דיני הסתכלות בנשים (2)
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב מאיר קאופמן / ענינים כלליים / דיני ראיות האסורות

י"ד אב ע"א

**סימן כ"א**

**באיסור הסתכלות בנשים**

**א]בביאור האיסור דולא תתורו אחרי לבבכם**

**ב]בביאור האיסור דאחרי עיניכם**

**ג]איזה הסתכלות היא בכלל האיסור מהתורה**

**ד]בענין הסתכלות במקומות המכוסים**

**ה]בגדר האיסור דונשמרת מכל דבר רע**

**ו]האם יש איסור בהסתכלות לפי תומו**

**ז]המקורות שיש איסור הסתכלות כשנהנה מזה**

**ח]במחלוקת הרא"ש והרמ"ה בהסתכלות בפני כלה והאם יש איסור הסתכלות ללא הנאה**

**ט]בביאור ההיתר דדמי ליה כקאקי חיורי והאם זה גם ללא צורך כלל**

**בביאור האיסור דולא תתורו אחרי לבבכם**

א]נאמר בתורה פרשת שלח ולא תתרו אחרי לבבכם ואחרי עיניכם אשר אתם זונים אחריהם וברש"י אחרי לבבכם זה מינות אחרי עיניכם זה זנות אשר אתם זונים אחריהם זה ע"ז וכן הוא בברכות י"ב: בפשוטו היה מקום לבאר שזה רק עיצה טובה שאדם לא ילך אחרי מחשבות לבבו שהם נגד התורה וכן אחרי ראית עיניו של דברים שהם נגד התורה ועל ידי ראית הציצית ימנע מכל דברים אלו וכן נקט הגרי"פ בדעת הרס"ג והבה"ג שלא מנו לאו זה במנין המצוות אמנם עיין ברמב"ם ל"ת מ"ז והלכות ע"ז פ"ב ה"ג ושאר מוני המצוות שמנו דבר זה בתור לאו דהינו שיש כאן אזהרה לא ללכת אחרי הלב ולא ללכת אחרי העינים והיה מקום לומר שהכוונה שאם לבו רוצה לעשות עבירה שלא יעשנה וכן אם רואה בעיניו דבר עבירה ורוצה לעשותו שלא יעשנה ולכאורה זה המשמעות הפשוטה של ולא תתרו שהכונה שלא תלכו אחרי הלב אמנם חז"ל דרשו את זה על מינות וזנות דמשמע שיש כאן איסור בעצם המחשבה והראיה וכן הוא ברבותינו הראשונים וכדלקמן

והנה ברבינו יונה שער ג' אות מ"א כתב וז"ל ולא תתרו אחרי לבבכם ואחרי עיניכם הוזהרנו בזה שלא לחשוב לעשות עבירה ועל כל דבר פשע וחטאה כענין שנאמר מחשב להרע ושלא להרהר בדברי המינים פן יכשל וימשך אחריהם וכו' עכ"ל וכן הוא בחרדים פכ"א אות כ"ט ומבואר שביאר בתחילה שזהו פשוטו של מקרא שכל שאדם מתכנן לעשות עבירה הוא בכלל האיסור אמנם בשאר הראשונים ברמב"ם ובסמ"ג וסמ"ק והחינוך לא הזכירו אלא על מחשבת מינות

והנה בביאור האיסור של מחשבת מינות לכאורה מצאנו בזה שני ביאורים בראשונים דהרמב"ם בספר המצוות ל"ת מ"ז כתב וז"ל היא שהזהרנו שלא לתור אחרי לבבינו עד שנאמין דעות שהם הפך הדעות שחייבתנו התורה אבל נקצר מחשבתינו ונשים לה גבול תעמוד אצלו והוא מצוות התורה ואזהרותיה וכו' עכ"ל ופשטות הדברים שרק באמת חושב דבר שהוא נגד התורה כגון שחושב שתורה לא מן השמים או שאין תחית המתים מהתורה

אמנם עיין בהלכות ע"ז פ"ב ה"ג דביאר שעצם המחשבה על דברים אלו האם הם כך או לא הוא בכלל האיסור וכן הוא ברבינו יונה ש"ג אות מ"א הנ"ל ובחרדים הנ"ל שכתבו שלא להרהר בדברי המינים שמא ימשך אחריהם דהינו שאפילו אם רק מברר את דעתם ורוצה לחשוב למה הם לא צודקים גם אסור שמא ימשך אחריהם וכן הוא לשון החינוך מצוה שפ"ז ובפרט בסופו בביאור הצורה לעבור על הלאו ועיין סמ"ק מצוה י"ב שבכלל זה לא לחשוב מה למעלה מה למטה כיון שיכול על ידי זה להגיע לידי מחשבת כפירה

**בביאור האיסור דאחרי עיניכם**

ב]והנה מבואר בתורה ואחרי עיניכם ודרשו חז"ל זה זנות ובגמ' ברכות י"ב: הלשון זה הרהור עבירה והנה כמו שלענין אחרי לבבכם הכוונה שיש כאן לאו על מחשבה הנעשית בלב ה"ה באיסור בעינים יש כאן איסור שנעשה על ידי ראית העין ומבואר מחז"ל דזה קשור לאיסורי זנות וצ"ב מהו האיסור בזה ועיין רמב"ם בספה"מ ל"ת מ"ז שכתב וז"ל אחרי עיניכם זה זנות וכו' רוצה באמרו זו זנות המשך אחרי ההנאות והתאוות הגשמיות והתעסק המחשבה בהן תמיד עכ"ל ועיין חינוך מצות שפ"ז וז"ל וכמו כן שלא ירדוף אדם אחר מראה עיניו ובכלל זה שלא לרדוף אחר תאוות העולם הזה עכ"ל ובסופו כתב ועבר על זה וכו' וכן מי שהוא תר אחר עיניו כלומר שהוא רודף אחר תאוות העולם הזה כגון שהוא משים לבו תמיד להרבות תענוגים גדולים לנפשו מבלי שיכוין בהם כלל לכוונה טובה כלומר שלא יעשה כדי שיעמוד בריא ויוכל להשתדל בעבודת בוראו רק להשלים נפשו בתענוגים כל מי שהוא הולך בדרך זה עובר על לאו זה תמיד בכל עת עסקו במה שאמרנו עכ"ל ומבואר מדבריהם דלא כנ"ל שאין כאן איסור כלל בעצם ההסתכלות אלא שהעינים זה ביטוי על תאוות העולם הזה וכוונת התורה שאדם לא יתעסק במילוי תאוותיו שלא לצורך עבודתו יתברך

אמנם עיין שערי תשובה ש"ג אות ס"ד שכתב וז"ל ונאמר על חוש הראות ולא תתורו אחרי לבבכם ואחרי עיניכם הוזהרנו בזה שלא יסתכל אדם באשת איש ובשאר עריות פן יוקש בהם עכ"ל וכן באגרת התשובה אות י"א כתב וז"ל ואסור לאדם להסתכל באשת איש מן התורה שנאמר ולא תתורו אחרי לבבכם ואחרי עיניכם ואמרו רבותינו ז"ל ליבא ועינא תרי סרסורי דחטאה עכ"ל

ועיין סמ"ק מצוה ל' והובאו דבריו בחרדים פכ"ב אות ד' שיש איסור מהתורה להסתכל בעריות לשם זנות אבל אם רק נהנה ממה שהסתכל עובר רק על ונשמרת מכל דבר רע והנה מבואר בדבריו גם דנקט שיש איסור הסתכלות מהתורה מפסוק זה כפשוטו של מקרא שיש כאן מעשה איסור שנעשה עם העינים אלא שכתב שזה דוקא לשם זנות

והנה כבר הבאנו דהרמב"ם בביאורו את הלאו לא ביאר שזה הולך על ראית העינים אמנם עיין פ"ד מהלכות תשובה שכתב כ"ד דברים מעכבים את התשובה ובה"ד וז"ל והמסתכל בעריות מעלה על דעתו שאין בכך כלום שהוא אומר וכי בעלתי או קרבתי והוא אינו יודע שראית העינים עוון גדול שהיא גורמת לגופן של עריות שנאמר ולא תתורו אחרי לבבכם ואחרי עיניכם עכ"ל ומבואר שוודאי יש בזה איסור מי שמסתכל בעריות ושהוא עוון גדול ונלמד מהפסוק אחרי עיניכם ובפשוטו שאסור ללכת אחרי העינים וכנ"ל דהינו למלאות תאותו ומונח בזה לא להסתכל דברים שגורמים לרצות למלאות תאותו באיסור וצ"ע

**איזה הסתכלות היא בכלל האיסור מהתורה**

ג]והנה באיסור זה דהסתכלות בעריות יש לעיין האם זה בכל הסתכלות או דוקא בסוג הסתכלות מסוים והנה עיין רבינו יונה ש"ג אות ס"ד שכתב וז"ל ונאמר על חוש הראות ולא תתורו אחרי עיניכם הוזהרנו בזה שלא יסתכל אדם באשת איש ובשאר עריות שמא יכשל בהם עכ"ל ובאגרת התשובה אות י"א וז"ל ואסור לאדם להסתכל באשת איש מן התורה שנאמר ולא תתורו אחרי לבבכם ואחרי עיניכם ואמרו רבותינו ז"ל לבא ועינא תרי סרסורי דחטאה עכ"ל ופשטות לשונו שכל הסתכלות בעריות יש בזה איסור דאוריתא אמנם זה לא יתכן דהרי מבואר בגמ' דאיכא חד מ"ד דמותר להסתכל בפני כלה וכן מבאר בגמ' דע"ה מכיר בנשים ואפשר דרכו לראות שמי שנותנים לו זה אשתו ועיין בהערות שהבאינו לזה עוד ראיות

אמנם עיין סמ"ק מצוה ל' שכתב וז"ל שלא לתור אחרי העין דכתיב אחרי עיניכם דרשו רבותינו זהו זנות שלא יסתכל בנשים לשם זנות אע"ג דמפיק הסתכלות נשים מקרא דונשמרת מכל דבר רע ההוא הסתכלות נשים שלא לשם זנות רק שנהנה בהסתכלה עכ"ל וצ"ב מה הכוונה לשם זנות ומה הכוונה נהנה בהסתכלה ואפשר לבאר שהרהור זנות שמהרהר בעצם המעשה איסור עמה והאיסור של ונשמרת זה שמסתכל עליה כדי להנות מיפיה אמנם אין זה במשמעות הלשון לשם זנות ויותר משמע שעצם ההסתכלות להנות הנאת אישות וכלשון חז"ל יומא ע"ד: טוב מראה עינים מהלך נפש טוב מראה עינים באשה יותר מגופו של מעשה אמנם לענין ונשמרת וגו' אפשר לבאר או שלא מסתכל להנות הנאת אישות אלא סתם הנאה מיופיה כבריאה נאה או שהכוונה שהוא לא מסתכל לשם הנאה אלא שמסתכל סתם וממילא הוא נהנה ואין זה בגדר הסתכלות של זנות וצ"ע

ועיין מ"ב סימן ע"ה סק"ח שכתב וז"ל אבל לענין איסור הסתכלות לכו"ע המסתכל באשה אפילו באצבע קטנה כיון שמסתכל בה להנות עובר בלאו דלא תתורו אחרי עיניכם וגו' ומקורו מהחיי אדם והפמ"ג שם ומבואר כנ"ל שכל הסתכלות לשם הנאה יש בה איסור דאוריתא ומסתבר שזה גם כוונת הסמ"ק

והנה צ"ב מה צריך האיסור של אחרי לבבכם תיפו"ל שתמיד זה אסור מצד ונשמרת ויתכן שכאן זה אביזריהו דעריות ויהרג ועל יעבור ועוד יתכן שיש מקרים שאין כאן חשש של טומאה בלילה לפי טיבעו אבל בערוה זה איסור גמור וצ"ע

**בענין הסתכלות במקומות המכוסים**

ד]מבואר גמ' ברכות כ"ד. טפח באשה ערוה למאי אילימא לאיסתכולי ביה הרי אפילו אצבע קטנה באשה אסור אלא באשתו ולק"ש ואחרי זה הגמ' אומרת שוק באשה ערוה שער באשה ערוה וקול באשה ערוה עכת"ד הגמ'

