מראי_מקומות_רנג_6
קטגוריות: שו_ע / אורח חיים / הלכות שבת - הרב יהושע ננקינסקי

**סי' רנ"ג – 6**

הספק השבוע עד סוף הסימן.

בסעיף ה' יש כמה נידונים:

1. נתינת קדירה על גבי קדירה.
2. חזרה ע"י גוי.
3. פס"ר בגוי.

נושא של הנחת קדירה על גבי קדירה, סעיף ג' וסעיף ה' קשורים זה בזה לקמן כמו שיתבאר.

★ מעשה בליל שבועות דהאי שתא באשה שהוציאה אוכל מהמקרר והניחה על גבי האש **לפני שאמרה** "ברוך המבדיל בין קודש לקודש" והרי נאסרה במלאכה לפני שאמרה ברוך המבדיל, ומרגלי בפומא דאינשי דהשבת נמשכת כ"ז שלא אמרו ברוך המבדיל, וא"כ **החזירה בשבת** והמחזיר בשבת **בשוגג נאסר** במצטמק ויפה לו, וא"כ לכאורה ה"נ הכא.

**וזה אינו**, דמסתבר דלא נאסר כ"ז שלא אמרו ברוך המבדיל, דבאמת אין כזה דבר בעצמותו דשבת נמשכת אלא איסור מלאכה בעלמא וא"כ מסתבר שלא יאסר.

**סעיף ג**

★ יכול להסיר ולהניח קדירה **ישנה**, ובמ"ב [עט] "אבל חדשה אסור דמתלבן ע"י החום ונעשית כלי גמורה" ויל"ע מ"ש מסימן שלד-ס"ק פ"ג.

★ יכול להסיר ולהניח וכו' ואז ישים הקדירה שהתבשיל בתוכה ע"ג הקדירה ריקנית יש להסתפק האם הסיר העליון מונח כולו **מעל גבי** הכירה, או שנכנס לתוך חלל הכירה בתוך הקדירה [ישנה], וא"כ צ"ל דעדיף מתוך חלל כירה [עט] דיש דס"ל דנאסר דהכא ע"י הקדירה [ישנה] מיקרי כיסוי הכירה, וזה צורת הכירה ולהכי שרי, דאפי' שמונח בתוך חלל כירה יחשב מעל גבי כירה.

**סעיף ד**

★ הנושא מצד בישול ולהכי לסוברים דאין בישול אחר בישול בלח כ"ז שלא נצטנן מותר, וצע"ג, דבפשיטות התבשיל שמצטמק מצטמק ע"י **אש ומונח ע"ג האש**, והמים החמים היו מוטמנים [בדר"כ הטמנה זה לא על האש] וא"כ שיאסר מצד נתינה לכתחילה שאסור ע"ג אש אפי' אש גו"ק.

ואולי נדחוק שמיירי שהמים היו מוטמנים ע"ג האש.

או שהיות והטמין את המים ביום שישי על מנת לתתם בשבת בתוך הקדירה המונחת על גבי האש, נחשב **דעתו להחזיר** ומהני, ועיין חזו"א [לז-י].

★בדברי הרבינו יונה "למחות ביד הנותנים מים לתבשיל" בפשטות חשש שאחד יד סולדת והשני לא, וע"י התערובת יתבשלו. אבל אם באמת שניהם חמים לית לן בה.

ויש דס"ל דחשש רבינו יונה אפי' בשניהם **רותחים**, היות וכלי שני לא מבשל **פסק כח רתיחתו**, וכלי ראשון מבשל, וע"י העירוי נותן למים כח בישול, נאסר.

דהיינו לא שמוסיף חום או טעם בבישולו אלא מוסיף **כח בישול.**

ועיין לקמן [שיח-ד] בביאה"ל ד"ה "אם נצטנן", ולפ"ז יש להעיר דכל אחד שמוזג מים חמים מכ"ר לתוך כוס, והפסיק לרגע יאסר להוסיף עוד מים [אפי' ששניהם רותחים, דהכוס נעשה כ"ש ועכשיו שופך מכ"ר על כ"ש].

★ במג"א ס"ק לב גבי הקטניות בכ"ש שמערה עליהן רוטב רותח מכ"ר, הנושא מצד הרוטב שבתוך הקטניות וז"ל הפמ"ג "דמעשים בכל יום שנותנים קטניות ואי אפשר **בלא רוטב קצת**" [הובא בשעה"צ עח] מוכח שקצת רוטב נידון כלח.

ולא כמו שמשמע מדברי הפמ"ג לעיל דלח בעינן רובו לח, דאין כונתו לרוב ומיעוט אלא כונתו לדבר **ניכר**, והכא צ"ל דיש בתוך הקטניות רוטב ניכר ולהכי חשיב לח.

