מוקצה ל
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / אורח חיים / סימן שח עד שי - מוקצה

##### הלכות

##### **מוקצה**

##### או"ח סימן שי סעי' ז

##### שיעור כז

##### הלכות

##### **מוקצה**

##### או"ח סימן שי סעי' ז

##### שיעור ל

# **שיעורי הלכה**

### שיעורים על סדר השו"ע

### מפי מו"ר הגאון

### רבי **רפאל צבי ובר** שליט"א

## להניח כלי שמל"א על כלי היתר

יש לדון בגוונא שאדם מניח כלי שמלאכתו לאיסור על כלי היתר, אי חשיב ביטול כלי מהיכנו, כיון שמבטלו מטלטול מחמה לצל, או דכיון דשרי לטלטלו לצורך גופו ומקומו אין בזה משום ביטול לכי מהיכנו.

והנה התהילה לדוד (בסימן רסו ס"ק ז) מביא את דברי הראשונים בסוף שבת (קנד, ב) דנתבאר שם בגמרא דבהמה שהיתה טעונה בכלי זכוכית, מביא כרים וכסתות ומניח תחתיה, ומתיר את החבלים והשקים נופלים, ומוקמינן בגמרא דמיירי בכלי זכוכית שהם מוקצים, וכגון קרני דאומני [כלי להקזת דם], והדר מקשינן דהא מבטל כלי מהיכנו, ומתרצת הגמרא דהכא מיירי בשליפי זוטרי שיכול לשמוט בקלות את המוקצה מעליהן.

והקשו הראשונים שם דהא קיי"ל שאין מוקצה מחמת מיאוס, וא"כ מדוע אסור לטלטל את הקרני דאומני, וכתבו שם הבעה"מ (סו, ב מדפי הרי"ף) והר"ן (בחידושים שם) דכלים אלו לא חזו לכסויי ביה מנא, כיון שאם יפלו ישברו, ולכן הם נחשבים למוקצים מחמת מיאוס. והבעה"מ שם מסיים דבריו, דכיון שהקרני דאומני אינו ראוי לטלטול לצורך גופו, אסור לטלטלו אף לצורך מקומו.

ובתהיל"ד דקדק מדבריו שהוצרך לכתוב שמשום שאסור לטלטלו לצורך גופו אסור לטלטלו אף לצורך מקומו, דמשמע שאין איסור לעשות בסיס לכלי שמלאכתו לאיסור, כיון שעדיין אפשר לטלטלו לצורך גופו או מקומו, ורק קרני דאומני שאסור לטלטלו אף לצורך גופו ומקומו הקשתה הגמרא שיש בזה משום ביטול כלי מהיכנו.

ואמנם הרשב"א (שם) פליג וס"ל שאפילו אם המוקצה מותר בטלטול לצורך מקומו מ"מ יש בו משום ביטול כלי מהיכנו, אך ביאר התהילה לדוד שכוונת הרשב"א דקרני דאומני שאין בו שימוש כלל לצורך גופו, אסור להניח תחתיו כרים וכסתות כדי שיהיה מותר לטלטלו לצורך מקומו, כיון שאינו בדין שעושה פעולה להתיר לטלטל דבר שאסור בטלטול, אך אם המוקצה עצמו היה מותר בטלטול אף לצורך גופו, אין איסור להניח כלי תחתיו דבלאו הכי יהיה מותר לטלטל את הכלי לצורך גופו.

אכן ברמב"ן (בחידושים שם) פירש את דברי הגמרא כפשוטם דאף שמותר לטלטל קרני דאומני לצורך גופו ומקומו, מ"מ יש בדבר משום ביטול כלי מהיכנו, וציין שם דהוא בשם מורו ז"ל [וע"ש בתהיל"ד שפקפק אם לשון זה הוא מהרמב"ן ע"ש], ועכ"פ יוצא דלדעת הרמב"ן יש איסור דמבטל כלי מהיכנו אף אם מותר לטלטלו לצורך גופו ומקומו, אך דעת רוב הראשונים שאין איסור לעשות כלי היתר בסיס לכלי שמלאכתו לאיסור, ואין בזה משום ביטול כלי מהיכנו, וע"ש שהתהיל"ד צידד כדברי הראשונים.

## ביטול כלי מהיכנו באופן שמונח בכלי דבר היתר

כתב המשנ"ב (סימן רסה ס"ק ו) בשם המג"א (שם ס"ק ב) דאם יש בכלי דבר היתר, מותר להניחו תחת הנר כדי שיטפטף השמן לתוכו ואין בזה משום ביטול כלי מהיכנו, ובהגהות הרעק"א שם הקשה על המג"א דכיון שע"י היתר מותר לטלטל את המוקצה א"כ לעולם לא שייך ביטול כלי מהיכנו שהרי אחר שנפל האיסור על הבסיס יכול להניח תמיד דבר היתר, ע"ש בדבריו.

## ביטול כלי מהיכנו לזמן מועט

והנה החזו"א (סימן מח סס"ק ח) הקשה כעין זה ותירץ דאפילו אם מיד לאחר שהונח האיסור הוא יניח שם כלי של היתר הרי יש ביטול כלי מהיכנו לזמן מועט, כיון שכל עוד לא מונח ההיתר הכלי מבוטל מהיכנו.

