מצוות ואיסורי שחיטה
קטגוריות: ש_ס / מא חולין / חולין - הרב וורצל / ענייני שחיטה

מצוות ואיסורי שחיטה

**א. אינו זבוח-**

בר"מ סה"מ-קמו דעתו שיש מצות עשה של שחיטה מקרא דוזבחת, והראב"ד דחה דהוי לאו הבמכ"ע ואין ראוי למנותו, וכ"נ רמב"ן בסוף שורש-א בדעת בה"ג שלא מנאו כמצוה, וכן מבואר בתוס' ביצה כה. שבהמה בחזקת איסור שאינו זבוח עומדת [אבל רש"י פי' משום חזקת אבמה"ח יתכן דס"ל שאין מצוה כזו].

מבואר כז. שיש מצוה לכתחילה בשחיטת כל הסימן ולהרבה ראשונים שם הוא מדאורייתא וע"כ שהוא מצוה, זכ"י-מ [וצ"ע לשיטת הרמב"ן שהרי נקט כז. שהוא מדאורייתא ולדידיה ליכא מצוה], ומשמע עוד מזה שאין המצוה להכשיר את הבשר דא"כ רוב נמי סגי אלא בעצם מעשה השחיטה.

שיטת ריצב"א בתוס' שבועות כד. שאין בו אפי' איסור עשה ואינו מצוה כלל וקרא דוזבחת הוא כדי להוציא מאיסור לחוד.

[ועיין בפמ"ג פתיחה לשחיטה שורש-ב פי' שיטת הר"מ כהתוס' שיש איסור אינו זבוח, וכבר העירו עליו האחרונים דלהר"מ הוא מצות עשה ולתוס' איסור עשה].

בפמ"ג העיר לשיטות שאין איסור אינו זבוח היאך מברכים על השחיטה, ולפי המבואר תיקשי גם לשיטת התוס' שהרי אינו מצוה רק איסור עשה, וכבר כתב רעק"א דמברכים על תיקון האיסור שגם בזה תקנו ברכה.

ויל"ע לשיטות שיש מצוה בשחיטה אם הברכה היא על המצוה או ג"כ על תיקון האיסור, עיין לקמן מהרא"ש כתובות.

וע"ע בס' האשכול הל' שחיטה-ו דאף שאין שחיטה צריכה כוונה מ"מ ראוי שיכוין לקיים מצוה כדי שיוכל לברך, מבואר שאם אינו מכוין למצוה אינו מברך, משמע מזה דלהנך דס"ל שיש מצוה בשחיטה הרי הברכה היא רק על קיום המצוה, ויל"ד קצת.

אלא דעיקר דבריו צ"ב שהרי לכאו' המצוה מתקיימת מאליה במה שמכשיר את הבהמה גם בלא כוונה, וכנראה ס"ל שאינו כן וקיום המצוה הוא ענין נפרד במעשה השחיטה ולא ע"י חלות ההיתר לחוד.

וראיתי מבארים טעמו באופ"א עפי"ד הריטב"א פסחים ז. דעיקר טעם ברכת המצוות כדי שיתקדש בברכה ויודיע שהוא עושה את הדבר מחמת מצות ד', וא"כ היכא שאינו עושה מחמת מצות ד' א"י לברך.

**ב. חזקת איסור עומדת-**

נחלקו הראשונים בטעם בהמה בחייה בחזקת איסור עומדת לתוס' ביצה כה. משום אינו זבוח וריצב"א צל"פ משום אבמה"ח כרש"י.

דעת ר"מ לקמן קב. שאין איסור אבמה"ח בחיה ועוף, ויל"ע דלקמן פו. מאי איריא רוב וכו' מבואר דאף לר"מ יש להעמיד חיה ועוף על חזקת איסור וסמוך מיעוטא לחזקה, וצ"ע דהא מבואר קב. דעת ר"מ שאין איסור אבמה"ח בחיה ועוף וא"כ לית בהו חזקת איסור?

והנה יל"ע אם לר"מ יש איסור לאכול מחיה ועוף בחיים, ועי' בפמ"ג בפתיחה לשחיטה דן לשיטת הריצב"א שבועות כד. דליכא איסור שאינו זבוח א"כ לר"מ ליכא איסור כלל בחיה ועוף מחיים.

