ע_ת בשהיה וחזרה ובסוגיית פת ותבשיל
קטגוריות: ש_ס / יט ביצה / ביצה - שיעורי הרב אלעזר מאירוביץ

בס"ד

**שיעור יג**

**עירוב תבשילין לאיסור הטמנה שהיה וחזרה והמסתעף בסוגיית פת ותבשיל**

**קושיית רע"א בדין הטמנה מיו"ט לשבת**

שנינו במש' כא,ב, שלשה דברים מחמיר רבן גמליאל כדברי ב"ש אין טומנין את החמין לכתחילה ביו"ט, ומבואר מח' ב"ש וב"ה האם טומנין את החמין לכתחילה ביו"ט לצורך שבת. ובגמ', היכי דמי אי דאנח עירובי תבשילין מאי טעמא דב"ש ואי דלא אנח עירובי תבשילין מאי טעמא דב"ה.

וג' אוקמיתות נאמרו בגמ', לרב הונא איירי בלא אנח ע"ת ומותר לו בכדי חייו, ולרבא היינו משום שהטמנה אסורה משום שלא מועיל עירוב תבשילין במה שהוא מוכחא מילתא דהוא לצורך שבת כגון הטמנה. ולאביי, המש' היא כחנניא אליבא דב"ש דס"ל שבעינן לעשות עירוב בבישול ואפייה וכן בהטמנה מערב יו"ט לשם עירוב ואיירי בלא טמן חמין מערב יו"ט ולכן ב"ש לשיטתם אוסרים אף בעירוב תבשילין.

ויעוי' בדברי רע"א בחי' שם שמקשה ראשית בתחילת דברי הגמ' שמבואר שלולי עירוב תבשילין אין היתר להטמין מיו"ט לשבת, וק"ל הרי הטמנה אסורה רק מחמת שמא ימצא קדרתו צוננת וירתיחנה כמבואר בגמ' בשבת ספ"ב, והכא ביו"ט אף אם ירתיחנה לא יגיע לאיסור דאורייתא של בישול, אי מצד צרכי שבת נעשים ביו"ט אי מצד הואיל. וא"כ לכאו' ביו"ט לא שייך כלל הגזירה וא"כ נימא דהיינו טעמא דב"ה שכיוון שהטמנה בעצמותה אין בה איסור מלאכה ומצד הגזירה לא שייך א"כ היינו טעמא דב"ה שהתירו הטמנה גם בלי עירוב תבשילין.

ומבואר בדבריו כדבר ברור, שכל איסור הטמנה שאסרו שמא ימצא קדרתו צוננת וירתיחנה, אינו איסור עצמי מכח טעם הגזירה אלא הוא איסור דרבנן שתלוי בגזירה, וכל אימת ששייך טעם הגזירה שייך האיסור ואי לאו לא.

והנה באיסור שהיה, שמניח קדירתו מער"ש ויש איסור שמא יחתה בגחלים למהר הבישול, נראה פשוט כדברי רע"א, שלא נתחדש שעצם השהיה על הכירה יש בה איסור בעצם והוי לתא דמלאכה מדרבנן, שהרי לא עבד ולא מידי בעצם השהיה, וברור שכל מהות האיסור הוא מכח הגזירה שמעשה השהיה יכול להביא לידי איסור דאורייתא דהבערה ע"י שיחתה בגחלים. וברע"א מבואר דה"ה בהטמנה שהאיסור נגדר בגדרי הגזירה, והוא איסור מכח טעם הגזירה.

ורע"א בקושייתו מניח שכן היה מקום לבאר דעת ב"ה, אך ב"ש וודאי פליגי, וא"כ בהכי תהיה תלויה מח' ב"ש וב"ה האם יש היתר הטמנה ביו"ט, האם שייך איסור הטמנה גם במקום שהגזירה אינה מביאתו לידי איסור דאורייתא כעת.

ומיישב רע"א שזה יש לדחות שס"ל לסתמא דתלמודא שמ"מ יש לחוש שמא ירתיחנה. ומבואר שגם בתשובתו לא חזר בו מהנחתו שאין איסור מלאכה בעצם בהטמנה ורק חידש שאע"פ שהגזירה שמא יגיע לאיסור דאורייתא וביו"ט אינו אלא דרבנן גם לזה חששו, ועי' .

