64 גדר פטור בעליו עמו - ובחיוב שואל בגנו_א
קטגוריות: ש_ס / לב בבא מציעא / ב_מ עניינים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / שומרים / מהדו_ק

יום ב' ב' תמוז תש"ע

**א**

א] ב"מ דצ"ח:, שכרה בבעלים שאלה שלא בבעלים, מהו שאלה בשכירות ודאי לא שייכא, או דלמא כיון דשייכא במקצת כמאן דשייכא בכולה דמי, ופירש"י, ז"ל, שכרה בבעלים וקודם שהחזירה חזר ושאלה ממנו שלא בבעלים "ומתה כדרכה" וחיוב זה לא מחמת משיכה ראשונה בא עלי', דהא חיוב שאלה לא שייך בשכירות, מהו, מי אמרינן שאלה "לענין אונסין" בשכירות ודאי לא שייכא, וחיוב דמחמת קנין שלא בבעלים בא לו, או דלמא כיון דשייכא במקצת דחיוב גניבה ואבידה שעליו יש לתלות במשיכה ראשונה כמאן דשייכא בכולה דמי ופטור "אף באונסין", עכ"ל.

ומבו' בכל ד' רש"י, דהא הוה פשיטא לן דאם נגנבה או שאבדה פטור, כיון דחיוב גניבה ואבידה הי' עליו גם בשעת השכירות, ובא עליו חיוב זה מכח משיכה הראשונה, ולא מיבע"ל אלא אם ה"ה חייב באונסין, כיון דחיוב אונסין לא בא עליו מחמת משיכה הראשונה, או דכיון דחיוב גניבה ואבידה בא עליו מחמת משיכה הראשונה, מהני זה לפטרו גם מחיוב אונסין, וכבר עמד ע"ז הרש"ש,[[1]](#footnote-2) ומצאנו עיקר הדין בחי' המיוחסים להריטב"א, ועיי"ש בהמש"ד שהביא דיש חולקים ע"ז, וכן דן בזה בשטמ"ק בשם שיטה, עיי"ש בסו"ד שדחה לזה.

ועיי"ש ברש"ש שכתב לישב בזה משה"ק התוס' בד"ה ה"ג, על גיר' רש"י דגרסי' בבעיא שלישית את"ל כיון דשייכא במקצת כמאן דשייכא בכולה לא אמר, דא"כ מאי בעי בבעיא רביעית שכרה בבעלים שאלה שלא בבעלים וחזר ושכרה מהו אי חזרה שכירות לדוכתה או לא, הא כיון דשאילה שבאמצע לא חשיבא בבעלים היכי תיהדר שכירות לדוכתה ליחשב בבעלים אחרי שכבר פסקו הבעלים בשאילה שבאמצע אי"ז סברא כלל, עכ"ל, ולפי הנ"ל הוא מתישב היטב, שהרי אף בשעת השאלה שבאמצע הי' פטור בבעלים לענין גניבה ואבידה, וע"כ שפיר י"ל דאף אחר שחזר ושכר חזרה שכירות לדוכתה וה"ה פטור, והא דבעינן בזה לה"ט דחזרה שכירות לדוכתא, ולכאו' כיון דגם בשעת השאלה הי' פטור על גניבה ואבידה, א"כ ודאי יהא פטור גם בשעת השכירות, ועי' בחי' המיוחסים לריטב"א שהביא להק' כן על פי' זה, הוא משום דתרי שייכי לא אמרינן, וכמו שפירשו כן התוס', עכ"ד, ושו"ר שכבר כתב כעי"ז בדרישה מהדו"ק בסימן שמ"ו, עיי"ש.[[2]](#footnote-3)

וצריך להוסיף, דהנה הרי התוס' עמדו בתו"ד ע"ד רש"י, דאם טעם הבעיא הרביעית הוא משום דתרי שייכי לא אמרינן, א"כ הרי מצינו לפרש כן גם בבעיא השלישית, ודמה"ט מיבע"ל אף אם אמרינן כיון דשייכא במקצת כמאן דשייכא בכולה, ומ"ט הוצרך רש"י להגי' בבעיא השלישית שהיא באת"ל דלא אמרינן כיון דשייכא במקצת וכו', ולכאו' קו' זו תיקשי גם לדרך זו בדעת רש"י.

