=ח בדין ביטלת תורת עירוב
קטגוריות: ש_ס / יג עירובין / עירובין - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / עירובי חצירות - חוברת

**ח**

**בדין ביטלת תורת עירוב**

**א'**

א] **עירובין** דס"ד. תוד"ה ביטלת תורת עירוב מאותו מבוי, אומר ר"י שבא מעשה לפני רש"י בחופה אחת ששכחו ולא עירבו והוצרכו להוציא מבית לבית והתיר להם ע"י שביטלו רשותם לאחד, ואומר ר"י דאם יועיל ביטול מבית לבית א"כ יהיו מותרין כולן לטלטל מזו לזו גם אותן שביטלו להם וכו', וכיון דמישתרו כולהו על ידי ביטול אין לביטול להועיל כאן, דא"כ ביטלת תורת עירוב מאותו מבוי שלא יחושו לעשות עוד עירוב, כיון דמישתרו כולהו בביטול וכו', עכ"ל.[[1]](#footnote-2)

**והנה** בדעת רש"י דס"ל דמהני ביטול מבית לבית, בפשוטו צ"ל כמש"כ התוס' להלן דמפסיד בביטול שאסור לו להכניס מבית חבירו לביתו, וע"כ לא ביטלת תורת עירוב

**ובסמ"ג** הלכות עירובין כתב בדעת רש"י, דאין זה הביטול מועיל כעירוב שהרי בעה"ב אינו יכול להוציא כליו מן החדר שעיכב לעצמו ולא ביטלה אל רשות חבירו וכו' וכיון שמפסיד בדבר א"כ לא ביטלת תורת עירוב, עכ"ל, ומבו' דמפרש דאייר בשלא ביטל חדר אחד, וע"כ בכה"ג מפסיד ע"י הביטול ולא ביטלת תורת עירוב, וכמש"כ כן התוס' דאם משייר חדר אחד שלא ביטלו ליכא למיחש לביטול תורת עירוב.

**ובחי'** הריטב"א כתב בדעת רש"י, שדעתו דגם בביטול מבית לבית יש לאסור על המבטל להוציא ולהכניס מביתו לבית חבירו, וע"כ לא ביטלת תורת עירוב, ועיי"ש מש"כ בדין זה בשם הר"מ מקוצי, ול"מ הדברים בד' הסמ"ג שלפנינו.

ב] **ויל"פ** דעת רש"י בעוד כמה אנפי, חדא הוא מש"כ הבית מאיר עפמש"כ הרא"ש דטעמא דביטלת תורת עירוב, היינו דחיישי' שיסברו שמטלטלין בלא עירוב, וזה ל"ש רק במקום גוי, דבמקום ישראל מאן דלא ידע אמר עירובי עריב, ומשא"כ במקום גוי ליכא למימר דמאן דלא ידע אמר אוגורי אוגיר, דגוי אם איתא דאוגיר מיפעא פעי, וע"ד שאמרו לקמן דע"ה:.

**וי"ל** עוד דלא ביטלת תורת עירוב משום שלא ירצה לבטל ביתו שהוא מרבה עליו דיורין, וכמש"כ במג"א סי' ש"פ סק"ד, וע' חזו"א סי' פ"ח סק"ז, שתמה עליו מד' התוס', דא"כ לא ביטלת תורת עירוב, אך בדעת רש"י י"ל כן, וע' בשו"ת רש"י סי' ק', דמשמע שם דהוי זה הפסד לבטל את ביתו, וזהו שאמרו לרש"י דאף אותו בעה"ב יבטל את רשותו לרש"י, עיי"ש, וצ"ע.

**וי"ל** עוד, דכל דינא דביטלת תורת עירוב, הוא רק היכא שלא ביטלו עיקר הרשות, וכולן דרים בבתיהם, ואעפ"כ מטלטלין במבוי בלא עירוב, אך כל היכא שביטל גם רשות ביתו, ל"ש ה"ט כלל.

ג] **וי"ל** עוד בזה כמש"כ הגאו"י, דבחד זימנא ל"ש ביטלת תורת עירוב, והיינו דהא דביטלת תורת עירוב אי"ז טעם דמה"ט לא תיקנו חכמים ביטול בכה"ג, אלא הוי זה מילתא דאיסורא דאסור לבטל תורת עירוב, וע"כ הכא דבשבוע זה שכחו ולא עירבו, אין לאסור עליו לבטל משום ביטלת תורת עירוב, דכל כה"ג לא יגרם עי"ז ביטול תורת עירוב.

