כלים פרק ל
קטגוריות: ש_ס / נא כלים / כלים - הרב יעקובוביץ

**בסייעתא דשמיא**

# פרק ל

# הקדמה - בגדר טומאת כלי זכוכית

בהסוגיא בשבת דף טז.

א] בגמ' בשבת טו: מבואר דהטעם דרבנן גזרו טומאה על כלי זכוכית הוא "הואיל ותחילת ברייתן מן החול שויוהו רבנן ככלי חרס". ופריך בגמ' דאם דינם ככלי חרס "אלא מעתה לא ליטמו מגבן".

ומתרצת הגמ' בב' אופנים, א. כיון דכי נשתברו יש להם תקנה "שוינהו ככלי מתכות", ולכן מקב"ט מגבן, ב. ר' אשי אמר לעולם "ככלי חרס דמו", ודקא קשיא לך לא ליטמו מגבן, "הואיל ונראה תוכו כברו".

ביאור דברי הגמ' נראה תוכו כברו

ב] ורש"י שם פירש "הואיל ונראה תוכו מבחוץ דרך דפנותיו, לא חשיב גב אלא תוך" עכ"ל ולכן מקבל טומאה מגבו דחשיב כמו תוכו. וברמב"ם מבואר פירוש אחר עי' פ"א מכלים ה"ה דכ' דמפני ש"תוכן נראה כברן" לא גזור שיטמאו באוירן, והיינו דהוי סברא דלכן התוך לא חשיב תוך אלא כגב ולכן אינו מטמא מאוירו, וכ' הרמב"ם דלכן ה"ה דמטמא מגבו ככלי מתכות, [ודברי הרמב"ם צ"ב דהרי בגמ' לא נזכר ענין טומאת אויר כלל, אלא כל הנידון הוא רק לענין גבו[[1]](#footnote-1)].

וברש"ש כ' דרש"י גרס נראה "תוכן מברן", אולם הרמב"ם גרס נראה "תוכן כברן" והיינו דאינו נחשב לתוך, ובראב"ד פליג על הראב"ד ונקט כרש"י עיי"ש.

לפי' קמא בגמ' האם דינו גם ככלי חרס וגם מתכות, או רק מתכות

ג] יש לעי' לפי' קמא בגמ' "דשוינהו ככלי מתכות" האם כלי זכוכית הם רק ככלי מתכות, או דילמא דיש להם שני הדינים גם ככלי חרס וגם מתכות, ועי' תוס' [ד"ה אלא כיון] דלא גרסי' "אלא" ומבואר בדבריהם דיש לכלי זכוכית גם דין של כלי חרס וגם דין מתכות, [ועיי"ש דכיון דהורידו עליו טומאה משום כלי חרס, לכן תקון לדמותו לכלי מתכות לגבן, אבל משום מתכות לא היו גוזרין טומאה עיי"ש].

**ג] ונחלקו** הראשונים אם כלי זכוכית מקבל טומאה מאויר**,** [שיטת הרמב"ם והראב"ד פ"א מכלים ה"ה דכלי זכוכית אינם מקבלים טומאה מאויר] ובתוס' שבת טז. [ד"ה אלא מעתה] משמע דהוא תלוי בב' התירוצים בגמ' דלפי תי' קמא בגמ' דאשווהו ככלי מתכות, כלי זכוכית אינו מטמא מאויר, ולר' אשי כלי זכוכית מטמא מאוירו עיי"ש, וכן נקטו מהרש"א והשפ"א שם בדעת תוס', וצ"ב דאי נימא דלפי' קמא בגמ' יש לזכוכית גם דין של כלי חרס מ"ט לא יהיה טמא באויר מדין כלי חרס כמו שכ' תוס' לדעת ר' אשי.

**ועי' שפת אמת** שעמד בזה וכ' דע"כ צ"ל דהתוס' כאן ס"ל דלפי' קמא בגמ' אשווהו רבנן רק ככלי מתכות ולא ככלי חרס כלל, [והיינו דגרסי "אלא"].

**ומאידך ברעק"א** בתשובה ר"י מבואר דלפי' קמא בגמ' כלי זכוכית דינו גם ככלי חרס וכלי מתכות, ומבואר ברעק"א חידוש שאם נטמא מגבו דדינו שייך לפרשת כלי מתכות יהיה טעון טבילה ככלי מתכות, ואי נטמא מתוכו יהיה שייך לפרשת כלי חרס עיי"ש וצריך שבירה, והרעק"א הוכיח דבריו מתוס' ד"ה עבדי וכן לכאו' מבואר להדיא שם[[2]](#footnote-2).

בשיטת ר' אשי דזכוכית ככלי חרס

ד] בגמ' מבואר דלר' אשי לעולם לכלי חרס דמו עיי"ש, ולכאו' דינו ככלי חרס לגמרי, והנה הר"ש כ' בסוף פירקין כ' דכלי זכוכית מועיל בו טבילה ובחת"ס [שבת טז.] כ' דהר"ש פסק כר' אשי דזכוכית ככלי חרס, ואפ"ה מועיל בו טבילה, וכ' הטעם דכיון דדמי לכלי מתכות לענין טומאה מגבן ה"ה דמועיל בו טבילה ויש לעי' בביאור הדבר.

