27. בדין קדימה דשלם
קטגוריות: ש_ס / א ברכות / ברכות - הרב מאיר קאופמן / כיצד מברכין / שיעורים

י"ג חשון ע"ה

**סימן כ"ז**

**בסוגיא דשלם**

**א]סיכום השיטות בביאור הנידון של פתיתים ושלמים**

**ב]בביאור הדין שפרוסה חיטים קודם לשלם שעורים לר"י ולרבנן**

**ג]ישוב דברי תר"י ובגדר דינא דשלם**

**ד]בדין אין ברכותיהן שוין לענין שלם**

**ה]בדין מניח שלמה בתוך הפרוסה ובוצע ובדין נראה שלם והאם מועיל לאכול שלם לאחר הברכה ובביאור דימיון הגמ' לבצל של תרומה ובדין פת צנומה לרחב"א**

**ו]שיטת הרמב"ם לענין פת נקיה פרוסה ופת קיבר שלם**

**ז]בדין אינו בדין שיפטור שאינו חשוב את החשוב לענין שלם**

**סיכום השיטות בביאור הנידון של פתיתים ושלמים**

א]הגמ' מביאה מחלוקת רב הונא ור' יוחנן בפתיתים ושלמים על מה מברך דר' הונא אומר שמברך על הפתיתים ופוטר את השלימים ור' יוחנן אומר שלמה מצוה מן המובחר אבל פרוסה של חיטים ושלמה של שעורים דברי הכל מברך על הפרוסה דהינו דבר' יוחנן נתחדש מעלה של שלם ועיין רבינו יונה שהלשון מצוה מן המובחר לומר שזה רק מצוה מן המובחר ולא חיוב גמור כיון שזה אותו מין ועיין פמ"ג קס"ח ובראש יוסף כאן שסתם דיני קדימה של ז' מינים הוא חיוב גמור ושרי למקרי עברינא ויש מכת מרדות משא"כ כאן שזה מצוה בעלמא אמנם לכאורא חביב באותו מין זה גם רק מצוה מן המובחר וכן הוא בגר"ז סבה"נ פ"י ס"ו [אמנם לולי לשון תר"י היה מקום לומר שזה סברא שהמעלה של שלם זה רק מצוה מן המובחר וכדלקמן שזה מצד הברכה ולא מצד החפצא]

והנה בביאור המחלוקת דר' הונא ור' יוחנן מצאנו כמה ביאורים בראשונים א. שיטת רש"י שר' הונא ס"ל שליכא מעלת שלם לענין ברכה ולכן בשוים מברך על מה שרוצה אבל אם הפרוס גדול הוא קודם דמודה למעלת גדול דהינו שרב הונא דיבר בשוים ורש"י כתב מה ס"ל מתי שזה יותר גדול ור' יוחנן חולק שיש מעלת שלם וזה עדיף מגדול והנה מה דביאר רש"י שכונת רב הונא שעושה מה שרוצה ביארו האחרונים דמזה ששינה מלשונו דר"י משמע שכאן יעשה מה שירצה והרי גם כאן זה רק מצוה מן המובחר שזה דומה לשלם שזה אותו מין ומה שביאר רש"י שגדול עדיף משלם ולא שאין שום מעלה מצד שהגמ' לקמן אומרת מניח פרוסה בתוך השלמה ולרש"י הכוונה על פתיתים ושלמים ואם אין מעלת גדול א"כ שיקח רק שלם וכמו שהקשו התוס'

ב. עיין רשב"א שהביא מר"ת דרב הונא ס"ל שאין לא מעלת שלם ולא מעלת גדול וכן ביאר בע"א את רחב"א שמברך על הפת צנומה מצד דס"ל כר"ה ועדיף מניה שגם לא צריך פת שראוי לבצוע עליה ור' יוחנן פליג דיש קדימה של שלם

ג. עיין תוס' שהביא מר"ת דלכו"ע איכא מעלת שלם ורק נחלקו האם שלם וגדול שוים או ששלם עדיף ובזה ביאר את המשך הסוגיא לענין חיטים ושעורים ששם נקטו פרוסה דשם מדובר אפילו אם החיטים קטן משא"כ כאן ודאי שהשלם עדיף דלכו"ע איכא מעלת שלם [ועיין נחלת דוד שדן לבאר על דרך ר"ת רק שנחלקו מה עדיף האם גדול או שלם ובזה ביאר כל המשך הסוגיא שפיר ע"ש]

