שלג
קטגוריות: כללי / דור המלקטים עניינים כלליים / כללי

**שלג**

Snow

1. ***לנער שלג מבגדיו בשבת.***
2. **האם שלג מוקצה בשבת*.***
3. לעשות כדורי שלג (snowballs) בשבת***.***
4. זריקת כדורי שלג (throwing snow balls) בשבת***.***
5. האם שלג נכלל בהכללים של תבלינן והלכות בישול בשבת***.***
6. לפזר מלח (spread salt) על שלג או קרח***.***
7. מרסקין שלג או קרח בשבת.
8. יטול במים שיש בהם שלג, ברד, מלח.
9. דורס שלג ברגליו.
10. מי רגלים בשלג.
11. ***שאר עניני שבת.***
12. ***שאר עניני או"ח.***
13. עשיית בובת שלג (snowman) בימי חול, מצד לא תעשון אתי.
14. ***שאר עניני יו"ד.***

**דור המלקטים** - ***דיני שלג בשבת (עדס),*** ***הנותן שלג (מזלומיאן).***

1. ***לנער שלג מבגדיו בשבת - או"ח סי' ש"ב סעיף א'.***
   1. ***מחמיר כמו טל – אגודה (שבת סי' קפ"ג, "פיר"י דוקא מטל ושלג דהוי כיבוס"), א"ר (ס"ק ב', "בטל. והוא הדין שלג"), תפארת ישראל (כלכלת שבת אות י"ג, "אסור לנער בגד שחור, שעדיין בחידושו שעדיין לא נשתמש הרבה מאבק*** *ושלג* ***שעליו"), ח"א (כלל כ"ב סעי' ט', "המנער בגד שחור וחדש מן הטל ושלג שירד עליו, אם מקפיד שלא ללבשו בעודן עליו, חייב, דהרי הוא כלבון"), קיצור שו"ע (סי' פ' סעי' ל"ט, "בגד שחור אסור לנערו מן השלג"), דעת תורה (סעי' א').***
   2. ***"ונ"ל דאם עדיין השלג לא נמס כלל מותר דהוא כעין נוצות המבואר לקמן בהג"ה משום דעומדין מלמעלה ולא נכנסין בתוכו*** *אך יזהר לנער בקל* ***דאף אם היה נמס קצת ולא מינכר לא יפול כ"א ממשות השלג העומד מלמעלה" – בה"ל (סעי' א' ד"ה מן), הליכות עולם (ח"ג עמ' רכ"ה), ששכ"ה (פרק ט"ו סעי' ל"ו [דפו"ח, סעי' ל"ט]), ארחות שבת (פרק י"ג סעי' כ"ו), עם מקדשי שביעי (ח"ב פרק י' סעי' ט'), ל"ט מלאכות (רביעט, עמ' תשי"ד),*** מנחת איש (פרק י"ג סעי' ל"ד)***.***
   3. ***מר"מ – תהלה לדוד (ס"ק ב').***
2. **האם שלג מוקצה בשבת *- או"ח סי' ש"ח סעיף כ'.***
   1. אם ירדו בערב שבת**.**
      1. **מוקצה, כמו עצים ואבנים.**
         1. **אג"מ (טלטולי שבת פרק י"ב הע' י') – "דכיון דאין הדרך להשתמש עם שלג וגם אין השלג נחשב מאכל בהמה הו"ל מוקצה".**
            1. **עי'** אג"מ (מסורת משה או"ח אות קמ"ז) – "שלג שנמצא ע"ג מדריגות וכדומה ... ואם מאתמול, טענתי שיש להחשיבו כעצים ואבנים, וטען רבינו **שמאחר שעומד להסירו, אינו מוקצה**".
      2. **אינו מוקצה [אם יש השתמשות. כמו שאינו מלוכלך וראוי לשתיית בהמות וכדו'].**
         1. **הר צבי (ט"ל הרים סותר סי' א') – "ונשאלתי אם השלג מוקצה ואסור בטלטול. הנה בשלג שירד בע"ש בודאי אין בו סרך של מוקצה מצד עצמו כדמוכח בשבת מרסקין את השלג לתוך המים, וכיון שהשלג מצד עצמו אין בו סרך של מוקצה".**
         2. **באר משה (ח"א סי' כ', ח"ו סי' ל' אות מ"ב) - לשונו לקמן.**
         3. **ויען יוסף (או"ח סי' ר"א) - לשונו לקמן.**
         4. **הגריש"א זצ"ל (שלמי יהודה פרק י"ג הע' י"ט, אשרי האיש או"ח ח"ב פרק י"ז סעי' רכ"ב) – "שלג שירד בערב שבת, אינו מוקצה ומותר לטלטלו".**
         5. **הל' שבת (איידר, עמ' ק"כ).**
         6. **הגרח"ק שליט"א (אליבא דהלכתא חנ"ז עמ' נ' טור ב') - לשונו לקמן.**
         7. **ששכ"ה (פרק ט"ז סעי' מ"ד [דפו"ח, סעי' מ"ה]) - לשונו לקמן.**
         8. **מחזה אליהו (סי' ס"ח אות ט"ז) - לשונו לקמן.**
         9. **שלמי יהודה (פרק י"ג סעי' ט').**
         10. **הל' מוקצה (ארטסקרול עמ' רל"א, ילדים בהלכה עמ' קל"ח).**
         11. **ילקוט יוסף (קיצור שו"ע סי' ש"ח אות רי"ז) - לשונו לקמן.**
   2. אם ירדו בשבת **- למיקלים לעיל.**
      1. **אינו מוקצה.**
         1. **הר צבי (ט"ל הרים סותר סי' א') – "פשוט דגם אם ירד בשבת לא גרע ממטר שירד בשבת דלא הוי מוקצה או נולד אעפ"י דלא היו עבים מבערב, עיין בתשובות הגאונים סימן רמב, ויעויין במ"ב סימן שלח ס"ק ל' בשם זכור לאברהם דאין על המטר היורד שם מוקצה. ויש לעיין בפתיחה כוללת מבעל הפמ"ג בדיני מוקצה אות כט דמשמע דמטר היורד בשבת ויו"ט אסור לטלטלן בשבת ויו"ט משום נולד".**
         2. **באר משה (ח"א סי' כ', ח"ו סי' ל' אות מ"ב) – "דאינם מוקצה".**
         3. **ויען יוסף (או"ח סי' ר"א) – "ושלג נראה דאינו מוקצה אף שלג שנפל בשבת כדמוכח בגמ' עירובין דף מ"ו (ריש ע"א) לענין תחומין דהוי בעי למימר דהוי נולד ודחי לה".**
         4. **הגריש"א זצ"ל (שלמי יהודה פרק י"ג הע' י"ט, ישיב משה עמ' ל"ד אות ג', אשרי האיש או"ח ח"ב פרק י"ז סעי' רכ"ג) – "דשלג אינו נולד, שאיננו כמו קרח אלא כמים".**
         5. **הגרח"ק שליט"א (אליבא דהלכתא חנ"ז עמ' נ' טור ב') – "שאלה: הנה המ"ב (סי' של"ח ס"ק ל') כתב שאין איסור מוקצה על גשם, ויכול לשתות ממנו ולהתרחץ בו. ויש להסתפק איך הדין בשלג, האם גם כן אינו מוקצה, או דלמא שיש לחלק, שגשם הוא לא בריאה שנבראה בשבת, אבל שלג יתכן שהוא בריאה שנבראה בשבת, ונחשב נולד, וצ"ע. תשובה: עי' שבת נ"א ב' אין מרסקין את השלג, מכלל דאינו מוקצה. (אש התורה, תורת חיים, עמ' רט"ו)".**
         6. **ששכ"ה (פרק ט"ז סעי' מ"ד [דפו"ח, סעי' מ"ה]) – "השלג עצמו אינו מוקצה, גם אם ירד בשבת".**
         7. **מחזה אליהו (סי' ס"ח אות ט"ז) – הנה שלג בין שנפל בערב שבת בין שנפל בשבת אינו מוקצה".**
         8. **שלמי יהודה (פרק י"ג סעי' ט').**
         9. **הל' מוקצה (ארטסקרול עמ' רל"א, ילדים בהלכה עמ' קל"ח).**
         10. **ילקוט יוסף (קיצור שו"ע סי' ש"ח אות רי"ז) – "השלג והברד אינם מוקצים בשבת, ומותר לטלטלם. ולכן שלג היורד על הבגדים, מותר להורידו בידו. [ילקוט יוסף שבת כרך ב' שם. ועיין בביאור הלכה סי' שב ד"ה מן הטל, שאם השלג עדיין לא נמס ולא נבלע בבגד מותר לנערו בנחת בשבת, ואין בזה משום כיבוס]".**
      2. **מוקצה, נולד.**
         1. **אג"מ (טלטולי שבת פרק י"ב הע' י', או"ח ח"ה סי' כ"ב אות ל"ז,** רשומי אהרן ח"ב או"ח סי' ש"ח אות ב', **עי'** מסורת משה או"ח אות קמ"ז**) – "שאלה: אם שלג אסור בטילטול, ובהזדמנות אחרת פסק דהו"ל מוקצה. תשובה: הווי מוקצה דהווי נולד, וגשם (עירובין מ"ו ע"א גבי מיא בעיבא דאי אמרינן דמיבלע בליעי אסורים מטעם נולד, אלא מיא בעבים מינד ניידי) אינו ראיה לסתור, דאינו כגשם (יתכן שכוונתו ששלג שבעבים וודאי שכמאן דליתיה דמי, עי' שם מ"ה ע"ב ברש"י ד"ה מיבלע)".**
