כיבוד כד רמד
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / יורה דעה / כיבוד אב ואם

**­שיעורי הלכה**

**שיעור כד'**

**הדינים הנידונים:**

* חיוב עמידה בפני ת"ח.
* אם סמיכה כעמידה לעניין זה.
* עמידה בפני אשת חבר, זקינה או חכמה.
* ת"ח סומא, וסומא אם עומד בפני ת"ח.
* עמידה בפני זקן בשנים.
* זקן רשע.
* שלא לעמוד בפני ת"ח וזקן עד שבא לד"א, ואם בית חשיב כולו כד"א.

*יורה דעה*

*סי' רמד, א-ב*

**כבוד רבו ות"ח**

**ממורינו הגאון רבי רפאל צבי ובר שליט"א**

**השיעורים נמסרים במוצש"ק בית הכנסת 'בית תפילה' נוה יעקב ירושלים**

**[סעיף א]** **מצות עשה לקום מפני כל חכם, אפילו אינו זקן אלא יניק וחכים, ואפי' אינו רבו,** רק שהוא גדול ממנו וראוי ללמוד ממנו**.**

## איזהו חכם שצריך לעמוד בפניו, ומהו 'מופלג בחכמה'

הש"ך (סק"ב) הביא שבתוספות (קידושין לב: ד"ה מאי) כתבו שצריך שיהא [(נ"ל שלא הודגש בשיעור אבל כן מבואר להדיא בתוס') היניק וחכים] מופלג בחכמה, אלא שביאר הש"ך שאין הכוונה למופלג בחכמה דמצינו להלן (סעי' י') דחשיב כרבו מובהק, שכאן אי"צ שיהא מופלג שבדור, אלא צריך שיהא חכם יותר משאר העם. עוד כתב הש"ך שהחכם אי"צ לקום בפני חכם חברו אא"כ חברו גדול ממנו, ואם שווין הם אי"צ לקום, ומ"מ הידור צריך לעשות (וכדלהלן סעי' ח).

ועי' בראשון לציון שביאר בתחילה שמופלג היינו שיהיה חכם בכל התורה שבע"פ להבין ולהורות ולעמוד על עומק דברי רבותינו, מיהו מסיק שם דסגי שיודע לישא וליתן בדברי רז"ל, וגדר זה אינו ברור מתי חשיב שיודע לישא וליתן בדברי חז"ל. אולם לכאורה זה ברור כדברי הש"ך דבעינן שיהא גדול בחכמה משאר העם, ולפי"ז יש חילוק בין אם דר במקום שכולם ת"ח שאז רק ת"ח גדול יקומו מפניו, אבל אם דר במקום עמי ארצות אז כל ת"ח צריך לקום מפניו.

## אם יכול לסמוך על איזה דבר

וצריך לקום מלא קומתו, ויש לדון אם יכול לסמוך, דהנה מצאנו במשנ"ב בכמה מקומות שבמקום שיש דין עמידה, אסור לסמוך. ויש ב' מיני סמיכה, דגבי שמונה עשרה וקריאת התורה כתב המשנ"ב (סי' צד ס"ק כב, וסי' קמא סק"ב) דאפילו סמיכה במקצת אסורה, דשם יש דין עמידה גם משום שצריך להיות באימה, אולם בשאר מקומות שיש דין עמידה, שרי סמיכה קצת כל שאם ינטל אותו דבר שסומך עליו לא יפול [וכמו שמבואר במשנ"ב לעניין וידוי בסי' תרז סק"י].

וא"כ לכאורה גם כאן שיש דין לעמוד בפני ת"ח, צריך שלא לסמוך, אבל סמיכה קצת שרי דהא אין כאן דין אימה.

אלא שברמ"א בהלכות דיינים (חו"מ סי' יז ס"א) כתב גבי הדין שצריכים העדים להעיד במעומד, דעמידה ע"י סמיכה מקרי שפיר עמידה לעניין זה. ומקורו מדברי הריב"ש (סי' רסו), והביא לזה ראיה מהגמרא בשבועות (ל:) גבי אשת חבר, שנסתפק רב נחמן אם מחוייב לעמוד בפניה, ואפרח בר אווזא, והקשו בגמרא דהא בעינן שהדיינים ישבו, ותירצו שישב בסמיכה. ומוכח דסמיכה חשיב כעמידה, דהא הואיל לו דחשיב כעומד בפני אשת חבר. אלא שיש להבין דלגבי הדין שצריכים הדיינים לישב מבואר בגמרא שם דסגי בסמיכה דחשיב כישיבה, וכן פסק השו"ע (חו"מ סי' כח סכ"ו) שאם נסמכים על העמוד סגי בזה, דסמיכה כישיבה, והיינו עפ"י הגמרא שם, דיישבו בגמרא דאף שיש דין שהדיינים יישבו, מ"מ כיון שסמך שפיר דמי. וא"כ צ"ב אם סמיכה חשיבה עמידה או ישיבה.

