21 בביאור דעות הראשונים בדינא דרב דיום ע_ עולה לכאן ולכאן, והמסתעף
קטגוריות: ש_ס / כז נזיר / נזיר - עניינים הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ

אור ליום ה' י"ז טבת תשע"ה

**א**

א] נזיר דט"ו., הריני נזיר לכשיהא לי בן ונזיר ק' יום, נולד לו בן עד ע' לא הפסיד כלום וכו', ובגמ' שם, אמר רב יום ע' עולה לכאן ולכאן.

והתוס' שם פירשו, ז"ל, פי' נולד לו בן ביום ע', מקצת היום שקודם הלידה עולה למנין הק' והרי עשה ע' יום מן הק', ומקצת היום שאחר הלידה עולה לתחילת הנזירות ולא ימנה נזירות בנו אלא עד כ"ט יום, הרי ביום צ"ט דשלו ל' לבנו, ונ"מ השתא שיום ע' עולה לכאן ולכאן שיוכל לגלח ביום הק' שהוא יום ל"א לבנו, מתוך שאותו תגלחת עולה לנזירות בנו מן הדין שהוא יום ל"א לבנו, עולה נמי אותו תגלחת גם לנזירות דנפשי' שהוא ק' יום, אע"פ שאם לא נולד לו הבן ל"ה יכול לגלח על נזירותו אלא ביום ק"א, השתא כשנולד הבן יכול לגלח ביום ק' כדפרישית, עכ"ל.

והנה נמצא לפ"ד התוס', דבדינא דרב נתחדש תרתי, חדא, דיום ע' עולה לכאן ולכאן, דתחילתו עולה לנזירותו וסופו עולה לנזירות בנו, ועוד, דכל דביום ק' לנזירותו הוי יום ל"א לנזירות בנו, כיון שהוא מגלח מן הדין לנזירות בנו, עולה אותה תגלחת גם לנזירותו, - ומבו' בד' התוס', דאף דרב לא קאמר אלא דיום ע' עולה לכאן ולכאן, מ"מ בע"כ נכלל בזה גם דהוא מגלח ביום ק' ועולה לו תגלחת זו אף לנזירותו, דאל"כ מאי נפ"מ בהא דיום ע' עולה לכאן ולכאן.

ב] והעירוני בזה, דלכאו' אף אי נימא דאינו מגלח אלא ביום ק"א, אכתי איכא נפ"מ טובא בהא דיום ע' עולה אף לנזירות בנו, דאם ל"ה יום ע' עולה אלא לנזירות עצמו, ול"ה נשלמת נזירות בנו אלא ביום ק', הרי דאם נטמא ביום ק' הי' סותר בין את נזירותו ובין את נזירות בנו, ומכח הא דיום ע' עולה לכאן ולכאן, נשלמת נזירות בנו ביום צ"ט, ואם נטמא ביום ק' אינו סותר אלא את נזירותו,[[1]](#footnote-2) - וא"כ מנ"ל להתוס' דמכוון ד' רב הוא דמגלח ביום ק'.

אך נראה פשוט, דהתוס' למדו לזה, ממה שהעמיד רב לדינו בנולד ביום ע', והול"ל דיום לידת בנו עולה לו לכאן ולכאן, ובע"כ דעיקר ד' רב הם להשמיענו דבנולד ביום ע' ה"ה מגלח ביום ק', משום דיום ע' עולה לכאן ולכאן, והך דינא הוא רק בנולד ביום ע', דכל הא דזמן גילוח בנו הוא ביום ק', הוא רק מכח הא דיום ע' עולה לכאן ולכאן, אך אם נולד קודם ע', הרי דאף אלמלי הא דיום לידת בנו עולה לכאן ולכאן, הי' מגלח ביום ק', דאף דאין יום הלידה עולה לנזירות בנו, מ"מ הרי נזירות בנו נשלמת ביום צ"ט או קודם לכן, וז"ב.[[2]](#footnote-3)

ג] ובזה מתפרש מש"כ התוס' בהא דפריך לרב מהא דתנן נולד לו עד ע' לא הפסיד כלום, ואי ס"ד עולה לכאן ולכאן איתגורי מיתגר, וכתבו התוס', ז"ל, נולד הבן עד ע', עד ועד בכלל, עכ"ל, ובס' ארזה"ל פירש לדבריהם דהיינו, דכל עיקר דינא דרב דבכה"ג הוא מגלח ביום ק', הוא רק כשנולד ביום ע' דבכה"ג הוי יום ק' יום ל"א לנזירות בנו שהוא יום תגלחתו, אך כל שנולד ביום ס"ט או קודם לכן, דל"ה יום תגלחת בנו ביום ק', אינו מגלח, וזהו שפירשו התוס' דהא דפריך ממתניתין לרב, הוא משום דהא דתנן נולד עד ע' היינו עד ועד בכלל, ואיירי בנולד ביום ע', וע"ז פריך דא"כ אתגורי איתגר.

אך באמת אי"ז מתישב כלל, דאם אכן כל הא דהוא מגלח ביום ק', הוא כשנולד ביום ע', אך כשנולד קודם ע' אינו מגלח אלא ביום ק"א, א"כ מאי פריך אהא דתנן דלא הפסיד כלום דאיתגורי איתגר, הרי אף דנולד עד ע' היינו עד ועד בכלל, ויש בכלל זה נולד ביום ע', הרי מ"מ יש בכלל זה גם נולד קודם ע', וכיון דבכה"ג נולד קודם ע' לא הרויח כלום, שפיר תני דנולד עד ע' לא הפסיד כלום, ול"ה מצי למיתני דהרויח, שהרי אם נולד בכל הימים שעד ע' לא הרויח, ורק אם נולד ביום ע' הרויח, - ובע"כ מזה דאף אם נולד הבן קודם ע', ה"ה מגלח ביום ק', דכיון דיום ק' הוא כבר יום הראוי לתגלחת בנו, ה"ז עולה אף לנזירות עצמו.

