סוגיא דשרצים
קטגוריות: ש_ס / מא חולין / חולין - הרב מאיר קאופמן / עניינים

בס"ד א' ניסן תש"ע

**בסוגיא דשרצים**

**א]בביאור הגמ' במכות ט"ז ובדין שרץ המים ששרץ על הארץ האם חייבים משום שרץ הארץ ובדין שרץ הנוצר בבורות האם איסורו משום שרץ המים**

**ב]שיטת הרמב"ם בביאור הסוגיא ובדין שרץ הבורות שהוא נחשב שרץ המים**

**ג]יוכיח מהשערי דורא ורבינו הלל והראבי"ה שס"ל שכל שנוצר מהמים יש לו שם שרץ המים**

**ד]בדין מים שהפכו לנהר ובדין שרץ המים שהטילו ביצים בבורות**

**ה]בדין ביצת השרץ וביצת עוף טמא והטעם שנחשב שורץ על הארץ**

**ו]בדברי רש"י שתולעים שבפירות שלא יכלים לרחוש אין בזה איסור**

**ז]בטעם שביצת עוף טהור שריקמה אין בזה איסור שרץ הארץ**

**ח]בהא דצריך פסוק על שרץ שחזר לפרי שהוא אסור**

**ט]עוד בביאור שיטת הרמב"ם בגמ' דאכל פוטיתא**

**י]בדין תולעים בבהמה ובדגים ובמציאות בזמנינו**

**דיני תולעים**

**בביאור הגמ' במכות ט"ז ובדין שרץ המים ששרץ על הארץ האם חייבים משום שרץ הארץ ובדין שרץ הנוצר בבורות האם איסורו משום שרץ המים**

א] מבואר בגמ' מכות ט"ז: אמר אביי אכל פוטיתא לוקה ארבעה נמלה לוקה חמש צירעה לוקה שש ועיין רש"י דביאר דפוטיתא זה שרץ המים ויש בו שני לאוין שנאמרו סתם על כל השרצים ושני לאוין שנאמרו על שרץ המים אחד בויקרא ואחד בחומש דברים ומבואר לפ"ז שאין לאו מיוחד על דג טמא או שרץ המים אלא שניהם נכללים באותו לאו אמנם ברמב"ם מבואר בספר המצוות שיש לאו על דג טמא ויש לאו על שרץ המים ולענין נמלה ביאר רש"י שהיא שרץ הארץ ויש שני לאוין שנאמרו סתם בכל השרצים ושלשה לאוין שנאמרו על שרץ הארץ וצירעה זה גם שרץ העוף ולכן לוקה על זה עוד מצד הלאו של שרץ הארץ ובפשוטו מבואר לפי זה שכל שרץ העוף הוא גם שרץ הארץ אמנם עיין מאירי שביאר שכאן מתחילתו אין לו כנפים ומשמע שדבר שנברא בתחילה בתור עוף אין בו את הלאו של שרץ הארץ ורק כאן שמתחילתו הוא היה שרץ הארץ א"כ גם כשהוא נהיה שרץ העוף לא פוקע ממנו שם שרץ הארץ וצ"ע עד כמה שזה שם נפרד והוא נשתנה לדבר אחד למה שלא יפקע שמו הקודם

והנה צ"ב למה הגמ' לא אומרת ששרץ המים שהגיע לארץ לוקה שבע שנים משום שרץ המים ושלשה משום שרץ הארץ ושנים משום שרץ סתם ומשמע לכאורא ששרץ המים הוא לא שרץ הארץ ולכאורא הביאור שדבר שנוצר במים זה שרץ המים ודבר שנוצר בארץ זה שרץ הארץ

אמנם עיין גמ' חולין ס"ז. שלא ישתה אדם שיכר בלילה בצורה מסוימת שמא יפרוש תולעת על הקשים ויחזור לשיכר והוא עובר משום שרץ השורץ על הארץ ועיין רש"י שלפני שפרש הוא מותר מצד הילפותא של הגמ' שמים שבבורות השרצים שבהם מותרים ולאחר שפירש הוא נאסר ומבואר בגמ' שאיסורו משום שרץ השורץ על הארץ וכן הוא ברשב"א בחידושיו שם ובתורת הבית בית ג' שער א' בקצר [ס"ז.] ששרץ המים שבבורות שפרש יש בו איסור של שרץ הארץ והנה מבואר שאפילו שזה סוג שגידלו במים בכל אופן יש בו איסור השורץ על הארץ כל שהוא פרש ממקום גידולו והוא על הארץ אמנם צ"ב אדרבא למה נקטה הגמ' והראשונים הנ"ל שהאיסור מחמת שרץ הארץ ולא שהוא לוקה מחמת שרץ המים ובפשוטו מבואר שכיון שנתמעט שאין איסור בשרץ המים ללא פירש אלא בנהרות ולא בבורות גדר הדבר שהגדל בנהר הוא שרץ המים אבל הגדל בבורות זה לא שרץ המים וזהו גדר המיעוט אלא שעדיין יש לדון בו מצד שרץ הארץ אמנם בזה נתמעט שכל שהוא במקום גידולו חשיב שהוא עדיין לא שרץ על הארץ ואין בו איסור

