שיעורי תערובת יח
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / יורה דעה / תערובת / קמא

שיעורי תערובת – יח

**ממו"ר הגאון רבי צבי ובר שליט"א**

יו"ד סי' קא, ג

**חתיכה חיה**

**וכן לא חשיבא ראויה להתכבד אא"כ היא מבושלת.** והיא דעת הרא"ה בבדק הבית (ב"ד ש"ב כט:) אמנם לא קיי"ל כן, והפר"ח (ס"ק טו) והיד יהודה (סק"ט) כתבו להוכיח שאף המחבר לא סמך על שיטה זו, דכתב בסי' קי (ס"ה) לעניין מקולין דאין ביטול ואף שעדיין לא נתבשל, וע"כ שמחמירים שבשר חי אינו בטל.

**והחוו"ד** (סק"ה) הקשה איך יתכן לומר שחתיכה חיה הוי ראויה להתכבד, והא מבואר בגמ' בפסחים (פח:) גבי חמישה שנתערבו עורות פסחיהם ומצא באחד מהם מום ולא ידעי' מי הבהמה בעלת מום, שכולם יעשו פסח שני כיון שאסור להם לאכול את הבהמות. והקשה החוו"ד אמאי לא נימא שתתבטל הבהמה האסורה ברוב, וע"כ צריכים לומר שאין ביטול משום שחהר"ל אינה בטילה, ומוכח שאף בהמה שלימה חיה חשיבא ר"ל ולכן אינה בטילה.

**והיד** יהודה (שם ד"ה עיין) הקשה עליו דלא שייך לומר שהוא מדין חהר"ל, דהא הפסח אינו נאכל אלא למנוייו, וא"כ אי"ז ר"ל, כיון שאינו ראוי לכל האורחים, וכמו שהוזכר לעיל דחטאת שאינה ראויה אלא לכהנים לא חשיבא ר"ל כיון שאינה ראויה לכל אדם. ועל כן כתב לבאר שאין הבעלת מום בטילה מדין דבר שבמניין, ואי"ז שייך לדין חהר"ל.

**ספק שלא מחמת התערובת**

**עוד** הביא בחוו"ד (שם) להקשות מהפלתי (סק"א) על המשך הסוגיא (שם) שאם נזרק הדם ואח"כ מצאו באחד מהעורות מום אינם יכולים להקריב פסח שני, כיון שרובן יצאו כבר יד"ח פסח, ומקשה הגמ' שיקריבו שלמים, ומשני שא"א להקריב שלמים שהרי בשלמים צריך הכהן לאכול חזה ושוק וכאן כיון שאחד מהם הוא קרבן פסח ואינו נאכל אלא למנוייו אין הכהן יכול לאכול את החזה ושוק. והק' הפלתי אמאי לא נימא שיתבטל החזה ושוק של הקרבן פסח באחרים, כיון שרוב הבהמות הם שלמים. ותירץ החוו"ד שאי"ז ביטול ברוב, משום שהספק נוצר שלא מחמת התערובת, משום שאף אם היה רק אחד מהם מפריש קרבן ג"כ היה ספק אם הוא פסח או שלמים, וכל שאין הספק מחמת התערובת אין דין ביטול ברוב. וכמו"כ מצינו בפמ"ג בפתיחה לתערובות (ח"א פ"א) גבי שלש זיתי כבד אחת ממקום חיותה ואחת ממקום מרה ואחת ממקום כליות, דהשתא ממה נפשך ב' של היתר ואחד של איסור, דכתב דאין בזה ביטול ברוב שכל אחד יש לו ספק כלפי עצמו וכבר היה אסור ואינו חוזר להיות היתר ע"י שנתערבו שלשתן יחד, וזה אותו יסוד המבואר בחוו"ד שכל שאין הספק מחמת התערובת אינו בטל.

