כה - בדין מבוי המפולש לחצר שאינה מעורבת או לקרפף יותר מבי_ס
קטגוריות: ש_ס / יג עירובין / עירובין - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / מחיצות מהדו_ב

**סימן כ'**

**בדין מבוי המפולש לקרפף יותר מבית סאתים**

**או לחצר שאינה מעורבת**

**א**

א] **עירובין ז' א',** א"ר יהודה אמר רב, מחלוקת בסרטיא מכאן וסרטיא מכאן ופלטיא מכאן ופלטיא מכאן, אבל סרטיא מכאן ובקעה מכאן או בקעה מכאן ובקעה מכאן, עושה צוה"פ מכאן ולחי וקורה מכאן וכו'.

**והנה** התוס' לקמן בסוגיין ד"ה כתבו, דמבוי הכלה לרחבה יותר מבית סאתים שלא הוקפה לדירה, דינו כמבוי הכלה לבקעה דצריך צוה"פ מכאן ולחי או קורה מכאן, וכ"כ הרא"ש בסימן ח', וכ"ה מבו' בפירש"י לקמן כ"ד ב' ד"ה היכי ובד' הרשב"א שם ד"ה אלא אמר רבא, וכ"כ בתשו' הריב"ש סימן ת"ה, וכ"כ הפמ"ג במש"ז סימן שס"ד סק"א, והביאו הביאוה"ל שם.

ב] **אמנם** הנה הרשב"א בעבוה"ק שער ב' פ"א ה"ז כתב, ז"ל, נפרץ לאמצע רחבה של רבים שאין דיורין שם, אפי' כותלי המבוי נמשכין לתוך חלל הרחבה, בין עירבו בין לא עירבו אף המבוי מותר, שהרחבה שאין בה דיורין א"צ עירוב ואינה אוסרת את המבוי וכו', בד"א וכו' היתה יתירה על בית סאתים ולא הוקפה לדירה ונפרצו זל"ז "במלואן", שניהם אסורין, כרמלית היא זו והרי מבוי זה נפרץ "במלואו" לכרמלית, עכ"ל.

**והנה** בפשוטו ד' הרשב"א שם קיימי במבוי המתוקן בראשו בלחי או קורה, דכן הוא סתם מבוי,[[1]](#footnote-2) ואפ"ה אינו נאסר כשנפרץ לרחבה יותר מבית סאתים שלא הוקפה לדירה, אלא כשנפרץ לה במלואו, - ומבו' לפ"ז דאף דקרפף יותר מבית סאתים הוי ככרמלית, מ"מ בהך דינא חלוק דינו מדין כרמלית, ואף דמבוי המפולש לכרמלית מכאן ומכאן אינו ניתר אלא בצוה"פ, מ"מ כל שמצד א' הוא פתוח לקרפף יותר מבית סאתים, הוא ניתר בלחי מכאן ומכאן, וא"צ צוה"פ, וצ"ב הטעם בזה.[[2]](#footnote-3)

**ב**

ג] **עוד** יש להעיר בזה בד' הרשב"א, דהנה לקמן בסוגיין ס"ד לפרושי, דהא דאסר רב במבוי שנפרץ לחצר הוא רק כשנפרצה חצר כנגדו ומשום מפולש, אך כל שלא נפרצה חצר כנגדו מותר אף כשלא עירבו בני חצר עם בני המבוי, ומשום דנראה מבפנים ושוה מבחוץ נידון משום לחי.

**ובחי'** הרשב"א שם כתב, ז"ל, וא"ת למאי דקס"ד דבשלא עירבו פליגי וכו' דרב שרי משום דלדידי' נידון משום לחי, א"כ להציל נמי מידי מפולש נמי הכין, כבר כתבתי אני למעלה שא"א לומר כן להצילו מידי מפולש כיון שאינו נראה כן לעומדים בפנים, ובתוס' תירצו דגיפופין שנידונין משום לחי מועילין להציל מידי חצר, דחצר ככרמלית ולחי וקורה מצילין בכרמלית, אבל אינן מצילין במפולש לרה"ר וצוה"פ מיהא בעי, ואין הלשון הזה מחוור בעיני דמפולש נמי לבקעה צוה"פ נמי בעי כדאמרינן לעיל וכו', ושמא נאמר להעמיד עיקר תירוצם דנפרץ לחצר חשיב טפי אפילו מנפרץ לכרמלית לפי שהחצר והמבוי דומין הן בתשמישן וקרובין הן להיות זה כזה שעירוב מועיל לזה ולזה משא"כ לכרמלית, ושניהם רה"י הן ומבוי וחצר כרשות אחד הן לר"ש, והלכך כשהוא מפולש לו בלחי או בקורה סגי וכו', עכ"ל.

