שביעית פ_י מ_ד
קטגוריות: ש_ס / ה שביעית / שביעית - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ

**שביעית פ"י מ"ד**

א] **זהו גופו של פרוזבול מוסר אני לכם וכו' שכל חוב שיש לי וכו',** בפירש"י בגיטין דל"ז. כתב, ז"ל, מוסרני לכם "את שטרותי" שאתם תהיו נוגשים, עכ"ל, והפנ"י שם דקדק מדבריו, דל"מ פרוזבול אלא במלוה בשטר, וכתב דכן משמע גם ממש"כ רש"י שם ע"ב, ז"ל, אימא בי' מילתא וכו' דסתם מלוין יהיו כמוסרין "שטרותיהן" לבי"ד, וכ"כ בחי' תלמיד ר"ת ב"ק דל"ז. בשם התוס', דכיון דהא דמהני פרוזבול הוא משום דחשבינן לשטרותיהן כמסורין לבי"ד, ע"כ ל"מ אלא במלוה בשטר, אך במלוה ע"פ לא תיקנו חכמים פרוזבול, והפנ"י שם הוסיף, דלענין מלוה ע"פ לא חשש הלל לעשות תקנה, דלא ימנעו בשביל כך מלהלוות, כיון דאפשר להלוות בשטר.

ועיי"ש בתלמיד ר"ת שנחלק ע"ז וכתב דבפ' השולח מוכח דכותבין פרוזבול אף במלוה ע"פ, ולא נתפרש לן מהיכן הוכיח כן, וכ"ה מבו' בד' הרמב"ן וש"ר בגיטין דל"ו. שפירשו דהא דתיקן הלל פרוזבול, אף דביד המלוים למסור שטרותיהן לבי"ד ולא לעבור על ד"ת, הוא משום מלוה ע"פ שא"א למסרו לבי"ד, ולהדיא דמהני פרוזבול אף במלוה ע"פ, וכ"כ הרמ"א בסימן ס"ז סי"ט, והסמ"ע שם סקל"ט כתב עמד ע"ז דמהיכ"ת לחלק בזה, ומ"ט הוצרך הרמ"א לכתבו, ולמש"נ נתישב, ועי' תומים שם סקכ"ב מש"כ בזה בע"א.

ב] ובבעה"ת שער מ"ה אות י"ז כתב, ז"ל, גרסינן בירושלמי רב אמר הוא שיש לו קרקע ללוה ולמלוה, ומפני זה הירושלמי וכו' ע"כ הצריכו הראשונים לכתוב טופס פרוזבול בהקנאת קרקע, דבודאי כל ש"ח בכתיבה ומסירה נקנה בלבד, והם כתבו והמסירה אגב קרקע, וזה מש"כ הר"י אלברצלוני ז"ל ענין שטר והקנאת פרוזבול כך הוא וכו', וזהו נוסח שטר פרוזבול וכו', והריני מוסר לכם פרוזבול ויהבית לכון במתנה בקנין ד' גרמידי מן ארעא דאית לי על גביהון ארשיתי יתכון למגבא כל שט"ח דאית לי על איניש וכו', עכ"ל, ומבו' דהא דמהני פרוזבול, הוא משום דמקנה לבי"ד את שטרותיו בכתיבה ומסירה, ואף שאינו מוסר את השטרות עצמם, כיון שמקנה להן השטרות אגב קרקע הו"ל כמסירה, והתומים בסימן ס"ז סקכ"ב כתב דלפ"ז ל"מ פרוזבול אלא במלוה בשטר, דמצי להקנותו בכתיבה ומסירה, אך במלוה ע"פ ל"מ פרוזבול, וכ"ז הוא להבעה"ת לטעמי' דאין הלואה נקנית באגב, אך לדעת הסוברים דמלוה ע"פ נקנה באגב, שפיר יועיל פרוזבול אף במלוה ע"פ.

ג] **מוסר אני לכם וכו',** בחי' הרמב"ן בגיטין דל"ו. כתב, ז"ל, אבל הכא אינו מוסר להם "אלא שכותב מוסרני לכם", כלומר בכל מקום שהם יהיו כמסורות לידכם, עכ"ל, ומ' דהא דתנן הכא דגופו של פרוזבול מוסרני לכם, היינו שהוא כותב כן לבי"ד, וכ"נ בפירש"י מו"ק די"ח. ונתפרש טפי בפירש"י שעל הרי"ף שם, ועי' בס' ראשית ביכורים להג"ר בצלאל הכהן מוילנא ח"ב סימן א' שהאריך הרבה בזה דל"מ פרוזבול אלא כשהוא כותב כן בשטר וחותם עליו ומוסרו לבי"ד, וזהו עיקרו של פרוזבול, ומלבד זה כותבין לו הבי"ד שטר שקיבלו דבריו, וזהו שטר ראי' בעלמא, עיי"ש.