והנה בפשוטו מבואר בגמ' שאין שום הבדל בין הסתכלות במקומות המכוסים למקומות המגולים והנה בפשוטו האיסור שמצאנו במסתכל באצבע קטנה זה שמסתכל כדי להנות או לכל הפחות שיש לו כוונה להסתכל אבל אם רואה לפי תומו ולא כיון להסתכל אין בזה איסור וכמבואר במ"ב סימן ע"ה סק"ח ומקורו מהב"ח והפמ"ג ולפ"ז מבואר שגם במקומות המכוסים זה כך וכן הוא בב"ח וע"ש שביאר שלענין ק"ש אסור אפילו ללא כונה להסתכלות וע"ש שנתקשה א"כ למה הגמ' אומרת באשתו הרי נפק"מ לגבי ללא כוונת הסתכלות בכל אשה וכתב שכוונת הגמ' שאסור אפילו באשתו וה"ה באחרת ולכאורה לראשונים שבאשה אחרת אסור אפילו כל שהוא ה"ה לב"ח ללא כונת להסתכל

והנה הגמ' בהמשך אומרת ששוק באשה ערוה וקשה מה המיוחד בזה הרי כל מקום שרגיל להיות מכוסה אסור וכתב הרשב"א בשם הראב"ד שהחידוש שהיה מקום לומר שכיון שמקום זה רגיל להיות מגולה באיש ממילא אין בזה ערוה באשה קי"ל שזה ערוה והט"ז והב"ח בתחילתו ביאור שאסור אפילו פחות מטפח והב"ח כתב לישב עוד דכיון שזה מקום מלוכלך והיתי אומר שאין בזה שום איסור וקמ"ל שזה ערוה ולראשונים שבאשה אחרת אסור בכל שהוא יתכן שזהו הכוונה כאן

ועיין רש"י שכתב ששוק באשה ערוה לענין ק"ש ואשת איש וצ"ע שהרי לענין טפח הקשתה הגמ' שאפילו אצבע קטנה אסור וא"כ למה שכאן זה לא קשה ועיין ב"ח שישב לשיטתו שהיתי אומר שזה מקום מאוס ואין בזה איסור אמנם הרמב"ם ס"ל שגם קול ושער באשה ערוה זה לענין עריות וכן כתב הרא"ש לענין קול ובזה לא יעזור תירוץ הב"ח

ולכאורה מוכרח מזה שמקומות המכוסים יש בהם יותר חשש הירהור ובהם אסור אפילו ללא כונת הנאה ומצד שוודאי שבכל ראיה יש בה הנאה ולכן על זה לא קשה שאפילו אצבע קטנה אסור דפה יש חידוש שאסור כל סוג הסתכלות שיהיה ומה שהגמ' לעיל לא תירצה כן על טפח באשה ערוה דכוונת הגמ' שכיון שיש איסור של הסתכלות לשם הנאה ממילא במקומות המכוסים וודאי אסור אפילו כל שהוא ועיין פמ"ג סימן ע"ה הובא במ"ב סימן ע"ה דכתב דלא כב"ח אלא שבמקומות המכוסים אסור גם ללא כוונת הסתכלות וכן הוא בח"א שם וכן ביאר הצל"ח שם מכח דברי רש"י

ולכאורה הוא גמ' מפורשת דהגמ' בב"ב נ"ז: אומרת ועוצם עיניו בראות מרע ארחב"א זה שאין מסתכל על הנשים בשעה שעומדות על הכביסה ועיין רשב"ם שהכוונה כי הם מגלות זרועתיהם והגמ' שואלת שאם יש דרך אחר הוא רשע והגמ' עונה שגם אם אין דרך אחרת הוא חייב לאנוס את עצמו שלא יראה ואם לא הוא עושה איסור כמבואר ברשב"ם הרי מפורש שגם ראיה לפי תומו דרך עברתו אסור וז"ב ואין לומר שהגמ' זה רק מדת חסידות דלשון הרשב"ם שחייב להעצים עניו וכן בקש"ק הובא רבינו ירוחם ועוד ראשונים שהעתיקו דבר זה לדינא ולא רק כמדת חסידות ודבר זה הוא כמו שמצאנו בע"ז כ: שאסור אפילו ראיה לפי תומו ללא מתכוין שכאן וודאי שזה יביא לידי הנאה ויש בזה איסור

ועיין בתלמידי רבינו יונה דהביא מרב האי גאון שהדין טפח שאסור זה דוקא אם מתכוין להסתכל אבל אם לא מתכוין להסתכל אין בזה איסור ואפילו לקרוא ק"ש כנגדה ומבואר דנקט כב"ח שאין איסור הסתכלות במקומות המכוסים ללא כוונת הסתכלות וצ"ע מסוגיא דב"ב אמנם בקש"ק הובאו דבריו על אשתו ולא לגבי האיסור דהסתכלות ולפ"ז יתכן דלענין איסור הסתכלות וודאי שבמקומות המכוסים אסור בכל אופן

והנה יש ראשונים שס"ל שבאשה אחרת אסור אפילו כל שהו וכתב הגר"א שגרסו כאן באשתו כאן באשה אחרת וכוונתו שמשמע שבאשה אחרת לא רק מצד ערוה אסור אלא גם בק"ש יש שיעור אחר והוסיף דבפרט לדעות שאסור גם אם מעצים עיניו א"כ הרי זה שיך גם באשה אחרת ובהכרח ששם השיעור אחרת ומבואר בגר"א דלדעות שרק אם רואה א"כ אין מקום לדייק דבאשה אחרת יש איסור בין כה וכן הקשה הגר"ז על הרמ"א שהסכים שמועיל עצימת עיניו ובכל אופן ס"ל לדיק דבאשה אחרת אסור בכל שהוא אמנם צ"ע עוד דהרי אסור להסתכל במקומות המכוסים אפילו בכל שהוא וא"כ וכי ברשעי עסקינן ומה מקום לדייק ועוד דהמ"ב הביא מהנשמת אדם דבכל שהוא וודאי מועיל עצימת ענים ודלא כגר"א דהינו שכל האיסור אם מסתכל וצ"ל שמדובר בדליכא דרכא אחרינא וגם לא יכול להעצים עיניו

והנה מדברי רש"י הנ"ל שהעמיד שוק באשה ערוה בא"א מדויק דבפנויה אין איסור אפילו במקומות המכוסים וכן דייק הפמ"ג מדבריו וכן מבואר ברש"י ברכות ס"א שכתב שאסור ללכת אחורי אשה בנהר זה בא"א ומשמע שבפנויה אין איסור במקומות המכוסים ועיין פמ"ג שכל זה ללא כוונת הנאה אלא בכונת הסתכלות וצ"ל דהגמ' של ונשמרת וכו' זה רק באשה נאה ולא בסתם אשה ובזה אסור גם בפניה ולא רק במקומות המכוסים

**בגדר האיסור דונשמרת מכל דבר רע**

ה]מבואר בגמ' בע"ז כ: ת"ר ונשמרת מכל דבר רע מכאן שלא יהרהר אדם ביום ויבוא לידי טומאה בלילה וכו' ועיין תוס' בע"ז שם שכתבו שזה איסור דאוריתא וכן הוא ברמב"ן ר"ן בחולין ל"ז: וכן הוא באגרת התשובה אות י"א וכן מנאו הסמ"ק מ' כ"ד, ובפשוטו דבר זה אסור גם ללא שום ראיה אלא עצם ההירהור הוא הדבר האסור אמנם ברמב"ם לא הוזכר כזה לאו מדאוריתא לא במנין המצוות ולא בהלכותיו ומשמע שס"ל שזה רק אסמכתא בעלמא, כן נראה ביראים מ' מ"ה, ז"ל, ועוד הזהירונו רבותינו שלא להסתכל בעריות "ואסמכוה אקרא" דונשמרת מכל דבר רע שלא יהרהר אדם ביום ויבא לידי טומאה בלילה, ומ' דגם על הרהור אי"ז אלא אסמכתא, אך יש לדחוק שכונתו דעל הסתכלות אי"ז אלא אסמכתא, ומצינו שצריך הכתוב כפרה על הרהור עריות במלחמת מדין דכתיב ונקרב את קרבן ה' וגו' לכפר על נפשותיכם לפני ד', אמר להם משה חזרתם לקלקולכם הראשון אמרו לו לא נפקד ממנו איש לעבירה א"כ כפרה זו למה א"ל אם מידי ע"ז יצאנו מידי הרהור לא יצאנו, עכ"ל, ומבו' בדבריו, דאף דאין ע"ז איסור המפורש בתורה, ואי"ז אלא אסמכתא, מ"מ גם מדאורייתא הי' בזה איסור, וע"כ הוצרכו ע"ז כפרה בבנות מדין.

והנה יש לעיין מהו ההירהור שהוא וודאי אסור מדאוריתא מצד הפסוק הנ"ל ובפשוטו זה וודאי שאסור להרהר את עצם המעשה עם האשה ויש מקום לומר שזה נאסר גם באשתו וכן נקט בשו"ת אגר"מ אלא שמצאנו כל מיני דברים שיכולים להביא לידי הרהור דהינו הרהור הנ"ל ובזה אין איסור באשתו כי זה לא מביא לידי ההרהור הנ"ל אמנם החזו"א באיגרותיו כתב שמותר להרהר באשתו ומשמע שלא נאסר שום הרהור כלל וצ"ע

אמנם יש לעין האם אסור רק הרהור בעצם המעשה או כל הרהור ביופי האשה אסור ועיין ברבינו יונה שכתב בשערי תשובה שלא רק אם מהרהר לעשות אסור ומשמע שמדובר על הרהור בעצם המעשה וכן לכאורה יש להוכיח מהא דיש מ"ד דמותר להסתכל בפני כלה והרי הוא מסתכל על יופיה ואפילו שזה ללא כוונת הנאה אבל יש כאן הרהור ביופיה ובהכרח שזה לא מה שנאסור מדאוריתא אמנם צ"ע על הסמ"ק דלקמן שאסור להסתכל ביופי האשה ואולי ס"ל שלכן לא קי"ל כוותיה או ששם לא מתכוין להנות אלא לחבבה על בעלה ובזה אין איסור וצ"ע

והנה מובא בגמ' שם עוד ונשמרת מכל דבר רע שלא יסתכל אדם באשה נאה ואפילו פנויה באשת איש ואפילו מכוערת ולא בבגדי צבע באשה וכו' ומבואר מכאן שלא רק ההרהור אסור אלא גם הסתכלות באשה אסור וצ"ע האם זה נאסר מדאוריתא או כהרחקה בעלמא מדרבנן עוד צ"ב מה הכונה הסתכלות שיש בה איסור והנה עיין סמ"ק מצוה ל' שכתב וז"ל שלא לתור אחרי העין דכתיב ולא תתורו אחרי עיניכם דרשו רבותינו זה הזנות שלא להסתכל בנשים לשם זנות אע"ג דמפיק הסתכלות דנשים מקרא דונשמרת מכל דבר רע ההוא הסתכלות נשים שלא לשם זנות רק שנהנה בהסתכלה וכו' עכ"ל והובא בחרדים פכ"ב ומבואר שני דברים א. שנקט שלהסתכל ולהנות מיופי האשה יש בזה איסור דונשמרת מדאוריתא ב. בפשוטו ביאר שזה הכוונה של הגמ' לא להסתכל בפנויה שהכונה שמסתכל בצורה שנהנה מיפיה וזה מה שנאסר ומשמע שאם מסתכל ללא הנאה מיופיה אין זה בכלל האיסור אלא שיתכן שבאשה נאה כל הסתכלות לאיזה מטרה שתהיה יש בזה הנאה וממילא זה נאסר וצ"ע

