כא - באלו מלאכות אסרו כשכיון מלאכתו במועד
קטגוריות: ש_ס / כב מועד קטן / חול המועד - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים

**סימן כ**

**באלו מלאכות אסרו כשכיון מלאכתו במועד**

**א**

א] **מו"ק י"א א',** ובלבד שלא יכוין מלאכתו במועד,המ"ב בסימן תק"מ סק"ט פירש דהא דתנן הכא ובלבד שלא יכוין מלאכתו במועד קאי גם על רישא דשפין את הסדקין וכו', וכתב דהוא משום דכל דבר שמתירין לצורך המועד במעשה הדיוט, הוא דוקא שלא יכוין מלאכתו במועד.

**והך** מילתא דדין מכוין מלאכתו במועד הוא אף במלאכות שהותרו משום צורך המועד, כ"ה משמעות ד' הרא"ש בפ"ב סימן י"ז ותלמיד הרשב"א לקמן י"ב ב' והמרדכי בסימן תתנ"ד, דרק בצורך אוכ"נ התירו אף כשכיון מלאכתו במועד, וכ"כ המאירי לקמן י"ב ב' וי"ט א', וכ"ה מבו' בד' השבה"ל בסימן רכ"ה, וכ"נ בד' הרא"ש בפירקין סימן ו',[[1]](#footnote-1) וכ"ה מבו' בד' תלמיד הרי"מ לקמן י"ח א' בדין כיבוס במועד, וכ"כ הפמ"ג במש"ז בסימן תקל"ג סק"א ובאש"א שם סק"א, והמ"ב בסימן תקמ"ה סקל"ה ובשעה"צ שם סקל"א.

**אך** בתשו' הראב"ד שהביא המכתם בשלהי מכילתין כתב דכל דבר שהוא לצורך המועד מותר אף שכיון מלאכתו במועד, והביאוהו בתשו' הרשב"א ח"ז סימן רצ"ד, ורי"ו בנתיב ד' ח"ה, וכן משמע קצת בד' הרמב"ם בפ"ז מיו"ט ה"ד דדין כיון מלאכתו במועד הוא רק במלאכות שהותרו משום דבר האבד, - ולדעתו צ"ל דהא דתנן ובלבד שלא יכוין מלאכתו במועד קאי רק על ציר וכו' שנשברו קודם המועד, כאשר כן נראה להדיא בל' רש"י ותלמיד הרי"מ והריטב"א.

ב] **והנה** הרא"ש בפ"ב שם כתב דבצורך אוכ"נ לא אסרו כיון מלאכתו במועד, וכ"כ המאירי ותלמיד הרשב"א לקמן שם והמרדכי שם והטוש"ע בסימן תקל"ג ס"א.[[2]](#footnote-2)

**וצ"ב** דמנ"ל הך מילתא דבצורך אוכ"נ לא אסרו מכוין מלאכתו במועד, ובשאר צרכי המועד אסרו מכוין מלאכתו במועד,[[3]](#footnote-3) ושמא הוא מסברא, וכמש"כ הלבוש בסימן תקל"ג ס"א דהוא כדי שלא יבואו למעט בשמחת יו"ט.

ג] **ונראה** בטעמם, דהא דפשיטא להו דבמלאכה לצורך המועד אסרו מכוין מלאכתו במועד, הוא משום דהתירא דצורך המועד גרע מהתירא דדבר האבד, שהרי חזינן דבדבר האבד קי"ל דא"צ שינוי ובצורך המועד צריך שינוי, וכיון דבמלאכה שהותרה משום דבר האבד אסרו מכוין מלאכתו במועד, כ"ש דבמלאכה שהותרה משום צורך המועד אסרו מכוין מלאכתו במועד.

**ועד"ז** מתפרש גם מה שנקטו דבמלאכה לצורך אוכ"נ לא אסרו מכוין מלאכתו במועד, שהרי התירא דמלאכה לצורך אוכ"נ עדיף מהתירא דדבר האבד, דאף לר' יהודה דבדבר האבד בעי שינוי, מ"מ במלאכה לצורך אוכ"נ א"צ שינוי,[[4]](#footnote-4) וכיון שלא נתפרש במתניתין לאסור במכוין מלאכתו במועד אלא במלאכה שהותרה משום דבר האבד, אין ללמוד מזה לאסור אף במלאכה שהותרה לצורך אוכ"נ.

