ציונים והערות -2 נשחטה הותרה
קטגוריות: ש_ס / מא חולין / חולין - הרב ישעיה הלברשטט / חזקה ורוב

אייר תשפ"א מס' 2

**שמעתא "דנשחטה בחזקת היתר עומדת"**

**דף ט. גופא אמר רב הונא וכו' עד דף ט: אמר ליה מי קמדמית. וכן יבמות ל: תד"ה אשה זו.**

**בחזקת היתר עומדת**

**ביאור דברי תוס' ביבמות**

**במקום נקב נקב**

**ספק טריפה – דעת תוס'**

**ספק טריפה – דעת רבינו יונה**

**ספק טריפה – להדעות דמחזיקין מאל"א**

# בחזקת היתר עומדת

**בקצרה** – עי' **חידושי הר"ן** י"א. **ובשיטמ"ק** י: [עמ' קצ"ו] בשם הרא"ה, **ומאידך** עי' היטב **רש"י** בסוגיין ובביצה, **ובתוס'** יבמות ל: ד"ה אשה זו, **ובשער"י** שער ב' ט"ז ד"ה ונלענ"ד. **ועי' רשב"א** לק' דף י"א. ד"ה ובשם רבינו שמשון והו"ד גם **בר"ן** על הרי"ף שם.  **בטעם דליכא רוב** - עי' **בהגר"ז** כ"ד ס"ק מ' **ובשער"י** שם ד"ה והנה בס' תבואת שור. **מתי נולד הספק** - עי' **רש"י** בביצה כ"ה. ד"ה לאפוקי וכו' דאיירי רק כשנולד הספק **אחר שהוחזקה**. ועי' **תוס' יבמות** שם. וכ"כ **הרשב"א** לק' דף נ"ה: ד"ה ת"ש דתניא חרותה. ועי' **מקור ברוך** [בהג' על חו"ד ק"י כ"ז] מש"כ בזה. אולם **החו"ד** סי' ק"י [בית הספק אות כ"ז] ו**הש"ש** ש"ה פ"ו חולקים. **דרך נוספת בביאור שמעתין** - עי' **ברשב"א** דף י: ד"ה ולענין כל ספק בשחיטה. ועי' **קה"י** סי' ו' ס"ק ד'.

**גופא וכו' נשחטה בחזקת היתר עומדת עד שיודע לך במה נטרפה וכו'[[1]](#footnote-2), הא קמ"ל דאע"ג דאיתיליד בה ריעותא וכו'.** הך דינא דמכשרינן בספק טרפה מכח חזקה, צ"ב טובא, דהרי הספק הוא על עיקר כשרות הבהמה, ומ"ט נחשבת למוחזקת בהיתר והרי שמא נולדה טריפה[[2]](#footnote-3). ומכח קושיא זו יצא הר"ן [בחידושים דף י"א.] לחדש, שאין כוונת ר"ה לדין חזקה אלא לדין רוב בהמות אינם טריפות[[3]](#footnote-4), וכ"כ בשיטמ"ק דף י: [עמ' קצ"ו] בשם הרא"ה, דמה דאיתא חזקה לאו דוקא, אלא הכוונה לרוב. **אמנם** ש"ר פירשו כפשוטו דמדין חזקה הוא, עי' היטב **בלשון רש"י** בסוגיין ויותר מפורש בדבריו בביצה דף כ"ה. ד"ה אמר רב הונא, ועי' **קוה"ע** סימן כ"ח סוף ס"ק א' דכן מוכח מתוס' לק' בעמוד ב' ד"ה התם, שכתבו בתו"ד, דהשתא בעי למימר דלא מוקמינן באיסור אחזקתיה, והתם ודאי איירי בחזקה יעו"ש. וכתב **השער"י** [שער ב' ט"ז ד"ה ונלענ"ד] דכן מתבאר בתוס' יבמות ל: ד"ה אשה זו, דדנו מ"ט בספק דרוסה לא אמרינן כיון 'שנשחטה הותרה', והרי בספק דרוסה לא שייך רוב כיון דע"י מקרה הוא, וע"כ דשמעתין דין חזקה הוא, יעו"ש[[4]](#footnote-5). וכ"כ **הרשב"א** לקמן י"א. בשם רבינו שמשון ורבינו יונה, והו"ד גם **בר"ן** **על הרי"ף** שם שדין חזקה הוא, [וצ"ע מהר"ן בחידושיו הנ"ל[[5]](#footnote-6)], וכן נראה בירושלמי דחזקת בני מעיים כשר, הו"ד ברמב"ן י"ב. **ולדבריהם יקשה קו' הר"ן מ"ט הוה חזקה, וכן צ"ע מ"ט באמת לא הכשיר ר"ה מדין רוב.**

**גדר החזקה** - **הרשב"א והר"ן** הנ"ל כתבו דהיא חזקה הבאה מכח רוב, **והיינו** דבאמת אין לן ידיעה ודאית וגמורה להחזיקה, אלא דמכח רוב בהמות אינם טריפות היא מוחזקת לפנינו שאינה טריפה. וזהו מש"כ רש"י "מוקמינן לה אחזקת היתר **דסתם בהמה** אינה טרפה", היינו חזקה מכח רוב[[6]](#footnote-7). ועי' הערה[[7]](#footnote-8).

**הטעם דאין להכשיר משום רוב גרידא** – צ"ב מ"ט לא נכשיר מדין רוב גרידא, ובפרט דע"כ בעינן הכא לדין רוב לאשויי להחזקה. כתב **הגר"ז** בסימן כ"ד סק"מ [תו"ד שם], דלא ילפינן מקרא למיזל בתר רובא אלא היכא דליכא ריעותא כלל לפנינו, [דאלמלא דאזלינן בתר רובא היינו חוששין אף לריעותא שלא ראינו כלל, כמו שמא במקום נקב בושט שחט, וכיו"ב], אבל היכא דחזינן ריעותא לפנינו, והנידון אם נקב זה הוא נקב מחיים והיא טריפה, או דהשתא הוא דניקב ע"י הזאב, זהו ענין חזקה דמוקמינן בחזקת היתר ואמרינן השתא הוא דאיתרע, עכ"ד, וצ"ב[[8]](#footnote-9). **ובשער"י** פ' ט"ז [ד"ה בס' תבואת שור], כתב דרוב ענינו להכריע את עצם הספק הגורם לספק עלינו את הדין, וכיון דהספק שלפנינו הוא ע"י מה נעשה הנקב, ואת זה לא מכריע הרוב, לפיכך אין כאן פרשת רוב כלל. [ומתבאר דלא מכרעינן דהיא מהרוב שאינם טריפות, **וממילא** ע"כ נעשה הנקב ע"י הזאב, וצריך לבאר טעם הדבר]. **אמנם** כל זה מבאר למה **עתה** אין רוב, אבל עד שנולד מצב הספק היה בה ההיתר דרוב, ולכך נוצרה חזקה מכח רוב.