אמנם הנה בד' הראשונים בכ"ד מבו' דמפרשי דסגי בה שהוא אומר כן בפני בי"ד והבי"ד כותבין בפנינו בא פלוני ואמר לנו מוסרני לכם וכו', ולפ"ז הא דתנן גופו של פרוזבול מוסרני לכם, היינו שהבי"ד כותבין שאמר להם מוסרני לכם.

ד] והנה לפ"ד הבעה"ת שהבאנו לעיל אות ב' דהא דמהני פרוזבול הוא משום דהוא מקנה לבי"ד שטרותיו בכתיבה ובמסירה, הי' בדין דלא יועיל אלא כשהוא כותב כן לבי"ד וכד' הרמב"ן, דעי"ז הוא מקנה השטרות לבי"ד, וככל מכירת שטרות, דהמוכר כותב את השטר ומוסרו ללוקח, - אך בד' הבעה"ת שם מפורש דא"צ לכתוב לבי"ד, אלא אומר כן בפניהם, והשטר שבי"ד או העדים כותבין לו, זהו שטר ההקנאה שבו נקנים השטרות, וזה צ"ב.

ה] בביאור מה שאומר להם "מוסרני לכם" וכו', בפשוטו נראה דהוא תליא בפלוגתת הראשונים, דהנה נת' לעיל מ"ג אות א' - ג' דנחלקו הראשונים בדינא דפרוזבול, דדעת רש"י ודעימי' דהו"ל חד דינא עם הא דמוסר שטרותיו לבי"ד אינו משמט, דאף בפרוזבול הו"ל כמוסר שטרותיו לבי"ד, ודעת התוס' במכות והראשונים בגיטין דתרי דיני נינהו, דמוסר שטרותיו לבי"ד מדאורייתא אינו משמט, ופרוזבול אינו אלא מדרבנן, ול"ה כמוסר שטרותיו לבי"ד משום דלא מסר להן את השטרות.

והנה לדעת רש"י מתפרש הא דאומר להם מוסרני לכם כפשוטו, דעיקר הפרוזבול הוא שהוא מוסר חובותיו לבי"ד, ובכת"ס חו"מ סימן ט' כתב עפי"ד התוס' בדעת רש"י דל"מ פרוזבול אלא כשהוא מוסר השטרות בפועל לבי"ד, ואף לפמש"כ שם לדון דל"ב שימסור בפועל השטרות, מ"מ ה"ה נמסרין ע"י הפרוזבול, וזהו שאומר להם מוסר אני לכם וכו', - וגם לדעת ש"ר בגיטין דמדינא ל"ה פרוזבול בכלל מוסר שטרותיו לבי"ד, מ"מ מפורש בדבריהם דגדר תקנת פרוזבול דרבנן הוא דהו"ל כמסירת שטרות, ומבו' בדבריהם שפירשו כן להא דתנן הכא דגופו של פרוזבול הוא מוסרני לכם וכו', והרי דענין הפרוזבול הוא שהוא מוסר חובותיו לבי"ד, וע"כ הוא דאי"ז משמט.

אך בד' הרמב"ם בפיהמ"ש מבו', דהא דתנן מוסרני לכם, לאו היינו מוסרני לכם את החובות, אלא היינו דמעיד אני אתכם בכך וכך.[[1]](#footnote-1)

ו] וכבר עמדו דהדבר תלוי בשינוי הגירסאות, דגיר' הר"ש בפאה פ"ג מ"ו מוסרני לכם "כל" חוב שיש לי, וכ"ה גיר' התוס' בגיטין דל"ג. והרי"ד והר"ן שם דל"ו., והר"ן שם כתב מוסרני לכם את כל חוב שיש לי, וגיר' זו מתפרשת שהוא מוסר להם את החובות עצמם.[[2]](#footnote-2)

