כסף ט - הניתן על מקצת השדה אם קונה לכולה
קטגוריות: ש_ס / לב בבא מציעא / ב_מ עניינים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / קנינים

אור ליום ה' ער"ח אד"א תשע"א

א] ב"מ דמ"ח:, אתמר ערבון רב אומר כנגדו הוא קונה ורבי יוחנן אמר כנגד כולו הוא קונה וכו', ופירש"י, ז"ל, ערבון, מקצת המעות נתן לו על פיסוק מרובה, עכ"ל.

והנה בפשוטו הי' נראה, דהא דערבון כנגד כולו הוא קונה, הוא משום שלא ניתן על חלק מסוים מן השדה, אלא ניתן בעד כל השדה, והוי זה תחילת פירעון דכל הדמים, וע"כ הוא קונה לכל השדה, אך אם יפרש להדיא שהוא נותן הערבון על חלק מסוים מן השדה, לא יקנה לשאר השדה שלא ניתן עליו הכסף כלל.

ב] אמנם הנה בחי' הריטב"א קידושין דכ"ו. כתב, ז"ל, והשני דיהיב מקצת מעות וכו', ונתנו על דבר ידוע כגון על מקצת השדה, או שלקח ממנו עשר שדות באלף זוז ונתן לו מהם מאתיים זוז על שדה אחת או מקצתה ושיקנה בהם הכל, אם הוא שדה א' קנאו כולו, אבל אינו קונה בדמי קרקע אחת קרקע אחרת, והיינו דאמרינן לקמן יפה כח חזקה מכח שניהם דחזקה לקח י' שדות בי' מדינות והחזיק בא' מהן קנה כולם, משא"כ בכסף ושטר, דכסף ושטר של קרקע זה אין קונין קרקע אחר ואפילו לא עייל ונפיק אזוזי, עכ"ל.

ונ' להדיא מד' הריטב"א, דהא דערבון קונה כנגד כולו, הוא אף בגונא שפירש שיהא הערבון פירעון על מקצת ידוע מן השדה, דמ"מ כיון ששדה אחת היא, מהני נתינת דמים על מקצתה לקנות את כולה.

ונ' דהריטב"א למד לזה, מהא דתניא שם דכ"ז. דיפה כח חזקה מכח כסף, שחזקה מכר לו י' שדות בי' מדינות כיון שהחזיק באחת מהן קנה כולן, ובתוספתא כתובות רפ"ב מסיים בה, אבל לא נתן לו אלא דמי אחת מהן או לא כתב לו אלא על אחת מהן לא קנה אלא אותה שדה בלבד, והנה הרי הא דבנתן לו דמי שדה אחת לא קנה לכולן, הוא רק בשפירש שנותן הדמים על שדה זו, דאם נתן דמים סתם, ה"ה קונה לכל השדות, וכמש"כ הריטב"א שם, ומ' דרק משום שהן שדות חלוקות הוא דלא קנה בכסף הניתן על שדה אחת לשאר השדות, אך בשדה אחת, ה"ה קונה בכסף הניתן על מקצת ממנה לשאר השדה.[[1]](#footnote-2)

ומ' לפ"ז, דאף בשטר הוא כן, דאם כתב לו שטר על מקצת השדה ע"ד שיקנה לכל השדה, ה"ה קונה לכולה, וכ"ה משמעות ל' הריטב"א דרק שטר של שדה אחת אינו קונה לשדה אחרת, ואמנם זה דין חדש, וצ"ע בזה.

ג] וכד' הריטב"א מ' גם בד' הרמב"ן שם דכ"ז., ז"ל, הדרך השני, בד"א אמורים בשדה א', אבל בב' שדות בב' מקומות ואפי' סמוכות והמיצר ביניהם, אם נתן דמים לשם א' מהם קנאה ולא קנה חברתה, ואפילו פירש לו קני את חברתה בדמי זו, אבל אם נתן לו סתם זהו נותן מקצת דמים שאמרנו, ואי לא עייל ונפיק אזוזי קנה הכל, עכ"ל, ונ' להדיא, דאף בשנתן הדמים לשם א' מהן, מ"מ אם אין מיצר ביניהם, ה"ה קונה אף את חברתה, ורחוק הדבר לפרש, דהיכא דאין מיצר ביניהם, כיון דחשיבי כשדה אחת, ע"כ אף אם נתן דמים לשם אחת מהן, ה"ז מתפרש על שתיהן, ומשא"כ היכא שיש מיצר ביניהם דחשיבי כב' שדות.

