כג - סימן ש_ח סט_ו - סט_ז
קטגוריות: שו_ע / אורח חיים / הלכות שבת - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ

## התירא דדלתות הכלים אם הוא אף בכלי שנשבר ועומד לתקנו

א] השו"ע בסט"ו כתב דסנדל שנפסקה רצועה הפנימית עדיין תורת כלי עליו, והגר"ז בסמ"ג כתב דהוא משום דעדיין יש תורת כלי עליו הואיל והוא ראוי לחזור ולתקנו, וכ"כ המ"ב בסקנ"ח, והוא מפירש"י בשבת קי"ב א', - אך בד' הרמב"ן וש"ר שם מבו' דכל הא דמותר לטלטלו הוא משום דעדיין הוא ראוי לו להשתמש בו, ובד' הרשב"א והריטב"א שם בשם הראב"ד מבו' דאף כשנפסקה החיצונה ה"ז עומד לתקנו, (וע"כ הוא דהו"ל מוקצה דלא מבטל ליה לכסויי ביה מנא), ואפ"ה אסור לטלטלו, וצ"ב בטעם הפלוגתא בזה, וגם צ"ב בדעת רש"י דמה מהני הא דראוי לחזור ולתקנו, הרי עכשיו אינו ראוי, ומ"ט מותר לטלטלו.

ב] ויש לפרש בזה, דהנה בדעת הראב"ד דאסור לטלטלו אף אם הוא עומד לתקנו, צ"ב דמ"ש מדלתות הכלים שנתפרקו דניטלין בשבת משום דמוכנין הן אגב אביהן, והתוס' בשבת קכ"ב ב' פירשו דל"ד לשברי כלים דאין ניטלין בשבת דשאני דלתות הכלים דעדיין הן עומדין למלאכתן הראשונה להתחבר עם הכלי, ולפ"ז היה בדין דשברי כלים גופייהו שעתיד לתקנן ולהחזירן למלאכתן הראשונה יהיו ניטלין בשבת, - ובפשוטו צ"ל דכל הא דדלתות הכלים ניטלין בשבת, הוא רק משום דהכלי עצמו קיים ויש עליו תורת כלי וע"כ חזינן אף להדלתות ככלי, אך כל שנתפרק הכלי עצמו הרי דאף דהוא עתיד לתקנו, אינו ניטל בשבת, וי"ל דבזה הוא שנחלק רש"י וס"ל דאף בכה"ג איכא להתירא דדלתות הכלים, וע"כ הוא דכל שהוא עתיד לתקנו מותר לטלטלו.

ג] ומצינו עוד שנחלקו בזה, דהנה השעה"צ בסקס"ח הביא פלוגתת רבוותא בטעם הא דכירה שנשמטו ב' ירכותיה אסור לטלטלה, דבפירש"י כתב דהוא מגזירה שמא יתקע, והערוך והמאירי כתבו דהוא משום דאין עליה שם כלי, (וכ"כ הר"ח בשבת קל"ח ב' והר"י מלוניל והפסקי רי"ד והשיטה להר"נ שם),[[1]](#footnote-2) ובפשוטו טעמא דרש"י דהוצרך להגזירה שמא יתקע, הוא משום דס"ל דאף כשנשמטו ב' ירכותיה אכתי חזיא קצת למלאכתה ויש תורת כלי עליה, - אך לפי הנ"ל י"ל דתליא בפלוגתא זו, דרש"י לטעמיה דס"ל דהתירא דדלתות הכלים משום דמוכנים אגב אביהן הוא אף כשנשבר הכלי עצמו, וע"כ אף אי נימא דכשנשברו ב' ירכותיה אינה ראויה כלל למלאכתה, מ"מ כיון שהוא עתיד לתקנה הו"ל כדלתות הכלים דניטלין בשבת, ולא נאסר לטלטלה אלא מגזירה שמא יתקע, והערוך ודעימיה דפליגי ע"ז ס"ל דכל שנשבר הכלי עצמו לי"ב להתירא דדלתות הכלים, וע"כ כל שנשברו ב' ירכותיה ואינה ראויה למלאכה, בטלה מתורת כלי ואסור לטלטלה.

