50 בנ_ר אם מברכין אותה במקום מעין ג_
קטגוריות: ש_ס / א ברכות / ברכות - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / כיצד מברכין

אור ליום ה' ח' תשרי תשע"ב

**א**

א] כתב המג"א סימן ר"ח סקכ"ו, ז"ל, כתב בלבוש שאם אכל פירא ואינו יודע אם הוא מז' המינין לא ישתה יין ויכלול בו על העץ וטוב יותר לברך בנ"ר וצ"ע עכ"ל, ול"נ וכו' ואם הוא משקה לא יברך כלל אחריו, כמ"ש הפוסקים דיותר יש לחוש לברכה לבטלה מלאוכלן בלא ברכה דכל הברכות דרבנן, עכ"ל, וכ"ה בט"ז שם סוסקי"ט, ז"ל, וכתב עוד מן הספק יברך בנ"ר, ולא נהירא דהא כתב הטור בשם הרא"ש ס"ס ר"י בדבר שראוי למעין ג' בשביל חסרון שיעור לא שייך ברכה אחרת, וה"נ דכוותי', עכ"ל, ועיי"ש באלי' רבה סקכ"ז שדן דשמא כוונת הלבוש היא שיאכל דבר אחר שברכתו בנ"ר ויברך בנ"ר, עיי"ש.

ובכנה"ג סימן ר"ח וסימן ר"י כתב ע"ד התוס' שכתבו דאין לאכול חטין חיין או שלוקין אלא בתוך הסעודה, משום דמספק"ל אם מברכין אחריהן מעין ג' או בנ"ר, וכתב הכנה"ג, ז"ל, ומסתברא דלא כתבו התוס' דיש ליזהר אלא לכתחילה, אבל בדיעבד לא אם אכלן שלא בתוך הסעודה יברך עליהן ברכה אחרונה, והדעת נוטה דיברך עליהם בנ"ר דשייכא אכל מילי עכ"ל, וזה כדעת הלבוש, דבמקום ספק מברכין בנ"ר.

ובמג"א סימן ר"ב סקכ"ו כתב בדין מי שריית צימוקים ותאנים, ז"ל, ואם שתה אותם לבדם יברך בנ"ר (כנה"ג סימן ר"י) וצ"ע, עכ"ל, ובמחה"ש שם פירש טעם הצ"ע, דכיון דלהרא"ש אינו יוצא בברכת בנ"ר, איך יכניס עצמו בספק ברכה לבטלה, וזה כד' המג"א בסימן ר"ח, אך הכנה"ג אזיל לטעמי' דס"ל דבספק מעין ג' או בנ"ר מברך בנ"ר דשייכא אכל מילי,[[1]](#footnote-2) אך בפמ"ג ובלבו"ש פירשו לדבריו, דשמא ברכה מעין ג' הוי דאורייתא והוי ספק דאורייתא, ואמנם הפמ"ג בהמש"ד הביא לד' המג"א בסימן ר"ח, והביאו גם בביאוה"ל שם, עיי"ש, ומבו' בד' הביאוה"ל שהכריע כן לדינא, וכן נקט הגר"ז בלוח ברכה"נ פ"א ס"כ והדה"ח דיני ברכת במ"מ סי"ב.

ב] והנה בשו"ת גו"ר כלל א' סימן ט"ו תמה ע"ד הכנה"ג, ז"ל, ואני אומר שמאחר שהתוס' מסתפקין בזה ואמרו דברכה אחרונה אין לו לברך אלא כמו שנתקנה, יראה שאם יברך בנ"ר אינו יוצא בה י"ח ונמצא שנושא ש"ש לבטלה, א"כ מוטב לו שלא יברך כלל דשוא"ת עדיף טפי, והנה אם ברכת בנ"ר שייכא אכל מילי כדברי כנה"ג הלא יש לנו להשוותה לברכת שהכל שהיא נמי דכותה דשייכא אכל מילי וכשם שבברכה א' אנו מברכין לכתחלה בקום עשה ברכת שהכל על כל דבר שאנו מסופקים מה היא עיקר ברכתו כן היה ראוי לעשות גם בברכת בנ"ר שבדבר שיש בו ספק שיברכו בו לכתחלה בנ"ר ולמה ר' ירמי' לא אכל סלת מימיו, עכ"ל.

אמנם בדעת הכנה"ג נראה פשוט, דהגם דברכת בנ"ר שייכת על כל מילי, מ"מ ודאי דאינה פוטרת במקום שהוא חייב בברכת מעין ג', ול"ד לברכת שהכל שהיא פוטרת כל מילי.

והטעם בזה הוא, שהרי חלוק הוא חילוק הברכות בברכה ראשונה מחילוק הברכות בברכה אחרונה, דבברכה ראשונה הרי לא נשתנו כל המינים זמ"ז, אלא במטבע הברכה, וכיון שברכת שהכל כוללת כל מילי, ע"כ אם בירך אותה יצא יד"ח, אך בברכה אחרונה, שנשתנו המינים זמ"ז בעיקר הברכה, דבה' מיני דגן וז' המינים לא סגי בברכה בעלמא, אלא צריך לברך מעין ג' ברכות, ע"כ ודאי דאינו נפטר בברכת בנ"ר, אף דשייכא על כל מילי, ועי' בלבוש סימן ר"ח סי"ז דמבו' בדבריו כן דמה"ט הוא דאין ברכת בנ"ר פוטרת במחויב בברכת מעין ג', וזה כ"ה דפשיטא דאם בירך על הפת בנ"ר לא יצא יד"ח ברהמ"ז, אך יל"ע בזה למש"כ הביאוה"ל בסימן ר"ח סי"ז, דבדיעבד אם לא הזכיר בברכת מעין ג' רק מזון לחוד יצא.[[2]](#footnote-3)

ומש"כ הכנה"ג לברך מספק בנ"ר, היינו משום דהגם דאין ברכת בנ"ר פוטרתו כיון שהוא מחויב בברכת מעין ג', מ"מ כל שא"א לו לברך מעין ג', יש לו לברך בנ"ר, דלא גריעי ז' המינים משאר מינים שמברכין עליהן בנ"ר, וע"כ הגם דבז' מינים הוא מחויב ביותר מכך, דחייב לברך ברכת מעין ג', מ"מ כל שא"א לו לברך ברכת מעין ג', אמרינן דעכ"פ יברך ברכת בנ"ר.

