88 ס_ס בתערובת - אם הוי חד דינא עם דין ס_ס בעלמא
קטגוריות: ש_ס / מא חולין / חולין - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / תערובת תשע_ד

אור ליום ב' כ"ז אלול תשע"ד

**א**

א] זבחים דע"ד., אמר רב טבעת של ע"ז שנתערבה בק' טבעות וכו' אם פירשו ארבעים כולן למקום אחד אין אוסרות וכו', כי אמריתה קמי' דשמואל א"ל הנח לע"ז שספיקה וספק ספיקה אסורה עד סוף העולם, מיתיבי ספק ע"ז אסורה וספק ספיקה מותרת, כיצד כוס של ע"ז שנפל לאוצר מלא כוסות כולן אסורין, פירש אחד מהן לריבוא ומריבוא לריבוא מותרין, תנאי היא דתניא ר' יהודה אומר רימוני באדן אוסרין בכל שהוא כיצד נפל אחד מהן לתוך ריבוא ומריבוא לריבוא אסורין, ר"ש בן יהודה אומר משום ר"ש לריבוא אסורין ומריבוא לג' ומג' למקום אחר מותר, שמואל דאמר כמאן וכו' ושמואל ס"ל כר' יהודה בחדא ופליג עלי' בחדא.

ב] והנה בביאור הפלוגתא בזה אם מהני ספק ספיקא בע"ז ואם מהני ספק ספיקא בשאר איסורים, נחלקו רבוותא, דהנה בחי' הרמב"ן בע"ז דמ"א: כתב, ז"ל, והראב"ד ז"ל מפרש דטעמי' דשמואל דשרי במוצא שברי ע"ז משום דתרי ספיקי נינהו דאיכא דפלחי לשברים ואיכא דלא פלחי, הלכך בהאי גברא איכא למימר דפלח ואיכא למימר דלא פלח ואת"ל פלח אימר איהו תברא וכו', אין פי' זה נכון וכו', ועוד דהא ס"ל לשמואל בפרק כל הזבחים שנתערבו הנח לע"ז דספק ספיקא אסור, עכ"ל, ומבו' בד' הרמב"ן, דכ"ה אסר שמואל בע"ז בספק ספיקא דתערובת, ה"נ אסר בספק ספיקא בגופו.

וכ"ה מבו' בד' הרשב"א בתשו' ח"ג סימן שס"ט, ז"ל, וכן בדין שכל איסורי תורה ספק ספיקא מותר, חוץ מאיסורי ע"ז למאן דאית ליה הכי התם בר"פ התערובות, עכ"ל, ולהלן שם כתב, ז"ל, הא פשיטא דכל שאתה מוצא ספק ספיקא אפי' באיסורי תורה להקל, חוץ מאיסורי ע"ז למאן דאמר הכי בפ' התערובות, עכ"ל, - וכ"ה בחי' הריטב"א בב"ב דנ"ה:, ז"ל, מפירוש ר"ש נראה דבין וכו' בתרי ספיקי טהור, דכל איסורין שבתורה בספק ספיקא לקולא חוץ מעבודה זרה וכדאיתא בפ"ק דכתובות ובפ' התערובת, עכ"ל, וכ"ה בדבריו שם דקכ"ז., ז"ל, וקיי"ל דכל תרי ספיקי אפי' בדאורייתא לקולא חוץ מע"ז כדאיתא בזבחים בפ' כל התערובות, עכ"ל, וכ"ה בשו"ת הרשב"ש סימן תרל"ג (א), - ומבו' בדבריהם, דלשמואל דאסר ספק ספיקא בע"ז, ובד' הריטב"א מבו' דס"ל דקי"ל כוותי', אי"ז דין מסוים בספק ספיקא דתערובת, אלא היינו אף בספק ספיקא בגופו.[[1]](#footnote-2)

והנה לפי דבריהם נראה, דה"נ הא דאסר ר' יהודה ספק ספיקא אף בשאר איסורין, הוא אף בספק ספיקא דגופו, והוא מוכח כן בתרתי, חדא דאי נימא דר' יהודה לא אסר אלא בספק ספיקא דתערובת, מנא להו דשמואל אסר בע"ז אף בספק ספיקא בגופו, ועוד, שהרי בגמ' אמרינן דשמואל ס"ל כר' יהודה בחדא, ומהא דאסר שמואל בע"ז אף בספק ספיקא בגופו, יש ללמוד דה"נ הא דאסר ר' יהודה בספק ספיקא בשאר איסורין הוא אף בספק ספיקא בגופו, ופליג ר' יהודה על עיקר התירא דספק ספיקא.

