68 יינו ופתו של משומד
קטגוריות: ש_ס / לז עבודה זרה / ע_ז עניינים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ

יום ועש"ק וארא ער"ח שבט תשס"ז

א] חולין ד"ד:, שכן מצינו ביהושפט מלך יהודה שנהנה מסעודת אחאב וכו', מ"ש שתי' דאמרינן משומד לע"ז ל"ה משומד לכל התורה כולה, אכילה נמי משומד לע"ז ל"ה משומד לכל התורה כולה, הכי השתא שתי' סתם יינן הוא ועדיין לא נאסר יינן של גוים.

והנה בחי' הרמב"ן שם כתב, ז"ל, הא דאמרינן מ"ש שתי' דאמרינן משומד לע"ז לא הוי משומד לכל התורה כולה, איכא דקשיא לי' משומד לע"ז היכי אפשר שאין יינו יין נסך, ולאו קושיא היא שאין סתם יינן אסור משום חשש שמא נתנסך, שא"כ איסורו מדברי תורה, אלא משום בנותיהן נאסר, ואי משומד לע"ז הוי משומד לכל התורה כולה ודאי דינו כגוי ביין נסך נמי, אע"פ שאין בבנותיו איסור חתנות מן התורה, דמ"מ כגוי גמור הוא ובכלל גזירתן, והיינו טעמא דלא נאסר משום ספק נתנסך דהיא ספיקא דאורייתא, משום דכיון דנסכי' תו לא שתי ליה כדאמרי' בע"ז כיון דפלח לה תו לא מזבין לה, ועוד דאזלינן בתר רובא, ושם מפורש, עכ"ל, וכ"כ בחי' הר"ן שם.

אמנם כ"ז הוא להרמב"ן והר"ן לטעמייהו, דס"ל דעיקר איסור סתם יינם הוא משום גזירת בנותיהן, אך לדעת הרמב"ם והרשב"א ודעימייהו דאיסור סתם יינם בהנאה הוא משום דחיישי' שמא נתנסך, הדק"ל, דאף אם משומד לע"ז ל"ה משומד לכל התורה, מ"מ בדין שיהא היין אסור, דיש לחוש שמא ניסכו.

וצ"ל לדעתם, דהגם דאסרו סתם יינם משום שחששו שמא נתנסך, מ"מ כיון דמדינא לא בעי' לחוש לכך אלא גזירת חכמים היא, לא גזרו חכמים לחוש בכך אלא בגוים, אבל בישראל אף אם עובד ע"ז הוא לא גזרו חכמים לחוש שניסך, וע"כ אין סתם יינו של משומד לע"ז אסור, אא"כ משומד לע"ז הוי משומד לכל התורה כולה.

ובס' משנת יעקב מאכ"א רפי"א הוסיף בזה בדעת הרמב"ם, לפמש"כ הרמב"ם פי"ב משחיטה ע"ז ששחט וכו' שחיטתו נבלה וכו', שנאמר וקרא לך ואכלת מזבחו, מאחר שהזהיר שמא יאכל מזבחו אתה למד שזבחו אסור וכו', וגדר גדול גדרו בדבר שאפילו גוי שאינו עובד ע"ז שחיטתו נבלה, עכ"ל, והרי דאיסור שחיטת גוי הוא משום לתא דע"ז, וע"כ הוצרך הרמב"ם לפרש שגדרו דאפי' גוי שאינו עובד ע"ז שחיטתו נבילה, ואפ"ה אמר רב ענן דישראל משומד לע"ז מותר לאכול משחיטתו, והרי דבישראל הגם שהוא עובד ע"ז, מ"מ לי"ב להאיסורים שהם משום לתא דע"ז, וע"כ לדידי' ה"נ סתם יינו מותר.

