6דבר שאינו מתכוין לר_ יהודה
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / כללי המלאכות / קונטרס דעת המחשבת

**דבר שאינו מתכוין לר' יהודה**

**האם איסורו מן התורה או מדרבנן**

מבואר בראשונים שיש חילוק בזה בין **שבת** לבין **שאר איסורי התורה**, דלענין שאר אסורי התורה איסורו מדאו', וכדמוכח בגמ' בשבת קלג. לענין קציצת בהרת, עי"ש. וכן מבואר בראשונים בכמה דוכתי [עי' ברשב"א שם].[[1]](#footnote-1) אולם לענין איסורי שבת כתבו התוס' (שבת מא: יומא לד:) שלר' יהודה מותר מן התורה, משום דאי"ז מלאכת מחשבת, ורק מדרבנן אסור, וכן מבואר ברש"י בשבת (קכא:).

אולם ברש"י בכריתות כ: לכאו' מוכח דחייב אף בשבת [וע' חת"ס יומא לד: מש"כ ביישוב הסתירה ברש"י], וכן מבואר ברשב"א (כתובות ה:), ריטב"א (שבת מא: עה. קכא: יומא לד:) ותורי"ד (יומא שם).

**באיסור דרבנן**

שיטת רש"י ביומא לד: שר' יהודה מודה באיסורים שהם מדרבנן שדבר שאינו מתכוין מותר. אולם התוס' (שם ובשבת מא:) פליגי וס"ל שלר"י אין חילוק בין איסורים מדאו' או מדרבנן עי"ש.

וטעמו של רש"י אולי אפשר לומר דדוקא באיסורין דאו' יש חפצא דאיסורא גם ללא כוונתו, אבל איסורים דרבנן שאינן אלא איסור גברא, אם אינו מתכוין אין כאן חפצא דאיסורא כ"כ, וצ"ע.[[2]](#footnote-2)

**לא אפשר**

ע' בגמ' שבת כט: דנחלקו האם מח' ר"י ור"ש היא רק בגוונא שאפשר למעבד בלי המלאכה הנוספת [כגון הגורר ספסל קטן, שאפשר לו להגביהו ולא יעשה חריץ], אבל אם לא אפשר [כגון הגורר ספסל גדול, שאי אפשר לו להגביהו, ואין לו אפשרות להעבירו בלי שיעשה חריץ], לכו"ע מותר, ואפילו ר"י מודה בגוונא שאי אפשר שמותר.[[3]](#footnote-3) ולאידך מ"ד המח' של ר"ש ור"י היא רק באופן שאי אפשר, אבל בגוונא שאפשר, לכו"ע אסור, ואף ר"ש מודה בגוונא שאפשר לעשות באופן שלא יהיה איסור, שאין היתר של אינו מתכוין. עי"ש, ומסקנת הסוגיא שם כמ"ד שמח' בקטנים אבל בגדולים לכו"ע מותר.

וכן מבואר בגמ' בפסחים כה: ללישנא בתרא דבגוונא שלא אפשר ולא מכוין לכו"ע מותר, אף לר' יהודה, ולא נחלקו אלא בגוונא ש"אפשר" עי"ש. [וכן נקטינן להלכה, עי' שו"ע סי' של"ז ס"א דלדידן שנקטינן כר"ש, מותר בין בגדולים בין בקטנים].

אולם האחרונים הקשו דמצינו בכמה דוכתי שלר' יהודה אסור אינו מתכוין אף בגוונא שאי אפשר, וכגון בשבת קלג. לענין בהרת במילה, שלר' יהודה אסור למול אע"פ שאינו מתכוין לקצוץ את הבהרת, ואפילו שאי אפשר למול בלא קציצת הבהרת.

ובחת"ס (יומא לד:) תי' דלא קאמרינן בגמ' בשבת כט: שלא אפשר מותר אלא רק באיסור דרבנן בלבד, וכגון בגרירת ספסל דהוי כלאחר יד, ומה דאיתא בגמ' בפסחים שלא אפשר מותר באסור דאו', התם איירינן רק בהנאה הבאה מאליה, וכדכתב הפנ"י שם. וע"ע בחזו"א (או"ח סי' נ' סק"ו) שחילק באו"א, וע"ע בשפת אמת (שבת שם) ובאגלי טל (חורש סק"כ).

1. אמנם בשטמ"ק בכתובות ה: כתב בשם מורו שאע"פ שיש איסור מדאו' אבל אינו חייב חטאת. וע"ע בח"ח (בכלל ו' במ"ח סקי"ד) שכתב שדעת הרבה מן הראשונים שלר' יהודה דבר שאינו מתכוין מותר מן התורה, וזה צ"ב דלא מצינו כן בראשונים אלא רק לענין שבת בלבד משום דבעינן מלאכת מחשבת, אבל לענין שאר איסורים לא מצינו מי שאומר כן. [ומה שציין הבמ"ח שם לתוס' ביומא לד: הרי מפורש בתוס' שם דדוקא לענין שבת דשא"מ הוי מדרבנן ולא בשאר האיסורין, עי"ש]. [↑](#footnote-ref-1)
2. ועי"ש בתוס' שהקשו שהרי ר"י אסר בגרירת ספסל אע"פ שאסור רק מדרבנן, שהרי אינו אלא כלאחר יד, ואולי יתכן לחדש דיש לחלק דדוקא לענין איסורים שעיקרם דרבנן יש היתר אם אינו מתכוין, משום שכל החפצא דאיסורא הוא רק מדרבנן אבל באיסורים **שעיקרם** דאו' אלא שהותרו משום דלא הוי מלאכת מחשבת, בזה יש חפצא דאיסורא גם ללא כוונתו, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-2)
3. כך היא גרסת רוב הראשונים. אמנם גירסת היראים (סי' רע"ד) היא שבגדולים לכו"ע אסור, וטעמו דבגדולים הוי קרוב לפסיק רישיה שיעשה חריץ [ויל"ע אם כוונתו דהוי איסור מה"ת, או רק מדרבנן שגזרו בזה כיון שקרוב לאיסור דאו']. [↑](#footnote-ref-3)