מראה מקומות לז
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / מלאכות שהיה והטמנה / הרב משה יפהן / שהייה חזרה ובישול ומעשה שבת

**מראה מקומות לז. 4**

**תוד"ה ובית הלל אומרין אף מחזירין.** יש לעיין, מהו הטעם לבית הלל שנאסרה חזרה בשבת. ועיין רש"י ד"ה לא מחזירין ועיין מהר"ם שדן שזה טעמם של ב"ש שאסרו חזרה אף באינו גרוף וקטום אמנם ב"ה שהתירו בגרוף ע"כ טעם איסורם הוא משום חשש חיתוי ובאופן שהוא גרוף אין חשש חיתוי. והנה בתוספות מבואר דנאסרה חזרה סמוך לשבת, וביארנו דהמכוון דבוודאי גם נאסרה נתינה בתחילה בשביל שהייה בשעה זו וכל מה שהותר שהייה זה רק בנותן על האש לא בסמוך לשבת ורק דיש התר לבית הלל להחזיר סמוך לשבת ולבית שמאי גם באופן זה, זה נאסר. ויש לעיין, מדוע נאסרה חזרה סמוך לשבת. ועיין ברא"ש סימן ב' שמבואר בדבריו דזהו משום חשש שיבוא ליתן בשבת אז גזרו לאסור גם סמוך לשבת. ובספר הישר לר"ת מבואר דהוא משום חשש חיתוי. וצ"ב דהתוספות כתבו ב' שיעורים שנאסר נתינה בתחילה או דבעינן שיהא רותח או שאפילו ברותח בעינן שיעור זמן שאם הוא היה קר הוא היה מספיק לרתוח ומזמן זה נאסרה נתינה בתחילה. והיא הותרה רק ע"י התר של חזרה לבית הלל. ויש לעיין בטעמם של שיעורים אלו.

**כל שהוא כמאכל ב"ד**. עיין רש"י לעיל כ. ד"ה בן דורסאי דמפרש דשיעורו שליש. ועיין ברמב"ם פי' המשנה על המשנה תחילת כירה שמפרש ששיעורו מחצה וכן פסק בפ"ט ה"ה. וכן פסק השו"ע רנד. ועיין בבאר היטב שהקשה שם מדוע השו"ע הביא דבר זה כשיטה בלעדית ולעומת זאת ביו"ד קי"ג הביא בשם י"א ששיעורו שליש. עיי"ש מה שתירץ. ועיין מג"א רנד ח ועיין במשנ"ב רנג לח.

**ת"ש דאמר רב חלבו וכו' אמר רב**. הקשו הרמב"ן הרשב"א ריטב"א ועוד, דכיוון שהגמרא פשטה מרב מדוע היא לא פשטה ממימרא מפורשת של רב בע"ב דרב ושמואל אסרו אפילו במצטמק ויפה לו כשאינה גרו"ק. ואם כן כל שכן שאסרו היכן שהוא מבושל כמאב"ד וחזינן שפסק כחכמים ולא כחנניה.

**לא שנו אלא על גבה אבל לתוכה אסור**. עיין בב"י סימן רנג' ד"ה ומ"ש ודוקא על גבה. ועיי"ש בב"ח ועיין במשנ"ב רנג נז ובשעה"צ נב. **רש"י ד"ה היינו דשני** דכי משהי לתוכה דשאינה גרופה היינו מטמין ממש ברמץ. יש לעיין, לשיטות [ריטב"א, מאירי. ב"ח] בדעת רש"י ששהייה והטמנה היינו הך אם כן מדוע נאסרה הטמנה ממש ברמץ הרי שהייה הותרה לחנניה ולפי"ז ה"ה שתותר נמי ההטמנה. ובפרט יש לעיין על הריטב"א דיישב קושיית התוספות לעיל על רש"י דחנניה התיר לשהות ומכל מקום נאסר הטמנה. ותי' הריטב"א דרש"י סבר כשיטת רב יוסף בתוס' להלן מז: שהתיר הטמנה בדבר שנתבשל בשיעור מאב"ד. ויש לעיין על דבריו מדברי רש"י כאן דמבואר שדעת רש"י שנאסרה הטמנה אפילו בדבר שהוא כמאב"ד. **אי אמרת בשלמא להחזיר תנן וכו'.** מבואר בגמרא דאם איירי לגבי חזרה ולא לגבי שהייה מובן החילוק בין תוכה לעל גבה ויש לעיין מהו החילוק כיוון דאיירי בגרופה וקטומה. ומ"ש שהייה מחזרה דלגבי חזרה מובן ולגבי שהייה לא מובן החילוק.

