סכנה טבעיות
קטגוריות: כללי / דור המלקטים עניינים כלליים / כללי

**סכנה טבעיות**

* 1. **מקור**.
     1. דברים (פרק ד' פסוק ט') – "רַק הִשָּׁמֶר לְךָ וּשְׁמֹר נַפְשְׁךָ מְאֹד".
        1. המקורות לקמן [גמ' ברכות, רמב"ם, מחבר, ועוד] חסר לשון "מאד". צ"ב.
        2. לכאורה רק לענין סכנת נפשות. ואין מקור לסתם שמירת הגוף. [חוץ מהקיצור שו"ע].
     2. דברים (פרק ד' פסוק ט"ו) – "וְנִשְׁמַרְתֶּם מְאֹד לְנַפְשֹׁתֵיכֶם".
        1. הפוסקים [רמב"ם, מחבר, ועוד] הובא רק הפסוק ושמור נפשך, ולא פסוק זה. [חוץ מהחרדים , חת"ס, וקיצור שו"ע].
  2. **סכנה סגולית**.
     1. עי' יו"ד סי' קט"ז, לשיטות ומראי מקומות.
  3. ברכות (סוף דף לב:) – "תנו רבנן: מעשה בחסיד אחד שהיה מתפלל בדרך, בא הגמון אחד ונתן לו שלום ולא החזיר לו שלום, המתין לו עד שסיים תפלתו. לאחר שסיים תפלתו אמר לו: ריקא, והלא כתוב בתורתכם רק השמר לך ושמור נפשך וכתיב ונשמרתם מאד לנפשתיכם, כשנתתי לך שלום למה לא החזרת לי שלום? אם הייתי חותך ראשך בסייף מי היה תובע את דמך מידי? אמר לו: המתן לי עד שאפייסך בדברים. אמר לו: אילו היית עומד לפני מלך בשר ודם ובא חברך ונתן לך שלום - היית מחזיר לו? - אמר לו: לאו. ואם היית מחזיר לו, מה היו עושים לך? - אמר לו: היו חותכים את ראשי בסייף. - אמר לו: והלא דברים קל וחומר; ומה אתה שהיית עומד לפני מלך בשר ודם שהיום כאן ומחר בקבר - כך, אני שהייתי עומד לפני מלך מלכי המלכים הקדוש ברוך הוא שהוא חי וקיים לעד ולעולמי עולמים - על אחת כמה וכמה! מיד נתפייס אותו הגמון, ונפטר אותו חסיד לביתו לשלום".
     1. מהרש"א (חידושי אגדות מסכת ברכות דף לב:) – "כתיב בתורתכם רק וגו'. האי קרא בשכחת התורה קמיירי כמ"ש פן תשכח את הדברים וגו' ובפ"ג דאבות שנינו כל השוכח ד"א ממשנתו כו' כאלו מתחייב בנפשו שנאמר רק השמר לך וגו' וכן האי קרא ונשמרתם מאד לנפשותיכם וגו' איירי שלא נאמין בשום תבנית פסל וגו' ולא איירי הני קראי כלל בשמירת נפש אדם עצמו מסכנה ומיהו במסכת שבועות (לו.) דריש ליה תלמודא נמי למלתא אחריתי דהיינו אזהרה למקלל עצמו מנין שנאמר רק השמר לך ושמור נפשך וגו' ע"ש וחסיד הזה גם שלא ידע אם יתפייס ההגמון מ"מ לא פסק להשיב לו שלום שלא היה חושש לסכנה כמו במלך עכו"ם ואנס שאמרו להפסיק וכ"ש דשרי להשיב מפני סכנה וק"ל".
     2. תורה תמימה (הערות דברים פרק ד הערה טז) – "והנה כתב המהרש"א כאן וז"ל, האי קרא בשכחת התורה מיירי וכו' ולא איירו כלל הני קראי בשמירת נפש אדם עצמו מסכנה, עכ"ל. ולפי דבריו צ"ל דרק לדחויי בעלמא השיב החסיד לההגמון מה שהשיב, אחרי דלא איירו כלל בשמירת הגוף, וכן מה דמרגלי בפומא דאינשי הפסוק ונשמרתם מאוד לנפשותיכם לכל ענין היזק גופני הוא לדברי המהרש"א בטעות. אבל לא כן מפורש דעת הרמב"ם שכתב בפי"א ה"ד מרוצח וז"ל, מ"ע להסיר כל מכשול שיש בו משום סכנת נפשות ולהשמר בדבר יפה יפה שנאמר השמר לך ושמור נפשך מאוד, עכ"ל. הרי מפרש לשונות הפסוקים האלה מפורש בשמירת הגוף. ויש ראיה לפי' זה ממ"ש בשבועות ל"ו א' דאסור לאדם לקלל עצמו [כלומר את גופו] וילפו זה מפסוק זה השמר לך ושמור נפשך מאוד".
