שיעור יד
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / אורח חיים / סימן שיח - בישול

# שיעורי הלכה

### שיעורים על סדר השו"ע

### מפי מו"ר הגאון

### רבי **רפאל צבי ובר** שליט"א

##### הלכות שבת

##### **בישול**

##### סימן שיח סעיף יא - יב

##### שיעור יד

* **החילוק בין אמבטי לכלי קטן.**
* **מהו גדר בישול במים.**
* **ביאור ההיתר ליתן צוננים מרובים לתוך חמין.**
* **אם צריך ליתן הצוננים המרובים בשפיכה אחת.**

**הטעם שהחמירו באמבטי אפי' בכלי שני**

א] [סעי' יא] **אמבטי של מרחץ שהיא מלאה חמין הגה: אע"פ שהיא כלי שני. אין נותנין לה מים צונן שהרי מחממן הרבה, אבל נותן הוא ממים חמין שבזה האמבטי לתוך אמבטי אחר של צונן.** הנה שיטת התוס' (שבת מב. ד"ה אבל) דמה שמבואר בגמרא (שם) שאמבטי חמור מספל, היינו שבאמבטי אסור אפילו שהוא בכלי שני [אבל דעת הר"ן ורבינו ירוחם שחומרת אמבטי הוא, שאף שמבואר בגמרא שמותר ליתן צוננים מרובין לתוך חמין מועטים, באמבטי אסרו ליתן אף צוננים מרובים, וכתב המשנ"ב (ס"ק עו) שאם האמבטי הוא כ"ר יש לחוש לדבריהם].

וטעם החומרא באמבטי שאסור ליתן שם צוננים אפילו שהאמבטי כלי שני, כתב המשנ"ב (ס"ק עו) שכיון שאמבטי הוא לרחיצה מסתמא חימם המים הרבה, וע"כ הצוננים מתבשלים אף שהוא כלי שני. ולכאורה יש מכאן ראיה לשיטת הח"א (כלל כ דין ד), שאף דאמרינן כ"ש אינו מבשל, כל שהיד נכוית בו אסור אפילו בכ"ש, וכדחזינן באמבטי שאסור אף שהוא כ"ש משום שהמים חמין הרבה. אמנם בלבושי שרד (ס"ק לד) כתב שחומרת אמבטי אינו רק מחמת שהמים חמין הרבה, אלא גם משום שיש בו הרבה מים, ומשו"ה אין המים מצטננים מהר, והיינו שבזה דמי לכלי ראשון כמו שכתבו התוספות בשבת (מ: ד"ה ושמע) דכלי ראשון מבשל יותר מכ"ש כיון שהוא מחזיק את החום הרבה, וא"כ ליכא ראיה לכלי שיש בו מים מועטים לאסור אע"פ שהיד נכוית בו.

**לביאור המ"ב לא תלוי אם חמין לצונן או צונן לחמין, אלא באם הצונן בא לידי יס"ב**

ובהא דכתב השו"ע שנותן ממים חמין שבזה האמבטי לתוך אמבטי אחר של צונן, כתב המשנ"ב (ס"ק עח) דדין זה הוא אפילו מאמבטי של כ"ר. ולכאורה צ"ב מאי שנא רישא שאסרו ליתן צוננים אפילו לתוך כ"ש, וכאן מתירין לערות מכ"ר, וזה ודאי חמור מליתן לכ"ש. וביאר המשנ"ב (ס"ק עח) דמיירי בצוננים מרובין, והיינו שיש שיעור צוננים גדול עד שאין המים יכולים לבא לשיעור יס"ב. ולפי"ז מבואר לכאורה אמאי כתב השו"ע דוקא שנותן לתוך אמבטי אחר, דהא כיון ששופך מים מאמבטי והם מים מרובים, לכן שרי דוקא אם שופך לאמבטי אחר, כלומר שיש דשם הרבה מים צוננים. וקצ"ע אמאי כתב המשנ"ב (ס"ק עט) דמה שנקט השו"ע לתוך אמבטי צוננים הוא לאו דוקא.

ולפי"ז עולה שכל החילוק הוא בין מים מרובין למים מועטים, ולא איכפ"ל כלל אם שופך חמין לתוך צונן או צונן לתוך חמין, רק שלא משמע כ"כ בלשון השו"ע. ויעוי' בחזו"א (יו"ד ריש סי' ט) שביאר שעיקר הדין הוא שלא יבואו הצוננים לשיעור יס"ב, ולאו דוקא צוננים מרובים וחמין מועטים, אלא הכל תלוי בחום המים, שאם אין חמין כ"כ אז אף שיתן פחות צוננים עד שלא יבואו לידי יס"ב שרי. וכן להיפך, אם החמין רותחים מאוד, אז אף בצוננים מרובין יהיה אסור אא"כ אינם יכולים לבא לשיעור יס"ב.

