ביאור שיטת רש, לקובץ עטרת שלמה
קטגוריות: ש_ס / נא כלים / כלים עניינים - הרב מאיר קאופמן

**בדין טלית שנקרעה ובדין טהרת שבירה בכלים**

**בביאור שיטת התוס' בדין שבירה בכלים**

א] איתא בגמ' קכ"ג. תנן התם [כלים פכ"ח] טלית שהתחיל בה לקורעה כיון שנקרע רובה שוב אינו חיבור וטהורה דהיינו אפילו אם נשאר יותר משלשה על שלשה וכמבואר בגמ' שמדובר בכדי מעפורת והרי מעפורת וודאי שזה יותר משלשה על שלשה וכן סתם טלית היא גדולה ובנקרע רובה נשאר עדיין שלשה על שלשה ובכל אופן היא טהורה ועיין רש"י חולין קכ"ג. ד"ה טלית שכתב וז"ל טלית שהתחיל בה לקורעה: שנטמאה ובא לקורעה לבטלה מתורת טלית ומאחר שאינה ראויה למלאכה הראשונה ואין שמה עליה מטהרת אע"ג שיש בשיריה שלש על שלש ועדין ראויה לקבל טומאה טהרה מטומאתה ראשונה דומיא דכלי חרס דשבירתו מטהרתו ושבריו מקבלין טומאה כדאמרינן באלו טרפות הן וקרקרותיהן ודפונותיהן וכו' עכ"ל ומבואר מדבריו דאע"ג דמכאן ולהבא זה מקבל טומאה בכל אופן טומאתו הקודמת פוקעת והוכיח שיש כזה מושג מהא דכ"ח שנשבר אפילו שיש בו עדין שיעור קבלת טומאה בכל אופן טומאתו הקודמת פקעה

ועיין תוס' חולין ע"ג: ד"ה בשעת וכן זבחים צ"ה ד"ה לא שחלקו וכתבו וז"ל דכיון דיש בו שיעור שלש שהוא שיעור טומאה לא פקע מינה טומאת מגע עכ"ל ודחו הראיה מכ"ח ששם זה לא מקבל טומאה אלא ע"י יחוד אבל ללא יחוד זה לא מקבל טומאה

והנה בפשוטו נחלקו רש"י ותוס' בטהרת שבירה דרש"י ס"ל שזה מעשה המטהר ולכן אפילו שזה מקבל טומאה מכאן ולהבא אבל כל שנחשב שהיה כאן מעשה שבירה זה מטהר אמנם תוס' ס"ל שהטהרה חלה מכח מה שזה לא מקבל טומאה מכאן ולהבא ולכן כאן שזה מקבל טומאה מכאן ולהבא אין סיבה שיפקע טומאתו

אמנם דבר זה וודאי אינו נכון וגם תוס' מודים שמצאנו טהרת כלים אפילו שזה מקבל טומאה מכאן ולהבא ומצאנו דבר זה בכמה דוכתי א]בכלים פכ"ח מ"ה דחמת שעשאו שטיח טהור והכונה טהור לגמרי דומיא דרישא בכפה שנתנתו לספר ששם נשאר טומאת מת ומשמע שכאן נפקע לא רק טומאת מדרס אלא גם טומאת מת ב]עיין כלים פכ"ז דשלש על שלש שהוסיף עליו עוד ובסוף הוריד חוט מהשיעור הקודם נטהר מטומאתו כי הכלי שמחמתו היה טמא לא קיים וכן הוא בגמ' עירובין כ"ד. לעניין סנדל אע"ג שכל הזמן היה לו דין קבלת טומאה ג]לעיל מ"ו במטלית שתפרו לבגד לר"מ דפקע ממנו טומאת מדרס ובפשוטו פקע ממנו כל טומאתו ע"ש ד]עיין ר"ש פ"כ מ"ו שהביא תנא שסדין שעשאו וילון הוא טהור לגמרי ע"ש

והביאור בכל זה שכיון שפנים חדשות באו לכאן חשיב שאין כאן את הכלי הקודם שמחמתו חלה הטומאה דהטומאה לא חל על החומר אלא על הכלי וכל שזה כלי אחר זה סיבה לפקוע הטומאה וכל קושית התוס' על רש"י שכאן שזה עדין אותו כלי ואין כאן פנים חדשות לכן אין סיבה שיפקע טומאתו

והא דפשיטא להו שאין כאן פנים חדשות הוא דהנה רש"י שם הקשה משלשה על שלשה שנקרע וכל חלק נהיה שלש על שלש שהוא נשאר בטומאת מת והקשה רש"י למה שלא יפקע טומאתו כמו טלית שנקרעה ותירץ שכל הדין טלית שנקרע כי היה לזה טומאה אחת אבל שלשה על שלשה וכו' מדובר שהיה לזה גם טומאת מדרס וגם טומאת מת וכה"ג לא נפקע אלא טומאה אחת דהינו טומאת מדרס ולא טמאת מת עכ"ד ועל זה תוס' הקשו שכיון שחזינן שאם יש שני טומאות לא פוקע הטומאה חזינן שאין כאן פנים חדשות שא"כ וודאי שהיה פוקע הכל וא"כ אין שום סיבה שבטומאה אחת יפקע טומאתו עד כמה שזה אותו כלי הקודם והנה רש"י הוכיח מכ"ח שס"ל שזה דומה שנשאר חלק מאותו שימוש וזה לא פנים חדשות וחילקו תוס' שבאמת שם הוא טהור מכאן ולהבא אמנם דעת הר"ש כלים פ"ב מ"ב שלא צריך יחוד ובכל אופן במשנה זו חלק על רש"י ובהכרח צ"ל כמו שביאר החזו"א סי' ל סק"ו דס"ל דשם זה פנים חדשות משא"כ כאן שזה לא פנים חדשות וכדחזינן משלשה על שלשה שנקרע

ודבר זה גם מבואר מהמשך דברי הר"ש בכלים פכ"ח מ"ח ותוס' בזבחים שכתבו לחלק בין טלית שנקרע דיש לו שם כלי וכיון שבטל שם כלי פקע הטומאה לגמרי משא"כ חתיכת בגד בעלמא שאין שם כלי עליו כה"ג גם אם הפסיק להיות מדרס הוא נשאר טמא מת עכ"ד חזינן מפורש שגם באופן שהוא ממשיך להיות טמא זה סיבה להפקיע טומאתו וכונתם לחלק כנ"ל דדבר שיש לו שם כלי א"כ בקריעתו יש כאן פנים חדשות משא"כ חתיכת בד אפילו שהיום זה משמש שימוש אחר ממה שזה היה אתמול אבל זה לא כלי אחר וא"כ אין סיבה לטהרו וז"ב בכוונתם וכן ביאר בחזו"א סימן ל סק"ו ובקה"י טהרות סי' י"ג

