בעניני שעבוד סיון תשעג
קטגוריות: ש_ס / כה כתובות / שעבודים - הרב אלימלך וינברג

בעזרת השם יתברך

קונטרס מראי מקומות **בעניני שעבוד [א]** מאת הרב אלימלך וינברג הי"ו להערות יש לפנות לפלאפון [PHONE_REMOVED] נערך בעזהשי"ת שלהי חודש סיון תשע"ג עבור בית המדרש לתורה שם משמעון גור רמת גן נתייסד על ידי מורינו הגאון החסיד הרב אברהם ב"ר אהרן אטלס זצ"ל אב"ד חיפה בנשיאות בנו ראש ישיבות דרכי נועם-עמק הלכה הגאון הרב שלמה שליט"א

בעזרת השם יתברך

**מקור הדין של פריעת בעל חוב מצוה**

**בב"ב דף קע"ד,א, ובכתובות דף פ"ו,א,** קאמר רב פפא: פריעת בעל חוב "מצוה", ועיי"ש **בפירש"י ז"ל בד"ה פריעת,** שכ' דילפינן לה מקרא דכתיב הן צדק, שיהא הן שלך צדק ולאו שלך צדק, ועיי"ש **בשיטה מקובצת בשם הריטב"א תלמידי רבינו יונה והרא"ה** שהק' על דבריו, דהא מהאי קרא ילפינן **בב"מ דף מ"ז,א,** שלא ידבר אחד בפה ואחד בלב, או שדברים יש בהם משום מחוסרי אמנה [עיי"ש בסוגיא בב"מ דלמאן דלא ס"ל לדין מחוסרי אנה מוקי לה לשלא ידבר א' בפה וא' בלב], וכן הק' **הרמב"ן בב"ב דף קע"ה: וברשב"א שם ובריטב"א קידושין י"ג:,** וכ' כל הראשונים הנ"ל דמקור דין פריבע"ח מצוה נלמד מקרא דכתיב והאיש אשר אתה נושה בו יוציא אליך את העבוט החוצה, וכ' בדבריהם דאף מ"ד דס"ל שעבודא דאורייתא יליף לה מהאי קרא, אלא דלמ"ד שעבודא לאו דאורייתא ילפי' מהאי קרא רק מצוה לפרוע ולא שעבוד, ועיין **בפני יהושע בכתובות שם** מה שהאריך בישוב דברי רש"י, ועיי"ש בפני יהושע שכ' בתוך דבריו דרש"י הוצרך להאי קרא דהן צדק משום דמקרא דוהאיש אשר אתה נושה אין ללמוד אלא תשלומי הלואה ולא כשחייב עצמו בחיוב חדש של התחייבות או כתובה, ועיין **בקובץ שיעורים כתובות אות שי"ב** שכ' כן בדעת רש"י, דלא סגי ליה בקרא דוהאיש אשר אתה נושה בו משום הקפת החנות והתחייבות אחרת, עיי"ש, ועיין **בספר עטרת חכמים להברוך טעם [בבא קמא בסוגיא דתקנת אושא ד"ה והנה לכאורה קשה דף ל"ז,א, מדפי הספר],** שהקשה על רש"י איך נילף מהכא חיובה חבלה או שאר מזיק שלא דיבר כלום להתחייב, ועיי"ש מש"כ לחדש לפי דעת רש"י דבחיוב מזיק באמת ליכא חיוב על גוף המזיק להך מ"ד ואינו אלא דין על ב"ד לכופו לשלם, דכיון שהוא מלוה הכתובה בתורה אף ר"פ מודה שיורדין לנכסיו לשלם אף שלא מכטוח המצוה, וכל מה שהוצרך ר"פ להא ד"מצוה" הוא רק בחיובי הלואה שהוו מלוה שאינה כתובה בתורה, עיי"ש שהאריך, ועי' **בחידושי ר' שמעון שקאפ ב"ק סימן ה' אות ה'** שהק' ע"ד רש"י דחיוב הגוף הוא משום חיוב שיהיה הן שלך צדק א"כ מה התוספת בזה שאדם עושה "קנין" על ההתחייבות יותר מסתם התחייבות ללא קנין, והרי אף בדיבור ללא קנין צריך לקיים כדי שיהיה הן שלך צדק, ועיי"ש מה שהאריך בגדר שעבוד הגוף למ"ד פריבע"ח מצוה [ועי' להלן עוד בזה], ועיין **בפירוש הגרי"פ על ספר המצוות להרס"ג [ח"א עשה כ"ב מעמ' קנ"ט],** שהביא ד' **רבינו תם** שהובאו דבריו **ברא"ש ב"מ פרק המקבל סימן מ"ו ובטור סימן צ"ז סעי' כ"ח** שכ' דקרא דוהאיש אשר אתה נושה בו מיירי בגוונא שאינו בא לפרוע החוב אלא ליטול משכון להיות בטוח במעותיו, וא"כ לשיטתו לכאו' לא ילפינן דין פריעבע"ח מקרא דוהאיש אשר אתה נושה, ועיי"ש עוד מה שדן באורך אם הא דפריבע"ח מצוה קאי רק למ"ד שלד"א או אף למ"ד שד"א [ויובא בזה להלן בעזהשי"ת].

