כלים פכ_ב מ_ג
קטגוריות: ש_ס / נא כלים / כלים עניינים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / כלים ב_ב

**כלים פכ"ב מ"ג**

א] **ספסל שניטל א' מראשיו טהור,** הרא"ש פירש דהוא משום דכשניטל א' מראשיו לא חזי למידי, ובתפא"י עמדד דמה גרע ממטה שניטלו ממנה ארוכה וב' כרעים דטמאה משום דחזי למיסמך אגודא, וכתב דצ"ל דאינו עומד לסמכו אגודא וכו', דכיון שהוא יושב על הספסל והוא ער ומתנענע, ה"ה חושש שיפול.

ב] אך גירסת הרמב"ם בנוסח המשנה שבפיהמ"ש ובפכ"ו מכלים ה"ב, דניטל א' מראשיו טמא, ופירש הטעם דעדיין הוא ראוי למדרס, ובתוי"ט פירש דהיינו משום שיושבין עליו כשהוא מוטה, ובתפא"י פירש דהוא משום דחזי למסמכי' אגודא וכו'.

ג] **אם יש בו גובה טפח טמא,** בתפא"י עמד, דמ"ש משלחן שניטלו ג' רגליו דתנן לעיל מ"ב דלדעת ת"ק אינו טמא אלא בשחישב עליו, וכתב לישב דדוקא בשלחן בעי מחשבה, משום דכשניטלו רגליו אינו נוח לאכול ע"ג כבתחילה, ומשא"כ הכא דכל שנשאר טפח בעובי' של דף נוח הוא לישיבה, והו"ל כנשאר קצת מגובה רגלי' דפשוט דא"צ מחשבה, ובמשנ"א כתב דשאני שלחן דאע"ג דחזי, אינו דרך כבוד בכך, אבל ספסל אין מקפידין עליו כמו בשלחן.

ויש לחלק עוד, דשאני שלחן דכל שניטלו רגליו אינו ראוי לשמש כשלחן אלא כטבלא, והוו ב' מיני תשמישים, וע"כ אינו יורד לתורת כלי אלא בשחישב עליו, וי"ל דדמי למגריפה שניטל כפה, דדעת חכמים לעיל פי"ג מ"ד דטהורה אף היא ראוי' לשמש כקורנס, ופירש הרמב"ם בפי"א מכלים ה"ב, דהוא משום שמתחילתה לא נעשית לתקוע בה כקורנס, ומשא"כ בספסל, דכל שהוא גבוה טפח עדיין הוא ראוי לעיקר מלאכתו שהי' עומד מתחילה, ל"ב מחשבה, וי"ל עוד, למש"כ הרא"ש לעיל מ"ב, דכשניטלה אף השלישית חזי לטבלא שמניחין אותו על יתידות, והרי דלא חזי באפי' נפשי', וי"ל דע"כ אינו מקב"ט בלא מחשבה.

ד] ולדעת הרמב"ם דכשניטל א' מראשיו ה"ה טמא, מתישב בפשיטות הא דהכא ל"ב מחשבה, דשאני שלחן דכשניטל א' מרגליו כבר נטהר, וע"כ אף דכשניטלו ג' רגליו ה"ה ראוי לשמש כטבלא, מ"מ כיון דכבר בטל תורת כלי מיני', אינו יורד לידי טומאתו עד שיחשב עליו, ומשא"כ בספסל דמעולם לא בטל תורת כלי מיני', הרי דכל שיש בו גובה טפח וה"ה ראוי למלאכתו, עדיין תורת כלי עליו, ול"ב מחשבה, ולפ"ז יש ללמוד מזה, דגם בשלחן ל"ב מחשבה אלא בשניטל תחילה א' מרגליו ואח"כ ניטלו שאר הרגלים, אך כל שניטלו ג' רגליו כאחד, ה"ה טמא אף בלא מחשבה, ועמש"נ בזה לעיל מ"ב אות ג.

ה] ל' הרמב"ם בהל' כלים שם, דאם יש בו גובה טפח מתטמא במדרס, ומ' דאינו מתטמא אלא במדרס ולא בשאר טומאות, וצ"ע דמ"ט אינו מתטמא בשאר טומאות מכח דינא דכל המטמא מדרס מטמא טמא מת, ולמש"נ לעיל פ"כ מ"א אות י"ד בדעת הרמב"ם, דהא דכל המטמא מדרס מטמא ט"מ הוא משום טומאת פשוטי כלי עץ, ולא גזרו טומאת כלי עץ על שברי כלים, ניחא, והא דבשלחן תנן לעיל מ"ב דכשהוא ראוי למלאכתו ה"ה מקב"ט, ולר' יוסי היינו אף בשלא חישב עליו, הוא משום דשלחן הוא משמש אדם ומשמשיו.

ו] **שרפרף שניטל א' מראשיו טמא וכן הכסא שלפני קתדרא,** הרא"ש פירש דהוא משום שהן ראויין לתשמישן אפי' כשניטל א' מראשיהן, ומ' דהיינו דכיון שתשמישו הוא להדום רגליו, ה"ה ראוי לכך אף כשראשו הא' נמוך מראשו השני, וכ"כ בסד"ט, ומשא"כ כשניטלו ב' ראשיהן, מ' במתניתין דטהור, והיינו משום דבכה"ג אינו ראוי להדום רגליו, דה"ה כמניח רגליו על הארץ, וכ"כ בשושנים לדוד, אך במלאכת שלמה הביא בשם ה"ר יוסף שפירש דהטעם הוא משום שיכול הוא לסמכו אצל הכסא שהוא יושב עליו ואז יוכל לעמוד על ראשו השני.

