סי_ רמ, כיבוד אב ואם
קטגוריות: שו_ע / יורה דעה / יורה דעה - דור המלקטים

**כיבוד אב ואם**

יו"ד סימן ר"מ

1. בין אדם לחבירו או בין אדם למקום.
2. מצוות צריכות כוונה.
3. איזה מורא - סעיף ב'.
4. לא יעמוד או ישב במקום המיוחד.
5. סותר דבריו שלא בפניו.
6. לא יקראנו בשמו.
7. עד היכן מוראם - סעיף ג'.
8. איזה כבוד - סעיף ד'.
9. משל בן ולא משל אב - סעיף ה'.
10. קימה בפני הורים - סעיף ז'.
11. מכבדו לאחר מותו - סעיף ט'.
12. שנטרפה דעת אביו או אמו - סעיף י'.
13. תלמוד תורה - סעיף י"ג.
14. איזה הורים קודם - סעיף י"ד.
15. אמר לו אביו לעבור עבירה - סעיף ט"ו.
16. אשה - סעיף י"ז.
17. אביו רשע - סעיף י"ח.
18. להכביד עולו על בניו - סעיף י"ט.
19. מחילה.
20. כבוד אחיו הגדול - סעיף כ"ב.
21. כבוד חמיו - סעיף כ"ד.
22. כבוד חמיו: מי נכלל.
23. הגדר של חיוב כבוד לחמיו.
24. לכבד חמיו כמו שאר זקנים: הגדר.
25. כבוד אבי אביו - רמ"א.
26. בעניני שידוכין - רמ"א סעיף כ"ה.
27. דלא שייך בגווה.
28. נכרי.
29. עשיו הרשע.
30. ברכה.
31. עוסק במצוה.
32. כיבוד אב ואם, כנגד מצוה קיומת.

**ספרים** - ח"א (כלל ס"ז), קיצור שו"ע (סי' קמ"ג).

**דור המלקטים -** אוצר כבוד אב ואם (תעסה), אנציקלופדיה תלמודית (ערך כבוד אב ואם, כרך כ"ו טור שע"א - טור תע"ז), בן יכבד אב (שורץ), הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש יו"ד פרק ל"ח - פרק מ'), ויברך דוד (כיבוד או"א), חוט שני (קרליץ), יושר הורי (רפפורט), ילקוט יוסף (יוסף, ב' חלקים), כיבוד אב ואם ומוראם (עובד), כיבוד הורים (כהן), מבקשי תורה (כרך ד', קובץ כ' - קובץ כ"ב), מורא הורים וכבודם (יונה), עורה כבודי (לונדינסקי), עטרת שמואל (גולדשטוף),על פי התורה (פר' יתרו), The Fifth Commandment (ארטסקרול, ליבר).

שמות (פר' יתרו פרק כ' פסוק י"ב) – "כַּבֵּד אֶת אָבִיךָ וְאֶת אִמֶּךָ לְמַעַן יַאֲרִכוּן יָמֶיךָ עַל הָאֲדָמָה אֲשֶׁר יְקֹוָק אֱלֹהֶיךָ נֹתֵן לָךְ".

ויקרא (פר' קדושים פרק י"ט פסוק ג') – "אִישׁ אִמּוֹ וְאָבִיו תִּירָאוּ וְאֶת שַׁבְּתֹתַי תִּשְׁמֹרוּ אֲנִי יְקֹוָק אֱלֹהֵיכֶם".

1. האם כיבוד אב ואם בין אדם לחבירו או בין אדם למקום.
   1. **נראה שהוא בין אדם לחבירו**.
      1. רמב"ם (פאה פרק א' משנה א') – "כל המצות נחלקות חלוקה ראשונה לשנים, חלק במצות המיוחדות לאדם בעצמו בינו ובין ה' כגון הציצית והתפלים והשבת ועבודה זרה, וחלק במצות התלויות בתקינות יחסי בני אדם זה עם זה כגון האזהרה על הגניבה, והאונאה, והשנאה, והנטירה, והצווי לאהוב זה את זה, ושלא נרמה זה את זה, ושלא יעמוד אחד ממנו על נזק השני, ולכבד ההורים והחכמים שהם אבות הכל".
      2. עי' רא"ש (פאה משנה א' אות ג') – "והאי דלא חשיב נמי כבוד אב ואם, למ"ד בפ"ק דקידושין משל אב ניחא דהוי בכלל גמילות חסדים שהוא בגופו כדמפרש בירושלמי אבל למ"ד משל בן קשה, ושמא יש לו שיעור למטה שלא יפחות מאותו שיעור, א"נ גמילות חסדים דמתני' איירי גם בממונו מדאורייתא אלא דמפרש בירושלמי תקנת חכמים שתקנו שאין לבזבז יותר מחומש".
      3. בן איש חי (שנה א' פר' וילך אות ו') – "דאם בין אדם לחבירו חייבו חז"ל לבקש מחילה קודם יוה"כ כ"ש מאביו ואמו, שאין אדם ניצול מחטא זה בכל יום".
      4. נצי"ב (הסכמה לס' אהבת חסד) - "דכיבוד אב ואם הוא מצוה שדעת האדם נותן לה וגם אומות העולם מצווים עליה בחובת האדם ומקבלים עליה שכר כמו בני נח ודמא בן נתינה כידוע".
      5. אג"מ (יו"ד ח"ב ריש סי' ז', דברות משה קידושין עמ' תקכ"ח הע' י"ט) – "הנה פשוט וברור שבן נח שיקיים מצוה כסוכה ולולב ומצה ומרור וכדומה שלא יקבל עלייהו שום שכר ... וצריך לומר שכבוד אב מהמצות שבין אדם לחברו ששייכים המה גם למדרגת צלם אלקים אף שלית בהו קדושה דלכן מקבלין שכר עלייהו, וכדמצינו שמקבלין נכרים שכר בעד מצות צדקה ...".
   2. **נראה שהוא בין אדם למקום**.
      1. מבי"ט (בית אלקים שער יסודות פרק י"ב) – "שני לוחות העדות באחד היה כתוב ה' דברות שבינו ית' לבינינו, ובשני הי' כתוב ה' דברות שבין אדם לחבירו, להורות ...".
      2. של"ה (שבועות עמ' ל"ה).
      3. כלי יקר (קדושים פרק י"ט פסוק י"ח ד"ה וכשאמר) – "וכשאמר כאן על רגל אחת היינו יסוד אחד לכל סוג ועל כן אמר לו פסוק ואהבת לרעך כמוך ועל רגל זה העמיד לו כל המצוות שבין אדם לחבירו, ואמר לו גם סוף הפסוק אני ה' דהיינו היסוד שעליו העמיד חבקוק כל מצוות התורה והיינו האמונה בה', ומאמר אני ה' דוגמת דיבור אנכי הכולל כל דברות ראשונות שבין אדם למקום ברוך הוא וחותם לכולם כיבוד אב ואם כי מסוף דברו ניכר שראש דברו אמת, יען כי יוקח קל וחומר מן כיבוד אב ואם אל כיבוד השותף השלישי יתברך שמו הלא הוא אביך קנך. ודיבור לא תחמוד כולל כל חמש דברות אחרונות והוא כנגד ואהבת לרעך כמוך כי שניהם כוללים כל המצוות שבין אדם לחבירו".
   3. רמב"ן (שמות פרק כ' פסוק י"ג) – "והנה עשרת הדברות חמשה בכבוד הבורא וחמשה לטובת האדם, **כי כבד את אביך כבוד האל**, כי לכבוד הבורא צוה לכבד האב המשתתף ביצירה, ונשארו חמשה לאדם בצרכו וטובתו".
      1. חינוך (מצוה ל"ג) – "משרשי מצוה זו, שראוי לו לאדם שיכיר ויגמול חסד למי שעשה עמו טובה, ולא יהיה נבל ומתנכר וכפוי טובה, שזו מידה רעה ומאוסה בתכלית לפני אלהים ואנשים. ושיתן אל לבו כי האב והאם הם סיבת היותו בעולם, ועל כן באמת ראוי לו לעשות להם כל כבוד וכל תועלת שיוכל, כי הם הביאוהו לעולם, גם יגעו בו כמה יגיעות בקטנותו. **וכשיקבע זאת המדה בנפשו יעלה ממנה להכיר טובת האל ברוך הוא**, שהוא סיבתו וסיבת כל אבותיו עד אדם הראשון, ושהוציאו לאויר העולם וסיפק צרכו כל ימיו, והעמידו על מתכונתו ושלימות אבריו, ונתן בו נפש יודעת ומשכלת, שאלולי הנפש שחננו האל יהיה כסוס בפרד אין הבין, ויערוך במחשבתו במה וכמה ראוי לו להזהר בעבודתו ברוך הוא".
      2. מהר"ל (תפארת ישראל פרק ל"ו) – "חמשה דברות הראשונות כלם מדברים בעלה הוא השם יתברך, ולפיכך היו אלו חמשה דברות על לוח מיוחד. **ואף כי דבור כבד מדבר באדם דהיינו באב ואם עצמו הוא שייך אל העלה יתברך**, דאמרינן במסכת קדושין (דף ל' ע"ב) שלשה שותפין יש באדם הקדוש ברוך הוא אביו ואמו בזמן שהאדם מכבד אביו ואמו דומה כאילו דר הקדוש ברוך הוא ביניהם וכבדוהו ובזמן שאין האדם מכבד אביו ואמו אומר הקדוש ברוך הוא יפה עשיתי שלא דרתי ביניהם שאילו דרתי ביניהם כך היו עושים לי ע"כ. ולכך אמר שם רב יוסף כד שמע קול כרעא דאמיה דאתיא אמר איקום מקמי דשכנתא דאתיא ע"כ. הרי כבוד אב ואם מגיע אל השם יתברך כי אחר שהאב והאם משתתפים עם השם יתברך שעל ידי שלשתן נולד האדם, אם מכבד את אביו ואת אמו שהם שותפין עם הקדוש ברוך הוא ביצירה של אדם הרי כבוד זה מגיע אל אשר הוא שותף עמו בבריאה **וכאילו כבד הקדוש ברוך הוא**. והפך זה המקל בכבודם הוא מקל במי שהוא שותף עם האדם בבריאה, ושם עלה יאמר על שלשתן, ולכך כבוד אב ואם מגיע לכבודו ית', שמי שמכבד אביו ואמו כאילו דר הקדוש ברוך הוא ביניהם וכבדהו במה שהוא יתברך משותף בבריאה הזאת ... הרי לך חמשה דברות הראשונות וכלם הם שייכים בעלה מתחיל בעליון ומסיים בתחתון".
      3. חיי אדם (כלל ס"ז) – "(א) אם יש לו אב או אם ישתדל לעסוק בצרכיהם, שהיא מ"ע מה"ת והיא חמורה שבחמורות (כדאיתא בורושלמי ריש פאה). וצריך האדם שיכבד אביו ואמו ויירא מפניהם וצריך ליזהר מאוד בכבודם ובמוראם, שהוקש כבודם ומוראם לכבוד ומורא של המקום ב"ה, דשם כתיב כבד את ה' מהונך, הכא נמי כתיב כבד את אביך. כתיב את ה' אלהיך תירא, וה"נ כתיב איש אמו ואביו תיראו. ושלשה שותפין הם באדם, המקום ב"ה ואביו ואמו. ואמרו חז"ל, בזמן שאדם מכבד אביו ואמו, אומר הקב"ה, מעלה אני עליהם כאילו דרתי ביניהם וכבדוני. ובזמן שמצער אביו ואמו, אומר הקב"ה, יפה עשיתי שלא דרתי ביניהם שאלמלא הייתי ביניהם, ציערוני. ופשיטא שצריך לאהבה אותם כגופו, שהרי הוא בכלל ואהבת לרעך כמוך. אלא שבאביו ואמו, הוקשה אהבתם לאהבת המקום, כדאיתא בזוהר פ' תצא, בגברא דמשתדל בתר אבוהי ואמיה דרחים לון יתיר מגרמיה ונפשיה ורוחיה ונשמתיה, וכל עלמא דהוי ליה חשיב ליה לאין למעבד ביה רעותא דאבוי ואמיה עכ"ל. ואמרו ז"ל, דכל מצות הבן על האב ואם, הוא פרעון חוב שהבן חייב לפרוע לאביו ולאמו הטובות שגמלוהו. ומי שאינו מכבדם, נקרא רשע, דכתיב לוה רשע ולא ישלם. וא"כ בכלל הפרעון, שיאהוב אותם אהבה עזה כדרך שהיו אוהבים אותו ולא יהיו עליו לטורח ולמשא. ואם אין אדם מכבד אביו ואמו, גזירות קשות באות עליו, כדכתיב בכבוד המקום, יען כי נגש העם הזה בפיו ובשפתיו כבדוני ולבו ריחק ממני, הנני יוסיף להפליא כו'. וכיון שהשוה כבודם לכבוד המקום, א"כ **גם העונש שוה**. ולכן כמו המקלל השם בסקילה, ה"נ מקלל אביו ואמו בסקילה (עיין כ"ז בטור ובספר חרדים במ"ע התלויות בלב). (ב) יסכר פי דוברי שקר האומרים שאינם צריכים להחזיק טובה לאב ואם כי להנאת עצמם היו מכוונים וממילא נולד וכיון שנולד מהם נתן הקב"ה הטבע שהאב והאם יגדלו בניהם בטבע ככל בהמה חיה ועוף שמגדלים בניהם ואין הבנים מחזיקים טובה לאבותיהם, יתאלמון וישתתקון ויתחרשון, כדכתיב תאלמנה שפתי שקר, כי הם בעצמם מעידים עליהם שהם כבהמה, ולא חלק ה' להם לב לדעת ולהבין. ועל זה אמרו חכמים, כל הכופר בטובתו של חבירו, **סוף כופר בטובתו של הקב"ה**, דלדבריהם גם אינם צריכים לכבד ולירא מהמקום ב"ה, כיון שאנחנו מעשי ידיו של הקב"ה, מהראוי להיטיב ולחמול על מעשי ידיו. **ואין ספק, שהאומרים כן שהם כופרים בלבם**".
   4. מראי מקומות – רבינו בחיי (כד הקמח ערך כיבוד אב ואם), רי"ף (בעין יעקב ל: פיסקא י"ג. נמצא שיש לו שכר כפול, על כבוד אביו ועל כבוד הקב"ה), ברכת שמואל (יבמות סי' ג' אות ג'), פרדס יוסף (ואתחנן אות קמ"א ד"ה ועי' נמנחת), הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש יו"ד פרק ל"ח אות י"ג), חוט שני (ס"ק א' אות ג'), ילקוט יוסף (כיבוד אב ואם ח"א עמ' קנ"א-קס"ו, **י"ד נ"מ**), אוצר כיבוד אב ואם (עמ' צ"א), בית מתתיהו (ח"א סי' א' אות כ"ח ד"ה אולם, סוף אות נ', סי' ב' סוף אות ל"א, ח"ב סי' ב' אות ט"ז ד"ה ובהכי, ח"ג סי' י' אות ט', גם אני אודך ח"ב סי' י"א אות ט').
      1. מנ"ח (מצוה ל"ג אות ג') – "ומכל מקום אני מסופק לפי המבואר בר"מ הלכו' תשובה ובש"ס דעבירות שבין אדם לחבירו לא מהני תשובה ולא יום הכפורים עד שירצה א"ח אם כאן במצוה זו של כיבוד דהוא נוסף דגזה"כ הוא דנוסף על כיבוד כל אדם דבאדם אחר אין איסור אלא לצערו וכאן מצוה לכבדו אם לא כיבדו אפשר דהיא רק מצות המקום ב"ה ולא בין אדם לחבירו דבין אל"ח אינו אלא במה שהוא שוה לכ"א אבל כאן הוא רק באו"א א"כ אינו אלא כמצות שבין אדם למקום ב"ה א"ד כיון שהשי"ת ציוה זו המצוה בין אל"ח הוי בין אדם לחבירו ולא מהני תשובה אם לא שירצה את אב ואם".
      2. הגריש"א זצ"ל (הערות במסכת שבת דף קכז: ד"ה וכיבוד) – "משמע דהוא מצוה דבין אדם לחבירו, נפ"מ אם צריכות כונה".
      3. א"ת נוח לו לאדם שלא נברא – חת"ס (פר' קדושים, תורת משה שם ד"ה איש, "ונ"ל כי כיבוד ומורא או"א מפני שהם מולידו ואחר דקיי"ל נוח לו שלא נברא יותר משנברא א"כ אין כאן מקום לכיבוד ומוראם אך כבר כ' תוס' פ"ק דעירובין היינו לכללות העולם אבל צדיקי' אשריהם ואשרי דורם ועמך כלם צדיקי'").
2. מצוות צריכות כוונה.
   1. **מעכב**.
      1. דרך פקודך (מצוה עשה ל"ג חלק מחשבה אות א' [עי' אות ב', שצריך לכוין "למען יאריכון ..."]).
      2. על פי התורה (יתרו פרק י"ג סעי' ג').
   2. **אינו מעכב**.
      1. זכר דבר (סי' א').
      2. הו"ד במשפט האבידה (פתיחה שערי צדק אות ל"ד).
         1. משום שהוא בין אדם לחבירו – זרע אברהם (סי' ס"ב אות ב' ד"ה אך, "פשוט דבמצוה שבין אדם לחבירו לא בעי כוונה כגון צדקה וכיבוד אב ואם").
         2. משום העיקר הוא התוצאה – מועדים וזמנים (ח"א סי' כ"ו ד"ה ולע"ד, "אבל במקום שהעיקר היא התכלית כגון במעקה, כיבוד אב, השבת גזילה, ואבידה, טבילה וכדומה, בכל אלו העיקר היא התכלית דהיינו שיהא מעקה, או שנעשה רצון אביו, והגזילה ניתן לבעליו וכדומה, בזה אפילו אין כאן כוונות מצוה, או מכוון בפירוש שלא לשם מצוה, כיון שיש כאן המטרה קיים מצותו, וכשם שמתעסק חייב דהא נהנה, הכא נמי אפילו מתעסק כיון שהמטרה הושגה קיים מצותו").
   3. **תלוי האם כיבוד אב ואם בין אדם לחבירו או בין אדם למקום** - עי' לקמן.
      1. הגריש"א זצ"ל (הערות במסכת שבת דף קכז: ד"ה וכיבוד [לשונו מובא לקמן], עי' מבקשי תורה סי' רמ"ב אות כ"ח).
      2. ילקוט יוסף (כיבוד אב ואם ח"א עמ' קנ"ד אות ג', עמ' קי"ז, עמ' קס"ח).
   4. מראי מקומות – מדרש תלפיות (אות א' ריש ענף כיבוד אב ואם), בית מתתיהו (ח"א סוף סי' א', סי' ב' סוף אות ל"א).
      1. הגרח"ק זצ"ל (הליכות חיים ח"ב אות ת"ז) – "אם אמרינן מצות צריכות כוונה גם במצות שבין אדם לחבירו כגון כיבוד אב ואם, תשלומי שכר שכיר, השבת אבידה, פריעת בע"ח וכדומה, או הוי רק במצות שבין אדם למקום. תשובה: יש לו זכות אבל י"ל דהמצוה לא יצא".
3. איזה מורא - סעיף ב'.

**קידושין** (דף לא:) – "מורא: לא עומד במקומו, ולא יושב במקומו, ולא סותר את דבריו, ולא מכריעו".

1. לא יעמוד או ישב במקום המיוחד לאביו.
   1. **כסא המיוחד לאביו: שלא במקומו**.
      1. מחמיר – אור לציון (מורא הורים וכבודם פרק ב' הע' י"ח), הגריש"א זצ"ל (מורא הורים וכבודם פרק ב' הע' י"ח, מבקשי תורה ח"ד עמ' ר"ו, אשרי האיש יו"ד פרק ל"ח אות א'), מורא הורים וכבודם (פרק ב' סעי' י"ט), אוצר כאו"א (אות ל"ז).
   2. **מקום ישיבת אביו כשמתארח אצל הבן**.
      1. ערה"ש (סעי' י"א) – "ודע דיש כמה כשהאב זקן ובנו לוקח אותו לביתו על שולחנו והבן ישב על מקומו התמידי כמקדם והאב יושב בצידו ואין האב מקפיד על זה וגם מדינא אין חשש דכיון דהבן הוא הבעה"ב ואשתו יושבת אצלו א"כ א"א שהאב ישב בראש אצל כלתו ובהכרח שהבן ישב על מקומו התמידי סמוך לאשתו וממילא דהאב מקומו מן הצד ומ"מ החובה עליו ליטול ידיו ראשון וליתן לו החלק הראשון וגם שארי חלוקי כבוד שבשולחן נותנים להאב וכן אנחנו נוהגים ואין לשנות".
      2. מראי מקומות – שערים מצויינים בהלכה (סי' קמ"ג ס"ק ב'), הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש יו"ד פרק ל"ח אות ט"ז).
   3. **מיטה המיוחד לאביו**.
      1. מיקל, מותר לשכב או לישב שם – הגריש"א זצ"ל (מבקשי תורה ח"ד סוף עמ' ר"ו, אשרי האיש יו"ד פרק ל"ח אות א', "מותר לבן לשכב או לישב על מיטת אביו משום שזה רק מיטה, ומיטה אין זה מקום של כבוד").
   4. מראי מקומות.
      1. הגרח"ק זצ"ל (שערי שיח עמ' ק"ל תשובה שי"ג) – "שאלה: (סי' רמ ס"ב) רכש מקום בביהכנ"ס רק לתפילת שחרית, האם בנו מותר לישב שם במנחה ומעריב [וכן בשאר שעות היום]. תשובה: אסור".
2. סותר דבריו שלא בפניו.
   1. **מיקל**.
      1. מאירי (דף ל: ד"ה אי).
      2. עי' מחבר (סעי' ב') – "ולא סותר את דבריו ולא מכריע את דבריו בפניו".
      3. ט"ז (ס"ק ג') – "והא דמצינו בטור ח"מ שהטור חולק עם אביו כמה פעמים היינו שלא בפניו כמו שכתב כאן דוקא בפניו אסור".
      4. שו"ת רע"א (סי' ס"ח ד"ה ומעתה).
      5. גר"א (ס"ק ג') – "בפניו. דהא מצינו שחולקין על אביהם ורבם ר' עם רשב"ג והרבה כיוצא וכן מכריעין".
      6. ח"א (כלל ס"ז סעי' ח') – "ולא יסתור את דבריו. ואם אביו חולק עם אחר בין בדבר הלכה **בין בשאר ענינים**, לא מבעיא שלא יאמר נראין דברי פלוני, דאם כן סותר דבריו, וכל שכן שלא יאמר אין האמת כדבריך, אלא אפילו אם נראין לו דברי אביו, לא יאמר בפניו נראין דברי אבא שזה זילותא לאביו, שמראה שדעתו מכרעת יותר מדעת אביו, אלא אם יש לו תשובה לדברי החולק, ישיב לו. ודוקא בפניו. אבל שלא בפניו, מותר לומר נראין לי דברי אבא, שאדרבה זה כבוד אביו. ואפילו לחלוק על אביו, מותר שלא בפניו".
      7. משיבת נפש (ח"א סי' ט"ז אות י').
      8. עי' תפארת ישראל (קידושין פרק א' אות נ"ד) – "ודוקא בפניו, אבל שלא בפניו, אפילו לחלוק על אביו מותר בד"ת".
      9. עי' קיצור שו"ע (סי' קמ"ג סעי' ב') – "ולא יסתור את דבריו ולא מכריע את דבריו בפניו".
      10. בן איש חי (שנה ב' פר' שופטים אות ג').
      11. ערה"ש (סעי' י"ב ) – "וכל זה הוא רק בפניו אבל שלא בפניו הרי מצינו בגמ' שר"א בר' שמעון חולק על אביו [שבת מ"ד א] ומר בר רב אשי אמר הא דאבא דקטנותא היא [גיטין כ"ט ב] והרמב"ם חולק על אביו בפי"א משחיטה דין י' ע"ש והטור חולק על הרא"ש ואיך אפשר לומר שאין לחלוק בדינים על אביו הלא תורת ד' היא והיא תורת אמת ואין מחניפין בה ואפילו בפניו יכול הבן לפלפל עם האב ולהקשות ולתרץ ולהעמיד ההלכה על מכונה והרבה בגמ' שהבן הקשה לאביו ותירץ לו וכך דרכה של תורה ויש מי שאומר דלסתור דבריו אסור אף שלא בפניו [ש"ך שם] ותמיהני מהך דמר בר רב אשי שהבאנו אלא בפניו אסור לומר בלשון סתירה שאינו מדרך הכבוד אלא ישא ויתן עמו עד שיודה זל"ז וגם אם הבן נשאר בדעתו שאינו כן יחזיק זו בלבו ולא יאמר לו מפורש אין נ"ל כדבריך".
      12. חזו"א (סי' קמ"ט סעי' א') – "קדושין ל"א ב' ולא סותר דבריו, נראה דוקא בל' החלטה אבל לטעון בסברא ולהקשות שרי שהרי כל התלמידים דנו בפני רבם וסתרו דבריהם וכמו ר"ע לפני ר"א פסחים ס"ט א' והרבה כיו"ב, ואפי' לחלוק בסברא בל' החלט שלא בפניו מותר דהא פליג רבי ארשב"ג וכמש"כ הגר"א סי' ר"מ סק"ג ודלא כש"ך שם, ולא מסתבר דכלן מחלו לבניהן ולתלמידיהן, שאין ראוי לעשות כן".
   2. **מחמיר**.
      1. דרישה (ס"ק ד', סי' רמ"ב דרישה ס"ק כ').
      2. ש"ך (ס"ק ב') – "ונראה דסותר דבריו אסור אף שלא בפניו וכן משמע בדרישה ס"ד וכן כתוב בהדיא בפרישה לקמן סי' רמ"ב ס"כ".
      3. באר הטיב (ס"ק ג').
   3. מראי מקומות.
      1. י"א, רק בדברי תורה. וכן נראה בתפר"י. אמנם, הח"א לא נראה כן, וכן המחבר ועוד.
3. לא יקראנו בשמו.
   1. ***אבא חלפתא.***
      1. ***מחמיר – אג"מ (יו"ד ח"א סי' קל"ג, "לדינא ראוי להחמיר כמהרש"ל ביש"ש קידושין שם שהוא כפשטות הגמ'"), עי' אגדות ים התלמוד (שבת דף קטו.).***
      2. ***מיקל – חיד"א (יוסף אומץ סי' פ"ז, "ולא קשה מידי דכיון דאומר אבא קודם שרי כדכתיב אדוני משה ע"ש"), גר"א (יו"ד סי' רמ"ב סעי' ט"ו, "וכן באביו כשאמר אבא מותר כמ"ש בכמה מקומות אבא חלפתא (ליוחי אבא. פסחים קי"ב א') יוחאי אבא (מעילה י"ז ב') לינאי אבא (גטין י"ד ב') וכיוצא"), ערה"ש (סעי' ט"ו, "שלא יקראנו בשמו לבד בלא אבא אבל כשאומר אבא פלוני מותר"), יד חנוך (סי' נ"ו), יביע אומר (ח"א יו"ד סי' י"ח אות ו', ח"ב יו"ד סי' ט"ו אות ה').***
      3. ***מראי מקומות – דברי יציב (אה"ע סי' ק'), שבט הלוי (ח"ב סי' קי"א אות ב'),* הגרח"ק** זצ"ל **(שיח השדה ח"ג שבת דף קטו.), *משמרת המועד (שבת דף קטו. ד"ה אבא), אוצר כיבוד אב ואם (אות ע"ה).***
         1. ***רע"א (שבת דף קטו.) – "ולא יקראנו בשמו. קשה לי הא בברכות (י"ח ע"ב) א"ל בעינא אבא וכן שבת (קט"ו ע"א) אר"י מעשה באבא חלפתא".***
         2. ***רע"א (על סעי' ב') – "אמר ר' יוסי מעשה באבא חלפתא. וכתב רש"י ז"ל, אבא של ר"י חלפתא שמו. קשה לי איך הזכיר ר"י את אביו בשמו, הא אמרינן בקידושין, דלא יזכיר אביו בשמו, לא בחייו, ולא במותו. ובני הבן יקיר לי קיר לבבי, רבי שלמה נ"י תירץ לי עפ"י דברי רש"י פרק חלק (דף ק' ע"א ד"ה בשמו), ואינו אומר רבי ומורי פלוני, מבואר דבמקדים שבח לפני שם העצם שרי, וה"ה הכא שהקדים אבא לשם העצם חלפתא, והקשה הוא כעין קושי' זו מפרק בכל מערבין (דף לו ע"א), אר"י אבטולמוס העיד, וכתב רש"י (ד"ה דידי'), ומתני' דרבי אבטולמוס הוא, והיה בינינו מו"מ של דברים בזה, [אב"ה הלא הם כתובים תוך תשובות אבא מארי נ"י בחלק הכתבים]".***
4. עד היכן מוראם - סעיף ג'.
   1. **סוגיות**.
      1. קידושין (דף לא.) – "עד היכן **כיבוד** אב ואם **א)** אמר להם צאו וראו מה עשה עובד כוכבים אחד באשקלון ודמא בן נתינה שמו פעם אחת בקשו חכמים פרקמטיא בששים ריבוא שכר והיה מפתח מונח תחת מראשותיו של אביו ולא ציערו אמר רב יהודה אמר שמואל שאלו את ר' אליעזר עד היכן כיבוד אב ואם אמר להם צאו וראו מה עשה עובד כוכבים אחד לאביו באשקלון ודמא בן נתינה שמו בקשו ממנו חכמים אבנים לאפוד בששים ריבוא שכר ורב כהנא מתני בשמונים ריבוא והיה מפתח מונח תחת מראשותיו של אביו ולא ציערו ... **ב)** כי אתא רב דימי אמר פעם אחת היה לבוש סירקון של זהב והיה יושב בין גדולי רומי ובאתה אמו וקרעתו ממנו וטפחה לו על ראשו וירקה לו בפניו ולא הכלימה".
         1. הציור ב' הוי משום יראה – רמב"ם (ממרים פרק ו' הל' ז', לשונו מובא לקמן), מחבר (סעי' ג'), רי"פ (על רס"ג עשה ט', ק"ג-ב'. מי שנוהג בביזיון, אינו שייך הדין של כבוד).
      2. קידושין (דף לב.) – "שאלו את ר"א עד היכן **כיבוד** אב ואם **ג)** אמר להם כדי שיטול ארנקי ויזרקנו לים בפניו ואינו מכלימו".
         1. רמב"ם (ממרים פרק ו' הל' ז', "עד היכן הוא **כיבוד** אב ואם אפילו נטלו כיס של זהובים שלו והשליכו בפניו לים לא יכלימם ולא יצער בפניהם ולא יכעוס כנגדם אלא יקבל גזירת הכתוב וישתוק ועד היכן **מוראן** אפילו היה לובש בגדים חמודות ויושב בראש בפני הקהל ובא אביו ואמו וקרעו בגדיו והכוהו בראשו וירקו בפניו לא יכלימם אלא ישתוק ויירא ויפחד ממלך מלכי המלכים שצוהו בכך שאילו מלך בשר ודם גזר עליו דבר שהוא מצער יתר מזה לא היה יכול לפרכס בדבר קל וחומר למי שאמר והיה העולם כרצונו".), מחבר (סעי' ח').
   2. **צ"ב: מה החילוק בין מורא וכבוד**. [שמעתי, שמורה הוא החיובים בשב ואל תעשה, וכבוד הוא החיובים בקום ועשה. ולא נראה, מכמה מקומות. חד ראיה, קידושין (דף לג:) "**מורא** זו איני יודע מהו כשהוא אומר ויראת מאלהיך הרי מורא זו קימה". ועי' לקמן, המקור של קימה אצל כאו"א].
      1. מראי מקומות – חוט שני (ס"ק ו').
      2. כל פעם שעובר כבוד עובר יראה, וכל פעם שעובר יראה עובר כבוד – רי"פ (ספר המצות ריש עשה ט', "דכל שהוא עושה דברים המראים לדעת שאין יראת הוריו על פניו **אין לך זלזול בכבודם יותר מזה**"), גרי"ז (בס' נתיבות רבותינו, פר' קדושים).
      3. כבוד, שלא מצד הנותן אלא מצד המקבל – ב"ח (ס"ק י"א, "וזהו כבוד שיש לו קורת רוח בזריקה").
      4. אולי י"ל – כבוד פי' אם ניכר לשאר בני אדם, בין שעשה מעשה או לא מעשה, שמה שהוא נוהג עכשיו הוא בשביל איש זה, זה נקרא כבוד. ויראה פירוש, שב ועל תעשה. ממילא, לא יכלימם, הוא יראה (שב ועל תעשה). **וגם** כבוד, כיון **שניכר** שהוא שתוק ודומם בשביל הורים.
      5. עי' הגריש"א זצ"ל (מבקשי תורה גליון כ"א עמ' שי"ב), "מרן הגרי"ש אלישיב (שליט"א) [זצ"ל] השיב לי, דאע"פ שבחמיו יש רק דיני כבוד ואין דיני מורא, מ"מ אסור לקרוא להם בשמם משום דשלא לקרוא בשמם הוא גם כבוד להם וחייב בכבודם. וכן לא ישב על מקומם דג"כ כבוד הוא להם שלא ישב על מקומם וחייב בכבודם". וצ"ע.
   3. מראי מקומות – עלינו לשבח (ח"ב סי' נ"ג - סי' ס"ב).
      1. כלה רבתי (פרק ג' הל' י"ג) – "מאי אהבה **ומאי כבוד**, אהבה בלב, וכבוד במישרים ובמעשים טובים".
5. איזה כבוד - סעיף ד'.