מאידך הרעק"א תשובה ר"י נחלק עליו וכ' דוודאי כל דברי הר"ש קיימי רק לפי' קמא בגמ' אבל לר' אשי לא מועיל טבילה עיי"ש.

**כלים חרס הנקנים מעכום אם טעונים טבילה**

בתוס' שם טז: כ' לגבי כלים הנקנים מעכו"ם דגם בזכוכית צריכים טבילה עיי"ש, ובפשוטו הוא דין בפנ"ע לגבי כלים הנקנים מעכו"ם וחלוק מדיני טומאה, אולם עי' בביאור הגר"א יו"ד ק"כ י"ט מש"כ לדמות זה לדיני טבילה גם בטומאה עיי"ש.

בשיטת הרמב"ם

ה] בשיטת הרמב"ם יש מבוכה מחד גיסא מבואר דפסק כר' אשי, ומאידך מבואר ברמב"ם דכ' דמטמא מגבו ככלי מתכות. ועי' הערה בביאור שיטתו[[3]](#footnote-3)

בענין טומאת אויר בכלי זכוכית

ו] **שיטת הרמבם** והראב"ד פ"א מכלים ה"ה דכלי זכוכית לא מקבל טומאה מאוירו, אלא דהרמב"ם והראב"ד כ' טעמים שונים בזה עיי"ש. ו**יש לעי' ביסוד מחלוקתם.**

**ז] שיטת תוס'** שבת ט"ז ד"ה אלא מעתה דתלוי בב' השיטות בגמ', דלר' אשי כ"ח מקבל טומאה מאוירו, ואיל לפי' קמא בגמ' לכאו' מבואר דס"ל לתוס' דכלי חרס לא מקבל טומאה מאוירו. אולם יעוי' בתוס' שם [ד"ה עבדי] דלכאו' מבואר דגם לפי' קמא שם כ"ח מקבל טומאה מאוירו, ועי' מהרש"א דכ' בתוס' דכוונתו במגע מתוך הכלי ולא באוירו, אולם בתוס' הרא"ש שם להדיא דמטמא מאוירו]. **ויש לעי' ביסוד הנידון בזה**

האם מועיל בכלי זכוכית טבילה

**ח] שיטת הרמב"ם** פ"א מכלים ה"ה כ' ואין להם טהרה במקוה, ומאידך הר"ש כאן סוף פירקין כ' דמועיל טבילה בכלי זכוכית, ועי' רעק"א תשובה ר"י כ' דהר"ש אזיל כפי' קמא בגמ' דאשווהו ככלי מתכות, ועוד חידש שהוא רק באופן שנטמא מגבו אבל אם נטמא מתוכו דינו ככלי חרס ולא מועיל בו טבילה, ועיי"ש שהביא מחתנו החת"ס דס"ל דגם לר' אשי כיון דנטמא מגבו יש דין טבילה, [וכן מבואר בחידושי חת"ס שבת טז], ובחידושי רבינו חננאל כ' להדיא כדברי הר"ש דמועיל טבילה גם לדעת ר' אשי [וכהחת"ס],

**ולפי' קמא בגמ'** דאשווהו ככלי מתכות לכאו' ודאי יועיל טבילה, וכ"כ להדיא רש"י [בד"ה לטומאתן ישנה] דמועיל טבילה דדינו ככלי מתכות, אלא שכ' החת"ס דלפי רש"י זה רק לפי' קמא, אבל להר"ש הוא גם לפי' ר' אשי.

**ט] וביסוד הנידון** אם מועיל טבילה בכלי זכוכית חידושי הגרי"מ ביאר לתלות הנידון אם מה דלא מועיל טבילה בכלי חרס הוא דין "בטומאת כ"ח" או דהוא דין בחפצא של כלי חרס, דהרמב"ם למד דהוא דין בטומאת כלי חרס, ולכן בכלי זכוכית לא מועיל טבילה, ואילו הר"ש למד דהוא דין בחפצא של כלי חרס, אבל בכלי זכוכית אף שיש לו טומאה כלי חרס אבל אינו חפצא של כלי חרס ולכן מועיל טבילה.

אם כלי זכוכית תלויים בשם תוך או בשם כלי קיבול

**י] הר"ש כת"י** ריש פ"ב כ' דכלי חרס המפולש מקב"ט משום דדינו תלוי בתוך ולא בבית קיבול, ואילו כלי עץ צריך שיהיה בית קיבול עיי"ש. וברעק"א לעיל פ"ב כ' להקשות דנימא דה"ה בכלי זכוכית יהיה טמא במפולש ועי' תפארת ירושלים ועי סד"ט מש"כ בזה[[4]](#footnote-4).