והדברים מבוארים כן להדיא בד' הלבוש, שכתב בסימן ר"ח סי"ח דבאכל פרי ואינו יודע אם הוא מז' המינים יברך בנ"ר, ואיהו גופי' כתב שם סי"ז דברכת בנ"ר אינה פוטרת כשמחויב בברכת מעין ג', ובע"כ כמש"נ, דהגם דברכת בנ"ר אינה פוטרת כשמחויב ברכת מעין ג', מ"מ כל שא"א לו לברך ברכת מעין ג', יש לו לברך עכ"פ ברכת בנ"ר.

ואשר ע"כ שפיר אמרינן דבספק אם צריך לברך מעין ג' או בנ"ר, אין לו לאכול אלא בתוך הסעודה, דהגם דאם יאכל שלא בתוך הסעודה יברך עליו בנ"ר, מ"מ הרי להצד דהוא מחויב בברכת מעין ג' לא יקיים את חיובו, וע"כ אין לו לאכול, ול"ד להא דאנו מברכין בקו"ע ברכת שהכל על כל דבר שאנו מסופקין מהי ברכתו, דשאני התם דאם בירך שהכל יצא, ומשא"כ הכא דאם בירך בנ"ר לא יצא, וכנ"ל.

ג] והראוני בשו"ת אג"מ ח"א סימן ע"ד שכתב, ז"ל, אך אף לפ"ז יש להסתפק מה שמסתפק בשעה"צ סי' ר"י סק"ד בחצי רביעית יין וחצי רביעית שכר אם מצטרפין לבנ"ר מאחר דאפשר שעל חצי רביעית שהוא יותר מכזית מברך מעין ג' א"כ לא נפטר לדידהו בבנ"ר, ולכן אף שלא יברך עכ"פ מעין ג' מ"מ אפשר לא יוכל לברך גם בנ"ר שאפשר שלא נפטר והויא לבטלה, ומקום הספק הוא דמאחר דחזינן ששייך בנ"ר על כל דבר בעצם דהא אף פחות מכשעור פת ויין מצטרפין להתחייב בנ"ר, א"כ שייך בעצם ברכת בנ"ר גם בשתה כשעור אך מאחר שיצטרך לברך אח"כ גם מעין ג' ימצא דבנ"ר הי' לבטלה שב' ברכות אינו יכול לברך, לכן בידוע שלא יברך מעין ג' כהא דשתה כזית ורוב רביעית, דאף אם הדין שחייב עכ"פ לא יברך כיון שלא מבורר לנו וכו', לכן יש לו לברך בנ"ר, וזה נלע"ד להורות למעשה שיברך בנ"ר על חצי רביעית יין וחצי רביעית שאר משקין,[[3]](#footnote-4) וכן נלע"ד דאם הוא במקום שאין לו סדור ואינו יכול לברך בע"פ ברכת מעין ג' ועד שיוכל להשיג סדור יעבור הזמן שיוכל לברך אחריו, יש לו לברך בנ"ר אף על שעור שלם מיין, ולכתחלה ודאי אין לו לשתות יין כיון שאינו יכול לברך אחריו מעין ג', אבל בעבר ושתה יש לו לברך בנ"ר משום דבנ"ר שייך גם על כשעור אם לא יברך מעין ג' שאינו לבטלה וכו', ואף בפת אם אין לו סדור ואינו יכול בע"פ לברך אף ברכת הזן אם עבר ואכל כשעור יצטרך לברך בנ"ר, עכ"ל, וזה כמש"נ בדעת הכנה"ג והלבוש.

אך תמוה מאד שלא הביא לד' הט"ז והמג"א בסו"ס ר"ח שנקטו דבספק מעין ג' או בנ"ר אינו מברך בנ"ר, וכן הכריעו הגר"ז והדה"ח והביאוה"ל, והרי דס"ל דבמקום שחייב בברכת מעין ג' ומברך בנ"ר הויא ברכה לבטלה, ולדעתם הדין ברור דבנידון האג"מ לא יברך בנ"ר.

**ב**

ד] והנה כתב המג"א בסימן ר"י סק"א, ז"ל, אכל חצי זית מז' מינין וחצי זית אחר מברך אחריהם בנ"ר, עכ"ל, ובגל' הגרע"א שם כתב, ז"ל, עי' מג"א לעיל סימן ר"ח וצ"ע, ועמ"ש לעיל סימן ר"ו בגליון, עכ"ל, ובגל' סימן ר"ו כתב הגרע"א, ז"ל, וברכה אחרונה בדבר שמברכין מעין ג' אם בירך בנ"ר אם יוצא, עי' תשו' גו"ר סימן ט"ו, ועי' מג"א סימן ר"ח ובסימן ר"י, עכ"ל.

