=יב - מבוי שאין ברחבו ד_ טפחים
קטגוריות: ש_ס / יג עירובין / עירובין - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / מחיצות מהדו_ב

**סימן יב**

**בדין שיעור רוחב המבוי**

**א**

א] **עירובין ה' א',** אמר אביי מנא אמינא לה דאמר רב אין מבוי ניתר בלחי וקורה עד שיהו בתים וחצרות פתוחין לתוכו, ואי בארבעה היכי משכח"ל, וכי תימא דפתח לה בדופן האמצעי, והא"ר נחמן וכו' כל שארכו יתר על רחבו.

**ופירש"י,** ז"ל, ארכו יתר על רחבו הוי מבוי וניתר בלחי וקורה וכו', וכיון דאמרת ארכו ארבעה כשר, הרי רחבו ד' חסר משהו, ואין שם שיעור פתח וכו', עכ"ל, ומבו' בד' רש"י, דלר' יוסף הוי משך המבוי ד"ט מצומצמות ורחבו הוי ד"ט חסר משהו.

**אמנם** הנה התוס' שם כתבו, ז"ל, אע"ג דד' דקאמר רב יוסף היינו דאיכא משהו טפי, דהמבוי אם אינו רוחב ד' א"צ לחי כדרב אחלאי לקמן, ואי ל"ה טפי משהו הוי ארכו כרחבו וכו', עכ"ל, וכ"כ התוס' לעיל ג' ב' ד"ה כמ"ד בארבעה.

**ובדעת** רש"י שכתב דרוחב המבוי הוי ד"ט חסר משהו, כתב בחי' אהעו"ז דבע"כ דס"ל דאביי ורב יוסף ס"ל דלא קי"ל כרב אחלאי, ואף מבוי שרחבו פחות מד"ט צריך לחי וקורה, עיי"ש בדבריו.

ב] **אמנם** צ"ע בזה, דהנה בחי' הרשב"א לקמן י"ג א' כתב, ז"ל, וכתב הראב"ד ז"ל נראה לי כי פליגי תנאי בדרב אחלאי כגון שהמבוי רחב מבפנים ומתקצר והולך עד שהפתח פחות מד"ט, אבל אם הי' כותלו קצר מד"ט דברי הכל מקו"פ הוא וא"צ כלום, ע"כ, ונראין דבריו, עכ"ל, וכ"כ הריטב"א והר"ן והמאירי שם.

**והריטב"א** והר"ן בסוגיין כתבו לפ"ז, דבע"כ דמשך המבוי לרב יוסף הוי טפי מד"ט מצומצמות, משום דבעינן שיהא ארכו יתר על רחבו, וכל שאין רחבו ד"ט, א"צ תיקון, אף למאן דפליג על רב אחלאי.

**וצ"ע** לפ"ז במש"כ רש"י דרוחב המבוי הוי ד"ט חסר משהו, דאף דנימא דלא קי"ל כרב אחלאי, הרי מ"מ בעינן שיהא רוחב המבוי עצמו ד"ט, דאל"כ הו"ל מקו"פ וא"צ תיקון כלל.[[1]](#footnote-2)

**ויש** להעיר כן גם בד' התוס', שכתבו דהא דבעינן דיהא רוחב המבוי ד"ט, הוא משום דינא דרב אחלאי, ולמש"כ הראב"ד הרי גם למאן דפליג על רב אחלאי בעינן שיהא רוחב המבוי עצמו ד"ט, דאל"כ הו"ל מקו"פ.[[2]](#footnote-3)

ג] **ועד"ז** צ"ע גם בהא דמשני לדעת רב יוסף דמשכח"ל שיהיו בתים וחצירות פתוחין לתוכו בדפתח להו בקרן זוית, והמהרש"א עמד בזה, דבכה"ג הרי נמצא דאין רוחב המבוי ד' אלא בתחילת המבוי, וכן האורך לא יהא ד' אלא באמצע המבוי, וכתב דאין לחוש.