ד] אך לכאו' א"צ לכ"ז, דהנה בשבת שם אמרו דסנדל שנפסקה רצועה הפנימית טמא, ולפירש"י הוא מכח הא דעתיד לתקנו, וצ"ב דמ"ש מכל כלי שנשבר דטהור אף אם הוא עתיד לתקנו, ולכאו' צ"ל בזה, דהוא משום דאזני הסנדל אינם מכלל עיקר הסנדל, והא דסנדל שניטלו אזניו טהור הוא משום דבפועל אינו ראוי לנעילה ובטל תורת סנדל מעליו, וע"כ כל שהוא עתיד לתקנו, עדין תורת סנדל עליו והוא מקב"ט,[[2]](#footnote-3) ולפ"ז הרי דמה"ט מותר לטלטלו, ול"ד לכל שברי כלים שאין עושין מעין מלאכה דאסור לטלטלן, כיון דעדיין יש עליו תורת כלי, וצ"ע.

## גדר איסור הטלטול מגזירה שמא יתקע

ה] השו"ע בסט"ז כתב דכירה שנשמטה אפי' אחת מירכותיה אסור לטלטלה והוא מגזירה שמא יתקע, והתהל"ד בסקכ"ב ובסימן רע"ט סקט"ו כתב דאיסור זה לא חמיר ממוקצה, ומותר לטלטלו כלאח"י ובטלטול מן הצד, ונתחדש בדבריו דגדר האיסור שאסרו מגזירה שמא יתקע הוא כאיסור טלטול מוקצה, וע"כ מותר לטלטלו כלאח"י ובטלטול מן הצד, (אף דלכאו' גם בזה יש לחוש שמא יתקע), - ולכאו' זה נסתר ממש"כ ממש"כ הא"ר בסקמ"ב דבישיבה בעלמא אם אינו מטלטל פשיטא דשרי, והביאו המ"ב בסק"ע, ומשמעות הדברים דהיינו בגונא שהוא מונח על ספסל אחר, דבישיבה זו אין לחוש שמא יתקע (וכמש"כ התרוה"ד), וע"כ אף דאסור לטלטלו שמא יתקע את הרגל מ"מ בישיבה בעלמא ליכא למיגזר, אך כל שהוא מונח ע"ג הרגל אסור לישב עליו מגזירה שמא יתקע, ולפ"ד התהל"ד הרי כיון דאיסורא טלטול מגזירה שמא יתקע לא חמיר מאיסור מוקצה ומותר לטלטלו כלאח"י ומן הצד, ה"נ יש להתיר בישיבה בלא טלטול כלל אף כשהוא מונח על הרגל.

ו] ובעיקר דברי התהל"ד צ"ע, דעיי"ש בסקכ"ב ובסימן רע"ט סקט"ז שכתב לדון אם מותר לטלטלו ע"י ב' בנ"א, (ובסימן רע"ט כתב דתליא בפלוגתת רבוותא בהא דאין פולין לאור הנר בב' בנ"א, אם הוא משום דהוי כב' ענינים, או הוא משום דלא התירו בב' בנ"א אלא במידי דמצוה, עיי"ש), ולכאו' דבריו סותרים זא"ז, דלפ"מ שנקט דגדר האיסור הוא כאיסור טלטול מוקצה, אין מקום להתיר לטלטל ע"י ב' בנ"א, וכל המקום להתיר בזה הוא אי נימא דהוא איסור טלטול בפנ"ע מגזירה שמא יתקע.

