17אאחע_א א
קטגוריות: ש_ס / מה כריתות / כריתות - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים

אור ליום ועש"ק כי תצא י' אלול תשס"ד

א] כריתות די"ד., נהי דאיסור חל על איסור לית לי', איסור כולל ואיסור מוסיף אית לי', טהור מעיקרא לא אסור אלא בחלב, הו"ל טמא מיגו דאסור בחתיכות טהורות איתוסף בי' נמי איסורא עילוי חלב וכו'.

והנה הרשב"א ביבמות דל"ד., הביא דבמקצת ספרים גרסי' היכי משכח"ל, משכח"ל כגון דאיטמי קודם שיביא ב' שערות דאיסור חלב ואיסור טומאה בהדי הדדי קאתו, ועיי"ש שהביא שכן פי' רבינו חננאל בסוגיא דיבמות שם, והרשב"א תמה ע"ז דמי הצריכו לומר דבנטמא והביא ב' שערות הוא, דהא ד' חטאות ואשם א' בלא"ה משכח"ל, והיינו משום דהרי אית לי' איסור כולל, וא"כ שפיר חל איסור טומאה על איסור חלב בכולל שה"ז כולל חתיכות אחרות, עכ"ד.

והנה בפיהמ"ש להרמב"ם פירש ג"כ דאיירי שנטמא קודם שיביא ב' שערות דהו"ל איסור בב"א, אך שוב חזר בו הרמב"ם ופירשה כגיר' דילן דאיסור טמא חייל בכולל, ע' בפיהמ"ש הנדמ"ח, וכ"ה גם הגיר' בשטמ"ק בסוגיין אות ב'.

והשאג"א סי' ע' הביא פי' הרמב"ם בפיהמ"ש, ותמה ע"ז, דאי מתני' איירי בכה"ג, א"כ מנ"ל לרב דאיכא במתני' איסור כולל ואיסור מוסיף דילמא אין כאן אלא איסור בת אחת לחוד, וכגון שלאחר שנעשה נותר ולאחר שחל עליו יוהכ"פ הביא ב' שערות בו ביום, ועוד הא כה"ג מוקי לה הגמ' כל האיסורין דמתני' דיבמות באיסור בת אחת, ומדלא מוקי לה רב בסוגיא דיבמות דל"ד. בהכי, ש"מ דלא ניח"ל לאוקמה הכי בשחל עליו האיסור קודם שהביא ב' שערות, א"כ א"א לאוקמי לב' איסורים אלו איסור חלב וקדשים בטומאה בכה"ג, ויותר יש להפליא על הרמב"ם שכתב שם וחייב ג"כ במעילה על אכילה הזו לפי וכו' וזהו איסור מוסיף, ותימה רבתא היא כיון דאיסור חלב ואיסור קדשים בטומאה מיירי באיסור בת אחת ובנטמא קודם שהביא ב' שערות, ע"כ בהמה זו כבר היתה קודש, דאל"כ איסור חלב קדשים שחל עליו בהבאת ב' שערות ועדין איסור קדשים בטומאה ליתא כיון שהיתה עדין חולין, וכיון דמיירי שהיתה קודש כבר קודם הבאת ב' שערות, א"כ איסור מעילה נמי הו"ל איסור בת אחת עם איסור חלב ואיסור קדשים בטומאה, אך באמת הרמב"ם לא פירש כן מדעתו דהא דחייל איסור מעילה הוא מטעם דהוי איסור מוסיף, אלא כן הי' גירסתו בסוגיין, דאיסור טמא חייל משום איסור בת אחת ואיסור מעילה חייל משום איסור מוסיף, וכמו שהביא הרשב"א ביבמות דכ"ה גירסת מקצת ספרים, וכאשר כ"ה בשטמ"ק, (והשאג"א שם תמה ע"ד הרמב"ם, דהא בגמ' דכריתות מפרש דטעמא הוא משום איסור כולל, אך ברור שהרמב"ם הוה גריס כן בסוגיין וכנ"ל), אך קו' השאג"א תפול על הגמ' עצמה, עכ"ד.

ב] והנה עי' מש"כ בס' מרכה"מ ח"א פ"ו משגגות ה"ד, ומתוך דבריו נלמד ב' דרכים בביאור הסוגיא, וכמו שיתבאר לפנינו בעזה"י.

דהנה בהך מילתא דכל שהביא ב' שערות אחר דהוו כל האיסורים, חיילי עליו כל האיסורים, הנה בגמ' יבמות דל"ג. אמרי' לה בזר ששימש בשבת, דאיירי כגון דאייתי ב' שערות בשבת דהו"ל זרות ושבת בהדי הדדי, וכן אמרי' בבע"מ ששימש בטומאה דאיירי כגון דאייתי ב' שערות ואיטמי לי' דהו"ל בע"מ וטומאה בהדי הדדי.

והנה בד' התוס' בזבחים דמ"ה: ד"ה אבל מבואר, דהוי זה אף בשאר כל האיסורים, עיי"ש שכתבו דהגם דלדעת ר"ש אין איסור טומאה חל על איסור עולין, מ"מ משכח"ל בכגון שהביא ב' שערות אח"כ, ועיי"ש שהק' דמה פריך לקמן דכ"ג: דלמ"ד דאף בקדשים אאחע"א כל חלב למה לי, לוקמי בהביא ב' שערות אח"כ דהו"ל בב"א, ותירצו דבלא"ה משני שפיר, ועיי"ש שכתבו לישב בזה הא דקשיא דלמ"ד דאף בקדשים אאחע"א למ"ל קרא למעט דם מנותר וטמא, ובזה ניחא דאיצטריך להביא ב' שערות אח"כ, וכ"ה בתוס' הרא"ש קידושין דע"ח., עיי"ש שהק' במש"א שם דחזר ובא עלי' עשאה חללה, דהא אמרי' לעיל דאין איסור חללה חל על איסור זונה, ותירץ דמיירי בשהביא ב' שערות אחר שנעשית חללה דעכשיו באין עליו שתיהן בב"א, עכ"ד, וכ"ה בתור"פ שם.

אמנם בשו"ת נובי"ת או"ח סימן קי"ח, בתשו' מהגר"ש ז"ל, כתב שם, ז"ל, דבכל הש"ס מדחיק הגמרא לענין איסור חל על איסור, ומדחיק באיסור מוסיף וכולל, הא משכחת באיסור בת אחת בקטן שנתגדל או בגר שנתגייר, אלא ע"כ צ"ל כיון שעל החתיכה לא חל איסור על איסור לגבי בני חיובא, גם לזה שנתגדל או שנתגייר לא מיחייב על האיסור שבא בזה אחר זה קודם שנעשה זה בר חיובא, עכ"ל, וכעי"ז כתבו גם המרכה"מ שם, והקר"א בזבחים דמ"ה: ע"ד התוס' הנז', והברוך טעם בשער הכולל דין ג', וע' עוד בשו"ת נפש חי' סי' י', וגם החזו"א יבמות סי' קל"ד סקי"ד כתב דבאיסור חפצא ל"מ לה שהביא ב' שערות אח"כ, אך בדבריו שם מבו' דהיינו רק בשנתנבלה קודם שהגדיל, דכיון דבשעה שנתנבלה ל"ח איסור נבילה תו לא חייל, אך אם נתנבלה באותו הרגע שהגדיל שפיר חייל עליו איסור נבילה, ועיי"ש גם בסקט"ז שנקט כן, והדברים צ"ב.[[1]](#footnote-2)

