מ_מ - לו ולא לזרעו - ב
קטגוריות: ש_ס / לה מכות / מכות פ_ק - הרב יהודה אלבוים

בס''ד

חקרו לס''ד דהיה נעשה בן גרושה האם היה נהפך לחלל, או רק היה דין לנהוג בו ניהוגי חלל

א. לכא' ניהוגי חלל שייך בו, אך כיצד ס''ד לנהוג בבנו ניהוגי חלל, הא הנהגה הוא דין כל רגע כך לנהוג, וכיצד שייך לומר שמדין כאשר זמם, יש דין לנהוג בבנו שלא חטא מידי.

ב. מבואר בתוס' דאלמלא מיעוט אשתו היתה נפסלת בביאתו, וקשה כנ''ל, כיצד שייך לומר שהוא נעשה בזה שיש ניהוג באשתו.

ג. גם לפי הצד שהיה נהפך לחלל, י''ל דכל זה אילו לא היה מיעוט, בע''כ כתוב בכאשר זמם להופכו לחלל, אך אחר הפסוק י''ל דאין מקור ששייך להפוך אדם שאינו חלל לחלל, וילפינן מקרא דלו ולא לזרעו דאין מקור שאפשר להפוך אותו לחלל.

ד. מצינו כח לב''ד להחיל חיוב קנס ומיתה למחוייבי קנס ומיתה, ועדים זוממים גם מחוייבים מיתה וקנס, אך לא מצינו כח ב''ד להחיל פסול חללות, וצ''ל דאלמלא מיעוט היה זה מתחדש כאן, וא''כ אחרי שיש מיעוט אין כתוב שיש לב''ד כח להחיל פסול חללות, וא''כ ע''כ כנ''ל דהיום אין נעשה בן גרושה וכו' כי אין כח לב''ד להחיל חללות, ואין כאן אלא צורת ילפותא.

ה. וברמב''ם נראה אף יותר, דאחרי המיעוט אין מקור כלל שיש סיבה מחייבת כה''ג, ולא מצינו מחייב של כאשר זמם אלא כשבא לחייבו, ולא כשבא לעשותו.

ו. העידו על אדם שהוא שוטה ופסול לעדות, פשוט שא''א להופכו לשוטה, ורק חלות רוחנית שייך שב''ד יעשו, ואי נימא דאין ס''ד לנהוג בו ניהוגי חלל, אלא לעשותו, י''ל שאין מתקיים כאשר זמם בניהוג לחוד, אע''פ שגם הם רק שממו ניהוג, הא חזינן דבזממו מיתה מתחייבים במיתה ולא רק בניהוג של מיתה, וע''כ כמוש''כ הגר''ח דדינינן אילו היה עדותן אמת.

ז. בגמ' ונפסליה לדידיה ולא לזרעיה, והקשה הריטב''א היאך אפשר לעשות כן, הא ממילא בנו פסול, ותי' הריטב''א ולכא' כוונתו דקושיית הגמ' היא שיעשו רק הנהגת חלל, ובקושיא הבין הריטב''א שנהפך לחלל, ותי' שהוא רק הנהגה, אך הגר''ח כתב שאם באמת לא יהיה חלל ולא יהיה קולא הרי זה יותר מכשר זמם, וצ''ל בכוונת הריטב''א דאע''פ שנהפך לחלל, אפשר להופכו לחלק מהחללות, החלק שעובר בתולדה לא יהיה, כמו מצרי שני, אע''פ שלא מצינו כזה חלל, כשאנו עושים אותו לחלל אפשר לעשות רק חלק, ויהיה מותר בגרושה.

ח. ואכתי צ''ב בשלמא בפסול אפשר לומר כנ''ל, אך הרי גם פקע ממנו קדושת כהונה, וא''כ היאך יהיה בנו כהן, וי''ל דקושיית הגמ' שיעשו בו רק פסול ולא הפקעת קדושת כהונה, וא''כ קושיית הגמ' שגם לא יעשו בו פסול הפוסל, וגם שלא יפקיעו את כהונתו, אך צ''ב א''כ יהיה אסור בגרושה, והגר''ח כתב דא''א להענישו יותר ממה שזמם, ואולי י''ל דכל המיעוט של לא ולא לזרעו הוא רק על הפסול, ולא על העדר הכהונה, דהנולד ישראל אינו עונש עליו, כי כך נולד, משא''כ הנולד עם פסול, שיש עליו פסול הוא עונש, והתמעט לו ולא לזרעו - ויש לעיין בזה דהרי באמת הוא כהן, וזממו שידונו אותו כישראל אע''פ שהוא כהן, וא''כ זממו שכהן יהפך לישראל, ויש לדון אם יש לומר כאן אילו היתה עדותן אמת, עוד יש לדון דאין כאשר זמם כשמעיד על כהן שהוא ישראל, ורק כשזמם לפסול כהן יש כאשר זמם, ואי נימא הכי המעיד על כהן שהוא ישראל לא ילקה -.

על פי הנ''ל י''ל דאף מסברא לא שייך לומר מיעוט לו ולא לזרעו על העדר כהונה על הבן, כי מעולם לא היה כהן דנימא שנלקח ממנו משהו, ואין נחשב שנענש זרעו, משא''כ פסול, אלא שיש לדון דכין שהוא באמת כהן, הרי הוא לוקח ממנו את כהונתו, אא''כ דנים כאילו היתה עדותו אמת וצ''ע בזה.