קונטרס מאוחד חנוכה תשפב
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / אורח חיים / סימן תרעב עד תרעז - חנוכה

**שיעורי הלכה**

**ממורינו המרא דאתרא**

**הגאון ר' צבי ובר שליט"א**

הלכות חנוכה

##### **חנוכה תשפ"ב**

**-פנימי-**

מקום ההדלקה

### אם עדיף להדליק בחלון כשיש שם יותר פרסומי ניסא

כתב השו"ע (סימן תרעא סעיף ה) נר חנוכה מניחו על פתח הסמוך לרשות הרבים מבחוץ, אם הבית פתוח לרשות הרבים מניחו על פתחו, ואם יש חצר לפני הבית מניחו על פתח החצר, ואם היה דר בעלייה שאין לו פתח פתוח לרשות הרבים, מניחו בחלון הסמוך לרשות הרבים.

ומבואר בשו"ע שההדלקה לכתחילה היא בפתח, ואם אינו יכול מדליק בחלון. ומסתבר דאף באופן שאם ידליק בחלון יראו את הנר יותר אנשים, ויהיה יותר פרסומי ניסא מאשר אם ידליק בפתח ביתו, עדיף להדליק בפתח ביתו, משום ששם הוא עיקר מקום ההדלקה, וכן דעת רוב הפוסקים, אמנם הביאו בשם הגר"ח קנייבסקי (בספר תורת המועדים ס"ק יג) דס"ל שבכה"ג עדיף להדליק בחלון כדי להרבות בפרסומי ניסא, וזה חידוש גדול וצ"ע.

### אם יש מעלה להדליק בפתח היוצא למרפסת

ובאופן שיש לו פתח היוצא למרפסת יש לדון אם יש מעלה להדליק בפתח זה, דמסתבר שאין לדון אותו כדין 'פתח הבית', דפתח הבית הוא דווקא המקום שממנו נכנסים לבית כשמגיעים מרה"ר, אך עדיין נראה שעדיף להדליק בפתח זה יותר מבחלון ביתו, שהרי כשמדליק שם הרי הוא מסובב במצוות שהמזוזה בימינו ומנורה בשמאלו, והוא דין בפני עצמו כדמוכח ברמ"א (שם סעיף ז) שכתב דאף בזמן שהיו מדליקין בפנים, המנהג להדליק בטפח הסמוך לפתח, ומבואר במשנ"ב (ס"ק לז) שהוא כדי שיהיה מסובב במצוות, ומוכח שיש ענין בפנ"ע שיהיה מסובב במצוות, ולכן עדיף להדליק בפתח הפונה למרפסת הפונה לרשות הרבים יותר מאשר בחלון. וכ"כ בהליכות והנהגות (סי' כא) שהחזו"א היה מדליק בפתח שיוצא למרפסת באופן שראו מרה"ר.

אך עדיין יל"ע באופן שאם ידליק בחלון יראו את הנר יותר אנשים, אם גם בזה עדיף להדליק בפתח הפונה למרפסת, או שבכה"ג שאינו נחשב ממש כפתח, עדיף שידליק בחלון כדי להרבות בפרסומי ניסא. ומסתבר שאפילו בכה"ג עדיף להדליק בפתח כיון שיש בו את המעלה שהוא מסובב במצוות, אף שיש פחות אנשים שרואים את הנר, כיון שמכל מקום רואים משם את ההדלקה.

### מי שיש לו חצר אם ידליק בחלון או בפתח החצר הסמוך לרה"ר

כתב השו"ע שם שאם יש חצר לפני הבית מניחו על פתח החצר, והוא דעת התוספות (שבת כא, ב ד"ה מצוה) שמה שאמרו בברייתא שמניחו על פתח ביתו מבחוץ היינו כשאין לו חצר, אבל כשיש לו חצר מניחו על פתח החצר. אולם דעת רש"י שלעולם מניח בפתח ביתו, ואם יש לו חצר מניחו בפתח ביתו היוצא לחצר, והביאור הלכה (ד"ה פתח) הביא שדעת השו"ע הוא דלא כדעת רש"י והר"ן והאור זרוע. וגם ברמב"ם (פרק ד מהלכות חנוכה הלכה ז) לא הזכיר דין זה שאם יש לו חצר ידליק בפתח החצר, ומשמע שדעתו כרש"י דלעולם מדליק בפתח ביתו.

### דין החצירות בזמנינו

והנה קיי"ל להלכה כדעת התוספות שמדליק בפתח החצר, אולם דעת החזו"א שבזמנינו אין דין 'חצר', ויסוד הדברים הוא ממה שמצינו במג"א בהלכות עירובין (סימן שסג סעיף כו) שמבוי הוא דוקא כשפתוחות לתוכו בתים וחצרות, ובזמנינו אין חצרות פתוחות למבוי וממילא אין להם דין מבוי. וכתב החזו"א (או"ח סימן סה ס"ק נב, וכן בסימן צ ס"ק כג) שאף שבאמת מצוי חצרות היוצאות מהבתים, ס"ל להמג"א שאין החצרות בזמנינו קרויים 'חצר', משום שבזמן חז"ל היו משתמשים בחצר כדירה, אך בחצירות שלנו לא משתמשים בשימושי הדירה, ואין זה קרוי 'חצר' אלא רחבה. ומטעם זה סבר החזו"א שגם לעניין הדלקת נר חנוכה אין להדליק בפתח החצרות של זמנינו. [מיהו באמת דברי החזו"א מחודשים, שבאחרונים (עיין בבית מאיר סימן שסה סעיף ב) נראה שנקטו שבאמת במקומו של המג"א לא היו חצרות יוצאים למבוי, וכן מבואר בחיי אדם (כלל עא סעיף יג) שהביא שבעיר וילנא החצרות יוצאים מהבתים ומשם למבוי וממילא יש לזה דין מבוי, ומבואר דעתם שאין כוונת המג"א שאין בזמנינו דין חצר משום שאין משתמשים בזמנינו בחצרות לתשמיש הבית, אלא שרק לא היה שם 'חצר'].

ולעניין הלכה דעת הגרי"ש אלישיב שאף בזמנינו צריך להדליק בפתח החצר כמבואר בשו"ע, וכן דעת הרב מבריסק, וכן נראה מסתימת המשנ"ב, אך לדעת החזו"א בזמנינו אין להדליק בפתח החצר, כיון שלחצרות בזמנינו אין להם דין 'חצר'.

### מקום ההדלקה בבנין מגורים

ונידון זה מצוי בהדלקה בבנין מגורים עם חדר מדרגות אם יכול להדליק בפתח הבנין, דדעת החזו"א (עי' ארחות רבינו חלק ג עמוד יא) שלא שייך להדליק בפתח הבנין כיון שחדר המדרגות אינו נחשב כחצר, משום שאין עושים שם את שימושי הבית, אמנם משמיה דהגריש"א מובא דס"ל שדין חדר מדרגות כדין חצר שלפני הבית, ולדעתו צריך להדליק בפתח הבנין הפונה לרה"ר. ובאמת בחדר מדרגות בבנין עם הרבה קומות יותר מסתבר כדעת החזו"א, דאינו נחשב כחצר שהרי זה דומה יותר למבוי.

[ובאמת יש קצת ראיה שאי אפשר להדליק בפתח החדר מדרגות ממה שכתב השו"ע שאם דר בעליה ידליק בחלון, ולכאורה קשה מדוע שלא ידליק בפתח החצר, שהרי דעת השו"ע להלכה כדעת התוספות שמדליק בפתח החצר, וביאר המשנ"ב (ס"ק כג) שמדובר באדם הגר בעליה ואין לו פתח לחצר הסמוכה לרה"ר אלא שנכנס לביתו דרך הבית התחתון. ובשער הציון (ס"ק כז) כתב ז"ל 'דאם היה פתח העליה פתוח לחצר היה מניחה על פתח החצר שהוא פתוח לרשות הרבים, ואם היה פתח העליה פתוח לרשות הרבים היה מניחה על הפתח'. אך עדיין צ"ע מדוע הוא אינו יכול להדליק בפתח החצר, הרי חצר זו משמשת אותו כדי להיכנס לביתו, ולכאורה מוכח כאן שמדרגות שמשמשות רק כמעבר כדי להיכנס לביתו, לא נחשבות כ'חצר' של העליה].

ולמעשה נראה שמי שמתגורר בבנין מגורים כיון שיש מחלוקת אם יכול להדליק בפתח הבנין הפונה לרה"ר, עדיף שידליק בחלון. ואם החלון גבוה מעל עשרים אמה, אפשר להדליק בפתח ביתו הפונה לחדר המדרגות, והיינו דווקא באופן שעוברים שם השכנים, אך אם אין שם אנשים שיראו את הדלקתו, ובפרט בבניינים שיש בהם מעלית, ואין הרבה עוברים ושבים בסמוך לפתח ביתו, אינו יכול להדליק שם [וידליק בחלון כמו שיתבאר בסמוך]. ונראה שאם יש לכה"פ שתי שכנים שעוברים שם יכול להדליק שם דחשיב כפרסומי ניסא ל'רבים', אך באופן שיכול להשאיר את דלת ביתו פתוחה כדי שיראה את הנרות מביתו עדיף טפי, שבזה הוא מקיים גם דין הדלקה בביתו.

ויש שסוברים שיש להדליק בחלון שמעל עשרים אמה וסמכו על כך שההדלקה נראית בבנין ממול. [ואף שיל"ע בזה דלכאורה תיקנו להדליק במקום שתראה ההדלקה ברשות הרבים, מכל מקום נראה שכשאין אפשרות אחרת יש לסמוך על זה]. ובאמת כשמדליק בחלון מעל עשרים אמה יש לצרף את דעת הריטב"א בשבת (כא, ב ד"ה ואם דר) שכתב דהדר בעליה מדליק בחלון אפילו אם הוא למעלה מעשרים אמה, כיון דלא אפשר אלא בהכי, וכעי"ז כתב הפמ"ג (סימן תרעא משבצו"ז ס"ק ה) שיש מעלה קצת להדליק בחלון אף אם הוא למעלה מעשרים אמה ע"ש.

### מדידת גובה עשרים אמה

ונראה פשוט שמודדים גובה עשרים אמה מהמקום שבו עוברים הרבים [ולא מתחתית הבנין]. ואף אם תחת הבנין הוא יותר מכ' אמה, אם יש במרחק מועט מקום גבוה יותר שעוברים שם רבים, ומשם יש פחות מעשרים אמה שפיר דמי שיכול להדליק בחלון זה. אמנם אם הרחוב נמצא במרחק גדול שהנרות אינם נראים שם בבירור, מחשבין את העשרים אמה לפי דרך הרבים הסמוכה לבנין.

דין הדלקה בבית הכנסת

### כמה פרטים בהדלקת נרות בבית הכנסת

**להדליק עד חצות-** כתב המג"א (סימן תרע ס"ק ב) שבבית הכנסת ידליקו את הנרות עד חצות. ובפרט בימינו שיש לומדים בבית הכנסת עד לשעה מאוחרת, ראוי לכתחילה לשים הרבה שמן בנרות של בית הכנסת, שידלק לכל הפחות עד חצות.

**זמן ההדלקה בבית הכנסת-** כתב הרמ"א (סימן תרעא סעיף ז) שנהגו להדליק בביהכנ"ס בין מנחה למעריב. ונראה שדין ההדלקה בבית הכנסת הוא דווקא כשמתכנסים לתפילה, היינו אחר תפילת מנחה [הסמוכה לשקיעה] או לפני מעריב, אך לא תיקנו להדליק כשמתכנסים לצורך לימוד וכדומה. ולכן נראה שבמקום שמתכנסים ללמוד, ומתפללים תפילת מעריב מאוחר יותר, לא ידליקו את הנרות עד לזמן תפילת ערבית. [ולכתחילה צריך שיהיו עשרה אנשים בשעה שמדליקין, אמנם בערב שבת כתב המשנ"ב (שם ס"ק מז) שיכול להדליק קודם שיש עשרה, ויהיה פרסומי ניסא כשיבואו אחר כך המתפללים לבית הכנסת. וע"ע בביאור הלכה שם (ד"ה ויש נוהגין)].

**בית כנסת עם כמה חדרים-** בית כנסת שיש בו כמה חדרי תפילה ['שטיבלאך'], נראה שאין מדליקין בברכה אלא רק בחדר המצוי בו ארון קודש שיש בו ספר תורה בקביעות, אך בחדר שאין בו ארון קודש עם ס"ת בקביעות, ובכל פעם לוקחים ספר תורה מבית הכנסת המרכזי, אין להדליק שם בברכה כי הוא נטפל לבית הכנסת המרכזי.

**מקום ההדלקה בבית הכנסת-** כתב הרמ"א (שם) ובבית הכנסת מניח את המנורה בכותל דרום ומסדרן ממזרח למערב, ובמשנ"ב (ס"ק מג) כתב שידליק בתחילה את הנר הסמוך לארון קודש.

והנה בארצות אשכנז היו מתפללים לצד מזרח ומדליקים בכותל דרום, ואם ידליק בתחילה את הנר הסמוך לארון הקודש נמצא שמתחיל בנר השמאלי, ויל"ע על מנהגם שהרי כתב השו"ע (סימן תרעו סעיף ה) שצריך להדליק בתחילה את הנר הימני. וצ"ל שבמקומות אלו היו המדליק עומד בשעת ההדלקה בין הכותל למנורה ופניו למנורה, ונמצא שמדליק בתחילה את הנר הימני שהוא גם הנר הסמוך לארון הקודש.

ובשכונת נווה יעקב שמתפללים לצד דרום נראה שיש להקפיד לקבוע את המנורה בכותל דרום משמאל לארון הקודש, דאז ידליק ביום הראשון את הנר הימני, שהוא גם הנר הסמוך לארון הקודש, [ולא יקבע את המנורה מימין לארון הקודש, שאז כשמדליק את הנר הימיני, הוא הנר המרוחק מארון הקודש].