**וי"ל** דרש"י לטעמי' אזיל בזה, דהנה בפירש"י בסוגיין מבו' דמפרש דמש"א בגמ' דמיערבי, היינו עירוב שאינו חל כלל, ואפ"ה מהני זאת דכבר לא ביטלת תורת עירוב, ונ' מוכח לפ"ז דדינא דביטלת תורת עירוב, הוא איסור לבטל תורת עירוב, ולזה מהני לעשות אף עירוב שאינו חל כלל, דעי"ז אינו מבטל תורת עירוב, אך אם הא דביטלת תורת עירוב היינו דמה"ט לא תיקנו חכמים דין ביטול בכה"ג, ק' להבין דיועיל שיערב עירוב שאינו חל.

**ובדעת** התוס' י"ל דס"ל דהא דביטלת תורת עירוב היינו דמה"ט לא תיקנו חכמים דין ביטול בכה"ג, וע"כ ס"ל דאף בחד זימנא ל"מ ביטול, ולטעמייהו אין להוכיח מסוגיין דהא דביטלת תורת עירוב הוי זה מילתא דאיסורא, שהרי התוס' מפרשים מש"א דמערבי דהיינו שהיו החצירות פתוחות זו לזו, וע"כ שפיר העירוב חל, ואך שאינו מתיר לטלטל למבוי, וע"ז מהני הביטול, ולא מצינו לדעתם דמהני עירוב שאינו חל דעי"ז לא ביטלת תורת עירוב.

**ויש** לדון עוד בזה, במש"כ המג"א בסי' שפ"א דהיכי שעירבו בחצר זו ל"ש ביטלת תורת עירוב, ועמש"נ להלן סק"ה דמד' תור"פ מוכח לא כן, ולכאו' זה מתישב טפי אי נימא דהוי זה מילתא דאיסורא דאסור לבטל תורת עירוב, ובזה שפיר י"ל דהיכא שעירבו בחצר זו אי"ז מבטל תורת עירוב, אך אם הא דביטלת תורת עירוב הוי טעם דמה"ט לא תיקנו חכמים בזה דין ביטול, לכאו' אין מסתבר לחלק כן.

**ב'**

ד] **בחי'** אבהעו"ז בסוגיין נקט, דרק איסור שהוא אף אחר חזקה מהני כדי שלא לבטל תורת עירוב, אך באיסור שהוא רק קודם חזקה לא סגי, וכ"כ בעולת שבת ובבית מאיר סי' שפ"א, וכן נקט החזו"א בפשיטות בסי' פ"א סקי"ז ובסי' פ"ח סק"ז ובמכתבו שבס' שערי לימוד.

**אמנם** למש"כ הב"י בסי' שפ"א הבאנו דבריו בסימן כ' סק"ב, דהאיסור להוציא מחדר לבית הוא רק קודם חזקה, אם לא נפרש דבריו כד' העצי אלמוגים שם סק"י (הבאנו דבריו שם בהערה), דאיירי על גוונא שביטל גם החדר, וכן נקט גם האלי' רבה, הרי מוכח דסגי בזה.

**ועיי"ש** באליהו רבה שם שהביא ד' העולת שבת שכתב דלא סגי באיסור שקודם חזקה, וכתב ע"ז הא"ר, ז"ל, דכיון שצריך להמתין עד שיחזיקו תחילה, לא יתבטל תורת עירוב, וכ"כ גם באליהו זוטא שם, וזה ניחא טפי למש"כ רש"י דל"מ חזקה מבעו"י, אשר כן נקטו האחרונים לדעת התוס' דס"ח: דהחזקה הויא מכח האיסור.

**וכן** מוכח גם ממה שדנו התוס' אם יש לאסור להוציא מביתו לבית חבירו, דומיא דהא דאסור להוציא מביתו לחצר היכא שביטל אף רשות ביתו, והנה הרי הא דאסור להוציא מביתו לחצר בשביטל רשות ביתו, הוא רק קודם חזקה, שהרי בפסקי מהר"מ מר"ב סי' קנ"ח וברא"ש סי' ט"ו כתבו דאם ביטל רשות ביתו מותר לו ולהם, ומוכח לומר דלו ולהם היינו אחר חזקה, וכמש"כ ב"י ומג"א, דאל"כ סתרי דבריהם למש"כ הכא, וא"כ הרי אף אם הוה אסרינן הכא להוציא מביתו לבית חבירו דומיא דהתם, ל"ה אסור אלא קודם חזקה, ואפ"ה מבו' בד' התוס' דהי' סגי בזה שכבר לא ביטלת תורת עירוב, ומוכח דסגי באיסור דקודם חזקה שעי"ז כבר לא נתבבטל תורת עירוב.

