מ_מ מעביר על דעת בעה_ב
קטגוריות: ש_ס / לא בבא קמא / ב_ק - הרב יהודה אלבוים / הגוזל / מ_מ

**בס''ד**

**מעביר על דעת בעה''ב נקרא גזלן**

**בביאור מח' ר''י ור''מ בנותן צמר לצבע**

עי' בדברי הגמ' בב''מ דף עח ב דאפשר לבאר את דברי ר''מ בתרי אנפי, ונח' הרמב''ן והריטב''א בביאור דברי הגמ' שם, ומסיק שם דמוכח מברייתא אחרת דס''ל לר''מ דמעביר על דעת בעה''ב נקרא גזלן, וכתבו הרי''ף והריטב''א שם, והרשב''א בשו''ת ח''ב סי' שט''ו דלמסקנת דברי הגמ' אף דברי ר''מ בנותן צמר לצבע וכו' הוא משום דמעביר על דעת בעה''ב נקרא גזלן, ולא קי''ל כר''מ, ומבואר בדברי הרשב''א בדף צה ב, ובדברי הריטב''א בע''ז דף ו ב דר''י נח' על ר''מ וס''ל דמעביר על דעת בעה''ב אינו נקרא גזלן.

ומכח דינא דר''מ דמעביר על דעת בעה''ב נקרא גזלן מבואר במתני' דקונה בשינוי, ובב''מ מבואר דמחמת כן חייב באונסין, ועוד מבואר שם דמחמת כן אסור לעני לשנות מדעת בעה''ב, ומבואר דדברי ר''מ הם נ''מ בין לענין איסור ובין לענין אונסין ובין לענין שינוי, ולא הוזכר בב''מ דנח' על זה ר''י, אך בדף קב ב לגבי נותן מעות לחבירו לקנות חיטים וקנה שעורים מבואר דמיתלא תליא במח' ר''מ ור''י, ולכא' מבואר בגמ' שם דנח' אם מעביר על דעת בעה''ב נקרא גזלן או לא עי' להלן, ובראשונים בב''מ דף לו א מבואר דנח' גם בדין אין השואל רשאי להשאיל, דלר''מ נעשה גזלן משא''כ לר''י, וכתבו שם הרי''ף ושאר הראשונים דכיון דקי''ל כר''י אינו נעשה גזלן, וכן פסק הרא''ש שם ובב''ק פ''א סי' י''ד.

א. תוס' בדף צה ב דנו לפרש דמח' ר''מ ור''י הוא אם גזלן קונה בשינוי, אך לכו''ע מעביר על דעת בעה''ב נקרא גזלן וחייב באונסין, והיה מקום לפרש דלכו''ע מדינא קונה בשינוי, אלא דנח' אם קנסוהו שלא יקנה בשינוי, ובגמ' בדף צה ב מבואר דהיה מקום לקונסו לר''מ, אך לא קנס ר''מ בשוגג, אך לא התבאר בגמ' אם בזה נח' ר''י - ולכן רש''י הוצרך לומר במתני' דבצבעו כעור מודה ר''מ משום דהו''ל מזיד, ולא די בכך שאינו נחשב גזלן -.

ב. בגמ' בדף קב ב מבואר דנח' ר''מ ור''י אם נחשב גזלן או לא דאמר שם ר' יוחנן הא ר"מ והא רבי יהודה הא ר"מ דאמר שינוי קונה והא רבי יהודה דאמר שינוי אינו קונה, ושם אין כלל שינוי מעשה, וע''כ - כ''כ הפנ''י, והגר''ח בשיעורי ר' חיים הלוי ב''ק דף קב ב, והאבן האזל בפ''ז מהלכ' מכירה הי''ב, והחזו''א ב''ק סי' י''ז סק''ב ד''ה יש לתמוה - כוונת הגמ' לשינוי מדעת בעה''ב, ומבואר דנח' ר''מ ור''י אם משנה מדעת בעה''ב נעשה גזלן או לא, והלשון שינו **קונה** מתפרש, שינוי מדעת בעה''ב גורם לו להעשות גזלן, ומחמת כן קונה בשינוי, מדין דגזלן קונה בשינוי, עי''ל דקונה הכוונה קונה להתחייב באונסין, והקשו הגר''ח והחזו''א על דברי התוס' שכתבו שנח' בדין שינוי קונה מדברי הגמ' דמבואר דנח' אם משנה מדעת בעה''ב נקרא גזלן או לא, עי' מש''כ הגר''ח שם ליישב.