והנה כתב רבינו יונה באגרת התשובה אות י"א ואסור להסתכל בא"א מן התורה וכו' וכן אסור להסתכל בפנויה מדברי קבלה שנאמר ברית כרתי לעיני ומה אתבונן על הבתולה עכ"ל וכן עיין רמב"ם פכ"א מאיסו"ב ה"ג שכתב שמותר להסתכל על אשה לבודקה כדי שיראה אם היא נאה בעיניו כדי שישאנה והוסיף אבל לא יסתכל לשם זנות שנאמר ומה אתבונן על הבתולה עכ"ל והנה הלשון בנביא ומה אתבונן ומשמע שמדובר בראיה אם התבוננות ביפיה וצ"ע מה צריך להגיע לפסוק מיוחד תיפו"ל מצד שיש בזה ונשמרת וכו' והרי רבינו יונה כתב מפורש שזה איסור מהתורה וביותר דעיין אבות דרבי נתן פ"ב הל"ה דמבואר דטעם האיסור שמא יסתכל היום ולמחר יבוא איש אחר וישאנה ונמצא מסתכל באשת איש וכן הוא ברש"י באיוב ל"א ומשמע שמצד עצם ההסתכלות אין איסור לכל הפחות מדאוריתא וצ"ע אמנם הרמב"ם בפיה"מ בסנהדרין כתב מפורש שבבתולה מותר להסתכל אפילו בכוונת הנאה ואולי כוונתו ביופי של דבר יפה או שלמד שהגמ' זה רק במקומות המכוסים ועיין בזה בההערות

ועין בגמ' דגם הסתכלות בבגדי צבע של האשה אסור מצד ונשמרת וביאר רש"י שזוכר את האשה כמו שהיא מלובשת בהם ונזכר בה ומהרהר אחריה עכ"ל והנה בפשוטו שם משמע שלא מסתכל כדי להנות וכמו שהגמ' מקשה איך מתר לכובס לכבס בגדי נשים והגמ' עונה בעבידתיה טריד ושם הרי לא מדובר שמסתכל במטרה להנות ומשמע שכל שנזכר במראה האשה יש בזה להביא לידי איסור ולכאורה מטעם זה יש לאסור גם להסתכל בפניה תמיד דההסתכלות בה וודאי מביאה לידי הרהור וצ"ע לשון הסמ"ק לעיל שאסור הסתכלות שיש בה הנאה ויתכן ששם הזכיר את עיקר האיסור דאוריתא אבל זה וודאי שרבנן אסרו כל הסתכלות שיכולה להביא לידי הרהור באשה וצ"ע

**האם יש איסור בהסתכלות לפי תומו**

ו]והנה הגמ' שם מביאה מעשה דר"ג ראה אשה עכו"ם נאה ואמר מה רבו מעשיך ה' וכן ר"ע ראה את אשת טרוספרוס הרשע ורק ושחק ובכה והגמ' אומרת שבכה על האי שופרא דבלי בעפרא והגמ' שואלת איך היה מותר להסתכל הרי יש בריתא ונשמרת וכו' שאסור להסתכל באשה נאה והגמ' עונה קרן זוית הואי והנה וודאי שר"ג ור"ע לא הסתכלו כדי להנות ומבואר לכאורה שגם הסתכלות שלא כדי להנות בכל אופן הגמ' שואלת שיהיה אסור ויתכן שרק שם שהיתה נאה ביותר שבזה המציאות שאם אדם מסתכל הוא נהנה לכן הגמ' שואלת אלא שיש לעיין מנא ליה שהיא יפה שמלכתחילה לא יסתכל בה אמנם עיין רש"י שבתירוץ הגמ' שזה קרן זוית ביאר שאם באה מרחוק שכמתקרב אליו צריך כבר למנוע עצמו ממנה ויתכן שכבר קודם שראה אותה ממש כבר רואה שיש כאן אשה יפה במיוחד וממילא רק כה"ג אסור להסתכל דוודאי יהנה עוד יתכן שכיון שחזינן שהתפעל מיפיה זה וודאי נחשב הנאה מראיה שכל הנאה מראית אשה יפה אפילו שזה לא קשור לאשה בכלל הוא בכלל האיסור וממילא וודאי שכבר שלב קודם ההתפעלות היה צריך להפסיק להסתכל ורק בקרן זוית יש כאן ראיה עם התפעלות גמורה וצ"ע בכל זה ובפשוטו מהא דהאחרונים התירו בערוה ראיה לפי תומו ולא כתבו לאסור מצד ונשמרת מבואר שאין בזה איסור

**המקורות שיש איסור הסתכלות כשנהנה מזה**

ז]עיין לעיל דהבאינו דיש איסור הסתכלות בעריות ובסמ"ק ורבינו יונה נקטו שזה איסור דאוריתא וכן פסק המ"ב סימן ע"ה ומקורו מהחיי אדם והפמ"ג והלבוש ועיין בלשון המ"ב שם דמבואר שכל שמסתכל כדי להנות יש בזה האיסור דאוריתא

והנה בעיקר הדבר שיש איסור להסתכל על אשה להנות מיופיה מבואר בגמ' בכמה דוכתי א. שבת ס"ד. שמשה קצף על פקודי החיל שלמה מביאים כפרה וכי נכשלו בעבירה ואמרו לו שאם מידי עבירה יצאנו מידי הרהור לא יצאנו תנא דבי רבי ישמעל מפני מה הוצרכו ישראל שבאותו הדור כפרה מפני שזנו עיניהם מן הערוה וכתב רש"י לשון מזון שנהנו במראית העין ועל זה הגמ' מביאה אמר רב ששת למה מנה הכתוב תכשיטים שבפנים אם תכשיטים שבחוץ לומר לך כל המסתכל באצבע קטנה של אשה כאילו מסתכל במקום התורף ובפשוטו האיסור שמצאנו כאן בגמ' הוא ראיה שיש בה הנאה וכלשון שזנו עיניהם מן הערוה וזה גם האיסור של כל המסתכל המובא בגמ' בברכות וכו'

ב.עירובין י"ח: המרצה מעות לאשה מידו לידה כדי להסתכל בה אפילו יש בידו תורה ומעשים טובים כמשה רבינו לא ינקה מדינא דגהינם ע"כ ובפשוטו מדובר שרוצה להסתכל כדי להנות שלכן מרצה מעות למטרה זו ועיין רמב"ם פכ"א מאיסו"ב ה"ב וז"ל והמסתכל אפילו באצבע קטנה של אשה ונתכוין להנות כמי שנסתכל במקום התורף עכ"ל ומבואר שהוסיף כדי להנות ועיין ביאור הגר"א שכוונתו לגמ' הנ"ל הובאה בברכות ס"א. והרי הגמ' בברכות שואלת מהמסתכל באצבע קטנה שלכן נאסר וודאי פחות מטפח באשה ומבואר שכל גדרי ההסתכלות האסורים זה כמו אצבע קטנה דמבואר ברמב"ם שהאיסור כדי להנות אמנם עדין יתכן שזהו איסור חמור אבל מדרבנן נאסר גם ראיה שיכולה להביא לידי הנאה

**במחלוקת הרא"ש והרמ"ה בהסתכלות בפני כלה והאם יש איסור הסתכלות ללא הנאה**

ח]עיין בגמ' בכתובות י"ז. אמר רב שמואל בר נחמני אר"י מותר להסתכל בפני כלה כל שבעה כדי לחבבה על בעלה ולית הילכתא כוותיה ופרש"י לחבבה כשרואה שהכל מסתכלים בה ועיין רא"ש שהביא שיש כתבו שיום ראשון מותר דאל"כ מי יעיד שיצאה בהינומא וראשה פרוע ודחה הרא"ש שיעיד על ידי שכולם אומרים שעושים הינומא לפלונית ועוד כתב שלראות ההינומא ושערה פרוע אין זה הסתכלות בפניה עכ"ד ובשטמ"ק הביא כן בשם רבינו יונה ולאחר מכן הביא בשם הרמ"ה וז"ל ורבינו מאיר הלוי ז"ל תירץ בענין אחר דדוקא להסתכל אמרו דאינו מותר אבל ראיה בעלמא לפי שעה בשעה שמוליכין אותה מותר עכ"ל

ובפשוטו מבואר שנחלקו רבותינו הראשונים באיסור להסתכל בפני א"א דדעת הרא"ש ורבינו יונה שזה כל הסתכלות אפילו רגע כמימריה כל שמסתכל כדי לראותה כדרך בני אדם שרוצים לראות כל דבר ודעת הרמ"ה שכל האיסור הסתכלות שיש בה משך ואולי יש בה גם התבוננות מדויקת ביפיה אסור וכן נקט שם ביש"ש והנה וודאי שגם לרא"ש כל זה כשמתכוין לראותה ולא שמסתכל על דבר אחר ולא עסוק בראיתה שלזה אין שום מקור לאיסור אמנם היה מקום לומר שכל דברי הרא"ש רק בכלה שלבושה מאוד יפה והמציאות שכל מי שרואה אותה מתפעל מיפיה שבזה חשיב ראיה שיש בה הנאה שאסור מצד הרחקה בא"א אבל יתכן שסתם הסתכלות באשה שלא לצורך הנאה אין בזה איסור ועיין יש"ש שם שהכריע כדעת הרמ"ה והוסיף וז"ל שלא אסרו אלא דרך הבטה והסתכלות בדמותה והתבוננות בצורת קלסתירה ואפילו במלבושיה אסור כה"ג עכ"ל אמנם הרמ"א בסימן ס"ה באבן העזר העתיק את דברי הרא"ש וכן הטור הביא שם את הרא"ש והב"י לא הביא שום חולק על זה ובפשוטו וודאי שכן קי"ל

וע"ש ביש"ש שכתב להוכיח כן מהגמ' בב"ב קס"ז שאומרת שת"ח עדותו על אשה אינה ברורה כי הוא לא מדייק אבל שאר אנשים מדייקים חזינן שיודעים צורתה של אשה אחרת וכן יכולים להעיד על זה וכן בגמ' שם ת"ח לידבר בהדיה ע"ה שהוא יודע שלא יטעו אותו כי יבדוק שזה האשה שקבעו ומבואר שמותר לו להסתכל לכזו מטרה אמנם שם זה עדיף שיש לו סיבה להסתכל לא כדי להנות מיופיה

ועיין בפיה"מ ברמב"ם סנהדרין פ"ז שכתב מפורש שכל האיסור אם מסתכל כדי להינות מיופיה אמנם שם יתכן כוונתו מצד האיסור דאוריתא אבל איסור דרבנן אדרבא מפורש בלשונו שכל שמתכוין להסתכל בערה אסור ועיין בהערות וכן עיין לשון החינוך מצוה קפ"ח באיסור של לא תקרבו שכתב וז"ל מדיני המצוה מה שאסרו חכמים לגדר שלא יקרוץ וכו' ושלא להביט בנשים כלל ואפילו בפני כלה בכוונת הנאה וכו' עכ"ל אמנם ברמב"ם הלכות ברכות כתב שאין לברך על בשמים שעל ערוה כי אסור להריח ומשמע שגם אם מריח כדי להנות מהריח הטוב ולא בכוונת הנאה מהאשה אסור אמנם שם שכוונתו להנות מזה יש בזה יותר מקום לבוא לידי קירבה אליה ויתכן שרק לכן זה אסור

והנה הלשון בגמ' ולאיסתכולי מי שרי וכן רב ששת אומר כל המסתכל וכן לשון הגמ' בע"ז שלא יסתכל אדם באשה נאה ואפילו פנויה ובא"א ואפילו מכוערת ועיין מ"א הלכות נשיאת כפיים סעיף שכתב שסתם הסתכלות זה התבוננות ולא ראיה בעלמא והעתיקו המ"ב וכן כתב לענין המסתכל בקשת דמבואר בגמ' שאסור להסתכל ולפ"ז היה מקום לומר שגם כאן האיסור הוא רק בכה"ג אמנם לכאורה אין הלשון מוכרח והכל לפי הענין ועיין גמ' בב"ב ועוצם עיניו מראות ברע שלא מסתכל על נשים שעומדות על הכביסה דהינו שאונס עיניו יותר ממה שמוכרח והרי שם וודאי שגם הסתכלות בעלמא אסור שזה מקומות המכוסים ולשון הגמ' שאין מסתכל בנשים ובהכרח שלשון זה כולל כל הסתכלות גם אם התבוננות וגם ללא התבוננות

