לד 1
קטגוריות: ש_ס / לט זבחים / זבחים - הרב יעקב ברגשטיין / פרק ג / לד

לד' ב'

ברש"י ותוס' מבואר דהנידון הוא רק על הדם שבצוואר. ועי' בחי' רבינו חיים הלוי פסוה"מ יד' ב', דמבאר דגדר 'שיריים' זה בדבר שנעשה בו עבודה, שייך בו חלות שם שיריים, ולכן רק בדם שבכוס עצמו איכא שם שיריים, אבל הדם שבצוואר אין עליו שם שיריים, כי העבודה אינה שייכת בדם שלא נתקדש כלל לזריקה, ורק דהוי דחוי, ופי' גדר דחוי זה דאם כבר נעשתה העבודה בקרבן, הרי דנמצא דהדם שבצוואר תו לא שייך בו דין זריקה, והוא נדחה מהדין זריקה שהיה שייך בו. ועי"ש עוד דמדקדק ממתני' דרק אם יש דם הנפש יחזור הכשר ויקבל, אבל הדם שבכוס עצמו נפסל לזריקה, וכ"ה בהדיא ברמב"ם דהדם הנשאר בכוס ישפך לאמה, וכ"כ התוס' לקמן צב' א' ושקבלו. וביאר הגר"ח וכן במנח"ח קלח' דהגם דזריקת פסול א"ע שיריים, היינו רק ביחס לדם שבצוואר, והיינו משום דאין בזריקתו קיום דין של זריקה ב'קרבן', וממילא דנמצא דהך זריקה אינה 'מדחית' את הדם שבצוואר דתו לא יהיה שייך זה זריקה, כי הרי אין בזריקת הפסול קיום זריקה בקרבן. אבל מ"מ מבאר דגם אם פסול אינו עושה זריקה ב'קרבן', מ"מ איכא בזה שם זריקה כלפי הדם הנזרק, והיינו מטעם דאיכא בזריקת פסולין דין אעל"י כלפי הדם, ובע"כ דאיכא בזה דין זריקה, ולכן הדם שבכוס נעשה שיריים מחמת השם זריקה דחל בהדם, [ועי' ל' התוס' לקמן צב' דהדם 'דחוי'].

– [והגרמ"ד מדקדק דד' הגר"ח דאיכא זריקה בדם, זה רק היכא דאיכא על הזריקה דין אעל"י, ולפ"ז כ' דבזרק על ביה"ב או על הפרוכת לא יהיה על הדם הנשאר דין שיריים].

- ובמנח"א מביא עוד ד' החזו"א י' דכ' משום שנעשה בו עבודה, וכ' דאיכא נ"מ בין דבריהם, היכא דקיבל בכוס אחד וחילקו לב' כוסות וזרק הפסול מא' מהם, אם חל שם שיריים על שניהם.

– ע"ע בגרמ"ד דבד' הר"מ מבואר דהדם הנשאר נשפך לאמה, וכן בתוס' לקמן מבואר דאינו ראוי לכלום, ומק' דאם איכא ע"ז שם שיריים למה לא ישפך ליסוד, וביותר דהרי כ"ש מקדשין פסולין ליקרב, והיינו שמעלין אותו למזבח ומתקיים בו דין אעל"י, ומוכיח דגם ביסוד איכא דין אעל"י, וא"כ ק' דנימא דחל בזה דין קידוש להעלותו ליסוד. ועי"ש עוד דאולי חל שם שיריים רק ביחס להא דא"א לזורקם, אבל ל"ש כלל לקיים בדם פסול מצוות ש"ש.

– והנה בסוגיין נתבאר דהנידון הוא על הדם שבצוואר, ולד' הגר"ח מבואר היטב, דבאמת על הדם שבכוס ליכא נידון בזה, דבזה גם פסול עושה שיריים. וקצת ילה"ק דלפ"ז ל' הגמ' 'נעשה שיריים' אינו מדוקדק כ"כ, דהול"ל דנעשה 'דחוי'.

רש"י כ' דהנידון בסוגיין בקיבל וזרק הפסול, ומשמע מינה דהיכא דקיבל כשר וזרק פסול א"ע שיריים. וכ"פ הגר"ח בד' הרמב"ם דכ' דקיבל הטמא דנעשה שיריים, והראב"ד הק' דהרי אין קבלה עושה שיריים, ובכס"מ דכוונת הר"מ כמ"ש בהל' מעילה דאיירי בקיבל וזרק, והגרי"ז הביא מהגר"ח דבודאי איירי דגם זרק, ורק דאין נ"מ מי זרק, דהיכא דקיבל פסול אזי אפי' אם יזרוק הכשר אח"כ א"ע שיריים, אבל אם קיבל הטמא וזרק הכשר עושה שיריים. ואם קיבל כשר ואח"כ זרקו שאר הפסולין עושין שיריים, כי איכא שם זריקה על הך דם, ונמצא דלפי הר"מ הכל תלוי 'מי קיבל', ולכן הר"מ לא הביא את הזריקה, כי זה לא תלוי בזריקה אלא בקבלה, והגם דחלות השיריים נעשה רק בזריקה. ועי' בגרי"ד דיש לחלק מהנידון דכוס פסול דפי' שם רש"י דאיירי ביוצא, והכא הפסול הוא מחמת העבודה הפסולה.