ג. תוס' בדף צה ב כתבו והא דלא קני בצבע לפי שאין מתכוון לקנותו עכ''ל, וכ''כ התוס' בב''מ דף מג א ובע''ז דף ז א, ויש לפרש בג' אופנים, י''ל דאין גזלן קונה בשינוי כשאין כוונתו לקנות ע''י השינוי, י''ל דאע''פ שכל גזלן קונה בשינוי אף כשאין דעתו לקנות ע''י השינוי, הני מילי כשכוונתו בגזלתו לגזול, דכיון שמתכוון לגזול יש לו סיבה לזכות בחפץ, משא''כ הכא דאין כוונת הגזלן לגזול, י''ל - קו''ש אות כ''ו, אמר''מ סי' ל''ג סק''ד, ועי' קו''ש אות ק''א - דכיון שאין דעתו לגזול, ואינו מעכב את החפץ מבעליו כלל אינו נעשה גזלן - ועי' בדברי רש''י בדף צה א ד''ה הכא וז''ל ובצבע דלאו גזלן הוא ולאו חוטא הוא לא קניס דהא שוגג הוא - ולדרך זו ניחא היטב במה נח' ר''מ ור''י, אך אי נימא דלר''י צריך כוונה לקנות בשינוי נמצא דבזה נח' ר''מ ור''י.

ד. הרמב''ן פי' את דברי הגמ' בב''מ דף עח ב דלמא שאני התם דקניא בשינוי מעשה, דהכוונה דמתכווין לגוזלו, דכיון דקונה בשינוי ועושה שינוי אמרינן דלכך עושה שינוי משום שרוצה לגוזלו ולזכות בו ע''י שינוי, וצ''ב מדברי הגמ' בדף צה ב דבמתני' הו''ל שוגג, וכן צ''ב מדברי הגמ' בדף קב ב דסברת ר''מ הוא דמעביר על דעת בעה''ב נקרא גזלן, ולא שהוא גזלן גמור, וצ''ל דכל דברי הרמב''ן אינם אלא לפי דחיית הגמ', אך למסקנא דס''ל לר''מ דמעביר על דעת בעה''ב נקרא גזלן, א''צ להדחק ולומר דכוונתו לגוזלו - ועי' בשטמ''ק שם בדף עח א שהביא מר''פ דכוות הגמ' הנ''ל הוא דאף מי שאינו גזלן קונה בשינוי, וגם בדבריו צ''ל דכל זה רק דחיית הגמ', דמי יימר דר''מ חידש שמעביר על דעת בעה''ב נקרא גזלן אולי חידש דאף מי שאינו גזלן קונה בשינוי, אך למסקנא דר''מ ס''ל דמעביר על דעת בעה''ב נקרא גזלן אין מקור לחידוש זה שאף כשאינו גזלן שינוי קונה - ולס''ד דכוונתו לגוזלו צ''ל דר''י נח' משום דס''ל דכל גזלן אין קונה בשינוי, או דס''ל דקנסוהו שלא יקנה בשינוי, וקנסו רק היכא דע''י שינויו הו''ל גזלן - כ''כ בביאור הגר''א לדחות את ראיית הש''ך מדף קב ב, אך לכא' בתוס' שם שכתבו צד שלא זכה השליח כששינה לר''י, מוכח שלר''י אינו נעשה גזלן, דאל''כ מאי שנא מדברי ר''מ דפחתו לו -.

