ו - ע_ג חברתה וקופצת וצידי הרחבה
קטגוריות: ש_ס / לא בבא קמא / ב_ק - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / מ_מ

**י"ט ב' - אכלה כסות או כלים משלם ח"נ, - בפירש"י כתב דהוא משום דמשונה הוא, ובד"ה שונרא כתב דלאו אורחי' למיכלינהו אלא כונתו להזיק, וכ"כ המאירי דכיון דכונתה להזיק ולא להנאת עצמה הוי קרן, - ועי' רא"ש שהק' דמ"ט לא תני רבותא טפי דאף כלבא דאכל אימרי דיש הנאה להזיקו משלם ח"נ, ועיי"ש מש"כ בזה, ונת' לעיל ט"ו ב'.**

**כל מידי דלאו אורחי' למיכלינהו ואכלה לי' ע"י הדחק שמה אכילה, - בפירש"י כתב דהיינו דכל דאורחי' למיכל ע"י הדחק שמא אכילה ואפי' שלא ע"י הדחק, ומבו' דכל דיש ע"ז תורת אכילה הו"ל בכלל שן אף אם באופן זה אין דרכה בכך.**

**ובפתורא, - בפירש"י כתב דהוא משום דאין דרכו בכך, ועי' ריא"ז דלהזיק היא מתכונת, - אך עי' רשב"א דפליג ע"ז דמה שינתה זו אם אכלה אוכלין הראויים לה מע"ג השלחן וכי השלחן עושה שינוי, ומ"ש ממש"א לקמן דכיון דאורחי' למיכל ריפתא אורחי' נמי לסרוכי ולמיסלק, וע"כ פירש כגיר' ר"ח בפתותא דהיא פת פתותה בתוך המרק ואין דרכה בכך,**

**ועי' מאירי די"א דלא נאמר כן אלא דרך דחק ושנוייא בעלמא, דכל דאין משנים באכילה אע"פ שמשנים מצד המקום אינו שינוי, ויל"ע אם הוא כד' הרשב"א דאורחי' נמי לאכול על השלחן, או דאף אם הוי זה שינוי לאכול במקום זה, מ"מ כיון דהאכילה עצמה אינה שינוי הו"ל בכלל שן, וע"ד ד' הרא"ש דאורחי' הבא ע"י שינוי דינו כדין שן, (אך י"ל דכל ד' הרא"ש הם רק כששינתה קודם אכילתה, וכמש"כ באבהא"ז פ"ב מנז"מ ה"ט).**

**מ"ט גבי חברתה כחצר הניזק דמיא, - עי' רא"ש בסימן ד' דהיינו דכל ע"ג חברתה דכל כחצר הניזק דמי ואפי' אכלה כדרכה, ועי' רשב"א דהוא משום שכל שקופתו מופשלת לאחוריו או שמשאו ע"ג בהמתו כרשות הניזק הוא ואע"פ שהן עומדין ברה"ר, מפני שיש להן רשות לעבור שם עם משאן ובאותה שעה ה"ה כחצר הניזק, והביא מירושלמי דאם התיזה צרורות ושיברה כלים שביד האדם ה"ה חייבת, וכעי"ז בתלמיד הרשב"א, - אך עי' רמב"ן במלחמות דה"ה דאם אכלה מצד הרחבה ממקום גבוה חייבת, משום דפשטה צוארה, ואי"ז שן שפטרה תורה, לפי שאין דרכה אלא להלך ולאכול דרך הילוכה ממקום נמוך שאוכלת ממנו בדרך הילוכה, ויל"ע אם היינו דמש"א דע"ג חברתה כחצר הניזק דמי, היינו דדין ההיזק הוא כדין חצר הניזק משום שאין דרכה וכו', או דלעולם ע"ג חברתה כחצר הניזק דמי, משום דאין בהמה אוכלת משם בדרך הילוכה, ואך דבזה לא סגי לחייב, אלא בעינן ג"כ להא דההיזק אינו בדרך הילוכה ואי"ז שן שפטרה תורה, וכמש"כ הנימו"י דכיון דאי"ז חצר הניזק גמור, לא מיחייב אלא בשאכלה שלא כדרכה, וכ"כ תלמיד הרשב"א דלא מחייבינן אלא משום שא"א לה לאכול אלא ע"י פשיטת צוארה, אך בד' הרא"ש מבו' דאף דדרכה בכך, ה"ה חייבת, וכ"ה מבו' ממה שהוכיח הרא"ש דלא קי"ל הכי מסוגיא דלקמן כ"א ב', ונת' להלן שם.**