**ויש** לתמוה ע"ד האבהעו"ז שכתב דלא סגי באיסור שקודם חזקה שלא לבטל תורת עירוב, ונקט לפ"ז דבהכרח דעת התוס' דאף בביטל רשות ביתו אסור אף אחר חזקה, וכן נקט החזו"א בסי' פ"ח סק"ז ובמכתבו, וזה נסתר מד' הרא"ש הללו, ובאמת למה שפי' האבהעו"ז גופי' ד' הרא"ש דאף קודם חזקה שרי, משום שביטל להדיא רשות ביתו, וכ"כ החזו"א במכתב טעם זה, והבית מאיר דן לומר דשרי משום דלדידן דאסור רק במזיד אין לאסור אלא היכא דאיכא איסורא, ור"א ע"כ ס"ל כר"מ דאסור אף בשוגג דגזר שוגג אטו מזיד, וה"נ אסר אף בביטל ביתו, גזירה אטו היכא שלא ביטל, והמרכה"מ והגאו"י כתבו דהא דשרי, הוא עפי"ד הירושלמי דהא דאסר ר"א הוא משום קנס, ואנן לא קי"ל להך קנסא, א"כ קשיא טובא דמה הביאו התוס' והרא"ש מהתם, הרי הכא דמי לביטל רשות ביתו בפירוש, וצע"ג.[[2]](#footnote-3)

**אך** הבית מאיר בסי' שפ"א עמד בכעי"ז, דמה מהני שאסור להכניס מבית חבירו לביתו, הרי איסור זה הוי רק קודם חזקה,דומיא דהאיסור להוציא מביתו לחצר היכא שביטל גם רשות ביתו, ואכתי ביטלת תורת עירוב, ופי' הבית מאיר דדעת התוס' דיחיד אצל יחיד ל"ה אורח, וע"כ אסור אף אחר שהחזיק, ופי' מש"כ שאסור להוציא מביתו לחצר, דהיינו דיחיד אצל יחיד אסור אף מבית חבירו לחצר, וצ"ע איך מתישב זה בל' התוס', גם כבר נת' בסימן ט' סק"ב מד' הראשונים דיחיד אצל יחיד הוי אורח, ושם סק"ג נת' שבד' מהר"מ מר"ב מפורש דרק מה"ט דהוי אורח הוא דשרי להוציא מביתו לבית חבירו.

ה] **עוד** יש לתמוה עמש"כ האחרונים דאיסור שקודם חזקה, ל"מ למנוע להא דביטלת תורת עירוב, דא"כ תיקשי היאך מהני ביטול ביתו וחצירו, הרי ביטלת תורת עירוב, דהגם שאף המבטל ביתו וחצירו אסור להוציא מבית לחצר, אך הרי אחר חזקה שרי להוציא מן הבית לחצר, וכמש"כ כן הרשב"א לעיל דכ"ו:, וכן קי"ל בסי' שפ"א, ודלא כדעת הראב"ד לעיל דכ"ו: והר"ן לקמן דס"ח. והריא"ז בפסקיו דאסור אף אחר חזקה, וכ"נ גם דעת ריו"נ במתני' לקמן דס"ט:.

**והנה** אמנם היכא שביטל לרבים שעירבו, י"ל לפמש"כ המג"א בסי' שפ"א, דבכה"ג ליכא למיחש כלל לביטלת תורת עירוב, כיון שהרבים עירבו, ומכח זה תמה ע"ד הרמ"א שם, וע' תו"ש שם שדן בזה דשמא אף בכה"ג ליכא למיחש.

**אמנם** בד' תור"פ בסוגיין מוכח שלא כד' המג"א, והוא ממשה"ק בא' מבני החצר ששכח ולא עירב, היאך מבטל רשות הרי ביטלת תורת עירוב, ומבו' להדיא דשייך ביטלת תורת עירוב אף בשאחרים עירבו, ודלא כהמג"א.

