2 בענין הזק ערך - יום ג_ וירא
קטגוריות: ש_ס / לג בבא בתרא / גרמי ולא יחפור - הרב יהודה אלבוים / חבורות

**בס''ד**

**בענין היזק ערך**

א. בב''ב צג: בורר צרור מגורנו של חבירו נותן לו דמי חיטים, ומבואר בתוס' ובנמוק''י שחייב לכו''ע אף למאן דלא דאין דינא דגרמי, ולכא' רק הוריד את ערך הדבר ולא הזיק את החפץ, וכ''ה בתוס' ובנמוק''י דכעת אין יכול למוכרם ומוכח שמזיק שוויו של חפץ חייב אף שאת גוף החפץ לא הזיק, וכן הוא בשו''ת משיב דבר ח''ג סי' טז שחייב לכו''ע על הורדת ערך עי''ש

ב. ומאידך מוכח מכמה דוכתי שפטור על הורדת ערך, בב''ק דף צח. יש ג' מימרות של רבה, הראשון, זורק מטבע וכו' ושם י''ל לפי רוב הראשונים שמדובר שבר אמוראה יכול להביאו וא''כ י''ל שיש למטבע שווי בעצם – דומיא דזרק כלי מראש הגג לדעת רש''י ואכה''ל אך כאן יש לדון טובא אי ירד שוויו בעצם או לא – אך לפי מש''כ הקצוה''ח בסי' שפ''ו שבצלולים פטור אף כשא''א להביאו מוכח שאין חיוב על הורדת הערך, וכדעת הקצוה''ח נראה בראב''ד שהקשה מ''ש ממטמא ומדמע ומנסך שחייב במזיד ואם אפשר להביאו ולכן לא נחשב לניזוק מה הדמיון להנך שודאי ניזוק אך י''ל שנקט שירד ערכו ולכן הקשה וכדלהלן

ג. עוד אמר רבה דשף מטבע פטור וגם שם ודאי ירד ערכו באמת, כי אינו יוצא בהוצאה, ומכאן הוכיח הגרנ''ט שמזיק ערך פטור, וגם זה לכא' יש לדחות על פי מה שכתב המרדכי שפטור משום שאפשר לתקן, וכך גם י''ל בזורק מטבע כשבר אמוראה יכול להביאו שאף אם באמת ירד ערכו פטור מהאי טעמא, ועי' מחנ''א שהוכיח מתוס' שאין זה סיבת הפטור, וא''כ מדבריו לכא' מוכח שאין מזיק שוויות חייב

ד. עוד אמר רבה הצורם אוזן פרת חבירו פטור, ולכא' ודאי ירד השוויות דאל''כ אין על מה לשלם ומה הנידון וא''כ מוכח שמזיק שוויות פטור, אך עי' נמוק''י שכתב דלא אפחתיה מדמיה וא''כ מוכח בנמוק''י שמזיק ערך חייב, אך לכא' א''א לומר כן דא''כ מדוע חייב למאן דדן דינא דגרמי - כמו שכתב הרי''ף – וכן כנ''ל על מה הנידון ומה הקשה רבא מה ישלם אם לא נפחת ערכו, וצ''ל ששווה בעצם דכיון שבני אדם אינם קונים להקרבה אין להם באמת שום נ''מ ובכ''ז משלמים פחות כי מחפשים עילה לשלם פחות ע''י שאומרים שאינו ראוי להקרבה, ועי' מל''מ שדן שהאוכל תרומה אם לפי דמים משלם חייב כדמי חולין וצ''ב מדוע חייב יותר מערכו וי''ל כי באמת שווה לכהן כחולין דכשאין תרומה קונה חולין ורק בפועל משלמים פחות בעילה שאינו ראוי לישראל ולכן באמת שוויו כחולין, ולכן פטור בצורם אוזן כי לא ירד ערכו ורק מדינא דגרמי חייב על שהפסיד לו דמים שיכל לקבל בפועל וכך י''ל ברמב''ם פ''ז מחו''מ הי''א שהצורם חייב שהרי גרם לפחות דמיה וצ''ב מדוע רק גרם הא בידים הוא ולהנ''ל ניחא דלא ירד ערכו ורק גרם שיקנוהו בפחות – ויתכן שרק בכה''ג שלא ירד ערכו אפשר לחייב ע''ז מדינא דגרמי אך אם ירד ערכו ועל זה א''א לחייב א''כ גם על מה שאינו יכול לקבל עבורו דמים א''א לחייב כי אינו יכול לקבל עבורו כי אין לו, ועל מה שאין לו צריך לדון ודו''ק – וי''ל דאילו היה יורד ערכו היה חייב לדעת הנמוק''י לא משום שמוריד ערך חייב אלא כי חסר בבהמה שאינו שלם ולכן הוצרך הנמוק''י לומר שלא ירד ערכו