אבל לשיטת התוס' שיש בו איסור אינו זבוח מבואר בתוס' לג. שיש איסור אינו זבוח לר"מ, עיי"ש שהק' היאך התיר ר"מ לישראל נימא מי איכא מידי וכו' וע"כ דאף לר"מ אסור מחיים לישראל משום חסרון שחיטה [ובשטמ"ק לעיל לג. הביא בזה פלוגתא אם יש איסור מחיים לר"מ משום אינו זבוח].

ולפי"ז לשיטת התוס' שחזקת איסור הוא משום אינו זבוח א"ש דאף לר"מ היא בחזקת איסור.

אבל לשיטת רש"י שחזקת איסור היינו חזקת אבמה"ח צ"ע לר"מ היאך בחזקת איסור עומדת, וערש"י פו. כתב בחזקת אבמה"ח, וצ"ע לר"מ, וכבר נתקשה בזה בפמ"ג ועיי"ש מש"כ בזה.

וע"ע בהג' רעק"א יו"ד-כז שכבר כתב דלשיטות דחזקת איסור הוא משום אבמה"ח א"כ לר"מ בחיה ועוף לא שייך חזקה זו.

ובחת"ס יו"ד-ע הו"ד בהג' מהרש"ם כתב דכוונת רש"י לאיסור במה"ח וכדעת ר"י קב: דיליף לה מבשר בשדה טריפה וא"כ הוא נוהג אף בחיה ועוף לר"מ, ולפי"ז אף לר"מ יש חזקת איסור, וזה דלא כדברי רעק"א יו"ד-כז הנ"ל.

**ג. אינו זבוח בעוף-**

ובעיקר הענין ילה"ע עוד עיין גינ"ו שבעוף אין מצוה כלשון הכתוב וזבחת מבקרך וצאנך, ולפי"ז גם ליטת התוס' צע"ק סוגיא פו. היאך היא בחזקת איסור, ואולי איירי דוקא בבהמה.

ועי' רעק"א חולין לב.-יג חלק ע"ד הפמ"ג וכן בהג' לסי' כז הוכיח מסוגיא יב. שיש בו חזקת איסור.

וע"ע פמ"ג פתיחה שורש ב' נסתפק בזה והביא רשב"א ט. דאף בעוף כן וכ"ה בתוס' חולין קכ. ד"ה מה, אמ"ב שחיטה-יח.

עוד יש להביא מכס"מ א-א כתב שיש מצוה בשנים בעוף לכתחילה מדאורייתא ע"כ דעתו כרעק"א דאף בעוף יש מצוה.

ובאמת הוא מפורש בר"מ בסה"מ-קמו דאף בעוף יש מצוה.

**ד. גדר מצות שחיטה-**

בגדר מצות שחיטה לשיטת הר"מ שיש בו מצוה, יל"ע שהרי וודאי אין חיוב לשחוט בעלמא רק אם בא לאכול בשר, ויל"ע אם עיקרו הוא כשבא לאכול צריך לשחוט [וצ"ב], או שהוא מצוה בצורת האכילה לאכול בשר שחוט [וכן בכל הנך מצות שאין חיוב בעשייתם בפשוטו מסתבר שהוא כה"ג].

לקמן לא. פלוגתא אי שחיטה אי"צ כוונה, ודנו הראשונים מ"ט לא יהיה צריך כוונה למ"ד מצ"כ.

ועי' ברמב"ן לא: דשאני הכא שעיקר השחיטה הוא מתיר להבשר ואינה חובה והנידון הוא משום כוונה לתת שם מעשה שחיטה, ואף למ"ד מצות צריכות כוונה מ"מ בשחיטה שהוא מכשיר במעשה תלינהו רחמנא והא אתעביד ליה [ויל"ע אם כוונת קו' הרמב"ן שיצטרכו גם בשחיטה כוונת המצוות צ"ע שהרי לשיטת הרמב"ן אין בו מצוה רק לאו הבא מכלל עשה.

