נשים דרגה שניה
קטגוריות: כללי / דור המלקטים עניינים כלליים / כללי

אם נשים דרגה שניה יש הרבה מראה מקומות: ומבין יבין.

* 1. כתב בקידושין (דף פ:) "**נשים דעתן קלות עליהן**" וממילא אסור להתייחד עם שתי נשים, וכן מביא זה מאמר חז"ל רש"י (ע"ז דף יח: ד"ה ואיכא) גבי מעשה דברוריא. אבל עי' הרד"ל (בפרקי דרבי אליעזר פרק י"ג אות ל"א) דדעתן קלות היינו לענין להתפתות לזנות דוקא, אמנם שבת (דף לג:) מוכח דאינו כן, וכדמביא המג"א (סי' קנ"ו) [ובגליון הש"ס שם]. (אפשר י"ל ר' שמעון לשיטתיה, במשנה קידושין דף פ: [לפי גירסת תוס', רא"ש, ורי"ף]).
     1. הגרח"ק שליט"א (לבנימין אמר ***עמ' קפ"ז) – " ".***
  2. וכן תוס' (חולין דף ב. ד"ה הכל) כתב וז"ל **כתוב בהלכות ארץ ישראל, אמר ר"י דנשים לא ישחטו מפני שדעתן קלות וכו**' ע"ש.
  3. וכן **הרמב"ם** (תלמוד תורה פ"א הלכה י"ג) והשו"ע (יו"ד סי' רמ"ו ס"ו) כתב וז"ל ואע"פ שיש לה שכר צוו חכמים שלא ילמד אדם את בתו תורה מפני שרוב הנשים אין דעתן מכוונת להתלמד אלא הן מוציאות דברי תורה לדברי הבאי. "**לפי עניות דעתן**", אמרו חכמים (סוטה כ.) כל המלמד את בתו תורה כאילו למדה תפלות ע"ש.
  4. וכן בסנהדרין (דף קז:) כתב אמר ר"ש בן אלעזר יצר תינוק ואשה תהא שמאל דוחה וימין מקרבת, ופרש"י תינוק ואשה "**דעתן קלה**" ואם תדחה אותם מטרדן מן העולם. וכל זה **דלא כרד"ל**. וכן עי' רש"י (בסוטה דף מז. ד"ה יצר), ואברבנאל (סוף בהעלותך ל"ג שורות מסוף) פשט במרים, וכן כלי יקר (יתרו פרק כ' פסוק א'), ועי' פרדס יוסף (נצבים אות י"ח), רמב"ן (שם פרק כ"ט פסוק י"ז).
  5. רמ"א (יו"ד סי' קכ"ז סעי' ג') – "**אין אשה נאמנת דאשה דעתה קלה להקל**".
  6. כתב בב"ב (דף טז:), רבי שמעון ברבי **איתילידא ליה ברתא הוה קא חלש דעתיה**, ע"ש. הגם הבן יהוידע שם מפרש משום דא"א לו למקיים מצוות פדיון הבן, עי המהרש"א (במו"ק דף ט. בח"א ד"ה וילכו) שלמד כפשטות. וכן בנדה (דף לא:) כתב, זכר שהכל שמחים בו מתחרטת לשבעה נקבה שהכל עצבים בה מתחרטת לארבעה עשה [וכן עי' מצודת דוד (ישעיה פרק ס"ו פסוק ז' ד"ה והמליטה)], (וע"ע פלא יועץ ערך בת, וס' החיים דנ"ל אות ז'). אוצר מדרשים עמ' 44 אות ח' "**נולד בת הכל מתאבל**".
     1. מר"מ – פלא יועץ (ערך בת, לשונו לקמן).
  7. נדה (דף לא:), כיון שבא זכר בעולם בא שלום בעולם וכו' בא זכר בעולם בא ככרו בידו זכר זה כר וכו' נקבה אין עמה כלום נקבה נקייה באה וכו' ע"ש (וע"ש דאיש מקבל פיוס משא"כ אשה). והו"ד בחכמת אדם (כלל קס"ז ס"ח).
