גניבת דעת
קטגוריות: כללי / דור המלקטים עניינים כלליים / מידות

**גניבת דעת**

חו"מ סימן רכ"ח סעיף ו' - סעיף כ'

1. .

**דור המלקטים** - אנציקלופדיה תלמודית (כרך ו' ערך גנבת דעת טור רכ"ה - טור רל"א), לרעך עמוך (אריאב ), ניב שפתים (יברוב, כלל ח').

1. כ
   1. **דרבנן או דאורייתא**.
      1. דאורייתא.
         1. סמ"ג (ל"ת קנ"ה).
         2. יראים (סי' קכ"ד) – "לא תגנובו ... ותניא בסנהדרין באלו הן הנחנקין [פ"ו א'] לא תגנובו בגונב ממון הכתוב מדבר אתה אומר בגונב ממון או אינו אלא בגונב נפשות אמרת צא ולמוד מי"ג מדות שהתורה נדרשת בהם, במה הכתוב מדבר בממון אף כאן בממון. נ"ל לפרש בממון למעוטי נפשות אבל גונב דעת הבריות במידי דממון הוי בכלל ממון ועובר על לא תגנובו. כדתניא בתוספתא ומייתי לה בחולין בגיד הנשה [צ"ד א] ג' גנבים הן הראשון שבכולם גונב דעת הבריות והמרבה לו בתקרובת ויודע בו שאינו מקבל מסרב בו לאכול ויודע בו שאינו אוכל. ואין לומר שאיסור גניבת דעת במידי דממון דרבנן שהרי מצינו שנענש אבשלום עליו בסוטה פ"א [ט' ב'] תנן לפי שגנב ג' גניבות לב אביו ולב ב"ד ולב כל ישראל נתקעו בו ג' שבטים שנאמר ויקח ג' שבטים בכפו ויתקעם בלב אבשלום לב אנשי ישראל וכתיב ותגנוב את לבבי וחמור גונב דעת מגונב ממון ונפשות שהרי התירה תורה בעובדי כוכבים גונב נפשות דכתיב גונב נפש מאחיו מבני ישראל ולא מבני עובדי כוכבים. ממון, אמרי' בב"ק בשור שנגח את הפרה ראה ויתר גוים התיר ממונן של כנענים לישראל וגונב דעת אפי' של עובדי כוכבים אסור שלא מצינו שהתירה תורה בעובדי כוכבים. ואף על גב דכתיב לא תגנובו ולא תכחשו ולא תשקרו איש בעמיתו לא קאי אתגנובו, שהרי טעם ניגון מפסיקו ומצינו פסוקי טעמים מן התורה כדאמרי' בנדרים פ"א אין בין המודר הנאה [ל"ז ב'] ושום שכל אלו פסוקי הטעמים. ואמר שמואל בפ' גיד הנשה אסור לגנוב דעת הבריות ואפילו דעתו של עובד כוכבים. ושמואל (אמר) במידי דממון מיירי וגניבת גוי במקום שברור לו שאינו יודע העובד כוכבים הוי כטעות ושריא. ואפילו איסור דרבנן ליכא. כדאמרינן בהגוזל ומאכיל [קי"ג ב'] רב כהנא זבן מעובד כוכבים מאה ועשרים חביתא בכלל מאה ואבלע ליה זוזא, רבינא זבין דיקלא איהו וגוי לצלוחי א"ל לשמעיה קדים ועייל דאי עקבא דגוי מניינא ידע. רב אשי הוי קאזל בארבא חזא שיבשא דגופנא דתלי לבר מפרדסא א"ל לשמעיה זיל חזי אי דעובד כוכבים נינהו ואייתי לי. וגנב נקרא כל היכא דמיתאמר מאינשי גנב הוא. ועונש גניבת ממון בפ' ואלה המשפטים כי יגנוב איש שור [או] שה וטבחו או מכרו חמשה בקר ישלם תחת השור וארבע צאן תחת השה וכתיב ואם המצא תמצא בידו הגניבה משור עד חמור עד [שה] חיים שנים ישלם. ותנן [ב"ק ס"ב ב'] מרובה מדת תשלומי כפל ממדת תשלומי ארבעה וחמשה שמדת תשלומי כפל נוהגות בין בדבר שיש בו רוח חיים בין בדבר שאין בו רוח חיים וכו'. התם בגמרא מפרש טעמא
         3. ריטב"א (חולין דף צד. ד"ה כדאמר) – "ואיסור גניבת דעתו של נכרי כתבו קצת רבותינו בשם בעלי התוספות ז"ל שהוא איסור תורה דנפקא לן מדכתיב לא תגנבו ולא תכחשו וגו', וכי כתיב בסיפא דקרא איש בעמיתו דממעט גוי, ההיא [א]דלא תכחשו ולא תשקרו קאי, ובמקום שאין חילול השם בדבר, ודיקא נמי דלא כתיב מעמיתו או לעמיתו, והיינו נמי דיהבינן אנחתא בלא תגנבו, ואף על גב דלא אשכחן גניבה סתם על גניבת דעת אלא לשון גניבת לב, בכאן נכתב לא תגנבו סתם לכלול אף גניבת ממון, ובתוספתא דבבא קמא (פ"ז ה"ג עיין שם) איתא שלשה גנבים הם גדול שבכולם גונב דעת הבריות".
      2. דרבנן.
         1. סמ"ק (מצוה רס"ב) – "שלא לגנוב ממון דכתיב (ויקרא י"ט) לא תגנובו, גנב (ב"ק דף נ"ז חולין צ"ד תוספתא דב"ק דף נ"ו) זה הנטמן מחמת בני אדם, ואינו לוקה לפי שניתן לתשלומין, ויש גניבה אחרת שאסרו חכמים כגון גניבת הדעת אסור ואפילו דעתו של עכו"ם אסור".
         2. ב"ח (סי' רכ"ח ).
      3. הפסד ממון דאורייתא, אין הפסד דרבנן.
         1. גר"ז (הל' אונאה וגניבת דעת סעי' י"א ).
   2. **גניבה או שקר**.
      1. גניבה.
         1. סמ"ג (ל"ת קנ"ה).
         2. סמ"ק (מצוה רס"ב) - לשונו מובא לעיל.
         3. יראים (סי' קכ"ד) - לשונו מובא לעיל.
         4. ריטב"א (חולין דף צד. ד"ה כדאמר) - לשונו מובא לעיל.
      2. אונאה/גניבה.
         1. רמב"ם (מכירה פרק י"ח הל' א') – "
         2. ב"ח (סי' רכ"ח ).
      3. שקר.
         1. רמב"ם (דעות פרק ב' הל' ט') – "אסור לאדם להנהיג עצמו בדברי חלקות ופיתוי, ולא יהיה אחד בפה ואחד בלב אלא תוכו כברו והענין שבלב הוא הדבר שבפה, ואסור לגנוב דעת הבריות ואפילו דעת הנכרי, כיצד לא ימכור לנכרי בשר נבילה במקום בשר שחוטה, ולא מנעל של מתה במקום מנעל של שחוטה, ולא יסרהב בחבירו שיאכל אצלו והוא יודע שאינו אוכל, ולא ירבה לו בתקרובת והוא יודע שאינו מקבל, ולא יפתח לו חביות שהוא צריך לפותחן למוכרן כדי לפתותו שבשביל כבודו פתח וכן כל כיוצא בו, ואפילו מלה אחת של פיתוי ושל גניבת דעת אסור, אלא שפת אמת ורוח נכון ולב טהור מכל עמל והוות".
         2. שע"ת (שער ג' אות קפ"ד) – "וזה דבר כת שקרים ... החלק השביעי - מי שמתעה את חברו לאמר כי עשה עמו טובה או דיבר טוב עליו ולא עשה. אמרו רבותינו זכרונם לברכה (חולין צד, א): אסור לגנוב דעת הבריות ואפילו דעת נכרי. והנה החטא הזה חמור אצל חכמי ישראל יותר מגזל הנכרי, יען וביען כי שפת שקר אשמה רבה, ונתחייבנו על גדרי האמת, כי הוא מיסודי הנפש".

