השוכר את הפועלים - הרב יעקב סגל
קטגוריות: ש_ס / לב בבא מציעא

**צ"ג ע"א**

**א) מתני' "ארבעה שומרים נושא שכר והשוכר" וכו'.** בביאור הנדון האם שוכר כש"ח או כש"ש עיין בסוגיא לעיל פ': והטעם דהוא ש"ש דמאחר שנהנה ממנו זה סיבה לחייבו כשומר שכר, וצ"ב דאם אין הההנאה מחייבתו כשואל מ"ט תחייבהו כש"ש דמה פשרה היא זו. [הרחבה אות א].

**צ"ג ע"ב**

**א) "הא נטר כדנטרי אינשי" וכו'.** מבואר דס"ל לרבה דש"ש פטור היכא שנטר כדנטרי אינשי ורב חסדא ורבא בר רב הונא ס"ל שחייב לשמור שמירה יתירה. ובביאור מחלוקתם מצאנו כמה דרכים, עיין ברש"י וכתבו הר"ן והנמוק"י דהמחלוקת היא האם נחשב לאונס או לא. וצ"ב. ועיין ברשב"א שחילק בין אונס בגוף הפקדון לבין אונס כלפי השומר ובענין זה נחלקו רבה והחולקים עליו, ועיין בקצה"ח (ש"ג סק"א) ובנתה"מ (שם) וברעק"א (ב"ק נ"ז) [הרחבה אות ב].

**ב) "עד מתי שומר שכר חייב לשמור" וכו'.** מבואר בגמ' שניתן ללמוד מיעקב אבינו את גדרי חיוב השמירה וצ"ב כיצד ניתן ללמוד מיעקב אבינו את גדרי החיובים דאפשר שיעקב אבינו עשה לפנים משורת הדין [הרחבה אות ג].

**ג) "אלא אומדין אותו אם יכול להציל חייב ואם לאו פטור".** ובאופן שיש ספק אם היה יכול להציל או לא, לכאו' תלוי במחלו' הפוסקים אם כל ספק חיוב שומרים הוי כא"י אם פרעתיך או איני יודע אם נתחייבתי ועיין ברמב"ם (שכירות פ"ג ה"ח) ובשו"ע (ש"ג ס"י) ובסמ"ע ובש"ך ובט"ז ובאו"ש.

**ד) "שהיה לו לקדם ברועים ומקלות"** נחלקו הראשונים האם שומר שכר שהיה לו לקדם ברועים ומקלות ולא קידם חייב לשלם לבעה"ב את כל דמי הבהמה או שיכול לנכות מזה את הסכום שהיה צריך לשלם לרועים שהיה שוכר לענין זה, עיין בראב"ד (פ"ג משכירות ה"ו) ובנמוק"י מבואר שהרמב"ם חולק בזה. וע"ע בריטב"א. ובנתה"מ (ש"ג סק"ח) תמה מהו החיוב לשלם את הטירחה הזו מה שלא מצאנו במזיק וכד', ועיין בדבר אברהם (ח"א ס"ט אות ד') [הרחבה אות ה].

**ה) "איבעי לך לעבורי חדא חדא".** כתבו תוס' דאי"ז פשיעה אלא כעין גו"א ודלא כרב כהנא בב"ק נ"ח דס"ל דהוי פשיעה. והקשו סתירה בשיטת הרי"ף דפסק כשיטת רב כהנא בב"ק דהוי פשיעה ואילו הכא פסק דש"ח פטור, ועיין ברמב"ן ובריטב"א [הרחבה אות ו].

**ו) "סיגפה ומתה אינו אונס".** בתוס' מבואר דהחידוש הוא דאע"פ שאפשר לתלות בדבר אחר מ"מ חייב משום שלא היה לו לסגפה. ויל"ע האם כוונת התוס' היא לחייב מדין א"י אם פרעתיך ועיין **בחידושי רבי ראובן** (כ"א אות ב') **ועיין בנתה"מ** (ש"ג סק"י) שהביא דברי הה"מ דכ' דחייב אפילו מתה אחר שנה דמ"מ א"א לו לישבע דלא מתה מחמת הסיגוף, עי"ש משכ"ב ומבואר בדבריו דיש לחייב שומר יותר מגזלן, וצ"ב. [הרחבה אות ט].

