80 בדיני בב_ח - רשימות
קטגוריות: ש_ס / מא חולין / חולין - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / תערובת תשע_ד

מנ"א תשע"ד

בד' הר"י מיגש שהביא התורי"ד בע"ז דל"ה. מבו', דכל שאין הבשר נאסר משום דאאחע"א, גם אין החלב נאסר, וכ"ה מבו' בד' הרמב"ן שם בתו"ד, וזה כמו שנקט החת"ס בתשו', - אך הגרע"א נקט דהחלב נאסר, ורק הבשר אינו נאסר, - אך שמא מכוון הגרע"א דאף אם באמת גם החלב אינו נאסר, כ"ז הוא משום דהבשר אינו נאסר, אך אם הי' הדין דאדרבה מכח דינא דאיסור כולל תרוייהו נאסרין, אין לנו לומר דאין החלב נאסר, ודו"ק.

ובעיקר הדברים יל"ע עוד, דלכאו' למ"ד דטכ"ע לאו דאורייתא, הרי נמצא דטעם הבשר שנפלט לתוך החלב, ה"ה בטל, ולכאו' הו"ל כהיתר ומצי חייל עליו איסור אחר, וא"כ מה טעם יש לומר דלא יחול איסור בב"ח על החלב, - אך תיקשי לפ"ז בד' הרמב"ן בע"ז דמבו' בדבריו דבמבשל חלב בחלב דאף החלב אינו נאסר, ואף דאיהו גופי' ס"ל דטכ"ע לאו דאורייתא, ובעכצ"ל בזה, דאף דבר האסור שנתבטל ברוב, אין איסור אחר חל עליו, והגרע"א במהדו"ת סימן קט"ז נקט בפשיטות לא כן, עיי"ש, אך בשפ"א סוכה ל' א' נסתפק בזה, עיי"ש, גם צ"ע אם זה מתישב לדעת הסוברים דלמ"ד דטכ"ע לאו דאורייתא לא נאסר כלל הטעם בתערובת, ול"ב בזה לדין ביטול.

שוב העירוני דא"צ לזה, אלא י"ל דבגונא דהר"י מיגש והרמב"ן שם, כיון דאי"ז דרך בישול ואין בזה לאיסורא דבב"ח אלא מדרבנן, הרי דלזה סגי במה שטעם הבשר שנפלט לחלב אסור מדרבנן, דלא יחול ע"ז איסור בב"ח דרבנן.

יש לדון לתלות במש"נ את הנידון אם יש לאסור בבב"ח המעורבין ובישלם כשאין נותנים טעם זב"ז ע"י הבישול, דאם דרך בישול הוא נתינת טעם, בעינן שיהא זה ע"י הבישול, אך אם הם ב' דינים, וכל הא דבעינן נתינת טעם הוא כדי שלא יתבטל, אין להצריך שיהא הנתינת טעם ע"י הבישול, - ונפ"מ דכל דהוי חפצא דבב"ח, יהא אסור לבשלם, אף אם לא יתחדש נתינת טעם ע"י הבישול, ודו"ק.

שו"ת ספה"י נ"ד ה' נקט ג"כ דליכא נפ"מ בין מעמיד בעור שחוטה למעמיד בעור נבילה.

ד' המג"א דמעמיד אינו בטל מדאורייתא מתפרשים כד' הר"ש דמעמיד הוא מדין טכ"ע.

בד' התורי"ד נראה דמש"כ דהו"ל צונן, כונתו דלי"ב נתינת טעם, והוא דין בפנ"ע דדרך בישול אסרה תורה דבעינן נתינת טעם, וע"ז הוא שכתב דהחמירו חכמים לדונו כנתינת טעם.

עי' יד יהודה צ"ב סוסקכ"ה שדן דבב"ח שנתערבו בלא נתינת טעם, ליכא למימר נעשה נבילה, דכה"ג אינם נאסרים כלל, וכל האיסור הוא משום דאסור לאכול בשר וחלב יחד, עיי"ש.

וזה שלא כד' הגרע"א שנקט דבצונן בצונן ה"ז נאסר, ופירש כן להגמ' דק"ד: דזהו שאמרו שמא יאכל צונן בצונן, אשר מזה מ' דהאיסור לאכול בצונן בצונן אי"ז משום הרחקה, אלא הוי זה מעיקרא איסורא דבב"ח.

ובד' התורי"ד במהדו"ב, לכאו' הי' נראה לפרש דכונתו דמדרך בישול ילפי' דבעינן נתינת טעם, והכא דליכא נתינת טעם אי"ז אסור מה"ת, - אך בלשונו נראה דכל הא דאי"ז אסור מדאורייתא הוא משום דליכא נתינת טעם, וזה צע"ג, - אך נראה, דלדעתו דלא ס"ל לדין כבוש, בע"כ דמש"א בגמ' דאי תרו לי' בחלבא, היינו דלא נאסר שנוגעין זב"ז, אלא כשנותן טעם זב"ז, ובאמת ל"ב שיהא זה ע"י בישול, וזה דבר חדש מאד.

אך לכאו' זה נסתר ממש"א דבעינן בישול שאחרים אוכלין אותו מחמת בישולו, ובפסקי ריא"ז שם מבו' דבלא זה אינו עובר גם על איסור אכילת בב"ח, ולכאו' בע"כ דבעינן שיהא הבליעה דרך בישול, וצ"ע.

בתשו' הרי"ד סימן ג' וסימן ק"ג כתב בדעת רש"י דאין לאסור רק אם מלח, והיינו משום דאם לא מלח, ליכא נתינת טעם, דלא ס"ל מדינא דכבוש, וכ"נ גם מד' רש"י בס' הפרדס, וכמש"נ, - ועכ"פ מבו' דאי"ז מעמיד, וזה כמש"כ החזו"א, דכיון דבקיבה עצמה יש ג"כ כח העמדה, אין העור פועל ע"ז.