טכע_ק וביטול ברוב לבני נח
קטגוריות: ש_ס / מא חולין / חולין - הרב וורצל / תערובות ובב_ח / טעם כעיקר

חולין קטז: בדין טכע"ק בב"נ

מתני' קטז: המעמיד בקבת עור כשרה אם יש בה בנו"ט אסורה, ומבואר מזה דגבי בב"ח יכול להטעימו לקפילא, ורק באיסורין ל"מ קפילא ושישים דהוי מעמיד ולא בטיל.

והביא בקה"י-לג להקשות היאך יוכל להטעים לקפילא והא קי"ל אין מזמנין נכרי על בני מעים וא"כ א"א להטעימו לקפילא?

וכל הקו' לא תיקשי למש"כ בחי' הר"ן לב: דאין מזמנין נכרי על בנמ"ע דוקא משום ריאה כש"כ רש"י שם, אבל חיי בני מעים אינם תלויים בושט כ"כ דנימא כמנח בדיקולא, ועוד יתבאר במקומו, ורק אם נפרש שגם בבני מעים יש איסור לב"נ תיקשי.

ובקה"י רצה לבאר שאין איסור טכע"ק לב"נ דלא כתיב משרת אלא בישראל.

אבל הביא משד"ח חת"ס יו"ד-יט שיש שאסרו טכע"ק לב"נ, ואף דלא כתיב משרת אלא בישראל מ"מ י"ל דאף אי טכע"ק לא"ד בעי ביטול ברוב על הצו"ר ובב"נ י"ל שאין ביטול ברוב, ועיי"ש בקה"י שהביא סתירות בחת"ס אם לב"נ יש דין רוב.

וע"ע בפמ"ג שפ"ד פא-יב שאין להם ביטול ברוב.

שו"ר במהר"ם שיק יו"ד-קד עמד בסתירת ד' החת"ס בזה, ומסיק דוודאי גם בב"נ אזלינן בתר רובא אבל מ"מ ביטול ברוב לית להו דזה בעינן למילף מדיינים שנעשה כאילו כולם מחייבים אבל בב"נ לית לן ילפותא לזה, וע"ע מש"כ בגדר ביטול יבש בענין זה אם הלך אחה"ר וביטול ברוב שני דינים שונים הם, ובזה תלינו ד' מהר"ם שיק ויד יהודה כאן דפליג, ואכ"מ[[1]](#footnote-2).

[גם י"ל דלב"נ לא נאסר הצו"ר כלל שהוא איסור חדש כעין יוצא מן הטמא עיין חוו"ד פא-א, ועי' מש"כ בפ' א"ט אם יש יוצא לב"נ].

וע"ע ביד יהודה קד-ד דהוכיח מכ"ד שיש ביטול ברוב אצל ב"נ, עיי"ש שהביא כן משו"ת נחלת יעקב לבעל חוו"ד סי' ג'.

וע"ע בהג' דע"ת פתיחה לתערובות ד"ה החקירה הג' הביא מיד אליהו-מה דפשיטא ליה להתיר גם לעכו"ם.

[ונתבאר במקו"א לדון בתרי אנפי, חדא כש"נ ביד יהודה שנתחדש גם לעכו"ם דין ביטול ואחרי רבים להטות.

וביד אליהו אתא משום משום מי איכא מידי ומיגו שהותר לישראל הותר לב"נ, ועי' מש"כ בסוגיא לג. בזה].

ועיי"ש בסי' צח-א שנסתפק עפי"ז אם יש בו דין טכע"ק, ועיי"ש דיתכן דלשיטות דהיתר נהפך לאיסור הרי הוא גילוי שההיתר נמי בכלל האיסור ואף בב"נ כן, אבל אם אינו אלא עשה לא נאמר בב"נ, עיי"ש.

עוד תי' בקה"י די"ל שהוא רק טועם בלא לבלוע ואין בו איסור דאורייתא רק דרבנן ולא אסרוהו לב"נ, וכש"כ בכו"פ צח-ב דבטעימה כל דהו יכול להרגיש אם יש בו טעם, אבל כבר הבאנו במקו"א ד' הריב"ש שא"א להרגיש את הטעם אלא ע"י בליעה ממש ולא בטעימה כ"ד.

1. בעיקר הנידון בדין הלך אחה"ר בב"נ, ע"ע בר"מ פ"ט מלכים דבני קטורה חייבים במילה אבל כיון שנתערבו בבני ישמעאל אין חיובם אלא ספק, ובשאג"א-מט הק' דהא סנחריב בלבל כל האומות וא"כ ניזל בתר רוב שאינו מב"ק כמו לענין פסולי קהל דאמרינן הכי?

   ובנובי"ת אה"ע-מב תי' דלא אזלינן בתר רוב בב"נ, ועי' במנח"ח ב-יב תמה דא"כ כל האומות יתחייבו למול, וכנראה הבין הנוב"י קו' השאג"א שנתערבו בבני ישמעאל ובני ישמעאל הוו רובא, וע"ז תי' שפיר [ואה"נ בני ישמעאל חייבים במילה דלא אזלינן בתר רוב], אבל במנח"ח תמה ע"ז דמה"ת בני ישמעאל הוו רובא וע"כ כוונת השאג"א משום רובא דעלמא וע"ז לא הועיל תי' הנוב"י דא"כ יתחייבו כל האומות למול.

   אמנם באמת בצל"ח סנהדרין נט: נקט דכל האומות חייבים למול מספק ולטעמיה אזיל.

   ובחמדת ישראל קונטרס ב"נ-מט תי' ד' הר"מ בפשיטות דבאמת לא נתערבו אלא בבני ישמעאל שמלים א"ע ומאן יימר לן דישמעאל הוו רובא.

   ועי' במנח"ח מש"כ להעיר על קו' השאג"א שדימה ליוחסין, דתינח לענין יוחסין כשבא להתגייר אמרינן כל דפריש משא"כ לענין מילה חשיב קבוע ולא אזלינן בתר רוב, ואדרבה הקו' צריכה להיות להיפך שכל האומות יתחייבו למול מטעם קבוע [ועיי"ש דאין לתרץ דקבוע חידוש הוא ולא נתחדש בעכו"ם, שהרי כל המקור של רוב בעכו"ם הוא משום מי איכא מידי ובקבוע ל"ש לומר כן]. [↑](#footnote-ref-2)