ומצאתי הדברים מפורשים כן בתשו' תשב"ץ ח"ג סימן ל"ב, ז"ל, נראה שהיא מותרת דדבר ידוע וכו' וא"כ הרי יש כאן ספק ספיקא דאפי' באיסורא דאורייתא חוץ מאיסור ע"ז אזלינן בי' לקולא כמ"ש בפ' בתולה ובזבחים בפ' התערובות וכו', ולא אשכחן תנא דס"ל ספק ספיקא אסור אלא ר' יהודה בפ' התערובות ולא קי"ל כותי' וכו', וכאן יש ספק ספיקא שמא כשהוציאוה הבהמה ל"ה בה זה המראה ואת"ל שהי' בה זה המראה שמא אם נפחנו אותה חזרה למראה כשר, עכ"ל, ומפורש בדבריו דהא דאסר ר' יהודה בכל איסורין ואסר שמואל בע"ז, הוא אף בספק ספיקא בגופו.

ג] והנה יש ללמוד מד' כל הני קמאי דס"ל דספק ספיקא דתערובת הו"ל ספק ספיקא מעליא ככל ספק ספיקא בגופו, וע"כ מהא דאסר ר' יהודה בספק ספיקא דתערובת בשאר איסורין ומהא דאסר שמואל בספק ספיקא דתערובת בע"ז, יש ללמוד לאסור אף בספק ספיקא בגופו.

וכ"ה מבו' גם בד' הרשב"א בתוה"ב בית ד' ש"ב ובכ"ד, שהק' ע"ד ר"י דספק א' בגוף וספק א' בתערובת אסור, מהא דשרינן בספק לאו תחתיו וספק אונס, ובמשמה"ב הק' גם מההיא דשליא דמונין לה מן השני משום ספק ספיקא, והרי דס"ל דביסוד הדין ספק ספיקא דתערובת הוי ספק ספיקא מעליא, וע"כ כ"ה דאסרינן בספק טרפה שנתערבה באחרות, הי' בדין לאסור גם בספק לאו תחתיו וספק אונס, וכ"נ בד' הרא"ה בבדה"ב שם דג"כ עמד בקו' זו, (ואמנם דבד' הרא"ה י"ל דזהו עצמו מש"כ שם בפי' בתרא, וכמו שפירש היד"י, אך ב? נת' לפרש דבריו בע"א),

**ב**

ד] אמנם הנה מד' הראב"ד בע"ז שם שפירש דטעמא דשמואל דשרי במוצא שברי ע"ז הוא משום דאיכא תרי ספיקי, אף דשמואל גופי' ס"ל דבע"ז ספיקה וספק ספיקה אסור, נראה דס"ל דלא אסר שמואל אלא בספק ספיקא דתערובת, אך בספק ספיקא בגופו מודה שמואל דשרי, ולפ"ז ה"נ הא דאסר ר' יהודה ספק ספיקא בשאר איסורין, הוא רק בספק ספיקא דתערובת.[[2]](#footnote-3)

