ט (א) - דעות הראשונים אימתי מהני _לבוד_ בדפנות סוכה
קטגוריות: ש_ס / יח סוכה / סוכה פ_ק - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / שיעורים

יום א' ט"ו תמוז תשע"ד

**א**

א] סוכה ד"ו:, ואותו טפח היכן מעמידו וכו', עושה לו טפח שוחק ומעמידו בפחות מג"ט סמוך לדופן וכו', סוכה העשוי' כמבוי וכו' עושה לו פס ד' ומשהו ומעמידו בפחות מג' סמוך לדופן וכו', אמר רבא ואינה נתרת אלא בצוה"פ וכו', איכא דאמרי אמר רבא וצריכה נמי צוה"פ וכו'.

ובחי' הריטב"א כתב, ז"ל, והני לישנא דרבא מסתברא דאטפח שוחק וכו' קיימי וכו', ואפשר דהא דמבוי כאידך, וה"ק דבר מפס ד' ומשהו בעינן בסוכה גדולה מיהת אף צוה"פ של ד"ט שכך הוא שיעורא בכל מקום וכו', ונראין הדברים דבאיכא פס ד' ומשהו בפחות מג' דופן גמורה היא זאת ותו ל"ב מידי אח"כ וכו', והמחמיר תבא עליו ברכה וכו', ולכו"ע כל היכא דעביד דופן בת ז' טפחים תו ל"ב צוה"פ שאין צוה"פ חיוב, עכ"ל.

ועד"ז כתב הר"ן, ז"ל, איכא מ"ד דדוקא בב' כהלכתן דסגי ליה בטפח שוחק הוא דבעינן צוה"פ, אבל במבוי כיון דבעינן בה פס ד' דופן גמור הוא ותו ל"ב בה צוה"פ וכו', אבל הרמב"ם ז"ל כתב וכו' דלסוכה העשוי' כמבוי נמי בעינן צוה"פ, ומיהו כל היכא דעביד ג' דפנות של ז' טפחים תו ל"ב צוה"פ,[[1]](#footnote-2) שאין צוה"פ חיוב בסוכה, עכ"ל.

והרא"ש בסו"ס ו' הביא ב' הדעות בזה, וכתב בדעת הרי"ף דאף בכה"ג היא צריכה צוה"פ, וכתב דצריכין אנו לילך אחריו, ובדבריו לא נתפרש מש"כ הריטב"א והר"ן דאם איכא דופן ז' טפחים א"צ צוה"פ.

ב] ונראה דאזלי לטעמייהו, דהנה יש להסתפק להני קמאי דבסוכה העשוי' כמבוי ועשה פס ד' וכו' ה"ה צריכה צוה"פ, אם ה"נ הוא בסוכה כמין גאם, דאף אם עשה פס ד' וכו' ה"ה צריכה צוה"פ.

ובפשוטו נראה דאין לחלק בזה, וכיון דבסוכה העשוי' כמבוי חזינן דאף שעשה פס ד' וכו' לא חשבינן לי' כדופן ז', וה"ה צריכה צוה"פ, ה"נ הוא בסוכה כמין גאם, דאף אם עשה פס ד' וכו', ה"ה צריכה צוה"פ.

אמנם לדעת הרא"ש נראה דאין הדין כן, דהנה בטעם הא דאף שעשה פס ד' וכו' ה"ה צריכה צוה"פ, כתב הרא"ש, ז"ל, וי"א מדקאמר הגמרא מ"ש התם דסגי ליה בטפח שוחק ומ"ש הכא וכו', ומשני גמרא התם דאיכא שתי דפנות דעריבן סגי בטפח שוחק וכו', אלמא יתרון התיקון במחיצות גרועות דלא עריבן משוי אותן למחיצות טובות להתיר בתיקון גרוע, ושקולין הם לענין צוה"פ, עכ"ל, וכעי"ז כתב הריצ"ג בהל' סוכה, עיי"ש, - ומבו' בד' הרא"ש, דבסוכה העשוי' כמבוי, אף אחר שעשה בה פס ד' וכו', אכתי חשיב דליכא ב' דעריבן,[[2]](#footnote-3) ודלא כמש"כ הר"ן בסוגיין דע"י פס ד' איכא ב' דפנות דעריבן, והא דמכשרינן לה, הוא משום דתיקון דפס ד' דהוא תיקון מעליא טפי, מהני במחיצות גרועות אלו דלא עריבן, ודמי למחיצות מעליין דעריבן בתיקון גרוע דטפח שוחק.[[3]](#footnote-4)

ולפ"ז נראה לדעתו, דכל הא דבעינן צוה"פ אף שעשה פס ד' וכו', הוא רק בסוכה העשוי' כמבוי, דאף דאיכא תיקון מעליא דפס ד', מ"מ כיון דהמחיצות גרועות דלא עריבן, דמי לב' מחיצות דעריבן וטפח שוחק, דבעינן צוה"פ, אך בסוכה כמין גאם שעשה פס ד' וכו', כיון דאיכא ב' מחיצות מעליין ועשה תיקון מעליא דפס ד', א"צ צוה"פ, וז"ב,[[4]](#footnote-5) אך לדעת ש"ר, הרי דכיון דאף בסוכה העשוי' כמבוי מהני הפס ד' דיהא ב' דפנות דעריבן, ואפ"ה בעינן צוה"פ, ה"נ בסוכה כמין גאם ועשה פס ד' וכו', בעינן צוה"פ.

ג] והנה בעיקר מה שנקטו הריטב"א והר"ן דאם עשה דופן ז' טפחים ל"ב צוה"פ, עי' בחזו"א סימן ע"ה סק"ב שלמדו לזה ממש"א לקמן די"ט. דקנים היוצאים לפנים מן הסוכה ומשכא ואזלא חדא דופן בהדייהו, מכשרינן להו מדינא דפסל היוצא מן הסוכה, ופירש"י דהיינו משום דאיכא ב' כהלכתן ושלישית טפח, ותיקשי דהיאך מכשרינן לה, הרי ל"מ שלישית טפח אלא בשעשה צוה"פ, ובע"כ דכל שעשה דופן ז"ט, ל"ב צוה"פ, והתם הרי איירי כשעשה ברוח השלישית דופן ז"ט, וכמו שפירש"י.

אמנם למש"נ בדעת הרא"ש, הרי אין ללמוד לזה מהתם, דהתם דאיירי בסוכה כמין גאם, ודאי דכל שעשה דופן שלישית מעליא, ואף אם עשה פס ד' בפחות מג' סמוך לדופן, א"צ צוה"פ, אך בסוכה העשוי' כמבוי, שפיר י"ל דכ"ה דאף כשעשה פס ד' וכו' ה"ה צריכה צוה"פ, ה"נ אם עשה דופן ז' ה"ה צריכה צוה"פ, - והריטב"א והר"ן שנקטו דכל שעשה דופן ז' א"צ צוה"פ, אזלי לטעמייהו דס"ל דאף סוכה כמין גאם שעשה בה פס ד' וכו' צריכה צוה"פ, וכמש"נ לעיל סוסק"ב בדעתם, וע"כ שפיר יש ללמוד מסוגיית הגמ' לקמן די"ט. דכל שעשה דופן ז"ט א"צ צוה"פ.