?ונ' לישב היטב לדרך זו, דכיון דלדעת רש"י אף להצד דלא אמרינן כיון דשייכא במקצת כמאן דשייכא בכולה, מ"מ הוא פטור מגניבה ואבידה, א"כ הרי נמצא דהאיבעיא השלישית שייכא שפיר גם להצד דלא אמרינן כיון דשייכא במקצת, והוא לגבי חיוב גניבה ואבידה, דלגבי זה פשיטא לן דה"ז מישך שייך להשכירות דמעיקרא, וע"כ הגי' רש"י דצ"ל את"ל לא אמרינן כיון דשייכא במקצת וכו', ובהך ?

ב] ואמנם עיקר הדברים צ"ב, דהיאך מצינו למימר דבשכרה בבעלים והדר שאלה שלא בבעלים יהא חייב באונסין ופטור על גניבה ואבידה, הרי מצינו לחייבו על גניבה ואבידה מכח חיובו באונסין, דבכלל מאתים מנה. [[3]](#footnote-4)

ונ' מזה, דגדר פטורא דבעליו עמו, לאו היינו דבבעליו עמו ליכא לעיקר המחייב דשמירה, אלא הגם דאיכא לעיקר המחייב, והוי בכלל המזיק דשומרים, מ"מ גזה"כ הוא דכל דבעליו עמו הוי זה דבר הפוטר, וע"כ שפיר י"ל דאף דלגבי אונסין לא חשיב כבעליו עמו וליכא להך פטורא, מ"מ לגבי גניבה ואבידה דחשיב כבעליו עמו, ה"ז פוטרו, ודו"ק.

ג] וע"ד הך מילתא דבעליו עמו הוא דבר הפוטר, נ' לפרש בדעת הרמב"ם דס"ל דאף שנתמעטו עשו"ק מחיובי שומרים, מ"מ אם פשע חייב לשלם, והק' הראשונים דמ"ש מפטורא דבעליו עמו דקי"ל דפשיעה בבעלים פטור.

ונ' לפרש, דשאני פטורא דעשו"ק דנלמד מדכתיב כסף או כלים, והוי הפטור מעיקר השמירה, דבעשו"ק ליכא לחיובי אחריות, ובזה הוא דאמרינן שלא נתמעט אלא שאינו חייב באחריות, ואינו כלל בכלל חיוב זה, אך בחיובא דפשיעה שהיא מטעם מזיק, ה"ה חייב, אך משא"כ בפטורא דבעליו עמו, דאין פטורו מעיקר האחריות ודאינו בכלל המזיק דשומרים, אלא אף דהוי בכלל שומרים וחשיב כמזיק דשומרים, מ"מ גזה"כ דבעליו עמו הוי דבר הפוטר, וע"כ שפיר י"ל דכ"ה דה"ז פוטר מחיוב גניבה ואבידה, אף דהוי בכלל חיוב מזיק דשומרים, ה"ה ה"ז פוטר מחיוב פשיעה, וז"ב. - ?שו"ר שכבר כן הגרב"ד?.

ד] וע"ד יסוד הדברים מצינו בד' המ"מ פ"ב משאלה ה"ח, שכתב במש"כ הרמב"ם שם בשאל מן השותפין דאם פשע בה ה"ז משלם, ז"ל, אע"פ שפשיעה בבעלים פטורה ובדין זה הדבר ספק אם הוא בבעלים אם לא, דעתו ז"ל שהפושע הוא כמזיק כמ"ש בביאור פ"ב מהלכות שכירות, וכיון שהוא כמזיק ואין שם ראיי' ברורה לפטרו חייב לשלם, עכ"ל, ופירש בקוב"ש שלהי ב"ב דהיינו, דכיון דהפושע ה"ה כמזיק, הרי דאף בבעליו עמו איכא לעיקר המחייב, ואך דמה דבעליו עמו הוי דבר הפוטר, וע"כ כל דהוי זה ספק, אמרינן דאין ספק מוציא מידי ודאי.

ואמנם ד' המ"מ הם שלא כד' הש"ך בסימן ס"ו ס"ק קכ"ו שכתב דהא דפשיעה בבעלים פטור הוא משום שנתמעט מעיקר השמירה, ולפי דבריו הרי נמצא דלהצד דחשיב בעליו עמו ל"ה כלל כמזיק, גם בעיקר ד' הש"ך צע"ג ממש"כ הרמב"ם פ"א משכירות ה"ד, ז"ל, כיצד ימעט שמירתו כגון שהי' מופקד אצלו בשכר והפקידו אצל אותו השני בחנם או שהי' שאול אצלו והפקידו אצל אותו השני בשכר הואיל ומיעט שמירתו פושע הוא ומשלם, אע"פ ששאל או ששכר בבעלים הרי הוא הוציא הדבר השמור מידו ליד שומר אחר, עכ"ל, והרי להדיא דאף שומר בבעלים חייב בעיקר חיובי שמירה.