**כדאמר רבא בקופצת, - בפירש"י כתב דקופצת תולדה דקרן הוא וחייבת ח"נ קאמר, וכ"כ התוס' לקמן כ"א ב' והבעה"מ, ועי' ראב"ד בכתוב שם וש"ר שהק', ממש"א לעיל דכיון דאורחי' למיכל אורחי' נמי לסרוכי ולמסלק, ועי' יש"ש סימן י"ב, דכיון דיכולה לאכול בלא קפיצה, ע"כ כל שקפצה הו"ל שינוי, ולפ"ז כל הא דמחייבינן הוא רק בשאפשר לה לאכול בלא קפיצה, אך אם א"א לה לאכול בלא קפיצה, אף אם קפצה הו"ל שן ברה"ר ופטורה, (ונתחדש עוד בזה, דהא דקופצת הו"ל תולדה דקרן, הוא אף כשאפשר לה לאכול בלא קפיצה, ובד' המלחמות בסו"ד נראה דבכה"ג פשיטא דהוי תולדה דשן, עיי"ש), וכ"נ בד' התוס' לקמן כ"א א' שחילקו כן, ונת' שם, אך לכאו' אי"ז מתישב בד' רש"י לקמן שם דמחזרת הו"ל קרן, ועי' תו"ח ופנ"י ונחל"ד מש"כ עוד בזה.**

**עי' רי"ף שהביא לדינא דאילפא דע"ג חברתה כחצר הניזק דמי וכתב דהוא שקפצה אבל עמדה לא דהיינו אורחא, ומבו' דהא דקופצת חייבת הוא משום דינא דשן בחצר הניזק, וע"כ פירש דגם אילפא איירי בקופצת, והבעה"מ תמה ע"ז, - ועי' מלחמות דהיינו דכל שקפצה ונסתלקה מרה"ר לגמרי הו"ל כשן בחצר הניזק ודמיא למאן דשבקתה לרחבה ואכלה בצידי הרחבה, דאמרינן לקמן כ"א א' דחייבת, ומבו' בתו"ד דהחיוב בזה אינו בדוקא בע"ג חברתה, אלא ה"ה בכל מקום גבוה, - ועי' רא"ש דהוא משום דבמקום שאין יכולה לאכול אלא בקפיצה, יש לו רשות להניח פירותיו ומיקרי חצר הניזק, וזה שלא כד' הרמב"ן דהא דאינו חייב אלא בקופצת הוא דין נוסף, דאף דהו"ל כחצר הניזק, מ"מ אינו חייב על אכילה בדרך הילוכה, אלא היינו דכל הא דחשיב כחצר הניזק הוא רק במקום דא"א לאכול אלא בקפיצה, ועי' טור דהיינו אף בכל מקום גבוה שברה"ר, ואי"ז דין מסוים בע"ג חברתה, - ועי' רשב"א דהוא משום דיש לו רשות להניח משאו באיצטבא שברה"ר, וכל שיצאה זו מן הרשות וקפצה ואכלה ה"ז כאילו נכנסה לרשות הניזק ואכלה, ועיי"ש שכתב דשמא אפי' מאן דפטר בחצר השותפין המיוחדת לפירות ולא לשוורים מודה הכא דחייב, דחצר השותפין יש לכל א' מהשותפין קנין הגוף ממש בחצר, וע"כ לא קרינא בי' שדה אחר, ומשא"כ הכא דכל שזה מניח שם משאו הוי כרשותו לענין זה שלא יבא שורו של חבירו ויאכל, וצ"ב, - ועי' תור"פ דאף בקופצת לא מחייבא אלא בע"ג חברתה, וזה שלא כד' הרמב"ן והטור דה"ה בשאר מקום גבוה, ומשום דתרתי בעינן, גם שיהא זה חצר הניזק, דהיינו קופה המופשלת לאחוריו או ע"ג חברתה, וגם שתשנה מדרך הילוכה, דכל שהיא אוכלת דרך הילוכה ברה"ר פטור ואינו חייב לשמרה מזה, וכן מ' בד' הראב"ד, - ועי' נימו"י דאף דברשות הניזק גמורה ה"ה חייבת אף אם אכלה כדרכה, וכדתנן דמתוך החנות משלמת מה שהזיקה, ואיירי אף בשאכלה כדרכה, וכדמוקמינן לה לקמן כ"א א' בקיימא בקרן זוית, מ"מ בבהמתו דלאו רשות הניזק גמור אינה חייבת בשעמדה ואכלה דדרכה בכך, ועי' חי' רא"ל סימן ס"ח סק"א מש"כ לפרש בזה.**