            1. **אמנם עי' אג"מ (הל' שבת [איידר] פרק ח' הע' של"א) – "דשלג או גשם שירד בשבת לא הוי נולד".**
      3. **מר"מ.**
         1. **הגרשז"א זצ"ל (טלטולי שבת אות י"ג, ששכ"ה פרק ט"ז הע' ק"י [דפו"ח, הע' קי"ח], שולחן שלמה סי' ש"י סוף ס"ק כ"ו.ב') – "יתכן ששלג דינו כצרורות ואבנים,** אם נתקשרו העננים **ביו"ט דלא היה כלל דעתם עליהם, אע"ג שנהוג להיתר עכ"ז אין זה כ"כ פשוט".**
   3. **מר"מ – טלטולי שבת (עמ' קס"ה), פסקי תשובות (סי' של"ח אות י"ג), שלמי יהונתן (ח"ג סי' ס"ח, לוח המוקצה ערך 'שלג נקי'), ארחות שבת (פרק י"ט סעי' קצ"ד), הגר"א דבורקס שליט"א (אליבא דהלכתא חנ"ז עמ' ל"ב טור א').**
3. לעשות כדורי שלג (snowballs) בשבת ***- או"ח סי' שי"ד סעיף א'.***
   1. **מיקל**.
      1. אור יצחק (ח"א או"ח סי' קצ"ב) – "שאלת: האם מותר לשחק בשלג (במקום עירוב). תשובה: אין שום איסור בעשיית כדורי שלג וכדומה. ומה שהוספת במקום עירוב אין זה לעיקר השאלה, אלא דתכלית עשיית כדורי שלג היא לזרוק על אחרים ויתכן בזה איסור הוצאה. אך מצווה לפרסם דאין זה מהלכות דרך ארץ, והנח לתינוקות".
      2. מחזה אליהו (הל' שבת למעשה שאלה ל"ה, עמ' מ') – "כדורי שלג מותר לעשות. אך אם מחליק אותם שיהיו בלי גומות אסור משום ממחק. ואף שבשמירת שבת כהלכתה (פרק ט"ז סעיף מ"ה, במהד' חדשה) כתב שאסור לעשות כדורי שלג משום בונה, אינו נראה, מהטעם האמור שאינו מתקיים ומפשיר מעצמו. אבל איש שלג אסור לעשות משום כותב, מפני שעושה צלם המראה צורת אדם".
   2. **מחמיר**: י"א מצד מרסק, י"א מצד בונה ומגבן, י"א מצד דש, י"א מצד מעמר [מנחת איש], והאג"מ (והגרח"ק) מצד מוקצה.
      1. מקור חיים (חו"י, קיצור הלכות סי' ש"כ על סעי' ט') – "השלג והברד - תיפח רוחן של עושי כדורי שלג בידן, ויש בו משום שני מלאכות דש ובונה, ע"ס י"א".
      2. אג"מ (מסורת משה או"ח אות קמ"ז ד"ה ולגבי) – "ולגבי לעשות כדורי שלג, הסכים רבינו לטענתי שבמציאות ברגיל אין חשש סחיטה. דהקצת שנמחק נבלע לתוכו ולא ניכר בכלל שזב מים, אבל הם מוקצים".
         1. אם מיכן לפני שבת, יש להקל – אג"מ (מסורת משה או"ח אות קמ"ח, "אם יכוין עליו מקודם שבת ... א"א לכוון על כל עצים או שלג שבעולם, צריך להיות דבר מיוחד, כגון השלג שבחצירו. ויותר טוב שיעשה בו איזה מעשה, כגון שיקבוץ השלג שרוצה לשחק בו למקום אחד. ושאלתי רבינו אם בעשיית כדור שלג יש חשש של אסור כמגבן, במה שמקבץ דברים נפרדים ביחד. והשיב רבינו שמאחר שאין זה קיבוץ שמתקיים, ואינו שינוי בעצם הדבר, אין להחשיבו כשום מלאכה, ומותר").
      3. באר משה (**ח"ו סי' ל') – "לעשות כדור שלג בודאי אסור דהלא בלא ריסוק א"א לעשות כדור שלג כלל וכל עשייתו ע"י ריסוק ... לעשות איש-שלג ('סנאו-מען' בלשון המדינה) בודאי אסור לכו"ע".**
      4. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש או"ח ח"ב פרק י"ח סעי' ל"ד) – "אסור לעשות כדורי שלג או בובות שלג, משום שבזה מקבץ ומדבק את השלג בצורה מסויימת".
      5. הל' שבת (איידר, עמ' ק"כ).
      6. ששכ"ה (פרק ט"ז סעי' מ"ד [דפו"ח, סעי' מ"ה]) – "אסור לעשות כדורי שלג או בובות שלג".
      7. ***עי'*** הגרח"ק שליט"א (הנותן שלג תשובה אות ו', תשובה כ"ז) – "האם מותר לעשות מהשלג בשבת צורות של כדור, כמו שמשחקים הילדים, ומשליכים אותם א' על חברו. תשובה: איסור דאורייתא אין בזה, ומ"מ ראוי להזהר דמחזי כבונה".
      8. מנוחה שלמה (מנוחה נכונה פרק ג' הע' ס') – "עיקר האיסור הוא עשיית וגיבוש הכדור".
      9. שלמי יהודה (פרק י"ג סעי' ט') – "אסור לעשות כדור שלג, אדם משלג וכדו' בשבת".
      10. ארחות שבת (פרק ח' סעי' ל"ט) – "אין לעשות כדורי שלג או בובות שלג".
      11. מנחת איש (פרק י"א סעי' כ"ג, הע' ל"ח. משום מעמר) – "אסור לעשות 'בובת שלג' בשבת [כן נראה פשוט דשייך עימור באסיפת השלג כיון שנחשב מקום גידולו]".
      12. עי' פסקי תשובות (סי' של"ח אות י"ג ד"ה ובענין, דפו"ח סי' ש"כ אות י"ט, עי' סי' ש"מ הע' רס"ו [לשונו לקמן]) – "ולכן יש לימנע מלעשות כדורי שלג בשבת, שמא יבוא לרסק, וגם משום שדומה ל'בונה', וכל שכן שאסור לעשות 'בובות' ושאר צורות מיוחדות על ידי השלג, אבל איסור 'מוקצה' אין על שלג שירד בשבת, וכפי הכרעת המשנ"ב ורבים מהפוסקים (בסימן של"ח אות י"ט)".
   3. מר"מ – הגרשז"א זצ"ל (ששכ"ה פרק ט"ז הע' ק"ט [דפו"ח, הע' קי"ז], מילואים, שולחן שלמה ס"ק ד').
   4. **עשיית בובת שלג** (snowman) בשבת - מצד מעמר.
      1. מחמיר.
         1. מנחת איש (פרק י"א סעי' כ"ג, הע' ל"ח) – "אסור לעשות 'בובת שלג' בשבת [כן נראה פשוט דשייך עימור באסיפת השלג כיון שנחשב מקום גידולו]".
      2. מיקל.
         1. באר משה (ח"ו סי' ל') – "לאסור משום מעמר שמפורש בשו"ע (סי' ש"מ ס"י) שאסור למקבץ תאנים מפורדים לגוף אחד, א"א דהלא אין מעמר אלא בגדולי קרקע (ועיין במ"ב שם סקל"ו)".
         2. פסקי תשובות (דפו"ח הע' רס"ו) – "ובענין לאסוף ולקבץ 'שלג', אין דומה כלל למעמר, וגם אין לאסור משום דדמי למעמר - שו"ת באר משה ח"ו סי' ל' (אבל משום ליתא ד'בונה' יש לימנע מלשבר ולאסוף קרח (ע' סי' ש"כ אות כ"א) ומלעשות כדורים וצורות מהשלג, שם אות י"ט), ובס' מנחת איש פי"א הערה 38 מצדד לומר שגם באסיפת שלג ממקום נפילתו יש בו משום דמי למעמר, ודבריו צ"ע, דא"כ גם במקבץ עפר וחול הו"ל לאסור גם משום מעמר, ולא מצינו שאסרו בזה אלא משום חורש ובונה ולא משום מעמר".
      3. מר"מ.
         1. מצד כותב - עי' מחזה אליהו (הל' שבת למעשה שאלה ל"ה, עמ' מ', לשונו לעיל).
4. זריקת כדורי שלג (throwing snow balls) בשבת ***- או"ח סי' שי"ד סעיף א'.***
   1. **מחמיר**.
      1. מנוחה נכונה (פרק ג' מלאכת דש) – "ואסור לזרוק כדורי שלג".
   2. **מיקל**.
      1. הגרשז"א זצ"ל (ששכ"ה פרק ט"ז הע' ק"ט [דפו"ח, הע' קי"ז], שולחן שלמה ס"ק ד') – "דכמו שמותר לשבור חבית שנדבקו שבריה בזפת או לפורר גבינה ותאנים מחוברים, כל שכן שאין לחשוש בכדור שלג משום סותר, דאינו מתכוין לסתור".