**צ"ג ע"א**

**א) מתני' "ארבעה שומרים נושא שכר והשוכר... ובגמ' מאן תנא שוכר כנושא שכר" וכו'. בביאור הנדון** האם שוכר כש"ח או כש"ש עיין בסוגיא לעיל פ': דהובא ההמחלו' אי שוכר כש"ח או כש"ש, **ופרש"י** (והובא בסמ"ע ריש סי' ש"ז) דמ"ד דהוא דש"ש ס"ל דמאחר שנהנה ממנו זה סיבה לחייבו כשומר שכר, ומ"ד דס"ל דהוי כש"ח ס"ל שכיון שמשלם על הנאתו אי"ז סיבה לחייבו עי"ש. ויש להבין דאם אין הההנאה מחייבתו כשואל מ"ט תחייבהו כש"ש דמה פשרה היא זו, והנה בש"ש עצמו יל"ע האם חיובו הוא מחמת "ההנאה" שיש לו שנוטל שכר ומ"מ אינו כשואל כיון שלא "כל ההנאה שלו" או דחיובו של ש"ש אינו אינו שייך להנאה כלל, וא"נ כאופן הא' יובן ענין ההנאה בשוכר [ והיינו שבש"ח החפץ נמצא אצלו לצורך הבעלים ולכן חייב רק בפשיעה ומש"ש ושוכר החפץ נמצא אצלו לצורך שניהם ולכן חייב בוגו"א ובשואל החפץ נמצא לצורך השואל ולן חייב בהכל] וצ"ע. הנה דין שוכר הוא בין בבהמה ובין בכלים, וצ"ע בדברי רש"י בדף פ: **ועיין רש"ש.**

**צ"ג ע"ב**

**ב)** **"הא נטר כדנטרי אינשי"** היינו דס"ל לרבה דשומר שכר פטור היכא שנטר כדנטרי אינשי והלכך פטור גם באופן שישן בזמן שישנים או שעלה לעיר בזמן שאנשים עולים לעיר, ורב חסדא ורבא בר רב הונא פליגי וס"ל שחייב בכה"ג כיון שניתן לו שכר לשמור שמירה יתירה. **ובביאור מחלוקתם מצאנו כמה דרכים, עיין ברש"י** שביאר דלשיטת רבה הוי אונס ולשיטת רב חסדא אי"ז אונס אלא אבידה, ועיין בפ' המפקיד (מ"ב ע"א) שהובאו השיטות האם שומר שכר חייב בגניבה שנעשית באונס וכתבו הר"ן והנמוק"י דמוכח מרש"י הכא שפטור וכל המחלוקת היא האם נחשב לאונס או לא. וצ"ב במה פליגי אם נחשב אונס או לא דלכאו' ענין האונס הוא ענין מציאותי, אכן עיין ברש"י שכתב לעיל (ל"ו ע"ב) דגניבה גבי ש"ח אונס הוא והיינו שס"ל לרש"י שכל דבר שאין חיוב לשמור עליו נחשב לאונס וממילא ה"נ פליגי האם מחיוב לשמור ע"ז וממילא אי הוי אונס או לא. **ועיין ברשב"א** שחילק בין אונס בגוף הפקדון לבין אונס כלפי השומר דאונס בגוף הפקדון שומר שכר פטור ואנס גבי השומר שומר שכר חייב ומבואר בדבריו שבענין זה נחלקו רבה והחולקים עליו דשיטת רבה היא שגם אונס שבשומר פטור עי"ש. **והנה בקצה"ח** (ש"ג סק"א) הביא את הדעות דס"ל דשומר שכר חייב גם בגניבה של אונס, וכתב הקצה"ח דהשיטות הנ"ל ס"ל שגם רבה מודה שאונס של גניבה חייב [דמאחר שכל גניבה הוי אונס אין חילוק באונס של גניבה בין אונס גמור לאונס שאינו גמור ורק ליסטים מזוין שהוא אונס שא"א לשמור ממנו כלל פטור] וכל המחלו' הכא היא דמאחר שהכא אי"ז אונס של גניבה אלא אונס אחר נחלקו רבה ורב חסדא ואביי האם נחשב לאונס או לא, עי"ש. **ונמצא** לדברי הקצה"ח שקל אבידה מגניבה דאבידה באונס פטור עליה וגניבה באונס חייב עליה, אכן יעוין בנתה"מ (שם) **וברעק"א** (ב"ק נ"ז) דפליגי ע"ד הקצה"ח.

**עיין בראשונים** שהקשו שלפ"ד רבה משחת לה טוען טענת גנב [שחייב כפל] בכל האופנים הללו דשומר שכר פטור מגניבה ואילו אנן קימ"ל (להלן צ"ה) דאין טוען טענת גנב אלא בלסטים מזוין, **ועיין בריטב"א** שכתב דסברת רבא שאינו נעשה עליו שומר כלפי זמנים של שינה בזמן דגני אנשי וכו'. **ועיין ברשב"א** משכ"ב [ועיין במלואי חושן ש"ג הערה 75 שהק' סתירות בדבריו ואכמ"ל].