**והנה** למש"כ הרשב"א דהא דבמבוי שנפרץ לחצר שאינה מעורבת סגי בלחי, הוא משום דהם דומים בתשמישן וקרובין להיות זה כזה וכו' ושניהם רה"י היא, ודאי דהדין נותן דכ"ז הוא כשנפרץ המבוי לחצר שאינה מעורבת, אך כל שנפרץ לקרפף יותר מבית סאתים דהוי ככרמלית, הוי ככל מבוי המפולש לכרמלית דצריך צוה"פ, וזה דלא כמשמעות ד' הרשב"א בעבוה"ק דכשנפרץ המבוי לקרפף יותר מבית סאתים א"צ צוה"פ.

ד] **עוד** צ"ע בזה בד' הרשב"א, דהנה בעיקר מש"כ הרשב"א דהא דל"מ הלחי להצילו מידי מפולש, הוא משום דאינו נראה לעומדים בפנים, לכאו' פשוט דכ"ז הוא משום דמבוי המפולש אינו ניתר בצוה"פ, וע"כ הגם דכל דאיכא לחי הנראה בפנים שרי, משום דנראה לכל שהוא פתוח לחצר ול"ה כמפולש לרה"ר, מ"מ כל דליכא אלא לחי הנראה בחוץ אכתי הו"ל כמפולש ואינו ניתר בלחי, דאם הי' מבוי המפולש ניתר בלחי, ודאי דהי' מועיל בזה אף לחי הנראה מבחוץ.

**ולפ"ז** צ"ל דהא דכשנפרצה חצר כנגדו ל"מ לחי להתיר, והיכא שלא נפרצה חצר כנגדו מהני לחי להתיר אף שלא עירבו, הוא כמש"כ התוס' דכשנפרצה חצר כנגדו וחשיב כמפולש לרה"ר ל"מ לחי, וכשנפרץ לחצר שלא עירבו לי"ב לדינא דמפולש והוא ניתר בלחי, - ולפ"ז צ"ע במשה"ק הרשב"א ע"ד התוס' דכיון דאף מבוי המפולש לכרמלית אינו ניתר בלחי, מ"מ כשנפרץ המבוי לחצר שלא עירבו הוא ניתר בלחי, ומ"ט קשיא לי' כן רק ע"ד התוס', הרי לדידי' נמי תיקשי כן,[[3]](#footnote-4) וצע"ג.

**ג**

ה] **והנה** ביסוד דינא דמבוי המפולש דצריך צוה"פ מכאן, נת' בסימן ? מד' הרשב"א ודעימי', הוא משום דבעינן ג' מחיצות גמורות, עיי"ש.

**ואמנם** יש להסתפק ביסוד הך דינא דבעינן ג' מחיצות גמורות, אם הוא דין מדיני רה"י, דאף דמדאורייתא סגי בב' מחיצות ולחי לאשוויי רה"י, מ"מ מדרבנן בעינן ג' מחיצות גמורות לאשוויי רה"י, או דהוא דין מדיני תיקון מבואות, דאף דברוח רביעית הקילו חכמים דסגי בלחי או קורה, מ"מ ברוח שלישית הצריכו מחיצה גמורה לתיקון המבוי, ולא סגי בלחי.[[4]](#footnote-5)

ונפ"מ רבתא בזה לדינא, הוא בגונא דהמבוי מוקף במקו"פ, דבפשוטו בכה"ג ליכא לדין תיקון מבואות, דאם הא דבעינן ג' מחיצות גמורות הוא מדיני רה"י, הרי דאף בכה"ג שהוא מוקף במקו"פ בעינן ג' מחיצות לאשוויי לי' לרה"י, אך אם הא דבעינן ג' מחיצות גמורות הוא מדין תיקון מבואות דברוח שלישית לא סגי בלחי או קורה, הרי דכשהמבוי מוקף במקו"פ וליכא לדין תיקון מבואות, שפיר סגי בב' מחיצות ולחי לאשוויי לי' לרה"י.

