דיני עילאה ות_ג
קטגוריות: ש_ס / מא חולין / חולין - הרב וורצל / תערובות ובב_ח / תתאה ועילאה גבר

פסחים עו. הערות בדיני ע"ג ות"ג

**א. בדין ת"ג ועומד על האש-**

מבואר בסוגיין חם לתוך חם אסור, אבל חם לתוך צונן פלוגתא דרו"ש אם תתאה גבר או עילאה גבר.

ומבואר עוד בגמ' דאף לשמואל דתתאה גבר מ"מ בחם לתוך צונן עכ"פ קליפה מיהא בעי, דאדמיקר ליה בלע פורתא.

ומה דקתני חם לתוך חם אסור היינו בנפל לדבר לח או יבש שמן דקי"ל בעלמא שהוא מפעפע ואוסר כולו וע"ז נתחדש דהיכא שהצונן גבר אן כולו נאסר.

וכן נפק"מ לדעת התוס' צו: דבעי כד"נ בצלי הרי ע"י שהצונן גבר אי"צ אלא קליפה.

כתב הר"ן (מא:) שכל הנידון הוא כשאינם עומדים על האש, אבל על האש לעולם הוי כמו חם בחם, וא"כ אף לרב דס"ל עילאה גבר ייאסר אם התחתון החם נמצא על האש, וכן מבואר ברמב"ן קח:.

ויל"ע לדעת שמואל דס"ל ת"ג היאך הדין כשהתחתון צונן אבל עומד על האש ונפל לתוכו חם אם גם בכה"ג אמורים ד' הר"ן.

ובפמ"ג מ"ז צא-ה כתב שסבור היה דבכה"ג אין לו מעלה במה שהוא על האש שהרי סו"ס צונן הוא ומה יוסיף לנו שהוא על האש.

והוכיח כן מלשון הרמ"א צב-ז [ומקורו בתרוה"ד] שאם הלך קילוח רותח על קדירה צוננת [ולא נפסק הקילוח] נאסר כדי קליפה, דקי"ל ת"ג, אבל אם הקילוח צונן והקדירה רותחת ככלי ראשון וכ"ש אם הוא על האש ממש נאסר כולו משום דת"ג.

ומשמע מלשון הרמ"א דאף בכה"ג דהקדירה על האש בעי לדין ת"ג, וביותר משמע דדומיא דהכי בתחילת דבריו באופן שהקילוח רותח והקדירה צוננת הרי אף אם היא על האש אוסר רק כד"ק מתורת עירוי ואינו אוסר כולו כיון דקי"ל ת"ג, ומבואר דאף שהקדירה על האש כיון שהיא צוננת תלי בפלוגתא.

מיהו בפמ"ג נתקשה בזה מד' התו"ח-כג דל"מ כן ז"ל:"וכל זה דחם לתוך צונן שרי לא מיירי אלא שנוטלה מעל האש אבל אם עדיין על האש בין האיסור בין ההיתר הוי כחם לתוך חם", עיי"ש.

ועיין בדה"ש צא-ד בביאורים שדחה דאין כוונתו אלא בין האיסור ובין ההיתר אבל לעולם העליון הוא על האש [וגם בפמ"ג משמע שלא החליט זה לדיוק מוכרח].

**ב. שיעור האיסור-**

מבואר פסחים דע"י ת"ג או עילאה גבר כל חד כדאית ליה נאסר יותר מכד"ק.

ושיעור האיסור כתב הר"ן (מא:) בשם הרא"ה שאינו אלא כדי נטילה, דכל שאינו על האש לעולם אינו אוסר כולו.

והוכיח כן מדאמרינן גבי נטף מרוטבו יטול את מקומו בשלמא לרב עילאה גבר וכו', משמע דאף שיש רוטב סגי בנטילה.

ומ"ש בגמ' גבי שמן של תרומה לרב ליתסר 'כוליה' משום עילאה גבר, כוליה היינו כדי נטילה.

