17. בדין התחיל ברכה ארוה ומסתפק האם חיב בה
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב מאיר קאופמן / שיעורי ליל שב_ק / תשפא תשפב

#### ליל שב"ק פ' ויגש ז' טבת - בית מדרש הגדול נוה יעקב

# בדין התחיל ברכה ארוכה ויש לו ספק האם חייב בה האם עדיף לגמור

### הצדדים בנ"ל וראיה שאסור לעשות ספק איסור כדי למנוע ודאי איסור

א] מבואר במשנה ברכות פ"ק מקום שאמרו לחתום יחתום דהינו ברכה שפותחת בברוך ומסימת בברוך חייב לסיים כתקנת חז"ל ודעת הרמב"ן בפ"ק דברכות שבדיעבד זה לא מעכב ואם לא חתם בברוך יצא אמנם דעת הרשב"א מ: שלא יצא ועיין שו"ע סימן קפ"ז שהביא בזה שני דיעות דעה ראשונה שיוצא ודעה שניה שלא יוצא ומשמע שנקט לעיקר שיוצא אמנם המ"ב הביא מהאחרונים שהעיקר כדיעה שלא יוצא ועין סימן רי"ג ס"ג שאדם לא יוצא בברכה אלא אם שומע מתחילתה ועד סופה ועין שער הציון כ' שכתב דמשמע שהחתימה מעכב וכתב וצ"ע קצת והכונה שאולי עד כמה שהוא אמר את כל הברכה אין לזה שם ברכה בחלק ואדם אחר לא יכול לצאת בחלקה

והנה יש לדון בברכה ארוכה כגון ברכת על המחיה או ברכת אשר יצר שהתחיל לברך ומסופק האם כבר בירך וכן אם התחיל לברך על המחיה ומסתפק האם אכל כזית האם אסור לו לגמור כיון שאם כבר בירך הוי ברכה לבטלה או שעדיף שיגמור כיון שאם לא יגמור יש כאן ודאי ברכה לבטלה דהרי זה מעכב מי שאמר פתיחה ללא סיום משא"כ אם יסים הוי ספק ברכה לבטלה ולדעת הרמב"ן ודאי שלא יגמור כיון שבדיעבד יוצא בפתיחה לבד אמנם להכרעת המ"ב שזה מעכב א"כ יש לדון כנ"ל ויש מקום לומר ששב ואל תעשה עדיף שכל שעושה מעשה שיש בו צד איסור אין לו היתר לעשותו אמנם יתכן שתמיד שב ואל תעשה עדיף מצד שאיסור של שב ואל תעשה זה עדיף מאיסור של קום ועשה אבל כאן שאם לא ימשיך יוצא שעבר איסור בקום ועשה מה שהתחיל הברכה שלא כדין ובזה כבר אין הבדל וממילא עדיף ספק איסור מוודאי איסור והארכנו בזה במקום אחר ובפשוטו אם זה איסור ודאי אמרינן שב ואל תעשה עדיף

אמנם עדין יש לדון שכאן שזה רק ספק איסור משא"כ אם יפסיק באמצע זה יהיה ודאי איסור א"כ עדיף ספק איסור בקום ועשה מודאי איסור בשב ואל תעשה עוד יש לדון שברכה שאדם התחיל לברך על דעת לגמור כל מה שזה נהיה איסור זה מהרגע שמחליט לא לגמור וממילא זה נחשב שעכשיו עושה איסור בקום ועשה עוד יש לדון שמעיקר הדבר בספק ברכות צריך להיות ספק דרבנן להקל וכל מה שמחמירים מצד ספק איסור ברכה לבטלה וכאן שכל צד יש איסור ברכה לבטלה ממילא הדרינן שעדיף שיגמור