### ברכת שהחיינו בביתו אחר שהדליק בבית הכנסת

כתב המשנ"ב (סימן תרעא ס"ק מה) ששליח ציבור שהדליק בבית הכנסת ובירך שם שהחיינו, כשחוזר ומדליק בביתו לא יברך שוב שהחיינו, אם לא כשמדליק להוציא את אשתו ובני ביתו. ומקור דבריו משו"ת זרע אמת (חלק א סימן צו), ושם ביאר טעמו דברכת שהחיינו שמברכים בהדלקה, נתקנה גם על ה'זמן' של חנוכה, ואחר שכבר בירך על הזמן, לא תיקנו שיברך רק על מצוות ההדלקה בביתו.

ודבריו צ"ע שהרי מצינו שתיקנו ברכת שהחיינו גם בקיום המצוה בלחוד, וכמו בקידוש של סוכות דמבואר בשו"ע (סימן תרמא ובמשנ"ב שם ס"ק ו), שאף אם כבר בירך שהחיינו רק על היום טוב [באופן שקידש ואכל מחוץ לסוכה], מכל מקום כשאוכל בסוכה צריך לחזור ולברך שהחיינו משום קיום המצוה, וה"נ אף שכבר בירך על ה'זמן' בהדלקה שבבית הכנסת, מכל מקום כשמקיים את המצוה של הדלקת נרות חנוכה בביתו צריך שיברך על זה שהחיינו משום קיום המצוה וצ"ע [וכבר הקשה כן באגרות משה (חלק א סימן קצ)].

דין אכסנאי

### החידוש בחיוב של אכסנאי בנר חנוכה

איתא בגמרא בשבת (כג, א) אמר רב ששת אכסנאי חייב בנר חנוכה. אמר רבי זירא מריש כי הוינא בי רב, משתתפנא בפריטי בהדי אושפיזא, בתר דנסיבי איתתא אמינא השתא ודאי לא צריכנא, דקא מדליקי עלי בגו ביתאי.

ובר"ן שם (ט, ב מדפי הרי"ף) הקשה מה החידוש בכך שאכסנאי חייב בנר חנוכה, וביאר בזה"ל 'דלא תימא דין נר חנוכה כדין מזוזה דכל מי שאין לו בית פטור מן המזוזה', והיינו דהסלקא דעתך היתה שגדר החיוב של נר חנוכה הוא חובת הבית, ומי שאין לו בית פטור לגמרי, וקמ"ל שאף אכסנאי חייב להדליק.

ובביאור מסקנת הסוגיא י"ל דקמ"ל שהחיוב של נר חנוכה אינו תלוי בבית עצמו, אלא הוא חובת גברא להדליק הנר, ועל כן אף אכסנאי שאינו בביתו חייב בהדלקה. אך י"ל באופ"א דאף למסקנא חיוב נר חנוכה הוא רק בביתו, וקמ"ל שהאכסנאי נחשב כמי שיש לו בית, וע"י שמשתתף בפרוטה עם הבעה"ב חשיב שמקיים את החובת הדלקה בבית.

אמנם ברא"ש (סימן ח) כתב בזה"ל 'אכסנאי חייב בנר חנוכה ואינו יוצא בנרו של בעל הבית דלא הוי בכלל איש ואשתו', ומבואר לכאורה דס"ל להרא"ש שיש חובת גברא להדליק את הנר גם כשאין לו בית, ולכן היה פשוט שגם האכסנאי חייב בנר חנוכה, רק שהיה ס"ד שיוצא ידי חובתו בהדלקת הבעה"ב וקמ"ל שיש לו חיוב להדליק בעצמו [ולדבריו צ"ל שכשמשתתף בפרוטה חשיב כמו שהדליק את הנר בעצמו, אמנם יתכן לפרש דלא חשיב כאילו הדליק בעצמו, אלא הקמ"ל שע"י הפריטי נחשב כאחד מבני ביתו].

### אם כשמדליקים עליו בביתו יש דין לברך ברכת הרואה

כתב השו"ע (סימן תרעז סעיף ג) יש אומרים שאף על פי שמדליקין עליו בתוך ביתו, אם הוא במקום שאין בו ישראל מדליק בברכות, והוסיף הרמ"א שהוא משום שצריך לראות הנרות, וכיון שאין לו נרות לראות חייבו אותו להדליק, ולכן מדליק בברכה. ובמשנ"ב שם (ס"ק יד) כתב דדין זה סותר למש"כ השו"ע לעיל (סימן תרעו סעיף ג) דשם מבואר שמי שמדליקין עליו בביתו א"צ להדליק בעצמו, ואף ברכת הרואה אינו מברך, ומסיק המשנ"ב דלכן לדינא אין לנהוג כן להדליק בברכה.

[ובשעה"צ (סימן תרעז ס"ק כא) הביא שהמאמר מרדכי כתב ליישב את הסתירה בדברי השו"ע, דמה שסתם השו"ע בסימן תרעו שמי שמדליקין עליו בביתו א"צ להדליק כלל וא"צ לברך גם ברכת הרואה, היינו כשנמצא במקום שרואה נרות של ישראל אחרים, ואף שאינו מברך על הראיה סגי בכך, ומה שכתב השו"ע בסימן תרעז שמשום שצריך לברך ברכת הרואה תיקנו שידליק בברכה, איירי כשהוא נמצא בין הגויים דאינו רואה נרות של אחרים, ולכן הוא צריך להדליק בעצמו. אך כתב השעה"צ שתירוץ זה דחוק ואין לנהוג כן לדינא ע"ש, ונראה הטעם דקשה לומר שאם הוא רק רואה נר של ישראל אחר ואינו מברך עליו דבזה הוא יוצא משום פרסומי ניסא, דאין מה שמשייך אותו לאותו הנר].

והנה שיטה זו שאף מי שמדליקים עליו בביתו צריך לברך בעצמו, הובאה בבית יוסף בשם הארחות חיים וז"ל 'מי שבא בספינה או שהוא בבית גוים מדליק בברכות ומניחה על שולחנו, ולא דמי לאכסנאי דאמרינן דאי מדליקין עליה בגו ביתיה לא בעי לאשתתופי, דשאני התם שיש פרסום הנס בהדלקת אושפיזו', ומבואר בלשונו דהסברא לחלק בין מי שנמצא בין הגויים לבין אכסנאי שמדליקין עליו בביתו שא"צ להשתתף בפרוטה, הוא משום שלאורח יש פרסומי ניסא בהדלקה של הבעל הבית שלו. ומבואר מזה דיש ב' דינים בחיוב הדלקת נר חנוכה, האחד שיש חיוב הדלקה בביתו, והשני דיש חיוב גברא שישתתף בפרסום הנס ע"י הנרות חנוכה, ואכסנאי שמדליקין עליו בביתו הרי הוא מקיים את ב' הדינים, שיוצא ידי חובת ההדלקה בבית במה שאשתו מדלקת עליו בביתו, ויוצא ידי חובת הגברא לפרסם הנס בהדלקת אושפיזו.

ולפי זה צ"ל שהדין שאכסנאי שאין מדליקין עליו בביתו דמשתתף בפרוטה, היינו שעי"ז הוא נעשה שותף עם הבעה"ב בנר, ובזה הוא מקיים בזה גם את החובת הדלקה בבית, וגם את החיוב גברא שלו. וכעי"ז הביאו בשם הגרשז"א (בספר הליכות שלמה חנוכה פרק יג).

וכן צ"ל במש"כ המשנ"ב (סימן תרעז ס"ק ג) לגבי אכסנאי שאין מדליקין עליו בביתו שכתב השו"ע שצריך להשתתף בפרוטה, וכתב שם המשנ"ב שאם יש לאכסנאי נר, טוב שידליק בעצמו, ולהנ"ל יש לבאר שבהדלקת הנר הוא מקיים את שתי הדינים גם את חובת ההדלקה בבית וגם את החובת גברא של פרסומי ניסא. ועל כרחך צריך לומר שהמקום שהאכסנאי נמצא שם חשוב כ'ביתו', ויכול לצאת שם גם את החובת הדלקה של 'הבית'.

### אכסנאי המברך בבית הכנסת

והנה כתב השעה"צ (סימן תרעא ס"ק נב) בשם הגהות הגאון ר' ברוך פרענקיל שמסתפק לגבי אורח המדליק בנרות בית הכנסת, דאפשר שאין צריך לחזור ולהדליק באכסניא. ומבואר בהגהות הנ"ל דמיירי באורח שמדליקין עליו בביתו, ובזה הוא מקיים את חובת ההדלקה בביתו, אלא דמכל מקום צריך לצאת ידי חובת הגברא ולהשתתף בפרסומי ניסא, ויוצא בזה בהדלקת הבעה"ב, ועל זה כתב דהכא שכבר הדליק בבית הכנסת אינו חייב לצאת מהבעל הבית בברכה, שהרי כבר בירך על פרסומי ניסא בעצמו. ודבריו צ"ע שכיון שמדובר באכסנאי שמדליקין עליו בביתו, הרי הוא יוצא בכך ואינו צריך לברך [ואם כוונתו על ה'מהדרין' שנהגו להדליק במקום האכסניא אף אם מדליקין בביתם, איך מקיים דין מהדרין במה שמדליק בבית הכנסת, ודוחק לומר דר"ב פרענקיל סבר להלכה כדעת המרדכי דאכסנאי חייב בהדלקה גם אם מדליקים עליו בביתו, שהרי המשנ"ב הביא דבריו והוא הכריע שאינו מדליק בברכה וכמשנ"ת, וגם בלשונו לא משמע כן דכתב שמכיון שהטעם שחייב להדליק בביתו אחר שהדליק בביהכנ"ס הוא רק משום נר איש וביתו, לכן אם אשתו מדלקת בביתו א"צ לחזור ולהדליק ולא משמע כפירושים הנ"ל וצ"ע].

### אכסנאי שמדליקין עליו בביתו ורוצה להדליק בעצמו

אכן יש להקשות על יסוד זה דהנה כתב הרמ"א (סימן תרעז סעיף ג) שאף מי שמדליקים עליו בביתו אם רוצה להחמיר על עצמו ולהדליק בפנ"ע מדליק ומברך עליהם וכן נוהגין, ובמשנ"ב (ס"ק טו) הביא דצריך לכוין קודם שעת ההדלקה שאינו רוצה לצאת בהדלקה של אשתו וממילא אין כאן חשש ברכה לבטלה, דכיון שאינו רוצה לצאת בהדלקתה חל חיוב הדלקה עליו [אמנם לדינא כתב המשנ"ב (שם ס"ק טז) שידליק בלא ברכה, משום שיש פוסקים דס"ל דלאו כל כמיניה להפקיע עצמו מההדלקה בביתו ע"ש. אמנם אם אשתו מדליקה במקום אחר, אינה פוטרת אותו מחובת ההדלקה, שמדליק ומברך כדין כמו שיתבאר בסמוך].

ומבואר בדברי המשנ"ב שהאכסנאי יכול לכוין שלא לצאת בהדלקת אשתו, אך צ"ע דלפי היסוד הנ"ל שיש חובת הדלקה בבית ויוצא ידי חובה במה שמדליקה אשתו, ורק שיש לו גם את החיוב גברא של פרסומי ניסא, וא"כ איך נאמר לו שיכוין שלא לצאת בהדלקת אשתו, הרי בכך הוא יפסיד את עיקר חיוב ההדלקה בביתו. וצ"ל לדעתו דס"ל שהאכסנאי נחשב כאחד מבני הבית ולכן יכול לצאת בהדלקתו ידי חובת דין ההדלקה בבית.

### שישמעו בני הבית את הברכה מהמברך

והנה נתבאר שיש סתירה בשו"ע אם מי שמדליקים עליו בביתו צריך לברך ברכת הרואה, וא"כ כל אחד מבני הבית שאינו שומע את הברכה מהבעל הבית נכנס לספק אם צריך לברך ברכת הרואה, ולכן נראה שכדי לא להיכנס לספק יש להקפיד לכתחילה שכל בני הבית ישמעו את הברכה מבעל הבית או מאחר שמדליק בבית, שלא יכנסו לספיקות.

הדלקת בעל הבית ובני ביתו ומה נחשב ביתו

### מתי בעל נפטר בהדלקת אשתו ואשה נפטרת בהדלקת בעלה

ובדין אכסנאי נתבאר שהבעל נפטר במה שמדליקה עליו אשתו בביתו, ודין זה הוא רק באופן שהיא מדליקה את הנר בביתם, אך אם היא לא נמצאת בביתם היא אינה מוציאה אותו ידי חובה. ונראה דכן הדין גם בהא דהבעל מוציא את אשתו בהדלקה שהוא רק כשמדליק בביתם, אך אם גם הבעל אינו נמצא בביתו, אינו יכול לפטור את אשתו מדין אשתו כגופו.

### אשה הנמצאת בבית החולים בזמן הדלקת נרות

אשה הנמצאת בבית חולים בחנוכה, אם בעלה מדליק עליה בביתה שפיר יוצאת ידי חובה, אמנם אם בעלה אינו מדליק בביתם, הרי היא צריכה להדליק [וכמשנ"ת לעיל דכשאינו בביתו אינו יכול לפטור אותה מדין אשתו כגופו], אכן פעמים רבות אין אפשרות שתדליק במקום חיובה, ועל כן אם אינה יכולה לברך במקומה, היא צריכה לשמוע את הברכה מאחר שמדליק בברכה.

### מדליקין עליו בארץ אחרת

ואם אשתו מדלקת עליו בביתו אך הוא נמצא בארץ אחרת, וזמן ההדלקה אצלו לאחר הזמן שבו מדליקה עליו אשתו בביתו [וכגון שהוא במקום הנמצא ממערב לארץ ישראל] יל"ע אם היא מוציאה אותו בהדלקתה. ולפי מש"כ המשנ"ב שיכול לכוין שלא לצאת בהדלקתה, גם כאן יכוין שלא לצאת בהדלקתה, אך כיון שיש המפקפקים בזה עדיף שיצא מאחר. אמנם אם הוא נמצא בחוץ לארץ וזמן הדלקתו לפני המקום שבו אשתו מדליקה [וכגון שהוא נמצא ממזרח לארץ ישראל], יכול להדליק בברכה, שהרי הוא מדליק קודם הדלקתה.

