כלים פכ_ב מ_ד
קטגוריות: ש_ס / נא כלים / כלים עניינים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / כלים ב_ב

**כלים פכ"ב מ"ד**

א] **כסא של כלה שניטל חפויו,** הר"ש פירש דחפויו הוא כמו שינים שיוצאין מכל צד ועושין כדי שיסמכו בהן, וב"ש מטמאין משום דאף שניטלו החפויין, עדיין הוא ראוי לישיבה, ובטעמא דב"ה דמטהרין, כתב הרע"ב דהוא משום דלא חזי לכלה והו"ל כנשבר, וכן פירש המאירי בפ"ק דעדיות מי"א, ובזה הוא דפליגי ב"ש וב"ה אם סגי במה שהוא ראוי לישיבה, או דבעינן שיהא ראוי לישיבה לכלה, ובמלאכת שלמה בעדיות שם הביא בשם הרש"ס שפירש דטעמא דב"ה הוא משום דכי עבידא לנוי כלה, לעלמא לא חזיא דחייכי עלה עלמא, ועי' בסד"ט מה שהביא עוד משמו, ונראה דהיינו דמה"ט אין בנ"א מקיימין אותו לישיבת שאר בנ"א, וע"כ אינו מקב"ט, ובטעמא דב"ש דמטמאי י"ל דהוא משום דס"ל דכל שהוא ראוי לישיבה ה"ה טמא אף שאין מקיימין אותו לכך, ויתכן דהוא משום דעד שישליכוהו לאשפה דרך לישב עליו. ?שו"ר במה שהביא במלאכת שלמה שם בסופו מפי' הרש"ס שנראה דטעמייהו דרבנן, דכיון שאינו עומד לישיבת שאר בנ"א, ע"כ אינו נטמא בישיבתם, אף בעודו עומד לישיבת הכלה, עיי"ש, וצריך בדיקה בזה?.

אמנם הרא"ש פירש דחפויין אלו עשויין גם לנוי, וע"כ מטהרי ב"ה, משום דכל שאינו עומד בנויו וביפיו בטל שם כלי מעליו, ומ' דדינא הוא דכיון דבטל שם כלי מעליו, ה"ה טהור, אף שעדיין הוא ראוי למלאכתו.

ב] והרמב"ם בפיהמ"ש פירש, דחיפויו הוא צפוי שמצפין את הכסא לנוי,[[1]](#footnote-2) וכשהוסרו ממנו הרי הוא כאילו נשבר, וע"כ אינו מתטמא במדרס, וב"ש אומרים הואיל והוא כסא עץ הראוי לישיבה ה"ה טמא טומאת מדרס, עכ"ד, ויש מקום לפרש בדבריו, דכל הא דמטהרי ב"ה הוא רק בטומאת מדרס, דבעינן שיהא מיוחד לכך, וכיון שניטל ממנו הצפוי כבר אינו מיוחד לישיבה, וע"כ הוא טהור.?אך עי' להלן מ"ו וכן במ"ה שנתבאר בד' הרמב"ם דהטעם הוא משום דאבדה צורתו, וע"כ ה"ה טהור אף שהוא ראוי לישיבה, והבאנו שכ"ה להדיא בד' הרמב"ם בפיהמ"ש עדיות פ"ב מ"ח, ונתחדש לפ"ז דגם במדרס מטהרינן כל שאבדה צורתו, ושמא בזה גופא פליגי ב"ש וב"ה, ומבו' לפ"ז מה שפירשה הרמב"ם בטומאת מדרס, דבשאר טומאות הוו מודו ב"ש דכל שאבדה צורתו ה"ה טהור, ועיי"ש בד' הרמב"ם בעדויות דבזה פליגי ר"ע ורבנן, ויל"ע אם ר"ע ס"ל דל"ב צורת כלי, וכן מ' במאירי בעדיות שם, או דר"ע ס"ל דאף בשניטלו ב' מחיפוייו עדיין יש לו צורת כלי, ועמש"נ בזה להלן מ"ז, ואי נימא דר"ע ס"ל דל"ב צורת כלי, בע"כ דהא דאם ניטלו כל חיפוייו טהור, הוא מטעמא אחרינא, ולא רק משום שאבד צורת כליו?.