**ג) "עד מתי שומר שכר חייב לשמור" וכו'.** מבואר בגמ' שניתן ללמוד מיעקב אבינו את גדרי חיוב השמירה [אלא שדנה הגמ' שאפשר שליעקב אבינו היה חיוב מיוחד] **ולכאו' צ"ב** כיצד ניתן ללמוד מיעקב אבינו את גדרי החיובים דאפשר שיעקב אבינו עשה לפנים משורת הדין, **ועיין עוד ברמב"ם** (שכירות פי"ג ה"ז) שכתב בגדרי חיוב פועל בזה"ל "כדרך שמוזהר בעה"ב שלא יגזול שכר עני ולא יעכבנו כך העני מוזהר שלא יגזול מלאכת בעה"ב ויבטל מעט בכאן ומעט בכאן ומוציא כל היום במרמה אלא חייב לדקדק על עצמו בזמן שהרי הקפידו על ברכה רביעית של ברכת המזון שלא יברך אותה וכן חייב לעבוד בכל כחו שהרי יעקב הצדיק אמר כי בכל כחי עבדתי את אביכן" וכתב ע"ז הכס"מ שזה פשוט, ולכאו' צ"ב כיצד ניתן ללמוד מיעקב אבינו וכנ"ל. הנה בעיקר דברי הרמב"ם צ"ע מ"ט נקט בזה לשון "יעקב הצדיק" שלא נמצא כמותו ברמב"ם בשום מקום כלפי יעקב אבינו, וביאר בזה הג' רא"ב פינקל זצ"ל דמבואר בדברי הרמב"ם הנ"ל דענין הצדיקות נמדד בקפידה על עיקר דיני הממונות זתו"ד. ואולי לפ"ז ניתן להבין שלגבי ממונות אין חילוק בין בני האדם דכל דבר שמחויב האדם בדיני הממונות הוא מעיקר הדין ואע"פ שאפשר לעשות דברים אף לפנים משורת הדין אין סיבה לומר שיעקב עשה דברים אלו ללבן אלא הקפיד כפי הצריך בדיני הממונות וזהו המוטל על כל אחד ואחד, ועיין.

**ד) "אלא אומדין אותו אם יכול להציל חייב ואם לאו פטור".** והנה באופן שיש ספק אם היה יכול להציל או לא, **לכאו' תלוי במחלו' הפוסקים** אם כל ספק חיוב שומרים הוי כא"י אם פרעתיך או איני יודע אם נתחייבתי [והיינו דשיטת הש"ך בסוגיא דאת מהימנת לי בשבועה דהוי א"י אם פרעתיך ושאר האחרונים פליגי עליו ודנו לזה באיני יודע אם נתחייבתי ולעיל בסוגיא דשומר שמסר לשומר הרחבנו בזה] **ועיין ברמב"ם** (שכירות פ"ג ה"ח) שפבק דבספק חייב לשלם, **ועיין בשו"ע** (ש"ג ס"י) ו**בסמ"ע ובש"ך ובט"ז ובאו"ש.**

**\*) תחילתו בפשיעה וסופו באונס חייב.** בענין מחלוקת הראשונים האם תחילתו בפשיעה וסופו באונס חייב גם באונס שלא מחמת הפשיעה, וכן בדברי התוס' דתחילתו בגניבה ואבידה וסופו באונס [דכתב הרעק"א דתלוי במחלוקת אביי ורבה] וכן בענין מש"כ תוס' דשומר חינם שומר גם מגניבה הרחבנו בפרק המפקיד בסוגיות אלו, קחנו משם.

**ה) "שהיה לו לקדם ברועים ומקלות" נחלקו הראשונים** האם שומר שכר שהיה לו לקדם ברועים ומקלות ולא קידם חייב לשלם לבעה"ב את כל דמי הבהמה או שיכול לנכות מזה את הסכום שהיה צריך לשלם לרועים שהיה שוכר לענין זה, **ועיין בראב"ד** (פ"ג משכירות ה"ו) שכתב שמנכה השומר דמים אלו מן חיובו וכתב המ"מ דכן ס"ל לרמב"ן ואף הרמב"ם לא חולק בזה, **אמנם בנמוק"י** מבואר שהרמב"ם חולק בזה. **עוד כתב הראב"ד** שאם הבהמה שוה כמו המחיר שהיה צריך לשלם לאותם הרועים ישלם השוכר לבעלים את השכר של הטירחה שצריך לקנות בהמה חדשה, **ובריטב"א** פליג ע"ז. **ובנתה"מ** (ש"ג סק"ח) תמה מהו החיוב לשלם את הטירחה הזו מה שלא מצאנו במזיק וכד', **ועיין בדבר אברהם** (ח"א ס"ט אות ד') משכ"ב ובמלואי משפט הביא מס' **ערך שי** דס"ל לראב"ד ששומר עדיף מגזלן וכד' כיון שהבעלים סמכו עליו והתחייב לזה וכמו שמצאנו שחייב שוכר לשלם לבעה"ב אם לא הודיעו על כך שיוצא קודם סוף השנה עי"ש.