  4. רמב"ם (רוצח ושמירת הנפש פרק י"א הל' ד') – "וכן כל מכשול שיש בו סכנת נפשות מצות עשה להסירו ולהשמר ממנו ולהזהר בדבר יפה יפה שנ' +דברים ד' ט'+ השמר לך ושמור נפשך, ואם לא הסיר, והניח המכשולות המביאין לידי סכנה, ביטל מצות עשה ועבר על לא תשים דמים".
     1. מחבר (חו"מ סי' תכ"ז סעי' ח') – "וכן כל מכשול שיש בו סכנת נפשות, מצות עשה להסירו ולהשמר ממנו ולהזהר בדבר יפה, שנאמר: השמר לך ושמור נפשך (דברים ד, ט). ואם לא הסיר והניח המכשולות המביאים לידי סכנה ביטל מצות עשה ועבר בלא תשים דמים (דברים ד, ט)".
  5. מנחת חינוך (מצוה תקמ"ו) – "וגם עיקר הלימוד דכתב הר"מ דהשמר לך וכו' קאי על שמירת הגוף מבואר בברכות דף ל"ב ע"ב גבי חסיד אחד שהתפלל ונתן לו הגמון שלום ולא החזיר לו וכו' א"ל כתיב בתורתכם רק השמר לך ושמור נפשך וכו' וכתיב ונשמרתם מאוד לנפשותיכם וכו' אלו הייתי חותך וכו' ואיני מבין דרק השמר וכו' כתיב כי לא ראיתם כל תמונה וכו' אבל שמירת הגוף לא שמענו. והנה על ההגמון ל"ק כי הם מינים ומהפכים דברי אלקים חיים למינות ומי יודע איזה פי' שפי' הרשע בכתוב הזה דלדעתו קאי על שמירת הגוף אך דברי רבינו הר"מ צ"ע מנלן זה דהוי עשה לשמירת הגוף מרק השמר וכו' דמיירי בענינים העומדים ברומו של עולם עיקרי הדת וצ"ע אך בודאי מצא באיזה מקום ונעלם מאתנו. (וע' בהשמטות). גם צ"ע דהר"מ כתב העשה מהשמר וכו' ועיין בר"מ פ"ד מהלכות תפילין דס"ל השמר דעשה ג"כ לאו הוא וכ"כ בפ"ח מה' בית הבחירה בביטלו שמירת המקדש עברו על ל"ת דושמרו דהשמר וכו' הוא לאו וא"כ למה כתב כאן ואם לא הסיר וכו' ביטל מ"ע ועבר על לא תעשה דלא תשים וכו' הא מהשמר ג"כ עבר על ל"ת ועבר על שני לאווין ועיין בדין זה דהשמר אם עשה אם לאו פלפול ארוך בס' שעה"מ בהל' תפילין שם ומובא בח"ז והיא אריכות ובאתי רק לעורר. +/קומץ המנחה/ שוב ראיתי בשבועות ל"ו ע"א דדרשינן המקלל עצמו דעובר בלאו מפסוק זה דהשמר וגו', מבואר דהיתה להם קבלה דקאי על שמירת הגוף ג"כ, ודין זה מבואר בר"מ פכ"ו מסנהדרין ה"ג. אך מה שהקשיתי קשה יותר דבהלכות סנהדרין כתב הר"מ דעובר בלאו מהשמר וכאן כתב דהוא עשה, וצ"ע. גם צ"ע למה לא מנה הר"מ מקלל עצמו למצוה בפני עצמה כיון דהוא קרא בפני עצמו, וצ"ע+
  6. כתב בשו"ת חת"ס יו"ד סרמ"א ד"ה אמנם וז"ל שעיקר ענין נזיקים היא גדר למ"ע ושמרתם מאוד לנפשותיכם ע"ש וכתב החת"ס שם זאת על ממון המזיק, וממילא ה"ה אדם המזיק. אבל לכאורה האיסור זה דוקא לגרום שפיכות דמים אבל לא כולל למזיק ממונו כמ"ש בס' צדק ובמשפט שם ד"ה ובשו"ת, ולגוי הוי כמו שנ"ל באות ט'.