**עירוב תבשילין לאיסור דרבנן**

והנה מדברי הגמ' שמענו שגם איסור דרבנן כמו הטמנה בעי עירוב תבשילין ואי לאו אסור. ויעוי' בראש יוסף על התוס' כב' דנקט תוה"ד להוכיח דלא בעינן עירוב תבשילין להתיר איסור דאורייתא רק איסור דרבנן.

ואמנם יש כמה להעיר על דבריו, שהנה המשנ"ב בסי' ש"ב הביא לדברי הא"ר בשם המהרש"ל להתיר איסורי הכנה כמו הצעת המיטות בעירוב תבשילין ואף שהוא רק איסור דרבנן, ודלא כהראש יוסף[[1]](#footnote-1).

ומ"מ קשה לדבריו מהגמ' שמפורש שאף איסור הטמנה דרבנן בעי ע"ת. ויעוי' בשפ"א שהק' כקושיית רע"א שאין איסור הטמנה ביו"ט כיוון שלא יגיע לידי איסור דאורייתא, וביאר שע"כ הגמ' איירי בהטמנת דבר חי שהוי בישול גמור ולא איירי מצד הטמנה דרבנן שנאסר רק מגזירה.

וא"כ יש מקום בתרתי לבאר בדברי הגמ' שאיירי בהטמנה של דבר חי שהוי בישול גמור, או מצד קושיית רע"א שלא שייך טעם הגזירה וכמש"כ בשפ"א או מצד דברי הראש יוסף שאין חובת עירוב במידי דרבנן.

אך בדברי רע"א בתרתי לא כן, ראשית חידוש בדין הטמנה שגם במקום שאין חשש דאורייתא יש איסור הטמנה וממילא מבואר שיש חובת עירוב גם במידי דרבנן.

**איסור שהיה ביו"ט**

והנה יעוי' בפמ"ג במשב"ז סו"ס רנ"ו וז"ל גם צ"ע האופה ביו"ט לצורך עכו"ם פת וכדומה אי שרי קודם חשיכה בלא קרימת פנים מבע"י דשמא לא גזרו כל הנך ברנ"ג ורנ"ד אלא בשבת דאיכא כרת וסקילה לא ביו"ט דאיסור לאו צ"ע כעת ואי"ה יבואר בהל' יו"ט עוד מזה עכ"ל.

ומבואר שהסתפק באיסור שהיה שהוא מגזירה שמא יחתה בגחלים, דשמא רק לאיסור סקילה דשבת דחמיר חששו אך לא לא לאיסור לאו דיו"ט. ויש להעיר שאם בגמ' דידן מבואר שנאסר גם בהטמנה אף שג"ז רק איסור דרבנן רק מחמת הגזירה, וצ"ע.

ושמא להאמור יהיה מוכח שביאר הגמ' דידן כדברי השפ"א שהטמנה איירי בבישול גמור ולשיטתו בראש יוסף שלא בעי ע"ת בדרבנן וממילא יש שני הכרחים בפמ"ג משני מקומות בדבריו שנראה שביאר הגמ' דידן מדין בישול ולא מצד איסור דרבנן דהטמנה, ועי'.

אך לדברי רע"א אית לן גמ' מפורשת שיש איסור הטמנה ביו"ט ולכאו' ה"ה שיש איסור שהייה ביו"ט.

**איסור שהייה וחזרה ביו"ט**

והנה בהעלם הגמ' דידן, יש לדון באיסור חזרה ושהייה האם בעי כלל עירוב תבשילין, שהנה בעיקר האיסור הוא תלוי בספק הפמ"ג כאמור אם גזרו כלל שמא יחתה ביו"ט שהוא רק איסור לאו. אך לבר מדין ישנו לקושיית רע"א כמו גבי הטמנה ה"ה גבי שהייה וחזרה, שביו"ט לא יגיע לידי איסור דאורייתא אף אם יחתה, ושמא בכה"ג לא יהיה איסור.

אך בפשטיה דהגמ' דידן לפי הפשטות וכמסקנת רע"א, מבואר שיש איסור ביו"ט גם באיסור דרבנן וגם באיסור שהוא גזירה אטו דאורייתא אף בגוונא דלא מטי לידי דאורייתא.

