מוקצה יט
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / אורח חיים / סימן שח עד שי - מוקצה

##### הלכות

##### **מוקצה**

##### או"ח סימן שח סעי' מא-מז

##### שיעור יט

# **שיעורי הלכה**

### שיעורים על סדר השו"ע

### מפי מו"ר הגאון

### רבי **רפאל צבי ובר** שליט"א

### [סעיף מא] האשה מדדה את בנה אפילו ברשות הרבים ובלבד שלא תגררהו, אלא יהא מגביה רגלו האחת ויניח השניה על הארץ וישען עליה עד שיחזור ויניח רגלו שהגביה, שנמצא לעולם הוא משען על רגלו האחת.

## טעם ההיתר לדדות תינוק

# דין זה מבואר במשנה בשבת (קכ, ב), ונחלקו הראשונים מאי הטעם שהתירו לדדות תינוק ולא חששו דלמא יגביה אותו, ואילו לגבי בעלי חיים נתבאר לעיל דגזרו עליהם שלא לדדותם שמא יגביהם. ופירש רש"י (שם ד"ה אבל) דכיון שבטלטול קטן אין איסור דאורייתא משום דחי נושא את עצמו ולכן לא גזרו, והובאו דבריו במשנ"ב (ס"ק קנד). אמנם הבעה"מ (שבת ט, א מדפי הרי"ף) נקט דקטן שנוטל אחד ומחזיר אחד אסור לטלטלו מדאורייתא ורק לגבי גדול נאמר ההיתר דחי נושא את עצמו, ופירש דטעם ההיתר לדדות קטן הוא משום צערא דינוקא.

ומבואר שנחלקו הראשונים האם האיסור לטלטל קטן שנוטל אחד ומחזיר אחד הוא מדאורייתא או שהוא בכלל ההיתר של חי נושא את עצמו, ואסור רק מדרבנן. והנה האגרות משה (יורה דעה חלק א סימן ב) ביאר מחלוקתן שנחלקו מהו טעם ההיתר דחי נושא את עצמו, שרש"י בשבת (צג, ב ד"ה את החי) פירש דהטעם הוא משום שמיקל עצמו ונושא עצמו, וביאר דלדעת הבעל המאור הטעם הוא דכיון שיכול לבוא ממקום למקום גם בלא מעשה האדם, אין למלאכתו חשיבות מלאכה, ולכן לדעתו בקטן שיודע רק לדדות שנוטל אחד ומחזיר אחד יש איסור גמור, כיון שהמלאכה חשובה שהרי אינו יכול ללכת בעצמו, וניכר שהוא עשה בעצמו את מלאכת ההוצאה.

ובאגרות משה (שם) כתב מכח זה דין חדש דיתכן שלחולה יהיה אסור לשחוט, דכיון שמכביד גופו טפי ניחוש לדרסה, וכמבואר בגמרא ביומא (סו, ב) דבחולה לא אמרינן חי נושא את עצמו משום דמכביד עצמו טפי, וכתב דכל החשש הוא לדעת רש"י דס"ל דחי נושא את עצמו הוא משום שמיקל עצמו, וא"כ יש לחוש דחולה אינו מיקל את עצמו, אך לדעת הבעל המאור דטעם ההיתר דחי נושא את עצמו הוא משום שלא ניכר שהוא מטלטלו ואין בזה חשיבות מלאכה, א"כ אין סברא לומר שחולה יהיה אסור בשחיטה.

ובאגרות משה באורח חיים (חלק ד סימן צ) הביא עוד נפק"מ בזה לעניין חולה שהולך עם קביים, דלדעת רש"י מסתבר שאסור לשאתו, כיון שמחמת חוליו יש בו כבידות, אך לדעת הבעל המאור יש להתיר דכיון שיכול לילך בעצמו, לא ניכרת המלאכה בטלטולו ואין בזה חשיבות מלאכה. עוד כתב שם נפק"מ במי שיש לו חבלה ברגלו, אך בשאר גופו הוא בריא, דלדעת רש"י שרי לטלטלו כיון שהוא מיקל את עצמו, אך לדעת הבעל המאור אסור לטלטלו כיון שלמעשה הוא אינו יכול ללכת בלא סיוע וניכרת המלאכה.

