יז - בדין וסת המורכב, בוסת הקפיצות ובוסת הגוף
קטגוריות: ש_ס / נ נדה / נדה - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / קונטרס ראש דעה

**סימן יז**

**בדין וסת המורכב**

**בוסת הקפיצות ובוסת הגוף**

**א**

א] **נדה י"א א',** א"ר הונא קפצה וראתה קפצה וראתה קפצה וראתה קבעה לה וסת, למאי אילימא לימים הא כל יומא דלא קפיץ לא חזאי, אלא לקפיצות, והתניא וכו'.

**ופירש"י,** ז"ל, אילימא לימים, כגון קפצה בא' בשבת וראתה וקפצה בא' בשבת וראתה וכן שלישית קבעה לה וסת בא' בשבת וכו', אלא לקפיצות, כיון שראתה ג"פ ע"י קפיצה הורגלה לראיית קפיצה, ובכל יום שתקפוץ מחזקינן לה ברואה ואם לא בדקה טמאה "ואפי' שאר ימות שבת", עכ"ל.

**ומשמעות** ד' רש"י, דהס"ד דקבעה וסת לקפיצות, הוא כשקפצה וראתה ג"פ ביום א' בשבת, ואפ"ה ס"ד שקבעה וסת לקפיצות לחודייהו אף בשאר ימות שבת, וכ"ה מבו' בד' התוס' הרא"ש והר"ן שפירשו כן בדעתו, וכ"נ גם בד' התוס', אך הרשב"א והריטב"א פירשו דאיירי כשקפצה וראתה ג"פ בימים שאינם מכוונים, דאם קפצה וראתה ג"פ בימים מכוונים לא ס"ד דקבעה וסת לקפיצות לחודייהו.

ב] **ובאמת** דבד' רש"י משמע דלדינא קי"ל דבכה"ג קבעה וסת לקפיצות לחודייהו, וזה ממש"כ רש"י בד"ה קמ"ל, ז"ל, הא דאמר דלא קבעה וסת לימים, דקפיצה דאתמול גרמה לראי'' דהאידנא, ואין לה וסת וכו' ולא לקפיצה בלא אחד בשבת "מדלא חזיא מאתמול", עכ"ל.

**ונראה** מד' רש"י, דאף שהיו כל ראיותי' באחד בשבת, מ"מ הי' בדין דתקבע וסת לקפיצות לחודייהו, וכל הא דלא קבעה וסת לקפיצות לחודייהו, הוא רק משום דמהא דלא חזיא מאתמול מוכחא מילתא דאין וסתה לקפיצה לחוד, - ולפ"ז נמצא דאם קפצה וראתה ג"פ באחד בשבת, קבעה וסת לקפיצות לחודייהו.[[1]](#footnote-2)

**אמנם** התוס' וש"ר נחלקו בזה ע"ד רש"י וס"ל דבכה"ג ודאי דלא קבעה וסת לקפיצות לחודייהו, והתוס' הרא"ש כתב דכמו דלא קבעה וסת לימים לחודייהו, ה"נ לא קבעה וסת לקפיצות לחודייהו, וצ"ב טעם הפלוגתא בזה.

**ב**

ג] **והנה** כתב הטור בסימן קפ"ט, דאם בא וסת הגוף לזמן ידוע כגון מר"ח לר"ח וכו' קבעה לה וסת לזמן ולמיחוש הוסת ואינה חוששת אלא לשניהם ביחד, ואם הגיע העת ולא בא המיחוש או שבא המיחוש בלא עתו אינה חוששת.

**והב"י** שם כתב ע"ז, ז"ל, ופירוש אינה חוששת היינו לומר שאינה חוששת לו כדין וסת קבוע אלא כדין וסת שאינו קבוע, ונפ"מ שאם לא בדקה ולא ראתה ה"ז בחזקת טהורה כדין וסת שאינו קבוע, אבל מכל מקום צריכה לחוש לו כדרך שחוששת לוסת שאינו קבוע, וכן מבואר בדברי רבינו בסמוך שכתב פיהקה בר"ח וראתה וחזרה ופיהקה בתוך ימי החודש חוששת לאותו הפיהוק ואסורה לשמש עד שתבדוק, שכל וסת בין של ימים בין של גוף חוששת לו בפעם אחת, עכ"ל.

**והדרישה** שם סקי"א נחלק ע"ז וכתב דאינה חוששת ליום לחוד ולפיהוק לחוד, ול"ד למש"כ הטור דמעיקרא היא חוששת לפיהוק לחוד, דהתם עדיין לא נקבע לשניהם, עכ"ד, וכ"כ הט"ז שם סקל"ו והש"ך שם סקנ"ו בדעת הרמ"א שם, וצ"ב טעם הפלוגתא בזה.

ד] **והנה** ד' הב"י שם קיימי לפרש דבכה"ג היא חוששת לפיהוק לחוד כוסת שאינו קבוע, והדרישה שם נקט לדעתו דה"נ היא חוששת ליום לחוד כוסת שאינו קבוע, וכ"ה גם בדבריו בפרישה סקס"ג, וכ"ה בחוו"ד שם סקכ"ג, וכ"נ גם בד' הש"ך שם סקנ"ו.[[2]](#footnote-3)

**אך** קשיא ע"ז ממש"כ הרמב"ן בהל' נדה פ"ו הי"א, דהא דבוסת הגוף המורכב לימים היא אסורה כל היום, הוא שמא יארעו לה המקרים, והביאו הב"י גופי' שם סו"ס כ"ה, ואי נימא דאף כשקבעה וסת המורכב, היא חוששת ליום לחודי' כוסת שאינו קבוע, ל"ה בעינן לה"ט דשמא יארעו לה המקרים,[[3]](#footnote-4) - ולכאו' נראה מזה, דכל מש"כ הב"י דהיא חוששת כוסת שאינו קבוע, היינו לפיהוק לחודי', אך ליום לחודי' אינה חוששת כלל, וצ"ב הטעם בזה.[[4]](#footnote-5)

**ג**

ה] **והנה** הרשב"א בתוה"ב בית ז' סוף שער ג' כתב דהא דכשבא מן הדרך אחר עת וסתה אסור לבא עלי' עד שישאלנה, היינו דוקא כשיש לה וסת לימים לחוד, אבל יש לה וסת לימים ולקפיצות, כיון שהוסת תלוי במעשה אימור לא קפצה ולא ראתה, והוא מימרא דרב הונא לקמן ט"ו ב', ועיי"ש שכתב עוד, דבכה"ג שיש לה וסת לימים ולקפיצות הוא חושש לעונה בינונית, דכיון דוסתה תלוי במעשה ואימור לא קפצה ולא ראתה מחמת קפיצה, א"כ אני חושש שמא בא האורח בעונה בינונית מעצמו וכו', ובזה חמור וסת התלוי במעשה מוסת הימים וכו', עכ"ד.