**ב**

ד] והנה לפ"ד הריטב"א והר"ן נמצא, דאף דבפס ד' בפחות מג' סמוך לדופן, איכא דופן ז"ט ע"י לבוד, מ"מ לא חשיב כדופן ז' גמורה, וע"כ לדעת הרמב"ם ודעימי' ה"ה צריכה צוה"פ, אך לדעת הרא"ש אין מקור לזה, כיון דאף אם עשה דופן ז' ה"ה צריכה צוה"פ, וכנ"ל.

ובטעמא דמילתא כתב הגר"א בסימן תר"ל ס"ג, ז"ל, וסברא הראשונה ס"ל כיון דליכא ז' אלא ע"י לבוד אינו דופן בלא צוה"פ, דהא בכל הסוכה לא מהני לבוד בשתים כהלכתן כו' דאל"כ למה אמר ושלישית אפילו טפח הא ד"ט בעי דהא לבוד מחיצה מעלייתא הוא, ועוד בב' קנים סגי כמ"ש תוס' שיעמיד הא' פחות מג' והב' פחות מג' ויהיה כ"א חצי טפח ומשהו ול"ל צוה"פ, ועי' מג"א ריש סי' ועס"ה, ולכן צריך צ"ה, וז"ש אבל אם כו', עכ"ל.

ה] והנה בד' הגר"א משמע דאף דעה זו דבסוכה העשוי' כמבוי ל"ב צוה"פ, מודו דבב' כהלכתן ל"מ לבוד, וכמו שהוכיח כן הגר"א ממש"א דשלישית אפי' טפח, ואף דאיכא ד"ט ע"י לבוד, ומהא דלא סגי בב' קנים, ואך דס"ל דבדופן שלישית דדינא הוא דעושה פס ד' ומעמידו בפחות מג' סמוך לדופן, ונתחדש בזה דדופן שלישית קיילא, וסגי בהא דאיכא ז"ט ע"י לבוד לחשבו כדופן ז"ט, הרי דכ"ה דאם איכא דופן ז' גמורה ל"ב צוה"פ, ה"נ אם איכא דופן ז' זו דע"י פס ד' ולבוד ל"ב צוה"פ, - וע"ז הוא שנחלקו הרמב"ם ודעימי' וס"ל דכ"ה דבב' כהלכתן ל"מ לבוד, ה"נ בדופן שלישית, אף דמהני פס ד' בפחות מג' סמוך לדופן, מ"מ לא חשבינן לי' כדופן ז' גמורה, וע"כ ה"ה צריכה צוה"פ.

וכ"ה משמעות ד' הריטב"א והר"ן שדנו בדין זה, אף דס"ל דפשיטא דאם איכא דופן ז' א"צ צוה"פ, והרי דלבוד לא חשיב כדופן מעליא, ורחוק לומר דבזה גופא הוא שדנו אם לבוד מועיל להשלים לשיעור דופן, ומסתברא טפי שדנו רק בדופן שלישית דנתחדש בה דמהני פס ד' בפחות מג', ובזה הוא שדנו דחשבינן לה כדופן גמורה.

**ג**

ו] ועיקר הך מילתא שנת' מד' הראשונים דאין לבוד משלים לשיעור דופן, וכמש"כ הגר"א, כמדומה שהדבר שנוי בפלוגתא.

דהנה התוס' בסוגיין כתבו, ז"ל, עושה לו טפח שוחק, קנה בפחות מג' סמוך לדופן לא יועיל ליחשב כטפח מחמת לבוד, דהא לכך בעי טפח שוחק כדי שיהא דופן זה רחב ארבעה טפחים כדפירש בקונט' כדי שיהא רוב דופן דשיעורו בז"ט ומשהו, ועוד דקנה מבטל לי' אוירא, עכ"ל.

ובפשוטו מבו' בד' התוס', דמהני לבוד להשלים לשיעור דופן, וע"כ מן הדין הי' דיועיל קנה בפחות מג' סמוך לדופן ליחשב כטפח, וכל הא דל"מ הוא משום דבעינן רוב דופן, או משום דמבטל לי' אוירא.

ז] ויש ללמוד כן גם מד' התוס' לקמן די"ח: סוד"ה סיכך, ז"ל, ואם באנו להשוותה לההיא דעירובין וביש לה ב' מחיצות והפצימין לזויות, צריכין אנו לומר שיש לכל זוית ב' פצימין סמוכין זל"ז בתוך ג' ואין בעוביין טפח אלא מכח לבוד, וכ"ש דניחא ליה טפי טעמא דרבא, דמצינן למימר דקסבר דגמירי טפח בלא לבוד, דלא אמרינן לבוד אלא למחיצות שלימות ולא למחיצה של טפח, עכ"ל, וכעי"ז כתב בתוס' הרא"ש שם, ומבו' מזה דמן הדין מהני לבוד גם להשלים שיעור טפח, ואך שדנו התוס' לפרש בהך לישנא בדעת רבא, דלא גמירי לבוד למחיצה שאינה שלימה, וע"כ ל"מ לבוד להשלים לשיעור טפח, והרי דמהני לבוד להשלים לשיעור דופן.

אך יש לדחות, די"ל דד' התוס' שם קיימי בגונא דיש בב' הפצימין יחד שיעור טפח, ורק בכל א' לבדו ליכא טפח, וכל' תוס' הרא"ש שם, וע"כ כל דאמרינן לבוד ומצרפינן לב' הפצימין זל"ז, איכא שפיר עומד טפח, אך אה"נ כל דאין בהן טפח אלא ע"י צירוף האויר, י"ל דודאי דל"מ.

ח] אמנם הנה מד' ש"ר מבו' שנחלקו ע"ד התוס', וכבר עמדו בזה, דהנה בפירש"י כתב דהא דעושה טפח שוחק ומעמידו בפחות מג' סמוך לדופן, הוא משום דעי"ז הו"ל כמחיצה של ד' טפחים ומשך סוכה ז' נמצא רובו של דופן עשוי, ובחי' הריטב"א כתב ע"ז, ז"ל, ואע"ג דבטפח גרידא הוי רוב דהא איכא טפי מג"ט ומחצה וכו' בעינן רובא דמינכר, עכ"ל, והר"ן כתב, ז"ל, דאע"ג דבטפח כ"ד איכא רוב דופן דהוי טפי מג"ט ומחצה, אפ"ה בציר מד' לא חשיב בשום דוכתא, עכ"ל, והמאירי כתב, ז"ל, ולא אמרו טפח שוחק אלא לרווחא דמילתא שיהא רוב הניכר, ומ"מ בדיעבד דיו אף בטפח מצומצם, שהרי עדיין יש כאן רוב דופן שהרי נמצאו שם ד"ט פחות משהו, עכ"ל.

ומד' כולם נלמד, דאף אי נימא דסגי ברוב דופן ול"ב מחיצה ד', ל"מ אלא בשעשה טפח מצומצם, אך כל שעשה פחות מטפח בפחות מג' סמוך לדופן, אף דע"י הלבוד איכא טפי מג"ט ומחצה, ל"מ, והרי דכל דליכא דופן טפח, אין הלבוד מועיל להשלים לשיעור דופן.[[5]](#footnote-6)

ט] ומצאתי בחי' תלמיד הרמב"ן שנחלק בזה ע"ד ש"ר, ז"ל, והרב וכו' פירש דטעמא משום דבכל דוכתא חשיב ד' טפחים, דאי הוה אמרינן [דבעינן רוב] דופן, בחצי טפח שוחק סגי, דהכא איכא נמי רוב דופן, שהוא ג"ט ומחצה ומשהו, עכ"ל, והרי דס"ל דשפיר מהני לבוד להשלים לשיעור טפח, וע"כ אם סגי במה דרוב דופן עשוי, סגי בחצי טפח שוחק, דע"י הלבוד הוי טפי מג"ט ומחצה, וזה כמש"נ בדעת התוס'.