**דוקא כשנולד הספק אחר השחיטה** - **רש"י בביצה** כ"ה. ד"ה לאפוקי וכו' כתב "העמידנה על חזקתה שהיתה בה **קודם שנמצא בה** ספק זה", מתבאר ברש"י דחזקה הנ"ל [דאינה אלא מכח רוב], לא מהני אלא אם נולד הספק **אחר שהוחזקה**, דענינה של חזקה זו הוא מה שהוחזק לפנינו מצב של היתר. וכן מתבאר **בקו' התוס' יבמות** ל: ד"ה אשה, דמה דאמר ר"ה נשחטה בחזקת היתר, היינו שנולד הספק אחר שנשחטה, [ועי' לק' בביאור תרוצם]. וכ"כ **הרשב"א** לק' דף נ"ה: ד"ה ת"ש דתניא חרותה, דמה דאמר ר"ה נשחטה בחזקת היתר היינו כשנולד הספק אחר השחיטה, דכבר הוחזקה לפנינו שעה חדא בכשרות, [יעו"ש דדן אי הסוגיא שם נמי ס"ל הכי]. ועי' **מקור ברוך** [בהג' על חו"ד ק"י כ"ז], דאם נתגלה לו אחר שחיטה דהיה כבר ריעותא להסתפק קודם שחיטה, לא נחשב שהוחזק מצב של היתר, וכגון שאחר שחיטה נודע שנכנס דורס לעדר והיא ספק דרוסה וכדו', ודווקא כגוונא דשמעתין דבא זאב, **דהריעותא נתחדשה** בעולם אחר שהוחזקה השחיטה שעה חדא בכשרות**. ובטעם** הא דבעינן למה שהוחזקה לפנינו בהיתר, ולא מכשרינן לה בלא"ה משום חזקה שלא היתה טריפה בתחילתה, הוא משום דאפשר שהיתה טריפה בשעת לידתה, ואי"ז אלא חזקה מכח רוב, ובהאי חזקה בעינן שיוחזק לפנינו בהיתר ממש. ויש להאריך בטעם הדבר ובגדר חזקה זו, [ועי' שערי יושר שם]. **ונמצא** לפי"ז דהא דחלוק סיפא דר"ה דנשחטה הותרה מהרישא דבהמה בחייה, הוא לא משום שנעשה ה'מעשה שחיטה', אלא משום שהוחזק היתר לפנינו[[9]](#footnote-10), [רק דזה לא שייך אלא אחר שודאי נעשה המעשה שחיטה].

אולם **החו"ד** סי' ק"י [בית הספק אות כ"ז] **כתב בשם הפוסקים**, דחילוקא דשמעתין הוא רק דברישא הספק הוא במעשה שחיטה, ובסיפא הספק במצב הבהמה עצמה, כספק טרפות, ואפי' נולד הספק מחיים היא בחזקת היתר לכשתישחט, דהיא מוחזקת להיות מותרת בשחיטה [כשנעשה בודאי מעשה המכשיר], ואל תחוש לספק טרפות, ועי"ש שכתב דכדבריו מוכח מתירוץ תוס' יבמות הנ"ל [עי' לק' מש"כ בביאור דברי תוס' ביבמות], **ולפי"ז** עיקר חזקה דר"ה היא כ'חזקה דרבה' היינו חזקה ע"ש העתיד, וכן פירש **הש"ש** ש"ה פ"ו, ועי' שו"ת רע"א קס"ז. **ויל"ע** לפי"ז מה מקשה הגמ' מראה ציפור המנקר והרי התם ליכא חזקה זו.

**והעולה מכל הנ"ל** דיש ג' דרכים בדינא דכיון שנשחטה הותרה, **א.** מדין רוב [רא"ה ור"ן]. **ב.** חזקה מכח רוב ועיקר ענינה הוא דהוחזק לפנינו היתר, משום שלא נולד ריעותא מחיים [רש"י, רשב"א]. **ג.** חזקה מכח רוב, וענינה כחזקה דרבה דהוחזק שכשתישחט תותר, ושייך חזקה זו אע"פ שנולד ריעותא מחיים, [חו"ד וש"ש].

**מצינו דרך נוספת** – בדברי **הרשב"א** דף י: ד"ה ולענין כל ספק בשחיטה, שכתב בשם רבינו [יונה] דספק בטריפה כגון נשבר רגלה ולא ידעינן אי קודם שחיטה או לאחריה, אזלינן לחומרא ככל דין ספק דאורייתא, דכל היכא דאיתיליד ריעותא לחומרא תלינן, "ואי קשיא לך הא דתלינן לקולא בזאב והיכא דמשמשא ידא דטבחא, התם לפי שיש דבר לפנינו לתלות בו להיתר ואין דבר לפנינו לתלות בו לאסור". **הנה** מבואר ברשב"א דיסוד דינא דר"ה דכיון שנשחטה הותרה הוא משום דיש לפנינו לתלות באיסור יותר מבהיתר, ויש להאריך טובא בגדר דין זה, דלכאו' אי"ז דין חזקה ולא דין רובא, וא"כ מהו דין זה, והרי ספק דאורייתא הוא ומהיכ"ת לן לתלות בהיתר, והרי מידי ספיקא לא נפקא, וצ"ע, ועו"ק דהרשב"א גופיה כתב דסוגיין הוא מדין חזקה הבאה מכח רוב, ועי' **קה"י** סי' ו' ס"ק ד'.