**וקשיא** דאף דנימא דמשום דינא דמשך מבוי ד"ט, סגי במה דבאמצע המבוי יש בו ד', מ"מ הרי כל שאין בו דע"ד הן ואלכסונן הו"ל מקו"פ וא"צ תיקון כלל, ועמד ע"ז החזו"א בסימן ע"ג סק"ח, עיי"ש.[[3]](#footnote-4)

ד] **והנה** אמנם בדעת רש"י י"ל, דס"ל כדעת הרמב"ם בפי"ז משבת ה"ט דאף מבוי שאין ברחבו ד"ט צריך תיקון ולא חשיב כמקו"פ, וכ"ה מבו' גם בדבריו שם פי"ד ה"ד, ונת' הטעם בזה במק"א, וע"כ שפיר הוי רוחב המבוי פחות מד"ט.

**אך** אכתי תיקשי לדעת ש"ר דמבוי שאין ברחבו ד"ט א"צ תיקון, דא"כ היאך משכח"ל מבוי ד' דבתים וחצירות פתוחין לתוכו בקרן זוית, הרי בכה"ג הו"ל מקו"פ וא"צ תיקון כלל, כיון שאין בו ד' על ד'.

**ב**

ה] **ונראה** לישב, דהנה בד' התוס' משמע דמש"כ דלדעת רב יוסף הוי משך מבוי ד"ט ומשהו, כדי שיהא ארכו יתר על רחבו, קאי גם על דינא דחקק, דצריך שיהא משך החקק משך ד"ט ומשהו.

**ובגליון** הגרע"א בד"י בסימן שס"ג סכ"ו צידד, דאין מכוון התוס' דבעינן שיהא אורך החקק יתר על רחבו, דלענין זה מצטרף שאר המבוי, וכמש"כ הריטב"א והר"ן בסוגיין, והא דבעינן שיהא אורך החקק ד"ט ומשהו, הוא משום דבעינן שיהא החקק כשיעור משך מבוי, ושיעור משך מבוי דעלמא הוא ד"ט ומשהו, דבלא"ה אין ארכו יתר על רחבו, עכ"ד.[[4]](#footnote-5)

**ויש** להוסיף בזה, דהרי אמרו בסוגיין דכל הא דסגי לחקוק ד"ט, הוא רק משום דגם במבוי ד"ט משכח"ל שיהיו בתים וחצירות פתוחין לתוכו, אך אם לא משכח"ל שיהיו בתים וחצירות פתוחין לתוכו, ל"ה סגי לחקוק ד"ט, - ומבו' מזה, דאף דבהחקק עצמו ל"ב שיהיו בתים וחצירות פתוחין לתוכו, דאף להסוברים דבעינן שיהא החקק עצמו ארכו יתר על רחבו, מ"מ לדינא דבתים וחצירות פתוחין לתוכו מהני אף כשהן פתוחין בהמשך המבוי, וכמש"כ בגליון הגרע"א שם, מ"מ כיון דבמבוי דעלמא לא סגי בד"ט, משום דבעינן שיהיו בתים וחצירות פתוחין לתוכו, הרי דמכח זה הוי משך מבוי יותר מד"ט, ואף בחקק לא סגי בד"ט, - וה"נ אם במבוי דעלמא בעינן שיהא ד"ט ומשהו, משום דבעינן שיהא ארכו יתר על רחבו, אף בחקק בעינן שיהא ד"ט ומשהו.[[5]](#footnote-6)

ו] **אמנם** הנה בחי' הריטב"א כתב, ז"ל, וא"ת אי משום הכשר אורך מבוי בעי ד"ט, היכי סגי לי' שיהא משכו ד"ט, דהא רחבו לכה"פ ד"ט כשיעור רה"י וגם שאין פתח בפחות מד"ט, ואם כן יהא ארכו כרחבו וכו', וי"ל דשאר המבוי אע"פ שהוא נמוך נכנס הוא בשיעורו, וכי אמרינן במבוי דעלמא בארבעה היינו ד"ט שוחקות שהם ד' ומשהו, עכ"ל.

**ומבו'** בד' הריטב"א, דאף דבמבוי דעלמא בעינן שיהא בו ד"ט ומשהו, דאל"כ אין ארכו יתר על רחבו, מ"מ בחקק סגי לחקוק ד"ט, כיון דשאר המבוי נכנס בשיעורו, וחשיב כארכו יתר על רחבו, וצ"ע דמ"ש ממה שאמרו דאם במבוי דעלמא לא סגי בד"ט משום דא"א שיהיו בתים וחצירות פתוחין לתוכו, הוי משך מבוי יתר מד"ט, ואף בחקק לא סגי בד"ט.

