דיני ברכת האילנות
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב מאיר קאופמן / שיעורי הלכה

#### כ"ג אד"ב פ"ד

# דיני ברכת האילנות [סימן רכ"ו]

א. מבואר בגמ' ברכות מ"ג: היוצא בימי ניסן וחזי אילני דמלבלבי אומר ברוך וגו' שלא חיסר בעולמו כלום וברא בו בריות טובות ואילנות טובות להנות בהם בני אדם ע"כ ועיין רא"ה שכתב שהוא ענין מחודש שמברך על אילנות יבשים שהפריחן הבורא והביאו מהחיד"א שיש ענין גדול בברכה זו לברכה בכונה שזה מתקן את הנשמות המגולגלות בפרחים האלו

ב. נוסח הברכה המבואר בגמ' ובכל הראשונים שלא חיסר בעולמו כלום אמנם יש סידורים אשכנז שכתוב חסר בעולמו דבר ובפשוטו זה טעות שלא מצאנו בשום ראשון ובשום פוסק גירסא זו

ג. לשון הגמ' מי שיוצא בימי ניסן אמנם עיין ריטב"א בר"ה י"א: שזה לאו דוקא אלא ההוה נקט שאז זה זמן ליבלוב הפירות ואם לבלוב הפירות זה קודם ניסן יש לברך קודם ובפשוטו אם יש מקומות שעונת הלבלוב הוא בתשרי יברכו בתשרי ועיין ברכי יוסף שאם רק יש עץ אחד שמלבלב קודם כגון שקד שהוא מאוד מקדים כה"ג אין לברך שהתקנה היתה כשכל האילנות מלבלבים ולא שראה עץ אחד [ויש לדון האם בזמן שכל האילנות כבר אין לבלוב ויש רק אחד שמאחר האם יכול לברך ולנ"ל אין לברך] והברכי יוסף כתב שעל פי הקבלה אין לברך קודם ניסן ובשדי חמד מערכת ברכות סימן ב' אות א' הביא שיש שפקפקו בזה והמנהג לברך בניסן

ד. מבואר בראשונים שברכה זו לא מברכים אותה פעם בל' יום אלא רק פעם בשנה כשמתחיל הפריחה של הפירות וכן הוא בשו"ע

ה. לשון הגמ' זה אילני ומשמע שרק שני אילנות וכן הוא בבאר היטב בשם ההלכות קטנות ועיין מ"ב שלגבי קברים שלשון הגמ' הרואה קברי ישראל כתב שני קברים אמנם גירסת הראבי"ה והרא"ה אילנא דהינו שגם אילן אחד ויתכן לחלק שבקברים מברכים דן אתכם בדין שהברכה מתיחסת דוקא לקברים אלו ממילא צריך שנים אבל כאן שזה שבח כללי ממילא מצד נוסח הברכה אפשר גם על אחד אמנם הרי יש מקום לדון שהברכה צריכה לבוא מהתפעלות של הראיה וחז"ל הגדירו שרק ראיה של כמה אילנות זה סיבה לברך ולכתחילה צריך שני אילנות ומבאים מהגריש"א ושאר רבותינו שבדיעבד יש לברך גם על אילן אחד דהינו שלשון הגמ' הוא תמיד לשון רבים אבל לא שזה דוקא

ו. לשון הגמ' מי שיוצא ביומי ניסן ועיין רמב"ם שיוצא לשדה אמנם שאר הראשונים לא העתיקו חלק זה ומשמע שזה לאו דוקא אלא ההוה נקט וכל שרואה אילנות שמלבלבים זה סיבה לברך וכן המנהג [ויש מהספרדים שנהגו לצאת חוץ לעיר ואמרו שזה על פי קבלה]

ז. בפשוטו אפשר לברך ברכה זו בשבת וכן נהג האדרת וכן היו קהילות בספרד שיצאו לאחר תפילת שבת כולם יחד לברך ובכף החים כתב שלא לברך שמא יתלוש ואין לנו לגזור גזרות ובפרט שאין הדרך כלל לתלוש לאחר הברכה ואפילו להריח מבואר בגמ' שמותר וכתב שעל פי הסוד אין לברך בשבת אמנם כמדומה שכאלו שידעו קבלה היטב לא כתבו דבר זה ובפשוטו אפשר לברך וכן נהג הקה"י