ולכה"פ נלמד על איסור חזרה [ושימה בתחילה] שיש בזה איסור גם מיו"ט לשבת לפי רע"א ודלא כהפמ"ג והשפ"א. ואמנם כלפי חזרה נח' הראשונים בגדר האיסור, האם הוא משום שמא יחתה כמו שהייה או שהוא משום מיחזי כמבשל.

ואמנם כלפי מיחזי מבשל היה נראה שכ"ז רק בשבת שהבישול מצד עצמו אסור בכל גווני אך ביו"ט שהוא יום שמותר בבישול לצורך היום נראה דלא שייך לאסור משום מיחזי כמבשל. אך לדעת הראשונים שהוא מגזירה דשמא יחתה יראה מוכח מהגמ' שנאסר גם ביו"ט.

**עירוב וברכתו במי שאין דעתו לבשל**

והנה הנידון הנ"ל הוא נפק"מ גדולה בדבר המצוי במי שאין דעתו לבשל ביו"ט לצורך שבת וכל מה שדעתו לעשות הוא רק לחמם את האוכל, וכגון שצרכי שבת כבר מוכנים מערב יו"ט. שבכה"ג כל שיש לדון הוא רק מצד איסור של שימה בתחילה [מדין חזרה] או שהייה, שאם הם אסורים ביו"ט אז בעי עירוב תבשילין וממילא יניח בברכה ואי לאו לא.

והנה נח' הראשונים במי שדעתו רק להדליק את הנר אם צריך עירוב או לאו ובמאמ"ר מבואר שיעשה עירוב בלי ברכה וכ"כ בכה"ח, וכן מורים בשם החזו"א, וכך ההוראה המקובלת. ובשם הגר"נ קרליץ שליט"א מטו שאם יש לו צד שאולי יצטרך לבשל שפיר יכול לברך על העירוב.

ונראה בדבריו שמדמה דין עירוב תבשילין לדין עירובי חצירות, והיה נראה שיש מקום לחלק בין ע"ת לעירוב חצירות, ששם עצם העירוב יש פה חלות היתר, וא"כ אף אם אין דעתו לטלטל כלל בחצר מ"מ העירוב פועל היתר וע"ז מספיק לברך.

אך נראה שגם אי נימא כן מ"מ בעירוב תבשילין אינו כן שלעולם כל ההיתר הוא רק כלפי מי שדעתו לבשל, אז דינו לעשות עירוב תבשילין ובלא זה אסור לבשל אך אם אין דעתו לבשל אין צורך כלל בעירוב וממילא מובן שלא יברך, ועי'.

וא"כ בנידון דידן, במי שלא מבשל ביו"ט, וכגון שמתארח או שהכל מוכן לסעודת הלילה ולבוקר אינו אוכל חמין וכל כה"ג, וממילא כל פעולת הבישול בביתו היא רק חימום האוכלין והנידון האם לברך על עירוב תבשילין. שמצד הדלקת הנר מבואר שאין מברך, אלא שאם יש איסור חזרה מצד זה לכאו' חייב בעירוב כמבואר בגמ' גבי הטמנה ושפיר יברך על העירוב[[2]](#footnote-2).

ואמנם בחימום האוכל פועל בישול של לח שנצטנן, אך הוא מח' המחבר והרמ"א אם יש איסור בישול בלח שנצטנן, וגם לדעת הרמ"א שחיישינן שיש איסור, נח' המג"א והחזו"א האם הוא איסור דאורייתא או רק איסור דרבנן, וא"כ מצד זה לכאו' נמי לא יברך שהרי הוי בכלל ספק ברכות.

וכ"כ בספר חוט שני שבמחמם לח שנצטנן יניח עירוב בלא ברכה ובמניח רק דבר יבש, לא יעשה עירוב. ומש"כ שלא יעשה עירוב ע"כ אי"ז כפשוטו, שהרי למאי דנתבאר נראה פשוט שיש לחוש לדעת רע"א והוא פשטות הגמ' שיש איסור הטמנה ביו"ט וא"כ ה"ה איסור חזרה וא"כ וודאי שאסור לתת דבר יבש בגדרי איסור חזרה בלא עירוב תבשילין[[3]](#footnote-3).