**קידושין** (סוף דף לא.) – "כיבוד: מאכיל ומשקה, מלביש ומכסה, מכניס ומוציא".

1. משל בן ולא משל אב - סעיף ה'.

**קידושין** (ריש דף לב.) – "איבעיא להו: משל מי. רב יהודה אמר: משל בן, רב נתן בר אושעיא אמר: משל אב. אורו ליה רבנן לרב ירמיה, ואמרי לה לבריה דרב ירמיה, כמ"ד משל אב. מיתיבי נאמר: כבד את אביך ואת אמך, ונאמר: כבד את ה' מהונך, מה להלן בחסרון כיס, אף כאן בחסרון כיס; ואי אמרת משל אב, מאי נפקא ליה מיניה. לביטול מלאכה".

* 1. **הלכה**.
     1. משל אב – מהרי"ק (שורש קס"ו), מחבר (סעי' ה'), רמ"א (סעי' ה').
  2. **גדר**.
     1. במקום צער, משל בן – באר הגולה (ס"ק כ"א).
     2. צריך אחר כך לשלם – ש"ך (ס"ק י"א).
     3. מראי מקומות – שבט הלוי (ח"ו סי' קמ"ד).
  3. **ציורים**.
     1. לישא איזו אשה שיחפוץ בה הבן – מהרי"ק (שורש קס"ו).
        1. עי' רמ"א סעי' כ"ה, לשיטות ומראי מקומות.
     2. לשה"ר לתועלת על הורים – חוט שני (ס"ק ט' ד"ה והנה, "כל מה שהבן לא חייב והאב לוקח ממנו הרי זה נקרא משל בן, שהבן לא מחויב בזה ... ולכן בן שצריך להתייעץ עם חכם ובתוך הדברים נשמעים ממנו דברים כנגד אביו או אמו, והם דברים שסיפור דברים אלו נצרכים לו, ואין לו עצה אחרת מבלי לספר זאת על הוריו, הרי זה נחשב שאביו לוקח את מה שמגיע לו, ונחשב משל בן שאין הבן מחויב להמנע מכך, אם אין לו אפשרות אחרת. ויש למעט בזה ככל האפשר אלא רק מה שמוכרח ולא מצא עצה אחרת לזה").
        1. עי' ערך לשון הרע, לשיטות ומראי מקומות.
     3. מראי מקומות.
        1. הגר"י ברקוביץ שליט"א -

Parents bought their son a frock and would love to see him wear it. The son has no interest in doing so, but would wear it if it’s a mitzvah. Is it a mitzvah?

Rav Berkovits: There is no chiyuv, however there is a kiyum. It will give them pleasure so there is a kiyum, however it’s m’shel ben and not a chiyuv. Like a parent saying to wear a coat or wear a scarf, even though you are not mechuyiv to if it bothers you, if it will make them happy it’s a kiyum of the kibud av. He has to decide how much it bothers him. If he really feels uncomfortable doing it, then it’s m’shel ben, and he’s not mechuyiv too. If he does wear it, he will definitely give them pleasure and it’s certainly a kiyum of kibud av. Perhaps he can work out when to wear it at specific times when it would bother him less and give his parents more pleasure. If it doesn’t bother him – it’s a mitzvah. Do it.

Followup (12-15-22): Would Rebbe answer the same if a parent wants their adult children to dress up as a bear and cossack by family chasunos? How about a polka dotted bowtie? Is there something special about a frock? Rav Berkovits: Same thing. No, there’s nothing special with a frock. Although I understand why it would give some parents nachas - personally I’d put it together with a bear costume.

1. קימה בפני הורים - סעיף ז'.
   1. **מקור**.
      1. קידושין (דף לא:) – "רב יוסף כי הוה שמע קל כרעא דאמיה, אמר: איקום מקמי שכינה דאתיא".
      2. קידושין (דף לג:) – "איבעיא להו: בנו והוא רבו, מהו לעמוד מפני אביו ...".
   2. **המחייב**.
      1. בכלל כיבוד – רמב"ם (הל' ממרים פרק ו' סוף הל' ג'), רש"י (דף לג. ד"ה שיש), מחבר (סעי' ז'), ערה"ש (סעי' כ"ד), חזו"א (סי' קמ"ט סעי' ד').
      2. גם בכלל יראה – עי' ס' החרדים (פרק ס"ו ס"ק י"ב), חי' הגרי"ז (הל' ת"ת), אבן ישראל (ח"ד ממרים).
   3. **שיעור**.
      1. מלא עיניו עד שישב.
         1. ח"א (כלל ס"ז סעי' ז') – "ונראה לי דדינו כרבו מובהק בסימן רמ"ב, דהיינו משיראם מרחוק מלא עיניו עד שיתכסו ממנו או עד שישבו".
         2. הגרח"ק זצ"ל (נזר ישראל עמ' רכ"ב אות קפ"א) – "ת"ח או זקן שנכנסו לביהכ"נ האם יש חובה לקום מפניהם מיד בכניסתם, שכל הבית נדון כד' אמות, או שמא א"צ לקום עד שיכנסו לד' אמות. תשובת מרן שליט"א: צריכים לקום מפניהם רק כשמגיעים לד' אמות שלו, חוץ מאביו או מגדול הדור שאז צריך לקום מיד בכניסתם לביהנ"ס".
      2. מראי מקומות – הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש יו"ד פרק ל"ח אות מ', אות נ"ה).
   4. **כמה פעמים ביום**.
      1. פעמים ביום, [במקום שאינו יודע שכבר עמד, כביה"כ וביה"מ, צריך לקום כל פעם] – הגריש"א זצ"ל (מבקשי תורה סי' רמ"ב אות ט', סי' רס"ב אות א', אשרי האיש יו"ד פרק ל"ח אות מ"ב [רק בני אשכנז]), חוט שני (ס"ק י"א ד"ה ולענין).
      2. כל פעם – תפארת ישראל (קידושין פרק א' אות נ"ד, "וכל עת שיראה אותן באים, יקום לפניהן").
      3. מראי מקומות.
         1. ח"א (כלל ס"ז סעי' ז') – "ואינו חייב לעמוד אלא שחרית וערבית, אם לא בפני אחרים שאינן יודעים שכבר עמד בפניהם. ויש אומרים דאפילו מאה פעמים ביום, חייב".
         2. ערה"ש (סעי' כ"ד) – "אך במה שיש להסתפק דהנה ברבו אמרו חז"ל [שם ל"ג ב] שאין לו לקום מפני רבו אלא שחרית וערבית שלא יהא כבודו מרובה מכבוד שמים ע"ש דלכאורה גם באביו ואמו הדין כן דלא מצינו שיוגרע כבוד רבו מכבוד אביו ועוד שלא יהא כבודם מרובה מכבוד שמים וא"כ כשאביו או אמו נכנסין לו כמה פעמים ביום א"צ לעמוד מפניהם אלא שחרית וערבית או אפשר דלהירושלמי שאומר שהעדיף הכתוב כבודם מכבוד שמים חייב תמיד לעמוד מפניהם או אפשר שמפני הרואים צריך תמיד לעמוד כמ"ש התוס' שם [ד"ה אין תלמוד] לעניין תלמידים שאינם דרים בבית הרב ע"ש וצ"ע וגם נראה שאם דרים בבית אחד או בחצר אחד לא שייך קימה מפניו רק בבואו מבהמ"ד וכדומה כמובן".
   5. **בזמן שמוחלים**.
      1. יש חיוב הידור – הגרח"ק זצ"ל (שאלת רב ח"א פרק י"ח אות ב').
      2. אין חיוב הידור – אור לציון (מוציא הורים וכבודם פרק ה' הע' ל"ג).
      3. מראי מקומות – חוט שני (ס"ק י"א ד"ה ובשו"ע), אוצר כבוד אב ואם (אות רנ"ג).
   6. **בשעת לימוד התורה**.
      1. חיוב בקימה – הגריש"א זצ"ל (מבקשי תורה סי' רס"ב אות כ"ט, אשרי האיש יו"ד פרק ל"ח אות נ').
   7. **בשעת תפילה**.
      1. חיוב בקימה, אא"כ יפריע בכוונתו [חוץ מפסוק ראשון של ק"ש] – הגריש"א זצ"ל (מבקשי תורה סי' רס"ב אות כ"ט, אשרי האיש יו"ד פרק ל"ח אות נ"א, "אם זה יפריע בכוונת התפילה פטור מלעמוד, דהעוסק במצוה פטור מן המצוה, ואם לאו יש לעמוד, חוץ מפסוק ראשון של ק"ש").
   8. מראי מקומות.
      1. מעם לועז (שמות פרק ז' אות ל"א) – "אם בא אביו לבית והבן רוצה לילך, ישב קצת אחרי שעמד, ואח"כ יקום וילך. כדי שיכירו שזה שעמד, לכבוד אביו עמד. וכן **אם היה עומד על רגליו כשבא אביו, ישב ואח"כ יעמוד** כדי לחלוק לו כבוד".
2. מכבדו לאחר מותו - סעיף ט'.

**קידושין** (דף לא:) – "ת"ר: מכבדו בחייו ומכבדו במותו; בחייו כיצד ... במותו כיצד. היה אומר דבר שמועה מפיו, לא יאמר: כך אמר אבא, אלא כך אמר אבא מרי, הריני כפרת משכבו. והני מילי תוך שנים עשר חדש, מכאן ואילך, אומר: זכרונו לברכה לחיי העולם הבא".

* 1. **דרבנן או דאורייתא**.
     1. דרבנן – תפארת ישראל (קידושין פרק א' אות נ"ד, "ולא יזכיר שמו אפילו שלא בפניו, וא"ת הרי יעקב אבינו אמר אלהי וגו' ופחד יצחק היה לי, י"ל כיון שהזכיר עליו שמו של הקדוש ברוך הוא הו"ל כאומר אבי מרי, דפחד יצחק, היינו שהוא עבד ד' ויראתו על פניו, והרי בכה"ג גם ברבו מותר שלא בפניו [כי"ד רמ"ב סט"ו] וכ"ש באביו [עי' ש"ך רמ"ב סקכ"ז], אמנם דהרי קאמר יעקב אבינו נמי שמה קברו יצחק ורבקה אשתו, וצ"ל דמורא דלאחר מיתה מדרבנן הוא, ונ"ל ראיה מקידושין [ל"א ב'] ששמע שאמו באה אחריו לא"י ויצא לח"ל לקראתה, ונ"ל דה"ט דעשה דכבוד או"א דוחה לל"ת דיציאה מא"י לח"ל, וכשמצא אח"כ שמתה אמר אלו ידענא לא נפקי, ש"מ משום דאז כבוד ומורא אינו רק מדרבנן, ואינו נדחה הל"ת"), רי"פ (על רס"ג עשה ט', ק"א-ד').
  2. מראי מקומות.
     1. הגרח"ק זצ"ל (מילי מעלייתא אות ס"ג) – "שאלה: המכה אביו לאחר מותו האם זה פטור אבל אסור או פטור ומותר. תשובה: אולי משום בזיון אין ראוי".

1. מי שנטרפה דעת אביו או אמו - סעיף י'.
2. תלמוד תורה - סעיף י"ג.
   1. **מקור**.
      1. מחבר (סעי' י"ג) – "תלמוד תורה גדול מכבוד אב ואם".
      2. מחבר (סעי' כ"ה) – "אם האב רוצה לשרת את הבן מותר לקבל ממנו אלא א"כ האב בן תורה תלמיד שרוצה ללכת למקום אחר שהוא בוטח שיראה סימן ברכה בתלמודו לפני הרב ששם ואביו מוחה בו לפי שדואג שבאותה העיר העובדי כוכבים מעלילים אינו צריך לשמוע לאביו בזה".
   2. מראי מקומות – פת"ת (ס"ק ח'), אוצר כבוד אב ואם (אות תע"א).
      1. ה"ה אם גורם צער – תרה"ד (ח"א סי' מ').
3. איזה הורים קודם - סעיף י"ד.

**קידושין** (דף לא.) – "שאל בן אלמנה אחת את ר' אליעזר: אבא אומר השקיני מים ואימא אומרת השקיני מים, איזה מהם קודם. אמר ליה: הנח כבוד אמך ועשה כבוד אביך, שאתה ואמך חייבים בכבוד אביך. בא לפני רבי יהושע, אמר לו כך. אמר לו: רבי, נתגרשה מהו. אמר ליה: מבין ריסי עיניך ניכר שבן אלמנה אתה, הטל להן מים בספל וקעקע להן כתרנגולין".

* 1. **האם דין קדימת אב לאם הוא רק כשהאב והאם מבקשים** מהבן לעשות עבורם דבר שהאשה חייבת לעשות לבעלה או בכל דבר.
     1. כל דבר – בצל החכמה (ח"א סי' ס"ט אות ה', ח"ה סי' י"ד, "אמר לו אביו לעשות עבורו דבר וכן צותה לו אמו, כבוד אביו קודם, גם אם היא מלאכה שאין האשה חייבת לעשות לבעלה (אות א')").
     2. מראי מקומות – פת"ת (ס"ק ט', "ונראה לי לכאורה דאם אמר לו אביו לעשות לו מלאכה שאין האשה מחוייבת לעשות לבעלה כאשר מבואר בש"ע אבן העזר סי' פ' ואמו ג"כ אמרה לו לעשות לה מלאכה ההיא דשניהם שוים להכי נקטו השקיני מים מפני שזו לעולם חייבת אף אם הכניסה לו כמה שפחות ע"ש מיהו אין זה ברור").
  2. **אמו אומרת השקני מים ובעל אמו גם כן אומר כן**, למי מחויב ליתן.
     1. אמו – מנחת חינוך (מצוה ל"ג, "גם אם אמו א"ל השקיני מים ובעל אמו אומר השקיני מים ודאי מחויב ליתן לאמו אף דבאביו ממש חייב ליתן לאביו כמבואר דהוא ואמו חייבים בכבוד אביו היינו באביו ממש דחייב בכבודו מצ"ע והם שקולים ע"כ יקדים לאביו כיון דגם אמו חייבת בכבוד אביו אבל כאן עיקר שחייב בכיבוד האם ועל אבי חורגו חייב מצד כיבוד האם א"כ היא קודמת כיון שהיא רוצה וכל הכיבוד הוא מחמתה"), ציץ אליעזר (חכ"ב סי' פ' אות ה').
     2. מראי מקומות – מאירי (קידושין דף לא. ד"ה כבוד, "ויש מפרשים שבן אלמנה אתה שנשאת לבעל ואתה שואל בין אמך לבעל אמך שאדם חייב בכבודו גם כן כדכתוב את אמך לרבות בעל אמך ובזו ודאי הטל להם וכו' הא אב ממש אב קודם").
  3. **נתגרשה**.
     1. צדק צדק תרדוף – מרומי שדה (קידושין דף לא., "צדק צדק תרדוף").
  4. מראי מקומות.
     1. חי' הגר"ח (סי' קפ"ד) – "שאל בן אלמנה אחת את רבי אליעזר (אבא אומר) השקיני מים ואימא אומרת השקיני מים איזה מהם קודם, א"ל הנח כבוד אמך ועשה כבוד אביך, שאתה ואמך חייבים בכבוד אביך. קשה, למה גדול כבוד האב מן האם, הלא יש לחוש דילמא לאו אביו הוא וכמו שאמרו בחולין י"א ע"ב. והתירוץ, שכל עיקר כיבוד אב ואם הוא לפייסם ולהוקירם ולגלות חשיבותם, לכן אם יכבד את אמו יותר מאביו רק מחמת הטעם אמו והוא ודאי מצוה והוא **דילמא לאו אביו הוא** זה יגיד קלונה ופחיתותה ולא יהיה זה לכבוד ולהדר אלא להיפך ואי אפשר שיהיה בדבר מצוה".

1. אמר לו אביו לעבור עבירה - סעיף ט"ו.

יבמות (דף ה:, דף ו.) – "דתניא: יכול יהא כבוד אב ואם דוחה שבת. ת"ל: איש אמו ואביו תיראו ואת שבתותי תשמורו, כולכם חייבין בכבודי ... דתניא: יכול אמר לו אביו היטמא, או שאמר לו אל תחזיר, יכול ישמע לו. תלמוד לומר: איש אמו ואביו תיראו וגו', כולכם חייבים בכבודי".

* 1. מראי מקומות – ח"ח (הל' לשה"ר כלל א' סעי' ה', לשונו מובא לקמן).