ומה שהוצרכו התוס' לפרש דנולד עד ע' הוא עד ועד בכלל, פשוט דהוא משום דבגמ' פריך מינה על דינא דרב ד"עולה לכאן ולכאן", ואי נימא דעד ולא עד בכלל, ואיירי מתניתין בשנולד קודם ע', הרי דהא דאיתגורי איתגר, אי"ז ענין לדינא דרב דיום הלידה עולה לכאן ולכאן, דאף אם יום הלידה אינו עולה לכאן ולכאן, מ"מ איתגורי איתגר, כיון שנשלמה נזירות בנו קודם יום ק', והאמנם דהו"מ למיפרך מינה על דינא דרב דכל שנשלמה נזירות בנו קודם ק' ה"ה מגלח ביום ק', אך הגמ' הרי פריך מינה על הא דעולה לכאן ולכאן, - וזהו שכתבו התוס' דנולד עד ע' הוא עד ועד בכלל, וזהו דפרכינן מינה על דינא דרב דיום הלידה עולה לכאן ולכאן, דאי נימא דאינו עולה לכאן ולכאן, הרי דאף דאם נולד קודם ע' איתגורי איתגור, מ"מ תני דלא הפסיד כלום, משום דאם נולד ביום ע' עצמו לא הרויח כלום, דכיון דאין יום הלידה עולה לנזירות בנו, נמצא דאין נזירות בנו נשלמת אלא ביום ק', ואינו מגלח עלי' אלא ביום ק"א, אך לרב דיום הלידה עולה לכאן ולכאן, נמצא דאף בנולד ביום ע' איתגורי איתגור, וא"כ מ"ט תני לא הפסיד כלום, וז"פ.

**ב**

ד] ובפי' הרא"ש כתב, ז"ל, יום ע' עולה לכאן ולכאן וכו', ומגלח ביום ק' דהיינו ל"א לנזירות בנו, ויום ק' לנזירותו הוי כמו יום ק"א, דכיון דיום ע' עולה גם לנזירות בנו, חשוב כב' ימים לענין נזירותו וכו', עכ"ל, ובסו"ד תמה על הך מילתא דיום א' באמצע עולה לו לב', וכ"ה בשטמ"ק מתוס' הרא"ש, עיי"ש, וכ"ה בתור"פ, עיי"ש.

ומבו' בדבריו, דהא דמגלח ביום ק', אי"ז משום דיום זה הוא יום תגלחת בנו, וכד' התוס', אלא הוא משום דחשיב כיום ק"א דנזירותו, משום דיום הלידה עולה לו לב' ימים.

והנה לפ"ז נמצא, דהא דקאמר רב דיום ע' עולה לכאן ולכאן, ודמכח זה הוא מגלח ביום ק', הו"מ למימר לזה אף בשנולד קודם ע', דאף בכה"ג ה"ה מגלח ביום ק' מכח הא דיום הלידה עולה לכאן ולכאן וחשיב כב' ימים, - והא דקאמר רב נולד ביום ע', נראה דהוא משום דאם נולד לאחר ע' דהיינו מיום ע"ב ואילך, ליכא להך דינא, דכל הא דיום הלידה עולה לנזירותו לב' ימים, הוא רק כשנזירות בנו מובלעת בנזירותו, ועולים לו ימי נזירות בנו לנזירותו, אך כל שאין נזירות בנו מובלעת בנזירותו ואין ימי נזירות בנו עולין לו, לא שייך הך דינא כלל, וזהו דקאמר רב נולד ביום ע', לאפוקי נולד לאחר ע', וז"פ.

ונמצא נפ"מ רבתא לדינא בפלוגתת התוס' והרא"ש, לפ"מ דקי"ל דלא כרב, דלדעת התוס' אם נולד הבן ביום ס"ט או קודם לכן, ה"ה מגלח ביום ק', דכל הא דלא קי"ל כרב, הוא רק בהך דינא דיום הלידה עולה לכאן ולכאן, אך בהך דינא דכל דביום ק' כבר הגיע זמן תגלחת בנו ה"ה מגלח, קי"ל כרב, אך לדעת הרא"ש בכל גווני אינו מגלח ביום ק', דכל הא דלרב הוא מגלח ביום ק', הוא רק משום דיום הלידה עולה לכאן ולכאן וחשיב כב' ימים והו"ל כיום ק"א, אך לפ"מ דקי"ל דאין יום הלידה עולה לכאן ולכאן, אינו מגלח ביום ק'.

ה] ונראה דהתוס' והרא"ש לטעמייהו אזלי, דהנה עיקר הא דבכה"ג דיום ע' עולה לכאן ולכאן ה"ה מגלח ביום ק', כתבו התוס' והרא"ש דהוא משום דהך דינא דנזיר ק' יום אינו מגלח אלא ביום ק"א אינו אלא מדרבנן, ובכה"ג אוקמוה אדאורייתא.

