סי_ שלט, גוסס
קטגוריות: שו_ע / יורה דעה / יורה דעה - דור המלקטים

**גוסס**

סימן של"ט

1. *לשפוך המים בשכונת המת - סעיף ה'.*
   1. **משום ומוציא דבה הוא כסיל**.
      1. שבולי הלקט (סדר פסח סי' רי"א) – "כי מה שנהגו לזרוק המים לחוץ משום ומוציא דבה הוא כסיל ונהגו לזרוק המים לחוץ לסימן שיבינו מעצמן וילכו ויתעסקו במת".
   2. **י"א גם הטעם לפי שמלאך המות מפיל במים טפת דם המות**.
      1. ארחות חיים (הל' אבל אות י"א, ריש עמ' 576) – "ומנהג לשפוך כל מים שאובין שיהיו בשכונתו. וטעם המנהג לסימן שידעו הכל שיש שם מקרה מות ולא יהיה צריך לומר בפה ויהיה המודיע מוציא דבה שעליו הכתוב אומר ומוציא דבה הוא כסיל. וי"א כי מלאך המות מפיל במים טפת דם מן המת וסמך לשפיכת המים מן התורה מפסוק ותמת שם מרים וסמיך ליה ולא היה מים לעדה כי כלן שפכו מימיהם ע"כ".
      2. תוס' הרא"ש (פרדס יוסף פר' חקת אות ס"ה).
      3. כל בו (סי' קי"ד ד"ה ומבטלין) – "ומנהג לשפוך כל מים שאובין שבשכונתו, וטעם המנהג לסימן שידעו הכל שיש בו מקרה מות ולא יהיה מודיע בפה ויהיה מוציא דבה שעליו אמר הכתוב (משלי י, יח) מוציא דיבה הוא כסיל, ויש אומרים כי הטעם לפי שמלאך המות מפיל במים טפת דם המות".
      4. הו"ד בב"י (ס"ק ה').
      5. ש"ך (ס"ק ט') – "מנהג כו'. והטעם שידעו הכל שיש בו מקרה מות ולא יצטרך להודיע בפה ויהא מוציא דבה ועוד שמלאך המות מפיל במים טפת דם המות, שם, ובתשב"ץ כתוב ראה באחד ששתה מהמים ומת כו' ע"ש ובא"ח סימן תנ"ה כתב הרב שאין לשפוך מים שלנו מפני מת כו' ע"ש".
      6. חכמת אדם (כלל קנ"א סעי' י"ז) – "מנהג לשפוך כל המים שאובים שבשכונת המת דהיינו ג' בתים והטעם שידעו הכל שיש בו מקרה מות ולא יצטרך להודיע בפה ויהא מוציא דבה ועוד שמלאך המות מפיל במים טפת דם המות".
   3. **בירך על המים ושמע שיש מת בעיר**.
      1. ישתה מעט מן המים וישפוך השאר.
         1. ספר חסידים (סי' תתנ"א) – "ואם בירך על המים ושמע שמת יש בעיר ישתה מעט מן המים וישפוך השאר".
         2. כנה"ג (או"ח סי' ר"ד הג' הטור ס"ק ו') – "בירך על המים ושמע שיש מת בעיר, ישתה מעט מן המים וישפוך השאר. ספר חסידים סימן תתנ"ד [תתנ"א]. אמר המאסף: זהו כפי הטעם שנתן הכלבו בשפיכת המים כשיש שם מת, שידעו הכל שיש שם מקרה מות, אבל לפי הטעם שכתב בשם י"א לפי שמלאך המות מטיל במים טפת סם המות, אין ראוי לשתות כלל, דחמירא סכנתא מאיסורא. ושמא אף לטעם זה ישתה מעט, דשומר מצוה לא ידע דבר רע, ומאחר ששתה מעט שאין כאן ברכה לבטלה ישפוך השאר".
         3. מג"א (סי' ר"ו ס"ק ח') – "בירך על המים ושמע שיש מת בעיר ישתה מעט מן המים וישפוך השאר ... ואפילו למ"ד שיש סכנה בדבר כי שומר מצוה לא ידע דבר רע (כ"ה)".
         4. א"ר (סי' ר"ב סוף ס"ק א', א"ז שם ס"ק א') – "כתב במטה משה [סימן שנו] בשם ספר חסידים [סימן תתנד] אם בירך על המים ושמע שיש מת בעיר, ישפוך מעט מן המים וישתה השאר עכ"ל, אבל בכנסת הגדולה סימן ר"ד [הגהות טור] העתיק דברי הספר חסידים בזה הלשון, ישתה מעט מן המים וישפוך השאר ע"כ, ולא הזכיר מדברי מטה משה, וכן ראיתי בספר חסידים גופיה סימן תתנ"ד דישתה תחלה ואח"כ ישפוך, וכתב בכנסת הגדולה דאף ליש אומרים ב[טעם] שפיכת מים שהמלאך המות מטיל במים טיפת סם המות, מ"מ ישתה מעט ושומר מצוה לא ידע דבר רע, ומאחר ש(י)שתה מעט שאין כאן (ה)ברכה לבטלה ישפוך השאר".
