שביעית פ_ח מ_י
קטגוריות: ש_ס / ה שביעית / שביעית - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ

**שביעית פ"ח מ"י**

א] **האוכל פת** **כותים כאוכל בשר חזיר,** בפדר"א ס"פ ל"ח בד' ישן תניא, דכשעלה עזרא מבבל לבנות ביהמ"ק באו עליהן הכותים למלחמה וכו' וביטלו בנין ביהמ"ק ב' שנים וכו', מה עשו עזרא וכו' קיבצו את כל הקהל וכו' ונידון את הכותים וכו' ובחרם וכו' שלא יאכל אדם מישראל פת כותי, מכאן אמרו כל האוכל פת כותי כאילו אוכל בשר חזיר, וכ"ה במד' תנחומא פר' וישב, ובילקוט מלכים רמז רל"ד, והובא ד"ז בתוס' גיטין ד"י., וחולין ד"ד. ודי"ג., וזה דינא דמשנתינו דאוכל פת כותים כאוכל בשר חזיר, דגזרו עליהן בימי עזרא שלא יאכל אדם את פתן, והתוי"ט כתב דהגזירה שגזרו על פתם היא גזירה מאוחרת, שסמכו על הנידוי דבימי עזרא, אך בפדר"א שלפנינו מפורש דגזרו עליהן בימי עזרא שלא יאכל אדם את פתן.[[1]](#footnote-1)

ב] בחי' הרמב"ן בחולין די"ג. כתב דממש"א דפת כותי כבשר חזיר, נראה שהחמירו בפיתו יותר מפת של גוים, דפת של גוים במקום שאין פלטר ישראל עמעמו עליה והתירוה, ופת של כותי אסורה, ועיי"ש שכתב דהטעם בזה הוא משום דחששו שמא יטמעו בהן וע"כ גזרו על עיקר חיי נפש יותר משל גוים דלא מטמעי ישראל בהו, או משום דפת של גוים א"א לרוב הציבור לעמוד בה, כמו שאפשר להם לעמוד בפת של כותים, עכ"ד, וכ"כ הר"ן שם, - ובד' בעה"ע שער הכשר הבשר יד: נראה שהטעם בזה, דאיסורא דפת כותים הוא משום נידוי וחרם שהחרימום, וע"כ איסור זה הוא בכל ענין, עיי"ש.

ובפי' הר"י מלוניל בשלהי מרובה הובא בשטמ"ק שם דפ"ג. כתב, דאפי' בגונא שחיתה ישראל באש דפת נכרי מותרת, מ"מ פת כותי יש בו חרם ואסור ליהנות ממנו, ועיקר הך מילתא דל"מ חיתוי הישראל להתיר, כ"נ מד' התוס' וש"ר בכ"ד שדנו בהא דמצת כותי מותרת, דמ"ט לי"ב משום איסורא דפת כותי, ולא העמידוה בשחיתה ישראל.[[2]](#footnote-2)

ג] הרמב"ם בפיהמ"ש כתב דדין פת כותים שהיא אסורה אבל אין אוכלה סופג מלקות אלא מכין אותו מכת מרדות מדרבנן, וכ"כ הרע"ב, וכתב דלישנא דכאוכל בשר חזיר לאו דוקא, - ובאור גדול סימן ד' סקי"ב כתב די"ל דהשמיענו בזה דאי"ז איסור דרבנן בעלמא, אלא הוי איסורו מדאורייתא משום החרם, ונפ"מ דיהא ספיקו לחומרא, אך עיי"ש שכתב דמשמעות הדברים היא דאיסורא דפת כותי הוא ככל איסורי דרבנן דספיקם מותר, וכ"כ שם בסימן מ"ד, ועיי"ש מש"כ עוד בזה, אך למש"כ הרשב"א בתשו' ח"א סימן ש' דספק חרם לחומרא, וכ"כ עוד מקמאי, לכאו' יש לאסור בספק פת כותי, וצ"ע.

