1. שבת שובה בחיוב לדאוג קודם זמן החיוב שיכול לקים את חיובי היום
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב מאיר קאופמן / שיעורי ליל שב_ק / תשפד

#### שבת שובה ח' תשרי פ"ד – בית המדרש הגדול נווה יעקב

# בגדר החיוב לדאוג למצוה או איסור קודם זמן חיובו

### הצדדים בחיוב לדאוג קודם זמן החיוב

א] יש הרבה מצות שנצטוינו על קיומם ויש להם זמן כגון תקיעת שופר ישיבה בסוכה נטילת ד' מינים קידוש בשבת או הקרבת קרבן פסח או שלמי חגיגה או עולת ראיה ויש לעיין האם מחובת האדם לדאוג כבר קודם שיגיע זמן החיוב לקים המצוה או שחיובו הוא רק בהגיע אותו היום אבל קודם זמן החיוב אין לו חיוב לדאוג שיוכל לקים המצוה בזמן החיוב ואם כשמגיע זמן החיוב הוא אנוס ולא יכול לקים המצוה כה"ג יש לו פטור אונס ויש לדון במי שהולך לישון קודם עלות השחר ויתכן שלא יתעורר לק"ש והרי הוא אנוס ויש לדון האם מחובתו לדאוג שיקים המצוה בזמן חובתה [ויתכן שיש חיוב מדרבנן ולא מדאוריתא]

וכן יש לדון באיסור שיש לו זמן ואם לא ידאג קודם זמן האיסור שלא יעבור האיסור הוא יהיה אנוס לעבור על האיסור האם הוא חייב לדאוג קודם זמן האיסור שלא יצטרך לעבור על האיסור או שאין עליו חיוב ואם כשיבוא האיסור הוא אנוס יש לו פטור אונס וכגון שיש לו חמץ קודם פסח ויודע שבפסח לא יהיה לו אפשרות לבער האם יש חיוב דאוריתא קודם פסח לדאוג שלא יהיה לו חמץ וכן נפק"מ ביוה"כ האם חייב לאכול קודם יוה"כ כדי שיוכל לצום ביוה"כ או שאין עליו חיוב לדאוג קודם הצום והנה בתשיעי יתכן שיש חיוב מיוחד לאכול שיסודו כדי שיוכל לצום אמנם יש לדון בימים שקודם ויש אנשים שלוקחים תרופות שזה גורם שמסוכן להם לצום ויש לדון האם חייבים שלא לקחתם קודם יוה"כ כמה ימים אפילו שיש להם מזה סבל או שאין כזה חיוב

### שיטות האחרונים בנ"ל

ב] והנה מבואר בגמ' ר"ה ט"ז: שחייב אדם לטהר עצמו ברגל שנאמר ובנבלתם לא תיגעו ומבואר ברמב"ם שזה כדי שיוכל להגיע לעזרה ברגל ועיין טורי אבן שם שתמה מה צריך על זה פסוק והרי כיון שיש לו חיוב הבאת חגיגה וראיה ולהראות בבית המקדש ודאי שהוא צריך לטהר עצמו וכתב שמצד זה אין לו חיוב לדאוג לזה קודם הרגל אמנם כאן נתחדש שהוא חייב לדאוג לזה כבר קודם הרגל שיוכל לאכול שלמי שמחה ביום הראשון ומשמע מדבריו שזה חיוב מיוחד שהתחדש כאן אבל בעלמא אין כזה חיוב ועיין נשמת אדם כלל ס"ח אות ג' שכתב שאדם שאין בעירו שופר אין לו חיוב קודם ר"ה לצאת למקום שיש שופר ורק בר"ה חל עליו חיוב וכיון שאז זה חוץ לתחום והוא לא יכול יש לו דין אונס [וע"ש שהוכח דבר זה מהגמ' בר"ה ל"ד. שדנה שני עירות באחד יש ספק תקיעת שופר ובאחד יש מוסף מה עדיף ומבואר שלא היה צריך לדאוג לצאת קודם יו"ט ובאמ"ב אהע"ז ל"ב דחה דמדובר שלא היה לו אפשרות לצאת מהעיר קודם ר"ה או שהשופר נפסל בר"ה] והנה מבואר בגמ' פסחים ג: שריב"ב לא עלה לרגל והקשו התוס' למה לא עלה לרגל וכתבו שלא היה לו קרקע ועיין צל"ח שביאר שמקרבן פסח לא הוקשה לתוס' כיון שבזמן פסח הוא בדרך רחוקה ולא יכול להקריב פסח ואין עליו חיוב לדאוג קודם להיות קרוב וכל מה שהוקשה להם מעליה לרגל שבזה וודאי החיוב עליה הוא קום ועיין מנח"ח מצוה ה' אות י"ג שהבין בכונתו שבסתם מצוה אין חיוב לדאוג קודם זמן החיוב ורק בעליה לרגל משמעות התורה שצריך לעלות כבר קודם הרגל כדי להיות ברגל בבית המקדש אמנם אין זה מוכרח בכונת הצל"ח ויתכן שלגבי פסח נקט שיש פטור של דרך רחוקה ונקט שזה באמת פטור מהחיוב משא"כ בשאר מצוות

אמנם עיין מנח"ח מצוה ה' אות י"ג ובאמרי בינה אבן העזר סל"ב ובאבני נזר או"ח סימן שכ"א ובלקח טוב כלל ו' [הובא בתורת היולדת פ"ב הערה ג'] שכתבו שזה ודאי שיש חיוב על כל אדם כבר קודם החג לדאוג שמתי שיגיע החג הוא יוכל לקיים את חיובו ובטעם החיוב המנח"ח כתב שזה מכלל החיוב דהינו שכל מצוה שיש לה זמן כיון שאדם יודע שיגיע זמן הקיום זה מחיב אותו כבר קודם לדאוג לקימה המצוה אמנם האמרי בינה כתב שזה בכלל ארור אשר לא יקים את כל דברי התורה הזאת ובאבני נזר כתב שזה הדין מושבע ועומד בהר סיני דהינו שנקטו שבאמת מצד עיקר המחיב של המצוה בעצמה זה רק כשמגיע החיוב אמנם יש חיוב כללי אל בן אדם לדאוג שהוא יוכל לקים את כל חיובי התורה והנה עיין מנח"ח שהביא מרש"י פסחים ס"ט. שאין חיוב כרת על טמא וערל שלא עשה פסח רק אם יכל לאחר חצות שזה זמן ההקרבה להיטהר ולמול וכן הוא בתוס' צ"ג. בד"ה אלא וכתב שזה סברא מיוחדת לגבי כרת ולכאורא הכונה שהכרת זה על מה שבפועל לא הקריב וכיון שאז הוא לא יכול אין לו סיבה לקבל העונש אבל המצוה מחיבת אותו לדאוג כבר קודם שיוכל לקימה ואם נימא שזה חיוב כללי א"ש שזה ודאי לא סיבה לכרת אלא מה שלא עשה את החוב של המצוה בעצמה