**ו) "אתא לקמיה דר"פ חייביה... איבעי לך לעבורי חדא חדא" כתבו תוס'** דאי"ז פשיעה אלא כעין גו"א ודלא כרב כהנא בב"ק נ"ח דס"ל דהוי פשיעה. **והנה ברי"ף הקשו הראשונים סתירה** דפסק כשיטת רב כהנא בב"ק דהוי פשיעה ואילו הכא פסק דש"ח פטור, **ועיין ברמב"ן ובריטב"א ועוד** שתי' דאע"פ דשמירת נזקין היא כשמירת ש"ח מ"מ גבי בהמות שדוחפת זו לזו הוי בכלל שמירה פחותה ודוקא גבי שומרים הקילו בשומר חינם כיון ששמר כדנטרי אינשי, והראיה, מהא דעל בעידנא דעיילי אינשי פטור בשומר חינם ומ"מ אם יצאה בזמן זה והזיקה בודאי חייב עי"ש. **אכן הדברים צ"ב** מ"ט באמת חלוק דיני נזיקין מדיני שומרים, ולכאו' צ"ל כמש"כ התוס' בב"ק כ"ג שחייב אדם למור יותר שלא יזיק משלא יוזק וה"ה דמטעם זה חלוק שומר ממזיק [ועיין בחי' רמ"ש בב"ק נ"ח].

**ז) "עושה עמו דין" ופרש"י** "פרעון" היינו שהשומר משלם לבעלים והבעלים ידונו עם הגנב, **אמנם ברמב"ם** (פ"ח משו"פ ה"ו) כתב דעושה דין עם הגנב והיינו דהשומר חייב לטרוח להוציא הכסף מן הגנב [כן ביאר במ"מ] **ועיין בראשונים** שהקשו על רש"י דלשון עושה דין לא משמע פרעון. ועיין ברש"י בב"ק.

**ח) מתני' "זאב אחד אינו אונס"** יש לדון האם הוי פשיעה או רק שאינו אונס **ועיין בפתחי תשובה** (ש"ג ו') שהביא מהנו"ב שמסתפק בזה  **אמנם בקצה"ח** (ש"ג סקג) פשיטא ליה שאי"ז פשיעה ופטור, עי"ש.

**ט) "סיגפה ומתה אינו אונס"** ובתוס' מבואר דהחידוש הוא דאע"פ שאפשר לתלות בדבר אחר מ"מ חייב משום שלא היה לו לסגפה. ויל"ע האם כוונת התוס' היא לחייב מדין א"י אם פרעתיך [והכא מאחר דהוי תחילתו בפשיעה שפיר הוי א"י אם פרעתיך] **וכ"כ בחידושי רבי ראובן** (כ"א אות ב') **ועיין בנתה"מ** (ש"ג סק"י) שהביא דברי הה"מ דכ' דחייב אפילו מתה אחר שנה דמ"מ א"א לו לישבע דלא מתה מחמת הסיגוף, וכ' דמ"מ היכי דהבריאה בינתיים תו אין לתלות המיתה במה שסיגפה, וכ' דהא דחייב במתה הוא משום הדין דתחילתו בפשיעה דכל שלא ידוע דלא מתה מחמת הפשיעה אינו נפטר, וכ' דבגזלן אם יחזיר ואח"כ תמות יהיה פטור, דמ"מ הוי ספק מחמת מה מתה כיון דהתובע גם מסופק אין לחייבו משום איני יודע אם פרעתיך, ורק בשומר חייב משום הדין דתחילתו בפשיעה, עי"ש. [ומבואר בדבריו דיש לחייב שומר יותר מגזלן, ולכאורה גם שומר חיובו רק משום דנעשה ע"י הפשיעה דאיני יודע אם פרעתיך, כד' רבי ראובן הנ"ל ואולי י"ל עפ"ד הראשונים לעיל (ל"ו) דמחמת הפשיעה תולים כל מה שאפשר לתלות בפשיעה א"כ חיובו מדין סופו בפשיעה ולא מטעם א"י אם פרעתיך, וצ"ע].

**י) "מסתברא האי מסר נפשיה והאי לא מסר נפשיה"** עיין **במגיד משנה** (שכירות פ"ג ה"ד) שכתב דהוי בעיא דלא איפשטא [ולא כגרסא לפנינו בגמ'] ועיין נמוק"י, **ועיין בקצה"ח** (ש"מ סק"ז) שהקשה מ"ט הרי"ף פוטר מספק ואינו חייב מדין "מתוך" ותי' דהוי ספק בדין לא אמרי' מתוך עי"ש.

**צ"ד ע"א**

**א) מתני' "מתנה ש"ח להיות פטור משבועה"** הקשו הראשונים מ"ט לא אמרה הגמ' מתנה ש"ח להיות פטור מן הפשיעה, עיין בשטמ"ק בשם רבינו יונתן ובמאירי ובהג' אשר"י וע"ע בגליון מהרש"א [הרחבה אות יא].