1. אשה - סעיף י"ז.
   1. **האם יש דין יראה מאשה לבעלה**, כגון אשתו יושב במקומו.
      1. רמב"ם (הל' אישות פרק ט"ו הל' כ') – "וכן צוו חכמים על האשה שתהיה מכבדת את בעלה ביותר מדאי ויהיה לו **עליה מורא** ותעשה כל מעשיה על פיו ויהיה בעיניה כמו שר או מלך מהלכת בתאות לבו ומרחקת כל שישנא, וזה הוא דרך בנות ישראל ובני ישראל הקדושים הטהורים בזיווגן, ובדרכים אלו יהיה ישובן נאה ומשובח".
      2. מיקל.
         1. המקנה (קידושין דף ל: ד"ה תניא) – "ונראה דזה דוקא גבי כיבוד אבל גבי מורא דאמר לקמן איזהו מורא לא ישב במקומו וכו' בכל הני לא מצינו גבי אשה מורא בעלה ולא שייך בזה שהוא ואמו צריכין לירא מאביו".
         2. הגרח"ק זצ"ל (מילי מעלייתא אות מ"ט) – "שאלה: האם יש לאשה ליזהד שלא לישב בכסא של בעלה בראש השלחן. תשובה: לא שמענו".
         3. הליכת בת ישראל (אנגלית, פרק י"ד הע' כ"ו).
      3. מראי מקומות – ויברך דוד (ח"ב סי' קל"ה).
   2. **אשתו לקום בפניו**.
      1. מחמיר.
         1. אוצר הגאונים (כתובות דף ס:, אות תכ"ח) – "והנשים חייבות לכבד את בעליהן, ומניקות בניהן, ומאכילות בעליהן, אפילו מידיהן לפיהן, ומכבסות ומבשלות, כמה שאמרו חכמים, אשה טוחנת ואופה. **וכשנכנס בעלה מן החוץ חייבת האשה לעמוד על רגליה** ואין לה רשות לישב עד שישב בעלה, ואין לה רשות להרים קולה עליו, אפילו מכה אותה תשתוק, כדרך שהנשים צנועות עושות. וחייבות ליפות עצמן מפני בעליהן, כל שנה, וכוחלת את עיניה, ומבסמות פיהן בכל מיני בשמים, כדי שיהי' לבו גס בה, ותהיה חביבה עליו כיום כניסתה לחופה, משום לא תוהו בראה".
         2. הו"ד בנטעי גבריאל (נשואין פרק קי"ח הע' ג').
         3. תורת חכם (ח"ב פרק כ"א הע' תט"ז, עמ' תרי"ב) – "באוצר הגאונים ... פאת שדך ... ולכאורה על כגון דא יש לומר לא ראינו אינה ראיה, ומה שכתב עוד והידור אינו אלא מדרבנן, אם כן הידור מיהא בעי למעבד, ולא ראינו נוהגים כן, ולפי האמור יש להקפיד בזה".
      2. מיקל.
         1. פאת שדך (ח"ג סי' ק"ט אות ז') – "ובאמת אשה לגבי בעלה לא ראינו שיקפידו שתהדר ואולי לגבי אשתו מסתמא מוחל על הקימה, והידור אינו אלא מדרבנן".
         2. ***הגרחפ"ש זצ"ל (צהר חי"ג עמ' נ"ד אות ז') – "מהו הגדר של כיבוד שחייבת האשה לכבד את בעלה וכדתנן בסוף כריתות ואיפסק ביו"ד סי' ר"מ סי"ד. תשובה - שצריך לכבדו כאדם חשוב אבל א"צ לקום לפניו".***
         3. הליכת בת ישראל (אנגלית, פרק י"ד הע' כ"ו).
      3. מראי מקומות – ויברך דוד (ח"ב סי' קל"ה, "ומעולם לא שמענו שאשה תהי' מחוייבת לקום מלפני בעלה ..."), ישמח לב (אירוסין ונישואין סי' שס"ה).
   3. **אשתו לקרוא בעלה בשמו**.
      1. מחמיר.
         1. רד"ק (בראשית פרק י"ז פסוק ט"ו) – "כי האיש הוא הקורא לאשתו בשמה ולא האשה לאישה, אלא דרך כבוד בלשון אדנות קוראה לו לא בשמו, כי כל מי שיש לו מעלה על אחר אין ראוי לאשר למטה הימנו לקרוא בשמו, כמו אביו או רבו או אדניו, וכן אמר על ירבעם זה הדבר אשר הרים יד במלך שלמה אשר בנה את המלוא (מלכים א' י"א כ"ז) קרא אותו מורד במלך לפי שקרא שלמה בשמו, ואמר שלמה בנה ולא אמר אדני המלך. וכן ארז"ל (סנהדרין ק"ט) הקורא לרבו בשמו גורם לשכינה שתסתלק מישראל. וכן האשה לבעלה כי אדניה הוא כמו שאמר והוא ימשול בך, וכן אמרה שרה ואדני זקן ולא אמרה ואברהם זקן".
         2. עי' מהרי"ל (ליקוטים אות א'), הו"ד בכנה"ג (אה"ע סי' א' הג' הטור ס"ק א') – "כדרך העולם שהזוגין אין מזכירין שמותיהן כשקוראין זה את זה וכשהיה מדבר לעצמה היה מכבדה בדבריו כאילו מדבר אל רבים מפני שאלמנה נשאה".
         3. עי' יפה ללב (ח"ד אה"ע סי' ס"ט אות ב') – "מהרי"ל ... כנה"ג ... ובאבות דרבי נתן פ"א איתא אמרה חוה בדעתה כל הדברום שהפקדני רבי וכו' לפי שאין חוה קורא לאדם הראשון מתחילה אלא רבי, ר"ל אדוני כמ"ש כסה"ק אבות הראש ח"א דס"ד ע"א יע"ש. וכל הנשים יתנו יקר לבעליהן לקרא לו אדוני שמעני כמו שקרא אימא רישא לבעלה אבינו הראשון אדם המעלה ולא יקראנו בשמו כדין אביו ורבי וכאשר ראיתי כמה נשים יקרות שנוהגין לקרות לבעליהן בתואר אדון סתם כדרך שקורא הבן לאביו".
      2. מיקל.
         1. בצל החכמה (ח"א סי' ע') – "והנה הרד"ק ... לפי דבריו מוכחי קראי טובא כי אשה חייבת בכבוד בעלה, ומה"ט אסור לה לקראו בשמו. אמנם גם אחר החיפוש לא מצאתי בכל ספרי הפוסקים שתחת ידי שיהא אסור לאשה לקרא לבעלה בשמו ... ומצאתי ראי' מפורשת להתיר, במדרש רות רבה (פ"ג אות ד'), שאשת ר' שמעון בן חלפתא אמרה לבעלה "שמעון" בפניו והזכירה שמו בלי כל תואר, ומלומדת היתה כמבואר שם שפלפלה עם רבי וכוונה לדעת ר"ל דבעלמא דאתא יש לכל צדיק וצדיק מדור בפני עצמו ורבי הודה לדברי' ע"ש. הרי לך בהדיא שמותר לאשה לקרא לבעלה בשמו אף בלי כל תואר. וא"ל דאין למידין הלכה מן המדרש ואפי' כשלא נמצא לה סתירה מן הש"ס כמבואר בנוב"י תנינא (חיו"ד סי' קס"א ד"ה ומה) ע"ש, דכל שהמדרש מספר לנו איזה מעשה שהיה, בודאי שלמידין הלכה ממנה דאטו שקר הנחילנו ח"ו, וכ"כ בהדיא בברכ"י (או"ח סי' רי"ח בשיו"ב אות א') ובהגה' חכמת שלמה מהג' מהרש"ק (או"ח סי' שי"א) ע"ש ובשאר אחרונים. וכן עמא דבר שאין נזהרין בזה כלל וכלל לא".
         2. הגרח"ק זצ"ל (ישמח לב אירוסין ונישואין סוף סי' שס"ד) – "האם ראוי ונכון להבעל שיקרא לאשתו בשמה, ושהאשה תקרא לבעלה בשמו, וענה הגר"ח: כרצונם".
      3. מראי מקומות – נטעי גבריאל (נישואין פרק קי"ח סעי' ז'), ישמח לב (אירוסין ונישואין סי' שס"ד).
2. אביו רשע - סעיף י"ח.
   1. **לכבדו, ליראה**.
      1. מחמיר [ופטור ממכה ומקלל] – רמב"ם (ממרים פרק ו' הל' י"א), ריף (יבמות ה.), מאירי, נמ"י (יבמות דף ה. ד"ה בשעשה), מחבר (סעי' י"ח, "ממזר חייב בכבוד אביו ובמוראו אפליו הי' אביו רשע ובעל עברות מכבדו ומתירא ממנו").
      2. מיקל – תוס' (יבמות דף כב: ד"ה כשעשה), הגה"מ (ממרים פרק ו' אות ז'), ספר המצות (עשין קי"ב), טור (סעי' י"ט), עי' רמ"א (סעי' י"ח, "וי"א דאינו מחוייב לכבד אביו רשע אא"כ עשה תשובה"), הגריש"א זצ"ל (מבקשי תורה סי' רמ"ב אות מ"ג, אשרי האיש יו"ד פרק ל"ח אות ל"ב, עי' אות ל"ג, **אם להכעיס ולא לתיאבון**), עי' אוצר כיבוד אב ואם (אות תקע"ז).
      3. הגרח"ק זצ"ל (***שערי ציון ח"ב עמ' רמ"א אות ג'***) – "שאלה: במה שכתב לן רבינו שליט"א דא"צ לכבד חמיו רשע משום שגם אביו ואימו רשעים א"צ לכבדם (רק שלא יבזום), לכאו' יש לעורר בזה דזה רק לשיטת הטור והרמ"א בסי ר"מ שפסקו שאין חייב בכבוד אביו רשע, אבל לדעת הרמב"ם בפ"ו מהל' ממרים הי"א והשו"ע שם שפסקו שאפי' היה אביו רשע ובעל עבירות מכבדו ומתיירא ממנו, א"כ עדין יש לדון לשי' אלו אם חייב בכבוד חמיו רשע, וכשדיברתי בזה עם מרן שליט"א אמר לי שגם לדעת הר"מ והשו"ע אין הכוונה שחייב לכבדו כדין כבוד אלא רק שלא יבזום. ויל"ע בזה, חדא דמלשונם שכתבו מכבדו ומתיירא ממנו משמע דזה לא רק שלא לבזות, וגם מדברי הטור מבואר דחולק על הרמב"ם, ואם נימא דגם דעת הר"מ הוא רק שלא יבזום א"כ במה נחלקו. וגם הש"ך בסק"כ כתב דאע"פ שאין מחויב לכבדו מ"מ אסור לצערו, וכתב זה על דברי הרמ"א שם שס"ל שא"צ לכבד, אבל לשי' השו"ע ברור שאסור לצערו ומסתבר שאף חייב בכבודו יותר מכך. תשובה: א. בפני רבים שיראה כמכבדו. ב. מתיירא שלא יבזהו".
   2. **לצערו, האם כמו כבוד או יותר חמור**.
      1. מחמיר – ש"ך (ס"ק כ', "וי"א דאינו כו'. מיהו אף על פי שאינו מחויב לכבדו אסור לצערו כדלקמן סימן רמ"א ס"ד ה'"), גר"א (ס"ק כ"ט, "וי"א כו'. ממ"ש בב"ק צ"ד ב' ג"כ בשעשה תשובה והא דסנהדרין לצערו שאני. הג"מ וטור (וע"ל סימן רמ"א ס"ק ו')"), חוט שני (ס"ק כ"א).
      2. מראי מקומות.
         1. לכאורה הש"ך סותר רמ"א סעי' ח'. ועוד, אם רק הרמ"א מחמיר. אין ראיה מסי' רמ"א.
         2. רמ"א (סעי' ח') – "ואין חילוק בין לכבדו או לצערו (תרה"ד סי' מ')".
   3. **איך פסוק הרמ"א בזמן שכתוב "יש אומרים"**.
      1. מראי מקומות – עי' רמ"א (סי' תרפ"ב סעי' א', סי' קפ"ז סעי' ד'), עי' ש"ך (יו"ד סי' ס"א סוף ס"ק י"ג, סי' שט"ו ס"ק ד'), ערה"ש (סעי' ל"ט), מנחת אליעזר (ח"א סי' כ"ו בהג"ה), שדי חמד (כללי הפוסקים סי' י"ד אות י"ב), ילקוט יוסף (כיבוד אב ואם ח"ב עמ' י"ג ד"ה והנה), אוצר כיבוד אב ואם (אות תק"פ).
         1. פמ"ג (כללים בהוראת איסור והיתר אות ג') – "יש מקום עיון כשכותב הרב וי"א שחולקין על המחבר ולא הכריע לכתוב וכן עיקר וכדומה אי נאמר דהלכה כהמחבר ומ"ש הרב וי"א לחלוק כבוד לאותה דעה או שאר תירוצים כמו במחבר עיין בש"ך סימן רמ"ב או נאמר דהרב לאפלוגי אהמחבר אתא אף שלא הכריע ... ומיהו עדיין צ"ע דשמא הרב ז"ל מדהביא י"א ודאי לחלוק בא ומה שלא הכריע הוא דספק הוא ובדאורייתא לחומרא ובדרבנן לקולא ... ולדידי צ"ע".
         2. יד מלאכי (כללי הרמ"א אות י"ח) – "כלל גדול יש בידינו כשכותב רמ"א בהגה ויש מחמירין מדלא כתב ויש אוסרין מכלל שדעתו נוטה לדעת המתירין, שו"ת חוות יאיר סי' קפ"ה וכן מצאתי בהלק"ט חלק א' סימן רצ"ג ועיין ש"ך י"ד סי' ט"ל ס"ק ח' וכשכותב ויש אומרין דעתו לומר שחושש לסברת היש אומרין אך כשכותב בסתם להלכה פסוקה סובר כן, כנה"ג ח"מ סימן קפ"ד הגהות הטור אות ג' ודרכו של רמ"א כשהוא רואה שלא חש מרן לאיזו סברא הוא מביאה בלשון ויש אומרים אף דלא קאי אדברי מרן שהרי לא נזכר בדבריו ראשון לציון דף ק"ז ג'".
         3. גליון מהרש"א (ריש סי' כ"ט) – "כשכתב הרב על דעת המחבר וי"א ולא כ' וכן עיקר. דעת א' עיקר. ובפ"מ בהקדמה אות ג' חוכך להחמיר בדאורייתא כי"א".
   4. מראי מקומות – תקנת השבים (סי' מ"ג).
3. להכביד עולו על בניו - סעיף י"ט.
   1. **האם מותר לגרום שקטן לעשות עבירות**.
      1. עי' סי' שמ"ג, לשיטות ומראי מקומות.
   2. מראי מקומות – חוט שני (שבת ח"ג עמ' רמ"ד שעה"צ ס"ק א').
4. מחילה - מה הדין של מחילה גבי כבוד, מורא, בזיון, וצער.
   1. **כבוד**.
      1. עדיין יש מצוה קיומית – רדב"ז (סי' תקכ"ד, "נפטר הבן מן העונש אם לא כבד אבל אכתי מצוה איכא וכן ראיתי בשם הרמ"ה ..."), גליון רע"א (סעי' י"ט, "ע' ת' הרדב"ז (ח"א סי' תקכ"ד) בשם הרמ"ה דזה לענין דאין הבן נענש אם אינו מכבדו אבל אם מכבדו עושה מצות כיבוד עי"ש"), פתחי תשובה (ס"ק ט"ז), עי' הגריש"א זצ"ל (מבקשי תורה סי' רמ"ב אות כ"ד).
   2. **יראה**.
      1. אינו מוחל.
         1. אמרי נועם (פר' קדושים, בברכי יוסף ס"ק י"ג).
         2. רי"פ (על רס"ג עשה ט' ד"ה והנה, ק"ד-א') – "והנה ראיתי להר"ב ברכ"י יו"ד (סי' ר"מ ס"ק י"ג) שהביא בשם אמרי נועם שכתב דהא דקיי"ל האב שמחל על כבודו כבודו מחול היינו דוקא כבודו אבל מורא לא ניתן למחילה. ושם גמגם על זה מדברי הריב"ש (סי' ר"ך) שכתב בשם הראב"ד ז"ל דאע"ג דאמרינן האב שמחל על כבודו כבודו מחול. ליכא למימר שיהא האב יכול למחול לבן לומר לו דברי חרופין וגדופין עיין שם. ומזה דייק דמשמע דדוקא בזיונו אינו יכול למחול אבל מוראו מחול עיין שם. ואין מזה שום ראיה לדעתי. **די"ל דבזיונו שאינו מחול להראב"ד היינו משום דהו"ל בכלל מורא דלא ניתן למחילה**. ומאי דנקט דברי חרופין וגדופין אינו אלא כדי להפליג הדבר ולאלומי ראייתו ביותר. דלא מסתבר שתועיל מחילתו לומר לו דברי חרופין וגדופין עיין שם היטב בלשון הראב"ד. ואיה"נ דממילא נשמע דלכולהו פרטי עניני מורא לא מהני מחילה. דאל"כ אמאי באמת לא תועיל מחילה גם לזה. ואיזה שיעור תתן לדבר לומר דלזה מועלת ולזה אינה מועלת מחילה. וגם ...".
      2. מוחל.
         1. משכנות יעקב (בברכי יוסף ס"ק י"ג).
         2. ברכי יוסף (ס"ק י"ג) – "כתב בספר אמרי נועם פרשת קדושים, והביאו הרב מהר"ר אהרן לפפא בחיבורו כ"י, דדוקא כבודו מחול, אבל אין מוראו מחול. והרב משכנות יעקב דף קע"א ע"ג, דחה דבריו, והסכים דגם המורא יכול למחול. כך מצאתי כתוב בזכרונותי. ואין ספר משכנות יעקב כעת אצלי. וכן נראה מתשובת הריב"ש ...".
         3. ח"ח (ספה"מ עשה מ"ב) – "מ"ע לירא מאב ואם שנא' איש אמו ואביו תיראו, איזהו מורא לא יעמוד וישב במקומו ולא יסתור את דבריו ולא יכריע את דבריו ולא יקראנו בשמו לא בחייו ולא במותו אלא יאמר אבא מארי, ואב ואם שניהם שקולים בכבוד ובמורא, והשוה הכתוב כבודם ומוראם לכיבוד ומורא השי"ת, והעובר ע"ז והמיקל ביראתם ביטל מ"ע, אא"כ עשה מדעתם, שהאב שמחל על כבודו כבודו מחול. ונוהג בכ"מ ובכ"ז בזו"נ".
   3. **בזיון**.
      1. מחמיר.
         1. ריב"ש (סי' ר"כ ד"ה ועוד) – "ועוד ראיתי בשם הראב"ד ז"ל: שאין ביד הרב למחול. ואף על פי שאמרו בפ"ק דקדושין (ל"ב) הרב שמחל על כבודו, כבודו מחול; דתורה דיליה היא, דכתיב: ובתורתו יהגה יומם ולילה; היינו מידי דלית ביה בזיון, אלא שבאותן דברים שחייב אדם לנהוג בו כבוד מחמת תורתו, כגון: לעמוד מפניו; וכיוצא בזה. בהנהו, יכול למחול. אבל על בזיונו, אינו יכול למחול. אדרבה! אסור לו למחול, שהתורה מתבזית בכך. ודמי למאי דאמרינן התם: האב שמחל על כבודו, כבודו מחול; דליכא למימר: שיהא האב יכול למחול לבן, לומר לו, דברי חרופין וגדופין".
         2. הו"ד בב"י (סי' של"ד סעי' ט"ו בבדק הבית).
         3. וכס"מ (סוף הל' ת"ת) – "כתב הריב"ש בשם הראב"ד אף על פי שאמרו בפ"ק דקידושין (דף ל"ב) הרב שמחל על כבודו כבודו מחול היינו מידי דלית ביה בזיון אלא שבאותם הדברים שאדם חייב לנהוג בו כבוד מחמת תורתו כגון לעמוד מפניו וכיוצא בזה אבל על בזיונו אינו יכול למחול אדרבא אסור לו למחול שהתורה מתבזית בכך ודמי למאי דאמרינן התם האב שמחל על כבודו כבודו מחול דליכא למימר שיהא האב יכול למחול לבן שיאמר לו דברי חרופין וגדופין והיינו דאמרינן בפרק ב' דיומא שהת"ח צריך שיהא נוקם ונוטר כנחש, עכ"ל".
         4. משיב דבר (ח"ב סי' נ') – "וכש"כ שאסור לישא אשה שהיא בזיון אב דגרע טובא דקאי בארור מקלה אביו ואמו, ואפילו מחילת אב דקיי"ל דאב יכול למחול ע"כ, מכ"מ על בזיונו א"א למחול כמש"כ השאלתות דר"א (סי' ס') והכי פשיט בשו"ת הריב"ש והובא בבד"ה יו"ד (סי' של"ד)".
         5. רי"פ (על רס"ג עשה ט' ד"ה והנה, ק"ד-א') - לשונו מובא לעיל.
         6. קובץ הערות (סי' י"ז אות ב').
         7. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש יו"ד פרק ל"ח אות ל"ה).
   4. **צער**.
      1. מחמיר.
         1. פלא יועץ (ערך כאו"א) – "דבזיונו וצערו אינו מחול, דצערו דגופא לא ניתן למחל".
   5. מראי מקומות – טורי אבן (מגילה כח. ד"ה אל), תשובה מאהבה (סי' ש"ע), תורה לשמה (סי' רכ"ח), שד"ח (כללים מערכת הכף כלל ל"א), הגרשז"א זצ"ל (מנחת שלמה ח"ב עמ' ש"ב בהג"ה), עי' הגריש"א זצ"ל (מבקשי תורה סי' רמ"ב אות כ"ב, אות כ"ג, אות כ"ו, אות ל', אשרי האיש יו"ד פרק ל"ח אות כ"ז, אות ל"ד), מורא הורים וכבודם (פרק ג' סעי' ל"ב-ל"ו), על פי התורה (יתרו פרק י"ג סעי' רל"א).
      1. ספר חסידים (סי' תקע"ג) – "ומה שאמרו האב שמחל על כבודו, כבודו מחול מדיני אדם, אבל בדיני שמים חייב".
         1. ראיה מיעקב אבינו – פלא יועץ, חיד"א.
      2. ס' חסידים (סי' קנ"ב) – "רצונו של אדם זה הוא כבודו, ואפי' לכיבוד אב ואם, שאם לא כן אפי' צדיק גמור לא יוכל להנצל מן העבירה, כיצד אביו ואמו יושיטו לו הכוס או ימזגו, וכמה דברים שאין אדם יכול להשמט מהם. ולכן טוב הוא לכל יראי ה' שימחלו לבניהם את כבודם אף בלא ידיעתם, כדי שלא להענישם, כי הא דרב הונא קרע שיראי באפי רבה בריה להקניטו לראות אם יכעוס, ומחל לו".
5. כבוד אחיו הגדול - סעיף כ"ב.
   1. **גדר הכיבוד לאחיו הגדול**.
      1. מנחת חינוך (מצוה ל"ג ס"ק א') – "נראה דכל הכבוד שמחויב לאביו ולאמו חייב ג"כ באנשים הנ"ל אך מצד הסבר' כיון דכיבוד מסרו הכתוב לחכמי' א"כ באביו ואמו שייך בכבוד שלא **לקרוא אותו בשמו** וכדומה המבואר בר"מ וש"ע אבל אחיו אפשר דאין זה בכלל הכבוד ול"מ שיהיו נזהרים בזה כמו שמוזהרים באביו ובאמו".
      2. הגרחפ"ש זצ"ל (צהר חי"ב עמ' ק"ס אות ו') – "שאלה: מהו גדר הכיבוד לאחיו הגדול. תשובה: **כהכיבוד שנותנים לכהן** דהיינו לפתוח ראשון וכדומה, אבל אינו כאב לענין קימה ושאר דיני כבוד".
   2. **דוקא בחיי אבות או אפי' אחר מיתה**.
      1. מנחת חינוך (מצוה ל"ג ס"ק א') – "וע' רמב"ן בס' המצות דעתו דגם אחיו הגדול הוא בחיי אבות מחמת כיבודם כי רצונם בכך אבל מדברי הר"מ נראה דאף לאח"מ חייב בכיבודו דאצל א"א ובע"א כ' כ"ז שהוא קיים וכאן סתם ולא כתב זה נראה דס"ל דבכ"מ חייבי' ולא מחמת כיבוד אבות נגעו בה רק דהוא גזה"כ או דחז"ל תקנו כן ומהש"ס הכא משמע דעל אשת אב מבואר דוקא בחיים אבל באחה"ג אינו מבואר ע"כ דבכ"ע חייב בכבודו".
   3. **מחילת אביו**.
      1. מנחת חינוך (מצוה ל"ג ס"ק א') – "אם אביו מוחל א"צ לכבד את אשת אביו ... אך באחיו אם נאמר דאינו מחמת כיבוד האבות רק גזה"כ א"כ אינו רשאי לציית אביו ואמו אם רצונם שלא לכבדו דהוי כא"ל לעבור על ד"ת דאינו רשאי לציית להם כמבואר בש"ס".
   4. **שלא בפניו**.
      1. ח"ח (במח"ח עשה י') – "**ולענין בפניו צ''ע**, דאפשר כיון דאיתרבו מרבויא דאת, לכל מילי דיניה כאב ואם, ובאב ואם המצות עשה דכיבוד הוא אפילו שלא בפניו, כדאיתא בקידושין וביורה דעה בהלכות כיבוד אב ואם, דאם נשמע בדבר אביו וכיוצא בדברים אלו דמכולם נשמע דחייב לכבד אב ואם בין בפניו ובין שלא בפניו, או דילמא דעיקר הטעם דריבתם התורה לכיבוד הוא משום דאי לאו הכי יהיה בזיון לאביו באשת אביו, ולאמו בבעל אמו, ולזה הטעם נראה לכאורה דהריבוי הוא רק לכבדם בפניהם (היינו בפני אשת אביו או בעל אמו עצמם, ואין כוונתנו בפני אביו או אמו ממש וראיה לזה דאי לאו הכי למה צריך הגמרא בכתובות (דף ק''ג) לתרוצי הני מילי מחיים יתרץ דאפילו בחיים ושלא בפניו פטור), אבל לא שיהיה חייב לכבדם אפילו שלא בפניהם".
   5. **אחי אביך, אחי אמך**.
      1. הגרח"ק זצ"ל (מילי מעלייתא אות נ') – "שאלה: כתב רבינו יונה ( בספר היראה) דחייב לכבד אחי אביך ואחי אמך [הובא גם בספר חרדים (פי"ב מ"ע התלויות בפה) ובברכי יוסף יו"ד סי' ר"מ אות י"ח]. מהו אם אחי אביו או אחי אמו הוא צעיר ממנו האם גם בכה"ג חייב לכבדם. תשובה: אין נ"מ".
   6. **כבוד אחיו הגדול או כבוד חמיו: מי קודם**.
      1. עי' לקמן.
   7. **כיבוד אח הגדול: אריכת ימים**.
      1. לא.
         1. הגרח"ק זצ"ל (שיח יצחק עמ' קנ"ט אות רע"ד) – "שאלה: אדם שמכבד את אחיו הגדול, האם זוכה לאריכות ימים. תשובה: כל מצוה שעושים זוכים לאריכות ימים. שאלתי: האריכות ימים שנאמרה לגבי כיבוד או"א, האם קאי גם על מי שמכבד את אחיו הגדול, כיון דהדין של כבוד אחיו הגדול נלמד מהא דכתיב כבד את אביך ואת אמך, וי"ו יתירה לרבות את אחיו הגדול כמבואר בכתובות ק"ג ע"א, וא"כ כיון שזה נלמד מאותו פסוק אז האם גם על כבוד אחיו הגדול יש אריכות ימים. תשובה: לא".
      2. כן.
         1. והארכת ימים (סי' א' ד"ה ולענ"ד [עמ' ב', דפו"ח סוף עמ' ל"ג]) – "ולענ"ד נראה לומר דה"ה אם מכבד אחיו הגדול או בעל אמו או אשת אביו, מכיון דנתרבו מהפסוק של כיבוד אב ואם [ע' כתובות קג.] הרי הם ג"כ בכלל השכר של אריכות ימים [ע' חפץ חיים בפתיחה עשין יו"ד".
         2. עי' הגרח"י סופר (שיח יצחק עמ' קנ"ט הע' רכ"ו) – "ומרן הגרח"י סופר שליט"א נשאל בזה ואמר: איני יודע, שאלה כזו צריך לשאול את מרן הגרח"ק, הוא בקי בכל התורה כולה. ועי' בספר והארכת ימים [מאת הרב יעקב חזקיהו פיש] באות א' שכתב דה"ה אם מכבד את אחיו הגדול או בעל אמו או אשת אביו זוכה לאריכות ימים, מכיון דנתרבו מהפסוק של כיבוד אב, וא"כ הרי הם גם בכלל השכר של אריכות ימים, ובסוף הספר הנ"ל יש הערות והוספות מהגאון הגדול ר' יעקב חיים סופר שליט"א, ושאלנו את הגרח"י האם מזה דשתיק ולא הגיה על זה שום דבר הרב מודה לו שיש על כיבוד אח גדול אריכות ימים. ואמר - מה פתאום, וכי יש לי זמן לעבור על הכל. עברתי על רוב הדברים, אבל אין ראיה שהכל נכון, ואיני יודע מה הדין, וצריך לשאול את מרן שר התורה הגרח"ק. ושוב שמעתי בשם מרן רבינו רח"י שליט"א שנשאל בזה, וענה שיש אריכות ימים".
   8. מראי מקומות – הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש יו"ד פרק מ' אות י' - אות י"ב), חוט שני (ס"ק כ"ד).
      1. הגרח"ק זצ"ל (ויכתוב מרדכי עמ' שנ"ו אות קצ"ג) – "בדין 'כבד את אביך ואת אמך' לרבות אתיך הגדול, האם דווקא את הבכור או כל הגדול ממנו. תשובה: מחלוקת".

הגרח"ק זצ"ל (ויכתוב מרדכי עמ' שנ"ו אות קצ"ד) – "בדין הנ"ל, האם הוא הדין גם אתותו הגדולה. תשובה: י"א גם אחותו.

1. כבוד חמיו (father-in-law) - סעיף כ"ד.

**דור המלקטים** - כיבוד חותנו כבוד חמיו ( ).

* 1. **ראשונים**.
     1. הו"ד בהלכה – סמ"ק (מצוה נ', לשונו מובא לקמן), אורחות חיים (דין כיבוד אב ואם סוף אות א', לשונו מובא לקמן), טור (סוף סי' ר"מ, לשונו מובא לקמן), צדה לדרך (מאמר א' כלל ד' פרק ט"ו, "וכן חייב לכבד לאחיו הגדול וכן חמיו וחמותו").
     2. ל"מ – רי"ף, רמב"ם, סמ"ג, יראים, ועוד ...
     3. מראי מקומות – ב"ח (ס"ק י"ג ד"ה וחייב, לשונו מובא לקמן), פני מבין (סוף סי' קע"ד, לשונו מובא לקמן), תורה תמימה (שמות פרק י"ח הערה ח', לשונו מובא לקמן), אוצר כיבוד או"א (סוף אות תר"ס), מפתח (על הרמב"ם ממרים פרק ו' הל' ט"ו), בית מתתיהו (ח"ג סי' ט"ז סוף אות א').
        1. מנחת אלעזר (ח"ג סימן ל"ג סוף ד"ה ומעתה) – "ובחקרי לב הספרדי (ח"ג מיו"ד סי' צ"ח) כתב הפוסקים השמיטו חיוב כבוד חמיו וכו' ולא ידעתי לאיזה פוסקים כונתו והלא הטוש"ע פסקוהו ואולי יען שהרמב"ם השמיטו כנז'".
  2. **מקור, משה ויתרו**: דכתיב ביתרו (פרק י"ח פסוק ז'), "וַיֵּצֵא מֹשֶׁה לִקְרַאת חֹתְנוֹ **וַיִּשְׁתַּחוּ וַיִּשַּׁק לוֹ** וַיִּשְׁאֲלוּ אִישׁ לְרֵעֵהוּ לְשָׁלוֹם".
     1. מכילתא (דרבי שמעון בר יוחאי פרק י"ח פסוק ו') – "וישתחו וישק לו וישאלו איש לרעהו לשלום אין אנו יודעין מי נשתחוה למי ומי נישק למי מי שמענו שקרוי איש לא משה כענין שנ' והאיש משה עניו מאד (במ' יב ג) הא לא נשתחוה ולא נישק אלא משה ליתרו **מיכאן אמרו לעולם יהא אדם נוהג כבוד בחמיו**. וכן דוד אומר לשאול ואבי ראה גם ראה (ש"ב כד יא) מלמד שהיה נוהג בו כבוד ככבוד אביו".
     2. מכילתא (דרבי ישמעאל יתרו מסכתא דעמלק פרשה א' ד"ה וישתחו) – "וישתחו וישק לו. איני יודע, מי השתחוה למי, או מי נשק למי, כשהוא אומר: וישאלו איש לרעהו לשלום, מי קרוי איש, הלא משה, שנא' (במדבר יב ג) והאיש משה עניו מאד, הוי אומר, לא השתחוה ולא נשק אלא משה לחמיו, **מכאן אמרו שיהא האדם מוכן לכבוד חמיו**".
     3. ילקוט שמעוני (פר' יתרו רמז רס"ח) – "וישאלו איש לרעהו לשלום [י"ח, ז] מי קרוי איש הוי אומר זה משה שנאמר והאיש משה ענו מאד הוי לא השתחוה ולא נשק אלא משה לחמיו **מכאן אמרו שיהא אדם נוהג בכבוד חמיו**".
        1. שואל ומשיב (מהדורה רביעאה ח"א סי' מ"ח) – "ובזה מבואר היטב החילוק שבין מצוה ובין ענין מוסר וכמ"ש היפה תואר הנ"ל דמצוה א"א ללמוד דיש לומר דקודם מ"ת לא הי' רק מנהג בעלמא אבל ענין מוסר אם היה המנהג קודם מכ"ש דלאחר מ"ת דודאי הוא ראוי לעשות כן ודו"ק: ובזה מיושב מ"ש הברכי יוסף ביו"ד סי' ר"מ על מ"ש הטור דחייב בכבוד חמיו מדוד שאמר אבי ראה גם ראה והקשה ממ"ש במכילתא פרשת יתרו וישתחוה וישק לו דמשה השתחוה ליתרו מכאן אמרו שיהא אדם מוכן לכבוד חמיו וא"כ למה לא למדו מכאן ובשו"ת תשובה מאהבה ח"ג סי' שע"א האריך בזה ובחידושי על התורה פ' יתרו הארכתי ליישב ולפמ"ש י"ל דבאמת מקודם מ"ת אין למילף ואף מה שהוא מדרך המוסר יש למילף **אבל לא ידענו שהיא מצוה דלמא רשות הוא דרך מוסר וכן מורה לשון שיהא מוכן לכבוד חמיו** וע"כ למד מדוד דשם לא אמר בדרך המוסר רק בדרך מצוה וחיוב שהרי קרא לו אב".
        2. תורה תמימה (שמות פרק י"ח הערה ח') – "והנה מה שיליף מדרשה זו שחייב אדם בכבוד חמיו צ"ע שלא ילפו הפוסקים מכאן והביאו ממדרש שוח"ט ממה שקרא דוד לשאול שהיה חותנו בשם אבי כמ"ש ואבי ראה גם ראה (ש"א כ"ד) עיין בטור יו"ד ס"ס ר"מ, וברמב"ם פ"ו מממרים לא הובא כלל דין זה, וזה תימה שלשון המכילתא מכאן אמרו משמע דהוא הלכה ברורה וידועה, והב"ח בטור שם כתב טעם שהשמיטו הפוסקים דין זה משום דבמדרש שוח"ט איתא דעת רבנן דהלשון שאמר דוד ואבי ראה לא קרא לשאול אלא לאבנר, וא"כ אזיל ליה כל עיקר דין זה, אבל מה יעשה עם דרשה שלפנינו שמקורה בתורה ונשנית סתמא באין מחלוקת, **וצע"ג**".
        3. הגהות והערות (על הטור מכון ירושלים ס"ק ל"ב) – "בספרא ... ובילקוט שמעוני ... ועיין בתורה תמימה דתמה מדוע לא הביא הטור דרשת המכילתא. ולכאורה אפשר לומר דבדרשת המכילתא לא קאמר דחייב בכבוד חמיו אלא קאמר בלשון 'מוכן' ובילקוט קאמר בלשון 'נוהג'".
        4. מראי מקומות – ברכי יוסף (ס"ק כ' ד"ה א"נ), גר"א (ס"ק ל"ב, לשונו מובא לקמן), תשובה מאהבה (ח"ב סי' שע"א), שם משמעון (יו"ד ריש סי' כ"ב).
  3. **מקור, דוד ושאול**: דכתיב בשמואל (א' פרק כ"ד פסוק י"ב), וְאָבִי רְאֵה גַּם רְאֵה.
     1. מדרש תהלים (שוחר טוב; בובר, מזמור ז') – "כיון ששמע דוד כך אמר ליה ואבי ראה גם ראה את כנף מעילך בידי (שם שם /שמואל א' כ"ד/ יב), מיכן שחייב אדם בכבוד חמיו כבכבוד אביו, ר' יהודה אמר אבי ראה גם ראה, אבי ראה אמר לשאול, גם ראה אמר לאבנר, ורבנן אמרי אבי ראה אמר לאבנר, דהוה אריה בתורה, גם ראה אמר לשאול".
     2. ילקוט שמעוני (שמואל א' רמז קל"ג) – "אמר ליה דוד ואבי ראה גם ראה מכאן שחייב אדם בכבוד חמיו ככבוד אביו. א"ר יהודה ואבי ראה אמר לשאול, וגם ראה אמר לאבנר. ורבנין אמרין ואבי ראה אמר לאבנר דהוא אביו באורייתא, גם ראה אמר לשאול".
     3. מכילתא (דרבי שמעון בר יוחאי פרק י"ח פסוק ו') - לשונו מובא לעיל.
     4. סמ"ק (מצוה נ') – "וגם אמרו חייב אדם בכבוד חמיו שנאמר אבי ראה גם ראה".
     5. טור (סוף סי' ר"מ) – "וחייב לכבד חמיו דכתיב אבי ראה גם ראה".
        1. ב"י (שם) – "ומ"ש וחייב אדם לכבד חמיו. דכתיב (שמואל א כד יב) ואבי ראה גם ראה דוד אמר הכי לשאול וקרי ליה אבי מפני שהיה חמיו [בדק הבית] כ"כ בארחות חיים (סי' ה הל' כיבוד אב אות א ד"ה ועד) [עד כאן]".
     6. אורחות חיים (דין כיבוד אב ואם סוף אות א') – "וגם אמרו חייב אדם בכבוד חמיו כדכתיב ואבי ראה גם ראה".
        1. הו"ד בחרדים (פרק י"ב סעי' י', לשונו מובא לקמן), לבוש (סעי' כ"ד), ט"ז (ס"ק י"ט), קיצור שו"ע (סי' קמ"ג סעי' כ', לשונו מובא לקמן), בן איש חי (שנה ב' פר' שופטים אות ל', לשונו מובא לקמן), ועוד.
  4. **האם חיוב כבוד לחמיו מה"ת או מדרבנן**.
     1. דאורייתא.
        1. חרדים (פרק י"ב סעי' י', מצוות עשה מן התורה התלויות בפה בקנה ואפשר לקימן בכל יום) – "וכן האיש חייב בכבוד חמיו וחמותו, **וטעמא משום דאיש ואשתו כחד גופא חשיבי**, ואב ואם של זה, כאב ואם של זה. והכי איתא במדרש שוחר טוב על הפסוק ואבי ראה גם ראה, שאמר דוד לשאול חמיו, והביאו הטור".
           1. מנחת אלעזר (ח"ג סימן ל"ג ד"ה אך) – "אך מצאתי בס' חרדים (בפ"ד ממ"ע התלויות בפה ובקנה) כ' שהאיש חייב בכבוד חמיו וחמותו וטעמא משום דאיש ואשתו כחד גופא חשיבי ואב ואם של זה כאב ואם של זה והביא שם מתנדב"א כבד את אביך ואת אמך וסמוך לי' לא תנאף מה ענין זה אצל זה אלא ללמדך שאם אדם נשא אשה והרי אינה מכבדת אביו ואמו בעת זקנתן הרי הוא כאלו נואף כל ימיו לכן נאמר כבד ולא תנאף כבד ולא תגנוב מה ענין זה אצל זה אלא ללמדך דאם יש לו לאדם בנים או בנות בתוך ביתו ואינם מכבדים אביו ואמו כאלו גונב נפשות כל ימיו לכך נאמר כבד ולא תגנוב עכ"ל התנדב"א ומלשונו משמע ששוים הם כבוד חמיו כמו כבוד א"ז דאלו ג"כ השוה בסמך מה"ת דסמיכות כבד או"א ולא תגנוב וכו'. עכ"ז י"ל דק"ו עדיף וזהו רק אסמכתא בדרך מוסר מדרז"ל ... אולם דברי הקדוש בעל החרדים זי"ע אלו המה נפלאים בעינינו **ולא זכינו להבינם** דאם כפי דבריו ...".
           2. וישב משה (ח"ב סי' נ"ה אות א') – "ומ"ש החרדים אינו רק דרך אסמכתא וכ"ה דרכו בכל חיבורו כידוע".
        2. גר"א (סוף אגרת), הו"ד בחוט שני (ס"ק כ"ה ד"ה ובאגרת, עמ' שי"ב) – "וגם באתי לבקש לאשתי שתכבד את אמי, **כמו שכתוב בתורה**, ובפרט לאלמנה ...".