ומצאנו הדברים מפורשים כן בתשו' הרא"ש כלל ב' סימן א' כתב, ז"ל, ומה שכתבו בשם רבינו דדשיל"מ אפי' ספק ספיקא אסור, היינו דוקא ע"י תערובת, כההיא דפ"ק דביצה ביצה שנולדה בשבת וכו' וספיקה אסורה נתערבה באלף כולן אסורות, ומפרש טעמא וכו' ודשיל"מ אפי' באלף לא בטיל, וכה"ג קרי ספק ספיקא בפ' התערובות דקאמר התם רמוני באדן אסורין בכ"ש, פירש אחד מהם לרבוא ומרבוא לרבוא כולן אסורות, ובדשיל"מ החמירו חכמים ז"ל, דלא בטיל ע"י תערובת אפי' באלף ובספק ספיקא דמאי נפ"מ להתירה בביטול בלא"ה יש לו היתר, אבל ספק ספיקא כי האי שעל התבואה אני אומר שהוא ישן, ואפילו את"ל שהוא חדש שמא השריש קודם העומר ואין כאן איסור חדש כלל, כה"ג לא אסרינן ספק ספיקא, ואפי' לר' יהודה דאסר בכל איסורין ספק ספיקא ושמואל דאסר בע"ז ספק ספיקא, לא אשכחן דאסרי אלא ע"י תערובת היכא דאתחזק איסורא ונתערבו אחרים באחרים, אבל בחדש דלא אתחזקת איסורא מספק ספיקא שרינן בשאר השנים, עכ"ל.

ה] ואמנם הנה בביאור ד' הרא"ש נחלקו האחרונים, דהפמ"ג בשפ"ד סימן ק"י סקנ"ו הק' על מש"כ הרא"ש דהא דבספק ספיקא דתערובת לא שרינן בדשיל"מ הוא משום דמאי נפ"מ להתירה ע"י ביטול, והק' הפמ"ג דספק ספיקא ע"י תערובת לאו מתורת ביטול, אלא ספק ספיקא גמור הוא שמא לא נפל האיסור מתערובת הא' ושמא בתערובת הב' לא זו שנפל מא', ומ"ש מספק ספיקא דמעשה, וכתב לישב ז"ל, ועיינתי שם בתשו' הרא"ש וכו' והכוונה ע"י תערובת כיון דאיתחזק איסורא (דהיינו ספק נולד בי"ט) לא מקילין להתיר ע"י תערובת לומר שמא אין זאת, אבל היכא שב' הספיקות מגוף המעשה אם הי' כלל איסור מקילין, עכ"ל.

ומבו' בדבריו דלעולם גם בספק ספיקא דתערובת יש להתיר מדינא דספק ספיקא דעלמא, ואך דמ"מ כיון דאתחזק איסורא, החמירו חכמים בספק ספיקא זה ואסרוהו.

אך בס' יד יהודה סימן ק"י סקנ"ד פירש בד' הרא"ש, דלעולם בספק ספיקא דתערובת לא מצינו כלל להתיר מדינא דספק ספיקא דעלמא, דכיון דודאי א' מהן אסור דאין עליו אלא ספק א' יש לאסור את כולן משום דמאי חזית, והא דשרינן בספק ספיקא, היינו דבכה"ג הקילו חכמים שיתבטל האיסור, וע"כ בדשיל"מ דהא דל"מ ביטול הוא משום דעד שתאכלנו באיסור תאכלנו בהיתר, ע"כ אף בדאיכא ספק ספיקא ל"מ הביטול, וזהו גם טעמא דר"י דאסר בספק ספיקא אף בשאר איסורין ושמואל דאסר בספק ספיקא בע"ז, דס"ל דאינם בטלים אף בכה"ג, ומדין ספק ספיקא דעלמא א"א להתיר, וכנ"ל, אך בספק ספיקא גמור, מודו כו"ע דשרי, וה"ה מותר אף בדשיל"מ, עכ"ד.[[3]](#footnote-4)

ו] והנה אמנם מד' הרא"ש בפ' גיד הנשה סימן ל"ז מ' להדיא דההיתר הכא הוי מדין ספק ספיקא, וע"כ הוא דאסור לאכלם כולם בב"א כיון דההיתר הוא משום ספיקא, ואינו במשמע דבריו דהיינו רק דכל דאיכא ספק ספיקא מהני הביטול, ודע"כ אסור לאכלם כולם בב"א משום דלגבי גוונא דליכא ספק ספיקא ל"מ הביטול.

ובאמת דכן מ' טפי מד' תשו' הרא"ש, דהגם דממש"כ בתחילה דבדשיל"מ אסרינן אפי' באלף ובספק ספיקא "דמאי נפ"מ להתירה בביטול" וכו', מ' טפי דעיקר ההיתר בספק ספיקא הוא משום ביטול, וכמש"כ היד יהודה, אך ממה שסיים דאפי' ר' יהודה ושמואל לא אסרי אלא ע"י תערובת דאתחזק איסורא ומשא"כ בחדש דלא אתחזק איסורא, נראה להדיא דלעולם הוי זה חד דינא דספק ספיקא, ואך דהחמירו חכמים היכא דאתחזק איסורא, וכמש"כ הפמ"ג.