ויסוד הדברים בזה הוא, דדוקא בזר ששימש בשבת ובבע"מ ששימש בטומאה, דהוו איסורי גברא, ובזה נידון אאחע"א הוא דל"מ חייל על הגברא איסור שבת משום דכבר נאסר משום זרות, ול"מ חייל עליו איסור טומאה משום שכבר נאסר משום בע"מ, ובזה הוא דאמרי' דאם הביא ב' שערות בשבת, כיון דעד השתא אכתי ל"ה מוזהר באיסור זרות, ע"כ שפיר חיילי עליו השתא איסור זרות ואיסור שבת בב"א, וכן אם הביא ב' שערות אחר שנעשה בע"מ ונטמא, כיון דעד השתא אכתי ל"ה מוזהר באיסורים אלו, ע"כ שפיר חיילא עליו השתא איסור בע"מ ואיסור טומאה בב"א, אך משא"כ באיסורין החלים על החפצא, אשר בזה מכח הא דאאחע"א אמרי' דכלל לא חייל על חפצא זו האיסור השני, הרי דהגם שהוא הגדיל אח"כ, אך הרי חלות האיסור שעל החפצא ל"ה במסוים כלפי כל אדם מישראל, וע"כ בזה כיון דלא חייל האיסור על החפצא כלפי כל ישראל, גם לא חייל כלפי זה שהגדיל אח"כ.

ובנוס"א י"ל, דבאיסור חפצא כלל אין לנו לדון חלות האיסור כלפי האדם, וע"כ אף דהאדם הגדיל אח"כ, מ"מ על החפצא אין אאחע"א, ונפ"מ בין ב' דרכים אלו הוא באיסור חפצא דכל האיסור הוי רק על אדם א', ואותו אדם הביא ב' שערות אחר שכבר קיימין ב' האיסורים, דלהדרך הראשונה בכה"ג שפיר חיילי ב' האיסורים, כיון שכל חלות האיסור בחפצא הוי רק כלפי אדם זה, והוא אינו מוזהר בזה עד שיגדיל, אך לדרך השני' גם בכה"ג לא חייל עליו האיסור השני, וע' להלן סק"ג עוד בזה.

אמנם הנה מד' תוס' בזבחים ותוס' הרא"ש בקידושין הנז' מבו' להדיא לא כן, אלא אף באיסורים החלין על החפצא נמי אמרי' דאם הביא ב' שערות אח"כ חלו עליו כל האיסורין בב"א, ויל"פ טעמם בתרי גווני, חדא דס"ל דכל עיקר הא דאאחע"א ל"ה כלל ביחס להחפצא, דעל החפצא ודאי חלין על האיסורים, ואך איסורא דגברא הוא דלא חייל, ואשר ע"כ כל שהביא ב' שערות אח"כ שפיר חלין עליו כל האיסורים, ויל"פ עוד, דס"ל דגם האיסור שבחפצא חייל כלפי כל א' מישראל, ואשר ע"כ הגם דכלפי כל ישראל ל"ח כלל האיסור על החפצא, מ"מ כלפי זה שהביא ב' שערות אח"כ שפיר חיילי כל האיסורים.

והנה הגר"ש ז"ל שם נקט שדבריו הם שלא כד' רש"י ביבמות דל"ד., דמפרש להסוגיא שם, דהגם דאיסור נדות קדים לכל איסורי הקידושין, מ"מ כשנעשו גדולים חיילי עלייהו כל האיסורין בב"א, והרי דאף באיסור החל על החפצא אמרי' דאם הגדיל אח"כ חיילי עליו כל האיסורים בב"א.[[2]](#footnote-3)

אמנם הנה במרכה"מ ח"ב פ"ד משגגות ה"ב נקט בפשיטות דאיסורי עריות הוו איסורי גברא, וכנר' הטעם בזה הוא משום דכל איסורה הוי במסוים כלפי קרוב זה, וע"כ ל"ש לומר דהאשה היא חפצא דאיסורא, שהרי לכל העולם מותרת היא, אלא כל האיסור הוי על אדם זה שלא יבא על קרובתו, וע"כ אי"ז איסור גברא, ולפ"ז לכאו' ניחא, והיינו דהגם דאיסור נדה איסור חפצא הוא, מ"מ כיון דשאר איסורי עריות איסורי גברא הן, הרי שאין לנו לדון בזה דין אאחע"א על האשה שלא יחולו בה איסור אשת אח וכו', שהרי בלא"ה לא חיילי איסורין אלו בגופה, וכל נידון אאחע"א שבזה הוי על הגברא שלא יחול עליו אזהרת עריות, ובזה שפיר אמרי' דכל שכשהגדיל כבר קיימין כל האיסורים, חיילי עליו כולן בב"א.

אך אכתי לא נתישב בזה, שהרי בכלל האיסורים התם נכלל גם איסור אשת איש, אשר הוי איסור לכל העולם, ובפשוטו איסור חפצא הוא, וא"כ היכי חייל עלי' איסור אשת איש על איסור נדה, אך במק"א נת' לדון דאף איסור אשת איש איסור גברא הוא, והיינו משום דלבעלה שריא, ואיסורה לכל העולם הוא משום דהויא לדידהו אשת עמיתך, ויתכן דהוי זה איסור במסוים לכל א' וא' לבא על אשת עמיתו, ודמיא לכל עריות דאין האשה חפצא דאיסורא, אלא הוי האיסור על הביאה, וילה"ע גם מדין קידושי חוץ דאסירא על כל העולם מדין אשת איש, ולמי ששייר בקידושין בפשוטו לא אסירא כלל, ואכמ"ל בזה, אך בפשוטו אי"ז כן אלא איסור חפצא הוא, וע"כ הוא שכתב הגר"ש ז"ל שדבריו הם שלא כד' רש"י.

ג] והנה בפיהמ"ש להרמב"ם בפירקין, פי' הא דמפרשי' להא דאמר ר"י דאם עבר זקן ונשאה חייב עלי' משום אשת אב, דהוי איסור מוסיף כגון דאיכא ברא לסבא, ופי' הרמב"ם דהיינו שהי' ליצחק אביו של בועל בן קטן, וכאשר יבם יצחק אשה זו הרי כשיגדיל הקטן ויבא לכלל מצוות יהי' אסור אשת אחי אביו ואשת אביו באין עליו כאחת, ומפני שנתוסף בסרח איסור אשת אב לגבי הקטן לכשיגדיל אתוסף נמי ליעקב, עכ"ד.

והנה מבו' גם מד' הרמב"ם דבאיסורי עריות כל שהגדיל אח"כ חלין עליו ב' האיסורים בב"א, אך בזה שפיר י"ל כנ"ל, דאיסורי אשת אב ואשת אחי אב הוו איסורי גברא, וע"כ שפיר הן חלין עליו בב"א כשיגדיל.

וי"ל עוד, דגם אי נימא כפשטות הדברים דאיסורי עריות הוו איסורי חפצא, מ"מ שפיר ניחא שחלין על הבן הקטן לכשיגדיל ב' האיסורים בב"א, שהרי איסורא דאשת אחי אב ודאשת אב הוי איסור על אשה זו במסוים כלפי בן קטן זה, דהגם דהויא אשת אחי אב ואשת אב גם כלפי יעקב, אך הרי תורת אשת אחי אב ואשת אב שעלי' הוי חלות איסור לעצמו כלפי כל א' מבני יצחק, ואי"ז חלות איסור א' דאשת אח כלפי כל הבנים, וע"כ בזה כל שלא הגדיל הבן אכתי ל"ח על אשה זו איסור אשת אחי אב ואיסור אשת אב כלפי בן זה, ושפיר יחולו עליו כשיגדיל איסורא דאשת אחי אב ודאשת אב בב"א.

