כלים פי_ז מי_ד
קטגוריות: ש_ס / נא כלים / כלים עניינים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / כלים ב_מ

**כלים פי"ז מי"ד**

א] **ויש במה שנברא ביום הראשון טומאה וכו',** הר"ש פירש דכולה מתניתין איירי בעושה כלים מן הנבראים באלו הימים, דאי בבריות עצמן שהן טמאין, א"כ בחמישי איכא נבלת עוף טהור.

אך הרמב"ם בפיהמ"ש פירש דהא דבראשון יש בו טומאה, הוא שנבראו בו המים שהן מקבלין טומאה, והא דבשלישי יש בו טומאה, הוא שנברא בו הצומח ומקצת מן הצומח מתטמא טומאת אוכלין, והא דבחמישי אין בו טומאה, אף דנבלת עוף טהור מטמאה בבית הבליעה, הוא משום שהיא חידוש שאינה מטמאה במגע כשאר הטומאות.

והאחרונים תמהו ע"ד הרמב"ם, חדא, דהגם דנבלת עוף טהור אינה מטמאה טומאה חמורה במגע, אך הרי היא מטמאה טומאה קלה, ועוד, דכ"ה דבשלישי יש בו טומאה משום שמקצת מן הצומח מטמא, א"כ ה"נ בחמישי יש בו טומאה, שהרי העופות והדגים שנבראו בו מטמאין טומאת אוכלין, ובבועז כתב, דאין לישב דהוא משום שאין מקב"ט כמות שהן דמחסרי מיתה, דא"כ מ"ט תנן דבששי יש בו טומאה, ועוד, דמ"ט לא פירש הרמב"ם דהא דיש בשלישי טומאה, הוא משום דכלי עץ מקבלין טומאה, וכמש"כ הר"ש, ואין לומר דלא תני במתניתין אלא דברים המקבלין טומאה כמות שהן, שהרי תני בחמישי חוץ מכנף העוז וביצת הנעמית, אשר היינו דכלים הנעשין מהן מקבלין טומאה, וצ"ע בזה.

ב] **ברביעי ובחמישי אין בהן טומאה חוץ מכנף העוז,** בפי' הר"ש מכת"י לעיל מי"ג הוכיח מזה, דכלי העשוי מעורות העופות אינו מקב"ט, מדקתני הכא חוץ מכנף העוז, ולא קתני חוץ מכנף העופות, וכן הוכיח במל"מ פ"א מכלים ה"ד, ועיקר הך דינא דכלי העשוי מעורות העופות אינו מקב"ט, מבו' גם בד' הר"ש מכת"י והרא"ש לקמן מט"ו, ובד' הרמב"ם בהל' כלים שם, וצ"ע מש"כ הרמב"ם לדין זה ביראה לי, שהרי הוא מבו' במשנתינו.

ג] בתוס' הרא"ש נדה דכ"ג. כתב, ז"ל, וקשה נילף מעור טמא, וי"ל דאיכא למיפרך מה לעוף טמא שכן עושין ממנו דבר המקב"ט כגון מהעצמות או מהעורות, משא"כ בדגי הים כדתנן במס' כלים פי"ז כל שבים טהור, עכ"ל, ותמוה טובא, שהרי להדיא תנן הכא דבחמישי אין בו טומאה, והרי דכלים העשויין מעצמות העופות ומעורותיו טהורין, וכ"ה בתוספתא שהביא הר"ש ובגמ' חולין דכ"ה: דכלים העשויין מעצמות העופות טהורין, ואין לישב דמכוון ד' הרא"ש דבעופות משכח"ל טומאה בכלי העשוי מכנף העוז וביצת נעמית המצופה, וס"ל דטומאתן מדאורייתא, (עמש"נ להלן אות ז'), דמלבד דאי"ז מתישב בלשונו, גם לא נתישב בזה מש"כ שעושין מעורות העופות דבר המקב"ט.

