י - תיקון העקמומית במבוי עקום
קטגוריות: ש_ס / יג עירובין / עירובין - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / עירובי חצירות - חוברת / עירובין ב / שיעורים עירובין פ_ק

**בדין תיקון העקמומית במבוי עקום**

**א**

א] **עירובין ו' א',** דאיתמר מבוי עקום רב אמר תורתו כמפולש ושמואל אמר תורתו כסתום, ופירש"י, ז"ל, תורתו כסתום, וא"צ בעקמומיתו כלום, אלא אלו עושין לחי לפתחן ואלו עושין לחי לפתחן, דלא מצרכינן צוה"פ אלא לפתחים המפולשין זה כנגד זה לרה"ר, ל"א תורתו כסתום, תורת מבוי סתום, וצריך לעשות לחי לעקמומיתו והיינו לחי שעושים במבוי סתום, וזה קבלתי ממורי הזקן ז"ל, עכ"ל.

**ובתור"פ** שם הק' על פי' מורי הזקן, ז"ל, ולא נהירא דממ"נ אי הוי כסתום משום דכיון דעומ"ר על הפרוץ, א"כ הוה לכל מבוי ג' מחיצות, א"כ א"צ כלל בעקמומית, ואי ל"ה כסתום א"כ הוי כמפולש, א"כ לא סגי בלחי אלא צריך צוה"פ בעקמומיתו, עכ"ל.

**ובביאור** דבריו נראה, דס"ל דעיקר פלוגתא דרב ושמואל אם מבוי עקום תורתו כמפולש או כסתום, הוא דרב ס"ל דפרצת מבוי דבקעי בה רבים בד', וע"כ הו"ל כמפולש, ושמואל ס"ל דאף היכא דבקעי בה רבים הוי פרצתו בי', וע"כ הו"ל כסתום, וזהו שהק' דכיון דלשמואל הוי כסתום משום דעומ"ר על הפרוץ ופרצה ד' לא חשיבא כפרצה, א"כ מ"ט הוא צריך תיקון בעקמומיתו כלל, ואם מודה שמואל דפרצה ד' חשיבא כפרצה ול"מ העומ"ר, א"כ מ"ט לא חשיב כמפולש.

ב] **ובדעת** רש"י דאף לשמואל י"ל דהוא צריך תיקון בעקמומית, נראה דאזיל לטעמי' שפירש דטעמא דשמואל הוא משום דלא מצרכינן צוה"פ אלא לפתחים המפולשין זה כנגד זה לרה"ר, וכ"נ גם בפירש"י לקמן ח' ב' ד"ה ה"ג, ז"ל, אמאי וכו' הא איהו נמי אין פילושיו מכוונים, ומבו' דמודה שמואל לדינא דפרצת מבוי דבקעי בה רבים בד', ואך דס"ל דלי"ב לדינא דמבוי המפולש דצריך צוה"פ מכאן, כיון דאין הפתחים מפולשין זה כנגד זה לרה"ר, וע"כ שפיר הוא צריך תיקון דלחי בעקמומית.

ג] **והנה** לפ"ז משמע בד' רש"י, דאף לפי' קמא דלשמואל א"צ תיקון בעקמומית, אי"ז משום דפליג על עיקר דינא דפרצת מבוי דבקעי בה רבים בד', שהרי אף להך לישנא פירש"י דטעמא דשמואל הוא משום דל"ב צוה"פ אלא לפתחים המכוונים, אלא אף דמודה לדינא דפרצת מבוי דבקעי בה רבים בד', מ"מ ס"ל דכל שתיקנו את פתחי ב' המבואות בלחי שפיר דמי, ול"ב תיקון בעקמומית.

**ויש** ללמוד כן גם מד' רש"י לקמן ח' א' ד"ה ואותיבו וד"ה ה"מ, דמבו' בדבריו שם כמש"כ המהרש"א שם דכל הא דלשמואל א"צ תיקון בעקמומית, הוא כשתיקנו את פתחי ב' המבואות, אך כל שלא תיקנו את פתח המבוי השני, צריך המבוי הראשון תיקון בעקמומיתו, וע"כ אף דאיירי התם כשעשו בני מבוי זה לחי לפתחם, מ"מ כיון דבני המבוי השני לא עשו לחי לפתחם, צריך המבוי הראשון תיקון בעקמומיתו, ומבו' להדיא דמודה שמואל לעיקר דינא דפרצת מבוי דבקעי בה רבים בד', וכל הא דא"צ תיקון בעקמומית, הוא משום שתיקנו את פתחי ב' המבואות, ונמצא דכל מבוי פתוח בעקמומיתו למבוי המתוקן.[[1]](#footnote-2)

ד] **אמנם** צ"ע לפ"ז בטעמא דהך לישנא דלשמואל א"צ תיקון בעקמומית, דכיון דמודה שמואל לדינא דפרצת מבוי בד', א"כ היאך מהני לו הלחי שעשו בפתח המבוי השני, - ולכאו' הי' בדין דכ"ה דלדעת רב הוא צריך צוה"פ בעקמומית ול"מ לו הצוה"פ שעשו בראש המבוי השני, ה"נ לדעת שמואל יהא צריך לחי בעקמומית ולא יועיל לו הלחי שעשו בפתח המבוי השני, ועי' בחזו"א סימן ס"ה סוסק"ו שעמד בכעי"ז, ועיי"ש במש"כ לישב לזה לפי דרכו שם, וצ"ב.

**וביותר** צ"ע במשה"ק התוס' הרא"ש על פי' מורי הזקן, ז"ל, וגם מה שפירש בהא דתורתו כסתום בשם רבו הזקן, קשה טובא דכיון דחושבו כסתום אמאי צריך לעשות לחי לעקמומיתו, עכ"ל, וצ"ע דהנה בד' תוס' הרא"ש לקמן ח' א' מבו' דס"ל כפירש"י שם, דאף לדעת שמואל דתורתו כסתום, מ"מ כל שבני המבוי השני לא עשו לחי בפתחם, צריך המבוי הראשון תיקון בעקמומית,[[2]](#footnote-3) ומבו' לפ"ז דמודה שמואל לדינא דפרצת מבוי דבקעי בה רבים בד', ותיקשי דא"כ מאי קשיא לי' להרא"ש דמ"ט צריך לעשות לחי לעקמומיתו, הרי שפיר י"ל דכמו דלדעת רב הוא צריך צוה"פ בעקמומיתו ול"מ לו הצוה"פ שעשו בפתח המבוי השני, ה"נ לדעת שמואל הוא צריך לחי בעקמומיתו ול"מ לו הלחי שעשו בפתח המבוי השני.