**בביאור שיטת רש"י בדין טלית שנקרעה**

ב]והנה בפשוטו בדעת רש"י שחולק וכן מטהר שלשה על שלשה שנקרע לפחות משלש על שלש זה מצד שס"ל שגם כה"ג זה פנים חדשות וכן הוא מפורש בלשונו שכתב **ואין שמו עליה** וכן ע"ש בע"ב ד"ה עד וז"ל דלא דמי לטלית דהתם קודם קריעה היה שמה טלית ועומדת להתכסות ובקריעתה **בטל שמה** וכו' וכן נקט החזו"א סי' ל' סקי"א אלא שצ"ע א"כ מה שייך לחלק בין טומאה אחת לשתים ואולי הוא לא ממש פנים חדשות דהינו שיש כאן וודאי כלי אחר ממקודם אלא שזה לא סיבה להפקיע שני טומאות וצ"ע

אמנם בפשוטו מוכרח שבאמת כאן לא שיך לדון מצד פנים חדשות שסיבת הטומאה שבגללה נטמא הכלי לא קימת דא"כ וודאי שזה היה טהור לגמרי וכמו בחמת שעשאו שטיח הנ"ל אלא נתחדש כאן טהרה של מעשה שבירה שהוא מטהרו מטומאתו וכיון דיש כאן וודאי שינוי מכלי שלם לכלי שבור זה מספיק סיבה לטהר וכבר הארכנו בזה לקמן ענף ב דמבואר ברש"י בכמה דוכתי שחלוק דין הטהרה של כלי שנטמא מכלי טהור דכלי שנטמא לא מספיק לעשותו שעכשיו אין לו סיבת טומאה אלא צריך מעשה שבירה וס"ל לרש"י שזה גם סברא איפכא שגם במקום שלא שיך לדון שאין כאן סיבת טומאה בכל אופן כל שנחשב שהיה כאן מעשה שבירה זה סיבה לטהר ויתכן דרש"י ס"ל שכל הטהרה של פנים חדשות ג"כ יסודה מדין שבירה וגם על זה חידש שזה לא מטהר שני טומאות אמנם בפשוטו בחמת שעשאו שטיח משמע שזה מפקיע הטומאה אפילו אם היה לזה שני טומאות דהרי רש"י בסנהדרין העמיד הרישא שזה נטמא וצ"ע. עוד יתכן שגם במעשה שבירה כלול שני דברים שאם פקע שמו לגמרי שם זה מטהר לגמרי והסברא כיון שגדר השבירה שהדבר הקודם לא קיים כלל ואם לא פקע שמו לגמרי זה רק מטהר טומאה אחת ובפשוטו כיון שמבואר ברש"י בקדושין שגם אם זה מטהר שלא יקבל טומאה מכאן ולהבא זה לא סיבה להפקיע הטומאה אם אין כאן מעשה שבירה א"כ כל פנים חדשות זה לא עדיף אם לא שיש כאן מעשה שבירה אמנם זה לא מוכרח דיתכן דכלי שבור הוא עדיין אותו כלי וכה"ג צריך מעשה שבירה אבל פנים חדשות זה כלי אחר וכאילו הכלי הקודם לא קיים וכדלקמן מרבינו משולם ודו"ק

**בביאור החילוק בין טומאה אחת לשנים**

ג]והנה עיקר סברת רש"י לחלק בין טומאה אחת לשנים צ"ב ועיין תוס"ר חולין שהקשה כן מה סברא לחלק אמנם יתכן שכ"ז לשיטתו שס"ל שרק שיך טהרה של פנים חדשות שהדבר המקבל טומאה לא קיים ולא שיש דין שבירה ובזה אין שום סברא לחלק אבל עד כמה שזה טהרה של מעשה שבירה שהוא חידוש התורה שזה מעשה המטהר בזה יתכן שלא נתחדש שזה מטהר שני טומאות

והנה עיין מרדכי מסכת שבת פרק כירה בחידושי אנשי שם שהביא תשובה של רבינו משולם שס"ל שכל שבירה של כלים ע"י נקב שזה ראוי להיות כלי אחר ע"י יחוד צריך הערב שמש וכתב שיש שני צורות של טהרה או שמפררו לפירורים שכה"ג לא צריך הערב שמש או ששוברו בצורה שע"י יחוד הוא יקבל טומאה מכאן ולהבא כגון נקב בכלי או טלית שנקרע רובה וע"ש שכתב לחלק שכל זה אם עדין לא היה טבילה אבל אם זה טבול יום כה"ג זה מטהרו לגמרי וע"ש שהקשה דבגמ' בשבת מבואר שכלי ברזל שניקב ונטהר והטיף בו אבר וחזר להיות כלי דהוא טהור ללא הערב שמש ותירץ ששם זה פנים חדשות עכ"ד ע"ש והנה בפשוטו ס"ל שטהרת שבירה הוא מעשה המטהר כנ"ל ולכן צריך הערב שמש ומבואר שס"ל שבפנים חדשות זה לא מדין שבירה ולכן שם לא צריך הערב שמש ועוד מבואר מדבריו שגדר המטהר שזה לא יכול להפקיע אלא דרגא אחת של טומאה ולכן אם זה טמא לגמרי נפקע טומאתו וצריך הערב שמש ואם רק חסר לו הערב שמש זה מטהרו לגמרי וזה על דרך רש"י ודו"ק

