מ_מ - יוקרא דלקמיה
קטגוריות: ש_ס / לא בבא קמא / ב_ק - הרב יהודה אלבוים / ארבעה אבות

בס''ד

מראי מקומות - קיבוץ

**יוקרא דלקמיה**

במח' רש''י והרא''ש בסוגיין, עי' תוס' דף ח' ב' ד''ה אבל, ועליות דר' יונה וחי' הר''ן ונמוק''י ב''ב דף מ''ז א', והגהות אשרי סי' ב', יש''ש סי' י''א, טור ושו''ע סי' ק''ב, וסי' תי''ט סעי' ב' וסמ''ע וש''ך שם, תומים סי' ק''ב סק''ב, וסק''ד, ונתה''מ סי' ק''ב סק''א.

בביאור הסוגיא עי' נחל''ד וחידושי הרי''מ בסוגיין, דברי יחזקאל סי' מ''ו סק''ג, אבן האזל פ''ג מהלכ' שכירות ה''ג, חזו''א סי' ג' סק''ג, אבי עזרי פי"ט מהלכ' מלוה ה''ד {הראשון והשני}.

* יש לחקור האם כיון שכל הקרקעות משועבדות למלוה ולניזק, מעיקר הדין המלוה והניזק יכולים לקחת איזה קרקע שירצו, או''ד דביד הלוה או המזיק לקבוע: עי' חזו''א סי' ג' סק''ג, אבי עזרי פי"ט מהלכ' מלוה ה''ד {השני}.
* יש לחקור האם מדין מיטב יכול הניזק לתבוע קרקע בינונית או זיבורית.
* יש לחקור האם מדין מיטב יכול הניזק לקבוע מבין קרקעות העידית, איזה עידית ליטול, אף את''ל דיכול לתבוע בינונית, אכתי י''ל דיש מעלה בעצם בקרקע גדולה יותר, ולכן יכול לומר שזהו העידית, אך מבין קרקעות העידית, אין אחת יכולה להחשב עידית, ומה שנוח לו קרקע מסוימת מחמת שקרובה לו וכד', אינו הופך את הקרקע לעידית, או''ד דבדין עידית כתוב לתת לו מה שעדיף לניזק.

**אי שקלת כדינך שקול כדהשתא ואי לא שקיל כיוקרא דלקמיה וכו'**

בדברי רש''י והרמ''ה - הובא בטור סי' ק''ב - והתוס' דף ח' ב' ד''ה אבל, ועליות דר' יונה וחי' הר''ן ונמוק''י ב''ב דף מ''ז א', והגהות אשרי סי' ב', והיש''ש סי' י''א