עוד הביא שם, מש"כ בביאור הגר"א יו"ד ר"ס ב', במש"כ בשו"ע שם דשחיטת גוי נבילה אפי' הוא קטן ואפי' אינו עובד ע"ז, ז"ל, כמו ביי"נ כמש"ל סימן קכ"ד ס"א וס"ב, וע' בע"ז כ"ט ב', ולהרמב"ם משום ואכלת מזבחו, וה"ה כאן, כמו בסתם יינם, עכ"ל, והרי דמדמה הגר"א לדעת הרמב"ם איסור סתם יינם לאיסור שחיטת גוי, וכ"ה דסתם יינם אסור אף בתינוק בן יומו ואף בגוי שאינו עובד ע"ז, ה"נ שחיטתן אסורה, וזה כמש"נ.[[1]](#footnote-2)

ב] ונפ"מ רבתא לדינא בזה, דהנה האחרונים נחלקו בדין פת ובישולי גוים, שנאסרו משום גזירת בנותיהן, אם אף פת ובישולי משומד אסורין.

דדעת התפארת למשה סי' קי"ג דפתו של משומד מותרת, ואף בישולו מותר אם איסור בישול הוא משום חתנות ולא משום שמא יאכילנו דברים האסורים, והובא בפת"ש ר"ס קי"ב ור"ס קי"ג.

אך הפר"ח והפמ"ג ר"ס קי"ב כתבו דפתן של קראים משום שהם מחללין שבת, והרי דפשיטא להו דפתו של משומד אסורה, וכ"ה במהר"ם שיק או"ח סי' רפ"א ואבנ"ז סי' צ"ב סק"ה, והמהר"ם שיק והאבנ"ז הביאו כן מד' הר"ן בחולין, וכדלהלן.

והנה לפ"ד הרמב"ן והר"ן לכאו' יש ללמוד ממש"א בגמ' דמשומד לע"ז יינו אסור, דה"נ פת ובישולי משומד אסורין, דהגם דאיסורן משום גזירת בנותיהן ומשומד אין בנותיו אסורות, מ"מ כיון דחשיב כגוי גמור ה"ה בכלל גזירתן.[[2]](#footnote-3)

אך לפ"ד הרמב"ם והרשב"א אין ללמוד כן מהתם, דלעולם י"ל דדברים שנאסרו משום גזירת בנותיהן אין לאסרן במשומד, שהרי בנותיו מותרות, והא דסתם יינו של משומד אסור, הוא משום דאיסור סתם יינם אינו כלל מגזירת בנותיהן, אלא הוא משום חשש ניסוך, וע"כ כל דחשיב כמשומד לכל התורה ודינו כגוי, גזרו חכמים לחוש בו לניסוך.

ג] ולפ"ז הי' נ' בפשוטו דלדעת הרמב"ם והרשב"א, הרי דהגם דמחלל שבת בפרהסיא הוי משומד לכל התורה כולה ודינו כגוי, מ"מ אין יינו אסור, דלא אמרו בגמ' דמשומד לכל התורה יינו אסור, אלא במשומד לע"ז דיש לחוש בו לניסוך, והגם דאם לא הי' דינו כמשומד לכל התורה הי' יינו מותר, שלא גזרו לחוש לניסוך אלא בגוי, מ"מ אם דינו כגוי ה"ה בכלל גזירת חכמים לחוש בו לניסוך, אך מחלל שבת בפרהסיא דאין לחוש בו לניסוך אין יינו אסור.

ומצינו כן בס' הפרדס סי' קל"ב, ז"ל, שאלו את רבי על האנוסים אם יש לפרוש מיינם וכו', והשיב רבי שחלילה לפרוש מן יינם ולביישם, כי לא מלאם לבם לנסך אף לע"ז, ולא גזרו רבותינו אלא על מגע גוי, אבל על מגע פושעי ישראל לא גזרו, ובלבד שלא יהא משומד לנסך היין, עכ"ל, והובאה תשובה זו גם בשבלי הלקט ח"ב סימן ה'.