ג] ובפי' הראב"ד בפ"ק דעדיות פירש, דכסא של כלה יש לו דפנות כדי שתסמוך בזרועותי' ובגבה מאחורי', והמושב שהיא יושבת עליו נקרא חפויו, וכשחפוייו יוצאין ונכנסין שאדם יכול להכניסם ולהוציאם כשירצה, אין אדם יכול להטותו, שזרועותיו נופלין, ואין דרך להשתמש בו מוטה אלא כדרכו, ועכשיו שניטלו חפוייו כבר בטלו תשמישיו מישיבה, ומה"ט מטהרי ב"ה, וב"ש דפליגי וס"ל דהוא טמא, הוא משום דהוא ראוי עתה להטותו על צידו ולישב עליו ולא בטל ממנו תשמיש ישיבה, עכ"ד, וכ"ה בתוס' שאנץ שם, וכ"נ בד' הרמב"ם בפכ"ו מכלים ה"ג וה"ד שפירש עד"ז, ?ועי' בכס"מ שם שפירש בדעת הרמב"ם כפי' הר"ש, ועמש"נ בזה להלן מ"ו?, ובחזו"א סימן כ"ו סקי"ד עמד בזה, דא"כ מ"ט תני להך דינא בכסא של כלה, וצ"ל דכן הי' הדרך בכסא של כלה לעשותו בענין זה.

ובטעמא דב"ה דמטהרין אף שעכשיו הוא ראוי להטותו, כתב בחזו"א שם דהוא משום דכל דלא הורגלו להטותו ולהשתמש בו בעודו שלם, אין דרך להשתמש בו כן גם עכשיו, אך י"ל עוד דטעמייהו הוא כמו שפירש הר"ש לעיל פי"ט מ"י במשפלת שנפחתה, דחכמים מטהרין אף שהוא ראוי להפכו ולהשתמש בו, משום שעיקר תשמיש שלו בטל וכל שבטל העיקר בטלה הטפלה, ועמש"נ שם אות ב', ?ועיקר נידון זה הוא לקמן מ"ה דהתם תנן דבחיפוייו שאינם יוצאין שהי' ראוי מתחילה להטי' לכו"ע הוא טמא, ועמש"נ שם?.

ד] ובאלי' רבה פירש, דהכסא עשוי ד' רגלים ועליהם ד' עצים דקים מכל ד' רוחותיו והוא המלבן העצים שמד' רוחותיו שהוא כמו דפוס הלבנים, ועל המלבן מחפין בנסר או בדבר אחר לישב עליו, והוא חפוי שמחפין את המלבן, וע"כ כל שניטל חפויו דהיינו המושב שיושבין עליו, ה"ה טהור, ועיי"ש שכתב דאם חפהו גם מג' רוחותיו בנסרים ג"כ נקרא חפוי שמחפה את הרגלים ואת המלבן, ובכה"ג הוא טמא אף שניטל המלבן, כיון שדרכו להיות מטהו על צידו ולישב עליו, אך הכא בכסא של כלה אינו מחופה מג' רוחותיו, ובכה"ג אין דרך להטותו, וב"ש דמטמאי הוא מפני המלבן, דמלבן נמי חזי למיתב עלי', וב"ה דמטהרין הוא משום דבלא חפוי לאו כלי הוא, עכ"ד.