ומכוון ד' הגרע"א ז"ל, דלפמש"כ המג"א בסימן ר"ח דבספק מעין ג' או בנ"ר אינו מברך כלל, והרי דברכת בנ"ר לא נתקנה כלל על ז' מינים, הי' בדין דלא יצטרף חצי זית מז' מינים לחייב בברכת בנ"ר, ועי' גם בבית מאיר שם שתמה ע"ד המג"א היאך יצטרפו ב' מינים שאין ברכותיהן שוות, עיי"ש.[[4]](#footnote-5)

ובדעת המג"א צ"ל דל"ד, דהגם דודאי דגם אכילת ז' מינים ראוי' לחייב בברכת בנ"ר, דברכת בנ"ר שייכא בכל מילי, ולא גרעי ז' מינים משאר מילי, וע"כ כל שאכל חצי זית מז' מינים וחצי זית משאר מינים ה"ה מצטרפין לחייב בברכת בנ"ר, מ"מ כל שאכל כשיעור מז' מינים ונתחייב לברך ע"ז מעין ג', הרי דהשתא זהו כל חיובו, ואינו מחויב כלל בברכת בנ"ר, וע"כ ל"מ כלל לברך ברכת בנ"ר, ומשום דרק במקום שאין אכילתו מחייבת אותו בברכת מעין ג', ה"ה מתחייב לברך ברכת בנ"ר, ויש לדמות הדברים למש"כ הגר"ז בסימן קס"ח סי"ב לגבי ברכת במ"מ על פת, עיי"ש, [[5]](#footnote-6) ובנוס"א י"ל, דרק אכילה שאינה חשובה מחייבת בברכת בנ"ר, אך אכילה חשובה דכזית מז' מינים אינה מחייבת בברכת בנ"ר.

ה] אמנם הנה הט"ז בסו"ס ר"ח שהבאנו לעיל סק"א הוכיח דמספק אין לברך בנ"ר, ממש"כ הרא"ש בפ' כיצד מברכין סימן ט"ז, ז"ל, ומתוך דברי ר"י משמע שאם אכל מז' מינים פחות מכשיעור שיברך אחריו בנ"ר, ולא נהירא לי דמסתבר דעל מין שראוי לברך עליו מעין ג' בשביל חסרון השיעור לא שייך בי' ברכה אחרת, עכ"ל, וכונתו דמד' הרא"ש נלמד, דבז' מינים לא שייכא כלל ברכת בנ"ר, וע"כ אף היכא דאינו יכול לברך מעין ג' מספק, א"א לו לברך בנ"ר, דלהצד דהוי זה מז' מינים, הויא ברכתו לבטלה.

והנה לפ"מ שהוכיח הט"ז מד' הרא"ש נלמד, דאף במקום שלא נתחייב בברכת מעין ג' כאוכל פחות מכשיעור, מ"מ לא שייכא ברכת בנ"ר, ולפ"ז הרי הדין נותן שלא יצטרף חצי זית מז' המינים עם חצי זית משאר מינים לחייב בברכת בנ"ר.

ו] והנה אמנם בעיקר ד' הט"ז נ' דאזיל לטעמי', דהנה הב"י בסימן רי"ב הביא מש"כ התרוה"ד דהאוכל טפל קודם העיקר, אינו מברך עליו את ברכתו אלא מברך עליו שהכל, וכתב הב"י ע"ז, ז"ל, ונראה לי דלפמש"כ רבינו בסו"ס ר"י בשם הרא"ש דבשביל חסרון השיעור ל"ש בו ברכה אחרת, ה"נ בשביל שבא למתק השתייה לא תשתנה ברכתו, עכ"ל.

והט"ז שם סק"ז כתב לישב, ז"ל, ולעד"נ לתרץ באופן זה, דהתם מיירי בברכה אחרונה ולא מצינו בו דבר כלל אלא כל מין פרט בפ"ע ע"כ כל המשנה שם נקרא שינוי ואי"ז נכון, משא"כ כאן דמיירי בברכה ראשונה שיש בה כלל דעל הכל שאמר שהכל יצא, אלא דמפני חשיבות שיש בקצתה הוסיפו עליהן לכתחילה לפרט בהם בברכות מיוחדות, וא"כ כל שאין שייך בו שפיר ברכה מיוחדת בפרט שלו שבזה סומך על העיקר, עכ"פ נכנס לכלל ויברך שהכל, שג"ז ברכה שלו, עכ"ל.

ומבו' בד' הט"ז, דכל ד' הרא"ש דבשביל חיסרון השיעור לא ישתנה הברכה, הוא רק לברך ברכת בנ"ר שאינה ברכה כללית, אך בברכת שהכל שהיא ברכה כללית, שפיר י"ל דמשום גריעותא יברכו שהכל.

ואשר ע"כ שפיר למד הט"ז מד' הרא"ש דברכת בנ"ר אינה ברכה כללית, ולא שייכא ברכה זו כלל בז' המינים, דאם היתה ברכת בנ"ר ברכה כללית, ל"ה שייך למימר בזה דבשביל חיסרון השיעור לא ישתנה הברכה, שהרי ברכה זו הויא ברכה גם בשאכל שיעור שלם.

אמנם לפ"ד הב"י שלמד מד' הרא"ש גם לברכת שהכל, הרי מבו' דמש"כ הרא"ש דבשביל חיסרון השיעור לא תשתנה הברכה, הוא אף במקום דברכה זו הויא ברכה גם בשיעור שלם, דמ"מ סברא הוא דלא תיקנו חכמים חיוב ברכה אחרת בשביל חיסרון השיעור, ולפ"ז שפיר י"ל דלעולם ברכת בנ"ר הויא ברכה גם במקום שמחויב בברכת מעין ג', ואך דמ"מ ס"ל להרא"ש דאין לומר דמשום חיסרון שיעור יהא דינו דמברך ברכת בנ"ר.

ז] אך אכתי צ"ע מזה ע"ד המג"א, שהרי כיון דמבו' בד' הרא"ש דמשום חיסרון השיעור לא תשתנה הברכה, ואף במקום שאינו מחויב בברכת מעין ג' לא אמרינן שיתחייב בברכת בנ"ר, וע"כ למד הב"י מזה, דאף באוכל הטפל קודם העיקר, דלא חשיב באכילתו, מ"מ ל"ש לומר שיברכו עליו שהכל, א"כ לכאו' הי' לנו לומר, דגם באכל חצי זית מז' המינים וחצי זית משאר מינים לא יתחייב בברכת בנ"ר, דלא חייבו חכמים בברכת בנ"ר על אכילת ז' המינים.