אך בנוסח המשנה שבפיהמ"ש להרמב"ם גריס מוסרני לכם "שכל" חוב שיש לי שאגבנו בכל זמן שארצה, וכ"ה גיר' הרמב"ם בפ"ט משמו"י הי"ח, וכ"ה גיר' כמה מקמאי, ולגיר' זו יל"פ כמש"כ הרמב"ם, דאינו מוסר את החובות לבי"ד כלל, אלא מוסר ומעיד בפניהם שכל חוב שיש לו שיגבה אותו בכל זמן שירצה.[[3]](#footnote-3)

ז] ממה שפירש הרמב"ם דהא דתנן מוסרני לכם וכו' היינו שהוא מעיד אותם בכך וכך, מבו' דס"ל דענין הפרוזבול אינו כלל שהוא כמוסר חובותיו לבי"ד, דא"כ ודאי מתפרש הכא לישנא דמוסרני לכם, דהיינו שהוא מוסר להם את חובותיו, אלא ענין הפרוזבול שהוא מעיד אותם על ד"ז שיגבה את כל חובותיו, ותיקנו חכמים דכל שהעיד אותם על כך, אין שביעית משמטתו, ועי' בתורת זרעים שעמד ע"ז.

וראיתי בשם הגרי"ז לפרש לזה, דהנה ז"ל הרמב"ם בפ"ט משמו"י הט"ו ט"ז, המוסר שטרותיו לבי"ד וכו' ואמר להם אתם גבו לי חובי זה אינו נשמט שנאמר ואשר יהי' לך את אחיך וזה בי"ד תובעין אותו, וכן ב"ד שחתכו את הדין וכתבו איש פלוני אתה חייב ליתן לזה כך וכך אינו נשמט, שזה כגבוי הוא וכאילו בא לידו ואינו כמלוה, כשראה הלל וכו' התקין פרוזבול, וממה שהפסיק הרמבם בין דינא דמוסר שטרותיו לבי"ד לדינא דפרוזבול, בדינא דמעשה בי"ד, משמע דהא דפרוזבול אינו משמט, אי"ז מדינא דמוסר שטרותיו לבי"ד, אלא הוא ע"ד דינא דמעשה בי"ד, דכיון שמעיד הוא בפני בי"ד שיגבה כל חובותיו, הו"ל כגבוי ואינו משמט, עכ"ד.[[4]](#footnote-4)

ח] אמנם צ"ע ע"ד הרמב"ם, מהא דתניא בספרי פרשת ראה, את אחיך תשמט ידך, ולא המוסר שטרותיו לבי"ד, מכאן אמרו התקין הלל פרוזבול וכו', ומבו' להדיא דהא דפרוזבול אינו משמט הוא מדינא דמוסר שטרותיו לבי"ד, ואף דמדאורייתא אי"ז בכלל מוסר שטרותיו לבי"ד, מ"מ מדרבנן הו"ל בכלל מוסר שטרותיו, וע"כ אינו משמט, וכן פירש המלבי"ם שם, וזה שלא כד' הרמב"ם, וצ"ע בזה.

ט] בתשו' הר"ן סימן ע"ז כתב דשט"ח מוקדם אינו פסול לגמרי שלא נאמין במה שכתוב בו, והא דתנן דשט"ח המוקדמין פסולין, היינו דאין עושין בהן מעשה שטר לטרוף ממשעבדי, אבל מבנ"ח מגבין בם, וכתב לפ"ז, דע"כ חלוק בזה גט מוקדם משטר חליצה מוקדם, דבגט כיון שאינה מתגרשת אלא בו וזה אין עליו תורת גט ושטר נמצא שלא נתגרשה כלל, אבל בשטר חליצה, הרי החליצה התירתה, וכיון שאנו מאמינין במה שכתוב בשטר זה, נמצאת אשה זו מותרת.

ועיי"ש שכתב ע"ז, ז"ל, אלא שצריך לדקדק בזה מדתנן בפרק בתרא דשביעית דפרוזבול המאוחר פסול, ואמאי נהי שנכתב זמנו שלא כראוי נאמין בו שנמסר חוב זה בב"ד ולא יהא משמט, לאו קושיא היא, שאילו הי' הפרוזבול מעיד שנמסרו השטרות לב"ד אה"נ, אבל הפרוזבול אין עניינו כך, שכגון זה לא הוצרך כלל לתקן דמוסר שטרותיו לב"ד מדאורייתא הוא, ותקנתו של הלל היתה במסירת מילי לבד, ובכה"ג משמע "ששטר הפרוזבול עצמו הוא שמפקיע הממון ולא ישיבת הב"ד שישבו על כך" וכו', ולפיכך פרוזבול המאוחר פסול לפי שהשטר היא שעושה מעשה ואין בו דין שטר, עכ"ל.

