הערות - דאטעו פועלין אהדדי
קטגוריות: ש_ס / לב בבא מציעא / פועלים - הרב יהודה אלבוים

בס''ד

**הערות בסוגיית 'דאטעו פועלים אהדדי'**

א. מבואר בגמ' דבעה''ב שאמר ד' ושליח אמר לפועלים ג' נוטלים ג' דסבור וקביל, אע''פ ששכר כל הפועלים הוא ד', ולכא' הרי זה דומה לבעה''ב שאמר ד' וטעו הפועלים וסברו שאמר ג', שבטלה הקציצה - וכמו המוכר חפץ וקצץ בג', והקונה סבור שאמר ד' - וכיון שבטל הקציצה דינם כיורד ולכא' הדין שיטלו כפי שווי שכר הפועלים - ואפי' את''ל דהיורד ע''ד ליטול פחות משכרו אין בעה''ב חייב כשכר הפועלים, כאן סבור היה שקצץ ג' והסכים לקציצה, אך עד הצד שאין כאן קציצה לא ירד ע''ד פחות משכר הפועלים - וי''ל בתרי אנפי י''ל דכיון דבכלל ד' ג', הוי כקצצו ג', וי''ל דעשאו שליח לקצוץ עד ד', והרי הוא שליח גם על קציצת ג' - עי' ש''ך וסמ''ע בסי' של''ב, וז''ל הנתה''מ סק''ג דהבעל הבית שאמר ד' היתה כונתו שאם לא ימצא בפחות יתן ד' וסמך עצמו על השליח -.

ב. כתבו הרי''ף והרא''ש 'והיכא דאמר ליה בתלתא ואמר להו בד' ... היכא דשויא עבידתייהו ד' כגון דטרחי אנפשייהו ועבדי ליה עבידתא דשויא ד' שקלי ד' מבעה"ב, דא"ל אי לאו דאמר לן שלוחך בד' לא הוה טרחינן ועבדי לך מאי דשויא ד' עכ''ל, וצ''ב מכיון שבטלה הקציצה, וחיובו של בעה''ב הוא מדין יורד לשדה חבירו, היה צריך להיות חייב בעה''ב ד' אף אם היו טורחים כשאמר להם השליח בג'.

ג. כתבו הרי''ף והרא''ש 'ואפי' אי איכא מאן דאיתגר בתלתא ואיכא מאן דמיתגר בד' לא שקלי אלא תלתא, דדעתיה דאיניש אתרעא זולא ועלייהו רמיא לגלויי ליה לבעה"ב דלא איתגרו אלא בד' עכ''ל, וצ''ב מכיון שבטלה הקציצה וחיובו של בעה''ב הוא מדין נהנה או משתרשי ליה, א''כ כיון שיש שנשכרין בג' אין שיעור ההנאה יותר מג', ומדוע הוצרך הרי''ף לומר דחייב ג' משום דדעתיה וכו' - ולכא' מוכח דלא בטל אלא קציצת המעות, אך השתעבדו זה לזה, אולם יעויין בדברי הנמוק''י שהביא את דברי רש''י שנוטל מה שההנהו, ומשמע שנוטל מדין יורד, דאל''כ וחייב משום שהתחייבו זה לזה, הרי חייב אף כשלבסוף לא נהנה כלל, ואפילו הכי כתב כלשון הרי''ף עי''ש -.