**נתינת צוננים לחמין שלא באמבטי**

[סי"ב] **מיחם שפינה ממנו מים חמין מותר ליתן לתוכו צונן כדי להפשיר ומותר לצוק מים חמין לתוך מים צונן או צונן לתוך חמין והוא שלא יהיו בכלי ראשון מפני שמתחממין הרבה.** דין זה הוא המשך לסעי' יא רק דהכא אין חומרא בכלי שני, דדוקא באמבטי החמירו וכמשנ"ת לעיל. ומדיוק לשון השו"ע שכתב 'והוא שלא יהיו בכלי ראשון', משמע שאם הוא כ"ר אסור בין צונן לתוך חמין ובין חמין לתוך צונן, ולכאו' קשה דהא גבי אמבטי מבואר דשרי ליתן חמין מכ"ר לתוך צוננים. וכתב המשנ"ב (ס"ק פב) דהכא מיירי בצוננים מועטים ולזה אסור.

**להרשב"א חמין לצונן שרי אפילו בצוננים מועטים**

אכן כל מה שנתבאר הוא בשיטת התוספות, אבל בביאור הלכה (ד"ה והוא) הביא את שיטת הרשב"א דחמין לתוך צונן אפילו אם הצוננים מועטים אין בזה בישול, ולפי"ז מה שמותר לשפוך מאמבטי על צוננים, היינו אפילו על צוננים מועטים, ומה שכתוב בסעי' יב והוא שלא יהיו בכלי ראשון, היינו דוקא בצונן לתוך חמין, אבל חמין לתוך צונן מותר אף מכ"ר.

**תירוץ קושיית הב"מ על הרשב"א**

והבית מאיר כתב דדברי הרשב"א קשים להבנה, אמאי שרי לשפוך הרבה רותחין על מעט צוננים, הא סו"ס המים מתחממין ומתבשלים. והנראה בזה דהנה כבר חקרו האחרונים מהו מלאכת הבישול במים, דבאגלי טל (אופה ס"ק יט) הבין שכל תועלת הבישול במים הוא חימומם, אבל אינם משתנים מחמת הבישול, אבל בהשמטות חזר בו שאף מים משתנים ע"י הבישול, וראייתו מהא דדרך בנ"א שלא לשתות מים עד שירתחו פעם אחת, ואחר שכבר רתחו שוב אינם מצריכים להביא את המים לרתיחה אלא משתמשים במים בחום הצריך להם, א"כ חזינן שרתיחת המים יש בזה בישול.

ובשבט הלוי (ח"ז סי' מב אות ג) ביאר בטו"ט, דאם בישול המים זהו בחימומם לבד, א"כ אחר שנצטננו המים הרי בטל כל תועלת הבישול, וע"כ יש בזה בישול אחר בישול, אף אם בשאר לח שנצטנן נסבור שאין בישול אחר בישול [ויש בזה גם קולא שאם המים חמים אף שלא רתחו אין בזה איסור בישול]. אבל אי נימא שבישול המים הוא עד רתיחתם, א"כ כל זמן שלא באו לרתיחה יש בהם בישול, אבל אחר שבאו לרתיחה שוב אין בישול אחר בישול אף שכבר אינם רותחים כ"כ [וע"ע במנח"י ח"י סי' כח]. וכן מדייקים דעת המשנ"ב, שדימה לקמן (שעה"צ ס"ק קיד) בישול מים לבישול פירות, ומבואר דס"ל שיש תועלת בישול במים לבד זולת חימומם, וכן איתא בהנהגות החזו"א (פי"ב סי"ג) שצריך לבא לרתיחה.

ונראה לפי"ז דכל קושיית הבית מאיר היא דוקא להצד שחימום המים זהו בישולם, ומשו"ה הוקשה לו אמאי שרי לשפוך חמין לתוך צוננים מועטים כיון דסו"ס הצוננים מתחממים, אבל אי נימא דבישול המים אינו חימומם, א"כ ליכא קושיא כלל, דאף דחזינן שהמים מתחממים הא מ"מ יש לומר שכל ששופך חמין לצוננים אין בזה בישול.

**צוננים מרובין לחמין אם צריך שפיכה גדולה**

וכתב הרמ"א **ואם המים מרובים כל כך שא"א שיתבשלו רק שיפיגו צינתן אפילו בכלי ראשון שרי רק שלא יהיה על האש.** והמשנ"ב (ס"ק פג) הביא מהח"א שדוקא ששופך בשפיכה גדולה הכל בפעם אחת, אבל מעט מעט אסור לערות, שהרי מבשל תיכף, ומה יועיל מה שמצטנן אח"כ. אלא שבשעה"צ (ס"ק קיא) העיר דהא קיי"ל בדבר חריף שאוסר בשיעור כדי שיתן על האור וירתיח, ומוכח שעל האור גם כן אינו מבשל ברגע הראשון [ואף שחזינן כן במציאות, כל שיש לזה ראיה מהסוגיא עדיף. ושמא הוצרך להוכיח דלא נימא שמעט מים מתבשלים מיד]. וביאור קושייתו דכיון שהרתיחה אינה מיד, א"כ אף אם שופך מעט מעט מ"מ אין מתבשל תיכף עד שישפוך הכל [ושיעור ישהה על האור וירתיח אינו ברור, וביד יהודה (סי' סט ס"ק פד) כתב שהוא שיעור ממוצע בין מיד לבין מיל]. ויש לעיין אם יש להקל בזה שאי"צ בשפיכה אחת.

