10. טרימא ומאכל שנשתנה
קטגוריות: ש_ס / א ברכות / ברכות - הרב מאיר קאופמן / כיצד מברכין / שיעורים

כ"ו סיון ע"ד

**סימן י'**

**בדין טרימא ומאכל שנשתנה**

**א]שיטות הראשונים בביאור דין טרימא**

**ב]בטעם החיסרון דדבר שנשתנה**

**ג]בהא דלר"א שמי פירות זה לא זיעה לא חשיב שינוי ובדין מי שלקות**

**ד]במחלוקת אמוראים בברכת הקמח**

**ה]בהא דפת קטנית ברכתו שהכל**

**ו]סיכום השיטות והאם בדיעבד יצא בברכת האדמה**

**ז]בדין נשתנה לגריעותא לגבי ברכת מזונות**

**ח]בדין דבר שנשתנה וברכתו שהכל וחזר להיות סיבה לברך האדמה**

**שיטות הראשונים בביאור דין טרימא**

א]הגמ' ברכות ל"ח. אומרת אמר ליה ההוא מרבנן לרבא טרימא מהו אמר ליה חשילתא ודאי קאמרת ואדכרתן מילתא הא דאמר רב אסי האי תמרי דתרומה מותר לעשות מהם טרימא ואסור לעשות מהן שכר והלכתא תמרי ועבדינהו תרומה מברכין עליהו בורא פרי העץ מאי טעמא במילתיהו קיימי כדמעיקרא ע"כ ועיין רש"י שביאר שהכונה תמרים שנתמעכו והגמ' מוכיחה שכיון דמבואר דבתרומה מותר לעשות כזה דבר דהינו שזה במילתיה קאי א"כ גם לענין ברכה לא נשתנה ברכתו ועיין רש"י שכתב שמדובר שזה נתמעך קצת וכן העתיקו כמה ראשונים וכתב התרומת הדשן סימן כ"ט דמשמע שאם זה נתרסק לגמרי ברכתו שהכל אמנם כתב הב"י דברמב"ם מבואר שגם אם עשה את זה כמו עיסה דהינו שזה נתרסק לגמרי בכל אופן ברכתו העץ וע"ש דכתב דה"ה אם נתמעך לגמרי אמנם האחרונים כתבו שיש מקום לחלק דבנתרסק לגמרי אבל תואר הפרי קיים ברכתו העץ אבל בנתמעך עד שאין תואר הפרי קיים כה"ג ברכתו שהכל ויש שדנו שזה גם מה שרש"י בא לאפוקי אם זה נתמעך לגמרי עד שאין תואר הפרי קיים ובמג"א וכן במ"ב מבואר שעיקר החיסרון שאין תואר הפרי קיים אמנם הגרעק"א הביא מהפרישה שמדובר עד שזה נימוח כמו משקה ורק כה"ג יש חיסרון של מאכל שנשתנה והנה מתבאר שיש ארבע דרגות א. נתמעך קצת שבזה לכו"ע לא נשתנה ברכתו ב.נתרסק לגמרי אבל תואר הפרי קיים שבזה פשטות רש"י שנשתנה ברכתו אמנם קי"ל שאין להחמיר בזה ג. נתמעך לגמרי עד שאין תואר הפרי קיים ד. אם זה נימוח כמו משקה דבשני מקרים אלו דעת הב"י שלא הוי שינוי והרמ"א כתב להחמיר דהוי שינוי ועיין במ"ב שזה רק בתור חומרא [והיה מקום לומר שזה רק לגבי ברכה לבטלה אמנם המ"ב כתב להחמיר גם לגבי לברך ברכה אחרונה שראוי לברך על שני דברים] והנה באמת ברמב"ן בחולין וכן הוא בחידושי הרשב"ץ כאן מבואר שגם בנימוח לגמרי כמשקה בכל אופן מותר לעשות בתרומה וברכתו העץ אמנם הרא"ה בסוגין כתב שאם זה נתרסק עד שאין תואר הפרי קיים חשיב שינוי ואסור בתרומה וכן לענין ברכה והוכיח כן מלשון הגמ' שרק אם במילתיה קאי ולא אם זה נתנה לגמרי אמנם מדבריו מבואר באמת רק כאופן האחרונים שאין תואר הפרי קיים כלל

