שיעור לא סימן קעו
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / אורח חיים / סימן קסו עד סימן רא - ברכות

![](data:image/gif;base64...)![](data:image/gif;base64...)

**שיעורי הלכה**

**שיעורים מפי מו"ר**

**הגאון רבי רפאל צבי ובר שליט"א**

**הלכות ברכות**

**שיעור לא**

**~ סימן קעז סעיף א ~**

## [סימן קעז סעיף א] דברים הבאים בתוך הסעודה, אם הם דברים הבאים מחמת הסעודה דהיינו דברים שדרך לקבוע סעודה עליהם ללפת בהם את הפת, כגון בשר ודגים וביצים וירקות וגבינה, ודייסא ומיני מלוחים, אפילו אוכלם בלא פת אין טעונין ברכה לפניהם דברכת המוציא פוטרתן, ולא לאחריהם דברכת המזון פוטרתן.

### פת פוטרת מה שבא ללפת את הפת ומה שבא לשובע

ומבואר בשו"ע שדברים שהדרך לקבוע עליהם סעודה הרי הם נפטרים בברכת הפת. והנה בביאור הלכה (ד"ה ללפת) הוסיף שאף שאר דברים שבאים למזון ושובע אין מברכים עליהם בתוך הסעודה. ועיין בשעה"צ (ס"ק ב) שכתב דלשון השו"ע דחוק קצת שכתב רק את הדברים שמלפתים את הפת.

ובאמת יש חילוק בין שני הדברים, דהדברים המלפתים את הפת נפטרים מדין 'עיקר וטפל', דכיון שהם טפלים לפת א"צ לברך עליהם, אמנם שאר דברים הבאים לשובע אינם נפטרים מדין 'טפל', אלא שברכת 'המוציא' כוללת את כל הדברים שבסעודה וכל מה שהוא חלק מן הסעודה נפטר בברכת המוציא.

### האוכל פת רק כדי לפטור את שאר המאכלים

והנה כתב המשנ"ב (ס"ק ג) בשם האחרונים דיש להסתפק במי שאוכל פת רק כדי לפטור את שאר המאכלים, אם בזה הפת פוטרת את שאר המאכלים, ודעת המג"א שאם אוכל את הפת רק כדי לפטור את שאר המאכלים, אינו פוטר את שאר המאכלים כי לא שייך לומר שהם נטפלים לפת.

ולכאורה נראה שסברת המג"א תלויה בהנ"ל דדבר שהוא נפטר ע"י הפת מדין עיקר וטפל, י"ל שאינו פוטר אלא אם יש חשיבות לאכילת הפת, אך אם אוכלו רק כדי לפטור את שאר המאכלים י"ל שהמאכלים לא יהיו טפלים לפת, אך דבר שנפטר ע"י הפת משום שהוא חלק מהסעודה, אין סברא לחלק משום שהוא אוכל את הפת רק כדי לפטור את שאר המאכלים, דסו"ס כיון שהוא מברך על הפת הרי הוא פוטר את שאר המאכלים דכולם נעשים חלק מן הסעודה. אך יל"ע מסתימת דברי המשנ"ב בזה.

והנה מסקנת המשנ"ב שכיון שיש ספק אם האוכל פת רק כדי לפטור שאר מאכלים אי מהני, לכן ראוי שלא להיכנס לספק ולא יברך על פת רק כדי לפטור את שאר המאכלים. ובשעה"צ (ס"ק ד) ציין לדברי המגן גיבורים שתירץ את דברי האבן העוזר. והנה באבן העוזר הקשה על דברי המג"א בהתוס' בברכות (לח, א ד"ה לחם) שהסתפק על ה'נילי"ש' שאוכלים בפורים והיה ספק אם צריך לברך עליו המוציא, וציוה הר"מ לברך המוציא על הפת תחילה. והוכיח מזה האבן העוזר שאפילו אם בירך על הפת רק כדי לפטור את שאר המאכלים הרי זה פוטר ודלא כמו שצידד המג"א. אמנם במגן גיבורים דחה ראייתו מדברי התוס' דשמא שם מיירי באופן שרצה לאכול גם את הפת, ולכן הוא פוטר את שאר המאכלים בברכתו. עוד כתב ליישב באופן אחר דבאופן שמברך על הפת ודעתו להדיא לפטור את שאר מאכלים מהני, אף אם אוכל את הפת רק בשביל כך, אך כשאוכל בסתמא אינו פוטר אלא אם כן הוא רוצה באכילת הפת. ולפירוש זה יוצא חידוש לדינא שאם כיון להדיא לאכול את הפת כדי לפטור את שאר המאכלים מהני, אפילו אם אוכלו רק בשביל כך.