והנה עיין ביאור הלכה לענין רואה גוי נאה שמברך שאפילו שאסור להסתכל בפני אדם רשע אבל כאן זה ללא התבוננות כן הוא במ"א וכתב הבה"ל שזה מוכח שאין איסור להסתכל בפני רשע אלא אם התבוננות דהגמ' בע"ז אומרת שרשב"ג ראה גוי נאה ואמר מה רבו מעשיך ה' והגמ' שואלת מה אם ונשמרת מכל דבר רע וצ"ע למה הגמ' לא שואלת שהרי אסור להסתכל בפני אדם רשע אלא בהכרח שלזה אסור רק בהתבוננות משא"כ באשה אסור גם ראיה ללא התבוננות ומבואר מפורש שהאיסור באשה זה לא כמו בקשת ואדם רשע וברכת כוהנים ועיין שער הציון סימן רכ"ה שברכת שהחיינו זה גם על אשה כגון אמו ואחותו דאחרת הרי אסור להסתכל וגם אם במקרה לא שייך נהנה ושמח בראיתה ומבואר שאם רואה ונהנה אפילו שלא נהנה מיפיה כלל אלא ממה שפוגש אדם שחביב עליו יש בזה איסור וצ"ע הגדרים

ולכאורה מהא דמבואר שא"א אפילו מכוערת שכה"ג הכוונה שלפי הרגיל אין בזה הנאה והנה וודאי לא מדובר שמסתכל כדי להנות ובכל אופן מבואר שאסור ולכאורה זה ראיה ברורה שראיה באשה בצורה מדויקת בצורת פניה וגופה אסור לכל הפחות מדרבנן וכן מהא דהגמ' אוסרת להסתכל בכלה לחבבה על בעלה אפילו שלא עושה לצורך הנאה מוכח שראיה ממושכת שדרכה להביא לידי הנאה וודאי אסור

עי' עוד במהרש"א מכות דכ"ד, שכתב בההיא דזה שאינו מסתכל בנשים בשעה שעומדות על הכביסה, ז"ל, נקט בכה"ג דודאי להסתכל בפני אשה ובשאר מקומות המגולים דאסור דאפשר ליזהר ולהשמר מלהסתכל בזולת עצימת עין רק שלא יגבה עיניו ובכפיפת ראש אבל בשעת הכביסה במקום מגולה בעקבת רגל האשה א"א ליזהר מלהסתכל אם לא בעצימת עין, עכ"ל, ולכאו' מבו' דס"ל דגם בפני' ובשאר מקומות המגולין אסור ראי' לפי תומו.

**בביאור ההיתר דדמי ליה כקאקי חיורי והאם זה גם ללא צורך כלל**

ט]עיין סמ"ק מצוה ל' לענין האיסור של לא תתורו דבדמי ליה כקאקי חיוורי אין איסור ומקורו מהגמ' בכתובות י"ז שרב אחר היה רוקד אם הכלה על כתיפיו והגמ' אומרת שהטעם שמותר לו כי מרגיש כמו שסוחב קורה וכן בגמ' ברכות כ.רב גידל הוי רגיל דהוי קאזיל אשערי טבילה אמר הו הכי טבילו אמרי ליה רבנן ולא מסתפי מר מיצר הרע אמר להו דמיין באפאי כי קאקי חיורי דהיינו כאוזים לבנות ולכאורה הכוונה שכשראה אשה זה היה אצלו כמו שרואה אווז ועיין ריטב"א בקידושין פ"א שביאר וז"ל ואם מכיר בעצמו שיצרו נכנע וכפוף לו ואין מעלה טינה בלבו כלל ולכאורה הכוונה שיש אנשים שלא נגרם להם שום הנאה מראית אשה ובהם אין איסור ועיין חוט שני שלמד מכאן שכל שמסתכל על האשה ואין נראה לו שרואה אשה אלא כאדם בעלמא אין בזה איסור אמנם כבר כתב הריטב"א קידושין פ"א שכל זה במי שהוא חסיד גדול ביותר אבל בסתם אדם זה לא שייך וכן כתב בחינוך מצוה קפ"ח שרק בזמנם שהם היו כמלאכים והיו דבקים בתורה ובמצוות ע"ש

והנה צ"ע מה הגמ' שואלת על ר"ע ור"ג שראו אשה יפה והתפעלו מיפיה הרי יש איסור של ונשמרת אולי הם היו כר' גידל שישב בשערי טבילה וביאר הריטב"א בקידושין שכל שאין אצלו שום חשש אין איסור ולכאורה מוכרח כמו שכתב החינוך מצוה קפ"ח זה וודאי שגם אמוראים אלו זה לא שאצלם הכל מותר אלא שזה סברא שכשיש צורך מותר אבל לא ללא שום צורך וממילא כאן שלא היה שום צורך מיוחד היה פשוט לגמ' שאסור וצ"ע

והנה לשון המסילת ישרים שהאיסור של הנאה מראית ערוה זה איסור בעצם וכתב וז"ל ומשום זנות הוא שנאסר ככל שאר עניני הזנות חוץ מגופו של מעשה שאע"פ שאין בהם כרת או מיתת ביד אסורים הם איסור עצמם מלבד היותם ג"כ גורמים ומביאים אל האיסור הראשון עצמו עכ"ל ועיין יומא ע"ד טוב מראה עיניים באשה יותר מגופה של מעשה ועיין סמ"ג ובתו"י שם שכתבו הלכך צריך להיזהר בזה מאוד ומשמע שיש בזה איסור בעצם בראיה כמו גופו במעשה אמנם צ"ע דהרמב"ם כתב שבאשתו נדה מותר להביט ביפיה ובפשוטו הכוונה שמסתכל להנות מיפיה ועד כמה שזה איסור בעצם מהיכי תיתי שבאשתו נדה שתהיה מותרת לאחר זמן ובפשוטו מבואר ברמב"ם דלא כמסילת ישרים ולדעת המסילת ישרים אסור להסתכל באשתו נדה כדי להנות אלא דבסתמא כל הסתכלות אין בזה הנאה אמנם וודאי שכשמתקשטת יכול להיות בזה הנאה והרי מבואר שאין איסור העצם להתקשט רק ראוי להימנע וצ"ע ועיין לשון הרמב"ם הלכות תשובה שביאר את האיסור כי זה גורם לגופן של עריות ומשמע שאין זה איסור בעצם ויתכן שגם המסילת ישרים דיבר על שאר איסורים שבעריות ולא על ראיה ע"ש

י]מבואר בגמ' שאין שואלין בשלום אשה כלל לא בעצמה ולא על ידי שליח ועיין בתוס' בקידושין שהכוונה ששולח לומר לה שדורש בשלומה וביאר רש"י כי זה גורם קירוב הדעת ובפשוטו מבואר שכל דיבור שהאשה מרגישה איזה קירוב הדעת מהאיש הוא בכלל האיסור דהינו שהצורה הראויה היא שיש נתק גמור בין איש לאשה ולכאורה ה"ה לברכה בברכת מזל טוב וכדו' ולא הבנתי מה שבחוט שני נקט שזה רק שאילת שלום אסור

**א]כתוב בתורה ולא תתורו אחרי לבבכם ואחרי עיניכם וגו', ובגמ' ברכות י"ב: מבואר שזה הרהור עבירה, ונקטו הראשונים שיש כאן לאו דאורייתא.[[1]](#footnote-2)**

**ב] כתבו בשערי תשובה ש"ג אות ס"ד ובסמ"ק מצוה ל' שהמסתכל בעריות עובר על לאו דאורייתא דולא תתורו, וכן פסק המ"ב סימן ע"ה סק"ז ומקורו מהחיי אדם והפמ"ג.[[2]](#footnote-3)**

**ג] משמעות לשון רבינו יונה בשע"ת שם ובאגרת התשובה אות י"א דכל הסתכלות בעריות אסורה מדאוריתא, (וראה הערה),[[3]](#footnote-4) אמנם בסמ"ק מצוה ל' כתב שהאיסור רק בהסתכלות לשם זנות ובפשוטו כוונתו שמסתכל כדי להנות מיופיה הנאת אישות [לאפוקי הנאה כמו הסתכלות על ילד קטן שמראהו יפה], וכן פסק המ"ב סימן ע"ה סק"ז וז"ל אבל לענין איסור הסתכלות לכו"ע המסתכל באשה אפילו באצבע קטנה כיון שמסתכל בה להנות עובר בלאו דלא תתורו אחרי עיניכם וגו' ומקורו מהחיי אדם והפמ"ג שם, ומבואר כנ"ל שכל הסתכלות לשם הנאה יש בה איסור דאורייתא ומסתבר שזה גם כוונת הסמ"ק, [ולענין הסתכלות ללא כוונת הנאה עיין לקמן אות ז].**

**ד] תניא בע"ז כ: וכתובות מ"ז. ונשמרת מכל דבר רע שלא יהרהר אדם ביום ויבוא לידי טומאה בלילה ע"כ, ומבואר בתוס' שם שהוא איסור דאורייתא וכן הוא ברמב"ן ור"ן חולין ל"ז: ובסמ"ק מצוה ל' וכן נקט באגרת התשובה אות י"א ובשע"ת ש"ג אות מ',[[4]](#footnote-5) והנה וודאי שאסור גם הרהור ללא ראיה.[[5]](#footnote-6)**

**ויש להסתפק האם הכוונה דוקא הרהור בעצם המעשה אישות או גם אם רק מהרהר ביופי האשה הוי בכלל האיסור, ונתבאר בהערה.[[6]](#footnote-7)**

**ה] תניא בע"ז כ. ונשמרת מכל דבר רע שלא יסתכל באשה נאה ואפילו פנויה וכו', וכתב הסמ"ק מצוה ל' שבהסתכלות באשה ונהנה בהסתכלותו יש בזה האיסור דאורייתא דונשמרת וגו', אמנם בדברי רבינו יונה משמע שאין בזה איסור דאוריתא דונשמרת, אלא שאסרוהו חכמים כדי שלא יבא לידי הרהור ויעבור על ונשמרת, ועיין הערה[[7]](#footnote-8)**

**ו]כתב הסמ"ק מצות ל' שהחילוק בין לא תתורו לונשמרת דולא תתורו זה בהסתכלות לשם זנות והאיסור ונשמרת זה שנהנה מראיתו, ופשטות לשונו שלא הזכיר שמסתכל כדי להנות אלא כל שיש לו הנאה בהסתכלות אסורה, וכך מסתברא שג"ז מביאו לידי הרהור, ויש בזה משום שלא יהרהר אדם ביום ויבוא לידי טומאה בלילה.**

**ז]עיין לעיל דלשון הסמ"ק דהאיסור מדאורייתא הוא מה שמסתכל ונהנה, והנה פשטות לשון הגמ' שאסור להסתכל בפני אשה משמע שגם אם אין מטרתו להסתכל ביופיה אלא מסיבה אחרת גם כן יש את האיסור, ולכאורה הטעם כי מצוי שהוא נהנה מראיתה ועיין בזה עוד לקמן, [ומסתברא שזה רק דרבנן ואם זה וודאי שיהנה הוא מדאורייתא וצ"ע], וכל זה בפנויה אבל בא"א שמפורש אפילו מכוערת וודאי הכוונה אפילו שאין לו הנאה באופן הרגיל, ועיין הערה שהארכנו בזה.[[8]](#footnote-9)**

**ח]לשון הגמ' שאסור להסתכל באשה פנויה נאה או א"א אפילו מכוערת, ויש לעיין האם הכוונה גם הסתכלות של רגע כמימרא או שהכוונה דוקא הסתכלות ממושכת שיש בה גם התבוננות מדויקת במראה האשה, ובפשוטו נחלקו בזה הראשונים כתובות י"ז. ובטושו"ע נפסק לאיסור וכן הוא הכרעת המ"ב בכמה דוכתי, אמנם מכמה אחרונים מבואר דנקטו להיתר בזה, ועיין בהערה שהארכנו בזה קצת,[[9]](#footnote-10) [וע"ש שיתכן דבאשה נאה ביותר וודאי אסור כמו מקומות המכוסים].**

