הזורק - הרב יעקב סגל
קטגוריות: ש_ס / כט גיטין

**ע"ז ע"א**

**א) ברש"י ד"ה הזורק.** מבואר ברש"י שמיירי בביתה של נכסי מלוג, ועיין בב"ש (קלט א) בענין ביתה של נכסי צאן ברזל.

**ב) "אין לי אלא ידה... ת"ל ונתן מכל מקום"** בביאור הלימוד עיין ברש"י דילפינן מדלא כתיב ובידה יתננו, [ועיין בפנ"י לענין קנין ד""א בגט] ועיין בשטמ"ק (בב"מ י) בשם הריטב"א מה שהקשה על דברי, ובתוס' וברשב"א ביארו הלימוד באופ"א ועיין עוד בר"ן ובריטב"א ובטור (סימן קלח) [הרחבה אות ב].

**ג) ברש"י ד"ה אימא.** "כגון נכנסה לחצירו ונעל בפניה" ידוע מה שדייק הקצה"ח (שמח ב) דס"ל לרש"י סובר שבעינן 'מעשה גזילה' ועיין באבן האזל (גניבה סו"פ ב) וברשב"א (כתובות ל"ד) ועיין בדב"א (ח"א סימן כא), ובקו"ש (כתובות אות צח) ובמחנ"א (גזילה סימן י) הוכיח מכופר בפקדון שנעשה גזלן אע"פ שלא עשה מעשה גזילה, ועיין באמרי משה (לב ב) [הרחבה אות ג].

**ד) "גט משום דבעל כרחה מגרשה"** וי"ע אם כוונת הגמ' שאי"צ קנינים בגט או שאע"פ שצריך קנין מ"מ פריש פשיר, ועיין באחיעזר (סי' לא), ובענין אי צריך קנין בגט עיין בקצה"ח (סי' ר') ובקו"ש (קידושין אות ט) ובסוגיא לעיל שאם הגט של הבעל אינה מגורשת ובתוס' בכתובות לא: לענין קנין יד ובאמרי משה (סי' כ"ה ו) ובגרש"ש (גיטין ה) [הרחבה אות ד].

**ה) "ואי אשמעינן גנב" וכו'.** הקשה הרש"ש דמגנב לא הוי ידעינן דמשום יד איתרבאי די"ל שאינו אלא משום שליחות, וברעק"א הקשה למה צריך צריכותא לגנב וגט הרי בגט החצר קונה משום יד ובעינן עומד בצידו ובגנב החצר משום שליחות, ועיין בנתה"מ (פתיחה לסימן ר) [הרחבה אות ה].

**ו) "חצרה, מה שקנתה אשה קנה בעלה"** פירש"י "קנה בעלה לפירות להשתמש בה ואכתי לא נפיק גט מידיה דבעל", ונחלקו האחרונים בביאור דבריו, האם הכוונה שקונה לשואל או הוא ענין בגט דוקא מדין כריתות עיין בקצה"ח (שיג א) ובמגיה לאבני מילואים (קלח אות ב). ובענין חצר מושאלת לענין גט הקשו בשיטת הרמב"ם דמחד גיסא בשכירות (ו ה) ס"ל שקונה למשכיר, ומאידך בגירושין (ה א) פסק שהזורק גט לחצרה בין חצר שלה בין שאול או שכור הרי זו מגורשת. ועיין בקצה"ח שם ובבית מאיר (קלט א) [הרחבה אות ו].

**א) ברש"י ד"ה הזורק.** מבואר ברש"י שמיירי בביתה של נכסי מלוג, **וכתב הב"ש** (קלט א) דדוקא ביתה של נכסי מלוג אבל הזורק גט לביתה של נכסי צאן ברזל אינה מגורשת, משום שא"א לומר גיטה וחצירה באים כאחד, דהחצר מחוסר גוביינא עי"ש.

**ב) "אין לי אלא ידה... ת"ל ונתן מכל מקום"** בביאור הלימוד **כתב רש"י** דילפינן מדלא כתיב ובידה יתננו, **ועיין בשטמ"ק** (בב"מ י) בשם הריטב"א שאם היה כתוב בידה יתננו הוי פרט וכלל שהכלל מרבה כל דבר ולכן צריך לכתוב ונתן בידה שהוי כלל ופרט ואין בכלל אלא מה שבפרט, **וביאר השיטמ"ק בשם מהר"י אבוהב** שכוונת רש"י ליישב קושיית תוס' שהפסוק ונתן בידה הוא כלל ופרט, ולזה תירץ רש"י שאם כוונת התורה שבעינן דוקא נתינה לידה היה צריך לומר לידה יתנהו, ומה שהקשו דא"כ הוי פרט וכלל תי' מהר"י אבוהב דהנ"מ אם יש משמעות לפרט בלי הכלל אבל כאן אם לא היה כתוב ונתן לא היה משמעות לפסוק. [הנה לשיטת רש"י שיש ריבוי של נתינה מכל מקום כתב **הפנ"י** שלפ"ז מהני גם נתינה בד"א מדאורייתא כיון שמשתמר לדעתה עי"ש]. **ובתוס' וברשב"א** מבואר שילפינן מכלל ופרט וכלל. **ובתורי"ד ובר"ן ובריטב"א והרשב"א בשם הירושלמי** ביארו שיש שני פסוקים ונתן בידה לרבות נתינה לחצירה, **ועיין בר"ן ובריטב"א** הביאו ביאור דהוי מיעוט אחר מיעוט שאינו אלא לרבות חצרה, **ובטור** (סימן קלח) ביאר מדלא כתיב ונתן לה אלא בידה דרשינן לרשותה. ועיין במשך חכמה דברים כד א.