**והב"י** בסו"ס קפ"ד כתב ע"ז, ז"ל, וכן נראה שהוא דעת הרמב"ן, שהרי כתבו הגמי"י בפ"ד בשמו, שאם הי' לה וסת הגוף ואין לה וסת יום קבוע ה"ה טהורה עד העונה כמי שאין לה וסת ע"כ, ומשמע דה"ק אם הי' לה וסת הגוף כגון קפיצה וכיו"ב, אע"פ שהוא ביום ידוע, הואיל ואין לה וסת יום קבוע שלא יהא עמו וסת הגוף כלל, ה"ה טהורה עד העונה בינונית שהיא ל' יום וכד' הרשב"א, ואע"פ שהרשב"א לא כתב כן אלא גבי קפיצה והרמב"ן כתב כן גבי וסת הגוף וכל אחד מוסתות הגוף בכלל, נראה דהרשב"א קפיצה דנקט ל"ד אלא חד מוסתות הגוף נקט וה"ה לאיזה משאר וסתות הגוף, עכ"ל.

**ונתחדש** בד' הב"י, דבכה"ג שיש לה וסת הגוף המורכב, ועבר יום וסתה, ה"ה מותרת, דאימור לא פיהקה ולא ראתה, ומה"ט נמי היא חוששת לעונה בינונית, אף אם הוסת מרוחק מן העונה.

**והש"ך** שם סקל"ב תמה טובא ע"ד הב"י, דודאי דד' הרמב"ן מתפרשים בכה"ג שיש לה וסת הגוף הפשוט ואינו מורכב עם ימים כלל, דאם יש לה וסת הגוף המורכב לימים, ודאי דאם עבר וסתה היא אסורה, ולא שייך לומר אימור לא ראתה, ומה"ט אף אינה חוששת לעונה בינונית, ומש"כ הרמב"ן דכשהי' לה וסת הגוף היא מותרת עד העונה, איירי בוסת הגוף הפשוט, עכ"ד, וכן הסכימו האחרונים שם, וד' הב"י צע"ג.

**ד**

ו] **והנה** בעיקר מה שאמרו בסוגיין דכל שקפצה ג"פ ביום ידוע וראתה קבעה וסת לימים וקפיצות, לדעת התוס' וש"ר שנחלקו ע"ד רש"י, צ"ע דמ"ט אינה חוששת לקפיצות לחודייהו, הרי ליכא הוכחה כלל ממה שבאו ראיותי' ביום ידוע, שראיותי' הם גם בגרמת היום, שהרי לא קפצה אלא ביום זה, ואין לנו הוכחה כלל שאם היתה קופצת ביום אחר לא היתה רואה, וא"כ מ"ט אינה חוששת לקפיצה לחודה.

**ואמנם** הנה לדעת רוב קמאי דאין אשה קובעת וסת לקפיצות לחודייהו, י"ל דמה"ט כל שקפצה ג' פעמים ביום ידוע, תלינן דראייתה היא מחמת הרכבת היום, דמסתבר טפי לתלות שראיותי' הם מכח טבע קבוע דוסת המורכב, מלמימר דראיותי' הם מחמת הקפיצה לחודה.[[5]](#footnote-6)

**אך** קשיא בזה בד' הרמב"ן בהלכותיו פ"ו הי"ב דאף דס"ל דאשה קובעת וסת לקפיצות ולאכילות לחודייהו, מ"מ כתב דכל שקפצה או שאכלה שום ג"פ ביום ידוע לא קבעה לה וסת אלא לקפיצות ולימים, ואם קפצה שלא באותו היום אינה חוששת לכלום, וכ"כ הטור בסימן קפ"ט, ותיקשי דמ"ט אינה חוששת בכה"ג לקפיצה ולאכילת שום לחודה, הרי אף שהיו ג' הראיות ביום ידוע, ליכא בזה הוכחה כלל דראיותי' הם בגרמת היום, שהרי לא קפצה ולא אכלה שום אלא ביום זה, ומ"ט לא נחוש שקביעותה הוא לקפיצות ולאכילות לחודייהו.

ז] **והנה** עד"ז הק' התוה"ש בסימן קפ"ז סקכ"ט, בהא דבכה"ג אינה חוששת לימים לחודייהו, ומי הגיד לנו הנביאות, דילמא לימים לחוד נקבע אף אם לא תקפוץ ותיחוש,[[6]](#footnote-7) ועיי"ש שכתב דהוא משום דבכה"ג אזלינן להקל בוסתות כל שלא ידעינן בודאי שנקבע וסת לחד מינייהו, והפרד"ר שם מקש"ז סקי"ד הוסיף לפרש, דהא דמקילינן בכה"ג הוא משום דוסתות דרבנן.

**אך** קשיא בזה ממה שאמר רב הונא לקמן ט"ו ב' דאם יש לה וסת לימים ולקפיצות, כיון דבמעשה תליא מילתא אימא לא קפיץ ולא חזאי, והרי דאף דס"ל דוסתות דאורייתא, מ"מ לא אסרינן לה משום היום לחודי'.[[7]](#footnote-8)

ח] **ונראה** הביאור בזה, דהא דבכה"ג אינה חוששת לימים לחודייהו ולקפיצות לחודייהו, אי"ז מדינא דספק וסת, אלא הוא משום דעיקר דינא דוסתות, הוא מדינא דחזקת ג"פ, דהוחזק לנו מכח ראיותי' שהיא רואה מכח גורם זה, וע"כ כל שקפצה ג"פ ביום ידוע וראתה, הרי אף דיתכן דראיותי' הם בגרמת היום לחודי' או בגרמת הקפיצה לחודה, מ"מ כיון לא מצינו להחזיק שתראה אלא אם תקפוץ באותו היום, שהרי יתכן שוסתה הוא לימים לחודייהו ויתכן דוסתה הוא לקפיצות לחודייהו ויתכן דוסתה הוא מורכב לימים וקפיצות, ע"כ בתורת ודאי ליכא דין וסת אלא לימים וקפיצות יחד, שהרי לא הוחזק לנו שתראה ע"י ימים או ע"י קפיצות לחודייהו, וע"כ ליכא ע"ז דין וסת.[[8]](#footnote-9)

ט] **והך** מילתא דכל שלא נתברר לנו גורם הראי' ליכא קביעות וסת בודאי, מצינו עד"ז בד' הרז"ה בהשגות בעה"נ שער הוסתות אות ג', שכתב דבגונא דאין ידוע אם ראיותי' היו קודם הנה"ח או אחר הנה"ח, אין לנו קביעות וסת מספק אלא בדבר ברור, ובגל' אמרי ברוך לחוו"ד סימן קפ"ד סק"ו כתב לפרש בדבריו, דאי"ז משום דספק וסת לקולא, דבד' הרז"ה שם מבו' דמה"ט לא קבעה וסת אף למ"ד דוסתות דאורייתא, אלא הוא משום דאין נקרא וסת רק בדבר ברור.