והנה בטעם מה שתיקנו חכמים דנזיר ק' יום אינו מגלח אלא ביום ק"א, נחלקו התוס' והרא"ש, דהתוס' כתבו דהוא גזירה אטו היכא דאמר שלמים, אך בד' הרא"ש לעיל ד"ה: ולקמן דט"ז. מבו' מבו' דאי"ז משום גזירה, אלא הוא משום דיום ל' הוא ממנין הנזירות, והגם דמדינא מצי לגלח ביום ל' משום דמקה"כ, מ"מ הצריכו חכמים לכתחילה להשלים כל היום במנין הנזירות, וכ"ה מבו' גם בד' תור"פ בסוגיין, ועיי"ש שהק' מכח זה, דמ"ט ביום ע' אמרינן דמקצתו עולה לו לנזירותו, ונת' בזה במק"א.

ולפ"ז נראה, דכל עיקר מש"כ הרא"ש דהא דהוא מגלח ביום ק' הוא משום דיום ע' עולה לכאן ולכאן, וחשיב כב' ימים, וע"כ חשיב יום ק' כיום ק"א דנזירותו, כ"ז ניחא לטעמי', דהא דמדרבנן אינו מגלח ביום ק', הוא משום דמדרבנן צריך להשלים לכל ימי הנזירות, ובזה הוא דאמרינן, דכיון דמדרבנן חשבינן ליום הלידה כב' ימים, וחשיב יום ק' כיום ק"א, ומבו' בד' הרא"ש בסוגיין דאי"ז דין מסוים הכא, אלא הוא אף לגבי שאר מילי דרבנן, ונת' להלן סקי"ד, הרי נמצא דבהל' מנין דרבנן כבר השלים את כל ימי נזירותו ביום צ"ט, וע"כ ה"ה מגלח ביום ק'.

אך להתוס' לטעמייהו דהא דמדרבנן אינו מגלח ביום ק', הוא גזירה אטו היכא דאמר ק' שלמים, הרי דאף אי נימא דמדרבנן עולה יום הלידה לכאן ולכאן וחשיב כב' ימים והוי יום ק' כיום ק"א, אכתי הי' בדין שלא יגלח בו, דאכתי איכא למיגזר בזה אטו היכא דאמר שלמים, שהרי אם אמר ק' יום שלמים, לא יהא מגלח ביום ק' אף בכה"ג, דכיון דכשאמר ק' שלמים מדאורייתא אינו מגלח ביום ק', ל"מ בזה הא דמדרבנן חשיב יום הלידה כב' ימים, וע"כ הוצרכו התוס' לפרש דהא דהוא מגלח ביום ק', הוא משום דהוא יום תגלחת בנו, וע"כ בכה"ג לא החמירו חכמים לגזור שלא יגלח על נזירותו.

**ג**

ו] והנה בפי' הרא"ש כתב בהא דפריך מסיפא דנולד לו אחר ע' סותר, ז"ל, ת"ש וכו' ולרב אם נולד לו ביום ע"א אמאי סותר הרי מובלע נזירות בנו בתוך הק', ותימה לרב ל"ה מובלעים ימי נזירות בנו בתוך ימי נזירותו, דימי נזירותו שלמי ביום צ"ט כיון דיום ע"א עולה לב' ימים לנזירותו וימי נזירות בנו לא שלמי עד יום ק' וכו', עכ"ל.

ופשוט דעיקר קו' זו היא לטעמי', דהא דלדעת רב הוא מגלח ביום ק' על נזירותו, הוא משום דיום הלידה עולה לו לב' ימים, ונזירותו כלה ביום צ"ט, אך לדעת התוס' הרי לעולם אין נזירותו כלה אלא ביום ק', ואפ"ה הוא מגלח ביום ק', משום דבכה"ג אוקמוה אדין תורה, וע"כ שפיר הויא נזירות בנו מובלעת בנזירותו, וז"פ.

והקר"א עמד ע"ז, ז"ל, ואיני מבין קו' זו, דהא הוא ז"ל כתב שם בעצמו בשם הרא"ש ז"ל דלא אמרינן הכי אלא לגלח ביום ק' דמה"ת מותר לגלח ביום ק' בלא"ה, אבל למנותו לב' ימים לגמרי שישלם נזירותו ביום צ"ט זה ודאי לא אמרינן, עכ"ל, - ויל"פ הקו' בתרי גווני, חדא, דכיון דמדאורייתא אין עולה יום הלידה לב' ימים, ואין נזירותו נשלמת אלא ביום ק', שפיר חשיב דמובלעים ימי נזירות בנו בתוך ימי נזירותו, - ועוד, דגם אי נימא דמ"מ כל דמדרבנן חשבינן דאין נזירות בנו מובלעת בנזירותו, ליכא בזה מדרבנן לדינא דמובלעין, מ"מ י"ל דכל מה שהחשיבו חכמים יום הלידה לב' ימים, לענין להקל עליו שיגלח ביום ק', אך לענין להחמיר עליו ולחשוב שאין נזירות בנו מובלעת בנזירותו, לא החשיבו חכמים ליום הלידה כב' ימים.

ז] ונראה בדעת הרא"ש, ובהקדם, דהנה להלן בסוגיין בעינן למימר דרב סבר כאבא שאול דהקובר מתו קודם לרגל ז' ימים, בטלה ממנו גזירת ל', משום דשביעי עולה לכאן ולכאן, ודחינן לה, דדילמא עד כאן לא קאמר אבא שאול אלא באבילות ז' דרבנן, אבל בנזיר דאורייתא לא, וכתב הרא"ש, ז"ל, ואע"ג דפרישית לעיל דרב לא בא לעקור נזירות דאורייתא אלא לאוקומי אדאורייתא, מ"מ נזירות יש לו עיקר מה"ת וראוי להחמיר בו יותר מבאבילות שאין לו עיקר מה"ת, עכ"ל.