ה. ובביאור דברי ר''י דלא ס''ל דנקרא גזלן כתב הרשב''א בדף צה א וז''ל וטעמי' דר"י אף על גב דס"ל דשנוי קונה משום דקסבר דמשנה מדעת בעה"ב אינו נקרא גזלן **שאין הצובע מתכון לגזול,** וז''ל הריטב''א ב''מ דף עח ב חשיב ליה ר"מ כגזלן **ואף על פי שלא נתכוון לגזול** מכיון שהעביר על דעת הבעלים, ועי' בדברי התוס' בע''ז דף ז א וז''ל אבל הכא לא שייך לקנסו דלטובתו של בעלים נתכוין וכסבור הוא צוה לעשות כן עכ''ל - ורש''י בדף צה ב כתב שוגג חשיב ליה דאיכא אינשי טובא דלא ידעי דאסור לשנות בדבור של בעל הבית - ומבואר דלר''מ הו''ל גזלן אע''פ שעושה עבור הבעלים, וחושב לטובתם - וצ''ב מדברי התוס' על מש''כ הקצוה''ח דגזלן בשוגג אינו חייב באונסין, ומקור דברי התוס' הם מדברי הגמ' בדף צה ב דבמתני' הו''ל שוגג, אלא דיש שפירשו דיודע שעובר על דעת בעה''ב רק סבור שמותר, או שזהו טובתו של בעה''ב, בתוס' כתוב דכסבור הוא צוה לעשות כן -.

ו. בגוזל ע''מ לאבד, יש לעיין האם חייב באונסין לפני שאבדו - עי' בדברי הגר''ח בהלכ' חובל ומזיק וז''ל דזה שחשב להזיקו ולאוסרו בהנאה זה גופיה מועיל להחשב גזילה, בקנין ההגבהה **עם** מעשה ההיזק שעשה - ולכא' גוזל ע''מ לאבד הוא אף באופן שאם יבואו בעליו לא יעכבו ממנו, וא''כ אינו גזול כל עוד לא איבדו, וא''כ מבואר דהוי גזלן אף כשאינו מעוכב כעת מבעליו, אלא דהתם גרע דדעתו לאבדו מבעליו, ועי''ז יהיה מעוכב מבעליו.

ז. שואל שלא מדעת הו''ל גזלן, וצ''ב הא אינו מעכבו אצלו, ודעתו להחזירו לבעליו אחר שימושו, וכל כה''ג שגוזלו לזמן אינו נעשה עליו גזלן, דגוזל ע''מ להחזיר אינו נעשה עליו גזלן, וא''כ מה מוסיף זה שמשתמש בו וגוזל את השימושים, כיצד ע''י גזילת השימושים נעשה גזלן על הכל, ומשמע שכו''ע ס''ל דא''צ להתכווין לעכבו אצלו בשביל להחשב גזלן.

ח. עי' רשב''א ב''מ לו א על דברי ר' יוחנן שאין השואל רשאי להשאיל וז''ל ור' יוחנן סבר דאפילו דיעבד נמי הו"ל כגזלן וברשותיה קיימא, ואפילו לרבנן דאמרי המעביר על דעתו של בעה"ב לא נקרא גזלן ה"מ במשנה ברשותו אבל במפקיד אצל אחר משעה שנכנסה לרשותו יצאת מרשות הראשון והרי היא אבודה אצלו.

ט. כתב בשו''ת מהרי''ל סי' קצ''ח 'ושואל שלא מדעת דנקרא גזלן וכן המעביר על דעת בעלי' לחד מד''א כמדומה לי שפי' רבותינו דין גזלן יש לו ולא דקעבר בלא תגנוב אעפ"י שאין דעתו לשלמו בשעת שאילה, ולא דמי לדדרשינן לא תגנוב ע"מ לשלם כפלי דמכוון לגניבה ובאיסורא אתא לידיה', וצ''ע מסוגיא דדין דבצדקה אסור לשנות למד''א מעביר ע''ד בעה''ב נקרא גזלן.

**רבי מאיר אומר נותן לו דמי צמרו**

א. ובדף צה א דמי צמרו אין דמי צמרו ושבחו לא ... ש"מ קסבר ר"מ שינוי קונה, וכתב רש''י בע''ז דף ז א וז''ל דסבירא ליה לר"מ כל המשנה מדעת בעליו נקרא גזלן וקנאו בשינוי וכדמפרש בבבא קמא בהגוזל עצים ונוטל הצמר לעצמו אף על פי שהוא מעולה עכשיו בדמים - וכתב הגרי''ז בספרו, והקו''ש אות ק''ט דמבואר במתני' דשינוי קונה אף במקום שגזלו ושינויו באין כאחת, ועי''ש מש''כ הקו''ש לדחות -.

