לה 3
קטגוריות: ש_ס / לט זבחים / זבחים - הרב יעקב ברגשטיין / פרק ג / לה

לה' ב'

אלא בדוקין שבעין. ובתוס' דדוקין לאו דווקא, וה"ה כל מומין שאינן מחוסרי איברין. והגרי"ד הביא רש"י פה' ב' וכן בכורות טז' ב', דכל מום 'מגונה' פסול בעופות. ועי"ש דר"ל דאולי זה מה דקמ"ל ריו"ח, דלא הכשיר ר"ע 'אלא דוקין', והרי כבר בתו"כ מבואר דר"ע עצמו כך אמר, אלא דיתכן דקמ"ל דבמום מגונה מודה דפסול, ודווקא בזה הוא דמכשיר, וכשי' התוס'. – ועי"ש עוד דביאר הא דרש"י הביא דהפסול משום דינא דהקריבהו נא לפחתך, והתוס' הק' דהרי ממעטי' מקרא דמן העוף ולא כל העוף, דאה"נ מהקרא דמן העוף ממעטי' דווקא מחוסר איבר, אבל מקרא דלפחתך ממעטי' מום מגונה. אמנם לכאו' היכא דהוא מחוסר איבר, תיפו"ל דגם אינו מגונה. ותי' דלמ"ד דחסרון בפנים הוי חסרון בעופות, א"כ בכה"ג הרי אינו מגונה, ומ"מ איכא בזה משום חסרון איבר. –

בדין מחוסר אבר בעופות. הגרי"ז דקדק מד' הרמב"ם איסורי המזבח ב' יא' דבבהמה מלבד פסול מום איכא נמי פסול חסר. ומל' הגמ' במעילה יב' א' 'דאין מום פוסל בעופות', משמע דהפסול בעוף הוא פסול חסר, ועי"ש עוד בד' התוס' במעילה יב' א' דמבואר דלדבריהם הפסול בעוף הוא מטעם מום. וכן דקדק מד' הר"מ שם ג' א' דכ' אין המומין פוסלין בעוף וכו' שאין מקריבין חסר כלל, דמשמע דהפסול בעוף הוא מטעם חסר, ולפ"ז לא יהיה בעוף איסור מטיל מום ואיסור הקרבת בע"מ, וכ"כ מנ"ח רפז'. והגרמ"ד כ' דמאידך יש לדקדק שכ' שם 'אין המומין פוסלין בעוף במה דברים אמורים במומין הקטנים אבל עוף שיבש גפו וכו', דמשמע דהפסול במומין הגדולים הוא מטעם דהוי מום. ו - והגרמ"ד הק' דבמנחות קא' א' אמרי' הטעם דעופות אין להם פדיון, משום שלא נאמר פדיון אלא בבהמה, וברמב"ם ערכין ה' ט' כ' דהטעם לפי שאינן בכלל העמדה והערכה, ואי נימא דהפסול בעוף הוא מטעם חסר ולא מטעם מום, א"כ נמצא דל"ש כלל לפדותם, דהרי אפשר לפדות רק על מום, וא"כ למה בעי' לטעמא דהעמדה והערכה. והוסיף עוד דאין לומר דבפסול חסר נמי שייך פדיון, דבבכורות לט' א' מבואר בהדיא דל"מ פדיון היכא דהוי 'חסר' באברים הפנימיים, וברש"י שם ד'לא חשיב מומא כולי האי לפדות עליו'. – והביאו בשם הגרי"ז לדון אם תחול קדוה"ג על עוף מחוסר אבר, דהנה הגר"ח ביאר דהטעם דלא חייל קדוה"ג על בע"מ, אי"ז מחמת דאינו ראוי למזבח, דהרי חזי' דבמום עובר דאינו ראוי למזבח, חייל ע"ז קדוה"ג, ובע"כ דהטעם משום דקדוה"ג אין לה פדיון, ואילו בע"מ הרי יש לה פדיון, דהרי כשנופל בה מום אפשר לפדותה, ונמצא דדבר שיש לו פדיון הוי סתירה לחלות קדוה"ג. ולפ"ז בעוף שאין לו פדיון כלל גם אם נופל בה מום, דא"כ יחול עליה קדוה"ג גם כשיש בה חסרון איבר. והגרי"ד הביא בשם הגרי"ז שכן אמר הגר"מ בשם הגר"ח, דאה"נ דיחול קדוה"ג בכה"ג. - והגרמ"ד הביא דהגרי"ז הוכיח כן מד' הרמב"ם איסורי המזבח ב' יא', דבהמה שנמצא חסר בא' מאבריה הפנימיים תשרף, וצ"ב למה טעונה שריפה, והרי נמצא דהוי חולין שנשחטו בעזרה דדינה בקבורה, ובע"כ דכיון דאיכא בה רק פסול חסר דבכה"ג חל עליה קדוה"ג. והגרי"ז דחה דאולי איירי דחסר לאחר שהוקדשה, והגרמ"ד כ' דאולי דין השריפה הוי מדרבנן וכמבואר בכריתות כד' ב'. - והגרי"ז הוכיח מד' התוס' במנחות ק' ב' דעופות שקדם מומן להקדישן דנפדין, דמוכח דלא חייל קדוה"ג על עוף מחוסר איבר, דהרי 'מומן' של עופות זה פסול חסר, וא"כ הרי בעופות ליכא פדיון, ובע"כ דלא חך עלייהו כל הקדוה"ג. - והגרי"ד והגרמ"ד כ' דיתכן דד' הגר"ח דמה שהמום אינו ראוי למזבח אי"ז סיבה דלא יחול קדוה"ג, דזה נאמר רק במומין, אבל בפסול חסר יתכן דהפסול עצמו מונע מהקדוה"ג לחול. [והגרי"ד הק' דהגר"מ אמר בשם הגר"ח דהוי פסול חסר ולא מום, ואי נימא דפסול חסר עצמו מונע מהקדוה"ג לחול, תק' למה נקט הגר"ח דקדוה"ג דעוף חייל על מחוסר איבר].