**ב**

ה] **ובפשוטו** הי' מקום לפרש בזה, דכל הא דצריך המבוי תיקון בעקמומית ול"מ לו התיקון שעשו בפתח המבוי השני, הוא רק בהתיקון דצוה"פ שבא להפקיעו מתורת מפולש, אך בתיקון לחי שבא להתיר את הפתח, הרי דכל שעשו לחי בפתח המבוי השני, נמצא דאין מבוי זה פרוץ לרשות האסורה, ואינו צריך תיקון, וע"כ ס"ל להך לישנא דלשמואל א"צ תיקון בעקמומית.[[3]](#footnote-4)

ו] **ויש** לסייע לזה, ממה שאמרו לקמן ז' א' דאם הי' מבוי כלה לרחבה א"צ כלום, והרי דאף שהרחבה פתוחה לרה"ר, מ"מ כיון שהיא מתוקנת, א"צ תיקון בפתח המבוי לרחבה, וזה כמש"נ דכל הא דמבוי עקום צריך תיקון בעקמומית, הוא רק בהתיקון דצוה"פ, אך בתיקון לחי שבא להתיר את הפתח, שפיר מהני לו התיקון שעשו בראש הרחבה, וע"כ א"צ המבוי תיקון בפתחו לרחבה.[[4]](#footnote-5)

ז] **אמנם** הנה לפ"ז הדין נותן, דאף לדעת רב דהוא צריך תיקון בעקמומית, מ"מ אם עשו צוה"פ בב' הפתחים לרה"ר, א"צ לחי בעקמומית, שהרי בדין התיקון דלחי, שפיר מהני התיקון שעשו בפתח המבוי השני, וכנ"ל.

**אך** הנה הרא"ש בסימן ו' כתב דאם עשו צוה"פ מכאן וצוה"פ מכאן צריך לחי בעקמומית, וכ"כ המרדכי בסימן תע"ז בשם מהר"ם, וכ"ה בטוש"ע סימן שס"ד ס"ג, ומבו' לפ"ז דאף בהתיקון דלחי, ל"מ התיקון שעשו בפתח המבוי השני, ולפ"ז הדק"ל דמ"ט דהך לישנא דלשמואל א"צ תיקון בעקמומית, ומהני לו הלחי שעשו בפתח המבוי השני.[[5]](#footnote-6)

**ג**

ח] **והנה** בסוגיין פריך דבמאי עסקינן אילימא ביותר מי' בהא לימא שמואל תורתו כסתום, והתוס' עמדו בזה, דהיאך מצינו לפרושי דאיירי ביותר מי', הרי א"כ תיקשי לדעת רב גופי' דל"מ צוה"פ ביותר מי', דא"כ מ"ט הכא מהני צוה"פ בעקמומית אף שהיא יותר מי', ועיי"ש שכתבו לפרש בזה, ז"ל, דסגי בצוה"פ אפי' ביותר מי' הואיל ופתחי מבוי הפתוחים לרה"ר ל"ה יותר מי', דהא צוה"פ מהני מה"ת אפי' לרב ביותר מי', עכ"ל.

**וצ"ב** דמה מהני הא דפתחי המבוי לרה"ר ל"ה יותר מי', הרי השתא עביד להצוה"פ בעקמומית דהויא יותר מי', ואין צוה"פ מועלת ביותר מי'.

ט] **והמהרש"א** כתב לפרש בד' התוס', ז"ל, כיון דמה"ת מהני צוה"פ בכל מקום, הכא בעקמומית הקילו חכמים דמהני אפי' ביותר מי', כיון דהתיקון בעקמומית אינו אלא בשביל שיראוהו מכאן ומכאן, עכ"ל.

**וד'** המהרש"א צ"ב, דמהו שכתב דאין התיקון בעקמומית אלא בשביל שיראוהו מכאן ומכאן, הרי הגם דאם הי' עושה צוה"פ באחד מן הפתחים לרה"ר ל"ה בעינן להתיקון בעקמומית אלא כדי שיראוהו, אך כיון שלא עשה צוה"פ באחד מן הפתחים לרה"ר נמצא דמדינא הוא צריך צוה"פ בעקמומית, שהרי מבוי עקום תורתו כמפולש וצריך צוה"פ מרוח אחת, וא"כ מ"ט מהני צוה"פ זו ביותר מי'.

**וגם** בעיקר דבריו צ"ב, דאם הא דמהני הצוה"פ ביותר מי' הוא משום דאין התיקון אלא כדי שיראוהו מכאן ומכאן, א"כ מ"ט הוצרכו התוס' להא דפתחי המבוי לרה"ר ל"ה יותר מי', הרי אף אם הוו הפתחים לרה"ר יותר מי', מ"מ כיון דאין התיקון בעקמומית אלא כדי שיראוהו, שפיר מהני בזה צוה"פ ביותר מי'.

י] **ובעיקר** קו' התוס' דמ"ט מהני בזה צוה"פ ביותר מי', כתב התוס' הרא"ש, ז"ל, דאע"ג דלרב לא מהני צוה"פ ביותר מי', הכא דאינו פתוח לרה"ר אלא פרצה בעלמא שנפרץ למבוי מהני, עכ"ל, ועד"ז כתב הריטב"א, ז"ל, דמודה רב כשהפתח הוא בעקמימות שא"צ למעט, עכ"ל.

**ובביאור** דבריהם נראה, דכיון דכל מבוי ומבוי אינו פתוח ממש לרה"ר, אלא הוא פתוח למבוי הפתוח לרה"ר, ע"כ בזה מדינא ל"ה כמפולש, וכל הא דבעינן בזה צוה"פ, הוא חומרא שהחמירו חכמים לדונו כמפולש, וע"כ הקילו דמהני בזה צוה"פ ביותר מי'.

**אך** בד' התוס' דלא ניח"ל בזה, והוצרכו לפרש דהא דמהני צוה"פ בעקמומית יותר מי' הוא משום דפתחי המבוי לרה"ר ל"ה יותר מי', נראה דס"ל דמדינא הוי המבוי כמפולש, וע"כ הי' בדין דלא יועיל בזה צוה"פ ביותר מי', וצ"ב טעם הפלוגתא בזה.

**ד**

יא] **והנה** המהרש"א כתב דכעין ד' התוס' בהא דמהני צוה"פ בעקמומית יותר מי' כתב המרדכי בשם מהר"ם, וכונתו הוא למש"כ המרדכי בסימן תע"ז, ז"ל, ועוד פסק דאפי' יש בעקמימותו יותר מי' די בכך בלחי, דהא דאמר רב תורתו כמפולש ה"פ אע"ג דעקום הוא ונראה כסתום בעקמימותו אפ"ה תורתו כמפולש הוי כאילו נפשט עקמימותו, ואילו נפשט עקמימותו והי' הכל מבוי אחד שמפולש ביושר בראשו ובאמצעיתו הי' יותר מי' ל"ה בעי מידי באמצעיתו רק בב' ראשיו, א"כ הכא נמי ל"ב מידי בעקמימותו, ותקון לחי בעקמימותו אין אלא בשביל ב' ראשיו כדי שיראוהו מכאן ומכאן מעמידין אותו בעקמימותו, עכ"ל, ומקור הדברים הוא בפסקי עירובין למהר"ם אות ח'.[[6]](#footnote-7)

**וצ"ב** באריכות ד' המרדכי שהאריך לפרש דהא דתורתו כמפולש הוא דהוי כאילו נפשט עקמומיתו וכו', ולכאו' איך שיהי' הטעם בד' רב, הרי מ"מ מדינא ודאי מהני כשתיקן את ב' ראשיו, דעי"ז הוא מובדל מרה"ר לגמרי, וכל הא דבעינן תיקון בעקמומיתו הוא כדי שיראוהו.

