נ - בדין צוה_פ ליותר מעשר ולפרוץ מרובה
קטגוריות: ש_ס / יג עירובין / עירובין - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / מחיצות מהדו_ב

**סימן נ**

**בדין צוה"פ ליותר מעשר ולפרוץ מרובה**

**א**

א] **עירובין י' ב',** אם יש לו צוה"פ אע"פ שרחב מעשר א"צ למעט וכו', מתני לי' רב יהודה וכו' קמי' דרב א"צ למעט, א"ל אתניי' צריך למעט, א"ר יוסף מדברי רבינו נלמד חצר שרובה פתחים וחלונות אינה ניתרת בצוה"פ, מ"ט הואיל ויותר מי' אוסר במבוי ופרוץ מרובה על העומד אוסר בחצר, מה יותר מי' האוסר במבוי אינו ניתר בצוה"פ, אף פרוץ מרובה האוסר בחצר אינו ניתר בצוה"פ.

**והתוס'** שם הק', דמבנין אב זה יש ללמוד דאף במחיצה רביעית לא יועיל צוה"פ, כ"ה דל"מ צוה"פ ליותר מי' אף במחיצה רביעית, וכן הק' הרשב"א ותוס' הרא"ש והניחו בקו', ותירצו, ז"ל, וי"ל דאין ללמוד אלא על ד' מחיצות, דמחיצה אחת ביתר מי' הוי כמו פרוץ מרובה בד' מחיצות, דמה שאוסר ביתר מי' משום דלא מיקרי פתח ול"מ לי' צוה"פ, גם לפרוץ מרובה מד' רוחות לא יועיל צוה"פ, דפתחא בד' רוחות לא עבדי אינשי, אבל אמחיצה אחת דעבדי פתח פשיטא דמהני צוה"פ וע"ז אין שייך ללמוד, עכ"ל, ועד"ז כתב בתור"פ שם, ז"ל, וי"ל דל"ד, דהתם מטעם פתח שרגילות לעשות ב' פתחים זה כנגד זה, אבל אין רגילות לעשות בכתלים שהם בצדדין פתחים, עכ"ל.

**וצ"ע** דהרי רב יוסף יליף להא דל"מ צוה"פ בפרוץ מרובה, בבנין אב מהא דיותר מי' אוסר במבוי ופרוץ מרובה אוסר בחצר, והרי דהא דל"מ הצוה"פ הוא מכח הא דפרוץ מרובה אוסר בחצר, ולפ"ד התוס' הרי הא דל"מ הצוה"פ אי"ז מכח פסולא דפרוץ מרובה, אלא הוא משום דפתחא מד' רוחות לא עבדי אינשי.[[1]](#footnote-2)

ב] **עוד** צ"ע, דאם הא דל"מ הצוה"פ הוא משום דפתחא בד' רוחות לא עבדי אינשי, א"כ מ"ט אי"ז פוסל אלא בפרוץ מרובה, הרי אף בעומ"ר הי' לנו לומר דל"מ, משום דפתחא כה"ג לא עבדי אינשי, וע"ד שמצינו לעיל ו' א' דפתח בקרן זוית אינו ניתר בעומ"ר, משום דפתחא בקרן זוית לא עבדי אינשי.[[2]](#footnote-3)

**והשפ"א** כתב לפרש בזה, דכל הא דלא עבדי אינשי פתחא מד' רוחות, הוא רק בפרוץ מרובה, אך בעומ"ר עבדי אינשי פתחא אף מד' רוחות, וע"כ הוא דמהני עומ"ר להתיר מד' רוחות, וצ"ל כן גם בד' תור"פ, דהא דאין רגילות לעשות בכתלים שבפתחים צדדים, הוא רק בפרוץ מרובה, אך בעומ"ר דרך לעשות פתחים אף בכתלים שבצדדים, וצ"ע.

**אך** יש להעיר בזה, דהרי אם נבא לדון לדעת רב יוסף בגונא דאיכא פרוץ כעומד בד' רוחות, או בגונא דאיכא עומ"ר מב' רוחות, אם ה"ז ניתר, הרי ודאי דתליא בהפלוגתא אם הוי עומד, דלמ"ד דהוי עומד מהני, ולמ"ד דל"ה עומד ל"מ, ואינו ניתר בצוה"פ, - ואי נימא דהא דפתח מד' רוחות ניתר בעומ"ר ואינו ניתר בצוה"פ הוא משום דכל דאיכא עומ"ר עבדי אינשי פתחא וכל דליכא עומ"ר לא עבדי אינשי פתחא, לכאו' לא תליא ד"ז בהפלוגתא אם פרוץ כעומד הוי עומד, ואם עומ"ר מב' רוחות הוי עומד, וי"ל דלא עבדי אינשי פתח בכל הרוח בלא שיהא שם מחיצה כשיעור, וע"כ תליא אם איכא שיעור מחיצה דעומ"ר.

ג] **ובעיקר** משה"ק התוס' ודעימייהו דמהאי בנין אב יש ללמוד דל"מ צוה"פ ברוח רביעית, צ"ב, דכיון דהא דל"מ צוה"פ בפרוץ מרובה, ילפינן לה מהא דפרוץ מרובה אוסר בחצר, הרי לכאו' אין ללמוד מזה אלא לג' רוחות, דפוסל בהן פרוץ מרובה, אך ברוח רביעית דאין פרוץ מרובה פוסל בה, מ"ט נימא דאינה ניתרת בצוה"פ, ועי' בקר"א שעמד בזה, ובאמת התור"פ לא הק' אלא מהא דמהני צוה"פ ברוח שלישית, עיי"ש, ולכאו' הוא מה"ט, דברוח רביעית דאין פרוץ מרובה פוסל בה, אין ללמוד שלא תהא ניתרת בצוה"פ.[[3]](#footnote-4)

ד] **ובעיקר** הא דיליף רב יוסף דל"מ צוה"פ בפרוץ מרובה מהא דל"מ צוה"פ ביותר מי', צ"ב, דהרי עיקר הא דפרוץ מרובה אוסר בחצר, הוא משום דאגמרי' רחמנא למשה גדור רובא, ולכאו' אין לפסול מכח זה אלא כשבאנו להתיר במחיצה דעומ"ר, דכל דליכא עומ"ר ליכא שיעור מחיצה, אך הכא שבאנו להתיר מכח המחיצה דצוה"פ, דאיכא מחיצה מעליא דצוה"פ, ובמחיצה זו לא נאמר דינא דגדור רובא, מה מקום יש לפסול מכח הא דפרוץ מרובה, והרי אי"ז כלל פרוץ מרובה, דאיכא מחיצה מעליא דצוה"פ על כל הרוח.[[4]](#footnote-5)

**ב**

ה] **והנה** בתשו' חת"ס או"ח סימן פ"ח נקט דלדעת הרמב"ם דל"מ צוה"פ בפרוץ מרובה ליותר מעשר, מהני דיעשה ב' צוה"פ דכל אחת מהן אינה יתירה על י', עיי"ש.