**ד**

י] והנה לפמש"נ מד' התוס' דמהני לבוד להשלים לשיעור דופן, תיקשי לדעתם ממש"א דשלישית אפי' טפח, והרי ד"ט בעי דהא לבוד מחיצה מעלייתא היא, וכמו שהוכיח הגר"א.

וצ"ל בזה, דהתוס' לטעמייהו אזלי שכתבו לקמן בסוגיין דמדאורייתא סגי בטפח, והא דבעינן טפח שוחק אינו אלא מדרבנן, וזהו דתני דב' כהלכתן ושלישית אפי' טפח, ואף דמדרבנן לא סגי בטפח, מ"מ תני לה בברייתא, משום דמכח הא דמדאורייתא סגי בטפח, אף מדרבנן סגי בטפח שוחק וכו'.

והגר"א שהוכיח כן, נראה דס"ל דהא דבעינן טפח שוחק הוא מדאורייתא, ובע"כ דמש"א דשלישית אפי' טפח, אף דמדאורייתא לא סגי בזה, הוא משום דלבוד אינו משלים לשיעור דופן.

יא] ונמצא לפ"ז דהתוס' וש"ר שנחלקו אם מהני לבוד להשלים לשיעור דופן, לטעמייהו אזלי, דהתוס' לטעמייהו דהא דבעינן טפח שוחק אינו אלא מדרבנן, שפיר י"ל דמהני לבוד להשלים לשיעור דופן, והא דתני דשלישית אפי' טפח, הוא משום דמדאורייתא סגי בטפח, אך הריטב"א לטעמי' דמשמעות דבריו בסוגיין דהא דבעינן טפח שוחק הוא מדאורייתא, וכ"ה גם דעת הר"ן, וכמש"כ הפמ"ג במש"ז תר"ל סק"ב לדקדק מדבריו, הרי דמהא דתני שלישית אפי' טפח, אף דמדאורייתא בעינן טפח שוחק בפחות מג' ואיכא ד"ט, הוא משום דלבוד אינו משלים לשיעור דופן.

**ה**

יב] והנה לקמן דט"ז:, א"ר אמי פס ד' ומשהו מתיר בסוכה משום דופן, ומוקים לי' בפחות מג"ט סמוך לדופן וכל פחות מג' סמוך לדופן כלבוד דמי וכו'.

והנה בד' התוס' שם מבו' דהא דקאמר דמתיר משום דופן, היינו דה"ז מתיר משום דופן שני', וכ"ה להדיא בחי' הריטב"א שם, וכתב דבכה"ג סגי לעשות ברוח השלישית טפח שוחק וכו', - אך הר"ן שם פירש דהא דקאמר דמתיר משום דופן, היינו משום דופן שלישית, עיי"ש, וכן פירש הריטב"א בד' רש"י שם.

ובחזו"א סימן ע"ה סק"י י"א פירש דפליגי בדין לבוד אם מהני להשלים לשיעור דופן, דהתוס' ודעימי' ס"ל דלבוד מהני להשלים לשיעור דופן, וע"כ מהני פס ד' בפחות מג"ט סמוך לדופן לקיום דין דופן שני', אך הר"ן ס"ל דלבוד ל"מ להשלים לשיעור דופן, וע"כ ל"מ פס ד' וכו', אלא בדופן שלישית, עכ"ד.

יג] והנה מש"כ החזו"א דלדעת הר"ן ל"מ פס ד' וכו' אלא בדופן שלישית, משום דל"מ לבוד להשלים שיעור לדופן, צ"ע דלהדיא אמרינן בירושלמי בפירקין, ר' חייא בשם ר' יוחנן, שתים של ד' טפחים והשלישית אפי' טפח כשר, ובמבוי עד שיהא מגופף מד' רוחותיו, והראבי"ה בסימן תר"ז הביא לד' הירושלמי, ופירשה דבסוכה קטנה איירי, והיינו דע"י דאיכא דפנות של ד' טפחים ומשהו, הו"ל לבוד, והרי להדיא דפס ד' וכו' מהני אף בב' הדפנות, ומהני הלבוד להשלים לשיעור דופן, וכן נקט הפמ"ג באש"א ריש סימן תר"ל ושם סק"ג די"ל דהר"ן מודה לדינא לד' התוס', עיי"ש.

ובאמת כ"ה משמעות ד' הר"ן בסוגיין שכתב, ז"ל, ומדבריו ז"ל נ"ל שאין צוה"פ מתיר בב' דפנות של סוכה וכו', שאם [אי] אתה אומר כן וכו' ולל"ב דרבא נמי וכו' מאי קולא דדופן שלישית הרי "לבוד" וצוה"פ בכל הדפנות הן מתירין, אלא ודאי אין צוה"פ מתיר ומשלים שיעור דופן בסוכה אלא בדופן שלישית בלבד וכו', עכ"ל, ומ' להדיא מד' הר"ן דלבוד מתיר בכל הדפנות, ורק בצוה"פ מסיק דאינו מתיר בשאר הדפנות.[[6]](#footnote-7)

וקשיא ע"ז ממש"נ לעיל ללמוד מד' הר"ן בסוגיין דאין לבוד משלים לשיעור דופן, וא"כ מ"ט מהני פס ד' וכו' אף בב' הדפנות.

יד] ובאמת דגם אי נימא לדעת הר"ן דל"מ פס ד' וכו' לקיום דין דופן שני', ונימא דט"ס נפלה בד' הירושלמי וצ"ל שתים של ז' טפחים, אכתי תיקשי כן בד' הריטב"א, שכתב להדיא לקמן דמהני פס ד' וכו' לקיום דין דופן שני', והרי דמהני לבוד להשלים לשיעור דופן, וזה דלא כמש"נ לעיל בדעתו דל"מ לבוד להשלים לשיעור דופן.[[7]](#footnote-8)

ובאמת דקשיא בזה טפי, דכיון דלדעת הריטב"א נתפרש בגמ' לקמן דפס ד' בפחות מג' סמוך לדופן, הוי דופן מעליא ומהני אף בב' הדפנות, א"כ היאך חשש הריטב"א בסוגיין דאף כשעשה פס ד' וכו' ה"ה צריכה צוה"פ, הרי כ"ה דאם עשה דופן ז"ט, א"צ צוה"פ, ה"נ כשעשה פס ד' שנתפרש בגמ' דהוי דופן מעליא, וע"כ ה"ז מועיל אף בב' הדפנות, בדין דלא ניבעי צוה"פ.

**ו**

טו] והנה לקמן בסוגיין תניא דופן סוכה כדופן שבת ובלבד שלא יהא בין קנה לחבירו ג' טפחים, ומשמעות ד' רש"י שם דאיירי אף בסוכה שאין לה אלא ב' דפנות ושלישית טפח, והוי כל הדופן ע"י קנה קנה פחות מג',[[8]](#footnote-9) וכ"ה להדיא בחי' הריטב"א שם, ומבו' להדיא לפ"ז דמהני לבוד להשלים לשיעור דופן, אף בב' הדפנות,[[9]](#footnote-10) - וגם מזה תיקשי על מש"נ בד' הריטב"א דל"מ לבוד להשלים לשיעור דופן.

