מ_מ - לו ולא לזרעו - ג
קטגוריות: ש_ס / לה מכות / מכות פ_ק - הרב יהודה אלבוים

בס''ד

לו ולא לזרעו

א. העידו על פלוני שהוא בן גרושה, ויש לו עוד אחים שנפסלים על פי עדותו, פשוט שלא היה ס''ד לפסול אותו ואת אחיו, וע''כ דבנו שאני, ואינו כזומם לפסול אותו ואת בנו.

ב. הזומם לפסול עובר, כגון שאביו מת, ואין עוד בנים, וכל עדותו הוא לפסול את העובר, לכא' לא עבר בלא תענה, ולא ילקה ככל עדות בן גרושה, וע''כ שאין הנידון בבנו שזמם לפסול את הבן שיולד.

ג. האחרונים הקשו מעיר הנידחת - לכא' קשה רק לדברי הריטב''א, אך לדברי הרמב''ן כיון שמתקיים בו מקצת כאשר זמם די בכך, וכיון שהדין להרוג את בניו הוא עונש לעובד, א''כ נחשב זממה על העובד, והתקיים בו כאשר זמם במקצת - ותי' דאע''פ שהוא דין בעובד להעניש אותו באיבוד בניו, אך כיון שלמעשה פוסקים ב''ד חיוב מיתה על הבן, הרי זה כזומם להרוג את הבן, והוי כזומם להרוג כמה בני אדם שאין חיסרון של כאשר זמם לחצאין, ואין פסק ב''ד על העובד דיומתו בניו, וכ''ש אם החיוב על מה שזמם שיקרה לנידון, ולא על מה שזמם עליו גמר דין, ודאי יש כאן זממה על הבן - ולפי''ז גם לדברי הרמב''ן צ''ל כן, מכיון שזמם חיוב מיתה על הבנים, ומם שימותו הבנים -.

ד. הריטב''א כתב דמה שאין מתקיים באשתו כאשר זמם אין חיסרון, דרק בבן דכרעא דאבוה יש חיסרון, ומבואר שהזומם על ב' בני אדם בעדות אחת אין חיסרון של לחצאין, אלא רק באב וזרעו, וצ''ב.

ה. י''ל על פי מש''כ הגר''ח דאין זממה לעשותו בן גרושה, כי לא נהפך לבן גרושה, ואינו כזממה להרוג וכד' שיהרוגהו, וילקוהו - לא לפי הגר''ח - ויוציאו ממנו ממון, וכל מה ששייך להעניש הוא על מה שעשו עליו גמר דין, ועונשם שיעשו עליו גמר דין, והחזו''א נחלק וס''ל דיש סיבה לחייב אף ברעה שאינו דין, אך י''ל דאף לדברי החזו''א אין עונשו מכות, דאין כזה עונש בתורה, ובכאשר זמם לא כתוב עונש חדש, ולכן אף לחזו''א העונש הוא הגמר דין שעשו, כי דרך זה הגיע הנזק, וא''כ י''ל דבבן גרושה מכיון שלא מת וכו' לעולם אין שייך עונש על הנזק, אלא רק לעשות עלו את הפסק דין שגרם לנזק, וכיון שהבן לא בעולם אין פסק דין אלא רק על האב, וע''י שיעשו באב פסק דין שזמם שעי''ז ינזק הבן שפיר מתקיים כאשר זמם כלפי הבן.

ו. עי''ל דאין תביעה שעשה את הבן חלל מכיון שאינו בעולם, וכן אולי משום שבא מן הפסול וכך נוצר, אלא שכל התביעה של הולד הוא על מה שעשה לאביו פסול הפוסל, והאב רק תובע שעשאו פסול, אך הבן ניזוק במה שאביו פסול הפוסל, ותביעת הבן הוא רק על זה, וכיצד שייך לעשות כאשר זמם על זה, א''א ע''י שנעשנו חלל, אלא רק ע''י שאביו יהיה פסטול הפוסל, ובודאי לא נעניש את האב, והדרך היחידה היא להענישו ולפסוק עליו את הפסק שגרם לנזק, והפסק הוא שיהיה פסול הפוסל, משא''כ כלפי הזממה על האב, די במה שנענש שנעשה חלל אע''פ שאינו פוסל, משום שכשאפשר להעניש על הרע שעשה א''צ להעניש על הדין שעשה שגרם את הרע, אע''פ שגם על זה נאמר כאשר זמם, גם על הדין וגם על הרע, אפילו הכי כשא''א, אינו לחצאין כשחלק מתקיים כמוש''כ הרמב''ן, משא''כ כלפי הבן שלא נעשה עדיין רע, כי אינו בעולם, התביעה רק שיעתק הדין שגורם לו רעה.

ועל פי זה ניחא מאד שאין תביעת מתנות כהונה, כי אינו בעולם, וכל התביעה על הדין שחל שגורם לו הפסד, וזה הרי א''א לעשות משום לו ולא לזרעו, ונמצא שא''א לקים כלפי הבן לא זממה על החללות, ולא זממה על הפסד מתנות כהונה.

לפי''ז זמם על עובר, כגון שאביו כבר מת, א''א לקיים כאשר זמם כלל, כי לא החיל שום דין על האב, ועל הבן אינו חייב כי עדיין אינו חלל, ורק עשה לו רעה במה שאביו חלל שעי''ז כשיולד יהיה הוא חלל.