שכ ג
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / אורח חיים / סימן שכ ושכא - סוחט

#

# שיעורי הלכה

### שיעורים על סדר השו"ע

### מפי מו"ר הגאון

### רבי **רפאל צבי ובר** שליט"א

##### שיעור ג

##### הלכות שבת

##### **סוחט**

##### סימן שכ סעיף ה - ו

עניינים הנידונים

* **סחיטת בוסר שאינו ראוי לאכילה או ראוי ע"י הדחק.**
* **דברים המותרים משום דש, אם יש בהם משום בורר לאסור לסוחטן שלא לאלתר.**
* **סחיטת לימונים, ואם שרי לתוך סוכר.**

# דעת הסוברים שאיסור סחיטת הבוסר הוא משום בורר

א] [סעיף ה] **יש מי שאומר דה"ה לבוסר שמותר לסחטו לתוך האוכל. ור"ת אוסר בבוסר [הואיל ואינו ראוי לאכול].** הנה בדין בוסר נחלקו הראשונים שרבינו יוסף מתיר לסוחטו לתוך האוכל ור"ת אוסר כמבואר כאן בטור. ובדעת ר"ת שאוסר נתבאר באחרונים בב' דרכים. במ"ב (ס"ק כ) פי' והוא ע"פ הט"ז והמג"א, דטעם האיסור הוא משום בורר. דכיון דהפרי אינו ראוי לאכילה נמצא דבורר אוכל מתוך הפסולת [אבל משום דש שרי כיון שהוא לתוך אוכל]. וכתב הט"ז (ס"ק ד) דמ"מ אם הוא לצורך אכילה לאלתר שרי, כדין ברירה דמותר לברור אוכל מתוך פסולת לאלתר, וכ"כ במג"א (ס"ק ז) בשם העולת שבת. אבל המג"א חולק דסחיטה דרך מלאכה היא ולא דרך אכילה, ואין להתיר בזה אפילו לאלתר, וכמו שאסור בכלי אף שהוא לאלתר כיון דהוא דרך ברירה, וכ"כ בנשמת אדם (יד, ס"ק ג) שטעמו של המג"א שחשיב כברירה בנפה ונברר.

# באופן שהבוסר נאכל ע"י הדחק

ב] ובבה"ל (ד"ה הואיל) הוכיח בשם החמד משה דהכא מיירי בבוסר הראוי לאכילה ע"י הדחק [ולכן ברכתו בורא פרי האדמה], ואיסור ברירתו הוא מדרבנן. ובפשיטות נראה דדעתו דוודאי אף באינו ראוי לאכילה כלל פליגי, ואף בזה רבינו יוסף מתיר, ור"ת אוסר גם בראוי ע"י הדחק. מיהו בתהל"ד (ס"ק ו) הוכיח דוודאי אינו כן, דרוב הראשונים דעתם כר"ת ודלא כמו שמשמע בשו"ע ובטור דהוא דעת יחיד, וביאר דדוקא בראוי ע"י הדחק פליגי, אבל בלא ראוי כלל כו"ע מודו דאסור משום בורר. וכתב דלפ"ז מה שכתב במג"א לעיל (סימן שיט ס"ק ה) דעלין המעופשין שנאכלין ע"י הדחק אסור לבוררן מדרבנן [וכמבואר שם במ"ב ס"ק ז], תלוי בפלוג' כאן דלדעת רבינו יוסף שרי ולר"ת אסור.