ואולי כוונת הרמב"ן דכשם דפליגי לענין מצוה אם צריך כונה לתת שם מצוה ה"נ נפלוג לענין שם מתיר, וע"ז כתב דשאני מתיר התלוי במעשה שאם נעשה מאליו ג"כ מהני, ועצ"ב].

ברעק"א לא. כתב לבאר באופ"א קצת דלא שייך לומר שיהיה בשחיטה ענין מצ"כ שהמצוה היא שלא לאכול בשר מתה רק ע"י שחיטה, וכוונתו שם מבוארת שאין מצוה בעצם השחיטה רק באכילה לאכול בשר שחוט ולא נבילה.

[אמנם דעת האו"ז הל' ר"ה-רסא והג"א כאן דלהלכה מצות אי"צ כונה והוכיח משחיטה, וצ"ע דהא ע"כ לאו היינו הך דכוונת שחיטה סגי בכוונה חיתוך סימנין, ויתכן כוונתו להקשות דלמ"ד מצ"כ כ"ש דשחיטה יצטרך כוונת מצוה ולא רק חיתוך ואם לא נתקיימה המצוה לא הועילה השחיטה, ועיין קו"ש כתובות-רמח דימה זה למש"כ החכ"צ לענין חליצה דבעי כוונת המצוות.

לפי"ז מבואר דעתו דלא כרעק"א והמצוה היא בעצם השחיטה, וכ"מ מד' הרמב"ן ממה שהוקשה לו.

אבל יל"פ כש"כ בדעת הרמב"ן דלמ"ד מצ"כ פשיטא ליה דה"נ לענין שם מעשה שחיטה ניבעי כוונה, וזה גם כוונת האו"ז לדמותם להדדי, ויל"ע וכן צידד בקו"ש שם[[1]](#footnote-2)].

אמנם לפי"ז צ"ע למה השוחט מברך ולא האוכל הרי השוחט מקיים המצוה?

עי' בט"ז יו"ד א-יז כנראה קשיא ליה כן וכתב שהוא כעין ברכות השבח על צווי השחיטה.

וברא"ש כתובות פ"ק נראה דהוא מטעם ברכת המצוות אלא דכיון שא"א בלא שחיטה יכול כבר לברך על השחיטה שתיקון המאכל הוא צורך המצוה, וצ"ב.

עוד יל"ע אם יתכן לומר שהמצוה באכילה והרי מבואר רי"פ השוחט לכתחילה צריך כולו וע"כ הוא מצוה בעצם מעשה השחיטה, ויל"ע.

עוד נפק"מ בזה, למש"כ בשו"ת מעשה ניסים לר"א בהר"מ-י להקשות דכל נבילה יהיה בו עשה ול"ת, וכתב דזה אינו שהלאו כולל גם מה שלא נשחט כדין וגם נבילה שמתה, אבל העשה אינו כולל אלא מה שלא נשחט כדין אבל נבילה שמתה מאליה אינו בכלל זה, כנראה כוונתו שאם מצא נבילה ואכלה אינו עובר בעשה ורק בבהמה שלו שיכול לשחוט מבטל עשה, וכ"כ מלבושי יו"ט ענין ק"ו-ב בדעת הר"מ שהאוכל נבילה אינו מבטל עשה[[2]](#footnote-3).

ובאר במשנת אליהו סוכה-כא דבעשה כה"ג שאינו חיוב לשחוט רק אם רוצה לאכול הרי ביטולו הוא במה שנוחר את הבהמה ואינו שוחט אבל במה שאוכל את הנבילה לא אכפ"ל, והיינו דהמצוה אינה בשעת אכילה שיהיה בשר מתוקן אלא מצוה לשחוט ושלא כד' רעק"א [וי"ל שגם אם הוא מצוה על האכילה לאכול שחוטה ה"מ כשבידו לשחוט].

כ"ז נראה רק לפי שיטת הר"מ ששחיטה היא מ"ע אבל בתוס' לז. ושבועות כד. וכ"ד מבואר דאף בנבילה יש איסור עשה, וזה כפי שיטתם שהוא איסור עשה של אינו זבוח ובזה וודאי הוא איסור על אכילתו.