**וי"ל** דזה תלוי בביאור הא דביטלת תורת עירוב, דאם היינו דישתכח תורת עירוב וכמש"כ המאירי, וכ"נ ל' התוס' בסוגיין, ע' מהרש"א ובית מאיר סי' שפ"א ס"ד, שפיר כתב המג"א דכל שהרבים עירבו ליכא למיחש, אך אם היינו כמש"כ הרא"ש ורבינו ירוחם דהרואה אומר שמוציא בלא עירוב, י"ל דזה שייך אף היכא שהרבים עירבו, דמ"מ כיון שהוא לא עירב יאמר הרואה שמוציא בלא עירוב.

**וגם** לד' המג"א אכתי תיקשי, דהיכא דאיכא בחצר ב' בתים וביטל א' לחבירו ביתו וחצירו, דבכה"ג דלא עירבו כלל, ניחוש לבטלת תורת עירוב.

**והאמנם** לדעת הרשב"א, אשר כן פסק השו"ע סי' ש"פ, וכ"ד המג"א, דיחיד אצל יחיד ל"ה אורח, ניחא דע"כ בכה"ג יהא אסור לו להוציא מביתו לחצר אף אחר חזקה, וכאשר כ"כ הראשונים ברבים אצל יחיד דל"ה אורחים דאסור אף אחר חזקה, וכ"כ המג"א בסי' ש"פ עפי"ד ריו"נ, אך לדעת הריטב"א ודעימי' דיחיד אצל יחיד הוי אורח תיקשי.

**גם** ילה"ק דאכתי בגונא שביטל יחיד ביתו וחצירו אצל רבים שאין אוסרים זע"ז וא"צ לערב, אשר בכה"ג כתבו החמד משה והמאמר מרדכי סי' שפ"א ס"ד דחשיב כיחיד אצל רבים, והביאוה"ל סו"ס ש"פ כתב דהגר"ז פליג ע"ז, ומותר להוציא מביתו לחצר, ותיקשי דבכה"ג ביטלת תורת עירוב.

**ומוכח** מזה דסגי באיסור שקודם חזקה דכבר לא ביטלת תורת עירוב, וכאשר כן מבו' מד' הב"י והא"ר, וכמש"נ.

ו] **אמנם** אכתי קשיא, למש"כ האבהעו"ז בסי' ש"פ בדעת הרבה מן הראשונים דלדידן היכא שביטל ביתו וחצירו שרי למבטל להוציא מביתו אף קודם חזקה, וע' בית מאיר שם שג"כ כתב כן בדעת הסמ"ק, והחזו"א במכתב כתב כן בדעת הרמב"ם והרשב"א, ותיקשי דכה"ג ביטלת תורת עירוב.

**ואולי** באמת אה"נ, ל"מ ביטול רשות דביתו וחצרו אלא היכא שמבטל לרבים, אך היכא שמבטל ליחיד או לרבים שלא עירבו, ל"מ לבטל ביתו וחצירו, משום דביטלת תורת עירוב, אך לא מצינו דין זה, וצע"ג.

**ואי** נימא הכי, יל"ב מה שהוכיח ר"ת דל"ב ביטול רשות מבית לבית מההיא דינוקא דאישתפך חמימי', והתוס' תמהו ע"ז שהרי הי' שם חצירות וכו', וע' או"ז שכתב בדעת ר"ת, דמכוון הראי' הוא משום שהתם היו החמין בבית, וע"כ בע"כ לבטל הבית, וקשיא דמ"מ יבטל ביתו וחצירו, וכה"ג שרי להוציא מן הבית לחצר, ונ' מזה שדעתו דל"מ הביטול להתיר כלים ששבתו בביתו להביאן לבית חבירו, וצ"ע הטעם בזה, והאמנם עיקר דין זה מבו' בתור"פ לקמן דס"ח., אך מבו' בדבריו דזהו רק אם טעמא דר"ת הוא משום דהאי תשמישא לחוד, אך אם הוא משום ביטלת תורת עירוב שפיר מהני בכה"ג, ועמש"נ בזה להלן ס"ק ז' ח', ולפמש"נ י"ל, דבההיא דרבה איירי ביחיד אצל רבים או אף אצל יחיד דהוי אורח, וי"ל גם דהוי רבים אצל רבים אי נימא דבכה"ג הוו אורחים, ובכה"ג ל"מ לבטל ביתו וחצירו, משום שביטלת תורת עירוב, ודו"ק.

