6 בגדר איסור מגיס
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / שבת - הרב יצחק טחן / 3 פרק כירה / כירה בישול

**בגדר איסור מגיס**

1. **יעוין בגמ' ביצה ל''ד תניא אחד מביא את האור ואחד מביא את העצים ואחד שופת את הקדרה ואחד מביא את המים ואחד נותן בתוכו תבלין ואחד מגיס כולן חייבין**. ומבואר ד''מגיס'' חייב משום מבשל ובגמ' שבת יח ע''ב מקשה במבשל צמר ביורה עקורה דליכא בה חשש שמא יחתה דאמאי לא חיישינן שמא יגיס ומיישבת דאיירי ביורה טוחה בטיט דבזה ליכא חשש שיסיר אתת הכיסוי ויגיס. ופליגי בראשונים אי איסורא משום צובע דבשביל להכניס את הצבע בצמר צריך את פעולת ההגסה, או דהוי מחמת בישול הסממנין. ובתוס' נקט דהוי משום צובע. ובשיטת רש''י דמדמי למבשל הב''ח והמרש''ל נקטו דכונתו להוכיח ממבשל דיש משמעות גם בפעולות המסייעות לגמר הבישול, וה''ה בצובע איכא משמעות לפעולת ההגסה, אולם ברא''ש פ''ג סימן י''א מבאר דכונתו משום בישול רק דדן דהוי בצבע דבזה ליכא מאכל בן דרוסאי ולעולם צריך בישול, אולם ביבש כל כמה שהגיע למאכל בן דרוסאי תו ליכא בזה משום בישול. וכבר פליגי בזה הרמב''ם והרא''ש אי ממאכל בן דרוסאי ליכא בישול.

ובשיטת תוס' דלא פירש משום בישול אלא משום צובע יש שפירשו דס''ל דגם בצובע איכא שיעורא דמאכל בן דרוסאי דליכא כבר אח''כ בישול. אולם במהרש''א מבאר דהוי מחמת דאיירי ביורה עקורה וחיובא דמגיס הוי רק היכא דהוי ע''ג האש וכן מבואר בריטב''א [קוק]. ובבאור הדבר יעוין בחזו''א. וז''ל, דדעת הר''מ שאין במגיס משום בישול אלא כשהוא על האש ובשעה שמגיס מקבלת הקדירה הבל חדש מן האש אבל כשהעבירה מעל האש אין מגיס מכלל הבישול. ובשביתת השבת אות פ' מביא מהמרכבת המשנה דמבאר דהיכא דהוי לא ע''ג האש כיון דעיקר כונתו להוציא את האוכל מהקדירה חשיב לא מכוין וז''ל, אבל המגיס בכונה לבשל ולקרב אפי' בקדרה עקורה כל שבישל בהגסה זו חייב. ויש לעיין בדבריו.

