ציונים והערות 4
קטגוריות: ש_ס / מא חולין / חולין - הרב ישעיה הלברשטט / שחיטה / שחיטה ציונים והערות

**ישנה לשחיטה מתחילה או לא [כ"ט: ל.]**

**הערות ע"ס הגפ"ת**

**גדר מ"ד אינה לשחיטה אב"ס והחולק, ובסוגיא בדף ל"ו.**

**בפלוגתת רבא ור' יוסף, ובסוגיא בב"ק ע"ב**

**שחיטת עכו"ם**

**פסק ההלכה**

**פתיחה** - אמר ר"ש בן לקיש משום לוי סבא אינה לשחיטה אלא בסוף, ורבי יוחנן אמר ישנה לשחיטה מתחילה ועד סוף. [ראוי ללמוד תחילה את הגפ"ת עד סוף הסוגיא], **ומתבאר בשמעתין** דהנפק"מ לפלוגתתם היא, בגוונא שמתחיל לשחוט קדשים בחוץ, אם חייב על זה משום שחוטי חוץ או לא. **וכן** בדין שחיטת פרה אדומה דמטמאה את השוחט, האם היא מטמאה כבר בתחילת השחיטה. ומצינו מחלוקת זו בעוד כמה דוכתי, **א.** לק' דף ל"ו. גבי הא דדם שחיטה מכשיר ודם מכה אינו מכשיר, דפליגי בדם שיצא בסימן הראשון אי נחשב לדם שחיטה ומכשיר, או לא. **ב.** בב"ק ע"ב. גבי טביחה ומכירה כששחט חולין בעזרה, דלמ"ד ישנה לשחיטה מתוע"ס נאסרה הבהמה בתחילת השחיטה משום איסורא דחולין בעזרה, ושוב אינו חייב על טביחתה ומכירתה, **אבל** למ"ד אינה לשחיטה אלא לבסוף ליכא איסור דחולין בעזרה על תחילת השחיטה, ויתחייב בתשלומי ד' וה' כשיגמור השחיטה. **ג.** בזבחים ל. גבי מחשבת פיגול, אם אפשר לפגל בסימן ראשון.

**עי' רש"י** ד"ה אינה לשחיטה, דלמ"ד אינה לשחיטה אב"ס אזי תחילת השחיטה אינה קרויה שחיטה. **ויש לדון** האם ס"ל דאין שם שחיטה אלא על גמר השחיטה אבל תחילת השחיטה לעולם אין בה שם שחיטה, או דאחר שגמר השחיטה נחשב עי"ז **למפרע** כל המעשה למעשה שחיטה. **והנה** זה פשוט דהלכות שחיטה נאמרו גם על תחילת השחיטה, **ובשלמא** אי נימא דלמפרע נחשב דגם ההתחלה בכלל השחיטה ניחא, דלפיכך נוהגים בה הלכות השחיטה, אבל להצד הראשון וכן הוא הפשטות, שתחילת השחיטה לעולם אינה קרויה שחיטה, צ"ב טובא מהו גדרה דתחילת השחיטה, דמצד אחד אמרינן שאינה קרויה שחיטה ומאידך נוהגים בה הלכות השחיטה.

**וכן יש לדון** למ"ד ישנה לשחיטה מתוע"ס ופרש"י הכל קרוי שחיטה, **ומאידך** בגמ' איתא דאם יש קלקול בסוף השחיטה איגלאי מלתא למפרע דלאו שחיטה היא כלל, ויש לברר גדר הדברים האם יש להתחלה שם שחיטה בפנ"ע, אלא דאם לא יהא סוף לשחיטה יופקע ההתחלה מלהיחשב שחיטה, **או** דבאמת השם שחיטה חל רק למפרע בסוף השחיטה, דהמעשה בתחילה אינו מבורר אי הוא חיתוך בעלמא או שחיטה. [ולכאו' תלוי בהנ"ל בגדר מ"ד אינה לשחיטה אב"ס]. וגדרי הדברים יש ללמוד מתוך דברי הראשונים בסוגיין ובסוגיות השייכות לשמעתין הנ"ל.

**הערות ע"ס הגפ"ת**

**אמר ר' שמעון בן לקיש** וכו' **אמר רבא הכל מודים** וכו'. מתבאר דרבא חידש דגם לר"ל איכא פסול בעכו"ם ששוחט סימן ראשון, ועי' **תפארת יעקב** דהקשה מאי קמ"ל בזה, והרי דבר פשוט הוא דכל פסולי שחיטה כשהייה דרסה וחלדה נוהגים אף בסימן ראשון, ומפורש כן בכמה ברייתות, וא"כ מאי קמ"ל רבא. **ותירץ** דס"ד דעכו"ם אינו חסרון בעצם מעשה השחיטה אלא פסול צדדי מצד הגברא[[1]](#footnote-2), וס"ד דפסול כזה לא ינהג בסימן ראשון, קמ"ל רבא דאפ"ה פסולה השחיטה "שהרי נעשה בה מעשה **טריפה** ביד עובד כוכבים"[[2]](#footnote-3).

**הכל מודים היכא דשחט סימן אחד, וכו' שהרי נעשה בה מעשה טריפה**. עי' **רשב"א בתוה"ב** ט. דכתב דכיון דתלי לה במעשה טריפה א"כ מיעוט וושט נמי, והא דנקט סימן אחד, דמשמע דדוקא סימן שלם, משום שחיטת הקנה הוא, [וכן מתבאר ברשב"א בחידושים, ד"ה שהרי עשה].

**שהרי עשה בה מעשה חטאת למטה[[3]](#footnote-4).** עי' **ברשב"א** דהכא לא קאמר משום דעשה בה מעשה טריפה, כדאמר לעיל גבי עכו"ם, כיון דהכא נעשתה העבודה ע"י האדם הכשר ובאופן הכשר, רק דלא נעשתה במקום הכשר, לכך אינו מעשה טריפה בעלמא, [ועיקר השחיטה היא בסוף והסוף נעשה כהלכתו], אלא דמ"מ איכא פסולא מחמת שעשה חשיבות של שחיטה למטה, כדמצינו בחט"ה.

**א"ל רבה בר שימי מר לא אמר הכי, ומנו רב יוסף, היכא דשחט סימן אחד וכו' שהרי עשה בה מעשה חטאת העוף בחוץ, לא נחלקו אלא ששחט מיעוט סימנים בחוץ.** עי' **רשב"א** דלפי"ז ה"ה שנחלקו במולק עולת העוף מיעוט סימנים למטה וגמרה למעלה. והנה בד"ה שהרי עשה, כתב הרשב"א **דלכו"ע** היכא דמלק מיעוט סימנים למטה אינו פסול, ולכא' סותר דבריו. וי"ל דהתם בדעת רבא כתב כן, והכא בדעת רב יוסף, **ומבואר** דלרבא גם למ"ד ישנה לשחיטה מתוע"ס ליכא חשיבות במיעוט סימנים, וכ"כ **הרש"ש**, וצ"ע מנ"ל דנחלקו גם בזה.

**היכא דשחט סימן אחד בחוץ וסימן אחד בפנים שהרי עשה בה מעשה חטאת העוף בחוץ**. ודעת רבא צ"ב מ"ש מעו"ה שעשאה למטה, ויש לבאר ע"פ מש"כ הרמב"ן דטעם הפסול בעו"ה למטה אינה משום דשמעינן מחט"ה חשיבות שחיטה אלא משום זה גופא שעשה בה מעשה עולה ויש אופנים שנמשכת עו"ה ונעשית חט"ה אבל הכא שעשה גם למעלה וגם למטה אינה נמשכת אבל מ"מ ענין פסולה הוא משום זה גופא שעשה בה מעשה חטאת. **והיינו** דבמזבח יש ב' מקומות למעלה מחוט הסיקרא ולמטה, ועולת העוף צריכה להעשות למעלה וחט"ה למטה, [ושינוי המקום מצד עצמו אינו פוסל דלא נאמר בזה שנה עליו לעכב, עי' תוס' זבחים ס"ה: וס"ו.], אלא הפסול הוא זה גופא מה שעשה בעולה מעשה חטאת, ואין כוונת הגמ' לומר דשמעינן מהתם שיש חשיבות בסימן א' מחמת שחשוב שחיטה בחט"ה, אלא כשעושה עולת העוף במקום חט"ה הוא נפסל בזה שעושה בה מעשה עולת העוף, ובדבר זה גופא נחלקו רבא ור' יוסף, דר' יוסף שלמד מזה לשחוטי חוץ ס"ל דמעשה חט"ה היינו לומר שיש חשיבות שחיטה בסי' א' ודעת רבא כמש"נ. וראיתי בדובב מישרים [ח"ג ע"ו ג'] דכתב דהוא מדויק מלשון רש"י ד"ה שהרי עשה. אמנם צ"ב דאדרבה לכאו' לשון רש"י נראה שהוא ענין של חשיבות שהרי עשה בה וכו' במקום **פסולה** [נראה דיש פסול מחמת המקום גופא] מעשה שהוא **חשוב** בחטאת העוף להכשירו בכך שמליקת חטאת העוף בסימן אחד הילכך **ה"נ חשיב** לפסול וכו' עכ"ל, וצ"ע דבריו ובדעת רש"י צ"ל כמש"כ הר"ן "התם היינו טעמא לפי שעשה בה מעשה המכשיר בחטאת העוף אבל הכא לאו מעשה מכשיר הוא חדא דשחיטה היא ועוד דבחוץ אינו מכשיר בקדשים כלל" ובאור דבריו דדוקא כשעשה בפנים מעשה עבודה יש בו חשיבות ולאו משום שעשה את החטאת לעולה אבל משום עצם השחיטה אבל דוקא בעושה במקדש למטה דהתם הוכשר סימן א' בחט"ה, משא"כ בחוץ. ולפי הרשב"א ותוס' דחידושו דר' יוסף הוא ללמוד לבהמה ניחא מאוד דעת רבא עי' לקמיה.