ד] ובס' מקור ברוך ח"א סימן י"ד האריך בזה, ובסו"ד רמז לישב בזה למש"כ הרש"ש לקמן פכ"ד מי"א דכלי העשוי מעורות העופות טמא מדרס, וכ"ה משמעות ל' הרמב"ם פ"א מכלים ה"ג שכתב דכל שבים טהור ואינו מקבל טומאה מן הטומאות ולא טומאת מדרס, ושם ה"ב בטהרת כלים העשויין מעצמות העוף לא פירש שאינו נטמא מדרס, עכ"ד.

ה] ובאחיעזר ח"ג סימן ס"ו כתב לישב, דהרא"ש מפרש דהגמ' בנדה אתיא כר"ע דמטמא אף בכלב הים, וכ"ש בעופות, והביא כן מסד"ט, ובאמת הוא מבו' כן בד' הר"ש מכת"י לעיל מי"ג, ואך שבד' הר"ש נראה דלא מטמא ר"ע אלא בעורותיהן ולא בעצמותיהן, אך לדרך זו בדעת הרא"ש, בע"כ דמטמא ר"ע אף בעצמותיהן, עכ"ד.

ו] **חוץ מכנף העוז וביצת הנעמית המצופה,** בתוי"ט כתב בשם מהר"ם דהא דתני מצופה קאי גם על כנף העוז, וכתב דכן משמע בתוספתא, אך בד' הרמב"ם בפיהמ"ש והר"ש בכת"י מבו' דכנף העוז לא איירי במצופה.

ז] והנה הרמב"ם בפ"א מכלים ה"ב כתב דקרוב בעיני שטומאתן מדברי סופרים, וכ"ה מבו' גם בד' הר"ש בכת"י, ועי' במי"ט לקמן מט"ו שדקדק מד' הר"ש והרא"ש שם דטומאתן הוא מדאורייתא, ותמה ע"ד הרע"ב במשנתינו שפירש דטומאתן מדרבנן, והרי לפנינו שד' הרע"ב מיוסדים ע"ד הר"ש בכת"י, וצ"ל דאה"נ לפ"מ דס"ד דהר"ש לקמן דכלים העשויין מעצמות העופות טמאין מדרבנן, בע"כ דטומאת כנף העוז וביצת הנעמית המצופה היא מדאורייתא, אך לפ"מ דמסיק הר"ש שם דכלים העשויין מעצמות העופות טהורין אף מדרבנן, שפיר מפרשינן דטומאת כנף העוז וביצת הנעמית המצופה אינה אלא מדרבנן.

ח] והנה הר"ש פירש דהטעם שגזרו טומאה בכנף העוז הוא משום דאתי לאחלופי בשאר כלים, והטעם שגזרו טומאה בביצת הנעמית המצופה שהצפוי מעמידה יפה כיון דבלא צפוי נמי עומדת קצת, אך בד' הרמב"ם בפיהמ"ש ובפ"א מכלים ה"ב מבו', דהטעם דגזרו טומאה בביצת הנעמית המצופה, הוא משום דמיונה לכלי עצם, ומ' בדבריו בפיהמ"ש דהא דלא גזרו אלא במצופה, הוא משום דכל שאינה מצופה אין עושין ממנה כלי.

ט] והנה בפרה פ"ה מ"ו תנן דביצת התרנגולת ר"מ ור"י מכשירין וחכמים פוסלין, והר"ש שם הביא מתוספתא דביצה הנעמית כשרה לקדש בה, והרא"ש שם דימה ד"ז להא דתנן הכא דביצת הנעמית מקב"ט, ובתוי"ט שם כתב דאף דהכא אינה מקב"ט בלא צפוי, התם אחשבוה לדונה ככלי אף בשאינה מצופה, ועיי"ש שהביא ד' מהר"ם שכתב דטם החילוק בין ביצת התרנגולת לביצת הנעמית, הוא דקליפת ביצת התרנגולת אין רגילות לייחדה לקיבול ולעשות ממנה כלי, אבל ביצת בת היענה עושין ממנה כלי קיבול, עכ"ד.

