שיעורי תערובת כט מוכן
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / יורה דעה / תערובת / קמא

שיעורי תערובת – כט

**ממו"ר הגאון רבי צבי ובר שליט"א**

יו"ד סי' קג, ב

**כשהאוסר לפגם והנאסר לשבח**

**בפמ"ג** (ש"ד סק"ו בדין הרביעי) כתב לדון אם בישל איסור בדבר שהוא נו"ט לשבח, ואח"כ בישלו בדברים שהאיסור נותן בהם טעם לפגם [אבל התבשיל הראשון נותן בו טעם לשבח], וכתב הפמ"ג שכיון שהולכים אחר האוסר ולא אחר הנאסר, א"כ גם התבשיל הראשון שאסור משום חנ"נ לא יאסור. ולכן כתב הרמ"א בסי' קלד (סעיף יב) שאם היה מעורב יין בבשמים, ונתנם בתבשיל שהיין פוגמו, אין התבשיל נאסר [אלא שנתקשה מדברי הרמ"א לקמן סעי' ז, ויבואר לקמן מה שיישב בזה היד יהודה].

**כף הבלועה איסור שתחבה בתבשיל שהאיסור פוגמו מה דין הקדירה**

**וכתב** הרמ"א **אבל אם ניערו התבשיל הראשון בכף ותחבו אח"כ הכף לתבשיל השני שהוא גם כן פוגם לא נאסרה הקדירה.** והקשה הט"ז (סק"ו) דמדברי הרמ"א שכתב 'שהוא ג"כ פוגם' משמע שהתיר רק משום שהאיסור פוגם בשני התבשילים ולכן הוי נ"ט בר נ"ט, אבל אם בתבשיל הראשון היה האיסור לשבח היה אסור, וקשה דהלא אף אם רק בתבשיל השני נותן הכף טעם פגום, יש כאן נ"ט בר נ"ט לגבי הקדירה, שהכף נותן טעם פגום בתבשיל [והוא טעם היתר שהרי הוא פגום], והתבשיל נו"ט שני בקדירה, והוי נ"ט בר נ"ט דהיתרא. ובנקוה"כ דחה דבריו וכתב שדברי הרמ"א נכונים, משום דקיי"ל שאין להתיר בנ"ט בר נ"ט אלא בטעם שלישי, וכאן שאינו אלא טעם שני של היתר בקדירה אין להתיר. אמנם ברע"א כתב על תירוצו של הש"ך שאינו מספיק דהא יש כאן אף ג' נו"ט, שהרי הטעם שבכף אינו אלא טעם ראשון, ובתבשיל נעשה טעם שני ובקדירה הוי טעם שלישי, ואף שהטעם בכף היה באיסור דהא בתבשיל הראשון היה נטל"ש, מ"מ נקלש הטעם וכיון שעכשיו הוא בהיתר מאי איכפ"ל שכשנקלש בתחילה עדיין היה באיסור. ואח"כ כתב שמצא בדברי הפמ"ג (מ"ז סי' צו סק"ט) דבעינן שכל הטעמים יהיו בהיתר, מיהו לא כתב לבאר טעם בדבר, ואף הפמ"ג כתב דין זה בלא טעם, ובאמת הדבר צ"ב אמאי באמת לא סגי בזה שהוקלש הטעם אף שעדיין היה הדבר אסור.

**והיד** יהודה (סי' צד ס"ק יט ד"ה ומעתה) כתב לבאר בזה דנ"ט בר נ"ט הוי כמו שנולד דבר חדש מהטעם הראשון, וכמו שמצינו בביצה שנולדה מהתרנגולת שאין לה דין בשר ומותרת בחלב, כמו"כ טעם שיצא מהטעם אף שבא מטעם בשר אינו כבשר, דהוי דבר חדש. אמנם כ"ז הוא אם נולד מההיתר, אבל דבר שנולד מהאיסור, חל עליו האיסור של הדבר שנולד ממנו, דהא ביצה שנולדה מתרנגולת טריפה אף שהביצה שנולדה היא דבר חדש [כדחזינן מזה שאין לה דין בשר] מ"מ אסורה היא כטריפה. ומעתה מיושב שפיר אמאי בעינן שכל הטעמים יהיו מהיתר, דאם הטעם הראשון הוא מאיסור, הרי חל עליו האיסור הראשון, והוי כמו האיסור בעצמו שלא הוקלש כלל.