כלי זכוכית הבאים במידה

**יא] ת**וספתא השידה והתיבה והמגדל של זכוכית טהורים ושאר כלי זכוכית אף הם באם במידה טמאים והנה בטעמא דמילתא דכלי זכוכית הבאים במידה טמאה י"ל משום שגם כ"ח וגם מתכות מקב"ט בבאים במידה דלא הוקשו לשק, ולכן גם כלי זכוכית טמא, אלא דצ"ע מאי שנא שידה תיבה ומגדל דבכלי זכוכית טהור טפי מהני כלים וצ"ע. ועי' חידושי ר' ליב מאלין ח"ב [סי' ע'] מש"כ בזה.

גולמי כלי זכוכית

**יב] בתוספתא** כאן אין מקב"ט עד שתיגמר מלאכתם, ומבואר דדין כלי זכוכית ככלי מתכות לענין גלמי, מיהו אפשר דהכא אינו דין גלמי אלא מחוסר מלאכה לגמרי וצ"ע. ועי' לשון הרמבם פי"ב הט"ז "וכל כלי זכוכית אין מקבלין טומאה עד שתגמר מלאכתן **ככל הכלים**" עכ"ל. ומלשונו ככל הכלים משמע דמיירי בלא נגמרה מלאכתו ולא בדין גלמי.

בענין טומאת מדרס בכלי זכוכית

יג] ברמב"ם פ"א ה"י כ' דמקב"ט מדרס, וצ"ע דאם אינו נטהר במקוה מדוע מקב"ט מדרס, ועי משנ"א וחי' ר' ליב, ומאידך עי' בר"ש סוף מכילתין מה שהביא בז הב' גרסאות בזה. ועי' משנ"א שהביא בזה כמה שיטות והטעמים בזה ועי' חי' ר' ליב.

# פרק ל משנה א

***הטבלא והאסקוטלא של זכוכית טהורין*** ***אם יש להן לזביז טמאים***

**א] מבואר בראשונים** כאן דהטעם דטהורים משום שהם פשוטים, ואף שיש להם חקק מלמטה שהכלי יושב עליו, מ"מ אינו נחשב עשוי לקבלה אלא הוא עשוי להיות כפוי, [ורק אחר שנשברו מבואר דמשתמש בהם].

ולעיל פ"ב מ"א איתא דכלי חרס מטמאין מאחוריהם, וביארו הראשונים שם דמיירי על חקק מתחתיו של כלי שהוא מקב"ט, ומעתה קשה מדוע כלי זכוכית לא יקבלו טומאה בכה"ג שהרי ככלי חרס דמו, ובחזו"א [ד' ו'] משום דהתם פעמים שהוא הכלי ומשתמש בחקק, אבל כאן אינו משתמש כלל וא"ש[[5]](#footnote-5).

פשוטי כלי זכוכית

**ב]** בהטעם דפשוטים טהורים, מבואר בגמ' שבת טז: לפי' קמא דאשווהו רבנן ככלי מתכות, משום שעשו היכר כי היכי דלא לשרפו עליה תרומה וקדשים, ולר' אשי דהוא ככלי חרס הוא יותר פשוט דאינו מקבל טומאה משום דבעינן תוך.

וברמב"ם [פ"א ה"ה] מבואר דפסק כר' אשי, ומאידך כ' הרמב"ם דלא גזרו על פשוטים" וצ"ב דכיון דככלי חרס מה צריך לומר דלא גזור, ועי ברע"ב פ"ב מ"א שכ' נמי כר' אשי, ואפ"ה כ' הרע"ב להטעם דפשוטים טהורים משום דעשו היכר דלא לשרפו עליה תרומה וקדשים, וצ"ע דאם דינם ככלי חרס ודאי יהיו טהורים. וזה צ"ע[[6]](#footnote-6).

**ג] עוד יש לעי'** בפשוטי כלי זכוכית הרחבים, דהנה בכלי עץ הרחבים כ' הגר"א פ"ב מ"א דמקבלים טומאה מדאוריתא, דחשיבי בית קיבול, ובכלי עץ יהיה טמא מדאוריתא, ובכ"ח בכה"ג טהור משום דבעינן תוך, ומעתה יש לעי' מה יהיה הדין בכלי זכוכית, דאי נימא דדמי לכלי חרס לכאו' יהיה טהור, אולם אי נימא דהוא גם ככלי עץ וכמו שנתבאר בהערה 2 לעיל א"כ יהיה הדין בזה שיהיה טמא וצ"ע.