ז] **ולכאו'** צ"ל בזה, דמה שאמרו דכל הא דמשך מבוי ד"ט הוא רק אם אפשר שיהיו בתים וחצירות פתוחין לתוכו, הוא משום דכל דאין בתים וחצירות פתוחין לתוכו אין תורת מבוי עליו, וע"כ אם במבוי ד"ט א"א שיהיו בתים וחצירות פתוחין לתוכו, א"א שיהא זה שיעור משך מבוי, שהרי בשיעור זה א"א שיהא עליו תורת מבוי, - אך אם אפשר שיהא עליו תורת מבוי בשיעור זה, ואך דלא יהא מבוי זה צריך תיקון, שפיר מצינו למימר דהוי זה שיעור משך מבוי, דהרי אף מבוי דעלמא חשיב כמבוי בשיעור זה, ומה דא"צ תיקון, אי"ז טעם דנימא דאין בזה שיעור משך מבוי.

**ואשר** ע"כ שפיר אמרינן דשיעור משך מבוי הוא ד"ט, אף דבמבוי דעלמא בעינן שיהא ד"ט ומשהו, דהרי הא דבמבוי דעלמא בעינן ד"ט ומשהו, אי"ז משום דבלא"ה אין תורת מבוי עליו, אלא הוא משום דאם אינו אלא ד"ט והוי רחבו פחות מד"ט א"צ תיקון, משום דהו"ל מקו"פ, וגם אין על פתחו תורת פתח להצריך תיקון, - וכיון דאף כשאינו אלא ד"ט יש עליו תורת מבוי, ע"כ שפיר אמרינן דשיעור משך מבוי הוא ד"ט.[[6]](#footnote-7)

ח] **ולפ"ז** נראה, דזהו מש"כ רש"י דכיון דאורך המבוי הוי ד"ט הוי רחבו ד"ט פחות משהו, דלעולם מודה רש"י דכל דאין ברוחב המבוי ד"ט א"צ תיקון, משום דהוי מקו"פ, וגם משום דינא דרב אחלאי, ואין מבוי צריך תיקון אלא כשרחבו ד"ט, וממילא דאינו ניתר בלחי וקורה אלא כשארכו יותר מד"ט, דבעינן שיהא ארכו יתר על רחבו, אך מ"מ אף כשאין רחבו ד"ט יש עליו תורת מבוי, וע"כ שפיר הוי שיעור משך מבוי בד"ט, אף דנמצא דאין רחבו ד"ט, וא"צ תיקון.

**וניחא** גם הא דמשני דפתח לה בקרן זוית, דאף דבכה"ג אין בהמבוי דע"ד הן ואלכסונן וא"צ תיקון, מ"מ אף בכה"ג יש עליו תורת מבוי, וע"כ שפיר הוי שיעור משך מבוי בד"ט.[[7]](#footnote-8)

ט] **ויש** מקום לפרש כן גם בד' התוס' שכתבו דהא דבעינן שיהא רוחב המבוי ד"ט ומכח זה בעינן שיהא ארכו ד"ט ומשהו הוא משום דינא דרב אחלאי, ולא כתבו דהוא משום דאם אין ברחבו ד"ט הוי מקו"פ, והיינו משום דס"ל דאף דא"צ תיקון משום דהוי מקו"פ, מ"מ יש עליו תורת מבוי, וע"כ אי"ז טעם להצריך שיהא משך המבוי יותר מד"ט.

**ומש"כ** התוס' דכיון דבעינן שיהא רוחב פתח המבוי ד"ט מדינא דרב אחלאי, הוי שיעור משך המבוי ד"ט ומשהו, היינו משום דס"ל דיסוד דינא דרב אחלאי הוא דכל שאין פתח המבוי ד"ט אין תורת מבוי עליו, ונמצא דמבוי שאין ארכו יותר מד"ט אין תורת מבוי עליו, כיון דבע"כ דרחבו הוי פחות מד"ט.