### הנוסע למקום אחר בזמן ההדלקה היכן ידליק

ישנה שאלה מצויה במי שנוסע להתארח במקום אחר היכן הוא מקום הדלקתו, והנה זה נראה פשוט שאם הוא מתארח רק בסעודה אחת אצל חבירו או אצל הוריו דאינו יכול להדליק באותו מקום דאינו נחשב כביתו כלל, וכן מבואר בט"ז (סימן תרעז ס"ק ב והביאו המשנ"ב שם ס"ק יב) שמי שנמצא בבית רק לסעודה אחת, אם ידליק שם הרי זה כמו שמדליק ברחוב העיר, שההדלקה אינה שייכת אליו כלל.

ובאופן שנוסע למקום אחר ונשאר שם ללון, ידוע דדעת הגריש"א (פניני חנוכה עמוד קיט) שבכדי שייחשב המקום כביתו צריך שישהה שם כל ימי החנוכה או לכל הפחות ברוב ימי החנוכה, דבכך המקום נחשב כביתו לעניין הדלקת הנר, ודייק כן בפרי חדש (סימן תרעז סו"ס א) שכתב שצריך שישן באותו בית כל ח' ימי חנוכה, ולדעתו אם נוסע מביתו ליום אחד צריך למנות שליח שידליק נרות חנוכה בביתו. אכן מנהג העולם שאם נוסע לבית אחר ולן שם שמדליק במקום שנוסע אליו, משום שנחשב שבאותו יום זה הבית שלו, וכן מטו בשם החזו"א (שלמי תודה חנוכה סימן כג ס"ק ב), וכן דעת כמה אחרונים, וכן נראה לדינא.

ומי שמתארח בשבת בבית של אחרים, נראה שאם הוא חוזר מיד לביתו, ואינו נשאר בביתם לסעודת 'מלוה מלכה', יחזור לביתו וידליק שם, אך אם הוא נשאר שם לסעודת 'מלוה מלכה' ידליק שם, משום שעדיין נחשב מקום זה כביתו.

### חתן המתחתן בימי החנוכה

ולעניין חתן שמתחתן בימי החנוכה נראה שאם בשעת ההדלקה הוא עדיין לא יצא מבית הוריו, הרי הוא גר שם בשעת ההדלקה וחייב להדליק במקומו, אך אם הוא יוצא לאולם קודם זמן ההדלקה, הרי כבר עקר מביתו ועדיין אין לו בית אחר, ולכן נראה דצריך להדליק בברכה כשמגיע לביתו בלילה. וכן הדין לגבי הכלה היוצאת מביתה קודם זמן ההדלקה, דנראה שבכה"ג אינה יוצאת בברכת אביה משום שכבר עקרה דירתה, ולכן צריכה להדליק בברכה כשתבוא לביתה בלילה [או תצא בהדלקת בעלה באופן שהוא מדליק בביתם בלילה].

### הטעם שבני הבית מברכים על ההדלקה והאם מברכין על 'מהדרין'

כתב הרמ"א (סימן תרעא סעיף ב) שיש אומרים שכל אחד מבני הבית ידליק, וכן המנהג פשוט. והיינו דדעת הרמ"א שכל אחד מבני הבית ידליק בפני עצמו, ויברך על ההדלקה, מדין 'מהדרין מן המהדרין'.

ומבואר מדברי הרמ"א שאף על הדלקה שחיובה הוא רק משום 'מהדרין' מברכים עליו. אמנם הרעק"א בתשובה (תניינא סימן יג) דן לגבי מי שהדליק ז' נרות ביום השמיני, שצריך להדליק בו ח' נרות, וחוזר ומדליק עוד נר כדי לקיים את דין ה'מהדרין' כדין, אם צריך לברך עליו, וכתב דאין להביא ראייה שאפשר לברך על הידור מדמצינו הכא שכל בני הבית מברכין על ההדלקה, דשאני הכא שבשביל לקיים דין מהדרין כל בני הבית מכוונים שלא לצאת בהדלקת הבעה"ב.

אמנם באמת נחלקו בזה האחרונים אם אכסנאי שמדליקין עליו בביתו יכול לכוין שלא לצאת במה שמדליקין עליו כדי שיוכל להדליק במקומו בברכה, דדעת הרמ"א (סימן תרעז סעיף ג) שאכסנאי יכול להחמיר על עצמו להדליק בברכה, והטעם שיכול האכסנאי לברך בעצמו, ביאר התרומת הדשן (סימן קא) שהוא מדליק מדין מהדרין, וס"ל שהמדליק מדין מהדרין יכול לברך בעצמו. אמנם המהרי"ל כתב טעם אחר דהאכסנאי מכוין שלא לצאת בהדלקה שבביתו (כמבואר במשנ"ב ס"ק טו). ובביאור דעת התרומת הדשן נראה דס"ל שעל כרחו הוא יוצא בהדלקה שבביתו, ואינו יכול לכוין שלא לצאת בהדלקה זו, ולכן נקט דהטעם שיכול לברך הוא משום דין 'מהדרין'.

אמנם דעת המהרש"ל (מובא שם במשנ"ב ס"ק טז) שאכסנאי שמדליקין עליו בביתו אינו יכול לברך ולהדליק בעצמו, וטעמו דלאו כל כמיניה לומר איני רוצה לצאת בהדלקה שבביתו, והיינו כמו שנתבאר בדעת התרומת הדשן, ומעתה לדעת המהרש"ל צ"ל דמה ששאר בני הבית מברכין על ההדלקה הוא משום שיש עליהם חיוב הדלקה מדין 'מהדרין', שהרי אינו יכול לפרש שבני הבית מכוונים לא לצאת בהדלקה של הבעה"ב, דהא לדעתו לאו כל כמיניה לכוין שלא לצאת בהדלקת הבעה"ב.

אך א"כ צ"ע מדוע ס"ל למהרש"ל שאכסנאי אינו יכול להדליק בברכה, דמכל מקום לכל הפחות הוא מקיים בהדלקה דין 'מהדרין' ולמה לא יוכל לברך מדין 'מהדרין', וצ"ל דס"ל שכשהוא אינו בביתו אין עליו גם דין מהדרין, דהמקום שמתאכסן בו אינו נחשב כביתו כלל, ופליג בזה על התרומת הדשן דס"ל שהאכסנאי נחשב כאחד מבני הבית, ולכן יש עליו דין מהדרין. [ובלאו הכי צ"ל כן בדעת המהרי"ל שהתיר לאכסנאי לכוין שלא לצאת בהדלקה שבביתו, אף שמפסיד בזה את דין ההדלקה בבית, ועל כרחך דס"ל שהאכסנאי נחשב כאחד מבני הבית, ולכן יכול לקיים שם את דין ההדלקה בבית, וכבר נתבאר כן בדבריו הט"ז לעיל, אך המהרש"ל נקט שרק ע"י שמשתתף בפרוטה נחשב כאחד מבני הבית].

אך צ"ע בדעת הפרי חדש דכתב להדיא (סוף סימן תרעב) שאין מברכין על הידור מצוה, ומאידך ס"ל כדעת המהרש"ל שהאכסנאי אינו יכול לברך על ההדלקה, דלאו כל כמיניה להפקיע את עצמו מההדלקה שמדליקין עליו בביתו, ומעתה צ"ע לדבריו מדוע בני הבית יכולים לברך על הדלקתם הרי יצאו בברכת בעה"ב, ועל הדלקה מדין הידור אין מברכים. וצ"ל שדווקא אכסנאי אינו יכול להדליק בעצמו משום דס"ל שמקום האכסניא אינו נחשב כביתו, ואינו יכול להפקיע את עצמו מההדלקה בבית, כיון שחיובו שם, אך בני הבית שפיר יכולים להפקיע את עצמם מהדלקת הבעה"ב, שהרי הם מקיימים בהדלקתם חיוב הדלקה בבית.

ולעניין מעשה עולה שנחלקו האחרונים אם בני הבית צריכים לכוין שלא לצאת בהדלקת הבעה"ב, ונראה שיכוונו בני הבית לעשות כפי ההלכה, והמדליק בסתם זה כוונתו.

### גדר חיוב נשים בהדלקת נר חנוכה

כתב השו"ע (סימן תרעה סעיף ג) אשה מדלקת נר חנוכה שאף היא חייבת בה. וביאר המשנ"ב (ס"ק י) שהוא משום שאף הן היו באותו הנס. ויש לחקור אם זה חיוב מיוחד לנשים משום שאף הם היו באותו הנס, או שמשום שאף הם היו באותו הנס אין להם את הפטור שיש לנשים בכל מצות עשה שהזמן גרמא, והרי הם בכלל החיוב כמו האנשים.

### חיוב קטנים בהדלקת נר חנוכה

ויש נפק"מ בזה לעניין חיוב ההדלקה של קטנים שאם הטעם שאף הם היו באותו הנס הוא סברא לחיוב בפני עצמה, הרי הקטנים גם היו באותו הנס, ויש לחייבם בהדלקה כגדול [וכעי"ז מצינו בריטב"א במגילה (יט, ב) שביאר דעת רבי יהודה דס"ל שקטנים כשרים לקרות את המגילה משום שהם היו באותו הנס ע"ש], אך אי נימא שהוא רק סברא שלא יהיה את הפטור של מצות עשה שהזמן גרמא, א"כ קטנים שאין עליהם חיובים כלל, אין לחייבם בהדלקה אף אם הם היו באותו הנס.

ובאמת בעניין חיוב קטנים בהדלקה כתב השו"ע (סימן תרעז סעיף ב) שקטן שהגיע לחינוך צריך להדליק, והמג"א (שם ס"ק ח) ביאר דמש"כ השו"ע שקטן מדליק מיירי כשיש לו בית, אך הנוהגים כהרמ"א שמדין מהדרין כל בני הבית מדליקין, מכל מקום קטן אינו צריך להדליק. ובאחרונים תמהו על דברי המג"א שהרי מפורש ברמ"א (סימן תרעה סעיף ג) שלדידן שכל בני הבית מדליקין גם קטן ידליק.

ובמחצה"ש תירץ דכוונת הרמ"א שם שגם קטן ידליק, היינו לפי שיטת היש מי שאומר שהביא השו"ע שם, שקטן שהגיע לחינוך יכול להוציא את הגדול בהדלקה, ולשיטה זו יש לו גם חיוב להדליק נר בפני עצמו כדין ה'מהדרין', אך המג"א כתב דבריו לדעת הפוסקים שקטן אינו מוציא גדול, ולשיטה זו אין חיוב לקטן להדליק משום 'מהדרין'. ולכאורה דברי המחצית השקל צ"ע שהרי לכו"ע אם יש לקטן בית משלו, יש לו חיוב מדין חינוך להדליק, ורק נחלקו אם יכול להוציא גדול בהדלקה, אך מדוע זה תלוי אם יש חיוב חינוך על הידור מצוה.

ולפי החקירה הנ"ל יש לבאר דברי המחצית השקל דמאן דסבר שקטן יכול להוציא את הגדול, על כרחך שחיובם להדליק הוא ממש כמו החיוב של הגדולים, משום שאף הם היו באותו הנס [אלא שהם חייבים בכך רק מדין חינוך], ואם גדר חיובם הוא ממש כגדולים, מסתבר שהם חייבים בכל חלקי המצוה, ולכן צריכים להדליק מדין 'מהדרין', אך מאן דסבר שקטן אינו יכול להוציא גדול, היינו דס"ל שחיוב ההדלקה של הקטן אינו כעין החיוב של הגדול, אלא הוא רק מדין חינוך בעלמא להרגילם במצוות, וא"כ י"ל דחיוב זה הוא רק לעיקר חיוב ההדלקה, אך אין לחייבו מדין זה להדליק משום 'מהדרין'.

### הערה על המנהג שגם הקטנים מדליקין נרות

והנה מנהג העולם שהקטנים שהגיעו לחינוך מדליקין את הנרות בפני עצמם. והביאו (בספר פניני חנוכה עמוד לא) בשם הגריש"א שהעיר דלכאורה עדיף טפי שלא ידליקו בפני עצמם, שהרי אם הם מדליקים בעצמם הם יוצאים רק בהדלקה של קטן, אך אם לא ידליקו הרי הם יוצאים בהדלקה שנעשית ע"י גדול. [ולפי השיטות שקטן יכול להוציא גדול אולי י"ל שחיוב ההדלקה של הקטן מדין חינוך הוא חיוב גמור, והוא אינו צריך לצאת ביותר מזה, אך לפי מה דקיי"ל שקטן אינו יכול להוציא גדול, וכבר נתבאר לעיל שלשיטה זו נראה שאין חיוב הדלקה גמור משום חינוך, אלא הוא רק חיוב חינוך בעלמא כדי להרגיל הקטנים במצוות, קשה טפי מדוע קטן מדליק לעצמו הרי אין על הקטן חיוב גמור, ולכאורה עדיף שיצא בהדלקה של גדול] וצ"ע.

אכן באמת יש לדון דאף כשבעל הבית מדליק, אין הכוונה שהאחרים יוצאים ידי חובה בהדלקת הבעל הבית, אלא שאחר שבעה"ב הדליק אין לשאר בני הבית חיוב להדליק, וא"כ יש לומר דבלא"ה לא יקיימו הקטנים את חיוב ההדלקה, אלא רק יפטרו מהחיוב בהדלקת הבעה"ב, ולכן יכולים להדליק בפני עצמם.