ד] **ובדעת** הראב"ד דכל דבר שהוא לצורך המועד מותר אף שכיון מלאכתו במועד, צ"ב, דכיון דהתירא דדבר האבד עדיף מהתירא דצורך המועד, דה"ז מתיר אף מלאכת אומן כדרכו, הרי דכיון דבמלאכה שהותרה משום דבר האבד אסרו במכוין מלאכתו במועד, כ"ש דיש לאסור במלאכה שהותרה משום צורך המועד.

**ולכאו'** צ"ל בזה בדעתו, דעיקר מה שאסרו במכוין מלאכתו במועד, הוא במסוים בהתירא דדבר האבד, דעיקרו הוא משום פסידא, וכמו שאמרו לעיל ב' ב' ולקמן י"ג א' דבמקום פסידא שרו רבנן, ומה"ט הוא שלא התירו כשכיון מלאכתו במועד ואיהו דאפסיד אנפשי', אך בהתירא דצורך המועד, ליכא לעיקר האוסר דמכוין מלאכתו במועד,[[5]](#footnote-5) - ואמנם לפ"ז הדין נותן דגם במלאכה שהותרה בימי אבלו משום דבר האבד שייך איסורא דמכוין מלאכתו, וזה דלא כמש"נ בסימן י"ח? סק"ג בדעת הראב"ד, וצ"ע.

**וי"ל** עוד וכ"נ קצת בל' המכתם בשם הראב"ד דהוא משום דלא החמירו לאסור מכוין מלאכתו כשהוא לצורך יו"ט.[[6]](#footnote-6)

**ב**

ה] **המאירי** לקמן י"ב ב' וי"ט א' כתב דגם במלאכה שהותרה לצורך מכשירי אוכ"נ לא אסרו כשכיון מלאכתו במועד.

**ולמש"נ** נראה דמקור דבריו לכך הוא משום דהתירא דמכשירי אוכ"נ עדיף מהתירא דדבר האבד, דהותרו לכו"ע אף במעשה אומן כדרכו, וכיון שלא מצינו לאיסורא דמכוין מלאכתו במועד אלא במלאכה שהותרה משום דבר האבד, אין ללמוד מזה לאסור אף במלאכה שהותרה לצורך מכשירי אוכ"נ.

ו] **אמנם** הנה הרמב"ן בהל' חוה"מ כתב, ז"ל, וכן במכשירין וכו' ולעשותו לכתחילה "כשנשבר במועד" וכו' ויש להתיר, עכ"ל, והביאוהו המ"מ בפ"ח מיו"ט הי"ג בסו"ד, והרמ"א בסימן תק"מ ס"ח, ומבו' דכל שנשבר קודם המועד אסור, והט"ז בסימן תק"מ סק"ה והמ"ב שם סקי"ח וסקכ"ז פירשו דהוא משום דינא דמכוין מלאכתו במועד, עיי"ש.[[7]](#footnote-7)

**אך** הדבר צ"ב, דכיון דדמי דין מכשירי אוכ"נ לדין אוכ"נ עצמו דהותר מלאכה לצרכם אף במעשה אומן כדרכו, מהיכ"ת נימא דלא הותר מכוין מלאכתו במועד אלא בצורך אוכ"נ עצמו ולא בצורך מכשירי אוכ"נ, וגם דכיון דהתירא דמכשירי אוכ"נ עדיף מהתירא דדבר האבד, אין ללמוד לאסור בזה כשכיון מלאכתו במועד ממה שאסרו בדבר האבד, וכנ"ל.[[8]](#footnote-8)

ז] **אמנם** באמת י"ל דמש"כ הרמב"ן דלא הותר אלא כשנשבר הסכין במועד, אי"ז משום דינא דמכוין מלאכתו במועד, אלא הוא למש"כ הרמב"ן שם דהא דהתירו מלאכה לצורך אוכ"נ אף במלאכת אומן, וה"נ התירו במכשירי אוכ"נ דומיא דהא דשרי ביו"ט במכשירי אוכ"נ כשא"א לעשותן מערב יו"ט, - וע"כ כיון דביו"ט לא הותרו מכשירי אוכ"נ אלא כשא"א לעשותן מערב יו"ט, ה"נ בחוה"מ לא הותרו מכשירי אוכ"נ במלאכת אומן אלא כשא"א לעשותן מערב יו"ט, אך כל שאפשר לעשותן מערב יו"ט לי"ב להתירא דמכשירי אוכ"נ, והו"ל ככל צורך המועד דלא הותר אלא במלאכת הדיוט, וכ"כ השלחן עצי שטים בכללי המלאכות סימן ב' סק"ז, ועמש"נ בזה בסימן י' ? סק"?.

