חבורה 3
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / ענייני במה מדליקין / הרב משה יפהן / עניני זכור וכבוד שבת / קידוש

חבורה 3

עולה בסוגיא דנחלקו רבי יהודה ורבי יוסי לגבי הפסקה האם מפסיקים באכילה כשנכנסה שבת, ובזה נחלקו הראושנים האם המכוון הוא בשקיעה או בצאת, וכן הם נחלקו האם מתחילים באכילה משעה תשיעית, ודעת רב הונא דרבי יוסי מודה בערב פסח, ורב פפא חולק, וכפשוטו דברי רב פפא נדחים והרא"ש חולק בזה וסובר דעיקר ההלכה כרב פפא וכלדהלן. וכן מצינו דיש הלכה משום יוקרא דשבת בשעת כניסת השבת לכו"ע צריך להביא את השולחן לאחר קידוש כי היכי דתיתי סעודה ליוקרא דשבת ואם כבר הביא או כמו היום בזמנינו שהשלחן גדול אז צריך לעשות פורס מפה ומקדש ועי"ז זה נחשב כאילו באה הסעודה ליוקרא דשבת.

ולהלכה נחלקו הראשונים מה נפסק, לגבי הדין האם מתחילין רוב ראשונים פסקו כרבי יוסי חוץ מהבה"ג שיש מחלוקת ראשונים בדעתו התוס' הבינו שלגבי מתחילין פסק כרבי יהודה, אמנם הרא"ש הבין בדעתו שהבה"ג סבר דרבי יוסי סבר שאין מתחילין ורק דאם התחיל באיסור יכול להמשיך ולאכול ולדעת רבי יהודה רק אם התחיל בהתר והקשה עליו הרא"ש מהלשון שכתוב בגמ' בעמוד ב' ששוין שמתחילין אימת אי בערבי שבתות וימים טובים הא מפלג פליג משמע דלדעת רבי יוסי הותר אפילו להתחיל, [וראיה זו אינה ראיה מוכחת] דהמכוון מפלג פליגי באופן שהתחיל לאכול לאחר שעה תשיעית אם צריך להפסיק וזה נקרא מתחילין, אמנם לשון הגמ' מתחילין משמע שמתחילין לכתחילה ובשלמא את הלשון אוכל והולך אפשר לפרש בדיעבד אמנם הלשון מתחילין משמע על לכתחילה וזה הוא ראיית הרא"ש. ומשו"ה התוס' מדחים כוונת הבה"ג אמנם הב"ח מיישב כוונתו וכדלהלן. לענין הלכה נפסק כרבי יוסי אלא דנפסק דגם לרבי יוסי אסור לאכול בערב שבת לא מטעם איסור אכילה אלא מהדין של כבוד שבת וכדלהלן.

לגבי מפסיקין הנה דעת רבי יהודה דמפסיקין ופי' היינו עקירת השלחן וביארו התוס' דעיקר היסוד היא הפסקת הסעודה הקודמת והתחלת סעודה חדשה וזה נעשה על ידי ברכת המזון, והנה שמואל פסק דלא בעינן עקירה אלא מספיק פורס מפה ומקדש, ובביאור דעת שמואל נחלקו הראשונים, דעת הרשב"ם דפסק כרבי יוסי אלא החמיר כרבי יהודה, והנה יש לעיין דהרי רבי יהודה סבר דמפסיקין ובמה הביאור דזה כרבי יהודה ויתכן בתרתי א. דפסק כרבי יהודה לגבי איסור אכילה לפני קידוש, אבל לא לגבי זה דבעינן עקירה, ויתכן דגם לרבי יהודה בדיעבד מהני פורס מפה ומקדש דגם בזה באה הסועדה ליוקרא דשבת דהנה נראה דיש לדון מדוע לרבי יהודה לא מספיק פורס מפה ומקדש, ונראה דהוא סובר דכיוון שעוסק בסעודה לא חשיב בא ליוקרא דשבת רק אם מפסיק את הסעודה הראשונה ועושה את השנייה, ובדיעבד יתכן דפורס מפה מספיק ויתכן דזה תלוי בשני הפי' ברשב"ם מדוע בעינן פורס מפה האם משום שזה כסילוק פתורא דהיינו שיש בזה עקירה במקצת או דזה כמו כל סעודה. דבעינן שתבוא הסעודה מכאן ולהבא משום יוקרא דשבת. והתוס' והראשונים על פי הירושלמי סברו דפסק כחכמים. למעשה להלכהדעת הרשב"ם דבפסח עושים סילוק סעודה ובשבת פורס מפה, והיינו משום שהלכה כרבי יוחנן דהלכה כרבי יהודה בפסח והלכה כשמואל בשאר שבתות השנה. ומועדים.