**והחזו"א** בסימן ע"ט סק"ו תמה ע"ז, דכל שהפרצה יתר מי' אף שיחלק את הפתח לשנים אינו כלום, דאותו הקנה שהעמיד באמצע הפתח לא חשיב מחיצה דאתי אוירא דהאי גיסא ודהאי גיסא ומבטל לי', עכ"ד.

**אמנם** הנה מצינו הדברים מפורשים כד' החת"ס בחי' הרא"ה בסוכה ז' א', שכתב בדין דופן שלישית דצריכה נמי צוה"פ, ז"ל, והיכא דהויא רחבה יותר מי' אמות, יצא לו מתורת פתח כדמוכח בעירובין, היכא דלא אפשר עביד לה שני פתחים, עכ"ל, וכ"כ הריטב"א שם, ז"ל, דאי איכא ברחבו יותר מי' אמות עושה אותו ב' פתחים, דהא קי"ל שכל פתח שהוא רחב מי' אמות אינו פתח כדאיכא בעירובין, עכ"ל.[[5]](#footnote-6)

ו] **והנה** לפמש"כ הרא"ה והריטב"א דמהני שיעשה ב' צוה"פ שאין אחת מהן יתירה על י', לכאו' הדין נותן דבפתח הרחב ט"ו אמות, מהני לעשות צוה"פ על ט' אמות, ויהא כל הפתח ניתר בעומ"ר,[[6]](#footnote-7) ועי' בשפ"א לעיל ו' א' שצידד כן.

**אך** עיי"ש שהוכיח דל"מ בכה"ג, ממשה"ק התוס' שם ד"ה רב אמר בהא דפריך התם במבוי עקום דאילימא ביותר מעשר בהא לימא שמואל תורתו כסתום, דלרב נמי קשיא דהיאך מהני בזה צוה"פ, הרי ס"ל דל"מ צוה"פ ליותר מי', ואי נימא דגם לדעת רב מהני צוה"פ שאינה יתירה על י' להתיר פתח הרחב מי', הרי שפיר ניחא לדידי' הא דניתר מבוי עקום בצוה"פ אף שהוא יותר מי'.

**וקשיא** לפ"ז בסתירת דברי הריטב"א, דממשה"ק לעיל שם כקו' התוס' מבו' דס"ל דל"מ צוה"פ שאינה יתירה על י' להתיר פתח הרחב מי', ולפי דבריו בסוכה הדין נותן דשפיר יהני בכה"ג.

ז] **ובעיקר** הנידון אם מהני צוה"פ שאינה יתירה על י' להתיר פתח הרחב מי', לכאו' יש להוכיח דל"מ, מעיקר הא דאתניי' רב לתנא דאף אם יש לו צוה"פ צריך למעט, והרי בפשוטו הא דתנן במתניתין שהוא רחב מי' אמות, קאי על גוף הפתח, וע"ד מה שאמרו לעיל ג' ב' דהא דתנן מבוי שהוא גבוה מכ' אמה קאי על חלל הפתח, והרי דכל דהפתח רחב מי' אמות, אינו ניתר בצוה"פ, אלא אם ימעט את רוחב הפתח, ואי נימא דאף פתח הרחב מי' אמות ניתר בצוה"פ שאינה רחבה מי' אמות, מ"ט תני דימעט, הרי אף בלא שימעט את רוחב הפתח, מצי להתירו בצוה"פ.

**אך** צ"ע וכנ"ל, דלמש"כ הרא"ה והריטב"א דפתח רחב כ' אמות ניתר בב' צוה"פ שאין אחת מהן יתירה על י', לכאו' הדין נותן דה"נ פתח הרחב ט"ו אמות ניתר בצוה"פ אחת שאינה רחבה יותר מי' אמות.

**ג**

ח] **והנה** בעיקר דינא דרב דל"מ צוה"פ ביותר מי' אמות, בפשוטו הי' נראה דהוא משום דאי"ז דרך פתח ואין תורת פתח עליו, וכאשר כן נראה ממה שאמרו לעיל ב' ב' לדעת רב, דהא דלא עשו פתח ההיכל יותר מי', הוא משום דל"מ צוה"פ ביותר מי', והרא"ש בסימן א' והר"ן לקמן בסוגיין כתבו דעיקר הא דס"ל לרב דל"מ צוה"פ ביותר מי', הוא לטעמי' דיליף מפתחו של היכל, וכ"ה משמעות ל' הרא"ה והריטב"א בסוכה ז' א' שהבאנו לעיל סק"ה.

ט] **אמנם** הנה זה נסתר מהא דיליף רב יוסף דמה יותר מי' האוסר במבוי אינו ניתר בצוה"פ, אף פרוץ מרובה האוסר בחצר אינו ניתר בצוה"פ, ולהדיא דהא דיותר מי' אינו ניתר בצוה"פ, אי"ז משום דל"ה כדרך פתח ואין תורת צוה"פ עליו, אלא הוא משום דיותר מי' אוסר במבוי, ודין פרצה זו הוא דאינה ניתרת בצוה"פ, וזהו דילפינן מינה דה"נ פרצה דפרוץ מרובה אינה ניתרת בצוה"פ, דאי נימא דהא דיותר מי' אינו ניתר בצוה"פ הוא משום דאי"ז דרך פתח, אין ללמוד מזה דלא יועיל צוה"פ בפרוץ מרובה, מכח הא דפרוץ מרובה אוסר בחצר.[[7]](#footnote-8)

**וכ"ה** להדיא בד' הריטב"א בסוגיין, דהא דיותר מי' אינו ניתר בצוה"פ, הוא משום דהו"ל פרצה גדולה, ואין לה תקנה בצוה"פ, וזהו דילפינן מינה לפרוץ מרובה, שהיא פרצה גמורה, דלא תועיל לה צוה"פ.

**ומה"ט** נראה דמודה רב דפתח יותר מי' חייב במזוזה, אף אי נימא דהא דל"מ צוה"פ ליותר מי' הוא מדאורייתא, דאף פתח יותר מי' תורת פתח עליו, ואך דל"מ להתיר את הפרצה, וזה ל"ה גריעותא אלא לענין דין מחיצה דצוה"פ, אך לענין מזוזה כיון דתורת פתח עליו ה"ה חייב במזוזה.

