חצר ח - ב_ חצירות וב_ קופות
קטגוריות: ש_ס / לב בבא מציעא / ב_מ עניינים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / קנינים

יום ד' י"ז כסליו תשע"א

א] גיטין דע"ט:, אמר אביי ב' חצירות זו לפנים מזו פנימית שלה וחיצונה שלו ומחיצות החיצונות עודפות על הפנימיות וזרקו לה, כיון שהגיע לאויר מחיצות החיצונה ה"ז מגורשת, מ"ט פנימית גופה במחיצות חיצונה קא מינטרה, משא"כ בקופות וכו' אפי' הגיע לאויר פנימי אינה מגורשת מ"ט דהא לא נח.

ופירש"י, ז"ל, דהא לא נח ואין מחיצות כלי עשוין לאוירן לשמור, דאין כלי עשוי אלא להניח בתוכו, עכ"ל.

ומשמעות ד' רש"י, דהא דאין אויר כלי קונה, אי"ז משום דאויר כלי ל"ה ככלי, אלא הוא משום דהאויר לא חשיב כמקום המשתמר, משום דאין מחיצות הכלי עשוין לאוירן לשמור.

וכ"ה להדיא בד' הראב"ד בע"ז דע"א:, הובא בחי' הרשב"א והריטב"א שם, שכתב לישב הא דפריך התם ותיקני לי' כליו, אף דלא נח, וקשיא מהכא דאמרינן דכל דלא נח אינה מגורשת, אלמא אין אויר כלי קונה עד שינוח, ותירץ, ז"ל, דשאני גט דמידי דמינטר בעינן דומיא דידה ובאויר כלי אינו משתמר, שאין מחיצות כלי עשויות לשמור מאוירן, אבל לענין קני' מדמטא לאויר כלי קנה וכו', עכ"ל, והרי להדיא דהא דאין אויר כלי קונה, הוא משום דלא חשיב האויר כמקום המשתמר, וע"כ ס"ל דכ"ז הוא לענין גט דבעינן דומיא דידה, ומקום שאינו משתמר לא חשיב כידה, אך לענין קני' דל"ב דומיא דידה, וכמש"א בב"מ די"א: דחצר משום יד ולא גרע משליחות, ולגבי גט אין חבין לו לאדם אלא בפניו ול"מ אלא מדין יד, ה"ז קונה.

אך הדברים צ"ב, דכיון שאויר הכלי משתמר ע"י המחיצות, א"כ מה לי שאין מחיצות הכלי עשויות לצורך כך, הרי מ"מ הוי האויר מקום המשתמר, ומ"ט ל"מ לענין גט.

ב] ונ' בביאור ד' רש"י, דהנה בהא דאמרינן דבב' חצירות מגורשת משום דפנימית באויר חיצונה קא מינטרה, פירש"י, ז"ל, רגילה להשתמר, הלכך משועבדות הן לה וקנו לה, עכ"ל.

והתוס' שם כתבו ע"ז, ז"ל, מה שפירש בקונט' דמחיצות החיצונות משועבדות לפנימיות, ל"ד משועבדות, דא"כ אדמפליג בין חצירות לקופות ליפלוג בחצירות גופייהו בין משועבדות לשאינם משועבדות, אלא טעמא כיון דהמחיצות החיצונות קבועות ועתידות לישאר שם חשיבא פנימית מינטרא בהו, עכ"ל, וכ"כ הרשב"א.[[1]](#footnote-2)

אמנם לכאו' נ' דלדעת רש"י גופי' דס"ל דאויר כלי אינו קונה משום שאין המחיצות עשוין לאוירו לשמור, והרי דדינא הוא דאין אויר מחיצות קונה אלא בשעשויות המחיצות לאויר לשמרו, הרי דה"נ בב' חצירות, אם אין המחיצות החיצונות משועבדות לפנימית, ל"ה הפנימית קונה באויר מחיצות החיצונה, שהרי אין המחיצות החיצונות עשויות לשמור את האויר שכנגד הפנימית, ול"מ מידי הא דהוו מחיצות קבועות, שהרי אף מחיצות הכלי מחיצות קבועות הן, ומ"מ אין אוירן קונה משום שאין המחיצות עשויות לאויר לשמור, ורק משום דהמחיצות החיצונות משעובדות לפנימית, וה"ה עשויות לשמור את אויר הפנימית, הוא שקונה הפנימית באויר מחיצות החיצונה.

