שיעור נג סימן רכג
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / אורח חיים / סימן רב - רל ברכות הנהנין

**שיעורי הלכה**

![](data:image/gif;base64...)![](data:image/gif;base64...)

**שיעורים מפי מו"ר**

**הגאון רבי רפאל צבי ובר שליט"א**

**..**

**הלכות ברכות**

**שיעור נג**

**~ סימן רכג סעיף א ~**

## [סימן רכג סעיף א] ילדה אשתו זכר מברך הטוב והמטיב, וגם היא צריכה לברך כן.

# התבשר שילדה אשתו זכר ואחר זמן רואהו

והנה לקמן במשנ"ב (סימן רכה ס"ק ה) נתבאר שאם היה במדינת הים והתבשר שילדה אשתו זכר מברך הטוב והמטיב, ומכל מקום אח"כ שרואהו מברך שהחיינו דהוי כמי שרואה את חבירו אחר ל' יום דוודאי הוא שמח בוולדו אף שלא ראהו מעולם. ובשעה"צ (ס"ק ה) הסתפק באופן ששמע שנולד לו בן ובירך הטוב והמטיב, ואח"כ הוא רואה אותו תוך ל' יום אם צריך לברך שהחיינו או דנימא שברכת הטוב והמטיב שבירך בתחילה פוטרת את ברכת השהחיינו שהיא ברכה יותר כללית.

ובאמת יש להעיר קצת מה הצד שיברך שהחיינו הרי מצינו להדיא במשנ"ב (שם ס"ק ב) שאם קיבל ממנו כתב או שאנשים הודיעוהו משלומו יש דעות באחרונים אם יברך שהחיינו וספק ברכות להקל, וא"כ צ"ע דהכא הרי הודיעו לו לפני פחות מל' יום שהוא נולד, ומה הצד שיברך שהחיינו. ואולי י"ל ע"פ המבואר בשעה"צ שם (ס"ק ג) דדווקא שהודיעו לו שהשלום אתו, אך אם שמע שהוא חולה יכול לברך שהחיינו כשרואהו לאחר ל' יום מהראיה הקודמת, וא"כ י"ל שרק אמרו לו שילדה זכר, אך אינו יודע שהשלום אתו ולכן הסתפק השעה"צ אם צריך לברך שהחיינו. [ואולי הכוונה שאמרו לו שילדה זכר לפני שבוע ימים, וראה את בנו אחר ג' שבועות דמזמן שהודיעו לו לא עברו ל' יום, אך עברו ל' יום משעה שהמספר ראה אותו ויל"ע]. ולמעשה בזמנינו שיש אפשרות להתקשר בטלפון וכדו' ודאי א"א לברך בתוך ל' יום דהוי כמי שהשלום עמו וכנ"ל.

# אם להמתין מלברך על בנו עד שרואהו

והנה נתבאר שיש צד במשנ"ב דאף שמברך על שבישרו לו שנולד בנו, מ"מ כשרואהו יש לברך שהחיינו, ויש לדון אם לכתחילה יש לדקדק שלא יברך הטוב והמטיב עד שיראה את התינוק כדי שלא להיכנס לספיקו של השעה"צ אם צריך לחזור ולברך שהחיינו בעת שרואה את התינוק, אך מאידך יתכן שעדיף לברך מיד ולא להמתין כי לכתחילה אין להפסיק בין שמיעת הבשורה הטובה לברכה.

ואמנם לפי מה שנתבאר דכל שיודע שהשלום עמו פשוט שלא יוכל לחזור ולברך כשרואהו, א"כ כל שהבעל נמצא בסמוך לחדר הלידה לא יצטרך לברך כשיחזור ויראה את התינוק. אבל אם אמרו לו שנולד תינוק ולא אמרו לו כלל על מצבו, לא חשיב שאמרו לו שהשלום עמו.

# להשתחוות בזמן הברכה

כתב המג"א (ס"ק ב) כתב שכשמברך ישתחוה נגד מזרח ויברך, ובכה"ח (ס"ק ב) כתב דנראה דכוונת שמי שמתפלל לצד מזרח ישתחווה לצד מזרח, כדי שישתחוה לכיוון ירושלים, אך אם נמצא מצפון לירושלים יברך כשמשתחוה לכיוון דרום כפי הצד שרגיל להתפלל. עוד כתב הכה"ח שם שבעת שמשתחוה יאמר 'הודו לה' כי טוב כי לעולם חסדו', ואח"כ יזקוף ויברך הטוב והמטיב. ויל"ע איך התירו להפסיק בהשתחויה ובאמירת 'הודו', הרי לכתחילה יש לברך בסמוך להטבה (כמבואר בר"ן בפסחים ד, א מדפי הרי"ף שברכת השבח יש לברך לכתחילה תוך כדי דיבור, כמו שמצינו לעניין ברקים, וכן הביא הגר"א בסימן מו ס"ק ה). ואולי מטעם זה המשנ"ב השמיט את דברי המג"א הנ"ל.