והנה עיין לקח טוב כלל ו' סק"ג שדן שאולי כבר קודם זמן המצוה אדם חיב לעשות המצוה בזמן המצוה [דהינו שהזמן הוא רק מתי אפשר לקים אבל מיד כשנהיה בר מצוה חל עליו חיוב של כל המצות] אמנם בפשוטו זה ודאי אינו דודאי שהחיוב המצוה לעשותו חל בזמן המצוה וכמבואר בגמ' יבמות ל"ב לגבי איסור חל על איסור שאיסור שבת חל כשמגיע שבת ועין זבחים ק: שאין להטמאות למת מצוה לאחר חצות בערב פסח אבל קודם מותר דהינו שרק אז חל עליו חיוב המצוה וכן הרי חמץ בפסח צריך לבאר דרך שריפה לר"י ומי שעשוה בצורה אחרת מבטל מצוה אמנם לפני פסח ודאי יכול בכל צורה שרוצה וכן כתב המנח"ח מצוה ב' סקכ"ב לגבי מילה שכל המצוה היא למול את הערלה וכתב שיכול למול קודם שמונת ימים וממילא כשמגיע הזמן הוא לא מתחיב ואין זה מבטל מצוה דהרי עדין לא הצטוה בזה

והנה מבואר בגמ' סוכה כ"ה. שעוסק במצוה פטור מהמצוה והגמ' מביאה מקור מהא דהיו אנשים שהיו טמאי מת ולא יכלו לעשות הפסח וביאר רש"י מהא דהיה מותר להם להיטמא אפילו שבגלל זה לא יוכלו אחרי זה להקריב קרבן פסח ובהכרח שזה מצד שיש כאן פטור עוסק במצוה דהינו שכיון שאדם שעסוק במצוה זה פוטר אותו ממצוה אפילו יותר חשובה ממילא כאן שמצוה זו מגיעה קודם צריך לעשותה ועיין מנח"ח שם ובאבני נזר שכתבו שמכאן מוכח שגם קודם זמן המצוה יש חיוב לקים המצוה דאל"כ למה שלא יטמא אפילו שלא מצד חיוב מצוה אלא מצד שקודם זמן החיוב אין עדין שום חיוב [אמנם עיין ריטב"א שם שכתב שבאמת מה שחייב לעשות המצוה שמגיעה ראשון מצד שבאמת עדין אין עליו החיוב של המצוה השניה ויש לבאר שכונתו כנ"ל שהחיוב בפועל ודאי לא חל ולכן זה סברא שיעשה מה שכבר חיב ומכח הפטור של עוסק במצוה]

אמנם עיין או"ש פ"א מק"פ הי"ח בד"ה כיון שכתב מסברא שבאמת כל מצוה אין חיוב לדאוג קודם זמן חיוב המצוה והקשה בד"ה כיון מהא דמבואר בגמ' סוף פרק האשה שמילת זכריו מעכבתו מלשחוט הפסח וביאר רש"י כגון שער"פ חל בשבת שלא יכול למולם והקשה הרי עכשיו הוא אנוס וכתב שמוכרח שכבר קודם זמן החיוב היה צריך לדאוג שהם יהיו מהולים ויוכל לעשות הק"פ ולכן הוא לא נחשב אונס וכתב לחדש שקרבן פסח זה דין מיוחד שכיון שיש חלות פטור של דרך רחוקה ומבואר שללא זה היה עליו חיוב כגון זמן הפסח לדאוג שיוכל להקריב הקרבן פסח דהינו שבאמת כל שאר חיובי התורה לא חל חיובם עד שמגיע זמן החיוב ורק קרבן פסח זה אחרת ולפ"ז א"ש הגמ' הנ"ל לגבי קרבן פסח דמבואר שיש חיוב כבר קודם

והעירו דמבואר בגמ' דהידור מצוה עד שליש וודאי משמעות הדברים בקונה קודם החג והרי ביו"ט עצמו לא מצוי לקנות אתרוג וי"ל והנה יש מקום לדון שודאי שכל מצוה שנצטוינו לעשותה בזמן מסוים ודבר זה מצריך הכנה כגון עליה לרגל או עשית מצה או סוכה או השגת ד' מינים בזה ודאי שהוא מכלל חיוב התורה במצוה שכבר קודם המצוה צריך לדאוג לקים המצוה אבל כל שהנידון לא על עיקר קיום המצוה אלא על מונע צדדי בזה החיוב חל רק בזמן המצוה וצ"ע אם יש סברא לחלק בזה והעירו דבירושלמי מבואר שאם עושה סוכה שופר צריך לברך בזמן העשיה ולכאורא אם זה חיוב מכח המצוה א"ש ששיך על זה ברכה אבל אם זה חיוב כללי הוא חידוש זה סיבה לחייב וכן אם אין חיוב לדאוג קודם זמן המצוה ודאי שהוא חידוש שאפשר לברך וצ"ע [עוד יש לדון מהגמ' בפסחים ו. שאדם שעוזב את ביתו תוך ל' יום חייב כבר בבדיקה אבל לא קודם ומשמע קצת של' יום קודם החג חל החיוב לדאוג לקים את דיני החג ועיין ראשונים שם בלא ביטל ועוד פרטים וצ"ע שם]

והנה מבואר בגמ' קידושין כ"ט. שצריך מיעוט שאשה פטורה מלמול את בנה והקשו הראשונים הרי זה מ"ע שהז"ג ועיין תורי"ד שכיון שהמצוה שעל האב זה לדאוג שבנו יהיה מהול וזה הרי צריך לעשות גם בלילה ומבואר שיש חיוב לדאוג גם קודם המצוה ולכאורא מבואר מזה גם שזה מעיקר החיוב של המצוה ולא חיוב צדדי דאל"כ זה לא סיבה שיחשב שהמצוה היא הזמן גרמא ולכאורא זו ראיה עצומה

