22. אדר ראשון ושני
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב מאיר קאופמן / שיעורי ליל שב_ק / תשפא תשפב

#### שיעור ליל שבת פ' כי תשא ליל י"ח אד"א פ"ב – בית מדרש הגדול נווה יעקב

# בגדר דין אדר ראשון ושני

### יוכיח דשניהם נחשבים אדר

א] כיון דמבואר בתורה שפסח צריך להיות באביב וחודש הלבנה הוא פחות מחודש החמה לכן מדי פעם צריכים להוסיף חודש לשנה והחודש הנוסף הוא בין שבט לאדר ובלשון חז"ל הוא נקרא אדר ראשון ואדר שני דהינו שזה ודאי שאין הביאור ששבט הוא פעמיים וכמבואר בגמ' ר"ה ט"ו. לגבי ט"ו בשבט שגם בשנה מעוברת זה בשבט שבכל שנה והנה יש לדון האם הגדר שבאמת יש כאן אדר פעמים או שהגדר שיש כאן חודש נוסף לשנה אבל באמת בדיני התורה זה לא אדר אלא חודש נוסף עוד יש לדון מהו החודש העיקרי ומהו החודש הנוסף והנה אם נימא שאין שניהם אדר א"כ היה צריך להיות שכל מי שנולד באדר א' א"כ אם זה תוספת א"כ בשנה פשוטה הוא יהיה בר מצוה בר"ח אדר ב' כיון שהתאריך שנולד הוא לא קיים וא"כ לידתו היא בין שבט לאדר וכיון שהגיע אדר הוא בר מצוה [וכמו מי שנולד בל' חשון ובשנת גדלותו אין תאריך זה שנהיה בר מצוה בא' כסליו] ואם נימא שאדר הראשון עיקר א"כ מי שנולד באדר שני בשנה מעוברת גדרו שנולד בין אדר לניסן היה צריך להיות בר מצוה בשנה רגילה בר"ח ניסן

אמנם עיין גמ' בערכין ל"ב: דמבואר בגמ' לגבי שנה של כבש שאם אחד נולד בשנת העיבור בכ"ט אדר א' ואחד נולד בתחילת אדר ב' כשיגיע שנה הבאה שהיא פשוטה מי שנולד בתחילת אדר ב' הושלם שנתו קודם מי שנולד בסוף אדר א' ולא אומרים שכשמגיע תחילת אדר הוא נהיה בן שנה ובשו"ע סימן נ"ה למד מזה לגבי בר מצוה חזינן ששניהם נחשבים אדר דאל"כ אחד מהם היה נהיה בן שנה בסוף החודש ולא בתאריך שהוא נולד ומהא דמבואר בגמ' שהוא נהיה בן שנה בתאריך שנולד דהינו שמי שנולד בשנה מעוברת בין באדר א' ובין באדר ב' השלמת שנתו זה בשנה פשוטה זה באדר שני באותו תאריך חזינן שגדר דין תוספת הוא שלשניהם יש שם חודש אדר ולכן השלמת השנה היא באותו תאריך שהוא נולד [וצ"ע מה שבמהר"י מינץ סימן ט' כתב שהיה אפשר לקראו שבט דהרי חזינן שדינו כאדר ומי שנולד בשבט לא נעשה בר מצוה באדר הראשון וצ"ע]

### האם שניהם שוים או שיש אחד עיקרי

ב] אמנם עדין יש לדון מהו הגדר של שני החודשים האם הכוונה שיש כאן חודש כפול דהינו שבאמת בשנה זו יש פעמיים אדר שוים או שבאמת יש אחד שהוא עיקרי ואחד שהוא טפל עוד יש לדון לגבי דינים שנוהגים באדר האם עושים באחד מהם או בשניהם וזה בין אם שניהם שוים ובין אם אחד מהם עקרי ואחד מהם טפל

והנה הגמ' בנדרים ס"ג. מביאה מחלוקת ר"מ ור"י לגבי שטרות איך כותבים שר"י ס"ל שאדר הראשון כותבים סתם ואדר השני כותבים אדר השני ור"מ ס"ל שאדר הראשון כותבים הראשון ואדר השני סתם ובפשוטו נחלקו בנ"ל מהו עיקר האדר אמנם אין זה מוכרח דיתכן דשם הנידון בלשון בני אדם וכמבואר בגר"א סימן תקס"ח

