בגדר פטור אונס בשכירות פועלים
קטגוריות: ש_ס / לב בבא מציעא / פועלים - הרב יהודה אלבוים

בס''ד

**בגדר פטור אונס בשכירות פועלים**

א. כתב הר''ן 'דדוקא בפועל הוא דאמרינן פסידא דידיה הוא **לפי ששכרו אינו אלא כפי טרחו וכל שאינו טורח אינו נוטל**', כתב הנמוק''י 'דכיון דלא הוי פשיעה דבע"ה טפי מדפועלים **והפועל תלוי שכירותו בעשיית פעולה א"כ כל שלא עשה פעולתו פסידא דידיה הוא'**, כתב הריטב''א 'ושכירי יום היו **והרי לא עשו מלאכתן'**, כתב הרא''ש גיטין פ''ו סי' ו' 'והא דאמרי' בפ' השוכר את האומנין (דף עז א) אתא מיטרא בפלגא דיומא פסידא דפועלים שאני התם **דשכירי יום היו והרי לא עשו מלאכה',** כתב הרשב''א שו''ת ח''ב סי' שכ''ח **'**דשכירות כמכר ומכור הוא לו לימי שכירותו, ואפילו מת אין אומרין בכי הא טענת אונס, שזה **לא מחמת דירתו שלו ממש מתחייב** לו אלא מפני שזה מכר לו ביתו לשנה' - ומכלל לאו אתה שומע דבשכירות פועלים יש פטור אונס משום שמתחייב מחמת פעולתו -.

ב. וצ''ב א''כ מדוע כשפשע חייב בעה''ב, הא שכרו הוא על פעולתו ולא עשה פעולתו, וכן צ''ב בקבלן ששכרו על התוצאה כיצד שייך לומר שחייב בעה''ב כשפשע, הא מעולם לא התחייב לו שכר אלא על התוצאה.

ג. המחנ''א דן אין תחילת מלאכה קנין בקבלן, ולכן אין קבלן חייב לעבוד, אלא רק ידו על התחתונה, וצ''ב מרישא דבהלכו חייב בעה''ב, וכי איירי ברישא רק בפועל ולא בקבלן, הא הסיפא איירי בקבלן, ובאמת רש''י כתב דהרישא הוא רק בפועל ולא בקבלן ואולי הוא מהאי טעמא, אך בראשונים לכא' מפורש דגם בקבלן חייב בעה''ב כשפשע, עי' בדברי הרמב''ן במתני' בדברי רש''י שהזכיר גם שקבלן נוטל את כל שכרו כשחזר בו בעה''ב ואין להם מקום להשתכר, וע''כ צ''ל דלא אמר המחנ''א אלא שאין הקבלן מתחייב בתחילת מלאכה, אך בעה''ב מתחייב אם יפשע וצ''ב בטעמא דמילתא.

ד. מבואר ברמב''ן בתחילת הסוגייא דאע''פ שבעה''ב מתחייב לפועל בתחילת מלאכה, אפילו הכי כשיכולים הפולים להשתכר פטור, וצ''ב הרי התחייב להם ומדוע נפטר לשלם להם כשיכולים להשתכר, ועוד יש להקשות ממה שנראה ברמב''ן דאילולי קרא דעבדי הם, היו חייבים הפועלים לעבוד אע''פ שאינו דבר האבד ויכול להמתין עד שימצא פועלים - כך לכא' מפורש בדברי התשב''ץ ח''א סי' ס''ד בדעת ברמב''ן - וצ''ב מדוע יפה כח בעה''ב דאין הפועלים יכולים לחזור בהם אלמלא עבדי הם אע''פ שיכול למצוא פועלים אחרים, ובעה''ב יכול לחזור בו כשיכולים להשתכר.

ה. כתב השטמ''ק דף ע''ח א' מגליון תוס' בשם הר''ח 'אגר אגירי לרפקא ואתא מטרא אי סיירה הוי פסידא דפועלים **דיכול בעל הבית לומר לפועלים לכו חפרו**' וצ''ב א''כ מדוע כשפשע בעה''ב חייב לשלם ואין יכול לומר להם לכו חפרוה.