י] **אך** יש להעיר בזה, דמה מקום יש לאסור בצוה"פ ליותר מי' משום דפרצה דיותר מי' אינה ניתרת בצוה"פ, הרי אדרבה כיון דצוה"פ הויא מחיצה מעלייתא והוי הכל כסתום, ליכא פרצה כלל.

**ד**

יא] **ובד'** החזו"א בגליונות לחי' הגר"ח פט"ז משבת בסו"ד משמע לפרש בזה, דאף דהא דל"מ צוה"פ ליותר מי' הוא מכח הפרצה דיותר מי', מ"מ לאו היינו דאף דהצוה"פ יש עלי' תורת מחיצה, מ"מ אינה מועלת להתיר לפרצה דיותר מי', אלא היינו דכל דהויא הפרצה יותר מי' ואין תורת פתח עלי', ל"מ הצוה"פ לאשוויי לה לפתח, וממילא דאין ע"ז תורת צוה"פ, עיי"ש,[[8]](#footnote-9) וכדרך זו משמע בל' רש"י בד"ה אינה, שכתב דל"מ צוה"פ לשוויי' יותר מי' פתחא, וכן נראה בד' הרא"ה והריטב"א בסוכה שהבאנו לעיל סק"ה שכתבו דל"מ צוה"פ ליותר מי' משום דיצא לו מתורת פתח.

**ולפ"ז** י"ל דזהו דיליף רב יוסף דה"נ ל"מ צוה"פ לפרוץ מרובה, אף דעיקר הא דל"מ פרוץ מרובה הוא משום דאגמרי' רחמנא למשה גדור רובא, וזה ל"ש כשבאנו להתיר משום צוה"פ, והיינו משום דעיקר הא דל"מ צוה"פ ליותר מי' הוא משום דכל דבלא הצוה"פ חשיב כפרצה, ל"מ הצוה"פ לאשוויי לה לפתח, וע"כ ה"נ בפרוץ מרובה כיון דבלא הצוה"פ חשבינן לה כפרצה, ל"מ הצוה"פ לאשוויי לה לפתח, ואין תורת צוה"פ ע"ז, וע"כ לא מצינו למימר דאדרבה כיון דאיכא צוה"פ ל"ב גדור רובא, אלא כיון דבלא הצוה"פ הו"ל כפרצה, אין תורת צוה"פ ע"ז.[[9]](#footnote-10)

יב] **והנה** נתחדש בזה, דפרוץ מרובה דאוסר בחצר תורת פרצה עליו, וע"כ אף אם עשה לו צוה"פ אין תורת צוה"פ ע"ז, דאם אף פרוץ מרובה חשיב כפתח, ואך דל"מ משום דליכא מחיצה כשיעור, אי"ז טעם דלא יועיל הצוה"פ, וזה כמש"כ הגר"ח בפט"ז משבת דכל הא דפרצה פחות מי' חשיבא כפתח הוא מכח המחיצות דמן הצדדים, וכל דהוא פרוץ מרובה לא חשיבא הפרצה כפתח, עיי"ש.

**ונראה** דע"ז הוא שכתבו התוס' דכ"ז הוא בפרוץ מרובה מד' רוחות ומשום דפתחא מד' רוחות לא עבדי אינשי, והיינו דאף דעיקר פסולא דפרוץ מרובה הוא גם ברוח שלישית, מ"מ הא דמכח זה יש על הפתח תורת פרצה, הוא רק בד' רוחות, דכיון דפתחא בד' רוחות לא עבדי אינשי, לא חזינן לה כפתח אלא ע"י המחיצות שמן הצדדים, אך ברוח שלישית ורביעית דדרך לעשות פתחים, חזינן לה כפתח מצ"ע אף בדליכא שיעור מחיצה מן הצדדים, ואך דמ"מ ה"ז אסור משום דליכא מחיצה כשיעור, וע"כ שפיר מהני בזה צוה"פ.

יג] **ולפ"ז** ניחא הא דפרצה מד' רוחות ניתרת בעומ"ר, אף דלא עבדי אינשי פתחא מד' רוחות, ול"ה כפרצה בקרן זוית שאינה ניתרת בעומ"ר משום דפתחא בקרן זוית לא עבדי אינשי, דהא דלא עבדי אינשי פתחא מד' רוחות, לאו היינו דאין דרך כלל לעשות פתח כלל מד' רוחות, דנימא דאף אם איכא עומ"ר אין תורת פתח ע"ז, אלא היינו דכיון דאין עיקר הדרך כן, ע"כ לא חזינן לה כפתח מצ"ע בלא דאיכא שיעור מחיצה מן הצדדים, וע"כ שפיר ניתרת פרצה זו בעומ"ר, דכל דאיכא עומ"ר ויש שיעור מחיצה מן הצדדים, שפיר יש ע"ז תורת פתח.

יד] **ובזה** מתפרש משה"ק התוס' ודעימייהו דמהך בנין אב יש ללמוד דאף ברוח רביעית לא יועיל צוה"פ לפרוץ מרובה, והיינו משום דאף דאין פרוץ מרובה אוסר ברוח רביעית, מ"מ לאו היינו דאף דהוי פרוץ מרובה יש ע"ז תורת פתח, דכיון דפרוץ מרובה אוסר בחצר, ול"מ לאשוויי לה לפתח, הרי דאף ברוח רביעית אין ע"ז תורת פתח, אלא אף דאין ע"ז תורת פתח אי"ז אוסר, משום דל"ב מחיצה כלל ברוח רביעית, אך כיון שהצריכו חכמים תיקון ברוח רביעית ובאנו להתירו בצוה"פ, הרי דכל דהפרוץ מרובה והו"ל כפרצה, הדין נותן דלא יועיל הצוה"פ לחשבו כפתח, דרוח רביעית דמיא לשאר רוחות דכל דהפרוץ מרובה וליכא שיעור מחיצה הו"ל כפרצה.

**ה**

טו] **אמנם** עיקר הך מילתא דהא דל"מ צוה"פ ליותר מי', הוא משום דל"מ הצוה"פ לאשוויי לה לפתח ואין ע"ז תורת צוה"פ, לכאו' הוא נסתר ממש"כ התוס' לעיל ו' א' ד"ה רב אמר דמבוי עקום דעקמומיתו יותר מי', ניתר בצוה"פ בעקמומיתו, משום דפתחי המבוי הפתוחים לרה"ר ל"ה יותר מי', ועמש"נ לפרש בזה בסימן י"ט סקכ"ד, ואי נימא דהא דל"מ צוה"פ ליותר מי', הוא משום דאין ע"ז תורת צוה"פ כלל, הדין נותן דכל דבמקום הצוה"פ הוי יותר מי' ל"מ, אף שבאנו להתיר בזה פרצה שאינה יתירה על י'.[[10]](#footnote-11)

**ונראה** ללמוד מד' התוס', דהא דל"מ צוה"פ ליותר מי', הוא משום דלא סגי בצוה"פ להתיר לפרצה גדולה דיותר מי', וכאשר כ"ה משמעות ד' הריטב"א, ואשר זהו שכתבו דכל דהפרצה לרה"ר אינה יתירה על י', שפיר מהני צוה"פ להתירה, אף דהצוה"פ במקומה יתירה על י'.