ומבו' מד' הר"ן, דאף דס"ל דענינו של פרוזבול הוא שהוא מוסר חובותיו לבי"ד, וכמש"כ בגיטין די"ז: ודל"ו., וכ"ה משמעות דבריו בתשו' שם, מ"מ כל הא דמהניא מסירה זו שלא ישמטו החובות, הוא רק ע"י שכתבו בי"ד את שטר הפרוזבול, ומכח כתיבת שטר הפרוזבול הוא דמהניא מסירה זו, וצ"ב בגדר הדברים.

י] אמנם הנה בתשו' הריב"ש סימן שפ"ב כתב, ז"ל, ואע"פ שכתבו בסופו ומדאתברר לן חתימות ידיהון דפלוני ופלוני אשרנוהו וקיימנוהו שהוא לשון בי"ד, אי"ז כמו בי"ד לבטל מה שכתבו תחילה אנחנא סהדי וכו', ול"ד למאי דאמרינן בפ' השולח גבי פרוזבול לא שנא כתיב בלשון דיינין וחתימי עדים, לא שנא כתיב בלשון עדים וחתימי דיינין, דהתם ה"פ שהם כתבו בלשון דייני בי דינא הוינא ואתא פלוני ואמר לנו מוסרני לכם פלוני ופלוני הדיינין ואח"כ חתמו הדיינים עצמן בלשון עדים וכו', "דהתם כיון שאמר לפני ב"ד מוסרני לכם פלוני ופלוני הדיינין הרי נגמר מעשה הפרוזבול והפרוזבול שחותמין בו אינו אלא לראי' בעלמא" וכו', עכ"ל, ומבו' דפליג ע"ד הר"ן, וס"ל דחלות הפרוזבול הוא מכח אמירתו לפני בי"ד, ומה שכותבין שטר פרוזבול אי"ז אלא לראי' בעלמא,[[5]](#footnote-5) ועיי"ש שהוכיח כן מהא דאף למ"ד דפרוזבול בג', אפ"ה סגי דלחתמו בי' עדים, והיינו משום דל"ה אלא לראי' בעלמא.

יא] ובמה שהביא הריב"ש ממש"א דלא שנא כתיב בלשון דיינים וחתימי עדים לא שנא כתיב בלשון עדים וחתימי דיינים, הנה בתשו' הר"ן שם הוכיח מזה כדבריו דשטר הפרוזבול הוא שהוא עושה המעשה, דאם לא היינו צריכין אלא לעדות בלבד שנמסרו הדברים לבי"ד, פשיטא דמהני בכה"ג, ומהו שאמרו בפ' השולח דהא דתני עדים ותני דיינים הוא לאשמועינן דמהני בכה"ג.

ועיי"ש שהוכיח כן עוד, ממש"כ הרמב"ם בפ"ט משמו"י הכ"ז, ז"ל, תלמידי חכמים שהלוו זא"ז ומסר דבריו לתלמידים, ואמר מוסרני לכם שכל חוב שיש לי שאגבנו כ"ז שארצה א"צ לכתוב פרוזבול, מפני שהן יודעים שהשמטת כספים בזמן הזה מדבריהם ובדברים בלבד היא נדחית, עכ"ל, ומוכח דעיקר תקנת הלל בכתיבת פרוזבול היתה, ומן הדין ל"ה מהני באמירה בעלמא, עכ"ד, וכ"ה בתשו' חת"ס חו"מ סימן קי"ג, ועיי"ש שכתב לפ"ז, דבזה"ז מקילין לת"ח דסגי באמירתם לבי"ד מבלי שיכתבו הנוסח בשטר, היינו דאמירתם היא מפקיע איסור שמיטה, וע"כ אפשר דבעינן דוקא אמירה לפני בי"ד ואותה האמירה היא פועלת ההפקעה, ועיי"ש מש"כ עוד בזה, ועי' בקובץ תשו' חת"ס סימן פ"ו מש"כ עוד בענין זה.

