חזקה ביצאה שעה אחת מחזקתה ב
קטגוריות: ש_ס / מא חולין / חולין - הרב ישעיה הלברשטט / חזקה ורוב

**חזקה ביצא שעה אחת מחזקתה [ב']**

**א. הנה** הפמ"ג (משב"ז פ"א ס"ק ג') כתב דכל יסוד הרשב"א (בחידושיו י"א. ובתוה"ב ג' ו) הר"ן והרא"ה דכאשר יצאה מחזקתה שעה אחת, שוב אין דנים בה חזקה כלל, הוא בדוקא כגוונא דמצא סירכה ומכה שהגלידה, דכל התורת חזקה היא אינה מראיה ודאית, אלא היא חזקה מכח רוב.

וכן מדוקדק קצת בדברי הרשב"א והר"ן דכתבו יסוד זה תוך כדי דברי הר"ש ורבינו יונה, **וכן** מוכח במשמרת הבית שם דבתחילת דבריו לענות בנידון זה, הביא כל דברי התוס' דהיא חזקה שאינה מבוררת וכו', ולכאו' מה ענינו לנידון זה, וביותר מוכח מסו"ד דהשיג שם על מש"כ הרא"ה בתחילת דבריו, דבאמת יש סברא דראוי לדון חזקה אע"פ שיצאה שעת אחת, כיון דהנידון הוא על השעה שבינתים, ועל זה השיב הרשב"א בזה"ל מ"ש דהנכון[[1]](#footnote-1) שמעמידין הבהמה בחזקת כושר עד זמן שאפשר, כבר אמרו מגדולי הראשונים שאינו כן, ומההיא דפ"ק דחולין דפרה אדומה וכמו שכתבתי. והיינו דתוס' הוכיחו מהסוגיא בחולין דחזקה שלא נתבררה בשעתה לא הוה חזקה, ורק מכח רוב דנו הראשונים לומר דהיא נחשבת לחזקה, ומה"ט אין ראוי להחזיק כאשר חזינן עתה שנשתנה. **וכל זה** צ"ע מה ענין דברי התוס' וההוכחה מחולין, לנידון האם ראוי לדון בגוונא שיצא שעה מחזקתה, וע"כ כוונת הרשב"א לומר דהסיבה שלאל יהא נוהג חזקה כשיצאה שעה אחת מחזקתה הוא משום דכל האי חזקה היא מכח רוב, **אמנם** דבר זה צ"ב טובא מ"ש חזקה מכח רוב מכל חזקה, והרי חזקה מכח רוב סוף סוף חזקה היא.

**ב. והנראה** בזה דהנה הא דרוב לא מהני להכשר הגבינות (כבמבואר בתוס' דפסלו הגבינות, וגם רבינו יונה לא הכשיר אלא משום חזקה מכח רוב), הוא מחמת הריעותא - שנמצאת טריפה, דהשתא אין הספק אם הדבר מהרוב, אלא הספק הוא מתי השתנה, ועל נידון זה לא שייך רוב דכל תורת רוב היא לדון דהדבר שייך לרוב ולא למיעוט אבל בנידון מתי השתנה השינוי לא שייך אלא חזקה, **אמנם** אז שהיה הספק מהו הדבר, היה פסק של הרוב, והוחזק עי"ז בהיתר, ועתה מתורת חזקה יש עלינו להמשיך את זה שהדבר מוחזק בכשרות, אמנם לכאו' כיון דידעינן דכל המוחזקות היא רק מפסק הרוב, והכא דאין כח רוב בספק זה, נפל כל היסוד של מצב ההיתר.

**ג. ונראה** דלכך דנקטו הראשונים דאה"נ, האי חזקה לא מהני אלא אם היא מסלקת את הריעותא, והיא בגדר אל תסתפק, וכגון בא זאב וכו'. **ונראה** דס"ל לרשב"א והר"ן דחזקה דנשתנתה עכשיו ממש היא בגדר אל תסתפק כלפי הזמן הקודם, משא"כ כאשר ודאי היה ג' ימים קודם, הגם דלא בטלה החזקה לגמרי מ"מ הוא כבר ריעותא בגוף עצם החזקה, (וכמש"נ לעיל רק דלעיל נקטנו דהיא מעמדת את כל החזקה כמשוקרת והכא אמרינן רק דהחזקה היא עם ריעותא, וא"א לדון דההחזקה תאמר לן דאל תסתפק).