ויש להוסיף טעם בזה, דהגם דלכאו' הי' לנו לומר דאיסורא דערוה שעל האשה חייל אף בעוד הבן קטן, הגם שהוא עדין אינו מוזהר בזה, אך הרי מצינו בכ"ד דלגבי הא דאאחע"א לא דייני' על חלות האיסור בעצם, אלא דייני' על האיסור שחל בפועל, וכל שבפועל ליכא איסורא, הגם דהאיסור קיים בעצם, ל"ח כאיסור שחל לגבי הא דאאחע"א, ומצינו כן במה שפירשו התוס' ביבמות דל"ד. דחלין כל האיסורים עליו בדהוו קודם שנעשית בת ג', דכשנעשית בת ג' ויום א' חזיא לביאה ואתו כולהו איסורי וחיילי, (וכ"כ גם התוס' בסוגיין די"ד: סוד"ה ואחות אשתו), והרי דאף דגם קודם דהויא בת ג' כבר הויא ערוה האסורה, מ"מ כיון דל"ש האיסור בפועל עד שתהא בת ג', דייני' דלא חלו כל האיסורין עד שנעשית בת ג', ומצינו כן עוד במה שהצריך הראב"ד (שהביאו הראשונים ביבמות דל"ג. וע' להלן סק"ה ואילך בדעתו), שיהיו בשעה שהגדיל נבלות בעולם, ורק משו"ז הוא דאמרי' דכבר חל עליו איסור נבילה, אך אילו לא הי' נבילות בעולם ל"ה חשיב דחייל עליו איסור נבילה, הגם שהוא מוזהר בנבילה מעת שהגדיל, אך כיון דבפועל ל"ש האיסור השתא, ל"ח שחל האיסור עליו כלפי הא דאאחע"א, וע' עוד במש"נ בזה ב???, ואשר ע"כ הגם דאיסורא דערוה שעל האשה חייל אף בעוד הבן קטן, מ"מ כיון דבפועל ליכא איסורא עד שיגדיל, חשיב דאכתי ל"ח עלי' איסורא דאשת אחי אביו עד שיגדיל זה, וע"כ בעת שיגדיל שפיר חלין עלי' ב' האיסורין בב"א.

ומקור לחילוק זה בדעת הרמב"ם נראה, דהנה הגרע"א בדו"ח יבמות דל"ג. הק' קו' עצומה, ז"ל, ק"ל בכל מקום דאמרי' אין אאחע"א וננקוט נבילה ביוהכ"פ, אמאי לא מיקרי מוסיף באם א' נעשה גדול ביוהכ"פ זה ונימא מיגו דאיתוסף איסור יוה"כ על איש זה איתוסף לכו"ע, וצ"ל דלא מיקרי מוסיף אלא היכא דמצד איסור הראשון הי' מותר לזה ורק משום איסור הב' אסור לו, וכ"כ גם בדו"ח מערכה ז', ועיי"ש שכתב לפ"ז דלמ"ד דטכ"ע דאורייתא ניחא הא דמבשל חֵלב בחָלָב ל"ח משום כולל שנאסר החָלָב, כיון שאסור החָלָב גם משום טעם החֵלב, והגם דבב"א חייל עליו גם איסור בב"ח, מ"מ ל"ח משו"ז איסור כולל, עיי"ש, ועמש"נ בקו' זו ב???, ואולם בהרמב"ם בפיהמ"ש מבו' דג"ז מיקרי מוסיף וכו', הרי מפורש דכה"ג מיקרי מוסיף, עכ"ל.

ומזה נ' מקור לומר בדעת הרמב"ם, דכל הא דחיילי עליו ב' האיסורים כשהגדיל, היינו רק באיסורי עריות, אך בשאר איסורין החלים על החפצא, לא חייל איסור בתרא, ואף בשהגדיל אח"כ, ואשר ע"כ ניחא דבכל דוכתי דאמרי' דאאחע"א לא אמרי' דהוי מוסיף מכח הא דחייל על מי שהגדיל עתה, כיון דאף על זה שהגדיל עתה לא חייל איסור בתרא.

ויש להוסיף עוד, דל' הרמב"ם בפיהמ"ש נ' להדיא, דמכח הא דכשיגדיל הקטן יחולו עליו ב' האיסורים בב"א, הרי שכבר עתה חשיב זה איסור מוסיף, וצ"ל דל"ד למי שאינו בעולם, דהכא הוי הבן הקטן בעולם, וע"כ אף שלא יחול עליו רק לכשיגדיל, מ"מ כבר חשיב איסור מוסיף, וא"כ קשיא טפי קו' הגרע"א, דאף אם ליכא ברגע זה מי שהגדיל, מ"מ כיון שיש קטן בעולם שיחולו עליו ב' האיסורים יחד לכשיגדיל, יהא חשוב כאיסור מוסיף ויחול כבר עתה האיסור השני, ובע"כ צ"ל כמש"נ דבשאר איסורים לא יחול האיסור השני על הקטן לכשיגדיל.

והאמנם דבנבילה ביוהכ"פ אכתי לא ניחא, שהרי איסור יוהכ"פ הוי איסור גברא, וע"כ הגם דאיסור נבילה איסור חפצא הוא, מ"מ אין לדון בזה על החפצא דלא יחול עליו איסור יוהכ"פ מכח הא דאאחע"א, שהרי כלל ל"ב שיחול איסור יוהכ"פ על החפצא, וכל נידון אאחע"א שבזה הוי רק על הגברא דלא חיילא עליו אזהרת יוהכ"פ, ובזה הרי ודאי דמי שהגדיל ביוהכ"פ שפיר חיילא עליו אזהרת יוהכ"פ, וא"כ יחול איסור יוהכ"פ על כל העולם דהוי איסור מוסיף, ואמנם במרכה"מ פ"ו משגגות נקט דאיסור יוהכ"פ חשיב איסור שחל על החתיכות, וע"כ אף שהגדיל ביוהכ"פ לא חייל עליו איסור יוהכ"פ, עיי"ש בדבריו שפירש מ"ט ל"ד לאיסור שבת דלא חייל על החתיכות, אך הדברים מחודשים מאד, ובפשוטו איסור יוהכ"פ ל"ה כלל איסור החל על החתיכות.

אך נ' דזה ניחא בפשיטות, די"ל דאה"נ חשיב זה איסור מוסיף, והא דס"ל לר"ש דלא חייל איסור יוהכ"פ, הוא משום דר"ש לית לי' איסור מוסיף, ואדרבה יתישב בזה משה"ק התוס' לקמן דכ"ג., בהא דפרכי' התם ומי אית לי' לר"ש איסור חל על איסור וכו', והק' התוס' דילמא שאני גבי יוהכ"פ דהוי איסור כולל, אך הכא דהוי איסור מוסיף נימא דאף לר"ש אחע"א באיסור מוסיף, וכן הק' התוס' הרמב"ן התוהרא"ש והריטב"א בקידושין דע"ז., עיי"ש בדבריהם,[[3]](#footnote-4) אך לפמש"נ בדעת הרמב"ם א"ש היטב, שהרי יוהכ"פ הוי נמי איסור מוסיף, דמיגו דחייל איסור יוהכ"פ על מי שהגדיל עתה, חייל נמי על כל העולם, וע"כ מהא דס"ל לר"ש דלא חייל איסור יוהכ"פ, ש"מ דלית לי' אף איסור מוסיף.