ה. ובב''ק קא. מבואר שגזלן שגזל צבע וצבע בהם קוף של הבעלים פטור, אם יש שבח סמנים ע''ג הצמר, ולכא' ודאי ירד הערך ובכ''ז פטור וצ''ב מ''ש מבורר צרור וכו' אך יעויין בתוס' שפי' דצבע בכיעור ואולי ס''ל דהוי הזק שאינו ניכר, עוד יש לחלק דהתם בגזלן איירי ואי גזלן שהזיק אין חייב מדין מזיק אלא מדין גזלן אולי אין ראייה משם, אך עי' בבה''מ שםדלא איירי שגזל את הצבע

ו. דעת הרמב''ן דאי בתר תבר מנא אזלינן תרוייהו פטורים הראשון כי לא הזיק והשני כי שבר כלי שלא שוה וצ''ב מדוע לא יתחייב קמא על שהוריד את הערך ומוכח לכא' שמזיק ערך פטור ואין לומר ששוה בעצם ובכ''ז השני פטור כי בפועל לא יכל למוכרו דא''כ גם בזרק חץ נימא דהמזיקו פטור

ז. התבאר שיש כמה ראיות שמזיק ערך פטור וקשה מבורר צרור וכו' והתבאר דיש ליישב את רוב הראיות ובאמת מזיק ערך חייב, ולכא' משום שלא חייבה תורה על הזק הערך אלא רק על הזק החפץ, ויש להוסיף דלדברי הגרשש''ק שכתב במכתב – בסוף ב''ק או בחלק הליקוטים – שלא מעורב דמים בחפץ, א''כ אין על מה לחייב ולפי''ז הראיות מב''ק צ''ח. הם ראיות שאין חיוב מזיק על הורדת ערך וכדנראה בדברי הגרנ''ט שיש יסוד שלא חייבה תורה על הורדת ערך ולא בזה עוסקת הסוגייא וע''ז רבא לא היה שואל, ויקשה כנ''ל מבורר צרור