והנה כיון דמבואר שאפילו שגידולו מהמים בכל אופן כל שהוא במצב שהוא שורץ על הארץ יש בו איסור שרץ הארץ א"כ לכאורא גם בשרץ שנולד בימים ונהרות והוא הגיע לארץ למה שלא יהיה עליו איסור שרץ הארץ אמנם אין זה מוכרח שכיון דמבואר שהמציאות של שרץ המים זה מה שנוצר בימים ונהרות א"כ יתכן שעד כמה שהוא שרץ המים אפילו שהוא יגיע לארץ זה לא יקבל שם שרץ הארץ וא"ש דין הגמ' שלא הזכירה כה"ג

אמנם עדין צ"ע דמשכח"ל בשרץ הנולד בימים ובא לבורות והטיל שם דג אחר דלכאורא חשיב שרץ המים כיון שזה מין שרץ המים כמבואר בחזו"א ויש לו גם שם שרץ הארץ כיון שלמעשה הוא נוצר עכשיו בארץ אמנם יתכן שכל דבתחילתו הוא מין שרץ המים הוא נשאר כך לעולם וצ"ע

אמנם הנה הגמ' במכות ט"ז: אומרת האי מאן דאכל ביניתא דבי כרבא מלקינן עליה משום שרץ השורץ על הארץ וביאר רש"י שהכוונה תולעת הנמצאת בכרוב והקשו הראשונים פשיטא ועיין תוס' שם מה שהביאו מר"ת והדבר מבואר בריטב"א ביתר ביאור שהכוונה דג שיש לו סימני טהרה ועיקר תולדתו מהמים אבל הוא חיה וגדל במקום החרש בלחות תלם המחרישה וקמ"ל שהוא לא נידון משום שרץ המים וממילא הוא מותר מצד סימני טהרה אלא הוא בכלל שרץ הארץ ולוקים עליו כמו רומש על האדמה עכ"ל ובפשוטו לפ"ז לא לוקים עליו משום שרץ המים כלל דמצד המים הרי הוא טהור

אמנם עיין רמב"ן שם שביאר וז"ל לפיכך פירש ר"ת דג גדול שגדל בתלם המחרישה שיוצא מהמים ועומד בתוך ארץ לחה וכיון שלפעמים הוא רומש על האדמה הוא לוקה משום רמש האדמה ולקי נמי משום דג טמא אם התרו בו משום דג טמא עכ"ל ונראה שלמד שמדובר שאין לו סימני טהרה דאם היה לו סימני טהרה זה מועיל גם אם הוא שורץ על האדמה אלא שנתחדש כאן שגם דג שגידולו במים אם הוא רומש על הארץ יש בו גם משום רמש האדמה ומסתברא שזה רק ברמש על האדמה כדין כל שרץ הארץ ועיין בזה לקמן

אמנם יתכן שאין להוכיח מדבריו לרש"י דהנה שיטת הרמב"ם דשרץ המים זה לא מי שגדל במים אלא אפילו הוא לא גדל במים אלא בארץ אבל כיון שהוא רבה במים דהיינו שהוא יכול לחיות שם חשיב שרץ המים ולדבריו וודאי שתולעת של הבורות שפירשה יהיה שרץ המים וכן הוא מפורש בדבריו ועיין משכנות יעקב דצ"ל שהיה לו גירסא אחרת בסוגיא דחולין ולדבריו בהכרח שגם שרץ המים שירמוש על האדמה יהיה שרץ הארץ ויתכן שזה גם שיטת הרמב"ן וצ"ע בזה ועיין לקמן

**שיטת הרמב"ם בביאור הסוגיא ובדין שרץ הבורות שהוא נחשב שרץ המים**

ב]והנה בביאור הסוגיא עיין ברמב"ם בספר המצוות מצוה קע"ח שביאר בדרך אחרת והנה תוכן דבריו שם לכאורא דביאר שיש לאו על בהמות וחיות ויש לאו נפרד על דג טמא ויש לאו נפרד על עוף טמא ויש לאו נפרד על שרץ העוף ויש לאו נפרד על שרץ הארץ וזה תולעים הנוצרים מהקרקע כמו נמלה ויש לאו מיוחד על התולעים הנוצרים מעיפוש הפירות אפילו שהם לא מתהווים מזכר ונקיבה והכוונה לכאורא שגם אחרי זה הם לא מתרבים מזכר ונקיבה והוא לא פרה ורבה אלא כל התילדותם מהעיפוש ויש לאו מיוחד בתולעים הנוצרים מהפירות והזרעים ועיין ביה"ל סימן שט"ז שהאריך שמין זה הוא מתרבה ופרה ורבה ועיין רמב"ם שם שכתב שלאו זה הוא מאז שהוא התהלך על הזרעים והפירות הוא אסור וכוונתו אפילו שהוא עדיין לא הלך על הארץ והנה היה מקום לומר שיש כאן שלשה לאוין על שלשה סוגי דברים א. שנוצר מהאדמה ב. שנוצר מהפירות והזרעים ג. שנוצר מעיפוש הפירות אבל באמת לא יהיה דבר שיהיה בו את שלשת לאוין אלו