והנה הפוסקים סימן נ"ה דנו במי שנולד בשנה רגילה ונעשה בר מצוה בשנה מעוברת מתי הוא נעשה בר מצוה האם באדר הראשון או השני וברמ"א שם מובא מהמהר"י מינץ סימן ט' שהוא נעשה בשני ועיין ביאור הגר"א וכן משמע בד"מ שם שציינו מקור לזה מהירושלמי כתובות פ"א סוף ה"ב הובא שם בב"י שהטבע נקבע לפי עיבור השנה ולכן קטנה שבת ג' שנים אין בתוליה חוזרין ונבעלה באדר ועיברו השנה על ידי זה בתוליה חוזרין ומבואר שהשלמת השנה נעשית רק באדר השני ולא באדר הראשון [ולא משמע שמדובר שנולדה באדר של שנה מעוברת] ובפשוטו מבואר מזה שהעיקר זה האדר השני [וכן הביא ראיה זו מהר"י ברונא סימן קצ"ג] אמנם אין זה מוכרח שזה הטעם דיתכן דשם כדי שיחשב שהושלמה השנה זה רק לאחר שהוא עבר את שני האדרים שכיון ששניהם זה אדר זה נחשב שעדין לא הושלמה השנה אבל מכח התאריך יתכן שודאי ששניהם זה אותו דבר ואולי אפילו הראשון הוא העיקרי [וכן משמע שחילק המהרי"ל סוף סימן ק"ה וכן מבואר בטעם הראשון במהר"י מינץ סימן ט'] אמנם המג"א הביא מהמהר"ש הלוי סט"ז שנהיה בר מצוה בראשון וכן הוא ברשב"ש סימן רס"ד בד"ה אע"פ בשם התשב"ץ וע"ש שנקט שגם לגבי בתי ערי חומה זה כך דהינו שנקט שאדר הראשון זה העיקר

אמנם עיין פר"ח שם שהביא מהירושלמי פ"ק דמגילה דנסתפק בנ"ל האם אדר הראשון עיקר ואדר השני תוספת או הפוך ונפק"מ לדין כבש בן שנה בנולד בשנה פשוטה מתי הוא נהיה בן שנה שאם הראשון עיקר אז הוא נהיה בן שנה באדר ראשון ואם השני עיקר הוא נהיה בן שנה באדר שני [ומבואר דלא כסברא דלעיל] והירושלמי פושט שהשני עיקר והראיה מהא דהרי אדר תמיד חסר וכשמוסיפים חודש הראשון מלא והשני חסר ואם הראשון זה העיקר היה צריך להיות שהוא מלא והשני חסר אלא ודאי שהשני עיקר וראיה זו הובאה גם בתו"י נדרים ס"ג: ובתוס' בר"ה י"ט: עוד הובאה שם ראיה בירושלמי מהא דאפשר לעבר את השנה ביום האחרון של חודש אדר דהינו שעד כמה שאם יעברו זה יחשב שעדין לא נגמר החודש העיקרי אפשר לעבר אבל עד כמה שאם יעברו הראשון הוא עיקר יוצא שהעיבור חל מתי שכבר עברו שני עשר חודש העיקרים לא היה אפשר לעבר [והנה מבואר מכאן שהעיבור הוא חל למפרע ממש דאל"כ עדין כשבאים לעבר זה כבר בסוף השנה ועיין רש"ש כריתות י"א: שנסתפק בזה בקטן שקידש אשה קודם שעיברו השנה ולאחר זה עיבורו וממילא הוא קטן האם פקעו הקידושין אמנם בחת"ס סימן י"ד מבואר שזה ודאי שהתברר שהיה קטן ואין כאן קידושין ועיין ק"ש בב"ב אות תקפ"ג] והנה הגמ' בר"ה י"ט: מביאה בריתא כמה עיבור שנה ל' יום רשב"ג חודש ומבואר שם בגמ' שהנידון על החדש אדר א' וע"ש בהגהות הר"ש מדעסויא שכתב שמבואר בלשון הבריתא שהחודש הנוסף זה החודש הראשון וממילא ודאי השני עיקר