אכן מדברי המשנ"ב משמע דלא כדבריו שכתב דמותר להניח כלי תחת נר של שעוה או של חלב דכיון שאפשר לנער מיד את האיסור לא חשיב מבטל כלי מהיכנו [ועיין בסמוך מש"כ בזה]. ומבואר שמשום שיכול לנער מיד את המוקצה, אין בזה משום ביטול כלי מהיכנו, ולא אמרינן דסו"ס הוי ביטול כלי מהיכנו לאותו הזמן, וא"כ הדרא קושיא לדוכתא דהכא נמי בכל אופן של ביטול כלי מהיכנו יכול להניח פת מיד, ולא הוי ביטול כלי מהיכנו [ואמנם מבואר שם בהמשך דברי המשנ"ב דביטול כלי מהיכנו לפי שעה לכו"ע אסור, וצ"ע הגדר בזה].

## מוקצה על גבי כלי כשיכול לנערו

מבואר במשנ"ב (רסה שם) דמותר להניח כלי תחת נר של שעוה כיון שאפשר לנער המוקצה מעליו, אך אסור להניחו תחת השמן כיון שאי אפשר לנער את השמן. ועיין בשו"ע הרב (סימן רסו קו"א ס"ק יא) דמוכיח מהראשונים דא"צ שינער בפועל את המוקצה, אלא כיון שיכול לנערו מיד אין בדבר משום ביטול כלי מהיכנו.

והנה הבאנו לעיל שנחלקו האחרונים האם מותר לטלטל בסיס שהונח עליו מוקצה באמצע השבת, והבאנו דדעת המג"א שאין בסיס באמצע שבת [ושם הקשינו דלדבריו לא מובן מה האיסור להניח כלי תחת הנר הרי אינו מבטלו מהיכנו לפי שיכול לטלטלו בעוד המוקצה עליו], אך לדעת המשנ"ב (סימן רסו ס"ק כו) דמותר לנער את החפץ י"ל דמבטל את האפשרות לטלטלו כדרכו, ולכך חשיב מבטל כלי מהיכנו, אמנם לדעת החזו"א א"ש דחשיב ביטול כלי מהיכנו, כיון שלדעתו אסור לטלטל בסיס שנעשה בשבת עצמה ואפילו לנער אסור ע"ש.

ומה שנתבאר במשנ"ב כאן שמותר להניח כלי תחת הנר מיושב שפיר עם שיטתו דמוקצה שהונח באמצע השבת על בסיס מותר בניעור, אך לדעת החזו"א שאף אם הונח המוקצה בשבת עצמה אסור אפילו בניעור, א"כ לא יהיה איסור להניח כלי תחת הנר כיון שמבטלו מהיכנו ואסור בניעור. ובאמת בשונה הלכות (שם דין ה) עמד בזה, וציין לעיין דלדברי החזו"א לכאורה אין היתר לנערו. ובחוט שני (פרק עד) סתם כדברי המשנ"ב שבאופן שכיון שיכול לנער התירו לבטל כלי מהיכנו.

## ביטול כלי מהיכנו כשמונח על הכלי היתר ויכול לנער את ההיתר

עוד יש להעיר דהנה בפשטות המשנ"ב נראה שאם מונח דבר היתר על הכלי אין איסור להניחו תחת הנר, כיון שאינו מבטל כלי מהיכנו, אמנם התהילה לדוד (שם) והערוך השולחן (סימן רסה סעיף ט) כתבו דמדברי ההגהות אשר"י שהוא מקור דברי המשנ"ב נראה דאין היתר לסמוך על זה אלא כאשר אי אפשר לנער את דבר ההיתר, אך אם אפשר לנער את ההיתר אסור לגרום שיהיה מותר לטלטל את הכלי מחמת היתר זה, וז"ל ההגהות אשר"י *'ונראה דה"ה אם יש בכלי דבר היתר שלא אפשר לנערו'* ומשמע דדוקא אם אי אפשר לנער את ההיתר, אלא שלפי"ז מיושבת קושיית הרעק"א דלעיל שהקשה שלעולם לא יהיה ביטול כלי מהיכנו כיון שיכול להניח אח"כ דבר היתר. ולפי"ז לא קשה מידי דכיון שאם יכול לנער חייב לנער, כ"ש שלא יניח היתר.

אכן מהרעק"א מוכח לא כך, וכן משמע פשטות המשנ"ב דכל היכא שמונח היתר שרי ואפילו אם אפשר לנער את ההיתר. ובאמת מצינו בהגהות הב"ח שתיקן את לשון ההגהות אשר"י וגרס *'אם יש בכלי דבר היתר אע"פ שלא אפשר לנערו'* ולפי"ז הכוונה שאפילו אם אי אפשר לנער את דבר האיסור שרי לטלטלו. ודו"ק.

