52 הערות בדיני הרחקה מחלונות
קטגוריות: ש_ס / לג בבא בתרא / ב_ב - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / לא יחפור / הרחקת נזיקין מהדו_ק

יום ועש"ק ויקרא - החודש ער"ח ניסן תשע"ב

א] כתב הריב"ש בסימן רפ"ט, ז"ל, שאלת באחד מן השותפין שרוצה להגבי' הכותל המשותף ביניהם להוצאתו יתר על ד' אמות אם יכול חברו לעכב בידו ולומר קא מאפלת חצרי אם לא, תשובה, פשוט הוא שאינו יכול לעכב, שלא אמרו להרחיק כנגדן שלא יאפיל אלא בחלונות שהאורה הנכנסת בבית מן החלונות נכנסת מכנגדן, וכל שהחזיק בחלון זכה באויר קרקעו של חברו שיצטרך להרחיק ד' אמות אם בא לבנות כנגדו כדי שלא יאפיל, וזו היא ששנינו החלונות מלמעלן ומלמטן ומכנגדן ד' אמות, אבל בחצר שהוא מגולה והאורה נכנסת בה מלמעלה ולא מכנגדה לא שמענו בה שלא יאפיל ואנן למעלה מד' אמות אין מחייבין אותו לבנותו שנינו, לא שהוא יעכב על האחר מלבנות אע"פ שבכל חצר יש יותר אורה כשהכותל המפסיק הוא נמוך, עכ"ל, והובא בב"י סימן קנ"ד ובשו"ע שם סכ"ו.

והעירוני בזה, ממש"כ בתשו' הרשב"א המיוחסות סימן ט"ז, ז"ל, ישראל שיש לו חצר הסמוכה לחצירו של גוי ויש חלונות בכותל המפסיק ביניהם שנכנס מהם אורה לחצירו של ישראל, אח"כ מכר הגוי החצר לישראל אחר ואותו ישראל הלוקח בא לסתום החלונות ולבנות כנגדו, וישראל זה בעל החצר מעכב עליו מפני שכבר החזיק ברשות כותי וזכה בהם וכו', עיי"ש שהאריך בזה אם יש לו זכות אורה, ועכ"פ הרי מבו' בד' הרשב"א דגם בחלונות שבחצר איכא זכות אורה, אף שנכנס בה אור מלמעלה, והפוסקים לא עמדו ע"ז.

ב] ונראה לישב, דכל מש"כ הריב"ש דליכא זכות אורה בחצר, הוא רק כשהאורה נכנסת מעל הכותל, דבזה הוא דאמרינן דעיקר האורה הנכנסת לחצר מלמעלה, היא מהאויר שמעל החצר ולא מן הצדדין, וע"כ לית לי' זכות אורה כנגד החצר, אך משא"כ היכא שפתח חלונות בכותל החצר, דהאורה הבאה לחצר מן החלונות באה מכנגדן, שפיר אית לי' זכות אורה.

ויש להוסיף ביאור בזה, דרק במקום שפתח חלונות בכותל החצר, חזינן לזה כמעשה שימוש וחזקה באורה שכנגד החלונות, אך משא"כ באויר שכנגד המקום שמעל הכותל, הרי הגם דבפועל באה אורה משם, אך כיון דלא נעשה דבר מסוים להביא אורה משם, לא חזינן לעיקר תשמיש החצר כשימוש וחזקה באורה זו, כיון דעיקר האורה דהחצר באה מלמעלה.

ג] והנה כתב הרשב"א ח"ב סימן קע"ו, ז"ל, ראובן יש לו עלי' במצר גג בית שמעון מוקפת גדרים מג' רוחותי' ופרוצה כולה מרוח רביעית למצר גג שמעון, ואין באותו רוח רק ג' עמודים שעליהם נשען קרוי העלי', ויש בתקרת העלי' כעין ארובה ומשם נכנס אור לבית שתחת תקרת העלי' זו, הודיעני אם יוכל שמעון לבנות כותל לפני העמודים בלא הרחקה כיון שהחלון פתוח בתקרת העלי' ואינו פתוח על אויר הגג, תשובה, דבר ברור הוא זה שאין שמעון צריך להרחיק מכיוצא בזה כלל, שלא אמרו אלא בחלון הפתוח על חצר חברו בלבד, והטענה להרחקת ד' אמות אינה אלא משום פתיחת החלון על חצר חברו בשלא מיחה בעל החצר והחזיק בעל החלון בכך, ראי' שמכר לו בעל החצר בחצרו ד' אמות לשעבוד זה שלא יבנה שם כנגד החלון כדי שלא יאפיל, שאילו לא מכר ולא נתן לו חצרו לשעבוד זה לא הי' שותק, וזה הענין א"א לומר אלא בפותח על רשות חברו, אבל בפותח על רשות עצמו איזו ראי' היא ששעבד לו בעל החצר את חצרו, ומה הי' לו לבעל החצר למחות בבעל הבית והוא לא פתח על חצרו אלא על רשות עצמו, עכ"ל.