**וצ"ל** לפ"ז, דצוה"פ ל"ה כמחיצה גמורה המבטלת לעיקר הפרצה, וע"כ הוא דביותר מי' דבלא הצוה"פ יש ע"ז תורת פרצה, לא סגי בצוה"פ להתיר לפרצה זו, כיון דאף אחר דאיכא צוה"פ אכתי אנו דנים דיש כאן פרצה, דאין בכח הצוה"פ לבטל לעיקר הפרצה, וצ"ע.

טז] **ואמנם** גם לדרך זו נראה ע"ד מש"נ לדרך קמא דהא דיליף רב יוסף מינה דל"מ צוה"פ לפרוץ מרובה, הוא משום דגם פרוץ מרובה תורת פרצה עליו, ולא סגי בהצוה"פ להתיר לפרצה זו, - ואך דכ"ז הוא בד' רוחות, דכל דהוי פרוץ מרובה וליכא שיעור מחיצה מן הצדדים, תורת פרצה עליו, אך ברוח שלישית ורביעית דדרך לעשות בהן פתח אף אם הוי פרוץ מרובה יש ע"ז תורת פתח, וע"כ שפיר מהני בזה צוה"פ.

**ו**

יז] **אמנם** יש להעיר בזה ממה שאמרו לקמן בסוגיין לדעת ר' יוחנן, דאף דמהני צוה"פ ליותר מי', היינו דוקא בצוה"פ על גבן, אך צוה"פ מן הצד ל"מ ליותר מי'.

**והנה** לכאו' זה מתפרש אי נימא דהצד דל"מ צוה"פ ליותר מי', הוא משום דאי"ז כדרך פתח, ובזה י"ל דאף אם מהני צוה"פ ליותר מי', מ"מ כל דהוי גם מן הצד דאי"ז כדרך פתח, ליכא ע"ז תורת צוה"פ, כיון דאיכא ב' ריעותות בהצוה"פ, - ועד"ז הוא גם אי נימא דהצד דל"מ צוה"פ ליותר מי', הוא משום דמקום דהוא פרצה ל"מ הצוה"פ לאשוויי לי' כפתח ואין תורת צוה"פ ע"ז, ובזה י"ל דאף אם מהני בזה צוה"פ, כ"ז הוא בצוה"פ על גבן דהויא כדרך צוה"פ, אך צוה"פ מן הצד דאינה כדרך צוה"פ, אף דהיא מועלת להתיר, מ"מ במקום דתורת פרצה עליו, ל"מ צוה"פ זו לחשבו כפתח, וליכא ע"ז תורת צוה"פ.

**אך** למש"נ מד' התוס' דהא דל"מ צוה"פ ליותר מי', הוא משום דלא סגי בצוה"פ להתיר לפרצה גדולה דיותר מי', צ"ע דכיון דאף צוה"פ מן הצד תורת צוה"פ עלי', היאך מצינו לחלק דצוה"פ דעל גבן מועלת להתיר את הפרצה, וצוה"פ דמן הצד אינה מועלת להתיר את הפרצה.

**ולכאו'** בעכצ"ל בזה, דיש ב' מידות בהמחיצה דצוה"פ, דצוה"פ דעל גבן הויא מחיצה מעליא טפי מצוה"פ דמן הצד, וע"כ אף דצוה"פ דעל גבן מועלת להתיר את הפרצה, מ"מ צוה"פ דמן הצד אינה מועלת להתיר את הפרצה, וזה ניחא טפי אי נימא דעיקר הא דל"מ צוה"פ מן הצד ליותר מי', הוא מדרבנן, וצ"ע.

יח] **ולפ"ז** יש מקום לפרש בע"א למש"כ התוס' דהא דל"מ צוה"פ לפרוץ מרובה הוא רק מד' רוחות ומשום דפתחא מד' רוחות לא עבדי אינשי, אף דעיקר הא דל"מ צוה"פ לפרוץ מרובה, הוא משום דפרוץ מרובה אוסר בחצר.

**דהנה** בעיקר הא דס"ל לרב דאף צוה"פ דעל גבן אינה מועלת ליותר מי', ופליג על רב יוחנן דס"ל דרק צוה"פ מן הצד אינה מועלת ליותר מי', בפשוטו הי' נראה דהוא משום דס"ל דאף צוה"פ מעליא אינה מועלת להתיר את הפרצה.

**אך** יש מקום לפרש בזה בע"א, דלעולם מודה רב דצוה"פ מעליא מועלת להתיר את הפרצה, והא דס"ל דאף צוה"פ דעל גבן אינה מועלת ליותר מי', הוא משום דס"ל דצוה"פ דיותר מי' דאינה כדרך פתח, ל"ה צוה"פ מעליא, וכדיליף לה מהיכל דלא עשו את הפתח יותר מי' אף שהי' לו צוה"פ, וע"כ הוא דאינה מועלת להתיר את הפרצה.

**ואשר** ע"כ ה"נ הוא בהא דל"מ צוה"פ לפרוץ מרובה, דאף דעיקר הא דל"מ הוא משום דפרצה דפרוץ מרובה אינה ניתרת בצוה"פ, מ"מ כ"ז הוא מד' רוחות דלא עבדי אינשי פתחא ול"ה צוה"פ מעליא, וע"כ אינה מועלת להתיר להפרצה דפרוץ מרובה, אך מב' רוחות דעבדי אינשי פתחא והו"ל צוה"פ מעליא, שפיר היא מועלת להתיר להפרצה דפרוץ מרובה.[[11]](#footnote-12)

יט] **ושמעתי** לפרש עפי"ז לדעת הרמב"ם לפ"מ שצידד המ"מ בדעתו דאף דקי"ל דמהני צוה"פ ליותר מי', מ"מ כל דהוי פרוץ מרובה ל"מ צוה"פ ליותר מי', וצ"ב הצירוף בזה.

**ולפי** הנ"ל יש לפרש בזה, דהנה למש"נ דטעמא דרב דל"מ צוה"פ ליותר מי', הוא משום דצוה"פ דיותר מי' ל"ה צוה"פ מעליא, וע"כ הוא דאינה מועלת להתיר לפרצה דיותר מי', יש להסתפק בהא דקי"ל דלא כרב, אם הוא משום דקי"ל דפרצה יותר מי' ניתרת בכל צוה"פ, או דהוא משום דקי"ל דצוה"פ דיותר מי' הויא צוה"פ מעליא, דלא קי"ל כרב דיליף מפתח ההיכל דצוה"פ דיותר מי' ל"ה צוה"פ מעליא, וע"כ היא מועלת להתיר את הפרצה.