         5. באה"ט (או"ח סי' ר"ו ס"ק ה') – "מ"א".
         6. רע"א (על הש"ך ס"ק ט') – "בכנה"ג א"ח (סי' ר"ד) כתב דאם בירך על מים ושמע שיש מת בעיר ישתה מעט וישפוך השאר וע' א"ר א"ח (רס"י ר"ב)".
         7. גר"ז (סי' ר"ו סעי' י"ד) – "בירך על המים ושמע שיש מת בשכונה ומנהג לשפוך כל מים שאובין שבשכונת המת ישתה מעט מן המים שלא תהא ברכתו לבטלה ואח"כ ישפוך השאר ואף להאומרים שטעם המנהג הוא מפני שמלאך המות מטיל טפת דם המות במים והשותה מהן מסתכן מכל מקום שומר מצוה לא ידע דבר רע ומאחר ששתה מעט שאין ברכתו לבטלה ישפוך השאר משום חשש סכנה".
         8. קיצור שו"ע (סי' ו' סעי' ה') – "בירך על המים ושמע שיש מת בשכונה, והמנהג הוא לשפוך המים שבשכונת המת מפני הסכנה, מכל - מקום כיון שבירך ישתה מעט, שלא תהא ברכתו לבטלה. ואל ידאג מפני הסכנה, כי שומר מצוה לא ידע דבר רע ולאחר ששתה מעט ישפוך השאר".
         9. ערה"ש (או"ח סי' ר"ו סעי' ט"ז) – "ואם בירך על המים ונתוודע שצריך לשופכן מפני מת או מפני התקופה מ"מ ישתה מעט כדי שלא תהא ברכתו לבטלה ושומר מצוה לא ידע דבר רע [מג"א שם]".
         10. מ"ב (סי' ר"ו ס"ק כ"ו) – "בירך על המים ושמע שיש מת בעיר ישתה מעט מן המים וישפוך השאר".
         11. תורת היולדת (פרק ס' הע' ט') – "יש לעיין כיצד תנהג מעוברת הצריכה לצורך מצוה לדרוך על מקום שיש בו צפרנים, (ואי אפשר לכבד את המקום) האם תדחה את המצוה מחשש הסכנה, דאפשר שיש לומר בזה שומר מצוה לא ידע דבר רע. והפוסקים כתבו לגבי מי שבירך על מים ונודע שיש מת בשכונתו, דישתה מעט כדי שלא תהיה הברכה לבטלה, ושומר מצוה לא ידע דבר רע".
         12. שמירת הגוף והנפש (סי' קפ"ו סעי' ט"ו).
      2. *שלא לשתות מפני הסכנה.*
         1. *עולת תמיד (*סי' ר"ו *ס"ק ה') – "כתב בספר חסידים ... אם בירך על המים ושמע שיש מת בעיר, ישתה מאותו המים וישפוך השאר ע"כ ... ולפי הנהגה דידן יש להחמיר שלא לשתות מפני הסכנה, והוא הדין לענין מת דקי"ל מפני דמלאך המות מטיל במים סם המות ולא מטעם שיתפרסם שיש מקרה מת, ועיין בכנסת הגדולה מהדורא קמא [הגהות טור סימן רד]".*
      3. *מראי מקומות.*
         1. *הגרחפ"ש זצ"ל (חידושי בתרא על מ"ב סי' ר"ו סוף ס"ק כ"ו) – "*הא דשמיעת מת בעיר מיירי בג' בתים הסמוכים, והא דשומר מצוה לא ידע דבר רע, היינו כשאמרו לו אחר שבירך, **אבל אסור לסמוך על זה לכתחילה לשתות המים**, דאין סומכין על הנס. לכאורה כשבירך אחר הידיעה אין כאן שום מצוה לשתות מים אלו, ומה 'שומר מצוה' איכא לשומרו מדבר רע, ואין עושין נס לשוטה שאסור לרחם עליו, ואין צורך לסברא 'דאין סומכין על הנס' אף במקום מצוה".
   4. מראי מקומות – יביע אומר (ח"א יו"ד סי' כ"ג אות א', עי' אות י"א), שמירת הגוף והנפש (סי' קפ"ו).