ה] ובמלאכת שלמה בפ"ק דעדיות כתב בשם הר"ר יהוסף, דחפויו הם היתידות שמחברות את הטבלא שהיא מושב הכסא לעמודים שהיא מונחת עליהן, ואף בשניטלו חפויו עדיין הוא ראוי לישיבה, כיון שהטבלא מונחת ע"ג העמודים וע"כ מטמאי ב"ש, וב"ה מטהרין משום דאין הטבלא מחוברת לעמודים, עכ"ד.

ו] **שמאי אומר אף מלבן של כסא טמא,** הרמב"ם בפיהמ"ש והר"ש פירשו דמלבן הוא מושב הכסא, וס"ל לשמאי דמושב הכסא בפנ"ע טמא, אמנם נראה דפליגי בטעמא דמילתא, דהרמב"ם כתב דהוא משום שיושבים עליו ואף שאין יושבים עליו בפנ"ע, ונ' מדבריו דטעמא דשמאי הוא משום דחשיב כמיוחד לישיבה כיון שיושבים עליו כשמרכיבים אותו על הכסא, אך הר"ש כתב דלדעת שמאי כ"ש דהכסא טמא בלא חפוייו, והנה הרי לפ"מ שפירש הר"ש ברישא מתבאר דבלא חפוייו כבר אין מקיימין את הכסא לישיבה, וכ"ש דהמלבן בפנ"ע בלא הכסא ובלא חפוייו אין מקיימין אותו לישיבה, ובע"כ דטעמא דשמאי, הוא משום דסגי במה שהוא ראוי לישיבה, אף שאין מקיימין אותו לכך.

ז] והראב"ד בפ"ק דעדיות פירש לפי דרכו שהבאנו לעיל אות ג' בפי' קמא דמלבן הוא המחובר לכסא מלפניו כדי להרחיב מקום המושב או להיות לו מסגרת, וס"ל לשמאי דאף אם ניטלו חפוייו וניטל אף המלבן טמא הכסא, משום שעדיין הוא ראוי להפכו על צידו ולישב עליו, ומ' דב"ש פליגי וס"ל דכל שניטלו חפוייו והמלבן אינו מקב"ט, וצ"ב הטעם בזה.

עוד פירש הראב"ד דאף אם ניטלו חפוייו ונתפרק ממנו יותר טמא מפני המלבן ואע"פ שאין דרכו להפכו על צידו, ומ' דהיינו דרישא שניטלו חפוייו, איירי בשניטלו חפוייו לבדם, ובכה"ג ס"ל לב"ש דטמא משום שמטין אותו על צידו ויושבין עליו, אך הכא איירי בשנתפרק ממנו יותר, דכה"ג אין דרך להפכו על צידו, ואפ"ה ס"ל לשמאי דכל שנשתייר המלבן של הכסא מחובר לכסא, עדיין הוא ראוי לישב עליו, וע"כ הוא טמא, אך בחזו"א סימן כ"ו סקי"ד פירש לדבריו דהיינו דאף המלבן בפנ"ע בלא כסא טמא, וצ"ע היאך זה מתישב בל' הראב"ד שכתב דטמא "מפני" המלבן, ובמש"כ דאין דרך להפכו על צידו, דמזה נ' להדיא דעדיין הוא מחובר לכסא.

ח] ובתוס' שאנץ בעדיות שם פירש, דקאי על כסא של כלה שניטלו חפוייו, דמטמאי ב"ש משום שהוא ראוי להטותו על צידו, וקאמר שמאי דבכה"ג טמא אף המלבן המחובר לכסא מלפניו כדי להרחיבו, אע"ג דאין ראוי לישב עליו הואיל וניטלו החפויין, מ"מ כיון שעדיין הכסא בטומאתו אף המלבן טמא, עכ"ד, וכמדומה דהיינו רק משום שמעיקרא הי' המלבן מכלל הכסא, וע"כ כל שעדיין הכסא בטומאתו אף המלבן טמא, אך אם מעיקרא לא הי' המלבן משמש עם הכסא, ל"ה נטמא בטומאתו.