והנה עיין תרוה"ד שהקשה מהאי הומלתא דמבואר בגמ' ל"ו: דמברכים על זה בורא פרי האדמה וביאר רש"י שזה נתרסק לגמרי ובפשוטו זה דרגא שאין תואר הפרי קיים וכתב שכל הדין ששינוי זה מפקיע הברכה זה רק אם הפרי לא עומד לכך אבל צורת השימוש בפרי הוא בכזו צורה בזה אין חיסרון של נשתנה וכן עיין מהרי"ק שהקשה מנידון הטור סימן ר"ד אם חבריו לענין חבושים שמרוקחים בדבש דמבואר דנקטו שברכתם העץ ונקט הנ"ל שמדובר שזה נתמעך לגמרי וכתב ששם הדרך להשתמש במבושל ולכאורא כונתו שאז הדרך שזה מתמעך [והב"י כתב שזה דוחק להעמיד דוקא בדברים שדרכם בבישול ומכל זה נקט שכל שינוי לא משנה את ברכתו והמג"א דחק שמדובר שתואר הפרי קיים] ועיין בלשון המ"ב ר"ב סקמ"ד שרק בדבר שרוב אכילתו בצורה כזו ברכתו העץ אמנם הגר"ז סדר ברכת הנהנין פ"ז הכ"ב כתב שכל שזה בכלל דרך אכילתו בצורה זו השינוי לא מפקיע את ברכתו ורק דבר שאין דרך אכילתו בצורה זו השינוי מפקיע את ברכתו [וכן משמעות הגמ' בדין גרגלידא דליפתא ודו"ק]

**בטעם החיסרון דדבר שנשתנה**

ב]והנה עיין חזו"א סימן ל"ג סק"ה ד"ה אמנם, שנקט שנידון הראשונים האם שינוי מפקיע ברכתו וכן האם יש בזה איסור בתרומה יסודו בדין מיחוי אוכלים האם למסקנא זה כמו זיעה או לא שלדעת תוס' בחולין שמיחוי אוכלים זה כמו זיעה ה"ה כאן ברכתו שהכל ואסור לעשות דבר זה בתרומה אמנם לשיטות שכל החיסרון של זיעה זה רק במי פירות ולא במיחוי אוכלים ובאמת גם בנתמחו לא פקע מזה תרומה א"כ אין איסור לעשותו בתרומה וכן לא נשתנה ברכתו עכ"ד ודבריו צ"ע דבפשוטו כל נידון התוס' שם שבמיחוי אוכלים חשיב זיעה זה רק בשינוי שזה נהפך למשקה אבל בנתרסק עד שאין תואר הפרי קיים בזה הגמ' לא דנה כלל שיפקע מזה האיסור וודאי שאין זה נידון הראשונים ועיין רא"ה שכתב להוכיח מהגמ' לקמן שאם פרמינהו פרימא זוטא ברכתו שהכל ומזה למד לנתרסק שאין תואר הפרי קיים. וכי יש צד שבטחינה דק דק פקע מזה איסורי התורה [בעיקר ראיית הרא"ה מפרימי זוטרא יש ראשונים שביארו שזה מדין מבושל ע"ש ברשב"ץ] וכן המהרי"ק שלמד דבר זה מקמח הרי קמח ודאי לא פקע מזה האיסור [אמנם יתכן שמצד שינוי הקמח זה סיבה להפקיע רק כיון שזה עומד להיתקן זה לא נפקע אבל לגבי ברכה דנים מצד המצב של עכשיו] ובהכרח שיש כאן נידון בדיני ברכות שדבר שנשתנה מצורתו המקורית חסר בחשיבותו וברכתו שהכל דדעת רש"י וסיעתו שיש כאן חיסרון חדש בדיני ברכות ולחולקים אין כזה חיסרון אבל לא דנו כאן כלל מצד דין מיחוי אוכלים שפקע מזה שם תרומה וכן ביאר כאן בנחלת דוד.

והנה זה אמת דלשיטות שמיחוי אוכלים זה כמו זיעה א"כ בדרגא זו ודאי שזה אסור בתרומה וכן ברכתו שהכל ובאמת סתימת הפוסקים כאן שהתירו גם בכה"ג משמע שס"ל שדין מיחוי אוכלים זה לא כמו זיעה וכמו שכתב החזו"א אמנם לכאורא לכל האחרונים שהתירו י"ש של חדש מצד שנקטו שמיחוי אוכלים זה כמו זיעה באמת יסברו שבנתמחה עד כדי משקה ודאי ברכתו שהכל והנה היה מקום לומר שבדרגא של מיחוי אוכלים דמבואר בגמ' שללא ריבוי זה לא נאסר באיסורים כה"ג גם למסקנא ודאי שזה חשיב שינוי בתרומה וכן ברכתו שהכל אמנם ברמב"ן מבואר לא כך אלא שגם מיחוי גמור מותר וכנ"ל ורק דבר שהוא זיעה שפקע ממנו שם תרומה נאסר לעשות בתרומה