### אשה יכולה לחייב את עצמה בהדלקה

כתב המשנ"ב (סימן תרעה ס"ק ט) בשם תשובות עולת שמואל דאף לדידן שמדליקים כל אחד בפני עצמו, מכל מקום אשה אינה צריכה להדליק כי היא טפלה לבעלה, ואם רוצות להדליק מברכות, דהוי כשאר מצוות עשה שהזמן גרמא דיכולות לברך [ואף שלגבי קטנים נתבאר כבר בשיעורים שיש אומרים שבני הבית יכולים לכוין שלא לצאת ידי חובה בהדלקת בעל הבית (וכמש"כ המשנ"ב לקמן סימן תרעז ס"ק טו), הכא שאני דאשתו כגופו ואינה יכולה להפקיע את עצמה מהדלקת הבעה"ב].

ובעיקר מה שנתבאר במשנ"ב שאם רוצות יכולות להדליק בברכה, דיכולות להמשיך חיוב על עצמן, כדין מצוות עשה שהזמן גרמא, צ"ע מדוע לא אמרו כן גם באכסנאי שהדליקו עליו בביתו, דאף שיצא ידי חובה בהדלקה שבביתו שיוכל להמשיך על עצמו חיוב הדלקה, כמו נשים שממשיכות חיוב על עצמן.

ונראה דיש להוכיח מכאן שמה שסמכו להקל שהאשה יכולה להמשיך חיוב על עצמה אינו ברור כל כך, ועל כן רק לנשים סמכו להקל בזה. וכן מצינו בביאור הלכה (סימן קצ סעיף ד ד"ה יטעום) שביאר מש"כ הרמ"א בסימן תקפט (סעיף ו) שהמוציא נשים בתקיעות לא יברך בשבילם, משום שלכתחילה לא יסמוך על דין זה שנשים יכולות לברך, וע"ש בלשון הביאור הלכה וז"ל 'דלא נזכר שום רמז מצוה בש"ס על הנשים, ויותר טוב היה שהם בעצמן ג"כ לא יברכו, אלא שלא נוכל למחות בידן ע"ז, ועכ"פ אנו בודאי לא נברך בשבילן', ומבואר שהחמיר לגבי איש שלא יברך להוציא את האשה, וי"ל שמזה הטעם אכסנאי אינו יכול להמשיך על עצמו חיוב.

עוד מצינו כעין זה בהלכות פסח (סימן תעה בשעה"צ ס"ק לט) דמבואר שם שמי שאכל מצה בעודו שוטה לא יצא ידי חובתו ואם נשתפה צריך לחזור ולאכול, ובשעה"צ כתב שמי שהיה עוסק במצוה ואכל מצה יצא ידי חובתו, דהוא נחשב בר חיובא אלא שלא חייבתו תורה באותו זמן כיון שהוא עוסק במצווה אחרת. אך הוסיף שם שאין ברור אם יוכל לברך 'אקב"ו על אכילת מצה', כיון שהוא אינו מצווה על זה. ולכאורה צ"ע מדוע שלא יברך הרי גם אם הוא אינו מצווה, הרי הוא יכול למשוך על עצמו חיוב, כמו נשים שפטורות ממצוות עשה שהז"ג שיכולות למשוך חיוב על עצמן, ומוכח שלגבי איש לא הקילו לסמוך על זה.

זמן ההדלקה

### זמן ההדלקה

כתב השו"ע (סימן תרעב סעיף א) שזמן הדלקת נרות חנוכה הוא עם סוף שקיעתה, והיינו צאת הכוכבים, ובמשנ"ב (ס"ק א ובביאור הלכה ד"ה עם סוף שקיעתה) הביא דדעת הרבה ראשונים שפירוש משתשקע חמה היינו מתחילת השקיעה, וכן פסקו הגר"א והפרי חדש דכן עיקר, וא"כ צריך להדליק בתחילת השקיעה השניה. ואף שכתב בביאור הגר"א כאן שצריך להדליק בתחילת שקיעה שניה, מכל מקום לעיל בהלכות שבת (סימן רסא) כתב שהעיקר לדינא דשקיעת החמה היינו כשהחמה מתכסית מעינינו, וא"כ צריך להדליק בתחילת השקיעה כשהחמה מתכסית מעינינו, וכן נהגו תלמידי הגר"א, וכן נהג הגר"ז שמדליקים בשקיעת החמה, וכן נהגו רבים מבני התורה באר"י להדליק בשקיעת החמה ממש כשמתכסית החמה מעינינו.

ובשם הגריש"א אמרו שהדליק עשר דקות אחר שקיעת החמה, משום שחשש שהשקיעה שלנו אינה מדוייקת ולכן הדליק רק לאחר שעברו עשר דקות.

והחזו"א נהג להדליק כעשרים דקות לאחר השקיעה, ובחוט שני (חנוכה עמוד שיח) ביאר דעתו דחשש לדעת השו"ע שצריך להדליק בתחילת שקיעה שניה, ולדעת החזו"א צאת הכוכבים הוא מעט יותר משלושים דקות לאחר השקיעה, וא"כ תחילת שקיעה שניה הוא בערך שלוש עשרה דקות קודם לכן, והיינו כעשרים דקות אחר השקיעה [ועכ"פ יוצא בדיעבד שהרי זה עדיין תוך חצי שעה לשקיעה הראשונה].

אמנם יש שביארו דסברת החזו"א שלא הדליק בשקיעה משום ד'שרגא בטיהרא מאי מהני', והיינו שקודם שנעשה חושך לא ניכרת ההדלקה. וכן הביא באורחות רבינו (חלק ג עמוד יד), וע"ש שמשום כך היה מדליק כחמש עשרה דקות אחר השקיעה כשהיה נראה שמתחיל להחשיך מעט.

ודבר זה צ"ע דכיון שכתוב בגמרא שזמנה בשקיעת החמה, וס"ל לעיקר כשיטת הגאונים דשקיעת החמה היינו שהחמה מתכסית מעינינו, הרי מוכח בגמרא שתיקנו את ההדלקה בשקיעת החמה, ולא חששו לסברא של שרגא בטיהרא. ואולי י"ל ע"פ מש"כ הרמב"ם (פרק יד מהלכות שגגות הלכה ג) וז"ל 'הורו בית דין שיצא השבת, לפי שנתכסית החמה ודימו ששקעה חמה ואחר כך זרחה, אין זו הוראה אלא טעות וכל שעשה מלאכה חייב אבל בית דין פטורין', והנה שם מש"כ הרמב"ם 'ששקעה החמה' היינו צאה"כ, שהרי אסור לעשות מלאכה קודם צאה"כ, ומוכח ששייך לשון 'שקיעת החמה' לזמן שכבר חשוך, וא"כ י"ל דמה שכתוב בגמרא שמצוות נר חנוכה היא 'משתשקע חמה' היינו כשכבר החשיך קצת.

### זמן ההדלקה במוצאי שבת

מבואר בשו"ע שאם לא הדליק יכול להדליק עד שתכלה רגל מן השוק, ובמוצ"ש גם כן ראוי למהר להדליק לפני שעובר חצי שעה מצאת הכוכבים, [ושיעור זמן צאה"כ לדעת הגאונים הוא כדי הילוך שלושת רבעי מיל אחר השקיעה, ויש אומרים שהוא י"ג דקות ומחצה, ולשיטה זו יש להדליק קודם שעברו ארבעים ושלוש וחצי דקות מצאת השבת, ויש אומרים שהוא י"ח דקות וא"כ צריך להדליק קודם שיעברו ארבעים ושמונה דקות מצאת השבת], אך יש שהקילו במוצאי שבת שא"צ כל כך למהר, דכיון שאי אפשר להדליק בזמן, על כרחך שתיקנו חז"ל שבמוצאי שבת זמן ההדלקה הוא מאוחר יותר.

### זמן ההדלקה בערב שבת

כתב השו"ע (סימן תרעט סעיף א) דבערב שבת מדליקין נר חנוכה תחילה ואחר כך נר של שבת. והמנהג לאחר הדלקת נרות כחצי שעה קודם השקיעה. וזה נחשב 'סמוך לשקיעה' (עיין בביאור הלכה בסימן תרעב ד"ה לא מאחרים), [דעדיף שלא לסמוך על דעת היש מי שאומר שיכול להדליק מפלג המנחה (הובא בשו"ע סימן תרעא סעיף י)], ומיד אחר כך האשה תדליק את הנרות שבת. ונראה שאינה צריכה להמתין עד שידליקו שאר בני הבית, ולאחר שיצאה בהדלקת הבעה"ב יכולה להדליק נרות, ושאר בני הבית יכולין להדליק אחר כך.

### אם להמתין לאשתו שמאחרת

מי שאשתו מאחרת להדלקה נחלקו פוסקי זמנינו אם ימתין לה עד שתחזור. [ועיין בסמוך שיש בזה חילוק דכשמדליק בחלון ביתו יש להקל יותר לברך אף לאחר שכלתה רגל מן השוק, אך כשמדליק בחוץ י"א שלא יברך אחר זמן שכלתה רגל מן השוק]. ונראה שלכתחילה אם מדליק יש להמתין לה, משום שהפרסומא ניסא לבני ביתו, ובפרט לפי מה שנתבאר לעיל דיש אומרים שמי שמדליקים עליו בביתו ואינו נמצא בשעת ההדלקה, דצריך לברך ברכת הרואה, ועל כן נראה דראוי להמתין לה עד שתחזור.

### עד מתי יכול להדליק

איתא בברייתא (כא, ב) מצוות ההדלקה משתשקע חמה עד שתכלה רגל מן השוק, ובגמרא יש ספק אם הדין של עד שתכלה רגל מן השוק זהו זמן ההדלקה, שאם לא הדליק יכול להדליק רק עד זמן זה, או שהוא שיעור של כמות השמן להדלקת הנר, שצריך ליתן שמן שיכול לדלוק חצי שעה. ובתוס' (שם ד"ה דאי) מבואר שאם איחר את ההדלקה עד זמן שתכלה רגל ידליק מספק, לחוש לצד בגמרא דשיעור של 'עד שתכלה רגל מן השוק', היינו שיעור של כמות השמן שחייבים להדליק.

וכן פסק השו"ע (סימן תרעב סעיף ב) שאם לא הדליק עד אחר שעברה כמו חצי שעה שכלתה רגל מן השוק, מדליק והולך כל הלילה, וכתב המשנ"ב (שם ס"ק יא) שמדליק בברכה כיון שבני ביתו עדיין נעורים. ונראה דכוונת המשנ"ב שדווקא מי שמדליק בפנים כדין מניח על שולחנו ודיו, יכול להדליק בברכה כל הלילה, שהרי מקיים את הפרסומי ניסא לבני ביתו, אך המדליק בפתח ביתו מבחוץ אינו יכול לברך אחר שעבר כמו חצי שעה, כיון שלפי צד אחד בגמרא כבר עבר זמן ההדלקה. אמנם הביאו בשם הגריש"א (שבות יצחק עמוד פד) שבזמנינו שיש עוברים ושבים עד לשעה מאוחרת יותר, אפילו המדליק בפתח ביתו יכול לברך כל זמן שיש ברשות הרבים עוברים ושבים. ונראה שהמדליק בחלון ביתו דינו כמדליק בתוך הבית שיכול להדליק כל הלילה.

### אם צריך שיהיו בני ביתו נעורים

ומה שיכול להדליק כל הלילה בברכה, כתב המג"א (הובא בשעה"צ שם ס"ק יז) דהוא דווקא כשבני ביתו נעורים, אך אם בני ביתו ישנים לא יברך, אמנם השעה"צ שם הביא מהחמד משה שאפילו אם בני ביתו ישנים יכול לברך, והחמד משה הוכיח דבריו שהרי גם מי שגר יחידי בין הגויים מדליק בברכה, ואף שאין בזה פרסום לרבים. [ולדעת המג"א צריך לחלק בין מי שנמצא בין הגויים, (או מי שגר למעלה מעשרים אמה ודר לבדו בביתו), המקיים את חובת ההדלקה בזמנה כעיקר הדין, שבזה אף שאין פרסומי ניסא מברך על הדלקתו, משא"כ כשמברך אחר שעבר זמן ההדלקה, שמדליק בשביל פרסומי ניסא, בזה סובר המג"א שאינו מברך כשאין פרסומי ניסא].

ובשעה"צ מסיק שיש לחוש לדעת המג"א, ולכן אם לא הדליק עד הזמן שאין עוברים ושבים ברשות הרבים, יקיץ את בני ביתו, ומכל מקום הרוצה לנהוג כדעת החמד משה אין מוחין בידו. והאגרות משה (ח"ד סי' קה אות ז) פסק כדעת החמד משה, וכן מביאים בשם השבט הלוי [ומה שכתב המשנ"ב שיקיץ לבני ביתו צ"ב איך מותר לו להעיר אותם בשביל מצוותו, ואולי איירי באופן שביקש מהם רשות להעירם].

והנה השעה"צ הביא מהחמד משה שיקיץ ב' או ג', אך בכף החיים (ס"ק כו) הביא מהבן איש חי שיעיר רק שתיים מבני ביתו, ובערוך השולחן (סעיף ז) כתב דסגי שיעיר אחד מבני ביתו, ואפילו אשה ואפילו קטן [היינו קטן שמבין שמדליקים נרות חנוכה].

### מי שיוצא מביתו ויחזור מאוחר בלילה

מי שיוצא מביתו קודם השקיעה ועשוי לחזור לבית רק מאוחר בלילה, הנה אף שמצאנו דעה שיכול להדליק כבר מפלג המנחה כמבואר בשו"ע (סימן תרעב סעיף א), מ"מ לא נראה לסמוך ע"ז רק אם אין אפשרות אחרת, לכן מוכח מההדלקה דער"ש שבה"ג רצה להתיר להדליק הנר בשקיעה, והראשונים פליגי עליו שמדליק סמוך לשבת [בתוך חצי שעה סמוך לשקיעה כמו שנתבאר לעיל], ואי נימא דשייך להדליק כבר מפלג המנחה למה רצה הבה"ג להתיר להדליק בשקיעה וגם הראשונים דפליגי עליו כתבו שידליק סמוך לשקיעה, ועל כן נראה שעדיף להדליק מאוחר בלילה כשחוזר, ולא ידליק קודם השקיעה [מיהו דעת הגריש"א שאם מדליק בשעה שכבר אין עוברים ושבים לא יברך כמשנת"ל].