ועיין **ברמב"ם הלכות גזילה פרק א' הלכה ד'],** שפסק דכל מי שכבש ממון חבירו בחזקה ואינו משלם לו כגון "הלואה" או פקדון ואין חבירו יכול להוציא ממנו החוב מפני שהוא אלם או קשה הרי הוא עובר בלא תעשוק את רעך, עיי"ש, ועיין **בספר החינוך מצוה רכ"ח** שכ' כד' הרמב"ם והוסיף בזה שאף אם אינו פורע החוב מחמת "צד רמאות" עובר בלאו זה והוסיף שעובר גם בלאו דלא תגזול עיי"ש, האחרונים הק' בזה בד' הרמב"ם ז"ל, אמאי לא נילף מהכא לעיקר חיוב פריעת בעל חוב ויהיה חיוב פריבע"ח משום איסור לאו דעושק ואמאי בעינן לידוש מיוחד דפריעבע"ח מצוה ומשום מצות עשה, עיי"ש **במנחת חינוך** שעמד בזה, ועיין **בקהלות יעקב [סנהדרין סימן א']** שכ' בדעת הרמב"ם דס"ל דכל הנידון של פריבע"ח מצוה הוא רק ביתמי שלא הם עצמם לקחו הממון אבל הלוה עצמו שלקח הממון מחבירו יש בזה משום עושק כשאינו מחזירו, עיי"ש, ודבריו תמוהים מסוגיא ד**כתובות דפ"ו,א,** הנ"ל דאיירי גבי לוה עצמו ואף ע"ז אמרו שם דמה שכופין אותו אם אינו רוצה לשלם הוא משום כופין על המצוות, ובאמת **במנחת חינוך הנ"ל** רצה לחלק כן ודחה מכוח הסוגיא בכתובות, אמנם כד' הקהילות יעקב מפורש **במרדכי כתובות אות רכ"ב** שהק' ע"ד הגמ' הנ"ל: תימה, אדרבה מחוייב הוא שלא לגזול את חבירו ולפורעו כמו שהלוהו, וכו', ולכן מוקי לכל הסוגיא ביתומים שהם עצמם לא לקחו הממון, אלא דאיירי ביתומים "גדולים" עיי"ש, ועיין **בקובץ שיעורים כתובות אות שי"ב** מש"כ בזה לחלק בדעת הרמב"ם בין אם עושק לגמרי ההלואה דאז עובר בלא תעשוק, אבל אם אינו משלם מיד כשהגיע הזמן אין בזה אלא מצות עשה עיי"ש, וצ"ע.