ט] והמאירי בעדיות שם פירש, דמלבן הוא חתיכת עץ שטוחה העומדת על יתידות התחובות בשולי הכסא כדי שתהא ישיבתו נוחה, וקאמר שמאי דאף אם ניטל המלבן טמא הכסא, הואיל ועדיין הוא ראוי לישיבה מצד היתידות.

י] ובאלי' רבה פירש לפי דרכו שהבאנו לעיל אות ה' דשמאי אומר דאף מתחילתו משנעשה המלבן נגמר מלאכתו, ואע"פ שעדיין לא עשה את החפוי, ה"ה טמא.

יא] **כסא שקבעו בעריבה ב"ש מטמאין וב"ה מטהרין שמאי אומר אף העשוי בה,** בביאור הפלוגתא בזה נחלקו הראשונים, דהנה הרמב"ם בפיהמ"ש כתב דטעמא דשמאי דמטמא אף את העשוי בה, הוא משום דיושבים עליו, ומבו' לפ"ז דאיירי בשהוא עומד לישיבה אף שהוא מחובר לעריבה, וצ"ב לפ"ז דמ"ש דב"ה וב"ש דמטהרין את העשוי בה, ומ"ט דב"ה דמטהרין אף בשהי' כסא וקבעו בעריבה.

ובחזו"א סימן כ"ו סקי"א כתב לפרש בזה, דאף שהוא עומד לישיבה, מ"מ אין תשמישו נאות ובטלה דעתו, וע"כ מטהרי ב"ה, וב"ש מטמאין כיון שהי' כסא בתחלה אכתי חשיב כסא בתשמיש מועט [כדין כל השברים דסגי להו בתשמיש מועט מעין מלאכתו] ואפי' אי חשבת לי' שינוי מעשה מ"מ לא נטהר, דל"מ שינוי מעשה אלא היכי דהשתא אינו עומד לתשמיש כלי, משא"כ הכא, אבל עשוי בה מתחלה אף לב"ש טהור, דלא חשיב מושב, ושמאי מחשיב לי' מושב אף בעשוי מתחילה בעריבה, עכ"ד.

יב] אמנם הנה ל' הרמב"ם בפיהמ"ש דאינו מתטמא במדרס בגלל חיבורו בעריבה שאינה מתטמאה במדרס, ומ' מדבריו, דהא דאינו נטמא מדרס, אי"ז משום שהכסא מצ"ע לא חשיב כמיוחד למדרס, אלא הוא משום דחיבורו לעריבה מטהרו.

ונ' הביאור בזה, לפמש"כ הרמב"ם לעיל פ"כ מ"ג בהא דתנן דעשה בראשה כסא טהור מפני שאומרין לו עמוד ונעשה את מלאכתנו, וכתב הרמב"ם, ז"ל, ואף אם אכן הי' הכסא שבקצה שלה עשוי לישיבה, מ"מ כיון שהוא מגוף הקורה, והקורה עצמה אפשר שיאמר לו בה עמוד ונעשה מלאכתנו, הרי אותו הכסא אינו מתטמא משום מושב, עכ"ל, ולמדנו מזה, דאף כסא העשוי לישיבה, מ"מ כל שהוא חלק מדבר שאינו עשוי למדרס ואומרין לו בה עמוד ונעשה מלאכתנו, אף הכסא אינו נטמא מדרס, ונ' דמה"ט הוא דמטהרי ב"ה הכא, דכיון דהעריבה אינה נטמאת מדרס ואומרין לו עמוד ונעשה מלאכתנו, אף הכסא שהוא חיבור לה, אינו נטמא מדרס.