**אך** כמדומה דאין לפרש כן, דאם יסוד דינא דרב אחלאי הוא דכל שאין פתח המבוי ד"ט אין עליו תורת מבוי, הי' בדין דיהא עליו תורת חצר, ויהא צריך ב' פסין, דומיא דמבוי שאין בארכו ד' אמות דאינו ניתר אלא בב' פסין כחצר, וכמש"כ הרמב"ם בפי"ז משבת ה"ח, ומהא דכשאין פתח המבוי ד"ט א"צ תיקון כלל, יש ללמוד דאף כשאין בפתחו ד"ט תורת מבוי עליו, ואך דכיון דאין בפתחו שיעור פתח, אינו צריך תיקון, - ולפ"ז הרי דממש"כ התוס' דמכח הך דינא הוי שיעור משך מבוי ד"ט ומשהו, יש ללמוד דס"ל דבע"כ דשיעור משך מבוי הוא כשיעור שאפשר שיהא בו דין לחי וקורה, וממילא דאף אם הא דמבוי שאין ברחבו ד"ט א"צ תיקון הוא משום דהוי מקו"פ, ג"כ הוי זה טעם דנימא דשיעור משך מבוי הוא יותר מד"ט, ולפ"ז הדר צ"ע בהא דמשני דפתח לה בקרן זוית, דהרי כיון דאין בו דע"ד הן ואלכסונן א"צ תיקון, וצ"ע בזה.

**ג**

י] **והנה** נמצא לפמש"נ בדעת רש"י, דליכא שיעור כלל ברוחב המבוי, דאף דאם אין רחבו ד"ט א"צ תיקון, משום דהוי מקו"פ, ומשום דינא דרב אחלאי, מ"מ אף בכה"ג יש עליו תורת מבוי.

**אמנם** הנה המאירי בסוגיין כתב בכ"ד דשיעור רוחב המבוי הוא ד"ט, ומבו' בדבריו, דמכח הא דמבוי דאין ברחבו ד"ט א"צ תיקון, נקבע דשיעור רוחב המבוי הוא ד"ט.

יא] **והנה** הרי"ף בסוגיין כתב בדין מבוי שהוא פחות מי' טפחים דחוקק בו ד' אמות על ד' אמות, וכ"כ הרמב"ם בפי"ז משבת הט"ז, - והמאירי בסוגיין רמז להעיר בזה, דמ"ט בעינן לחקוק ברוחב המבוי ד' אמות, וממ"נ או דניבעי לחקוק לכל רוחב המבוי, או דיהא סגי לחקוק רוחב ד"ט דהוא שיעור רוחב מבוי, וכן הק' הגאו"י, עיי"ש.

**ולמש"נ** נראה, דהמאירי לטעמי' אזיל דס"ל דשיעור רוחב המבוי הוא ד"ט, וע"כ אי נימא דא"צ לחקוק לכל רוחב המבוי, הדין נותן דסגי לחקוק רוחב ד"ט דהוא שיעור רוחב מבוי, אך בדעת הרי"ף והרמב"ם נראה דס"ל דליכא שיעור כלל ברוחב המבוי, וע"כ כל שבאנו ליתן תורת מבוי על כל המבוי מכח שחקק כשיעור מבוי, ל"מ אלא אם חקק ד' אמות דזהו שיעור מבוי, והיינו דאף דברוחב המבוי ליכא שיעור כלל, היינו משום דיש עליו תורת מבוי מכח שיש בארכו ד' אמות, ול"ב שיהא שיעור מבוי ברחבו, אך כל שבאנו ליתן תורת מבוי על שאר המבוי מכח מה שחקק כשיעור מבוי, צריך לחקוק ד' אמות, וכמש"נ כן בסימן ח' ענף י'.[[8]](#footnote-9)

יב] **והנה** לקמן בסוגיין אמרינן דלחי הבולט ד' אמות נידון משום מבוי, והמאירי שם עמד בזה, ז"ל, ושמא תאמר ומה לנו בה לארך מבוי, והלא בליטה זו לרוחב המבוי היא ורוחב המבוי הכשרו בד"ט וא"כ אף בליטה ד' תהא צריכה לחי אחר, עכ"ל, ועיי"ש מש"כ בזה.

