי"ל כר"ש שמוקצה מותר בלי שדחייה בידיים וא"כ שבת הכינה לעצמה, ועי'. אמנם הנידון יכול לעמוד ביו"ט ואח"כ שבת למחבר שפוסק ביו"ט כר"י אז הוי מוקצה ביו"ט שלא הכין לעצמו ואז יהיה הכנה כלפי שבת. ויעוי' עוד בשו"ע הרב שפוסק שהמחמיר תע"ב לחוש לדעת השו"ע להחמיר איסור מוקצה גם ביו"ט.

וא"כ באבוקדו ובננות וכעי"ז יש לדון האם באמת נאסרים באכילה למחר. ומביא שם עוד מק' במלפפון בחומץ שהתחילו להחמיץ בשבת שלא חזו כלל בכניסת השבת והיו ראויים לאכילה תוך השבת ובשבת הוי מוקצה וליו"ט הוי הכנה וכאן דחייה בידיים ושפיר חשיב מוקצה בשבת [ויל"ע האם באמת איירי באופן שאינו ראוי בתחילת השבת ועוד יל"ע מה הדין אם הוא חזי ולא חזי ויתבאר סו"ד].

ודן שם שלכאו' הוא תלוי בשתי השיטות של הבאה"ל בתקכ"ז שלראשונים שקיי"ל כרבה וההיתר הוא הואיל ויש איסור הכנה גם על בישול ואפייה וממילא יהיו אסורים באכילה אם אינו שעת הדחק שאז אפשר לסמוך על שיטת תוס' דלא חשיב הכנה כל עוד שהוא בעולם והנך פירות חשיבי בעולם וחשיב תיקון קצת כמו אפייה ובישול.

ופסק זה הוא בעצם כדברי האפק"י שמוסיף על דברי הבאה"ל שלא רק שיש איסור הכנה באפייה בישול אלא שהוא נאסר אף בדיעבד, וכמו שנקט החת"ס בדעת התוס' וכן מפורש בתוס' הרשב"א ובריטב"א בעירובין לח' כאמור.

**בדין פתילות שכבו**

ואאמנם צ"ע בכ"ז שהנה בסי' תק"א בדין פתילות ולפידים שכבו בשבת ודנו הראשונים האם אפר להדליק בהם ביו"ט למחרתו כיוון שהכיבוי פועל שידלק יותר טוב ביו"ט וחשיב הכנה. וכך היא דעת ספר התרומות ועוד להחמיר בזה וכן נקטו ברא"ש ובטור לחוש לדעתו ולהחמיר ואמנם בב"י מבואר בשם הר"י מפריז שהובא במרדכי שאין בזה משום הכנה כסברת הריצב"א שהוי תיקון בעלמא ודומיא דאפייה ובישול [ובזמנינו מקובל שאין תיקון טפי בהדלקת הפתילה אם דלקה כבר מקודם וממילא אינו תלוי במח' הראשונים].

ופסקו הב"י והרמ"א להקל בזה, ומתבאר בב"י לכאו' שהטעם הוא כדברי ר"י שאין הכנה במידי דהוי תיקון בעלמא דומיא דאפייה ובישול[[2]](#footnote-3), וכן מבואר במג"א שהיינו טעמא דמילתא. ובהכרעת הדין במשנ"ב מבואר שעיקר הדין שאפשר להקל כהכרעת הרמ"א אך מהיות טוב שלא ידליק באותם פתילות ויכין פתילות חדשות להדלקה ביו"ט.

וא"כ מבואר שנקטינן לעיקרא דדינא שאין בזה משום הכנה וכסברת הר"י שהוי תיקון בעלמא וא"כ הוי סתירה בהלכה לכאו', שהנה בסי' תקכ"ז הכריע המשנ"ב כדעת רוב הראשונים שטעם ההיתר לבשל הוא מצד הואיל וא"כ אין סיבה שלא יהיה הכנה בבישול ואפיה וכל דברי הריצב"א הוא לשיטתו שקיי"ל כרב חסדא אך כל הראשונים שההיתר מצד הואיל א"כ יש הכנה, וא"כ שם הכרענו שעיקר הדין שיש איסור הכנה באפייה ובישול וגבי פתילות הכרענו שעיקר הדין שאין בזה הכנה.