וכ"נ גם בס' תשב"ץ קטן סי' ש"פ, ז"ל, וששאלת על משוך בערלתו אם מגעו משוי יין נסך, דבר פשוט הוא שאין מגעו יין נסך וכו', ואיסור יין נסך אינו תלוי במילה אלא בעובד עבודת האלילים והעצבים אע"פ שנימול מגעו יין נסך, וזה אע"פ שנמשכה ערלתו לבו לשמים וכו', עכ"ל.

ד] ולדעת הרשב"א הי' נ' מטעם נוסף שאין מחלל שבת בפרהסיא אוסר יין במגעו, שהרי כתב הרשב"א בתוה"ב בית ה' ש"א, דהא דגר תושב יינו אסור בשתי', הוא משום גזירה קמייתא שאסרו יינן בשתי' משום גזירת בנותיהן, אך גזירה בתרייתא דאסרו בהנאה משום חשש ניסוך, לא שייכא בגר תושב שאינו עובד ע"ז, אשר לפ"ז הרי בדין דמחלל שבת בפרהסיא יהא יינו מותר, דגזירה קמייתא דאסרו בשתי' משום גזירת בנותיהן, ל"ש במחלל שבת בפרהסיא דבנותיו מותרות, וגזירה בתרייתא דאסרו משום חשש ניסוך, ל"ש במחלל שבת בפרהסיא דאינו עובד ע"ז, וע' חזו"א יו"ד סי' ב' סקכ"ג שכתב כן.

אמנם הנה בשו"ת הרשב"א ח"ז סי' קע"ט הביא בשם רבינו יונה, ז"ל, אבל משומד לחלל שבתות בפרהסיא או שאינו מאמין בדברי רבותינו הוא מין ויינו יין נסך וכו', עכ"ל, והובא בב"י יו"ד סי' קי"ט.

וכ"ה בשע"ת שער ג' סימן קמ"ב, דמחלל שבת בפרהסיא אוסר את היין במגעו. וכ"ה גם בבה"ג הל' שחיטת חולין, הובא באו"ז סו"ס שס"ז, וכ"ה בשו"ת הריב"ש סי' ד', וכ"ה משמעות השו"ע יו"ד סי' קכ"ד ס"ח שכתב דמומר עושה יי"נ במגעו, ומ' דהיינו אף בשהמיר לדת הישמעאלים ואינו עובד ע"ז, וכמו שדקדק האבנ"ז יו"ד סי' צ"ב סק"ה, אך בחי' חת"ס לשו"ע יו"ד סי' קכ"ד כתב דיינו מותר, וצ"ע, ובשו"ת יו"ד סי' ק"כ חזר בו ונקט בפשיטות דיינו אסור.

ואם אכן תשובה זו היא להרשב"א, הרי בעכצ"ל שדעתו דאף דברים שנאסרו משום חתנות, ה"ה אסורין אף במשומד, כיון שדינו כגוי, וכמש"כ הרמב"ן והר"ן, ואשר ע"כ הוא דיינו של מחלל שבת בפרהסיא אסור בשתי'.

ולפ"ז הרי דה"נ פתו ובישולו של משומד אסורין, דהגם דאיסורן משום חתנות, מ"מ כל שדינו כגוי הוי בכלל גזירתן.

ה] אך זה צ"ע, דהאמנם לדעת הרמב"ן והר"ן יש ללמוד כן מסוגיית הגמ', דאמרו דעדין לא נאסר סתם יינם, והרי דאם הי' נאסר סתם יינם הי' יינו של אחאב אסור, הגם דאיסור סתם יינן הוא משום גזירת בנותיהן, אך להרשב"א לטעמי' דסתם יינן נאסר משום חשש ניסוך, הרי בפשוטו מתפרש דהא דאחר דנאסר סתם יינם הי' יינו של אחאב אסור, הוא משום דהוי משומד לע"ז, ויש לחוש בו לניסוך, וא"כ מהיכ"ת דאף בדברים שנאסרו משום חתנות הוי דין משומד כגוי.