ו. כתב הקצוה''ח סי' שט''ז סק''א 'וכן בפועלים אם בעל הבית רוצה לחזור היכא דאפשר לו לקיים השכירות ורוצה לנכות להם כפועל בטל לאו כל כמיניה כיון שהפועלים רוצים בפעולתם' וצ''ב מאי שנא היכא דפשע ושדהו לחה, להיכא שאין שדהו לחה וחוזר בו.

ז. מבואר בב''ק דף קט''ז א' דבשטף נהר חמורו וחמור חבירו ואמר לחבריו שיציל את שלו ששוה יותר וישלם לו דמי חמורו, וירד להציל ולא הציל, אין לו אלא שכרו וביאר הנתה''מ סי' של''ה סק''ב 'מה שהבטיח לו יותר משוויו דמי הפעולה בעד ההצלה מזה הוא פטור כשלא הציל, דאומדנא דמוכח הוא שלא הבטיח לו רק בעד ההצלה' ומבואר דאע''פ שקצצו דמי חמור על הצלת חמורו, דהיינו שכר קבלנות על ההצלה, כשלא הציל, מקבל שכר פעולה, דהיינו כפועל - משא''כ כשהציל אין מקבל כלל שכר פעולה אלא רק הפסד חמורו - וכתב הנתה''מ על פי זה דהשולח שליח להביא לו וקצץ עמו שכר גדול, והלך ולא מצא, אין חייב לו אלא כשכר שאר פועלים, ומבואר בדבריו שיש ב' קציצות, קציצה אחת על קבלנותו, ועוד קציצה אם לא יצליח שישילם לו שכר פעולה, וא''כ ניחא מאד הא דבקבלן משלם לו כשפשע, דעל צד שלא יצליח לעשות קבלנותו בפשיעת בעה''ב - או באופן שהפסיד חמורו כהגמ' בב''ק - ישלם לו שכר פעולה, וכ''כ הסמ''ע בסי' שס''ד סקי''א 'ונראה דאפילו לא התנה בפירוש אלא התנה סתמא, חייב ליתן לו לפחות שכרו הראוי, ולא דמי כל חמור שנפסד לו ע"י טירחת הצלת חמורו של חבירו.

ח. ועל פי זה י''ל דגם בפועל יש ב' קציצות, האחד שכר פעולה, וכשנאנס בעה''ב כיון שלא עשה לא התחייב לו, אך כשפשע ודאי דעתם שישלם לו כדי שלא יפסיד ע''י פשיעתו, ודעתם שישלם על מה שמעמיד את עצמו, או אולי על הקנין או הזכות שזכה בו בהתחלה - דהיינו דדעתם שישלם לו על צד זה, ויחול כפי שיכול לחול, וא''צ את דעתם לצורה שחל - ולפי''ז ניחא אמאי בשניהם פושעים פטור, וצ''ב הרי תחילת מלאכה מחייבת ומה יפטרנו כשגם הפועל פשע, ולהנ''ל ניחא דבעצם התחייב רק על פעולה ולא עשה, ורק בפשיעה אמדינן לדעתיה דמתחייב לו, וכל זה רק כשרק הוא פשע ולא כשגם הפועל פשע.

ט. ועל פי זה ניחא דברי המחנ''א דאף אם בקבלן אין תחילת מלאכה קנין, כיון שבפועל הוי קנין, ודעתם שיתחייב לו שכר פעולתו אם יפשע בעה''ב, לכן חייב לו שכר פעולתו משום שבפועל תחילת מלאכה היו קנין.

י. וכן ניחא דברי הר''ח דכתב דפטור משום שיכול לומר להם חפרו, ונקט השטמ''ק דס''ל דרק היכא שיכול לעבוד חייב בעה''ב אף באונס כספינה סתם ויין זה, משא''כ כשאינו יכול לעבוד הרי אין מעמיד את עצמו לעבודה, די'ל דכל זה כשלא פשע בעה''ב, אך על הצד שיפשע בעה''ב דעתם שיתחייב לשלם לו, וכה''ג י''ל דמשלם על מה שזכה בו בתחילה, א''נ על מה שמעמיד את עצמו לאיזה מלאכה שירצה בעה''ב.