      2. עי' מנוחה שלמה (מנוחה נכונה פרק ג' הע' ס') - לשונו לעיל.
   3. מר"מ – פסקי תשובות (סי' של"ח הע' מ"ו).
      1. ששכ"ה (פרק ט"ז הע' ק"ט [דפו"ח, הע' קי"ז]) – "ועיין ספר מנוחה נכונה מלאכת דישה, דאסור לזרוק כדורי שלג, ולא ידעתי מקור לאיסור דישה בזה. וקצת יל"ע, דאולי יש לאסור משום סותר".
5. האם שלג נכלל בהכללים של תבלינן נוגע להלכות בישול בשבת ***- או"ח סי' שי"ח סעיף ט'.***
   1. הגרח"ק שליט"א (***הנותן שלג תשובה ס"ח, תשובה פ"ב***) – "שאלתי בעבר האם מותר לתת מעט שלג לתוך כוס משקה חם (כלי שני) על מנת לקררו בשבת, וכת"ר השיב: מסתבר דמותר, עכ"ל. וקצת קשיא לי מהמג"א והו"ד במ"ב (סי' שיח ס"ק לד) דמחזי כמבשל. תשובה: כמדומה ששלג הוי כתבלין, כיון שאין עשוי אלא שיצטנן ... הכונה למש"כ המ"ב שם דתבלין שרי כיון שאין עשוי למתק".
   2. מר"מ – הנותן שלג (סי' ז' הע' ל"ג).
6. לפזר מלח (spread salt) על שלג או קרח ***- או"ח סי' שי"ח סעיף ט"ז.***
   1. **מיקל** [במקום צורך].
      1. עי' באר משה (ח"א סי' כ"ח) – "שיש להקל עפ"י עיקר הדין, רק מחמת מר"ע ימנע מזה אם לא שא"א לצאת ולבא על מדרגות הבית בלא"ה".
      2. שערים מצויינים בהלכה (סי' פ"ח ס"ק ה') – "ואפשר לומר דפיזור המלח אינו בכלל ריסוק בידים אלא דומה להניחם בחמה והחשש הב' דנראה כמוסיף על הבנין ... הוא מתכוין להסיר או לכסות הקרח ולא לתקן הקרקע".
      3. ששכ"ה (פרק כ"ג דפו"ח סעי' כ"א, פרק כ"ה הע' מ"ט [דפו"ח, הע' נ"ג]) – "ואף מותר לפזר מלח על השלג, הגם שעי"כ נפשר השלג ... ובני"ד שיש חשש לנזק להחלקת בנ"א, נראה דלכו"ע יש להתיר, ועוד, דעיין סי' שיח במ"ב ס"ק קז, דלעת הצורך יש להתיר אף לכתחילה".
      4. הגר"א נבנצל שליט"א (***אסיפת יצחק ט' סיון תשס"ו) –*** "האם מותר לפזר מלח על גבי קרח בשבת". תשובה: "לכאורה מותר"***.***
      5. ***רבבות אפרים (ח"ו סי' קפ"ה אות ב') – "יש להתיר גם לפזר מלח על קרח בחורף כשאין בזה משום הוצאה, כדי שלא יכשלו בני אדם, ואע"פ שמבטל המלח לארץ ונראה כאילו מתקן הבנין, יש לומר דמכיון דמעשיו מוכיחים שאין כוונתו להוסיף להבנין, רק לפשר הקרח, לא נקרא המעשה בשם בנין כלל רק פיזור מלח, ולא הוי שום שייכות לצורת מלאכת המשכן של בונה ומותר לגמרי".***
      6. מחזה אליהו (סי' ס"ז, סי' ס"ח) – "שמותר לכתחילה לפזר מלח על שלג וקרח ואין בו חשש בנין כלל ... אע"פ שאסור 'לרסק קרח בידים' מ"מ במקום הצורך מותר להפשירו ע"י שמשימו כנגד החמה וה"ה ע"י שמפשר מלח עליו. ונד"ד הוי מקום הצורך. ועוד ...".
      7. נשמת שבת (סי' ש"כ אות רמ"ו) – "לצורך גדול וכן לצורך רבים יש להקל ... דשאני נתינת מלח דנחשב למעשה שלו ממש וכגירי דיליה וכל משך הזמן שהמלח עושית פעולת ההמסה נחשב כנעשית מכוחו וצ"ע, שו"ר בשערים מצויינים בהלכה ... מחזה אליהו ... שמקילים בזה כנ"ל משום דלא חשיב כמרסק בידים דדמי לנתינת פשטידא ושלג כנגד החמה ...".
      8. בנין שבת (ח"א עמ' כ"א) – "מותר לפזר עפר או מלח ע"ג שלג שברחוב, או משום שהשלג נמס ולא חשיב כבנין וא"כ אין איסור לפזר עליו עפר, או משום שהשלג אינו נחשב לחלק מהקרקע אלא לדבר תלוש וא"כ כשמפזר עפר לא חשיב מוסיף על הקרקע, כיון שהשלג אינו חלק מהקרקע".
      9. עי' שלמי ניסן (דיני בנין המצויים סעי' כ"ד).
      10. הנותן שלג (סי' ז' סעי' ז') – "שלג או קרח המונחים על הכביש וכדומה, ויש חשש להחלקת ההולכים, מותר לפזר עליהם מלח בשבת".
   2. **חשש נזק לרבים, יש להקל** [כיון שרק איסור דרבנן].
      1. אג"מ (מסורת משה או"ח אות קמ"ז) – "והרב אלימלך בלוט שאל רבינו אם מותר להסיר שלג שנמצא ע"ג מדריגות וכדומה, שיש חשש שיפול, שזה כמכשול, במקרה שאין חשש הוצאה, שזה בתוך חצר עם עירוב. ובתחילה השיב רבינו **שזה כקוץ ברשות הרבים**, ואפילו אם זה מוקצה, מותר ואף שאינו ברשות הרבים ממש, מ"מ מאחר שיש ילדים קטנים, יש חשש סכנה יותר גדול ממה שיש לרבים של גדולים ברה"ר. אח"כ טענתי לרבינו דהנה פסק פעם להרב ש. איידער, ומובא להלן שאסור לשים מלח על קרח מצד אסור של תיקון דרכים! ובתוך החקירה עם רבינו, יצא לנו כזה. קודם שאכתוב מה שבתחילה השיב רבינו שאין בזה חשש חפירה, אבל **יש חשש של עובדין דחול**, ואם ירד השלג בשבת, יש גם חשש נולד. ואם מאתמול, טענתי שיש להחשיבו כעצים ואבנים, וטען רבינו שמאחר שעומד להסירו, אינו מוקצה. **ואיך שיהיה, בין ירד היום או ירד מאתמול, אם למעשה זה חשש תקלה, יש להחשיבו כקוץ ברה"ר**, דאין גבול למושג של 'רבים' דבמציאות לקטנים יש יותר תקלה. אבל למעשה, לא יפה כך לעשות, **ויותר טוב שהקטנים בעצמם כך יעשו דהלא להם הוי עיקר התקלה**, וגם למעשה הם קטנים, ויותר קל להקל עמהם. ולגבי לעשות כדורי שלג, הסכים רבינו לטענתי שבמציאות ברגיל אין חשש סחיטה. דהקצת שנמחק נבלע לתוכו ולא ניכר בכלל שזב מים, אבל הם מוקצים. אחר שטענתי מפסקו של רבינו בענין מלח, חשב רבינו ואמר שבאמת גם שם יש לחזור ולהגיד שאין בזה איסור של תיקון דרכים, דהלא זה רק כדבר שעומד לפניו בדרך, שרוצה להסיר כדי לילך על הדרך, אבל הדרך עצמו לא נתקלקל ע"י זה. דזה דבר שבא תמיד והולך תמיד. ויש לדמותו לכלי שמונח בבית, דבאסור תיקון אין חילוק בין דרך לבית! ואף שזה בא בידי שמים, מ"מ למעשה אינו מקלקל ממש את הדרכים! וחשב רבינו ואמר שבאמת יש בעירובין ענין של שימת מלח, דבדף קיד. כתוב 'בוזקין מלח ע"ג כבש בשביל של יחלוקו... חצר שנתקלקל במימי גשמים מביא תבן ומרדה בה וכו' ושם רואים, כמו שמפרש רש"י ד"ה ולא מבטל 'ליכא משום אשוויי גומות דמלאכה הוא בשבת דהוי כבנין... אבל מלח משנדרס ברגל לא חזי ומסתמא מבטל ליה ובמדינה אסור'. והנה כאן ג"כ בוודאי מבטל המלח, אבל למעשה הסכים רבינו לטענתי, שלא שייך ענין של אשוויי גומות, כששם מלח ע"ג קרח, דהלא כונתו הוא, לשבור הקרח, לעשות בו גומות, לא למלאות! ואם אח"כ נשאר קצת מלח שאולי אשוויי גומות, אינו דבר שמתכוין ואינו פסיק רישא! [למעשה לשים מלח קודם שיש קרח, ע"ג סתם קרקע, אולי בזה כן יש איסור אשוויי גומות, דהוי כפסיק רישא, או אפשר שגם אם אינו פסיק רישא, מ"מ גזר חז"ל שאסור מחשש שיתכוין לזה]".