**סעיף ה**

**נידון א'** השו"ע כאן מתיר נתינה בתחילה ע"ג קדירה ובסימן שיח [ז-ח] מביא בזה מחלוקת ועי"ש במ"ב [ס"ק נו] דהלכה כדעה הראשונה, ואולי לכן סתם הכא להיתר.

והנה הכא בסעיף ה' מתיר גם נתינה בתחילה דעדיף מגו"ק וכלשון הביאה"ל "כיון שהיא מפסקת ומעמיד הקדירה עליה אין **דרך בישול בכך** ועדיפא מכירה גו"ק וכו'.

ולעומת זאת בסעיף ג' התיר רק חזרה ולא נתינה מתחילה, וכבר עמד בזה הדג"מ עי"ש מה שתירץ, ובפמ"ג חילק שסעיף ה' מיירי בקדירה מלאה משא"כ ס"ג מיירי בקדירה ריקנית וכן נקט בביא"ה.

והטעם בחילוק זה:

1. דקדירה ריקנית אין כאן רק כיסוי האש וא"כ הוי כגו"ק וגו"ק אסור בנתינה מתחילה, משא"כ בקדירה מלאה זה דבר לעצמו ואינו נידון ככיסוי האש.
2. עיין חזו"א [לז-ט] ד"ה הקשה המ"ב בסוף דבריו "אבל באמת כל שהתחתונה מלאה היא בולעת חום הכירה ואין החום עולה לעליונה אלא מחום הקדירה והלכך גרע ממפסיק בקדירה ריקנית דהתם חום הכירה סילקא למעלה.

**נידון ב'** שהרמ"א אסר חזרה ע"י גוי ועיין בביאה"ל שהביא פמ"ג דשבות דשבות הותר לצורך מצוה ולכן מותר חזרה לצורך שבת ע"י גוי עי"ש, ולפ"ז מה שהוזכר לעיל בעבר והחזיר ע"י גוי דינו כשבת ושהה, ואסור בלא נתבשל כל צורכו.

צ"ל שמיירי דהגוי החזיר לא **לצורך** שבת, דשבות דשבות **שמותר לצורך,** לא כל דבר נחשב צורך, עיין מ"ב [ס' שכ"ה ס'] וז"ל "דמטעם שבות דשבות אין מתירין לכתחילה רק **בצורך** **גדול** או לדבר מצוה גמורה כגון שהוא צריך המשקה לקידוש או להביא התבשיל החם שהוכן לסעודת שבת" וממילא כל היתר הפמ"ג זה בתבשיל החם לסעודת שבת, משא"כ החזיר שאר דברים בזה לכו"ע אסור וכנ"ל.

ועיין בחזו"א [לז-כא] דחזרה אין איסורה בפעולה אל מציאות הדבר אסורה ואפי' **חזר מאליו** או ע"י גוי וקוף חיב להסיר, ולא שייך כאן היתר שבות דשבות עי"ש, ונדחק להסביר את היתר ע"י השפחות עי"ש.

★בדברי הת"ה דהשפחות נותנת המים לפני שהוסק, אבל ע"י ישראל נאסר מדין "אחד נותן הקדרה ואחד האש דהראשון פטור אבל אסור" דהיינו ה"נ נאסר מדין **בישול דרבנן**.

ויל"ע למה לא נאסר מדין חזרה היות ויודע שאח"כ ידליקו את התנור דיחשב כחזרה, וכן משמע במג"א ס"ק מב, שלהחזיר גם לפני שנדלק התנור, נחשב חזרה היות ועומד להדלק.

ועיין בחזו"א [לז-כא] ד"ה והנה אי מעמיד "ואפי' אי בתנור שמסיק הנכרי לא חשיב משהה התם מחוסר מעשה של בעל בחירה אבל הכא בסוף חום לבוא מעצמו נראה דחשיב משהה".

★ בדברי הרמ"א **ובלבד שלא נצטנן** עיין מג"א ס"ק לו דנצטנן נאסר דחשיב כמניח מתחילה ורק חזרה הותר לא נתינה לכתחילה.

ולעיל בס"ק יט בדברי המחבר "כ"ז שהיא רותחת" ביאר המג"א מדיני בישול ועיין במחצית השקל שהקשה סתירה זו עי"ש מה שתירץ.

ועיין פמ"ג משב"ז יג מה שתירץ.

★ במ"ב [ס"ק צח] "ואפי' חימם הא"י תבשיל ובשר ביחד והתבשיל לא היה מתחילה ראוי לאכול מחמת צנינותו אעפ"כ לא נאסר הבשר כי הוא היה ראוי לאכול אף בצונן וצ"ע **למה לא נאסר הבשר מדין בליעות שבלע מהתבשיל האסור**.

וכעי"ז בפמ"ג במשב"ז יג בתוך דבריו "כי נראה אם יש רוטב ובשר יחד, לרוטב מצטמק ויפה לו, ולבשר מצטמק ורע לו. כל שנצטנן ונאסר הרוטב כשחממו בשבת **אף הבשר נאסר דבלע מאיסור** וכו'.