שיעורי תערובת לח
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / יורה דעה / תערובת / קמא

שיעורי תערובת – לח

**ממו"ר הגאון רבי צבי ובר שליט"א**

יו"ד סי' קה, ב

**כלי ראשון שנתרוקן מהתבשיל אם נשאר דינו ככ"ר**

**דעת** הט"ז (סי' צב סק"ל) שכלי ראשון לאחר שנתרוקן מהתבשיל נעשה כלי שני, וכבר הקשו (עי' יד יהודה סו"ס צב) על הט"ז ממתניתין בשבת (מא.) דמיחם שפינהו אסור ליתן לתוכו מים צוננים, ומבואר שאף לאחר שפינהו יש בכוחו לבשל [וע"ע ביד יהודה שם שהקשה עוד מדין דגים שעלו בקערה]. ובאמת החזו"א (יו"ד סי' לב) חלק על הט"ז, והביא מהפמ"ג שהחמיר דחשיב כלי ראשון אף לאחר שנתרוקן.

**וכעין** זה יש להקשות על דברי המג"א (סי' רנז ס"ק יד) שכתב שאם פינה התבשיל מכלי ראשון לכלי שני אף כשהחזירו לכלי ראשון אין לו דין כלי ראשון (וכ"כ המ"ב שם ס"ק כח). וקשה דכיון דחזינן שמיחם שפינהו ונתנו שם מים צוננים מתבשלים, א"כ כ"ש מים אלו שאינם צוננים שיהיה דינם ככלי ראשון. וכתב היד יהודה (ס"ק יב) שע"כ צ"ל דמיירי במרובים, והיינו דמים מרובים הא שרי ליתן לתוך מיחם שפינהו, ומבואר שאין כלל בישול במרובין, ולזה כתב המג"א שאם החזיר התבשיל לכלי הראשון נשאר דינם ככלי שני, אבל במועטים ודאי יחזור דינם להיות ככ"ר.

**ביאור דין מועטים ומברובים**

**אמנם** עיקר דין זה של מועטים ומרובים צ"ב, דמהא דשרי ליתן מרובים מבואר דאף שבמועטים יש בישול מ"מ במרובים אין בישול כלל אפילו כ"ק, והדבר פלא מאי שנא מדין תתאה גבר שלא חילקו כלל בין מועטים למרובים, ומשמע שכל שהתתאה רותח אפילו אם יהיו מים צוננים מרובים כיון שהם עילאה מתבשלים המים.

**וכבר** הקשו כן בתוספות בשבת (מב. ד"ה נותן) וכתבו דבאמת הכל תלוי במועטים ומרובים, ומה שאמרו תתאה גבר היינו משום שהדרך ליתן מועטים לתוך מרובין. והערוך השולחן (סי' צא סי"ב) הבין דברי התוספות כפשוטם, דלא אמרינן תתאה גבר ועילאה גבר כלל אלא הכל תלוי במרובים ומועטים [ורק אם הם שווים אז אזלינן בתר התתאה]. אמנם כבר תמהו על דבריו (עי' יד יהודה סי' קה ס"ק יב ד"ה ועיין באיסור והיתר) שא"א לומר כן, כמבואר בפסחים (עה:) גבי סכו בשמן של תרומה דשייך עילאה ותתאה אף במועטים, וכן מצינו להיפך שאם נשפך חלב צונן על בשר רותח שהחלב אסור עד שיהא בו ששים כנגד כל הבשר (שו"ע סי' צא ס"ד), והא אף בפחות מששים החלב מרובה על הבשר, אלא ודאי דאף בתתאה מועט אמרינן תתאה גבר.

**ועי'** חזו"א (סי' ט סק"א) שביאר בכוונת התוספות, שמועטים ומרובים היינו שבצוננים מרובים אין המים מתחממים לשיעור יס"ב, ובמועטים מתחממים המים בשיעור יס"ב, והיינו שאין העיקר תלוי במרובים ומועטים אלא באם הצוננים באים לשיעור יס"ב או לא. וא"כ צ"ב אמאי לא אמרינן בזה דין תתאה גבר ודין אדמיקר בלע, ונאסור לשפוך צוננים מרובין לתוך חמין מועטים משום בישול [ואף לשפוך חמין מועטים לתוך צוננים מועטים יש לאסור דאדמיקר בלע].