ואמנם היה מקום לדון לולי דברי הבאה"ל בסי' תקכ"ז שאמנם הרמב"ן והר"ן כתבו להדיא שיש הכנה על בישול ואפייה. ואמנם כל הראשונים שפסקו הואיל וא"כ באמת לדרכם אין הכרח לסברא של התוס' אך אולי סוברים סברת הריצב"א מסברא או שיש מקורות אחרים שאין בישול ואפייה. וא"כ אפשר שבאמת סמוך לחשיכה אסור לבשל כי מצד האיסור מלאכה בעינן לסברת הואיל אך שמא בבישול אין הכנה ונפק"מ שבדיעבד המאכל לא יאסר וכסברת התוס' שאין בזה משום הכנה.

וא"כ ההעמדה באפק"י אם בישל סמוך לחשיכה וכן הנידון כלפי פירות שהתבשלו ביו"ט קודם שבת, אז באמת אסור לבשל מצד האיסור מלאכה כי עיקר ההיתר מצד הואיל אך סו"ס כלפי איסור אכילה אמנם אם נפסקו שאין בזה הכנה א"כ לא יהיה איסור אכילה וכמו הכרעת הרמ"א בפתילות.

**שיטת המג"א בגדר הכנה בבישול ואפייה**

אך קושיא זו בסתירת ההלכה כבר הק' המג"א בסי' תק"א קט"ז שכתב שאפילו למאי שנתבאר סי' תקכ"ז שיש הכנה בבישול ואפייה כמו שהכריע שם לעיקר הדין, מ"מ לא מיקרי הכנה אלא בביצה שאז נאסר האכילה, וצ"ב.

והנה רואים בראשונים בפסחים שיש שני ענינים בהכנה, שבהכנה דממילא מבואר שיש איסור אכילה מכח ההכנה אך נראה שיש עוד עניין שאסור לבשל ולאפות וכמו שכתבו שם שאם הכנה דממילא נאסרה כ"ש שאסור הכנה בידיים. ומבואר שיש איסור על מעשה ההכנה ויש איסור שלא לאכול מה שהיה ע"י הכנה.

ובזה נחית המג"א לחלק שהאיסור אכילה הוא רק בדבר חדש כמו ביצה אך גבי אפייה ובישול אמנם נפסק שיש בזה משום הכנה ודלא כשיטת הריצב"א, מ"מ האיסור אכילה שיש מכח ההכנה זה אין באפייה ובישול. וביאור דבריו לכאו' נמצא בקה"י סי' א'[[3]](#footnote-4) [ואמנם לא העמיד דבריו לבאר דברי המג"א] שרק דבר שנוצר מכח ההכנה אפשר לאסור אותו בדיעבד אך אם החפצא עצמו לא נוצר מכח ההכנה א"א לאוסרו. באופן שבאפייה ובישול ישנו חפצא של הכנה בגוף הדבר והיינו השבח והתיקון שנוסף במאכל ולכן שפיר חשיב הכנה ואסור לעשות כן משבת ליו"ט.

אך כשבאנו לאסור את המאכל מכח ההכנה פה נאמר שכיוון שעיקר המאכל כבר בעולם ורק חלק התיקון הוא ההכנה א"א לאסור את כל המאכל שהרי הוא לא נעמד ונוצר מכח הכנה. ורק גבי ביצה שכל כולה היא מכח ההכנה איסור ההכנה אוסר גם באכילה, ועי' בזה.

[ויש עוד הרבה מקום לעיון בסברות הסוגיא וביאור החילוק הנ"ל. ובאמת יש לחקור האם האיסור אכילה הוא איסור אכילה בעצם או שע"י האכילה מעמיד את ההכנה של אתמול, ועי' ואכ"מ. ועי' באבנ"ז סי' שצח' שאין איסור אכילה רק בהכנה דממילא שע"י שאוכל מעמיד את האיסור אך בהכנה בידיים כבר אסור עצם המעשה ולא בעינן לאסור את האכילה עיי"ש ומ"מ במג"א לא ביאר ע"ד כן].

ועולה להדיא לדברי המג"א שאם בישול סמוך לחשיכה בלי שעת הדחק הוא איסור גמור דבעינן הואיל וממילא אסור לבשל אך בדיעבד אינו אוסר את האכילה וכמבואר בסי' תק"א גבי לפידים שכל שהוי תיקון בעלמא אין בכח איסור ההכנה לאסור את כל המאכל.

ויש מקום לתמוה שהאפיקי ים כתב שדינו לא נתבאר בפוסקים ולכאו' הוא מפורש במג"א איפכא שהרי המג"א הוא מרא דשמעתתא שפסק לדברי הראשונים שאסור לבשל מצד הכנה שכל ההיתר מצד הואיל ואין מקור להקל בהכנה דבישול ובכ"ז פסק להתיר את הפתילות מאותה סברא שהוי תיקון בעלמא, וכאמור שאיסור ההכנה אינו אוסר בדיעבד רק בהכנה גמורה.

