צדקה א רמז א-ד
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / יורה דעה / צדקה

**שיעורי הלכה**

*יורה דעה*

*סי' רמז א-ד*

**שיעור א'**

**הדינים הנידונים**

* **הפסוקים למצוות הצדקה.**
* **קטן, בחורי ישיבה, ואברכים, אם יכולים לקבל צדקה.**
* **אם ראוי לנסות בזה את השם.**
* **איך רואים עשירים שנותנים צדקה ויורדים נכסיהם .**

**צדקה**

**ממורינו הגאון רבי רפאל צבי ובר שליט"א**

**השיעורים נמסרים במוצש"ק בית הכנסת 'בית תפילה' נוה יעקב ירושלים**

[סעיף א] **מצות עשה ליתן צדקה כפי השגת יד, וכמה פעמים נצטוינו בה במצות עשה....**

## גדר מצוות צדקה

הנה הרמב"ם (ספר המצות עשה קצ"ה ובהלכות מתנות עניים פ"ז ה"א) הביא כמה פסוקים למצוות הצדקה. **א.** מפרשת ראה (דברים טו, ח), שנאמר 'פתוח תפתח את ידך לו', **ב.** עוד הביא מפרשת בהר (ויקרא כה, לה) דכתיב 'והחזקת בו גר ותושב וחי עמך'. **ג.** וכן להלן שם (פסוק לו) 'וחי אחיך עמך'. וכן הביא גם בספר החינוך (מצוה רעט).

וכתב המנחת חינוך (שם) שיש חילוק בין מצוות עשה דפרשת בהר למצוה דפרשת ראה, שבפרשת בהר מבואר שהמצווה כוללת החזקת גר ותושב, ואין המצוה אלא ליתן לו כדי להחיותו, אבל אין מצוה ליתן לו די מחסורו, ורק לגבי ישראל נאמר בפרשת ראה מצות צדקה 'די מחסורו' ואפילו סוס לרכב עליו. ועוד שבפסוק דפרשת ראה מבואר שהיא מצוה שמתן שכרה בצידה, כדכתיב (שם פסוק י') 'כי בגלל הדבר הזה יברכך ה' אלוקיך בכל מעשך ובכל משלח ידך', אבל בגר ותושב אין מתן שכרה בצידה [ועי' בביאור הגר"א שבאמת הביא רק את הפסוקים של פרשת ראה]. והקשה המנח"ח מהא דהקשו הראשונים (עי' תוס' ב"ב ח: ד"ה אכפיה) איך מצינו כפיה על הצדקה הא אין כופין על מצוה שמתן שכרה בצידה, ותירצו בכמה פנים [ולמעשה קי"ל כתירוץ אחרון בתוס' שם שכופין על מצות הצדקה משום שיש גם לאו ד'לא תקפוץ'], ולכאורה קשה דנמצא שעל המצווה ליתן צדקה לגר תושב יש דין כפיה, ולא יכפו ליתן צדקה לישראל, והוא דבר פלא. וכתב שם דאפשר שכיון שאין כופין על מצוות צדקה שוב אין כופין כלל על המצוה, אף שיש חלקים מהמצווה שאין עליהם מתן שכה בצידה, עי"ש. ועי' דרך אמונה (מתנ"ע פ"ז ה"א ביה"ל ד"ה ונאמר) שכתב ליישב שבודאי גם על ישראל יש את המצוות הצדקה דגר תושב, וממילא יכפו על המצוה להחיותו בין בישראל ובין בגר תושב, ורק על המצוה המיוחדת לישראל ליתן לו די מחסורו הקשו הראשונים שאין דין כפיה, שהרי במצוה זו יש מתן שכרה בצידה, ונשאר בצ"ע.

## מי נחשב עני

והנה יש להקדים להלכות צדקה מי נחשב עני שמחוייבים ליתן לו צדקה.

## קטן שאביו מפרנסו אם שייך ליתן לו צדקה

בספר קובץ הערות (בסוף הספר בביאורי אגדה סי' ב סק"ו) הקשה על מה שאמרו בסוכה (מו:) אמר רבי זירא לא לימא איניש לינוקא דיהיבנא לך מידי ולא יהיב ליה משום דאתי לאגמוריה שיקרא שנאמר 'למדו לשונם דבר שקר'. וקשה מה צריך לטעם זה, והרי כיון שאמר לקטן שיתן לו מחוייב הוא ליתן לו, משום שהקטן אין לו מעות והרי הוא כעני, וכל האומר לעני שיתן לו מעות אסור לחזור בו. ודחק שם להעמיד דמיירי בקטן עשיר כגון שירש מאביו.

