1 דיני החליף ברכה בחברתה והמסתעף
קטגוריות: ש_ס / א ברכות / ברכות - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / כיצד מברכין

**דין החליף ברכה בחברתה**

**א**

א] כל הדברים שבירך עליהן שהכל, יצא,[[1]](#footnote-2) ומותר לו לאכול ממנו כרצונו, וכ"ה בכל דברים הנפטרין בדיעבד בברכתו.[[2]](#footnote-3)

ב] בירך על פרי העץ בפה"א יצא, וי"א דלא יצא. [[3]](#footnote-4)

ג] בירך על כל מילי דזייני מלבד מים ומלח במ"מ י"א דיצא,[[4]](#footnote-5) וי"א דלא יצא,[[5]](#footnote-6) ונחלקו אם ביין ותמרים דזייני יצא,[[6]](#footnote-7) ויש להסתפק לדעתם בכוסס חטים וכוסס אורז אם יוצא בברכת במ"מ.[[7]](#footnote-8)

ד] בירך על היין בפה"ע או בפה"א י"א דיצא,[[8]](#footnote-9) וי"א דלא יצא.[[9]](#footnote-10)

ה] בירך על הפת במ"מ יצא,[[10]](#footnote-11) וי"א דלא יצא,[[11]](#footnote-12) ואם בירך עלי' או על מיני מזונות בפה"א י"א דלא יצא,[[12]](#footnote-13) וי"א דיצא,[[13]](#footnote-14) ואם בירך עליהן בפה"ע לא יצא.[[14]](#footnote-15)

ו] בירך על האורז בגוונא שברכתו במ"מ בפה"א, י"א דלא יצא,[[15]](#footnote-16) וי"א דיצא.[[16]](#footnote-17)

ז] בירך על פת הבאה בכיסנין המוציא לחם מן הארץ יצא,[[17]](#footnote-18) וי"א דלא יצא.[[18]](#footnote-19) ואם בירך המוציא על תבשיל ממיני דגן או על עיסה שבלילתה עבה שטיגנה או בישלה לדעת הסוברים דלא חשיבא כפת לא יצא,[[19]](#footnote-20) וכן אם בירך המוציא על שאר דברים ואף על פת אורז ודוחן ועל תמרים לא יצא.[[20]](#footnote-21)

ח] בירך על ענבים בפה"ג יצא.[[21]](#footnote-22)

ט] פירות העץ שמברכין עליהן בפה"א משום שלא נגמר הפרי או משום שאינם עיקר הפרי, אם בירך עליהן בפה"ע י"א דיצא,[[22]](#footnote-23) וי"א דלא יצא.[[23]](#footnote-24) וכן הדין בפירות שמברכין עליהן שהכל משום שדרכם לאכלם חיים ואכלם מבושלים או דרכם לאכלם מבושלים ואכלם חיים.[[24]](#footnote-25)

י] פירות שמברכין עליהן שהכל משום דלא נטעי אדעתא דהכי, אם בירך עליהן בפה"ע לא יצא.[[25]](#footnote-26) ופירות העץ שמברכין עליהן בפה"א, משום דחשיבי כגוף העץ ואינם כלל בכלל פרי העץ, אם בירך עליהן בפה"ע לא יצא.[[26]](#footnote-27) ומי פירות באופנים שברכתן שהכל לכו"ע, אם בירך לפניהן בפה"ע או לאחריהן על העץ לא יצא.[[27]](#footnote-28)

יא] דבר שנתרסק לדעת הסוברים שברכתו שהכל, אם בירך עליו בפה"ע וכן בפרי מז' מינים שבירך עליו מעין ג' י"א דלא יצא,[[28]](#footnote-29) וי"א דיצא.[[29]](#footnote-30)

יב] בירך על כמהין ופטריות בפה"א, י"א דיצא.[[30]](#footnote-31) בירך על בשר וגבינה בפה"א לא יצא.[[31]](#footnote-32)

יג] בירך על פירות העץ לפניהם ברכת מעין ג' דפירות, או שבירך על היין לפניו ברכת מעין ג' דיין, י"א דיצא,[[32]](#footnote-33) ויש שפקפקו בזה.[[33]](#footnote-34)

יד] בירך על המים לפניהן בנ"ר, י"א דלא יצא,[[34]](#footnote-35) וי"א דיצא.[[35]](#footnote-36)

**ב**

טו] טעה ובירך ברהמ"ז על דברים אחרים, נחלקו הראשונים אלו דברים נפטרין בדיעבד, והעולה מדבריהם, דאם בירך על פהב"כ ברהמ"ז יצא,[[36]](#footnote-37) ואם בירך על תמרים ברהמ"ז יצא,[[37]](#footnote-38) וי"א דלא יצא אלא בשקבע מזונו על התמרים,[[38]](#footnote-39) ואם בירך על יין ברהמ"ז, י"א דיצא ויש להסתפק אם גם מיץ ענבים נפטר,[[39]](#footnote-40) וי"א דלא יצא,[[40]](#footnote-41) ואם בירך על דייסא ומעשה קדירה ברהמ"ז יצא,[[41]](#footnote-42) וי"א דה"נ אם בירך על קלח של כרוב דזיין (וכ"ש על אורז) יצא, וראה הערה,[[42]](#footnote-43) וי"א דלא יצא,[[43]](#footnote-44) ואם בירך על שאר דברים ברהמ"ז לא יצא,[[44]](#footnote-45) וי"א דכל דברים שברכתן בנ"ר נפטרים בברהמ"ז,[[45]](#footnote-46) וי"א דבכל מילי דזייני מלבד מים ומלח יצא בברהמ"ז, וי"א דבדבר שהוא מז' המינים יצא.[[46]](#footnote-47)

טז] בכל הני דנפטרין בברהמ"ז, י"א דאף אם לא בירך עליהן אלא ברכת הזן, יצא,[[47]](#footnote-48) ואם נזכר עד שלא חתם בברכת הזן, יתחיל ועל ארץ חמדה טובה ורחבה שרצית והנחלת לאבותינו ויסיים ברכה דמעין ג'.[[48]](#footnote-49) וי"א דאינם נפטרין אלא אם בירך עליהן ג' ברכות,[[49]](#footnote-50) ואף לדעה קמייתא נראה דאם בירך עליו ג' ברכות אי"ז ברכה לבטלה.[[50]](#footnote-51)

יז] בירך על הפת ברכת מעין ג' לא יצא,[[51]](#footnote-52) ומ"מ מסתבר דיוצא בזה ידי ברכה ראשונה וא"צ אלא להשלים שאר הברכות,[[52]](#footnote-53) וי"א דאם בירך עליו על המחי' יצא.[[53]](#footnote-54)

יח] דבר שברכתו בנ"ר ובירך עליו מעין ג' לא יצא וראה הערה.[[54]](#footnote-55) - אך אם בירך על אורז על המחי', י"א דיצא,[[55]](#footnote-56) וי"א דלא יצא,[[56]](#footnote-57) ויש להסתפק אם בירך על דגן חי או שלוק על המחי' אם יצא,[[57]](#footnote-58) ואם בירך על פירות העץ שברכתן בנ"ר, ברכת מעין ג' דפירות, יצא,[[58]](#footnote-59) וי"א דלא יצא,[[59]](#footnote-60) ואם בירך על פירות האדמה ברכת מעין ג' דפירות יש להסתפק אם יצא.[[60]](#footnote-61)

יט] בירך על דבר שברכתו ברהמ"ז בנ"ר לא יצא.[[61]](#footnote-62) וכן אם בירך על דבר שברכתו מעין ג' בנ"ר, לא יצא,[[62]](#footnote-63) ויש מי שאומר דיצא.[[63]](#footnote-64)

כ] בירך על מיני דגן על הגפן או על העץ לא יצא,[[64]](#footnote-65) ואם בירך על פירות מז' מינים על המחי' או על הגפן לא יצא,[[65]](#footnote-66) ואם חתם על הארץ ועל הפירות יש להסתפק אם יצא, ויש להסתפק בזה גם אם בירך כן על שאר פירות העץ ועל פירות האדמה,[[66]](#footnote-67) אך אם בירך על התמרים ועל היין על המחי' י"א דיצא לפ"מ דקי"ל שהן נפטרין בברהמ"ז,[[67]](#footnote-68) וי"א דלא יצא.[[68]](#footnote-69) ואם בירך על הענבים על הגפן יצא,[[69]](#footnote-70) ואם בירך על היין על העץ ועל פרי העץ י"א דיצא, וי"א דלא יצא.[[70]](#footnote-71)

**ג**

כא] כל אותם דברים שנפטרין בברכה אחרת לפניהם בדיעבד, אף אם מברך ברכה זו על המין שראוי' ברכה זו אליו, אין לו לפטור את המין שנפטר בה בדיעבד, ואם בירך ולא נתכוין לפטור את המין השני אינו נפטר, [[71]](#footnote-72) אך אם נתכוין לפטרו ה"ז נפטר,[[72]](#footnote-73) ואפי' לא הי' לפניו,[[73]](#footnote-74) וי"א דאינו נפטר וראה הערה דיש לחלק בין האופנים.[[74]](#footnote-75)

כב] וכן ענבים שנפטרין בברכת בפה"ג אין לפטרם לכתחילה בברכת בפה"ג שמברך על יין,[[75]](#footnote-76) ואם בירך בסתמא ולא נתכוין לפטרם לא נפטרו,[[76]](#footnote-77) ואם נתכוין לפטרם נפטרו,[[77]](#footnote-78) וי"א דלא נפטרו.[[78]](#footnote-79)

כג] יש להסתפק אם בירך בפה"א על פרי העץ, אם פוטר פרי העץ אחר אף בשלא נתכוין לפטרו, וכן אם נתכוין לפטרו אם ה"ה נפטר לדעת הסוברים דבבירך בפה"א על פרי האדמה לא פטר את פרי העץ אף אם נתכוין לפטרו.[[79]](#footnote-80) - וכ"ז הוא במין אחר, אך אותו המין נפטר כולו,[[80]](#footnote-81) וי"א דמה שלא הי' לפניו אינו נפטר.[[81]](#footnote-82)

כד] ודברים הנפטרין בברהמ"ז בדיעבד, י"א דאף כשמברך ברהמ"ז על הפת אינו פוטרן לכתחילה,[[82]](#footnote-83) וי"א דכה"ג פוטרן לכתחילה,[[83]](#footnote-84) ויש שחילקו בין האופנים ונתבאר בהערה,[[84]](#footnote-85) - לדעת הסוברים דאינו פוטרן לכתחילה, ה"נ אם בירך על הפת ולא נתכוין לפטרם לא נפטרו,[[85]](#footnote-86) וי"א דנפטרו,[[86]](#footnote-87) ואם נתכוין לפטרם נפטרו וראה הערה.[[87]](#footnote-88)

כה] פירות העץ אף שאין מברכין עליהן לכתחילה מעין ג', מ"מ אם מברך מעין ג' על פירות מז' המינים, ה"ה פוטרם לכתחילה,[[88]](#footnote-89) ואף אם לא נתכוין לפטרם נפטרו,[[89]](#footnote-90) אך בברכת מעין ג' שעל יין אינו פוטרם,[[90]](#footnote-91) וי"א דאם הוא חותם על הארץ ועל הפירות ה"ה פוטרם,[[91]](#footnote-92) וי"א דאף בכה"ג אינו פוטרם,[[92]](#footnote-93) ופירות האדמה אינו פוטרם לכתחילה בברכת מעין ג' דיין ודפירות,[[93]](#footnote-94) וי"א דכל שהוא חותם על הארץ ועל הפירות ה"ה פוטרן,[[94]](#footnote-95) וי"א דאם נתכוין לפטרם ה"ה פוטרם לכו"ע ,[[95]](#footnote-96) וי"א דכל ברכת מעין ג' שמזכיר בה על תנובת השדה פוטר בה לכתחילה את פירות העץ, ולכאו' ה"ה את פירות האדמה.[[96]](#footnote-97)

כו] ענבים הנפטרין בדיעבד בברכת על הגפן, אין לו לפטרם לכתחילה כשמברך על הגפן על היין אלא יש לו להזכיר גם על העץ,[[97]](#footnote-98) ואם בירך על הגפן על היין ולא נתכוין לפטור את הענבים לא נפטרו,[[98]](#footnote-99) וכן הדין ביין לדעת הסוברים שהוא נפטר בברכת על העץ, דמ"מ לכתחילה אין לפטרו בברכת על העץ שמברך על פירות מז' מינים, ואם בירך עליהן ולא נתכוין לפטור את היין אינו נפטר,[[99]](#footnote-100) וה"נ הוא לדעת הסוברים שהוא נפטר בברכת על המחי',[[100]](#footnote-101) ובכל הני מילי אם נתכוין לפטרם נפטרו,[[101]](#footnote-102) וי"א דלא נפטרו.[[102]](#footnote-103)

כז] אורז, לדעת הסוברים דהוא נפטר בברכת על המחי',[[103]](#footnote-104) י"א דאם מברך על המחי' על מיני דגן ה"ה פוטרו לכתחילה, וי"א דאין פוטרו לכתחילה,[[104]](#footnote-105) ולדעת הסוברים דאין פוטרו לכתחילה, ה"נ אם בירך עליהן ולא נתכוין לפטרו אינו נפטר וי"א דנפטר,[[105]](#footnote-106) ואם נתכוין לפטרו ה"ה נפטר, וי"א דאינו נפטר.[[106]](#footnote-107)

כח] פירות שאינם עיקר הפרי וכו' לדעת הסוברים דהם נפטרין בברכת בפה"ע, אין לו לפטרם לכתחילה בברכת בפה"ע שמברך על פרי העץ גמור,[[107]](#footnote-108) ואם בירך עליהן בפה"ע ולא נתכוין לפטרם לא נפטרו,[[108]](#footnote-109) ואם נתכוין לפטרם נפטרו, וי"א דלא נפטרו. [[109]](#footnote-110)

**ד**

כט] כל דבר שהוא מסופק בברכתו אחר שלמד ואינו יכול לברר,[[110]](#footnote-111) מברך שהכל,[[111]](#footnote-112) ואם הוא דבר שיכול לפטרו בתוך הסעודה עדיף טפי וראה הערה.[[112]](#footnote-113)

ל] אם הוא מסופק אם ברכתו בפה"ע או בפה"א מברך בפה"א,[[113]](#footnote-114) ואם הוא דבר שיכול לפטרו בתוך הסעודה עדיף טפי.[[114]](#footnote-115)

לא] אם הוא מסופק אם ברכתו המוציא או במ"מ מברך במ"מ,[[115]](#footnote-116) ויר"ש לא יאכלנו אלא בתוך הסעודה.[[116]](#footnote-117)

לב] אורז וכו' בכה"ג דספק אם ברכתו במ"מ או בפה"א, י"א דיברך שהכל,[[117]](#footnote-118) וי"א דיברך בפה"א,[[118]](#footnote-119) ואם הוא יכול לפטרו בתוך הסעודה עדיף טפי.[[119]](#footnote-120)

לג] דבר שספק אם ברכתו בפה"ע או בפה"א דמברך עליו בפה"א, י"א דאם מברך תחילה על דבר אחר שברכתו בפה"ע, הרי דלהצד דהדבר המסופק ברכתו בפה"ע ה"ה נפטר בברכתו, ושוב א"א לו לברך עליו עכשיו בפה"א,[[120]](#footnote-121) וי"א דיש לו להתכוין שלא לפטרו בברכת בפה"ע, ומברך עליו אח"כ בפה"א,[[121]](#footnote-122) ויש שצידד דאף אם בירך בפה"ע בסתמא ולא נתכוין להדיא שלא לפטרו, ה"ז ככונה שלא לפטרו, ומברך עליו בפה"א, וראה בהערה דכ"ז הוא בב' מינים,[[122]](#footnote-123) - וכן הדין בדבר שמברכין עליו שהכל מספק וכל כה"ג.

לד] היו לפניו פרי האדמה ופרי שספק אם ברכתו בפה"ע או בפה"א, ובירך בפה"א על פרי האדמה, ולא נתכוין להדיא לפטור את הפרי המסופק, נסתפקו האחרונים אם הוא נפטר בברכתו אף להצד דברכתו היא בפה"ע, [[123]](#footnote-124) ועד"ז יש להסתפק גם כשנתכוין להדיא לפטרו, לדעת הסוברים דאם בירך בפה"א על פרי האדמה אינו פוטר את פרי העץ אף בשנתכוין לפטרו ונת' לעיל הערה ע"ג,[[124]](#footnote-125) - וכן יש להסתפק בדבר שמברכין עליו שהכל מספק וכל כה"ג.

לה] אם הוא מסופק בדבר אם הוא פת או פהב"כ, וכן אם הוא מסופק אם חשיב כלל כפת, מברך לאחריו ברכת מעין ג',[[125]](#footnote-126) ואם אכל ממנו כדי שביעה, י"א דמברך ברהמ"ז,[[126]](#footnote-127) ובכה"ג י"א דבספיקא דפהב"כ מברך לפניו המוציא,[[127]](#footnote-128) וי"א דמברך לפניו במ"מ,[[128]](#footnote-129) וי"א דמברך מעין ג',[[129]](#footnote-130) ויש לחלק בזה בין האופנים ונתבאר בהערה.[[130]](#footnote-131)

לו] אף דאם אכל דבר שהוא ספק פת או פהב"כ, מברך עליו מעין ג', מ"מ אם אכל אח"כ פת גמורה שצריך לברך עלי' ברהמ"ז, אינו מברך מעין ג', אלא פוטר אותו בברהמ"ז,[[131]](#footnote-132) ונכון שיכוין לפטרו בברהמ"ז.[[132]](#footnote-133) ואף אם עדיין לא אכל פת אלא שהוא עומד לאכול פת, נכון יותר שלא יברך עליו מעין ג' קודם הסעודה אלא יפטרנו בברהמ"ז,[[133]](#footnote-134) וי"א דאם אין דעתו לאכול ממנו בתוך הסעודה, יברך עליו ברכת מעין ג' קודם הסעודה.[[134]](#footnote-135)

לז] אכל פהב"כ ונסתפק אם אכל ממנו כשיעור קביעות סעודה, י"א דמברך ברהמ"ז,[[135]](#footnote-136) וי"א דמברך מעין ג'.[[136]](#footnote-137)

לח] אם הוא מסופק בדבר אם ברכתו מעין ג' או בנ"ר, י"א דמברך בנ"ר,[[137]](#footnote-138) וי"א דאינו מברך בנ"ר, וכן הכריע המ"ב. [[138]](#footnote-139)

לט] אם הוא מסופק בפירות העץ אם הם מז' המינים או לא ואין לו תקנה אחרת, י"א דמברך עליהן בנ"ר,[[139]](#footnote-140) וי"א דמברך עליהן על העץ,[[140]](#footnote-141) וי"א דאינו מברך כלל.[[141]](#footnote-142)

מ] אם שתה משקה שספק אם ברכתו על הגפן או בנ"ר ואכל פירות מז' מינים, י"א דאין לו לכלול בברכתו על הגפן,[[142]](#footnote-143) וי"א דיש לו לכללו בברכתו,[[143]](#footnote-144) ועד"ז הוא היכא בששתה יין ונסתפק אם בירך אחריו מעין ג',[[144]](#footnote-145) או בספק אם שתה ממנו כשיעור.[[145]](#footnote-146)

**ה**

מא] בירך על א' ממיני בשמים שהכל נהי' בדברו י"א דיצא,[[146]](#footnote-147) וי"א דלא יצא.[[147]](#footnote-148)

מב] עצי בשמים ועשבי בשמים שבירך עליהן בורא מיני בשמים יצא,[[148]](#footnote-149) ואף פירות שברכתן הנותן ריח טוב בפירות שבירך עליהן בורא מיני בשמים יצא,[[149]](#footnote-150) ואם בירך על שמן אפרסמון בורא מיני בשמים יצא,[[150]](#footnote-151) ואם בירך על פת חמה להדעות שברכתה הנותן ריח טוב בפת בורא מיני בשמים י"א דלא יצא.[[151]](#footnote-152) ואם בירך על פלפלין לדעת הסוברים דמברכין עליהן ריח טוב בפירות בורא מיני בשמים י"א דלא יצא,[[152]](#footnote-153) וי"א דיצא.[[153]](#footnote-154)

מג] פרי העץ שברכתו שנתן ריח טוב בפירות ובירך עליו בורא עצי בשמים, י"א דיצא,[[154]](#footnote-155) וי"א דלא יצא.[[155]](#footnote-156)

מד] פרי האדמה שברכתו שנתן ריח טוב בפירות ובירך עליו בורא עשבי בשמים, נראה דלא יצא.[[156]](#footnote-157)

מה] דבר שברכתו בורא עצי בשמים ובירך עליו בורא עשבי בשמים לא יצא,[[157]](#footnote-158) וי"א דיצא.[[158]](#footnote-159)

מו] דבר שברכתו בורא עשבי בשמים ובירך עליו בורא עצי בשמים לא יצא.[[159]](#footnote-160)

מז] בירך על שמן אפרסמון בורא עצי בשמים, י"א דיצא,[[160]](#footnote-161) וי"א דלא יצא,[[161]](#footnote-162) ואם בירך עליו הנותן ריח טוב בפירות לא יצא,[[162]](#footnote-163) ואם בירך עליו בורא מיני בשמים יצא.[[163]](#footnote-164)

מח] מי ורד להסוברים דמברכין עליהן בורא מיני בשמים, אם בירך עליהן בורא עצי בשמים לא יצא.[[164]](#footnote-165)

מט] שמן שכבשו בו בשמים וסיננו אותם, לדעת הסוברים דברכתו בורא מיני בשמים או בורא שמן ערב, אם בירך עליו בורא עצי בשמים, י"א דיצא,[[165]](#footnote-166) וי"א דלא יצא.[[166]](#footnote-167)

**ו**

נ] כל בושם שהוא מסופק בברכתו אחר שלמד ואינו יכול לברר וראה הערה, [[167]](#footnote-168) מברך עליו בורא מיני בשמים,[[168]](#footnote-169) וי"א דמברך שהכל.[[169]](#footnote-170)

נא] אף אם הוא יכול לברר איזה מין הוא, מ"מ אם ריחו נודף והוא כבר מריח אותו, אין לו להתעכב מלברך עליו, אלא מברך עליו בורא מיני בשמים ולדעת הי"א מברך עליו שהכל.[[170]](#footnote-171)

נב] בברכת הבשמים במוצ"ש, נהגו לברך על כל מיני הבשמים בורא מיני בשמים,[[171]](#footnote-172) ואף על פירות,[[172]](#footnote-173) וטוב שיקח דבר שברכתו בורא מיני בשמים לברך עליו,[[173]](#footnote-174) וי"א דמברכין על כל מין ומין את ברכתו הראוי' לו.[[174]](#footnote-175)

נג] היו לפניו עצי בשמים ועשבי בשמים, מברך על כל א' את ברכתו הראוי',[[175]](#footnote-176) וי"א דמברך בורא מיני בשמים ופוטר את שניהם,[[176]](#footnote-177) ולדעה קמייתא, אף אם היו לפניו גם מיני בשמים, מברך על כל א' את ברכתו הראוי', [[177]](#footnote-178) וי"א דבכה"ג מברך בורא מיני בשמים ופוטר את כולם.[[178]](#footnote-179)

נד] בירך בורא מיני בשמים על המין הראוי לדעת הסוברים דאין לו לפטור בזה את שאר מינים,[[179]](#footnote-180) לא נפטרו עצי בשמים ועשבי בשמים,[[180]](#footnote-181) וי"א דנפטרו,[[181]](#footnote-182) ואם נתכוין לפטרם נפטרו,[[182]](#footnote-183) וי"א דלא נפטרו.[[183]](#footnote-184)

נה] נתערבו ב' מיני בשמים שאין ברכתן שוה, כגון שמן שמעורבין בו עצי בשמים ועשבי בשמים, מברך בורא מיני בשמים,[[184]](#footnote-185) וכן הנכנס לחנותו של בשם שיש בה מינין הרבה מברך בורא מיני בשמים,[[185]](#footnote-186) וכן אם הביאו לפניו אגודה שקשור בה עצי בשמים עם עשבי בשמים או עם פירות וא"א להריח מכל מין בפ"ע, מברך בורא מיני בשמים,[[186]](#footnote-187) אך בכה"ג טוב לקטום מהאגודה איזה מין כדי שיוכל לברך עליו ברכתו הראוי' לכתחלה.[[187]](#footnote-188) וי"א דבכל תערובת דכמה מיני בשמים, אם אחד מהן עיקר מברך על אותו שהוא עיקר,[[188]](#footnote-189) ואם כולן שוין בענינם שאין אחד מהם טפל יותר מחבירו מברך על אותו שהוא חשוב בברכה יותר ופוטר את השאר.[[189]](#footnote-190)

נשמ"א כלל נ"א ס"ח, בדין שתיתא, ז"ל, ויותר נ"ל עיקר דכוונת הב"י על כל דבר שממעכין אותן דרך כלי מנוקב אזי הדרך לשפוך עליו מים הרבה, ואין זה דרך אכילה והוי כמו דאיתא סס"י ר"ח סעיף ו'. ובדיעבד אם בירך בפה"א צ"ע אם יצא, כיון שהעיקר הוא מים וצ"ע, עכ"ל, והיינו דס"ל דדין שתיתא הוא גם בבפה"א משום דיסוד הדין הוא דעיקרו המים, וע"כ אם בירך בפה"א י"ל דלא יצא.