ולהלכה הביא המשנ"ב את הטעם של רש"י שמותר לדדות קטן מפני שנושאתו. [אמנם הביאור הלכה (ד"ה שלא תגררהו) צירף את שיטת הבעל המאור שלפי דבריו יוצא שאפילו קטן שיודע לדדות אסור מדאורייתא בטלטול, ומשום כך כתב דגם בכרמלית יש להחמיר שלא לדדותו.]

## דין גרירה בכרמלית

במשנ"ב (ס"ק קנד) הביא שיש מקילין לגרור תינוק בכרמלית, ולא ציין מקור השיטה. ועיין בביאור הלכה שביאר שיטה זו שהיא בצירוף שתי שיטות, דדעת הר"ן שכל האיסור בגרירה הוא משום גזירה שיבוא לישאנו על כתפו [והגרירה עצמה לא חשיבא כטלטול], וצירף לזה את דעת הבית יוסף שהתיר לטלטל בהמה וחיה בכרמלית, כיון שכל האיסור לטלטל ברשות הרבים הוא מדרבנן והוי ליה גזירה לגזירה, וא"כ הכא נמי יש להקל לגרור תינוק בכרמלית דהוי גזירה לגזירה. אמנם החזו"א (סימן מה ס"ק ד) חלק על המשנ"ב וסבר שאין להקל לטלטל קטן בכרמלית, ע"ש.

עוד ביאר בחזו"א (שם) דהיכא שגוררים ילד והוא אינו עוזר כלל בנשיאת עצמו חשיב הוצאה מעלייתא, ופשיטא דאסור מדאורייתא, וכוונת השו"ע לאסור גרירה היינו באופן שהתינוק מסייע מעט לגרירה, דבזה יש איסור מדרבנן לגוררו דהחשיבו טלטול זה כאילו נושאו בידיים.

## טלטול על ידי אינו יהודי

כתב המשנ"ב (שם) דאסור לטלטל קטן שאינו יכול לילך בעצמו, ועל ידי אינו יהודי שרי לדידן דאין מצוי אצלינו רשות הרבים. ובשונה הלכות לקמן (סימן שלא ס"ק ל) הקשה דמבואר במשנ"ב שם (סימן שלא ס"ק כ) דאסרו להביא תינוק למילה בבית הכנסת כיון שיכול לעשות את הברית בביתו, ומבואר שלא הקלו להביאו על ידי גוי ואפילו שיש קצת צורך בדבר, ואילו כאן משמע דיש להקל בכל גוונא. וצ"ע.

ויש בזה נפקא מינה לדינא במשפחה שיש להם עגלה לתינוק, ורוצים ללכת בשבת לאכול בסעודה אצל ההורים ע"י שהגוי יקח את התינוק דרך רשות הרבים, דלפי מה שכתב המשנ"ב כאן יש להקל בזה, במקום שאין חשש רה"ר דאורייתא, אמנם לפי המבואר במשנ"ב לקמן בעינן שיהיה צורך בדבר, ויש לעיין אם כשהולך להוריו ומשמחם בכך אם חשיב צורך להתיר על ידי גוי.

## רשות הרבים דאורייתא בזמנינו

ובעיקר דברי המשנ"ב דמשמע שסמך להקל משום שאין היום רשות הרבים דאורייתא, הנה הטעם להקל דאין היום רה"ר דאורייתא הוא משום שאין עוברים שם שישים ריבוא, ובשו"ע לקמן (סימן שמה סעיף ז) הביא בשם יש אומרים דכל שלא עוברים בה שישים ריבוא אינה רשות הרבים, אלא שהביאור הלכה לקמן (סימן שמה ד"ה שאין) האריך אי קיי"ל להלכה דבעינן שישים ריבוא, ומסקנתו שאין למחות במקילין שסומכים על בה"ג ורש"י, אך כל ירא שמיים יחמיר על עצמו להחשיבו כרה"ר דאורייתא.