**עי' טור סימן שצ"א דהא דמחייבינן בקופצת משום שן בחצר הניזק, הוא במקום שאינו יכולה להגיע וליקח הפירות אא"כ תקפוץ, אך אם אפשר לה ליטלם בלא קפיצה חשוב כרה"ר, וכ"ה מבו' בד' הרא"ש ותלמיד הרשב"א, - אך עי' ב"י שם שכתב בדעת הרמב"ם דכל דקפצה חייבת נ"ש אף אם יכולה לאכלם בלא קפיצה, ועי' דרישה שם דמד' הרמב"ם אין הכרע, אך כן משמע מד' הנימו"י, וכ"כ בשו"ע שם, והרמ"א הביא לדעת הרא"ש דבכה"ג היא פטורה, ולכאו' כ"ה גם לפ"ד המלחמות, דלפי דבריו הא דלא מחייבינן אלא בקופצת, אי"ז משום דרק משום שא"א לאכול אלא בקפיצה חשיב כחצר הניזק, אלא הוא משום דהגם דכל ע"ג בהמתה כחצר הניזק דמי, מ"מ לא מחייבינן אלא בשנסתלקה מרה"ר לגמרי, וכ"נ גם בד' הרשב"א, ועי' אבהא"ז פ"ג מנז"מ ה"י וחי' רא"ל סימן ס"ח מה שפירשו בד' הרמב"ן בזה, אך בנחל"ד ובחזו"א סימן ט' סק"ב נקטו דאין חולק ע"ד הרא"ש בזה.**

**עי' טור בשם הרמ"ה דבאכלה מע"ג חברתה או מתוך קופה המופשלת מאחוריו חייבת אפי' בלא קפיצה, וכן ברה"ר אם קפצה ואכלה משלם כל מה שהזיקה, ועי' נחל"ד דהוא משום דקי"ל גם לדינא דאילפא דע"ג חברתה כחצר הניזק דמי, וגם לדינא דרבא דקופצת הו"ל כשן בחצר הניזק וחייבת נ"ש, וכ"ה בחי' תלמיד הרשב"א, עיי"ש, ופירש דע"ג חברתה דין הוא שיחשב רשות הניזק אף כשא"צ לקפוץ משום דע"ג בהמתו יש לו רשות להוליך משאו, אך בעמוד ברה"ר לא חשיב כרשות הניזק אא"כ אין בהמה יכולה לאכול שם אא"כ קופצת, וכ"כ הרשב"א, ובדבריו מבו' דהיינו דבאיצטבא ברה"ר דל"ה רשותו, אינו חייב אלא בשקפצה, דאין לה רשות ליכנס לשם, (וע"כ נסתפק הרשב"א דשמא אתיא רק כמאן דמחייב בחצר השותפין המיוחדת לפירות ולא לשוורים).**

**מ"ש הלכה דאורחי' הוא עמדה נמי אורחי' הוא, - עי' תלמיד ר"ת דמזה מוכח כפירש"י דנידון הסוגיא הוא אם הו"ל אורחי' או משונה, ובזה אמרינן דכ"ה דהלכה אורחי' הוא ול"ה משונה ה"נ עמדה אורחי' הוא ול"ה משונה, - ועי' רא"ש דפירש דהיינו דהיינו דכ"ה דבאכלה דרך הילוכה אין לו רשות להניח פירותיו שם, ה"נ בעמדה אורחי' הוא ואין לו רשות להניח פירותיו, וע"ז משני דאיירי בקופצת, וע"כ יש לו רשות להניח שם פירותיו, - ולד' הרמב"ן היינו דכיון דעמדה אורחי' הוא, ע"כ יש בזה לפטורא דרה"ר, וכ"ה בנימו"י, ומזה מקור לד' הר"ח והרי"ף דפטורא דרה"ר הוא משום דאורחי'.**

