שיעור נג סימן קפח  ו-זdocx
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / אורח חיים / סימן קסו עד סימן רא - ברכות

![](data:image/gif;base64...)![](data:image/gif;base64...)

**שיעורי הלכה**

**שיעורים מפי מו"ר**

**הגאון רבי רפאל צבי ובר שליט"א**

**הלכות ברכות**

**שיעור נג**

**~ סי' קפח סעי' ו - ז ~**

## [סימן קפח המשך סעיף ו] אם לא נזכר עד שהתחיל הטוב והמטיב צריך לחזור לראש ברכת המזון.

# שכח להזכיר שבת ויו"ט חוזר לראש והטעם בזה

מבואר בשו"ע שאם שכח 'רצה' בשבת, או 'יעלה ויבוא' ביום טוב והתחיל כבר הטוב והמטיב חוזר לתחילת ברכת המזון. ובביאור הלכה (ד"ה לראש) הביא שנחלקו הראשונים אם צריך לחזור לראש, דיש ראשונים דס"ל שאינו חוזר אלא לבונה ירושלים, ומכל מקום מסיק לדינא כדעת השו"ע שחוזר לראש.

והטעם שחוזר לראש מבואר במג"א (ס"ק ח) בשם הרא"ש דכל הג' ברכות נחשבות כברכה אחת, וכיון שצריך לחזור חוזר לתחילת הג' ברכות. אמנם הפמ"ג (אשל אברהם שם) הביא דברש"י (ברכות מט, ב ד"ה והדר) מבואר טעם אחר דלא דמי לתפילה שקיי"ל שאם שכח 'יעלה ויבוא' חוזר לומר ב'עבודה', כיון שבתפילה יש ב' עניינים סיום התפילה ועקירת רגליו, וקודם שעקר רגליו חשיב עדיין בתוך התפילה, ולכן יכול לחזור ל'עבודה', אך בברכת המזון כיון שסיים את הג' ברכות הוי כמו עקר רגליו דצריך לחזור לראש, ודקדק הפמ"ג דמרש"י משמע דלא אמרינן שג' הברכות נחשבות כברכה אחת אלא כל ברכה חשיבא בפני עצמה.

# שהה כדי לגמור ברכה אחת

והנה בפרי מגדים שם (והובא בביאור הלכה כאן) כתב נפק"מ בין ב' הטעמים הנ"ל במי ששהה באמצע ברכת המזון כדי לגמור את כל אותה ברכה שהוא אוחז בה, דלדעת רש"י כיון שכל ברכה חשיבא בפני עצמה הרי הוא כמי ששהה כדי לגמור את כולה שצריך לחזור לראש הברכה, אך לדעת הרא"ש ממשיך מהמקום שהפסיק שהרי לא שהה כדי לגמור את כולה משום שכל הברכות נחשבות כברכה אחת. ומאידך יש נפק"מ הפוכה אם שהה בין ברכה לברכה כדי לגמור את כל הג' ברכות דלדעת רש"י אינו נחשב כהפסק כיון שהפסיק בין ברכה לברכה, אך לדעת הרא"ש שכל הג' ברכות נחשבות כחדא הרי זה כמו שהפסיק בתוך הברכה דחוזר לראש.

עוד כתב בביאור הלכה (שם) נפק"מ בין הדעות באופן ששכח לומר ברית ותורה וסיים הברכה, דלדעת הרא"ש צריך לחזור לראש כי כל הברכות כחדא, אך לרש"י צריך לחזור רק לברכה שניה דהיינו שיתחיל מ'נודה לך'. והנה לדינא המג"א (שם) כתב דבכל טעות באמצע ברכת המזון צריך לחזור לראש משום דס"ל כדעת הרא"ש דכל הג' ברכות נחשבות כברכה אחת, אמנם הביאור הלכה כתב דדברי המג"א צ"ע, ומסיק לדינא דאינו צריך אלא לחזור לתחילת אותה ברכה שטעה בה.