ועיין ספר בר אלמוגים סימן מ"ח דהביא דהנה עיין שו"ע יור"ד סימן רס"ו דמבואר דמי שיש לו שני ערלות יש ספק האם מילתו דוחה שבת ועיין פ"ת סק"ט שהביא מהפנים מאירות שמי שהתחיל למול בשבת ורואה שיש שני ערלות שיפסיק באמצע אפילו שאם ימשיך הוי רק ספק איסור חילול שבת אבל אם יפסיק יש כאן ודאי חילול שבת בכל אופן כיון שהמעשה שעושה עכשיו הוא ספק אסור לו לעשותו ועיין רעק"א שבת קל"ג: שמי שהתחיל למול בשבת והגיע בין השמשות שלא ימשיך למול אפילו שאם לא יסים הוא ודאי חילל שבת ואם יסים הוי רק ספק חילול שבת אבל כיון שיש כאן צד איסור שהוא מבטל את המצות מילה ממילא אסור לו להמשיך למול ומבואר שאפילו שעל ידי הימנעותו יהיה לו איסור בידים חמור יותר בכל אופן שב ואל תעשה שאני אמנם יתכן לחלק ששם זה שני מצות ואין היתר לעבור איסור אחד בשביל להרויח איסור אחר אבל אצלינו זה אותו איסור אמנם מהפנים מאירות מבואר שזה סברא גם על אותו איסור ובפשוטו גם לגבי ספק ברכה זה כך אמנם יתכן כנ"ל שכאן על ידי שלא ממשיך זה מה שמעמיד המעשה כעבירה ולכן זה סיבה יותר שימשיך

### המקומות שיש לדון לגבי ברכה

ב] והנה עיין תוס' ברכות י"א. דנקטו באמר ברכה שספק אם יצא בה שיחזור ויברך והקשו הרי יש כאן ספק ברכה לבטלה ועיין רעק"א בגליון השו"ע סימן ר"ט שביאר שס"ל לתוס' שכיון שמספק הוא לא יכול לאכול ממילא עכשיו גם אם נגיד לו לא לאכול יהיה כאן ברכה לבטלה א"כ יכול לברך דבין כה יהיה כאן ברכה לבטלה והנה באופן זה הוא עכשיו עושה מעשה ספק איסור וכיון שגם ללא זה יהיה לו מעשה איסור זה סיבה שיהיה מותר כ"ש בספק דלעיל שאם יגמור יתכן שאין לו איסור כלל ועיין קה"י סימן ה' שתמה עליו

והנה עיין נוב"י תנינא אבן העזר סימן פ"א שהגר"י פיק העיר לו דיש ספק בגמ' בברכת אירוסין האם מסימת בברוך וא"כ איך מסימים בספק הרי יש כאן ספק ברכה לבטלה וענה לו הנוב"י שגם אם לא יסים הוי ספק ברכה לבטלה כיון שאם צריך לסים זה מעכב וא"כ מה שירצה יעשה וכונתו שלהתחיל הוא ודאי צריך ואז יכול לסים וע"ש דחלק עליו שכונת הגמ' להכריע שמסימים בברוך ולדברי הנוב"י גם כאן עדיף שיסים

אמנם דבריו צ"ע דעיין גמ' ברכות מ"ט. שהגמ' מסתפקת בברכת אשר נתן בר"ח בשכח יעלה ויבוא האם היא מסימת בברוך וכתב הרא"ש שמספק אין לסים בברוך וכן לגבי בורא נפשות שהראשונים הביאו מהירושלמי שמסימים בברוך ובכל אופן מספק לא מסימים כמבואר בתלמידי רבינו יונה ברכות מ"ד [עיין סימן ר"ז] ומבואר שהוא יכול להתחיל כי את זה הוא ודאי צריך לומר אמנם לגמור הוא לא גומר כיון שזה ספק ברכה לבטלה ולא אומרים שהרי גם אם ישאר במצב זה הוא בספק ברכה לבטלה אלא שב ואל תעשה עדיף

אמנם טעמא בעי איך יכול לומר חצי ברכה הרי יש כאן ספק ברכה לבטלה ואולי גם לרשב"א שמעכב סיום הברכה אבל אין זה ברכה לבטלה ולא מסתבר והיה מקום לומר שכיון שכאן הנידון בעיקר התקנה דרבנן ואם נחמיר לא נברך כלל בזה מסתבר שודאי צריך לברך את החלק שודאי צריך

