7מעשה שיש בו שתי כוונות
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / כללי המלאכות / קונטרס דעת המחשבת

**מעשה שיש בו שתי כוונות**

הנה בגוונא שיש לאדם שתי כוונות, האחת להיתר והשניה לאיסור, וכגון שמתכוין גם לגרור ספסל וגם לחרוש, עי' בשעה"צ סי' שט"ז סקל"ג שאסור, והוכיח כן מהגמ' בפסחים כה:[[1]](#footnote-1)

אמנם יש לעיין מה הדין בגוונא שעיקר הכוונה היא להיתר, אבל יש גם כוונה טפילה לאיסור, האם דנין לפי הכוונה העיקרית בלבד או שיש לאסור משום הכוונה הטפילה.

וכבר הביאו ראיה לזה מדברי התרוה"ד (סי' סו) שמתיר לומר לעכו"ם להניח סיר עם תבשיל על התנור בעודו מכובה, ואע"פ שאח"כ העכו"ם מסיק את התנור, מ"מ עיקר כוונתו במה שמסיק את התנור היא בשביל לחמם את הבית ולא בשביל לחמם את התבשיל [ואע"פ שזהו פסיק רישיה שהתבשיל מתחמם, מ"מ באמירה לעכו"ם מקילינן כפס"ר]. וחזינן שאזלינן בתר עיקר הכוונה, ואין דנין אותו כנתכוין ממש לחמם את התבשיל אע"פ שיש לו כוונה טפילה גם לגבי זה.

וכן מבואר בתוס' שבת מא: שגם בגוונא שאנן סהדי דניחא ליה באיסור, מ"מ חשיב כאינו מתכוין, עי"ש היטב.

וע"ע בשעה"צ סי' שט"ז סקל"ג שהביא שנחלקו הרשב"א והר"ן בגוונא שנועל את ביתו כשיש צבי בתוכו, דהרשב"א כתב שמותר לנעול אפילו אם כוונתו גם לצוד את הצבי, והר"ן אוסר, ובאהבת חסד (נתיב החסד פ"ז אות ב') הקשה על הרשב"א מהגמ' בפסחים כה: דחזינן שאם מתכוין גם לאיסור, אין בזה היתר אפילו אם מתכוין גם להיתר, וכתב בשעה"צ (שם) שאולי גם להרשב"א אינו מותר אלא רק כשעיקר כוונתו בשביל שמירת ביתו, ואילו בגמ' בפסחים איירינן כשמתכוין לשניהם בשווה. [וכעי"ז כתבו כמה אחרונים, עי' חת"ס סוכה לג: שו"ת חמדת שלמה סי' כב, חלקת יואב סי' יא].

והיה מקום לומר שאימתי נחשב כמתכוין היינו כשזו **סיבת המעשה** שלו, דהיינו שגם לולי ההיתר היה עושה כן. אלא שיש כמה ראיות לא כך:

א. שבת קלג. באומר לקוץ בהרת בנו הוא קמכוין עי"ש, ואם איתא שנתכוין היינו שזו סיבת המעשה, הרי לא ברשיעי עסקינן שחפצים לקצוץ בהרת, ולא עבורם נצרכה התורה לכתוב היתר מיוחד, אלא היו אומרים לו שלא יכוין לאיסור ויוכל למול את בנו.

ב. נחלקו הראשונים מי שעוסק בפקוח נפש ויחד עם זאת עוסק במלאכתו, כגון מעלה תינוק שנפל לנהר ויחד עמו מעלה גם דגים. ויש אוסרים אם מתכוין גם למלאכת האיסור, ויש מתירים, [עי' משנ"ב סי' שכח סקל"ח ובשעה"צ שם שהחמיר בזה], ואם איתא שמתכוין היינו שהיה עושה את האיסור גם לולי הפיקוח נפש הרי לא היה בא לפנינו כלל לשאול אם מותר לו לעשות כך או לא.

ג. ע' בגמ' בפסחים כה: שלחד לישנא מתירין לאביי אפילו במתכוין אם לא אפשר, עי"ש. ואם מתכוין היינו כוונה גמורה לעשות את המעשה אפילו לולי ההיתר, הרי לא מסתבר שגם בכה"ג היו מתירים לו, ואפילו אם לא אפשר. וגם קרינן לזה שם "הנאה הבאה לאדם **בעל כרחו**".

ולכאו' חזינן שגדר "מתכוין" הוא אפילו בגוונא שלא היה עושה כך גם לולי הכוונה השניה, ואעפ"כ כיון שניחא וחפץ בזה, הרי הוא חשיב כמתכוין, אלא דצ"ע מהו הגדר בזה, מהו שיעור הכוונה האוסרת.

1. ומה שהקשה שם על הנתיבות בסי' צז. עי' בספר נתיבות שלום סי' יד מש"כ בזה. ובאופן שיש פיקוח נפש ומתכוין גם לאיסור, עי' בבה"ל סי' שטז ס"ז ד"ה הצד, ובמשנ"ב סי' שכח סקל"ח ובשעה"צ שם. [↑](#footnote-ref-1)