**ג**

ז] והנה התוס' לעיל דע"ב: כתבו, ז"ל, ועוד אומר ר"ת וכו' דאפי' ר' יהודה דאסר לקמן ספק ספיקא היינו דוקא ברימוני בדן, כדקתני בברייתא רבי יהודה אומר רימוני בדן כו' משמע דוקא רימוני את שדרכו ועדיף דהוי אחד מו' דברים בהנהו אסר ר' יהודה ספק ספיקא וכו', עכ"ל, והובאו ד' ר"ת אלו גם בפי' הר"ש פ"ג דערלה מ"ו, והתוס' והר"ש שם נחלקו ע"ז, וכתבו דהא דנקט רימוני בדן הוא לרבותא דר"ש דאף ברמוני בדן שרי ספק ספיקא.

והנה לדעת ר"ת דכל הא דאסר ר' יהודה בספק ספיקא, הוא רק ברימוני בדן, הרי מבו' להדיא דלא פליג ר' יהודה על עיקר התירא דספק ספיקא, דא"כ מ"ט שרי בספק ספיקא בשאר דברים שאינם בטלים, ואך דברמוני בדן דאינם בטלין כלל, אף ל"מ בהו ספק ספיקא, - וגם בד' התוס' והר"ש שנחלקו ע"ד ר"ת, נראה ג"כ דלא פליגי ביסוד הדברים, שהרי מבו' בדבריהם דמודו דיש מקום לחלק בדין ספק ספיקא בין רימוני בדן לשאר דברים החשובין, וזהו שכתבו דנקט רימוני בדן לרבותא דר"ש, והרי דהנידון אם מהני הכא ספק ספיקא, הוא נידון מסוים בספק ספיקא דתערובת, ובזה שפיר יש לחלק בין רימוני בדן לשאר דברים החשובין.

והנה ד"ז מתישב טפי לפ"ד היד יהודה, דבאמת אין ההיתר הכא כלל מדינא דספק ספיקא דעלמא, אלא היינו דבמקום ספק ספיקא מהני הביטול, וע"כ שפיר יש לחלק בין רמוני בדן דחשיבי טפי ול"מ בהו הביטול אף בגונא דאיכא ספק ספיקא, לשאר דברים החשובין דמהני בהו הביטול בגונא דאיכא ספק ספיקא, אך אי נימא דלעולם הוי ההיתר הכא מדינא דספק ספיקא דעלמא, וטעמא דמאן דאסר הוא משום דאתחזק איסורא, צ"ע דמה מקום יש לחלק בזה בין רימוני בדן לשאר דברים החשובין, - וי"ל בזה, דהרי עיקר הא דחשבינן לה כאתחזק איסורא, הוא רק מכח מה שתיקנו חכמים דדברים החשובין אינם בטלין, וע"כ שפיר י"ל דברימוני בדן דחשיבי טפי והוי זה הפקעה גמורה על הביטול, חשבינן לה טפי כאתחזק איסורא, וצ"ע בזה.

ח] ועיקר הך מילתא שנת' בדעת התוס' דכל הפלוגתא אם שרינן ספק ספיקא בע"ז ובשאר איסורין היא רק בספק ספיקא דתערובת, העירוני דיש ללמוד כן גם ממש"כ התוס' בסוגיין לפרש לשנויא דגמ', דלדעת ר"א ור"ש לא שרינן בספק ספיקא אלא כשאוכל ב' ב', ודעת היש"ש בפ' גיד הנשה סימן נ"ה דהכי קי"ל, וכן מ' בד' המהר"ם מר"ב בתשו' הרשב"א ח"א סימן תש"ל והרא"ש בפ' גיד הנשה סימן ל"ז, עי' פמ"ג ?, וכ"ה בד' הש"ך בקיצור כללי ס"ס דין א', ואך דנראה בדבריו דרק התם דהדבר שנוי בפלוגתא אם יש בזה להתירא דספק ספיקא, הוא דהצריך לאכול ב' ב', ועי' בפמ"ג ?, והרי דאף דבספק ספיקא דעלמא קי"ל דשרי, מ"מ בספק ספיקא דתערובת לא שרינן אלא כשאוכל ב' ב', דגרע ספק ספיקא דתערובת מספק ספיקא דעלמא, והיינו או משום דאתחזק איסורא, או משום דחד מינייהו אסור ומאי חזית ולי"ב כלל להתירא דספק ספיקא.

