יב - בדין מבוי העשוי כנדל, ובדין מבוי העשוי כמין ח_
קטגוריות: ש_ס / יג עירובין / עירובין - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / עירובי חצירות - חוברת / עירובין ב / שיעורים עירובין פ_ק

**בדין מבוי העשוי כנדל**

**ובדין מבוי העשוי כמין ח'**

**א**

א] **עירובין ח' ב',** איתמר מבוי העשוי כנדל, אמר אביי עושה צוה"פ לגדול והנך כולהו מישתרי בלחי וקורה, א"ל רבא כמאן כשמואל וכו', אלא אמר רבא עושה צוה"פ לכולהו להאי גיסא ואידך גיסא מישתרו בלחי וקורה.

**ובחי'** הריטב"א שם כתב, ז"ל, המבוי הגדול היו לו מבואות קטנים מב' צדדיו שיוצאים לסרטיא ופלטיא, והם לא היו מכוונים אלו כנגד אלו וכו' לא פתחו של מבוי קטן שבצד זה מכוון כנגד הסתימה שבצד האחר כצורת למ"ד וכו', ובהא פליגי אביי ורבא, דאביי הוה סבר דכיון שאינם מכוונים דינם כעקום, וס"ל כשמואל דאמר מבוי עקום תורתו כסתום, וא"ל רבא דלפום דעתי' דחשיב לי' עקום כרב הו"ל למעבד וכו', אלא ודאי דינו כמפולש ועושה צוה"פ למבואות הקטנים שמן הצד האחד מהך גיסא הפתוח לרה"ר, ועושה לאידך שמצד השני לחי או קורה מאידך גיסא הסמוך לרה"ר האחר, והלכתא כרבא, עכ"ל.

**ומבו'** בל' הריטב"א דאביי ורבא פליגי בעיקר דינא דמבוי העשוי כנדל, דאביי ס"ל דכיון דאין המבואות הקטנים מכוונים זה כנגד זה דינם כעקום, וע"כ הוא דס"ל דא"צ צוה"פ למבואות הקטנים, משום דמבוי עקום תורתו כסתום, ורבא פליג וס"ל דאף דאינם מכוונים ממש זה כנגד זה דינם כמפולש, ולדידי' אף לדעת שמואל דמבוי עקום תורתו כסתום, היינו דוקא בעקמימות גמורה, ומשא"כ הכא דב' המבואות הקטנים מתעקמים מעט, הוו כמבוי מפולש גמור.[[1]](#footnote-2)

ב] **וקשיא** טובא, חדא,דמנ"ל להריטב"א דאביי ורבא פליגי אם בכה"ג דאין המבואות מכוונים זה כנגד זה דינם כמבוי עקום או דינם כמבוי מפולש, הרי שפיר י"ל דמודה רבא דכיון דאין המבואות מכוונים זה כנגד זה דינם כמבוי עקום, ואפ"ה הם צריכין צוה"פ משום דקי"ל כרב דמבוי עקום תורתו כמפולש, וכאשר כ"ה לפי פירש"י דלא היו פתוחין לו מבואות קטנים אלא מצד אחד, דלפ"ז כל הא דפליג ורבא וס"ל דבעי צוה"פ, הוא משום דמבוי עקום תורתו כמפולש.

**עוד** צ"ע בזה במש"כ הריטב"א דהלכתא כרבא, והיינו דבהך פלוגתא אם חשיב כמבוי עקום או כמבוי מפולש, קי"ל כרבא דחשיב כמבוי מפולש, ולכאו' לפ"מ דקי"ל כרב דמבוי עקום תורתו כמפולש, ליכא נפ"מ בפלוגתא זו אם כה"ג חשיב כמבוי עקום או כמבוי מפולש, שהרי אף מבוי עקום תורתו כמפולש, וכל הנפ"מ בזה היא לדעת שמואל דמבוי עקום תורתו כסתום, דלאביי אף הכא דינו כסתום, ולרבא הכא דינו כמפולש.

**ב**

ג] **והנה** בפי' ריו"נ בסוגיין כתב, דמה שלא פירש רבא לדין המבוי הגדול, הוא משום דתיקונו הוא כמו שאמר אביי דעושה לו צוה"פ מצד א' ולחי או קורה מצידו השני.

**ובס'** הבתים שערי איסור הוצאה שער י' כתב לפ"ז, דבע"כ דאיירי הכא דהמבוי הגדול הי' סתום מצד אחד, וע"כ סגי לעשות לו צוה"פ מצד א', דאם הי' המבוי הגדול פתוח מב' ראשיו, הי' צריך לעשות לו צוה"פ בב' הראשים, שהרי לא עשה צוה"פ אלא למבואות הקטנים שבצד אחד, ונמצא דאכתי המבואות הקטנים שבצד השני מפולשים להמבוי הגדול בצידו השני, ולפילוש זה צריך לעשות צוה"פ, עכ"ד, וכ"כ המאירי בשם י"מ.

ד] **אמנם** הנה הריטב"א לעיל בסוגיין כתב דהמבוי הגדול הי' פתוח בב' ראשיו לרה"ר,[[2]](#footnote-3) ולפ"ז הדין נותן דלדעת רבא לא סגי במה שעושה צוה"פ לגדול מצד א' ועושה צוה"פ למבואות הקטנים מצד א', אלא צריך לעשות צוה"פ לגדול אף מצידו השני, וכנ"ל.

**וכבר** עמד ע"ז הגאו"י בסוגיין וכתב דודאי דלרבא צריך לעשות לגדול צוה"פ מב' צדדיו, ורבא תיקונים דקטן נקט, וגדול ממילא שמעת מינה, עכ"ד.

**אך** יש להעיר בזה בד' הריטב"א שפירש לדברי רבא דעושה צוה"פ למבואות הקטנים שמן הצד האחד וכו', ולא פירש דצריך גם לעשות צוה"פ למבוי הגדול מב' צידיו.

ה] **ובפשוטו** הי' מקום לומר בדעת הריטב"א, דס"ל כמש"כ בחי' המאירי בסוגיין, ז"ל, ובההוא נמי דאזיל ממערב מבוי גדול למבוי צפוני לא צריך צוה"פ, דהואיל וצד מערבי של מבוי גדול ניתר בצוה"פ שבצד מזרח, אותו צוה"פ מועיל לכל אותו מבוי בין בראשו בין בסופו, עכ"ל,[[3]](#footnote-4) וע"כ לא פירש הריטב"א דצריך לעשות צוה"פ למבוי הגדול מב' צידיו.

**אך** הנה זה נסתר ממש"כ הריטב"א לעיל ו' א', בההוא מבוי עקום דהוה בנהרדעא, די"ל שהי' המבוי עקום כצורת ז', ובכה"ג לא סגי במה שעושה צוה"פ באחד מראשי המבוי הישר שבגג הז', דלא הוכשר בזה המבוי העקום שבצד האחר, דב' ראשיו הם פתח העקום והראש השני של המבוי הגדול שאין בו כלום, ולמבוי זה לא עשה צוה""פ כלל, עיי"ש בדבריו, והרי דלא אמרינן דכיון שעשה למבוי שבגג הז' צוה"פ מצד אחד סגי בזה להתיר, אלא צריך לעשות למבוי זה צוה"פ מב' צידיו, וה"נ הכא דכוותה הדין נותן דצריך לעשות צוה"פ מב' צידי המבוי הגדול.[[4]](#footnote-5)

**ולפ"ז** הדר צ"ע דמ"ט לא פירש הריטב"א להך מילתא דלדעת רבא צריך גם לעשות צוה"פ למבוי הגדול מב' צידיו.[[5]](#footnote-6)

**ג**

ו] **ונראה** לדון בזה, ובהקדם, דהנה התוס' בסוגיין כתבו, דהמבוי הגדול היו פתוחין לו מבואות קטנים מב' צדדים ואינם זה כנגד זה דא"כ הוו מפולשין, והריטב"א הוסיף לפרש בזה דהיינו, משום דאם היו זה כנגד זה, לכו"ע דינם כמבואות המפולשים ול"ה תליא בפלוגתא דרב ושמואל, וכ"כ הרשב"א לעיל ו' א', וכ"כ בתשו' מהריב"ל ח"ג סימן ע"ד בביאור ד' התוס', וכ"כ הב"ח בסימן שס"ד אות ו' והגרע"א בתשו' מהדו"ק סימן ל"ג.