**ביאור דברי תוס' ביבמות**

עי' היטב **תוס' ביבמות** ל: ד"ה אשה זו והוא שייך לגופא דשמעתין, ודבריהם מוקשים בפשט ובהבנה.

**יבמות ל: תד"ה אשה זו**[[10]](#footnote-11). **ביאור הקושיא** - הקשו דבשמעתין מתבאר דאין להתיר מדין 'חזקת היתר' אלא בנולד הריעותא אחר השחיטה[[11]](#footnote-12), ומאידך גבי אשה אמרינן בחזקת היתר לשוק עומדת גם בנולד מחיים. **והנה** בפשטות [וכ"כ בשעורי ר' נחום], הביאור בקו' תוס' היא בגדרי החזקת היתר, ואין קושיתם כרמב"ן והרשב"א דהקשו דנאסור מדין מחזיקין מאל"א [ותוס' לטעמיה בביצה דאין מחזיקים מאל"א] ולכך דנו בחזקת היתר אם צריך שיוחזק בפועל. [אולם עי' היטב בתורא"ש, ולהדיא בש"ש ש"ה פ"א דקושיתם דבמקום שנולד הספק מחיים **מחזיקין מאל"א**].

**ביאור התירוץ** – עי' היטב בדבריהם, **ולכאו'** נראה דחזרו בהם ממה שהניחו דדינא דר"ה הוא רק בנולד הספק אחר שחיטה, אלא כל ספק טריפה מוקמינן אחזקת היתר ומותר, ואפי' נולד מחיים, והא דמחמירים בספק דרוסה הוא משום דצד האיסור שכיח טפי. והקשה **השער"י** ב' ט"ז דדבריהם סתומים, דהרי עיקר הקושיא היתה מחמת שמשמעות שמעתין דאיירי דוקא בנולד הספק אח"כ,[[12]](#footnote-13) וא"כ מה תירצו על קושיתם. ותירץ **השער"י** [ורבותינו בשיעוריהם נקטו לעיקר כדבריו, עי' שי' רבי דוד ושי' רבי שמואל שם], דבספק דרוסה איכא חזקה גמורה - חזקת הגוף, דהרי בלידתה ודאי לא היתה דרוסה, וכן בחזקה דרבה דיבמות איכא חזקת היתר גמורה, דקודם הגירושין היתה בודאי בחזקת היתר לשוק, ולפיכך מהני החזקה אפי' בנולד הספק מחיים, מלבד בגוונא דשכיח צד האיסור, **אבל** בדר"ה דאינה אלא חזקה הבאה מכח רוב, א"כ כל ענינה הוא מה שהוחזק כן לפנינו, ולא מהני אלא כשנהגנו כן היתר בפועל ולא מהני אלא בנולד הספק אחר השחיטה. אולם **רוב הפוסקים** [עי' ש"ש ה' פ"ט, ומש"כ לק' בדין ספק טריפה, ועי' חו"ד הנ"ל], נקטו דלמסקנת התוס' רק בשכיח איסורא בעינן דיוולד הספק אחר שחיטה. **וצ"ל** בכוונת דבריהם, דמה דאיירי ר"ה בגוונא דנולד הספק אחר השחיטה, הוא משום דאז מלתא דפסיקא דשרי, ולאפוקי נולד הספק קודם דאז לא מהני בגוונא דשכיח צד איסורא, כספק דרוסה.

**במקום נקב נקב**

**נטלן והחזירן כשהן נקובין מהו מי חיישינן שמא במקום נקב נקב.** צ"ב דהרי אם נאבדו מותרים, וא"כ כשהיו בידי הזאב אין ריעותא מיוחדת לנקב, ומה דא"א לבדוק שאולי במקום נקב נקב, אינו חמור מנאבדו, ומצינו בזה כמה דרכים.

**א.** **הרמב"ן** לקמן י"ב. הקשה כן להדיא ותירץ דלא איירי הכא כשידוע שהזאב נקבם, אלא משום דדרך הזאב לנקוב קאמר, [ועוד הוסיף הרמב"ן דהלשון נקב נקב ל"ד אלא הכניס ציפרניו דהרי אינו נחשב נוקב][[13]](#footnote-14), וכעי"ז כתב **בשטמ"ק** בשם הרא"ה, וע"כ איכא ריעותא דנקב, וחלוק מנאבד. **ב.** **בשיטמ"ק** כתב לפרש, לפמש"כ התוס' דאף אם יש שם נקבים הרבה שלא במקום שיניו תלינן כולהו בזאב, ובכה"ג הוא דמיבע"ל אם חוששין דהוו הנקבים שלא מחמת הזאב, ולא דמי לנאבד כיון דאיתיליד ריעותא משאר נקבים, וכ"כ מהרש"א י"א: ד"ה וליחוש. **ג.** **בשיטמ"ק** שם דקדק מד' רש"י דאיירי כשידוע שהזאב נקב, וגם דלא איירי כשיש שם נקבים הרבה, אלא כפשטות לשון הגמ' במקום נקב נקב, **וצ"ל** דמ"מ כיון שיש נקב לפנינו הו"ל ריעותא, ועי' **בקה"י** סימן ו' סק"ד מש"כ לפרש בזה.[[14]](#footnote-15)

**איתיביה ראה ציפור וכו'.** **צ"ע לרמב"ן הנ"ל** דכיון דתנן **דראה שהציפור מנקר** א"כ פשוט דיש להכשיר והכא דאסרנא אי"ז שייך לדברי ר"ה וע"כ צ"ל דסכנתא שאני, ועמד בזה הרמב"ן בסו"ד וכתב דקו' הגמ' היא על כל דברי ר"ה היינו מה דהכשיר כשליכא ריעותא והתם חיישינן אפי' בלא ריעותא, [ועי' נחל"ד די"ל דציפור המנקר, לא חזינן ממש שמנקר בשלם.]

**דין ספק טריפה**

פתיחה - **נשחטה בחזקת היתר עומדת עד שיודע לך במה נטרפה**. הכא מתבאר לכאו' להתיר ספק טריפה, **אמנם** מצינו כמה שיטות בדין ספק טריפה, והוא נפק"מ לביאור שמעתין. [יש ללמוד **בדף מ"ג: אמר עולא** ישב לו קוץ, **ובתוס' שם** ד"ה קסבר עולא. וכן בגמ' לק' דף י. מיתבי שחט את הושט וכו' עד סוף העמוד, **וברשב"א ובר"ן** שם ד"ה ולענין כל ספק בשחיטה, מש"כ בשם רבינו יונה][[15]](#footnote-16).

