כלים פי_ח מ_ה
קטגוריות: ש_ס / נא כלים / כלים עניינים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / כלים ב_מ

**כלים פי"ח מ"ה**

א] **מטה שהיתה טמאה מדרס,**  בתפא"י כתב, דהא נקט טמאה מדרס ולא נקט שאר טומאות, אורחא דמילתא נקט, ובמשנ"א כתב די"ל דבשאר טומאות, כיון דהויא פשוטי כלי עץ ואין טומאתה אלא מדרבנן, מודה בזה ר' נחמי' דאם נטלו ארוכה וב"כ טהורה, דגבי טומאה דרבנן בטומאה כ"ד לא מטמא, אך זה מתישב רק לדעת הרמב"ם דהא דכל המטמא מדרס מטמא ט"מ אינו אלא מדרבנן, עכ"ד, ועמש"נ עוד בזה להלן אות ז'.

ב] **נטלה קצרה וב' כרעים טמאה ארוכה וב' כרעים טהורה ור' נחמי' מטמא,** משמעות ד' הר"ש והרא"ש כמש"כ בחזו"א סימן ט"ז סק"ו, דמפרשי דלא קאי מתניתין על דין המטה, אלא על דין האברים שניטלו ממנה, דאם ניטלה ממנה קצרה וב' כרעים ה"ה טמאה, ואם ניטלה ממנה ארוכה וב' כרעים פליגי בה רבנן ור' נחמי', וכן נ' גם בד' התוס' בסוכה דט"ו:,[[1]](#footnote-2) - ועפי"ז נקטו, דהא דתנן לקמן מ"ט דמטה מטמאת אברים, ומוקי לה בסוכה שם בארוכה וב' כרעים קצרה וב' כרעים, אתיא כר' נחמי', דרבנן לא מטמאי בארוכה וב' כרעים אלא בקצרה וב' כרעים.

ובטעמא דרבנן דלא מטמאו אלא בקצרה וב' כרעים ולא בארוכה וב' כרעים, כתב החזו"א סימן ט"ז סק"ו, דהוא משום דקצרה חזיא טפי למסמך אכותל ולמשדא אשלי.

ג] אך הרמב"ם בפיהמ"ש פירש דקאי מתניתין על דין המטה, דאם ניטלו ממנה קצרה וב' כרעים עדין היא בטומאתה, ואם ניטלו ממנה ארוכה וב' כרעים, פליגי בה רבנן ור' נחמי', דלרבנן ה"ה טהורה, לפי שנתקלקלו תבניתה וצורתה, ומשא"כ בשניטלו ממנה קצרה וב' כרעים, שעדין צורת המטה קיימת, אינה נטהרת מטומאתה.

ומשמעות ד' הרמב"ם, דמודו רבנן שעדין היא ראוי' לשכב עלי' והיא עושה מעין מלאכתה, ואפ"ה כיון שנתקלקל תבניתה וצורתה ה"ה טהורה, ואזיל הרמב"ם לטעמי' דס"ל בכ"ד במכילתין דאין כלי מקב"ט אלא בשיש עליו צורת כלי, ומה"ט ס"ל דכל שנשבר הכלי ונפסדה צורתו ה"ה טהור אף בשהוא עושה מעין מלאכתו, וכאשר כ"ה מבו' בדבריו בפי"ח מכלים ה"י ובכ"ד, ונת' בזה לעיל פט"ו מ"ב אות ב' ג'.

?העירוני דהדבר צ"ע, דלכאו' בטומאת מדרס ל"ב צורת כלי, עי' פיהמ"ש לקמן פכ"ד מ"י, ולכאו' כופת שאור שייחדה לישיבה אין עלי' צורת כלי, אך י"ל דהכא אינה עומדת ממש למדרס, ובכה"ג אינה טמאה אלא בשיש עלי' צורת כלי, וכמו שפירשו האחרונים ז"ל.

ד] ולדעת הרמב"ם קשיא מהא דתנן לקמן מ"ט דמטה מטמאת אברים, ומוקמי' לה בסוכה דט"ו: בארוכה וב' כרעים קצרה וב' כרעים, וקשיא דהוא דלא כמאן, דאפי' ר' נחמי' דמטמא הכא, משמע דלא מטמא אלא את המטה, אך מודה דהארוכה וב' כרעים והקצרה וב' כרעים עצמן נטהרו מטומאתן.