והנה בפשוטו לשיטות שנתחדש כאן לגבי ברכה שכל שזה נשתנה ברכתו שהכל ה"ה בתרומה זה לא במילתיה קאי ויש כאן איסור מצד ששינה אותו מצורתו דחשיב שהורידו דרגא דהרי חזינן שהגמ' מוכיחה מהא דמותר בתרומה שברכתו שהכל ומבואר שאין סברא להחמיר בברכה יותר מתרומה וכן הוא ברא"ה ועיין ט"ז שהקשה לפ"ז למה הגמ' נקטה דוקא שכר שאסור הרי גם נתרסק שאין תוארו קים אסור ומבואר כנ"ל שנקט שנידון רש"י והראשונים זה גם לגבי תרומה אמנם עיין נהר שלום ובדרך החיים שכתבו לדון שכל הנידון רק לגבי ברכה אבל לגבי תרומה כל שזה לא זיעה אין איסור דהינו שכל סברת רש"י רק בברכה אמנם בפשוטו זה נסתר מהגמ' שמוכיחה מתרומה חזינן שאין סברא שתרומה מותר וכאן אסור אמנם בדבריהם מבואר שהגמ' דנה מצד חיסרון של שינוי שבזה דומה תרומה לברכות אמנם יש עוד מקום לדון מטעם אחר שזה רק סברא מיוחדת לגבי ברכות ורק לכן רש"י כתב נתמעך קצת [ועיין דרך החיים שביאר שיסוד החיסרון בברכות מצד שינוי הטעם וזה לא שיך בתרומה אמנם עיין נחלת דוד לקמן ל"ט. שהוכיח שאין זה החיסרון אלא מצד שאין תואר הפרי קיים]

**בהא דלר"א שמי פירות זה לא זיעה לא חשיב שינוי ובדין מי שלקות**

ג]והנה החזו"א הוכיח כשיטתו שכל הנידון של שינוי רק מצד שפקע מזה שם תרומה דהרי מבואר בגמ' דלר"א שבתרומה לא חשיב זיעה ה"ה כאן ברכתו שהכל חזינן שאין חיסרון מצד שנשתנה ורק בדבר שזה זיעה כי פקע ממנו שם תרומה ולנ"ל צ"ע והנה אם נימא דבדין זיעה זה גם פרי שעומד לסחיטה א"כ א"ש שבזה מצד שינוי אין לדון ורק מצד זיעה אמנם לשיטת הרשב"א שדבר שעומד לסחיטה באמת לא חשיב זיעה ורק ברובו לאכילה חשיב זיעה א"כ צ"ע כנ"ל אמנם לגר"ז לעיל שכאן לא צריך רוב אלא מספיק שהכל נאכל כך א"כ א"ש שהגמ' דנה לגבי כאלו פירות מצד זיעה ועיין יד הקטנה שכתב לבאר עוד דבדבש שזה יוצא מאליו בזה מצד שינוי אין לדון שכיון שזה יוצא מאליו זה עצמו חשיב צורת הפרי וכה"ג יש לדון רק מצד זיעה ע"ש ובמרומי שדה ובמשכנות יעקב סימן צ"ז כתבו שדברי רש"י תלוי במחלוקת ר"י ור"נ לגבי קמח והטעם של זיעה זה נפק"מ גם לר"י ודבר רש"י מצד ר"נ [ועיין משכנות יעקב שביאר את לשון הגמ' והילכתא וכו' וצ"ע שרבא כבר אמר כך קודם וביאר שהיה מקום לומר שזה רבא דס"ל כר"י אבל לר"נ אולי אינו כן ולכן הגמ' אומרת שהדין כאן לכו"ע]