**דעת תוס' [מ"ג: ויבמות ל:]**

בקצרה – עי' **ד"מ** סי' ל"א **וברמ"א** בסי' נ' ס"א, ועי"ש **בש"ך** ס"ק ג' מה דהביא ממהר"ם מלובלין. ועי' **בינת אדם** שער רוב וחזקה סימן כ"ה, **ועי' שער**"י ט"ז. **נקובת הוושט** - עי' **תוס' ביבמות** ולקמן מ"ג: ו**בפלית**י בסימן ל"ג סקי"ד ד"ה והנה, ועי' **רע"א** לקמן מ"ג: **ובש"ש** ש"ה פ"ו. ועי' **קוה"ע** סוף סימן כ"ח.

**דעת הרמ"א בספק טריפה לתוס'** - **ברמ"א** בסי' נ' ס"א כתב, ד'נשחטה הותרה' מהני רק כשנולד הריעותא אחר שחיטה אבל נולד ריעותא מחיים, אסור. **ובד"מ** סי' ל"א כתב דכן משמע בתוס' ביבמות. [בטור סי' ל"א כתב דכאשר יש מים במוח, אם יש הקף שלם של מוח והמים בתוכו אי"ז טריפה, אבל אם אין המוח מקיף הקף שלם למים הרי היא טריפה. וכתב הד"מ, דהיה מעשה בקרקא שאחר השחיטה חתכו הראש ונמצא מים במוח, ולא נודע אם היה המוח מקיפן. ויש שרצו להכשיר מכח דינא דר"ה דנשחטה הותרה עד שיודע לך במה נטרפה, אבל אין להכשיר משום זה, כיון שהיה כאן ריעותא ברורה מחיים, וסיים דכן משמע בד' התוס' בפ' ד' אחין]. **והחילוק** בין נולד ריעותא מחיים או לא נתבאר היטב בשיטת רש"י בביצה הנ"ל, דיסוד דינו דר"ה הוא מה שהוחזק לפנינו מצב של היתר, וזה ע"י דמחיים ובשעת השחיטה לא נולד ריעותא כלל, **ולפי"ז** כאשר נמצא מים במוח אע"פ שהידיעה שלנו בענין היתה אחר השחיטה, אבל כיון דודאי היה כל הריעותא מחיים, א"כ עתה **איגלאי** לן דכבר נולד הספק והריעותא מחיים, ולא דמי לבא זאב דבאמת הריעותא נולדה אחר השחיטה[[16]](#footnote-17).

**הש"ך** בסימן נ' ס"ק ג', הביא דבתשו' מהר"ם מלובלין סימן ס"ו תמה על מה שהרמ"א הביא סייעתא מתוס' ביבמות, דאף דהתוס' דנו לחלק דהיכא שנולד הריעותא מחיים לא מכשרינן, הרי מסקנת התוס' היא דאף בכה"ג מכשרינן, ולא אסרו בספק דרוסה, אלא משום דשכיח טפי לאיסור. **ועי'** **בט"ז** סוף סי' מ"ח דכל דברי הרמ"א הם בגוונא דיש ריעותא דבזה הוא נחשב כשכיח.

ו**עי' שער"י** שם דלפי ביאורו בתוס' [הו"ד לעיל] דתוס' לא חזרו ממה שהניחו בקושיא דדינא דר"ה הוא רק בנולד הספק אחר שחיטה, אתי שפיר דברי הדרכי משה כמין חומר. **ועי' בבינת אדם** שער רוב וחזקה סימן כ"ה, דגם הוא נוקט דתוס' בתרוצם לא חזרו בהם, ומש"כ תוס' להקל בספק טריפה ולא אסרינן אלא כששכיח צד האיסור, היינו בדוקא בספק דרוסה דאיירי בהו וכדו' שנעשו ע"י דבר חיצוני, אבל בטריפות שהם מחמת מזג הגוף וחולי, יש לפסול בנולד הספק מחיים גם בספק השקול, מטעם דלא שייך בהם רוב בהמות אינם טריפות דהא חזינן דהם מהמיעוט, וכדאיתא ביבמות ל"ז דרוב היולדות לט' ניכר עוברם לשליש ימיה וזו מדלא הוכר עוברה אינה מהרוב, וה"ה בהמה שיש לה סירכות ונקב בבני מעיים, הרי אנו רואים שיצאה מהרוב, **ולכך** כל שנולד הספק מחיים אין להתירו דליכא רובא, ודוקא בנולד הספק אחר שהוחזק היתר יש להכשיר. [ומים במוח, כיון דודאי היה קודם לעולם נחשב כנולד הספק מחיים].

**ובש"ך** נדחק ליישב הרמ"א, דכל מש"כ התוס' דספק טריפה מותר אף כשנולד הריעותא מחיים, הוא רק לדעת רבה דס"ל דאשה זו בחזקת היתר עומדת, **אבל** אביי ורבא פליגי התם, וס"ל דלא מוקמינן אשה זו בחזקת היתר לשוק, וה"נ לא מכשרי ספק טריפה אם נולדה הריעותא מחיים, ולאביי ורבא יש להישאר עם מה שנקט תוס' בתחילת דבריו דעיקר דברי ר"ה הם לחלק בין נולדה הריעותא מחיים לריעותא אחר השחיטה, ומשו"ה פסק כן הרמ"א[[17]](#footnote-18).

**דעת האחרונים בספק טריפה לתוס' -** **הש"ך** הנ"ל, והחו"ד [ק"י כ"ז], **הש"ש** ש"ה פ"א ושאר אחרונים, נוקטים דדעת תוס' דספק טריפה להקל, מלבד בשכיחא מלתא לאיסור טפי מלהיתר.