**איסור הכנה בחימום הקדירות**

והנה יש לדון עוד שבכל מעשה של חימום הקדירות חוץ מעצם האיסור בבישול ובשימת התבשיל, מעשה זה אית ביה נמי הכנה מיו"ט לשבת שנאסרת מדרבנן דלא גרע משאר מידי דטרחא אף דלית ביה איסור מלאכה כגון הצעת המיטות.

והנה בעיקר נידון זה אם יש איסור הכנה מיו"ט לשבת, נקט רע"א בסי' ש"ב שאין בזה כלל איסור והביאו המשנ"ב שם ונראה דעתו שם בשעה"צ שנוטה לדעתו, והא"ר בשם מהרש"ל הצריך עירוב תבשילין.

ובסי' תרס"ז העתיק בשעה"צ בדין גלילת ס"ת לאסור מיו"ט לשבת ואף בעירוב תבשילין, ועיי"ש בשעה"צ. ועל פניו מבואר סתירה בפסקי המשנ"ב וצ"ע ישוב הדברים.

ומ"מ שמענו עוד צד שיש לברך על העירוב כדעת הא"ר בשם מהרש"ל שיש איסור הכנה מיו"ט לשבת והוא ניתר בעירוב תבשילין.

והמורם, שלדעת רע"א בביאור הגמ' כב' מבואר שיש איסור הטמנה ביו"ט וא"כ ה"ה איסור חזרה וכך ריהטת הגמ' ומצד זה יש חובת הנחת עירוב תבשילין להתיר איסור החזרה אף במי שאין דעתו לבשל.

אך כשבאנו לדון האם יש חובה לברך, הלא יש לצרף דעת המג"א שכל לח שנצטנן יש בזה משום בישול גמור, וכן דעת הא"ר בשם מהרש"ל שגם לאיסור הכנה בעי עירוב ומהני עירוב. ושמא יש מקום לברך אחר שעיקר הדין כדברי רע"א ויש עוד צירופים כאמור [ובמקום שדעתו שאולי יצטרך לבשל הלא הובא לעיל שדעת הגרנ"ק שיש לברך, ובצירוף כל הנ"ל וודאי שהכי יש לנקוט לדינא, בכה"ג לכה"פ].

ומ"מ צעל"ד האם יש לחוש לדברי הראש יוסף שאיסור דרבנן לא בעי עירוב וכן לדברי השפ"א בביאור הגמ' שלדבריו אין מקור מהגמ' לאסור הטמנה וחזרה ואולי לא נאסרו כלל וכמו שהק' רע"א מתחילה, וע"ע סו"ד.

**עירוב תבשילין להתיר איסור דרבנן דלית ביה הואיל**

הזכרנו שיעור קודם, שהאבנ"ז דן לסמוך להל' על שיטת הר"ן שעל איסור דרבנן מועיל עירוב תבשילין להתירו, ואף במקום שאין היתר של הואיל וכגון סמוך לחשיכה. וצ"ע לדינא לפי"ז באיסור חזרה שישנו גם מיו"ט לשבת, האם יש לסמוך על הכרעת האבנ"ז וממילא יהיה אפשר להניח קדירות ולחממם אף סמוך לחשיכה במקום שאין הואיל, באופן שכל הנידון הוא רק משום איסור חזרה [וכגון באש נמוכה שיהיה יד"ס רק בשבת][[4]](#footnote-4).

ואמנם יל"ע שהנה המקור בר"ן הוא מצד עירובי חצירות וזה מצאנו שהיה הו"א להתיר בע"ת ורק משום שאינו צרכי סעודה אסור, אך אי לאו היה מותר. אך אם נבא להעתיק דין זה גם כלפי איסור חזרה אולי יש לחלק שאיסור שמהותו וטעמו הוא גזירה אטו דאורייתא, וסמוך לחשיכה באמת שייכת הגזירה שהרי אז לדעת הרבה ראשונים אין הותיר ואיכא איסור דאורייתא אם יחתה בגחלים וא"כ שמא בכה"ג גם הר"ן יודה שעירוב תבשילין אינו מתיר בכה"ג.