  8. ב"ב (דף טז:), דתניא א"א לעולם בלא זכרים ובלא נקבות אלא אשרי למי שבניו זכרים **אוי לו למי שבניו נקבות** ע"ש.
     1. ***גמרא (קידושין דף פב:, ב"ב דף טז:, סנהדרין דף ק:) – "אי אפשר לעולם בלא זכרים ובלא נקבות, אשרי מי שבניו זכרים, ואוי לו למי שבניו נקיבות".***
     2. מאירי (קידושין דף פב:) – "אי איפשר לעולם בלא זכרים ובלא נקבות אשרי מי שבניו זכרים ואוי לו למי שבניו נקבות ואע"פ שפשוטו של דבר כך הוא יש להוסיף בפירושו **שבניו נקבות שהזכרים פחותים וחסירים** ואשרי מי שבניו זכרים שנמצא בהם השלמות המכוון בהם על זה נאמר גיל יגיל אבי צדיק ויולד חכם ישמח בו אמן אמן".
     3. ספר החיים (אחי המהר"ל וחבירו של הרמ"א, בחלק ספר חיים טובים פרק א' ד"ה דרך) – "דרך העולם שאם נולד בן זכר שהכל שמחים כנגדו ואומרים שבן זכר בגי' ברכה אבל נקיבה בגי בקללה ולכך הכל עציבים כנגד לידת הנקיבה ולכאורה נראה שהמאמר שאמרו רבותינו זכרונם לברכה אשרי מי שבניו זכריהם אוי למי שבניו נקיבות מסכים לזה, אבל **חלילה להתרעם על מעשה הש"י** ועל יצוריו. ואיך יאמרו רבותינו זכרונם לברכה אוי על מי שבניו נקיבות ולך אל האומן אשר יצרה ולכך נראה כי בניו האמור במקום זה רוצה לומר זרע כמו ובן אין לו שרוצה לומר זרע שהרי אף הבת פוטרת מחליצה וכולל זכריהם ונקיבות ושניהם אם הם עושים כמעשה הזכרים המחוייבים במצות אשרי לו לאב שאפי' הנקיבות חשובות לו כזכרים כענין שנא' ברוך מבנים אשר שבנותיו היו בכלל ברכה יותר משאר הבנים וכן בפרק מי שמת אמרינן דבנתיה דרב חסדא הוו עדיפי ליה מבניו לפי שחתניו היו גדולי הדור רבא ורמי בר חמא ומר עוקבא אבל **מי שבניו הזכרים עושים כמעשה הנקיבות וודאי אוי ואבוי** לפי שהם תוגה לאב ...".
        1. עי' ראמ"ה לקמן אות ט'.
     4. פלא יועץ (ערך בת) – "ראיתי מנהג רע באילו מקומות, שאיש כי יולד לו בת, מרבים העם לעשות שחוק ולצנות. זה אומר, הקר גדול, וזה אומר הסרחון גדול, וכהנה דברים של לצנות. עד שמי שנולדה לו בת אינו מוצא מקום להחבא מגדל הרדיפה שרודפין אחריו בדברי שחוק ולצנות. ורע עלי המעשה, קורא אני עליהם לעג לרש חרף עשהו (משלי יז ה). כי הן הם מפלאות תמים דעים, שהוא הנותן הבנים למי שירצה והבנות למי שירצה, נמצא שהמלעיג על לדת הבנות אך נגד ה' דברו, מלבד אסור הלצנות כי רב הוא. ויותר מזה יש שטות גדול בקצת בורים, שאם ילדה אשתו זכר אוהבה ומכבדה כבוד גדול, ואם נקבה תלד מרחקה ואינו נכנס אצלה, ורבה העזובה והעצבה. ומה נואלו האנשים האלה מה לו עם אשתו, האם היא הלכה לשוק ובחרה לקנות לו בת ולא בן. ועוד, בהדי כבשי דרחמנא למה לה, הלוא אפשר דבנתן עדיפין לה מבני, באשר יהיה טוב מזלן ומנת חלקן, כאשר בעינינו ראינו כמה ששמחו בבת בין הבנים והיה מזלה ברוך מבנים, ואוי לו למי שבניו בנות (קידושין פב ב) ויותר גרוע מבנות כאשר הן רבים עתה עם הארץ ובני עליה הנם מועטים ורבים מכאובים לאבי הבנים על התורה ועל העבודה, מה שאין כן לאבי הבנות שאין עליו צרת הבת כי אם ללמדה מלאכת נשים ומדות טובות".
