ד - בדין הכתלים דבעינן במבוי, ובדין מבוי שנפרץ מצידו כלפי ראשו
קטגוריות: ש_ס / יג עירובין / עירובין - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / עירובי חצירות - חוברת / עירובין ב / שיעורים עירובין פ_ק

**בדין הכתלים דבעינן במבוי**

**ובדין מבוי שנפרץ מצידו כלפי ראשו**

**א**

א] **עירובין ה' א',** הי' פחות מ' טפחים וחקק בו להשלימו לי' וכו', משכו בכמה, רב יוסף אמר בארבעה, אביי אמר בד' אמות.

**ובפירש"י** שם כתב, ז"ל, רב יוסף דבעי לעיל טפח, הכא בעי ד', דהתם דאיתי' לדופן ולמעוטי קאתי בהיכר בעלמא סגי, הכא דהשתא הוא "דמשוי לי' דופן" בין לרב יוסף ובין לאביי בעינן דליתחזי האי דופן לשיעור הכשר אורך מבוי שלם וכו', עכ"ל.

**ומשמעות** ד' רש"י דהא דצריך לחקוק, הוא משום הגריעותא בקורה עצמה שהיא למטה מי', וזהו דס"ד לדמויי לקורה שהיא למעלה מכ', דא"צ למעט כשיעור משך מבוי, וע"ז כתב רש"י דל"ד להתם, דהתם איתי' לדופן ולמעוטי קאתי, וע"כ סגי בהיכר בעלמא, ומשא"כ הכא דהשתא הוא דמשוי לי' דופן, ועי' בחזו"א בסימן ס"ה סקנ"ז במוסגר שדקדק כן מדבריו.

ב] **אמנם** הנה בתור"פ שם כתב, ז"ל, ופ"ה דל"ד דלעיל היו המחיצות חשובות אלא שהם למעלה מכ' ול"ה הקורה הכירא ובעבור זה פסלינהו רבנן, ומשו"ה סגי בטפח, אבל הכא דהמחיצות לא היו חשובות לכך בעינן ד', עכ"ל.

**ודבריו** מתפרשים כמש"כ לעיל מינה, ז"ל, לעיל גבי קורה וכו' דאינם באים לתקן המחיצות וכו' ואינם עסוקין רק לתקן הקורה וכו', אבל הכא הם באים לתקן המחיצות, שהרי אינם עשויין כתקנן דאינם גבוהות י' טפחים, והמחיצות הם לאורך המבוי וכו', עכ"ל, ומבו' בדבריו דהגריעותא הכא היא בכל מחיצות המבוי שאינם גבוהות י', - ואשר זהו מש"כ דמה"ט הוא דהכא בעינן לחקוק כשיעור משך מבוי, כיון דכל מחיצות המבוי אינם כתקנן, ואין על המבוי תורת מבוי, וע"י החקק הוא דמשוינן לי' מבוי, ומשא"כ בקורה למעלה מכ' דהגריעותא היא בקורה עצמה סגי לחקוק טפח.[[1]](#footnote-2)

ג] **ומד'** התוס' יש להוכיח שפירשו לד' רש"י כמשמעות דבריו לפנינו, וזה ממש"כ התוס' בסוגיא דלעיל דהא דבקורה למטה מכ' סגי למעט טפח, אף דקורה משום מחיצה, ולא אמרינן דאין מחיצה לפחות מד', הוא משום דהוי דופן אלא שבא למעטו, ולמדו לזה מד' רש"י בסוגיין.

**והנה** אי נימא דמכוון ד' רש"י הכא הוא, דהכא הויא הגריעותא בכל המחיצות והתם הויא הגריעותא בקורה עצמה, הרי לא למדנו מד' רש"י כלל דהתם אי"ז גריעותא בעיקר מחיצה הקורה ול"ב לזה לכל דיני מחיצה, שהרי אף הכא דהקורה למטה מי' והויא הגריעותא בעיקר המחיצה, מ"מ כל הא דצריך לחקוק כשיעור משך מבוי, הוא משום דהגריעותא היא בכל המחיצות, וע"כ התם דהגריעותא היא בקורה עצמה וליכא גריעותא בשאר מחיצות המבוי, א"צ לחקוק כשיעור משך מבוי.

**ובע"כ** מד' התוס' שפירשו בד' רש"י דאף הכא הויא הגריעותא בהקורה עצמה, ואפ"ה צריך לחקוק כשיעור משך מבוי, ול"ד לקורה למעלה מכ' דל"ב לזה, משום דהכא בעינן להחקיקה לאשוויי לעיקר הדופן, ומשא"כ התם דאיתי' לדופן ולמעוטי אתי, וזהו שכתבו התוס' דמה"ט הוא גם דלא אמרינן התם דאין מחיצה לפחות מד',[[2]](#footnote-3) - ומה"ט הוא דהתור"פ לעיל שם עמד בקו' זו דמ"ט לא אמרינן דאין מחיצה לפחות מד', ולא כתב לישב לזה עפי"ד רש"י הכא, דלדעתו דהכא איירי דכל מחיצות המבוי אינם כתקנן, אי"ז ענין להתם, וכנ"ל.

ד] **ובד'** הטור בסימן שס"ג משמע דמפרש דאיירי הכא דכל כותלי המבוי אינם גבוהים י', וכמש"כ שם, ז"ל, והא דמבוי ניתר בלחי וקורה דוקא וכו' ולא יהא נמוך פחות מי' טפחים וכו', אבל אם הוא וכו' או נמוך מי' טפחים וכו' אין לו תקנה בלחי וקורה וכו', אבל אם אינו גבוה י' וחוקק בו להשלימו לי' צריך לחוק ד' אמות, עכ"ל, וכעי"ז כתב השו"ע שם סכ"ו, ומשמע דמפרשי דכל כותלי המבוי אינם גבוהין י', ומה"ט אף אין לו תקנה בלחי, וכן דקדק הגר"א שם.

**והגר"א** שם כתב לדקדק מד' הרמב"ם בפי"ז משבת הי"ד, דמבוי שאינו גבוה י', היינו דהפתח אינו גבוה י', ונת' בשיעור ב' סק"כ דהיינו דיש להמבוי מחיצות עומ"ר גבוהות י', ואך שסמוך לפתח אין מחיצותיו גבוהין י', וע"כ אף דהוי המבוי רה"י מעליא, מ"מ אינו ניתר בלחי וקורה, דאין המבוי ניתר בלחי וקורה אלא כשיש לו כתלים גבוהין י' כנגד פתחו, ועיי"ש בסקכ"א במש"נ לבאר יסוד הדין בזה.

**ב**

ה] **ויש** להוסיף בזה, דהנה בהא דתנן בריש מכילתין מבוי שהוא גבוה למעלה מכ', נחלקו הראשונים, דבפירש"י שם כתב דהיינו שהניחו את הקורה למעלה מכ', ובתוס' הרא"ש שם כתב דהיינו דהא דתנן מבוי הוא הכשר מבוי, אך בתוס' הרא"ש שם כתב דהיינו דחומות המבוי גבוהים למעלה מכ' אמה, ודרך להניח הקורה על חומות המבוי, ובד' הרמב"ם בפי"ז משבת הי"ד מבו' דמפרש דהיינו דפתח המבוי הי' למעלה מכ', דהכתלים שבצד הפתח היו גבוהין כ'.

**וע"ד** הפשט נראה, דבזה הוא דתליא פלוגתת קמאי הכא, שהרי מה שאמרו הכא דהי' פחות מי' טפחים, הוא בהמשך למה שאמרו בסוגיא דלעיל דהי' גבוה למעלה מכ', ומה שאמרו התם דהי' גבוה למעלה מכ', תליא בפלוגתת קמאי בריש מכילתין, דלדעת רש"י היינו דהקורה עצמה היתה גבוהה למעלה מכ', ולדעת תוס' הרא"ש היינו דכותלי המבוי היו גבוהין למעלה מכ', ולדעת הרמב"ם היינו דפתח המבוי הי' גבוה למעלה מכ', - וה"נ מה שאמרו הכא דהי' פחות מי' טפחים, לדעת רש"י היינו דהקורה עצמה היא למטה מי', ולדעת תוס' הרא"ש היינו דכותלי המבוי אינם גבוהים י', ולדעת הרמב"ם היינו דפתח המבוי אינו גבוה י',[[3]](#footnote-4) ומזה יש להביא סמך לפרש ד' רש"י כמשמעות דבריו לפנינו דהגריעותא הכא היא בקורה עצמה שהיא למטה מי'.