***שולי קערה ושולי אסקוטלא של זכוכית שהתקינן לתשמיש טהורין קירטסן או שפן בשופין טמאין.***

**ד] מבואר** דשברי כלי זכוכית אפילו בהתקינן לתשמיש טהורים, ובטעם הדבר דטהורים מצינו ב' דרכים בראשונים, **בר"ש** כ' דמקום השבר מזיק לידים ולכן אין משתמשים בו אא"כ שפם שאינם מזיקים. **וברמב"ם** מבואר הלשון דצריך שיהיה להם צורת כלי,

וביארו דפליגי לשטתייהו דשיטת הרמב"ם פ"ה מכלים ה"א דכלי צריך שיהיה לו צורת כלי ולכן הכא נמי כ' דיש חסרון בצורת הכלי, אבל הר"ש למד כהראב"ד שם בהשגה [וכן מבואר בר"ש פט"ו], דעיקר הדין הוא שיהיה הכלי מיוחד לתשמיש אבל לא נאמר דין של צורת כלי, ולכן ביאר כאן דהנידון הוא אם ראוי להיות מיוחד לתשמיש, משנ"ט.

ובעיקר דברי הרמב"ם יש להקשות דהרי בשברי כלי חרס מבואר ברמב"ם בפי"ח מכלים ה"י דיש גזה"כ לרבות שברי כלי חרס שאפילו שנפסדה צורתם מקבלים טומאה, ומעתה קשה דכיון דהרמב"ם פסק כר' אשי דזכוכית דינם ככלי חרס, א"כ הרי צריך להיות שיהיו טמאים ככלי חרס.

# פרק ל משנה ב

***אספקלריא טהורה ותמחוי שעשאו אספקלריא טמא ואם מתחלה עשאו לשם אספקלריא טהור***

**א] מבואר דמיירי** ביש לו בית קיבול ואינו עשוי לקבלה, ולכן טהור, ודין זה דבעינן שיהיה בית קיבול העשוי לקבלה, נתבאר גם בדין כלי חרס לעיל פ"ב מ"ג, וכן נתבאר בכלי עץ לעיל פט"ו מ"ה עיי"ש.

**ב] עוד מבואר** דתמחוי שעשאו אספקלריא טמא, והטעם עי' משנ"א משום דכל הכלים אינם עולין מידי טומאה אלא בשינוי מעשה, והכא מירוק וליטוש אינו חשיב שינוי מעשה עיי"ש.

**ג] ועי' בתוספתא** כאן הובא בר"ש "תמחוי שעשאו אספקלריא אף על פי שמשתמש בו טהור היה טמא ועשאו אספקלריא טמא עד שיקבענו במסמר", מבואר דדוקא באופן שכבר נטמא אינו יכול להוציאו מידי טומאה אלא ע"י שינוי מעשה, אבל קודם מועיל מירוק וליטוש, [ולכאו' הוא סייעתא לשיטת רש"י קידושין נט.] ועי' חזו"א ל"ד י"ב.

***תרווד שהוא נתנו על השלחן אם מקבל כל שהוא טמא ואם לאו ר' עקיבא מטמא רבי יוחנן בן נורי מטהר***

**ד] מבואר** דשיעור בית קיבול של כלי זכוכית הוא "כל שהוא", והנה לעיל פ"ב מ"ב שיטת הר"ש והרא"ש שתחילת כלי חרס צריך שיהיה בו שיעור סיכת קטן עיי"ש, וכן שיטת רש"י חולין נד:, אולם בתוס' שם וברמב"ן חולין נחלקו על רש"י וס"ל דלא נאמר שיעור בכלי חרס שלם, אלא רק בשברי כלי חרס, ומעתה יש לעי' לשיטת רש"י והר"ש מכאן.

***ואם לאו ר' עקיבא מטמא רבי יוחנן בן נורי מטהר***

**ה]** והנה הטעם של ר"י בן נורי א"ש משום דאין לו בית קיבול, אלא שיש להבין מאי טעמא דר"ע דמטמא.

**ועי' משנ"א רש"ש ותפא"י** שביארו דכך הוא דרך תשמישו וכמבואר לעיל גבי לפיד פ"ב מ"ח, ומה דר' יוחנן בן נורי מטהר יש להקשות מדוע לא טיהר גם לעיל, וביאר הרש"ש משום דהכא הוא סברא דוקא בכלי זכוכית דעיקר טומאתו מדרבנן.

# פרק ל משנה ג'

***ניקב ועשאו בין בבעץ בין בזפת טהור רבי יוסי אומר בבעץ טמא ובזפת טהור***

א] מבואר דסתימה בזפת לכו"ע טהור ומשום דלא הוי סתימה מעלייתא לזכוכית, והפלוגתא היא בסתמו בבעץ דלת"ק טהור ולכאו' משום דלא חשיב סתימה מעלייתא, ולר' יוסי טמא,

ובדעת ר' יוסי דטמא מבואר בר"ש ב' ביאורים א' משום דחשיב סתימה מעלייתא, ועוד כ' משום דאזלי' בתר המעמיד.

ועוד הביא הר"ש תוספתא מבואר שם דלר' יוסי כלי זכוכית שסתמו במתכת חשיב כלי זכוכית, ואילו לר"מ אזלי' בתר המעמיד, ועי' קה"י מש"כ בזה סימן י"ד

ובעיקר דבר ר"מ דאזלי' בתר המעמיד, ולכן מבואר בגמ' שבת דלא מהני טבילה, הקש החזו"א דסוף סוף הוא גם כלי זכוכית, ועי' קה"י סי' ט"ו מש"כ בזה.

