טו - בדין אתרוג החסר
קטגוריות: ש_ס / יח סוכה / לולב הגזול - עניינים הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ

יום ועש"ק פנחס תשפ"ג

**א**

א] סוכה ל"ו ב' אתרוג שנקבוהו עכברים אמר רב אי"ז הדר, איני והא ר' חנינא מטביל בה ונפיק בה, ולר' חנינא קשיא מתניתין, בשלמא מתניתין לר' חנינא לא קשיא כאן ביו"ט ראשון כאן ביו"ט שני, אלא לרב קשיא וכו', ופירש"י, ז"ל, בשלמא מתניתין לר' חנינא לא קשיא מתניתין ביו"ט ראשון שלקיחתו מה"ת ובעינן לקיחה תמה, דכתיב ולקחתם לקיחה תמה, וביו"ט שני נפיק בי' ר' חנינא אע"ג דל"ה שלם, אלא לרב דאמר אי"ז הדר קשיא דר' חנינא, דהא אפי' בשני נמי לרב לא נפיק דהא מצוה הדורה בעינן וכו', עכ"ל.

ומבו' בד' רש"י דפסולא דחסר אי"ז משום דינא דהדר, אלא הוא משום דבעינן לקיחה תמה, וכל שהוא חסר ואינו בשלימותו אי"ז לקיחה תמה, וכ"כ התוס' לעיל כ"ט ב' והרא"ש בסימן ג'.

ב] והנה בקונט' הגרי"ז כתב דמש"כ רש"י ותוס' דפסולא דחסר הוא משום דין לקיחה תמה אולי היינו רק לשיטתם דפסולי הדר פוסלין כל ז', אך להסוברים דפסולי הדר נמי אין פוסלין כל ז' י"ל דאף חסר פסולו הוא משום שאינו הדר, עיי"ש.

ולפלא שלא הביא שהדברים מפורשים כן בד' הראשונים, דהר"ן בריש פירקין כתב להדיא דפסולא דחסר הוא משום דין הדר, וזהו שכתב דמהא דמכשרינן חסר בשאר הימים יש ללמוד דבשאר הימים ל"ב הדר, וכתב דהא דמכשרינן בזה הוא משום דמתקיים בי' הדר במה שנשאר ממנו, והוסיף דהוא משום שלא אמרה תורה בפירוש דנקב וחסר כ"ש פסול, ולא פירש בהדר כלום אלא סתם ואמר שתהא מצוה זו מהודרת וכו', ולהדיא דפסולא דנקב וחסר הוא משום דאי"ז הדר, וכ"ה להדיא גם בד' ההשלמה והריטב"א בריש פירקין והמכתם בסוגיין, וכ"נ להדיא גם בד' הראב"ד בהל' לולב והרמב"ן במלחמות והמאירי, ומכח זה הוא שהוכיחו דכל פסולי הדר כשרין כל ז'.

**ב**

ג] ויש להוסיף בזה, דהנה הטור בסימן תרמ"ט כתב דבשאר הימים נוטלין חסר לכתחילה, וכ"כ הרמ"א שם ס"ה דמותר לכתחילה להתנות על אתרוג וכו' ומותר אז לכתחילה לאכול ממנו מיום ב' ואילך ולצאת ידי מצוה עם הנשאר, עכ"ל, ובס' תורת חסד או"ח סי' ל"ו הוכיח כן גם מד' תוס' ע"ז נ"ט א', עיי"ש, והב"י שם כתב דפשוט הוא מהא דר"ח מטבל בי' ונפק בי'.

אך הנה הראב"ד בהל' לולב והמאירי בסוגיין כתבו דלכתחילה ודאי אין ליקח חסר משום זה קלי ואנוהו, וכ"ה בתו"ד ההשלמה והמכתם והמאורות והר"א מן ההר בסוגיין, ועיי"ש מש"כ בביאור הא דר"ח מטבל בי' ונפיק בי', אך אי"ז מתישב בד' רבים מקמאי שדנו בההיא דר"ח היאך הוה שרי לי' לאכול הרי איתקצאי למצותו, ומדבריהם מוכח דאף לכתחילה שרי לצאת בחסר בשאר ימים.