ד. עיין השגות הראב"ד על הבעל המאור הובא ברשב"א וכן הוא ברא"ה ריטב"א ופסקי הרי"ד ובר"ן פסקים קט"ז דפתיתין מקרבא הניתהו טפי ויש כאלו שכתבו מצד שזה נחשב יותר מוכן לאכילה אמנם יש שכתבו [עיין ר"י מלוניל] שהפתיתין הוא יותר רך ולכן הוא יותר טעים ונחלקו האם כה"ג זה עדיף משלם כיון שזה חביב לו או ששלם עדיף והרמב"ן ביאר גם כדרך זו בשם הגאונים אלא שכתב שהפתיתין זה פת נקיה והשלם זה פת שחורה ולכאורא הכונה קיבר ולפ"ז חטה שזה חשיבות הרבה יותר גדולה בזה כו"ע מודו שהמעלה של החטה עדיף

**בביאור הדין שפרוסה חיטים קודם לשלם שעורים לר"י ולרבנן**

ב]והנה מבואר בגמ' דבפרוסה של חטים ושלמה של שעורים החטים קודמים וביארו התוס' מצד שזה שבעת המינים ודנו התוס' האם חביב קודם לשלם כמו ז' המינים או לא וכתבו להוכיח מהתוספתא ששלם קודם מהא דמבואר דשלם דבעל הבית ופרוסה של גלוסקין שלם דבעל הבית עדיף דהינו ששלם עדיף מחביב וצ"ע למה לא הוכיחו דבר זה מהא דהגמ' אומרת שחיטים קודם והרי בעלמא זה חביב יותר וביאר הראש יוסף דהיה אפשר לומר שכה"ג זה שווה ולכן הוכיחו מהתוספתא ששלם קודם וכן כתב המג"א סימן רי"א דשלם קודם לחביב אמנם עיין תר"י שביאר שיסוד הקדימה דחיטים מצד שזה חשוב ולכן כתב שה"ה פרוסה דפת נקיה קודם לשלם דפת שאינה נקיה והנה דבר זה נגד התוספתא אמנם מקורו מסוגין שהגמ' מדמה לנידון של בצל גדול ביחס לבצל שלם ושם זה מדין חשוב ולא מצד שבעת המינים ובהכרח דסברת סוגין מצד חשיבותו [אמנם תוס' ישבו שבתרומה שיש פסוק בהרימכם זה כמו המעלה של ז' המינים] אלא שצ"ע שכיון דהתר"י פסקו כר' יהודה שמין ז' קודם לחביב א"כ למה הגמ' מבארת את ר' יוחנן מצד חשוב ולא מצד שזה מין שבעה ועוד צ"ע שאם כונתו לחביב הרי הדין שמין ז' קודם לחביב א"כ אם חביב עוזר כ"ש מין ז' ויותר קשה למה לבאר שזה מדין ז' ובפשוטו מוכרח שבאמת אין כונת הגמ' לחביב ואדרבא ס"ל לגמ' ששלם ודאי עדיף ממין ז' ומחביב ונתחדש כאן בגמ' מעלה נוספת שזה מין חשוב [וכלשונות הראשונים לקמן] ורק דבר זה עדיף משלם ועיין לקמן משנ"כ בס"ד בביאור הדברים

והנה בפשוטו כל דברי התוס' לר' יהודה שמין ז' עדיף מחביב אבל לרבנן שחביב עדיף ממין ז' א"כ אם מבואר בגמ' שמין ז' קודם לשלם כ"ש שחביב קודם לשלם ובפשוטו לפ"ז לראשונים שפסקו כרבנן באמת סדר הקדימה הוא חביב ז' המינים שלם והא דהגמ' כאן דנה מצד ז' המינים ולא מצד חביב כתב הפמ"ג קס"ח א"א סק"ו שכונת הגמ' באופן ששניהם חביבים לו בשוה שכה"ג יש כאן קדימת ז' המינים לשלם והנה כתב המג"א סימן רי"א ששלם עדיף מחביב ולנ"ל זה דלא כשיטת הרמב"ם שחביב קודם וכן כתב הפמ"ג רי"א א"א ד'