ונ' עוד, דכיון דלדעת רש"י אין אויר קונה אלא בשהמחיצות עשויות לשמור את האויר, הרי ממילא מסתברא מילתא דאף אם היו המחיצות החיצונות עשויות לשמור את אויר הפנימית ל"ה מהני, אם אינם משועבדות לפנימית, דכיון דחזינן דאף דהאויר משומר ע"י המחיצות אינו קונה, אא"כ עשויות המחיצות לשמרו, והרי דבעינן שיהיו המחיצות מכלל החצר המקבלת, וכמו שיתבאר להלן, הרי ממילא דכל שאין המחיצות שלו ואינם משועבדות לחצר זו, ל"מ לקנות.

ובזה מתבאר מש"כ רש"י דהא דמחיצות החיצונות מועילות הוא משום שהן משועבדות לה, והנה אף אי נימא דכונתו שהן קבועות, צ"ב מנלי' דבעינן לזה, דהאמנם לדעת התוס', הרי דזהו עצמו החילוק בין ב' חצירות לב' קופות, אך לדעת רש"י דבקופות אינה מגורשת אף בשהגיע הגט לאויר הקופה הפנימית, לכאו' אין לנו מקור דהא דבב' חצירות מועילות המחיצות החיצונות, הוא משום שהן משעובדות לה או משום שהן קבועות, ולמש"נ ניחא, דהא דאויר כלי אינו קונה, חזינן דאף מקום המשתמר אינו קונה אם אין המחיצות עשויות לצורך כך, ומה"ט הי' בדין דאף בב' חצירות לא תתגרש באויר החיצונה, ובע"כ דהא דהיא מגורשת הוא משום דהמחיצות החיצונות משועבדות לפנימית וקונות לה, וז"ב.

ומה שהוכיחו התוס' והרשב"א דל"ד משועבדות, דא"כ לפלוג בחצירות גופייהו, נ' פשוט דכ"ז הוא לטעמייהו דס"ל דמש"א דמשא"כ בקופות, היינו שאינה מגורשת בשלא נכנס לאויר מחיצות הפנימית, ושפיר הקשו דאם גם בחצירות אין האויר שמעל מחיצות הפנימית קונה אלא בשהמחיצות החיצונות משועבדות לה, לפלוג בחצירות גופייהו, אך לרש"י לטעמי' דס"ל דמש"א משא"כ בקופות, היינו דבקופות אינה קונה אף בשנכנס הגט לאויר מחיצות הפנימית, הרי דל"מ לאיפלוגי בחצירות גופייהו, שהרי בעי לאיפלוגי דאיכא גוונא שאף כשנכנס לאויר מחיצות הפנימית אינה מגורשת, ובחצירות, הרי אף כשאין המחיצות החיצונות משועבדות לפנימית, אם נכנס הגט לאויר מחיצות הפנימית ה"ה מגורשת, וז"ב.

ג] ובטעם הך דינא דאין הפנימית קונה באויר שכנגד מחיצות החיצונה, אלא בשהן משועבדות לה, וה"ה עשויות לצרכה, נ' ללמוד מל' רש"י שכתב, ז"ל, משועבדות הן לה "וקנו לה", עכ"ל, ומ' מזה, דהא דאויר מחיצות קונה, היינו דהמחיצות קונות, וע"כ הוא דאין המחיצות קונות אלא בשהן משועבדות לה, וצ"ב.