טעה ובירך על פרי העץ בפה"א, יש להסתפק אם הוא פוטר את שאר פירות האדמה, ובשו"ת הר צבי או"ח סימן ק"ו חילק בין האופנים, דאם הי' דעתו לברך עליו בפה"ע וטעה ובירך עליו בפה"א, אינו פוטר שאר פירות האדמה, כיון שהי' דעתו שלא לפטור את פירות האדמה בברכה זו, אך אם חישב שברכתו היא בפה"א, שפיר הוא פוטר את שאר פירות האדמה.

ולכאו' יש לפקפק בזה, דאחר שמצאנו דכל הא דבירך על פה"א בפה"א אינו פוטר את פירות העץ, הוא רק משום דינא דהרשב"א וכיו"ב, ולא משום שאין דעתו לפטרם, והרי דלא אמרינן שאין דעתו שלא לפטור כשאין הדין לפטור בזה, ולפ"ז הרי י"ל דבכה"ג הוא פוטר את פירות האדמה בכל גווני, וצ"ע בזה.

ויש להוסיף כן במש"נ כאן בבירך על פרי העץ בפה"א אם פטר לשאר פירות העץ, ולכאו' הי' מקום לומר דאם טעה והי' סבור שברכת פרי זה היא בפה"א, אינו פוטר לשאר פירות העץ, ומשא"כ אם ידע שברכתו היא בפה"ע ונתכוין לברך שלא כדין אינו פוטר את שאר פירות העץ, ואופן זה אינו מצוי, וממילא דיהא הדין חלוק בין מין א' לב' מינים, וכנ"ל, ולפ"ז גם י"ל דאם טעה בדיבורו ובירך עליו בפה"א, שפיר הוא פוטר לשאר פירות העץ, שהרי הי' דעתו לפטרם בברכה זו, אך לפמש"נ אין לחלק בזה, וצ"ע.

- - במים שבישלו בהן פירות מבו' בגר"ז ר"ב סי"א שאינו יוצא להרשב"א בברכת בפה"ע, וגם במי סחיטת שאר פירות, וכן פשיטא לי' לשעה"צ ר"ה סקכ"א דפשיטא לי' שאינו יוצא בברכת בפה"א, וכ"ה בשעה"צ ר"ב סקנ"ד.

1. מתניתין מ., וכ"ה בשו"ע סימן ר"ו ס"א ובכ"ד. - ויש לציין לדבר חידוש שכתבו במלא הרועים ברכות יב. ובשו"ת ר' עקיבה יוסף סימן ס"ו בשם הגרש"ס ז"ל, דכל הא דיצא, הוא רק כשהי' דעתו על מין זה שלפניו ואך שהי' סבור שזהו ברכתו, אך אם הי' סבור שהוא דבר אחר שברכתו שהכל, לא יצא, עיי"ש בדבריהם, ומסתימת ד' הפוסקים לא משמע כן. [↑](#footnote-ref-2)
2. כן מבו' במ"ב סימן ר"ו סק"י, דרק במקום שנחלקו הפוסקים אם ברכת בפה"א פוטרת את פרי העץ, הוא דטוב להיות נמלך שלא לאכול מיד הפרי העץ אלא לאחר זמן ויחזור ויברך עליהן, והוא משע"ת שם, עיי"ש, ומבו' דבמקום שפטרה ברכת בפה"א את פרי העץ ה"ה רשאי לאכול כרצונו, וכן מבו' מסתימת הפוסקים, וד' האג"מ ח"ד סימן מ' צ"ע, וגדולה מזו כתב באהעו"ז סימן ר"ח בדעת התוס' יב., דאם טעה ובירך שהכל על היין דיצא, אף אם יכול עדיין לתקן ברכתו ולסיים בפה"ג, לא הצריכו אותו חכמים לכך כיון דיוצא בזה, אך לפי' שאר אחרונים בד' התוס' שם אין מקור לזה. [↑](#footnote-ref-3)
3. מתניתין מ., וכן פסקו רוב הראשונים, וכ"ה בשו"ע סימן ר"ו ס"א ובכ"ד. - אמנם י"ג בד' הרמב"ם פ"ח ה"י דלא יצא ויש מהאחרונים שחששו לזה, אך האחרונים נקטו לעיקר כהגיר' בדבריו דיצא, וכן נמצא להדיא בס' המספיק להר"א בן הרמב"ם. [↑](#footnote-ref-4)
4. חיי אדם כלל נ"ח ס"ג ונשמ"א שם סק"ב, ולמד לזה מד' התוס' בעירובין ל., וכן צידד הכס"מ פ"ד ה"ו, וכ"כ בביאוה"ל סימן קס"ז ס"י וסימן ר"ח ס"ז ושעה"צ שם סקל"א, ופשוט דאף על שאר משקין דזייני יצא (ולא מיעטו אלא מים) ואף דלא תיקנו לברך במ"מ בשתיתא משום שהוא דרך שתי', מ"מ כל שבירך במ"מ יצא, וכ"נ במיוחס לריטב"א מב. עכ"פ בפת דוחן ובשר וגבינה וביצים ודגים ותבשיל וכל דברים המיוחדין למזון, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-5)
5. רשב"ץ מ: דאם בירך על יין במ"מ לא יצא, ונ' דכ"ש בשאר מילי, אך י"ל דיין גרע, ע"ד הא דס"ל לרב הונא דאם בירך עליו שהכל לא יצא, ואכמ"ל, הגרע"א בגהש"ס לו: ובשו"ת ח"ה סימן י"ב, עוללות אפרים דין ב' ד"ה שוב דאף אם בירך על יין במ"מ לא יצא, וכ"כ בפתה"ד סימן ר"ב אות י"ב בשם בית עובד, ובערוה"ש סימן קס"ז סי"ט, ובדברינו בדין במ"מ אם פוטר כמה מינים, נת' ללמוד כן מד' רבים מקמאי, ונת' שם דגם בדעת התוס' בעירובין אין הדבר מוסכם. [↑](#footnote-ref-6)
6. בשו"ת הגרע"א שם נסתפק בזה, אך הרשב"ץ שם כתב דאם בירך על יין במ"מ לא יצא, דאמרינן בגמ' דאפי' קבע עלי' ל"ה קביעותא דבטלה דעתו אצל כל אדם, וא"כ היאך יברך עליו במ"מ, ונ' לדעתו דה"נ אם בירך על תמרים במ"מ לא יצא, גם בעוללות אפרים שם נקט בפשיטות דאם בירך על יין במ"מ לא יצא, ובפתה"ד שם הביא מבית עובד שכתב דיצא. [↑](#footnote-ref-7)
7. בפשוטו נראה דאף דהכוסס חטה או אורז אינו מברך במ"מ, מ"מ הוו מזון, ובנודר מן המזון כתבו הראשונים דאסור בה' מיני דגן, ומ' דאסור אף לכסוס חטה, ואך דכיון דאין עיקר דרך אכילתן בכך לא תיקנו לברך עליהן במ"מ, ולפ"ז מסתבר דאם בירך עליהן במ"מ יצא, לדעת המג"א שהבאנו להלן אות כ"ד דאם בירך על דבר שאינו עיקר הפרי בפה"ע יצא, - ונפ"מ גדולה למעשה בזה, בכמה גווני שנחלקו אם מברכין על חטין ועל אורז במ"מ, אם יש לחוש בזה לברכה לבטלה. [↑](#footnote-ref-8)
8. רא"ה מ: ומיוחס לריטב"א שם ובדף לה. וריטב"א פ"ב הי"ד, רשב"ץ מ:, פמ"ג סימן ר"ח מש"ז ח' בדעת הט"ז, וכן הכריעו כמה מהאחרונים שהביא בשעה"צ סימן ר"ח סקס"ו. [↑](#footnote-ref-9)
9. פסקי רי"ד ברכות יב. דאם בירך על היין על העץ ועל פרי העץ לא יצא, מג"א סימן ר"ח סקכ"ב בשם תשו' ר"י לבית הלוי ויניציא שצ"ב כלל ה' סימן מ"ז, ועיי"ש שהוכיח כן מד' התוס' יב., וכן הוכיחו כמה מן האחרונים, ועי' באבהעו"ז שם שפירש ד' התוס' בע"א, הלק"ט ח"ב סימן קמ"ט, הגר"ז סימן ר"ב ס"י ולוח ברה"נ פ"א ס"ב, וכן צידד בעוללות אפרים סימן ב', וכן הסכימו כמה אחרונים שהביא בשעה"צ שם סקס"ז. - ובשו"ת ר"י לבית הלוי שם פירש הטעם בזה, דברכת בפה"ע אינה הברכה הכוללת ליין, אלא הברכה הכוללת דיין היא שהכל ככל מי פירות, עיי"ש, וצ"ע דבפשוטו כיון דיין ל"ה זיעה בעלמא, הרי דגם בלא מעלתו היו מברכין עליו בפה"ע, וא"כ הברכה הכוללת דיין היא ברכת בפה"ע, ועמד ע"ז בגו"ר כלל א' סימן י"ט, ויש להוסיף להוכיח כן, שהרי דעת ר"א בדף נ: דיין עד שלא נתן לתוכו מים מברכין עליו בפה"ע, ועי' גם בתשו' הרשב"א ח"א סימן קס"ה, דאף אם לא היו מברכין על יין מגיתו בפה"ג שעדיין לא נשתנה לעילויא, מ"מ היו מברכין עליו בפה"ע. - ובעוללות אפרים שם פירש הטעם בזה, דדוקא שהכל היא ברכה דתקינו רבנן שתכלול כל הדברים, וע"כ היא פוטרת אף יין, עיי"ש, - ויל"פ עוד בזה, למש"כ בסידור רס"ג עמ' פ"ב, ז"ל, כן הברכות הן או סוגיות כברכת שהכל או מיניות כברכת בפה"ע או מיוחדות כברכת בפה"ג, עכ"ל, ומבו' בדבריו דמה שתיקנו על פירות העץ ברכת בפה"ע אי"ז מחמת מעלתן, אלא הוא משום שתיקנו על כל מין מעין ברכתו, וכמש"א בגמ' מ. דכל מין תן לו מעין ברכותיו, אך מה שתיקנו על יין בפה"ג הוא מפני מעלתו, וכאשר כן מבו' בגמ' לה:, ונ' לדעתו דזהו טעמא דמ"ד בגמ' מ: דאם בירך על הפת והיין שהכל לא יצא, וזהו מש"א דהן גורמין ברכה לעצמן, ולפ"ז י"ל דאף לפ"מ דקי"ל דיצא, היינו רק בברכת שהכל, דהיא הודאה על כל הדברים וחשיב כמודה גם על פרי הגפן זה, ומשא"כ בברכת בפה"ע שאין בה הודאה על היין, לא יצא, ועמש"נ עד"ז להלן הערה י"ב, ועמש"נ עוד להלן הערה ע"ד לדון עפי"ז בישוב סתירת ד' המיוחס להריטב"א והמ"ב, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-10)
10. ריטב"א פ"ב הט"ז ומיוחס לריטב"א מב., מאירי לה. בשם מקצת מחכמי הדור, רשב"ץ מ:, פרישה וט"ז וש"א בסימן קס"ח, ביאוה"ל סימן קס"ז ס"י ושעה"צ סימן קע"ו סק"ב. [↑](#footnote-ref-11)
11. מאירי שם, ושו"ת בית יהודה או"ח סימן מ"א, הובא בברכ"י סימן קס"ז אות י', וכן נקט הגר"ז בסימן קס"ח סי"ב, אך בסדר ברה"נ פ"א ס"א הביא ב' דעות בזה וכתב דספק ברכות להקל, וכ"נ בד' הב"ח סימן קס"ח שכתב בספיקא דפהב"כ, דאם אינו מברך ברכה הראוי' עובר משום לא תשא, והסכים לזה המג"א שם, אך בברכ"י סימן קס"ז אות י' דן לדחות דהב"ח קאי על ברכה אחרונה, ובמאמ"ר שם סקי"ח נסתפק בזה, וכן נסתפק בזה בחמד משה שם סק"ד, וכתב דאף אי נימא דאינו יוצא, מ"מ י"ל דבפהב"כ שקבע עלי', ה"ה יוצא. - והעירוני בזה, דלדעת הסוברים דאם בירך על היין בפה"ע לא יצא ונת' לעיל הערה ט', לכאו' בדין דאם בירך על הפת במ"מ לא יצא, אך טעמא דר"י לבית הלוי שהבאנו שם, ל"ש הכא, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-12)
12. רא"ה מ: ומיוחס לריטב"א שם, וריטב"א פ"ב הט"ז ופ"ג הי"ב, וטעמא קמא דהמיוחס לריטב"א אשר כן כתב הריטב"א פ"ב הט"ז, הוא רק בפת, אך טעמא בתרא דהמיוחס לריטב"א אשר כן כתב הריטב"א בפ"ג הי"ב דאין מזכיר בברכתו ל' פרי, (ונראה בביאורו, דכיון שאינו מזכיר בברכתו ל' פרי, אין חיוב הודאתו על ה"פרי" אלא על המזון, וע"כ כשבירך על הפרי לא יצא, שלא הודה כלל על המזון, ומשא"כ אם בירך שהכל יצא, דבברכת שהכל נכלל הודאה על כל הדברים שנהיו בדברו, ודו"ק, וזה ע"ד שנת' לעיל הערה ט'), הוא גם במיני מזונות, הלק"ט ח"ב סימן קמ"ט, וכ"ה גם לדעת האחרונים שהבאנו להלן הערה ט"ו שנקטו דאף אם בירך על אורז בפה"א לא יצא, - ויש להוסיף, דלדעת המאירי ודעימי' שהבאנו לעיל הערה י"א דאף אם בירך על הפת במ"מ לא יצא, פשוט דכ"ש דאם בירך עלי' בפה"א דלא יצא.

    והנה בתר"י לז. כתב דהא דמברכין על פת קטנית שהכל, הוא משום דכיון שנשתנה ויצא מתורת פרי אין אנו יכולין לומר עליו בפה"א, וברכת הפת אין אנו יכולין לומר ג"כ אלא בחמשת המינין, וע"כ מברכין עליו ברכת שהכל שכוללת הכל, עכ"ד, ולכאו' נ' מדבריו דאם בירך על הפת בפה"א לא יצא, משום שהפת יצאה מתורת פרי, אך ביד הקטנה פ"ב סקס"ה נקט דד' תר"י מתישבים אף דפת נפטרת בברכת בפה"א, עיי"ש, וצ"ע דאם אכן פת נפטרת בברכת בפה"א, א"כ בפת קטנית שלא יצאה לברכה אחרת, מ"ט אין מברכין עלי' בפה"א. [↑](#footnote-ref-13)
13. רשב"ץ מ:, שיורי ברכה סימן ר"ז ס"א בשם הרמ"ע מפאנו באלפסי זוטא, אהעו"ז סו"ס ר"ח, נשמ"א כלל נ"ח ס"ב, והביא שם דבכס"מ פ"ד ה"ו נסתפק בזה, ובפמ"ג ר"ח מש"ז ח' תלה לזה בפלוגתת ט"ז ומג"א. - ויש להוסיף, דיש שהוכיחו מד' השעה"צ סימן רי"ב סקכ"ג שדעתו דלא יצא, דאל"כ מ"ט לדעת המג"א אינו מברך בפה"א, עייש"ה, ויש לדחות. [↑](#footnote-ref-14)
14. גמ' מ. דאם בירך על חטה בפה"ע לא יצא, אף למ"ד דעץ שאכל אדה"ר חטה הי', וע"כ גם לדעת הסוברים דאם בירך על הפת בפה"א יצא, מ"מ אם בירך עלי' בפה"ע לא יצא. - אמנם בכס"מ פ"ד ה"ו נסתפק לומר דבפת חטים יצא, ולמש"כ בלח"מ פ"ח הי"א דמהא דעץ הדעת חטה הי', יש ללמוד דכל פרי האדמה הוי בכלל עץ, לכאו' ד' הכס"מ אינם רק בפת חטים אלא גם בפת של שאר מיני דגן, אך באמת אאל"כ, דלד' הכס"מ שאם בירך כן יצא, בע"כ דקאי רק על חטים, שהרי אם בירך על פרי האדמה בפה"ע לא יצא, ועמש"כ בזה בקו"א לשאג"א סימן כ"ג ובנשמ"א כלל נ"ח ס"ג. [↑](#footnote-ref-15)
15. רא"ה מ:, וכ"ה מבו' במיוחס לריטב"א שם בטעמא בתרא ובריטב"א פ"ג הי"ב, וכ"כ הנהר שלום סימן ר"ח סק"ז ומטה יהודה שם סק"ב, וכן צידד במאמ"ר שם סקי"ג אך בסו"ד כתב לדון בזה, וכ"כ בפמ"ג שם מש"ז ח' לדעת המג"א, וכן מבו' בסדר ברה"נ להגר"ז פ"א ס"י דרק משום שהוא שלם יצא כשבירך עליו בפה"א, אך שמא יש לדחות דכונתו דאם נתמעך הרבה אינו יוצא בברכת בפה"א, דומיא דפת דשאר מיני קטניות, וכן משמע קצת במ"ב סימן ר"ח סקכ"ו, דרק בהוסר קליפת האורז כתב דמשמע מד' הפמ"ג דאם בירך בפה"א יצא, ומ' דהוא משום דבהוסר הקליפה אין הדבר ברור דברכתו במ"מ וע"כ אם בירך בפה"א יצא, ויש לדחות. [↑](#footnote-ref-16)
16. ט"ז סימן ר"ח סק"ח ואהעו"ז בסו"ס ר"ח ויד הקטנה פ"ג סקס"ה, וכ"ה לדעת הרמ"ע מפאנו והנשמ"א שהבאנו לעיל הערה י"ג שכתבו דאם בירך על הפת בפה"א יצא. [↑](#footnote-ref-17)
17. ריטב"א פ"ב הי"ח, וכ"כ אהעו"ז סימן קס"ח וחיי אדם כלל נ"ח ס"א, אך בנשמ"א שם סק"א בסו"ד צידד דבפהב"כ ודאי אינו נפטר, וקיצוש"ע סימן נ"ו ס"א, וכ"ה מבו' בביאוה"ל סימן קס"ח ס"ח. - וכן מ' גם בד' הרמב"ם פ"ח הי"א, שכתב דהי' לפניו תבשיל של דגן וכו' וטעה ואמר המוציא, ולא נקט הי' לפניו מיני מזונות, ומ' דהיינו משום דרק תבשיל דגן אינו נפטר בברכת המוציא, אך מיני מזונות דמועיל בהן קביעות סעודה לחייבו בברכת המוציא, אף כשלא קבע עליהן הן נפטרין בברכת המוציא. [↑](#footnote-ref-18)
18. אלי' רבה סימן קס"ח סק"כ, מאמ"ר שם סקי"ח, וכ"נ בד' הב"ח סימן קס"ח שכתב בספיקא דפהב"כ, דאם אינו מברך ברכה הראוי' עובר משום לא תשא, אך לד' הברכ"י שהבאנו לעיל הערה י"א אין להוכיח מזה, ובעולת תמיד שם סק"ח נסתפק בזה, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-19)
19. רמב"ם פ"ח הי"א, וכן הוכיחו מדבריו במאמ"ר ובנשמ"א שם, וכ"כ בקיצוש"ע שם. - ובד' הריטב"א פ"ב הי"ח מ' קצת דיצא, ורק לכתחילה אינו מברך המוציא, אך טפי נראה דמש"כ "לכתחילה" קאי על ג' ברכות, דבדיעבד הוא יוצא בהן, אך בברכת המוציא אינו יוצא אף בדיעבד. - ובנשמ"א שם נראה שנקט בדעת הלח"מ פ"ח הי"א דה"ה יוצא בדיעבד בברכת המוציא, וצ"ע דבד' הלח"מ מבואר דכל הא דיוצא הוא רק משום שהי' דעתו בתחילת הברכה לברך כדין, וכאשר כ"ה מבו' להדיא בד' הרמב"ם, ודמי למש"כ הלח"מ לעיל מינה בטעה וסיים בפה"ע על פרי האדמה דיוצא משום דאי"ז שקר, ואף דאם בירך על פרי האדמה בפה"ע לא יצא, וה"נ בתבשיל דגן שטעה וסיים המוציא דכוותה.