**ליתן בשר רותח לתוך מים צוננים**

כתב המג"א (ס"ק לה) שאסור ליתן חתיכת בשר רותח לתוך רוטב צונן, דכיון שאינו מתערב א"כ מבשל כדי קליפה. ומצינו באחרונים כמה קושיות על דבריו. **א.** הנשמת אדם (כלל כ אות ד) כתב להקשות דהא כתבו התוספות (שבת מב. ד"ה נותן) שבדבר לח לא אמרינן דאדמיקר בלע כדי קליפה, כיון שהמים מתערבים, וא"כ אמאי כשנותן בשר רותח יתבשל כ"ק. **ב.** הבית מאיר כתב להקשות דהבשר הרותח הרי הוי כמו שנפסק הקילוח, שהרי יצא מחוץ לכ"ר, ועירוי שנפסק אינו מבשל כמבואר ברמ"א ביו"ד (סי' סח ס"י) [ואי נחמיר בדבר גוש דחשיב לעולם ככ"ר א"כ לק"מ, אמנם לא משמע במג"א שכוונתו משום חומרת דבר גוש]. ג. החוו"ד (יו"ד סי' צא סק"ה) הקשה, דהנה עיקר דין זה דבצוננים מרובים שרי ליתן בחמין צ"ב, מאי שנא מדין תתאה גבר דמבואר שכל שהתחתון חם מבשל את העליון הצונן, ולא מצינו חילוק בין מרובים למועטים, ואדרבה בגמרא בפסחים (עו.) מוכח דאף בדבר מועט שייך דין תתאה גבר ועילאה גבר [כמבואר שם לעניין סך קרבן פסח בשמן של תרומה דשייך בזה דין תתאה גבר ועילאה גבר]. וא"כ קשה שאף צוננים מרובין לתוך מועטים היה לנו לאסור [ועל כרחך צ"ל שכל התבשיל מתחמם, דלא שייך בליעה ופליטה בלא בישול לדעת ר"ת, וקיי"ל כעיקר כדעת ר"ת כמו שנתבאר לעיל שיעור יג]. ותירץ החוו"ד שבאמת מתחממים כל המים הצוננים רגע אחד אף כשהם מרובים, אבל כיון שאח"כ מיד הם מצטננים א"כ אין תועלת בבישולו, ועל כן אין בזה איסור משום בישול בשבת דמלאכת מחשבת אסרה תורה [וביד יהודה (סי' קה ס"ק יב ד"ה ע"כ) כתב שדבריו מוכרחים]. וא"כ קשה אמאי החמיר המג"א בחתיכת בשר רותח בתוך צוננים, הא מ"מ אין תועלת בחימום המים כיון שסו"ס נשארים הם צוננים [וביאור דברי המג"א יתבארו אי"ה בשיעור הבא].

**דינים העולים:**

1. לפירוש המשנ"ב אין חילוק בין צונן לתוך חמין או חמין לתוך צונן אלא כל שהצוננים מועטים עד שלא יבואו לידי יס"ב שרי ואם יבואו לידי יס"ב אסור.
2. כל זה דוקא בכלי ראשון אבל בכלי שני מותר ליתן אף צונן מועט לתוך חמין אבל באמבטי החמירו אף בכלי שני ובי' המשנ"ב דאמבטי שהוא מים לרחיצה חמין המים ביותר ועל כן אסור אף שהוא כ"ש [ולפי"ז ה"ה כל כ"ש שהמים חמין בו ביותר אסור וכמבואר בח"א דכ"ש שהיד נכוית בו אסור] ובלבושי שרד כתב עוד טעם שאמבטי יש בו מים הרבה ועל כן אסור [וא"כ כ"ש שיש בו מים מועטים לא שייך חומרת אמבטי].
3. לדעת הרשב"א מותר ליתן חמין לתוך צונן אפילו בצוננים מועטים. ואף שהצוננים מתחממין צ"ל דס"ל להרשב"א שיש בישול במים ואין חימום המים מכריח שנתבשלו.
4. בשופך צוננים מרובים לתוך חמין דעת הח"א להצריך לשפוך בשפיכה גדולה בבת אחת אבל בשעה"צ מפקפק בזה דהמים אינם מתבשלים מיד ועד שיגמור שפיכתו אין בהם בישול.
5. ביסוד ההיתר לשפוך צוננים לתוך חמין ואין בישול ככל תתאה גבר ביאר החוו"ד שאף שהמים מתחממין בתחילה ככל דין תתאה גבר כיון שמיד הם מתקררים ואין תועלת בבישול מלאכת מחשבת אסרה תורה ואין בזה איסור בישול בשבת.

**השיעור נמסר בביהכ"נ "בית ציון ואהל אית"ן", נוה יעקב, ירושלים.**

ניתן לשמוע בקול הלשון [טל': [PHONE_REMOVED] או [PHONE_REMOVED] או [PHONE_REMOVED], קוד 1-3-2-2-2, ובשידור חי ביום ה' 22:30].

**נכתב ע"י ש. מ. והיה למראה עיני מו"ר שליט"א**