**אם בלא החתיכות לא היה ספק אבל אין הספק מחמת התערובת**

**והנה** הגרש"ש בשערי יושר (ש"ג פ"ה) הק' ע"ז, דסברת החוו"ד ברורה שאין דין ביטול ברוב כל שאין הספק מחמת התערובת, אבל א"כ אף בחמישה עורות שמצאו מום באחד מהם ל"ש ביטול ברוב, דהא על כל בהמה ובהמה יש ספק כלפי עצמה אם היא בעלת מום ואין כאן ספק מחמת התערובת, ואמאי נקט החוו"ד לגבי עורות שאינם בטלים רק מחמת דין חהר"ל. והיד יהודה (סי' סט ס"ק סג אות ב) כבר הוקשה לו כן, אלא דס"ל דשם הוא באמת ספק מחמת התערובת, וצ"ב במאי פליגי. ויש לחלק דבעורות יש כאן ספק רק מחמת שיש עוד בהמות, ובלא שהיה כאן עוד בהמות לא היה ספק, משא"כ גבי חזה ושוק שם כל אחד מסופק בפנ"ע אם הוא מקריב שלמים או פסח.

**והנה** איתא בגמ' בבכורות (נז.) דמי שהחליף עשר כבשים בתשע כבשים וכלב כולם אסורים, משום דלא ידעי' מיהו המחיר כלב. וצ"ב אמאי לא אמרינן שיתבטל ברוב. והנה לדברי הגרש"ש אין זה קשה, דכיון שאין הספק מחמת התערובת לא שייך ביטול, אבל אם נאמר שאם בלא החתיכות האחרות לא היה ספק זה מספיק כדי להחשיבו כספק מחמת התערובת, א"כ גם בזה היה לנו לומר שהספק מחמת התערובת ויתבטל ברוב. אלא דיש לדחות וכמ"ש היד יהודה, דכיון דאף כלפי שמים אין הכרע מיהו המחיר כלב דהא מעולם לא הוחל החלות על בהמה מסויימת אלא הכל נעשה יחד, לכן לא נחשב כספק מחמת התערובת, כי אין בתערובת זו איסור ברור והיתר ברור, וכמו"כ אם יאמר שמקדיש אחד מהחתיכות שלפניו ל"ש בזה ביטול ברוב.

**ולעניין** חתיכות בשר שנגע חֵלב באחד מהן ואין יודעים במי, מבואר בשו"ע סי' קה (ס"ט) שיש בזה ביטול ברוב, ולכאו' גם בזה יל"ד אי חשיב ספק מחמת התערובת, שהרי הספק הוא במי נגע החלב. אמנם למש"כ שכל שהספק נוצר רק מריבוי החתיכות חשיב ספק מחמת התערובת מיושב דהרי אם היתה רק חתיכה אחת לא היה ספק במי נגע החֵלב.

**ובגרש"ש** (שם) הביא מהדגול מרבבה גבי מש"כ הש"ך בסי' קט (סק"ח) להקשות איך שייך תערובת באינו מינו ביבש ביבש, והא לעולם יהיה ניכר האיסור. וכתב ליישב דאף באינו מינו שייך שלא ידע מיהו האיסור, וכגון שיש ג' מיני בהמות ומצאו אח"כ ריאה אחת טריפה, ואין יודעים של מי היא. אבל הדגול מרבבה (שם) כתב דזה חשיב קבוע ואינו בטל ברוב. והבין הגרש"ש בדברי הדגול מרבבה שכוונתו להקשות שאי"ז ספק מחמת התערובת [אמנם שייך ללמוד שם בדברי הדגול מרבבה מחמת טעם אחר שאין הם באותו מקום עיי"ש].

**נפק"מ גם לעניין סכין שנמצאת טריפה, והלכה למעשה בזה**

**וזה** נפק"מ לעניין מה שדיברנו בשיעור הקודם, כששחטו כמה עופות ואח"כ מצאו סכין אחת טריפה, שאין בזה ביטול ברוב לדעת הגרש"ש דאין הספק בא מחמת התערובת אלא שיש כאן ספק מי נשחט בסכין הפגומה. אמנם בשו"ע מבואר להדיא דלא כהגרש"ש, וכן מבואר בש"ך שם וכן בחוו"ד שם וכמשנ"ת. ונראה דקיי"ל שאם בלא הבהמות האחרות היה ספק בזה אין ביטול ברוב, אבל אם בלא הבהמות האחרות לא היה ספק כלל אז אמרי' ביטול ברוב, דאין הספק מחמת התערובת עצמה אלא מחמת דבר אחר וכדמוכח בשו"ע ובש"ך ובחוו"ד.