יב] **ובעיקר** מש"כ המהר"ם דמהני לחי בעקמומית אף דהויא יותר מי', צ"ע דלכאו' זה נסתר ממש"כ רש"י לפי' מורי הזקן, דהא דפריך דאילימא ביותר מי' וכו', היינו דל"מ לחי ביותר מי', וכ"כ ש"ר, ולהדיא דאף שתיקנו את ב' פתחי המבוי לרה"ר, מ"מ כל דהעקמומית היא יותר מי' ל"מ בה לחי, וזה דלא כמש"כ המהר"ם דשפיר מהני לחי בעקמומית אף כשהיא יותר מי'.[[7]](#footnote-8)

**ולכאו'** בעכצ"ל דהמהר"ם נחלק ע"ז ע"ד רש"י ודעימי', וס"ל דשפיר מהני הלחי בעקמומית יותר מי', אך צ"ע בזה בד' הדרכי משה בסימן שס"ד סק"ב שהביא לד' המהר"ם, וכתב דבתשו' הרא"ש כלל כ"א סימן א' כתב דל"מ לחי בעקמומית יותר מי', ולא עמד ע"ז דגם בד' רש"י וש"ר מבו' דס"ל דל"מ הלחי בכה"ג, - וביותר צ"ע בד' הביאוה"ל בסימן שס"ד ס"ג, שהביא פלוגתת הרא"ש והמהר"ם, וסמך להקל כד' המהר"ם, עיי"ש, ולכאו' כיון דגם רש"י וש"ר ס"ל דל"מ הלחי בכה"ג והמהר"ם יחידאה בזה, לא הי' לנו להקל בזה.

**ה**

יג] **והנה** בעיקר הא דמבוי עקום צריך תיקון בעקמומית, מבו' בל' רש"י בד"ה מבוי עקום דהיינו כשב' פתחיו פתוחין לרה"ר, ונראה להדיא דכל שאחד מן המבואות סתום, א"צ המבוי השני תיקון בעקמומית, וכ"ה מבו' בל' ש"ר.

**והטעם** בזה פשוט, דכל הא דכל א' מן המבואות צריך תיקון בעקמומית, היינו משום דהוא פתוח דרך המבוי השני לרה"ר ויש על פתח זה דין תיקון, ובזה הוא שנתחדש דל"מ לו התיקון שעשו בחבירו, והוא צריך תיקון בעקמומית,[[8]](#footnote-9) - אך כל דהמבוי השני סתום, ונמצא דאין מבוי זה פתוח דרך העקמומית לרה"ר, אין על פתח זה דין תיקון כלל, שהרי הוא פתוח למבוי המתוקן, ואינו פתוח כלל לרה"ר, ול"ד להיכא שעשו בראש המבוי השני צוה"פ או דלת, דאכתי חשיב כפתוח לרה"ר, ואך דהצוה"פ והדלת מועילין לתיקון פתח זה, ובזה הוא שנתחדש דאינם מועילין למבוי השני וע"כ הוא צריך תיקון בעקמומית.[[9]](#footnote-10)

יד] **והנה** נתחדש לפ"ז, דלא אמרינן דכל מבוי אינו פתוח אלא למקום הסמוך לו, וממילא דכל שתיקנו מבוי א' תו לא חשיב המבוי השני כלל כפתוח לרשות האסורה, ולי"ב דין תיקון כלל, - אלא לעולם חשבינן דכל מבוי פתוח בעקמומיתו לרה"ר, וכמש"כ רש"י דפילוש שהוא מפולש לחבירו הוי כמפולש לרה"ר, וע"כ אף אחר שתיקנו מבוי אחד, אכתי חשבינן להמבוי השני כפתוח לרה"ר ואית בי' דין תיקון, ולא מצינו לדון אלא דיועיל לו התיקון שבראש חבירו, ובזה נתחדש דאין תיקון זה מועיל לו.

**ויש** לתמוה לפ"ז על מש"כ האבנ"ז בסימן רפ"ט סק"ד, דאי נימא דהא דבעינן תיקון ברוח רביעית הוא רק כשהוא פתוח לרשות האסורה, הרי דלפ"ז בתיקון מבוי א"צ שתועיל הקורה עצמה להתיר את כל המבוי, אלא אף אם אינה מתרת אלא את הד"ט הסמוכים לה, תו ממילא ניתר כל המבוי, כיון דהוא פרוץ לרשות המותרת, עיי"ש, ועד"ז כתב האבנ"ז גם בסימן ש' סק"ה, - ולכאו' זה נסתר מסוגיין, דאי נימא הכי, א"כ מ"ט במבוי עקום צריך תיקון בעקמומית, הרי אף דהתיקון שבראש המבוי השני אינו מועיל למבוי זה, מ"מ כיון דהמבוי השני מתוקן, נמצא דמבוי זה אינו פתוח לרשות האסורה.[[10]](#footnote-11)

טו] **ואמנם** נראה דכ"ז הוא במבוי עקום, דאף לדעת הסוברים דחשיב כב' מבואות, מ"מ כיון דהם משמשים יחד,[[11]](#footnote-12) ע"כ חשיב דכל מבוי פתוח בעקמומיתו לרה"ר דרך חבירו, וע"כ אף כשתיקנו את חבירו, עדיין איכא דין תיקון על מבוי זה משום פתחו לרה"ר, - אך במבוי הכלה לרחבה, כיון דאינם משמשים יחד, לא חשיב המבוי כפתוח לרה"ר, וע"כ כל שתיקנו את הרחבה, ליכא דין תיקון כלל על פתח המבוי, כיון דהוא פתוח לרשות המתוקנת.

**ו**

טז] **ובביאור** הך מילתא דחשבינן להמבוי כמפולש לרה"ר מכח הא דהוא מפולש דרך חבירו לרה"ר, ודמכח זה הוא צריך תיקון בעקמומיתו, נראה שנחלקו הראשונים.

**דהנה** בטעם הא דהוא צריך תיקון בעקמומית, ול"מ לו התיקון שעשו בראשו של חבירו, נחלקו הראשונים, דהתוס' בסו"ד כתבו דהוא משום דבעינן שיראה צוה"פ כל בני המבוי, וכ"כ המרדכי בסימן תע"ז, - אך התורי"ד כתב דהיינו משום דהוא נראה כב' מבואות וע"כ צריך צוה"פ להיות בעקמומיתו כדי שיתיר ב' הצדדין, וכ"כ הר"ן והמאירי, וכעי"ז כתב הריטב"א, וכ"ה מבו' גם בד' תוס' הרא"ש לקמן ח' ב', עיי"ש.[[12]](#footnote-13)

יז] **ובביאור** הפלוגתא בזה נראה, דפליגי בעיקר דינא דרב דמבוי עקום תורתו כמפולש, דבד' המרדכי מפורש דהוא משום דהוי כמו שנפשט עקמומיתו, והיינו דאם הוה חשבינן לה כב' מבואות, ל"ה חשיב כל מבוי כמפולש, כיון דאינו מפולש לרה"ר אלא הוא מפולש לחבירו, וכל דחבירו מתוקן, נמצא דהוא אינו מפולש כלל לרשות האסורה, וי"ל עוד כמשמעות ל' רש"י, דהוא משום דאין הפילוש בב' ראשיו ואין פילושיו מכוונים, ורק משום דהוי כמו שנפשט עקמומיתו הוא דהו"ל כמבוי המפולש, כיון דהוא מפולש בב' ראשיו לרה"ר, וחשיב גם דפילושיו מכוונים, כיון דהוי הפילוש בב' ראשיו.