**שאין חילוק בין מבליע ומפליט לבין בישול**

**והן** אמנם דלכאורה היה אפשר ליישב, שכל דין תתאה ועילאה הוא לעניין שמבליע ומפליט, אבל באמת אי"ז מבשל, ולזה לעניין שבת אין איסור שכל שהצוננים מרובים אין המים מתחממים ואינם מתבשלים, ומ"מ שייך דין תתאה ועילאה לעניין הבלעה והפלטה. אלא דהיד יהודה (סי' צא ס"ק יב) כתב להוכיח שהעיקר כדעת ר"ת שעירוי מבשל כ"ק, ומשו"ה אסור לערות מכ"ר בשבת [ואין זה רק משום שחששו לדעת ר"ת, דהא כתב המשנ"ב (סי' שיח ס"ק עד) דאם עבר ועירה מכלי ראשון בשבת נאסר אפילו בדיעבד, וקשה דהא כתב שם (סק"ב) בשם הפמ"ג דכיון שמעשה שבת דרבנן אין אוסרים בדיעבד במקום ספיקא דדינא, וא"כ אמאי לעניין עירוי חמיר לאסור בדיעבד, אלא ודאי דקיי"ל לעיקר כר"ת ואין זה נחשב כספיקא דדינא], ומבואר ברשב"א (תורת הבית ריש ש"'ד) דשיטת ר"ת שכל שאינו מבשל אינו מפליט ומבליע [דכל ראייתו של ר"ת שעירוי מבשל הוא מהא דמצינו בפסחים שעירוי מבליע כ"ק], וא"כ כיון שמבואר שתתאה גבר ומפליט ומבליע, על כרחך דגם מבשל.

**בדין עירוי שנפסק שלכאו' מצינו שמבליע ומפליט אבל אינו מבשל**

**איברא** דעדיין יל"ד דמצינו לעניין עירוי שנפסק הקילוח שמבליע ומפליט ומ"מ אינו מבשל, וכמו שכתב הרמ"א סי' סח (ס"י) שאם מלג את התרנגולת בעירוי שנפסק הקילוח, אין לזה דין עירוי אלא הוי ככלי שני, ומבואר שעירוי שנפסק אינו מבשל, ולזה לא נאסרה התרנגולת במליגה זו. ומ"מ כתב הש"ך (סק"ה) שאף שעירוי שנפסק הקילוח אינו מבשל, מבליע מיהא כדי קליפה, וכדמוכח בפסחים דף עו ע"א. ולא פירש הש"ך ראייתו, ויעויין בחזו"א (סי' ט סק"ה) שכתב לחלוק על הש"ך ודחה ראיית הש"ך מהגמרא בפסחים שם.

**דהנה** בגמרא שם יש שני ראיות אחד מבשר חם שנפל לתוך חלב צונן שאוסר כ"ק ואע"פ שהבשר נפסק מהקדרה שנתבשל בה וראיה שניה יש מנטף מרוטבו על החרס שמבואר דלמ"ד עילאה גבר מבשל אע"פ שנפסקה הטיפה מהקרבן פסח.

**שיטת החזו"א שעירוי שנפסק אף אינו מפליט ומבליע**

**וכתב** החזו"א (שם) לדחות דכל דבר לח שנתחמם בתוך כלי ע"ג האש, אין זה מתבשל מהאש ממש אלא מחמת שמתחמם הכלי, והוי כמו כח שני של האש, ולזה כשיוצא מהקדירה יש בו שינוי שכבר אינו בקדירה, ובזה אמרו שפקע כח כ"ר ממנו [אמנם דוקא בנפסק הקילוח, אבל כל זמן שלא נפסק הקילוח הוי כמו שמחובר עדיין לכלי ולזה נשאר דינו ככ"ר]. אבל דבר גוש שאינו צריך לכלי נחשב שמתבשל ע"י האש עצמה, וא"כ אף כשיוצא מהכלי אי"ז נחשב שנשתנה בו משהו, דאין לו חילוק אם הוא בתוך הכלי או מחוצה לו, וא"כ לא נעקר כלל בזה שיצא מהכ"ר, ומשו"ה לא חשיב שנפסק אלא דומה לכלי ראשון שהוסר מע"ג האש שעדיין יכול לבשל. וכמו"כ יש לדחות הראיה מנטף מרוטבו על החרס, שאף ששם הוא דבר לח, מ"מ אותו רוטב הרי נעשה רותח ע"י האש עצמה, וא"כ אף כשהתיז על החרס לא נחשב שנפסק הקילוח, דשוב דמי למי שמסיר הכלי מע"ג האש שעדיין דינו ככ"ר.