**ונראה** דאף לדעת הראב"ד ודעימי' שנחלקו ע"ד הרז"ה, וס"ל דבכה"ג דאין ידוע אם היו ראיותי' קודם הנה"ח או אחר הנה"ח היא קובעת וסת, י"ל דכ"ז הוא משום דלפי הצד שהיו ראיותי' לפני הנה"ח, הוחזקה לראות בלילה, ולפי הצד שהיו ראיותי' אחר הנה"ח, הוחזקה לראות ביום, ואנן הוא דלא ידעינן במה הוחזקה, וע"כ הו"ל כספק וסת, ומשא"כ הכא דידוע לנו דקפצה ג"פ ביום ידוע וראתה, וידעינן שלא הוחזקה לראות ע"י ימים לחודייהו או ע"י קפיצות לחודייהו, וע"כ בתורת ודאי ליכא דין וסת אלא לימים ולקפיצות יחד.[[9]](#footnote-10)

**ה**

י] **והנה** נמצא לפ"ז, דהא דכשקפצה ג"פ ביום ידוע וראתה קבעה וסת לימים וקפיצות, לאו היינו שהוחזק לנו שראיותי' הם מחמת היום והקפיצה יחד, אלא היינו שהוחזק לנו שאם תקפוץ ביום זה תראה, - והגם דלא ידעינן אם וסתה הוא לימים וקפיצות יחד, או דהוא לימים לחודי', או דהוא לקפיצות לחודייהו להסוברים דאשה קובעת וסת לקפיצות, מ"מ ידעינן דממ"נ אם תקפוץ ביום זה תראה.

**ואמנם** צ"ע לפ"ז, במש"כ הדרישה בסימן קפ"ט סקי"א דבכה"ג שקפצה ג"פ ביום ידוע וראתה, אינה חוששת לקפיצה לחודה אף כוסת שאינו קבוע, ותיקשי דאף דלא מצינו לאסרה בזה מדין וסת קבוע, דאין קביעותה אלא לימים וקפיצות יחד, מ"מ מ"ט לא תהא אסורה בכך מדין וסת שאינו קבוע, לדעת הסוברים דאשה קובעת וסת לקפיצות, - שהרי כשקפצה פעם אחת ביום זה היא חוששת לקפיצה לחודה, מדין וסת שאינו קבוע, וכשקפצה אח"כ עוד ב"פ ביום זה, לא נסתלק חשש זה, דלא נתברר לנו כלל שראיותי' הם גם בגרמת היום, שהרי לא קפצה אלא ביום זה.

יא] **ובפשוטו** י"ל בזה, למש"כ בהגהת דרישה שם, דאף להסוברים דאשה קובעת וסת לקפיצות לחודייהו, מ"מ אינה חוששת לקפיצה בפעם אחת, וכן משמע קצת בהל' הרמב"ן פ"ו הי"ד, - ולפ"ז ניחא, דע"כ אם קפצה ג"פ ביום ידוע וראתה אינה חוששת לקפיצה לחודה, דכיון דקביעות הוסת היא לימים וקפיצות יחד, הרי דאף דלא נתברר לנו דאין וסתה לקפיצות לחודייהו, והו"ל כוסת שאינו קבוע, הרי אין חוששין לוסת שאינו קבוע דקפיצה.[[10]](#footnote-11)

**אך** אכתי תיקשי בד' הדרישה גופי' דמשמעות דבריו דס"ל דלדעת הטור היא חוששת לקפיצה פעם אחת כוסת שאינו קבוע, וכ"ה בדבריו בפרישה שם סקנ"ט, ותיקשי דכיון דמעיקרא היא חוששת לקפיצה לחודה, מ"ט אם קפצה ג"פ ביום זה וראתה אינה חוששת לקפיצה כלל, הרי לא נתברר עי"ז שראיותי' הם גם בגרמת היום.

**ועד"ז** קשיא גם בהא דבכה"ג אינה חוששת ליום לחודי' כוסת שאינו קבוע, שהרי משמעות ד' הפרישה שם, דכל שקפצה פעם אחת וראתה, היא חוששת ליום לחודי', וכ"ה דעת כמה מן האחרונים, וכמש"נ לעיל בהערה ו', וא"כ מ"ט אם קפצה עוד ב"פ ביום זה וראתה אינה חוששת ליום לחודי', הרי לא נתברר עי"ז שראיותי' הם גם בגרמת הקפיצה, דמה נעשה לה שקפצה ביום וסתה.[[11]](#footnote-12)

יב] **ולכאו'** בעכצ"ל בזה, דכל מה שהחמירו חכמים לחוש בוסת שאינו קבוע לכל צדדי הקביעות, אף דאי"ז אלא ספק בעלמא, הוא רק כ"ז שלא נקבע לפנינו צד וסת א', דבכה"ג הצריכו לחוש לכל הצדדים, אך כל שנקבע לפנינו צד וסת א', שוב לא הצריכו חכמים לחוש לכל צדדי הקביעות, וע"כ כיון שכשקפצה ג"פ ביום ידוע וראתה נקבע לה וסת לימים וקפיצות, א"צ לחוש לימים לחודייהו ולקפיצות לחודייהו, וצ"ע בזה.

יג] **אמנם** הנה בד' החוו"ד סימן קפ"ט סקכ"ג מבו', דטעם הסוברים דכשקפצה ג"פ ביום ידוע וראתה, אינה חוששת ליום או לקפיצות לחודייהו כוסת שאינו קבוע, הוא משום דחזקה הוא דוסתה הוא ע"י הרכבה, עיי"ש.[[12]](#footnote-13)

**ויש** להסתפק בדעתו אם הטעם בזה הוא, משום דממה שבאו ראיותי' ג"פ אחר הקפיצה, מוכחא מילתא דגם הקפיצה גרמה, או דהוא משום דוסת המורכב שכיח טפי מוסת הימים ומוסת הקפיצות לחודייהו, וע"כ תולין בזה, וצ"ע.[[13]](#footnote-14)

**ו**

יד] **ומעתה** נבא לפרש פלוגתת הראשונים כשקפצה ג"פ ביום ידוע וראתה, דדעת רש"י דקבעה וסת לקפיצות לחודייהו, ודעת ש"ר דקבעה וסת לימים וקפיצות.

**דהנה** התוס' הרא"ש כתב דבכה"ג ודאי דאינה קובעת וסת לקפיצות לחודייהו, כמו שאינה קובעת וסת לימים לחוד, - ונראה מדבריו דהטעם בזה הוא משום דלא הוחזק לנו מכח ראיותי' אלא ימים וקפיצות יחד, וע"כ אף דיתכן שראיותי' הם מחמת הימים לחודייהו או מחמת הקפיצות לחודייהו, מ"מ לא קבעה לזה וסת, וכמש"נ כן לעיל סק"ח, וזהו שדימה הרא"ש דכמו דאינו קובעת לימים לחודייהו ה"נ אינה קובעת לקפיצות לחודייהו.[[14]](#footnote-15)

טו] **ובדעת** רש"י דפליג ע"ז, נראה דאזיל לטעמי', דמשמעות דבריו בד"ה דלא קפיץ, דהא דפשיטא לן דאינה קובעת וסת לימים לחודייהו, הוא משום דמהא דכי לא קפיץ לא חזאי מוכחא מילתא דאין וסתה לימים לחוד,[[15]](#footnote-16) וע"כ אי"ז טעם אלא שלא תקבע וסת לימים לחודייהו, אך שפיר היא קובעת וסת לקפיצות לחוד, שהרי ממה שלא ראתה ע"י קפיצה אלא ביום זה, ליכא הוכחה כלל דאין הקפיצה בפנ"ע גורמת, דאף אם הקפיצה בפנ"ע גורמת, מ"מ לא ראתה בשאר הימים כיון שלא קפצה בהם, וכ"ה להדיא בתו"ד הר"ן בסוגיין בדעת רש"י, עיי"ש.