**אך** הנה הב"י בסימן שס"ד ס"ה הביא לד' התוס', וכתב ע"ז, ז"ל, ומשמע דס"ל שאם היו מכוונים זה כנגד זה ל"ה צריכין שום תיקון במקום פתיחתן למבוי, דהו"ל ב' מבואות הקטנים כמבוי א' ארוך, עכ"ל, ועיי"ש שכתב בדעת רש"י והרמב"ם והטור שנחלקו ע"ז וס"ל דאף בכה"ג שהם זה כנגד זה הם צריכין תיקון במקום פתיחתן למבוי הגדול.

**ונתחדש** בדבריו, דכל דהוו ב' המבואות הקטנים כמבוי א' ארוך, לא חזינן להו כלל כמתעקמים למבוי הגדול, וע"כ בכה"ג א"צ תיקון כלל בפתיחתן למבוי הגדול, ועמש"נ להלן ענף ז' לפרש עוד בזה.[[6]](#footnote-7)

ז] **והנה** הב"ח שם אות ו' נחלק ע"ד הב"י, וס"ל דאף בכה"ג דהמבואות הקטנים מכוונים זה כנגד זה הן צריכין תיקון במקום פתיחתן למבוי הגדול, וכ"כ המג"א שם סק"ה, וכן מסיק גם בתשו' מהריב"ל ח"ג סימן ע"ד, עיי"ש, ולכאו' הוא משום דפליגי ביסוד הדברים ע"ד הב"י, וס"ל דאף דהוו ב' המבואות הקטנים כמבוי א' ארוך, מ"מ חזינן להו גם כמתעקמים למבוי הגדול, וע"כ הם צריכין תיקון גם במקום פתיחתן למבוי הגדול.

**אך** הנה בתשו' מהריב"ל שם כתב, ז"ל, ואה"נ דהיכא דהוו מפולשים זה כנגד זה דצריך צוה"פ לכל אחד ואחד במקום פתיחתו לגדול, דכיון דמפסיק בין ב' המבואות הקטנים המבוי הגדול, לא חשבינן להנך ב' המבואות הקטנים כחדא כ"ה דנימא דסגי לכל תרי מינייהו בחד צוה"פ, עכ"ל, - ומבו' בדבריו דביסוד הדברים ס"ל כד' הב"י דאם הוה חשבינן לב' המבואות הקטנים כמבוי א' ארוך, ל"ה חזינן להו כמתעקמים למבוי הגדול ול"ה מצרכינן תיקון בעקמומיתם, דמה"ט נקט המהריב"ל שם בתחילת דבריו, דהיכא דהם מכוונים זה כנגד זה א"צ תיקון במקום פתיחתן למבוי הגדול, ואך דכיון שמפסיק המבוי הגדול ביניהם, לא חשבינן להו כמבוי א' ארוך, וע"כ הם חזינן להו כמתעקמין למבוי הגדול, והן צריכין תיקון בעקמומיתם.

ח] **ויש** לסייע לזה גם מד' הב"ח, דהנה הב"ח שם כתב ע"ד התוס', ז"ל, ר"ל שאם היו זה כנגד זה אף לשמואל צריך "לכל מבוי קטן" צוה"פ מכאן ולחי וקורה מכאן, שהרי כל אחת חשובה מפולש לרה"ר מב' צדדין, עכ"ל.

**ומבו'** בדבריו, דבכה"ג דב' המבואות הקטנים מכוונים זה כנגד זה, מודה שמואל דצריך לעשות לכל אחד מב' המבואות צוה"פ מכאן ולחי וקורה מכאן, ולא סגי במה שיעשה צוה"פ בפתח מבוי א' לרה"ר ולחי וקורה בפתח המבוי שכנגדו לרה"ר.

**והדברים** צ"ב, שהרי הא דמודה שמואל בכה"ג שהם מכוונים זה כנגד זה דתורתו כמפולש, לכאו' הוא משום דהוי כמבוי א' ארוך המפולש ביושר, וא"כ מ"ט הוא צריך לעשות צוה"פ לכל א' מן המבואות, ולא סגי במה שיעשה למבוי ארוך זה צוה"פ מכאן ולחי וקורה מכאן.[[7]](#footnote-8)

ט] **ונראה** דזה מתפרש כמש"כ המהריב"ל, דלעולם אף אם אם ב' המבואות הקטנים מכוונים זה כנגד זה, מ"מ כיון דמפסיק ביניהם המבוי הגדול, לא חשבינן להו כמבוי אחד ארוך, וע"כ צריך כל אחד מהן צוה"פ, ול"מ לו הצוה"פ שעשו במבוי השני, וככל מבוי עקום דצריך צוה"פ בעקמומית, ול"מ הצוה"פ שעשו במבוי השני.[[8]](#footnote-9)

**ומש"כ** הב"ח דמודה שמואל בזה דהוי כל מבוי כמפולש וצריך צוה"פ, אף דחשבינן להו כב' מבואות, נראה דזה מתפרש לפמש"כ רש"י בסוגיין בד"ה ה"ג ולעיל ו' א' בד"ה תורתו כסתום דטעמא דשמואל דמבוי עקום תורתו כסתום, הוא משום דאין פילושיו מכוונים, וע"כ כ"ז הוא בכל מבוי עקום, אך הכא דב' המבואות הקטנים מכוונים זה כנגד זה, הרי דאף דחשבינן להו כב' מבואות, מ"מ כיון דכל א' מהן מפולש דרך חבירו לרה"ר, והוו פילושיו מכוונים זה כנגד זה, חשבינן לי' כמפולש, והוא צריך צוה"פ.

**ולפ"ז** י"ל דמודה הב"ח ליסוד ד' הב"י דאם הוה חשבינן להו כמבוי א' ארוך ל"ה חזינן להו כמתעקמים למבוי הגדול ול"ה צריכין תיקון בעקמומיתם, ומה שנחלק ע"ד הב"י וכתב דהן צריכין תיקון במקום פתיחתן למבוי הגדול, הוא לטעמי' דס"ל דכיון דהמבוי הגדול מפסיק ביניהן לא חשבינן להו כמבוי א' ארוך, וע"כ הוא דחזינן להו כמתעקמים למבוי הגדול.

י] **ונפ"מ** רבתא לדינא בזה, הוא בב' מבואות גדולים החוצים זה את זה כצורת שתי וערב, דלפמש"נ מד' המהריב"ל נמצא, דבכה"ג סגי לעשות לכל א' מן המבואות צוה"פ בראש אחד ולחי או קורה בראש השני, וא"צ תיקון בעקמומית, - דדוקא בב' מבואות קטנים שמפסיק ביניהם מבוי גדול, הוא דאמרינן דהמבואות הקטנים כלים במקום פתיחתן לגדול, וחשבינן להו כב' מבואות, וע"כ הן צריכין תיקון בעקמומית, אך בכה"ג דחשבינן לכל א' מן המבואות כמבוי א' ארוך, לא חזינן לכל א' מהם כמתעקם לחבירו, וא"צ תיקון בעקמומית.