גר"ז (הל' אונאה וגניבת דעת סעי' י"א) – "וכל דין אונאה אינו אלא בישראל אבל נכרי הטועה בשיווי המקח או בשיווי המטבע אין צריך להודיעו טעותו שנאמר אל תונו איש את אחיו אחיו ולא נכרי. אבל אסור להטעותו בין בשיווי מקח בין בחשבון כמו שיתבאר בהלכות גזלה. וכן כל מרמה שבעולם אסורה במקח וממכר אפילו לנכרי כגון אם יש מום במקחו צריך להודיעו ללוקח אף על פי שהוא נכרי שהרי זה מטעהו וגונב דעתו אם אינו מודיעו והרי זה כגונב ממנו ממון ואסור מן התורה כמו שיתבאר בהלכות גזלה:

גר"ז (הל' אונאה וגניבת דעת סעי' י"ב) – "ואפילו לגנוב דעתו בדבר שלא יגיע לו הפסד להנכרי אסור מדברי סופרים כגון למכור לו בשר נבילה בחזקת שחוטה. ואף לגנוב דעת הבריות בדברים אפילו במלה אחת של שפת חלקות או גניבת דעת או במעשה שמראה שעושה בשבילן ואינו עושה אסור מפני שמחזיקים לו טובה בחנם:.

1. דקא מטעו אנפשייהו.
   1. **סתם**.
      1. מיקל – רש"י (דף צד: ד"ה אינהו ).
      2. מחמיר – תוס' (דף צד: ד"ה אינהו ).

לכבוד רב שליט"א

לפני אחת עשרה שנים, הרב דיבר בקידוש של הבר מצווה של הבן שלי [שהיה בפרשת בשלח] ושיבח אותי שאני יודע ש''ס. ראיתי עכשיו ירושלמי בשביעית שאם בני אדם משבחים מישהו שהוא יודע שתי מסכתות ובאמת הוא יודע רק אחד, צריך לתקנם.

מכיון שאינני יודע ש''ס, האם הייתי צריך אז בזמנו להגיד זה? אם כן, האם הייתי צריך להגיד זה ברבים או מספיק להגיד זה להרב לבד? וחוץ מזה, האם עכשיו, לאחר עשר שנים, אני צריך להגיד זה או רק בשעת מעשה?

ישראל

תשובה: **חילך לאורייתא**.

חֵילָךְ לְאוֹרָיְיתָאמארמית: "ישר כוח"; אמירה של שבח על דברי חכמה (מילולית: כוחך – לתורה).