**רש"י ד"ה פסולה**, **ואפילו וכו' לא מיקרי שחיטת עובד כוכבים** מיהו שחיטת ישראל נמי לא הויא **והויא לה כקוץ בעלמא ואיטרפא** לה. וכ"כ **האשכול** שחיטה סי' י"א [עומקא 92] דלמ"ד אינה לשחיטה אי"ז פסול דשחיטת עכו"ם, אלא פסול טריפה, ונפק"מ שאינה מטמאה בנבילה אמנם כתב שלמבואר להלן ( ל"ב: עי"ש דבפשטות זהו המסקנא שם], שנקובת הוושט היא נבילה, אין נפק"מ בין ב' הטעמים [[4]](#footnote-5).

**תוד"ה אמר ר"ל.** וכיו"ב כתבו **הרמב"ן והר"ן,** ועי' **מאירי** סוף ד"ה כבר ביארנו.

**תוד"ה כגון ששחט סימן אחד וכו' ונראה דבבהמה איירי וכו'.** מתבאר דלרש"י סברת ר' יוסף דיש חשיבות שחיטה בסימן אחד, הוא רק בעוף, ולתוס' גם בבהמה. ובאמת דעת תוס' צ"ע איך אפשר ללמוד דאם בעוף יש חשיבות סימן אחד ה"ה בבהמה, הרי בהמה טעונה ב' סימנים משום שחיותא חזקה, ועוף סגי בסימן א' משום דקלישא חיותא [כמבואר לעיל כ"ז: וברש"י זבחים ס"ה:], ולכאו' מה"ט פליג רש"י על תוס'. **אמנם** עי' רש"י לקמן דף מ: ד"ה מחתך, דמבואר בדבריו כתוס' דמחט"ה שמעינן גם לבהמה, יעוין **במהרש"א שם** שהעיר סתירה זאת. ועי' **ברשב"א** דס"ל כתוס', וכתב בסוף דבריו דפלוגתת רבא ור' יוסף היא בהא גופא אם ללמוד בהמה מעוף או לא[[5]](#footnote-6).

**והנה יש לדון בדברי תוס' והרשב"א** האם דברי ר' יוסף דיליף לבהמה הוא סברא מסוימת בשחוטי חוץ לחייבו משום שעשה בה מעשה חט"ה, או דר"ל דבכל דבר בסימן אחד כבר נחשב שחיטה. ולק' [פלוגתת רבא ור' יוסף, וב"ק דף ע"ב] הרחבנו בזה.

**תוס' בא"ד וקשה לפירושו וכו' והרי עשה הכשר שחיטה בחוץ וכו'**. בדעת **רש"י** ביארו האחרונים[[6]](#footnote-7) ע"פ הא דיש לחקור בפרשת 'שחוטי חוץ', האם נאסרה עשיית הכשר של חולין בקרבן, או דנאסר לעשות בחוץ מעשה פנים[[7]](#footnote-8), ודעת תוס' דנאסר עשיית הכשר חולין בקרבן, ולכך הקשו שכיון ששחיטת עוף חולין הוא בסימן א' א"כ פשוט שיש לחייבו, **אבל בדעת רש"י** מתבאר דנאסר לעשות בחוץ את המעשה הראוי לו בפנים[[8]](#footnote-9), ולכך מה שעוף חולין שחיטתו באחד אי"ז סיבה לחייב בעולת העוף, כיון דדינו בפנים בב' סימנים[[9]](#footnote-10). **ועי' היטב בדברי הרשב"א** **והר"ן** [עומקא 65], שצידדו לחלק בין קדשים לחולין, ולכאו' כוונתם להנ"ל דחיוב חוץ תלוי במה שעשה מעשה הראוי לקדשים[[10]](#footnote-11). **ועוד מתבאר ברש"י** דהדין דעולת העוף בב' סימנים אי"ז דין מסוים במליקה, אלא גם לו יצויר דהיה שחיטה בעולת העוף היתה צריכה ב' סימנים, [כגון בהקרבה בבמה לפני שניתנה פרשת מליקה, וכן לחלק מהשיטות בכל הקרבת במה קטנה], דב' סימנים היא הלכה בעו"ה, אבל אי ב' סימנים היא הלכה במליקה אבל בשחיטה אפי' מדין קדשים [לו יצויר] סגי בסימן אחד, א"כ בחוץ שחייב על שחיטה ולא על מליקה, יהיה סגי בסימן אחד, [דהרי גם מדין קדשים סגי בסימן אחד בשחיטה].

**תוס' בא"ד** ופסולה דנקט רב יוסף לאו דוקא. באור דבריהם עי' מהר"ם.

תוס' בא"ד, לשמעינן זבח ובחצי קנה פגום,הקשו האחרונים דא"כ הוא בע"מ עי' רש"ש, ורע"א דף ל: ד"ה ובזה, ועי' חזו"א ס"ג ס"ק ט"ז ד"ה והא דכתב דחצי קנה פגום לא הוה בע"מ כלל, עי"ש.

**תוס' בא"ד,** בסוף דבריהם **וכן פירש לקמן בקונטרס.** עי"ש היטב בכל דבריו ובמהרש"א שם.

**רש"י ד"ה אינה מטמאה בגדים** וכו' ולא נגע בה או אפילו נגע בה בפשוטי כלי עץ וכו'. **הקשה הרשב"א** מדוע הוצרך לזה והרי אין טומאת בגדים במגע נבילה, וכן הקשה **רע"א**, וע"ע **רש"ש**.

**תוד"ה אירע פסול בשחיטתה** וכו' לא נעשה עדיין כלום לשם פרה בכשרות וכו'. וכ"כ **הרמב"ן הרשב"א והתורא"ש** ועי"ש איך שביארו לשון הגמ' נתקלקלה בשחיטתה[[11]](#footnote-12).

**דף ל.** רש"י ד"ה ליפלוג כגון דשחטוה חד גברא בב' סודרי וכו' בא חבירו ונטל סודרו מראשו ועטפו בסודר אחר. **עי' רש"ש** דבפשטות איירי שהיה לו ב' סודרים ובאמצע השחיטה הסירו ממנו בגד אחד, וברש"י שלא פירש כן מתבאר דרק הבגד הסמוך לבשרו נטמא, יעו"ש.

**כיון דשחיט ביה פורתא אידחי ליה מפסח**[[12]](#footnote-13)**.** עי' **רש"י ורבינו גרשום** דנדחה משום דא"א להשאירו עד פסח שני, וכ"כ **תורא"ש**. ולכאו' הומ"ל דאידחי משום שהוא נעשה בעל מום ע"י חיתוך הקנה, וא"א לצרפו לשחיטה שתהא בפסח שני משום פסול שהייה, ואולי זו כוונת רש"י.

**תוד"ה מדמי,** תוס' נקטו דכוונת הגמ' שנחשב ראוי לדמי פסח כיון דיכול להיפדות עתה בין סימן ראשון לשני, **וכ"כ רש"י** ד"ה מדמי פסח, ולפיכך הקשו דבמצב זה ששחוט בו סימן אחד הרי אי לא ימשיך את השחיטה א"כ אינו אלא טריפה ועומד הוא לכלבים, ואין פודין קדשים כאשר האכילה תהא לכלבים, ואי ימשיך השחיטה אחר הפדיון הרי"ז חולין בעזרה. **ועי' מהרש"א** מהדורא בתרא דיל"ע בדבריהם מ"ט לא סגי שיפדה אחרי גמר השחיטה, והא מ"מ ראוי הוא לדמי פסח ע"י הפדיון שאחר השחיטה, יעו"ש תירוצו. **ובחידושי רבינו מאיר שמחה** [עומקא 241] כתב דמתבאר דאחר דגמר השחיטה וחל בעשייתו שם שחיטה, אין לזה כבר שם מום, וא"א לפדות, והאריך שם בזה.

# גדר מ"ד דאינה לשחיטה אב"ס והחולק, ובסוגיא דף ל"ו

**בקצרה** – עי' היטב **ברד"ה** אינה לשחיטה **וברד"ה** פסולה, ועי' בר"ן דף ל"ו. [עומקא 67] שהקשה מהסוגיא שם, ועי' **שטמ"ק** בשם **הרא"ה** שם, ועי' **בחזו"א** יו"ד סימן רי"ד על דף ל"ו. [עומקא 338] **ובמרכבת המשנה** פ"י מט"א [עומקא 193]. וע"ע **תורא"ש** שם. ועי' **קוב"ש** ב"ק אות י"א [עומקא 305].

ראוי ללמוד את כל דברי הגמ' דף ל"ו. ת"ר השוחט וכו' עד - בעי ר"ש בן לקיש.