**ג**

ו] **והנה** למש"כ התור"פ והטוש"ע דאיירי הכא כשכותלי המבוי אינם גבוהין י', הק' הבית מאיר בסימן שמ"ה סט"ו דא"כ מ"ט סגי לחקוק כשיעור משך מבוי, הרי כל שאינו חוקק את כל המבוי, אין המבוי כלל רה"י, והיאך הוא ניתר בלחי וקורה.

**והיינו** דהנה נחלקו הראשונים בעיקר דין צירוף מחיצות, דדעת התוס' בשבת ז' ב' ובסוכה ד' ב' והריטב"א והר"ן בסוכה שם, דב' חלקי מחיצות מצטרפין זל"ז אף כשיש ביניהם ג"ט, ורק בסוכה הוא ל"מ, משום דבעינן דפנות סמוכות לסכך, אך התו"י בשבת שם כתב, דאין מצרפין ב' חלקי מחיצות זל"ז כשיש ביניהם ג"ט, והא דבית שאין בתוכו י' וקירויו משלימו לי' וחקק בו דע"ד הוי רה"י, הוא מכח המחיצות החיצונות שהם גבוהות י', וכ"ה מבו' בתוס' הרא"ש בשבת שם ובפסקיו שם סימן י"א, והמג"א בסימן שמ"ה סקי"ג נקט לדינא כדעת הרא"ש, דכל שאין המחיצות החיצונות גבוהות י', אין מצטרפין ב' חלקי מחיצה שיש ביניהם ג"ט, וכ"כ הגר"ז שם סכ"ב והמ"ב שם סקס"ג, (אך הביא שם ד' האלי' רבה דמסתפק בזה).

**ולפ"ז** קשיא דלדעת הרא"ש דב' חלקי מחיצה שיש ביניהם ג"ט אין מצטרפין, מ"ט סגי הכא בחקק במשך ד' אמות, הרי אכתי ל"ה המבוי רה"י כלל, שהרי אין לו אלא ב' מחיצות, דברוח השלישית שכנגד הפתח, אין לו מחיצה גבוהה י', דא"א לצרף את המחיצה שבסוף המבוי עם גידוד החקק, כיון שיש ביניהם ג"ט, והיאך הוא ניתר בלחי וקורה.[[4]](#footnote-5)

ז] **עוד** הק' האהעו"ז בסימן שס"ג סכ"ו, דמשמעות הדברים דכל שחוקק ד' אמות מועיל זה להתיר אף את שאר המבוי, ותיקשי דאף דהחקק עצמו הוי רה"י, ונקט האהעו"ז דב' חלקי מחיצות מצטרפין אף שיש ביניהם ג"ט, מ"מ היאך זה מועיל להתיר לשאר המבוי שאין מחיצה י' בינו לרה"ר.[[5]](#footnote-6)

**והבית** מאיר בסימן שמ"ה סט"ו כתב לישב בזה, דע"י שחקק ד' אמות והוי מקום החקק רה"י, הותר אף שאר המבוי דהו"ל כחורי רה"י, - ובדעת האהעו"ז שהק' כן י"ל בתרי גווני, חדא, דאזיל לטעמי' בסימן שנ"ג, דחורי רה"י הפרוצין למקום האסור אסורין, וע"כ אף דשאר המבוי הוי כחורי רה"י, מ"מ כיון שהוא פרוץ לרה"ר או לכרמלית ה"ה אסור, וכ"נ בל' האהעו"ז שם דזהו דקשיא לי', עיי"ש,[[6]](#footnote-7) ועוד, דהוא משום דשאר המבוי לא חשיב כחורי רה"י כלל, וכמש"כ החזו"א בסימן ס"ה סקס"ב דכל הא דבית שאין בתוכו י' שחקק בתוכו דע"ד הוי שאר הבית חורי רה"י, הוא רק משום דהוא מקורה ולא ניחא תשמישתי', אך כל שאינו מקורה, לא חשבינן לי' כחורי רה"י, ובור עמוק י' שהקיף סביבו גדר שאינו גבוה י', אין המקום שסביבותיו חשיב כחורי רה"י, וכ"כ החזו"א שם סקס"ג וסקס"ט, והוא מוכח כן, כמש"כ החזו"א שם ריש סקס"ב, דאל"כ נמצא דבקעה גדולה המוקפת מחיצות ג"ט, יהא אפשר לעשות כולה רה"י, ע"י שיחקוק בתוכה גומא דע"ד.

ח] **עוד** הק' האהעו"ז שם במש"כ הרמב"ם בפי"ז משבת הי"ד והטוש"ע שם דמבוי שאינו גבוה י' ניתר בצוה"פ, וכיון דאין מחיצות המבוי גבוהות י' ואינו רה"י, היאך הוא ניתר בצוה"פ, וכן הק' הגר"א שם ע"ד הטוש"ע, אך כתב דבד' הרמב"ם ניחא, דדבריו קיימי כשפתח המבוי אינו גבוה י', אך שאר מחיצות המבוי גבוהות י', וע"כ שפיר הוי רה"י, ועמש"נ לפרש בזה בשיעור ב' סק"כ.

**ד**

ט] **ומצינו** בזה ב' דרכים, דהאהעו"ז שם דבעכצ"ל דמיירי שחוץ למבוי סביב למבוי איכא מחיצות גבוהות י', אלא שקרקעו של המבוי גבוה מרה"ר ובתוך המבוי ליכא מחיצות גבוהות י', וע"כ אין המבוי ניתר בלחי וקורה, דלא התירו חכמים בלחי וקורה אלא היכא דבתוך המבוי יש ג' מחיצות הניכרות גבוהין י', אז נצטרפו הלחי והקורה להיות בצירופן ארבע מחיצות, אבל כשבתוכו אין י' אין ניתר המבוי בלחי וקורה, וכיון דהוי המבוי רה"י, אלא דאינו ניתר בלחי וקורה משום דאין בתוכו ג' מחיצות הניכרות, סגי במה שחוקק ד' אמות, וע"כ נמי הוא ניתר בצוה"פ, דכל הא דבעינן ג' מחיצות הניכרות, הוא רק כשבאנו להתירו בלחי וקורה, דלא התירו חכמים בלחי וקורה בכה"ג, אך צוה"פ שהיא מחיצה גמורה, ה"ה מועלת בכל ענין, עכ"ד.

י] **והגר"ז** שם סכ"ז כתב, ז"ל, וכן מבוי שאין כתליו גבוהים י' טפחים, (אע"פ שהוא רה"י ע"י כותלי הבתים והחצירות), אין שם מבוי עליו ואינו ניתר בלחי וקורה, (אלא בצוה"פ), עכ"ל, ומבו' דאיירי הכא כשהמבוי הוא רה"י גמור ע"י כותלי הבתים והחצירות המקיפין אותו, ומ"מ אינו ניתר בלחי וקורה, משום דכל דאין למבוי כתלים גבוהים י"ט אין שם מבוי עליו, ובכה"ג הוא שכתבו הטוש"ע דהוא ניתר בצוה"פ, כיון דהוי רה"י גמורה, - ולפי דבריו, מתפרש גם הא דסגי לחקוק ד' אמות, דאף דאיירי כשאין מחיצות המבוי גבוהות י', וכמש"כ הגר"ז שם סכ"ט, מ"מ כיון דהוי המבוי רה"י ע"י כותלי הבתים והחצירות, וכל הא דאינו ניתר בלחי וקורה הוא משום דאין לו כתלים ואין שם מבוי עליו, הרי דלזה סגי במה שחוקק ד' אמות כשיעור משך מבוי, דיש שם מבוי עליו, וה"ה ניתר בלחי וקורה.

**ועיקר** הך מילתא דהכא איירי כשהמבוי הוא רה"י ע"י כותלי הבתים והחצירות המקיפין אותו, ומה"ט הוא דסגי במה שחוקק כשיעור משך מבוי, כבר כתב כן בפסקי רי"ד בסוגיין, ז"ל, אם היו כותלי פתחו של מבוי נמוכין ולא היו גבוהין י' והקורה עומדת על גביהן, וכגון שהיו בתים מכאן ומכאן חוץ למבוי שהיו עושין אותו רה"י, דאל"ה הי' אסור לטלטל בתוך המבוי מפני שאין לו מחיצות, עכ"ל,[[7]](#footnote-8) ואך דבד' הרי"ד לא נתפרש דהא דצריך לחקוק, הוא משום דבעינן שיהא כתלים למבוי עצמו, די"ל דהא דצריך לחקוק הוא משום דהקורה היא למטה מי', (וכמש"כ בתו"ד דהקורה עומדת על גביהן), ומה שהעמיד דהכתלים הם למטה מי', אורחא דמילתא הוא, דאם הכתלים גבוהין י', מ"ט הוא נותן את הקורה למטה מי', וצ"ע.