**ד**

יא] **ולפ"ז** נראה בדעת הריטב"א, דזהו מש"כ דרבא פליג על אביי וס"ל דאף דאינם מכוונים זה כנגד זה אין דינם כמבוי עקום אלא כמבוי מפולש, והיינו משום דאם הי' דינם כמבוי עקום, הוה בעינן לעשות צוה"פ גם בראשו השני של המבוי הגדול, כיון דהמבואות הקטנים שבצד השני מפולשים למבוי הגדול בצד זה, וצריך לעשות צוה"פ לפילוש זה, - וממה שלא פירש רבא לזה, בע"כ דפליג ע"ד אביי וס"ל דאף דאינם מכוונים זה כנגד זה לא חשבינן להו כמבוי עקום אלא כמבוי המפולש ביושר, והו"ל כמבוי א' ארוך, וע"כ לא חשבינן להו כלל כמבוי עקום עם המבוי הגדול, וא"צ צוה"פ בראש הב' של המבוי הגדול, דאף דהמבוי הגדול עצמו הוי מפולש, הרי לזה סגי במה שעשה צוה"פ בראשו האחד.

**ואשר** זהו מש"כ הריטב"א דהלכתא כרבא, והיינו דאף דקי"ל כרב דמבוי עקום תורתו כמפולש, מ"מ בהך פלוגתא אם המבואות הקטנים שאינם מכוונים זה כנגד זה דינם כמבוי עקום או כמבוי אחד המפולש קי"ל כרבא, ונפ"מ בזה דמה"ט א"צ צוה"פ בראשו השני של המבוי הגדול, וכנ"ל.

יב] **וארוחנא** עוד בזה, דהנה בפשוטו פי' זה דהריטב"א דהיו פתוחין לו מבואות קטנים מב' צדדיו, ולרבא עושה צוה"פ למבואות הקטנים שמן הצד האחד ולחי או קורה למבואות הקטנים שמן הצד האחר, הוא רק לטעמי' לעיל ו' א' שנקט לעיקר דמבוי עקום א"צ תיקון בעקמומית, אך לדעת רש"י דמבוי עקום צריך תיקון בעקמומית, א"א לפרש כן, שהרי לדידי' לא סגי במה שעושה צוה"פ למבואות הקטנים שמצד א', אלא צריך לעשות צוה"פ להמבואות שבב' הצדדים בעקמומיתן למבוי הגדול, והריטב"א סתם בזה.

**ולפמש"נ** ניחא, דאף לפירש"י דמבוי עקום צריך תיקון בעקמומית, מ"מ הכא סגי בה שעושה צוה"פ למבואות הקטנים מצד אחד, משום דחשבינן לב' המבואות הקטנים שבב' צידי המבוי הגדול כמבוי א' ארוך, ולא חזינן להו כלל כמתעקמים למבוי הגדול.[[9]](#footnote-10)

יג] **ומצאתי** בעזה"י הדברים מפורשים כן בתשו' מהריב"ל שם, עיי"ש שנקט בדעת הרמב"ם דבמבוי עקום צריך תיקון בעקמומית, אך במבוי העשוי כנדל סגי במה שעושה צוה"פ למבואות הקטנים שמצד א', וא"צ תיקון בעקמומית המבואות הקטנים במקום פתיחתן למבוי הגדול, והיינו משום דס"ל דב' המבואות הקטנים חשובין כמבוי א' אף כשאינם מכוונים זה כנגד זה, וע"כ סגי בצוה"פ בראש אחד ובלחי או קורה בראש השני, עכ"ד.

**ולכאו'** דבריו מתפרשים כמש"נ בד' הריטב"א, דאף דאביי ס"ל דלא חשבינן לב' המבואות הקטנים כמבוי א', וע"כ הוא דס"ל דל"ה כמפולש, מ"מ רבא פליג עלי' בזה, וס"ל דאף כשאינם מכוונים זה כנגד זה חשבינן להו כמבוי אחד ארוך, ולא חזינן להו כלל כמתעקמים למבוי הגדול, וע"כ א"צ תיקון בעקמומיתם למבוי הגדול.

**ה**

יד] **ועיקר** הך מילתא דכל דחשבינן שהמבוי נמשך למקום אחר, אף אם הוא פתוח באמצעיתו למבוי אחר, לא חזינן לי' כמתעקם אליו, מצינו כן עוד בד' הראשונים.

**דהנה** האו"ז בסימן קי"ג כתב, ז"ל, ורבינו שמואל פירש מבוי א' גדול מפולש לרה"ר, ואותו מבוי מתפצל לכמה מבואות קטנים מכאן ומכאן וכו', ואע"פ שכל אחד ואחד מן המבואות קטנים המתפצלים ממבוי גדול לכאן ולכאן הם מפולשים כל אחד ואחד מכנגד חבירו, כיון שהמבוי גדול מפסיק ביניהם שם פוסק מרוצתם ופילושם והוו פתוחים למבוי, ולא אמרינן מבוי קטן שכנגד זה מבוי קטן חבירו הוו פתוחין לרה"ר ומיקרו מפולשין, שהרי המבוי האמצעי וכו' מפסיק ביניהם, ונקרא כל אחד ואחד מבוי עקום לפי שהן נתונין מצפון לדרום והמבוי האמצעי נתון מן המזרח למערב ומצטרף כל אחד עם מבוי הגדול האמצעי ממקום שהוא פתוח ועד רה"ר וכו', עכ"ל.

**ונתחדש** בדבריו, דאף אם המבואות הקטנים מכוונים זה כנגד זה, מ"מ לא חשבינן להו כמבוי א' המפולש, כיון דהמבוי הגדול מפסיק ביניהם, וע"כ לדעת שמואל דמבוי עקום תורתו כסתום, אינם צריכין צוה"פ.

טו] **והנה** אמנם לכאו' הא דמפסיק המבוי הגדול ביניהם אי"ז טעם אלא דלא חשבינן להו כמבוי א' המפולש ביושר, אך הא דחשבינן להו כמבוי עקום, הוא אף מכח הא דכל א' מן המבואות הקטנים פתוח למבוי שכנגדו, דע"ז ל"מ מידי הא דמפסיק המבוי ביניהם.

**אך** הנה ממש"כ האו"ז דנקרא כל אחד ואחד מבוי עקום לפי שהן נתונין מצפון לדרום והמבוי האמצעי נתון מן המזרח למערב ומצטרף כל אחד עם מבוי הגדול האמצעי ממקום שהוא פתוח ועד רה"ר, עכ"ל, משמע דכ"ה דלא חשבינן להמבואות הקטנים כמפולשים ביושר משום דהמבוי הגדול מפסיק ביניהם, הרי דמה"ט גם לא חשיבי ב' המבואות הקטנים כמבוי עקום, וכל הא דדינם כמבוי עקום, הוא רק משום עיקומם למבוי הגדול.[[10]](#footnote-11)

**ונראה** דהטעם בזה הוא כמש"נ, דכיון דהמבוי הגדול מפסיק ביניהם, ע"כ חשבינן דהמבואות הקטנים נמשכים למבוי הגדול, וע"כ אף דהן פתוחים למבואות שבצד השני, לא חשבינן להן כמתעקמים למבואות אלו, וע"כ כל הא דדינם כמבוי עקום, הוא משום עיקומם למבוי הגדול.[[11]](#footnote-12)

טז] **ונראה** דיש ללמוד כן גם מד' הרי"ד, דהנה בתורי"ד ובפסקיו פירש דטעמא דאביי שעשה צוה"פ לגדול, אף דלא הי' פתוח לרה"ר אלא מצד אחד, הוא משום דס"ל דמבוי עקום תורתו כמפולש, ואך דס"ל דלא גרע ממבוי המפולש גמור דסגי במה שעושה צוה"פ בראשו האחד, וה"נ הכא סגי במה שעושה צוה"פ בראש המבוי הגדול, ומהני זה להתיר לכל המבואות הקטנים המפולשים לתוכו.