והנה הפמ"ג (סימן רכג א"א ס"ק ב) הביא מהספר חסידים (סימן תתמה) וז"ל 'מי שיודע להגיד בשורה טובה לחבירו אם מצאו במרחץ או במקום הטינופת וזה יודע שאם יגיד לו מיד יברך ויאמר ברוך ה' כגון שהשומע אינו חושש על הזכרת שם שמים במקום הטינופת ימתין עד שיצא וירחוץ ידיו ואז יאמר לו. ואם צדיק הוא יאמר לו מיד כשיבא וכשיצא יברך', ומבואר בדבריו דאם הוא אדם כשר אף שלא יוכל לברך מיד יש להקדים ולהודיע לו על ההטבה, ונראה דהטעם הוא דחשיב כ'מצוה' של חסד בכך שמשמח את חבירו שעושה לו טובה.

# אם שהחיינו פוטר הטוב והמטיב

כתב השו"ע (סעיף ה) שאם נתנו לו מתנה שמשתמשים בו הוא ובני ביתו מברך הטוב והמטיב. והמשנ"ב (ס"ק כא) הביא דיש מהאחרונים שחלקו דכיון שאין מזה הטבה גשמית לאחרים לא יברך הטוב והמטיב אלא שהחיינו. ומסיק שם שעדיף שיברך שהחיינו ולא ברכת הטוב והמטיב. ובביאור הלכה (ד"ה שהיא) ביאר דעדיף שיברך שהחיינו, דאפילו לדעת הפוסקים דיוכל לברך הטוב והמטיב, אפ"ה אם בירך שהחיינו לא הוי ברכה לבטלה.

ומשמע מדברי הביאור הלכה שברכת הטוב והמטיב היא ברכה יותר כללית, דכוללת את ההטבה שנעשתה לו וגם את ההטבה שנעשתה לחבירו. ולפי זה יוצא דאם טעה ובירך הטוב והמטיב במקום ברכת שהחיינו יצא ידי חובתו, דאף שלא נעשתה ההטבה לאחרים, הרי הוא הודה גם על ההטבה שנעשתה לו, אך אם חייב לברך הטוב והמטיב אף שברכת שהחיינו אינה לבטלה שהרי הוא מודה על ההטבה שנעשתה לו, מכל מקום צריך לחזור ולברך גם על ההטבה שנעשתה לחבירו.

וכן משמע מדברי השעה"צ (סימן רכה ס"ק ה שהובאו לעיל) שכתב שאם בירך הטוב והמטיב ששמע שנולד לו בן ואח"כ רואהו דיש להסתפק אם פטר בברכת הטוב והמטיב את ברכת השהחיינו על ראייתו ע"ש, ומבואר שם דשייך שברכת הטוב והמטיב תפטור את ברכת שהחיינו.

אכן מצינו באחרונים (עי' בהערות דרשו הערה 6) שדנו לעניין מי שנולדו לו תאומים בן ובת והביאו בשם הגר"נ קרליץ שמברך הטוב והמטיב על לידת בנו ופוטר את ברכת השהחיינו על לידת הבת, אך בשם הגר"ח קנייבסקי הביאו שאין ברכת הטוב והמטיב פוטרת ברכת שהחיינו. ולפי מה שנתבאר משמע במשנ"ב דברכת הטוב והמטיב כוללת גם את ברכת שהחיינו, ושפיר יכול לפטור את ראיית הבת בברכת הטוב והמטיב.

ובאמת לכאורה מוכרח לומר כן דאל"ה כל מי שנולד לו בן מלבד ברכת הטוב והמטיב יצטרך לברך גם שהחיינו מדין רואה את פני חבירו [וכמו שמברכים על לידת הבת], ועל כרחך שברכת הטוב והמטיב שמברך על עצם לידתו פוטרת גם את ברכת השהחיינו על ראייתו [אכן י"ל דיתכן שכל מה שהטוב והמטיב פוטר שהחיינו היינו כשבירך על אותו החפצא ממש, אך אם בירך על תינוק שהחיינו על דבר אחר, או על תינוק אחר י"ל שאינו פוטר].