ונ' לבאר בזה, דכיון שאויר החצר מצ"ע אינו משתמר אלא ע"י המחיצות, הרי נמצא דקבלת החצר אינה ע"י החצר גופה בפנ"ע, אלא ע"י החצר ומחיצותי', והיד דהבעלים הוא החצר והמחיצות יחד, וע"כ כל שאין המחיצות מכלל חצירו הקונה לו, אינו קונה ע"י קבלה זו, וע"כ הוא דאין אויר הפנימית שכנגד מחיצות החיצונה קונה לו, אלא משום שמחיצות החיצונה משועבדות לחצר הפנימית, והוו מכל החצר הקונה.

ואשר ע"כ נמי אין אויר כלי קונה, כיון שאין המחיצות עשויות לאויר לשמרו, דהגם דאויר הכלי משתמר ע"י המחיצות, מ"מ כיון שקבלת הכלי אינה ע"י הכלי בפנ"ע, אלא ע"י הכלי ומחיצותיו, הרי דכל שאין המחיצות עשויות לצורך קבלה זו, אין האויר קונה לו.

ד] ועפי"ז נ' לבאר גם הא דקמפליג בין ב' חצירות לב' קופות, ומשמעות הדברים דקמ"ל דקופות ל"ד לחצירות, ול"מ שמירת הקופה החיצונה, וצ"ע לד' רש"י דגם אם הגיע הגט לאויר הקופה הפנימית אינה מגורשת, אשר לפ"ז עיקר החילוק הוא בין אויר חצר לבין אויר כלי, א"כ מ"ט נקט להך דינא בב' חצירות ובב' קופות.

אך לפמש"נ הוא מבו' היטב, דזהו דאתא לאשמועינן, דבב' חצירות ה"ה מגורשת אף באויר המחיצה החיצונה, דהגם שהמחיצה החיצונה אינה עשוי' אלא לשמור את החצר החיצונה, מ"מ כיון שהיא משועבדת לפנימית חשיבא כמחיצה העשוי' לשמור אף את הפנימית, ומשא"כ בקופות אף מחיצות הקופה עצמן אינן מועילות, כיון שאין עשויות לשמור את אוירה.

ה] ?ע"פ האמור יש לדון, דהנה בפירש"י לעיל פירש דטעם הא דאינו קונה בדלא מינטר הוא משום דבעינן אויר שסופו לנוח, ולפ"ז צ"ע, דכל שיש מחיצות חיצונות וכבר סופו לנוח, מ"ט אי"ז קונה, והרי דין סופו לנוח, תלוי אם בפועל סופו לנוח.

ונ' מזה, דמש"כ רש"י התם דבעינן אויר שסופו לנוח, אי"ז דינא דרבא בב"מ די"ב. דבעינן אויר שסופו לנוח, שהרי התם מיבע"ל בזה, והכא משמע דפשיטא לן דאינה מגורשת בכה"ג, אלא הא דבעינן הכא אויר שסופו לנוח, היינו דאויר שאין סופו לנוח אינו מקום קבלה כלל, וע"כ פשיטא לן דל"מ, ול"ד לאיבעיא דרבא, דהתם הוי האויר מקום קבלה מעליא, כיון שסוף הדברים הנמצאים שם לנוח, וארנקי זה הוא שאין סופו לנוח מחמת כח הזריקה, אך משא"כ באויר שמעל המחיצות שאין סוף הדברים הנמצאים בו לנוח, ל"ה מקום קבלה כלל, וע"כ אינה מגורשת, וזה ע"ד ד' הרשב"א לעיל בסוגיין, ועי' בתור"ג שכבר כתב כן דמכוון רש"י הוא לד' הרשב"א, אך עי' בדברינו בסוגיא דלעיל, מש"נ לדון בזה, ובמש"נ לפרש ד' רש"י בע"א.

ולפ"ז ניחא הא דאין אויר קונה אלא בשהמחיצות המשמרות מן האויר משועבדות לו ועשיות לשמור את אוירו, דכיון דכל תורת מקום קבלה דהאויר הוא ע"י המחיצות, בעינן שיהיו המחיצות מכלל החצר המקבלת, וכמש"נ.