אמנם ע"ש ברמב"ם מצוה קע"ט שהאריך בביאור הגמ' במכות וכתב וז"ל כי כשיקרה שיתיילד בעל חיים בזרע מן הזרעים או בפרי מן הפירות ואחרי זה הוא יצא לאויר אע"פ שלא נגע בשטח האדמה אם אכלו הוא לוקה לאו אחד ואם אחרי זה הוא הלך על שטח האדמה חייב עליו גם משום שרץ הארץ ואם הוא גם סוג שלא פרה ורבה חייב גם משום הלאו הנ"ל ואם נתחבר אל אלו שהוא יהיה מעופף הוא חייב גם משום שרץ העוף ואם הוא שט במים יהיה חייב עליו משום שרץ המים ואם הוא גם בצורה של עוף יהיה חייב עליו משום עוף טמא עכת"ד הרי מפורש בדבריו דבלאו זה דשרץ מהפירות והעיפושים אם הוא הלך על הארץ חייב שתים וכן מבואר שאם הוא מהעיפושים חייבים עליו גם מצד שהוא נוצר מהפירות וצ"ב הטעם בכל זה הרי כל אחד בא לחידוש מסוים ולכאורא הלאו הוא על חידוש זה ועיין רמב"ן בשורש ט' שהאריך להקשות כן

והנה מתבאר מתוך דברי הרמב"ם ששרץ המים זה אפילו אם הוא לא נוצר במים אלא כל שהוא יכול לחיות במים יש לו שם שרץ המים וכן הוא בדבריו דהמסנן שכר התולעים אסורים מצד שרץ המים אפילו שהם לא נבראו בימים ולפ"ז מבואר שההיתר של לא פירשו זה גם לענין שרץ המים וצ"ב הרי לכאורא בשרץ הארץ נאמר הלכה שזה צריך לשרוץ על הארץ אבל כאן לענין שרץ המים מה פתאום שזה יהיה מותר אמנם לשיטתו הדבר מוכרח מהתורה דהרי נתמעטו בורות ומים שבכלים והרי יש בהם איסור שרץ המים ובהכרח שגם בהם נאמר הלכה שכל שהם לא פירשו אין בהם איסור אמנם צ"ב גדר הדברים דא"כ גם בימים הם לא פירשו ממקומם ולמה שזה יהיה אסור וצ"ל שכל שהוא נמצא במקום איסורו ממש בזה לא איכפת לן שהוא לא פירש דהינו בימים או בגדל בפירות שזה נחשב שגדל על הארץ ורק בגדל בפירות או במים שבבורות ששם כל האיסור כי זה מין שיכל להיות במים או שהוא בפועל שורץ על הארץ בזה יש את ההיתר שכל שהוא במקום גידולו כגון בפירות או בבורות הוא לא נאסר

והנה בגדר הדברים יתכן שהוא כמבואר בלשון השאילתות שער פ"ד וז"ל ואילו שרצים דגדלי מאוכלא ומשקה הנהו לאו כשרצים דמו אלא כאוכל ומשקה דמו עכ"ל וכן הוא בקובץ שיטות קמאי בשם ספר האורה המיוחס לרש"י דהיינו שהוא לא מקבל שם שרץ המים או השורץ על הארץ כל שהוא במקום גידולו דהוא טפל לאוכל ולמשקה [ובשאילתותו משמע שלכן בעיקרי האלנות זה מותר כי אין זה אוכל] והנה בפשוטו לפ"ז זה גם היתר על שרץ העוף כמו שזה היתר על שרץ המים ואין להקשות על גדר זה דהרי הגמ' מסתפקת גם אם זה באויר אם יש איסור דהכונה כיון שזה לא קיבל עדיין שם שרץ הארץ כי הוא טפל לאוכל א"כ כדי להשתנות צריך שבפועל הוא יהיה על הארץ

**יוכיח מהשערי דורא ורבינו הלל והראבי"ה שס"ל שכל שנוצר מהמים יש לו שם שרץ המים**

ג]והנה הב"י הביא מהשערי דורא דההיתר של היינו רביתיהו זה רק בשרץ המים שבבורות אבל לא בשרצים שבפירות ומשמע מדברי הגר"א והפמ"ג שביארו שהמקור להתיר היינו רייבתיהו זה מהא דמותר בבורות והרי שמא פירשו ובהכרח שיש כאן כזה היתר אבל לענין שרץ הארץ לא מצאנו כזה היתר ובפר"ח ועוד תמהו בזה שלכאורא אין ההיתר ממשמעות הפסוק דיתכן שדיבר באופן שראו שזה לא פירש כגון בכלי מלא וכדו' והיתר זה בהכרח הוא מסברא ועיין פלתי שביאר שבשרץ הארץ שכל החיסרון שהוא לא שורץ על הארץ ממילא כל שהוא בפועל שרץ על הארץ הוא אסור משא"כ בשרץ המים שיש לו שם שרץ המים ובהכרח שיש כאן היתר חדש שהוא במקום גידולו ובזה יש הסברא של היינו רביתיה ע"ש

והנה בכל אופן מוכרח מדבריו שס"ל שבאמת שרץ הבורות זה גם שרץ המים ובאמת יתכן שזה לא שרץ הארץ כיון שהוא לא נוצר מהארץ ובאמת יש כאן שני היתרים נפרדים אחד על שרץ המים דהיינו רביתיה ואחד על שרץ הארץ כי זה לא פירש מהארץ וכל אחד זה גדר היתר אחר וצ"ל שלא גרסו בגמ' שהוא לוקה משום שרץ הארץ אלא משום שרץ המים כמבואר ברמב"ם

ועיין רבינו הלל על התו"כ שכתב שיש ריבוי מיוחד שמים שבבורות חשיבי שרץ המים בפירשו ומבואר שס"ל כשערי דורא דהוי שרץ המים בעצם אלא שיש מיעוט בכלים וזה דלא כדעת הרמב"ם כי הוא ראוי לחיות במים שלכן הוא שרץ המים אלא שגם מים שבבורות הוי מים ולפ"ז יתכן שס"ל ששרץ שנולד בארץ ורק שהוא ראוי לחיות במים זה לא שרץ המים

