ב.בדין שבירה ושינוי מעשה בטומאת כלים
קטגוריות: ש_ס / נא כלים / כלים עניינים - הרב מאיר קאופמן

בס"ד כ"ו אלול ס"ז

**סימן ב**

**בדין שבירה ושינוי מעשה בטומאת כלים**

א]מבואר במתניתין כלים פכ"ה מ"ט כל הכלים עולים לידי טומאתן במחשבה ואין עולים מידי טומאתן אלא בשינוי מעשה שהמעשה מבטלת מיד מעשה ומיד מחשבה ומחשבה אינה מבטלת לא מיד מעשה ולא מיד מחשבה ע"כ והנה בדין זה כלול שני דברים א,שאם זה היה כלי ורוצים לבטלו מקבלת טומאה דמכאן ולהבא צריך שינוי מעשה וכמבואר סוכה י"ג ע"ב ע"ש ב,דאם היה כלי שכבר נטמא ורוצים להפקיעו משם כלי שיפקע טומאתו צריך דווקא ע"י שינוי מעשה וכמבואר שבת נ"ב ע"ב ע"ש ובפשוטו שניהם זה מאותו טעם דהטהרה היא ע"י שפקע מזה שם כלי ולכן זה סיבה שלא יקבל טומאה דהרי זה לא כלי וכן זה סיבה שיפקע טומאתו מצד שכמו שצריך שם כלי לחלות הטומאה צריך שם כלי להישארות הטומאה

אמנם עיין רש"י בקידושין נ"ט ע"א וז"ל יורדין לידי טומאה במחשבה כגון גולמי כלים דאמר בהכל שוחטין כל שעתיד לשוף ולגרר ואמר התם דאכתי חיסרון מלאכה הוא וטהורים ואם חישב עליהם שלא לשוף ושלא לשבץ הביאתן מחשבה זו לידי גמר מלאכה מכאן ולהבא ואין עולין מידי טומאתן משקבלוה אלא בשינוי מעשה שיעשה בהן מעשה לקלקלם שישברם או ינקבם וכן עד שלא יקבלו טומאה אין עולין מתורת קבלת טומאה שירדו במחשבה זו אלא בשינוי מעשה עד שיתחיל לשוף ולשבץ ולגרר עכ"ל ומבואר בדברי רש"י שחלוק הדין שינוי מעשה אם זה נטמא שאז צריך דווקא לקלקל מדין שינוי מעשה אם זה עדיין לא נטמא שאז מספיק שיתחיל לשוף ולשבץ

והנה בביאור כוונת רש"י עיין מהרש"א דעיין שבת נ"ב דמבואר דטבעת אדם מקבלת טומאה וטבעת בהמה אינה מקבלת טומאה ואם שינה טבעת אדם לטבעת בהמה ע"י ריתוך שזה שינוי מעשה זה רק לרבנן ששינוי מעשה לתקן הוי שינוי אבל לר"י לא הוי שינוי דהיינו שכל שמטרתו לתקנו לכלי אחר לר"י זה לא שינוי מעשה וביאר המהרש"א הנ"ל שלשוף ולשבץ זה שינוי מעשה לתקן וס"ל לרש"י שכל מחלוקתם אם זה עדיין לא נטמא אבל אם זה נטמא לכו"ע צריך דווקא לקלקל ולכן הצריך דווקא נקב ודבריו אליבא דר"י

אמנם עיין מגיני שלמה שהקשה מדברי רש"י בשבת שם מפורש שהעמיד מחלוקת ר"י ורבנן שזה כבר נטמא ולכן כתב שכל מחלוקת ר"י ורבנן אם זה נטמא אבל אם זה לא נטמא לכו"ע מועיל שינוי מעשה לתקן ורש"י רצה להעמיד את המשנה גם לר"י ולכן העמיד שאם זה נטמא צריך לקלקל ואם זה לא נטמא מועיל גם שינוי מעשה לתקן ואדרבא בדברי רש"י בשבת מבואר שהעמיד הסוגיא שזה נטמא ועיין תוס' שם שתמהו על זה ולנ"ל א"ש שרש"י ס"ל שכל מחלוקת ר"י ורבנן דווקא בנטמא ולכן העמיד בכה"ג[[1]](#footnote-2)