ואמנם לפ"ד המ"מ נמצא, דכ"ז הוא בפטורא דפשיעה בבעלים, אך פטורא דגניבה ואבידה ואונסין בבעלים היינו דליכא לעיקר המחייב, וזה דלא כהדרך שנתבאר דכל פטורא דבעליו עמו הוא דאף דאיכא לעיקר המחייב, מ"מ מה דבעליו עמו הוי זה דבר הפוטר.

שו"ר בס' ראשי שערים סימן כ"ט שעמד ע"ד המ"מ דלא מסתבר לומר דחלוק גדר פטורא דפשיעה מבעלים מגדר פטורא דגניבה ואבידה ואונסין בבעלים, וע"כ כתב לפרש, דלעולם ביסוד הדין גם פטורא דגניבה ואבידה ואונסין בבעלים הוא דאף דאיכא לעיקר המחייב מ"מ מה דבעליו עמו הוי זה דבר הפוטר, ואך דמ"מ אחר דמיפטר מכח הא דבעליו עמו, תו אין בדעת השומר להתחייב בזה, וע"כ בספק שמירה בבעלים, הוי ספק אם קיבל עליו השומר חיוב זה, עיי"ש בדבריו.

ה] ועיי"ש שפירש עוד לפי יסוד הדברים, מש"כ בשטמ"ק ב"ק דנ"ז: בשם הר"א מגרמייש"א, דטעם מה שדנו התוס' שם דשמא ליכא חיוב טוט"ג בש"ש שטען טענת גניבה בבעלים, הוא משום דאין חייב כפל אלא היכא דטענת גניבה גורמת הפטור, והכא מה שהבעלים גורם הפטור, עכ"ל, וכתב לפרש, דחיובא דטוט"ג הוא רק היכא שהגניבה מצ"ע פוטרתו, דלא חשיב כמזיק דשומרים על גניבה זו, אך בטוט"ג בבעלים דאין הגניבה מצ"ע פוטרתה, וחשיב כמזיק דשומרים על גניבה זו, ואך דמיפטר מכח הא דבעליו עמו, לי"ב לחיוב טוט"ג.

ו] ועי' עוד בס' חו"ש הגרב"ד ב"מ סימן ס"ח שהביא בשם הגר"ח דפטורא דבעליו עמו הוא שיש עליו דיני שמירה עם חלות פטור על שמירתו, ועיי"ש שפירש דזהו טעם הפלוגתא אם הוא חייב בשבועה, וזהו גם טעם ספיקא דהתוס' אם טוט"ג בבעלים חייב, ועי' עוד בדבריו בסימן מ"ט מה שדן עפי"ז גם לגבי נידון הגרע"א לעיל דל"ה: בשואל בבעלים שהשאיל לאחר ומתה אם השני משלם לבעלים או לראשון, ועיי"ש ובסימן נ"א שהוכיח מסוגיין דגם בשאלה בבעלים איכא לעיקר חיוב השמירה ואך דהוי זה חלות פטור, דאל"כ ל"ה שייך לומר דשאלה בשכירות מישך שייכא, שהרי המשיכה דהשכירות לא חייבתו כלל, וא"כ מ"ט לא יתחייב עתה ע"י השאלה, ועיי"ש בסימן נ' ובסימן נ"א מה שביאר עפי"ז לד' המ"מ דשואל בבעלים שהשכיר לאחר חייב על רשות השני, עיי"ש באורך.

**ב**

ז] ובעיקר מש"נ לתמוה דהיאך מצינו לומר דיהא השואל חייב באונסין ולא יהא חייב בגניבה ואבידה, הנה אמנם מצינו דכוותה בחי' תלמיד הרשב"א לעיל דצ"ו:, עיי"ש שכתב דאף למ"ד דשואל חייב באונסין משעת משיכה, מ"מ חיוב ש"ש בגניבה ואבידה הוא רק משעת הגניבה ואבידה, וגם בשואל כל הא דחייב משעת משיכה, היינו דוקא באונסין, אך בגניבה ואבידה אינו חייב אלא משעת הגניבה ואבידה.