אמנם בפשוטו הביאור שמי פירות לר"א שלא חשיב זיעה הביאור שס"ל שמראש חל על זה תורת פרי בתור המשקה שבו וממילא עד כמה שחל על זה שם פרי מצד המשקה שבו א"כ ביחס למשקה לא היה כאן שינוי ורק כיון שזה זיעה דהינו שבתור משקה לא חל על זה שם פרי ורק בתור חלק מהפרי א"כ חשיב נשתנה ולפ"ז א"ש שלר"א שזה לא זיעה באמת לא חשיב שינוי ולכן הוצרכה הגמ' להגיע למה שזה זיעה ובאמת יתכן שממילא יש כאן גם חיסרון מצד שינוי ויתכן עוד שבאמת כל החיסרון מצד שזה נשתנה דמצד דין זיעה יתכן שלגבי ברכה זה לא חיסרון דגם דבר זה הוא פרי לגבי ברכה וכמו שכתב הרא"ש לגבי שקדים המרים שזה פרי לענין ברכה ולא לענין מעשר אמנם צ"ע על ביאור זה דברש"י ל"ו. מבואר שגם שמן כל הסיבה שברכתו העץ כי עיקר הפרי לזה עומד ומבואר שללא זה אפילו שזה לא זיעה חשיב חיסרון שזה נשתנה אמנם יתכן ששם זה סברא מיוחדת מצד אישתני לגריעותא עיין לקמן ויתכן עוד דבאמת לר"י זתים וענבים זה כמו שאר פירות שהחלות פרי בתור אוכל ולא בתור משקה ורק שכאן שזה עומד לכך, שינוי זה אינו חיסרון משא"כ לר"א שבכל הפירות יש איסור בזה מסתבר שהגדר שהאיסור חל בתור מים ויתכן שזה עומק הנידון ברשב"א בדעת הראב"ד האם לר"א יש חיסרון של יצא מאליו דעד כמה שהגדר שהאיסור מצד השם משקה א"כ לא שיך חיסרון זה ודו"ק

ועיין ט"ז שהקשה ממי שלקות דמבואר בגמ' שברכתם כשלקות והרי הטעם שעבר לפרי ודאי חשיב שינוי ועיין פמ"ג שכתב דלרשב"א שמדובר בדרכם בכך א"ש שכה"ג גם שינוי לא מוציא מתורת פרי וכל הקושיא לרא"ש שגם באין דרכם בכך אמנם אם נימא כגר"ז שכאן מספיק דרך כמו חי ומבושל א"כ יתכן שרק כה"ג דיבר הרא"ש וכדביאר המ"ב דאל"כ הפרי עצמו ברכתו משתנית ועיין מג"א סימן ר"ה סק"ו שכתב שכאן שעיקר הפרי קיים זה עדיף ועיין יד הקטנה סקמ"ח שביאר שהכונה כשיטת הרא"ש שכל הדין מי שלקות שדנים המים טפלים לפרי ולכן אין עיקר הטעם בגלל הטעם שברכתו אדמה ועדין צ"ב [ומדברי האחרונים מבואר שאפילו שזה נאכל רק בתערובת מים יש הסברא שזה דרכו ונפק"מ לקוקוס]

**במחלוקת אמוראים בברכת הקמח**

ד] והנה הגמ' ל"ו. מביאה מחלוקת ר"י ור"נ לגבי ברכת הקמח דר"י אומר שברכתו אדמה ור"נ אומר שברכתו שהכל ורבא אומר שמסתבר כר"י דהרי שמן זה נשתנה וברכתו העץ ור"נ דוחה שכאן אית ליה עילויא אחרינא בפת ובפשוטו מבואר בסוגיא דשינוי זה לא סיבה לשנות את ברכתו ורק ר"נ חידש שכיון שאית ליה עילויא אחרינא בפת זה סיבה שהשינוי יגרום שברכתו שהכל [וכן הוא לשון הגמ' אע"ג דאשתני] אמנם בפשוטו שמן זית חשיב שינוי למעליותא כמבואר בגמ' לעיל שדנה שיתקנו ברכה מיוחדת ובהכרח שרק מצד שזה למעליותא דנה הגמ' שזה לא יהיה שינוי וכן מבואר בתר"י ובמהרי"ק שורש מ"ג ובתוס' שאנץ פסחים ב: ובתוס"ר תחילת פרק אלו עוברין, והגמ' נקטה שקמח חשיב נשתני למעליותא וכה"ג ר"נ הוצרך לסברא שאית ליה עילויא אחרינא בפת וכן ביאר במהרי"ק שזה ודאי מבואר בגמ' שצריך שינוי למעליותא ור"נ הוסיף שאם אית ליה וכו' זה לא עוזר אפילו שזה למעליותא

והנה בעיקר סברת ר"נ לחלק בין שמן לקמח שכאן אית ליה עילויא אחרינא בפת עיין רש"י שכתב ששמן עיקרו עומד שיעשו בו שינוי זה וישתמשו בו משא"כ קמח לא עומד שישתמשו בו בצורה זו ועיין מהרי"ק שורש מ"ג שכתב שלפ"ז בענבים שבישלו אותם שאין עיקר יעודם לשימוש בצורה זו חשיב שינוי אמנם עיין ראשונים שדנו לגבי שכר שכאן לא חשיב אית ליה וכו' דמהשכר אי אפשר לעשות פת ומבואר שעיקר סברת הגמ' כיון שעכשיו עדין זה עומד לשינוי שיעשו ממנו פת אמנם ע"ש שדחו שיתכן שכיון שהשעורים עמדו לפת ועכשיו זה נשתנה שזה לא ראוי לפת זה עצמו סיבה לחיסרון ולכאורא זה על דרך המהרי"ק