אמנם מבואר במ"ב סימן ר"ט בפתח אדעתה דברכה מסוימת ומסים כמו שצריך שזה בספק הגמ' שמספק יכול להמשיך אפילו שחותם בברכה כגון בברכת המזון כגון בפתח על דעת לסים על העץ ונזכר שחיב בברכת המזון ורק בברכת המזון דאוריתא צריך להחמיר וצ"ב כנ"ל הרי עד כמה שלא מועיל לתקן א"כ מה שממשיך הוי ברכה לבטלה [ועיין ביאור הגר"א תפ"ז לגבי סיין מקדש השבת ותיקן ישראל והזמנים שאם ספק לקולא יכול להמשיך להתפלל ועיין לקמן]

וכן מבואר בהגהות מימוני פ"ג מק"ש דבספק הגמ' במי שהתפלל ומים שותתין לרגליו האם חוזר לראש או למקום שפסק דמספק ממשיך איפה שהוא אוחז אפילו שעד כמה שמה שהתפלל עכשיו לא יצא א"כ מה שממשיך להתפלל זה ברכה לבטלה שזה רק חצי שמונה עשרה וכן עיין תוס' ברכות ל"ד. שנחלקו אמוראים האם טעה באמצעיות חוזר לתחילתן וכתבו תוס' להקל מצד ספק דרבנן לקולא אפילו שאם חוזר לתחילת הברכות בפשוטו זה מעכב וכן עיין סימן ק"ד לגבי שהה באמצע שמו"ע כדי לגמור את כולה שלא באונס שנחלקו הראשונים דמבואר שמספק ממשיך איפה שאוחז וצ"ע הרי אם הדין שחוזר לראש א"כ הרי זה כמתפלל חצי שמונה עשרה ובפשוטו זה מעכב כדלקמן וכן מצאנו בהרבה ספיקות בהלכות שמו"ע [עיין שדי חמד ח"י בשו"ת מכתב חזקיהו ס"י שהאריך בהבאת דוגמאות] ולכאורא מוכרח מזה שכיון שהוא ודאי חייב בשמונה עשרה ומדין ספק דרבנן להקל יכול לומר רק את מה שלא אמר ממילא בזה הוא מקים את חובתו וכן לגבי התחיל הברכה ויש ספק האם זה התחלה טובה וכל מה שמצאנו שספק ברכות להחמיר הכונה שזה סיבה לדון שאין לו חיוב ברכה מצד שיצא מספק או שלא צריך לברך אבל כל שיש לו חיוב ברכה יכול לעשותו גם בצורה של ספק [ודוגמא לדבר עיין בה"ל סימן רס"ז שיכול בשעת הדחק להתפלל מעריב בבין השמשות מצד שספק דרבנן לקולא] ולפ"ז במקום שהתחיל ברכה ויש לו ספק האם הוא חייב שכאן אדרבא מדין ספק דרבנן אין לו לברך ממילא הוי ברכה לבטלה רק יש לדון כנ"ל מה עדיף ובפשוטו שב ואל תעשה וכנ"ל מהפנים מאירות

והנה בפשוטו בנידון הנ"ל תלוי גם הספק האם בהתחיל שמונה עשרה ולא זוכר האם התפלל או לא שאם יפסיק יש לו ודאי ברכה לבטלה מה שהתחיל ואם יסים יש כאן רק ספק ברכה לבטלה אמנם במקרה שרק התחיל ברכה אחת בזה יש לדון האם ספק של שבע עשרה ברכות ביחס לודאי ברכה אחת לבטלה מה נחשב יותר חמור ולגבי הקל הקל ונחלקו בזה האחרונים