טז] ובאמת דמהתם קשיא גם ע"ד הגר"א שכתב דל"מ לבוד בב' כהלכתן, ותיקשי דא"כ מ"ט מכשרינן בקנה קנה פחות מג"ט, - והנה אמנם הגר"א בסו"ד כתב ועמג"א ריש סי', וי"ל דכונתו לפרש כד' המג"א שם, דהא דתני ובלבד שלא יהא בין קנה לחבירו ג"ט, איירי בשעשה ד' דפנות, ובכה"ג מהני אף דפנות דע"י לבוד.

אמנם אי"ז מתישב היטב, דלכאו' כל הא דיש לחלק בין ג' דפנות לד' דפנות, הוא רק לפמש"כ המג"א שם, דהא דל"מ בכה"ג הוא משום דהו"ל מחיצה של שתי, וכתב הפמ"ג שם דמדרבנן הוא דל"מ, ובזה י"ל דבד' דפנות שפיר מהני אף מחיצה גרועה זו, אך למש"כ הגר"א דהא דל"מ בכה"ג הוא משום דלבוד ל"מ להשלים שיעור דופן, צ"ע אם יש מקום לחלק בין ג' דפנות לד' דפנות.

**ז**

יז] ונראה לישב, ובהקדם, דהנה בפירש"י בסוגיין כתב בהא דצריכה צוה"פ, דהיינו דצריכה צוה"פ על פני כל הדופן, והראבי"ה בסימן תר"ו כתב ע"ז, ז"ל, ונראה היכא דאיכא צוה"פ ל"ב שיחזיק צוה"פ כל הדופן כדפירש רש"י, שא"כ ל"ה צריך טפח, דבכל מקום חשובה צוה"פ במקום הדופן, לגבי כלאים וכו' וכן לגבי שבת וכו', אלא נראה כאשר בינותי מדברי ריב"א דל"ב צוה"פ כנגד כל הדופן וכו', עכ"ל, וכעי"ז כתב הריטב"א, ז"ל, והאי צוה"פ דקאמר פירש"י כנגד כל הדופן וכו', והק' עליו בתוס' א"כ דופן גמורה היא זו, דהא דבכל דוכתא אפי' בדיני תורה צוה"פ סתימה גמורה היא, ומאי רבותא דגמרינן גבי סוכה בדופן זה של טפח, ופירשו דברים כפשוטן דצוה"פ של ד' טפחים וכו', עכ"ל.

ומבו' בדבריהם דס"ל דכ"ה דצוה"פ מהני בכלאים ובשבת, ה"נ מהני צוה"פ בדפנות סוכה, ואף בב' הדפנות, ופליגי על מש"כ הר"ן בסוגיין דל"מ צוה"פ בדפנות סוכה מדינא, ודלא כמש"כ הרא"ש בסימן ל"ה דל"מ מדרבנן, וזהו שהק' ע"ד רש"י, דאם צריך לעשות צוה"פ על כל הדופן, הו"ל דופן גמורה, והראבי"ה הק' דא"כ מ"ט בעינן שיהא בקנים טפח, והריטב"א הק' דא"כ מאי קולא דדופן שלישית משאר דפנות.

יח] ואמנם צ"ע בזה, דאם אכן ס"ל דצוה"פ הו"ל דופן מעליא לענין סוכה, א"כ הרי אף לפמש"כ לפרש דא"צ לעשות הצוה"פ על פני כל הדופן, אכתי תיקשי, דמ"ט צריך לעשות טפח שוחק בפחות מג' וצוה"פ, ומ"ט לא סגי שיעשה צוה"פ לחודה ברוחב ז' טפחים, - דכ"ה דאם עשה דופן גמורה ז"ט, מהני זה להכשיר וא"צ לעשות צוה"פ, וכמש"כ הריטב"א, ה"נ הי' בדין דיהא סגי לעשות צוה"פ ז"ט, דצוה"פ הרי הו"ל דופן מעליא לענין סוכה.

וביותר צ"ע בזה בד' הריטב"א, שכתב דודאי לכו"ע ל"מ צוה"פ בלא דופן טפח, דהרי הלכתא גמירי לה דשלישית טפח, ועיי"ש שכתב דאף להך לישנא דניתרת נמי בצוה"פ, היינו דבכה"ג ל"ב טפח שוחק פחות מג' סמוך לדופן, אלא סגי בטפח בינוני סמוך לדופן וצוה"פ, - ותיקשי, דאף דהלכתא גמירי לה דשלישית טפח, מ"מ כיון שהוא עושה צוה"פ, וצוה"פ הו"ל דופן מעליא, הרי מתקיים בזה דינא דשלישית טפח, ומ"ט צריך לעשות דופן טפח מלבד הצוה"פ.

**ח**

יט] ונראה לדון בזה, דהנה נחלקו הראשונים בדין עומ"ר להכשר סוכה, דבד' רש"י בסוגיין ד"ה דופן סוכה, מבו' דמהני עומ"ר להכשר סוכה, אף אם אין בהעומד שיעור דופן, וכ"כ רי"ו בנתיב ח' ח"א בדעתו ובדעת הרא"ש.

אך עיי"ש ברי"ו שכתב בשם י"מ ובשם הר"א בן אסמעאל, דל"מ עומ"ר, אלא כשיש בהעומד ז' טפחים, וכ"ה בפסקי ריא"ז בסוגיין, - וכ"ה בראבי"ה סימן תרכ"ה דל"מ עומ"ר בסוכה, ולמד לזה מסוגיית הגמ' לקמן דט"ז:, דאף בסוכה קטנה בעינן פס ד' ומשהו בפחות מג', וכל דליכא ד' ומשהו ל"מ, אף דהוי העומ"ר על הפרוץ.

ונתחדש לפי דבריהם, דבב' כהלכתן איכא שיעור דופן דז' טפחים, וע"כ כל דליכא שיעור דופן דז' טפחים, ל"מ אף אם הוי עומ"ר.[[10]](#footnote-11)

כ] והנה בפשוטו הי' נראה לפ"ז, דהא דבעינן שיעור דופן ז"ט, הוא אף בגונא דאיכא מחיצה גמורה על כל הדופן, ואך דבכה"ג לעולם איכא דופן ז"ט, אך אם משכח"ל גוונא דאיכא מחיצה על כל הדופן, ולי"ב לשיעור דופן ז"ט, ל"מ זה להכשיר.

אך יש מקום לדון בזה, די"ל דכל הא דבעינן לשיעור דופן, הוא רק בגונא דאין כל הרוח גדורה ויש בה פירצות, ובזה הוא דאמרינן דכל דאיכא שיעור דופן בהעומד, מהני זה לגדור את כל הרוח, ולדעת רבים מקמאי הוא אף בדהוי פרוץ מרובה, ונת' במק"א, אך בגונא דכל הרוח גדורה, י"ל דל"ב לשיעור דופן.

כא] ואם כנים הדברים נראה, דאף לדעת הראבי"ה והריטב"א דצוה"פ מהני בדפנות סוכה, כ"ז הוא כשעשה הצוה"פ על פני כל הדופן, או שעשה טפח שוחק בפחות מג', ועל שאר הרוח עשה צוה"פ, דכיון דכל הרוח גדורה ע"י צוה"פ, שפיר דמי, - אך כל שעשה הצוה"פ על מקצתה, ובאנו לדון דיועיל זה לכל הרוח משום דאיכא דופן ז"ט, הרי דלשיעור דופן ז"ט, בעינן עומד גמור, ול"מ לזה צוה"פ.