והנה הפוסקים הביאו מהראבי"ה דדבר שהוא נוצר מגבינה ובשר כיון שזה לא גידולי קרקע אין בזה איסור שרץ ובפשוטו לדבריו בהכרח שיש שני סוגי שרצים אחד שרץ המים כי הוא נוצר מהמים ויש שרץ הארץ שהוא נוצר מהארץ או גידולי קרקע שזה כמו ארץ ויש עוד תנאי שהם ישרצו על הארץ ובפירות זה עדיין לא אסור כי זה לא שרץ על הארץ ובמים שבבורות יש היתר כל זמן שהם במקום גידולם

**בדין מים שהפכו לנהר ובדין שרץ המים שהטילו ביצים בבורות**

ד]והנה יש לדון בשרץ שגדל בבורות ופתח את הסכר והוא נתחבר לימים ונהרות האם הוא נאסר ובפשוטו לדעת רש"י ששרץ שגדל בבורות זה לא שרץ המים א"כ גם אם הוא בים כל שהוא לא שורץ על הארץ הוא אסור אמנם לדעת הרמב"ם שהוא שרץ המים אלא שיש בו היתר כל שהוא לא במקום האיסור שאם היינו רביתיה זה מותר א"כ כאן שזה נהיה ימים ממילא הוא בכלל האיסור ולדעת השערי דורא מסתבר גם שהוא נאסר דכל ההיתר של שרץ המים נאמר כשהוא בבורות ולא כשהוא בים

וכן לכאורא נפק"מ למה שדן החזו"א בשרץ שנברא בימים והביאו אותו לבורות והטיל ביצים וגדלו דגים שנקט שזה סוג שרץ המים וזה אסור והנה לדעת רש"י וודאי צדקו דבריו דכיון דחזינן שגדר הדברים ששרץ שבבורות זה סוג אחר דהיינו שזה לא שרץ המים וא"כ בדבר שהוא שרץ המים לא מצאנו שום היתר אמנם לדעת הרמב"ם שזה לא תלוי בסוג כלל א"כ יתכן שגם פה יש את ההיתר אמנם עדיין יש מקום לאסור מצד יוצא מהטמא אמנם יתכן שיש כאן את ההיתר של הגמ' לענין ביצת טריפה שלפני שזה נהיה אפרוח זה נהיה עפרא בעלמא וצ"ע בזה

**בדין ביצת השרץ וביצת עוף טמא והטעם שנחשב שורץ על הארץ**

ה]והנה מבואר בגמ' ס"ד. דביצת השרץ שריקמה עובר משום שרץ הארץ וברש"י וברמב"ם מבואר שאם זה ביצת עוף טמא שריקמה עובר משום שרץ העוף ועיין רשב"א שהקשה הרי זה עדין לא ראוי לעוף על הארץ וא"כ איך יש על זה איסור שרץ העוף והוכיח דכה"ג אין איסור דהרי הגמ' אומרת שיתושין שבפירות אין איסור שרץ הארץ כי לא היו על הארץ וצ"ע למה אין בהם איסור שרץ העוף אלא בהכרח מטעם הנ"ל ובחידושיו וכן הביא המ"מ בשמו הקשה מהגמ' שמבואר שבפירות מחוברים יש איסור שרץ הארץ ומשמע שאין איסור שרץ העוף ובהכרח שאפילו שהוא שורץ על הארץ אין לו שם שרץ העוף כל שהוא לא יכול לעוף

ועיין מ"מ שכתב לישב שכיון שביצת עוף טמא זה מין שהוא עף על הארץ כה"ג לא איכפת לן שהוא לא ראוי לעוף והוסיף שזה הטעם שבביצת השרץ לוקה אפילו שלא שרץ על הארץ כי זה מין שרץ הארץ וביאר כיון שהוא נולד ממין אסור והנה לפ"ז כל ההיתר של שרץ הפירות זה כי נוצר בפירות אבל אם כבר ריחש על הארץ והוליד תולדות בפירות הם יהיו אסורים והנה דעת הרמב"ן שכל מינים אלו אינם פרים ורבים אמנם דעת הרמב"ם בספר המצוות שהנוצרים בפירות הם פרים ורבים ולפ"ז יהיה הדין כנ"ל

אמנם לכאורא יש להוכיח לא כך דהגמ' אומרת שקישות שהתליע במחובר אסורה כל שנים עשרה חודש וביארו הראשונים דאז הם כבר כלים והחדשים הם לא היו כשזה היה מחובר לקרקע וצ"ע אבל עדין הם נולדו מהם לדעת הרמב"ם שהם פרים ורבים ובהכרח שגם הנולדים מאלו שהיו על הקרקע מותרים כל שהם גדלו בפירות וצ"ע למה לענין שרץ העוף ושרץ הארץ זה אחרת

וצריך לחלק דבדבר שהוא שרץ הארץ ממש דהיינו שנוצר מהארץ בזה אין תנאי שישרוץ על הארץ וזה כוונת המ"מ שלכן הוא אסור דהוא מין שרץ הארץ ממש משא"כ במין שגדל בפירות או מהעיפוש שהוא לא שרץ הארץ אלא מצד רחישתו על האדמה ובזה גם זרעו לא מקבל שם שרץ הארץ אלא כשהוא רוחש על האדמה ולענין שרץ העוף כיון שהוא ממין עוף טמא זה מספיק וצ"ב