**מתגלגל מהו, - בפירש"י כתב דהאיבעיא היא אם בתר אכילה אזלינן ופטורה או בתר דשקלה לה וחייבת, והתוס' הק' דלקמן כ"ג א' פשיטא לן דאם אכלה בגדיש דעלמא פטור אף שלקחתו מחצר הניזק, אך הראב"ד לקמן שם פירש בע"א, ונת' במקומו, ועי' ביאור הגר"א סימן שצ"ד סקכ"ד די"ל כן בדעת רש"י, (ועיי"ש במש"כ עוד בדעת הרמב"ם בזה), ועי' נחל"ד בדעת רש"י, דהתם שלקחה בחצר הניזק ועקרה ממקומה והלכה למקום אחר לגמרי ואכלתו שם, הוו הלקיחה והאכילה ב' מעשים, ובזה אזלינן בתר האכילה, משא"כ הכא דהיא עומדת במקומה ונוטלתן מרה"י ואוכלתן ברה"ר, מיבע"ל דילמא הלקיחה היא העיקר משום דהיא תחילת הנזק, - ועי' בחי' הגר"נ אות נ"ז שכתב דבל' רש"י בד"ה איבע"א מבו' דהאיבעיא היא אם גלגול מילתא הוא, והיינו דלעולם דין חצר הניזק נאמר כלפי האכילה, אלא דלא קאי על מעשה האכילה, אלא קאי על הדבר הניזק, דבעינן שיהא בשדה אחר בשעת ההיזק, ובזה הוא דמיבע"ל במתגלגל, אם גלגול מילתא הוא ומהני הגלגול לשנות את מקום הפירות והו"ל כאכלתן ברה"ר, וע"כ בההיא דלקמן שהיתה הבהמה בחצר הניזק ולקחה את החררה והוציאתה לרה"ר, ה"ה פטורה, דדוקא בגלגול מיבע"ל דשמא לאו מילתא הוא, כיון דהגלגול הוא לצורך האכילה, והו"ל כתחילת מעשה האכילה, ובזה ניחא גם משה"ק התוס' דל' מתגלגל לא משמע הכי, והיינו כמש"כ בתור"פ דהו"ל לפרושי בהדיא בתר לאכילה אזלינן או בתר לקיחה, ועיי"ש מש"כ עוד בזה.**

**עי' תוס' דהאיבעיא היא בדקיימי פירות ברשות הניזק ומגלגלי ואתו לרה"ר דאלמלי שעיכבתן הבהמה הי' סופן לנוח ברה"ר ומיבע"ל אם חשיבי כמונחים ברה"ר, ועי' תור"פ דאף דודאי דאכילת הפירות היא בחצר הניזק, מ"מ לא סגי בהכי, ובעינן שתהא גם הלקיחה מחצר הניזק, וזהו דמיבע"ל דשמא חשיב כנטלתם מרה"ר, ועי' ביאור הגר"א סימן שצ"א סקי"ב שדקדק כן מד' התוס' לקמן כ"ג א' דבעינן שתהא גם הלקיחה מרשות הניזק, - אך מד' רש"י שכתב דמיבע"ל אם גלגלתו מרה"ר לרה"י אם היא חייבת, ומבו' דלהצד דגלגול מילתא היא ה"ה חייבת, אף דלא לקחה הפירות מרשות הניזק, וכ"ה בטור סימן שצ"א בשם הרמ"ה דכל שלקחה מרה"ר ואכלה ברשות הניזק חייבת, וכ"ה בחי' הראב"ד לקמן כ"ג א', - ועי' בחי' תלמיד הרשב"א לקמן כ"ג א' שכתב להוכיח מפי' התוס' בסוגיין דכה"ג היא פטורה, וכנ"ל, וכתב בשם הרא"ש דלעולם היא חייבת כיון שאכלה ברשות הניזק, והכא מיבע"ל אם אמרינן דכיון דסופו לנוח ברה"ר כמאן דשקלה ברה"ר וכמאן דאכלה ברה"ר, וכ"ה מבו' בד' הרשב"א דבסוגיין פי' כתוס', ובדבריו לקמן כ"ג א' מבו' דכל שלקחה ברה"ר ואכלה בחצר הניזק חייבת, וכ"ה ל' הרשב"א בסוגיין דהאיבעיא היא אם ה"ז כאילו נטלתן "ואכלתן" ברה"ר, ועי' חזו"א סימן ב' סק"י.**