אמנם הקהילות יעקב (סוף מסכת סוכה) פקפק על זה, שלא כל קטן נחשב עני, דמבואר בר"ן בנדרים (פג: ד"ה אימא סיפא) שאשה שאוכלת משל בעלה אין לה לקט שכחה ופאה, משום שלא חשיבא עניה, חזינן שאף שאין לאשה מעות משל עצמה, מ"מ כל שבעלה נותן לה לאכול לא חשיבא עניה, וא"כ ה"נ קטן כיון שאביו נותן לו פרנסתו לא חשיב עני. אכן כתב שזה נכון בקטן פחות מגיל שש שאז אביו מחוייב לפרנסו, וא"כ דומה לאשה שבעלה מחוייב לזונה, ואף שעדיין יש לחלק שדוקא אשה אינה ענייה כיון שיש לה חוב ממון על בעלה, ולכך לא נחשבת עניה, אולם הקטן אף שאביו מחוייב לזון אותו, אין זה אלא מצוה של האב, אבל אין לקטן זכות ממון על אביו, מ"מ כתב הקה"י שמסתבר שדינו שווה לשל אשה. אכן לפי"ז קטן יותר מגיל שש כיון שאביו אינו מחוייב כלל לפנסו אלא מדין צדקה, ממילא חשיב עני כגמור.

ומצינו בגמ' ב"מ (יב.) שהשוכר את הפועל ילקט בנו אחריו, ובדרך אמונה (מתנ"ע פ"ד סק"ע) הביא שבראשונים (בסוגיא דב"מ שם) מבואר שאפילו אם האב עשיר מ"מ יכול בנו ללקט אחריו, וכתב שנראה דמיירי בקטן יותר מגיל שש, שאין אביו חייב לפרנסו ולכך חשיב עני.

וכן יש להוכיח מסי' רנג (ס"א) שכתב רמ"א, וכל מי שהוא עשיר אסור ליתן לבניו, אף על פי שהם גדולים, אם הם סמוכים על שולחן אביהם. וכתב הגר"א הטעם, דקיי"ל כר' יוחנן דכל שנותן לו הוי כנותן לאביו, ואביו הרי הוא עשיר. ומשמע שאם היה נותן לבן עצמו וכגון שנותן לו על מנת שאין זכות לאביו יש בזה מצוות צדקה, משום שהבן עצמו הוא עני.

ועיין בקהילות יעקב [שם, והובא להלן] שהאריך שיתכן שאברכים שפרנסתם מסודרת לא נחשבים נזקקים, ולכן אין חובת צדקה לתת להם, שיש להם די מחסורם, אבל אם נותן להם צדקה מותר להם לקבל, א"כ ה"ה בן הסמוך על שולחן אביו אין חיוב לתת לו צדקה, אבל אם נותנים לו יכול לקבל בתורת צדקה.

## בחורי ישיבה, וכן אברכי כולל, אם יכולים להתפרנס מהצדקה

מיהו יש שהביאו בשם החזו"א [עי' בספר הפורים וחודש אדר עמ' 62] שנסתפק בבחורי ישיבה אי חשיבי עניים, וצ"ת. ובדרך אמונה (פ"ט הי"ג ד"ה היו) נסתפק באברכים אם חשיבי עניים, וכתב שהדבר תלוי באם ראש הכולל מחוייב להם ויכולים לתובעו לא נחשבים עניים, אבל אם אינם יכולים לתבוע בדין מראש הכולל ממילא חשיבי עניים.

ובמחבר (שם) כתב ואם יש לו ר' זוז חסר דינר ואינו נושא ונותן בהם, אפילו נותנים לו אלף זוז בבת אחת, הרי זה יטול. והקשה הקהילות יעקב (סוכה שם) איך שרי לו ליקח יותר, והרי כבר יש לו כדי מחיית שנה אחת. וכתב לחדש שבאמת כל זמן שאין לו מאתיים זוז עדיין חשיב עני ושרי לו ליקח צדקה אף שזה יותר מכדי מחסורו, רק שאין חיוב ליתן צדקה אלא כדי מחסורו אשר יחסר לו, ויותר ממאתים זוז זה יותר מכדי מחסורו [ועי' דרך אמונה מתנ"ע פ"ט סקפ"ו שלא הביא דברי אביו, וכתב שלוקח את זה עבור שנה אחרת אבל אין ליקח מהצדקה יותר ממה שצריך]. ולפי"ז כתב דה"נ בקטן אף ביותר מגיל שש שנתבאר דחשיב עני כיון שאביו אינו מחוייב לפרנסו, מ"מ אין חיוב ליתן לו צדקה כיון שכבר יש לו די מחסורו, ומ"מ מי שנותן לו צדקה יכול ליקח ממנו, דעדיין נחשב עני כל שאין לו מאתיים זוז משלו. וכמו"כ כתב לעניין בחורי ישיבה דאין חיוב ליתן להם צדקה דיש להם די מחסורם מהישיבה, ומ"מ הנותן להם צדקה מקיים מצוה. ובזה כתב ליישב קושיית הקובץ הערות, שמה שמצינו שבפיך זו צדקה היינו רק לגבי החיוב להחיות את העני אבל אם כבר יש לו די מחסורו בזה אין דין שבפיך זו צדקה.