עי' אג"מ (מסורת משה או"ח אות רכ"ד) – "ושאל הרב שמעון אידר אם מותר לשים מלח על קרח בשבת. והשיב רבינו שנראה לו שאסור, דזה הוי מין תיקון [תיקון להדרך ששם עליו] ושאל אם יש בזה גם חשש נולד, והשיב רבינו דמצד המלח בתוך השלג, הנה זה נבלע, כמו סוכר במים חמים, וגם לא נראה שיש חשש נולד מצד שמהפך השלג למים [דהלא רק גורם לזה, לא עושהו בידים, ולא שייך בזה המראית עין שיש בכוס, במציאות לא שייך. ממילא אין לחוש למה שמוזכר בסימן ש"כ סעיף ט' ובמ"ב ס"ק ל"ה שמצריך שיהיה שם מים מקודם]. [וגם נראה לי, שמאחר שהמים שיוצא שוב נבלע בחזרה לתוך השלג, אין חשש נולד, דהוי כנבלע לתוך המים שגם הרמ"א בסימן שי"ח סעיף ט"ז]".

* + 1. ארחות שבת (פרק ח' סעי' ע"ט, סעי' פ') – "הבא לפזר עפר על גבי המדרכה במקום שנשפך שמן או דלק למטרת מניעת החלקה, יש בדבר איסור דרבנן משום דנראה כמתקן את הקרקע, והרי זה אסור אף במקרה שהעפר אינו מוקצה, אמנם כיון שיש כאן חשש נזק דרבים יש להתיר זאת אם אי אפשר לעשותו ע"י נכרי. וכן הדין בפיזור מלח על גבי המדרכה על מנת למנוע החלקה על גבי הקרח. מותר לפזר עפר [שאינו מוקצה] או מלח למניעת החלקה בתוך בית או בית כנסת, והטעם משום שרגילים לנקותם ואין העפר עתיד להשאר שם ולכן לא דמי לבנין".

עי' ארחות שבת (פרק ד' סעי' נ"ו) – "מותר לפזר מלח בשבת על גבי קרח על מנת להמיסו אם עושה זאת על מנת למנוע החלקת בני אדם".

* + 1. ל"ט מלאכות (רביעט, עמ' שס"ח).
  1. **מחמיר**, משום הוי ריסוק בידים.
     1. הגרח"ק שליט"א (הנותן שלג תשובה כ') – "שאלה: שלג שירד על הכביש וכו', ויש חשש להחלקת ההולכים. האם מותר לפזר עליו מלח בשבת, שעי"כ השלג נפשר. תשובה: יתכן שאם נותן עליו מלח הוי מרסק בידים".

הגרח"ק שליט"א (הנותן שלג תשובה ע"ב) – "שאלה: שאלתי בעבר אודות שלג שירד על הכביש וכו', ויש חשש להחלקת ההולכים. האם מותר לפזר עליו מלח בשבת, שעי"כ השלג נפשר. וכת"ר שליט"א השיב: יתכן שאם נותן עליו מלח הוי מרסק בידים, עכ"ל. ולכאורה מאי שנא ממש"כ בשו"ע (סי' שכ סע' ט): אבל נותן הוא לתוך כוס יין או מים והוא נמוח מאליו, ע"כ. הרי ממ"נ אינו עושה מעשה בידים בשני המקרים. תשובה: שם נימוח לאחר זמן, וכאן מיד כשנותן המלח מתחיל להרסק".

* 1. **אם צריך שינוי כשמפזר מלח** - מצד עובדין דחול.
     1. מחמיר – באר משה (ח"א סי' כ"ח, "דיעשה איזה שינוי שרוצה")
     2. מיקל – מחזה אליהו (סי' ס"ז אות י"ד, "בפיזור מלח ע"ג קרח שאין לו 'כוונת בנין' כלל דהוא רק להמיס הקרח ותו לא אין לנו שום מקור לומר שזה נחשב 'עובדא דחול'").
  2. מר"מ – שרגא המאיר (ח"ח סי' י"ח אות ג'), גליון גבורת עקיבא (ערך לפנות שלג בשבת).
     1. מאור השבת (ח"ג סי' י"ג סעי' מ"ז) – "יש למנע מזה אם לא כשאי אפשר לצאת ולבוא על המדריגות".

1. מרסקין שלג או קרח בשבת - ***או"ח סי' ש"כ*** סעיף ט'.

גמרא (שבת דף נא:) – "ואין מרזקין לא את השלג ולא את הברד בשבת בשביל שיזובו מימיו. אבל נותן הוא לתוך הכוס או לתוך הקערה ואינו חושש".

* 1. **מה האיסור** של "מרזקין את השלג".
     1. דמי למלאכה – רש"י (דף נא: ד"ה כדי, "כדי שיזובו מימיו. משום דקא מוליד בשבת, ודמי למלאכה, שבורא המים האלו"), רמב"ן (דף נא:, "ונראה דמשום סרך מלאכה נגעו בה").
        1. מכה בפטיש – שלחן עצי שטים (סי' ג' דש סעי' ח', "וי"א משום שמוליד בשבת ועושה בריאה חדשה והוי שבות דמכה בפטיש"), הו"ד בציץ אליעזר (ח"ו ריש סי' ל"ד).
        2. מהרש"ם (ח"ג סי' של"ד ד"ה ומ"ש רו"מ) – "לדידן דקיי"ל כרב ליכא בכה"ג משום מב"פ וא"כ גם באוכל כשאינו עושה מקודם מלאכה אחרת ליכא משום מב"פ. אך בנ"ד בלא"ה ל"ש מב"פ שהרי לא נגמרה מלאכת מוליד עד שיומס למים. ובכה"ג שהמלאכה נגמרה אח"כ מאלי' ל"ש מב"פ כמ"ש רש"י שבת ע"ד ע"ב ד"ה תנור וכו' והביאו גם רו"מ ולכן מטעם זה אין חשש".
        3. מהרי"ל דיסקין (פסקים סי' ו') – "משום מולד, (לא ידעתי לע"ע לאיזה מלאכה, עי' לעיל סי' ש"ך)".
        4. שבט הלוי (ח"ג סי' נ"ה ד"ה והנה) – "עלינו לחלק דהתם שאני שמוליד יש מאין שהוא מציאות חדש לגמרי ודמי למלאכה, מה שאין כן ברסוק השלג והברד שלא נברא מציאות חדש ואינו מסרך מלאכה, דסרך מלאכה שכ' רש"י וגמ' ביצה שם ע"כ מדין מכה בפטיש נגעו בה, וכמש"כ בירושלמי שבת פ"ז דכל שאינו נכנס בגדר שאר מלאכות נכנס בגדר מכה בפטיש, והיינו כמש"כ בעניי בספרי שבט הלוי ח"א סימן קכ"א אות ג' דר"ל כל שיש בו נדר תקון שלם אלא שאין אנחנו מוצאים לו חבר נאמן בשאר הל"ח מלאכות, ומכ"ש דדי בזה לאסור מדרבנן דלא גרע משאר תקון כלי בעלמא דגזרו משום זה".
        5. מאור השבת (ח"ג סי' י"ג ס"ק י"ז) – "משולחן עצי שטים ... דיש להעיר דלדעת הסוברים דאין מכה בפטיש באוכלין".
     2. גזירת סחיטת פירות – רמב"ם (פרק כ"א הל' י"ג, כדמפרש המ"מ שם), רשב"א (דף נא:, "ולי נראה דמשום גזירת סחיטה דפירות העומדין למשקין נגעו בה מפני שהברד והשלג למימיהן הן עומדין, ולפיכך לתת לתוך הכוס מותר שאינו נראה כסוחט").
     3. משום נולד - עי' סי' שי"ח סעי' ט"ז, לשיטות ומר"מ.
  2. **רצה חתיכות דקות של קרח**.
     1. מיקל – אג"מ (הל' שבת, פרק ח' הע' רצ"ה, "המרסק קרח ורוצה בחתיכות דקות ואינו רוצה במים שמעתי מפי הגרמ"פ (שליט"א) [זצ"ל] דמותר").
  3. **קרח איטלקי** (italian ices).
     1. מחמיר – עי' הגר"י בעלסקי שליט"א (שלחן הלוי פרק ט' אות ט' ס"ק ב', "ראוי שלא לגרד 'קרח איטלקי' (מין גלידה) בכוס ע"י המקל המיועד לכך, כיון שיש בזה חשש איסור ריסוק שלג בשבת (או"ח סי' שכ סעי' ט'). ולכן הדרך הרצויה היא לשבור ממנו חלקים בעזרת סכין ולאכול אותו ע"י הכנסת גושי קרח קטנים לפה ... לא מצינו בעולם שיהפוך דבר מקרח למים בריסוק לחוד, ופשוט שכוונת דבריהם להוציא מהם מים למה שנעשה ע"י ריסוק שלנו הרגיל, וכלשון רש"י שם (ד"ה אין) 'משברין לחתיכות דקות', ולזה ככונו בגמ' ובשו"ע לאסור ... המג"א באו"ח סי' ק"ס ס"ק ט"ז וז"ל 'ומ"ש הרמב"ם וריסקן היינו למעך חללו', ודפח"ח").
     2. מיקל – הגר"י רייזמן שליט"א (שמעתי ממנו, וכן מעשה שהיה בכל ליל שבועות).