וצע"ג, דלכאו' עיקר מש"כ הרא"ש לעיל דדינא דרב הוא רק לאוקמי אדאורייתא, הוא בדינא דרב דיום הלידה עולה לב' ימים דנזירותו, וכאשר כ"ה משמעות ד' הרא"ש, וכ"ה להדיא בתוס' הרא"ש, ז"ל, ואל תתמה והלא אינו מקיים כמו שנדר ק' יום, י"ל דמדאורייתא הוא מותר לגלח יום ק' דמקה"כ, עכ"ל, אך הך דינא דיום הלידה עולה לנזירותו ולנזירות בנו, הוא אף בדאורייתא, וכאשר כ"ה מבו' להדיא ממש"א דרב דאמר כר' יוסי, והתם הוא דינא דאורייתא,[[3]](#footnote-4) וכיון דהא דמייתינן מאבא שאול, הוא לעיקר הא דיום א' עולה לב' מנינים, דמהתם לא שמעינן דהוא עולה לב' ימים דמנין א', הרי דע"ז שפיר דחינן דעד כאן לא קאמר אבא שאול אלא באבילות ז' דרבנן, אבל בנזיר דאורייתא לא.

וצ"ל דמכוון ד' הרא"ש, דאף דלפי האמת עיקר דינא דרב דיום הלידה עולה לנזירותו ולנזירות בנו הוא דינא דאורייתא, ורק הא דהוא עולה לב' ימים דנזירותו אי"ז אלא לגבי מילי דרבנן, מ"מ מד' רב לא למדנו מזה, ושפיר י"ל דכ"ה דדינא דרב דהוא עולה לב' ימים דנזירותו, הוי רק לגבי מילי דרבנן, גם עיקר דינא דרב דהוא עולה לנזירותו ולנזירות בנו, אי"ז רק לגבי מילי דרבנן, וזהו דקשיא לי' להרא"ש, דא"כ מאי דחינן דעד כאן לא קאמר אבא שאול אלא באבילות דרבנן, הרי י"ל דגם דינא דרב דיום ע' עולה לב' נזירויות, אינו אלא כלפי מילי דרבנן, וז"ב.

ח] אמנם קשיא טובא בזה מהא דפריך הגמ' לרב מהא דתנן נולד אחר ע' סותר, ופירש הרא"ש דלרב אם נולד ביום ע"א אינו סותר, כיון דמובלע נזירות בנו בתוך הק' דנזירותו, ואי נימא די"ל דגם עיקר דינא דרב דיום ע' עולה לנזירותו ולנזירות בנו, אינו אלא לגבי מילי דרבנן, ולגבי מילי דאורייתא אינו עולה אלא לנזירותו, א"כ הרי בדין דבנולד ביום ע"א יסתור, דאין נזירות בנו מובלעת בתוך נזירות בנו, דנזירותו נשלמת ביום ק', ונזירות בנו אינה נשלמת אלא ביום ק"א, שהרי לגבי מילי דאורייתא אין יום ע"א עולה לנזירות בנו, ונמצא דנזירות בנו מתחלת ביום ע"ב וכלה ביום ק"א, וצע"ג.[[4]](#footnote-5)

**ד**

ט] ונראה לישב, דהנה בעיקר הך דינא דכל דימי נזירות בנו מובלעין בימי נזירותו ה"ה עולין גם לנזירותו, וכל שאינם מובלעין בימי נזירותו אינם עולין לנזירותו, מבו' בד' המרדכי במו"ק סימן תתקכ"א דגם לגבי אבילות הוא כן, דכל שאבילות השני' מובלעת בתוך אבילות הראשונה, עולין ימי האבילות לב' האבילויות, וכל שאין האבילות השני' מובלעת בתוך האבילות הראשונה, אין עולין ימי האבילות לאבילות השני'.

ויש ללמוד מזה, דהא דמפלגינן בין מובלעין לשאינם מובלעין, אי"ז משום אומדן דעתו, אלא דינא הוא, דאין אותם הימים עולין לב' מנינים, אלא כשהן מובלעין זב"ז דחשבינן להו טפי כחדא, וצ"ב בגדר הדברים.

י] אמנם הנה מד' הרא"ש נראה דפליג ע"ז, דהנה כבר הבאנו משה"ק הרא"ש דבנולד ביום ע"א אין ימי נזירות בנו מובלעין בימי נזירותו, דימי נזירותו שלמי ביום צ"ט, וימי נזירות בנו לא שלמי עד יום ק', וכתב לישב, ז"ל, וי"ל דמ"מ נזירות בנו מובלע בתוך מאה יום שהזכיר בנזירותו, עכ"ל, והיינו דאף דלפי האמת נזירותו כלה בצ"ט יום ואין ימי נזירות בנו מובלעין בנזירותו, מ"מ כיון דלפ"מ שהזכיר בנזירותו ה"ה מובלעין, סגי בזה שיעלו ימי נזירות בנו לנזירותו.

והנה אי נימא דהא דמפלגינן בין מובלעין לשאינם מובלעין דינא הוא, דכל שאין המנינים מובלעין זב"ז, אין הימים עולין לב' מנינים, א"כ מה לי דהזכיר בנזירותו ק' יום, הרי מ"מ כיון דנזירותו כלה ביום צ"ט ואין ימי נזירות בנו כלין בנזירותו, בדין דלא יעלו ימים אלו לנזירותו.