ועיין עוד במשנ"ב לקמן (סימן שכט ס"ק ב) שנחלקו המגן אברהם והחיי אדם היכא שיש חשש סכנה אם מוטב שיכבה את האש מפני הסכנה דהא כיבוי כזה אינו אסור אלא מדרבנן, דהוי מלאכה שאינה צריכה לגופה, או דעדיף לטלטל את הקטן דרך רה"ר דידן, דהיינו רשות הרבים שאין בהם שישים ריבוא, משום דמלאכה שאינה צריכה לגופה הויא מלאכה חשובה שאיסורה חמור יותר משאר איסורים דרבנן, ולדעת המג"א עדיף שיכבה ולא יוציא דרך רשות הרבים דידן, אך הביא שם דלדעת החיי אדם עדיף לטלטל ברה"ר דידן, ובמשנ"ב משמע שנטה כדעת המג"א דיש להחמיר טפי בטלטול, והיינו משום דחיישינן שגם בזמן הזה יש לנו רשות הרבים ולא מעכב שיהיו שם שישים ריבוא. וא"כ צ"ב מדוע כאן סתם להקל ע"י נכרי משום שאין לנו רשות הרבים.

ונראה שלגבי אמירה לעכו"ם הקילו כמו השיטות שאין לנו היום רה"ר דאורייתא. וכן משמע בשער הציון לקמן (סימן שכה ס"ק סד) שכתב דבשעת הדחק יש לדון את הרשות הרבים דידן ככרמלית לעניין אמירה לאינו יהודי [אמנם שם משמע שאפשר להקל רק בשעת הדחק, וכאן סתם המשנ"ב להקל בכל גוונא]. אכן מצינו שהמשנ"ב בכמה מקומות (סימן רסו ס"ק ב וס"ק לד) כתב שיש להקל שאין בזמן הזה רשות הרבים מדאורייתא אפילו לעניין שאר שבותים, וצ"ע.

ולעניין הלכה נראה דבשעת הדחק יש להקל לטלטל על ידי גוי גם קטן שאינו יכול לילך, משום שאין לנו רשות הרבים, ודווקא בערים שאין בהם שישים ריבוא. וכשמטלטלו על ידי גוי שרי אפילו אם מטלטלו בעגלה, כי העגלה טפילה לו [ונראה שגם שמיכה דינה כבגד שבטלה לגבי תינוק]. אך באופן שיש בעגלה חפצים נוספים כגון בקבוק וכדומה, אסור לטלטלה מדאורייתא ואף אסור לומר לגוי לטלטלה שהרי זה שבות גמור.

וכמו"כ יש להקל באדם מבוגר שצריך עגלה או כסא גלגלים, דיש להקל לטלטלו ע"י גוי אפילו ברה"ר ממש כיון שהוא יכול ללכת והוי רק דרבנן שרי לומר לגוי לצורך מצוה וכדו'. אמנם ההיתר הוא רק בצורך חשוב שהרי נתבאר שלצורך עריכת ברית בביהכנ"ס אסור לומר לגוי לטלטל את התינוק כיון שיכול לעשות את הברית בביתו.

[סעיף מה] אסור לשחוק בשבת ויו"ט בכדור. **הגה: ויש מתירין, ונהגו להקל.** ובביאור דעת הרמ"א כתב המשנה ברורה (ס"ק קנח) שטעמם שכיון שעשוי לכך ומיוחד לזה בתמידות לא שייך בו שם מוקצה.

והנה לדעת השו"ע יוצא שיהיה אסור לשחק במשחקים כיון שלדעתו יחוד דבר למשחק אינו נותן לחפץ שם כלי. אמנם יש שכתבו (עיין שו"ת שבט הלוי חלק ט סימן עח) שדבר שמיוצר לצורך משחק והיה מוכן לכך מתחילה מותר לטלטלו משום דחשיב כלי.

[סעיף מו] אסור לשאת תחת אציליו זרע התולעים שעושין המשי, מפני שאסור בטלטול ועוד שהוא מוליד בחומו. וכתב במשנה ברורה (ס"ק קנט) ואף על גב דאין מכוין לזה מ"מ פסיק רישא הוא ומלאכת מחשבת הוא.

