הוספות לפרק א_ ופרק ב_
קטגוריות: ש_ס / מג ערכין / ערכין - הרב אי_ש סטפנסקי

**דף ב ע"א**

**לאתויי פחות מבן חדש**

הרמב"ן בריש חולין הקשה מדוע לא משני דאצטריך הכל נודרין לאתויי מופלא הסמוך לאיש, על כרחיך משום דכבר שמעינן לה בהכל מעריכין, ואם כן פחות מבן חדש נמי שמעינן מרישא, דכיון שמנוול ומוכה שחין נערך אע"פ שאינו נידר על כרחיך דלא מקשינן נדר לערכין והוא הדין פחות מבן חדש לא מקשינן. ותירץ ג' תירוצים, א, נודרין ומעריכין חדא הוא, דכיון דמופלא הסמוך לאיש נתרבה באחד הוא הדין בכל דיני הקדשות, משא"כ פחות מבן חדש ומוכה שחין תרי גווני נינהו וצריך להביא שניהם. ב, הס"ד דפחות מבן חדש אינו נידר אינו משום היקש לערכין אלא דס"ד דהסיבה שאינו נערך הוא משום שאין לו דמים, ואע"פ שיש מקצת שלוקחין אותו בשוק הרי העידה תורה שאינו שוה כלום, קמ"ל דיש לו דמים. [ועפי"ז יש ליישב קושיית רש"י מדוע נקטה הגמ' פחות מבן חדש טפי מהנך, דרק בזה יש את החידוש הנ"ל, ושאר מילי שמעינן כבר מרישא]. ג, הא דלא משני נודרין אצטריך למופלא הסמוך לאיש משום דעיקר קרא דמופלא בנדרים כתיב וילפינן ערכין מיניה, וכיון דשמעינן בערכין כ"ש בנדרים.

ועיקר קושיית הרמב"ן צ"ב, דהא בגמ' ד: מבואר דהא דלא מקשינן נדר לערכין, לגבי מנוול ומוכה שחין אע"פ שאין להם דמים יש להם ערך משום דכתיב נפשות לרבות, ולגבי טומטום ואנדרוגינוס אע"פ שאין להם ערך יש להם דמים משום דכתיב והיה ערכך, ומבואר שם דאצטריך לנידון בכבודו. ולכאורה פחות מבן חדש נמי הא דיש להם דמים הוא מהאי קרא, [וכן עכו"ם לר' יהודה אע"פ שאינו נערך מכל מקום הוא נידר מהאי קרא דוהיה ערכך], ואיך אפשר ללמוד פחות מבן חדש ממנוול ומוכה שחין הא תרי קראי איכא ולא שמעינן חד מאידך. ואולי זה כלול בתירוצו הראשון של הרמב"ן, וצ"ע.

**לעולם לאתויי פחות מבן חדש וכו'**

רש"י כתב דהוא הדין מצי למימר חד מהנך וכו'. ואולי יש ליישב דהגמ' נקטה פחות מבן חדש בדוקא דבזה יש חידוש טפי מהנך, שהרי בטומטום הס"ד שאינו נידר הוא משום שאינו נערך, ובחש"ו הס"ד שאינו נידר הוא משום שאינו נודר. ולגבי עכו"ם מסתבר דאתיא כר' יהודה דמעריך ואינו נערך, וקמ"ל דמכל מקום נידר, דאי כר' מאיר דנערך ואינו מעריך אין זה סיבה לומר שאינו נידר. אך בפחות מבן חדש אינו מעריך ואינו נודר ואינו נערך, ובזה יש חידוש גדול יותר שהוא נידר.

**תוד"ה הכל, ובכאן לא חשש להזכיר וכו'**

השיטמ"ק הקשה בשלמא למ"ד דכינויים הם לשונות שבדו חכמים כדי שלא יאמר אדם קרבן לה' אתי שפיר, דבערכין אין רגילים להזכיר שם שמים, אך למ"ד כינויים לשונות נכרים הם וקמ"ל דנדר חל בכל לשון מאי איכא למימר. ואפשר ליישב שדוקא בנדרים נזירות שבועות וכדו' צריך לחדש דמהני בכל לשון, אך ערכין אין זה חלות מסויים אלא התחייבות להקדש, ובזה פשוט דמהני בכל לשון.