ולכאו' יש להוכיח עוד לעיקר דין זה מד' הרא"ש, דאי נימא דחצי זית מז' מינים מצטרף לחצי זית משאר מינים לחייב בברכת בנ"ר, א"כ הרי נמצא דכשאכל אותו לבדו פחות מכשיעור, שפיר מצינו לחייבו לברך בנ"ר, שהרי אם הי' אוכלו עם חצי זית משאר מינים הי' מתחייב לברך בנ"ר, והרי דשפיר שייך להתחייב לברך עליו ברכת בנ"ר, וע"כ שפיר י"ל דאף כשאוכלו בפנ"ע מברך עליו בנ"ר.

אך העירני הרר"ג די"ל בזה, שהרי לפ"מ שדן הרא"ש דמברכין בנ"ר אף על פחות מכשיעור, נמצא דלא משכח"ל שיצטרף ח"ז מז' המינים לברכת בנ"ר, שהרי על החצי זית משאר מינים לבדו מברכין בנ"ר, ולא משכחת בי' כלל ברכת בנ"ר, וע"כ נקט הרא"ש דאינו בדין דכשאוכל ממנו חצי זית יברך בנ"ר, וצ"ע בזה.

ח] אמנם נראה פשוט בזה, דהנה בדרכי משה סימן רי"ב כתב במשה"ק הב"י ע"ד התרוה"ד, ז"ל, ואני תמה על דבריו אלו כי למה לא תשתנה ברכתו מאחר שהוא טפל לדבר אחר ואין עיקר ההנאה מאותו דבר שיברך עליו כברכתו הראוי' לו, אלא שצריך לברך שלא יהנה מן העולם בלא ברכה וכשמברך עליו שהכל הרי בירך, אבל פחות מכשיעור שהוא נהנה מהפרי או מהדבר שאוכל ראוי לברך עליו כברכתו, עכ"ל.

ולמדנו מדבריו דכל מש"כ הרא"ש דבשביל חיסרון השיעור לא שייכא ברכה אחרת, הוא דוקא בחיסרון שיעור, דהוא נהנה הנאה גמורה מן הפרי, ואך דאינו חייב לברך עליו את ברכתו משום חיסרון שיעור, ובזה אמרינן דבכה"ג לא שייכא ברכה אחרת, ומשא"כ במקום שאין הנאתו שלימה, שפיר שייך שיתחייב בברכה אחרת.

ולפ"ז נראה, דע"כ כל מש"כ הרא"ש דאין לברך על חצי זית מז' המינים בנ"ר, הוא רק כשבאנו לדון דחצי זית זה בפנ"ע מחייב בברכת בנ"ר, ובזה הוא דאמרינן דאין לחייב על הנאה מז' מינים ברכת בנ"ר, אך כשנצטרף חצי זית זה עם חצי זית משאר מינים, ובאנו לדון דאכילת הזית מחייבת בברכת בנ"ר, הרי דבאכילת הזית לי"ב הנאה גמורה דפרי זה, דהגם דאכל חצי זית דהפרי, מ"מ לא נהנה הנאת "זית" מהפרי, שהרי חצי זית הי' ממין אחר, וע"כ שפיר הוא מתחייב לברך ע"ז בנ"ר, ודו"ק.

וע"כ הגם דאם אכל חצי זית מז' המינים וחצי זית משאר מינים מברך בנ"ר, מ"מ כשאכל חצי זית מז' המינים אמרינן דלא שייכא בי' ברכת בנ"ר.

ז] ובעיקר מה שהוכיח הט"ז מד' הרא"ש דבז' מינים לא שייכא ברכת בנ"ר, עיי"ש בגל' הגרע"א שנד' בשו"ת רע"א המאור ח"ד סימן ע"ב, ז"ל, עי' בדרישה סימן ר"י, ולפירושו הנכון אדרבה מוכח משם דגם על ז' מינים שייך לפחות בנ"ר, א"כ אפשר לפסוק כהלבוש, ועי' במג"א ריש סימן ר"י, עכ"ל.

וביאור דבריו, דהנה ז"ל הרא"ש שם, ויש להסתפק על ברכת בנ"ר אם צריכה שיעור אם לאו וכו', והא דפריך הכא היכי בריך ר' יוחנן על זית מליח משום דבצר לי' שיעורא וכו', ומדר' צדוק בפ' הישן שנטל פחות מכביצה ולא בירך אחריו אלא לפניו אין ראיה דילמא ברהמ"ז לא בירך הא בנ"ר בירך, ומתוך דברי ר"י משמע שאם אכל מז' מינים פחות מכשיעור שיברך אחריו בנ"ר ולא נהירא לי דמסתבר דעל מין שראוי לברך עליו מעין ג' בשביל חסרון השיעור לא שייך בי' ברכה אחרת, וכן משמע ההיא דרבי צדוק שלא בירך אחריו כלל דאילו בירך ברכה אחרת היה הספר מפרש איזה ברכה בירך, וכן מצאתי בשם הרב ר' יונה ז"ל, עכ"ל.

