טו - בדין פילוש בחצר
קטגוריות: ש_ס / יג עירובין / עירובין - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / עירובי חצירות - חוברת / עירובין ב / שיעורים עירובין פ_ק

**סימן ט"ו**

**בדין חצר המפולשת**

**א**

א] **עירובין ז' ב',** דאמר רב ירמי' בר אבא אמר רב, מבוי שנפרץ במלואו לחצר ונפרצה חצר כנגדו, חצר מותרת ומבוי אסור.

**ובפסקי** רי"ד שם כתב, ז"ל, פי' אע"פ שנפרצה החצר לרה"ר, אין פרצת רה"ר אוסרתה, שלא היתה במלואה של חצר, שהחצר היא רחבה יותר מן המבוי ונשארו גיפופין מכאן ומכאן לחצר, דהו"ל ההיא פירצה כפתח, וגם ל"ה יותר מי' אמות שתאסור החצר, הלכך חצר מותרת, דפתחא הויא ההיא פרצה לגבי חצר, עכ"ל.

**ומבו'** בדבריו, דהא דהחצר מותרת הוא אף בדליכא עומ"ר בפרצתה לרה"ר, אלא נשתיירו בה גיפופין מכאן ומכאן, וכ"נ גם בתורי"ד בסוגיין.

ב] **אמנם** הנה הרשב"א בעבוה"ק שער א' רפי"ד כתב, ז"ל, חצר שנפרצה מב' רוחותי' זו כנגד זו פרצות שאין בהן יותר מי', אם נפרצה למבוי מראשו האחד והשני לרה"ר וכו' החצר מותרת, אימתי בשנשארו לחצר בפרצה שכנגד המבוי וכו' כב' לחיים וכו', וכן בצד השני הפרוץ לרה"ר צריך שיהא בו צוה"פ או עומד כפרוץ, עכ"ל.

**ומבו'** בד' הרשב"א, דכל הא דהחצר מותרת הוא רק כשיש בפרצתה לרה"ר עומד כפרוץ או צוה"פ, אך כל דהוי הפרוץ מרובה וליכא צוה"פ, ה"ה אסורה.

ג] **ובביאור** הפלוגתא בזה נראה, דהרשב"א לטעמי' אזיל שכתב שם ספי"ג, ז"ל, נפרצה מב' רוחותי', צריך שיהא הרוח האחד מהן עומ"ר על הפרוץ, שאין רה"י עד שיהא לו ג' מחיצות או שיעשה לה צוה"פ ואח"כ יכשיר את השני, עכ"ל, והרי דס"ל דאף דמדאורייתא הוי רה"י בב' מחיצות ולחי, מ"מ מדרבנן ל"ה רה"י אלא בג' מחיצות גמורות, וע"כ אם נפרצה החצר מב' רוחותי' אינה ניתרת אלא כשברוח אחת איכא עומ"ר או צוה"פ, וע"כ הוא דס"ל דה"נ הוא בחצר שנפרצה למבוי מראשו האחד והשני לרה"ר, דאם בצד הפרוץ לרה"ר הוי פרוץ מרובה, ה"ה אסורה, והיינו משום דבצד הפרוץ למבוי ליכא אלא גיפופי, וגם בראש המבוי ליכא אלא לחי או קורה.

**אך** בדעת הרי"ד נראה דס"ל, דאף דמבוי המפולש אינו ניתר בלחי מכאן ומכאן, מ"מ חצר המפולשת ניתרת בפסין מכאן ומכאן, וע"כ ה"נ הכא מותרת החצר כשיש בפרצה לרה"ר גיפופין מכאן ומכאן.

ד] **ומצינו** עוד שנחלקו בזה הראשונים, דהנה התוס' לקמן צ"ד א' ד"ה מ"ש כתבו בפשיטות דאף חצר שנפרצה מב' רוחותי' לרה"ר או לבקעה אינה ניתרת אלא בצוה"פ, וכ"כ הרשב"א והריטב"א שם, וכ"כ המאירי לקמן י"ב א' בשם הרשב"א, וכ"כ הריא"ז בפירקין ה"א דין כ"ג, וכ"ה מבו' גם בד' הר"ן לקמן י"א א' דאין החצר ניתרת אלא אם ברוח שלישית הוי העומ"ר על הפרוץ.