אמנם עיין בעל המאור שכתב דמה דמבואר בסוגין שמין חטה עדיף לרבנן זה מצד שזה ז' המינים ולרבנן מצד שזה חביב דהינו שנקט שלרבנן זה עצמו סיבת הקדימה מצד שזה חביב ועיין רא"ה וריטב"א וברמב"ן בסוגין שכתבו שסיבת הקדימה מצד שזה חשוב ועיין רא"ה שכתב להקשות למה לא כתוב שזה תלוי בדין חביב וכתב שכאן שזה סוג חשוב לא דנים מצד חביב דהינו שנתחדש כאן מעלה של קדימה של מין חיטים ממין שעורים לא מצד קדימת התורה אלא מצד מציאותו שזה מין יותר חשוב ועיין בהלכות הריטב"א פ"ב ה"ג שכתב שלפ"ז ה"ה סולת זה קודם לקיבר גם הקיבר שלם וזה פרוס דגם זה חשיב כמין יותר חשוב והנה מבואר בירושלמי שהדין של התוספתא של פת כוסמין ופת שעורים שפת שעורים עדיף זה לר' יהודה אבל לרבנן כוסמין עדיף וכתב הבית מאיר סימן קס"ח שאם שניהם חביבים בשוה גם לרבנן שעורים עדיף אמנם לנ"ל שנקבע כאן מהו המין החשוב וכיון שבעלמא כוסמין זה מין יותר חביב ממילא תמיד הוא עדיף ועיין לקמן ויתכן שלכו"ע כל הדין קדימה ביחס לשלם זה רק דבר שבחפצא עדיף כגון ז' מינים או מיו חשוב ולא מה שחביב מצד הבן אדם

אמנם עיין רשב"א מ"א. שדן האם הלכה כר' יהודה או כרבנן והביא את הירושלמי שהעמיד התוספתא כר' יהודה ונקט הרשב"א שכונתו על כל התוספתא ואחד המקרים זה פרוסה של חטים קודם לשלם של שעורים וכתב שלפ"ז הגמ' שכתבה שפרוסה של חטים עדיף בהכרח שקי"ל כר' יהודה אמנם שאר הראשונים נקטו שכונת הירושלמי רק על הסיפא ולא כל התוספתא ועיין לקמן והנה מבואר ברשב"א דנקט דלא כנ"ל שכיון שמבואר שז' מינים קודם לשלם ה"ה לרבנן חביב קודם אלא שלרבנן שלם קודם גם לז' המינים וצ"ב מחלוקתם דלדעת הרמב"ם לרבנן חביב עדיף משלם כמו שלר' יהודה ז' המינים קודם ולרשב"א כמו שלר' יהודה שלם עדיף מחביב ה"ה לרבנן וממילא גם מז' המינים

ובפשוטו נחלקו ביסוד מחלוקת ר"י ורבנן שאפשר לבאר שכולם מודים במעלת ז' רק נחלקו בחשיבות חביב דלרבנן מעלתו חשובה וממילא זה עדיף ממין ז' ולר' יהודה אין מעלתו חשובה ואפשר לומר שכולם מודים במעלת חביב רק דנחלקו בדרגת ז' מינים דר' יהודה ס"ל שמעלתו חשובה ולכן זה קודם לחביב ורבנן פליגי על מעלה זו וס"ל שאין מעלת ז' חשובה וממילא חביב קודם והנה אם נימא שכולם מודים במעלת ז' מינים רק נחלקו במעלת חביב א"כ מה דמבואר דלר' יהודה מין ז' זה סיבה לקדום לשלם ה"ה לרבנן דהרי הם מודים בדרגתם רק שלרבנן שחביב זה יותר ממין ז' א"כ גם זה קודם ולר' יהודה שזה פחות ממין ז' זה גם פחות משלם אמנם אם נימא שיסוד מחלוקתם במעלת ז' אבל בחביב כולם מודים א"כ אדרבא כיון שלר' יהודה חביב לא עדיף משלם ה"ה לרבנן רק ז' מינים לר' יהודה שזה יותר מחביב לכן זה גם קודם משלם אבל לרבנן שזה פחות מחביב א"כ שלם קודם להכל ועיין בסימן הקודם דהבאינו מהנחלת דוד מ"א. דביאר בדעת התוס' בישוב הבה"ג שיסוד מחלוקת רבנן ור"י במעלת חביב וזה א"ש כמו שביארנו בדעת הרמב"ם