### בדין מי שמסופק באמצע שמו"ע איפה הוא אוחז

ג] והנה ידוע הנידון באדם שהתנמנם באמצע שמונה עשרה או מסיבה אחרת שלא זוכר איפה הוא אוחז והנה אם נימא דברכות לא מעכבות זו את זו וגם מי שיודע כל השמונה עשרה ומתפלל חלק לא הוי ברכה לבטלה א"כ בפשוטו שימשיך איפה שהוא אוחז והנה מבואר בשו"ע סימן תקצ"ג דברכות דר"ה מעכבות זו את זו וכתב המג"א דמשמע דבעלמא בשמו"ע אינם מעכבות זו את זה ועיין בה"ל שם שהביא שהנהר שלום והא"ר חלקו על המג"א וכתב המ"ב שגם למג"א אין הכונה שיצא חובת תפילה אלא הכונה שמי שלא יודע רק ברכה אחת יאמר לפחות את זה אבל ודאי שאם אחרי זה הגיע לו סידור חייב להתפלל את כל השמונה עשרה והנה החיי אדם כלל כ"ד סכ"א כתב דמי שנתנמנם באמצע שמו"ע ולא יודע איפה הוא אוחז שבג' ראשונות או אחרונות יחזור לתחילתם אבל באמצע שמונה עשרה יגיד מאיפה שודאי לא אמר ובפשוטו נקט כפשטות המג"א שגם מי שאומר ברכה אחת לא הוי ברכה לבטלה וממילא נקט שימשיך איפה שהוא אוחז [וצ"ל שנקט שג"ר ואחרונות שזה כברכה אחת דשם לא שייך לומר חצי ממילא צריך לחזור לראש ועיין לקמן]

אמנם עיין קה"י סימן י"ז שהביא מהרא"ש בר"ה דמי שלא אומר את כל ברכת השמונה עשרה הוי ברכה לבטלה ולפ"ז צ"ע מה יעשה דאם ימשיך איפה שודאי אמר הרי אולי דילג ברכה וכל ברכותיו לבטלה ואם יחזור למה שודאי לא אמר הרי אולי כבר אמר והוי ספק ברכה לבטלה אמנם יש מקום לומר שכל שהוא במצב שמספק לא יכול לחזור כי זה ספק ברכה לבטלה זה כמו מי שאין לו סידור וכן הוא בתהלה לדוד ק"ח סקט"ז וכן שמעתי מהגר"נ קופשיץ שליט"א אמנם לכאורא לפ"ז לאחר שיגמור התפילה יצטרך לחזור ביום חול מצד ספק התפלל ובפשוטו זה גם על ברכה אחת ובפרט שזה הרי מעכב במצות תפילה אמנם ע"ש בקה"י שהביא מהירושלמי ומהראב"ן והאו"ז שנקטו שצריך לחזור לאיפה שודאי לא אמר ובעיקר הדבר בפשוטו מבואר כן בחיי אדם שכתב שבג"ר או בג' אחרונות חוזר לראש ועיין קה"י שתמה עליו שעד כמה שנקט שמספק לא אומר רק מה שלא אמר למה שם זה אחרת אמנם בפשוטו הוא נקט שגם למג"א שלא הוי ברכה לבטלה אבל ג"ר או אחרונות שזה כברכה אחת אי אפשר לומר חצי וממילא שם צריך לומר את הכל אמנם טעמא בעי ולכאורא היה מקום לבאר שכיון שכל צד שיעשה יש בזה ספק ברכה לבטלה ממילא כה"ג צריך להחמיר וצ"ל שזה לא דומה לכל הדוגמאות לעיל שזה ספיקא דדינא אבל כאן זה ספק במציאות אמנם גם אם נימא כנ"ל יש לחלק דכאן הרי ודאי חייב להמשיך ולא יכול להמשיך כיון שיש לו צד שעדין לא בירך לכן זה סברא להכריע לברך משא"כ באוחז באמצע ברכה שיש ספק שאין לו דין להמשיך בזה יתכן דאדרבא שב ואל תעשה עדיף