**והנה** אמנם גם לפ"ז נראה דלא הותרה מלאכה לצורך מכשירי אוכ"נ כשכיון מלאכתו במועד אף במעשה הדיוט, דכיון דכל שאפשר לעשותן מערב יו"ט לההיתר המסוים דמכשירי אוכ"נ, ולא הותרו אלא ככל צרכי המועד, הרי דכל שכיון מלאכתו במועד אסור.[[9]](#footnote-9)

**אך** אי"ז מתישב בד' הט"ז והמ"ב שם דמבו' בדבריהם דאלמלי דינא דמכוין מלאכתו במועד היו מותרין מכשירי אוכ"נ במעשה אומן אף שהי' אפשר לעשותן מערב יו"ט, וכן האריך בשעה"צ שם סקכ"ג, והרי דאף בכה"ג דהי' אפשר לעשותן מערב יו"ט יש בהן לההיתר המסוים דמכשירי אוכ"נ, ואפ"ה אסרו בזה כשכיון מלאכתו במועד, וזה צ"ע וכנ"ל, וצ"ע בזה.

**ג**

ח] **המאירי** לקמן י"ט א' כתב דכל שיש בו המצאת שכר לפועל שאין לו מה יאכל מותר וכו' ואף בכדרכו ובכוון מלאכה, ומבו' בדבריו דלא אסרו מכוין מלאכתו במועד במי שאין לו מה יאכל, וכ"כ הישועות יעקב בסימן תקמ"ב סק"א.

**אך** בד' הראבי"ה בסימן תת"ט מבו' לכאו' דכל שכיון מלאכתו במועד אסור אף כשאין לו מה יאכל,[[10]](#footnote-10) וכ"ה מבו' להדיא בד' הביאוה"ל בסימן תקמ"ה ס"ג ד"ה לעצמו עייש"ה.[[11]](#footnote-11)

ט] **ובפשוטו** ד"ז תליא בפלוגתת רבוותא ביסוד התירא דפועל שאין לו מה יאכל, דבס' המכתם לקמן י"ג א' כתב דהוא משום דהו"ל כדבר האבד, וכ"כ הנימו"י שם בשם יש שכתבו, וכ"נ בד' הראב"ד שהביא הרא"ש בפ"ב סימן א', וכ"נ קצת בתשו' הראב"ד שהובאה בס' מאורות הראשונים ח"א סימן מ"ו, והובא עיקרה ברי"ו נתיב ד' ח"ה ובצרור החיים דרך י' סי"ב.

**אך** בפירש"י לקמן י"ג א' כתב דהוא משום דאין בה טורח, והנימו"י שם כתב בשמו דהיינו דכל דאין לו מה יאכל אין המלאכה טורח עליו, וכ"כ בפי' הר"ש בן היתום שם, ולדעתם הו"ל היתר בפנ"ע במי שאין לו מה יאכל, ואי"ז משום התירא דדבר האבד,[[12]](#footnote-12) דהתירא דדבר האבד אי"ז משום דאין המלאכה טורח עליו, וכמש"נ בסימן ב'? ענף ג' להוכיח מכ"ד.

**והך** מילתא דהתירא דאין לו מה יאכל הוא היתר בפנ"ע, ואי"ז משום התירא דדבר האבד, כ"ה מבו' גם בל' המאירי לקמן י"ט א', והטור בסימן תק"ל, - וכ"נ גם ממש"כ הרמב"ן בתורת האדם שער האבל ענין האבילות דכל שהתירו חכמים במועד משום צורך המועד אפי' אין לו מה יאכל, כולן אסורין באבל ואפי' ע"י אחרים, וכ"כ הטור ביו"ד סימן ש"פ, והרי דאף דהותרה מלאכת דבר האבד באבל ע"י אחרים, מ"מ כשאין לו מה יאכל לא הותרה מלאכה אף ע"י אחרים.