**נקובת הוושט** - יעו"ש **בתוס' ביבמות** ולקמן מ"ג: דמתבאר דבספק נקובת הושט נמי היה לנו להכשיר אלמלי הא דשכיח טפי לאיסור. **והק' האחרונים** דכיון דנקובת הושט הויא נבילה, הו"ל כספק בשחיטה, דמוקמינן לה בחזקת איסור. **והפליתי** בסימן ל"ג סקי"ד ד"ה והנה כתב דבאמת עיקר ד' התוס' לא קיימי אלא על ספק דרוסה, אבל בספק נקו"ה ליכא חזקה להתירא, וצ"ע. **ובחי' הגרע"א** לקמן מ"ג: הק' ע"ז, דגם בספק דרוסה יש לחוש שנדרסה בסימנים, והו"ל ספק בשחיטה, ועי"ש מש"כ בזה והביא לדברי **המהרש"א בבכורות** כ: דדעת תוס' דנקובת הוושט אינה נבילה, ואי"ז ספק בשחיטה, ולכך הוה ככל ספק טריפה.

**אמנם בש"ש** ש"ה פ"ו כתב, דכל הא דבספק בשחיטה מוקמינן לה בחזקת איסור, הוא רק בספק אם נעשה השחיטה, אך בנקובת הושט דנעשה מעשה השחיטה, אדרבה הויא בחזקת היתר משום חזקה דרבה, וכ"כ **הגרע"א** שם ד"ה ובעיקר קו' האחרונים, יעו"ש, וכן בשו"ת סי' קס"ז, וכעי"ז כתב **החוו"ד** סי' ק"י בבית הספק סקכ"ז, [ועי' קוה"ע סו"ס כ"ח], ועי' **בית מאיר** כ"ד ס"ק ט"ז.

**דעת רבינו יונה**

**בקצרה -** עי' **רשב"א** י: ד"ה ולענין כל ספק, **ובר"ן** על הרי"ף בשם רבינו יונה. עי' **בכור שור** י. ו**אבנ"ז** כ"ב ס"ק ד' **ושערי ישר** ש"ב פי"ח, ועי' **חידושי ר' ראובן** יבמות כ"ז ג', ועי' **אמרי משה** ס' ד' ס"ק ל"ב ול"ו. וע"ע **בינת אדם** סי' ט"ז.

**הרשב"א** דף י: ד"ה ולענין כל ספק בשחיטה כתב **בשם רבינו [יונה**], דספק בטריפה כגון נשבר רגלה ולא ידעינן אי קודם שחיטה או לאחריה, אזלינן לחומרא, דכל היכא דאיתיליד ריעותא לחומרא תלינן, **והו"ד בר"ן על הרי"ף**. **ומתבאר** דדעת רבינו יונה דספק טריפה לחומרא, **ועי"ש** דלמד כן מהברייתא גבי ספק מתי נעשית "שמוטה" דאסרינן עד שיוודע שנשחטה כדין, ודימה לזה את כל הטריפות.

**והקשו האחרונים** דלא דמי, דבספק שמוטה הו"ל ספק בשחיטה והויא בחזקת איסור, ואיך למד מינה לספק טריפות. ועמש"כ בזה **הבכור שור** לקמן י' א', דצריך לדחוק דרבינו יונה ס"ל כשיטת רש"י [עי' תוס' ט.] דשמוטה היינו רק טריפה ואינה בכלל הלכתא דעיקור, וסיים שם 'שאין דעתי נוחה מזה דרוב הפוסקים ס"ל דשמוטה פסול בשחיטה היא ולא ה"ל להרשב"א והר"ן להביא דברי רבינו יונה בסתם'[[18]](#footnote-19).

**ובאבנ"ז** יו"ד סימן כ"ב סק"ד הכריח מזה דבטריפה מלבד איסור טריפה איכא נמי איסור אינו זבוח, וא"כ הוא ספק בשחיטה. ובדומה לזה עי' **שערי ישר** ש"ב פי"ח, דספק טריפה הוא כספק שחיטה דאימא שניטלה ממנה חיות שלא מחמת שחיטה יעו"ש, ועי' **חי' ר' ראובן** יבמות סי' כ"ז ס"ק ג', **ובד קודש** [קדשים סי' ס"ו] דיש לישב ע"פ יסוד האחרונים והגר"ח [במכתבים בחידושי מרן רי"ז הלוי], דטריפה אינה איסור צדדי אלא דאין בה היתר שחיטה [ורק מפקיעה טומאת נבילה]. **ומאידך** עי' **חזון יחזקאל** [חולין פ"א ז'] דכתב דאף דטריפה הוא פסול בשחיטה, מ"מ אמרינן נשחטה הותרה כיון דאי"ז חסרון במעשה השחיטה, אלא חסרון בבשר הטריפה שלא יכול לחול בו היתר שחיטה, [ועי' היטב במכתב הנ"ל המיועד לחזון יחזקאל], ועי' **אמרי משה** סי' ד' ס"ק ל"ב וס"ק ל"ו דנקיט נמי כהגר"ח דטריפה הוא חסרון בעיקר השחיטה ודן שם מ"ט אעפ"כ יש להקל בספק טריפה.

**והנה** בעיקר דינו דרבינו יונה, צ"ע מ"ט לא מוקמינן לה בחזקת היתר [וכדעת תוס' הנ"ל], **ובשלמא** להני תרוצים דס"ל לרבינו יונה דספק טריפה הוא כספק בשחיטה ניחא, **אבל** לשאר תרוצים צ"ע, **וליכא למימר** דאיגלאי דיצאו מהרוב, דהרי **הרשב"א והר"ן** כתבו לקמן י"א. בשם רבינו יונה, בעשו גבינות מבהמה ואח"כ נתגלה שהיא טריפה דהכשיר הגבינות משום חזקת היתר, וא"כ ה"ה הכא[[19]](#footnote-20).

**ותירץ הבכור שור** [שם, ובתבו"ש סימן כ"ט], **דמתבאר בזה כלל גדול**, דדעת רבינו יונה דכל דנולד ריעותא לא מוקמינן על חזקה, וכ"כ **הבינת אדם** שער רוב וחזקה סימן ט"ז, **והבכור שור** מסיק דהוא דינא דאורייתא דבכה"ג לא מוקמינן אחזקה, וצ"ב[[20]](#footnote-21), אך **הבינת אדם** שם נסתפק דאי"ז אלא מדרבנן, [ועכ"פ לפי"ז כל דברי רבינו יונה אינו אלא מספיקא], ועי' **בשערי ישר** ש"ב פי"ז במה שהוסיף לפרש בזה.