ובפרישה סימן ר"י סק"ח עמד ע"ד הרא"ש שדבריו סותרים זא"ז, דמתחילה כתב די"ל דר' צדוק ברהמ"ז לא בירך הא בנ"ר בירך, ואח"כ מסיק דההיא דר' צדוק משמע שלא בירך אחריו כלל, ועו"ק דאם בז' המינים פשיטא לי' להרא"ש דאין מברכין אחריו כלל בפחות מכשיעור, א"כ מה הק' הרא"ש מתחילה מההיא דזית מליח ומההי דר' צדוק, ועיי"ש שכתב לפרש, דלעולם ס"ל להרא"ש דלא נגרעו ז' מינים משאר מינים, ואם מברכין על שאר מינים בנ"ר בפחות משיעורם, ה"ה בז' מינים, אלא שהרא"ש נסתפק מתתילה בכל המינים אם מברכין בנ"ר בפחות מכשיעור, וע"ז כתב דאין ראי' מההיא דזית מליח ומההיא דר' צדוק, ושוב כתב הרא"ש דמתו"ד ר"י משמע דרק בז' מינים מברכין בפחות מכשיעור בנ"ר, והיינו דממה שנקט ר"י ז' מינים ש"מ דס"ל דדוקא בז' מינים הדין כן משום דאם אכל מינייהו כשיעור הי' צריך לברך ברכה חשובה מעין ג', משו"ה גם בפחות משיעורו ס"ל דצריך לברך בנ"ר, אבל אם אכל פחות מכשיעור משאר מינים א"צ לברך כלל, וע"ז כתב הרא"ש דלא מסתברא כלל, דכיון דבשאר מינים ס"ל פשוט שאין לברך בנ"ר, גם בז' מינים לא ישתנו הברכות בשביל חיסרון השיעור, ומסיק דגם מההיא דר' צדוק משמע שאין לבר כלל, ר"ל כדעת ר"י דאין לברך כלל בשאר מינים כן הדעת נוטה, דהא אפי' בז' מינים משמעות הלשון דר' צדוק מ' דאין מברכין כלל, עכ"ד.

וזהו שכתב הגרע"א, דלפ"ד הפרישה הרי מבו' מד' הרא"ש דאם מברכין על שאר המינים בפחות מכשיעור בנ"ר, ה"ה על ז' המינים מברכין בנ"ר, והרי דגם בז' מינים שייכא ברכת בנ"ר, וממילא דהדין נותן כד' הלבוש, דבספק מעין ג' מברכין שפיר בנ"ר.

אמנם למש"נ לעיל סק"ד בדעת המג"א, דאף דברכת בנ"ר שייכא אף בז' המינים, מ"מ כל שנתחייב בברכת מעין ג', ל"מ לברך ברכת בנ"ר, הרי דאף לפ"ד הפרישה בדעת הרא"ש דבז' מינים פחות מכשיעור מצי לברך בנ"ר, מ"מ בספק אם נתחייב בברכת מעין ג', ל"מ לברך בנ"ר, וז"פ.

והגרע"א שכתב לא כן, אזיל לטעמי' שהק' ע"ד המג"א דסתרי דבריו זל"ז, והרי דס"ל דאם ברכת בנ"ר שייכא אף בז' המינים, בדין דאף אם נתחייב בברכת מעין ג' ואין בידו לברך, יש לו לברך בנ"ר, וע"כ כתב דלפ"ד הפרישה דמבו' בד' הרא"ש דברכת בנ"ר שייכא אף בז' מינים, בדין דבספק מעין ג' יש לו לברך בנ"ר.

ח] אמנם בעיקר פי' הפרישה בד' הרא"ש, צ"ע, דכיון שבד' הרא"ש בתחילת דבריו מבו' דספיקו הוא אף בשאר מינים, שהרי כתב דבההיא דזית מליח, למ"ד דשלקות לאו במילתייהו קיימי, מברכין עליהן אף בפחות מכשיעור, א"כ מ"ט נקט אח"כ בדעת ר"י דספיקו הוא רק בז' מינים, ועוצ"ע דהפרישה גופי' שם סק"י כתב להוכיח דד' ר"י הם גם בשאר מינים, וזה דלא כמש"כ בסק"ח דר"י גופי' לא נסתפק לברך בנ"ר אלא בז' המינים, שו"ר במאמ"ר שם סק"ד שעמד על סתירת ד' הפרישה, ועיי"ש שדחה לעיקר פי' הפרישה בד' הרא"ש.

וגם בד' הב"י והדרכי משה בסימן רי"ב שדנו להוכיח מד' הרא"ש אלו שלא כד' התרוה"ד דאם אוכל הטפל קודם לעיקר מברך עליו שהכל, מבו' שפירשו דד' הרא"ש קיימי גם להצד דבכל המינים מברכין בנ"ר אף בפחות מכשיעור, דמ"מ בז' המינים פחות מכשיעור אין מברכין בנ"ר, ועי' בדרישה שם שבתחילת דבריו כתב באורך דגם להצד דבכל המינים מברכין בנ"ר אף בפחות מכשיעור, מ"מ בז' המינים אין מברכין בנ"ר בפחות מכשיעור.

ומשה"ק הפרישה בסתירת ד' הרא"ש, לכאו' נ' בפשיטות, דד' הרא"ש מתחילה הם ד' ר"י, אשר איהו ס"ל דלהצד דבכל המינים מברכין בנ"ר אף בפחות מכשיעור, ה"ה בז' מינים מברכין בנ"ר בפחות מכשיעור, וע"כ קשיא לי' מההיא דר' צדוק, וע"ז כתב הרא"ש דמתו"ד ר"י משמע שאם אכל ז' מינים פחות מכשיעור שיברך אחריו בנ"ר, ומ' כן מהא דקשיא לי' מההיא דר' צדוק, וע"ז נחלק הרא"ש דבמין שראוי לברך עליו מין ג' משום חיסרון השיעור לא שייכא ברכה אחרת, וע"ז כתב דכן משמע ההיא דר' צדוק, והיינו דמש"כ ר"י דדילמא ברהמ"ז לא בירך הא בנ"ר בירך, אי"ז במשמעות הגמ', ומ' מינה דעכ"פ במין שמברכין עליו ברהמ"ז, אין מברכין עליו בנ"ר בפחות מכשיעור, ושלא כד' ר"י, ומצינו כן במקומות רבים בד' הרא"ש, דתחילה כתב בסתמא ד' התוס', ואח"כ הוסיף או נחלק עליהן.