## להניח קליפות בתוך הכלי

ולעניין הלכה מצינו בבן איש חי (פרשת מקץ) לעניין קליפות שיש לאדם בסעודתו לא יניח אותם בתוך כלי אלא אם כן מניח קודם לכן אוכל בתוך הכלי. וצ"ל דהחיוב להניח אוכל בתוך הכלי היינו רק היכא שאינו יכול לנער את הקליפות, אך אם יכול לנער את הקליפות נתבאר לעיל שאין בזה משום ביטול כלי מהיכנו [אכן לדעת החזו"א שאסור לנער את הכלי אחר שהונח מוקצה בתוכו יש להניח היתר בכלי כיון שא"א לנער].

## שמתבטל הכלי מהיכנו ממילא

עוד מצינו במשנ"ב (ס"ק ו) שהביא בשם המהרי"ל דמותר להניח כלי תחת הנר באופן שיטפטף שם השמן בשבת, כיון שמבטל את הכלי מהיכנו ע"י גרמא, והנה כתב החוט שני דלפי"ז י"ל דהיכא שמונח איסור והיתר מותר ליטול את ההיתר משם ואף שע"י זה נאסר הכלי לגמרי והרי הוא מבטל כלי מהיכנו, אך לפי המהרי"ל שרי, כיון שכשלוקח את ההיתר זה נאסר ממילא.

והנה התהיל"ד (סימן רעז ס"ק א) דן היאך שרי לסגור חלון שמול הנר, הרי לאחר שסגר את החלון אסור לפתוח אותו וא"כ הרי הוא מבטל כלי מהיכנו. ואין לומר דלא חשיב ביטול כלי מהיכנו משום שהחלון מצד עצמו מוכן, שהרי מוכח באחרונים שיש ביטול כלי מהיכנו אפילו שהחפץ אינו נאסר משום מוקצה, וכמו שהבאנו לעיל (שיעור כט) מהגמרא בשבת (קנד, ב) דחמורו של רבן גמליאל היתה טעונה דבש, והוא החמיר על עצמו שלא לפרק אותה משום מוקצה, כיון שהדבש היה מקולקל וחזי רק לכתיתא דגמלי וזה אסור בשבת, והקשתה שם הגמרא שיתיר את החבלים ויניח כרים וכסתות תחת השקים, ותירצה הגמרא דכיון שמטנפי הוי מבטל כלי מהיכנו, ומבואר שאפילו אם אינו נעשה בסיס למוקצה, יש ביטול כלי מהיכנו משום דמיטנפי.

ובתהילה לדוד שם תירץ דכיון שהחלון מיועד לסגור ולפתוח לא חשיב ביטול כלי מהיכנו יכון שמשתמש בו כדרכו, ובאמת לדברי המהרי"ל י"ל עוד שכאן נחשב שנאסר ממילא, ואין בזה משום ביטול כלי מהיכנו.

## ביטול כלי מהיכנו בכלים חד פעמיים

ולפי דברי התהילה לדוד נראה שכלים חד פעמיים אין איסור לבטלם מהיכנם, דכיון שמיועדים לכך אין בדבר משום ביטול כלי מהיכנו.

וכן יש לדון אם מעשר דמאי ומניח את המעשר בכלי, דלכאורה יש בזה משום ביטול כלי מהיכנו, אלא דיש לומר דכיון שנאסר רק מחמת דיבורו דחשיב כמו שנאסר ממילא וכבר נתבאר מהמהרי"ל שאין בזה איסור דמבטל כלי מהיכנו. ואמנם באופן שאפשר לנער מיד ודאי מותר כדלעיל , אך כשמעשר דבר נוזלי וכדו' שא"א לנערו יש לדון שיהיה אסור, וצ"ע למעשה. ועיין בחוט שני (פרק עד) שנוטה להקל בזה.

***הדינים העולים***

1. התהילה לדוד הוכיח דדעת רוב הראשונים שאם מניח כלי שמלאכתו לאיסור על כלי היתר אין בזה משום ביטול כלי מהיכנו.
2. אם מונח דבר היתר בכלי מותר להניחו תחת המוקצה כיון שיהיה מותר לטלטלו משום בסיס לאיסור והיתר.
3. החזו"א נקט שאפילו אם מבטל כלי מהיכנו לזמן מועט אסור, אך במשנ"ב משמע שאם יכול לנערו מיד לא חשיב ביטול כלי מהיכנו.
4. כתב המשנ"ב דמותר להניח כלי תחת הנר של שעוה כיון שאם יפול יכול לנערו מיד, אכן לדעת החזו"א שנעשה בסיס באמצע השבת, אין היתר לנערו.
5. דעת התהיל"ד והערוה"ש שאם מונח דבר היתר על כלי אסור להניחו תחת האיסור באופן שאפשר לנער את ההיתר וכך דייקו מההגהות אשר"י, אך מהמשנ"ב נראה דאין חילוק בזה.
6. המהרי"ל היקל לבטל כלי מהיכנו כשמתבטל ממילא.
7. נראה שיש להקל בכלים חד פעמיים שאין בהם משום ביטול כלי מהיכנו.
8. יש לדון באופן שנעשה המוקצה ע"י דיבורו, שמפריש תרו"מ, אי חשיב שמתבטל ממילא מהיכנו, והחוט שני צידד להקל בזה.