יא] **ובפשוטו** נראה, דד' האהעו"ז והגר"ז הם מיסוד אחד, דלתורת מבוי, לא סגי במה שהוא רה"י, אלא בעינן שיהא לו כתלים בפנ"ע, דרק עי"ז הוא דחשבינן לה כמבוי, ואך דהאהעו"ז הוסיף לחדש, דלא סגי לזה בכל מחיצות, אלא בעינן שיהיו מחיצות ניכרות בתוכו, ורק עי"ז הוא דיש עליו תורת מבוי.[[8]](#footnote-9)

**ה**

יב] **אמנם** הנה החזו"א בסימן ס"ה סקמ"ו כתב דהא דמבוי ניתר בלחי וקורה, הוא אף כשאין להמבוי עצמו מחיצות, אלא שפרוץ לחצירות, וניכר שהוא מבוי ע"י שהוא משמש כמבוי, שהוא מוקף בחצירות המיוחדים לבני החצר והוא מיוחד לכל בני החצירות לשימוש כולם ולהילוך, ועיי"ש שהוכיח כן ממה שאמרו לקמן ח' א' דמבוי הכלה לחצר ניתר במחיצות החצר וא"צ רק לחי בראשו, ומה לי פרוץ מרוח אחת מה לי פרוץ מכל הרוחות, עכ"ד, וקשיא מזה ע"ד האהעו"ז והגר"ז שנקטו דכל שאין כתלים למבוי עצמו, אינו ניתר בלחי וקורה.

יג] **והנה** בד' הגר"ז נראה לישב בפשיטות, דהנה הגר"ז גופי' בסימן שמ"ה סכ"ב נקט לדינא דב' חלקי מחיצות שיש ביניהם ג"ט אין מצטרפין, ולפ"ז תיקשי דמ"ט סגי הכא לחקוק ד' אמות, הרי אכתי אין להמבוי מחיצות אלא מב' רוחות, - ואף דהוי המבוי רה"י ע"י כותלי הבתים והחצירות המקיפין אותו, מ"מ כיון דאין מבוי ניתר בלחי וקורה אלא כשיש לו כתלים בפנ"ע, היאך סגי במה שחוקק ד' אמות, הרי אכתי אין להמבוי כתלים אלא מב' רוחות.

**ובע"כ** מד' הגר"ז, דבהך דינא דכל שאין להמבוי כתלים גבוהין י' אין שם מבוי עליו, סגי במה שיש לו ב' כתלים לארכו, ועי"ז יש תורת מבוי עליו, דאף מבוי מפולש, יש עליו תורת מבוי, וע"כ שפיר סגי במה שחוקק ד' אמות לכל רוחב המבוי, דעי"ז יש להמבוי ב' כתלים לארכו, ויש שם מבוי עליו.

**ולפ"ז** ניחא הא דמבוי הכלה לחצר ניתר בלחי וקורה, דאף דמבוי שאין לו כתלים בפנ"ע אינו ניתר בלחי וקורה, אך הרי לזה סגי במה שיש לו ב' כתלים לארכו, וע"כ התם דיש לו ב' כתלים לארכו, אלא דברוח שלישית הוא כלה לחצר, ה"ה ניתר בלחי וקורה.

**ו**

יד] **אך** הנה בל' האהעו"ז מבו' להדיא דאין המבוי ניתר בלחי וקורה אלא כשיש לו ג' מחיצות ניכרות, והרי דלא סגי במה שיש לו ב' מחיצות לארכו, ובעינן שיהא לו ג' מחיצות, והא דסגי לחקוק ד' אמות, אף דברוח השלישית ליכא מחיצה י', הוא משום דב' חלקי מחיצות מצטרפין אף כשיש ביניהם ג"ט, (וכמבו' בד' האהעו"ז שם דלא קשיא לי' אלא דשאר המבוי ל"ה רה"י, אך החקק עצמו שפיר הוי רה"י, והרי שנקט דב' חלקי מחיצות מצטרפין), ולפ"ז הדק"ל דא"כ מ"ט מבוי הכלה לחצר ניתר בלחי וקורה, אף דאין להמבוי עצמו ג' מחיצות.

טו] **ונראה** מוכח מזה, דמש"כ האהעו"ז דמבוי שאין לו ג' מחיצות ניכרות אינו ניתר בלחי וקורה, אי"ז משום דכל שאין להמבוי עצמו ג' מחיצות אין תורת מבוי עליו, ובזה נתחדש דלא סגי בכל מחיצות אלא בעינן שיהא מחיצות ניכרות בתוכו, אלא הוא משום דל"מ הלחי והקורה אלא כשהן מצורפין לג' מחיצות הניכרות, וכאשר כ"ה משמעות ל' האהעו"ז שם שכתב, דלא התירו חז"ל בלחי וקורה אלא היכא דתוך המבוי יש ג' מחיצות הניכרות גבוהין י' "אז נצטרפו הלחי והקורה להיות בצירופן ד' מחיצות", עכ"ל.

**וביאור** הדברים הוא, דכיון דכל כחם של לחי וקורה הוא רק בתורת מחיצה רביעית, ע"כ בעינן שיהיו ג' מחיצות ניכרות במקומם, ובכה"ג מצטרפין הלחי והקורה להיות מחיצה רביעית, אך כל שאין ג' מחיצות ניכרות במקומם, והלחי והקורה עומדים בפנ"ע, אינם מועילים כלל.?ויל"ע לפ"ז אם גם בחצר הוא כן, דל"מ פס ד' אלא כשהוא מצורף למחיצות הניכרות בחצר, שהרי גם פס ד' אינו מועיל אלא בתורת מחיצה רביעית, אך י"ל דהגריעותא הכא היא מכח הא דבעינן היכר, ומשא"כ בפס ד' דל"ב היכר, וצ"ע?.

טז] **ולפ"ז** נראה דלדין זה ל"ב שיהיו המחיצות במבוי עצמו, אלא אף מחיצות החצר מצטרפות לכך, וכל דהמבוי והחצר יחד מוקפים בג' מחיצות ניכרות, ניתר המבוי בלחי וקורה, - דהאמנם אם הא דבעינן שיהיו מחיצות ניכרות למבוי, הוא משום דכל שאין לו מחיצות אין תורת מבוי עליו, יש להצריך שיהיו המחיצות למבוי עצמו, ומחיצות החצר אינם מועילות לכך, אך כיון דהא דבעינן שיהיו מחיצות ניכרות למבוי, הוא משום דהלחי והקורה אינם מתירין אלא כשהם מצורפין למחיצות המבוי, ע"כ שפיר סגי לזה אף במחיצות החצר.[[9]](#footnote-10)

יז] **והנה** החזו"א בסימן ס"ה סקנ"ז הק' ע"ד האהעו"ז דאין מבוי ניתר בלחי וקורה אלא כשיש לו ג' מחיצות ניכרות בתוכו, ממה שאמרו לקמן ח' א' במבוי שצידו אחד ים דהוא ניתר בלחי וקורה, והרי דאף מבוי שמחיצותיו הם בגידוד ניתר בלחי וקורה.[[10]](#footnote-11)

**ובפשוטו** הי' נראה בישוב ד' האהעו"ז, למש"כ בתשו' הריב"ש סימן ת"ה דאיירי התם כשהי' למבוי ג' מחיצות, אלא שבב' צדדיו הי' פרוץ יותר מי' בצד א' לים ובצד א' לאשפה, עיי"ש, ובפשוטו הוא מוכרח דאיירי בכה"ג, דאל"כ ל"ה ניתר בקורה, דהרי בעינן שתהא מונחת ע"ג כותלי מבוי, וכל שהיא נתונה ג"ט למעלה מן הכתלים אינה מתרת לדעת רוב קמאי, ולפ"ז שפיר י"ל דהיו למבוי סמו לפתחו מחיצות גמורות ד' אמות, וע"כ הוא ניתר בלחי וקורה.

**אך** למשמעות ד' האהעו"ז דבעינן שיהיו ג' מחיצות ניכרות למבוי, תיקשי דאף בכה"ג שהיו למבוי סמוך לפתחו מחיצות גמורות ד' אמות, מ"מ היאך הוא ניתר בלחי וקורה, הרי אין לו מחיצה שלישית הניכרת, שהרי בלא מחיצת הים, אין המחיצה השלישית חשובה כמחיצה כלל על מקום זה, דכיון דאיכא פרצה י' במחיצה שבצדדים, הויא מחיצה זו כמחיצה רחוקה מן הרשות דלאו מידי היא, וכל תורת מחיצה שעלי', הוא רק מכח גידוד הים, דעי"ז ליכא פרצה י', ושפיר מהניא המחיצה השלישית על כל המבוי, וכיון דגידוד הים אינו ניכר במבוי, לכאו' חשיב דאף המחיצה השלישית אינה ניכרת, וצ"ע בזה.[[11]](#footnote-12)

**ז**

יח] **ובעיקר** הנידון בזה אם לדינא דמבוי דניתר בלחי וקורה בעינן שיהא להמבוי עצמו כתלים, יש לדון בזה עוד מכ"ד בסוגיין.