**ולכאו'** יש ללמוד לזה, ממה שאמרו לקמן בסוגיין לדעת ר' יוחנן דצוה"פ מן הצד בכלאים ל"מ ליותר מי', והרי דאף לדידן בעינן צוה"פ מעליא להתיר לפרצה יותר מי', ובע"כ דהא דכל צוה"פ דיותר מי' מועלת להתיר להפרצה, הוא משום דחשבינן לה כצוה"פ מעליא, אך יש לדחות דצוה"פ דמן הצד גריעא טפי מצוה"פ ליותר מי', (וכדחזינן דבשבת אינה מועלת כלל) וע"כ אף דצוה"פ דיותר מי' מועלת להתיר את הפרצה, מ"מ צוה"פ מן הצד אינה מועלת.

**אמנם** בהא דקי"ל דמהני צוה"פ לפרוץ מרובה, נראה דאי"ז משום דחשבינן לה כצוה"פ מעליא, ולא קי"ל כרב יוסף דס"ל דכיון דפתחא מד' רוחות לא עבדי אינשי אי"ז צוה"פ מעליא, - שהרי הא דס"ל לרב יוסף דצוה"פ לפרוץ מרובה מד' רוחות ל"ה צוה"פ מעליא, הוא מסברא דנפשי', ולא יליף לה מיותר מי', דעיקר הא דיליף מיותר מי', הוא דפרצה דפרוץ מרובה אינה ניתרת בצוה"פ, דומיא דהא דפרצה יותר מי' אינה ניתרת בצוה"פ, ובזה לא דחינן לדבריו, אלא הא דמסקינן דמהני צוה"פ לפרוץ מרובה, הוא משום דהפרצה דפרוץ מרובה ל"ה פרצה גדולה, כמו שהוכיחו מפסי ביראות דהותר בהן פרוץ מרובה, ומהני כל צוה"פ להתירה.

**ואשר** ע"כ הוא דקי"ל דבפרוץ מרובה ל"מ צוה"פ להתיר לפרצה יותר מי', דכיון דהוי פרוץ מרובה מד' רוחות ול"ה צוה"פ מעליא, אינה מועלת להתיר לפרצה דיותר מי',[[12]](#footnote-13) דדמי לצוה"פ מן הצד דאינה מועלת להתיר לפרצה דיותר מי'.[[13]](#footnote-14)

**ז**

כ] **והנה** כשנבא לדון בדין פתח הרחב ביותר מי' אם הוא ניתר בב' צוה"פ שאין א' מהן יתר על י', לכאו' הוא תלוי ביסוד הא דאין צוה"פ ליותר מי', דאי נימא דהוא משום דאי"ז כדרך פתח ואין תורת צוה"פ ע"ז, הדין נותן דכל שעשה ב' צוה"פ שאין א' מהן יתר על י', דהוו כדרך פתח, שפיר דמי.

**אך** למש"נ להוכיח דהא דאין צוה"פ ליותר מי' הוא משום דל"מ צוה"פ להתיר את הפרצה דיותר מי', הדין נותן דאף אם עשה ב' צוה"פ שאין א' מהם יתר על י', אינם מועילין להתיר להפרצה דיותר מי',[[14]](#footnote-15) וגם אי נימא דהא דאין צוה"פ ליותר מי', הוא משום דתורת פרצה עלי', ול"מ הצוה"פ לאשוויי לה כפתח, וע"כ אין תורת צוה"פ ע"ז, ג"כ מסתבר דכיון דהויא פרצה אחת דיותר מי' דתורת פרצה עלי', ל"מ הצוה"פ אף לאשוויי למקצתה כפתח.

**וצ"ע** לפ"ז במש"כ הרא"ה והריטב"א בסוכה דפתח הרחב כ' אמות שעשה לו ב' צוה"פ שפיר דמי, ולכאו' כיון דהא דל"מ צוה"פ ליותר מי' הוא משום דל"מ צוה"פ להתיר פרצה דיותר מי', מ"ט מהני כשעשה ב' צוה"פ להתיר לפרצה זו.

כא] **ונראה** לישב בפשיטות, דהנה לעיל י' א' תני לוי דמבוי שהוא רחב כ' אמה נועץ קנה באמצעיתו ודיו, והוא משום דע"י הקנה נתחלק הפתח לב' פתחים שאין אחד מהן יתר על י', והם ניתרים בלחי או בקורה, ואמרינן התם דאין הלכה כאותה משנה, ופירש"י וש"ר שם דהוא משום דאתי אוירא דהאי גיסא ודהאי גיסא ומבטל לי' לקנה.

**ולפ"ז** הרי דכ"ז הוא כשבא להתיר את ב' הפתחים בלחי או בקורה, דבכה"ג אמרינן דאתי אוירא, אך כל שבא להתיר את ב' הפתחים בצוה"פ דלא אמרינן בזה אתי אוירא, וכמש"כ הרשב"א והריטב"א לעיל י' ב', שפיר ה"ז מועיל להתיר, - דהגם דפתח יותר מי' דחשיב כפרצה אינו ניתר אף בב' צוה"פ, מ"מ כל שעשה ב' צוה"פ, לא חשיב כלל כפתח יותר מי', אלא כב' פתחים שאין אחד מהן יתר על י', ושפיר הן ניתרין בצוה"פ.[[15]](#footnote-16)

**ח**

כב] **אמנם** יש לפקפק בזה, דהנה הריטב"א לעיל שם כתב בטעם הא דבצוה"פ לא אמרינן אתי אוירא, ז"ל, שהרי צוה"פ מתרת כלאויר ואפי' יתר מעשר אליבא דהלכתא דקי"ל כרבנן שאם יש שם צוה"פ אפי' הרחב יותר מי' א"צ למעט, עכ"ל, וכעי"ז כתב הרשב"א שם, ז"ל, דלא אמרו דאתי אוירא ומבטל לי', אלא בלחי או בקורה שאינן פתחים גמורים ואינן מתירין כל האויר אלא עד י', אבל צוה"פ ממש שהיא מתרת כל אויר ואפי' רחב מי', אין אויר מבטלו, עכ"ל.

**והנה** משמעות דבריהם, דכל הא דלא אמרינן אתי אוירא בצוה"פ, הוא רק לפ"מ דקי"ל דמהני צוה"פ לפתח הרחב יותר מי', אך לדעת רב דל"מ צוה"פ לפתח הרחב יותר מי', דמי אויר דצוה"פ לאויר דתחת הקורה דאמרינן בזה אתי אוירא.