ד] אמנם לכאו' יש לתמוה בזה מסוגיין, דאמרינן לימא כתנאי המלוה את חבירו על המשכון ונכנסה השמיטה אע"פ שאינו שוה אלא פלג אינו משמט דברי רשב"ג, ר"י הנשיא אומר אם הי' משכון כנגד הלואתו אינו משמט ואם לאו משמט וכו', אלא לאו ש"מ מאי אינו משמט דקאמר רשב"ג אינו משמט בכולו ומאי משמט דקאמר ר"י הנשיא להך פלגא דלא נקיט עלי' משכון, ובהא קמיפלגי דרשב"ג סבר כנגד כולו הוא קונה ור"י הנשיא סבר כנגדו הוא קונה.

והנה הרי הא דאף שאין המשכון כנגד כל החוב אין שביעית משמטת לכל החוב, לכאו' הוא משום דחשיב דהוי המשכון על כל החוב, ומדמדמינן לה דה"נ בקנין כסף קונה ערבון כנגד כולו, יש ללמוד דהא דערבון כנגד כולו הוא קונה, הוא משום דחשבינן דניתן הערבון בעד כל המקח, דאי נימא דהא דקונה כנגד כולו, הוא משום דסגי בנתינת כסף על מקצת השדה לקנות את כל השדה, הרי אי"ז ענין לדין שמיטה במלוה על המשכון, דהתם הרי לא סגי במה שניתן המשכון על מקצת מן החוב שלא ישמט כל החוב, וכל הא דאין כל החוב נשמט הוא רק אם חשבינן שניתן המשכון על כל החוב, וכנ"ל.

ה] ונראה דאדרבה יש לסייע מזה לד' הרמב"ן והריטב"א, דהנה בעיקר הא דתלינן לפלוגתא דרב ור' יוחנן בפלוגתא דרשב"ג ור"י הנשיא, הק' בשטמ"ק בשם תוס' כת"י ותוס' שאנץ, שהרי מסקינן לעיל מינה דמודה רב דערבון דקרקע קונה כנגד כולו, וכל הא דס"ל דכנגדו הוא קונה הוא רק במטלטלין דלא קני להו אלא למי שפרע, ומ"ט דמי דין מלוה על המשכון לדינא דערבון במטלטלין, ועיי"ש מש"כ בזה ונת' להלן סק"?.[[2]](#footnote-3)

וביותר קשיא בזה, בהא דדחי דמאי אינו משמט דקאמר רשב"ג להך פלגא דנקיט עלי' משכון, והרי רשב"ג גופי' קאמר דמכר לו בית או שדה באלף זוז ופרע לו מהם חמש מאות זוז קנה ומחזיר לו את השאר אפילו לאחר כמה שנים, והרי דס"ל דערבון כנגד כולו הוא קונה, וא"כ מ"ט מודה רשב"ג דה"ז משמט את היתר מכנגד המשכון, והנה אמנם לדעת הרמב"ם דקי"ל כר' יוחנן דערבון כנגד כולו הוא קונה, וקי"ל נמי במלוה על המשכון דה"ז משמט את היתר מכנגד המשכון, ניחא, אך גיר' הרמב"ן הריטב"א והר"ן בסוגיין, דאמרינן דלר' יוחנן ודאי תנאי היא, והרי דפשיטא לן, דאם ערבון כנגד כולו הוא קונה, אף אי"ז משמט כנגד כולו, וא"כ היאך מצינו למימר דרשב"ג ס"ל דה"ז משמט את היתר מכנגד המשכון, הרי איהו גופי' ס"ל דערבון כנגד כולו הוא קונה.

ו] אמנם לפ"ד הרמב"ן והריטב"א מתישבת היטב הסוגיא, דהנה בהא דפליגי רב ור' יוחנן אם ערבון אינו קונה במטלטלין אלא כנגדו או הוא קונה כנגד כולו, יל"פ דאי"ז פלוגתא מסוימת בדיני קנין למי שפרע, אם סגי בזה בנתינת ערבון על מקצתו, אלא שורש הפלוגתא בזה הוא בהא דערבון בקרקע קונה לכל השדה, דרב ס"ל דאף שניתן הערבון על מקצת מן השדה, מ"מ מהני נתינת דמים על מקצת השדה לקנות את כולה, ור' יוחנן ס"ל דחשבינן לנתינת הערבון על כל השדה, ואמנם ודאי דגם אם ניתן על מקצת השדה ה"ה קונה לכולה, וכמש"כ הראשונים, אך ס"ל דבסתמא הויא נתינת הערבון על כל השדה.