**ויש** לתמוה בזה, דלכאו' כ"ז רק אם לא היו פתוחין לו מבואות קטנים אלא מצד א', ובאנו להצריך צוה"פ משום פילושם דרך המבוי הגדול, ובזה הוא דס"ל לאביי דלא עדיף ממבוי המפולש גמור דסגי לו בצוה"פ בראשו הא', אך למש"כ הרי"ד בפסקיו דאיירי אף כשהיו מבואות קטנים פתוחין לו מב' צדדים א"כ מה מהני הא דעשה צוה"פ בראש המבוי הגדול, הרי אכתי המבואות הקטנים שבצד האחד, מפולשים דרך המבואות הקטנים שבצד השני, ולפילוש זה לא עשה צוה"פ כלל.

**ומוכח** מד' הרי"ד כמש"נ בדעת הרשב"ם, דכיון דהמבוי הגדול מפסיק בין המבואות הקטנים, לא חשבינן להמבואות הקטנים שבצד אחד כמתעקמים למבואות הקטנים שבצד השני, וכל הא דחשבינן להו כמבוי עקום, הוא משום עיקומם למבוי הגדול, וע"כ שפיר ס"ל לאביי דסגי במה שעושה צוה"פ בראש המבוי הגדול.

**ו**

יז] **והנה** בביאור עיקר הך מילתא דמבוי ארוך מפולש הפתוח באמצעיתו למבוי אחר, לא חשבינן לי' כמבוי עקום, הי' נראה לפרש דהוא משום דעיקר דינא דמבוי עקום, הוא דחשבינן לי' כמבוי א' המתעקם באמצעיתו, אך כל דהוא מבוי ארוך הנמשך אחר מקום העקמומית, לא חזינן לי' כמבוי אחד עם המבוי שהוא מתעקם לו, וע"כ לי"ב לדינא דמבוי עקום.

**אמנם** יש להעיר בזה, דהנה נתבאר בשיעור ט' סקי"ז שנחלקו הראשונים ביסוד דינא דרב דמבוי עקום תורתו כמפולש, אם הוא משום דחשבינן לי' כמבוי אחד המפולש, או דאף דהוי כב' מבואות מ"מ תורתו כמפולש משום דפילוש שהוא מפולש לחבירו הוי כמפולש לרה"ר, עיי"ש.

**ולכאו'** הך מילתא דכל שהמבוי נמשך אחר מקום העקמומית לא חשבינן לי' כמבוי עקום, ניחא רק לדעת הסוברים דהא דמבוי עקום תורתו כמפולש הוא משום דחשבינן לי' כמבוי אחד המפולש, וע"כ בכה"ג דלא חזינן לי' כמבוי אחד עם המבוי שהוא מתעקם לו, ל"ה כמפולש, אך להני קמאי דס"ל דלעולם חשבינן לי' כב' מבואות, והא דתורתו כמפולש הוא משום דפילוש שהוא מפולש לחבירו הוי כמפולש לרה"ר, לכאו' ל"מ מידי הא דהוא נמשך אחר מקום העקמומית, דמ"מ כיון שהוא פתוח באמצעיתו למבוי זה הפתוח לרה"ר, יש לנו לחשבו כמבוי המפולש.

יח] **עוד** יש להעיר עד"ז, דהנה נתבאר בשיעור ט' סק"כ דלדעת שמואל דמבוי עקום תורתו כסתום, ודאי דחשבינן לי' כב' מבואות, וטעמא דמורי הזקן דהוא צריך תיקון בעקמומיתו, הוא משום דהוא פתוח דרך חבירו לרה"ר ויש דין תיקון על פתח זה, וכיון דהוא צריך תיקון, ל"מ לו התיקון שעשו בראש המבוי השני.

**ולפ"ז** הדין נותן, דעיקר הך מילתא דכל שהמבוי נמשך אחר מקום העקמומית, לא חשבינן לי' כמבוי עקום מכח עיקומו למבוי אחר, ומכח זה ליכא דין תיקון בעקמומית, אינו מתישב רק להני קמאי דס"ל דלשמואל דתורתו כסתום א"צ תיקון בעקמומיתו, ולא באנו להצריכו תיקון בעקמומית אלא משום דתורתו כמפולש, ובזה י"ל דבכה"ג דלא חזינן לי' כמבוי אחד עם המבוי שהוא מתעקם לו אין תורתו כמפולש, אך להני קמאי דס"ל דאף לשמואל דתורתו כסתום הוא צריך תיקון בעקמומית, הדין נותן דאף דלא חזינן לי' כמבוי אחד עם המבוי שהוא מתעקם לו, מ"מ כיון דהוא פתוח דרך מבוי לרה"ר, הי' לנו להצריכו תיקון לפתח זה.[[12]](#footnote-13)

**ז**

יט] **ונראה** לישב דהנה כבר נת' בשיעור ט' סקי"ד, דבהך דינא דבמבוי עקום צריך כל מבוי תיקון משום שהוא פתוח לרה"ר דרך חבירו, נתחדש דלא אמרינן דכל מבוי ומבוי פתוח לחבירו, וכל שחבירו מתוקן, ליכא דין תיקון על פתחו לחבירו, שהרי הוא פתוח לרשות המתוקנת, אלא אמרינן דכל מבוי ומבוי פתוח לרה"ר דרך פתחו לחבירו, וע"כ איכא דין תיקון על פתח זה.[[13]](#footnote-14)

**ולפ"ז** נראה, דכל הא דחשבינן דכל מבוי ומבוי פתוח לרה"ר דרך פתחו לחבירו, הוא רק משום דהמבוי השני הוא המשך של מבוי זה, אך אלמלי כן ל"ה חשבינן דהוא פתוח לרה"ר דרך חבירו, אלא הוא פתוח לחבירו, וממילא דכל דחבירו מתוקן, ליכא דין תיקון כלל על פתחו, ומה"ט הוא דבמבוי הכלה לרחבה, לא חשבינן דהמבוי פתוח לרה"ר דרך הרחבה, וכמש"נ בשיעור ט' סקט"ו.

**ומה"ט** הוא דמבוי ארוך הפתוח באמצעיתו למבוי אחר, א"צ תיקון בעקמומית זו, דבכה"ג לא חזינן להמבוי שהוא מתעקם אליו כהמשך של מבוי זה, וע"כ לא חשבינן לי' כפתוח דרך חבירו לרה"ר, וממילא דליכא דין תיקון כלל על פתח זה, שהרי המבוי השני מתוקן הוא, ונמצא דמבוי זה פתוח למבוי מתוקן.[[14]](#footnote-15)

**ח**

כ] **והנה** הרשב"א לעיל ו' א' כתב דמבוי עקום כמין ח' לכו"ע אין תורתו כמפולש, דכיון דב' ראשיו יוצאין לרשות אחד, אין דרך בנ"א לסבב המבוי מתוכו כדי לצאת אל רשות הסמוך לראש הב', אלא הולך הוא מבחוץ דרך ישר מפתח המבוי לראש הב' ולמה יסבב, עכ"ד, וכעי"ז כתבו התוס' לקמן י' ב' בשם ריצב"א, והריטב"א לעיל שם.