**א. אמר ר"ש ב"ל משום לוי סבא אין לשחיטה אלא בסוף.** בפשוטו ר"ל ס"ל 'דלא נחשב שחיטה' רק בסופה, וכמו **שפרש"י** שתחילת השחיטה אינה קרויה שחיטה. **וכן מבואר בדברי רש"י** ד"ה פסולה, דכתב דעכו"ם שהתחיל לשחוט אינו פוסל משום שחיטת עכו"ם אלא משום שנחשב כנקיבת קוץ, הרי שמוכח דס"ל דתחילת השחיטה אינה מוגדרת שחיטה כלל, וגם אחר שגומר את השחיטה לא אמרינן דלמפרע נחשבת ההתחלה כחלק מהשחיטה. **וכך מבואר לכאו'** מדברי רבא לקמיה דאמר דלמ"ד ישנה לשחיטה מתוע"ס בעינן שיגמור את השחיטה בכשרות, **ובפשוטו** היינו דרק למפרע מתברר דנחשבת ההתחלה לשחיטה ולא לחיתוך בעלמא, הרי דלמ"ד **אינה** לשחיטה אב"ס לא אמרינן דנחשב שחיטה למפרע, **והיינו משום** דתחילת השחיטה לעולם אינה נחשבת שחיטה, ולפיכך באו הדינים העולים בשמעתין דאין בתחילת השחיטה חיוב חוץ, ואינה שחיטה שמטמאת, ואינה נחשבת שחיטה לענין פסח שלא בזמנו. [**והטעם** להא שאין בה שם שחיטה כלל, אפשר משום דמהות השחיטה הוא אפוקי חיותא לכך רק בסוף שהיא השעה דנפקא חיותא[[13]](#footnote-14), נחשב לשחיטה].

**ב. יעוין בגמ' ל"ו.** דאיירי שם בדין דדם נחשב משקה שמכשיר אוכלין לקבלת טומאה, והנ"מ דם שחיטה ולא דם מכה, ואיתא שם דדם מתחילת השחיטה שניתז על דלעת, ונתקנח הדם מהדלעת לפני שהספיק לשחוט סימן שני, למ"ד ישנה לשחיטה מתוע"ס הרי הוא מכשיר כי הוא נחשב דם שחיטה, אבל למ"ד אינה לשחיטה אב"ס כיון שנתקנח אינו נחשב דם שחיטה אלא דם מכה, אבל אי לא נתקנח והיה אותו הדם על הדלעת בשעת גמר השחיטה הרי נחשב הוא דם שחיטה. **הרי מבואר** דלמ"ד אינה לשחיטה אב"ס כאשר נגמרת השחיטה חל שם שחיטה למפרע על תחילת השחיטה, והיינו דרק בסוף ראוי להחשב שחיטה, ולכך כשגמר נחשב הכל למעשה שחיטה, ומה"ט הדם שיצא ממנו הוא דם שחיטה[[14]](#footnote-15). **וצ"ע משמעתין** דמבואר דגם כשנגמרה השחיטה אמרינן דאינו חייב על מה ששחט בחוץ, וכן אין תחילת השחיטה מטמאה בגדים וכמש"נ, ומצינו בזה כמה דרכים בראשונים ובאחרונים וכדלקמיה.

**ג. בחידושי הר"ן** דף ל"ו. [עומקא 67], הקשה סתירת הסוגיות הנ"ל, ותירץ דלעולם אפי' כשנגמרה השחיטה אין ההתחלה נחשבת לשחיטה, ושאני הא דדם מכשיר דילפינן מקרא דכל דם השחיטה מכשיר יעו"ש, ובהמשך דבריו הקשה דא"כ נתקנח נמי נימא איגלאי מילתא דמעיקרא דם שחיטה הוא ועל כרחך הקישן הכתוב, ותירץ דהוא בחזקת דם מכה עד סוף השחיטה, ומשא"כ למ"ד ישנה לשחיטה מתוע"ס הוא מיד נחשב שחיטה, **והיינו** דלמפרע אחר גמר השחיטה נחשב הדם לדם שחיטה דמכשיר, ובנתקנח כיון שבשעה שבא הדם על האוכל היה בחזקת דם מכה, אינו מכשיר, משא"כ למ"ד ישנה לשיטה מתוע"ס, דמיד יש בו שם שחיטה, אלא דאם יהא בסוף קלקול בשחיטה אזי יתחדש דבר וייפקע מההתחלה שם שחיטה[[15]](#footnote-16). **והנה צ"ב טובא בדברי הר"ן**, דבסוף דבריו מתבאר דאינו גזה"כ בעלמא, אלא שנתחדש דלמפרע איגלאי מלתא דדם שחיטה הוא, **וצ"ב** א"כ מה תירץ על סוגיין, הרי לכאו' כל תירוצו היה לומר דלא הוה למפרע שחיטה, ורק דהתם איכא קרא דהוא מכשיר, אע"פ שההתחלה לעולם לא תחשב שחיטה, **ומאידך** בסוף דבריו כתב דהוה למפרע, א"כ הדרא קושיא לדוכתא. [**ובאמת** תחילת דבריו דנראה שע"כ הקישן הכתוב צ"ב מה נאמר בזה, והרי רק דם שחיטה מכשיר וזהו אינו דם שחיטה].

**ד. בשיטמ"ק** שם בשם הרא"ה צידד, דבאמת למ"ד דאינה לשחיטה אלא לבסוף, אינו מכשיר אלא כשניתז דם גם בסוף השחיטה, והא דקאמר הש"ס הכל מודים היכא דאיתא לדם מתחילה ועד סוף, היינו שניתז דם מתחילה ועד סוף ואז מוכשר מכח הדם השני[[16]](#footnote-17).

**ה. בחזו"א** יו"ד סימן רי"ד על דף ל"ו. [עומקא 338] כתב בפשיטות דאין כוונת הגמ' שם למ"ד אינה לשחיטה אב"ס, ואין זה אותו נידון כבשמעתין, ואע"פ שהלשון שווה[[17]](#footnote-18). **והכריח כן** מהא דכשלא נתקנח מכשיר, אלמא איירי שם למ"ד ישנה לשחיטה מתוע"ס, אלא דפליגי אם מיד יש לזה שם שחיטה, או דרק בגמר השחיטה חל שם שחיטה למפרע על תחילת השחיטה. **ויסוד זה** כתב כבר **במרכבת המשנה** פ"י מטומאת אוכלין [עומקא 193] בשם **הבתי כהונה**, דילה"ק בדעת **הרמב"ם** דפסק בפ"א מפסוה"מ הי"ח דישנה לשחיטה מתחילה ועד סוף, ומאידך כתב בפ"י מטומאת אוכלין ה"ג "השוחט ונתז דם על האוכלין ונתקנח הדם בין סימן לסימן הרי זה ספק, לפיכך תולין עליו לא אוכלין ולא שורפין". **והיינו** דפסק בסוגיא שם כדברי רב אשי דביאר דעת ר' חייא דמספקא ליה אי ישנה לשחיטה מתחילה ועד סוף או לא, וכמש"כ **הכס"מ** שם[[18]](#footnote-19) והוא תמוה איך כתב דהוא ספק הרי פסק דישנה לשחיטה מתוע"ס. **ותירץ** דהרמב"ם מפרש שהספק בדף ל"ו הוא בדעת מ"ד דישנה לתחילה מתוע"ס גופיה, האם מהני גם בנתקנח, ויסוד הספק הוא האם רק למפרע חל על ההתחלה שם שחיטה, או דמיד נעשה לשחיטה, רק דאם מתקלקלת בסופה השחיטה זה גורם הפקעה על השם שחיטה דלא יתכן שההתחלה תחשב שחיטה אם אין לה המשך להצטרף אליו[[19]](#footnote-20). **ומבואר כהחזו"א** דאע"פ שלשון הגמ' שוה שם לשמעתין אין כוונת הדברים שווה.[[20]](#footnote-21)

**ו. בתורא"ש** דף ל"ו. חידש מכח סוגיא זו, דגם למ"ד אינה לשחיטה אב"ס, אי גמר לשחיטה חל על ההתחלה שם שחיטה למפרע, **והנה** הרי מבואר בגמ' דלמ"ד דישנה לשחיטה מתוע"ס, אזי ההתחלה נחשבת שחיטה רק למפרע כשנשלמה השחיטה, אלא פלוגתתם היא בכל מקום שנעשה שינוי בשחיטה, כגון סימן ראשון למטה וסימן שני למעלה, חוץ ופנים, איש אחר ובגד אחר, דבזה למ"ד אינה לשחיטה אב"ס לא נחשב לשחיטה למפרע. **והדברים צ"ב** למה לא מהני למפרע אי נעשה שינוי, **ובפרט צ"ב** בשינויים שאינם מהותיים בשחיטה כגון בבגד אחר וכדו', דכיון שלמפרע מוגדר כל המעשה כשחיטה מ"ט לא יטמא, **וכן צ"ב** בנתקנח הדם מהדלעת והרי אין שינוי בשחיטה, **וכן צ"ב** בקרבן פסח דאיתא בסוף שמעתין דרק למ"ד ישנה לשחיטה הרי"ז שחיטת פסח פסול, וצ"ב הרי בזה אין שינוי ומ"ט פליגי, [והתורא"ש גופיה העיר בזה בסוף דבריו דכתב ואפי' שינוי דממילא כגון פסח וכו', אבל צ"ב כוונתו][[21]](#footnote-22).