ובזה הוא דתלי דין ערבון במטלטלין, דאם הא דערבון בקרקע קונה לכולה הוא משום דמהני נתינת דמים על מקצת השדה לקנות את כולה, הרי דל"מ זה אלא בקרקע שכסף קונה בה קנין גמור, אך במטלטלין ליכא מי שפרע, אלא באותו מקצת שנתן עליו את הדמים, ולא על שאר השדה, דהגם דבדיני הקנינים סגי בנתינה על מקצת לקנות הכל, מ"מ מי שפרע ליכא אלא בדברים דאיכא בהדייהו מעות, אך אם הא דערבון בקרקע קונה לכולה הוא משום דחשבינן לנתינת הערבון על כל השדה, אף מהני זה במטלטלין לקנות כולן למי שפרע.

ואשר זהו דתלינן לפלוגתא דרשב"ג ור"י הנשיא בפלוגתא דרב ור' יוחנן אם ערבון כנגדו הוא קונה או כנגד כולו הוא קונה, דלרב דערבון כנגדו הוא קונה, ול"ה נתינת הערבון אלא בעד מקצתו, הרי דהגם דבקרקע ה"ז מועיל לקנות לכל השדה, אך לענין שמיטה כיון דלא תפיס להמשכון בעד כל החוב, משמטת שביעית את היתר מכנגד המשכון, אך לר' יוחנן דערבון כנגד כולו הוא קונה אף במטלטלין, אשר היינו משום דהוי הנתינת הערבון בעד כל השדה, הרי דה"נ לענין שמיטה, אין שביעית משמטת את היתר מכנגד המשכון, כיון שהוא תופס להמשכון בעד כל החוב.

וניחא נמי הא דדחי דמאי אינו משמט דקאמר רשב"ג להך פלגא דנקיט עלי' משכון, דהגם דרשב"ג גופי' ס"ל דמהני נתינת ערבון לקנות את כל השדה, מ"מ שפיר י"ל דמודה רשב"ג דשביעית משמטת את היתר מכנגד המשכון, ומשום דהא דס"ל דערבון קונה לכל השדה, אי"ז משום דחשבינן דנתינת הערבון היא בעד כל השדה, דלעולם אין נתינת הערבון אלא כנגדו, ואך דסגי בזה לקנות את כל השדה, אך לענין שמיטה, כיון דלא תפיס למשכון כנגד כל החוב, משמטת שביעית להיתר מכנגד המשכון, ומתישב היטב סוגיית הגמ' לדעת הרמב"ן והריטב"א.

ז] והנה בחי' הריטב"א לקמן דע"ט. כתב בהא דבעי התם בבעא לזבוני במאה וכו' אם חשיב כמוכר שדהו מפני רעתה, ז"ל, ולא איפשיטא, וכתב הראב"ד דקני, שהרי קנינו של זה ברור כי כבר החזיק בה או קנה בחליפין וחזרתו של זה ספק ואין ספק מוציא מידי ודאי, ומיהו כל שאין כאן שום קנין אחר אלא כסף זה, כיון דעייל ונפיק אזוזי סתמו בחזקת שאינו קונה, ועל הלוקח להביא ראי', דאי לא קרקע בחזקת בעליה עומדת, עכ"ל.

ומבו' בד' הריטב"א דבר חדש, דחלוק הוא גדר הדין דבעייל ונפיק אזוזי אינו קונה בשהחזיק בה או קנה בחליפין, מהא דאינו קונה בשנתן מקצת מן הדמים, דהא דאינו קונה בשהחזיק בה או קנה בחליפין, היינו דהגם דקנינו הוי קנין מעליא, מ"מ כיון דעייל ונפיק אזוזי, ה"ז מבטל להקנין, וע"כ כל דמספקא לן אם הוי בכלל עייל ונפיק אזוזי, אמרינן דאין ספק מוציא מידי ודאי, וזה כמש"כ הט"ז בסימן ק"צ סי"ג והנתיה"מ שם סק"ט, ועיי"ש בנתיה"מ דמדמי לה לד' הרשב"א ח"א סימן תתקע"ב דאין מבטלין קנין ברור משום ספק תנאי, (אך עיי"ש בד' הרשב"א שנראה דהוא רק כשירד הלוקח לקרקע ע"פ המוכר, וצ"ע), אך משא"כ הא דאינו קונה בשנתן מקצת הדמים, היינו דנתינת מקצת הדמים ל"ה קנין כלל על שאר הקרקע בכה"ג דעייל ונפיק אזוזי