והנה דעת הרשב"א שלענין שרץ העוף זה לא סיבה לאיסור וצ"ע למה לענין שרץ הארץ זה כן סיבה לאסור ועיין מ"מ שביאר כי הוא נולד משרץ הארץ ולנ"ל החילוק ברור שביצת העוף זה הרי לא שרץ הארץ אלא שבאנו לאסור כי עכשיו זה סוג של שרץ העוף א"כ כיון שהוא לא יכול לעוף הוא לא נאסר משא"כ ביצת השרץ הוא מין שרץ הארץ ובזה לא צריך שישרוץ על הארץ וכנ"ל אמנם בדברי הרשב"א בתורת הבית משמע שבאמת גם שם היה צריך להיות מותר אלא שיש בגמ' ריבוי מיוחד שזה הוקש לטומאת שרצים שיש פסוק לרבות שהוא נאסר בריקום ונפק"מ בביצת שרץ העוף דלמ"מ הרשב"א יודה שזה אסור ולמבואר ברשב"א יהיה מותר דכאן אין גזה"כ

והנה בעיקר קושית הרשב"א על הרמב"ם שהרי זה לא שורץ על הארץ למה שהבאינו לעיל מהשאילתות שגדר ההיתר כי זה טפל לאוכל ולמשקה ולכן זה לא מקבל שם שרץ הארץ או שרץ העוף א"כ כאן שזה בביצה ואין זה באוכל ומשקה לא שייך ההיתר הנ"ל כלל

**בדברי רש"י שתולעים שבפירות שלא יכלים לרחוש אין בזה איסור**

ו]עיין ראשונים שהביאו לדייק מרש"י ששרץ שבפירות אפילו שזה מחובר לקרקע כיון שהוא לא יכול לשרוץ שאין לו מקום אין בו עדין איסור [וראיתי בספר בדיקת המזון כהלכה שהעיר שבתחילה השרץ קטן ויש לו מקום לזחול ורק אחרי זה הוא גודל וממלא כל החור וממילא לכאורא הוא כבר נאסר וצ"ע] ועיין רשב"א שהקשה על זה דהרי זה כמו שרץ שנולד בקרקע שלא צריך שהוא ילך על הקרקע ושמעתי ליישב דהנה ברמב"ן בשורש ט' מבואר דקישות שהתליעה במחובר ותלשו מה שזה נאסר זה מצד הדרשא שתולעת שפירשה וחזרה שהיא אסורה וצ"ע הרי כאן זה נוצר בקרקע וא"כ זה שרץ הארץ גמור ולכאורא שרץ שנוצר בקרקע לא היה צד שזה יותר בהיכנסו לפירות ומבואר בדבריו שכיון שהוא נוצר מהפירות אין זה שרץ הארץ בעצם אלא שבזה שהוא מחובר לקרקע חשיב שהוא שורץ על הארץ דהיינו שזה כמו שריחש על הארץ ולכן בנתלש זה כמו שחזר לתוך הפרי ורק מצד ריבוי התוספתא זה נאסר ולפ"ז שמעתי ליישב שכל מה שרש"י אמר זה רק בתולעת שגדלה בפרי שהיא לא שרץ הארץ אלא צריכה שריצה על הארץ אבל בשרץ הארץ גמור וודאי יודה לרשב"א

ובדעת הרשב"א מוכרח שס"ל שגם בשרץ הארץ ממש כל איסורו כי הוא בפועל שורץ על הארץ ולכן דימה הדברים ולפ"ז לכאורא אין מקום לחילוק המ"מ שמין השורץ על הארץ אפילו שהוא לא שרץ אסור ולכן ביצת השרץ אסורה וביארנו לעיל שזה לא דומה לתולעים הנולדים מתולעים ששרצו על הארץ דלדת הרשב"א זה אותו דבר ובהכרח צ"ל כמבואר בדבריו בתוה"ב שזה מצד גזה"כ

**בטעם שביצת עוף טהור שריקמה אין בזה איסור שרץ הארץ**

ז]בהא דמבואר ברמב"ם דביצת עוף טמא שריקמה יש בה איסור שרץ העוף אפילו שזה מין של עוף ולא שרץ העוף צ"ע א"כ למה שלא יהיה לזה איסור גם בביצת עוף טהור מצד שרץ העוף ואולי כי יש שם דין יוצא מהטהור טהור וס"ל כתוס' בחולין שגם בביצה שזה בתחילה נהיה עפרא בעלמא יש היתר זה עיין מה שכתבנו בסוגיא דגדר סימני טהרה וכן בסוגיא דביצת איסור ושמעתי לבאר עוד דיתכן דיש הלכה בתורה דיש מין איסור ואחרי שהוא מין איסור צריך לדעת לאיפה לשייך אותו ולכן ביצת עוף טמא שהוא מין איסור ממילא כל שהוא בצורה של שרץ הוא נאסר מצד שרץ העוף משא"כ בביצת עוף טהור שזה מין טהור וצ"ע בכל זה