ד. בעה''ב אמר ג' והשליח אמר ד' ושכרכם עלי, השליח משלם ד' ולדעת הרבה ראשונים כשכל הפועלים נשכרים בד' חוזר ונוטל מבעה''ב ד' מדין נהנה, וצ''ב מכיון שהשליח שמע שבעה''ב רוצה לשלם רק ג', הרי זה כאדם שראה שבעה''ב מחפש פועל בג', וירד שלא מדעת בעה''ב לשדהו ומבקש ד' מדין נהנה - ופשוט שבעה''ב שאמר לפועל ג', אינו יכול לתבוע אח''כ ד' מדין נהנה, ועי' בב''י דאכן כתב שנח' בזה רש''י והרי''ף, ופסק כהרי''ף שאין נוטל מבעה''ב אלא ג' - ויש לפרש בתרי אנפי, י''ל שדעת השליח לקבל כפי שאמר לו בעה''ב, והוי כקצץ עמו בג', ובדרישה נראה דסברתו משום דגלי בעה''ב דעתיה שאין שוה לו אלא ג', וחיוב נהנה תלוי לפי השווי של הנהנה, ולא כשיעור השווי בשוק, כדחזינן לגבי דמי שעורין בזול, ויש להוכיח כדברי הדרישה ממש''כ הב''י בדעת הרמ''ה דבעביד עבידתא שפירתא נוטל השליח מבעה''ב ד', ואי הוי כקצץ עמו בג', הרי השוכר פועל בג' ועביד עבידתא שפירתא אינו נוטל אלא ג', ויש לעיין על דברי הדרישה מדברי הגמ' דבאמר בעה''ב ג' והשליח אמר ד' אם כל הפועלים נשכרים בד' נוטל ד' ולא אמרינן דגלי דעתיה שאין שוה לו אלא ג', וצריך לחלק בין אופן ששכר כל הפועלים בד' דודאי שוה לו ד', אלא שחיפש בזול, לבין אופן שיש שנשכרים בג' שאין שוה לו אלא ג' - אך צ''ע בסברת הראשונים והפוסקים שפסקו שנוטל ד' (והיה מקום לומר שהב''י רק כתב כן על השליח שדיבר עמו בעה''ב, אך באדם אחר שירד חייב ד' אף לדברי הב''י, אך ממש''כ הב''י שמרש''י משמע שנוטל ד', אע''פ שרש''י קאי על אמר לו בשלו והראהו בשל חבירו, ולא על אופן ששלחו לשכור פועלים בג', מוכח שאין סברת הב''י משום שבעה''ב אמר לו ג' וצ''ע) -.

ה. מצינו בראשונים נ''מ במה שיש לו תרעומת, עי' רמב''ן דף ע''ז א' סוף ד''ה הא דאמרינן, ונמוק''י שם ד''ה סוף ד''ה קמ''ל, ש''ך סי' של''ג סוף סק''א, ועי' רש''י דף נ''ב ב' ד''ה אם לחסיד 'מי כופהו לקבל שיתרעם, טוב לו שלא יקבלנה משיקבלנה ויוציא דיבה על חבירו' - ואולי כוונתו דרשאי לבקש מבני אדם שיוכיחוהו והוי לשון הרע לתועלת -.

ו. כתב המרדכי בשם המהר''מ - ונפסק ברמ''א בסי' של''ג סעי' ח' - 'מלמד שהתחיל ללמוד וא"ל בעל הבית לך מעמדי איני חפץ בך ... כיון ששכרו נתחייב לבן ללומדו ולאו כל כמיניה דאב למחול שעבודו דזכין לקטן ואין חבין לו' ולכא' מבואר בדבריו דאין יכול לשכור לעצמו פועל שילמד את בנו, אלא יכול לשכור לבן פועל מדין זכין, והרי הוא פועל של הבן, משום שאין האב מקבל מאומה אלא רק הבן, וא''א להיות פועל של אדם אחד ולעשות לשני.

יש לדון היאך הדין באופנים אלו

א. מבואר בגמ' דאם אמר בעה''ב בג' ואמר להם השליח ד' ושכרכם על בעה''ב, ושכר כל הפועלים הוא ד', נוטל ד', יש לעיין האם נוטל ד' רק מדין יורד, ובטל כל הקציצה ביניהם, או דדעת בעה''ב שיחול שעבוד בינו לבין הפועלים, ורק הקציצה של המעות בטילה - ודו''ק בלשון הריטב''א בד''ה וליחזו, ובסוף ד''ה לא צריכה, ועי' במיוחס לריטב''א ד''ה ולחזי שכתב שבאופן ששכר הפועלים הוא ג' נח' רש''י והרי''ף אם הוי רק כיורד עי''ש, והנוק''י הביא את לשון רש''י ואת דברי הרי''ף ביחד, ונראה דס''ל דלא נח' רש''י והרי''ף - ויש בזה כמה נ''מ, א. האם עובר בל תלין - עי' פתחי תשובה סי' פ''ט סק''ב -, ב. נ''מ לגבי חזרת בעה''ב או פועלים, אם לא חל הפסיקה לא נשתעבדו זה לזה, ג. האם חייב לפרוע כסף, או אף שוה כסף, עי' דף קי''ח א', ד. תקנו ששכיר נשבע ונוטל, ואם אינו שכירו אלא חייב רק מדין נהנה לכא' לא תקנו לו שבועה - עי' פתחי תשובה הנ''ל -, ה. נ''מ באופן שלא השביחו הפועלים, דא''א לחייבו מדין נהנה, אם חל שעבוד הרי בעה''ב משלם על הפעולה, מש''כ אם חיובו מדין יורד הרי הוא משלם על ההנאה, וכדחזינן דרק קבלן קונה בשבח כלי, ולא פועל, משום דבפועל העולות של בעה''ב, ו. נ''מ אם יד פועל כיד בעה''ב עי' לעיל דף י' א'.