**עי' רמב"ם בפ"ג מנז"מ ה"ד דהאיבעיא היא בבהמה שעומדת ברשות הניזק ותלשה פירות מרה"ר ואכלתן, וכתב הראב"ד דגריס הכי בסוגיין דקיימא ברה"י וקא מתגלגל ואתי מרה"ר לרה"י, וכ"ה בפי' ר"ח, ועי' מ"מ שם דכשהוציאה מרה"י לרה"ר ואכלה פטורה והרי דאזלינן בתר רשות האכילה, היינו להקל על המזיק, ומיבע"ל אם אזלינן בתר רשות האכילה אף להחמיר על המזיק, ועי' תלמיד הרשב"א דהיינו דאף דלא סגי בהלקיחה לחודה לחייב ובעינן שתהא האכילה ברשות הניזק, מ"מ מיבע"ל דשמא בעינן גם שתהא הלקיחה מרשות הניזק, ועי' נחל"ד שהאריך בזה. - ועי' שו"ע סימן שצ"א ס"ז דאם לקחה מרה"ר ואכלה בחצר הניזק חייבת, ובסי"ב הביא לאיבעיא דסוגיין כפי' הרמב"ם, ועמש"כ בזה הסמ"ע שם סקכ"א והט"ז ס"ז והגר"א סקכ"ד, ועי' חזו"א סימן ב' סק"י.**

**עי' ראב"ד דהאיבעיא היא בשנכנסה לרה"י והתחילה לאכול ונטלה משם וגמרה ואכלה ברה"ר, אם אזלינן בתר תחילת אכילה או בתר בסוף, - וכתב לפרש עוד דהאיבעיא היא בעומדת ברה"ר והוציאה מרה"י ואכלתו, אם בתרה דידה אזלינן או בתר מקום הפירות, וזה ע"ד פירש"י, אך מבו' בדבריו דאין האיבעיא אם אזלינן בתר הלקיחה או בתר האכילה, אלא אם אזלינן בתרה דידה או בתר מקום הפירות, וזה מתפרש למש"כ הראב"ד לקמן כ"ג א' דכל שנטלה הפירות מחצר הניזק ה"ה חייבת אף אם פי פרה כחצר המזיק דמי, משום דהנאתה והפסד האוכל מתחיל מיד, וזהו דמיבע"ל אם בכה"ג דהיא ברה"ר ולוקחת הפירות מרה"י, אם חשיב דנטילת הפירות היא ברה"י או ברה"ר.**

**כ"א א' - אמר רב ובמחזרת, - בפירש"י לעיל י"ט ב' מבו' דהא דחייבת הוא משום קרן דמשונה הוא, וכ"ה בפירש"י שעל הרי"ף בסוגיין, וכן הביאו התוס' מפי' אחר של רש"י, ובפירש"י בסוגיין פירש בהא דשבקה לרחבה וקמה בצידי רחבה, דכיון דאין דרך שוורים לילך שם לאו כרה"ר דמיא, וכ"ה גם בפירש"י שעל הרי"ף ובכת"י, ומבו' דחיובו הוא משום שן בחצר הניזק, והיינו דלדעת שמואל אף כששבקה לרחבה ל"ה כמשונה, והא דחייבת הוא משום דהו"ל כשן בחצר הניזק, וכ"ה בשטמ"ק בשם הרא"ש בדעת רש"י, והק' ע"ז דמשמע דחיוב מחזרת כחיוב דשמואל היכא דשבקתי' לרחבה, וכ"ה מבו' בתור"פ בע"ב בתו"ד, - אך בתור"פ הכא כתב דלפירש"י גם הא דמחייב שמואל בשבקתה לרחבה, הוא מטעם קרן, וכ"נ להדיא בל' התוס', ועי' נחל"ד שנקט כן, וכתב דזה ניחא רק לרש"י לטעמי' דאורחי' הבא ע"י שינוי דינו כמשונה, (ומבו' לפ"ז, דדינו כמשונה אף להתחייב ברה"ר, ונת' לעיל ט"ו ב'), ולפ"ז צ"ל דמש"כ רש"י לפנינו דבשבקתה לרחבה לאו כרה"ר דמיא, הוא מפירושו במהדו"ב שפירש דגם במחזרת החיוב מטעם שן בחצר הניזק, וכמש"כ בתור"פ.**

