הערות חבט והבל
קטגוריות: ש_ס / לא בבא קמא / ב_ק - הרב יהודה אלבוים / בור / מ_מ

בס''ד

הערות במח' רב ושמואל

א. צ''ע לדעת רב מדוע פותח בור הרי לא יצר את ההבל - עי' חזו''א סי' ב' סקי''ד, וקה''י סי' ד', וחי' הגרנ''ט סי' ק''י, ועי ברכ''ש סי' י''ב, ועי' בכתבי הגר''ח החדש, ועי' בדברי הרשב''א דף כב א -.

ב. אס''ו מכוסה שאינו יכול להזיק, האם הפותח חייב לדעת רב כמו שפותח בור חייב - עי' חזו''א שם -.

ג. מבואר בדף נג. דהמניח אבן על פי הבור בעל הבור חייב, וצ''ע מדוע חייב לדעת רב הרי לא יצר את ההבל - תוס' דף כח ב ד''ה נישוף, מלחמות דף כג ב בדפי הרי''ף, שטמ''ק בסוגיין מר' יהונתן, תוס' רי''ד דף נג א -.

ד. מבואר בדף כח ב דנתקל במים ונישוף בקרקע פטור משום דקרקע עולם הזיקתו, וצ''ע לפי דברי הרמב''ן שם בשם הראב''ד, ולדברי ר' יהונתן דמודה רב במניח אבן על פי הבור משום שהאבן הפילו, מדוע אין חייב על מה שהמים הפילוהו - עי' רשב''א דף כח ב -.

ה. רש''י בדף כח ב בד''ה הזיקתו כתב דאינו חייב על מה שהמים הפילוהו משום דהמים רק גרמו את הנפילה, וצ''ע מדברי רש''י בדף נג א ד''ה באנו, דהאבן נחשבת למפילה בידים ולא לגרמא.

ו. מבואר בדף נג א דבנפל לאחורי הבור אף לשמואל פטור, וצ''ב הרי שמואל לית להו סברא דקרקע עולם הזיקתו - תוס' דף נ ב, מאירי דף נב ב ד''ה אלא, ועי' מאירי דף נ ב ד''ה בור -.

ז. כתב רש''י בד''ה מאי בינייהו, ואפילו נבקעת כריסו או נשברה מפרקתו מחייב נמי רב דאיכא למימר הבלא נמי קטלתיה עכ''ל, וצ''ב היאך מחייבינן ליה מספיקא.

ח. עוד מבואר ברש''י שם דלדעת רב אפי' אם שבר את רגלו חייב, וצ''ע הא ודאי נשברה רגלו ע''י חבט - עי' שטמ''ק מר' פרץ, ועי' פסקי הרי''ד -.

ט. צ''ע לדעת רב מדוע חייב על מה שהרגו ההבל, הא למד''א דאזלינן בתר מעיקרא, נחשב כמת מחמת החבט - חזו''א סי' ב' סקי''ד -.

י. תוס' בדף נ ב כתבו ב' דרכים לבאר מאי שנא גובה מנפל לאחורי הבור, ולכא' התוס' בדף כח ב ד''ה נישוף הוא כהצד הראשון בתוס' בדף נ ב, וצ''ע בדברי הרא''ש דבדף נ ב כתב כהתי' השני בתוס', ואפילו הכי כתב בדף כח ב כדברי התוס' שם - פלפולא חריפתא, דרישה סי' תי''א, חי' הגרנ''ט סי' קכ''ט -.

יא. כתבו התוס' בדף כח ב דאע''פ שבנפל לאחורי הבור פטור אף לשמואל, ואין חייב על מה שהבור מפילו, אלא רק על מה שניזוק בבור, אפילו הכי חייב בנחבט בקרקע שהמים נשפכים עליה דדמי לקרקע הבור, וצ''ב אם אין חייב על מה שהבור מפילו מדוע חייב, ואין לומר דע''י שפיכת המים עשה את הקרקע לבור, דא''כ מהו הנ''מ אם ניזוק בקרקע שתחת המים, או בקרקע שסמוך למים.

יב. כתבו התוס' בדף כח ב, ובתי' הראשון בדף נ ב בדעת שמואל, דחלוק נפל לתוך הבור, לנפל אחורי הבור, וכן בעבד גובה ונפל על קרקע עולם פטור, וצ''ב מדוע אין הקרקע שמאחורי הבור נחשב לקרקע הבור כמו הקרקע שתוך הבור, הא בתרוויהו ניזוק בקרקע עולם, וכמו שבתוך הבור מחייב שמואל משום שבכרייתו הפכו למזיק, כמו כן יש לחייב על הקרקע שמחוץ לבור, או על הקרקע שתחת הגובה.

יג. דעת רש''י בדף כח ב ודף מח א דהחופר בור ברשותו, והפקיר רשותו ובורו חייב, דמעשה ההפקר הוי כמעשה כרייה, ולכא' אף בכה''ג לדעת רב חייב רק על הבלו ולא על חבטו, ורק בבור ברשותו מודה רב, וצ''ב אם מעשה ההפקר הוי מעשה כרייה מדוע לא יתחייב גם על חבטו, כעין אס''ו דאפקרינהו.