  9. בב"ב (דף טז:), וה' ברך את אברהם בכל מאי בכל ר"מ אומר שלא היתה לו בת וכו' ע"ש, אבל הרמב"ן (בראשית פרק כ"ד פסוק א') מפרש וזו לו לברכה כי לא היה יכול להשיאה רק לבני כנען הארורים וכו' ע"ש.
  10. בב"ב (דף קמ:) במשנה כתב האומר אם תלד אשתי זכר יטול מנה וכו' נקבה מאתים וכו', והקשה בגמרא (דף קמא.) למימרא דבת עדיפא ליה מבן והא אמר ר"י וכו', ומפרש ראמ"ה שם למימרא דבת עדיפא ר"ל לענין ממון אבל בגוף הדבר פשיטא דבן עדיף, דברייתא מפורשת אשרי מי שבניו זכרים עכ"ל [ובב"ב שם הגמרא מתרץ לענין הרווחה בתו עדיפא ליה (כנדה לא:) א"נ סימן יפה לבנים א"נ מגדלת לאחהא א"נ דלא שלטא ביה עינא בישא).
  11. בנדה (דף מה:) כתב "א"ר חסדא: מ"ט דרבי דכתיב ויבן ה' [אלהים] את הצלע מלמד שנתן הקדוש ברוך הוא בינה יתירה באשה יותר מבאיש".
      1. חת"ס (שם) – "בינה יתירא באשה יותר מבאיש אם הדבר כפשוטו הוא תמוה קצת **ומוכחש בחוש** והנ"ל בזה ע"ד שאמרו אם אין בינה אין דעת ואם אין דעת אין בינה והמובן מפשוטו הוא כי הבינה הוא העיון החריף ההולך לעיין למרחוק והוא טועה ברוב ע"ד אגב חורפא שבשתא. וע"כ צריך לזה מדה אחרת והוא הדעת ליישב הדברים בלבו ולעיין באחריתם הטובה היא אם רעה. והנה אין בינה לבעלי חיים מפני כן אינם יודעים לעשות רע ולהשכיל על דבר. אמנם בן אדם שיש לו בינה צריך להיות ממוזג בדעת ואם אין לו דעת אזי בינה שלו כסילות הומי' וסכלות (חשוב) [תשוב] וע"כ אחז"ל כל ת"ח שאין בו דע"ה דייקא אלא כולו בינה לא מיבעיא שבהמה בחייה טובה הימנו דנהי דבינה אין לבהמה מ"מ יש לה חכמה בשלה כידוע מכמה חכמות לבעלי חיים ואם כן [פשיטא] שהבהמה טובה הימנו אלא אפי' נבילה שגם חכמה משוללת גם היא טובה הימנו והנה נדרים המה סייג לפרישות וכל העלול ומכור לתאותו צריך נדרים לעשות סייג לפרישות. ולהיות כי הנשים אין דעתם שלימה ולהדיא מרגלא בפומי' דחז"ל נשים דעתם קלות ובינה שלהם יתירא מהדעת שלהם ואינו ממוזג ע"כ צריכין סייג לפרישות יותר משום כן הקדים להם שנה לפלות נדר או נדבה כנ"ל לפרש. וכן בתינוק להיותו מתחבר בקטנותו עם רעים רבים בבית הספר ואיננו מתבודד רחוק הוא מהפרישות והוצרך לנדרים לעשות סייג לפרישות וק"ל".