וביאור דבריו, דכל הא דשואל חייב משעת משיכה, הוא משום דחיובא דשואל הוי חיוב אחריות גרידא, או דהוי כלוקח, ואין חיובו על מעשה האונס, וע"כ הוי חיובו משעת משיכה, אך בחיוב שומר חינם בפשיעה ושומר שכר בגניבה ואבידה דהוי חיובן על ההפסד שנגרם מכח אי שמירתם, ודאי דל"ה חיובם אלא משעת ההפסד, ובזה הוא שחידש תלמיד הרשב"א דאף שואל בגניבה ואבידה אין חיובו אלא על ההפסד שנגרם מכח אי שמירתו, וע"כ ל"ה חיובו אלא משעת ההפסד.

ואמנם הדברים צע"ג, דכיון דמשעת משיכה נתחייב באונסי', א"כ מכח חיוב האונסין מצינו לחייבו גם כשנגנבה או שאבדה, והיאך מצינו למימר דאינו חייב על גניבה ואבידה משעת משיכה, עוד קשיא, שהרי להדיא אמרינן בכתובות דל"ד: דלמ"ד דמשעת משיכה נתחייב באונסי', אם היתה פרה שאולה לו וטבחה בשבת חייב, והרי דהא דחייב משעת שאלה אי"ז דוקא באונסין, אלא אף בטבח במתכוין ה"ה חייב משעת שאלה.

ח] וראיתי כמדומני בכ' הגר"א גורביץ שליט"א לפרש בזה, ע"פ סוגיא דלעיל דצ"ה., גניבה ואבידה בשואל מנ"ל, וכ"ת נילף משבורה ומתה מה לשבורה ומתה דלא אפשר למיטרח ואתויי תאמר בגניבה ואבידה דאפשר למיטרח ואתויי, אלא כי הא דתניא ונשבר או מת אין לי אלא שבורה ומתה גניבה ואבידה מנין, אמרת ק"ו ומה ש"ש שפטור משבורה ומתה חייב בגניבה ואבידה שואל שחייב בשבורה ומתה אינו דין שחייב בגניבה ואבידה, והרי דלא מצינו למילף חיובא דגניבה ואבידה מחיוב אונסין, משום דבגניבה ואבידה אפשר למיטרח ולאתויי, ואך דילפי' חיוב גניבה ואבידה בשואל בק"ו מש"ש.

ולפ"ז הרי י"ל דגם לפי האמת נאמרו בשואל ב' חיובים חלוקים, חדא דה"ה מחויב באחריות אונסין, ועוד דה"ה מחויב בגניבה ואבידה כש"ש, דמכח חיוב אחריות אונסין אינו מתחייב על גניבה ואבידה, כיון דאפשר למטרח ולאתויי.

ושפיר כתב תלמיד הרשב"א דאין שואל חייב על גניבה ואבידה משעת משיכה, דומיא דש"ש שאינו חייב על גניבה ואבידה משעת משיכה, שהרי חיוב גניבה ואבידה בשואל נלמד בק"ו מש"ש, וכיון דבש"ש אינו חייב ע"ז אלא משעת משיכה, משום דאי"ז חיוב אחריות בעלמא, אלא ה"ה מחויב על ההפסד שנגרם מכח אי שמירתו, ה"נ שואל אינו חייב ע"ז משעת משיכה.

ויש להוסיף, שהרי בגמ' שם אמרינן דהא דשואל בבעלים פטור על גניבה ואבידה, הוא משום דדיו לבא מן הדין להיות כנידון, מה גניבה ואבידה דש"ש בבעלים פטור, אף גניבה ואבידה דשואל נמי בבעלים פטור, ואך דפרכינן עלה דלמאן דלי"ל דיו מאי איכא למימר, ומשני דאמר קרא וכי ישאל וי"ו מוסיף על ענין ראשון וילמד עליון מתחתון ותחתון מעליון, ולפ"ז הרי דה"נ י"ל לגבי נידו"ז אם ה"ה חייב משעת משיכה, דדיו לבא מן הדין להיות כנידון, וכיון דבגניבה ואבידה בש"ש אינו חייב אלא משעת ההפסד, אף בגניבה ואבידה בשואל אינו חייב אלא משעת ההפסד.