והנה הסמ"ע (סי יז סק"ו, וסי' כח ס"ק סד) כתב, דאף שמה שמתירים לעדים לסמוך משום דהוי כעמידה, סותר להא דבדיינים מבואר שיכולים לסמוך דחשיב כישיבה, לא אכפת לן, דאזלינן בשניהם לקולא, משום דכל דין עמידה אסמכתא בעלמא היא, ומדרבנן הוא ומקילים בזה.

אולם המג"א (סי' קמא סק"ב) הקשה על הרמ"א שכתב דהעדים יכולים לעמוד מכח דברי הריב"ש, ובאמת הריב"ש לא כתב כן אלא לגבי הדיינים, שיש דין שישבו דסגי בסמיכה, משום דסמיכה כישיבה, וא"כ עדים שצריכים לעמוד אסור להם לסמוך. ואף שרב נחמן היה צריך לקום בפני אשת חבר, ומשמע בגמרא דבהאי סמיכה הועיל לו דחשיב שקם בפני אשת חבר, כתב המג"א דשאני קימה בפני ת"ח שאין זה דין עמידה, אלא דין לכבדו, וסגי בקימה בעלמא ומהני אפילו בסמיכה דגם בזה יש כבוד, דעיקר הדין הוא שלא ישב. וכן כתב הט"ז (חו"מ סי' יז) דקיי"ל סמיכה כישיבה.

ודעת הב"ח (חו"מ סי' כח) שסמיכה חשיב גם עמידה וגם ישיבה, ולכך הסכים עם הרמ"א דאפשר שגם העדים וגם הדיינים יהיו בסמיכה. אולם בביאור הגר"א (סי' יז ס"ק ו) כתב ההיפך שסמיכה אינה לא עמידה ולא ישיבה, וביאר שהטעם שבדיינים מהני סמיכה אף שיש דין שישבו, הוא משום דבדיעבד כשר אף כשהדיינים עומדים, ולכך בסמיכה שאינה לא עמידה ולא ישיבה שרי אפילו לכתחילה.

ועי' בברכי יוסף (חו"מ סי' יז אות ד' ואות ה') שהאריך הרבה בדברי הרמ"א אי סמיכה חשיב עמידה או ישיבה, ומסיק דכל שחיוב עמידה אינו אלא מדרבנן מהני סמיכה להיות כעמידה וכדעת הסמ"ע, ולכך כתב שיש חילוק בין ת"ח לאשת חבר, שבתלמיד חכם שיש חיוב לעמוד מדאורייתא, לכך אין להקל בסמיכה אלא בעינן עמידה גמורה, אבל באשת חבר כיון שכל החיוב לכבדה אינו אלא מדרבנן, בזה סגי בסמיכה.

ועולה מזה, שלדעת המג"א והט"ז שפיר מועיל לעמוד בפני ת"ח אפילו בסמיכה, משום שגם בזה יש כבוד, ולדעת הב"ח דס"ל שסמיכה היא גם כישיבה וגם כעמידה, ג"כ מהני לסמוך, כדמוכח בגמרא שרב הונא יצא בזה ידי חובתו לעמוד בפני אשת חבר. אולם לדעת הסמ"ע רק בדבר שאין חיוב מן התורה לעמוד יכול לסמוך, אבל דבר שממן התורה מחוייב לעמוד א"כ אסור לסמוך, וא"כ בת"ח שמחוייב מדינא לעמוד יהיה אסור לסמוך, ודוקא באשת חבר שאין זה חיוב גמור יכול לסמוך, וכמו שכתב הברכי יוסף.

