ח - בדין ההפסק בין הבתים דלכו_ע ל_מ בזה הא דרואין אלו את אלו
קטגוריות: ש_ס / א ברכות / ברכות - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / צירוף לציבור בב_ מקומות, וע_י רואין אלו את אלו, והמסתעף

יום ד' ערב חג המצות תש"פ

סימן ח

בדין ההפסק בין הבתים דלכו"ע ל"מ בזה הא דרואין אלו את אלו

**א**

א] כתבו תר"י בברכות נ' א', ז"ל, כתב בה"ג שאפי' אוכלות בב' בתים השמש מצרפן וכו' אפי' בב' בתים אם מקצתן רואין אלו את אלו מצטרפין וכו', ואם רה"ר מפסקת ביניהם נראה שאינם מצטרפות בשום ענין, עכ"ל,[[1]](#footnote-2) וכ"כ הארחות חיים בהל' ברהמ"ז אות ל"ד, וכ"כ השו"ע בסימן קצ"ה ס"א בשם יש מי שאומר.[[2]](#footnote-3)

והפמ"ג באש"א סימן נ"ה סקי"ב כתב דה"נ הוא בהא דכל שרואין זא"ז מצטרפין לציבור לענין תפילה, דכל שיש ביניהם רה"ר ה"ז מפסיק,[[3]](#footnote-4) והוא פשוט כן, שהרי עיקר הא דכשהן רואין זא"ז מצטרפין, נלמד מהא דהן מצטרפין לזימון, וע"כ ודאי דרה"ר מפסיק דומיא דהתם.[[4]](#footnote-5)

ב] והנה בעיקר הך דינא דרה"ר מפסקת, כתב הגר"א בסימן קצ"ה דזה נלמד מסוגיית הגמ' בב"ב נ"ה דדרך הרבים מפסקת לפאה וכו', וכ"ה מבו' בד' הט"ז שם סק"ב.

והט"ז שם כתב לפ"ז דל"ד רה"ר ממש שהוא רחב ט"ז אמות, אלא אפי' שביל היחיד מפסיק ביניהם,[[5]](#footnote-6) כדתנן בריש פאה וכו' דזה מפסיק בין הרשויות לפאה ולשבת וכו', וא"כ ה"ה נמי כאן דחד טעמא הוא עם רה"ר, עכ"ל,[[6]](#footnote-7) וכ"כ המ"ב שם סק"ז, אך הגר"ז שם ס"א כתב דאין דרך רה"ר מפסקת ביניהם, והשמיט למש"כ הט"ז דה"נ בעינן שלא יהא שביל היחיד מפסיק ביניהם, וצ"ע.

**ב**

ג] והנה מעיקר הך דינא דרה"ר מפסיק, יש ללמוד דהא דכל שרואין זא"ז מצטרפין לזימון, הוא משום דחשבינן לה כמקום אחד,[[7]](#footnote-8) וע"כ הוא דכל דדרך הרבים מפסיק והו"ל ב' מקומות חלוקין, אינם מצטרפין, ודמי להא דלענין פאה כל דדרך הרבים מפסקת חשבינן לה כב' שדות.[[8]](#footnote-9)

ד] ונראה פשוט לפ"ז, דכל דאיכא מחיצה גמורה המפסקת ביניהם וליכא פתח ביניהם, ודאי דאינם מצטרפין, דבכה"ג ודאי דהוו ב' מקומות חלוקין, ודינא דרה"ר מפסיק, הוא דאף שהן פתוחין זל"ז דרך רה"ר, ה"ז מפסיק ביניהם, וכאשר כ"ה לענין פאה, דכל שיש מחיצה גמורה המפסקת בין השדות וליכא פתח ביניהם, הוו כב' שדות.

ולפ"ז נראה עוד, דהא דרה"ר מפסקת תליא במקום הפתח שביניהם, דכל שהפתח שביניהם הוא דרך רה"ר, ל"מ זה לצרפן ולחשבן כמקום אחד.