**ישוב דברי תר"י ובגדר דינא דשלם**

ג]והנה הבאינו לעיל דבתר"י מבואר שמעלת חטה בסוגין זה מצד חשוב ולא מצד שזה ז' המינים או חביב דהינו שס"ל לגמ' שזה ודאי דשלם עדיף ממעלות אלו ורק מעלת חשוב בזה יש סברא להעדיפו משלם וצ"ב הטעם

והנה בעיקר דין קדימה דז' המינים וחביב בפשוטו הוא סברא מצד חשיבות החפצא דהינו שאדם מודה על חפץ וראוי להעמיד את ההודאה על החפץ היותר חשוב ויש לעיין בדין שלם האם זה גם אותו דבר שדבר שלם יש לו חשיבות מצד החפצא ושזה סיבה שיחשב כהודאה יותר גדולה ולכן זה סיבה להקדימו אמנם יתכן שבאמת שלם כיון שאין שום שינוי במינו מדבר אחר באמת לא שיך לדון שיש כאן הודאה יותר גדולה וזה רק סברא מצד כבוד הברכה שדבר שלם הוא יותר יפה וזה סברא לקבוע עליו את הברכה ועיין בלשונות הרא"ה והריטב"א בסוגין שמשמעות הדברים שיסודו מצד כבוד הברכה ועיין ברא"ה שכתב חידוש גדול דאפילו דתמיד אין דין קדימה אם לא מתכונן לאכול ממנו אבל בשלם גם אם לא מתכונן לאוכלו יש ענין שיחזיקו בשעת הברכה שעל ידי זה יש כאן כבוד הברכה וכן משמעות הרשב"ץ ל"ט. לענין פת צנומה ע"ש שהעמיד מחלוקת רחב"א ור"ח באין דעתו לאכול מהשלמה כלל [אמנם הפוסקים נקטו לא כך ומצד שאם לא מתכונן לאוכלו שהברכה לא מתיחסת לזה כלל אין בזה גם כבוד הברכה]

ולפ"ז יתכן שס"ל לגמ' שעד כמה ששלם מצוה מן המובחר אם יש כזה מעלה לגבי הברכה זה קודם למעלה מצד החפצא ולכן מצד ז' המינים באמת זה לא סיבה לקדום לשלם ורק דבר שהוא מין חשיב ביחס לדבר השני בזה שיך לדון שזה עדיף ממעלת שלם אמנם עדין הדברים צ"ב למה מין ז' שזה רק חשיבות של התורה זה לא סיבה לקדום לדין שלם ורק חשיבות בעצם של חטה משעורה זה סיבה לקדום

והנה בעיקר הנידון הנ"ל דשלם יסודו מצד כבוד הברכה ולא מצד שזה חפץ יותר חשוב יש לבאר בזה כמה דברים בסוגין וכדלקמן

**בדין אין ברכותיהן שוין לענין שלם**

ד]א. עיין שער הציון רי"א סק"ה שכתב לדון דהנה מבואר בתוס' שבברכותיהן שות מין ז' קודם ובאין ברכותיהן שוות חביב קודם ויש לדון לענין שלם דמבואר בברכותיהן שוות שהוא קודם לחביב מה הדין באין ברכותיהן שוות דיתכן דהרי שם חזינן שלחביב יש מעלה מיוחדת ואולי גם כאן וממילא זה קודם לשלם והביא מהדרך החיים ששלם קודם אמנם ביד הקטנה כתב שחביב קודם ולכאורא שורש השאלה בדין קדימה דשלם דאם יסודו מצד שזה חפץ יותר חשוב א"כ הרי לענין אין ברכותיהן שוות לא דנים לפי החפץ דהרי מין ז' יותר חשוב אלא דנים מצד מעלת הברכה ובזה מעלת חביב עדיף מז' המינים כל שכן שזה עדיף ממעלת שלם אמנם אם נימא דמעלת שלם זה מצד כבוד הברכה א"כ יש מקום לדמותו למעלת חביב ויתכן שזה עדיף מחביב וצ"ע והנה היה מקום לומר שכאן שזה מצד כבוד הברכה זה לא בכלל לא שיך באין ברכותיהן שוות דזה לא ברכה אחרת ולא מצד החפץ שמודה אמנם מדברי האחרונים הנ"ל מבואר לא כך [ובפשוטו כיון שהמ"ב לא הכריע בזה א"כ לכאורא לדעת הרמב"ם שחביב עדיף ממין ז' א"כ ודאי שחביב עדיף משלם וא"כ גם כאן זה עדיף אמנם יתכן שלדעת הרמב"ם רק מין חביב זה סיבה להקדים לשלם ולא דבר שחביב רק לו עצמו וכנ"ל מהריטב"א והרא"ה ויתכן שכיון ששלם זה כבוד הברכה זה עדיף לחביבות מצד האדם וכן לכאורא לרא"ש שאין דין קדימה מצד החפץ א"כ עד כמה שיש דין קדימה של שלם אין סיבה שהרא"ש לא יודה לזה וצ"ע]

