מראי_מקומות_רנג_3
קטגוריות: שו_ע / אורח חיים / הלכות שבת - הרב יהושע ננקינסקי

**סי' רנ"ג – 3**

★בכל סוגיא דידן מיירי במשהה **לצורך אכילה ושתיה**.

**במשהה לצורך רחצה** עיין לקמן שכו-יא, דאסור.

**יש להסתפק** לחנניה במתיר שהיה בהגיע לב"ד, איך השיעור ביחס לרחצה, דהיינו מהה**כל צרכו** **של רחצה** והאם לחנניה מהני ברחצה פחות מכל צורכו.

**משהה מים לרחצת-כלים**, הא"ר מתיר והמג"א אסר [רנד-כו], ויש להסתפק כנ"ל מה השיעור.

ובמ"ב [רנד-נא] סתם לאיסור ועי"ש בשעה"צ ס"ק מט.

**משהה מים לחימום הבית** = כגון רדיאטור, הסקה וכדו' נחלקו פוסקי זמנינו.

★במ"ב ס"ק כג מתיר להניח ע"ג תנור במקום שאין היד סולדת, ועיין לקמן ס"ק צב **גבי חזרה לתוכו** שמותר במקום שאין יד סולדת "דאל"ה אין עליו שם תנור שהוסק כלל".

יש דס"ל שאסור באם **המקום** חם בחום יס"ד, אפי' שהמאכל לא יתחמם ליס"ד. [עין בגר"ז רנג בקו"א].

אמנם במ"ב ס"ק ס"ז כתב שצריך **שהאוכל** יתחמם וכן בחזו"א לז-ח וז"ל "ומדברי המ"ב בבה"ל ד"ה "אבל" מבואר שפי' דבעינן שיהא התבשיל הניתן שם והוא אין יס"ד יכול להתחמם ולבוא לידי שיעור יס"ד **והוא חום יותר גדול מיס"ד במקום הזה** וכו'.

★ועי"ש בהמשך דבריו מה שדן, ויש להסתפק אם סמוך לפיו אין יס"ד ובעומקו יס"ד אי מותר להחזיר ומסתבר דאסור **שאין למסור לכל אחד תורתו בידו**, ואין כאן מחיצה המגדרת בין מקום האסור למקום המותר וכו'**.**

★תנור דרמ"א דינו ככירה, ועיין במ"ב שמביא מהרש"ל **דמחמיר** בתנור דידן.

ומסיים המ"ב [ס"ק כח] ועכ"פ בתנור של נחתומין, שמסיקין בו תדיר וחומו רב טוב להחמיר לדונו כתנור.

יש להסתפק האם **ישיבה** וכדו' **נחשב מסיקין בו תדיר** וא"כ צריך לאסור, אפי' לשהות בתוכו.

וכן יש לדון **בתנורי אפיה בזמננו** שאפשר **להגביר את חומם לחום רב** האם צריך להחמיר בהם בשהיה כתנור דגמ', או היות ולא **שומרים** את חומם לזמן רב אין דינם כתנור.

★**בפשטות** גם אם נימא שתנורי אפיה שלנו דינם ככירה ומותר לשהות בתוכם, ודאי שאסור **להחזיר** לתוך תנור חשמלי גם אם הוא יהיה גרוף וקטום [ובלי טרמוסטט] דינו **כתוך כירה שאסור** להחזיר לכירה גם אם היא גו"ק [ועיין ערוה"ש].

★בטעם איסור חזרה, האם נאסר חזרה מצד מחזי כמבשל, או מצד שמא יחתה.

עיין ריטב"א לו: ד"ה איבעיא להו, דביאר מצד מחזי וכן כתב כמה פעמים בסוגין.

וכן בתוך דברי הרשב"א מ: ד"ה מביא "דהא ע"ג האש ממש אסור **מפני שנראה כמבשל**" דהא אפי' תבשיל שנתבשל כ"צ אסור להחזיר בכירה שאינה גרופה וקטומה.

ובמ"ב [לז] נקט מצד מחזי כמבשל.

ור"ת בספר הישר כתב מפני שנצטנן קצת בנטילתו חששו **לשמא יחתה,** הובא בשעה"צ ס"ק לז, ועיין חזו"א לז-כו.

**יש לברר** האם כל מה שמתיר בשהיה כגון חיתא או טוח בטיט מתיר להחזיר לכירה לא גו"ק, דהרי בחי אין חשש שיחתה, א"כ לישרי.

או כמו שבמצטמק ורע לו לא חששו לשהיה ובחזרה חששו ואסרו להחזיר, וכן לחנניה בהתבשל ב"ד לא חששו בשהיה, ובחזרה [לאינה גרופה] ודאי חששו ואסרו, ה"נ למרות **שחי** מתיר בשהיה יאסור בחזרה.

ואולי תלוי בטעמים הנ"ל.

★**"מחזירין אפי' בשבת"** מה החידוש אפי' בשבת עיין רש"י וברשב"א הקשה עליו דא"כ מאי מיתי מ"ר אושעיא עי"ש, ועיין תוס', ועיין בר"ן מה שביארו.

★הגמ' מוכיחה שמותר להחזיר בשבת מזה שהחזירו חמין לר' חייא רבא.

ועיין בר"ן דק"ל מה ההוכחה מחמין שהרי הם מצטמק ורע לו שזה מותר בלי גו"ק [בשהיה], לנידון להחזיר למצטמק ויפה לו.

