שביעית פ_ח מ_ט
קטגוריות: ש_ס / ה שביעית / שביעית - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ

**שביעית פ"ח מ"ט**

א] **עור שסכו בשמן של שביעית ר"א אומר ידלק,** בפי' הרש"ס כתב דהא דידלק היינו אחר הביעור כדין פירות של אחר הביעור, ודמי למש"א בבגד שצבעו בקליפי שביעית ידלק, וטעמא דרבנן דפליגי עלי', הוא משום דשאני בגד דחזותא מילתא היא, והו"ל כאילו הקליפין בעצמן בעין, אבל הכא השמן הוי מבוער משעה שנבלע בעור ולי"ב דין ביעור, עכ"ד, - ובמקד"ד סימן נ"ט סק"ב כתב, די"ל דר"א ורבנן לטעמייהו אזלי, דר"א ס"ל לקמן פ"ט מ"ה בכובש ג' כבשים דאוכלין על הראשון ולא חשיב הטעם כמבוער, וע"כ ס"ל הכא דאף הבלוע בעור לא חשיב כמבוער, ורבנן דס"ל דטעם חשיב כמבוער, ע"כ ס"ל דה"נ השמן שבלוע בעור חשיב כמבוער, ועיי"ש מש"כ עוד בזה.[[1]](#footnote-1)

ב] והנה עיקר ד' הרש"ס מיוסדים על מש"כ לעיל פ"ז ה"א, דהא דבגד שצבעו בקליפי שביעית ידלק, היינו בשצבעו קודם הביעור, דכשיגיע זמן הביעור צריך לשרפו, וכ"ה בחי' הראב"ד ב"ק דק"ב., ז"ל, הא דתנן בגד שצבעו בקליפי שביעית ידלק, בצבעים שיש להם ביעור קאמר וכו', אבל צבעים שאין כלים וכו' שאין להן ביעור, מותר לצבוע בהן, וצובע לעצמו אבל לא לשכר וכו', עכ"ל, וכ"ה בפי' הר"ש לתו"כ בהר פ"א ה"י, ז"ל, אף לצבוע בה וכו', ומיירי שצובע בגד ליהנות ממנו בשנה שביעית, וצריך לבער במוצאי שביעית להעביר בצפון או לשרוף הבגד, כדתניא בגד שצבעו בקליפי שביעית ידלק וכו', עכ"ל,[[2]](#footnote-2) וזה דלא כמש"כ בחזו"א סימן י"ג סק"ח דאם צבע קדם ביעור אף שהגיע אח"כ ביעור א"צ לבער, וכן נקטו לדינא בשו"ת שיבת ציון סימן ב' ובנחלת ברוך סימן כ"ב ענף ג', וגם דלא כמש"כ במקד"ד סימן נ"ט סק"ב ד"ה ונראה לומר, דאם התחיל ללבוש הבגד קודם זמן הביעור אין דין ביעור חל עליו, וע"כ שפיר י"ל דה"נ בעור שסכו בשמן של שביעית והגיע זמן הביעור צריך לשרפו.

אך לכאו' כ"ז ניחא לדעת הרמב"ם ודעימי' דדינא דביעור הוא בשריפה, אך לדעת ש"ר דדינא דביעור הוא להפקיר הפירות, הרי לכאו' אין לפרש דהא דהעור ידלק, הוא משום דין ביעור, אך באמת קשיא כן גם בדינא דבגד שצבעו בקליפי שביעית ידלק, שפירש הר"ש דהוא משום דין ביעור, והרי דעת הר"ש גופי' בתו"כ שם דדינא דביעור הוא הפקר, וא"כ מ"ט ידלק הבגד, - ועוד ילה"ע, דלכאו' ד' הרש"ס מתישבים רק לטעמי' שפירש לעיל מ"ח דטעם הא דאין סכין כלים בשמן של שביעית, הוא משום דנבלע השמן בהן וכי מטא זמן הביעור קיימין, וכיון דטעם האיסור הוא משום שהן קיימין לאחר הביעור, ע"כ שפיר יל"פ דמש"א ר"א דידלק, קאי על אחר הביעור, אך לפ"מ שפירש הרמב"ם דהא דאין סכין כלים בשמן של שביעית, הוא משום דלא ניתנה שביעית לסיכת כלים, רחוק לפרש דמש"א ר"א דידלק קאי לאחר הביעור, שהרי לא איירי מתניתין כלל בדין ביעור.

