שיעורי תערובת מד
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / יורה דעה / תערובת / קמא

שיעורי תערובת – מד

**ממו"ר הגאון רבי צבי ובר שליט"א**

יו"ד סי' קה, ז

[המשך סעיף ז] **אבל אם אין בה איסור אלא מה שבלעה ממקום אחר אינה אוסרת אחרת הנוגעת בה אפילו אם נצלו יחד.** וכתב הש"ך (ס"ק יח) דאף חתיכה שבלועה דם אי"ז נחשב כאיסור שמן ואינה אוסרת חברתה כלל, וקשה דא"כ אמאי חתיכת בשר שלא נמלחה אוסרת, והרי הדם בלוע בה, וכתב לחלק דדם של החתיכה עצמה ודאי לא חשיב איסור בלוע, שהרי יוצא הוא ע"י מליחה וצליה [שהרי כך הוא הכשרו], ועל כרחך דלא חשיב איסור בלוע, אלא איסור של עצמו, ומשו"ה חתיכת בשר שלא נמלחה אוסרת חברתה ע"י מליחה וצליה. אבל אם נבלע בה דם מבחוץ, זה ודאי נחשב כאיסור בלוע [וכדחזינן שאין מועיל מליחה וצליה להכשיר חתיכה שנבלע בה דם מבחוץ], ואין יוצא ממנה האיסור הבלוע בה לא ע"י מליחה ולא ע"י צלי. ובפמ"ג (מ"ז ס"ק טז) כתב שדוקא לגבי מליחה וצליה חשיב הדם של החתיכה עצמה כאיסור מגופה, אבל לגבי חום של אש אף הדם של החתיכה עצמה הוי כאיסור בלוע, ואינו אוסר מחתיכה לחתיכה. אבל היד יהודה (ס"ק כט, וכן לעיל סי' ע סק"ג ד"ה ולעניין החתיכה) פליג עליו, וכתב שהדם של החתיכה עצמה כלפי כל דבר חשיב איסור בלוע.

והנה אם צלה חתיכה על גבי חתיכה, ובחתיכה העליונה היה בלוע איסור, ונטף מרוטבו על החתיכה התחתונה, כתב החוו"ד (ס"ק יג) כדבר פשוט שהטיפה שיוצאת מהחתיכה העליונה אסורה [כדין החתיכה], וא"כ מוכח שאף לגבי רוטב הנוטף מהחתיכה חוששים שמעורב שם מהאיסור, וא"כ אמאי לא נאסרה החתיכה התחתונה מחמת אותו רוטב. ומחמת זה כתב החוו"ד לחדש, דדין זה שאין בלוע יוצא בלא רוטב, היינו אף מדבר לח מועט, דכל שאין דינו כבישול אמרינן שאין הבלוע יוצא ממנו בלא רוטב, ומשו"ה אף שברוטב הנוטף מהחתיכה מעורב גם מהאיסור, מ"מ אין החתיכה נאסרת [וצ"ל שאין פילי בחתיכה וע"כ אין הרוטב נבלע בתוכו אלא רק טעמו, אבל אם היה נבלע גוף הרוטב ודאי היתה החתיכה נאסרת, דאיך ידע האיסור דוקא שלא ליבלע]. ועי' חוו"ד (ס"ק טו) שכתב ממעשים שבכל יום שהיו מבשלים בשר ואחר כך חלב בכירה אחת, והיה נשפך מהתבשיל לכירה ולא חששו לזה, ומוכח שהקדרות אינם נאסרות מהתבשיל של חלב ובשר שבכירה, ומשום שאין הבלוע יוצא לקדרה כיון שבכירה דינו כצלי ואינו יוצא בלא רוטב [וצ"ל שנשפך תבשיל החלב ולא החלב עצמו].

בחזו"א (סי' כב ס"ק ז ד"ה הא) כתב שעיסה שנילושה עם חלב אי"ז נחשב בלוע, כי אין החלב שם נבלע אלא רק מעורב שם עם הקמח, ואין אומרים לגבי זה אין בלוע יוצא בלא רוטב. ואי"ז דומה למה שנבלע מחמת חום, שאז הוי בלוע בתוך החתיכה ולא רק מעורב, ועל כן אינו יוצא בלא רוטב. והוכיח כן מדברי הש"ך כאן שחילק בין דם של החתיכה עצמה לבין דם שבלעה החתיכה מבחוץ. ומוכח מדבריו שהבין שאין החילוק בין דם של עצמה לדם שבא מבחוץ מחמת שהדם שם מתחילת ברייתו, אלא משום שאי"ז נעשה בלוע אלא מעורב שם [והביא דכ"כ הבית מאיר סי' צד ס"ק יד]. ולכאורה מדברי החוו"ד שכתבנו יש ראיה דלא כדברי החזו"א, דהא כתב מעשים שבכל יום, וא"כ מעשים שבכל יום שהיו מבשלים תבשיל חלב ונשפך על הכירה ולא הקפידו שלא להניח שם קדרה של בשר, וסתם תבשיל של חלב מערב חלב במים ואי"ז בלוע לדברי החזו"א [אא"כ בישל גבינה במים, אבל החוו"ד כתב שהוא מעשים בכל יום והוא דוחק להעמיד דוקא בדבר זה שאינו מצוי כ"כ]. והלכה למעשה נראה להחמיר כדברי החזו"א, דאע"פ שהוא חידוש לא מצינו מי שחולק ע"ז להדיא.