### שיעור השמן שצריך ליתן בנר חנוכה

כתב השו"ע (סימן תרעב סעיף א) שיתן בה שמן בשיעור שידלק עד שתכלה רגל מן השוק, ושיעור זמן זה הוא כחצי שעה משעת ההדלקה, ומבואר בביאור הלכה (ד"ה ובלבד) שכיון שלדעת כמה פוסקים זמן ההדלקה הוא בצאת הכוכבים, לכן גם מי שמדליק בשקיעת החמה צריך לכתחילה ליתן שיעור שמן שידלק עד שיעבור חצי שעה אחר צאה"כ.

### שיעור השמן שיתן מי שמדליק לאחר הזמן

עוד כתב השו"ע (שם סעיף ב) שאם שכח או הזיד ולא הדליק עם שקיעת החמה, מדליק והולך עד שתכלה רגל מן השוק שהוא כמו חצי שעה, שאז העם עוברים ושבים ואיכא פרסומי ניסא, הלכך צריך ליתן בה שמן כזה השיעור. ובמשנ"ב (ס"ק ה) דקדק דמשמע שאם הדליק זמן מה אחר שקיעת החמה, אין צריך ליתן שמן כל כך רק עד שתכלה רגל מן השוק, והיינו שאם הוא מדליק רבע שעה לאחר הזמן, אינו נותן בו שמן אלא כשיעור שידלק עוד רבע שעה עד שתכלה רגל מן השוק.

אמנם כתב המשנ"ב שם דדין זה הוא דווקא למי שמדליק בחוץ, שצריך להדליק רק בזמן שיש עוברים ושבים, אך מי שמדליק בתוך ביתו שההיכר הוא לבני ביתו, לעולם צריך להדליק בשיעור של חצי שעה. עוד הוסיף שם המשנ"ב שמי שמדליק אחר שכבר כלתה רגל מן השוק ג"כ צריך לשים שמן בשיעור של חצי שעה.

ולדינא נראה שגם המדליק בחוץ לאחר הזמן, צריך להדליק בשיעור של חצי שעה, מכיון שלא ברור מהו עיקר זמן ההדלקה [וכמו שנתבאר לעיל], ובכל שעה שמדליק לפי חלק מהשיטות הוא מדליק בעיקר זמן ההדלקה, ובעיקר זמן ההדלקה ודאי צריך להדליק חצי שעה, ולפי שיטות אחרות הוא מדליק לאחר שכבר כלתה רגל, ובזה ג"כ צריך שידלק הנר בשיעור של חצי שעה [וכגון המדליק לאחר רבע שעה מהשקיעה דעת החזו"א שהוא עיקר זמן ההדלקה, ואם מדליק רבע שעה לאחר זמנו של החזו"א, הרי כבר עבר חצי שעה מתחילת שקיעת החמה]. ועל כן למעשה נראה שגם המדליק בחוץ לעולם יתן שמן בשיעור של חצי שעה לכל הפחות.

[ואם מדליק רבע שעה לפני עלות השחר יל"ע אם צריך להניח שמן בשיעור של חצי שעה, שהרי אחר עלות השחר פקע זמן החיוב, וצ"ע].

### אם יש ענין שידלק אחר חצי שעה

בשו"ע (סימן תרעב סעיף ב) מבואר שאם נתן שמן בנר יותר משיעור של חצי שעה יכול לכבותה אחר שעבר זמן זה, וכ"כ המשנ"ב (שם ס"ק ו) שאם נותן בה שמן שידלק יותר משיעור זה אין בו שום מצוה. וכן הביאו (ארחות רבינו חלק ג עמוד טו) שהחזו"א היה נוהג לכבות את הנרות חצי שעה אחרי צאת הכוכבים של זמן רבינו תם [חוץ מבלילה האחרון שדלקו הנרות עד שנכבו, דבלא"ה לא יוכל להשתמש באותם הנרות וצריך לשרוף את השמן שנשאר כמבואר בשו"ע (סימן תרעז סעיף ד)]. אמנם מרן הגרי"ז סולאויצ'יק (בקונטרס חנוכה סימן ה אות ד) נקט שבמקום שיש עוברים ושבים עד שעה מאוחרת בלילה צריך להדליק כל זמן שיש עוברים ושבים ודקדק כן לשון הרמב"ם (פרק ד מהלכות חנוכה הלכה ה) שכתב 'זמן זה הוא חצי שעה או יותר', ומשמע שאם לא כלתה רגל מן השוק הוא יותר מחצי שעה.

ולעניין המדליק בתוך ביתו לכאורה היה נראה שיש להחמיר ליתן הרבה שמן בנרות, כדי שיהיו הנרות דולקים כל זמן שבני ביתו ערים, אך במשנ"ב (ס"ק ה) מבואר שגם המדליק בביתו אינו מדליק אלא כשיעור הידוע דהיינו כחצי שעה.

איסור השימוש בנרות חנוכה

### להשתמש בנר אחר חצי שעה

בשו"ע (שם) מבואר דאחר שעבר חצי שעה מההדלקה יכול לכבות את הנרות, וכן יכול להשתמש לאורם. וכתב המשנ"ב (ס"ק ז) הביא שלכתחילה טוב להתנות שאינו מקצה את השמן אלא לשיעור ההדלקה, משום דיש מן הפוסקים שסוברים שאם נתן בסתם, הרי הוא מקצה את כל השמן למצוה. ובשעה"צ ציין למג"א לקמן (סימן תרעז ס"ק י) שהביא בשם הב"ח והמהרש"ל, שלכתחילה אסור להשתמש בשמן [וע"ש שאסור גם לכבות את הנר], דבסתמא כל השמן שבנר הוקצה למצוותו.

[אך יש לציין שבביאור הלכה בריש סימן תרעג (ד"ה ויש מי שמתיר) דן אם מותר להשתמש בנרות לצורך שימוש של מצוה, לאחר שעבר חצי שעה, וכתב שם שיותר טוב שיכבנו ויחזור וידליקו וישתמש לאורו. ומבואר דס"ל דמעיקר הדין אין לחוש לדעת הב"ח שהוקצה למצוותו, ולכן אם מכבה את הנרות אחר שעבר חצי שעה יכול להשתמש (ומה שהצריך שם לכבות ולא התיר להשתמש בו הוא מהטעם שיתבאר בסמוך שהרואה לא ידע לחלק)].

ובסימן זה הביא המג"א (ס"ק ד) שהמהרש"ל כתב טעם אחר שאסור ליהנות מהנר אף אחרי חצי שעה, משום שהרואה לא ידע לחלק בין ההנאה שלאחר חצי שעה לבין הנאה לאחר זה הזמן, וחיישינן שיבואו לטעות ולהשתמש לאור הנר בתוך החצי שעה. וכתב השעה"צ (ס"ק יב) דלפי טעם זה אפילו אם התנה מעיקרא שישתמש בנרות, אסור להשתמש בהם משום הרואים, שיבואו להשתמש בנרות אף בתוך חצי שעה, ועוד הוסיף שלפי טעם זה אסור גם לטלטל את הנרות ממקומן בעוד שהם דולקים אף לאחר חצי שעה, מפני הרואים שלא ידעו שעבר הזמן, ויאמרו שנטלו כדי להשתמש בו [ולטעם זה האיסור הוא רק להשתמש לאורה, אך מותר לכבותה].

ושאלה זו מצויה במי שמדליק בפתח הבנין, והנרות מפריעים לעוברים ושבים, דלדעת הב"ח יש להחמיר שלא לטלטלם ממקומם כשהם דולקים אף לאחר שעבר חצי שעה, ואפילו אם יתנה על זה לא יועיל תנאו [אמנם הוא יתנה לכתחילה שאינו מקצה את כל השמן, מותר לו לכבות את הנר אחר שעבר חצי שעה, ויוכל לטלטלו אחר שכבה] .

### שימוש בנר של מצוה

כתב השו"ע (סימן תרעג סעיף א) אסור להשתמש בנר חנוכה בין בשבת בין בחול, ואפילו לבדוק מעות או למנותן לאורה אסור. וכתב המשנ"ב (ס"ק יא) דלא אסרו אלא לבדוק מעות שהוא תשמיש עראי בנרות, אך כל שאינו משתמש כלום רשאי לישב בביתו בשעה שנר חנוכה דולק. ובשעה"צ (ס"ק יא) הוסיף בשם הפרי חדש (הובא בשערי תשובה ס"ק ג) דלילך לאור נר חנוכה כדי לראות שלא יכשל שרי, ואינו מחוייב להעצים עיניו, משום שדבר זה אינו נחשב תשמיש, ומבואר שההולך לאור הנרות, לא נחשב כ'משתמש' בנרות ואין בכך איסור.

אך דבר זה צ"ע מהמבואר בשו"ע לקמן (סימן תרעח סעיף א) שמי שאין ידו משגת לקנות נר חנוכה ונר של שבת, יקנה נר של שבת משום דשלום ביתו עדיף, ובמשנ"ב (שם ס"ק ב) הביא דעת המג"א (שם ס"ק ב) דבזמנינו שמדליקים בפנים אם יש לו רק נר אחד ידליק בו נר חנוכה, ואף שלא התירו לאכול לאורו, מכל מקום מותר לו ליהנות מאורו, והיינו שבהדלקת הנר של חנוכה הוא מקיים גם מצוות הדלקת נרות שבת, שהרי בפועל יש לו נר בביתו שמותר לו להשתמש לאורו, וכן ביאר השעה"צ (ס"ק ה) דדעת המג"א דכשאמרו שמדליק נר חנוכה על שולחנו על כרחך התירו להשתמש בנר [ואף שלכתחילה צריך נר אחר להשתמש לאורו, מכל מקום אם אין לו נר אחר ג"כ מדליק על שולחנו], ורק אסרו לעשות תשמיש כשניכר שהוא משתמש באור הנרות. אמנם המשנ"ב שם הביא דרוב האחרונים חלקו על דברי המג"א וסברו שאין לחלק בזה ואף בזמן שמדליקים בפנים נר שבת קודם. ובשעה"צ (ס"ק ו) ביאר דעתם דס"ל שאם ידליק את הנר של חנוכה, יהיה אסור לו ליהנות מאורו, ואף שאינו עושה שום תשמיש לאורם, ועל כן עדיף שידליק נר שבת משום ששלום ביתו עדיף.

ומבואר שנחלקו האחרונים האם מותר להשתמש בנר חנוכה כדי שלא להיכשל בעץ ואבן, דדעת המג"א שיכול להשתמש בנר חנוכה כדי שלא יכשל בעץ ואבן, ורק לעשות תשמיש לאורו אסור, אך דעת שאר האחרונים שאסור להשתמש בנר חנוכה כדי שלא יכשל בעץ ואבן, ולכן חייב להדליק נר שבת כדי שלא יכשל בעץ ואבן. ומעתה צ"ע בסתירת דברי המשנ"ב דבסימן תרעח פסק כדעת האחרונים שאף בזמן שמדליקים בפנים נר שבת עדיף, והיינו משום דכשמדליק נר חנוכה אסור להשתמש לאורו שלא יכשל בעץ ואבן, ובסימן תרעג נתבאר במשנ"ב שמותר ללכת לאור הנרות אף שנהנה בכך שאינו נכשל בעץ ואבן, דזה לא נחשב כתשמיש [ויתכן לחלק דלאכול לאורו חמיר טפי, ולכן אם ידליק את הנר חנוכה במקום נר שבת לא יוכל לאכול לאורו ויל"ע].

ושאלה זו מצויה כשנכנסים לחדר שדולקים שם הנרות אם מותר ליכנס לשם כשמשתמש באור הנרות כדי לראות את מקום הילוכו. ואף אם הדליקו שם נר נוסף ['שמש'], לא ברור שיכול להקל, שהרי הביא המשנ"ב (סימן תרעג ס"ק טו) שלכתחילה אין להשתמש אצל כולן יחד, ובביאור הלכה (ד"ה שאם) הביא דדעת הפרי מגדים דאפילו כנגד ה'שמש' אסור להשתמש לכתחילה כשיש שם את הנרות. ועל כן נראה שלכתחילה יש להחמיר שלא ללכת בחדר שדולקים שם הנרות, אפילו אם יש שם 'שמש', אלא ידליק את התאורה החשמלית כדי שלא ישתמש כלל באור הנרות. [וכשאור ה'שמש' בלחוד חלש, ויכול להשתמש רק בצירוף האור שבא מהנרות של המצוה, לכו"ע השימוש אסור דחשיב שמשתמש בנרות של מצוה].

### דין הדלקת ה'שמש' והחיוב לעשות לה היכר

בשו"ע (סימן תרעג סעיף א) מבואר שנהגו להדליק נר נוסף ולהעמידו בסמוך לנרות כדי שאם ישתמש לאורה יהיה זה לאור הנוסף שאינו ממנין הנרות שהודלק אחרון, וברמ"א כתב שנוהגים להניח אצלן את השמש שבו מדליק הנרות, והוא עדיף טפי, משום שבכך ניכר הדבר בהדלקה מהם הנרות של המצוה ומיהו ה'שמש'. ויש לעורר שלכתחילה יש לעשות כן, שכן הוא עיקר המנהג שיעמיד אצל הנרות את הנר שבו הוא מדליק את הנרות.