יג] והנה לפ"ז מתבאר היטב טעמא דב"ש דס"ל דאם קבעו בעריבה טמא והעשוי בה טהור, וזה כ"ה דמפליג לעיל שם, דכסא שקבעו בקורת בית הבד טמא ואם עשה בראשה כסא טהור, והיינו דכל הא דמטהרינן להכסא מכח שהקורה עצמה אומרין לו בה עמוד ונעשה מלאכתנו, הוא רק כשהכסא מגוף הקורה, אך כל שהוא כלי לעצמו, הרי דכיון שהוא עשוי לישיבה ה"ה נטמא מדרס, וצ"ב לפ"ז טעמא דב"ה דמטהרי אף בכסא שקבעו בעריבה, ומ"ש מהא דתנן התם דכסא שקבעו בקורת בית הבד טמא.

וכבר עמד ע"ז בכס"מ פכ"ה מכלים ה"ח דמ"ש כסא שקבעו בעריבה דטהור, מכסא שקבעו בקורת בית הבד דטמא, וכתב לישב דאף הכא הכסא טמא, ולא אמרו ב"ה מטהרין אלא לענין שאינו חיבור לה שאם נטמאת העריבה לא נטמא הכסא, עכ"ד, ובתוי"ט תמה ע"ז דבד' הרמב"ם בפיהמ"ש מפורש דהכסא עצמו טהור, ועיי"ש שדקדק כן גם מד' הרמב"ם בהלכות, ועיי"ש בתוי"ט שכתב לישב עפי"ד הראב"ד בפ"ק דעדיות (שהבאנו להלן אות ט"ו), ובחזו"א סימן כ"ו סקי"א עמד ע"ז, דבד' הרמב"ם מבו' דאיירי בשהוא עשוי לישיבה, ושלא כד' הראב"ד.

ושמא י"ל בזה, דכל הא דכסא שקבעו בקורת בית הבד נטמא מדרס, אף שהקורה אומרין לו בה עמוד ונעשה מלאכתנו, הוא משום דאין הכסא חיבור כלל לקורה, משום שאינו משמש כלל למלאכת הקורה, אך הכא י"ל דהכסא מסייע גם למלאכת העריבה, וע"כ הוי חיבור לעריבה, וע"כ כיון דהעריבה עצמה אינה נטמאת מדרס ואומרין לו עמוד ונעשה מלאכתנו, אף הכסא אינו נטמא במדרס.[[2]](#footnote-3)

יד] והר"ש והרא"ש פירשו דטעמא דב"ה דמטהרי הוא משום דבטל אגב עריבה, ויש להסתפק אם כונתם הוא כד' הרמב"ם, דהואיל ובטל אגב עריבה ה"ה טהור אף שהוא עשוי למדרס, או דכונתם דלעולם כבר אינו עשוי למדרס, והא דמטמאי ב"ש הוא משום דלא קעביד שינוי מעשה, וכמו שעמד בזה הראב"ד שהבאנו להלן אות ט"ו, ובזה הוא דפליגי ב"ה וס"ל דכיון דהוא בטל אגב עריבה והוי חלק מן העריבה, ל"ב בזה שינוי מעשה, או דזה עצמו חשיב כשינוי מעשה.

טו] ובד' הראב"ד בפ"ק דעדיות מבו' דרך אחרת בזה, דהנה הראב"ד שם למד מן התוספתא שהביא הר"ש דפלוגתייהו הוא בשקבעו כדרך ישיבתו, אך אם קבעו שלא כדרך ישיבתו לכו"ע טהור, והק' ע"ז דמ"ש מהא דתנן לעיל פ"כ מ"ה דקבעו ולא בנה עליו טמא וקבעו ולא נתן עליו את המעזיבה טמא, אלמא בקביעות בלחוד לא פרחה טומאה מינייהו, ועד"ז קשיא מהא דתנן התם דקערה שקבעה כדרך קבלתה טמאה, ועי' בתוי"ט ובחזו"א סימן כ"ו סק"י מה שהוסיפו להקשות עוד, וכתב לישב, ז"ל, התם משום דבדוכתייהו נמי לישיבה ולשכיבה קיימי, אלא משום דמחבר להו לבנין קא מטהרינן להו, ומש"ה עד דקבעי להו ובני עלייהו לא חשבינן להו כבנין, אבל הכא הא קא מבטל להו מישיבה לגמרי הלכך בקביעות לחוד מטהרינן להו לב"ה, עכ"ל, ועמש"נ בזה באורך לעיל פ"כ מ"ה אות ב' ואילך.