והנה אם נאמר כחילוק זה שאיסור משום גזירה שאני יש מקור להעיר בתחילת הדברים להקשות לשיטת הראש יוסף שדן שאיסור דרבנן כלל לא בעי עירוב, וקשה מהגמ' גבי הטמנה וכמו שנתבאר. אך להאמור יש מקום לחלק שבגמ' איירי בהטמנה שהוא דרבנן חמור שהוא מחמת גזירה שטעם הגזירה קיים, וצ"ע.

**קושיית רע"א לדעת חנניא**

ויעוי' בחי' רע"א שם עוד, קושיא נוספת, לאביי שמתרץ שאיסור הטמנה דב"ש במש' היינו חנניא אליבא דב"ש שמצריכים בעירוב תבשילין גם הטמנה ואיירי במי שלא הטמין, ולכן אסור לו להטמין מיו"ט לשבת.

ומקשה רע"א, שעד כמה שאיסור הטמנה היינו שמא יבוא להרתיח קדירתו ויבשלנה, א"כ אמאי בעינן להניח עירוב במסוים על הטמנה הרי כל האיסור הוא מה שיכל להגיע לבישול וא"כ כלפי בישול כבר הניח עירוב תבשילין בתבשיל וא"כ אמאי בעי להניח גם כלפי איסור הטמנה.

ומבואר בקושיית רע"א הנחה מחודשת במה שבעינן עירוב על כל דבר, דהיינו כלפי האיסור של כל דבר והיינו שיש מעשה איסור שונה באפייה ובבישול, וכלפי כל מעשה מלאכה האסור יש להניח עירוב.

אך בהטמנה, כיוון שבעצם ההטמנה אין איסור מצד עצמו, וכאמור ריש דברינו דזה היה פשוט לרע"א, ממילא כל המעשה איסור הוא הבישול שיכול להיות וכלפי בישול כבר הניח עירוב, ועי' היטיב.

**ישוב הקה"י בקושיית רע"א**

ויעוי' בקהילות יעקב שדן ליישב קושיית רע"א שבאמת מה שבעינן עירוב להטמנה אינו מצד האיסור של ההטמנה שהוא שמא ירתיח אלא שמעשה ההטמנה אסור מצד הכנה מיו"ט לשבת וכמו מציעין את המיטות, וכלפי זה בעינן היתר של עירוב תבשילין בהטמנה.

ולכאו' תמוהים דברי הקה"י שוודאי אין דין הנחת עירוב על כל מעשה הכנה וקיי"ל כדברי הרא"ש שהנחת העירוב היא רק באפייה ובישול שהם עיקר הסעודה ומהני לשאר איסורים ובכלל זה לאיסור הכנה.

אך נראה ביאור הדברים, שהרא"ש קאמר שהנחת העירוב היא על עיקר תקוני הסעודה ואה"נ שהוצאה והבערה נטפלים לזה[[5]](#footnote-5), אך בעיקר תיקוני הסעודה שהם מאכלי הסעודה שם יש להעמיד עירוב גמור עליהם, באופן שאם כדי להתירם יש לעבור על איסור הכנה אז יש להעמיד גם תבשיל של הכנה כדי להתיר עיקר צרכי סעודה, ועי' בזה.

ורע"א לא ס"ל כן, ושמא י"ל שאזיל נמי לשיטתו בסי' ש"ב[[6]](#footnote-6) שאין כלל איסור הכנה מיו"ט לשבת במידי דלית ביה מלאכה א"כ פשיטא ליה שאי"ז סיבת הנחת העירוב תבשילין בגמ', [ועי' מזה לקמיה].

**עירוב תבשילין בהצעת המיטות**

ואמנם יש להקשות בדברי הקה"י [לבר מגוף הדברים דאית בהו חידוש, וכאמור שרע"א לא נחית להו] שהנה בסי' ש"ב הביא המשנ"ב לא"ר בשם מהרש"ל להתיר הצעת המיטות מיו"ט לשבת בעירוב תבשילין, וצע"ג שהרי קיי"ל בסי' תקכ"ח כדעת הר"ן שהעתיקו המג"א שאין ע"ת רק במידי דצרכי סעודה וא"כ איך מתיר הצעת המיטות.