ה] ונפ"מ בזה בנידון המצוי בב' גזוזטראות שאין ביניהם רה"ר, דיש שהורו דהם מצטרפין זל"ז, אך להנ"ל נראה דבגונא דהפתח הראוי לחבר ביניהם הוא דרך רה"ר, אינם מצטרפות זל"ז.

ועפ"ז נראה גם בגונא דהגזוזטראות הם למעלה מי' טפחים ויש רה"ר ביניהם, דיש שהורו דלמעלה מי' כבר אינו בכלל רה"ר, ואי"ז מפסיק,[[9]](#footnote-10) - אך להנ"ל אין מקום לזה, דאמנם אם הי' נותן נסר ביניהם, בגונא דחשיב כפתח, שפיר יש מקום לדון דהן מצטרפין זל"ז, אך באופן המצוי דהפתח הראוי לחבר ביניהם הוא דרך קרקע רה"ר, פשיטא דה"ז מפסיק, דאין לנו לדון כלל על מקום הגזוזטראות עצמן, אלא על מקום החיבור והפתח שביניהם.[[10]](#footnote-11)

**ג**

ו] והנה מסברא הי' מקום לומר, דכיון דהא דמהני רואין זע"ז הוא משום דעי"ז חשבינן להו כמו שהן במקום אחד, וכמש"נ בסימן ה' סק"ו מד' רב שר שלום ודעימי', ונתבאר שם דמה"ט דעת הראבי"ה והרשב"א דה"ז מועיל אף לענין צירוף לתפילה בציבור, (אף דבעינן שיהיו העשרה במקום אחד), הרי דכ"ז הוא היכא דהן רואין זא"ז דרך הפתח שביניהם, דבכה"ג אין המחיצה מבדלת במקום הפתח, וחשבינן לה כמו שהן במקום אחד, אך כל שאינם רואין זא"ז דרך הפתח שביניהם, אלא מע"ג המחיצה, ל"מ זה לחשבן שהם במקום אחד, דבכה"ג ליכא צירוף בין הפתח שביניהם הראוי לחברן זל"ז, לבין הא דהן רואין זא"ז.

אך הנה סתימת הדברים משמע דאף בכה"ג הן מצטרפין זל"ז, והרי במש"כ הרשב"א דהעומד ע"ג התיבה מצטרף להעומדין בביהכנ"ס, משום דרואין זא"ז, ודאי דפעמים שאין רואין זא"ז דרך הפתח שבמחיצות בתיבה, אלא מע"ג המחיצות, וצ"ל דכל שיש פתח ביניהם ומצינו לחשבן שהן במקום אחד, מהני הא דרואין זא"ז לחשבן שהן במקום אחד, אף אם אינם רואין זא"ז אלא מע"ג המחיצות.

ז] ואמנם אכתי יש מקום לדון, בגונא דהמקומות שהן רואין בהן זא"ז, אינם פתוחין זל"ז אלא דרך חדרים אחרים שבהם אינם רואים זא"ז, ובכה"ג י"ל דכיון דחדרים אלו הם מקומות מובדלים, ל"מ הפתח שדרך חדרים אלו לחשבם שהן במקום אחד.

ונפ"מ רבתא לדינא בזה באופן המצוי בגזוזטראות שרואין מהן זא"ז, ופתחיהן זל"ז הוא דרך הבתים, דבכה"ג י"ל דכיון דהבתים עצמן מובדלין זמ"ז, ל"מ הא דהם פתוחין דרך הבתים לחשבן שהן במקום אחד, וצ"ע בזה לדינא.

1. יש להסתפק אם ה"נ כשאחת מן החבורות היא בבית ואחת היא ברה"ר אינם מצטרפין זל"ז, או דרק כשהם בב' בתים החלוקין זמ"ז ע"י רה"ר אינם מצטרפין, אך הרה"ר עצמה שפיר מציא להצטרף לבית הסמוך לה, ונפ"מ רבתא לדינא בזה בנידון המצוי בימים אלו, כשמקצת עומדין בגזוזטראות ומקצת עומדין ברה"ר ורואין אלו את אלו אם הן מצטרפין לציבור.

