הערות תליוהו וזבין
קטגוריות: ש_ס / לג בבא בתרא / תליוהו וזבין ומודעא - הרב יהודה אלבוים

בס''ד

**הערות וציונים בסוגיית תליוהו וזבין**

א. אמר רב הונא תליוהו וזבין זביניה זביני, וצ''ע מכיון שאין האנס יכול לדעת אם דעתו למכור, או שדעתו לעשות רק לפנים ולמחר לתובעו בדין, כמבואר בגיטין דף נ''ה ב' לגבי תליוהו ויהיב, וא''כ א''א לאנוס למכור, אלא רק לאנוס להביא את החפץ ולומר רוצה אני, אך א''א לאנוס על הדעת, וא''כ מדוע גמר ומקני, וקשה בין לס''ד דלא גמר ומקני דהכוונה שחסר בגמירות דעת, אך דעתו למכור, ובין למסקנא שגמר ומקני - עי' חמד''ש קידושין דף כ''ג, שו''ת מהרי''ט חו''מ סי' מ''ג, חידושי הרי''ם בסוגיין -.

ב. יש לדון האם לס''ד דא''צ גמר ומקני אף בתליוהו ויהיב מהני, או''ד דבמתנה לא מהני משום שאינו עושה אלא לפנים, ואין דעתו למכור לו, ורק במכר אגב זוזי דעתו למכור - עי' ראשונים בסוגיין דלס''ד אף בתליוהו ויהיב קני, וברשב''ם קצת נראה שאף לס''ד לא קני, ויש לעיין על דברי הראשונים מדברי הגמ' בגיטין הנ''ל -.

ג. ברשב''ם מבואר דס''ד דאע''פ שלא גמר ומקני זביניה זביניה. וצ''ע - קו''ש אות ר' - מאי שנא מאסמכתא, או דשלב''ל או מזכה לעובר שלא קנה משום שלא גמר ומקני - אולי י''ל דגמר ומקני באסמכתא הוא שלא חל המקח אא''כ הענין גמור בדעתו, משום שיודע שאין יכול לחזור בו, ובאסמכתא שסבור שלעולם לא יהיה חייב לא גמר ומקני, משא''כ כאן יודע שלא יוכל לחזור בו וגמר ומקני, אלא שגמר ומקני מכח הכרח ולא מרצונו, ובזה דנה הגמ' אם די בזה, או שיש דין בקנינים שיהיה לו גם רצון בקנין, עי' תוס' רי''ד דף מ' ב' ובקידושין דף נ' א' דכתב כמה פעמים לשון 'ולא גמר להקנותו **בכל** לב', ועי' רמב''ם פ''י מהלכ' מכירה ה''ג שכתב 'שאם אינו רוצה להקנות **בכל** לבו לא קנה המקבל מתנה' ועי' חי' הגרשש''ק ב''ב סי' כ''ז (ל''ב), אולם עי' נתה''מ סי' ר''ה סק''א דכתב שאין דין רצון בקנינים אלא רק בגט -.

ד. צ''ב מהו הס''ד דלא גמר ומקני וכן מדוע במתנה לא אמרינן דגמר ומקני, הא ודאי עדיף לו להנצל מהיסורים, מאשר החפץ - היה מקום לומר דאינו עושה אלא לפנים, וא''צ אלא לעשות מעשה מכירה בכדי להנצל, וא''צ באמת למכור, אך לכא' מהא דמדמי לה לאונסא דנפשיה מוכח שאין זה הסיבה שלא גמר ומקני, וע''כ צ''ל כנ''ל אות ג', או כדלהלן אות ז', ועי' זכר יצחק ח''ב סי' מ''ד, ועי' בחי' הגרשש''ק הנ''ל, וז''ל התוס' רי''ד קידושין דף נ' א' 'בתלוה וזבין אמרינן האי דאמר רוצה אני בכל לב אמר שהזוזים ריצוהו אבל תלוה ויהב מתנה אינה מתנה שלא בכל לב נתרצה' -.