יד. עי' חזו''א סי' ב' סקי''ד וקה''י סי' ד' דביארו שאין כוונת רב שאמר קרקע עולם הזיקתו, דאין עשאן הכתוב אלא רק כשעשה בור, לאפוקי קרקע עולם שהיה כאן תמיד, אלא דרק על עשיית הבל יש עשאן הכתוב משום שעשה דבר המזיק, לאפוקי חבט שאינו דבר המזיק עי''ש, ועי' תוס' להלן דף נ''ג ב' שכתבו ששור שדוחף לבור יש יותר סברא לחייב את בעל הבור משום 'דבור עושה עיקר המעשה ואיהו קטל **בהבליה**' והשטמ''ק שם הביא מהרי''ד שכתב 'אף על גב דבשור ובור שייך טפי למימר כי ליכא לאשתלומי משור משתלם מבור משום דאמר ליה את קטלתיה **בהבל בורך** ובשור ושור ליכא למימר הכי' - ועי' בדברי הרמב''ן בדף יג בדפי הרי''ף שכתב וז''ל משום דהבלא שוי איהו התם וחבטא לאו דידיה הוא אלא גרמא הוא שגרם שיהיה שם חבט כשסלק משם עפר ושוייה בור והחבטא לאו קרקעו היא אלא קרקע עולם - וצ''ע מדברי הגמ' בדף נג א דמודה רב בבור ברשותו, ובשלמא אם החילוק בין הבל לחבט הוא דאת ההבל יצר ואת החבט לא יצר ניחא, דלא נאמר עשאן הכתוב אלא על דבר שיצר, ובבור ברשותו שא''צ לעשאן חייב גם על חבט, אך אם החילוק בין הבל לחבט הוא דהבל הוא מזיק, וחבט אינו מזיק, מנלן דבבור ברשותו חייבה התורה על חבט.

טו. מבואר בגמ' דבאס''ו דהפקירן מודה רב, ופי' תוס' בדף ג א דאע''פ שאין באס''ו הבל, שאני אס''ו דחבטא דידיה הוא, לדברי החזו''א צ''ב מנלן דאמרינן עשאן הכתוב כשעשה חבט, אולי רק כשעה הבל שהוא דבר המזיק עשאן הכתוב.

טז. בתוס' דף נ ב מבואר בתי' השני דשמואל מחייב גם על מה שהבור מפילו, ויש לדון אם לפי דברי התוס' באס''ו גם רב יחייב כשנתקל באס''ו ונישוף בקרקע עולם מחמת מה שהאס''ו הפילוהו, ולא נח' רב אלא בחופר בור שגם על מה השבור מפילו י''ל קרקע עולם הזיקתו כמבואר בדברי הרמב''ן הנ''ל - ולדברי החזו''א הנ''ל, א''א לומר כן, וא''כ לדבריו לדברי התי' השני בתוס' נח' רב ושמואל בתרתי, וצ''ע מהכי תיתי לומר דנחלקו בתרתי -.

יז. הרשב''א בדף כח ב הקשה מדוע אין רב מחייב על מה שהמים דחפוהו על קרקע עולם, ובתי' השני תי' וז''ל ועוד שאין גופן של מים מחליקין אלא על ידי העפר שנעשה רפש וטיט עכ''ל, וצ''ב הרי הוא הפך את העפר לרפש וטיט, ולא דמי לקרקע עולם דלא עבד מידי בקרקע עולם, אלא רק סילק את העפר שעליו, וכן קשה לדברי החזו''א הרי הרפש וטיט מפילין אותו.

יח. תוס' בדף כח ב ובתי' הראשון בדף נ ב כתבו דבנפל לאחורי הבור, או בנתקל באבן ונישוף בקרקע פטור גם לשמואל משום דקרקע עולם הזיקתו, ויש לדון אם בבור ברשותו חייב כה''ג, והיה נראה מלשון התוס' דבבור ברשותו חייב גם בכה''ג, וכל החסרון רק משום שאינו שלו אלא קרקע עולם הזיקתו.

יט. כתבו התוס' בדף כח ב ד''ה ונשוף דאע''פ דנתקל באבן ונישוף בקרקע פטור, המניח אבן על פי הבור חייב וז''ל התוס' יש לחלק כיון שיש שם תקלה על הבור עכ''ל, יש לדון כיצד הדין בהניח אחד אבן, ובא אחר וחפר בור סמוך לאבן, האם חייב בעל הבור על נפילה מכח האבן לרבנן - י''ל דכיון שחפר את הבור אחרי שהיה אבן הוי כעין הרחיבה, ודנים את האבן והבור לדבר אחד, ולכא' בהרחיבה אין חייב הראשון כשנפל מהצד שהרחיב, ולא דמי לשני שיש צד לחייבו אף כשנפל מאידך גיסא -.