**אך** הנה בחי' הריטב"א לקמן י"א א' כתב, ז"ל, חצר שרובה פתחים וחלונות, פירש"י ז"ל מכל צד, דמשום ב' רוחות ל"ה קפדינן "וניתרת בב' פסין", עכ"ל,[[1]](#footnote-2) ומבו' דחצר המפולשת ניתרת בב' רוחות בב' פסין.[[2]](#footnote-3)

ה] **והנה** בטעמא דהרשב"א ודעימי' דס"ל דאף חצר המפולשת אינה ניתרת בפסין ברוח שלישית, מבו' בדבריהם דהוא משום דעיקר דינא דמבוי המפולש דאינו ניתר אלא בצוה"פ הוא משום דבעינן ג' מחיצות גמורות, ואף דמדאורייתא סגי בב' מחיצות ולחי, מ"מ מדרבנן צריך ג' מחיצות גמורות, וע"כ ה"נ חצר המפולשת אינה ניתרת בפסין ברוח שלישית משום דבעינן ג' מחיצות גמורות.

**ובדעת** הרי"ד שנחלק ע"ז וס"ל דחצר המפולשת ניתרת בפסין ברוח שלישית, יש להסתפק אם הוא משום דס"ל דלעולם ל"ב ג' מחיצות גמורות, והא דמבוי המפולש אינו ניתר אלא בצוה"פ, הוא משום הפילוש, וזהו דס"ל דבחצר ליכא לדין פילוש, וע"כ היא ניתרת בפסין ברוח שלישית, - או דלעולם יסוד הדין דמבוי המפולש אינו ניתר אלא בצוה"פ הוא משום דבעינן ג' מחיצות גמורות, ואך דפסי חצר חשיבי כמחיצה גמורה, וע"כ הן מועילין להתיר אף ברוח שלישית.[[3]](#footnote-4)

**ב**

ו] **והנה** לקמן ח' א' אמרינן דהא דתניא דחצר שהרבים נכנסין לה בזו ויוצאין לה בזו וכו' ורה"י לשבת, אי מהתם הו"א ה"מ זה שלא כנגד זה אבל זה כנגד זה אימא לא.[[4]](#footnote-5)

**ומבו'** מזה, דאף דמבוי המפולש אינו ניתר בעומ"ר אלא בצוה"פ, ונת' בזה בסימן י"ג, מ"מ חצר המפולשת ל"ב צוה"פ והיא ניתרת בעומ"ר.

**וכ"ה** להדיא בד' הרשב"א בעבוה"ק שער א' ספי"ג, ז"ל, נפרצה מב' רוחותיה צריך שיהא הרוח האחד מהן עומ"ר וכו' ואח"כ יכשיר את השני, עכ"ל, ועמש"נ להלן ענף ד' בד' הרשב"א שם פי"ד בדין זה.

ז] **ובחי'** הר"ן לקמן י"א א' כתב לפרש הטעם בזה, ז"ל, דאיסורא דחצר תליא בפרוץ מרובה על העומד באחת מג' דפנות שהם דאורייתא, אבל מבוי לא תלי איסורי' בהכי, דהא מבוי המפולש אפי' עומ"ר על הפרוץ באותן רוחות שהוא מפולש בהן צריך צוה"פ, וחצר ל"ב מידי אלא ניתרת בעומ"ר על הפרוץ, אלמא מבוי וכו', וטעמא דמילתא שמתוך שרגל הרבים מצוי' בו כל שהוא מפולש אפי' עומד שבו מרובה על הפרוץ הצריכוהו צוה"פ, עכ"ל.