[ונראה להוכיח מדברי הביאור הלכה דדין זה שצריך לחזור לראש הוא רק דין מדרבנן, דאם היה עליו חיוב דאורייתא לחזור לראש כשאכל כדי שביעה, הרי היה צריך להחמיר מספק ולחזור לראש].

# אשה ששכחה יעלה ויבוא ביו"ט אם צריכה לחזור

כתב הרעק"א (בשו"ת מהדו"ק סימן א וכ"כ בהגהות השו"ע כאן) דאשה ששכחה לומר 'יעלה ויבוא' ביום טוב, אינה צריכה לחזור ולברך, שהרי הטעם שהאיש צריך לחזור ולברך הוא משום הוא מחוייב באכילת פת, אך נשים שאינם חייבות לאכול פת ביום טוב, כיון שמצוות עונג יום טוב היא מצוות עשה שהזמן גרמא, אינן חייבות לחזור ולברך [אמנם אשה ששכחה לומר יעלה ויבוא בליל א' דפסח, שבו היא מחויבת באכילת מצה, צריכה לחזור ולברך].

אמנם בספר פתחי תשובה (כאן ובסימן תרכט) כתב שאף נשים צריכות לחזור אם שכחו לומר יעלה ויבוא, וטעמו דגם נשים חייבות בשמחת יום טוב, שהרי הן אינן נוהגות אבילות בחג משום חיוב שמחה, ומסתבר שהחיוב לאכול הוא משום דין שמחה וא"כ אין מקום לחלק בין איש לאשה. ובשבט הלוי (חלק ד סימן יח) הביא גם כן דברי הפתחי תשובה הנ"ל, והוסיף דכן מבואר ברא"ש (פרק סימן כג וכ"ה בתוס' רא"ש בברכות מט, ב) דהחיוב לאכול פת ביום טוב הוא משום שמחה, והביאו הביאור הלכה בסמוך (סעיף ח ד"ה סעודה שלישית).

והנה בביאור הגר"א (בסעיף ז) על מש"כ השו"ע שם שאם שכח לומר יעלה ויבוא בחול המועד דינו כמי ששכח לומר בראש חודש דאין צריך לחזור לראש, תמה דכיון שיש דין שמחה בחול המועד ונקרא 'מקרא קודש', א"כ יש חיוב לאכול וצריך לחזור ולברך אם שכח יעלה ויבוא, וסיים הגר"א שאינו מוכרח, והיינו דאפשר לומר שאף אם יש דין שמחה בחול המועד מכל מקום אינו מוכרח שצריך לקיים את חיוב השמחה באכילת פת, ולכן אינו צריך לחזור אם שכח להזכיר יעלה ויבוא בחול המועד. וכתב השבט הלוי (שם) דלפי דברי הגר"א הנ"ל מוכח דאף שיש דין שמחה אינו מוכרח שצריך לאכול פת, וא"כ יש ליישב דאף שנשים מחוייבות בשמחה ביום טוב מכל מקום הם אינן חייבות באכילת פת.

ודבריו צ"ע דאף שמצינו שהשמחה של חול המועד אינה מחייבת אכילת פת כיון שאינו חיוב שמחה גמור, מכל מקום בחיוב השמחה של יום טוב שמשום כך האיש מתחייב באכילת פת, מדוע שיהיה שונה דין השמחת יום טוב של נשים ביו"ט מהשמחה של האנשים.

ומכל מקום לדינא נראה דאשה ששכחה לומר יעלה ויבוא לא תחזור על ברכת המזון כיון שהוא מחלוקת פוסקים, אמנם נראה דלפי מש"כ שמסתבר שאשה חייבת באכילה כאיש, דראוי שאם שכחה לומר יעלה יבוא ביום טוב שתקפיד לשמוע ברכת המזון מאחר, או שתחזור ותאכל עוד פת ותברך ברכת המזון ותכווין גם על האכילה הראשונה.