והנה ברמ"א שם כתב שיש לעשותו ארוך משאר נרות, ובמשנ"ב (ס"ק כ) הוסיף שהוא הדין אם מעמידו גבוה קצת משאר נרות שפיר דמי. ויש להעיר על אותם המדליקים בכוסיות ומניחים נר של מצוה מצד אחד ואת ה'שמש' בצד השני, דבאופן זה לא ניכר מהו הנר של מצוה ומהו הנר הנוסף. [והמדליקים נר של שעוה שהוא גבוה משאר הנרות שפיר דמי, ואף שאח"כ נעשה נמוך ומשתווה לגובה הנרות, אין לחוש בכך שהרי בשעה זו כבר עבר עיקר הזמן וכלתה רגל מן השוק].

ועיין כף החיים (ס"ק מב) שהביא מהמהרי"ל שלכתחילה יש לקבוע את הנר הנוסף מעל כל הנרות, והעיקר שיהיה ניכר שאינו יחד עם שאר הנרות כנ"ל. ואם מדליק את השמש בנר בפני עצמו המרוחק מעט מהמנורה, אף שהמסתכל מקרוב יראה שהוא עומד בפני עצמו, מ"מ עדיף לעשות היכר שיהיה ניכר גם למי שרואה את הנרות מרחוק.

כבתה זקוק לה בחול ובשבת

### כבתה אין זקוק לה

כתב השו"ע (סימן תרעג סעיף ב) הדלקה עושה מצוה, לפיכך אם כבתה קודם שעבר זמנה אינו זקוק לה, וא"צ לחזור ולהדליקה. אמנם אם כיבה במזיד יש לו חיוב לחזור ולהדליקה כמבואר בשעה"צ כאן (ס"ק לב). וכתב המשנ"ב (ס"ק כז) שאף שאם כבתה ממילא אין זקוק לה, מכל מקום ראוי להחמיר לחזור ולהדליקה.

ויש כאן חידוש בדין זה שאף אחר שכבו הנרות, מותר לחזור ולהדליקם באותו השמן, דהנה מבואר בשו"ע לקמן (סימן תרעז סעיף ד) שאסור להשתמש בשמן שנשאר מן ההדלקה, אלא ידליק בהם ביום שלאחר מכן וביום השמיני שורפו בפני עצמו ע"ש, וכאן התחדש שמותר לחזור ולהדליק את הנר בשמן הזה, אף שאינו מחוייב מדינא לחזור ולהדליקו, דהא כבתה אין זקוק לה. ומבואר בשו"ע שהשימוש בשמן לצורך קיום ההידור לכתחילה שצריך לחזור ולהדליק, הוי כתשמיש של מצוה, והתירו לעשות תשמיש כזה בשמן שנשאר מהמצוה.

ונראה שכן הדין באופן שנכבו הנרות בתוך חצי שעה, דמותר להדליק בו למחרת אף את הנרות הנוספים שמדליקים מדין 'מהדרין', ואף שבהדלקתם לא מקיימים אלא רק דין מהדרין, מותר להשתמש לצורך כך בשמן שנשאר מהמצוה, משום שההדלקה שעושים כדי לקיים דין מהדרין נחשבת כהדלקה לצורך מצוה. ולכאורה יש להוכיח מכאן שלכל דבר מצוה מותר להשתמש במותר השמן, וכן משמע בביאור הלכה (סימן תרעג סעיף א ד"ה ואם) דלשימוש של קדושה אפשר שאין להחמיר. [ויש שרצו לדחות הראיה דהטעם שכאן התירו להדליק את הנרות באותו השמן, דכיון דבלא"ה צריך לשורפו, אין איסור שישרף השמן כשהוא בתוך הנר, שהרי אינו נהנה מהנר ע"י הדלקה זו ודוק].

### אם בהדלקה בערב שבת כבתה זקוק לה

מבואר בשו"ע (סימן תרעג סעיף ג) דדין זה שאם כבתה אין זקוק לה הוא אפילו אם כבתה בערב שבת קודם קבלת שבת, אמנם הט"ז (שם ס"ק ט) חלק על דברי השו"ע וס"ל שבערב שבת אם נכבו הנרות קודם שחשכה צריך לחזור ולהדליק, דכיון שעדיין לא התחיל זמן קיום המצוה בפועל, בזה לכו"ע כבתה זקוק לה. והנה מקור דברי השו"ע הוא מהתרומת הדשן (סימן קג) שכתב שגם בערב שבת כבתה אין זקוק לה, והביא ראיה מפורשת מהגמרא בשבת (כא, ב) דאמר רבי זירא אמר רב פתילות ושמנים שאמרו חכמים אין מדליקין בהם בשבת, מדליקין בהם בחנוכה בין בחול בין בשבת, והגמרא ביארה דס"ל לרב שכבתה אין זקוק לה, ומוכח דלמאן דאמר כבתה אין זקוק לה מותר להדליק גם כשאינם נמשכים יפה אחר הפתילה, ואפילו בערב שבת, ואי נימא שבערב שבת כבתה זקוק לה איך התירו בערב שבת להדליק נרות שאין נמשכין אחר הפתילה. ובפמ"ג כתב דלדעת הט"ז יש לדחוק שההיתר להדליק בפתילות אלו הוא רק באופן שמדליק את הנרות סמוך לחשיכה, שבכה"ג אף אם תכבה אין זקוק לה כיון שמיד מתחיל לקיים את המצוה ועדיין צ"ב.

### כבה הנר ונשפך השמן

בספר בית הלוי על התורה כתב חידוש גדול שדין זה שצריך לחזור ולהדליק למ"ד כבתה זקוק לה [או כשכיבה במזיד שחייב לחזור ולהדליק וכמשנ"ת לעיל], אין הכוונה שיש לו חיוב חדש להדליק נר, אלא יש דין לחזור ולהדליק את הנר שנכבה. ועל כן חידש שאם כבה הנר ונשפך השמן ואבדה הפתילה, אין דין דכבתה זקוק לה כיון שאינו יכול לחזור ולהדליק את אותו הנר שכבה. וכתב הבית הלוי שם שיש בזה נפק"מ גם לדידן שפוסקים דכבתה אין זקוק לה, שהרי כתב המשנ"ב (שם ס"ק כז) שאף דקיי"ל דכבתה אין זקוק לה מכל מקום לכתחילה יש לחזור ולהדליק, וא"כ אם נשפך השמן או נאבדה הפתילה א"צ לחזור ולהדליק. [אכן במחצית השקל שם כתב שמה שהחמירו שאם כבתה יחזור וידליק היינו מדין 'מהדרין' שיהיה יותר פרסום הנס, וא"כ לכו"ע צריך לחזור ולהדליק וצ"ע].

ובספר ירח למועדים כתב שעל פי דברי הבית הלוי הנ"ל יש ליישב את הקושיא על דברי הט"ז, דמה שצריך לחזור ולהדליק את הנר בערב שבת הוא חיוב הדלקה גמור משום שעדיין לא קיים מצוותו, ולא דמי לחיוב הדלקה למ"ד כתבה זקוק לה ששם הוא רק דין לחזור ולהדליק את הנר שנכבה, א"כ אפשר ליישב דכל מה שמצינו בגמרא דלמ"ד כבתה זקוק לה אסור להדליק בנרות שאינם נמשכות אחר הפתילה היינו כשמדליק בזמנו כשמקיים את עיקר ההדלקה, ויש לחוש שלא יחזור וידליק משום שחיובו אינו אלא להשלים את ההדלקה, וחיישינן שיתרשל ולא יחזור וידליק, אך בערב שבת שהחיוב לחזור ולהדליק הוא משום שעדיין לא התחיל המצווה, י"ל שמותר להדליק בנרות אלו, דאף אם יכבו הוא לא יתרשל ויחזור וידליק כיון שלא קיים את עיקר המצוה.

### טעה והניח שמן שמספיק רק לרבע שעה

כתב השו"ע (סימן תרעה סעיף ב) דכיון שהדלקה עושה מצוה צריך שיתן שמן בנר כדי שיעורו קודם ההדלקה, ובמשנ"ב (שם ס"ק ח) כתב שאם הדליק נר שהיה חסר בו שמן שידלק ואין שם שמן כדי חצי שעה, דצריך לכבותו וליתן בו שמן כשיעור ולחזור ולהדליקו בלא ברכה. ודבריו צ"ע איך מותר לכבות, הרי לפי השיטה בגמרא שזמן של תכלה רגל הוא שאם לא אדליק מדליק, דהיינו שבתוך זמן זה צריך להדליק הרי שיצא ידי חובתו בנר זה אף שלא היה בו כשיעור, ואיך מותר לו לכבות נר זה דלצד אחד בגמרא הוא נר של מצוה, ואסור לכבות נר של מצוה כמבואר במשנ"ב (סימן תרעב ס"ק ז) וכמשנ"ת לעיל. וצ"ב.

גדר חיוב ההדלקה בזמן הזה

### אם מחוייב להוציא ממון כדי שיהיה לו בית

בספר טעמא דקרא (עמוד מ) הביא הגרח"ק ששאלו אותו על מי שאין לו בית אם חייב בנר חנוכה, והשיב שפטור כדמוכח מרש"י (שבת כג, א) שתקנו ברכת הרואה למי שבא בספינה, ומוכח שאין חיוב הדלקה למי שאין לו בית. אך מביא שם שאמרו לו ששאלו שאלה זו את הגרי"ש אלישיב ואמר שחייב לקנות או לשכור בית ולהדליק, ומש"כ רש"י שמברך ברכת הרואה היינו באנוס שאינו יכול לקנות או לשכור בית.

[ומבואר מדבריהם שחלק מעיקר החיוב של הדלקת נר חנוכה הוא חובת בית, שמחוייב לדאוג שיהיה דלוק הנר בביתו, ואינו רק חובת גברא להדליק, ובלא שיש לו בית אינו יוצא ידי חובתו, ורק נחלקו אם יש חיוב לקנות בית כדי לקיים חיוב זה. וכבר נתבאר לעיל שיש ב' עניינים בנר חנוכה חיוב גברא וחיוב הדלקה בבית ואכמ"ל].

ובעיקר הנידון אם האדם חייב להוציא ממון לקנות או לשכור בית כדי שיוכל לקיים מצוות הדלקת הנר, בספר טעמא דקרא שם הביא דנראה שנחלקו בדבר זה הראשונים, דמדברי התוס' בסוכה (מו, א) משמע שאינו חייב לקנות בית, דהתוס' שם דנו בטעם שתיקנו ברכת הרואה רק בנר חנוכה, ולא מצינו כעין זה בשאר מצוות, וביארו התוס' שהוא משום חביבות הנס, והוסיפו דאין לומר שהטעם שתיקנו ברכת הרואה רק בנר חנוכה הוא משום שיש כמה בני אדם שאין להם בית ואינם יכולים לקיים את המצוה, דא"כ קשיא ממזוזה, היינו דקשה מדוע לא תיקנו 'ברכת הרואה' גם במזוזה שהרי אינו מקיימה אם אין לו בית, ולכאורה היו התוס' יכולים לתרץ דרק בנר תיקנו לברך משום שהוא חיוב גמור, שהרי הוא צריך שיהיה לו בית כדי לקיים את מצוות ההדלקה שלו [ורק למי שהוא אנוס תיקנו ברכת הרואה] משא"כ במזוזה, ומוכח דס"ל לתוס' דאף כשיש בידו לקנות בית אינו חייב לקנות כדי לקיים מצוות הדלקת הנר, ודמי למזוזה שאינו מחוייב לקנות בית בשביל לקיים מצוה זו.

אכן מלשון הרמב"ם משמע שיש עליו חיוב לטרוח שיהיה לו בית כדי שיקיים דינא דנר חנוכה, דז"ל הרמב"ם בפרק יא מהלכות ברכות (הלכה ב) 'יש מצות עשה שאדם חייב להשתדל ולרדוף עד שיעשה אותה כגון תפילין וכו' ויש מצוה שאינה חובה כגון מזוזה וכו'. ועוד שם (בהלכה ג) 'וכן כל המצות שהן מדברי סופרים בין מצוה שהיא חובה מדבריהם כגון מקרא מגילה והדלקת נר בשבת והדלקת נר חנוכה, בין מצות שאינן חובה כגון עירוב ונטילת ידים וכו'... ומבואר ברמב"ם דמצוות הדלקת הנר הוי חיוב גמור [והוא חיוב יותר ממזוזה כמבואר בדבריו] ונראה כוונתו דמצוות הדלקת נר חנוכה היא חובה לדאוג לקיומה, וצריך לקנות או לשכור בית כדי להתחייב בה ולקיימה, דיש חוב עך האדם להדליק בפתח ביתו, משא"כ במזוזה דאין מחוייב בה אלא רק אם יש לו בית.

ויש בזה נפק"מ לגבי אדם שאין לו בני בית המדליקים עליו בביתו, אם מותר לו להכניס את עצמו למקום שבו לא יהיה לו בית להדליק שם, וכגון שרוצה לטוס במטוס בימי החנוכה ששם לא יתאפשר לו להדליק נרות כדין, דלפי המדוקדק מדברי התוס' אין בזה איסור, דכיון שאין לו בית הוא פטור מנר חנוכה, אך לפי העולה מדברי הרמב"ם דהוי מצוה חיובית נראה דאסור לו לטוס בזמן זה, ואפילו אם יש לו הפסד ממון, שהרי יש עליו חיוב להדליק, וכמו שצריך להוציא ממון כדי לקנות בית, כך צריך להוציא ממון כדי שלא יהיה במצב שאין לו בית בזמן קיום המצוה [ועדיין יל"ע דאולי קודם זמן המצווה אינו חייב להוציא ממון עבור המצווה, וכמבואר בחיי אדם (כלל סח סעיף יט ובנשמ"א שם) ע"ש ואכמ"ל].

### מי שיש לו פתח ומדליק על שולחנו אם יוצא בדיעבד

איתא בשבת (כא, ב) תנו רבנן נר חנוכה מצוה להניחה על פתח ביתו מבחוץ, אם היה דר בעלייה מניחה בחלון הסמוכה לרשות הרבים, ובשעת הסכנה מניחה על שולחנו ודיו.