והנה לכאורא יש לדון נפק"מ ביניהם בדין מופלא סמוך לאיש דדעת הרמב"ם פי"א מנדרים שזה גיל שתים עשרה גם אם לא יביא שערות עד גיל י"ד אמנם דעת תוס' והרא"ש נדה מ"ה: שזה שנה לפני שיביא שני שערות והנה לדבריהם מסתבר שהגדר שנה לפני הגדלות ויש לדון במי שיביא שני שערות בשנה פשוטה באדר ב' מתי מתחיל המופלא סמוך לאיש האם באדר א' או באדר ב' והנה לדעת הרמב"ם שזה תלוי בגיל שנים עשרה א"כ זה תלוי באיזה שנה נולד אמנם לדעת תוס' לכאורא זה לא משנה דהקובע הוא כלל לא הגיל ולכאורא אם תמיד מה שנהיה בר מצוה באדר ב' מצד שזה עיקר התאריך א"כ מסתבר שגם כאן רק אז נחשב שהתחיל השנה שקודם גדלותו אבל אם כל הסיבה שחסר בהשלמת השנה כי לא הגיע כל התאריך א"כ כאן זה איפכא שבאדר א' כבר התחיל שנת גדלותו ודו"ק בזה וצ"ע אם הדברים מוכרחים

### מצות שיש לעשות בתאריך מסוים מתי צריך לעשותם

ג] והנה עדין יש לדון בדברים שקשורים לתאריך באיזה תאריך צריך לעשותם האם בשניהם או בראשון או בשני ויתכן שיש לחלק בין הנידונים וכדלקמן והנה הפוסקים בסימן תקס"ח העמידו הנידון לגבי יארציט במי שנפטר בשנה רגילה מתי יתענה באדר ראשון או אדר שני ומצאנו בזה כמה דעות השו"ע כתב ביום השני והרמ"א הביא מהמהרי"ל והתרוה"ד להתענות ביום הראשון והרמ"א כתב שיש נוהגים להתענות בשניהם וכן נקטו שם הגר"א והמג"א והנה יש כאן שני נידונים א. האם צריך בשניהם או רק באחד מהם ונידון שני עד כמה שזה רק באחד מהם באיזה לעשות והנה מסברא עד כמה שעושים רק אחד ודאי מסתבר שזה בשני כיון שהוא העיקר וכן הוא בשו"ת מהרי"ל ק"ה דעת השואל מהר"ז כהן ובשו"ת מהר"י ברונא סימן קצ"ג ועיין תו"י בנדרים ס"ג: שהוכיח שהשני עיקר מהא דעושים מקרא מגילה בשני וכן הוא במ"ב בשם הלבוש דהינו שעד כמה שעושים את המצות פעם אחת מסתבר שזה בתאריך העיקרי וכיון שהוא התאריך העיקרי וכנ"ל מהירושלמי עושים בו את מצות היום אמנם במהרי"ל סימן ק"ה משמע שנקט שהראשון הוא העיקר ומה שבר מצוה נעשה בשני זה כנ"ל מצד שצריך להיגמר השנה [ועיין לקמן עוד טעמים]

והנה עיין מגילה ו: שמבואר בגמ' שיש מחלוקת תנאים מתי קוראים את המגילה האם באדר הראשון או באדר השני והגמ' מבארת שכתוב במגילה בכל שנה ושנה ומ"ד אחד ס"ל מה כל שנה אדר הסמוך לשבט כך כאן אדר הסמוך לשבט והמ"ד השני ס"ל מה בכל שנה אדר הסמוך לניסן אף כאן אדר הסמוך לניסן והגמ' אומרת שמסתבר שצריך אדר הסמוך לשבט מצד שאין מעבירין על המצות והגמ' אומרת שיש סברא שמסמך גאולה לגאולה זה עדיף והנה בפשוטו מבואר בגמ' שמצד התאריך כיון ששניהם זה אדר יתכן לקבוע שהזמן הראוי הוא אדר ראשון או אדר שני והגמ' מחפסת סיבה להעדיף אחד על השני ואדרבא אם לא יהיה עדיפות ביניהם, מצד אין מעבירין על המצות נקבע שזה הראשון ורק מצד סברא מיוחדת שמסמך גאולה לגאולה עדיף קבעו שזה השני אמנם עיין תוס' בנדרים ס"ג שכתבו שמוכח שאדר שני העיקר מהא דעושים בשני וכן הוא במ"ב בשם הלבוש וצ"ע שהרי בגמ' מבואר שזה מצד מסמך גאולה לגאולה ויתכן דכונתם דבגמ' מבואר שרק מצד אין מעבירין היה הלכה לעשות בראשון אבל ללא זה היו עושים בשני ואם הראשון עיקר ודאי צריך לעשות בראשון אלא בהכרח שהשני עיקר ולכן רק מחמת סיבה מיוחדת זה סיבה לקבוע בראשון ודוחק