ח] **והנה** לפ"ז הי' נראה, דהא דמבוי המפולש אינו ניתר בלחי ובקורה ברוח שלישית, הוא משום דברוח שלישית בעינן צוה"פ דוקא, ואף עומ"ר לא סגי בזה, וכ"ש דלחי וקורה ל"מ.

**אך** לפ"ז תיקשי במש"כ הראשונים לקמן צ"ד א' ללמוד להא דחצר אינה ניתרת בפסין ברוח שלישית, מהא דמבוי המפולש אינו ניתר ברוח שלישית אלא בצוה"פ, ולפי הנ"ל הרי הא דמבוי אינו ניתר ברוח שלישית בלחי ובקורה, הוא דומיא דהא דאינו ניתר בעומ"ר, ובעינן צוה"פ דוקא, אך חצר הניתרת בעומ"ר ברוח שלישית, שפיר י"ל דהיא ניתרת אף בפסין.

**ג**

ט] **ונראה** לישב, לפמש"נ בסימן י"ג, דעיקר דינא דמבוי המפולש דאינו ניתר בלחי וקורה מכאן ומכאן, הוא משום דבעינן ג' מחיצות גמורות, והא דאינו ניתר בעומ"ר ברוח שלישית, הוא משום דינא דפרצה ד' דבקעי בה רבים, דכל דבקעי רבים במקום הפרצה ל"ה העומ"ר כמחיצה גמורה, וממילא דחשיב דליכא ג' מחיצות גמורות, עיי"ש.

**ולפ"ז** נראה, דע"כ הוא דחצר מפולשת אינה ניתרת בפסין מכאן ומכאן, והיא ניתרת בעומ"ר, דודאי דשוה בזה דין חצר לדין מבוי דבעינן ג' מחיצות גמורות, וע"כ אינה ניתרת בפסין מכאן ומכאן, - והא דהיא ניתרת בעומ"ר, הוא משום דבחצר שאינה עומדת לבקיעת רבים אין על פרצתה תורת פרצה, והוי העומ"ר כמחיצה גמורה, ואיכא שפיר ג' מחיצות גמורות.[[5]](#footnote-6)

י] **והדברים** מפורשים כן בד' הר"ן לקמן ח' ב', ז"ל, דאפי' רבה דקאמר זה כנגד זה אסור, לא שמעינן לי' הכי אלא גבי מבוי משום דאין בפרצתו תורת פתח, אבל חצר שהרבים נכנסין בו ויוצאין בו כל חד מינייהו פתח הוא ולא שמעינן לי' לרבה דאסר בכה"ג, עכ"ל.

**ומבו'** להדיא בד' הר"ן, דהא דמבוי המפולש אינו ניתר בעומ"ר וחצר המפולשת ניתרת בעומ"ר, הוא משום דבמבוי המפולש אין בפרצתו תורת פתח ובחצר המפולשת יש בפרצתה תורת פתח, וזה כמש"נ, דלעולם בעיקר הדין שוה דין חצר לדין מבוי דאינם ניתרים אלא בג' מחיצות גמורות, ואך דבמבוי המפולש ל"מ עומ"ר ברוח שלישית, משום דאין על פרצתו תורת פתח ולא חשיב העומ"ר כמחיצה גמורה, ובחצר המפולשת מהני עומ"ר ברוח שלישית משום דיש על פרצתה תורת פתח וחשיב העומ"ר כמחיצה גמורה.

**ד**

יא] **נתבאר** לעיל סק"ו מד' הרשב"א בעבוה"ק שער א' ספי"ג דחצר המפולשת ניתרת בעומ"ר ברוח שלישית, ול"ד למבוי המפולש דאינו ניתר בעומ"ר ברוח שלישית אלא בצוה"פ.