והנה מבו' בד' הראב"ד דכשקבעו בעריבה אינו עומד כלל לישב עליו, וע"כ מטהרי ב"ה, משום דהקביעות חשיבא כשינוי מעשה, וב"ש דפליגי נ' דהוא משום דס"ל דאף בכה"ג לא חשיבא הקביעות כשינוי מעשה, וע"כ אינו עולה מטומאתו, ועי' עוד בד' הרש"ס שהובאו במלאכת שלמה פ"ק דעדיות, שיש ללמוד מדבריו דרך אחרת בפי' הפלוגתא בזה ובטעמא דשמאי דמטמא אף את העשוי בה, ונתבארו דבריו להלן אות כ'.

טז] ובטעמא דשמאי דמטמא אף את העשוי בה, אף שאינו עומד כלל לישיבה, פירש הראב"ד שם ע"פ התוספתא, דהוא משום דס"ל דמלבן אפי' מבית האומן טמא וא"צ לייחדו לישיבה, הלכך אפי' נעשה מתחילתו לכך הוי כמי שנתייחד מתחילה לישיבה ואח"כ קבעו בעריבה דמטמאי לי' ב"ה, עכ"ד, ועי' בחזו"א סימן כ"ו סק"י מש"כ בזה.

ועיי"ש שכתב עוד, דלפמש"כ הרמב"ם בפיהמ"ש דהעשוי בה היינו שנוצר עם העריבה מעץ אחד, א"א לפרש כד' הראב"ד, וע"כ הוצרך הרמב"ם לפרש דטעמא דשמאי הוא משום דהוא עומד לישיבה אף בכה"ג, וכמש"נ לעיל אות י"א.

יז] ובחזו"א שם סקי"א כתב, דלדעת הרמב"ם דאף כשקבעו בעריבה עדיין הוא עשוי לישיבה, ואך דכיון דאין תשמישו נאות בטלה דעתו, הדרא קו' הראב"ד לדוכתא דמ"ש מההיא דקבעו ולא בנה עליו דטמא, ועיי"ש שכתב די"ל דאיירי בשינוי מעשה, או דהכא חשיבא קביעות לחוד כשינוי מעשה, וכמו שדן בזה החזו"א שם סק"י, ועיי"ש מש"כ עוד בזה.

ולמש"נ לעיל אות י"ב בדעת הרמב"ם, דהא דמטהרי ב"ה הוא משום דהוי הכסא חלק מן העריבה שאינה עשוי' למדרס ואומרין לו בה עמוד ונעשה מלאכתנו, וע"כ אף הכסא אינו נטמא מדרס, י"ל דע"כ ל"ד לההיא דקבעו ולא בנה עליו דטמא, דהתם לא חשבינן לי' כחלק מן הכותל אלא בשבנה עליו וכמש"כ הרמב"ם בפיהמ"ש שם, אך הכא סגי במה שקבעו לעריבה לחשבו כחלק מן העריבה, וכיון שהעריבה אינה נטמאת במדרס משום שאומרין לו עמוד ונעשה מלאכתנו, אף הכסא אינו נטמא מדרס, וצ"ע עוד בזה.