    והנה בביאוה"ל סימן קס"ח סי"ג כתב בשם ספר הלכה ברורה שם סקי"ט, דאם נתכוין לפטור בברכת המוציא את הנעשה מעיסה שבלילתה עבה ובישלה או טיגנה יצא אף לדעת רוב קמאי דלא חשיב כפת, וצ"ב דמ"ש מתבשיל ממיני דגן שאם בירך עליו המוציא לא יצא, אך העירוני דבד' ההלכה ברורה שם מבואר דס"ל דאם אכל ממנה שיעור קביעות מברך המוציא, וי"ל דע"כ ס"ל דהוא נפטר בברכת המוציא, שוב העירוני דבד' ההלכה ברורה שם ובסימן קע"ד סק"ט מבו' דאף ביי"ש נפטר אם נתכוין לפטרו בברכת המוציא, וע"כ דדבריו הם מטעם אחר, דס"ל דאף דברים שאינם מעיקר הסעודה ליפטר בברכת המוציא, מ"מ אם נתכוין לפטרם נפטרו, וצ"ע, ועכ"פ לפ"ז נראה דודאי דאם בירך ע"ז בפנ"ע ברכת המוציא לא יצא, - ואמנם לדינא ודאי דאם בירך ע"ז ברכת המוציא אינו חוזר ומברך, דיש לחוש לדעת ר"ת ודעימי' דברכתה המוציא. [↑](#footnote-ref-20)
20. ריטב"א פ"א ה"ח ופ"ב הי"ח, וכ"נ גם בתשו' הרמב"ם סימן רח"צ שהובאה במג"ע פ"ח הי"א דאם בירך על תמרים המוציא לא יצא, עיי"ש, אך בד' הרמב"ם לא נזכר כלל להך דינא דאם בירך על תמרים ברהמ"ז יצא, ואם לא ס"ל לדין זה, פשיטא דאם בירך עליהן המוציא לא יצא. וכ"כ בשו"ת ר"י לבית הלוי ויניציא שצ"ב כלל ה' סימן מ"ז דאם בירך על תמרים המוציא לא יצא, והוכיח כן מפירש"י יב., עיי"ש. - והעירוני דבד' האהעו"ז סימן קס"ח סי"ג נראה דפת אורז חשיב כפת גמור, ואך דלא תיקנו לברך עליו המוציא, ולפ"ז אם בירך עליו המוציא יצא, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-21)
21. טור סימן ר"ח בשם הרא"ש ושו"ע שם סט"ו, וכ"כ הריטב"א פ"ב הט"ו. [↑](#footnote-ref-22)
22. מג"א סימן ר"ו סק"א, ברכי יוסף שם סק"ב, מגן גיבורים שם סק"א, פנים מאירות ח"א סימן נ"ח, וכן דקדק בפמ"ג שם אש"א א' מד' הלבוש. - ובמ"ב שם לא הכריע בזה, אלא כתב בשעה"צ סק"א דספק ברכות להקל. [↑](#footnote-ref-23)
23. אלי' רבה סימן ר"ו סק"א, אהעו"ז שם, מאמ"ר שם סק"א, ועיי"ש ביד אפרים שכתב דיש לחלק בין לא נגמר הפרי לבין דברים שאינם עיקר הפרי, ועמש"נ בדברינו בסוגיא דצלף סקי"ג דיתכן דדין זה תליא בפלוגתת הראשונים. [↑](#footnote-ref-24)
24. פנים מאירות ח"א סימן נ"ח וברכ"י סימן ר"ו דין ג' וגל' הגרע"א למג"א סימן תע"ה סק"י ומ"ב סימן ר"ו סק"ג בדין דברים שדרכן לאכלן מבושלין ואכלן חיים, ובשע"ת סימן ר"ו סק"א ושעה"צ סימן ר"ח סקמ"ג כתבו דה"ה בדברים שדרכן לאכלן חיים ואכלן מבושלין, ועמש"נ בזה בדברינו בדין שלקות סימן ג' סק"ה. [↑](#footnote-ref-25)
25. יד אפרים סימן ר"ב ס"ג ושע"ת שם סק"ז ושעה"צ שם סקכ"ו, וכ"ה מבו' גם בדה"ח בקו"א דין ד' בסוף דבריו. - אך צ"ב הטעם בזה, שהרי אף היכא דלא נטעי אדעתא דהכי חשיב כפרי לכל דיני התורה, והוא דין מסוים לגבי ברכה, ובמק"א נת' להוכיח כן מכ"ד, ואף לגבי ברכת הנותן ריח טוב בפירות כתב ביד אפרים סימן רט"ז דמברכין אף על מידי דלא נטעי אדעתא דהכי, וא"כ לכאו' דמי לדברים שמברכין עליהן שהכל משום שאין דרך לאכלן חי או מבושל, שאם בירך עליהן בפה"ע ובפה"א יצא, וכנ9"ל הערה כ"ד, ויש להוסיף, שהרי הט"ז סימן ר"ה דימה דינא דדבר שאין דרך לאכלו חי, לדינא דלא נטעי אדעתא דהכי, עיי"ש, וא"כ מ"ט הן חלוקין לענין זה, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-26)
26. ביאוה"ל סו"ס ר"ב בדין סוכר, ונת' בזה בדברינו בסוגיא דצלף סקי"ד, וכ"ה גם בשעה"צ שם סקמ"ד שנסתפק בבירך על התמרות ועל העלין בפה"ע אם יצא, דשמא אינם בכלל פרי עץ כלל, עיי"ש, ונת' בדברינו שם סק"ז בהערה. [↑](#footnote-ref-27)
27. גל' הגרע"א סימן ר"ח סי"ג ומ"ב שם סקס"ג דאין נפטרין בברכת על העץ, ופשוט דה"ה דאין נפטרין בברכת בפה"ע, שעה"צ סימן ר"ה סקכ"א דמי פירות האדמה אינם נפטרין בברכת בפה"א, עיי"ש, וכ"נ גם בדבריו בסימן ר"ב סקנ"ד, - וכ"נ גם בד' הב"ח סימן רט"ז שכתב דלדעת הסוברים דהא דאין מברכין על שמן אפרסמון בורא עצי בשמים, הוא משום שאינו העץ בעצמו, ולכאו' המכוון דהו"ל כיוצא ועי' שעה"צ שם סקכ"ה, אם בירך עליו בורא עצי בשמים לא יצא. - ועי' עוד בד' הגר"ז בסימן ר"ב סוסי"א, דמבו' בדבריו, דמי שריית פירות לדעת הרשב"א דהו"ל כמי פירות דמברכין עליהן שהכל, אם בירך עליהן בפה"ע לא יצא. [↑](#footnote-ref-28)
28. כן נ' מד' הרמ"א סימן ר"ב ס"ז שכתב דאם בירך בפה"ע יצא כי כן נראה עיקר, ומבו' דלדעת הסוברים דברכתו שהכל לא יצא בברכת בפה"ע, וכן מבו' בד' הגר"ז שם סוסי"ז, וכ"ה במש"ז ר"ב סק"ד דאם בירך ע"ז מעין ג' לא יצא, וכ"ה מבו' להדיא בד' הביאוה"ל שם ד"ה תמרים בסוף דבריו, וכ"נ גם במ"ב שם סוסקמ"ב, וכ"נ בשעה"צ סימן ר"ח סקמ"ד, דנסתפק בדברים שאין דרך בנ"א כלל בכך אם יצא בדיעבד, ונ' דטעמו משום די"ל דבזה כו"ע מודו דברכתן שהכל. [↑](#footnote-ref-29)
29. חיי אדם כלל נ"א סי"ב, וכ"כ במנחת שלמה ח"א סימן צ"א ודחק כן בד' הרמ"א, ודבריו צ"ע. [↑](#footnote-ref-30)
30. ערוה"ש סימן ר"ד ס"ה, ובשו"ת שבט הלוי ח"י סימן מ"ב אות ג' תמה ע"ז. [↑](#footnote-ref-31)
31. שו"ת הלכות קטנות ח"א סימן רל"ח, הובא בבאה"ט סימן ר"ד סק"א, ולפלא מש"כ בכה"ח סימן ר"ד סק"ב דיצא משום דאמרינן בגמ' דחשיבי כגידו"ק, דודאי דאינם בכלל פרי האדמה, והרי אפי' בפירות העץ דעת רוב הראשונים דלרבנן אם בירך עליהן בפה"א לא יצא משום שאינם פירות האדמה. [↑](#footnote-ref-32)
32. שיורי ברכה ר"ז אות א' בשם הרמ"ע מפאנו. [↑](#footnote-ref-33)
33. שיורי ברכה שם דבכה"ג שאמר כל הברכה בחתימתה אפשר דאינו יוצא דלא תיקנו חכמים חתימה בתחילה. - אך אם אמר על העץ ועל פרי העץ לבד, יצא יד"ח. [↑](#footnote-ref-34)
34. שיורי ברכה סימן ר"ז סק"א בשם הרמ"ע מפאנו, מאמ"ר סימן ר"ד סק"ז והאריך בזה בס' דברי מרדכי שם. [↑](#footnote-ref-35)
35. כן צידד בברכ"י סימן ר"ד אות ג', ועיי"ש במחזיק ברכה אות ב' מש"כ עוד בזה. - ועיי"ש בברכ"י שחידש דכה"ג דבירך לפני' בנ"ר, לא יברך לאחרי' בנ"ר. [↑](#footnote-ref-36)
36. רשב"א ורא"ה ומיוחס לריטב"א מא:, ריטב"א פ"ב הי"ח, רמב"ן רבינו דוד ור"ן בפ' ערבי פסחים. - ובגל' הגרע"א לסימן ר"ח סי"ז כתב דאף לדעת השו"ע שם דדייסא אינה נפטרת בברהמ"ז, מ"מ פהב"כ נפטרת, וכ"כ בס' נזירות שמשון שם, וכ"ה במ"ב שם סקע"ה ובביאוה"ל סימן קע"ו, אך במאמ"ר שם סקל"ד פקפק בזה, וב? נתבאר דזה תליא בגדר דינא דפהב"כ, ואכמ"ל. [↑](#footnote-ref-37)
37. כ"ה פשטות הגמ' יב., וכ"ה בד' הרמב"ן במלחמות ותר"י ורא"ש וש"ר שם ובחי' הרשב"א שם מח. ובריטב"א פ"ב הי"ז ובכתוב שם פ' ערבי פסחים ורמב"ן רבינו דוד ור"ן שם. [↑](#footnote-ref-38)
38. בה"ג בפרק ו' כתב דאינם נפטרין בברהמ"ז, והרמב"ן במלחמות ורבינו דוד בפ' ערבי פסחים כתבו דס"ל דכל הא דתמרים נפטרים בברהמ"ז הוא רק כשהם עיקר מזונו, ובד' תוס' ר"י שיריליאון מא: נראה דס"ל דאינם נפטרין בברהמ"ז כלל, ועמש"נ בדעתו בדברינו בדין דברים הנפטרים בברהמ"ז סימן א' ענף א'. [↑](#footnote-ref-39)
39. תר"י יב. ודמ"א: ורשב"א שם מח: בתי' בתרא והשלמה ורא"ש בפרק קמא, וכ"נ מד' רשב"ם ובעה"מ בפ' ערבי פסחים, וכ"ה בשו"ע סימן ר"ח סי"ז. - וצדדי הספק בדין מיץ ענבים, נתבארו בדברינו בדין דברים הנפטרים בברהמ"ז סימן ב' ענף ב'. [↑](#footnote-ref-40)
40. ראב"ד בכתוב שם פ' ערבי פסחים ורמב"ן במלחמות ורבינו דוד ור"ן שם, ודבריהם שם הם בדייסא. [↑](#footnote-ref-41)
41. רא"ה מא: ורבינו דוד ור"ן בפ' ערבי פסחים וריטב"א פ"ז ה"ד, וכ"כ בפר"ח ואהעו"ז סימן ר"ח, וכן הסכימו האחרונים. [↑](#footnote-ref-42)
42. פר"ח בליקוטים לסימן ר"ח סי"ז כתב דקלח של כרוב נפטר בברהמ"ז כיון דמיזן זיין יצא יד"ח בברהמ"ז, ולפי דבריו כ"ש דבאורז שהוא מזון ומברכין עליו במ"מ ה"ה נפטר בברהמ"ז כמו דייסא, אך למש"נ בדברינו בדין דברים הנפטרין בברהמ"ז סימן א' סק"ז מד' המאירי ועוד מקמאי, דכל הא דתמרים דזייני נפטרים בברהמ"ז, הוא רק משום שהן מז' מינים, נראה דאף דדייסא נפטרת בברהמ"ז, מ"מ אורז וקלח של כרוב שברכתן בנ"ר אינם נפטרין בברהמ"ז, ושו"ר כן בס' פתח הדביר סימן ר"ח אות י"א בשם בית עובד, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-43)
43. שו"ע סימן ר"ח סי"ז, ולמד לזה מד' תר"י, ועי' מג"א שם סקכ"ה מה שפירש בטעם דין זה, אך שאר אחרונים פליגי ע"ז וס"ל דודאי דדייסא נפטר בברהמ"ז. [↑](#footnote-ref-44)
44. כ"ה מבו' בד' קמאי שהבאנו לעיל, ובתשו' הרשב"א המיוחסות סימן ר"ב כתב דאף דבר שברכתו בנ"ר אינו נפטר בברהמ"ז, וכ"כ המרדכי סימן ק"נ בשם מהר"ם מר"ב והמאירי יב., וכן מבו' בד' ש"ר ובד' הפוסקים, וכ"ה במ"ב סימן קצ"ז סקט"ז. [↑](#footnote-ref-45)
45. ריטב"א פ"ג ה"ה ופ"ז ה"ד, ובדבריו בפ"ג הי' מקום לומר דכ"ז הוא כשבירך ברהמ"ז על הפת, אך כשבירך ברהמ"ז על דברים אלו הוי ברכה לבטלה ולא יצא יד"ח, אך בדבריו בפ"ז נ' לכאו' דגם בכה"ג יצא, ושמא יש לדחות, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-46)
46. המאורות יב. והמנהיג הל' סעודה, וכ"כ המאירי יב. בשם י"א. ובד' הב"ח סימן ר"ח נראה דכל מילי העומדים למזון שהם גידו"ק נפטרין בדיעבד בברהמ"ז, וכן נראה בט"ז שם סקט"ז, וס"ל דהוא אף בשאינם גידו"ק, וצ"ע. - ובדעת רשב"ם בפ' ערבי פסחים נקטו התוס' וש"ר דכל דבר שברכתו מעין ג' יוצאין בו בברהמ"ז, וכן נקטו הראב"ד והרמב"ן בדעת בעה"מ שם, אך באו"ז סימן קנ"ה וקנ"ו כתב דד' רשב"ם הם רק ביין, ונת' בדברינו בדין דברים הנפטרים בברהמ"ז סימן ב' ענף ג'. [↑](#footnote-ref-47)
47. תר"י ורא"ש בפרק קמא, ותר"י ס"פ כיצד מברכין, וכ"ה בשו"ע סימן ר"ח סי"ז. - ובביאוה"ל שם למד מזה דלא תקנו לכלול בהברכה כל ג' דברים מזון וארץ וירושלים רק לכתחלה ובדיעבד אם לא הזכיר רק מזון לחוד יצא, ועיי"ש שהניח בצ"ע למ"ד דמעין ג' דאורייתא, ולמש"כ השעה"צ שם סק"א דאפשר דמה"ת די לז' המינים בברכה אחת ול"ב מעין ג', ניחא, וכ"כ בחזו"א סימן ל"ד סק"ג, וי"ל דגם כוונת תר"י לכך, דאין כונתו דעיקר חיוב ברכת מעין ג' אינו מדאורייתא, שהרי בריש פירקין ובדף לו: כתב דהוא מדאורייתא, אלא כונתו ד"מעין ג'" אינו דאורייתא, ודו"ק, ושו"ר כן בגליון אלפס שם, וכ"ה בראש יוסף בר"פ כיצד מברכין, עיי"ש. - ועיי"ש בחזו"א סק"ד כתב דנראה דדוקא כשברך ברכת הזן יצא, אבל אם ברך בנוסח מעין ג' ודלג בארץ וירושלים לא יצא כיון דשנה מטבע שטבעו חכמים, עכ"ד, ויל"פ דזה ע"ד המבואר בגמ' מ: דאף למ"ד דמשנה ממטבע שטבעו חכמים בברכות לא יצא, י"ל דבבירך שהכל על הפת יצא, משום דהיא ברכה דתקינו רבנן, וגם בפמ"ג סימן ר"ח מש"ז ט"ז נקט כן לדינא, אך פירש הטעם בע"א, דרק ברכת הזן חשוב טפי ויוצא בזה, וטפי נראה דגם כוונת החזו"א לכך, דרק משום דברכת הזן חשיבא טפי, הוא די"ל דיוצאין בה בלא הזכרת ארץ וירושלים אף דבברכת מעין ג' אין יוצאין בזה, אך בד' הביאוה"ל אין נ' כן.

    ובחזו"א שם נסתפק דאפשר דבפהב"כ אינו יוצא בברכת הזן לחודה, דכיון דהוא פת גמור אלא מפני שאין קובעין עליו מתישב עליו טפי ברכת מעין ג', י"ל דלא הפקיעו חכמים חיוב של הזכרת כל הג' דברים אף לענין דיעבד, ועיי"ש שכתב דלפ"ז ה"ה בפתח עלי' בברכת הזן וסיים בברכת מעין ג' לא יצא, וזה לפמש"כ שם סק"ג, עיי"ש, אך למש"כ שם במוסגר לפקפק בזה, שפיר יצא כשסיים בברכת מעין ג', ועיי"ש שנסתפק עוד, דאף אי נימא דבפהב"כ הוא יוצא בברכת הזן לחודה, מ"מ אם אכל ממנה כדי שביעה בשיעור שאין אחרים קובעין עליו, י"ל דלא יצא, וזה לפ"מ שדן הגרע"א דבכה"ג הוא חייב בברכת מעין ג' מדאורייתא, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-48)
48. רא"ש שם, שו"ע שם, - וברא"ש ושו"ע שם כתבו דיאמר ועל שהנחלת לאבותינו ארץ חמדה טובה ורחבה, אך לפי נוסח דידן שאומרים בברכת מעין ג' ועל ארץ חמדה טובה ורחבה שרצית והנחלת לאבותינו, נראה דגם בכה"ג יש לומר כן. [↑](#footnote-ref-49)
49. תוס' הרא"ש מד., רשב"ץ יב., וכ"נ בהשלמה מכתם מאורות ומאירי שם ובריטב"א פ"ב הי"ז. [↑](#footnote-ref-50)
50. כן מ' בל' השו"ע סימן ר"ח סי"ז דאם בירך עליו ג' ברכות יצא, ומ' דכל הג' ברכות פוטרות אותו, וכן מבו' בביאור הגר"א סו"ס ר"ב שכתב לפרש במעשה דר"ג ור"ע בדף לז., דבספק על תמרים אם מברכין עליהן ברהמ"ז או מעין ג', יש לברך ברהמ"ז, כיון שהיא פוטרת בדיעבד לתמרים, עיי"ש, והרי דשפיר מצי לברך ג' ברכות ואי"ז ברכה לבטלה, והנה אמנם בד' הרא"ש והשו"ע משמע דלכתחילה אם נזכר אחר שבירך ברכת הזן, אינו רשאי לברך שאר הברכות, כיון דאין דינו לברך כן, אך מ"מ י"ל דאם בירך אי"ז ברכה לבטלה, ואמנם בד' הגר"א הנז' מבו' דלכתחילה רשאי לברך ג' ברכות, אך אפשר דהוא רק משום דאיכא ספק שמא הוא מחויב בג' ברכות, (ושו"ר בקה"י סו"ס כ' שכתב דהגר"א ס"ל דאין יוצאין על תמרים בברכת הזן, וצ"ע דבסימן ר"ח לא השיג הגר"א בזה), וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-51)
51. ריטב"א פ"ב הכ"א, דרישה סימן קס"ח סק"ב, אלי' רבה רס"ח סקי"ח, ואף שהא"ר שם דימה למש"כ שם דאין יוצא במעין שבע, נראה דכונתו בדרך ק"ו, אך גם לדעת הסוברים דיוצא במעין שבע, הוא רק משום דהחשיבו חכמים למעין שבע בליל שבת כתפילה, אך במעין ג' אינו יוצא, מאמ"ר קס"ח סקי"ד, ברכ"י קס"ז אות י', נשמת אדם כלל מ"ז סק"א, מחה"ש סימן קס"ח סקי"ח, וכן מ' בגו"ר כלל א' סימן כ"ד דרק מדאורייתא יצא בזה, וכן נקטו עוד כמה מן האחרונים בסימן קס"ח, וע"כ תמהו בספיקא דפהב"כ היאך מברך מעין ג', והטעם דלא יצא הוא או משום דמנין הברכות מעכב, לא מיבעיא אם מנין ברכות דאורייתא, אלא אף אם הוא דרבנן ה"ה מעכב, וגם משום דהזכרת ברית ותורה מעכבת וכמש"כ בטוש"ע סימן קפ"ז, אך טעם זה ל"ש בנשים שא"צ להזכיר ברית ותורה. - ונחלקו האחרונים אם מדאורייתא יצא, י"א דחילוק ברכות דאורייתא ולא יצא, וי"א דברית ותורה מעכב מדאורייתא ולא יצא, וי"א דמדאורייתא ודאי יוצא בברכת מעין ג'. [↑](#footnote-ref-52)
52. דלא גרע ממי שאמר בריך רחמנא מלכא מרא דהאי פיתא דיצא ידי ברכת הזן, כמש"כ בשו"ע סימן קפ"ז ס"א. - אך למש"כ במ"ב סימן קס"ז סקנ"ב ובביאוה"ל שם לדון דאם לא הזכיר פת לא יצא, ורק אם אמר מרי' דהאי והפת מונחת לפניו אפשר דיצא, י"ל דאף אינו יוצא בברכת מעין ג'. - אך מסתבר דכיון דהוי זה ברכה דתקינו רבנן ה"ה יוצא אף שאינו מזכיר פת, וכל מה שדנו דאינו יוצא אלא בשהזכיר פת, הוא רק אם אי"ז ברכה דתקינו רבנן, וכ"ה דאם אמר שהכל נהי' בדברו יצא אף שלא הזכיר פת, ומשום דהוי ברכה דתקינו רבנן, עי' גמ' מ:, וצ"ע בזה. - ועי' מ"ב סימן ר"ט סק"ו דאם טעה וסבר על הלחם שאכל שהוא א' מה' המינים והתחיל לברך בא"י אמ"ה על המחי' ונזכר, יכול לסיים הזן את העולם כולו וכו' ויצא, דמחי' נמי מזון הוא, עכ"ד, ובפשוטו כונתו דגם כשבירך על המחי' יצא ידי ברכת הזן, דומיא דמש"א בגמ' דפתח בשכרא וסיים בחמרא או פתח בנהמא וסיים בתמרי יצא, משום דאפי' סיים בשכרא ואפי' סיים בנהמא יצא, אך שמא י"ל, דאף אם לא יצא, מ"מ כיון דמחי' נמי מזון הוא, מצי לסיים בברכת הזן. [↑](#footnote-ref-53)
53. רא"ה מד: ומיוחס לריטב"א שם ובדף מ:, ואמנם מבו' בד' המיוחס לריטב"א בהמשך דבריו דכ"ז הוא משום דהזכרת ברית ותורה אינה מעכבת, ולפ"ז לפ"מ דקי"ל בסימן קפ"ז דה"ז מעכב, ודאי דלא יצא, וכנ"ל. - והנה בד' הרא"ה והמיוחס לריטב"א מבו' דס"ל דמנין ברכות דאורייתא, דבזה הוא דחלוק דין פת מדין ז' המינים, ואפ"ה ס"ל דאם בירך על הפת מעין ג' יצא, ופירשו הטעם בזה, דמדכללינהו רחמנא עם ז' המינים דאמר וברכת אכולהו, ע"כ הוא יוצא אף בפת אם בירך עלי' מעין ג' של מזון, עיי"ש, ונ' בביאורו, דאף דמדאוריתא צריך לברך ג' ברכות, אי"ז אלא למצוה אך אי"ז מעכב בעיקר הברכה, וילפי' לזה מדכלל קרא לפת עם ז' המינים, והרי דבעיקר הברכה שוו להדדי, ולפ"ז נראה דאדרבה כל הא דס"ל דאם בירך מעין ג' יצא, הוא רק משום דס"ל דמנין ברכות דאורייתא ונלמד מקרא דאי"ז אלא למצוה, אך לדעת הסוברים דמנין ברכות דרבנן, ודאי דמדרבנן אינו יוצא במעין ג', דמהיכ"ת נימא דלא תיקנו חכמים לזה רק למצוה בעלמא, והרי אפי' אם לא חתם בברכה הראשונה דעת הרשב"א דלא יצא, אף דמדאורייתא נראה דיצא, ומ"מ כיון שתיקנו חכמים לברך ברכה ארוכה ובירך ברכה קצרה לא יצא, וכ"ש בשלא בירך ג' ברכות אלא ברכה אחת, ועוד דמ"ש מתפילה דהגם דמדאורייתא ל"ב י"ח ברכות, מ"מ אחר שתיקנו חכמים י"ח ברכות, אם חיסר ברכה אחת לא יצא יד"ח, ודו"ק. - ויש להעיר דמש"כ בכה"ח סימן קפ"ז סק"א בשם כמה מן האחרונים דיצא יד"ח, תמוה, דהם לא כתבו אלא דמדאורייתא יוצא יד"ח בזה, אך מדרבנן ס"ל דאינו יוצא יד"ח, דמדרבנן מעכב מנין הברכות וגם ברית ותורה מעכב. [↑](#footnote-ref-54)
54. מרדכי סימן ק"נ בשם מהר"ם מר"ב, לבוש סימן ר"ח סי"ז ומג"א שם סקכ"ו וכן מבו' בט"ז שם סקי"ט, פמ"ג באש"א שם ובמש"ז ר"ב סק"ד, סדר ברכה"נ להגר"ז פ"א סי"ח, מ"ב סימן ר"ב סקנ"ה ור"ח סקס"ב, וכן נקטו האחרונים בכ"ד. - אמנם לדעת הסוברים דהן נפטרין בברהמ"ז ונת' לעיל הערות מ"ה מ"ו, לכאו' ה"נ הן נפטרין בברכת על המחי', ועי' עוד במג"א סימן ר"ב סקכ"ו שכתב בדעת האגודה בשם הגה' ר"פ לסמ"ק קנ"א אות כ"א שנסתפק אם מעין ג' פוטר בנ"ר דפירות, אך מים אינו פוטר, וע' עוד במור וקציעה סימן ר"ח שנקט כן דכל מילי דזייני נפטרים בברכת מעין ג' [↑](#footnote-ref-55)
55. ברכ"י סימן ר"ח אות ז' בשם הר"י מולכו והלק"ט, והובא בשע"ת שם סק"ט. [↑](#footnote-ref-56)
56. נראה דכ"ה לדעת הסוברים דאם בירך על המחי' על יין ועל תמרים לא יצא יד"ח אף דזייני, ונת' להלן הערה ס"ח, אך שמא אורז עדיף מתמרים, וצ"ע, וכן נראה גם לדעת הסוברים דאם בירך על פירות העץ מעין ג' דפירות לא יצא, ונת' להלן הערה ס"א, ובשיורי ברכה סימן ר"ז ובמחזיק ברכה שם דימה ב' הדינים זל"ז. - ועי' פתה"ד סימן ר"ח אות י' בשם מאורי אור. [↑](#footnote-ref-57)
57. לעיל הערה ז' נתבאר לדון בבירך ע"ז במ"מ אם יצא, עיי"ש, ועד"ז יש להסתפק בשבירך ע"ז על המחי', ויל"ד בזה מכמה פנים, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-58)
58. ברכ"י ושע"ת ומ"ב ר"ס ר"ז ומאמ"ר סימן ר"ז מס' דברי מרדכי וסימן ר"ח סקכ"ג, ובפשוטו כ"ה מבואר במג"א סימן ר"ח סקכ"ו, לפ"מ שפירשו בדבריו באלי' רבה ופמ"ג ומחה"ש שם, ובנהר שלום שם סקט"ז, והגר"ז בלוח ברכה"נ פ"א ס"כ, אך המ"ב שם סקפ"א פירש לדבריו בע"א, ונת' להלן הערות קל"ט ק"מ. - ובפשוטו יש ללמוד לדין זה מהא דתמרים ומידי דמזון שבירך עליהן ברהמ"ז יצא, וא"כ ה"ה פירות העץ שבירך מעין ג' דפירות יצא, אך למש"נ לעיל הערה מ"ב די"ל דרק דברים שברכתן מעין ג' נפטרים בברהמ"ז ולא דברים שברכתן בנ"ר, אין ללמוד משם. [↑](#footnote-ref-59)
59. מחזיק ברכה סימן ר"ז אות א' בשם מהר"י מטריל ורבנן קשישאי, וכ"ה פשטות ד' האלי' רבה בסו"ס ר"ח, אך אין הדבר ברור בדבריו, ונת' בזה בדברינו בדיני ברכה אחרונה סקי"ב.