## אם אסור לטלטלה אף שלא לצורך להשתמש בה

ז] הגר"ז בסמ"ז כתב דכירה שנשמטה אחת מירכותיה וכו' אסור לטלטלה "לצורך גופה" גזירה שמא יחזיר לה הרגל ויתקענה שם בחוזק, והתהל"ד בסקכ"ב כתב לדקדק מדבריו דלא נאסר לטלטלה אלא לצורך גופה, דכיון דמטלטלה כדי להשתמש בה חיישינן שמא יתקע, אך לצורך מקומה מותר לטלטלה, - אך הנה בפי' ר"ח בשבת קל"ח ב' פירש דלמ"ד דהתם דכירה שנשמטה אחת מירכותיה מותר לטלטלה היינו לצורך מקומה, ולפ"ז מבו' דלמ"ד התם דאסור לטלטלה מגזירה שמא יתקע, היינו אף כשמטלטלה לצורך מקומה, דאף שאינו בא להשתמש בה, יש לגזור בזה שמא יתקע, וכ"כ הביאוה"ל בסט"ז (ד"ה דאסור) כתב בפשיטות דאסור לטלטלה אף שלא כדי להשתמש בה.

ולכאו' יש מקום לאסור בזה מטעם אחר, דאף אם בטלטול לצורך מקומה ליכא להגזירה שמא יתקע, מ"מ אחר שאסור לטלטלה ולהשתמש בה מכח הגזירה דשמא יתקע, שוב אינה ראויה לכלום בשבת, וע"כ אסור לטלטלה אף לצורך מקומה, וצ"ע.

## אם מותר לטלטלה כשנשתמש בה מבעו"י אחר שנשברה

ח] הרמ"א כתב בדין ספסל שנשמט אחד מרגליו דאם ישב עליו מבעו"י מותר לטלטלו בשבת, ובטעם ההיתר בזה כתב הדרכ"מ דהוא משום דלא גרע מחריות של דקל דכל שישב עליהן מבעו"י מותר לטלטלן, אך המג"א בסקל"ג כתב טעם אחר להתיר בזה משום דכל שישב עליה כך פעם אחת בלא רגל שוב לא יתקע, וכ"כ המ"ב בסקע"א.

ולכאו' נפ"מ בין הטעמים במש"כ בס' שלחן שלמה בסמ"ו לדון בגונא דישב עליו בשבת באיסור אם ה"ז מועיל להתיר לטלטלו, דלד' המג"א והמ"ב יש מקום לומר דאף בכה"ג שרי, אך לד' הרמ"א ודאי דאסור, דל"מ יחוד כלי באמצע השבת.

ט] ובעיקר מש"כ הרמ"א להתיר דומיא דחריות של דקל שישב עליהן מבעו"י, תמה המלבושי יו"ט בסקי"ב, דהרי הא דבחריות שישב עליהן מבעו"י מותר לטלטלן, הוא משום דכל איסור טלטולן הוא משום מוקצה וכל שישב עליהן מבעו"י יש עליהן תורת כלי ומותר לטלטלן, ומשא"כ הכא דאיסור הטלטול הוא מגזירה שמא יתקע, ולזה ל"מ מידי הא דישב עליו מבעו"י.

וי"ל בביאור דברי הרמ"א, דעיקר הגזירה דשמא יתקע הוא רק היכא דהתורת כלי שעליו הוא מכח הא דראוי להשתמש בו עם הרגל, והוי כלי שבור, אך כל שישב עליו פעם אחת בסמיכה ויש ע"ז תורת כלי בלא הרגל, לא גזרו שמא יתקע את הרגל.

י] ונפ"מ רבתא לדינא בזה הוא, דכל מה שהתירו כשנשתמש בו מבעו"י, היינו כשנשתמש בו מבעו"י ע"י סמיכה על ספסל אחר, אך כל שנשתמש בו מבעו"י ע"י שנתנו על הרגל שנשברה, אכתי הו"ל ככלי שבור, וקיימת הגזירה שמא יתקע, וכ"ה גם לפ"ד המג"א והמ"ב, וכאשר כ"ה להדיא בדבריהם דכל הא דלא חיישינן שמא יתקע, הוא כשישב עליה פעם אחת "בלא רגל", וד"ז מצוי בידית של משקפיים שנשמטה והשתמש בה מבעו"י בלא חיבור.

