מ_מ - אדם בכוונה
קטגוריות: ש_ס / לא בבא קמא / ב_ק - הרב יהודה אלבוים / ארבעה אבות

בס''ד

מראי מקומות - קיבוץ

אדם בכוונה

תוס' ד''ה לאתויי בור המתגלגל, רשב''א, תור''פ.

תוס' דף נ''ג ב' ד''ה שור ואדם, ושטמ''ק שם בשם התוס' שאנ''ץ.

* בדברי התוס' 'תדע דאם הדליק אש ובא אחר ושרף טלית חבירו או חפר בור ובא אחר ודחף שור חבירו לתוכו אין סברא שיתחייב בעל הבור או בעל האש', עי' שטמ''ק דף נ' ב' מהרא''ה, תורת חיים דף נ''ג ב' ד''ה שור ואדם, ברכ''ש סי' ג', וסי' י''ב סק''ב, חי' הגר''ש שקופ סי' ד' [ח'], וסי' כ''ב [כ''ט], חזון איש סי' ב' סקכ''א.
* אדם שהושיט פירות לבהמה, האם דינו כשרף טליתו באש של חבירו ופטור בעל הבהמה: עי' תוס' דף כ''ג א' ד''ה תפשוט דפי פרה, רא''ש שם סי' ט'.
* אדם בכוונה ושור שהזיקו יחד, כגון אדם ושור שדחפו לבור, האם גם בזה יש את סברת התוס' לפטור את בעל השור: עי' מח' הקצוה''ח סי' ת''י סק''ב, והחזו''א סי' ב' סק''י ד''ה שו''ע, ועי' רשב''א בסוגיין, ושטמ''ק דף נ''ג ב' בשם ר' ישעיה והרא''ה והריב''א, ועי' אבן האזל פ''ו מהלכ' חובל ומזיק הט''ז, וחי' הגרשש''ק סי' ד' [ח'] וסי' כ''ב [כ''ט], ויבמות סי' ל''ז.

--------------------------------------------

האם פעולת אדם נחשב כרוח מצויה, או כרוח שאינה מצויה, או דגרע אפי' מרוח שאינה מצויה.

* סנהדרין דף ע''ז ב' ואמר רבא זרק חץ ותריס בידו ובא אחר ונטלו **ואפילו הוא קדם ונטלו** פטור וכו'.
* תוס' דף ל''ג א' ד''ה והוציא הלה את ראשו, ורשב''א שם, שטמ''ק שם בשם ר' ישעיה.
* חזו''א סי' א' סק''ז, סי' ב' סק''י ד''ה שו''ע, **סי' ב' סקי''א**, סי' ה' סק''ה, סק''ו, סקי''ז ד''ה אבל.

בדברי התוס' 'תדע דאם הדליק אש ובא אחר ושרף טלית חבירו או חפר בור ובא אחר ודחף שור חבירו לתוכו אין סברא שיתחייב בעל הבור או בעל האש'

* יש לחקור האם מעלתו של אדם בכוונה הוא משום שאפשר לייחס אליו את הנזק, ולכן נחשב האש והבור כגרזן ביד החוצב - עי' חרח''ה הלכ' יסודי התורה, וחי' הגרשש''ק יבמות סי' ל''ז, ועי' רש''י דף נ''ג א' ד''ה מאי דאית ליה, וברכ''ש סי' ג' - או דלמא דפעולת בעל בחירה נחשבת כהתחדשות, ואינו נידון כרוח מצויה - עי' חזו''א סי' ב' סקי''א שדן בב' סברות אלו -.
* יש לחקור האם אין כלל סיבת חיוב על בעל האש והבור, או''ד דאע''פ שיש סיבה לחייבו, מכיון שיש יותר סיבה לחייב את האדם, נפטר בעל הבור עי' חזו''א סי' ב' סקי''א ד''ה ונראה - וי''ל בתרי אנפי, י''ל דאע''פ שמתייחס הנזק אף לאש ולבור, נפטר בעל האש והבור, וי''ל דע''י שההתייחסות לאדם מפקיעה את ההתייחסות לבור ולאש, ומשום כך אין סיבה לחייב את בעל האש והבור -.
* יש לדון האם פעולת אדם בכוונה נחשב ככל הטבעים שיש בעולם וכרוח מצויה או כבעל חי, או דשאני אדם שהוא בעל בחירה, ולכן כל מעשיו מוגדרים כהתחדשות, וגרע אפי' מרוח שאינה מצויה - עי' חזו''א סי' ב' סקי''א ד''ה ואם אחר, שחילק בין כל פעולות האדם, לפעולה אסורה -
* את''ל דאינו נחשב כטבעו של עולם, אכתי יש לדון שאין זה סיבה לפטור את בעל הבור והאש, דהרי סוף סוף האש והבור הזיקו, עי' ברכ''ש סי' ג' שכתב שלא נחשב שיצר מזיק כלפי פעולת אדם, ולפי''ז א''א לפטור שור מטעם זה, ונ''מ למושיט פירות לבהמה, או אדם ושור שדחפו לבור.
* יש לדון היכא דמילא את בורו בעפרות זהב, דברור שיטלוהו בני אדם משם, האם נחשב כטמם בעפר שיעוף ברוח מצויה ויהיה חייב אף לפני שידע שניטל, או דמעשי בני אדם אינם נחשבים רוח מצויה, ודינו כטמם את הבור ופטור אפי' אחר שנודע לו.
* יש לדון בכיסה את בורו, ורואה אדם שבא להסיר את הכיסוי, דברוח שאינה מצויה כה''ג, כשרואה שיש רוח שאינה מצויה, הרי זה כרוח מצויה כמבואר בתוס' דף נ''ט ב', ולכא' יהיה מחוייב מיד להכין כיסוי חדש אף טרם שהוסר הכיסוי, האם גם באדם שבא להסיר את הכיסוי הדין כן, או''ד דאדם גרע מרוח שאינה מצויה.