### בנידון האחרונים האם להעדיף מצוה חשובה שלא הגיע זמנה

ג] והנה עיין מ"ב סימן צ' סקכ"ח שהביא מהרדב"ז ח"ד סי"ג שדן מה הדין תפוס שהשר נתן לו רשות לצאת יום אחד ודן האם עדיף שיחכה ליוה"כ שהתפילה אז יותר חשובה או לפורים שיוכל לקים חיוב מגילה שזה יותר מחיוב תפילה בסתם יום והכריע כיון שעכשיו יש לו חיוב תפילה בציבור ושאר חיובי אותו היום הוא חייב לקים את זה ואין לו היתר שלא לקים חיובו מצד שמעדיף לעשות חיוב שלא קים עכשיו וכן עיין רעק"א תשובה ט' שהביא הנידון האם תפילין סוכה ולולב מה עדיף דהינו מה חיוב יותר גדול וכתב שאין בזה נפק"מ שאם מדובר קודם סוכות א"כ עכשיו הוא חייב בתפילין וודאי שזה קודם ואם הוא בסוכה א"כ אין חיוב תפילין אלא לאחר חול המועד וודאי שהחיוב של עכשיו קודם והחכם צבי הביא את הגמ' במו"ק ט. אורח חיים אל תפלס וביאר רש"י שמצוה שמגיע לידו יעשנה ולא יעשה חשבון שלא לעשותה מצד מצוה יותר גדולה והנה המהרש"א תמה שבזמן שחיב את שניהם ודאי שיבחר בגדולה כמבואר בכמה דוכתי אמנם ביאור רש"י כדביאר בחכם צבי הנ"ל וכן הוא במצפה איתן שם שמדובר שבזמן שחיב את הקטנה עדין לא חיב את הגדולה [אמנם תוס' ובמהרש"א שם ביארו הסוגיא אחרת]

אמנם החכם צבי סימן ק"ו ובנשמת אדם כלל ס"ח חלקו עליו וכתבו שודאי דנים את המצות שעומדות לפניו בסך הכל ויעשה מה שיותר מצוה מחויבת והוכיחו דבר זה מהגמ' במנחות מ"ט. שמסתפקת מוספין של היום ותמידין של מחר מה קודם האם מוסף של היום כי זה מקודש או תמיד של מחר כי זה תדיר והגמ' לא פושטת וכתב הרמב"ם שאיזה שירצה יעשה ומבואר שאם החיוב של מחר הוא יותר חשוב דוחים את החיוב של היום ולפ"ז תפילה של יוה"כ קודמת עכ"ד וכן מבואר בשאג"א סס"ב הובא לקמן

והנה בפשוטו יסוד הנידון תלוי בנ"ל שאם קודם זמן החיוב אין חיוב עדין ממילא כיון שעכשיו הוא מחויב במצוה אין לו שום היתר שלא לעשותו אמנם אם נימא שכבר עכשיו יש חיוב לדאוג לחיוב של אחרי זה בזה יש לדון מה יותר חשוב והנה במה שכתבנו שמסברא פשוטה אם הוא חיב כבר עכשיו ממילא מסברא צריך לדון מה יותר חשוב אינו מוכרח דהרי בפשוטו זה ודאי אין עליו כבר חיוב בפועל לקים המצוה ורק שמוטל עליו לדאוג שיוכל לקים המצוה ויתכן שחיוב שמוטל עכשיו לעשות זה ודאי קודם ובפרט אם נימא שהחיוב לדאוג קודם זמן המצוה זה חיוב כללי ואין זה מעיקר המחיב של המצוה בזה ודאי שדבר שעכשיו הוא חייב זה קודם

ומאידך גם אם נימא שאין חיוב דאגה קודם זמן המצוה אבל יתכן שבכל אופן יכול להקדים מה שיותר חשוב דכל שיודע שבסופו של דבר הוא יתחיב ובין כה בסוף חיוב אחד הוא יעשה וחיוב אחד הוא לא יעשה ממילא בזה יכול לבחור ולעשות את המצוה היותר חשובה והנה הגמ' נשארת בספק והרמב"ם פסק שאיזה שירצה יעשה ולכאורא אם נימא שעל הצד שעדיף של עכשיו באמת אסור לו שלא לעשות ומאידך לעשות את של היום אין שום איסור א"כ היה עדיף לעשות כך ולכאורא זה ראיה ברורה לנ"ל סק"א שגם קדם זמן החיוב יש חיוב לדאוג לקים המצוה

והנה בעיקר הראיה מהגמ' במנחות יש לדון שקרבנות ציבור יסוד האחריות של הציבור זה לדאוג שדיני בית המקדש יעשו וכיון שמצד הבית המקדש זה עדיף לכן גם מצד חובת האדם זה כך שאין החובה על האדם אלא לעשות את החובות שבית המקדש צריך לעשות ואין ללמוד מזה לחיוב של אדם פרטי

ובהגהות הגראמ"ה סוכה כ"ה: תמה על הגמ' שדנה שידחה חיוב של עכשיו מחמת חיוב של מחר הרי מבואר בגמ' סוכה שצריך להטמאות למת קודם זמן החיוב אפילו שאחרי זה לא יוכל לקים את חיובו כיון שעכשיו הוא עדין לא חייב ועיין זבחים ק. שבאמת אם הגיע כבר חצות בזה אסור לו להטמאות כיון שכבר חל החיוב וכתב שכל סברת הגמ' שתמיד של מחר קודם כיון שכבר היום יש חיוב שימור על הקרבן ובשפ"א בזבחים צ: כתב שתמיד ששם החיוב הוא תמיד ממילא הדין הקרבה מחר זה חלק מהחובה היום שאם מחר לא יקריבו זה מחסר בשם תמיד והנה לפ"ז באמת תמיד של היום ומוסף של מחר ודאי שתמיד קודם שזה חיוב שמוטל עליו והמוסף הוא רק מחר אמנם עיין שאגת אריה סימן ס"ב שנקט שזה גם בכלל ספק הגמ' ולכן כתב שאם יוצא יו"ט סמוך לשבת ויש לו כוס יין אחד לקידוש שזה תלוי בספק הגמ' האם שבת עדיף שזה תדיר או יו"ט שזה מקודש ועיין אבי עזרי הלכות תפילה שכתב לישב הגמ' בסוכה דמבואר שחיוב של עכשיו קודם שזה דוקא שם שבזמן החיוב הוא יהיה טמא שזה פטור מהמצוה וכמבואר ברמב"ם שמי שהיה טמא בראשון אפילו הזיד בשני הוא פטור מכרת אבל במקום שבזמן החיוב הוא רק יהיה אנוס בזה ודאי צריך לדון מה חיוב יותר גדול דהינו שזה ודאי שגם פטור של טמא ודרך רחוקה זה לא סיבה שאדם לא צריך לדאוג שלא יהיה חייב אמנם בזה יש סברא שחובה של עכשיו זה קודם וצ"ע