      2. אם הדבר כפשוטי הוא תמוה קצת "ומוכחש בחוש", והנ"ל בזה ע"ד שאמרו אם אין בינה אין דעת ואם אין דעת אין בינה וכו' בן אדם שיש לו בינה צריך להיות ממוזג בדעת ואם אין לו דעת אזי בינה שלו כסילות הומי' וסכלות תשוב וכו' ולהיות כי הנשים אין דעתם שלימה ולהדיא מרגלא בפומי' דחז"ל נשים דעתם קלות ובינה שלהם יתירא מהדעת שלהם ואינו ממוזג וכו' ע"ש.
      3. וכ"כ בס' תולדות אדם (פרק י"ב ד"ה ועל) ומביא הפרדס יוסף (בראשית פרק ב' פסוק כ"ב אות ס"ג).
  12. עוד פשט בבינה יתירה כתב התוספי הרא"ש (שם) דהקדים בה בינה יותר מבאיש. וכן עי' הריטב"א (שם ומגיה 372).
  13. מהר"ל (ריש פ' תזריע), כתב דאדם וחוה נברא בדיו פרצופין ויצירת הנקבה תחלה שכן נותן סדר הבריאה הבהמה ואח"כ האשה ואח"כ הזכר כיון שאתה רואה שהיצירה היה לעולם אשר יותר במדריגה באחרונה ג"כ וכו' אמרו רז"ל שהאשה ממהרת להיות גדולה יותר מהאיש (נדה מה:) וכו' שזהו תשלום גדלות וכל זה שכל דבר שלם יותר בא באחרונה שלימותו וכו' ע"ש.
  14. מהר"ל (דרך חיים פרק א' משנה ה'), וז"ל והיינו בערך מעלת האיש כי האיש הזכר הוא יותר במעלה, והאשה בערך מעלת האיש דבק בה החסרון והעדר וכו' ע"ש.
  15. מהר"ל (בתפארת פרק כ"ח), כתב שהאיש הוא יותר ראוי לברית וחיבור עם השם יתברך מאשר האשה שהיא חומרית ואין מדריגה כל כך של הנקבה כמו הזכר [וכן עי' מהר"ל (דרך חיים בהקדמה ד"ה ואמר, ופרק ג' משנה א', ובפרק ד' משנה י"א)].
  16. מהר"ל (נתיב עבודה פרק ג'), זכר בגימטריא ברכה ואין ספק כי הזכר היא ברכה שהוא כנגד הצורה שהיא ברכה והנקבה כנגד החומר שאין בחומר ברכה רק הוא מקבל, ע"ש.
  17. מהר"ל (נתיב צניעות סוף פרק א'), זכר בגמטריה ברכה וכל ברכה הוא בסמוי ובנסתר מן העין אבל הנקבה הפך זה שלשון נקבה כמו ויקב את השם שהוא קללה וכו' ע"ש.
  18. בעל הטורים (בראשית פרק א' פסוק כ"ז) כתב זכר בגימטריא ברכה, ונקיבה בגימטריא בקללה [ועי' ס' החיים דנ"ל אות ז' מה דכתב על זה. וכן עי' בספרו אגרת הטיול חלק הרמז אות ז']. וכן תשב"ץ (סי' תס"ד אות י"ז). הרא"ש (ריש פר' תזריע) וכל בו (סי' קכ"ב ד"ה פירוש) כתב זכר בגימטריא ברכה, ונקבה בגימטריא נזק. וכן עי' פחד יצחק (ערך זכר) שנקבה גימטריא נזק.
      1. בעל הטורים (בראשית פרק א' פסוק כ"ז) – "זכר. בגימטריא ברכה (נדה לא ב): נקיבה. בגימטריא בקללה".
      2. כלבו (סי' קכ"ב) – "זכר בגימטריא ברכה, נקבה בגימטריא נזק".
  19. בב"ר (פרק י"ז ו') על הפסוק ויסגר בשר תחתנה (פרק ב' פסוק כ"א), ועד כאן אין כתיב סמ"ך כיון שנבראת נברא שטן עמה ע"ש. וכן מביא הרא"ש, ופי' החזקוני, וכלי יקר (על הפסוק שם).