**בהא דצריך פסוק על שרץ שחזר לפרי שהוא אסור**

ח]עיין רמב"ם בספר המצוות שכתב שיש ריבוי מיוחד לתולעים שפירשו על הארץ וחזרו שהם אסורים וברמב"ן מבואר שנצרך לזה לאו מיוחד וצ"ע כיון שחל על זה איסור למה שזה יותר וצ"ל שזה מעצם שם איסורו שהוא שורץ על הארץ ועיין סוגיא דאיסור שנשתנה שהארכנו בכגון זה

**עוד בביאור שיטת הרמב"ם בגמ' דאכל פוטיתא**

ט]עיין לעיל שהבאינו את ביאור הרמב"ם בספר המצוות ומבואר בדבריו דביצא מהתולעים או מהפירות כל שהוא על הפרי אין בו עדין איסור השורץ על הארץ עד שהוא ישרוץ על הארץ וצ"ע למה שלא יהיה כאן דין אין איסור חל על איסור וצ"ע

עוד צ"ע דאם נימא שכשהוא על הפרי אין בו איסור דשורץ על הארץ אלא יש בו וודאי איסור דתולעת שבפירות או של העיפוש א"כ מה הגמ' מסתפקת בפירשה לאויר הרי וודאי שיש בו איסור דתולעת שבפירות ודוחק לומר שהגמ' דנה רק על איסור דשורץ על הארץ ועוד שלכאורא וודאי אין איסור כמו אם זה על הפרי שזה לא הינו רביתיה דמבואר ברמב"ם בספר המצוות שיש איסור

ובאמת ברמב"ם בהלכותיו פ"ב ממאכלות אסורות משמע ששינה מדבריו בספר המצוות דבהלכה י"ד שהביא שהחידוש הוא כיון שזה נוצר מהפירות וכתב שהמקרה שעובר על הלאו שזה הלך על הארץ ואחרי זה הביא את ספק הגמ' לענין פירשה לאויר ובהלכה כ"ג כשהביא הגמ' במכות לא כתב דין שקודם שהגיע לקרקע יש בו איסור שאין עד שזה יגיע לאדמה ומשמע שחזר בו מחלק זה וצ"ע

**בדין תולעים בבהמה ובדגים ובמציאות בזמנינו**

י]מבואר בגמ' ששרצים שנוצרים מבהמה אסורים ולשונות הראשונים כולם שזה מצד אבר מן החי ומשמע הטעם כיון שהאבר מן החי עצמו נהפך לתולעת ולשון רש"י משמע שזה איסור יוצא מן החי ולפ"ז מבואר שגם בחי יש איסור יוצא ודלא כהש"ך שהתיר מי חלב דגדר החידוש בחלב דאין איסור יוצא מהחי וכן הוא בר"ת בספר הישר והארכנו בזה בסוגיא דיוצא ולדבריהם בהכרח צ"ל שזה מצד אבר מן החי אמנם דעת הרמב"ם שגם אם זה יצא לאחר שחיטה מבשר החי זה נאסר והרי כאן לא שייך אבר מן החי ובהכרח שזה סברא שכאן אין את היתר שרצים וכן דחק החזו"א את דברי הראשונים אמנם הנה דעת הראבי"ה שתולעים שנוצרו מהבשר אין בהם איסור כלל וביאר הפליתי שמה שמחיים זה אסור מצד סברת הגמ' שזה אבר מן החי ולפ"ז מוכרח שכוונת הגמ' כפשוטו ודלא כחזו"א

והנה לכאורא כמו שיש כאן יוצא מהחי כך יהיה כאן איסור יוצא מהטמא אם זה יוצר מדג טמא אמנם לראשונים שהאיסור מצד אבר מן החי אין לנו מקור שיהיה איסור יוצא אמנם לכאורא כמו שזה אבר מן החי כך זה צריך להחשב יוצא מן החי ולדרך החזו"א שכל שהוא נוצר מהאיסור זה סברא שאין בו ההיתר שהוא לא שרץ על הארץ א"כ לכאורא וודאי שגם כאן זה צריך להיות אסור

ולכאורא נפק"מ במה שדנו בדגים טמאים שנוצרים במיעיהם תולעים ואחרי זה הם נבלעים בדג טהור ושם הם פורשים במיעיהם ויש שדנו שיש כאן ההיתר שלא פירשו אמנם לנ"ל כיון שזה נוצר מדג טמא אין בזה ההיתר וזה כבר נאסר והנה לפי המציאות בימינו הם לא נוצרים מבשר הדג עצמו אלא שזה דברים שלא ניכרים עד התפתחותם בשלב זה אמנם הנה גם במה שמבואר בגמ' שבבשר הבהמה זה אסור הרי לפי המדע היום אין זה גודל כלל מבשר הבהמה אלא בהכרח שדנים לפי ראות עינינו וה"ה כאן לפי ראות עינינו חשיב שזה נוצר מהדג הטמא וז"ב

עוד יש לדון שגם אם אין בזה איסור יוצא אבל ברגע שהדג הטמא הוא מתעכל במעי הדג הטהור זה כמו פירשה מתמרה לתמרה שזה נאסר ולחזו"א כאן זה יותר גרוע כי התמרה הראשונה לא קימת וגם אם שם נחלוק על החזו"א כי מלכתחילה התמרה הראשונה היתה יחד אם התמרה השניה וחשיב כדבר אחד אבל כאן שמתחילה זה לא היה קשור לדג הגדול בזה וודאי חשיב פירש וכמו תולעים שבבשר שיצאו לקדירה דמבואר ברא"ש ובטור שחשיב פירש