י] **ובזה** הוא דתליא הפלוגתא בדין מכוין מלאכתו במי שאין לו מה יאכל, דלהראב"ד ודעימי' דהתירא דאין לו מה יאכל הוא משום דהו"ל כדבר האבד, דמי לכל דבר האבד דלא הותר לעשות מלאכה כשכיון מלאכתו במועד, - אך המאירי לטעמי' אזיל דס"ל דהתירא דאין לו מה יאכל הוא היתר בפנ"ע, וי"ל דהוא כמש"כ רש"י דהוא משום דאין המלאכה טורח עליו, וע"כ שרי אף כשכיון מלאכתו במועד, וכמש"כ כן הישועות יעקב שם דלא אסרו כשכיון מלאכתו במועד אלא בדבר האבד דהוי מלאכת טירחא אלא שהתירוה לצורך האבד, אך במי שאין לו מה יאכל דאי"ז מלאכת טירחא כלל, לא אסרו אף כשכיון מלאכתו במועד.

יא] **ויש** להוסיף בזה, דהנה לקמן י"ג א' פרכינן דכל מלאכות יותרו בער"פ עד חצות כיון שהותרו לפועל שאין לו מה יאכל, והריטב"א שם הק' דהול"ל דכל מלאכות יותרו בער"פ שהרי הותרו במועד לצורך דבר האבד, וכתב דהוא משום דבדבר האבד איכא מ"ד דבעי שינוי ואנן לא שרינן בי"ד אלא בדבר שהותר במועד כדרכו, ודילמא מתניתין ר' יהודה דבעי שינוי בדבר האבד, עכ"ד.

**ולפ"ז** הרי דמהא דפריך דיותרו כל מלאכות בער"פ מכח הא שהותרו לפועל שאין לו מה יאכל, מוכח דבפועל שאין לו מה יאכל התירו מלאכה בלא שינוי אף לדעת ר' יהודה, דאל"כ הרי י"ל דמתניתין ר' יהודה דבעי שינוי.

**ולפ"ז** הדין נותן דהותרה מלאכה למי שאין לו מה יאכל אף כשכיון מלאכתו במועד, דכיון דהתירא דאין לו מה יאכל עדיף מהתירא דדבר האבד, דאף לר' יהודה דבדבר האבד בעי שינוי, מ"מ במי שאין לו מה יאכל א"צ שינוי הרי דכיון דלא נתפרש במתניתין לאסור במכוין מלאכתו במועד אלא במלאכה שהותרה משום דבר האבד, אין ללמוד מזה לאסור אף במלאכה שהותרה למי שאין לו מה יאכל, וזה ע"ד מש"נ לעיל סק"ג וסק"ה במקור ד' הראשונים דבמלאכה שהותרה לצורך אוכ"נ ומכשירי אוכ"נ שרי אף כשכיון מלאכתו במועד .

יב] **ובעיקר** מה שנקט הביאוה"ל לאסור מכוין מלאכתו במועד במי שאין לו מה יאכל, יש להעיר, דהנה בד' המ"ב בסימן תקמ"ב סק"ו ובביאוה"ל שם ד"ה ע"י פועל מבו' דהא דתניא לקמן י"ב ב' דאם אין לו מה יאכל קוצר ומעמר וכו', הוא חד דינא עם היתר מלאכה לפועל שאין לו מה יאכל, עיי"ש, ונחלקו בזה הראשונים, ונתבאר בזה במ"מ למלאכת חוה"מ דף מס' 17.

**ולפ"ז** הרי לכאו' ממש"כ הראשונים בהא דמי שאין לו מה יאכל קוצר ומעמר דשרי אף כשכיון מלאכתו במועד, יש ללמוד דה"נ בהיתר מלאכה לפועל שאין לו מה יאכל שרי אף כשכיון מלאכתו במועד.

**ושמא** י"ל בזה, דאף דעיקר מה שהתירו לקצור וכו' במי שאין לו מה יאכל, אינו משום צורך אוכ"נ, אלא הוא כדינא דפועל שאין לו מה יאכל, מ"מ הא דלא אסרו בזה כשכיון מלאכתו, הוא משום דיש בזה צורך אוכ"נ, דכל שיש בו צורך אוכ"נ לא החמירו לאסרו כשכיון מלאכתו במועד,[[13]](#footnote-13) אך בכל פועל שאין לו מה יאכל שאין מלאכתו לצורך אוכ"נ, לא הותר כשכיון מלאכתו במועד, ואכתי צ"ע.

