ידו לא נייח והנחה במקו_פ
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / הוצאה / הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / מהדו_ק

א] בדין ידו לא נייח, עי' רע"א דגם אי"ז הנחה להפסיק באמצע המעשה, וע"כ אי שדי לי' חייב חטאת.

והעירוני לתמוה ע"ז, מסוגיא דעירובין דצ"ט. לפי' התוס' שם דצ"ח. וש"ר שם, דאילו הי' נחשב העברה כנגד גופו כהנחה, הי' הדין דהעומד ברה"י ומטלטל ברה"ר פטור, משום שנח באמצע הד' אמות, והרי להדיא דחשיב כהנחה להפסיק.

ואולי י"ל בזה, דהנחה באמצע ד' אמות, שאני מהנחה לבטל עקירה ראשונה, וזה עפימש"נ במק"א דהנחה באמצע ד' אמות דמי להנחה במקו"פ.

ועי' היטב ל' הראב"ד בהשגות פי"ב הי"ד על דין מעביר דרך עליו, שכתב דהוי כנח במקו"פ, וזה סיוע למש"נ.

ובזה יל"פ דעת הרמב"ם דפטר בזה, ועי' חזו"א שפירש דהוא משום דההעברה הויא דרך אגד יד, ויש שפירשו דס"ל דפלוגתת הסוגיות בזה, ולסוגיא דשבת חשיב כנח אף בשלא הרגיע ידו, וע"כ יש לפטור גם התם, משום דידו הפשוטה לרשות אחרת הויא כמקו"פ, וצ"ע שהרי ידו לא נייח, ומ"ש מהא דאי שדי אתי לידי חיוב חטאת, ולהנ"ל ניחא, דהגם דאי"ז הנחה לבטל עקירה ראשונה, מ"מ ה"ז מפסיק בתוך הד' אמות.

אך יל"פ עוד בכל ענין זה ע"פ ד' חזו"א, דהא דאי שדי חייב חטאת ואי"ז מפסיק, הוא משום דזהו צורת ההוצאה וכו', עיי"ש, ולפ"ז אי"ז שייך בעומד ברה"י ומטלטל ד' אמות ברה"ר.

ולכאו' גם דרכו של החזו"א בישוב ד' הרמב"ם דפטר בזה, אינו מתישב רק עפי"ז, דאל"כ כ"ה דהכא פטר משום דמיד בשעת העקירה הוי אגוד לרה"י ובאין כא', א"כ מ"ט בנטל מידו של עני והכניס חייב, ובע"כ דכשפעולתו היא הוצאה מרשות לרשות, לא איכפ"ל דמיד ע"י העקירה הוי אגוד לרשות השני', וה"ז כגורר חפץ שנמצא בקצה הרשות לרשות אחרת, דה"ה חייב אף דמיד ע"י העקירה הוי אגוד לרשות השני'.

ובעיקר ד' החזו"א יל"ע, דע"כ לא מצינו שפטרו בבאין כא', רק היכא שבטל הרשות ע"י העקירה, וע"כ לא חשבי' לי' כעוקר מרה"י, אך בגונא שהרשות קיימת, ורק שע"י העקירה כבר לא חשיב החפץ כנמצא ברשות אי"ז טעם לפטור, דאטו בעינן שהחפץ יהא עקור בעודו ברשות זו, וצ"ב.