**ג) ברש"י ד"ה אימא.** "כגון נכנסה לחצירו ונעל בפניה" וכ"כ **רש"י** בב"מ י עי"ש, והוכיח מכאן **הקצה"ח** (שמח ב) שס"ל לרש"י סובר שבעינן 'מעשה גזילה' אבל אם נכנסה לחצירו וחשב לקנותה אע"פ שבכה"ג במציאה קונה אותה במחשבה אינו גזלן. **ובתוס'** ב"ק ס"ה ד"ה אין כתבו "חצירו מנין כגון שהכישה במקל מחצירו של בעל הבית ונכנסה לגגו או חצירו", **וכתב האבן האזל** (גניבה סו"פ ב) שתוס' כרש"י שבעינן מעשה גזילה ולכן נקטו הכישה במקל ולא שנכנסה מעצמה וס"ל לתוס' דבעינן שהגזלן יעשה מעשה בגוף הגזילה. **מאידך יעוין ברשב"א** (כתובות ל"ד) דמוכח מדבריו שגנב קונה בחצירו גם בלי מעשהה גזילה, עיין **בדב"א** (ח"א סימן כא), וכן הוכיח **הקו"ש** (כתובות אות צח) **מהתוס'** שם ל' ד"ה ואי, **ועיין במחנ"א** (גזילה סימן י) שהוכיח מכופר בפקדון שנעשה גזלן אע"פ שלא עשה מעשה גזילה, **ועיין באמרי משה** (לב ב) שרק לענין גנב להתחייב בכפל בעינן מעשה גניבה אבל לענין גזלן שחייב בהשבה א"צ מעשה גזילה. ועיין ברש"י בב"מ כו: שהמגביה מציאה ע"מ להשיב ואח"כ נמלך לגזלה עובר משום השב תשיבם והטעם שאינו עובר בלא תגזול הוא משום דבעי' דומיא דויגזול החנית מיד המצרי, **ועי"ש בריטב"א**.

**ד) "גט משום דבעל כרחה מגרשה"** **עיין ברש"י**, ובפשטות כוונתו דאחר שמצאנו קנין בע"כ בגט שוב א"א ללמוד מזה לשאר קנינים. **אמנם באחיעזר** (סי' לא) ביאר שכוונת הגמ' היא שבגט אי"צ קנין וסגי בנתינה, **ועיין בקצה"ח** (סי' ר') שס"ל שאי"צ קנין בגט ובזה ביאר מ"ט גט על איסורי הנאה כשר ואילו שטר בעלמא על איסורי הנאה אינו כשר, **ועיין בקו"ש** (קידושין אות ט) שהוכיח מדברי הר"ן בריש קידושין, והרשב"א בגיטין כ: שלא כדברי הקצה"ח, **מאידך** הוכיח הקו"ש **מהריטב"א** שכתב בענין צאי וקבלי קידושייך שאי"צ זכית ממון וסגי שיהיה לה 'יד' בעלמא. והנה מצאנו בכמה מקומות דבעי' קנין בגט, **דיעוין לעיל** ע"ה ע"א שאם הגט של הבעל אינה מגורשת [ולשיטת הרמב"ם הוא משום חסרון כריתות אבל לרש"י הוא משום הקנין], וכן משמע מהגמ' שם שדנה בענין זה לענין נתינה בע"כ במקומות שהנדון הוא 'ממוני' [בתי ערי חומה, קיום תנאים בגט וכו'] **ועיין בתוס' בכתובות** לא: שקנין יד מועיל כמו בגט ומבואר שבעי' קנין בגט. **ובאמרי משה** (סי' כ"ה ו) **וחי' הגרש"ש** (ס"ה) ביארו [כ"א בדרכו] שבאמת בעי' קנין בגט אלא שהתורה מזכה לאשה בע"כ והבעל פועל רק נתינה ולא קנין [ולהכי מהני גם באיסורי הנאה].