אך יש לדחות, דאף אם מכוון ד' רש"י הוא מדינא דאויר שאין סופו לנוח, מ"מ כיון שכל החזקת החצר למה שבאוירה הוא מכח מה שסופו לנוח, הרי דכל שאין סופו לנוח אלא מחמת המחיצות החיצונות, בעינן שיהיו המחיצות החיצונות מכלל החצר הקונה, וזה חידוש.

ואמנם אי"ז נראה, דא"כ אם זרק לה גט באויר החצר, ומצ"ע ל"ה זה עומד לנוח, ואך משום כח הזריקה הוא דה"ז עומד לנוח, אטו נימא דלא יהני בכה"ג, משום שמצ"ע החצר אי"ז עומד לנוח, וכ"ש הכא בדין דיועיל, וצ"ע בזה.

ילה"ע עוד, דהנה בל' הראב"ד בע"ז מבו' דהחיסרון באויר כלי, הוא מדינא דחצר המשתמרת דומיא דידה, ומבו' לפ"ז דגם בדין חצר המשתמרת, ל"מ מה שבפועל הוא משתמר, אלא בעינן שהחצר תשמרו, וע"כ כל שהשימור הוא ע"י המחיצות, בעינן שיהיו המחיצות מכלל החצר המקבלת.

וצ"ע דמ"ש מיצא שם מציאה בעיר דמהני, הגם דהחצר עצמה אינה משמרת, וי"ל דהתם מהני מדין שליחות, ובדין שליחות שפיר מהני בכה"ג, ורק בדין יד דבעינן שהיד עצמה תהא משתמרת, הוא דל"מ בכה"ג, ולפ"ז מתפרש בע"א מש"כ הראב"ד דבקנין מהני בכה"ג, דבפשוטו הי' נראה דהוא משום דבקנין דדעת אחרת מקנה ל"ב משתמרת, וכ"כ בקצוה"ח, אך להנ"ל הוא מתפרש בע"א, דגם במציאה דבעינן משתמרת, מ"מ כיון דמהני מדין שליחות, הרי דלזה ל"ב שהחצר עצמה תהא משתמרת, וע"כ שפיר מהני מה שהיא משתמרת מכח המחיצות.

וי"ל עוד, דביצא שם מציאה בעיר, כיון דמיבדל בדילי אינשי מיני', הרי דשפיר הויא החצר עצמה חצר המשתמרת למציאה זו, ומשא"כ היכא דהחצר עצמה אינה משתמרת לדבר זה, ודבר אחר שומרה, בעינן שיהא הוא מכלל החצר הקונה.

בעיקר ד' הראב"ד ילה"ע שבד' הראב"ד בהשגות הרי"ף ר"פ הזורק כתב בזה בע"א, ז"ל, ואוקימנא בקופה שאין להם שולים, פי' שניהם אין להם שולים, אבל מונחת בסימטא, משו"ה אין להם אויר, ואילו הי' לפנימית שולים מגורשת היא מאוירא, דאויר כלי ככלי דמי, כדאקשינן במס' ע"ז ותיקני לי' כליו ובאויר כלי קאמר לפי הסוגיא, עכ"ל.

וצ"ב בדבריו, דאם אכן אין לפנימית שולים, א"כ מ"ט כשהגיע לקרקע היא מגורשת, וצ"ל דהוא משום דהסימטא קנוי' לה כיון שהניחה שם את קופתה, וע"כ מצי לקנות מכח רשותה שבסימטא, והיינו דכל הא דלא קי"ל כרב אסי דמדד והניח ע"ג סימטא קנה, הוא רק משום דכה"ג אין הסימטא קנוי' לו, כיון דהוו הפירות של המוכר, אך כל שהניח כליו בסימטא ונקנה לו הסימטא, מצי לקנות מכח רשותו שבסימטא, אך א"כ צ"ב מ"ט אינה קונה באויר הכלי, כדין אויר רשותו, וכנראה צ"ל, דכל שאין הכלי קונה אלא הסימטא, הרי שהאויר אינו אויר המשתמר, ושמירת הכלי ל"מ, כיון שאי"ז קבוע, ואינה מכלל הרשות, ורק אם אויר הכלי קונה, הוא דחשיב שפיר כחצר המשתמרת, דלא ס"ל להראב"ד התם להא דאין כלי עשוי לשמור מאוירו, ואכתי צ"ב.