**אמנם** הנה הרשב"א שם פי"ד הפ"ד כתב, ז"ל, היתה החצר פרוצה מב' רוחותי' לרה"ר אפי' זו כנגד זו ורבים בוקעים בה נכנסין בזו ויוצאין בזו, אם יש לה צוה"פ מכאן ולחיים או פס ד' מכאן מותרת, וא"צ לומר בשיש לה צוה"פ מכאן ומכאן, או עומ"ר מרובה מכאן וצוה"פ מכאן, וי"ג או עומ"ר מכאן ומכאן, עכ"ל.

**ומשמע** בד' הרשב"א, דשוה דין חצר מפולשת לדין מבוי המפולש, ואף חצר המפולשת אינה ניתרת בלחיים או פס ד', אלא כשיש לה צוה"פ ברוח שלישית, ול"מ עומ"ר מכאן ולחיים או פס ד' מכאן, ועי' באהעו"ז סימן שס"ה ס"ב שדקדק כן מדבריו.[[6]](#footnote-7)

**וצ"ל** לפ"ז דמש"כ הרשב"א בספי"ג דחצר המפולשת ניתרת בעומ"ר ברוח שלישית, היינו כשאין פרצותי' לרה"ר, או כשאין הרבים בוקעין בפרצותי', אך כשנפרצה מב' רוחותי' לרה"ר והרבים בוקעין בה, דבזה קיימי ד' הרשב"א בפי"ד, אינה ניתרת בעומ"ר.[[7]](#footnote-8)

יב] **ולפ"ז** נמצא, דאף דשוה דין חצר המפולשת לדין מבוי המפולש דאינו ניתר בעומ"ר, מ"מ חלוקין הן בחד מילתא, דמבוי המפולש אינו ניתר בעומ"ר ברוח שלישית בכל גוונא, וכמבו' בד' הרשב"א בשער ב' פ"א (הכ"ב) דמבוי שנפרץ מצידו אינו ניתר בעומ"ר אף אם בפועל לא בקעי רבים, (ורק אם בעלי המקום דעתם לגדור אותה פרצה וכו' הוא ניתר בעומ"ר), וחצר המפולשת אינה ניתרת בעומ"ר רק בגונא דהיא פרוצה לרה"ר והרבים בוקעין בה.

**ובטעמא** דמילתא נראה לפמש"נ דהא דמבוי המפולש אינו ניתר בעומ"ר, הוא מכח דין פרצה ד' דבקעי בה רבים, וע"כ הוא דחלוק בזה דין מבוי מדין חצר, דבמבוי העומד לבקיעת רבים, הרי דבכל גוונא חשבינן לפרצתו כפרצה דבקעי בה רבים, ול"מ העומ"ר להתיר, אך בחצר דאינה עומדת לבקיעת רבים, אין על פרצתה תורת פרצה, אלא בגונא שהיא פרוצה לרה"ר ובקעי בה רבים.[[8]](#footnote-9)

**ה**

יג] **בעיקר** מש"כ הרשב"א דחצר פרוצה לרה"ר מב' רוחותי' ניתרת בצוה"פ מכאן ולחיים או פס ד' מכאן, הנה נתחדש בזה, דאף דמבוי המפולש לרה"ר מכאן ומכאן אינו ניתר אלא בדלת, וכמש"כ הרשב"א בעבוה"ק ריש שער ב', מ"מ חצר המפולשת ניתרת בצוה"פ וא"צ דלת.

**אמנם** הנה בד' התוס' לקמן י"א א' ד"ה אילימא והרשב"א שם, מבו' דאף חצר המפולשת לרה"ר מכאן ומכאן צריכה דלת, וכמו שהוכיח האהעו"ז בסימן שס"ה ס"ב, והסכימו לזה האו"ש בפי"ז משבת הט"ז והאבנ"ז בסימן רס"ב סק"ד.