יב] **הדיינים שבמקום פלוני,** בבעה"ת שער מ"ה אות י"ז הביא מש"כ הר"י אלברצלוני, דענין והקנאת פרוזבול כך הוא, הולך המלוה אצל ג' עדים וי"א אפילו בב', ואומר הוו עלי סהדי וחזו דאנא מסרנא פרוזבול קמי ג' דיינין דאינון פלוני ופלוני דיינים שבמקום פלוני וכו', עכ"ל, ומשמע דמהני אף כשאינו מוסר בפני הדיינים, אלא שאומר לעדים שהוא מוסר לדיינים, ועי' בתשו' מבי"ט ח"ב סימן פ"א שדקדק כן מדבריו, וכ"ה בתפארת יעקב סימן ס"ז סקי"ג, - ומ' שפירש כן להא דתנן הכא הדיינים שבמקום פלוני, דכיון שאינו מוסר בפניהם, אלא הוא אומר כן לעדים, צריך לפרש דבריו שהוא מוסר לאותם הדיינים שבמקום פלוני, ועי' בס' הון עשיר במשנתינו, שכתב טעם אחר במה שכותבין "שבמקום פלוני".

ובמרדכי פ' השולח סימן שע"ט כתב, ז"ל, והשיב רבינו יחיאל וכו', דהא סתמא קאמר תלמודא נאמן אדם לומר פרוזבול הי' לי ואבד, וקי"ל דלא כותבין פרוזבול אלא בי"ד הגדול שבדור לדברי ר"ת או בי"ד דר' אמי ור' אסי, ובמקום שידוע שלא עמד זה במקום ב"ד דרבי אמי ורבי אסי או נשאל מב"ד דרבי אמי ורבי אסי אם כתבו לו פרוזבול או לא וא"כ היכי מצי למימר פרוזבול הי' לי, אלא ע"כ מיירי וכו', עכ"ל, ושם סימן ש"פ כתב המרדכי, ז"ל, ועל שהק' ה"ר יחיאל אם ב"ד גדולי הדור רחוקים ממנו שאז בודאי אמר שקר הוא למה יהא נאמן לומר פרוזבול הי' לי ואבד, נ"ל דלאו ברוחקא וקורבא תליא מלתא, דהא גרסינן עלה בירושלמי דשביעית וכו' אפי' נתונים ברומי, פירוש הדיינים, כלומר יכול לומר מוסרני לפלוני ופלוני הדיינין שבמקום פלוני אפילו רחוקין ממנו הרבה אע"פ שאינם בפניו שפיר דמי וכו', עכ"ל, ומבו' שנחלקו בהך מילתא, דדעת רבינו יחיאל, דל"מ פרוזבול אלא כשמוסר דבריו בפני בי"ד עצמם, ודעת המרדכי דמהני כשאומר לעדים שהוא מוסר לבי"ד פלוני, אף שאינו בפני הבי"ד.

יג] והנה הרמ"א בסימן ס"ז ס"כ הביא לד' המרדכי דיכול לומר אפי' שלא בפני בי"ד אני מוסר שטרותי לבי"ד פלוני שבעיר פלוני, והתומים שם סקכ"א כתב ע"ז דאין נראה כן מכל הפוסקים דנסתפקו אי בעינן ב"ד מומחים, וכי אלמן ישראל שלא יהי' ח"ו בכל תפוצות ישראל מומחים, והרי יכול לומר מוסרני לכם, ובס' תפארת יעקב שם סקי"ג כתב לדחות, דאף דודאי יש מומחין בעולם, מ"מ לא בכל ענין מהני, שהרי צריך לידע ולהכיר הבי"ד והעיר, וכמש"כ הרמ"א אני מוסר לבי"ד פלוני שבעיר פלונית, ועיי"ש שכתב דמה שלמד המרדכי לזה ממש"א בירושלמי דאפי' נתונים ברומי, הנה בד' הר"ן בגיטין דל"ו. מבו' דמפרש דהיינו דאפי' אף אם השטרות נתונים ברומי, וכן פירשו הרמב"ן והריטב"א שם, ולפ"ז לא למדנו מזה דמהני פרוזבול שלא בפני הבי"ד, עכ"ד, והסכים לזה הפאה"ש בסימן כ"ט סקע"ה.