עי' גר"א (ס"ק ל"ב) – "חייב כו'. עבה"ג וכ"ה בשוחר טוב על פ' הזה והביאו בילקוט שם וע"ש מחלוקת ר"י ורבנן מ"מ לדינא משמע **דלא פליגי** (ע"כ): (ליקוט) ע' בילקוט ר"פ יתרו ע"פ וישתחו וישק לו (ע"כ)".

* + - * 1. מנחת אלעזר (ח"ג סימן ל"ג ד"ה ומעתה) – "וראיתי בב"ח שהעיר בזה כבר ובביאור הגר"א שם כנראה הרגיש בזה וכ' ועיי"ש (בילקוט) מחלוקת ר"י ורבנן מ"מ לדינא משמע דלא פליגי עכ"ל הגר"א **ולא הבנתי דבריו** ז"ל דמהיכן משמע דלא פליגי לדינא הא אדרבא משמע כיון דרבנן דרשי הך אבי ראה שאמר זה לאבנר א"כ נפל בבירא הך דכיבוד חמיו כאביו שדרשו מקודם כנראה רק לר' יהודא וכנז'".
        2. עשה לך רב (ח"ו סי' נ"ט) – "והנה גם מסדור הלשון לא נראה שר"י ורבנן חולקים על ת"ק, שלא נאמר ר' יהודה אומר שהוא לשון מחלוקות אלא אמר ר' יהודה, ומשמע שלא בא לחלוק על דברי ת"ק. אלא גם ר"י וגם רבנן דורשים שהפניה היתה לאבנר ולשאול, ולשניהם חלק כבוד, אלא שנחלקו למי חלק יותר כבוד, אבל גם לסברת חכמים, כשאמר 'גם ראה' לשאול, כלל אותו בתואר 'אבי' במלה גם. ולפי"ז אין שום נפקא מינה בדין ושניהם מסכימים לת"ק שמכאן שחייב אדם בכבוד חמיו ככבוד אביו. ולענ"ד לזה כיון הגר"א בביאורו (שם אות לב) שכתב: ועיין שם מחלוקת ר"י ורבנן, מ"מ לדינא משמע דלא פליגי עכ"ל ודוק היטב".
        3. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש יו"ד פרק מ' אות א') – "אין כבוד חמיו וחמותו חשוב יותר מכבוד אחיו הגדול, שהרי אחיו הגדול נלמד מדרשה מפורשת. וכאשר מכבדם יעשה באופן שיהיה ניכר שעושה לכבודם, וכן יעזור להם אם אין מי שיעזור להם, כגון להאכילם וכו', ומ"מ אין חיוב בזה מהתורה אלא מדרבנן. ואף שבאגרת הגר"א לכאורה משמע שהוא מדאורייתא (א.ה. דכתב שם 'גם באתי לבקש לאשתי שתכבד את אימי, כמו שכתוב בתורה'), **אמר רבינו, שאין כוונתו מדאורייתא**, אלא שישנם דברים שהחיוב הוא מדרבנן ועשו אותו כשל תורה, ואין כוונת הגר"א מדין חמותו, אלא מדין זקנה שחייבים בכבודה לענין קימה וכדומה, כי מסתמא אמו של הגר"א כבר היתה זקנה".
        4. הגרח"ק זצ"ל (שערי ציון ח"ב עמ' רמ"ה, חידושי מרן הגרח"ק שמות עמ' י"ד) – "דמרן הגרי"ש אלישיב ... ומו"ר מרן הגר"ח קניבסקי שליט"א אמר לן דאם מש"כ הגר"א לאשתו לכבדה הוא משום שהיתה זקנה א"כ היה כותב לה לכבד כל הזקנות שבעולם".

הגרח"ק זצ"ל (שמעתתא עמיקתא א קמ"ג גליון ג' פר' יתרו תש"ע) – "מרן הגאון רבי יוסף שלום אלישיב ... והנה על הדחיה השניה שאמו היתה זקינה, ועל זה אזיל 'כמש"כ בתורה', ולא משום כבוד חמותו. ראיתי מביאים שהגר"ח קניבסקי שליט"א **דחה**, דאם משום שהיתה זקנה כתב כן, אם כן היה כותב לה לכבד כל הזקנות שבעולם. והוסיף עוד דמדברי הגר"א בביאורו לשו"ע סימן ר"מ סקל"ב שהביא כמקור לדין דכבוד חמיו, את דברי הילקוט פרשת יתרו על הפסוק 'וישתחו וישק לו' שכיבד משה לחמיו יתרו, מבואר דס"ל דכבוד חמיו דאורייתא, ע"כ".

* + - * 1. ויברך דוד (כיבוד או"א סי' קפ"ז ד"ה ואגב) – "ואגב צ"ע לשון הגר"א זצ"ל באגרת 'וגם באתי לבקש לאשתי שתכבד את אמי כמה שכתוב בתורה וכו', והלא אינו מן התורה, אלא לכל היותר מדברי קבלה (גם לא בלשון חיוב אלא שמצינו שדוד נהג כן), ולכמה פוסקים אין חיוב בזה כלל, ואף להמחייבים אינו אלא לכבדו כאחד הזקנים, **ואולי** שביקש מאשתו שהיא תהיה במקומו לכבד את אמו כמו שהוא מציווה עלה מן התורה ודוק, וחכ"א העיר שאינו אלא שיגרא דלישנא לנשים".
      1. הגר"ש איגר זצ"ל (חוט המשולש עמ' ע"ח אות ב', דפו"ח עמ' רכ"ו אות ב') – "שתהי' נזהר בכבוד חמיך וחמותיך, מלבד אשר יגזור אותו השכל הנה הזהירה עליו התורה, ואף אם ישפוט שכלך כפעם בפעם כי צדקת מהם תבטל דעתך ורצונך מפני רצונם ודי אם פעם אחת תאמר דעתך מה שנראה לך שלא כדבריהם וגם זה בהשכל ובדרך ארץ גדול לא כמשיב על דבריהם כ"א כמסתפק ונושא ונותן בדבריהם ואם הם יעמדו בדברם אל תשנה לדבריך עוד".
    1. דרבנן.
       1. תשובה מאהבה (ח"א סי' קע"ה) – "על אשר שאל מני במי שמת /שמתה/ אשת אביו בחיי אביו אם צריך לנהג מקצת אבלות עד מוצאי שבת הראשון כפי המנהג שמראין אבלות נלע"ד אם משום כבוד חמיו וחמותו מראין אבלות כמבואר בגמרא וש"ע ואינו אלא סמך בעלמא שאמר דוד אל שאול אבי ראה גם ראה מכ"ש כבוד אשת אביו דאוריית' מאת אביך כמפורש בכתובות ובש"ע י"ד סי' ר"מ סעיף כ"א".
       2. פת"ת (סי' שע"ד ס"ק ג') – "תשובה מאהבה".
       3. פני מבין (סוף סי' קע"ד) – "יש להסתפק אם כיבוד אח הגדול או כיבוד חמיו קודם אמנם ג"כ פשוט לפנ"ד דכיבוד אח הגדול קודם דלבה"ג הוא מה"ת גמור וחמיו רק מדרבנן כנראה מסי' ר"מ ורמב"ם ז"ל לא הביא כלל דין זה דחייב אדם בכבוד חמיו".
       4. עי' מנחת אלעזר (ח"ג סימן ל"ג ד"ה ומעתה) – "ועכ"פ גם אם נאמר שלמדו מהך דאבי ראה כדעת ר"י הרי אינו רק מדברי קבלה ולא שייך לומר בזה דברי קבלה כד"ת דמיא כמ"ש רש"י בתענית (דף ט"ו ע"א) החילוק דהיכא שהנביא מצוה ומזהיר לישראל זהו נקרא כדברי קבלה (וזהו דברי קבלה כד"ת דמיא) משא"כ בכל דוכתא דלא איתפקד נביא רק כי האי דנינוה וירא אלקים שהוא כמספר והולך רק דילפינן מיני' אורחא דמילתא כזה לא קרינן דברי קבלה רק לקרעו לבבכם וכו' שהוא בדרך ציוי מהנביא נקרא דברי קבלה עיין שם וה"נ הוא רק מספר הכתוב והולך מעשה דוד שהגיד לשאול ראה אבי ומיני' ילפינן אורחא דמילתא במדרש הנז' שחייב לכבד חמיו ממה שקראו דוד בלשון אבי ובזה ל"ש דברי קבלה כד"ת ואז בודאי לענין שאלתינו הוי כיבוד אבי זקנו קודם לכבוד חמיו דכבוד אבי אביו י"ל דהוי דאו' מכח ק"ו דהוא דאו' כנ"ל וכבוד חמיו אינו מדברי קבלה (שנקרא דברי קבלה כד"ת) כיון דבכה"ג לא נקרא דברי קבלה כנז'. ובפרט שי"ל דזהו הלימוד הוא רק לר"י אבל לחכמים אינו כן כנז' מהב"ח. אמנם במכילתא ומובא ג"כ בילקוט (יתרו) כשהוא אומר וישאלו איש לרעהו לשלום מי קרוי איש הוי אומר זה משה שנאמר והאיש משה עניו מאוד הוי לא השתחוה ולא נשק אלא משה לחמיו מכאן אמרו שיהא אדם נוהג בכבוד חמיו עכ"ל וזהו נלמד מדברי תורה עכ"ז י"ל דאינו דאורייתא כמו אם נאמר דאבי אביו הוא בק"ו וק"ו מדאו' לדינא ע"כ אבי אביו קודם וגם כיון שאמרו במד"ר ורש"י כנז' מכאן שחייב אדם בכבוד אביו יותר מכבוד אבי זקנו משמע דאשמעי' רבותא דרק לכבוד אביו יקדים לאבי זקנו נמצא דלשאר כגון חמיו אז אבי זקנו קודם וכן נראה להכריע ועדיין צ"ע קצת".
       5. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש יו"ד פרק מ' אות א') - לשונו מובא לעיל.
       6. וישב משה (ח"ב סי' נ"ה אות א') – "ופשוט דחיוב דאורייתא הוא רק באו"א ולא יותר".
       7. ויברך דוד (כיבוד או"א סי' קפ"ז) – "כל שכן בכיבוד חמיו וחמותו שאינו מה"ת אלא מדרבנן".
       8. מנוחת שלום (ח"ג סי' י"ג) – "כבוד חמיו לדעת רוב וכמעט כל הפוסקים אינו מן התורה".
    2. מראי מקומות – שם משמעון (יו"ד סי' כ"ב ד"ה ועכ"פ), אמרי יושר (ח"ב סי' קס"ה, לשונו מובא לקמן), חשוקי חמד (בכורות דף ו.), אוצר כיבוד או"א (אות תרס"א).
       1. ח"א (כלל ס"ז סעי' י"ז) – "אחד האיש ואחד האשה חייבים בכיבוד ובמורא אב ואם, אלא שהאשה אם הבעל מוחה, פטורה. ובלאו הכי, חייבת (**וצריך עיון להפוסקים דכיבוד חמיו הוא דאורייתא** למה פטורה, שהרי גם הוא חייב, כדלעיל דהאב קודם לאם מפני שגם היא חייבת בכבוד בעלה)".
          1. מראי מקומות – פת"ת (ס"ק כ', לשונו מובא לקמן), התעוררות תשובה (ח"א סי' רכ"ח), ועוד.
       2. שאילת יעקב (ח"א סי' פ"א) – "וזה תמוה שהרי קודם לזה כ' הב"ח בעצמו דהפוסקים לא הביאו דין זה דחייב לכבד חמיו משום דרבנן חלקו שם ע"ז וס"ל דדוד המע"ה אמר זה לאבנר והטור שהביאו כוונתו שחייב לכבדו רק כזקן חשוב וי"ל דגם אבי אביו כן ומהרי"ק יאמר דבאמת פטור מכבוד חמיו ולענ"ד אפשר דחמיו הוא יותר חיוב **דהרי האיש פלג גופא** ואחז"ל בקידושין ב' ע"ב בעל אבידה מחזיר אחר אבידתו והיינו שהאשה נחשבת כחלק מגוף האיש וא"כ חמיו וחמותו הולידו חלק מגופו והם במקצת כאבותיו ממש בענין זה משא"כ אביו זקינו".

1. כבוד חמיו: מי נכלל.
   1. **חמיו: אם חייב אדם בכבוד חמיו מזמן התנאים או רק אחר החתונה**.
      1. רק אחר נישואין.
         1. הגרח"ק זצ"ל (***שערי ציון ח"ב עמ' רמ"א אות א',*** חידושי מרן הגרח"ק שמות עמ' י"ג) – "שאלה: האם אדם חייב בכבוד חמיו מהארוסין, או דוקא לאחר הנישואין. תשובה: מנשואין".
         2. ודרשת וחקרת (ח"ג אה"ע סי' ט' אות ט') – "יוצא ששידוכים ותנאים אינם אלא התחייבות להנשא, אבל לא נעשו קרובים, ולא נעשה אבי המשודכת חמיו אלא אחר אירוסין ונישואין, ולכן ליכא מצות כיבוד חמיו, אבל פשוט שיש לכבדו כדין כל אדם, כמאמרם יהי כבוד חברך חביב עליך כשלך עיין ברכות כח:, וע"ע רבינו יונה באבות פ"ד מ"א על הא דתנן התם איזהו מכובד המכבד את הבריות ואכמ"ל עוד".
   2. **רשע**.
      1. הגרח"ק זצ"ל (***שערי ציון ח"ב עמ' רמ"א אות ב', עי' אות ג' [לשונו מובא לעיל]***) – "שאלה: האם אדם חייב בכבוד חמיו וחמותו היכא דהם רשעים. תשובה: גם אביו ואמו רשעים א"צ לכבדם (רק שלא יבזום)".
   3. **גוי**.
      1. יושר הורי (סי' כ' סוף אות ח', מילואים [עמ' תכ"ו]) – "ביאור ד' המכילתא דילפינן ממשה רבינו שכיבד את יתרו דחייב אדם בכבוד חמיו. וקשה הלא צפורה נתגיירה קודם שנשאה משה, וא"כ אינו נחשב כחמיו לפמ"ש דגר שנתגייר כקטן שנולד דמי, ופקע יחס הקורבה בין יתרו למשה ...".
   4. **גירשה או מתה**.
      1. מיקל, אין חיוב כבוד חמיו.
         1. אור לציון (מורא הורים וכבודם פרק ח' הע' ע"ו, מנוחת שלום ח"ג סי' י"ג אות ו' ד"ה ולענ"ד [עמ' נ"ז]) – "שכל דין חיוב בכבוד חמיו אינו אלא כשעדיין אשתו שהיא בת חמיו בחיים, אבל כל שמתה או נתגרשה ניתק הקשר בין החתן לחמיו, ושוב אין חיוב כיבוד חמיו נוהג כלל, ופקע ליה לגמרי חיוב כבוד חמיו".
         2. הגריש"א זצ"ל (מנוחת שלום ח"ג מילואים אות ה' [עמ' ק"ע], אשרי האיש יו"ד פרק מ' אות ג') – "כל מה שחייב בכבוד חמיו, זה כשאשתו - בת חמיו בחיים, אבל לאחר מותה או כשגירשה, תו אין חייב בכבוד חמיו".
         3. מנוחת שלום (ח"ג סי' י"ג) – "כבוד חמיו וחמותו דוקא בחיי אשתו, אם אבל גרשה או מתה, אינו חייב בכבודם".
         4. מורא הורים וכבודם (פרק ח' סעי' ס"ד).
         5. אהלי יעקב (פרבשטיין, שמות סי' ט' אות ח' [עמ' רל"ה]) – "אחר גרושין ודאי לא יהיה חיוב כבוד חמיו וחמותו".
         6. תכלית חכמה (סעי' כ"ד ס"ק א' אות ד').
      2. מחמיר.
         1. משיב הלכה (ח"ב סי' קמ"ו, דברי חפץ שם) – "דאפי' מתה אשתו או אפילו גירשה ג"כ חייב בכבוד חמיו וחמותו".
         2. עי' אילת השחר (יתרו פרק י"ח פסוק ז') – "והנה בדין כיבוד חמיו יש להסתפק אם חייב אדם בכבוד חמיו גם לאחר מיתת אשתו, דהא לענין עדות מבואר בסנהדרין (כ"ז ב') דכשמתה אשתו כשר להעיד עליו, א"כ אין לו כבר שייכות אליו, או דלמא לענין כבוד שאני. והוכיחו דבביאור הגר"א הנ"ל מביא מקור לדין שצריך לכבד חמיו ממשה רבינו, והא במכילתא (לעיל פסוק ב') יש מ"ד שמפרש מש"כ אחר שילוחיה היינו שגירשה שנתן לה גט פיטורין, ומ"מ כיבד את יתרו והשתחוה ונשק לו, הרי דגם אחרי גירושין הוא חייב בכבודו, וא"כ י"ל דה"ה לאחר מיתת אשתו, ומ"מ טעמא לא ידענא למה צריך לכבדו כיון שכבר בטל הקירבה (העירו אולי יש לדמות הנידון למבואר בכתובות ק"ג א' על כיבוד אשת אב שחייב רק בחיי אביו וה"ה כאן)".
         3. הגרח"ק זצ"ל (***שערי ציון ח"ב עמ' רמ"ב אות ו', עמ' רנ"א אות ו'***) – "שאלה: האם אדם חייב בכבוד חמיו לאחר מיתת אשתו או גירושיה. תשובה: עי' מכילתא יתרו פי"ח פ"ז אף ששילחה בגט לרבי יהושע".
      3. מראי מקומות.
         1. דברי שאול (יוסף דעת סי' ש"מ על סעי' ד') – "יש לומר דבאמת כל זמן שאשתו חיה פשיטא ... אבל לאחר מית' או שנתגרשה בזה אינו חייב רק כיבוד בעלמא ... וא"כ מזה נלמד שאף אחר מיתת וגירושי אשתו, מ"מ מחוייב לכבד חמיו כנלפענ"ד".
            1. מנוחת שלום (ח"ג מילואים אות ה', עמ' ק"ע) – "דברי שאול ... הרי שהוא ז"ל מסיק שחייב בכבוד חמיו וחמותו אף לאחר פטירת אשתו, ומכל מקום כתב במפורש שאינו אלא כיבוד בעלמא, ובודאי כוונתו דאינו חיוב כלל ואפילו לא מדרבנן, ואין זה אלא הנהגת דרך ארץ בעלמא, כההיא דכתב מרן ז"ל דדבר הגון לכבד אשת אביו אחר פטירת אביו וכנ"ל. ודוק".
            2. ***שערי ציון (ח"ב סי' י"ד אות ו', עמ' רנ"א) – "את דברי הגרי"ש נתנזון זצוק"ל ... דנקט דאדם חייב בכבוד חמיו אף לאחר מיתת או גירושי אשתו עי"ש הדברים שנקט שחייב קצת בכבודם".***
   5. **כבוד לחמותו** (mother-in-law).
      1. מחמיר – צדה לדרך (מאמר א' כלל ד' פרק ט"ו, לשונו מובא לעיל), לקט יושר (יו"ד עמ' ל"ז ענין א', לשונו מובא לקמן), חרדים (פרק י"ב סעי' י', לשונו מובא לעיל), ב"ח (ס"ק י"ג ד"ה וחייב, "ופשוט הוא"), ט"ז (ס"ק י"ט), בא"ה (ס"ק י"ז), ח"א (כלל ס"ז סעי' כ"ד, לשונו מובא לעיל), ברכי יוסף (ס"ק י"ז, על הדף על סעי' כ"ד), קיצור שו"ע (סי' קמ"ג סעי' כ', לשונו מובא לעיל), פת"ת (ס"ק כ'), פלא יועץ (ערך חמיו וחמותו), ערה"ש (סעי' מ"ד), בן איש חי (שנה ב' פר' שופטים אות ל', לשונו מובא לקמן), שד"ח (מערכת כ' ריש כלל ק'"כ), חלקת יעקב (ח"ב סי' ק"כ אות א', יו"ד סי' קל"ו אות א'), אור לציון (מורא הורים וכבודם פרק ח' הע' ס"ח, לשונו מובא לקמן), הגריש"א זצ"ל (הערות על מסכת כתובות דף קד: ד"ה דבכתפאי), עשה לך רב (ח"ו סי' נ"ט), יחוה דעת (ח"ו סי' נ"א, הליכות עולם ח"ח עמ' קס"ז ד"ה בסיכום), חוט שני (ס"ק כ"ה ד"ה ובב"ח), נטעי גבריאל (נישואין פרק קי"ח סעי' ו'), מנוחת שלום (ח"ג סי' י"ג), מורא הורים וכבודם (פרק ח' סעי' נ"ה), אבני דרך (ח"ה סי' כ"ה), ילקוט יוסף (כיבוד או"א פרק י"ד אות כ"ט, קיצור שו"ע יו"ד פרק י"ד אות כ"ט), אוצר כיבוד או"א (אות תרס"ז), יושר הורי (סי' כ' אות י"ט).
      2. מראי מקומות.
         1. בכורות (דף מד:) – "מר בר רב אשי איצטריך אגודא גמלא אשתין, אמרו ליה: חמתך קאתיא. אמר להו: באודנה".
         2. תשובה מאהבה (ח"א סי' קע"ה, ח"ב סי' שע"א) – "ואגב אודיע שבש"ע יורה דעה סי' ר"מ סעיף כ"ד כתב הש"ע חייב אדם בכבוד חמיו והשמיט חמותו ובסימן ש"מ סעיף ד' ובסי' שע"ד סעיף ו' כתב משום כבוד חמיו וחמותו והגאון בעל ברכי יוסף בי"ד סי' ר"מ אות טו"ב לא הרגיש בזה ועיין ע"ד צחות במחברת עולת עני חלק שני מאמר שס"ח כ"ז נלע"ד בחפזו /בחפזי/ כי טרידנא טובא".
         3. מנחת אלעזר (ח"ג סי' ל"ג סוף ד"ה אך) – "אולם יש ללמוד מדברי החרדים הנז' לענין חמותו דלפי מה דמצינו הלימוד מהכ' ראה אבי וגו' משמע רק לחמיו ולא לחמותו בפרט לפימש"כ הב"ח לכבדן כשאר זקנים משמע רק לזקן ולא לאשה היינו חמותו אולם לפימש"כ החרדים הטעם משום דאשתו כגופו והוי ככיבוד אב ואם וא"כ גם חמותו נמי בערך אמו משום טעמי'".
   6. **אשת חמיו, באופן שהיא רק האם החורגת של אשתו**.
      1. מחמיר.
         1. הגרח"ק זצ"ל (***שערי ציון ח"ב עמ' רמ"ב אות ח'***) – "שאלה: האם אדם חייב בכבוד אשת חמיו, באופן שהיא רק האם החורגת של אשתו. תשובה: הוא בכלל כבוד חמיו".

הגרח"ק זצ"ל (***שערי ציון ח"ב עמ' רמ"ב אות ט'***) – "שאלה: בהנ"ל אם חייב, האם **לאחר מיתת חמיו** יש ענין ג"כ לכבדה, וכמש"כ בשו"ע סי' ר"מ סעי' כ"א לענין אשת אביו שדבר הגון לכבדה אף לאחר מיתת אביו. תשובה: כדין אשת אביו".