יד] **ובביאור** הפלוגתא בזה נראה, דהוא ביסוד הא דמבוי המפולש לרה"ר מכאן ומכאן אינו ניתר אלא בדלת, דבדעת התוס' נראה דהא דמבוי המפולש לרה"ר אינו ניתר אלא בדלת, הוא משום דהחמירו בו חכמים דבעינן ג' מחיצות מעליין טפי, ולא סגי בצוה"פ, וע"כ אף בחצר המפולשת לרה"ר לא סגי בצוה"פ, דבעיקר דין המחיצות שוה דין חצר לדין מבוי.[[9]](#footnote-10)

**אך** בדעת הרשב"א בעבוה"ק נראה דס"ל דהא דמבוי המפולש לרה"ר אינו ניתר אלא בדלת, הוא ע"ד דינא דאתו רבים ומבטלי מחיצתא, וע"כ ס"ל דכ"ז הוא במבוי הנמסר לרבים, ושייך בו דינא דאתרו"מ, דאף דמדינא לי"ב לדין אתרו"מ כיון דאין רחבו ט"ז אמה, מ"מ החמירו חכמים להצריך בזה דלת, אך בחצר שלא נמסרה לרבים, דל"ש בה כלל דינא דאתרו"מ, א"צ דלת.

טו] **אמנם** יש להעיר בזה, דהנה הרשב"א בפי"ד שם כתב, ז"ל, היתה החצר פרוצה מב' רוחותי' לרה"ר וכו' ורבים בוקעים בה נכנסין בזו ויוצאין בזו, אם יש לה צוה"פ מכאן ולחיים או פס ד' מכאן מותרת וכו', שאין רגל הרבים אוסרת "במבואות" והחצרות בכיו"ב, עכ"ל, וצ"ב במש"כ הרשב"א דאין רגל הרבים אוסרת במבואות בכיו"ב צ"ע, דהרי מבוי המפולש לרה"ר מכאן ומכאן אינו ניתר בצוה"פ וצריך דלת.

**ולכאו'** מוכח מד' הרשב"א, דהא דמבוי המפולש לרה"ר אינו ניתר בצוה"פ וצריך דלת, אי"ז משום דבקיעת הרבים מבטלת להצוה"פ, אלא הוא דין בפנ"ע דבעי מחיצה מעליא טפי, - ואשר זהו מש"כ הרשב"א דאין רגל הרבים אוסרת במבואות בכיו"ב, דאף במבוי המפולש לרה"ר אין רגל הרבים אוסרת, דאם היתה רגל הרבים אוסרת בזה, ל"ה סגי בדלת שאינה ננעלת, דאינה מבטלת לבקיעת רבים.

**ולפ"ז** הדר צ"ע בד' הרשב"א, דמ"ש מבוי המפולש לרה"ר מכאן ומכאן דאינו ניתר אלא בדלת, מחצר המפולשת לרה"ר מכאן ומכאן דניתרת בצוה"פ, וצ"ע בזה.

1. אך הרשב"א שם פירש בד' רש"י, דמש"כ דנפרצה בד' רוחותי', הוא משום דבב' רוחות מודה רב דהיא ניתרת בצוה"פ, והיינו דלעולם אף בב' רוחות אינה ניתרת בב' פסין, וכמש"כ הרשב"א לקמן צ"ד א' ובעבוה"ק, ואך דבזה היא ניתרת בצוה"פ. [↑](#footnote-ref-2)
2. והגר"ז בסימן שס"ד ס"ב והמ"ב שם סק"ד כתבו דחצר המפולשת ניתרת בב' פסין מכאן ומכאן, והחזו"א בסימן ס"ה סקל"ג תמה ע"ז, ועיי"ש שהביא מד' המ"ב גופי' בסימן שס"ב סקמ"ה ובביאוה"ל שם דאף חצר אינה ניתרת ברוח שלישית בפרוץ מרובה, עיי"ש, - ועי' עוד בדרכי משה סימן שס"ג סק"י שכתב בפשיטות דחצר המפולשת אינה ניתרת ברוח שלישית בפסין, וכ"כ הבית מאיר בסימן שס"ה והאו"ש בפי"ז משבת הט"ז. [↑](#footnote-ref-3)
3. ויש להוסיף, דהנה הך מילתא שכתב הרי"ד דהחצר ניתרת בגיפופין ברוח שלישית, משמע דהוא לכו"ע, ואף למ"ד דלחי משום היכר, ולכאו' לדידי' הרי מדאורייתא ל"ה רה"י אלא בג' מחיצות דעומ"ר, וא"כ מ"ט סגי בגיפופין ברוח שלישית, הרי אף מדאורייתא ל"ה החצר רה"י בכה"ג.