    והנה במאמ"ר בסימן ר"ז תמה על דעה זו דאינם נפטרין, שהרי אפי' ענבים שאינו פוטרן לכתחילה בברכת על הגפן שמברך על היין, מ"מ אם בירך עליהן על הגפן יד"ח, וכ"ש דפירות העץ שפוטרן לכתחילה בברכת מעין ג' שמברך על פירות מז' מינים, דאם בירך עליהן מעין ג' יצא, ותמה שם ע"ד הברכ"י שדן בדין זה.

    אך נ' בדעתם, דשאני ענבים שדינם לברך עליהן ברכת מעין ג', והא דאין פוטרן לכתחילה בברכת על הגפן, הוא משום דהוא שינוי מן המטבע, וע"כ בדיעבד אם בירך עליהן על הגפן יצא, ומשא"כ בפירות העץ שדינם לברך עליהן ברכת בנ"ר ולא להוסיף ולברך ברכת מעין ג', שפיר י"ל דאם בירך עליהן מעין ג' לא יצא, כיון דהוי זה ברכה שאינה ראוי' להם, ואין להוסיף בשבח במקום שא"צ לו, וכמו שפירש הלבוש סימן ר"ח סי"ז, והגם דאם מברך מעין ג' על פירות מז' מינים הוא פוטרם לכתחילה, היינו משום דכל שמברך ברכת מעין ג' כדינה, ואי"ז תוספת שבח שא"צ לו, שפיר פוטר לשאר פירות העץ, ובזה עדיפי שאר פירות העץ דפוטרן לכתחילה בברכת מעין ג', מענבים דאינו פוטרן לכתחילה בברכת על הגפן, והיינו משום דבענבים הוי זה שינוי מן המטבע, וע"כ אי"ז פוטרן אלא בדיעבד, ומשא"כ בפירות העץ דהוי זה מטבע הראוי להם, וכל הא דאין מברכין עליהן בפנ"ע כן, הוא משום דהוא תוספת שבח שא"צ לו, וע"כ כל שהוא מברך על פירות מז' מינים, ה"ה פוטרן לכתחילה, וכנ"ל, ועיקר הך מילתא דאף דבר הנפטר בברכה, מ"מ אם בירך עליו בפנ"ע ברכה זו מצינו למימר דלא יצא, מצינו גם בד' המאירי שהבאנו להלן הערה פ"ח, עיי"ש, אך התם הוא מטעם אחר, ואכמ"ל. [↑](#footnote-ref-60)
60. הטעם לומר דנפטר, הוא או משום דהן נכללין בחתימה שחותם על הפירות, או משום שהן נכללין בכלל תנובת השדה, וי"א דמה"ט הוא פוטרן לכתחילה כשמברך מעין ג' על פירות מז' מינים, ונת' להלן הערות צ"ד צ"ו, ואך לדעת החולקים דאינו פוטרם לכתחילה והכי קי"ל, י"ל דכ"ז הוא לענין לכתחילה, אך בדיעבד אם בירך עליהן מעין ג' נפטרו, ונת' בזה בדברינו בדיני ברכה אחרונה סק"ו וסק"י, אך מאידך י"ל דגם לדעת הסוברים דכשמברך מעין ג' על פירות מז' מינים הוא פוטר את פרי האדמה לכתחילה, כ"ז הוא משום דמה שמזכיר על העץ ועל פרי העץ קאי על הפירות מז' המינים, אך כל שבירך כן על פירות האדמה, כיון דלא שייכא בהו הפתיחה דעל העץ ועל פרי העץ י"ל דלא יצא, והיינו או משום דמכח זה מסתיימת ברכתו שהיא על פירות העץ, או משום שהזכיר שקר בברכתו. [↑](#footnote-ref-61)
61. פשוט, ואף להסוברים דחילוק ברכות לאו דאורייתא, מ"מ בברכת בנ"ר לא יצא יד"ח מדאורייתא, כן מבו' במש"ז סימן ר"ח סק"א, והובא בשעה"צ שם סק"א, ?והנה אמנם דעת הב"י דגם הזכרת ארץ וירושלים לאו דאורייתא, אך מ"מ נראה דבעינן הזכרת מזון, וצריך בדיקה בזה, ועי' בספר המספיק לעובדי ד' דמדאורייתא סגי בברכה כ"ד, והובא בס' מגילת ספר, וצ"ע?. [↑](#footnote-ref-62)
62. לבוש סימן ר"ח סי"ז ומג"א שם סקכ"ו וכן מבו' בט"ז שם סקי"ט ומאמ"ר שם סקל"ז ופמ"ג באש"א שם ובמש"ז ר"ב סק"ד וסדר ברכה"נ להגר"ז פ"א סי"ח ומ"ב ר"ב סקנ"ה ור"ח סקס"ב, וכ"כ הרמ"ע מפאנו בס' אלפסי זוטא ר"פ כיצד מברכין, וכן נקטו האחרונים בכ"ד, וכן הוכיח בגו"ר כלל א' סימן ט"ו ממש"כ הראשונים שאין לאכול חטים חיים או שלוקים משום ספק ברכה אחרונה דאין לו לברך אלא כמו שנתקנה, ול"ד לברכה ראשונה דעל כולן אם בירך שהכל יצא.

    ובמש"ז ר"ח סק"א צידד דאף להסוברים דמעין ג' דאורייתא, מ"מ מדאורייתא יצא יד"ח בברכת בנ"ר, והובא בשעה"צ שם סק"א, (ואך שלא כתב דסגי בברכת בנ"ר אלא דסגי בברכה אחת ול"ב מעין ג'), וגם בנשמ"א כלל מ"ז סק"א ובחזו"א סימן ל"ד סק"א דנו דסגי בברכה כל דהוא, אך בתר"י מד. מבו' דאם מעין ג' דאורייתא כל שלא הזכיר מעין ג' הברכות לא יצא יד"ח, אך מהא דקי"ל דבירך על תמרים ברכת הזן יצא, מוכח דלא קי"ל הכי, ועמד ע"ז בביאוה"ל סימן ר"ח סי"ז, ובאמת גם בד' תר"י י"ל דאין כונתו לכך, וכמש"נ לעיל הערה מ"ז. [↑](#footnote-ref-63)
63. גו"ר כלל א' סימן ט"ו בדעת הרי"ף, אך במאמ"ר שם פליג ע"ז וציינו בגל' הגרע"א סימן ר"ו ס"א, - ויש להעיר דאין ללמוד דיצא מד' הכנה"ג ודעימי' דבספק מעין ג' או בנ"ר מברך בנ"ר, ונת' בזה להלן הערה קל"ז. - וגם אין ללמוד דיצא ממש"כ הפוסקים דחצי זית מז' מינים וחצי זית משאר מינים מברך אחריהן בנ"ר, והיינו דהגם דבנ"ר אינו פוטר מעין ג' וגם אין מברכין אותו במקום ספק, היינו רק משום שהוא מחויב במעין ג', אך במקום שלא נתחייב במעין ג', שפיר הוא מתחייב לברך בנ"ר גם על אכילת ז' מינים, דלא גריעי ז' מינים משאר מינים, ונתבאר עוד בזה בדברינו בדין בנ"ר אם פוטר שאר מינים ענף ב'. [↑](#footnote-ref-64)
64. פשוט, וכ"ה מבו' מד' השו"ע סימן ר"ח סט"ו והביאוה"ל שם סוסי"ח. [↑](#footnote-ref-65)
65. פשוט, וכ"ה מבו' בד' האחרונים בכ"ד. [↑](#footnote-ref-66)
66. בגו"ר כלל א' סימן כ"ז מסיק דלא יצא, ועי' פתה"ד סימן ר"ח אות י"ד שהאריך הרבה בזה, והנה בפשוטו תלי בזה בפלוגתת הראשונים אם שאר פירות העץ נפטרין בברכת מעין ג' דיין כשחותם בה על הארץ ועל הפירות, ונת' להלן הערות צ"א צ"ב, אך י"ל דגם לדעת הסוברים דה"ה פוטר, היינו רק כשבירך ברכה זו על יין, דבכה"ג אמרינן דהפתיחה קיימא על היין, אך כשטעה ובירך כן על פירות לבדן, י"ל דאינו נפטר, ומאידך י"ל דגם לדעת הסוברים דלא סגי בחתימה לחודה, היינו רק דאינו נפטר בברכה זו לכתחילה, אך אם בירך כן על שאר פירות ה"ה נפטר, ועי' להלן הערה צ"ה בשם המאמ"ר שאם נתכוין לפטרם נפטרו, גם י"ל דכל הא דאינו נפטר הוא רק משום דזהו החתימה הראוי' ליין, ואין החתימה סותרת לפתיחה, אך בנידו"ד דהחתימה סותרת לפתיחה, י"ל דאזלינן בתר החתימה, - עוד יל"ד, דשמא גם לדעת הסוברים דסגי בחתימה לחודה, היינו רק בשאר פירות העץ שברכתן בנ"ר, וע"כ סגי להו בחתימת מעין ג' לבדה, אך פירות מז' מינים שטעונין ברכת מעין ג', לא סגי להו בחתימה לחודה. - ונת' בכ"ז באורך בדברינו בדין פתח אדעתא דחמרא סימן ב', עיי"ש, ואכמ"ל. [↑](#footnote-ref-67)
67. פירש"י שעל הרי"ף יב. בדין תמרים, לבוש סימן ר"ח סי"ז, וכן צידד באלי' רבה שם סקכ"ו, וכ"כ בבה"ט שם סקכ"ג בשם לחם רב ועט"ז. [↑](#footnote-ref-68)
68. כן צידד התוי"ט במלבויו"ט סימן ר"ח, וכ"כ הט"ז שם סימן ר"ח סקט"ז לגבי תמרים, ומשום דאינו מזכיר בה ל' מזון, ובמש"ז שם נקט דה"ה ביין, אך הגרע"א בשו"ת ח"ה סימן י"ב נסתפק בזה, וראיתי לדקדק מד' החיי אדם כלל נ' ס"כ ומד' הביאוה"ל סו"ס ר"ח דס"ל דאין יין נפטר בברכת על המחי', עיי"ש. [↑](#footnote-ref-69)
69. ב"י סימן ר"ח ושו"ע שם סט"ו. [↑](#footnote-ref-70)
70. ביאוה"ל סו"ס ר"ח, דתליא בהפלוגתא שהבאנו לעיל הערות ח' ט' בבירך על יין בפה"ע אם יצא יד"ח. - ובפסקי רי"ד ברכות יב. מפורש דלא יצא, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-71)
71. רש"י וש"ר מא., שו"ע סימן ר"ו ס"א וכ"ה בד' הראשונים והאחרונים בכ"ד. - ולהלן הערה קכ"ג נתבארו כמה דרכים בטעם דין זה.

    והנה בד' הראשונים נתפרש דין זה לגבי בפה"א דפוטר לפרי העץ, ובט"ז סימן רט"ז סקי"א ובפמ"ג אש"א סימן ר"ו סק"ב ובמ"ב שם סק"ט נקטו דה"נ הוא בברכת שהכל שאם בירך אותה על דבר שברכתו שהכל אינה פוטרת דברים שאין ברכתן שהכל, אא"כ נתכוין לפטרם, אך בס' יד הקטנה פ"ט סקי"ב כתב לחדש דדוקא בבירך בפה"א שהיא ברכה המבוררת לפירות האדמה, אינה פוטרת את פרי העץ אא"כ נתכוין לפטרם, ומשא"כ בברכת שהכל שאינה מבוררת לדברים שמברכין עליהן שהכל יותר משאר דברים, ה"ה פוטרת את שאר דברים אף אם לא נתכוין להדיא לפטרם, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-72)
72. רא"ה ומיוחס לריטב"א מא., מאירי לה., ב"י סימן ר"ו וסימן ר"ח בדעת תר"י מא., וכ"כ בשמו בס' הפרדס שער י' וארחות חיים סימן כ' וכל בו סימן כ"ד, וכ"כ בשו"ע סימן ר"ו ס"א, ובברכ"י סימן ר"ו אות ה' ובמאמ"ר סימן ר"ח סקל"א האריכו שכ"ה העיקר. [↑](#footnote-ref-73)
73. ט"ז סימן ר"ו סק"ב, וכ"ה להדיא בארחות חיים וכל בו שם, וכן נקטו לדינא האלי' רבה שם סק"ב והברכ"י והמאמ"ר שם, ונחלקו ע"ד השאג"א סימן כ"ז שתמה ע"ד הט"ז בזה. [↑](#footnote-ref-74)
74. שאג"א סימן כ"ז בדעת רש"י מא., אך בביאור הגר"א סימן ר"ו ס"ב ובמאמ"ר בסימן ר"ח סקל"א כתבו לפרש ד' רש"י כשלא נתכוין, וכ"ה משמעות ד' הרשב"א בסוגיא שם ונת' בזה בדברינו בדינא דהרשב"א דאינו חשוב אינו פוטר את החשוב דרך גרירה סק"ט, והובא במ"ב סימן ר"ו סק"י, ובשעה"צ שם סק"ח מבו' דלדעה זו אף ברכת שהכל אינה פוטרת שאר מינים אף כשנתכוין לפטרם, ועד"ז מצינו גם בד' הב"ח סימן רט"ז בביאור ד' הטור בדעת רב עמרם, עיי"ש. - ובטעמא דהך דינא, הנה בד' הב"ח שם מבואר דהוא משום דכל הא דיצא כשבירך ברכה שאינה מבוררת, הוא כדי דלא תהוי ברכה לבטלה, וע"כ כל שהיא פוטרת את מינה ואינה לבטלה, אינה פוטרת את שאר מינים, וכ"נ בד' הגר"ז בסדר ברה"נ פ"א ס"ה, אך בחזו"א סימן ל"ד סק"ז פירש דהוא משום דהברכה מתיחסת יותר לטעימה ראשונה וכל הסעודה נטפל לברכה וע"כ אין מין אחר נטפל לברכה, עיי"ש, ועיי"ש שכתב לפ"ז דבברכה אחרונה ליכא להך דינא, אך במאמ"ר סימן ר"ז נקט דהך דינא הוא גם בברכה אחרונה, ונת' להלן הערה ק"ב, והוא תלוי בהנ"ל.

    ובדין בירך במ"מ ונתכוין לפטור גם את הפת, כתב המיוחס לריטב"א מב. דאינו נפטר, וכ"כ במ"ב קע"ו סק"ב, ובחזו"א סימן ל"ד סק"ז תמה ע"ז דמ"ש מבירך בפה"א ונתכוין לפטור גם את הפרי העץ דכתב בשו"ע סימן ר"ו דיצא, אך סתירה זו קיימת גם בד' המיוחס לריטב"א, ויש מקום לחלק בזה בין פת ויין לבין שאר מילי, וזה ע"פ סוגית הגמ' בדף מ:, ועפמש"נ לעיל הערה ט', ודו"ק, ואכמ"ל. [↑](#footnote-ref-75)
75. טור סימן ר"ח בשם הרא"ש, שו"ע שם סי"ד, והטור שם כתב בשם אחיו ה"ר יחיאל שהי' סבור שהוא פוטרם לכתחילה בברכת בפה"ג, ומבו' בדבריו דאף אם לא נתכוין לפטרם נפטרו, אך שמא חזר בו. [↑](#footnote-ref-76)
76. שו"ע שם, וכן מ' בד' הטור שם. [↑](#footnote-ref-77)
77. ב"י שם ומ"ב שם סקס"ט. [↑](#footnote-ref-78)
78. דמי לדינא דלעיל הערות ע"ב ע"ד, כמבו' במ"ב שם. [↑](#footnote-ref-79)
79. דין זה לא מצאנוהו בד' הראשונים והאחרונים, ויש לדון בזה מכמה טעמים, וגם יש מקום לתלותו במש"נ להלן הערה קכ"ג ג' דרכים בהא דברכת בפה"א אינה פוטרת את פרי העץ בלא כוונה, עיי"ש. - ובס' מגילת ספר סימן כ"ד סק"ח כתב להוכיח בזה, ממש"כ האלי' רבה סימן ר"ב סק"כ דבאוכל סוכר ופרי אחר, יברך תחילה על הסוכר שהכל ואח"כ יברך על הפרי, ונת' להלן אות י"ח, ולא אמרינן דגם כשמברך על הסוכר שהכל, יש לחוש דלצד שברכתו היא בפה"ע ה"ה פוטר את הפרי, ובע"כ דגם אם בירך על פרי העץ אחד שהכל אינו פוטר את הפרי השני בלא שנתכוין לפטרו, עכ"ד, אך נראה דיש לדחות בתרי גווני, חדא, דכיון דמספק דינו לברך עליו שהכל, חשיב לענין זה כדבר שברכתו שהכל, דאם בירך עליו שהכל לא פטר את פרי העץ, ומצינו בפמ"ג שנסתפק בכעי"ז, ונת' להלן הערה קכ"ג, ועוד, דכשמקדים את הסוכר כדי שלא ליכנס לספק ברכות, ודאי סתמא דמילתא כונתו היא שלא לפטור את הפרי, ומש"כ המגילת ספר שם דא"כ מ"ט לא כתב דיברך תחילה על הפרי ויתכוין שלא לפטור את הסוכר, נראה דהיינו משום דס"ל כד' התבו"ש בסימן י"ט דאין כונתו מועלת שלא לפטור, ומוכח כן, דאם היתה כונתו מועלת, היאך שרי לברך תחילה על הסוכר ולעבור על דיני קדימה, הרי בידו לברך על הפרי תחילה ולכוין שלא לפטור את הסוכר, אך משא"כ כשמברך תחילה שהכל על הסוכר, ודאי מועלת כונתו שלא לפטור את הפרי, כיון דאי"ז הברכה הראוי' לו. [↑](#footnote-ref-80)
80. מהרש"ך ח"א סימן קע"ג, וכן נראה מסתימת ד' שאר אחרונים. ?ויל"ע בזה בשכנה"ג סימן ר"ט הובא בלקט הקמח?. [↑](#footnote-ref-81)
81. ערוה"ש סימן ר"ו ס"ג, ועי' בישועת דוד או"ח סימן ג' ד' שנחלק ע"ז, עיי"ש באורך. [↑](#footnote-ref-82)
82. ס' ההשלמה ומאירי יב., אך בס' המאורות שם כתב דההשלמה חזר בו, רא"ש סו"ס כ"ז, תר"י מא: לפ"מ שפירש באהעו"ז סימן ר"ח לגבי תמרים ודייסא, וכן נת' בדברינו בדין דברים הנפטרין בברהמ"ז ענף ב' להוכיח מד' התוס' וכמה מקמאי בדף מא: דפירשו טעמים אחרים בהא דפהב"כ הבאה לאחר הסעודה אין טעונה ברכה לאחרי', ולא פירשו דהוא משום דהויא מזון וברהמ"ז פוטרתה, וכמש"נ לעיל הערה ל"ו דלכו"ע היא נפטרת בברהמ"ז, ומה"ט מ' בד' התוס' שם דתמרים הבאים לאחר הסעודה טעונים ברכה לאחריהן, אף שאם בירך ברהמ"ז על תמרים יצא, אך י"ל דס"ל כדעת הר"י שיריליאון דברהמ"ז אינה פוטרת תמרים, ונת' לעיל הערה ל"ח, וכ"כ בב"י סימן ר"ח בדעת תר"י והרא"ש בדין תמרים, וכ"כ בביאור הגר"א סימן קע"ד ס"ו וסימן ר"ח סי"ז, וכן נקט המ"ב לעיקר בכ"ד. [↑](#footnote-ref-83)
83. רשב"א מח. בתי' בתרא רא"ה מא:, רשב"ם פסחים קג:, בעה"מ פ' ערבי פסחים ונחלקו בדעתו די"א דהוא רק בצירוף ששתה יין בתוך הסעודה, ואמנם כ"ז הוא ביין ששתה קודם הסעודה, אך יין ששתה אחר הסעודה פוטרו לכתחילה בברהמ"ז, כמש"כ הביאוה"ל סימן ר"ח סי"ז, ונת' כ"ז בדברינו בדין דברים הנפטרין בברהמ"ז סימן ג' ענף ג', רמב"ן רבינו דוד ור"ן בפ' ערבי פסחים, וגם בדבריהם י"מ דמה שאכל קודם הסעודה אינו נפטר לכתחילה בברהמ"ז אא"כ אכל ממנו גם תוך הסעודה, ונת' בדברינו בדין דברים הנפטרין בברהמ"ז סימן ד' סק"א בהערה, ריטב"א פ"ג ה"א, רשב"א ח"א סימן ע"ב ומיוחסות סימן ר"א, מג"א סימן קע"ז סק"ו.