יא. על פי יש ליישב את דברי הרמב''ן שכתב שאינו חייב כשיכולים להשכיר את עצמם, משום דבעצם התחייב להם רק שכר פעולה, אלא דהיכא דפשע אמרינן דמתחייב להם אף כשלא יעבוד מכיון שהם נפסדים, וכל זה רק כשנפסדים, אך כשיכולים להשתכר אין אומדנא שמתחייב להם התחייבות נוספת על צד שיפשע, ולפי''ז רק כששדהו לחה פטור בעה''ב כשיכולים להשתכר, אך כשיכולים לעבוד, בידם לעבוד בעל כורחו ולדרוש שכר, שהרי התחייב להם בתחילת מלאכה להעבדים ולשלם להם, ובכה''ג לא יהיה פטור גם כשאנוס, דאין אונס פוטר מחיובו, ומשכ''ל כשהתחדש סיבה שא''צ למלאכתם ואין לו בזה תועלת, אפילו הכי התחייב לשלם להם על פעולתם, והרי עשו פעולתם, וכן אין מה שיפטרנו כשיכולים להשתכר, ואם אינם יודעים היכן שדהו בידם לכפותו להראות להם את שדהו, ולכן הפועל אינו יכול לחזור בו אלמלא עבדי הם אע''פ שביד בעה''ב למצוא פועלים, ולא דמי להיכא שבעה''ב חוזר בו כשנמצאת שדהו לחה דאינם יכולים לעבוד.

יב. ועל פי זה יתיישב היטב דברי הקצוה''ח דכשיכול להעבידם חייב את כל שכרם, דרק היכא שאינם יכולים לעבוד דבעצם היה צריך להיות פטור לגמרי, אלא דאמרינן דכיון שמפסידם בחזרתו כוונתו להתחייב להם כדי שלא יפסידו, והפסד אינו נחשב אלא תשלום כפועל בטל, מכיון שאף מנוחה שוה להם, ואע''פ שמעדיפים לעבוד, כיון שמקבלים מנוחה אין נחשב הפסד, משא''כ היכא דיכולים לעבוד בזה י''ל דמדינא חייב להם, די''ל דס''ל לקצוה''ח דהתחייב על מה שמעמידים את עצמם לעבודה, והיכא ששדהו לחה שאינם יכולים לעבוד אינם מעמידים את עצמם, ובפשיעה דעתו להתחייב להם אף בכה''ג על הקנין או הזכות, או על מה שמצידם הם מעמידים את עצמם, אע''פ שבפועל אינם יכולים לעבוד.

יג. לדברי התוס' דהברייתא איירי דהיו יכולים להשתכר מאמש, י''ל דרק בכה''ג חייב בעה''ב כשפשע, ואין מקור דחייב אף היכא שלא גרם להם הפסד, ואפי' אי נימא דתחילת מלאכה מחייב את בעה''ב י''ל דתחילת מלאכה מחייב רק כשעבדו, אך מעולם לא התחייב להם שכר על מה שלא עבדו - ואע''פ שתוס' דלא הקשו אלא על ר''מ דדאין דינא דגרמי, ומשמע דלרבנן ניחא הברייתא דחייב בהלכו, י''ל דלא יכלו להקשות משום שי''ל שתחילת מלאכה מחייב אף כשלא עבדו, אך אליבא דאמת אין מקור לזה - ולהנ''ל כל זה יהיה רק כשלא עבדו, אך כשיכולים לעבוד, י''ל דיכולים לעבוד ויטלו שכרם ואין בעה''ב יכול לחזור בו לא באונס ולא בפשיעה, משום שהתחייב בתחילת מלאכה להעבידם ולשלם שכרם ואין יכול לחזור בו, אלא שבנמצאת שדהו לחה אין אפשרות לעבוד.

