מראי מקומות קיב 2
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / מלאכות שהיה והטמנה / הרב משה יפהן / פרק אלו קשרים

**מראי מקומות קיב. 2 מלאכת קושר ומתיר.**

**בגדר קשר של קיימא**. בחבורה דיברנו בכוונת רש"י קיא: ד"ה ואלו דכתב דקשר של קיימא הוא קשר שנעשה לעולם דאין המכוון דבעינן קשר לעולם. דהרי רש"י כתב בציידי חלזון שנצרכין לפרקים להתיר קשרי רשתות הקיימות. וביארנו דהמכוון הוא שהקשר נקשר להתקיים אלא אם כן יהיה סיבה להתיר אותו וזהו קשר של קיימא שאינו נעשה מלכתחילה לזמן אלא הוא נעשה בקביעות אלא אם כן יהיה סיבה להתיר אותו והגם שיודע מתחילה שיתחדש לו סיבה כי כך דרך הדייגים מכל מקום. אינו מתיר אותו אלא בשביל סיבה שנתחדשת לו דיש לו צורך בדבר זה וזה נחשב קשר של קיימא. אמנם ראיתי בחידושי ר' משה קזיס ובצמח צדק על המשניות שהם כתבו באופן אחר דבעינן קשירה לעולם. ורוב הרשתות לא מתירים את הקשרים בהם אלא רק מיעוט רשתות. ולכן זה נחשב שזה נעשה לעולם ויל"ע בזה.

**רש"י ד"ה קיטרא.** פעמים שמניח שם שבוע או שבועיים. וכן הוא להלן ד"ה בדחומרתא שבת או חודש. דמבואר דזה חשיב דומה לקשר של קיימא ונאסר מדרבנן. דייק הבית יוסף בסי' שי"ז. דפחות משבוע. נחשב כקשר העשוי להתיר כל יום שמותר אף לכתחילה. וכן רצה לפרש את לשון הטור שם עיי"ש. ומצינו בפסקי ריא"ז במפתח החלוק דכתב דעשוי להניחו כך יום או יומיים ועכ"פ מבואר דאף קשר שעשוי להניחו יותר מיום מותר. אמנם הט"ז שם סעיף א' כתב ששבוע לאו דווקא אלא כל קשר העשוי ליותר מיום אחד הוא בכלל האיסור. ורש"י נקט שבוע משום שכך הוא המציאות שלפעמים הוא נשאר קשור שבוע. ועיין בבית יוסף שהביא דעות אחרות בביאור דעת רש"י. ועיין בשו"ת מהר"ח או"ז סי' רט"ו שנסתפק בדין זה.. ועיין שם ברמ"א שהביא את שתי הדעות החולקות.

**פטור אבל אסור בדרבנן.** עיין פי' רש"י דפי' אמאי אינו קשר שעשוי להתירו כל יום. ופי' דהם לא עושים קשר מהודק. ופעמים שחולצו שהוא קשור וממילא חי' רש"י דהגם **שפעמים כן מתירו בכל יום** מכל מקום כיוון שפעמים. אינו מתירו ומשאירו קשור נאסר מדרבנן. ובי' רש"י דקשר של קימא לא הוי משום שבשעת הטיט מתירין אותו וקושרין אותו בדוחק. וממילא אינו נעשה לקיום לעולם. וצריך לחלק בין שעת הטיט שזה נחשב דבר שהוא קיים ולא דבר שמתחדש לבין קשירת והתרת רשתות הציידים. ומבואר מדברי רש"י חידוש דהגם שפעמים מתיר כל יום מכל מקום כיוון שפעמים שלא מתיר כל יום היה נחשב כקשר של קיימא לולי שעת הטיט דמצד זה אינו נחשב קשר של קיימא.