**ז. העולה מן הדברים,** דפשטות סוגיין דלמ"ד אינה לשחיטה אלא לבסוף אין שם שחיטה על ההתחלה כלל, וגם לאחר שנגמרה השחיטה, ואדרבה הרי אפי' למ"ד ישנה לשחיטה לכאו' לא הוי אלא למפרע, כאשר נגמרה השחיטה כהלכתה כמפורש בגמ' אמר רבא נתקלקלה שחיטה וכו', וצ"ע מהסוגיא ל"ו. **ונתבארו ג' מהלכים עיקריים** בישוב הסוגיות, א. **הר"ן מפרש** דהתם היא גזה"כ מסויימת בדין הכשר דם. **ב.** לומר דלמ"ד דאינה לשחיטה אב"ס הדם שיצא בתחילה לעולם אינו מכשיר. [רא"ה, מרכבת המשנה, חזו"א]. ולפי ב' מהלכים אלו באמת אין לתחילת השחיטה שם שחיטה כלל. **ויש לעיין בזה טובא** א"כ מ"ט נוהגים בתחילת השחיטה 'הלכות פסולי שחיטה' כשהייה חלדה הגרמה, דלכאו' כיון שאי"ז שחיטה, לא שייך בזה דינים ויהא כשר גם בנוקב בקוץ, אבל איתא להדיא דרק באופן של שחיטה כהלכתה אי"ז נחשב טריפה, **ועי' ביראים** סוף סימן רפ"א [עומקא 96], וצ"ע טובא בגדר הדבר. **ג. דעת תורא"ש** דבאמת למפרע חל שחיטה בהכל, אמנם הנ"מ כשלא נשתנה.

**ח. עוד עולה** דיש לדון למ"ד ישנה לשחיטה מתוע"ס, אהא דמפורש בגמ' כ"ט: דאי נתקלקלה השחיטה בסופה אין לתחילתה שם שחיטה, האם ראוי שיהא שם שחיטה מכח ההתחלה מצד עצמה, אלא כאשר אין לה סוף 'פוקע' השם שחיטה, או דרק כאשר גומר 'יש סיבה' שיהא שם שחיטה על ההתחלה, ואז הוא מגדיר למפרע את כל המעשה לשחיטה. **ונתבאר** דלדעת הרמב"ם [כביאור המרכבת המשנה] זהו הנידון בסוגיא דף ל"ו, ולדעת רב אשי שם זהו ספקו דר' חייא, וכך פוסק הרמב"ם שנידון הנ"ל נשאר ספק. **אמנם בדברי הר"ן** מתבאר דלמ"ד ישנה לשחיטה מתוע"ס הוא מיד בחזקת דם שחיטה, **והיינו** דנקט דיש שם שחיטה לכל חלק בפני עצמו, וכן נראה בתורא"ש. **ועי' בזה עוד** בתוס' ב"ק דף ס"ה. ד"ה מה, ובקוב"ש ב"ק אות י"א [עומקא 305][[22]](#footnote-23).

# פלוגתת רבא ור' יוסף ובסוגיא ב"ק ע"ב

**בקצרה** – עי' בסוגיא **ב"ק** ע"ב. [עומקא 17]. **ובתוס'** שם, **ובמאירי** שם [עומקא 71]. ועי' **ברשב"א ב"ק** שם [עומקא 43].

**יעוין בכל הסוגיא ב"ק** דף ע"ב. [עומקא 17] וקאי על המשנה שם ע. עוסקת בתשלומי ד' וה', ותנן השוחט חולין בעזרה משלם תשלומי ד' וה', **ואהא מקשה** למ"ד ישנה לשחיטה מתוע"ס א"כ בפורתא ראשונה נאסרה ואידך דטבח לאו דמריה קטבח ומשני ששחט מיעוט סימנים בחוץיעו"ש. יעו"ש בתוד"ה דאי ישנה[[23]](#footnote-24), ובתד"ה כי קמחייב דדבריהם נוגעים לשמעתין[[24]](#footnote-25).

**רש"י** שם ד"ה אינה לשחיטה כתב, ונפק"מ לענין המחשב בקדשים וכו'. **והנה** נפק"מ זו מובאת בגמ' בזבחים דף ל עמוד א'. ובפנ"י שם הקשה מ"ט רש"י פירש נפק"מ זו ולא את המבוארת להדיא בסוגיא בחולין גבי שחוטי חוץ[[25]](#footnote-26), [**עוד יש להעיר** מ"ט לא אמר רבא בשמעתין לא נחלקו אלא לענין מחשבת פיגול, ויש ליישב].

**במאירי** שם [עומקא 71] כתב דבדבר שאין חיובו ופסולו אלא מחמת שחיטה כגון שחוטי חוץ, חולין בעזרה, וכן טביחה ומכירה אזי פליגי בזה אי חייב על גמר השחיטה או דישנה לשחיטה מתחילתה וחייב כבר על תחילתה, וגבי מחשבה כו"ע מודו דישנה לשחיטה מתחילה ועד סוף, ואף מחשבה שבתחילת שחיטה פוסלת, ודבריו צ"ע מזבחים דף ל. דשם מבואר דהוא רק למ"ד ישנה לשחיטה מתוע"ס.

**גדר פלוגתת רבא ור' יוסף בשמעתין** – בשמעתין איתא דר' יוסף פליג על רבא וס"ל דשוחט סימן אחד בחוץ חייב לכו"ע, **ובתוס'** ד"ה כגון ששחט כתבו, דלרש"י דוקא בעוף מחייב ר' יוסף, וכ"כ הרשב"א והר"ן. **והתוס' והראשונים פליגי** וס"ל דגם בבהמה מחייב ר' יוסף, ומשום דנקטו דמה שעשה בה מעשה חטאת העוף היא סברא לחייב גם בבהמה, **ובפשוטו** נראה דאין זה סברא אלא לחייב בשחוטי חוץ. אבל **ברשב"א ב"ק שם** [עומקא 43] הקשה בדברי הגמ' שם מ"ט קו' הגמ' היא רק למ"ד ישנה לשחיטה מתוע"ס, והרי גם למ"ד אינה לשחיטה אב"ס אחר ששחט סימן אחד נאסרה, "וכדאמרינן בפ' השוחט דהיכא דשחט בה סימן אחד בחוץ וסימן אחד בפנים ד"ה חייב הואיל ונעשה בה מעשה חטאת העוף בחוץ ובבהמה קא מיירי כפי הפירוש הנכון שכתבתי שם א"כ אף כששחט בה סימן אחד בפנים אסרה אידך לאו דידיה קא שחט וי"ל דהכא כרבא דהתם נקטה". **מבואר ברשב"א** דר' יוסף דאמר בסוגיין היכא דשחט סימן אחד וכו' שהרי עשה בה מעשה חט"ה בחוץ, אין כוונתו לדין מסוים בשחוטי חוץ, אלא קאמר חידוש בעיקר גדר השחיטה למ"ד אינה לשחיטה אב"ס, דליכא מ"ד דס"ל דבעינן לגמר ממש, ונחלקו רק בדין סימן ראשון אי יש בזה כבר חשיבות שחיטה או לא, אבל לכו"ע יש שם שחיטה לפני סוף השחיטה, ולפיכך הקשה על הגמ' בב"ק דאחר ששחט סימן ראשון לכו"ע נחשב שחיטה, ונאסר משום חולין בעזרה ואיך יתחייב על טביחת כולו, ותירץ דהסוגיא שם כרבא דשמעתין. **ועי' ברש"ש** בשמעתין דנקט נמי דדברי ר' יוסף הם כלפי כל הדינים. **ומתבאר** דרבא ור' יוסף נחלקו בדבר יסודי למ"ד אינה לשחיטה אב"ס, דרבא ס"ל דלר"ל באמת אין שחיטה אלא בסוף היינו בגמר החיתוך [באפוקי חיותא], משא"כ לר' יוסף לכו"ע יש שם שחיטה בתחילת השחיטה אלא נחלקו אם תחילת סימן חשוב שחיטה וכ"כ **הדבר אברהם** עי' הערה[[26]](#footnote-27). [[27]](#footnote-28).

**ויש להעיר** לדעת הרשב"א והרש"ש דהנה בזבחים דף ל. איתא דנחלקו אם ישנה לשחיטה מתוע"ס או לא, והתם הנידון לענין אם אפשר לפגל בסימן ראשון של שחיטת **בהמה**, וע"כ הסוגיא שם ס"ל דגם בבהמה פליגי, ודלא כר' יוסף דס"ל דסימן שלם לכו"ע חשוב שחיטה, [ואתי שפיר דהתם רבא קאמר לה ולטעמיה אזיל], וכן יש להעיר בסוגיא בדף ל"ו. דדם שהותז ונתקנח בין סימן לסימן, דתלי לה בפלוגתא אי ישנה לשחיטה מתוע"ס או לא, ולכא' בין סימן לסימן כו"ע מודו [ולפי מש"כ לעיל בשם מרכבת המשנה והחזו"א לא קאי התם למ"ד אינה לשחיטה אב"ס כלל, לק"מ].

[**אמנם** יש לידע דלרש"י ודאי לא נחלקו בעיקר גדר אינה אב"ס אלא נחלקו בדין שחיטת עוף בחוץ לחוד, ופליגי האם הסברא דכן עשה מעשה חט"ה היא סברא רק לפסול עו"ה שעשאה למטה או גם לחיוב חוץ, ונתבאר לעיל בהערות ע"ס הגפ"ת].

