מראי מקומות בדברי התוס_ בדף סה ב בעזהשית 
קטגוריות: ש_ס / לא בבא קמא / שלהי ב_ק - הרב אלימלך וינברג

בס"ד

**מראי מקומות בדברי התוס' בדף ס"ה: בד"ה אלמא**

**[א]: בתוס' ס"ה: בד"ה אלמא קרן כעין שגנב,** הק' ע"ד הגמ' שם שהוכיחו מהא דחומשו עולה לו בכפילו כדרב, ואיירי במעיקרא שויא ד' ולבסוף שויא זוז וקרן וחומש כדמעיקרא והחומש זוזא וכפל כדהשתא דהיינו נמי זוזא, דילמא איירי במעיקרא שויא ד' ולבסוף שויא זוזא וקרן וחומש כדהשתא 'כדאמר תברה או שתיה משלם ד'' וכפל כדמעיקרא דלא כרב.

ובביאור קו' התוס' דנימא דקרן וחומש כדהשתא בשעת היוקר יש שני דרכים בדברי המפרשים, **במהרש"א מהדו"ב ובפני יהושע** פירשו ד' התוס' דכוונתם להקשות דנוקי לה באופן דתברה או שתיה דאז דינו לשלם ד' כדרבה דתברה או שתיה משלם ד' ואף החומש כדהשתא, וכ"כ בפירוש פנים מאירות ע"ד התוס'.

אך **בשיטמ"ק בשם הר"א מגרמישא בשם מהרא"ל** פירש דלא איירי הכא בטבחו אלא איירי כשהקרן בעין ומחזירו כמו שהוא, ומה שהביאו התוס' מהא דתברה או שתיה הוא רק להוכיח דהוקרו ברשות בעלים עיי"ש, ועי' **בחידושי הגרעק"א [**שנדפסו **בספר זכרון וזאת ליהודה**] שהוכיח כפירוש זה, דאי איירי כשתברה או שתיה ולכן משלם ד' כשעת השבירה א"כ למה ישלם חומש לפי שווי שעת השבירה, והרי הכפירה היתה על מעשה הגניבה דאז היה שוה זוז ומה שמתחייב עכשיו ד' על מעשה השבירה הוא מחייב חדש שאותו לא כפר בשבועה, ובע"כ דאיירי כשהחפץ בעין וחיובו בקרן הוא על הגניבה שכפר בה בשבועה, וציין הגרעק"א שם שעדיין יש בזה חידוש גדול לגבי חיוב החומש דאזלינן ביה בתר שווי הקרן בשעת ההשבה ולא לפי שוויו בשעה שנתחייב בחומש בשעת הכפירה בשבועה עיי"ש, ועי' **בחידושי רבי נחום פ' מרובה אות מ"ו** שביאר דגדר חיוב תשלומי חומש הוא 'חומש מתשלומי הקרן' וכל שהתשלומין בקרו הם ד' כשעת היוקר אף החומש דינו להיות חומש משווי הקרן בשעת היוקר.

ויש להק' על פירוש זה, דלכאו' דבר זה שאם הקרן בעין מחזירו כמו שהוא ביוקר אינו צריך להלמד מהא דקאמר רבה דתברה או שתיה משלם ד', אלא זה מצד עיקר חיוב ההשבה דכל שלא נשתנית הגזילה משיבה כמו שהיא בין הוקרה ובין הוזלה, [ואמנם יעוי' **ברמב"ן ב"מ דף מ"ג. בד"ה הא דאמרינן איתבר ממילא** לכאו' מבואר שם בדבריו דדבר זה דהיוקרא שייך לבעלים נלמד מדברי רבה עיישה"ט ודו"ק],  **ובחידושי רבי נחום שם** מפרש לפי דרכו, דההוכחה מתברה או שתיה הוא דכאשר הוקר הפקדון חל 'חיוב ההשבה' גם על היוקרא, וחייב להחזיר לבעלים גם את היוקרא לא ראק משום שהחפץ שלהם ודידהו אייקר אלא החיוב של 'והשיב' חל גם על היוקרא ולכן אף החומש דינו להיות חומש אף מהיוקרא, דאילו היה חייב להחזיר היוקרא רק מצד שהוא ממונו של הבעלים ולא מצד חיוב השבה לא היה היוקרא בכלל ה'קרן' שמתחייב על הגזילה לדון עליו דין 'חומש' ורק משום שאף היוקרא בכלל 'חיוב ההשבה' שחל על הגזילה אף החומש שדינו להיות חומש מתשלומי הקרן דינו אף על היוקרא, וביאר לפי דרכו דחיובא דתברה או שתיה אינו מדין מזיק אלא מתורת 'המשך הגזילה' הראשונה ולכן רק מה שנכלל בחיוב ההשבה על הגזילה הראשונה איתא בחיובא דתברה או שתיה עיי"ש.

ועי' **בס' זכר יצחק [מהגרי"י מפונביז'] סימן ס"ב בד"ה ובזה יתבארו לנו דברי התוס'** שמפרש ד' התוס' דאיירי כשהכפירה והשבועה עליה היתה בשעת היוקר, והגדר שמתחייב על הכפירה בשבועה הוא משום שהשבועה על הכפירה נחשב 'מעשה גניבה חדש', וזהו שהביאו התוס' מהא דתברה או שתיה לומר דעל מעשה גניבה חדש שנעשה בשעת היוקר מתחייב כשעת היוקר, וגדר החיוב דתברה או שתיה אינו מדין מזיק אלא מדין גזלן, ואף הכפירה בשבועה הוא בגדר מעשה גזילה חדש שאם עשאו בשעת היוקר מתחייב עליו כשויו בשעת היוקר עיי"ש.