ומזה הוכיח **דחזרה אסור בלא גו"ק גם במצטמק ורע לו** [וכן סתם במ"ב].

ועיין **בחידושי הר"ן דמתיר חזרה ברע לו גם לא גו"ק** ועי"ש מה שביאר בגמ'.

★א"ר זריקא א"ר אבא א"ר תדאי לא שנו וכו', עיין רא"ש שביאר דקאי על חידוש "רב ששת אפי' בשבת" וע"ז חילקו בין בידו לקרקע, ועיין קרבן נתנאל מה שביאר, ועיין במ"ב שביארו בפשטות [כל דברי הרא"ש קאי לפי' תוס'. אבל לפירוש הר"ן לא שנו קאי על המשנה דמה "שחידש רב ששת אפי' בשבת" זה לא סוג חזרה מחודש, אלא הסבר בדברי המשנה וא"כ החילוק בין בידו לקרקע ע"ז קאי דהיינו על המשנה].

★"א"ר אמי ר' תדאי דעבד לגרמיה הוא דעבד וכו' אלא אפי' **הניחה ע"ג קרקע מותר"** ומתיר גם בלי דעתו להחזיר.

**וא"כ צע"ג** דמתני' איתא להחזיר מותר משמע שיש דבר שאסור, ובמה נקרא חזרה, הרי בישל מבעו"י, והתקרר לגמרי אפי' בלי מחשבה להחזיר, וכל זה שרי, ומתי נאסר [וכי בישל תחילת השבוע יותר סיבה לאסור].

★בתרי לישני דגמ' הרי"ף פסק **לחומרא** עיין בר"ן מה שביאר, אמאי לא אמרינן ספק דרבנן לקולא, וביאר דהחמירו בדברים הללו מפני שהן קרובין לבא לידי איסור תורה".

ועיין רעק"א דהוכיח מזה "דספקא דדינא לא אמרינן דבר שיש לו מתירין", דאי אמרינן מה קשה לר"ן דנימא ספק דרבנן הרי כאן יש לו מתירין, דיכול להחזיר לאחר השבת. ע"כ דלא אמרינן בספקא דדינא דשיל"מ.

וידוע דעת הצל"ח דרק **באכילה** אמרינן דבר שיש לו מתירין דכל סיבת החומרא בדשיל"מ הוא **עד שתאכלנו באיסור תאכלנו בהיתר** וזה שייך במידי דאכילה, דהרי אוכל רק **פעם אחת**, וא"כ שיאכל בהיתר.

אבל **בהשתמשות** רוצה להשתמש פעמים וא"כ ל"ש לומר תאכלנו בהיתר, דהרי רוצה גם היום גם למחר, וא"כ יש דרצו לתרץ קושית רעק"א כנ"ל דכלפי **חזרה** נידון כהשתמשות וא"כ ל"ש לומר תאכלנו בהיתר.

ול"ק דגם אם רעק"א ס"ל כצל"ח, [רעק"א גופיה לא ס"ל כצל"ח הנ"ל וכן מוכח בהגהות שו"ע ס' שח על מג"א סי"ז] הכא גבי **חזרה חשיב חלק מאכילה** [דמחזיר כדי לאכול] וא"כ הוה כאכילה ושייך ביה עד שתאכלנו וכו'.

**למדנו מדברי רעק"א דכל ספק בשבת הוה דשיל"מ וא"כ לא נימא בספקות בשבת ספק דרבנן לקולא, וצע"ג.**

★ובסוגין עיין דעת הרמב"ם [בדברי הראב"ד אולי כונתו כחידושי הר"ן דהובאו לעיל].

★עיין בביאו"ה שמביא ראשונים שמקילין **דסגי בדעתו להחזיר** ועיין בשעה"צ סק"נ דיש מתירין גם בהניחם ע"ג קרקע.

**וא"כ צע"ג מתי נאסר**, וכי מי שבישל ביום רביעי לצורך שבת [אפי' הקפיא במקפיא] א"כ **הרי חושב להחזיר** ולחממם לשבת, ולסוברים דמותר להחזיר גם מקרקע בדעתו להחזיר, לכא' מותר, וד"ז נפק"מ למעשה איה"נ לדינא אנו אוסרים להחזיר בכל הנ"ל אבל זה לא בפסק בודאי אלא החמירו.

וא"כ **כלפי ברכה** בעירוב תבשילין מיו"ט לשבת מי שלא עושה כל מלאכה ביו"ט לשבת **רק** דבר **אחד עושה והוא חזרה**, ובשביל זה עושה עירוב תבשילין **האם מברך ע"ז**, דלברך צריך חיוב ודאי, דהיינו דבר שלכו"ע אסור.

ולהנ"ל זה לא ודאי ורק אם יחזיר מאכל שלא חשב ע"ז מראש ודאי אסור וכי רק בכהאי גוונא מברכים, **וצע"ג.**

★"פינה ממיחם למיחם מהו" צ"ע המיחם השני היכן הוא, על הצד דבעינן בידו, הוא הרי מונח ע"ג דבר וא"כ אסור.

ואולי מיירי באוחזו בידו אחרת או בשני בנ"א ודוחק.

ועוד י"ל דרק בנטל קדירה **והניחה** זה מבטא ניתוק, משא"כ מפנה למיחם המונח זה לא מבטא ניתוק.

★יש להסתפק ממתי צריך להגיע לתנאי חזרה, האם הגביה בתוך הסיר צריך להגיע לתנאי חזרה, דעתו וכו' או דכלל לא נחשב שירד מהאש.