ב. רש''י במתני' כתב ולא יהיב ליה אלא דמי צמרו אבל לא דמי שבחו או זה יתן שכרו משלם ויקח הצמר עכ''ל, וצ''ב מאי שנא מכל שינוי דקונה הגזלן בע''כ של הנגזל, וכתב התוס' יו''ט על דברי רש''י וז''ל ולא אמרינן דקני ליה לגמרי שהרי לא נתכוין הצבע לזכות בו כלל מה שאין כן בגזלן.

ג. עוד שמעתי לפרש בדברי רש''י דבידו לומר שלא שינה מדעתו ומה שאמר אדום או שחור אינו בדווקא, ולכן אם נותן לו כל שכרו ואינו מחשיבו למשנה מדעתו איגלאי למפרע שלא נעשה הצבע גזלן.

ד. ר''פ כאן נח' על רש''י, וז''ל הריטב''א בע''ז דף ו ב וזה אפילו בעל כרחן של בעלים, ולא כמו שפירש רש"י ז"ל דמיירי בשאין בעלים רוצים לתת לו שכירותו.

**השוכר את החמור להוליכה בהר והוליכה בבקעה**

מבואר בגמ' דלר''מ דמעביר על דעת בעה''ב נקרא גזלן הרי הוא גזלן וחייב באונסין

וצ''ב אם השכיר לו גם על דעת הר, א''כ מדוע הוא מעביר על דעת בעה''ב, ואם על דעת הר לא השכיר לו הו''ל שואל שלא מדעת והו''ל גזלן מכח דין שואל של''מ, וא''צ לדינא דר''מ דמעביר על דעת בעה''ב נקרא גזלן.

א. המחנ''א בהלכ' גזילה סי' ט''ו כתב דאע''פ שעל דעת כן לא השכיר לו, שוכר שלא מדעת אינו נעשה גזלן, ורק שואל של''מ הו''ל גזלן, ולכן רק מכח דינא דר''מ הו''ל גזלן, מכח מה שהוליכה במקום שמקפיד בעה''ב, ואולי כל שוכר של מדעת הו''ל גזלן לר''מ מכח ששינה מדעתו של בעה''ב בזה שמשתמש בו שלא לדעתו.

ב. ואכתי יקשה לפי' מש''כ המחנ''א שם סי' ט''ז דדעת הריטב''א דשוכר של''מ נמי הו''ל גזלן, וכן דעת היש''ש בב''ק פ''י סי' כ''ט דאף שוכר שלא מדעת נעשה גזלן, וכן דעת התרומת הכרי בסי' רצ''ב סעי' ב' וסי' ש''ח סעי' ז' והביא שכן כתב התרוה''ד, והקצוה''ח בסי' ש''ח סק''ג נמי הביא את דברי התרוה''ד עי''ש.

ג. לכא' צ''ל דאע''פ שאת הזכות שימוש נתן לו בכ''ג, אך השאיר לעצמו את הזכות היכן יעמוד החפץ, ולכן כששינה את מקומו עבר על דעת בעה''ב - וכך מבואר בריטב''א במתני' בשם יש מרבותינו, אך בשם מורו כתב דאין לו זכות שימוש עי''ש - ואע''פ שרשאי להשתמש אף במקום זה דלא הגביל את זכות השימוש, אך מחמת שינוי המקום הו''ל גזלן, ואע''פ שאינו גוזלו שהרי רשאי להשתמש בו, הא אף צבע שצבעו אדום במקום שחור אינו גוזלו, ואפ''ה נעשה גזלן מכח הא דשינה מדעת בעה''ב.

ד. ובצדקה לכא' ע''כ צ''ל כן, דהרי רק בדחיית הגמ' אמרה הגמ' דעל דעת לא נתן לו, אך בנותן דינר לעני אינו כן, ואע''פ שקנה חלוק במקום טלית אין העני חייב לו מעות, ורק לענין איסור הו''ל גזלן, וע''כ צ''ל דאין המעות שייכים לגמרי לעני, וכמו שמבואר בש''ך סי' פ''ו סק''ג דאין העני צריך לפרוע מעות מצדקה שקיבל, ואין לו אלא זכות לקנות בו, וא''כ י''ל דאע''פ שיש לו זכות לקנות בו, ולא הגביל זכות זו, אך השאיר לעצמו זכות מה יקנה, דומיא דזכות היכן יעמוד החפץ, ואכתי צ''ב.