* 1. **אשה: לכבד חמיה וחמותה**.
     1. מחמיר [רק שבעלה קודם], כמו איש.
        1. לקט יושר (יו"ד עמ' ל"ז ענין א') – "וצריך איש לנהוג כבוד בחמיו ובחמותו וה"ה אשה אבל באשת חמיו שאינה אמה של אשתו אינו צריך לנהוג בה כבוד".
        2. חרדים (פרק י"ב סעי' י').
        3. גר"א (סוף אגרת), הו"ד בחוט שני (ס"ק כ"ה ד"ה ובאגרת, עמ' שי"ב) - לשונו מובא לעיל.
        4. ברכי יוסף (על הדף, על סעי' כ"ד).
        5. תשובה מאהבה (ח"א סי' קע"ה [לשונו מובא לעיל], ח"ב סי' שע"א), הו"ד בפת"ת (סי' שע"ד ס"ק ג').
        6. פלא יועץ (ערך חמיו וחמותו) – "וביותר צריך לזרז את האשה שתהא זהירה וזריזה בכבוד חמיה וחמותה, שהרי אמרו (תנא דבי אליהו רבא ככ''ו) כבד את אביך, וסמיך לה לא תנאף, מה ענין זה אצל זה, ללמדך שאם נשא אדם אשה ואינה מכבדת אביו ואמו בעת זקנתן הרי הוא כאלו נואף כל ימיו, לכך נאמר כבד ולא תנאף. וכמה יגיעות אדם יגע וכמה סובל צער גדול בנים עד שמגיעם לפרק הנשואין ומקוים לטובה להשיאם ולמצא מרגוע לנפשם, ואחר כך כלה קמה בחמותה ומתרבה המחלקת והקטטה בבית, ועושה שגם הבן יעשה מחלקת וקטטה עם אביו ואמו, כי דרך גבר להיות כרוך אחר אשתו, ודלף טרד מדיני אשה (משלי יט יג), וסוף שיפרדו הבנים מעל שלחן אביהם וגם אחים יתפרדו בעבור רעת קטטה ומחלקת הנשים, ונמצא שאב ואם מתקים בהם (ירמיה יד יט) קוה לשלום ואין טוב ולעת מרפא והנה בעתה. והאשה ההיא תשא את עוונה ואת עוון בעלה, ורעה תבא עליה ומרה תהיה לה באחרונה, כאשר עשתה כן יעשו לה כלותיה, מלבד ענשה השמור לה לעולם הבא: ואשה יראת ה' היא תתהלל (משלי לא ל). שתכבד את חמיה ואת חמותה יותר ויותר מבעלה כמלך ומלכה, וכל מגמתה תהיה להשיג ולדעת את רצונם ולעשות רצונם כרצונם, ולא תעשה שום דבר קטן וגדול בלתי רשותם. ולא מבעיא כשהבן סמוך על שלחן אביו מפתו יאכל שהיא חיבת בכבודם, אלא אפלו אם הבן הוא מפרנס אביו ואמו לא מפני זה יקל כבודם, חס ושלום, ואף אם יכבד עלם עליה, כי הבנים זכות אבותם מסיעתם וצדקתם עומדת לעד. וידוע מאמר רבותינו ז''ל (קדושין לא, ב. ירושלמי פאה פ''א, ה''א ועי ירושלמי קידושין פ''א ה''ז) שיש מאכיל את אביו ואמו פטומות ויורש גיהנם, ויש מטחינן ברחים ויורש גן עדן, והכל תלוי בנעם שיח והנהגת כבוד בהם. ואפלו אם חמיה וחמותה הם טרחנים ומדותיהם קשים כמנהג הרבה זקנים. ואיש ואשה שהם דעתנים ויראת ה' על פניהם על יסבלו ולא יבלו, ולא יתריסו כנגדם חס ושלום ויגורו להם מיום הדין, כי האלקים יביא במשפט על כל דבור רע ועל כל מין זלזול. והמכבד יכבד ושכרו יהיה כפול ומכפל, לפם צערא אגרא".
        7. בן איש חי (שנה ב' פר' שופטים אות ל') – "חייב בכבוד חמיו, ולכן דוד הע"ה קרא את שאול הע"ה אבי ראה גם ראה, וה"ה דחייב בכבוד חמותו, וכן האשה חייבת לכבד חמיה וחמותה, וכתב בשיו"ב בשם תנא דבי אליהו שאם נשא אשה ואינה מכבדת אביו ואמו לעת זקנתן, הרי הוא כאלו נואף כל ימיו, לכך דבור לא תנאף סמוך לדבור כבד את אביך ואת אמך יע"ש".
        8. עשה לך רב (ח"ו סי' נ"ט) – "וכן האשה חייבת לכבד חמיה וחמותה במה שתוכל, דאיש ואשה שוו בשיעוריהם, אלא שהאשה רשות אחרים עליה, אבל במה שתוכל חייבת ויגדל חיוב האשה שהיא חייבת יותר בכבוד בעלה וזהו כבודו".
        9. יחוה דעת (ח"ו סי' נ"א, הליכות עולם ח"ח עמ' קס"ז ד"ה בסיכום) – "וכן האשה חייבת לכבד את חמיה וחמותה כמיטב יכלתה, וכמו שכתוב בסדר אליהו רבה (פרק כו): כבד את אביך וסמיך ליה לא תנאף, ללמדך שאם נשא אשה ואינה מכבדת אביו ואמו לעת זקנתם הרי הוא כאילו נואף כל ימיו. ע"כ. והובא בספר חרדים (ריש פרק רביעי). וכל שכן שזהו גם כבוד בעלה, שהיא חייבת בכבודו. וכמו שכתב הרמב"ם (בפרק טו מהלכות אישות הלכה כ') וזו לשונו: ציוו חכמים על האשה לכבד את בעלה ביותר מדאי, ויהיה מוראו עליה, ותעשה כל מעשיה על פיו, ויהיה בעיניה כמו שר או מלך. וזהו דרך בנות ישראל וכו'. ולכן כיבוד ומורא של חמיה וחמותה, זהו כבודו ומוראו של בעלה. וכן כתבו הברכי יוסף (סימן רמ ס"ק כב), ובשו"ת תשובה מאהבה חלק א' (סימן קעה). ע"ש".
        10. חוט שני (ס"ק כ' ד"ה ולכן [לשונו מובא לעיל], ס"ק כ"ה ד"ה ובש"ך) – "וה"ה אשה מחוייבת בכבוד חמיה וחמותה".
        11. נטעי גבריאל (נישואין פרק קי"ח סעי' ו').
        12. מנוחת שלום (ח"ג סי' י"ג).
        13. אבני דרך (ח"ה סי' כ"ה) – "שחלה על האדם החובה לכבד את חותנו וחותנתו, והוא הדין לגבי האישה".
        14. ילקוט יוסף (כיבוד או"א פרק י"ד אות ל"ד, קיצור שו"ע יו"ד פרק י"ד אות ל"ד) – "גם האשה חייבת לכבד את חמיה וחמותה במה שתוכל וכמיטב יכולתה. וראוי לו לאדם שידריך את אשתו לכבד את חמיה וחמותה, כמבואר בתנא דבי אליהו. וגדול חיוב האשה מהאיש, שהיא חייבת יותר לכבד את חמיה וחמותה, שזהו כבוד בעלה, והיא חייבת בכבודו. [ילקו"י כיבוד או"א פרק יד סעיף לד מהדורת תשס"א כרך ב' עמוד תקטז]".
        15. אוצר כיבוד או"א (אות תרס"ה).
     2. מראי מקומות.
        1. שבת (דף כו.) – "ההיא חמתא דהות סניאה לה לכלתה, אמרה לה: זיל איקשיט במשחא דאפרסמא. אזלא איקשיט. כי אתת, אמרה לה: זיל איתלי שרגא. אזלא אתלא שרגא, אינפח בה נורא ואכלתה".
  2. **חמיו זקנו: אבי או חותן חמיו**.
     1. מיקל.
        1. ויברך דוד (כיבוד או"א סי' קפ"ח) – "שאלה - אי מחוייב לכבד את חמיו-זקנו (אבי או חותן חמיו). תשובה - פטור. נראה דלא, דאפילו חמיו ...".
     2. מראי מקומות – וישב משה (ח"ב סי' נ"ה אות א').
        1. הגרח"ק זצ"ל (***שערי ציון ח"ב עמ' רמ"ב אות ז'***) – "שאלה האם אדם חייב בכבוד אבי חמיו [מרן שליט"א בספרו שיח השדה ח"ג בליקוטים עמ' רי"ב הביא 'חייב אדם בכבוד חמיו כאביו', ולכאו' לפי"ז יהיה חייב בכבוד אבי חמיו כדין אבי אביו שמכבדו משום כבוד אביו]. תשובה: אולי".
  3. **כבוד זקנו או כבוד חמיו: מי קודם**.
     1. כבוד זקנו.
        1. הגרח"ק זצ"ל (מילי מעלייתא אות מ"ח) – "שאלה: מי מהם קודם, כבוד זקנו או כבוד חמיו. תשובה: זקנו".

הגרח"ק זצ"ל (***שערי ציון ח"ב עמ' רמ"ב אות ה'***) – "שאלה: כשחמיו מבקשו דבר מה, וגם זקנו מבקש, כבוד מי קודם. תשובה: זקנו קודם".

* + - 1. אוהב ציון (ח"א יו"ד סי' ט"ז) – "היה לפניו מצות כבוד זקינו וכבוד חמיו, כבוד זקינו קודם".
    1. מראי מקומות – מנחת אלעזר (ח"ג סי' ל"ג), תפארת נפתלי (ריש סי' ל'), יושר הורי (סי' כ' אות כ"ה).
       1. וישב משה (ח"ב סי' נ"ה אות א') – "ועי' בשו"ת מנחת אלעזר (ח"ג סי' לג) מ"ש לענין כיבוד חותנו, וכ"ד שם צע"ג וברור שאין שום יחס לכיבוד חותנו נגד כיבוד אב וז"ב".
  1. **כבוד אחיו הגדול או כבוד חמיו: מי קודם**.
     1. כבוד אחיו הגדול.
        1. פני מבין (סוף סי' קע"ד) – "ורק זה יש להסתפק אם כיבוד אח הגדול או כיבוד חמיו קודם אמנם ג"כ פשוט לענ"ד דכיבוד אח הגדול קודם דלבה"ג הוא מה"ת גמור וחמיו רק מדרבנן כנראה מסי' ר"מ ורמב"ם ז"ל לא הביא כלל דין זה דחייב אדם בכבוד חמיו וגם לדעת רמב"ן דהוא מכיבוד אב א"כ פשיטא דאב קודם יותר לחמיו".
        2. מנוחת שלום (ח"ג סי' י"ג אות א') – "ולפי דרכינו למדנו שכבוד אחיו הגדול קודם לכבוד חמיו, וראיתי בשו"ת פני מבין (ס"ס קע"ד) שנסתפק בזה ע"ש, ולפי דרכינו הוא מפורש בדברי רבינו הטור י"ל ודוק היטב".
        3. אוהב ציון (ח"א יו"ד סי' ט"ז) – "וה"ה דכבוד אחיו הגדול קודם לכבוד חמיו. וכן העלה בס' מנוחה שלום (ח"ג סי' יג או"ב)".
        4. עורה כבודי (שיעור י"ז אות י"ב).
     2. מראי מקומות – הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש יו"ד פרק מ' אות א', לשונו מובא לעיל).

1. הגדר של חיוב כבוד לחמיו.
   1. **שחייב בכבודו ככבוד אביו ממש**.
      1. לבוש (סעי' כ"ד) – "וחייב אדם בכבוד חמיו **ככבוד אביו**, שכן קראו דוד לשאול אבי ראה גם ראה, ושאול חמיו היה וקראו אביו".
      2. תורה תמימה (שמות פרק י"ח הערה ח') – "וכן מש"כ הב"ח בדעת הטור דאפילו אם מחויב אינו מחויב אלא בערך שאר זקנים ולא בערך כבוד אב, וראייתו ממ"ש דוד ואבי ראה גם ראה, והלשון גם ראה משמע שסמכו במקצת לכבוד אב, והנה לבד שזה המקור קלוש מאד, דמה שייך לשון זה להלשון אבי דמיניה עיקר הילפותא, אלא דלענין דינא אין זה נכון, שהרי כאן כתיב במשה וישתחו וישק לו ומכאן למדו לכבוד חותנו, ובודאי אין מחויבים בהשתחואה ונשיקה לסתם זקנים".
   2. **כמו שאר זקנים חשובים**.
      1. ב"ח (ס"ק י"ג ד"ה וחייב) – "ומלשון רבינו יראה שאינו חייב כי אם לכבדו כדרך **שמכבד הזקנים בקימה והידור וכיוצא**. אבל במדרש שוחר טוב (מזמור ז) איתא בהאי לישנא [ו]אבי ראה גם ראה מכאן שחייב אדם בכבוד חמיו ככבוד אביו משמע שכל מה שמחוייב לעשות באביו מחוייב ג"כ לעשות בחמיו. ותימה שלא כתב רבינו כן בפירוש גם שאר המחברים לא הביאו דין זה כל עיקר. ונראה דמשום דבתר הכי מסיק אמר רבי יהודה אבי ראה אמר לשאול וגם ראה אמר לאבנר ורבנן אמרי אבי ראה אמר לאבנר דהוא מריה דאורייתא גם ראה אמר לשאול וכיון דרבנן אמרי דלא קרא לשאול אבי אין ראיה משם דצריך לכבד חמיו כאביו וכוותייהו נקטינן שהם רבים ומשום הכי השמיטוהו הפוסקים. אבל רבינו סבירא ליה דמכל מקום חייב לכבדו כמו שאר זקנים חשובים כדפרישית דמדאמר גם ראה אלמא שסמכו במקצת לכבוד אב".
      2. ש"ך (ס"ק כ"ב) – "כתב הב"ח דהיינו שסמכו במקצת לכבוד וחייב לכבדו כמו שאר זקנים חשובים".
      3. בא"ה (ס"ק י"ז).
      4. ח"א (כלל ס"ז סעי' כ"ד) – "חייב אדם לכבד חמיו וחמותו, שהרי דוד קרא לשאול אבי שהיה חמיו. וחייב לכבדו כמו שאר זקנים וחשובים".
      5. פת"ת (ס"ק כ') – "ומ"ש עוד והיינו דמחויב לכבדם כמו שאר זקנים כ"כ הש"ך בשם הב"ח **ונראה דזה מוכרח** מדלעיל סעיף י"ז שאשה נשואה פטורה כו' דאל"כ היתה חייבת כיון שגם בעלה חייב בכבוד אביה שהרי הוא חמיו וכמו בסעיף י"ד וע"ש".
         1. מראי מקומות – ח"א (כלל ס"ז סעי' י"ז, לשונו מובא לעיל), התעוררות תשובה (ח"א סי' רכ"ח), ועוד.
      6. ערה"ש (סעי' מ"ד).
      7. חלקת יעקב (ח"ב סי' ק"כ אות א', יו"ד סי' קל"ו אות א').
      8. בצל החכמה (ח"א סי' ריש סי' ס"ט, ובהג"ה שם, ח"ב סי' צ' אות ד') – "שהוכחתי שאינו חייב בכבודם כבכבוד אביו ואמו".
      9. יחוה דעת (ח"ו סי' נ"א, הליכות עולם ח"ח עמ' קס"ד, עמ' קס"ז ד"ה בסיכום) – "בסיכום: חייב אדם לכבד את חמיו בקימה והידור, כשמגיע לתוך ארבע אמותיו, כמו שמכבד לזקנים חשובים, אבל אינו חייב לכבדו ככבוד אביו. ויש נוהגים גם כן לנשק ידי חמיו דרך כבוד ויקר. וכן ראוי לעשות. ובפרט כשחמיו הוא בן תורה ובעל מעשים טובים".
      10. וישב משה (ח"ב סי' נ"ה אות א') – "כמ"ש הב"ח והאחרונים".
      11. חוט שני (ס"ק כ' ד"ה וי"ל) – "וי"ל דודאי שאני גדר כיבוד חמיו מגדר כיבוד אב ואם, דכיבוד אב ואם הוא כמ"ש בגמ' מאכילו משקהו וכו' וכמ"ש הרמ"א וישמשנו בשאר דברים שהשמש משמש רבו, ואילו כבוד חמיו הוא חיוב לכבדו כמו חיוב לכבד זקנים כמו לקום מפניו, אבל אינו חייב לטפל בו כמו להאכילו. וכך מבואר בש"ך ובפתחי תשובה. מעתה צריכה אשה נשואה לכבד את אביה ואמה כמו שאר זקנים חשובים, אף אם בעלה מקפיד על זה. ולכן אשה נשואה צריכה לקום בפני אביה ובפני חמיה".
      12. ויברך דוד (כיבוד או"א סי' קפ"ז) – "מבואר שם בש"ך ואחריו בשאר הפוסקים דאף להמחייבים לכבד חמיו מ"מ אינו כמו כיבוד אב אלא כמו א' הזקנים".
      13. מנוחת שלום (ח"ג סי' י"ג) – "כבוד חמיו היינו כמו שמכבד לזקנים (להדר להם וכו') אבל לא ממש ככבוד אביו ואמו".
      14. ילקוט יוסף (כיבוד או"א פרק י"ד אות כ"ט, קיצור שו"ע יו"ד פרק י"ד אות כ"ט) – "והכיבוד הוא בקימה והידור כשמגיעים לתוך ארבע אמותיו, כמו שמכבדים את הזקנים החשובים, אבל אין חיוב לכבדם ככבוד אביו ואמו. ואפילו אם חמיו צעיר, חייב לעמוד מפניו כנז'".
      15. אוצר כיבוד או"א (אות תרס"ג ד"ה ולדינא).
          1. מחזה אליהו (ח"ב סי' נ"ו אות ט', מוריה גליון רי"ז עמ' צ"א אות ט') – "הלשון 'זקנים חשובים' תמוה דאין חילוק בחובת כבוד בין זקן לזקן. ובח"א כלל ס"ז סע' י"ז איתא 'זקנים וחשובים' והכוונה לזקן או לחשוב דלשניהם קמים".
   3. מראי מקומות – שד"ח (מערכת כ' כלל ק'"כ), מורא הורים וכבודם (פרק ח' סעי' נ"ה, סעי' ס').
      1. חת"ס (אה"ע סי' ל"ח ד"ה ולהסביר) – "דחייב בכבודו כאב".
      2. חשוקי חמד (מגילה סוף דף כח:, בכורות דף ו. ד"ה תשובה בגדר) – "תלוי קצת במחלוקת הפוסקים מה טעם שחייב אדם בכבוד חמיו, דהנה כתב השו"ע (יו"ד סימן רמ סעיף כד) 'חייב אדם לכבד חמיו'. והש"ך (ס"ק כב) כתב הטעם בשם הב"ח שחייב לכבדו כמו שאר זקנים חשובים. אולם הט"ז (ס"ק יט) כתב שהטעם שחייב לכבדו שאמר לו דוד לשאול, 'ואבי ראה גם ראה' (שמואל א כד), מכאן שחייב אדם בכבוד חמיו ככבוד אביו, כלומר ששאול היה חמיו של דוד, וקרא לו דוד אבי, ומקור הדברים הוא מהילקוט שמעוני (רמז קלג), הרי שלשיטת הט"ז אסור, דומיא דכבוד אב".
         1. אמנם עי' ח"א (כלל ס"ז סעי' כ"ד), ומוכח שאין ראיה מהט"ז.
      3. קיצור שו"ע (סי' קמ"ג סעי' כ') – "וחייב אדם בכבוד חמיו וחמותו (כדמצינו בדוד המלך עליו השלום שחלק כבוד לשאול המלך שהיה חמיו קראו אבי, שאמר לו אבי ראה גם ראה)".
2. לכבד חמיו כמו שאר זקנים חשובים: הגדר.
   1. **חיוב מורה**.
      1. אין חיוב.
         1. חיד"א (ברית עולם על ס"ח סי' שמ"ה) – "אבי בכבוד אבי במורא כצ"ל ובהכי ניחא משז"ל על פסוק ואבי ראה גם ראה שחייב אדם בכבוד חמיו ולא אמרו שחייב במורא כי מצינו אשר צוה ה' שתי מצות כבד את אביך וכתיב איש אמו ואביו תיראו וכיון דלא כתיב אלא אבי חד זימנא אני אומר תפסת מועט תפסת ושדייה לכבוד. אמנם היכא דכתיב אבי אבי תרי זמני דרשינן אבי בכבוד אבי במורא".
         2. עיקרי דינים (יו"ד סי' כ"ו אות ז' ד"ה הדרן) – "דאין ספק לע"ד דאף שחייב בכבוד חמיו אינו בדין להשוותו לכבוד אביו תדע דהא חייב אדם במורא דאביו ואינו חייב במורא דחמיו וטעמא טעים הרב ברית עולם סי' שמ"ה ...".
         3. בצל החכמה (ח"ג סי' צ"ה אות ו') – "בעיקרי הד"ט ... אינו חייב לא במוראו של אשת אביו ולא בשל בעל אמו ולא בשל חמיו".
         4. הגריש"א זצ"ל (מבקשי תורה גליון כ"א עמ' שי"ב) – "דאע"פ שבחמיו יש רק דיני כבוד ואין דיני מורא".
         5. מנוחת שלום (ח"ג סי' י"ג) – "במורא חמיו אינו חייב לכולי עלמא".
         6. מורא הורים וכבודם (פרק ח' סעי' נ"ה) – "אבל במוראם אינו חייב".
      2. מחמיר.
         1. עי' הגרח"ק זצ"ל (***שערי ציון ח"ב עמ' רמ"א אות ד'***) – "שאלה: האם אדם חייב במורא חמיו וחמותו, או דחייב דוקא בכבודם וכל' השו"ע בסעי' כ"ד, ואם אין חייב במוראם, האם מותר לקרוא לחמיו בשמו, דהנה הרמב"ם בפ"ו מהל' ממרים ה"ג מנה בכלל מורא שלא יקרא לאביו בשמו. תשובה: מורה ככבוד".

* 1. **לשמש חמיו, כמו מאכילו ומשקהו**.
     1. אין חיוב.
        1. עי' פת"ת (ס"ק כ') – "ונראה דזה מוכרח ...".
        2. חוט שני (ס"ק כ' ד"ה וי"ל) – "וי"ל דודאי שאני גדר כיבוד חמיו מגדר כיבוד אב ואם, דכיבוד אב ואם הוא כמ"ש בגמ' מאכילו משקהו וכו' וכמ"ש הרמ"א וישמשנו בשאר דברים שהשמש משמש רבו, ואילו כבוד חמיו הוא חיוב לכבדו כמו חיוב לכבד זקנים כמו לקום מפניו, אבל אינו חייב לטפל בו כמו להאכילו. וכך מבואר בש"ך ובפתחי תשובה".
     2. מראי מקומות – יושר הורי (סי' כ' אות י"ז).
  2. **קימה**.
     1. יש חיוב, כמו שאר זקנים.
        1. ב"ח (ס"ק י"ג ד"ה וחייב) – ""ומלשון רבינו יראה שאינו חייב כי אם לכבדו כדרך **שמכבד הזקנים בקימה** והידור וכיוצא ... רבינו סבירא ליה דמכל מקום חייב לכבדו כמו שאר זקנים חשובים כדפרישית דמדאמר גם ראה אלמא שסמכו במקצת לכבוד אב".
        2. בנין עולם (יו"ד סי' מ"ט) – "לענין מה ששאל מעכ"ת אם צריך אדם לקום מפני חותנו אם הוא בכלל כיבודו נלע"ד דצריך דהרי כתבו הפוסקים שחייב בכבודו כמו שאר זקנים חשובים דאל"כ לענין מה אמרו שחייב בכבודו והרי דבר זה קל הוא שאפי' מפני זקן שאינו ת"ח חייב לקום אף שאינו חייב בו בשאר דברים של כיבוד כמ"ש ביו"ד (סי' רמד סעי' א') יעו"ש וא"כ כיון שהב"ח והש"ך כתבו דצריך לכבדו כמו שאר זקנים חשובים משמע דעדיף מזקן שאינו ת"ח".
        3. מנחת אלעזר (ח"ג סימן ל"ג ד"ה ובדברי) – "וכן מצאתי בשו"ת בנין עולם להגאון מסובאלק ז"ל (חיו"ד סי' מ"ז) שצריך לקום מפני חמיו גם שאינו ת"ח ולא זקן עיין שם".
        4. אור לציון (מורא הורים וכבודם פרק ח' הע' ס"ח) – "שא"צ לקום מלוא קומתו ומספיק לעשות הידור [לקום מעט], כשנכנסים לתוך ד"א, והוסיף - שגם בחמותו הדין כן שצריך לכבדה בהידור בשעה שנכנסת לתוך ד"א".
        5. יחוה דעת (ח"ו סי' נ"א, הליכות עולם ח"ח עמ' קס"ד) - לשונו מובא לעיל.
        6. חוט שני (ס"ק כ' ד"ה וי"ל) - לשונו מובא לעיל.
        7. מחזה אליהו (ח"ב סי' נ"ו אות י"ג, אות י"ד ס"ק א', מוריה גליון רי"ז עמ' צ"ג אות י"ג, אות י"ד ס"ק א') – "הלא בעלה אינו מחוייב לעשות רצון הוריה כלל וכלל, ועליו רק להתנהג בדרך כבוד ולקום לפני חמיו ותו לא ... כבר זכרנו שחייב לקום כשנכנסים או לכה"פ להדרם (לקום קצת) דכן איתא בש"ך".
        8. אבני דרך (ח"ה סי' כ"ה) - לשונו מובא לקמן.
        9. מורא הורים וכבודם (פרק ח' סעי' נ"ו) – "שבשעה שנכנסים לתוך ד' אמותיו יעשה להם הידור [יקום מעט] אפילו אינם זקנים, ואינו צריך לעמוד מלוא קומתו לכבודם".
        10. ילקוט יוסף (כיבוד או"א פרק י"ד אות כ"ט, קיצור שו"ע יו"ד פרק י"ד אות כ"ט) - לשונו מובא לעיל.
        11. יושר הורי (סי' כ' אות י"ג) – "בנין עולם ... **ולפי"ז דחייב לקום מפני חמיו בגדרי מצות קימה מפני זקן**, א"כ יש לנו ללמד כל פרטי הדין מהלכות כבוד זקן וחכם ביו"ד סי' רמ"ד, ויש לציין כאן ב' פרטים, האחד, דחיוב העמידה מתחיל רק משעה שנכנס לתוך ד' אמותיו (שו"ע רמ"ד, ב'), וכן דצורת הקימה - לעמוד מלא קומתו (כמש"כ בטור הובא בט"ז שם סק"ד), ולא סגי במה שזז מעט כמי שרוצה לקום דזה הידור בעלמא ואינו מקיים מצות העמידה".
     2. מראי מקומות.
        1. אילת השחר (קידושין סוף דף ל:) – "וצ"ע אם חייב לקום מפני אחיו הגדול וחמיו וחמותו דנתרבו לדין כבוד".
        2. קימה והידור (פרק י' סעי' כ"ב) – "יש שכתב שצריך לקום מלא קומתו בפני חמיו וחמותו, בשיעור ד' אמות. וכן האשה צריכה לקום מפני חמיה וחמותה".
  3. **לכבד בדברים, כגון שלא לקפוץ ולענות לפניו**.
     1. יש חיוב.
        1. עי' ב"ח (ס"ק י"ג ד"ה וחייב) – "ומלשון רבינו יראה שאינו חייב כי אם לכבדו כדרך **שמכבד הזקנים בקימה** **והידור** וכיוצא ... רבינו סבירא ליה דמכל מקום חייב לכבדו כמו שאר זקנים חשובים כדפרישית דמדאמר גם ראה אלמא שסמכו במקצת לכבוד אב".
        2. מחזה אליהו (ח"ב סי' נ"ו אות אות ט' ד"ה ומש"כ, אות י"ד ס"ק ג', מוריה גליון רי"ז עמ' צ"א אות ט' ד"ה ולהדרו, עמ' צ"ד אות י"ד ס"ק ג') – "ולהדרו היינו לדבר עמו בדרך כבוד ע' חרדים פ"ו דמפרש כן. ולענ"ד יסוד הראשון ב'הידור שבדיבור' הוא שלא לקפוץ ולענות לפניו. ע' רש"י על קרא 'ויען לבן ובתואל' (בראשית כד, נ) וז"ל 'רשע היה וקפץ לענות לפני אביו' הרי דאפילו מנכרי מחייבינן שלא יענה לפני אביו ונכרי נחשב רשע ומושחת אם עושה כן. **הרי לן דדבר זה הוא חסרון יסודי בדרך ארץ**. ובאמת בנוגע לכיבוד אחיו הגדול דלא מוזכר בש"ס ופוסקים במה חייב אח הצעיר לכבד אחיו הגדול נזכר אעפ"כ פעמיים נקודה זו שלא יענה אח צעיר לפני אח גדול. ע' מדרש פ' ויצא 'למה מתה רחל תחילה, מפני שדברה בפני אחותה הגדולה כמ"ש ותען רחל ולאה', וכה"ג איתא במדרש פ' ויחי 'יששכר וזבולון לא היו מדברים בפני אחיהם הגדול מפני הכבוד' ע' תו"ת שמות כ, יב. והשתא ומה בכיבוד אח הגדול דלא מצאנו שחייב לעמוד לפניו ולא נזכר שחייב לכבדו כמו כבודו של זקן ואעפ"כ אסור לקפוץ ולענות לפניו, לפני אביו ואמו ואפילו לפני חמיו חמותו וזקן שחיוב כבודם יותר חמור על אחת כמה וכמה דיחסר בקיום מצות הידור אם יקפוץ ויענה לפניהם ... חייב להדרם בדיבור דהיינו לדבר עמם בדרך כבוד. ונכלל בזה שלא לקפוץ ולענות כאשר אחרים מדברים עמם לפני שענו הם".
        3. יושר הורי (סי' כ' אות י"ד) – "הנה בדיני כיבוד או"א בענין כיבוד בדיבור (סי' ד') העתקנו מספר חרדים שדייק מהמכילתא בפרשת יתרו דפשוטו של מקרא דכבד את אביך היינו 'כיבוד בדברים', וא"כ כשאמרו חז"ל דחייב בכבוד חמיו, מסתברא טובא דודאי זה כולל מה שנקרא בתורה כיבוד בפשוטו ...".
     2. מראי מקום.
        1. חרדים (פרק י"ח אות ג') – "ופרשו המפרשים דהידור הינו דברים, לדבר לו בלשון כבוד ואדנות וענוה ולכפוף ראש לפניו".
        2. ח"ח (לשה"ר עשה ח') – "שֶׁהִדּוּר הוּא כִּבּוּד דְּבָרִים, דְּהַיְנוּ לְדַבֵּר לוֹ בְּדֶרֶךְ כָּבוֹד וְאַדְנוּת. וּבְמָקוֹם שֶׁמְגַנֵּהוּ, בְּוַדַּאי אֵינוֹ מְהַדְּרוֹ".
  4. **להקדים לו שלום**.
     1. מחזה אליהו (ח"ב סי' נ"ו אות י"ד ס"ק ד', מוריה גליון רי"ז עמ' צ"ד אות י"ד ס"ק ד') – "עוד נראה דחייב להקדים לו שלום כשם שחייב כן באדם נכבד כאביו ת"ח וזקן ע' או"ח סי' ס"ו מ"ב ס"ק ג'".
     2. יושר הורי (סי' כ' אות י"ד ד"ה כמו) – "ובמ"ב (סק"ג) כגון זקן ... ובזה מבואר הפסוק בפרשת יתרו 'ויצא משה לקראת חתנו וישתחו וישק לו וישאלו איש לרעהו לשלום ויבואו האהלה' (י"ח ז') הרי פירטה התורה את כל הדברים שעשה משה לחתנו, ובכללם 'וישאלו איש לרעהו לשלום', דלפום ריהטא מאי קמ"ל הלא כל אדם הפוגש בחבירו ק"ו בקרובו שואל בשלומו, אמנם להמבואר במכילתא הרי התורה כתבה כאן חיובי הכיבוד שצריך אדם לעשות לחמיו, ונמצא דחיוב הכיבוד הוא גם בדיבור וכיו"ב, ובכלל זה חיוב להקדים לו שלום וכמש"נ".
        1. מ"ב (סי' ס"ו ס"ק ג') – "[בין הפרקים, שואל בשלום אדם נכבד] אדם נכבד. שראוי להקדים לו שלום **כגון שהוא זקן** או ת"ח".
  5. **דאם לא ראהו זמן ארוך עליו להראות לו חביבות יתירה ושמחה שזכה לפגוש בו עוד פעם**.
     1. מחזה אליהו (ח"ב סי' נ"ו אות י"ד ס"ק ה', מוריה גליון רי"ז עמ' צ"ד אות י"ד ס"ק ה') – "ונראה עוד דאם לא ראהו זמן ארוך עליו להראות לו חביבות יתירה ושמחה שזכה לפגוש בו עוד פעם, דלכאורה כן יש ללמוד מקרא דממנו למד המכילתא כל עיקר הדין 'ויצא משה לקראת חותנו וישתחו וישק לו וישאלו איש לרעהו לשלום ...".