ולפ"ז הרי מסתברא מילתא דאף הא דאסר ר' יהודה בספק ספיקא בשאר איסורין והא דאסר שמואל בע"ז, הוא רק בספק ספיקא דתערובת דגרע, אך בספק ספיקא מעליא מודו דשרי, וז"ב.

**ד**

ט] והנה ביד יהודה שם סקנ"ו כתב לפרש עפי"ז גם לדינא דספק א' בגוף וספק א' בתערובת, וכתב לפרש כן בד' סה"ת בסימן ע"ו והסמ"ג לאוין קמ"א, עיי"ש בכל דבריו.

אמנם כמדומה דבד' הסה"ת והסמ"ג אין הדברים מתישבים היטב, דהנה ז"ל סה"ת שם, ועוד כשהחכם בא להורות ולהתיר מטעם ספק ספיקא, שכך הלכה כדאמר שמואל פרק התערובות ספק ספיקא מותר ולא כשאר איסורין, וכן בפ"ק דכתובות האומר פ"פ מצאתי נאמן לאוסרה עליו ופריך ס"ס הוא כו' לא צריכא לאשת כהן, וכן פרק ארבעה אבות וכו' פי' דאם מקצת שליא בלא ולד אמאי אסורה באכילה ה"ל ספק ספיקא, וכן רבות בתלמוד, ועתה יזהר החכם שלא יתיר כשספק הראשון אסור דאורייתא והוא ברי' או אף דבר שבמנין או חהר"ל ונתערב באחרים הכל אסור ואפי' באלף לא בטיל כמו אילו נתערב ודאי של איסור וכו', עכ"ל.

ומבו' להדיא בד' סה"ת דדינא דספק ספיקא בתערובת ודינא דספק ספיקא בעלמא חד דינא הוא, שהרי דבריו הכא קיימי על ספק ספיקא דתערובת, ובזה הוא שכתב דכל דהספק הראשון אסור מה"ת לא שרינן לה, וע"ז כתב דכן הלכה והביא לזה מהא דאמר שמואל הכא דספק ספיקא מותר, ומהא דאמרינן בפ"ק דכתובות ובפ' ארבעה אבות דספק ספיקא מותר, והרי הא דאמרינן בכתובות ובב"ק דספק ספיקא מותר, הוא בב' ספיקות בגופו, ומד' הסה"ת דמדמי להו, מבו' להדיא דהכל חד דינא הוא.

וכן מ' גם ממש"כ הסה"ת שם בסו"ד, ז"ל, אבל אי האסורין בודאי נתערבו מתחלה בשנים דהשתא מותרין מה"ת מטעם רוב אבל מדרבנן אסורין משום דהוי דבר שבמנין, אם נפל אחד מאותו התערובת ברוב הכל מותר מטעם ספק ספיקא כמו מריבוא לריבוא, או ספק ספיקא שהכל בגוף הדבר בלא התערובות נמי מותר, עכ"ל, ומ' להדיא דחד דינא נינהו, ואך דדינא דספק א' בגוף לא שייך אלא בספק ספיקא דתערובת, ועמש"נ לפרש בזה ב?.

וכ"ה מבו' גם בד' הסמ"ג שם, ז"ל, ואומר רבינו יעקב דנתערבה עומד על ודאי ביצה טריפה שבתחילת הברייתא, דאילו אספיקה למה כולן אסורות והלא ספק ספיקא הוא ואמר שמואל בפרק התערובת ספק ספיקא אסור בע"ז ולא בשאר איסורין, ואף בע"ז אין הלכה כמותו אלא כרב באיסורי ורב שרי, וכן בפ"ק דכתובות וכו' ומקשה וכו' והלא ספק ספיקא הוא וכו', עכ"ל, ומבו' בדבריו ג"כ דמייתי על דינא דספק ספיקא דתערובת, להא דשרינן בפ"ק דכתובות בספק ספיקא דב' הספיקות בגופו, והרי דחד דינא נינהו.