והנה אמנם התוס' לעיל דמ"ב. כתבו דלמסקנת הסוגיא לא ילפי' לחיוב גניבה ואבידה בשואל כלל בק"ו מש"ש, אלא ילפי' לה מוי"ו מוסיף על ענין ראשון, ולא אמרינן בזה דיו, עי' בדבריהם, אך בד' הראשונים לעיל דצ"ד: מבו' דפשיטא להו דגם למסקנת הסוגיא ילפי' לחיוב גניבה ואבידה בשואל בק"ו מש"ש, ולפ"ז שפיר י"ל בזה דיו, וכיון דבש"ש אינו חייב אלא משעת ההפסד, ה"נ בשואל אינו חייב אלא משעת ההפסד.

ט] ואמנם צ"ע בזה דא"כ הי' בדין שלא יהא חייב שואל על גניבת אונס, וכמשה"ק כן התוס' לעיל דמ"ב., וגם לדעת הראשונים דש"ש חייב על גניבה בשלא ישב ושימר, הרי דעת הרמב"ן דאם הי' אנוס ול"ה בידו לישב ולשמר, ה"ה פטור, וכ"כ תלמיד הרשב"א לעיל דמ"ב., ושואל ודאי חייב אף בכה"ג, דאין שואל פטור אלא במתה מחמת מלאכה, וגם תיקשי לדעת רבה דעייל בעידנא דעיילי אינשי פטור, דא"כ גם שואל יהא פטור בדעייל בעידנא דעיילי אינשי ונגנבה או שאבדה, ולמש"כ הקצוה"ח בדעת התוס' בב"ק דבגניבה חייבין באונס גמור אף לדעת רבה, ניחא.

ולכאו' מוכח מזה, דכיון דילפי' חיוב שואל בגניבה ואבידה בק"ו משומר שכר, הוי זה גלוי מילתא דה"ה חייב אף בדאפשר למטרח ולאתויי, ותו ה"ה חייב אף בגניבת אונס.

ובאמת הדבר מוכרח כן מד' הרמב"ן לעיל דמ"ב. שהוכיח דש"ש חייב בגניבה אף בשהטמין בקרקע, ממש"א בב"ק דנ"ז: ולעיל דצ"ה. דילפי' גניבה ואבידה בשואל בק"ו מש"ש, ואמרינן דליכא למיפרך דמה לש"ש שכן משלם תשלומי כפל בטוען טענת ליסטים מזוין, דקסבר ליסטים מזוין גנב הוא, ותיקשי דאכתי איכא למיפרך דמה לש"ש שכן משלם תשלומי כפל בטוען טענת גניבה באונס, וכן הוכיחו התוס' בב"ק דנ"ז..

והנה הרי התוס' לעיל דמ"ב. דחו לראי' זו, דלפום הך ס"ד דאתי שואל מק"ו דש"ש אין לחייבו בגניבת אונס בקרן ודיו לבא מן הדין להיות כנדון דשומר שכר פטור מגניבת אונס אף שואל כן, עכ"ד.

ומד' הרמב"ן ותוס' בב"ק שלא תירצו כן, מבו' דס"ל דאף דילפי' חיוב גניבה ואבידה בשואל בק"ו מש"ש, מ"מ חייב שואל בגניבת אונס, אף אם ש"ש פטור, והטעם בזה הוא כמש"נ, דאחר דילפי' מק"ו דש"ש חייב בגניבה ואבידה, הוי זה גילוי מילתא דחיובו הוא אף בדאפשר למיטרח ואתויי, ותו ה"ה חייב אף בגניבת אונס.

שו"ר כן בשיעורי הגר"ח בסוגיין בתו"ד, ז"ל, אכן נראה דכיון דחייב באונסין ממילא חייב גם בגניבה ואבידה, דבכלל אונסין נכלל כל החיובים, ואף דצריך הגמ' למילפה בכלל חיוב מק"ו, אכן מאחר דלמדנו זאת בק"ו שפיר נכלל גם בכלל אונסין וע"כ חייב בכל וכו', והתוס' לטעמייהו אזלי שכתבו לעיל דמ"ב. דלפ"מ דילפי' בשואל גנו"א מק"ו צריך להיות פטור באונס, וא"כ הא מוכרח לדעת התוס' דהא דילפי' לשואל הוא חיוב בפנ"ע וכו', עכ"ל.