ובע"כ מד' הרא"ש, דהא דמפלגינן בין מובלעין לשאינם מובלעין, הוא באומדן דעתו, דדעתו היא דכל שיהיו ימי נזירות בנו מובלעין בתוך ימי נזירותו, יעלו לנזירותו, וע"כ אף אם לפי האמת אין ימי נזירות בנו מובלעין בנזירותו, מ"מ כיון שלפי מה שהזכיר ה"ה מובלעין, דינם כמובלעין, דכל שהזכיר ק' יום, דעתו שאם יהיו ימי נזירות בנו מובלעין בתוך ק' יום אלו, יעלו לנזירותו, וז"ב.

י] ולפ"ז נראה לדון, דאף די"ל דעיקר דינא דרב דיום ע' עולה לכאן ולכאן אי"ז אלא לגבי מילי דרבנן, מ"מ שפיר אמרינן דלדידי' אם נולד ביום ע"א אינו סותר כלום, - והטעם בזה הוא, דאף דמדאורייתא אין נזירות בנו מתחלת אלא ביום ע"ב, והיא נשלמת ביום ק"א, ונמצא דאינה מובלעת בנזירותו, מ"מ כיון דמדרבנן אינו מגלח על נזירותו אלא ביום ק"א, וגם על נזירות בנו ה"ה מגלח ביום ק"א, דאף דיום ל"א דנזירות בנו הוי ביום ק"ב, מ"מ כיון דלגבי מילי דרבנן אמרינן דיום הלידה עולה לכאן ולכאן, הרי ממילא דמדרבנן חשבינן דיום ק"א הוי יום ל"א דנזירות בנו, ושפיר הוא מגלח ע"ז, הרי דבדעתו הו"ל כמובלעין זב"ז,[[5]](#footnote-6) וע"כ אינו סותר כלום, ודו"ק.

יא] ולפ"ז נראה, דזהו משה"ק הרא"ש דבנולד ביום ע"א, אין ימי נזירות בנו מובלעין בתוך ימי נזירותו, דימי נזירותו שלמי ביום צ"ט וימי נזירות בנו לא שלמי עד ק', ולא תיקשי דמדאורייתא חשיב שפיר דמובלעין ימי נזירות בנו בנזירותו, ועוד, דמאן יימר דחשבו חכמים יום הלידה לב' ימים, הוא רק לענין להקל עליו שיגלח ביום ק', אך לענין להחמיר עליו ולחשוב שאין נזירות בנו מובלעת בנזירותו, לא החשיבו חכמים ליום הלידה כב' ימים.

והטעם בזה הוא לפמש"נ, דהרי באמת בכה"ג דנולד ביום ע"א, מדאורייתא אין ימי נזירות בנו מובלעין בנזירותו, דנזירותו כלה ביום ק', ונזירות בנו כלה ביום ק"א, דלגבי מילי דאורייתא י"ל דאין יום הלידה עולה לכאן ולכאן, וכל הא דחשבינן להו כמובלעין, הוא משום דמדרבנן אינו מגלח על נזירותו עד יום ק"א, וכנ"ל, - וע"ז הק' הרא"ש, דכיון דמדרבנן עולה יום הלידה לב' ימים, והוא מגלח על נזירותו ביום ק', נמצא דאין ימי נזירות בנו מובלעין כלל בנזירותו, שהרי נזירות בנו כלה ביום ק"א ומגלח עלי' ביום ק"א, ונזירותו כלה ביום ק' ומגלח עלי' ביום ק', וע"כ ל"מ מידי דנימא דלגבי דינא דאורייתא לא חשבינן ליום הלידה כב' ימים, או דלגבי להחמיר עליו לא החשיבו יום הלידה כב' ימים, דמ"מ כיון דלגבי לגלח ביום ק', החשיבו ליום הלידה כב' ימים, תו ממילא אין ימי נזירות בנו מובלעין כלל בנזירותו, דכל עיקר הא דחשבינן להו כמובלעין, (אף דמדאורייתא אינם מובלעין כלל זב"ז), הוא רק משום הא דמדרבנן אינו מגלח עד יום ק"א, וכנ"ל, ונתישבו היטב ד' הרא"ש בעזה"י.

**ה**

יב] בכ' הגרי"ז לעיל די"ג: כתוב דצ"ע לפי מסקנת הגמ' דאין יום ע' עולה לכאן ולכאן, אם ה"ז עולה לנזירותו או ה"ז עולה לנזירות בנו, ועיי"ש שכתב דבד' התוס' מבו' דהוא עולה לנזירותו ולא לנזירות בנו, וכתב דכ"ז הוא להתוס' לטעמייהו, אך לדעת הרמב"ם ה"ז עולה לנזירות בנו ולא לנזירותו, וסייע לזה ממש"א בירושלמי וז"ל, פשיטא שבסוף היום עולה לו ככולו, תחילת היום מהו שיעלה לו בכולו עכ"ל, והרי דהא פשיטא דסוף היום עולה לנזירות בנו, ומיבע"ל אם אף תחילת היום עולה לנזירותו, עכ"ד.