ומצינו כעין זה בערוך השולחן (סעיף א-ב) דכתב שיש ב' עניינים שבהם א"צ לברך על מה שבתוך סעודתו, האחד מה שהפת פוטר והיינו המאכלים שאוכלים פת עמהם והפטור הוא משום עיקר וטפל, והשני הוא מה שברכת המוציא פוטרת והיינו כל שבאים לשם אכילה ושביעה, וכתב דלפי"ז אף אם אין חפצו לאכול הרבה פת בסעודה זו ואוכל מעט פת נפטרים המאכלים מברכה ע"ש עוד. ומבואר מדבריו כנ"ל דכיון שיש דין שכל מה שאוכל בסעודה הוא נפטר משום שהוא חלק מהסעודה, א"כ אין סברא לחלק משום שאכל את הפת רק כדי לפטור את אותם מאכלים.

וגם בתהילה לדוד (ס"ק א) מבואר כעין הנ"ל אך כתב שיש חילוק בזה שאם הוא אוכל מעט פת ובא לפטור בזה דברים שבאים למזון ולשובע הרי זה פוטר אף דאכל מעט פת רק עבור זה, אך אם רוצה לפטור בברכתו דברים שהדרך ללפת את הפת, בזה מהני שיפטור את עצמו בפת רק אם הוא רוצה באכילת הפת עצמה, דבלאו הכי לא נעשו אותם מאכלים 'טפלים' לפת, שהרי הוא אוכל את הפת רק בשביל לפוטרם ע"ש.

ולעניין הלכה בכוונת המשנ"ב יל"ע שכתב בשעה"צ לעיין בדברי המגן גיבורים, ואפשר שנתכוין דלתירוצו של המגן גיבורים יוצא שכל שנתכוין בברכתו לאכול את שאר המאכלים הרי זה נפטר בברכת הפת. וכן כתב באגרות משה (חלק ד סימן מא) כדבר פשוט שהעיקר לדינא שאם אכל פת כזית הרי הוא פוטר את שאר המאכלים שאוכל בסעודה, לדעתו הוא אפילו אם לא מתכוין לפטור את שאר המאכלים [אמנם בפחות מכזית פשיטא ליה שאינו פוטר אף אם נתכוין לאכול עוד מאכלים בסעודתו ע"ש].

עוד מבואר במשנ"ב דבשבת ויו"ט שיש מצוה לאכול כזית פת, בזה לכו"ע אם אוכל מעט פת הוא פוטר את שאר המאכלים, דכיון שיש לו חיוב לאכול את הפת הרי שאר המאכלים נטפלים לפת.

### ברכה על סלט פירות ['קומפוט'] בסעודה

הנה בתהילה לדוד (שם) כתב חידוש גדול שיש כלל חדש שכל מה שרגילים לאכול בתוך הסעודה לא מברכים עליו [ואפילו שלא בא לקינוח ולמזון, או שהוא טפל לפת], אמנם בשעה"צ (ס"ק ז) משמע דלא כדבריו שכתב שם שאפילו במקומות שרגילים לאכול פרות מבושלים בסוף הסעודה דמסתברא דלא חשיב כדברים הבאים מחמת הסעודה, הרי מבואר שאף שרגילים לאכול אותו בתוך הסעודה אם אינו בא למזון ולשובע צריך לברך עליו.