ובדעת היד יהודה צ"ל, דודאי דעיקר דינא דספק ספיקא דתערובת הוא דומיא דספק ספיקא דעלמא, ואך דמדרבנן אין להתיר בספק ספיקא זה משום דמאי חזית וכו', ולזה הוא דמהני דין הביטול, דכל דאיכא ספק ספיקא על כל א', ואך שבאנו לאסור משום דמאי חזית, מהני בזה הביטול, וזהו שדימו הסה"ת והסמ"ג דינא דספק ספיקא דתערובת לדינא דספק ספיקא בגופו.

ובאמת דבד' הסה"ת והסמ"ג משמע גם שלא כד' הרא"ש דכל הא דאסר ר' יהודה בספק ספיקא בשאר איסורין ואסר שמואל בע"ז, הוא רק בספק ספיקא דתערובת דאתחזק איסורא, שהרי דבריהם קיימי על תערובת דאתחזק איסורא, וממה שהביאו להא דשרינן בספק ספיקא בכתובות וב"ק, מ' דאין לחלק בדין ספק ספיקא בין היכא דלא אתחזק איסורא להיכא דאתחזק איסורא, וצ"ע בזה.

?לכאו' לדעת הסוברים דבעינן דבתערובת השני' יהא ג"כ רוב, ה"ז מוכיח דאי"ז מדינא דספק ספיקא דעלמא, אלא הוא מדין ביטול וכד' היד יהודה, וע"כ בעינן שיהא רוב בתערובת השני', דכיון דאיכא רוב ה"ז מועיל לבטל, אך הרוב דהתערובת הראשונה ל"מ מידי, כיון דבתערובת השני' איכא ספק איסור, ול"ה זה ספק ספיקא, וצ"ע רב בזה.

וצ"ל דמטעם אחר ספיקא דחד בחד אינו ספק כלל, כיון דודאי א' מהן אסור, וליכא ע"ז לקולא דספיקא, ורק ברוב הוא דיש בזה לקולא דספיקא, ואולי הוא משום דכל דליכא רוב ה"ה כעומד בעינו, ורק בדאיכא רוב חשבינן לה כאינו עומד בעינו, ולפ"ז י"ל דרק בב' תערובות הוא דבעינן שיהא רוב, דאל"כ הו"ל כתערובת א', דליכא אלא חד ספיקא אם זה החתיכה האסורה, אך בספק א' בגוף וספק א' בתערובת, הרי דלדעת ר"ת שפיר יש להתיר אף בחד בחד, וכד' התרוה"ד, ודו"ק, ובזה ניחא הא דקשיא ע"ד התרוה"ד מהגמ' דאמרינן להדיא דבעינן דבתערובת השני' יהא רוב, לגיר' דילן,\ - אך לפ"ז יהא הדין דאם נפל א' לים ונשתיירו ב', ה"ז אסור, ובלא"ה הי' מקום לאסור משום דעכשיו ליכא רוב בתערובת, ודו"ק.

ועי' פמ"ג בכללי ס"ס אות א' שהוכיח מד' התרוה"ד דלדעת ר"ת מותר אף בשנתערבה חד בחד, והפמ"ג עצמו מתחילה נקט לא כן, ועי' גם בקושייתו ע"ד השו"ע בס"ט דמאי קמ"ל, דמבו' דפשיט"ל כן, אך לפ"מ שהוכיח מד' התרוה"ד ניחא, ועיי"ש בהגה' מה שהביא ד' כמה רבוותא בזה