וכן מ' בל' רי"ו נתיב ח' ח"א, ז"ל, ויש מי שפירש כי דוקא בסוכה גדולה הכשירו פרוץ מרובה על העומד דכי מצרפת כל העומד יש בו הכשר סוכה וכו', אבל סוכה שעשאה כולה פתחים בענין שאם תצרף כל העומד אין בעומד כשיעור סוכה פסולה, וכ"ז מיירי שהפתחים אין בהם צוה"פ, דאם הי' בהם צוה"פ כשרה וכו'
"ואפי' לא נשאר שם הכשר סוכה", עכ"ל, ומ' דבעינן דוקא שיהא בכל הפתחים צוה"פ, אך כל שבמקצתם ליכא צוה"פ ל"מ, והיינ משום דאף אם יש בפתחים צוה"פ חשיב דליכא כשיעור הכשר סוכה, וכמשמעות ל' רי"ו בסוף דבריו, והא דהיא כשרה, הוא משום דליכא פרצות כלל בהדופן, ובכה"ג ל"ב שיהא בה כשיעור הכשר סוכה, אך כל שבמקצת הפתחים ליכא צוה"פ ואיכא פרצה בהדופן, ל"מ אלא בשיש בהעומד שיעור דופן, והצוה"פ אינו מצטרף להשלים לשיעור דופן.

**ט**

כב] ולפ"ז נראה, דה"נ הוא בדין לבוד, דאף לדעת הריטב"א והר"ן דלבוד אינו משלים לשיעור דופן, כ"ז הוא כשיש פרצות בדופן, דבכה"ג לא מכשרינן אלא בדאיכא שיעור דופן בהעומד, ובזה הוא דאמרינן דאין הלבוד משלים לשיעור דופן, ובעינן שיהא בהעומד בפנ"ע שיעור דופן, אך כל דליכא פרצות בהדופן וכל הרוח גדורה, שפיר מהני אף דופן דע"י לבוד, שהרי לבוד מועיל לגדור בסוכה, ואך דל"מ להשלים לשיעור דופן, וכל שהרוח כולה גדורה, ל"ב שיהא בה שיעור דופן, וכנ"ל.[[11]](#footnote-12)

ולפ"ז ניחא מה שנקטו הריטב"א והר"ן דל"מ לבוד להשלים לשיעור דופן טפח, ונראה בדבריהם דגם ל"מ להשלים לשיעור דופן ז"ט, ורק בדופן השלישית דנו דמהני לבוד להשלים לדופן ז"ט ול"ב צוה"פ, ולא תיקשי ממש"א דמהני מחיצות דקנה קנה פחות מג"ט, וממש"א בירושלמי דבב' הדפנות סגי בדופן ד"ט, וממש"א לקמן דט"ז: דפס ד' ומשהו מתיר בסוכה, ופירש הריטב"א דה"ה חשוב כדופן שני', - והיינו משום דדוקא בקנה קנה פחות מג"ט וכו' דליכא פרצות בהדופן וכל הרוח גדורה, הוא דמהני אף דופן דע"י לבוד ומשא"כ היכא דאיכא פרצות בהדופן, ובאנו להתיר משום דאיכא דופן טפח ודופן ז"ט, הרי דאין הלבוד מצטרף לשיעור דופן.[[12]](#footnote-13)

כג] וכ"ה משמעות ד' הראבי"ה בסימן תר"ז שכתב ע"ד הירושלמי דמהני ב' דפנות של ד"ט, דהיינו בסוכה קטנה, ומ' דבסוכה גדולה ל"מ, אף אם הו"ל עומ"ר ע"י הדופן ד"ט והלבוד שבצידו, ואף דהראבי"ה גופי' בסימן תרכ"ה דאפי' עשה כל הסוכה בקנים ואין ביניהם ג"ט כשרה, - וזה מתפרש כמש"נ, דכיון דל"מ עומ"ר בסוכה אלא בדאיכא בהעומד שיעור ז"ט, וכמש"נ לעיל מד' הראבי"ה בסימן תרכ"ה, בעינן שיהא בהעומד בפנ"ע שיעור ז"ט, ואין הלבוד מועיל להשלים לזה.

וכ"נ להדיא מד' הריא"ז בפירקין ה"א דין ז', ז"ל, עושה דופן שלישי טפח, ומעמידו בפחות מג"ט וכו', וה"ה כסותם בדופן שלישי ד' טפחים, ונמצאת סוכה זו מוקפת בג' מחיצות, ב' כהלכתן שכל אחת מהן "רחבה ז' טפחים" כשיעור הכשר סוכה והשלישית "טפח ומשהו", עכ"ל, - והנה ממש"כ דהשלישית טפח ומשהו, מבו' דלא חשב את הלבוד בכלל העומד עצמו, ולפ"ז הרי דממ"ש דב' כהלכתן שכל אחת מהן רחבה ז"ט, מבו' דבב' כהלכתן בעינן שיהא בהעומד עצמו ז"ט, ואין הלבוד משלים לכך, וצ"ע ממש"כ שם דין ט', ז"ל, כשם שהתרנו במחיצו' שבת מחיצות של קנים וכו' כך דופני סוכה נכשרין בכך, עכ"ל, והרי להדיא דמחיצות קנים מועילין בסוכה, ואף אם ליכא בהעומד עצמו ז"ט, - ובע"כ מזה כמש"נ, דאף דלבוד אינו משלים לשיעור דופן, מ"מ כל דליכא פרצות בהדופן והרוח כולה גדורה, ל"ב שיהא בהעומד שיעור דופן, וע"כ מהני לזה דפנות דע"י לבוד.[[13]](#footnote-14)

כד] ויש להוסיף, דהנה בפירש"י בסוגיין פירש להא דתניא ובלבד שלא יהא בין קנה לחבירו ג"ט, ז"ל, ודווקא במקומות הרבה דהו"ל פרוץ מרובה על העומד, אבל מקום א' או ב' מקומות הו"ל כפתחים, עכ"ל, ומבו' בד' רש"י דאף דאיכא פרצות במקום א' או ב' מקומות, מ"מ ה"ה כשרה, ואף דליכא שיעור דופן ועומ"ר אלא ע"י לבוד.

אך נראה דאי"ז סותר ליסוד הדברים שנתבארו בדעת הריטב"א והר"ן דלבוד אינו משלים לשיעור דופן, והא דס"ל לרש"י להכשיר בכה"ג, הוא לטעמי' דס"ל דמהני עומ"ר להכשיר בסוכה אף כשאין בהעומד כשיעור דופן ז"ט, וכמש"נ לעיל סקי"ט בדעתו, וע"כ ממילא דאף אם הוי העומד ע"י לבוד, שפיר דמי, - דכל הא דל"מ לבוד, הוא רק בגונא דבעינן לזה להשלים לשיעור דופן, אך בכה"ג דהוי עומ"ר, אשר לדעת רש"י שפיר דמי אף דליכא בהעומד שיעור דופן, שפיר מהני לבוד להשלים להעומד לחשבו כעומד מרובה, וז"פ.