אבל הר"ן דחה דוודאי אם יש רוטב אוסר כולו וכ"ד רו"ר, והא דנטף מרוטבו איירי באופן שא"י להאסר וכגון שיש שישים בכל הדבר להתיר אם יתפשט בכולו, א"נ דאיירי שיש רוטב מועט שאינו אוסר כולו רק כ"נ, וכ"כ התוס' צז. רה"ע ולמדנו מזה דעתם כהר"ן.

[בתוס' פסחים עה: כתבו להקשות במתני' למה נגע בחרסו של תנור סגי בקליפה ולא נאסר כ"נ ע"י הרוטב כמו נטף מרוטבו, וכה"ק בכל צלי למה סגי בקליפה, ותי' דאיירי שאין רוטב אלא מעט ובכה"ג אינו אלא כד"ק.

והנה מד' התוס' משמע הטעם דסגי בנטילה ולא נאסר כולו אינו משום ת"ג כהרא"ה דא"כ הו"ל לאקשויי טפי דצלי חם לתוך חם שאין בו הנידון של עילאה ותתאה גבר יאסור כולו ולא הק' אלא שיאסור כדי נטילה, משמע דעתם דאף גבי נטף מרוטבו אין בו רוטב כ"כ לאסור כולו רק כ"נ, וע"ז הק' דא"כ כל צלי נמי ותי' דהתם אין בו אפי רוטב כזה.

משמע דעתם כדעת התוס' צז. דיסוד הטעם שאינו נאסר אלא כד"נ ולא כולו אינו משום דכך הוא דין ת"ג אלא משום שאין בו כ"כ רוטב, דלא כהרא"ה].

**ג. מה מוגדר תתאה ועילאה-**

בטעם הדבר דתתאה גבר מצאנו ג' טעמים:

א. בתורת חטאת-כג דדרך החום לעלות למעלה ולא לירד למטה.

ב. ברשב"א בתוה"ב (ג:) לא נראה כן שכתב דמי שהוא במקומו גובר על שאינו במקומו.

כנראה כ"ה שיטת הרמב"ן קיב: עיי"ש דמשמע דעתו דמי שבא אל חבירו חשיב עילאה ומה"ט טמא מליח לעולם מיקרי כעילאה חם לתוך צונן, ואינו משנה אם הוא עליון במציאות או לא.

והר"ן שם חלק ע"ז וכתב דלעולם אזלינן בתר התחתון ולא משנה מי מגיע אל מי ולכך גם במליחה אם המלוח תתאה מיקרי כתתאה לאסור כולו, עיי"ש היטיב.

[ג. או"ה-כט (בחד טעם) כתב משום דהעליון מכביד עליו ומפליט ממנו, אבל אין בדבריו מובן כ"כ למה דוקא אם התחתון חם ולא אם העליון חם, ועיי"ש כתב ועוד שהחום עולה למעלה, ויתכן שעיקר טעמו הוא משום שהחום עולה למעלה, ורק בתו"ד כתב דדוקא אם מכבידים זע"ז וכד' הסמ"ק שהבאנו לעיל אבל אינו טעם להא דת"ג.

ובדרכ"ת צא-כב הביא משו"ת בית יצחק ח"א יו"ד קה-ה שאם הוא אוחז את העליון בידו והוא נוגע בתחתון לא אמרינן ת"ג כיון שאינו מכביד עליו].

ובפשוטו נפק"מ מהנך טעמי היאך הדין בצדדים, והיה נראה עפי"ז לדון בד' הרמ"א קה-ג דבזה בצד זה ל"ש ת"ג ואין אוסרין אלא כד"ק, ויל"ד בזה בתרתי:

א. לכאו' ד' הרמ"א רק לשיטתו שהטעם משום שדרך לעלות למעלה, אבל להרשב"א הרי גם בצדדים יהיה תלוי מי בא למי, וצ"ע, וע"ע ביד יהודה צא-יג מש"כ בזה עפי"ד הר"ן קיג. שהבאנו לעיל.