ד] ונראה ברור דאזלי לטעמייהו, דהראב"ד ודעימי' דס"ל דפסול חסר הוא משום שאינו הדר, א"כ הרי דהגם דבשאר ימים כשר אף אתרוג שאינו הדר, מ"מ כיון שהוא פגום ואינו הדר אי"ז ואנוהו, אך לדעת הטור דס"ל כדעת רש"י תוס' והרא"ש דפסולא דחסר הוא משום לקיחה תמה ולי"ב כלל חיסרון הדר, הרי דכיון שבשאר ימים ל"ב לקיחה תמה כשר אף לכתחילה, ואין בזה משום ואנוהו, דהרי הוי הדר אף שהוא חסר,[[1]](#footnote-2) ושוב מצאתי בעזה"י ע"ד דברים אלו בד' הבית אפרים או"ח סימן נ"ט (ד"ה אך לענ"ד נראה), עיי"ש.

**ג**

ה] ונפ"מ רבתא בזה לדינא הוא בדין חסר שאינו ניכר לעין כשאוחזו בידו, דהנה בתשו' הגרע"א שבסו"ס דו"ח כתב דבנחלק התיומת ה"ז פסול אף בשאינו ניכר לעין כשאוחזו בידו, ול"ד למש"כ המג"א בסימן תרמ"ח סקט"ז בשם המבי"ט בפסול חזזית דאינו פוסל אלא אם הוא ניכר לעין כשאוחזו בידו, דשאני בנחלק התיומת דאין פסולו מטעם הדר אלא משום דבעי' לקיחה תמה, ומשמעות דבריו דלפ"מ שהוכיח מד' התוס' בריש פירקין דפסולו משום הדר אין לפסול אא"כ ה"ז ניכר לעין כשאוחזו בידו.

ולפ"ז הרי דה"נ הוא בדין חסר, דלדעת רש"י ותוס' ודעימייהו דפסולו הוא משום דאי"ז לקיחה תמה ה"ז פסול אף כשאינו ניכר לעין כשאוחזו בידו, אך לדעת ש"ר דפסולו הוא משום דאינו הדר לא מיפסל אלא אם ה"ז ניכר לעין כשאוחזו בידו.

ו] אך עיקר דברי הגרע"א מחודשים, דהנה אף אי נימא דנחלק התיומת פסולו הוא משום הדר, הרי לאו היינו דכל שנחלק אין מראהו נאה, דלכאו' אף אחר שנחלק אכתי מראהו נאה, אלא היינו דכיון דנחלק הו"ל פגום ומכח זה הוא דאינו הדר, - ועד"ז הוא בהא דחסר אינו הדר, דלאו היינו משום דחסר אין מראהו נאה דהרי שפיר יתכן דאף דהוא חסר הוי מראהו נאה, ולדעת רבים מרבוותא לא מיפסל חסר אלא בחסר כאיסר, ולאו כללא הוא דכל שנחסר כאיסר ה"ז גורם דיותר אין מראהו נאה, אלא היינו דזה עצמו הוא הגריעותא במה שהוא חסר ואינו שלם.

ולפ"ז הי' נראה לול"ד רבינו הגרע"א דבזה ל"מ מידי הא דאינו ניכר לעין כשאוחזו בידו, דכל הא דמכשרינן בזה הוא בחזזית דהא דאינו הדר הוא משום דאין מראהו נאה, ובזה הוא דאמרינן דכל שאינו ניכר לעין כשאוחזו בידו חשיב דמראהו נאה, אך בנחלק התיומת ובחסר דהא דאינו הדר הוא משום פגמו, ל"מ מידי הא דאי"ז ניכר לעין כשאוחזו בידו, וצ"ע.

ז] ומה"ט הי' נראה דגם במש"כ הראב"ד ודעימי' דלכתחילה אין ליטול חסר גם בשאר הימים משום זה קלי ואנוהו, דהיינו אף כשאי"ז ניכר לעין כשאוחזו בידו, דגם בכה"ג אי"ז ואנוהו משום דהוא חסר ואינו שלם, ול"מ מידי הא דאי"ז ניכר לעין.

ח] אמנם שוב נתבוננתי דיש לסייע לד' הגרע"א, ממש"כ הר"ן לעיל בסוגיין דכ"ה דחזזית פוסל בכ"ש בחוטמו ה"נ הוא בשאר פסולי האתרוג ואף בפסול חסר, והנה הרי הא דבחוטמו פוסל בכ"ש כתב בפירש"י לעיל והביאו הר"ן דהוא משום שנראה שם לעינים יותר משאר מקומות, ואי נימא דהא דחסר ל"ה הדר אי"ז כלל מכח מראיתו אלא משום זה עצמו דאינו שלם, מהיכ"ת דבחוטמו יש לפסול בזה טפי, ובע"כ דהא דחסר ל"ה הדר הוא משום מראיתו, והיינו דאף דמראהו נאה, מ"מ אינו נראה כנאה במה שהוא חסר ואינו שלם, וע"כ שפיר י"ל דכל שאינו ניכר לעין כשאוחזו בידו לא מיפסל.