י] בחזו"א סימן כ"ג סקט"ו הק', דלדעת הראב"ד ודעימי' דאזלינן לעולם בתר צפוי, א"כ מדינא יש לנו לטמאותה, ומ"ט מטהרינן בשאר כלים המצופין, וכתב דצ"ל דאין הצפוי אלא בחוץ אבל לא בפנים ולא חשיב מצופה.

עוד הק' החזו"א שם, דכיון דציפה דבר המקב"ט, א"כ הוי חיבר להן מן הגדל בארץ, וא"כ כל כלים טמאין בכה"ג, עיי"ש מש"כ בזה, ולדעת מהר"ם שהבאנו לעיל מי"ג אות י' דהא דחיבר מן הגדל בארץ טמא, הוא בשיש בו כשיעור, וכן נת' שם אות י"ח בדעת הרי"ד, ניחא, ולכאו' י"ל בזה, למש"כ בפי' הראב"ד לתו"כ שמיני פר' ז', דהא דתניא התם דבלבד שיחברנו כדרך חיבורו לטומאה, היינו למעט אם וכו' או שקבעו בתחתיתו שהוא נעשה טפל לו אינו מטמא בשבילו, עכ"ל, ולפ"ז דה"נ הכא שציפה את הביצה מבחוץ והצפוי טפל לביצה, לי"ב לדינא דחיבר מן הגדל בארץ.

יא] בתוי"ט כתב דחוץ לאו דוקא דהא כלב שבים תנן לעיל דטמא, ועי' משנ"א מש"כ בזה, אך למש"כ הר"ש בכת"י לעיל מי"ד דמתניתין דהכא דלא כר"ע ניחא, גם במל"מ פ"א מכלים ה"ג כתב דמתניתין דהכא דלא כר"ע, ופירש בזה טעמא דהרמב"ם שהשמיט לדינא דר"ע, משום דהו"ל מחלוקת ואח"כ סתם דהלכה כסתם.

יב] **שם בר"ש, כל שנברא ביום ששי וכו', שרצים ואדם אם עשה כלי מעורותיהן ומעצמותיהן מקב"ט,** הרמב"ם בפיהמ"ש פירש דהא דכל שנברא ביום ו' טמא, הוא דהאדם והבע"ח המהלכין מטמאין במיתתן, וצ"ע הא דתנן דכל שנברא ביום ו' טמא, שהרי השרצים שנבראו ביום ו' אין בהן טומאה (מלבד ח' שרצים), אך הר"ש לטעמי' שפירש לכולה מתניתין בטומאת כלים הנעשין מהן, למד מינה דכלים שנעשו מעורותיהן ועצמותיהן דשרצים ואדם מקבלין טומאה.

ובחזו"א סימן כ"ג סקי"ג עמד בזה, דמ"ט כלי שנעשה מעצמות שרצים ואדם מקבלין טומאה, ולא ממעטינן להו מדכתיב מעשה עזים, ועמד עוד, דלמש"כ הרמב"ם דעורות העופות טהורין כמו עצמותיהן, יש לטהר גם עורותיהן.

ובס' משנת טהרות כתב לישב בזה, דהא דנתמעט מקרא דמעשה עזים דכלי עצם הנעשה מעצמות עופות ודגים טהור, אי"ז משום דבעינן שיהא דומה בצורתו לעזים ודגים ועופות אין דומין לעזים, אלא הוא משום דבעינן דומיא דעזים דחשיב גדל בארץ, ואף עופות לא חשיבי כגדל בארץ, כיון שאין בריאתן מן הארץ אלא נבראו מן הרקק, וכמש"נ לעיל מי"ג אות א', וע"כ אדם ושרצים דחשיבי גדל בארץ, שפיר טמא כלי עצם הנעשה מהן, ועיי"ש שפירש עפי"ז לל' הרמב"ם פ"א מכלים ה"ד שהכלים העשויין מעור העוף טהורין כמו עצמותיו, ומ' דחד דינא הוא, ועיי"ש מש"כ עוד עפי"ז ונת' להלן אות י"ג, עכ"ד.