והנה מבואר בגמ' שבבשר הדג מותר כי זה ממנו עצמו אמנם במעיו זה אסור כי זה מבחוץ ועיין רשב"א שהכוונה שזה אסור מספק ולפ"ז הכוונה שבבשר הדג זה וודאי ממנו עצמו והנה היום ברור שהמציאות שלאחר מיתת הדג התולעים עוברים ממעי הדג לבשר הדג כל שמשאירים המעים בדג ולפ"ז אין שום מקור להתיר עד כמה שנאסור התולעת שבמי הדג וצ"ל שהגמ' דיברה על סוג תולעת אחרת שלא עוברת או כשמיד הפרידו המעים שבחיים זה לא עובר אם לא שנדון שגם זה מותר כי סוג זה גודל מהמעים עצמם וזה אחרת מהמבואר בגמ' ודלא ככל הנ"ל וצ"ע בזה

דיני תולעים

א]דעת רש"י שכל שרץ המים או דג טמא יש בהם אותו לאו ויש בהם שני לאוין מיוחדים חוץ מהלאוים הכללים ודעת הרמב"ם שיש לאו מיוחד על שרץ המים ויש לאו מיוחד על דג טמא

ב]דעת הרמב"ם ששרץ המים הכוונה שרץ שיכול לחיות במים אפילו אם לא נוצר במים ודעת השערי דורא ורבינו הלל שכל שהוא נוצר מהמים הוי שרץ המים אלא דבנוצר מבורות יש מיעוט שאינו נאסר אלא כשיוצא ממקום גידולו ודעת רש"י והרשב"א וכן הוא פשטות הגמ' לגירסתינו שרק שרץ שנוצר מימים ונחלים הוי שרץ המים אבל הנוצר בכלים ובורות אין לו שם שרץ המים אלא שביציאתו על הארץ יש בו משום שרץ הארץ

ג]יש לעין האם לרש"י שרץ המים שילך על הקרקע יהיה שרץ הארץ וקצת משמע שלא וברמב"ן מבואר שהוא שרץ הארץ אמנם יתכן שדעתו כהרמב"ם הנ"ל

ד]בגמ' מבואר ששרץ הארץ שעף הוא גם שרץ העוף אמנם במאירי כתב שכל זה כשנוצר ללא כנפים ואז הוא היה שרץ הארץ ואחרי זה נוצרו לו כנפים אבל אם מתחילתו נוצר שיכול לעוף זה רק שרץ העוף

ה]בגמ' מבואר ששרצים שנוצרים בכלים או בורות נתמעטו שאפשר לשתותם כל זמן שלא פירשו ומבואר בגמ' שכל שהם עדין בכלי או בבור הינו רביתיהו ודעת השערי דורא שזה היתר מיוחד באיסור של שרץ המים וכנ"ל אבל בשרץ הארץ כל שנחשב ששרץ על הארץ אין את ההיתר של היינו ריבתיהו אמנם לדעת רש"י סוגין מצד שרץ הארץ ולפ"ז נקטו האחרונים שההיתר הוא גם על שרץ הארץ

ו]שרץ טמא שנוצר בימים והטיל ביצים בבורות החזו"א נקט שזה וודאי אסור דזה סוג של ימים ולכאורא לדעת רש"י צדקו דבריו אבל לדעת הרמב"ם שבכולם יש שם שרץ המים בהכרח לא כך

ז]שרץ שנוצר בבור והתחבר הבור לים לדעת הרמב"ם לכאורא הוא נאסר אמנם לדעת רש"י לא חל על זה איסור כל זמן שהוא לא פירש

]מבואר בגמ' ששרץ שנוצר בפרי אינו נאסר עד שישרוץ על גבי קרקע והגמ' מסתפקת האם באויר חשיב שריצה על גבי קרקע וכן אם שרצה מקצתה

]הגמ' מסתפקת שירצה ומתה מהו ורש"י והרא"ש ביארו שאחרי שיצאה מיד מתה ולא היה בה כח לחיות אבל מתה ואחרי זה יצאה היא וודאי מותרת אמנם גירסת הרמב"ם והרי"ף שפירשה לאחר מיתתה והשו"ע הביא בזה שני הדיעות ובש"ך משמע שמעיקר הדין זה מותר

]שרץ שנוצר בפרי מחובר לקרקע נחלקו הראשונים האם קי"ל לאיסור ולהלכה נפסק שזה אסור ובלשון הרמב"ן והרמב"ם משמע שאין זה שרץ הארץ ממש אלא זה רק מדין שזה שרץ על הארץ והרשב"א דייק מהגמ' שאין בזה איסור שרץ העוף אלא רק שרץ הארץ

]שרץ שנוצר בפרי במחובר ולא היה לו מקום לשרוץ ברא"ש פסק שזה מותר וברשב"א נקט שזה אסור והשו"ע הכריע להקל ויש מהאחרונים שכתבו להחמיר בזה

]שרץ שנוצר בפרי והלך על גבי קרקע וחזר לפרי והטיל בצים מבואר שיש בזה ההיתר שלא פירשו ויתכן שזה רק כאן דזה סוג שיש בו ההיתר של לא הלך על הארץ אבל אם זה יהיה שרץ הארץ ממש זה יהיה אסור וכן נקט המ"מ להוכיח מדעת רש"י והרמב"ם אמנם ברשב"א משמע שתמיד זה יהיה מותר