**אך** בדעת ש"ר נראה שפירשו לדעת רש"י, דלעולם מודה רב דחשבינן לה כב' מבואות, ול"ה כמו שנפשט עקמומיתו, והא דחשיב כל מבוי כמפולש, הוא משום דהוא מפולש דרך חבירו לרה"ר, וכאשר כ"ה משמעות ל' רש"י שכתב דפילוש שהוא מפולש לחבירו הוי כמפולש לרה"ר.

יח] **ונראה** דזהו שנחלקו בטעם הא דל"מ לו התיקון שעשו בראשו של חבירו, דלדעת ש"ר דחשבינן לה כב' מבואות, והא דחשיב כמפולש הוא משום דהוא מפולש דרך חבירו לרה"ר, ע"כ שפיר הוא צריך תיקון בעקמומיתו ול"מ לו התיקון שעשו בראשו של חבירו, דמדין תיקון מבואות בעינן שיהא התיקון במבוי זה, ול"מ לו התיקון שעשו במבוי אחר, או דעכ"פ בעינן שיהא התיקון נראה במבוי זה, וכמש"נ לעיל סקט"ז בהערה מד' הריטב"א ותוס' הרא"ש.

**אך** לדעת המרדכי דהא דתורתו כמפולש הוא משום דחשבינן לה כמבוי אחד המפולש ביושר, וכנראה דכ"ה גם דעת התוס', הרי דהדין נותן דיועיל לו התיקון שעשו בב' ראשיו, ככל מבוי המפולש ביושר דעושה צוה"פ מכאן ולחי או קורה מכאן, וכל הא דל"מ הוא משום דבעינן שיראה צוה"פ כל בני המבוי.[[13]](#footnote-14)

**ז**

יט] **והנה** למש"נ בדעת התוס' והמרדכי דטעמא דרב דתורתו כמפולש הוא משום דחשבינן לה כנפשט עקמומיתו והוי כמבוי אחד המפולש ביושר, נראה בפשוטו דטעמא דשמואל דתורתו כסתום, הוא משום דפליג אהך מילתא, וס"ל דלא חשבינן כנפשט עקמומיתו, וע"כ לא חשיב כלל כמפולש, וכ"נ להדיא בל' המרדכי דרק רב הוא דס"ל דהוי כמו שנפשט עקמומיתו.[[14]](#footnote-15)

**ולפ"ז** נראה לדעתם, דמה"ט הוא דלפי' קמא דרש"י א"צ תיקון בעקמומיתו כלל, דכל הא דלדעת רב צריך תיקון בעקמומיתו, הוא משום דחשבינן לה כמו שנפשט עקמומיתו והוי כמבוי אחד הפתוח מב' ראשיו לרה"ר, דהוא צריך תיקון בב' ראשיו, והכא ל"מ לו הצוה"פ שעשה בראשו, כיון דבעינן שיראו צוה"פ כל בני המבוי, וע"כ הוא צריך תיקון בעקמומית, - אך לדעת שמואל דלא חשבינן לה כמו שנפשט עקמומיתו, הרי נמצא דכל א' מן המבואות אינו פתוח לרה"ר אלא בראש אחד, אך בראשו השני הוא פתוח לחבירו, וע"כ הגם דאם לא תיקנו את חבירו, הוא צריך תיקון בעקמומיתו, וכמבו' בפירש"י לקמן ח' א', משום דהוא פתוח לרשות האסורה, מ"מ כל שתיקנו את חבירו, א"צ תיקון בעקמומית כלל, כיון דהוא פתוח בה לרשות המותרת, ודמי למבוי עקום הסתום בראשו אחד, דאין מקום להצריך תיקון בעקמומית, וכמש"נ לעיל סקי"ג.[[15]](#footnote-16)

כ] **ובדעת** מורי הזקן דאף לדעת שמואל הוא צריך תיקון בעקמומית, נראה דאי"ז משום דפליג וס"ל דאף לדעת שמואל חשבינן לה כמבוי אחד הפתוח בב' ראשיו לרה"ר, דאם הוה חשבינן לה כמבוי אחד, הי' מודה שמואל דתורתו כמפולש, אלא היינו דאף דחשבינן לה כב' מבואות הפתוחים זל"ז, מ"מ כיון דהוא פתוח דרך חבירו לרה"ר, יש דין תיקון על פתח זה,[[16]](#footnote-17) וכיון דפתח זה צריך תיקון, ל"מ לו התיקון שעשו בראש המבוי השני.

**ונראה** לפ"ז, דאם נבא לדון לדעה זו מ"ט הוא צריך לחי בעקמומית ול"מ לו הלחי שעשו בפתח לרה"ר, א"צ בזה להטעם שכתבו התוס' והמרדכי דהוא משום דבעינן שיראו כל בני המבוי את התיקון, אלא יש בזה להטעם שכתבו ש"ר דבעינן שיהא התיקון בפתח מבוי זה, - ולא הוצרכו התוס' והמרדכי לה"ט דבעינן שיראו וכו' אלא לדעת רב דחשבינן לה כמבוי א' המפולש ביושר, וכמש"נ לעיל סקי"ח.

**ח**

כא] **אמנם** לדעת ש"ר דגם לדעת רב הו"ל כב' מבואות, ואפ"ה הוא צריך תיקון בעקמומיתו, משום דחשבינן לה כפתוח לרה"ר דרך חבירו, וע"כ יש דין תיקון על פתח זה, הדר צ"ב מש"כ רש"י בפי' קמא דלדעת שמואל א"צ תיקון בעקמומית כלל, אף דמודה שמואל דפרצת מבוי בצידו בד'.