**בדין מניח שלמה בתוך הפרוסה ובוצע ובדין נראה שלם והאם מועיל לאכול שלם לאחר הברכה ובביאור דימיון הגמ' לבצל של תרומה ובדין פת צנומה לרחב"א**

ה]ב. והנה מבואר בגמ' שיר"ש מניח פרוסה בתוך השלמה ובוצע ונחלקו הראשונים על מה זה מדובר דדעת רש"י רמב"ן והריטב"א ורא"ה והרי"ד דמדובר על פתיתין ושלמין אמנם דעת תוס' ותר"י והרמב"ם דמדובר על חטין ושעורין והנה דנו עוד הראשונים על מה הוא בוצע דדעת הרא"ש והרמב"ם שהכונה על שניהם ודעת רש"י שהכונה או על שניהם או על השלם אמנם דעת הרמב"ן רא"ה וריטב"א הנ"ל שבוצע על הפרוסה והנה עיין ראש יוסף שכתב דבפשוטו עד כמה שלא בוצע על שניהם הנידון על מה בוצע תלוי מה עיקר הדין ולכן רבינו יונה דס"ל שמדובר על חטה ושעורה ששם עיקר הדין זה החטה לכן בוצע על החטה אמנם לרש"י שמדובר על שלם ופרוס שבזה עיקר הדין על השלם כר"י בזה בוצע על השלם אמנם הרי בכל הראשונים הנ"ל שהעמידו על נידון של שלם ופרוס ובכל אופן כתבו שבוצע על הפרוס וצ"ב הטעם אמנם הטעם מבואר בדבריהם שכיון שהם ביארו שהפרוס מעלתו מצד שקרובה הנאתו א"כ באמת שם עד כמה שלא יפרוס מזה אין כאן שום מעלה ורק בשלם שיסודו מצד כבוד הברכה מעלתו בזה שהחזיקו בברכה אפילו שלא בצע עליו ורש"י שביאר שבוצע מהשלם זה לשיטתו שגם בפרוס כל מעלתו מצד שזה גדול שזה מעלה כמו שלם

ובאמת דלא מצאנו בפוסקים בכל מיני ספיקות בקדימה שכתבו שיחזיק את שניהם בשעת הברכה ויש מקום לדון שכל המושג שיש מעלה שמחזיק את שניהם בשעת הברכה זה רק בשלם אבל בשאר קדימות זה לא שייך אמנם למאי דקי"ל שצריך לבצוע משניהם א"כ לכאורא זה שיך בכל דבר אמנם יש לדון האם הכונה שצריך לאכול משניהם או שהכונה כמו בלחם משנה לרשב"א שצריך לבצוע על שניהם שלכאורא אין הכונה שצריך לאכול משניהם אלא רק שהבציעה משניהם ולפ"ז יתכן שגם אם צריך לבצוע הכונה שאם לא בוצע על זה אין בזה שום כבוד הברכה ורק אם בוצע שבאמת מעמיד שיאכלנו בסעודה יש בזה כבוד הברכה אבל באמת כל זה שיך רק בשלם ולא בשאר ספיקות מצד החפצא אמנם לפ"ז גם כשבוצע משניהם יצטרך לאכול מהחיטה שהרי שם מעלתו מצד החפצא ולא הוזכר דבר זה ובהכרח או שכונת הגמ' שיאכל משניהם או שכל שבוצע משניהם זה מועיל גם ביחס לחפצא ועיין רא"ש דמבואר מפורש שאולי בוצע רק על השעורה ורק שהוכיח מהג' לא כך וצ"ל דמה שלא הוזכר עיצה זו מצד שרק בלחם שיך לבצוע שנים ביחד ולא בשאר דוכתי וצ"ע