וצ"ב, דאין לו חזקה אורה מכח פתיחת הארובה, משום דפתיחתה היתה על רשות עצמו, ול"ה צריך בעל החצר למחות, אך מ"ט אין לו חזקת אורה מכח העלי' עצמה, שבאה לה אורה מהרוח הרביעית, וע"ז הי' לו לבעל החצר למחות.

וראיתי בס' משכן שלום שכתב דהוא משום שהיתה הרוח הרביעית פרוצה כולה, וע"כ אי"ז כחלון שהוא דבר המשמש להביא אורה לבית, אלא אנו דנים שלא גמר את בנינו, וע"כ ליכא בזה חזקת אורה, ועיי"ש שהביא מתשו' פמ"א שנקט כן דכל שהשאיר רוח אחת פרוצה אין לו חזקת אורה.

אך הדברים מחודשים מאד, דאף דנימא דכשהשאיר רוח אחת פרוצה משום דלא גמר בנינו לי"ב חזקת אורה, אך התם בפשוטו זהו צורת בנין העלי' שתהא רוח אחת פרוצה, דומיא דאכסדרא דמניחין רוח אחת פרוצה, ומ"ט לי"ב חזקת אורה, וי"ל.

ד] אמנם הנה למדנו הביאור בזה מד' הגר"א סימן קנ"ד סקק"א שכתב על הך דינא דהרשב"א, ז"ל, אם פתח כו', כמ"ש בסכ"ו אחד כו' כיון שנכנס האור מלמעלה, עכ"ל, ולמדנו מדבריו דמפרש לד' הרשב"א דאיירי בעלי' שאינה מקורה, ונמצא דעיקר האור הבא להארובה, הוא מלמעלה, וע"כ לי"ב חזקת אורה וכד' הריב"ש.

ויש להביא סמך לזה מד' הרשב"א דאיירי בעלי' שאינה מקורה, ממש"כ כמה פעמים דהארובה היא בתקרת העלי', והרי כונתו לתקרת הבית שמתחת העלי', ומדקרי לה תקרת העלי', מ' דאין לעלי' עצמה תקרה.

והנה אמנם בד' הרשב"א גופי' מבו' דכל הא דאין לו חזקת אורה, הוא משום דלא הי' לחבירו למחות, ומבו' דביסוד הדין שפיר שייכא בזה זכיית אורה אף דעיקר האורה באה מלמעלה, ובזוכה מן המלך או מן ההפקר כה"ג, יהא לו זכות אורה, וזה שלא כד' הריב"ש בטעמא קמא דמן הדין ליכא בזה לזכות אורה, ואמנם הריב"ש כתב גם לטעם זה דלא הי' לו למחות, עיי"ש, ולפ"ז יתכן דבאמת כל מש"כ הרשב"א דאיכא זכות אורה בחלונות שבחצר, הוא רק לטעמי', ואה"נ לדעת הריב"ש ליכא זכות אורה בכה"ג.

ויש להוסיף, דה"ט דלא הי' לו לבעל החצר למחות, ל"ש בחלונות שבכותל החצר, דכיון דחלונות אלו פתוחין על חצר חבירו, הי' לו למחות, וז"פ.

ה] בד' הרא"ש בתשו' כלל ק' סימן א' הובא בטור סימן קנ"ד מבו', דחלון שאין לו ד' אמות אויר לפניו, אין לו חזקת אורה, עיי"ש, ונתחדש בזה, דכל שאינו כדרך חלון שיש לו אורה ד' אמות, אין לו חזקת אורה כלל, וזה דבר חדש.

אמנם באולם המשפט העיר בזה ממש"כ הריב"ש בסימן רכ"ה דכשכותלו סמוך לפתח חבירו בתוך ד' אמות, אסור להגביהו, משום דמאפיל על הפתח.

ובעיקר ד' הריב"ש דאף שהוא כבר מאפיל על הפתח, אינו רשאי להגבי' משום דיש בזה תוספת האפלה, ראיתי מובא משו"ת בית שלמה שעמד ע"ז, דזה דלא כמש"כ הטור בשם תשו' לגאון דאף שהכותל מאפיל על דלת ביתו, אינו רשאי להגביהו ולהאפיל על החלון, ומבו' דלא אסר אלא משום דמאפיל על החלון, אך אין יכול למנעו משום דמוסיף איפול על דלת הבית.

ויל"פ בטעמו בתרי גווני, חדא דס"ל כד' הרא"ש דכל דליכא ד' אמות, ליכא זכות אורה כלל, עוד י"ל, דכיון דבפשוטו חזינן דלא חילקו חכמים וכל שמרחיק ד' אמות מותר אף אם מגבי' כתלו הרבה, וכל שאינו מרחיק ד' אמות אסור אף אם אין מגביהו כלל, אף דלפי המציאות יותר הוא מאפיל כשמרחיק ד' אמות ומגבי' הרבה, מכשמרחיק מעט פחות מד' אמות ומגבי' מעט, ע"כ אין זכות אורה כלפי הגבהת הכותל, ודו"ק היטב.