**ד**

ט] והנה הראשונים לעיל בע"א נחלקו בעיקר פסולא דחסר ודניקב, דדעת רש"י ותוס' והרא"ש דחסר כ"ש פוסל בכל ענין, וכל שניקב נקב מפולש פוסל אף בלא חיסרון כלל, ונקב שאינו מפולש פוסל כשהוא כאיסר אף בלא חיסרון, ודעת הראב"ד ודעימי' דאף אם ניקב נקב מפולש אינו פוסל אלא כשנחסר כ"ש, וכל שניקב נקב שאינו מפולש אינו פוסל אלא בחיסרון כאיסר.

והנה אף דפלוגתא זו תליא בביאור הגמ', מ"מ קרוב הדבר דתליא בפלוגתייהו בעיקר פסולא דחסר, דרש"י ודעימי' לטעמייהו דפסולא דחסר הוא משום דאי"ז לקיחה תמה ע"כ כל דחסר כ"ש פסול בכל ענין דאי"ז לקיחה תמה, אך הראב"ד ודעימי' לטעמייהו דפסולא דחסר הוא משום דאי"ז הדר, ע"כ היינו רק בחיסרון כאיסר דרק בחיסרון כולי האי אי"ז הדר, אך הפוסקים נקטו דפסולא דחסר הוא משום דאי"ז לקיחה תמה, ואפ"ה הביאו להפלוגתא בשיעור חיסרון הפוסל וכתבו דבשעת הדחק אינו פוסל אלא בכאיסר, והיינו דבחיסרון כ"ד אכתי חשיב כלקיחה תמה.

י] וגם מה שנחלקו בדין ניקב יש מקום לומר דתליא בהנ"ל, אך אינו מוכרח כלל, דהנה הנשמ"א בכלל קנ"א סק"א עמד בזה דנחלקו הראשונים בפסולא דניקב נקב מפולש, דדעת הטור דהוא משום לקיחה תמה, וזהו שכתב דכשר בשאר ימים אף דלדעתו רק פסולי לקיחה תמה כשרים בשאר ימים, ודעת הריטב"א בריש פירקין דהוא משום דאי"ז הדר, ועיי"ש במש"כ בזה.

אך אחר שזכינו דפליגי הראשונים גם בפסולא דחסר דלדעת הטור ודעימי' הוא משום דאי"ז לקיחה תמה ולדעת הריטב"א ודעימי' הוא משום הדר, הרי דזהו הא דפליגי בפסולא דניקב, דפסולא דניקב הוא חד דינא עם פסולא דחסר, ולדעת הריטב"א ודעימי' ודאי דהוא כן, שהרי לדעתם ניקב אינו פוסל אף בנקב מפולש אלא כשנחסר, וע"כ לדעת הטור דפסולא דחסר הוא משום דאי"ז לקיחה תמה ה"נ הוא בפסולא דניקב, ולדעת הריטב"א דפסולא דחסר הוא משום דאי"ז הדר ה"נ הוא בפסולא דניקב.

ולהנ"ל מתפרש טעם פלוגתייהו בדין ניקב, דלהראב"ד ודעימי' דכל הפסול בזה הוא משום דאי"ז הדר, היינו רק כשניקב ונחסר, דכל שלא נחסר הו"ל הדר, אך לרש"י ודעימי' דהוא משום דאי"ז לקיחה תמה, הרי דמכח הנקב עצמו אי"ז לקיחה תמה, דאין האתרוג בצורת שלימותו, כיון שיש בו נקב מפולש.

יא] והנה לפ"ז נראה לדינא בדין נטילת חסר בשאר ימים, דכיון דהרמ"א כתב דבשאר הימים מותר ליטול חסר לכתחילה, והפוסקים לא העירו בזה, ודאי דהכי קי"ל, ואף דראוי לחוש לדעת הראב"ד ודעימי' דאין ליטול חסר לכתחילה, הרי לדעתם חיסרון פחות מכאיסר אינו פוסל, ולמש"נ תליין הדברים זב"ז, דפסולא דחסר משום דאינו הדר הוא רק בחיסרון כאיסר, וא"כ אין מקום לחוש לחסר בשאר הימים כשהוא פחות מכאיסר,[[2]](#footnote-3) אך בחסר בחוטמו יש מקום לחוש בחיסרון כ"ש, וכמש"כ הר"ן בפירקין דכל פסולי האתרוג פוסלין בחוטמו בכ"ש.