ובפשוטו הי' מקום לומר, דהוא משום דמשמעות ל' הגמ' בחולין שעדין לא נאסר סתם יינם, הוא שאף לא נאסר בגזירה קמייתא שאסרוהו בשתי', ומ' דאם כבר הי' נאסר סתם יינם בגזירה קמייתא משום חתנות, אף הי' יינו של אחאב אסור.

ו] אך הנה באמת בל' רבינו יונה מבו' שלמד כן מהא דתניא בחולין די"ג., שחיטת מין לע"ז פתו פת כותי יינו יין נסך ספריו ספרי קוסמין פירותיו טבלין וי"א אף בני ממזרים, ופירש רבינו יונה דאי"ז דין מסוים במין לע"ז שהא כומר האדוק בע"ז, אלא הוי דין זה אף במשומד לחלל שבת בפרהסיא שהוא כמשומד לכל התורה כולה.

אך צ"ע, דהא גופא מנלי', הרי הא דתניא דמין לע"ז יינו יי"נ, בפשוטו הוא משום דיש לחוש שניסך, ומנלן דאף מחלל שבת בפרהסיא יינו יי"נ, ובפרט דאיסור יין של מי שאינו עובד ע"ז אינו אלא משום גזירת בנותיהן.

אך י"ל שלמד כן ממש"א התם דפתו פת כותי, והרי דמין לע"ז אף פתו אסורה, הגם דאיסור פת הוי משום בנותיהן, וא"כ ה"נ יינו אסור, הגם דאיסורו הוא משום בנותיהן.

ז] אמנם לדעת הסוברים דאיסורי חתנות לא נאסרו במשומד, כמש"נ להלן סק"י בדעת הריב"ש, ובסקי"א בדעת הרמב"ן בע"ז דל"ו: בתי' קמא, נ' דס"ל דמש"א דפתו פת כותים, הוא משום שהרי אף פת כותים אסורה כדתנן בשביעית פ"ח מ"י, הגם דלא חשיבי כמשומדים, שהרי שחיטתן כשרה, וגם בישוליהן מותרין, ובע"כ הוי זה גזירה מסוימת שגזרו על פתן כדי שלא יטמעו בהן, ובתוס' חולין שם הביאו מפדר"א שנידו אותם וכו' מכאן אמרו כל האוכל פת כותי כאילו אוכל פת חזיר, וכ"ה מוכח למש"כ בחי' הרמב"ן בחולין שם, דהחמירו בפתן יותר מפת גוים כדי שלא יטמעו ישראל בהן, וכ"ה בבעה"ע שער הכשר הבשר (יד.) דפת כותי אסורה אף במקום שנהגו היתר בפת גוי, ובע"כ דהוי זה גזירה מסוימת על כותים ועל מין לע"ז, דאל"כ ל"ה מקום לאסור פת כותים טפי מפת גוי, וע"כ הוא דפת מין אסורה, דבכלל גזירה זו שאסרו פת כותים, נכלל אף מין לע"ז, אך בשאר מילי דאסורין משום בנותיהן, לא אסרו במשומד.[[3]](#footnote-4)

ומצינו עוד דחלוק איסורא דפת כותי מאיסורא דפת גוי, וזה במש"כ התוס' בגיטין ד"י. ד"ה מצת כותי מותרת, דעיסת ישראל שעשה כותי מצה ממנה, אינה אסורה, וכ"ה בתוס' חולין ד"ד. ד"ה מצת כותי, ובתוס' הרא"ש וחי' הרמ"ה קידושין דע"ו., ואילו עיסת ישראל שאפאה גוי ה"ה אסורה, והרי דב' דינים חלוקין הם, אך לדעת הר"ן ודעימי' דגזירת פת הוא בפת של גוי, ואיסורא דפת שאפאה גוי הוא משום גזירת שלקות, י"ל דלעולם דמי איסור פת כותי לאיסור פת גוי, ואך דבעיסה של ישראל דלי"ב משום גזירת פת אלא משום גזירת שלקות, הרי דגזירת שלקות ל"ה בכותי, שהרי בישולו מותר, ועד"ז מצינו בתוס' קידושין דע"ו. שכתבו דאין אסור אלא פת שהכותי לש ועושה בביתו, אבל העיסה שהכותי עושה בביתו של ישראל מותר, והרי דל"ה כפת גוי שאסורה אף בעיסה שעושה בביתו של ישראל.