ועיין קה"י שביאר שכיון שאם נחמיר א"כ יצטרך להפסיק עד שישהה את כולה ויחזור להתחלה א"כ בין כה יחזור ויאמר את הברכות ממילא כבר עכשיו יכול לחזור ולברכם והרי על ידי זה יחזור על פחות ברכות והנה לכאורא אין טענתו מכרחת דהרי אם ישהה כדי לגמור את כולה יהיה דינו לחזור ולברך ולא יחשב שמברך לבטלה משא"כ אם חוזר עכשיו יש צד שמברך ברכה לבטלה אמנם בעיקר הדבר לכאורא למה שביארנו לעיל שכל שהוא חייב לברך ומדין ספק דרבנן חייב רק מקצת ברכות הרי בזה אומרים ספק דרבנן לקולא ומברך את מה שהוא חייב וא"כ גם כאן לכאורא מסברא יחזור לאיפה שוודאי לא אמר וכמו בכל ספיקא דדינא וצ"ב הטעם למה ספק במציאות זה אחרת [ובספר שיח הלכה סימן קי"ט הביא מהגרשז"א שכתב שבספק בהלכה נוקטים שיוצא בתפילה זו חובת תפילה משא"כ בספק אם התפלל אין הכרעה שהוא התפלל רק בספק נכריע לו שיכול להמשיך וכיון שזה ישאר ספק ברכה לבטלה לכן עדיף שיחזור אמנם בפשוטו גם כאן מדין ספק דרבנן נימא שהוא כבר התפלל ולכן יכול להמשיך וצ"ע בגדרי ספק דרבנן להקל] [ומצאתי במאירי בברכות ל"ד. שפשיטא ליה שבטעה ולא יודע איפה טעה חוזר לאיפה שודאי לא אמר]

### בביאור הסברא שיחזור לאיפה שלא אמר ובדין ספק הנ"ל בברכת המזון ובהלל

ד] ויש לבאר על פי המבואר בגר"א סימן תפ"ז שכתב שכיון שספק התפלל יחזור ויתפלל מצד שהלואי שיתפלל כל היום כולו זה סברא שכאן לא אומרים ספק דרבנן לקולא ובזה ביאר את התוס' שספק בירך חוזר ומברך אמנם לא קי"ל כך ויתכן שכיון שיש צד איסור ברכה לבטלה לכן זה סיבה שלא לומר כך אבל במקום שכל צד יש בו צד ברכה לבטלה בזה הדרינן לכלל שהלואי שיתפלל כל היום כולו וממילא מספק צריך לחזור ולברך וצ"ל שזה רק ספק במציאות ולא ספק בדין שזה ככל כללי ספיקות וכן האריך בשדי חמד ח"י במכתב לחזקיהו ס"י אמנם לפ"ז גם בהתחיל להתפלל ולא יודע האם הוא התפלל הוא חייב להמשיך להתפלל ותמיד בספק התפלל צריך על תנאי אבל כאן הרי לא יכול תנאי דהרי חצי חובה וחצי נדבה לא יוצא ובפשוטו זה רק בתפילה אבל לא בכל ספק ברכה וכמבואר בראב"ד סוף פ"א מתפילה ולפ"ז בנתנמנם באמצע ברכת המזון ולא יודע איפה הוא אוחז ימשיך איפה שודאי אמר ורק אם הוא חיב מדאוריתא חייב לחזור ועיין בה"ל סימן קפ"ח ס"ו בד"ה לחזור שיחזור לאיפה שודאי לא אמר ולא כתב שזה רק באכל כדי שביעה אמנם שם צ"ע עוד דהרי הבה"ל נשאר בספק האם ברכת המזון ברכות מעכבות זו את זו ואולי יש כאן ס"ס לברך

ואולי יש לדון עוד שכיון שאם ימשיך הלאה יצטרך לחזור ולהתפלל כדין ספק התפלל א"כ עכשיו הדין ספק דרבנן לקולא הוא שכן יחזור לברכה שודאי לא אמר וכה"ג שמצד כללי ספיקות צריך לחזור לא אומרים ספק ברכות להקל אמנם זה רק לשיטות שהסיבה שספק ברכות להחמיר כי ספק דרבנן לקולא והוא לא חייב בברכה אבל אם נימא שזה מצד שספק ברכה לבטלה להחמיר א"כ אין מקום לסברא זו וצ"ע