]הגמ' מסתפקת בפירשה על גבי תמרה האם זה נאסר וברשב"א כתב שספק זה בכל דבר שהתולעת יצאה על גבי הדבר אמנם הב"י הביא מההגהות אשר"י בשם רבינו יואל ורבינו שמואל שדוקא בתמרה שאין דרכם לצאת אבל בדגים ובשר או דברים שדרכם לצאת על גבי הדבר חשיב היינו ריבתיהו ומותר

]תולעים שבקמח הרא"ש אסרם ויש מתירים וכתב הפרי חדש שאם הקמח לא בכלי וזה יצא על גבי הקמח זה וודאי נאסר ואם זה בכלי בזה נחלקו האם יש כאן ההיתר של הינו ריבתיהו וביאר החזו"א דדבר שלא צריך את הכלי כגון פרי וודאי שמה שזה בכלי אין בזה היתר וכאן הנידון האם קמח חשיב צריך לכלי והשו"ע נקט להחמיר וכן הכרעת החזו"א והפר"ח נקט להקל ובחכמת אדם החמיר עוד שכל גרעין זה כמו פירשה מתמרה לתמרה

]הגמ' מסתפקת בפירשה מתמרה לתמרה מהו והחזו"א כתב שזה רק אם התמרה הקודמת עדין מחוברת אמנם באחרונים משמע לא כך ויתכן דדנים את כל התמרים כדבר אחד

]תולעים הנוצרים על גבי פרי או דג האחרונים נקטו שחשיב שלא פירשו והחזו"א כתב שזה רק אם הם צריכים להיות דוקא שם ולא זזים אבל אם הולכים ממקום למקום אין להם קשר לפרי וחשיב פירשו

]הגמ' מסתפקת בפירשה על גב גרעינתה האם חשיב פירש ודעת המהרש"ל שתמיד בתולעת בגרעין חוששים שזה פירש והש"ך חלק על זה ורש"י ביאר שזה נוצר מהגרעין ומשמע שאם זה נוצר מהפרי והלך לגרעין זה וודאי אסור ויתכן שזה דבר שיותר צריכים לחוש אליו וצ"ע

]תולעים הנוצרים מדבר שהוא לא גידולי קרקע כגון בשר גבינה וכדו' הראבי"ה מתיר והפר"ח הביא הרבה ראשונים שחולקים על זה והמשכנות יעקב נקט שגם לראבי"ה זה רק כל זמן שפירש על דבר אחר אבל אם פירשו על קרקע ממש זה וודאי נאסר

]ביצת השרץ שריקמה מבואר בגמ' שיש בזה איסור שרץ הארץ וברשב"א משמע שזה מצד גזה"כ אפילו אם זה לא שרץ על הארץ ולפ"ז בביצת שרץ העוף זה לא כך ובמ"מ כתב שזה אסור כי זה בא ממין של שרץ הארץ ולפ"ז ה"ה בביצת שרץ העוף ובדעת הרמב"ם יתכן שכאן שזה לא טפל לאוכל לא שייך ההיתר

]ביצת עוף טמא שריקמה הרשב"א נקט שאין בזה אלא איסור יוצא וברמב"ם ורש"י כתבו שזה אסור מצד שרץ העוף ובספר התרומה מבואר שזה אסור מצד שרץ הארץ

]דג טהור שנוצרו ממנו תולעים הם מותרים כל זמן שלא פירשו ודעת הרמב"ם בפשוטו שמחיים זה אסור אמנם לא הובא שיטת זו בשו"ע

]בהמה טהורה שנוצר מגופה תולעים מבואר בגמ' שזה אסור ואין בזה ההיתר דלא פירשו ובראשונים מבואר שזה איסור אבר מן החי ולשון רש"י משמע שזה יוצא מאבר מן החי וברמב"ם מבואר שזה גם לאחר מיתה ובהכרח שזה סברא שאין כאן היתר דלא פירשו וכן נקט החזו"א בדעת שאר הראשונים אמנם לראשונים שאין איסור תולעים שנוצרו מהבשר בהכרח כאן האיסור מצד אבר מן החי או יוצא מאבר מן החי

]דג טמא שנוצר ממנו תולעת לראשונים שאיסור סוגין מצד אבר מן החי א"כ כאן זה לא שייך אמנם אם זה מצד יוצא מהחי א"כ ה"ה יוצא מהטמא ויתכן שגם אם כוונת הגמ' אבר מן החי אבל וודאי שיש כאן גם איסור יוצא מהטמא

]שרצים שבמעי הדג חוששים שזה מבחוץ אבל מה שבבשר זה וודאי מבפנים

]תולעים שבבריכות שנדבקו לבשר הדג החזו"א דן שכל זמן שהדג במים לא חשיב פירשו אבל בהוצאותו מהמים חשיב פירשו

]כתב החזו"א שתולעים שבמים ועשו מהם עיסה חשיב שזה פירש מהמים לעיסה

]ברא"ש מפורש שבשר ששמו אותו בתוך המים ויצאו התולעים מהבשר למים חשיב פירש ולא אמרינן שהמים היום זה כדבר אחד אם הבשר

]כתב הרשב"א שדבר שיש בו ספק תולעים ובישלו אותו שזה ספק נימוח הכל מותר מצד ס"ס ומשמע שבוודאי תולעים אסור וכן הביאו מהראב"ד ולא אמרינן שזה ספק נימוח והיא לא בריה וספק דרבנן לקולא וצ"ב הטעם