ו] **ונראה** דיש להוכיח לזה מדעת הסוברים דלרב דמבוי עקום תורתו כמפולש, הוא צריך צוה"פ בעקמומיתו, ולא סגי בצוה"פ שעשו באחד מראשיו, ומבו' לפ"ז, דהא דמבוי המפולש צריך צוה"פ ולא סגי בלחי, הוא מדין תיקון מבואות, דבזה י"ל דצריך צוה"פ בעקמומית משום דבעינן שיראו צוה"פ כל בני המבוי, או משום דהוו כב' מבואות ובעינן שיהא תיקון בכל מבוי, דאם כל הא דהוא צריך צוה"פ הוא משום דין רה"י, הרי ודאי דסגי לזה בהצוה"פ שעשאו בראש המבוי השני, - ולפ"ז הרי דאי נימא דעיקר הא דמבוי המפולש צריך צוה"פ, הוא משום דבעינן ג' מחיצות גמורות, מוכח דהא דבעינן ג' מחיצות גמורות הוא מדין תיקון מבואות, וע"כ הוא דמבוי עקום צריך צוה"פ בעקמומית ול"מ לו הצוה"פ שעשו בראש המבוי השני.

**אמנם** הנה הרשב"א בעבוה"ק שער א' ספי"ג ה"פ כתב, ז"ל, נפרצה מב' רוחותי' צריך שיהא הרוח האחד מהן עומ"ר על הפרוץ, "שאין רה"י עד שיהא לו ג' מחיצות", עכ"ל, ומבו' להדיא בל' הרשב"א, דהא דבעינן ג' מחיצות גמורות, ול"מ פסין אלא ברוח רביעית, הוא מדיני רה"י, דל"ה רה"י אלא בג' מחיצות גמורות, וי"ל דהרשב"א לטעמי' אזיל דס"ל דמבוי עקום א"צ צוה"פ בעקמומית, וע"כ שפיר י"ל דעיקר הא דמבוי מפולש צריך צוה"פ, הוא משום דבעינן ג' מחיצות גמורות לאשוויי רה"י.

ז] **והנה** לדעת הרשב"א דהא דבעינן ג' מחיצות גמורות הוא מדיני רה"י, לכאו' מתפרש בפשיטות דמה"ט הוא דבמבוי המפולש לחצר שלא עירבו סגי בלחי, דכל הא דמבוי המפולש צריך צוה"פ, הוא רק כשהוא מפולש לרה"ר או לכרמלית, דלית לי' ג' מחיצות, ובכה"ג הוא צריך צוה"פ ברוח שלישית לאשוויי לי' לרה"י, אך כשהוא מפולש לחצר שלא עירבו עמו, דהויא רה"י גמורה, ובאנו לאסרו משום פרוץ למקום האסור, שפיר סגי לזה בלחי אף ברוח שלישית.

**ומצינו** כן בד' הגר"ז בסימן שס"ד ס"א, ז"ל, אבל אם ראשו אחד פתוח לרה"ר וראשו השני לחצר שאינה מעורבת, א"צ אלא לחי או קורה בשני ראשיו, שהרי ראשו הפתוח לחצר אינו מחוסר מחיצה שם, שמחיצות החצר מתירות אותו, וא"צ תיקון שם אלא מפני שפרוץ שם במילואו למקום האסור מחמת חסרון עירוב ולא מחמת חסרון מחיצות, לפיכך די שם בתיקון כ"ש, עכ"ל, וכ"ה במ"ב שם סק"ג.

**ואמנם** צ"ע לפ"ז בד' הרשב"א שעמד בקו' זו דמ"ט במבוי המפולש לחצר שלא עירבו סגי בלחי, והוצרך לפרש דהוא משום דהם שוין בתשמישן וכו', ולכאו' הרי לדעתו אין מקום כלל להצריך בזה צוה"פ, כיון דהו"ל רה"י גמורה, ולדין תיקון מבוי הרי מהני לחי אף ברוח שלישית.

**ד**

ח] **ונראה** לישב, ובהקדם, דהנה הרשב"א בעבוה"ק שער א' פי"ד הפ"ב כתב, בדין חצר שנפרצה מב' רוחותי' זה כנגד זה, והויא פרצה אחת למבוי ופרצה אחת לרה"ר, ז"ל, לא נשאר לה בצד המבוי לא פס ד' ולא ב' פסים קטנים כלחיים, אם לא ערבה חצר עם המבוי שניהם אסורין, שכל אחד מהן פרוץ במלואו למקום האסור לו, עכ"ל.

**ומבו'** בד' הרשב"א, דכל הא דאסרינן בכה"ג דליכא גיפופין כלל בין החצר למבוי, הוא רק כשלא עירבו זע"ז, אך כל שעירבו החצר והמבוי יחד, שניהם מותרין.