וביותר קשיא בד' הרמב"ם בהלכותיו, שכתב בפכ"ו מכלים ה"י, ז"ל, מטה שהיתה טמאה מדרס וניטלה קצרה ושתי כרעיים עדיין היא בטומאתה שעדיין צורת המטה עומדת ניטלה ארוכה ושתי כרעיים טהורה, עכ"ל, ושם הי"ג כתב, ז"ל, מטה שנפרקו איבריה אם נשארה ארוכה ושתי כרעיים או קצרה ושתי כרעיים הרי אלו מתטמאין מפני שראויין לסומכן בכותל ולישן עליהן, עכ"ל, וכבר השיג הראב"ד שם, דקשיא דידי' אדידי', דכיון שכתב בה"י דמטה שנטלו ממנה ארוכה וב' כרעים טהורה, כ"ש דארוכה וב' כרעים שנשארה לבדה אינה מקבלת טומאה.

ה] ובכס"מ שם כתב לישב, דס"ל להרמב"ם דדינא דמשנתינו הוא במטה שהיתה טמאה מדרס, ובזה קי"ל כת"ק דכל שניטלה ארוכה וב"כ ואין צורת המטה עומדת טהורה, ודינא דמטה מטמאה אברים, הוא במטה טהורה, ובזה קי"ל דכל שנשאר ארוכה וב"כ או קצרה וב"כ ה"ה מקבלת טומאה, עיי"ש שדייק כן מל' המשנה ומל' הרמב"ם.?עי' להלן מ"ז שנת' ללמוד כן מד' הרמב"ם בכרע?.

ובס' חזו"נ תמה ע"ז, דאם ברישא שכבר היתה טמאה, עכ"ז אזדא לה טומאה מפני שנפסדה צורתה, כ"ש בסיפה שעדין לא נטמאה ונפסדה צורתה שאינו בדין דנחתי' לה טומאה, וכן הק' בחס"ד.

והנה אמנם מצאנו להדיא כחילוק זה, בד' תוס' הרא"ש ברכות ד"נ:, ז"ל, א"נ הא דקאמר מטמא אברים היינו להבא, אבל טומאה ישנה פרחה ממנה, ואע"ג דחזיא למיסמך אגודא, עכ"ל, ובאמת מצינו כן בכ"ד דאיכא שבירה המועלת לטהר את הכלי מטומאתו הגם דעדין הוא מקב"ט, ואכמ"ל.

אמנם באמת בד' הרמב"ם ק' טפי לחלק כן, שהרי הא דמצינו בכ"ד דחשיב כשבירה המטהרת אף שעדין ה"ז מקב"ט, הוא משום דחשבינן לי' ככלי אחר, וע"כ אף שעדין הוא כלי לקב"ט, מ"מ הוא נטהר מטומאתו הראשונה, אך הכא לכאו' א"א לומר דהגם דאברי המטה מקבלין טומאה, מ"מ חשבינן להו כמטה אחרת, שהרי בפשוטו מבו' בד' הרמב"ם שם הי"ב דכל הא דמטה מטמאה אברים, הוא רק בשכל אברי' קיימין, אך כל שנגנב חצי' וכו' ואינה עומדת להתחבר, אין אברי' מקבלין טומאה, עיי"ש, וית' בעזה"י להלן מ"ט?, והרי דהא דאברי המטה מקבלין טומאה, הוא מכח שהם מכלל המטה השלימה, וא"כ הדין נותן דאף לא תפקע טומאת המטה מהן.

והרא"ש שחילק בזה, אזיל לטעמי' דס"ל התם דהא דמטה מטמאה אברים הוא אף בשנגנבה חצי' וכו', עיי"ש, ויתבאר בזה בעזה"י להלן מ"ט, וע"כ שפיר י"ל דהגם דאברי המטה מקבלין טומאה, מ"מ חשבינן להו כמטה אחרת, וע"כ פרחה טומאה ישנה מהן.?אך לכאו' אי"ז מתישב, שהרי גם לד' הרא"ש מוכח דאם נשתברו מפרקי המטה ה"ה טהורה, אף דאיכא ארוכה וב"כ, והרי דאינה טמאה בתורת מטה חדשה?.ועי' להלן אות ה' שנת' ראי' ברורה לד' הכס"ממד' הרמב"ם שם?.