ולפי"ז צ"ע דהא כתב הש"ך העיקר כהרשב"א דתלי במה שהוא במקומו וא"כ אף זה בצד זה משכח"ל ת"ג, ואיך שתק להרמ"א דבצדדין אין דין ת"ג.

וע"ע בש"ך צב-לו ע"ד הרמ"א שם דקילוח הניתז על קדירה רותחת הוי הקדירה כתתאה ונאסרת כולה, וכתב הש"ך [באופן שני] הטעם בזה משום שהקדירה במקומה הויא כתתאה, ומבואר דאף בדעת הרמ"א נקט כן.

ושו"ר בחוו"ד צב-כד שם תמה בזה ע"ד הש"ך שם דא"כ לא משכח"ל אופן דזה בצד זה לא חשיב ע"ג ות"ג שהרי לעולם מי שבמקומו הוי תתאה, ורק בכה"ג שיונחו שניהם יחד ממש אין מעלת ת"ג ולא משמע כן.

ובחוו"ד מסיק מזה דלא כהש"ך ולא מהני מה שהוא במקומו, רק טעמו של הרמ"א התם דעירוי על קדירה חשיב הקדירה כתתאה הוא משום דהעירוי נסמך על הקדירה וכל שאחד נסמך על חבירו לעולם הנסמך מיקרי עילאה.

והוכיח כן מגמ' פסחים עו. גבי שמן של תרומה דמיקרי עילאה אף שהשמן הוא מלמטה, ודעת הש"ך צ"ע [ובעיקר ד' הרמ"א עיי"ש בש"ך עוד טעמים מ"ט הקדירה נחשבת כתתאה].

ב. עוד יש לדון לפי"ז דכל ד' הרמ"א הוא רק למאי דקי"ל ת"ג אבל לרב דס"ל ע"ג הרי י"ל דאף בעומדים זה בצד זה מיקרי עילאה.

ומקור לזה מצאנו בתוס' פסחים עו. דאמרינן בשלמא למ"ד עילאה גבר לכך יטול את מקומו, והק' התוס' (ד"ה בשלמא) למה לא ייאסר הפסח מחמת השיפוד ויהיה צריך נטילה סביב השיפוד שהרי הוא נצלה מן השיפוד.

ובמהרש"א תמה למה לא הק' כן גם למ"ד ת"ג, שחלק השיפוד שנמצא למטה יאסור את הפסח.

בבי"מ תי' דהשיפוד הוא בצדדין ולא חשיב ת"ג כש"כ הרמ"א, ועפי"ז כתב דגם קו' התוס' לק"מ שהרי בצדדין אין לו מעלת עילאה גבר.

אבל כתב יד יהודה דכל ד' הרמ"א הוא רק למ"ד תתאה דבזה בעי דוקא תתאה ממש ומצדדין לא חשיב תתאה, אבל למ"ד עילאה י"ל דאף מן הצד חשיב עילאה, ועפי"ז תי' היטיב קו' מהרש"א ולא הק' התוס' כן אלא למ"ד עילאה גבר.

וכ"ז מבואר באר היטיב בחי' הר"ן קיג. צד כזה, עיי"ש בזה"ל:"אפשר דהכא לאו בנוגעין זב"ז עסקינן אלא שעומדים בסמוך בכדי שפליטת הטמא נוגעת בטהור דבכה"ג למ"ד ת"ג הא איכא מפני הפליטה שנוגעת לצדדיו, ולמ"ד עילאה גבר אפשר לאו דוקא עילאה אלא ה"ה מן הצדדין ולא אמר עילאה אלא למעוטי דלא אמרינן ת"ג, ואפי' למ"ד ת"ג אפשר לומר כן".

**ד. נפל לתוך רוטב-**

עוד נפק"מ בנפל דבר יבש לתוך רוטב רותח ושקע בתוכו, דלשיטת התו"ח לכאו' לא ייחשב היבש כעילאה שהרי הוא בתוך הרוטב.