    ועמש"נ בדברינו בדיני ברכה אחרונה סק"ד, דטעמם הוא משום דל"ד לברכת בפה"א דאף דהיא פוטרת בדיעבד את פרי העץ, מ"מ גם כשמברך אותה על פרי האדמה אינו פוטר לכתחילה את פרי העץ, דשאני הכא דברהמ"ז הוי ברכה מעליא טפי מברכת מעין ג', וכל הא דאין מברכין על דברים אלו ברהמ"ז, אי"ז משום דברהמ"ז ל"ה ברכה הראוי' עליהן, כאשר כ"ה לדעת החולקים, אלא הוא משום דלא חשיבי כ"כ לברך עליהן ברהמ"ז, וע"כ כל שהוא מברך ברהמ"ז על הפת, ה"ה פוטר אותם לכתחילה. [↑](#footnote-ref-84)
84. תר"י מא: דיין הבא לאחר הסעודה א"צ ברכה לאחריו דפוטרו בברהמ"ז, כיון שהי' ראוי לברך עליו ברהמ"ז אם היו קובעין עליו, אך שאר מילי הנפטרים בדיעבד בברהמ"ז, אינו פוטרם לכתחילה בברהמ"ז שמברך על הפת, וכנ"ל הערה פ"ב, רשב"א שם דפהב"כ הוא פוטר לכתחילה בברהמ"ז שמברך על הפת, ודן שם בדין תמרים, ולגבי יין כתב שם דמהני משום דהוי קביעות גם ליין, ובתשו' הרשב"א ח"א סימן ע"ב וסימן תרכ"ה ומיוחסות סימן ר"א ר"ב והחדשות סימן ל"ה מבו' דה"ט הוא גם לגבי ב' כוסות ששותין בליל פסח קודם המזון, עיי"ש, אך בתשו' הרשב"א ח"א סימן תרכ"ה מבו' דיין של קידוש אינו נפטר בברהמ"ז, ול"ש בו ה"ט דחשיב כקבע עליו, וצ"ע, ובד' כמה מן האחרונים נראה שפירשו כן גם בד' תר"י הנז' דהא דהוא פוטר את היין הוא מה"ט, וצ"ע. - ועי' עוד במנחת ברוך סימן ז' שכתב לחלק לדינא דפהב"כ פוטרה לכתחילה בברהמ"ז, ותמרים אינו פוטרם לכתחילה בברהמ"ז, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-85)
85. אהעו"ז סימן ר"ח וביאור הגר"א סימן קע"ד ס"ו וסימן ר"ח סי"ז, וכ"ה מבו' גם במ"ב סימן קע"ו סק"ב ובביאוה"ל שם ובשעה"צ שם סק"ה, ובביאוה"ל סימן קע"ד ס"ו וסימן קע"ז ס"ב, ובשעה"צ סימן קצ"ז סקי"ג, וכן הוכיחו מד' השו"ע סימן רצ"ט ס"ח. [↑](#footnote-ref-86)
86. סידור רע"ג סדר שבתות והובא במלחמות פ' ערבי פסחים ובטור סימן ער"ב וכן פירש הב"ח שם בדבריו אך הב"י פירש בע"א, ספר המאורות ומאירי יב., רבינו מנוח פ"ד מברכות הי"א, הגר"ז בסימן קע"ד ס"ו ובסדר ברכה"נ פ"א סי"ז ופ"ד סי"ב ומה"ט כתב דיש לברך עליהן קודם ברהמ"ז, וכ"ה מבו' בחיי אדם כלל מ"א ס"ד בדין דייסא, וכ"ה בנשמ"א שם סק"א סוד"ה ומש"כ וד"ה ועוד נ"ל, וכ"נ גם בד' הדה"ח דיני ברכת במ"מ סי"א שכתב דיש לברך "תחילה" מעין ג' על התמרים, וכ"נ גם בחזו"א סימן כ"ז סק"א שכתב דיש לברך מעין ג' קודם ברהמ"ז. ונת' בדברינו בדין דברים הנפטרים בברהמ"ז סימן ד' ענף ג', ועמש"נ עוד להלן הערה ק"ב.

    ובד' המ"ב נראה ג"כ דלדינא אם בירך ברהמ"ז נפטרו, עי' בדבריו בסימן קע"ו סק"ב, אך נראה דהוא רק משום דחיישינן לדעת הסוברים שהן נפטרין לכתחילה בברהמ"ז, דלדעתם א"צ להתכוין לפטרם, וכן מבו' בשעה"צ סימן ר"ח סקע"ה דיש לחוש לדעה זו, ואולי יל"פ כן גם בד' הדה"ח הנז', אך בד' הגר"ז החיי אדם והחזו"א נראה דכ"ה מעיקר הדין. [↑](#footnote-ref-87)
87. כ"ה מבו' בד' האחרונים שהבאנו בהערה פ"ה, אך לד' המאמ"ר שהבאנו להלן הערה ק"ב לכאו' תלי ד"ז בפלוגתא.

    ובמאירי יב. הביא די"א דאף שאר פירות מז' מינים שאם בירך עליהן ברהמ"ז לא יצא, מ"מ אם בירך ברהמ"ז על הפת ונתכוין לפטרם נפטרו, ועמש"נ בביאורו בדברינו בדין דברים הנפטרים בברהמ"ז סימן א' סק"ו. [↑](#footnote-ref-88)
88. רמב"ם פ"ח הט"ז, ראשונים ס"פ כיצד מברכין, טוש"ע סימן ר"ח סי"ג. - ואמנם נראה דודאי עיקר דינם הוא לברך עליהן בנ"ר, ואך דמצי לפטרן בברכת מעין ג', וע"כ ודאי דאם בירך עליהן בנ"ר קודם שבירך מעין ג', אי"ז ברכה לבטלה, וכ"ה בפמ"ג סימן ר"ב אש"א סקכ"ה, ועי' בדברינו בדיני ברכה אחרונה סק"א בהערה שנת' ללמוד כן מל' תשו' הרשב"א ומד' ספר המאורות יב.. [↑](#footnote-ref-89)
89. פמ"ג סימן ר"ח מש"ז ט"ז, הגר"ז סדר ברכה"נ פ"א סי"ד ט"ו, וכן מבו' מסתימת ד' הפוסקים, וכ"ה מסברא, דכל שדינו לפטרם בברכה זו, א"צ כוונה לכך. [↑](#footnote-ref-90)
90. ראשונים ס"פ כיצד מברכין, שו"ע סימן ר"ח סי"ג. [↑](#footnote-ref-91)
91. רשב"א ורשב"ץ מד., וכן הביא בשעה"צ סימן ר"ח סקס"ג מכמה אחרונים שנקטו כן לדינא. [↑](#footnote-ref-92)
92. כן דקדקו בשיטת ריב"ב ובב"י סימן ר"ח מד' הרמב"ם, וכ"ה בשו"ע סימן ר"ח סי"ג ובמג"א שם סקכ"א. אך הב"ח שם ולח"מ ומרכה"מ פ"ח הט"ז וראש יוסף מד. ונשמ"א כלל נ' סק"ג ומאמ"ר סימן ר"ח סקכ"ט כתבו, דאדרבה יש לדייק מתחילת ד' הרמב"ם איפכא, עיי"ש, ובמק"א נת' דמכוון הריב"ב והב"י לדקדק ממש"כ הרמב"ם דטעם הא דפוטרן הוא משום שכולן פירות "העץ", ועי' עוד להלן הערה צ"ה. [↑](#footnote-ref-93)
93. טושו"ע ר"ח סי"ג, וכן דקדק במ"ב שם סקס"ד מל' הרמב"ם, וכן מ' בל' הרא"ש סימן מ"ב, וכ"ה להדיא בד' הרשב"א במיוחסות סימן ר"ב, ועי' במאמ"ר שם סקכ"ט שהאריך להכריע כן. [↑](#footnote-ref-94)
94. כן צידד הרשב"ץ מד., ובחיי אדם כלל נ"א ס"ט ובנשמ"א שם סק"ג כתב דהוי ספק ברכה, וכ"כ בשו"ת דברי מלכיאל ח"ג סימן ג' וח"ה סימן כ"א, ועמש"נ בזה בדברינו בדיני ברכה אחרונה ענף ב'. [↑](#footnote-ref-95)
95. מאמ"ר סימן ר"ח סוסקכ"ט, ולפי דבריו ה"נ הוא פוטר את פירות העץ בברכת על הגפן כשחותם בה על הפירות ונתכוין לפטרם. [↑](#footnote-ref-96)
96. הגהת ר"פ לסמ"ק קנ"א, ריקאנטי סימן ע"ח, ובנשמ"א כלל נ"א סק"ג כתב דה"ה דפרי האדמה נפטר, אך נקט דכל הא דהן נפטרין הוא רק בשמזכיר בחתימה על הפירות, אך בל' ר"פ נראה דאם היו מזכירין על תנובת השדה בברכת על המחי', הי' פוטר בזה את הפירות, אף שבחתימה אינו מזכיר פירות כלל, ועמש"כ בזה בשו"ת דברי מלכיאל ח"ג סימן ג'. [↑](#footnote-ref-97)
97. טור סימן ר"ח בשם הרא"ש, שו"ע שם סי"ד, והטור שם כתב דאחיו ה"ר יחיאל הי' סבור דהוא פוטר לכתחילה את הענבים בברכת על הגפן, (ולדעתו נראה דאף אם לא נתכוין לפטרם נפטרו), ושמא חזר בו. [↑](#footnote-ref-98)
98. מאמ"ר הנדמ"ח סימן ר"ז ד"ה הוא הדבר, הגר"ז בסדר ברכה"נ פ"א סט"ו, ודה"ח דיני ברכת במ"מ ס"י, וצ"ל דל"ד למה שנקטו הגר"ז והדה"ח דאם בירך ברהמ"ז על הפת פטר לשאר מילי דמזון אף שלא נתכוין לפטרם ואף דגם הם אינם נפטרין אלא בדיעבד, וכמש"נ לעיל הערה פ"ו, דשאני ברכת על הגפן על ענבים דהיא שינוי מן המטבע, (וע"כ נראה דגם להסוברים דכשמברך ברהמ"ז על פת פוטר לכתחילה למילי דמזון, וכמש"נ לעיל הערה פ"ג, מ"מ כשמברך על הגפן על היין אינו פוטר לכתחילה את הענבים, וזה מתבאר היטב למש"נ לעיל שם בטעם דעה זו, ודו"ק), וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-99)
99. ביאוה"ל סו"ס ר"ח. [↑](#footnote-ref-100)
100. מנחת שלמה סימן צ"א, ונת' בזה בדברינו בדיני ברכה אחרונה סק"ב בהערה. [↑](#footnote-ref-101)
101. מאמ"ר וגר"ז ודה"ח וביאוה"ל הנזכרים בהערות צ"ח צ"ט. [↑](#footnote-ref-102)
102. מאמ"ר שם דלדעת הסוברים דאם בירך בפה"א על פה"א ונתכוין לפטור את פה"ע לא נפטר, ה"נ בברכה אחרונה כה"ג אינו פוטר, אך בחזו"א סימן ל"ד סק"ז כתב דבזה לכו"ע הוא נפטר, דל"ד לברכה ראשונה דעיקרה חלה על הטעימה הראשונה והשאר נפטר בדרך גרירה, ומשא"כ בברכה אחרונה שחלה על כל אכילתו, וזה תלוי בטעם הך דינא דאף כשנתכוין לפטור את פרי העץ אינו נפטר, ונת' לעיל הערה ע"ד, וכן מ' מד' המ"ב בכ"ד שנקט לדבר ברור שאם נתכוין לפטרם בברהמ"ז נפטרו, ועמש"נ בדברינו בדין דברים הנפטרים בברהמ"ז סימן ד' סק"ט מקור גדול ליסוד ד' החזו"א, מד' ר"ע גאון ודעימי' שהבאנו לעיל הערה פ"ו. - ובעיקר הדברים יל"פ עוד, דהא דבברכה אחרונה ליכא להך דינא, הוא משום דברכה אחרונה אינה חלה כלל על אכילתו, אלא הויא חיוב ברכה בעלמא, ועי' בדברינו בדיני ברכה אחרונה סק"כ שנתבאר ללמוד כן מד' המג"א דמי שאכל ספק שיעור רשאי לאכול עוד ספק שיעור, והיינו משום דבחיוב ברכה אחרונה ליכא נפ"מ בין מי שאכל שיעור א' למי שאכל ב' שיעורים, ואכמ"ל. [↑](#footnote-ref-103)
103. ולהני דס"ל דאינו נפטר בברכת על המחי', ונת' לעיל הערה נ"ו, נראה דהדבר תלוי, דאם הטעם שאינו נפטר הוא משום שאינו מזכיר בה מזון, הרי דה"נ כשמברך על המחי' על מיני דגן אינו פוטר את האורז, אך אם הטעם שאינו נפטר הוא דומיא דמש"כ כמה אחרונים דהמברך על העץ על שאר פירות העץ אינו נפטר, הרי י"ל דכ"ה דהתם כשמברך על העץ על פירות מז' מינים ה"ה פוטר את שאר פירות העץ, ה"נ הכא. [↑](#footnote-ref-104)
104. בס' בירורי ברכות ריש סימן א' הביא פלוגתא בזה, ובפשוטו הי' נראה דזה תלי בפלוגתת הראשונים אם מילי דזייני שאם בירך עליהן ברהמ"ז יצא, פוטרן לכתחילה בברהמ"ז שמברך על הפת, אך שמא י"ל, דאף להסוברים התם דאינו פוטרם לכתחילה, היינו רק משום דמזכיר בברהמ"ז לחם והם אינם לחם, וצ"ע, - וממש"כ כמה מן האחרונים דאם בירך על המחי' פוטר את האורז, ומ' דהיינו אף בשלא נתכוין לפטרו, מבו' בפשוטו דדינו הוא לפטור לכתחילה את האורז, דאל"כ לא הי' האורז נפטר בלא כונה, וכמו שנקטו האחרונים שהבאנו לעיל הערה פ"ה דאותם דברים דלכתחילה אין לו לפטרם בברהמ"ז שעל הפת, ה"נ אף אם בירך ברהמ"ז על הפת ולא נתכוין לפטרם לא נפטרו, וכן הוכיח בס' בירורי ברכות שם, אך אם ס"ל כדעת הראשונים והאחרונים שהבאנו בהע' ע' דאף דלכתחילה אין לו לפטרם בברהמ"ז שעל הפת, מ"מ אם בירך ברהמ"ז על הפת נפטרו, אין להוכיח מדבריהם. - ויש להוסיף, דהנה הטור בסימן ר"ח כתב דהי' רוצה לומר דאם אכל מיני לפתן ואכל עמו מה' מינין א"צ לברך על הלפתן שברכת על המחי' פוטרתו דאף הוא זיין, ולא הודה הרא"ש לדבריו, ובב"י כתב דטעמא דהרא"ש הוא משום דמיני לפתן לא סעדי, ולפ"ז הרי דבאורז דסעיד כמיני דגן, ה"ה פוטרו לכתחילה בברכת על המחי'. [↑](#footnote-ref-105)
105. נ' דזה תליא בפלוגתת הראשונים והאחרונים שהבאנו לעיל הערות פ"ה פ"ו באותם הדברים שאין לו לפטרם לכתחילה בברהמ"ז שמברך על הפת, ובירך ברהמ"ז ולא נתכוין לפטרם אם נפטרו. [↑](#footnote-ref-106)
106. זה תליא בהפלוגתא שהבאנו לעיל הערות ק"א ק"ב. [↑](#footnote-ref-107)
107. גל' הגרע"א הנדמ"ח למג"א סימן תע"ה סק"י. [↑](#footnote-ref-108)
108. דלא עדיף מבירך בפה"א על פרי האדמה דלא פטר את פרי העץ אם לא נתכוין לפטרו, וכ"ה מבו' בריטב"א פ"א הל"ד בדין דברים שאין נאכלין מבושלין ובמג"א סימן תע"ה סק"י בדין דברים שאינם נאכלין חיים, אך אין להוכיח מדבריהם, די"ל דסבירא להו דאף אם בירך עליהן עצמן בפה"ע לא יצא, אך בד' המג"א נקטו האחרונים דיצא, דומיא דמש"כ דאם בירך על פירות שאינם עיקר הפרי בפה"ע יצא. [↑](#footnote-ref-109)
109. בגל' הגרע"א שם נקט דאם נתכוין לפטרם נפטרו, אך לכאו' פשוט דד"ז תליא בהפלוגתא בבירך בפה"א על פה"א ונתכוין לפטור את פה"ע אם הוא נפטר. [↑](#footnote-ref-110)
110. מג"א סימן ר"ב סקל"ו ומ"ב שם סקפ"ד, דמי שלא למד לא יאכל עד שילך אצל חכם ללמדו ברכות - ולהלן הערה קי"א הבאנו מד' האלי' רבה דמבו' בדבריו דאי"ז איסור גמור, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-111)
111. ראבי"ה סימן ק' בשם ר"ח, תוס' מג. ד"ה ועל, תר"י שם ובדף לו:, רא"ש סימן ו' וסימן ט', או"ז סימן קס"ד, הגמי"י פ"ח אות צ', טור סימן ר"ב וסימן ר"ח, שו"ע סימן ר"ד סי"ג, רמ"א סימן ר"ב סי"ח ומ"ב שם סקפ"ד. - ובס' השלחן שער ד' כתב בזה, ז"ל, והטעם בזה מפני שאין ברכות אלו מה"ת כ"א מדרבנן "והם תיקנו לברך כך", ומה שאמרו בירושלמי ר' ירמי' לא אכל סולת מן יומוי לפי שהי' מסופק בברכה אחרונה שהיא מה"ת, אבל בברכה ראשונה שהיא מדרבנן אם נסתפק במיני אכילה מברך שהנ"ב ואוכל ואם מיני הריח מברך מיני בשמים ומריח, "שכך תיקנו הם", עכ"ל, ונ' מדבריו דהא דבמקום ספק מותר לו לאכול ולברך שהכל אף דשמא אי"ז ברכתו, הוא משום דכך תיקנו חכמים דבמקום ספק יברך כך, ועי' להלן הערה קי"ח והערה קמ"א מש"נ ע"פ דבריו.

     ויש להוסיף בזה, דהנה יש שפירשו דהא דבמקום ספק מותר לברך שהכל, אף דיתכן שאינו מקיים את דינו, הוא משום דספיקא דרבנן לקולא ושמא ברכתו שהכל, אך באמת יש להוכיח לא כן מכ"ד, א דעת כמה מן האחרונים דאף בספק במ"מ או בפה"א מברך שהכל וכמש"נ להלן הערה ? אף דודאי אי"ז ברכתו, ב כתב הרמ"א בסימן ר"ב ס"ז בדין פווידל"א דטוב לחוש לכתחילה ולברך שהכל, והרי התם עיקר הדין הוא לברך בפה"ע, וכמש"כ במ"ב שם סקמ"ב בדעת הרמ"א דבאכל פווידל"א מז' המינים ואין לו עצה אחרת, מברך ע"ז על העץ, כיון דכ"ה עיקר הדין, ואפ"ה אמרינן דטוב לחוש ולברך שהכל, אף דל"ש בזה ספיקא דרבנן לקולא, ג כתב בנשמ"א כלל ה' סק"ו דאף היכא דאיכא ספק ספיקא לברך במ"מ, מברכין שהכל ואין מברכין במ"מ, עיי"ש, אף דאם בירך במ"מ על שאר דברים יצא, דמ"מ הוי זה שינוי מן המטבע, ונת' להלן הערה קי"ח, והרי דאף דאיכא ספק ספיקא דיש לו לברך במ"מ, מ"מ יש לו לברך שהכל, אף דאין להתיר משום ספיקא דרבנן לקולא, כיון דאיכא ספק ספיקא דצריך לברך במ"מ, והרי כתב הנשמ"א שם בסו"ד דדבריו הם אף אם לא מקילינן בספיקא דרבנן היכא דאיכא ספק ספיקא להחמיר, ד כתבו הפוסקים בר"ס רצ"ז דבמוצ"ש מברכין על כל הבשמים בורא מיני בשמים, דכיון דאין הכל בקיאין בברכות תיקנו לומר במ"ב דיוצא על כל מינים, והנה הרי התם יודע הוא שברכתו היא בורא עצי בשמים, ומ"מ הנהיגו שלא לברך את ברכתו הראוי' אלא לברך בורא מיני בשמים. - והביאור בכ"ז, דהא דצריך לברך על כל דבר את ברכתו הראוי', הוא רק במקום שבידו לברך כן, ול' המ"ב סימן ר"ו סק"ה דלכתחילה צריך לברך על כל דבר את ברכתו הראוי' לו, אך במקום שאי"ז בידו, לא חייבוהו חכמים לברך את ברכתו הראוי', וזהו מש"כ ספר השלחן שכך תיקנו חכמים, וע"כ במקום ספק או אף במקום שראוי לחוש שלא לברך את ברכתו הראוי', ה"ה רשאי לברך את הברכה הכללית.

     וגדולה מזו כתב באלי' רבה סימן ר"ב סק"א, ז"ל, גרסינן האי מאן דבעי למהוי חסידא לקיים מילי דברכות. ולכאורה תמוה דמשמע מי שלא קיים אותן חסיד הוא דלא מקרי אבל רשע נמי לא מקרי, הא כתיב חבר הוא לאיש משחית, אלא ר"ל שלא יסמוך על הכלל על הכל שאמר על שהכל יצא, אלא ילמוד מילי דברכות לברך על כל מין ברכה השייך לו, וכתב בכתבי האר"י ז"ל, הפוטר עצמו בברכת שהכל הרי זה בכלל בור שקללוהו חז"ל, עכ"ל, ומבו' דאף במקום שאפשר לו ללמוד ולברך את הברכה הראוי' לו ולא למד ובירך שהכל, לא עבר על איסור גמור. [↑](#footnote-ref-112)
112. מג"א סימן ר"ד סקכ"ו, מ"ב שם סק"ס. אך ביד אפרים שם פקפק בזה, וממה שדימה המג"א לדינא דסימן קס"ח סי"ג נראה דיש ליר"ש ליזהר בזה, וצ"ע דבכ"ד בשו"ע ובפוסקים לא נזכר כן, והתוס' והרא"ש כתבו דמשום ספיקא דעל האדמה אין לאכול חטים קלויות אלא בתוך הסעודה, וכתבו הרא"ש וש"ר דמשום ספיקא דברכה ראשונה אין לימנע מלאכול דעל כולם אם בירך שהכל יצא, אך בד' הב"ח בסימן ר"ח מבו' ג"כ בדין אורז דיר"ש לא יאכלנו אלא בתוך הסעודה, וצ"ע.

     ובשו"ע סימן ר"ח ס"ג כתב בקמח שנותנין לתוך שקדים שניתן לדבק, דטוב להחמיר ולגמעו בתוך הסעודה, והט"ז שם סק"ה תמה דמ"ט לא אמרו דיברך עליו שהכל מספק, ובמאמ"ר שם סקי"ג כתב דמ"מ יותר טוב לעשות כן ולא לסמוך על שהכל, והובא בשעה"צ שם סקט"ז, ואפשר דהתם גרע טפי משום דודאי אין ברכתו שהכל, ואך מספק במ"מ או בפה"ע מברכין שהכל, ובכה"ג טוב להחמיר ולא לברך שהכל.

     ועיי"ש במאמ"ר שכתב כן בדעת הב"ח שם שכתב דבאורז יאכלנו בתוך הסעודה ולא יפטרנו בברכת שהכל, והעולת תמיד שם סק"ו וט"ז שם סקי"א והפמ"ג שם מש"ז ח' תמהו ע"ד הב"ח, והנה התם איירי אף בגוונא דאם אינו אורז הוי כפת קטנית דמברכין עלי' שהכל, ואפ"ה כתב הב"ח דיר"ש לא יאכלנו אלא בתוך הסעודה.