1. יטול במים שיש בהם שלג, ברד, מלח - ***או"ח סי' ש"כ*** סעיף י"א, סעיף י"ב.
   1. **ראשונים**.
      1. מחמיר – תוס' (דף נא: ד"ה אין, "אין מרסקין לא את השלג ולא את הברד. מכאן יש ליזהר שלא ירחוץ ידיו בשלג וברד בשבת ופעמים שמתקרשים ויש ברד מעורב בהם אין לרחוץ בהן דאי אפשר שלא ירסק הברד וכל הזהיר בו תבא עליו ברכה"), רא"ש (פרק ד' סעי' י"ג, "צריך אדם ליזהר בחורף כשנוטל ידיו בשבת שלא יהא ברד או שלג במים שמא ירסקנו במים"), ר' ירוחם (נתיב י"ב חי"ג, פ"ד-א', "בברד או בשלג ליטול בו ידיו בשבת או במי' שיש בהם ברד בימי החרף אסור ליטול בו ידיו ואם יטול יזהר שלא ידחק כך כתבו המפרשי' בשבת על ההיא דאין מרסקין את הברד ואת השלג").
   2. **פוסקים**.
      1. מחמיר – מחבר (סעי' י"א), מנורה הטהורה (קני המנורה ס"ק י"ז), קיצור שו"ע (סי' פ' סעי' י"ד), נזר ישראל (סי' נ' ח"ב סעי' י"ז, סעי' י"ט, עי' ס"ק כ"ה), בה"ל (סעי' י"א ד"ה יזהר, "עיין מ"א שכתב דלהמתירין לרסק לתוך הכוס גם בזה שרי וטעמו משום דמעורב במי הנטילה ולא גזרו ביה ואין להקל בזה דדין זה העתיקו כמה וכמה ראשונים"), אגלי טל (דש סעי' י"ט), שביתת השבת (דש סעי' כ"ה, סעי' כ"ו, ס"ק ס"א), הל' שבת (איידר, עמ' קי"ט), ילקוט יוסף (שבת ח"ג עמ' שס"ב סעי' ל"ב), הנותן שלג (סי' ז' סעי' י"ב).
      2. תלוי בתוספתא – מג"א (ס"ק ט"ז, "שלא יהא מרסק. ולפמ"ש ס"ט שרי ע"ש"), א"ר (ס"ק י"א, "ויש מתירין אפילו לרסק בידים לתוך הכוס, ולדידהו אין צריך ליזהר לדחוק כשנוטל במים שיצא בהם שלג, וכ"מ במג"א [ס"ק יג], וכ"מ בשלטי גיבורים סוף פרק במה טומנין [כג ע"ב אות ו]"), תוס' שבת (ס"ק כ"ה).
         1. יש לחלק, שכשמדיח ידיו במים המים הולכים והברד או השלג נשארים לבדם בידו – חמד משה (ס"ק ו', "לא דמי דשם כ"ה היתר משום דמרסק לתוך המים ומתערב מיד אבל הכא אמאי יהי' מותר לרסק בידים הואיל ומדיח ידיו במים ג"כ מ"מ הנך מים אז והברד או השלג נשאר לבד ולכן נראה דאסור לרסקן"), הו"ד במנורה הטהורה (קני המנורה ס"ק י"ז, "ואינו מוכרח דכאן ניכר טפי מבתוך הכוס וכ"כ בח"מ"), אז נדברו (ח"י סי' י"א, "ונלענ"ד סברת הבה"ל דלא התיר התוספתא רק היכא שיש מים שהם נאספים בתוך הכוס וכיון שיש שם מים העומדים א"כ לא ניכרת פעולת הסחיטה בתוספת המים שנמס על ידי ריסוק השלג אבל בנטילת ידים המים לא נאספים בידיו אלא הם מיד נופלים מידיו ולכן בזמן שהוא מרסק בידיו את השלג ניכרת פעולת הסחיטה ושפיר יש לגזור משום סחיטת פירות").
      3. מר"מ – גר"ז (סעי' י"ט).
2. דורס שלג ברגליו - ***או"ח סי' ש"כ*** סעיף י"ג.
   1. **מיקל** , הטעם.
      1. אינו מתכוין – גר"א (על סעי' י"ג, "דורס. עס"י").
      2. אינו פסיק רישיה – לבוש (סעי' י"א, "ודורס אדם ברגליו על השלג והברד ואינו חושש, שאף אם נימוח תחת רגליו הוי ליה דבר שאין מתכוין ואינו פסיק רישיה"), א"ר (ס"ק י"ג, "והט"ז [סק"י] כתב דהוא פסיק רישיה אלא כיון שאי אפשר להזהר מזה מותר ע"כ, ומהר"ש [מהרש"ל בביאור לטור] וטור מבואר כלבוש").
      3. אי אפשר ליזהר – ט"ז (ס"ק י', ס"ק י"א, "נראה דאע"ג דא"א שלא יהי' נימוח והוי פסיק רישיה מ"מ לא גזרו בזה כיון דא"א להזהר מזה בימות החורף דכל הארץ היא כך מלאה כפור וגליד והמנעלים הם לחים ונימס השלג שם"), ערה"ש (סעי' כ"ו, "ואף על פי שלא ימלט דדרך דריכתו נימס מעט שלג מ"מ כיון דזהו דרך הלוכו לא שייך לאסור בזה וא"כ נהיה סגורים בבתינו כל ימי החורף ולא גזרו בזה").
      4. אינו מתכוין, א"נ שאי אפשר ליזהר – תוס' שבת (ס"ק כ"ז, "דהוי דבר שאינו מתכוין והט"ז כתב דכיון שא"א ליזהר מזה ל"ג בזה"), מ"ב (ס"ק ל"ט, שעה"צ ס"ק מ"ג, "ואף אם השלג נימוח וזב עי"ז לית לן בה [תוספות שבת וכן מוכח בביאור הגר"א שציין הטעם כמו בסעיף י'] כיון דהוא אינו מתכוין לזה והט"ז כתב דכיון שהוא דבר שא"א ליזהר בזה לא גזרו ביה").
   2. *שאלה****: בן אדם עזב לשבת את ביתו, ויורד שלג שנדבק למדרכה מחוץ לביתו. והוא דואג, שאם לא ניכר עקבות רגליים (***footprints***) בשלג, המצב הזה מעלה את הסיכוי לגנבים. האם מותר לשאול שכן לדרוך בכוונה על השלג שקרוב לביתו ע"מ להשאיר רושם שאנשים שוהים בבית לאורך כל השבת? לכאורה, הוא אסור. שהוא לעשות רשימה, בכוונה.***
      1. ***אמנם יש לדון ולהתיר מצד המחבר (סעי' ה'), שרושם שאינו מתקיים יש להקל.***
      2. ***י"ל, לפי שיטת הרמב"ם (בשעה"צ סי' ש"ג ס"ק ס"ח) דאפילו אם מתקיימת רק על יום השבת לחוד נחשב מתקיים, כאן מתקיים. ואפי' שיטת רש"י (שם) שצריך שיהיה מתקיים תמיד. לכאורה הוא כמו שיטת הרשב"א (בבה"ל סי' ש"מ סעי' ד' ד"ה במקשין) שלא צריך שאין צריך לקיימן לעולם ממש, אלא עד שדרכן של בני אדם לכתוב בהם דברים, כמו ספרי הזכרונות. ממילא י"ל, שדרך העולם שהוא רוצה שיהיה ניכר בהשלג העקבות רגליים רק עד שנופל שלג חדש (או רק עד שהוא חוזר לביתו, אחר שבת). [ולכאורה תלוי בהמחלוקת המנחת יצחק והגרשז"א זצ"ל בהגדר של הרשב"א. אם צריך זמן ארוך, או לא. עי' בערך "מתקיים" (סוף הקובץ), לשיטות ומר"מ]. ועוד, יש כמה חולקים על המחבר, עי' לעיל.***
      3. הגרח"ק שליט"א (כל משאלותיך, הו"ד בגליון דברי שי"ח פר' ויקה"פ תשע"ח עמ' ב') – "נכדו של רבנו נכנס ושאל: בחו"ל ירד שלג כבד ויהודי נסע מביתו לשבת, ואם לא ייראו סימני דריכת הרגל בשלג ידעו הגנבים שהוא אינו בבית, ויהודי אחר רצה ללכת ברגליו לכיוון הדלת בשבת בכדי לעשות צורת הרגל, האם בשבת מותר, הרי עושה צורה במתכוון, ואמרו בשם רבנו שיעשה בשינוי, **יהפוך נעל שמאל לימין**, ושאלו הרי המחליף שמאל לימין קשה לשכחה כמו שכתב רבנו בס' הזכרון סק"ל, ואמר רבנו: יום שבתון אין לשכוח, ולא יקשה לשכחה, ע"כ. האם לפי"ז בשבת אפשר לאכול זיתים. (תשובה:) חלילה לאכול זיתים בשבת. ודק כשזה לצורך זה לא מזיק ולצורך השבת שהיא שגרמה את הצורך. כי גם אם באופן כללי שמירת שבת יש בה סגולה לזכרון, עדיין לא נאמר שמחמת כך יעשה ויתנהג בדברים ש'קשה לשכחה'. ובמעשה השלג הנ"ל לא יחששו לשכחה ויכול לעשות ואין צורך לחפש עצה אחרת. (שאלה:) א"כ גם זיתים וכדו' כאשר הם ממש לצורך שבת לא מזיק. (תשובה:) אכן לא מזיק (לכאורה הכוונה בסעודת שבת ממש. ולעצמו, מחמיר רבנו גם בסעודות השבת ואינו טועם ממאכלים שיש בהם זית)".
      4. *במנעלים שיש מתחתיהם כתב בולט: הליכה בנעל שחקוקות אותיות בסולייתה - עי' לקמן.*
   3. **במנעלים שיש מתחתיהם כתב בולט**: הליכה בנעל שחקוקות אותיות בסולייתה.
      1. מיקל.
