ממ 6 דף מג עא דמות צורות לבנות היה לו לרבן גמליאל
קטגוריות: ש_ס / לז עבודה זרה / כל הצלמים - הרב יהושע רישי

דף מ"ג ע"א

כדתניא לא יעשה אדם בית תבנית היכל וכו'. עי' מאירי (לעיל דף מ"ב ע"ב) בשם התוס' דה"ה כל שאר כלי המקדש אסור לעשותן, וכן נראה מדברי התוס' יומא דף נ"ד ע"ב דכתבו דאיסורא דשמשי אינו אלא כמותן כמדת ארכו ורחבו דאל"ה לא יוכל שום אדם לעשות בית ושלחן וכלים לפי שהיו במקדש אלא ודאי לא אסרה תורה אלא כמותן ממש, אמנם סתימת הרמב"ם (פ"ז בית הבחירה ה"י) והשו"ע (סי' קמ"א סעי' ח') דלא כתבו אלא הני דגמ' אינו משמע כן, ויעויין בדברי המשך חכמה (פ"כ שמות פ"כ) אהאי קרא, דהעיר דלא תני מזבח תבנית מזבח, ע"ש מש"כ בזה, ועוד כתב לדון אי כל איסורו אינו אלא ע"מ להשתמש בו, מנורה להדליק בו, שולחן להניח בו לחם, וכן כולם ע"ש, וע"ע בתוס' ר"ה דף כ"ד ע"ב ד"ה לא תעשון בא"ד ומיהו קשיא מה דין עשיית הכרובים, ובתוס' יומא שם ד"ה כרובים שמאריך בזה ובביאור כל הסוגיא.

ויעויין במנ"ח מצוה רנ"ד ס"ק ו' (ס"ק ח' במנ"ח החדש) דליכא איסורא אלא במה שמפורט מידותיו, תבנית מסויימת, משא"כ שאר כלים לא שייך בזה איסור, ודן היכא דהוסיפו על עזרות, והיה לי חצר בנוי במדה גדולה, וע"י התוספת חצרי כחצר העזרה וכדומה, אי עכשיו נאסר או לאו.

עוד מספקא ליה באיזה תבנית דמשכן לחוד בית ראשון לחוד דגבהו ל' ובית שני לחוד, דגובהו מ', ומשכן שילה לא נתפרש, האם תלוי בזמנים, בזמן בית ראשון לא לעשות כדוגמת הבית, ובבית שני שלא לעשות כדוגמת בית שני, ולפי"ז ליכא איסור היום, אך מדברי הרמב"ם והשו"ע חזינן לא כך, ע"ש בפרטי דין זה.

לא תעשון כדמות שמשי המשמשים לפני במרום וכו'. ונלמד מקרא דלא תעשון אתי, עי' במנ"ח מצוה רנ"ד ס"ק ו' דהעיר דהרמב"ם הביא דינא דלא יעשה כתבנית בית המקדש בהל' בית הבחירה, דלמד דהוא דין מדין מורא מקדש, וכן בהדיא בחינוך שם, דהוא סעי' בהל' מורא מקדש, ואילו דינא דלא תעשון כדמות שמשי המשמשים הוא דין בהל' ע"ז, והיאך ילפינן תרוייהו מחד קרא.

שפודים של ברזל היו וכו'. עי' תוס' ר"ה דף כ"ד ע"ב ד"ה שפודים דקרי ליה שפודים משום שלא היו גביעים כפתורים ופרחים אלא א"כ באה זהב כמבואר במנחות, ועי' בגליון רע"א בשו"ע סי' קמ"א אדברי הש"ך שם ס"ק ל"ו דאיסורא דעשיית מנורה הוא בשבעה קנים במתכת בלא גביעים ופרחים וכן אף היכא דליכא גובה י"ח טפחים דאין זה מעכב, דכתב רע"א דהיינו בשאר מתכת, אבל בשל זהב מעכב גביעים ופרחים, ולכן מותר בשל זהב בלא אלו, אך מביא דברי התבואות שור דפליג דאף בשל זהב אסור בכה"ג, וצ"ב סברתו.