  7. רמב"ם (דעות פרק ד' הל' א') – "הואיל והיות הגוף בריא ושלם מדרכי השם הוא, שהרי אי אפשר שיבין או ידע דבר מידיעת הבורא והוא חולה, לפיכך צריך להרחיק אדם עצמו מדברים המאבדין את הגוף, ולהנהיג עצמו בדברים המברין והמחלימים, ואלו הן: לעולם לא יאכל אדם אלא כשהוא רעב, ולא ישתה אלא כשהוא צמא, ואל ישהא נקביו אפילו רגע אחד, אלא כל זמן שצריך להשתין או להסך את רגליו יעמוד מיד".
     1. ריטב"א (שבועות דף כז.) – "דלדברים הרעים קרי בבל תאכל לפי שהאדם אסור לאוכלן **משום השמר לך** ושמור נפשך".
     2. חינוך (מצוה ע"ג) – "משרשי מצוה זו, לפי שהגוף כלי לנפש ובו תעשה פעולתה, וזולתו לא תשלם מלאכתה לעולם, ועל כן באה בצילו ולא לרעתה, באמת כי האל לא יריע אבל ייטיב לכל, נמצא כי הגוף בין ידיה כמו הצבת ביד הנפח אשר עמו יוציא כלי למעשהו, ובאמת כי בהיות הצבת חזק ומכוון לאחוז בו הכלים יעשם האומן טובים, ואם לא יהיה הצבת טוב לא יבואו לעולם הכלים מכוונים ונאים, וכמו כן בהיות בגוף שום הפסד מאי זה ענין שיהיה תתבטל פעולת השכל כפי אותו הפסד, ועל כן הרחיקתנו תורתנו השלמה מכל דבר הגורם בו הפסד. ועל הדרך הזה לפי הפשט נאמר שבא לנו האיסור בתורה בכל מאכלות האסורות, ואם יש מהם שאין נודע לנו ולא לחכמי הרפואה נזקן, אל תתמה עליהן, כי הרופא הנאמן שהזהירנו בהן חכם יותר ממך ומהם ...".
     3. טור (או"ח סי' קנ"ה סעי' ב'), הו"ד במ"ב (ס"ק י"א) – "**ומצוה** להנהיג עצמו במדה טובה והנהגה טובה לשמור בריאותו כדי שיהא בריא וחזק לעבודת הבורא יתעלה".
     4. באר הגולה (סוף חו"מ) – " ".
     5. קיצור שו"ע (סי' ל"ב סעי' א') – "הואיל והיות הגוף בריא ושלם, מדרכי השם הוא, אי - אפשר שיבין או ידע דבר מידיעת הבורא והוא חולה, לפיכך צריך האדם להרחיק את עצמו מדברים המאבדין את הגוף, ולהנהיג את - עצמו בדברים המברין והמחלימים את הגוף, **וכן הוא אומר ונשמרתם** מאד לנפשותיכם".
        1. לכאורה האג"מ (לקמן), חולק. שאין זה איסור, אלא הנהגה.
  8. אג"מ (חו"מ ח"ב סי' ע"ו) – "הנה ליתן כלל להא דאמרו שומר פתאים ה' בשבת (קכ"ט ע"ב) ובנדה (מ"ה ע"א) בשני דברים שאיכא בהם חשש סכנתא ולא זהירי בהו, אף שודאי בסתם חשש סכנתא אסור לסמוך ע"ז אף אם יזדמן כה"ג בדבר שיש בו חשש סכנתא ולא זהירי בהו אינשי, נראה פשוט דבדבר **דאיכא הרבה שלא קשה להו לבריאותם כלום** כגון הרבה מיני אוכלין שהאינשי נהנין מהם ביותר כבשרא שמנא ודברים חריפים ביותר אבל קשה זה לבריאותן של כמה אינשי, ליכא בזה איסור מלאוכלן מצד חשש סכנה, מאחר דהרוב אינשי לא מסתכנין מזה. ועיין ברמב"ם פ"ד מדעות שנקט שם עניני אוכלין ומשקין הטובים לבריאות הגוף והרעים לבריאות הגוף ולא כתב בלשון איסור לא מדאורייתא ולא מדרבנן שאסרו חכמים, כדכתב בהסרת מכשול שיש בו סכנת נפשות בפי"א מרוצח ה"ד שאסור להניחו ומחוייבין להסירו אפילו שהוא חשש רק לעצמו מעשה דקרא דהשמר לך ושמור נפשך ובלאו דלא תשים דמים, וכשאיכא רק חשש סכנה אסרו מדרבנן ומכין מכת מרדות (שם בה"ה) וחשיב פרטי הדברים ע"ס הפרק וגם בפי"ב, אלא כתב רק הקדמה מסברא בעלמא בראש הפרק הואיל והיות