**ומה** שהתיר רבינו יונה בגבינות, ביאר **הבכור שור**, הוא משום דבהמה איתרעאי וגבינות לא איתרעאי, **ובשערי ישר** שם כתב לחלק בין ספק טריפה, לספק על הזמן שנטרפה, עיי"ש, ועיי"ש שכתב דאף דבספק שמוטה הוי הספק אימתי נשמטה, מ"מ כיון דהספק הוא על מהות השבירה, לא מוקמינן בכה"ג אחזקה, ועיי"ש במש"כ לפרש בזה.

ע"ע **בש"ש** ש"ה פ"ט דכתב לבאר דעת הרשב"א ורבינו יונה, דהוא מדין מחזיקים מאיסור לאיסור, ועי' לק' דהאחרונים תמהו עליו בזה.

**ספק טריפה – להדעות דמחזיקין מאל"א**

**בכמה אחרונים מצינו** [ש"ש ש"ה פ"ט, טו"א חגיגה ד. ובית הלוי כ"א ס"ק ב'] דלרש"י דמחזיקין מאל"א א"כ יש לאסור בספק טריפה בודאי מדין מחזיקין מאל"א, [מלבד בנולד הספק אחר שהחזקנו היתר, כבא זאב ונטל], **ובש"ש** פירש כן גם בדעת הרשב"א, **והאחרונים** תמהו עליו [עי' אור שמח פ"א שחיטה ד"ה אמנם] דע"פ המבואר ברשב"א ביבמות אי"ז שייך באיסור טריפה, כיון שהיה לפני השחיטה וישאר אחר השחיטה, ואינו דומה לנבילה דאת מצב הבהמה מחיים שהיא בלא שחיטה, מחזקינן דממשיך וממילא היא מתנבלת. וכ"כ **בבינת אדם** רו"ח כ"ב.

**ועי' בשיטמ"ק** שכתב, דלא קאמר רש"י אלא באיסור נבילה דדמיא לאיסור אמה"ח, וא"כ יש לדון דטריפה לא דמי, **אמנם** לדברי הגר"ח והאחרונים דטריפה הוא חסרון בשחיטה, יש לדון בזה טובא.

**עי' בחידושי רע"א** בשמעתין שכתב, דלא קאמר רש"י אלא באיסור אמה"ח ונבילה דרק ע"י מעשה ניתקן אמה"ח וכשלא נעשה המעשה ממילא בא נבילה, משא"כ איסור אחר, ולכך בטריפה דאסורה בין מחיים בין אחר שחיטה אין מחזיקין מאל"א[[21]](#footnote-22).

# פסק ההלכה

**בשו"ע** סוף סי' כ"ה קי"ל להא דפשטא ר"ה לבעיא דר' אבא, דבא זאב ונטל המעיים והחזירם נקובים, כשירה, כיון שנשחטה כראוי, ובסימן ל"ו ס"ה מתבאר דקי"ל כדברי התוס' דאיירי אף בגוונא דיש עוד נקבים, [והפר"ח מחמיר בזה].

**הרמ"א** בסי' נ' פוסק להקל בספק טריפה הנולד אחר השחיטה בלבד, **ומהר"ם מלובלין** מיקל בכל גוונא, מלבד בשכיח [**והט"ז** סוף סי' מ"ח כתב דכן כוונת הרמ"א], **והש"ך** נוקט דבהפסד מרובה יש להקל כתוס', דהתירו אפי' בנולד הספק מחיים, אבל בלא"ה יש להחמיר בכל ספק טריפה כרבינו יונה, מלבד היכא דההיתר שכיח טפי. **ובבינת אדם** כתב דאין להקל בהפסד מרובה אלא בנולד אחר מיתה, [דגם תוס' לא התירו בנולד מחיים, וכן הוא לפי **השער"י** בתוס']. **בביאור הגר"א** בסימן כ"ה דנראה דנוקט להקל כתוס' וכמהר"ם דהתירו אף בנולד מחיים, **ומאידך** בסימן נ"ה נראה דחזר בו להחמיר כרבינו יונה עי"ש היטב, וצ"ע.

**בסימן** נ"ה סי"ג קי"ל דמצא שבור וספק אי נעשה מחיים, אם יש במה לתלות תולים, ואל"ה אסור. ועי' **ב"י** דקי"ל כהרשב"א בשם רבינו יונה להחמיר בכל ספק טריפה. אולם **הש"ך** הביא מכמה פוסקים דבזה בלבד יש סברא להחמיר משום דרגלים לדבר, וכן משום שהוא חסרון חכמה.