**ה) "ואי אשמעינן גנב" וכו'.** הקשה **הרש"ש** דמגנב לא הוי ידעינן דמשום יד איתרבאי די"ל שאינו אלא משום שליחות ונ"מ שבקטנה לא מהני כיון שאין שליחות לקטן, וכן נ"מ שהחצר לא יקנה בעל כרחה דאין שליחות בע"כ. **והרקע"א הקשה** למה צריך צריכותא לגנב וגט הרי בגט החצר קונה משום יד ובעינן עומד בצידו ובגנב החצר משום שליחות, וכעי"ז מקשה **הנתה"מ** (פתיחה לסימן ר) לשיטת הרי"ף (ב"מ יב) שס"ל דחצר דגברא משום שליחות וחצר דאיתתא משום יד, א"כ למה צריך צריכותא, ואיך ס"ד ללמוד גט מגניבה הוי בגניבה חצר משום שליחות ובגט אין החצר יכול להיות שליח שלא מדעתה דאין חבין לאדם שלא מדעתו, **ותירץ** דחצר דגברא הוי גם משום שליחות וגם משום יד, ועיין במנ"ח (קומץ מנחה שמז ג) דס"ל שחצר דגברא הוי רק משום שליחות, וחוקר האם חצר של עבד שקיבל חצר ע"מ שאין לרבו רשות בו הוי כאשה משום יד או כאיש משום שליחות, ונ"מ אם האדון יכול לזרוק שטר שיחרור לחצר של העבד בעל כרחו דאם הוי משום שליחות אינו נעשה שליח בעל כרחו.

**ו) "חצרה, מה שקנתה אשה קנה בעלה"** [עיין **בר"ן ובריטב"א** שהקנין הוא מדרבנן] **פירש"י** "קנה בעלה לפירות להשתמש בה ואכתי לא נפיק גט מידיה דבעל", **ונחלקו האחרונים** בביאור דבריו, **בקצה"ח** (שיג א) ביאר דכיון דחצר מושאלת לבעל, היא קונה עבור השואל, **והמגיה לאבני מילואים** (קלח אות ב) ביאר דכוונת רש"י דגבי גט בעינן כריתות דהיינו שיצא לגמרי מתחת יד הבעל וכיון שהגט מונח בחצר שקנויה לבעל לפירות אכתי לא נפיק גט מיד הבעל, **ועיין בתורי"ד** "מה כח יש לאשה שיקנה לה החצר" ומשמע דהוי חסרון בכח הקנין וכדברי הקצה"ח. ולענין חצר המושכרת או מושאלת האם קונה לשוכר או למשכיר, **עיין ברש"י** ב"מ קב שקונה לשוכר, ואילו שיטת **הרמב"ם** (שכירות ו ה) שקונה למשכיר, והוכיח **הקצה"ח** מסוגיין שחצר המושכרת קונה לשוכר, **ובאמת ביאר הקצה"ח** שגם לפי הרמב"ם קונה לשוכר, ולכן פסק (גירושין ה א) שהזורק גט לחצרה בין חצר שלה בין שאול או שכור הרי זו מגורשת. אלא שהקשה מדברי הרמב"ם בשכירו שחצר מושכרת קונה למשכיר ולא לשוכר, ותי' דשאני התם שהמשכיר שייר שייר לעצמו בקנין עי"ש. **אבל הראב"ד** הבין ששיטת הרמב"ם שקונה למשכיר ולפ"ז הקשה למה פסק הרמב"ם בגרושין שמגורשת בגוונא של חצר מושאלת, **ועיין בבית מאיר** (קלט א) שביאר ע"פ **הש"ך** (שיג א) שכתב לחלק בין זכיה מהפקר לבין זכיה בדבר שדעת אחרת מקנה לגבי זכיה מהפקר ששניהם המשכיר והשוכר יכולים לזכות בה זוכה המשכיר שהוא בעל החצר אבל במכר ומתנה שיש דעת אחרת מקנה שמקנה לשוכר יכול השוכר לקנות בחצר, עי"ש.

**\*) כותב דו"ד וכו'**. נתבאר בהרחבה בריש הכותב ואכמ"ל.

**ע"ז ע"ב**

**א) "רבא אמר... אלא גיטה וידה באין כאחד"** בגדר גיטה וידה באים כאחד, כתב הקצה"ח (ר, ה ובאבנ"מ לה יג וקלט יג) דרק בגט ושטר שיחרור נתחדש דין זה, עי"ש בביאור הדברים ועיין בקו"ש קידושין (אות קלח) שתמה בזה ובאמרי משה (כה ו) מה שביאר בסברת הקצה"ח וע"ע בחזו"א (אה"ע סימן עג סו) מה שביאר מ"ט דוקא בגט אמרי' לדין זה [הרחבה אות ז].