**ט]עיין מ"ב סימן ע"ה סק"ח שכתב וז"ל וראיה בעלמא לפי תומו בלא נהנה שרי אם לא מצד המוסר ובספר מנחת שמואל הוכיח שבאדם חשוב בכל ענין יש לו להיזהר בכל גווני עכ"ל,[[10]](#footnote-11) והנה מקורו מהפמ"ג בשם הב"ח, והנה וודאי בכלל זה שאם לא מתכוין להסתכל וכגון שמסתכל על משהו אחר ורואה את זה כה"ג אין איסור, ולכאורה הכוונה כל שאין לו כוונה מיוחדת להסתכל ולראות את צורת האשה,[[11]](#footnote-12) ויש שלמדו שכל שאין כוונתו ליהנות מותר והארכנו בזה לעיל אות ח' ובהערה שם [[12]](#footnote-13)**

**י]בפשוטו במקום שיש לו צורך לעצם ההסתכלות מותר, אמנם בתנאי שמכיר בעצמו שלא יגיע לידי הרהור עבירה, וצ"ע הגדרים בזה.[[13]](#footnote-14)**

**י"א]עיין מ"ב סימן ע"ה סק"ח שכתב וז"ל וכתב הפמ"ג דמקומות שדרך להיות מכוסה כגון זרעותיה וכה"ג שאר מקומות מכוסים בגוף אף ראיה בעלמא אסור [דהיינו לפי תומו הנ"ל] עכ"ל, ועיין פמ"ג שם וצל"ח ברכות כ"ד שדייקו כן מדברי רש"י, אמנם מבואר בדבריהם שזה רק בערוה ולא בפנויה שאינה נדה, ועיין בהערה.[[14]](#footnote-15)**

**י"ב] בגמ' בב"ב נ"ז: דבנשים שעומדות על הכביסה אם יכול לעבור בדרך אחרת ועובר שם הוא רשע וגם אם לא יכול על זה נאמר בישעיהו ועוצם עיניו מראות ברע, ומבואר דאף בדליכא דרכא אחרינא יש לו לסובב פניו או לעשות כל טצדקי שלא יראה מקומות המכוסים, ועיין בהערה שנתבאר אם הוא חיוב גמור, [וצ"ע לפ"ז המהלך במקום מלא פריצות של מקומות המכוסים האם לא חייב להוריד משקפיו ועיין בהערה].[[15]](#footnote-16)**

**י"ב]עיין גמ' בע"ז כ: הובא ברמב"ם פכ"א ובשו"ע סימן כ"א דאסור להסתכל בבגדי צבעונים של אשה, ויש מ"ד בגמ' שזה רק שראה אותה לבושה בבגדים אלו, אמנם הרמב"ם והשו"ע סתמו שתמיד אסור, אמנם מבואר בלשון הרמב"ם שהכוונה רק אם יודע של מי זה הבגדים ומכיר צורת האשה וכתב רש"י הטעם וז"ל שכשרואה אותן נזכר ביפיה עכ"ל, ובפשוטו איסור זה הוא אפילו ללא כוונת הנאה.[[16]](#footnote-17)**

**י"ג]קרובות שאין לבו של אדם נוקפו אין בהם איסור הסתכלות, והם אמו בתו אחותו נכדתו וסבתו ואחות אמו ואחות אביו, אבל שאר קרובות שבדרך חתנות כגון אשת אחיו וכלתו וחמותו הרי הם כשאר עריות.[[17]](#footnote-18)**

**י"ד]כתב הרמב"ם פכ"א ה"ב וז"ל ואסור לאדם לקרוץ בידיו וברגליו או לרמוז בעיניו לאחת מן העריות וכן לשחוק עמה או להקל ראש וכו' עכ"ל.**

**ט"ו]מבואר בגמ' קידושין ע. וכן נפסק ברמב"ם ובשו"ע שאין שואלין בשלום אשה כלל וביאר רש"י וז"ל שמא מתוך שאילת שלום יהיו רגילים זה לזה ע"י שלוחם ויבאו לידי חיבה עכ"ל, וכן עיין לשון החינוך מצוה קמ"ח שאסור כל דבר שמקרב דעתם. [[18]](#footnote-19)**

**ט"ז]מבואר ברמב"ם שאסור להריח בשמים שעליה ובפשוטו זה גם ללא כונת הנאה.[[19]](#footnote-20)**

**י"ז]כתב הרמב"ם פכ"א מאיסו"ב הכ"ב וכן הוא בשו"ע מי שפגע באשה בשוק אסור להלך אחריה אלא רץ ומסלקה לדרכים או לאחריו וכו' עכ"ל.[[20]](#footnote-21)**

**י"ח]מבואר בגמ' בכתובות שהיו אמוראים שלקחו הכלה על כתפיהם ולא חששו להרהור וכן מבואר בגמ' ברכות כ. דר' זירא היה יושב על שערי טבילה ואמר להם איך לטבול והגמ' אומרת שמה שעשו את זה כי היו נדמים להם כקאקי חיורי דהינו אווזים לבנים, ועיין סמ"ק שהעתיק דבר זה להלכה דהינו שאדם שלפי מצבו אין לו שום צד הרהור וקירוב הדעת לא שיך בו את האיסור, אמנם עיין חינוך מצוה קפ"ח שכתב שזה רק לצורך מצוה ולא סתם וכתב עוד שזה רק אצלם שהיו דבוקים בתורה ובמצוות אבל אנחנו אין לנו לפרוץ כלל מהגדרים שגדרו לנו חז"ל ע"ש שהאריך, ועיין ריטב"א קידושין פ"ב. וז"ל ואם מכיר את עצמו שיצרו נכנע וכפוף לו ואין מעלה טינא כלל מותר לו להסתכל ולדבר עם הערוה ולשאול בשלום אשת איש והיינו ההיא דר' יוחנן וכו' [והביא עוד דוגמאות בש"ס] אלא שאין ראוי להקל בזה אלא לחסיד גדול שמכיר ביצרו ולא כל ת"ח בוטחין ביצרם כדאשכחן וכו', אמנם לגבי השתמשות בנשים כתבו התוס' בקידושין שם דאנו סומכים להשתמש בנשים, על הא דכל לשם שמים, וכן פסק הרמ"א בסימן כ"א ס"ה, ובשו"ת מהר"ם שיק אהע"ז סימן נ"'ג שכתב דע"ז סומכים לשאול בשלום אשה, עיי"ש. [[21]](#footnote-22)**

**י"ט]בענין להסתכל בסרטים שיש בהם תמונות של פריצות הנה יש להסתפק אם יש בזה משום איסורא דלא תתורו, או דכל שאינו מכיר את האשה לא שייך הלאו דלא תתורו, אבל לכאורה וודאי שיש בזה להביא להרהור עבירה וממילא יש בזה האיסור של ונשמרת וגו', והוא בכלל מגרי יצר הרע בנפשיה, והרי באיכא דרכא אחרינא מבואר בגמ' שנקרא רשע, וגם אי נימא שהצורך לראות סרט זה בגדר ליכא דרכא אחרינא,[[22]](#footnote-23) אבל הרי חייב לאנוס עצמו שלא להסתכל, ואם פעם אחת לא יאנוס עצמו יעבור על איסור אולי מדאורייתא וודאי מדרבנן, ועל זה נאמר בגמ' נדה י"ג. כל המביא עצמו לידי הרהור אין מכניסים אותו למחיצתו של הקב"ה ואכמ"ל, וכן מי שמדפדף באינטרנט ורואת תמונות של פריצות אסור מכל הטעמים הנ"ל.**

**הוראות הגר"נ קופשיץ שליט"א**

א]בענין מה שנסתפקנו בס"ד האם האיסור של הרהור דוקא בעצם המעשה או גם ביופי האשה נקט שוודאי שגם בזה יש איסור דאוריתא

ב]בסעיף ח' הראתי לו הלשון והסכים שראיה ממושכת וודאי אסורה אמנם אמר שהסברא שראיה כל דהו להכיר אם מי מדבר או שרוצה לדעת אם מי אחיו התארס אין בזה איסור דחשיב שאין כאן ראיה מדויקת

ג]בסעיף י"ב לענין איכא דרכא אחרינא נקט שהגמ' זה מדת חסידות אמנם יש חיוב על האדם להגיע לדרגא זו אמנם הכוונה במקום שזה גדר למינס נפשיה אבל אם נוסע באוטבוס ברחוב יפו וודאי אסור להסתכל בחלון וכן אמר שוודאי שאם הולך במקום שיש נשים שלא מכוסה מקומות המכוסים צריך להוריד המשקפיים חוץ מי ששקוע בלימוד שלא שם לב מה שמסביביו

ד]סי"ט :הראתי לו הלשון ואמר שלא צריך לדון בזה מבחינת הלכה אלא וודאי שזה איסור גמור ומגרי יצה"ר בנפשיה וזה הורס את כל נפש האדם

ה]הרהור באשתו אמר שפשטות הדברים אין בזה איסור כיון שיש לו פת בסלו ואפילו במקום שיגיע לידי קישוי אם לא עושה את זה בכוונה אין בזה איסור מקשה עצמו לדעת

ו]בהא דמבואר בגמ' בע"ז בא"א אפילו מכוערת אין זה מצד הרחקה מעריות אלא מצד ונשמרת דדבר אסור היצר הרע יותר חושק הדבר ומים גנובים ימתקו

1. הנה בפשוטו היה מקום לומר שזה רק עצה טובה שעל ידי ראית הציצית לא יגעו לכלל איסור, וכן נקט הגרי"פ בדעת הרס"ג והבה"ג שלא מנו את זה במנין המצוות, אבל הרמב"ם והחינוך והסמ"ג והסמ"ק ורבינו יונה נקטו שיש כאן איסור דאורייתא. [↑](#footnote-ref-2)
2. הנה הרמב"ם בספר המצוות ל"ת נ"ז כתב שהאיסור "המשך אחרי התאוות הגשמיות והתעסק המחשבה בהן", וכן בחינוך מצוה שפ"ז האריך שהאיסור במה שמשקיע מאמצים לקבל הנאות עוה"ז ולא הזכיר שזה הולך על הסתכלות בנשים, אמנם רבינו יונה וסמ"ק כתבו דהמסתכל בעריות עובר על איסור זה.

   והנה בד' הרמב"ם פכ"א מאיסו"ב והסמ"ג לאוין קכ"ו והחינוך מ' קמ"ח נראה דאיסור הסתכלות בעריות הוא מכלל איסורי קירבה, שנאסר כל קירבה המביאה לידי גילוי ערוה, והסתכלות בעריות היא בכלל זה, וכ"נ גם בד' הרמב"ם בפיהמ"ש פ"ז דסנהדרין, אך מבו' בד' הרמב"ם בפיהמ"ש שם דאי"ז קירבה גמורה האסורה מדאורייתא, אלא אי"ז אסור אלא מדרבנן, וכ"ה להדיא בחינוך שם שאסרוהו חכמים לגדר, (ובד' הרמב"ם בהל' איסו"ב והחינוך מבו' דגם שחוק וכו' אינם אסורין אלא מדרבנן, אך בדבריו בפיהמ"ש מבו' דהן אסורין מדאורייתא).

   והנה אמנם באג"מ אהע"ז ח"א סימן נ"ו האריך בדעת הרמב"ם, דאין האיסור בזה משום קירבה, אלא משום ונשמרת, עיי"ש, אך בד' החינוך נראה דהאיסור בזה הוא משום קירבה, ואך דאי"ז קירבה האסורה מדאורייתא, אלא אסרוהו חכמים לסייג. ועי' בבית שמואל סימן כ"א סק"ב שכתב כן דלדעת הרמב"ם איסור הסתכלות בעריות הוא מדרבנן.