1. **הא דמקשה הגמ' ולימא נשחטה הותרה**, צ"ע א"כ מאי קמ"ל ר"ה, **וי"ל** דעי' בביצה כ"ה., ומתבאר שם דמר"ה שמעינן דאע"פ שבחייה בחזקת איסור מ"מ א"צ לבדוק האברים מטריפות, כיון דודאי נשחטה ולא נולד ריעותא, וכ"כ הרשב"א ד"ה וראיה, [והיינו דאקשינן וכו'], ועי' רש"י י"ב. ד"ה פסח. [↑](#footnote-ref-2)
2. **בשיטמ"ק** [קפ"ג] ביאר דזו קו' הגמ' נימא נשחטה הותרה, דחזקה לא שייך הכא. [↑](#footnote-ref-3)
3. **עי"ש** דכתב דהא דאמרינן לק' דף י: מנא הא מילתא דאמרי רבנן אוקי מילתא אחזקה, ומנא הא מילתא דאמור רבנן זיל בתר רובא, תרווייהו אמילתא דר"ה קיימא, חזקה - היינו תחילת דבריו דבהמה בחייה בחזקת איסור עומדת, ורובא - היינו סוף דבריו דנשחטה הותרה דמדין רוב הוא. [↑](#footnote-ref-4)
4. **וכן** מדהשוו סוגיין להתם דאיירי בחזקה. וכן מהא שנקטו שנשחטה בחזקת היתר הוא משום דנולד הספק אחר השחיטה, ולא בנולד מחיים, וחילוק זה שייך לכאו' רק בחזקה, דיש מעלה להא דהוחזק לפנינו מצב של היתר. [↑](#footnote-ref-5)
5. **ולא** משמע דנתכוין שם לחזקה מכח רוב, וכן פירש בקוה"ע ריש סי' כ"ח. [↑](#footnote-ref-6)
6. **וכיו"ב** כתב רש"י בביצה הנ"ל. [וביארו דמש"כ רש"י **סתם** בהמה ולא כתב **רוב** בהמות, משום דכל זמן שלא היה ריעותא ולא נולד ספק, מהני דין רוב **דלא מספקינן** כלל בטריפות, וע"פ מה שידוע בדברי האחרונים [עי' רע"א כתובות י"ג:], דהיכא דליכא ריעותא לפנינו אזי דין רוב ודין חזקה מהני לומר ד'לא להסתפק'. [↑](#footnote-ref-7)
7. **לצורך הבנת כמה ענינים בשמעתין יש ללמוד לדברי התוס' י"א. ד"ה אתיא מפרה אדומה, וכן את דברי הרשב"א שם.** [ובעזה"י במקומו נעסוק בזה עוד]. **האחרונים הקשו,** דמתבאר בתוס' [לק' מ"ג: וביבמות], דמהני חזקה בספק טריפה, והרי בדף י"א. ס"ל לתוס' להלכה דחזקה שאינה מבוררת בשעתה לא הוי חזקה, [דמה דידעינן דלא היתה טריפה בלידתה, ואנו באים להמשיך ולהחזיק כן, הוא רק אחר שחיתה י"ב חודש], והרשב"א והר"ן הנ"ל נחלקו עליו דמהני משום חזקה מכח רוב. ומבואר לכאו' דתוס' פליגי על זה וס"ל דלא מהני וא"כ למה בספק טריפה מכשירים. ועי' **חידושי רע"א** מ"ג: ד"ה והנה בתב"ש, יעוין היטב בדבריו, **ולכאו' כוונתו** לומר דיש ב' דיני חזקה [וכמש"כ רע"א כתובות י"ג:] דכאשר ודאי נשתנה לפנינו והנידון אימתי נשתנה, לזה בעינן חזקה המבוררת, אבל במקום דהחזקה אומרת שלא לחוש ולא להסתפק א"צ חזקה המבוררת, ויש להאריך בביאור הדברים. **ועי' בינת אדם רו"ח י"ד, וקה"י ס' ו'** דתירצו בפשיטות דמודו תוס' דחזקה מכח רוב מהני, וע"י הרוב נחשבת לנתבררה בשעתה, והא דהטריפו הגבינות הוא משום שאיירי שנמצאת עתה טריפה ואיגלאי דבהמה זו היא מהמיעוט הטריפות, ואיגלאי דלא היה בה דין רוב כלל, משא"כ הכא דלא איגלאי שהיא טריפה, דאפשר אחר מיתה ארע לה כן, [ובאמת סברא זו כבר העלה הרשב"א שם], **אמנם** הרשב"א והר"ן ס"ל דכיון דאז נהגנו ע"פ רוב זה סגי לאשויי ליה חזקה מכח רוב, וצ"ב טובא. **אולם** בתירוץ האחרונים יל"ע, דעי' הערה הבאה, ומדלא מהני רוב גרידא מתבאר לכאו' דאפי' בנקב כבר אינה מן הרוב, וא"כ מ"ש, [ולפי מש"כ לק' מהשער"י לק"מ], וצריך לחלק דהכא ודאי אינה מן הרוב, ולכך כל מה שהחזקנו בטעות היה, ועדיין צ"ע. [↑](#footnote-ref-8)
8. **וצ"ב** דרוב בהמות אינם טריפות יכריע דלא יצאה מכלל הרוב, ומאי אכפ"ל דאיכא ריעותא, ובשלמא כאשר נולד הריעותא מחיים [כדלק' גבי מים במוח, דהספק האם המוח מקיף הקף שלם את המים וכשר או לא], כתב התבו"ש סי' כ"ט דלא מהני רוב בהמות כשרות כיון דרוב בהמות גם אין להם מים במוח, וע"כ יצאה מהרוב [והאריך בדבריו הקוה"ע כ"ח], אבל הכא אין בה חולי ודאי דנימא דהיא מהמיעוט, **ואולי** דמ"מ כיון דעתה באה נקובה לפנינו, א"כ היא יצאה מהרוב דהרוב אינם נקובות, ואין לן בתוך קבוצת 'הנקובות' רוב שהנקב נעשה ע"י זאב, ועי' בינת אדם רו"ח סי' כ"ה, **ועדין צ"ב.** [↑](#footnote-ref-9)
9. **ויש להעיר** דאיתא בביצה כ"ה. דמר"ה שמעינן דא"צ לבדוק הבהמה שאינה טריפה, ואי כל 'החזקת היתר' היא משום שנולד הספק אחר שהוחזק שעה אחת בכשרות. אי"ז שייך בזה, וי"ל, דאה"נ, אלא דמ"מ שמעינן זאת מר"ה, דאי היה צריך לבדוק טריפות א"כ לא היה מתחזק לפנינו בהיתר. [↑](#footnote-ref-10)