ויעוי' במהרש"ם שמדבריו אפשר לדלות, שאיסור הכנה שהוא רק איסור טרחה הוא זה איסור קל שהוא ניתר בעירוב אף שאינו מצרכי סעודה, וצ"ב גדר הדברים.

מ"מ נראה שהגדר הוא שנגרר איסור הכנה בתר עיקר הסעודה וכלפי זה אין דין לראות שכביכול התחיל להכין מבעוד יום ע"י הנחת העירוב, ועי'. ואם זה הדרך לבאר דעת מהרש"ל, א"כ נראה ברור שהדין של חנניא שיש להניח עירוב מבעוד יום שיחשב התחלת הבישול לשבת, הוא וודאי לא כלפי איסור הכנה שהרי איסור הכנה ניתר גם בלי גדרי העירוב, כאמור, ודוק' היטיב.

והובא שדעת רע"א בסי' ש"ב, שאין איסור הכנה מיו"ט לשבת, ויעוי' מזה בישועות יעקב ובצל"ח בד' טו' ששו"ט בזה. והדברים מפורשים בירושלמי שמותר להציע את המיטות מיו"ט לשבת כשם שמותר מליל שבת לשבת[[7]](#footnote-7).

ובצל"ח ביאר שכוונת הירושלמי במה שדימה הכנה מיו"ט לשבת להכנה בתוך השבת שהוא כעין סימן שהצעת המיטות אינה איסור מלאכה והוי טרחא בעלמא ולכן מותר מיו"ט לשבת. אמנם יעוי' בקה"י שביאר כוונת הירושלמי, שכיוון שהצעת המיטות הוא סוג עשייה שמותר לצורך שבת, ממילא יש סברא שיהיה מותר לעשותו אף ביו"ט לצורך שבת, שלעולם עיקר האיסור הוא מצד זלזול ביו"ט, ואם חזינן שגם בשבת הוא מותר יש בזה פחות זלזול וממילא יש סברא להתירו.

ולדבריו חידש הקה"י שאם כנים הדברים כ"ז שייך כלפי הצעת המיטות שמותר בשבת כדברי הירושלמי, אך מעשה ההכנה שיש בכל הטמנה הרי אסור לעשות בשבת שהרי הטמנה אסורה וממילא הכנה דהטמנה אסורה מיו"ט לשבת, ובזה יישב קושיית רע"א כאמור לעיל.

וכ"ז נוגע לדינא, בנידון דידן שלדברי הקה"י יש צירוף נוסף להצריך עירוב תבשילין ולברך עליו, מצד שבכל איסור כמו הטמנה וחזרה יש גם איסור הכנה שמצריך עירוב וכלפי זה אין את ההיתר של רע"א שהכנה מיו"ט לשבת מותרת, ודוק' היטיב.

**בגדר הנחת פת ותבשיל לדעת חנניא ולדעת ר"ת**

והנה בעיקר קושיית רע"א יש לתמוה, כמו שתמה בספר בני ציון, שרע"א הניח שמה שבעינן להניח פת ותבשיל והטמנה לחנניא אליבא דב"ש הוא מצד שיש להתחיל מערב יו"ט את איסורי המלאכות שאותם יעשה ביו"ט לצורך שבת, ולפי"ז הק' שהטמנה לית בה איסור אלא מצד הבישול ולבישול כבר הניח עירוב.

וצ"ע שמא יש מקום לבאר כן בכוונת הרא"ש והרמב"ן במלחמות. אך בתוס' יז,ב, מבואר להדיא שהנידון להניח עירוב גם לאפייה וגם לבישול אינו שייך למעשה איסור שיש בכל דבר, שביאר בדעת חנניא 'וסברי דאפילו בשלשה תבשילין צריך שיהא לכל אחד ואחד כנגדו וע"ז קאמרי ב"ה ואמרי דעל תבשיל אחד עושה בו כל צרכו'.

ונראה שהנידון הוא שיש להתחיל את מאכלי הסעודה מערב יו"ט ויש להתחיל להכין כנגד כל תבשיל ותבשיל, ולא מצד שאפייה ובישול והטמנה הם מעשי איסור שונים אלא מצד שהם תבשילים שונים ויש להתחיל כל סוג תבשיל, ודוק'.