והנה לגבי יארצייט התרוה"ד סימן רצ"ד נקט לעשות באדר הראשון ומצד אין מעבירין על המצות אמנם במהר"י ברונא קצ"ג והשואל במהרי"ל סימן ק"ה כתבו לעשות בשני מצד שאקדומי פרענותא לא מקדמינן אמנם מבואר בדבריהם שאם הראשון היה עיקר זה לא סיבה לדחות רק כיון ששני עיקר אין לדון להקדים מצד אין מעבירין מצד שאקדומי פורענותא לא מקדמינן ובמהרי"ל סימן ל"א הביא הראיה הזו ודחה שכאן לא שייך אין מעבירין על המצות [ועיין מחצית השקל דביאר שיסוד הצום הוא מצד ריע מזליה ולא מצד ענין לקיום מצוה אמנם במג"א משמע שזה גם סברא ביחס לדברים הכתובים במגילת תענית] אמנם המהרי"ל נקט לעשות באדר הראשון מצד שמצא כתוב שהיארציט של משה רבינו עושים בראשון וכן מצד שלגבי נדרים הרי קי"ל שהנודר עד אדר זה עד הראשון [ובסימן ק"ה הוסיף שאפילו שלגבי בר מצוה זה אדר ב' שם זה מצד שהשנה נשלמת רק אז ומשמע שנקט שאדר הראשון עיקר ורק שהשלמת השנה זה מאדר השני שרק אז נשלם שנה וצ"ע] והשו"ע פסק לעשות בשני מצד דעת הרמב"ם שאסור עד השני ותמהו עליו האחרונים שהרי הרמב"ם יחידאה וקי"ל לגבי שטרות כר"י ובשו"ת מהר"ש הלוי סט"ז כתב לחלק דשם שהנידון עד מתי ממילא שיך לדון שעד אז זה בכלל אדר אבל כאן שהנידון לבחור אחד בזה יתכן שודאי שזה הראשון והנה דבריהם שהנידון מצד אומדנא כשקיבל על עצמו לצום בא' אדר מה כונתו אמנם עיין מג"א שתמה עליהם דלפ"ז בשנה הראשונה שבא לשאול מה לעשות לא שייך כל הנ"ל

אמנם עיין מג"א ובביאור הגר"א שם שהביאו ממגלת תענית שאין בין אדר הראשון לאדר השני אלא מקרא מגילה ומתנות לאביונים ומשמע שכל הימים הכתובים במגלת תענית עושים בשניהם וכן הביאו ראיה מהא דמבואר בגמ' שלגבי הספד ותענית שוה אדר ראשון לאדר שני ומבואר שלגבי מה שאין את המיעוט שעושים רק אחד עושים את שניהם והגר"א ביאר שלכן מבואר בגמ' שלגבי הספד ותענית שוה אדר ראשון לשני אפילו שלשאר דיני פורים זה רק בשני אבל באמת זה מצד מגילת תענית אמנם שאר הראשונים נקטו שכלפי הדין הזה של פורים אין את המיעוט ועושים בשניהם [ועיין לקמן] והגר"א והמג"א הוסיפו שבאמת גם את פורים היה צריך לעשות בשניהם רק שיש מיעוט שעושים רק באחד מהם ובחרו בשני מצד מסמך גאולה לגאולה עדיף דהינו שס"ל שכיון ששניהם זה נחשב אדר לכן כל דבר שקשור לתאריך צריך לעשות בשניהם ורק לגבי מגילה יש ילפותא שעושים רק באחד ובזה הגמ' דנה מה עדיף [אמנם עיין ביאור הגר"א שם שיתכן שמסברא לא היה צד לעשות שני פורים ורק שהיה צד לרבות מהשנית וצריך פסוק למעט ועיין חת"ס סימן קס"ג באריכות] והנה צ"ב דעת כל הפוסקים שיארצייט עושים רק באחד ולמה שלא יעשו בשניהם כמבואר בגמ' לענין מגילת תענית ולגבי הספד ותענית באדר הראשון עוד צ"ב מה באמת הסיבה שמצות פורים עושים אחד ולא בשניהם כמו לגבי מגילת תענית