**סתירת פסקי המג"א מסי' שי"ח**

ואמנם סברת המג"א בסי' תקא' שהכנה דבישול אינו אוסר את המאכל היא נגד דברי התוס' הרשב"א בפסחים והריטב"א בעי' שכתבו להדיא שאף בישול ואפייה הוי הכנה לאסור גם באכילה וכל בישול בשבת יאסר למחר מצד הכנה. ונאמר שאולי הראשונים שהתירו פתילות לא פסקו כמו הריטב"א.

אך יש סתירה במג"א מיניה וביה מדבריו בסי' שי"ח סעי' גבי קנס מעשה שבת במבשל בשבת ויש חילוקי דינים בזה אך כותב על דינא דהשו"ע שאם בישל בשבת בשוגג מותר למוצ"ש, ומוסיף המג"א שאם מוצ"ש יו"ט אסור באכילה מצד הכנה. והנה דן גבי בישול ואוסר באכילה והוא סתירה למה שכתב בסי' תק"א בהיתר הפתילות שהכנה דבישול אין בכוחה לאסור את המאכל, וצע"ג.

ועי' בפמ"ג שמחדש לדרכו של המג"א שמי שמבשל לחולה בשבת המאכל אסור לבריא בשבת שמא ירבה בשבילו אך למוצ"ש הוא מותר, ופוסק שאם מוצ"ש יו"ט יהיה אסור לו מצד הכנה, ויש מקום לדון בדבריו.

ובתהל"ד שם מק' שהוא סתירה לדין של לפידים. ובאמת הגר"ז כותב שהוא תלוי במח' בלפידים וכותב שיש לחוש לסברא ראשונה שגם בלפידים יש לאסור. ואמנם אין נראה כך במג"א שנרא שפסק בלפידים לקולא, ומ"מ כן הוא להדיא במשנ"ב שם שפסק להקל מעיקר הדין ובסי' שי"ח העתיק כדברי המג"א שהאוכל נאסר בדיעבד משום הכנה, וסתר משנתו מסי' תק"א וכמו שמעירים התהל"ד והגר"ז שהדינים תלויים וצע"ג.

ואמנם לבד מסתירת פסקי המג"א, יש עוד קושיא מעיקר הכרעת המג"א בשי"ח שבישול ואפייה חשיב הכנה לאסור לפסק הרמ"א בלפידים שקיי"ל כדעת המקילים שכל שהוי הכנה גרועה כמו בישול ואפייה ובתיקון פתילה הוא מותר.

ויעוי' בפמ"ג בסי' שיח' על המג"א שכל דברי המג"א לאסור את המאכל משום הכנה איירי במה שאינו ראוי כלל וכלל אך אם הוא ראוי לכוס בזה המג"א לא אסר את המאכל. ונראה שהמקור של הפמ"ג לדבריו הוא מהסתירה הנ"ל ויישב בזה שיש חילוק דרגות ברמת ההכנה, שלעולם מה שקיי"ל להתיר גבי פתילה הוא דווקא הדרגה של הפתילה שלא רק שהוא בעולם אלא התיקון עצמו הוא תיקון בעלמא שהרי אפשר להדליק גם בלי הבהוב, ובזה נקטינן להקל.

אך בישול ואפייה שהם תיקון גמור מדבר שאינו ראוי לראוי אף דהוי בעולם בזה שפיר נקטינן להחמיר כהכרעת המג"א בסי' שי"ח. ומזה נראה דנולד הדין שאם בישול דבר הראוי קצת לאכילה [ויל"ע בדרגות בזה] כבר אינו בכלל דברי המג"א ויהיה מותר וכמו שהכרענו גבי פתילות.

ואי נימא שהיה מקום לחלק שפתילה הוי תיקון גרוע וחזי לכוס הוי תיקון טפי ויאסר, מ"מ סברת הפמ"ג קמן שדן שיש לדמות וכל שהוא חזי לכוס הוי בכלל היתרא דהרמ"א גבי פתילות ודוק'[[4]](#footnote-5).