   ולכאו' הדעת נותנת דהרה"ר עצמה שפיר מציא להצטרף, כיון שאין מקום אחר המפסיק ביניהם, - אך יש שפירשו דיסוד דינא דדרך הרבים מפסיק, הוא משום דהוא מין תשמיש אחר, וע"כ הוא חולק מקום לעצמו, ולפ"ז אף הרה"ר עצמה אינה מצטרפת, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-2)
2. בפשוטו נראה דמש"כ השו"ע כן בשם יש מי שאומר, אי"ז משום דס"ל דדין זה שנוי בפלוגתא, אלא הוא משום דלא נתפרש כן אלא בד' תר"י, וכאשר כ"ה דרך השו"ע בכ"ד, - אך הביאו מסידור יעב"ץ שנקט דד"ז שנוי בפלוגתא, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-3)
3. ויש שהביאו בזה למש"כ הט"ז בסימן קצ"ה סק"ג דלענין בני החופה שנתחלקו לחבורות שכולן חשובות כאחד אין רה"ר מפסיק, ודימו דה"נ לענין צירוף דציבור לתפילה אין רה"ר מפסיק, - אך שגגה היא, דמש"כ הט"ז דהתם אין רה"ר מפסיק הוא למש"כ הרא"ש בסוכה פ"ב ה"ח דמברכין ברכת חתנים אף אם אין שמש המצרפן, דכיון שהתחילו לאכול עם אותם שבחופה כולם חשובין כאחד לשמחה ומברכין ברכת חתנים כיון שאוכלין מסעודה שתיקנו בשביל החופה, והיינו דל"ב כלל שיהיו מצורפים עם אותם שבחופה ויחשבו כחבורה אחת וכאוכלים במקום אחד, אלא אף שהם חבורה בפנ"ע ובמקום בפנ"ע, מ"מ כיון שאוכלים מסעודה שתיקנו בשביל החופה, מברכין ברכת חתנים, וע"כ לא איכפת לן בהפסק דרה"ר, אך למש"כ הרא"ש מתחילה דהא דמברכין ברכת חתנים הוא כשיש שמש המצרפן, ודאי דיהא בזה לדינא דהפסק רה"ר, (כאשר כ"נ להדיא בד' הט"ז), וא"כ אי"ז ענין כלל לדין צירוף דציבור לתפילה. [↑](#footnote-ref-4)
4. ואמנם מצינו דלכמה מילי חמיר דין הצירוף לזימון מדין הצירוף לציבור לתפילה, דבצירוף לזימון אף כשהם בבית אחד אינם מצטרפין אלא כשהם רואין אלו את אלו, וי"א דבעינן שיכנסו ע"ד כן, ובצירוף הציבור לתפילה קי"ל דכל שהן בבית אחד מצטרפין אף כשאינם רואין אלו את אלו, ול"ב שיכנסו ע"ד כן, - אך בהא דדרך הרבים מפסקת אין לחלק ביניהם, שהרי הא דחמיר דין הצירוף לזמון, הוא משום דבצירוף לזימון בעינן שיהיו חבורה אחת, ובצירוף הציבור לתפילה ל"ב לזה, אך בהא דדרך רה"ר מפסקת דאי"ז משום דבכה"ג לא חזינן להו כחבורה אחת, אלא הוא משום דבכה"ג א"א לחשבם כמקום אחד, הרי דכ"ה דאינם מצטרפין לזימון ה"נ אינם מצטרפין לציבור לתפילה, ואדרבה בצירוף הציבור לתפילה בעינן טפי שיהיו במקום אחד, דכל בי עשרה שכינתא שריא. [↑](#footnote-ref-5)