**ה. אאחע"א באיסורי שחיטה-**

א. איסורים על אינו זבוח-

שבועות כד. מחלוקת ר"ש ורבנן אם חל איסור יוהכ"פ על נבילה בכולל, נתקשו הראשונים אם נתנבלה ביוהכ"פ למה לא יחול יוהכ"פ קודם איסור נבילה.

רש"י כתב דיוהכ"פ לא חל משום שהיתה אבמה"ח מחיים.

[בתוס' הק' למ"ד לאו לאברים ועחת"ס דרש"י לשיטתו קב: דכו"ע לבשר עומדת ואיסור במה"ח קדם].

עוד הק' התוס' דהא איסור אבמה"ח פקע ממנה בשעת מיתה ואיסור יוהכ"פ ונבילה באו בב"א, ומכח זה פי' דמשום איסור שאינו זבוח לא חל ע"ז יוהכ"פ והוא קדם לו.

אבל ריצב"א דחה דאם יש איסור אינו זבוח היאך יחול אבמה"ח על אינו זבוח והרי אינו זבוח חל אף בשליל משא"כ הנך איסורים לא חיילי אלא בשעת לידה כמבואר לקמן קג., עיי"ש בתוס', וכ"ש למ"ד לאו לאברים עומדת.

[מבואר מדבריהם דאיסור אינו זבוח חלוק מכל איסורין וחל כבר בעובר, וכנראה יסוד הטעם דלא חיילי שאר איסורין משום דחשיב אגב אמו ואינו עובר בפנ"ע וממילא עדיין לא חל בו האיסור אבמה"ח של עצמו, אבל חסרון שחיטה שפיר אית ביה גם בתורת חלק מאמו והוא אותו איסור אינו זבוח שיש בו אחר לידתו שעיקרו הוא במה שאין בו שחיטה][[3]](#footnote-4), וע"ע במש"כ בפ' בהמה המקשה לענין אבמה"ח וטריפה אי חייל קודם לידה.

עוד הק' מהרש"א למה הק' ריצב"א רק משום אבמה"ח וה"נ תיקשי היאך חייל איסור טריפה לעולם על אינו זבוח?

וכתב לייסד דבאמת טריפה לא חל אלא בשחוטה שפקע ממנה אינו זבוח, אבל דבריו צ"ע מסוגיא חולין קג. דאיסור טריפה חייל אף מחיים.

גם לד' מהרש"א היה נראה דטריפה שנתנבלה כיון שנשאר בה איסור אינו זבוח אין בו איסור טריפה משום אאחע"א, אבל בתוס' לב. מבואר שיש בו איסור טריפה, ועיין אחיעזר ח"ב-ו כתב בדעתו מיגו דחייל איסור נבילה על אינו זבוח חייל נמי טריפה.

ומ"מ בתוס' לז: סד"ה ומה מבואר דאיסור טריפה חייל על אינו זבוח דלא כמהרש"א, ולפי"ז הדרא קו' מהרש"א.

עוד הק' רעק"א היאך חל איסור נבילה על אינו זבוח?

בקובץ עניינים כתב משום דאיסור נבילה יש בו גזיה"כ דחל גם על חלב ה"נ בכל איסורין וחל גם על טריפה [מיהו רעק"א לב. כתב דשאני חלב דהותר מכללו או משום כולל ואין ללמוד מזה לשאר איסורין].

אחיעזר ח"ב ו-ד כתב דבהכי חייביה רחמנא כש"כ התוס' צ. לענין גיד ואבמה"ח, וה"נ חל נבילה על אינו זבוח דאל"ה לא משכח"ל.

מיהו אכתי תיקשי קו' מהרש"א גבי טריפה היאך חל על אינו זבוח דהתם אפשר שיחול רק אחר שחיטה ול"ש לומר בהכי חייביה רחמנא, עיי"ש מש"כ.

ובאמר"מ כתב ליישב עפי"ז גם קו' מהרש"א מטריפה וזה עפי"מ שייסד שם דשחיטת טריפה אינה מוציאה אותה מידי אינו זבוח א"כ לעולם א"א לטריפה לחול רק על אינו זבוח ובהכי חייביה רחמנא [ומד' מהרש"א מבואר דשחיטת טריפה מוציאתה מידי אינו זבוח].