### האם מצוה דרבנן של היום קודמת לדאוריתא של מחר

ד] והנה יש לדון לדעות שחובה של עכשיו קודמת במקום שיש לו אפשרות או לקים חובה של עכשיו שהיא רק דרבנן או שישמור הדבר לאחר זמן שיהיה חיוב דאוריתא האם נימא שדרבנן ביחס לדאוריתא זה כמו רשות וממילא צריך לשמור לדאוריתא או שכיון שעכשיו חייב חיוב דרבנן ודאי שזה קודם והנה אם נימא שאין חיוב לדאוג קודם זמן המצוה לקיום המצוה שיוכל לקים המצוה א"כ ודאי שכיון שעכשיו הוא חייב במצוה וודאי שזה קודם אמנם אם נימא שיש חיוב לדאוג קודם זמן המצוה רק שיש סברא שחובה של עכשיו זה קודם לחיוב שעכשיו עדין לא חל החיוב בזה יש לדון שדרבנן ביחס לדאוריתא זה כמו רשות אמנם יתכן שכיון שחזינן שהעמידו דבריהם במקום כרת דהינו שתמיד דנים דרבנן כאילו זה דאוריתא וכמבואר בגמ' שאסור לתקוע בשופר של מוקצה שדנים איסור מוקצה כאיסור דאוריתא ממילא יתכן שזה גם לגבי חיוב מדרבנן אמנם יתכן שכל מה שמצאנו רק ביחס לאיסור דרבנן אבל לא ביחס לחיוב קיום מצוה דרבנן [ועיין שדי חמד מערכת יוה"כ ס"א אות י]

והנה עיין מג"א רע"א סק"א הובא במ"ב סק"ב שכתב שאם יש לו כוס יין ויוצא ערב שבת ביו"ט ישמור הכוס לשבת כיון שזה חיוב דאוריתא ועיין שעה"צ סק"ג שהביא מהפמ"ג שתמה שכיון שעכשיו הוא חייב בקידוש של יו"ט למה שידחה אותו בגלל חיוב של מחר אמנם עיין שאגת אריה סס"ב וברעק"א תשובה ט' דפשיטא להו שהחיוב דאוריתא של מחר קודם לחיוב של היום ומבואר ברעק"א שאפילו שפשיטא ליה שאם יש חיוב היום הוא קודם למחר אפילו שהחיוב של מחר יותר חשוב בכל אופן אם זה חיוב דרבנן ודאי דאוריתא קודם דהינו שודאי שאדם צריך לדאוג לחיוב של מחר רק שבזה חיוב של היום קודם וכנ"ל

### המקומות דיש לדון בנ"ל

### א. בדין קדימת תמיד מעריב לשחרית ב. בדין קדימה של כוס ברכהמ"ז מכוס שני ג. בדין חיוב עשית ציצית קודם הלבישה או מזוזה קודם הנכיסה לבית

ה] והנה בעיקר הנידון הנ"ל יש לדון מכמה דוכתי א. עיין תוס' ביומא ל"ד: דמבואר דנחלקו רבי ורבנן לגבי האם כשיש רק תמיד אחד האם עדיף להקריבו בבוקר או בערב וצ"ע הרי עכשיו יש חיוב ומה ידחה קיום החיוב של עכשיו אמנם כבר הבאינו שזה גמ' שלגבי קרבנות ציבור החיוב הקודם זה לא סיבה ויתכן עוד שתמיד חל חיוב בוקר להקריב אחד בבוקר ואחד בערב

ב. עיין מ"ב סימן תפ"ג סק"א שאם יש לו רק שני כוסות בליל הסדר יקדש על הראשון ויאמר הגדה ללא כוס וברכת המזון יעשה אם כוס וזה עדיף מצד שברכת המזון טעונה כוס וביאר המחצית השקל כי זה תדיר ועיין בני ראם סימן ט' שהעיר שלכאורא כל זמן שלא אכל לא התחיב בכוס ברכת המזון וממילא עכשיו יש לו חיוב של כוס שני לעשות בהגדה ולכאורא זה כמו להיטמאות בערב סוכות דמבואר שצריך להיטמאות אפילו שמפסיד קרבן פסח שזה יותר חשוב אמנם לכאורא יש לדון שזה ודאי שכבר חל עליו חיוב ד' כוסות וכמו שיש חיוב לשתות כוס בהגדה יש חיוב לשתות בברכת המזון וממילא הסברא של תדיר זה רק להעדיף את זה

ג. הנה מבואר בגמ' שאין מפליגים בספינה ג' ימים קודם השבת ורק לדבר מצוה מותר ועיין רי"ף שביאר שזה גורם שהוא יגיע לשבת כשהוא מעונה אבל ג' ימים קודם גופו כבר מתרגל והנה מה שלצורך מצוה מותר כתב הרי"ף שזה מצד עוסק במצוה ולכאורא כונתו כמבואר בגמ' בסוכה שמותר להטמאות למת אפילו שלא יקריב אחרי זה קרבן פסח ויתכן שהדין עונג שבת כאן זה גדר דרבנן וכה"ג הקילו אמנם לכאורא מבואר כאן שיש חיוב לדאוג קודם שבת שיוכל לקים עונג שבת אמנם הנה זה ודאי שיש חובה על האדם להכין את צרכי שבת קודם שבת כמבואר בתורה והיה ביום השישי והכינו את אשר יביאו ומבואר במ"ב שיש חיוב אפילו בהשכמה ויתכן שממילא זה גם מקור לדאוג שיוכל לקים החיוב לענג את השבת ושלא יהיה בצער ועיין לעיל סוף סק"א

ד. והנה שיטת המרדכי [הובא בשו"ע סי"ג] שאם אדם אנוס מלעשות ציצית לבגד מותר ללבוש הבגד דהינו שמה שמכניס עצמו לחיוב אין בזה איסור ומה שלא עושה הרי הוא אנוס מה שהוא לא מטיל ציצית לבגד ולכן בנקרע לו החוטים בשבת יכול ללבוש הבגד והנה יש לדון האם יש לו חיוב קודם שבת להטיל ציצית או שכיון שבשבת הוא יהיה אנוס ממילא אין לו חיוב לדאוג קודם שבת והנה בפשוטו אם נימא שגם קודם זמן החיוב צריך לדאוג שיוכל לקים את חיובו א"כ גם כאן זה כך ויתכן שגם אם אין חיוב לדאוג קודם זמן החיוב זה רק במצוה שיש לה זמן אבל כאן שחיוב ציצית הרי הוא כל הזמן ממילא כיון שיודע שמחר יתחיב מצוה הוא צריך עכשיו לדאוג שיוכל לקימה אמנם יש מקום לומר שכאן זה יותר קל שמצוה שיש לה זמן זה נחשב שכבר עכשיו יש עליו החיוב מחר לקים המצוה משא"כ מצוה שמתחדשת מחמת דבר שיקרה כל שעדין לא לבש הבגד אין כאן עדין סיבת חיוב כלל ובזה ודאי לא חיב לדאוג קודם אמנם לכאורא כל זה אם יסוד החיוב מחמת המצוה אבל אם זה חובה כללית של אדם לדאוג שיוכל לקים התורה מסתבר שודאי שגם כאן הוא חייב לדאוג

