שיעור סח סימן קצט 
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / אורח חיים / סימן קסו עד סימן רא - ברכות

![](data:image/gif;base64...)![](data:image/gif;base64...)

**שיעורי הלכה**

**שיעורים מפי מו"ר**

**הגאון רבי רפאל צבי ובר שליט"א**

**הלכות ברכות**

**שיעור סח**

**~ סי' קצט א-ז ~**

## [סימן קצט סעיף א] השמש שאכל כזית מזמנין עליו.

# אם שמש מצטרף לזימון

וביאר המשנ"ב (ס"ק א) שאף שלא קבע עצמו בשלחן עמהם שאוכל מעומד, וגם הולך ובא באמצע אכילתו ואין לו קביעות כלל, מכל מקום מצטרף עמהם דכיון שדרך אכילתו בכך זו היא קביעותו.

ולגבי ה'מלצרים' בזמנינו אם מצטרפים לזימון אף כשאינם אוכלים בקביעות עם הסועדים, נראה דהדבר תלוי במנהג דבאופן שנהגו שהם אינם קבועים במקומם שפיר מצטרפים כדין שמש, אך אם נהגו לקבוע מקום לאכילתם אינם מצטרפים עד שיקבעו עצמם במקומם.

## [סעיף ג] עם הארץ גמור מזמנין עליו בזמן הזה.

# הטעם שבזמנינו מצרפין עם הארץ לזימון

הנה בגמרא בברכות (מז, ב) תניא בברייתא דאין מזמנין על עם הארץ, ובהמשך דברי הגמרא מבואר איזהו עם הארץ כל שאינו קורא ק"ש שחרית וערבית וע"ש עוד שיטות מהו עם הארץ, ודעת אחרים דאפילו קרא ושנה ולא שימש תלמידי חכמים הרי הוא בכלל עם הארץ שאין מזמנין עליו, ופסק רב הונא כאחרים, ולפי זה אין מזמנין על ע"ה שלא שימש תלמידי חכמים.

אכן בזמנינו נהגו לצרף ע"ה לזימון, ובטעם הדבר כתבו התוס' שם (ד"ה אמר רב הונא) דהאידנא אין מדקדקין בכך ומזמנין ביחד עם ע"ה כדאמרינן בחגיגה כמאן מקבלינן האידנא סהדותא מעם הארץ כר"י כדי שלא יהיה כל אחד הולך ובונה במה לעצמו, דהיינו שיפרשו לגמרי מכלל ישראל.

ובשלטי גיבורים שם הביא טעם נוסף למנהג העולם שמזמנים על עם הארץ, משום שסמכו על דברי התנא המיקל שלדעתו רק אם אינו קורא קריאת שמע שחרית וערבית נחשב כעם הארץ [וכמבואר לעיל דנחלקו בזה התנאים]. ולכן יש להקל לצרף לזימון עם הארץ שקורא ק"ש שחרית וערבית. וכתב הכנסת הגדולה (בהגהות טור והביאו המג"א כאן) דלפי פירוש השלטי גבורים כשיש עם הארץ שאינו קורא ק"ש שחרית וערבית אין מצרפין אותו לזימון. אמנם לפי פירוש התוס' הנ"ל אפילו אם אינו קורא ק"ש אין מצרפין אותו משום דחיישינן שילך ויבנה במה לעצמו.

ובמג"א (ס"ק א) הביא דברי השלט"ג הנ"ל וכתב עלה דאף לדעת התוס' אין לצרף עם הארץ שאינו קורא קריאת שמע בשחרית וערבית, שהרי כל החשש הוא שמא ילך ויבנה במה בעצמו, אך חשש זה הוא רק אם ילכו כל העמי ארצות ויפרשו משאר היהודים, אך מי כיון שרוב עמי הארצות קורין ק"ש אין לחוש שאותו עם הארץ שאינו קורא ק"ש ילך ויבנה במה לעצמו דביחיד לא חיישינן [ובזמנינו יש לדון דכיון שיש היום לצערינו הרבה יהודים עמי ארצות שאינם קורין ק"ש שחרית וערבית אולי יש לחוש שילך ויבנה במה לעצמו דאינו נחשב כ'יחיד' וצ"ע].