**פריעת בעל חוב מצוה אם יורדין מחמת המצוה לנכסיו**

**בכתובות דף פ"ו,א,** פריך בגמ' למ"ד פריבע"ח מצוה, כי אמר לא ניח"ל למיעבד מצוה מאי, ומסיק דמדין כופין על המצוות מכין אותו עד שתצא נפשו עיי"ש, ונחלקו הראשונים ז"ל אם להך מ"ד ג"כ יורדין לנכסיו, יעויין **בשיטה מקובצת בכתובות שם בשם רש"י במהדורא קמא** דמשום כפיה על המצוה "מחתינן לוה לנכסי", ועיי"ש **בשם הריטב"א [בשם רבינו] בשם הרמב"ן** דיורדין ב"ד לנכסיו משום "עד שאתה כופיהו בגופו כפהו בממונו עיי"ש, וכן הוא שם **בשיטמ"ק בשם הרא"ה,** ועיין בזה **בחידושי הרמב"ן בבבא בתרא דף קע"ה:** שהק' איך קס"ד דשעבודא לאו דאורייתא ולא נחתינן לנכסיה והא כתיב "תשלומין" בתורה, ותי' דכיון דפריבע"ח מצוה אם אינו רוצה לקיים המצוה אף אנו יורדין לנכסיו ומקיימין המצוה שלו בעל כרחו, ומסיק דהא דכתיב "ישלם" גבי מזיק היינו מצוה עליו לשלם ואם אינו רוצה לקיים המצוה יורדין לנכסיו לקיים מצותו, עיי"ש ודבריו צריכים ביאור. ועיין **בקובץ שיעורים ב"ב אות תרס"ח** שהק' מה שייך דין כפיה על המצוות ע"י הירידה לנכסים, דהרי חזינן דמכוח החוב עצמו ללא כפיה על המצוות אא"פ ליריד לנכסיו, וא"כ מה יועיל בזה דין כופין על המצוות דמ"מ האיך יזכה המלוה את הממון, ועי' **בחידושי הרי"מ זיע"א [חו"מ הלכות דיינים סימן א' סקל"ז],** ששכ' דזה באמת דעת הסוברים דלא אמרינן עד שאתה כופיהו בגופו כפיהו בממונו, דלא שייך כלל כפיה בזה דיהיה הממון גזל ביד המלוה דבמה יקנה הממון ללא דעת הלוה, ועיין דבר חידוש גדול **בחידושי הגרעק"א כתובות דף צ"א:** שהבין דדין יורדין לנכסיו שכ' הראשונים מדין כופין על המצוות, היינו שיש רשות להשחית ממונו עד שיאמר רוצה אני כמו שיש רשות להשחית גופו עד שיאמר רוצה אני, ומשמע דסובר דבאמת אין יורדין לנכסיו "לזכות בהם", אמנם פשטות הראשונים בזה משמע בהדיא שלחא כדבריו אלא דהירידה לנכסים היא לגוביינא יעויין **ברמב"ן ורשב"א וריטב"א ב"ב דף קע"ה:** ודו"ק.

ועיין **בחידושי הרשב"א בב"ב קע"ה:** שהביא ד' הרמב"ן וחלק על דבריו ממשמעות ד' הגמ' **בכתובות פ"ו: וב"ב קע"ה:** וכ' דהא דאמר רחמנא "ישלם" אלוה קאמר וב"ד מכין אותו לקיים מצותו אבל אין יורדין לנכסיו, אמנם מסיק בזה הרשב"א להקשות מהא דמפורש **בב"מ דף קי"ג,א,** דשליח ב"ד נכנס למשכנו לכולי עלמא, והניח בצ"ע, ועיין **בריטב"א בב"ב קע"ה:** שהביא ד' הסוברים דמה"ת אא"פ ליריד לנכסיו ורק לכוף אותו בשוטי, והא דאמרו בכ"ד יורדין לנכסיו הוא "מדרבנן", ודחה לזה ומסיק בזה **בשם הרא"ה בשם הרמב"ן** דאמרינן עד שאתה כופיהו בגופו כפיהו בממונו עיי"ש.