והנה הבאינו דמבואר בגמ' שמקרא מגלה ומתנות לאביונים עושים בשני הא לענין הספד ותענית זה וזה שוים ועיין תוס' שלגבי הדין ימי משתה ושמחה זה רק בשני כמו כל מצות הפורים ורק איסור הספד ותענית זה גם בראשון ובביאור הגר"א ביאר שזה מצד הדין של מגילת תענית שי"ד וט"ו זה ימים שמבוארים במגילת תענית וזה בשני החדשים ויתכן שגם אם לא נוהג מגילת תענית אבל ימי הפורים יש להם חשיבות מיוחדת שבזה נשאר הדין מגילת תענית שלכן אסור בשניהם [והנה הרי"ד נקט שאין לאסור באדר הראשון של זה בזה ובשלטי גבורים מבואר שאסור ויתכן שנחלקו ביסוד הדין ט"ו לבני י"ד האם מצד שזה יום שמחה של בני העירות ויתכן שהדין של אדר הראשון זה לא סיבה או שזה מצד שזה יום שיש בו סיבת שמחה בעצם וצ"ע הפמ"ג שגם בני ט"ו נוהגים בי"ד וזה נגד הראשונים] ועיין לקמן אמנם עיין ר"ן שכתב שאפילו שלגבי משלוח מנות עושים רק בשני אבל לגבי משתה ושמחה עושים גם בראשון ושהרי זה הטעם לאיסור הספד ותענית אמנם מבואר בר"ן שהדין לבסומי זה רק באדר שני ועיין רמ"א סימן תרצ"ז שראוי להחמיר את שיטת הר"ן וירבה קצת בסעודה ומשמע שאפילו שיש דין ימי משתה ושמחה אבל זה לא ממש כמו פורים וכן בהגהות סמ"ק ועוד ראשונים מבואר שיש דין שמחה בימים אלו דהינו מדין הפורים שבזה אלא שזה לא חיוב גמור של ימי משתה עיין נהר שלום שלכן הגמ' לא אמרה לענין משתה ושמחה שוים כי זה לא אותו דבר וצ"ב הגדרים בזה

### יסוד החילוק בין הדברים

ד] ולכאורא הביאור בכל זה שזה ודאי שמצד התאריך שניהם זה נחשב אותו תאריך דהינו שזה כמו יום ארוך של ארבעים ושמונה שעות אמנם מאידך כל יום אחד מהם הוא חפצא של יום שלם דהינו שתאריך זה עשוי משני ימים [דמי שנדר לצום יום אחד לא משנה איזה תאריך ודאי מספיק שיצום אחד מהם] והנה יש שני סוגי חיובים יש חיוב שיסודו שהתאריך מחיב התנהגות מסוימת בכל היום ההוא ויש סוג חיוב שיסודו שהתאריך מחייב עשיה מסוימת עוד חלוקה יש שיש לפעמים שסיבת העשיה היא רק מחמת היום ויש לפעמים ששורש החיוב הוא לא בגלל התאריך רק שיש סיבה לחיוב של עשיה מסוימת ובחרו תאריך מסוים כיון שזה נעשה בתאריך זה והנה לגבי דברים שיסודם שהתאריך מחיב הנהגה בכל התאריך א"כ אפילו שיש כאן שני ימים אבל כיון שהכל בכלל התאריך וכנ"ל סק"א ממילא יש כאן סיבת הנהגה כל מה שבכלל התאריך אמנם דברים שיסודם שיש סיבת לעשותם רק בחרו תאריך מתי לעשותם בזה מספיק לקבוע יום אחד דהינו שתמיד לא שיך לקבוע חצי יום דהקביעה הוא יום שלם אבל כאן שחצי מהתאריך הוא יום שלם מספיק לקבוע יום אחד ולא צריך את כל התאריך וכן במקום שהתאריך הוא סיבת העשיה אבל אם זה לא סיבה להנהגה בכל הזמן אלא זה רק סיבה לקבוע יום אם ניהוגים מסוימים מחמת זה א"כ כאן מספיק לקבוע יום אחד ולא צריך את כל התאריך