והנה בתוס' בחגיגה (כב, א ד"ה כמאן) כתבו בשם ר"י טעם נוסף לכך שנהגו לזמן על עם הארץ, דלא כל הרוצה ליטול את השם ולהחזיק עצמו כתלמיד חכם שלא מזמן על עם הארץ יבוא ויטול, ואנו לא מחזיקים עצמינו כתלמידי חכמים לעניין זה. ולכאורה לפי דעה זו יוצא שלעולם מזמנים עם ע"ה ואפילו אינו קורא ק"ש משום שאין אנו מחזיקים את עצמינו כתלמידי חכמים [ומ"ש המג"א כאן בשם הכנה"ג דלפי טעם ר"י מזמנים בכל עם הארץ והמג"א חלק על דבריו, אין כוונתו לר"י בחגיגה אלא למש"כ התוס' בברכות ואף ששם לא כתב את דבריו בשם ר"י בטור הביאו בשם ר"י והכנה"ג כתב את דבריו על לשון הטור]. אכן י"ל דכוונת התוס' בחגיגה שאפשר להצטרף לע"ה היינו בעם הארץ שקרא ושנה ולא שמש את רבותיו, אך אם הוא אינו קורא קריאת שמע בשחרית וערבית אין מצטרפין עמו לזימון דלעניין זה ודאי אנו מחזיקים את עצמינו יותר מהם ואסור להצטרף עמהם [וכן נקט הביאור הלכה בביאור התוס' בחגיגה וכמו שיתבאר בסמוך].

וכל זה מיירי לעניין זימון בשלושה, אך לעניין זימון בעשרה הסתפק הביאור הלכה (ד"ה עם הארץ) כי דאפשר שבזה לכו"ע מצטרף.

# צירוף רשע לזימון וכשאכלו ג' רשעים

ולדינא פסק המשנ"ב (ס"ק ב) כדעת המג"א הנ"ל שעם הארץ שאינו קורא ק"ש שחרית וערבית אין מזמנין עליו, וסיים דכל שכן מי שהוא רשע ועושה עבירות בפרהסיא דאין מזמנין עליו. ובביאור הלכה (בד"ה מזמנין) הביא דכל שבמזיד אינו מקיים מצוות התורה חשיב כרשע לעניין זה שאין לצרפו לזימון. ונראה דבעניין זה אף מי שנחשב כ'תינוק שנשבה' אין לצרפו לזימון אם הוא עושה עבירות בפרהסיא שידועות באיסורם, דהוא לא גרע מעם הארץ שמעיקרא דדינא לא התירו להצטרף ולזמן עמו משום שחששו שילמד ממעשיו.

עוד כתב הביאור הלכה שם שאף שאין מצטרפים עם העוברי עבירה לזימון, מכל מקום הוא בעצמו חייב בזימון כשאר ישראל, ולכן אם אכלו ביחד ג' רשעים העושים עבירה מ"מ חייבים לזמן, וכן אם יש שלושה כשרים שכבר חייבים בזימון הרי הוא חייב בזימון עמהם. וסיים הביאור הלכה דכן מוכח בתוס' בחגיגה (שם). ונראה כוונתו למש"כ שם דהטעם שהאידנא מזמנין על עם הארץ היינו משום דאמרינן שאין אנו מחזיקין את עצמינו כתלמידי חכמים יותר מאותם עמי ארצות שלא שימשו תלמידי חכמים, ולא חיישינן שלא יתחברו עמהם, אך במקום שהם אינם מקיימים מצוות התורה ודאי חיישינן שיתחברו עמהם ולכן אין מזמנין עמהם [אך אם אכלו ג' רשעים יחדיו ודאי חייבים בזימון דלא גרע מהא דבזמן שאין אנו תלמידי חמים אנו חייבים בזימון].

## [סעיף ה] אונן בחול שהוא פטור מלברך אין מזמנין עליו.

וכתב המשנ"ב דאף להאומרים שאם רצה להחמיר ולענות ולברך הרשות בידו, מכל מקום כיון שהוא פטור אינו מצטרף. וכוונתו למה שנתבאר בשו"ע לעיל (סימן עא סעיף א) דאונן אסור לו להחמיר ולהתפלל או לברך, ועיין במשנ"ב (סימן נה ס"ק כד) אם יש לו מי שישתדל בשבילו בצרכי קבורה ורצה להחמיר אין מוחין בידו, ועל זה כתב המשנ"ב דאף שמותר לו לברך מכל מקום אינו יכול להצטרף לזימון כיון שהוא אינו מחוייב בדבר, אמנם לגבי להצטרף למניין מבואר שם שהאונן מצטרף דא"צ שיהיו עשרה שהם בר חיובא.

## [סעיף ו] נשים ועבדים וקטנים אין מזמנין עליהם אבל מזמנין לעצמן, ולא תהא חבורה של נשים ועבדים וקטנים מזמנין יחד משום פריצותא דעבדים אלא נשים לעצמן ועבדים לעצמם, ובלבד שלא יזמנו בשם.

# חיוב קטנים בזימון

ובשו"ע לקמן (סעיף י) פסק דקטן שהגיע לעונת הפעוטות ויודע למי מברכין מזמנין עליו [היינו כבן ט' או י' וי"א כבר מגיל שש עי' משנ"ב ס"ק כד], אך דעת הרמ"א שם שאין מצרפין אותו עד שיהיה בן שלושה עשרה שנה שמוחזק כגדול שהביא ב' שערות.