* 1. **כשבא חותנו מן הדרך צריך לצאת לקראתו ולקבל פניו**.
     1. העמק דבר (שמות פרק י"ח פסוק ז') – "לקראת חותנו. לא מחמת אשתו ובניו אלא מחמת חותנו, שכך הדין לכבד חמיו, גם לחבב את הגר ולכבדו בישראל, והודיע והראה לכל שאינו פונה אלא לחותנו ולא לאשתו ובניו".
     2. מחזה אליהו (ח"ב סי' נ"ו אות י"ד ס"ק ו', מוריה גליון רי"ז עמ' צ"ד אות י"ד ס"ק ו') – "כשבא חותנו מן הדרך צריך לצאת לקראתו ולקבל פניו, ונלמד מההיא דמשה עם יתרו, וע' העמק דבר על קרא 'לקראת חותנו' דהלך לקבל פני חותנו, ולא הזכיר אשתו ובניו, דחייב לכבד חותנו ולכן הלך לקיים מצוה זו".

* 1. **אין לחתן להשתמש בחותנו**.
     1. מחזה אליהו (ח"ב סי' נ"ו אות י"ד ס"ק ב', מוריה גליון רי"ז עמ' צ"ד אות י"ד ס"ק ב') – "עוד איתא ברמב"ן על קרא 'ויאמר יעקב לאחיו ליקטו אבנים וכו'' (בראשית לא, מו) שיעקב ביקש לאחיו (גיסיו) בני לבן לעוזרו להביא אבנים אבל לא ביקש זאת מלבן עצמו בהיותו חותנו ואין לחתן להשתמש בחותנו. הרי לן עוד הלכה דהדרך ארץ דבין חתן לחותנו'".
  2. **לילך לבקרם לפרקים, כגון ברגל**.
     1. אמרי יושר (ח"ב סי' קס"ה) – "אך בנ"ד שהציוי היה לבל ילך לבית חמי' שחייב בכבודו כדאי' ביו"ד סי' ר"מ אף אם נימא דהוי רק מצוה דרבנן ג"כ אין חייב לשמוע בקולה דלבטל אפילו מצוה דרבנן אין שומעין לאב ואם, אך בזה צע"ק דנהי דמצד כיבוד חייב ללכת לפרקים לחמי' כגון ברגל וכדומה אבל ללכת תדור אינו מחיוב מצד כיבוד חמי' וא"כ ...".
     2. אבני דרך (ח"ה סי' כ"ה) – "וישתדל מאוד לכבדם כראוי בדיבור, יחס ועזרה. כל זה בנוסף לחיוב לקום לכבודם ולבקרם לפרקים".
     3. ילקוט יוסף (כיבוד או"א פרק י"ד סוף הע' ל"ג) – "ומכלל חיוב כיבוד חמיו וחמותו, יש לו לילך אצלם לבקרם לפרקים, כגון ברגל, וכמ"ש בשו"ת אמרי יושר ח"ב (סי קסה). ועיין בירושלמי (פ"ג דביכורים ה"ג) יהודה בר חייה הוה יליף, סליק ושאל בשלמיה דרבי ינאי חמיו **מערב שבת לערב שבת** ע"ש".
  3. **לקרוא בשמם**.
     1. מחמיר.
        1. עשה לך רב (ח"ו סי' נ"ט) – "אך לנדון דידן נראה שלכל הדעות אין לקרוא לחמיו ולחמותו בשמם, שגם אם אין חיוב הכבוד כאביו ממש אלא כשאר זקנים (דבר השנוי כאמור במחלוקת), הרי שגם לשאר זקנים אין זה דרך כבוד לקראם בשמם. בא וראה מ"ש הכנה"ג (בחלק אבן - העזר תחלת סימן א) בשם דרשות מוהר"י בליקוטים, 'שהזיווגים (הכונה בעל ואשתו) אין מזכירים שמותיהם כשקורין זה את זה, ובדרך זו מתנהגים גם בימינו בינינו הספרדים בערי תוגרמה שאין קורין לא האיש את אשתו בשמה, ולא האשה את בעלה בשמו וכו''. וגם אנכי ראיתי בני זוג אשכנזים יוצאי מזרח אירופה שמעולם לא קראו זה לזה בשמם. מעתה, הרי הדבר קל - וחומר, אם בעל ואשתו נהגו לחלוק כבוד זה לזה באי קריאת שמותיהם, להוריהם על אחת כמה וכמה. ולכן נראה לי כפשוט ביותר שלענין זה אין שום מחלוקת, ולכל הדעות זה בגדר חיוב הכבוד שחייבים בכבוד החותן והחותנת לא לקראם בשמם. ולמופת תעמוד נגד עינינו התנהגותו של משה רבינו: 'ויצא משה לקראת חותנו וישתחו וישק לו'. השתחויה היא דרגת כבוד עליונה ביותר, ומשה היה רבם ומנהיגם של ישראל. ואשרי אדם היודע לכבד הזולת כראוי וכיאות, וכבוד חכמים ינחלו".
        2. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש יו"ד פרק מ' אות ד', מבקשי תורה גליון כ"א עמ' שי"ב [לשונו מובא לעיל]) – "אסור לקרוא להם בשמם".
        3. מחזה אליהו (ח"ב סי' נ"ו אות י"ד ס"ק ז', מוריה גליון רי"ז עמ' צ"ד אות י"ד ס"ק ז') – "ועוד נקודה העיר יד"נ הרה"ג ר' יעקב סיפר שליט"א מגייטסהעד דמאחר דהטור למד חובת כיבוד חמיו וחמותו מקרא דשמואל 'אבי ראה גם ראה' שאמר דוד המלך בדברו אל שאול חותנו (ע' לעיל אות ט'). וחז"ל למדו ממה שקראו אבי שהיה עליו לכבדו מעין החובת כיבוד שיש לאב, ומזה משמע דבדברו אל חותנו **יותר הגון** שהחתן יקראנו 'אבא' משיקראהו חותני דכך נהג דוד שקרא לשאול 'אבי'. ואח"כ מצאתי שזכה ידידי הנ"ל לכוון לדברי התשובה מאהבה תשו' שע"א שכתב כן וז"ל 'הראיה שמביא המכילתא מפסוק וישתחו וכו' אינו מפורש לקרוא לחמיו בשם אב אבל מדוד נראה דיש לקרוא חמיו בשם אב וכו'' עכ"ל. והגם דפקפק אח"כ בזה משום שיש דעה בחז"ל דאין ללמוד מקרא דאבי ראה וכו' מ"מ ע' בביאור הגר"א יו"ד סי' ר"מ אות ל"ב מבואר דבאמת אין חולק בדבר, ולפ"ז ההוראה קיימת".
        4. עי' ילקוט יוסף (כיבוד או"א פרק י"ד אות ל"ב, קיצור שו"ע יו"ד פרק י"ד אות ל"ב) – "דבר הגון **וראוי** שלא לקרוא לחמיו וחמותו בשמם הפרטי, שהרי גם לזקנים חשובים אין קוראים בשמם הפרטי, אלא עם תאר 'רבי' פלוני. [ילקו"י כיבוד או"א פרק יד סעיף לב]".

עי' ילקוט יוסף (כיבוד או"א פרק י"ד אות ל"ג, קיצור שו"ע יו"ד פרק י"ד אות ל"ג) – "יש שנהגו לקרוא לחמיו ולחמותו בשם אבא ואמא, כדרך שדוד המלך קרא לשאול. ואין איסור בדבר. ואם רוצה לקרוא לחמיו בתואר אבא מארי, יש אומרים שאין לו לעשות כן, משום שכינוי זה לא ניתן ליאמר כי אם לאביו ואמו, ואם יקרא תואר זה גם לאחרים, נראה ח"ו ככופר באביו או אמו. [ילקו"י כיבוד או"א פי"ד סל"ג מהדו' תשס"א כרך ב' עמוד תקיז]".

* + 1. מראי מקומות – הגרח"ק זצ"ל (***שערי ציון ח"ב עמ' רמ"א אות*** ד', לשונו מובא לעיל), יושר הורי (סי' כ' אות ט"ז), תתן אמת ליעקב (פרק ה' סי' נ"ז).
       1. תשובה מאהבה (ח"ב סי' שע"א) – "ועוד בראיה שמביא המכילתא מפסוק וישתחו לו וגו' אינו מפורש לקרוא לחמיו בשם אב אבל מדוד נראה דיש לקרוא חמיו בשם אב ויש לדחות לפמ"ש הב"ח על מה שכתב הטור ...".
       2. הגר"ש דבליצקי זצ"ל (תשובות ופסקים ח"א עמ' רס"ט אות מ"ח) – "שאין חתן רשאי לקרוא לחמיו בשמו בפניו **אולם שלא בפניו** מותר לקרוא לו בשמו".
       3. ויברך דוד (כיבוד או"א סי' קפ"ז) – "שאלה - אי יש ענין ומקור לקרוא לחותנו או לחמותו 'אבא - אמא', או"ד שאין לו לקרותם כן, ומהו אם חותנו או חמותו מבקשים שיקרא להם אבא אמא אי צריך לעשות כן. תשובה - אינו צריך (אבל רשאי)".
       4. מורא הורים וכבודם (פרק ח' סעי' נ"ח, הע' ע') – אע"פ שמעיקר הדין מותר לאדם לקרוא לחמיו וחמותו בשמם, מ"מ המנהג הוא שלא לפנות אליהם בשמם, אלא בתוספת תואר כגון ר' פלוני, או דוד פלוני ... [וכן שמעתי מפי מרן רבנו בן ציון אבא שאול (שליט"א) [זצ"ל]]".".
       5. ודרשת וחקרת (ח"א יו"ד סי' כ"ח) – "וא"כ יוצא לדינא דאם יודע שזהו רצון חותנו שיקראו לו חתניו בשם אבא ואין בזה פגיעה בכבוד אביו (ואולי בפני אביו לא יקרא חמיו בשם אבי) שפיר יש לו לעשות כן אבל אין ראיה שהוא מחוייב לקרוא לו בשם אבי אם לא ביקש ממנו מפורש, ודי שיכבדנו כראוי לו בשם חמי או ללא שם כלל וכ"ש שלא בפניו ... והט"ז כשהוא מביא בשם הב"ח הוא כותב 'מו"ח' כידוע. ועיין בשו"ת חת"ס חלק יו"ד סי' ל"ח בענין סירכות בריאה שכתב לחמיו הגרע"א ובריש המכתב כתב לו בזה"ל שלום וכל טוב למו"ח הגאון האמיתי וכו' ושם בד"ה וזאת שנית כתב 'נתקשה מו"ח הגאון נ"י' וכו'. וכן הוא בהרבה תשובות שלו עיין ...".
       6. הגר"ש פעלדער שליט"א (עורה כבודי שיעור י"ז אות ד' ד"ה אך) – "**דאין צריך להקפיד מלקרות חמיו בשמו**, דהאיסור לקרות אב בשמו הוא משום חיוב מורא, ויש סוברים דאין כאן חיוב מורא לחמיו. ועוד דהרי הש"ך (סקכ"ב) כתב דחיוב כיבוד אינו כמו כיבוד אב, רק כשאר זקנים. ולכן מעיקר הדין מותר לקרותם בשמם, אך מנהג שלא לקרותם בשמם, וזהו רק לקרותם ממש, אבל לקרוא אחר שיש לו שם חמיו בפניהם, זה בודאי מותר".
  1. **לישב במקומם**.
     1. הגרשז"א זצ"ל (המאור הגדול עמ' צ"ח) – "עד כמה נזהר רבנו במצות כבוד הורים נלמד מספור זה. שנים רבות לא ישב רבנו בראש השלחן. וכל כך למה. רבנו היה דר בבית חמיו וחמותו ומשום כבוד חמיו שהיה ראש המשפחה נזהר לישב במקומו, כשם ששננו איש אמו ואביו תראו ומבאר במסכת קדושין (ל"א): איזהו מורא - לא ישב במקומו. כך נהג כל זמן שהיה חמיו. אך גם לאחר פטירתו של חמיו. לא ישב במקום זה מפני כבודה של חמותו שהאריכה ימים (קרוב למאה שנה)... רק לאחר פטירתה של חמותו בשנותיו האחרונות ישב רבנו בראש השלחן רק בסעדת שבת וחג וגם זאת רק לאחר הפצרות מרבות מצד בני משפחתו".
        1. הרא"א בנר (אור ישראל גליון י"ט עמ' צ"ו אות ט"ז) – "ועי' בספר המאור הגדול על הגרש"ז אויערבך, שכתב הרה"ג יחיאל מיכל שטרן עמ' צ"ח - "שנים רבות לא ישב רבינו בראש השולחן וכ"כ למה? רבינו היה דר בבית חמיו... ומשום כבוד חמיו... נזהר לישב במקומו ויל"ע אם זה מעיקר הדין או רק חומרא".
     2. אין חיוב.
        1. אבני דרך (ח"ט עמ' תצ"ב) – "ומה שנשאלנו האם מותר לשבת על כסאו של חמיו. רשאי הוא לישב במקומו הקבוע ובכסאו המיוחד של חמיו דהרי החיוב הוא בכבוד ולא במורא (ועיין עוד בספר וישמע-משה עמוד רעב. אשרי-האיש יורה-דעה מ, ב)".
     3. דעת הגריש"א זצ"ל.
        1. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש יו"ד פרק מ' אות ב') – "מאחר שחייב בכבוד חמיו, אם חמיו מתארח אצלו יש להושיבו במקום היותר מבובד שיש בבית. ודע, דמותר לישב על כסא חמיו".
        2. הגריש"א זצ"ל (מבקשי תורה גליון כ"א עמ' שי"ב) – "מרן הגרי"ש אלישיב (שליט"א) [זצ"ל] השיב לי, דאע"פ שבחמיו יש רק דיני כבוד ואין דיני מורא, מ"מ אסור לקרוא להם בשמם משום דשלא לקרוא בשמם הוא גם כבוד להם וחייב בכבודם. וכן לא ישב על מקומם דג"כ כבוד הוא להם שלא ישב על מקומם וחייב בכבודם".
     4. מראי מקומות.
        1. יושר הורי (סי' כ' אות ט"ו) – "אולם כל הנידון אם קיי"ל כדברי התו"כ, הוא רק לענין מצות והדרת פני זקן, אבל בכבוד חמיו יתכן דכו"ע לא פליגי דמחויב שלא לישב במקומו ושלא לסתור דבריו, וכמ"ש לעיל (ס"ק י"ד) בענין מכבדו בדברים לדייק מהמכילתא, (ובמיוחד לדברי הבנין עולם דדייק מלשון הפוסקים כשאר זקנים חשובים, דצריך לכבדו יותר מחיוב התורה בזקן ע"ה)".
        2. לענין זקנים [לא ישב במקומו ולא מדבר במקומו ולא סותר את דבריו] - עי' יו"ד סי' רמ"ד סעי' ד', לשיטות ומראי מקומות.
  2. **החובל בחמיו**.
     1. מנוחת שלום (ח"ג סי' י"ג) – "החובל בחמיו כחובל בחבירו שעובר בלאו, אבל אינו כחובל באביו שחייב מיתה".
  3. מראי מקומות – אוצר כיבוד או"א (אות תרס"ג ד"ה ובמש"כ, אות תרס"ו).
     1. חפץ חיים (עשה ח') – "ואם על מי שמספר הלשון הרע או הרכילות הוא זקן וגינהו בזה בפניו, אפילו הוא זקן עם הארץ עובר עוד על מצות עשה דוהדרת פני זקן, (ואף שזקן דקרא היינו חכם, האי והדרת פירשו רז"ל דאשיבה דלפניו נמי קאי), **שהידור הוא כיבוד דברים, דהיינו לדבר לו בדרך כבוד ואדנות. ובמקום שמגנהו, בוודאי אינו מהדרו**".
     2. קהלות יעקב (קריינא דאגרתא ח"א אגרת ס"א) – "צריך להזהר בכבוד חמיו ושלא יראה חמיו כאילו אתה מזלזל בדרכו ובהנהגתו והרבה יש לחוש בכלל לכבוד אחרים וכש"כ חמיו".
     3. הגרשז"א זצ"ל (המאור הגדול עמ' צ"ט) – "ליל שבת רבנו בוצע את החלה ומחלקה למסבים. סביב השלחן מסבות גם אשתו וגם חמותו האלמנה. רבנו מקפיד לתת לאשתו ולחמותו פרוסת החלה, **לשניהם בבת-אחת**. מעולם לא נתן לאשתו לפני חמותו ולא לחמותו קדם אשתו. כך היה זהיר בכבודם של בריות, בחכמה יתרה, בבינה עמוקה ובצדקות מפלגת".
     4. מורא הורים וכבודם (פרק ח' סעי' נ"ז, הע' ס"ט) – "וכן יכבדם בדברים כל אחד לפי סיגנונו, ידבר אליהם בלשון כבוד וענוה, יכבדם באכילה ושתיה, וחייב לכבדם יותר ממה שצריך לכבד שאר קרובים שהבאנו לעיל [מפי מרן רבנו בן ציון אבא שאול (שליט"א) [זצ"ל]]".

1. כבוד אבי אביו - רמ"א סעיף כ"ד.
   1. **הלכה**.
      1. מיקל – מהרי"ק (שורש ל', "שבן הבן שאין חייב בכבוד זקנו שהרי לא מצינו בשום מקום שיתחייב אלא בכבוד האב והאם ואשת אביו בחייו ובעל אמו בחיי' ואחיו הגדול ומוכח להו מקראי כדאמרינן בכתובות ...").
      2. מחמיר – רמ"א (סעי' כ"ד), ט"ז (ס"ק כ'), ח"א (כלל ס"ז סעי' כ"ה), קיצור שו"ע (סי' קמ"ג סעי' כ'), ערה"ש (סעי' מ"ד), תורה תמימה (בראשית פרק מ"ו אות א'), חוט שני (ס"ק כ"ו ד"ה ובמדרש).
      3. מראי מקומות – הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש יו"ד פרק מ' אות י"ג).
         1. הגרח"ק זצ"ל (***שערי ציון ח"ב עמ' רנ"ט אות א'***) – "***שאלה: האם כבוד זקנו דאורייתא (לכאו' כן משמע מדברי הס' חסידים שמנה זאת בכלל מ"ע). תשובה: יתכן".***
         2. חשוקי חמד (בכורות דף ו.) – "ששמעתי ממו"ח מרן הגרי"ש אלישיב שליט"א [זצ"ל] ליישב את קושיית שו"ת תשובה מאהבה (סימן קעח) על מה שכתב הרמ"א (יו"ד סימן רמ סעיף כד) שכיבוד אביו, קודם לכיבוד אבי אביו, והלא הוא ואביו חייבים בכבודו, דומיא דאמרינן בקידושין (דף לא ע"ב) שאם אביו אומר לו השקיני מים ואמו אמרה לו השקיני מים, דכיבוד אב קודם, כיון דאתה והיא מצווין בכבודו. והשיב מו"ח שליט"א דלכאורה תיקשי אמאי כשאביו אמר לו השקיני מים ואמו אמרה לו השקיני מים צריך לשמוע בקול האב, כי אתה והיא מצווים בכבוד האב, מה איכפת לבן שהאם מצווה בכבוד האב, הרי לבן יש מצוה נפרדת גם לכבד את אביו וגם לכבד את אמו. וצ"ל דכיון דהאם משועבדת לכבד את אביו נמצא דמדין שעבוד חייב לכבד את אביו ולפי"ז מיושב דכל זה שייך רק באם שמשועבדת לאב, מה שאין כן בנכד שאינו משועבד לכבד את סבו אלא רק מצוה בעלמא אינו חייב להשאיר את אביו ולכבד את אבי אביו".
   2. **אבי אמו**.
      1. מיקל.
         1. גר"א (ס"ק ל"ד) – "ונ"ל דלאבי אמו פטור וכמ"ש בב"ר פ' צ"ד בני בנות כו'".
            1. אמנם עי' הגרח"ק זצ"ל (***שערי ציון ח"ב עמ' רנ"ט אות ו'***), לשונו מובא לקמן.
      2. מחמיר.
         1. ערה"ש (סעי' מ"ד).
         2. הגרח"ק זצ"ל (***שערי ציון ח"ב עמ' רנ"ט אות ו'***) – "***שאלה: האם אדם חייב בכבוד אבי אימו ואם אימו, דהנה נחלקו בזה, דבס' חרדים מבואר דחייב, ואילו הגר"א בבי' לשו"ע כתב דאין חייב. תשובה: חייב (וכונת הגר"א דאינו כאביו)".***
      3. תורה תמימה (בראשית פרק מ"ו אות א') – "והגר"א ביו"ד כאן כתב בזה דבר חדש, דבן הבת בודאי פטור מכבוד אבי אמו, והביא ראי' מב"ר פ' צ"ח, בני בנות אינם כבנים, יעו"ש, ואני מסופק אם הגמרא סוברת בזה כהמ"ר, יען כי בכ"מ בגמרא מצינו מפורש שגם בני בנות נקראים בנים, כמו ביומא ס"ו ב' מוקי הפסוק דפ' ברכה ואת בניו לא ידע - בבן בתו מישראל, וביבמות ע' א' וזרע אין לה - עיין עליה, דאפילו זרע פסול אין לה, ומפרש דאין לומר דאתא לזרע זרעה, דזרע זרעה אין צריך קרא, דבני בנים הרי הם כבנים, וזה קאי מפורש על בני בנות, ובקדושין ס"ח ב' כי יסיר את בנך וכו', בן בתך הבא מן הנכרי קרוי בנך, ועוד בכ"מ מוכח כן, וכ"מ ממה שאמר לבן הבנים בני וקאי על בני בנותיו, וע' יבמות ס"ב ב', ולכן קרוב לומר דהגמרא חולקת בזה עם המ"ר וס"ל דגם בני בנות הם כבנים, ובדברי הגר"א צ"ע לדינא".
   3. *דור רביעי****.***
      1. ***אין דין לכבד אבי אבי אביו – עי' האחרונים באו"ח סי' רי"ח [א"ר (ס"ק ד'), מחה"ש (ס"ק ו'),*** ערה"ש (סעי' ז'), ***מ"ב (ס"ק ט"ז)].***
      2. ***מחמיר.***
         1. ***עי'*** הגרח"ק זצ"ל (***שערי ציון ח"ב עמ' רנ"ט אות ז'***) – "***שאלה: האם נין חייב בכבוד אבי אבי אביו. תשובה: א. יתכן, עיין תנא דבי אליהו רבא ריש פט"ז. ב. כן (כמו נח)".***
      3. ***מראי מקומות – אוצר כיבוד אב ואם (אות תר"צ), ילקוט יוסף (כיבוד או"א פרק י"ד אות כ"ז).***
         1. ***הגרח"ק זצ"ל (שער העין עמ' תנ"א אות ס"ט, הע' ס') – "בשו"ע הובא, שכל יוצאי חלציו של אדם צריכים לברך על נס זקנם .ונחלקו הפוסקים אם גם אותם שנולדו קודם הנס צריכים לברך, או רק שנולדו אח"כ דאז הם שותפים בנס. ותמהתי בכל זה, דמה ההו"א שמנכד ואילך יברכו אף שנולדו קודם, והרי אינם שותפים בנס כלל, וגם אינם חייבים בכבוד אבי זקנם, דביו"ד סי' ר"מ כתב הרמ"א דנכד חייב בכבוד זקנו ולא מצאנו יותר מזה. תשובה: עי' תדא"ר פט"ז. [זה לשון התנא דבי אליהו שם, 'צא ולמד מעשרה דורות הראשונים, אדם שת, וכו'. אדם בא לעולם, בא אנוש בנו אחריו, אמרו לו לאנוש עבוד את אביך, היה זנו ומפרנסו. בא שת לעולם, בא אנוש בנו אחריו, אמרו לו לאנוש עבוד את אביך, היה זנו ומפרנסו, אמרו לאנוש עבוד את אבי אביך, אמר אין אני חייב בו, וכו'. וכן עד נח, בא נח לעולם, אמרו לו עבוד את אביך וכו', אמרו לו לנח עבוד את אבי אביך, קיבל עליו, והיה זן את אבי אביו וכל אבותיו שהיו באותה שעה, ע"כ. ונראה דכוונת רבינו דמזה*** *שמשבחים את נח שזן את כל אבותיו* ***(ואף יותר מזקנו), חזינן דיש ענין לכבד גם את אבי זקנו. ובאמת דמצד הסברא שצריך לכבד את אביו וזקנו שעל ידו באו לעולם, לכאו' צריך לכבד ג"כ את אבי זקנו, דהא גם על ידו בא לעולם. אמנם בפוסקים לא הובא דיו זה. ויל"ע]".***
            1. ***לכאורה יש פשט אחרת בהגרח"ק זצ"ל. [עי' או"ח סי' רי"ח, לשיטות ומראי מקומות].***
         2. הגרח"ק זצ"ל (***שערי ציון ח"ב עמ' רנ"ט אות ח'***) – "***שאלה: כבוד אבי זקנו, וכבוד זקנו, כבוד מי קודם. תשובה: יתכן שזקנו קודם".***
   4. *לכבדו אחר פטירת אביו****.***
      1. ***מחמיר.***
         1. הגרח"ק זצ"ל (***שערי ציון ח"ב עמ' רנ"ט אות ד'***) – "***שאלה: האם אדם חייב בכבוד אבי אביו גם לאחר פטירת אביו [דהנה יש שכתבו דהטעם שחייב בכבוד אבי אביו הוא משום כבוד אביו, וכן מבואר בשיח השדה ח"ג בחי' לקידושין דף ל"א ע"א, וא"כ לאחר פטירת אביו לא שייך זה]. תשובה: א. גם לאחר מיתה הוא בכלל כבוד אביו. ב. מכבדו במותו".***

הגרח"ק זצ"ל (***שערי ציון ח"ב עמ' רנ"ט אות ה'***) – "***שאלה: במה שהשיב לן רבינו שליט"א [זצ"ל] דחייב בכבוד זקנו גם לאחר מיתת אביו משום דגם לאחר מיתה הוא בכלל כבוד אביו, יל"ע דהנה הגרעק"א בשו"ת מהדו"ק סי' ס"ח הביא דברי הגמ' בכתובות דף ק"ג ע"א שאין חייבין בכבוד אשת אביו לאחר מיתת אביו ואף שהחיוב בכבודה הוא מדין כבוד האב, וכן לענין אחיו הגדול וכמש"כ הרמב"ן בס' המצוות בתחילת השורש השני, וביאר שם הגרעק"א שדוקא דבר שהוא כבוד וגדולה מצד עצמותו וכגון לומר אבא מארי שבזה מגביה כבוד אביו זה שייך גם לאחר מיתה, אבל כיבוד לעשות נח"ר כעין מאכיל ומשקה וכו' ומכלל זה לכבד אשת אביו ואחיו הגדול זה לא שייך לאחר מיתת האב עכ"ד הגרעק"א, וא"כ לפי"ד יתכן שגם בכבוד זקנו לא יהיה חייב לאחר פטירת אביו. תשובה: יש לחלק קצת".***

* + 1. מראי מקומות.
       1. הגרח"ק זצ"ל (***שערי ציון ח"ב עמ' רנ"ט אות ג'***) – "***שאלה: באופן שהאב רשע שכתב הרמ"א בסי ר"מ שא"צ לכבדו, האם פטור מלכבד גם את הסבא אף שהסבא צדיק כיון שכל מה שחייב בכבוד זקנו הוא משום כבוד אביו. תשובה: אולי".***
  1. ***מראי מקומות.***
     1. הגרח"ק זצ"ל (***שערי ציון ח"ב עמ' רנ"ט אות ב'***) – "***שאלה: בבראשית פמ"ו פ"א כתב רש"י 'חייב אדם בכבוד אביו יותר מכבוד זקנו לפיכך' וכו', ומבואר דמיהא חייב בכבוד זקנו, וצ"ע דברש"י במכות י"ב ע"א בד"ה 'אלא לך' וכו' כתב דאינו מוזהר על כבודו. תשובה: אין מוזהר על כבודו רק הוא בכלל כבוד אביו".***

הגרח"ק זצ"ל (***שערי ציון ח"ב עמ' רנ"ט אות ט'***) – "***שאלה: בהא דחייב אדם בכבוד זקנו, האם זקנו מאביו קודם לזקנו מאמו. תשובה: יתכן".***