אמנם הנה הרי"ף כתב שהלכה כר"נ דאין דרך אנשים לאכול קמח ועיין ראשונים שהקשו דהגמ' הרי אומרת טעם אחר כי זה השתנה ואית ליה עילויא אחרינא בפת והנה עיין רמב"ן ל"ו: שכתב שפלפל לר"ש מה שברכתו שהכל ולא העץ כיון שזה השתנה מרטוב ליבש ואין דרך אנשים לאוכלו וכתב שזה כמו קמח ובפשוטו מבואר מכאן שלמד בכונת הגמ' שמצד שזה לא עומד לאכילה זה לא סיבה שלא לברך אדמה רק שיש כאן שינוי שזה נעשה קמח ולמה שינוי זה הוא סיבה להוריד הברכה כיון שהוא לא עומד לאכילה וכן עיין בגליון התר"י שהביא מהבה"ג שזהו החיסרון בקמח והנה בפשוטו הביאור מה שהגמ' דנה שזה שינוי למעליותא הכונה שכיון שזה כדי לעשות מזה לחם לכן זה סיבה ששינוי זה חשיב למעליותא אפילו שעכשיו זה לא עומד כל כך לאכילה [וסברא זו מבוארת בנחלת דוד ל"ז. ד"ה וראיתי] ובזה ר"נ חידש שכיון שבמצב העכשוי זה לא עומד לאכילה לא רואים את זה כהשתנה למעליותא על שם סופו וממילא החיסרון כי יש כאן שינוי לדבר שאין דרך אנשים לאוכלו וחשיב שינוי לגריעותא וכן מפורש בפסקי הרי"ד [וכן ביאר בנחלת דוד ד"ה ומה] ולפ"ז יש מקום גדול לבאר גם ברש"י שזה ודאי שכל החיסרון של השינוי כאן כי זה שינוי לדבר שלא עומד לאכילה רק הגמ' דנה שזה למעליותא כי סופו ללחם [ובפשוטו זה כונת התר"י בישובו לדברי הרי"ף] וביחס לזה חילק רש"י בין שמן לקמח ודבר זה יש גם בשמן דבמצב זה הרי הוא כמעט ולא ראוי לאכילה כמבואר בנחלת דוד [וכן משמעות לשון רש"י שכתב בד"ה אשתני וגרע ודו"ק]

ועיין רשב"א בסוגין שכתב שכל המחלוקת רק בקמח רגיל אבל בקמח קליות שהוא עומד לאכילה לכו"ע ברכתו אדמה ובפשוטו מצד שכה"ג זה לא דרגת שינוי שזה סיבה שלא עומד לאכילה שירד בברכתו אמנם עיין רא"ה וריטב"א שנקטו שסוגין זה בין בקמח קליות ובין בקמח רגיל ומשמעות דבריהם שזה לא מצד שזה לא ראוי לאכילה אלא עצם זה שאין תואר הפרי קיים הוי חיסרון אמנם מפורש ברא"ה שזה מצד שבכזו צורה הוא לא נאכל אלא מחוסר מעשה דהינו שאית ליה עילויא

העולה מהנ"ל דמבואר בסוגין דבקמח ס"ל לר"נ שיש חיסרון מצד אשתני ואית ליה עילויא אחרינא בפת ודעת רש"י שרק אם עיקר עמידתו לשימוש בצורה זו לא חשיב שינוי ודעת הראשונים שרק כאן כי כה"ג זה לא עומד לשימוש ועיין גר"ז סימן ר"ב סי"ז שכתב שלדעת הראשונים בטרימא שיש חיסרון של נשתנה א"כ זהו החיסרון בסוגין מצד שקמח חשיב שאין תואר הפרי קיים אמנם לדעת הראשונים שאין כזה חיסרון צ"ל שכאן יש סברא מיוחדת כיון שאית ליה עילויא אחרינא בפת דהינו ששינוי למצב שעומד שיתקנו אותו זה ודאי סיבה שיחשב שינוי אמנם בפשוטו הבאינו מהרבה ראשונים שנקטו שכל החיסרון כאן כי זה שינוי לדבר שאין דרך אכילתו כך ורק שכאן יש מעלה שזה עומד לכך ובזה עוזר הסברא של אית ליה וכו' שבכזו צורה זה לא עומד להשתמש ולפ"ז יתכן שגם לדעת רש"י אין יסוד חיסרון סוגין סתם מצד שינוי אלא רק כאן שזה שינוי למצב שלא עומד לאכילה רק שהגמ' דנה שזה למעליותא כי סופו ללחם ובזה נחלקו ר"י ור"נ אמנם המהרי"ק נקט לא כך והנה לפ"ז יש מקום לומר שבקמח קליות אם נימא שזה לא עומד ללחם שבזה לכו"ע חשיב שינוי ולא חשיב למעליותא כיון שזה הרי לא עומד ללחם וזה הפוך מסברת הרשב"א