1. וכ"נ בדבריו שם סימן י"ט ובד' המרדכי בסימן תתמ"ה, והטוש"ע בסימן תקל"ו ס"א, אך אי נימא דהתירא דנטילת צפרני הסוס אי"ז משום צורך המועד, אלא משום דבר האבד, ונתבאר פלוגתת רבוותא בזה במ"מ למלאכת חוה"מ דף מס' 9, אין להביא משם. [↑](#footnote-ref-1)
2. והחיי אדם בכלל ק"ו ס"ב הוסיף דבצורך אוכ"נ מותר לכתחילה להמתין ולכוין לעשותו במועד, וכ"נ בד' הגר"א בסימן תקל"ג ס"א, - אך בד' הקר"א לקמן י"ח א' ד"ה ומה שכתב הרמב"ן מבו' דס"ל דאף שהתירו מלאכת אוכ"נ אף כשכיון מלאכתו במועד, מ"מ לכתחילה אסור לכוין מלאכתו במועד, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-2)
3. והיינו דלדעת הראב"ד י"ל דכיון דלא מצינו לדין מכוין מלאכתו במועד אלא במלאכה שהותרה משום דבר האבד, י"ל דרק בזה הוא שאסרו מכוין מלאכתו במועד אך במלאכות שהותרו משום צורך המועד לא אסרו מכוין מלאכתו במועד, - אך לדעת הרא"ש ודעימי' דאף במלאכות שהותרו משום צורך המועד אסרו משום מכוין מלאכתו במועד, אף דלא נתפרש כן במתניתין אלא במלאכה שהותרה משום דבר האבד, מנ"ל דבמלאכה לצורך אוכ"נ לא אסרו מכוין מלאכתו במועד, ולמש"כ המ"ב דבמשנתינו נתפרש לאסור מכוין מלאכתו במועד במלאכה שהותרה משום צורך המועד, ניחא. [↑](#footnote-ref-3)
4. והנה אמנם בסוגיית הגמ' לקמן י"ב ב' מבו' בפשוטו דיש מקום לומר דלר' יהודה בעי שינוי במלאכה לצורך אוכ"נ, וע"כ לא פריך אלא דלר' יוסי דשרי בדבר האבד בלא שינוי דכ"ש דבצורך אוכ"נ א"צ שינוי, אך לפ"מ דמשני הגמ' שם אין מקור לזה, דהתם הוא איסור בפנ"ע משום דאוושא מילתא, (וגם בזה לא אסרו במספק לרבים), ובפשוטו מודה ר' יהודה דבצורך אוכ"נ א"צ שינוי. [↑](#footnote-ref-4)
5. וי"ל עוד למש"נ בסימן א' סק"ג בדעת ר"ת ודעימי' דשאני התירא דצורך המועד מהתירא דדבר האבד, דהתירא דצורך המועד הוא משום דמלאכה לצורך המועד אינה סותרת להשביתה דחוה"מ, ומשא"כ בהתירא דדבר האבד דהוא היתר בעלמא שהתירו חכמים בכה"ג, ולפ"ז י"ל דע"כ הוא דבמלאכה שהותרה לצורך המועד לא אסרו מכוין מלאכתו במועד, כיון דמלאכה זו אינה סותרת כלל להשביתה דחוה"מ, ורק במלאכה שהותרה משום דבר האבד דהוא היתר בעלמא שהתירו חכמים בכה"ג, לא התירו אלא מכח ההכרח ואסרו לכוין מלאכתו לכך. [↑](#footnote-ref-5)
6. ונפ"מ בין הדרכים הוא במלאכה לצורך המועד שלא הותרה אלא משום התירא דדבר האבד, והיינו כשהיא נעשית במעשה אומן דלא התירו בזה משום צורך המועד אלא משום דבר האבד, אם יהא בזה לדינא דמכוין מלאכתו, ודו"ק. [↑](#footnote-ref-6)
7. אמנם הנה בד' הגר"א בסימן תקל"ג ס"א והשעה"צ שם סק"ג מבו' דקציצת עצים כדי לבשל בהן, הותרה אף כשכיון מלאכתו במועד, אף דקי"ל דביקוע עצים לצורך בישול אי"ז אלא כמכשירין, ונתבאר במ"מ למלאכות יו"ט דף מס' 24, ועמש"כ בזה בס' שמה"כ פ"ב הערה 66, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-7)