ויש לדון במי שמניח על שולחנו שלא בשעת הסכנה אם יוצא ידי חובתו בדיעבד, משום שקיים עיקר התקנה שהיא הדלקת הנר, ורק לכתחילה תיקנו שידליק בפתח או בחלון כדי שיהיה פרסום לנס, או שעיקר התקנה הייתה להדליק נר שיראה לבני רשות הרבים שבכך יהיה פרסום הנס, ובלא זה אינו מקיים את התקנה כלל [ויש בזה נפק"מ בכל מקום שיש ספק או מחלוקת מהו מקום ההדלקה, אם יש לחוש שבדיעבד לא יוצא ידי חובתו].

ובספר שבות יצחק הביא מהגריש"א שכל שדינו להדליק בפתח החצר הרי זה מעכב, ואם הדליק בתוך ביתו לא יצא יד"ח כיון שלא עשה כמו שתיקנו לו חז"ל, וראייתו מהמבואר בגמרא (שבת כב, ב) לגבי מי שהדליק בפנים והוציא לחוץ שלא עשה כלום, ומבואר שם בגמרא הטעם משום שהדלקה עושה מצוה ולא הדליק במקומו, ומוכח שכל שלא הדליק במקום שתיקנו לו חכמים להדליק, לא יצא יד"ח.

ובשבות יצחק שם הביא עוד ראיה לדבריו מדברי הגר"א (סימן תרעה ס"ק א) שכתב על המנהג שהיה בזמן הטור (הובא בטור בסו"ס תרעא) להדליק בפתח הבית במקום שנראה מרשות הרבים, שאין זה כדין [דמדינא צריך להדליק בפתח החצר], ובמקום שעושים כאותו מנהג אף אם מדליק בתוך הבית אין חילוק ויוצא יד"ח. ולכאורה צ"ב אמאי זה שהדליקו בפתח של הבית הוי שלא כדין, הרי מבואר בטור שם שבהדלקה בפתח הבית יש היכר לעוברים ושבים, וא"כ לא גרע מחלון, אלא מוכח שכשיש דין להדליק בפתח, אינו כדין להדליק בחלון, ואע"פ שרואים ההדלקה מרשות הרבים אין זה מועיל שאין זה כדין הגמרא.

אמנם השפת אמת כתב (שבת כא: בתוס' ד"ה דאי, בשם המהר"ל, וכן מסקנתו שם כב: ד"ה בגמ' ת"ש) וכן מבואר בשו"ת רע"א (תניינא סי' קכה) שבאמת בתחילה מי שהיה עושה שלא כתקנת חז"ל לא יצא יד"ח, אבל לאחר שהיה סכנה ותיקנו חז"ל שידליק בבית [וכמבואר בברייתא שבת כא, ב] נשתנה עיקר התקנה שהייתה להדליק דווקא בפתח ביתו, שהרי במקום סכנה מדליק לכתחילה בביתו וא"כ גם שלא במקום סכנה בדיעבד יוצא יד"ח. [וכן משמע במגן אברהם (סימן תרעא ס"ק ח, הביאו המשנ"ב שם ס"ק כז) שכתב להניח את המנורה בחלון הסמוך לרה"ר, וביאר השער הציון (שם ס"ק ל) שעדיף להניח בחלון אף אם הוא מעל עשרה טפחים משום שיש בזה היכר לבני רשות הרבים. ומבואר שלא היה להם סכנה להדליק בחלון ומכל מקום יצאו ידי חובה בהדלקה בחלון. וגם מדוקדק מלשון המשנ"ב דעדיף להדליק בחלון, ומשמע שאם הדליק בפתח מהני, אף שיכול להדליק גם בחלון].

ועל פי יסוד זה כתבו ליישב דברי הטור והשו"ע (סימן תרעה סעיף א) שכתבו הטעם שאם הדליק בפנים והוציאה לחוץ לא יצא משום שהרואה אומר לצורכו הוא מדליקה, ודבריהם פלא שהרי בגמרא (שבת כא, ב) אמרו הטעם משום שלא הדליק במקומו, ומדוע שינו הטור והשו"ע וכתבו טעם אחר. אכן לפי מה שנתבאר מיושב שפיר, שבגמרא אמרו שאינו יוצא יד"ח כיון שלא הדליק הנר במקומו, אבל השו"ע מיירי אחר תקנת חז"ל שבמקום סכנה מדליק בפנים, ומעתה לא שייך הטעם שאמרו בגמרא, שהרי גם כשמדליק בפנים יצא בדיעבד, לכך כתב השו"ע טעם אחר משום שנראה שלצורכו הוא מדליק.

### נחלקו בזה הראשונים

אכן נראה דדעת כמה ראשונים שאף בעיקר התקנה אם הדליק בפנים יצא ידי חובתו, דהנה כתב הבעל המאור (שבת ט, א מדפי הרי"ף) דאף לרבא דאמר דצריך שידליק נר נוסף, אפשר דס"ל כמ"ד שמותר להשתמש לאור הנר, ומה שצריך להדליק נר נוסף, הוא כדי שלא יאמרו הרואים שהוא הדליק את הנר לצורכו. אמנם ברשב"א הוכיח דדעת רבא שאסור להשתמש לאור הנר, שהרי אמר רבא (שבת כג, ב) שנר ביתו ונר חנוכה נר ביתו עדיף משום שלום ביתו, ועל כרחך לרבא אסור להשתמש לאורה, דאי לאו הכי ידליק בערב שבת את הנר על שולחנו, וייצא בזה ידי חובתו, ומוכח מדבריו דס"ל שאם מדליק על שולחנו יוצא בזה ידי חובתו [וכעין זה כתב בביאור הגר"א על השו"ע (סימן תרעג סעיף א) שהביא השו"ע שם מחלוקת אם מותר להשתמש לאור הנרות תשמיש של מצוה, והגר"א (ס"ק ה) הביא ראיה לדעת האוסרים מהא דאמרו דנר חנוכה ונר ביתו נר ביתו עדיף, והקשה הגר"א דמדוע שלא יניח על שולחנו וידליק, ובזה ישתמש לצורך אכילת סעודת שבת, והוכיח מזה שאסור להשתמש שימוש של מצוה לאור הנר. ומוכח בדבריו כעין דברי הרשב"א הנ"ל שאם מדליק על שולחנו יוצא ידי חובתו].

וביאור מחלוקתם נראה שנחלקו הבעל המאור והרשב"א בנידון הנ"ל, דדעת הרשב"א שבדיעבד אם מדליק על שולחנו אפילו כשיכול להדליק בפתח ביתו או בחלון, ולכן הקשה שגם אם יש לו רק נר אחד בערב שבת, שיכול להדליקו על שולחנו ולקיים בזה גם את התקנת חכמים של הדלקת הנרות, אכן בדעת הבעל המאור נראה דס"ל שכל דין ההדלקה הוא שיהיה פרסום לבני רשות הרבים, ועל כן חייב להדליק בחוץ, ואף כשאין לו נר אחר אינו יכול להדליק על שולחנו.

### דעת הריטב"א בעניין הדלקה במקום סכנה

ומדברי הריטב"א (שבת כא, ב) נראה דג"כ ס"ל כדברי הרשב"א שבדיעבד אף אם אין פרסום לבני רשות הרבים בהדלקתו הוא יוצא ידי חובתו, שהקשה הריטב"א מה החידוש בדברי הגמרא שבשעת הסכנה מניחה על שולחנו, הרי כל מצוות עשה נדחית מפני פיקוח נפש, והוכיח מזה שא"צ שיהיה סכנה גמורה, אלא אפילו בסכנת צער או איבה מדליקה על שולחנו ע"ש. ולכאורה לא מובן מה הקושיא של הריטב"א הרי אף שמשום פיקו"נ פשיטא שלא ידליק, אך עדיין יש חידוש בגמרא שיכול להדליק על שולחנו ולברך. ומוכח מהריטב"א דזה פשוט שבדיעבד יכול גם להדליק על שולחנו, והיינו דהחיוב שיהיה פרסום הנס הוא רק דין לכתחילה, ולכן היה קשה לו מה החידוש שבמקום פיקוח נפש מדליק על שולחנו הרי כך הוא דין ההדלקה בדיעבד. וכן מוכח מתירוצו שהקילו חז"ל כאן שאפילו במקום שאין סכנה אלא רק צער או איבה הקילו שידליק בפנים, ומשמע שמקיים עיקר התקנה אפילו כשמדליק בפנים [וכעין זה מצינו גם בעיטור (הלכות חנוכה דף קיד ע"ד) שכתב שאע"פ שאין סכנה מי שיכול להדליק בחוץ מניחה בחוץ, ואם לאו מניחה על שולחנו, וכ"כ בשיבולי הלקט (סימן קפה) דבדיעבד יכול להדליק על שולחנו].

וגם מדברי השו"ע נראה דס"ל שהחיוב שיראו בני רשות הרבים את ההדלקה אינו עיקר תקנת ההדלקה, שהרי כתב השו"ע (סימן תרעב סעיף ב) שאם עבר הזמן ולא הדליק מדליק והולך כל הלילה, ופשטות הלשון משמע שיכול להדליק כל הלילה עם ברכה (וכ"כ המשנ"ב שם ס"ק יא). ומקור שיטה זו היא מהרשב"א (שבת כא, ב) שכתב שאם לא הדליק עד שכלתה רגל מן השוק מדליק אחר כך, משום דתנן (מגילה כ, ב) כל מה שמצוותו בלילה כשר כל הלילה. ומוכח שיכול להדליק בלילה אף בזמן שאין פרסומי ניסא כלל. [אמנם בשבולי הלקט (סימן קפו) משמע דנקט שמה שיכול לברך אף אחר שכלתה רגל מן השוק, הוא משום שגם אחר זמן זה יש קצת פרסומי ניסא]. ועכ"פ מוכח מדברי השו"ע שאף אם אין היכר לבני רשות הרבים יכול להדליק בברכה, דעיקר התקנה היא ההדלקה עצמה, ורק לכתחילה תיקנו שיהיה פרסום לבני רה"ר.

[אכן עיין בפמ"ג (א"א ס"ק ו) שפירש דמה שפסק השו"ע שיכול להדליק כל הלילה אינו משום שהכריע כהרשב"א דבדיעבד מדליק אף אם אין פרסומי ניסא, אלא שהוא ספק ספיקא דשמא הלכה כהרשב"א, ושמא הלכה כפי הצד בגמרא דמה שאמרו שמדליק עד שתכלה רגל מן השוק הוא רק לשיעורא. וגם במשנ"ב משמע שהתיר לברך כל הלילה רק בגלל שנהגו להדליק בפנים, וע"ש].

אמנם ברמב"ם (פרק ד מהלכות חנוכה הלכה ה) מבואר שאם עבר הזמן שכלתה רגל מן השוק לא ידליק, וכן כתבו התוס' בשבת (כא, ב ד"ה דאי) שאחר שכלתה רגל מן השוק ידליק מספק, ומשמע שם שאינו מברך על הדלקה זו. ומוכח שהרמב"ם והתוס' ס"ל כדעת הבעל המאור הנ"ל שעיקר תקנת ההדלקה היא שיהיה היכר לבני רשות הרבים, ועל כן אם כלתה רגל מן השוק ואין היכר לבני רשות הרבים, לא יברך על ההדלקה.

### שכח לברך שהחיינו

כתב השו"ע (סימן תרעו סעיף א) המדליק בליל ראשון מברך שלוש ברכות, 'להדליק נר חנוכה' ו'שעשה ניסים' ו'שהחיינו', ואם לא בירך בליל ראשון מברך בליל שני או כשיזכור. וכתב המשנ"ב (ס"ק ב) שאם נזכר אחר ההדלקה שלא בירך שהחיינו, אינו מברך בלילה זה עוד.

והנה במשנ"ב בסמוך (ס"ק ד) הביא מהרעק"א שאם הדליק נר חנוכה ושכח לברך על ההדלקה, וקודם שגמר להדליק את כל הנרות נזכר שלא בירך, יש לו לברך את כל הברכות [וטעמו שם משום שיש לצרף בזה ג' סברות דיש אומרים שמברכים גם על הדלקה שהיא רק משום 'מהדרין' (וכמו שנתבאר לעיל בשיעורים שזה הטעם שאכסנאי שמדליקין עליו בביתו יכול לברך בעצמו, ויש דיעות שזה הטעם ששאר בני הבית מברכים על ההדלקה אף שכבר הדליק בעה"ב, משום שיש דין מהדרין להדליק נר איש וביתו), ועוד הוסיף שאפשר שיכול לברך כל זמן שהנר דולק, כיון שעדיין מקיים את המצוה, והסברא השלישית דיש אומרים שאם לא בירך על המצוות עובר לעשייתן יכול לברך גם לאחר קיום המצוה]. אך כתב שם שאם נזכר שלא בירך אחר שגמר להדליק את כל הנרות, שוב לא יברך ברכת 'להדליק נר של חנוכה', אך מברך 'שעשה ניסים' ו'שהחיינו' מדין ברכת הרואה. והקשו האחרונים דדברי המשנ"ב סותרים עצמם שכתב שיכול לברך 'שעשה ניסים' ו'שהחיינו' מדין ברכת הרואה, ולעיל (ס"ק ב) כתב שאם נזכר אחר ההדלקה שלא בירך 'שהחיינו' אינו יכול לברך בלילה זה 'שהחיינו', ואינו יכול לברך 'שהחיינו' מדין ברכת הרואה.

[ויש שרצו ליישב דמש"כ המשנ"ב (בס"ק ב) שאם נזכר אחר ההדלקה שאינו מברך בלילה זה עוד, מיירי כשעבר כבר חצי שעה מההדלקה, אך בתוך זמן זה יכול לברך 'שהחיינו'. אך אין נראה כן שהרי מקור דברי המשנ"ב הוא מהפתחי תשובה שהביא כן מהישועות יעקב, ובישועות יעקב מבואר להדיא דאינו יכול לברך שהחיינו אחר שגמר להדליק, וביאר שם דבריו שברכת 'שהחיינו' דומה לברכות הנהנין דקיי"ל שמברך עליהם 'עובר לעשייתן', ולכן אחר שגמר את עשיית המצוה לא יכול לברך שהחיינו, ומבואר דאף מיד אחר ההדלקה לא יכול לברך ע"ש.]