# בדין שחיטת עכו"ם

**בקצרה** - **אמר רבא הכל מודים**, עי' **ברמב"ם** פ"ד משחיטה הי"ג [עומקא 118] ועי' **באשכול** בהלכות שחיטה ריש ס' י"א [עומקא 92] בשם בעל ההלכות, והקשה עליו יעו"ש תרוצו. **בדעת הרמב"ם** עי' בלח"מ שם, **ובאור שמח** שם **ובקה"י** סי' י"ג מש"כ להקשות על האו"ש. **עי' בהג' אשר"י** פ"א סימן ה', בשם האו"ז, ויעוין בדברי **האור זרוע** סימן שס"ז שדייק זאת מרש"י בשמעתין, ועי' **יד אברהם** גליון שו"ע סי' ב' ס"י [עומקא 137].

**א. אמר רבא, הכל מודים היכא דשחט סימן אחד עובד כוכבים וסימן אחד ישראל שהיא פסולה, שהרי נעשה בה מעשה טרפה ביד עכו"ם.** **וברמב"ם** פ"ד משחיטה הי"ג [עומקא 118] כתב, התחיל העכו"ם לשחוט מיעוט סימנין וגמר ישראל וכו', ישנה לשחיטתו מתחלה ועד סוף, [וכמו שפסק בפ"א מפסה"מ הי"ח], אבל אם שחט העכו"ם דבר שאינו עושה אותו נבלה כגון ששחט חצי הגרגרת בלבד וגמר ישראל הרי"ז כשרה. וכן הביא **האשכול** בהלכות שחיטה ריש סי' י"א [עומקא 92] בשם בעל ההלכות, **ותמה בזה האשכול** במה שכתב דהטעם שהתחיל גוי לשחוט דהוא פסול משום דישנה לשחיטה מתחילה ועד סוף, והרי בשמעתין אמר רבא הכל מודים וכו' שהרי נעשה בה מעשה טרפה, [והיינו דאע"פ שאינו נחשב שחיטה, ואין כאן פסול בשחיטה, אבל יש כאן טריפה דלא עדיף הגוי מנקובת הקוץ, וכמש"כ רש"י], **ואין לתרץ** דהוצרכו לטעם ישנה לשחיטה באופן שלא נטרף כגון ששחט מיעוט קנה, דהא בכה"ג באמת כשר דלא גרע מנעשה מאיליו, דפסול גוי ונעשה חתוך מאיליו ילפינן מוזבחת[[28]](#footnote-29), יעו"ש. **וכן קשה בדעת הרמב"ם. והאשכול** מיישב דלמ"ד אינה לשחיטה אב"ס לא הוי אלא טריפה ואינה מטמאה, אבל למ"ד ישנה לשחיטה הרי היא נבילה[[29]](#footnote-30), אבל בדעת **הרמב"ם** שנקובת הוושט נחשב נבילה צ"ע.

**ב. בלח"מ מיישב,** דכל דברי רבא הם בחתך הגוי סימן א', אבל כאשר חתך מיעוט סימנים אין לפסול אלא משום דישנה לשחיטה מתוע"ס[[30]](#footnote-31), אבל למ"ד אינה לשחיטה אב"ס אע"פ שעשה מעשה טריפה כשר, משום שנחשב דהגומר עשה הכל. [עי' לשון רגמ"ה בסוגיין], והנ"מ כשהגוי לא סיים סימן שלם, אבל כאשר סיים את הקנה או רובו, לא שייך לומר דע"י שגמר הישראל סימן ב' יחשב כאילו סימן ראשון נשחט ע"י, דמסימן לסימן לא אמרינן, וזהו דקאמר רבא דשחט גוי סימן א' לכו"ע פסול, והרמב"ם דאיירי בשחט הגוי מיעוט סימן, לפיכך כתב דאינו פסול אלא למ"ד ישנה לשחיטה מתוע"ס.

**ג. באור שמח** הלכות שחיטה שם, וז"ל, כתב דרש"י בשמעתין [ד"ה פסולה] סובר דמוזבחת איתמעיט כל מי דלא הוי בר זביחה (עיין תוד"ה ג: ד"ה קסבר), ולכך הוי כנקובת הקוץ, וכי שחיט עו"ג מיעוט ושט נעשה נבילה, דהוי כמו דנקיב קוץ, ולא מצטרף אל השחיטה, **אולם** רבינו לטעמו, דסבר דמוזבחת לא איתמעיט רק היכי דלאו מכח אדם, כמוש"כ בפרק ב' עד שיהיה הזובח אדם, ובעו"ג אסור משום דכתיב, וקרא לך ואכלת מזבחו, וא"כ היכי דשחט מיעוט סימנים, אם אין לשחיטה אלא לבסוף לא מקריא זבחו, ולא הוי אסור, אם לא משום דישנה לשחיטה מתחלה ועד סוף, וז"ב, **ועיין ספר האשכול** סימן י"א בזה ודוק עכ"ל. **ובקה"י** סימן י"ד כתב דדבריו היקרים מתקבלים על הלב, אבל צע"ג מהסוגיא בשמעתין דמבואר לא כן, וכמו שהקשה **האשכול** הנ"ל, דבגמ' מבואר דהוא לכו"ע, יעו"ש מה שנדחק לתרץ בזה. מהלך נוסף בדעת הרמב"ם עי' הערה[[31]](#footnote-32).

**ד. בהג' אשר"י** פ"א סימן ה', חידש בשם האו"ז, דלמ"ד ישנה לשחיטה מתוע"ס - עכו"ם ששחט מקצת קנה הרי"ז פוסל. **ויעוין בדברי האור זרוע** סימן שס"ז שדייק זאת מדברי רש"י בשמעתין ד"ה מעשה טריפה "**אפי'** למ"ד אינה לשחיטה אלא לבסוף ולא מקריא שחיטת נכרי מיהו שחיטת ישראל נמי לא הוה והוה לה כקוץ בעלמא ומטרפה לה וכו', משמע אבל למ"ד ישנה לשחיטה מתחלה ועד סוף אפי' בפחות מכדי טריפה אם שחט בה פסולה, שאל"כ מאי אפילו, עכ"ל. **ועי' ביד אברהם** גליון שו"ע סי' ב' ס"י [עומקא 137] דצ"ע מברייתא ערוכה בדף קכ"א: ותוספתא פ"א ה"א דבדבר שאינו מטריף אין שחיטת העכו"ם פוסלת. **והנה** עיקר דבריו צ"ב עוד, מש"כ לחלק בזה בין מ"ד ישנה לשחיטה או לא, דממנ"פ אם יש להכשיר משום דאפשר לדון דל מהכא ולא גרע מהנעשה מאיליו א"כ ה"נ, ומבואר בזה כמו דעולה מפשטות דברי רש"י דיש בעכו"ם כמו ב' דינים לפסול, או משום שחיטת עכו"ם או משום העדר שחיטת ישראל והוה לטריפה, וא"כ למ"ד ישנה לשחיטה מתוע"ס אפשר דנפסל משום דנחשב שחיטת עכו"ם אף במקצת קנה, ומה שאינו נפסל למ"ד אינה לשחיטה הוא משום דאינו טריפה[[32]](#footnote-33).

# פסק ההלכה

**בשמעתין מתבאר** דלר"י ישנה לשחיטה מתוע"ס, ור"ל ס"ל דאינה לשחיטה אב"ס. **וכתבו התוס'** דבזבחים דף ל. ס"ל לרבא כר"ל, ואין זה בכלל מה דאמר רבא גופיה דכלל הוא דהלכה כר"י לגבי ר"ל, כיון דר"ל אמרה משמיה דלוי. וכתב **הבה"ג** [הו"ד ברמב"ן] דהלכה כמ"ד דאינה לשחיטה אלא לבסוף כיון שהלכה כרבא דזבחים, **וכן באו"ז** סי' שס"ז כתב דהלכה שאינה לשחיטה אב"ס כיון דבזבחים הוא מחלוקת אביי ורבא, וקי"ל כרבא לגבי אביי חוץ מיע"ל קג"ם, ואי משום דקי"ל כר"י לגבי ר"ל הכא ר"ל משמיה דלוי סבא אמר, וכמש"כ תוס'.

**ומאידך**, **הרמב"ם** פ"א מפסה"מ הי"ח פסק שקדשים שנשחטו במקצת סימנים בחוץ פסולים משום שישנה לשחיטה מתוע"ס, וכתב הכס"מ שם דהוא משום דקי"ל כר"י לגבי ר"ל. וכ"כ המאירי בשמעתין, וב"ק ע"ב. [עומקא 71] דהעיקר להלכה דישנה לשחיטה מתוע"ס.

**הרמב"ם** בפ"י מטומאת אוכלין כתב דנתקנח הדם תולין, וצ"ע דסותר דבריו, ובאו"ש שם [עומקא 240] מפרש דכל מה שהוא פסק בפ"א מפסוה"מ דישנה לשחיטה הוא רק משום ספק לחומרא, [ולכך כתב פסולים ולא כתב חייב בחוץ], אבל שאר האחרונים נקטו דדעת הרמב"ם דישנה לשחיטה מתוע"ס, ועי' לעיל ישוב מרכבת המשנה בסתירת הרמב"ם, ועי' ראש יוסף דף ל"ו. [עומקא 185].