1. וכ"ה מבו' בד' הגרע"א בחולין די"ג:, ועיי"ש שכתב לדון לפ"ז דכ"ה דלדעת שמואל אסרינן בע"ז אף בספק ספיקא, ה"נ אסרינן בע"ז אף בספק דרבנן, דבכ"ד השוו הפוסקים התירא דספיקא דרבנן להתירא דספק ספיקא, עכ"ד. [↑](#footnote-ref-2)
2. וכ"נ טפי להראב"ד לטעמי' בכתוב שם ריש ביצה, דס"ל דלא שרינן הכא אלא בג' ספיקות, עיי"ש, ולפ"ז קרוב הדבר דאי"ז מדין ספק ספיקא דעלמא, ולפ"ז הרי דגם מדעת הרמב"ם דבדבר חשוב שנתערב לא שדינן אלא בג' ספיקות יש ללמוד דאי"ז מדינא דספק ספיקא דעלמא, וזה מתאים עם מש"נ להלן סק"ה בהערה בדעת הרמב"ם דמותר לאכול כל התערובת השני' יחד, - אך באמת אין הדבר מוכרע כלל, די"ל דטעם הא דלא סגי בב' ספיקות, הוא משום דספיקא קמא הו"ל כמחצה על מחצה, ובזה הרי מודו עוד מקמאי דכל דהתערובת הראשונה הויא חד בחד, לא שרינן להתערובת השני'.

   והנה אמנם למש"כ הרשב"א דהא דלא שרינן כשהתערובת הראשונה הויא חד בחד, הוא משום דכבר נאסרו שניהם מדאורייתא, הרי דזה ל"ש כלל בגונא דאיכא בתערובת הראשונה רוב, אף אי נימא דמדרבנן הו"ל כמחצה על מחצה, וצ"ע בבינת אדם שער הקבוע סימן ל"ה ול"ז שכתב דבע"כ דעת הרשב"א דקבוע לא חשיב כמע"מ ממש וע"כ ס"ל דסגי בב' תערובות, וצ"ע דמנלי' הא, הרי לא אסר הרשב"א כשהתערובת הראשונה היא חד בחד, רק כשהיא אסורה מדאורייתא. [↑](#footnote-ref-3)
3. וכדרך זו נראה להדיא בד' רש"י מכת"י בסוגיין, ז"ל, מרבוא לג', הואיל וספק ספיקא הוא בטל לי' ברובא וכל הג' מותרין, עכ"ל, ולהדיא בדבריו דעיקר דינא דספק ספיקא דהכא הוא, דעי"ז ה"ז בטל ברוב, - ומה"ט מבו' בל' רש"י דמותרין כל הג', ומ' להדיא דמותר לאכלן בב"א, וכ"ה להדיא בשטמ"ק כאן בדעתו, ומתפרש בזה מש"כ התוס' דבקונט' לא פירש כן, וכ"ה להדיא בדבריו בע"ב במה שדחה לפי' קמא במש"א דסבר לה כר"א, והתוס' שם דחו לדבריו מטעם זה, וכ"ה בשטמ"ק שם, - והנה אמנם האחרונים ז"ל נתחבטו הרבה בדעת רש"י בזה לפי הגיר' בפי' הנד', ועמדו גם על מש"כ התוס' דבקונט' לא פירש כן, אך אחר שזכינו לפירש"י מכת"י נתבררו הדברים.

   ועי' עוד בתשו' הרדב"ז ללשונות הרמב"ם סימן ל"ג שדקדק בד' הרמב"ם דטבעת של ע"ז וכו' מותר ליהנות מכל התערובת השני' בב"א, ופירש דהטעם בזה הוא דכל דאיכא ספק ספיקא ה"ז בטל, עיי"ש, וזה מתאים עם מש"נ לעיל סק"ד בהערה דלדעת הרמב"ם דבדבר חשוב לא שרינן אלא בג' תערובות, מסתבר טפי דאי"ז מדינא דספק ספיקא דעלמא, - וכ"ה להדיא בל' הרמב"ם בפט"ז ממאכ"א ה"י דהא דשרינן ספק ספיקא, הוא משום דהרמון בטל ברוב לענין להתיר ספק ספיקו, עיי"ש, ואך דבד' הרמב"ם אלו מבו' דל"ה הביטול בתערובת האחרונה, אלא ה"ה בטל בתערובת הראשונה לענין זה דאינו אוסר בספק ספיקו, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-4)