**דמדין מיטב יכול הניזק לתבוע בינונית**

* צ''ע אם השווי נקבע כיוקרא דלקמיה, מדוע צריך להביא עידית כדהשתא, ואם השויי נקבע כדהשתא, מדוע אין יכול לתבוע בינונית כדהשתא: עי' חידושי הרי''מ בסוגיין, דברי יחזקאל סי' מ''ו סק''ג, אבן האזל פ''ג מהלכ' שכירות ה''ג, אבי עזרי פי"ט מהלכ' מלוה ה''ד.
* יש לדון לפי דברי האחרונים הנ''ל במה נח' אביי וראב"י, וכן יש לדון מדוע בבע''ח מודה ראב''י לאביי, וכן יש לעיין מדוע בידו לתבוע בינונית כדהשתא, הא אין דין מיטב בבע''ח.
* לדברי האחרונים הנ''ל דהשווי הוא כימי ניסן, והמזיק בימי תשרי חייב לשלם כשוויו בימי ניסן, נמצא דהמזיק קרקע בימי תשרי, ובא לשלם בקרקע יצטרך לשלם כפול ממה שהזיק, ואם הזיק קרקע בגודל של אמה יצטרך לשלם ב' אמות, וצ''ע.
* צ''ע לדברי האחרונים הנ''ל דהשווי נקבע כיוקרא דלקמיה, אלא שצריך להביא כדהשתא בכדי שיוכל להשיג מעות, מאי שנא מלעיל דאלמלא אהני קרא א''צ לשלם יותר מדינו בכדי לתת לו מיטב, וכאן צריך לשלם כפול מחיובו בכדי לקיים דין מיטב, ואף אחרי אהני קרא, לדברי הרא''ש אין כתוב שצריך לשלם יותר מדינו, ואף אי נימא דלדעת החולקים על הרא''ש גלי קרא לשלם יותר, לא גלי קרא לשלם יותר דמים ממה שחייב.
* צ''ע לדברי האחרונים לר''י דחייב כעידית דניזק, ואין לו אלא כזיבורית דניזק, מדוע לא יהיה חייב לתת לו ב' קרקעות של זיבורית בכדי שיוכל בקל לקנות בהם עידית, וע''כ משום דאין חייב לשלם יותר מדינו בכדי לקיים דין מיטב.
* צ''ע בסברת רב אחא בריה דרב איקא מדוע בכתובות אשה יכול לדרוש רק כיוקרא דלקמיה, הא כיון דאין דין עידית ולא דין בינונית, וביד הבעל לתת מאיזה קרקע שירצה, יכול הוא לתת את הבינונית כאיזה שווי שירצה.
* עוד צ''ב אם השווי נקבע כיוקרא דלקמיה, מדוע בכתובת אשה נוטלת זיבורית כזולא דהשתא, הרי אין דין מיטב ולא דין בינונית בכתובת אשה.
* יש לדון לדברי רש''י וסיע' דביד הניזק ליטול בינונית מדין מיטב, האם גם יכול לבחור בין העידיות, עי' עליות דר' יונה ב''ב דף מ''ז א' דכתב לגבי בע''ח דיכול לתבוע זיבורית, אך אין יכול לתבוע איזה בינונית ליטול.

**בדברי הרא''ש דאין יכול הניזק לתבוע בינונית מדין מיטב**

* צ''ב בסברת אביי מכיון שא''צ לתת לו בינונית, מדוע יכול המזיק לבקש רק כיוקרא דלקמיה, הא מכיון שא''צ ליתנו לו, יכול לתת אותו כאיזה שווי שיחפוץ, ובגמ' משמע שחייב לתת לו כיוקרא דלקמיה.
* צ''ב בסברת ראב''י מדוע בגלי אדעתיה חייב לתת לו כדהשתא, הא כתב הרא''ש דביד המזיק לקבוע איזה לתת לו, עי' חזו''א סי' ג' סק''ג, ואבי עזרי פי''ט מהלכ' מלוה ולוה ה''ד [השני] דמעיקר הדין כיון דשעבודא דאו' יכול הלוה או הניזק לקבוע איזה קרקע ליטול, עי''ש.
* יש לדון לדברי הרא''ש דלראב''י אי גלי דעתיה וכו' נוטל בינונית בע''כ של המזיק כדהשתא, האם הוא מדין מיטב, או אף בלא דין מיטב הדין כן, ונ''מ במלוה או כתובת אשה שתובעים עידית.
* צ''ב - יש''ש, ט"ז סי' תי"ט סעי' ב' - מדוע יכול הניזק לתבוע בינונית היכא דאמר לו המזיק דמוכן לתת לו כיוקרא דלקמיה, אולי חפץ המזיק בבינונית יותר מהעידית, ורק משום שמוכן לשלם לו יותר כיוקרא דלקמיה מוכן לתת לו, עי' נחל''ד ד''ה ובעיקר, וחזו''א סי' ג' סק''ג, וערוך השולחן סי' תי''ט סעי' ז'.
* יש לדון לדברי הרא''ש האם הדין כן גם בב' קרקעות של עידית, או רק בעידית ובינונית: עי' סמ''ע סי' תי''ט סק''ד וש''ך שם, ונחל''ד בסוגיין, ונתה''מ סי' ק''ב סק''א.

**בעל חוב המבקש עידית, והלוה אומר לו שיטול כיוקרא דלקמיה**

* עי' מח' תוס' - ד''ה הב, וד''ה לכתובת - והרא''ש והרשב''א בסוגיין.
* עי' בדברי הטור בקיצור פסקי הרא''ש, וטור סי' ק''ב, ויש''ש סי' י''א.