### ברכת הרואה למי שכבר הדליק בעצמו

ונראה לבאר דהנה נחלקו הראשונים אם מי שמדליקים עליו בתוך ביתו צריך לברך ברכת הרואה, דדעת המרדכי (הובא בשו"ע תרעז סעיף ג) דאף שמדליקים עליו בביתו צריך לברך ברכת הרואה, אך דעת הרשב"א (הביאו המשנ"ב שם ס"ק יד, ובשו"ע סימן תרעו סעיף ג) שאם מדליקים עליו בביתו יוצא ידי חובה בהדלקה זו, וא"צ לברך ברכת הרואה [וכבר נתבארה מחלוקת זו לעיל], ומעתה יש לעיין במש"כ המשנ"ב שמי ששכח ולא הדליק נר חנוכה דיכול לברך מדין ברכת הרואה, דבשלמא לדעת המרדכי א"ש שאף שכבר הדליק בעצמו וקיים את מצוות ההדלקה, עדיין שייך שיברך ברכת 'שעשה ניסים' ו'שהחיינו' מדין ברכת הרואה, כמו אכסנאי שאף שכבר הדליקו עליו בביתו יכול לברך ברכות אלו, אך לדעת הרשב"א דס"ל שאכסנאי שהדליקו עליו בביתו ויצא כבר ידי חובה דאינו מברך ברכת הרואה, א"כ קשה דהכא כשכבר הדליק בעצמו הרי יצא ידי חובתו, ואיך כתב המשנ"ב שיברך שעשה ניסים ושהחיינו מדין ברכת הרואה, הרי לא תיקנו ברכת הרואה למי שכבר יצא ידי חובת הדלקה [וכבר נתבאר שהמשנ"ב (סימן תרעז ס"ק יד) חשש לדעת הרשב"א שאכסנאי לא יברך אם מדליקים עליו בביתו, אא"כ מפרש שאינו רוצה לצאת בהדלקה שמדליקים עליו בביתו, ואיך כתב המשנ"ב שיכול להדליק בברכה].

ולכאורה יש ליישב דעת הרשב"א דבאמת אם כבר יצא ידי חובת ההדלקה כעיקר הדין, אינו מברך ברכת הרואה, ומש"כ המשנ"ב שאם לא בירך על ההדלקה דיש לו לברך ברכת הרואה, הוא משום דבאופן שלא בירך על ההדלקה חשיב שלא קיים את המצוה בשלימותה, וכעין שאמרו שערום לא יתרום (עי' תרומות פרק א משנה ו), היינו שחלק מקיום המצוה הוא הברכה עליה, ועל כן י"ל שבאופן שלא קיים את המצוה כעיקר הדין, תיקנו שיברך ברכת הרואה, משא"כ אכסנאי שהדליקו עליו בביתו כעיקר הדין, הרי יצא ידי חובתו בשלימות, ובזה לא תיקנו שיברך על הראיה.

ולפי ביאור זה יש ליישב סתירת דברי המשנ"ב דמש"כ (בס"ק ב) שאם שכח לברך 'שהחיינו' דאינו יכול לברך אחר כך מדין ברכת הרואה, היינו משום שבירך את שאר הברכות על ההדלקה כדין ויצא ידי חובתו בשלימות, ולכן לא תיקנו בזה ברכת הרואה בלחוד, אך מש"כ המשנ"ב (בס"ק ד) שאם לא בירך על ההדלקה כלל שמברך אחר כך מדין ברכת הרואה, היינו כנ"ל דכיון שלא בירך על ההדלקה, הרי יש חסרון בקיום מצוות ההדלקה, ובזה תיקנו שיברך ברכת הרואה.

אכן נראה שיש לדחות ביאור זה מדברי המשנ"ב בסימן תרעט (ס"ק א) לגבי אשה שאחר שהדליקה נרות שבת נזכרה שלא הדליקה נרות חנוכה, שכתב שם שתמנה שליח והוא יברך 'להדליק', והיא תברך ברכת 'שעשה ניסים' ו'שהחיינו', ובשעה"צ (ס"ק ג) ביאר דלא גרע מברכת הרואה, ומוכח שתיקנו לברך ברכת הרואה אף כשבירכו על עיקר המצוה, וקיימו את המצוה כדין.

[ויש שרצו לפרש דאף שכל שלא בירך על הנר יש לו לברך ברכת הרואה, מכל מקום אם שכח רק ברכת שהחיינו אינו יכול לברך ברכה זו בלחוד, משום שיש כלל שלא מברכים ברכת שהחיינו בלחוד, אלא רק בצירוף עם ברכת המצוות. וכן מבואר במהר"ם בסוכה (מו, א) בביאור דברי התוס' שם (ד"ה הרואה), אך ע"ש במהרש"ל בסוכה שהקשה על זה מהא דהעושה סוכה מברך רק 'שהחיינו', ואף שאין עמה ברכת המצוות ע"ש].

ועל כן נראה לבאר דלעולם אם שכח לברך 'שעשה ניסים ו'שהחיינו' יכול לברך אחר כך מדין ברכת הרואה וכמו שנתבאר, אך מש"כ המשנ"ב שאחר שהדליק אינו יכול לברך 'שהחיינו', הוא משום שברכת שהחיינו לא נתקנה על עצם ההדלקה או על הראיה, אלא היא נתקנה על ברכת 'שעשה ניסים', דהיינו שכשרואה את הנרות הרי זה כמו שהוא רואה את מקום הנס עצמו ועל ההכרה הזאת בנס תיקנו שיברך שהחיינו [וכמו שמבואר במדרש (במדבר רבה טו, ח) שאמר הקב"ה לאהרן הכהן 'שלך גדול משלהם' כי המנורה היא לדורות, והיינו שאף אחר החורבן יש את אור המנורה בהדלקת נר חנוכה]. וכן משמע במאירי (שבת כג, א ד"ה מי, הביאו בשעה"צ שם ס"ק ג) שכתב מי שאין לו להדליק ואינו במקום שאפשר לו לראות את הנרות, יש אומרים שמברך לעצמו 'שעשה ניסים' ו'שהחיינו' אף בלא הדלקה, משום דברכת שהחיינו נתקנה על עצם היום טוב, ורק לכתחילה הסמיכו את זה להדלקה, ומבואר שם דאף לפי דבריו מברך 'שהחיינו' רק בצירוף עם ברכת 'שעשה ניסים', וכמו שנתבאר שברכת 'שהחיינו' היא על ברכת 'שעשה ניסים'.

### חיוב נשים בהלל חנוכה

איתא בשו"ע (סימן תרפג סעיף א) כל שמונת ימי החנוכה גומרים את ההלל בברכה. ולא נתבאר להדיא אם אף נשים חייבות בהלל בחנוכה. ולכאורה היה נראה שחייבות, משום שאף הם היו באותו הנס [דמטעם זה חייבות בהדלקה כמבואר במשנ"ב סימן תרעה ס"ק י], וכעין מה שכתבו התוס' בסוכה (לח, א ד"ה מי) שחייבות בהלל של לילי פסחים משום שאף הם היו באותו הנס. אכן ברמב"ם בהלכות חנוכה (פרק ג הלכה יד) משמע שנשים פטורות מהלל כדין קטן ועבד. וצ"ע מדוע לא מתחייבות משום שהיו באותו הנס, ויתכן שדין ההלל בחנוכה הוא מדין ה'יום טוב' של חנוכה, ולא משום ההודאה על הנס, ולכן נשים פטורות מלומר הלל. אך גם זה צ"ע דמבואר בגמרא בערכין (י, ב) שחיוב הלל דחנוכה הוא משום הנס, וצ"ע.

**הדינים העולים:**

1. **מי שאין לו בית לדעת הגריש"א הוא חייב להוציא ממון כדי לקנות או לשכור בית כדי שיוכל לקיים מצוות נ"ח והגרח"ק הביא בזה מח' ראשונים. ונפק"מ אם מותר לנסוע במטוס בחנוכה שעי"ז פוטר את עצמו מחובת ההדלקה. אמנם גם להגריש"א אפשר שיש להקל ע"פ החיי אדם שא"צ להוציא ממון קודם שנתחייב במצוה.**
2. **מצינו סתירה בשו"ע אם אכסנאי שמדליקים עליו בביתו צריך לברך ברכת הרואה. ולכן יש להקפיד שכל בני הבית ישמעו את הברכות מבעה"ב שלא להיכנס לספק אם צריכים לברך ברכת הרואה.**
3. **אכסנאי שמדליקין עליו בביתו יכול להדליק בעצמו ויכוין שלא ייצא בהדלקת אשתו וצ"ע.**
4. **אשה הנמצאת בבית חולים בחנוכה אם בעלה מדליק עליה בביתם יוצאת בזה ואם מדליק במקום אחר צריכה האשה להדליק בעצמה, או שתשמע ברכה מאחר שמברך שם.**
5. **האוכל סעודתו במקום אחר חייב להדליק כשיחזור לביתו, אך אם נוסע לכל השבת נחשב הדבר לביתו וידליק במקום שנסע לשם. ובמוצ"ש אם נשאר ל'מלוה מלכה' ידליק שם ואם עוקר מיד ידליק בביתו.**
6. **חתן וכלה המתחתנים בימי החנוכה אם נמצאים בביתם בשעת ההדלקה יוצאים בהדלקה בביתם, ואם לאו צריכים להדליק בלילה כשמגיעים לביתם.**
7. **יש מחלוקת אם בני הבית שמדליקין בעצמם צריכים לכוין שלא לצאת בברכת הבעה"ב, ולכן יכוונו לעשות כעיקר הדין.**
8. **נראה שעדיף להדליק בפתח הבית אף אם בחלון יש יותר פרסומי ניסא.**
9. **מי שאין לו פתח היוצא לרה"ר עדיף שידליק בפתח הפונה למרפסת, דבכך הוא מסובב במצוות [ואם יראו בחלון יותר אנשים צ"ע אם עדיף שידליק בחלון].**
10. **אם גר למעלה מעשרים אמה ידליק בחלון, וי"א שידליק בפתח ביתו הפונה לחדר המדרגות.**
11. **מודדים עשרים אמה ממקום הילוך הרבים שנראה שם בבירור.**
12. **אם מדליק בביתו יכול לברך אפי' אם מדליק אחר שכלתה רגל מן השוק, והמדליק בפתח ביתו יכול להדליק כל זמן שיש עוברים ושבים.**
13. **מדליקין הנרות בכותל דרום משמאל לארון קודש בכל בית כנסת שיש שם ארון קודש עם ספר תורה בקביעות. וידליק רק בסמוך לתפילה, ולכתחילה כשיש שם עשרה.**
14. **יש שנהגו להדליק בשקיעה וי"א בצאה"כ, ולהחזו"א מדליק כעשרים דקות אחר השקיעה.**
15. **צריך ליתן בנר שמן בשיעור שידלק חצי שעה.**
16. **נראה שגם מי שאיחר בהדלקה צריך ליתן שמן שידלק לפחות חצי שעה ואפילו כשמדליק בחוץ. [ואם מדליק רבע שעה קודם עלוה"ש צ"ע אם סגי שיתן שיעור שמן שידלק רק רבע שעה].**
17. **אחר שדלק חצי שעה יכול לכבות את הנרות כ"כ המשנ"ב וכך נהג החזו"א, ויש שנקטו שיש ענין שימשיך לדלוק עד שעה מאוחרת יותר.**
18. **דעת המג"א בשם הב"ח שאף לאחר שעברה חצי שעה אסור ליהנות מהשמן שבנר, דבסתמא אמרינן שהקצה את כל השמן שבנר.**
19. **הנכנס לחדר שיש שם נרות דולקים צ"ע אם מותר לו ליהנות מהנר לראות את דרך הילוכו. ולכתחילה ידליק את התאורה החשמלית באותו חדר.**
20. **נהגו להדליק נר נוסף הנקרא 'שמש' ונהגו שמדליק את כל הנרות עם נר זה. אך צריך להקפיד שיהיה ניכר משאר הנרות, ויש שנהגו ע"פ קבלה לעשותו גבוה מכל הנרות.**
21. **קיי"ל שכבתה אין זקוק לה אך לכתחילה יחזור וידליק. ואם נשפך השמן י"א שאין עניין לחזור ולהדליקה.**
22. **דעת השו"ע שאף המדליק בערב שבת וכבה הנר אין זקוק לה והט"ז סבר דבזה מחוייב לחזור ולהדליקה.**
23. **הדליק את הנר והיה שם שמן בשיעור רבע שעה בלבד יכבה ויתן שמן ויחזור וידליקה. וצ"ע איך התירו לכבות את הנר.**
24. **מי ששכח לברך על ההדלקה כשנזכר מברך 'שעשה ניסים' ו'שהחיינו' מדין ברכת הרואה, אפילו אם כבר בירך 'להדליק', אך אם שכח רק ברכת 'שהחיינו' אינו מברך בלילה זה עוד.**
25. **נחלקו הראשונים אם חיוב ההדלקה הוא רק כדי שיהיה פרסום לבני רה"ר או שנתקן להדליק, ולכתחילה אמרו שידליק במקום שיש היכר לבני רה"ר.**
26. **נשים חייבות בנר חנוכה משום שהיו באותו הנס, וצ"ע מדוע פטורות מהלל.**
27. **י"א שקטן אינו מדליק בנפרד, אך המנהג שלדידן שכל אחד מבני הבית מדליק ואפילו קטן.**
28. **אשה יכולה למשוך על עצמה חיוב ולברך אף אם מדליקין עליה, אך האנשים לא הקילו בזה.**