שיעורי תערובת נא סופי
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / יורה דעה / תערובת / קמא

שיעורי תערובת – נא

**ממו"ר הגאון רבי צבי ובר שליט"א**

יו"ד סי' קו, א - ב

**אמאי הוצרך הרמ"א לומר שאפשר לסוחטו אסור**

**כתב** השו"ע [ס"א] **אבל חתיכה עצמה אסורה לפי שאיסור שבה אינו נפלט ממנה לגמרי הגה: וכן עיקר ודלא כמו שכתב לעיל סימן צ"ב דאף אותה חתיכה מותרת.** והדבר צריך ביאור, למה הוצרך הרמ"א לכתוב שהעיקר כהשו"ע שאפש"ל אסור, והא כיון שדעת הרמ"א דאמרינן חנ"נ בשאר איסורים, א"כ ודאי החתיכה עצמה אסורה. ובפמ"ג (ש"ד סק"ב) כתב ליישב, דפעמים לא שייך לומר חנ"נ אף לדידן ואז יהיה נפק"מ בזה שאוסרים את החתיכה, וכגון בדבר שיש לו מתירים שאוסר אפילו ביותר מששים, אמנם זה דוקא במינו אבל באינו מינו אינו אוסר יותר מששים, ולכך אם נבלע בחתיכה שהיא מינו דבר שיל"מ, ואח"כ נתבשל עם אינו מינו, דאז לא שייך לאסור משום חנ"נ את שאר החתיכות, בזה הוצרך הרמ"א לומר שאותה חתיכה נשארת באיסורה, ולא אמרינן שנסחט ממנה הטעם. וכמו"כ כתב לעניין מלח איסור שאוסר עד אלף, דהוא דבר דעביד לטעמא, וע"כ אוסר החתיכה שנבלע בה אף שיש בה ששים כנגד המלח, ואם נפלה אח"כ לחתיכות אחרות אינם נאסרות, אבל אותה חתיכה נשארת באיסורה.

**והיד** יהודה (סק"ב) כתב דיש נפק"מ פשוטה בחתיכה שמקצתה ברוטב, דמבואר בסי' צב (ס"ד) ברמ"א דחתיכה שמקצתה ברוטב אינה אוסרת שאר החתיכות, דלעניין שאר החתיכות סומכים על שיטת ר"י דחשיב כבישול ומתפשט הטעם בכל הקדרה, אבל לעניין החתיכה עצמה כתב לאסרה, דחשש לשיטת רש"י שאין הטעם מתפשט לכל החתיכות, ודין זה נכון דוקא אי נימא אפשר לסוחטו אסור, אבל אם היה הדין שאפש"ל מותר, א"כ אף לדעת רש"י היה לנו להתיר את החתיכה עצמה ג"כ, שהרי אח"כ מתפשט הטעם לכל הקדרה וחוזרת החתיכה להיתרה. וכמו"כ מצינו לעניין מליחה, בחתיכה שנאסרה ממליחה ונתבשלה, שבזה סומכים להקל שנאסרת רק כ"ק [כדעת הרבה ראשונים] וסגי שיהא ששים כנגד האיסור, ואף שקיי"ל להחמיר שמליחה אוסרת בכולה, בזה יש לצרף שיטת הראשונים שאין אומרים חנ"נ בשאר איסורים. ומ"מ כל זה לעניין שאר החתיכות, אבל אותה חתיכה שנמלחה אין להתיר, כיון שאף בלא דין חנ"נ אפשר לסוחטו אסור, ונמצא שבזה רוב הראשונים ס"ל להחמיר.

**חתיכת איסור אף אחר בישול נשארת אסורה וחוזרת ואוסרת**

**כתב** השו"ע [ס"ב] **חתיכה שיש בה חלב שנתבשלה בקדרה שיש בה ס' לבטל החלב, צריך ליזהר שלא יסיר שום דבר מהקדרה בעוד חתיכת האיסור בתוכה דחיישינן שמא תשאר באחרונה בשעה שאין בקדרה ס' לבטל החלב, וגם לא יוציאנה תחלה, שהחלב שבה יאסור אותה, ומה תקנתה יניחנה עד שתצטנן הקדרה.** דין זה הוא מהרשב"א, וכתב הטור דזהו לפי סברתו דס"ל שאם חתיכה בלועה מאיסור אין הגעלה באוכלים ואסור, אבל אם נאמר שלאחר שנתבשלה החתיכה חוזרת היא להיתרה, א"כ אין בזה חשש כלל [שהרי עכשיו כבר הותרה החתיכה ואינה חוזרת לאסור את התבשיל אף אם יתמעט מששים], אמנם אח"כ כתב שאף לפי דבריו דיש הגעלה באוכלין, כ"ז דוקא בחתיכה שבלעה איסור, אבל חתיכת האיסור עצמה ודאי אינה חוזרת להיתרה, וא"כ אם יתמעט התבשיל ולא יהיה בו ששים, יחזור התבשיל ויאסר. ובבית יוסף כתב שדין זה הוא פשוט ואין בו חידוש.