אמנם באורחות רבינו (חלק א עמוד פא) הביא שהחפץ חיים בסוף ימיו נהג שלא לברך על 'קומפוט' שאכל בסוף הסעודה, וביאר שם טעמו דכיון שהיה רגילות לאכול ממנו בכל סעודה הוי ליה כדברים הבאים מחמת הסעודה, אך נראה דאין לחוש למעשה זה כיון שבשעה"צ משמע להדיא שיכול לברך אפילו אם יש רגילות לאוכלו בסעודה. וכן הביאו בשם החזו"א (בספר דינים והנהגות פרק ו אות ז) שהורה לברך על ליפתן בסוף הסעודה אף שיש רגילות קבועה לאוכלו בסעודה.

### תבשיל בשר עם פירות וכדומה

במשנ"ב (ס"ק ד) הביא דבכמה אחרונים משמע שאפילו אם בשלו את הפירות עם הבשר דצריך לברך עליהם, דאין הפירות נעשין טפלים לבשר, אמנם הביא שהחיי אדם כתב לא לברך עליהם, וטעמו משום שהפירות טפלים לבשר. עוד הביא שם מהיד הקטנה שכתב טעם אחר לא לברך על אותם פירות כי אותם מאכלים באים למזון ולשובע. ומסקנת המשנ"ב דלכתחילה יקח פרי חי ויברך עליו, או שיאכל מעט מהמאכל עם פת בתחילה ובסוף וכמו שיבואר בהמשך הסעיף [ואף שיש בזה מחלוקת וכמו שיבואר לקמן, מ"מ כדי להחמיר לפי אותם שיטות טוב לעשות כן].

### ברכה על ירקות בתוך הסעודה

כתב המשנ"ב (ס"ק ה) חידוש גדול מאוד שהאוכל ירקות בתוך הסעודה כגון חזרת וקישואין ומלפפונים חיים דצריך לברך עליהם בתוך הסעודה. וכהיום נהגו בכל מקום שלא מברכים על ירקות בתוך הסעודה.

ולבאר מנהג העולם נראה להקדים דהנה התוס' בפסחים (קטו, א ד"ה והדר) הביאו מהרב יוסף טוב עלם שהמברך על הכרפס יכוין בברכתו לפטור את המרור שאוכל בתוך הסעודה. אמנם בתוס' שם חלקו שא"צ לכוין לפטור את המרור משום שהמרור אינו טעון ברכה דהוי כדברים הבאים מחמת הסעודה שאינם טעונים ברכה דברכת הפת פוטרתן. ומצינו בזה שיטה שלישית והיא דעת המרדכי בפסחים שם וכ"כ הרבינו יונה בברכות (כט, ב מדפי הרי"ף) דהטעם שאין צריך לברך על המרור בסעודה הוא משום דכתיב 'על מצות ומרורים', והתורה אמרה שהמרור חלק מהסעודה והוא טפל לפת.

ונראה שהמשנ"ב ס"ל שנחלקו הראשונים בדין זה דלדעת התוס' א"צ לברך על ירקות שבסעודה, ולדעת המרדכי והרבינו יונה, וכן דעת ר' יוסף טוב עלם צריך לברך על ירקות שבסעודה, ומש"כ המשנ"ב לברך עליהם בסעודה הוא כדעת הראשונים שמברכים על ירקות שבסעודה. אכן לולי דברי המשנ"ב נראה יותר דבעלמא כו"ע מודו שא"צ לברך על ירקות שבסעודה, והכא שאני דכיון שאינו רוצה לאכול את ירקות כחלק מסעודתו, אלא כי הוא מחוייב באכילת המרור, לכן אין אכילה זו נחשבת כחלק מסעודתו. ומשום כך הצריך ר' יוסף עלם לברך, וכן המרדכי היה צריך לטעמא ד'על מצות ומרורים', דאף דבעלמא האוכל ירקות בתוך סעודתו אינו מחוייב הכא שאוכלם רק מחמת חיובו אינו חלק מסעודתו ולכן צריך לפוטרו בברכת הכרפס, או משום קרא ד'על מצות ומרורים'.