**שו"ר** במכתב החזו"א שנד' בס' שערי לימוד, ז"ל, ועוד דהרי יחיד אצל יחיד מבטל רשות, ולא חיישי' לביטלת תורת עירוב מאותה חצר, עכ"ל.

**ג'**

ז] **במה** שהוכיח ר"ת מסוגיא דס"ז: דלא ביטל רבה, ותוס' דחו דאין משם ראי', דעל כרחך הוו התם חצירות ומבוי וכו', והיו יכולין להביא חמין ע"י ביטול דרך חצירות ומבוי לבית שהי' בו קטן, ומה שלא עשו כן משום שלא היו בעלים התם, עכ"ד.

**ובאו"ז** סי' קס"ח הביא לזה, וכתב ע"ז, ז"ל, ואין זה תשובה, כי החמין היו מונחין בבית רבה, ואם מבטל רשות חצירו הי' אסור להוציא מביתו לחצר, ואין תקנה אא"כ ביטל רשות ביתו נמי, ורבה הרי הי' בבית ולמה לא ביטל רשות ביתו, אלא ש"מ שאין ביטול מבית לבית, עכ"ל.

**וצ"ע** רב, דאכתי מ"ט לא ביטל רבה ביתו וחצירו, ועי"ז הי' מותר להוציא מביתו לחצר שהי' התינוק שם, דבכה"ג שמבטל אף חצירו הרי ליכא למיחש לביטול תורת עירוב, ועמש"נ בזה לעיל סק"ו.

**אמנם** הנה בתור"פ לקמן דס"ח: מבו' דלדעת ר"ת אף היכא שמבטל ביתו וחצירו, מ"מ אסור להוציא כלי הבית מביתו לבית חבירו, ולפ"ז ניחא דע"כ ל"ה מהני שיבטל רבה ביתו וחצירו, דאכתי הי' אסור להביא החמין ששבתו בביתו לבית חבירו.

**והנה** אמנם בתור"פ כתב כן לפי דרכו, דהא דל"מ ביטול מבית לבית הוא משום דל"ה חד תשמישתא, אך בד' האו"ז שם מפורש דהא דל"מ ביטול הוא משום דביטלת תורת עירוב, ולכאו' בדין דבכה"ג שביטל ביתו וחצירו דליכא למיחש לביטול תורת עירוב שפיר יועיל הביטול אף להתיר להוציא מביתו לבית חבירו.

**אך** י"ל, דמשום הא דביטלת תורת עירוב כבר לא תיקנו חכמים ביטול מבית לבית, עמש"נ לעיל סק"ג, וע"כ אף אם ביטל ביתו וחצירו, נמי ל"מ הביטול להתיר להוציא מביתו לבית חבירו.

**וי"ל** לפ"ז בדעת ר"ת, דאף היכא שביטל הבית בלא החדר נמי ל"מ הביטול להתיר להוציא מבית לבית, דאף דבכה"ג ליכא ביטול תורת עירוב, מ"מ כבר תיקנו חכמים דל"מ ביטול מבית לבית, ועמש"נ בזה לעיל סק"א בהערה.

ח] **וי"ל** עוד בזה, דהנה היכא שמבטל בית בלא חדר, כתבו התוס' שיעשה עירוב כדי שיותר לו להוציא מן החדר לבית, ולכאו' בלא"ה הו"ל למימר שיעשה עירוב שיותר לו להוציא מן החדר לבית חבירו, ועד"ז לכאו' י"ל שיעשה עירוב כדי שיותר לו אף להוציא לחצר, וי"ל דאיירי שלא הי' להם חצר משותפת, שאם הי' להם חצר משותפת הרי היו יכולין לבטל גם רשות החצר, ועי"ז הי' מותר להוציא, ואה"נ אם יש להן חצר משותפת שפיר מהני לבטל בית לבית, אך לא מ' כן.