         1. חלקת יעקב (או"ח סי' ק"ב) – "ובני"ד דהוה כמה דרבנן, מוחק שלא ע"מ לכתוב דהוי מקלקל, וברגלו דהוי כלאחר יד, וגם כתב עכו"ם דלדעת הרמ"א וסייעתי' גם כן רק דרבנן (אף דרוב הפוסקים חולקים עי' מג"א סימן ש"מ ובאחרונים, עכ"פ סניף יש) ולא ניחא לי' אף המג"א מודה דפס"ר שרי, עי' דג"מ סימן ש"מ, והרי בשובר עוגה שיש בה אותיות דהרבה מתירין, ושם שובר בידים, וגם מיירי באותיות אשוריות, וכן בספרים שיש על חודי הדפים אותיות, עיקר השקליא וטריא משום שבשעה שפותח סותר האות והוי כמוחק, ובתשובת רמ"א דמתיר דהוי כדלת דפותח וסוגר דאין בו משום בנין וסתירה, ולא עלה כלל לחשוש בזה דעם הפתיחה והסגירה מתמדת נמחק באמת לאחר עתים רחוקים הכתב שם, דכן הוא עובדא דמילתא כשנוגעים או ממשמשין הרבה פעמים על כתב או צבע נמחק לאחר עתים רחוקות, ולא יעלה על דעת אדם כלל לחשוש שאסור לנגוע בשבת בכתב, א"ו דזה לא הוי בכלל מחיקה, וכן כשדורסין על אותיות בולטות ג"כ כן, דאין נמחקות רק לאחר זמן הרבה, ואף דבכאן נמחקות האותיות בזמן יותר קצר, אבל בכל אופן אין זה מחיקה ממש, וכן לענין חשש כתיבה בהשלג, כיון דהוי דבר שאינו מתקיים, ומבואר להדיא בסי' ש"מ ס"ה דמותר לרשום בצפורן בדבר שאינו מתקיים, ועי' בשו"ע הגרש"ז ואחרונים, דכיון דרושם רק דרבנן ממילא בדבר שאינו מתקיים מותר אף לכתחילה, א"כ בני"ד נמי, דברגלו דהוי כלאחר יד ורק דרבנן, ממילא בדבר שאינו מתקיים מותר אף לכתחילה ומכש"כ כשאינו מתכוין ולא ניחא לי', פשיטא דלית בזה חשש כלל לענין דינא. ודכירנא בעת חרפי, שמעתי שחתנא דמרן זצלל"ה מבעלזא, שהיה הולך בקאלאשען, והי' עליהם מתחתיהן כתב בולט, והי' מדקדק לחתכן - ופשיטא שזה רק זהירות יתירה, כנאות לגברא רבה כמוהו, אבל לענין דינא אין לחוש - והנזהר תע"ב".
         2. יביע אומר (או"ח ח"ה סי' כ"ח).
         3. ***חוט שני (ח"א סוף פרק כ', עמ' קנ"ח) – "מותר לילך בשבת בנעלים שיש תחתם אותיות או ציורים שבעת הליכתו נכתבים האותיות ע"ג העפר. כיון שלא מתכוין לכתיבה ואין זה פסיק רישא, ועוד שאין בזה שום תועלת וחסר בעצם המלאכה".***
         4. עי' ***הגרח"ק שליט"א (תשובות הגר"ח שבת אות תתתתרנ"ו) – "האם מותר ללכת על חול רטוב בשבת, שנמצא עושה צורות ע"י כן בקרקע. תשובה: אם אין מתכוין כלל אין קפידא מדינא".***
         5. ***ארחות שבת (פרק ט"ו סעי' ל"ג, הע' נ"ג) – "מותר לילך בנעל שעל גבי סולייתה חקוקים ציורים או אותיות אף שבזמן הילוכו על גבי אדמה רכה מוטבעים הציורים האלו באדמה. [טעם ההיתר הוא דהוי פ"ר דלא ניחא ליה בתרי דרבנן, דהוי כתב שאינו מתקיים וגם נעשה כלאחר יד, עי' שעה"צ סי' ש"מ ס"ק כ"ב. ואמנם החזו"א בסי' ס"א כתב דאין להיתר זה מקור ברור, אך אפשר דבנידו"ד קיל טפי כיון שאין שום חשיבות לכתיבה זאת [עי' קהלות יעקב שבת סי' מ"ו (מ"ד)]. עוד יש להוסיף דאותיות החקוקות ע"ג הנעל מתהפכת צורתן כאשר הן מוטבעות ע"ג החול ואין כאן צורת אות כלל וקיל טפי]".***
         6. ***ילקוט יוסף (סי' ש"כ מלאכת דש סעי' כ"ה, קיצור שו"ע סעי' כ"ה) – "ואפילו מי שנועל נעלים שחקוק בסוליה שלהם אותיות וצורות [סמל מסחרי] מותר ללכת בהם על גבי שלג [או על חול], אף - על - פי שהאותיות והצורות נדפסות בשלג [או בחול] בכתב בולט בדרך הילוכו, הואיל והוא דבר שאינו מתכוין, ועוד טעמים".***
3. מי רגלים בשלג - ***או"ח סי' ש"כ*** סעיף י"ד.
   1. **הלכה**.
      1. מחמיר – עי' מהרש"ל (על הטור), הו"ד בב"ח (סוף סעי' ד').
      2. מיקל – ט"ז (ס"ק י"א, "ולפמ"ש בסמוך ודאי הוה הדריסה פסיק רישיה ואפי' הכי לא גזרו הכי נמי בזה שא"א ליזהר כי כל הארץ מלאה שלג ול"ד לחימום ידים שאפשר להיות זולתו גזרו בו כנלע"ד"), ערה"ש (סעי' כ"ו, "וכן להשתין בשלג אף על גב דנמס ע"י המי רגלים מ"מ כיון שזהו צרכי בני אדם וכמעט שבימות החורף הוא מהנמנעות ליזהר בזה לכן לא גזרו על זה והר"ם מרוטנבורג התיר להטיל מי רגלים בשלג ומ"מ הרא"ש היה נזהר בזה כיון דודאי נימוח ואיהו קעביד מעשה ואנחנו אין נזהרים בזה כי במדינתינו בחורף מלא שלג בכל מקום ומקום").
      3. טוב ליזהר אם אפשר – א"ר (ס"ק י"ד, "לכך יש להקל אם לא שאפשר בלא טורח"), קיצור שו"ע (סי' פ' סעי' י"ד, "טוב ליזהר אם אפשר"), הל' שבת (איידר, עמ' ק"כ).
      4. מר"מ – מ"ב (ס"ק מ"א, "ועיין בט"ז שפסק להקל וכן הא"ר כתב להקל אם לא שאפשר בלא טורח טוב ליזהר").
   2. **להשתין ע"ג כותל** וכדו'.
      1. מיקל – מקור חיים (חו"י, סעי' י"ד, "והרא"ש היה נזהר. ומכל מקום אצל השלג אף שזב לתוכו מותר"), אשל אברהם (בוטשאטש תנינא סעי' י"ד, "והמטיל מר"ג ע"ג כותל גם שלמטה יש שלג כיון שאינו מטיל להדיא ע"ג השלג אין קפידא לכ"ע. כי הוא כלאחר יד ובדרבנן גם פסי"ר מותר באינו מתכוין ..."), שלחן שלמה (סעי' י', "נ"ל שישתין ע"ג הכותל ואף שיורד מן הכותל לארץ לא הוי כחו".
4. ***שאר עניני שבת.***
   1. **הכנסת שלג למקפיא בשבת**.
      1. הגרח"ק שליט"א (***הנותן שלג תשובה כ"א***) – "שאלה: האם מותר לתת שלג לתוך תא ההקפאה בשבת, כדי לשמור עליו שלא ימס. תשובה: מסתבר דמותר".
   2. **קינוח בשלג מקום הטינוף**.
      1. הגרח"ק שליט"א (***הנותן שלג תשובה מ"ז, תשובה מ"ח***) – "שאלה: המ"ב כתב (סי' עו ס"ק יח) לרחוץ פי הטבעת במים או ברוק, ע"כ. האם שרי לקנח גם בשלג. תשובה: ששלג ומים היינו הך. שאלה: האם מותר לקנח כנ"ל בשבת, או יש לאסור ממש"כ בשו"ע (שכ סע' ט) אין מרסקין את השלג והברד וכו'. תשובה: כיון שאין מתכוין לרסק יש מקום להקל".
   3. **שלג אם מבטל מחיצות**.
      1. משנה הלכות (חי"א סי' ש"כ) – "ובדבר השאלה עוד בעיר שיש לה עירוב ונפל שלג גדול שגבוה יותר מן המחיצות אי נימא דהשלג מבטל המחיצות. ולפענ"ד עיין גמ' ב"ב דף כ' דשלג אינו נעשה מחיצה וז"ל השלג והברד והגליד והכפור והמים כולם אין ממעטין בחלון ופרש"י הואיל ונימוקים מאליהם אין ממעטים וכו' ע"ש וא"כ לא הוי מחיצה למעט בחלון וגם לא במקום אחר וכן מצאתי דבשו"ת מוהר"י הכהן מהד"ת סי' ח' ועיין חת"ס סי' פ"ח - פ"ט ועיין שו"ת מוהרי"א הלוי ח"ב סי' צ"ד ובשו"ת הרי"ם א"ח סוס"י ד' כתב דאין השלג מבטל המחיצות ומותר לטלטל בכל העיר הגם שעדיין לא נמחה השלג. ועיין ש"ע א"ח שס"ג".
   4. חוט שני (ח"ב עמ' רס"ט ד"ה וריסוק) – "הא דמותר ליתן שלג לתוך כוס של מים, **אינו אסור משום סותר** מדרבנן דהתכלית אינה סתירה, דסתירה הוא ליטול דבר גוש ושלם לחלקו ולפוררו מצורת הבנין, שהיה אבל כשהופך את הבנין לדבר אחר אין זה סתירה, והכא שהופכו למים הרי הוא דבר אחר ופנים חדשות באו לכאן".
   5. הגרח"ק שליט"א (***הנותן שלג תשובה ל'***) – "אם נותן תרכיז של מיץ ממותק בתוך השלג ורוצה לבחוש התערובת בכף, האם שרי או יש לאסור משום לש. (אה"נ שמשום מרסק את השלג (שכ-ט) יש לאסור). תשובה: אין בו לישה, אבל יש בו ריסוק".
   6. ***הגרח"ק שליט"א (הנותן שלג תשובה ל"ט) – "שאלה: האם מותר לפזר שלג ע"ג פירות בשבת כדי לקררן. תשובה: איני רואה איסור".***
   7. ***הגרח"ק שליט"א (הנותן שלג תשובה נ"א) – "שאלה: האם מותר לתת שלג לתוך כוס משקה חם (כלי שני) על מנת לקררו בשבת. תשובה: מסתבר דמותר".***
   8. הגר"א נבנצל שליט"א (ביצחק יקרא סי' שכ"ד על מ"ב ס"ק ל"א) – "יש שלג על פני הארץ, מותר ליתן חטים לעופות, דאז מזונותם עליך, וכל בכל שבת אחרת".
   9. הגר"י ברקוביץ שליט"א (מכתב במייל) -