**ויש** להסתפק לדעת רש"י, אם הא דהיא קובעת וסת לקפיצות לחודייהו הוא משום דפליג ע"ד ש"ר ביסוד הדין, וס"ל דשפיר שייכא קביעות וסת מספק, וע"כ אף דיתכן דוסתה מורכב לימים וקפיצות, מ"מ כיון דיתכן דוסתה הוא לקפיצות לחודייהו, יש לחוש לכך,[[16]](#footnote-17) - או דהוא משום דס"ל דכיון דידעינן שראיותי' הם בגרמת הקפיצה, אמרינן דמהיכ"ת דהם גם בגרמת היום, וע"כ קבעה וסת לקפיצות בודאי, ושמא הוא משום דוסת הפשוט שכיח טפי מוסת המורכב, וצ"ע בזה.

**ז**

טז] **ומצינו** כן עוד בד' רש"י, דהנה לקמן ס"ו א' תניא בדין רואה מחמת תשמיש ג"פ, דאם יש לה וסת תולה בוסתה, ופירש"י, ז"ל, ואם יש לה וסת לקלקול הזה שאינה רואה כל שעה מחמת תשמיש אלא לפרקים, תולה בוסתה ומשמשת בלא בדיקה בין וסת לוסת, עכ"ל.

**ובסד"ט** סימן קפ"ז סקכ"ג ובחוו"ד שם סקט"ז דקדקו מד' רש"י, דכל הא דתולה בוסתה ואינה חוששת אלא ליום הוסת, הוא משום דשימשה בינתים ולא ראתה, ומוכחא מילתא דראייתה מחמ"ת הוא מורכב עם היום, אך אם ראתה ג"פ רצופים מחמ"ת ביום ידוע, היא אסורה לשמש בכל הימים, וזה דלא כמש"כ התוה"ש שם סקכ"ט דבכה"ג אינה אסורה אלא באותו היום, דומיא דוסת המורכב לימים וקפיצות.

**ולפמש"נ** נראה דאזיל רש"י לטעמי' דס"ל דאף כשקפצה ג"פ וראתה בא' בשבת היא קובעת וסת לקפיצות לחודייהו, ואינה קובעת וסת לימים וקפיצות, אלא כשקפצה בימים שבינתים ולא ראתה, וע"כ ס"ל דה"נ הוא בדין רמ"ת, דאם ראתה ג"פ מחמ"ת ביום ידוע, היא קובעת וסת לתשמיש לחודי', ורק אם שימשה בימים שבינתים ולא ראתה הוא דהו"ל כוסת המורכב לתשמיש ולימים, והיא מותרת בין וסת לוסת.

יז] **ואמנם** הנה הפליתי שם סק"י הוכיח גם מד' ש"ר דבכה"ג שראתה מחמת תשמיש ביום ידוע, היא אסורה כל הימים, עיי"ש, וכ"ה מבו' להדיא בד' הראבי"ה בסימן תתקצ"ד בשם רשב"ם, ובתשו' מהר"ם שבתשו' הרשב"א ח"א סימן תתל"ח, וכן הוכיחו הסד"ט והחוו"ד שם, וכ"כ הגר"ז שם בקו"א סוסקי"ג, וכ"כ החזו"א סימן פ"ב סק"ה.[[17]](#footnote-18)

**וצ"ע** דמ"ש מוסת הקפיצות דאם קפצה וראתה ג"פ ביום ידוע קבעה וסת המורכב לימים וקפיצות, ואף דליכא הוכחה דאין וסתה לימים או לקפיצות לחודייהו, והיינו משום דמ"מ לא הוחזק לנו מכח ראיותי' אלא ימים וקפיצות יחד, וה"נ הי' לנו לומר ברמ"ת ביום ידוע, דאף דיתכן דראיותי' הם מחמת התשמיש לחודי', מ"מ כיון שלא הוחזק לנו מכח ראיותי' אלא ימים ותשמיש יחד, לא קבעה אלא וסת המורכב לימים ותשמיש, וזהו טעמא דהתוה"ש שנקט דבכה"ג אינה אסורה בשאר ימים, והסכים לזה הפרד"ר שם מקש"ז סקי"ד, עיי"ש.[[18]](#footnote-19)

**ובד'** הפליתי והחוו"ד שם מבו' דהטעם בזה הוא משום דשכיח טפי וסת רמ"ת הפשוט מוסת רמ"ת המורכב עם ימים, וע"כ כיון דליכא הוכחה מראיותי' שאין קביעותה אלא בהרכבת ימים, שהרי לא שימשה בשאר הימים, מחזקינן דקביעותה הוא לתשמיש לחודי', וכ"כ החזו"א שם,[[19]](#footnote-20) - ובסד"ט שם כתב דהוא משום דוסת דרמ"ת חמיר טפי ולא חשיב כוסת דמחמת אונס, והוכיח כן מהא דחוששין לוסת דרמ"ת, אף להסוברים דוסת הקפיצות אין חוששין לו כלל אף כשנקבע ג"פ, וע"כ י"ל דה"ז חמור מוסת הגוף, דאף דבוסת הגוף המורכב, אינה חוששת למקרי הגוף לחודייהו, מ"מ בוסת דרמ"ת היא חוששת לתשמיש לחוד,[[20]](#footnote-21) וצ"ע בזה.

**ח**

יח] **והנה** ע"ד מש"נ הי' נראה בביאור מש"כ הב"י דכל שפיהקה ג"פ ביום ידוע וראתה, היא חוששת לפיהוק לחודי' כוסת שאינו קבוע, והיינו משום דאף שלא הוחזק לנו הפיהוק אלא ביום זה, מ"מ הרי יתכן דקביעותה הוא לפיהוק לחודי', וע"כ היא חוששת לכך כוסת שאינו קבוע, וזה כמש"נ לעיל ענף ה' לדון בזה בוסת המורכב לימים וקפיצות.[[21]](#footnote-22)

**אמנם** לכאו' אי"ז מתישב, דלכאו' כל מש"נ דאף אחר שקבעה וסת המורכב, אכתי יתכן דקביעותה היא לחד מינייהו לחודי', הוא בוסת הקפיצות או בוסת דרמ"ת, דבזה י"ל דמה שבאו ראיותי' ביום ידוע, הוא משום שקפצה ביום זה או ששימשה ביום זה, וע"כ י"ל דיש לה לחוש לקפיצות לחודייהו ולתשמיש לחודי', אך בוסת הגוף דהוא תולדה מן הראי', הרי הדין נותן דכל שפיהקה ג"פ ביום ידוע וראתה, קבעה לה וסת המורכב בודאי, דממה שבאו ראיותי' ביום ידוע, יש להחזיק דראיותי' הם בגרמת היום, דליכא למימר דמה שראתה ביום זה, הוא משום שפיהקה בו, שהרי הפיהוק הוא תולדה מן הראי'.