**והרשב"א** שם כתב לפ"ז, דבמבוי העשוי כנדל א"צ צוה"פ לעקמימיותיו העשויין כמין ח', וע"כ הוא דסגי במה שעושה צוה"פ למבוי הגדול ולכל המבואות הקטנים שמצד אחד, עיי"ש.

**אך** בחי' הריטב"א בסוגיין כתב לדון בזה, ז"ל, י"ל דשאני הכא דאיידי דמפולשין כלפי המבוי הגדול ולגבי דידי' הוי כל חד מינייהו כמין גם, הא בקעי בהו רבים כשרוצים ללכת לצאת לסרטיא שהמבוי הגדול פתוח לה, משא"כ במבוי דצורת ח' דעלמא דלא בקעי בי' רבים כגון שב' ראשיו יוצאין לסרטיא אחת כי למה להם לעקם דרכם, עכ"ל.

כא] **ובפשוטו** הי' נראה בביאור הפלוגתא בזה, דהנה בטעמא דרש"י ודעימי' דס"ל דמבוי כמין ח' חשיב כמפולש, לכאו' הוא משום דס"ל דלתורת מפולש דצריך צוה"פ ל"ב שישמש כמעבר לבני רה"ר משער לשער, אלא כל שהוא פתוח מב' צידיו לרה"ר הוי מפולש והוא צריך צוה"פ.[[15]](#footnote-16)

**ובדעת** הסוברים דמבוי כמין ח' לא חשיב כמפולש, יש להסתפק אם הוא משום דס"ל דעיקר דינא דמפולש דצריך צוה"פ, הוא מכח הא דהוא משמש כמעבר לבני רה"ר משער לשער, או דלעולם מודו דעיקר דינא דמפולש הוא משום דהוא פתוח מב' צידיו לרה"ר, ואך דכיון דהא דאינו ניתר בעומ"ר הוא מכח דינא דפרצת מבוי דבקעי בה רבים, וכמש"נ בשיעור י', הרי דכל שאין הרבים עוברים בו משער לשער ולא בקעי בי' רבים, ה"ה ניתר בעומ"ר, והיינו משום דלבקיעת רבים בעינן לבקיעת בני רה"ר, ולא סגי בבקיעת בני המבוי, ואכמ"ל.

**ולכאו'** בזה הוא שנחלקו הראשונים הכא, דהרשב"א דס"ל דמבוי העשוי כנדל א"צ צוה"פ למבואות העקומים זל"ז כמין ח', הוא משום דס"ל דעיקר דינא דמפולש הוא מכח הא דהוא משמש מעבר לבני רה"ר משער לשער, וע"כ אף במבוי העשוי כנדל דהרבים בוקעין בו, מ"מ כל שבאנו לדון על ב' מבואות קטנים שמצד א', ל"ב בהו צוה"פ, כיון דמבוי עקום זה אינו משמש מעבר לבני רה"ר משער לשער.

**אך** הריטב"א שנסתפק דבמבוי העשוי כנדל צריך צוה"פ למבואות העקומים זל"ז כמין ח', הוא משום די"ל דעיקר דינא דמפולש אינו מכח הא דהוא משמש כמעבר לבני רה"ר משער לשער, והא דמבוי כמין ח' ל"ה כמפולש, הוא משום דלא בקעי בי' רבים, והוא ניתר בעומ"ר, וע"כ במבוי העשוי כנדל דבקעי בי' רבים, יש להצריך צוה"פ גם להמבואות העקומים זל"ז כמין ח'.

כב] **אמנם** לכאו' אי"ז מתישב עם מש"נ בשיעור י' בדעת הרשב"א, דעיקר דינא דמבוי המפולש הוא דבעינן ג' מחיצות גמורות, והא דל"מ מחיצה דעומ"ר ברוח שלישית הוא משום דבקעי בי' רבים, ולפ"ז נמצא דליכא דין בפנ"ע ד"פילוש" דמכח זה בעינן צוה"פ, ובע"כ דהא דכמבוי כמין ח' לא חשיב כמפולש, הוא משום דלא בקעי בי' רבים וע"כ הוא ניתר בעומ"ר, ולפ"ז תיקשי דבמבוי העשוי כנדל דבקעי בי' רבים, מ"ט ל"ב צוה"פ להמבואות העקומים זל"ז כמין ח'.[[16]](#footnote-17)

כג] **עוד** צ"ע בזה, דהנה בד' התוס' והריטב"א לקמן י' ב' נראה, דמבוי עקום כמין ח' א"צ תיקון כלל בעקמומיתו, עיי"ש, וכ"ה להדיא בתשו' הגרע"א מהדו"ק סימן ל"ג ובביאוה"ל סו"ס שס"ד.

**וצ"ע** דהניחא לפי' קמא דרש"י דלדעת שמואל דמבוי עקום תורתו כסתום א"צ תיקון בעקמומיתו, וכל הא דבעינן תיקון בעקמומיתו הוא לדעת רב דתורתו כמפולש, שפיר י"ל דמבוי כמין ח' דלכו"ע תורתו כסתום א"צ תיקון בעקמומיתו, אך לדעת מורי הזקן דאף לדעת שמואל דתורתו כסתום הוא צריך תיקון בעקמומיתו, והרי דהא דבעינן תיקון בעקמומית לא תליא בהא דהוי כמפולש, א"כ אף דמבוי כמין ח' תורתו כסתום, מ"ט לא יהא צריך תיקון בעקמומית.[[17]](#footnote-18)

**ט**

כד] **ונראה** די"ל בזה, דהנה הרשב"א לעיל ו' א' כתב דמבוי כמין ח' ל"ה כמפולש כיון דאין דרך בנ"א לסבב וכו', ומשא"כ מבוי עקום הפתוח לב' רשויות דהוא צריך לסבב, וע"כ "נראה כמפולש" מפני שהעוברין עוברין בתוכו משער לשער, עכ"ד.

**ומשמעות** ד' הרשב"א, דמש"כ דמבוי עקום נראה כמפולש, ואינו מפולש גמור, הוא רק לדעה זודמבוי עקום כמין ח' אין תורתו כמפולש, וצ"ע מה ענין זל"ז, - וגם בעיקר מש"כ הרשב"א דמבוי עקום אינו מפולש גמור אלא הוא נראה כמפולש, צ"ע דמ"ט לא נימא דלרב דל"ב שיהיו הפילושים מכוונים הו"ל מפולש גמור.

כה] **ונראה** לפרש בזה, לפמש"נ לעיל סקי"ט דבדינא דבמבוי עקום נתחדש, דלא אמרינן דכל מבוי ומבוי פתוח לחבירו, וכל שחבירו מתוקן, ליכא דין תיקון על פתחו לחבירו, שהרי הוא פתוח לרשות המתוקנת, אלא אמרינן דכל מבוי ומבוי פתוח לרה"ר דרך פתחו לחבירו, וע"כ איכא דין תיקון על פתח זה, - וזהו בכלל דברי רב דתורתו כמפולש, דחשבינן לי' כפתוח מב' צידיו לרה"ר, דאם ל"ה חשבינן לי' כפתוח בצידו לרה"ר, ל"ה דין תיקון אלא על פתחו בראשו לרה"ר, ושפיר הי' פתח זה ניתר בלחי ובקורה.

