מראי_מקומות_שב_ט-סוף
קטגוריות: שו_ע / אורח חיים / הלכות שבת - הרב יהושע ננקינסקי

**שב ט-סוף**

**ס"ט**

★בעור "אין שרייתו זהו כיבוסו", יל"ע במנעל מעור אבל תפור בחוטים האם כלפיהם שייך שריתו זהו כיבוסו.

★בגד "יש בו שריתו זהו כיבוסו" והקשו הראשונים מביצה יח: "נדה מערמת וטובלת בבגדה", וכן מיומא עו: ונאמרו בזה כמה תירוצים.

1. דרק בגד מלוכלך אמרינן שריתו זהו כיבוסו [תוס' שבת קיא.].
2. דבביצה ויומא שנכנס למים דרך לכלוך ולא דרך ליבון [תוס' זבחים צד].
3. דרק בבגד פשתן אמרינן שריתו זהו כיבוסו [מהר"ם מרוטנברג בטור].
4. יש בגדים שמתכבסין מהרה ואמרינן שריתו זהו כיבוסו, ויש בגדים שצריכים טורח בכיבוסן [תו"י יומא עז:].
5. ליראים, אפילו בגד נקי ואפילו דרך לכלוך אמרינן שריתו זהו כיבוסו, ובביצה מיירי בבגד עור.
6. הרמב"ם לא מביא "שריתו זהו כיבוסו" [עיין שעה"צ נג שתמה בזה].

וע"ע ב"מרכבת המשנה" [כב-יח], ובנשמ"א [כב-ד] דמחמת המשנה בביצה מוכח דלא כרבא **ולא אמרינן שריתו זהו כיבוסו.**

וע"ע בגר"א הכא "והרמב"ם ע"כ סובר כתירוץ א' של תוס' וכיש מתירין דכאן וכו'".

★בפמ"ג [א"א-כ]- לתירוץ א' דס"ל דרק בגד מלוכלך אמרינן שריתו זהו כיבוסו.

לפי"ז בגד מלוכלך גם דרך לכלוך [לנגב ידיו] יאסר.

וע"ע בביאה"ל דדן דגם לתירוץ א' אפשר דשרי דרך לכלוך.

וע"ע אבנ"ז [קנט-יב].

★י"ל מהו עור רך ומהו קשה.

★בביאה"ל –

א. דלרש"י עור רך נאסר מדאוריתא, ועור קשה שרי.

ב. לרמב"ם עור קשה נאסר מדרבנן.

ג. לשאילתות עור קשה נאסר מדאוריתא.

וע"ע בגר"ז [יט] דנקט דאיסור כיבוס בעור הוא רק דרבנן.

★ולגבי כיבוס בנילון וגומי דנו אחרוני זמננו האם הוי כעור ואסור, או כעץ ושרי, וא"כ נפק"מ לרחצת פיטמת בקבוק וכפפות גומי.

★בענין סחיטה בשיער שנאסר מדרבנן, בביאה"ל מצד מלבן, [ולכן גם הולך לאיבוד נאסר].

וע"ז בחזו"א [נו-ה].

וע"ע משב"ז [שכו-יב] דבשיער אדם לא שייך כיבוס וליבון.

וע"ע במג"א [שכ-כג] דנקט שהאיסור מצד מפרק.

★בביאה"ל ד"ה "שיש עליו" מביא דעת הגר"א בדעת השו"ע דבגד שאין עליו לכלוך נאסר לשרותו [והא דנקט בגד שיש עליו לכלוך ל"ד].

ומה שהתיר [שיט-י] לסנן מים במשמרת ע"ש בביאה"ל שהביא תו"ש "דכיון שהוא עשוי לכך".

וע"ע בגר"ז [שיט-כג].

★בהמשך דבריו "ועין ביאור הגר"א שכתב דהנכון כדעה ראשונה אם אינו מתכוון" יל"ע האם בלי כונה שרי בכל גווני או רק בגד נקי שרי באינו מתכון.

**ס"י**

★ברמ"א "ויש שכתבו דאין לחוש לזה וכו'".

בח"א [כב-ב] העתיק דברי השו"ע ש"טוב להזהר".

★מותר ליתן מים על מ"ר שבארץ [מ"ב סקנ"ו] ויל"ע מצד איסור הדחה.

**סי"א**

★"אבל לא במפה שמקנחים בה ידים שלא יעשה כדרך שהוא עושה בחול ויבוא לכבס המפה".

בתהל"ד מקשה "שמותר להניח בגד ע"ג מכה שיש בה דם" [שכח-מח], וי"ל.

★בביאה"ל גבי קינוח בזנב הסוס דן מצד מוקצה, ויל"ע מצד איסור השתמשות בבע"ח.

ואולי שימוש בבע"ח שאפשר לעשותו גם שימות הבע"ח לא נחשב שימוש בבע"ח, רק לעלות עליו ולסמוך עליו דלאחר מיתת הבע"ח א"א אז נחשב שמשתמש **בבעל חי**, משא"כ הכא.