וביד יהודה (סי' צב ס"ק נו) כתב שאין לסמוך על דברי החוו"ד, והשומר נפשו ירחק מאותם מעשים שבכל יום, דאיסור שבלוע ברוטב ודאי יוצא ממנו, ואין אומרים בזה שבלוע אינו יוצא בלא רוטב. וכתב (סי' קה סק"ל) שחתיכה שבלועה מאיסור שנטף ממנה רוטב אין בלוע יוצא כלל, ואותו רוטב לא מעורב בו איסור ומשו"ה אינו אוסר את הצלי שתחתיו. ומ"מ כתב שצריך להדיח את הבשר קודם שאוכלו, וצ"ב טעמו, שכיון דס"ל שהרוטב שיצא מהצלי לא מעורב בו איסור אמאי לא יהיה שרי לאכלו.

וכתב המחבר **במה דברים אמורים כשבלעה איסור שאינו מפעפע אבל בלעה מן הדברים המפעפעים בטבען כגון שומן אוסרת חברתה בין בצלי בין בנוגעת זו בזו חם בחם או בתחתונה חמה ועליונה צוננת שהאיסור הבלוע בעצמה מפעפע ויוצא מחתיכה לחתיכה.** והיא שיטת הרשב"א (תוה"ק ב"ד ש"א ז.) שבלוע שמן יוצא מחתיכה לחתיכה, אבל הגר"א (ס"ק מב) האריך דהרבה ראשונים פליגי שאין יוצא דבר שמן מחתיכה לחתיכה, ונראה דעתו נוטה להקל כדבריהם, דאף בלוע שמן אינו יוצא מחתיכה לחתיכה. מיהו הלכה למעשה אין לזוז מדברי הרשב"א, שכן נקטו כל הפוסקים.

וכתב הש"ך (סק"כ) שאף לדעת המחבר שאין אומרים חנ"נ מ"מ חתיכה שבלועה מאיסור שמן אוסרת חברתה, כיון שאומרים שאיסור עצמו מפעפע ויוצא. אמנם אם בשני החתיכות יחד איכא ששים כנגד האיסור, אז החתיכה הראשונה נשארת באיסורה, אבל החתיכה השניה אינה יכולה ליאסר כיון שיש ששים כנגד האיסור. ולדידן דאמרינן חנ"נ בשאר איסורים, לא סגי בששים כנגד האיסור, אלא בעינן ששים כנגד כל החתיכה שבלועה מאיסור, שאע"פ שכל חתיכה שבלועה מאיסור אינה אוסרת אף לדידן, היינו משום דאמרי' אין הנאסר אוסר אלא במקום שהאיסור עצמו יכול לילך, אבל הכא שהאיסור עצמו מפעפע ויוצא, א"כ אף הנאסר יכול לאסור, ושוב בעינן ששים כנגד כל החתיכה הבלועה איסור.

אמנם יש לדחות, ולומר דכל שהחתיכה כחושה הרי מעיקר הדין אינה מפעפעת לחברתה כלל, וא"כ רק האיסור עצמו מפעפע, וסגי בששים כנגד האיסור. אלא שלגבי החתיכה אמרינן בכל מקום שאין אנו בקיאים בין כחוש לשמן, ומשו"ה חוששים שנבלע ממנה בחברתה, אבל כאן שהאיסור רק בלוע בחתיכה, יש מקום להקל. והסברא בזה, דהנה יל"ד מה הטעם בדין זה שמצינו שלגבי החתיכה עצמה אומרים שאין אנו בקיאין בין כחוש לשמן, ואילו לגבי הבלוע אנו בקיאים. והיד יהודה (לקמן סוף ס"ק מג) כתב שני דרכים בזה. האחד, דיש לומר שאיסור בלוע אינו מפעפע מחתיכה לחתיכה אא"כ הוא שמן הרבה, ובזה אנו בקיאים, אבל אם החתיכה עצמה אסורה אי"צ שמן הרבה כדי שיפעפע מחתיכה לחתיכה, ולכך מחמירים, דבזה אין בקיאים בין כחוש לשמן. עוד כתב די"ל שלעולם אין בקיאים בין כחוש לשמן, אלא שבאיסור בלוע מקילין, כיון שכמה ראשונים סוברים שאף באיסור שמן אינו מפעפע מחתיכה לחתיכה [וכמו שהביא הגר"א], ומשו"ה סומכים לומר שהחתיכה כחושה, שאף אם היא שמינה אפשר שאין מבליע מחתיכה לחתיכה. משא"כ בחתיכה שהאיסור מעצמה, כל שיש לחשוש שהוא דבר שמן, אין להקל, כיון שאם הוא שמן לכו"ע מפעפע מחתיכה לחתיכה.