## [סעיף ז] אם טעה ולא הזכיר בה של ר"ח בין ביום בין בלילה אומר ברוך שנתן ראשי חדשים לעמו ישראל לזכרון ואינו חותם בה, והוא שנזכר קודם שהתחיל הטוב והמטיב, אבל אם לא נזכר עד שהתחיל הטוב והמטיב אינו חוזר מפני שאינו חייב לאכול פת כדי שיתחייב לברך בהמ"ז.

# שם ומלכות בפתיחה ובחתימה

ובמשנ"ב (ס"ק כה) כתב דבראש חודש אומר ברוך אתה ה' שנתן ראשי חדשים כו' בשם ומלכות, והאריך בזה בביאור הלכה (ד"ה אומר) דאף שיש שהסתפקו אם אומר בשם ומלכות מכל מקום העיקר שאומרה בפתיחה עם שם ומלכות [אמנם עיין בכף החיים (ס"ק לא) שכתב לברך בלא שם ומלכות, ומשום דאמרינם ספק ברכות להקל]. ובחתימה לכו"ע אינו חותם בשם ומלכות כיון שהוא בעיא דלא איפשיטא בגמרא (מט, א) וספק ברכות להקל.

# ברכת 'אשר נתן' בליל ראש חודש

מבואר בשו"ע שאם לא הזכיר ראש חודש בין ביום ובין בלילה אומר ברכת 'אשר נתן'. ובביאור הלכה (ד"ה בלילה) ביאר בשם הטור דלא דמי לתפילה שבליל ר"ח קיי"ל דאין מחזירין אותו אם שכח לומר יעלה ויבוא [ואפילו שלא התחיל ברכת מודים, לא אמרינן שיאמרה במקומו], דהני מילי לגבי להחזירו לתחילת הברכה, אך להוסיף ברכה אפילו בלילה מוסיף. ובסוף דבריו ציין הביאור הלכה למש"כ הרשב"א בברכות (כט, א סוד"ה כתב) שג"כ הקשה כעין הנ"ל, ותירץ דשאני ברכת המזון שהוא סוף ברכות של תורה ולכן יכול לברך אחר הברכה, אבל בתפלה כיון שסיים אותה ברכה אינו רשאי להזכיר באמצע כלום. וכ"כ הגר"ז כאן שבתפילה אין אומרים שיאמר יעלה ויבוא בין הברכות כיון שאם מפסיק בין הברכות יש לחוש דהוי הפסק, משא"כ בברכת המזון, אין מניעה שיזכיר שם הברכה כיון שהוא אחר שסיים ברכת המזון של תורה.

והנה כבר נתבאר לעיל (בשיעורים על ריש סעיף ו) דדעת הראבי"ה שאם שכח לומר משיב הרוח בתפילה, ונזכר קודם שהתחיל ברכה הבאה, שיכול לאומרו בין 'מחיה המתים' ל'אתה קדוש', דכל שלא התחיל את הברכה הבאה יכול לתקן את הברכה שכבר בירך [ומקור דבריו הוא מהא דיכול לאחר ברכת בונה ירושלים לברך אשר נתן ובזה הוא מתקן את מה שכבר בירך ע"ש]. ומבואר מדברי הראבי"ה דס"ל שאף בתפילה הוא יכול לתקן את הברכה אף לאחר שסיים את הברכה, ולא חששו בזה משום הפסק. וא"כ לכאורה לדעת הראבי"ה על כרחך שאין חילוק בין תפילה לברכת המזון וכמו שבתפילה אינו חוזר בליל ר"ח ה"ה בברכת המזון אינו חוזר בלילה, [אמנם בשו"ע לעיל (סימן קיד סעיף ו) פסק לדינא כהראבי"ה ומ"מ פסק שאף בברכת המזון בלילה אומר ברכת אשר נתן, וצריך לפרש כהטור שיש חילוק בין להוסיף ברכה לבין לחזור לראש].