**ובפשוטו** י"ל בזה דס"ל דעיקר הא דפליג שמואל וס"ל דתורתו כסתום, הוא משום דס"ל דחשבינן דכל מבוי אינו פתוח אלא לחבירו, ולא חשיב כפתוח לרה"ר דרך חבירו, וכאשר כ"ה להדיא בפסקי רי"ד, ז"ל, ושמואל סבר כיון שאין העקמומית פתוחה לרה"ר, אע"פ שעוברין ממנה ב' המבואות לרה"ר, כמבוי סתום וכו' חשבינן לה, ואשר ע"כ ס"ל דמה"ט לדעתו אין להצריך תיקון בעקמומית, דכל הא דלרב צריך תיקון בעקמומית, הוא משום דחשבינן דהעקמומית פתוחה לרה"ר ויש דין תיקון על פתח זה, אך לדעת שמואל דחשבינן דהעקמומית פתוחה למבוי השני, הרי דכל שהמבוי השני מתוקן, ליכא על פתח זה דין תיקון כלל, וכ"נ בד' האו"ש בפי"ז משבת הט"ז בתחילת דבריו שפירש כן.[[17]](#footnote-18)

**וזה** נראה בביאור משה"ק התוס' הרא"ש על פי' מורי הזקן, דכיון דחושבו כסתום אמאי צריך לעשות לחי לעקמומיתו, והיינו דכיון דלשמואל חשבינן להעקמומית כסתומה, משום דאינה פתוחה לרה"ר, אלא היא פתוחה למבוי השני, א"כ מ"ט הוא צריך לחי בעקמומיתו, הרי כל שתיקנו את ב' המבואות, נמצא דכל מבוי פתוח בעקמומיתו למבוי המתוקן, ואין מקום להצריך תיקון לפתח זה.[[18]](#footnote-19)

כב] **אמנם** הנה בל' רש"י בסוגיין ולקמן ח' ב' מבו' דטעמא דשמואל דתורתו כסתום, אינו משום דאינו פתוח לרה"ר, אלא הוא משום דאין פילושיו מכוונים, ולכאו' מבו' לפ"ז דמודה שמואל דאף שהוא פתוח בעקמומיתו למבוי המתוקן, מ"מ חשיב כפתוח לרה"ר דרך חבירו, ואך דמ"מ לי"ב לדינא דמבוי המפולש, כיון דאין פילושיו מכוונים.

**ולפ"ז** הדק"ל דמ"ט דפי' קמא דלדעת שמואל א"צ תיקון בעקמומית, הרי כיון דחשבינן דכל מבוי פתח לרה"ר דרך חבירו והוא צריך תיקון, הדין נותן דלא יועיל לו התיקון שעשו בחבירו, כ"ה דלדעת רב ל"מ לו התיקון שעשו בחבירו.

**ושמא** י"ל בזה, דכל הא דחשבינן דכל מבוי פתוח בעקמומיתו לרה"ר, אף שאינו פתוח אלא לחבירו וחבירו פתוח לרה"ר, הוא רק לדעת רב דחשבינן לי' כמפולש, דכיון דהוא דרך הרבים לרה"ר, חשבינן דהוא פתוח לרה"ר, אך לדעת שמואל דלא חשבינן לי' כמפולש, לא חשבינן דהוא פתוח לרה"ר בעקמומיתו, שהרי פתחו שם הוא לחבירו, ואף דחבירו פתוח לרה"ר, ל"מ זה לחשוב דהוא פתוח לרה"ר, וע"כ ליכא דין תיקון בעקמומיתו, ואכתי צ"ע בזה.?ועמש"נ בשיעור י"א עד"ז בדין מבוי כמין ח'.

**ט**

כג] **ובזה** נראה לפרש פלוגתת הראשונים בטעם הא דמהני צוה"פ בעקמומית יותר מי', דהתוס' הרא"ש והריטב"א כתבו דהוא משום דאינו פתוח לרה"ר אלא למבוי, והתוס' כתבו דהוא משום דפתחי המבוי לרה"ר ל"ה יותר מי'.

**ולפמש"נ** נראה דאזלי לטעמייהו, דהתוס' הרא"ש והריטב"א לטעמייהו דאף לדעת רב חשבינן לה כב' מבואות, הרי נמצא דכל מבוי אינו פתוח בפתחו לרה"ר אלא למבוי, וע"כ אף שהחמירו חכמים לדונו כמפולש לרה"ר, כיון שהוא מפולש דרך חבירו לרה"ר, מ"מ י"ל דהקילו בזה דסגי בצוה"פ אף ביותר מי'.

**אך** להתוס' לטעמייהו דלדעת רב חשבינן לה כמבוי אחד המפולש ביושר, הרי נמצא דהוא פתוח בפתחו לרה"ר, וע"כ לא ניח"ל לפרושי דהקילו חכמים בזה דסגי בצוה"פ ליותר מי'.

כד] **ומאידך** מש"כ התוס' דהא דמהני צוה"פ בעקמומית הוא משום דפתחי המבוי לרה"ר אינם יותר מי', נראה דכ"ז הוא לטעמייהו דחשבינן לה כמבוי אחד המפולש ביושר, ודין התיקון הוא על פתחיו לרה"ר, והא דעושה צוה"פ בעקמומיתו, הוא לקיום דין התיקון שבפתחי המבוי, וע"כ כיון דפתחי המבוי אינם יותר מי', שפיר מהני הצוה"פ אף שבמקומו הוא יותר מי'.[[19]](#footnote-20)

**אך** לדעת התוס' הרא"ש והריטב"א דחשבינן לה כב' מבואות, ועיקר דין התיקון הוא על העקמומית, דהעקמומית חשיבא כפתח לרה"ר, הרי דכיון דהעקמומית היא יותר מי', ל"מ מידי הא דפתח המבוי לרה"ר הוא פחות י', וע"כ הוצרכו לפרש טעם אחר בזה.

**י**

כה] **ובזה** מתפרש גם מש"כ המרדכי בטעם הא דמהני לחי אף אם יש בעקמימותו יותר מי', דכיון דהא דתורתו כמפולש הוא משום דהוי כנפשט עקמומיתו והוא מפולש ביושר, הרי דעיקר דין התיקון הוא על פתחי המבוי לרה"ר וזהו מש"כ המרדכי בתו"ד דתיקון לחי בעקמימותו "אינו אלא בשביל ב' ראשיו" כדי שיראוהו וכו', והיינו דדין התיקון אינו על העקמימות אלא על פתחי המבוי לרה"ר, והלחי שבעקמומית הוא לקיום דין התיקון שעל ראש המבוי, וע"כ כיון דפתחי המבוי לרה"ר אינם יותר על י', שפיר מהני הלחי שבעקמומית אף שעקמומיתו יותר מי'.[[20]](#footnote-21)

כו] **ולפ"ז** נראה, דע"כ לא נסתרו ד' המהר"ם מהא דפרכינן דאילימא ביותר מי' וכו', דלפי' מורי הזקן היינו דל"מ לחי או קורה כשהעקמומית יותר מי', - והיינו משום דכל מש"כ המהר"ם דמהני לחי בעקמומית אף שהיא יתירה מי', הוא רק לפ"מ דקי"ל כרב דחשבינן לה כמבוי א', ודין התיקון הוא על פתחי המבוי לרה"ר שאינם יותר מי', - אך לדעת שמואל דחשבינן לה כב' מבואות, הרי דאם איכא דין תיקון על העקמומית, משום שהיא פתוחה דרך המבוי השני לרה"ר, לא יועיל בזה לחי או קורה ביותר מי', וזהו דפריך דאילימא ביותר מי' וכו'.[[21]](#footnote-22)