**ב) "ה"ז מקודשת ותנאו בטל דברי ר"מ".** דנו האחרונים מה הצד [בלא דין מתנה על מש"כ בתורה] שתנאו יהיה קיים כיון שרוצה שיחול קידושין בלי חיוב שכ"ו והתורה אמרה שכשאדם עושה קידושין מתחייב בשאר כסות ועונה ועיין ברעק"א (כתובות נ"ו) ובחידושי הגרי"ז (הלכות נזירות) ובחידושי הגרש"ש (סוף גיטין, ובכתובות סי' מ"ט) [הרחבה אות יב].

**ג) "הרי זו מקודשת ותנאו בטל".** הקשו הראשונים דכיון שכפל תנאו ואמר בפירוש שאם יש לה עליו שאר כסות ועונה לא תהא מקודשת א"כ איך אפשר שתהא מקודשת והוא אמר שלא תהא מקודשת. היינו דהמעשה צריך להתבטל ומדוע התנאי בטל והמעשה קיים. ועיין ברמב"ן (ב"ב קכ"ו) ובתוס' בכתובות (נ"ו ע"א ד"ה הרי) ועי"ש בשיטת ר"ת בתוס' בהגה"ה וברשב"א בקידושין (כ"ג) ובחידשי הגרי"ז (נחלות פ"ו ה"י) [הרחבה אות יג].

**ד) "ר' יהודה אומר בדבר שבממון תנאו קיים"** בטעמו של ר"י מצאנו מחלוקת בראשונים עיין ברשב"א בקידושין (י"ט:) וברמב"ן בב"ב ועיין בקצה"ח (ר"ט סקי"א) שהוכיח כדברי הרמב"ן ועיין בקו"ש בכתובות (אות קס"ה) מה שהקשה וביאר בדברי הרמב"ן. ועיין בחזו"א (אהע"ז סי נ"ו סקי"ז) שהקשה ע"ד הקצה"ח כמה קושיות, ועי"ש בביאור מחלו' ר"י ור"מ [הרחבה אות יד].

**ה) "ושאני הכא דמעיקרא לא שיעבד נפשיה"** הקשו הראשונים מאי שנא מקידושין ומ"ט התם לא נימא מעיקרא לא שיעבד נפשיה, ועיין היטב ברש"י ובהג' חוות יאיר לד' רש"י שברי"ף, ועיין עוד ברמב"ן ובר"ן ובתוס' בכתובות נ"ו ובריטב"א ובתוס' ובתוהרא"ש. [הרחבה אות טו].

**ו) "מתנה ש"ח להיות כשואל" יש לחקור** האם גדר החיוב הוא שדינו כשואל, או גדר החיוב הוא כהשתעבדות ממון בעלמא, ונפ"מ בזה לענין חיוב שבועה ועיין בשיעורי הגרש"ר. [הרחבה אות טז].

**ז) "במאי בדברים"** בראב"ד בשטמ"ק הקשה מ"ט צרך קנין מיוחד הרי מתנה בשעת משיכת החפץ וכל תנאי שהוא בשעת משיכת החפץ מתקיים בלא קנין. ועיין ברשב"א, וע"ע ברעק"א [הרחבה אות יז].

**ח) "בשקנו מידו"** יל"ע במה הקנין האם ב'ההיא הנאה' ויקשה לשיטות שבההיא הנאה אי"ש קנין גמור [הרחבה אות יח].

**יא) מתני' "מתנה ש"ח להיות פטור משבועה"** הקשו הראשונים מ"ט לא אמרה הגמ' מתנה ש"ח להיות פטור מן הפשיעה. ונאמרו בזה כמה תירוצים **א- עיין בשטמ"ק** בשם רבינו יונתן ובמאירי דבפשטות אין אדם מתנה בכך [אבל משמע שאם יתנה בכך יפטר מלשלם] **ב- בהג' אשר"י** כתב שאם יתנה בכך לא יהני התנאי. **ובטעם** הדבר צ"ב שהרי גם אם מתנה אדם שיזיק ויפטר הרי הוא פטור ולכאו' כוונתו שמתכוון שהוא שומר שפטור מן הפשיעה וזה תרתי דסתרי. **ג- בגליון מהרש"א** כתב דבאמת אם יתנה כן יפטר משום שבכה"ג נחשב שהתנה שאינו שומר וזה לא מענין המשנה ללמדינו.