ועי' עוד **בחידושי רבי נחום שם אות מ"ז** מה שהוסיף לבאר בביאור קו' התוס'.

**[ב]: בתוס' שם** תירצו 'דליכא למימר הכי דמהי"ת יהא דקרן יהא כשעת העמב"ד וכפל ודו"ה יהיה כעין שגנב, דאין לנו לחלק בין כפל ודו"ה אם לא מכח הפסוק' עיי"ש, והנה לפירוש האחרונים שפירשו ד' התוס' באופן דתברה או שתיה מפורש בדבריהם דמסברא ללא דינא דרב היה ההלכה לשלם כפל כשעת התברה או שתיה משום דאין לחלק בין קרן לכפל, והנה זה ניחא אם נימא דתברה או שתיה חשוב 'גנב' חדש, אבל אם חיובו רק מתורת 'מזיק' או אפילו מתורת 'גזלן' [אבל לא 'גנב'] א"כ למה יהיה חיוב הכפל כשעת השבירה, ולכאורה מוכרח מד' התוס' דחיוב תברה או שתיה או הוא מדין 'גנב', אך הדברים נסתרים מד' **התוס' בדף ס"ו. בד"ה טלאים כדמעיקרא** שכתבו לפירוש ר"ת דאם הושבחה הבהמה בשעת העמב"ד יותר מבשעת הגניבה משלם הכפל ודו"ה רק כשעת הגניבה, והתם דאיירי אף לענין תשלומי דו"ה הרי איירי בטבח או מכר וא"כ הרי מפורש דאף בתברה או שתיה אינו נחשב 'גנב' בשעת הטביחה והשבירה לשלם כפל כשעת השבירה, ועיין **בפני יהושע ע"ד התוס'** שעמד בזה וכתב לבאר דמש"כ התוס' להלן הוא דוקא לגבי 'שבח' שקונה אותו הגזלן ואף 'הקרן' אינו משלם כדהשתא, אבל ב'יוקרא' דברי ר"ת קיימים רק בלא טבח אבל בטבח או שבר משלם כפל כדהשתא מצד דינא דרבה דנעשה 'גנב' חדש בשעת הגניבה עיי"ש.

ולפירוש השיטמ"ק והגרעק"א בד' התוס' דאיירי כשהגניבה בעין, נלמד חידוש מדברי התוס', ד'מסברא' אם בשעת השבת הגניבה בעין היא באופן של יוקרא אף חיוב הכפל 'מסברא' הוא כשעת היוקרא משום 'דאין לחלק בין קרן לכפל', ולכאו' מבואר מזה בהדיא כד' **חידושי רבי נחום הנ"ל** דאף היוקרא הוא בכלל חיוב התשלומין על הגניבה ואי"ז השבה רק מצד מה שהוא ממונו של הבעלים ודו"ק.

[ג]: **ובמהרש"א ובמהר"ם** ע"ד התוס' כתבו דדבריהם נכונים רק ל**פירוש ר"י בתוס' ס"ו. ד"ה טלאים** דלרב דכפל כשעת העמב"ד הוא גם ביוקרא ושבח, אבל ל**פירוש ר"ת בתוס' שם** דאף לרב ליכא דינא דכשעת העמב"ד ביוקרא ושבח וכל דינא דכשעת העמב"ד אינו אלא בזולא אין דבריהם נכונים עיי"ש, והיינו דהמהרש"א הבין דדחו התוס' דאינו נכון לדינא לומר כן דיהיה בכה"ג הכפל כשעת הגניבה וע"ז כתב דלפירוש ר"ת הרי באמת נכון לדינא כך דהקרן כשעת יוקרא דהעמב"ד [בין אי איירי בטבח דאז חייב תשלומין כשעת הטביחה והעמב"ד ובין אי איירי כשהחפץ בעין דמחזירו עם היוקרא] והכפל כשעת הגניבה דע"ז ליכא דינא דרב.

ועיין **בפירוש מהרשש"ך ע"ד התוס'** וביתר ביאור **בפנים מאירות ע"ד התוס'** שפירשו דבריהם, דדוקא לרב דדריש 'אחייה לקרן דוקא כעין שגנב ולא כפל ודו"ה' שייך לומר כפיר"ת דאתי קרא למימר דוקא לענין מעליותא 'אחייה' לקרן כעין שגנב ולא כפל ודו"ה ולא לגריעותא שאם תשלומי הקרן גרועים לא נאמר דינא דכפל כשעת העמב"ד, אבל אם אין אנו סוברים להדרשא ד'אחייה' לא שייך לחלק בין למעליותא ובין לגריעותא, ואז שוב חוזרת הסברא דאין לחלק בין קרן לכפל ודו"ה אפילו כשהשנוי למעליותא עיי"ש באורך, ועי' עוד **בפני יהושע שם** מש"כ ליישב קו' מהרש"א לפי דרכו.