**י**

כה] ונראה די"ל כן גם בדעת הגר"א, דכל מש"כ הגר"א דבכל הסוכה ל"מ לבוד בב' כהלכתן, הוא רק בגונא דאיכא פרצות בדופן, דבכה"ג לא מכשרינן אלא בדאיכא בהדופן שיעור ז"ט, ובזה הוא שנתחדש דאין הלבוד משלים לשיעור דופן, אך כל דליכא פרצות בהדופן וכל הרוח גדורה, שפיר מהני אף דפנות דע"י לבוד, וזהו הא דתניא דמהני קנה קנה פחות מג'.

ונראה מקור לזה, ממש"כ הגר"א שם, ז"ל, ועוד בב' קנים סגי, כמ"ש תוס' שיעמיד הא' פחות מג' והב' פחות מג' ויהיה כ"א חצי טפח ומשהו, "ולמה לי צוה"פ", עכ"ל, והמדקדק יראה, דאין מכוון הגר"א לקו' התוס' בסוגיא דלקמן דמ"ט בעינן התם פס ד', ולא סגי בב' קנים, דהתם הרי איירי בסוכה קטנה דל"ב צוה"פ, והגר"א הק' דלמה לי צוה"פ, אלא הק' בדינא דסוגיין דעושה טפח שוחק וצריכה נמי צוה"פ, דמ"ט בעינן לכ"ז, ומ"ט לא סגי בב' קנים וכו', דהו"ל כדופן ז' טפחים, וכל דאיכא דופן ז"ט ל"ב צוה"פ.

וממה שלא הביא הגר"א לקו' התוס' נראה כמש"נ בדעתו, דאף דלבוד אינו משלים לשיעור דופן, מ"מ כל דליכא פרצות בהדופן שפיר מהני אף מחיצות דע"י לבוד, וע"כ התם דאיירי בסוכה קטנה וכל הרוח גדורה ע"י דופן זו, שפיר מהני אף דופן דע"י לבוד, ונמצא דקו' התוס' שם אינה מתישבת בד' הגר"א, ועל קו' זו צ"ל כמש"כ המהרש"א בדעת התוס' דאתיא כמ"ד דל"מ מחיצת שתי, או כמש"כ התוס' הרא"ש והראבי"ה בסימן תרכ"ה דאה"נ דמהני בכה"ג, וע"כ לא הביא הגר"א אלא מהא דבסוגיין צריכה צוה"פ ולא סגי בב' קנים וכו', ובע"כ דלבוד אינו משלים לשיעור דופן, וע"כ לא חשיבי ב' הקנים כדופן ז"ט, וה"ה צריכה צוה"פ, וז"ב.

כו] ונראה עוד, דגם אם נפרש בד' הגר"א דמכוון דבריו לישב להא דמהני קנה קנה בפחות מג', דאיירי בשעשה ד' דפנות, וכד' המג"א, נמי מתפרשים הדברים ע"ד מש"נ, - והיינו דכל דהסוכה מוקפת מד' רוחותי', ל"ב שיהי' בהדפנות שיעור דופן, וע"כ מהני בזה אף דופן דע"י לבוד, ומשא"כ בגונא דאין הסוכה מוקפת מד' רוחותי', ונתחדש דמהני היקף מג' רוחות להבדיל את הסוכה מד' רוחותי', הרי דלזה בעינן שיהא ב' דפנות כהלכתן, ויהא בהן שיעור דופן, אך כל דאין בהן שיעור דופן, אינם מועילים להבדיל את הסוכה מד' רוחותי', ודו"ק.

**יא**

כז] והנה יש להסתפק בגונא דל"מ הלבוד להשלים לשיעור דופן ולא מכשרינן לה, אם מ"מ בשבת שפיר יש להכשיר בזה, מכח הא דמיגו דהוי דופן לשבת הוי דופן לסוכה.

כח] והנה עד"ז יש להסתפק במש"כ הרא"ש והר"ן דל"מ צוה"פ לדפנות סוכה, ויש להסתפק אם מ"מ בשבת מהני אף צוה"פ, מכח המיגו דהוי דופן לשבת.

וכמדומה שנחלקו בזה הראשונים, דהנה התוס' בסוגיין הק' בההיא דסיכך ע"ג מבוי שיש לו לחי, דאם במבוי מפולש, הרי ל"מ לחי להתיר, וכן עמדו בזה ש"ר.

אמנם הנה בפי' הר"א מן ההר כתב לפרש בזה, דאיירי במבוי מפולש שעשה לחי מכאן וצוה"פ מכאן, וע"כ שפיר מותר לטלטל בו בשבת, ושפיר אמרינן בזה מיגו דהוי דופן לשבת וכו', וכן פירש המרכה"מ בפ"ד מסוכה בד' הרמב"ם שם.

ובדעת התוס' ודעימייהו דלא ניח"ל להעמידה בכה"ג, אשר אי"ז אוקימתא שלא נתפרשה בגמ', כיון דכ"ה עיקר התיקון דמבוי מפולש, וכמש"א בעירובין ד"ז., שמעתי לפרש דהוא משום דס"ל דבכה"ג ל"ה בעינן להכשיר להלחי מכח המיגו, אלא אף בלא הלחי יש לנו להכשיר להצוה"פ מכח המיגו, וסגי בזה להכשר סוכה דסגי בה בג' דפנות, וממש"א דסיכך ע"ג מבוי שיש לו לחי, מ' דהכשר המיגו הוא על הלחי, ובע"כ דלא איירי בכה"ג דהדופן האמצעית חזיא להצטרף להכשר הסוכה.[[14]](#footnote-15)

אך מד' הר"א מן ההר שפירש כן, מבו' דס"ל דל""מ מיגו דהוי דופן לשבת להכשיר להצוה"פ, וע"כ כל הא דמכשרינן בכה"ג דסיכך ע"ג מבוי שיש לו לחי, הוא רק משום הלחי, דע"ז שפיר מהני המיגו.[[15]](#footnote-16)

ויש לדחות, דס"ל להראמ"ה דכיון דההיתר לשבת הוא בצירוף הלחי, ע"כ לא מצינו למימר מיגו על הצוה"פ בפנ"ע, דהמיגו הוי על הרשות הנבדלת לענין שבת, דהוי רשות מובדלת גם לענין סוכה, וע"כ הוי המיגו גם על הלחי, - וזה דלא כפי המבו' בד' התוס' וש"ר דאמרינן מיגו אף בשסיכך רק על חצי המבוי, ומבו' דאמרינן מיגו על הלחי בפנ"ע, ואכמ"ל.

כט] ובטעם החילוק בזה, דמהני מיגו להכשיר ללחי, ול"מ להכשיר לצוה"פ, פשוט דהוא משום דלחי הוי מין דופן הראוי לסוכה והא דל"מ, הוא משום דלי"ב שיעור דופן טפח, וע"ז שפיר מהני מיגו, ומשא"כ צוה"פ דהוי כשיעור דופן, והא דל"מ הוא משום דמין מחיצה זו אינו מועיל בסוכה, ל"מ ע"ז דינא דמיגו דהוי דופן לשבת, - והיינו משום דל"מ המיגו אלא דמכח זה יש בכח הדופן להבדיל המקום גם לענין סוכה, וע"כ ל"מ זה אלא בלחי, דהא דמדינא ל"מ בסוכה, הוא משום דאין בכח לחי פחות מטפח לגדור ולהבדיל הרשות בסוכה, ובזה הוא דאמרינן דכל דהוי דופן לשבת הוי דופן גם לסוכה, אך בצוה"פ הרי בלא"ה הו"ל דופן גמורה וה"ז מועיל לגדור ולהבדיל המקום אף בסוכה, ואך דדינא הוא דהבדלה זו דע"י צוה"פ ל"מ בסוכה, וע"ז לא יועיל המיגו כלל.