**ד. ומעתה** מובן חילוקו דהפמ"ג דאי היתה החזקה מבוררת היה מהני להמשיך ולהחזיק על אף הריעותא, אבל בחזקה מכח רוב מוכרח לן לסלק הריעותא, דרק עי"ז יתגלגל קיום הרוב, לכך לא מהני כאשר ודאי היה שינוי והורעה גוף החזקה וכמש"נ[[2]](#footnote-2), ויסוד דברינו מתבארים ברע"א מ"ג: ובשער"י דחזקה מכח רב לא מהני כנגד חזקה דהשתא ובאור הדבר דבעינן דתהא חזקה בלא ריעותא והראשונים דרק ריעותא בהחזקה עצמה נחשבת ריעותא דעי"ז לא נוכל לדון דהוא מוחזק לן דלא בא כלל לבית הספק[[3]](#footnote-3).

**ה.** ובאמת אחר דאתאן להכי דכאשר נתגלה שהיא טריפה ימים הרי היא **ריעותא** בעיקר החזקה ולא דמי לכל חזקה דהשתא דאינה מרעת בעצם ההחזקה כי ההחזקה היתה עד שיוודע לך, א"כ י"ל דגם אי ננקוט כפר"ח (הו"ד בפמ"ג שם), דיסוד הרשב"א והר"ן והרא"ה הוא בכל חזקה [וכן מוכח מראית הרשב"א מכתם], אין צורך לומר כמש"נ בסימן הקודם דהטעם בזה הוא דנתגלה דהחזקה אינה נכונה, אלא סגי לומר דיש בה ריעותא וחזקה לעולם לא מהני כשיש ריעותא בעצם ההחזקה, וכל חזקה דהשתא אינה ריעותא בעצם ההחזקה וכן בספק קרוב לו וכו' אין זה נחשב ריעותא בעצם ההחזקה [אמנם גוונא דתרתי לריעותא לכאו' הוא כן נחשב ריעותא בעצם ההחזקה (עי' תוס' חולין י: ד"ה ודילמא), וצ"ל דלגבי כל אחד בפ"ע לא נחשב ריעותא ובאמת גם להמהלך הפשוט ברשב"א דכאשר מתגלה דחלק מהחזקה אינו נכון שוב בטילה כל החזקה – צ"ע נמי אם חזקה צריכה להיות אמת א"כ איך מהני חזקה בתרתי דסתרי וע"כ האי דינא הוא רק דבהנהגת כ"א ואחד יהא הדבר כאמת וצ"ע].

ה.

1. מהלשון **והנכון**, נראה דכוונתו להשיג על מסקנת הרא"ה דשם איתא בלישנא **דוהנכון,** אמנם א"כ אין מובן לדבריו כלל. [↑](#footnote-ref-1)
2. **ולפי"ז** דברי רבינו יונה בנשבר גפה דלא מהני בספק השקול ודווקא בבא זאב דצד ההיתר לתלות יותר מצד האיסור ומש"כ הכא, תרוויהו אותו ענין דלא מהני החזקה אלא כאשר היא מסלקת את הריעותא ועי"ז היא מקיימת את הרוב. [↑](#footnote-ref-2)
3. עי' רע"א חולין דף י: על תוס' ד"ה ודילמא, (הודפס בקובץ מפרשים) דנוקט שם דספק קרוב לה וכדו' כגון טומאה שנזרקה ליד טהור אי"ז נחשב ריעותא, וא"כ י"ל דה"ק דחזקה מכח רוב לא מהני במקום ריעותא דעניניה הוא רק כשגדר החזקה הוא 'אל תסתפק', [↑](#footnote-ref-3)