**ופשוט** דד' המאירי הם לטעמי', דס"ל דשיעור רוחב המבוי הוא ד"ט, וע"כ הי' בדין דלחי הבולט לרחבו של מבוי ד"ט, יצא מתורת לחי, אך למש"נ בדעת ש"ר דליכא שיעור כלל ברוחב המבוי, הרי דע"כ אין הלחי יוצא מתורת לחי אלא בד' אמות, דהוא שיעור מבוי, וזה כמש"נ לעיל סוסקי"א, דאף דברוחב המבוי ל"ב שיעור כלל, היינו משום דיש עליו תורת מבוי מכח הא דיש בארכו ד' אמות, אך כל שבאנו לדון אם יש על רחבו מצ"ע חשיבות מבוי, בעינן שיהא ברחבו ד' אמות, וע"כ הוא דכל שיש בלחי ד' אמות הוא נידון משום מבוי, וכבר כתב עד"ז בחי' אהעו"ז בסוגיין, לדעת הרמב"ם דלא קי"ל כרב אחלאי, וליכא שיעור כלל לרוחב המבוי.

יג] **והך** מילתא דליכא שיעור כלל לרוחב המבוי, מצינו כן עוד במש"כ הראשונים לקמן ו' א', דהא דפרצה ג' בקרן זוית אינה אוסרת, ולי"ב לדינא דר' אמי ור' אסי, דכל שלא נשתייר פס ד' ל"מ, הוא משום דהקורה מונחת ע"ג הכותל שברוחב המבוי, וכל הא דבעינן שישתייר פס ד', הוא כשהקורה מונחת ע"ג הכותל שבאורך המבוי, דכל שלא נשתייר בו פס ד', נמצא דאין הקורה ע"ג כותל מבוי.

**והנה** בחי' הר"ן שם כתב דכל הא דשרינן מכח הא דהקורה מונחת על הכותל דרוחב המבוי, הוא משום דיש שם פס ד', אך הרשב"א והריטב"א שם לא הזכירו לזה, ומשמע בדבריהם דל"ב לזה, ונת' בסימן י' סקי"ב דהוא משום דדוקא כשמניח את הקורה ע"ג כותל דאורך מבוי, הוא דאמרינן דלא חשיב ככותל מבוי אלא בשיש בו ד' אמות כשיעור משך מבוי, ובסוף מבוי סגי בד"ט, אך כל שמניח את הקורה ע"ג כותל דרוחב מבוי, הרי דאף כשאין בו אף ד"ט חשיב שפיר ככותל דכל המבוי.

**ויש** ללמוד לפ"ז מדבריהם, דס"ל כמש"נ בדעת רש"י דליכא שיעור כלל ברוחב המבוי, דאף דכל שאין רחבו ד"ט א"צ תיקון, מ"מ אף בכה"ג יש עליו תורת מבוי, וע"כ הוא דמהני להניח את הקורה ע"ג כותל דרוחב מבוי, אף כשאין בו ד"ט.[[9]](#footnote-10)