# דעת הסוברים שאיסור שחיטת הבוסר הוא משום דש

ג] אמנם בבה"ל (ד"ה לאכול) הביא בשם הרבה אחרונים דטעם האיסור משום דש, וכן דעת הנשמת אדם (הנ"ל). ואף שסוחטו לתוך אוכל, שהוא מפרק אוכל מאוכל ואין זה דש, מ"מ הבוסר שאינו ראוי לאכילה הרי הוא פסולת, ונמצא דמפרק אוכל מפסולת דחייב משום דש. והגר"א כאן ציין בדעת ר"ת שאוסר, לתוס' בשבת (קמד: ד"ה חולב) ושם משמע דהוא משום דש [עוד כתב בבה"ל שהחמד משה דמצדד דאף הר"ן והטור דכתבו שהוא כבורר אוכל מן הפסולת ג"כ כוונתם דמשום זה חשיבה דישה. וכמו כן כתב לעיל (סי' שי"ט ס"ד בבה"ל ד"ה מתוך) בשם אבן העוזר דכוונת הר"ן משום דישה]. וכתב הבה"ל דלפ"ז נסתר כל הקולא דלאלתר, דזה לא שייך אלא בבורר ולא בדש, ומשום כן הכריע דוודאי נכון להחמיר כדברי המג"א דאף לאלתר אסור, ואם הוא ראוי ע"י הדחק כתב דמסתברא דיש לסמוך להקל בשעת הדחק כט"ז והעולת שבת. ומשמעות דבריו דבדיעבד יש להתיר, אמנם לשונו במ"ב "אך אם הבוסר ראוי לאכול ע"י הדחק, מי שסומך ע"ד העולת שבת והט"ז אין למחות בידו". ומבואר דאינו היתר ממש אלא דאין למחות בידו [ומ"מ אין להביא ראיה דמיקל בשעת הדחק בכל בורר אוכל מתוך פסולת שנאכל ע"י הדחק, דגם כאן הוא רק בצירוף דעת הט"ז דשרי לאלתר ולעולם לאחר זמן אסור].

# אם יש איסור בורר בכל סוחט

ד] אלא דזה גופא צריך לבאר מדוע לא יהיה בו גם איסור בורר, ובאמת צריך לבאר בכל סוחט אמאי לא יתחייב משום בורר, ונ"מ דאף פירות שאין הדרך לסוחטן ולא נאסרו משום דש יהיה אסור מדין בורר דמפריד את המיץ מהפרי. והקשה כן במג"א לעיל (סי' שיט ס"ק טז) והביאו כאן בפמ"ג (א"א ס"ק ז), ותי' דהוא מין אחד ולכן מותר לבוררו. ובתהל"ד (ס"ק יז) העיר דלפ"ז סוחט בגד מלבד ליבון יתחייב גם משום בורר, דהרי שם אינו מין אחד. אמנם דעת הפמ"ג (א"א ס"ק א) דלעולם אפשר דמיץ היוצא מהפרי הוא כשני מינים, ובאמת יתחייב גם משום בורר, רק שכל שאסור רק משום בורר שרי לאלתר [ונמצא שכל מלאכת דש הוא כדי לאסור אף לאלתר], ולפ"ז העלה לדינא דהא דמותר לסחוט אשכול של ענבים לתוך הקערה, הוא דווקא לאלתר, דאל"ה אסור משום בורר. וכן הדין בפירות שאין הדרך לסוחטם ואין בהם משום דש, דדווקא לאלתר שרי. וסוף דבריו שם מסיק דהסוחט בגד צבוע דלית ביה משום כיבוס, וי"א דאף משום מפרק אין בו, הוא דוקא כששותה המשקין לאלתר דאל"ה אסור משום בורר.