**יב) "הרי את מקודשת לי ע"מ שאין ליך עלי שכו"ע ה"ז מקודשת ותנאו בטל דברי ר"מ".** **מבואר** בגמ' דכל מה שתנאו בטל הוא משום דין "מתנה על מש"כ בתורה" **ויש לעיין** כיצד יש צד שתנאו יהיה קיים כיון שרוצה שיחול קידושין בלי חיוב שאר כסות ועונה והתורה אמרה שכשאדם עושה קידושין מתחייב בשאר כסות ועונה, ואף בלא דין מתנה על מש"כ בתורה וכו' היה צריך להיות שאין בדבריו כלום כיון שאין קידושין שלא מחייבים שאר כסות ועונה. **ונאמרו בזה ג' דרכים באחרונים**. **דהנה** כתבו הראשונים [ב"ב קכ"ו ובכתובות נ"ו ע"א] דמיירי לשיטת ר"מ דבעי' תנאי כפול היינו שאמר אם לא יהיה ליך עלי שאר כסות ועונה תהיי מקודשת ואם יהיה חיוב שכ"ו לא תהיי מקודשת, **א- וכתב הרעק"א** (כתובות נ"ו) "ואלולי שאיני כדאי היה נ"ל דע"מ אינו בדרך תנאי רק שמקדש אותה בלי התחייבות שכ"ו והיא נתקדשה לו על אופן זה וכמו ע"מ שאין לך עלי הונאה דלא שייך לומר שהוא ענין תנאי... אלא שמוכר בענין שלא יהיה ללוקח עליו דין הונאה והלוקח שמתרצה הוי כקנה בלי זכות זה דהונאה וסילק זכותו בזה." עכ"ל. **וידוע לבאר** בדבריו שזהו ענין "שיור" היינו שמשייר בקנין שלא היה בו חיוב שאר כסות ועונה וכו'. **והנה** לפ"ד הרעק"א י"ל דהאי דינא דמתנה על מש"כ בתורה תנאו בטל אי"ז דווקא הלכה "בתנאים" אלא כל האומר נגד דבר תורה אע"פ שאין בזה דיני תנאי נמי נחשב כמתנה על מש"כ בתורה ודבריו בטלים. **ועיין בקצה"ח** (ר"ט סקי"א בתו"ד) שהוכיח יסוד זה מסוגיא בב"ב קכ"ו, דבאומר פלוני בני לא ירשני תליה בגמ' בדין מתנה על מש"כ בתורה הגם שאין זה כלל תנאי. **ב- אמנם בתוס'** (בכתובות שם) ובראשונים מבואר שהוי בדרך תנאי, **וביאר הגרי"ז** (הלכות נזירות) דבלא דין "תנאים" אין אפשרות להחיל דין במעשה שישתנה דינו ובעל כרחו הוא מתחייב בשכ"ו ואף בדבר שבממון ורק ע"י תנאים "דהוי גזה"כ דנעשה חלות דין בעצם המעשה שהמעשה מתקיימת בתנאי זה... ואף דאין כאן ביטול המעשה היינו משום דבכה"ג שנעשה ע"י התנאתו חלות דין של הפקעת חיובא מקרי לעולם דהתנאי נתקיים... ולהכי ס"ל לתוס' דבעי' תנאי זה כל משפטי התנאים." עכ"ד. **היינו** שדין תנאים הוא חידוש התורה שהגם שהמעשה קיים לגמרי מ"מ יש כח בתנאי לעקור ממנו חיובים שיהיה המעשה תלוי בדין התנאי, וממילא שייך לעשות קידושים גמורים שיהיו תלוים בדין התנאי שלא יהיה בקידושין שאר כסות ועונה. עי"ש. **ג- ובחידושי הגרש"ש** (סוף גיטין, ובכתובות סי' מ"ט) ע"פ היסוד דכל מעשה התלוי בדין שא"א שיתקיים המעשה קיים בלא דין זה [ומטעם זה המגרש על תנאי שלא תנשא לאחר והלכה ונשאת, הגרושין קיימין והנשואין בטלין משום שאם יתקיימו הנשואין הרי יבטלו הגרושין וממילא אין ממש בנשואין אלו, ונשואין אלו לא נחשבים לנשואין ולכן הגט קיים והנשואין בטלים] ועל דרך זה יש לבאר דכיון שהתנה שלא יהיה חיוב שאר וכסות בעונה בקידושין אלו הרי לא יכול להיות שהיה בקידושין אלו חיוב שאר כסות ועונה וממילא גם שאין בידו לעקור חיוב התורה מ"מ הרי נוצר מצב שא"א לחול דין שאר וכסות ולכן אילולי הדין של "מתנה על מה שכתוב בתורה דתנאו בטל" היה יכול לעשות שלא יכול דין התורה. עי"ש.

