בישול ה_4
קטגוריות: שו_ע / אורח חיים / הלכות שבת - הרב יהושע ננקינסקי

**סי"א**

★נותן אדם חמין לתוך צונן ולא צונן לתוך חמין.

עי' תוס' הרא"ש מה שהקשה למ"ד עילאי גבר וכו' ובסוף דבריו "א"נ כי היכי דלמ"ד תתאה גבר מתבשל התחתון כדי קליפה כדאיתא בפרק כיצד צולין ה"נ למ"ד עילאה גבר **מתבשל** העליון כ"ק כשנותן לתוכו מים מועטים וכו'".

וע"ע בתורי"ד דמקשה ג"כ למ"ד עילאה גבר ושרי צונן לתוך חמין אמאי נאסר לתת תבלין לתוך אילפס [כ"ר] ועי"ש מה שתירץ.

וע"ע בפנ"י [בתירוץ ב] שתירץ "דלא אמר רב עילאה גבר אפי' באיסור והיתר דבצונן לתוך חמין מותר אלא שקדם וסילק את הצונן מיד לאחר הנפילה אבל כשלא סילק ודאי שהצוננים עצמן חוזרים ומתחממים ומיקרי חמין לתוך חמין וכו'".

★אמבטי עי' ב"י וברמ"א דמיירי אפי' בכ"ש ובכ"ז אסור.

1. מפני שמחממן הרבה [לשון השו"ע].

וע"ע משב"ז [יז-יח] דהוא מדאוריתא.

וכעי"ז דעת הח"א [בשערי צדק פ"ב] **דיד נכוית** בו מבשל.

1. ע"ע במשב"ז הנ"ל די"ל דנאסר מדרבנן מפני מראית העין.

★נתינת בשר רותח לתוך צונן עי' מג"א [לה] דאסר ולענין דיעבד עי' שעה"צ [קח] שמיקל בצירוף שיטת ה"בית מאיר" ונשמ"א.

**דבר גוש**

★עי' נשמ"א [ג] גבי גוש שהקשה מהגמ' בחולין [קד:] שהקשתה סו"ס כלי שני הוא ומאי פריך הרי מיירי בדבר גוש.

ומביא תוי"ט דלא גרס קושיא זו.

וע"ע בפמ"ג יור"ד [משב"ז צד-יד].

וע"ע מנ"ח [מוסך השבת אופה יא] שהקשה מהגמ' ביומא [לד:] שהיו נותנין עששיות רותחות של ברזל לתוך המקוה לכה"ג.

★הגדרת גוש

עי' ש"ך יור"ד [קה-ח] שגם אורז ודוחן חשיב דבר גוש [באינם צלולים].

וע"ע בפמ"ג [תנג א"א לב] דקטניות ג"כ חשיב גוש.

וע"ע בפלתי [קז-ב] דרק **חתיכה גדולה** חשיב גוש.

★ולענין גוש המוקף ברוטב.

בפמ"ג יור"ד [משב"ז קז ב] דיש לו תורת גוש.

ובאו"ח [רנג א"א לב] כתב אפשר שנתקרר.

וע"ע שו"ת חת"ס [צה].

וע"ע בפת"ש [צד-ז].

★**גוש בכלי שלישי**

בפשטות ה"ה.

וע"ע במשנ"ב [תמז-כד] "ואם הניחו חתיכת בשר רותחת בקערה של חמץ יש להחמיר דכתבו הפוסקים ביור"ד סי' צד דבדבר **עב כזה** לעולם הוא ככלי ראשון כל זמן שהיד סולדת בו **ואפשר** דהוא הדין אם הניחו אותה מקערה לטעלער".

★ובדברי המג"א הכא [לה] אין נראה שכוונתו על גוש, דדבר גוש מביא רק בסוף הסימן [מה].

וע"ע בנשמ"א שדבר גוש דן בס"ק ג ובדברי המג"א הכא דן בס"ק ד.

וע"ע חזו"א יור"ד [ט-ה].

ותוכן דבריו דדבר גוש שנפרד מהקדרה אין לו דין כ"ש [כ"ז שהוא מעביר ועדיין לא התקרר מדפנות הכ"ש].

ורק בלח שיצא בזה יש נידון אי חשיב כלי ראשון או כלי שני.

ויש עוד נושא **דבר גוש שהוא בכלי שני** ובזה דברי המהרש"ל דגוש מבשל.

והמג"א [ס"ג לה] והמג"א [מה] דבר גוש הם שני נושאים שונים.

וע"ע חזו"א יור"ד [ט-ז] שמביא פמ"ג שמקשה על המג"א [לה].

★בחו"ד [צא-ה] וז"ל "וראיתי בא"ח במ"א בסי' שי"ח ס"קל ה דבר תמוה, שכתב דאסור ליתן לרוטב צונן בשר רותח, דמבשל מהרוטב כדי קליפה, ע"ש. והוא תמוה, דהא אפילו ליתן למיחם רוחת, מותר ליתן מים מרובין כדי להפשיר, והטעם כיון דהמים הן דבר המתערב וא"א שיהיו מקצתן מבושל, וכ"ז שאין היס"ב בכולן לא הוי בישול כלל, ומה"ת יהיה בשר רותח גרע ממיחם. ואפשר לחלק דבשבת מלאכת מחשבת אסור, וכיון שנבלע הטעם של רוטב בבשר ונתבשל והוא נהנה מאותו טעם אסור. משא"כ במיחם וכו'".

ולתירוצו הבישול כ"ק הוא בבשר ולא ברוטב.

ולשאר אחרונים משמע שהבישול כ"ק הוא ברוטב.

וכן משמע בגר"ז [שיח-כ] שכיון שאינו מתערב ממש ברוטב הרי הוא מבשל כ"ק סביבו.

וכן בשעה"צ [קח] משמע דקאי הרוטב.