**הרמב"ם** הלכות שחיטה פ"ד הי"ח כתב דעכו"ם ששחט מקצת סימן פסול משום דישנה לשחיטה מתוע"ס, **הרי מבואר** דפסק דישנה לשחיטה וכפשטות דבריו בפסוה"מ שם [ואי היה ספק היה צריך לכתוב זאת, דנפק"מ דאין להלקות על אוכל נבילה זו].

**הרמב"ם** בהלכות גניבה פ"ב ה"ח כתב דהשוחט חולין בעזרה חייב ד' וה' משום שחולין בעזרה אינם נאסרים מדאורייתא, ומה שהוצרך להוסיף דחולין בעזרה לאו דאורייתא, כתב **המנח"ח** מצוה נ"ד ס"ק כ"ט [עומקא 179], דהיינו לשיטתו דישנה לשחיטה מתוע"ס, ואיתא בגמ' בב"ק דף ע"ב, דמן הדין היה צריך להיות פטור מטביחה ומכירה.

**הרמב"ם** פ"ז מפסוה"מ ה"ו כתב "וכן עולת העוף שעשאה למטה אפילו מלק סימן אחד למטה וסימן אחד למעלה פסולה". **וקשה** דהרמב"ם [פסוה"מ פ"א הי"ח] פוסק שישנה לשחיטה מעו"ס ואפי' מיעוט סימן חשיב שחיטה, וא"כ הו"ל למימר אפילו מיעוט סימן, וכן הקשה בפמ"ג [פתיחה כוללת הלכות שבת ד"ה ידוע, עומקא 130], וכתב דלכאו' נראה מזה דס"ל דאינה אלא לבסוף וצ"ע, והו"ד בגליון רע"א על הרמב"ם [עומקא 119][[33]](#footnote-34).

**לדינא** - בטור ושו"ע לא נמצא הכרעה בענין זה אי ישנה לשחיטה מתוע"ס או לא, [ובב"י יו"ד סימן ב' ס"י הביא דברי הרשב"א בתוה"ב, דשחט עכו"ם דבר המטריף כגון מיעוט וושט פסול לכו"ע, אפי' למ"ד אינה לשחיטה אב"ס, וכך פסק בשו"ע שם]. **וביד אברהם** יו"ד סימן ה' [עומקא 140] על דברי השו"ע שם שהשוחט לשם קדשים פסול, נקט בפשיטות דלהלכה לשו"ע קי"ל ישנה לשחיטה מתוע"ס, וממילא יפסול המחשבה כבר בתחילה, והביא שכן הסכימו כמה פוסקים יעו"ש, ומאידך המהרש"ל בים של שלמה חולין פ"ב סי' ו' [עומקא 181] פוסק דאינה לשחיטה אב"ס.