ז] והרמב"ם השמיט לדינים אלו דשרפרף וכסא שלפני הקתדרא, ובפשוטו נ' דאזיל לטעמי' דס"ל דגם ספסל שניטל א' מראשיו טמא, אשר לפ"ז נמצא, דדינא דשרפרף וכסא ודינא דספסל חד דינא הוא, וע"כ לא הוצרך הרמב"ם להביאה, וזה ניחא טפי למש"כ הרמב"ם בפיהמ"ש דכסא וספסל ודרגש ושרפרף כולם מיני כסאות ששמותיהם משתנים לפי שינוי צורתם וגדלם וקטנם, וע"כ באמת הוי הכל חד דינא, ועי' בשושנים לדוד מש"כ בזה.

ח] **שם בר"ש, תניא בתוספתא הספסלים שבפונדקים אע"פ שהן נקובים ומכניסים בהם את הרגלים טהורין,** בזר זהב פירש דכיון דאין רגלי הספסל קבועין בו, אלא כשרוצה לעשות ספסל לפני אורחים הבאים נוטל הרגלים ותוחבם בנקבי הספסל, ע"כ ה"ה טהור אפי' בשעה שהרגלים תחובין בתוכו, הואיל ונוטל ונותן תמיד, עכ"ד, ובפשוטו הטעם בזה הוא, דכיון דכל חלק בפנ"ע אין תורת כלי עליו, אלא באנו לדון שיהא תורת כלי על הספסל והרגלים יחד, הרי דכיון שהוא נוטל ונותן תמיד, לא חשבינן להו ככלי א', וע"כ אינם מקב"ט.

ובחזו"א סימן כ"ו סקי"ב נקט מתחילה דטעם טהרתן הוא משום שאין תורת כלי עליהן, ועיי"ש שעמד בזה, דמ"מ כיון שהן מיוחדין למדרס בדין שיהיו טמאין מדרס, שהרי כל המיוחד למדרס טמא מדרס וא"צ כלי כמו כופת שאור שיחדה לישיבה וספסל שניטלו רגליו ויש בו גובה טפח, וכתב דצ"ל כיון דאין יושבין עליהן בלא רגלים, והרגלים נופלין בכל פעם לא חשיב מושב, וגרע מספסל שנטלו רגליו ויש בו גובה טפח שיושבין עליו עדיין, עכ"ד?ובעיקר ד"ז אם בעינן תורת כלי למדרס, עמש"נ להלן מ"ט.

ט] **שם, ספסל שנתפרק טהור, תיקנו במשיחות וחבלים טמא,** בחס"ד פירש, דל"ד לספסלים שבפונדקים, דמשמע דאינם טמאין אלא בשקבען במסמר, ולא סגי בשתיקנו במשיחות וחבלים, דשאני התם דמעיקרא לא חל עליו שם כלי והלכך בעי קביעות במסמר, אבל הכא שכבר הי' ספסל שלם, סגי לי' בתיקון חבלים או משיחות, עכ"ד.

י] **שם, עוד תניא בתוספתא כופת חלק וכו' ושיש בו גובה טפח ר"מ ור"ש מטמאין ור"י וראב"צ מטהרין,** הר"ש כתב דמתניתין דאם יש בו גובה טפח טמא כר"מ, א"נ בספסל אפי' ר' יוסי מודה וכו', ומבו' בד' הר"ש, דדינא דמתניתין דאם יש בו גובה טפח טמא ואם אין בו גובה טפח טהור, אי"ז דין מסוים בשברי ספסל, אלא אף בספסל מתחילתו הדין כן, דאינו טמא אלא בשהוא גבוה טפח, וכ"ה בפי' הר"ש והרא"ש לקמן פכ"ז מ"ה, אך בחי' הגר"א שם פליג ע"ז, עיי"ש, ועי' בסד"ט לקמן מ"ט מש"כ בדעת הרמב"ם בזה, ?ועמש"נ עוד בענין זה להלן מ"ט, וצ"ע שם?.

ה]עיין ר"ש בסופו שהביא תוספתא כל שניטל ואין רגליו ניטלות עמו טהור ולר"ש הכוונה אפילו אם הכל מעץ וכעין זה הביא לעיל מ"ג תוספתא הספסלים שבפונדקים אע"ג שהם נקובים ומכניסים בהם את הרגליים טהורים קבען במסמר טמאים ולכאורא מבואר שדבר שמשתמשים ע"י שני חלקים שאין דיני חיבור ביניהם אז לא שייך לתת לכל אחד שם כלי דהרי הוא לבד לא ראוי לשימוש לכן זה טהור ודבר זה חידוש דהיה מקום לומר שיש לו שם כלי בגלל זה עצמו שהוא עומד שישתמשו עמו אם עוד חלק וצ"ע במשניות כלים ועיין מש"כ לעיל מ"ג ועיין סוגיא דמעמיד סימן ט מה שכתבנו בזה

אמנם עיין חזו"א סכ"ו סקי"ב שהקשה שהרי במדרס לא צריך שם כלי אלא שכל שמיוחד למדרס טמא א"כ חלק זה הוא מיוחד למדרס והנה אם נימא שבמדרס כן צריך כלי לא קשה וכנ"ל וע"ש שביאר שזה לא צורת שימוש נאותה ולכן לא רואים את זה כמיוחד למדרס ולפ"ז יתכן שללא חיסרון זה גם בכלים זה יטמא וכנ"ל דחשיב שיש לזה שם כלי