והנה צ"ב מה ההבדל בין המקרה שזה כבר נטמא מהמקרה שזה עדיין לא נטמא הרי ביארנו לעיל שבשניהם דין הטהרה כי אין לזה שם כלי א"כ למה יש כאן גדרי שינוי מעשה שונים ועיין משנת רבי אהרן טהרות סימן ל' ובחידושי רבי שמואל ב"ב סימן י"ז שהאריכו לבאר שמצאנו שיטת רש"י בכמה דוכתי שהדין שדבר שנטמא הוא נטהר ע"י שינוי מעשה אין זה מצד שהופכים אותו לדבר שאינו מקבל טומאה אלא שזה הלכה שנלמד משבירת כלי חרס ששבירתן מטהרתן ובזה חלוק דין כלי שלא קיבל טומאה ששם רק צריך לבטל את השם כלי משא"כ אם זה קיבל טומאה צריך דווקא מעשה שבירה ולא מועיל רק מה שזה לא כלי ובזה מבואר דברי רש"י הנ"ל ששינוי מעשה לתקן יש מקום לדון שזה מפקיע ממנו שם כלי אבל זה לא מעשה שבירה ולכן זה עוזר רק אם עדיין לא נטמא ולא אם זה נטמא וכנ"ל שזה או לר"י או לרבנן **והארכנו בזה עוד פכ"ח מ"ח סק"ט ואילך ע"ש**

ועיין ח' הגרש"ר שם סק"ז שלפ"ז ביאר שאפש"ל שדברי רש"י לא קשור לדין לתקן אלא רש"י מדבר על סוג שינוי מעשה שמתכונן עדיין להשתמש אם כלי זה לאותו שימוש אלא שהחליט שעדיין רוצה לתקנו וזה גרע משינוי מעשה לתקן כיון שהכלי עדין עומד לאותו יעד וכה"ג ס"ל לרש"י שאין זה מעשה שבירה ורק בתור ביטול שם כלי זה יכול לעזור ורק אם זה לא נטמא וכנ"ל

ב]והנה הדבר מבואר ברש"י בכמה דוכתי א,עיין גמ' מנחות ס"ט ע"א בעי רמב"ח פיל שבלע כפיפה מצרית והקיאה דרך בית הרעי שלו האם זה נהיה כלי גללים והגמ' שואלת למאי אי למיבטל טומאתו תנינא כל הכלים יורדים לידי טומאתן במחשבה ואין עולין לידי טומאתן אלא בשינוי מעשה לא צריכא דבלע הוצין ועבדינהו כפיפה מצרית מי הוי עיכול והוי ככלי גללים ואין מקבל טומאה וכו' א"ד לא הוי עיכול ע"כ הגמ' והנה עיין תוס' שם ובב"ב כ"ב ע"א שכתבו שאין הבדל אם זה נטמא קודם או לא אלא ההבדל אם הוא בלע אחרי שזה כלי שאין כאן שינוי מעשה או שבלע הוצין אמנם ברש"י שם מבואר שכוונת הגמ' לחלק בין אם זה כבר נטמא שאז וודאי לא מועיל הבליעה לבין שזה עדיין לא נטמא וכן דייקו בדברי הר"מ ומה שהגמ' נקטה הוצין באה לומר חידוש שגם כה"ג אולי זה לא עיכול לתת לזה שם כלי גללים וצ"ב החילוק אמנם לנ"ל א"ש שכאן אין כאן שום שינוי מעשה שזה אותו דבר אלא שהיום הוא סוג שהוא לא בר קבלת טומאה וכה"ג הוא לא מקבל טומאה מכאן ולהבא אבל זה וודאי שזה לא חשיב שינוי מעשה

ב,עיין חולין קכ"ג ע"א דטלית שהתחיל לקורעה כיון שקרע רובה טהורה וכתב רש"י דאף שנשאר בו שלש על שלש שלימים דחזי עדיין לקבל טומאת מגע אפילו הכי נטהרה בהקריעה דכיון שאינה ראויה למלאכה הראשונה ואין שמה עליה מטהרת אע"פ שיש בשיריה ג' על ג' ועדיין ראויה לק"ט טהורה מטומאתה הראשונה דומיא דכלי חרס דשבירתו מטהרתו ושבריו מקבלין טומאה מכאן ולהבא וכו' עכ"ל ומבואר שאפילו שיש לו עדיין תורת קבלת טומאה בכל אופן חשיב שבירה להפקיע את טומאתו ועין תוס' שם ובזבחים צ"ד שחלקו ע"ז שכיון שזה ראוי לקבל טומאה מכאן ולהבא אין זה מעשה שבירה ובפשוטו מבואר ברש"י שכיון שהמטהר מעשה שבירה א"כ גם אם זה עדיין מקבל טומאה זה יכול להחשב מעשה שבירה