והנה במשנ"ב (ס"ק יג) פירש דמה שכתב השו"ע כאן (בסעיף ו) שמזמנין לעצמם היינו לעניין נשים ועבדים שיכולים לזמן לעצמם, אך קטנים אינם רשאים לברך לעצמם. ומקור חידושו של המשנ"ב הוא מהמאמר מרדכי. ובאמת המאמ"ר לא הביא מקור לדבריו וצ"ע מה הטעם לחלק בין אשה לקטן ומדוע שלא יוכל קטן לזמן לעצמו אף שהוא מחוייב בברכת המזון מדין חינוך. ונראה לבאר דלא חייבו בזימון בשלושה שכל חיובם הוא רק משום חינוך, אבל אם יש שלושה גדולים שהם גורמים את החיוב זימון מסתבר שהקטן צריך לברך עמהם מדין חינוך [וע"ע לקמן מש"כ בזה, ולפלא מה שהביאו (במשנ"ב מהדורת 'דרשו' הערה 4) בשם הגרח"ק שאינם חייבים כלל לשמוע את ברכת הזימון מהמברך וצ"ע מדוע שלא יתחייבו בזימון מדין חינוך].

# הטעם שלא יזמנו הנשים בעשרה

במש"כ השו"ע ובלבד שלא יזמנו בשם דהיינו שנשים אינם יכולות להצטרף יחד ולזמן בעשרה. ובמשנ"ב (ס"ק טו) כתב הטעם דהזכרת השם הוי דבר שבקדושה וכל דבר שבקדושה איננו בפחות מעשרה זכרים ובני חורין. ודבריו צ"ע שהרי מבואר בסמוך (סעיף י) דדעת השו"ע שקטן שהגיע לעונת הפעוטות מצטרף לזימון בעשרה, ועל כרחך דאינו ממש ככל דבר שבקדושה דבעינן עשרה גדולים [וע"ע מש"כ לקמן סעיף י]. וצ"ל דאין כוונת המשנ"ב דהוי ממש כדבר שבקדושה אלא טעמו דהוי דבר קדוש טפי ולא רצו חכמים שנשים יזמנו בעשרה משום פריצותא.

[סעיף ז] נשים מזמנות לעצמן רשות אבל כשאוכלות עם האנשים חייבות ויוצאות בזימון שלנו. הגה: אף על פי שאינן מבינות.

# נשים וקטנים אם מחויבים לשמוע את ברכת הזימון

מבואר בשו"ע שאם יש כבר זימון חייבות הנשים לשמוע מהם את ברכת הזימון. ונראה דמזה יש ראיה דהוא הדין שקטנים חייבים לשמוע את ברכת הזימון משום חובת חינוך וכמו נשים שאינם גורמות את הזימון אך חייבות להצטרף לזימון של שלושה גדולים. וכן המנהג פשוט שגם הקטנים עונים לזימון. ומטעם זה הקטן יכול לענות על זימון בעשרה ולומר 'ברוך אלוקינו' (וכ"כ בפשיטות בשבט הלוי חלק י סוף סימן רמד), והיינו דמדין חינוך הוא שייך בחובת הזימון.

**הדינים העולים:**

1. במקום שהמנהג שהמלצרים אינם קובעים מקומם בזמן האכילה, מכל מקום תיקנו חז"ל שיצטרפו לזימון.
2. נהגו לצרף ע"ה לזימון י"א משום שסמכו על הדיעות שקורא ק"ש אינו ע"ה, וי"א משום שחיישינן שילך ויבנה במה לעצמו וי"א משום שאין אנו מחזיקים עצמינו ת"ח לעין זה.
3. נח' האחרונים אם מצרפין אפילו ע"ה שאינו קורא ק"ש ולדעה ראשונה ודאי אינו מצטרף, ולדיעה שניה י"א שמצטרף כדי שלא יבנה במה, ולמג"א אינו מצטרף משום שאין מצוי כאלו ואין לחוש ליחידים [ובזמנינו שיש הרבה כאלו אפשר שיש להחמיר יותר] ולדעה ג' מוכח בביאוה"ל שאם אינו קורא ק"ש אינו מצטרף.
4. רשע אינו מצטרף לזימון, ואם אכלו ג' רשעים חייבים לזמן והישראל לא יענה עמהם אלא ישתוק ויענה אמן. וגם כשיש ג' כשרים הרשע צריך להצטרף עמהם לזימון.
5. נשים לא יזמנו בשם בעשרה משום דהוי כדברים שבקדושה [ואין הכוונה דהוי דברים שבקדושה ממש].
6. נשים חייבות לשמוע ברכת הזימון כשיש ג' גברים. ונראה דגם קטנים חייבים לענות עמהם משום חינוך.