1. אמנם הנה בתור"פ לקמן שם כתב, ז"ל, לשמואל דאמר תורתו כסתום ה"מ לחי מעליא, לפי' דפ"ה גבי הא דקאמר תורתו כסתום, וא"צ אלא לחי בעקמימותו, א"כ ה"פ והא בעינן לחי מעליא בעקמימותו והאי לאו לחי מעליא וכו', ולפי אחר הוי ה"פ הכא, והא לחי מעליא בעינן באחד מן הראשים, וכן באותו מקום נמי שעשאוהו לאו לחי מעליא הוא וכו', עכ"ל, ומבו' להדיא בדבריו דאף שפירש שם לעיל מינה דאיירי כשלא באו לתקן אלא מבוי אחד, מ"מ לפי' קמא דרש"י א"צ תיקון בעקמומית, וע"כ הוצרך לפרש דהא דפריך דלחי מעליא בעי, היינו דהתם לא עשו לו לחי בראשו כלל, וזהו דפריך דלחי מעליא בעי באחד מן הראשים, (והא דפריך דנשיב בי' זיקא, היינו דגם הלחי שעשו בעקמומית לאו מידי הוא), ואזיל לטעמי' דס"ל לשמואל פליג על עיקר דינא דפרצת מבוי דבקעי בה רבים בד', וע"כ אף כשלא תיקנו את המבוי השני אינו צריך תיקון בעקמומית, וכ"ה להדיא גם בד' הר"ן לקמן שם, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-2)
2. וכ"ה מבו' גם בד' הרא"ש בסו"ס ו' במש"כ לפרש בד' הירושלמי, עייש"ה, - וזה אי נימא דד' הרא"ש שם קיימי כפי' קמא דרש"י, וכמש"נ להלן סק"ה בהערה. [↑](#footnote-ref-3)
3. אך לא נתישבו בזה ד' תוס' הרא"ש שתמה על פי' מורי הזקן דמ"ט יהא צריך תיקון בעקמומית, דהרי שפיר י"ל דכמו דבתיקון דצוה"פ ל"מ התיקון שעשו בראשו של חבירו, ה"נ בתיקון דלחי ל"מ התיקון שעשו בראשו של חבירו. [↑](#footnote-ref-4)
4. ובאמת קשיא מזה לדעת מורי הזקן דאף לשמואל צריך לחי בעקמומית, ול"מ לו הלחי שעשו בפתח המבוי השני, דמ"ש ממבוי הכלה לרחבה דא"צ תיקון בפרצת המבוי לרחבה, והיינו משום דהרחבה מתוקנת ונמצא דהמבוי פרוץ למקום המתוקן, וא"כ ה"נ הכא הי' בדין דכל שתיקנו את פתחי ב' המבואות לא ניבעי לחי בעקמומית, כיון דהיא פתוחה לרשות המתוקנת.

   ולכאו' צ"ל בזה, למש"כ המג"א בסימן שס"ג סקכ"ז דהך דינא דצריך תיקון בעקמומית הוא רק במבוי, אך בחצר ל"ב תיקון בעקמומית, וי"ל דמה"ט אף במבוי הפתוח לחצר א"צ תיקון בעקמומית, ואמנם זה תליא בטעם הא דבחצר א"צ תיקון בעקמומית, ואכמ"ל, אך אכתי תיקשי למש"כ הגאון בעל פנ"י הקדמון בתשו' הב"ח החדשות סימן ג' דאף בחצר צריך תיקון בעקמומית, ותיקשי דא"כ מ"ט במבוי הכלה לרחבה א"צ תיקון בעקמומית, ועמש"נ לישב בזה להלן סקט"ו. [↑](#footnote-ref-5)
5. והנה אמנם בד' הרא"ש י"ל דמש"כ דכשעשו צוה"פ מכאן ומכאן צריך לחי בעקמומית, הוא לדעת מורי הזקן דאף לדעת שמואל צריך לחי בעקמומית, אך אי"ז מתישב היטב בלשונו, וביותר, דבהמשך דבריו שם נראה שנקט כפי' קמא דרש"י, עיי"ש שהוכיח כפירש"י, דכ"ה דלשמואל אנו מפרשים דתורתו כסתום היינו דכל א' מן המבואות דינוי כמבוי סתום, דא"א לפרש דמבוי עקום זה דינו כמבוי סתום בלא עקמומית דאותו א"צ אלא לחי אחד וכו', עכ"ד, ולכאו' זה כפי' קמא דרש"י דלשמואל א"צ תיקון בעקמומית, וע"כ הוי דין כל מבוי כמבוי סתום דא"צ אלא לחי אחד, - וגם בד' המרדכי שם משמע טפי דס"ל דלדעת שמואל הוי כסתום לגמרי וא"צ תיקון בעקמומית כלל, עיי"ש, אך י"ל דהמרדכי ס"ל דשמואל פליג על עיקר דינא דפרצת מבוי בד', וע"כ הוא דא"צ תיקון בעקמומית, אך לרב דפרצת מבוי בד', שפיר הוא צריך לחי בעקמומית אף כשתיקנו את ב' פתחי המבואות בצוה"פ. [↑](#footnote-ref-6)
6. והנה אמנם לכאו' ד' המהר"ם אינם ממש כד' התוס', דבד' התוס' מבו' דכל הא דמהני הצוה"פ בעקמומית ביותר מי', הוא רק משום דמה"ת מהני צוה"פ אף ביותר מי', ולפ"ז לכאו' הדין נותן דרק צוה"פ מהני בזה, אך לחי או קורה ל"מ, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-7)
7. ויש להוסיף, דאף אי נימא דהמהר"ם ס"ל כפי' קמא דרש"י דלשמואל א"צ תיקון בעקמומית, דלפ"ז מתפרש פירכת הגמ' בע"א, ולא מצינו דל"מ לחי בעקמומית כשהיא יותר מי', מ"מ כיון דלפי' מורי הזקן מבו' להדיא דל"מ הלחי בכה"ג, ובע"כ דאף דצוה"פ מהני בכה"ג וכמו שהוכיחו התוס', מ"מ לחי ל"מ, א"כ מהיכא פשיטא לי' למהר"ם דלפי' קמא שפיר מהני הלחי בכה"ג. [↑](#footnote-ref-8)
8. ובשיעור ה' סקי"ד נתבאר עוד בזה, דאם מה שהצריכו חכמים תיקון ברוח רביעית הוא דמדרבנן בעינן ד' מחיצות, הי' בדין דכל שעשה צוה"פ בראש המבוי השני, יועיל אף למבוי זה, ולא יהא צריך תיקון בעקמומית, שהרי יש לו ד' מחיצות, ומה לי דבמבוי זה עצמו ליכא צוה"פ, הרי הדין נותן דכיון דיש לו ד' מחיצות שפיר דמי, ועיי"ש שנת' ללמוד מזה, דלעולם אף מדרבנן סגי בג' מחיצות, והא דבעינן תיקון ברוח רביעית הוא דין בפנ"ע דבעינן תיקון לפתחי המבוי, וע"כ שפיר י"ל דבמבוי עקום, כיון דכל א' מהמבואות פתוח מב' ראשיו לרה"ר, דאף מה שהוא מפולש לחבירו חשיב כמפולש לרה"ר, הוא צריך תיקון בב' ראשיו כ"ה דלא ליתי לאחלופי ברה"ר ול"מ לו התיקון שבראש המבוי השני. [↑](#footnote-ref-9)
9. אמנם הנה החזו"א בסימן ס"ה סקמ"ג כתב בתחילת דבריו, דמבוי כעין ד' דנסתם בראש האחד, של המבוי ההולך מצפון לדרום צריך המבוי ההולך מזרח ומערב צוה"פ דוקא, ולמד לזה ממה שאמרו לקמן בסוגיין דאף אם עשה דלתות ל"מ אלא לב' ראשין, אף דע"י הדלת הו"ל כסתום, וזה דלא כמש"נ דכל שמבוי אחד סתום אין המבוי השני צריך תיקון בעקמומיתו.