ג, עיין רש"י בפסחים ל"ג ע"ב שמדאוריתא אוכל פחות מכביצה מקבל טומאה ורק לטמאות אחרים צריך כביצה וכן הוא שיטת הר"מ והקשו התוס' שם שיש תו"כ שדורשים מפסוק שאין שבירה באוכלים וכ"ז שייך אם יש שיעור א"כ שייך שבירה אבל עד כמה שגם כל שהוא מקבל טומאה א"כ מה פתאום שזה יעזור ועיין רמב"ן בחולין שכתב שאין זה קושיא שאפילו שזה מקבל טומאה בכל אופן זה יכול להיחשב מעשה שבירה ומבואר כנ"ל שדעת תוס' שיסוד מעשה שבירה מה שעכשיו זה לא ראוי לקבל טומאה אמנם דעת רש"י שזה דבר המטהר מצד שיש כאן שבירה על הדבר א"כ גם אם זה יכול לקבל טומאה מכאן ולהבא זה סיבה להפקיע את הטומאה אמנם עיין פכ"ח מ"ח סקי"ג שכתבנו לבאר בדרך אחרת

ד, דברי רש"י הנ"ל סק"א וודאי מורין כן וכנ"ל סק"א

ג]והנה לפ"ז יוצא שבמשנה שכל הכלים אין עולין מטומאתן אלא בשינוי מעשה נאמרו שני הלכות נפרדות א, לעניין דבר שעדיין לא קיבל טומאה ששם הסברא שצריך שינוי מעשה שלא יחשב מחשבה שאינה מוציאה מידי מעשה ב, במקום שזה קיבל טומאה ששם אין החיסרון מצד שזה לא יכול להוציא מידי מעשה אלא שבתור מעשה המטהר צריך דווקא מעשה שבירה וזהו דוחק גדול ועוד מנ"ל לגמ' שיש כאן שני דינם נפרדים ועיין חידושי הגרש"ר מה שדחק בזה

עוד צ"ע מה שהקשה שם הגרש"ר דהרמב"ם בפיה"מ שם ביאר הדין של שינוי מעשה רק לעניין כלי שלא קיבל טומאה ועד כמה שיש כאן עוד הלכה נפרדת שהוא דין שבירה בכלים הר"מ היה צריך להביאו והניחא אם הכל אותו דבר כי בטל ממנו השם כלי ונתחדש שלדבר זה צריך מעשה א"ש שזה אותו נידון אבל לנ"ל צ"ע

עוד צ"ע דעיין משנה לקמן פכ"ח מ"ה דכיפה שהוא טמא מדרס ונתנו על הספר טהור מן המדרס אבל טמא טמא מת והגמ' בסנהדרין מסבירה מצד שאזמנה מילתא וזה נאסר בהנאה ועיין בר"מ בפיה"מ שביאר שזה עדיין לא נטמא במת ורק הנידון לגבי מכאן ולהבא אמנם רש"י בסנהדרין ביאר שזה כבר נטמא וביאר הר"ש שאע"ג שצריך שינוי מעשה פה שזה נאסר זה כמו שינוי מעשה והקשה הגר"א קוטלר שכל זה טוב לעניין אם זה עדיין לא נטמא אבל אם זה נטמא ששיטת רש"י שצרך דווקא מעשה שבירה לכאורא מה שזה נאסר בהנאה אין זה מעשה שבירה וע"ש שבאמת זה טעם הר"מ שביאר שזה עדיין לא נטמא והנה בפשוטו טעם הר"מ שהוקשה לו דיוק הגמ' במנחות כ"ד ע"א שהיה צריך להיות כתוב מגע מדרס לכן ביאר שזה לא נטמא ופשוט אמנם בדעת רש"י צ"ב כנ"ל[[2]](#footnote-3)