ומאידך גיסא מצינו דאיסורא דפת כותי חמירא טפי, והוא במש"כ בשטמ"ק ס"פ החובל בשם הר"י מלוניל, ז"ל, אפי' בחתוי חתויי דמישתרי פת שאפאו גוי, אבל פת שאפאו כותי יש בו חרם ואסור ליהנות ממנו, עכ"ל.

ונ' עוד, דלדעתם מסתבר, דלא אמרו שפתו פת כותי, אלא במין לע"ז שאדוק בה ביותר, ובזה הוא שאסרו פתו כדרך שאסרו פת כותים כדי שלא יטמעו בהן, אך משומד לכל התורה פתו מותרת, וגם במין לע"ז נ' שרק פתו אסורה, אך בישולו מותר, דומיא דכותי דגזרו על פתו ולא גזרו על בישולו.[[4]](#footnote-5)

ח] ויתכן דהא דלמד רבינו יונה מהתם דיינו של מחלל שבת בפרהסיא אסור, אי"ז משום דאף בגזירת בנותיהן הוי משומד כגוי, אלא הוא משום דס"ל דהא דגזרו על פתו של מין אסורה, אי"ז משום דחשיב כגוי, שהרי מדמי' לה לפת כותי, וכותי הרי אין דינו כגוי ושחיטתו כשרה, אלא הוי זה גזירה מסוימת שאסרו עליו שיהא פתו אסור כפת גוים, כדי שלא יטמעו בו, וה"נ גזרו על יינו שיהא אסור כיין גוים, וס"ל לרבינו יונה דאף מחלל שבת בפרהסיא שהוא כמשומד לכל התורה, הוי בכלל מין, וע"כ אית בי' לגזירה זו דיינו אסור.

ויל"פ גם, כד' החת"ס שהבאנו לעיל סק"א בהערה, דהוי זה קנס שקנסו את המשומד שיהא דינו כגוי עובד ע"ז.

וארוחנא בזה, דהנה במש"כ רבינו יונה שם דאף מי שאינו מאמין בדברי רבותינו יינו יין נסך, בפשוטו היינו משום דמי שאינו מאמין בדברי חז"ל חשיב כמשומד לכל התורה כולה, וע"כ יינו יין נסך.

אך כבר תמה החזו"א יו"ד סי' ב' סקכ"ג, שהרי מבו' בגמ' דכותי דינו כישראל לענין שחיטה, אע"ג שאינו מאמין בדברי רז"ל, וכן מוכח בגמ' יומא די"ט: דצדוקי אין דינו כמומר לכל התורה, עיי"ש מש"כ בזה וצ"ב, ועמש"נ לדון לישב בזה בקונט' בעניני עירובי חצירות סי' י"ז סק"ה.

ולפמש"נ נ' בזה, דמש"כ רבינו יונה דמי שאינו מאמין בדברי רבותינו יינו יין נסך, אין כונתו כלל משום דחשיב כמשומד לכל התורה, אלא הוא משום שאסרו שיהא יינו של מין לע"ז אסור כיין הגוים, וס"ל לרבינו יונה דבכלל גזירה זו נאסר אף יינו של מי שאינו מאמין בדברי רבותינו, דאף הוא הוי בכלל מין, וכאשר כ"ה ל' רבינו יונה ד"הוא מין" ויינו יין נסך, וע"כ הוי בכלל גזירה זו שיינו יין נסך.