- [יל"ע בקיבל פסול וזרק כשר, דאולי הגדר בקבל פסול וזרק פסול דהוי כתרי דיחויי, ולפ"ז בקבל פסול וזרק כשר דליכא תרי דיחויי, א"כ עושה שיריים. אמנם שוב דהגמ' מדמה לכוס פסול אם עושה שיריים, ושם איירי גם היכא דכשר זרק, ואעפ"כ אמרי' דל"מ, והיינו משום דהיכא דאיכא פסול בדם עצמו שוב ליכא בזה כלל עבודת קבלה. ובאמת דהיכא דקיבל פסול וזרק הכשר, הרי דזה ממש הנידון של כוס פסול וכו'. וביותר דהנה רש"י פי' דכוס פסול היינו יוצא, ויצא דמה לר' שמעון הדין הוא דאעל"י, אבל קבלו פסולין מספק"ל להתוס' דאולי לר"ש ליכא דין אעל"י, וא"כ אם בכוס פסול דאיכא אעל"י לר"ש אעפ"כ ליכא בזה כלל זריקת כשר, כ"ש דבקבלו פסולין דל"מ זריקת פסול].

- [ויל"ע מה הדין בקיבל טמא וזרקו אח"כ שאר הפסולין, דלכאו' כיון דנקטי' דאיכא לטמא שם עבודה כמו כשר, א"כ הוי דם הראוי לזריקה, וא"כ ה"ה דשאר הפסולין נמי יהיו עושין שיריים, ואולי יהיה מדוקדק לפ"ז מה דהר"מ בפסוהמ"ק כ' רק 'קיבל טמא', ולד' האחרונים הרי דק' למה לא כ' דאיירי דהטמא גם זרק, דרק בכה"ג עושה שיריים, ואולי כיון דהזריקה עצמה יכולה להתקיים גם בשאר הפסולין, לכן לא כ' דזרק הטמא, ודוחק. אמנם יש עוד לצדד דגדר החילוק בין קבלת טמא לקבלת פסול, ע"פ המבואר בשיט"מ לעיל כו' ב', דהיכא דאיכא תרי דיחויי א"ע שיריים, וא"כ י"ל דבקבלת טמא הנה הדם אינו נפסל, ונמצא דאיכא בין בקבלה ובין בזריקה חד דיחוי מצד שהוא עבודת טמא, [והגם דאיכא דיחוי גם בקבלה וגם בזריקה יש להחשיבו כ'שם אחד' של דיחוי], ומשא"כ בקבלת פסול דאיכא דיחוי בדם, ואח"כ איכא עוד דיחוי בעבודת הזריקה. [?ולפ"ז יל"ד אם היכא דקיבל טמא וזרקו פסולין, הוי רק כחד דיחוי, דהיינו מצד שהעבודה של שניהם לא נעשתה בגברא הראוי לעבודה, או דאיכא למימר דהנה טמא איכא ביה חד דיחוי בקבלה, ואיכא עוד דיחוי בזריקה מצד עבודת הפסול, ובתוכ"ד הכתיבה נר' שאין מקום כלל להגדיר שזה ב' דיחויים].

– עי"ש עוד במנח"א שהביא לדקדק מד' הר"מ בפסוה"מ ב' י', בענין זשלב"מ דמשמעות דבריו דלולי הזשלב"מ כל פסול היה עושה שיריים, והיינו משום דאיירי התם בכה"ג דקיבל כשר.

– והגר"ח דחה ממש"כ הר"מ דפסולין שזרקו במחשבת פסול דא"ע שיריים, ואם שי' הר"מ דפסול עושה שיריים, א"כ מה לי אי הוי חד פסול או תרי פסולי, ודווקא אם רק טמא עושה שיריים אז יש לחלק עד כמה הוי דיחוי וכו'. ויל"ע למה אי"ז כתרי דיחויי. - עוד העיר דהר"מ לא השתמט בשום דוכתא להשמיענו דפסול שזרק עושה שיריים. – עי' גרי"ז דמד' הר"מ פסוה"מ יד' א' משמע דגם בקיבל כשר וזרק פסול א"ע שיריים. - ובמנח"א הוסיף עוד דלפי מה שביאר הגר"ח דעשיית שיריים זה רק היכא דאיכא חלות 'זריקה בקרבן', והיינו היכא דמכח הך זריקה יהיה דין על האימורין דאעל"י, ולפ"ז כיון דבזריקת פסולין, ליכא דין על האימורין דאעל"י, א"כ שוב ליכא למימר דיעשו שיריים.