**תוד"ה לאתויי, דהכא בטריפה איירי וכו'**

מבואר בתוס' דטריפה נערך, ובלקוטי הלכות כתב שלפי מש"כ הרמב"ם פ"א הי"ג שגוסס אינו נערך משום שרוב גוססים למיתה והרי הוא כמת, מסתבר שגם טריפה אינו נערך שהרי הוא כמת. וכתב דאפשר שאין זה דיוק, דכיון שאינו מת מיד אלא יש לו קצת זמן לחיות אינו נחשב כמת לגבי זה, ולא דמי לגוסס.

והנה אם נאמר דטריפה אינו נערך על כרחיך הא דמרבינן מנוול ומוכה שחין שאף שאינו בדמים ישנו בערכין איירי באופן שאינו טריפה, דהא בטריפה אינו נערך. וכן משמע ברמב"ם דכתב שאפילו מנוול ומוכה שחין נערך ולדעת התוס' צ"ל בכל דוכתא מנוול ומוכה שחין וטריפה. וצ"ב כיצד יתרץ את קושיית תוס' דעדיין הוא ראוי לקנס.

בסוגיית סמיכה עי' מש"כ ריש מס' תמורה.

**דף ב ע"ב**

**תוד"ה הכל חייבין בציצית, אם יש להם טלית**

והרא"ש כתב מיהו צריך להשתדל וכו', ואין כונתו לומר דהכל חייבין בציצית היינו לקנות טלית כדי להתחייב, דהא הרא"ש עצמו כתב לעיל אות ה' דאם אין לו טלית אין חייב בציצית, ועל כרחיך דלא בא לחלוק על תוס' בפירוש הברייתא דהכל חייבין אלא לדינא דיש ענין להשתדל, ובעידנא דרתחא ענשינן אף למי שאינו קונה טלית ולא רק במי שמשתדל להפטר.

**תוד"ה היודע, משום דאמר במו"ק וכו'**

לדעת תוס' עטיפה המחייבת בטלית היינו עטיפת ישמעאלים, וכשאינו מעוטף כך אינו חייב בציצית כלל, משא"כ לדעת ר' יוסף טוב עלם לגבי ציצית אין צריך עטיפת ישמעאלים וסגי בב' ציציות לפניו וב' לאחריו. ונחלקו בזה הגאונים והעיטור, הובא בטור ריש סי' ח'. ועי' בכתבי הגרי"ז כאן שהקשה לדעת תוס' מה שייך לעשות הידור בלבישה, כיון שאפילו בלא עטיפת ישמעאלים חייב. אמנם מדברי העיטור נראה שלפי הגאונים והתוס' שלפנינו בלא עיטוף ליכא חיוב ציצית כלל.

ובעיקר הדין שקטן היודע להתעטף חייב בציצית צ"ב שהרי אם אדם אחר הלבישו בציצית נמי חייב, ואין ענין במעשה הלבישה, ומעשה הלבישה אינו מפרטי המצוה. [ואולי זהו כונת הגרי"ז להקשות].

**תוד"ה אביו, דמסתמא טלית יש לו**

צ"ב דמכל מקום אין לו חוטים וצריך לקנותם, וברא"ש משמע שהכל תירוץ אחד, דכיון שצריך לקנות רק חוטים ולא בגד לא שייך בזה לשון לקיחה לפי שאין דמיהם יקרים.