אבל לשיטת הרשב"א דתלי מי שהוא במקומו ה"נ ייחשב הרוטב כתתאה והחתיכה כעילאה.

ובאמת ברשב"א בתוה"ב נראה כן להדיא, עיי"ש שהביא הדין דלקמן קיב. גבי ההוא בר גוזלא שהיה צלי רותח [לפי' הרשב"א והר"ן] ונפל לחלב מליח נאסר כד"ק, ופי' הרשב"א והר"ן (מא:) הטעם משום דקי"ל ת"ג.

והק' הרשב"א הרי הצלי שוקע בחלב ולמה ייחשב עילאה ואדרבה יאסור כולו, וכתב הטעם עפי"ד דכל שהוא במקומו חשיב תתאה, והובאו כל דבריו להלכה בש"ך צא-כג.

[ויל"ד בדעת רב דס"ל עילאה גבר היאך הדין כשהוא שוקע, ועי' לשון הר"ן (מא:) משמע קצת (ואינו מוכרח) דבשר רותח לתוך חלב צונן לרב אסור לגמרי ולא רק כד"ק ויש לו מעלת עילאה גבר אף ששוקע].

ובאמת שלכאו' הוא מפורש בברייתא פסחים עו. בשר חם לתוך חלב צונן שרי דת"ג, והרי הוא שוקע בחלב ומ"מ מיקרי החלב תתאה, וכבר עמד ע"ז ברעק"א פסחים שם ותמה למה לא הוכיח הרשב"א דינו מהכא, אבל ביד יהודה צא-לב תי' די"ל שיש רק קצת חלב ולא שוקע[[1]](#footnote-2).

אבל שיטת התוס' כנראה אינו כהרשב"א בזה:

א. בתוס' פסחים עו. ד"ה תנן נתקשו למה לא הק' הגמ' לשמואל מרישא דמתני' נגע בחרסו של תנור יקלוף את מקומו, ותי' בתי' השני די"ל דנגע בחרסו של תנור והפסח למטה וחשיב תתאה לכך יקלוף את מקומו, הרי מבואר מדבריהם דתלי במציאות מי שלמטה ואינו תלוי מי בא אל מי.

ב. בתוס' צו: כתבו דצלי צריך כדי נטילה ולא סגי בקליפה, שלא מצאנו דין קליפה אלא בחם לתוך צונן באופן שהצונן גובר לכל חד כדאית ליה בזה סגי בקליפה.

והק' ע"ז מגמ' קיב. גבי בר גוזלא דסגי בקליפה, ותי' דהתם איירי בבר גוזלא צונן ולכך סגי בקליפה.

ותמהו ע"ז כל האחרונים (עיין בחי' רעק"א שם), שהרי כבר כתב הרשב"א דהתם נמי בצלי מיקרי החלב הצונן תתאה כש"כ הרשב"א דאף אם הצלי שוקע מיקרי החלב תתאה, וכיון דקי"ל ת"ג שפיר סגי בקליפה?

וכתב בחוו"ד צא-יג דש"מ דתוס' לית להו כללא דהרשב"א וס"ל דע"י ששוקע אין לתחתון מעלת ת"ג[[2]](#footnote-3), ובפשוטו לפי"ז ייאסר כולו ועיין לקמן בשם הגה"מ.

[מיהו בהג' חת"ס כתב דלעולם מודו לכללא דהרשב"א דכה"ג נמי מיקרי תתאה ועילאה, אלא דמשמע בתוס' דידן שגרסו בגמ' קיב. דרב קאמר להא מילתא וע"ז הק' התוס' לרב לשיטתו דס"ל עילאה גבר, ואף שהדברים נאים מ"מ הוא דוחק דהא לקמן קיב. לפנינו לא גרסינן רב, וכן ברא"ש הק' כקו' התוס' אף דגריס רבא, וע"ע שו"ת בי"א יו"ד-לח מש"כ ע"ז].