ושיטה שלישית יש בזה **בר"ן על הרי"ף כתובות פ' מי שהיה נשוי [דף נ,א, מדפי הרי"ף ד"ה סלוקי סלקוה],** דלמ"ד פריעת בעל חוב מצוה ושעבודא לאו דאורייתא, אפשר דאף כשאינו נותן הוא עצמו יורדין לנכסיו לקיים מצותו, אבל זה רק באיתיה קמן אבל בליתיה קמן אין יורדין לנכסיו מתורת כפיה על המצוות, ורק למ"ד שעבודא דאורייתא יורדין לנכסיו אף שלא בפניו, ועיין **בקצות החושן סימן ל"ט סוף סק"א** שהביא לד' **הרמב"ם בהלכות מתנות עניים [פרק ז' הלכה י']** דבצדקה כשאינו רוצה ליתן צדקה כופין אותו ומכין אותו עד שיתן ויורדין לנכסיו "בפניו", והביא בזה הקצוה"ח לד' **הר"ן בכתובות פרק נערה שנתפתתה דף מ"ט,א,** שכ' **בשם הרשב"א** דבצדרקה לא נחתינן לנכסי, ומסיק בזה כד' הרמב"ם ומחלק בזה בין אם הוא בפניו או שלא בפניו, דבפניו נחתינו לנכסיה ושלא בפניו לא נחתינן, והק' הקצוה"ח דממנ"פ אם סובר דיש בצדקה חוב ממון שלא בפניו נמי ניחות לנכסיה, ומסיק בזה דבאמת אין בצדקה חוב ממון וממילא ליכא בזה שעבוד נכסים, ורק מתורת כפיה על המצוות נחתינן לנכסיה וכפיה ליכא אלא בפניו אבל שלא בפניו לא שייך כפיה עיי"ש, ועיין **בקובץ שיעורים בבא בתרא אות תרס"ח** שהק' דהרי שלא בפניו במציאות אינו כאן כדי לכפותו אבל אם שייך כפיה ע"י ירידה לנכסיו למה לא יהיה זה שלא בפניו.

**ובקצות החושן שם** הק' על השי' דיורדין לנכסיו מדין כפיה בממונו, דהא לגבי ריבית נפסק **בשו"ע יו"ד סימן קס"א סעי' ה'** דרק כופין אותו בשוטי להחזיר הריבית אבל אין יורדין לנכסיו לכך, ואמאי לא ניחות לנכסיו בתורת כפיה, והנה מקור האי דינא דגבי ריבית רק כופין אותו בשוטי אבל אין יורדין לנכסיו הוא מדברי **הרשב"א בב"מ דף ס"א: בד"ה ור' אלעזר אומר,** וכ' שם דכופין אותו כמו למ"ד פריעת בע"ח מצוה אבל אין בזה שעבוד נכסים, עיי"ש, וי"ל דהרשב"א בזה לשיטתו דאף גבי פריעבע"ח מצוה אין יורדין לנכסיו ורק כופין אותו בשוטי וכמבואר בדבריו הנ"ל בב"ב דף קע"ה:, אבל הקושיא בזה היא בד' הר"ן, ד**הר"ן בב"מ דס"א:** העתיק לד' הרשב"א הנ"ל דגבי ריבית אף דיוצאה בדיינין אבל רק לכפות אותו בשוטי אבל אין יורדין לנכסיו, וכ"כ **בנימוק"י בב"מ שם בשם הרנב"ר,** ואילו **הר"ן בכתובות הנ"ל** כ' דגבי בעל חוב כשהוא בפניו יורדין לנכסיו מתורת דין כופין על המצוות.