1. והעירו די"ל בזה, למש"נ במק"א? דהא דמשערינן לחומרא באמות שוחקות ובאמות עצבות, הוא דין ודאי, ולפ"ז י"ל דע"כ הוא דסגי למשך המבוי בד"ט אף דבעינן שיהא ארכו יותר על רחבו, דכיון דד"ט אלו דמשך המבוי הם שוחקות, הרי נמצא דאף דארכו יותר על רחבו, יש ברוחב המבוי ד"ט עצבות, ושפיר צריך המבוי תיקון בכה"ג, דלענין להפקיע מתורת מקו"פ, ולענין דינא דרב אחלאי, שפיר סגי בד"ט עצבות. [↑](#footnote-ref-2)
2. אך י"ל דעדיפא להו להתוס' להביא לדינא דרב אחלאי שנתפרש להדיא בגמ'. [↑](#footnote-ref-3)
3. ואמנם י"ל בזה, דהצוה"פ שבפתחים אינה מועלת לחלק למקום זה מכלל הרה"י שסביבותיו, וע"כ ל"ה מקו"פ, אלא הוי רה"י גמורה מדאורייתא, ומצינו כן בסוגיית הגמ' בשבת ט' א', עייש"ה, - אך יש לפקפק בזה, דאף דהוי רה"י דאורייתא, מ"מ כיון דהחצירות שסביבו מתוקנות, והמבוי בפנ"ע אין בו דע"ד, אין לנו להצריכו תיקון, כיון דאין בו שיעור כרמלית, ואמנם י"ל דאיירי בגונא דהחצירות שסביבו אינם מתוקנות וחייל תורת כרמלית על החצירות והמבוי יחד, ויש בהן דע"ד, אך צ"ע אם בכה"ג מהני לתקן את המבוי בפנ"ע, או דכיון דאין בו דע"ד כשיעור רה"י, ל"מ בו התיקון דלחי וקורה, וצ"ע בזה, - אך יש מקום לדון בזה למש"נ במק"א ? דרשות שיש בה ד"ט מצי חייל תורת כרמלית אף על מקצתה, עיי"ש, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-4)
4. ויש להעיר, דלפ"ז נמצא דאיכא גוונא דאביי לקולא ורב יוסף לחומרא, והוא במבוי שנפרץ מצידו כלפי ראשו, דלדעת רב יוסף דהא דבעינן שישתייר פס ד' הוא משום דזהו שיעור משך מבוי, ל"מ אלא אם נשתייר פס ד' ומשהו, אך לדעת אביי דשיעור משך מבוי הוא ד' אמות, והא דסגי שישתייר פס ד"ט, הוא משום דהוי סוף מבוי, סגי במה שנשתייר פס ד"ט מצומצמות. [↑](#footnote-ref-5)
5. ויש להעיר לפ"ד התוס', בהא דקאמר אביי מנא אמינא לה וכו', ומשמע דאתי לסיועי מזה לדידי' דשיעור משך מבוי ד' אמות, ולכאו' הרי הגם דשמעינן מינה דלא כרב יוסף דשיעור משך מבוי ד"ט, מ"מ מנ"ל דהוא ד' אמות, הרי י"ל דהוא ד"ט ועוד מעט, כשיעור דבעינן כדי שיהיו בתים וחצירות פתוחין לתוכו, - ולדעת רש"י דלרב יוסף שיעור משך המבוי הוא ד"ט מצומצמות, י"ל דזהו דמייתי אביי, דכיון דבמבוי ד"ט א"א שיהיו בתים וחצירות פתוחין לתוכו, ובע"כ דמשך מבוי הוא יותר מד"ט, הרי דכיון דאפיקתי' מד"ט אוקמי' אד' אמות, ועי' בחי' אהעו"ז בתו"ד שכתב להך מילתא, דאם בעינן טפי מד"ט, יש להצריך ד' אמות, אך לדעת התוס' דאף לרב יוסף הוי שיעור משך המבוי משהו יותר מד"ט, הרי דאף אם בשיעור זה א"א שיהיו בתים וחצירות פתוחין לתוכו, מ"מ אפשר שיהא שיעור משך המבוי מעט יותר מכך, ומה מייתי אביי מינה דשיעור משך מבוי הוא ד' אמות.

   ושמעתי לפרש בזה, לפמש"כ בחי' המאירי, ז"ל, אמר אביי מנא אמינא לה, פי' "דאיכא הפרש בין תחילת מבוי וסוף מבוי", דבתחילת מבוי בעינן הכשר אורך ד' אמות, עכ"ל, ונראה מדבריו דאביי אתי לסייע להא דדחינן להא דסגי במה שנשתייר פס ד', דשאני התם דהוא סוף מבוי, שהרי בתחילת מבוי לא סגי בד"ט דא"א שיהיו בתים וחצירות פתוחין לתוכו, ובע"כ דהא דהתם סגי במה שנשתייר פס ד', הוא משום דהוא סוף מבוי, - ולפ"ז הרי דאף דאכתי יתכן דשיעור משך מבוי הוי ד"ט ועוד מעט, מ"מ כיון דבע"כ שאני תחילת מבוי מסוף מבוי, שפיר י"ל דבתחילת מבוי בעינן ד' אמות. [↑](#footnote-ref-6)
6. אך לכאו' אי"ז מתישב, דהנה בהא דפריך אביי דאי בד' היכי משכח"ל שיהיו בתים וחצירות פתוחין לתוכו, הק' הריטב"א דמאי פריך הרי מבוי דעלמא הוי ד"ט שוחקות, ולפמש"נ צ"ע דמאי קשיא לי', הרי לדעת רב יוסף סגי בחקק במשך ד"ט מצומצמות, וזהו דפריך אביי דאם במבוי דעלמא א"א שיהיו בתים וחצירות פתוחין לתוכו אלא כשיש בו ד"ט שוחקות, א"א שיהא שיעור משך מבוי בד"ט מצומצמות, ואף בחקק לא סגי בזה.