**בביאור חילוק רש"י בין עור שנקרע לטלית**

ד]עיין בגמ' בע"ב דמביאה את המשנה עור טמא מדרס חישב עליו לרצועות וסנדלים כיון שנתן בו את האיזמל טהור דברי ר' יהודה וחכמים אומרים עד שימעטנו מחמשה טפחים וכתב רש"י וז"ל דלא דמי לטלית דהתם קודם קריעה היה שמה טלית ועומדת להתכסות ובקריעתה בטל שמה הלכך אע"ג דשיריים בני קבלי טומאה טהרו מטומאה הראשונה אבל הכא כל שעה שם עור עליו הלכך עד שיבטלנו מכשיעור עכ"ל דהינו שבגד בקריעתו יש כאן שינוי מהכלי הקודם משא"כ עור הוא אותו עור ולכאורא זהו חילוק התוס' שלכן בשלשה על שלשה שנחלק זה עדין טמא משא"כ בגד שנקרע וצ"ע א"כ מה רש"י הוצרך לישב שיש חילוק בין טומאה אחת לשניים למה לא כתב אותו חילוק בין טלית שנקרע לשלשה על שלשה שנקרע ועיין משנה למלך פכ"ג הי"א ובחזו"א סימן ל סקי"א שביארו דהנה ברש"י עצמו לגבי שלשה על שלשה שנקרע שס"ל שזה סיבה לטהר אם יש טומאה אחת זה רק בנקרע לפחות משלשה על שלשה וכמבואר במשנה פכ"ז ובכל אופן לעניין טלית שנקרע זה לא כך ובהכרח החילוק כנ"ל דכאן אין זה שינוי כלל מגדול לקטן ורק בטלית שזה כבר לא משמש לטלית זה שינוי ורק אם זה נהיה פחות משלשה שזה כבר לא משמש מדרס ס"ל לרש"י שזה עצמו שינוי ובזה א"ש גם הנ"ל דבעור דאיירי שזה עדין שיעור טומאת מדרס א"כ אין כאן שינוי אמנם אם זה נהיה פחות משיעור מדרס פשיטא ליה לרש"י שזה עצמו מעשה שבירה או פנים חדשות וכנ"ל ועדיין צ"ע מי הכריחו לרש"י דבר זה

**ביאור שיטת הרמב"ן ובדין שבירה באוכלים**

ה]ועיין רמב"ן שכתב לישב קושית רש"י דבטלית שקרעה מדובר שעשה מעשה בידים לטהרה ולבטל שם שעליה משא"כ בשלשה על שלשה מדובר שזה נקרע לבד דהיינו דגם שם אם יקרענה בידים זה יהיה טהור לגמרי וע"ש שהוכיח שאם יקרע בידים זה טהור לגמרי וגם אם יש שני טומאות מהמשנה לעיל שעור שהוא טמא מדרס הוא נטהר ע"י שיחתכנו לפחות מחמשה על חמשה ולא מטמאים את זה בתור מגע מדרס ועיין משנה למלך שתמה על ראיתו שהרי עור פחות מחמשה על חמשה מבואר במשנה שהוא לא מטמא טמא מת ועיין חזו"א סי' ל סקי"א שכונת הרמב"ן להוכיח מהצד של הגמ' שעד כדי מעפורת טמא וכל המשנה זה בבעי ליה למשכב הזב א"כ יש כאן שיעור טומאה מכאן ולהבא ע"ש

ועיין משנת ר' אהרן שביאר שאם שובר בידים יש כאן המטהר של מעשה שבירה משא"כ אם זה לא בידים כה"ג זה רק טהור כי אין כאן היום את הכלי לטומאה ולכן אם עדין הוא ראוי לקבל טומאה זה לא סיבה

אמנם הנה הרמב"ן שם כתב שעיקר דברי רש"י נכונים שגם אם נשבר מאליו אם היה רק טומאה אחת זה נטהר לגמרי והראיה מזה שהמשנה נקטה שזה היה טמא טומאת מדרס שמשמע שרק לכן נשאר לזה טומאת מגע מדרס והנה ביארנו לעיל שלכאורא חילוק זה רק שייך בטהרה של מעשה שבירה ובהכרח שגם מאליו יש כאן מעשה שבירה [וצ"ב ראית הרמב"ן דאם דלא כרש"י א"כ אם היה טומאת מת זה נשאר טמא]

ובביאור סברת הרמב"ן צ"ל כמו שביאר החזו"א סי' ל סק"ז שמדובר שהוא שובר בתור לא להשתמש בכלל עד שיתפרנו בחזרה או יעשה ממנו בגד אחר וכזה מצב בתחילתו וודאי לא יקבל טומאה רק כאן צריך שינוי מעשה וכה"ג שקרע רובו זה שינוי מעשה גמור ולכן זה טהור לגמרי וזה ממש כמו שקורע כדי לעשות רצועות שדימה את זה לכאן והנה לפ"ז הוא גם לא יקבל טומאה מכאן ולהבא ובפשוטו כן הוא בעור שקרעו לפחות מחמשה שמזה הוכיח הרמב"ן

וכן מבואר מדברי הרשב"א שכתב להוכיח כדעת הרמב"ן דאל"כ הרי מדובר בטלית גדול והרי הגמ' אומרת שבשעת פרישתן מאביהן מקבלין טומאה והנה צ"ב כונתו הרי כאן כל הכלי נטהר ואין לזה מאיפה לקבל טומאה [ועיין משנה למלך שהנידון שהזמן החדש יקבל טומאה מהזמן הקודם ובהכרח שגם מכאן ולהבא זה מקבל טומאה וזה צע"ג הרי אין כזה מושג כמבואר בגמ' דשבע ליה טומאה וכן מוכח שהגמ' חילקה רק בבא מבגד גדול,כמדומה שכן הוא במשנה למלך]

ובהכרח צ"ל כמו שביאר החזו"א שם שהרשב"א למד שנקרע רובה החלק הגדול הוא נחשב לא נקרע רובה והוא עדין טמא וכן הוא ברמב"ם בפיה"מ בכלים שם ולכן הוקשה לו שאם החלק הקטן טמא מכאן ולהבא א"כ יש כאן נגיעה בגדול ומזה הוכיח שהוא טהור מכאן ולהבא ולכאורא זה רק אם כביאור החזו"א ברמב"ן ודו"ק אמנם המשנה למלך נקט בדעת הרמב"ן שזה טמא מכאן ולהבא וצ"ע

והנה שיטת רש"י בכמה דוכתי שאוכל כל שהוא מקבל טומאה מדאוריתא והקשו תוס' בפסחים ל"ג: דבתו"כ מובא מיעוט שאין שבירה באוכלים ואם כל שהוא מקבל טומאה מה שייך שבירה הרי כל הזמן זה ראוי לקבל טומאה ועיין רמב"ן חולין ל"ד. שכתב שאין זה קושיא שהרי טלית שהתחיל לקורעה כיון שנקרע רובה טהורה אע"ג דשלש על שלש מקבל טומאה מהתורה והנה לנ"ל צ"ב הדמיון דבטלית הרי ס"ל לרמב"ן שגם מכאן ולהבא זה לא מקבל טומאה משא"כ כאן שהרי כל שהוא מקבל טומאה ודוחק לומר שמוכיח מנשברה מאליה דהרי זה לא הדין של טלית ועוד שזה רק דיוק מהגמ' אמנם הביאור פשוט שכונתו כשלוקח אוכל ומפוררו בתור שהוא לא יעמוד לאכילה דיש כאן מעשה למחשבתו שהוא לא לשימוש ונתגלה שדבר שהיה אוכל לא פקע ממנו דין אוכל