והנה הראשונים לגבי שכר יש שכתבו שחשיב נשתני לגריעותא דעד עכשיו זה עמד לעשות לחם ועכשיו זה לא ראוי ללחם ולמדו מסוגין ובפשוטו מבואר שנקטו שעצם מה שנשתנה זה סיבה להוריד את ברכתו דכאן הרי זה ראוי לאכילה ור"נ רק ביאר שגם שינוי שעומד למצב זה בכל אופן כיון שלא משתמשים בצורה כזו חשיב שינוי שזה חיסרון וזה כשיטות לכאורא ששינוי מהוי חיסרון אמנם בלשונם משמע שזה רק כאן שזה לגריעותא שזה סוג אכילה גרוע שזה דבר שראוי ללחם והשינוי עשה שזה אכילה לא של לחם אבל אם שניהם זה אותו אכילה ורק שזה נשתנה צורתו בזה יתכן שאין שום חיסרון וכך יותר משמע מדבריהם

**בהא דפת קטנית ברכתו שהכל**

ה]והנה מבואר בגמ' ל"ז. שפת אורז ופת קטנית אם אין ברכתו בורא מיני מזונות ברכתו שהכל ועיין רשב"א שתמה על זה שלמה שלא יהיה ברכתו האדמה אמנם עיין תר"י שכתב שפת קטנית ברכתו שהכל והקשה כנ"ל וכתב לישב בסופו שכיון שדרך אכילתם הוא בצורה כמו שהוא א"כ זה שינוי לגריעותא ולכן ברכתו שהכל עוד כתב לישב שכיון שזה נשתנה למעליותא שזה פת א"כ יצא מכלל פרי וכיון שאין לברך על זה המוציא א"כ מברך שהכל דהרי גם על פת יוצא בשהכל ובביאור כונתו בתשובות חת"ס סימן נ' משמע שהכונה שזה שינוי גדול שזה נהיה מציאות אחרת של פת ובזה פקע ממנו שם פרי וכל שלא מברכים על זה המוציא צריך לברך על זה שהכל ועיקר הסברא מבואר בריטב"א בהלכותיו פ"ב הט"ו ובחידושיו מ: דעל לחם לא יצא בברכת פרי האדמה אלא ששם ביאר כיון שהתורה קראה לזה לחם דהינו שרק דבר שיש לו שם לחם בלשון התורה שזה מחמשה מיני דגן אמנם בלשונו של רבינו יונה כאן מבואר שזה סברא מיוחדת כיון שזה נשתנה למעליותא דמשמע שאם הלחם היה לגריעותא זה לא סיבה דהינו שכיון שיש לו חשיבות מיוחדת שזה לא מעצם גדילתו שזה נהיה שם פת זה סברא שצריך להודות גם על חלק זה וממילא בברכת שהכל שזה כולל את השבח על הכל יוצא משא"כ בבורא פרי האדמה אין התיחסות על חלק זה ולכן זה לא מועיל