ו] והנה בחי' הגר"א ובא"ר כתב, דדינא דמשנתינו הוא בשנשברו ארוכה וב"כ, ובכה"ג היא טהורה אף שנשתייר בה ארוכה וב"כ, וכדתנן לקמן מ"ט דמטה שנגנבה חצי' וכו' טהורה, ודינא דמטה מטמאת אברים, איירי בשכל פרקי' קיימין, ובכה"ג כל שנשאר ארוכה וב"כ או קצרה וב"כ, ה"ה מטמאין, עיי"ש בכל דבריו, ועד"ז כתב בתוס' רי"ח ברכות ד"נ: דאיירי הכא בשגנבוה או חלקוה אחים או שותפין שאינה ראוי' להחזירה, ?ועמש"נ להלן מ"ט ? דלדעת התוס' בשבת הוא מוכרח כן, שהרי לדעתם מטה חשיב דהדיוט יכול להחזירה, וס"ל דכל שההדיוט יכול להחזירה לא פרחה טומאתה ממנה לכו"ע.

ובחזו"א סימן ט"ז סקי"ד כתב לפרש כן גם בדעת הרמב"ם, דמש"כ בה"י דניטלה ארוכה וב"כ טהורה, איירי בשנשברו, ומש"כ בהי"ג דאם נשארה ארוכה וב"כ או קצרה וב"כ, איירי בשכל פרקי' קיימין, וכל' הרמב"ם שם מטה שנתפרקו אברי', ועד"ז כתב בס' ראשל"צ בסוכה שם, הביאו המי"ט לקמן מ"ט.[[2]](#footnote-3)

אך צ"ע בזה, דבד' הרמב"ם שם ה"ט מבו' להדיא דלישנא דניטלו, מתפרש שעדין ה"ז קיים ולא נשבר, והוא ממתניתין לקמן פי"ט מ"ו, ורחוק הדבר לומר, דמש"כ שם ה"י דניטלו, איירי בשנשברו, דכל כי האי הו"ל להרמב"ם לפרושי.

ז] ובס' משנת טהרות כתב לישב בזה, דדינא דמשנתינו, הוא לגבי טומאת מדרס, דבזה איירי מתניתין, ובזה הוי הדין דכל שניטלה ארוכה וב"כ טהורה, ואילו דינא דמטה מטמאה אברים, איירי בשאר טומאות, ובזה הוי הדין דכל שנשתייר ארוכה וב"כ או קצרה וב"כ ה"ז מקב"ט, וצ"ל לפ"ז, דמתניתין דנטהר מן המדרס, ולא מטמאינן לי' מגע מדרס, הוא דלא כר"מ דס"ל לקמן פכ"ז מ"ט ומ"י דכה"ג הוא טמא מגע מדרס, משום דטומאת בית הסתרים מטמאה.

והטעם בזה, שהרי הא דמטה נטמאת הוא מב' טעמים, חדא, משום שהיא מיוחדת למדרס, ועוד, משום שהיא משמשת אדם ומשמשיו וכמש"כ הרמב"ם פ"ד מכלים ה"א, וי"ל דכל מש"א בסוכה דט"ו: דארוכה וב"כ או קצרה וב"כ נטמאין משום דחזי למסמכינהו וכו', היינו רק דמה"ט חשיבא אכתי כמשמשת אדם ומשמשיו, אך ליכא ע"ז תורת מדרס, ולזה בעינן שתהא צורת המטה עלי', וע"כ כל שניטלו ממנה ארוכה וב"כ ואין צורת המטה עומדת, אינה טמאה מדרס, עיי"ש בדבריו.

ח] **גירר ב' לשונות לוכסן,** הר"ש והרא"ש פירשו, דהיינו שקיצץ ב' מחבלי המטה, א' בקרן מערבית דרומית וא' בקרן מזרחית צפונית, ובכה"ג כבר אין החבלים מקבלין טומאה,[[3]](#footnote-4) והרא"ש דימה דין זה, להא דתנן לקמן פי"ט מ"א דהמפרק את המטה להטבילה הנוגע בחבלים טהור.

ט] והר"ש בסו"ד כתב, דלפ"מ שפירש לעיל דלשונות הם עצים שתחת המלבנים שתחת הכרעים ניחא הא דבגירר ב' לשונות לוכסן, אין המטה מקבלת טומאה, וכן פירש הרע"ב, דכה"ג המטה טהורה משום דתו לא חזיא, ובסד"ט עמד ע"ז, שהרי תנן לעיל דמלבן שנתנו ע"ג לשונות טהור, משום דלא מטלטל בהדי מטה ולא חשיב כמטה, וא"כ היאך ה"ז גורם טהרה למטה, ולכאו' צ"ל, דאה"נ הך דינא לא אתיא כר"י כר"י ור"ש דמטהרי התם, אל אאתיא כר"מ ור"י דמטמאי, ונימא דלדעתם אף הלשונות חשיבי חיבור למטה, וכמבו' בד' הרע"ב שם, וע"כ כל שגירר את הלשונות ה"ה טהורה, כיון דלא חזיא בלא הלשונות, וצ"ע.

