28מתעסק אם הפטור משום שחסר בדעת או שחסר ברצון
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / כללי המלאכות / קונטרס דעת המחשבת

**מתעסק אם הפטור משום שחסר בדעת או שחסר ברצון**

יל"ע האם הפטור של מתעסק הוא משום שחסר **בידיעה** על המעשה, שלא ידע שכך יהיה, או משום שחסר **ברצון** על המעשה.

ועי' בחידושי הגר"ח (שבת ) שנקט בפשיטות שיסוד הפטור הוא משום שחסר בדעת, והיינו בידיעה, ופי' שזהו הביאור ב"מלאכת מחשבת" דהיינו דבעינן דעת על המעשה.

אמנם לכאו' נראה דבגמ' מוכח שהפטור הוא משום שחסר ברצון:

[א] הנה מבואר בגמ' בכריתות יט: ד"באבד מלקט מליבו" ["נתכוין ללקט ענבים, ושכח וסבור תאנים בעינא, והלכה ידו על הענבים"] חשבינן דנעשתה "כוונתו" וליכא למפטריה משום מלאכת מחשבת, עיי"ש.

וצ"ב אמאי מיקרי דנעשית מחשבתו והרי סוכ"ס בשעת החתיכה הרי הלכה ידו ולא היתה לו ידיעה שכך יתרחש לבסוף שנחתך במקום אחר.

[ב] וכעי"ז מבואר בגמ' (שם כ.) דבגוונא ד"לקדם" ג"כ אין למפטריה משום מלאכת מחשבת, [דהיינו בגוונא שרצה ללקט שתי תאנים, האחת תחילה ולאחר מכן השניה, וכשבא ללקט הלכה ידו וליקט קודםאת השניה], וגם כאן יש להקשות שהרי סוכ"ס הלכה ידו ולא נלקט מה שהיה בדעתו.

[ג] ועוד יש להוכיח מהגמ' שם יט: דמקשינן לשמואל ממשנה דב' תינוקות [היו לו ב' תינוקות למול, א' בשבת: והב' אחר השבת, ובטעות מל בשבת את של אחר השבת] דחייב, וצ"ב אמאי איכא למפטר משום מלאכת מחשבת, והרי לא אירינן שהלכה ידו לתינוק אחר אלא רק נתחלפו לו התינוקות זב"ז, וא"כ הרי יש כאן ידיעה על פעולת המילה שעושה כעת.[[1]](#footnote-1)

[ד] עי' בגמ' ב"ק כו: וברש"י שם דבנתכוין לזרוק ד' וזרק ח', אם אמר כל מקום שתרצה תנוח, חייב, אבל אם נתכוין לזרוק ב' וזרק ד', אפילו אם אמר כל מקום שתרצה תנוח, פטור, משום ש"עיקר מחשבתו אינה למלאכה". ובשלמא אם נימא דיסוד הפטור דמלאכת מחשבת הוא משום דחסר ברצון למלאכה, א"כ יש מקום לחלק בזה אם היה לו רצון למלאכה כלל, אולם אם יסוד הפטור במלאכת מחשבת הוא משום שחסר בידיעה, א"כ מה החילוק מהו עיקר רצונו ומחשבתו, והרי מ"מ אמר כל מקום שתרצה תנוח ובהני הרי חשיב ידיעה, וכדחזינן לענין נתכוין ד' וזרק ח'.

[ה] עוד יש להוכיח מהא דהמתעסק בחלבים ועריות חייב שכן נהנה, ובשלמא אם יסוד הפטור במתעסק הוא משום שחסר ברצון א"כ איכא למימר שהיכן שנהנה הרי שיש כאן רצון פנימי למעשה גם אם לא נתכוין לכך להדיא[[2]](#footnote-2), אולם אם הפטור במתעסק הוא משום שחסר בידיעה על המעשה א"כ מה בכך שהוא נהנה והרי סוכ"ס לא ידע שכך יהיה.[[3]](#footnote-3)

ולכאו' חזינן שיסוד הפטור במתעסק הוא משום שחסר ברצון לפעולה, ולא משום שחסר בידיעה, וכן מתעסק דילפי' מ"מלאכת מחשבת" יסודו משום שחסר ברצון למלאכה. ואל תתמה היאך "מחשבת" היינו רצון, דכן מצינו לענין מלאכה שאינה צריכה לגופה דשם בהכרח הפירוש הוא שחסר ברצון למלאכה זו ולא משום שחסר בידיעה, שהרי ידע בוודאות שכך יהיה אלא שאין רצונו בכך, וכמשנ"ת בסי' \* לענין אינו מתכוין דגם שם הפטור הוא משום שאין לו רצון במלאכה ולא משום שהיה חסר לו בידיעה.

1. וכבר עמדו בזה המפרשים, עי' בשיטמ"ק שם, וצ"ב בתירוצו. וע"ע באחרונים. [↑](#footnote-ref-1)
2. אמנם יש אחרונים שביארו ש"נהנה" הטעם שחייב הוא משום שהאיסור הוא בעצם ההנאה, אולם בתוס' בסנה' סב: מוכח לא כך, דכתבו שגם בשבת איכא לחייב אם נהנה מהמלאכה, עי' בסי' \*. [↑](#footnote-ref-2)
3. והנה עי' בתוס' סנה' סב: שכתבו דהיכן שנהנה, אע"פ שליכא למפטר משום "בה", מ"מ יש לפטור משום "מלאכת מחשבת". ולכאו' חזינן ש"מלאכת מחשבת" אינו פטור משום שחסר ברצון אלא בידיעה. אמנם איכא למימר דגם מלאכת מחשבת יסודו משום שחסר ברצון, אלא דבעינן רצון גמור טפי משאר איסורי התורה, ולכן לא מהני מה דנהנה לענין שבת. [↑](#footnote-ref-3)