**ב) הקשו האחרונים מסוגיין** על שיטת תוס' חיצוניות (ב"מ כ"ה) וכ"כ הש"ך (קצח ז רב ג) שקנין חצר מהני רק אם לא היה מונח בחצר קודם לקנין החצר, וצ"ב מסוגיין, ועיין בקצה"ח (קצח ב) ועיין בהפלאה (כתבות פ"ו:) ובקה"י (ב"מ כז) [הרחבה אות ח]

**ג) בתוד"ה ידה.** "וא"ת חצרה נמי לא קניא ליה גופיה אלא פירי" עיין תורי"ד ומהרש"ל ורעק"א, בביאור החילוק בין ידה לחצרה ועיין באחיעזר (ח"א לא א) מדברי הרשב"א בזה, ועיין ברשב"א בסוגיין בתי' שני [הרחבה אות ט].

**בא"ד.** וי"ל... אבל מעשה ידיה מעלמא קאתו" צ"ב בכוונתם, ועיין רעק"א [הרחבה אות ט].

**ד) "תקף ליה עלמא"** פרש"י שאסור לטלטל גט בשבת, והיינו משום איסור טלטול מוקצה, ובראשונים הקשו מאי שנא משאר אגרות ושטרות שמותרים בטלטול דאמרינן (שבת קטז) שרק אין 'קורין' בשטרי הדיוטות בשבת ועיין ברשב"א. ועיין ביש"ש (סימן א) מ"ט הוא מוקצה הרי הגט ראוי לשימוש זה שיכול לגרש בו בשבת ודמי לסכין של מילה [הרחבה אות י].

**ה) "ותיזל איהי ותיחוד ותפתח"**. הקשו הראשונים למה צריך קנין הרי דברי שכיב מרע ככתובים ומסורים דמי, וברמב"ן תי' שדברי שכי"מ אינם קונים אלא לאחר מיתה ואין גט לאחר מיתה. והמרדכי תי' שדברי שכי"מ ככתובים ומסורים מדרבנן, ולגבי גט בעינן קנין מדאורייתא. וצ"ב מ"ט לא תי' ראשונים הנ"ל עייןמחנ"א (משיכה סימן ב)ואמר"מ (לט ה) ואחיעזר (סי' ל"ב). ובשיעורי הגרש"ר (אות קלה) [הרחבה אות יא].

**ו) תוד"ה ותיזיל**. עיין בתוס' ובראשונים והקשו מ"ט לא התירו לטלטל מוקצה, ועיין ברא"ש [בשם הרשב"ם] ובריטב"א וברשב"א הרמב"ן והר"ן בכמה דרכים [הרחבה אות יב].

**בא"ד** "ולא הוי כמו טלי גיטך מעל גבי קרקע כיון שהגט בא מרשות הבעל לרשותה הוי כאילו נתנו לה" הקשו האחרונים מה בכך שעובר מרשותו לרשותה הרי הו כמו שהגט מונח בידו ופתח ידו והיא נוטלת הגט מידו שפסול משום טלי גיטך אע"פ שעבר מידו לידה ועיין באבנ"מ (קלט יב) ובתו"ג (קלט א) ובאמרי משה (כא ג) ובחידושי הגרש"ר (סימן יא א) [הרחבה אות יג].

**ז) ברש"י ד"ה הרי זו חזקה.** "דהשתא קא יהיב לה חצר וגיטה בתוכו ותנן נכסים שאין להם אחריות נקנין עם נכסים שיש להן אחריות" **בפשטות מבואר** ברש"י שמהני הגט משום שקונה את הגט בקנין אגב, והיינו דמהני קנינים בגט אע"פ שאין כאן נתינה לרשותה, **ובראשונים** פליגי וביארו שהקנה לה החצר **ובטעם הדבר** שלא פירש רש"י כשאר הראשונים שקנתה החצר ומתגרשת ע"י נתינה לחצרה, **עיין בפנ"י ובשיעורי הגרש"ר** (אות רלט) [הרחבה אות יד]

**ח) הקשו הראשונים לשיטת רש"י** דאם האשה קנתה באגב למה הוצרך הבעל להקנות לה המקום שבו היה מונח הגט הרי קיי"ל שא"צ צבורין (קידושין כ"ז). ועיין בקצה"ח (רב ד). והגרש"ש הקשה (סימן ד ד"ה ולענ"ד) לשיטת רש"י למה לא מהני טלי גיטך מע"ג קרקע הרי את ההקנאה הבעל עושה ומה איכפת לן שהגט בעצמו הגיע לידה ע"י שנטלתו מע"ג קרקע, עי"ש בהרחבה [הרחבה אות טו]

בעיקר הנדון קנינים בגט הקשה הגר"ש איגר (בתשובת רע"א סימן רכא ז) דלכאו' השאלה האם מהני קנינים בגט הוי בעיא דלא אפשטא בירושלמי שבעי ר' זירא כתב גט על קרן פרה ומסר הפרה האם מגורשת, ועיין ברעק"א (סימן רכב רכג) ובקה"י (סימן יז ג). [הרחבה אות טז].