נסמית עינה. עי' תוס' לקמן סז' ב' דדווקא נחטטה, ועי' גרמ"ד דהביא הגירסאות בזה. ומסוגיית הגמ' בקדושין דמדמה דין עבד שהיה סומא וחטט לו רבו את עינו דיוצא לחירות, לדין נסמית עינה דעוף, ורש"י שם פי' דאיירי בעוף בכה"ג שכבר היה סומא ועכשיו נחטטה. ומוכח דעצם הא דנסמית עינה לא הוי חסרון איבר, רק החטיטה הוי חסרון איבר.

ומודה ר"ע בעולת נקיבה. עי' גרמ"ד מהגרי"ז דאע"ג דבעולת נקיבה חל קדוה"ג, וא"כ ל"ד לבע"מ דלא חייל כלל קדוה"ג, מ"מ שוו תרוייהו לענין דינא דאעל"י דלא חייל עלייהו קדושת הקרבה, דגם בעולת נקיבה לא חייל קדושה להקרבה. – יעוי' עוד בתוס' תמורה ז' א' דהמקדיש נקיבה לעולה לוקה משום בע"מ. ועי' מנח"א דמבאר דהטעם דחל קדוה"ג בכה"ג, עפ"ד הגר"ח דהטעם דלא חייל קדוה"ע על בע"מ, משום דקדוה"ג הוי דבר שאין לו פדיון, ואילו בע"מ יש לו פדיון, וא"כ י"ל דהך מום ל"ח מום לפדות עליו, וא"כ אין לו פדיון השתא, ולהכי חייל קדוה"ג.

והא משכח"ל בעולת נקיבה. עי' גרי"ד דאם נפרש דאין זכרות בעופות, דאין כלל דין זכר ונקיבה בעופות, א"כ אין לומר דמצינו עולה ד'כשירה' בנקיבה, דהרי לא הוכשרה שם 'נקיבה' כיון דאין כלל דין נקיבה. ועוד דא"כ ק' למה אנדרוגינוס נפסל בעוף, והר"מ איסורי מזבח ג' ג' כ' דפסול משום שהוא 'מין אחר', ועי' כס"מ דאנדרוגינוס אינו כלל ממין התורין ובני היונה. אבל הגרי"ד ר"ל דדין אין זכרות בעופות, היינו דאין דין דווקא זכר, וגם נקיבה הוכשרה, אבל הא מיהא בעי' זכר ודאי ונקיבה ודאית, ולפיכך מבואר הא דאנדרוגינוס פסול, והיינו מטעם דהוא 'מין אחר' ממין הזכר והנקיבה. ובזה מבואר הא דאמרי' הכא דמשכח"ל דאיכא הכשר נקיבה בעופות, והיינו משום דבאמת איכא דין זכר ונקיבה בעופות, ושפיר שייך לומר דמצינו הכשר לנקיבה בעוף.

המעלה מהן בחוץ פטור. וברש"י דלא חזי להקרבה דמה אשם מוצא מכלל שליל וכו'. הגרי"ז הק' דבחולין מבואר דהטעם משום דחלב השליל אין לו שם חלב לענין אימורין, ומק' דא"כ דבעולה אין דין אימורין, א"כ תיפו"ל דיקרב כדין בשר. ועי' גרמ"ד די"ל דלריו"ח דס"ל התם דזה מיעוט בהל' הקרבה, ולשאר דיני התורה יש לו שם חלב, דא"כ איכא למימר דהמיעוט הוא בין לענין אימורין ובין לענין דין אברי עולה, והיינו דזה מיעוט מדין הקרבה, ויעוי' רש"י כאן דכ' ד'לא חזי להקרבה'.