**תוד"ה אא"ב**. התוס' הקשו מחררה על גבי גחלים דשם איירי לחנניה ומבואר דהותר אפילו על גבי גחלים ממש. ועיין הגהות ראמ"ה ופנ"י בישוב שיטת רש"י.  **בא"ד** ובלאו הכי אור"י דבחינם דחק רש"י לפרש כן. וצ"ע מדוע באמת רש"י לא פירש כהתוס'. **בא"ד** קשה לר"י וכו' דהא חנניה שרי במצטמק ויפה לו. הקשו המהרש"ל מהרש"א מהרם. מדוע הוצרכו התוספות להביא ראיה דחנניה מתיר אפי' במצטמק ויפה לו דלכאו' אם הוא התיר במבושל כבאב"ד כ"ש שהתיר במצטמק ויפה לו. **בא"ד. וי"ל דבלאו הכי לא סבר רב כשום תנא וכו'** ולכאורה כוונת התוספות דרב תנא ופליג. אמנם יש לעיין דהרי רבי יוחנן לא הוי תנא ופליג. עוד יש להקשות ,דהרי לכאורה יש את שיטת רבי יוסי דציפורי שהיה תנא. להלן לח. ועיי"ש בתוספות ד"ה לא לשבת. **שם.** עיין תורא"ש, שביאר דרב ור"י סברו כחנניה. אלא דהחמירו האמוראים מדרבנן בתורת גדר יותר מהתנאים לאסור במבושל כמאב"ד אא"כ הוא מבושל כל צרכו. והרשב"א והר"ן כתבו דהוא סובר כחכמים דפליגי על רב וסובר דכן הוא שיטת רבי יהודה להלן ורבי יהודה מתיר במבושל כל צרכו באינה גרו"ק. עיין רשב"א ד"ה רבי יהודה. ועיין ריטב"א.

**ת"ש שני כירות המתאימות** **וכו'.**  פשטות דברי הברייתא היא דלכו"ע אין משהין בכירה שאינה גרו"ק כלל ואפי' במצטמק ורע לו. וכן משמע מרש"י ד"ה ואי וכן נקטו התוספות ד"ה אא"ב. אמנם עיין ברשב"א שנקט דלר"י משהין באינה גרופה מצמק ורע לו. עיי"ש. **איבעיא להו מהו לסמוך בה וכו'** עיין תוד"ה מהו לסמוך, שמפרש הבעיא בין למ"ד לשהות תנן בין למ"ד להחזיר תנן. ועיין רש"י ד"ה מהו דפירש הבעיא דווקא למ"ד לשהות תנן. ויש לעיין, מדוע לא פירש כתוספות, ובפרט דשיטת רש"י בע"ב דלהלכה מכריעין דלהחזיר תנן. ועיין רי"ף דהביא ראיה מסוגייתנו לשיטתו דהלכה היא דלשהות תנן מהא דבעי דווקא למ"ד לשהות תנן ולא למ"ד להחזיר תנן. והראשונים דחו ראייתו כתוספות דניתן להעמיד הבעיא גם למ"ד להחזיר תנן. ויש לעיין במאי פליגי. ועיין קרבן נתנאל אות ג'. **שם.** ויש לדון מדוע סמיכה קיילא משהייה, האם משום שאין חשש חתייה בגחלים כיוון שאינו משהה בתוכה, או דלא מיחזי כמבשל כיון דהוא רק סומך, או דחזינן שאין דעתו בבישול קדירתו אלא בשמירת חומה. ועיין ברבינו פרחיה.

**רש"י ד"ה גבה** עובי שפתה או כיסוי שעל חללה עיין בביאור הלכה ריש סימן רנ"ג ד"ה ליתן עליה שהוכיח מרש"י דכיסוי לא עושה את הכירה לקטומה. ועיי"ש שנסתפק בזה אליבא דהרמב"ם ועיין חזו"א לז ט. ועיי"ש בחזו"א סקי"א שאסר הנחת בלעך על גבי אש. והבית מאיר רנג' כתב בביאור דברי רש"י שרק היכן שהכיסוי הוא צורך הכירה אז אינו נחשב להיכר. אמנם אם הניח להיכר רש"י גם מודה שמועיל כיסוי. ועיין אג"מ או"ח ח"א סי' צג.

**דילמא שאני התם וכו'** *עיין מהר"ם***. מאי הוי עלה.** עיין ריטב"א ושפת אמת שפי' שאלת הגמ'**. ת"ש כירה שהסיקוה.** הנה בברייתא זו לא נתבאר אלא התר סמיכה באינה גרו"ק לחכמים דאסרי באינה גרו"ק שהייה. אמנם לא נתבאר ההיתר בשהייה פחות ממאב"ד. או בחזרה. אמנם מפשטות דברי הגמרא דלא חילקה ולא שאלה מהוי הוי עלה בחזרה היה משמע דנפשטה כל השאלה דמחכמים נשמע לחנניה. אמנם עיין בריטב"א ובשיטה להר"ן בשם הרא"ה דמשמע דליכא למיפשט בוודאות מכאן. ולענין הלכה נפסק דמותר לסמוך. אמנם עיין במשנ"ב רנ"ג טו. שדן האם למ"ד לשהות תנן מותר להחזיר בסמיכה בשבת עצמה. והביא בזה מחלוקת הפוסקים. עיין שם סוף הסימן בביאור הלכה ד"ה לסמוך. עוד דן שם המשנ"ב האם הותר נתינה בתחילה בשבת היכא דהקדירה עדיין חמה ובמבושל כל צרכה. והחזו"א [ לז ט] פליג ואוסר לסמוך לכתחילה. **תוד"ה ת"ש**. עיין בב"ח סי' רנג אות ד' דהביא חבל ראשונים דסברי דמותר לסמוך גם אצל האש ממש. עיי"ש.