**יג) "הרי זו מקודשת ותנאו בטל." הקשו הראשונים** דכיון שכפל תנאו ואמר בפירוש שאם יש לה עליו שאר כסות ועונה לא תהא מקודשת א"כ איך אפשר שתהא מקודשת והוא אמר שלא תהא מקודשת. היינו דהמעשה צריך להתבטל ומדוע התנאי בטל והמעשה קיים. **וכתב הרמב"ן** (ב"ב קכ"ו) "ואע"ג דלא דמי לתנאי דבני גד ובני ראובן, נימא שהמעשה בטל כיון שהתנה כן בפירוש." וכוונתו דהגם שאין התנאי [ע"מ שאין לך עלי שכ"ו] דמי לתנאי דבני גד ובני ראובן וא"כ אין לו דין תנאי מ"מ הרי אמר שאינו רוצה לקדשה אם יהיה עליו חיוב שכ"ו וכיצד חלו הקידושין עם חיוב זה. **אמנם יעוין בתוס**' בכתובות (נ"ו ע"א ד"ה הרי) שהקשו כקושית הראשונים הנ"ל ותירץ ר"י דבלא לימוד מתנאי דבני גד ובני ראובן היינו אומרים שאין בכח תנאי לבטל מעשה כלל דאפילו לא יתקיים התנאי המעשה קיים וא"כ מה שנלמד מבני גד ובני ראובן שיש בכח התנאי לבטל המעשה אי"ז אלא באופן שלא התנה על מש"כ בתורה דומיא דבני גד ובני ראובן. **ושיטת ר"ת** [שם בתוס' בהגה"ה] דהטעם דהתנאי בטל והמעשה קיים הוא דתנאי על מה שכתוב בתורה הוי כמפליג בדברים וכמו שאומר ע"מ שתעלי לרקיע דאין ממש בתנאי והמעשה קיים. **וברמב"ן כתב** תירוץ נוסף וז"ל: "דכל תנאי דקא עקר ליה למעשה לאו תנאה הוא שכיון שאמר על מנת שאין ליך עלי שאר כסות ועונה הרי את מקודשת לי חלו הקידושין שמצאו מקום לחול שהרי אפשר להתקיים התנאי שלא יתן לה שאר כסות ועונה וכיון שחלו לא חלו לחצאין ולא דמי לשאר תנאין שלא נתקיימו שהקדושין בטלים." עכ"ל. **ועייין ברשב"א בקידושין** (כ"ג) שביאר נמי כהנ"ל לענין מתנה לעבד ע"מ שאין לרבו רשות בו. עי"ש. והדברים צ"ב רב. **ועיין בחידשי הגרי"ז** (נחלות פ"ו ה"י) שכתב דהא דקימ"ל דמתנה על משכ"ב תנאו בטל אי"ז רק דין שלא יכול לשנות מדברי התורה אלא יסודו הוא דין ביטול דכיון שהוא מתנה על מש"כ בתורה דיבורו ותנאו בטלים והוי כאילו לא התנה כלל דמה שהוא מדבר כננגד מה שכתוב בתורה זה מבטל את תנאו, ועי"ש ראיותיו לזה. ולדבריו א"ש קושית הראשונים הנ"ל. ועיין.

**יד) "ר' יהודה אומר בדבר שבממון תנאו קיים."** בביאור דברי ר"י מצאנו מחלוקת בראשונים. **ברשב"א** בקידושין (י"ט:) **ובשטמ"ק** (כתובות נ"ו ע"א) ביארו דטעמו של ר"י דבדבר שבממון תנאו קיים משום שמתנה ע"מ שתמחלי לי שכ"ו, ואינו מתנה ע"מ שלא יהיה בקדושין "דין" שכ"ו. **אבל ברמב"ן** בב"ב כתב דבדבר שבממון יכול הוא למחול "שלא אמרה תורה שיתחייב אלא ברצונו של זה." היינו שלא הקפידה התורה שהקידושין יהיו בדוקא עם חיוב שאר כסות ועונה אלא אם האשה תרצה. **ובקצה"ח** (ר"ט סקי"א) הוכיח כדברי הרמב"ן מהא דדין סילוק מדבר דאורייתא אינו מועיל מטעם מתנה על מש"כ בתורה ובדבר שבממון מהני עי"ש. ועיין **בקו"ש** בכתובות (אות קס"ה) מה שהקשה וביאר בדברי הרמב"ן. **ובביאור דברי הרשב"א והשטמ"ק** הנ"ל **מבואר בקצה"ח** דלדבריהם מחלוקת ר"י ור"מ היא האם אומדן דעתו של המתנה היא ע"מ שתמחלי לי שכ"ו או ע"מ שאין בקידושין דין שכ"ו. וכן מבואר **בקו"ש** (כתובות אות קסג) וכן כתב **המל"מ** (פ"ו מאישות). ומשמע מדבריו שאם תמחול אחרי הקידושין יחולו הקידושין ואם לא יבטלו הקידושין. **אמנם בחידושי הגרש"ש** (כתובות סי' מ"ט ובסוף גיטין) ביאר שגם אם לא תמחול בסו"ד לא יבטלו הידושין דכיון שא"א לחיוב שאר כסות ועונה לחול כיון שאם יחול הוא יתבטל [שהרי יבטלו הקידושין] א"כ כל חלות שאם תחול תתבטל אינה חלה וממילא הוי קידושין בלא חיוב שאר וכסות. עי"ש. **ובחזו"א** (אהע"ז סי נ"ו סקי"ז) הקשה ע"ד הקצה"ח כמה קושיות, וביאר דמחלוקת ר"י ור"מ היא דר"י מדמה מחילת זכותו מן התורה למחילת שאר ממון דמהני ור"מ ס"ל דכיון שמוחל בשעת חלות הדין לא חשיב כמוחל ממון אלא כעוקר ד"ת, עי"ש.