יח] **שם בר"ש, תניא בתוספתא וכו' אמר ר' יוסי רואה אני את דברי ב"ש שאני אומר מלבן אפי' מבית אומן טמא, צריך פירוש, מה ענין הא דמטמאי ב"ש בכסא שקבעו בעריבה, להא דמלבן אפי' מבית אומן טמא.**

**ובהגה' הגר"א לתוספתא גריס, רואה אני את דברי שמאי "שאומר" מלבן וכו', ולגיר' זו אה"נ לא קאי ר' יוסי כלל על פלוגתת ב"ש וב"ה בכסא שקבעו בעריבה.**

**ובביאור הגר"א לתוספתא גריס, רואה אני את דברי שמאי ואני אומר אפי' מלבן וכו', ופירשה דתרתי קאמר, חדא דרואה אני את דברי שמאי שהי' מטמא אף בעשוי בה לכתחילה, ועוד דאפי' מלבן מבית האומן טמא כשמאי.**

יט] והראב"ד בפ"ק דעדיות גריס וכ"ה בתוספתא שלפנינו, רואה אני את דברי "שמאי" וכו', ופירשה, דקאי על הא דמטמא שמאי אפי' את העשוי בה, וע"ז קאמר ר' יוסי דכיון דאפי' מלבן מבית האומן טמא, וא"צ לייחדו לישיבה, הלכך אפי' נעשה מתחילתו לכך הרי כמי שנתייחד מתחילה לישיבה ואח"כ קבעו בעריבה דמטמאי לי' ב"ש, עכ"ד, ועמש"נ בזה לעיל אות ט"ז.

כ] ובמלאכ"ש בפ"ק דעדיות הביא מפי' הרש"ס שכתב, דשמאי דאומר אף העשוי בה טמא, אזיל לטעמי' דס"ל דאף המלבן טמא, וכנראה למד לזה מד' התוספתא, ועיי"ש שנקט גם דב"ש דס"ל דכסא של כלה שניטל חפויו טמא, הוא לטעמייהו דמטמאי בכסא שקבעו בעריבה, וכתב דצריכי למיתני תרוייהו, דאי תני רישא הו"א בההיא קאמר ב"ש דטמא משום דסו"ס לישיבת אדם קבעי לה, אבל סיפא דלעריבה קבעי לה אימא לא, קמ"ל, ואי תנא סיפא הו"א הכא טמא משום דמימליך איניש ואמר אי מצטריך לעריבה להוי לעריבה ואי לא להוי לדידי, אבל רישא דלכבוד עבידא אימא לא מימליך ועד דעביד לי' כסא וחפויו לא ליטמא, קמ"ל, עכ"ד, וצ"ב מה ענין ב' דינים אלו זל"ז.

ונ' בביאורו, דעיקר פלוגתא דב"ש וב"ה בכסא שניטל חפויו, הוא משום שבאופן זה אינו עומד בפועל לישיבה, ובזה הוא שנחלקו אם כיון שכבר הי' עליו תורת מדרס, לא בטל מיני' תורת מדרס כ"ז שהוא ראוי לישיבה, או דכיון שאינו עומד בפועל לישיבה בטל מיני' תורת מדרס, ועד"ז נחלקו גם בדין כסא שקבעו בעריבה, דאף דהוא ראוי לישיבה מ"מ אינו עומד לישיבה אלא לתשמישי העריבה, וע"כ ב"ש לטעמייהו ס"ל דכיון דהוא ראוי לישיבה לא בטל מיני' תורת מדרס, וב"ה לטעמייהו ס"ל דכיון דאינו עומד בפועל לישיבה בטל מיני' תורת מדרס, וע"ז כתב הרש"ס דמחד גיסא יש לטמאות טפי בכסא שניטל חפויו, שעדיין יעודו הוא לישיבה, ואך שהוא מחוסר תיקון לחפותו, וע"כ י"ל דלא בטל מיני' תורת מדרס, ומאידך גיסא יש לטמאות טפי בכסא שקבעו בעריבה, דעביד אינש דמימליך ומייחדו לישיבה, וע"כ י"ל דלא בטל מיני' תורת מדרס.