  20. והרא"ש שם מוסיף וז"ל וכן אמרו חז"ל (ל"מ) **היא אשה היא מלאך המות היא שטן היא יצר הרע ומבין יבין** ע"ש, והפשט אמיתית עי' המהר"ל (בדרך חיים הקדמה, ובפרק א' משנה ה', ובפרק ג' משנה א', ובפרק ד' משנה י"א).
      1. רבינו בחיי (ויקרא פרק ב' פסוק י"א) – "ודבש גם כן יצר הרע, כי דב"ש בגימטריא אשה, **והאשה היא יצה"ר**, כי כן מצינו באדם הראשון כשחטא אמר: (בראשית ג, יב) 'האשה אשר נתתה עמדי', רצה לומר יצר הרע שיצרת בי, והאשה אמרה: (שם, יג) 'הנחש השיאני', וזה סוד נחש והאשה והאיבה, ולכן הורחקו השאור והדבשש מהקרבן כי לא יתכן שני הפכים בנושא אחד, ועוד כי היה נמצא טובל ושרץ בידו, **ודי למבין**".
  21. הכלי יקר (בראשית פרק ב' פסוק י"ט), שאין האדם נקרא עושה טוב במצות ה' יתברך כשהוא לבדו ואין לו מתנגד המטהו לדרך רע לפיכך אעשה לו עזר כנגדו, כי במה שתהיה אשתו כנגדו להסיתו לדרך רע וכו' ע"ש. וכן חכמת התורה (פר' בראשית דף קצ"ד ד"ה ולכך ודף קצ"ו ד"ה ולכך).
  22. וכמו זה המדרש תלפיות (אות אלף ענף אשה ד"ה אות ה' נראה) וז"ל אשה הוי יה"ר וזה הטוב מאד.
  23. במדרש (שם) ידוע לכל המשכילים כי האשה הוא נמשלת לגוף האדם והזכר כמו הנשמה לגוף (פי' אשה חומר ואיש צורה כהמהר"ל).
  24. במדרש (שם ד"ה אות ה' כיון) וז"ל שהאיש מעולה מן האשה בכל מכל כל ודעתו הזך משיג הדברים המושכלים הרוחניים וכו' ע"ש.
  25. הרמב"ם (במורה הנבוכים חלק ג' פרק מ"ו, וכן ע"ש סוף פרק מ"ח) באמצע כתב וז"ל כי הנקבה היא פחותה מן הזכר מן כל מין ע"ש [וכן עי' הרמב"ם (נדה דף מה:) דחייהן קצרים מחיי האיש ברוב, ותוס' (כתובות דף נב.), וחיד"א (בפתח עינים שם), אוצר ידיעות (ח"ב עמ' ק"ח). וכן הרמב"ם (חלה פ"ב מ"ז) והאשה עינה רעה (ומביא מלאכת שלמה שם)].
  26. ועי' להלכה בטור (או"ח סי' מ"ו), הו"ד במעשה רוקח (הל' תפילה פרק ז' הל' ד' ד"ה ודע), דכתב וז"ל "**ונהגו הנשים לברך שעשאני כרצונו ואפשר שנוהגות כן כמי שמצדיק עליו הדין על הרעה**" עכ"ל.
      1. וכ"כ האבודרהם (ברכת השחר ד"ה כששומע) – "והנשים נוהגות לברך במקום שלא עשני אשה שעשני כרצונו כמי שמצדיק את הדין על הרעה הבאה עליו".
      2. וכן הלבוש (סי' מ"ו סעי' ה') – "ואשה, במקום שלא עשני אשה מברכת שעשאני כרצונו, והיא כמו שמצדיקה עליה את הדין על הרעה".
      3. וכן הגר"ז (סי' מ"ו סוף סעי' ד') – "והנשים נוהגות לברך שעשני כרצונו והוא כמו שמצדיק עליו את הדין על הרעה".
      4. ועי' ט"ז (שם סק"ד). א"ת לומר דין אמת, י"ל בה"ל (סי' רכ"ב ד"ה דין), וע"ש.
      5. ומה שמפרש הגמרא של ארטסקרול, עי' (אור ישראל ח"נ עמ' ע"ד)!