## בחיוב עמידה בפני אשת חבר

ועיי"ש בברכי יוסף שכתב לדון בחיוב כיבוד לאשת חבר, שהביא בשם הכנסת הגדולה שאין חיוב לעמוד מפניה אלא ממידת חסידות, ובזה ביאר הכנה"ג למה חשש רב נחמן מלקום בפני אשת חבר שמא יסתתמו טענותיו של בעל דינה, והרי בפני ת"ח ודאי צריך לקום ולא חיישינן לסתימת טענות בעל דינו [וכמו שכבר הבאנו לעיל (שיעור כב) בשם הריטב"א הטעם, שכל אדם יודע שצריך לקום בפני ת"ח, ולכך אינו סבור שהדיין מכבדו מחמת שהוא עדיף עליו], אלא ודאי אין זה אלא ממידת חסידות, ולכך חשש לסתימת טענות. אבל הברכי יוסף חלק עליו, שהוא חיוב מדרבנן ואינו רק ממידת חסידות, אלא שרב הונא חשש לסתימת טענות כיון שלא כל העולם יודע שצריך לקום מפניה. ועוד כתב דמבואר ברש"י ובעוד ראשונים דאותו מעשה שקם בפני אשת רב הונא היה לאחר מיתת רב הונא, וממילא אף אם נאמר שאין זה אלא ממידת חסידות, היינו מאחר שכבר מת רב הונא, אבל בחיי הת"ח מחוייבים מדינא לכבד גם את אשתו. ודעת הר"ן (שבועות יד. מדפי הרי"ף) שהחיוב לכבד את אשת חבר בחייו הוא מדאורייתא.

## אם יש חיוב לקום בפני אשה זקנה או חכמה

ועיין בברכי יוסף כאן (סי' רמד אות ג) שכתב בשם האר"י דאין חיוב לעמוד לפני אשת ת"ח וגם לא לעשות לה הדור. ויעויין בבן איש חי (שנה ב' כי תצא אות טז) שהעתיק לשון האר"י ז"ל, וז"ל 'ובאשה נאמר ויראת מאלוקיך, יראה בלב, ואין צריך לה לא קימה ולא הידור' עכ"ל [ועיי"ש בבא"ח שכתב שנראה שאין כוונת האר"י כמו שהבינו הברכי יוסף באשת חבר, אלא מיירי באשה זקנה ואשה חכמה, אבל אשת חבר מודה האר"י שמחוייבים לכבד אותה משום כבודו של חבר]. ומבואר שדעת האר"י שאין דין קימה מפני אשה, וא"כ גם אשה חכמה אי"צ לקום בפניה, אולם בשדי חמד (מערכת א' אות שטו (ח"א עמ' 80)) הביא שבפני אשה חכמה צריך לקום.

## לעמוד בפני ת"ח סומא

ובת"ח סומא אם צריך לעמוד בפניו, עי' בברכי יוסף (אות ב) שהביא מחלוקת באחרונים, ומביאים ראיות לכאן ולכאן, ולמעשה מסיק שם להחמיר לעמוד גם בפני ת"ח סומא.

## אם סומא צריך לעמוד בפני ת"ח

ואדם סומא אם צריך לעמוד בפני ת"ח, כבר נתבאר לעיל (שיעור ה) באריכות שהנח"צ רצה להקל, כדמשמע בגמרא בקידושין (לב:) שאם עוצם עיניו אינו מחוייב לקום, מיהו הבאנו שם דדעת החזו"א דאף הסומא מחוייב לעמוד.

וכן מצוה לקום מפני שיבה, דהיינו בן שבעים שנה, **אפילו הוא עם הארץ, ובלבד שלא יהיה רשע.**

## שיעור זקן שצריך לקום מפניו

ועי' בברכי יוסף (אות ד) שהביא בשם האר"י דכל שהוא בן ששים שנה מצוה לקום מפניו, דלא כהשו"ע שכתב דהיינו בן שבעים שנה. ובמנחת חינוך (מצוה רנז) האריך בזה, שדעת המחבר שהוא שבעים שנה עפ"י המשנה באבות (פ"ה מכ"א) דבן שבעים לשיבה. אכן זה אם נפרש שהחיוב לקום בפני ת"ח למדו מוהדרת פני זקן, שהוא נוטריקון זה קנה חכמה, ומפני שיבה היינו אפילו אשמאי [וכמו שדרשו חז"ל במסכת קידושין לב:], אבל בתרגום אונקלוס תרגם מפני שיבה תקום והדרת פני זקן, 'מן קדם דסבר באורייתא תקום ותהדר אפי סבא', ומבואר שהתרגום ביאר הפסוק להיפך, ששיבה היינו ת"ח, וזקן הוא זקן בשנים, ולפי"ז צריך לקום מגיל ששים שנה, כדאיתא במשנה באבות (שם) בן ששים לזקנה.

והרדב"ז (ח"ח החדשות סי' קסז) נתקשה למה לא נוהגים לקום לזקנים, וכתב שהם מוחלים, אלא שכתב דמ"מ בעינן הידור [ועי' להלן סעי' ז' גבי ת"ח שאינו מחוייב לקום בפני זקן, ומ"מ מחוייב בהידור].