שו"מ בעזה"י בשו"ת חמד"ש יו"ד סי' י"ב שישב כן קו' התוס', ועיי"ש שעמד לפ"ז במה שפסק הרמב"ם כרב דאינו חייב משום נבילה בבהמה טמאה, דאם אישתכח אינש שהביא ב' שערות אחר שנתנבלה בהמה טמאה נימא דהוי מוסיף, עכ"ד, ולפמש"כ האחרונים דבאיסורי חפצא ל"ח איסור על איסור אף אם הביא ב' שערות אח"כ, ניחא קו' זו.

ד] ומעתה לפ"ז א"ש היטב גירסת הר"ח והרמב"ם בסוגיין, כמש"כ כן המרכה"מ והברוך טעם שם, דלעולם איירי בגונא שהיתה הבהמה קדושה קודם שהגדיל, וע"כ חיילי עליו איסור חלב ואיסור טומאה בב"א, ואפ"ה בהא דחייל איסור מעילה הוצרכנו להא דהוי זה איסור מוסיף, דאלמלי זה ל"ה חייל איסור מעילה, אף שהגדיל אחר שכבר היתה הבהמה קודש, משום דאיסור מעילה הוי איסור החל על החפצא דההקדש, וע"כ כיון דתחילה חל על החלב איסור חלב, תו לא חייל ע"ז איסור מעילה, ול"מ לזה מה שהוא הגדיל אחר דכבר הויא הקדש, שהרי לא חייל כלל על החלב איסורא דמעילה.

אך איסור טומאה הוא דחייל עלי' כשהגדיל, ומשום דבאיסור טמא במוקדשין י"ל דל"ה זה איסור החל על החפצא, אלא הוי זה איסור על הגברא, ע' מרכה"מ שם שנקט כן, ונ' דהיינו משום דאיסור טמא באכילת קודש, הוי דומיא דאיסורו בביאת מקדש ואיסורו בעבודה, דטמא אסור ליקרב לקדשים, אך החפצא ל"ה דבר האסור, שהרי הוא מותר לטהורים, וע' תוס' יבמות דל"ב: שכתבו דאיסור טמא בעבודה ובאכילה חשיב שם א' דשניהם נאסרו בלשון קריבה וכו', וע"כ ודאי מסתברא דאף איסורו באכילה ל"ה איסור אחפצא, וע"כ איסור זה שפיר חייל עליו כל שהגדיל אחר שנטמא, דהגם שעל הבהמה חל תחילה איסור חלב, מ"מ כיון דאיסור טמא במוקדשין אינו איסור החל על החפצא, הרי ל"ב כלל שיחול איסור טמא על הבהמה, וע"כ ל"ש בזה הא דאאחע"א כלפי החפצא.

ובזה ניחא נמי משה"ק השאג"א דאי מוקי לה בכה"ג דהגדיל אח"כ, א"כ מנלי' כלל דאיכא במתני' איסור כולל ואיסור מוסיף דילמא אין כאן אלא איסור ב"א לחוד, וכגון שלאחר שנעשה נותר ולאחר שחל עליו יוהכ"פ הביא ב' שערות בו ביום וכו', אך לפי הנ"ל ניחא, שהרי שאר איסורין ל"ה חלין עליו אלמלי הא דהוו איסור מוסיף, הגם שהביא ב' שערות אח"כ, כיון דהוו איסורים החלין על החפצא, וע"כ שפיר מייתי' מינה דאיסור מוסיף חל על איסור.

אך אכתי לא נתישב בזה, מנלן דאיכא במתני' איסור כולל, הרי לגי' זו הא דחייל איסור טומאה הוי משום איסור בת אחת, ורק הא דחייל איסור יוהכ"פ הוא משום איסור כולל, והנה הרי איסור יוהכ"פ הוי איסור גברא, וא"כ הרי מצינו לאוקמי למתני' בשהגדיל ביוהכ"פ, וע"כ הוא דחייל עליו איסור יוהכ"פ בב"א עם שאר האיסורין, ומנלן דאית לי' איסור כולל, והמרכה"מ שם כתב לישב זה, דאיסור יוהכ"פ הוי איסור החל על החתיכות, וכמו שהבאנו דבריו לעיל, אך זהו חידוש, וצ"ע בזה, ואולי ל"ה ניח"ל להגמ' לאוקמה למתני' דוקא בשהביא ב' שערות ביום זה, דזה דוחק בסתימת מתני', ומשא"כ מה דמוקמי' שנטמא קודם שהביא ב' שערות אי"ז דחוק, שהרי יתכן שהגדיל כבר לפני זמן רב, וכבר הי' אז טמא.

שו"ר בספר הר הבית להגר"א טיקטין שכתב לישב גיר' הרמב"ם, ז"ל, דהרי יראה ודאי דבר התלוי בכל העולם כגון חלב ונותר איך שייך לומר דלכל ישראל לא חל זע"ז וע"ז שהביא ב' שערות היום יחולו, והרמב"ם לא כתב כן רק על טמא במוקדשין, דזה הוא דבר אשר רק בו, אמרי' שפיר כיון דהביא ב' שערות חל עליו איסור טומאה עם איסור האחר בב"א, וא"כ ניחא הכל, עכ"ל, ולפי דבריו א"צ לומר דאיסור טומאה הוי איסור גברא, אלא אף דשורש האיסור הוא בחפצא, מ"מ כיון דהאיסור הוי במסוים על כל טמא וטמא, ע"כ חייל עליו ב' האיסורים בב"א, ושו"ר בס' זרע אברהם להגר"א לופטביר סי' נט סקי"ב שהביא שכ"כ גם בפתח הבית דיני אחע"א ענף ה', ועיי"ש בזר"א שנקט דלפ"ז באיסור יוהכ"פ דהוי לכל העולם ל"מ מה שהגדיל ביוהכ"פ, וזה צ"ב.

ה] ודרך אחרת בזה כתב המרכה"מ שם עפי"ד הראב"ד וכדלהלן.

דהנה ביבמות דל"ג: אמרי' דזר שאכל מליקה בבת אחת הוא דמשכח"ל, ועיי"ש בפירש"י ובתוס' מה שפירשו בזה, אך הרמב"ן וש"ר שם הביאו פי' הראב"ד בזה, ז"ל, שכשהביא שתי שערות נתחייב בזרות ובנבלה וליכא חדא מינייהו דקדימא, אבל בעל מום ששמש בטומאה ליכא למימר דכי אייתי שתי שערות איחייב ליה משום בעל מום ומשום טומאה דאכתי מחוסר מעשה דטומאה ולא חל עליה איסור טומאה עד דאיטמי ליה,[[4]](#footnote-5) ועד"ז פי' הראב"ד בקידושין דע"ז: בהא דלדעת ר"ש האוכל נבילה ביוהכ"פ אין חייב אלא משום נבילה אף בשנתנבלה ביוהכ"פ, והובא בחי' הרמב"ם והריטב"א שם.