ועפי"ז מתיישבת ג"כ קו' הריצב"א היאך חייל אבמה"ח על אינו זבוח דבהכי חייביה רחמנא, אמר"מ ד-לג[[4]](#footnote-5).

קה"י חולין-לד כתב ליישב קו' אלו באופ"א, דדעת הסוברים שיש איסור אינו זבוח ס"ל דאיסור לאו חל על איסור עשה דע"י שמוסיף מלקות חשיב כמו חמור על קל, עיין לקמן קא. שיטת רש"י ותוס' גבי מוסיף כרת.

ומה שהתוס' כד. לא ניח"ל בזה הוא כשיטתם כג: שהוכיחו דאיסור אינו חל על עשה, והוכיחו כן משבועה ליתן לעני דאמרינן מושבע ועומד מהר סיני ולא חיילא ש"מ שאין איסור לאו חל על עשה [ועי' בפמ"ג בפתיחה שורש-ב']

וכתב בקה"י דכ"ז לפי"מ שהבינו התוס' שם הטעם דאיסור לאו יחול על עשה משום חמור על קל ולא משום מלקות דאית ביה וזה דחו היטיב משבועה על צדקה דל"מ, ש"מ דאין איסור חל על עשה, אבל אם הטעם משום מלקות הרי לא תיקשי מהתם כלל דהתם שבועה זו לתת לעני צדקה בלא"ה אין בה מלקות משום שאין בה מעשה, וא"כ י"ל דדעת הסוברים שיש אינו זבוח דמ"מ איסור לאו שיש בו מלקות חייל עליה.

וע"ע לקמן אופן נוסף לדון בזה דהכל חד איסורא הוא ואין בו חסרון אאחע"א.

ב. נבילה על טריפה-

מבואר בתוס' חולין לב. דטריפה שנתנבלה הוי טריפה ונבילה, והוכיחו כן מסוגיא לז. גבי מסוכנת[[5]](#footnote-6), והק' רעק"א שם היאך חייל נבילה על טריפה, וע"ע בתשובת רעק"א-קיט.

לד' קובץ עניינים א"ש דאיסור נבילה חייל מגזיה"כ מיוחדת כמו שחל על חלב.

נובי"ת יו"ד-יג כתב לצדד דנבילה מוסיף טומאה לכך חייל ועתוס' קיג: לענין חלב דנבילה חלה עליו משום דמטמאה, ואחיעזר ח"ב-ו דחה דבריו.

וע"ע בנובי"ק או"ח-לו ונובי"ת או"ח-קכא מש"כ לדון בתו"ד דכיון דאיסור נבילה חייל על אינו זבוח לכך גם אם יש איסור אחר עם אינו זבוח חייל איסור נבילה גם עליו במיגו, וממילא י"ל דלכך חייל נבילה על טריפה.

אחיעזר ח"ב ו-ה ואו"ש כתבו שנבילה וטריפה אותו יסוד איסור שהרי מבואר בר"מ שמצטרפים לכזית.

כדבריו מבואר בתו"ר הנדמ"ח פסחים לו., עיי"ש שכ"כ וכ"נ ברמב"ן לז. להדיא שזה הטעם שנבילה חל על הטריפה, דהכל חד איסורא הוא דטריפה אתחלתא דנבילה היא [ומקור ליסוד הדברים כתבו האחרונים מקידושין עז: גבי אלמנה אלמנה דחייל איסור על איסור, וע"ע נאו"י גב-ג].

יתכן לפי"ז ליישב ג"כ הקו' דלעיל היאך חל נבילה על אינו זבוח וי"ל דיסוד איסור נבילה הוא משום חסרון שחיטה [ונתבאר במקו"א באורך], וממילא שפיר חל על אינו זבוח.

אם נימא כן הרי מבואר לנו מקו' הריצב"א על התוס' דאיסור אבמה"ח אינו ענין לאינו זבוח ולכך לא הק' מנבילה רק מאבמה"ח, אבל באמת י"ל שיטת התוס' עפי"ז דס"ל דאף אבמה"ח הוא אותו יסוד משום חסרון שחיטה, ונתבאר במקו"א.

זמן חלות איסור טריפה אם חל במעי אמו או רק בשעת לידה ובד' התוס' קג. בזה נתבאר במקו"א בענין חסרון שחיטה שיש בטריפה.