**ז) "רבא אמר... אלא גיטה וידה באין כאחד"** בגדר גיטה וידה באים כאחד, כתב **הקצה"ח** (ר, ה ובאבנ"מ לה יג וקלט יג) דרק בגט ושטר שיחרור נתחדש דין זה, באים כאחד כיון שהוי בע"כ ואי"צ זכיה אלא נתינה, אבל במקום שאי"ז בע"כ א"כ כיון שאין לה יד לקנות לא שייך לומר בזה באים כאחד, וממילא המוכר קרקע בקנין שטר והניח השטר בקרקע הנמכרת לא אומרים בזה שהשטר והקרקע נקנו בדרך של באים כאחד. **ועיין בקו"ש** קידושין (אות קלח) שהקשה ע"ד הקצה"ח מסברא מה החילוק בין זכיה לנתינה דהא גם בנתינה בעי' לרשותו, **ועיין באמרי משה** (כה ו) שביאר בסברת הקצה"ח דבשטר קנין אומרים שע"י מה שהקונה זוכה מקודם בשטר נקנה הדבר ללוקח, וא"כ קנין השטר הוא רגע קודם קנית הדבר הנקנה וממילא לא שייך בזה באים כאחד, אבל בגט אין כוונת התורה שהיא מתגרשת מפני שהיא קונה את הגט אלא מפני שנתן גט לרשותה ובאותו רגע שהיא מתגרשת איכא נתינת גט לרשותה. **ועיין בחזו"א** (אה"ע סימן עג סו) שביאר שבאמת רק בגט ושיחרור אמרי' לדין באים כאחד אבל לא משום שבהם סגי בנתינה אלא דאשה ועבד כשפקע רשות בעליהם עליהם ממילא הם שייכים לעצמם דאין העבד צריך לקנות עצמו אלא לסלק רשות האדון ולענין הפקעת בעלות נתחדש באים כאחד, אבל היכא שצריך לעשות קנין לקנות לא נתחדש דין באים כאחד.

**ח) הקשו האחרונים מסוגיין** על שיטת **תוס' חיצוניות** (ב"מ כ"ה) וכ"כ **הש"ך** (קצח ז רב ג) שקנין חצר מהני רק אם לא היה מונח בחצר קודם לקנין החצר, וצ"ב מסוגיין, **ובקצה"ח** (קצח ב) רצה בתחילה לחלק שהש"ך מיירי בחצר דגברא שהוי מדין שליחות והגמ' מיירי בחצר דאשה שהוי מדין יד, אלא שהקשה מהגמ' ב"מ יא ועמד בצ"ע. **ועיין בהפלאה** (כתבות פ"ו:) **ובקה"י** (ב"מ כז) שתי' דגט שאני שא"צ לקנות הגט וסגי בנתינה, **והחת"ס** (בחי' כאן ד"ה הרי) תי' דשאני אשה שא"צ להקנות ידה או חצירה אלא סגי בסילוק ידו של הבעל וממילא הוי שלה, כסברת החזו"א דלעיל. **והגרש"ש** (ב"מ סימן כג) **והקה"י** (שם) כתבו שלא נאמרה סברת התוס' חיצוניות אלא בחצר שלא מדעתו ודלא כש"ך שהבין בדבריו שהכוונה היא לכל קנין חצר. ועיין מחנ"א קנין חצר סימן יד.

**ט) בתוד"ה ידה.** "וא"ת חצרה נמי לא קניא ליה גופיה אלא פירי" עיין **תורי"ד ומהרש"ל ורעק"א**, שידה אינה משועבדת לו כל היום שאינו יכול להשתעבד יותר מהמלאכה שהיא חייבת לו משא"כ בחצר שהוי שלו בלא הפסק, **ועיין באחיעזר** (ח"א לא א) שהביא שיטת הרשב"א בקידושין כג בשם הראב"ד שיש לאשה יד לזכות תחילה לעצמה והא דקנה בעלה היינו לאחר שהיא זכתה קנה בעלה מממנה, וממילא הכא זוכה בגט ומאחר שכבר אין לה בעל אין הבעל זוכה, משא"כ חצר שהוי של בעל בלי שהאשה זכתה כיון שהוא אוכל פירות [ועיין ברשב"א בסוגיין בתי' שני וכ' האחיעזר שכוונתו להנ"ל].

**בא"ד.** וי"ל... אבל מעשה ידיה מעלמא קאתו" צ"ב בכוונתם, **ועיין רעק"א** דלא שייך לומר שזוכה ביד למעשה ידים כמו דקל לפירותיו כיון שאין המעשה ידים יוצאים מהיד אלא באים מעלמא, ולא דמי לפירות שצומחים מהדקל אלא דמי למצודה לדגים שאין יכול לזכות במצודה לדגים כיון שאין הדגים צומחים מהמצודה, עי"ש.