ג. עיין שו"ע ס"ב שהביא מהרוקח שמועיל לחבר שני חצאי לחם אם קיסם כמו שמצאנו לגבי עירובי חצירות ועיין שו"ת חת"ס סימן מ"ו וכן הביא הבאר היטב שם מהפנים מאירות שתמהו הרי מבואר בגמ' בכמה דוכתי שחיבורי אדם אינם חיבור ורק לגבי עירובי חצירות שזה מצד איבה כל שזה נראה שלם זה מספיק אמנם בפשוטו מבואר ברוקח שגם כאן יסודו מצד כבוד הברכה והעיקר שזה נראה שלם ולכן מבואר ברמ"א שיש ענין לבצוע בצד השלם וכן שיש ענין להוריד החתיכה המחוברת אליו דכל זה מעלות בכבוד הברכה ולא בקביעת החפצא ואינו מוכרח

ד. עיין אבן העוזר סימן רי"א בסופו שנקט שאם אדם בירך על כל מה שלפניו על דעת שאחרי הברכה יקח מה שיש לו דין קדימה מקיים בזה דיני קדימה ובא"ר סימן ר"ו בסופו מבואר יותר דגם אם בירך על פרי מסוים ויש לפניו פרי אחר שיש לו דין קדימה ראוי מצד דיני קדימה שיאכל מהפרי שקודם בדיני כל שזה נפטר בברכה ולנ"ל יש מקום לומר שכל זה בקדימה של החפצא אבל לענין שלם ששם זה מצד כבוד הברכה יתכן שזה רק בהחזיק אותו בשעת הברכה [וכדחזינן בסוגין שיש מעלה שאוחזו בידו בשעת הברכה]

ה.הגמ' שואלת מהמשנה של בצל שלם דנחלקו תנאים לענין תרומה האם עדיף בצל שלם או חצי משובח ודוחה ששם לכו"ע משובח עדיף ורק יש נידון מצד שאין שם כהן והנה תוס' ביארו שזה ראיה לנידון של חטה ולפ"ז דחית הגמ' א"ש לכולם וחידשו שכאן זה דומה לז' המינים כיון שיש מעלה של את כל חלבו אמנם בפשוטו לרמב"ן דנידון הגמ' בפתיתים כי זה משובח יותר א"כ דמיון הגמ' שם הוא לנידון הראשון וא"כ עדין צ"ע על ר' יוחנן ובפשוטו צ"ל כמבואר בתרי"ח שכל המעלה של שלם שהוזכר בר' יוחנן זה רק סברא כאן מצד כבוד הברכה אבל זה לא שיך לענין תרומה והאריך בזה בנחלת דוד ומבואר כנ"ל שכאן זה לא נידון שזה חשיבות בחפצא אלא זה רק סברא לענין כבוד הברכה

ו. הגמ' אומרת שרחב"א ס"ל שפת צנומה בקערה מברך עליה וביארו בראשונים שכונתו גם אם יש שלמה לפניו וביארו התר"י והרא"ש שסברתו שכיון שפרס את זה לצורך האכילה יש לזה מעלה של שלם ולכאורא עד כמה ששלם זה מעלה בכבוד הברכה לכוארא אין שום סברא שיעזור מה שזה הגיע שלם דהרי בזמן הברכה זה לא שלם ואין כאן את היופי של שלם בברכה אמנם אם זה מצד ההודאה על הדבר בזה יתכן שכל שזה הגיע לפניו כחפצא חשוב ההודאה מתיחסת למצב לפני האכילה ובפרט שמעונין בפריסה של הדבר וצ"ע

**שיטת הרמב"ם לענין פת נקיה פרוסה ופת קיבר שלם**

ו]ו. והנה כתב השו"ע קס"ח ס"ד דפת כוסמין ופת שעורים פת שעורים עדיף מצד שהוא חשיב ז' מינים וכתב המג"א שכל זה לר' יהודה אבל לרמב"ם שפסק שחביב קודם פת כוסמים קודם ומקורו מהירושלמי [ועיין בית מאיר שדן לישב שכונת השו"ע במקרה שהם שוים בחביבות אמנם דבריו הם נגד הירושלמי ועיין לעיל דהבאינו דכאן נקבע שחשיב שזה מין חביב] והנה השו"ע בס"א כתב את דין הירושלמי שפת קיבר שלם קודם לפת נקי פרוס ועיין פמ"ג רי"א א"א ד' שכתב דבפשוטו לרמב"ם שפסק כרבנן חביב קודם אמנם עיין תהלה לדוד סימן קס"ח שלפ"ז תמה על המג"א שרק בדין של פת כוסמין כתב שלרבנן הדין שזה קודם ומשמע שהדין של ס"א הוא גם לרמב"ם וצ"ב החילוק ובאמת שמקור המג"א לחלק ביניהם הוא מהירושלמי שרק על הסוף של פת שעורים קודם מפת כוסמין אומר שזה כר' יהודה ומשמע שכל הבריתא א"ש גם לרבנן והרשב"א הנ"ל העמיד את כל הירושלמי כר' יהודה אמנם לדעת הרמב"ם שקי"ל כרבנן והרי קי"ל שחטה פרוסה קודמת לשעורה א"כ בהכרח כוונת הירושלמי רק על הסוף ובהכרח כמג"א וצ"ב החילוק