ולפ"ז נראה שמגילת תענית יסודה שכיון שבתאריך זה נעשה נס קבעו חז"ל דין הנהגה לתאריך וצורת החיוב שמה שיגיע הזמן שבו נעשה הנס מחיב הנהגה מסוימת ממילא ודאי שזה נוהג בשניהם והנה לגבי פורים יש מקום לדון שגדר הדבר שקבעו שתאריך זה שקרה הנס מחיב הנהגה של פורים וא"כ צריך לעשות את כל המצות בשניהם אמנם יתכן שהתאריך מחייב להעמיד יום של פורים וא"כ מספיק להעמיד יום אחד ויתכן עוד שיסוד הדבר שהנס שקרה מחיב להעמיד יום הודאה ורק קבעו שזה יהיה בתאריך זה וא"כ כאן שתאריך זה מורכב משני ימים מספיק לקבוע יום אחד מהם וזה הסיבה שבאמת עושים פורים רק יום אחד

והנה לגבי יארצייט וודאי שהתאריך מחיב הנהגה מסוימת כגון צום וכדו' אמנם יתכן שהכונה שתאריך זה הוא המחיב לנהוג בצורה מסוימת או שיתכן שתאריך זה מחיב העמדה של יום צום ושאר ניהוג יארציט שנעשים לכבוד או כפרה וכדו' ודעת הגר"א והמג"א שזה כמו מגילת תענית שיסודו שיום זה מחיב הנהגה מסוימת ממילא בכל היום צריך וכיון שכולו זה התאריך זה מחיב בכולו אמנם דעת המהרי"ל והתרוה"ד וסיעתם נקטו שהגדר שיום זה מחיב הנהגה של יום כבוד לאביו ובשביל זה מספיק לקבוע יום אחד ואין זה דומה למגילת תענית

ולגבי פורים לדעת הגר"א מצד מצות פורים קבעו רק את השני וכנ"ל אמנם יש גם הנהגה שהתאריך מחיב וזה הדין של מגילת תענית אמנם לכל הראשונים נקטו שיש גם דין שמחה לכאורא הכונה שבפורים עצמו יש שני חלקים שיש חלק שגדרו שזה חיוב של העמדה של יום מסוים ויש חלק שגדרו שחל חיוב של הנהגה בתאריך זה ולכן המצות המעשיות כגון מקרא מגלה וסעודת פורים לזה נקבע רק יום אחד אמנם הדין שמחה שיש בפורים צורת חיובו שהתאריך קובע ובר"ן נתחדש יותר שגם הדין משתה ושמחה של אותו יום הוא נקבע כהנהגה בתאריך זה אמנם גם לדבריו החיוב סעודה שזה פעולה מסוימת זה נקבע פעם אחת שזה בשני ורק שבפורים יש קביעות שזה יום משתה שזה הנהגה לכל היום וזה קיים בכל התאריך של פורים ובלשון אחר יש לומר שהתאריך של פורים מחיב הנהגה של קריאת המגילה ושאר מצות ולכן דברים שזה מעשים זה נקבע שדי ביום אחד משא"כ היום משתה שיסודו צורת הנהגה של כל היום זה נוהג בכל התאריך

ונראה שלפ"ז יתכן שמה שבפורים הגמ' דנה לעשות בראשון אבל יארצייט עושים בשני אפילו שיש כאן אין מעבירין על המצות מצד שפורים יסודו שיש חיוב הודאה וקבעו בתאריך זה לכן שייך לעשות יום זה לא בעיקר התאריך משא"כ יארצייט שסיבת החיוב זה התאריך שם ודאי שזה מחיב עשיה בעיקר התאריך