## שהצדקה מעשרת, ואם ראוי לנסות את השם בזה

[ס"ד] **כתב הרמ"א:** והיא מעשרת, ואסור לנסות הקדוש ברוך הוא כי אם בדבר זה, שנאמר ובחנוני נא בזאת וגו' (מלאכי ג, י). וי"א דוקא בנתינת מעשר מותר לנסות הקדוש ברוך הוא, אבל לא בשאר צדקה.

והנה דעת השל"ה (הובא בפת"ש סק"ב) שדוקא מעשר דגן מותר לנסותו ולא במעשר כספים. והחפץ חיים (ספר אהבת חסד ח"ב פי"ח בהערה) האריך להוכיח דלא כהשל"ה, אלא אף במעשר כספים שרי לנסות [ועי' שערי תשובה לר' יונה (ש"ג אות ל') שאסור לנסות בצדקה, אבל בספר היראה כתב שמותר לנסות במעשר כספים], דבגמרא בתענית (ט.) איתא שרבי יוחנן אמר לינוקא איך שרי לנסות את הקב"ה, והביא לזה את הפסוק ממלאכי (ג, י) ובחנוני נא בזאת, והרי מלאכי [שהוא עזרא] היה בתחילת בית שני, ולדעת חכמים אין חיובו אלא מדרבנן כיון שלא כל ישראל עלו לאר"י, וא"כ ודאי אין הנסיון מחמת המצוה דרבנן, אלא משום שעכ"פ נותן ומקיים בזה נתינה לעני והחזקת עמלי תורה, וא"כ ודאי גם במעשר כספים שניתן לעמלי תורה שייך לנסות את הקב"ה.

ועיין בשו"ע או"ח סי' ר"ל (סעי' ב) 'הנכנס למוד את גורנו אומר יהי רצון מלפניך ה' אלוקי שתשלח ברכה בכרי הזה, התחיל למוד אומר ברוך השולח ברכה בכרי הזה'. וכתב המשנ"ב (סק"ד) שהברכה שאחר שהתחיל למוד אינו מברך בשם ומלכות, שאין ודאי שיהיה ברכה בכרי, ורק במדידה הראשונה שמודד למעשר ודאי יהיה ברכה, כיון שעושה כן לצורך מעשר. ובשונה הלכות כתב שא"כ אם מודד לצורך מעשר יברך בשם גם את הברכה של שעת המדידה [ומבואר כאן שיש ברכה גם מחמת מצות מעשר מדרבנן, וכן דעת החזו"א (שביעית סי' יח סק"ד), דלא כהסמ"ע (חו"מ סי' סז סק"ב) שביאר שלכך אין יובל בזה"ז כי חשו חכמים להפסדם של ישראל דלא שייך וציוויתי את ברכתי מאחר שהוא רק מדרבנן, אבל החזו"א חולק שגם רבנן יוצרים ברכה, רק שחז"ל חישבו את הטרחה שיש לישראל ולכך לא תקנו יובל אבל כשתיקנו חכמים ודאי יהא ברכה].

והנה יש להבין הניסוי שמנסים לקב"ה, דלא שייך שיאמר שאם לא יתעשר לא יפריש, דאיך שרי והרי מחוייב לעשות כן. והנה בפסוק (דברים ו, טז) איתא לא תנסו את ה' אלוקיכם כאשר נסיתם במסה וצריך לבדוק מהו אותו נסיון, וכן מצינו שאמרו ישראל (שמות יז, ז) היש ה' בקרבנו, ובמשך חכמה (דברים כו, טז) כתב שלא טוב לנסות את הקב"ה כלל אלא להאמין, וע"ע ברמב"ם סוף הלכות יסודי התורה (פ"י ה"ה) שהביא האיסור לנסות את השם. וגם הסוברים שאין לנסות, מ"מ ודאי לכו"ע יש הבטחה שאין אדם מעני מן הצדקה, וכמו שמבואר בסעי' ב'.

## ביאור מה שמוצאים עשירים שנותנים צדקה ויורדים מנכסיהם

ועי' חיד"א בהערות על ספר חסידים (סי' שצה) שלא מתעשרין מצדקה שבאה מן הגזל, וכתב מהזוה"ק שצדקה הבאה מגזל רק מזכרת עוון, ובזה נתיישב לו על בעלי בתים גדולים שהפליאו בצדקה וירדו לטמיון. ובספר ערוך השולחן (סי' רמז ס"ו) עמד על זה שיש עשירים שנותנים צדקה ואינם מצליחים, אבל על הרוב ע"י צדקה מתעשרים.