ולפי"ז היכא שהחתיכה בלועה מאיסור שמן, והחתיכה עצמה כחושה, הדבר תלוי בב' הצדדים. דאי נימא שבשר בלוע מקילים מחמת שיש לסמוך על דעות הראשונים שבלוע אינו יוצא מחתיכה לחתיכה אפילו כשהוא שמן, א"כ ה"נ יש להקל שהחתיכה כחושה, שאף אם אינה כחושה, מ"מ יש כמה ראשונים שסוברים שבלוע אינו יוצא, וכיון שהאיסור אינו יוצא, א"כ אף החתיכה אינה אוסרת דאין הנאסר וכו'. אבל להטעם השני שטעם הקולא בדבר בלוע הוא משום שצריך שיהיה שמן הרבה, א"כ כל שידוע באיסור הבלוע שהוא שמן אין להקל, וא"כ צריך ששים כנגד כל החתיכה [דלגבי החתיכה אמרינן שאין בקיאים, ואין לומר שאין הנאסר וכו' כיון שהאוסר ודאי מפעפע דהא ידוע שהוא שמן].ודברי הש"ך (ס"ק יז, הובא בשיעור לעיל) שמה שנאסר מחמת בלוע אמרינן שבקיאים בין כחוש לשמן, עדיין צריכים ביאור דבזה לא שייך הסברות שכתבנו [אמנם אי נימא שהש"ך סמך על השיטות שבב"ח אינו גוף האיסור, וממילא חשיב בלוע, אפש"ל דמשו"ה אפשר לסמוך שהוא כחוש ודוק].

כתב החוו"ד (ס"ק יח) שאם צלה איסור והיה סמוך לו חתיכת היתר, ובשעת הצליה היתה עוד חתיכת היתר סמוכה לחתיכה שאצל האיסור, בזה יש להחמיר שכל החתיכות נאסרות, שאף שהאיסור נבלע בחתיכת ההיתר, וא"כ לכאורה אינה יכולה לאסור עוד שהרי אין איסור בלוע אוסר בצלי, מ"מ בזה אין להקל ולומר שבאיסור בלוע בקיאים בין כחוש לשמן, דהא כלפי החתיכה הסמוכה לצלי החמרנו שהאיסור מפעפע, ואיך נאמר כלפי החתיכה שאצלה שאין האיסור מפעפע, הא הוי תרתי דסתרי, וכ"כ החזו"א (סי' כב סק"ח) אמנם לפי הטעמים שנתבארו מהיד יהודה אין מקום לזה, דטעם נכון יש לחלק בין איסור בלוע לחתיכה שאסורה בעצמה, או משום שיש לסמוך על אותם ראשונים שפליגי על הרשב"א באיסור בלוע, או משום שבאיסור בלוע בעינן שמן הרבה, וא"כ י"ל שהחתיכה שאצל האיסור נאסרת, אבל אינה אוסרת עוד, כיון שעתה הוא איסור בלוע וגרע.ועי' פמ"ג ש"ד ס"ק יח דעת המשארת בנימין שכתב כסברת היד יהודה שיש לחלק בין אותה חתיכה לבין בלוע בחתיכה המותרת.

ונשאלה שאלה בפשטיד"א של חלב [כגון בורקס חלבי] שהניחה להתחמם ע"ג קדרה של בשר ריקנית, ולפי מה שנתבאר יש לברר ההלכה בזה. דהנה אם עירב בעיסה עצמה ג"כ חלב, לפי מה שנתבאר מהחזו"א יש להחמיר דלא נחשב בלוע ונאסרה הקדרה. ואם לא עירב חלב בעיסה אלא רק שהגבינה מכוסה בבצק, אז לכאורה אין הקדרה נאסרת כיון שהחלב שבבצק הוה בלוע, אלא שלדעת החוו"ד והחזו"א יש להחמיר כיון שהוא במעשה אחד וכמו שנתבאר.

**● השיעור נמסר בביהכ"נ "בית תפילה" נוה יעקב ירושלים ● ניתן לשמוע בקול הלשון טל: [PHONE_REMOVED] קוד 1-3-2-2-1 ובשידור חי יום ו' בשעה 12:30 ●**

**● נכתב ע"י א. ה. והיה לעיני מו"ר שליט"א ●**