**מיהו** הרא"ה בבדק הבית (ב"ד ש"א טו:) כבר כתב כן על הרשב"א שדין זה אפילו תינוקות של בית רבן יודעין, וכתב עליו המשמרת הבית דרבן של כל ישראל רש"י סבר שאין הדין כן, אלא אף חתיכת איסור עצמה כיון שפלטה טעמה אינה אוסרת יותר, ובזה פירש רש"י מה שאמרו (חולין צז:) שמשערין במאי דבלעה קדרה [והסברא בזה, דאף שרואים שחתיכת האיסור באותה גודל כמו שהיתה בתחילה, אין זה ראיה שנשאר בה איסור, אלא אומרים שהטעם שהיה בה יצא ונכנס היתר במקומו, וכמו שמבואר סברא זו במרדכי (מובא בב"ח סו"ס צט)].

**ראיה דאין איסור דבוק לדעת המחבר**

**והנה** השו"ע כתב שימתין עד שיצטנן, דאי אפשר ליקח המרק דאם יהיה פחות מששים יאסר הכל, וגם אי אפשר להוציא את החתיכה שיש בה חלב, דאז תיאסר החתיכה מהחלב שדבוק בה. ומוכח מזה דדעת השו"ע דלא אמרינן איסור דבוק, דאם היה סובר דאמרינן איסור דבוק, א"כ אף אם יניחנה עד שיצטנן, מ"מ אותה חתיכה שדבוק בה חחלב היתה נשארת באיסורה.

**מערה הכל בבת אחת**

**וביד** אברהם כתב דמשמע דאפילו לערות כולה בקערה אסור, דשמא לא יערה כולה בבת אחת. וכוונתו דלקמן סי' קז מבואר ברמ"א גבי מים שיש בהם ביצים ויש חשש שאחד מהם יש בו אפרוח, שאם מערה כולם בבת אחת אין חשש, כיון שבכל המים יש ששים כנגד האיסור, וא"כ ה"נ שרי לערות את החתיכה עם המרק בבת אחת דחשיב דכל הזמן יש ששים כנגד האיסור.

**קושיא מדין ניצוק**

**ובאמת** היד יהודה (שם סק"ה) כתב שדין זה צ"ע, דדעת היד יהודה שבניצוק הפליטות הולכות למטה אבל אינם עולים למעלה, וכמו שמוכח מהדין (סי' קה ס"ג) שאסור לערות שומן על נר של חֵלב ובדיעבד אין השומן נאסר, ואם היינו אומרים שהבליעות הולכות למעלה, א"כ כששופך על נר של איסור, יאסר כל השומן שלמעלה, ומוכח שאין הבליעות עולים למעלה, וא"כ קשה דיש לחשוש שהאיסור היה באמצע, ואז האיסור יתן טעם רק למטה ולא למעלה, ושמא בחלק שלמטה לא יהא ששים כנגד האיסור. ותירץ היד יהודה שצ"ל שכיון שופך בבת אחת, אחר שנשפך הכל חוזר הכל ומתערב, והוי כמו סופו להתפשט.

**אמנם** הבדי השולחן תמה על היד יהודה, דמה מועיל מה שחוזר הכל ומתערב אחר שנשפך, הא כששופך לקערה נעשה הכל כלי שני, וכבר אינו חוזר ומתפשט בכלי שני. ועל כן כתב כדעת הכנפי יונה (סי' קה ס"ג), שבניצוק אומרים שהבליעות גם עולות למעלה וגם יורדות, ולכך בשפיכה אחת אין חשש, שהכל מצטרף לששים. אמנם אי אפשר לומר כן, שהרי הכנפי יונה פליג על הרמ"א כמו שמוכח מדין נר דולק ודעת הרמ"א שאין הבליעות עולות למעלה.

**מיהו** נראה דיש לומר שבזמן השפיכה הוי הכל כדין ניצוק, ואף במה שבתוך הקדרה, ויש לומר שבזמן שהוא ניצוק אינו פולט טעם, ולכך אינו נאסר כל זמן שהוא בשפיכה אחת כי בזמן השפיכה אינו פולט טעם.

