6 הימניה
קטגוריות: ש_ס / לו שבועות / שבועות - הרב יהודה אלבוים / מ_מ

**בס''ד**

**הימניה**

**בגדר ענין הימניה מצינו כמה דרכים בראשונים**

**א'.** **מדין הודאת בעל דין**

א'. כתב הרשב"ם בב"ב קכח: ד"ה אינו יכול וז''ל דכיון שהטיל עליו שבועה הא הימניה בשבועה וכמאן דאודי ליה...

ב'. היד רמ"ה בב"ב סוף דף י''ג: כתב בד"ה וממאי דאפילו וז''ל ולא דמי לנאמן עלי אבא ... הימניה עלוייה כחד כשר וכמאן דאודי ליה לנתבע בההיא סהדותא דמי.

ג'. עיין ר"ן נדרים דף כ"ז ד"ה שאני הכא, וד"ה נמצא, דשייך להודות על תנאי, ועיין קהילות יעקב סימן כ'.

ד'. עיין תומים סימן פ''ח סק''ז דדימה הודאת בעל דין להימניה לענין שבתרוויהו פסל את העדים, ובבעל התרומות - יא, א - ובריטב"א שבועות מ''א: ובש"ך סי' ע''ט סק''ב גם כתבו על הודאת בעל דין שפסל את העדים.

ה'. עיין חידושי הרי"ם גיטין דף סד. ד"ה שאני ממון.

ו'. עיין אמרי ברוך על הסמ"ע בסי' מ''ו סעי' ב' מה שכתב בשם בעל העיטור.

**ב'. כוח בעל דין לקבוע בממונו מי יהיה נאמן ככוח בני העיר לתקן תקנות**

א'. תשובת הרשב"א סימן תשכ"ט, ובמיוחסות סימן ס"ה, ועיין שו"ת מהרי"ק שורש קפ"א.

ב'. תשובת הרשב"א ח"ד סימן קצ"ט דבהימניה לעד פסול וחתם על שטר, השטר כשר ואפשר למכור בו.

ג' עיין חזו"א סנהדרין סימן י"ז ס"ק ד' וס"ק ט' ובאבן העזר סימן ס"ז ס"ק ז' ובבבא בתרא סימן ד' ס"ק י"ד.

**ג'.** **מחילה , או התחייבות אם יטען שלא פרע**

א'. כתב המרדכי בסימן תשע"א וזה לשונו, מהימנת לי כבי תרי, גם זה פירש רשב"ט הכל בקנין, ולא נראה לראבי"ה שהרי מחילת ממון אינה צריכה קנין, עכ"ל, ובב"ח בתחילת סימן ע"א פירש דסבירא ליה דכשמאמינו מוחל לו על הממון שנתן לו, והובא גם בש"ך בסי' ע''א סקי''ג ובתומים שם סק''ו וסקי''ג, ובנתה''מ שם סק''ט, ובסימן מ''ו סק''ו, החזיקו בדעת הראבי"ה שענינו של הימניה הוא מחילה או התחייבות, ועי' בריטב''א דף מ: ד''ה מנה לי בידך, דצריך קנין אחר ההלואה דאל''כ כיצד ישתעבד, וצ''ב מדוע אין יכול הלוה להאמינו בלא קנין, וע''כ דס''ל לריטב''א דאיירי מדין הימניה והוא השתעבדות -

ב'. עיין ב"ח סי' ע''א סק''ו דמבואר בתוך דבריו, דמחל לו אף אם אחר כך יתברר שפרע ב' פעמים.

ג'. בש"ך סי' ע''א סק''ו כתב שבהימניה אחר ההלוואה כבי תרי צריך קנין, וזה לשונו דאין טעם לומר שישתעבד לאחר הלוואה לפורעו **שנית** באמירה בעלמא... דהא יש כאן עדים שפרעו ואפילו הכי צריך לפורעו שנית, ואין לך שיעבוד גדול מזה, ולפי זה צ"ל שמה שכתב הש"ך בכמה דוכתי שפסל את העדים בהימניה כבי תרי, כוונתו דהתחייב כאילו פסולים הם, ובש"ך שם כתב, דבהימניה סתם ולא כבי תרי אין צריך קנין, אף בהימניה אחר ההלוואה, ונראה בש"ך שיש ב' גדרי הימניה, ושלא כנגד עדים אינו התחייבות, ואולי י''ל דכוונתו שמחל על הזכות טענה שלו, וכדנראה ברמב''ן בדף מא: וז''ל דהא בטליה להימנותיה מדקביל עליה שלא לפורעו אלא בעדים, ובתש' הרשב''א ח''ב סי' רנ''א כתב וז''ל, כבר קיבל על עצמו שלא יהיה נאמן ואף במקום מיגו כזה, וכ''ה הקצוה''ח בסי' ע''א סק'' א דיש אופן שמאמינו ויש אופן שמקבל על עצמו שלא יהיה נאמן - וכמו שמובא בכתבי הגר"ח אות קט"ו בענין שטרך בידי מאי בעי, ובחידושי ר' לייב סי' צ''ה סק''ו -

ד'. קיימא לן דמשביעו היסת אחר הפירעון, וצ"ע הא נטל כדין מכיון שהתחייב לו אף אי פרע, עי' ש"ך סי' ע''א סק''ג, ותומים שם סק''ו, ונתה''מ שם סק''ט.