ג] ובעכצ"ל, דהא דס"ל לר"א דידלק, קנסא הוא דקנס, שיהא אסור ליהנות מן העור, וכ"כ בחזו"א סימן י"ג סקט"ז, - ועיי"ש שנסתפק אם היינו דר"א מחמיר לקנוס לבער הנאתו, וכ"ה דחכמים קנו לאכול כנגדו, קנס ר"א לאבד את ההנאה עצמה, וא"כ אף אם סכו בשוגג קנס ר"א, ואף אם מת קנסו בנו, או"ד דהוא קנסא בעלמא על מעשיו, ולפ"ז איירי דוקא במזיד, ונסתפק לפ"ז אם במת קנסו בנו, ועיי"ש שכתב דממש"א בירושלמי דר"א אומר אף עצמותיו של האיש ההוא ישרפו, משמע דאיירי במזיד ומשום קנס של העבירה, עכ"ד.

וי"ל עוד בזה, דהא דידלק הוא משום דכיון דלא ניתנה שביעית להנאה דסיכת כלים, גם אם עבר וסך אסור ליהנות מהכלי, דהוא נהנה בזה מן השמן בהנאה שלא ניתן השמן לה, ועי' בביאור ברכת מרדכי שהאריך בזה.

ד] בשעה"מ פ"ז מע"ז הי"ג הביא מש"כ הר"ן בע"ז ספ"ג די"א דהא דשרי ר"א התם בפת שאפאה בעצי אשירה להוליך הנאה לים המלח הוא רק בשנתערבה באחרות, והוכיחו לזה ממש"א דבגד שצבעו בקליפי ערלה ידלק, ולא אמרינן דיוליך הנאה לים המלח, וי"א דשרי ר"א להוליך הנאה לים המלח אף כשלא נתערבה באחרות, ואך דכ"ז הוא באיסורי ע"ז שתופסין דמיהן, וע"כ מהני להוליך הנאה לים המלח דנראה כאילו האיסור נטל מכאן וחל בתמורתו דסגי בדרבנן, אבל בשאר איסורין דאין תופסין דמיהן, ל"מ להוליך הנאה לים המלח, והק' השעה"מ דא"כ מ"ט הכא ס"ל לר"א גופי' דידלק, והרי שביעית תוספת דמי' והו"ל כע"ז דמהני להוליך דמי' לים המלח, - אמנם אי נימא דהא דאמר ר"א ידלק, אי"ז משום השמן הבלוע שהוא אסור, אלא הוא משום קנסא, י"ל דבזה ל"מ להוליך הדמים לים המלח, דקנסוהו חכמים שלא יהנה ממה שסך באיסור.

ה] בתוי"ט כתב דמסתברא דאף בכלים שסכן בשמן של שביעית ס"ל לר"א דידלקו, אלא דכי אמר למילתי' בעור אמרה, ובחזו"א סימן י"ג סקט"ז כתב, דבלקח בהמה טמאה בדמי שביעית, י"ל דלא חמיר כולי האי למקנסי', דהא הדמים נשארו בקדושתן, ולמש"כ הרש"ס דהא דידלק הוא משום דין ביעור, ל"ש הך דינא כלל בלוקח בהמה טמאה בדמי שביעית, וי"ל עוד למש"כ במלאכת שלמה בשם ה"ר יהוסף, דהא דלר"א ל"מ הא דיאכל כנגדן, הוא משום דשמן של שביעית אינו יוצא לחולין ע"י חילול, וע"כ בלוקח בהמה טמאה בדמי שביעית שפיר מהני הא דיאכל כנגדן אף לדעת ר"א, אבל בכלים שסכן בשמן של שביעית הדין נותן דלר"א ישברו, - אך בתוס' אנשי שם הביא מס' שושנים לדוד שכתב דבכלים שסכן בשמן לא אמר ר"א דידלקו, משום דיש להן תקנה ע"י הגעלה, ואפי' כלי חרס יש להן תקנה ע"י החזרה לכבשונות, ורק בעור שסכו בשמן של שביעית שאין לו תקנה כלל, אמר ר"א דידלק, ודבריו מתישבים טפי אי נימא דהא דידלק, הוא משום השמן הבלוע, (דהוא חייב בביעור, או דאסור להשתמש בו שימוש זה), וע"ז שפיר מהני הגעלה, אך אם הא דידלק הוא קנסא בעלמא, י"ל דל"מ הגעלה לזה, וצ"ע.

