הערות על ספר אורחות שבת הלכות אמירה לעכו
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / אמירה לעכו_ם ממצא חפציך ומעשה שבת / ממצא חפציך ואמירה לעכו_ם - הרב מאיר קאופמן / שיעורים

**הערות על ספר אורחות שבת הלכות אמירה לעכו"ם פכ"ג**

]הערה י"א: בפשוטו כל הנידון רק בדרבנן שאין לו עיקר מהתורה אבל דרבנן שיש לו עיקר מהתורה כגון כל הדרבנן בשבת אסור ולכן שביעית בזמן הזה דרבנן או בכור שהיום זה דרבנן בכל אופן אסור דזה דבר שיש לו עיקר מהתורה אמנם עדין צ"ע מהדין של ביטול איסור לכתחילה שגם על ידי עכו"ם זה אסור בדיעבד והאחרונים למדו מדין אמירה לעכו"ם בשבת

]סעיף כ"א: יש לעיין לתוס' שנקטו שיסוד ההיתר במשנה של מכבה שזה לא אדעתיה דישראל קעביד א"כ בעושה על דעתו זה צריך להאסור וצ"ע אמנם ודאי דבפשוטו אינו כן

]הערה כ"ד: עיקר החילוק בין הנאה חיובית לסילוק נזק המבואר בתוס' כן הוא גם בביאור הגר"א רע"ו לגבי המג"א סק"ד ע,ש היטב אמנם החילוק בין תוספת הנאה להנאה מחודשת הוא מחודש טובא והמ"ב שראה החיי אדם וסתם בהבהאת דברי המג"א ודאי מבואר שדעתו לאיסור והקושיא מכל המקומות יתכן שמדובר שהישראל לא רואה בזמן שהוא עושה ובעיקר דברי הראשונים הארכנו בסימן י"ג שאף אחד מהראשונים לא הביא הירושלמי דבפני הישראל אמנם לשו""ע שפסק כדברי הירושלמי בפשוטו אסור בכל המקרים ואין שום מקור לחלק וצ"ע

]הערה ל"ח: נסתפק האם יש איסור הנאה ממעשה עכו"ם באמר לו מפורש גם לאחרים ויסוד הספק שכה"ג יש לאסור מצד מעשה שבת דישראל והנה מבואר במג"א לענין תוספת אור שגם באמרה ישראל מותר והרי לדעת חלק מהאחרונים כל ההיתר רק במעשה שבת דעכו"ם והארכנו בזה במק,א וכן לענין חזרה על ידי עכו"ם הבה"ל נקט שגם אם זה על ידי אמירה דישראל מותר ויש בזה קולא דחזרה על ידי עכו"ם

]הערה ע"ח: מסתבר לאיסור כיון שלמעשה זה נעשה בשבילו

]סעיף ס"ו:לכאורא בעבר ואמר לו אסור אפילו אם זה בשוגג דהרי מבואר במרדכי טעם ההיתר דמסתמא לא יעשה מצוה הבאה בעבירה וביאר הגר"א שזה טעם לאוסרים מצד שמא יאמר לו וא"כ כל שאמר לו זה לא שיך אלא שיש לדון דבטור כתב רק טעם מצוות לאו להנות וכו' ובפשוטו כיון שגדר האיסור שלא יהנה ולא חשיב הנאה מותר אפילו שטועם הגזירה שייך ולפ"ז גם באמר במזיד אפשר להתשמש

]הערה קט"ו: בפשוטו כל שלמעשה העכו"ם עשה לישראל ההנאה דרך מלאכה אפילו שיכל דרך היתר חשיב הנאה ממעשה עכו"ם וכל הראשונים דנו בהוצאת סכין ולא כתבו שיכול ללא הנאה או באופן אחר וכן סתימת כל הפוסקים בכל המקומות והבית הלוי סמך על ר"ת בצירוף שזה שבות דשבות במקום מצוה ורק לר"ת זה מותר והרי לגבי איסור דאוריתא לא קי"ל כר"ת ולכן לגבי האופן שפתח לו הדלת לכאורא אסור להיכנס אמנם ברחץ כלים כיון שלא נהנה מהמים רק מהכלים יתכן שזה לא נאסר כה"ג וצ"ע

]סעיף ע"ד: דברי הגרשז"א ברורים שאם אין לו רשות לכפות העכו"ם לעשות בחושך וכן בפועל העכו"ם לא היה מוכן לעשות לצורך הישראל בחושך בזה ודאי חשיב שהדלקת האור היא לצורך הישראל ואין להקל בזה כלל

]סעיף פ"ד: בענין ריבוי בשיעורים בעכו"ם לדעת רוב הראשונים שזה איסור מדרבנן אין לנו שום מקור להתיר דהגמ' מדובר לגבי מצוה שזה מדין שבות דשבות ורק לר"ן שזה דאוריתא יש לצדד להתיר וגם בדבריו מבואר לאיסור ולכן אין להקל בזה כלל וז"ב