ועיין **בשערי יושר שער ה' פרק ב'** שכ' ליישב קו' הקצוה"ח עפי"מ שהוכיח דבע"כ אף למ"ד פריעבע"ח מצוה אין זה רק מצוה גרידא, דהרי חזינן דשייך לעשות קנין להתחייבות ממון וכדאי' **בב"מ דנ"ח ודף צ"ד,א, ובב"ב דף ג,א, ובכתובות דף ק"ב,א,** ואם כל ענין חוב אינו דין ממוני אלא רק מצוה מה שייך קנין על עשיית מצוה של פריעת חוב, ולשיטת רש"י דהמצוה הוא משום הן שלך צדק היה צריך להיות בזה המצוה אף בדיבור בעלמא ללא קנין, ועוד הק' מהא דאמרינן **בב"ב דף ג,א,** דבקנין לחלוק לא מהני משום דקנין דברים בעלמא הוא, ואם כל ענין חוב ממון אינו אלא מצוה בעלמא הרי כל קנין על חיוב הוי קנין דברים בעלמא, ועוד הק' מהא דאי' **בגיטין די"ג** דלא מהני התחייבות למי שאינו בעולם, ואם אינו אלא מצוה מה שייך בזה גדרי קנין דבעינן בזה דבר שבא לעולם, ומכ"ז הוכיח דיש ודאי בחוב ממון ענין ממוני לכו"ע ואף למ"ד שעבודא לאו דאורייתא, ודין הממוני הזה הוא הגורם והמביא את המצוה, וביאר לפי"ז דללא דין הממוני הזה לא שייך כלל לכופו ע"י ירידה לנכסיו דלא יתקיים בזה המצוה כיון שלא יקנה הלה כלל את הממון, ובע"כ שיש דין ממוני על גופו של האדם וזה גורם הזכות שאם נוטלים הממון שהוא חייב בע"כ זוכה בו המלוה, ולפי"ז מיישב קו' הקצוה"ח הנ"ל, דלהכי גבי ריבית דליכא בזה דין ממוני ל"ש כפיה על המצוות ע"י ירידה לנכסיו דהרי לא יקנה כלל הלוה את הריבית שצריך המלוה ליתן לו ורק ע"י הקנאה מדעתו יכול לזכות בו הלוה, ועיי"ש שנתקשה לפי דרכו א"כ אמאי בעינן לדין כופין על המצוות כדי שיוכלו ב"ד ליריד ךנכסיו והרי בכ"ד יש כוח לב"ד לכפות על דיני הממון מצד עצמם אף ללא דיני כופין על המצוות, ועיי"ש מש"כ ליישב, ועיין עוד מה שהאריך בזה **בחידושי הגר"ש שקאף זצ"ל בבא קמא סימן ה' סק"ה** שכ' ג"כ כיסוד הדברים הנ"ל ומבאר שם ענין שעבוד הגוף שהוא כעין דין שעבוד פועל לעשות מלאכה, ושם **בסק"ו** ישב לפי"ז קו' הקצוה"ח הנ"ל לענין ריבית וכנ"ל, ושם **בסק"ז** מוכיח כן עוד ממה ששייך דין ירושה לענין חובות למ"ד שעבודא לאו דאורייתא ובע"כ דחוב הוא דין ממוני לכו"ע עיי"ש מה שדן בזה, ועי' **בקובץ שיעורים ב"ב אות תרס"ח** שהוכיח כד' הגרש"ש הנ"ל מהא דשייך ירושה בחוב, והוסיף להוכיח עוד מדין חיוב שבועה על כפירת ממון ואילו הוה רק מצוה בעלמא לא היה נחשב כפירת ממון כמו בנשבע לתת ממון לחבירו שאם הכחיש מה שנשבע אינו חייב בזה משום כפירת ממון.

**ביסוד הפלוגתא דרב פפא ורב הונא בריה דרב יהושע בדין פריעת בע"ח מצוה, ומחלקותם לענין גביה מיתמי אי אמרינן דפרבע"ח מצוה ויתמי לאו בני מיעבד מצוה נינהו**

**בב"ב דף קע"ד,א,** קאמר רב פפא דאא"פ לגבות החוב מיתמי משום דפריעת בעל חוב מצוה ויתמי לאו בני מיעבד מצוה נינהו, ורב הונא בדר"י ס"ל דשפיר אפשר לגבות מיתמי כשאין חשש צררי, ועיין **בשיטה מקובצת בשם הראב"ד** דרב פפא לטעמיה דס"ל שעבודא לאו דאוריייתא ולהכי אין הכפיה רק מצד מצוה, וכ"כ **הרמב"ן בדף קע"ו,א,** דטעמיה דרב פפא משום דס"ל שעבודא לאו דאורייתא, **והרמב"ן בדף קע"ד,א,** כ' דרהבדר"י ס"ל שעבודא דאורייתא, וכ"כ עוד **הרמב"ן בקידושין דף י"ג:** דבע"כ רב פפא ס"ל שלד"א מדקאמר דביתמי דלאו בני מיעבד מצוה נינהו אין גובין מהם, ואף מהצוה עצמו גובין רק משום כופין על המצוות ובע"כ דס"ל שלד"א, וכן דעת **הרשב"א בדף קע"ד,א, בד"ה ההוא ערבא** דר"פ ורהבדר"י פליגי בדין שעבודא דאורייתא ור"פ דקאמר פריבע"ח מצוה ס"ל שלד"א, וכ"כ **הרשב"א בדף קע"ו,א, ובקידושין דף י"ג:** כ' כן בשם **הראב"ד והרמב"ן** והסכים לדבריהם דר"פ דס"ל פריבע"ח מצוה בע"כ דס"ל שדלד"א, וכ"כ **בשו"ת הריב"ש סימן תפ"ד.**