**חדא,** הוא בדינא דר' אמי ור' אסי דמבוי שנפרץ מצידו כלפי ראשו ואין שם פס ד' אינו מתיר, והמאירי שם כתב לפרש להך דינא, ז"ל, ואם אין בשיור זה של כותל ד"ט וכו' אינה ניתרת שאי"ז קורת מבוי להתירה, וה"ה מבוי שצידו אחד ארוך וצידו אחד קצר, עכ"ל.

**וצ"ע** דמ"ט חשיב כצידו אחד קצר, הרי אף שנפרץ הכותל יותר מג"ט, הרי מ"מ איכא עומד מרובה ברוח זו, וה"ז מועיל לגדור את כל המבוי, ומ"ט חשבינן לה כמבוי שצידו אחד קצר.

**ולכאו'** מבו' מזה, דאיכא דין בפנ"ע דמבוי שאין לו כתלים אין תורת מבוי עליו, ואף דהוי המבוי רה"י, מ"מ כיון שאין לו כתלים ואין תורת מבוי עליו אינו ניתר בלחי וקורה, וע"כ אף דלדין מחיצות רה"י סגי בעומ"ר, מ"מ לדין כותלי מבוי לא סגי בזה, והיינו משום דהא דמהני עומ"ר, אי"ז משום דחשיב דאיכא מחיצה גם במקום הפרוץ, אלא הוא משום דהעומ"ר גודר את כל הרוח, ולדין כותלי מבוי לא סגי בזה, וע"כ כל שנפרץ כותל המבוי ג"ט, הו"ל כמבוי שצידו אחד קצר.[[12]](#footnote-13)

?אך י"ל דכל הא דבעינן כתלים הוא רק בינו לבין רה"ר, דאם אינו מובדל לגמרי מרה"ר אין תורת מבוי עליו, דומיא דדין מבוי שצידו אחד ארוך וצידו אחד קצר, דחזינן דהמבוי מסתיים במקום פתחו לרה"ר, אך ל"ב כתלים בינו לבין החצירות, ולפ"ז אין ד' המאירי סותרים לד' החזו"א?.

**ח**

יט] **עוד** יש ללמוד לזה, דהנה לקמן בסוגיין אמרו לדעת רב יוסף, דמשכח"ל מבוי ד"ט שיהיו בתים וחצירות פתוחין לתוכו, והוא כשהפתחים הם בקרן זוית.

**והתוס'** וש"ר לקמן ו' א' עמדו בזה ממה שאמרו התם דכל שנפרץ בקרן זוית אוסר, משום דפתחא בקרן זוית לא עבדי אינשי, עיי"ש מש"כ בזה, - ובפשוטו מכוון הקו' היא, דכיון דפתחא בקרן זוית לא עבדי אינשי, אין מתקיים בזה דין בתים וחצירות פתוחין לתוכו, דבעינן שיהיו פתוחין ע"י פתח.

**וכ"ה** מבו' בד' המאירי לקמן שם שכתב בשם התוס' שתירצו דהכא ל"ב אלא שיהא החצר פתוח למבוי, וכל שהוא פתוח מ"מ דיינו, ומשא"כ התם דלפתח גמור אנו צריכין ואי"ז פתח, עכ"ד, וכעי"ז כתב מדעתו בהגה' הגרא"מ הורוויץ שם, והרי דעיקר הקו' היתה דכיון דפתחא בקרן זוית לא עבדי אינשי, לא חשיב כבתים וחצירות פתוחין, וע"ז הוא שתירץ, דלדין בתים וחצירות פתוחין לתוכו ל"ב פתח גמור.

כ] **אמנם** הנה יש להעיר בזה, דאף דנימא דלדין בתים וחצירות פתוחין לתוכו בעינן שיהיו פתוחין ע"י פתח, מ"מ מסתבר דסגי לזה במה דיש להפתח תורת פתח כלפי החצירות, ול"ב שיהא לו תורת פתח כלפי המבוי, וא"כ מאי קשיא להו דפתחא בקרן זוית לא עבדי אינשי, הרי אף דכלפי המבוי הוי הפתח בקרן זוית, מ"מ שפיר יתכן דבחצר אינו בקרן זוית, ושפיר יש עליו תורת פתח כלפי החצר.

כא] **ואשר** ע"כ נראה לפרש דמכוון קו' התוס' היא, דכיון דפתחא בקרן זוית לא עבדי אינשי והו"ל כפרצה, נמצא דאין מחיצות למבוי עצמו, ואף דשפיר הוי המבוי רה"י, מכח מחיצות הבתים והחצירות המקיפין אותו, מ"מ כיון דאין למבוי עצמו מחיצות אינו ניתר בלחי וקורה, וכמש"כ הגר"ז, ואשר ע"כ ל"מ מידי מה דכלפי החצירות אין הפתח בקרן זוית, דמ"מ כיון דכלפי המבוי הוי הפתח בקרן זוית והו"ל כפרצה, ליכא מחיצות למבוי,[[13]](#footnote-14) ומתפרש לפ"ז מה שלא תירצו התוס' ודעימייהו כד' המאירי דלדין בתים וחצירות פתוחין לתוכו ל"ב פתח מעליא, כיון דהקו' לא היתה כלל מכח הא דבעינן בתים וחצירות "פתוחין" לתוכו, אלא משום דבעינן שיהא להמבוי עצמו מחיצות.[[14]](#footnote-15)

כב] **אמנם** מד' המאירי מבו' דס"ל, דאף אם הפתח לחצירות הו"ל כפרצה, מ"מ ניתר המבוי בלחי וקורה, ומבו' לפ"ז דאף דאין למבוי כתלים כלל, מ"מ יש תורת מבוי עליו, וצ"ע היאך זה מתישב עם דבריו בסוגין דכל דאיכא פרצה ג' חשיב כמבוי שצידו אחד קצר, והרי דאף דהמבוי יש לו מחיצות דעומ"ר, מ"מ חשבינן דנשלם המבוי במקום הפרוץ, ולכאו' כ"ש דהיכא דכל המבוי פרוץ אין תורת מבוי עליו, וצ"ע בזה.[[15]](#footnote-16)

**ט**

כג] **ובזה** נראה לפרש מש"כ בפירש"י לקמן בסוגיין, ז"ל, ואי אמרת בארבעה הוי מבוי, היאך וכו' ואיך יפתח פתח רוחבו ד' במשך המבוי שאינו אלא ד', אי' מקום הפצימין, ועוד כולו פרוץ הוא, עכ"ל.

**והנה** בביאור מש"כ רש"י דאי' מקום הפצימין ועוד כולו פרוץ הוא, מבו' בד' המאירי דאי"ז ב' טעמים, אלא היינו, דאם בא לעשות פתח בפצימין, א"א לעשותו במקום שאינו אלא ד' דליכא מקום לפצימין, ואם בא לעשות פתח בלא פצימין, ל"מ משום דכולו פרוץ הוא.

כד] **ובביאור** הא דל"מ אם כולו פרוץ, הי' מקום לפרש דהוא משום דבעינן שיהא על פתח זה תורת פתח, ובלא"ה לא חשיב כבתים וחצירות "פתוחין" לתוכו.

**ואמנם** זה ניחא רק אי נימא דלדין בתים וחצרות פתוחין לתוכו, בעינן דיהא להפתח תורת פתח כלפי המבוי, אך למש"נ לעיל סק"כ דמסתברא מילתא דסגי במה דיש להפתח תורת פתח כלפי החצירות, א"כ הרי אף דהמבוי פרוץ כולו לחצירות, מ"מ שפיר אפשר דהחצירות אינם פרוצין למבוי, ויש על הפתח תורת פתח כלפי החצירות.

כה] **ואשר** ע"כ נראה לפרש בד' רש"י, דהוא משום דכל דאין למבוי עצמו מחיצות אין תורת מבוי עליו ואינו ניתר בלחי וקורה, וע"כ הוא דבעינן שיהא צוה"פ בפתח החצירות, דאם ליכא צוה"פ וכל המבוי פרוץ, אין עליו תורת מבוי.[[16]](#footnote-17)

**ועד"ז** מצינו בד' הריטב"א שם, ז"ל, ואע"ג דפרישנא דד' טפחים דאורך מבוי הם ד' ומשהו, מ"מ אין באותו משהו שיעור לפצימי הפתח, ואפי' יהא בו שיעור נמצא כל ארכו של כותלי מבוי פרוץ בפתחים ואין כאן היכר כותלי מבוי, עכ"ל,[[17]](#footnote-18) ולהדיא בדבריו דדינא הוא דבעינן שיהא להמבוי כתלים, וע"כ הוא דכל דהמבוי פרוץ בפתחים ואין כאן היכר כותלי מבוי, אין תורת מבוי עליו, ואינו ניתר בלחי וקורה.