## זקן רשע

וכתב הרמ"א שבפני זקן רשע אין לקום, וכמו שכתבו התוספות (קידושין לב: ד"ה זקן) דאין לעמוד בפני רשע [וה"נ בפני גוי אין מחוייב לעמוד וכדלהלן סעי' ז]. ויל"ד בזה"ז במי שאינו שומר תו"מ ורובן הם תינוקות שנשבו, אם יש חיוב לעמוד בפניהם. ובשבט הלוי (ח"ט סי' קנח) כתב שכיון שנתבאר בהלכות אבילות (סי' שמ ה) שאין מתאבלים על המומר אף שהוא תינוק שנשבה, מוכח שאין צריך לכבדו.

אלא שכתב בשבט הלוי, שצריך להדר אותו בדברים [וכמו שיבואר להלן סעי' ז' גבי זקן גוי]. ונראה שאם אחרים אין מכבדים אותו א"כ גם הוא לא יכבדו.

ויש לידע שבמקום שאין צריך לכבד א"כ יש איסור לכבד, דהא אסור לכבד רשע כמו שכתבו התוספות (שם), ובשערי תשובה (לרבינו יונה ש"ג, אות קמט ולהלן) כתב והמכשולות הנמצאים בכבוד הרשעים רבים וידועים, כי יש בכבודם חלול התורה והעבודה, והוא העון המכלה מנפש ועד בשר [ועיי"ש שביאר כמה מכשולות שבאים מחמת כיבוד הרשעים].

[סעיף ב] מאימתי חייב לקום מפניהם, משיגיע לתוך ארבע אמותיו עד שיעבור מכנגד פניו, ורוכב כמהלך דמי.

## שאין לעמוד עד שיבוא לתוך ד' אמותיו

ובגמרא בקידושין (לב:) מבואר שאין לעמוד מפניו קודם שיבוא לד' אמותיו, דאיתא שם יכול יעמוד מפניו ממקום רחוק, תלמוד לומר תקום והדרת לא אמרתי קימה אלא במקום שיש הידור. ופירש רש"י אלא במקום שיש לו הידור בעמידתו דהיינו תוך ארבע אמות, דמוכחא מילתא שמפניו הוא עומד. ומבואר בגמרא שם (לג.) תנא איזו היא קימה שיש בה הידור הוי אומר זה ארבע אמות.

## ת"ח שנכנס לחדר והוא בריחוק ד"א

ובברכי יוסף (אות ה) הביא בשם הכנה"ג שאף אם יושב בתוך בית ונכנס ת"ח לבית, לא יעמוד בפניו עד שיבוא לד' אמותיו, ואין אומרים שכל הבית כד"א. אבל הברכי יוסף כתב שכיון שכל הדין לקום רק כשנכנס לד' אמותיו, הוא משום דבעינן שיהא ניכר שקם בפניו, ממילא כשקם בפניו כשנכנס לחדר, ניכר שעושה כן לכבודו. ובבן איש חי (שנה ב' פרשת כי תצא אות יג) הביא המחלוקת וכתב דספיקא דאורייתא הוא ואזלינן לחומרא, ולכך צריך לקום מפניו אף על פי שישב רחוק ממנו. אלא שכתב שאם הוא יודע שהוא בא להתקרב לישב סמוך לו, לא יקום מפניו עד שיגיע לתוך ארבע אמותיו. והיינו משום דבאופן זה יש לחשוש לדעת הכנה"ג שאין דין ד"א לכל הבית, וממילא אין לקום עד שיבוא לד' אמותיו. ונראה שהוא סבר שהעיקר ככנה"ג, דאל"כ בשעה שנכנס יצטרך לקום מספק שמא הלכה כהברכי יוסף ואיך שרי לו להמתין.

והנה בזמנינו כשנכנס רב למסור שיעור וכדומה, רגילים בני אדם שעומדים כולם בפני הרב כשנכנס, אף כשלא בא לד' אמותיהם, ואולי זה ראיה דנקטינן כדעת הברכי יוסף, שכל שניכר שקם לכבודו, יקום אף שהוא מחוץ לד' אמותיו.

## כשת"ח ברשות אחרת

ועיי"ש בבן איש חי, שכתב שאם הוא ברשות אחרת אינו צריך לקום בפני ת"ח או זקן, ולכך אם יושב באכסדרה והת"ח נכנס לחצר אי"צ לקום, אבל כתב שאם הוא יושב בבימה בבית הכנסת, ונכנס ת"ח או זקן, מחוייב לקום, משום שהבימה בטילה לבית הכנסת, כדאיתא בשו"ע או"ח (סי' נה ס"ט). מיהו דין זה אינו ברור, דלעניין אם צריך לקום בפני ספר תורה כשהוא בבימה, נתבאר ברמ"א לעיל (סי' רמב סי"ח) שאין צריך לקום דחשיב שהס"ת ברשות אחרת, וצ"ע.

].