והנה עיין מג"א סימן י"ג דדן במי שיכל להכין ציצית קודם שבת ולא הכין האם מותר לו בשבת ללבוש הבגד ודן שזה כמו אבנים של בית הכא דמבואר בגמ' שכיון שלא הכין מערב שבת קנסו אותו ועיין רעק"א דמבואר שאם בשוגג שכל לא קנסו ויכול ללבוש ומבואר שנקט שיש חיוב מדרבנן לדאוג שיוכל לקים את חיובו אמנם לאחר שלא הכין כל הנידו מצד קנס ועיין דרכי משה שהביא שיש שבטלית של שבת לא היו מטילים ציצית שהרי הוא יהיה אנוס והנה צ"ע שכאן שיודע הרי קודם שבת שיתחיב במצוה לכאורא ודאי שיש עליו חיוב מדאוריתא לדאוג שיהיה בבגדו ציצית ואם לא ילבש ללא ציצית זה נחשב שהוא ביטל מצוה דאוריתא וזה ודאי סיבה שלא ילבש הבגד ומבואר כאן לכאורא שכיון שהחיוב מתחדש מכח הלבישה בזה אין חיוב מדאוריתא לדאוג קודם הלבישה ורק מדרבנן כיון שנקט המג"א שאסור ללבוש בגד ללא ציצית א"כ יודע שיעשה איסור דרבנן וזה ודאי שהוא מחויב כבר קודם וצ"ע [ונפק"מ במי שמקנה את בגדו להיפטר מחיוב קריעה בכותל דבפשוטו כיון שיודע שיתחיב קריעה ממילא ודאי שאין לו לעשות שלא יוכל לקים המצוה אמנם לנ"ל שחיוב שנגרם מחמת מעשה בזה אין חיוב לדאוג קודם המעשה א"כ אין בזה איסור אלא שיש לדון שיאסר לו ללכת לכותל כדין מכניס עצמו לחיוב ציצית ויש לדון האם גם כאן יש כזה איסור] ועיין ציצית סימן ד' סק"ג מה שכתבנו לדון דמשמע שמותר לאדם להיכנס לדור בבית ללא מזוזה ואחרי זה קובע המזוזה ולא חיב לקבוע קודם שנכנס שלא יהיה רגע ללא מזוזה ואולי שם כך הוא צורת המצוה אמנם יש לדון באדם שיודע שיכנס לדירה בזמן מסוים ולא דאג שיהיה לו מזוזה שבזה יהיה איסור דאוריתא להיכנס אמנם למבואר במג"א מותר לו להיכנס וצ"ע בזה

ה. הנשמת אדם כלל ס"ח הוכיח מהא דנר ביתו קודם לקידוש מצד שלום בית ותיפו"ל כי זה מגיע קודם ובהכרח שכל שהחיוב שיגיע אחרי זה הוא יותר חשוב הוא קודם ושמעתי לדון שהדלקת נר שבת זה רק הכשר מצוה ועיקר הקיום שזה נמצא בשבת וזה עיקר קיום מצותו ולכן שם זה נחשב אותו זמן

### בחיוב לדאוג קודם שבת שלא יחלל שבת או קודם יוה"כ שיוכל לצום

ו] והנה יש לדון האם מותר לאדם בשבת להכניס עצמו למצב שיחלל שבת מחמת פיקוח נפש או שגם כה"ג חשיב איסור וממילא מחובתו לדאוג שלא יצטרך להיתר של פיקוח נפש עוד יש לדון שגם אם נימא שגם עשית איסור מחמת פיקוח נפש זה בכלל מעשה עבירה וחייב לדאוג שזה לא יקרה אבל יתכן שזה רק אם מכניס עצמו לחילול בשבת עצמו שהוא כבר מחויב במצוה שבת אבל אם זה קודם שבת שבזה הוא עדין לא מחויב לדאוג לשמירת שבת אין בזה חיוב וכן יש לדון ככל הנ"ל במקום שיש לו מצוה בערב שבת לעשות דבר שיגרום בשבת לחלל שבת בפיקוח נפש או שיש לו דבר מצוה שגורם שלא יכול לעשות פעולה למנוע שלא יעשה חילול שבת בשבת במקום שיש בו היתר פיקוח נפש דיתכן כנ"ל שכמו שלגבי מצוה אפילו שמחויב לדאוג קודם החיוב לדאוג שיוכל לקים את חיובו אבל חיוב של עכשיו זה קודם ממילא גם לגבי איסור זה כך שאפילו שיש לו חיוב לדאוג קודם זמן האיסור שלא יעבור את האיסור אבל כל שיש לו חיוב מצוה זה קודם

והנה יש לדון במקום שמכניס את עצמו לאונס כגון שאנס יכריח אותו לעבור ואם לא יהרוג אותו והנה כה"ג בשאר איסורים נקטו האחרונים [עיין חידושי הגרש"ר כתובות] שזה ודאי שאדם שגורם שיאנסו אותו זה לא נחשב אונס וכן וודאי מחובתו לדאוג קודם שאונסים אותו שלא יאנסו אותו מלעבור האיסור ויש לדון האם במקום שיודע שבשבת יכריחו אותו לעבור איסור ואם לא יהרגו אותו האם מחובתו כבר קודם שבת לדאוג שלא יצטרך לעשות מלאכה והנה בשבת עצמו בפשוטו ודאי שזה מחובתו לדאוג שלא יעבור וכנ"ל אמנם יש לדון קודם שבת ובפשוטו זה תלוי בנ"ל האם גם קודם זמן החיוב יש חיוב לאדם לדאוג שיקים הדבר בזמן שהוא הוא יתחייב או שקודם זמן החיוב אין דין לדאוג שיקים את חיובו וכיון שאז הוא אנוס ממילא הוא פטור וכן יש לדון במקום שיש לפניו מצוה קודם שבת האם זה קודם לדאגה שלא יעשה מלאכה בשבת מחמת אונס או לא אמנם יתכן שהסברא שחסר בשם אונס כל שיכל להמלט מזה זה גם קודם שהוא חייב