ה] אמנם מסתימת המ"ב בסעיף ד' דמותר לסחוט לקערה ולא חילק מזה כלום אם הוא לאלתר או לאח"ז, נראה דלא חילק בזה אלא אף לאח"ז שרי, וכן לקמן סעיף ז' דמותר לסחוט שלקות לגופן, כתב המ"ב (ס"ק כו) דמדוייק מהגמ' דדוקא לצורך שבת שרי ולא למוצ"ש, ומשמע דלצורך שבת שרי אף שלא לאלתר, ולא חששו לבורר [ולדעת הפמ"ג צריך לדחוק דדווקא לאלתר שרי. ואף שבבוסר נקטינן דהמיץ היוצא הוא המתברר, ומטעם זה התיר הט"ז לסחוט לאלתר כדין בורר אוכל מתוך פסולת לאלתר, וא"כ עדיין יהיה איסור בשלקות דהמים שיוצאים הם הפסולת ונמצא בורר את הפסולת מתוך האוכל דאסור אף לאלתר, וצ"ל דאדרבא כיון דרוצה את השלקות הוא הוא המתברר, דהדבר שאליו שכוונתו הוא חשיב שמברר אותו]. ובפרט דכל דברי הפמ"ג שייכי רק לדעת הט"ז דמתיר לאלתר, ולכך י"ל שיש איסור בורר בכל דש רק שנ"מ באיסור דש כדי לאסור אף לאלתר, אבל לדעת המג"א דאף לאלתר אסור דאינו דרך אכילה, א"א לומר כן, א"כ בהכרח צ"ל דהטעם דאין בו בורר כיון שהוא מין אחד וכמ"ש המג"א, וכן הוכיח רעק"א שם בהגהותיו שם על המג"א. והסוחט בגד או שלקות דאינם מין אחד, נראה לבאר דאעפ"כ אין בו איסור ברירה, ע"פ מה שביאר בחוט שני (ח"ב פכ"ה ס"ק ג) בהדחת כלים דאין בה משום בורר, אף שהדחת פירות אסורה משום בורר, כיון דמלאכת בורר עניינה שמשתנה צורתה לדבר חדש כמבואר בחזו"א. וכלים אף שדבוק עליהם לכלוך, אינו מקלקל את עצם הכלי ואין פה שינוי צורה כשמתנקה. ואפשר דה"ה שלקות ובגד, אין שינוי צורה בסחיטתן, שגם קודם לכן חשיב כבגד ושלקות רק שמסלק המים מהן, ולכך אין בזה משום בורר.

# סחיטת לימונים

ו] [סעיף ו] **מותר לסחוט לימוני"ש.** וכתב המ"ב (ס"ק כב) בשם הב"י שני טעמים מדוע מותר לסחוט לימונים. א. דאין רגילים לשתות מיץ של לימונים בפני עצמו, אלא לערבו עם משקה, ונחשב כסחיטה לטבל. ב. דאין נוהגים לסוחטו לבדו אלא ישר לתוך המשקה. וכתב המ"ב דנ"מ בין הטעמים, דהיום נוהגים לסחוט לימונים לחביות וכדו' ואח"כ מערבים אותו במשקה, וא"כ לטעם השני יהיה אסור, שהרי היום סוחטים אותו לכלי לבדו, ולא רק לתוך אוכל. אמנם לטעם הראשון שרי, דגם היום אין רגילים לשתותו לבדו. ודעת המ"ב וכן בבה"ל (ד"ה לסחוט) לחוש לטעם הב', ומ"מ כתב דאפשר לסחוט ע"ג סוכר ואח"כ לערבו במשקה, דנחשב כבא לתוך אוכל דמותר. ובאגרו"מ (או"ח ח"ד סי' טז) אסר לסחוט אשכולית לתוך סוכר באופן זה, ונראה דעתו דלימון יש מקום להקל ע"פ טעם א' דאין נוהגים לשתותו בפני עצמו, ובצירוף זה מותר לסוחטו לתוך סוכר, משא"כ באשכולית.

# סחיטת לימון לתוך סוכר

ז] ובעיקר ההיתר לסחוט לתוך סוכר, כבר התבאר לעיל (שיעור ב') דכן הוא דעת הרדב"ז, אמנם החזו"א (נו, ז) חולק, דכיון דדעתו ליתנו אח"כ בתוך משקה נחשב כמשקה, אף שבתחילתו בא לתוך אוכל. ומ"מ התיר באופן שאוכל את רוב הסוכר והמיעוט שבו מערבו במשקה, דאזלינן בתר רובא וחשיב אוכל. והוא ע"פ המבואר לקמן (סי' תקה) בענין חליבה ביו"ט, דדעת ר"ת (קמד: ד"ה החולב) דאסור כדעתו בדין בוסר, דגם הבהמה אינה עומדת לאכילה. ודעת הרמב"ן ועוד ראשונים דמותר, ומ"מ צריך שיהיה לתוך אוכל, ומבואר שם דסגי שהרוב נבלע בחלב, וה"ה הכא סגי ברוב. אמנם זה צ"ב, דבשלמא בחלב הכל תערובת אחת וכך אוכלים אותו, ולכן גם אם מעט לא נבלע ממש באוכל מ"מ נחשב אוכל, משא"כ הכא דחלק מסחיטת הלימון הוא לצורך משקה, אין ראיה שמחמת הרוב יחשב הכל לאוכל. ואפשר שדעת החזו"א לצרף את הטעם הא' להקל, דלטעם זה בלא"ה אין לאסור וצ"ת.