**י) "תקף ליה עלמא"** פרש"י שאסור לטלטל גט בשבת, והיינו משום איסור טלטול מוקצה, **ועיין ביש"ש** (סימן א) שהוי מוקצה מחמת חסרון כיס והקשה מ"ט הוא מוקצה הרי הגט ראוי לשימוש זה שיכול לגרש בו בשבת ודמי לסכין של מילה שאינו מוקצה כיון שרוצה להשתמש בו בשבת ותי' שאינו מיחד את הגט לגירושין בתורת ודאי דשמא לא יתנהו בשבת דשמא ימות לפני שיתן או שיתנו במוצ"ש. **והקשו הראשונים** מאי שנא משאר אגרות ושטרות שמותרים בטלטול דאמרינן (שבת קטז) שרק אין 'קורין' בשטרי הדיוטות בשבת ותי' דהם ראוים לצור על פי צלוחיתו אבל גט שמקפיד עליו אינו עומד לצור ע"פ צליחותו, ועיין ברשב"א בתי' שני שגם שאר שטרות אסורים בטלטול כיון שאסור לקרות בהן.

**יא) "ותיזל איהי ותיחוד ותפתח"**. **הקשו הראשונים** למה צריך קנין הרי דברי שכיב מרע ככתובים ומסורים דמי, ונאמרו כמה תי' **א- הרמב"ן הרשב"א והריטב"א** מתרצים בשם הר"ח שדברי שכי"מ אינם קונים אלא לאחר מיתה ואין גט לאחר מיתה. **ב- המרדכי תי'** שדברי שכי"מ ככתובים ומסורים מדרבנן, ולגבי גט בעינן קנין מדאורייתא. **והקשה המחנ"א** (משיכה סימן ב) מ"ט המרדכי לא תירץ דאין גט לאחר מיתה, **והאמר"מ** (לט ה) הביא מהדברי אמת שתי' ע"פ הטור (סימן רנ) שמתנת שכי"מ קונה למפרע משעת אמירה, **ובאחיעזר** (סי' ל"ב) תי' [בשם הדבר אברהם] שאמדינן דעתיה שלגבי גט השכי"מ רוצה שיחול מחיים כדי שלא תפול לפני יבם. והקשה עליו דבכה"ג פסק הרמ"א (קנ ט) שבעינן מעשה קנין. **ועיין בשיעורי הגרש"ר** (אות קלה) משכ"ב. **ועיין עוד בשיעורי הגרש"ר** שהקשה לשיטת המרדכי מאי שנא מקנין ד' אמות שהוי תקנה מדרבנן ואעפ"כ מהני בגט כמבואר להלן ע"ח, ותי' דבאמת אם יקנה החצר בדברי שכי"מ ואח"כ יניח בו הגט תהיה מגורשת מדין הפקר ב"ד הפקר כמו בר' אמות אבל הכא שהגט היה מונח מקודם כתבו התוס' דכל מה שאינו טלי גיטך מעג"ק הוא משום שהגט בא מרשות הבעל לרשותה והיינו דההקנאה נעשית ע"י הבעל ואילו בדברי שכ"מ כיון שהוי תקנה מדרבנן א"כ ההקנאה נעשית ע"י בי"ד מכח הפקר ב"ד ולא ע"י הבעל. עי"ש. **ג- הגרש"ר** (ב"מ אות קנד) הביא תי' דכיון ששכי"מ יכול לחזור בו דמי לגט בידה ומשיחה בידו דל"ח כריתות

**יב) תוד"ה ותיזיל.** "אין מגרשין בשבת" **תוס'** הקשו שאין מגרשין בשבת, **ועיין בראשונים** שהקשו עוד שאסור לקנות קנין בשבת [ביצה לז] והתי' דבשכיב מרע הקילו, **וא"כ הראשונים הקשו** מ"ט לא התירו לטלטל מוקצה, **ועיין ברא"ש** [בשם הרשב"ם] שהאיסור לא היה טלטול אלא שהיה צורך להעבירו דרך רשות הרבים דהוי איסור תורה. **והריטב"א** תי' שלא התירו טלטול מוקצה שהוא נעשה לפני הגירושין ושמא ימות בינתיים. **והרא"ש** תי' שקנין בלאו הכי הותר אצל שכי"מ דחכמים לא כללו שכי"מ בכלל הגזירה שאסרו לעשות קנין בשבת כדאיתא בב"ב קנו ולכן אף איסור גירושין דומה לאיסור לעשות קנין. **והרשב"א הרמב"ן והר"ן** מתרצים שלא התירו איסור טלטול מוקצה משום מראית העין משא"כ פתיחת דלת לא ניכר שעשתה קנין ועיין **במהרש"א** מש"כ עוד.