   ונראה דמזה מקור נאמן למש"כ המרכה"מ בפי"ד משבת ה"א דאף למ"ד דלחי משום היכר ול"מ מדאורייתא, מ"מ פס ד' אמות מהני מדאורייתא, ונראה דה"נ ב' פסין כ"ש מהני מדאורייתא, וכ"נ בד' האבנ"ז בסימן רע"א סקכ"א, וע"כ שפיר סגי בחצר בגיפופין ברוח שלישית, אך בחזו"א סימן ע"ד סקי"א כתב דלמ"ד דלחי משום היכר, ל"מ ברוח שלישית אלא מחיצה דעומ"ר, עיי"ש, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-4)
4. והריטב"א והר"ן שם כתבו דכ"ה מסקנת הגמ' שם דהחצר מותרת אף בדהוו הפרצות זה כנגד זה, וכ"נ בד' הרי"ף שם, ובד' הרמב"ם בפי"ז משבת הי"ח, - ועמש"נ בסימן ט"ז בדעת ההשלמה והריא"ז שנחלקו ע"ז. [↑](#footnote-ref-5)
5. והנה האהעו"ז בסימן שס"ה ס"ב כתב להוכיח מד' התוס' לקמן צ"ד א' דאף בחצר איכא לדין פילוש, והבית מאיר שם נחלק עליו, דד' התוס' שם קיימי בגונא דהרוח השלישית הויא פרוץ מרובה, ובכה"ג אף חצר המפולשת אסורה, אך כל דהרוח השלישית הויא עומ"ר, הרי דאף דמבוי אסור בכה"ג, מ"מ חצר מותרת, עכ"ד, אך לא פירש דאם חלוק בזה דין חצר מדין מבוי, א"כ היאך למדו התוס' להא דחצר המפולשת אסורה בגונא דהרוח השלישית הויא פרוץ מרובה, מהא דמבוי המפולש אסור, ולמש"נ ניחא.