ובספר הערות לגריש"א ברכות ט"ז כתב לבאר על פי דברי התר"י דהנה מבואר במשנה שמי שקורא ק"ש וטעה ולא יודע איפה הוא אוחז יחזור למקום שודאי לא אמר והקשה התר"י שאם ק"ש זה דרבנן למה לא נימא ספק דרבנן לקולא והרי מפורש בגמ' שמדובר שמוצא את עצמו בוכתבתם ולא יודע של איזה פרשה זה וע"ש שחידש שכיון שהוא עסוק באמצע הק"ש בזה מוטל עליו לעשות שוודאי יצא ידי חובתו ולא אומרים ספק לקולא והנה השאג"א סימן כ"ה כתב שזה רק בק"ש שאין איסור של ברכה לבטלה וכן הוא ברעק"א סימן ס"ד בשם הגינת ורדים אמנם ביאר הנ"ל שזה סברא בכל חיוב דרבנן וממילא כיון שמדין חיוב ברכה הוא צריך להשלים את השמונה עשרה אין בזה איסור של ברכה לבטלה ולכן גם בברכת המזון אפילו אם ברכות לא מעכבות זו את זו צריך לומר מה שודאי לא אמר כיון שהוא עדין באמצע ברכת המזון והוסיף פשטות דברי רבינו יונה שזה רק סברא שכשהוא עדין עסוק במצוה צריך לגומרה בצורה שודאי יצא בה אבל אם כבר גמר ועכשיו מסתפק האם חיסר חלק שזה רק מדרבנן באמת לא צריך לחזור וכמבואר בגליון רעק"א סס"ז

אמנם עיין בה"ל סימן תכ"ב ס"ו שהביא מרבינו ירוחם שמי שנמצא באמצע הלל ולא זוכר איפה שהוא אוחז צריך לחזור לאיפה שלא אמר ותמה הבה"ל הרי ספק דרבנן להקל וכתב שזה לא דומה לק"ש דכל שהוא באמצע ק"ש חוזר אפילו בפרשה שניה שזה דרבנן דשם כיון שפסוק ראשון זה דאוריתא ממילא רבנן אמרו שכל ספק להחמיר אבל כאן זה דרבנן וכדבריו מבואר ברא"ה ברכות כ"א. והנה צ"ע קושיתו הרי תר"י אמר את זה גם למ"ד ק"ש דרבנן ובאמת צ"ב הרא"ה שדיק מהדין של עומד בסוף פרשה ולא יודע שאומר מה שלא יודע ועיין תהלה לדוד סוף סימן ס"ז שכתב שלדעות שק"ש דרבנן בהכרח כתר"י אמנם להלכה שזה דאוריתא אין מקור לחידוש זה ודוחק ואולי נקט שבאמת אם ק"ש דרבנן זה רק כשעומד עדין תוך הפרשה צריך לחזור למה שודאי לא אמר אבל לא כשגמר הפרשה ולא יודע באיזה סוף פרשה הוא אוחז אמנם לפ"ז הלל זה כמו אמצע פרשה וצ"ע קושית הבה"ל [וע"ש שכתב לישב שאולי זה כדי שברכתו לא תהיה לבטלה אמנם בפשוטו זה לא סיבה כיון שמדין ספק דרבנן יכול לצאת בספק הלל ואולי במקום שזה פשיעה מצידו אין לברך על כזה דבר וממילא יש כאן נידון של ברכה לבטלה ואין זה דומה למתפלל מעריב בבין השמשות אמנם גם שם זה רק היתר בשעת הדחק]

העולה מהנ"ל דבדין מי שבאמצע שמו"ע ולא יודע איפה הוא אוחז דיש שנקטו שחוזר למה שודאי לא אמר ובטעם הדבר יתכן מצד שכל צד יש בזה ברכה לבטלה בזה ההכרעה שיחזור ויברך ויתכן שזה סברא מיוחדת בתפילה מצד הלואי שיתפלל כל היום והגריש"א ביאר על פי תר"י שכל שהוא אוחז באמצע המצוה צריך לגומרה ובמ"ב מבואר שזה גם בברכת המזון אמנם לגבי הלל נקט לא כך ובהכרח שזה סברא מיוחדת מצד שכל צד יש בזה ברכה לבטלה ולפ"ז יש לדון שגם בעומד במצא ברכה ולא יודע האם צריך לסים עדיף שיסים אמנם יש לחלק דכאן הוא ודאי צריך להמשיך ולא יכול להמשיך אם לא יתקן משא"כ בכל ספק וצ"ע בכל זה