ובזה מיושב עוד קושיא דעיין שו"ת הרי"ד שהקשה אם כל שהוא מקבל טומאה מה שייך לומר שיש כאן כלל מעשה שבירה הרי זה עדין עומד לאכילה ואיפה השבירה אמנם לנ"ל שעושה פעולה שמשנה ומראה שזה לא עומד לאכילה א"כ זה כמו שינוי מעשה ודו"ק [ועיין פ"ב מ"ב סק"ד שהוכחנו כביאור זה מהרמב"ן חולין נ"ה. ע"ש]

**יוכיח מדברי הרמב"ן בחולין כביאור הנ"ל**

ז]והנה מבואר במשנה כלים פ"ב מ"ב ששיעור השבר שיחשב כלי הוא כדי סיכת קטן והקשו הראשונים הרי הגמ' בשבת אומרת שאם ניקב כמוציא רמונים הוא טהור ודעת רש"י בשבת צ"ה: שהדין של גיסטרא המבואר במשנתינו הוא רק ע"י יחוד וכן הוא שיטת תוס' בחולין נ"ה. והתוס' בשבת יישבו דכלי גמור לא רגילים ליחדו לגיסטרא ורק חתיכת חרס ובא"ר יישב דשם מדובר שהוא לא ראוי להטותו ולהשתמש בו בתור גיסטרא וברמב"ן בחולין נ"ה. יישב דהגמ' בשבת מדברת לעניין טומאה דלמפרע והמשנה אצלינו מדברת לעניין טומאה דמכאן ולהבא ובפשוטו כוונתו דזה וודאי יש כאן טהרת שבירה כיון שהיעד הקודם נשתנה דבתחילה זה שימש ככלי ועכשיו רק כגיסטרא והוא ככלי אחר אלא שמכאן ולהבא אין סיבה שלא יקבל טומאה כיון שהוא גיסטרא וראוי לשימוש אמנם מבואר בלשונו שזה רק מחמת שדין גיסטרא הוא רק בכלי חרס דילפינן לה מקרא בתו"כ אבל אם זה היה בכל הכלים לא היה הלכה זו ולכאורא מבואר כוונתו שעד כמה שהיה טומאת גיסטרא בכל הכלים דהינו שגם שימוש זה הוא סיבה לשם כלי א"כ חשיב מעין המלאכה הקודמת וזה לא סוג שימוש אחר ולא היה סיבה שיחשב כשבירה ורק כיון שבכל הכלים כה"ג אין לו טומאה ורק בכ"ח לכן חשיב שבירה

והנה אם נימא שכונתו לעניין אוכלים שאפילו שעדין עומד לאכילה בכל אופן חשיב מעשה שבירה שזה שינוי היעד בצורת האכילה ורק מצד שיש גזה"כ שאין שבירה באוכלים זה לא נטהר א"כ לכאורא שינוי מכלי, לשימוש של גיסטרא וודאי חשיב שינוי שזה שימוש אחר וצ"ע מה הוצרך הרמב"ן שהדין טומאה של גיסטרא הוא רק בכלי חרס אמנם אם נימא כנ"ל שכוונת הרמב"ן שזה שבירה מהעמדה לאכילה ובאמת מכאן ולהבא זה לא יקבל טומאה א"כ אצלינו שזה עדין עומד לשימוש לא שייך דבר זה ורק כיון שכה"ג בכל הכלים זה לא כלי לכן חשיב שבירה

והנה בפשוטו אם אין טהרה של שבירה אלא כל דינו כי הכלי הקודם לא קיים א"כ כיון שבחרס נתחדש שגם כזה סוג שימוש הוא סיבה לטומאה וס"ל לרמב"ן שזה מעין השימוש הקודם א"כ לכאורא למה שכאן זה יטהר ובהכרח שיש טהרה של עצם השבירה וכיון שכה"ג בכל הכלים זה לא מק"ט חשיב מעשה שבירה ודו"ק בזה

**בביאור סברת הר"ש שלעניין מדרס כל שנקרע הוא טהור אפילו שיש שיעור טומאה**

ח]והנה עיין ר"ש בכלים שכתב ליישב את קושית רש"י שבאמת כאן זה טהור רק ממדרס אבל זה טמא טומאת מת וזה כמו בשלשה על שלשה שנחלק שנשאר רק טומאת מת אלא שדחה דבר זה מכח הגמ' בזבחים שמבואר שמותר להכניסו למקדש חזינן שזה נטהר לגמרי

ועיין חזו"א [סימן ל סק"ו] שתמה על זה הרי יש לזה עדין שיעור למדרס וכמו שתוס' פשיטא להו שכיון שנשאר שיעור טומאת מת נשאר לזה טומאת מת ה"ה אם יש לזה שיעור מדרס נשאר לזה שיעור מדרס וע"ש שכתב ליישב דהרי מדרס צריך יחוד למדרס א"כ זה לא מקבל טומאה כל זמן שלא יחדו לדבר האחר אמנם צ"ע דהרי שיטת הר"ש כלים פכ"ח מ"ח שלא צריך יחוד לשלשה על שלשה וכמו שהוכיח החזו"א כלים סימן ל"ג סק"ג

והנה לכאורא למה שנתבאר לעיל סק"א דגם תוס' וודאי מודים שאם זה פנים חדשות הוא טהור וכמבואר בדין חמת שעשאו שטיח וכמו שחילקו בין טלית לסתם בד וככל הנ"ל וכל מה שהוקשה להם רק כאן מכח המשנה של שלשה על שלשה שנחלק דחזינן שאין זה פנים חדשות אבל לעניין מדרס אין שום ראיה ואפשר לומר שהמדרס בטלית והמדרס בסתם שלשה הוא פנים חדשות וכמו המדרס בחמת והמדרס בשטיח

אלא שיש לדקדק קצת מלשון הר"ש ותוס' בזבחים שכתבו הואיל ולא חזיא למלאכתה הראשונה להתעטף והנה שימוש זה הוא סיבת הטומאת מת ומשמע שגם לגבי שימוש זה הוא לא ראוי לאותו שימוש אלא שזה רק סיבה לטומאת מדרס ולא לטומאת מת והנה צ"ב הרי הטומאת מדרס הוא לא מחמת שהוא מתעטף אלא כי יושב עליו וכמבואר ברא"ש פכ"ז מ"ו ע"ש וצ"ל כוונתם הישיבה שאם העטיפה דהינו שזה שימוש של מדרס אחר אמנם משמעות דבריהם שגם לגבי השימוש של הבגד שלו הוא שונה ואינו מוכרח