והרמב"ן הק' ע"ד הראב"ד, ז"ל, וקשיא לי הא דתניא חמותו ונעשית אשת איש נדון בחמותו אמאי נימא מכי אייתי ליה שתי שערות אתחייב ליה באשת איש ואע"פ שזו לא היתה אשת איש, כשם שאתה אומר מיד נתחייב בנבלה אע"פ שזה העוף לא היה נבלה באותה שעה, ואיסור חמות מחוסר מעשה כשם שאיסור טומאה מחוסר מעשה ולפיכך אינו חל עד שתעשה לו חמות, אלא ודאי נראה שאף איסור נבלה וכן איסור אשת איש מחוסרין מעשה הן לפי שלא חל עליהן איסור באלו הנשים, אבל איסור זרות ובעל מום הוא שאינן מחוסרין מעשה לפי שהוא איסור שבגוף אדם שמעתה הן אסורין ליכנס למקדש ולעבוד עבודה זו משום זרות ובעל מום, עכ"ל.[[5]](#footnote-6)

ובחי' הרשב"א שם יישב קו' זו, ז"ל, דהתם כיון דנעשית חמותו קם ליה עלה באיסור חמותו ואלו בא עליה חייב שריפה השתא משום דנעשית אשת איש לא פקע איסור חמות מינה, דאנן אאחע"א קא אמרינן אבל איסור דוחה איסור לא אמרינן וכדאמרינן בריש פרק גיד הנשה (פ"ט ב') פשיטא משום דאקדשי' פקע איסור גיד מיניה, עכ"ל, וכבר עמדו רבים בזה, ממה שהביאו הרמב"ן והריטב"א בקידושין דע"ז: מה שפי' הראב"ד דבנבילה ביוהכ"פ לא חייל איסור יוהכ"פ אף בשנתנבלה ביוהכ"פ, משום דאיסור נבילה קדים דחייל עליו בשעה שהגדיל, והרי דאף דבתחילת יוהכ"פ נאסר משום יוהכ"פ, מ"מ בשעה שנתנבלה אתי איסור נבילה ודחי לאיסור יוהכ"פ, אך כבר עמדו בזה דזה לק"מ, וע' כן בתו"ד הברוך טעם שער הכולל דין ב', שהרי בעודה בחיי' ל"ח עלי' איסור יוהכ"פ, משום דאין איסור יוהכ"פ חל על איסור אבמה"ח, וכל מה שדנו הראשונים הוא דבשעה שנתנבלה יחולו עלי' איסור נבילה ואיסור יוהכ"פ בב"א, וע"ז שפיר תי' הראב"ד דאיסור נבילה קדים לאיסור יוהכ"פ, דאיסור נבילה חל מיד כשהגדיל, וי"ל עוד, דבאיסור יוהכ"פ ל"ח דאיסור דוחה איסור, כיון דאיסור יוהכ"פ הוי איסור המתחדש בכל רגע מפאת דהוי ברגע זה יוהכ"פ, וע"כ ל"ח כאיסור דוחה איסור.

והרשב"א שם הק' עוד על הראב"ד מדוכתי אחריני, חדא ממש"א אמתניתין דילן דאיסור מוקדשין חייל על איסור חלב משום איסור מוסיף, ולדברי הרב ז"ל איסור חלב ואיסור מוקדשין בהדי הדדי קא אתו דמכיון שהביא שתי שערות איחייב בחלב ובמוקדשין, ועיי"ש מש"כ לישב, עוד הק' ממש"א בחולין דפ"ט:, דהכא בולדות קדשים עסקינן וקסבר ולדות קדשים ממעי אמן קדושים ונוהג בשליל דאיסור גיד ואיסור מוקדשין בהדי הדדי קא אתו, ואם איתא למה ליה למימר דממעי אמן קדושין ולמה ליה למימר דנוהג בשליל, בלא"ה נמי משהביא זה ב' שערות חלו עליה איסור גיד ואיסור מוקדשין דגיד ומוקדשין טובא איכא וכו', ותנן נמי התם ר' יהודה אומר אף בטמאה, ואמרינן עלה בגמ' וסבר ר' יהודה איסור חל על איסור והתניא כו', ופרקינן לעולם קסבר יש בגידין בנותן טעם ונוהג בשליל דאיסור גיד ואיסור טומאה בהדי הדדי קא אתו ומי מצית אמרת נוהג בשליל כו' ומאי קושיא הא ע"כ אפי' תימא אינו נוהג בשליל מ"מ בהדי הדדי קא אתו דמשהביא שתי שערות חלו עליה איסור גיד ואיסור טומאה דגיד ובהמה טמאה טובא איכא.

והשעה"מ פי"ז מאיסו"ב הק' עוד ע"ד הראב"ד, ממש"א בקידושין דע"ז: דאלמנה ונעשית גרושה הו"ל איסור מוסיף וכו', ואם איתא הרי איסור גרושה קדים דמשעה שהביא ב' שערות נאסר בגרושות דעלמא מדין כה"ד, ואיסור אלמנה לא חייל עד שנתמנה כה"ג, והול"ל שאינו חייב אלא משום גרושה, ואי דנתמנה כה"ג משעה שהביא ב' שערות, כל כי האי הו"ל לפרושי, וע' נובי"ת או"ח קי"ח קי"ט בפרט זה, ועוד דהיאך קתני בברייתא דאם זינתה ואח"כ נתגרשה ונתחללה אינו חייב אלא משום זונה, הו"ל לחייבו גם משום גרושה וחללה שמשעה שהביא ב' שערות נאסר בגרושות וחללות דעלמא.[[6]](#footnote-7)

וכן קשיא ע"ד הראב"ד מסוגיא דלקמן דכ"ג:, דאמרי' דבקדשים גלי רחמנא דאתי איסור חל על איסור, מהא דחייל איסור טומאה על איסור עולין ועל איסור חלב, ומהא דחייל איסור מעילה על איסור חלב, ומאן דלי"ל אחע"א בקדשים, מוקים קרא דכל חלב לד' בולדי קדשים וכו', והרי דשייך בזה הא דאאחע"א הגם דמשעה שהגדיל חלו עליו כל האיסורין, דמוקדשין טובא איכא, אך מהא דחייל איסור טומאה, י"ל דמי לא עסקינן דבשעה שהגדיל לא היו קדשים טמאים בעולם.

ועד"ז קשיא מסוגיא דחולין דק"א. דתלינן דין גיד הנשה של נבילה ושל עולה בהא דאאחע"א, וכן קשיא מסוגיא דחולין דקי"ג: ודקי"ד: דתלינן דין בב"ח בבהמה טמאה ובחֵלב ובפיגול נותר וטמא בהא דאאחע"א, וכן קשיא מסוגיא דמעילה דט"ז. דתלינן דין נבלת בהמה טמאה בהא דאאחע"א.

ו] והמרכה"מ שם כתב בישוב דעת הראב"ד, וכ"כ בישועות יעקב הל' נדרים מנכד המחבר, דודאי באיסורי חפצא ל"מ מידי מה שחל על הגברא איסור זה בשעה שהגדיל, דאכתי אית בי' דינא דאאחע"א דעל חפצא זו ל"מ חייל איסורא כיון שכבר איכא עלה איסורא אחרינא, ומה יהני הא דהגברא כבר מוזהר ע"ז מכבר, הרי אין חפצא זו נאסרת כלל, וממילא אין הגברא אסור בזה, וכל ד' הראב"ד הם כד חד מן האיסורים הוא איסור גברא, דבזה אין לדון כלל משום הא דאאחע"א על החפצא, שהרי בהחפצא ל"ב כלל שיחולו ב' איסורים, וכל נידון אאחע"א בזה הויא על הגברא, דלא חיילא עליו האזהרה השני', ובזה הוא דאמרי' דאיסור נבילה כבר חייל עליו משהגדיל, ומה דהשתא נתנבלה בהמה זו אי"ז חלות איסור נוסף על הגברא, דהאזהרה שעל הגברא היא שלא לאכול נבילה, וכל דהוי בכלל נבילה ה"ז בכלל האזהרה שהוזהר על נבילה כשהגדיל.