ח. עיין מ"ב שאין מברכין על אילן סרק דהינו שנקט שההנאה שבדבר זה מצד השמחה מהפירות שיצאו מזה אחרי זה אמנם במור וקציעה כתב שאפשר לברך על אילן סרק דהינו שזה לא דוקא מצד הפירות של מחר אלא עצם זה שהאילן היה יבש ועכשיו מוציא פרחים וצ"ע שהמושג פרחים זה דבר שמוציא אחרי זה פרי וסתם פרח שגודל בעץ סרק זה כמו כל שאר העלים ובפשוטו אם בירך אין לו לחזור ולברך

ט. מבאים משבט הלוי שאם בירך ללא לראות יצא כי זה ברכה על כללות הבריאה ודבריו צ"ע שכיון שחז"ל תיקנו על ההתפעלות של הראיה וודאי שללא ראיה זה ברכה לבטלה וצריך לחזור ולברך

י. עיין טור שכתב שאם איחר לברך עד שגדלו הפירות לא יברך עוד ובפשוטו משמע שגם אם הפרח עדין קיים אבל זה כבר לא השלב של הפירות והב"י הביא מהמרדכי שאם לא ראה עד שגדלו הפירות יכול לברך והשו"ע פסק שלא יברך והגר"א פסק לברך ועיין ב"ח וא"ר שכתבו לחלק דהטור דיבר שהוא כבר ראה כשזה היה פרח ובזה כל שזה כבר גדל ועשה פרי לא יברך אמנם המרדכי דיבר שלא ראה עד שזה עשה פרי והנה צ"ב הסברא שאם גם לאחר שראה ולא בירך יכול לברך בראיה שניה וגם מצב של פרי זה סיבה לברך למה שצירוף שני הדברים ביחד זה לא סיבה לברך ועיין מ"ב שפסק שאם לא ראה מברך אפילו אם גדל הפרי אמנם כתב שאם זה כבר ראוי לאכילה ולברך עליו שהחינו שיש לו ברכה אחרת בזה וודאי לא מברכים ברכת האילנות והנה משמעות הדברים שפסקו לברך גם אם כבר אין פרח ודוחק לומר שהכונה שהפרח עדין קיים והוא חידוש

י"א. אמנם מבואר בדברי הפוסקים שנקטו שלשון הטור משמע שגם אם כבר ראה ולא בירך יכול לברך בראיה שניה והנה לגבי שהחיינו שמברך על ראיה של הפרי נחלקו הפוסקים האם כשלא בירך בראיה ראשונה יכול לברך בראיה שניה דהב"י סימן רכ"ה הביא מרבינו מנוח שאי אפשר לברך והביא דהמהרי"ל חלק ואמר שאפשר לברך והמג"א שם הביא את שני הדיעות וכתב שלאחר אכילה ראשונה לא יברך באכילה שניה דהינו שנקט כשיטות שלא מברכים אמנם הרמ"א כתב שאם לא בירך בראיה ראשונה יברך בראיה שניה ועיין מ"ב שם שלגבי ראיה כיון שאפשר עדין לברך באכילה לכן זה סיבה שיוכל לברך משא"כ באכילה ולכן לגבי רואה ים הגדול ולא בירך לא יברך בראיה שניה וכן ברואה את חברו והנה המחצית השקל כתב שמי שלא בירך ברכת האילנות בראיה ראשונה זה תלוי באותו נידון ורק לרמ"א דשם מברכים גם כאן מברכים ובחיי אדם כלל ס"ג כתב שבאמת אין לברך כמו בשהחינו ועיין שער הציון שכאן זה גרע שהרי כאן אין אכילה וכתב שסתימת הפוסקים שכן מברכים דהינו שגם אם שהחינו לא מברכים בראיה שניה אבל ברכת האלנות כן מברכים וצ"ב החילוק ואולי כאן זה לא מחמת ההתפעלות של האדם

והנה לכאורא לכתחילה ודאי שראוי לברך בראיה ראשונה ולא לחכות לראיה שניה כיון שלדעת המחצית השקל והחיי אדם זה תלוי במחלוקת הפוסקים והמג"א פסק שלא לברך ולכן אם ראה קודם ניסן או ראה רק אילן אחד או קודם התפילה כיון שכה"ג ודאי יכול לברך כדאי לברך אז וצ"ע בזה

ועיין בר אלמוגים סימן קע"ז שכתב לדון שאם ראה ולא בירך האם חייב לחפש עץ אחר לברך כדי לתקן מה שראה ולא בירך או שאין כזה חיוב והנה אם ראה ולא בירך כי חשב שיראה אחרי זה ויברך יש לדון שכה"ג ודאי חייב לברך וצ"ע אמנם יש לדון שהראיה מחיבת לשבת וכל שלא שיבח הפסיד את המחיב הקודם ואין שום תיקון בזה שיברך על משהוא אחר וממילא אדרבא עדיף שלא יראה ויברך כיון שיש צד שלא צריך לברך אמנם יכול לצאת ממישהוא אחר ובפרט במקום ספק