8. והעירו די"ל בזה לפ"מ שצידד הפמ"ג באש"א סימן תקל"ז סק"ג דלא הותרו מכשירי אוכ"נ בטירחא יתירא, ול"ד לאוכ"נ שהותר אף בטירחא יתירא, וע"כ י"ל דה"נ חלוקין הן בדין מכוין מלאכתו במועד, וגם דלפ"ז י"ל דלא עדיף התירא דמכשירי אוכ"נ מהתירא דדבר האבד, (וזה למש"נ בסימן י"ב? דכל הא דלר' יהודה בדבר האבד בעי שינוי הוא בטירחא יתירא), וע"כ כ"ה דבדבר האבד אסרו כשכיון מלאכתו במועד, ה"נ במכשירי אוכ"נ אסרו כשכיון מלאכתו במועד, - אך ד' המ"ב לא נתישבו בזה, שהרי דעתו בסימן תקל"ז סקט"ו דמכשירי אוכ"נ הותרו אף בטירחא יתירא. [↑](#footnote-ref-8)
9. ויש להוסיף, דכיון דבכה"ג שאפשר לעשותן מערב יו"ט לא הותרו מכשירי אוכ"נ אלא בשינוי, וגרע מדבר האבד דקי"ל דא"צ שינוי, הרי דכיון דבדבר האבד אסרו כשכיון מלאכתו במועד, כ"ש דיש לאסור במכשירי אוכ"נ שאפשר לעשותן מערב יו"ט כשכיון מלאכתו במועד. [↑](#footnote-ref-9)
10. ואף דדבריו שם קיימי בהא דשרי לקצור למי שאין לו מה יאכל ואפי' אם הוא עשיר, הרי מבו' בדבריו שם דהוא חד דינא עם התירא דפועל שאין לו מה יאכל, וכמש"כ שם דלכך התירו לכתוב תפילין ומזוזות במועד כדי פרנסתו אם הוא עני ואין לו במה שיתפרנס. [↑](#footnote-ref-10)
11. ואמנם כ"ז הוא בגונא שהפועל שאין לו מה יאכל כיון מלאכתו במועד, אך בגונא שהבעה"ב כיון מלאכתו למסרה במועד למי שאין לו מה יאכל, י"ל שלא קנסוהו שלא לעשות מלאכה זו ע"י הפועל, כיון דעי"ז יהא הפועל נפסד, אך בד' הישועות יעקב שם מבו' דאם הוה אסרינן במכוין מלאכתו במועד במי שאין לו מה יאכל, ה [↑](#footnote-ref-11)
12. ובטעם הא דלי"ב להתירא דדבר האבד, בפשוטו הוא כמש"כ הרא"ש בפ"ב סימן א' דאין כאן אבידת גופו כי הוא ניזון מקופה של צדקה, וזה למש"נ במק"א ללמוד מד' הרמב"ן בתורת האדם דאף שהוא ניזון מקופה של צדקה חשיב כאין לו מה יאכל, - וי"ל עוד, דכ"ה דלא הותר בזה משום צורך אוכ"נ וצורך המועד, כיון דאין צורך במלאכה עצמה, וכמש"נ כן במק"א, ה"נ לי"ב להתירא דדבר האבד, כיון דאין המלאכה עצמה מועלת לאבידת גופו, אך לכאו' הוא דלא כמש"כ הביאוה"ל בסימן תקמ"ב ס"ה (ד"ה אינו מותר) דמותר לעשות מלאכה בחוה"מ כדי להשתכר שיהא בידו לפרוע חובותיו, בגונא דיהא לו הפסד כשלא יפרע חובותיו, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-12)
13. ונתחדש לפ"ז דהא דלא אסרו מכוין מלאכתו במועד בצורך אוכ"נ, לא תלי במה דהיתר המלאכה הוא משום צורך אוכ"נ, אלא אף במלאכה שהותרה מטעם אחר, מ"מ כל שיש בה צורך אוכ"נ לא החמירו עליו, וכמש"כ הלבוש בסימן תקל"ג ס"א דהוא כדי שלא יבואו למעט בשמחת יו"ט, וע"כ אף דהיתר המלאכה הוא משום דאין לו מה יאכל, מ"מ כיון דיש בזה צורך אוכ"נ שרי אף כשכיון מלאכתו במועד, אך זה דלא כמש"נ לעיל סק"ג בטעם הא דבמלאכה לצורך אוכ"נ לא אסרו כשכיון מלאכתו במועד. [↑](#footnote-ref-13)