והנה מבואר בגמ' בשבת קל"ד שמותר להחם מים לאחר המילה כדי לרחוץ הקטן כיון שזה פיקוח נפש אמנם אסור להחם מים כדי לרחוץ הקטן קודם המילה אפילו שללא זה לא ימולו אותו כיון שזה מכשירים שאפשר לעשותם קודם שבת א"כ אדרבא לא יחממו ולא ימולו ויש לדון האם כשאין מים רק לקודם המילה ולא לאחר המילה האם מותר למול ואחרי זה יהיה מותר לחמם מים כיון שזה פיקוח נפש או שכיון שעל ידי שמל הוא גורם לחילול שבת ממילא מחובת שמירת שבת לדאוג שלא יצטרך לחלל שבת לצורך פיקוח נפש ודעת הרמב"ן שמותר למול ואחרי זה לחמם מים ודעת הבעל המאור והרשב"א שאסור והנה הרשב"א הוכיח שאסור מהא דאסור לשחוט בהמה ולגרום שיצטרכו לחפור ולכסות הדם וזה יותר מדין עדל"ת והר"ן כתב לדחות דשם זה רק מצות שמחת יו"ט וזה לא מצוה גמורה אבל כאן שיש חיוב מילה יכול למול דהינו דמבואר שסיבת היתר הרמב"ן מצד החובת מילה וכן הוא משמעות לשון הרמב"ן

והנה בדעת הבעל המאור שאסור נחלקו האחרונים האם זה איסור מדאוריתא או שזה רק איסור דרבנן דהינו האם מחובת שמירת שבת זה שלא לעשות דברים שיגרמו חילול שבת בהיתר דפיקוח נפש או שזה איסור דאוריתא ודעת העטרת חכמים סימן ד' ובחת"ס שבת ק"ו שזה איסור דאוריתא אמנם הקובץ הערות סימן כ"ג וכן נקט בחידושי הגרש"ר בכתובות שזה רק דרבנן שכיון שבזמן שעושה המעשה יש לו היתר פיקוח נפש אין בזה איסור דאוריתא ובמנחת שלמה ביאר שאם זה איסור דאוריתא זה מצד לפני עור שאסור לגרום שחברו יעשה מעשה עבירה ומבואר שגם אם לא המוהל יחמם המים זה אסור כי גורם שיהיה חילול שבת [דהינו שאסור לגרום שיהודי אמר יחלל שבת בהיתר של פיקוח נפש]

והנה מבואר בגמ' שבת י"ט. שאין מפליגין בספינה ג' ימים קודם שבת אבל קודם מותר ואם זה לדבר מצוה אפילו בערב שבת מותר ובטעם האיסור יש שם הרבה דיעות בראשונים אמנם שיטת הבעל המאור שזה מצד שיצטרכו לחלל שבת ובזה ג' ימים קודם שבת אסור וקודם לזה מותר וכתב בשו"ת הריב"ש סימן י"ז וק"א שלפ"ז אלו ההולכים בשיירה וצריכים לחלל שבת אם יוצאים קודם ג' ימים מותר אפילו שצריכים לחלל שבת וכ"כ התשב"ץ ח"א סימן כ"א והשו"ע רמ"ח ס"ד והנה צ"ע שהרי הבעל המאור ס"ל שבשבת אסור למול כיון שמכניס עצמו לפיקוח נפש ולמה שכאן זה יהיה מותר ועיין מאיר לעולם סימן ז' ובקה"י סימן ט"ו שכתבו לחלק שכל הבעל המאור רק בשבת בעצמו אבל קודם שבת בזה לצורך מצוה מותר והנה אם כל דברי הבעל המאור רק מדרבנן אבל מדאוריתא אין איסור להכניס עצמו להיתר פיקוח נפש א"ש החילוק [אלא שצ"ב המקור לאסור בשבת] אמנם לאחרונים שנקטו שזה איסור דאוריתא דהינו שגם עשית מלאכה בהיתר של פיקוח נפש זה נחשב מעשה עבירה א"כ צ"ע למה שקודם שבת יהיה מותר אלא בהכרח שס"ל שמדאוריתא אין חיוב לדאוג קודם זמן החיוב שיוכל לקים את חיובו וכנ"ל סק"ב אמנם יתכן שאם נימא שזה חיוב כללי ולא מצד עיקר המצוה א"כ יתכן שכל שזה מעשה היתר בפיקוח נפש זה רק סברא שמעיקר חיוב עשית המצוה גם שלא יהיה בצורה של פיקו"נ אבל הדין הכללי לדאוג שלא יעשה עבירה בזה פיקו"נ זה לא בגדר עבירה וצ"ע האם סברא זו נכונה

והנה שאר הראשונים לא ביארו כבעל המאור ובא"ר כתב שהם מודים לעיקר ההיתר המבואר כאן שמותר לאדם קודם שבת להכניס עצמו למצב שיחלל שבת בהיתר של פיקוח נפש אמנם הבה"ל הביא מהרדב"ז והמהריב"ל שכל שהוא ודאי יצטרך לחלל שבת הוא איסור גמור להכניס עצמו למצב זה ובפשוטו שנקטו שחילול שבת בהיתר פיקוח נפש זה גם מעשה איסור ונקטו שגם קודם שבת יש חיוב על האדם לדאוג שלא יחלל שבת והבה"ל תמה איך יתכן להתיר כזה דבר ע"ש ומשמע שנקט שזה איסור דאוריתא והנה יש להסתפק האם כונת האחרונים שמצד המחיב של המצוה הוא חייב לדאוג קודם שבת שלא יחלל שבת או מצד החיוב הכללי זה גם סיבה ביחס למלאכה שיש בה היתר פיקוח נפש ונפק"מ במקום שיש לו חיוב מצוה שזה מה שמכניסו לאונס שאם זה מצד החיוב הכללי יתכן שחיוב של עכשיו זה קודם וכנ"ל סק"ב מרעק"א ועוד אחרונים ועיין לקמן

והנה מבואר שם בבה"ל שכל זה אם ודאי יצטרך לחלל שבת אבל לא אם זה ספק וצ"ב עומק הסברא שלכאורא ודאי אדם חייב לדאוג גם בספק שמא יחלל שבת שלא יצטרך לחלל וצ"ע ויתכן שכל שזה לא ודאי זה נחשב שאחרי זה מתחדש החילול לא מוטל על האדם לדאוג קודם לזה וכנ"ל סק"ג מהמג"א לגבי ציצית ולפ"ז אם זה ספק לשעבר יהיה אסור ויש לדון האם ההיתר של ספק זה גם במכניס עצמו לאונס בשבת