וכמדומה שלא יצאו דברים הללו מפיו, ותלמיד טועה כתבם, דודאי מוכח להדיא מסוגיית הגמ' דלתנא דמתניתין עולה יום הלידה לנזירותו ואינו עולה לנזירותו, דאי נימא דהוא עולה לנזירות בנו ואינו עולה לנזירותו, א"כ מ"ט אם נולד ביום ע"א ה"ה סותר, הרי נזירות בנו מתחלת ביום ע"א וכלה ביום ק', וא"כ לא הפסיד כלום, - והיינו לדעת התוס' ודעימייהו משום דנזירות בנו הכלה ביום ק' מובלעת בנזירותו, ולדעת הרמב"ם ודעימי' משום דנזירות בנו הכלה ביום ק' מגלח עלי' ביום ק"א, וחוזר ומונה ל' יום לנזירותו, והיא כלה ביום ק"ל, ומגלח ביום קל"א, ונמצא דלא הפסיד כלום.[[6]](#footnote-7)

ובע"כ מזה, דלתנא דמתניתין עולה יום הלידה לנזירותו ואינו עולה לנזירותו, וע"כ כל שנולד ביום ע"א, אין נזירות בנו מתחלת אלא ביום ע"ב, והיא כלה ביום ק"א, וע"כ הוא מפסיד, לדעת התוס' ודעימייהו משום דנזירות בנו הכלה ביום ק"א אינה מובלעת בנזירותו, ולדעת הרמב"ם ודעימי' משום שהוא מגלח על נזירות בנו ביום ק"ב, והוא צריך לחזור ולמנות ל' יום לנזירותו, ואין נזירותו כלה אלא ביום קל"א, והוא מגלח ביום קל"ב, וז"ב ומוכרח.

יג] ובאמת דהדברים מבוארים כן להדיא בד' הרמב"ם בפ"ד מנזירות ה"ה, ז"ל, כיצד נולד הבן ביום פ' מונה של בנו ומשלים את של בנו ומגלח, ומתחיל למנות מאחר התגלחת ל' יום, ונמצא מפסיד מקודם הולד י' ימים שהם מיום שבעים עד הולד, עכ"ל.

והנה אי נימא דיום הלידה עולה לנזירות בנו ואינו עולה לנזירותו, הרי נמצא דכשנולד הבן ביום פ', ה"ה מתחיל למנות נזירות בנו ביום פ' ומשלים ביום ק"ט ומגלח ביום ק"י, וחוזר ומונה ל' ימים לנזירותו, ומשלים נזירותו ביום קל"ט, ומגלח ביום ק"מ, ונמצא דלא הפסיד אלא ט' ימים, - וממש"כ הרמב"ם דהפסיד י' ימים מבו', דיום הלידה עולה לנזירותו ואינו עולה לנזירות בנו, ונמצא דהוא מתחיל למנות נזירות בנו ביום פ"א ומשלים ביום ק"י ומגלח ביום קי"א, וחוזר ומונה ל' ימים לנזירותו ומשלים נזירותו ביום ק"מ, ומגלח ביום קמ"א, והפסיד י' ימים, וז"ב.

**ו**

יד] בפי' הרא"ש בסוגיין כתב ע"פ נוס' השטמ"ק, ז"ל, משום דקסבר שביעי עולה לכאן ולכאן, תחילתו עולה למנין ז' וסופו עולה למנין ל' הרי נהג דין ל', ובירושלמי דייקינן כיון דשביעי עולה לכאן ולכאן לא ימנה אלא כ"ט, כדאמרינן הכא בנולד לו בן עד שבעים דמגלח ביום מאה, ולא משני מידי, ועי' קר"א שעמד דבירושלמי לפנינו לא נמצא לכ"ז, ולי נראה דלא קשה דשלשים יום לגיהוץ ולתספורת אסמכוה אקרא וכו', ואי אמרת דיום שביעית עולה לב' ימים לא משכח"ל שלשים לעולם, עכ"ל.

ולכאו' פשוט דעיקר קו' זו היא רק להרא"ש לטעמי', דהא דמכח דינא דרב ה"ה מגלח ביום ק', הוא משום דיום הלידה עולה לב' ימים דנזירותו, ונתחדש בזה דיום א' עולה לב' ימים במנין א', וע"כ ה"נ הי' בדין דיעלה יום ז' לב' ימים במנין שלשים, ומבו' דהך דינא דיום א' עולה לב' ימים דמנין א', אי"ז דין מסוים בנזירות, אלא הוא בכל מילי דרבנן, אך להתוס' לטעמייהו דהא דה"ה מגלח ביום ק', הוא משום דהוא יום תגלחת בנו, ולא נתחדש כלל דיום א' עולה לב' ימים במנין א', הרי דמה"ט פשיטא דאין יום ז' עולה לב' ימים במנין שלשים, - וגם לדעת הרמב"ם ודעימי' דלא קאמר רב כלל שמגלח ביום ק', הרי לא מצינו כלל להך מילתא דיום א' עולה לב' ימים במנין א'.

טו] והנה התוס' במו"ק די"ט כתבו, ז"ל, והר"ר יום טוב פירש כיון דקיימא לן מקצת יום ז' ככולו ועולה לכאן ולכאן מקצת היום ככולו ויכול לגלח ביום כ"ט, ובתוספות הרב לא פירש כן דלא אמרינן שיהא יום ז' לב' ימים לענין ל' יום, עכ"ל, ולכאו' מד' הר"ר יו"ט מבו' דס"ל כדעת הרא"ש, דיום א' עולה לב' ימים במנין א', ואף דלא קי"ל כרב בנזירות, מ"מ באבילות דרבנן קי"ל הכי, וע"כ ס"ל דעולה יום ז' לב' ימים במנין שלשים, ותוס' הרב שנחלקו ע"ז, י"ל דהוא או משום דס"ל כדעת התוס' ודעימייהו דלעולם לא אמרינן דיום א' עולה לב' ימים במנין א', או משום דס"ל כמש"כ הרא"ש דלענין ל' יום דאבילות לא אמרינן דיום ז' עולה לב' ימים, דאם הוא עולה לב' ימים לא משכח"ל ל' לעולם.