**יג)**  **בא"ד** "ולא הוי כמו טלי גיטך מעל גבי קרקע כיון שהגט בא מרשות הבעל לרשותה הוי כאילו נתנו לה" **הקשו האחרונים** מה בכך שעובר מרשותו לרשותה הרי הו כמו שהגט מונח בידו ופתח ידו והיא נוטלת הגט מידו שפסול משום טלי גיטך אע"פ שעבר מידו לידה [ועיין פנ"י]. **ובאבנ"מ** (קלט יב) **ובתו"ג** (קלט א) תי' שאין זה נחשב לטלי גיטך דע"י שהקנה לה את מקום הגט הוי כאילו שליח הבעל נתן הגט לשליח האשה דהחצר היתה עד עכשיו שליח של הבעל ונעשה עכשיו שליח של האשה, **והקשה האמרי משה** (כא ג) דאטו חצר דגברא הוי שלוחו לגרש הרי החצר הוא שלוחו לענין שמה שמונח בו הוי כאילו מונח בידו אבל מהיכי תייתי שהחצר הוא שלוחו לגרש, **ובחידושי הגרש"ר** (סימן יא א) ביאר דע"י שהבעל הקנה לה מקום הגט הוי כאילו הכניס הגט לרשותה דהקנאת הבעל הוי כנתינה, **ובקה"י** (סימן טו) **ובאמרי משה** (כא ג) ביארו דכאן אינו טלי גיטך כיון שדמי לאשה שאין לה יד שהבעל נותן לה יד ועי"ז מקבלת גיטה דנתינת היד מצד הבעל מהני שהוי נתינה מצדו וה"נ כאן הבעל נתן לה חצר כדי לקנות בו הגט. **באבני מלואים** הביא מדברי המרדכי (אות תלג) שתי' דכיון שגיטה וחצרה באים כאחד הוי כאילו זרקו לתוך חצירה עי"ש ובאבנמ"ל מש"כ בדבריו.

**יד) ברש"י ד"ה הרי זו חזקה.** "דהשתא קא יהיב לה חצר וגיטה בתוכו ותנן נכסים שאין להם אחריות נקנין עם נכסים שיש להן אחריות" **בפשטות מבואר** ברש"י שמהני הגט משום שקונה את הגט בקנין אגב, והיינו דמהני קנינים בגט אע"פ שאין כאן נתינה לרשותה, **ובראשונים** פליגי וביארו שהקנה לה החצר וע"ז איכא נתינת גט לחצרה של האשה אבל ע"י קנין אגב לא היתה מתגרשת כיון שאין נתינה לידה, **ובטעם הדבר** שלא פירש רש"י כשאר הראשונים שקנתה החצר ומתגרשת ע"י נתינה לחצרה, **עיין בפנ"י והחת"ס** שתירצו שהיה קשה לרש"י לפי ההו"א שמיירי בארוסה ולא ידענו דין באים כאחד א"כ קנתה מקודם מקום הגט ואח"כ הגט וא"כ ליכא נתינה לרשותה והוי טלי גיטך מעג"ק, דרק אם הגט חל באותו זמן שעובר מרשותו לרשותה הוי נתינה ולכן פירש"י שקונה הגט אגב קרקע וא"כ באותו רגע שבעל מקנה הקרקע קונה הגט ושפיר איכא נתינה מהבעל ולפ"ז לפי המסקנה שהגמ' חידשה דין באים כאחד גם רש"י יכול לפרש שקנתה בקנין חצר. **ועיין בשיעורי הגרש"ר** (אות רלט) בשם **הדברי אמת** שרש"י לומד שהבעל לא הקנה לה החצר אלא השאיל החצר ורש"י סובר כשיטת בעל העיטור שחצר מושאלת אינה קונה מהמשאיל לשואל, **והגרש"ר תי'** שדוקא בקנין אגב כיון שהקנין נעשה מצד הבעל אי"ז כטלי גיטך מעג"ק אבל קנין חצר שהקנין נעשה מצד הקונה הוי טלי גיטך ואינה מגורשת. **ויש שתי'** שרש"י סובר כמו הש"ך (סימן רב ג) שחפץ שהיה מונח בחצר מקודם אינו נקנה למי שקנה החצר ולכן אין האשה קונה הגט בחצר ועוד ס"ל לרש"י שבעי' שהאשה תקנה את הגט ולכן צריכה גם לקנות החצר כדי שהגט יבוא לחצירה.

**טו) הקשו הראשונים לשיטת רש"י** דאם האשה קנתה באגב למה הוצרך הבעל להקנות לה המקום שבו היה מונח הגט הרי קיי"ל שא"צ צבורין (קידושין כ"ז). **ובקצה"ח** (רב ד) תי' דאם לא תקנה האשה אתת מקום הגט נמצא שהגט מונח ברשות הבעל וליכא כריתות ודמי לגט בידה ומשיחה בידו דאע"פ שקנה [דכמאן דפסיק דמי] מ"מ לענין גט לא מהני דליכא כריתות ובשיטת שאר הראשונים עיין בקה"י (טז א).