תוס' ד"ה אכסדרה. שהאולם היה פרוץ במלואו, עי' בדבריהם ר"ה דף כ"ד ע"א אכסדרה דקרי ליה אכסדרה אף על פי שלא היה במלואה דה"ל גיפופי ט"ו אמה מכאן וט"ו אמה מכאן, ונראה דסתרי למש"כ כאן, עי' בחשק שלמה בסוגיין מש"כ לבאר פלוגתתם אי איסורא דעושה כתבנית אולם היינו כתבנית בית ראשון או בית שני, ותלוי בדברי המנ"ח הובא לעיל, ובעיקר דבריהם בר"ה, עי' מה שתמה הרש"ש שם ממתני' דמדות.

תוס' ד"ה לא תעשון אתי. תימה כיון דפרצוף אדם לחודיה אסור וכו' עי' לקמן תוס' ד"ה שאני ר"ג והמצויין שם, ומש"כ לתרץ דליכא עורף, קשה מהמשך דבריהם דהקשו אמאי בעינן לאסור ד' פנים תיפוק ליה משום אדם לחודיה, צ"ע דהרי ליכא עורף.

בא"ד וי"ל לחייב אף כשמצא פרצוף אדם והשלים לד' פנים וכו'. ע"ע בדבריהם ר"ה ד"ה לא תעשון אתי, דתי' דכי איכא שאר פרצופין עם אדם שארי טפי, וכן נראה מדברי הר"ן (דף י"ט ע"א בדפי הרי"ף) דלאו צורת אדם היא, ומוסיף דכן מלאכי השרת משפני שיש להן כנפים, דשוב אינה צורת אדם, ועי' משה"ק הט"ז סי' קמ"א ס"ק ז' אדבריהם דלפי"ז אם עשו שנים אדם בהדי עוד פרצוף שוב מותר הוא ע"ש מש"כ.

דף מ"ג ע"ב

לא תעשון כדמות שמשי המשמשין לפני במרום וכו'. כגון אופנים ושרפים וחיות הקדש ומלאכי השרת, ומבואר בגמ' דכן ד' פנים ודמות אדם, ולעשות כרובים, עי' לשון התוס' בעמוד א' ד"ה לא תעשון דודאי ליכא למעלשה שום מלאך ושרף וכרוב כדמות אדם ממש, משמע דכרוב עצמו אסור, ועי' תוס' ר"ה ד"ה לא תעשון אתי דכרובים שעל הכפרת שהיו בצורת אדם לאו שמשי, וכרובים בשמים לא נתבררו צורתם ע"ש, וצ"ב היאך נאסר כרובים אי לא נתברר צורתם, ואפשר כוונתם כדבריהם כאן.

דאחרים עשו לו. עי' רמב"ם פ"ט הל' מלכים ה"ב דכתב דאע"ג דאין בן נח נהרג על ע"ז שאין ממיתין ישראל, מ"מ אין מניחין אותו ללהקים מצבה ולא ליטע אשרה ולא לעשות צורות וכיוצא בהן לנוי, ותמה האור שמח דאין בן נח מצווה על איסור לא תעשון אתי, ואמאי אין מניחין אותן להקים צורות לנוי, ומוכיח כן מדברי ר"ג דעשה צורות ע"י גוי, וכתבו התוס' דליכא בזה איסור אמירה לעכו"ם דבמקום מצוה שאני, וע"כ דאינו מצווה על לאו דלא תעשון איתי, ע"ע באגרת משה יו"ד ח"ב סי' נ"ד, ודברי הרמב"ם צ"ע.

תוס' ד"ה לא אסרה. אומר ר"י דכל אלו תירוצים של אביי אמת הן וכו', היינו א', לא אסרה תורה אלא שמשים שאפשר לעשות כמותן, ב' לא אסרה תורה אלא כדמות ד' פנים, ג' לא אסרה תורה אלא שמשים שבמדור עליון, ומ"מ מסקינן שגם דמות חמה אסור לעשותן, אך צ"ע מאי קאמר אביי לא אסרה תורה אלא וכו', ויעויין בדברי הר"ן על הרי"ף (דף י"ט ע"א בדפי הרי"ף) דביאר דלמסקנת הגמ' כוונת אביי במימרא ראשונה דלא אסרה תורה לקיימן אלא שמשים שאפשר לעשות כמותן ממש והיינו שרק באלו נאסר אף לקיימן, אבל שמשין שבמדור תחתון אין אסור אלא העשיה וכדאיתא בגמ' שאני ר"ג דאחרים עשו לו ומבואר שמותר לקיימן, ומה שאמר לא אסרה תורה אלא ד' פנים היינו היכא דעושה כל ד' פנים יחד, ומה שאמר לא אסרה תורה אלא שמשים שבמדור העליון היינו לקיימן ולאפוקי שבמדור תחתון שבהם לא נאסר לקיימן אלא לעשותן.