אמנם יתכן לבאר ע"פ מה שמבואר בראשונים עיין תוס' בשבת מ"ז. ועוד דוכתי שמדרס בגדי עניים לעשירים טהור משא"כ טומאת מת וביארו הראשונים כי צריך יחוד ובפשוטו הביאור בזה שבמדרס כל הטומאה מצד שזה עומד למדרס בפועל משא"כ טומאת מת זה רק נצרך לשם כלי ולכן גם אם בפועל לא משתמשים לא איכפת לן ולפ"ז יתכן שגם כאן אע"ג שזה וודאי שלא משתמשים אותו שימוש בטלית או בסתם בד אלא שעד כמה שזה לא שם כלי אחר אלא סתם שימוש אחר זה לא שינוי בעצם הטומאה שזה סיבה לטהר משא"כ במדרס שכל הטומאה מחמת השימוש שם עצם זה שהשימוש הקודם השתנה שזה סיבת הטומאה הוא סיבה שיפקע הטומאת מדרס [אמנם יתכן שרש"י שס"ל שצריך דוקא מעשה שבירה וכנ"ל כה"ג שזה אותו כלי זה לא מעשה שבירה וזה לא סיבה לטהר אלא דבר שהוא גם סיבה לטהר מטומאת מת ודו"ק ועיין משנה למלך]

ט]עיין תוס' בחולין קכ"ג שהביאו בשם ר"ח שאם קרע את כולה למפרע הכל טהור ועיין חזו"א סי' ל סק"ח שהקשה הרי וודאי שהוא עדין לא כלי שבור וא"כ אין כאן סיבה לטהרו וע"ש שביאר שס"ל שגם קריעה קצת אם זה חלק מקריעה של הכל זה כבר שינוי מעשה שמראה שהוא לא עומד לשימוש ורק אם בסוף לא קרע איגלאי מילתא שלא היה לו מחשבה לקרוע וצ"ע אם יתחדש סיבה שלכן לא קרע שכה"ג לכאורא יפקע טומאתו הקודמת

**בדין כדי מעפורת ובשיטת הר"מ**

י]עיין סוגית הגמ' על משנתינו של"ק ס"ל שכל הדין שנקרע רובה עוזר רק אם לא נשאר כדי מעפורת אבל אם נשאר כדי מעפורת טמא וללשון השני תמיד טהור ועיין גמ' זבחים דבגד שהוזה עליו דם קדשים ונטמא בחוץ קורעו ומכניסו והגמ' שואלת איך הוא קורעו הרי זה לא בגד והגמ' אומרת שהוא משאיר כדי מעפורת והגמ' שואלת א"כ הוא לא נטהר ועונה שהדין שצריך פחות מכדי מעפורת הוא רק דרבנן והנה כל קושית הגמ' רק ללשון הראשון אבל ללשון השני הרי גם אם נשאר כדי מעפורת הוא טהור

והנה כתב הרמב"ם פכ"ג מכלים הי"א וז"ל טלית שהיא מדרס והטבילה וקודם שיעריב שימשה התחיל לקרוע ממנה קרע כיון שנקרע רובה שוב אינו חיבור וטהורה כולה אע"ג שנשתיר בה כדי מעפורת שלא נקרע שהרי הוא קורע והולך בד"א בטבולת יום כיון שלא חס עליה להטבילה כך לא יחוס לקרוע את כולה ולפיכך טהרה כולה עכ"ל ומבואר שפסק כלישנא בתרא אמנם עיין הלכות מעשה הקרבנות פ"ח הי"ט שכתב וז"ל בגד שניתז עליו דם חטאת ויצא חוץ לעזרה מחזירו לעזרה ומכבסו שם נטמא חוץ לעזרה כיצד יעשה קורעו כדי שיטהר ומכניסו ומכבסו בפנים וצריך להניח בו שלם כדי מעפורת לפי שנאמר בגד צריך לכבס בגד ואע"פ שהוא טמא מדבריהם מפני הכדי מעפורת שנשארה בו כיון שנקרע רובה טהור מן התורה ומותר להכניסו למקדש לכבס הדם עכ"ל

וצ"ע כיון שפסק כלישנא בתרא א"כ גם אם הניח כדי מעפורת זה טהור ומה צריך לומר כיון שזה רק טומאה דרבנן ועיין משנה למלך פכ"ג שישב שהרי בהלכות מעשה הקרבנות מדובר שזה עדין לא הוטבל דהרי זה כמו כיבוס וכה"ג הרי גוזרים שמא לא יקרע רובו וצ"ע א"כ גם אם לא השאיר כדי מעפורת זה כך והר"מ כתב ואע"ג שנשאר כדי מעפורת ואולי האמת נקט או שס"ל שגדר הגזירה שיש כאן עדין כלי וזה תלוי בשיעור מעפורת וסמך על הסוגיא בזבחים

וע"ש שכתב לישב עוד שהר"מ הרי הדגיש שהרי הוא קורע והולך ומשמע שאם הוא לא מתכונן לקרוע הכל זה טמא וא"כ בהלכות מעה"ק שהרי לא מתכונן לקרוע הכל דהרי אסור לו א"כ זה טמא מדרבנן ומקורו לחילוק זה שרצה לפסוק כמו הגמ' בזבחים ולא לדחותה מההלכה אמנם עיין חזו"א סק"י שנקט שכונת הר"מ שהוא קורע והולך שמעצמו זה עומד להיקרע ועיין משנה למלך שם שהוכיח כן מהגמ' שאין דין שיתכונן לקרוע הכל

ושמעתי ליישב דהנה לשון הר"מ בהלכות כלים הוא טלית טמאה מדרס ולפ"ז יתכן שיש חילוק בין טומאת מדרס לטומאת מת דהסברא של כדי מעפורת שמדרבנן זה עדין שמו עליו ואין כאן שבירה אמנם כל זה לעניין טומאת מת שצריך לשבור את השם כלי אבל במדרס שהבאינו לעיל שהכל תלוי בשימוש א"כ כל שנקרע רובו והוא לא ראוי לשימוש ממילא אין כאן את סיבת הטומאה וכנ"ל בר"ש ולא שיך הגזירה דרבנן אמנם זהו מאוד דוחק דא"כ הר"מ בהלכות כלים שזה עיקר ההלכות לא הביא שבטומאת מת צריך שלא ישאר כדי מעפורת ועיין משנה למלך שכבר תמה בכעין זה על הלח"מ