  27. וכן להלכה במ"ב (סי' תרע"ה ס"ק ט') [דנשים] הויין רק טפילות לאנשים. וכן הב"י (או"ח סי' תי"ז בסוף). אמנם שו"ר העולת שמואל סי' ק"ה בפנים (שמקור של המ"ב), והוא סבר רק שהוא טפל בזה דין. משא"כ הב"י בכל ענין. ומקור העולת שמואל, תוס' (ד"ה שאף מגילה דף ד., "דלשון שאף הן משמע שהן טפלות").
  28. וכן היעב"ץ (בהקדמה למגדול עוז אות ט"ו) וז"ל כי ידוע שכל הנשמות זכר ונקבה הן באין עי' ס' הזהר לך לך (דף צא:) כי כל אחד פלג בלבד והזכר הוא עיקר היצירה והנקבה נכללת בו (ע"ש למה אין שלום זכר גבי נקבה) וכו' ע"ש.
  29. בשו"ע (או"ח סי' רכ"ג ס"א) ילדה אשתו זכר מברך הטוב והמטיב, משא"כ הנקבה כתב המ"ב (שם ס"ק ב') דמברך שהחיינו [וע"ש בשעה"צ ס"ק ג', וחידוש].
      1. ע"ש לשיטות ומר"מ.
  30. המשנה (בהוריות יג.) כתב האיש קודם לאשה להחיות ולהשב אבדה [ומה דכתב שם נשים תחילה לצדקה מפרש הש"ך (יו"ד סי' רנ"א ס"ק י"ב) דאין דרך אשה לחזור על הפתחים]. ועי' תורה תמימה (פר' פנחס פרק כ"ז אות א').
  31. כתב בילקוט שמעוני (שמואל סי' ע"ח ד"ה וחנה), דנשים יש בלבד לב אחד לענין מצות, ומפרש המג"א (שם בפירושו זית רענן אות ה') וז"ל **שאין יצר טוב שולט בהם כ"כ** וא"כ מצוות עשה שאינו נוהג לעולם קרוב הוא שלא תעשה לפיכך פטרה הכתוב.
  32. ודומה לזה מפרש הגר"א (באבן שלמה פרק א' פסוק ח') על הגמרא בברכות יז. דגדולה הבטחה שהבטיח לנשים יותר מאנשים, וז"ל מפני שהן מסטרא דשמאלא הקריב לחטא ע"ש.
  33. תענית (דף טו:) קללה מתחילין מן הקטן בתחלה נתקלל נחש אח"כ נתקללה חוה ואח"כ נתקלל אדם [ולכאורה אין ראיה לכל נשים].
  34. עי' נזיר (דף יב: במשנה ותוס' שם), וכן יבמות (דף סה. תד"ה שבינו ה' שורות מסוף), ומו"ק (דף ט. שורה ל"ג) [ורש"י (שבת דף פט: ד"ה שפרו)].
  35. לשון האוה"ח הקדוש (ריש תזריע ד"ה פירוש), דע כי בחינת הזכר היא בחינה עליונה מבחינת הנקבה ע"ש.
  36. ומה דכתיב במשלי (פרק י"ד פ"א) חכמות נשים וכו' וכן סנהדרין (דף קי). עי' מקור ברוך (התורה תמימה) פרק ד'.
  37. פסחים (דף ד: תד"ה הימנוהו), "**נשים עצלניות הן**", וכן ש"ר שם. וכן עי' מ"ב (סי' תל"ב ס"ק ח', וסי' תל"ו ס"ק א'), ודלא כהערוה"ש (סי' תל"ז סעי' ז') (ע"ע נדרים לו.) וכן איתא בש"ך (יו"ד סי' פ"ד ס"ק ל"ה) וט"ז (שם ס"ק י"ד), וש"ך (יו"ד סי' קכ"ז ס"ק ל'), ושער נו"כ (שם).
  38. "שכיון שנשים דעתה קלה **אין מאמינין לה שעשתה תשובה** עד שרואין בה סימני תשובה", ישועות יעקב (בתנא דבי אליהו פרק כ"ג אות י').