ילה"ע בד' התוס', חדא, שהרי כתבו התוס' לעיל דאויר בתוך ד' אמות משתמר הוא, וא"כ בקופות שהוא בתוך ד' אמות מ"ט לא מהני, ואף אי נימא דאינה בתוך ד' אמות, אכתי תיקשי במשה"ק הראשונים ע"ד רש"י מההיא דע"ז, ואם מכוון ד' רש"י הוא משום שאי"ז משתמר, הרי התם הוא עומד בד' אמותיו.

עוד ילה"ע למש"כ בתוס' הרא"ש דאויר שאינו גבוה ה"ה משתמר, דא"כ מ"ט התם ל"מ, אא"כ נדחוק דאיירי בקופות גבוהות.

וע"כ נראה דזה ל"מ, דכ"ה דבעינן שיהיו המחיצות החיצונות קבועות, ואל"כ ל"מ, משום שאין תורת אויר ע"ז כיון שאינו משתמר, הרי דאף אם הוא עומד בד' אמותיו, וגם אם הוא במקום נמוך, מ"מ כיון דאויר הכלי עצמו אינו משתמר ל"מ, וצ"ע עוד בזה.

ויש להוסיף, דהנה יש להסתפק היכא שהמחיצות החיצונות קבועות, אך הפנימית אינה קבועה במקום זה, והיינו שמביא כלי שאין לו מחיצות לתוך חצר שיש לה מחיצות, בגונא דא"א לקנות משום החצר אלא משום הכלי, די"ל דזה ל"מ, דכלי זה אינו מקום המשתמר, כיון שאינו קבוע שם, ול' הרשב"א בב' קופות שאינן אגודות זו בזו, ומ' דבעינן ששניהם יהיו קבועין, אך אי"ז ראי', די"ל דכונתו דאם אגודות זב"ז מהני אף שאינם קבועים במקום א', דבכל מקום שהולך הפנימית הולכת החיצונה עמה, ולפ"ז מתישבים דברינו, וצ"ע.

ויש להוסיף ראי' לזה, דהנה הרמב"ן הק' ע"ד רש"י דאיירי בחצר שלה, דא"כ ליקני מטעם חצרה, וצ"ע דכה"ג יקנה אף הכלי כיון שהוא משתמר ע"י מחיצות החצר, ובע"כ דזה ל"מ מידי, כיון שאין הכלי קבוע בחצר זה.

שו"ר באולם המשפט סימן ר' ס"ג שכתב בדעת הב"ש דאיירי בחצר שלה, דהא דלא קנה מטעם חצרה, הוא משום דאין לחצר מחיצות, והוכיח כן דאם יש לחצר מחיצות, א"כ מ"ט אין הכלי קונה ע"י שהוא משתמר במחיצות החצר שהן קבועות, ולכאו' זה קו' ע"ד הרמב"ן, אך י"ל דס"ל דדוקא אם משועבדות קנה, וכד' רש"י, ולהנ"ל ניחא, דמחיצות החצר ל"מ, כיון שאין הכלי קבוע בחצר, ודו"ק.

שוב הראוני בחזו"א אהע"ז סימן צ"ט סק"ח שפירש ד' הרמב"ן בע"א, דאיירי בשאין לחצר מחיצות, ומ"מ ס"ל דכל שהגיע הגט לאויר החיצונה מגורשת, דכל הא דל"מ שמירת המחיצות החיצונות, הוא רק אם אתינן לדון שיקנה אויר הכלי, אך אם אתינן לדון שיקנה אויר החצר, שפיר מהני המחיצות החיצונות, וצ"ב הטעם בזה.