1. בעניני שידוכין - רמ"א סעיף כ"ה.
   1. מהרי"ק (שורש קס"ו) – "אשה ההוגנת לו, שאין כח ביד האב למחות ביד הבן".
      1. משל אב ולא משל בן, כ"ש בצערא דגופא - סעי' ה'.
      2. קרוב לדבר כמצווה לעבור על דברי תורה - סעי' ט"ו.
      3. "מלתא דלא שייך בגווה ... פשיטא ... לא משום כבוד ולא משום מורא".
   2. **מה פשט בהג' טעמים של המהרי"ק**.
      1. וכי פטור מכבוד משום צער הגוף?
         1. ציץ אליעזר (חט"ו סי' ל"ד אות ב' ד"ה ולדעתי) – רק צער מפני הפסיד.
         2. ילקוט יוסף (ח"ב פרק ט' סעי' מ"ב) – רק בדבר שאינו נוגע באופן ישיר לאב [כגון במאכילו].
      2. קרוב לדבר כמצווה לעבור על דברי תורה – שו"ת הרשב"א (המיוחס לרמב"ן סי' ער"ב), מהרשד"ם (יו"ד סי' צ"ה), לבוש (סעי' כ"ה), דרישה (סוף ס"ק ד'), ערה"ש (סוף סי' ר"מ).
      3. "מלתא דלא שייך בגווה ... פשיטא ... לא משום כבוד ולא משום מורא".
         1. עי' לקמן.
   3. רמ"א (סעי' כ"ה) – "**וכן אם האב מוחה בבן שישא איזו אשה שיחפוץ בה הבן א"צ לשמוע אל האב (מהרי"ק שורש קס"ו)**".
      1. איזה טעם: פוסקים.
         1. דרכי משה (ס"ק י') – טעם ב' וטעם ג'.
         2. גר"א (ס"ק ל"ו) – כל ג' טעמים.
         3. ערה"ש (סוף סי' ר"מ) – כמו טעם ב'.
         4. עי' דרישה (סוף ס"ק ד') – טעם ב'.
         5. לבוש (סעי' כ"ה) – כמו טעם ב', כמונעו בפרו ורבו (עי' רי"פ על רס"ג עשה ט' ד"ה וראיתי, ק"א-א').
         6. משיב דבר (סי' נ') – טעם ב' וטעם ג'.
   4. **האם הוא הדין בבת**.
      1. לא, היא צריכה לשמוע לאביה.
         1. תורה לשמה (סי' רס"ו, עי' סי' ר"פ, וסי' ר"ע) – "קי"ל אין אשה מצווה בפריה ורביה וזו היא הלכה ברורה וליכא חיובא אפילו מדרבנן וכן מפורש בתוספתא רשאה האשה לשבת בלא איש ולינשא לסריס ולשתות כוס עקרין נמצא דאינה חייבת כלל ורק אם קיימה מצוה זו יש לה שכר כמי שאינו מצווה ועושה וכנז' בשו"ת הר"ן ז"ל סי' ל"ב ע"ש ולכן מחוייבת היא לקיים מצות אביה בדבר זה אשר צוה אותה כי מצות כבוד או"א חייבת בו מן התורה מיהו אם יש לה טעם אחר וסיבה אחרת במה שרוצה להנשא הנוגעת לענין איסורא כי יראה היא מן מכשול של זנות אם תשאר פנויה אז אה"נ לא תשמע לאביה בזה".
         2. אמת ליעקב (על שו"ע הע' ק"ד) – "היתר זה נאמר רק לבן, אבל הבת צריכה לשמוע להוריה דהיא ברשותם ואינה מצווה בפו"ר".
      2. כן, אין היא צריכה לשמוע לקול אביו ואמו אם הוא איש כשר.
         1. נוב"ת (אה"ע סי' מ"ה).
         2. גבעת פנחס (סי' ג').
         3. מכתם לדוד (סי' ל"ג).
         4. אבני צדק (יו"ד סי' צ"ט).
         5. מחנה חיים (אה"ע ח"ג סי' ל"ב).
         6. קהלות יעקב (ארחות רבנו ח"ד עמ' רמ"ב אות ל"ט, עי' אות מ').
         7. ציץ אליעזר (חי"ג סי' ע"ח, חט"ו סי' ל"ד) – "נראה ברור שגם בת דינה בזה כבן שאין צריכה לשמוע בזה אל האב, ומותר לה להנשא לאיזה איש שתחפוץ בו".
         8. משנה הלכות (חט"ז סי' ס"א) – "דאין האב יכול למנוע את בתו מלישא לאיש כל שהוא הגון לה".
         9. הגריש"א זצ"ל (קובץ תשובות ח"ג סי' קמ"ג, אשרי האיש יו"ד פרק ל"ט אות י"א).
         10. יביע אומר (ח"ח יו"ד סי' כ"ב, הליכת עולם שופטים אות י"ד) – "מסקנא דדינא שדברי הרב תורה לשמה, שצריכה הבת לשמוע לאביה המצוה עליה שלא תנשא, אינם נכונים לדינא, ואדרבה ראוי לתת עצה לבת שלא תשמע לאביה, אלא תבקש לה מנוח אשר ייטב לה, וכן אם הבת רוצה להנשא לבחור הגון שהיא חפצה בו, והאב מצוה עליה שלא תנשא אליו, אינה צריכה לשמוע לו, ואין בזה משום מצות כיבוד אב ואם".
         11. ילקוט יוסף (ח"ב עמ' קמ"ד, שובע שמחות ח"א פרק א' סעי' ו', קיצור שו"ע יו"ד פרק ט' סעי' י"ח) – "וכן אב שציוה את בתו שלא תשא איש פלוני מפני שאינו ממשפחה מכובדת, וכדומה, אינה חייבת לשמוע בקולו, שאין בזה מצות כיבוד אב ואם".
      3. מראי מקומות.
         1. חשוקי חמד (גיטין דף מא:) – "בשו"ת תורה לשמה ... ולכאורה דברי קדשו פלא, כי הרי כיבוד אב משל אב ולא משל בת ואם היא רוצה בנים, איך יכול אביה למחות בידה, ואפילו אם אביה מרשה לה להנשא, ואומר לפלוני תנשאי, אינה חייבת לשמוע בקולו, וכ"ש הכא, ועוד דאף שאין האשה מצווה על פריה ורביה, מ"מ לרוב הפוסקים האשה מצווה על לא תהו בראה, אלא לשבת יצרה', כמבואר בבית שמואל (סימן א סק"ב). ואולי דבריו אמורים כשגרים במקום של גויים רשעים ויש להניח שהילדים לא ילכו בדרך התורה, ולכן אילו היה מצווה לבן החייב בפו"ר אין כל סיבה לא לקיים, וכדברי הנביא ישעיה לחזקיהו המלך בהדי כבשא רחמנא למה לך, אבל בת הפטורה ראוי שתשמע לדברי אביה, המצווה עליה לא להינשא ולהביא לעולם בנים שלא ילכו בדרך ה'".
   5. **אשה שאינו ההוגנת לו, ויהיה בזיון, מה הדין** - עי' שו"ת דברי מנחם.
      1. בזיון מותר – רי"פ (על רס"ג עשה ט', ק"א-ג'), ציץ אליעזר (חט"ו סי' ל"ד).
      2. בזיון אסור – עי' שד"ח (מערכת כ' כלל קמ"ז), משיב דבר (ח"ב סי' נ', "נראה דהא דאי' ביו"ד (סי' ר"מ סכ"ה) וכן אם האב מוחה בבן לישא איזה אשה שיחפוץ בה, א"צ הבן לשמוע אל האב, זה אינו אלא באופן שאין באשה שחפץ בה בזיון וצער לאב אבל ביש בזיון אסור לישאנה: והנה נאמר ע"ז הדין שאר טעמים במהרי"ק (שורש קס"ו א') דכבוד אב אינו אלא במה שנוגע לו להאכילו וכדומה, אבל במה שאינו נוגע לו אין חיוב, וזה הטעם הביא בביאור הגר"א ז"ל בשם חי' רמב"ן ורשב"א יבמות פ"א שאין עיקר מצות כ"א אלא במה שיש לו הנאה כו', ולפי זה הטעם אם היה נוגע נשיאת אשה זו להנאתו היה מחויב לישאנה ולא אחרת, וכש"כ שאסור לישא אשה שהיא בזיון אב דגרע טובא דקאי בארור מקלה אביו ואמו, ואפילו מחילת אב דקיי"ל דאב יכול למחול ע"כ, מכ"מ על בזיונו א"א למחול כמש"כ השאלתות דר"א (סי' ס') והכי פשיט בשו"ת הריב"ש והובא בבד"ה יו"ד (סי' של"ד), עוד נאמר טעם ע"ז הדין במהרי"ק שם משום דמצוה לישא אשה שנושאת חן בעיניו, וא"כ יש בדבר נדנוד עבירה למחות על הבן שלא ישאנה, ובזה אין מצות כ"א, ובאמת כ"כ התוס' בכורות (דף כ"ט א') דהא דאי' דמותר לילך לבה"פ לישא אשה אפילו באפשר לישא גם בל"ז, אלא מכ"מ רוצה באשה זו, ונחשב למצוה והיינו כמו ללמוד תורה אמרינן אף ע"ג שאפשר ללמוד במק"א משום שלא מכל אדם זוכה ללמוד, וה"ה לא מכל אשה אדם זוכה להבנות: איברא כ"ז דוחה מצות כ"א מהא דאי' ביבמות (ו') איש אמו ואביו תיראו ואת שבתותי תשמרו אני ה', כלכם חייבים בכבודי, וכ"ז אינו אלא מ"ע דמורא וכבוד אבל בזיון דקאי בארור לא מצינו"), הגריש"א זצ"ל (קובץ תשובות ח"ג סי' קמ"ג, אשרי האיש יו"ד פרק ל"ט אות י"ב, אות י"ד).
2. דלא שייך בגווה.
   1. **מיקל, אין דין כיבוד אב ואם**.
      1. רש"י (יבמות דף ו.) – עי' ערוך לנר (שם). **משא"כ** הריטב"א (שם).
      2. תוס' (קידושין דף לב. ד"ה ר"י, וכן יבמות דף ו. ד"ה שכן) – "ונראה לר"י שיניח כבוד אביו ואבידת חבירו ויעסוק באבידתו דהא דאמר כיבוד אב קודם היינו דוקא להניח לאביו לעשות רצונו בממונו לפי שזהו גוף הכיבוד אבל באבידתו **כיון שאין האב נהנה באבידה עצמה** אין הבן חייב להפסיד ... ".
      3. רמב"ן (יבמות דף ו.) – עי' גר"א (ס"ק ל"ו).
      4. רשב"א (יבמות דף ו.) – דברות משה (יבמות סי' ו' סוף ענף ה', קידושין סי' נ' הע' י"ד). **אמנם** יש עוד פשטים בהרשב"א [מגיע בריטב"א ביבמות דף ו. הע' רצ"א (ה' פשטים שם), ברכת שמואל, חזו"א (סי' קמ"ט אות ח'), בצל החכמה (ח"ב סי' נ"ה אות ג'), קונטרסי שיעורים (שיעור כ' אות ט'), ועוד].
      5. ריטב"א (יבמות דף ו.) – "יכול אמר אביו היטמא או שאמר לו אל תחזיר ... למה ישמע לו אפילו בדברים של רשות וכ"ש לעשות עבירה או לדחות מצוה **שאין עושה כבוד אלא בעושה דבר להנאתו** כדאמר התם כבוד אב מאכילו ומשקהו מלבישו מנעילו ... ".
   2. המקנה (קידושין דף לא., וכן עי' דף ל: ד"ה תני דלישיטתיה) – "ת"ר איזהו מורא וכו' ולא סותר את דבריו כו' נראה דכל דבר שמצווה לו אביו אף בדבר שאין לאביו שום הנאה ממנו שאינו בכלל כיבוד אפ"ה אם אין לבן שום הפסד ממנו **זה בכלל מורא** שאם **לא ישמע לו הוי כסותר את דבריו** ועיין ביו"ד סוף סימן ר"מ בהג"ה אם האב מוחה בבן לישא איזה אשה שיחפוץ בה הבן אין צריך לשמוע לו ע"ש. **1)** משמע דלדברים אחרים אעפ"י שאין לאב הנאה הימנו צריך לשמוע לו. **2)** ונראה דמוכח כן מהא דאמר לעיל אם כן מה ת"ל איש וכו' מפני שאשה קשות בעלה עלי' וכיון דקרא מיירי במורא מאי שייך רשות בעלה עלי' בכל הני דחשיב גבי מורא אין בזה מניעה במה שהיא אצל הבעל והוי ליה למכתב איש גבי כיבוד שאינה יכולה לשמשו אלא בכה"ג שאם צווה לה איזה דבר ואפילו אינו בזה משום כבודו שאין לאביה הנאה בזה והוא בכלל לה איזה דבר ואפילו אינו בזה משום כבודו שאין לאביה הנאה בזה והוא בכלל מורא אינ' יכולה לקיים את דבריו משום שצריכא להיות אצל בעלה לשמש אותו כמ"ש התוס' לעיל. **3)** וכן משמע מהא דאמר לקמן דף ל"ג ע"ב דמורא הוא מצות עשה וכל הני דחשיב הכא הם שב ואל תעש' אלא משום שצווהו איזה דבר שאין בזה משום כבודו הוא בקום ועשה משום מצות מורא. **4)** וכן משמע מהא דקאמר ביבמות דף ה' ע"ב מאי לאו דאמר לו שחוט לי ובשל לי משמע דוקא שאמר לו ולא קאמר סתם מאי לאו בשחיטה ובישול דהיינו אם אין לאביו בשבת מה יאכל הוה אמינא דמותר לשחוט לו אפילו אם הי' בענין שא"א לעשות מאתמול אלא משום כיון דכתב קרא גבי מורא וע"כ צ"ל שאמר לו והוא בכלל מורא שלא יסתור דבריו אבל אם לא אמר לו הוי בכלל כיבוד והוי ליה למכתב גבי כיבוד. **5)** וכן מוכח ממה שכתבתי לעיל דיעקב יצא מארץ לח"ל בשביל שצוה לו אביו אע"ג שלא הי' לאביו הנאה בזה ...".
      1. על מספר 1) ראשון, לא כתוב שיש חיוב. ועוד, עי' מקורו המהרי"ק. ועוד רי"פ (על רס"ג עשה ט', ק"א-ג').
      2. על מספר 2) **אם אינו שייך ליראה הולך על כבוד** – דברות משה (קידושין סי' נ' הע' י"ד, "וצריך לומר דאף שכתיב במורא מכיון שא"א לפרשו במורא קאי בהכרח למעט מכבוד אב"), מזרחי (פסוק), מהרש"א (סוף דף לד., דף ל: בחידושים), קרבן אהרן (בספרי שם), יד דוד (קידושין דף ל:), תורה תמימה (קדושים פרק י"ט פסוק ג'). **משא"כ** מהר"ל (חידושי הגדות דף ל: ד"ה איש), עי' הערות במסכת קידושין (דף ל:), עי' רי"פ (על רס"ג עשה ט' ד"ה אבל, צ"ט-ב').
      3. על מספר 3) צ"ב. אפשר "מורא זו איני יודע מהו כשהוא אומר ויראת מאלהיך הרי מורא זו קימה".
         1. האם קימה מדין כבוד או מדין יראה.
            1. כבוד – רמב"ם (הל' ממרים פרק ו' סוף הל' ג'), רש"י (דף לג. ד"ה שיש), מחבר (סעי' ז'), ערה"ש (סעי' כ"ד), חזו"א (סי' קמ"ט סעי' ד').
            2. גם בכלל יראה – עי' ס' החרדים (פרק ס"ו ס"ק י"ב), חי' הגרי"ז (הל' ת"ת), אבן ישראל (ח"ד ממרים).
      4. על מספר 4) יבמות (דף דף ה:) – "יכול יהא כבוד אב ואם דוחה שבת ת"ל איש אמו ואביו תיראו ואת שבתותי תשמורו כולכם חייבין בכבודי מאי לאו דאמר ליה שחוט לי בשל לי ...". משמע להפוך. א"ת הגמרא. י"ל אין חסרון של יראה, אם שומע להקב"ה. – רי"פ (ברס"ג עשה ט', צ"ח-ב'), הגריש"א זצ"ל (מבקשי תורה סי' רמ"ב אות כ"ט, אשרי האיש יו"ד פרק ל"ט אות ט"ז), מורה הורים וכבודם (פרק א' סעי' ע"ו), ברכת אברהם (יבמות דף ו. עמ' כ"ט אות ה').
      5. על מספר 5) משך חכמה (בראשית פרק כד פסוק ז') – "מה דלא צוה את יצחק בנו שלא ישא אשה מבנות הכנעני, מכאן ראיה להמוהרי"ק הביאו רמ"א (יורה דעה ס"ס רמ) דהבן אינו חייב לשמוע להאב אם מוחה בו מלישא אשה שהוא חפץ, ומה דצוה יצחק ליעקב (ס"פ תולדות) לא תקח אשה מבנות הכנעני הוא מפני שאמר לו **ויתן לך ברכת אברהם** כו' את ארץ מגוריך אשר נתן אלוקים לאברהם ובזה כתוב (פ' לך יז, ח) ונתתי לך ולזרעך אחריך את ארץ כנען והייתי להם לאלקים ופירשו בסוף פרק נושאין על האנוסה (יבמות ק:) לא תיסב כנענית ושפחה דלא ליזול זרעך בתרה **אם כן הוא תנאי** וכן אמר לו יצחק שלא תקח מבנות הכנעני ויחול עליך ברכת אברהם לנחול הארץ כמו שנתן ד' לאברהם על תנאי ...".
   3. **הלכה**.
      1. מיקל.
         1. תוספות (קידושין דף לב. ד"ה ר"י, וכן יבמות ו. ד"ה שכן).
         2. רמב"ן (יבמות דף ו.).
         3. ריטב"א (יבמות דף ו.).
         4. מזרחי (פסוק).
         5. מהר"ם מלובלין (סי' קל"ו ד"ה ועוד).
         6. מהרי"ק (שורש קס"ו) – "מלתא דלא שייך בגווה ... פשיטא ... לא משום כבוד ולא משום מורא".
         7. מהרש"א (קידושין סוף דף לד., דף ל: בחידושים).
         8. קרבן אהרן (בספרי שם).
         9. משיבת נפש (סי' ט"ז).
         10. יד דוד (קידושין דף ל:).
         11. תורה תמימה (קדושים פרק י"ט פסוק ג').
         12. ארחות רבנו (ח"ג עמ' ק"י, מעשה בגר"א).
         13. דברות משה (קידושין סי' נ' הע' י"ד) – "ובספר המקנה ... ועצם הדמיון ללא יסתור את דבריו לא נכון כלל דנהי דאם יאמר הבן להאב שלא ישמע לו אולי יש לדמות, אבל כשלא יאמר הבן כלום להאב אלא שלא יעשה מה שאמר לו לעשות אין זה ענין דסתירת דברים בשעה שמדברים. וגם הא בלא יסתור את דבריו ברור שלמעשה ואף בלמודו אם סובר דלא כאביו אסור לו להסכים ולעשות כדברי אביו, וכדחזינן כמה מחלוקות לדינא בין ... ולכן מסתבר שאף בדברי הרשות אין להחשיב המעשה שעושה שלא כדאמר האב בכלל סותר דבריו שאיתא בחיוב מורא אלא שלא יסתור את דבריו בהלשון בשעה שמדברין".
         14. ***יביע אומר (***שלחן יוסף ***יו"ד אות*** קכ"ג).
             1. **וכן דעת רוב פוסקים** – בצל החכמה (ח"ב סי' נ"ה), ילקוט יוסף (ח"ב פרק ט' הל' א').
      2. מחמיר, נכלל בסותר את דברו.
         1. מהר"ל (חידושי הגדות דף ל: ד"ה איש).
         2. תשב"ץ (ח"ב סי' נ"ג ד"ה אבל).
         3. המקנה (דף לא.) - לשונו מובא לעיל.
         4. ח"ח (הל' לשה"ר עשה י"א ובבמ"ח) – "וְעַל כֻּלָּם עוֹבֵר עוֹד עַל מִצְוַת עֲשֵׂה (שם ו' י"ג) דְּ'אֶת ה' אֱלֹקֶיךָ תִּירָא', שֶׁהֻזְהַרְנוּ בָּזֶה לִירֹא מִלִּפְנֵי ה' יִתְבָּרַךְ כָּל יְמֵי חַיֵּינוּ [וכן מוכח מהגמרא דזהו עיקרו של יראה דז''ל הגמרא בקידושין (דף ל''א) לענין מורא אב ת''ר איזהו מורא לא יסתור את דבריו וכו' עי''ש]".

ח"ח (כלל א' סעי' ה') – "אֵין חִלּוּק בְּאִסוּר הַסִפּוּר, בֵּין אִם סִפֵּר מֵעַצְמוֹ בִּרְצוֹנוֹ וּבֵין אִם עָמַד עָלָיו חֲבֵרוֹ בִּדְבָרִים וְהִפְצִירוֹ עַד שֶׁיְּסַפֵּר לוֹ, מִכָּל מָקוֹם אָסוּר. וַאֲפִלּוּ אָבִיו אוֹ רַבּוֹ, שֶׁמְחֻיָּב בִּכְבוֹדָם וּבְמוֹרָאָם, **שֶׁלֹּא לִסְתֹּר דִּבְרֵיהֶם**, אִם הֵם בִּקְשׁוּ מִמֶנּוּ שֶׁיְּסַפֵּר לָהֶם עִנְיַן פְּלוֹנִי וּפְלוֹנִי, וְהוּא יוֹדֵעַ, שֶׁבְּתוֹךְ הַסִפּוּר יֻכְרַח לָבוֹא לִידֵי לָשׁוֹן הָרָע אוֹ אֲפִלּוּ רַק לְאָבָק שֶׁל לָשׁוֹן הָרָע, אָסוּר לוֹ לִשְׁמֹעַ לָהֶם".

* + - 1. רי"פ (על רס"ג עשה ט', ק"ב-ב').
      2. הגריש"א זצ"ל (עי' הערות במסכת קידושין דף ל: וסוף דף לו:, מבקשי תורה סי' רמ"ב אות כ"ט, מורא הורים וכבודם פרק א' הע' מ"ח, אשרי האיש יו"ד פרק ל"ח אות י"ח, אמנם עי' פרק ל"ט אות כ"ה).
      3. אוצר כיבוד אב ואם (סי' תשי"ז).
         1. **מה הדין בסותר שלא בפניו** - עי' לעיל.
    1. עוד ג' שיטות.
       1. נכלל בכבוד – יד אליהו (פסקים סי' מ', "דבזה עצמו הוא עונג והנאה לאב, אשר נעשה רצונו ע"י הבן שלו"). עי' רע"א (ח"א סי' ס"ח ד"ה ומעתה).
       2. נכלל ביראה – מהר"ל (קידושים פרק י"ט פסוק ג' אות י"א, חידושי הגדות ל: ד"ה איש), רע"א (ח"א סי' ס"ח ד"ה ומעתה), עי' העמק שאלה (חו"מ סי' ו' ?).
       3. נכלל באחי הגדול – חי' ר' ראובן (יבמות סי' ה', כל נחת רוח).
  1. **שלא בפניו, יש להקל**: שיש ס"ס להקל. שרוב פוסקים סבר שיש להקל. ואפילו מי שמחמיר ונכלל סותר דבריו. רוב פוסקים סבר שלא בפניו, אין איסור סתירה.
     1. הגר"י רייזמן שליט"א (קולטת מלכים א' מספר י"ד).
     2. שבט הלוי (ח"י סי' קנ"ו אות ב') – "אשר שאל, במי שהוריו אינם מניחים לו לשתות קפה. אם יש להורים סבה שאסרו לו לשתות קפה שמזיק לבריאותו בודאי צריך לשמוע אליהם, ואם אין להם סבה רק שכך הם רוצים אם שייך בזה כבוד אב ואם, יש מחלוקת בריטב"א פ"ק ביבמות ויש מקום לצדד לדעה זו דשלא בפניו מותר, משא"כ בפניו שמצטערים שעוברים על דבריהם וגרימת צער בפני עצמו הוא איסור".
     3. עי' הגריש"א זצ"ל (מבקשי תורה סי' רמ"ב אות ה', אשרי האיש יו"ד פרק ל"ט אות ח', עי' הע' י', פרק ל"ט אות כ"ד, עי' מאור השבת ח"ה עמ' תק"ס אות פ"ב) – "אב הדורש מבנו שלא יעשן מפני שחושש שזה יזיק לו, אסור לבן לעשן בפני אביו, ואפילו שלא בפניו אם זה יוודע לאביו אח"כ ג"כ אסור, אבל אם אביו לא ידע מזה כלל אז אם מניעת העישון מפריע לבן באופן רציני, יש להתיר, וצריך הבן לברר אם מבחינה רפואית אין הוא עלול להינזק מהעישון, דאולי יש לאביו סיבה מיוחדת בזה שמזהירו".
  2. צער.
     1. **לכאורה צער שייך בגווה** – אג"מ (יו"ד ח"ג סי' ל"ה, "מעראוואנא ... ועוד שהאב והאם של אלו שמעשנין זה מצטערים מאד אשר עוברין על מצות כבוד אב ואם"), ס' חסידים (סי' ש"מ לתענית), הו"ד בערה"ש (סעי' מ"א), ערוגת הבושם (או"ח סי' י"ט, צריך מקוה חם), ילקוט יוסף (ח"ב פרק ט' הל' ב').
     2. **צער נכלל בבזיון וארור** – ש"ך (ס"ק כ'), העמק שאלה (שאילתא ס' ס"ק ו'), תשובות והנהגות (ח"א סי' תקכ"ו).
     3. **צער נכלל ביראה** – תרה"ד (סי' מ', "ושמצערו במה שעובר על צוואתו, דהא תרווייהו מצות עשה שוה נינהו, כבודו ומוראו"), דר"מ (ס"ק ג'), חזו"א (סי' קמ"ט ס"ק ח', "... הרמב"ן והרשב"א יבמות ו' והביאם הגר"א סי' ר"מ ס"ק ל"ו, ומיהו קשה דהא כתבו תו' ל"א ב' ד"ה ר"ט, בשם ירושלמי דרצונה זהו כיבוד, ואם האב רוצה בתקנת בנו ומצטער כשנושא אשה שאינה לרצון האב **למה יהא רשאי לצערו ואינו בכלל מורא**, ולמה דבר זה קל מסותר דבריו בהכרעת הדעת בלבד, והגר"א ז"ל סיים דברשב"א משמע דדוקא לענין דחית לאו לא חשיב עשה של תורה, ואפשר דכונת רשב"א דמ"מ הוא חיוב דאוריתא שהרי רצון התורה בכיבוד אב ומוראו, אלא שעיקר העשה הוא בכיבוד של מאכילו ומשקהו, וכעין שכתבו תו' שבועות כ"ב ב' ד"ה אהיתירא, בחצי שיעור, ומיהו דברי התו' ורשב"א הוא בדבר שאין לאב רצון כלל במעשה שמצוהו, אבל בדבר שחפץ באמת כמו נידון מהרי"ק לא שמענו שיהא רשאי לצערו, ועיקר טעמו של מהרי"ק **שהאב צריך לבטל רצונו מפני רצון בנו**, בכה"ג, ואין הבן חייב בכיבוד זה, כמו שאינו חייב ליתן מתנות לאביו מפני שהאב חומד חפציו, ואפי' למ"ד משל בן אינו חייב בזה, כמו שאינו חייב בהעדפה, ועוד ...").
     4. לפ"ז: כל זמן שהבן לפני ההורים יהיה אסור.
     5. א"נ החזו"א (סי' קמ"ט סעי' א') – "ועיקר טעמו של מהרי"ק שהאב צריך לבטל רצונו מפני רצון בנו, בכה"ג, ואין הבן חייב בכיבוד זה. כמו שאינו חייב ליתן מתנות לאביו מפני שהאב חומד חפציו, ואפי' למ"ד משל בן אינו חייב בזה כמו שאינו החייב בהעדפה", וכן ציץ אליעזר (חט"ו סי' ל"ד), הגר"י פרנד שליט"א (קלטת ).
     6. בצל החכמה ח"ב סי' נ"ה אות י'. [עי' שו"ת רע"א סי' ס"ח, לעוד מהלך. הו"ד ברי"פ על רס"ג עשה ט' סוף ק"א-ד']) – "אמרתי להעיר במש"כ לעיל (אות ג') דל"ש מצות כבוד אלא היכא דהוא הנאה לאביו כמאכילו ומשקהו, והא מבואר בקדושין (ל"א ב) דמצוה לקום מפני אביו ואמו וכ"ה בשו"ע (יו"ד סי' ר"מ סעי' ז') וכן כשנשמע בדבר אביו למקום לא יאמר שלחוני מהרוני פטרוני בשבילי אלא בשביל אבא וכ"ה בשו"ע (שם סעי' ו'). והרי בזה אין אביו נהנה כלום ואפי' שלא בפניו ואביו אינו יודע מזה כלל מחוייב לעשות כן. ונראה דיש ענינים שעצם עשיתם מוכיח שנעשו לכבוד וליקר וכגון מאכילו ומשקהו, קימה מפניו, שלחוני מהרוני כו' בשביל אבא וכה"ג טובא. ובזה בודאי שהוא מקיים מצות כבוד אב ואם גם אם לא צוו לו לעשותו ואפי' כשאינם יודעים כלל שעשאו בשבילם. וזה עיקר מצות כבוד או"א שצותה עליו תורה. ולא פליגי פוסקים שהזכרתי לעיל (אות ג' ד') רק כשגוף הדבר שציוהו אביו לעשות אינו מוכיח שהוא לכבודו, רק שזה גופא שהוא ציית לאביו ועושה רצונו אם נחשב כבוד או לא".
  3. מראי מקומות.
     1. הגר"י ברקוביץ שליט"א (מכתב במייל) -

To what extent is one obligated to honor one's parents? What if the parents are controlling and want their child to "entertain" them constantly? Does it change if a parent is sick (physically) and are especially sensitive as a result?

R' Y. Berkovits wrote: The halacha is “mishel av”. Therefore, if it infringes on the child’s ability to lead a normal sane life, then he is patur. Additionally, in the case of a woman, if it interferes with her family obligations she is patur. In the case where a parent is sick, the halachik guidelines do not change, however people of course do try to be more understanding.