ושמעתי לבאר שזה וודאי שהדין טהרה הוא לא ע"י זה שזה נהיה אינו מקבל טומאה אלא שזה הלכה של שבירה אלא שמהו שבירה לא דווקא ע"י מעשה אלא כל שמשנהו לדבר שהוא חשוב שבירה לעניין השימוש הקודם זה עצמו שבירה אלא כיון שיש הלכה שאין כלי עולה אלא ע"י שינוי מעשה א"כ גם השבירה שהיא העמדת הכלי לשימוש אחר שזה שבירה של המצב הקודם הוא ע"י שינוי מעשה ולפ"ז לעניין כלי טמא המטהר שבירה זה דווקא ביטול השימוש הקודם שזהו שבירה ולעניין כלי טהור לא צריך דווקא ביטול השימוש הקודם אלא עוזר גם שעכשיו אין לו שם כלי

ולפ"ז א"ש הכל שבאמת אין כאן שני הלכות נפרדות אלא שיש כאן יסוד אחד שהדבר שנצרך לעשות כדי שיטהר צריך דוקא ע"י מעשה וזה מצד הדין שאין מחשבה מוציאה מידי מעשה דעד כמה שהיה מועיל מחשבה היה מועיל מה שמיחדו לכלי שהוא לא השימוש הקודם לעניין שבירה ולענין טהרת כלי טהור היה עוזר מה שמבטלו מתורת כלי אפילו שזה עומד לשימוש הקודם ורק כיון שצריך מעשה לכן בשני הדברים צריך מעשה

ובזה א"ש לעניין פיל שבלע כפיפה מצרית דלענין כלי טהור שלא צריך שבירה אלא מצב שהוא לא מקבל טומאה א"כ כאן הוא לא מקבל טומאה משא"כ אם זה טמא כה"ג כיון שהוא עומד עדיין לאותו שימוש אין זה שבירה

וכן לעניין לשבץ או לגרר שעד כמה שזה טהור א"כ רק צריך שזה יהיה אינו מקבל טומאה א"כ עוזר מה שהוא כמו קודם גמר אבל עד כמה שזה טמא א"כ צריך שבירה וכאן שזה עומד להישאר אותו שימוש ורק צריך תיקון אין זה מעשה שבירה וכמהלך הגרש"ר

וכן א"ש מה שכתב רש"י שכיפה זה נטהר ע"י שזה נאסר שכיון שעכשיו זה השתנה משימושו קודם זה עצמו מעשה שבירה וכאן לא צריך מעשה כיון שזה נאסר וכמבואר בגמ'

וכן א"ש שהר"מ העתיק רק מקרה שזה טהור שבאמת זהו עיקר דין המשנה שצריך שינוי ע"י מעשה אבל עצם הדין מעשה כל דבר צריך לפי התוצאה הנצרכת

אמנם מה שצ"ע בזה דא"כ מה הגמ' במנחות שואלת שפיל שבלע כפיפה מצרית נשאר טמא מצד שצריך שינוי מעשה הרי פה מצד הדין שינוי מעשה לא חסר אלא שזהו לא סיבה כלל להפקעת הטומאה וצ"ע ואולי זה היה פשוט לגמ' אלא שהגמ' דנה שהרי בזמן שזה היה במעיה זה לא עמד לשימוש וזה כן דבר שצריך לעזור לעניין כלי טמא ועל זה הגמ' אומרת שזה ללא שינוי מעשה וכן הוא בחזו"א כלים סימן כ"ט וברש"ש במנחות ועיין חידושי הגרש"ר על דרך זה

ד]והנה מצאנו עוד כמה דוכתי שיש הבדל אם הכלי היה טמא שזה לא עוזר לטהרו לבין אם הנידון שהוא לא יקבל טומאה

א,עיין ר"ש פ"ז מ"ב שהביא תוספתא לעניין כסא שעשאו דכון דהיינו להניח עליו קדרות אם הוא עדיין טהור מועיל ע"י היחוד ואם הוא טמא צריך שינוי מעשה ומועיל ע"י מסמר

ב,עיין שם בר"ש בכת"י שהביא תוספתא מגירה דהיינו שן של מסור שעשה שיניה לחור הדלת אע"פ שמשתמש בה טהורה היתה טמאה ועשאה לחור הדלת טמאה עד שיקבענה במסמר עכ"ל וכן הוא בר"ש פי"ד מ"ג מהתוספתא וכן הוא ברמב"ם פ"י הי"ז וז"ל מגרה שעשה שיניה לחור הדלת אע"פ שמשתמש בה אינה מקבלת טומאה ואם משנטמאה עשאה לחור הדלת הרי זו בטומאתה עד שיקבענה במסמר עכ"ל