?אך יל"פ דמכוון ד' הריטב"א הוא משום דבעינן קורה ע"ג כתלי מבוי, וגם לזה בעינן דיהא היכר כותלי מבוי, וזה אי נימא דהא דבעינן קורה ע"ג כתלי מבוי אי"ז מדין צירוף בעלמא, אלא הוא דינא דהיכר, וכמשמעות ד' הראשונים לקמן?.

כו] **והנה** בהא דפריך לקמן וכי תימא דפתח לה בדופן האמצעי וכו', פירש"י, ז"ל, וכיון דאמרת ארכו ד' כשר, הרי רחבו ד' חסר משהו, ואין שם שיעור פתח, עכ"ל, והמהרש"א שם עמד בדבריו, דמי הכריחו לזה, דבפשיטות הו"ל לפרש דאף אם רחבו ד', אין שם שיעור פתח, כדפרכינן לגבי אורך המבוי ד', דאין מקום לפצימין, עיי"ש.

**ולמש"נ** מתישבים היטב ד' רש"י, שהרי נת' לעיל סקי"ג דבהך דינא דבעינן שיהא להמבוי עצמו כתלים, סגי במה שיש לו ב' כתלים לארכו, וע"כ אף דבאורך המבוי א"א לפתוח פתח לחצירות אף דיש בארכו ד"ט, משום דליכא מקום לפצימין, ואם יעשה פתח בלא פצימין הרי כולו פרוץ וליכא כותלי מבוי, מ"מ ברוחב המבוי שפיר אפשר לפתוח פתח בלא פצימין, ואף דכולו פרוץ לא איכפת לן, דהרי הוא פתוח לחצר שיש לה מחיצות, והו"ל כמבוי הכלה לחצר דניתר בלחי וקורה, וע"כ כל הא דא"א לפתוח פתח לרוחב המבוי, הוא רק משום שאין ברחבו ד', וליכא בזה שיעור פתח,[[18]](#footnote-19) ועמש"נ להלן סקכ"ח בהערה לישב ד' רש"י בע"א.

**י**

כז] **בחי'** הרשב"א לקמן י' ב' פירש בטעם דינא דר' אמי ור' אסי דמבוי שנפרץ מצידו כלפי ראשו ולא נשתייר פס ד' אינו מתיר, דאי"ז משום דשבקי וכו' וכמו שפירש"י, אלא הוא משום דכל דלא נשתייר פס ד' אין כאן קורת מבוי, וכ"ה גם בתו"ד הרשב"א לקמן ו' א', דכל שלא נשתייר שם פס ד' לאו כלום הוא דבעינן הנחה ע"ג מבוי וליכא, והריטב"א בסוגיין ולקמן י' ב' כתב דהוא משום דאיכא תרתי לריעותא, דליכא קורה ע"ג מבוי ודשבקי וכו', עיי"ש.

**ובתשו'** נפש חי' או"ח סימן כ"ח נקט, דמש"כ הראשונים דליכא קורה ע"ג מבוי, אין כונתם להדין שנאמר בקורה דבעינן להניחה ע"ג כותלי מבוי, ובעינן להניחה על כותל דכל המבוי, וע"כ ל"מ אלא בדהוי הכותל כשיעור משך מבוי, אלא היינו משום דהו"ל כמבוי שצידו אחד ארוך וצידו אחד קצר, והויא הקורה מחוץ למבוי, וזה כמש"כ המאירי שהבאנו לעיל סקי"ח.

כח] **אך** נראה דיש להוכיח דמכוון ד' הראשונים הוא להך דינא דבעינן קורה ע"ג כותלי מבוי, דהנה כתב הרשב"א בעבוה"ק בית ב' שער א' הכ"א, ז"ל, מבוי שהכשירוהו בלחי או בקורה ונפרץ מצדו כלפי ראשו "מקום שהקורה או הלחי נתונין שם" וכו', אם נשאר תחת הקורה או "סמוך ללחי" פס ד' ה"ה מותר וכו', עכ"ל.

**ומשמע** להדיא בד' הרשב"א, דאף דדינא דפרצת צידו סמוך לראשו, הוא אף במבוי שהכשירוהו בלחי, כ"ז הוא כשנפרץ הכותל באותו רוח שהלחי נתון שם, אך אם נפרץ ברוח השני', ל"ב שישתייר פס ד'.

**והנה** אי נימא דהפסול בפרצת צידו סמוך לראשו, הוא משום דהו"ל כמבוי שצידו אחד קצר, הרי ודאי דל"מ הלחי אף כשנפרץ הכותל ברוח השני', ככל מבוי שצידו אחד קצר דאינו ניתר בלחי אלא כנגד הקצר, ובע"כ מד' הרשב"א דהפסול בפרצת צידו סמוך לראשו, הוא משום דבעינן קורה ע"ג כותלי מבוי, ולא חשיב ככותל מבוי אלא כשיש בו כשיעור מבוי, והא דה"ז אוסר אף בלחי, הוא משום דבעינן שיהא הלחי סמוך לכותל המבוי, דלחי המופלג ג"ט מן הכותל פסול, וכמו שאמרו לקמן י"ד ב', וע"כ כ"ז הוא כשנפרץ הכותל באותו רוח שהלחי נתון שם, דחשיב דאין הלחי סמוך לכותל המבוי, אך אם נפרץ הכותל ברוח השני', אי"ז אוסר.[[19]](#footnote-20)

?אך בד' המג"א בדין פרצת ראשו נראה לכאו' דבלחי ליכא לדינא דפרצה מצידו סמוך לראשו, ויל"ע היטב שם?.

כט] **עוד** יש להוכיח לזה, דהנה לקמן ו' א' אמרו דפרצה בקרן זוית אוסרת בד' טפחים, ובחי' הרשב"א שם כתב, ז"ל, וא"ת מ"ש מדר' אמי ור' אסי וכו', לא היא דהתם הוא שנפרץ מצדו במקום הנחת הקורה, והלכך כל שלא נשאר שם פס ד' כשיעור מבוי לאו כלום הוא, דבעינן הנחה ע"ג וליכא וכו', אבל כאן שב' ראשי הקורה ע"ג כותל המבוי וכו', אע"פ שנפרץ בקרן, אם אין הפרצה ד' אין בכך כלום, עכ"ל, וכעי"ז כתב הריטב"א והר"ן שם.

**והנה** אי נימא דהפסול בפרצת צידו סמוך לראשו הוא משום דהו"ל כמבוי שצידו אחד קצר, הדין נותן דלא יועיל מה שנשתייר כותל לרוחב המבוי, דאכתי כיון שנפרץ כותל אורך המבוי, חשיב דנסתיים המבוי במקום הפרצה, והו"ל כמבוי שצידו אחד קצר, ובע"כ מד' הראשונים דהפסול בפרצת צידו סמוך לראשו, הוא משום דבעינן קורה ע"ג כותלי מבוי, ולא חשיב ככותל מבוי אלא כשיש בו כשיעור מבוי, וזהו שכתבו דע"כ התם דנשתייר כותל לרוחב המבוי, והקורה מונחת עליו, חשיב שפיר דהקורה ע"ג כותלי מבוי.[[20]](#footnote-21)

?ולכאו' לפמש"נ נמצא דפרצת צידו תאסור אף בפרצה לחצירות, אך אי נימא דאפשר לצרף החצירות לדין כתלי מבוי, לא יפסול, אא"כ נפרצו גם החצרות, ואמנם לכאו' מד' הריטב"א דל"מ צוה"פ לבד דליכא היכר כתלי מבוי, מבו' דבעינן כתלים להמבוי עצמו, ויש לדחות.?

**יא**

ל] **ויש** להוסיף, דהנה בחי' הר"ן לקמן שם כתב, דהא דשרינן מכח הא דהקורה מונחת על הכותל דרוחב המבוי, הוא משום דיש שם פס ד', אך הרשב"א והריטב"א שם לא הזכירו לזה.