והרמב"ם פירש, דלשונות הם עמודים המחברים את המטה, וכל שקיצץ ב' לשונות לוכסן ונחלקה המטה ונעשית ארוכה וקצרה מכאן וארוכה וקצרה מכאן, ה"ה טהורה, ובפשוטו הי' נראה דקמ"ל, דאף לדעת ר' נחמי' דניטלה ארוכה וב"כ טמאה, מ"מ כל שניטלו ארוכה וקצרה טהורה, אך לפ"ז הרי לפ"מ שפסק הרמב"ם כחכמים דניטלה ארוכה וב"כ טהורה, א"כ כ"ש דיש לטהר בגירר ב' לשונות, שניטלו ארוכה וקצרה, וצע"ק לפ"ז במה שהביא הרמב"ם לדין זה בהלכותיו, אך י"ל דיש בזה רבותא גם לדעת חכמים, והיינו דאף אם נשתייר בא' מן החלקים ד' כרעים, מ"מ כיון שניטלו ממנו ארוכה וקצרה, ואין צורת המטה קיימת, ה"ה טהורה.

י] **גירר ב' כרעים לוכסן,** גירסת הר"ש והרמב"ם גירר ב' כרעים טפח על טפח לוכסן, ופירש הר"ש דהיינו דקיצץ מב' הכרעים טפח, דכה"ג כשבורה דמיא, והרמב"ם פירש דהיינו דקיצץ ב' כרעים עד שעשאן פחות מטפח, אך באלי' רבה כתב דל"ג טפח על טפח, ולדעתו מתפרשת מתניתין בשגירר ב' הכרעים לגמרי.

1. והוא מוכרח כן בדבריהם, ממה שנקטו התוס' שם דרבנן מטמאי בקצרה וב"כ לחודייהו, אף דמטהרי בארוכה וב"כ, וכ"נ גם בל' הר"ש במשנתינו ד"ה או שמיעטה מטפח, דמטמאי רבנן בזה, וע"כ לא הק' אלא דמי גריעא מקצרה וב"כ, וכ"נ גם מד' הר"ש לקמן מ"ט שפירש למתניתין דמטמאה אברים בקצרה וב"כ, והיינו משום דבזה מודו רבנן, והנה אי נימא דמשנתינו קאי על דין המטה עצמה, דאם ניטלו ממנה קצרה וב"כ מטמאי רבנן, ואם ניטלו ממנה ארוכה וב"כ מטהרי, א"כ מהיכ"ת נימא דמטמאי רבנן בקצרה וב"כ לחודייהו, אשר צ"ל לפ"ז דקצרה וב"כ חזיין טפי מארוכה וב"כ, ובע"כ דמפרשי דקאי מתניתין על דין האברים שניטלו ממנה, דלפ"ז נתפרש הדין במשנתינו דמטמאי רבנן בקצרה וב"כ, וז"ב. [↑](#footnote-ref-2)
2. ואך דנקט שם דגם לדעת הרמב"ם מתפרשת משנתינו על האברים, ועפי"ז כתב, דארוכה וב"כ מקב"ט אף בשנשברו שאר האברים, אך בד' הרמב"ם בפיהמ"ש מבו' להדיא דמשנתינו קיימא על המטה, ולפ"ז הרי מבו' להיפך, שהרי כשניטלה מן המטה ארוכה וב"כ עדיין נשתייר בה ארוכה וב"כ, ואפ"ה ה"ה טהורה. [↑](#footnote-ref-3)
3. ובמש"כ הר"ש, דאין לפרש דכה"ג טהורה המטה עצמה, דמי גרע מקצרה וב' כרעים דטמאה אע"ג דליכא חבלים, צ"ע, שהרי לדעת הר"ש כל הא דקצרה וב' כרעים טמאה, הוא רק בשכל פרקי המטה קיימים, וא"כ י"ל דכל הא דקצרה וב' כרעים טמאה, הוא רק בשחבלי המטה קיימים, אך כל שגירדן ואינם קיימים, ה"ה טהורה, ובסד"ט עמד בזה, וכתב דהר"ש לטעמי' דמפרש למשנתינו בשכל פרקי המטה קיימין, וע"כ מפרש דה"נ איירי הכא בשהחבלים קיימים. [↑](#footnote-ref-4)