**תוד"ה שהגיע, ולא נהירא דהתם בחינוך קטן להתענות איירי וכו'**

נראה שלפי רש"י סתם חינוך הוא כבר ט' כבר י', אלא שהוסיפו חינוך מיוחד למצוות שהקטן יודע לעשותם בכל פרטיהם, משא"כ לתוס' אין גיל מיוחד לחינוך אלא בכל מצוה לפי עניינה. ולרש"י ניחא טפי הא דאמר הכל חייבין לאתויי קטן, דהכא קמ"ל דין מיוחד לקטן שלא הגיע לחינוך דמכל מקום חייב כיון שהגיע לחינוך סוכה או ציצית או תפילין, משא"כ לתוס' דהוי דין חינוך הרגיל מה שייך לומר לאתויי קטן, הא דין חינוך קיים בכל מצוות התורה, ומה"ת שמצוות אלו יהיה אחרת.

**דף ג ע"א**

**תוד"ה לאתויי, לכך צריך לפרש בכאן דאין הנשים מוציאין אלא נשים אבל אנשים לא**

צ"ב מדוע אינם מוציאין אנשים, כיון שחייבין בקריאת המגילה כאנשים. והנה הגרי"ז חקר מה נאמר באף הם היו באותו הנס, האם נאמר דלגבי מצות מגילה אין הבדל בין נשים לאנשים, והכלל דמצוה שהזמן גרמא נשים פטורות לא חל כאן. או שמא נשים נתחייבו בחיוב מחודש מצד אף הם. והוכיח מהרמב"ם הל' מגילה פ"א ה"א דעבדים משוחררים חייבים בקריאת המגילה, ומשמע דעבד כנעני שאינו משוחרר פטור, ועל כרחיך דאף כאן חל הכלל דמצוה שהזמן גרמא פטורים אלא שיש חיוב מחודש ועבדים לא נתחייבו בזה. ולפי"ז יש לבאר שיטת בה"ג דכיון שלנשים איכא חיוב מחודש אינם מוצאות אנשים שחייבים מצד עיקר המצוה.

**תוד"ה מזמנות, וצ"ל דרשות הוא לנשים לזמן**

לפי"ז צ"ב הא דמרבה להו מהכל חייבים לזמן, משמע דאיכא חובה.

**איש איש לרבות תינוק בן יום אחד**

עי' תויו"ט ריש פ"ב דזבים דביאר את הדרשא שאין מיעוט אחר מיעוט אלא לרבות.

וצ"ב למה הוצרך לכתוב איש דמשמע למעט קטן והוצרך לכתוב עוד איש לרבות קטן, לא נכתוב כלל, וכדפריך להלן ואלא איש למה לי.

**תוד"ה למיעוטי קטן מכרת, ושמא אצטריך דסד"א הואיל ונתרבה לטומאה יתחייב כרת**

השיטמ"ק תירץ דאיירי בנטמא בעודו קטן ונכנס למקדש לאחר שהגדיל, וקמ"ל קרא דפטור על ביאת מקדש בגדלותו כיון שהטומאה היתה בקטנותו. וכן כתב השפת אמת. אך השיטמ"ק כתב דאין בזה סברא כלל, ופשיטא דחייב על ביאת מקדש.

**תוד"ה והצרוע, וקשה הו"ל לריבויי אשה מאדם וכו'**

מדברי תוס' יש להוציא שקטן ישנו בפריעה ופרימה.

**דף ג ע"ב**

**תוד"ה ציץ, דפשיטא ליה דחייבין**

מבואר בתוס' דהיה פשוט לגמ' דשלא בעידן עבודה חייבין בתפילין של יד, וכל שכן בתפילין של ראש, והס"ד היה לפוטרם מתש"ר בשעת עבודה. [וצ"ב מאי שנא מסוכה דהיה ס"ד לפוטרם לגמרי]. וצ"ע אם כן מדוע כתבו לעיל וליכא למימר אמאי לא קאמר כדלעיל נהי דפטירי בעידן עבודה וכו', הא לחייבם שלא בשעת עבודה אין זה חידוש כלל, דאפילו בתש"י אין זה חידוש, ועל כרחיך החידוש הוא בשעת עבודה.