והנה במאמר המוסגר יש כאן נקודה מענינת ברשב"ם דהביא דמכסים את המאכל במפה ובעיקר דין פריסת מפה בתחילת סעודה כתב שמכסים את הפת ויתכן דיש כאן הלכה, דהיינו דבתחילת סעודה מספיק לכסות את הפת משום שהוא עיקר הסעודה. אמנם באמצע הסעודה צריך לכסות את כל המאכל דאם לא כן אין כאן יוקרא דשבת ויתכן דאין כאן גם סילוק סעודה.

והנה לענין הלכה פסק רבי יוחנן כרבי יהודה לגבי פסח וכרבי יוסי לגבי שאר שבתות, ושמואל פסק דפורס מפה ומקדש ויש לעיין האם שמואל פסק כן גם לגבי פסח, והנה לדעת התוס' הלכה כרב ושמואל לגבי רבי יוחנן דהיינו דהלכה כחכמים,

ובדעת הרשב"ם יש לעיין מדוע בפסח הלכה כרבי יהודה והיינו לכאורה בטעם של קידוש וסוברים שסדר וארבע כוסות יותר חמור ולכן צריך להפסיק אמנם לטעם הרא"ש שהוא משום כבוד שבת זה קשה. והנה באמת עולה דבר נפלא ברא"ש שכתב להסביר שיטת הרי"ף דפסק כשמואל כולל גם בפסח שלא חילק פסח משאר שבתות השנה, וזה קשה הרי שיטת רבי יוסי דיכול גם להתחיל וכתב דהלכה כרב פפא דרבי יוחנן סבר כמוהו דאם רבי יוסי מודה בערב פסח איך יתכן דהלכה כרבי יהודה בערב הפסח ובהכרח דסבר דרבי יוסי חלק לגמרי גם בערב הפסח לגבי התחלה ורבי יוחנן דיבר על התחלה ובזה פסק כרבי יהודה ומטעם חומרא דמצה אבל לגבי הפסקה ההלכה היא פורס מפה ומקדש בכל השנה. אלא שדחה כן מלשון הרי"ף ומכל מקום נשאר כן בסברא.

הנה יש לעיין במה נחלקו רבי יהודה ורבי יוסי לגבי הפסקה, וכפשוטו היה נראה לומר דהמחלוקת היא לגבי איסור אכילה דרבי יוסי מקל באיסור אכילה ורבי יהודה מחמיר ולשיטתיהו אזלי לגבי המחלוקת האם מתחילין או לא. אמנם מדברי רשב"ם בע"ב ד"ה ושווין משמע לא כן דכתב דהושוין מתפרש על רבי יהודה ורבי יוסי דאע"ג דנחלקו האם מפסיקין מכל מקום הם מודים דפורסים מפה ליוקרא דשבת ואם נאמר דביסוד הטעם לא נחלקו אלא רק לגבי איסור אכילה אז מה שייך שרבי יוסי מודה שצריך פריסת מפה ליוקרא דשבת כדי להראות שהסעודה באה ליוקרא דשבת. ומפי' הרשב"ם הזה נראה דיסוד המחלוקת היא גופא ביוקרא דשבת דרבי יהודה החמיר ורבי יוסי הקל. ומכל מקום בענין פריסת המפה שניהם מודים אלא דהרשב"ם הביא פי' אחר בושוין ויותר היה נראה לו דלא גרסינן ויתכן דלפי הפי' האחר יסוד המחלוקת היא כמו שביארנו לגבי האיסור אכילה.

ועולה בסוגיא דנחלקו רבי יהודה ורבי יוסי האם מפסיקין לשבתות וביאור הדין דמפסיקין לשבתות הוא דמפסיקין או משתחשך או בבין השמשות לאכול עד שיעשה קידוש, ובטעם הדבר נראה בזה מחלוקת בראשונים דמתו"ד רע"א משמע שיסוד חובת ההפסקה הוא משום חובת קידוש ומשום איסור האכילה לפני קידוש אמנם ברא"ש מבואר שהוא משום כבוד שבת והיינו דלא משמע שהמכוון הוא משום איסור אכילה לפני קידוש דאם כן הרא"ש היה צריך לומר כן מפורש ומהרא"ש משמע שהוא משום האיסור אכילה כדי שיאכל לתאבון אלא דבשבת החיוב הוא אלים יותר שהוא מחייב בהפסקה,

והנה מתוך הסוגיא, יש להביא ראיה דרבי יהודה מודה שאם התחיל לא צריך להפסיק לגבי מה שמבואר בגמ' ששוין שמתחילין דהיינו דאם התחיל קודם תשע לא צריך להפסיק.

לגבי מה שפסק הרי"ף לגבי המוציא יש להביא את מחלוקת הראשונים בדעתו וביסוד הרא"ש האם מה שאסור לאכול הוי הפסקה או דווקא מה שצריך לעשות ברכה שאינה מענין אכילה ובביאור דעת הרא"ש.

בביאור דעת הטור הסתירה בב"י וביאור דעת הב"ח ומה שפוסקים להלכה בזה.