ל] ולפמש"נ נראה, דאף אי נימא דל"מ מיגו להכשיר לצוה"פ, כ"ז הוא בצוה"פ, דהא דל"מ בסוכה הוא משום דמין מחיצה זו ל"מ בסוכה, וכמו שדימה הר"ן להא דל"מ מחיצות דגו"א בסוכה משום דאינם מחיצות הניכרות, ובחי' הר"ן בעירובין די"א. כתב דהא דל"מ צוה"פ, הוא משום דבסוכה דפנות גמורות בעינן, עיי"ש, (והדברים שם באו משובשים בדפוס, וצ"ע), אך בלבוד דהוי מין מחיצה מעליא אף בסוכה, וכל הא דל"מ, הוא רק להשלים לשיעור דופן, הרי ודאי דיש להכשיר לזה בשבת דאיכא מיגו, דדמי ללחי ולפסי ביראות דמכשרינן להו מכח המיגו, וז"ב.

ועד"ז נראה גם להני קמאי דס"ל דל"מ עומ"ר להכשיר בסוכה, אא"כ איכא בהעומד ז"ט, ונראה דבשבת שפיר יועיל עומ"ר שאין בו ז"ט, במיגו דהוי דופן לשבת, ודו"ק.

לא] ועיקר מש"נ בזה לחלק בין לבוד לצוה"פ, דלבוד הוי מין מחיצה המועלת בסוכה ואך דל"מ להשלים לשיעור דופן, וצוה"פ לדעת הרא"ש והר"ן ל"ה כלל מין מחיצה המועלת בסוכה, הנה יש ללמוד לזה מהא דלבוד מהני לקיום דינא דעריבן, ובצוה"פ מבו' בד' הר"ן דל"מ לקיום דינא דעריבן, וזה מתפרש ע"פ הנ"ל, דלבוד אף דאינו משלים לשיעור דופן, מ"מ כיון דהוי מחיצה המועלת בסוכה, ה"ז מועיל לחשוב דדפנות הסוכה עריבן, ומשא"כ בצוהפ דל"ה כלל מחיצה המועלת בסוכה, אף ל"מ לחשוב דדנות הסוכה עריבן.

ובזה מתפרש גם הא דבעינן טפח שוחק בפחות מג' שיהא רוב שיעור דופן עשוי ומחיצה של ד"ט, ולא אמרינן דאחר דבלא"ה היא צריכה צוה"פ, תו לא ניבעי טפח שוחק בפחות מג', והיינו משום דלבוד עדיף מצוה"פ, דאף דאינו משלים לשיעור דופן, מ"מ ה"ה מועיל דמכח זה חשבינן דמקום ד' גדור במחיצה המועלת בסוכה, ומשא"כ בצוה"פ דאי"ז מין מחיצה המועלת בסוכה, וז"פ.

1. משמעות ד' הר"ן, דהא דסגי בדופן ז' טפחים, אי"ז דין מסוים בדופן שלישית, וכל' הריטב"א, אלא הוא בכל הג' דפנות, ומ' מזה דמפרש דהא דסוכה ניתרת בפרוץ מרובה, היינו אף בב' הדפנות, וכמש"כ כן בחזו"א סימן ע"ה סק"ב בדעתו, וכ"ה דעת רבים מקמאי, ונת' במק"א. [↑](#footnote-ref-2)
2. ומסתבר דהטעם בזה הוא משום דלדינא דעריבן בעינן שיהיו ב' הדפנות כהלכתן עריבן, וכיון דהדופן האמצעית אין מתקיים בה דין דופן שני', שהרי הויא פרוץ מרובה, ע"כ חשיב דליכא ב' דפנות דעריבן, וי"ל עוד דהוא משום דל"מ חיבור הדפנות ע"י לבוד ליחשב כעריבן. [↑](#footnote-ref-3)
3. וכבר עמדו בזה במש"כ הרא"ה והריטב"א והר"ן דאף כשעושה דפנות מד' רוחות, צריך ליזהר שלא יהיו פתחים בכל הקרנות, דבכה"ג ל"מ משום דליכא ב' דפנות דעריבן, ולכאו' לדעת הרא"ש אין הדין כן, שהרי לדעתו בכל סוכה העשוי' כמבוי שעושה פס ד', ליכא ב' דפנות דעריבן, ואפ"ה מהני משום דאיכא תיקון מעליא טפי שמועיל אף במחיצות גרועות, וכ"ש דאם איכא ג' או ד' דפנות גמורות דמהני אף בדליכא ב' דפנות דעריבן. [↑](#footnote-ref-4)
4. והנה אמנם צ"ע לפ"ז במש"כ הרא"ש בסימן ז' דהרי"ף שהשמיט לדינא דמיגו דהוי דופן לשבת, הוא משום דס"ל דאף בסוכה העשוי' כמבוי בעינן צוה"פ, ואי נימא דבסוכה כמין גאם שעשה פס ד' וכו' ל"ב צוה"פ, הרי דבכה"ג משכח"ל לדינא דמיגו דהוי דופן לשבת, - אך הנה באמת בלא"ה תיקשי, שהרי הא מיהא מבו' בד' הרא"ש בסימן ג', דכל שעשה דופן שלישית ז' טפחים, יש להכשיר לכל הסוכה מדינא דשלישית אפי' טפח אף שלא עשה צוה"פ, וגם ל"ב בזה לדין פסל, וא"כ הרי בכה"ג משכח"ל לדינא דמיגו דהוי דופן לשבת, וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-5)
5. ואמנם יש לדחות דהא דל"מ בכה"ג הוא משום דאתי אוירא, וכמש"כ התוס' בתי' בתרא, אך רחוק הוא שנתכונו הראשונים לכך, - והרי ד' התוס' מחודשים דאף באויר פחות מג' אמרינן אתי אוירא, ובד' ש"ר לא מצינו דס"ל כן. [↑](#footnote-ref-6)
6. ואין לומר דאחר שחידש הר"ן דצוה"פ ל"מ, ה"נ לבוד ל"מ, דדמו זל"ז, שהרי ודאי דב' דינים חלוקים הם, שהרי צוה"פ ל"מ לקיום דינא דעריבן, ולבוד מהני לקיום דינא דעריבן, ונת' עוד בזה להלן סקל"א. [↑](#footnote-ref-7)
7. והנה אמנם במש"כ ללמוד כן ממשמעות ד' הריטב"א דל"מ לבוד להשלים לשיעור דופן טפח, י"ל דהוא דוקא בדופן טפח דגרע, דבזה בעינן עומד טפח ולא סגי בלבוד, וזה ע"ד מש"כ התוס' לקמן די"ח: דלא גמירי לבוד אלא במחיצות שלימות, אך בשיעור דופן ז"ט, שפיר מהני לבוד להשלים. [↑](#footnote-ref-8)
8. ובאמת דכ"ה מבו' להדיא גם בפירש"י לקמן די"ח. בדין אכסדרא שיש לה פצימין, עייש"ה, וכ"ה מבו' גם בד' התוס' שם, וכבר עמד בזה המאמר מרדכי סימן תר"ל סק"ו, עיי"ש, ועי' פמ"ג באש"א ר"ס תר"ל במש"כ לדחות בזה, וצ"ע, - ויש להוסיף, דגם ש"ר שנחלקו שם ע"ד רש"י ופירשו בע"א, מ' מדבריהם דלדינא לא פליגי ע"ד רש"י, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-9)
9. וכ"ה מבו' גם בפסקי ריא"ז בסוגיין, וברי"צ גאות הל' סוכה, ובבעה"ע הל' סוכה פ' ב', ובראבי"ה סימן תרכ"ה, וכ"כ רי"ו בנתיב ח' ח"א בשם הר"א ן' אסמעאל והביאו הב"י בסימן תר"ל, וכ"ה בתוס' הרא"ש לקמן דט"ז:. [↑](#footnote-ref-10)
10. ועיקר הך מילתא, דב' "כהלכתן", הוא בשיעור ז' טפחים, כ"ה בל' הרי"ד לעיל ד"ו: והריא"ז, וכ"נ בל' רש"י שם ולעיל ד"ד: ד"ה ה"ג, וכן דקדק בשו"ת מים עמוקים להרא"מ סימן ד' מדבריו, עיי"ש, וכ"ה בל' הרמ"ה בסנהדרין ד"ד:, ושבלי הלקט סימן של"ו, וס' מצוות זמניות הל' חג הסוכות, אך בל' רש"י לעיל ד"ד: ד"ה ב' כהלכתן, מ' טפי דכהלכתן היינו על פני כל הסוכה. [↑](#footnote-ref-11)
11. ובאמת דהך דינא כתב כן החזו"א בסימן ע"ה סק"י בדעת התוס', ז"ל, אמנם מדברי תו' ט"ז ב' ד"ה בפחות מבואר דחשיב בפס ד' ולבוד דופן כהלכתה וא"צ תו רק טפח שוחק, ונראה דאין דבריהם רק בסוכה קטנה להכשיר עד כנגד הפס, אבל בסוכה גדולה כשמאריך אח"כ בצוה"פ ל"מ כיון דליכא ז' עומד, ובזה מתפרש סוגיא ז' א' דצריך ב' כהלכתן של ז' עומד, דאי אפשר לחשוב את הפס לאחת הדפנות כהלכתן דא"כ ל"מ צו"פ, עכ"ל, והדברים מתפרשים כמש"נ