5. ויש לדון אם הוא אף בגונא דשביל זה הוא גם של בני הבתים המצורפין זל"ז, ונפ"מ הוא בדין חדר מדרגות אם הוא מפסיק, כיון דהוא משמש כשביל גם לבני שאר הבתים שאינם מצורפין זל"ז, אך בגונא דכל הבתים רואין זא"ז, לכאו' ודאי דאינו מפסיק, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-6)
6. והא"ר שם סק"ב צידד דהיינו דוקא כשהוא קבוע גם בימות הגשמים, דכל שאינו קבוע בימות הגשמים אינו מפסיק, דומיא דהא דאינו מפסיק לפאה, והביאו הפמ"ג במש"ז שם והמ"ב שם סק"ז, אך הניח לזה בצ"ע, - ושמא הוא משום דעיקר הא דכשאינו קבוע בימות הגשמים אינו מפסיק, הוא משום דסגי במה שהם מחוברין זל"ז בימות הגשמים לחשבן כשדה אחת, כל דגם עכשיו אין הפסק גמור ביניהם, וי"ל דכ"ז הוא לגבי פאה דהוא מגידולי השדה בשנה זו, ובזה מהני הא דהן מחוברין זל"ז במקצת מן השנה לחשבן כשדה אחת, אך לענין צירוף לזימון יש לנו לדון על שעה זו, וכל שבשעה זו הן מחולקין זמ"ז סגי בהכי. [↑](#footnote-ref-7)
7. ובסימן ה' סק"ז בהערה נתבאר דיש לפרש לזה בתרי אנפי, חדא, דעיקר הא דמהני רואין אלו את אלו הוא משום דעי"ז חשבינן לה כמו שהן במקום אחד, וכמש"כ בתשו' רב שר שלום ודעימי' שהבאנו שם סקט"ו, - ועוד, דאף אם הא דמהני רואין אלו את אלו הוא דין צירוף בפנ"ע, ואי"ז משום דעי"ז חשבינן לה כמקום אחד, מ"מ ל"מ צירוף זה אלא כשאינם במקומות חלוקין לגמרי, - ועיי"ש מש"נ עוד לפ"ז. [↑](#footnote-ref-8)
8. והנה בתשו' הלק"ט ח"ב סימן קמ"ח הק' ע"ד תר"י מהא דתנן במכות ו' ב' דהיו ב' רואין אותו מחלון זה וב' רואין אותו מחלון זה בזמן שמקצתן רואין אלו את אלו מצטרפין, אף דרה"ר מפסקת ביניהם, והערול"נ במכות שם כתב דיש לפרש דאיירי התם כשאין רה"ר מפסקת ביניהם, עיי"ש, - ולפי הנ"ל נראה, דלענין עדות ל"ב כלל שיהיו במקום אחד, שהרי גם לדעת הסוברים דלענין צירוף אין מצטרפין כשהן בב' בתים, מ"מ לענין עדות שפיר הן מצטרפין, וע"כ לא איכפת לן דרה"ר מפסקת ביניהם. [↑](#footnote-ref-9)
9. ומצינו עד"ז בד' המאמ"ר בסימן נ"ה ס"כ, מס' דברי מרדכי, שצידד דכל הא דדבר טינוף מפסיק, הוא רק כשהם בתוך י' טפחים, אף כל שב' הבתים הם למעלה מי' טפחים אי"ז מפסיק, וכתב שם לדון דחלוק בזה היא דהמקום המפסיק ביניהם הוא רה"ר דאינו עולה למעלה מי', או הוא רה"י דעולה עד לרקיע, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-10)
10. ול"ד למש"כ המאמ"ר לדון כן בהא דדבר טינוף מפסיק, דהתם הרי הא דמצי לענות עם הציבור הוא אף בגונא דאין פתח כלל ביניהם, דל"ב כלל שיהיו חשובין כמקום אחד, ומה"ט גם לא איכפ"ל דיש דרך רה"ר ביניהם, וע"כ שפיר י"ל דכל שהבתים למעלה מי' טפחים אין דבר טינוף מפסיק. [↑](#footnote-ref-11)