ח. אך י''ל שאע''פ שבסוגיין מבואר שעל הזק ערך פטור אין זה משום שעל הזק ערך לא חייבים אלא רק כאן לא חייבים ואדרבא בזה עוסקת הסוגיא וכדלהלן, דהנה בשף מטבע שכתב המרדכי שפטור כי אפשר לתקנו ע''י צורף צ''ב מה הקשה רבא מחרשו הרי שם א''א לתקנו, (ובגוף דברי המרדכי צ''ב דמבואר בתוך דבריו דרק בצירוף שאינו מחסר בגוף הדבר פטור וצ''ב מה השייכות בין ב' הסברות ומדוע צריך את ב' הסברות וצ''ל – וכן נראה בחזו''א סי' י''ג – דיסוד הפטור משום שאפשר לתקנו וכך העתיק הקצוה''ח את דברי המרדכי בכמה דוכתי אלא שכמו שכתב החזו''א שתמיד כל תיקון הוא פנים חדשות ואין נחשב שאפשר לתקנו ורק כאן שגוף המתכת לא נחסר אלא שאינו יוצא בהוצאה כשאין בו טיבוע וכשיחזירו את הטיבוע שוב יצא בהוצאה וזה לא פנים חדשות דאמנם הטיבוע חדש אך לא זה מה שניזוק דאין הטיבוע שווה מאומה אלא שעי''ז המתכת שווה יותר) וצ''ל שיסוד הפטור הוא כמו שכתב תוס' על חרשו דאין בו פגם וחסרון ורק נתקלקל דהיינו שיש תנאי לחייב מזיק רק כשיש פגם וחסרון וכשאפשר לתקנו לא נחשב לפגם וחסרון כי יכול לתקנו, והקשה רבא מחרשו שאע''פ שאין פגם וחסרון חייב, וגם אם נפרש שלא כדברי במרדכי וכמו שכתבו היש''ש והמחנ''א נזק''מ סי ד' שתוס' לא פטרו מצד זה מדדמוהו לפסלתו מלכות אע''פ ששם אין יכול לתקנו (ולהנ''ל י''ל שהוכיחו תוס' מהא דאינו נקרא מטבע ולכן הוי שינוי א''כ שם מטבע בטל וכשתיקנוהו הוי פנים חדשות) נמי פטור מצד שאינו נחשב לחיסור כי לא מחייבים אותו מצד הזק הצורה אלא מצד הזק המתכת שאינה יוצאת בהוצאה ובמתכת אין פגם וחסרון

ט. ולמדנו פטור חדש בסוגיין שאע''פ שהחפץ ניזוק כיון שאין פגם וחסרון פטור ויש לדמות סוגיא זו להזק שאינו ניכר לדעת הרמב''ן, דנח' תוס' והרמב''ן בכלאיים דתוס' כתבו דכיון שנראה ההזק כי מעורב הוי הזק ניכר והרמב''ן לא ניחא ליה בזה, ופי' האחרונים שנח' תוס' והרמב''ן ביסוד פטור הזק שאינו ניכר דתוס' ס''ל שאע''פ שניזוק בזה שנאסר, כל שאין ניכר לעין האדם פטור, והרמב''ן ס''ל שלא תלוי בניכר לעין האדם אלא שינוי רוחני אין מחייבים עליו ולמדנו בדברי הרמב''ן שיש דין שינוי לחייב בנזקין – ולא שצריך שינוי כדין שינוי בגזילה אלא צריך פגם וחסרון וכנ''ל ולא די שניזוק - ולמד''א שחייב בהזק שאינו ניכר צ''ל ששינוי רוחני גם נחשב לשינוי וכמבואר בגמ' שהוא נ''מ גם לעניין הרי שלך לפניך בגזילה, ועפ''ז י''ל בשף מטבע דהוסיף רבה שכל שאפשר לתקנו חסר בשם שינוי הנצרך וכלשון תוס' שאין פגם וחסרון ולא כהפשטות שאין חיוב כשאפשר לתקן דאין נחשב לנזק כי אפשר לתקן ורק גרם לו להוציא הוצאות לתקן אלא ע''י שאפשר לתקן לא נחשב שנפגם ונחסר כי פגם שאפשר לתקן אינו מספיק פגם ורבא הקשה מחרשו דדי בפגם כל שהוא דאמנם שינוי רוחני אינו שינוי אך כאן הוא שינוי גשמי שאינו יוצא בהוצאה ולא גרע אפשר לתקן מחרשו שנחשב פגם המספיק כדי לחייב