ולעניין מי שנולדו לו תאומים זכרים אם שמע בתחילה על תינוק אחד שנולד מברך הטוב והמטיב, ואם אח"כ שמע שנולד אחיו התאום יברך שוב הטוב והמטיב [אא"כ הלידה השניה תוכ"ד מהלידה הראשונה]. וכן הדין בנולדו לו תאומות שאם רואה את שניהם יחד מברך שהחיינו פעם אחת, אך אם רואה אותן בזה אחר זה יברך שהחיינו בראיית כל אחת.

# הרוצה בלידת נקבה ונולד זכר

כתב המשנ"ב (ס"ק א) שאם היה תאב שיוולד לו בת כדי שיקיים פריה ורביה, אפילו הכי אם נולדה לו בת לא יברך הטוב והמטיב [ומ"מ מברך שהחיינו כמבואר במשנ"ב דלא גרע מהרואה את חבירו לאחר ל' יום שמברך על ראייתו]. ובביאור הלכה (ד"ה ילדה) מבואר דרק לידת בן נחשבת כהטבה דהוא נחשב כירך אביו ואמו, וכן משום דרק בן יעזור לעת זקנה, ובעינן חוטרא לידיה ומרא לקבורה.

ובביאור הלכה (ד"ה זכר) דן במי שמשתוקק לבת ונולד לו בן אם יברך הטוב והמטיב, אחר דסוף הדבר שהוא אינו רוצה זכר ולא ניחא ליה בכך והעלה בצ"עה. ומכל מקום יש צד שיברך הטוב והמטיב, משום שזה נחשב טוב בשבילו אפילו אם לפי דעתו הוא רוצה עכשיו בת. והיינו שלא מתייחסים למחשבות האדם מה נחשב טוב בעבורו, אלא תלוי מה הוא הטוב האמיתי. ולדינא הביאו בשם הגרח"ק (בספר לפאר ולברך עמוד קכה) שיברך הטוב והמטיב, ונראה טעמו שלא מצינו בגמרא חילוק, ומשמע דלעולם בנולד זכר מברך הטוב והמטיב.

ולעניין הזמן שיוכל לברך הנה מבואר במשנ"ב (סימן רכב ס"ק ג) שיברך בזמן שהוא שמח, ויל"ע אם יכול לברך אחר שבוע מהלידה. ואחרי ב' או ג' ימים מסתבר שיכול לברך. וצ"ע לדינא.

**הדינים העולים:**

**א. אם נתבשר שילדה אשתו זכר ובירך הטוב והמטיב ואחר ל' יום ראה את בנו יברך שהחיינו. ואם רואהו בתוך ל' יום הסתפק השעה"צ אם יברך. ויש שהחמירו משום כך לא לברך הטוב והמטיב עד שיראה את בנו.**

**ב. המג"א הביא שיש להשתחוות קודם הברכה לכיוון שאליו מתפללים ויאמר הודו לה' כי טוב, והמשנ"ב השמיטו, ואולי משום שיש בזה הפסק בין שמיעת ההטבה לברכה.**

**ג. משמעות המשנ"ב שהמברך הטוב והמטיב פוטר ברכת שהחיינו.**

**ד. מי שמתאוה שתלד אשתו נקבה לא יברך עליה הטוב והמטיב דאין בה חוטרא לידיה ומרא לקבורה, ואם נולד לו לבסוף זכר הסתפק הביאור הלכה אם יברך הטוב והמטיב. ונראה לדינא שיברך הטוב והמטיב.**

[ראיתי בסיכומי השיעור שלי שהשמטת כמה נקודות בסוף השיעור: - אם האשה מתה בלידתה (לפני שעת ברכה) לא יברך הטוב והמטיב, יש מחלוקת אם יכול לברך שמכל מקום השאירה ילד בעולם, והוא תלוי אם אפשר לברך הטוב והמטיב על הנאה רוחנית. ואם מתה אחרי שעת הלידה מספק אי אפשר לברך. אבל כל עוד שהיא חיה יכול לברך, ושמא אף בגוססת הרי אין זה דומה לנתעכל המזון. ומקדים לברך דיין האמת, אבל הרב ווזנר אומר שנהוגים לברך דיין האמת בלוויה, ואם כן שמא צריך להקדים הטוב והמטיב. וגשר החיים שואל איך אפשר לברך הטוב והמטיב בזמן שהוא אונן ופטור מכל מצוות (ושמא יסביר הברכה אחרי הקבורה). [על דיין האמת אין קשה שהוא על הנפטר.] (נתבאר לעיל שאין לברך אם אין שמחים בכזה אופן.)

- עד כמה יכול לברך הטוב והמטיב, אמר שמסתבר שיכול יום יומיים אבל כשחוזר לשגרת החיים לכאורה עדיף שיפטור עם יין.