ובזה ניחא כל הקו' על הראב"ד, דבכל הנך דוכתי הוו ב' האיסורים איסורי חפצא דוק ותשכח, וע"כ בזה לא חייל האיסור השני על החפצא שכבר אסורה באיסור אחר, ורק בזרות ונבילה דאיסור זרות הוי איסור גברא, וזה ע"ד מש"נ לעיל סק"ג דאיסור טמא במוקדשין הוי איסור גברא, וה"נ איסור זרות הוי איסור גברא, וכן ביוהכ"פ ונבילה דיוהכ"פ הוי איסור גברא, ואין לדון בזה דעל החפצא לא יחול איסור נבילה, וכל הנידון בזה הוא דלא יחול על הגברא אזהרת נבילה, הרי שבזה שפיר אמרי' דאזהרת נבילה כבר חלה עליו משהגדיל, ול"ש לדון בזה משום הא דאאחע"א.[[7]](#footnote-8)

ולכאו' מזה מוכח דלא כמש"כ המרכה"מ שם דיוהכ"פ הוי איסור חפצא, הבאנו דבריו לעיל ס"ק ג' ד', דא"כ תיקשי מ"ט בנבילה ויוהכ"פ אמרי' דנבילה קדמה, אלא בע"כ דיוהכ"פ הוי איסור גברא וכמש"נ שם, ובאמת המרכה"מ לא הביא ד' הראב"ד לגבי נבילה ויוהכ"פ, אך באמת אי מהא לא איריא, שהרי כבר נת' לעיל סק"ה דבשנתנבלה ביוהכ"פ ל"ח דאיסור דוחה איסור, משום דלא חייל איסור יוהכ"פ עד שנתנבלה, דקודם לכן הי' בה איסור אבמה"ח ולא חייל עלה איסור יוהכ"פ, והשתא כשנתנבלה באין איסור יוהכ"פ ואיסור נבילה לחול בב"א, ואשר ע"כ שפיר אמרי' דאיסור נבילה קדים, דהגם דאף יוהכ"פ הוי איסור חפצא, אך הרי כד דייני' כלפי איסור החפצא תרוייהו חיילי דהוי זה איסור בת אחת, וע"כ תו כד דייני' על אזהרת הגברא נבילה קדמה, ודו"ק.

וע' עוד בברוך טעם שער הכולל דין ב', מש"כ בישוב דעת הראב"ד בנוס"א קצת, וגם דבריו מיוסדים על הא דבב' איסורי חפצא ל"ש ד' הראב"ד, אך בדהוי חד איסור חפצא וחד איסור גברא נקט שם דאיסור חפצא עדיף, ועמש"נ ב?? בדין זה אם איסור חפצא חייל על איסור גברא, עיי"ש, עיי"ש בדבריו.

ז] ומעתה לפ"ז א"ש היטב גירסת הר"ח והרמב"ם בסוגיין, שהק' השאג"א דכיון דבע"כ איירי שכשהביא ב' שערות כבר היתה הבהמה קדושה, א"כ מה"ט יחול גם איסור מעילה, ומה בעי' להא דהוי זה איסור מוסיף, דנימא דלעולם איירי היכא דבשעה שהביא ב' שערות אכתי לא היתה הבהמה קדושה, אשר כן נ' לפי גיר' השטמ"ק בסוגיין כגון שנטמא קודם שהביא ב' שערות וכו', אקדשי' מיגו וכו', ומ' דאקדשי' איהו אחר שהביא ב' שערות, ואפ"ה שפיר אמרי' דחייל עליו איסור חלב ואיסור טומאה בב"א, כיון שמיד כשהגדיל נאסר בקדשים, והגם שבהמה זו אכתי חולין היא, הרי הרבה קדשים יש בעולם.

אך כ"ז הוא באיסור טומאה דהוי איסור גברא, וכמש"נ לעיל סק"ד הטעם בזה, וכמש"נ לעיל סק"ו שלדעת הראב"ד איסור זר במוקדשין הוי איסור גברא, וה"נ איסור טמא במוקדשין דכוותה, אך משא"כ באיסור מעילה דהוי איסור חפצא, הרי שהגם דבשעה שהגדיל נאסר במעילה, אך מ"מ אכתי אית בי' לדין אאחע"א על החפצא, דחלב זה שאסור משום חלב ל"מ חייל עלי' איסור מעילה, ולזה ל"מ מידי מה שכבר חל עליו איסור מעילה כשהגדיל, שהרי כיון דעל חלב זה לא חייל איסור מעילה, ממילא אי"ז בכלל הקדשים שהוזהר עליהם באיסור מעילה, וע"כ הוצרכנו להא דהוי זה איסור מוסיף.

אך בדרך זו לא נתישב משה"ק השאג"א דאם כבר מוקמי' למתני' בדחיילי עליו ב' איסורים כשהביא ב' שערות, א"כ מנלן כלל דאית לי' איסור מוסיף וכולל, הרי יל"פ למתני' בשהביא ב' שערות ביוהכ"פ אחר שכבר הוי זבח זה נותר, וחלו עליו כל האיסורים בב"א, וצ"ע בזה.

1. והנה יש להוכיח עוד כן ???

   אך יש לדחות בזה, לפמש"כ הקר"א במעילה דט"ז., בהא דאין נבילה חלה על טמאה ואין איסור בב"ח חל על חֵלֶב, דאמאי לא יחול על ח"ש מטמאה וח"ש מטהורה, ועל ח"ש חֵלֶב וח"ש חָלָב, הרי איסור חל על ח"ש, ועמש"נ בזה ב???, וכתב בזה הקר"א דצ"ל דכיון דאאחע"א א"כ שמעי' דקרא דלא תבשל גדי לא מיירי בחֵלֶב, וממילא ליכא איסור בב"ח אפי' אחצי זית חֵלֶב כיון דקרא לא אסרו, וכן בלאו דנבילה כיון דפשטי' דקרא דלא תאכל כל נבילה לא מיירי בטמאה א"כ ממילא שמעי' דבטמאה אין כאן איסור נבילה כלל, וא"ש דאפי' בחצי שיעור ליכא איסור נבילה וכו', עכ"ד, ולפ"ז ניחא דע"כ אף בקטן שהגדיל ליכא להנך איסורי, כיון דקרא לא מיירי בדבר האסור כבר, אך הנה מד' התוס' זבחים דמ"ה: שהבאנו לעיל לכאו' מבו' לא כן, וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-2)
2. והנה אמנם לפ"מ ש"ר להסוגיא שם, לכאו' ליכא מקור כלל לפירש"י בזה, אמנם באמת יעוש"ה בחי' הרמב"ן והריטב"א ובתוהרא"ש שמבו' דמודו לדעת רש"י בזה, עיי"ש בדבריהם שמבו' דאי טבלה לנדתה בין שנת ג' לשנת י"ב, ושוב שפעה דם קודם שנת י"ב, הרי שהאנשים אין מתחייבין משום נדה דאאחע"א, אך הנשים חייבות משום נדה דחיילי עלייהו ב' האיסורין בב"א.