והנה עיין גר"ז סי"ז שכתב שלשיטות שכל שינוי זה סיבה שיפקע ברכתו א"כ זה כמו התשובה השניה שכיון שזה שינוי שאין דרכו בזה לכן ברכתו שהכל אמנם לשיטת השו"ע צ"ע ועיין גר"ז שכתב שסובר כמו התירוץ שכיון שזה פת לכן כאן זה גרע וכנ"ל אמנם לפ"ז אם עשה קמח ותבשיל בזה צריך להיות שברכתו אדמה וברא"ש כתוב שגם בזה ברכתו שהכל וע"ש שביאר שכיון שאית ליה עילויא אחרינא בפת לכן השינוי מה שזה נעשה קמח זה סיבה שברכתו שהכל [וכן כתב בפמ"ג] ויש כאן חידוש שגם כזה פת שאין לזה מעלה של חמשה מיני דגן יש החיסרון שאית ליה וכו' ויותר מחודש דהרי מדובר שבישלו ואכלו כך וא"כ זה משמש כמזון אמנם עיין נשמת אדם כלל נ"ב סק"ח הובא בשער הציון סקמ"ד שכתב שכאן שאין זה דרך אכילתו כלל כה"ג גרע וכן משמעות הב"י שביאר את הרא"ש שתבשיל קטניות זה שהכל בנתמעך לגמרי כיון שאין זה דרכו וצ"ע הרי בטרימא נקט שזה לא חיסרון אלא בהכרח כנ"ל שכאן שאין זה דרך כלל לכו"ע זה סברא שברכתו שהכל

**סיכום השיטות והאם בדיעבד יצא בברכת האדמה**

ו]העולה מהנ"ל שלגבי דבר שנשתנה מצאנו בזה כמה דרגות דהינו אם זה נשתנה לדבר שכך דרך אכילתו בזה ודאי לא חשיב שינוי אמנם אם נשתנה לדבר שאין זה דרך אכילתו בזה מצאנו כמה שיטות יש שנקטו שכל שינוי זה סיבה שיפקע ברכתו יש שנקטו שרק באין תואר הפרי קיים נשתנה ברכתו ויש שנקטו שרק בנהפך למשקה נשתנה ברכתו ויש שנקטו שאף פעם לא נשתנה ברכתו אמנם מצאנו שני מקומות שכולם מודים א. קמח וזה או מצד שזה שינוי למצב שאין דרך אנשים לאוכלו כך כמבואר ברמב"ן או שזה סברא מיוחדת כי יש לו עילוי אחרינא בפת ב. פת קטנית וזה או מצד שזה דבר שאף אחד לא עושה שבזה לכו"ע חשיב שינוי או מצד שיש לזה שם פת שזה מעלה מיוחדת שמצריכה שבח שלא נפטר באדמה אלא בשהכל ובפשוטו זה רק במעלה של חשיבות פת שזה עומד למזון ולא שינוי צורה סתם [כגון במבה וכדו'] ג.עיין בה"ל לגבי סוכר שנקט שכונת הרמב"ם שכיון שזה משהו חדש לגמרי ופנים חדשות לגמרי בזה לכו"ע אפילו דבר שזה צורת שימושו אין ברכתו אלא שהכל [אמנם האחרונים האחרים לא נקטו כן בביאור דברי הרמב"ם וכן כל הראשונים הרי חלקו על הרמב"ם]

והנה יש לדון לגבי בדיעבד אם בירך בורא פרי האדמה האם יצא או לא ולכאורא יש לדון שזה תלוי באיזה חיסרון אנו דנים והנה במיחוי שזה סברא שזה כמו זיעה בפשוטו בזה ודאי לא יוצאים כמבואר בשער הציון ר"ב סקנ"ד שזה לא פרי אמנם בחיסרון של רש"י שעצם השינוי זה הפקעה בשם פרי בזה יש לדון שזה רק סברא לכתחילה אמנם יתכן שזה סברא גם בדיעבד וכן משמעות לשון הרמ"א שכתב לברך על פוידלא שהכל אבל אם בירך בדיעבד יצא ומשמע שרק מצד שעיקר הדין דלא כתרוה"ד לכן יצא אמנם לענין החיסרון של אורז מצד שאין זה דרך אכילתו כלל בזה יש מקום גדול לדון שכיון שס"ל שעצם השינוי הוא לא חיסרון אלא רק מצד שזה אין דרכו כלל א"כ יתכן שעיקר החיסרון שזה כמו דבר שדרך אכילתו בצורה אחרת וכמו חי ומבושל ולא שזה חסר בשם פרי וכן לענין קמח לרמב"ן שזה רק חיסרון כאן כי אין דרך אכילתו כך שיתכן שזה חיסרון מצד כמו חי ומבושל והנה השער הציון סימן ר"ח סקמ"ד הביא את החיי אדם שבכל דבר שנתרסק בדיעבד יצא והשער הציון כתב שבדבר שאין דרך אכילתו כך כלל שזה לכו"ע לא יצא יתכן שפה ודאי לא יוצאים אמנם החיי אדם דימה דבר זה לדין המג"א בדבר שזה לא עיקר הפרי ולנ"ל שמעתי לדון שזה לא סתירה לרמ"א ששם שחשש לרש"י זה סיבה שלא יצא כלל משא"כ כאן אמנם לגבי הסברא של רבינו יונה של פת קטנית שזה שם לחם בזה מסתבר שלא יוצא שהרי יש כאן שבח שלא שיבח רק יתכן שזה לא ברכה לבטלה דהרי שיבח על חלק ואכמ"ל וצ"ע