**ולפ"ז** הדר צ"ע במש"כ הרא"ה והריטב"א בסוכה, דאף דל"מ צוה"פ ליותר מי', מ"מ כל שעשה ב' צוה"פ שאין א' מהן יתר על י' שפיר דמי, והרי למש"כ שם דל"מ צוה"פ ליותר מי', הדין נותן דנימא בזה אתי אוירא ול"מ הקנים לחלק את הפתח, והו"ל כפתח יתר על י' דאינו ניתר בצוה"פ.[[16]](#footnote-17)

כג] **אך** באמת נראה, דאף דמשמעות ד' הריטב"א דכל הא דלא אמרינן אתי אוירא באויר דצוה"פ, הוא רק משום דקי"ל כרבנן דמהני צוה"פ ליותר מי', מ"מ בע"כ דל"ד הוא, ואף לדעת רב דל"מ צוה"פ ליותר מי' לא אמרינן בזה דאתי אוירא, דכיון דלרבנן חזינן דמהני צוה"פ ליותר מי', והרי דצוה"פ עדיפא מקורה, ולא אמרינן בה אתי אוירא, הרי דאף לדעת רב דל"מ צוה"פ ליותר מי', אכתי היא עדיפא מקורה, ולא אמרינן בה אתי אוירא.

**ויש** להוכיח כן מכ"ד, חדא, הוא ממש"כ הריטב"א בסוגיין דאפשר דאף לדידן דמהני צוה"פ ליותר מי', היינו דוקא ברוח רביעית, אך בשאר רוחות ל"מ צוה"פ ליותר מי', וכ"כ המאירי בסוגיין בשם הרשב"א, ונמצא דאף לדידן ל"ה צוה"פ כסתימה גמורה, ואפ"ה לא אמרינן בזה אתי אוירא, ולפ"ז מסתבר דגם לדעת רב לא אמרינן אתי אוירא באויר דצוה"פ.[[17]](#footnote-18)

**עוד** יש להוכיח כן, דהנה בד' הריטב"א בסוגיין מבו' דעיקר הפלוגתא אם מהני צוה"פ ליותר מי', הוא דלרב פרצה יותר מי' חשיבא כפרצה גדולה וע"כ אין לה תקנה בצוה"פ, ולרבנן אינה פרצה כ"כ שלא תועיל לה צוה"פ, ועפי"ז כתב דמודו רבנן דפרוץ מרובה על העומד שהיא פרצה גדולה, דאינה ניתרת בצוה"פ, דמדרב נלמוד לרבנן דפרצה גמורה אינה ניתרת בצוה"פ, ומבו' דעיקר הפלוגתא אם מהני צוה"פ ליותר מי', אינה בכחה של צוה"פ, אלא הוא בכח הפרצה דיותר מי', ולפ"ז הרי דאין לתלות לדין אתי אוירא בצוה"פ בפלוגתא דרב ורבנן.

**עוד** יש להוכיח כן, ממש"כ הריטב"א לעיל י' א', דהגם דל"מ נעיצת קנה אף כשנתן קורה מכותל לכותל, מ"מ אפשר דאי עביד לחיים מהני, וכ"ה דמהני בצוה"פ לדברי הכל, עכ"ד, ואי נימא דכל הא דלא אמרינן בצוה"פ אתי אוירא, הוא רק לפ"מ דקי"ל כרבנן דמהני צוה"פ ליותר מי', אך לדעת רב דל"מ צוה"פ ליותר מי', אמרינן בזה אתי אוירא, הרי דכ"ש דאמרינן אתי אוירא בלחיים דלכו"ע אין מועילין ליותר מי', ובע"כ מד' הריטב"א דבצוה"פ לא אמרינן אתי אוירא אף לדעת רב דל"מ צוה"פ ליותר מי', וזהו מש"כ הריטב"א דמהני בצוה"פ לדברי הכל, ומשמע דהוא אף לדעת רב דל"מ צוה"פ ליותר מי'.

כד] **והנה** לפ"ז נראה, דה"נ מהני כשעושה צוה"פ אחת שאינה יתירה על י', והיא מתרת כל הפתח בעומ"ר, אף דהפתח עצמו רחב יותר מי', דכיון דבצוה"פ לא אמרינן אתי אוירא, מהני הקנה דהצוה"פ לחלק את הפתח לב' פתחים שאין אחד מהן יתר על י', ומהני בזה הצוה"פ.[[18]](#footnote-19)

**ואמנם** לפ"ז לא תיקשי מהא דמתני רב דאף אם יש צוה"פ צריך למעט, והרי דכל שהפתח רחב יותר מי' ל"מ לעשות לו צוה"פ, אלא ע"י שימעט את הפתח, - שהרי באמת כל דהפתח רחב יותר מי' אינו ניתר כלל בצוה"פ, וכל הא דמהני כשיעשה בו צוה"פ שאינה יתירה על י', הוא משום דעי"ז נתחלק הפתח לב' פתחים שאין אחד מהן יתר על י', וזה בכלל הא דתני דימעט.

**ועד"ז** הוא גם במשה"ק הריטב"א לעיל ו' א' דאם העקמומית יתירה על י', היאך היא ניתרת בצוה"פ, - דאף דהיא ניתרת בצוה"פ שאינה יתירה על י', הרי היינו משום דמיעט עי"ז את העקמומית ואינה יתירה על י', אך כל שהעקמומית יתירה על י', אינה ניתרת כלל בצוה"פ.