יא] ויש מקום לאסור בזה מטעם אחר, דבד' הפמ"ג באש"א בסקל"ג משמע דלא התירו בכה"ג שישב עליה פעם אחת מבעו"י אלא בספסל שנשמטה אחת מרגליו, דאין האיסור בטלטולו אלא מחומרא בעלמא (וכמש"כ התרוה"ד), אך בגונא דיש בזה לעיקר הגזירה אין להתיר בכה"ג, (וכ"ה מבו' בד' הא"ר בסקמ"ב שצירף בזה גם להא דאיסור ספסל אינו אלא מחומרא בעלמא), ולפ"ז יש לדון בדין ידית של משקפיים שנשמטה, דאם האיסור בזה הוא מעיקר הדין ל"מ מה שנשתמש בה מבעו"י.

אך העירו לנכון, דכ"ה שכתב התרוה"ד דבספסל אין האיסור אלא מחומרא בעלמא, משום דראוי לישב עליו ע"י סמיכה, ה"נ בידית של משקפיים אין האיסור אלא מחומרא בעלמא משום דראוי להשתמש בהן אף בלא הידית.

## אם אסור לטלטלו כשצריך אומן לתקנו

יב] הט"ז בסקי"ד כתב דכל הא דאסרינן מגזירה שמא יתקע, הוא כשנשמטה אחת מרגליו דאפשר לחברו, ויש לחוש שמא יתקע, אבל אם נשבר רגל אחד דל"ש בזה שמא יתקע, אלא צריך לעשות רגל אחר, לא חיישינן להכי, ועיי"ש שצידד דאף כשנשמט רגל אחד מכבר ואינו כאן אותו רגל כלל, אלא הספסל עמד כך בלא רגל ההיא, מותר לסמכו על ספסל אחר, דל"ש בזה הגזירה דשמא יתקע, וכ"כ המ"ב בסקס"ט, ורבים כתבו עפי"ז להתיר בכל גוונא שאין בידו לתקוע וצריך אומן לכך.

והדברים צ"ע, דעיקר מה שהתיר הט"ז הוא כשנשבר הרגל, דלא גזרו אלא שמא יתקע את הרגל לכלי ולא חששו שיעשה רגל, אך כל שהרגל קיימת דגזרו שמא יתקע שפיר י"ל דאסור אף אם צריך אומן לכך, [ועד"ז הוא בגונא שהרגל קיימת, אלא שאין בידו את המסמר שראוי לחברו על ידו, או שאין לו פטיש לתקוע בו את המסמר, די"ל דשפיר יש לאסור בזה, (וכ"כ בתשו' קנה בושם ח"א סימן י"ט)].

אך לכאו' יש ללמוד להתיר בזה, ממש"כ השו"ע בסט"ו דסנדל שנפסקה לו רצועה הפנימית מותר לטלטלו, ולא נתפרש דמ"ט לא אסרו בזה מגזירה שמא יתקנו בשבת, ולכאו' צ"ל דהוא משום דצריך אומן לתקנו ובכה"ג לא אסרו, וצ"ע.

1. ונפ"מ רבתא לדינא בזה הוא בגונא שנשברו ב' הרגלים דלא שייכא בזה הגזירה דשמא יתקע, אם אסור לטלטלה, ורמז לזה השעה"צ בסקס"ט. [↑](#footnote-ref-2)
2. ועד"ז מצינו בד' הראב"ד בפי"ד מכלים ה"ט שפירש דהא דכל כלי בע"ב שיעורן ברמונים, הוא משום שהוא ראוי לתקנו ואין אדם פורש ממנו עד שינקב במוציא רמון, ובחי' הגר"ח שם פירש לדבריו דהיינו דכיון דיכול לתקנו לא בטל שם כלי מיניה, והוא מתפרש ע"ד הנ"ל, דהא דכשניקב הכלי כשיעור טהור הוא משום דבפועל לא חזי וע"כ בטל תורת כלי מיניה, ומה"ט כל שיכול לתקנו לא בטל תורת כלי מיניה ועדיין הוא בטומאתו, ואכמ"ל. [↑](#footnote-ref-3)