     ובמ"ב סימן ר"ח סקל"ג הביא משו"ת חת"ס שנסתפק בפת שעושין מטערקע"שי וויי"ץ אם ברכתו שהכל, או דהו"ל בכלל אורז דברכתו במ"מ, וע"כ הנכון לכתחילה שלא יאכלם אלא בתוך הסעודה, ובשעה"צ שם סקל"ו כתב דאם א"א לו לעשות כן יברך שהכל. [↑](#footnote-ref-113)
113. תר"י לו:, תשב"ץ קטן סימן שכ"ב, רא"ש סימן ו', מרדכי שם סימן קל"א, או"ז סימן קס"ד, טור סימן ר"ב, רמ"א שם סי"ח. - אך בשע"ת סימן ר"ו סק"א הביא מספר ראשון לציון דיברך שהכל, משום דלא קי"ל כר"י דבפה"א פוטר לפירות העץ אלא בדיעבד. [↑](#footnote-ref-114)
114. כנ"ל הערה קי"ב, ומה דיש שכתבו לחלק ביניהם דברכת בפה"א דהיא גם ברכה מבוררת קצת עדיפא מברכת שהכל, אין לו שחר. [↑](#footnote-ref-115)
115. ב"י סימן קס"ח וכל הפוסקים שם, אך דעת הב"ח שם לא כן, ואמנם י"א דכ"ז הוא רק משום שמברך לאחריו ברכת מעין ג', וע"כ עדיף לברך לפניו במ"מ מלברך ברכת המוציא, אף שהוא נפטר בברכת המוציא, ונת' להלן הערה קי"ח. [↑](#footnote-ref-116)
116. שו"ע סימן קס"ח סי"ג, וכ"כ כמה מן האחרונים בספיקא דפהב"כ, והשו"ע שלא כתב כן, כתבו המאמ"ר והבית אפרים דהוא משום דיתכן דלא פליגי, ועד"ז כתב בדה"ח.

     ויש להסתפק אם הטעם דיש לו להחמיר הוא משום ספיקא דברכה ראשונה, או דמשום זה א"צ להחמיר, דדמי להא דבמסופק מברך שהכל דבפשוטו אף דיר"ש א"צ לאכלו רק בתוך הסעודה, עי' לעיל הערה קי"ב, אלא הוא משום ספיקא דברכה אחרונה, דאם בירך מעין ג' על פת לא יצא, כמש"נ לעיל הערה נ"א, ושו"ר כן ביד אפרים סו"ס ר"ד, וכתב דהוא גם משום ספק ברכה על נט"י, ונפ"מ דלפ"ז מותר לו לאכול פחות מכשיעור, וכן נראה ממש"כ בביאוה"ל סימן קס"ח סי"ג בשם הלכה ברורה דכשאוכלו בתוך הסעודה הוא נפטר בברכת המוציא משום דנתכוין לפטרו, והנה הרי אינו נפטר אלא בדיעבד, ותיקשי דא"כ מה הרויח במה שאוכלו בתוך הסעודה, הרי גם כשאוכלו בפנ"ע הוא נפטר בדיעבד, (ושמא לברך ברכה שאינה אלא בדיעבד גרע טפי מלפטור דיעבד בברכה שמברך כדין, אך לפ"ז מצי גם לאכול שלא בתוך הסעודה, ולפטרו בדבר אחר שמברך עליו במ"מ), ובע"כ דהריוח הוא לגבי ברכה אחרונה, אך למש"נ לעיל הערה י"ט דטעמא דההלכה ברורה הוא משום דמצי לפטור בברכת המוציא כל מה שנכלל בסעודה, נראה דהוי זה דינא דלכתחילה, ולפ"ז אין להוכיח מדבריו, אך במג"א סימן ר"ד סקכ"ו מ' דהוא גם משום ספק ברכה ראשונה, עיי"ש, ונ' מדבריו דגם בהא דהמסופק מברך שהכל אין ליר"ש לאכלו אלא בתוך הסעודה, וכנ"ל הערה קי"ב. [↑](#footnote-ref-117)
117. עולת תמיד סימן ר"ח סק"ו, שו"ת הלק"ט ח"א סימן מ', הגר"ז סדר ברכת הנהנין פ"א ס"י וסי"א, יד הקטנה פ"ג סקס"ה, וכ"ה פשטות דברי העמק ברכה כלל ג' דין ב' והט"ז סימן ר"ח סק"ט והלכה ברורה שם סק"ה, אך הט"ז שם סק"ח כתב באורז שלא נתמעך דמספק יברך בפה"א, וצריך לחלק בין ספק אם הוא אורז או אינו אורז, לבין ספק אם בעינן נתמעך דאין אנו מוציאין אותו מברכת בפה"א כל שלא נתברר לנו, (ועי' בנהר שלום שם סק"ז שפירש ד' הט"ז דמברך בפה"א מדין חזקה, ועמד ע"ז דלא מצינו דין חזקה לענין ברכה, ועוד דכיון דברור לנו שנתחדש כאן מקרה אלא דלא ידעינן אם נשתנה הברכה עי"ז לא ברירא דשייך בזה דין חזקה, עכ"ד, אך בתורת חיים שם סק"כ כתב דאין כוונת הט"ז משום חזקה, אלא דבספק במ"מ או בפה"א מברך בפה"א), ועמש"נ עוד בזה להלן הערה קי"ח. [↑](#footnote-ref-118)
118. אהעו"ז סימן ר"ח ס"ז בסופו, ותמה ע"ד העמק ברכה והט"ז דמ"ט יברך שהכל ולא יברך בפה"א דאפשר דהיא ברכתו, ובד' העמק ברכה ודעימי' י"ל דס"ל דכל שברכתו במ"מ אם בירך עליו בפה"א לא יצא וכמש"נ לעיל הערה ט"ו, וכן י"ל גם בד' הגר"ז, וכמש"נ לעיל שם בדעתו, וכ"כ המאמ"ר שם סקי"ג דמה"ט יש לו לברך שהכל, אך בד' הט"ז אי"ז מתישב שהרי בדבריו שם סק"ח מבו' דאם בירך על אורז בפה"א יצא, ושמא יש לדחוק דמש"כ הט"ז לברך שהכל, הוא רק בגונא שטחנו או שנתמעך הרבה דלפי הצד דאי"ז אורז, מברכין עליו שהכל, משום דינא דפת קטנית, וכ"ה בל' הט"ז שם סקי"א, לפ"ז ניחא דלא סתרי ד' הט"ז למש"כ שם סק"ח דמספק מברך בפה"א, ושו"ר כן בתו"ח שם סק"כ.

     ובס' יד הקטנה פ"ג סקס"ה כתב לישב היטב בזה בע"א, עיי"ש, ונ' לבאר על דרכו, דברכת שהכל היא ברכה כללית הראוי' לכל מילי, ואילו ברכת בפה"א על מיני מזונות הויא שינוי ממטבע, וע"כ עדיף לברך שהכל, ועד"ז כתב בחיי אדם כלל נ"א סי"ב לישב משה"ק האהעו"ז ועוד ע"ד המג"א דדבר שאינו עיקר הפרי נפטר בברכת בפה"ע, דא"כ מ"ט בספק אם הוא עיקר הפרי מברך בפה"א ואינו מברך בפה"ע, וכתב החיי אדם דעדיף לברך בפה"א דבכלל זה פרי העץ, אף דאם בירך בפה"ע יצא משום שלא אמר שקר בברכתו, ועד"ז כתב בברכי יוסף סימן ר"ו אות ב', ועי' להלן מה שהבאנו מד' השע"ת, והאהעו"ז שהוכיח מזה אזיל לטעמי' בסימן ר"ח הנז', ועי' עוד באהעו"ז סימן קס"ח, שכתב דהא דבספיקא דפהב"כ מברכין במ"מ ואין מברכין המוציא, אף שגם בברכת המוציא יוצא בדיעבד, הוא משום דלאחרי' מברכין מעין ג', עיי"ש, וכ"כ המאמ"ר שם סקי"ח והגר"ז שם סי"ב בטעמא קמא, ונת' להלן הערה קכ"ז, ואזיל האהעו"ז לטעמי', אך לפ"ד היד הקטנה והנשמ"א א"צ לזה, אלא מברכין במ"מ שהיא ברכה כוללת, ואין מברכין ברכת המוציא שהיא שינוי מן המטבע, ושו"ר כן בנשמ"א כלל נ"א סק"א.

     ומה"ט גם בספק אם ברכתו במ"מ או שאר ברכות, מברכין שהכל, ואין מברכין במ"מ, אף להסוברים דהיא פוטרת כל מילי, משום דבמ"מ הויא שינוי מן המטבע, וכמבו' בנשמ"א כלל נ"ח סוסק"ב, שכתב דאינו יוצא בזה רק לפ"מ דקי"ל דמשנה ממטבע שטבעו חכמים יצא, וגדולה מזו מבו' בנשמ"א כלל ה' סק"ו דאף היכא דאיכא ספק ספיקא לברך במ"מ, מברכין שהכל ואין מברכין במ"מ, עיי"ש.

     ויש להוסיף, דלמש"כ ספר השלחן בשער ד' דהא דמותר לברך שהכל במקום ספק, הוא משום דכך תיקנו חכמים, והבאנו דבריו לעיל הערה קי"א, מסתבר דלברך ברכה שהיא שינוי מן המטבע לא הותר אפי' במקום ספק, דאינו רשאי לברך ברכה שלא כדין, אך בד' החיי אדם והיד הקטנה שם נראה, דלעולם אם ל"ה לו אפשרות אחרת הי' מותר לברך ברכה שהיא שינוי מן המטבע, ורק אם בידו לברך שהכל, עדיף טפי, עיי"ש, ועמש"נ כעי"ז להלן הערה קמ"א מד' המ"ב, דאף היכא דאין לו תקנה אחרת, אין לו לברך ברכה שלא כהלכתה, עיי"ש.

     והנה בשע"ת סימן ר"ו סוסק"א כתב דאם נסתפק אם פרי זו טובה חי ממבושלת או איפכא, יש לברך בפה"א בין קודם הבישול או אח"כ כיון דבדיעבד יוצא, ואע"ג דגם בשהכל יצא, מ"מ בפה"א מבוררת טפי, ולד' היד הקטנה והנשמ"א נראה שאין הדין כן, אלא יברך שהכל, ומש"כ השע"ת כן, הוא משום שפירש בד' הברכ"י שם, דכל הא דבספק אם הוא עיקר הפרי מברך בפה"א ולא בפה"ע, הוא רק משום דברכת בפה"ע אינה צודקת, משום שלשון זה משמע שהוא עיקר האילן, אך בלא זה הי' ראוי לברך ברכת בפה"ע שהיא מבוררת טפי, וע"כ בספק אם הוא נאכל חי או מבושל, דל"ש ה"ט דברכת בפה"א אינה צודקת, עדיף טפי לברך בפה"א. [↑](#footnote-ref-119)
119. כנ"ל הערה קי"ב, וכ"כ הב"ח בסימן ר"ח דיר"ש לא יאכל אורז אלא בתוך הסעודה, ועי' מאמ"ר שם סקי"ג בדעתו, ונת' לעיל שם. [↑](#footnote-ref-120)
120. מאמ"ר סימן ר"ג סק"ג, ועיי"ש דגם אם יברך תחילה בפה"א, מ"מ הרי מברך בזה ברכה שאינה צריכה כיון שדעתו לאכול פרי העץ, וכן מבו' באלי' רבה סימן ר"ב סק"כ שכתב דבאוכל סוכר ופרי אחר, יברך תחילה על הסוכר שהכל ואח"כ יברך על הפרי, עכ"ד, והיינו משום דאם יברך תחילה על הפרי האחר בפה"ע, שמא נפטר הסוכר, ושוב א"א לו לברך עליו שהכל, ומוכח מדבריהם דס"ל כדעת התבו"ש בסימן י"ט דל"מ כוונה שלא לפטור מין אחר, דאם היתה מועלת כוונה, היאך התירו לו לברך תחילה בפה"א או שהכל ולעבור על דיני קדימה, הרי בידו לברך על פרי העץ תחילה ולכוין שלא לפטור את המין השני. [↑](#footnote-ref-121)
121. מש"ז סימן רי"א סק"ב, וכ"כ גם בראש יוסף לו: ד"ה וצוקר, ונקט שם דאם לא כיון להדיא שלא לפטרו בברכת בפה"ע, א"א לו לברך שהכל על הסוכר. [↑](#footnote-ref-122)
122. פמ"ג בפתיחה ד"ה מריש, ומשום דלא מחית אינש נפשי' לספיקא, וכ"כ בשו"ת רב פעלים או"ח ח"ב סימן כ"ז, ואך שכתב שם דלכתחילה יש לו להקדים בכה"ג בפה"א לבפה"א שלא לבא לידי ספק, וגם אם כבר בירך על פרי העץ, אם יש לו מין אחר שברכתו בפה"א יברך עליו ויפטור את הספק, - וכן מ' מסתימת ד' הפוסקים שלא הזהירו בכל מקום שברכתו שהכל או בפה"א מספק שלא לברך ע"ז אחר שבירך על דבר אחר שברכתו בפה"ע וכו', וביותר שבכ"ד לא פירשו לנו כלל שהכרעת הדין היא מכח ספק, ונ' מזה דבאופן הרגיל ליכא נפ"מ בזה.

     והנה אמנם במג"א בסימן ר"ב סקכ"ד כתב בדין מי שריית צימוקים, דלהרשב"א ברכתן שהכל ולהרא"ש ברכתן בפה"ע, ומספק מברך שהכל, דאם אכל תחילה הפרי ובירך בפה"ע, צ"ע אם יברך שנית על המרק שהכל, ולכן ישתה ד"א תחלה לברך שהכל, עכ"ל, וכ"כ במאמ"ר שם סקי"ט ובמ"ב סקנ"ד, ולכאו' הוא שלא כד' הפמ"ג דאף בסתמא הוי כמתכוין שלא לפטרו, וצ"ע שלא הרגיש הפמ"ג בזה, ובד' הפמ"ג גופי' ע"ד המג"א שם, נראה שהסכים לדינא לד' המג"א.

     ושמעתי לישב בזה, דכל מש"כ הפמ"ג דהוי כמתכוין שלא לפטור ומהני כונתו, הוא רק בב' מינים, אך במין א' ל"מ כונתו שלא לפטור, וע"כ במי שריית צימוקים להצד דחשיבי כצימוקים עצמם, חשיב כמין א', ול"מ כונתו שלא לפטור.

     ועד"ז שמעתי להוכיח ממש"כ הפוסקים בסימן קס"ח לתמוה ע"ד המג"א שם, דאין לברך על פהב"כ דידן בתוך הסעודה, משום דהיא ספק פת, ושמא נפטרה בברכת המוציא, וגם בזה צ"ע דלכאו' אי"ז כד' הפמ"ג דאמרינן דבסתמא כונתו שלא לפטור כדי שלא לבא לידי ספק, וגם אי נימא כמו שנקט הפמ"ג בשאר דוכתי, דרק אם נתכוין שלא לפטור אינו פוטר, מ"מ תיקשי דמ"ט לא כתבו דנכון להתכוין שלא לפטרו בברכת המוציא, כדי שלא לבא לידי ספק, וכמש"כ הפמ"ג דכן יש לעשות, (אך י"ל דאדרבה אם בא להתכוין מתחילה, יש לו להתכוין לפטרם, כיון שהם נפטרין בברכת המוציא, וכנ"ל הערה י"ז, ואמנם הפוסקים לא הזהירו ע"ז), ולהנ"ל י"ל, דלהצד דחשיבי כפת, הוו כמין א' עם הפת, ול"מ כונתו שלא לפטור.

     אך בד' המג"א שם ועוד מן האחרונים שנקטו דמברכין על פהב"כ בתוך הסעודה, אף דהויא ספק פת, נראה דהוא מכח ה"ט, דהוי כנתכוין שלא לפטור, וכעי"ז כתב המגן גיבורים שם סקכ"ט, ואף שבד' המג"א בסימן ר"ב הנז' מבו' דבסתמא ה"ה פוטר להדבר המסופק, היינו דוקא במי שריית צימוקים דחשיבי כמין א' עם הצימוקים, אך בפהב"כ י"ל דאף להצד דחשיבא כפת, אי"ז כמין א' עם הפת הגמורה, ונמצא דמדבריהם יש ללמוד כמו שצידד הפמ"ג דאף אם לא נתכוין להדיא שלא לפטור, אין נפטר הדבר המסופק. [↑](#footnote-ref-123)
123. פמ"ג בפתיחה ד"ה עוד כלל ובמש"ז רי"א סק"א נסתפק בזה, אם להצד דברכתו בפה"ע בעי כוונה, או"ד הואיל ומספק מברכין עליו בפה"א הוי כברכותיהן שוות וא"צ כוונה, ונ' בביאורו, דהא דבירך בפה"א על פרי האדמה לא פטר את פרי העץ, הוא משום שדינו הוא שלא לפטרו בברכה זו, וע"כ אינו פוטרו בלא כוונה, וע"כ במקום ספק, כיון דמכח דינא דספק ברכות דינו הוא לפטרו בברכת בפה"א, א"צ כוונה, ויש להוסיף ד' הגר"ז בסימן קס"ח סי"ב דבספק פת או פהב"כ דמברך במ"מ, כיון דמדין ספק ברכות דינו הוא לברך במ"מ, לי"ב חשש ברכה לבטלה, אף דאם בירך על הפת במ"מ לא יצא, עיי"ש.

     ויש להוסיף, דלמש"כ הלבוש בסימן ר"ו ס"ב דהא דאינו פוטר את פרי העץ בלא כוונה, הוא משום דאמרינן דמסתמא לא היה דעתו לפטור רק את פרי האדמה כדינו, ודאי דבכה"ג דדינו הוא לברך עליו בפה"א מספק, ל"ש ה"ט, וה"ז נפטר אף בלא כוונה, אך מד' הפמ"ג שנסתפק בזה, נראה שפירש להא דאי"ז נפטר בלא כוונה, דהיינו דכיון שאי"ז פוטר אלא בדיעבד ואין דין הברכה לחול על פרי זה, אי"ז חל עליו רק בשנתכוין להדיא, וכן מ' בדבריו באש"א ר"ו סק"ב, ויל"פ עוד, כמש"כ בפנים מאירות ח"א סימן נ"ח ובברכ"י סימן ר"ו אות ה' לדמותו לדינא דהרשב"א דשאינו חשוב אינו פוטר את החשוב בדרך גרירה, וכן מ' בד' הט"ז שם סק"ב, וע"כ שפיר י"ל דאף אם מחמת ספק מברכין עליו בפה"א, מ"מ להצד דברכתו היא בפה"ע, אינו נפטר בברכת בפה"א אלא בדיעבד, וע"כ אין ברכת בפה"א חלה עליו רק כשנתכוין להדיא, ובפרישה סימן רט"ז כתב בדעת הטור דאם בירך מיני בשמים פטר גם את עצי בשמים ועשבי בשמים, אף שלא נתכוין לפטרם, ול"ד להא דבירך בפה"א אינו פוטר את פרי העץ אלא בשנתכוין לפטרו, עיי"ש מה שפירש הטעם בזה, ויל"ד בזה ע"פ האמור ביסוד הך דינא.

     והנה אמנם במק"א נתבאר להוכיח מד' הגרע"א והביאוה"ל, דהא דאף כשדעתו לאכול את פרי העץ, אמרינן דלא חשיב כדעתו לפטור, הוא רק משום דאין דעתו לפטור שלא כדין, ויל"פ כן בד' הלבוש, דאין כונתו לפרש דעיקר הא דאין פרי האדמה נפטר, הוא משום דמסתמא לא הי' דעתו לפטרו, דלעולם הוא דין בפנ"ע דאין פרי העץ נפטר אלא כשהי' דעתו לפטרו, ואך דהא דכשלא נתכוין להדיא לפטרו חשיב שלא הי' דעתו לפטרו, הוא משום דמסתמא לא הי' דעתו ע"ז, ולפ"ז מסתברא מילתא דהיכא שהי' דעתו לאכול את פרי זה שדינו לברך עליו בפה"א מספק, חשיב כדעתו לפטרו, וה"ה נפטר, ורק היכא שלא הי' דעתו להדיא לאכלו, יש להסתפק אם ה"ז נפטר. [↑](#footnote-ref-124)
124. טעם הספק בזה הוא ע"ד שנתבאר בהערה קכ"ג, אם אמרינן דאף דמספק דינו לברך עליו בפה"א, מ"מ להצד דברכתו היא בפה"ע אינו נפטר בברכת בפה"א שבירך על פרי אחר, או דכיון דדינו הוא לפטרו בברכת בפה"א, ה"ה נפטר בה בודאי, והיינו משום דכל הא דאינו פוטרו, הוא משום שדינו הוא שלא לפטרו בברכה זו, וע"כ כל שדינו לפטרו בה, אף שהוא מחמת ספק, י"ל דה"ה נפטר. [↑](#footnote-ref-125)
125. ב"י סימן קס"ח והאחרונים שם בספיקא דפהב"כ, וכ"ה בשו"ע שם סי"ג ובאחרונים שם בדין עיסה שבלילתה עבה שטיגנה במשקין, אך התם י"א דאינו ספק גמור. - אך הב"ח שם פליג ע"ז לגבי ספיקא דפהב"כ, וכתב דאין מברכין מספק משום לא תשא.

     ובטעמא דהב"י ודעימי' וס"ל דמברך מעין ג', אף דקי"ל דמעין ג' אינו פוטר לברהמ"ז, וכמש"נ לעיל הערה נ"א, י"ל בה' אנפי, א', למש"כ הכנה"ג והלבוש דבספק מעין ג' או בנ"ר מברך בנ"ר, ונת' להלן הערה קל"ו, וה"נ הכא דכוותה. ב', דאם חילוק ברכות לאו דאורייתא ומדאורייתא יוצא במעין ג', י"ל דאף מדרבנן אי"ז ברכה לבטלה, ואף בשלא אכל כדי שביעה דאינו חייב בברהמ"ז מדאורייתא, מ"מ י"ל דכעין דאורייתא תקון ואי"ז ברכה לבטלה, (או דמכח זה אנו מודים לד' הכנה"ג והלבוש הנז'). ג', י"ל עוד עד"ז, לדעות שהביא המ"ב בסימן קצ"ד סקי"ג דאם א"א לו לברך כל ג' ברכות יש לו לברך ברכה אחת דאינם מעכבין זא"ז, ולפ"ז ה"נ מצי לברך מעין ג' דג"כ מסתבר דיוצא בה ידי ברכה ראשונה, וכמש"נ לעיל הערה נ"ב. ד', עפי"ד הגר"ז סימן קס"ח סי"ב, דהגם דאם בירך על הפת במ"מ לא יצא והוי ברכה לבטלה, מ"מ במקום ספק כיון דספק דרבנן לקולא והוא יוצא מספק בברכה זו, ה"ה רשאי לברך כן, עיי"ש, וי"ל דה"נ הוא בברכת מעין ג', אך בד' הגר"ז שם מ' קצת דדבריו הם רק בברכה שלפני' דמהניא להתירו לאכול, וע"כ בתורת ודאי אינה ברכה לבטלה, אך בברכה שלאחרי' ליכא לה"ט, וצ"ע. ה', בל' הדרישה שם משמע דהוא משום דמעין ג' הויא קיצור דברהמ"ז, והיינו דע"כ הגם שאין יוצאין בה יד"ח ברהמ"ז, מ"מ כל שא"א לו לברך ברהמ"ז יש לו לברך לכה"פ מעין ג', והיינו דבזה ודאי אנו מודים לד' הכנה"ג והלבוש שהבאנו בטעמא קמא, ויל"פ כן גם בד' המחה"ש שם סקי"ח.