   ובעיקר מש"כ הבית מאיר דד' התוס' לקמן שם קיימי בפרוץ מרובה, יש להעיר, דבבד' המהרש"א לקמן שם מבו' שפירש דד' התוס' שם קיימי אף בעומ"ר, עיי"ש, ועמד ע"ז האבנ"ז בסימן רס"ב סק"ג, אך בד' תוס' הרא"ש שם מבו' בפשוטו דמש"כ לאסור בחצר כה"ג הוא רק בפרוץ מרובה, עייש"ה, וזה כד' הבית מאיר, וכן נראה למש"נ בסימן י"ג דבמה שאמרו דבמבוי המפולש עושה צוה"פ מכאן, לא נכלל הא דאינו ניתר בעומ"ר, עיי"ש, ולפ"ז הרי בע"כ דמה שהביאו התוס' שם מהא דמבוי המפולש אינו ניתר בצוה"פ, איירי בגונא דהוי פרוץ מרובה. [↑](#footnote-ref-6)
6. ויש להוסיף עוד, דהנה להגורסים בד' הרשב"א, דאו עומ"ר מכאן ומכאן, משמע מד' הרשב"א דאף מבוי המפולש ניתר בעומ"ר מכאן ומכאן, וכמש"כ הגאו"י לקמן ח' א' ללמוד כן מדבריו, וזה ממש"כ הרשב"א דאם יש לה צוה"פ מכאן ולחיים או פס ד' מכאן מותרת, "וא"צ לומר" בשיש לה וכו' או עומ"ר מכאן ומכאן, והרי דעומ"ר מכאן ומכאן פשיטא טפי דמהני מאשר צוה"פ מכאן ולחיים או פס ד' מכאן, ואם במבוי המפולש ל"מ עומ"ר מכאן ומכאן הרי אדרבה עדיף טפי צוה"פ מכאן ולחיים מכאן דמהני אף במבוי המפולש, מעומ"ר מכאן ומכאן דל"מ במבוי המפולש, - ולפ"ז הרי דממש"כ הרשב"א בחצר המפולשת דהיא ניתרת בתיקונים דמבוי המפולש ניתר בהן, מבו' דאף בחצר איכא דין פילוש, ואינה ניתרת בעומ"ר מכאן ולחיים או פס ד' מכאן. [↑](#footnote-ref-7)
7. והא דתניא דחצר שהרבים נכנסים לה בזו ויוצאין לה בזו רה"י לשבת ומוקמינן לה אף בדהוו הפרצות זה כנגד זה, צ"ל דהוא משום דעומ"ר מכאן ומכאן שפיר מהני להתיר במפולש, וכמש"כ הגאו"י לקמן שם בדעת הרשב"א, וזה לפי גירסתו בד' הרשב"א או עומ"ר מכאן ומכאן, (ולפ"ז נתפרש לנו מקורו של הרשב"א להך מילתא דמבוי המפולש ניתר בעומ"ר מכאן ומכאן), - וי"ל עוד כמש"כ האהעו"ז בסימן שס"ה ס"ב דשאני התם דאיירי בדאיכא גידודי, עיי"ש, אך לכאו' אי"ז מתישב בד' הרשב"א בפי"ד שם, שהביא לדינא דחצר שהרבים נכנסים וכו', וע"ז כתב דאינה ניתרת אלא בצוה"פ. [↑](#footnote-ref-8)
8. אמנם הנה בעיקר מש"כ האהעו"ז לדקדק מד' הרשב"א דחצר מפולשת אינה ניתרת בעומ"ר, הנה לפמש"נ נראה דיש מקום לדון בזה, די"ל דלעולם חצר מפולשת ניתרת בעומ"ר אף כשנפרצה לרה"ר והרבים בוקעין בה, ומש"כ הרשב"א רק להא דהיא ניתרת כשיש צוה"פ מכאן ולחיים או פס ד' מכאן, היינו משום דהוא רבותא טפי דהיא ניתרת בצוה"פ, וכ"ש דהיא ניתרת בעומ"ר דהוי מחיצה מעליא טפי, - דאף דמבוי המפולש ניתר בצוה"פ ואינו ניתר בעומ"ר, היינו משום דבמבוי איכא לדין פרצה דבקעי בה רבים, וע"כ ל"ה העומ"ר כמחיצה גמורה, אך בחצר דלי"ב לדין פרצה דבקעי בה רבים, הרי דכיון דהיא ניתרת בצוה"פ, כ"ש דהיא ניתרת בעומ"ר, - ועי' בגאו"י לקמן ח' א' דמבו' בדבריו שפירש בד' הרשב"א אלו דחצר המפולשת ניתרת בעומ"ר, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-9)
9. ועי' באו"ש בפי"ז משבת הט"ז שכתב, דאף דחלוק דין חצר המפולשת דאינה ניתרת בעומ"ר מדין מבוי המפולש דניתר בעומ"ר, מ"מ למ"ד דמבוי המפולש לרה"ר צריך דלת, שוה בזה דין חצר לדין מבוי, - ולמש"נ הטעם בזה הוא, דעומ"ר הרי הוי מחיצה גמורה, והא דמבוי המפולש אינו ניתר בעומ"ר, הוא מכח דין פרצת מבוי, וע"כ בחצר המפולשת דאין על פרצתה תורת פרצה, ה"ה ניתרת בעומ"ר, אך בדין דלתות אין לחלק בין מבוי לחצר, וזה דלא כמש"כ האבנ"ז בסימן רס"ב סק"ד, דמד' התוס' אלו מוכח דחצר המפולשת אינה ניתרת בעומ"ר, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-10)