**ונפק"מ** גדולה יש בזה, דדעת הכנפי יונה שגם בניצוק הטעם עולה למעלה ומתפשט הטעם בהכל, ולדבריו אם שופך מים לכלי של בשר נבלע טעם בשר גם בכלי העליון, וכמו"כ אם שופך מבקבוק שמן לתוך כלי בשרי, נעשה כל השמן שבבקבוק בשרי, מיהו כבר נתבאר שמהרמ"א מוכח דלא ס"ל כהכנפי יונה.

**וכבר** מצינו נידון זה גם בסי' צב ברמ"א (ס"ו), דכתב שאם נפלטה טיפת חלב על הקדרה מבחוץ כנגד הרוטב, יערה מיד התבשיל ממנו בצד אחר שלא כנגד הטיפה. והיד יהודה שם (ס"ק לט) הקשה, דאם הטיפה נפלה בתחתית הקדרה, הרי כשיבא לשפוך מה שבקדרה בעוד התבשיל רותח הרי בזמן שיתמעט התבשיל ולא יהא ששים כנגד הטיפה יאסר הכל, ובביאור דברי הרמ"א כתב לעיין במה שכתב בסי' קז, והיינו כמו שנתבאר שאף שבזמן השפיכה יתמעט ולא יהא ששים מ"מ אח"כ חוזר ומתערב. אכן לפי מה שביארנו שבזמן השפיכה אינו פולט טעם, א"כ אין קושיא במה שכתב הרמ"א שם שישפוך התבשיל, שהרי בזמן ששופך לא יאסר [אבל מהצד של הטיפה לא ישפוך כיון שהאיסור נבלע בתבשיל רק שנשאר כל הזמן ששים כנגד האיסור, ולכן ישפוך מהצד שכנגד הטיפה דאין מבטלים איסור לכתחילה].

**וכתב** הרמ"א **ולפי מה שקיי"ל חנ"נ מסיר החתיכה האסורה משם והשאר מותר.** והיינו שלהרמ"א החתיכה כבר נאסרה משום איסור דבוק, ולכך יכול להסיר את החתיכה. וכתב הפר"ח (סק"ז) שהרמ"א ס"ל שאדרבה עדיף להסיר את החתיכה ולא להמתין עד שיצטנן, כיון שיש בזה איסור קצת להמתין עד שיצטנן, שהרי כל זמן שהחתיכה בקדרה פולטת היא טעם, ויש בזה משום אין מבטלים איסור לכתחילה [אבל אין זה איסור גמור, כיון שאינו עושה בידים, ולכך לדעת המחבר שכל זמן שאינו מוציא את החתיכה, החתיכה עצמה אינה אסורה, אומרים לו להמתין עד שיצטנן כדי שלא תיאסר החתיכה, ואין מצריכים אותו להוציא משום אין מבטלים איסור לכתחילה]. והיד יהודה (סק"ח) כתב שלא מצא מקור לזה שיש איסור לבטל אם אינו עושה מעשה, מיהו באמת הוא להדיא בדברי הרמ"א סי' צב (שם) שיערה 'מיד', וכתב שם הש"ך בשם או"ה שהוא מחשש שמא יפעפע יותר, וע"כ הוא משום אין מבטלים איסור לכתחילה, דאל"כ מאי איכפ"ל שיוצא לחוץ כיון שיש שם ששים כנגד האיסור.

**הלבוש** (ס"ב) כתב שימתין עד שיצטנן אף לדעת הרמ"א, כיון שאם יסיר את האיסור בכף תיאסר הכף [ולפי מה שנתבאר מהפר"ח, ביאור הדברים שכיון שאם יאסר לו דבר אינו מחוייב להוציא מחמת אין מבטלים איסור לכתחילה, כמו שלהשו"ע אינו מוציא שלא תיאסר החתיכה]. והיד יהודה (סק"ח) כתב שאף כשיצטנן לא יוציא בכף, כיון שאין הדרך להדיח וא"כ אסור אף בצונן וע"כ יוציא בקיסם [או בזה"ז יוציא בחד פעמי, מיהו כ"ז שהוא חם לא יוציא, דיש לחשוש שיגע בחתיכה אחרת].

**● השיעור נמסר בביהכ"נ "בית תפילה" נוה יעקב ירושלים ● ניתן לשמוע בקול הלשון טל: [PHONE_REMOVED] קוד 1-3-2-2-1 ובשידור חי מוצש"ק בשעה 10:00 ●**

**● נכתב ע"י א. ה. והיה לעיני מו"ר שליט"א ●**