**סיבת הדבר שחכמים היו קושרים בצורה שאינה מהודקת.** מצינו לזה כמה סיבות בראשונים. עיין בר"י מלוני"ל ובחי' המיוחסים לר"ן. שאין דרך ת"ת לילך הרבה מחות לבית המדרש. ועיין במאירי שכתב שהילוכם בנחת. ואינם חוששים שהנעל תיפול. ועיין בריטב"א דמשמע שהיו עושים כן כדי שיוכלו לחלוץ אותו בלי להתיר קישורו ומשמע משום ביטול זמן. ועיין מרדכי סי' שפ"ו והגהות מיימוני פ"י הי"ג דהביאו פי' ר"י דהמנעל בין של בני מחוזא בין של רבנן דרכו להיות מהודק ואין שוני ביניהם בצורת ההידוק אלא השינוי הוא. דת"ח רגילים לחלוץ נעליהם רק בער"ש וכל שאר השבוע הם לומדים תורה וישנים כשנעליהם עליהם. ועיין בט"ז שי"ז ס"ב שהקשה דאם כן איך הותר לת"ח להתיר נעלו בליל שבת ולקשור שבת שחרית. הרי זה דומה לקשר של קיימא ופטור אבל אסור. עיי"ש מה שתי'. אמנם הרי"ף והר"ח מפרשים כשיטתם וכדלהלן דאיירי בקשר במנעל שעשוי לעולם ומכל הוי דרבנן. משום שהוי מעשה הדיוט ולא מעשה אומן.

**איתמר התיר רצועות המנדל וסנדל**, תני חדא חייב חטאת ותניא אידך פטור אבל אסור ותניא אידך מותר לכתחילה וכו'. נאמרו ג' חילוקים בגמ' מתי הוי חייב חטאת ומתי נאסר רק מדרבנן ומתי הותר לכתחילה. **ונחלקו הראשונים בגדרי ג' חילוקים אלו. שי' רש"י,** שאין זה תלוי באיכות הקשר אלא באורך הזמן. **וקשר של קיימא הוא הקיים לעולם**. וכבר דיברנו בזה האם לעולם הכוונה לעולם או הכוונה עד שתתחדש סיבת שינוי. ועיין בב"י שדייק מרש"י ד"ה בדחומרתא שיותר מחודש זה כבר קשר של קיימא. אמנם הט"ז שם ס"ב פליג וסובר שמה שכתב רש"י חודש לאו דווקא הוא . וכתב שאינו נחשב לקשר של קיימא אלא אם כן אין דעתו להתירו לעולם. אבל כל שיש לו קצבה של זמן אפילו לזמן מרובה אינו חשיב קשר של קיימא וכן כתב המהר"ח או"ז סי' רט"ו. וכן מבואר בפסקי הרי"ד ובריא"ז. שחודש לאו דווקא. ועיין בב"ח, ועיין קרבן נתנאל אות מ'. **וקשר שאינו של קיימא רק עומד לזמן מסוים** נאסר מדרבנן משום שדומה לקשר של קיימא. **וקשר שמותר לכתחילה.** נחלקו בו האחרונים בדעת רש"י האם ההתר הוא בקשר שעומד להתירו כל יום או כל שהוא פחות משבוע הוא נחשב שאינו דומה לקשר של קיימא וכדלעיל. וכשיטה זו נקטו הריטב"א והסמ"ג הרא"ש והטור. והרמ"ך הובא בכס"מ פ"י ה"ד. וכ"כ הב"י בשם רבינו ירוחם.