וכבר עמד ע"ז המהר"י קורקוס בפ"ט משמו"י הי"ז דלפ"ד הר"ן ודעימי', אין מקור דמהני מסירת פרוזבול שלא בפני הבי"ד, ועיי"ש שהוכיח כן, ממש"כ הראשונים בגיטין דל"ו. להוכיח דמהני פרוזבול בכל בי"ד, ולא בעינן בי דינא רבה, ממש"א דנאמן אדם לומר פרוזבול הי' לי ואבד משום דלא שביק התירא ואכיל איסורא, ואם ל"מ פרוזבול אלא בבי"ד רבה, מי יימר דאשכחינהו ואיזקקקו לי', ואי נימא דל"ב למסור בפני הבי"ד, הרי א"צ כלל שיזדקקו לו בי"ד אלו, ועיי"ש מש"כ עוד בזה.

יג] **והדיינים חותמין מלמטה או העדים,** בקצוה"ח סימן ס"ז סק"ו הק', דהיאך מהני שחותמין העדים, הרי הוי מפי כתבם כיון דלא נעשה מדעת המתחייב, דבשלמא כשחותמין דיינים לא שייך מפי כתבם דהוי מעשה ב"ד וגבי דיינים לא שייך מפי כתבם, אבל בעדים קשה, ועיי"ש שכתב דכיון דקי"ל דנאמן אדם לומר פרוזבול הי' לי ואבד, וא"כ חתימת עדים לא בעי לראי' דהא נאמן, אלא דבזמן המשנה הוי צריך דוקא שטר ואם מוסר מילי לא מהני, להכי צריך עדים או דיינים על השטר, ובזה לא שייך מפי כתבם כיון דא"צ לראי' דהא הוא נאמן בכך ואינו אלא להקנאה לשעתו, וה"ה כמו שטר קידושין וגט לר' מאיר דעדי חתימה כרתי דמועיל לשעתו, וכיון דלאו מפי העדים אנו חיין אלא מפיו סגי לי' בחתימת סהדי דאינו אלא להקנאה, עכ"ל.

והנה ד' הקצוה"ח מתישבים לד' הר"ן, דהפקעת הממון היא ע"י כתיבת שטר הפרוזבול, וע"כ לי"ב לדינא דמפי כתבם, אך לד' הריב"ש דהפקעת הממון היא ע"י אמירתו בפני בי"ד, ושטר הפרוזבול אינו אלא לראי' בעלמא, תיקשי היאך מהני שחותמין עדים, הרי הו"ל מפי כתבם.

וכבר עמד ע"ז הריב"ש גופי' שם, ז"ל, וכ"כ בשם הרא"ה ז"ל גבי פרוזבול, דאי כתיב בלשון עדים וחתימי עדים שהעידם המלוה בדבר, מהני, ולא מפסיל משום מפיהם ולא מפי כתבם, דכל מילתא דמתעבדא בע"כ של מתחייב, כגון זה ומסירת מודעא, ל"ב צואת מקנה, שא"כ לא היו כותבין שטר כזה מעולם, אלא ודאי נכתב בהעדאת אידך ואין בו משום מפיהם ולא מפי כתבם, עכ"ל, וזה כמש"כ הר"ן והנימו"י בב"ב ד"מ. בטעם הא דבשטר מחאה ומודעה כותבין שלא מדעת המתחייב, דהוא משום דאין הדבר תלוי אלא במוחה ובמוסר המודעה, עיי"ש, וזה ע"ד מש"כ בחי' הגר"ח בפ"ג מאישות, דבכל השטרות ל"ב דעת המתחייב, אלא דעת עושה השטר.

יד] אמנם הנה התוס' בב"ב שם עמדו בהא דמהני שטר מחאה ומודעה שלא מדעת המתחייב, עיי"ש, והרי דס"ל דאף דאין הדבר תלוי אלא במוחה ובמוסר המודעא, מ"מ מן הדין אין כותבין ע"ז שטר שלא מדעת המתחייב, ותיקשי לדעתם מהא דחותמין עדים על פרוזבול שלא מדעת המתחייב, ולכאו' מוכח מזה כד' הקצוה"ח, דשאני הכא דאין השטר לראי' אלא להפקעת הממון.

אך באמת י"ל, דלמש"כ התוס' דהא דכותבין שטר מודעא שלא מדעת המתחייב, תקנ"ח היא להציל הנאנס, ה"נ הוא בפרוזבול, תיקנו חכמים שיכתבו שטר שלא מדעת המתחייב, כדי שלא יבואו לימנע מלהלוות קודם השמיטה.