ולפי"ז יוצא דלדעת כל הראשונים אם אוכל ירקות כחלק מן הסעודה אינו צריך לברך עליהם בתוך הסעודה, כיון שהם נפטרים בברכת הפת. אמנם גם לדעת המשנ"ב שכתב לברך על ירקות נראה שכל זה הוא בזמנו שהיו הירקות נדירים והיה חשיבות באכילתן בפני עצמן, ולכן כתב לברך עליהם בפני עצמם, אך בזמנינו דאין חשיבות כל כך לירקות והם נטפלים לסעודה, נראה דאף לדעת המשנ"ב אינו צריך לברך עליהם בפני עצמם כי הם נפטרים בברכת הפת.

### הברכה על ה'סימנים' בליל ר"ה

ויש נפק"מ בין שיטות הראשונים הנ"ל בליל ר"ה שנהגו לאכול סימנים בתוך הסעודה, דהנה פשוט שהאוכל תפוח בדבש וכדומה שהם דברים שאינם באים כלל לשובע ודאי צריך לברך עליהם אפילו בתוך הסעודה וכמבואר להדיא במשנ"ב (סימן תקפג ס"ק ג), דהוי כקינוח סעודה, אך יש לדון במי שאוכל 'סימנים' שהם ירקות הנאכלים בסעודה [וכגון 'רוביא'], דהנה לדעת התוס' ודאי אין צריך לברך עליהם כי כל הירקות הם כדברים הבאים מחמת הסעודה, אך לדעת ר' יוסף עלם והמרדכי לא מיבעיא לפי פירוש המשנ"ב שנקט שכל ירקות צריך לברך עליהם בסעודה, דנראה שצריך לברך עליהם, אלא אפילו לפי מה שהתבאר בדעת המרדכי ור' יוסף עלם, דרק על המרור צריך לברך משום שהוא אוכלם מחמת חיובם וה"נ הרי כיון שהוא אוכל את אותם סימנים רק מחמת המנהג, וא"כ צריך לברך עליהם בסעודה. והמדקדקים בזה יכולים ליקח דבר שברכתו בורא פרי האדמה שאינו חלק מהסעודה וכגון 'בננה', ולברך עליה בורא פרי האדמה ובזה יפטור את שאר המאכלים.

**הדינים העולים:**

1. האוכל פת הוא פוטר את כל מה שנלפת לפת, וכן את כל מה שבא למזון ולשובע.
2. המג"א חשש שהאוכל פת רק כדי לפטור את שאר המאכלים אינו פוטר, אך נראה להלכה שאם מכוין בברכתו לפטור את שאר המאכלים מהני.
3. המנהג לברך על קומפוט בתוך הסעודה אפילו אם הוא אוכלו בקביעות בסעודתו [ודלא כתהיל"ד].
4. האוכל תבשיל של בשר עם פירות א"צ לברך על הפירות משום שהוא טפל וי"א משום שהוא בא למזון ולשובע.
5. כתב המשנ"ב לברך על ירקות בתוך הסעודה אך המנהג בזמנינו לא לברך כי אין לזה חשיבות בפני עצמו והא חלק מהסעודה.
6. י"א שצריך לברך על המרור בליל הסדר ויכוין לפוטרו בכרפס וי"א שא"צ כי הוא מחמת הסעודה וי"א דמשום שהתורה אמרה שעל מצות ומרורים יאכלוהו נעשה חלק מהסעודה.
7. האוכל סימנים בליל ר"ה מדברים שבאים מחמת הסעודה נראה דתלי במחלוקת הראשונים אם צריך לברך עליהם וטוב להחמיר ולפטור ע"י בננה וכדומה.