**ולפ"ז** צ"ע במש"כ הב"י דאף שקבעה וסת המורכב לימים ופיהוק יש לה לחוש לפיהוק לחודי' כוסת שאינו קבוע, ותיקשי דלכאו' בכה"ג הוי קביעותה בודאי לוסת המורכב, ומ"ט היא חוששת לפיהוק לחודי'.[[22]](#footnote-23)

יט] **ונראה** מד' הב"י דס"ל דאף דהפיהוק עצמו אינו גורם לראייתה, מ"מ לאו היינו דהפיהוק בא בתולדה מהראי' עצמה, אלא היינו דהפיהוק בא מגורם הראי', שהוחזקה שיש מצב בגופה הגורם לראי', והפיהוק מורה על מצב זה שבגופה, וכ"נ מל' הטור שם שכתב דהפיהוק גורם, וכתב בגונא שבפעם הג' פיהקה בכ"ט וראתה בר"ח בלא פיהוק, דאמרינן דהפיהוק של אתמול גורם לראי' של ר"ח, והב"ח שם עמד על ל' הטור בזה, - וע"כ אף כשפיהקה ג"פ ביום ידוע וראתה, אכתי יתכן דקביעותה הוא לגורם הפיהוק לחודי', ומה שבאו ראיותי' ביום ידוע, הוא משום שביום זה בא גורם הפיהוק, וע"כ שפיר כתב הב"י דהיא חוששת לפיהוק לחודי' כוסת שאינו קבוע.

כ] **ואמנם** אכתי צ"ע בזה, דאף דנימא דיתכן דקביעותה הוא לגורם הפיהוק לחודי', הרי לכאו' אכתי ממה שבאו ג' הפיהוקים ביום ידוע, יש לנו להחזיק דיום זה גורם להפיהוק, וממילא דלא יהא וסתה אלא להרכבה דימים ופיהוק,[[23]](#footnote-24) ושמא ליכא כלל קביעות כה"ג דהיום גורם לפיהוק.

**ונראה** לישב, דהנה בעיקר קביעות וסת בג"פ יש להעיר, דמה שמצינו בעלמא חזקת ג"פ, הוא בגונא דכשאירע כן פעם אחת הוא שינוי מן הרגיל, וה"ז מעורר סיבה לחוש שהוא דבר קבוע, ובזה הוא דאמרינן דכל שאירע הדבר ג"פ הוחזק דהוא כן, אך בקביעות וסת, הרי לכאו' כשראתה פעם אחת ביום זה, אי"ז מעורר ספק כלל לחוש שקביעותה הוא ליום זה, שהרי בע"כ יש עלי' לראות ביום אחד, ומה שראתה ביום זה, אי"ז שינוי מן הרגיל כלל, ומ"ט קבעה וסת בג"פ.

**וצ"ל** דהא דקבעה וסת בג"פ, הוא משום שדרך אשה שראיותי' באות בקביעות וסת, וע"כ כשראתה פעם אחת ביום זה, הוי זה טעם לחוש שקביעותה הוא ליום זה, וע"כ כל שראתה ג"פ ביום זה קבעה וסת, ועמש"נ עוד בזה בסימן כ"ב סק"י.

**ולפ"ז** נראה, דע"כ כ"ז הוא כשבאנו להחזיק שראיותי' הם בגרמת היום, דבזה הוא דאמרינן דכיון דדרך אשה שראיותי' באות בקביעות וסת, ע"כ יש לנו להחזיק בג"פ שבאו ראיותי' מחמת גרמת היום, אך כל שבאנו להחזיק דהפיהוק בא בגרמת היום, ל"מ ע"ז דין חזקת ג"פ כלל, שהרי כשפיהקה פעם אחת ביום זה וראתה, אי"ז מעורר ספק כלל לחוש שפיהוקה הוא בגרמת היום, שהרי בע"כ יש לה לפהק ביום אחד, ואין דרך הנשים דהפיהוק בא בקביעות יום, דנימא דמכח זה יש לנו לחוש שפיהוקה הוא מחמת היום, וע"כ אף כשפיהקה ג"פ ביום זה וראתה, ליכא בזה לדין חזקת ג"פ.

כא] **ולפ"ז** יש מקום לומר, דאף דכשפיהקה ג"פ ביום ידוע וראתה, לא נתברר לנו שקביעותה הוא לימים ופיהוק יחד, וי"ל דקביעותה הוא לפיהוק לחודי', וע"כ היא חוששת לפיהוק לחודי' כוסת שאינו קבוע, מ"מ אין לחוש דקביעותה הוא לימים לחודייהו, דממה שנזדמנו ג' ראיותי' עם פיהוק, יש להחזיק דראיותי' הם גם בגרמת הפיהוק, דאף כשראתה פעם אחת בפיהוק, הרי דממה שנזדמנה ראייתה עם פיהוק, ה"ז מעורר ספק לחוש שראייתה היא בגרמת הפיהוק, וע"כ כשאירע כן ג"פ, קבעה וסת לכך, - וע"כ אף דהיא חוששת לפיהוק לחודי' כוסת שאינו קבוע, מ"מ אינה חוששת לימים לחודייהו כלל, וכמש"נ לעיל סק"ד.

**ט**

כב] **ובזה** נתישבו היטב ד' הב"י בסו"ס קפ"ד שכתב דאף כשקבעה וסת המורכב לימים ופיהוק, ועבר יום וסתה, ה"ה מותרת, משום דאימור לא פיהקה ולא ראתה, ומה"ט נמי היא חוששת לעונה בינונית, אף אם הוסת מרוחק מן העונה, ופירש כן בד' הרמב"ן שכתב דאם הי' לה וסת הגוף ואין לה וסת יום קבוע ה"ה טהורה עד העונה כמי שאין לה וסת, - והיינו משום דאזיל לטעמי' דאף בגונא שקבעה וסת הגוף ביום ידוע, לא נתברר לנו כלל שקביעותה הוא לימים ופיהוק, ויתכן דקביעותה הוא לפיהוק לחודי', וע"כ נכלל זה במש"כ הרמב"ן דאין לה וסת יום קבוע, שהרי לא נקבע לנו בודאי דקביעותה הוא ליום.