אמנם בשם **הרי"ף** כ' הראשונים הנ,ל דס"ל בדעת רב פפא כדקאמר רב פפא **בקידושין דף י"ג,** דשעבודא דאורייתא ונקיט הרי"ף לעיקר שכן דעת רב פפא, והוא **ברי"ף בבא בתרא דף פ"ב: ופ"ג,א, מדפי הרי"ף** וכן דעת **הרא"ש בפרק גט פשוט סימן מ"ט, ובכתובות פ' הכותב סימן י"ג,** ולפי"ז צריך ביאור הא דקאמר דלא גבינן מיתמי משום דלאו בני מצוה נינהו ואמאי לא נגבה מעצם הנכסים מכוח שעבודו, ועיין **ביד רמ"ה פרק גט פשוט סימן קל"ג בא"ד** ג"כ דעתו כהרי"ף וביאר דלר"פ כל שעבודא דאורייתא הוא מכוח המצוה ולרבדר"י לאו משום מצוה לחוד מישתעביד אלא ממילא משתעבד, עיי"ש ודבריו צ"ב רב, דהרי למ"ד שעבודא דאורייתא גובה מכוח השעבוד מהלקוחות שאין עליהם שום מצות פריבע"ח, ועי' **ברא"ש בכתובות הנ"ל** שכ' לפי דרכו בדעת ר"פ דבדאית ליה נכסים ודאי יורדין לנכסיו כיון דס"ל דשד"א, וכל נידון הגמ' היה כשאין לו נכסים כיון שתלאן בעכו"ם אם כופין את גופו לקיים המצוה, וצ"ב לפי"ד אמאי קאמר רב פפא שלא נגבה מיתמי דמיירי ודאי אף כשיש להם נכסים [כדמוכח כל הסוגיאממה דפרכינן אדר"פ מהברייתא ולא משנינן דאיירי כשיש ליתמי נכסים ופשוט], ועיין מש"כ בישוב דעת הרי"ף והרא"ש **בקרבן נתנאל על הרא"ש בכתובות שם אות כ',** ועיין **בתומים סימן ל"ט סק"ב** מש"כ לבאר בדעת הרי"ף והרא"ש דס"ל דר"פ סובר דשד"א אמאי אינו גובה מיתמי משום דלאו בני מיעבד מצוה נינהו, משום דאם אין לוה אין ערב עיי"ש בדבריו.

**ובש"ך סימן ל"ט סק"ב בד"ה אך הרמב"ן ובד"ה ומ"ש הרמב"ן,** כ' לדחות הוכחת הראשונים מדרבדר"י דקאמר דגובין מחיניה אף ללא מצוה דש"מ דס"ל שלד"א, די"ל דס"ל שלד"א ומ"מ גובין מיניה אף ללא מצוה "כיון דחיובא רמיא עליה" לא מצי למימר לא ניחא לי,

ועי' עוד בזה באחרונים**, בחתם סופר ב"ב דף ה: ד"ה לא ובתוס' ד"ה אפילו ובאבני נזר חו"מ סי' מ,ט מחודש ב'.**

**האם רהבדר"י חולק על פריעב"ח מצוה**

**המח' דר"פ ורהבדר"י הוא רק ביתמי קטנים או אף בגדולים**

**אם במלוה בשטר מודה ר"ה ברדר"י דגובין מיתמי**

**שעבודא דאורייתא אם הוא מגדר ערבות**

**שעבודא דאורייתא אם יש על מטלטלין**

**שעבודא דאורייתא בנכסים דאיקני**