אך אכתי לא נתישב בזה, שהרי אף יינו של כותי הי' מותר קודם שגזרו עליהן, וכמש"א בחולין ד"ו., והרי דאף שאין מאמינים בדברי רבותינו אין יינם יי"נ, וצ"ע בזה.

ויש להסתפק לפ"ז לדעת רבינו יונה, אם אף בישולי מחלל שבת בפרהסיא אסורין, דכ"ה שגזרו על מין שיינו ופתו אסורין, ה"נ בישוליו אסורין, או דלא גזרו אלא על פתו ועל יינו ולא על בישוליו, וצ"ע בזה..

ט] ובעיקר נידון זה אם איסורים שאסרו חכמים משום גזירת בנותיהן, אסרו אף במשומד שדינו כגוי, כבר הביאו בזה מכמה דוכתי בד' הראשונים.

חדא, הוא מש"כ בה"ג בהל' מילה, ז"ל, גר שחזר לסורו, יינו יין נסך פתו פת כותים פירותיו טבלים ספריו ספרי קוסמים "ושמנו כיינו" ושאר כל דבריו כגוי, עכ"ל, והובאו דבריו בטור וב"י יו"ד סי' רס"ח, והרי דאף שמנו אסור, אף דאיסור שמנו הוא משום גזירת בנותיהן, אך י"ל דאתיא כמ"ד דאיסור שמן הוא משום זליפת כלים האסורין.

גם מבו' בדבריו, דמש"א דפתו פת כותי, אי"ז במסוים במין לע"ז, אלא הוא אף בגר שחזר לסורו, וא"כ ה"נ פת דמשומד אסורה, אך בזה י"ל דשאר איסורי חתנות לא נאסרו בו, ורק באיסור פת שאסרו אף פת כותים וכנ"ל, ה"נ אסרו פת משומד.

י] אמנם בשו"ת הריב"ש סו"ס שצ"ד, ז"ל, וראי' מסתם יינן שנאסר משום בנותיהן, ומומר לע""ז דהוי מומר לכל התורה כולה סתם יינו אסור שהרי הוא בכלל גזרה זו, כדאמרינן בפ"ק דחולין וכו', אע"פ שאין בו משום בנותיהן וקדושיו ג"כ קדושין דישראל הוא אע"פ שחטא, וטעמא דמילתא דכיון שקצת יינו אסור שזהו שנתנסך ודאי לע"ז, גם סתם יינו אסור, כיון שהוא כמומר לכל התורה כולה, והשוו בו חכמים מידותיהם, עכ"ל.

והנה אמנם בשו"ת הריב"ש סי' ד' מפורש דהמחלל שבת בפרהסיא יינו אסור, משום דהוי כמשומד לכל התורה, וצ"ב שהרי פירש הריב"ש דהא דמשומד לע"ז יינו אסור הגם דל"ש בו גזירת בנותיהן, הוא משום דקצת יינו אסור, וה"ט הרי ל"ש במחלל שבת בפרהסיא, וא"כ מ"ט יינו אסור.

אך נ' פשוט בביאור ד' הריב"ש, דהאמנם אלמלי ה"ט דמשומד לע"ז קצת יינו אסור, לא היו אוסרין סתם יינם אלא בגוי גמור, ולא בישראל שדינו כגוי, אך משום ה"ט דמשומד לע"ז קצת יינו אסור, השוו חכמים מידותיהן כללו בכלל גזירתם אף ישראל משומד שדינו כגוי, ותו ממילא דאף מחלל שבת שדינו כגוי יינו אסור, וז"ב.

ויש ללמוד מד' הריב"ש דפת ובישולי משומד מותרין, כיון דל"ש בו גזירת בנותיהן, שהרי כל הא דיינו אסור, הוא משום שקצת יינו אסור משום שנתנסך לע"ז, אך בפתו ובישולו דל"ש ה"ט, לא אסרו אלא בגוי גמור ולא במשומד, וז"ב.