**ומה"ט** הוא דהיא מותרת בכה"ג אף כשעבר יום וסתה, דכיון שלא נתברר לנו שקביעותה הוא לימים ופיהוק, ויתכן דקביעותה הוא לפיהוק לחודי', ואף שהוחזק לנו דכשתפהק ביום זה תראה, אך לא ידעינן אם קביעותה הוא לימים ופיהוק, או לפיהוק לחודי', ע"כ אף שעבר היום אינה אסורה, דשמא וסתה הוא לפיהוק לחודי', ויום זה אינו יום וסתה כלל, - ומה"ט נמי היא חוששת לעונה בינונית, כיון דיתכן דוסתה הוא לפיהוק לחודי', והוי ככל אשה שיש לה וסת הפיהוק הפשוט דחוששת לעונה בינונית.

כג] **ובאמת** דלמש"נ בד' הב"י דלא מצינו להחזיק מכח דינא דחזקת ג"פ דהיום גורם לפיהוק שיבא, הרי דאף אם יתברר לנו דקביעותה הוא לוסת המורכב, וכגון בגונא שפיהקה בינתים ביום אחר ולא ראתה, ג"כ אין לאסרה אחר שעבר היום, שהרי אף שעבר יום וסתה, מ"מ אימור לא פיהקה ולא ראתה, כיון דליכא חזקה כלל שהיא מפהקת ביום זה, וכל שלא פיהקה, אין לחוש שראתה, שהרי ראייתה היא בגרמת היום והפיהוק, ודמי לדין וסת המורכב לימים וקפיצות, דהיא מותרת כשעבר יום וסתה, משום דאימור לא קפצה ולא ראתה, וה"נ בוסת הגוף המורכב דכוותה.[[24]](#footnote-25)