אין לך עושה שיריים אלא חול"ז וכו'. והק' הגרי"ז דמאי נ"מ הא בלא"ה כבר נפסל הקרבן, וא"כ ל"ש שיחזור ויקבל. והרי גם במחשבת של"ש דאינו מרצה לפיגולו, מ"מ הקרבן נפסל בקבלת פסול, וה"נ כבר בקבלה נפסל, ואינו תלוי כלל במה דעושה שיריים. – [עי"ש דאולי יהיה נ"מ בטמא זרק במחשבת פיגול, דרק משום דמרצה לפיגולו עושה שיריים, וצל"ב מה רוצה ליישב].

- ותי' דנ"מ דאם איכא על הדם הנשאר שם שיריים, א"כ גם אם השתא יחזור ויזרקנו על המזבח, לא יהיה בזה דין אעל"י. - וכן נ"מ גם למ"ד דל"ל דין אעל"י בדם, אם יהיה דין קלטיה על הדם הזה ויוצא לחולין. והגם דכבר לית ביה מעילה דתו לא הוי כקדשי ד', מ"מ אכתי איכא איסור קודש מדאורי', ורק לאחר שנזרק הדם נעשה חולין לגמרי. [והמנח"א מק' דהרי כבר נזרק הדם, ואיך שייך עוד זריקה נוספת, ואולי איירי דנזרק מתנה אחת, ועכשיו נותן עוד ג' מתנות]. - וכעי"ז י"ל לפי הר' אפרים דהנידון הוא על שיירי זריקת הפסול, האם היכא ששפך השיריים בדיעבד, נימא דיחול בהו דין אעל"י לענין קיום מצוות השיריים, או דאין ע"ז שם שיריים כלל.

- ועוד תי' דנ"מ בחישב ח"ז חול"ז וח"ז חול"מ וח"ז חול"ז, דרבא ס"ל דויקץ כישן הפיגול, וא"כ יל"ד מה הדין בזרק במחשבה של ח"ז חול"ז וח"ז חול"מ, ואח"כ עשה עוד זריקה של ח"ז חול"ז, דאם א"ע שיריים הרי דמצטרפא הך ח"ז ויקץ כישן הפיגול. – ומ"מ היכא דחישב מחשבת חול"ז בזריקה, ואח"כ עושה עוד זריקה ומחשב בה חול"מ, גם אם א"ע שיריים, זה בודאי דל"מ הזריקה הב' לעשות עירוב מחשבות, כי כבר נקבע הפיגול.

[עי' גרי"ד בהא דמבואר דרק אם עושה שיריים א"א לעשות עוד זריקה כשירה, דלכאו' תיפו"ל דכיון דגם בזריקת פסול איכא על הדם הנזרק דין אעל"י, וא"כ נמצא דאיכא ע"ז שם זריקה, וא"כ בלא"ה לכאו' דליכא זריקה אחר זריקה. ויל"ע דבגמ' לעיל כו' ב' דשייך עוד זריקה, ורק דאם הוי זריקה דלא מיכפרא זה ל"ש. ועוד ילה"ע דלכאו' רק היכא דהוי זריקה ב'קרבן', שייך למימר דתו ליכא אחריה עוד זריקה, אבל זריקת הפסול הרי זה זריקה רק בדם ולא בקרבן].

תוס' פסול מהו שיעשה וכו'. ומיהו למ"ד שלב"מ וכו'. והיינו משום דלעיל כו' ב' איהו מוקי למתני' דריש פרקין דקתני דכשנתן שלב"מ יחזור הכשר ויקבל, דאיירי בקיבל הפסול, וש"מ דא"ע שיריים. אבל יעו"ש בתוס' דהק' דא"כ מה החידוש בהא דאיירי שלב"מ, בלא"ה נמי א"ע שיריים, ולכן פי' דמ"ד שלב"מ כמקומו מוקי לה בטמא דווקא, דאע"ג דבעלמא עושה שיריים, היכא דנתן שלב"מ א"ע שיריים.

פי' ה"ר אפרים. דהספק הוא על מתני' דאעל"י, ועי' מנח"א דהספק הוא היכא דאיכא זריקה של אעל"י, אם איכא על הדם שם שיריים. אבל מק' ע"ז דהרי הנידון הכא הוא על פסולין, [דאילו טמא כבר מפורש במעילה דעושה שיריים], וקיי"ל דזריקת פסולין ל"מ אליבא דר' יהודה לענין אעל"י, ושם תי' עפ"ד הגר"ח פסוה"מ יד' דגם בפסולין דל"מ הזריקה לענין האימורין, אבל מהני לענין הדם הנזרק דאיכא ע"ז שם זריקה, וכלפי הדם הנזרק איכא ע"ז דין דאעל"י, וה"נ דזה עושה לדם שבכוס שיריים. ומספק"ל אם כל הדם שבצוואר נעשה שיריים.