ד] **אמר להם שתוקו לא אומר לכם מה ר"א אומר בו,** בפי' הר"ש כתב דלא אשכחן מה אמר כאן ר"א, וכתב דשמא הי' מחמיר מבשר חזיר משום דטבל במיתה, ולכאו' היינו דס"ל דמלבד איסורא דפתם משום גזירת עזרא, ה"ז אסור משום חשש טבל, וע"כ ה"ה חמור מבשר חזיר, דטבל הוי במיתה, ובד' הרמב"ם בפיהמ"ש מ' דר"א הי' מיקל בו, דומיא דהא דתנן לעיל מ"ט דאמר להם שתוקו וכו' דפירש הרמב"ם דר"א הי' מיקל בו, ועי' כפו"פ פ"ה בשם מורו דר"א הי' מחמיר בו והי' מחרים את האוכלו.

ובהגה' הגר"א כתב ע"ד הר"ש דבירושלמי פליגי בה, דר"י אמר דאסור ליקח פתו של ע"ה, והיינו שהחמיר ר"א טפי, דלא אך פת כותי אסורה כבשר חזיר, אלא אף פת ע"ה, ור' חזקי' בשם ר' אחא מתיר, - ובפי' הרש"ס כתב לפ"ז דהא דתניא בפדר"א דגזרו והחרימו שלא יאכל אדם פת כותי, אתיא כת"ק דפליג על ר"ע, וכתב דלפ"ז ניחא משה"ק התוס' בכ"ד בהא דמצת כותים מותרת, שהרי גזרו על פתם, ולהנ"ל ניחא, והיינו משום דהלכה כר"ע מחבירו, וע"כ קי"ל דלא גזרו כלל על פת כותים, - ובזה נתישבו ד' הרמב"ם והשו"ע שלא הביאו כלל לאיסורא דפת כותים, והיינו משום דס"ל דקי"ל כר"ע דס"ל דלא גזרו על פתם, ועי' או"ש פ"ו משמו"י ה"י, דהא דלדעת ר"ע התיר ר"א פת כותים, הוא רק אחר חורבן ביהמ"ק, עיי"ש, וניחא לפ"ז דלא פליג ר"ע אהך מילתא דגזר עזרא והחרים שלא יאכל אדם פת כותי.

וי"ל עוד, למש"כ הפר"ח בסימן קי"ב סק"ב דאחר שעשו את הכותים כגוים גמורים אין להחמיר בפתם יותר מפת גוים אחרים, ועי' בחי' חת"ס החדש שם מה שפירש בטעמו, אך בשיורי ברכה שם כתב דמד' הכפתור ופרח פרק ה' נראה דאף אחר שעשאום כגוים לא בטל איסור פתם, ובמשנת יוסף אות ו' סק"א כתב, דאף דבד' הכפו"פ שם מבו' דעשאום כגוים גם לקולא, מ"מ איסורא דפתם דהוא מכח הנידוי והחרם שהטילו עליהן, לא בטל, ועי' בחי' חת"ס החדש ביו"ד שם מש"כ בזה.

1. ובפי' הרש"ס כתב דאיסור הפת הוא משום דגרי אריות הן ולא מעשרי כלל ומישראל משומדין קא אתו ופירותיהן טבלים נינהו, עכ"ד, ועד"ז פירש התוי"ט בד' הר"ש לפי הנוס' שהיתה לפניו, וצ"ע דהרי להדיא בפדר"א דהא דפתם פת חזיר, הוא מכח גזירת עזרא שנידה והחרים, והרש"ס גופי' הביא לזה בהמשך דבריו, גם צ"ע במש"כ דגרי אריות הן ומישראל משומדין קא אתו, דלכאו' הוא סותר זל"ז. [↑](#footnote-ref-1)
2. ומאידך מצינו דקייל דין פת כותי מדין פת גוי, דהתוס' בקידושין דע"ו. כתבו דפת כותי שעשה בביתו של ישראל מותרת, והתוס' בגיטין ד"י. וחולין ד"ד. כתבו דאם עשה פת מעיסת ישראל ה"ה מותרת, והריטבא בחולין שם כתב דאם לש העיסה מקמח של ישראל לצורך ישראל מותרת. [↑](#footnote-ref-2)