ושמעתי לדון דיתכן דעיקר דין קדימה נאמר רק בשני מינים ולא באותו מין דשם שיש חילוק מהותי ביניהם יש כלל מה להקדים ולא עד כמה שזה אותו מין ובפרט לסברת הרשב"א שזה מצד שאינו בדין ויתכן שכל מה שזה בגררא זה רק עד כמה שזה מין אחר ולא עד כמה שזה אותו מין ובפשוטו זהו שורש סברת הא"ר שבמין אחד אין את סברת הרשב"א שהאינו חשוב לא נפטר בברכת החשוב אמנם ודאי שגם בזה יש דין קדימה כמבואר כאן בתוספתא אמנם הוא חיוב פחות אמנם כל זה לענין קדימה מצד החפצא אמנם לענין קדימה מצד השלם אם נימא כנ"ל שזה מצד כבוד הברכה בזה לכאורא זה גם באותו מין ולפ"ז יתכן שבאותו מין שלם עדיף מחביב דהרי כאן החביב הוא חשיבות פחותה והשלם הוא מעיקר דין קדימה דשלם ורק בחיטים ושעורים שזה שני מינים בזה חביב עדיף משלם וא"ש המג"א שכתב שרק הדין של כוסמין ושעורים לא א"ש לרמב"ם משא"כ שלם נגד נקי [והנה בתוס' מבואר לא כך דהרי כתבו שאין לבאר שקדימת חיטים לשעורים מצד שזה חשוב הרי מהתוספתא מבואר ששלם עדיף מנקי ולנ"ל הרי יש לחלק ששם זה מין אחד ופה זה שני מינים אמנם כבר כתבנו שכל המקור לחלק הוא רק לשיטת הרמב"ם שרק הסיפא כר"י אבל לתוס' שכל התוספתא כר"י אין מקור לחילוק הנ"ל ודו"ק בזה]

**בדין אינו בדין שיפטור שאינו חשוב את החשוב לענין שלם**

ז]והנה ידוע שיטת הרשב"א בסוגין שיש סברא שאינו בדין שיפטור האינו חשוב את החשוב ולכן חידש שאם הקדים את מה שהוא לא ז' מינים או אם הקדים את האינו חביב לא פטר את החביב או את הז' מינים אמנם אם כיון מפורש הוא פטר את זה ויתכן מצד שאז זה נחשב יותר כאכילה אחת וזה פחות גררא אמנם הרי ודאי שגם כה"ג יש דין קדימה ועד כמה שדבר שיש בו דין קדימה בכל אופן גם בדיעבד יוצאים א"כ מנ"ל שתמיד זה סברא לעכב בדיעבד ויותר מסתבר שכונתו שכל החיסרון של דרך גררא זה בסתמא אבל כל שמכוין מפורש גם דבר שהוא יותר חשוב יכול להיגרר ובעיקר כונתו שאם כיון זה עוזר ברעק"א דהביא מהגנת ורדים שמועיל על זה דעת בעל הבית חזינן שמספיק כונה מפורשת לאכול אמנם בגר"ז משמע וכן בפמ"ג סימן רי"א וסימן ח' דצריך כונה לפטור [ובעיקר סברת הרשב"א זה לא מצד שעבר על דיני קדימה וזה ראיה שאין דעתו על זה דהרי דיבר גם אם זה שלא בפניו שלא עבר על דיני קדימה וכן הרי למד מדין יין שתוך המזון דשם לא עבר על שום דין]