**עי' תוס' שהק' על פירש"י ממש"א דכיון דאורחי' למיכל אורחי' נמי לסרוכי ולמיסלק, ואף דהתוס' גופייהו בע"ב כתבו דקופצת הוא משום קרן, צ"ל דשאני התם דאפשר לה לאכול בלא קפיצה, וע"כ כל שקפצה הו"ל משונה, וכמש"כ היש"ש, ובדעת רש"י עמש"נ לעיל כ' א', ועוד דמשלמת מה שהזיקה מ' נ"ש, ועי' שטמ"ק בשם תוס' הרא"ש ותור"פ שהק' דמה שנהנית הוי טפי מח"נ, וכתבו דמה שנהנית לעולם משלמת ואם ח"נ יותר משלמת ח"נ, (וכ"ה גם בחי' הרשב"א לעיל כ' א'), ומבו' דלא אמרינן דמלבד הח"נ משלמת מה שנהנית על החצי השני, ועי' ברכ"א בשם הגרי"ז דהוא משום דתשלומי ח"נ הוי תשלום על כל הנזק.**

**עי' תוס' שפירשו דצידי הרחבה חשיב חצר הניזק דכל א' יש לו רשות להניח פירותיו כנגד פתח ביתו, וס"ל לרב דאף במקום שיכולה לאכול בחיזור חשיב חצר הניזק, ולשמואל מקום שיכולה לאכול בחיזור חשיב כרה"ר, ומ' דלדידי' כל דיכולה לאכול בחיזור הוי שן ברה"ר אף אם שבקה לרחבה ואזלה למקום זה, וכ"ה בתור"פ ותלמיד הרשב"א, וכ"נ בד' הרא"ש, ובד' תלמיד הרשב"א מבו', דגם הא דמחייב רב במחזרת, הוא רק במקום שאינה יכולה לאכול אלא בחיזור, וכ"ה מבו' בד' התוס' סוד"ה דקיימא, וכ"נ בד' הרשב"א, - ועי' מלחמות לעיל כ' א' דפלוגתא דרב ושמואל במחזרת, דמי להפלוגתא בפשטה צוארה ע"ג חברתה, דלשמואל דלא מחייב אלא בשבקה לרחבה ה"נ התם אינה חייבת אלא בקופצת דנסתלקה מרה"ר לגמרי, ומבו' דהא דפטר שמואל במחזרת, הוא משום דלא נסתלקה מרה"ר לגמרי, ולפ"ז אף במקום שיכולה לאכול בחיזור ה"ה חייבת אם שבקה לרחבה, וכ"ה משמעות ד' הרמב"ם בפ"ג מנז"מ ה"ט והטוש"ע בסימן שצ"א, ועי' חזו"א סימן ט' סק"ב.**