ה. 'מ"ט כל דמזבין איניש אי לאו דאניס לא הוה מזבין' צ''ע מכיון שמוכרן משום שצריך מעות אם לא יגמור בדעתו לא יוכל להשתמש במעות, ובע''כ מוכרח לגמור בדעתו משום שהמעות חשובים לו יותר מהחפץ, משא''כ בתליהו וזבין אין שום דבר המכריחו לגמור בדעתו - מוכח שאין הצד שלא גומר בדעתו משום שאינו מוכרח לגמור בדעתו, אלא אע''פ שמוכרח לגמור בדעתו בכדי להנצל מהיסורים, ועדיף לו למכור מאשר היסורים, אפילו הכי כיון שעושה מכח הכרח חסר בגמירות דעת -.

ו. 'מ"ט כל דמזבין איניש אי לאו דאניס לא הוה מזבין' וברשב''ם 'שלא נתנה תורה חילוק במקח וממכר בין דברים הצריכין לו ומכרן לדברים שאין צריכין לו' וצ''ע הרי גם חפץ שא''צ לו לא יפקירנו, אלא שהמעות יותר חשובים לו מהחפץ ולכן מוכרן , וא''כ גם בדבר הצריך לו אם מוכרן ע''כ המעות יותר חשובים לו מהחפץ - צ''ל דצורך האדם בחפץ שאינו נצרך לו הוא בכדי לקנות בו חפץ הנצרך לו, וכשקונה בהם את צרכיו, הרי הוא מוכרן בלב שלם, משום שאינו מפסיד מידי, אך כשמוותר על דבר הנצרך לו בכדי לקנות דבר שיותר נצרך לו אינו מוכרו בלב שלם.

ז. 'ודילמא שאני אונסא דנפשיה מאונסא דאחריני' עי' מח' הרשב''ם והר''י מיגאש האם הכוונה שבאונסא דנפשיה גמר ומקני, או שא''צ גמר ומקני, וצ''ב אם א''צ גמר ומקני מהו החילוק, ומדוע באונסא דאחריני לא קנה - י''ל דאע''פ שא''צ גמר ומקני, מעשה באונס הוי כמאן דלא עביד, ובאונסא דנפשיה הוי כמתרפאין וכו', כמו שלדעת הרשב''ם גמר ומקני באונסא דנפשיה משום דהוי כעין מתרפאין וכו', ולפי''ז לדעת הר''י מיגאש לס''ד יש ב' חסרונות בתליוהו וזבין גם שלא גמר ומקני וגם משום שאנוס, ולמסקנא גמר ומקני וממילא גם אינו נחשב אנוס -.

ח. בסוגיין מבואר דבתליוהו ויהיב לא קנה, וצ''ב מאי שנא מהגמ' בגיטין דף נ''ה ב' בסיקריקון בגזרתא קמייתא ומציעתא דאגב אונסיה גמר ומקני גם בתליהו ויהיב - עי' ג' דרכים בב''י סי' ר''ה אות י''ב -.

ט. באו אנסים להורגו, ובכדי לרצותן נתן להם את חפציו במתנה, האם הוי כתליוהו ויהיב דלא קנה, או כיון שלא אנסוהו לתת לו מתנה גמר מקני - מבואר בנתה''מ סי' ר''ה סק''ח ובפתחי תשובה סק''ד דתלוי בתי' של הב''י הנ''ל, ועי' קו''ש כתובות אות י' -.

י. במסקנת הגמ' 'אגב אונסיה גמר ומקנה' יש לדון האם גמר ומקני מכח האונס דתליוהו, וכמה שיהיה יותר אנוס יותר גמר ומקני, או''ד אדרבא כל היכא שמוכרח גמר ומקני, וכ''ש היכא שפחות אנוס גמר ומקני - לכא' נח' בזה הרשב''ם בדף מ''ט ב' ד''ה תימא, עם הרמב''ן שם, ועי' פרישה ריש סי' ר''ה דכתב דתוכח בתוס' והרא''ש כהרשב''ם, ועי' בב''י ובב''ח על הטור שם סעי' ד', ועי' רמב''ם וראב''ד בפ''א מהלכ' גזו''א ה''ט ומ''מ שם, ועי' נתה''מ סי' ר''ה סק''א דכתב דבההיא הנאה שניצל מהאונס גמר ומקני -.