יד. בדברי רש''י והרא''ש נראה דפטור אונס הוא רק כשאין הפועל יכול לעבוד, אך כשיכול לעבוד, אע''פ שבעה''ב אינו מראה לו היכן לעבוד חייב, מדכתבו רש''י והרא''ש 'א"נ כיון שלא הראם מערב באיזה שדה יעשו מלאכה יכולין לומר לריפקא סתם השכרתנו תנה לנו שדה אחרת דחזיא לריפקא הלכך נותן להן שכרן כפועל בטל' ואין דעת הרא''ש כדברי ר' יואל, דהרי בספינה סתם ויין זה כתב הרא''ש שפטור מדין אונס, וע''כ כוונת הרא''ש דרק כשלמעשה יכול לעבוד, ולא כשאין יין ואינו יכול לעבוד אע''פ שהעיכוב מצד בעה''ב, ונמצא שלדברי הרא''ש כל בעה''ב מתחייב לשלם אם מעמיד את עצמו לעבודה, כשבפועל יכול לעבוד, אלא שבעה''ב אינו נותן לו לעבוד, ובזה אין פטור אונס משום שאין אונס פוטר חיוב ממון שחל בתחילת מלאכה, ורק כשאינו יכול לעבוד כמו ביין זה שאין יין וא''כ אינו יכול לעבוד בזה פטור משום שמעולם לא התחייב לשלם לו אם אינו יכול לעבוד, משום שהתחייב לו על מה שמעמיד את עצמו לעבודה, וכשאינו יכול לעבוד אע''פ שהעיכוב מצד בעה''ב למעשה אינו מעמיד את עצמו, ורק בפשיעה מתחייב עוד חיוב על מה שמעמיד את עצמו בעצם לעבוד, או על הקנין וכנ''ל, וא''כ גם מדברי הרא''ש יהיה מוכח שיש ב' קציצות, שהרי מצד האומדנא אין נ''מ אם בעה''ב אנוס שאין לו יין, או שאמר שדה סתם ואין לו עוד שדה, וע''כ משום שביחס להתחייבות שהתחייב אין פטור אונס, וא''א שע''ד אונס לא התחייב, ורק באופן שאין סיבת חיוב חלוק פשיעה מאונס, שבפשיעה אמרינן שיש עוד התחייבות וכנ''ל.

טו. ויש לעיין על כל זה מדברי המחנ''א בשכירות סי' ח' שהביא מהמהר''מ והב''י דאין פטור אונס באונס דלא שכיחא, והיה נראה בדבריו דפטור אונס הוא משום שהיה לפועלים להתנות, משא''כ באונס דלא שכיח שלא היה להם להתנות אין פטור אונס, וא''כ היה נראה דמעיקר הדין יש חיוב תשלומין לפועל אף באונס, ורק משום שהיה לפועל להתנות פטור, וזה המהר''מ לא ס''ל ככל הנ''ל דבסתמא אין בעה''ב מתחייב אם אינו יכול לעבוד, אלא מתחייב בכל גוונא ורק כשיש טענה על הפועל שהיה לו להתנות ע''ד כן יש סיבה שלא יתחייב בעה''ב.

טז. התבאר דיש התחייבות לשלם על צד שיפשע בעה''ב, ויש לדון היאך חל חיוב זה, אי יש דעת לבעה''ב להתחייב וכנ''ל, אך צ''ב היכן הקנין, ולכא' ע''י תחילת מלאכה חל החיוב, אלא שתחילת מלאכה הוא קנין בפועלים, ותשלום של פועל הוא על מה שעובד, וא''כ כשלא עבד על מה חייב לשלם, וצ''ל דאע''פ שאינו עובד הרי הוא מעמיד את עצמו כל רגע לרשות בעה''ב וגם זה בכלל עבודה, שהרי ישנם בעה''ב ששוכרים פועלים בכדי שיהיה לו אפשרות להשתמש בהם כשיצטרך, וחייב לשלם להם אע''פ שלא עבדו, משום שזה גופא גם עבודה לעמוד לרשות בעה''ב, אלא דלכא' הניחא היכא דיכול בעה''ב להעבידם באיזה מלאכה שירצה, ולכן אע''פ ששדהו לחה ואינם יכולים לעבוד יש לו תועלת במה שיכול להעבידם במלאכה אחרת, אך במקום ששכרם לשדה זו, דמבואר בדף ע''ט א' דביין זה אין יכול להביא יין אחר - והרבה פירשו דאיירי שם בשכירות פועלים, והרמב''ן דימהו לשכירות פועלים לענין אם יכול להביא לו מלאכה אחרת עי''ש - א''כ ה''ה בשדה זו אינו יכול לתת לו מלאכה אחרת וא''כ אין לו שום תועלת במלאכתם, וא''כ הוי כשוכר פועל לעשות בשלו והראהו בשל הפקר דפטור משום שלא קיבל מידי, וא''כ ה''ה בירדו גשמים בלילה שאין לו שום תועלת לו בהליכתם ולא במה שעומדים לרשותו, מכיון שאינם מוכנים לעבוד בעבודה אחרת.