**ולפ"ז** י"ל דבזה הוא שכתבו הראשונים דמבוי כמין ח' ל"ה כמפולש, והיינו דלעולם מדינא ל"ה לנו לחשוב את המבוי כפתוח מצידו לרה"ר, וכל הא דחשבינן לי' כפתוח מצידו לרה"ר והוי כמפולש, הוא רק כשהרבים עוברים בו משער לשער, דבכה"ג הוא נראה כפתוח לרה"ר, אך במבוי כמין ח' דאין הרבים עוברין בו משער לשער, אינו נראה כפתוח לרה"ר, וע"כ אין דינו כמפולש, דכיון דאינו פתוח לרה"ר אלא הוא פתוח לרשות המתוקנת, לי"ב דין תיקון.

כו] **ובזה** מתפרש מש"כ הרשב"א דאף במבוי העשוי כנדל א"צ צוה"פ למבואות הקטנים העקומים זל"ז כמין ח', והיינו דאף דהפתח שבין ב' המבואות הוי כפרצה דבקעי בה רבים, מ"מ ליכא דין תיקון כלל על פתח זה, כיון שאינו פתוח לרה"ר אלא למבוי המתוקן, וע"כ שפיר סגי לכל מבוי בפתחו לרה"ר בלחי או קורה.

כז] **ולפ"ז** נראה דמה"ט הוא דבמבוי כמין ח' ליכא דין תיקון בעקמומית, אך לדעת מוה"ז דגם לשמואל דמבוי עקום תורתו כסתום איכא דין תיקון בעקמומית, דהרי הא דבמבוי עקום איכא דין תיקון בעקמומית, הוא משום דחשבינן שהוא פתוח בעקמומיתו לרה"ר, וע"כ איכא דין תיקון על פתח זה, וע"כ כ"ז הוא במבוי עקום כמין ד' שהרבים עוברים בו משער לשער, שהוא נראה כפתוח לרה"ר, אך במבוי עקום כמין ח' שאינו נראה כלל כפתוח לרה"ר, ליכא דין תיקון כלל על פתח זה, כיון שהוא פתוח לרשות המתוקנת, ודמי למבוי הכלה לרחבה, דליכא דין תיקון על פתח המבוי לרחבה, והוא משום דלא חשבינן לי' כפתוח לרה"ר אלא כפתוח לרחבה המתוקנת, וכמש"נ בשיעור ט' סקט"ו.[[18]](#footnote-19)

**י**

כח] **והנה** בתשו' משאת בנימין סימן צ"ב כתב בשם המהר"י וייל, דהא דמבוי עקום תורתו כמפולש וצריך תיקון בעקמומיתו, הוא רק כשהוא פתוח לרה"ר, אך כשהוא פתוח לכרמלית אין תורתו כמפולש, והסכים לזה האלי' רבה בסימן שס"ד סק"ה, ועיי"ש שכתבו לדון דמה"ט הוא דאין עושין בזה"ז תיקון בעקמומית.

**וצ"ע** דאף דנימא דדינא דמבוי עקום תורתו כמפולש וצריך צוה"פ הוא רק בפתוח לרה"ר, מ"מ הך דינא דצריך תיקון בעקמומית ול"מ לו התיקון שבראשי המבואות, מ"ט נימא דהוא רק בפתוח לרה"ר.[[19]](#footnote-20)

כט] **ולפמש"נ** נראה די"ל בזה, דהנה הט"ז בסימן שס"ד סק"ב תמה ע"ד המהרי"ו, דהרי מבוי עקום תורתו כמפולש, ודינא דמבוי המפולש הוא אף בפתוח לכרמלית, והאלי' רבה שם כתב די"ל דמפולש ממש גרע, - וי"ל דהיינו דהך דינא שנתחדש במבוי עקום, דמכח הא דהוא פתוח לחבירו הפתוח לרה"ר חשבינן לי' כפתוח לרה"ר, הוא רק כשחבירו פתוח לרה"ר, אך כל שהוא פתוח לכרמלית, לא החמירו לחשבו כפתוח לכרמלית, וע"כ אין תורתו כמפולש.

**ולפ"ז** ניחא דמה"ט אף אינו צריך תיקון בעקמומית, שהרי כל הא דמבוי עקום צריך תיקון בעקמומית, הוא משום דחשבינן שהוא פתוח בעקמומיתו לרה"ר ואיכא דין תיקון על פתח זה, אך במבוי עקום הפתוח לכרמלית דלא החמירו לחשבו שהוא פתוח בעקמומיתו לכרמלית, ליכא דין תיקון כלל על פתח זה, כיון שהוא פתוח לרשות המתוקנת.[[20]](#footnote-21)

1. וזה נלמד ממש"כ הריטב"א דאביי הוה סבר דכיון שאינם מכוונים דינם כעקום וכו' וא"ל רבא דלפום דעתי' דחשיב לי' עקום וכו' אלא ודאי דינו כמפולש וכו', והרי דרק אביי ס"ל דדינם כעקום, ורבא פליג עלי' וס"ל דאין דינם כעקום אלא כמפולש, - וכן נראה גם ממש"כ הריטב"א דהלכתא כרבא, והרי דאיכא פלוגתא בפנ"ע דאביי ורבא אם דין המבואות הקטנים כדין מבוי עקום או כדין מבוי מפולש ובזה קי"ל כרבא, דבפלוגתייהו אם מבוי עקום צריך צוה"פ, לא הוצרך הריטב"א לפסוק הלכתא כרבא, דודאי דהלכתא כרב באיסורי וקי"ל כרב דתורתו כמפולש.

   אך הנה הראוני בתשו' הגרע"א מהדו"ק סימן ל"ג שכתב, ז"ל, ומצאתי וכו' בריטב"א וז"ל, לכך פיר"ח וכו', אלא פתחו של מבוי קטן שבצד זה מכוון נגד הסתימה דמצד אחרת, ובהכי פליגי אביי ורבא, דאביי ס"ל כשמואל ורבא כרב, [וזהו כמש"ל דהך תליא בדרב ושמואל] ודינו כמפולש וכו' והלכה כרבא, עיי"ש, עכ"ל, ומבו' בדבריו שפירש בד' הריטב"א דעיקר הפלוגתא דאביי ורבא היא דאביי כשמואל ורבא כרב, ומה"ט הוא דלדעת רבא דינו כמפולש, משום דמבוי עקום תורתו כמפולש, וכ"נ גם בד' הגאו"י שפירש כן, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-2)
2. עיי"ש שנקט כן בפשיטות דהי' פתוח מב' ראשיו לרה"ר, אלא שבדעת רש"י פירש דגם המבוי הגדול הי' עקום, ונחלק עליו ופירש דהי' מבוי ישר, וע"כ הוא שעשה לו אביי צוה"פ אף דס"ל כשמואל דמבוי עקום תורתו כסתום. [↑](#footnote-ref-3)
3. ולא זכינו לעמוד על עיקר טעם זה, דלכאו' אף שעשה למבוי הגדול צוה"פ בצד מזרח, לא עדיף מהיכא דהי' המבוי הגדול סתום לגמרי בצד מזרח, דג"כ הי' צריך לעשות צוה"פ בפתחו במערב, משום הפילוש שממערבו למבוי צפוני, וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-4)
4. והמאירי שפירש כן, הוא לטעמי' לעיל ו' א' שלא הביא למש"כ התוס' וש"ר דמבוי דנהרדעא הי' עשוי כמין ז', וע"כ שפיר י"ל דאף בכה"ג סגי לעשות צוה"פ מצד אחד, וה"ז מועיל אף לפילוש שמצידו השני. [↑](#footnote-ref-5)
5. ושמא זהו מש"כ בתשו' הגרע"א מהדו"ק סימן ל"ג בתו"ד דהריטב"א קיצר, דהא גם לגדול בפתיחתו לרה"ר צריך צוה"פ וכו', - אך העירו דמשמעות ד' הגרע"א, דהמבוי הגדול הי' פתוח לרה"ר מצד אחד, וע"ז הוא שכתב דהוא צריך צוה"פ, כיון דהו"ל כמבוי עקום עם המבואות הקטנים, וכ"נ בדבריו שם בד"ה באופן, אך אין כונתו כלל לפרש דהמבוי הגדול צריך צוה"פ בפתחו השני לרה"ר, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-6)
6. ויש להוסיף בזה, דהנה התוס' לעיל ו' א' כתבו דמבוי העשוי כמין ז' דינו כמבוי עקום, ומבו' דאף דהמבוי שבגג הז' הוי מבוי א' ארוך מ"מ חשבינן לי' כמתעקם למבוי שברגל הז', ולכאו' הוא שלא כד' הב"י דכל דחזינן להמבוי כמבוי א' ארוך לא חזינן לי' כלל כמתעקם.