יב] ואמנם הנה המאירי לעיל בסוגיין ובמגן אבות נקט לדינא דחיסרון כ"ש פוסל, אף דס"ל דפסולא דחסר הוא מטעם הדר, ולדעתו יש לחוש לכתחילה בשאר הימים אף שלא יהא חיסרון כ"ש.

אך נראה דבזה ודאי דיש לסמוך ע"ד הגרע"א דכל שאינו ניכר לעין כשאוחזו בידו לי"ב גריעותא, וע"כ ודאי דאין מקום כלל לחוש בשאר הימים לחיסרון כ"ש כשאינו ניכר לעין כשאוחזו בידו, - שהרי לעיקר הדין קי"ל דבשאר הימים נוטלין חסר לכתחילה, וגם לדעת הראב"ד ודעימי' דאין נוטלין חסר לכתחילה היינו רק בחיסרון כאיסר, וגם לדעת המאירי דהיינו אף בחיסרון כ"ש י"ל דכל שאינו ניכר לעין לי"ב גריעותא, - והחושש לזה ומכח זה נוטל אתרוג שיש בו חיסרון הידור אחר, אינו אלא מן המתמיהין.

**ה**

יג] והנה כתב הדרכ"מ בסימן תרמ"ח, ז"ל, משמע דוקא שינוי מראות דפסולין משום הדר, אבל שאר פסולין לא פסלי בחוטמו במשהו, וכ"כ בתא"ו נתיב ח' ח"ג בהדיא וז"ל כל פסולי אתרוג שהם משום הדר בחוטמו פוסלין במשהו, עכ"ל, וכן כתב הרא"ש, אבל הר"ן וכו' כתב דה"ה כל הפסולין באתרוג כגון נסדק שפסולו משום חסר אפ"ה פוסל בחוטמו במשהו, עכ"ל.

ולא זכינו לעמוד על הדברים, דלכאו' הדבר פשוט דמש"כ הר"ן דנסדק וחסר פסול בכ"ש, אי"ז משום דס"ל דאף פסולין שאינם משום הדר פוסלין בחוטמו במשהו, דמהיכ"ת יפסלו בחוטמו במשהו, הרי הא דבחוטמו פסלינן במשהו הוא משום דאי"ז הדר, אך פסולין שאינם משום הדר מ"ט יפסלו בחוטמו במשהו,[[3]](#footnote-4) אלא הוא משום דאזיל לטעמי' דס"ל דפסול חסר הוא משום דאי"ז הדר, וכמש"כ להדיא בריש פירקין, וע"כ הוא דה"ז פוסל בחוטמו במשהו, דכל דבר שהוא חיסרון בהדר ה"ז פוסל בחטמו בכ"ש, וכמש"כ כן הרא"ש ורי"ו דכל פסולי אתרוג שהם משום הדר בחוטמו פוסלין במשהו.

יד] והמג"א שם סקי"ז הביא דברי הד"מ וכתב ע"ד הר"ן, ז"ל, ולדידי' אם נסדק בחוטמו פסול כל ז' דאי"ז הדר וכנ"ל, עכ"ל, וכ"כ הביאוה"ל שם סי"ב, ז"ל, והנה להר"ן בין נסדק בין חסר בין נקלף ונשאר גוון האתרוג הכל פסול בחוטמו בכ"ש ופסול כל ז', והוא מפמ"ג שם אש"א י"ז, ומיהו אין הלכה כן וכו', עכ"ל.

ומבו' בד' המג"א כמו שפירשו הפמ"ג הלבו"ש והמחה"ש דמפרש לד' הר"ן דשאני פסול חסר בחוטמו מפסול חסר בשאר האתרוג, דפסול חסר בשאר האתרוג הוא משום דאי"ז לקיחה תמה אך פסול חסר בחוטמו הוא משום הדר, אך בד' הדרכ"מ משמע קצת שפירש בד' הר"ן דאף בפסולא דלקיחה תמה יש לחלק בין חוטמו לשאר האתרוג, דהגם דבשאר האתרוג אין נסדק פוסל אלא ברובו, מ"מ בחוטמו ה"ז פוסל במשהו משום לקיחה תמה.