והנה מקור דברי הרשב"א שיש כזה סברא הוא מהגמ' לעיל מ"ב: דב"ש ס"ל שפרפרת לא פוטר מעשה קדירה וב"ה ס"ל שזה פוטר כיון שזה יותר חשוב אבל משמע שמעשה קדירה לא פוטר פרפרת דהינו שגם ב"ה מודים ליסוד שדבר שאינו חשוב לא נפטר בדבר חשוב ועיין גר"ז פ"ט ה"ז שהעתיק את דין הרשב"א שמעשה קדירה לא פוטר פרפרת וע"ש עוד כמה סדרי קדימויות שאחד לא פוטר את השני אמנם יש כאן פלא כמו שהקשה המרומי שדה דהרי הרמ"א סימן קע"ו פסק דמעשה קדירה פוטר פרפרת ואפילו דשם ביאר שפרפרת זה פת צנומה בקערה אבל כמו ששם חזינן שזה לא סיבה לא לפטור ה"ה בדברים אחרים ומי יקבע איזה חילוקים זה סיבה לעכב ואיזה זה לא סיבה לעכב וביותר שלכאורא עיקר סברת הרמ"א שם מצד שב"ה פליגי על כל היסוד הנ"ל דהרי מבואר בדבריו שזה כ"ש דהינו שנקט שמעשה קדירה זה יותר חשוב מפרפרת וב"ה שאמרו שפרפרת פוטר מעשה קדירה כל שכן הפוך וא"כ מבואר בגמ' שאינו חשוב מוציא את החשוב וכן ביאר שם הגר"א באמרי נועם בדעת ב"ה

ועוד יש לדון לולי דברי הרשב"א שכל הגמ' שם רק בשני סוגי אכילות וכמו יין לשרות שלא פוטר יין לאחר הסעודה שזה לשרות וזה לשתות אבל כל שזה אותו סוג אכילה ורק שיש הבדל בחשיבות הדברים לא מצאנו שאחד לא פוטר את השני וכל הראשונים סתמו בזה ולא הזכירו חילוק כזה בשום מקום שאדם שעובר על דיני קדימה צריך לחזור ולברך והנה בפשוטו החילוק של מעשה קדירה זה גם דין קדימה בברכות ולא הוזכר כל זה אמנם יתכן שלא כל חילוק זה סיבה לקדימה אמנם הרי מצאנו במין אחד לא"ר שיש דין קדימה וזה לא סיבה שלא יפטור וצ"ע בזה

והנה יש לדון האם גם לגבי שלם יש את הדין של אינו בדין שיפטור האינו חשוב את החשוב ובפשוטו הוא תלוי בנ"ל דעד כמה שזה סברא בחפצא שזה יותר חשוב א"כ כמו שלגבי ז' המינים וחביב זה סברא ה"ה לגבי כאן אמנם אם נימא שזה מצד כבוד הברכה מסתבר שבזה אין את הסברא של אינו בדין שהרי מצד ההודאה מצד הבן אדם זה לא יותר חשוב עוד יש לדון שדבר שמעלתו לא בעצם החפצא אלא מצד צורתו וזה ניתן לשינוי בזה אין את הסברא של אינו בדין ויתכן שזה סברת א"ר במין אחד עוד שמעתי לדון שכיון שאם יחתוך אותו קודם האכילה ודאי שזה יפטר א"כ כזה דבר אין סיבה שזה לא יגרר ובמקרה רגיל תמיד הוא חותכו לפני האכילה

והנה יש כאן מקום עיון שעד כמה דנימא שמעלתו רק מצד כבוד הברכה ולא מצד החפצא ורק שזה סיבה לקדום מצד החפצא א"כ בבירך על השלם לפני החביב לא יפטור אותו בסתמא מצד שאינו בדין וצ"ל שכל שמצד דיני קדימה דברכות צריך לברך עליו קודם זה עצמו סיבה לתת לו חשיבות שזה יגרור אחריו את כל השאר אמנם כיון שמצד עצמו הוא לא חשוב יותר אין לנו מקור שבזה יש הסברא של אינו בדין אמנם מסתבר שבפסח שבוצע על הפרוסה מסיבה צדדית או בשבת אם מדין לחם משנה צריך לקחת פת שלמה יתכן שבזה כיון שמצד דיני ברכות זה לא קודם נשאר כאן הסברא של אינו בדין כמו באינו לפניו שאפילו שלא עבר על דיני קדימה אבל יש כאן הסברא של אינו בדין וכו' וצ"ע