והנה התשב"ץ כתב שאין למול גר ג' ימים קודם השבת כיון שגורם לחילול שבת וכן תינוק שנתרפא אז והש"ך סימן רס"ו תמה עליו שהרי לדבר מצוה מותר להפליג בערב שבת וכן נקטו האחרונים סימן של"א מ"ב סקל"ג ויתכן שזה רק מתי שזה ספק האם יצטרכו לחלל שבת אבל אם ודאי יצטרכו לחלל שבת זה תלוי במחלוקת הנ"ל אמנם אם נימא שזה רק מצד החיוב הכללי ונימא שחיוב של עכשיו זה קודם וכרעק"א סק"ב א"כ כאן שיש חיוב מילה יתכן שזה קודם ועיין אורחות שבת בסימנים בח"ג שהאריך שהתשב"ץ נקט שאין ענין שלא לדחות המילה ורק לכן אסר [והנה מילה בזמנה מבואר שאפשר ודאי למול וצ"ל שזה ודאי בכלל היתר התורה אמנם סתם מילה אין סיבה לחילול שבת ויש לדון באופן שזה ודאי שיצטרכו לחלל שבת מחמת אופן שונה מהרגיל וצ"ע]

והנה העולה מהנ"ל דפשטות השו"ע וכן נקטו הרבה אחרונים כבעל המאור שאין איסור לאדם מדאוריתא קודם שבת לגרום שיצטרך לחלל שבת מחמת פיקוח נפש אמנם הבה"ל הכריע דיש בזה איסור דאוריתא אמנם גם בדבריו משמע שלגבי איסור דרבנן יש להקל והנה עיין סימן שמ"ד שכתב שחייל שיודע שבשבת יצטרך לחלל שבת חייב לעשות כל טצדקי בערב שבת לעשות אז המלאכה שלא יצטרך לחלל שבת ובמחנה ישראל פכ"ח כתב שחיב להוציא כל ממונו כדין ל"ת ובפשוטו זה כשיטתו שגם קודם שבת יש חיוב לדאוג שלא יצטרך לחלל שבת וצ"ע שהרבה אחרונים נקטו שמותר אפילו להכניס עצמו וכל שכן כאן שהוא לא עושה כלום אלא שמאיליו מגיע לזה שאין מקור לאסור אפילו מדרבנן ולהכרעת הבה"ל שזה חיוב דאוריתא א"ש אמנם לא ציין שדבריו כאן נגד כל האחרונים ועיין חת"ס יור"ד סוף סימן של"ח שכתב שחולה שיודע שבשבת יצטרכו לחלל עליו שבת חייב להכין קודם שבת הכל שלא יצטרכו לחלל שבת וצ"ע שעד כמה שחזינן שקודם שבת אין איסור להכניס עצמו למצב שיצטרך לחלל שבת מנ"ל שיש חיוב אפילו מתי שהוא בשב ואל תעשה לדאוג שלא יצטרך לחלל שבת

ועיין משנת פיקו"נ סימן ל"ו שהביא מהח"ח בנדחי ישראל שכתב שכיון שכתוב בתורה ששת ימים תעשה מלאכתך מבואר כאן שאדם חייב לדאוג שכל מלאכה שצריך לעשות בשבת יעשה אותה קודם שבת דהינו שכל הנידון כאן במקום שלאחר שמכניס עצמו לחילול שבת אין לו אפשרות שלא לעשות המלאכה בשבת אבל כל שבאפשרותו לעשות הצורך קודם שבת וודאי הוא חייב לעשות קודם שבת ולפ"ז חולה או רופא שיודע שיצטרך ללכת בשבת לבית החולים חייב ללכת קודם אפילו שהוא בשב ואל תעשה וצ"ע בזה

והנה עיין עמק דבר פ' קורח שמי שצריך לחלל שבת ויש לו יו"ט קודם שבת עדיף שיחלל יו"ט מצד שזה יותר קל וצ"ע הרי לצורך מצוה מותר אפילו להכניס עצמו לגרום שיחלל שבת כל שכאן כאן שיאסור לו לעשות מלאכה ביו"ט כדי שלא יחלל שבת בהיתר של פיקוח נפש אמנם לנ"ל א"ש שכאן הרי את החילול שצריך לעשות בשבת ודאי חייב לעשות קודם ובזה יש גם הסברא של הקל הקל

והנה העולה מהנ"ל דיש כאן נידון האם אדם מותר לו להכניס עצמו למצב שיחלל שבת בהיתר של פיקוח נפש ויש דיעות שאין בזה איסור דאוריתא ויתכן שודאי אין עליו חיוב קודם שבת למנוע דבר זה והנה לשיטות שהבאינו לעיל שאדם חייב לדאוג קודם זמן החיוב שיוכל לקים את חיובו כאן זה אחרת מצד שכאן הרי בעשיתו זה מעשה היתר שהרי יש לו היתר של פקו"נ אמנם יש כאן הדבר צ"ע שלכאורא כל הסברא שפקו"נ זה אחרת הכונה שמצד האיסור שבדבר אין כאן מעשה איסור אבל הרי בשבת יש גם מ"ע של שביתה וכן ביוה"כ יש מ"ע של ועניתם את נפשותיכם ולכאורא ההיתר של פקו"נ זה רק סברא שמותר לו לעשות מה שעושה אבל ודאי לא קיים המ"ע לשבות דלמעשה לא שבת ואין זה דומה לקרבנות שזה לא בכלל מלאכה בשבת וא"כ למה שלא יחויב שלא להכניס עצמו למצב שלא יוכל לקים את חיובו לשבות בשבת והנה הגרש"ש כתובות סימן נ' הובא בחידושי הגרש"ר נקט שסברת הבעל המאור זה מצד המ"ע של שמירת שבת וכן נקט האבני נזר תנ"ה סק"ג אמנם עיין תורת היולדת פנ"ט בהגהה שהביא מהגריש"א שכל שזה בהיתר פיקו"נ אין בזה ביטול מ"ע וע"ש שדימה לקרבנות בבית המקדש וצ"ע הדמיון דשם המצוה ניתנה לעשותה בשבת אבל כאן זה מקרה שקרה