זמן חלות איסור אבמה"ח למ"ד לאברים עומדת אם חל במעי אמו או רק בשעת לידה וטעם הדבר נתבאר בסוגיא עב., ואכ"מ.

1. עוד קצת מקור יש לזה ממש"כ יש"ש ביישוב דעת הר"מ שאין היתר מפרכסת בשחיטה אלא רק בבהמה של ישראל אבל לא בבהמת עכו"ם ששוחט עבור עכו"ם, ואולי דעתו דעיקר ההיתר הוא ע"י שנתקיימה מצות שחיטה דוקא, ועצ"ב. [↑](#footnote-ref-2)
2. בתוס' יוהכ"פ יומא פג. מאכילין נבילה קודם שביעית דעשה חמור מל"ת,, והק' רעק"א דהא במתה ג"כ יש עשה של זביחה, ולשיטת ר"א בן הר"מ א"ש דאיירי במצא נבילה.

   ויש אחרונים שפי' דעת הר"מ דלא כתוס' יוהכ"פ אלא משום דשביעית יש בו גם איסוה"נ, וצ"ע שהרי אינו לוקה שניים ובפרט לשיטת הר"מ שההנאה היא חלק מהאכילה חשיב הכל כעבירה אחת. [↑](#footnote-ref-3)
3. לכאו' קו' צ"ע שהרי הועיל אבמה"ח לחול על חצי שיעור עם גו"ע, ויל"ד לפמש"כ פמ"ג בפתיחה שורש-ב דאיסור אינו זבוח חל גם על חצי שיעור ואינו ככל איסורי אכילה שאינו איסור מאכ"א רק משום חסרון השחיטה.

   מיהו עיין רעק"א שבועות כג: משה"ק עליו מסוגיא שם נשבע שלא לאכול ח"ש נבילות חלה שבועה, ותי' הגרי"פ דאיירי במצא נבילה וכשי"ת לקמן דעת ר"א בן הר"מ שאין בו מצות זביחה מיהו אם יסודו איסור עשה צ"ע לומר כן.

   עוד ראיתי מתרצים לפי"מ שצידד הפמ"ג שאין איסור אינו זבוח בעוף, וע"ע ברעק"א מש"כ בתוס' שבועות כד., עיי"ש.

   מיהו בעיקר הקו' ע"ע בסוגיא קג. מבואר דאבמה"ח לא חייל על טריפה ול"מ תוספת גו"ע וכבר העירו בזה האחרונים שם ונתבאר במקומו. [↑](#footnote-ref-4)
4. מיהו איכא למימר דמשכח"ל בלא כזית בשר רק בצירוף גו"ע, ומיהו לפמש"כ הפמ"ג שהבאנו לעיל איסור אינו זבוח חל גם בפחות מכזית, ולפי"ז אכתי צ"ע קו' מהרש"א למה לא הק' ריצב"א מיניה. [↑](#footnote-ref-5)
5. בתוס' לב. הביאו מגמ' זבחים סט: טמאה אין במינה טריפה, ובתוס' פי' דלעולם וודאי יש בה איסור טריפה אלא שכוונת הגמ' שלא יתכן מצב שיש בה רק טריפות שהרי אחר מיתה הוי נבילה דל"מ שחיטה בטמאה ולעולם מלבד הטריפות יש בה נבילה, וכפי שיטתם דנבילה חל על טריפה.

   בתפא"י תמה על התוס' דוודאי פי' הגמ' זבחים פשוט דלא חל נבילה על טמאה, וכמבואר בר"מ [וכן הביא ממתני' פ' כל הבשר משמע דטמאה אין בב"ח דכתיב לא תבשל בחלב אמו וסמיך לנבילה וכל שאין נבילה אין בב"ח, משמע שאין בו איסור נבילה, וממילא י"ל עוד שכוונת הגמ' שגם אין טריפה שאין מושג טריפה בבהמה שאי"צ שחיטה, ויל"ע].

   וברא"י כתב שיל"פ הגמ' זבחים פי' שאין איסור טריפה חל על טמאה משום אאחע"א. [↑](#footnote-ref-6)