**בביאור שיטת רש"י שחלוק דין טהרה של כלי טהור לכלי טמא**

א]והנה מבואר במתניתין כלים פכ"ה מ"ט כל הכלים עולים לידי טומאתן במחשבה ואין עולים מידי טומאתן אלא בשינוי מעשה שהמעשה מבטלת מיד מעשה ומיד מחשבה ומחשבה אינה מבטלת לא מיד מעשה ולא מיד מחשבה ע"כ והנה בדין זה כלול שני דברים א,שאם זה היה כלי ורוצים לבטלו מקבלת טומאה דמכאן ולהבא צריך שינוי מעשה וכמבואר סוכה י"ג ע"ב ע"ש ב,דאם היה כלי שכבר נטמא ורוצים להפקיעו משם כלי שיפקע טומאתו צריך דווקא ע"י שינוי מעשה וכמבואר שבת נ"ב ע"ב ע"ש ובפשוטו שניהם זה מאותו טעם דהטהרה היא ע"י שפקע מזה שם כלי ולכן זה סיבה שלא יקבל טומאה דהרי זה לא כלי וכן זה סיבה שיפקע טומאתו מצד שכמו שצריך שם כלי לחלות הטומאה צריך שם כלי להישארות הטומאה

אמנם עיין רש"י בקידושין נ"ט ע"א וז"ל יורדין לידי טומאה במחשבה כגון גולמי כלים דאמר בהכל שוחטין כל שעתיד לשוף ולגרר ואמר התם דאכתי חיסרון מלאכה הוא וטהורים ואם חישב עליהם שלא לשוף ושלא לשבץ הביאתן מחשבה זו לידי גמר מלאכה מכאן ולהבא ואין עולין מידי טומאתן משקבלוה אלא בשינוי מעשה שיעשה בהן מעשה לקלקלם שישברם או ינקבם וכן עד שלא יקבלו טומאה אין עולין מתורת קבלת טומאה שירדו במחשבה זו אלא בשינוי מעשה עד שיתחיל לשוף ולשבץ ולגרר עכ"ל ומבואר בדברי רש"י שחלוק הדין שינוי מעשה אם זה נטמא שאז צריך דווקא לקלקל מדין שינוי מעשה אם זה עדיין לא נטמא שאז מספיק שיתחיל לשוף ולשבץ

והנה בביאור כוונת רש"י עיין מהרש"א דעיין שבת נ"ב דמבואר דטבעת אדם מקבלת טומאה וטבעת בהמה אינה מקבלת טומאה ואם שינה טבעת אדם לטבעת בהמה ע"י ריתוך שזה שינוי מעשה זה רק לרבנן ששינוי מעשה לתקן הוי שינוי אבל לר"י לא הוי שינוי דהיינו שכל שמטרתו לתקנו לכלי אחר לר"י זה לא שינוי מעשה וביאר המהרש"א הנ"ל שלשוף ולשבץ זה שינוי מעשה לתקן וס"ל לרש"י שכל מחלוקתם אם זה עדיין לא נטמא אבל אם זה נטמא לכו"ע צריך דווקא לקלקל ולכן הצריך דווקא נקב ודבריו אליבא דר"י

אמנם עיין מגיני שלמה שהקשה מדברי רש"י בשבת שם מפורש שהעמיד מחלוקת ר"י ורבנן שזה כבר נטמא ולכן כתב שכל מחלוקת ר"י ורבנן אם זה נטמא אבל אם זה לא נטמא לכו"ע מועיל שינוי מעשה לתקן ורש"י רצה להעמיד את המשנה גם לר"י ולכן העמיד שאם זה נטמא צריך לקלקל ואם זה לא נטמא מועיל גם שינוי מעשה לתקן ואדרבא בדברי רש"י בשבת מבואר שהעמיד הסוגיא שזה נטמא ועיין תוס' שם שתמהו על זה ולנ"ל א"ש שרש"י ס"ל שכל מחלוקת ר"י ורבנן דווקא בנטמא ולכן העמיד בכה"ג[[1]](#footnote-2)

והנה צ"ב מה ההבדל בין המקרה שזה כבר נטמא מהמקרה שזה עדיין לא נטמא הרי ביארנו לעיל שבשניהם דין הטהרה כי אין לזה שם כלי א"כ למה יש כאן גדרי שינוי מעשה שונים ועיין משנת רבי אהרן טהרות סימן ל' ובחידושי רבי שמואל ב"ב סימן י"ז שהאריכו לבאר שמצאנו שיטת רש"י בכמה דוכתי שהדין שדבר שנטמא הוא נטהר ע"י שינוי מעשה אין זה מצד שהופכים אותו לדבר שאינו מקבל טומאה אלא שזה הלכה שנלמד משבירת כלי חרס ששבירתן מטהרתן ובזה חלוק דין כלי שלא קיבל טומאה ששם רק צריך לבטל את השם כלי משא"כ אם זה קיבל טומאה צריך דווקא מעשה שבירה ולא מועיל רק מה שזה לא כלי ובזה מבואר דברי רש"י הנ"ל ששינוי מעשה לתקן יש מקום לדון שזה מפקיע ממנו שם כלי אבל זה לא מעשה שבירה ולכן זה עוזר רק אם עדיין לא נטמא ולא אם זה נטמא וכנ"ל שזה או לר"י או לרבנן

ועיין ח' הגרש"ר שם סק"ז שלפ"ז ביאר שאפש"ל שדברי רש"י לא קשור לדין לתקן אלא רש"י מדבר על סוג שינוי מעשה שמתכונן עדיין להשתמש אם כלי זה לאותו שימוש אלא שהחליט שעדיין רוצה לתקנו וזה גרע משינוי מעשה לתקן כיון שהכלי עדין עומד לאותו יעד וכה"ג ס"ל לרש"י שאין זה מעשה שבירה ורק בתור ביטול שם כלי זה יכול לעזור ורק אם זה לא נטמא וכנ"ל

ב]והנה הדבר מבואר ברש"י בכמה דוכתי א,עיין גמ' מנחות ס"ט ע"א בעי רמב"ח פיל שבלע כפיפה מצרית והקיאה דרך בית הרעי שלו האם זה נהיה כלי גללים והגמ' שואלת למאי אי למיבטל טומאתו תנינא כל הכלים יורדים לידי טומאתן במחשבה ואין עולין לידי טומאתן אלא בשינוי מעשה לא צריכא דבלע הוצין ועבדינהו כפיפה מצרית מי הוי עיכול והוי ככלי גללים ואין מקבל טומאה וכו' א"ד לא הוי עיכול עכ"ל הגמ' והנה עיין תוס' שם ובב"ב כ"ב ע"א שכתבו שאין הבדל אם זה נטמא קודם או לא אלא ההבדל אם הוא בלע אחרי שזה כלי שאין כאן שינוי מעשה או שבלע הוצין אמנם ברש"י שם מבואר שכוונת הגמ' לחלק בין אם זה כבר נטמא שאז וודאי לא מועיל הבליעה לבין שזה עדיין לא נטמא וכן דייקו בדברי הר"מ ומה שהגמ' נקטה הוצין באה לומר חידוש שגם כה"ג אולי זה לא עיכול לתת לזה שם כלי גללים וצ"ב החילוק אמנם לנ"ל א"ש שכאן אין כאן שום שינוי מעשה שזה אותו דבר אלא שהיום הוא סוג שהוא לא בר קבלת טומאה וכה"ג הוא לא מקבל טומאה מכאן ולהבא אבל זה וודאי שזה לא חשיב שינוי מעשה