1. ואמנם מעיקרא כשאמרו דלא קבעה וסת לימים לחודייהו ולקפיצות לחודייהו אבל קבעה לה וסת לימים וקפיצות, משמע דהיינו אף כשקפצה וראתה ג"פ באחד בשבת, ודלא כהס"ד דבכה"ג קבעה וסת לקפיצות לחודייהו, - אך לפ"מ דמפרשינן דאיירי כשבפעם הג' קפצה בשבת וראתה בא' בשבת, הרי דרק בכה"ג הוא דלא קבעה וסת לקפיצות לחודייהו, משום דמוכחא מילתא דאין וסתה לקפיצה לחוד, אך כשקפצה וראתה ג"פ באחד בשבת, קבעה וסת לקפיצות לחודייהו. [↑](#footnote-ref-2)
2. ואמנם דבפשוטו ליכא נפ"מ בזה, שהרי גם מכח דין וסת המורכב היא אסורה מתחילת היום שמא תפהק ותראה, - אך באמת איכא נפ"מ בזה, לדעת הסוברים דבוסת שאינו קבוע איכא דין בדיקה לכתחילה, ולפ"ז הרי דאי נימא דהיא חוששת ליום לחודי' כוסת שאינו קבוע, היא צריכה בדיקה לכתחילה אף אם לא בא הפיהוק, אך אם אינה חוששת אלא לוסת המורכב, א"צ בדיקה אלא אם פיהקה, וכבר כתב כן הגר"ז שם סקפ"ג בביאור ד' הש"ך שם סקנ"ו, ונתישב בזה מה שתמה החוו"ד שם סקכ"ו ע"ד הש"ך. [↑](#footnote-ref-3)
3. והיינו, דהרי אף אחר דחיישינן שמא יארעו לה המקרים, אם עבר היום ולא פיהקה היא מותרת, וכל ה"ט דשמא יארעו לה המקרים, הוא דמכח זה יש עלי' דין פרישה לכתחילה, ולזה ל"ב להחשש דשמא יארעו לה, אלא יש לאסור משום חשש וסת שאינו קבוע דהיום לחודי'. [↑](#footnote-ref-4)
4. אמנם יש לדחות, דלעולם היא חוששת אף ליום לחודי' כוסת שאינו קבוע, ומה שהוצרך הרמב"ן לה"ט דשמא יארעו לה, הוא משום דמכח זה היא חוששת אף אם עבר היום פעם אחת ולא ראתה, דעקרה לחשש וסת הימים, וא"צ לחוש אלא לוסת המורכב שקבעה לו. [↑](#footnote-ref-5)
5. ואמנם יש מקום לדון בזה, די"ל דהא דאין אשה קובעת וסת לקפיצות, אי"ז משום שאין דרך שיבואו ג' הראיות מחמת קפיצה, אלא היינו משום דאף אם באו ג' ראיותי' מחמת קפיצה, הוי זה כעין חולי, ואין עשוי' לראות כן לעולם, ומה"ט כתב ההגמי"י דהיא חוששת לקפיצה כוסת שאינו קבוע, וע"כ כל שבאנו לדון על ג' ראיות אלו, י"ל דהם מחמת קפיצה לחודה, ולא מסתבר טפי לתלות דהם מחמת וסת המורכב דימים וקפיצות, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-6)
6. ואמנם בזה י"ל למש"כ הראב"ד בשער הוסתות סימן ג' הכ"ח, דכל שקפצה וראתה, אינה חוששת ליום לחודי' בלא קפיצה, וכ"כ הש"ך בסימן קפ"ט סוסקמ"ח, וע"כ ה"נ כשקפצה וראתה ג"פ ביום ידוע, אינה חוששת ליום לחודי', - וקו' התוה"ש היא כדעת התפארת למשה ע"ד הש"ך שם, שכתב דבכה"ג חוששין ליום לחודי', וכ"כ ההפלאה שם, והחכמת אדם בכלל קי"ב סל"ה, וכ"נ בד' הפרישה בסימן קפ"ט סקנ"ט. [↑](#footnote-ref-7)
7. ואמנם לדעת הסוברים דאף למ"ד דוסתות דאורייתא אי"ז אלא ספק ראתה, י"ל דמה"ט לא אסרינן לה בכה"ג משום היום לחודי', דהו"ל כספק ספיקא, ספק אם וסתה הוא להיום לחודי', ואת"ל דוסתה הוא להיום לחודי', ספק אם ראתה, וגם י"ל דאין לאסרה משום ספק הוסת, משום משום דקיימא בחזקת טהרה, - אך יש לפקפק בזה, דכל הא דשרינן לה התם משום דאימור לא קפצה, הוא רק משום דאם לא קפצה ודאי דאי"ז וסתה, אך אם גם להצד דלא קפצה מספק"ל שמא הוא וסתה, נמצא דאיכא ספק ספיקא לאסור, דשמא וסתה הוא לימים לחוד, ואת"ל דהוא לימים וקפיצות, שמא קפצה, ולא הי' לנו להתירה, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-8)
8. ויסוד הדברים, הוא לפמש"נ בסימן כ"ה ענף ג' להוכיח מכ"ד, דדינא דחזקת ג"פ אינו ראי' בעלמא שזהו טבעו, אלא הוא מדינא דחזקה, דע"י שראינו כן ג"פ, הוי בחזקת שהוא כן, ויש לנו לילך אח"ז מדינא דחזקה, וכאשר כ"ה להדיא בד' היחוסי תנו"א ערך חייא בר רב, עיי"ש, וע"כ י"ל דבכה"ג דא"א לנו להחזיק שתראה אלא אם תקפוץ באותו היום, ליכא לכח החזקה לגבי ימים או לגבי קפיצות לחודייהו. [↑](#footnote-ref-9)
9. אך צ"ע אם ד"ז מתישב עם מש"כ הרשב"א בתוה"ב בית ז' ש"ג בדעת הראב"ד דהיכא שנמשך ראייתה כמה ימים היא חוששת לכולם משום דאין ידוע עיקר הוסת אם בתחילתו והשאר טפלה לו או שמא סופו או אמצעיתו עיקר ותחילה טפלה, עכ"ד, והרי דאיכא קביעות וסת מספק, - ועד"ז הוא גם במש"כ הב"ח בסימן קפ"ט סמ"א דהא דראתה ב' ראיות ממעין סתום וראי' ג' ממעין פתוח קובעת וסת, הוא משום דתלינן לחומרא ואמרינן דילמא דמים יתירים ניתוספו בה ומיהרו לבוא, וע"כ חיישינן נמי לחומרא איפכא, עיי"ש, וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-10)
10. ובזה נראה לפרש ד' הב"י בסימן קפ"ט, שכתב במש"כ הטור שם דכשקבעה וסת הגוף המורכב, אם הגיע העת ולא בא המיחוש או שבא המיחוש בלא עתו אינה חוששת, דהיינו דאינה חוששת כוסת קבוע, אך היא חוששת כוסת שאינו קבוע, אך במש"כ הטור שם לעיל מינה דכשקבעה וסת הקפיצות המורכב אם הגיע היום ולא קפצה או שקפצה ביום אחר אינה חוששת, לא כתב הב"י דהיא חוששת לכך כוסת שאינו קבוע, אך הדרישה שם סקי"א כתב לדעתו דאף בזה היא חוששת כוסת שאינו קבוע, - ולמש"נ ניחא, דא"צ לחוש לקפיצות כוסת שאינו קבוע, משום דאין חוששין לקפיצה אלא כשנקבעה, וגם א"צ לחוש ליום לחודי' כוסת שאינו קבוע, משום דאף מעיקרא אינה חוששת ליום לחודי', וכמש"כ הראב"ד בשער הוסתות סימן ג' הכ"ח, - והדרישה שנקט דד' הב"י קיימי גם על וסת המורכב לקפיצות, הוא לטעמי' דס"ל דלדעת הטור חוששין לוסת שאינו קבוע דקפיצה, וגם ס"ל דבקפצה פעם אחת וראתה, חוששת ליום לחודי'. [↑](#footnote-ref-11)
11. ויש להוסיף, דיש להעיר כן גם למש"כ הראב"ד בשער הוסתות סימן ג' הכ"ח דאף בפעם אחת שקפצה וראתה אינה חוששת ליום לחודי', וכ"כ הש"ך בסימן קפ"ט סוסקמ"ח, דהנה לא נתפרש להדיא אם ה"נ כשאכלה שום וראתה אינה חוששת ליום לחודי', ומסתבר טפי דבזה היא חוששת ליום לחודי', אך בד' הסד"ט שם סקכ"ב מבו' דד"ז תליא בפלוגתת הראשונים אם אכילת שום דמי לאונס, וכ"נ מד' הפליתי שם סוסקכ"א, עיי"ש, וצ"ע, - ואי נימא כן תיקשי במש"כ הרמב"ן והטור דאם אכלה שום ג"פ ביום ידוע וראתה, אינה חוששת לימים לחודייהו, וכיון דכשאכלה שום פעם אחת היא חוששת ליום לחודי', מ"ט אם אכלה עוד ב"פ וראתה אינה חוששת ליום לחודי', הרי יתכן דוסתה הוא ליום לחודי', ומה נעשה לה שהיא אוכלת שום ביום וסתה. [↑](#footnote-ref-12)
12. ועפי"ז כתב החוו"ד שם, דאם קפצה ג"פ ביום ידוע וראתה, ואח"כ ראתה ביום זה בלא קפיצה, הרי דלדעת הב"י דחוששת אף אחר שנקבע ג"פ בהרכבה שמא היום לחודי' קגרים, מהני מה שראתה בפעם הד' בלא קפיצה לברר דיומא קא גרים, אך לדעת הרמ"א דאחר שנקבע ג"פ בהרכבה אינה חוששת ליום לחודי', דהוי כחזקה דוסתה הוא ע"י הרכבה, ל"מ מה שראתה אח"כ פעם אחת ביום לחודי' לברר דוסתה הוא לימים לחודייהו, אך אי נימא דאף לדעת הרמ"א לא נתברר לנו שוסתה הוא רק לימים וקפיצות, והא דאינה חוששת ליום לחודי', הוא משום דלא נתחדש בכה"ג לחוש לוסת שאינו קבוע, הרי דאי"ז טעם שלא יועיל מה שראתה אח"כ ביום לחודי' לברר דיומא קא גרים. [↑](#footnote-ref-13)
13. ואמנם יש להעיר על ב' הטעמים, דטעמא קמא דמוכחא מילתא דראיותי' הם מחמת הקפיצה, אינו טעם אלא להא דאינה חוששת לימים לחודייהו, אך לא נתפרש בזה הא דאינה חוששת לקפיצה לחודה, שהרי ליכא הוכחה כלל דראיותי' הם גם מחמת היום, דמה שלא ראתה אלא באותו היום, הוא משום דזהו היום שקפצה בו, וטעמא בתרא דוסת המורכב שכיח טפי, צ"ע, דלכאו' וסת הימים לחודי' שכיח טפי מוסת המורכב לימים וקפיצות, דוסת המורכב אינו עיקר דרך האשה, שהרי אם לא תקפוץ לא תראה, וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-14)
14. אמנם למש"כ הראב"ד בשער הוסתות סימן ג' הכ"ח, דאם קפצה פעם אחת וראתה, אינה חוששת ליום לחודי' בלא קפיצה, וכ"כ הש"ך בסימן קפ"ט סקמ"ח, לכאו' אין להוכיח מהא דכשקפצה ג"פ וראתה לא קבעה לימים לחודייהו, דה"נ לא קבעה לקפיצות לחודייהו, ומד' הרא"ש שדימה זל"ז נראה דפליג בזה ע"ד הראב"ד, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-15)
15. וזה כמש"כ הרש"ש, דכיון דכל היום דא' בשבת בעוד שלא קפצה לא חזאי, ע"כ מוכחא מילתא דאין ראיותי' בגרמת הימים לחוד.