1. **ועי"ש** דזה מבואר לפי מש"כ הרמב"ם דפסול עכו"ם הוא משום וקרא לך ואכלת מזבחו, והיינו דעיקר האיסור הוא לגוי עובד ע"ז, אבל לפי מש"כ תוס' דף ג: והרא"ש בפ"ק, דפסולו משום דאינו בר זביחה, א"כ צ"ב מ"ש, ויש ליישב. [↑](#footnote-ref-2)
2. **לכאו'** ר"ל דיש בעשייתו חשיבות שחיטה, ולכך גם על ההתחלה חל פסול עכו"ם, **אמנם** עי' לק' מש"כ בדברי רש"י דפסולו משום טריפה ולא משום שחיטת עכו"ם, וכן נראה בלשון הגמ'. [↑](#footnote-ref-3)
3. בשיעורים בבריסק שמעתי להקשות דהנה מבואר דגם בעולת העוף איכא למ"ד דאינה לשחיטה אלא לבסוף ורק הסימן השני נחשב שחיטה אבל הסימן הראשון לא וצ"ע דבגמ' לעיל אמר רבא גופיה כ: אמרינן דסימן שני בעולת העוף אינו אלא למצות הבדלה בעלמא, וכבר בקר"א זבחים ס"ו. הקשה כן, ועי"ש שתירץ שלדעת רבא הוא תלוי בפלוגתת רשב"א ורבנן, וצ"ע. ועי' אחיעזר ח"ב ז' י' אמנם עי"ש בדף כ': דיש ב' גירסאות אם גרסינן שם רבה או רבא וא"כ הכא דהוא רבא אפשר דבאמת פליג בזה, ועי' זבחים ס"ה:, [וכן יש גירסא ברשב"א ב"ק דהכא רבה הוא וא"כ אי נגרוס שם רבא נגרוס כאן רבה, ומ"מ עולה דיש פלוגתא בגדר סימן שני דעו"ה ואכמ"ל. [↑](#footnote-ref-4)
4. **לכאו' מתבאר בזה** דיש ב' ענינים בהא שנאמר דעכו"ם אינו בר זביחה. **א',** פסול בעיקר השחיטה, **ב'** העדר שחיטת ישראל ונחשב כנעשה ע"י קוץ והוה טריפה, והבאור פשוט דכאשר עשייתו היא חלק מהשחיטה א"כ הוה נבילה דענין נבילה הוא כל שנפסקה חיותו שלא בדרך שחיטה ומה"ט גם דריסה בסימן אחד לבד וסימן שני עושה כדין שחיטה הוה נבילה ולא טריפה כיון שפסיקת החיות היה ע"י שחיטה דאינה כשירה וכן גם בעכו"ם עד כמה דנימא דההתחלה מצטרפת לשחיטה אבל למ"ד אינה אלא לבסוף שאין ההתחלה קרויה שחיטה א"כ עשייתו היא דבר בפ"ע ואינו אלא מטריף.ועי' זכרון שמואל [סי' ע"א ג' ד"ה הן] דבהנ"ל מבואר דגוי הוא 'אוסר'. [↑](#footnote-ref-5)
5. **ובדעת רש"י** שאיירי רבא אפי' בעוף לכא' צ"ב מ"ט דרבא, ונתבאר לעיל. [↑](#footnote-ref-6)
6. **עי' משנת רבי אהרן** קדשים עמ' ש"ל [עומקא 344], וקה"י סימן י"ג. [↑](#footnote-ref-7)
7. **הנה יש חיוב** על עבודה בחוץ כגון זורק ומקטיר, **אמנם** שחיטה לאו עבודה היא כדאיתא בזבחים י"ד: וחקירה הנ"ל היא דוקא בגדר חיוב שחיטת חוץ, האם נאסרה עשיית הכשר של חולין בקרבן, או דנאסר לעשות בחוץ מעשה פנים. [ולכאו' אחר דחזינן איסור בזריקה והקטרה דענינם עשיית מעשה פנים א"כ מהכ"ת לדון ששחיטה חלוקה, **וי"ל ע"פ מה ששמעתי** בשם מרן הגרי"ז שחיוב של שוחט בחוץ הוא חלוק מהחיוב של זריקה והקטרה בחוץ, דבהקטרה וזריקה החיוב משום העבודה ובשחיטה החיוב הוא על עצם השחיטה, **והכריח כן** דהרי בעבודה יש תנאי דחייב רק על עבודה שהיא גמר עבודה ומה"ט פטור 'מקבל' בחוץ, וא"כ מ"ט חייב על שחיטה, וע"כ שאין חיובה משום עבודה, ובאמת שחיטה והקטרה ב' מקראות הם, ולפי"ז דשחיטה ודאי לאו משום עבודה היא אלא פרשה בפ"ע היא, ויש לחקור כהנ"ל אי ענינה משום הכשר חולין שבה, או משום שעושה בחוץ מעשה פנים, ואכמ"ל]. [↑](#footnote-ref-8)
8. **ולכאו'** ממה דאיתא דבחוץ חייב על שחיטה ולא על מליקה, הוא מכריח כתוס', **ובדעת רש"י** אפשר דגם בדין קרבן שייך שחיטה ומה דבעינן מליקה הוא דין מסוים במקדש ששחיטתו תהא באופן של מליקה. ועי' זכר יצחק ח"א סימן ל"ג [ומקד"ד סימן כ"ז אות ט] דנוקט דבבמה קטנה ליכא מליקה אלא שחיטה, ודייק כן מדברי הרמב"ם "שחט את העוף בחוץ והעלהו בחוץ חייב שתים שהשחיטה בחוץ כשרה והרי היא כמליקה בפנים", וציינו לדברי המיוחס לרבינו חננאל זבחים דף קי"א שביאר הטעם **דהשוחט** ומעלה עוף בחוץ חייב "שהרי עשה כדרך במת יחיד בשעת איסור הבמות", והיינו דדין עוף בבמה הוא בשחיטה ולא במליקה, ובזה לכאו' מבוארת דעת רש"י, דכששוחט בחוץ איסורו משום שעושה בחוץ מעשה הראוי לקרבן. אמנם עי' רש"י זבחים ס"ח. ד"ה ה"ג, וס"ח: ד"ה ונילף, ועדיין יש לעיין בזה דשייך שם שחיטה בעוף קדשים. והנה ברש"י בשמעתין מתבאר עוד דמצטרף סימן אחד במליקה וסימן אחד בשחיטה, דהרי גם למ"ד ישנה לשחיטה מתוע"ס הוא בתנאי דיסיים את השחיטה כמבואר לקמן, וע"כ שמצטרף מה **דמלק** סימן שני בפנים למה **ששחט** סימן ראשון בחוץ, וא"א לומר שסימן שני עשה בפנים בשחיטה דהרי מלשון ר' יוסף דקאמר פסול משמע דלרבא כשר בכה"ג ושחיטה בפנים אין בה כשרות כלל. [וכן נקט בפשיטות בתפארת יעקב ועי"ש מה שיישב את קו' תוס' 'משמע הא שניהם בפנים כשרה'] ומוכרח כהנ"ל דגם השחיטה היא יכולה להיות קיום דין מסויים בקרבן עוף, ועדיין צ"ע ולכא' הוא דבר תמוה שיהא סימן א' במליקה וסימן א' בשחיטה. [↑](#footnote-ref-9)
9. **ור' יוסף מחדש** דכיון דמצינו עבודת פנים בסימן אחד, א"כ נחשב שעשה בחוץ עבודת פנים, ומתישב מה שהקשה תוס' מ"ט לא הביא ר' יוסף מהא דעוף חולין דינו בסימן אחד. [↑](#footnote-ref-10)
10. **עיי"ש** ברשב"א דבא על רש"י מג' פנים, בתחילה מקשה שיתחייב על שחיטתו בחוץ משום שנחשב שחיטה בחולין, ואהא צידד ליישב דהכשר חולין אינו סיבה לחיוב בקדשים. ושוב הקשה דחזינן שחט"ה שעשאה **בחוץ** חייב בסימן אחד וא"כ יתחייב בעו"ה נמי, [צ"ב טובא מ"ט זה סברא לחייבו]. ואח"כ הקשה מסברת ר' יוסף שמצינו הכשר בפנים לסימן אחד בעוף דהיינו חט"ה למטה. [↑](#footnote-ref-11)
11. **והנה** לפי רש"י שהוא קלקול בגוף השחיטה, א"כ רבא חידש בדבריו חידוש בעיקר השיטה דישנה לשחיטה, דהוא רק משום דבסוף היה שחיטה, אבל המקשן למד שכיון דישנה לשחיטה מתחילה, א"כ יש להתחלה שם שחיטה אע"פ שלא סיים השחיטה, **אמנם** לש"ר אפשר דהא מלתא דצריך לגמור את השחיטה היה דבר פשוט גם למקשן, אלא דרבא חידש דאפי' אי בסוף היה רק פסול שאינו מעצם השחיטה, לא אמרינן ילשמתוע"ס. [↑](#footnote-ref-12)
12. **בגמ'** מתבאר בזה דלמ"ד ישנה לשחיטה הרי מיד בתחילת המעשה נחשב שחיטת פסח, ופסח שלא בזמנו נפסל, וכיון שהשחיטה פסולה אינו עובר בלאו דלא תשחט על חמץ, ולמ"ד אינה לשחיטה, אין להתחלה שם שחיטה לגבי שייחשב שחיטת פסח, ואידחי מפסח, ולפיכך אינו נפסל משום פסח שלא בזמנו, ועובר בלאו דלא תשחט. [ואפשר שיש גם נפק"מ בפלוגתתם מתי עובר על הלאו דלא תשחט, דלמ"ד יל"ש סגי בסימן ראשון, ונפק"מ כגון שהיה לו חמץ בסימן ראשון ובסימן שני כבר לא היה לו חמץ כגון שנשרף וכדו']. [↑](#footnote-ref-13)
13. עי' חזו"א פרה סוף סימן ח. [↑](#footnote-ref-14)
14. **לכאו'** גם בנתקנח הרי למפרע הוא נחשב דם שיצא ממעשה שחיטה, ומ"ט צריך שיהא הדם דוקא על הדלעת בשעת גמר השחיטה, **וי"ל דיש לחקור** בהאי למפרע האם הוא בגדר איגלאי למפרע, [היינו דההתחלה אינה מבוררת אי היא חיתוך בעלמא או שחיטה, ומתברר למפרע שהיא שחיטה, וכמו למפרע דב' לוגין שאני עתיד להפריש וכו' דודאי כבר מתחילה חל בזה שם תרומה שהרי אוכל מיד, אלא דלמפרע מתברר על איזה ב' לוגים חל התרומה], או דהוא חל למפרע, [והיינו דאין סיבה שיהא בו שם שחיטה אלא מחמת הסוף]. ונראה מוכרח מזה שהוא בגדר חל למפרע, ולא מהני למפרע זה אלא לגבי ניהוגים מכאן ולהבא [וכמו שאמר הגרש"ש על התרת נדרים שהיא רק מכאן ולהבא למפרע], ולפיכך הדם שבזמן שהותו על הדלעת עדיין לא היה מוגדר דם שחיטה אינו מכשיר, ורק אם בזמן שהותו על הדלעת כבר באה הסיבה להיותו דם שחיטה הרי הוא מכשיר. [↑](#footnote-ref-15)
15. **ואי"ז בגדר למפרע כלל**, ודוגמא לדבר, תפילת שמו"ע, דודאי גם מיד בתחילת שמו"ע יש לזה שם של חלק מתפילת שמו"ע, אבל אם הפסיק את תפילתו באמצע ולא סיים, הרי בזה הוא **מפקיע** מההתחלה להיחשב תפילת שמו"ע ואינם אלא ברכות לבטלה. [↑](#footnote-ref-16)
16. **וז"ל, ובחידושי הרא"ה** ז"ל כתוב הכל מודים וכו' איכא דמפרש, דאיתיה לדם שניתז בתחילת השחיטה, ולישנא דשמעתא מסייע להו, ואיכא דמפרש, דאיתיה לדם שניתז עליה הדם מתחילה ועד סוף, **וסברא מסייע להו**. ע"כ. [↑](#footnote-ref-17)
17. **ואתי שפיר** נמי הא דלא הוזכר בשמעתין נפק"מ זו, וכן דהכא נראה דהיא פלוגתא דר"ל ור"י ולא נראה דפליגי בפלוגתת רבי ורבי חייא. והעיר בזה השטמ"ק דף ל"ו. בשם התוספות חיצוניות. [↑](#footnote-ref-18)
18. **וכן הקשה הקרן אורה** זבחים דף ל: בסוף דבריו על תוס' בד"ה כזית [עומקא 183], והתפלא שלא העירו בזה נושאי כליו. ועי' רע"א כו"ח סי' ל' [עומקא 201] מה שכתב בזה, ודבריו צ"ע. [↑](#footnote-ref-19)
19. **ובנוסח אחר י"ל** דלב' הצדדים הוא למפרע, והספק אי הוא חל למפרע או רק 'איגלאי' למפרע בלבד, עי' הערה י"ג. [↑](#footnote-ref-20)
20. **וכן ביארו בשיעורים בבריסק,** והוסיפו בזה, דכן היה מוכרח לרמב"ם מגוף הגמ', דאמרינן דאם לא נתקנח מכשיר, והרי למ"ד אינה לשחיטה אב"ס ליכא ביה שם שחיטה כלל כמבואר בדף כ"ט: שאין בה חיוב חוץ ואינה מטמאה, וכמש"נ. [↑](#footnote-ref-21)
21. **ונראה לבאר,** דיסוד המחלוקת הוא, דלמ"ד ישנה לשחיטה מתוע"ס לכל חלק בשחיטה יש חשיבות שחיטה בפ"ע, ולמ"ד אינה לשחיטה אב"ס רק הגמר משוי שם שחיטה למפרע, שכשגומר - כיון שהוא מעשה אחד מצטרף הכל להיות בכלל שחיטה, [ודומה קצת לב' הצדדים המבוארים לעיל במרכבת המשנה בדעת מ"ד דישנה לשחיטה], ולפיכך כאשר היה שינוי כגון שבתחילה שחט בחוץ ובסוף לא, א"כ לא נוכל לחייבו מכח ההצטרפות לסוף שהיא אינה שחיטת חוץ, וכדי לחייבו הרי בעינן לומר דלהתחלה בפנ"ע יש שם שחיטה, ולמ"ד אינה לשחיטה הרי אין להתחלה שם שחיטה בפ"ע ולכך פטור, וכן בשוחט אחר הרי כדי דיטמא בתחילת השחיטה בעינן להגדיר שזו היתה כבר 'שחיטת פרה', ואין מצטרף שחיטתו לשחיטת האחר, [אמנם בגד אחר עדיין צ"ב מ"ט לא יצטרף], והא דפליגי בפסח, הוא משום דלמ"ד ישנה לשחיטה ע"כ היא שחיטת פסח שלא בזמנו ונפסל, אבל למ"ד אינה לשחיטה כיון דרק מכח הסוף נעשה לשחיטה, א"כ לא נימא שהיא שחיטת פסח ופסולה, אלא אדרבה נדון שיש כאן עקירת הפסח והקרבן כשר לשלמים, והא דפליגי בנתקנח היינו משום דלמ"ד אינה לשחיטה, אין הגדרת השחיטה אלא מכח ההצטרפות לגמר ולכך אין זה מועיל למה דכבר התקנח דהוא כמו חלות מכאן ולהבא למפרע, והדברים עדיין צריכים באור ועיון רב. [↑](#footnote-ref-22)
22. **ועי' בשטמ"ק** ב"ק שם בשם הרמ"ה, דחידש דאם ישחוט בחוץ סימן אחד וסימן שני לא ישחוט כלל יתחייב למ"ד ישנה לשחיטה אב"ס, והינו דכל חלק חשוב שחיטה לגמרי גם אי לא יסיים. [וצ"ע מ"ש משמעתין דאמרינן נתקלקלה וכו' וכי כאשר לא שחט כלל הוא עדיף משחט ונתקלקל, עי' זכר יצחק ח"א ל"ט]. [↑](#footnote-ref-23)
23. **מש"כ תוס'** שם בתו"ד 'אז יש לפטור אפילו למ"ד ישנה', צ"ב דהרי בגמ' אמרינן דרק למ"ד ישנה לשחיטה, דנחשב לשחיטה, חל איסורא דחולין בעזרה, ועי' מהרש"א דכוונתם כדוגמת הגמ' בחולין דף מ: דאם שוחט לע"ז הרי לכו"ע נאסר, ומשום דאין האוסר הוא "שחיטה" אלא כל עשייה לע"ז אוסרת ואף הנוחר לשם ע"ז הרי"ז אוסר, וכמש"כ תוס' ב"ק ע"א: ד"ה כיון ששחט בה פורתא אסרה. [וכ"כ תורא"ש כתובות ל"ד], ועי' הגהת זית רענן על שו"ת רע"א קס"ה ג' [עומקא 196]. [↑](#footnote-ref-24)
24. **בשמעתין** חדשו תוס' דנתקלקלה בשחיטה לאו דוקא, אלא ה"ה פסול בדיני שחיטת פרה, ושם נתחדש יותר דאפי' אי בסוף שחיטה לאו דמרה קא טבח, הוא הפקעה על השם שחיטה. ובחידושי בית מאיר שם וכן בחידושי רבינו מאיר שמחה שם תמהו בזה, דאי"ז שייך לשחיטה כלל, ולכא' היא קושיא עצומה [וי"א דכמו שמבואר בשמעתין דלא נחשב 'שחיטת פרה' ה"ה התם אי"ז 'שחיטת גניבה' והינו דהמחייב של טביחה ומכירה וזכורני מימי חורפי ששמעתי ממרן אדמוח"ז שליט"א להוכיח בכמה ראיות דהחיוב של טביחה ומכירה הוא העמקת הגניבה וא"כ יש לבאר כאן דאם בסוף השחיטה אין גניבה אי"ז שחיטת גניבה ועדין צ"ע]. אמנם עי"ש בתוס' בדיבור הקודם דכתבו דמה דאיתא בגמ 'לאו דמריה קטבח אין הכוונה דאינו נחשב שלו ואין לו תביעת גניבה על זה אלא יש גם לפוטרו משום דע"י שנאסר ונעשה לאיסורי הנאה אין שייך בו שחיטה אלא 'מחתך בעפר בעלמא הוא', וא"כ מיושב דסוף השחיטה אינה שחיטה מחמת דהיא חיתוך עפר בעלמא, ועי' בשו"ת רע"א קס"ה ודבריו צ"ע מתוס' הנ"ל. [↑](#footnote-ref-25)
25. **וז"ל תרוצו**, ויש ליישב קצת דכוונתו דלא תימא דלא קאמר רבי יוחנן ישנה לשחיטה מתחילה ועד סוף אלא בשחוטי חוץ דוקא, והרבה טעמים יש לחלק ולומר דחולין בעזרה לא דמי לשחוטי חוץ להא מילתא על פי הסוגיא ואין להאריך כאן, לכך כתב רש"י דפליגי לכל מילי והיינו מדקמייתי הא מלתא בזבחים לענין שלא לשמו ולענין פגול עכ"ל, והדברים צריכים ביאור טובא. [↑](#footnote-ref-26)
26. **בדבר אברהם** ח"ג סימן ב' [עומקא 255] כתב דלדעת תוס' והראשונים, דלר' יוסף השוחט סימן אחד בבהמה לכו"ע חייב בחוץ, היינו דבסימן אחד לכו"ע ישנה לשחיטה, אלמא אין הגדר למ"ד אינה לשחיטה דכל השחיטה היא בגמר בלבד, אלא דנחלקו האם יש חשיבות שחיטה במיעוט סימן או רק בכל הסימן, ועיי"ש שכתב דבזה גופא נחלקו רבא ור' יוסף.