ב. וכן יש לעיין באופן שבעה''ב אמר ג', ושליח אמר ד' ושכר הפועלים הוא ב', האם חייב רק ב' מדין יורד לשדה חבירו, או חל קציצה בג' משום שדעת הפועלים שיחול שעבוד בינם לבין בעה''ב וכנ''ל, וכן י''ל דבכה''ג כיון שם לא יחול קציצה יטלו רק ב' ודאי דעתם שיחול לכל הפחות כפי שאמר בעה''ב, וחל שעבוד בינם לבין בעה''ב ונ''מ כנ''ל.

ג. בעה''ב אמר בג' והשליח אמר להם ד' ושכרכם על בעה''ב, והמלאכה שוה ה', יש לעיין האם יטלו ה' כפי שווי המלאכה, או''ד דכיון שהסכימו לקבל ד' נוטלין ד'.

ד. וכה''ג יש לעיין בכל יורד לשדה חבירו שלא ברשות ע''ד ליטול פחות משווי העבודה, האם הוי כיורד ע''ד שלא ליטול שכר, דודאי אינו יכול לחזור בו אחר שעבד ולתבוע את בעה''ב - ואינו מדין מחילה דנימא דלא מהני מדין דשלב''ל, אלא העושה ע''ד שלא ליטול שכר הוי כנותן מתנה לחבירו שאין סיבת חיוב - או''ד דכיון שירד ע''ד שכר, ושכר הפועלים הוא ה', ואין קציצה בינו לבין בעה''ב, אין דעתו ליטול פחות מעלה או מוריד, ומדין מחילה לא מהני משום דהו''ל דבר שלא בא לעולם - אך י''ל דחלק מהעבודה עושה ע''ד שלא להשתלם וצ''ע -.

ה. וכן יש לדון באופן שבעה''ב קצץ עם הפועל בד' והפועל יורד ע''ד ליטול רק ג', או שהיה סבור שבעה''ב אמר ג', או שהפועל שלח שליח להשכיר את עצמו בג' והשליח קצץ עם בעה''ב ד' - ושכר כל הפועלים הוא ד' - ואחר גמר המלאכה תובע הפועל ד'.

ו. אמר בעה''ב לשליח לשכור פועלים בג' והשליח אמר לפועלים בד' ואמר שכרכם עלי, והמלאכה שוה ה', יש לעיין האם נוטל השליח מהבעה''ב ג' או ד' או ה': עי' טור סי' רל''ב בשם הרמ''ה, ב''י ושאר נו''כ בטור ושו''ע.

ז. בעה''ב שכר פועלים בג', ושכר כל הפועלים הוא ד', וכשירדו לעבודה הודיעו לבעה''ב שכוונתם לרדת ע''ד ליטול ד' כדין יורד שלא ברשות, ואין כוונתם ע''ד מה שקצץ עמם, ובעה''ב צווח שיתן רק ג', האם יטלו ד' כדין יורד שלא ברשות - עי' ערוך השולחן סי' של''ב סעי' א -.

ח. את''ל דבאופן הנ''ל יטלו רק ג', היאך הדין בבעה''ב המחזר אחר פועלים בג' ושכר הפועלים הוא ד', ושמעו פועלים אחרים וירדו שלא מדעתו לשדהו ודורשים ד' מדין יורש שלא ברשות.

ט. בעה''ב אמר ד' ושליח ג' ואמרו אין אנו סומכים עליך אלא כמו שאמר בעה''ב, ואמר השליח שאינו מוכן למה שאמר בעה''ב אלא רק בג', האם הטעם בהך גיסא בגמ' שנוטלים ד' הוא משום שדעתם לקצוץ עם הבעה''ב, ולא איכפת להם מדברי השליח, או''ד דכוונת הגמ' דכיון ששתק השליח הסכים, אך אם אינו מסכים הרי עשאו בעה''ב שליח גם לקצוץ ג' ולא חל יותר מג', ודינו כבעה''ב ששוכר בג' ואמרו פועלים אנו יורדים ע''ד ד', ואמר בעה''ב איני מוכן אלא ג' וירדו דנוטלים רק ג' - עי' ש''ך וסמ''ע, בסי' של''ב, וז''ל הנתה''מ סק''ג דהבעל הבית שאמר ד' היתה כונתו שאם לא ימצא בפחות יתן ד' וסמך עצמו על השליח -.