י. ועל פי זה י''ל דכל ג' מימרות של רבא יסודם בדין זה בזרק מטבע י''ל שירך הערך וחייבים על הורדת ערך אלא שאין במטבע שום שינוי – וכ''ה בקצוה''ח סי' שפ''ו סק''י שדן שיהיה דין שחייב על הזריקה למים כשיש גם נזק שחייב עליו מדין מש''כ תוס' שכשיש קצת נזק חייב על הכל ומבואר שיש על מה לחייב ולא שאין כלל נזק וע''כ הנזק בירידת הערך ואין חייב כנ''ל כי אין פגם וחיסרון, דדוחק לומר שחייב על דמי בר אמוראה, שהרי אינו אלא גרמא ואיך שייך לומר שיש קצת נזק חייב גם על גרמא, ורק אם הפטור שאין פגם וחיסרון ניחא, אך עי' במלא הרועים ששאל על שורף שטר מדוע א''א שכיון שחייב על הנייר יתחייב על הכל והרי שם אינו אלא גרמא - ולחידוש זה אף רבא הסכים שאין חיוב על הורדת ערך כשאין שינוי בחפץ ורק הקשה מחילול וכו' דחזינן דנחשב כאבוד ויתחייב כמו במוסר על הרחקת החפץ מבעליו ובזה פשוט שא''צ שינוי כי לא על היזק החפץ חייב אלא על הרחקת החפץ מבעליו, ואח''ך הוסיף רבה עוד חי' בדרגת השינוי שנצרך דכל שאפשר לתקנו אינו נחשב לשינוי, וע''ז נח' רבא והקשה מחרשו דנחשב לשינוי המספיק, ואח''ך הוסיף רבה צורם אוזן שיש ממש שינוי אך מכיון שלאו למזבח קיימי אין משמעות לשינוי וככתיבה על פרה שאינו נחשב לפגם וחסרון, וכתיבה על ציור נחשב לפגם וחסרון, וה''ה צורם אוזן אין זה פגם בבהמה ומה שירד ערכו אינו סיבה לחייב אם אין שינוי

יא. ולפי זה חייבים על הזק ערך אלא שיש תנאי בכל היזק שיהיה פגם וחסרון ולכן זורק מטבע פטור על הערך לא משום שיש כלל שעל ערך אין חיוב אלא שכשאין פגם וחסרון אין חיוב, וא''כ בסוגיין הנידון על הפסד הערך ואינו רק הוכחה צדדית אלא על זה הנידון בזורק מטבע ופטור מצד שאין פגם וחסרון, ולפי''ז מיושב בורר צרור כי שם יש פגם וחסרון דעד עתה היה חלק מהגורן וכעת נפרד דכל הגורן נחשב ליחידה א' והוי כנשבר מהגורן אך כל ההזיק הוא רק שירד שוויו ולא ניזוק דבר אחר ע''י שנפרד מהגורן אך כיון שיש שינוי אין סיבה לא לחייב על הזק הערך

יב. ולפי''ז הזק שאינו ניכר אף לרמב''ן אינו פטור על הזיק ערך או שימושים אלא פטור כיון שאין פגם וחסרון אך כשיש פגם או חסרון אפשר לחייבו על שימושים או על ערך, ואולי יתיישב לפי''ז מש''כ התוס' דכשיש פגם חייב על הכל, וסביב זה סובב כל הסוגיא כמה פגם צריך, וידוע מה שדן המחנ''א כשבין ההזק לשעת התשלום ירד או התייקר החפץ אם חיובו חפץ או דמים ויש לפרש שהנידון הוא על מה חייבים על הפסד הערך או החפץ ולהנ''ל אין סתירה לזה דבכל המקומות שפטור הוא כי יש תנאי של פגם וחסרון אך יותר נראה שכשיש הפסד חפץ חייב על הפסד החפץ ולא שחייבים רק על הפסד הערך אלא שחקר המחנ''א מה חייבים על הפסד החפץ מדה או דמים וכהא דבתרומה הסתפקה הגמ' אי לפי מדה או לפי דמים אע''פ שלא שייך שם לדון כלל על הערך שהרי גם באוכל תרומת עצמו חייב וע''כ ששייך להתחייב לפי דמים על הפסד החפץ והחזו''א נקט שהתמורה שייכת רק בדמים כי ערך החפץ יכול להשתנות עי''ש אלא שלהך גיסא במחנ''א שחייב מדה יש לדון מדוע אין חייב גם דמים הרי גם אותם הפסיד ושיתחייב גם מדה וגם דמים ונ''מ שאם יוזל יצטרך להשלים את ההפרש מכיון שהזיק גם מדה וגם דמים שיתחייב חפץ וערכו ואם יש בחפץ את ערכו ניחא אך אם לא איך יפטר וא''כ לכא' מוכח במחנ''א שאין חיוב על הפסד הערך, ועי' בספר הזכרון אש תמיד עמ' ר''ט ההגר' אלחנן זצ''ל שכשא' בעלים על השויות וא' על גוף החפץ חייב לבעל השויות עי''ש