     ובעיקר הדברים צ"ע בד' הגר"א סו"ס ר"ב שכתב לפרש במעשה דר"ג ור"ע בדף לז., דבספק על תמרים אם מברכין עליהן ברהמ"ז או מעין ג', יש לברך ברהמ"ז, כיון שהיא פוטרת בדיעבד לתמרים, וצ"ע מ"ש מספיקא דפהב"כ ומספיקא דסופגנין דמברך מעין ג', ונראה בכוונת הגר"א דהגם דמדין ספק דרבנן לקולא הוא רשאי שלא לברך ג' ברכות, מ"מ ה"ה רשאי לברך ג' ברכות כיון דודאי הוא יוצא בהן בדיעבד, וע"כ לא הי' לו לעשות בפני ר"ג שלא כדעתו, אך בל' השנו"א ס"פ כיצד מברכין לא מ' כן, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-126)
126. מג"א סימן קס"ח סקל"ד בדין בלילה עבה שטיגן במשקין וכ"כ בביאור הגר"א שם, מג"א שם סקכ"ה בספק אם עירוי מבשל, ועי' מג"א שם סקמ"א וסקמ"ג, אהעו"ז סימן קס"ח בספיקא דפהב"כ, ועי' נשמ"א כלל נ"ח סק"א. [↑](#footnote-ref-127)
127. אהעו"ז שם, ומשום דהא דבספק מברכין במ"מ ואין מברכין המוציא, אף שגם בברכת המוציא יוצא בדיעבד בפהב"כ, הוא משום דלאחריו מברכין מעין ג', אך כל שמברך לאחריו ברהמ"ז, מברך לפניו המוציא, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-128)
128. נראה דכן הדין למש"נ לעיל הערה קי"ח מד' היד הקטנה והנשמ"א, דהא דבספיקא דפהב"כ מברכין במ"מ ואין מברכין המוציא, הוא משום דברכת במ"מ היא ברכה כוללת, וע"כ מברכין אותה ואין מברכין ברכת המוציא שהיא שינוי מן המטבע, ולפ"ז אף בכה"ג שמברך לאחרי' ברהמ"ז, מסתבר דיברך לפני' המוציא, וכ"ה לדעת האלי' רבה ודעימי' שהבאנו לעיל הערה י"ח דאם בירך על פהב"כ המוציא לא יצא. [↑](#footnote-ref-129)
129. דגמ"ר על דברי המג"א שם, גליון הגרע"א לאהעו"ז שם בשלא אכל כשיעור שאחרים קובעין וכן נקטו הרבה אחרונים בספיקא דפהב"כ. [↑](#footnote-ref-130)
130. בגל' הגרע"א שם פירש הטעם דמברך כה"ג מעין ג', דהוא משום דפהב"כ הויא פת גמורה מדאורייתא, וכל החילוק שבין פת גמורה לפהב"כ הוא רק בתקנ"ח דעל פהב"כ לא תיקנו לברך ג' ברכות, וע"כ נמצא דבספק אם הוא פת גמורה או פהב"כ, אי"ז אלא ספיקא דרבנן, והטעם דמדאורייתא א"צ לברך בזה ג' ברכות, הוא או משום דלא אכל כשיעור שאחרים קובעין או משום דמנין ברכות לאו דאורייתא. וכטעמא קמא דהגרע"א דלי"ב חיוב ברהמ"ז דאורייתא משום דלא אכל כשיעור שאחרים קובעין, כתבו גם בביאור הגר"א שם סי"ג ובמאמ"ר שם סוסקי"ד, וכ"נ במש"ז שם ריש סק"ו, וגם הגר"ז בסדר ברכה"נ נקט כן דחיובא דאורייתא הוא רק בכדי שאחרים קובעין (וע"כ אין מברכין על פהב"כ אלא בשאכל כשיעור שאחרים קובעין), וכטעמא בתרא דהגרע"א דאינו חייב בג' ברכות מדאורייתא משום דמנין ברכות לאו דאורייתא, כתבו גם בגו"ר כלל א' סימן כ"ד והגר"ז שם סי"ב.

     והנה הגרע"א שם כתב, דאם הי' זה ספק דאורייתא אם הוא מחויב בברהמ"ז, הי' מברך ג' ברכות, ככל ספק אם בירך ברהמ"ז דמברך ג' ברכות ולא אמרינן דיברך מעין ג' להצד דחילוק ברכות לאו דאורייתא, ולפ"ז נמצא דבספק אם הוי כלל פת או לא, אם אכל כדי שביעה או אם אכל כשיעור שאחרים קובעים להצד דבכה"ג חייב בברהמ"ז דאורייתא, הוי ספיקא דאורייתא, ויש לו לברך ג' ברכות, ולפ"ז מתבאר היטב ד' המג"א בספיקא דסופגנין, וכ"כ בדעתו בשעה"צ שם סקע"א. - וכ"נ גם בדעת האהעו"ז שכתב דבספיקא דפהב"כ אם שבע מברך ג' ברכות דהו"ל ספיקא דאורייתא, דאי"ז משום דס"ל דחילוק ברכות דאורייתא דא"כ הו"ל לפרושי שהרי פליגי קמאי בזה, אלא הוא משום דס"ל דפהב"כ לי"ב חיוב ברהמ"ז דאורייתא עכ"פ כשלא אכל ממנה כשיעור שאחרים קובעין, ונת' במק"א באורך, וע"כ נמצא דבאכל כדי שביעה דבר המסופק אם הוא פת גמורה או פהב"כ, הו"ל ספיקא דאורייתא ולחומרא, ומכח זה מחייבינן לי' לברך ג' ברכות, ובאמת דאיך שיהי' הביאור בדבריו מוכח דס"ל דפהב"כ לי"ב חיוב ברהמ"ז דאורייתא, דאל"כ ודאי דבספק פת או פהב"כ, אי"ז ספק דאורייתא כלל.

     אמנם בד' הדגמ"ר מבואר דאף בכה"ג אינו מברך ג' ברכות, וצ"ע מ"ש מספק אם בירך ברהמ"ז דחוזר ומברך ג' ברכות, ומספק קרא קר"ש שחוזר וקורא ג' פרשיות, ונ' דס"ל דשאני בהני גווני דהספק הוא אם צריך לברך כלל ואם צריך לקרוא קר"ש כלל, ואין צד כלל שצריך לברך מעין ג' ושצריך לקרוא פרשה אחת, וע"כ כיון דמספק דאורייתא צריך לחזור ולברך ולקרות, מברך ג' ברכות וקורא ג' פרשיות, אך הכא כל הספק לפנינו הוא אם צריך לברך ג' ברכות או מעין ג', וספק זה הוא ספק דרבנן ולקולא, והיינו משום דאין אנו דנים על הספק אם הוא חייב בברהמ"ז מדאורייתא או רק מדרבנן דליכא נפ"מ בזה, וכל הספק לפנינו הוא אם צריך לברך ג' ברכות או מעין ג', ויותר נראה דגם אם יהא נפ"מ בספק זה ונדון גם ע"ז, מ"מ הנידון אם צריך לברך מעין ג' או ג' ברכות הוי ספק דרבנן ולקולא, ומשא"כ בספק אם בירך דאין צד כלל שצריך לברך מעין ג', וע"כ כיון שהוא מתחייב לברך מספק, יש לו לברך כדינו, ודו"ק.

     ובעיקר הדברים ילה"ע עוד, דלדעת הסוברים דמעין ג' הוא ג"כ דאורייתא, א"כ נמצא דגם בספיקא דסופגנין אין עיקר הספק אלא בדרבנן, אך למש"כ הפמ"ג במש"ז ר"ח סק"א והנשמ"א כלל מ"ז סק"א דאם חילוק ברכות לאו דאורייתא, צ"ל דבז' מינים ל"ב מעין ג' מדאורייתא, נמצא דעיקר הספק הוי בדאורייתא.

     ויש להוסיף, דלדעת הסוברים דמנין ברכות דאורייתא, ודאי דבספק אם הוא פת או שהוא פהב"כ ובספק אם הוא פת או אינו פת כלל, ואכל כדי שביעה או כשיעור שאחרים קובעין להצד דבזה תלי חיוב ברכה דאורייתא, צריך לברך ג' ברכות. [↑](#footnote-ref-131)
131. פמ"ג בפתיחה אות י' ד"ה מריש. [↑](#footnote-ref-132)
132. שעה"צ סימן קע"ו סק"ו וביאוה"ל שם. [↑](#footnote-ref-133)
133. מ"ב סימן קע"ו סק"ב וביאוה"ל שם. [↑](#footnote-ref-134)
134. חיי אדם כלל מ"א ס"ג. [↑](#footnote-ref-135)
135. כ"ה לדרך קמא דהגרע"א שהבאנו לעיל הערה ק"ל, דשיעור קביעת סעודה הוא השיעור שחייב בברהמ"ז מדאורייתא, אשר כ"ה גם דעת הגר"א והמאמ"ר, וע"כ בספק אם אכל כדי קביעת סעודה, הו"ל ספק דאורייתא ולחומרא, ומכח זה הוא חייב לברך ג' ברכות אף אם חילוק ברכות לאו דאורייתא, וכמש"כ כן הגרע"א שם.

     וכ"ה גם לפי המבו' באו"ז סימן קמ"ח בשם ר"ח ובפי' ריבב"ן לז: דפהב"כ חשיבא כלחם מדאורייתא רק אם קבע עלי', וכן מבו' גם בד' הב"ח בסימן קס"ח וכן מ' בד' השעה"צ בסימן תס"א סקי"ג, ונת' בזה במק"א, ולפ"ז נמצא דבספק אם קבע עלי', הו"ל ספק דאורייתא ולחומרא, אך כ"ז רק לפמש"כ הגרע"א (שהבאנו בהערה ק"ל) דכל דעיקר הספק הוא אם חייב בברהמ"ז דאורייתא ואזלינן לחומרא, תו הוא חייב לברך ג' ברכות. [↑](#footnote-ref-136)
136. כ"ה לדרך בתרא דהגרע"א שהבאנו לעיל הערה ק"ל, דחיוב ברהמ"ז דאורייתא הוא בכדי שביעה דידי', ולפ"ז נמצא דהספק אם אכל כשיעור קביעת סעודה אי"ז אלא ספק דרבנן אם חייבוהו בג' ברכות, ואזלינן לקולא, אך לפ"ז אם בכלל ספיקו גם אם אכל כדי שביעה דידי', יל"ד דהוי ספיקא דאורייתא ולחומרא, אך בפשוטו נ' דאי"ז כן, אלא הוי זה ב' ספיקות נפרדים, ודו"ק, וכ"ה לדעת הסוברים דחיוב ברהמ"ז בפהב"כ אף כשקבע אינו אלא מדרבנן ונת' במק"א, וכ"ה גם לדעת הדגמ"ר שהבאנו לעיל הערה ק"ל שנקט דגם בשאכל כדי שביעה מספק פת א"צ לברך אלא מעין ג', וכמש"נ שם הטעם בזה. [↑](#footnote-ref-137)
137. לבוש סימן ר"ח סי"ח כפ"מ שפירשו הט"ז והמג"א שם בדבריו, אך באלי' רבה שם דן לפרש דכונתו שיאכל דבר אחר שברכתו בנ"ר ויברך עליו בנ"ר, וכנה"ג סימן ר"ח וסימן ר"י, ופמ"ג בפתיחה אות י' ד"ה מריש, ועיי"ש שכתב דאם אכל אח"כ דבר שברכתו מעין ג' בודאי, אין לו לברך בנ"ר, אלא מברך מעין ג' ופוטר אותו מספק, אך באש"א ר"ח סקכ"ו נראה שנקט לדינא כד' המג"א שם דאינו מברך כלל.

     ועמש"נ בדברינו בדין ברכת בנ"ר אם מברכין אותה במקום מעין ג' סק"ב דאין טעמם משום דברכת בנ"ר פוטרת בדיעבד למעין ג', שהרי הלבוש שם סי"ז כתב להדיא דאינה פוטרת, אלא טעמם הוא משום דכל שאין בידו לברך מעין ג', יש לו לברך לכה"פ בנ"ר, דברכת בנ"ר שייכא בכל מילי, ואך דבז' המינים נתחייב לברך טפי, וכל שא"א לו לברך טפי יש לו לברך בנ"ר, אך לעולם אינו יוצא בכך יד"ח, ומתישב משה"ק הגו"ר כלל א' סימן ט"ו ע"ז ממש"כ הראשונים שלא לאכול חטים חיים או שלוקים אלא בתוך הסעודה משום ספיקא דברכה אחרונה, וכן נקט לדינא בשו"ת אג"מ ח"א סימן ע"ד, ועיי"ש שכתב דה"נ אם אינו יודע נוסח ברכת מעין ג', מברך בנ"ר, וזה חידוש. [↑](#footnote-ref-138)
138. ט"ז סימן ר"ח סקי"ט ומג"א שם סקכ"ו, וכ"נ במג"א סימן ר"ב סקכ"ו, אך האחרונים שם נחלקו בפשט דבריו, וכן נקטו לדינא הגר"ז בלוח ברכה"נ פ"א ס"כ והדה"ח דיני ברכת במ"מ סי"ב והמ"ב בסימן ר"ח סק"פ וסקפ"ב ובביאוה"ל סימן ר"ב סי"א, וכ"ה מבו' גם במ"ב סימן ר"ד סקל"ט ור"ח סקי"ח. [↑](#footnote-ref-139)
139. לבוש סימן ר"ח סי"ח אך בא"ר שם דן לפרש דבריו בע"א, וכנ"ל הערה קל"ז. [↑](#footnote-ref-140)
140. מג"א סימן ר"ח סקכ"ו, לפ"מ שפירשו בדבריו באלי' רבה ופמ"ג ומחה"ש שם ובנהר שלום שם סקט"ז והגר"ז בלוח ברכה"נ פ"א ס"כ.

     ובפמ"ג שם כתב דהטעם בזה הוא משום די"א דמעין ג' דבר תורה והוי כספק דאורייתא, ואף למ"ד דרבנן מ"מ סובר עיקר הטעם דספק ברכות לקולא משום לא תשא וכו' והשתא כה"ג יברך על העץ דלא תשא ליכא, דיוצא בדיעבד אף על בנ"ר דפרי העץ, וכה"ג ספק ברכות לחומרא, ובפרט היכא דמצי מתקן בקל לא אמרינן ספק דרבנן לקולא, עכ"ד, וצ"ע מה הוצרך לזה, הרי לכאו' הכא לא שייך כלל לומר דספק דרבנן לקולא, שהרי הוא מחויב בודאי בברכה אחרונה, וע"י שיברך על העץ יקיים בודאי את חיובו, ואין כאן ספק כלל, וצע"ג. [↑](#footnote-ref-141)
141. אלי' רבה שם סוסקכ"ז, ומש"כ דאין לו לברך על העץ, כ"ה גם לדעת מהר"י מטריל ודעימי' שהבאנו לעיל הערה נ"ט דס"ל דאם בירך על העץ על שאר פירות העץ לא יצא.

     ובמ"ב שם סקפ"א נראה ג"כ דס"ל דאין לברך ע"ז על העץ, וע"כ דחק לד' המג"א ופירשו בע"א, עייש"ה, וכ"נ גם בד' הגר"ז בסדר ברכה"נ פ"א ס"כ שהשמיט לעצה זו, ונראה דהגם שכתב המ"ב בסימן ר"ז דאם בירך על העץ על שאר פירות העץ יצא, מ"מ אינו רשאי לברך ברכה שלא כדינה, ואף בכה"ג שהוא מחויב בודאי בברכה, מ"מ אינו רשאי לברך ברכה דספק שהיא שלא כדין, ול"ד להא דמספק מברכין שהכל ומברכין בפה"א, דהתם הו"ל ברכה הראוי' ואך שחיסר את תוספת הבירור, ומשא"כ הכא דהו"ל משנה ממטבע, וכבר נת' עיקר החילוק בזה לעיל הערה קי"ח, עיי"ש באורך, ונת' שם עפי"ד ספר השלחן דכל הא דבמקום ספק מברך שהכל, הוא רק משום שכך תיקנו חכמים, אך כל דהוא משנה ממטבע ולא תיקנו חכמים לברך כן במקום ספק, אינו רשאי לברך כן, עיי"ש, וה"נ הכא דכוותה, או משום דשאני ברכה ראשונה דלא נשתנו המינים זמ"ז אלא במטבע הברכה, ומשא"כ בברכה אחרונה, דברכת מעין ג' היא ברכה ארוכה וברכת בנ"ר היא ברכה קצרה, אינו רשאי לברך ברכת מעין ג' על דבר שספק שמא אינו מחויב אלא בברכת בנ"ר, והוי זה בכלל דינא דמקום שאמרו לקצר אינו רשאי להאריך, ושלא לחתום אינו רשאי לחתום, והרי מסתברא מילתא, דאף לדעת הריטב"א דאם בירך על דבר שברכתו בנ"ר ברהמ"ז יצא, מ"מ ודאי אינו רשאי לברך ע"ז ברהמ"ז ואף במקום ספק.

     ועיקר הדבר דאף דאי"ז ברכה לבטלה לא הותר לברך משום ספק, יש לדמותו לדינא דהרמ"א דלא יכלול בברכת מעין ג' על הספק אף דאי"ז ברכה לבטלה, ועי' עוד בד' הט"ז סימן קס"ח סוסק"ו דיש ע"ז שם חומרא שלא לומר בחינם המוציא וג' ברכות, והרי דאף דאם אומר המוציא וג' ברכות על פהב"כ אי"ז ברכה לבטלה, מ"מ אין לו לאומרם, אך בנידו"ד הוא מחודש טפי, דהתם אי"ז תקנה אלא מספק, אך הכא ה"ה מחויב בברכה בודאי וכשיברך על העץ הוי זה תקנה ודאית, ואפ"ה אמרינן דאין לו לברך ברכה שלא כדינה, ועי' עוד בנשמ"א כלל ה' סק"ו דמבו' בדבריו דאין מברכין על האורז במ"מ אף בגוונא דאיכא ספק ספיקא לברך במ"מ, ואך דאם בירך ע"ז במ"מ ודאי יצא ואי"ז ברכה לבטלה, והגם דבעלמא לא מקילינן בספק דרבנן היכא דאיכא ספק ספיקא לחומרא (וכמש"כ הנשמ"א שם בסו"ד), והיינו משום דלא שרינן לברך ברכה שלא כהלכתה, והחמירו בזה אף במקום ספק ספיקא, וצ"ע בזה.

     ושוב הראוני הדברים מבוארים כן בהגה' הגר"ח צאנזער שם, שכתב ע"ד המג"א, ז"ל, צ"ע מנין לו זה לברך ברכה שלא תקנו חכמים מספק, ואפי' המשנה ממטבע כו' ואין לו לברך כלל, עכ"ל, אך יתכן דאיהו ס"ל כדעת הסוברים דאם בירך על שאר פירות העץ ברכת על העץ לא יצא, וכמש"נ לעיל הערה נ"ט.

     אמנם בד' הגר"א סו"ס ר"ב ובשנו"א ס"פ כיצד מברכין, מבו' דבספק ברהמ"ז או מעין ג' רשאי לברך ברהמ"ז, משום שיוצא בה בדיעבד, והבאנו לדבריו לעיל הערה קכ"ה, ולפ"ז ה"נ הכא רשאי לברך על העץ, וכמו שפירשו שאר אחרונים בד' המג"א.

     ובאלי' רבה שם נראה, דלדעת הסוברים דמעין ג' דאורייתא, הרי דכל שהוא מסופק אם ברכתו מעין ג' או בנ"ר יש לו לברך מעין ג', וכ"ה בפמ"ג אש"א סימן ר"ב סקכ"ו, וכתב שם דהיינו בשאינו תאב לשתות עוד דהו"ל ככדי שביעה, (אך בנשמ"א כלל נ"א סק"ב כתב דשיעור כדי שביעה ביין הוא בשתיית רביעית, וכן צידד בחזו"א סימן ל"ד סק"ה, עיי"ש), אך יש לדון בזה, אי נימא דמדאורייתא סגי בברכת בנ"ר, וכמו שדן במש"ז ר"ח סק"א, ונת' לעיל הערה ס"ב, דא"כ הו"ל ספק דרבנן, וזה תלוי בפלוגתת האחרונים שהבאנו לעיל הערה ק"ל, ודו"ק. [↑](#footnote-ref-142)
142. רמ"א סימן ר"ח סי"ח, לבוש שם, אך הפמ"ג שם מש"ז י"ט דן לדחוק בד' הרמ"א דלא קאי על דיעבד, - ומצאתי בלקט יושר ח"א עמ' מ' שמבואר בדבריו דאף אם כבר שתה מן היין ואינו יודע אם הי' בזה כשיעור, אין לו לכללו בברכת מעין ג', עיי"ש. [↑](#footnote-ref-143)
143. ט"ז שם סקי"ט, אלי' רבה שם סקכ"ז, מאמ"ר שם סקל"ז, הגר"ז בסדר ברכה"נ פ"א ס"כ, וכ"כ לדינא במ"ב שם סקפ"ב, ובביאוה"ל סימן ר"ב סי"א. [↑](#footnote-ref-144)
144. פמ"ג ר"ט מש"ז ג' וצידד דשמא בכה"ג דודאי אכל מאכל זה עדיף טפי מספק אם הוא חייב כלל בברכת על הגפן, חיי אדם כלל נ' ס"כ, מ"ב ר"ט סק"י. [↑](#footnote-ref-145)
145. חיי אדם שם. [↑](#footnote-ref-146)
146. תוס' מג. בשם י"מ, תוס' ר"י שיריליאון שם לו:, מרדכי סימן קמ"ז, ארחות חיים סימן מ"ב בשם הרמב"ם וכבר עמד בברכ"י סימן רט"ז סק"ד שאינו בד' הרמב"ם שלפנינו, ספר השלחן הל' סעודה שער ד', וכ"כ לדינא בעולת תמיד סימן רט"ז סק"ב, ובפמ"ג שם מש"ז ג' ואש"א י"ט, וכן הביא הפמ"ג באגרת ב' בשם הכנסת יחזקאל, וכ"כ במ"ב שם סקי"ג בשם איזה אחרונים. [↑](#footnote-ref-147)
147. שו"ת בית יהודה או"ח מ"ב, ופירש הטעם דהוא משום דלא נתקנה ברכה זו אלא על אכילה ושתי', וכן נראה שנוטה דעת הברכ"י סימן רט"ז סק"ד, וכ"כ המגן גיבורים שם סק"ז, והובא במ"ב שם סקי"ג, - וכ"ה פשטות ד' הרבה מהראשונים שכתבו דברכת בורא מיני בשמים על ריח הויא ברכה כוללת כמו ברכת שהכל על אכילה ושתי', ומשמע דברכת שהכל אינה ברכה כוללת לריח. [↑](#footnote-ref-148)
148. רמב"ם פ"ט ה"א, תוס' מג., טוש"ע סימן רט"ז ס"ב, וכ"ה בד' רבים מן הראשונים שכתבו במקום ספק לברך בורא מיני בשמים. [↑](#footnote-ref-149)
149. רמב"ם וטור שם, כמו שדקדק הב"י שם, הר"א בן הרמב"ם בספר המספיק לעובדי ד' עמ' 244, וכ"כ האחרונים בסימן רט"ז. [↑](#footnote-ref-150)
150. יד הקטנה פ"ו ה"א, וכן משמע מד' האחרונים שהבאנו להלן הערות קנ"ט ק"ס שלא דנו אלא בבירך עליו בורא עצי בשמים, ומ' דאם בירך עליו בורא מיני בשמים פשיטא להו דיצא, ומש"כ בשעה"צ סימן רט"ז סקכ"ו דיש פלוגתא בזה, נראה דט"ס הוא וקאי על ברכת עצי בשמים, וכן בדין, שהרי בשמן שסיננו מתוכו את הבשמים, לכאו' פשיטא דאם בירך בורא מיני בשמים יצא, ודו"ק. - אך בל' הרמב"ם פ"ט ה"א וה"ג משמע קצת דלא יצא, ואם אכן הוא כן, יל"פ דהוא משום שבשמן תיקנו להודות על גוף השמן ולא על ריחו, שהרי אין מזכירין בברכה כלל את ריחו, וע"כ י"ל דאם בירך עליו בורא מיני בשמים לא יצא, וזה ניחא טפי למש"נ בדיני ברכת הריח הערה ? בדעת הרמב"ם דעל כל שמן מברכין בורא שמן ערב, ונתייחדה לו ברכה זו משום שזכינו לסיכתו, ועי' מגן גיבורים סימן רי"ז סק"ה שפירש כן בדעת רש"י דמברכין על שמן אפרסמון אף כשבא להעביר את הזוהמא, דהוא משום דאין עיקר הברכה על ריחו, עיי"ש, ועמש"נ בזה בדיני ברכת הריח הערה?, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-151)
151. כן משמע מד' ר"י מפרי"ש שהביא הב"י בסימן רצ"ז, וכן נקטו בגו"ר כלל א' סימן מ"א ובפרח שושן כלל א' סימן י"ג. [↑](#footnote-ref-152)
152. מחה"ש סימן רצ"ז, וזה לפ"ד המג"א שם שנקט דפלפלין לא חשיבי כבשמים, ואפ"ה מברכין עליהן הנותן ריח טוב בפירות. - וכן מ' גם בפמ"ג ובלבו"ש שם, אך אין הכרח גמור לזה מדבריהם, די"ל דאף אם יצא בברכת במ"ב, מ"מ הוי זה שינוי מן המטבע ואין להתיר לברך כן אף במוצ"ש. [↑](#footnote-ref-153)
153. תוספת שבת סימן רצ"ז סק"א, ונקט כן גם לפ"ד המג"א הנז'. [↑](#footnote-ref-154)
154. פמ"ג סימן רט"ז מש"ז ד', וע"כ תמה ע"ד האלי' רבה שכתב לברך על נעגעלך בורא מיני בשמים, דמ"ט לא יברך בורא עצי בשמים, וכ"כ בקיצוש"ע סימן נ"ח ס"ז, ובפשוטו כ"ה לפ"מ דקי"ל דאף בעץ דאין עיקר נטיעתו לריח שייכא ברכת בורא עצי בשמים, וכמש"נ בדיני ברכת הריח הערה ?, ואך שנתייחדו הפירות לברך עליהן בורא עצי בשמים, וע"כ אם בירך עליהן בורא עצי בשמים שהיא ברכה כוללת יצא, אך זה מוכרח רק לדעת הסוברים דאם בירך על יין בפה"ע יצא. [↑](#footnote-ref-155)
155. כ"ה לדעת תוס' ר"י שירליאון ודעימי' שהבאנו בדיני ברכת הריח הערה ? דעצי אתרוג ותפוחים שאין עיקר נטיעתן לריח לא חשיבי כעצי בשמים, דלפ"ז אם בירך עליהן בורא עצי בשמים לא יצא.