אמנם לפ"ז נמצא דלא הכריע הרא"ש דאין מברכין בנ"ר בפחות מכשיעור אלא בז' מינים, אך בשאר המינים קאי הרא"ש בספיקא דשמא מברכין בנ"ר אף בפחות מכשיעור, וצ"ע לפ"ז במש"כ הרא"ש ע"ז דכן מצאתי בשם הר"ר יונה ז"ל, שהרי בתר"י כתב דאין מברכין כלל ברכת בנ"ר בפחות מכשיעור, וצ"ע בזה.

עוד צ"ע בזה בד' הטור בסימן ר"י, שכתב דהתוס' נסתפקו על ברכת בנ"ר אם צריכה שיעור, ואח"כ כתב דהאוכל מז' המינים פחות מכשיעור כתב ר"י שיש לו לברך בנ"ר, ונ' להדיא דב' דינים הם, דדינא קמא הוא מד' התוס' שנסתפקו בזה, ודינא בתרא הוא ד' ר"י שלא נסתפק בזה אלא נקט בבירור דבז' המינים פחות מכשיעור מברכין בנ"ר, וכ"נ גם בד' הטור ברמזים, דבשאר מינים נסתפקו התוס' אם מברכין בנ"ר בפחות מכשיעור, ובז' המינים נקטו התוס' בבירור דמברכין, וזה כד' הפרישה, דר"י ס"ל דאף אם בשאר המינים אין מברכין בנ"ר בפחות מכשיעור, מ"מ בז' מינים מברכין בנ"ר בפחות מכשיעור, וצ"ע בזה.

אך גם לפ"ז, הרי דממש"כ הטור ע"ז דהרא"ש כתב דבדבר הראוי לברך עליו ברכה מעין ג' בשביל חיסרון השיעור ל"ש ברכה אחרת, והרי שנקט בבירור דאין לברך ע"ז בנ"ר, וכ"ה להדיא בל' הטור ברמזים, הגם דלעיל מינה הביא לספיקא דהתוס' אם ברכת בנ"ר צריכה שיעור, ולא הכריע הטור בזה, נ' להדיא דאף להצד דברכת בנ"ר א"צ שיעור, מ"מ בז' המינים אין מברכין בנ"ר בפחות מכשיעור, וצ"ע בכ"ז.

**ב**

ט] בעיקר הנידון אם במקום שאין בידו לברך את ברכתו הראוי', יש לו לברך עכ"פ בנ"ר כיון דשייכא על כל מילי אף שאינו יוצא בה יד"ח, יש להוסיף בזה דברים.

דהנה בדין פת הבאה בכיסנין דאיפליגו בה רבוותא, כתב הב"י בסימן קס"ח דכיון דספיקא במילתא דרבנן היא, נקטינן כדברי כולם להקל וכו' ובכל המינים אינו מברך המוציא וג' ברכות אא"כ קבע סעודתו עליו וכו', עכ"ד.

ובדרישה שם כתב לפרש, ז"ל, אפשר משום שהדין שברכת במ"מ היא ברכה כוללת כמו ברכת שהכל ולכן יש לברך על כולם במ"מ,[[6]](#footnote-7) ובברכה אחרונה מקילים ומקצרים ומברכין מעין ג' ואע"פ שברכת מעין ג' אינה עומדת במקום ג' ברכות, עכ"ל.

והנה מבו' בד' הדרישה, דהמחויב בברהמ"ז אינו נפטר בברכת מעין ג', ונחלקו בזה הראשונים ז"ל, דבחי' הרא"ה ברכות דמ"ד. ובמיוחס לריטב"א שם כתבו דבירך מעין ג' יצא, אך בהל' הריטב"א פ"ב הכ"א כתב דלא יצא, ואפ"ה אמרינן דמספק הוא מברך ברכת מעין ג', וצ"ע דכיון דהאוכל פת גמורה אינו יוצא יד"ח בברכת מעין ג', א"כ כל דמספק"ל שמא היא פת גמורה היאך הוא מברך מעין ג' מספק, הרי להצד דהוא פת גמור והוא מחויב בברהמ"ז, הויא ברכת מעין ג' שמברך לבטלה.

ולכאו' הטעם בזה, דאף דהאוכל פת גמורה מחויב לברך ברהמ"ז, ולא סגי לי' בברכת מעין ג', מ"מ לא גרע פת גמורה מפת הבאה בכיסנין דמברכין עלי' מעין ג', וע"כ הגם דבפת גמורה הוא מחויב טפי מכך וחייב לברך ברהמ"ז, מ"מ כל דמספק אין בידו לברך ברהמ"ז, יש לו לברך לכה"פ ברכת מעין ג'.

ולפ"ז יש ללמוד מזה כדעת הסוברים דהאוכל דבר שספק אם הוא מז' המינים, יש לו לברך בנ"ר, דהגם דהמחויב בברכת מעין ג' אינו יוצא יד"ח בברכת בנ"ר, מ"מ כל שאין בידו לברך ברכת מעין ג', יש לו לברך לכה"פ ברכת בנ"ר, דומיא דהא דהמחויב בברהמ"ז ואין בידו לברך, יש לו לברך לכה"פ ברכת מעין ג', ומצאתי בפמ"ג בפתיחה להל' ברכות אות י' שכבר רמז לדמות זל"ז.