**ה. דעת הגה"מ שצריך נטילה-**

והנה במה שהבאנו לעיל ד' הש"ך שפסק כהרשב"א דאף שהעליון שוקע מיקרי התחתון ת"ג, הנה בחוו"ד שם הביא דעת הגה"מ שיש לאסור כדי נטילה בכה"ג.

ודעתם צ"ב דממ"נ אם ס"ל כדעת הרשב"א דאף בשוקע יש מעלת ת"ג תיסגי בקליפה כש"כ הרשב"א, ואי ס"ל שאין בו מעלת ת"ג ייאסר כולו שהרי בלח איירי?

וג' אופנים בזה:

א. בחוו"ד צא-יג באר דס"ל דשוקע הוי כמו תתאה, וצ"ע דבריו דא"כ יאסור כולו שהרי החלב הוא רוטב?

וכתב בדה"ש צא-ז דכיון שאין הרוטב חם לא שייך בו חומרת רוטב ואינו אלא כצלי שהוא כ"נ [וצ"ב שהרי הוא מתחמם ע"י התתאה].

ובאמת כן משמע גם בתוס' צו: הנ"ל שאינו נאסר אלא כד"נ שהרי הק' על שיטתם דכל צלי בעי כדי נטילה דא"כ היאך יתפרש הא דבר גזלא ומשמע דלא הוקשה להם שייחשב כמו לח להאסר כולו רק כדי נטילה כצלי[[3]](#footnote-4).

ב. בפר"ח באר דעת הגה"מ דהואיל ובצלי צונן נמי בעי קליפה כמבואר ברמ"א שם ובתוס' צו: וחמיר מכל מאכל שאי"צ אלא הדחה, א"כ ברותח מסקינן חד דרגא ואסור לכה"פ כדי נטילה [אבל לעולם מודו דדינו כת"ג כהרשב"א].

ג. בשו"ת בית אפרים-לח חידש דחום של צלי שנצלה ישירות על האש עדיף מחום של בישול שהוא ע"י קדירה החוצצת בין התבשיל להאש, ובצלי אף אם ת"ג שפיר אוסר כד"נ [ובזה יתיישבו נמי ד' התוס' צו: מקו' האחרונים הנ"ל די"ל דפשיטא להו דבעי כד"נ, אבל להפר"ח לא סגי בזה שהרי בקו' תוס' לא ס"ד דצלי צונן חמיר טפי.

ובאמת עיי"ש בבית אפרים שהאריך לבאר שיטת התוס' כן, ועפי"ז החמיר כשיטה זו להלכה דלא כהש"ך שדחה שיטה זו].

אבל צ"ע דבריו מכל הסוגיא פסחים עו. דלרב עילאה גבר ולכך בשמן של תרומה סגי בקליפה, ולמה לא יצטרכו נטילה והרי התם נמי צלי הוא.

**ו. נפל לתוך חום של כ"ש-**

דעת המנ"י הו"ד בפמ"ג מ"ז צב-כה דחם שנפל לתוך כלי שני שהיס"ב הוי כחם בחם, ואף דקי"ל ת"ג ובעלמא הצונן גובר מ"מ בכה"ג שהוא ג"כ כלי שני אין התחתון מצנן את העליון ואדרבה העליון מחמם אותו שהרי הוא עצמו ג"כ חם.

אבל בפמ"ג הביא מרמ"א צב-ז דחלב רותח שנשפך על הכירה הוי ככ"ש ואם הניחו עליו קדירה חמה אינה נאסרת אלא כד"ק והתבשיל שבתוכה מותר דת"ג והתתאה נחשב צונן, מבואר שלא כהמנ"י ואף בכה"ג יש לדון ת"ג להקל.

וע"ע בפמ"ג מ"ז סוס"י סח (ד"ה מה שהקשה) הביא מהט"ז צב-כו וש"ך קז-א דס"ל דאף בכה"ג אמרינן ת"ג ומסיק דבמקום הפסד או באיסור דרבנן יש לסמוך ע"ז.