ולכאו' נ' הטעם בזה, דמן הדין בעינן שיתן כל הדמים כדי לקנות את כל השדה, דקנין השדה בכסף היינו, דפריעת דמי המקח מועלת לקנות את המקח, וע"כ כל שלא פרע את כל דמי המקח, בדין שלא יקנה אלא כנגד מה שפרע, והא דמהני מקצת פירעון לקנות את כל השדה, הוא משום דהוי זה תחילת פירעון דכל הדמים, וע"כ ה"ה קונה בעד זה לכל השדה, אך כל דעייל ונפיק אזוזי ולא סמכה דעתי' דהמוכר שיתן לו את כל הדמים, לא חזינן לנתינת מקצת הדמים כתחילת פירעון כל הדמים, וע"כ אין בכח נתינת מקצת הדמים כלל לקנות את כל השדה.

אך צ"ע אם זה מתישב עם מש"נ מד' הריטב"א בקידושין, דהא דנתינת מקצת דמים מועלת לקנות כל השדה, הוא אף בשנתן אותם על מקום מסוים, ובכה"ג לכאו' הא דמהני זה לקנות לכל השדה, אי"ז משום דהוי זה תחילת פירעון דכל הדמים, אלא הוא משום דנתינת כסף על מקצת מן השדה מועלת לקנות לכולה, וכאשר משמע מד' הריטב"א דאף שטר על מקצת מן השדה מהני לקנות לכולו, וצ"ע בזה.

ח] עוד ילה"ע בענין זה, במה שפירש"י בסוגיין, דהא דבאמר ערבוני יקון אינו קונה אלא כנגד מעותיו, הוא משום שלא נתנה לו בתורת תחילת פירעון והשאר עליו מלוה, אלא בתורת שערבון זה יקנה את הכל, והא לאו מלתא היא, עכ"ל.

והנה בפשוטו נראה, דהא דכה"ג אינו קונה את הכל, הוא משום שלא נתן את הערבון כתחילת פירעון על כל השדה, וע"כ לא מצינו לחשבו אלא כדמי מקצת השדה, וזהו שפירש"י לקמן דע"ז:, ז"ל, דאמר לי' ערבוני יקון, יקנה הכל, והאי לא אוזיל גבי' למכור לו כל הקרקע בכך, עכ"ל, והיינו דכיון דלא אוזיל גבי', הרי ודאי דאין הערבון בעד כל השדה אלא בעד מקצתה, וע"כ אינו מועיל לקנות את כולה.

ולפ"ז מבו' בד' רש"י, דפליג ע"ד הרמב"ן והריטב"א וס"ל דל"מ נתינת דמים על מקצת השדה לקנות את כולה, וכל הא דערבון כנגד כולו הוא קונה, הוא משום דהויא נתינת הערבון על כל השדה, אך כל שאמר ערבוני יקון, שלא נתנו בתורת תחילת פירעון, אשר כה"ג בע"כ שלא ניתן אלא בעד מקצת השדה, לא קנה את כולה.

ט] אמנם באמת יל"פ בד' רש"י בע"א, וכאשר כן מ' טפי בל' רש"י, וכן נראה שפירש הב"ח סימן ק"צ בד' הטור שכתב כד' רש"י, דהא דבאמר ערבוני יקון אינו קונה את כל השדה, הוא משום שלא נתכונו כלל שיהא חייב לו עוד דמים מלבד הערבון, וכיון דלא אוזיל גבי', ע"כ לא מצי לקנות יותר מכנגד הערבון, דאף שאמרו שיקנה את הכל, לאו מילתא היא, שהרי אין דעת המוכר להוזיל לו, ומאידך אין דעתם שיהא חייב לו דמים אחרים מלבד הערבון, וע"כ הוא דאינו קונה אלא כנגד הערבון.