**הקשה הגרש"ש** (סימן ד ד"ה ולענ"ד) לשיטת רש"י שמהני קנינים בגט למה לא מהני טלי גיטך מע"ג קרקע הרי את ההקנאה הבעל עושה ומה איכפת לן שהגט בעצמו הגיע לידה ע"י שנטלתו מע"ג קרקע, ובשלמא לראשונים החולקים על רש"י בעינן שהבעל יתן הגט לידה או לרשותה אבל לרש"י שמהני הקנאת הבעל שמקנה לאשה הגט וא"צ נתינה לידה או רשותה א"כ גם כשהיא נוטלת הגט איכא הקנאת הבעל, ויש שתי' דדוקא באגב מהני כיון שאגב הוי מעשה קנין מצד המקנה שאגב הקנאת הקרקע מקנה המטלטלין ומתקיים ונתן מצד הבעל ע"י הקנאת הקרקע ועמה הגט אבל בטלי גיטך הוי קנין הגבהה או קנין יד שהוי מעשה קנין מצד הקונה ובזה איכא חסרון שליכא ונתן מצד הבעל, והגרש"ש מתרץ דהיכא שאיכא רק הקנאת הגט מהני דמיקרי שהבעל נתן ע"י הקנאה אבל היבא שאיכא גם הכנסה לרשותה ואילו ההכנסה היתה ע"י הבעל היתה מגורשת אף אם לא קנתה אם ההכנסה נעשה ע"י האשה מגרע גרע ולא מהני הא דההקנאה היה ע"י הבעל דהתורה אמרה שגם הבפועל של הכנסת הגט לרשותה לא יעשה ע"י האשה וע"ע בשיטת רש"י בחי' הגר"ח על הש"ס סימן קנא והברכ"ש סימן מה ב

**טז) בעיקר הנדון קנינים בגט** הקשה **הגר"ש איגר** (בתשובת רע"א סימן רכא ז) דלכאו' השאלה האם מהני קנינים בגט הוי בעיא דלא אפשטא בירושלמי שבעי ר' זירא כתב גט על קרן פרה ומסר הפרה האם מגורשת, ולמד רש"א שהספק האם קנין האשה ע"י מסירת הפרה הוי גירושין או בעינן בו ידה או חצירה, **והרעק"א** (סימן רכב רכג) כתב דהירושלמי יכול לסבור שודאי בעינן נתינה לידה ממש ולא מהני קנינים בגט, והבעיה של הירושלמי כשהאשה קנתה במסירה ותפסה באפסר או בשיער הפרה האם מגורשת כיון שמחזיקה מקצת הפרה בידה או שבעינן שתחזיק כל הגט בידה. **ועיין בקה"י** (סימן יז ג) הביא דהמאירי לעיל יט מביא הספק של הירושלמי והכריע מסברא דמגורשת, והקה"י מקשה איך הכריע מסברא ללא ראיה.

א"ל רב עיליים לרבא מה שקנתה אשה קנה בעלה מקשה האמרי בינה ח"ב קונ' הקנינים סימן טז וכן מקשה בחי' ר' שמואל סימן יא א בשלמא לפי הראשונים שמפרשים שהשכי"מ הקנה לאשה בקנין חצר א"כ פריך שכאן כיון שהיא אשתו אינה קונה בחצר שהקנה לה כיון שההשתמשות בחצר הוי שלו לענין לקנות בחצר אבל לפי רש"י שהקנה לה בקנין אגב א"כ מה איכפת לן שהחצר הוי של בעל לענין פירות מ"מ כיון שהאשה קנתה גוף החצר א"כ תקנה אגב קרקע את הגט ואין לומר שקנין אגב אינו קונה אם לא קנה קרקע חשובה שיכול להשתמש בה וא"כ כאן שאין האשה קונה ההשתמשות אין חשיבות לקרקע דהרי רש"י כתב לעיל מד לפי רב שהמוכר שדהו ביובל הרי זו מכורה ויוצאת ומהני המכירה לענין שיכול לקנות אגבה מטלטלין אע"פ שאין לו השתמשות בקרקע שמיד חוזרת ובחי' ר' שמואל מתרץ שלפי רש"י קושית הגמ' כיון שמה שקנתה אשה קנה בעלה א"כ אכתי כיון שהגט מונח בחצירו הוי אגידא גביה דבעל וליכא כריתות וכמו שמפרש המגיה לאבנ"מ הנ"ל עז אות י האמרי בינה מתרץ שקושית הגמ' אם הבעל קונה ההשתמשות של החצר א"כ הוי טלי גיטך דמה שאינו טלי גיטך כתבו התוס' שזה משום שיש נתינה מרשותו לרשותה אבל אם הקרקע עדיין נחשבת לרשות הבעל א"כ הוי טלי גיטך, וקשה דהתוס' מפרשים כמו הראשונים שקנתה החצר וצריך לתת גט לחצרה אבל לפי רש"י שקנתה באגב א"צ שיבוא לרשותה ולפי החשק שלמה הנ"ל אות יד מתורץ קושית האמרי בינה דרש"י מודה שבעינן נתינה לחצירה ולא מספיק קנין בגט