1. **עוד מצינו ברמב''ן וברשב''א דמחדשים דחיובא דמגיס הוי רק בהגסה הראשונה** ולאחמ''כ ליכא כבר תועלת בהגסה ולא מחייב עליה, וצ''ב וכי שייך להחליט דליכא שום קירוב בזמן הבישול אחר ההגסה הראשונה, דלכאורה צריך להיות תלוי באיכות פעולת ההגסה הראשונה. ובמ''מ פרק ט הלכה ד' נראה דליכא שום משמעות בהגסה השניה. וז''ל, יש מי שכתב שאין חייב בה אלא בהגסה ראשונה שאינו מתבשל מהרה אלא בהגסה זו אבל משהגיס פעם אחת דבלא מגיס מתבשל אף המגיס פטור דמאי עבד**.**
2. **עוד מצינו בכלבו המובא בב''י סוף סימן שי''ח דחיובא דמגיס איכא גם לאחר שנתבשל בישול גמור וחייב חטאת.** וז''ל, פשט המנהג בנשים שנותנות בחמין מים שנתבשלו וליכא משום בישול, וצריכות להזהר שלא לתת אותם המים בעוד שהקדרה על האש לפי שהן מתערבות ומגיסות הקדרה כדי לערב יפה יפה וקי"ל דמגיס חייב משום מבשל אפי' בקדרה מבושלת כ"ז שהיא על האש אבל ביורה עקורה אין בה משום מגיס עכ''ל. וצ''ב אמאי איכא בזה בישול. ובשביתת השבת אות פא מביא מהמרכה''מ דמבאר שיש חלקים רחוקים מהאש וע"י ההגסה מקרב אותם רק דיעוין במנחת שלמה ב' סימן כ' דתמה דלפי''ז אמאי ליכא איסור להחזיר היכא דהגיס את הקדירה בהוצאתה מהאש, דהרי ע''י ההגסה גילה חתיכות שעדיין לא נתבשלו, ויש שפרשו דכיון דלא ניכר הך עשיה במעשה החזרה הלכך ליכא יחס של מעשה בישול ורק היכא דמגיס דמעמיד יחס במסוים כלפי הנך חתיכות שלא נתבשלו בהא איכא למעשהו תורת בישול, ובחזו''א מבאר וז''ל, אבל סתימת דברי הר''מ דגם בבישול כ''צ איירי דמ''מ גיסה בשעה שהיא על האש הוא ענין מחודש וריסוקו חשיב בישול. ומבואר דאיכא סוג תועלת בפני עצמה בפעולת ההגסה דכלפי זה הוי כלא נתבשל עדיין. וצ''ב דדברים אלו תלויים במציאות ולא בכל גוונא דאיכא להך תועלת וא''כ הוי ספק חיבו חטאת ובדבריו נראה דהוי חיבוב ודאי.
3. **אולם נראה דניתן לבאר באופן אחר בהקדם יסוד החסרון דאין בישול אחר בישול,** דבפשטות נראה דכיון דעיקר יסוד איסור בישול הוא בתוצאה א''כ כל כמה דאיכא כבר את תוצאת הבישול תו ליכא משמעות במעשה השני, אולם נראה דניתן לומר דאיסורא דבישול הוא בגוף ההתעסקות בבישול דבזה יוצא מהשביתה, ויעוין בברכ''ש על שבת סימן ל''ב וז''ל, שמעתי וכמדומה ששמעתי ממו''ר דבישול בשר בחלב איסורו הוא מה שנעשה ''החפצא בשר בחלב'' ואינו דומה לאיסור בישול בשבת דהאיסור הוא ''מעשה בישול בגברא'' אבל בישול בב''ח האיסור הוא מה שנעשה בישול בחפצא, ולפי''ז נראה דשייך לדון כל התעסקות של הנחת תבשיל באש כהתעסקות בבישול, ורק בדינא ד''אין בישול אחר בישול'' נתחדש דעצם הדבר שנעשה בו בישול הוי סיבה להפקיע מהמעשה שנעשה אח''כ יחס של מלאכה דכיון דהיחס של המלאכה הוא מכח התוצאה שנפעלת ממעשהו א''כ כל כמה דנפעל כבר התוצאה ליכא סיבה להגדיר את התעסקותו כמלאכה.

**ובזה יש לבאר את דברי הטל אורות** דמוכיח מהריטב''א דאסר להניח על האש מדאוריתא דבר מבושל כ''צ [ויעוין בשביתת השבת דדחה את ראיתו מהריטב''א וכונת הריטב''א לאסור מדרבנן] ולפי מה שנתבאר ניתן לומר דכל כמה דמניח על האש הוי סיבה לדון את התעסקותו בבישול גם בלי יחס לתוצאה.