יג. בצבע בהו קופא כתבו הבעה''מ והרמב''ן שמדינא דגרמי חייב וצ''ב מה עשה בגרמא שלא עשה בידים והרי שיטת הרמב''ן דבהזק שאינו ניכר א''א לחייב מדינא דגרמי מכיון שאף בידים פטור, וכן הרמב''ם כתב על צורם אזנו שחייב מדינא דגרמי ושם י''ל כנ''ל אך בצבע בהו קופא לא שייך לומר כן, וכן בכל ג' מימרות דרבא חייב הרמב''ן מדינא דגרמי ובשלמא בזורק מטבע ובשף מטבע י''ל שחייב על הוצאות הבר אמוראה והצורף אך בצורם וכו' ובקוף וכו' א''א לומר כן, והיה נראה ברמב''ן שהפסד ערך נחשב רק לגרמי וצ''ב הא בידים הזיק והרי הרמב''ן בקונ' כבת שלא שייך לחייב בהזק שאינו ניכר מדד''ג מכיוון שפטור אף כשעשאו בידים אין שייך לחייב מדד''ג דדינא דגרמי למאן דמחייב בוי כעשאו בידים ואולי להפסיד ערך הוא תמיד גרמא דגרם שלא יקנוהו ועי''ז ירד ערכו, אך אולי י''ל שרק באופנים הנ''ל הוי גרמי ומשום שלא עשה שינוי בחפץ שעל ידו אינו שוה אלא בצבע קוף הדביק את הצבע במקום שא''א לקחתו משם וא''כ רק הרחיקו מאפשרות להשתמש בו ועי''ז ירד ערכו וזה רק גרמי אך בבורר צרור י''ל דחייב לכו''ע גם לרמב''ן כי בידים הוריד ערכו כי כל ערכו היה בזה שהוא חלק מהגורן ועי''ז נמכר וכשהפריד הוריד את ערכו בידים וכן בצורם אף אם באמת ירד ערכו ולא כנ''ל בנמוק''י אך אינו משום שבו אין שימוש של הקרבה כי אין בנ''א צריכים שימוש זה אלא שעי''ז בנ''א מוצאים עילה לקנותו בפחות ואף אם עי''ז באמת ירד ערכו אך אינו פעולה בחפץ אלא גרם שבנ''א ישלמו על זה פחות

יד. וא''ת מדוע בזרק כלי למד''א בתר תבר מנא אזלינן הראשון לא חייב על הורדת הערך ולכל הפחות מדינא דגרמי וי''ל על פי מה שיישבו על הקושיה על הרמב''ן מדוע כל זורק כלי ונשבר חייב וכו' ותי' דברגע שנשבר לא שווה לא כי עומד להישבר אלא כי שבור ואלמלא שנשבר כבר לא היה עומד להישבר וא''כ א''א לחייב קמא כששבר בשני דאמנם הוריד את ערכו אך רק לכמה רגעים ואכה''ל

טו. עלה בידינו ה' צדדים, או שמזיק ערך חייב, או שפטור כי אין מוסג ערך, או אע''פ שיש ערך אין פרשת מזיק על הפסד הערך, או שיש פרשת מזיק על הפסד הערך אך רק בתנאי שיש פגם וחסרון, או שפטור כי נחשב גרמי וכנ''ל