**וקשיא** טובא, דהרי קי"ל דכל שכלה המבוי לצידי החצר אסור משום דהוא נראה כמפולש, ובכה"ג דליכא גיפופין בין החצר למבוי, הרי הו"ל המבוי ככלה לצידי החצר דאסור משום מפולש, ותו יש לאסור גם את החצר שנפרצה במלואה למבוי האסור לה.

ט] **ונראה** דצ"ל בזה, לפמש"נ בסימן ? דהא דמבוי מפולש אינו ניתר בעומ"ר, הוא משום דהו"ל כפרצה, ונת' שם סק"? דמה"ט הוא דחצר מפולשת ניתרת בעומ"ר, משום דבחצר שאינה עומדת לבקיעת רבים, ל"ה זה כפרצה, והוי העומ"ר מחיצה גמורה.

**והנה** לפ"ז הדין נותן, דכל הא דמבוי המפולש אינו ניתר בעומ"ר, הוא רק בעומ"ר של המבוי עצמו, אך כל שנפרץ המבוי לחצר ובאנו להתירו בעומ"ר של החצר, שפיר ה"ז מועיל להתיר, שהרי העומ"ר של החצר הוי מחיצה גמורה, ומחיצה זו מועלת להתיר אף במבוי, דכל הא דמבוי המפולש אינו ניתר בעומ"ר, הוא משום דאי"ז מחיצה גמורה, אך עומ"ר דחצר דהוא מחיצה גמורה, ה"ה מועיל להתיר אף למבוי המפולש.

**והא** דמבוי שנפרץ לחצר בגונא דחשבינן לי' כמפולש אינו ניתר בעומ"ר של החצר, נת' שם סק"? די"ל דהוא משום דהתיקון שבחצר אינו מועיל למבוי, וי"ל דהוא משום דכל שהוא נראה כמפולש, הרי דכלפי המבוי נראה העומ"ר כעומ"ר דמבוי דל"ה מחיצה גמורה, ונת' שם שנחלקו בזה הראשונים.

י] **ולפ"ז** י"ל בדעת הרשב"א, דס"ל כדרך קמא, דהא דמבוי הכלה לצידי החצר אינו ניתר בעומ"ר של החצר, הוא משום דתיקון החצר ל"מ להתיר את המבוי, - וע"כ הוא דס"ל דכ"ז הוא כשיש גיפופי בין החצר למבוי וחשבינן להו כב' מקומות חלוקין, אך כל שאין גיפופי ביניהם חשבינן להו כמקום א', ושפיר מהני העומ"ר שבראש החצר להתיר את המבוי, וע"כ הוא דשניהם מותרין.[[5]](#footnote-6)

**ה**

יא] **והנה** למש"נ לעיל בדעת הרשב"א דהא דמבוי המפולש אינו ניתר אלא בצוה"פ, אי"ז מדין תיקון מבואות, אלא הוא מדיני רה"י דל"ה רה"י אלא בג' מחיצות גמורות, הרי נמצא דבמבוי הכלה לרחבה אף בגונא דחשבינן לי' כמפולש, מ"מ לי"ב לדינא דמבוי המפולש דאינו ניתר אלא בצוה"פ, שהרי לדין המחיצות דרה"י, שפיר מהני העומ"ר שבראש החצר, ואך לדין תיקון מבואות ל"מ תיקון החצר למבוי.

**ונראה** לפ"ז דמש"כ הרשב"א דהא דאין המבוי ניתר בכה"ג בלחי הנראה מבחוץ הוא משום שהוא נראה כמפולש לרה"ר, לאו היינו דמה"ט לא סגי לי' בלחי, ????

1. ובפשוטו הוא מוכח כן, ממש"כ הרשב"א שם בהמשך דבריו, ז"ל, נפרץ במלואו לצידי החצר או לצידי הרחבה, ונפרצה החצר והרחבה אפי' שלא כנגדו, המבוי אסור, לפי שנראה המבוי מבפנים כמבוי עקום ומפולש משער זה לשער זה, עכ"ל, ודברי הרשב"א אלו קיימי בע"כ כשאין המבוי מתוקן בראשו בצוה"פ, דאם הוא מתוקן בראשו בצוה"פ, אין לאסרו מכח הא דהוא נראה כמבוי עקום ומפולש משער זה לשער זה, שהרי יש לו צוה"פ מכאן וגיפופי החצר מכאן, וא"כ גם מש"כ הרשב"א דאם הרחבה יותר מבית סאתים וכו' ונפרצו זל"ז במלואן וכו', הוא כשאין המבוי מתוקן בראשו בצוה"פ, ואפ"ה אינו אסור אלא כשנפרץ לרחבה במלואו.