**ומחמת** זה פסק החזו"א שבאמת כל שנפסק הקילוח כמו שאינו מבשל גם אינו מפליט ומבליע. אלא שכתב היד יהודה (קצר ס"ק יט) דבעל נפש יחמיר על עצמו שעירוי שנפסק מפליט ומבליע וא"כ גם מבשל [ויש להחמיר לכתחילה בשבת].

**ביאור ההיתר ליתן מרובים לצוננים**

**ואחר** שנתבאר דלא שייך לחלק בין מבליע ומפליט לבישול, חוזרת הקושיא מה ביאור הדין של צוננים ומרובים ואמאי לא אמרינן בזה תתאה גבר. וכתב היד יהודה לחדש [וכתב שכן גם דעת החוו"ד] שבאמת אף במים מרובים יש בישול כמו במים צוננים, ולזה מצינו שמבליע ומפליט, ומ"מ אין איסור ליתן צוננים מרובין לתוך חמים מועטים, משום שאף שיש בישול במרובים הרי חוזרים ומצטננים, ואין לו תועלת בבישול המים, וגבי איסור דשבת מלאכת מחשבת אסרה תורה, וכל שאין לו תועלת בבישול אין בזה מלאכת בישול.

**בשר רותח שנתן לתוך הרבה צוננים**

**ובמג"א** (סי' שיח ס"ק לה) כתב שאף שמותר ליתן מעט רותחים לתוך הרבה צוננים מ"מ אסור ליתן בשר רותח לתוך רוטב צונן.

**והחוו"ד** (סי' צא סק"ה) שהקשה על המג"א מדין מיחם שפינהו שמותר ליתן בתוכו צוננים להפשירם ולא חששו שמתבשלים כ"ק כמו שחשש המג"א לרוטב שמתבשל כ"ק. ותירץ החוו"ד שהרוטב שמתבשל היות והוא לא נהנה ממנו כיון שהמים החמים מתערבבים ואינם בחום יס"ב א"כ אין בזה איסור בישול בשבת כיון שאין לו הנאה מהבישול. אבל בחתיכת בשר אף דגבי הרוטב עצמו אין לו הנאה מהבישול מ"מ יש רוטב שנבלע בבשר והוא מתבשל כ"ק ובזה אי לו הנאת בישול. אמנם זה דוקא בבשר אבל מה שנבלע בכלי אין לו תועלת ממה שנבלעו המים בתוך הכלי ולזה אין איסור בישול.

**אמנם** במשנ"ב משמע שלא הבין כן דברי המג"א שהבישול הוא רק ברוטב שנבלע בבשר דכתב בשעה"צ (סי' שיח ס"ק קח) שאין לאסור את הרוטב כיון שיש החולקים על המג"א, ומבואר דס"ל שלדעת המג"א הרוטב היה צריך ליאסר.

**אמנם** הבית מאיר הקשה עוד על המג"א שהבשר הוי כנפסק הקילוח ואינו מתבשל אמנם לפי מה שנתבאר מהחזו"א לעיל בגוש לא חשיב כנפסק הקילוח.

**● השיעור נמסר בביהכ"נ "בית תפילה" נוה יעקב ירושלים ● ניתן לשמוע בקול הלשון טל: [PHONE_REMOVED] קוד 1-3-2-2-1 ובשידור חי יום ו' בשעה 12:30 ●**

**● נכתב ע"י א. ה. והיה לעיני מו"ר שליט"א ●**