ב,עיין חולין קכ"ג ע"א דטלית שהתחיל לקורעה כיון שקרע רובה טהורה וכתב רש"י דאף שנשאר בו שלש על שלש שלימים דחזי עדיין לקבל טומאת מגע אפילו הכי נטהרה בהקריעה דכיון שאינה ראויה למלאכה הראשונה ואין שמה עליה מטהרת אע"פ שיש בשיריה ג' על ג' ועדיין ראויה לק"ט טהורה מטומאתה הראשונה דומיא דכלי חרס דשבירתו מטהרתו ושבריו מקבלין טומאה מכאן ולהבא וכו' עכ"ל ומבואר שאפילו שיש לו עדיין תורת קבלת טומאה בכל אופן חשיב שבירה להפקיע את טומאתו ועין תוס' שם ובזבחים צ"ד שחלקו ע"ז שכיון שזה ראוי לקבל טומאה מכאן ולהבא אין זה מעשה שבירה ובפשוטו מבואר ברש"י שכיון שהמטהר מעשה שבירה א"כ גם אם זה עדיין מקבל טומאה זה יכול להחשב מעשה שבירה וכמו שביארנו לעיל

ג. דברי רש"י הנ"ל סק"א וודאי מורין כן וכנ"ל סק"א ועיין עוד לעיל ענף א סק"ז

ג]והנה לפ"ז יוצא שבמשנה שכל הכלים אין עולין מטומאתן אלא בשינוי מעשה נאמרו שני הלכות נפרדות א, לעניין דבר שעדיין לא קיבל טומאה ששם הסברא שצריך שינוי מעשה שלא יחשב מחשבה שאינה מוציאה מידי מעשה ב, במקום שזה קיבל טומאה ששם אין החיסרון מצד שזה לא יכול להוציא מידי מעשה אלא שבתור מעשה המטהר צריך דווקא מעשה שבירה וזהו דוחק גדול ועוד מנ"ל לגמ' שיש כאן שני דינם נפרדים ועיין חידושי הגרש"ר מה שדחק בזה

עוד צ"ע מה שהקשה שם הגרש"ר דהרמב"ם בפיה"מ שם ביאר הדין של שינוי מעשה רק לעניין כלי שלא קיבל טומאה ועד כמה שיש כאן עוד הלכה נפרדת שהוא דין שבירה בכלים הר"מ היה צריך להביאו והניחא אם הכל אותו דבר כי בטל ממנו השם כלי ונתחדש שלדבר זה צריך מעשה א"ש שזה אותו נידון אבל לנ"ל צ"ע

עוד צ"ע דעיין משנה לקמן פכ"ח מ"ה דכיפה שהוא טמא מדרס ונתנו על הספר טהור מן המדרס אבל טמא טמא מת והגמ' בסנהדרין מסבירה מצד שאזמנה מילתא וזה נאסר בהנאה ועיין בר"מ בפיה"מ שביאר שזה עדיין לא נטמא במת ורק הנידון לגבי מכאן ולהבא אמנם רש"י בסנהדרין ביאר שזה כבר נטמא וביאר הר"ש שאע"ג שצריך שינוי מעשה פה שזה נאסר זה כמו שינוי מעשה והקשה הגר"א קוטלר שכל זה טוב לעניין אם זה עדיין לא נטמא אבל אם זה נטמא ששיטת רש"י שצרך דווקא מעשה שבירה לכאורא מה שזה נאסר בהנאה אין זה מעשה שבירה וע"ש שבאמת זה טעם הר"מ שביאר שזה עדיין לא נטמא והנה בפשוטו טעם הר"מ שהוקשה לו דיוק הגמ' במנחות כ"ד ע"א שהיה צריך להיות כתוב מגע מדרס לכן ביאר שזה לא נטמא ופשוט אמנם בדעת רש"י צ"ב כנ"ל[[2]](#footnote-3)

ושמעתי לבאר שזה וודאי שהדין טהרה הוא לא ע"י זה שזה נהיה אינו מקבל טומאה אלא שזה הלכה של שבירה אלא שמהו שבירה לא דווקא ע"י מעשה אלא כל שמשנהו לדבר שהוא חשוב שבירה לעניין השימוש הקודם זה עצמו שבירה אלא כיון שיש הלכה שאין כלי עולה אלא ע"י שינוי מעשה א"כ גם השבירה שהיא העמדת הכלי לשימוש אחר שזה שבירה של המצב הקודם הוא ע"י שינוי מעשה ולפ"ז לעניין כלי טמא המטהר זה דווקא ביטול השימוש הקודם שזהו שבירה ולעניין כלי טהור לא צריך דווקא ביטול השימוש הקודם אלא עוזר גם שעכשיו אין לו שם כלי אלא שעשית דבר זה צריך ע"י מעשה

ולפ"ז א"ש הכל שבאמת אין כאן שני הלכות נפרדות אלא שיש כאן יסוד אחד שהדבר שנצרך לעשות כדי שיטהר צריך דוקא ע"י מעשה וזה מצד הדין שאין מחשבה מוציאה מידי מעשה דעד כמה שהיה מועיל מחשבה היה מועיל מה שמיחדו לכלי שהוא לא השימוש הקודם לעניין שבירה ולענין טהרת כלי טהור היה עוזר מה שמבטלו מתורת כלי אפילו שזה עומד לשימוש הקודם ורק כיון שצריך מעשה לכן בשני הדברים צריך מעשה

ובזה א"ש לעניין פיל שבלע כפיפה מצרית דלענין כלי טהור שלא צריך שבירה אלא מצב שהוא לא מקבל טומאה א"כ כאן הוא לא מקבל טומאה משא"כ אם זה טמא כה"ג כיון שהוא עומד עדיין לאותו שימוש אין זה שבירה

וכן לעניין לשבץ או לגרר שעד כמה שזה טהור א"כ רק צריך שזה יהיה אינו מקבל טומאה א"כ עוזר מה שהוא כמו קודם גמר אבל עד כמה שזה טמא א"כ צריך שבירה וכאן שזה עומד להישאר אותו שימוש ורק צריך תיקון אין זה מעשה שבירה וכמהלך הגרש"ר