**ונ'** שהטעם הוא, דל"מ מה שיש להם ריוח אחר ע"י העירוב, אלא רק אם בהדבר עצמו שביטלו יהא להם ריוח ע"י העירוב, וע"כ ל"מ מידי שיש להן ריוח אחר ע"י העירוב דעי"ז מתערבין גם החצירות, וה"נ היכא שביטל בית בלא החדר, ל"מ מידי מה שיש להן ריוח ע"י העירוב להוציא מן החדר לבית השני, דמ"מ אין להן ריוח בעירוב הבית שאותן הן מבטלין, וע"כ הוצרכו התוס' לפרש דע"י העירוב יהא מותר להוציא מן החדר לבית, דזה שפיר מהני, דהרי הא דאסור הוא להוציא מן החדר לבית הוא מכח הביטול, וז"פ.

**ולפ"ז** י"ל, דע"כ אף בביטל בית וחצר, הגם שיש להן ריוח ע"י העירוב, מ"מ ל"מ הביטול להתיר לטלטל מבית לבית, דע"ז אין להן ריוח ע"י העירוב, דהיתר זה לטלטל מבית לבית הי' חל גם ע"י ביטול, וע"כ ל"מ ביטול רק לבטל רשות חצר, וצ"ע עוד בזה.

1. והנה בד' התוס' מבו' דכל הא דל"מ ביטול מבית לבית הוא משום דביטלת תורת עירוב, אך בתור"פ לקמן דס"ח: פירש טעמא דר"ת דל"מ ביטול מבית לבית, דהוא מדינא, עיי"ש וכ"ה מבו' בהגהות ר"פ לסמ"ק מ' רפ";, וכ"נ להדיא בד' סמ"ג הלכות עירובין, דפירש דגם רש"י התיר רק בכה"ג שלא ביטל חדר, דליכא למיחש לביטלת, וע"ז כתב דר"ת פליג מדלא הוזכר זה בפלוגתת ר"י ושמואל בחצר לחצר, עיי"ש, אך י"ל, דלעולם הא דל"מ הביטול הוא משום דביטלת תורת עירוב, אך ס"ל דמשו"ז לא תיקנו חכמים ביטול מבית לבית, (עמש"נ לקמן סק"ג בדעת התוס' דהא דביטלת תורת עירוב הוי טעם דמה"ט לא תיקנו חכמים דין ביטול בכה"ג), וע"כ אף בגונא שלא ביטל רשות חדרו ואינו מבטל תורת עירוב, מ"מ ל"מ ביטול מבית לבית. [↑](#footnote-ref-2)
2. ונ' דיש להוכיח שדעת התוס' דיחיד שביטל אף רשות ביתו שרי להוציא מביתו לחצר אחר חזקה, וזה לפמש"נ בסימן כ' סק"ה להוכיח שדעת התוס' דהא דרבים שביטלו ליחיד אסורין להוציא אף אחר חזקה, הוא משום דברבים שביטלו ליחיד מצו הדרי מן הביטול אף אחר שהחזיק היחיד, וע"כ הוא דאסורין אף אחר חזקה, ולפ"ז הרי מוכח דביחיד אצל רבים דל"מ הדר בי' אחר חזקה, אין לאסור עליו להוציא אחר חזקה, דאי נימא דאף דאין בטל הביטול בהוצאתו, מ"מ יש לאסור עליו להוציא, והוא משום דכלפי מעשה חזרה מן הביטול ל"מ היתר הביטול, א"כ מנא להו להתוס' דרבים אצל יחיד מהני הוצאתן לבטל הביטול אף אחר חזקה, הרי שפיר י"ל דל"מ הדרי בהו מן הביטול, דומיא דיחיד שביטל לרבים דל"מ הדר בי' אחר חזקה, ואפ"ה אסורין להוציא, דומיא דיחיד שביטל אף רשות ביתו שאסור להוציא מביתו לחצר אף אחר חזקה, הגם דאין הביטול בטל בכך, ובע"כ מוכח מד' התוס' דס"ל דאין לאסור להוציא משום חוזר ומחזיק רק אם בטל הביטול בכך, וע"כ הוכיחו התוס' דמהא דרבים שביטלו ליחיד אסורין להוציא אף אחר חזקה, וכדמוכח מלישנא דמתני' לקמן דס"ט: וכמש"כ הבית מאיר בסי' שפ"א, ש"מ דכל שהוציאו בטל הביטול בכך, וע"כ הוא שאסורין הן להוציא, ולפ"ז מוכח בדעת התוס', דביחיד שביטל לרבים דל"מ הדר בי' אחר חזקה, אין לאסור עליו להוציא מביתו לחצר כל שביטל אף רשות ביתו, וז"ב. [↑](#footnote-ref-3)