אמנם יש להסתפק האם המ"ע של שמירה של שבת זה מצוה בעצמה או שזה חיוב לשמור הלאו ואם נימא שזה חיוב לשמור הלאו א"כ כאן שביחס ללאו זה מעשה היתר ממילא גם אין את המצוה והנה הרמב"ן והר"ן קידושין ל"ד נקטו שכל עשה שהוא תמיד יחד אם הלוא גם נשים חיבות בעשה והתוס' שם חלקו ונקטו שנשים פטורות ממ"ע של יו"ט ויתכן שנחלקו בנ"ל ויתכן שלגבי שבת דשם ודאי חיבות הגדר לכו"ע כרמב"ן אמנם לפ"ז לגבי יוה"כ המצוה ועניתם את נפשותיכם זה מצוה לעצמו ובפרט לראשוניים שחמשה עינוים זה דאוריתא א"כ בזה יש חיוב קודם יוה"כ לדאוג שיוכל לצום וכן אסור לו לגרום שלא יוכל לצום כגון שלוקח כדורים שיצטרך לאכול ביוה"כ עיין סק"א

ויתכן לומר עוד שכל שיש פיקוח נפש שלא לאכול מצה הרי ביחס למקרה שזה לא פיקוח נפש הוא חייב רק שאין לו אפשרות ממילא ודאי זה נחשב שיש כאן ביטול מצוה אבל במצוה של שמירת שבת או יוה"כ והנידון שמבטל הקיום בזה שאוכל או עושה מלאכה של שיש חיוב מצד פיקו"נ לעשות הפעולה הנ"ל ודאי שההיתר של פיקוח נפש חל גם ביחס למעשה הזה ודו"ק בזה

~~ויש מקום לומר שכל העשה לשמור את הלאו וכל שמצד האיסור זה הותר אין זה בכלל העשה ויתכן עוד שכל שהפיקו"נ על עיקר האכילה חשיב שאין חיוב וצ"ע~~ והנה הפוסקים דנו האם הקל הקל זה דאוריתא והעיר הגר"ר שמולאביץ שליט"א דאם יש בזה ביטול מצוה יש לדון שזה ודאי דאוריתא

והנה מי שעושה ניתוח קודם פסח וגורם שלא יוכל לאכול כזית מצה בפשוטו כיון שיש לו בזה היתר של פיקו"נ זה בדיוק כמו להפליג בספינה אמנם אם נימא דשם לא חשיב ביטול עשה א"כ במצה שזה ביטול עשה זה כמו עונג שבת לרי"ף שבזה באמת אין שום היתר וצ"ע

והנה לגבי מי שלוקח כדורים שגורם שיצטרך לחלל שבת בפשוטו כל שזה מצב של חולי וכדו' זה לא גרע מדבר מצוה שמותר לו אפילו שזה גורם לו שיחלל שבת אמנם להכרעת המ"ב שכל שזה ודאי גורם לחילול שבת אפילו בפיקוח נפש זה איסור דאוריתא לכאורא אין מקום להתיר בזה וצ"ע [אמנם אם יכול לשתות מים מרים ביוה"כ שזה רק דרבנן בזה ודאי יש להקל וכמבואר במ"ב לגבי תחומין]

והנה עיין נשמת אדם כלל ס"ח שחייל שחייב לחלל שבת אם יכול להחליף את משמרתו ליום ראשון הוא ודאי חייב דעכשיו במצב שמחלל יכול שלא יחלל אבל כתב שאם משמרתו ביום ו' ולכן לא יכול להתפלל בזה יכול להחליף את משמרתו ליום שבת שהרי זה לדבר מצוה ומותר להכניס עצמו להיתר פקו"נ בשבת לדבר מצוה [דהינו שדימה אונס לפיקוח נפש ויתכן או שנקט שאין חיוב לדאוג קודם זמן החיוב או שגם אונס שיהרגו אותו זה בכלל היתר של פיקו"נ] וזה דלא כנ"ל שאת מה שצריך לעשות בשבת ודאי חייב לעשות קודם שבת וכן זה דלא כהכרעת המ"ב שכל שהוא ודאי יחלל שבת יש לו חיוב גמור קודם שבת לדאוג שלא יצטרך לחלל שבת אמנם אם נימא שזה מצד החיוב הכללי לשמור שבת יתכן שחיוב אחר של אותו יום הוא קודם ויש לדון האם דרבנן זה סיבה וכנ"ל סק"ב

והנה במה שהבאינו לדון האם אדם שבזה שיצום צום גדליה לא יוכל לצום יוה"כ מה עדיף שיעשה והנה עד כמה שהנידון מצד מצות צום גדליה או יוה"כ זה תלוי בנידון לעיל סק"ד לגבי מצות קידוש דרבנן או חיוב דאוריתא יום אחר אמנם בפשוטו צום זה איסור אכילה ובזה הרי העמידו דבריהם דהינו שדנו איסור דרבנן כמו דאוריתא וחייב לצום בצום גדליה וכן הכריע בשדי חמד מערכת יוה"כ סימן א' אות י' ובשם הגרי"ז אמרו שאדם שבגלל שיצום בצום גדליה לא יכול לצום ביוה"כ הוא חולה ולא צריך לצום ביוה"כ

### המורם מהנ"ל

א. נחלקו האחרונים האם אדם חיב לדאוג קודם זמן המצוה שיעשה המצוה בזמן המצוה ופשטות הדברים שודאי חייב

ב. אדם שיכול לעשות המצוה או עכשיו או בזמן שעדין לא הגיע זמן החיוב נחלקו בזה האחרונים ובפשוטו חיוב של היום קודם וכן נקט רעק"א והרדב"ז וכן משמע במ"ב סימן צ'

ג. אם יש לו אפשרות או לקים עכשיו חיוב דרבנן או לאחר זמן חיוב דאוריתא נחלקו בזה האחרונים ומשמעות המ"ב שעדיף החיוב דאוריתא

ד. מכניס עצמו למצב שבשבת יהיה לו היתר פיקו"נ אם זה בשבת קי"ל שזה אסור ובפשוטו זה דרבנן ויש שנקטו שזה דאוריתא ואם זה בערב שבת בפשוטו מותר והבה"ל הכריע כאחרונים שיש בזה איסור דאוריתא

ה. לאחרונים שזה מותר מבואר שזה גם במקום ביטול מ"ע של שמירת שבת ובפשוטו גם של אכילה ביוה"כ ויש לדון האם זה גם באכילת מצה והארכנו דיש לחלק בזה

### רשימות

~~א. החיי אדם הוכיח מהא דנר ביתו קודם לקידוש מצד שלום בית ותיפו"ל כי זה מגיע קודם ושמעתי לדון שהדלקת נר שבת זה רק הכשר מצוה ועיקר הקיום שזה נמצא בשבת וזה עיקר חיובו ולכן שם זה נחשב אותו זמן~~