חסר.

#

# סימן א'

# בשיטת הרמב"ם בגדר טומאת כלי זכוכית

בגמ' בשבת מבואר ב' דרכים, בגדר טומאת כלי זכוכית, לפי' קמא בגמ' מבואר דאשווהו רבנן ככלי מתכות, ואילו ר' אשי אמר לעולם ככלי חרס דמו, ומה דקשיא מאי טעמא מטמו מגבן משום דנראה תוכן כברן, וברש"י שם ביאר רש"י וז"ל מבחוץ דרך דפנותיו, לא חשיב גב אלא תוך עכ"ל, מבואר דדינו ככלי חרס, אלא שהוא מטמא מגבו כיון דגבו נראה כתוכו.

וכן מבואר בתוס' שבת טז. [ד"ה אלא מעתה] מבואר דלפי ר' אשי כלי זכוכית מטמו מאוירן, ואילו לפי' קמא בגמ' [ר"ל] אין כלי זכוכית מיטמאים מאוירן. והיינו דלפי ר"ל הוא בגדר כלי מתכות, ואילו לפי ר' אשי בגדר כלי חרס ולכן גם מטמאו מאוירן.

והנה בשיטת הרמב"ם יש לעי' בגדר דין כלי זכוכית, דהנה הרמב"ם פרק א מכלים ה"ה וז"ל "כלי זכוכית אינן מקבלין טומאה מדברי תורה וחכמים גזרו עליהן שיקבלו טומאה הואיל ותחלת ברייתן מן החול ככלי חרס הרי הן ככלי חרס, ומפני שתוכן נראה כברן לא גזרו עליהן שיטמאו מאוירן אלא עד שתגע הטומאה בהן בין מתוכן בין מגבן ככלי מתכות, ולא גזרו טומאה על פשוטיהן אלא על מקבליהן, ואין להם טהרה במקוה, ואין שורפין עליהן תרומה וקדשים שלא גזרו עליהן אלא לתלות, עכ"ל.

מבואר ברמב"ם דפסק כר' אשי דהטעם הוא משום ד"נראה תוכן כברן" אלא דמבואר ברמב"ם דפירש דברי ר אשי באופ"א, והיינו דהטעם דאין מיטמא מאויר כשאר כלי חרס, הוא משום שתוכן נראה כברן והיינו דאין להם חשיבות תוך כיון דהוא לא נראה כתוכן אלא כברן, וממילא כיון דאין בהם טומאת אויר נתנו בהם טומאת מגע, ובטומאת מגע לא חילקו בין תוכן לגבן.

[והביאור בזה ביארו דשיטת הרמב"ם דהא דכלי חרס אינו מטמא מגבו כמבואר בגמ' חולין כה. הוא דין דנתמעט מתורת מגע לגמרי, אלא מטמא רק מאוירן, וממילא כיון דבזכוכית אין טומאת אויר, אלא טומאת מגע ממילא דאין חילוק בין תוכו לגבו, עי' חי' הגרי"מ ומשנת ר' אהרן ומשנת טהרות].

אולם נראה להוכיח מכמה דוכתי דהרמב"ם למד דהא דנאמר כאן דין טומאת מגע אינו מדין כלי חרס אלא הוא דין אחר, א) ברמב"ם מבואר פ"א ה"ט דיש מדרס בזכוכית, ואילו בחרס מבואר ברמב"ם דאין מדרס כמבואר פ"א ה"ח, וע"כ דזכוכית חלוק מחרס, ב) עוד מבואר ברמב"ם פי"ב ה"י לגבי שברי כלי זכוכית דאינם מקבלים טומאה וכ' הרמב"ם משום דאינם ככלי חרס, וביאור כוונתו דאי משום כלי חרס, הרי כ' הרמב"ם פי"ח ה"י דשברי כלי חרס נתרבו לטומאה, ולכן כ' הרמב"ם דשברי כלי זכוכית בהכרח אינם ככלי חרס, וע"כ דאין זה גדר של טומאת כלי חרס לגמרי. ויש לעי' מה הגדר בכלי זה.

ובאמת מצינו כמה ראיות ברמב"ם דיש להם גדר של כלי מתכות א) מלשון הרמב"ם ככלי מתכות. ב). מהא דכ' הרמב"ם ולא גזרו טומאה על פשוטיהם, ואי נימא דהוא דין כלי חרס הרי ודאי לא שייך טומאה בפשוטים ולא צריכים לכתוב דלא גזרו, והלשון לא גזרו משמע כפי' קמא בגמ' דלא גזרו על פשוטיהם. ג). יש להקשות מהרמב"ם פרק י"ב הלכה י' דכ' הרמב"ם דכלי זכוכית שהתיכן ועשה מהם כלים אחרים אינם חוזרים לטומאה ישנה, לפי שעיקר טומאתה מדברי סופרים ולא גזרו עליהם בטומאה ישנה. והנה סברא זו מבוארת בגמ' לפי פי' קמא בגמ' דשוינהו רבנן ככלי מתכות, אבל לפי' ר' אשי דהוא ככלי חרס הרי לא צריכים לזה שהרי בכלי חרס אין כלל דין טומאה ישנה.