יז. וכן בדברי הר''ן מוכח דאין התשלום על מה שעומדים לרשותו, דהוכיח הר''ן דבשניהם אנוסים פטור בעה''ב, מהא דחלה הפועל א''צ לשלם לו את כל שכרו, ואי נימא דהנידון לחייב משום שעומדים לרשותו, מהו הראיה מחלה שאינו עומד לרשותו, להיכא דהאונס בבעה''ב ועומד לרשותו.

יח. ולכא' מוכח כהמבואר במרדכי בשם המהר''מ שכתב שבחלה הפועל משלם לו כל שכרו על מה שקנאו בהתחלה, דהיינו שאע''פ שישנה לשכירות מתחילה ועד סוף כל זה באופן הרגיל שפועל עובד ומשלם לו תמורת העבודה, אך באופן שאינו יכול לעבוד ויש בדעת בעה''ב לשלם לו, בזה הדרך היחידה הוא לשלם לו על הזכות שקיבל בו - אך המחנ''א שכירות ה' נקט במהר''מ שתמיד גופו קנוי, וכן לכא' מוכח מהא דל''מ מחילה וצ''ע מהא דישנה לשכירות מתחילה ועד סוף - ולכא' כן מוכח בשו''ת כרמ''א שכתב שבפשע בעה''ב ואח''כ נאנס הפועל משלם לו כל שכרו אע''פ שאינו עומד לרשותו, וע''כ משום שעל צד שישפע בעה''ב מתחייב לו על הקנין, וממילא אף כשאח''כ התחדש אונס נשאר בחיובו, ואכתי צ''ב בשדה זו ושדהו לחה שאין שוה מידי הזכות שיש בו, א''כ לא קיבל מידי שיחייבו תמורה, וצ''ע.

יט. ולכא' מוכח ככל הנ''ל מהא דאין פטור אונס כשכבר עשה חלק מהמלאכה, אע''פ שאין שום תועלת לבעה''ב בחצי מלאכה, או אפי' בקבלן שטרח ולא עשה את התוצאה באונס של בעה''ב, כשלח שליח להביא לו והלך ולא מצא באונס של בעה''ב דחייב את כל שכרו, וצ''ב הרי לא עשה מאומא וקצץ עם הקבלן על התוצאה, וע''כ כנ''ל דיש אומדנא שמתחייב אע''פ שלא עשה ואפי' בקבלן היכא שעשה אפי' באונס, והיכא שפשע אפי' לא עשה מידי.

כ. ובגוף דברי המהר''מ דמשלם לו על הקנין, ואפילו הכי בחלה הבן א''צ לשלם, ע''כ צ''ל כמבואר במחנ''א דבעצם באונס א''צ לשלם לו - וכנ''ל מהראשונים דהתשלום בכל פועל רגיל הוא על מה שעובד - אלא שבפשיעה מתחייב לו על הקנין, והיכא דאמרינן מזלו של בעה''ב גרם, בזה הוי כפשיעת בעה''ב, מכיון שסיבת החולי הוא מכח בעה''ב, ולכן רק במת המלמד שהוא קנינו של בעה''ב אמרינן דנסתחפה שדהו ומזלו גרם, משא''כ בחלה הבן.