הגוף בריא ושלם מדרכי השם הוא שהרי א"א שיבין או ידע דבר מידיעת הבורא והוא חולה, לפיכך צריך להרחיק עצמו, והוא משום דעל כל הדברים האלו שפרט אותם לא שייך לאוסרן ממש מאחר דהרוב מהן עניני הנאה הן **ולרובא דרובא דאינשי לא מזיק להו כלום** ואיכא הרבה מהן שא"א להזהר בהו להרבה אינשי שטרידי בפרנסתן ואיכא הרבה שלא שייך שיזהרו בזה עניים שמרויחין רק מה שמצומצם לכדי חייהם שלכן לא שייך לאסור אלא רק לעורר להעלמא במה שידעו איזה דבר הוא טוב ואיזה דבר הוא רע וליעץ להם כהלשון שנקט הרמב"ם שם בכל הפרק. ולדברים כאלו דמי עישון סיגריות שאלו הרגילין בזה נהנין מזה מאד ומצטערין כשאין להם סיגריות עוד יותר מחסרון מיני אוכלין טובים, ואף יותר מחסרון אוכלין לגמרי לזמן קצר, והקלקול לחלות מזה הוא עכ"פ רק מיעוט קטן וכ"ש להחלות מזה בסרטן (קענסער) ובעוד מחלות מסוכנות הוא קטן ביותר דאף שמע"כ ראה הרבה חולים שמע"כ שהוא רופא ונמצא בבית החולים ורואה כמעט בכל יום חולים בסרטן הריאה והגרון וגם באיברים אחרים שנמצאו יותר באלו שמעשנים סיגריות, וכן הוא נמי גם בשאר בתי חולים, מ"מ ודאי כל החולים הנמצאים בבתי החולים וגם בצירוף אלו שלא באו לבתי החולים הוא מיעוטא לגבי אלו דעלמא שנמצאו בבתיהם שלא נחלו כלל, ובחשש כזה אמרינן שומר פתאים ה'".
     1. **לפי הנ"ל**: יש ב' חלקים. מצד איסור, שהוא הוא מצוי יש דין דאורייתא, אם יש חשש הוא רק איסור דרבנן. מצד הנהגה, בזמן שרוב פעמים לא מזיק.
  9. מראי מקומות – רמב"ם (הנהגות הבריאות), חיים בריאים כהלכה (אסחייק).
     1. ספר חרדים (מצוות התלויות בארץ ישראל פרק ד') – "ואם יגרום חולי כמאמר רמב"ם הרי עברת על האזהרה ונשמרתם מאד לנפשותיכם ואפשר לגרום מות על שונאך ודמך מידך יוצרך יבקש".
     2. מור וקציעה (סי' קנ"ה) – "ומ"ש והנהגה טובה לשמור בריאותו. זהו כמו ענין אחר בפ"ע. שמתחלה הזכיר מצוה דמוסר ודרך ארץ, להתחזק במדות טובות נפשיות שנלמדים גם מן הכתוב, כמ"ש שם בס"ד. ועל זה בנינו בית מדות לשם ה', ועליות מרווחים להתעלות ולהתעצם בהם הת"ח, שעל ידיהם יקנה שלמות אמתי בגוף ובנפש. ובלתם לא יאות להקרא רק בשתוף השם וע"ד העברה. והנעדר מהם הוא חולה חלי הנפש ודאי כמ"ש הר"מ בהלכות דעות. והנהגה טובה **לשמור הבריאות**, לכאורה מילתא אחריתא. דהיינו להתנהג עפ"י דרך הבריאות הטבעי באכילה ושתיה ורחיצה ושינה ויקיצה ותשמיש ונקיות והדומה לאלה מצרכי הגוף, אכן עם היות המדות הטובות תקנה לנפש בעצם וראשונה והנהגת הבריאות עצמית לגוף, מ"מ שתיהן צריכות זה לזה במקרה. ואין שלמות לזה ולזה אלא בזו ובזו. כמו שהנפש והגוף כל ימי קיומם יתאחדו. כן משיגיהם שוים נצרכים לשניהם, יתלכדו ולא יתפרדו. עיין בחלון צורי אז תבין איך תלויות שתי ההנהגות זו בזו, והכרחיותם לגוף ולנפש גם יחד".
        1. פירוש: emotional health with physical health.
     3. קיצור שו"ע (סי' ל"ב סעי' י"ד) – "כבר אמרנו כי בני אדם אינם שוים במזגם, **ויש לכל אחד לבחור על פי רופאים** במאכלים הטובים, לפי מזגו ומקומו ושעתו. ובדרך כלל הנה הרופאים הקדמונים חלקו את המאכלים במדרגות שונות ...".