     וכ"נ גם בד' הגר"ז בסדר ברה"נ פי"א ס"ד שכתב דעל קינמון וצפורן י"א דמברך שנתן ריח טוב בפירות וי"א דמברך בורא עצי בשמים, ומספק יברך בורא מיני בשמים שהיא כוללת כל המינים ויוצא בה יד"ח בדיעבד על כל המינים, עכ"ד, ונראה מזה דלהצד דברכתן שנתן ריח טוב בפירות, אינו יוצא בברכת בורא עצי בשמים, - ואמנם בדבריו אין לפרש דהוא משום דעת הר"י שיריליאון ודעימי', שהרי נקט דלהצד שאין עליהן חשיבות פרי מברכין עליהן בורא עצי בשמים, והרי דאף דאין עיקר נטיעתן לריח, מ"מ הוו שפיר בכלל עצי בשמים - והי' מקום לפרש בטעמו, דכל דבר שיש עליו חשיבות פרי, אין שם עץ עליו, ורק דבר הגדל בעץ דאין עליו חשיבות פרי, הוא דחזינן לי' כחלק מן העץ ומברכין עליו בורא עצי בשמים, וכ"ה במרומי שדה מג. דהא דמברכין על פרי שאינו עומד לאכילה בורא עצי בשמים, היינו דכיון דאינו פרי הו"ל כעץ בעלמא, וע"כ להצד דמיני תבלין חשיבי כפרי, אם בירך עליהן בורא עצי בשמים לא יצא, אך ג"ז אינו מתישב עם ד' הרמב"ם דשמן זית שכתשו וכו' מברך עליו בורא עצי בשמים, - וע"כ נראה בטעמו, דאזיל לטעמי' שכתב בסימן ר"ב ס"י ובלוח ברה"נ פ"א ה"ב, דאם בירך על היין בפה"ע יצא, והרי דכיון שנתייחדה לו ברכת בפה"ג, אינו יוצא בברכה הכוללת יותר, אלא בברכת שהכל, ומה"ט דעת הגר"ז בסימן קס"ח סי"ב דאם בירך על הפת במ"מ לא יצא, (אך בסדר ברה"נ פ"א ס"ב הביא ב' דעות בזה וכתב דספק ברכות להקל), וע"כ ס"ל דה"נ פירות שברכתן שנתן ריח טוב בפירות אם בירך עליהן בורא עצי בשמים לא יצא, ורק אם בירך עליהן בורא מיני בשמים דהיא ברכה כללית לכל הבשמים דומיא דברכת שהכל יצא, אך זה מחודש, דבפשוטו הא דעל פירות מברכין שנתן ריח טוב בפירות, אי"ז מפני חשיבותם, (דומיא דברכת היין וברכת הפת), אלא מפני שהם מין בפנ"ע, וכמו שמברכין על פירות העץ בפה"ע, וכאשר כ"ה בסידור רס"ג עמ' פ"ב, דברכת בפה"ע הוא ברכה מינית, וברכת בפה"ג הוא ברכה מיוחדת, ונת' לעיל הערה ט'. - ונ' לדון עוד בזה, דדמי למש"כ הראשונים דאם בירך על מיני מזונות בפה"א לא יצא, ונת' לעיל הערה י"ב דהוא משום דקבעו חכמים לברך על המזון, וכשמברך בפה"א אינו מברך כלל על המזון, וה"נ בפירות שקבעו חכמים לברך שנתן ריח טוב בפירות, הרי כשמברך בורא עצי בשמים אינו מודה כלל על בריאת "פירות" שיש בהן ריח, וע"כ אינו יוצא יד"ח רק בברכת בורא מיני בשמים, שהיא הודאה כללית על כל מיני הבשמים. - עוד יל"ד בזה, דכיון דמברכין שנתן ריח טוב בפירות גם על פירות האדמה, נמצא דברכה זו אינה ברכה פרטית לחלק מעצי בשמים, אלא הוי זה ברכה חלוקה לגמרי, וע"כ אם בירך בורא עצי בשמים לא יצא, ואף אי נימא דמ"מ יצא, מ"מ י"ל דהוי זה שינוי מן המטבע, וע"כ יש לו לברך בורא מיני בשמים, וכמש"נ לעיל הערה קי"ח כעי"ז, וצ"ע בכ"ז. [↑](#footnote-ref-156)
156. כן נראה, משום דהפירות הגדלין באדמה אינם כלל בכלל עשבים, וכמש"נ בדיני ברכת הריח הערה? ללמוד מד' הפמ"ג והמ"ב, ולמש"נ שם, הרי דה"נ לדעת הסוברים דכל דבר קשה הגדל בארץ חשיב כעץ, מ"מ אם גדל בו פרי ובירך עליו בורא עשבי בשמים לא יצא. [↑](#footnote-ref-157)
157. לבוש סימן רט"ז ס"י, ב"ח שם, מג"א שם סקט"ז, א"ר שם סקט"ז נהר שלום שם סק"ד, שיורי ברכה שם סק"ב, מאמ"ר שם סק"י, חיי אדם כלל ס"א ס"ט, מ"ב שם סקל"ט, וכ"ה בשו"ת הלק"ט ח"ב סימן כ"ד - וכן הוכיחו הא"ר והנה"ש והשיו"ב והמאמ"ר שם ממש"כ הראשונים דבספק עצי או עשבי מברך מיני, ולא כתבו לברך עשבי, והנה לכאו' למש"נ לעיל הערה קי"ח יש מקום לדון בזה, די"ל דאף אם יוצא בברכת עשבי בשמים על עצי בשמים, מ"מ הוי זה שינוי מן המטבע, וע"כ אין לברך כן במקום ספק, אך באמת נראה, דכיון דעכ"פ מוכח מזה דברכת עשבי בשמים אינה ברכה כוללת לעצי בשמים, א"כ מהיכ"ת נימא דאם בירך כן יצא. [↑](#footnote-ref-158)
158. בנהר שלום שם הביא משו"ת דבר שמואל סימן ב' שהוכיח מד' הרוקח שכתב להקדים ברכת עצי בשמים לברכת עשבי בשמים, דס"ל דברכת עשבי בשמים פוטרת ברכת עצי בשמים, וכן דנו בזה השיורי ברכה והמאמ"ר שם, עי' בדבריהם, ועיי"ש שם בשיו"ב שהביא תשובת הר"ש נאואוי שבעץ שהוא דומה לעשב יצא בברכת עשבי. - ונ' דיש להוכיח כן מד' ארחות חיים סימן ל"ח וספר השלחן ש"ד שכתבו לברך על עצי אתרוגים ותפוחים בורא עשבי בשמים, ונת' בזה בדיני ברכת הריח הערה ?, והרי דס"ל דעצים הוו בכלל עשבים, וצ"ע, ועי' עוד בשו"ת ר' עקיבה יוסף סימן ע' ע"א שדן לומר דבמיני עצים הדומים לעשבים שבירך עליהן בורא עשבי בשמים יצא, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-159)
159. פשוט, וכ"ה בלבוש סימן רט"ז ס"י ובמ"ב שם סקל"ט. [↑](#footnote-ref-160)
160. ב"ח סימן רט"ז דלדעת תר"י דמה שמברכין עליו בורא שמן ערב ואין מברכין בורא עצי בשמים, הוא משום מעלתו, אם בירך עליו בורא עצי בשמים יצא. וכן נקטו לדינא בעולת תמיד שם סק"ד ובאלי' רבה שם סקי"א ובפמ"ג שם מש"ז ו' ואש"א י' ובמער"ק פ"ט ה"ג, ובד' הפמ"ג שם מבואר דהיינו, דלפ"מ דקי"ל דעל מי ורד מברך בורא עצי בשמים, ודאי דשייכא ברכת בורא עצי בשמים גם בשמן אפרסמון, (וכן העיר בזה בשעה"צ שם סקכ"ה), וע"כ אם בירך ע"ז בורא עצי בשמים יצא. - ואמנם יל"ד בזה, דלדעת הסוברים דאם בירך על יין בפה"ע לא יצא, י"ל דה"נ שמן אפרסמון שקבעו עליו ברכה מפני חשיבותו, אם בירך עליו בורא עצי בשמים לא יצא, וזה כמש"נ לעיל הערה קנ"ה דמה"ט דעת הגר"ז דאם בירך על פירות בורא עצי בשמים לא יצא. [↑](#footnote-ref-161)
161. ב"ח שם דלפמש"כ הטור שם דעל שמן שסיננו הבשמים מתוכו מברכין בורא שמן ערב, והרי דס"ל דמה שמברכין על שמן אפרסמון בורא שמן ערב, הוא משום שאינו העץ עצמו, אם בירך ע"ז בורא עצי בשמים לא יצא. [↑](#footnote-ref-162)
162. פמ"ג סימן רט"ז מש"ז ו', והיינו משום שאינו ראוי לאכילה ואינו פרי. [↑](#footnote-ref-163)
163. נתבאר לעיל הערה ק"נ. [↑](#footnote-ref-164)
164. זה נלמד ממש"כ הב"ח בסימן רט"ז דלדעת הסוברים דהא דמברכין על שמן אפרסמון בורא שמן ערב ואינו מברכין עליו בורא עצי בשמים, הוא משום שאינו העץ עצמו אלא היוצא מן העץ, אם בירך עליו בורא עצי בשמים לא יצא, ונת' לעיל הערה קס"א, וא"כ ה"נ במי ורד להסוברים דברכתן בורא מיני בשמים משום דהוו יוצא, אם בירך עליהן בורא עצי בשמים לא יצא, - ויש לדמות ד"ז, למש"כ בגל' הגרע"א סימן ר"ח דאם בירך על מי פירות בפה"ע לא יצא. [↑](#footnote-ref-165)
165. אלי' רבה סימן רט"ז סקי"ג, מ"ב שם סקל"ב ושעה"צ סקכ"ו, ובד' שעה"צ שם כמדומה דנפלה ט"ס וצ"ל דאף על שמן אפרסמון אם בירך בורא "עצי" בשמים יצא. [↑](#footnote-ref-166)
166. פמ"ג סימן רט"ז מש"ז ז' תמה ע"ד האלי' רבה, דכיון שסיננו ואין בו מעצי הבשמים, וע"כ אין מברכין עליו בורא עצי בשמים, היאך יוצא בברכת עצי בשמים, ול"ד לשמן אפרסמון די"א דיוצא בברכת עצי בשמים, דשמן אפרסמון יוצא מן העץ. - ויש לתמוה עוד, שהרי לדעה זו דמברכין על שמן שסיננו הבשמים מתוכו בורא שמן ערב, ס"ל דאף אם בירך על שמן אפרסמון בורא עצי בשמים לא יצא, וכמש"נ לעיל הערה קס"א. [↑](#footnote-ref-167)
167. כן מבו' בד' רבינו יונה בספר היראה, עיי"ש, וכ"ה פשוט ודלא ככמה ממחברי הזמן שנשתבשו בזה, שהרי הראשונים כתבו דהא דבספק מברך בורא מיני בשמים, הוא דומיא דהא דבספק בברכת הפירות מברך שהכל, וא"כ כ"ה דהתם לא הותר לו לברך שהכל אלא כשהוא מסופק אחר שלמד ואינו יכול לברר, וכמש"נ הפוסקים בסו"ס ר"ב, ה"נ הכא, ואין לומר דמ"מ בברכת הריח אי"ז כ"כ דיעבד לברך בורא מיני בשמים, וע"כ בזה הותר לו לברך מספק אף כשיש בידו לברר, שהרי הב"י בסימן רט"ז תמה ע"ד הטור שכתב דאם היו לפניו עצי בשמים ועשבי בשמים ומיני בשמים דמברך לכתחלה על מיני הבשמים ופוטר את השאר, דמ"ש מברכת הפירות שאף על פי שהאחת נפטרת בברכת חברתה בדיעבד, לכתחלה מיהא צריך לברך על כל אחת ברכה הראוי' לה, עכ"ד, והאחרונים הסכימו לד' הב"י, והרי דפשיטא להו דאין לחלק בזה בין ברכת הפירות לברכת הריח. - אמנם לדעת הראב"ד והטור דס"ל דל"ב ברכת הריח לברכת הפירות, אלא פעמים שמברך לכתחילה בורא מיני בשמים ופוטר את עצי בשמים ואת עשבי בשמים, וכמש"נ להלן הערות קע"ה קע"ז, יתכן דכל שהוא מסופק בברכתו מותר לו לברך בורא מיני בשמים אף אם יש בידו לברר. [↑](#footnote-ref-168)
168. רמב"ם פ"ט ה"ה, תוס' מג. בשם הר"מ מקוצי, וכ"כ ש"ר, שו"ע סימן רט"ז ס"ב. - ובס' השלחן שער ד' כתב בזה, ז"ל, והטעם בזה מפני שאין ברכות אלו מה"ת כ"א מדרבנן "והם תיקנו לברך כך", ומה שאמרו בירושלמי ר' ירמי' לא אכל סולת מן יומוי לפי שהי' מסופק בברכה אחרונה שהיא מה"ת, אבל בברכה ראשונה שהיא מדרבנן אם נסתפק במיני אכילה מברך שהנ"ב ואוכל ואם מיני הריח מברך מיני בשמים ומריח, "שכך תיקנו הם", עכ"ל, ונ' מדבריו דהא דבמקום ספק מותר לו לאכול ולברך שהכל אף דשמא אי"ז ברכתו, הוא משום דכך תיקנו חכמים דבמקום ספק יברך כך, ועמש"נ עפי"ז לעיל הערה קי"ח והערה קמ"א. [↑](#footnote-ref-169)
169. תוס' שם בשם י"מ, מרדכי סימן קמ"ז. [↑](#footnote-ref-170)
170. כן מבו' בד' התוס' שם שכתבו דמי שהולך בבית שיש שם בשמים ויש שם מיני בשמים שמריח בהן ומספק"ל אי ממין עץ אי ממין אדמה הוא י"מ שמברך שהכל וכו' והרר"מ מקוצי הי' אומר שיברך במ"ב, ומשמע דיש בידו לברר מאיזה מין הם, דאם אין בידו לברר, לא הו"ל להתוס' להעמידה במי שהולך בבית שיש שם בשמים וכו', אלא במי שלוקח בשמים להריח בהן, ואפ"ה מברך עליהן שהכל או בורא מיני בשמים, ונ' דהיינו משום שכבר הוא מריח ונהנה מהן, ואין לו להתעכב ולא לברך עד שיבדוק מאיזה מין הם, וזה ע"ד מש"כ תר"י מג. בטעם הא דבמוגמר א' מברך לכולן, ועי' ט"ז סימן רט"ז סקי"א שכתב בדומה לזה בדעת הטור, אך הט"ז גופי' לא ס"ל כן, משום דס"ל דאינו חייב לברך אלא בשמתכוין להריח. [↑](#footnote-ref-171)
171. מג"א ר"ס רצ"ז בשם השל"ה, דכיון דאין הכל בקיאין בברכות תקנו לומר בורא מיני בשמים דיוצא על כל מינים, וכ"כ באלי' רבה שם סק"ח, וכ"כ במ"ב שם סק"א. [↑](#footnote-ref-172)
172. תוספת שבת סימן רצ"ז סק"א, מאמ"ר שם סק"א, הגר"ז שם ס"ג. [↑](#footnote-ref-173)
173. מג"א ומ"ב שם. [↑](#footnote-ref-174)
174. במג"א שם הוכיח מד' מהרי"ו שהיו מברכין על עצי בשמים בורא עצי בשמים, וכ"כ המאמ"ר שם דכן מנהגם וכן המגהג בערי איטליא ונכון הוא, וכ"נ בד' הגר"ז שם ס"ג דכן ראוי לנהוג. [↑](#footnote-ref-175)
175. בה"ג פ"ו, רמב"ם פ"ט ה"ד, טור סימן רט"ז, שו"ע שם ס"י. [↑](#footnote-ref-176)
176. ארחות חיים סימן מ' בשם הראב"ד, ועי' להלן הערה קע"ח מש"נ בזה. [↑](#footnote-ref-177)
177. בה"ג שם, טור שם בשם רב עמרם, רשב"ץ מג. בדעת הרמב"ם, שו"ע שם ס"י, וכן הסכימו האחרונים. [↑](#footnote-ref-178)
178. ב"י שם בדעת הטור שם, והטור כתב כן בדעת הרמב"ם, וכ"כ בלקט יושר עמ' מ', וכן הסכים במאמ"ר שם סק"ט בביאור ד' הטור, - והב"י תמה ע"ד הטור, דמ"ש מברכת הפירות דלכתחילה צריך לברך על כל מין את ברכתו הראוי' לו, ועי' בדברינו בדין ברכת הריח שנת' בדעת הטור, דחילוק הברכות בברכת הריח הוא רק מדינא דתן לכל מין מעין ברכתו, וע"כ בזה אמרינן דכל דבלא"ה הוא מברך בורא מיני בשמים, ה"ה פוטר אף את שאר המינים, וע"ד הא דס"ל לרבנן בסוכה מו. דהיו לפניו מצוות הרבה אומר אקב"ו על המצוות, הגם דעל כל מצוה בפנ"ע מברך ברכה אחרת, ואף דלא קי"ל כן, מ"מ כיון דיש לו לברך בורא מיני בשמים, ה"ה פוטר את כולם, ובזה מתבאר גם ד' הראב"ד שהבאנו לעיל הערה קע"ו דאף כשהיו לפניו עצי בשמים ועשבי בשמים מברך בורא מיני בשמים ופוטר את שניהם, אך בזה צ"ע, דהא קי"ל כר' יהודה דהיו לפניו מצוות הרבה מברך על כל א' וא' בפנ"ע, ואכמ"ל. [↑](#footnote-ref-179)
179. אך לדעת הסוברים דבכה"ג הוא פוטר לכתחילה שאר מינים, אף אם לא נתכוין לפטרם נפטרו, וכ"כ בנהר שלום סימן רט"ז סק"ד ללמוד מל' הטור. - ואמנם כ"ז הוא אם הא דס"ל דהוא פוטר לכתחילה שאר מינים, הוא משום דכל שמברך במ"ב על המין הראוי, זהו עיקר דינו לפטור בו שאר מינים, אך הט"ז שם סקי"א כתב בדעת הטור דהא דלכתחילה יש לו לפטרם הוא משום שהריח בא לו שלא בבחירה שלו וכו', עיי"ש, וע"כ נקט דגם לדעת הטור אם לא נתכוין לפטרם לא נפטרו. [↑](#footnote-ref-180)
180. ב"ח סימן רט"ז סק"ח, ט"ז שם סקי"א י"ב, אלי' רבה שם סקט"ז, מ"ב שם סקל"ט, וכ"כ הפרישה שם סקכ"ג בדעת רב עמרם. [↑](#footnote-ref-181)
181. פרישה שם בדעת הטור, וכ"כ בחמד משה שם סק"ב, והפרישה פירש דל"ד לבירך בפה"א על פרי האדמה דלא פטר את פרי העץ אא"כ היתה דעתו עליו, דשאני התם דהוא מחוסר לקיחה ואכילה דכל חד מינייהו משא"כ הכא דבחדא זימנא מריח משלשתן, ועיי"ש שכתב דשמא איירי רק בכה"ג שהוא כבר מריח משלשתן. [↑](#footnote-ref-182)
182. פרישה ט"ז אלי' רבה ומ"ב שם, וכ"כ הב"ח שם בדעת הטור. [↑](#footnote-ref-183)
183. ב"ח שם דכן פירש הטור בדעת רב עמרם, וכן צידד לפרש בנהר שלום שם סק"ד. וכ"ה לדעת השאג"א בסימן כ"ז ודעימי' שהבאנו בדברינו בדין החליף ברכה בחברתה הערה ע"ד דאם בירך בפה"א על פרי האדמה לא פטר את פרי העץ אף אם נתכוין לפטרו, וכן מבו' בחזו"א סימן ל"ה סק"ז דתלי זב"ז. [↑](#footnote-ref-184)
184. רמב"ם פ"ט ה"ה, תר"י מג., רא"ש סימן ל"ו, ריטב"א פ"ד הי"א בשם י"א, שו"ע סימן רט"ז ס"ו. - והטעם בזה הוא, דכיון שהוא מריח ריח אחד אינו מחויב אלא בברכה אחת, וכיון דהוא בא ממינים דאין ברכותיהן שוות, יש לו לברך בורא מיני בשמים שהיא כוללת את כל המינים, וכן מבו' בד' הפרישה סימן רט"ז סקכ"ד ודרישה סימן רי"ז סק"א ואלי' רבה שם סק"ב ומ"ב שם סק"ג. [↑](#footnote-ref-185)
185. רמב"ם שם, שו"ע סימן רי"ז ס"א. [↑](#footnote-ref-186)
186. הר"א בן הרמב"ם בס' המספיק לעובדי ד' עמ' 244, אלי' רבה סימן רט"ז סקט"ז, מ"ב שם סקל"ט. [↑](#footnote-ref-187)
187. מ"ב שם, דכן משמע בד' האלי' רבה שכתב שכן הי' מנהג זקינו הגאון. [↑](#footnote-ref-188)
188. אך בד' ש"ר שלא חילקו בזה נראה דאף אם א' מהן עיקר מברך בורא מיני בשמים, ונת' בזה בדברינו בדיני ברכת הריח הערה ?. [↑](#footnote-ref-189)
189. ריטב"א שם. [↑](#footnote-ref-190)