1. **ונראה עוד לבאר על פי זה הא דמבואר בר''ן סוף פרק קמא [דף ו' ע''ב בדפי הרי''ף] לענין צמר ליורה שאע"פ שקלטו העין דרך הצבעים להגיס בהן תמיד כדי שלא יחרכו,** והלכך חשיב בישול ומבואר דגם עשיה שאין בה תועלת בגוף הבישול אלא רק שלא יחרך התבשיל הוי מעשה בישול, ומבואר ג''כ דעיקר החפצא במלאכת בישול הוא בגוף ההתעסקות שיש בה שייכות למלאכת הבישול.
2. **והשתא נראה דעיקר היסוד דחיובא דמגיס הוא מחמת דהוי מעשה שיש בו תועלת בבישול והוי התעסקות מוגדרת כחלק ממלאכת הבישול**, ולפי''ז ניתן לומר דהא דאיכא חלקים שלא מתבשלים או דאיכא גמר מסוים ע''י הריסוק באש לא הוי סיבת החיוב אלא רק סיבה להגדיר שיש משמעות להך התעסקות ולכן לא שייך להקשות דהוי ספק כיון דהוי סיבה להגדיר רק את הפעולה כפעולת בישול. וגם אי נתבשל ליכא בזה לחסרון דאין בישול אחר בישול כיון דעיקר החסרון הוא ביחס של המעשה בישול כמלאכה לאחר שכבר הדבר נתבשל, אולם בהגסה דבאה להעמיד גמר לבישול בהא לא איכפת לן גם אי הדבר כבר מבושל לגמרי כיון דסכ''ס מעשה ההגסה עומד כחלק ממעשה הבישול.
3. **ולפי''ז יבואר היטב הא דמחייב בהגסה רק על האש,** דמכיון דהצורה שבה עושים את פעולת ההגסה כחלק ממלאכת הבישול הוי רק כשמונח על האש הלכך ליכא יחס של מלאכה רק כשמונח על האש.
4. **והשתא יש לעיין בבאור שיטת הראשונים דס''ל דכל היכא דליכא איסור בישול ליכא גם חיובא דמגיס,** אי ס''ל דהחיוב משום בתוצאה של קירוב הבישול ונתחדש במגיס דגם קירוב בישול הוי מלאכת בישול או דגם לשיטתם סיבת החיוב היא מחמת עצם היחס של ההגסה כחלק ממלאכת הבישול, רק דס''ל דליכא יחס להגסה כתועלת עצמית בנוסף על מעשה הבישול דאי הוי מחמת חלקים שלא נתבשלו איכא למימר דפליגי על נתון זה או דליכא לזה יחס דזה כבר נידון כתיקון אוכלא, ואי הוי כדרך החזו''א דאיכא משמעות עצמית לריסוק על האש ס''ל דליכא יחס להאי תיקון, וא''כ נמצא דכל מה דשייך לדון את מגיס כבישול הוי בסיוע למעשה הבישול בהפשטת החום בכל הסיר דע''י כך חשיב כחלק ממלאכת הבישול, ונמצא דקירוב בישול לא הוי סיבה מצד עצמה לאשוויי כבישול רק דהוי היכי תימצי להגדיר את המעשה כ''מלאכת בישול''.
5. **והשתא נראה דהבאור בהא דאין הגסה אחר הגסה לא הוי מחמת דליכא שום משמעות להגסה השניה אלא דהוי חסרון ביחס למעשה כמעשה בישול**, דכל כמה דכבר פעל בהך בישול את ההגסה תו ההגסה השניה נדונית כהתעסקות בהגסה הקיימת כבר, ולא דכעת מעמיד את פעולת ההגסה בהאי תבשיל.
6. **ונראה דעל פי ניתן לישב את הריטב''א בשבועות י''ז** דנסתפק במהפך בצינורא ומקרב הבישול ע''י היפוך הגחלים אי חשיב בישול בהכי כמו דחשיב הקטרת זר, והקשו עליו מהא דאיכא במגיס חיוב בישול ומבואר דגם קירוב בישול הוי מעשה בישול. ולפי שנתבאר דהסיבה דחשיב בישול לא הוי מחמת עצם התוצאה של הקירוב בישול אלא הוי רק סיבה לדון את התעסקותו בהפשטת החום בתבשיל כהתעסקות בבישול א''כ ניחא היטב דהיחס לעשיתו כהתעסקות בבישול הוי רק היכא דמתעסק בהעמדת התבשיל ביחס לאש וכל כמה שפועל בתבשיל חשיב ''מלאכת בישול'' משא''כ היכא דמתעסק בגחלים דכל פעולתו היא ''קירוב הבישול''.
7. **ועיקר היסוד דמלאכת בישול לא הוי מכח היחס לתוצאה של הבישול אלא** מחמת גוף ההתעסקות במעשה הבישול יש להוכיח כן מהרמב''ם פ''ט ה''ד דמבאר הא דאיתא בביצה ל''ד דאחד מביא את העצים ואחד מביא את האור וכו' דכולם חייבים משום בישול יעוי''ש בכס''מ מה דמביא מהמהר''י בי רב דמבאר דהוי רק היכא דעשו כולם בבת אחת ובשו''ת מהרלב''ח סימן כא מבאר דסגי במה דנתכוונו לעשות ביחד את כל חלקי המעשה דבזה כל עשיה מוגדרת כחלק משאר העשיות ויש לעיין דאי בעינן את היחס לתוצאה מה שייך לחייב לכולהו מכח כונתם דלכאורה העיקר תליא במי שעשה באחרונה כמו בהלכות נזיקין, וגם אי עשו בבת אחת עדיין קשה אמאי ליכא בזה לפטורא דשתים שעשו. ויעוין בפירוש קדמון שם וז''ל, מאחר שנתן האש תחילה נמצא שכל אחד מהם עשה דבר מצרכי הבישול ולפיכך כולם חייבים, ואין אומרים שכל אחד מהם עשה מקצת מלאכה ויהיו פטורים ''אלא כל אחד נקרא מבשל'' עכ''ל. ומבואר דהחפצא דמלאכת בישול הוא בגוף ההתעוסקות בבישול מכיון דכל עשיה מוגדרת כחלק ממעשה הבישול הלכך עשיה מצד עצמה איכא לחפצא דמלאכה.