**בדין נשתנה לגריעותא לגבי ברכת מזונות**

ז]עיין פמ"ג שהקשה על רבינו יונה שכתב שפת קטנית זה שהכל כי אין זה דרך אכילתו הרי פת דוחן לרבינו יונה זה מזונות ובהכרח שזה דרך אכילתו וא"כ למה כתב הרי"ף שזה שהכל וכתב שזה תלוי במנהג המקומות ומבואר מדברי הפמ"ג דנקט שגם לגבי מזונות יש החיסרון של אשתני לגריעותא אמנם מסברא כל החיסרון כמבואר בלשון רש"י שזה לא חשיב פרי אבל כאן שלא צריך פרי זה לא חיסרון וכן ביאר בנחלת דוד ל"ז. לגבי פת אורז ע"ש ועיין מג"א סימן ר"ח שלא יוצא על דיסא ברכת המזון כי זה נשתני לגריעותא ועיין הגהות הגר"ח צאנזר שהוכיח מדיסא שבמזונות אין כזה חיסרון [אמנם הנחלת דוד לעיל ל"ו. כתב ששם שזה לא גריעותא כל כך זה לא חיסרון] אמנם לכאורא יש להקשות מתוס' שדנו על שכר שלא מברכים מזונות מצד שזה שינוי לגריעותא כיון שיש לו עילוי אחרינא בפת ומבואר בדבריהם שנקטו סברא זו גם לגבי מזונות והנה באמת הרבינו יונה והרא"ש בתשובות והתוס' שאנץ כתבו סברא זו רק לגבי אדמה ולא לגבי מזונות אמנם פשטות תוס' לא משמע כך אמנם אם נימא שכל קושיתם שזה לא זיעה כי נשתני למעליותא ותירצו שזה לגריעותא וממילא זה זיעה א"כ א"ש שבאמת אין כונתם לדין שינוי הרגיל אלא שממילא זה כמו זיעה שלא חשיב מין דגן וצ"ע בזה

**בדין דבר שנשתנה וברכתו שהכל וחזר להיות סיבה לברך האדמה**

ח]יש לעיין קמח שנשתנה וברכתו שהכל אם החזירו למצב שזה דרך אכילה האם עכשיו ברכתו האדמה או שכיון שכבר פקע מזה שם פרי לא שיך שיחזור אליו שם פרי והנה מסברא יש מקום גדול לדון שלרש"י שהחיסרון מצד השינוי שזה הפקעת השם פרי בזה הוא לא חוזר להיות פרי משא"כ לראשונים שזה רק בגריעותא או שאין זה דרך בזה הוא רק חיסרון מצד שחשיב אין דרך אכילתו וזה לא חסרון בשם פרי ובזה ודאי שזה יחזור לשם פרי ועיין משכנות יעקב סימן צ"ז שכתב שכיון שפקע מזה שם פרי זה לא יחזור להיות פרי ובזה ביאר הרמב"ם בסוכר שכיון שכשהסוכר יצא למים אין זה דרך אכילתו עד שיעשה סוכר א"כ פקע מזה שם פרי וזה לא חוזר אמנם בדברי התר"י לגבי פת קטנית מפורש שקושיתו במצב שעשה מזה פת שעכשיו זה יהיה אדמה אבל הבין שכשזה קמח שזה לגריעותא א"ש שזה שהכל אמנם יתכן שזה רק לשיטתו שכל החיסרון בנשתנה לדבר שאין דרך אנשים שזה חיסרון כמו חי ומבושל וצ"ע

]עיין מנחת שלמה סימן צ"א שכתב לדון שדבר שעומד לשנותו שיפקע תואר הפרי אבל יאכלו אותו רק בתור תבלין בזה תמיד חשיב שינוי אמנם כתב שזה נסתר מבשמים שמפורש בברכתו האדמה אמנם עיין וזאת הברכה שכתב שיש עדין מקום לדון שבדבר שראוי לאוכלו כמות שהוא ועומד לשנותו להשתמש בתור תבלין שזה סוג דבר שלא סיבה לשם אוכל בזה חשיב שינוי שמפקיע תואר הפרי ובפשוטו יש להוכיח מסוכר שמבואר שדנו שכיון שעומד לכך לא חשיב זיעה וכן אין כאן נידון של שינוי אוכלים