[ויש מקום לדון לד' היש"ש שאם האיסור חם מבליע אף בלא שמחמם את ההיתר הרי אי"צ שהתחתון יהיה חם והעיקר שלא יצנן את העליון, וממילא אף אם בכלי שני לא אמרינן ת"ג מ"מ אין העליון מתקרר עי"ז ויאסור את התחתון].

ועיין בפמ"ג שפ"ד צב-לה דלא היקל הרמ"א אלא בכלי שני אבל בעירוי מכ"ר הנזחל ומחובר לכ"ר הרי אף שאינו מבשל אלא כד"ק מ"מ חשיב כרותח ונידון כחם לתוך חם ולא חשיב כצונן לדון בו ת"ג.

**ז. רוטב צונן לתוך חם-**

שו"ע צא-ד בשר וחלב שנגעו זב"ז ושניהם חמים אוסר כולו, והנה קי"ל בצלי אינו אוסר אלא כד"ק וכתב הש"ך דהכא איירי בנפל לקדירה שאוסר כולו ע"י הבל הקדירה.

ובחוו"ד כתב דלמדנו מזה דעת הש"ך דאף כשיש הרבה חלב לא מיקרי כרוטב לאסור כולו ולכך הוצרך לאסור רק משום הבל הקדירה.

אבל ביד יהודה צא-יא כתב להוכיח מרשב"א בתוה"ב דוודאי הרבה חלב מיקרי רוטב אף בלא הבל הקדירה, ורק רוטב של צלי שהוא מועט לא מיקרי רוטב לאסור כולו.

וביאור ד' הש"ך כתב ביד יהודה דהנה יל"ע ברוטב צונן שנפל על יבש חם אי יהני סברת ת"ג לאסור כולו, או דוקא היכא שהרוטב הוא החם אוסר כולו.

והנה באופן שע"י התתאה נעשה הרוטב רותח וודאי אין כאן נידון ויש לאסור כולו, רק שיש לדון היכא דחזינן שלא נתבשל ונתחמם ומ"מ הוא מבליע ויש לדון אם בכה"ג מבליע בכולו.

ובחוו"ד צא-ז כתב בפשיטות שאוסר את כולו, והוכיח מד' הר"ן קיב., עיי"ש.

אבל ביד יהודה הוכיח מתוס' צו: דס"ל דבר גוזלא חשיב כתתאה והק' למה לא ייאסר כדי נטילה ומדלא הק' שייאסר כולו ע"כ ס"ל דכל שהרוטב צונן אינו אוסר כולו אף שמתחמם ע"י דת"ג [ועיין לעיל מש"כ אופ"א בד' התוס'].

ומה"ט הוצרך הש"ך לומר דדוקא ע"י הבל הקדירה הוא אוסר כולו, עיי"ש.

**ח. חם לתוך צונן ונתחמם אם נידון כחם לתוך חם-**

יש לדון למאי דקי"ל ת"ג ונפל חם לתוך צונן דינו לאסור כד"ק, היאך הדין באופן שהצליח החם לחמם את הצונן אם נדון בו מהשתא דהוי כחם בתוך חם וייאסר כולו.

ובפשוטו וודאי נראה שאינו אוסר כולו, שהרי משמע פסחים עו. גבי נטף מרוטבו על החרס דלמ"ד ת"ג והצונן גובר הרי אף אם חימם הרוטב את החרס אינו יכול לחזור ולחמם שהרי הוא כחום של כ"ש.

אלא שעי' בבדה"ש צב-קעד דן לומר שאוסר כולו לשיטת הסוברים דכ"ש נמי מבליע ומפליט ורק לענין פסח דתלי בבישול לא נאסר כיון דהוי ככ"ש.

אבל כבר העיר ע"ז בבדה"ש קה-ב בביאורים ד"ה ויש, שיש להוכיח מגמ' פסחים שם דאף האוסרים כ"ש אינו אלא באופן שנתחמם מעיקרא על האש ואח"כ ניתן בכ"ש, אבל באופן שקיבל חומו מעיקרא בתורת כ"ש אינו מבליע ומפליט, ולפי"ז ה"נ הכא לא יאסור כולו, ונתבאר עוד במקו"א בזה.