   וגם מבו' בד'??? דיל"פ דמש"א בשופעות מתוך ג'??? ומתוך י"ב??? תרי גווני נינהו, דחיוב האנשים הוי בגונא ששפעו ??? וחיוב הנשים הוי בגונא ששפעו???, והרי להדיא דהגם דשאר איסורין חלו עלי' קודם נדתה, מ"מ כיון שאין האשה מוזהרת עד שתהא בת י"ב, הרי דבשנת י"ב חלו עלי' כל האיסורין בב"א. [↑](#footnote-ref-3)
3. ובעיקר קו' התוס', הנה במאירי קידושין דע"ז: נקט דאיסור יוהכ"פ חשיב איסור מוסיף משום דה"ז מוסיף כרת, ולפ"ז ניחא קו' התוס', וע' גם בס' טעה"מ ?? שכתב כן דאי נימא דאיסור כרת הוי איסור מוסיף ניחא קו' התוס', וע' גם בחי' הרמב"ן חולין דק"א. שנקט כן דאיסור כרת על איסור לאו הוי איסור מוסיף, ועמש"נ בענין זה בסי' ??? וצ"ע דלפ"ז מאי קשיא לי' בקידושין שם דמנלן דר"ש לית לי' איסור מוסיף, הרי לדעתו יוהכ"פ הוי מוסיף על נבילה, שה"ז מוסיף כרת, ועמש"נ ב??? לישב בזה.

   וע' עוד בשאג"א סי' ע"ו שיישב קו' התוס', דיוהכ"פ הוי מוסיף משום דאסור אף שלכדה"נ, וע' עמק יהושע סי' י' שתמה ע"ז והוכיח דיוהכ"פ שרי שלכדה"נ, והוכיח עוד דמשום הא דאסור שלכדה"נ לא חשיב כאיסור מוסיף, עיי"ש באורך. [↑](#footnote-ref-4)
4. ויש לציין לד' הרמב"ן בקידושין דע"ז:, שפי' ד' הראב"ד בע"א, שאין הטעם משום דאיכא נבילות הרבה בעולם, אלא הטעם הוא משום דבידו לנבלה, ומשא"כ יוהכ"פ שאי"ז בידו, עיי"ש, ולפ"ז לא חשיב דחייל איסור נבילה כ"ז שאין בהמה זו בעולם, אך צ"ע דלפ"ז מ"ט לא חשיב דאיסור טומאה חל עליו מיד שהגדיל, הרי בידו לטמאות עצמו, והגם דמחוסר מעשה הוא, אך הרי גם לנבל הבהמה הוי זה מחוסר מעשה, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-5)
5. ומבו' בל' הרמב"ן, דעיקר מה דפליג על הראב"ד הוא, משום דהגם דמשהגדיל נאסר בנבילות, מ"מ בנבילה זו עדין לא נאסר עד שנתנבלה, וע' בל' הרמב"ן בקידושין דע"ז: במה שנחלק על הראב"ד.

   ויש לציין בזה לד' הרמב"ן ביבמות שם דל"ד., ז"ל, שאם טבלו מאותן נדות של שלש וחזרו ושפעו בשתים עשרה נמצא שיש על האנשים משום אשת איש ואח ואחות אשה בבת אחת, ואין עליהם משום נדות זה שעכשיו הוא בא, ואותו שחל עליהם הרי טבלו ממנו ועבר, כמו שפירשתי למעלה, דכשם שאין שם נדות חל מיום שהביאו שתי שערות עד שפירסו נשים הללו אע"פ שהרבה נשים נדות בעולם, כך אין נדות ראשון שטבלו ממנו מיחל זה עליהם וכו', ואפשר לומר דכל שם נדות באשה אחת חד הוא אע"פ שטבלה בינתים, ויש לעיין בזה במסכת כריתות בענין ימים שבינתיים דהוו ידיעה לחלק, עכ"ל, וע' בדברינו בדין ימים שבינתים מש"נ בביאור מה שהביא הרמב"ן מהא דימים שבינתים הוו ידיעה לחלק, ומחודש בד' הרמב"ן דמודה לד' הראב"ד דהיכא שהגברא כבר מוזהר ע"ז הגם דהשתא אתי חייל איסור על החפצא, מ"מ ל"ש בזה הא דאאחע"א, וכל מה דפליג על הראב"ד הוא משום דאכתי אין הגברא מוזהר על נבילה זו, ומשא"כ בנדה שטבלה לנדתה וחזרה וראתה, שכבר הגברא מוזהר על נדה זו, ל"ש בזה הא דאאחע"א.

   עוד מחודש בד' הרמב"ן, דהגם דאחר שטבלה הרי כבר אינו מוזהר על נדה זו, מ"מ כיון שכבר הי' מוזהר ע"ז בעודה בנדתה, תו לי"ב משום אאחע"א, ונ"פ דאזיל לטעמי' בקידושין דע"ז: שהק' ע"ד הראב"ד דאיסור שבת קדים לאיסור יוהכ"פ, ונת' להלן בהע' דחזינן שדעתו דהגם דבימות החול כבר אינו מוזהר על שבת, מ"מ כיון שכבר הי' מוזהר ע"ז, תו ל"ש בזה הא דאאחע"א.

   ויש להסתפק לפ"ד הרמב"ן, אם ה"נ נימא בבע"מ שנטמא קודם שהביא ב' שערות דחיילי עליו ב' האיסורין בב"א, ואח"כ טבל לטומאתו ושוב חזר ונטמא, אי ה"נ נימא דאיסור טומאה כבר חייל עלי' משעת טומאה הראשונה דכל שם טומאה חד הוא, ועד"ז יל"ד בכמה מן האיסורים, וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-6)
6. עוד הק' השעה"מ שם ע"ד הראב"ד, ממש"א בחולין דק"א: דשבת ויוהכ"פ הוי איסור בת אחת, ולדעת הראב"ד איסור שבת קדים, דמשעה שהביא ב' שערות נאסר בשבת קודם שיבא שם יוהכ"פ עליו וכו', ע"כ, ולפלא שלא הביא שכבר הק' כן הריטב"א בקידושין דע"ז:, שעל דבריו נסובו כל ד' השעה"מ שם, וע' גם בחי' הרמב"ן שם דכפי הנראה כונתו להק' כן, והגאון בעל אמ"ב כתב בגליון השעה"מ, ז"ל, ל"ד לאיסור נבילה, דהא איכא תמיד הרבה נבילות, א"כ גם בערב יוהכ"פ הי' חל עליו איסור נבילה עד אותן נבילות שבעולם שהיו אז, משא"כ איסור שבת מיד כשבאו ימי חול משבוע האחרונה שחל בו יוהכ"פ לא הי' באותו השבוע עליו איסור מלאכה עד שיבא שבת, ואז יש ג"כ יוהכ"פ, עכ"ל, ועיי"ש מש"כ לבאר עוד לפ"ז פלוגתת אביי ורבא בחולין דק"א: דלאביי שבת חשיבא קודמת ליוהכ"פ משום דקביעא וקיימא, והדברים ברורים, והנה אמנם הרמב"ן והריטב"א גופייהו כתבו עד"ז ביבמות דל"ג. אהא דמוקי כגון שהביא ב' שערות בשבת, עיי"ש בדבריהם, אך כפי הנר' כל דבריהם שם אתיין לטעמייהו דיש לנו לדון על חלות האיסור בחתיכה זו, אך לדעת הראב"ד דמהני מה שחל האיסור על נבילות אחרות, ס"ל להראשונים דה"נ מהני מה שחל עליו האיסור בשבת הקודמת, וע' לעיל בהערה שהבאנו ד' הרמב"ן ביבמות דל"ד בדין נדה שטבלה וחזרה וראתה, דאזיל לטעמי' בזה.