10. **ביאור** תחילת דברי התוס' - וי"ל וכו' דמוקמינן הערוה בחזקת שלא נתגרשה. הקשה בקר"א דאי יש לערוה חזקת א"א א"כ מ"ט בעינן לחזקה דרבה בצרה. ומבואר מדברי התוס' דלא מהני החזקה אלא לנידון של האשה זו גופא ולא לצרתה, אבל מ"מ מהני לצרתה לגבי חזקה דרבה כיון דבפועל היה נידון של היתר לגבה, והיינו דבשלב ב' מהני [ולדוגמא בעלמא, כמו דאיתא דהאיסור בע"א יוחזק ושוב לוקין על זה], וכ"כ העונג יו"ט (שו"ת ס"ט) דחזקה דערוה לא מהני לצרה דתרי גופי נינהו, ולא דמי לחזקת מקוה דמהני לטובל מפני שהוא מכשירו, אבל צרה וערוה אין הערוה פועלת, רק שהתורה גזרה דהיכא דאיכא ערוה לא מתחלא דין יבום כלל בהצרה, ולהכי לא מהני חזקתה לצרתה, ומ"מ לאשוויי חזקה דרבה בצרה - אהני מה שהחזיקו את הערוה לגבי הערוה, אבל אין חזקה ישירה על הצרה, ויש ללמוד מזה הגדר דחזקה דרבה וצ"ע, ובש"ש ש"ה פ"ז כתב דבאמת יש להתירה מה"ט דכבר הוכרע על הערוה שהיא א"א, ונדחק בביאור קו' תוס' יעו"ש. **ובאמת** הרשב"א והראשונים שם חולקים על דברי התוס' ומעמידים דוקא בגוונא דכנס ואח"כ גירש, [והרמב"ן כתב על דברי התוס' שאינו כלום]. [↑](#footnote-ref-11)
11. **לא פירשו** מהיכן משמע, ואפשר דכונתם לדייק הדוגמא דבא זאב וכו', אמנם כתבו כן לפני שהביאו דבגמ' איתא כגון בא זאב, ויש משמעות דהיה משמע להם מגוף דברי ר"ה, דקאמר נשחטה הרי היא בחזקת היתר, דהיינו דנהגנו היתר בפועל אחר השחיטה, וכמו שנקט בפשיטות רש"י בביצה הנ"ל. [↑](#footnote-ref-12)
12. **ובפשטות** בא זאב לא הוה שכיח צד האיסור טפי, ואף למש"כ תוס' בשמעתין דאיירי בהיה שם עוד נקבים, וכן משמע להדיא בדבריהם דדוקא ספק דרוסה כתבו דהוה שכיח. [↑](#footnote-ref-13)
13. **הפמ"ג** שם במש"ז ל"ו סק"ו האריך בשאלה הנ"ל, והביא דהתבו"ש מתרץ כרמב"ן, וכתב דאי"ז מתישב בלישנא דגמ' דמי חיישינן שמא במקום נקב נקב, דהול"ל מי חיישינן שנקבים אלו שלא מן הזאב, אמנם בד' הרמב"ן נראה דהיינו דאיירי שאנו רואים עכשיו שהכניס בו הזאב צפרניו, ובזה הוא דמיבע"ל אם חיישינן שמא במקום נקב הכניס צפרניו, והיינו משום דאין הדבר ודאי שהזאב נוקב, ויתכן שהכניס צפרניו במקום שכבר נקוב, וע"כ שפיר יש בזה ריעותא לחוש שהי' שם נקב, וכן מוכח מקו' הגמ' מציפור המנקר עי' לק'. [↑](#footnote-ref-14)
14. **בקוה"ע** ריש סי' כ"ח כתב כגון שבא זאב ונטל בני מעיים והחזירן כשהן נקובין **דבזה ליכא ריעותא כלל** דהוי כאילו נאבדה הריאה, וצ"ע דא"כ פשיטא, וכן דבריו נסתרים מהרמב"ן והראשונים הנ"ל. [↑](#footnote-ref-15)
15. **יל"ע** בנידון הגמ' והראשונים בספק דרוסה, כיון דהיא טריפה דנעשית ע"י מעשה, מ"ט לא נימא להכשיר משום חזקת הגוף דלא נעשה בה שינוי זה, ומ"ט קי"ל להחמיר, וגם רב דמתיר בספק דרוסה לאו מטעם חזקת הגוף מתיר, ועי' קוה"ע כ"ח אות ד' [וצ"ע דלא העיר זאת על הגמ' דספק דרוסה, וכן תרוצו דחוק מאוד]. [↑](#footnote-ref-16)
16. **ונתבאר** לעיל ג' מהלכים בדינא דר"ה, א' מדין רוב. ב' רש"י ביצה הנ"ל. ג. ד' האחרונים דעיקר החילוק אם הוא ספק במעשה שחיטה או בבהמה. ומהרמ"א מוכח שנקט בפשיטות כדרך ב', ואלו שרצו להכשיר במעשה הנ"ל נקטו כצד ג'. [אבל כו"ע נקטו דאין דברי ר"ה משום רוב דא"כ ודאי אינו ענין למים במוח, דבהמה שיש לה מים במוח יצאה מהרוב]. [↑](#footnote-ref-17)
17. **האחרונים** הקשו עליו הרבה, ועי' פליתי בסימן נ' סק"א, שהק' ע"ז מד' התוס' מ"ג:, דמבו' דלדינא מתירין בספק טריפה אף שנולד הריעותא מחיים, ואף דקי"ל כאביי ורבא, וע"כ דלא פליגי בעיקר דין חזקה דרבה, וכן דנו האחרונים בעיקר מה דנקט דאביי ורבא חולקים על חזקה דרבה וכבר הביאו דהרמב"ן במלחמות בפ' האשה רבה (כט: בדפי הרי"ף) והנימו"י בפ' ארבעה אחין, כתבו דמעיקר הדין לכו"ע מוקמינן להאשה בחזקת היתר לשוק. [↑](#footnote-ref-18)
18. **עי' לעיל** בדברי רע"א דנקובת הוושט אינו חסרון במעשה שחיטה, ועי"ש היטב דלכאו' י"ל כן גם בנשמטה, וכן מבואר ברע"א סי' א' ס"ק ח'. וא"כ שפיר דימה הרשב"א לטריפה, ולמד מזה להחמיר. [↑](#footnote-ref-19)
19. **אבל** למהלך הנ"ל דספק טריפה הוא חסרון בשחיטה, לק"מ מגבינות, דהם לא בעו שחיטה, והוה בחזקת היתר. [↑](#footnote-ref-20)
20. **והבינת אדם** שם סימן י"ז כתב בדעת הר"ן דכ"ז הוא בחזקה הבאה מכח הרוב, אך בחזקה גמורה, אף בכה"ג מוקמינן לה אחזקתה, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-21)
21. **וצ"ע** מה שנקט דלרש"י ספק טריפה שרי, והרי אדרבה דעת רש"י [ביצה כ"ה] דספק טריפה שרי רק כשהוחזק לפנינו מצב של כשרות, ובכה"ג היא בחזקת היתר, וחזקת איסור אמרינן רק בנולד הספק מחיים, [**והעירו** דכן מוכח מהברייתא דספק שמוטה אסור, **ולרש"י** שמוטה היינו טריפה]. [↑](#footnote-ref-22)