י] אמנם יש לדחות בפשיטות לדעת הסוברים דחילוק ברכות אינו מדאורייתא, אשר כן מוכח לדעת הסוברים דחיוב ברהמ"ז מדאורייתא הוא בכביצה, אשר לפ"ז בע"כ דהא דמספק אמרינן דאינו מברך אלא ברכת מעין ג', הוא משום דחילוק ברכות אינו מדאורייתא, (ועי' בהגר"ז סימן קס"ח סי"ב ובגל' הגרע"א שם ס"ו), דלפ"ז נמצא, דאף דמדרבנן אינו יוצא יד"ח בברכת מעין ג', מ"מ מדאורייתא הוא יוצא בזה, וע"כ שפיר אמרינן דמספק יש לו לברך ברכת מעין ג', דאף להצד דהוא מחויב בברהמ"ז, מ"מ אי"ז ברכה לבטלה, שהרי מדאורייתא סגי בברכה זו, ואף בשלא אכל כדי שביעה דאינו מחויב בברהמ"ז אלא מדרבנן, מ"מ כיון דאף במקום שהוא מחויב מדאורייתא סגי לי' מדאורייתא בברכת מעין ג', הרי מסתברא מילתא דאף במקום שאינו מחויב אלא מדרבנן, שייכא בי' ברכת מעין ג', וע"כ כל שאין בידו לברך ברהמ"ז, יש לו לברך ברכת מעין ג' ול"ה ברכה לבטלה, וז"פ.

עוד י"ל בזה, דהנה ל' הדרישה דבברכה אחרונה מקילים "ומקצרים" ומברכין מעין ג', ויש מקום לפרש בדבריו, דהא דמברכין ברכת מעין ג' מספק, ולא חיישינן דהוא ברכה לבטלה, הוא משום דברכת מעין ג' הויא קיצור דברהמ"ז, וע"כ ודאי דהמחויב ברהמ"ז שבירך מעין ג', אף שאינו יוצא בזה יד"ח, מ"מ חשבינן שקיים מקצת מחיובו, ול"ה זה ברכה לבטלה, וע"כ שפיר אמרינן דכל דמספק"ל אם הוא חייב בברהמ"ז, כיון דא"א לו לברך ברהמ"ז מספק, יש לו לברך ברכת מעין ג'.

?כה"ח כתב בכ"ד דיצא בבנ"ר יד"ח מעין ג', וגם בפתה"ד סימן ר"ח אות י' נקט כן, וזה צע"ג, וכמש"נ.

1. ועד"ז כתב בדעתו במאמ"ר סו"ס ר"ח, אך בנהר שלום בסימן ר"ב שם פירש דטעמא דהכנה"ג הוא משום דהעיקר לדינא הוא כד' הרשב"א, עיי"ש, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-2)
2. ויל"פ עוד בזה, למש"כ הרשב"א בתשו' ח"א סימן קמ"ט בטעם הא דקרינן לברכת בנ"ר ולא כלום, ז"ל, אומר אני מפני שאינו מברך על הדבר שנהנה ממנו, וכל שאר הברכות מברך על הדבר וכו', ואפי' ברכת שהכל שאינו מזכיר הדבר אלא ע"ד כלל, מ"מ ה"ה כולל מה שנהנה ממנו בכלל הדברים שנתהוו במאמרו לדמות מהן, אבל בברכת בנ"ר אינו כן שאינו מזכיר בברכה הדבר שנהנה ממנו לא בפרט ולא בכלל, שאינו אומר בורא מינין הרבה למלאת חסרון הנפשות שבה, אלא אדרבא הוא מברך על שברא נפשות רבות שחסרות וצריכות למה שברא, על כן קראוה לא כלום, עכ"ל, והיינו דהרשב"א מפרש לברכת בנ"ר, דההודאה היא על בריית הנפשות שהן חסרות וצריכות למה שברא, וזה דלא כמו שפירשו ש"ר דחסרונן היינו הודאה על מה שברא להן את חסרונן , ולפ"ז הרי פשוט דהמחויב בברכת מעין ג' ובירך בנ"ר לא יצא יד"ח, שהרי חיובו הוא לברך על הדבר שנהנה ממנו, וברכת בנ"ר אין בה הודאה כלל על המאכל, אך לדעת ש"ר דפליגי ע"ד הרשב"א ליכא לטעם זה. [↑](#footnote-ref-3)
3. צ"ע דמה הוצרך לזה, הרי לעיל מינה נקט שם דאם שתה פחות מרביעית יין ורביעית משאר משקין, מברך בנ"ר, דאף להצד דנתחייב לברך על היין, מ"מ כיון שבפועל אינו מברך על היין, ה"ה חייב לברך על שאר משקין, שהרי אף הטפל חייב בברכה אלא שנפטר בברכת העיקר, עיי"ש, ולפ"ז הרי דה"נ בשתה חצי רביעית יין וחצי רביעית שאר משקין, הרי ודאי דהוא חייב בברכת בנ"ר, שהרי להצד דשיעור שתיית יין לברכה אחרונה הוא בכזית, ה"נ שאר משקין מברכין עליהן בנ"ר בכזית, וכמש"כ הפוסקים, ובמאמ"ר סימן ר"י סק"ז הביא שכ"ה להדיא באגור סימן רצ"ז, ולפ"ז נמצא דממ"נ הוא חייב בברכת בנ"ר, והשעה"צ בסימן ר"י סק"ד שנסתפק בדין חצי רביעית יין וחצי רביעית שכר, אזיל לטעמי' בסימן ר"ח סק"ע דס"ל דאם שתה פחות מרביעית יין ורביעית משאר משקין, א"א לו לברך בנ"ר, ועמש"נ בדעתו להלן סק"ד בהערה. [↑](#footnote-ref-4)
4. ובאמת דינא דהמג"א מקורו הוא מד' הכנה"ג, וי"ל דהכנה"ג לטעמי' דס"ל דבספק מעין ג' או בנ"ר מברך בנ"ר, והרי דברכת בנ"ר שייכא אף בז' המינים, וע"כ שפיר מצטרף חצי זית מז' המינים עם חצי זית משאר מינים לברך בנ"ר. [↑](#footnote-ref-5)
5. והנה כתב השעה"צ סימן ר"ח סק"ע, בדינא דיין פוטר כל מיני משקין מברכה אחרונה, ז"ל, ואם שתה פחות מכשיעור זה דרביעית יל"ע בדבר איך יעשה לענין ברכה אחרונה דמשקין, דהלא יש דעות שסוברין דאפילו על רוב רביעית [ואפשר דאפילו על כזית וכו'] צריך לברך מעין ג', וממילא לא יוכל לברך בנ"ר על המשקין, דכי משום שאין אנו יודעין לברר ההלכה יחוייב עי"ז לברך בנ"ר, וצ"ע, עכ"ל.