]סעיף צ': סתימת המ"ב בכל דוכתי שאין לסמוך להתיר אמריה לעכו"ם באיסור דאוריתא אפילו לצורך מצוה ורק בעירוב חשיב מצוה גדולה שזה דומה לכותבים עליו אונו אפילו בשבת או לעשית צורות לצורך קדוש לבנה דמבואר שמותר

]סעיף ק"ב: לענין מצוה כל הראשונים דימו משאצל"ג לכל דרבנן אמנם לענין הפסד אדרבא דעת הראשונים שהכל אסור וקי"ל כהרמב"ם להתיר במקום הפסד גדול ועיין של"ד סקס"ח דהמ"ב נקט שטעם האיסור בדליקה מצד שאדם בהול על ממונו ויבוא לעשות איסור בידים ולפ"ז כה"ג יש לאסור ובשאר דוכתי יש להתיר

]סעיף ק"ג: יש לציין דהראשונים ריש פ' ר"א דמילה הקשו למה שלא יביאו הסכין בשינוי ומבואר שלרבנן שאסור זה גם כה,ג ולא חשיב שבות בדרבנן ובהכרח כסברת הגריש,א שכיון שאין שינוי בתוצאה זה לא סיבה להתיר

]סעיף ק"ד: מסברא כיון שאין העכו"ם חייב לעשות אלא עושה טובה ומוכן רק בצורה זו חשיב שעשה מלאכה לצורך הישראל ורק אם חייב לעשות בשינוי כגון בעבדו וכה"ג העשיה בצורה זו היא לטובתו יש להתיר ויתכן שזה רק לר"ת ולא לשאר הראשונים ונפק"מ שאין לסמוך על היתר זה אלא באיסור דרבנן

]סעיף ק,ו: אם נעמד באמצע ודאי אסור דהיום יש כאן הנאה גמורה ממעשה עכו"ם ויתכן שזה הטעם שכל הפוסקים סתמו לענין סכין לאיסור ודלא כהוראת הבית הלוי

]הערה קצ"ד: לכאורא עיקר הטענה על המ"ב שכאן שהותר האמירה א,כ הכונה לא משנה ולכאורא גםפ אם יאמר לעכו"ם שידליק לצורך הבריא יהיה מותר להשתמש בזה כיון שהיה כאן היתר על מעשה העכו"ם וזה היה סיבת האמירה ומה זה משנה איך אמר לו ומה העכו"ם חשב

]הערה ר,ז: דברי המ"ב להחמיר מצד ר' יוסי תמוהים וזה נגד כל רבותינו הראשונים והארכנו בסוגיא דבין השמשות ובפשוטו אצלינו חשיב בין הששמשות עד הזמן שאנו מחמירים במילה שלאר למול בשבתצ ולכן עד עשרים ושבע דקות בירושלים חשיב בין השמשות שיותר מזה הוא רק הנהגת חומרא ולא מעיקר הדין

]הערה רמ"ח: לענין נעלים מפורש בגר"ז לאיסור ולגבי גבינות נקט להיתר ובפשוטו בכל המקומות מבואר שיש איסור גם כשהעכו"ם עושה בשלו לצורך הישראל וכן לענין עשית צורות הקשו הראשונים ר"ה כ"ח ושם בפשוטו העכו,ם עשה בשלו וצ"ל שרק בקניה יש סברא מיוחדת שחשיב שעושה לצורך עצמו ולא כשיש כאן עשית מלאכה

]הערה רמ"ט: בפשוטו מבואר כן בסימן רע"ו ס"ג ע"ש

]הערב שי"ב: עיין גר"ז שהאריך בזה והוכיח שיש איסור בשכיר יום גם אם אין לו ענין שיעשה המלאכה בשבת ונפק"מ בחייב לעבוד שעות שבועיות ומשלם לו לפי שעות ולא איכפת לו מתי יעשה דבשבט הלוי ח"ה סימן כ"ז התיר ולנ"ל מבואר לאיסור והא דמבואר סימן רמ"ז ס"ג להיתר שם חיב להגיע לתוצאה רק שמשלם לפי שעות כן חילק הגר"ז

]הערה שכ"ח: לכאורא צ"ל שכאן שיש צירוף שלא ידוע של מי זה שדעת התו"ש להקל בזה נקט להקל אמנם דברי התו"ש מחודשים

]הערה של"א: עיין לעיל הערב שי"ב מה שכתבנו בזה והארכנו בזה בסימן י"ב בסופו

]סעיף קפ"ה: מה שנקט שבבית הישראל ודאי אסור עיין סימן י"ג סק"ב שהארכנו לתמוה על החיי אדם שלכאורא למתירים בנית בית בדרך העיר בקבלנות ה"ה בבית הישראל ע"ש

]