   אך פשוט דאינו ענין זל"ז, והיינו משום דאף דהתם אין לחשוב את המבוי שבגג הז' כמבוי עקום, מ"מ המבוי שברגל הז' שפיר חשיב כמתעקם למבוי הגדול, וע"כ יש בזה לדינא דמבוי עקום, - אך בגונא דהב"י, הרי אף בגונא דהמבוי הגדול סתום בצד השני, ויש לחשבו כמבוי עקום למבואות הקטנים, מ"מ כל שעשו צוה"פ למבוי הגדול, ובאנו להצריך צוה"פ למבואות הקטנים בפתחם למבוי הגדול, הרי דכיון דהמבואות הקטנים לא חשיבי כמבוי עקום, אינם צריכים תיקון בפתחיהם למבוי הגדול, וז"פ. [↑](#footnote-ref-7)
7. והעירוני דבאמת בד' המג"א שם סק"ד מבו' שנחלק ע"ד הב"ח, עיי"ש שכתב דהא דכשהם מכוונים זה כנגד זה צריך תיקון בפתחיהם למבוי הגדול, הוא משום דכל אחד מהם הוא כמבוי עקום עם הגדול, ומבו' דכל הא דהמבוי הקטן צריך תיקון בפתחו, הוא רק משום העיקום למבוי הגדול, אך משום המבוי הקטן שכנגדו א"צ תיקון שם, ולפ"ז נמצא דלדעת שמואל דמבוי עקום תורתו כסתום, לא ניבעי בכה"ג תיקון בפתח המבוי הקטן למבוי הגדול, - ויש להסתפק אם הוא משום דס"ל דב' המבואות המכוונים זה כנגד זה הוו כמבוי א' ארוך, וע"כ אין מקום להצריך תיקון בפתחיהם למבוי הגדול, או דהוא משום דאף אם הוו כב' מבואות, מ"מ שפיר מהני התיקון שעושין בראש המבוי השני, משום שרואים אותו גם במבוי זה, וכמש"נ לדון בזה להלן סק"ט בהערה. [↑](#footnote-ref-8)
8. ואמנם כ"ז ניחא למש"כ התורי"ד ודעימי' דהא דבעינן צוה"פ בעקמומית, ולא סגי בצוה"פ שעושה בראש המבוי הפתוח לרה"ר, הוא משום דהוא נראה כב' מבואות ובעינן לעשות צוה"פ בראש מבוי זה, אך למש"כ התוס' והמרדכי דהוא משום דבעינן שיראו צוה"פ כל בני המבוי, הרי דבב' מבואות המכוונים זה כנגד זה הדין נותן דיועיל הצוה"פ שבראש המבוי השני להתיר אף למבוי זה.

   ויש להוסיף, דהנה הרא"ש בסימן ו' כתב דהא דבעינן צוה"פ בעקמומית, הוא משום דבעינן שיראו צוה"פ בני מבוי זה ובני מבוי זה, ובתוס' הרא"ש בסוגיין כתב דהוא משום דבעינן שיראו צוה"פ בראש מבוי זה ובראש מבוי זה, ולכאו' גם לפי דבריו הדין נותן דבב' מבואות המכוונים זה כנגד זה, יועיל הצוה"פ שבראש המבוי השני להתיר אף למבוי זה, שהרי רואים אותו במבוי זה, - אך נראה טפי דמכוון הרא"ש הוא דבעינן שיראו אותו שהוא צוה"פ של מבוי זה, ול"מ מה שרואים אותו בפתח המבוי השני, שהרי בתוס' הרא"ש כתב דבעינן שיראו אותו בראש מבוי זה, והרי בכל מבוי עקום רואין בראשו את הצוה"פ שבפתח המבוי השני, (שהרי ראשו הוא בקרן המשמשת לב' המבואות, ובקרן זו רואים את הצוה"פ שבפתחי המבואות לרה"ר), ובע"כ דבעינן שיראו את הצוה"פ כצוה"פ של מבוי זה, וע"כ שפיר כתב הב"ח דבכה"ג דהמבואות הקטנים מכוונים זה כנגד זה, בעינן צוה"פ לכל מבוי קטן. [↑](#footnote-ref-9)
9. וארוחנא עוד בזה, דלכאו' פי' זה אינו מתישב לפמש"כ הריטב"א לעיל בסוגיין לדון דהכא יש להצריך צוה"פ גם משום הפילוש כמין ח', כיון דמפולשין כלפי המבוי הגדול, ולגבי דידי' הוי כל חד מינייהו כמין גם, ובקעי בהו רבים כשרוצים ללכת לצאת לסרטיא שהמבוי הגדול פתוח לה, דא"כ מ"ט סגי במה שעושה צוה"פ למבואות הקטנים שמצד א', וא"צ לעשות צוה"פ למבואות הקטנים שבצד השני, משום דהן מפולשין זל"ז כמין ח', - ולפמש"נ ניחא, דכיון דחשבינן לב' המבואות הקטנים שבב' צידי המבוי הגדול כמבוי א' ארוך, ולא חזינן להו כמתעקמים למבוי הגדול, ע"כ גם לא חזינן להו כמתעקמים להמבואות הקטנים שבצידיהם. [↑](#footnote-ref-10)
10. וכן נראה גם ממש"כ האו"ז שם עוד, ז"ל, א"ל רבא כמאן כשמואל דאמר מבוי עקום תורתו כסתום, דהא כל מבואות קטנים הללו נכנס דרך זו למבוי גדול ופונה לימינו או לשמאלו ומתעקם ויוצא דרך מבוי גדול לרה"ר, נכנס דרך צפון לקטן ויוצא דרך מערב או דרך מזרח, עכ"ל, ומשמע דכל הא דחשבינן להו כמבוי עקום, הוא רק משום עיקומם למבוי הגדול. [↑](#footnote-ref-11)
11. ונמצא לפ"ז, דהא דהצריך רבא לעשות צוה"פ למבואות הקטנים, מתישב רק לפ"ד רש"י דלרב צריך לעשות צוה"פ בעקמומית, דאם נימא דלרב סגי במה שעושה צוה"פ באחד מראשיו, הי' סגי לעשות צוה"פ בראש המבוי הגדול ובזה הי' מתקן כל המבואות, שהרי כל פילושם הוא דרך המבוי הגדול. [↑](#footnote-ref-12)
12. וי"ל דאה"נ מש"כ הב"י כן בדעת התוס' דבכה"ג א"צ בעקמומיתו כלום, הוא להתוס' לטעמייהו לעיל ו' א' דמשמעות דבריהם שנקטו לעיקר דלדעת שמואל א"צ תיקון בעקמומית, וגם בד' מהריב"ל שכתב כן בדעת הרמב"ם, י"ל דהוא משום דס"ל כדעה זו. [↑](#footnote-ref-13)
13. וזה כמש"נ בשיעור ט', דאף לדעת רש"י ודעימי' דמבוי עקום צריך תיקון בעקמומיתו, כ"ז הוא משום דחשבינן דהוא פתוח לרה"ר דרך חבירו, ואיכא דין תיקון על פתח זה, ואך שבאנו לדון דיועיל לו התיקון שבראשו של חבירו, ובזה נתחדש דבעינן שיהא התיקון בפתח מבוי זה ול"מ לו התיקון שבראשו של חבירו, אך אם ל"ה חשבינן דהוא פתוח לרה"ר דרך חבירו, הרי דכל שחבירו מתוקן, נמצא דהוא פתוח המתוקן וליכא דין תיקון על פתח זה כלל. [↑](#footnote-ref-14)
14. ואמנם כ"ז הוא כשתיקנו את המבוי השני, אך אם לא תיקנו את המבוי השני, ודאי דהמבוי הארוך צריך תיקון בפתחו למבוי השני, ולכאו' הוא פשוט כן, כל שלא תיקנו את חבירו, הרי הו"ל ככל מבוי ארוך מפולש שנפרץ בצידו לכרמלית דה"ז אוסר, וה"נ הכא דכוותה, - וכל מש"כ הב"י ודעימי' דבכה"ג א"צ תיקון, הוא רק כשתיקנו את המבוי שהוא פתוח לו, ובאנו להצריך תיקון מכח הא דהוא פתוח לרה"ר דרך חבירו, ובזה הוא דאמרינן דכל דחשבינן לי' כמבוי א' ארוך, ולא חזינן לי' כמתעקם לחבירו, לא חשיב כפתוח לרה"ר דרך חבירו, וכמש"נ. [↑](#footnote-ref-15)
15. אך בתשו' נפש חי' או"ח סו"ס כ"ט כתב, דטעם הסוברים דאף העשוי כמין ח' הוי כמפולש, הוא משום שהעומד בעקמימות ידמה שהוא מפולש לרה"ר אחר כמין ד', ואינו יודע אם ראשו השני יחזור לרה"ר זה, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-16)
16. ואמנם י"ל בזה, דהרי באמת במבוי כמין ח' הוו כל הפרצות ברוח רביעית, ואיכא ג' מחיצות גמורות, והצד דבעינן בזה צוה"פ, נת' בשיעור י' סקכ"ו דהוא משום דע"י דחשבינן לי' כמפולש וכמו שנפשט עקמומיתו, נמצא דהוא פתוח מב' ראשיו, וחשיב כמו שאין לו אלא ב' מחיצות, - ולפ"ז י"ל, דע"כ כל שאין הרבים בוקעין בו משער לשער, לא חזינן לי' כמו שנפשט עקמומיתו, וכיון דיש לו ג' מחיצות א"צ צוה"פ.