1. והחזו"א בסימן ע' סק"ה פירש בד' התוס', דמלבד חיסרון מחיצות דאיכא בפרוץ מרובה, הרי דכל דהפרוץ מרובה מד' רוחות איכא נמי משום פרצה, וזהו דילפינן דכ"ה דפרצה י' אינה ניתרת בצוה"פ ה"נ פרוץ מרובה מד' רוחות אינו ניתר בצוה"פ, ומשא"כ בפרוץ מרובה מב' רוחות דלי"ב משום פרצה, אלא משום חיסרון מחיצות, - אך צ"ע, דאכתי מה מייתי רב יוסף מהא דפרוץ מרובה אוסר בחצר, הרי הא דמצינו דפרוץ מרובה אוסר בחצר, הוא משום חיסרון מחיצות, שהרי הוא אוסר אף ברוח שלישית, אף דבכה"ג לי"ב משום פרצה, וגם בד' המהרש"א מבו' להדיא שלא פירש כן בד' התוס', דלדרך זו לא מצינו למעבד יוכיח כלל מהא דברוח רביעית מהני צוה"פ ביותר מי' ול"מ בפרוץ מרובה, ודו"ק. [↑](#footnote-ref-2)
2. ויש להוסיף, דהרי פתח בקרן זוית, אף שאינו ניתר בעומ"ר, מ"מ הוא ניתר בצוה"פ, וכמש"כ התוס' וש"ר לעיל שם, וא"כ הי' בדין דפתח מד' רוחות שאינו ניתר בצוה"פ, כ"ש דלא יהא ניתר בעומ"ר, וי"ל. [↑](#footnote-ref-3)
3. ועד"ז מבו' גם בל' הר"ן בתירוצו, דכיון דהבנין אב הוא מהא דפרוץ מרובה אוסר בחצר, אין ללמוד מזה אלא לג' רוחות דפרוץ מרובה פוסל בהן, וע"כ ליכא למיפרך דמה לפרוץ מרובה שאינו אוסר ברוח רביעית, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-4)
4. ואמנם למש"כ התוס' דהא דל"מ הוא משום דפתחא מד' רוחות לא עבדי אינשי, ניחא, אך הרי בגמ' אמרו דהא דל"מ הוא משום דפרוץ מרובה אוסר בחצר, וזה צ"ב, דלכאו' כל דאיכא צוה"פ ל"ש עיקר פסולא דפרוץ מרובה. [↑](#footnote-ref-5)
5. ודבריהם צ"ב, שהרי לא קי"ל כדעת רב דל"מ צוה"פ ליותר מי', וצ"ל דמכוון דבריהם הוא כמש"כ הריטב"א בסוגיין לדון דכל הא דלדידן מהני צוה"פ ליותר מי', הוא רק ברוח רביעית, אך בג' רוחות מודו דל"מ צוה"פ ליותר מי', וכ"כ המאירי בסוגיין בשם הרשב"א, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-6)
6. וזה לפי המבו' בד' הרשב"א והריטב"א לעיל י' ב' דצוה"פ חשיב כעומד להתיר את הפרוץ שבצידו, עיי"ש, וכן נקטו התו"ש בסימן שס"ג סק"י, והביאוה"ל שם ס"ו, והחזו"א בסימן ס"ט סקי"ב וסימן ע' סקי"ד וסקכ"ג (ד"ה כ' עוד), אך בד' המאירי לקמן בסוגיין בשם הראב"ד מבו' דצוה"פ לא חשיב כעומד להתיר אף הפרוץ שבצידו, וכ"כ הגאו"י בסוגיין והאבנ"ז בסימן רפ"ז סקי"ג, ואכמ"ל. [↑](#footnote-ref-7)
7. וצ"ל לפ"ז, דהא דלא עשו את פתח ההיכל יותר מי', הוא משום דגם התם הוה בעינן להבדיל את ההיכל מהמקום שחוצה לו, וכמש"כ בחי' הר"ן שם, ולזה ל"מ צוה"פ דיותר מי'. [↑](#footnote-ref-8)
8. ואמנם גם לפ"ז מסתבר דכ"ז הוא לענין שבת, דבעינן דיהא על הצוה"פ תורת פתח דמחיצה ולא תורת פרצה, אך לענין מזוזה אף פתח הרחב מי' חייב במזוזה, כיון דאי"ז גריעותא בעיקר הצורה דהפתח, - אך אין הדבר מוכרע, ומהא דלא עשו את פתח ההיכל יותר מי', נראה טפי דהא דל"מ צוה"פ ליותר מי', הוא אף היכא דל"ב לתורת פתח דמחיצה, אי לא דנימא כמש"כ בחי' הר"ן בריש מכילתין דגם התם הוה בעינן להבדיל את ההיכל מהמקום שחוצה לו, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-9)
9. אך יש להעיר ע"ז, מהא דפרכינן עלה דמה ליותר מי' שכן לא התרת בו אצל פסי ביראות לר"מ, תאמר בפרוץ מרובה שכן התרת אצל פסי ביראות לדברי הכל, - ואם הא דל"מ צוה"פ בפרוץ מרובה, הוא מכח ההלכתא דגדור רובא, ואף דבצוה"פ ל"ב גדור רובא, מ"מ ל"מ צוה"פ במקום דבלא הצוה"פ חשבינן לי' כפרצה, מה פרכינן עלה מפסי ביראות, הרי הא דהתרת בו פרוץ מרובה, הוא משום דבהמחיצה דפסי ביראות ל"ב גדור רובא.

   והנה אמנם בתשו' חת"ס או"ח סימן פ"ח נקט דכל הא דפרכינן עלה מפסי ביראות, היינו דאף אם פרוץ מרובה אינו ניתר בצוה"פ, מ"מ בגונא דהו"ל כפסי ביראות, ה"ה ניתר בצוה"פ, משום דבכה"ג אין פרוץ מרובה פוסל מדינא, אך לעולם כל דהוי פרוץ מרובה ולי"ב לתנאי פסי ביראות, אינו ניתר בצוה"פ, וכ"כ הקר"א והשפ"א בסוגיין, ולפ"ז ניחא.