ובדעת ר"ת שהצריך נמי להניח פת לאפייה ותבשיל לבישול, יעוי' בבעה"מ ובהשלמה שדין פת הוא כנגד הלחם שהוא עיקר חיי נפש ועל תבשיל כנגד התבשילים, ונראה להדיא שזה גדר של התחלת התבשילים וסיבת המחלק אינו המעשה מלאכה אלא חילוק המינים.

ואמנם בדעת ר"ת גופיה בספר הישר נראה לא כדבריהם, שדן האם אפייה היא בכלל בישול בשאר דיני תורה. ומבואר שהחילוק הוא בשם הדבר האם אפוי חולק שם לעצמו.

אך יש לחקור היטיב גם לביאור זה, האם דין הנחת העירוב הוא להתחיל את מלאכת האפייה ואת מלאכת הבישול כיוון שבישול ואפייה הם תרי מילי, או שמא שכיוון שהם שני דברים ממילא יש להניח עירוב כנגד התבשילים ועירוב כנגד הדברים האפויים, ודוק' היטיב.

**נפק"מ לדינא בגדר פת ותבשיל לר"ת**

והנה חקירה זו לדעת ר"ת אית בה כמה נפק"מ שיש לדון, יעוי' בספר שולחן גבוה סי' תקכ"ז שהסתפק האם לדעת ר"ת אפשר לקיים דין פת כדי לאפות לחם, בפשטידה או שבעינן דווקא לחם[[8]](#footnote-8).

והנה בסי' קס"ח הובא בשו"ע מח' הראשונים האם בלילה עבה שבישלה ולא אפאה, אית ליה תורת לחם וברכתו המוציא שדעת ר"ת שברכתו המוציא ודעת הר"ש וש"ר שאין ברכת המוציא בלא אפייה ובשו"ע כתב לחוש לדעת ר"ת וברמ"א כתב שהמנהג להקל ועיי"ש במשנ"ב.

וצ"ע האם אפשר לערב בבלילה עבה שבישלה ולא אפאה, וכגון סופגניות, לר"ת לשיטתו שברכתו המוציא, האם יהני גם לדין פת בעירוב או שבעינן דווקא דבר אפוי[[9]](#footnote-9).

והיה נראה שהוא תלוי בחקירה הנ"ל, שאם בעינן דין מעשה אפייה כמו שנראה שהניח רע"א א"כ סו"ס לא אפה את הבלילה עבה ולא עשה מעשה אפייה ולא יהני.

אך למאי דנראה טפי לולי דברי רע"א, שאין דין לעשות מעשה אפייה אלא להניח דבר אפוי או מבושל מצד המין של התבשיל, יש לדון שיחשב דבר אפוי לר"ת לשיטתו, שהנה יעוי' בחזו"א בגלינות הגר"ח שביאר דעת ר"ת 'שבישולו זהו אפייתו' והיינו שהשם פת של הפת לא נצרך דווקא באופן של אפייה וכל שהוא בלילה עבה שהוכשרה לאכילה בבישול חשיב פת לחלה ואף לברכת המוציא[[10]](#footnote-10).

והעולה שיש לחקור בעיקר תקנת עירוב האם הוא דין להתחיל במלאכת הבישול ולהתחיל במלאכת האפייה ועד"ז ההטמנה לחנניא או שאינו כן אלא הדין להתחיל להכין תבשיל ולהתחיל להכין דבר אפוי ועד"ז בהטמנה.

ואם נימא כמו שנראה בשיטת תוס' מיושב קושיית רע"א לדעת חנניא ולא בעינן לישוב הקה"י, שלעולם דינא דחנניא הוא להתחיל להכין תבשיל טמון, ולא דנים כלל כלפי הגזירה של איסור טמון שהוא מצד בישול אלא מצד מין התבשיל הטמון שיש להתחיל לכ"א ואחד כנגדו כלשון תוס' [וכן יישב שם בספר בני ציון לקושיית רע"א].

ויש לדון עד"ז בכבוש שקיי"ל שמהני לדין תבשיל, ולכאו' אין בזה מלאכת בישול אלא מדרבנן. אך צ"ע שמא לעירוב מספיק שיש איסור בישול דרבנן ויהני להתיר גם דבר שהוא בישול מדאורייתא, ואף לשיטת רע"א [ויל"ע עד"ז בבישול במיקרוגל לסוברים שאין בזה בישול דאורייתא].