והנה לגבי מי שנעשה לו נס שקובע יום להודאה להקב"ה שם המג"א סוף סימן תרפ"ו גם נקט שזה יום אחד מצד שכה"ג ראוי לקבוע יום להודאה ולא שהתאריך מחיב רק שעושים אותו ביום שהיה הנס ועד כמה שיסוד הדין הוא עשיה אחת בזה ודאי שיש לזה שם עשית יום בעשית אחד מהם ובזה יש לדון מה עדיף ואם הראשון הוא העיקר זה עדיף ואם השני עיקר זה עדיף ויתכן שגם כאן יש אין מעבירין על המצות [אמנם בדבר שזה לא חיוב יש שנקטו שאין דין אין מעבירין עיין שאגת אריה] ויתכן עוד שאדם שקובע יום הודאה יש בזה גם סיבה מחמת שהגיע התאריך שהיה לו הנס ולכן כיון שעיקר התאריך זה השני לכן זה סיבה לעשות בשני

ולפ"ז מה שבחודש אדר מרבים בשמחה שזה ודאי מחמת הזמן זה וודאי נוהג בשני האדרים וכמו שהביאו מהחת"ס והש"ך בספק תקפו כהן

והנה המהרי"ל הוכיח שקובעים את האדר הראשון מהא דנהגו לצום ז' אדר באדר ראשון אפילו שמשה רבינו נפטר באדר שני כדמוכח מהא דכתוב שאכלו את המן ארבעים יום מפטירת משה עד הקרבת העומר והמג"א בסימן תקפ"ח דן שאדרבא עדיף באדר השני אמנם הסכים אם המנהג שזה באדר ראשון וצ"ב למה שזה לא יהיה בשניהם כמו כל יארצייט ויתכן שנהגו רק על אחד מהם אמנם ראיתי לבאר שביום שמת משה זה לא יום שריע מזליה כמבואר בגמ' שאדרבא זה יום שנולד משה וכן זה לא יום צום לכבודו של משה רבינו אלא זה יום כפרה ותשובה וכמבואר בגמ' י"ח: לגבי צום גדליה ולפ"ז יתכן שכאן זה כמו פורים שעושים רק אחד דהינו שהענין לעשות יום תשובה אין היום מחיב שכל הזמן יהיה תשובה אלא יש כאן סיבה לקבוע יום תשובה ובשביל זה מספיק יום אחד ועדיף היום הראשון מצד אין מעבירין על המצוות אמנם עדין צ"ב למה לגבי לקבוע יום הודאה עושים בשני ויתכן שזה סברא שכיון שזה עיקר התאריך זה סיבה שעדיף לקבוע תאריך

והנה בעיקר הענין של יארציט עיין חת"ס סימן קמ"ג שכתב שיסודו כי ביום זה יש לו דין בשמים וזה ודאי רק פעם אחת וזה ודאי רק בעיקר התאריך שזה ביום השני והכל נעשה מחמת זה ולכן אין ענין לעשות אלא בשני אמנם כל האחרונים דנו רק מצד כיבוד האב שבזה ולא מצד הדין שיש לנפטר ביום זה וצ"ע

הנה דעת הרא"ש שכל הגמ' שיוצאים בדיעבד בראשון ושיש דין תענית והספד זה רק אם עדין לא ידעו שהתעבר אמנם גם לדבריו לכאורא הכונה שלא קבעו אלא האדר השני וכנ"ל אבל וודאי שמודה שזה גם אדר שהרי לגבי בר מצוה נהיה לפי התאריך שנולד באדר הראשון וכנ"ל ויתכן שלגבי מגילת תענית הוא מדוה שיש בראשון ששם באמת קבעו שהתאריך מחיב הנהגה רק שס"ל שבפורים אין אלא את חיובי הפורים ואין בזה עוד דין של מגלת תענית ודו"ק בזה

והעירוני דהנה המ"ב הביא את השל"ה לכוין בשהחינו על כל מצות היום אמנם בפסח בליל הסדר לא הביא את זה ויתכן החילוק שבפורים שאין התאריך גורם אלא הכל זה מעשה מצות לכן צריך לכוין על כל מצוה ומצוה משא"כ בפסח שהכל זה מצד היום לכן השהחינו על היום פוטר את כל המצות עוד העירו דהנה מבואר במ"ב שפורים שיוצא ביום שישי ומברך ברכת המזון בליל שבת אומר על הניסים ושבת ולא הוי תרתי דסתרי אפילו שבאכל בשבת והגיע ר"ח לא יזכיר שניהם ויתכן דפורים יסודו מעשה מצוה רק עודים את זה ביום מסוים ולכן התאריך אין זה מעיקר הדבר ולכן זה פחות תרתי דסתרי ועיין