**המורם לדינא**

לאור האמור אם נדון בנידונים לעיל במי שבישל סמוך לחשיכה האם יאסר לאוכלו [אם לא במקום הדחק] וכן בפירות שנתבשלו תוך כדי היו"ט או נכבשו וכל כה"ג כאמור לעיל, הנה נתבאר לן שהוא לכאו' שנוי בסתירת פסקי המג"א והמשנ"ב לדינא האם נקטינן שיש איסור אכילה מכח הכנה של בישול ואפייה או לא. אך לדברי הפמ"ג פשרה נמי אית ביה שכל שהמאכל הוי חזי ולא חזי וקצת ראוי אינו בכלל דברי המג"א בסי' שי"ח שהחמיר ובזה נקטינן להקל.

וא"כ בנידונים הנ"ל יהיה תלוי שאם הבשר חזי לכוס או הבננות וכעי"ז הוי קצת חזי לאכילה לא יהיה בזה איסור אכילה מכח ההכנה ושפיר יהיה אפשר לאוכלם אף שלא במקום הדחק, וזה לא כמו שנקט באפק"י לדינא [ודלא כספר שלמי תודה]. אמנם במקום שבאמת לא יהיה ראוי כלל לאכילה קודם הבישול או אם לא היה ראוי כלל וכלל לאכילה שם יהיה תלוי בסתירת פסקי המג"א האם יש איסור אכילה מכח הכנה בדרגה של בישול ואפייה.

**ישוב סתירת פסקי המג"א**

ובעיקר סתירת דברי המג"א [והמשנ"ב] יש שכתבו שבהכרח מבואר שיש חילוק בדרגת ההכנה בין פתילות לבין בישול והכנה. שלעולם גם לסברת המג"א בסי' תק"א שבישול והכנה אינו אוסר באכילה היינו מדאורייתא אך מדרבנן שפיר יש איסור אכילה גם בהני והוא מה שביאר לאסור בסי' שי"ח, והיינו מדרבנן.

וכלפי הך איסור דרבנן יש לחוש רק בדרגת תיקון של בישול אך בפתילות שהוי רמה פחותה יותר של הכנה כאמור לעיל שם ל"א נמי להך איסור דרבנן, ולכן רק שם הוא מותר לגמרי, וצע"ט מה המקור לזה שחידש המג"א.

אלא שאי נימא כן יש לדון באחד שבישל מיו"ט לשבת באופן שאין הואיל לאסור גם בדיעבד אולי יעזור עירוב תבשילין, שהרי הבאנו בתוס' ריש דברינו שהקשו מצד האיסור אכילה וגם ע"ז אמרו שכל הקושיא בגלל שהכנה דאורייתא ומשמע שאם היה דרבנן יעזור עירוב תבישלין, וממילא גם באופן שלא חזי כלל בבישול ובפירות הנ"ל יש לדון שאם עשה עירוב תבשילין יהיה מותר האוכל בדיעבד, ויש לעי' בזה.

1. ולכאו' היא קושיית המג"א סי' תקכ"ז וכמו שביארו במחצה"ש ושם בחת"ס בהגהות מבאר כדבריו בחי' כאן כדלקמיה. [↑](#footnote-ref-2)
2. והנה יעוי' בדברי הגר"א סי' תצח' בסעי' של עגל שבאמת יש עוד טעם להתיר לכה"פ בר"ה [ונראה שגם בשבת וע"ד דברי הר"ן שם שהעגל מותר לחולה בשחיטה] שהרי ביו"ט הפתילות ראויות להדלקה מצד היו"ט וא"כ חשיב כמוכן ליו"ט ואין בזה משום הכנה למחר ואף אם למעשה ישתמש בזה למחר, ועי' שם היטיב שדקדק כן בדברי הב"י סוה"ס והוא כו"פ למעיין. [↑](#footnote-ref-3)
3. ואמנם היה מקום לבאר בדרך אחר שיש לחקור האם הכנה זה ליצור דבר חדש ואינו חפצא של הכנה בלי שיוצר דבר חדש אך כלפי מעשה הכנה כל מעשה חשיב הכנה ואז כוונת המג"א שכלפי האיסור הכנה באמת אינו הכנה כלל משא"כ כלפי מעשה ההכנה חשיב הכנה, ועי' לשון המג"א ומ"מ בקה"י לא ביאר כן ולעולם גם בבישול יש באמת חפצא של הכנה אלא שאי בכוחה לאסור את כל המאכל ודוק'. [↑](#footnote-ref-4)
4. ולדרכו של הגר"א שנתבאר בהע' לעיל יש לדון ליישב עוד שכיוון שחזי לכוס חשיב חזי ליומו וזה גם הביאור בפתילות. [↑](#footnote-ref-5)