במה שפי' דמספק"ל להעלותן לכתחילה ליסוד, ובפשוטו יש לבאר דכיון דנעשה זריקה דאעל"י, א"כ השיריים מישך שייכי לדין הזריקה, וכיון דנקבע בזריקה דאעל"י ה"נ דגם בשיריים חיילי דין אעל"י. והר' אפרים לא פי' מה דין שיריים בצוואר, ויתכן דס"ל דבזה לכו"ע א"ע שיריים, ומתיישבת קו' התוס' ממ"ד שלב"מ כמקומו.

- והק' הגרי"ז דכיון דהוי קרבן פסול איך שייך לקיים בו 'עבודה בקרבן'. ותי' דאיירי בכה"ג דכבר נתן בו זריקה אחת כשירה, ואיירי דקיבל הדם בב' כוסות, והנה כוס עושה חבירו דחוי, ואח"כ בא פסול וזרק מהכוס הב', והנה נמצא דהקרבן הזה כשר ושייך בו דין שפיכת שיריים, והנידון הוא על הדם שבכוס הב' דלא נעשה שיריים מכח הזריקה הא', אם יחשב כשיריים מכח זריקת הפסול.

- [ובמנח"א כ' דה"ה איפכא דבתחילה נתן הפסול זריקה מכוס א', ואח"כ בא כשר וזרק מהכוס הב', דנמצא דהשם שיריים חל בו רק מכח זריקת הפסול. והגרמ"ד מק' דבפשוטו אם איכא דין ש"ש, היינו דאיכא בזה שם זריקה, א"כ ה"ה דעושה לדם שבצוואר שיריים, וכן לדם שבשאר הכוסות, וא"כ תו ל"ש כלל זריקת הפסול, והגרי"ד כ' דד' הר' אפרים לא קאי כלל על הדם שבצוואר].

- ובמנח"א כ' עוד נ"מ לד' הגר"ח דשם שיריים חל רק לאחר הד' מתנות, א"כ היכא דהזריקה הא' נעשתה ע"י כשר, והג' מתנות האחרונות נעשו ע"י פסול, האם יחול שם שיריים על הדם בכה"ג.

– ומנח"א מק' דבכוס פסול כיון דהדם עצמו פסול, איך שייך לקיים ש"ש בדם פסול, ור"ל ע"פ המ"ד דכוס עושה חבירו שיריים, דיהיה נ"מ דיחול שם שיריים על הדם.

– לפי הר' אפרים וכביאור הגרי"ז, ילה"ק מה קאמר ריו"ח דאיך לך עושה שיריים אלא חול"ז וחול"מ, והרי הנידון הוא על השיריים אם מותר להעלותן לכתחילה, והרי בקרבן פסול ודאי דאסור לכתחילה להעלותן. - ועי' גרי"ד דאיכא נ"מ דגם אם ליכא בהו דין להעלותן לכתחילה, אבל הא מיהא דיהיה בהו דין אעל"י, אבל אם הוי 'דחוי' דינם דירדו. - ועי' גרמ"ד דהנה לד' הר' אפרים הנידון הוא על הדם שבכוס, אבל ד' ריו"ח קאי על הדם שבצוואר, דקאמר דבחול"ז נעשה הדם שבצוואר שיריים, אבל שאר פסולים א"ע דם שבצוואר שיריים, והרי דמבואר דאין לפסולים שם זריקה כלל, וא"כ ה"ה דאין דין שפיכה ליסוד, דזה נאמר רק היכא דאיכא זריקה בקרבן.

בא"ד. דהול"ל מהו שיעשה שיריים או דחוי. עי' גרמ"ד דמדקדק דלהר' אפרים אם שופך בדיעבד דבודאי דמהני, וא"כ למה מק' התוס' דהוי דחוי.

בא"ד. ממנ"פ אין טעון כיבוס. עי' גרי"ד וגרמ"ד דמק' דלכאו' לד' הר' אפרים דהנידון הוא על שיריים שבכוס, והנידון הוא בהל' מצוות שפיכת שיריים, וא"כ ק' טפי דכלל ל"ד להנידון בכיבוס, דהנידון התם הוא על השיריים שבצוואר.

אסיפת זקנים

עול"ש

מקדש דוד

אביעזרי

אבן האזל

גרי"מ

מתיבתא

הארות וציונים

פני המזבח

בענין אם קבלה עושה שיריים פלוגתת הרמב"ם והראב"ד. יל"ע עוד באבן האזל ואביעזרי, ובמתיבתא אוצר עיונים, יעזרנו השי"ת.