   ובאג"מ ח"א סימן ע"ד כתב ע"ז, ז"ל, לע"ד אינו נכון כלל, דכי כששתה גם יין לא נתחייב לברך על המשקין ברכה אחרונה אלא דאף שנתחייב לברך עלייהו פוטרתן ברכה אחרונה דעל היין וכו', וא"כ הוא רק כשמברך על היין ולא בלא בירך, אף שמה שלא בירך הוא מצד ספק להקל וכו', ואם דעת המ"ב הוא דכיון שמה שיין פוטר מיני משקין הוא מדין טפל להיין וסובר דטפל לא מתחייב כלל בברכה לכן כיון שהן טפלין להיין לא נתחייבו כלל שאר המשקין לברך עלייהו וכו', יקשה דא"כ אף אם היה ברור שאין לברך על פחות מרביעית נמי אין לו לברך על המשקין, ולמה כתב דכי משום שאין אנו יודעים לברר ההלכה יחוייב לברך בנ"ר, דמשמע דאם הי' ברור שא"צ לברך היה צריך לברך בנ"ר על המשקין וכו', עכ"ל, וכן תמה בזה בעמק ברכה דיני ברכת הנהנין אות ה', ועי' גם בד' הגר"ז בסדר ברה"נ ספ"א שכתב דאם שתה מן היין פחות מרביעית, מברך על המשקין בנ"ר, וזה כד' האג"מ והעמק ברכה.

   ומצאתי גם בס' יד הקטנה פ"ג מברכות סוף סקס"ט, שכתב דבספק אם הוא טפל למיני דגן, מברכין עליו בנ"ר, דאף דמספק"ל שמא הוא טפל למיני דגן ומברכין עליו מעין ג', מ"מ כיון דכל דינא דטפל הוא שה"ה נפטר בברכת העיקר, ע"כ כיון דמספק אינו מברך מעין ג', יש לו לברך בנ"ר, עיי"ש.

   אמנם בדעת השעה"צ נ' פשוט, דהגם דהטפל ג"כ חייב בברכה, אלא שברכת העיקר פוטרתו, מ"מ כל שנתחיייב לברך על העיקר מעין ג', הוי זה כל חיובו ולא נתחייב לברך על הטפל בנ"ר, והיינו משום דמכח דינא דטפל הוי דינו דיש לו לברך על העיקר מעין ג' ולפטרו, וע"כ אינו מתחייב כלל בברכת בנ"ר, וע"כ אף שמספק אינו מברך ברכת מעין ג', א"א לו לברך בנ"ר, וזה ע"ד מש"נ בדעת המג"א, אשר כן ס"ל גם להמ"ב, שפסק לדינא דהמג"א דחצי זית מז' מינים מצטרף לחייב בברכת בנ"ר, הגם דמסיק בביאוה"ל בסימן ר"ב סי"א דבספק אם חייב בברכת מעין ג', ל"מ לברך בנ"ר, וז"ב, ועי' בדברינו בדין דברים הבאים בתוך הסעודה סימן ב' סקי"ח שהבאנו מקור גדול לדבריו מד' ס' המאורות בברכות די"ב. דמבו' בדבריו דבאכל דברים הבאים בתוך הסעודה, אינו מברך לאחריהן, אף אם אין בידו לברך ברהמ"ז, עיי"ש.

   והאג"מ שתמה ע"ד השעה"צ, אזיל לטעמי', שנקט בהמש"ד שם, דכיון דשייכא ברכת בנ"ר על ז' מינים, ע"כ ודאי דאף כשנתחייב לברך מעין ג' ואין בידו לברכו, מצי לברך בנ"ר, וכמו שהבאנו לעיל סק"ג, והרי דס"ל דליכא נפ"מ במה שנתחייב לברך מעין ג', וע"כ ה"נ לגבי טפל, דכיון דברכת הטפל עצמו היא בנ"ר, ע"כ אף אם נתחייב לברך מעין ג' על העיקר, אכתי יש בידו לברך בנ"ר על הטפל. [↑](#footnote-ref-6)
6. ועי' בביאוה"ל סימן קס"ז ס"י שלמד מד' הדרישה אלו, דברכת במ"מ פוטרת כל מידי דזיין מלבד מים ומלח וכד' החיי אדם, ולו"ד הי' נראה דכוונת הפרישה דברכת במ"מ כוללת כל דברים הנעשים מה' מיני דגן, דומיא דברכת שהכל שכוללת כל מילי, וכ"נ מד' האלי' רבה בסימן קס"ח שדימה ד' הדרישה לד' הט"ז שם סק"ו, והט"ז שם כתב, ז"ל, דודאי ברכת במ"מ פוטר הכל אפילו עיסה דהא זיין, אלא שמפני חשיבות הפת קבעו עליו המוציא וג' ברכות וכו', עכ"ל, ונ' מזה דדבריו קיימי רק על פת, ולא על כל מילי, ועי' גם בפמ"ג במש"ז שם שכתב ע"ד הט"ז דכעי"ז כתב הדרישה, וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-7)