"What is the halacha regarding snow removal on shabbos - shoveling one's own walk, allowing the snow removal company to come on shabbos with machines, and/or a non-Jewish neighbor doing your walk for you - either by request or on his own? If my neighbor does it on his own, can I encourage him by thanking him and offering to pay him [for example]? R' Y. Berkovits wrote: Rav Moshe says that snow is muktzah, Rav Elyashiv (and most poskim) say it is not. Assuming that snow isn’t muktzah, still to shovel it yourself would be **included in the gezeira of להשוות גומות**. [We find a leniency if all houses are tiled nowadays, however we don’t see any leniency regarding the outdoors.] To ask a Goy, would be shvus d’shvus and muter in case of necessity, for example in a case where there is a fear people will slip. You can also ask a Goy to use salt (even not b'makom tzorech). To ask him to use his machine is amira l’akum of a d’oraysai, and assur. If he on his own decides to use a machine, this would be a shaila of maris ayin (that you asked him). I don’t think you should let him".

* 1. הגר"י ברקוביץ שליט"א (מכתב במייל) – "What are the issues with snow sledding on Shabbos and what is the halacha lma'ase for children and for adults (who still do so, such as teenagers or our talmidim)? R' Y. Berkovits wrote: Some sort of uvda d’chol like skateboarding and rollerblading.".

1. ***שאר עניני או"ח.***
   1. **נטילת ידים בבוקר**.
      1. מ"ב (סי' ד' ס"ק ל') – "וכתב הפמ"ג דלפ"ז אם תחב ידו בנהר ג"פ או בשלג המונח על הארץ בשלשה מקומות מחולפים אפ"ה לא מהני רק לתפלה ויוכל לברך ענט"י אבל ספק אם מהני להעביר רוח רעה דאולי בעינן לזה עירוי מכלי והארה"ח ולבושי שרד פסקו דבנהר וכן בשלג ובמי מקוה מהני אף להעביר רוח רעה ואפילו אין בהם ארבעים סאה ועי"ש עוד בארה"ח".
   2. **נטילת ידים בתוך שלג** - עי' או"ח סי' ק"ס סעי' י"ב, ונו"כ שם.
      1. הגרח"ק שליט"א (הנותן שלג אות ג') – "שאלה: האם ניטן ליטול ידיו לסעודה בשלג וכיצד. תשובה: עי' או"ח סי' קס סי"ב ובמ"ב ס"ק נח".
      2. הגרח"ק שליט"א (הנותן שלג אות נ"ב) – "שאלה: שאם מאכל הטביל בשלג מצריך נטילת ידים מדין טבולו במשקה. תשובה: טעם טיבולו במשקה שצריך נטילה הוא משום שמוכשר, וכיון ששלג אינו משקה אא"כ חשב עליו לשתותו כש"כ בנדה יז א', א"כ אינו מכשיר וא"צ נטילה".
      3. הגרח"ק שליט"א (הנותן שלג אות נ"ח) – "שאלה: התוחב ידיו ב-מ' סאה שלג בקרקע בתוך גומא, האם יברך על זה. תשובה: עי' שונה הלכות סי' קנ"ט דין ל'".
      4. הגרח"ק שליט"א (הנותן שלג אות ל"ד) – "שאלה: אם הניח בקבוק שתיה בשלג כדי לצננו, ואח"כ הפשיר השלג למים, ורוצה ליטול במים אלו את ידיו, האם מותר או יש לאסור משום שנעשה במים אלו מלאכה (בהיותם שלג). תשובה: עי' בקה"י לאאמו"ר זללה"ה ברכות סי' ל".
      5. הגרח"ק שליט"א (הנותן שלג אות צ') – "שאלה: מים שנעשה בהם מלאכה כל שהיא הפוסלתם לנטילת ידים, ואח"כ הקפיאו את המים הנ"ל לקרח, ואח"כ הפשירו אותם. האם יש להתיר מים אלו, שנפשרו מהקרח עבור נט"י משום פנים חדשות, דומיא למים קפואים שכשרים למקוה, ואין בהם פסול של שאובין. תשובה: לכאורה לא חמיר ממקוה וצ"ע".
      6. הגרח"ק שליט"א (הנותן שלג אות ק"ד) – "התוחב ידו בשלג האם יברך על נט"י או על טבילת ידים. תשובה: הרי אין מתירין אלא בשיש בהן מ' סאה א"כ דינן כטבילת ידים".

הגרח"ק שליט"א (דולה ומשקה עמ' ק"ד) – "שאלה: הטובל ידיו בשלג, מה מברך על טבילת ידיים, או על נט"י, (האם דומה לנט"י בים דיש מחלוקת מ"ב וחזו"א איזה ברכה מברכים). תשובה: מי אומר שאפשר לטבול ידיו בשלג, אם אין בו מ' סאה".

* 1. **שלג ע"ג סוכה**.
     1. ערה"ש (סי' תרכ"ט סעי' ב') – "ודע שיש להסתפק במדינות הצפוניות שלנו שכמה פעמים יורד שלג בחג הסוכות ונפל הרבה שלג על הסכך אם נפסלה הסוכה בכך אם לאו וראיתי מי שכתב שהיא כשירה דכיון דשלג אינו חוצץ בפני הטומאה [אהלות פ"ח מ"ה] לא חשיבה להיותה תקרה על הסוכה [באה"ט וש"ת בסי' תרכ"ו סק"א] ואני אומר דאין מזה שום ראיה דהא גם זרעים וירקות המחוברין לקרקע תנן התם דג"כ אין חוצצין ובסוכה וודאי דפסלי וזה דשלג אינו חוצץ משום שאינו מתקיים אבל לשעתו וודאי מבטל הסכך אך מטעם אחר י"ל שאינו פוסל דהנה שלג אינו מקבל טומאה כדאמרינן בנדה [י"ז.] והמרדכי פ"ו דחולין כתב בשם גאון דמכסין בשלג דכתיב כי לשלג יאמר הוה ארץ ע"ש הרי הוי כגידולו מן הארץ ואינו מקבל טומאה אך רבינו הב"י בטור יו"ד ס"ס כ"ח דחה לה ע"ש ולכן נ"ל דבעת שהשלג רבה על הסכך לא יברך לישב בסוכה".
     2. **ילקוט יוסף (קיצור שו"ע סי' תרכ"ט אות** ל"ה) – "אם ירד שלג רב על סכך הסוכה, ונקפא ונעשה כמין תקרה, כיון שהשלג אינו מביא את הטומאה ולא חוצץ מפני הטומאה, (אהלות פ"ח מ"ה). וכן אמרו (ב"ב כ א) השלג והברד אין ממעטין בחלון. ופירש רש"י, דה"ט משום שנימוחים מאליהם, וכמאן דליתנהו דמי. הכא נמי בדין סוכה, כמאן דליתנהו דמי, ואין השלג פוסל את הסוכה. [כ"פ בשו"ת גנת ורדים (כלל ד סי' ז). ומשמע מדבריו שיכול לברך "לישב בסוכה" כשסועד שם. וכ"כ במועד לכל חי (סי' כא אות כ). ובבכורי יעקב (סי' תרכו סק"ז) כתב להביא ראיה להגנת ורדים. (וכבר הביאה הגנת ורדים שם). ובערוך השלחן (סי' תרכט סק"ב) דן ג"כ בזה, אך העלה שבזמן שהשלג רבה על הסכך לא יברך לישב בסוכה. ע"ש. אך נראה שהמברך יש לו על מה שיסמוך. וראה בילקוט יוסף מועדים עמוד קכה. חזון עובדיה סוכות, עמוד לז]".