ולפ"ז הרי הדר צ"ע ד' תלמיד הרשב"א שכתב דאין שואל חייב בגניבה ואבידה אלא משעת הגניבה, ול"ד לאונסין דחייב עליהן משעת משיכה, שהרי להדיא חזינן דאחר דילפי' גניבה ואבידה בק"ו מש"ש, תו הוו בכלל כל אונסין שחייב השואל עליהן, וע"כ הוא חייב אף בשנגנב באונס גמור, וצ"ע בזה.

י] אור לכ' מרחשון תשע"ג - כעת נראה לישב בזה, דהגם דשואל חייב על אונסין משעת משיכה, הרי מ"מ כל שהוא משיב את החפץ עצמו, אין עליו חיוב כלל, ולכאו' ה"נ אם הוזק החפץ ע"י אחר דהמזיק חייב בתשלומין, אין על השואל חיוב כלל, שהרי לא אבד החפץ לבעלים, כיון דיש לו את דמיו.

ולפ"ז נראה, דמה"ט כל שנגנב החפץ או נאבד, אין השואל חייב משעת משיכה, דכיון דכשנגנב או נאבד חייב השואל עצמו ע"ז מדין מזיק דשומרים, הרי ממילא דלא אבד החפץ לבעלים, שהרי השואל חייב לו את דמיו, וע"כ אינו חייב עליו מדין אונסין, ורק כשנאנס ואינו חייב ע"ז מדין מזיק דשומרים, ה"ה חייב ע"ז מדין אונסין.

ולפ"ז ניחא הסוגיא דכתובות, דהתם הרי אינו חייב על הנזק, דקלב"מ, וממילא דחשיב שפיר דאבד החפץ לבעלים, וע"כ הוא חייב ע"ז משעת משיכה, ודו"ק.

והעירני הרא"מ דיש לדמות ד"ז למש"כ לפרש ד' הרא"ש בפ' מרובה דבשבר בידים הוצרך לטעמא דלא יהא חוטא נשכר, דאלמלי ה"ט ל"ה חייב לשלם ד', כיון שהוא חייב לשלם את דמיו מדין מזיק, וזה ע"ד מש"נ.

? בשו"ת מהריל"ד פסקים סימן רמ"ז, כתב דשומר אבידה ל"מ בי' פטורא דבעליו עמו, והוכיח כן מסוגיא דב"ק דנ"ז., עיי"ש, וידוע שהגר"ח ז"ל נסתפק בזה.

1. וכ"ה גם בדרישה סימן שמ"ו, ובמהדו"ק שם באורך, וכ"ה גם בגל' מהרש"א שם סי"ד, ונסתפק אם הוא חייב בתחילתו בפשיעה וסופו באונס, עיי"ש הצדדים בזה, ור"ס רצ"א, עיי"ש שכתב דמשכח"ל שיהא ש"ח צריך לישבע שפשע או ש"ש צריך לישבע שנגנב או פשע כדי שיהי' פטור, כגון שהי' ש"ח או ש"ש בבעלים ואח"כ שאל שלא בבעלים לפירש"י דבנאבד בגניבה ופשיעה ודאי פטור, וא"כ אם תפס המפקיד ישבע השומר שפשע או נגנב, עכ"ד. [↑](#footnote-ref-2)
2. אך עי' בשיעורי הגר"ח שכתב דלדעת רש"י ל"ש לחלק בין חד שייכי לתרי שייכי, משום דלדעתו הוי טעם האיבעיא משום דמיחסרא משיכה, והיינו דכל חיובו בא ע"י המשיכה והמשיכה הא הוי בבעלים, וע"כ לעולם ל"ה טפי מחד שייכא, והתוס' דפליגי ע"ז, הוא משום דאזלי לטעמייהו דשומר מתחייב בקבלה בלא משיכה, וא"כ ליכא למימר הכא דהאיבעיא משום דמיחסרא משיכה, כיון דל"ב כלל משיכה, ובע"כ דהאיבעיא הויא משום שייכי, עכ"ד. [↑](#footnote-ref-3)
3. שו"ר בשיעורי הגר"ח בסוגיין, שכתב בדעת רש"י, דביסוד הדין הי' לנו לפטרו מגנו"א, ואך דכיון דחייב באונסין ממילא דחייב גם בגנו"א דבכלל אונסין נכלל כל החיובים, אך מ"מ אח"כ שפקע ממנו דין אונסין והדר רק לחיוב גנו"א, א"כ שפיר אמרינן שוב דהוי בבעלים, כיון דלענין חיוב גנו"א לחוד הי' בבעלים גם בהיותו שואל, עכ"ד. [↑](#footnote-ref-4)