יא] והנה בחי' הרמב"ן בע"ז דל"ו: כתב, ז"ל, וק"ל דהתניא בפרקי ר' אליעזר הגדול, שאליהו ז"ל גזר על היין על דבר פעור, ואיכא למימר גזר איהו שתי' ואתו אינהו גזור אפי' בהנאה, וגדר גדול גדרו בו יותר מן הכל שמפני שתקלתו גדולה הוצרך לתקנה גדולה, א"נ לא פשטה תקנת אליהו ז"ל ודניאל חזר והורה עליה והוסיף בה פת ושמן ואף ממנו לא קבלו עד שבאו תלמידי שמאי והלל וגזרו כדפרישית לעיל, עכ"ל.

והנה בב"י יו"ד ר"ס קכ"ג כתב, ז"ל, וא"ת אמאי איצטריכו תלמידי שמאי והלל למגזר איינן, הא פנחס גזר עליו כדאיתא בפירקי רבי אליעזר, י"ל דפנחס גזר ולא קבלו מיני' וכו', ותדע דגזרת פנחס לא קבלו דאמרינן בפרק קמא דחולין על יהושפט שנהנה מסעודת אחאב, הכי השתא שתי' סתם יינן של גוים הוא ועדיין לא נאסר סתם יינן של גוים, משמע בהדיא דאפילו בשתי' הי' מותר, והיינו על כרחך משום דלא קבלו מפנחס, עכ"ל.

אמנם לדעת הרמב"ן שכתב כן בתי' קמא דאליהו גזר שתי' ואתו אינהו גזרו אפי' בהנאה, הרי קשיא מסוגיא דחולין דמתבאר דבזמן יהושפט הי' סתם יינן מותר אפי' בשתי'.

וצ"ל בזה, כמש"כ בתפארת למשה ובחי' חת"ס ביו"ד שם, דהגם שכבר נאסר סתם יינן בשתי', אך כיון שאיסורו הוא משום גזירת בנותיהן, לא הי' יינו של משומד אסור, כיון דבנותיו מותרות.

ואמנם אחר שנאסר סתם יינן בהנאה, הרי דהגם שפירש הרמב"ן דהא דאסרוהו בהנאה הוא משום גזירת בנותיהן, וכמש"כ הרמב"ן, שגדר גדול גדרו בו יותר מן הכל, שמפני שתקלתו גדולה הוצרך לתקנה גדולה, מ"מ כיון שלא גזרו הנאה אלא מפני שסמכו על דין יינם שנתנסך ממש לע"ז שהוא אסור בהנאה מן התורה תלו לומר שמא נתנסך, וכמש"כ הרמב"ן לעיל מינה, ע"כ אסרו אף יינו של משומד לע"ז, ויל"פ גם כמש"כ הריב"ש, דכיון דקצת יינו אסור שזהו שנתנסך לע"ז, גם סתם יינו אסור, כיון שהוא כמומר לכל התורה והשוו בו חכמים מידותיהם.

ואמנם זה דלא כד' הרמב"ן בחולין, שמבו' להדיא בלשונו דהגם דהוי האיסור משום חתנות גרידא, אפ"ה ה"ז אסור גם במשומד, כיון שדינו כגוי.

ולפ"ז הרי דלפ"ד הרמב"ן אלו, מוכח מסוגית הגמ', דדברים האסורין משום גזירת בנותיהן, לא נאסרו אלא בגוי גמור ולא במשומד, ואשר ע"כ הי' יינו של אחאב מותר, אף שכבר גזר אליהו על סתם יינן משום גזירת בנותיהן, ולפ"ז הרי דה"נ פתו ובישולו של משומד מותרין, וז"ב.