**טו) "ושאני הכא דמעיקרא לא שיעבד נפשיה" והקשו הראשונים** מאי שנא מקידושין ומ"ט התם לא נימא מעיקרא לא שיעבד נפשיה אלא בלא חיוב שכ"ו ונאמרו בזה כמה דרכים. **א- עיין ברש"י** דמשמע שהחילוק הוא במה שאמר קודםף דבקידושין אמר קודם הרי את מקודשת לי אינו יכול להוסיף אח"כ דבר הסותר משא"כ הכא, [ועיין בהג' חוות יאיר לד' רש"י שברי"ף] אמנם בראשונים כאן ובכתובות נ"ו הקשו דגם בקידושין מיירי בכה"ג עי"ש. **ב- ברמב"ן ובר"ן** כתבו דבקידושין עושה קידושין של תורה ובזה אין קידושין לחצאין אבל הכא אינו שומר אלא כהנח לפני והתנאתו בחיובו הוא לפי רצונו. **ג- עיין בתוס' בכתובות** נ"ו שכתבו דשומר יכול להתחייב כמו רצונו כיון שיש הרבה שומרים בתורה **ד- עוד כתבו בתוס' שם** **ובתורא"ש** בסוגיין ששומרים מאחר שחיובם הוא מחמת ההנאה והשכר שמקבלים א"כ הם מחייבים עצמם למה שכתוב בפרשה ולכן יכולים כ"א לפי רצונו. **ה- בריטב"א** כתב דמאחר שאינו "לאו" אלא דין מדיני התורה י"ל שכוונת תורה למה שהשומרים מתחייבים כאשר מקבלים עליהם שמירה בסתם, עי"ש.

**טז) "מתנה ש"ח להיות כשואל" יש לחקור** האם גדר החיוב הוא שדינו כשואל, או גדר החיוב הוא כהשתעבדות ממון בעלמא, ועמד בזה **בשיעורי הגרש"ר** וכתב דיש נפ"מ בזה לענין חיוב שבועה דאם הגדר הוא שנהיה שומר כמו שהתנה א"כ חיובי השבועה שלו הם כמו דיני השומר שהתנה להיות אבל אם הוי כהתחייבות ממון בעלמא לא שייך ענין זה כלפי חיובי השבועה [עי"ש הטעם]. וכתב דמהא דשמואל אמר דמיירי בשקנו מידו משמע שהוי דיני שומרים דאי הוי דיני חיובי ממון בעלמא מה החידוש בכה"ג שקנו מידו, ומאידך הביא שם ראיות אחרות עי"ש.

**יז) "במאי בדברים" עיין בראב"ד בשטמ"ק** הקשה מ"ט צרך קנין מיוחד הרי מתנה בשעת משיכת החפץ וכל תנאי שהוא בשעת משיכת החפץ מתקיים בלא קנין. **וברשב"א תירץ** דבאמת אין קנין שיחייב את אדם בלא קבלת איזה הנאה, ולכן לא שייך להתחייב בלא קנין שמקבל הנאה אלא ע"י קנו מידו [היינו קנין סודר] או ע"י קבלת הנאה, **ובאמת כתב** שכל התחייבות של ש"ח צריכה ביאור כיצד היא חלה בלא קנין הרי לא מקבל הנאה וכתב דהטעם הוא משום "שקבל על עצמו וזה נשען על שמירתו הרי זה קרוב למזיק" עי"ש.

**ועיין ברעק"א** שהקשה מ"ט לאתי' הגמ' שהוא מתחייב שאם תאבד הבהמה יהיה משיכת הבהמה כקנין משעה זו, ותי' דאיכא נפ"מ לשיעבוד נכסים וליוקרא וזולא עי"ש.

**יח) "בשקנו מידו" הנה** למבואר לעיל **בדברי הרשב"א** לכאו' ענין הקנין הכא הוא קנין גמור בההיא הנאה [והיינו קנין כסף או קנין סודר לפ"ד הריטב"א בסוגיא לעיל ט"ז עי"ש, אכן יש מהאחרונים שכתבו שקנין בההיא הנאה היינו קנין דברים דבכה"ג ניתן לקנות באמירה עיין בגרנ"ט קידושין י"ג ובחז"א ב"ק כ"א ה' ובקו"ש כתובות של"ו]. **אמנם בשיעורי הגרש"ר** (שם) כתב להוכיח שאין קנין זה קנין גמור דאל"כ יקשה מה דחקו הראשונים להלן צ"ט לחפש מהו הקנין בשומרים [אם מצד סילוק השמירה או המשיכה ומ"ט לא אמרו שקונה בההיא הנאה [וקושיא זו היא לפ"ד הנתה"מ (רצ"א י"ב) והמחנ"א (שומרים ס"ז) שמהני קנין כסף לחיוב שומרים]. עי"ש וצ"ע.