# שכח יעלה ויבוא בסעודה שניה של יום טוב

כתב המשנ"ב (ס"ק כו) בשם המג"א דביום טוב אם אכל יותר מסעודה אחת ביום וסעודה אחת בלילה, ושכח להזכיר יעלה ויבוא בברכת המזון אינו צריך לחזור ולברך כיון שלא היה מחוייב לאכול סעודה זו, אם לא כשלא אכל הסעודה בלילה שמחוייב לאכול ביום שתיים. ומבואר מדבריו שאם לא אכל סעודה בליל יו"ט חייב לאכול ב' סעודות ביום, ואם שכח להזכיר יו"ט בשניהם חוזר כי הוא מחוייב בשתי הסעודות. ובאחרונים הקשו מאי שנא ממי שלא אכל סעודה בליל שבת שצריך לאכול ג' סעודות בשבת, ומכל מקום כתב המשנ"ב לקמן (סימן רצא ס"ק ו) שאם שכח להזכיר 'רצה' בסעודתו השניה אינו חוזר לברך. ובמחזיק ברכה (סימן רצא ס"ק ד) ביאר הטעם שאינו חוזר בסעודה השניה בשבת משום שיש חיוב לאכול בערב ובבוקר, ולכן יש צד שהסעודה השניה ביום אינה בחיוב גמור. וצ"ל שביו"ט אין חיוב לאכול בבוקר ובערב, אלא הוא חיוב לאכול ב' סעודות ביום טוב, ואם לא אכל בלילה הוא מחוייב בב' סעודות ביום, ולכן חייב לחזור אם לא הזכיר יעלה ויבוא אף בסעודה השניה, וצ"ע.

## [המשך סעיף ז] וחול המועד דינו כראש חודש. **הגה: ואפשר דמ"מ יש לאמרו בתוך שאר הרחמן, כמו שנתבאר לעיל גבי על הנסים סימן קפ"ז, ואולי יש לחלק כי ביעלה ויבא יש בו הזכרת שמות ואין לאומרו לבטלה כן נראה לי וכן נוהגין.**

# לומר יעלה ויבוא ב'הרחמן'

מבואר ברמ"א שלא יזכיר 'יעלה ויבוא' ב'הרחמן' כי יש בו הזכרת שמות. ובמג"א (ס"ק יא) תמה מאי שנא משאר תחינות שאומרים אף שיש בהם הזכרת שמות, ובביאור הלכה (ד"ה ואין לאומרו) ביאר דכשאומרו בתורת חיוב יש בזה חשש ברכה לבטלה. וכעין זה מצינו בחוות דעת בסימן קי (בבית הספק ס"ק כ).

והנה יש לדון באופן שיש ספק אי שרי לומר יעלה ויבוא או שיש לחוש לברכה לבטלה, וכן יש להסתפק לעניין רצה והחליצנו דבזה ג"כ יש הזכרת ה', אי שרי לאומרה מספק. ודוגמא לדבר הוא במי שאוכל סעודה שלישית, ובאמצע סעודתו אמר 'המבדיל בין קודש לחול', דכתב המשנ"ב (סימן רסג ס"ק סז) דצריך עיון אם יכול אחר כך לומר 'רצה והחליצנו' בברכת המזון, כיון שעשהו מתחילה לחול, והשתא יל"ע אם יכול לומר 'רצה' מספק.