   אמנם צ"ע בזה מד' הרמב"ם בפ"ד מהל' תשובה ה"ד שכתב וז"ל, והמסתכל בעריות מעלה על דעתו שאין בכך כלום שהוא אומר וכי בעלתי וקרבתי אצלה והוא אינו יודע שראית הענים עון גדול שהיא גורמת לגופן של עריות שנאמר ולא תתורו אחרי לבבכם ואחרי עיניכם עכ"ל, ומבו' להדיא דיש בהסתכלות בעריות איסור דאורייתא מלא תתורו.

   וצ"ל בזה, דאיסורא דלא תתורו הוא במה שהולך אחר מראה עיניו, וע"כ מי שרגיל להסתכל בעריות והולך אחר מראה עיניו, עובר על איסורא דלא תתורו, אך הסתכלות אחת באשה אינה בכלל איסורא דלא תתורו, ואיסורה הוא מדרבנן ומכלל איסורי קירבה, וצ"ע עוד בזה. [↑](#footnote-ref-3)
3. ואין להקשות ע"ז מהא דמבואר בגמ' סנהדרין שיש מ"ד שנשים הולכות לפני המיטה וביארו תוס' שכיון שליבם שבור אין חשש עבירה, דודאי מודה רבינו יונה דראיה שאינה עשויה להביא לידי הרהור לי"ב איסורא.

   אך צ"ע מהא דשרי לחד מ"ד להסתכל על כלה, וכן ממה שמצינו בכ"ד דהתירו להסתכל לצורך, וכגון לבדוק על אשה אם מוצאת חן בעיניו וזה גם בנדה, ולכאו' מוכרח מזה דליכא איסורא דאורייתא בראיה בלא הנאה, ומה שסתם רבינו יונה בזה צ"ל דהיינו משום דבכל ראיה יש חשש איסור דאורייתא אם יהיה לו מזה הנאה, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-4)
4. אמנם הרמב"ם לא כתב בהלכותיו שיש איסור הרהור מדאורייתא אלא רק הזכיר שאסור להרהר באשה והביא בפכ"א את כל איסורי הרהור, אמנם הביא עוד בה"ג שמדברי קבלה שאסור להסתכל לשם זנות בפנויה וכתב הגר"א שמקורו מע"ז כ. ומבואר שהרמב"ם נקט שונשמרת זה אסמכתא ויסוד האיסור מדברי קבלה של ומה אתבונן על הבתולה, ועיין יראים מצוה מ"ה שכתב להדיא דונשמרת זה אסמכתא, אמנם כתב שמצאנו בתורה שצריך על זה כפרה במלחמת מדין ע"ש, [אמנם צ"ע דלכאורה בבנות מדין לשון הגמ' שזנו עיניהם מהערוה שזה אסור מצד הרחקה מעריות ולא מצד הרהור].

   ועיין רמב"ן בשכחת הלאוין י"א שנקט שעיקר האיסור רק במחנה, והגרי"פ ח"ב ו: נקט בדעתו דשלא במחנה ליכא איסורא דאורייתא, (וע"ש שהוכיח כדבריו מהגמ' קידושין ל"ט: שהגמ' אומרת דילמא מהרהר בעבירה הוא מחשבה רעה אין הקב"ה מצרפה למעשה הרי מבואר שאין איסור בעצם ההרהור, ועי' באג"מ אהע"ז ח"א סימן ס"ט שדחה היטב לראי' זו).

   ועי' אחיעזר ח"ג סימן כ"ד סק"ה שכתב בדעת הרמב"ם והשו"ע דהאיסור בהרהור הוא מדרבנן, וכ"כ הפמ"ג בפתיחה כוללת ח"ה אות ל"ד, [↑](#footnote-ref-5)
5. והנה מבואר בגמ' חולין ל"ז: דיחזקאל התפאר שלא הרהר ביום לבוא לידי טומאה בלילה, והקשו הראשונים דמאי רבותא דיחזקאל הרי כל אדם נמי אסור, והמאירי בחולין שם כתב וז"ל ואע"פ שהכתוב רמזה דכתיב ונשמרת וכו' ההיא בשהוא עצמו מכין מחשבותיו לכך או שירגיל עצמו בדברים המביאים לידי כך, אבל הוא היה משבח עצמו שלא היה מניח מחשבותיו לפנות לשום דבר המוני וכו' עכ"ל, אמנם מדברי ש"ר משמע דכל שמהרהר ולא מסלק מחשבתו מזה יש בזה איסור, אמנם אם מסלק מחשבתו מיד וודאי שלא עבר שום איסור. [↑](#footnote-ref-6)
6. ?בפשטות האיסור כל שמהרהר ביופי האשה דבזה יש להביאו לידי טומאה בלילה, אמנם הנה כתב רבינו יונה באגרת התשובה דחמור הרהור הפנויה ממגעה, ובפשוטו נגיעה לשם הנאה יש בה יותר להביא לידי טומאה בלילה ואפ"ה אינה אסורה מדאורייתא, וכ"ש הרהור ביופי האשה, אך אינו מוכרח דיתכן דהמחשבה בזה גרע, ועוד ילה"ע בזה ממש"כ בשע"ת ש"ג אות מ' דהרהור אסור גם אם אינו מהרהר כדי לעשות, ומשמע דאיסורא דהרהור הוא כשמהרהר בזנות, דאל"כ מה ענין זה לזה, ואינו מוכרח, עוד ילה"ע בזה ממה שהתירו להסתכל בפני כלה כל שבעה לחד מ"ד והרי מסתכל ביופיה ולכאורה הוא גם מהרהר בזה, ומבואר דמדאורייתא אין איסור בעצם ההרהור, (אם לא דנימא דמה"ט אין הלכה כמותו), וצ"ע בזה.

   אמנם אף אי נימא דלי"ב לאיסורא דאורייתא דונשמרת, מ"מ פשוט שיש בזה איסור דרבנן, דהרי אסרו הסתכלות באשה נאה וכן בבגדי צבע או להלך אחורי אשה, וכ"ש שאסור להרהר ביופיה. [↑](#footnote-ref-7)
7. עיין באגרת התשובה אות י"א שכתב דאסור להסתכל באשת איש מהתורה ובפנויה מדברי קבלה שנלמד מאיוב שאמר ומה אתבונן על הבתולה, ואח"ז כתב שאסור להרהר באשה ואפילו בפנויה וחמור ממגעה שזה דאורייתא, ומבואר דליכא איסור דאורייתא בהסתכלות בפנויה, ונראה דס"ל דהא דאמרו חכמים שלא יסתכל אדם באשה נאה ואפילו היא פנויה, אין בזה לאיסורא דאורייתא דונשמרת, ואי"ז אלא איסור דרבנן, דאמרו חכמים שלא יסתכל, שמא יבא לידי הרהור ויעבור על איסור ונשמרת.

   והנה הרמב"ם בפכ"א מאיסו"ב כתב דלא יסתכל בפנוי' מכח קרא דאיוב דמה אתבונן על בתולה, ומ' דלי"ב איסורא דאורייתא, ובפשוטו י"ל שדעתו כדעת רבינו יונה דאיסור ההסתכלות אינו אלא מדרבנן, (או דס"ל דכל איסורא דושנמרת אינו אלא מדרבנן, וכמש"נ לעיל הערה ד').

   אמנם צ"ע בזה בד' הרמב"ם בפיה"מ פ"ז דסנהדרין שכתב דאשה שאינה נשואה מותר למי שאינה ערוה עליו ליהנות בהסתכלות בצורתה, ואין איסור בכך אלא בדרך הצניעות והפרישות מן המותר כדי שלא יכשל באסור וכו' מחשש שמא תהיה אותה האשה אשת איש וכו', עכ"ד, וצ"ע שהרי אסרו חכמים להסתכל באשה נאה ואפי' היא פנוי', ואולי יש לדחוק דהרמב"ם מפרש להגמ' בע"ז בהסתכלות במקומות המכוסים, (וזה כמש"כ המפרש בנדרים בההיא דר"ע דגילתה שוקה כנגדו), וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-8)
8. והנה לשון הרמב"ם בפיה"מ בסנהדרין פ"ז ואסור להריח בבשמים שעל הערוה ולהשביע את העין בצורתה לשם הנאה, ומשמע שללא כונה להנאה אין איסור, אמנם שם דיבר על האיסור הוודאי דדן שיהיה מלקות מצד לא תקרבו, וכן מפורש בהמשך דבריו שכתב דמותר לראות את הכלה בשעת הברכה וכו' ואסור לראותה אח"כ אא"כ לא נתכוון להכיר צורתה, עכ"ל, ומבו' להדיא דכל שנתכוין להכיר צורתה הוא בכלל איסור הסתכלות, ולא הותר אלא כשאינו מתכוין להכיר צורתה, דזהו ראי' לפי תומו, (אך י"ל דאין הטעם בזה משום דהסתכלות אסורה גם בלא הנאה, אלא הוא משום דכל שמתכוין להכיר צורתה, יש לחוש בזה להנאה, וע"כ הוא דאסור, וכן מבו' בד' הב"ח או"ח סימן ע"ה, עיי"ש).

   והנה כתב הרמב"ם בפכ"א מאיסו"ב דהמסתכל באצבע קטנה של אשה ומתכוין להנות כאילו נסתכל במקום התורף עכ"ל, ומבואר דאינו עובר אלא בשנתכוין ליהנות, וכן דקדק הצל"ח ברכות דכ"ד, אמנם יתכן שזה באצבעה שללא כוונה להנות אין סיבה לחשוש שיהנה ממנה, דהרי בתחילת דבריו כתב ואסור להביט ביפיה ולא התנה בכוונת הנאה, וכמו שהבאנו לעיל מדבריו בפיהמ"ש, וכמו דמבואר בגמ' שאסור להסתכל בפני כלה, והרי בפשוטו התם לא איירי בשמסתכל כדי ליהנות, שהרי פליגי שם אמוראי אם התירו לזה כדי לחבבה על בעלה, ואם מסתכל כדי ליהנות לכאורה לכו"ע אסור.

   אמנם הנה החינוך במצוה קפ"ח כתב וז"ל ושלא להביט בפני אשה כלל אפילו בפני כלה בכוונת הנאה עכ"ל, ומשמע שללא כוונת הנאה מותר, ומשמע דהמ"ד שהתיר הוא אפילו בכוונת הנאה, (וצ"ע שהרי לא התירו אלא כדי לחבבה על בעלה, ומ"ט יתירו להסתכל כדי ליהנות, ואולי י"ל, דכל הא דע"י שמסתכלין בה ה"ז מחבבה על בעלה, הוא כמש"כ בשטמ"ק כתובות די"ז. בשם הגאונים, ז"ל, כדי שישיב אל לבו שמרוב יפי' מסתכלין בה ומתחבבת על בעלה, עכ"ל, וזה שייך רק כשמסתכלין עלי' כדי ליהנות מיפי', אך מ"מ יתכן דאין הכונה דמסתכל כדי ליהנות הנאת אישות, אלא כדי ליהנות מן היופי, וככל מסתכל על דבר נאה).

   ועיין בהערה ט' שהבאנו שמד' הב"ח והפמ"ג והמ"ב סימן ע"ה מבו' דכל שמסתכל בכונה ה"ז אסור, ועיי"ש באורך בזה.