**ט. נתבשל מתחילה על האש ישירות אם אמרינן ביה ת"ג-**

בשו"ע צב-ט נר של חלב וכו' ויסודו בתרוה"ד-קעו, ודעת הש"ך צג-ו מתבאר שאם נטף מן מחלב מהותך של נר על דבר צונן אוסר את כולו, ואף דקי"ל ת"ג מ"מ כיון שנתחמם ישירות ע"י האש אוסר את כולו ולא אמרינן ביה ת"ג.

וכ"כ בחוו"ד קה-ט שאם חימם כלי מתכת ונתלבן באור לא שייך ביה ת"ג [אף דקי"ל עיקר הדין דאף בכלי אמרינן ת"ג], והוכיח כן דאל"כ לרב דס"ל ע"ג תיקשי מגלגל ביצה בתולדות האור שחייב חטאת וע"כ דכיון שנתלבן באש יכול לחמם דבר אחר ולא אמרינן ביה ע"ג.

והוסיף שגם החוש יעיד ע"ז שאם יניח אבן או ברזל מלובן על חתיכת בשר יצלה ולפעמים יהיה החום חזק כ"כ עד שישרף.

ובשו"ת בית יצחק יו"ד ח"א קה-א דחה ראייתו מגלגל ביצה די"ל דלא חשיב כבישול ורק חייב התם משום מכב"פ דהא מדמי לה התם לקולייס האיספנין שדעת הלבוש שהנוא מטעם מכב"פ ולא מטעם בישול, ואכ"מ, וע"ע בבינ"א-נח הביא בשם גדול אחד מגלגל ביצה [והוא ראיית החוו"ד] ועיי"ש מש"כ לדחות בכמה פנים.

ובפמ"ג שפ"ד צד-ג מסופק בנידון זה אם ליבן כלי על האש ותוחבו לתבשיל צונן אם אמרינן ביה ת"ג[[4]](#footnote-5).

אבל בעיקר הדין בזה, בחזו"א ט-ו ויד יהודה צב-נז ש"א תמהו ע"ז מגמ' פסחים נטף מרוטבו על החרס וכו' דדיינינן ת"ג גם בצלי שנצלה על האש, ומסקנת דבריהם דאף בכה"ג אינו אוסר אלא כד"ק.

ועיין בחכמ"א נז-ח פסק דאף בזה אמרינן ת"ג, ובבינ"א-נח הוכיח כן מגמ' פסחים הנ"ל, וע"ע מש"כ בדין עירוי שנפסק בביאור ד' השו"ע גבי נר.

**י. צונן לתוך חם ולא נתחמם אם חשיב בישול-**

בפמ"ג שפ"ד סט-מד הביא ממנ"י שאם נפל בשר צונן שלא נמלח לתוך קדירה רותחת כל שהחתיכה לא הגיעה לדרגה של יס"ב מותר, ובפמ"ג כתב דלפי"ז היה נראה דתוחב כף חולבת צוננת לתוך יורה רותחת לא נאסרה, אבל כתב שזה טעות דאף המנ"י מודה שהוא מבליע ומפליט ולא אמר המנ"י אלא דלא חשיב כנתבשל ואכתי מותר הבשר ע"י מליחה.

ולפי"ז כתב דכה"ג שנפלה חתיכת בשר ליורה חולבת לא יהיה בו איסור בב"ח דאורייתא, ומותר בהנאה, ומסיק שאין להקל בזה.

1. והנה עיקר קו' הרשב"א צ"ב רב שהרי אחר ששקע ונעשה תתאה הוא כ"ש ואינו מבשל א"כ איך יאסור כולו?

   וכתב ביד יהודה דאזיל הרשב"א לטעמיה דכ"ש נמי מבליע ומפליט.