     4. ח"ח (ספר תולדות החפץ חיים עמ' רס"ה) – "ופשטות במערכי ביתו ובכל סדרי חייו: החדרים גדולים. אוריריים; הרהוטים: ספסלים ארוכים בלתי צבועים. מאכליו היו עפ"י קפידה לבריאות, מלבושיו ומנעליו - עפ"י קפידה בחשבון. וקפידה מיוחדה היתה לו במצות: 'ושמרתם לנפשותיכם'. בין לעצמו, בין לב"ב ובין לתלמידיו. הוא היה מסביר: **במצוות שמירת הבריאות תלויה כל התורה כולה**. ולא פעם סגר בידיו את הגמרא של המתמיד ביותר באמרו, גם זו עצת היצר: יחלשו המתמידים, הודות להתמדתם הנפרזה, בבריאות גופם ויבטלו אחר כך ממילא, בהכרח החולשה, מלמוד התורה".
     5. שערים מצויינים בהלכה (סי' ל"ב ס"ק א') – "מדברים המאבדין את הגוף. עי' באבות דר"נ (פכ"ט-ו) מפני מה מתים ת"ח בלא זמנם לא מפני שמנאפין כו' אלא מפני שהן בוזין בעצמן ועי"ש במפרש, ונראה לפרש **דאין משגיחין על עצמן בבריאות גופן מחמת התמדת לימודן** וכעין מש"כ רש"י בגמרא (ע"ז טז: ד"ה פתיא אוכמא) דדרכן של ת"ח שמצטערין על לימוד תורה ואין מכבסין בגדיהן ובגמרא (עירובין כא:) ת"ח שעוסקין בתורה מתוך הדחק כו'".
     6. טעם ודעת (פר' ואתחנן פרק ד' פסוק ט') – "רק השמר לך ושמר נפשך מאד (ד, ט). ודרשו מזה רז"ל שמחוייב כל אדם לשמור את גופו מסכנה, וליזהר בבריאות גופו, וכן להלן (בפסוק טו) ונשמרתם מאד לנפשתיכם (עי' ברכות לב: ושבועות לה: לענין מקלל עצמו) ונראה שהזהירה תורה על שמירת הגופים בלשון של שמירת נפש, להורות תכלית חובת הזהירות בבריאות הגוף, בהיות הגוף משכן לנשמת האדם, ואם יתרשל האדם בשמירת גופו לא תמצא נפשו מרגוע ואומץ לעבוד את יוצרה כראוי לפי ערך מדריגתה. ומכאן יש להזהיר לאותם השוקדים ביותר על בריאות וחוסן גופם, שלא יעשו העיקר טפל והטפל יהיה להם לעיקר, ולא ישכחו חובתם בשמירת מצות הנפש בהתעסקם בשמירת גופם, כי עיקר שמירת הנפש בריבוי תורה ומצות היא, והוא מזונו הרוחני של האדם אשר בה תתקיים נפשו, ואין הגוף אלא אמצעי לקיום הנשמה בעולם החמרי. אמנם אין לזלזל בחשיבות בריאות הגוף, שהוזהרנו בזה מאד, וכבר הזהיר ע"ז אותו גאון וצדיק רבי ישראל סלנטר זצ"ל, כי מדרכי היצר ופיתויו להסית את החולים אשר ימעט כוחם, ויחסר בטבעם המזג, עד שכבר אינם מתפתים לעבור על מצות התורה, כאשר בהיות רתיחת דם הנעורים תוסס בהם, אז גם בחולה שאי אפשר לו לקיים מצות יפתח היצר להתעצל בדרכי הריפוי ולהתרשל עכ"פ ממ"ע זאת דשמירת הגוף, ויכשילם בזה לעבור על רצונו יתברך ועל כל אדם להשמר מעצת יצרו ותחבולותיו".
     7. חזו"א (קובץ אגרת קל"ו ) – "וכשאני לעצמי הנני חושב את ההשתדלות הטבעיות במה שנוגע לבריאות, **למצוה וחובה**, וכאחת החובות להשלמת צורת האדם, אשר הטביע היוצר ב"ה במטבע עולמו, ומצינו מאמוראים שהלכו אצל רופאים מאוה"ע ומינים להרפא, והרבה מן הצמחים בע"ח ומוצקם שנבראו לצורך רפואה, וגם נבראו שערי חכמה שניתן לכל לחשב ולהתבונן ולדעת".
     8. חזו"א (קובץ אגרת קל"ז ) – "הדקדוק על אמצעי הבריאות היא **עבודה אהובה** לפניו ית'".