    הדבר אברהם סיים את דבריו בקושיא, מקו' הגמ' [עי"ש דהיא גם לר' יוסף] על מ"ד אינה לשחיטה אב"ס, 'לפלוג בהכשרה דפרה' דהרי אין תחילת השחיטה מטמאה, וצ"ע דלרשב"א לר' יוסף ליכא לאקשויי 'לפלוג בהכשרה דפרה', דבאמת גם שוחט סימן ראשון מטמא. **וקושייתו** של הדבר אברהם צ"ב דקו' הגמ' קש' גם לר' יוסף בגוונא דשחט הראשון מיעוט סימן שאינו מטמא בגדים. **אמנם ילה"ק** על הרשב"א **מקו' ר' זירא** בשמעתין, דהקשה למ"ד ישנה לשחיטה דאיכא לפלוגי בהיה פסול בשחיטה וכו', **ולכאו'** לפי הרשב"א הרי ילה"ק כן [לר' יוסף] גם למ"ד אינה לשחיטה כגון שאחר סימן אחד ארע פסול, דעד הפסול מטמאה ואחר הפסול לא מטמאה, ועי' רש"ש מה שכתב לישב בזה. [↑](#footnote-ref-27)
27. **עי' לשון רש"י** דף מ: דבסימן ראשון מחייב משום דילשמתוע"ס. ועי' מהרש"א שהקשה דבסוגיין אליבא דר' יוסף אמרינן דהתם לכו"ע הוא חייב משום שעשה מעשה חט"ה, ועי"ש תרוצו, ואפשר דביאור הדברים כהנ"ל, אמנם רש"י כ"ט: לא נראה הכי, וכדלקמיה, ועי' מהרש"א. [↑](#footnote-ref-28)
28. **ובדעת הרמב"ם** ודאי א"א לתרץ כן, [ואף דלא יליף ומזבחת], דהרי כתב להדיא בהלכה זו, דאם שחט גוי מיעוט קנה אינו נפסל. [↑](#footnote-ref-29)
29. **וכבר** ברש"י מבואר דישנם כב' דינים בעכו"ם א' שחיטת עכו"ם ב' העדר שחיטת ישראל והוה טריפה, וכמש"נ לעיל בהערות. [↑](#footnote-ref-30)
30. **אמנם** לשון הגמ' שכן נעשה מעשה טריפה, נראה דאפי' מיעוט סימן כיון שמטריף, וכ"כ הרשב"א בתוה"ב ב"א שער א דמה שאמר רבא סימן אחד ל"ד. [↑](#footnote-ref-31)
31. **בחידושי הגר"ח החדשים** שהודפסו על מסכת חולין איתא שם שהגרב"ד אמר שהגר"ח א"ל, דכמו דמבואר בגמ' בדף ל"ו. דלגבי הדין דדם מכשיר חל שם שחיטה למפרע, ה"ה לגבי הא שיהא שייך בזה פסול שחיטת עכו"ם, מודה מ"ד אינה אלא לבסוף דיחול בזה שם שחיטה למפרע, וזו כונת הרמב"ם דישנה לשחיטה מתוע"ס, [עי' כנסת הגדולה יו"ד סי' ב' שכתב שהוא לשון מושאל ואין כוונתו למ"ד ישנה לשחיטה מתוע"ס ודייק זאת שכתב ישנה לשחיטתו ולא כתב כלשון הגמ' ישנה לשחיטה], וכן זו כוונת רבא דכו"ע מודו דאמרינן בזה - למפרע, ולא הובא שם איך יפרנס הגר"ח את כולא שמעתין דמבואר דאינו חל למפרע ואין תחילת השחיטה מטמאת, ואין חייבין עליה משום שחוטי חוץ. [↑](#footnote-ref-32)
32. **וכחידוש האו"ז** גבי עכו"ם שלמ"ד ישנה לשחיטה מתוע"ס יש לפסול בתחילת קנה, מצינו בענין אחר כסברא זו, **דביד אברהם** [עומקא 140] יו"ד סי' ה' כתב דאע"פ שדברי האו"ז לגבי עכו"ם הם נסתרים מכמה דוכתי, הנ"מ בעכו"ם דהוי מעשה קוף בעלמא בעינן דוקא דבר שעושה אותו נבילה, אבל לגבי חיוב חוץ ופסולי מחשבה נחשב לשחיטה גם בתחילת שחיטת קנה, ודייק כן גם מרש"י ב"ק ע"ב. ד"ה ישנה לשחיטה, "וכל כמה דחשיב הויא מחשבה", משמע אפי' בתחילת חיתוך הקנה. אולם בחוו"ד יו"ד ב' ס"ק ב' [עומקא 156] ס"ל דמיעוט קנה **לא** **שייך ביה דינים כלל** אפי' למ"ד ישנה לשחיטה מתוע"ס, יעו"ש. [↑](#footnote-ref-33)
33. **ובדובב מישרים** [ג' ע"ו ג'] כתב ליישב דליכא פסול מחמת גוף הדבר שעשאה למטה ושינה מן הדין, אלא הפסול הוא מה שעשה בעולה מעשה חטאת, ולכך בעי דוקא סימן שלם, וא"כ באו דברי הרמב"ם על מקומם. [וכן נתבאר לעיל בשיטת רש"י בהערות ע"ס הגפ"ת], ובשיעורים בבריסק הקשו בבאור דברי הרמב"ם אלו והניחו בצ"ע. [↑](#footnote-ref-34)