   ויתכן די"ל עוד, דבאיסור שבת כלל ל"ש לדון מכח ה"ט שחל עליו איסור שבת משעה שהגדיל, דל"ש כ"ד הראב"ד רק באיסור נבילה ודכותה, דבעת שהגדיל ה"ה מוזהר שלא לאכול נבילות, ואף איסורא דנבילה זו שנתנבלה היום כבר הי' מוזהר עליו מיד שהגדיל שלא לאכול נבילה, ואך דכיון דבפועל ל"ה איסור זה ל"ח שחל עליו האיסור, ולזה הוצרך הראב"ד לטעמא דיש נבילות בעולם, אך משא"כ באיסור שבת י"ל דאין אדם מוזהר בחול שלא לעשות מלאכה בשבת, וכל עיקר האזהרה חיילא עליו בשבת, וע"כ הגם שכבר עברו עליו שבתות משהגדיל, מ"מ איסור שבת זו ל"ח עלי' רק בתחילת שבת זו, והנה אמנם לגבי איסור טמא במוקדשין פי' הראב"ד דלא חייל עליו משהגדיל משום דמחוסר מעשה, ואם כנים דברינו צ"ל דאיסור טמא במוקדשין הוי אף בעודו טהור, שה"ה מוזהר שלא לשמש בטומאה, וע"כ אלמלי הא דהוי מחוסר מעשה הי' חשוב שחל עליו האיסור כשהגדיל. [↑](#footnote-ref-7)
7. והנה דעת הראב"ד בפ"ד ממאכ"א הט"ז דקי"ל כלוי דנבלת טהורה ונבלת טמאה מצטרפין, והמ"מ תמה ע"ז דטעמא דלוי הוא משום דאחע"א, ואנן קי"ל דאאחע"א, ובפשוטו דעת הראב"ד כמש"כ תוס' במעילה דט"ז דטעמא דלוי הוא משום דגלי קרא דנבילה חייל על חלב וה"נ חייל על טמאה, ובשו"ת חמד"ש יו"ד סי' י"ב כתב דהראב"ד לטעמי' דאיסור נבילה חייל עלי' משעה שהגדיל, וע"כ ל"ש בזה הא דאאחע"א, אך לפמש"נ ד' האחרונים בדעת הראב"ד אין לישב כן, ובאמת אדרבה מהתם נמי מוכח כד' האחרונים הנ"ל, דאל"ה תיקשי לדעת הראב"ד, דמ"ט דרב דל"ח איסור נבילה על איסור טמאה משום הא דאאחע"א, כמבו' בסוגיא שם דלמ"ד דאחע"א ודאי חייל איסור נבילה, הרי איסור נבילה חייל עליו משהגדיל, ומסתימת ד' הראב"ד אין נ' שדבריו תליין בפלוגתא דאמוראי, ובע"כ דבב' איסורי חפצא אאחע"א, ול"מ מה שהגברא מוזהר באיסור זה משהגדיל.

   והנה דעת הראב"ד פ"ב מאיסו"ב ה"ו דהבא על בתו מנשואתו אינו חייב אלא אחת, וכתב עמש"כ הרמב"ם שם דחייב ב' דהיינו לקברו בין רשעים גמורים, והישועו"מ שם דן לפרש טעמו דאזיל לטעמי', וע"כ אף הכא איסור אשה ובתה קדים דהרבה אשה ובתה בעולם, אבל איסור בת אינו אלא בשעה שנולדה לו בתו והיא בת ג', וע"כ ל"ח רק איסור בת אשתו, וכ"כ גם ביבין דעת סי' י"ג סק"א, אך לפמש"נ ד' האחרונים בדעת הראב"ד אין לפרש כן, אך שוב נתבוננתי די"ל, דכיון דהכא חלין ב' האיסורין בב"א וחיילי ב' האיסורים בחפצא, תו אמרי' דלענין אזהרת הגברא קדים איסור אשה ובתה לאיסור בתו ול"מ חייל איסור בתו, אך באמת בלא"ה צ"ב עיקר הדברים, דמה מהני הא דהרבה אשה ובתה יש בעולם, הרי לכאו' איסור אשה ובתה חייל רק אחר שנשא האשה, וכנ' הישועו"מ נקט דשורש איסור אשה ובתה הוא בלקיחת שתיהן, וכלישנא דקרא ערות אשה ובתה, וע"כ חשיב דחל עליו מיד כשהגדיל משום הא דהרבה אשה ובתה יש בעולם, וזה חידוש, ועיי"ש שמסיק דטעמא דהראב"ד הוא כמפורש בירושלמי סנהדרין פ' הנשרפין דכולהו משום זימה ואין חייב אלא אחת, עיי"ש, וכן פי' האו"ש שם, והא דאיכא עליו ב' איסורים לקברו בין רשעים גמורין, צל"פ דהגם דלאו א' הוא, מ"מ חשיב דעבר ב' פעמים על לאו א', וע"כ קוברין אותו בין רשעים גמורין.

   והישועו"מ והאו"ש תמהו על הרמב"ם שנטה מד' הירושלמי, עיי"ש באו"ש מש"כ בזה, אך לכאו' נ' שמקורו הוא מסוגית הגמ' לעיל ד"ג: דפריך אהא דתני אשה ובתה דאמאי לא תני בתו מאנוסתו ואמאי לא תני בת בתו וכו', ומוכח מזה דחלוקין הן אשה ובתה מבתו מאנוסתו לחטאות, שהרי במתני' לא מני רק הנך דחלוקין לחטאות, וכמבו' בסוגיא שם, ולדעת הראב"ד צ"ל דהא דחלוקין הן לחטאות היינו משום דהוו גופים חלוקין, אך הרמב"ם ס"ל דלא תני במתני' רק הנך דחלוקין לחטאות מכח דהשמות חלוקין, אך תיקשי לפ"ז בהא דפריך דליתני בת בתה, ומה פריך הרי הוי זה חד שם עם בתה לרבנן דפליגי על ריב"נ, אך אולי צ"ל שם "בת בנו ובת בתו", ועיי"ש בהגהת השטמ"ק, וצ"ע עוד בזה.

   ואגב דאיירינן בהך ענינא, צ"ב בד' התוס' בסוגיין די"ד:ד"ה הבא, שנ' להדיא מדבריהם דעל בתו או בת בתו מנשואתו אינו חייב אלא א', אך על בת בתו דהויא בת בן אשתו חייב תרתי, ונ' כן ממה שלא הק' טפי דאמאי לא חשיב אף בת בתה, ויותר מפורש כן במשה"ק אסיפא וכו' דמשכח"ל ביעקב שנשא רחל ולאה וכו' הרי היא בת בן אשתו ובת בתו, ולא הזכירו דהויא אף בת בת אשתו שהרי לאה היתה נשואתו, ואשר נ' מד' התוס' דהגם דס"ל דעל בת בתו ובת בן אשתו חייב ב', מ"מ על בתו ובת אשתו או בת בתו ובת בת אשתו אין חייב אלא חדא, ואולי פירשו כן בד' הירושלמי, דלא ילפי' מהנה הנה זימה זימה, אלא דכל בת חדא נינהו, וכל בת בת חדא נינהו, אך על בת בתו ובת בן אשתו שפיר חייב תרתי, וצ"ע בזה, (אך הישועו"מ והאו"ש הנז' נקטו שד' התוס' הם דלא כהירושלמי, וכ"ה במה"פ לירושלמי שם), אך בשטמ"ק בהשמטות שם נקט דעל בת בתו מנשואתו חייב תרתי, והק' דא"כ מ"ט לא מני לה במתניתין. [↑](#footnote-ref-8)