**אם עדיין לא ניקר את הבהמה אם חשיב חסרון מעשה גדול**

**וכתב** הרמ"א דנוהגים לחומרא שהכל חשיב חתיכה ר"ל, אלא אם כן מחוסר מעשה גדול ובהמשך דבריו כתב שאפילו לא נמלחה עדיין אין זה חסרון והוי חהר"ל. ויש לדון גבי בהמה שלא ניקרו אותה, דהיד יהודה (סק"י) נקט דאם חסר לה ניקור חשיב מעשה גדול ואינו דומה למליחה, וביאור העניין דדבר שהוא רק תיקון החתיכה ל"ח מעשה גדול, אבל אם צריך לשנות את החתיכה כגון שצריך לחותכה או שצריך לנקרה ולהוציא החלב אז הוי מעשה גדול, אבל אם החתיכה חתוכה וכתיקונה אז אין חסרון בחהר"ל אא"כ צריך מעשה גדול [כהסרת הנוצות].

**חתיכה שחלקה ראוי להתכבד וחלקה אינו ראוי להתכבד**

**והנה** כל עופות יש בהם אברים פנימיים ופעמים יש מהם דברים הראויים להתכבד שאי"צ לתקנם, כגון כבד [אמנם אי"ז ברור שהכבד הוא חהר"ל, אבל כבד אווז ודאי חשיב ר"ל], ויל"ד אם שייך לומר שהעוף מתבטל אף שהכבד אינו בטל. וה"נ בפמ"ג (מ"ז סק"ח) דן גבי ראש הבהמה שיש בתוכה לשון שהיא עצמה ר"ל, וכ' דאם נאמר שהראש בטל ולא הלשון הוי חוכא, דל"ש שחצי יתבטל וחצי לא יתבטל. אבל אם נחתך הלשון מהראש, כתב הפמ"ג שהוא מחלו' ש"ך וט"ז בסי' קי, אם שייך שחצי מהבהמה נתיר משום ביטול וחצי בהמה אסורה.

**אמנם** הכרתי (סק"י) פליג שאפילו בלא שחתכו הלשון שייך לומר שמה שנתבטל שרי ומה שלא נתבטל לא שרי, אף שהם חתיכה אחת. והיד יהודה (קצר סקכ"א) כתב שלא שייך לומר שאף כשנחתך א"א שחצי יתבטל וחצי לא יתבטל, דהא מבואר להדיא במשנה בחולין (צו:) דגיד מתבטל בין הגידים והרוטב בנו"ט, והיינו שאף אם אין הגיד בטל מ"מ הרוטב מותר אם אין בו נו"ט, ואפילו אם אין ברוטב ששים כנגד הגיד אלא בצירוף הגידים של ההיתר ג"כ שרי, ולכאורה קשה דכיון שאת כל הגידים אסרנו ואין בהם ביטול א"כ איך הרטב יהיה מותר והרי הרוטב בלוע בחתיכות הגיד וכיון שאסרנו את החתיכה מוכרחים אנו לאאף את הטעם היוצא מהם וא"כ אין כאן שיעור לבטל את האיסור. וגם הפר"ח (סי' קי סקכ"ג) העיר מזה שאין כלל חסרון אם חלק אחד מותר מחמת ביטול ברוב וחלק אחר שלא נתבטל אסור. וכן מסיק היד יהודה שאפילו בלא שנחתך הלשון שייך לחלק שהראש שרי והלשון אסורה, דכיון שלגבי הלשון ל"ש ביטול נשארת באיסורה וכדברי הכו"פ.

**● השיעור נמסר בימי שישי בשכונת נוה יעקב ירושלים ● ניתן לשמוע בקול הלשון טל: [PHONE_REMOVED] קוד 1-3-2-2-1 ובשידור חי יום ו' בשעה 12:30 ●**

**● נכתב ע"י א. ה. והיה לעיני מו"ר שליט"א ●**