י"א. עיין רעק"א שהסתפק האם אפשר לברך על עץ שפירותיו ערלה וביאר הטעם לא לברך כי אי אפשר להנות מפריה וצ"ב הרי סיבת הברכה כי עכשיו רואה את התחדשות הפירות ואין זה כלל בגלל שהוא עומד לאוכלו ובאמת מביאים מהחיד"א ועוד אחרונים שנקטו לברך וצ"ל שהדבר שמעורר התפעלות מההתחדשות זה שבסוף יהיה מותר באכילה אבל לא דבר שגם בסופו הוא אוסר באכילה והמ"ב פסק שלא יברך

ובשו"ת דובב מישרים ח"ג ס"ה כתב להוכיח שיש לברך דמבואר בגמ' שבשביעית צריך לציין את האילנות של ערלה שלא יאכלו ויכשלו באיסור ערלה ולכאורא צריך לצין כל שנה כדי שלא יברכו על זה ברכת האילנות אלא בהכרח שאין בזה חסרון ולכאורא יש לדון שכאן כל שלא יודע שזה ערלה הוי ברכה בתורת ודאי שיסוד הברכה מה שיש לו התפעלות ורק ערלה זה הפקעה וכל שאין הפקעה ממילא עיקר העץ זה סיבה לברכה וצ"ע

י"ב. נחלקו האחרונים האם מברכים שהחינו על פרי מורכב ובפשוטו זה אותו מחלוקת כאן וכן הביא בספר אוצר הברכה מכמה אחרונים לא לברך והנה המ"ב שם הכריע לברך [אינו מוכרח] וא"כ ודאי שגם כאן יש לברך ועיין אור לציון שגם לדיעות שאין לברך זה רק על האילן הראשון אבל הפירות שנטעו ממנו שבזה כבר אין איסור אפשר לברך

י"ג. יש לדון באדם שהולך קודם התפילה ורואה אילן האם יברך או שיש בזה דין קדימה ומסתבר שכיון שהראיה מחיבת לא שייך בזה דין קדימה וכמו שמברכים אשר יצר קודם ק"ש או ברכות השחר ובפרט כאן שיש דיעות שאחר התפילה כבר לא יוכל לברך

י"ד. קטן שיגדיל משך החודש ניסן יש לדון האם עדיף שיחכה שיהיה לו חיוב גמור או שיברך בקטנותו והנה לגבי קידוש לבנה נהגו לברך בקטנותו אמנם שם יש לו חיוב לברך ואין יסבה לדחות אבל כאן כל זמן שלא ראה הוא עדין לא התחיב וכדאי לו לשמור הברכה לגדלותו וכן מסתבר אמנם אם ראה בזה לכאורא יש לו חיוב לברך ואין לו היתר לדחות לגדלותו

ט"ו. אילן שחלק מהפרחים שלו כבר נהיו פירות בפשוטו אין סיבה שלא לברך על שאר הפרחים הקימים שם אמנם עיין בר אלמוגים שהביא בשם ספר מעשה חמד שדן שרוב הפרחים האלו לא מוציאים פירות וכיון שהברכה על פרח שעומד להוציא פרי ממילא אין לברך על זה ועיין בר אלמוגים שדן שמאידך יש רוב פרחים שמוציאים פירות אמנם כאן זה כמו בתבואות שור במים במח שכאן הרי ודאי קרה בהם שינוי שלא יצא עדין הפרי וא"כ בזה אדרבא יש רוב שזה לא יוציא פרי אמנם בעיקר הדבר יש לדון שכיון שראית הפרח זה רק סיבה לראות התחדשות של גידול פרי זה לא תלוי בפרח זה האם הוא מוציא פרי או לא וצ"ע

ט"ז. המ"ב לגבי קידוש לבנה כתב שאפשר לברך אם משקפים אמנם לגבי חלון כתב שראוי לפתוח החלון ולפ"ז גם כאן מי שנוסע ברכב ראוי לפתוח את חלון הרכב כדי לברך

ט"ז. עיין ספר אוצר הברכה פי"ח סט"ז שהביא שפרות שגודלים בחממה כיון שזמן הלבלוב לא קשור לעונה מסוימת אלא כפי איך שרוצים מגדלים שם אין זה סיבה לברך ברכת האילנת וכן מסתבר