ולפ"ז לא למדנו מד' רש"י דל"מ נתינת דמים על מקצת השדה לקנות את כולה, שהרי הא דבערבוני יקון אינו קונה את כל השדה, הוא משום שאין דעת המוכר להקנות לו את כל השדה בלא שיתחייב לו בדמים אחרים, וכנ"ל.

י] במש"נ לעיל סק"ז לפרש בד' הריטב"א לקמן דע"ח., דהא דנתינת מקצת דמים מועלת לקנות את הכל, הוא משום דהוי זה תחילת הפירעון דכל הדמים, והוי זה כמקצת נתינה דכל הדמים, הנה יל"פ כן גם רש"י בדינא דערבוני יקון, דל"מ נתינת מקצת דמים לקנות, אלא בדהויא תחילת פירעון דכל הדמים, וע"כ כל שאמר ערבוני יקון, ולא נתן לזה כתחילת פירעון דכל הדמים, ל"מ זה לקנות.

יא] בשטמ"ק כתב בשם תוס' כת"י, ז"ל, וא"ת ומנלי' לתלמודא לדמויי מלוה על המשכון שאינו שוה אלא פלגא, לערבון של מטלטלין, דילמא מלוה על המשכון ואינו שוה אלא פלגא דאינו משמט אף שלא כנגד המשכון, משום דמדמה לי' לערבון דקרקע דקונה כנגד כולו, אבל בערבון דמטלטלין לכו"ע כנגדו הוא קונה, וי"ל דל"ד למכר קרקע, דקרקע שוה אלף זוז נקנית בקנין שו"פ, ולכך כי פרע חצי דמי' ע"מ להשלים הפירעון קנה הכל, ולהכי אין לדמות לזה מלוה על המשכון, ובתוס' שאנץ הוסיף בביאורו, ז"ל, שהרי במכר קרקע בדין הוא שיהא קונה במקצת המעות כל הקרקע, שהרי אם הי' מקנה לו קרקע שוה אלף זוז בפרוטה ואינו עתיד ליתן לו יותר פשיטא שהי' קונה, ומטעם זה יקנה גם כשעתיד לאחר הזמן ליתן המותר ?

1. ולכאו' יש להוכיח כן גם מהא דלא תני דיפה כח חזקה מכח כסף, דחזקה אם החזיק במקצת השדה קנה את כולה, ובכסף אם נתן כסף על מקצת השדה לא קנה את כולו, ובע"כ דגם בכסף הניתן על מקצת השדה קנה את כולו, וכל הא דיפה כח חזקה מכח כסף הוא רק בי' שדות, אך יש לדחות בפשיטות, דבחזקה הא דקנה לכל השדה, הוא משום דחשיב זה כמעשה חזקה בכל השדה, ולא חזינן בזה דיפה כח חזקה מכח כסף, שהרי אף בכסף אם נתן כסף על כל השדה ה"ה קונה את כולה, ועמש"נ בזה ב? בדין הכיש מכוש א' סק"?. [↑](#footnote-ref-2)
2. ולכאו' הי' מקום לישב בזה מה שפירש"י בריש הסוגיא, להא דערבון כנגדו הוא קונה, דהיינו אף בקרקע, ותמהו ע"ז הראשונים, שהרי מפרשינן בסוגיין דמודה רב בקרקע שקונה לכולה, ולא פליג אלא במטלטלין, ולהנ"ל הי' נראה, דהגם דמעיקרא אמרינן מכח הברייתא דמודה רב בקרקע, אך אחר דמייתינן מאידך ברייתא דלדעת ר"י הנשיא שביעית משמטת את היתר על המשכון, תו י"ל דהכי ס"ל לרב, וע"כ אף בקרקע אין ערבון קונה כנגד כולו.

   אך באמת אי"ז מתישב, שהרי בגמ' דחי דאף רשב"ג מודה דשביעית משמטת את היתר מכנגד החוב, ובע"כ דל"ד דין מלוה על המשכון לענין שביעית לדין ערבון בקרקע אלא לדין ערבון במטלטלין, וכנ"ל, וא"כ אין ללמוד מהא דס"ל לר"י הנשיא דשביעית משמטתו, דס"ל דאף בקרקע אין ערבון קונה כנגד כולו, וכחזינן דאף רשב"ג דס"ל דערבון כנגד כולו הוא קונה, מצי סבר דשביעית משמטת את היתר מכנגד המשכון. [↑](#footnote-ref-3)