נמצא דכולם אסור אף לקיימן חוץ מחמה לבנה ומזלות שהם במדור תחתון דלא נאסר אלא העשיה כעובדא דר"ג דכשאחרים עשו לו מותר, אבל שאר דברים אף תבנית אדם אסור אף לקיימן, אך קשה הא דקאמר לא אסרה תורה אלא שמשים שאפשר לעשותן כמותן דגם שמשים שבמדור עליון אסור אף לקיימן ולא אתי לאפוקי אלא שבמדור תחתון, וע"ע בדברי התוס' ביומא דף נ"ד ע"ב מה שביארו בזה.

תוס' ד"ה שאני ר"ג. ויש שהיו רוצים להחמיר שלא להחתים לעכו"ם חותם וכו', עי' ברמ"א סי' קמ"א סעי' ג' בסוף דהוכיח מדברי התוס' דאף בזמן הזה דאין עובדים לצורות הללו, אסור להשהותן, אך תמה הש"ך ס"ק י"ז אדבריו, דאין זה ביאור דברי התוס', דמיירי בעושה הלכך אין חילוק דלענין עשייה דנפקא לן מקרא דלא תעשון אתי אין חילוק ואוסר אפילו אין עובדין אותו ואם כן כי נימא דאמירה לעובד כוכבים שבות ה"ל כעושה הלכך לא שרי אלא אם כן הביא לו העובד כוכבים מעצמו דליכא אמירה ע"ש בדבריו מה שמבאר אף המשך דברי התוס'.

בא"ד משום שהיה צלם דמות אדם כל גופו בידים ורגלים. עי' בדבריהם עמוד א' ד"ה לא, דהקשו בתוך הדברים, וא"ת כיון דפרצוף אדם אמאי איצטריך לאסור דמות ד' פנים וכו' ומבואר בהדיא דלא בעינן דמות אדם עם כל איבריו, וכן הוכיח הגליון מהרש"א בשו"ע סי' קמ"א סעי' ז' מדבריהם התם, ודלא כמו שכתבו כאן וצ"ע, ויש ליישב דיעויין בפתחי תשובה שם סעי' ז' (ס"ק י') בשם היעב"ץ דהא דבעינן כל גופו אינו אלא בראש שלם אטום בלא צורת פנים ניכרת, אך בצורת פנים ניכרת לא בעינן כל גופו ע"ש, א"כ ליכא סתירה בדבריהם, אך זה דלא כדברי הגליון מהרש"א.

תוס' ד"ה והא ר"ג יחיד הוה. כי בחמה ולבנה ומזלות אין חילוק בין בולטין לשוקעין וכו' ולא מפליג בהכי אלא גבי פרצופין וכו', עי' ברמב"ם פ"ג הל' ע"ז הי"א דאלו אסורים אפי' על לוח ומוסיף הרמב"ם אף מלאכים, ועי' בראב"ד שמשיג עליו, דאין נפ"מ בין פרצופין ובין מה שבמדור התחתון, ויעויין בשו"ע סי' קמ"א סעי' ד' וסעי' ה' נראה דחמה לבנה ומזלות דוקא, ואינו מזכיר מלאכים, ובעיקר דברי התוס' ע"ע בדברי הרמב"ן והרא"ה דפליגי וסברי דדוקא לענין חשדא בעינן בולטות, אבל עשייה אסורה אפי' בשוקעות, ובציור אף בפרצופין ע"ש, ולדבריהם אסור לצייר כל ציור של אדם.

ולענין לצור דמות חיה ובהמה, עי' מש"כ תוס' יומא דף נ"ד ע"א ד"ה כרובים, לדון לאסור מדין לא תעשה לך פסל (בעשרת הדברות) ומסיקי דמותר, אך יעויין באור זרוע ח"ד (פסקי ע"ז) סי' ר"ג מעשה בקלוניא שצרו בחלונות של בית הכנסת צורות אריות ונחשים מש"כ לאסור ע"פ קרא הנ"ל, ומה שכתב לדחות דברי הגמ' כאן.