    אך אי"ז מתישב, שהרי בד' הראשונים מבו' שדימו בזה מבוי העשוי כמין ח' למבוי העשוי כמין ד', וכל הא דשאני מבוי העשוי כמין ד' דהוא צריך צוה"פ, הוא משום דהרבים בוקעין בו משער לשער, ולדרך זו הרי מש"כ הראשונים דא"צ צוה"פ כשאין הרבים בוקעין בו משער לשער, הוא דין מסוים במבוי העשוי כמין ח' דיש לו ג' מחיצות. [↑](#footnote-ref-17)
17. וי"ל דאה"נ כל הא דמבוי כמין ח' א"צ תיקון בעקמומית, הוא רק משום דקי"ל דלא כפי' מורי הזקן, ולדעת שמואל א"צ תיקון בעקמומית, וע"כ ה"נ במבוי כמין ח' דתורתו כסתום א"צ תיקון בעקמומית, אך יש להעיר בזה, דאם טעם הא דלשמואל א"צ תיקון בעקמומית, הוא משום דלא ס"ל לדינא דפרצת מבוי מצידו, הרי דבגונא דהתוס' והריטב"א לקמן דבמקום העקמומית הוי פרוץ מרובה, הי' לנו להצריך תיקון בעקמומית.

    אמנם הנה בד' הריטב"א לקמן שם בתחילת דבריו מבו' דאזיל כדעת מורי הזקן דאף לשמואל צריך תיקון בעקמומית, ומשמע דגם לפ"ז י"ל דבעשוי כמין ח' א"צ תיקון בעקמומית, וגם משמעות ד' הגרע"א והביאוה"ל דדבריהם לא תליין בפלוגתא, והרי בתשו' הרא"ש כלל כ"א סימן א' כתב דהעיקר כפי' מורי הזקן. [↑](#footnote-ref-18)
18. והנה הגאו"י לעיל ו' א' כתב דלדעת רש"י דמבוי עקום צריך תיקון בעקמומיתו, הרי דאף בגונא דהוא סתום מצד אחד, צריך אותו המבוי הסתום תיקון בעקמומיתו למבוי הפתוח לרה"ר, עיי"ש, וצ"ע במה שסתם בזה, ולכאו' לדעת הסוברים דמבוי כמין ח' א"צ תיקון בעקמומית, משום דאין הרבים עוברין בו משער לשער, כ"ש דמבוי הסתום ברוח אחת א"צ תיקון בעקמומית.

    ובעיקר דבריו יש להעיר, דלכאו' לפי' קמא דרש"י דלשמואל דתורתו כסתום א"צ תיקון בעקמומית, אף בכה"ג דהמבוי סתום מצד אחד, א"צ תיקון בעקמומית, - אך הגאו"י לטעמי' אזיל שנקט לעיל בע"א דשמואל פליג על עיקר דינא דפרצת מבוי מצידו, ולפ"ז הרי דמה"ט הוא דס"ל דא"צ תיקון בעקמומית, אך לדידן דפרצת מבוי מצידו בד', ע"כ אף בגונא דל"ה המבוי מפולש, ה"ה צריך תיקון בעקמומית.

    ובעיקר הדין בזה, עי' בשכנה"ג סימן שס"ד בהגב"י אות ג' כתב דמבוי עקום שראשו אחד סתום א"צ תיקון בעקמומית, ודבריו שם קיימי גם אם מבוי כמין ח' צריך תיקון בעקמומית, עיי"ש, ומה שהוכיח הגאו"י לעיל מד' תשו' הרא"ש כלל כ"א סימן ט' דאף כשראשו א' סתום הוא צריך תיקון בעקמומית, עי' במ"ב סימן שס"ד סקי"ד שפירש דד' הרא"ש קיימי כשב' הראשים פתוחין לרה"ר. [↑](#footnote-ref-19)
19. וביותר תיקשי למש"כ בתשו' הרא"ש כלל כ"א סימן א' דהעיקר לדינא הוא כפי' מורי הזקן דאף לדעת שמואל צריך תיקון בעקמומית, והרי דאף דלדעת שמואל תורתו כסתום מ"מ הוא צריך תיקון בעקמומית, וא"כ ה"נ אף דבמבוי עקום הפתוח לכרמלית אין תורתו כמפולש, הדין נותן להצריך תיקון בעקמומית. [↑](#footnote-ref-20)
20. ועד"ז יש לפרש גם במש"כ המג"א בסימן שס"ג סקכ"ז דדינא דמבוי עקום דהוא צריך תיקון בעקמומיתו, ולא סגי בתיקון שעשו בב' ראשיו, הוא רק במבוי, אך בחצר א"צ תיקון בעקמומית, וסגי בתיקון שעשו בב' ראשיו, עיי"ש, ואכמ"ל?. [↑](#footnote-ref-21)