ובאמת כן נ' להדיא מד' הר"ש בכת"י, שהק' דכיון דמיעט עור של עופות ודגים כ"ש עצמותיהן ולמ"ל תו למעוטי עופות, ותירץ דהו"א דעצמות עופות חשיבי לעשות כלי יותר מעורותיהן, ומ' דלפי האמת טהרת עצמות העופות והדגים הוא חד דינא עם טהרת עורותיהן, ומ' דגדר טהרתן הוא דלא חשיבי לעשות מהן כלי.

אך יש להעיר ע"ז מד' הר"ש בכת"י לעיל מי"ג, דמבו' להדיא בדבריו דהא דמטמא ר"ע בכלב המים, הוא רק בכלי העשוי מעורו, אך כלי העשוי מעצמותיו טהור, ונת' בזה לעיל שם אות ד', ולכאו' מוכח מזה דטהרת כלים העשויין מעצמות הדגים והעופות, אי"ז משום דלא חשיבי כגדל בארץ וכטהרת עורותיהן, דאי נימא הכי, הרי דכ"ה דמטמא ר"ע בכלים העשויין מעורו דחשיב כגדל בארץ, ה"נ בדין שיטמא בכלים העשויין מעצמותיו, אלא הוא דין בפנ"ע דכל דל"ה דומיא דמעשה עזים טהור, וצ"ע בזה.

יג] **שם, חיבר להן מן הגדל בארץ אפי' חוט וכו' טמא,** בחזו"א סימן כ"ג סקי"ב תמה בזה, דלכאו' כל הא דמטמאינן בגדל בים בשחיבר להן חוט ומשיחה הוא מגזה"כ שאין טהרתן אלא בזמן שהן לבדן, אין ראוי שיהי' דין זה אלא בעור הדג שנטהר מהיקשא דבגד, וריבה בו קרא דאו בעור שיטמא בחבר אליו דבר שמן הארץ, אבל עצמות שטהרתן הוא דממעטינן מעזים פרט לעופות וה"ה דגים, בדין דלא יועיל חיבור אא"כ דבר שמן הארץ הוא עושה המלאכה כמו בחלמא וגללים ועץ ומתכת, ועמש"נ לעיל מי"ג אות ט"ו ואילך מד' כמה מקמאי, דדינא דחיבר חוט או משיחה הוא גם בשאר כלים הטהורין, ?ויש להוסיף שכ"ה מבו' גם בד' מהר"ם שהביא התוי"ט לקמן מט"ו, עיי"ש, ולפ"ז ניחא.

ובס' משנת טהרות כתב לישב בזה, לפמש"נ לעיל אות י"ב, דגדר טהרת כלים העשויין מעצמות הדגים והעופות, הוא משום שאי"ז מן הגדל בארץ, וע"כ כ"ה דבכלים העשויין מעורותיהן מהני חיבור חוט או משיחה לטמאותן, ה"ה בכלים העשויין מעצמותיהן.[[1]](#footnote-2)

1. ויש להוסיף, דבזה ניחא ל' התוספתא חיבר להן מן הגדל בארץ, ובחזו"א שם כתב דנקט ל' מן הגדל בארץ אגב רישא, שהרי גם עצמות עוף הוא גדל בארץ אלא שהוא טהור ממיעוטא דעזים, אך אי נימא דטהרת עצמות העוף הוא משום דלא חשיבי כגדל בארץ, ניחא, ובלא"ה י"ל, דכיון דאף עופות לא חשיבי כגדל בארץ, כיון שבריאתן מן הרקק, וכמש"נ לעיל מי"ג אות א', ע"כ שפיר תני דחיבר להן מן הגדל בארץ. [↑](#footnote-ref-2)