ואשר נראה מבואר בזה דאחר דאמרו רבנן דנראה תוכן כברן ונתנו רבנן דין מתכות, הוי ממש ככלי מתכות, והדרא כל הסוגיא דלעיל לדוכתא, והיה צריך להיות דין טומאה ישנה ועל זה שייכא כל הסוגיא דלעיל, דלא גזרו על כל שטמא מדרבנן, וכן מהאי טעמא לא גזרו על פשוטיהם, כדברי הגמ' לעיל,

ונמצא לפי"ז דיש ב' דרכים בגמ' מדוע להחשיבו ככלי מתכות, א. לר"ל משום דיש להם תקנה, ב. ולר' אשי משום דנראה תוכן כברן, מיהו זה קשה בלשון הגמ' דר' אשי אמר לעולם ככלי חרס, מבואר דלר' אשי הוא יותר נחשב כלי חרס, ועוד יש לעי' מה נפק"מ בין ר' אשי לבין ר"ל דהרמב"ם פסק דוקא כר' אשי.

ונראה דהרמב"ם למד דלר"ל הוא לגמרי ככלי מתכות ויש כאן חזרה גמורה מההו"א, דבהוו"א הגמ' אומרת דהם ככלי חרס ואחר דפריך אלא מעתה לא לטמאו מגבן הגמ' חזרה בה לגמרי וס"ל דכיון דיש להם תקנה שוינהו רבנן ככלי מתכות, ולפי"ז גם אינם מטמאין מאוירן ואף נראה דיועיל בהם טבילה, אלא דר' אשי חידש ואמר לעולם ככלי חרס, אלא דרבנן נתנו להם גם חומרא של כלי מתכות, ולכן מחד גיסא אין להם טהרה במקוה כחומרת כלי חרס, ומאידך גיסא יש להם חומרא דמתכות לטומאת גבן, וכן למדרס, וכן לשברי כלים, וכן יש להקשות ע"ז דכיון דהחמירו ככלי מתכות, מדוע לא החמירו טומאה ישנה, ועל זה צ"ל כתי הגמ' לעיל לר"ל, וכן יקשה אי ככלי חרס מדוע לא גזרו על פשוטים, וצריך לתרץ כהגמ' לעיל דלא גזרו משום דעבוד רבנן חומרא כי היכי דלא לשרפו עליה תרומה וקדשים.

והנה שיטת תוס' [ד"ה...] דגם ר"ל לא חזר בו מההו"א בגמ', ויש גם דין מתכות וגם דין חרס, ולפי"ז באמת הקשה הצל"ח מדוע כ' תוס' דאין מטמא באוירן לפי' ר"ל כיון דיש להם גם חומרא דכלי מתכות וגם חומרא דכלי חרס, אכן בדעת הרמב"ם נראה דלר"ל הוי כלי מתכות לגמרי ובאמת יועיל טבילה, ואילו לפי' ר' אשי הוא חרס עם חומרא דכלי מתכות ונמצא דיש לזכוכית ב' הדינים.

אכן אכתי יש להקשות דהנה מבואר ברמב"ם פ"ג ה"ג דכלי זכוכית דשידה תיבה ומגדל יש להם דין דאינם מקבלים טומאה, ואילו שאר כלי זכוכית שיש בהם מ' סאה מקבלים טומאה ומקורו מהתוספתא, ובראב"ד שם ביאר דשאר כלי זכוכית רגילים לטלטלם, ואילו שידה תיבה ומגדל אינם עשויים לטלטל, ועכ"פ מבואר דכל שאינו עשוי לטלטלו הדין הוא דטהור, וצ"ע דממ"נ אם הוא ככלי חרס הרי לא הוקש לשק ואם הוא ככלי מתכות הרי גם לא הוקש לשק, וכאן משמע דהגדר הוא דהוקש לכלי עץ דנאמר בו הדין של שידה תיבה ומגדל וצ"ע בטעם הדבר דהרי אמרי' דהוא ככלי חרס וכלי מתכות ואילו כאן חזינן דין כלי עץ.

עוד יש להקשות קושיית הרעק"א לעיל פ"ב מ"א דמבואר שם בר"ש דהא דלא תני כלי חרס בהדי ד' כלים הראשונים והיינו כלי עץ כלי עצם משום דכלי חרס בתוכו תלה רחמנא, ואילו כלי עץ תלוי בבית קיבול, ונפק"מ בחבית מפולשת שבכ"ח טמא, ואילו בכלי עץ טהורים כיון דנאמר בהם דין של כלי קיבול, והקשה הרעק"א דא"כ ה"ה כלי זכוכית המפולש היה צריך להיות טמא שהרי ככלי חרס שוייהו רבנן, ואילו במתני תני להו בהדי כלי עץ.

