ביסוד דין הפרשת קן סתומה
קטגוריות: ש_ס / מט קינים / קינים - הרב נחמן זילברמן

**ביסוד דין הפרשת קן סתומה**

**א.**

הנה מסכת קינים מיוסדת על דין קן סתומה, היינו קן שלא נתפרש בשעת הפרשתה איזו מן הפרידות עולה ואיזו חטאת, דמבואר בכל המסכת דאין כאן תערובת של חטאת ועולה, אלא יכול הכהן להקריב איזו שירצה לעולה ואיזו שירצה לחטאת, וראוי לברר מהות הקדש זה.

בראשונים פ"א מ"ד הביאו מימרא דר' חסדא בעירובין לז. ועוד מקומות, דאין הקינים מתפרשות אלא בשעת לקיחה או בשעת עשייה, היינו שאין הפרידות שבקן יכולות להתפרש זו חטאת וזו עולה, אלא או ע"י בעלים בשעת לקיחה, או ע"י הכהן בשעת הקרבה, וילפי' לה ביומא מא. מדכתיב גבי לקיחת האשה ולקחה וגו' אחד לחטאת ואחד לעולה, וכן גבי הקרבת כהן כתיב ועשה אותם הכהן אחד לחטאת ואחד לעולה, משמע דדווקא בב' זמנים אלו מועיל פירוש הקן, אבל אם עמד הבעלים אחר לקיחה ואמר זו חטאת וזו עולה אין אמירתו כלום.

והנה בחולין כד. מבואר דקינים אינם מתפרשות אלא בשם היינו באמירה ולא בגורל, והיינו שאם לקח ב' אבנים וכתב על א' חטאת ועל א' עולה והניח על ב' הפרידות אינו מועיל, ועפי"ז פרכי' שם גבי שני שעירי יוה"כ דבהם מועיל גורל כמבואר בקרא, א"כ אם בקינים שאין מועיל גורל מועיל שם, כ"ש שבשעירים שמועיל גורל יועיל שם, ומשני' דילפי' מקרא דדווקא גורל מהני. וצ"ב מנ"ל לגמ' שאין מועיל גורל בקינים עד שהוקשה לה על שעירים.

והנה ברש"י שם כ' דהא דבקינים מהני שם, הוא מדכתיב מוצא שפתיך תשמור. וברשב"א שם הק' דא"כ אמאי אמרי' דאין הקינים מתפרשות אלא או בלקיחה או בעשייה, הרי גם אם פירש אחר לקיחה שייך טעמא דמוצא שפתיך תשמור.

לכן כ' הרשב"א דכוונת הילפותא לדינא דאין הקינים מתפרשות אלא בלקיחה או בעשייה, היינו שיתפרש דווקא באמירה בשעת לקיחה או עשייה, ועפי"ז ביאר מנא ידעי' דגורל אין מועיל בקינים, דגם זה נלמד מדינא דאין הקינים מתפרשות וכו', דמבואר דמועיל דווקא לקיחה או הקרבה ולא גורל. ודבריו צ"ב איך משמע מילפו' זו דולקחה ועשה דאיירי דווקא באמירה בשעת לקיחה ולא בגורל בשעת לקיחה.

ואשר נראה בזה, דבילפו' זו דאין הקינים מתפרשות אלא בלקיחה או בעשייה מבואר גדר חדש ביסוד דין קן סתומה, דאין כוונת ילפותא זו לומר דישנם ב' זמנים לפרש - לקיחה והקרבה, אלא כוונת הילפותא דיש ב' אופנים להקדיש קן - סתומה ומפורשת, והיינו דנלמד מקראי דקן שנתפרשה בשעת לקיחה היינו בשעת חלות ההקדש דידה, א"כ דין ההקדש שחל עליה מעיקרא הוא דין קן מפורשת, אבל קן שלא נתפרשה בשעת הפרשה, א"כ דין ההקדש שחל עליה הוא דין קן סתומה, ומעתה אינה יכולה להשתנות עוד להיות קן מפורשת, דצורת ההקדש שלה היא שתעמוד בסתימותה בדווקא עד שעת הקרבה, ויוכל הכהן להקריב איזו שירצה לחטאת ואיזו שירצה לעולה, ואם יבוא לפרש אחר לקיחה, א"כ הוי כמשנה מקדושה לקדושה, דמשנה מקדושת קן סתומה לקדושת קן מפורשת.

ולפי"ז יתבארו דברי הרשב"א דס"ל דלקיחה היינו אמירה בשעת לקיחה ולא גורל, דדווקא באמירה נמצא שההקדש מיסודו היה הקדש דקן מפורשת, דמתחילה לקח פרידה לחטאת ופרידה לעולה, והרי מתחילתן הוקדשו ב' הפרידות כב' הקדשות נפרדין בלי שום שייכות זל"ז, אבל בגורל אפי' בשעת לקיחה אין כאן הקדש דקן מפורשת, דצורת ההקדש היא, לקיחת זוג יחד ע"מ שהגורל יפרש איזו חטאת ואיזו עולה, וא"כ עצם לקיחתן יחד קבעה בהם שם קן סתומה, וביתר ביאור דיסוד החילוק בין סתומה למפורשת הוא, דמפורשת הוא כב' הקדשות נפרדין, וסתומה הוא הקדש אחד על זוג שיעמדו שניהם יחד לחטאת ועולה, ולכן בגורל אין כאן צורת לקיחת ב' פרידות נפרדות אלא לקיחת זוג שהטלת הגורל תבררם וכבר חל דין סתומה בהם.

**ב**

בפ"א מ"ד אמר ר' יוסי