   מיהו נדחק בזה דא"כ היאך הביא הש"ך ד' הרשב"א להלכה והרי דעת הש"ך סי' קה לעיקר דכ"ש אינו מבליע ומפליט.

   ואולי ס"ל דמיד בשעת הנפילה עדיין לא הספיק להצטנן ואינו בכלל כ"ש.

   ובעיקר תירוצו של הרשב"א דכל שהוא במקומו חשיב תתאה העיר בבדה"ש צב-ז בביאורים דבפשוטו נראה שכלל זה הוא רק בשעת המפגש שאז אחד במקומו וחשיב תתאה לאסור הכל אם הוא חם.

   וממילא ד' הרשב"א צ"ע למה לא יצליח החם לאסור את הצונן בכולו אחר שנח, וכתב בדה"ש דכללא של הרשב"א לא מהני אלא לדעת הסוברים דכ"ש אינו מבשל וממילא אחר שכבר נח במקומו א"י לבשל [היפך ד' היד יהודה].

   אבל זה וודאי תימה שהרי הרשב"א עצמו ס"ל דכ"ש מבשל וצ"ב.

   ובפשוטו צ"ל כוונת הרשב"א דכיון שאין הצלי במקומו אין לו מעלת תתאה גם אחר שנח כבר, שהרי אינו נמצא תחת לחלב וכש"כ הפר"ח צב-ז שם שמתחת לצלי ג"כ יש איזה חלב.

   וממילא בכה"ג הוו כנוגעין זב"ז בלא עילאה ותתאה כלל, וס"ל להרשב"א כהרמ"א קה-ג דנוגעין זב"ז אינו אוסר אלא כד"ק לחוד.

   ולפי"ז לדעת היש"ש דאף בנוגעין זב"ז אוסר כולו באיסור חם, נמצא לנו דהיכא שהחם אינו במקומו ונפל לצונן יש מקום לדון לאסור כולו שהרי אחר שנח במקומו אוסר כולו, אלא דבעלמא אחר שנח הוי ככ"ש ונמצא חומרא זו רק להסוברים דכ"ש מבליע ומפליט, אבל באמת נפק"מ גם לדידן בציור הרמ"א צב-ז בקילוח שעדיין מחובר לאש ולא נפסק הקילוח ואין לו דין כ"ש.

   אבל באמת לא הונח לנו בביאור זה בדעת הרשב"א שהרי החכמ"א הביא תירוצו של הרשב"א אף דפסק כהיש"ש להחמיר בנוגעין זב"ז.

   ונתבאר במקו"א דע"כ צ"ל דבאמת ס"ל להרשב"א דלאו דוקא בשעת המפגש חשיב שאינו בסמקומו כעילאה אלא גם אח"כ.

   ובכל האי כללא דכל שהוא במקומו חשיב תתאה, נתבאר עוד במקו"א בדיני עירוי בד' הרמ"א צב-ז. [↑](#footnote-ref-2)
2. והחוו"ד הוסיף דאף לפמש"כ הרשב"א שאף אם שוקע לא חשיב תתאה משום שאינו במקומו ה"מ בשעת הנפילה אבל אח"כ וודאי יהיה בו דין ת"ג, חדא דדעת מהרש"ל דדבר גוש אינו נעשה כלי שני שאינו מצטנן ואח"כ ייחשב תתאה לחמם את העליון, ועוד לשיטות דכלי שני נמי מבליע ומפליט. [↑](#footnote-ref-3)
3. ואין לדחות ולומר דס"ל לתוס' כהרא"ה דלעולם בעילאה ותתאה גבר אף ברוטב ממש אינו נאסר כולו רק כד"נ, שהרי בתוס' צז. מבואר דס"ל כהר"ן שנאסר כולו, ועיין לקמן אופן אחר בשם היד יהודה דאם הרוטב צונן אינו אוסר כולו. [↑](#footnote-ref-4)
4. לכאו' התם שהנידון על הבלוע שבכלי לא עדיף מכל תבשיל שבכלי, וצל"ע. [↑](#footnote-ref-5)