ואשר נראה מבואר בזה וכן שמעתי מהרב יוסף שלום פוברסקי שליט"א, דהא דפריך בגמ' דפשויהן יהיו טמאים ומשני רבנן עשו היכר בכדי שלא לשרפו עליהם תרומה וקדשים, הביאור הוא דלכן אשווהו רבנן ככלי עץ דהוקש לשק ולכן פשוטיהם טהורים, ולכן גם כלי הבא במידה בהם טהור, וזהו הגדר.

העולה מהנ"ל דיש להם גם חומר כלי מתכות וגם חומר של כלי חרס, וגם עשו היכר והקישו אותם לשק לקולא בלבד. ונפק"מ לפשוטים ונפק"מ לכלי הבא במידה, דבזה הוקשו לשק כמו כלי עץ מיהו בחפצא הם שייכים לכלי חרס וכלי מתכות, אלא דיש לעי' דאחר דמבואר דיש להם חומר של כלי עץ א"כ לענין מה הם דומים למתכת, [והרי לכאו' הם דומים לכלי עץ וכלי חרס, וא"כ מדוע כ' הרמב"ם דהטעם דאין להם טומאה ישנה הוא משום דהם טמאין מדרבנן והריאם הם כלי עץ לא שייך בהם כלל ענין טומאה ישנה, וצ"ע]. ודוק ואני הודאה להשי"ת שזכני להבין זה.

שוב ראיתי שהביאו בזה מהגהות בית מאיר לעיל פכק ב' משנה א' וכן הגהות חשק שלמה על המשניות וכ' כעי"ז לבאר בדברי הרע"ב דכ' על דברי ר' אשי הטעם דעבוד רבנן היכרא כי היכה דלא ליזרוף עליהו תרומה וקדשים, והיינו דההיכר הוא דבעינן בית קיבול. [אכן להאמור י"ל יותר דההיכר הוא היקש לשק, ולכן גם כלי הבא במידה טהור, ועי' משנ"ט].

1. וביארו בזה עי' משנ"ט [↑](#footnote-ref-1)
2. והוכיח זה מדברי התוס' שם [ד"ה עבדי], וכן לעיל דף טו: [ד"ה אתו] דמבואר בדברי תוס' דאם נטמא מאוירו ככלי חרס שורפין עליו תרומה וקדשים אבל אם נטמא מגבו שהוא דין מתכות אין שורפין מבואר דהכלי עצמו מתחלק לב' דינים. [↑](#footnote-ref-2)
3. הרמב"ם פ"א ה"ה פסק כר' אשי, הגרי"מ הקשה כמה קושיות א' פי"ב ה"י כ' הרמב"ם דהטעם דלא גזרו טומאה ישנה הוא משום דעיקרה מדברי סופרים וצ"ב דהרי לר' אשי דדינה ככלי חרס הרי לא גזרו בה טומאה כמו כלי חרס, ב. עוד הקשה מהרמב"ם פ"א ה"ה דכ' ולא גזרו על פשוטיהם של כלי זכוכית אלא על מקבליהם, ומשמע דהיה שייך לגזור על פשוטיהם, וצ"ב בטעמא דמילתא דהרי ככלי חרס דמו ואין בהם טומאה בפשוטים, ג. עוד הקשה מהרמב"ם פי"ב ה"י לגבי שברי כלי זכוכית טהורים שאינם דומים לשברי כלי חרס וצ"ב דהרי שיטת הרמב"ם פי"ח ה"י דכלי חרס נתרבו שבריו לקבלת טומאה. וביאר הגרי"מ דתחילת תקנה משום דדמי לחרס, אבל כיון שתוכן כברן ואין להם תוך לכן נתנו להם דין של מתכות אלא דלענין טבילה דינם כחרס. ובזה יבואר עוד גם לשון הרמב"ם "ככלי מתכות", וכן יבואר עוד לפי"ז הא דלכאו' קשה שהרי בגמ' לא נזכר הטעם דתוכו כברו לענין אויר ומנ"ל להרמב"ם הא, ולהאמור א"ש דהרמב"ם למד דכיון דאין לכ"ח דין תוך לענין אויר ד"תוכן נראה כברן", לכן נתנו לו דין מתכות וכתוצאה מזה מקב"ט מגבו דדינו כמתכות. וראיתי במשנ"ט דהוסיף לבאר דהרמב"ם לשיטתו לפי מה שביאר הגר"ח דאין בכ"ח טומאת מגע אלא רק טומאת אויר ולכן כאן הגדר דאשווהו ככלי מתכות וגזרו טומאת מגע, ושוב ממילא מקב"ט מגבו, אבל להראב"ד דיש טומאת מגע בכ"ח ע"כ לעולם יש מיעוט על גבו של כ"ח, וא"כ לא יועיל להוסיף כאן טומאת מגע, וע"כ צריכים כאן לדין מיוחד של תוכו נראה מגבו ויש לעי' בזה. [↑](#footnote-ref-3)
4. ונידון זה אם דין כלי זכוכית הוא תלוי בשם בית קיבול ככלי עץ או בשם תוך ככ"ח נפק"מ לעוד דינים, א' לענין שיעור תחילת כלי שצריך שיהיה בכדי סיכת קטן וכדכ' הר"ש ריש פ"ב, ואף דכלי עץ שיעורו במשהו, והיינו דבתוך נאמר שיעור סיכת קטן וא"כ ה"ה כאן נמי בזכוכית הכי, וכן עוד בחזו"א דנו לגבי כלי שיש לו דפנות משלש רוחות, דלגבי כלי חרס חשיב תוך כמבואר לעיל פ"ב [↑](#footnote-ref-4)
5. אולם יתכן עוד כפי שכבר נתבאר לעיל פרק כ"ה דדין תוך בכלי חרס אי"ז רק היכ"ת לקבלת טומאה אלא הוא דין בחפצא של כלי חרס דהוא צריך תוך, ולכן רק במקום שיש תוך, דיש לו חשיבות כלי, אף החקק מהני לקבלת טומאה, אבל לית ליה חשיבות לאשווי תורת כלי, ועי' לעיל במתני' פ"ב מ"ג כל שאין לו תוך בכלי חרס אין לו אחוריים, דאינו מקבל טומאת משקין, וביארו שם דבמקום שיש חקק בלא תוך אינו מקבל טומאת משקין, ומשום דאין לו תורת כלי עיי"ש. [↑](#footnote-ref-5)
6. ויתכן לבאר בזה דהנה גזרו רבנן על פשוטי כלי עץ מדרבנן, ואילו על פשוטי עלי חרס לא גזרו, ובכלי זכוכית מצינו שאף שהם ככלי חרס מ"מ מצינו שהם דומים בכמה דינים לכלי עץ, א) לענין מדרס דכ' הרמב"ם דבחרס אין מדרס ואילו בזכוכית כ' הרמב"ם דטמאים במדרס, ב) ועוד מבואר ברמב"ם לענין שידה תיבה ומגדל מזכוכית שהם עשויים לנחת דבכלי חרס טמאים ואילו בזכוכית טהורים, [ואף דשאר כלי הבא במידה מבואר דטמאים בזכוכית כבר כ' הכ"מ דרגילים לטלטלן, והיינו דהוא חלוק במציאות מכלי עץ דאין מטלטלין אותם, ועכ"פ מבואר דשידה תיבה ומגדל טהורים ובכלי חרס בכה"ג טמאים]