והנה בהמשך סימן זה (סעיף י) מצינו דאומרים 'רצה' מספק, דקיי"ל שאם היה אוכל ויצא שבת, מזכיר של שבת בברכת המזון, דאזלינן בתר תחילת הסעודה, ובמשנ"ב (ס"ק לג) הביא שנחלקו הראשונים אם חייב להזכיר 'רצה' כשמברך ברכת המזון אחר שיצאה השבת, ובסימן קפח פסק השו"ע דאזלינן בתר תחילת הסעודה, ובסימן רעא (סעיף ו) פסק שאם התחיל סעודתו בערב שבת וסיימה בשבת, צריך להזכיר של שבת בברכת המזון, וביאר המג"א (סימן רעא ס"ק יד והובא בביאור הלכה בסעיף י ד"ה מזכיר) דהמחבר הסתפק אי אזלינן בתר תחילת הסעודה או בתר סוף הסעודה וס"ל דמספק צריך להזכיר, כי אין קפידא אם מזכיר שלא לצורך. ומוכח שאין לחוש בזה משום ברכה לבטלה. ולפי זה נראה דה"ה נמי בנידון הנ"ל שאמר ברוך המבדיל באמצע סעודתו שיאמר רצה מספק.

ובטעם הדבר צ"ל שהאומר תחינה בדרך תפילה אינו ממש כברכה לבטלה, אלא שהוא חומרא בעלמא שלא לומר בסתם, אך אם יש ספק שאולי הוא חייב באמת אין לחוש בזה משום הזכרת שם לבטלה [ובספר וזאת הברכה (עמוד 145) הביאו מהגרי"ש שלא יאמר רצה והחליצנו מספק, ולעיל בשיעורים על סימן רסג נתבאר דאולי כוונת הגריש"א דווקא במי שהתחיל סעודתו מבעוד יום והמשיכה בלילה שבלא"ה יש ספק אם צריך לומר רצה, ובנוסף אמר ברוך המבדיל בתוך סעודתו שיש ספק אם מועיל, ומשום דהוי ספק ספיקא אין לומר רצה, אך באמת בעלמא כל היכא שיש לו ספק צריך לומר רצה].

המשך סעיף ז] אם חל ר"ח בשבת והזכיר של שבת ולא הזכיר של ר"ח ולא נזכר עד שהתחיל הטוב והמטיב אינו חוזר, ואם שכח (גם) של שבת ונזכר קודם שהתחיל הטוב והמטיב כולל ר"ח עם שבת ואומר שנתן שבתות למנוחה וראשי חדשים לזכרון, ואם פתח בהטוב והמטיב חוזר לראש ברכת המזון ומזכיר של שבת ושל ר"ח, ויש מי שאומר שאם שכח של שבת ור"ח ונזכר קודם שהתחיל הטוב והמטיב אומר שנתן שבתות למנוחה וראשי חדשים לזכרון וחותם בשל שבת ואינו חותם בשל ר"ח.

# שבת ויו"ט ושכח גם יעלה ויבוא וגם רצה

מבואר בשו"ע שאם שכח בשבת ראש חודש לומר יעלה ויבוא ושכח גם לומר רצה, ונזכר קודם שבירך הטוב והמטיב, דמברך ברכת 'אשר נתן' ומזכיר את של ראש חודש ושל יום טוב, אך בחתימה אינו מזכיר אלא רק את של שבת. ומבואר מדברי השו"ע דס"ל שאם מוסיף בחתימה את של ראש חודש אינו כדאי מפני שהחתימה היא על שניהם והוי כמו ברכה לבטלה. ובמשנ"ב (ס"ק ל) הביא שהאחרונים חלקו על השו"ע וסברו שיכול לחתום גם בשל ר"ח כיון שבלא"ה צריך לחתום משום שבת. ומבואר שנחלקו האחרונים אם המוסיף בחתימה יש לחוש דחשיב כמברך ברכה לבטלה.

והנה המג"א שכתב שיכול להוסיף בחתימה ציין לסימן קח, וצ"ע כוונתו, [ויש שביארו דכוונתו למבואר בשו"ע שם (סימן קח סעיף יב) שאם הזכיר מאורע בתפילת חול וכגון שאמר יעלה ויבוא וכדו' דלא הוי הפסק, ופירשו דכוונת המג"א דמבואר שם שאין איסור להוסיף בתפילתו וה"נ יכול להוסיף בחתימה, אכן לא נראה כן שהרי קיי"ל להלכה דלא כדברי השו"ע כמבואר במשנ"ב שם (ס"ק לח) דרוב האחרונים חלקו על השו"ע וס"ל שיש בזה משום הפסק ע"ש]. וביד אפרים כתב שצ"ל סימן רח, וכוונתו למבואר שם בשו"ע (סימן רח סעיף יח) שלא יכלול על הספק שום תוספת בברכת מעין ג' אף על פי שאינו מוסיף שם ומלכות.