וכן א"ש מה שכתב רש"י שכיפה זה נטהר ע"י שזה נאסר שכיון שעכשיו זה השתנה משימושו קודם זה עצמו מעשה שבירה וכאן לא צריך מעשה כיון שזה נאסר וכמבואר בגמ'

וכן א"ש שהר"מ העתיק רק מקרה שזה טהור שבאמת זהו עיקר דין המשנה שצריך שינוי ע"י מעשה אבל עצם הדין מעשה כל דבר צריך לפי התוצאה הנצרכת

אמנם מה שצ"ע בזה דא"כ מה הגמ' במנחות שואלת שפיל שבלע כפיפה מצרית נשאר טמא מצד שצריך שינוי מעשה הרי פה מצד הדין שינוי מעשה לא חסר אלא שזהו לא סיבה כלל להפקעת הטומאה וצ"ע ואולי זה היה פשוט לגמ' אלא שהגמ' דנה שהרי בזמן שזה היה במעיה זה לא עמד לשימוש וזה כן דבר שצריך לעזור לעניין כלי טמא ועל זה הגמ' אומרת שזה ללא שינוי מעשה וכן הוא בחזו"א כלים סימן כ"ט וברש"ש במנחות ועיין חידושי הגרש"ר על דרך זה

ד]והנה מצאנו עוד כמה דוכתי שיש הבדל אם הכלי היה טמא שזה לא עוזר לטהרו לבין אם הנידון שהוא לא יקבל טומאה

א,עיין ר"ש פ"ז מ"ב שהביא תוספתא לעניין כסא שעשאו דכון דהיינו להניח עליו קדרות אם הוא עדיין טהור מועיל ע"י היחוד ואם הוא טמא צריך שינוי מעשה ומועיל ע"י מסמר

ב,עיין שם בר"ש בכת"י שהביא תוספתא מגירה דהיינו שן של מסור שעשה שיניה לחור הדלת אע"פ שמשתמש בה טהורה היתה טמאה ועשאה לחור הדלת טמאה עד שיקבענה במסמר עכ"ל וכן הוא בר"ש פי"ד מ"ג מהתוספתא וכן הוא ברמב"ם פ"י הי"ז וז"ל מגרה שעשה שיניה לחור הדלת אע"פ שמשתמש בה אינה מקבלת טומאה ואם משנטמאה עשאה לחור הדלת הרי זו בטומאתה עד שיקבענה במסמר עכ"ל

ג,עיין ר"ש פ"כ מ"ה שהביא תוספתא לעניין מפץ שקבעו בנדבך בצורה שזה כדרך ישיבתו וקבעו לבד שאם זה טמא אין זה מועיל בתור שינוי מעשה ואם זה טהור זה מועיל

ד,עיין ר"ש פי"ד מ"ב לעניין מינקת שעשאה לדלת טהורה היתה טמאה ועשאה לדלת טמאה עד שיעשה שינוי מעשה ע"כ ועיין רמב"ם פי"א הכ"ד ובראב"ד שם

ה,עיין ר"ש פ"ו מאהלות מ"ז מהתוספתא תיבה שעשאה פרדסקים אף על פי שמשתמש בה טהורה היתה טמאה ועשאה פרדסקין טמאה עד שיקבענה במסמר ע"כ

ו,עיין תוס' שבת נ"ח ע"ב ד"ה אלא דכלי שנתפרק והדיוט יכול להחזירו אם הוא כבר טמא הוא לא נטהר ואם הוא עדיין טהור הוא לא מקבל טומאה עכשיו ולמדו כן בכוונת המשנה

והנה צ"ב מהו ההבדל שאם זה היה טמא לא עוזר שינוי מעשה זה ואם זה טהור ורק הנידון שיפקע ממנו שם כלי עוזר ויש שרצו לבאר על דרך רש"י הנ"ל שיש דין שבירה לטהר כלי טמא ולכן בכל הדברים האלו שאין כאן קביעות גמורה אע"ג שיש לזה תורת מעשה לעניין הדין שינוי מעשה שלא יהיה מחשבה אבל אין זה מעשה שבירה אמנם למה שביארנו זה אינו דהרי גם לעניין שבירה הדין מעשה הוא רק מצד שצריך מעשה ולא מחשבה אבל מצד התוכן כל שהוא כלי אחר הרי זה מעשה שבירה והרי בדוגמאות אלו יש כאן שינוי תוכן הכלי לגמרי וזה נחשב שבירה ועוד שהרי כבר הבאינו שיטת התוס' שדין שבירה מה שהוא במצב שזה לא מקבל טומאה וא"כ לא יתכן לבאר כנ"ל

והנה דעת הרמב"ם לעניין טומאת אוכלים שאם זה נטמא כדי שיפקע צריך שיפסל מאכילת כלב ואם זה עדיין לא נטמא ונפסל מאכילת אדם הוא לא מקבל טומאה וצ"ב ממ"נ זה אוכל או לא וחזינן שזה מצב אוכל אמצעי שזה לא סיבה שיחול טומאה וזה עדיין שם אוכל שלא יפקע הטומאה ובפשוטו זה גם הביאור בכל הדוגמאות הנ"ל שזה לא שינוי גמור ולכן לעניין שזה יפקע הטומאה אין זה שינוי גמור ולעניין שיחול טומאה יש כאן הפקעת שם כלי שלא יחול טומאה וצ"ב סברת הדברים

אמנם בדברי רש"י במנחות וקידושין אין לבאר כך דשם לכאורא מצד השינוי הוא שינוי גמור ורק מצד תוכן השינוי יש הבדל ולכן צריך לבאר ככל הנ"ל וז"ב

1. ובזה מיושב קושית רעק"א דבפכ"ו מפורש שר"י מודה ששינוי מעשה לתקן זה שינוי מעשה ועיין חזו"א מה שכתב בזה ולנ"ל א"ש ששם מדובר שזה עדיין לא נטמא וכמו שכתב שם רעק"א [↑](#footnote-ref-2)
2. ושמעתי להעיר עוד דבפ"ו מ"ג ד' מבואר שאם היה שני אבנים ששימשו ככירה והוסיף עוד אבן שלישית וע"י זה האבן השניה משמשת חציה לכירה החדשה שזה נטהר ולכאורא אין כאן מעשה שבירה אמנם למה שנתבאר לקמן ניחא שכאן שזה נחשב כאילו שזה כבר לא משמש לכירה הקודם הרי זה כשבירה אלא שעדיין קשה למה אין כאן החיסרון שאין הכלים עולים אלא בשינוי מעשה וכאן זה לא שינוי מעשה בגופו ועיין חזו"א ס"ח סק"י [↑](#footnote-ref-3)