1. אך צ"ב, שהרי תינוק בן יומו וגוי שאינו עובד ע"ז אינם אוסרין יין אלא בשתי', והרי שאין דינם כגוי עובד ע"ז, וצ"ל בדעת הגר"א, דהא דאין אוסרין אלא בשתי', הוא משום דאף בגוי עובד ע"ז אין מגעו שלא בכונה אוסר אלא בשתי', וע"כ ה"נ בדידהו כיון שאין מגען בכוונת ניסוך, אינו אוסר אלא בשתי', אך ילה"ע מדינא דהרמב"ם פי"ג ממאכ"א דבגווני שאף גוי עובד ע"ז אינו אוסר אלא בשתי', אין גוי שאינו עובד ע"ז אוסר אפי' בשתי', וי"ל.

   ועכ"פ מבו' לפ"ז בד' הגר"א, דהא דמגע גר תושב אוסר בשתי', אי"ז כמש"כ הראשונים דהוא משום חתנות, אלא הוא משום לתא דניסוך, וזה כמש"נ במק"א בדעת הרמב"ם, אך הגר"א גופי' בסי' קכ"ד סק"ד לא פירש כן, וכ"ה בכ"ד בד' הגר"א דאיסור שתי' הוא משום חתנות, וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-2)
2. ובשו"ת חת"ס יו"ד סי' ק"כ כתב, דהא דיינו של משומד אסור הוא משום קנס שקנסוהו שיהא דינו כגוי, דאין לאסור משום חתנות, שהרי בתו מותרת, וגם לא משום לתא דע"ז, וכ"כ בחזו"א סי' מ"ט סק"ז, אך אי"ז כמשמעות ל' הרמב"ן והר"ן דהא דיינם אסור הוא משום שדינם כגוי וע"כ הן בכלל גזירת סתם יינם.

   ויש להוסיף, דמשמעות ל' החת"ס שם דעשאוהו כגוי "עובד ע"ז", הוא כמש"כ בתבו"ש סי' י"א סוסקי"ב, דהגם דגוי שאינו עובד ע"ז אין יינו אסור אלא בשתי', מ"מ מחלל שבת בפרהסיא יינו אסור אף בהנאה, ועיי"ש שדקדק כן מל' שו"ת הרשב"א ח"ז סי' קע"ט, ומל' בה"ג הלכות מילה, ואינו מוכרח.

   אך הש"ך בנקוה"כ ר"ס קכ"ד, פשיטא לי' דאין יינו של משומד אסור אלא בשתי', וכן נקט החזו"א שם. [↑](#footnote-ref-3)
3. אך בד' הרמב"ן שם מ' שדעתו דיש לאסור במשומד אף משום איסור פת גוים, דאל"כ מנלי' דהחמירו בפת כותים טפי, דילמא מש"א דפתו פת כותים, הוא משום דאין לאסור בפתו אלא משום פת כותים ולא משום פת גוים כיון שישראל הוא, ובע"כ דיש לאסור במשומד אף משום פת גוים, וזה מתאים עם ד' הרמב"ן שם דף ד: דאף דל"ש בגוי גזירת בנותיהן, מ"מ כיון שדינו כגוי ה"ה בכלל גזירתן, אך אי"ז מוכרח די"ל דהרמב"ן דקדק כן מלישנא דמתני' דפת כותי כבשר חזיר, דמשמע דהוי זה איסור גמור ואף במקום שאין פלטר ישראל, אך בד' הר"ן שם בתחילת דבריו מ' דיש לאסור במשומד אף משום איסורא דפת גוים, וזהו שהוצרך לפרש מ"ט נקט פתו פת כותי, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-4)
4. וכ"נ גם מד' הרמב"ן שם, שכתב שהחמירו בפתו שמא יטמעו בהן, וע"כ החמירו יותר מפת של גוים, והרי הרמב"ן בדף ד: כתב דאיסורי חתנות ל"ש במשומד, ואך דכיון שדינו כגוי ה"ה בכלל גזירתן, וא"כ מהו שכתב הכא דגם בדידי' אסרו שמא יטמע בהן, ובע"כ דכל דינא דהכא הוא במין האדוק בע"ז. [↑](#footnote-ref-5)