ה'. יש לעיין האם כשהמלווה משקר וטוען שלא פרע לו וגובה שוב האם הוי גזלן או לא, עי' נתה''מ שם.

**ראיות לצדדין הנ"ל**

א'. לשון כל הראשונים בסוגיין, ובסוגיית אל תפרעני אלא בפני פלוני ופלוני, דפסל את כל העדים כשהימניה כבי תרי, ובר"י מיגש הלשון שעשאן כקרובים ופסולים, ואי הוי התחייבות צ"ע למה נצרך לפוסלם, וצ"ל שלא התחייב אם יתברר שפטור ולכן צריך לפוסלם, אי נמי יש לומר שהתחייב כאילו העדים פסולים.

ב'. עיין רש"י שבועות מז: ד"ה שניהן נשבעים דהוא מדין הימניה, ויש לעיין מדברי הגמרא שם שבב' מלווים ולווה אחד וב' שטרות היינו מתני', ואי הימניה הוא התחייבות אין במתני' ממה נפשך, דהתחייב לשניהם, ואינו קשור כלל לב' מלווים וכו'.

ג'. עי' ריטב"א בדף מא: בסוף הסוגיא דכתב שאף אחר שפרע אין יכול לתובעו על פירעון הראשון, כי הוחזק כנאמן כב' עדים והוחזק עדותו בבית דין, ואם אינו אלא התחייבות לכאורה לא הוחזק מידי.

ד'. הר"ן הביא את דברי הירושלמי, דבקיבל עליו עד פסול פטור משבועת העדות שהרי כתוב בקרא והוא עד, ופסול אינו עד, ואי הוי התחייבות צ"ע למה לי קרא, הא אינו נאמן, ועי' קובץ הערות סי' ע''ב סק''ז.

ה'. הרא"ש ביבמות ק''א: כתב שנצרך קרא למיעוטי גרים בחליצה, בגוונא דקיבלם עליו דבדיני ממונות מהני, וקמ"ל קרא דבחליצה לא מהני, ואי הוי התחייבות למה לי קרא, עי' קובץ הערות שם.

ו'. הפה שאסר בגוף הנאמנות - דהיינו שרק מפיו ידענו שיש נאמנות ואומר שאינו חייב - שהאריכו בו הפוסקים, ולכאורה אי הוי התחייבות הרי מודה שהתחייב לפרעו שוב - אך יש לומר שהתחייב לפרוע שוב אם אילו היה המלווה נאמן כבי תרי היו מוציאים ממנו - ועי' תש' הרשב''א ח''ב סי' ר''נ שמבואר מתוך דבריו שאינו התחייבות.

ז'. עיין תומים סי' ע''א סקי''ג בשם התוס', דאפילו האמינו למלווה לאחר שמכר שדהו מהני לענין לגבות מהלקוחות, ואי הוי התחייבות לכאורה ודאי לא מהני.

ח'. עיין ש"ך בסי' ע''א סק''ה, דדן בהימניה כבי תלת ובאו ד' האם כהאי גוונא נחשב שיש ד' עדים, או רק עד אחד וחייב שבועה.

**נפק"מ בין הצדדים**

א'. עיין מה שכתב בתשובת הרשב"א ח"ד סימן קצ"ט לגבי הימניה וחתם בשטר, ולדעת הראבי"ה ודאי לא מהני למכור בשטר כזה.

ב'. אם חזר בתשובה האם צריך להשיב כשגבה ב' פעמים, עי' נתה''מ סי' ע''א סק''ט.

ג'. האם צריך קנין בכל הימניה שנחלקו הראשונים - הרי"ף והרא"ש בסנהדרין כד. ובטור ושו"ע סימן ע' סעי' א - דאי הוי התחייבות צריך קנין, על כל פנים בהימניה אחר ההלוואה, וכן כתב הש"ך סי' ע''א סק''ו דבוודאי צריך בכהאי גוונא קנין, דהרי נשתעבד לפרוע שנית.

ד'. במחלוקת הראשונים האם אחר שפרע שנית יכול לתובעו על פירעון א' שהפך להלוואה, כתב הב"ח שלשיטת הראבי"ה אינו יכול, דהרי מחל לו וכיצד יתבענו שנית, ועיין מה שכתבו על דברי הב"ח הש"ך בסי' ע''א סקי''ג ובתומים שם סק''ו ובנתה''מ שם סק''ט.

ה'. נפק"מ כשיודע הלווה שפרע כבר, אי רשאי לברוח ולא לשלם שוב.

ו'. הימניה בקנס, לכאורה תלוי בצדדים הנ"ל, דאי הוי מדין הודאת בעל דין ואין דין הודאת בעל דין בקנס, גם אין הימניה.