**מה הטעם להתיר דבש שנתבשל עם רגלי הדבורים**

**וכתב** הרמ"א **וכן בדבר שאין בו טעם כלל כגון היורה שמתיכין בו הדבש אע"פ שיש שם רגלי הדבורים לא נאסרה היורה וכל כיוצא בזה.** מבואר ברמ"א שהטעם שהקדירה אינה נאסרת, משום שאין רגלי הדבורים נותנים טעם, אולם לעיל בסימן פא (ס"ח) כתב המחבר וז"ל 'דבש הדבורים מותר ואע"פ שגופי הדבורים מעורבים בו וכשמפרישין הדבש מהם מחממין ומרתיחין אותן עמהן מותר משום דהוי נותן טעם לפגם'. והטעמים סותרים, דהא מהמחבר משמע שאע"פ שנותנים הדבורים טעם יש להתיר משום נטל"פ, ואילו הרמ"א כאן כתב שאין הדבורים נותנים טעם, משמע דהא אילו היו נותנים טעם היו הדבורים אוסרים. ועי' בש"ך (כאן ס"ק יא) דציוה לעיין במה שכתב לעיל סי' פא, ושם (ס"ק כז) כתב על דברי השו"ע דהדבש שרי משום שגופי הדבורים נותנים טעם לפגם וכדלקמן סי' קג. והדבר פלא, דהא הרמ"א כאן לא כתב הטעם משום נטל"פ, אלא משום שהדבורים אינם נותנים טעם.

**וכבר** העיר מזה בחת"ס, וכתב דלדברי הרמ"א שאינם נותנים טעם כלל הכלי מותר, שהרמ"א איירי כשיש רק רגלי הדבורים אבל בסי' פא איירי כשיש גם גופי הדבורים ולכן ההיתר רק משום נטל"פ, וא"כ אסור לבשל בכלי חלא ושיכרא [שהוא משביח את הטעם]. ומ"מ שרי לבשל שאר דברים, וכמו שנתבאר לעיל (שיעור כח) בשם הפמ"ג שכל שברוב הדברים הוי לפגם לא גזרו לאסור את הקדירה אטו מיעוט דברים שהאיסור לשבח.

**אם דבורים טעמם פגום כזבובים ויתושים**

**ובעיקר** דברי החת"ס דחישב את הדבורים כזבובים ויתושים שפוגמים בכל דבר יל"ד, דמקור דברי המחבר בסי' פא (שם) הוא מדברי המרדכי (ע"ז סי' תתלו), ושם כתב שהבשר פוגם את הדבש ומחמת זה כתב להתיר אף כשבישל הדבש עם גופי הדבורים, ומשמע מדבריו שהדבורים אין טעמם פגום בכל דבר, רק שפוגמים את הדבש ככל בשר שפוגם את הדבש [והסברא בזה, דהא הרשב"א בתוה"ב הוכיח שהזבובים פוגמים בכל דבר מעכברא דמתא והיינו (וכמו שנתבאר לעיל שיעור כח) דהרשב"א ס"ל דעכברא דדברא ועכברא דמתא הם מין אחד, רק שעכברא דמתא מאוס הוא משום דאזיל באשפה, ומחמת זה הוי נטל"פ, ולזה דימה את הזבובים דאזלי במקומות מטונפים, וא"כ י"ל דהדבורים אינם בכלל זה].

**איברא** דלפי"ז לדעת הרמ"א שכתב לקמן (ס"ד) להחמיר שהבשר אינו פוגם את הדבש, א"כ אף הדבורים היה להם לאסור את הדבש. והיה מקום לומר, שלזה שינה הרמ"א וכתב להתיר את הדבש שמעורב בו רגלי הדבורים, ולא הזכיר שמעורב בו גופי הדבורים, משום דס"ל דגופי הדבורים באמת אוסרים את הדבש, ושייך להתיר את הדבש רק אם נתבשל עם רגלי הדבורים בלבד, ומטעם שאינם נותנים טעם.

**והוא** נפק"מ למעשה אם נפלו דבורים למאכל רותח והוציא את הדבורה בכף, דאי נימא שטעם הדבורה אינו פגום תיאסר הכף, אבל אי נימא שהדבורה פגומה אין הכף נאסרת.

**מיהו** באמת נראה דהדבורים דינם שווה לזבובים ויתושים, דהנה בתוס' בע"ז (סט.) כתבו להקשות מה הטעם שהדבש מותר, וכתבו שהדבורים נותנים טעם לפגם, ומשמע דבתחילת דבריהם סברי שרגלי הדבורים נותנים טעם ומ"מ הוי לפגם, ומבואר דס"ל להתוספות שהדבורים פוגמים בעצמם כזבובים ויתושים. ומזה הטעם נראה שלא השיג הרמ"א על דברי המחבר לעיל סי' פא, משום דגם הוא מודה שהדבורים פוגמים בעצמם, רק דכאן כתב מה הטעם דשרי הקדירה גם לחלא ושיכרא וזה שרי כשבישל את הדבש רק עם רגלי הדבורים שאין בהם טעם.

**והעולה** לפי"ז דבדעת השו"ע יש להסתפק שמא הדבורים מצד עצמם נותנים טעם לשבח, אבל להרמ"א נראה דודאי צ"ל שהדבורים פוגמים בעצמם, דאל"כ אמאי אינם אוסרים את הדבש, ונפק"מ למי שהעלה דבורה בכף אם נאסר הכף כמו שנתבאר.