**עי' תוס' דמקום שהגדיים שע"ג החמור יכולין להגיע ולאכול, חשיב כרה"ר אף לחמור שאין יכול לאכול בלא חיזור, וצ"ע אם היינו דרק לגבי חמור זה שיש גדיים על גביו חשבינן לה כרה"ר, או דמכח זה חשבינן לה כרה"ר לגבי כל הבהמות, (וכ"נ בשטמ"ק בשם ה"ר ישעי'), ועי' רשב"א דלגבי שאר בהמות לא חשבינן לה כרה"ר, ועי' בשטמ"ק בשם תלמידי הר"י, דהא דלא אמרינן איפכא, הוא משום דלעולם להוציא ממון אזלינן לקולא, וצ"ב, - ולד' המלחמות לעיל לכאו' רק הגדיים שע"ג החמור פטורין שאוכלין בדרך הילוכן, אך החמור עצמו שאוכל שלא כדרכו, חייב, - ועי' תלמיד הרשב"א דגמ' דילן דלא מפרקי לה בהכין, הוא משום דס"ל דאף בכה"ג ה"ה חייב, משום דצידי הרחבה רשות הניזק וכל א' יש לו רשות להניח שם פירותיו ועל בעל הבהמה לשמור בהמתו.**

**עי' תור"פ דהא דצידי הרחבה חשיבי כחצר הניזק מכח הא דיש לו רשות להניח פירותיו, ולא חשבינן לה כשדה המיוחדת לשניהם לפירות, הוא משום דכל שהניח א' שם פירותיו אין חבירו רשאי לשטוח שם פירותיו, וגם אין רשאין להניח לבהמות לילך לשם, וע"כ ל"ה כמיוחדת גם למזיק לשוורים, (והוצרך לזה לטעמי' לעיל י"ד א' דמיוחדת לניזק לפירות ולזה ולזה לשוורים פטור), - ובד' התוס' מ' דצידי הרחבה מיוחדים למי שהוא כנגד ביתו להניח שם פירותיו, ולפ"ז ניחא דל"ה כמיוחדת לשניהם לפירות, וכ"ה בחי' הראב"ד לעיל י"ד א'.**

**דקיימא בקרן זוית, - עי' תלמיד הרשב"א דאף דהו"ל לאיפלוגי בצידי הרחבה גופייהו, קמ"ל דבתוך החנות משלמת מה שהזיקה אפי אם אכלה בלא חיזור, והך דינא דבתוך החנות חייב אף כשאכלה בלא חיזור, כ"כ התוס' והרשב"א ותלמיד ר"ת ונימו"י, ועי' במהדו"ב דמה"ט פירשו התוס' דמפתח החנות הוא תריסי החנויות, דאם הי' זה פתח החנות ממש, היתה חייבת אף כשאכלה בלא חיזור, ועי' נחל"ד וחזו"א סימן ט' סק"א ואבהא"ז פ"א מנז"מ ה"ח וחי' רא"ל סימן ס"ח אות א', - אך עיי"ש בתלמיד ר"ת בשם תוס' בע"א דאף מחזרת לתוך החנות פטורה, והק' ע"ז דכיון שאוכלת מיהא בחצר הניזק מה לי הכניסה ראשה מה לי כל גופה, וכן נראה בד' הראב"ד לעיל כ' א' שכתב דאיבעיא דמתגלגל היא רק למאן דמחייב במחזרת, עיי"ש, והרי דפלוגתא דמחזרת היא גם בשאוכלת מרה"י גמור, (ועי' בס' ההשלמה שכתב באמת דאיבעיא דמתגלגל לא שייכא לפלוגתא דמחזרת, משום דהו"ל כמחזרת מרה"י גמור), וכן מ' בדבריו בשלהי סוגיין.**

**כי פליגי במקצה מקום מרשותו לרה"ר, - בפירש"י כתב דהפקיר רשותו, אך התוס' כתבו דלא הפקיר רשותו דא"כ הוי רה"ר גמור אלא הניח לשטוח שם פירותיו וכ"ז דאין שם פירות יש רשות לבני רה"ר להלך שם, ול"ד למחזרת לצידי הרחבה, משום דצידי הרחבה הן גבוהין ורחבים ומובדלים ממנו וחשיבי כחצר הניזק, ועי' מה שפירשו בזה בחזו"א סימן ט' סק"א ובחי' רא"ל סימן ס"ח אות ב', אך בד' רש"י מבו' דאף דהפקיר רשותו מ"מ לא פטרינן לה משום רה"ר, משום דאי"ז בדרך הילוכה, ועי' אבהא"ז פ"ג מנז"מ ה"י מש"כ לפרש בזה, - ועי' רא"ש דלפ"מ דקי"ל דמחזרת פטור, כ"ש דבמקצה מקום פטור, אך בתלמיד הרשב"א כתב דמקצה מקום גרע משום דהוי המקום שלו והוי רשות הניזק, ובד' הרא"ש נראה דמפרש לה כפירש"י דהפקיר רשותו, וטעמא דמאן דמחייב הוא משום דאי"ז בדרך הילוכה, וע"כ אם מחזרת פטור אף דאי"ז כלל בדרך הילוכה, כ"ש דמקצה מקום פטור.**