**ונראה** דיש להוכיח מדבריהם דל"ב דיהא שם פס ד', וזה ממה שאמרו לקמן י' ב' דמבוי רחב ט"ו אמות מרחיק ב' אמות ועושה פס ג' אמות, וכתבו הרשב"א והריטב"א שם דנותן את הקורה מן הכותל ועד ראש אותו פס, - והנה אי נימא דהא דמהני ליתן את הקורה על כותל רוחב המבוי, הוא רק כשיש שם פס ד', הרי הדין נותן דכ"ז הוא בסוף מבוי, אך בתחילת מבוי לא יועיל אלא אם איכא שם פס ד' אמות, וכמו שאמרו בסוגיין דהא דסגי בפס ד"ט, הוא משום דהוי סוף מבוי, וא"כ התם דהוא תחילת מבוי, היאך מהני להניח את הקורה ע"ג הפס שאין בו ד' אמות.

**והנה** אמנם לדעת הר"ן דס"ל דל"מ אלא אם יש שם פס ד', נראה דהא דמהני התם להניח את הקורה על פס שאין בו ד' אמות, הוא משום דכל הא דפסלינן כשאין שם פס ד', הוא בצירוף הא דשבקי וכו', וכאשר כ"ה מבו' בד' הר"ן לקמן י' ב' דעיקר פסולא דפרצת צידו סמוך לראשו הוא משום דשבקי וכו', וע"כ התם דליכא למיחש לשבקי וכו', משום דלא ממעט בהילוכא, וכמו שאמרו לקמן שם, ל"ב שיהא שם פס ד' אמות.

**אך** בדעת הרשב"א והריטב"א אין לישב כן, שהרי דעת הרשב"א לקמן שם דהא דפסלינן בדליכא פס ד' הוא רק משום דל"ה הקורה ע"ג כותלי מבוי, ואי"ז כלל בצירוף הא דשבקי, וגם לדעת הריטב"א דהוא בצירוף הא דשבקי, הרי מפורש בדבריו שם דהיינו רק משום דהו"ל סוף מבוי, אך אם הי' זה תחילת מבוי, הוה פסלינן אף בלא הא דשבקי, עיי"ש, ולדבריהם מוכח מהא דמהני להניח את הקורה ע"ג פס ג' אמות, דכל שמניח את הקורה ע"ג הכותל דרוחב המבוי, ל"ב שיהא בו כשיעור משך מבוי.

לא] **ובביאור** הפלוגתא בזה נראה, דהרשב"א והריטב"א ס"ל, דדוקא כשמניח את הקורה ע"ג כותל דאורך מבוי, הוא דאמרינן דלא חשיב ככותל מבוי אלא בשיש בו ד' אמות כשיעור משך מבוי, אך כל שמניח את הקורה ע"ג כותל דרוחב מבוי, הרי דאף כשאין בו ד' אמות חשיב שפיר ככותל דכל המבוי, דשיעורא דד' אמות הוא במשך המבוי, אך ברוחב המבוי ליכא לשיעור זה.[[21]](#footnote-22)

**אך** בדעת הר"ן נראה, דאף דברוחב המבוי ל"ב שיעור כלל, מ"מ כל דבעינן שיהא הכותל חשיב ככותל מבוי, אף שאינו על כל רוחב המבוי, בעינן שיהא בו כשיעור משך מבוי, וכאשר כ"ה מבו' ממה שאמרו לקמן בסוגיין דלחי המושך ד' אמות נידון משום מבוי, והרי דאף ברוחב המבוי ליכא תורת כותל מבוי אלא בשיש בו ד' אמות, וע"כ גם לדינא דקורה ע"ג מבוי בעינן שיהא הכותל ד' אמות, ובסוף מבוי סגי במה שהוא ד"ט.

1. ויש להוסיף, דד' תור"פ מתפרשים למש"כ בסוגיא דלעיל, דהא דסגי התם במיעוט טפח אף דקורה משום מחיצה, ולא אמרינן דאין מחיצה לפחות מד', הוא משום דהתם ליכא חיסרון מחיצה, דהם מחיצות גמורות חוץ מן הקורה, אלא מדרבנן אצרכוה קורה משום הכירא, עכ"ד, ונת' בשיעור א' ללמוד מדבריו, דאף דהא דקורה למעלה מכ' פסולה הוא משום דליכא הכירא, מ"מ מכח זה פסלו חכמים את המחיצה ואין תורת מחיצה עלי', וע"כ הי' לנו להצריך מיעוט ד' דאין מחיצה לפחות מד', וכל הא דסגי במיעוט טפח הוא משום דהקילו חכמים בכך, כיון דמדינא ליכא חיסרון מחיצה.

   ולפ"ז נראה דמה"ט הוא דס"ל לתור"פ דאף הכא אילו הי' הגריעותא בקורה עצמה, ל"ה לנו להצריך מיעוט כשיעור משך מבוי, שהרי במחיצת קורה ל"ב לכל דיני מחיצה, כיון דמדינא ליכא חסרון מחיצה, וכל הא דהכא בעינן לחקוק כשיעור משך מבוי, הוא רק משום דהגריעותא היא בכל המחיצות שאינם כתקנן. [↑](#footnote-ref-2)
2. וד' הריטב"א בזה לא נתבררו, דבסוגיין כתב, ז"ל, וכתב רש"י ז"ל טעמא דמילתא, דלעיל הא איכא מבוי והא איכא דפנות אלא שאנו באין למעטן ובהיכר כ"ד סגי וכו', אבל הכא שאין לזו גובה מבוי ולא גובה דפנות והשתא משוינן לי' מבוי ודפנות בחקק זה, צריך לעשות בו משך ראוי כשיעור אורך דין מבוי, עכ"ל, ומשמעות דבריו הוא שפירש לד' רש"י כד' תור"פ, דהכא הגריעותא היא בכל מחיצות המבוי שאינם גבוהות י', וע"כ צריך לחקוק כשיעור משך מבוי, וכן פירש הגאו"י בדבריו.

   אך הנה בחי' הריטב"א בריש מכילתין כתב, ז"ל, ובגמ' אמרינן בהדיא שאם היתה קורה למטה מי' אינו כלום עד שיגביהנה או שיהא חוקק במבוי להשלימו לי', עכ"ל, ובפשוטו מש"כ דבגמ' אמרו דצריך לחקוק במבוי להשלימו לי', הוא דינא דסוגיין, ומבו' לפ"ז דמפרש דהכא הגריעותא היא בקורה עצמה שאינה גבוהה י', שהרי ד' הריטב"א שם קיימי כשהקורה עצמה למטה ממי', וכמש"כ דמהני להגביהה, - אך שמא אין מכוון הריטב"א לסוגיא דהכא, אלא למה שאמרו לעיל ג' ב' דלמטה נמי חללה עשרה, ומש"כ הריטב"א דל"מ עד שיגביהנה או שיהא חוקק במבוי להשלימו לי', אי"ז דינא דסוגיין, אלא הוא תקנה שנתן הריטב"א לכך, וכמש"כ דעד שיגביהנה, דלא נזכר לזה בסוגיין, וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-3)
3. וכ"נ להדיא בד' הרמב"ם בפי"ז משבת הי"ד והטוש"ע בסימן שס"ג שכללו יחד לדין מבוי שהוא גבוה למעלה מכ' עם דין מבוי שהוא פחות מי', והרי דתרוייהו קיימי בחד גוונא, והרמב"ם שפירש דמבוי שהוא למעלה מכ' היינו דפתח המבוי הוא למעלה מכ', פירש גם לההיא דפחות מי' דהיינו דפתח המבוי אינו גבוה י', והטוש"ע שפירשו דמבוי שהוא למעלה מכ' היינו דכותלי המבוי גבוהין למעלה מכ', פירשו גם לההיא דפחות מי' דהיינו דכותלי המבוי אינם גבוהין י'. [↑](#footnote-ref-4)
4. והי' מקום לומר דלדעת הרא"ש בע"כ דאיירי הכא דכותלי המבוי גבוהין י' ונתן את הקורה למטה מי', וע"כ שפיר סגי לחקוק במשך ד' אמות, אך לא נתישבו בזה ד' הטור, דמשמעות דבריו שפירש לדינא דהכא כשכותלי המבוי אינם גבוהין י', והיאך יתישב זה עם ד' אביו הרא"ש דאין מצרפין ב' חלקי מחיצות שיש ביניהם ג"ט, - ועוד יש להעיר, דלמש"נ לעיל סק"ה נמצא, דהרא"ש שפירש בריש מכילתין דהא דתנן מבוי שהוא גבוה למעלה מכ', קאי על כותלי המבוי שהם גבוהין למעלה מכ', הרי דה"נ מה שאמרו הכא דהי' פחות מי' קאי על כותלי המבוי שאינם גבוהין י"ט, ולפ"ז הדק"ל דמ"ט סגי לחקוק במשך ד' אמות, הרי להרא"ש לטעמי' כל שלא חקק עד תוך ג"ט למחיצות, ל"ה המבוי רה"י, דאין לו אלא ב' מחיצות. [↑](#footnote-ref-5)
5. והאהעו"ז שם כתב להוכיח דה"ז מועיל להתיר גם לשאר המבוי, דאל"כ הי' לנו לאסור אף את החקק עצמו שהוא פרוץ לשאר המבוי, עכ"ד, אך לכאו' יש מקום לדון בזה, שהרי עד"ז קשיא בהא דתל המתלקט י' מתוך ד' דהוי רה"י, ובחי' הגר"ח בפי"ד משבת כתב דפשיטא דהג"ט התחתונים הסמוכים לרה"ר הויין רה"ר, ולפי דבריו ה"נ למעלה מג"ט הוי התל כרמלית, ותיקשי דא"כ היאך מותר לטלטל בתל עצמו, הרי הו"ל פרוץ למקום האסור, ולכאו' מוכח מזה, דאיסורא דפרוץ למקום האסור, הוא רק כשאין לרשות זו מחיצות בפנ"ע, וכל מחיצותי' היא בצירוף עם הרשות האסורה לה, אך כל דיש לרשות זו מחיצות בפנ"ע, לא אסרינן מכח הא דהיא פרוצה לרשות האסורה, ויש לפרש הטעם בזה בכמה גווני, ואכמ"ל, ולפ"ז ה"נ הכא דכוותה, אף אם ל"מ החקיקה להתיר את שאר המבוי, מ"מ שפיר הותר מקום החקק דיש לו מחיצות בפנ"ע, ולא אסרינן לי' משום פרוץ למקום האסור.