**אם בשר פוגם דבש ושמן**

**[ס"ד] שמן ודבש של גויים אע"פ שהם מבושלים מותרים מפני שהבשר פוגם את השמן ומסריחו וכן לדבש. הגה: וי"א דבשר אינו פוגם דבש עצמו רק משקה הנעשה מדבש ובמקום שאין הפסד גדול יש להחמיר.** בגמרא בע"ז (לח:) איתא דשמן של גויים מותר, דאי משום איערובי מיסרא סרי. ופירש רש"י דהחשש הוא שמא נתערב בו יין, וע"ז אמרו מיסרא סרי, כלומר שהיין מסריח את השמן. וכ"פ רש"י לקמן (שם לט:) דאמרו ג"כ גבי דבש אי משום איערובי מיסרא סרי, דהוא מחשש שנתערב בו יין, וע"ז אמרו שהיין מסריחו. אמנם הרמב"ם (מאכ"א פי"ז הכ"ב והכ"ג) ביאר בין לעניין השמן ובין לעניין הדבש דאי משום איערובי היינו תערובת בשר, וע"ז אמרו מיסרא סרי, וא"כ מבואר בסוגיא שהבשר פוגם את השמן ואת הדבש, וכן פסק השו"ע. אמנם הרמ"א הביא דעת החולקים שהבשר אינו פוגם את הדבש, אלא רק את המשקה הנעשה מדבש, ולשיטה זו מה שאמרו במשנה שדבש של גויים מותר היינו דוקא מי הדבש ולא הדבש עצמו [והיינו דגם לשיטה זו מה שאמרו בגמרא אי משום איערובי היינו תערובת בשר כדעת הרמב"ם רק שביארו שדבש של גויים באמת אסור ומה שהתירו במשנה היינו במשקה הנעשה מדבש].

**וכתב** הש"ך (ס"ק יד) שנראה דעת הרמ"א דלגבי השמן מודה שהבשר פוגמו, דדוקא לגבי הדבש הביא דעת היש אומרים שבשר בדבש הוי לשבח. אלא שתמה שבראשונים מבואר דאי בשר משביח בדבש ה"ה בשמן, ואדרבה כל שכן הוא, דיש מהראשונים שכתבו דבשר בשמן הוי לשבח ובדבש הוי לפגם, דאיתא במשנה בעבודה זרה (לה:) דלמשנה ראשונה אסרו שמן של גויים ואילו גבי דבש כתב התנא (בדף לט:) להתיר. ובגמרא אמר שמואל שהטעם שלמשנה ראשונה אסרו את השמן הוא משום זליפתן של כלים, ואי נימא דבשר פוגם את השמן מאי איכפ"ל בזליפתן של כלים. ואין לומר שסובר התנא שנותן טעם לפגם אסור דהא כתב להתיר את הדבש ואמאי אינו אסור מחמת טעם הבשר אע"כ בשר הוי לשבח בשמן ולפגם בדבש ומשו"ה אסרו את השמן והתירו את הדבש [ולפי"ז למשנה אחרונה שרי משום שסתם כלים אינם בני יומן (תוס' חולין ח: ד"ה השוחט), רק שהתנא שאסר י"ל דס"ל שדבר שמצד עצמו הוי לשבח אף אי נפגם נשאר הוא באיסורו (כדאיתא בתוספות ע"ז סח:). וע"ע בתוס' ע"ז לו. (ד"ה בשלמא) שביארו המחלוקת אם לאסור את השמן בדרך אחר, ושם בגליון הש"ס העיר מדברי התוס' דף סח ע"ב, והיינו שלדבריהם יש לבאר שהתנא שאסר ס"ל שרק דבר שהיה פגום מעיקרו מותר משום נטל"פ]. וכן הוא בר"ן דבשמן פירש דמה שאמרו אי משום איערובי היינו תערובת יין וכרש"י, ובדבש פירש דאי משום איערובי היינו בשר, והיינו משום דס"ל דבשר בשמן הוי לשבח [וצ"ל שאין רגילות לערב בשר בשמן]. ומסיק הש"ך להחמיר בין בשמן ובין בדבש שאין הבשר לפגם ואוסרם. ומ"מ בדבש במקום הפסד גדול יש להקל, כמ"ש הרמ"א [ואף שהט"ז סק"ז העיר בזה מ"מ כן הסכימו הפוסקים], אמנם בשמן יש להחמיר אף במקום הפסד כדמסיק הש"ך.

**והנה** בזמנינו בשמן זית אינו מצוי שמערבים בו בשר או שמתבשל בכלים הבלועים בשר, אמנם יש חשש מחמת בישול השמן בקיטור, ושמא בישלו באותו קיטור גם שומן אסור, ולמאי דקיי"ל להחמיר שטעם בשר הוי לשבח יש לאסור שמן זה [ועל כן שמן זית בלא הכשר אסור], ובאמת שמן זית בכבישה קרה אינו מבושל ואי"צ הכשר [רק צריך לידע בודאי שהוא באמת כבישה קרה].

**● השיעור נמסר במוצאי ש"ק בשכונת נוה יעקב ירושלים ● ניתן לשמוע בקול הלשון טל: [PHONE_REMOVED] קוד 1-3-2-2-1 ובשידור חי במוצש"ק בשעה 10:00 ●**

**● נכתב ע"י א. ה. והיה לעיני מו"ר שליט"א ●**