    והאמנם דמש"כ החזו"א כן בדעת התוס', אינו מתישב עם מש"נ בדעתם דס"ל דלבוד מהני להשלים לשיעור דופן, - ומשה"ק החזו"א ממשמעות סוגיין דבסוכה העשוי' כמבוי דעושה פס ד' וכו' בעינן שיהיו ב' הדפנות כהלכתן, ולא חשבינן להפס כא' מהדפנות כהלכתן, י"ל דאיירי בגונא דאף אחר דאיכא פס ד' וכו' הוי הפרוץ מרובה, וע"כ ל"מ הפס ד' אלא בתורת דופן שלישית, דהיא כשרה אף בפרוץ מרובה, וז"פ. [↑](#footnote-ref-12)
12. והנה לעיל סקי"ג נת' לדקדק מד' הר"ן בסוגיין דלבוד מהני אף בב' כהלכתן, וזה ממש"כ הר"ן בתו"ד, ז"ל, מאי קולא דדופן שלישית הרי לבוד וצוה"פ בכל הדפנות הן מתירין, אלא ודאי אין צוה"פ מתיר ומשלים שיעור דופן בסוכה אלא בדופן שלישית בלבד וכו', עכ"ל, ומ' להדיא מד' הר"ן דלבוד מתיר בכל הדפנות, ורק בצוה"פ מסיק דאינו מתיר בשאר הדפנות, - וד' הר"ן אלו מתישבים היטב עם מש"נ בדעתו דאף דלבוד מתיר גם בב' כהלכתן, מ"מ כל דבעינן לשיעור דופן, אין הלבוד משלים לשיעור דופן, וזהו מש"כ הר"ן דלבוד "מתיר" בכל הדפנות, ואיירי בכה"ג דכל הרוח סתומה, שהרי איירי דאיכא לבוד וצוה"פ על פני כולה, ולא כתב דלבוד משלים לשיעור דופן, אף דדן בדבריו גם על השלמת שיעור דופן וכתב דצוה"פ אינה משלמת שיעור דופן. [↑](#footnote-ref-13)
13. ובזה נתישב משה"ק החזו"א בסימן ע"ה סק"י, להני קמאי דמהני לבוד בב' כהלכתן, דמשמעות סוגיין דבסוכה העשוי' כמבוי דעושה פס ד' וכו' בעינן שיהיו ב' הדפנות כהלכתן, ולא חשבינן להפס כא' מהדפנות כהלכתן, ולעיל סקכ"ב בהערה נת' בדעת התוס', די"ל דאיירי בדהוי הפרוץ מרובה, וע"כ ל"מ הפס ד' אלא בתורת דופן שלישית, אך לדעת הריא"ז אי"ז מתישב, דהרי ס"ל דאף בב' הדפנות מכשרינן בפרוץ מרובה כל דאיכא עומד ז', - ולמש"נ ניחא, דאף דלבוד מהני להכשר סוכה, מ"מ כל דאיכא פרצות ובעינן שיהא עומד ז' להכשיר אף להמקום הפרוץ, בעינן שיהא בהעומד עצמו ז', ואין הלבוד מצטרף, וזה כמש"כ החזו"א שם לישב לדעת התוס'.

    אמנם ילה"ע בזה, דבד' הר"א בן אסמעאל שהביא הרי"ו בנתיב ח' ח"א, מבו' דפרוץ פחות מג' מצטרף לתשלום שיעור סוכה, ומ' דמהני הלבוד להצטרף לשיעור דופן ז"ט, ומכח זה מכשרינן אף אם איכא פרצות אחרות ג"ט, ולפ"ז הדרא קו' החזו"א לדוכתא, - ויש לדחות דדבריו קיימי רק בדליכא פרצות, ומש"כ דמצטרף לתשלום שיעור סוכה, הוא להשמיענו דאף דבהעומד עצמו ליכא ז"ט, מצטרף הלבוד להכשיר להסוכה, ועי' חזו"א סימן ע"ה סק"ז שנסתפק בביאור ד' הר"א בן אסמעאל, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-14)
14. שוב העירוני דיש מקום לדחות, דלעולם מודו הני קמאי דלא אמרינן מיגו להכשיר להצוה"פ, ואך דס"ל מכח זה, דגם ל"מ להכשיר מכח הלחי, דכיון דהלחי אינו מכשיר בפנ"ע אלא בצירוף הצוה"פ, ולענין סוכה ל"ה צוה"פ מחיצה כלל, לא אמרינן מיגו על הלחי, וצ"ל לפ"ז דל"ד להא דאמרינן מיגו אף בשסיכך באמצע המבוי ואין הדופן האמצעית מכלל דפנות הסוכה, וצ"ע אם י"ל כן. [↑](#footnote-ref-15)
15. וצ"ע בזה מד' הראמ"ה לעיל מינה דמשמעות דבריו דצוה"פ הוי מחיצה מעליא בסוכה, וא"כ הדק"ל דבכה"ג דיש לחי מכאן וצוה"פ מכאן, מ"ט בעינן להמיגו דהוי דופן לשבת, ולא מכשרינן מכח הצוה"פ, דהוי מחיצה מעליא, ועי"ז איכא ג' דפנות גמורות. [↑](#footnote-ref-16)