   ובדעת האהעו"ז צ"ל דס"ל כמש"כ בגליונות חזו"א לחי' הגר"ח שם דבתל המתלקט כיון דהוא כזקוף לא חשיב כמקום כלל, והוכיח כן, דאל"כ ל"ה התל רה"י כיון דאינו גדור מרה"ר שבצידו במחיצה י', ( אך בדעת הגר"ח צ"ל דלדין רה"י סגי במה שיש לו מחיצות י', אף אם אינו גדור מכל רה"ר, ועי' בחזו"א סימן ס"ה סק"ע דלפי דבריו שם מוכח מד' הגר"א דהוי רה"י אף שאין לו מחיצות י' מהמקום הסמוך לו, והחזו"א שם תמה ע"ז), וכ"כ החזו"א בסימן ק"ח סק"ט, עיי"ש, ואשר ע"כ הוא דלא אסרינן לי' משום פרוץ למקום האסור, ועי' עוד בס' משנת אליהו סוכה סימן ו' במש"כ בשם החזו"א בטעם הא דלא חשבינן דהתל פרוץ למקום האסור, ומשא"כ הכא, אם ל"ה מהני החקיקה להתיר את שאר המבוי, הי' החקק עצמו אסור משום פרוץ למקום האסור. [↑](#footnote-ref-6)
6. אמנם בד' הבית מאיר מבו', דחורי רה"י מותרין אף כשהן פרוצין למקום האסור, וכאשר כ"ה מבו' בד' תור"פ לקמן ע"ז א' ד"ה כגון, וזה מתפרש היטב לפמש"נ בהערה הקודמת דאיסורא דפרוץ למקום האסור הוא רק כשאין לו מחיצות בפנ"ע, ואכמ"ל, אך בסימן שנ"ג הסכים הבית מאיר לד' האהעו"ז שם דחורי רה"י הפרוצין למקום האסור הוו ככרמלית, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-7)
7. ומבו' בדבריו דאלמלי המחיצות החיצונות, ל"ה מועיל מה שחוקק ד' אמות, ויש להסתפק אם הוא משום דס"ל דאין ב' חלקי מצטרפות כשיש ביניהם ג"ט, וע"כ אף מקום החקק ל"ה רה"י, שאין לו מחיצה ברוח שלישית, או הוא משום דשאר המבוי שלא חקק בו, אין לו מחיצות י' ול"ה רה"י, וס"ל דשאר המבוי לא חשיב כחורים דמקום החקק. [↑](#footnote-ref-8)
8. והך מילתא דלתורת מבוי בעינן שיהא לו כתלים, נת' בשיעור ב' סקכ"א ללמוד כן מד' הרמב"ם, ודמה"ט הוא דכל דהכתלים שבצד הפתח אינם גבוהים י', חשיב דהמבוי שבמקום זה אינו גבוה י', וע"כ הוא דאינו ניתר בלחי וקורה, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-9)
9. ויש להוסיף עוד בזה, דהנה נת' לעיל סקי"ד דלפ"ד האהעו"ז דבעינן ג' מחיצות ניכרות, בע"כ דהא דסגי לחקוק ד' אמות, הוא משום דב' חלקי מחיצות מצטרפין אף שיש ביניהם ג"ט, - והנה לכאו' הי' מקום לדון בזה, דלמש"כ האהעו"ז דבמבוי בעינן ג' מחיצות ניכרות, דמי דין מבוי לדין סוכה דאם יש משפת חקק ולכותל ג"ט פסולה משום דבעינן דפנות הסמוכות לסכך, וא"כ תיקשי דהיאך ניתר המבוי אף דברוח השלישית אין לו מחיצה י' במקום אחד, - אך למש"נ דל"ב שיהיו להמבוי עצמו מחיצות, אלא דבעינן שיהיו ג' מחיצות ניכרות שיהיו הלחי והקורה מצורפין להן, ל"ד כלל לסוכה, ושפיר מהני לזה ב' חלקי מחיצות אף שיש ביניהם ג"ט. [↑](#footnote-ref-10)
10. והחזו"א שם העמיד הקו' מפירש"י לקמן שם, והיינו משום דהרמב"ם בפי"ז משבת ה"ה פירשה בגונא דהיו להמבוי ב' מחיצות מב' צידיו, ובב' ראשיו הי' מצד אחד ים ומצד אחד אשפה, וע"ז אמרו דבכה"ג א"צ לחי וקורה כלל, וכ"ה מבו' בפי' ר"ח לקמן שם, וכ"כ הריטב"א שם, ולדעתם אין ללמוד מהתם דמבוי שיש לו מחיצות גידוד ניתר בלחי וקורה, ורק לפירש"י שם מבו' דאף דהיו מחיצות המבוי ע"י גידוד, הוא ניתר בלחי וקורה. [↑](#footnote-ref-11)
11. ולכאו' בעכצ"ל בזה, דאף דאם איכא פרצה י' אין על המחיצה השלישית תורת מחיצה על הד' אמות הסמוכות לפתח, מ"מ אחר דאיכא התם גידוד וליכא פרצה במחיצות, תו חשבינן להמחיצה השלישית כמחיצה הניכרת במבוי, וזה ניחא טפי אי נימא דדין פרצה י', אי"ז משום דמכח זה ליכא לעיקר מחיצת העומ"ר, אלא הוא משום דהפרצה מבטלת את ההיקף, וכל דאיכא התם גידוד וליכא פרצה, תו מצינו להתיר מכח עיקר המחיצות, ואכתי צ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-12)
12. והא דסגי במה דנשתייר פס ד"ט, הוא משום דלדין כותלי מבוי סגי במה שיש כתלים כשיעור מבוי, ותו ניתר כל המבוי בלחי וקורה, וכאשר כ"ה מבו' מהא דכשאין כותלי המבוי גבוהין י' סגי לחקוק כשיעור משך מבוי, אף דלשאר המבוי ליכא כתלים כלל. [↑](#footnote-ref-13)
13. אך יש לפרש בזה בע"א, דלעולם הא דבעינן שלא יהא ע"ז תורת פרצה, הוא מכח דינא דבתים וחצירות פתוחין לתוכו, אך לאו היינו משום דבעינן שיהיו פתוחין לו ע"י פתח, אלא הוא משום דלא חשיב כבתים וחצירות פתוחין לו, אלא כשהחצירות עומדות לעצמם והמבוי עומד לעצמו והם פתוחות לו, אך כל שהמבוי פרוץ לחצירות, לא חשיב כבתים וחצירות פתוחות לו, וכ"ה מבו' בד' החזו"א בסימן ס"ה סקמ"ט, וזהו שנקטו התוס' ודעימייהו דאם פתחא בקרן זוית לא עבדי אינשי והו"ל כפרצה, לא חשיב כבתים וחצירות פתוחין לתוכו. [↑](#footnote-ref-14)
14. אך מד' המאירי מבו' שנקט דעיקר הקו' היא דלא חשיב כבתים וחצירות "פתוחין" לתוכו, ומוכח מדבריו דלדין בתים וחצירות פתוחין לתוכו בעינן שיהא על הפתח תורת פתח כלפי המבוי, וכנ"ל, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-15)
15. והי' מקום לומר בזה, דאף דאם אין למבוי כתלים אינו ניתר בלחי וקורה, מ"מ סגי לזה בכותלי החצירות, ול"ב שיהיו כתלים למבוי עצמו, - אך אי"ז מתישב, דאם סגי בכותלי החצירות, הי' בדין דיהא סגי במחיצות דעומ"ר, דהאמנם אם מצורת מבוי הוא שיש לו כתלים, שפיר י"ל דלא סגי לזה במחיצות דעומ"ר, אך אם ל"ב שיהיו הכתלים למבוי עצמו, וסגי אף בכותלי החצירות מ"ט לא יועיל לזה מחיצות דעומ"ר. - ?אך שמא י"ל כן, וכמש"נ לעיל סוסקי"ח דמסתבר כל ד' המאירי הוא כשה"ז פרוץ לרה"ר, ולא כשהוא פרוץ לחצירות, וצ"ע בזה מסברא?. [↑](#footnote-ref-16)
16. אך החזו"א בסימן ס"ה סקמ"ט פירש בזה, דהא דל"מ אם כולו פרוץ, הוא משום דכל שהוא פרוץ לחצירות, לא חשיב כבתים וחצירות פתוחין לתוכו, דלדינא דבתים וחצירות פתוחין לתוכו בעינן שיהיו החצירות עומדות לעצמן והמבוי עומד לעצמו והן פתוחות לו, עיי"ש.