ג,עיין ר"ש פ"כ מ"ה שהביא תוספתא לעניין מפץ שקבעו בנדבך בצורה שזה כדרך ישיבתו וקבעו לבד שאם זה טמא אין זה מועיל בתור שינוי מעשה ואם זה טהור זה מועיל

ד,עיין ר"ש פי"ד מ"ב לעניין מינקת שעשאה לדלת טהורה היתה טמאה ועשאה לדלת טמאה עד שיעשה שינוי מעשה ע"כ ועיין רמב"ם פי"א הכ"ד ובראב"ד שם

ה,עיין ר"ש פ"ו מאהלות מ"ז מהתוספתא תיבה שעשאה פרדסקים אף על פי שמשתמש בה טהורה היתה טמאה ועשאה פרדסקין טמאה עד שיקבענה במסמר ע"כ

ו,עיין תוס' שבת נ"ח ע"ב ד"ה אלא דכלי שנתפרק והדיוט יכול להחזירו אם הוא כבר טמא הוא לא נטהר ואם הוא עדיין טהור הוא לא מקבל טומאה עכשיו ולמדו כן בכוונת המשנה

והנה צ"ב מהו ההבדל שאם זה היה טמא לא עוזר שינוי מעשה זה ואם זה טהור ורק הנידון שיפקע ממנו שם כלי עוזר ויש שרצו לבאר על דרך רש"י הנ"ל שיש דין שבירה לטהר כלי טמא ולכן בכל הדברים האלו שאין כאן קביעות גמורה אע"ג שיש לזה תורת מעשה לעניין הדין שינוי מעשה שלא יהיה מחשבה אבל אין זה מעשה שבירה אמנם למה שביארנו זה אינו דהרי גם לעניין שבירה הדין מעשה הוא רק מצד שצריך מעשה ולא מחשבה אבל מצד התוכן כל שהוא כלי אחר הרי זה מעשה שבירה והרי בדוגמאות אלו יש כאן שינוי תוכן הכלי לגמרי וזה נחשב שבירה ועוד שהרי כבר הבאינו שיטת התוס' שדין שבירה מה שהוא במצב שזה לא מקבל טומאה וא"כ לא יתכן לבאר כנ"ל

והנה דעת הרמב"ם לעניין טומאת אוכלים שאם זה נטמא כדי שיפקע צריך שיפסל מאכילת כלב ואם זה עדיין לא נטמא ונפסל מאכילת אדם הוא לא מקבל טומאה וצ"ב ממ"נ זה אוכל או לא וחזינן שזה מצב אוכל אמצעי שזה לא סיבה שיחול טומאה וזה עדיין שם אוכל שלא יפקע הטומאה ובפשוטו זה גם הביאור בכל הדוגמאות הנ"ל שזה לא שינוי גמור ולכן לעניין שזה יפקע הטומאה אין זה שינוי גמור ולעניין שיחול טומאה יש כאן הפקעת שם כלי שלא יחול טומאה וצ"ב סברת הדברים ועיין בהשמטות לפירוש הראב"ד בעדיות לענין מים שנעשו משקה סרוח שטומאה שכבר חלה על זה לא יפקע אבל לענין להכשיר שזה נידון מכאן ולבה זה לא יכשיר

אמנם בדברי רש"י במנחות וקידושין אין לבאר כך דשם לכאורא מצד השינוי הוא שינוי גמור ורק מצד תוכן השינוי יש הבדל ולכן צריך לבאר ככל הנ"ל וז"ב

1. ובזה מיושב קושית רעק"א דבפכ"ו מפורש שר"י מודה ששינוי מעשה לתקן זה שינוי מעשה ועיין חזו"א מה שכתב בזה ולנ"ל א"ש ששם מדובר שזה עדיין לא נטמא וכמו שכתב שם רעק"א [↑](#footnote-ref-2)
2. ושמעתי להעיר עוד דבפ"ו מ"ג ד' מבואר שאם היה שני אבנים ששימשו ככירה והוסיף עוד אבן שלישית וע"י זה האבן השניה משמשת חציה לכירה החדשה שזה נטהר ולכאורא אין כאן מעשה שבירה אמנם למה שנתבאר לקמן ניחא שכאן שזה נחשב כאילו שזה כבר לא משמש לכירה הקודם הרי זה כשבירה אלא שעדיין קשה למה אין כאן החיסרון שאין הכלים עולים אלא בשינוי מעשה וכאן זה לא שינוי מעשה בגופו ועיין חזו"א ס"ח סק"י [↑](#footnote-ref-3)