1. וצ"ע בזה בד' הסמ"ע שכתב בסימן ס"ז סקל"ט, ז"ל, ומש"כ מוסרני, אינו ר"ל מוסר השטרות, דבפרוזבול א"צ למסור השט"ח וכו', אלא ר"ל מוסרני "דברים הללו" לכם הב"ד, עכ"ל, ולכאו' הוא כד' הרמב"ם בפיהמ"ש, - אך הנה הסמ"ע גופי' שם סקכ"ב כתב בתו"ד בביאור ענין פרוזבול, ז"ל, אלא אומר בפניהן בע"פ שהוא מוסר בידם החובות, עכ"ל, והרי דס"ל דענין הפרוזבול הוא שהוא מוסר לבי"ד את החובות, וזהו מה שאומר להם מוסרני לכם, וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-1)
2. והר"ן בגיטין די"ז: כתב דגופו של פרוזבול הוא מוסרני לכם פלוני ופלוני הדיינים כל חוב שיש לי אצל פלוני, והשמיט לתיבות שאגבנו וכו', וכ"ה בל' התוס' שם דל"ג., והיינו משום משום דעיקר הפרוזבול הוא מה שמוסר להם את החובות, ומה שאומר שאגבנו בכל זמן שארצה, אינו מעיקר הפרוזבול. [↑](#footnote-ref-2)
3. אך בד' כמה מקמאי מבו' דגם לפי גיר' זו מתפרש הא דתנן מוסרני לכם, שהוא מוסר להם את חובותיו, ובפי' הר"י מלוניל מו"ק די"ח: מבו' דמפרש לזה דהיינו, דמה שאומר מוסרני לכם, היינו שהוא מוסר שטרותיו להם, ומה שאומר שכל חוב שיש לי שאגבנו וכו', היינו דמכח שמוסר להם שטרותיו, יהא בידו לגבות כל חוב שיש לו בכל זמן שירצה. [↑](#footnote-ref-3)
4. ומצאנו כעי"ז בפי' הר"י מלוניל כתובות דפ"ט., ז"ל, פרוזבול הוא שאומר וכו', והדיינין חותמין למטה או העדים, כלומר ששמעו מפי המלוה שקודם שנכנסה שנת השמיטה צעק לפני בי"ד עליו לנגוש אותו על אותו חוב מיד, וכיון שהוא נגוש ועומד שוב אין שביעית משמטתו, דהא כתיב לא יגוש את רעהו פרט לזה שהוא נגוש ועומד, עכ"ל, והרי דהא דמהני פרוזבול, הוא משום דעי"ז כבר הוי החוב כנגוש, ולי"ב דין שמיטה, ואך דבדבריו שם מבו' דגם הא דמוסר שטרותיו לבי"ד אינו משמט הוא מה"ט, ולפ"ז הא דמהני פרוזבול הוא מדינא דמוסר שטרותיו לבי"ד, אך בד' הרמב"ם מבו' דהא דמוסר שטרותיו לבי"ד אינו משמט, אי"ז משום דכבר הוי כגבוי וכנגוש, אלא הוא משום דבי"ד תובעין אותו, ולפ"ז בע"כ דהא דמהני פרוזבול שהוא מעיד בפני בי"ד שיגבה כל חובותיו, אי"ז ענין לדינא דמוסר שטרותיו לבי"ד, ועי' גם בקובץ תשו' חת"ס סימן פ"ו שהביא מירושלמי דהא דמהני פרוזבול הוא משום דהו"ל כגבוי ועומד מעת מסירת הפרוזבול, עיי"ש, ועי' בפירש"י שעל הרי"ף מו"ק י' ב' מדפי הרי"ף דמשמע דהא דמהני פרוזבול הוא משום דהוי כאילו כבר גבו בי"ד את חובו, וע"כ כבר לא קרינן בי' לא יגוש. [↑](#footnote-ref-4)
5. והעירוני לפ"ד הריב"ש במש"א בגיטין דל"ז: דנאמן אדם לומר פרוזבול הי' לי ואבד, ואם ל"ב לכתיבת הפרוזבול אלא לראי' בעלמא, מ"ט הוא צריך לומר שהי' לו שטר פרוזבול, ולא סגי שיאמר שאמר לפני בי"ד מוסרני וכו', - ועד"ז תיקשי, דכיון דנאמן אדם לומר שעשה פרוזבול דלא שביק וכו', א"כ מ"ט כותבין כלל שטר פרוזבול לראי', הרי בלא"ה הוא נאמן לומר שמסר בפני בי"ד, וצ"ע רב בזה. [↑](#footnote-ref-5)