   אך יש מקום לדחות בזה, לפמש"נ בסימן ? ללמוד מד' תוס' הרא"ש דהא דאסרינן במבוי הכלה לצידי רחבה, הוא אף כשהמבוי מתוקן בראשו בצוה"פ, ועיי"ש בסק"? שנת' לדון כן גם בדעת הרשב"א. [↑](#footnote-ref-2)
2. ויש מקום לפרש בזה, לפמש"כ החזו"א בכ"ד לדון דדינא דמבוי המפולש דאינו ניתר אלא בצוה"פ, הוא רק כשהוא ראוי לבקיעת רבים מכח הפילוש, וע"כ כל כל שהוא מפולש לקרפף יותר מבית סאתים דהוא מקום המוקף מחיצות ולא בקעי בי' רבים מכח הפילוש הוא ניתר בלחי.

   אך באמת אי"ז מתישב, דודאי דדינא דמבוי המפולש דאינו ניתר בלחי מכאן ומכאן, הוא בכל גווני, כמבו' כן בד' הראשונים לקמן צ"ד א' שלמדו מזה דאף חצר המפולשת אינה ניתרת בפסין מכאן ומכאן, ומש"כ החזו"א דדינא דמבוי המפולש הוא רק כשהוא ראוי לבקיעת רבים מכח הפילוש, היינו בהא דאינו ניתר בעומ"ר, וכבר נת' כן בסימן ?, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-3)
3. ויש להוסיף, דהטעם שכתב הרשב"א להתיר במפולש בלחי הנראה מבפנים, דהוא משום דנראה לכל שהוא פתוח לחצר והחצר היא שנפרצה לרה"ר, אי"ז טעם אלא שלא לאסור משום הפילוש לרה"ר, אך כל שבאנו לאסור משום הפילוש לחצר שלא עירבו עמו, ליכא כלל לטעם זה, - ועוד, דהרי הרשב"א גופי' לעיל מינה לא הכריע מזה, ובתי' קמא כתב דכשנפרצה החצר כנגדו דחשבינן לי' כמפולש, ל"מ לחי להתיר, ולפ"ז ודאי תיקשי דמ"ט כשנפרץ לחצר שלא עירבו עמו מהני לחי להתיר. [↑](#footnote-ref-4)
4. ובד' האהעו"ז בסימן שס"ה ס"ב נראה, דהא דבמבוי מפולש צריך צוה"פ, הוא מדין תיקון מבוי, שלא התירו לחי מב' רוחות, עיי"ש, וכ"ה מבו' להדיא בד' האו"ש בפי"ז משבת הט"ז סוד"ה והנה אחרי, אך החזו"א בכ"ד נקט בפשיטות דהוא מדיני רה"י דל"ה רה"י אלא בג' מחיצות גמורות.

   ויש להוסיף, דהנה הריטב"א לקמן י"א א' נקט דחצר ניתרת בפסין מב' רוחות, ודלא כמש"כ לקמן צ"ד א' דרק ברוח רביעית סגי בפסין, ולכאו' לפ"ז ודאי דכל הא דמבוי המפולש צריך צוה"פ, הוא מדין תיקון מבואות, - אך יש לדחות, דאף אם הא דהוא צריך צוה"פ הוא משום דין רה"י דל"ה רה"י אלא בג' מחיצות גמורות, מ"מ פסי חצר הוו כמחיצה גמורה, וע"כ שפיר מהני פסין מב' רוחות. [↑](#footnote-ref-5)
5. וזה ע"ד מש"נ שם סק"? בביאור מש"כ הראב"ד בפי"ז משבת ה"ו, דכל שיש דיורין ברחבה ועירבו בני הרחבה עם בני המבוי, מותר המבוי אף כשהוא כלה לצידי רחבה, משום דעירוב משוי להו חד מינא ומחיצות דהכא מהני להתם, ונת' שם דהיינו משום דמן הדין ניתר מבוי המפולש בעומ"ר דחצר, וכל הא דמבוי הכלה לצידי רחבה אסור, הוא משום דתיקון החצר אינו מועיל למבוי, וע"כ כל שעירבו בני הרחבה עם בני המבוי וחשבינן להו כמקום אחד, שפיר מועילין מחיצות החצר להתיר את המבוי. [↑](#footnote-ref-6)