ומקור הדברים מהתרומת הדשן (סימן ל) והביא ראיה מהירושלמי (פרק ו הלכה א) שכתב דרב ירמיה לא אכל חיטים בני יומן משום שלא ידע אם מברך אחריהם ברכת מעין ג' על פרי האדמה ע"ש, והקשה התרומה"ד מדוע אינו יכול לאכול עמו מיני פירות מז' מינים או מיני מזונות, דבלא"ה כבר חותם בשם ואז יכלול את ברכת פרי האדמה בתוך הברכה, ומזה הוכיח שמספק אסור לכלול בברכה שאר ברכות. והט"ז (ס"ק יט) דחה דבאמת אסור לו לאכול על מנת שיכלול אותו בברכה מספק ולהכניס עצמו בספק, אך אם אחר שאכל יש לו ספק אחר שאולי כבר התחייב בברכה, יכול לאכול דבר אחר ולכלול בברכה.

ונראה דנחלקו בזה לשיטתייהו כאן דלדעת השו"ע שם אין להוסיף כלל בברכה, ולכך כתב כאן שאין לכלול את ראש חודש בחתימתו, אך לשיטת הט"ז אחר ששכח להזכיר יעלה ויבוא הרי הוא כבר נכנס לספק, ויכול להוסיף את זה בחתימתו.

אמנם לדינא קיי"ל כדעת האחרונים הנ"ל דאם שכח לומר רצה ויעלה ויבוא בשבת ראש חודש דחותם גם בשל ר"ח כיון שבלאו הכי כבר אומר חתימה, וכין שדעת כמה ראשונים שאף בר"ח צריך חתימה יש להחמיר את דבריהם. אכן בעלמא אין להוסיף בחתימה מה שאינו מחוייב דיש לחוש שהוא כעין ברכה לבטלה כיון שהזכרת השם קאי על זה. ולפי זה יש להעיר שלא לומר בסוף ברכת על המחיה תיבות 'ועל הכלכלה', דכיון שהוא תוספת שאינה נצרכת בחתימה הוי כעין ברכה לבטלה.

**הדינים העולים:**

1. שכח לומר רצה בשבת או יעלה ויבוא ביו"ט חוזר לראש, י"א משום שג' ברכות נחשבות כאחד וי"א משום שהוא כמו שסיים תפילתו.
2. הנפק"מ אם הפסיק כדי שהיית ברכה אחת אם חוזר או דכולהו כברכה אחת ואינו צריך לחזור. וספק ברכות להקל.
3. דעת הרעק"א שאשה ששכחה יעו"י ביו"ט א"צ לחזור, וצ"ע דלכאורה נשים חייבות בשמחה כאנשים. ומ"מ לדינא לא תחזור.
4. שכח להזכיר בראש חודש אומר ברוך שנתן בשם ומלכות בלא חתימה.
5. ודין זה הוא אפילו בסעודת ר"ח שאכלה בלילה [וי"א דאפשר שלדעת הראבי"ה אינו אומרה וצ"ע].
6. שכח יעו"י ביו"ט חוזר לראש. ואם לא אכל בליל יו"ט חייב לחזור לראש בב' הסעודות שביום.
7. לא יאמר יעו"י בהרחמן כי יש בו הזכרת השם. ובכל ספק נראה שיכול לומר דאינו ממש ברכה לבטלה.
8. שכח לומר רצה ויעו"י בשבת ר"ח כשמברך אשר נתן יחתום גם בשל ראש חודש.