**אמנם שי' הרי"ף והרמב"ם. וכן נראה מפי' ר"ח.**  שתלוי גם באיכות הקשר שיהיה קשר של אומן וגם שמתקיים לעולם. וכל שיש בו רק אחד מהתנאים נאסר מדרבנן משום שדומה לקשר של קיימא. ומאידך אם אין בו אפי' אחד מהתנאים מותר לכתחילה. ועיין פי' הרע"ב במשניות ועיין שם ברע"א שתמה דארכביה התרי ריכשי עיי"ש. **הגדרת מעשה אומן לדעת הרי"ף והרמב"ם.**  עיין בשלטי גיבורים שכתב דלא נתברר מהו. אמנם מלשון הרי"ף נראה דזהו קשר שקשור היטב. אמנם עיין באבני נזר סי' קע"ט שתמה דהרי לעיל דנה הגמ' לר"מ האם בעינן מיהדק ומשמע דלרבנן דפליג יחשיב מעשה אומן אפילו לא מיהדק, ושאלתו היא כפי הבנת רוב ראשונים דפליגי ר"מ ורבנן אמנם להריטב"א דלא פליגי יתכן דלכו"ע בעינן מיהדק. וכן הוכיח הביאוה"ל ריש סי' שי"ז. ומתוך כך תמה על הט"ז שאף הוא נקט דמעשה אומן היינו שהוא קשור בקשר חזק מאד. ועיין בביאו"ל דדן דהמכוון הוא דמעשה אומן היינו שבשום אופן הוא לא ניתן מעצמו ומעשה הדיוט הוא באופן שבמשך הזמן הוא יהיה ניתר מעצמו. **עיין ברמ"א סי' שי"ז ס"א דהביא דכיוון שאין אנו בקיאים במעשה אומן** וכהשלטי גיבורים משו"ה אנו אוסרין כל קשר על גבי קשר באופן שהוא מהודק היטב. אפילו שאינו בר קיימא ומכל מקום במקום צער התירו. ועיין שם שדן השט"ג שם בסו"ד מה הדין קשר אחד בראש החוט. ועיין בחזו"א סי' נב' אות יז שכתב שדברים האלו אינם מעיקר הדין אלא חומרא דהרי קושרת אשה מפתח חלוקה הקשתה הגמ' דפשיטא שמותר ושם איירי בקשר ע"ג קשר. וש"מ שמדינא מותר בכהא"ג ועיין אורחות שבת ח"א פ"י הערה י"ד. קשר ע"ג קשר שנעשה בלא כוונה עיין במ"ב שי"ז סכ"ג שמותר להתירו.  **לשיטת רש"י והרא"ש דתלוי בשיעור זמן.** עיין ט"ז שנקט דשיעור הזמן תלוי בדעת הקושר עד מתי דעתו להניחו קשור. אמנם עיין בביאור הלכה ריש סי' שי"ז דהקשה איך המשנה נקטה כפשוטו שחייב בקשר הגמלין והספנין הרי זה תלוי בדעתו עיי"ש שנקט דקשר שמנהג העולם לעשותו בקביעות לא אזלינן בתר דעתו עיי"ש במה שכתב בזה.

**יש לחקורף** האם קשר שאינו של קיימא שאין חייבים עליו בשבת האם הפטור הוא משום שלא חשיב קשר כלל ונקפ"מ דגם לשאר הלכות התורה דבעינן קשר לא יועיל כזה קשר כגון בציצת בתפילין בלולב. או דהוא פטור בשבת משום שאינו מלאכה חשובה כשאינו של קיימא אבל יש על זה שם קשר. עיין בתוס' עירובין צז. ובמנחות לה: שנחלקו התוס' עם רבינו אליהו האם בעינן לקשור קשר של תפילין בכל יום. והביאו ראיה מהמבואר בעירובין שם שאי אפשר לקשור תפילין בשבת והקשו דלפי ר' אליהו הרי זה קשר שאינו של קיימא. והנה יל"ע על התוס' דמדוע לשיטתם נאסר לקשור הרי יכול לקשור ודעתו להתירו במוצאי שבת. עיין בזה. ויל"ע מה יענה רבינו אליהו על קושיית התוס'. ובהגהות מרדכי ריש חולין כתב דקשר של תפילין נאסר לכו"ע לעשותו בשבת דרחמנא קריא קשר עיין במנח"ח קושר סק"ה מה שכתב בזה. ועיין בביאור הלכה ריש סי' שי"ז שהביא קושיית הפמ"ג מציצית שנאסר לעשותה בשבת עיי"ש מה שתי'. **ועיין ברמב"ם פ"י ה"ו** שהתיר לקשור קשר שאינו של קיימא לדבר מצווה. ועיי"ש מהסוגיא להלן קנו. ועיי"ש במפרשי הרמב"ם.