יא. יש לדון כיצד הדין בלא אונס כלל אלא חמסן שחטף ממנו את החפץ וזרק לו מעות, האם גמר ומקני או לא, האם אגב אונסא גמר ומקני, או אגב זוזי גמר ומקני, דכיון שהחפץ נלקח ממנו בע''כ, אם לא יגמור בדעתו גם את המעות לא יוכל ליטול ויפסיד גם את החפץ וגם את המעות, ואין נ''מ אם נאנס לתת את החפץ או לקחו ממנו את החפץ, עוד יש לדון האם רק כשראינו שנכנע לאנס מוכח שגמר ומקני, וזה לא שייך כשחטפו ממנו - לכא' תלוי בהנ''ל, ועי' בב''ק דף ס''ב א', עי' מחנ''א גזילה סי' כ''ו, סמ''ע סי' ר''ה סק''א, ונתה''מ הנ''ל, ועי' לשון הר''ן והיד רמ''ה, ושו''ת הרשב''א ח''ג סי' ק''ב, וח''ד סי' ק''ט שלשונם אגב אונסא **ד**זוזי גמר ומקני, ולא כלשון הרשב''ם אגב אונסא **ו**זוזי, ועי' אבי עזרי פ''ד מאישות ה''א -.

יב. כתב הרשב''א בקידושין דף נ' א' 'ואכתי קשיא לי אמאי לא יליף לה מתלוה וזבין דקי"ל כר"ה דאמר זביניה זביני אלמא דברים שבלב אינן דברים, ורבא גופיה הוא דפסק התם בפרק חזקת הלכתא תלוה וזבין זביניה זביני, וי"ל דהתם שאני דאגב אונסיה וזוזי גמר ומקנה ולא שייכא בהא כלל' וצ''ב מנלן דודאי גמר ומקני, אולי הוי רק ספק וחל מדין דברים שבלב אינם דברים, וצ''ל דלשון הגמ' 'אלא סברא הוא אגב אונסיה גמר ומקנה' משמע דבודאי גמר ומקני, ואכתי צ''ב מנ''ל לגמ' הא, אולי ס''ל לר''ה דיש צד שגמר ומקני, וקונה בודאי מדין דברים שבלב אינם דברים.

יג. החמד''ש ביאר את דברי הרמב''ם דבעבר ולא נהרג אינו נענש משום דנלמד מקרא דולנערה וגו' דמעשה באונס אינו מתייחס אליו, וצ''ב א''כ היאך חל המקח בתליוהו וזבין - צ''ל דכיון שגמר ומקני, הרי התרצה, ולא נחשב שעשאו מחמת האונס -.

יד. הרשב''ם כתב דס''ד דקנה אע''פ שלא גמר ומקני, וצ''ב מנ''ל לרשב''ם דהס''ד אינו כהמסקנא דקנה משום דגמר ומקני, ואין לומר דרק במסקנא אמרו דגמר ומקני, דהרי כתב הרשב''ם דכשהוכיחו מכפיה בקרבן הוכיחו דגמר ומקני - אולי י''ל על פי מש''כ הנתה''מ בסי' ר''ה סק''א דסברת ר''ה דגמר ומקני הוא משום דבההיא הנאה דניצל מהיסוריים גמר ומקני, ואילו היה כן הסברא אף בס''ד, א''א להוכיח כן מכל מוכר דלא ניצל מיסורים, וע''כ דס''ד דחל אע''פ שלא גמר ומקני, ודבר זה אפשר להוכיח מכל מקח -.