כא] ולפ"ז הי' נראה, דזהו גם הא דקאמר ר' יוסי דרואה אני את דברי שמאי שאני אומר מלבן אפי' מבית האומן טמא, והיינו דפלוגתא דב"ש ושמאי היא, דלדעת ב"ש כל הא דהראוי למדרס טמא אף שאינו עומד לכך, הוא רק בשכבר הי' עליו תורת מדרס, דבכה"ג אמרינן דלא בטל מיני' תורת מדרס כ"ז שהוא ראוי למדרס, אך העשוי בה מתחילה שמעולם לא הי' מיוחד למדרס אינו נטמא מדרס, ושמאי פליג וס"ל דאף העשוי בה מתחילה טמא מדרס, דכל הראוי למדרס טמא מדרס, אף שאינו עומד בפועל לכך, וזהו דמדמי לה ר' יוסי להא דס"ל דמלבן אפי' מבית האומן טמא, אף שעדיין אינו עומד בפועל למדרס.

אך אי"ז מתישב בד' הרש"ס שהביא המלאכ"ש שם בסו"ד, שכתב דטעמא דר' יוסי דמטמא אף את העשוי בה, הוא משום דסומכת גופה בשעת לישה על זרועותי' ונשען רוב גופה וע"כ הו"ל מושב,[[3]](#footnote-4) ולפ"ז צ"ב דמה ענין זה להא דס"ל דהמלבן טמא, וצ"ע בזה.

?יש לציין למתניתין לקמן פכ"ג מ"ד דמטהר ר' יוסי בכסא של כלה, ולב' פי' הר"ש שם, ולד' הרש"ס ז"ל בזה, ועמש"נ שם בזה?.

1. ובתוי"ט כתב דלדעת הרמב"ם גופי' דכלי המצופה אינו מקב"ט, צ"ל דהכא איירי בשאינו מצופה כולו, ודקדק כן גם מל' הרמב"ם בפיהמ"ש פ"ק דעדויות מי"א שכתב דחיפוין הם החתיכות המצויירות המודבקות בו, ?ילה"ע מל' הרמב"ם שם פ"ב מ"ח שנראה שכולו מצופה ואין נראה העץ כלל?, ועי' בחזון נחום מש"כ בזה בע"א, אך הרש"ש כתב די"ל, דגם לדעת הרמב"ם אין כלי המצופה טהור אלא משאר טומאות, אך בטומאת מדרס ה"ה מקב"ט, וכ"כ בחזו"א סימן כ"ו סקי"ג, וכתב דעד כאן לא נתמעט בתו"כ, אלא כלי גללים, אבל מה שבמינו טמא בכלי קיבול, טמא במדרס, ולכך טמאין אף המפצין, וכ"ש כלים המצופין דטמאין מדרס, עכ"ד, ועי' במשנ"א מש"כ בזה, ?העירוני דלעיל פי"ח מ"ג משמע דכלי המצופה טמא מדרס, ועמש"נ שם בזה?. [↑](#footnote-ref-2)
2. ויל"פ עוד בזה, דהא דכסא שקבעו בקורת בית הבד ל"ה חיבור לקורה, ואילו כסא שקבעו בעריבה הוי חיבור לעריבה, הוא משום דהקורה אין עלי' תורת כלי, וע"כ הכסא שהוא כלי אינו חיבור לה, ומשא"כ בעריבה דתורת כלי עלי', הוי הכסא חיבור לה, ועי' באו"ש פכ"ה מכלים ה"ח שכתב ג"כ לחלק ע"פ דרכו בין קבעו בקורה שאין עלי' תורת כלי לקבעו בעריבה שיש עלי' תורת כלי, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-3)
3. לכאו' מבו' בדבריו דס"ל דכיון דאין המושב נטמא עד שינשא עליו רובו של זב, גם לא חשיב כמיוחד למדרס רק כשהוא מיוחד לינשא רוב האדם עליו, וזה דלא כמש"כ בחזו"א סימן ל' סקכ"ג, ועמש"נ בזה לעיל פ"כ מ"א אות א'. [↑](#footnote-ref-4)