1. עשיית בובת שלג (snowman) בימי חול: מצד האיסור לא תעשון אתי - ***יו"ד סי' קמ"א***.
   1. **מיקל**.
      1. מהרי"ט (ח"ב יו"ד סי' ל"ה ד"ה ומסתייעא) – "וי"ל דמ"ש אסו' לעשו' צורות לנוי היל"ל אפי' לא עשאן אלא לנוי בעלמא אלא ה"ק אסור לעשות צורה לנוי דהיינו דבר קבוע שיטעו לומר שיש בהם ממש לאפוקי דרך עראי לפי שעה כגון משחק בהם או להתלמד דשרי דלא אתו למטעי ולפי דרכנו למדנו באותם הפרצופות שעושין לתינוקות לשחק בהם וכן אותם שעושים המשחקים לשחק בהם הואיל ולאו בדרך קבע עבידא שרי".
      2. הגרח"ק שליט"א (דיני שלג בשבת הע' קמ"ט) – "שמותר".
      3. Halachically Speaking (שנה ג' ח"ח עמ' ג') – "Making a snowman is not considered making a forbidden image of man since it is not the *derech* to bow down to snowman. Additionally, the image will not last a long time".
   2. **מחמיר**.
      1. תולדות שמואל (ח"ג מצוה ל"ט סי' א' אות ו') – "אם עושה אחת מהצורות האסורות בדבר שאינו מתקיים כגון שעושה צורת אדם וכיוצ"ב משלג או שמצייר צורת חמה ולבנה וכיוצ"ב בעפר או בחול וכיוצ"ב צ"ע לענ"ד אס עובר גם בכה"ג על הלאו דלא תעשון אתי ולכאורא הי' נראה דכי היכי שמצינו בשבת שהעושה דבר שאינו מתקיים אינו חייב הרי שזה אינו חשוב מעשה א"כ ה"ה בנ"ד אלא שבאמת יש לחלק ראשית כי התם בשבת ידוע דמלאכת מחשבת בעינן וא"כ אם אינו מתקיים אולי אין זה בגדר מלאכת מחשבת ועוד דלפי"מ שנתבאר לעיל בס"ב בשם הגה"ק מקאמארנא עיקר האזהרה פה ה"ה ההגשמה חלילה וא"כ אפי' עושה בשאינו מתקיים אס מתכוין עכ"פ לשם הרוחניות ה"ז ג"כ ענין תגשמה וכן מסתבר לענ"ד [כן נ"ל]".
      2. חוט שני (פסח עמ' ר"ל אות ה') – "צורת אדם, לעשותה משלג או מפלסטלינה, אם זה צורה שלימה של הראש, ידים, רגלים וכל הגוף, אסור לעשותו, אף אם אין בה את איברי פרצוף הפנים. ואם אין בה את כל הגוף, אם יש בה את איברי פרצוף הפנים אסור. ואם פוגמם מותר".
   3. **מסופק**.
      1. הגר"ח רבינוביץ (קובץ קול התורה חס"ד עמ' קע"ה אות ד') – "ובעשיית בובות שלג יש להסתפק אי חשיב עשייה או לא, דדילמא דבר שאינו ראוי להתקיים אינו חשיב עשייה, ועיין בספר דרך מיעקב על ע"ז שם דמסתפק בזה".
   4. ***מר"מ.***
      1. יש לעי' אם יש לחלק בין שלג, ובין עץ ברזל ואפילו קרח. ועוד, לפי היבין דעת (לעיל), גם למקילים, יש לעי' מה מעכב גבי יצירת הולד. ויש היתר של עראי, עי' מהרי"ט לקמן. אבל יש חולקים גבי איסור דאורייתא של עשייה. צ"ע.
2. ***שאר עניני יו"ד.***
   1. *טבילת כלים בשלג****.***
      1. בשעת הדחק לטבול כלי זכוכית, שטבילתו הוא מדרבנן, אבל לא כלי מתכות***.***
         1. ***חכ"א (כלל ע"ג דין י"ט) – "ונראה לי דבשעת הדחק מותר לטבול כלי זכוכית בשלג אם הוא במקום אחד דטבילתו ודאי רק מדרבנן אבל לא כלי מתכות דלהרבה פוסקים הוא מן התורה (סימן ר"א סעיף ל' ובאורח חיים סימן ק"ס במגן אברהם שם ס"ק ט"ז ובסימן קנ"ט סעיף ט"ו עיין שם ובמגן אברהם)".***
         2. ***פת"ת (סי' ק"כ ס"ק ד') – "כתב בספר חכמת אדם שם דין י"ט נ"ל דבשעת הדחק מותר לטבול כלי זכוכית בשלג אם הוא במקום אחד (עיין לקמן סי' ר"א סעיף ל') דטבילתו ודאי הוא מדרבנן אבל לא כלי מתכות דלהרבה פוסקים הוא מן התורה ע"ש".***
         3. מלמד להועיל (יו"ד סי' מ"ז) – "וע' חכמת אדם שמתיר בשעת הדחק לטבול כלי זכוכית בשלג".
         4. ***טהרת ישראל (סי' ק"כ סעי' א') – "ואפילו בשלג בשעה"ד אם הוא במקום אחד וכגון כלי זכוכית וכדומה".***
         5. חלקת יעקב (יו"ד סי' מ"א אות ב').
      2. ***מראי מקומות –*** אור יצחק (ח"ב יו"ד סי' י"ז אות י"ב)***, חשוקי חמד (שבת ריש דף טו:).***
         1. ***הגר"א נבנצל שליט"א (מציון תצא תורה ח"א אות של"ב) –*** "***בשעת הדחק כגון בניו יורק וכדומה שיש הרבה שלג וקשה לצאת כמה ימים מהבית ורוצים להשתמש בכלים חדשים אך לא יכולים להגיע למקוה, האם אפשר לסמוך ולטבול כל הכלי תוך השלג, בכה"ג. תשובה: אם יודע שכל הכלי נוגע בשלג".***
      3. ***קנין דעה (על טבילת כלים סעי' א' אות ג', עמ' רל"ו) – "ולמעשה צ"ב אם שאר הפוסקים מודים לדברי החכמ"א להתיר לטבול כלי זכוכית בשלג, דהנה השער הציון (באו"ח סי קס ס"ק סא) כתב להכריע להתיר ליטול ידים בשלג אע"פ שהמגן אברהם מסיק לעיין בש"ך שכתב שרוב הפוסקים ס"ל שאין ליטול ידיו בשלג, מ"מ הא"ר כתב דאפשר שאפילו הש"ך מודה שלענין נטילת ידים בשעת הדחק אפשר להקל. ונראה פשוט דאפילו אם מקילים לענין נטילת ידים אינו אלא משום שחז"ל אמרו במיוחד להקל בספיקות בנטילת ידים משום שעיקרו דרבנן וגם הקילו בו במיוחד עיין במס ידים פ"ב מ"ד. ועיין בפתחי תשובה בסי רא סעיף ל ...".***
   2. *מקוה של שלג****.***
      1. ***יו"ד סי' ר"א סעי' ל', ונו"כ שם.***

***שמירת הגוף והנפש (ח"ב עמ' תשפ"ח ).***

יומא (דף לה:) – "אמרו עליו על הלל הזקן שבכל יום ויום היה עושה ומשתכר בטרפעיק, חציו היה נותן לשומר בית המדרש, וחציו לפרנסתו ולפרנסת אנשי ביתו. פעם אחת לא מצא להשתכר, ולא הניחו שומר בית המדרש להכנס. עלה ונתלה וישב על פי ארובה כדי שישמע דברי אלהים חיים מפי שמעיה ואבטליון. אמרו: אותו היום ערב שבת היה, ותקופת טבת היתה, וירד עליו שלג מן השמים. כשעלה עמוד השחר אמר לו שמעיה לאבטליון: אבטליון אחי. בכל יום הבית מאיר, והיום אפל, שמא יום המעונן הוא. הציצו עיניהן וראו דמות אדם בארובה, עלו ומצאו עליו רום שלש אמות שלג. פרקוהו, והרחיצוהו, וסיכוהו, והושיבוהו כנגד המדורה. אמרו: ראוי זה לחלל עליו את השבת".