טו. צ''ב מהו ההוכחה מכפיה בגט וקרבן דגמר ומקני, הא דברים שבלב אינם דברים ואף אם יש צד שגמר ומקני קנה - עי' בדברי רעק''א (בספר וזאת ליהודה ונדפס בח'י רעק''א מהדורת אריאלי) די''ל דאה''נ ואין ראיה אלא דיש צד שגמר ומקני ולכן חל בודאי מדין דברים שבלב, ולפי''ז מוכח מהברייתא גם דיש צד שגמר ומקני, וגם שדברים שבלב אינם דברים (ויתכן שאין הכרח לומר שכוונת הגמ' להוכיח רק שיש צד שגמר ומקני, אלא שא''א לתרץ דאין אלא צד וחל מדין דברים שבלב אינם דברים, משום שא''כ גם בתליוהו וזבין יהיה הדין כן דמדין דברים שבלב קנה) ולכן א''א לדחות בקידושין דחל משום דגמר ומקני, דלא אמר ר''ה אלא דיש צד דגמר ומקני, אולם בדברי הרשב''א בקידושין מבואר דלר''ה ודאי גמר ומקני, וצ''ל דרק במסקנא ס''ל הכי, אך בס''ד כשהוכיחו מהברייתא לא היה צד אלא דשמא גמר ומקני, ובקידושין לא יכלו לתרץ דודאי גמר ומקני, משום דדמי לתליוהו ויהיב, ורק אחרי התי' דניחא ליה וכו' אפשר לדמותו לתליהו וזבין -.

טז. יש לעיין האם באונס נפשות יש לדון דלא חל מקרא דולנערה וגו', או''ד דאין ולנערה וגו' פוטר אלא מעונש - עי' רש''י ריש כתובות בסוגיית אונס בגיטין, ועי' שו''ת הרשב''א ח''ב סי' רע''ב, ועי' לעיל אות ז', ועי' תוס' רי''ד קידושין דף נ' א' דכתב 'בתלוה וזבין אמרינן האי דאמר רוצה אני בכל לב אמר שהזוזים ריצוהו אבל תלוה ויהב מתנה אינה מתנה שלא בכל לב נתרצה ואפילו דיבורו אינו כלום כיון שעל ידי עישוי אמר' נראה בדבריו דתרתי בעינן, שלא בכל לב נתרצה, ואין חיסרון של דברים שבלב משום שע''י עישוי קאמר ואינו נחשב דיבור, אפילו הכי אילו היה מתרצה היה מועיל, ולכא' משום שאחרי שהתרצה אינו נחשב אנוס, ואולי הרי זה תלוי בנידון אם באונס ורצון נאמר קרא ולנערה וגו', ועי' ברכ''ש כתובות סי' ה' סק''ג וסי' ו' סק''ד -.

יז. יש לדון בתליוהו ויהיב דלא קנה, או בגט מעושה שלא כדין שהגט פסול, האם רק בתליוהו שאנוס, או ביסורים שגם נחשב לאונס לא קנה, או גם באונס קל כקצת יסורים, או הפסד מעט ממון הדין כן - עי' ריטב''א בקידושין דף נ' א' ד''ה והא דאמרינן, ב''ח סי' ר''ה על הטור סעי' ד', ב''י סי' ר''ה סקי''ב -.

יח. בכתובות נ''א ב' 'כל שתחלתה באונס וסוף ברצון אפי' היא אומרת הניחו לו וכו' צ''ב מאי שנא הכא דמהני אגב אונסיה גמר ומקני, ולא אמרינן דגמר ומקני אגב אונסיה לא הוי כרצון - עונג יו''ט סי' ק''ע בהגה''ה -.

יט. יש לדון האם בתליוהו וזבין קנה רק כשנטל את המעות, או די במה שהניח האנס את המעות לידו: עי' סמ''ע סי' ר''ה סק''ב, וביאור הגר''א סי' שם סק''א.

כ. נח' האם בתליוהו וזבין קנה רק כשאמר רוצה אני, או די במה שנטל את המעות: עי' ב''ק דף ס''ב א', ובטור ושו''ע ריש סי' ר''ה ובנו''כ שם.

כא. חקרו האם בקנינים וגט די בדעת, או דבעינן נמי רצון: עי' נתה''מ סי' ר''ה סק''א, בית אפרים אה''ע סי' קכ''ב, זכר יצחק ח''ב סי' מ''ד.