אך יל"ע לדינא לדרכינו במבושל בחמה, שאין בזה כלל איסור בישול האם אפשר להניחו כעירוב שהרי סו"ס הוא מין דבר אפוי אף שלא נעשה בו מעשה איסור של אפייה, וכ"ז צעל"ד.

1. והנה קיי"ל לאסור עירובי חצירות ואף שהוא איסור דרבנן, וכדברי הר"ן שאינו ניתר בעירוב. ושמא גם לדברי הפמ"ג היינו דווקא באיסור דאית ביה הואיל שאז כל האיסור הוא רק משום שהואיל נאסר גם מדרבנן וע"ז קאמר שהוא מותר מעיקר הדין לצורך שבת ולא הצריכו ע"ת רק לאיסור דאורייתא, ועי'. [↑](#footnote-ref-1)
2. א"ה, ויש להאיר שלעשות עירוב בלא ברכה עד כמה שיכול לברך אית ביה לתא דאיסורא דהרי קיי"ל שערום לא יתרום כיוון שאינו יכול לברך, וכללא שמענו שאסור לעשות מצווה בלא ברכה וא"כ ה"ה הכא יש לעיין היטיב שאם שורת הדין לברך יש מקום אף לחייב לברך, ובהכי נחתינן וסלקינן, ודוק'. שו"ר בספר אור לציון שכתב שבכה"ג לא יברך ואף באופן שצריך לחמם לח. [↑](#footnote-ref-2)
3. ונראה ברור שהגרנ"ק שליט"א לא כיוון לפסוק כן, ולכאו' הבין דברי השואל האם בעי עירוב לצורך חימום דבר יבש, וסבר שהיינו חימום ע"ג הקדירה שזה מותר אף בשבת ולזה קאמר דלא בעי עירוב כלל, ואולי גם כוונת הכותב שם לא הייתה לזה, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-3)
4. א"ה, והנה לא נתבאר במשנ"ב היתר זה ויל"ע שלכאו' הוה ליה להזכירו, ועי'. ומש"כ בבאה"ל בסו"ד להתיר ביו"ט שני לסמוך על השיטות שצרכי שבת נעשים ביו"ט להתיר במקום הצורך לעשות בישול אף סמוך לחשיכה, מצד שביו"ט שני יש להקל טפי. ולכאו' משום שאז הוא רק איסור דרבנן, ואמאי לא היקל טפי כדעת הר"ן שבכה"ג מותר לגמרי מצד הע"ת, אך דחה הרב בפשיטות שיו"ט שני אינו נידון ככל איסור דרבנן כלפי זה ובכה"ג אין צירוף של הר"ן, ועי'. [↑](#footnote-ref-4)
5. עי' לבוש שהדלקה זה מצד שנצרך לסעודה וממילא נראה שנקטינן להקל בכל הדלקה אף שלא לצורך הסעודה, ועי'. [↑](#footnote-ref-5)
6. ועי' סי' תרס"ז שאחר שדן ציין לדבריו בסי' ש"ב. [↑](#footnote-ref-6)
7. ועיי"ש בצל"ח מה ששו"ט בראיה זו. [↑](#footnote-ref-7)
8. א"ה עיי"ש שנקט שאם בפשטידה מותר אז מהני גם כפת וגם כתבשיל, שהמילוי וודאי חשיב תבשיל ומהני לכו"ע כתבשיל והבצק של הפשטידא יחשב פת ויצא אף לדעת ר"ת, ועי' בזה. [↑](#footnote-ref-8)
9. ועי' ברש"י פרשת וישלח אין אפייה אלא בפת. [↑](#footnote-ref-9)
10. א"ה, יעוי' שם בשו"ג שנחית לזה וכתב שאף שלדינא השו"ע סתם דלא כר"ת והרמ"א כתב שנהגו שלא כדבריו בסי' קס"ח, מ"מ בנידון דידן שעיקר הדין דלא כר"ת ולא בעי פת לעירוב ורק חיישינן לדעת ר"ת, א"כ כיוון שלשיטתו יוצאים בפת מבושלת וודאי מספיק גם לעירוב לחוש לדין פת לשיטתו. [↑](#footnote-ref-10)