והדברים צ"ב רב, דאם פסול חסר באתרוג הוא משום לקיחה תמה, א"כ מנלי' להר"ן דבחוטמו יש בזה חיסרון הדר, ומהיכ"ת לחדש פסול חדש בחוטמו שאינו נוהג כלל בשאר האתרוג, שהרי עד כאן לא מצינו דבחוטמו פוסל בכ"ש אלא בדבר שפוסל אף בשאר האתרוג דבזה הוא דאמרינן דבחוטמו הוא פוסל בכ"ש, אך חסר שאינו פוסל בשאר האתרוג משום הדר מהיכ"ת שיפסול בחוטמו, והרי אף בהני מילי שאין פוסלין אלא בכולו ולא ברובו פליגי הראשונים אם הן פוסלין בחוטמו בכ"ש, וכמו שביאר הגר"א בסימן תרמ"ח סק"י וסקכ"ה, אך פסולין שכלל אין פוסלין בעיקר האתרוג ודאי דאף אין פוסלין בחוטמו, (והרי הר"ן כתב דהא דחסר פוסל בחוטמו כ"ש הוא משום דכל פסולי האתרוג פוסלין בחוטמו בכ"ש, ולהדיא דהוא מיוסד ע"ז דחסר פוסל בשאר האתרוג ומכח זה הוא דאמרינן דהוא פוסל בחוטמו בכ"ש).

טו] ולפמש"נ דהר"ן לטעמי' אזיל דס"ל דאף פסול חסר הוא משום הדר וע"כ הוא דה"ז פוסל בחוטמו במשהו, הרי ממילא דאין מקום לפסול בזה בשאר ימים, שהרי לדעה זו דפסול חסר הוא משום דאי"ז הדר הרי דכיון דחסר כשר ביום הראשון בע"כ דפסולי הדר כשרים בשאר הימים, עכ"פ בפסול הדר דחסר שלא ניטל כל הדרו, וא"כ ה"נ יש להכשיר בחסר בחוטמו בשאר הימים, - ומאידך לדעת הסוברים דפסולי הדר פסולין אף בשאר ימים ופסולא דחסר שאני דהוא משום לקיחה תמה, הרי לדידהו אין לפסול בחסר בחוטמו משום הדר, שהרי חסר אינו חיסרון כלל בהדר, וא"כ ממ"נ יש להכשיר חסר בחוטמו בשאר ימים, וצ"ע.

1. והי' מקום להוכיח כן דלדעת התוס' והרא"ש ליכא חיסרון ואנוהו בשאר הימים, דאם הי' בזה חיסרון ואנוהו מ"ט לא פסלוהו בשאר הימים, דומיא דהא דפסלו כשאינו הדר משום הידור מצוה, כמש"כ התוס' לעיל כ"ט ב', - אך אי"ז מוכרח כלל, דכבר נתבאר בסימן א' דמסתבר טפי דמש"כ התוס' דפסלוהו כל ז' משום הידור מצוה היינו משום דפסולא דהדר היינו מגדרי הידור מצוה, ומשא"כ בפסולא דחסר דאינו מגדרי הידור מצוה, הרי דאף אם יש בזה גריעותא בהידור מ"מ לא פסלוהו חכמים. [↑](#footnote-ref-2)
2. ובלא"ה הוא כן, שהרי קי"ל לעיקר כדעת הסוברים דאין חיסרון כ"ש פוסל, וכמש"כ הרמ"א בסימן תרמ"ח ס"ב דבשעת הדחק יש להקל להכשיר חיסרון שאינו כאיסר, וכתב המ"ב סקי"ב דהיינו אף לברך עליו, וע"כ ודאי דאין לחוש לחיסרון כ"ש בשאר ימים דאי"ז אלא דינא דלכתחילה לדעת הראב"ד ודעימי'. [↑](#footnote-ref-3)
3. אך שוב העירוני דהתוס' לעיל כ"ט ב' כתבו בתו"ד לדון בד' הירושלמי דפסולא דחזזית הוא משום דחשיב כחסר, אף שהביאו שם למה שאמרו בירושלמי דחוטמו כרובו, והרי דגם בפסולא דלקיחה תמה יש מקום לומר דפוסל בחוטמו בכ"ש, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-4)