   אך עי' בדבריהם שעמדו ע"ז מד' התוס' בסוגיין דמבו' דלפ"מ שנדחו דברי רב יוסף, מהני צוה"פ בד' קונדיסין, אף דלי"ב לתנאי פסי ביראות, וזה מתפרש כמש"כ החזו"א בסימן ע"ט סוסק"א, דהא דפרכינן מפסי ביראות, היינו דמהתם חזינן דפרצת יתר מי' מפסדת יותר מפרוץ מרובה, שהרי פרוץ מרובה אינו מפסיד מחיצת הדיומדין ויתר מי' מפסדתן, ולפ"ז הדק"ל, אך בד' החת"ס ודעימי' דלא ניח"ל לפרש דמפסי ביראות מייתינן דפרצת יותר מי' מפסדת יותר מפרוץ מרובה, נראה דהוא מכח מש"נ, דלא מצינו כלל בפסי ביראות דפרוץ מרובה עדיף מפרצה יותר מי', דשאני פסי ביראות דל"ב בהו גדור רובא, וע"כ הוא דהן מתירין אף לפרוץ מרובה, וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-10)
10. והעירו דיש מקום לישב, דלעולם עיקר הא דל"מ צוה"פ ליותר מי', הוא משום דל"מ הצוה"פ לאשוויי מקום זה לפתח, ואפ"ה לא תליא במקום הצוה"פ עצמו, אלא במקום הפרצה שבאנו להתיר, והיינו משום די"ל דתורת פתח שעל צוה"פ, הוא כלפי המקום שהיא מבדלת ממנו, וע"כ שפיר י"ל דאף דהגריעותא דצוה"פ לפרצה הוא דל"מ הצוה"פ לאשוויי לה לפתח, מ"מ שפיר מהני צוה"פ בעקמומית אף דהתם הוא יותר מי', דאף דכלפי מקום זה אין ע"ז תורת פתח, מ"מ כלפי רה"ר יש ע"ז תורת פתח, דהצוה"פ הויא פתח כלפי הרה"ר. [↑](#footnote-ref-11)
11. אך אף שהדברים מתישבים מסברא, מ"מ רחוק הוא שנתכונו התוס' לכ"ז. [↑](#footnote-ref-12)
12. ובזה מתפרש גם הא דבסוכה ל"מ צוה"פ בפרוץ מרובה ליותר מי', אף דסוכה ניתרת אף בפרוץ מרובה, ואכמ"ל. [↑](#footnote-ref-13)
13. אך העירו דזה ניחא רק אי נימא כמש"כ השפ"א דעיקר הא דפתחא מד' רוחות לא עבדי אינשי הוא רק בפרוץ מרובה, אך למש"נ לעיל דהוא אף בעומ"ר, הרי דלדרך זו בדעת הרמב"ם הי' בדין דלא יועיל צוה"פ ליותר מי' בד' רוחות אף בעומ"ר. [↑](#footnote-ref-14)
14. אך למש"נ לעיל סקי"ח די"ל דכל הא דאין צוה"פ מתרת לפרצה דיותר מי', הוא משום דצוה"פ דיותר מי' שאינה כדרך פתח ל"ה צוה"פ מעליא, הרי דכל דעשה ב' צוה"פ דאין אחת מהן יתירה על י', דהוו כדרך פתח, שפיר הן מועילות להתיר אך לפרצה דיותר מי'. [↑](#footnote-ref-15)
15. והנה אמנם הי' מקום לדון, דאף דבאויר דצוה"פ לא אמרינן אתי אוירא, מ"מ בפתח הרחב יותר מי', דכ"ז דלא יועילו הקנים לחלקו לב' פתחים ל"מ בזה צוה"פ כלל, שפיר אמרינן בזה אתי אוירא, דאף דאי לא נימא אתי אוירא תו יועיל הצוה"פ והוי האויר כסתום, מ"מ אמרינן דאדרבה נימא אתי אוירא, ול"ה האויר כלל כסתום.

    אך באמת אין לומר כן, שהרי הראשונים לעיל שם כתב לחלק בזה בין קורה לצוה"פ, ובקורה הרי קיימינן בכה"ג דבלא דיועיל הקנה לחלק את הפתח הו"ל פתח יותר מי' דאינו ניתר בקורה, ואפ"ה מבו' בד' הראשונים דאם היתה קורה מועלת כצוה"פ ל"ה אמרינן בזה אתי אוירא, ועד"ז מצינו בד' הירושלמי שהביאו הרשב"א והריטב"א לעיל י' א' דמבוי רחב כ' שהעמיד פס ד"ט באמצעיתו, אם נתן את הקורה על ב' הפתחים, שפיר דמי, משום דלא אמרינן אתי אוירא באויר שתחת הקורה, ולפ"ז הרי דבאויר דצוה"פ דלא אמרינן אתי אוירא, שפיר ה"ז מועיל בכה"ג. [↑](#footnote-ref-16)
16. והנה אמנם למש"כ הריטב"א בסוגיין דאף לדעת רבנן ל"מ צוה"פ לפרוץ מרובה, וכ"כ המאירי בשם הרשב"א, מוכח דאף דל"מ צוה"פ להתיר פרוץ מרובה, מ"מ לא אמרינן בזה אתי אוירא, - ולפ"ז ניחא מש"כ החת"ס דלדעת הרמב"ם דל"מ צוה"פ בפרוץ מרובה ליותר מי' מהני כשעשה ב' צוה"פ שאין אחד מהן יתר על י', דכיון דכל הא דל"מ צוה"פ הוא בפרוץ מרובה, לא אמרינן בזה אתי אוירא, ומהני הקנים לחלק את הפתח לב' פתחים שאין אחד מהן יתר על י', וע"כ שפיר מהני בהו צוה"פ, - ולפ"ז יש לדון במה שהוכיח החזו"א בסימן ע"ט סק"ו דל"מ ב' צוה"פ ליותר מי', מד' התוס' לעיל ב' ב', ולהנ"ל הרי ד' התוס' התם הם לדעת רב דל"מ צוה"פ כלל ליותר מי', ולדידי' י"ל דל"מ אף כשעשה ב' צוה"פ, ול"מ זה לחלק את הפתח לב', משום דאתי אוירא, ואכמ"ל. [↑](#footnote-ref-17)
17. אך גם אי נימא דלדעת רב גופי' דל"מ צוה"פ ליותר מי' אף ברוח רביעית, אמרינן אתי אוירא באויר דצוה"פ, מ"מ כיון דלדידן לא אמרינן אתי אוירא באויר דצוה"פ, אף אם בג' רוחות ל"מ צוה"פ ליותר מי', כבר ניחא מש"כ הרא"ה והריטב"א בסוכה דפתח הרחב יותר מי' ניתר בב' צוה"פ, - שהרי כבר נת' לעיל סק"ה בהערה דעיקר מה שכתבו דל"מ צוה"פ לפתח הרחב יותר מי', הוא כמש"כ הריטב"א בסוגיין די"ל דבג' רוחות ל"מ צוה"פ ליותר מי' אף לדידן, ולדידן הרי לא אמרינן אתי אוירא באויר דצוה"פ, וע"כ שפיר מהני הקנים לחלק את הפתח לב' פתחים שאין אחד מהן יתר על י', וע"כ הן ניתרין בצוה"פ. [↑](#footnote-ref-18)
18. ואין לומר דכל הא דבצוה"פ לא אמרינן אתי אוירא הוא רק כשב' האוירים הוו אויר דצוה"פ, אך בכה"ג דליכא צוה"פ אלא מצד א', אמרינן אתי אוירא, - שהרי ממש"כ הרשב"א לעיל שם לחלוק ע"ד הראב"ד, מבו' דלדידי' לא אמרינן אתי אורא אף כשאין צוה"פ אלא מצד א'.

    אמנם מטעם אחר יש לדון בזה, די"ל דכל הא דכשנתחלק הפתח לב' פתחים ע"י קנה, ה"ה ניתר בלחי או קורה, הוא משום דכל אחד מן הפתחים יש לו היתר בפנ"ע, וע"כ דנים על כל פתח בפנ"ע, אך כל שבאנו לדון דהצוה"פ תתיר גם להפתח השני בעומ"ר, יש לנו לדון על ב' הפתחים יחד, וכיון דשניהם יחד יתירים על י', אינם ניתרים בצוה"פ, - אך יותר נראה דאין לחלק בזה. [↑](#footnote-ref-19)