**עי' תוס' דמקצה מקום איירי נמי במחזרת, אך בל' רש"י והר"ח מ' דאיירי בשהלכה במקום זה שהקצה ואכלה הפירות, ועי' נחל"ד ואבהא"ז פ"ג מנז"מ ה"י מש"כ בזה.**

**והכי איתמר אמר רב לא שנו אלא מחזרת אבל מקצה מקום וכו' פטורה, - עי' רשב"א שהק' דמ"ט מפכינן לפלוגתייהו, דמעיקרא רב לחומרא ושמואל לקולא והשתא רב לקולא ושמואל לחומרא, עיי"ש מש"כ בזה, ועי' בתלמיד הרשב"א מש"כ בזה.**

**לימא בבור ברשותו קמיפלגי, - בפירש"י כתב דהיינו דלרב דבור ברשותו חייב, כל המחזיק בפירות זכה, וע"כ פטורה הבהמה שאכלתן, ועי' תוס' משה"ק ע"ז, ועי' רשב"א מש"כ בדעת רש"י, ועי' ביאור הגר"א סימן תי"ד סקי"ג, - והתוס' פירשו דמדמינן דכ"ה דבור ברשותו חייב ול"מ למימר תורך ברשותי מאי בעי משום דאין אדם יכול לצמצם וכו', ה"נ הכא פטורה שלא הי' לו לקרב פירותיו לרה"ר, אך רש"י לטעמי' לקמן מ"ט ב' דפטורא דבור ברשותו הוא משום דכי אפקרנא, ל"ה מצי לפרש כפי' התוס'.**

**אין דרכה לאכול אלא להלך וכו' דאילפא ודר' אושעיא איכא בינייהו, - בפירש"י כתב דר"מ פטר אף בדאילפא ור' אושעיא, ור' יוסי מחייב בתרוייהו, ומבו' דאף דבההיא דאילפא הוי החיוב משום שן בחצר הניזק ובההיא דר' אושעיא הוי החיוב משום קרן, מ"מ יסוד הפלוגתא חד הוא, אם אמרינן דדרכה גם לאכול שלא כדרך הילוכה, או שאין דרכה בכך, אך עי' ראב"ד שפירש דפליגי ר"מ ור' יוסי בפלוגתא דאילפא ור' אושעיא, דר"מ פטר בפשטה צוארה ע"ג חברתה ולא מחייב אלא בקופצת, ור' יוסי מחייב אף בפשטה צוארה, ועי' מלחמות לעיל כ' א', - ועי' רא"ש בסו"ס ד' שהוכיח מהכא דאף אילפא לא מחייב אלא בקופצת, והיינו דאם מחייב בכל ע"ג חברתה משום דכרשות הניזק דמיא, אי"ז מתישב בלישנא דר"י ור"א דאין דרכה לאכול אלא להלך, אך לדעת הרמב"ן ותלמיד הרשב"א דאף אם מחייב אילפא בכל ע"ג חברתה, היינו רק משום דאוכלת ע"י פשיטת צוארה, ניחא.**

**אי כרב אי כשמואל וכו' ומר סבר וביער בשדה אחר ולא ברה"ר, - עי' תוס' דר' יוסי לא מצי סבר כשמואל דהא מחייב ברה"ר, ועי' תור"פ דאף לר' יוסי נפ"מ בפלוגתיהו בעמדה בחצר המזיק והחזירה ראשה לרה"ר, דאי כרב חייבת, ואי כשמואל כיון שרגלי' בחצר המזיק אין החיזור מחייבתה, ועי' שטמ"ק בשם ה"ר ישראל, דבכה"ג ודאי חייבת, כיון דלדידי' רה"ר חשיב כמו תוך החנות, והו"ל כמחזרת לתוך החנות דחייבת.**