   ועוד מצינו במתני' פ"ב מ"א דמשוי להו לכלי זכוכית לכל הכלים, ותני להו בהדי כלי עץ כלי עור כלי עצם וכלי זכוכית, והקשו הראשונים מדוע לא תני גם כלי חרס וכ' הר"ש כת"י וכן התו"י שבת טז. והריטב"א שם, משום דכלי חרס תלוי בשם תוך, ואילו שאר הכלים תלויים בשם בית קיבול, ונפק"מ לגבי חבית מפולשת דאין לה בית קיבול ויש לה תוך, דבחרס טמאה ואילו בכלי עץ טהורה, וברעק"א הקשה דא"כ מדוע תני כלי זכוכית והרי לכאו' כלי זכוכית דמי לכלי עץ ועכ"פ מבואר בזה דכלי זכוכית דמי לכלי עץ טפי מכלי חרס.

   עוד מבואר ברמב"ם דשברי כלי זכוכית טהורים שאין להם צורת כלי עי' להלן פ"ל מ"א שולי קערה וכו', וצ"ע דהרי כלי חרס מקבל טומאה ואפילו שאין לו צורת כלי וכדכ' הרמב"ם פי"ח מכלים ה"י, ועי' ברמב"ם שכ' פי"ב ה"י לפי שאינם דומים לכלי חרס, מבואר דכלי זכוכית אינו דומה לכלי חרס.

   ולכאו' מבואר בזה הגדר דרבנן גזרו על הכלי זכוכית דין של כלי עץ וכוונת ר' אשי דכיון דנראה תוכו כברו לכן נתנו לו דין של כלי שטף, ומעתה מדוע לא גזרו על פשוטיהם וזהו קמ"ל משום דלא לשרפו עליהם תרומה וקדשים. ועי' חידושי ר' ליב סי' ע' שביאר זאת טפי דבאמת הוי כלי שטף אלא דבעינן שיהיה מהז' מינים המקבלים טומאה, וזהו דאמרי' דדמי לכ"ח לענין שם המין, אבל שם הכלי הוא ככלי זכוכית דינו ככלי שטף.מאידך ברמב"ם יש משמעות שדינם ככלי מתכות, מהא דכ' בפי"ב ה"י דהטעם דלא גזרו עליהם טומאה ישנה הוא משום שעיקר טומאתם מדברי סופרים ומבואר להדיא דהוא שייך למתכות. [↑](#footnote-ref-6)