1. נכרי.
   1. **ראשונים**.
      1. אשכול (הל' מילה סי' ל"ט) – "אע"פ שאין אבות לנכרי מ"מ אסור לגר להכות או לקלל אביו הנכרי שלא יאמרו באנו מקדושה חמורה לק"ק".
      2. רמב"ם (ממרים פרק ה' הל' י"א) – "הגר אסור לקלל אביו העכו"ם ולהכותו, ולא יבזהו כדי שלא יאמרו באו /באנו/ מקדושה חמורה לקדושה קלה שהרי זה מבזה אביו, אלא נוהג בו מקצת כבוד".
      3. אבן עזרא (דברים פרק כ"א פסוק י"ג ד"ה את) – "ולפי דעתי, שחייב כל אדם בשקול הדעת, לכבד את אביו ואת אמו בחיים ובמות".
   2. **פוסקים**.
      1. נצי"ב (הסכמה לאהבת חסד) – "ומ"מ יש מ"ע בתורה כמו והחזקת בו, ועוד אם כסף תלוה וגו', היינו כדי ללמדנו אשר מלבד שאנחנו מצווים על ג"ח מחמת חובת האדם לאדם עוד אנו מצווים עליה מצד התורה כמו כל חוקי התורה שאין הדעת אנושי נותן להם. והנפקא מינה בזה נתבאר בפ' כבד את אביך וגו' למען יאריכון ימיך על האדמה אשר ה' אלקיך נותן לך. ואינו מובן מאי דייק המקרא על האדמה וגו', והרי אפילו על מצות שלוח הקן דקלה כתיב סתם והארכת ימים מכש"כ כיבוד אב ואם החמורה. אלא בא הכתוב ללמדנו דאע"ג דכיבוד אב ואם הוא מצוה שדעת האדם נותן לה **וגם אומות העולם מצווים עליה** בחובת האדם ומקבלים עליה שכר כמו בני נח ודמא בן נתינה כידוע. מכל מקום ציונו הקב"ה בעשרת הדברים להזהירנו מצד חוקי התורה לבד חובת האדם. והנ"מ כזה הוא לענין שכרה. דחוקי התורה אפי' מצוות שאין תלויים בארץ ונוהג אפי' כחו"ל מ"מ מיוחדות המה בא"י יותר ומש"ה נקראת תורת אלקי הארץ כמש"ב הרמב"ן בחומש בפ' תולדות (בראשית כ"ו ה') ובכמה מקומות. וא"כ שכרה יותר הוא בארץ מבכל מקום. משו"ה ביאר הכתוב דגם על מצות כיבוד אב ואם שהיא מצוה חובת האדם ואין נ"מ בזה א"י מבכל התבל, מ"מ היא מצוה חוקית ג"כ ושכרה יותר על האדמה וגו', וממילא נ"מ לדינא, דאחר דכיבוד או"א היא חוקית כמו כל מצוות שבתורה, עלינו עם ה' ללכת בה על פי חוקי התורה דוקא ולא על פי דעת אנושי. למשל בעכו"ם שבא על בת ישראל והוליד בן ויש לו אם ולא אב, מן התורה חייב בכבוד אם יותר מכבוד אב, ועוד הרבה דינים".
      2. אור שמח (ממרים פרק ה הל' י"א) – "וב"נ ודאי אינו מוזהר על כבוד אב ואם, כדאמר בנזיר (דף ס"א ע"א) יעו"ש היטב, ועיין באשכול הלכות מילה (סי' ל"ט) בשם שו"ת הגאונים".
      3. אג"מ (יו"ד ח"ב סי' ק"ל) – "ולכן נראה לע"ד דהוא מענין איסור כפוי טובה שמצינו בדברי אגדה שהקפיד הקדוש ברוך הוא על אדם הראשון וכן על ישראל, וא"כ הוא **דבר האסור השוה בין לישראל בין לבני נח** אף שלא מצינו זה בהלאוין דישראל ובהז' מצות דבני נח משום דהוא כמו שלא נאמר איסור מפורש על מדות הרעות אף שהם דברים מאוסים ומגונים ונענשים ע"ז בין בישראל בין בבני נח. וענין מצות כבוד אב ואם הוא גם כדי שלא יהיה כפוי טובה כדתנן בב"מ דף ל"ג שאביו הביאו לעוה"ז ואם היה רק גזה"כ בעלמא לא היה זה טעם שרבו יהיה קודם משום שהביאו לחיי העוה"ב, ולכן משמע שהוא לטעם על המצוה דכבוד אב שלא יהא כפוי טובה שלטעם זה הא טובת רבו עדיף לו וצריך לכבדו יותר ולהקדימו. ולפ"ז אם נפטרו ע"י הגרות מכבוד אב ואם יאמרו באנו מקדושה חמורה שהיינו אסורים מלהיות כפוי טובה לקדושה קלה שאין אוסרים להיות כפוי טובה. ואף שאין זה איסור ממש הא גם בישראל עכ"פ יש לאסור גם מאסור זה אף שאין בו חיוב דכבוד אב ואם ממש ויאמרו שבאו מחמורה לקלה".
   3. מראי מקומות – זקן אהרן (ח"ב סי' פ"ז ד"ה אכן), כלי חמדה (יתרו אות ז' ד"ה ועוד), פרדס יוסף (ואתחנן אות קמ"ב), מורא הורים וכבודם (פרק א' אות ס"א-ס"ז), כמוצא שלל רב (בראשית דף ר"ל, דף רל"ב), מבקשי תורה (ס' עד"ר).
2. עשיו הרשע.
   1. **מקורות שעשיו מקיים כיבוד אב ואם**.
      1. מדרש רבה (בראשית פרשה ס"ה פסקה ט"ז, וכן עי' דברים פרשה א' פסקה ט"ו) – "אר"ש בן גמליאל כל ימי הייתי משמש את אבא **ולא שמשתי אותו אחד ממאה ששמש עשו את אביו** אני בשעה שהייתי משמש את אבא הייתי משמשו בבגדים מלוכלכין ובשעה שהייתי יוצא לדרך הייתי יוצא בבגדים נקיים אבל עשו בשעה שהיה משמש את אביו לא היה משמשו אלא בבגדי מלכות אמר אין כבודו של אבא להיות משמשו אלא בבגדי מלכות".
      2. זוהר (פר' תולדות, ח"א דף קמו:) – "פָּתַח רַבִּי יֵיסָא וְאָמַר (מלאכי א) בֵּן יְכַבֵּד אָב וְעֶבֶד אֲדוֹנָיו, בֵּן, דָּא עֵשָׂו. **דְּלָא הֲוָה בַּר נָשׁ בְּעַלְמָא דְּיוֹקִיר לְאֲבוֹי, כְּמָה דְּאוֹקִיר עֵשָׂו לְאֲבוֹי**. וְהַהוּא יַקִּירוּ דְּאוֹקִיר לֵיהּ אַשְׁלִיט לֵיהּ בְּהַאי עַלְמָא".בן יכבד אב ועבד אדוניו, בן דא עשו".
         1. תרגום – "פָּתַח רַבִּי יֵיסָא וְאָמַר, (מלאכי א) בֵּן יְכַבֵּד אָב וְעֶבֶד אֲדנָיו. בֵּן זֶה עֵשָׂו, שֶׁלֹּא הָיָה אָדָם בָּעוֹלָם שֶׁיְּכַבֵּד אֶת אָבִיו כְּמוֹ שֶׁעֵשָׂו כִּבֵּד אֶת אָבִיו, וְאוֹתוֹ הַכָּבוֹד שֶׁכִּבֵּד אוֹתוֹ הִשְׁלִיט אוֹתוֹ בָּעוֹלָם הַזֶּה".
      3. מהר"ל (תפארת ישראל פרק מ"א) – "כי מצוה זאת בפרט מחייב אותה הדעת והשכל שיכבד האדם הוריו שהביאו אותו לעולם כמו שאמרנו, ולפיכך **בא ללמד ענין מצוה זאת מן עכו"ם** שאין עכו"ם מקיים המצוה בשביל שנצטוה עליה רק מה שיגזור השכל בלבד ... ועל דעת הכל הגוי היה זריז במצוה זאת כי מצות כבד מחייב אותו הדין והשכל מה שלא תמצא דבר זה בשאר מצות, ולפיכך העכו"ם אשר אין להם תורה רק מה שהשכל מחייב נמשכים אחר המצוה הזאת ביותר מן ישראל. אמנם יש לדעת עוד כי האומות שהם נזהרים יותר במצוה זאת ממה שישראל זריזים במצוה זאת הוא דבר עמוק, והוא ידוע כי עשו היה זריז במצוה זאת יותר מכל אדם וזה שאמר הכתוב (בראשית כ"ה) ויאהב יצחק את עשו כי ציד בפיו שהיה מכבד את אביו בצידו. ובמדרש (דברים רבה פ"א) אמר רבי שמעון בן גמליאל כל ימי הייתי משמש את אבי ולא שמשתי אותו אחד ממאה ששמש עשו את אביו אני כששמשתי את אבי הייתי משמשו בבגדים מלוכלכים וכשיצאתי לשוק הייתי יוצא בבגדים נקיים ועשו כשהיה משמש את אביו היה משמש אותו בבגדי מלכות ע"כ. ודע כי לא היה דבר זה מה שהיה משמש עשו את אביו במקרה כי אין דברים כאלו במקרה שיהיה זריז במצוה כמו זאת, אבל דבר זה ידוע כי הוא מורה על דין גמור ויצא מיצחק שמדתו דין, וידוע כי כל התולדות באים לעולם במדת הדין כמו שנזכר בכל מעשה בראשית שם אלהים, **ומפני כך עשו שכל מדתו היה מדת הדין הוא בפרט היה מוכן לזה שהיה דבק לגמרי באביו** כאשר אביו הביא אותו לעולם במדה זאת שהוא מדתו והבן זה. וכבר התבאר גם כן כי אין לך מצוה שהדין מחייב אותה יותר מן כבוד אב ואם שהדין מחייב אותה לכך ומכל שכן עשו שהיה כל מעשיו מדת הדין מוכן ביותר למצוה הזאת".
         1. ודלא כאזנים לתורה (בראשית פרק כ"ז פסוק מ"א), שעשו עשה הכל בשביל תועלת עצמו.
      4. מהר"ל (חדושי אגדות קדושין לא.) – "והביא ראיה מן גוי באשקלון ולא מן ישראל, ומזה תדע כי הגוי מוכן ביותר לכבוד אב ואם מן ישראל, ודבר זה קשיא ואי אפשר בלא טעם. לכן יש לפרש, כי דבר זה מה שהביאו ראייה מן הגוי שהיה מכבד את אביו ואמו מאוד, וכן אמר במדרש על עשו [שהיה] מכבד את אביו ביותר ממה שמכבד השיראל את אביו. דבר זה הטעם, כי הש"י ציוה שיכבד אדם את אביו **מפני שהביא אותו אל עולם הזה** ...".
         1. וכן חת"ס (בפסוק איש אמו ואביו תיראו).
   2. **שאלות**.
      1. רש"י (בראשית פרק כ"ה פסוק כ"ח) – "בפיו. כתרגומו בפיו של יצחק ומדרשו בפיו של עשו שהיה צד אותו **ומרמהו בדבריו**".
      2. רש"י (בראשית פרק כ"ז פסוק ג') – "וצודה לי. מן ההפקר **ולא מן הגזל**".
         1. מדרש רבה (בראשית פרשה ס"ה פסקה י"ג), הו"ד ברש"י (שם פסוק ה') – "וילך עשו השדה לצוד ציד להביא אם מצא הרי מוטב **ואם לאו להביא מן הגזילות** ומן החמסין".
      3. בראשית (פרק כ"ז פסוק מ"א) – "וַיֹּאמֶר עֵשָׂו בְּלִבּוֹ יִקְרְבוּ יְמֵי אֵבֶל אָבִי וְאַהַרְגָה אֶת יַעֲקֹב אָחִי".
         1. רש"י (שם) – "יקרבו ימי אבל אבי, כמשמעו שלא אצער את אבא".
            1. שפתי חכמים (שם אות צ') - שמפני כיבוד אב ואם.
         2. בראשית (פרק ל"ג פסוק א') – "וַיִּשָּׂא יַעֲקֹב עֵינָיו וַיַּרְא וְהִנֵּה עֵשָׂו בָּא וְעִמּוֹ אַרְבַּע מֵאוֹת אִישׁ".
            1. י"ל השפתי חכמים (פרק ל"ב פסוק ח' אות ח').
      4. רש"י (פרק כ"ט פסוק י"א) – "שרדף אליפז בן עשו במצות אביו אחריו להורגו והשיגו".
      5. בראשית (פרק כ"ח פסוק ט') – וַיֵּלֶךְ עֵשָׂו אֶל יִשְׁמָעֵאל וַיִּקַּח אֶת מַחֲלַת בַּת יִשְׁמָעֵאל בֶּן אַבְרָהָם אֲחוֹת נְבָיוֹת עַל נָשָׁיו לוֹ לְאִשָּׁה".
         1. עי' שפתי חכמים (פרק כ"ז פסוק מ"א אות צ') שמפני כיבוד אב ואם. וכן בעצם מדיוק בהפסוקים שם.
         2. רש"י (שם) – "על נשיו. הוסיף רשעה על רשעתו (ר"ל מרשעת על מרשעיות שהיו לו כבר וק"ל) שלא גירש את הראשונות".
         3. פרקי דרבי אליעזר (פרק מ"ט) – "וּמִזֶּרַע שָׁאוּל גּוֹאֵל וְנוֹקֵם לַיְּהוּדִים מִיַּד הָמָן, וְאֵיזֶה, זֶה מָרְדְּכַי, שֶׁנֶּאֱמַר [שם ב, ה] אִישׁ יְהוּדִי הָיָה בְּשׁוּשַׁן הַבִּירָה. וְשָׁם עָמַד שְׁמוּאֵל מִתְפַּלֵּל וְאוֹמֵר, רִבּוֹן כָּל הָעוֹלָמִים אַל תִּשְׁכַּח צָרַת עֵשָׂו הָרָשָׁע שֶׁעָשָׂה לְאָבִיו, וְלָקַח נָשִׁים נָכְרִיּוֹת מְזַבְּחוֹת וּמְקַטְּרוֹת לַעֲבוֹדָה זָרָה לְמָרֵר חַיֵּי אֲבוֹתָיו, שֶׁנֶּאֱמַר [בראשית כו, לה] וַתִּהְיֶיןָ מֹרַת רוּחַ לְיִצְחָק וּלְרִבְקָה. זְכֹר חַטָּאתוֹ עַל בָּנָיו וְעַל בְּנֵי בָנָיו עַד סוֹף כָּל הַדּוֹרוֹת, שֶׁנֶּאֱמַר [תהלים קט, יד] יִזָּכֵר עֲוֹן אֲבוֹתָיו אֶל ה'".
3. ברכה: למה לא מברכינן על מצות כיבוד אב ואם.
   1. רשב"א (ח"א סי' י"ח) – "וגמרינן מינה למורא וכבוד אב ואם ועמידה בפני רבו הואיל ואפשר למיעקריה להאי עשה דידהו שהרב שמחל על כבודו כבודו מחול".
      1. שבט הלוי (ח"ב סי' קי"א אות א') – "בטעם שאין מברכין על מצות כבוד או"א, עיין בחי' הגרעק"א שהראה לדברי הרשב"א בתשובה סי' י"ח ובנימין זאב סי' קס"ט. הנה הרשב"א כתב דכיון דאפשר למיעקר לעשה ע"י מחילה אף על גב דלא עקרה עדיין כמאן דעקרה דמיא, וה"ר מכתובות ל"ט ע"א לענין שותה בעציצו דאונס דלא אמרינן עדל"ת כיון דאי אמרה לא בעינא מי איתא לעשה אלמא כיון דאפשר למיעקר אף על גב דלא עקרה עדיין הו"ל כמאן דליתי' ה"נ בדידן, ולא זכיתי להבין דהתם זה מכללא דעשה דל"ת דבכה"ג כיון דאפשר למיעקר לא אלים עשה לדחות לאו, אבל משום זה עדיין לא נחלש העשה כל זמן שלא נעקרה כשאנו דנין עליה בפ"ע לא לענין עדל"ת ככבוד או"א דהכא ולמה לא יברך עליה כיון שלא עקרה ובא לקיימה עכשיו".
   2. בנימין זאב (סי' קס"ט) – "על מה ששאלת למה אין אנו מברכין על מ"ע דכבוד אב ואם ואהידור זקן ועל כמה מ"ע דאנן עבדינן הטעם הוא דאין מברכין אלא על מצות שאנו מקודשין מן האומות שאין האומות עושין אותם כלל אבל במצות שאפילו האומות עושין אותן לפעמים לא מברכינן כי בהן אין אנו מקודשין מהן כי לפעמים עושין אותם כמונו כגון כבוד אב ואם והדור לזקן וכדומה".
      1. שבט הלוי (ח"ב סי' קי"א סוף אות א') – "ובבנימין זאב שם כתב דכיון דגם גוים מקיימים לפעמים כבוד או"א א"א לברך דאין מברכים אלא על מצוה שאנחנו מקודשים מן האומות, וטעמו זה צ"ע רב דאדרבה כיון שאנו מקיימים בשביל מצות בוראנו שקדשנו במצותיו מן הדין היה לברך להראות שלשם מצות הבורא הוא מקיימה לא כאוה"ע".
4. עוסק במצוה.

קידושין (דף לב.) - "אלעזר בן מתיא אומר אבא אומר השקיני מים ומצוה לעשות מניח אני כבוד אבא ועושה את המצוה שאני ואבא חייבים במצוה איסי בן יהודה אומר אם אפשר למצוה ליעשות ע"י אחרים תיעשה על ידי אחרים וילך הוא בכבוד אביו".

מחבר (סעיף י"ב.) – "אמר לו אביו השקני מים ויש לפניו לעשות מצוה עוברת כגון קבורת מת או לויה אם אפשר למצוה שתעשה ע"י אחרים יעסוק בכבוד אביו [ואם התחיל במצוה תחלה יגמור דהעוסק במצוה פטור מן המצוה] (ב"י בשם הר"ן) ואם אין שם אחרים לעשות יעסוק במצוה ויניח כבוד אביו [מיהו אם אין זמן המצוה עוברת יעסוק בכבוד אביו ואח"כ יעשה המצוה] (רבינו ירוחם נתיב א' בשם רא"ש)".

* 1. **כיבוד אב ואם, כנגד מצוה עוברת** [שאי אפשר ע"י אחר].
     1. מצוה.
  2. **כיבוד אב ואם, כנגד מצוה עוברת שאפשר לעשות ע"י אחר**.
     1. כיבוד אב ואם.
  3. **כיבוד אב ואם, כנגד מצוה שאינו עוברת**.
     1. כיבוד אב ואם.
  4. כיבוד אב ואם, כנגד **עוסק במצוה** שאפשר לעשות ע"י אחר.
     1. מצוה.
  5. **עוסק בכיבוד אב ואם, כנגד מצוה עוברת**.
     1. כיבוד אב ואם.
        1. ט"ז (חו"מ סי' רס"ו) – "וכ"ה הלשון בגמ' [ב"מ ל"ב ע"א] שאם אמר לו אל תחזיר לא ישמע, משא"כ אם הוא כבר עסק במצות כיבוד אב באיזה דבר ואירע לו השבת אבידה, דהוא פטור מטעם כל העוסק במצוה, ובזה אין האמירה של אב לא מעלה ולא מוריד, אלא אין מוטל עליו כלל מצות חיוב השבת אבידה".
        2. משנה הלכות (ח"י סי' קנ"ה ד"ה או) – "או יאמר דהנה מיד כשיצא יעקב הרי נצטוה לילך לבית לבן ולישא אשה א"כ היה כבר עסוק במצות כיבוד אב ואם והעוסק במצות פטור מן המצוה ולדעת הריטב"א סוכה כ"ה אם הניח מצוה זו ועסק באחרת ביטל את שתיהן כיון דפטור מן המצוה א"כ הו"ל כביטל מצוה ראשונה וא"כ כשהלך יעקב במצות אביו ואמו פדנה ארם הרי הי' כבר עסוק במצוה והיאך ביטל מצוה זו של כיבוד אב ואם והלך ללמוד תורה והיל"ל ליענש על ביטול כאו"א וצ"ל בשתי מצות שוות אמרינן העוסק במצוה פטור מן המצוה ...".
        3. עי' אוצר כיבוד אב ואם (אות תנ"ו) – **"רוב האחרונים"**, [פסקי רי"ד (ב"מ לב.), ספר חרדים (פרק ט' אות כ"ז), חיד"א (ברכי יוסף סי' ל"ח אות ז' ד"ה והטור), מהריק"ש (בהגות), עי' שפ"א (ביו"ד), משפטי האבידה (סי' רס"ו ס"ה), תשובות והנהגות (ח"ב סי' תמ"ט, **אמנם** עי' ח"ד סי' ר"ח), **משא"כ** הריא"ז (בפסקי ב"מ דף לב., ובקונ' הראיות ראיה ט"ו)].
        4. ברכת פרץ (פר' ויגש).
        5. על פי התורה (יתרו פרק י"ג סעי' קל"ט).
     2. מצוה.
        1. קובץ הערות (סי' ח' אות ט') – "יכול אמר לו אביו אל תחזיר אבידה אלא עסוק בכבודי ישמע לו, ת"ל אני ה'. ופריך בגמ' [ב"מ ל"ב ע"א] פשיטא - אין עשה דכיבוד דוחה ל"ת ועשה דאבידה. וקשה דהא איצטריך קרא היכא שכבר היה עסוק בכיבוד אב ואח"כ נזדמנה האבידה, דעוסק במצוה קלה פטור ממצוה חמורה. וי"ל דכיון דבאבידה איכא ל"ת, אינו נפטר משום עוסק במצוה אלא ממצות עשה ולא מל"ת. ואכתי קשה, דמ"מ כיון דמהעשה מיהא נפטר משום עוסק במצוה ותו ליכא אלא ל"ת גרידא, אפשר לדחותה מפני מ"ע דכיבוד ...".
        2. הגריש"א זצ"ל (הערות במסכת קידושין דף לב. ד"ה אתה ?).
        3. חי' ר' שלמה (כתבים סי' ל"ז).
     3. מה פשט ברמ"א ור"ן, שהולך על כיבוד אב ואם, או על המצוה אחרת, או שניהם.
        1. המצוה אחרת – ח"א (כלל ס"ז סעי' י"ד).
        2. כיבוד אב ואם – ברכת פרץ (פר' ויגש).
     4. מראי מקומות – יש"ש (קידושין ק"א סי' ס"ז), ערה"ש (סעי' ל"ו), מהרש"ג (ח"א או"ח ס"ס נ"ב), צהר (ח"ד עמ' ק"ד), מבקשי תורה (ח"ד עמ' רל"ג).
  6. **למקיים כיבוד אב ואם, כנגד מצוה שאינו עוברת**.
     1. שווה.
  7. **כיבוד אב ואם, כנגד מצוה קיומית** – תלוי למה ואיך מצוה ההורים ככה. עי' אוצר כיבוד אב ואם (סוף אות תקט"ז, אות תקכ"ג), תורה לשמה (סי' רס"ו), שרגא המאיר (ח"ד סי' ל"ד), קנין תורה בהלכה (ח"ג סי' ל"א), ועוד.
     1. עי' לקמן.
  8. **עוסק בקיום כיבוד אב ואם, כנגד מצוה שאינו עוברת**.
     1. כיבוד אב ואם.
  9. **עוסק בקיום כיבוד אב ואם, כנגד מצוה עוברת**.
     1. מצוה.
  10. **עוסק בקיום מצוה, כנגד כיבוד אב ואם** – תלוי למה ואיך מצוה ההורים ככה, עי' אוצר כיבוד אב ואם (סוף אות תקט"ז).
      1. עי' לקמן.
  11. **עוסק בקיום כיבוד אם, כנגד כיבוד אב**.
      1. כיבוד אם – הגרח"ק זצ"ל (דרך שיחה ח"א עמ' רפ"ו).
      2. כיבוד אב – תשובות והנהגות (ח"ד סי' ר"ח, "נשאלתי בבן שאמו ציותה לו לעשות דבר ובאמצע עשייתו ביקש ממנו אביו לעשות לו דבר אחר, אי נימא בזה עוסק במצוה פטור מן המצוה, או נימא דכיון שהיא משועבדת לאב, והרי מהאי טעמא אמרינן דאם אביו מבקש ואמו מבקשת יקדים כבוד אביו, א"כ עליו להפסיק מיד מה שעושה לאמו ולעסוק בכבוד אביו, שהיא והוא מחוייבין בכבוד האב. ואחד מחכמי הוראה השיב לשואל בפשיטות שעוסק במצוה פטור מן המצוה, ואפילו עסק במצוה קלה פוטר מעסק בחמורה, ולכן אף שכיבוד אב עדיף, אם כבר עוסק במצות כיבוד אם, לא יעזוב אלא יסיים. ולע"ד אין הדין כן, שאין הגדר שכיבוד אב הוא רק עדיף מכיבוד אם, ושממילא אם כבר עוסק בכיבוד אם אינו פוסק, אלא יסודו הוא שאין מצות כיבוד אם כלל מול מצות כיבוד אב כיון שמשועבדת לו. וביאור הענין הוא, שהלא כשהאב דורש מבנו כיבוד ויש בזה הפסד ממון, אין חיוב, דקיי"ל משל אב, אבל חיוב כיבוד של אשה לבעלה הוא שלא להתנגד לרצון בעלה אף שדורש ממנה דבר שיש בו הפסד ממון, ולכן במקום כיבוד אב אין על הבן מצוה לשמוע לאמו כלל. וראייה לדבר שהתוס' ביבמות (ה: ד"ה כולכם) כתבו שההלכה שאתה ואמך חייבין בכבוד אביך נלמד מדינא דאמר לו אביו לעבור דברי תורה שפטור משום שהוא ואביו חייבין בכבוד המקום, ומכאן שכשם שבאיסורים אין מצוה כלל בכיבוד אב במקום איסור, שהשיעבוד של אביו למקום מפקיע לגמרי את כחו לגבי הבן, כך גם כיבוד אם נפקע לגמרי המצוה אם על ידי זה אין עוסק בכבוד אביו כיון שהיא משועבדת להאב, ואם כן גם כשכבר עוסק בכבודה לא אמרינן שימשיך בכבוד האמא מדין עוסק במצוה, שבטלה המצוה לכבדה במקום כבוד האב דמשועבדת לו ואין בזה משום קיום דמצות כיבוד אם כלל. ונראה שזהו גופא מה שבא הפסוק ללמד אתה ואביך חייבין בכבודי, דס"ד שכיבוד אב ואם הוא מצוה ככל המצוות ודוחה ל"ת כמחמר שאינו אלא לאו, קמ"ל שגדר המצוה היא כעין שיעבוד לאביו ואמו, וכיון שמשועבד הוא ואביו למקום לא חל כלל. והוא הדין באמו שמשועבדת לאב, אין כלל מצות כיבוד אם כשבזה נמנע מכבוד אביו. ומיושב בזה ...").

1. כיבוד אב ואם, כנגד מצוה קיומת.
   1. לפי השיטות שישוב אר"י רק מצוה קיומת, ואסור לצאת מאר"י. ובציור שמסקים המהרי"ק והמקנה. מה להוציא, ומה להולך, כנגד כיבוד אב ואם. עי' אוצר הפוסקים (כרך כ' דף י"ד), יחוה דעת (ח"ג סי' ס"ט), ציץ אליעזר (חי"ד סי' ע"ב), על פי התורה (שמות פרק ד' סעי' ל"ב).
      1. עולה – פתחי תשובה (אה"ע סי' ע"ה ס"ק ו'), הו"ד מעיל צדקה (סי' כ"ו), ומהבי"ט (סי' קל"ט), מהר"מ מרוטנברג (שער ב' סי' כ"ח וסי' ע"ט), הו"ד בכנה"ג (סי' ר"מ הגה"ט אות כ"ח), פאת השולחן (הל' אר"י סי' ב' סעי' כ"א), בן איש חי (שנה ב' משפטים סעי' י"ט), שערים מצויינים בהלכה (סי' קמ"ג ס"ק ט', עי' קונ"א שם). נ"ל **שיש לחלק**. ששם הולך כנגד כבוד שמים, שאומרים אין עולה. משא"כ אם רצה אביו שימש.
   2. **ציורים**.
      1. א"צ לשמוע שלא ילבש בגד עם ד' כנפות – הגרשז"א זצ"ל (הליכות שלמה פרק ג' ס"ק ג').
      2. א"צ לשמוע לגבי תענית – ספר חסידים, הו"ד בבית לחם יהודה (סעי' ט"ו).
      3. א"צ לשמוע אם מוחה איך הוא מתפלל אם יש יותר כוונה שם (אפשר כאן יש חיוב) – פתחי תשובה (ס"ק כ"ב), ערה"ש (סעי' מ"ה).
      4. מותר לצאת מאר"י – תשב"ץ (ח"ג סי' רפ"ח), שערי צדק (חכ"א, פרק י"א בינת אדם סוף אות ג'), איש מצליח (ח"א יו"ד סי' ל'), שו"ת בית שלמה (יו"ד ח"ב סי' צ"ד).
      5. רק מצות חיובית לא לשמוע להרים משא"כ מצוה קיומית גבי חסד – חיות יאיר (סי' רי"ד), הו"ד בפתחי תשובה (ס"ק כ"ג), עי' חיים שאל (סי' ה').
      6. י"ל תלוי מה אומרים ההורים. כנגד המצוה או שרצה שימוש. וכן עי' אוצר כיבוד אב ואם (סוף אות תקט"ז).
      7. וכן תורה לשמה (סי' רס"ו), שרגא המאיר (ח"ד סי' ל"ד), קנין תורה בהלכה (ח"ג סי' ל"א), אוצר כיבוד אב ואם (אות תקכ"ג).
      8. ברית בצהרים - עי' ערך זריזים, לשיטות ומראי מקומות.
      9. כנגד תלמוד תורה - עי' סעי' י"ג.

**"ודעת רבותינו שיש בו ב' הבטחות ופי' למען יאריכון ימיך ועל האדמה שהבטיח שנאריך ימים בעולם הזה ויהיו ארוכים בעולם הבא שכולו ארוך"**

טור (פירוש על התורה שמות פרק כ' פסוק י"ב).