י. כעין זה יש לעיין באופן שבעה''ב אמר ד' ושליח אמר ג' ואמרו כמו שאמר בעה''ב, ויודעים הם שבעה''ב אמר ד', והשליח לא ידע שיודעים הם, האם מסור לשליח לקבוע ג' והוא לא התחייב יותר מג', עי' ש''ך סי' של''ב סקט''ו, ונתה''מ סי' של''ב סק''ג.

יא. כעין זה יש לעיין באמרו לשליח שיורדים רק ע''ד בעה''ב, והשליח אומר שאינו מוכן לכך, וכל אחד עומד בשלו וכך ירדו הפועלים לעבוד, ולכא' הדין כנ''ל.

יב. וכן יש לדון באמר בעה''ב לפועלים בג' ואמרו הפועלים יורדים אנו ע''ד ד', ושתק בעה''ב, האם שתיקתו הוי כהסכמה וחייב ד' או''ד דשותק משום שכבר אמר שלא יתן יותר מג'.

יג. יש לעיין היאך הדין בבעה''ב המחזר אחר פועלים בד', ואחרים שמעו וירדו שלא מדעתו, ושכר כל הפועלים הוא ג' או שיש שנשכרים בג', האם חייב ג' או ד', י''ל דחייב רק ג' מכיון שחיובו רק מדין יורד לשדה חבירו, או''ד דכיון שגלי דעתיה דניחא ליה לשלם ד' חייב ד' - ולשון הרי''ף והרא''ש שכיש בג' ויש בד' נוטל ג' משום 'דדעתיה דאיניש אתרעא זולא' וא''כ כאן שדעתו על ד' חייב ד', ויש לדחות דשאני התם שדיבר עמם השליח, וניחא ליה לפועלים בדיעבד שיחול הקציצה כפי דעת בעה''ב כדי שבעה''ב לא יוכל לחזור בו, וזה לא שייך באופן שירדו שלא מדעתו -.

יד. שכרם בעה''ב בג' אי נמי בסתמא ועבוד עבידתא שפירא דשויא ארבעה האם נותן ד' כמו שמבואר בגמ' באופן שהשליח שינה ואמר ד', או''ד דרק כששמעו הפועלים מהשליח ד' דינא הכי - עי' ב''י בשם תלמידי הרשב''א, וש''ך סקי''א -.

טו. את''ל דבאופן הנ''ל נוטלין ג', כיצד הדין באמר בעה''ב ג' והשליח אמר ג' או ד' ואמר שכרכם עלי, ועבדו עבידתא שפירתא, האם נוטל שליח מבעה''ב ד' כפי שההנהו, או''ד דהוי כעבד השליח עצמו אצל בעה''ב, וכיון שאמר לו בעה''ב בג' אינו נוטל אלא ג'.

טז. אמר בעה''ב ג', ושליח אמר ד', ועבוד עבידתא שפירא דשויא ארבעה, האם נוטלים ד' רק כשיש שנשכרים בד', או בכ''ג נוטלים ד' - עי' ב''י בבדק הבית -.

יז. באיכא דמתגר בג' ואיכא בד' מבואר בגמ' דנוטלים ג', יש לעיין האם הדין כן גם כשהרוב נשכרים בד' - הריטב"א כתב דנוטלין ג' [וכ"ה בשו"ע], וכ' הטעם משום דאין הולכין בממון אחר הרוב, אמנם ברמ"ך בשטמ"ק מבואר דנוטל כרוב פועלים -.

יח. עי' ש''ך סי' של''ב סקט''ו, ויש לעיין לפי''ז היאך הדין באמר בעה''ב ד' כחבריכם, וחבריו נשכרין בה', וכל הפועלים נשכרין בג'.

יט. יש לעיין בבעה''ב שאמר לשליח בג', ואם לא ימצא בג' שלא ישכור בד', והשליח אמר ד' ושכר כל הפועלים הוא ד', וכן יש לעיין באחר שירד שלא ברשות בכה''ג דגלי בעה''ב דאינו חפץ בפועלים בד', ואם אינו מוצא בג' לא ישכור פועלים כלל.