   ויש להוסיף, דוודאי שההנהגה הראויה היא לא להסתכל בנשים כלל, וכמבואר בגמ' בב"ב קס"ז דת"ח אפילו כשהולך לקדש אשה לא מסתכל לבדוק שזו האשה המיועדת לו, וכן מבואר לענין עדות שאין דרכו לדקדק ולכן יכול לטעות בעדותו על אשה כי לא ראה אותה, ועיין ברכות ס"ב: א"ל אביי לרבנן כי עיילי בשבילי דמחוזא למיפק ביה חקלא דילמא יתבי נשי ולאו אורח ארעה לאיסתכולי בהו עכ"ל הגמ', הרי מפורש שגם מהסתכלות בדרך הליכתו ללא שום כוונת הנאה זה לאו אורח ארעא, ועיין בראשית רבה פרשה פ"ה לעולם יהיה אדם זהיר עצמו באחות אשתו ובקרובותיו שלא יכשל באחת מהן, וכתב רש"י להכירן יפה שלא יכשל בהן, ומבואר שבאופן הרגיל אדם עשוי לטעות בקרובתו ולחשוב שזה אשתו, וחזינן כמה הרחיקו מראית נשים, וצ"ע בכל זה. [↑](#footnote-ref-9)
9. עיין כתובות י"ז. מותר להסתכל בפני כלה כל שבעה לחבבה על בעלה ולית הלכתא כוותיה ועיין רא"ש ותר"י בשטמ"ק שהביאו די"א שביום ראשון מותר, דאל"כ מי יעיד עליה שיצאה בהינומא וראשה פרוע, ודחו שמספיק שראו שעושים ההינומא ואמרים שזה לפלונית או שמותר להסתכל בשערה ובהינומא אבל בפניה אסור להסתכל, ובשטמ"ק בשם הרמ"ה כתב לישב וז"ל דדוקא להסתכל אמרו דאינו מותר אבל בראיה בעלמא לפי שעה בשעה שמוליכים אותה מותר עכ"ל, ועיין ביש"ש דמבואר דנחלקו הראשונים בהסתכלות לרגע ללא התבוננות בצורתה האם יש איסור או לא, והיש"ש הכריע לקולא, ועיין בס' לחם יהודה למהר"י עייאש פכ"א מאיסו"ב ה"ג שנקט כן בפשיטות דראיה בעלמא שריא, וכן נקט הנצי"ב בהעמ"ש שאילתא נ"ב אות א', [וע' עוד בד' המקנה בסימן ס"ה שנקט לעיקר דראי' מועטת שריא, אמנם בספרו נתיבות לשבת סימן כ"א נקט מכח הגמ' בע"ז שאסור], אמנם עיין טור ושו"ע סימן ס"ה וברמ"א שם שהביאו את דברי הרא"ש, וכן בב"י לא העתיק רק את דברי הרא"ש, ומשמע שכך נקטו להלכה.

   וכן מפורש בב"ח סימן ע"ה שכל שמתכוין להסתכל אסור, אמנם עיין פמ"ג ומ"ב סק"ז שהעתיקו את דבריו בשינוי לשון קצת וז"ל אמנם לענין איסור הסתכלות לכו"ע המסתכל באשה אפילו באצבע קטנה כיון שמסתכל בה להנות עובר בלאו דלא תתורו וכו' וראיה בעלמא לפי תומו מותר עכ"ל, והנה תחילת דבריהם שרק לשם הנאה אסור, וסוף דבריהם שראיה לפי תומו שהכונה שלא מתכוין לראות אלא שהולך וממילא רואה מותר ויתכן שבתחילה כתבו מהו האיסור דאוריתא וזה רק בנהנה, ועוד שהב"ח כתב שכל ראיה בכוונה יש בה הנאה, [והנה הפמ"ג ציין לסימן כ"א ס"א ושם מבואר לכאורה שאצבע קטנה אסור בכוונת הנאה, אמנם יתכן כוונתו שכיון דמבואר שיסוד האיסור הוא הנאה ממילא ראיה לפי תומו אין בה כדי להביא להנאה ולכן מותר], וכן עיין שעה"צ סימן רכ"ה סק"ב שכתב שאין לברך שהחיינו על ראית אשה אלא על בתו ואמו דהרי אסור להסתכל באשה אחרת, והוסיף שגם אם במקרה הסתכל אין לו הנאה מזה, ומבואר שבאופן הרגיל לא יתכן שרואה אשה ורק במקרה יכול להיות שרואה אותה, וכן הוא להדיא בביאוה"ל שם ד"ה אפילו, דחלוק בזה הסתכלות באשה מהתסכלות בפני רשע, עיי"ש.

   [אמנם צ"ע דבסימן ע"ה הביא המ"ב מש"כ במנחת שמואל שאדם חשוב צריך להיזהר אפילו בראיה לפי תומו, ומקורו ממעשה דר"ע שהגמ' שואלת מונשמרת, ולכאורה מזה נראה דס"ל דליכא איסור בהסתכלות לרגע ללא כוונת הנאה, דאל"כ ל"ק מגמ' זו כלל, (וכמו שהוכיח הביאוה"ל בסימן רכ"ה מגמ' זו דאף ראי' בעלמא אסורה), ובהכרח דס"ל דהסתכלות לרגע לי"ב איסורא, אך יתכן שלמ"ב היה מסתבר דינו של המנחת שמואל אף שלא מכח הראיה, וכן הרי מבואר ברכות ס"ב: שאביי הזהיר תלמידיו שלא ילכו במקומות שלפי תומם רואים נשים, ויתכן עוד דס"ל דשייך הנאה והתפעלות גם מראיה שהגיעה מחמת ראיה לפי תומו ולא דוקא בקרן זוית, וע"כ הוכיח מהגמ' בע"ז דאדם חשוב צריך ליזהר אף מראיה לפי תומו].

   ועיין מהרש"א מכות כ"ד. בחידושי אגדות שביאר הא דהגמ' העמידה עוצם עיניו וכו' בעומדות על הכביסה, ולא בסתם אדם שהולך בדרך, וז"ל דוודאי להסתכל בפני אשה ובשאר מקומות המגולים דאסור אפשר ליזהר ולישמר מלהסתכל בזולת עצימת עין רק שלא יגבה עיניו ובכפיפת הראש עכ"ל, ובפשוטו מבואר דפשיטא ליה דאיסור הסתכלות באשה הוא אף ברואה דרך הליכתו, ואמנם מזה מבואר דס"ל דגם ראיה לפי תומו אסורה, (וס"ל דאין חילוק בין ראיה במקומות המכוסין לראיה במקומות המגולין), וזה שלא כד' הפמ"ג והמ"ב, וצ"ע.

   והנה מבואר בגמ' שאסור להסתכל בקשת, ועיין ב"י סימן רכ"ט שהביא שהקשו לרא"ש הרי אסור להסתכל בקשת ותירץ שזה רק הסתכלות ארוכה שיש בה התבוננות בצורתו המדויקת, וכן נקט המג"א לענין האיסור להסתכל בכהנים בזמן ברכת כהנים והובא במ"ב סימן קכ"ח סכ"ג, ובפשוטו לפ"ז ה"ה לענין אשה, אמנם עיין בה"ל סימן רכ"ה שכתב לחלק דבהסתכלות ברשע אין אסור אלא להסתכל בו ביותר ולהתבונן בדמותו, ובאשה אסור אף סתם הסתכלות.

   ובספר תורת ההסתכלות פרק י"א הביא מס"ח תנינא לבן אחותו של הרא"ש שכתב לענין קשת וז"ל אבל לישא עיניו ולראות בו רגע כמימריה ש"ד וכן המסתכל בנשים פירוש שמביט בכוונה עכ"ל והנה מדמיון דבריו לקשת משמע שגם באשה כל האיסור בהתבוננות ארוכה, אמנם הרי שינה בלשונו ורק כתב כל שמביט בכוונה, ויתכן שרק בא לומר שלא כל ראיה אסורה וכל דבר לפי ענינו, וכן הוא מוכרח שלא יסתור הרא"ש את דבריו למש"כ בכתובות דכל הסתכלות אסורה, [ולכאורה יש להוכיח שהלשון הסתכלות לא חייב להיות עם התבוננות, דהגמ' בב"ב נ"ז אומרת שאסור להסתכל בנשים שעומדות על הכביסה, ושם וודאי הכוונה שגם ראיה כל שהוא אסור, ולכאורה זה ראיה ברורה, ועיין אגרות משה או"ח ח"א סימן מ' שגם הכריע שכל הסתכלות בכוונה להסתכל אסור שמא יהנה וקא עביד איסורא, ולכן כתב שרב שעונה לאשה צריך ליזהר שלא להסתכל בפניה ע"ש ].

   והנה הגמ' בע"ז כ. אומרת שר"ג ור"ע ראו אשה נאה ביותר והתפעלו מזה ע"ש, והגמ' שואלת הרי יש איסור של ונשמרת שאסור להסתכל באשה נאה, והגמ' עונה שזה היה קרן זוית, וביאר רש"י שלא באה מרחוק שיכול לעצום עיניו קודם שמגיעה, והחיד"א בספרו פתח עניים שם ובספרו חיים שאל סימן כ"א כתב דמגמ' זו מוכח שאסור הסתכלות גם דרך העברה בעלמא, דאל"כ מה צריך להגיע לקרן זוית אולי סתם נסתכל לרגע וראה את מראה, והנצי"ב בהעמ"ש ש' נ"ב אות א' כתב לישב, דהתם ודאי ראה אותה ראיה מרובה דאל"כ לא היה נהנה מזה, (אך עפי"ז הוצרך לפרש להא דמשני דקרן זוית הואי, דהיינו שלא היה יכול להסתיר פניו ממנה וראה אותה ראיה מרובה, ולכאו' זה דלא כפירש"י שם), וכעי"ז כתב ביד מלאכי אות קמ"ט. ובאג"מ או"ח סימן מ' כתב לדחות דכיון שהתפעל רשב"ג מיופיה, נחשב זה הנאה. עוד יש לדחות ששם זה היה אשה נאה ביותר ובזה הדרך שכל אדם נהנה מראיה כל שהיא, וכה"ג דמי למקומות המכוסין דאף ראיה בעלמא אסירא, וכן ראיתי בחוט שני ועיין לעיל הערה ח', ולפ"ז מה שכתוב בא"א אפילו מכוערת שם באמת זה דוקא ראיה גמורה ולא בלפי תומו והכל לפי ענינו, ובמ"ב הביא דברי המנחת שמואל שכתב לישב דאדם חשוב יש לו ליזהר בכל ענין, ולכאורה זה מאוד דחוק שהגמ' שואלת מאיסור והכוונה שממילא אדם חשוב תמיד אסור, ועיין לעיל הערה ז' שנת' לדון דהגמ' התם איירי במקומות המכוסין וכד' המפרש בנדרים, (ולפ"ז מבואר דגם הסתכלות במקומות המכוסין אין אסור אלא באשת איש ולא בפנויה שאינה ערוה, ועיקר דין זה מבואר בד' רש"י בכ"ד, ונתבאר בזה להלן הערה י"ד), אך זה דוחק . [↑](#footnote-ref-10)
10. והנה מקורו הוא מהגמ' בע"ז הובא בהערה 7 ששואלת איך ר"ע ראה אשה נאה והוקשה לו על המג"א שלהסתכל זה ראיה נמשכת ונקט שגם באשה זה כך ומכח זה חידש שאדם חשוב זה אחרת אמנם אין זה במשמעות הגמ' כלל ששואלת מעיקר הדין וכוונתה שממילא אדם חשוב יש לו ליזהר תמיד, ועיין לעיל הערה ט' מה שביארנו בגמ' זו, אמנם עיקר דינו נכון כמבואר בגמ' ברכות ס"ב שאביי אמר לתלמידיו להיזהר בהליכתם שלא יכשלו בראית אשה ועיין לעיל הערה ט'. [↑](#footnote-ref-11)
11. ודין זה מפורש גם בד' הרמב"ם בפיהמ"ש סנהדרין פ"ז, ז"ל, ואסור לראותה אח"כ אא"כ לא נתכוון להכיר צורתה, עכ"ל, והרי להדיא דכשאינו מתכוין להכיר צורתה ליכא איסורא במה שרואה אותה. [↑](#footnote-ref-12)
12. ולכאורה אם מדבר אם אשה ומרגיש לא נעים להשפיל את עיניו ולא לראות את פניה יש לאסור, כיון שכאן מתכוין להביט בה, אמנם יתכן שכיון שאין לו ענין בראיתה אלא שאינו משפיל את עיניו כדי שלא תרגיש לא נעים, כה"ג זה סוג הסתכלות שאין התבוננות מדויקת בצורתה שאין זה בכלל האיסור, וכן הוא בחוט שני, אמנם וודאי שיש להרחיק מזה שלא יבוא לידי הרהור או שבאמת כן יסתכל בצורה מדויקת ומי ערב לו בזה שלא יכשל.