והנה הב"י ביו"ד סימן ש"צ הביא לב' הדעות בזה, וכתב הדרכ"מ שם, ז"ל, כתב המרדכי וכו' ופשוט דכוונתו כדברי הר"ר יו"ט וכו', וכן משמע נמי פ"ק דנזיר דאמרינן שם אם נדר ב' נזירות וגילח ביום נ"ט יצא אע"ג דסתם נזירות ל' יום משום דאמרינן מקה"כ בתחילתו ובסופו ויום ל' עולה לכאן ולכאן, והוא הדין ביום ז', וצ"ע דאין המנהג כן, עכ"ל.

וצ"ב דמה מייתי הרמ"א מהא דבב' נזירויות עולה יום ל' לכאן ולכאן, הרי התם היינו אלא דיום א' עולה לב' מנינים, ולא מצינו דיום א' עולה לב' ימים דמנין א', וכמו שתמה ע"ז הרא"ש בסוגיין דתימא הוא שיום א' באמצע עולה לו לב', ולדעת ש"ר אין מקור כלל לדין זה דיום א' עולה לב' ימים דמנין א', וכמש"נ.

וביותר צ"ע, שהרי גם בהא דיום א' עולה לב' מנינים קי"ל בסוגיין דלא כרב ואינו עולה לב' מנינים, והא דבב' נזירויות עולה יום ל' לכאן ולכאן, כתבו התוס' דהוא משום דכשהביא קרבנותיו נגמר נזירותו, וע"כ מתחיל נזירות השני מיד, דומיא דמקבל נזירות בחצי היום דאותו יום עצמו עולה למנין נזירות, אך באבילות הי' בדין דלא יעלה יום ז' למנין ז' ולמנין ל', וכל הא דה"ז עולה, הוא משום דאבילות דרבנן, - וא"כ מאי מייתי הרמ"א מהא דיום א' עולה לב' נזירויות, הרי אדרבה בגונא דדמי לנידון הרמ"א, אין יום א' עולה לב' נזירויות, דקי"ל דלא כרב, וכל הא דיום א' עולה לב' נזירויות, הוא רק משום שנגמר הנזירות הראשון כשהביא קרבנותיו, ואין ללמוד מזה דה"נ יעלה יום ז' למנין ז' ולמנין ל', והו"ל לאתויי להגמ' בסוגיין דאמרינן דבאבילות עולה יום ז' לכאן ולכאן, וצע"ג.