    ונפ"מ רבתא בזה לדינא, דאם הא דל"מ כשכולו פרוץ הוא משום דכל דליכא למבוי מחיצות אין תורת מבוי עליו, הרי דאף יש ב' חצירות פתוחין לו בדופן האמצעי, מ"מ בעינן שלא יהא המבוי פרוץ לחצירות לארכו, אך הא דל"מ כשכולו פרוץ הוא משום דלא חשיב כבתים וחצירות פתוחין לתוכו, הרי דכל דיש ב' חצירות פתוחין לו בדופן האמצעי, לא איכפת לן דלארכו הוא פרוץ במלואו.

    ומאידך נפ"מ בזה, דאם הא דל"מ כשכולו פרוץ הוא משום דאין תורת מבוי עליו, הרי דכל דאין כולו פרוץ, אף אם החצירות הפתוחין לו פרוצות לו במלואם, ה"ה ניתר בלחי וקורה, דלא מצינו דלא חשיב כבתים וחצירות פתוחין לו, כשהן פרוצין לו במלואן, אך אם הא דל"מ כשכולו פרוץ הוא משום דלא חשיב כבתים וחצירות פתוחין לתוכו, הרי דאף דיש להמבוי עצמו מחיצות מעליין, מ"מ כל שהחצירות הפתוחין לו פרוצין לו במלואם, אינו ניתר בלחי וקורה. [↑](#footnote-ref-17)
17. ובביאור דבריו נראה, דכל דליכא אלא לפצימי הפתח, ליכא היכר לכותלי מבוי, כיון דליכא מחיצות במבוי מלבד הפצימין המשמשים לפתח, אך כל דאיכא כתלים מלבד פצימי הפתח, שפיר יש בזה להיכר כותלי מבוי, וזהו דמשני דפתח לה בקרן זוית, אף דבכה"ג ליכא כתלים אלא חצי טפח, וכמש"כ הרשב"א, דמ"מ כיון דאיכא כתלים כ"ש מלבד פצימין הפתח, איכא היכר כותלי מבוי. [↑](#footnote-ref-18)
18. ועפי"ז יש לפרש למש"כ רש"י שם עוד, דאין שם שיעור פתח, דבכולי הך מסכתא אמרינן דאין פתח פחות מד', ויש להעיר דמ"ט פירש"י כן רק בהא דפריך דלא משכח"ל שיהא הפתח בכותל האמצעי, ולא פירש כן לעיל מינה בהא דפריך דלא משכח"ל שיהא פתח בכותלי אורך המבוי.

    ולמש"נ נראה, דבהא דפריך דלא משכח"ל שיהא פתח בכותלי אורך המבוי, ל"ב להא דפתח פחות מד' לא חשיב כפתח כלל, דסגי בהא דצוה"פ שאין רחבה ד' אין עלי' תורת צוה"פ, וע"כ נמצא דהמבוי כולו פרוץ, וליכא כותלי מבוי, - אך בהא דפריך דלא משכח"ל שיהא פתח בכותלי רוחב המבוי, אף דהתם ל"ב כלל שיהא צוה"פ, הוצרך רש"י לפרש דהוא משום דלא חשיב פתח כלל בפחות מד', וע"כ לא חשיב כבתים וחצירות פתוחין לתוכו. [↑](#footnote-ref-19)
19. ועפי"ז יש לפרש ד' רש"י לקמן בסוגיין בע"א, דהא דל"מ כשאין מקום לפצימין וכולו פרוץ הוא, אי"ז משום דכל דליכא כותלי מבוי אין עליו תורת מבוי, אלא הוא מכח הך דינא דבעינן שתהא הקורה ע"ג כותלי מבוי ויהא הלחי סמוך לכותל, ולפ"ז מתישב בפשיטות מה שהוצרך רש"י לפרש דבדופן האמצעי ליכא ד"ט, דאם הי' שם ד"ט שפיר הו"מ לפתוח שם פתח בלא פצימין, דרק בכותלי האורך דבעינן שתהא הקורה על גביהן ושיהא הלחי סמוך להן, ל"מ אם הן פרוצין.

    ובזה מתישב מש"כ רש"י בהא דפריך דבמבוי ד' לא משכח"ל בתים וחצירות פתוחין לתוכו, דהוא משום דמיעוט חצירות ב' וכו', והק' הגרע"א דהרי אף פתח א' א"א באורך ד', דאם הי' אפשר לפתוח פתח א' באורך ד', הי' אפשר לפתוח ב' פתחים בב' צידי המבוי, ומ"ט הוצרך רש"י להא דמיעוט חצירות ב', - ולמש"נ ניחא, דהרי לעולם אפשר לפתוח פתח א' באורך ד' בלא פצימין, וכל הא דל"מ הוא משום דכולו פרוץ וליכא כותלי מבוי, וע"כ אם הוה סגי בפתח אחד, שפיר הו"מ לפתוח פתח בצד אחד, וליתן את הלחי בצד השני סמוך לכותל המבוי, וע"כ הוצרך רש"י להא דבעינן ב' פתחים.

    ובזה מתישב גם מה שהוצרך רש"י להא דבכותל האמצעי א"א לפתוח פתח כלל, ולכאו' אף אם הו"מ לפתוח שם פתח א', הרי לא סגי בזה דבעינן ב' חצירות פתוחין לתוכו, ולהנ"ל ניחא, דאם הי' אפשר לפתוח פתח א' בכותל האמצעי, הרי שפיר הו"מ לפתוח פתח א' בכותל האמצעי ופתח א' בא' מן הצדדים, וליתן את הלחי בצד השני סמוך לכותל המבוי, וכל הא דלא משכח"ל ב' חצירות פתוחין לתוכו, הוא רק משום דא"א לפתוח פתח כלל בדופן האמצעי, כיון שהוא פחות מד'.

    ?אך בעיקר הדברים יל"ע אם הוא מתישב עם מש"נ במק"א דל"ב שיהא מבוי הראוי להיות ניתר בלחי וקורה?. [↑](#footnote-ref-20)
20. וזה נראה במש"כ הרשב"א בעבוה"ק דפסולא דנפרץ מצידו כלפי ראשו, הוא כשנפרץ במקום "שהקורה" או הלחי נתונין שם וכו', ואם נשאר "תחת הקורה" וכו', ולמש"נ נראה, דמש"כ הרשב"א דהפסול הוא כשנפרץ במקום שהקורה נתונה ונפרץ תחת הקורה, הוא ללמד, דכל דיש כותל לרוחב המבוי והקורה מונחת עליו, אף אם נפרץ כותל שבצד המבוי סמוך לראשו, אי"ז אוסר, - ובכה"ג דמי דין קורה לדין לחי, דאם נפרץ אותו הכותל שהקורה נתונה עליו ה"ז אוסר, ואם נפרץ הכותל השני דאין הקורה נתונה עליו אי"ז אוסר. [↑](#footnote-ref-21)
21. ואמנם אכתי יש מקום להצריך שיהא הפס ד' טפחים, דזהו שיעור רוחב מבוי, ואך דאם משום זה, שפיר סגי בפס ד"ט אף בתחילת מבוי, אך י"ל כמש"נ בשיעור ב' סקכ"ג ובהערה שם דליכא שיעור כלל לרוחב המבוי, והא דכשאין פתחו ד"ט א"צ תיקון, הוא משום דאין עליו תורת פתח, ועמש"נ בזה בסימן ? סק"?. [↑](#footnote-ref-22)