    עוד יש לדון במי שרוצה להסתכל כדי להכיר עם מי מדבר או עם מי קרובו נשוי שכונתו לפעולת ההסתכלות, ולכאורה בכה"ג ודאי יש לאסור שהרי מטרתו לראות צורתה, אך יתכן דגם בכה"ג אין כונתו להסתכלות מדויקת ואי"ז אסור, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-13)
13. דבר זה מוכח א.מהא דכתב הרמב"ם פכ"א ה"ג דמותר להסתכל באשה לבודקה האם מוצאת חן בעיניו ומשמע אפילו שבודק ביופיה כיון שיש לו צורך בדבר הזה עצמו, [ואמנם באמת בל' הרמב"ם שם מ' להדיא דכל ההיתר הוא בפנויה, דלי"ב לאיסור הסתכלות מעיקר הדין, כיון שאינה ערוה, עייש"ה, וכן נ' שנקט באג"מ או"ח ח"א סימן כ"ו וח"ב סימן ד', וע"כ כתב דל"ק ע"ז מההיא דע"ז, דהתם איירי בנכרית שהיא חשובה כערוה, עיי"ש, אך זה צע"ג, דא"כ הי' אסור להסתכל בפנויה שהיא נדה אף כדי לישאנה]. ב.עיין בגמ' בב"ב קס"ז. דכדי שיתנו לו האשה שקבעו מותר לקחת ע"ה שמכיר בנשים ויסתכל שנתנו לו האשה המדוברת. ג.מבואר בגמ' בב"ב קס"ז: שסתם אדם שמעיד עדות על אשה מסתכל עליה ויודע ברור שבזו המדובר ומבואר שת"ח לאו אורחיה למידק אבל אם דק דק ומבואר שמותר לו להסתכל בצורה שידע ברור שזו האשה המדוברת. ד. עי' עוד בבראשית רבה פרשה פ"ה אר"ח בר זבדא צריך אדם להזהר עצמו באחות אשתו ובקרובותיו שלא יכשל באחת מהם, ופירש"י, ז"ל, להרגיל עצמו באחותו ובקרובותו שיכירנה יפה ולא יכשל בה, עכ"ל, ונ' מזה דהסתכלות לצורך לי"ב איסורא, (וכן הוכיח מזה בס' המאיר לארץ לנכדו של המשכנות יעקב פכ"א מאיסו"ב ה"ג, ועי' גם במכתב הגרח"ק שבס' תורת ההסתכלות שהביא מזה). אמנם עדין צ"ע לדמות לדברים אחרים מה נחשב צורך, (ויש להוסיף, דמשה"ק הראשונים בכלה דאיך יעידו עליה, הגם דמותר להסתכל לצורך עדות, הוא משום דהתם אין בנ"א חושבים שיצטרכו להעיד ע"ז, וע"כ אינם מסתכלים בה). [↑](#footnote-ref-14)
14. ? והנה עיין רש"י שכתב לענין שוק באשה ערוה בא"א, ועיין פמ"ג וצל"ח שביארו שהכונה לראיה לפי תומו שאין בה הנאה, ואפ"ה ה"ז אסור במקומות המכוסין, אך אי"ז אסור אלא בא"א, וכן בפשוטו מוכח מהגמ' שם דאמרינן דקול באשה ושער באשה ערוה והראשונים העמידו לענין ערוה, ובע"כ דהחידוש בזה יותר מאצבע קטנה, הוא דאסור אף ראיה לפי תומו שאין בה הנאה, (ולכן ע"ז ל"ק קו' הגמ' שם דאפילו באצבע קטנה אסור), וכ"ה מבו' גם ממה שאסרו לילך במקום שנשים עומדות על הכביסה, ובדליכא דרכא אחרינא צריך לעצום עיניו, ומבו' דאף הסתכלות לפי תומו אסורה.

    [והך מילתא דאי"ז אסור אלא באשת איש, כן מבואר לכאורה גם בד' רש"י בברכות ס"א. דביאר הדין שאסור ללכת אחרי אשה בנהר דמדובר בא"א, ולפ"ז צ"ל דהגמ' בב"ב דצריך להעצים ענין בעומדות על הכביסה זה בא"א או עכו"ם, (ועיין בביאור הגר"א אהע"ז סימן כ"א על השו"ע שפנויה אסורה ללכת בשער פרוע, דלשון הגמ' בנות ישראל ולא אשה, ומבואר בדבריו דסתם אשה זה א"א), אמנם בלשון הרמב"ם שהעתיק דבר זה בדיני הרהור עבירה משמע קצת דס"ל שזה אסור גם בפנויה, אם לא דנימא דבא"א יש יותר הרהור עבירה דמים גנובים ימתקו וצ"ע].

    ועיין בתר"י בברכות י"ז. מדפי הרי"ף שכתב גם לענין טפח באשה שהוא רק במתכוין להסתכל, אמנם עיין בקש"ק שהביא את דבריו לענין אשתו ולא לענין איסור ערוה שע"ז באמת אזלא הסוגיא.

    אמנם בד' הב"ח באו"ח סימן ע"ה מבו' דראיה בעלמא שריא גם במקומות המכוסים, אך הפמ"ג והמ"ב שם נחלקו ע"ז. [↑](#footnote-ref-15)
15. והנה לשון הרשב"ם דכה"ג שעוצם עיניו הוא חסיד, ובמהרש"ם ח"ב סימן רכ"ד ובאגרות משה אבן העזר ח"א סימן נ"ו כתבו שזה רק מדת חסידות, אמנם עיין לשון הרשב"ם דצריך לעצום את עיניו, וכן עיין קש"ק שהובא שם מרבינו ירוחם גמ' זו להלכה ולא בתור מדת חסידות, וכן נ' להדיא מדברי הרמב"ם בפכ"א מאיסו"ב שכתב דאסור להסתכל בנשים בשעה שעומדות על הכביסה, ולא חילק, ומ' דאף בדליכא דרכא אחרינא הוא חייב לעצום עיניו.

    והנה מבואר בגמ' דבדליכא דרכא אחרינא אינו רשע גם אם לא עוצם עיניו, ובפשוטו הכוונה שהולך כדרכו וממילא רואה ראיות אסורות, אמנם עיין רמ"ה דביאר דרואה מצד מה שמוכרח לראות כדי לא להיכשל וגם בזה צריך למינס נפשיה אפילו אם ינזק, ולפ"ז יתכן שבמקום שיכול להוריד עיניו ולא ינזק ולא עושה כן הוא נחשב רשע, וצ"ע בזה.

    והנה לפ"ז המהלך באטובוס עם פריצות חייב לעצום עיניו או להורידם, ולכאורה הורדת המשקפים זה וודאי בגדר עצימת עניים ובפרט שכל שיסתכל רגע עובר איסור וודאי ראוי לברוח מנסיון כזה, וצ"ע שלא נהגו כן. [↑](#footnote-ref-16)
16. כן הוא סתימת הדברים, וגם דכיון דטעם האיסור הוא משום שעי"ז נזכר ביפיה, יש לאסור גם בלא כוונת הנאה, ומוכח כן גם מנידון הגמ' היאך מותר לכובס לכבס בגדי נשים, והרי הכובס אינו מסתכל כדי ליהנות, (וצ"ע בחיי אדם כלל ד' ס"ו דמשמע לא כן), ולכאורה לפ"ז כ"ש דיש לאסור לראות אשה לבושה בבגדי צבעונים או מקושטת יפה אפילו ללא כוונת הנאה, (אף אי נימא דאיסור הסתכלות באשה הוא רק בכוונת הנאה).

    אמנם לדעת הרמ"ה ודעימיה דאיסור הסתכלות בעריות הוא רק בהסתכלות ממושכת אך ראיה בעלמא שריא, צ"ל דגם בבגדי צבעונים שרי ראיה בעלמא, (דאל"כ יהא אסור לראות את הכלה משום איסור הסתכלות בבגדי צבעונים), אך מ"מ כל שמסתכל ע"ז הרבה ה"ז אסור אף בלא כוונת הנאה, וכנ"ל. [↑](#footnote-ref-17)
17. עיין שו"ע סימן כ"א ס"ז דמובא דעריות אלו אין לבו של אדם נוקפו ובפשוטו לפ"ז אין בהם איסור הסתכלות, ועיין שעה"צ רכ"ה סק"א שכתב שברכת רואה חברו באשה שייך באמו בתו ואחותו, וראיתי מביאים מהגריש"א דה"ה בשאר עריות הנ"ל דמבואר בשו"ע שאין לבו של אדם נוקפו.

    אמנם בפשוטו אם מסתכל לשם הנאת אישות ה"ז אסור, ובזה לא דיבר המ"ב אלא שלא צריך לחוש שיהיה בזה ראיה של הנאה וצ"ע, ויש לדמות למש"כ הרמב"ם בפיהמ"ש סנהדרין פ"ז, ז"ל, ונשוק הקרובות שאין טבע אנשי התורה מתעורר אליהן ולא נהנה בכך כגון האחות וכו' מתועב מאד ואסור, אלא שאין בו חיוב מלקות "אם לא נתכוון ליהנות" ואעפ"כ אסור, עכ"ל, והרי דאם נתכוין ליהנות, ליכא נפ"מ בין עריות אלו לשאר עריות, וכל הא דבסתמא לי"ב איסור דקירבה, הוא משום דסתמא דמילתא לי"ב הנאה, משום שאין טבע האדם מתעורר עליהן, וא"כ לכאו' ה"ה בהסתכלות. [↑](#footnote-ref-18)
18. ולכאורה מבואר דכל דיבור עם אשה שגורם לקירוב הדעת אסור וכל זה בכלל לשון הרמב"ם שלא יקרוץ בעיניו וירמוז בידיו.

    ובס' עזר מקודש אהע"ז סימן כ"א ס"ו התיר לברך אשה בברכת מז"ט, וכתב שכן המנהג הפשוט, וכן התיר במנחת יצחק ח"ח סימן קכ"ו, וכ"כ בס' חוט שני, וזה חידוש, אמנם נראה דגם אם נתיר בזה, כ"ז הוא במקום שיש צורך לשם שמים, ולא שזה נעשה לצורך קירוב הדעת סתם כגון בגיסה וכדו', וד' יראה ללבב. [↑](#footnote-ref-19)
19. וכן מוכח ברמב"ם הלכות ברכות שכתב שלא מברכין על בשמים של ערוה כי אסור להריח בהם ומבואר שגם אם מריח סתם ללא כונת הנאה מהאשה אלא להנות מהבשמים או כדי לברך אין להריח לצורך זה, וצ"ע אם לא מתכוין להריח אלא שמריח מאליו האם יש בזה איסור. [↑](#footnote-ref-20)
20. ועיין רש"י בברכות ס"א. שהעמיד איסור זה בא"א, אמנם הרמב"ם הביא דבר זה עם האיסור של הרהור עבירה, ולפ"ז לכאורה גם בפנויה אסור, אמנם יתכן דבא"א יש יותר הרהור דמים גנובים ימתקו, ועי' לעיל הערה י"ד. [↑](#footnote-ref-21)
21. ועיין סנהדרין כ' דמבואר בגמ' שהיו מקומות שנשים הלכו לפני המיטה, וכתבו התוס' שלא חששו שרואים הנשים כיון שליבם שבור ומבואר שכל שזה מצב שאין חשש הרהור מותר, ולכאו' ה"ז דומיא דדמיין עלייהו כקאקי חיורי דשרי, ולד' החינוך דלא הותר אלא לצורך מצוה, צ"ל דבמקום שבכל בנ"א אין חשש הרהור, שרי טפי. [↑](#footnote-ref-22)
22. ואמנם לכאורה כל התירא דליכא דרכא אחרינא הוא כשעיסוקו הוא בהליכה, ואגב זה הוא רואה את הנשים העומדות על הכביסה, אך לעסוק בהסתכלות שיש בכללה פריצות, ליכא להך התירא, אך שמא יש מקום לומר מצינו לחשבו שהוא מתעסק בהסתכלות על עיקר הסרט, ואגב זה הוא רואה את הפריצות, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-23)