   ואשר ע"כ נראה לפרש בד' הריטב"א, דס"ל דעיקר הא דפריך אביי דבמבוי ד"ט א"א שיהיו בתים וחצירות פתוחין לתוכו, אי"ז משום דא"א שיהא שיעור משך מבוי בשיעור שא"א שיתקיים בו תנאי מבוי, אלא הוא משום דעיקר פלוגתת רב יוסף ואביי היא בהקבלה שהיתה בידם בשיעור משך מבוי דעלמא, וזהו שהוכיח אביי דא"א לומר דאמרו חכמים דשיעור משך מבוי דעלמא הוא ד"ט, שהרי בכה"ג א"א שיהא ניתר בלחי וקורה, וע"כ ודאי דלא זהו השיעור שאמרו חכמים.

   ולפ"ז נראה דזהו מש"כ הריטב"א דבמבוי דעלמא בעינן ד"ט ושוחקות ובחקק סגי בד"ט מצומצמות, שהרי ל"ב כלל לשיעור מבוי שיהא אפשר שיתקיים בו דיני מבוי, ואך דאם בד"ט א"א שיהיו בתים וחצירות פתוחין לתוכו, בע"כ דאי"ז שיעור משך מבוי שאמרו חכמים, אך כיון דבד"ט שוחקות אפשר שיהא בו דין מבוי הצריך תיקון, שפיר י"ל דזהו מה שאמרו חכמים דמשך מבוי דעלמא הוא ד"ט, דהיינו ד"ט שוחקות, כ"ה דיהא ארכו יתר על רחבו, ובחקק דא"צ לזה, סגי בד"ט מצומצמות, - וזהו שהק' הריטב"א, דכיון דגם לדעת רב יוסף מה שאמרו חכמים במבוי דעלמא דשיעורו הוא ד"ט, היינו ד"ט שוחקות, א"כ מאי פריך אביי דהיכי משכח"ל שיהיו בתים וחצירות פתוחין לתוכו. [↑](#footnote-ref-7)
7. והנה בס' האיר יוסף סימן ? הביא להוכיח דאף מבוי שאין בו דע"ד צריך תיקון ולא חשיב כמקו"פ, לדעת ר"ת שהביאו התוס' לקמן נ"א א' דהא דבעינן הן ואלכסונן הוא לכל צד, ועמוד ל"ה רה"י אלא כשיש בו ו' טפחים פחות ב' חומשין, ולפ"ז הרי נמצא דכל מבוי שארכו ד"ט אין בו שיעור רה"י, ואפ"ה הוא צריך תיקון.

   אך למש"נ י"ל, דלעולם אין מבוי צריך תיקון אלא כשיש בו ו' טפחים פחות ב' חומשין, ואפ"ה שפיר אמרינן דשיעור משך מבוי הוא ד"ט, דאף דבכה"ג שאין בו אלא ד"ט הו"ל מקו"פ וא"צ תיקון, מ"מ שפיר יש תורת מבוי עליו, וע"כ סגי בזה לשיעור משך מבוי, וכמש"נ. [↑](#footnote-ref-8)
8. ועיי"ש בסקכ"ה שנתבאר דלדעת הרמב"ם הוא פשיטא טפי, שהרי דעתו בפי"ז משבת ה"ט דכל שפתח המבוי ג"ט הוא צריך לחי וקורה, והא דכשאין פתחו ג"ט א"צ לחי וקורה, הוא משום דהוי כסתום, ולפ"ז ודאי דליכא שיעור כלל ברוחב המבוי, וכ"ה גם לדעת הרי"ף, למש"כ בס' המאורות לקמן י"ב א' בדעתו דלא קי"ל כרב אחלאי, וכ"כ הב"י בסימן שס"ג והאהעו"ז בסוגיין, וכ"ה מבו' בד' האהעו"ז בסוגיין דלדעת הרמב"ם ליכא שיעור כלל לרוחב המבוי, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-9)
9. וגם בדעת הר"ן דפליג וס"ל דבעינן שיהא בכותל ד"ט, משמע דאי"ז משום דשיעור רוחב המבוי הוא ד"ט, אלא הוא חד דינא עם הא דבאורך המבוי בעינן שישתייר פס ד"ט, - והיינו דאף דברוחב המבוי ליכא שיעור כלל, מ"מ כל דבעינן שיהא על כותל הרוחב תורת כותל מבוי, בעינן שיהא בו ד"ט, ונת' בזה בסימן י' שם. [↑](#footnote-ref-10)