**דינים העולים:**

1. מותר לסחוט אשכול של ענבים לתוך קדירה שיש בה אוכל. ובבוסר נחלקו הראשונים, דעת רבינו יוסף שמותר ודעת ר"ת שאסור. ובטעם האיסור לט"ז והמג"א הוא משום בורר, דבורר את המשקה מהפרי שהוא בוסר ואינו ראוי לאכילה ולכך קרוי פסולת. ובבה"ל הביא דעת הרבה אחרונים דהוא משום דש, דאע"פ שהמשקה יוצא לתוך אוכל, אעפ"כ הבוסר חשיב פסולת, והרי הוא מפרק אוכל מפסולת.
2. דעת הט"ז דשרי לסחוט הבוסר לאלתר, כדין ברירת אוכל לאלתר. והמג"א אוסר דדמיא לברירה בכלי דלאו דרך אכילה הוא. ובמ"ב וכן בבה"ל הכריע להחמיר, כיון דבלא"ה הרבה אחרונים ס"ל דהוא אסור משום דש, ובזה לא שייך היתר דלאלתר.
3. אף כהשהבוסר ראוי לאכילה ע"י הדחק אסור, ומ"מ באופן זה כתב הבה"ל דלאלתר יש להקל בשעת הדחק כדעת הט"ז [ובמ"ב כתב דאז אין למחות ביד המיקל בדבר].
4. דעת הפמ"ג דכל סחיטה יש בה גם משום בורר, וכל איסור דש הוא לאסור אף לאלתר. ולפ"ז מה שהתירו לסחוט שאר פירות שאין הדרך לסוחטן, וכן אשכול של ענבים לתוך קדירה, הוא דווקא לאלתר. אמנם דעת המג"א דמיץ היוצא מהפרי הוי מין אחד עם הפרי, ולכך אין בו איסור ברירה, וכן נראה דעת המ"ב שסתם ולא הצריך לסחוט דווקא לאלתר. ואף סחיטת בגד ושלקות צ"ל דלא נחשבים מעורבים עם הבגד, ומשום כן אין בו משום בורר, ודמיא להדחת כלים דשריא.
5. מעיקר הדין מותר לסחוט לימון. ובב"י כתב ב' טעמים, א. דאין דרך לשתותו לבדו אלא לערבו עם משקה. ב. דאין הדרך לסוחטו אלא לתוך משקה ולא לבדו. וכתב המ"ב דהיום שסוחטים מיץ לימון בחביות גדולות, יש לחוש לטעם השני לאסור.
6. דעת המ"ב דמותר לסחוט לימון לתוך סוכר ואח"כ לערבו במשקה, והחזו"א חולק דכיון דדעתו ליתנו לאחר מכן במשקה, נחשב כסוחט למשקה. ומ"מ התיר לאכול רוב הסוכר עם הלימון, והמיעוט יכול ליתנו במשקה.
7. כתב האגרו"מ דבאשכולית אף למ"ב אין להתיר לסחוט לתוך סוכר.

**השיעור נמסר בביהכ"נ "בית ציון ואהל אית"ן", נוה יעקב, ירושלים.**

ניתן לשמוע בקול הלשון [טל': [PHONE_REMOVED] או [PHONE_REMOVED] או [PHONE_REMOVED], קוד 1-3-2-2-2, ובשידור חי ביום ה' 22:30].

**נכתב ע"י ש. מ. והיה למראה עיני מו"ר שליט"א**