ו] **יאכל כנגדו,** בפי' הרא"ש כתב דהיינו כשיעור דמי השמן, וכ"ה מבו' בד' הרמב"ם בפיהמ"ש לעיל מ"ח, וכ"נ בד' הר"ש שם, - אך בפי' הרש"ס כתב דיאכל שמן אחר כשיעורו וכנגדו, ומבו' דלא סגי במה שיאכל דבר אחר ששויו כשיעור דמי השמן, אלא יש לו לאכול שמן אחר כשיעור שמן זה, - ונראה בטעמו, דעיקר דינא דיאכל כנגדם, הוא כדי שלא יהא חוטא נשכר, וכמו שפירש הרש"ס לעיל מ"ח, וע"כ בלוקח עבדים וכו' בדמי שביעית, סגי במה שיאכל כנגד שווי דמים אלו, דכבר אינו נשכר, שהרי מעיקרא הי' בידו לחלל את הדמי שביעית על דבר זה שבא לאכול כנגדו, וגם הי' בידו ליקח את העבדים וכו' בדמים אחרים, אך בסך בשמן של שביעית, לא סגי במה שיאכל דבר אחר ששויו כשיעור דמי השמן, דעדיין הו"ל חוטא נשכר, שהרי הוא ל"ה בידו לחלל את השמן של שביעית על דבר אחר, וע"כ צריך שיאכל שמן אחר כנגדו, ומה"ט מ' בד' הרש"ס, דלא סגי במה שיאכל שמן אחר ששויו כשווי שמן זה, אלא צריך לאכול שמן אחר ששיעורו הוא כשיעור שמן זה, כדי שלא יהא חוטא נשכר.

ז] **שתוקו לא אומר לכם מה ר"א אמר בו,** בירושלמי אמרו מה אמר בו ר"א, אמר ר' יוסי אפי' עצמותיו של אותו האיש ישרפו, ר' חזקי' בשם ר' אחא אמר מותר, ובד' הרמב"ם בפיהמ"ש מבו' דהיינו דהי' ר"א מיקל בו יותר מחכמים, ומ' דהתיר ר"א לסוך בו לכתחילה, וכ"כ בפי' הרש"ס.

ובטעמא דמילתא כתב הרש"ס, דהוא משום דחום הרגל אוכל השמן והיינו סיכה, וטעמא דרבנן דפליגי ואסרי לסוך, בפשוטו הוא משום דלא ס"ל להך מילתא דכל שנאכל השמן ע"י חום הרגל חשיב כסיכה, - וי"ל עוד בזה, דטעמא דרבנן הוא משום דדמי להא דתניא בתוספתא פ"ו, ומייתי לה בירושלמי לעיל ה"ח והביאה הר"ש שם, דלא יתננה ע"ג טבלא של שיש להתעגל בה, ופירשו המהר"י קורקוס והכס"מ בפי"א מתרומות ה"ו דהוא משום דנשאר מעט שמן בטבלא דא"א לקנח הכל בגופו, וכ"ש דהכא יש לאסור, משום שנשאר מן השמן בעור, ואין כל השמן נאכל ע"י חום הרגל.

1. ובס' אשר לשלמה כתב, דלמש"כ החזו"א בסימן י"א סק"ג דכו"ע ס"ל דהטעם חייב בביעור, ולא פליגי אלא בשנתנו פירות שביעית טעם בפירות שביעית אחרים, ובזה הוא דס"ל דנקבע זמן הביעור לפי הפרי העיקרי, צ"ל דהא דהכא ס"ל לרבנן דהשמן הוי כמבוער, הוא משום דנבלע בעור וכבר לא חזי לכל שימושי שביעית, וע"כ פקע מיני' קדו"ש. [↑](#footnote-ref-1)
2. ועי' גם בתור"פ ובמאירי בב"ק שם שפירשו דהא דבגד שצבעו בקליפי שביעית ידלק הוא משום דין ביעור, אך בדבריהם שממע דאיירי בשצבעו אחר הביעור, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-2)