1. וצריך להוסיף בזה, דאף דלכאו' ליכא נפ"מ בזה למנין הימים, דאף אם הוא סותר גם את נזירות בנו א"צ למנות אלא ק' יום, כיון דנזירות בנו מובלעת בנזירותו, מ"מ נפ"מ בזה דאם אינו סותר את נזירות בנו, ה"ה מביא קרבנות טהרה על נזירות בנו מיד כשיטהר, - והיינו דלא מיבעיא אי נימא דמש"כ התוס' לעיל די"ג. דבנזירות מרובה שנותרו ל' ימים לנזירותו אחר נזירות בנו ה"ה מגלח בסוף נזירות בנו, הוא אף בדאיכא לדין הבלעה, וכאשר כ"ה מבו' בפשוטו בד' התוס' שם, אלא אף אי נימא דכל דאיכא דין הבלעה, אינו מביא קרבנותיו עד שישלים את נזירות עצמו, כאשר כן נראה בד' הגרע"א שנקט כן, ומכח זה עמד ע"ד התוס' לעיל שם, והוצרך לפרשם בשהתנה שלא יהא הבלעה, (ולא פירש דאיירי בשנשתיירו ל' יום לנזירותו אף אחר ההבלעה), מ"מ בכה"ג שהוא סותר את נזירות עצמו, וצריך לחזור ולמנות כל ימי נזירותו, ואותם הימים שמנה אינם עולים אלא לנזירות בנו, לכאו' בדין דיגלח על נזירות בנו מיד. [↑](#footnote-ref-2)
2. ובקר"א עמד ע"ד התוס', דלפ"ז אשמועינן רב תרי מילי דלא שייכי חדא בחברתה, חדא, דבנולד ביום ע' ה"ה מגלח ביום ל"א לנזירות בנו אע"ג דהוא יום ק' לנזירותו, והא מילתא הו"ל לאשמועינן אף בלא הא דעולה לכאן ולכאן, וכגון שנולד הבן ביום ס"ט, ועוד, דיום הלידה עולה לכאן ולכאן, והך מילתא דעולה לכאן ולכאן ל"ה רבותא כ"כ הכא, דאפי' אי נימא דאינו עולה אלא לנזירות בנו אתי שפיר דינא דמתניתין, דממילא כל ימי נזירות בנו עולין למנין נזירות שלו, אלא דנפ"מ לענין מציעתא דמניח את שלו ומונה של בנו, ואי אמרינן דיום הלידה עולה לכאן ולכאן הרויח יום אחד ואין צריך למנות לנזירות בנו אלא עוד כ"ט ימים, וכן בהשלמת שלו נחשב מקצת מיום הלידה לנזירות שלו גם כן, ומדברי רב משמע דאמתניתין קאי דעולה לכאן ולכאן, עכ"ד, - ולא עמדתי על הדברים, שהרי מבו' בסוגיין, דעיקר הא דקמ"ל רב דעולה לכאן ולכאן, הוא דה"ז עולה אף לנזירות בנו, ולתנא דמתניתין דלא ס"ל כן, ה"ה עולה לנזירותו ואינו עולה לנזירות בנו, וע"כ גם בדינא דהכא בעינן להא דעולה לכאן ולכאן. [↑](#footnote-ref-3)
3. ויש להוסיף, דאין לומר דהא דיום הלידה עולה לנזירותו ולנזירות בנו, והא דהוא עולה לב' ימים דנזירותו הוו חד דינא ממש, - דמלבד דמוכח לא כן למש"נ להוכיח דהא דהוא עולה לנזירותו ולנזירות בנו הו"ל דינא דאורייתא, ואילו הא דהוא עולה לב' ימים דנזירותו אי"ז אלא לגבי מילי דרבנן, - גם מוכח לא כן ממש"כ הרא"ש על קושייתו שהבאנו לעיל סק"ו, ז"ל, ועוד י"ל, הא דאמר רב דעולה לב' אז לא יהיו מובלעים ימי נזירות בנו בימי נזירותו, וע"כ אז לא יעלו לב', ולכך אמרי' דאינו עולה לב' ואז יהיו מובלעים, עכ"ל, והיינו דבכה"ג ל"מ חייל הך דינא דיום הלידה עולה לב' ימים דנזירותו, שהרי אם יחול דין זה לא יהיו ימי נזירות בנו מובלעין בימי נזירותו, ולא יעלו כלל לנזירותו, וע"כ ל"מ חייל דין זה כלל, ועי' תור"פ שכתב לתי' זה מדעתו, ועיי"ש שהאריך לפרש לזה, - והנה הרי חזינן דאף דבכה"ג אין יום הלידה עולה לב' ימים דנזירותו, מ"מ הוא עולה לנזירותו ולנזירות בנו, וע"כ אמרינן דלא הפסיד כלום, והרי דהא דיום הלידה עולה לנזירותו ולנזירות בנו, אינו מכריח שיעלה זה לב' ימים דנזירותו, אלא הוי זה דין נוסף, וע"כ אף במקום דל"מ חייל דין זה דיום הלידה עולה לב' ימים דנזירותו, מ"מ הוא עולה לנזירותו ולנזירות בנו. [↑](#footnote-ref-4)
4. ובפשוטו הי' מוכח מזה, דאף דדינא דרב דיום ע' עולה לב' ימים דנזירותו אי"ז אלא לגבי מילי דרבנן, מ"מ עיקר דינא דרב דהוא עולה לנזירותו ולנזירות בנו, הוי גם לגבי מילי דאורייתא, - ולא תיקשי, דמנ"ל הך מילתא, ושמא אף עיקר דינא דרב אינו אלא לגבי מילי דרבנן, והיינו משום דכל עיקר מה שחשבו חכמים ליום הלידה כב' ימים לנזירותו, הוא רק מכח הא דהוא עולה לנזירותו ולנזירות בנו, וכיון שהוא עולה לב' המנינים, ע"כ מתקיים בזה גם מנין ב' ימים דנזירותו, אך אם מדאורייתא אין יום זה עולה אלא לנזירותו, מהיכ"ת יתקנו חכמים שיעלה לכאן ולכאן, וז"פ, - אך אי"ז מתישב בד' הרא"ש דמבו' די"ל דגם עיקר דינא דרב אינו אלא לגבי מילי דרבנן, וכנ"ל. [↑](#footnote-ref-5)
5. ואף דהא דהוא מגלח על נזירותו ביום ק"א, היינו דהנזירות נשלמת בסוף יום ק', והא דמגלח על נזירות בנו ביום ק"א, הוא משום דהו"ל יום השלמת הנזירות, ונמצא דנזירותו נשלמת קודם נזירות בנו, מ"מ כיון דבפועל הוא מגלח על שניהם ביום א', הו"ל בדעתו כמובלעין זב"ז. [↑](#footnote-ref-6)
6. שו"ר בס' שיעורי רמ"ד שכתב להק' עד"ז, והוסיף דאדרבה לדעת רב ניחא הא דנולד יום ע"א סותר, דהא לרב נתחדש דיום ע"א עולה אף לנזירותו, ונמצא דלא נשארו לנזירותו אלא כ"ט יום, וא"כ בע"כ סותר יום א', וניחא מאי דתנן דסותר, ומאי פריך לרב, הא אדרבה מתניתין מיושבת רק לפ"ד רב, וכתב דצ"ל דאה"נ לשיטת הרמב"ם ממתניתין איכא סייעתא לרב ולא קושיא, עכ"ד, וזה אינו מתישב כלל, דלהדיא אמרינן בגמ' דקשיא מתניתין לרב, - וגם עיקר מש"כ דלדעת רב ניחא הא דנולד יום ע"א סותר, אינו נראה כלל, דאף דבאמת בנולד יום ע"א ה"ה סותר יום א' שמנה, מ"מ לא חשיב דמפסיד יום א', שהרי הוא מגלח על נזירות בנו ביום ק"א ומגלח על נזירותו ביום קל"א, ולא הפסיד כלום מעיקר דין מנינו, אלא הפסיד את מה שהי' יום הלידה עולה לו לכאן ולכאן, ולא זהו מה דתני במתניתין דסותר, ושו"ר שכבר כתב כן הקר"א, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-7)