ויש לדון אם איסור זה דמוליד הוי איסור דאורייתא. והנה בשבת (דף נא, ב) איתא דאין מרסקין שלג ולא את הברד בשבת כדי שיזובו מימיו, ופירש"י (שם ד"ה כדי) משום דקמוליד בשבת ודמי למלאכה שבורא המים האלו. ועיין שם ברשב"א דביאר שיטת רש"י שהאיסור הוא משום סרך מלאכה לפי שהוא כבורא ומוליד המים הללו, ובמשנ"ב לקמן (סימן שכ ס"ק לג) הביא את פירש"י הנ"ל וכתב דאסור מדרבנן.

ולגבי האיסור להוליד אש ביום טוב מצינו בט"ז (סימן תקב ס"ק ב) שנקט בפשיטות שהוא אסור מדאורייתא, ע"ש שהקשה שיהיה אסור ליהנות בדיעבד ממלאכה זו. ובשו"ת כתב סופר (תשובה סז) האריך בזה והוכיח שנחלקו הראשונים אי נולד זה אסור מדאורייתא או מדרבנן.

אמנם י"ל דאף לדעות שאיסור מוליד באש הוא איסור מדאורייתא, יתכן שחימום זרע התולעים אינו אסור אלא מדרבנן, כיון שהחימום שלהן אינו יוצר את התולעים מיד ואינו ניכר שהוא מוליד את התולעים.

[סעיף מז] יש אוסרים לטלטל בגד שעטנז, ויש מתירים. ובמשנ"ב (ס"ק קסא) כתב דהעיקר כדעה ראשונה דאסור לטלטלו.

## טלטול בגד שיש בו שעטנז

והנה נתבאר לעיל (שיעור ט) דמותר לטלטל שברי כלים משום דראויים הן אגב אביהן ולכך יש עליהם שם כלי אף אם אינם ראויים לשימוש בשבת, וכן מצינו לגבי סנדל שנפסקה רצועה שלו שמותר לטלטלו משום דהוי כלי כיון שאפשר לתקנו, ולכאורה הוא הדין בבגד שעטנז שאם אפשר לתקן את הבגד יהיה מותר בטלטול כיון שיש עליו שם בגד, וצ"ל דכאן מדובר בבגד שהוא אינו מתכננן לתקנו, או באופן שהשעטנז מעורב כולו בבגד ואי אפשר לתקנו, ולכן אסור בטלטול, אך אם דעתו לתקן את הבגד מותר לטלטלו.

***הדינים העולים***

1. נחלקו הראשונים מ"ט התירו לדדות תינוק, לרש"י משום שקטן נושא את עצמו, לבעה"מ משום צערא הקילו. ולדעת הבעה"מ טלטול קטן אסור מדאורייתא.
2. האגרות משה ביאר דנחלקו בהא דחי נושא את עצמו, לרש"י הוא משום שמיקל עצמו, ולבעה"מ משום דהוי מלאכה שאינה ניכרת.
3. וכתב נפק"מ אם חולה הולך ע"י קביים דלרש"י אינו נושא עצמו ואסור ולבעה"מ אינו ניכר, ועוד נ"מ במי שיש לו חבלה ברגל דלרש"י שרי לפי שנושא עצמו, ולבעה"מ אסור. ובמשנ"ב פסק כרש"י.
4. לדעת המשנ"ב יש מקילין לגרור תינוק בכרמלית, והחזו"א חלק.
5. צ"ע אם מותר לטלטל קטן שאינו יכול לילך בעצמו על ידי נכרי, או דווקא במקום צורך.
6. יש להקל בשעת הדחק לומר לגוי לטלטל תינוק משום שאין לנו רה"ר דאורייתא.
7. לדעת השו"ע אסור לשחק באבנים שעושים מהם משחק לילדים ולרמ"א שרי, וי"א שאם מיוצר למשחק שרי לכו"ע.
8. אסור לטלטל בגד שעטנז, אמנם אם בדעתו לתקנו ואפשר לתקנו מותר לטלטלו.