   והחזו"א שם בסו"ד צידד דכשמבוי אחד סתום, א"צ תיקון בעקמומית, אך בדבריו בסימן ס"ט סק"ב מבו' דאי"ז מכח הטעם שנתבאר בזה, אלא הוא משום דבכה"ג לא בקעי בי' רבים, ועיי"ש שכתב לדון לפ"ז דה"נ היכא דאיכא גידודי בראש מבוי א', אין המבוי השני צריך תיקון בעקמומית, וצ"ע, גם העירוני, דלכאו' ד' החזו"א סותרים למש"כ בסימן ס"ה סקל"ד בדין מבוי עקום כמין ח', דלדעת שמואל אם ב' המבואות שברגלי הח' פחותין מי' בעקמומיתן, הוי דין כל המבואות כסתומות, אף שמבוי שבגג הח' רחב יתר מי', שכל אחד אינו נחשב כמפולש אלא עד סוף מבוי של גג הח', עכ"ד, ודו"ק. [↑](#footnote-ref-10)
10. ויש להוסיף, דאף אי נימא כמש"נ להלן סקי"ט די"ל דשמואל פליג בהך מילתא וס"ל דלא חשיב כל מבוי כפתוח לרה"ר, וע"כ שפיר סגי במה שתיקן את המבוי השני, דתו אין מבוי זה פתוח לרשות האסורה, מ"מ במבוי אחד, ודאי דחשיב דכולו פתוח לרה"ר וכולו צריך תיקון, וזה ע"ד שנתבאר להלן סקי"ט בביאור פלוגתת רב ושמואל לדעת תוס' והמרדכי, וא"כ ודאי דלא סגי במה שתיקן את הד"ט שבפתחו, דאכתי חשיב דשאר המבוי פתוח לרה"ר. [↑](#footnote-ref-11)
11. ומה"ט י"א דל"ב שיהיו בתים וחצרות פתוחין לכל א' מן המבואות, והמאירי לקמן ח' ב' הביא פלוגתת קמאי בזה, ומה"ט נמי במבוי העשוי כמין ח', חשיב המבוי שבגג הח' כמבוי, ולא אמרינן דרחבו יתר על ארכו, שהרי פתחיו הם בדופן האורך. [↑](#footnote-ref-12)
12. אך בד' הריטב"א מבו' דכ"ז הוא בתיקון לחי וקורה, אך בצוה"פ שפיר הי' בדין דיועיל אף שעשאוהו בפתח המבוי השני, והיינו משום דצוה"פ הוי מחיצה גמורה ומהני אף כשאינו בפתח זה, (שהרי כל צורך ההבדלה בעקמימות, הוא משום דחשבינן לה כמפולשת לרה"ר, וע"כ כל שעשה מחיצה בפתח לרה"ר, הי' בדין דיועיל זה להתיר את העקמומית), וכל הא דל"מ הוא משום דבעינן דיהא הצוה"פ משמש לב' המבואות ויראו אותו, עייש"ה.

    וכ"ה מבו' גם בד' תוס' הרא"ש לקמן שם דהא דל"מ הצוה"פ הוא משום דבעינן שיראו אותו בראש מבוי זה ובראש מבוי זה, וכ"נ גם בדבריו בסימן ו', ומבו' דאף דהו"ל כב' מבואות, מ"מ כל הא דל"מ הצוה"פ שבמבוי השני לתקן מבוי זה, הוא משום דאין רואים אותו בראש מבוי זה, ?ועמש"נ בפרט זה בשיעור י"א סק"ט בהערה. [↑](#footnote-ref-13)
13. ויש להוסיף בזה, דהנה בעיקר מש"כ התוס' דבעינן שיראו צוה"פ כל בני המבוי, הק' התורת חיים ממה שאמרו לקמן ח' ב' דרב ס"ל דהכירא מלבר, והרי דלרב גופי' ל"ב כלל היכר לבני מבוי, וכל מה שעושין לתקנת המבוי בשביל בני רה"ר הוא, וא"כ אין מקום להצריך שיראו צוה"פ כל בני המבוי, ויש להוסיף, דאף למ"ד דהכירא מלגיו מבו' בסוגיית הגמ' לעיל ה' א' דסגי למעט ד' טפחים, ול"ב שתהא הקורה ניכרת לכל בני המבוי.

    ונראה לישב, דהנה באמת קשיא בעיקר מש"כ התוס' דגם בצוה"פ בעינן שיראו כל בני המבוי, שהרי בצוה"פ שהיא מחיצה גמורה ל"ב היכר כלל, וכמש"כ הרשב"א והרא"ש לקמן י"א א' דמה"ט הוא דמהני צוה"פ למעלה מכ', - וכבר נת' בזה בשיעור ה' ענף ו', דב' ענינים הם, דודאי דאף בצוה"פ בעינן שיהא ניכר לבני המבוי, שהרי עיקר הא דבעינן תיקון ברוח רביעית, הוא כדי דלא ליתי לאיחלופי ברה"ר, וכל דאין המחיצה ניכרת לבני המבוי אכתי אתי לאיחלופי ברה"ר, ואך דגם למעלה מכ' ידוע לבני המבוי דיש צוה"פ בפתחו, והא דקורה למעלה מכ' ל"מ, הוא משום דבקורה עיקר ההבדלה נעשית ע"י ההיכר שבפתח, וכל שבכניסתם למבוי לא שלטא בי' עינא, ליכא בזה לההבדלה דקורה.