    אמנם צ"ע בזה דהניחא אם קפצה בשעות חלוקות וראתה אחר הקפיצה, מוכחא מילתא דאין ראיותי' בגרמת הימים לחודייהו, אך אם קפצה באותו שעה וראתה, הרי יתכן דראיותי' הם בגרמת היום לחודי' ויש לה שעה קבועה לראייתה, - ואף אי נימא דגם בכה"ג אמרינן דממה שנזדמן שקפצה בשעת ראייתה, מוכחא מילתא דראייתה היא גם בגרמת הקפיצה, הרי מ"מ בגונא שקפצה בתחילת היום וראתה באותה העונה, וכן אף אם קפצה בהמשך היום, ולא ראתה בשעת קפיצתה, אלא ראתה אח"כ בשעה קבועה ביום לכאו' לא מוכחא מילתא כלל דאין היום בפנ"ע גורם לראייתה. וצ"ע. [↑](#footnote-ref-16)
16. והא דלא מקילינן בזה מדין ספק דרבנן, דמכח זה נימא דאין וסתה אלא לימים וקפיצות, י"ל דהוא משום דהו"ל כתרתי דסתרי, שהרי אם תקפוץ אח"כ ג"פ ולא תראה, נימא לקולא דוסתה הוא לקפיצות לחודייהו והוא נעקר ע"י שקפצה ג"פ ולא ראתה. [↑](#footnote-ref-17)
17. אמנם הנה הפרד"ר שם מקש"ז סקי"ד האריך לקיים ד' התוה"ש לדינא, וכתב דמש"כ בתשו' מהר"ם שם דשימשה כל החודש, היינו ששימשה קודם יום י', ולא איירי שהיו ביאות היתר בינתים, עכ"ד, אך אי"ז מתישב כלל בל' רשב"ם שכתב דאינה רואה מחמת תשמיש "אלא לפרקים". [↑](#footnote-ref-18)
18. ויש מקום לומר דהא דהיא אסורה בכה"ג הוא מדינא דוסת שאינו קבוע, ואך דברמ"ת אין חוששין לוסת שאינו קבוע, מ"מ כל שראתה ג"פ מחמ"ת, שפיר חוששין אף לוסת שאינו קבוע, וזה תליא במש"נ בסימן ל"א בטעם הא דאין חוששין ברמ"ת לוסת שאינו קבוע, עייש"ה, ואכמ"ל. [↑](#footnote-ref-19)
19. אך הפרד"ר שם תמה ע"ז, עיי"ש, ויש להוסיף, דהחזו"א גופי' שם סק"ו בתו"ד הוכיח דוסת רמ"ת המורכב שכיח טפי מוסת רמ"ת הפשוט, וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-20)
20. אך צ"ע בזה, שהרי הראשונים בכ"ד כתבו דוסת דרמ"ת לא שכיח, וא"כ מ"ט נימא דחיישינן לי' טפי מוסת הגוף, וכבר עמד בכעי"ז הפרד"ר שם. [↑](#footnote-ref-21)
21. ואמנם אין המכוון בזה דיש לה ספק וסת לפיהוק לחודי', דא"כ הי' בדין דאם עקרה לפיהוק לחודי' תהא מותרת אף בימים ופיהוק, דספק וסת לקולא, אי לא דנימא דע"י שעקרה את הפיהוק לחודי', איגלאי מילתא דוסתה הוא מורכב לימים ופיהוק, אלא היינו ע"ד מש"נ לעיל סק"ח דקביעותה בודאי הוא רק לימים ופיהוק יחד, דזהו מה שהוחזק לנו בראיותי', ואך דלא ידעינן אם ראיותי' הם מכח הימים והפיהוק יחד, או מכח הפיהוק לחודי', וע"כ היא חוששת לפיהוק כוסת שאינו קבוע. [↑](#footnote-ref-22)
22. ואמנם יש מקום לפרש בד' הב"י, דמה"ט גופא היא חוששת לפיהוק לחודי' כוסת שאינו קבוע, דכיון דהפיהוק הוא תולדה מן הראי', הרי דגם כשפיהקה ביום אחר יש לחוש שהוא תולדה מן הראי', ואף שלא הוחזקה שהיא מפהקת אלא מכח ראיית יום זה, מ"מ יש לחוש שפיהוקה בא גם מחמת ראיית יום אחר, וע"כ היא חוששת לפיהוק לחודי', - ולפ"ז מתפרש היטב גם טעם הא דאינה חוששת ליום לחודי' כוסת שאינו קבוע, וכמש"נ להוכיח לעיל סק"ד.

    אך מד' הדרישה שם סקי"א והחוו"ד שם סקכ"ג שלמדו מד' הב"י דה"נ בוסת המורכב לימים וקפיצות היא חוששת לחד מינייהו לחודי' כוסת שאינו קבוע, מבו' שלא פירשו כן בדבריו, אלא הא דהיא חוששת לפיהוק לחודי', הוא משום דמספק"ל אם קביעותה היא להרכבה, או קביעותה הוא לפיהוק לחודי', וכאשר כ"ה להדיא בד' החוו"ד שם, וכ"כ הפרד"ר שם במקש"ז סוסקל"ו. [↑](#footnote-ref-23)
23. ואמנם י"ל דאף דהוחזקה דיום זה גורם לפיהוק, מ"מ כיון שלא הוחזקה שהיום הוא מגורמי ראייתה, דיתכן דראייתה היא בגרמת הפיהוק לחודי', ואך דהיום גורם לפיהוק שיבא, ע"כ שפיר יש לה לחוש לפיהוק אף בשאר ימי החודש, ולא אמרינן דכיון שהוחזקה שפיהוקה הוא בגרמת היום, ע"כ כל שבא הפיהוק ביום אחר, אי"ז פיהוק דוסתה וא"צ לחוש לו. [↑](#footnote-ref-24)
24. והך מילתא דגם בוסת הפיהוק המורכב אין לנו להחזיק שהיום גורם לפיהוק שיבא, יש לסייע לזה ממש"כ הרז"ה בהשגות בעה"נ שער הוסתות אות ה', דהא דבוסת הקפיצות המורכב אינה אסורה ביום וסתה קודם שקפצה ול"ד לוסת הגוף המורכב דהיא אסורה ביום וסתה קודם שפיהקה, הוא משום דבוסת הקפיצות המורכב אפשר שתשמור עצמה שלא לקפוץ, ומבו' דאלמלי הא דאפשר שתשמור עצמה שלא תקפוץ, היתה בה דין פרישה מתחילת העונה שמא תקפוץ, דומיא דלמודה לראות בימים ופיהוק דהיא אסורה מתחילת העונה שמא תפהק, ונת' בזה בסימן ט"ו סק"ב, - ואי נימא דבוסת הגוף המורכב מחזקינן דהיום גורם לפיהוק שיבא, הרי דמה"ט יש לאסרה מתחילת העונה, כיון שהיא מוחזקת לפהק ביום זה, ואין ללמוד מזה לוסת הקפיצות המורכב שתהא אסורה מתחילת העונה, - ומד' הרז"ה שדימה זל"ז, משמע דס"ל דבוסת הגוף המורכב לא מחזקינן דהיום גורם לפיהוק שיבא, ואפ"ה היא אסורה מתחילת היום שמא תפהק, וע"כ ה"נ בוסת הקפיצות המורכב הי' לנו לאסרה מתחילת העונה, וכל הא דלא אסרינן לה, הוא משום דבידה שלא לקפוץ. [↑](#footnote-ref-25)