מד' התוס' והרשב"א בסוגיין מבו' דאף אויר שמעל הכלי קונה אם אך ה"ה משתמר וסופו לנוח בכלי, ולכאו' זה דלא כמש"כ הר"ן בדע"ח: דהא דאויר חצירו קונה הוא משום דחצירו עולה עד לרקיע, דזה ל"ש בכלי, והר"ן לטעמי' לא הביא שם לפי' התוס', אלא פירש כד' הרמב"ן דאויר הכלי ג"כ אינו קונה, משום שהוא משתמר במחיצות הקופה החיצונה, עיי"ש.

ומצינו כן גם בזבחים דכ"ה: דלפירש"י שם מבו' דמהני קבלה באויר שמעל הכלי אם הוי אויר שסופו לנוח בכלי.

וגדולה מזו מצינו בחי' הריטב"א בע"ז דע"א: שפירש במש"א שם דמכי מטא לאוירא דמנא קניי', ז"ל, דכיון דאויר שסופו לנוח כמונח דמי, ואילו נח חשיבא הגבהה, ומעכשיו הוא מיישר הכלי יפה בענין שיבא היין לאוירא ולא ישפך לחוץ, הא חשיב לן מעשה בו מדין הגבהה, עכ"ל.

ועי' עוד בל' הרשב"א ב"ב דע"ו: דמבו' דאויר שסופו לנוח הוי כמונח בקרקע.

ולד' התומים והנתיה"מ בסימן קס"ז דאויר שאין סופו לנוח בקרקע אינו קונה, אף שסופו לישאר באויר החצר, הרי בע"כ דהא דאויר שסופו לנוח בקרקע קונה הוא משום דהוי כמונח בקרקע, שהרי האויר עצמו אינו מקום הראוי לקנות.

ובעיקר דבריהם יל"ע דמנא להו הך מילתא, הרי הא דאין אויר שאין סופו לנוח קונה, אי"ז דין מסוים באויר, שהרי אף במתגלגל ע"ג קרקע, דנו בגמ' שלא יקנה משום דאין סופו לנוח, ושמא כונתם, דאחר דמתגלגל כמונח דמי, הא דשאני אויר שאינו קונה, הוא משום דהאויר אינו מקום הראוי לקנות, ולפ"ז ודאי דתוך ג' דהוי כמונח על הקרקע יקנה אף שאין סופו לנוח, וזה דלא כמבו' במ"מ ובשו"ע אהע"ז סימן קל"ט.

וע"כ י"ל דהך מילתא דהאויר עצמו אינו קונה קים להו הכי מסברא, וגם למ"ד דאויר שאין סופו לנוח קונה, הוא רק משום דגם בכה"ג ס"ל דחשיב כמונח בקרקע, דכיון שהוא אויר הקרקע, חשיב כמונח בקרקע, ובזה הוא דאמרינן דאויר שאין סופו לנוח לאו כמונח דמי דלא חשיב כמונח בקרקע, וגם במתגלגל הי' לנו לומר דאינו כמונח משום דאין סופו לנוח בקרקע, ואך דמתגלגל כמונח דמי, וזה חידוש, דכיון דבעינן שיהא כמונח בקרקע, הרי לכאו' י"ל דרק בזה הוא דאמרינן דאם אין סופו לנוח א"א לחשבו כמונח בקרקע, אך במתגלגל שהוא ע"ג קרקע, שפיר חשיב כמונח בקרקע אף כשאין סופו לנוח, ואי נימא דזה גופא הא דמשני דמתגלגל כמונח דמי, יהא הדין דאף מתגלגל באויר תוך ג' קונה, וכנ"ל.

1. אך בספה"י לר"ת סימן קכ"ט נ' שנקט דבעינן שיהיו משועבדות, ופירש דזהו הטעם דבב' קופות אינה מגורשת, ז"ל, דמחיצות לא משתעבדי לו לפנימית כמו גבי חצר, עכ"ל. [↑](#footnote-ref-2)