    ולפ"ז נראה, והוא בכלל מש"נ שם, דמה שאמרו דהכירא מלבר, וגם למ"ד דהכירא מלגיו, הוא רק בכח ההיכר להבדיל את המבוי, דבזה י"ל דהוא ע"י ההיכר לבני רה"ר דהמבוי הוא מקום מובדל, וגם למ"ד דהכירא מלגיו סגי בההיכר בפתח המבוי, אך הא דבעינן שתהא ההבדלה והמחיצה ניכרת לבני המבוי כ"ה דלא ליתי לאחלופי ברה"ר, י"ל דבעינן שיהא זה ניכר לכל בני המבוי, וע"כ שפיר כתבו התוס' דבעינן שיראו צוה"פ כל בני המבוי, והיינו דאף דהכירא מלבר וגם למ"ד דהכירא מלגיו סגי בהיכר בפתח המבוי, הרי בלא"ה ד' התוס' הכא הם דין אחר, שהרי בעינן לזה אף בצוה"פ שהיא מחיצה גמורה, וכנ"ל. [↑](#footnote-ref-14)
14. וכ"ה מבו' גם ממש"כ רש"י דהא דביותר מי' מודה שמואל דתורתו כמפולש, הוא משום דהוי כחד מבוי, והרי דהא דס"ל דל"ה כמפולש, הוא משום דחשיב כב' מבואות ול"ה כנפשט עקמומיתו. [↑](#footnote-ref-15)
15. ומה"ט כתב המרדכי דלפ"מ דקי"ל כרב, אם עשה צוה"פ בב' ראשיו צריך לחי בעקמומית, אף דלדעת שמואל א"צ לחי בעקמומית, והיינו דדוקא לדעת שמואל דלא חשבינן לה כמו שנפשט עקמומיתו, ע"כ כל שתיקנו את ב' המבואות א"צ תיקון בעקמומית, כיון שהיא פתוחה למבוי המתוקן, אך לדעת רב דחשבינן לה כנפשט עקמומיתו, וחשבינן דכל המבוי פתוח בב' ראשיו לרה"ר, ע"כ אף אם עשו צוה"פ בב' ראשיו צריך לעשות לחי בעקמומיתו, כיון דבעינן שיראו את התיקון בכל המבוי. [↑](#footnote-ref-16)
16. והא דלא חשבינן לה כמפולש, הוא כמש"כ רש"י דאין פילושיו מכוונים, והיינו דכיון דחשבינן לה כב' מבואות הפתוחים זל"ז, נמצא דאחד מן הפתחים הוא בצידו, ולא חשיב כמפולש אלא כשהפתחים הם בב' ראשיו. [↑](#footnote-ref-17)
17. אמנם בד' הרי"ד מבו', דאף דטעמא דשמואל הוא משום דאין העקמומית פתוחה לרה"ר, מ"מ גם לדעתו צריך תיקון בעקמומית, ונראה דהיינו משום דס"ל דל"מ הא דאין העקמומית פתוחה לרה"ר, אלא דמה"ט לא חשיב כמבוי המפולש, כיון דאינו מפולש ממש לרה"ר, אך מ"מ סגי במה שהעקמומית פתוחה דרך המבוי השני לרה"ר, דיש דין תיקון על העקמומית. [↑](#footnote-ref-18)
18. אמנם צ"ע בזה, דאם טעמא דשמואל הוא משום דלא חשיב כפתוח דרך חבירו לרה"ר, הרי הי' בדין דכל הא דס"ל דל"ה כמפולש וא"צ צוה"פ, הוא רק כשתיקנו את ב' המבואות, אך כל שבאו לתקן אחד מן המבואות, הי' לנו להצריכו צוה"פ, דהוי כמבוי המפולש לכרמלית דצריך צוה"פ, ובד' רש"י ותוס' הרא"ש לקמן ח' א' מבו' להדיא דאף כשלא תיקנו אלא אחד מן המבואות, א"צ צוה"פ, אך למש"כ כמה מרבוותא דדינא דמבוי עקום הוא רק כשהוא פתוח לרה"ר ולא כשהוא פתוח לכרמלית, ניחא, וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-19)
19. ואמנם הנה כ"ז ניחא למשמעות הסוגיא לקמן י"א א' דהא דל"מ צוה"פ ביותר מי', הוא משום דפרצה יותר מי' דהיא פרצה גמורה לא סגי לה בצוה"פ, וע"כ מדמינן דין פרוץ מרובה לדין יותר מי', ?אך ילה"ע מד' התוס' שכתבו דהוא משום דפתחא בד' רוחות לא עבדי אינשי, וי"ל דבעינן לב' הגריעותות יחד, דהואיל והוי פרצה חמורה, ע"כ ל"מ לה צוה"פ היכא דלא עבדי אינשי פתח כזה, וצ"ע?, (ובזה מתפרש גם הא דפתח יותר מי' חייב במזוזה, ואכמ"ל), וע"כ שפיר י"ל דכל דפתח המבוי הצריך תיקון ל"ה יותר מי', שפיר מהני הצוה"פ שנותן בעקמומית, אף דהעקמומית היא יותר מי'.

    אך הנה משמעות הסוגיא בריש פירקין דהא דל"מ צוה"פ ביותר מי', הוא משום דביותר מי' ליכא עלי' שם פתח, וכדמייתינן לה מפתח ההיכל שלא הי' יותר מי', ולפ"ז הדין נותן דיש לנו לדון על מקום הצוה"פ, וכיון דהעקמומית היא יותר מי', לא יועיל הצוה"פ שעשה שם, אך למש"כ הר"ן לעיל שם דגם בפתח ההיכל הי' צריך שיבדיל הפתח מהרשות שחוצה לו, עייש"ה, י"ל דלעולם הא דל"מ צוה"פ ביותר מי' הוא משום דלפרצה יותר מי' לא סגי בצוה"פ, ומה"ט הוא דלא עשו את פתח ההיכל יותר מי', וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-20)
20. והך מילתא דכל הא דמהני לחי בעקמומית יותר מי', הוא משום דפתחי המבוי לרה"ר אינם יותר מי', הוא מפורש כן בפסקי מהר"ם אות ח' שכתב בתו"ד דהוא "מפולש בעשר" ובאמצעיתו הוא יותר מעשר, ונראה דכצ"ל גם בד' המרדכי שלפנינו. [↑](#footnote-ref-21)
21. ואמנם יש מקום לדון בזה, די"ל דעיקר הא דס"ל לרב דמבוי עקום חשיב כמבוי א' המפולש ביושר, אי"ז אלא לחומרא, אך לקולא לא חשבינן לי' כמבוי א', וע"כ כיון דלדעת שמואל דהוי ב' מבואות ל"מ לחי בעקמומית כשהיא יותר מי', הדין נותן דאף לדעת רב לא יועיל לחי בכה"ג.

    אך י"ל דבאמת כל מש"כ המהר"ם דמהני לחי בעקמומית אף שהיא יותר מי', הוא רק משום דס"ל כפי' קמא דרש"י דלדעת שמואל דהוו ב' מבואות ליכא דין תיקון על העקמומית, ונמצא דכל הא דבעינן לחי בעקמומית הוא משום דין התיקון שעל פתחי המבוי לרה"ר, וכיון דפתחי המבוי לרה"ר ל"ה יותר מי', ע"כ שפיר מהני לחי בעקמומית אף שהיא יתירה מי', - ואה"נ דלפי' מורי הזקן דאף לשמואל איכא דין תיקון על העקמומית, הרי דאף לדעת רב איכא לדין תיקון זה, ולא יועיל לחי כשהעקמומית יותר מי', וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-22)