  39. עי' בית אהרן (כללי הש"ס ח"ב אהבת האדם כ"א) שיש אריכות.
  40. אוצר הברית (פרק ו' סעי' י"א ה"ג).
  41. עי' ירושלמי (שבבית יוסף או"ח סי' ש"א, וחידושי הגהות שם אות ו') **שנשים חצניות, פי' גאוה וגסות רוח**. ומפרש הדרישה (יו"ד סי' א' ס"ק ב') שדעתן קלה שאינן נזהרין מעבירות ע"ש.
  42. עי' בית האוצר (אות ר"ז ד"ה והנה).
  43. ירושלמי (מו"ק פ"ג הל' ז', דף יח.), אם נולד בן זכר באותה המשפחה נתרפאת כל אותה המשפחה. וכן ביו"ד (סי' שצ"ד ס"ד). ואיתא בחכמת אדם (כלל קס"ז ס"ח), ודוקא זכר דזכר בא לעולם שלום בא לעולם (לעיל אות ו').
  44. אשה כשרה וכו', שמעתי שאומרים בשם בעלי מוסר שהיא עושה הרצון של הבעל, ואי אפשר לומר כן כדעי' במקור תנא דבי אליהו (פ"ט ד"ה ד"א, עי' דרך שיחה עמ' רס"א לפשט).
      1. והובא בהג"מ (הל' אישות סוף פרק ט"ז) – "כתנא דבי אליהו וכי מה טיבה של יעל שבאתה תשועה גדולה על ידה אמרו אשה כשרה היתה ועושה רצון בעלה מכאן אמרו אין לך כשרה בנשים אלא אשה שעושה רצון בעלה".
      2. וכן רמ"א (אה"ע סי' ס"ט סעי' ז', דר"מ ס"ק ד') – "אמרו רז"ל: אין לך כשרה בנשים אלא אשה שעושה רצון בעלה) (הגהות מיימוני פט"ו בשם תנא דבי אליהו)".
  45. הרמבא"ד (דרושי וחידושי פר' יתרו ד"ה ויקח) – "ויקח יתרו וכו' את צפורה אשת משה וכו'. יש לתת טעם עפ"י הלצה למה שהביא גם אשתו של משה שמה כי הובא בילקוט שעיקר ביאתו היה בשביל ששמע מלחמת עמלק והנה רבים מן הנשים דומות (להבדיל) לעמלק בשני דברים. הא') דכשם שעמלק התחיל במלחמה נגד ישראל מבלי שום טעם כן דרך האשה ג"כ להתחיל במריבה וקטטה נגד הבעל מבלי שום טעם, והב') דעמלק דרכו להאשים את ישראל על כל הרעות שנעשות תחת השמש אעפ"י שאין לישראל בהם שום גרמא וה"נ דרך האשה להאשים את בעלה על כל הרעות הבאות לה ולכן כיון ששמע יתרו מלחמת עמלק חישב בעצמו דע"י שהורגל משה בעמלק ע"י מלחמתו יהיה נקל לו לסבול גם את אשתו לכן ויקח וכו' אשת משה".

אג"מ (או"ח ח"ד סי' מ"ט, קובץ לתורה והוראה ח"ז עמ' כ') – "צריך לדעת כי אין זה בשביל שנשים פחותות במדרגת הקדושה מאנשים דלענין הקדושה שוות לאנשים לענין שייכות החיוב במצות שרק מצד הקדושה דאיכא בישראל הוא ציוי המצות וגם לנשים נאמרו כל הקראי דקדושה בין תחלת תנאי קבלת התורה והייתם לי סגולה ואתם תהיו לי גוי קדוש שנאמר לבית יעקב אלו הנשים ותגיד לבני ישראל אלו האנשים, ובין ואנשי קדש תהיון לי שבמשפטים והייתם קדשים דשמיני וקדשים תהיו והייתם קדשים שבפ' קדשים וכי עם קדוש אתה לה' שבפ' ראה ובכל מקום שנמצא ענין קדושה דישראל נאמר גם לנשים, ולכן גם הנשים מברכות בלשון אשר קדשנו במצותיו כמו האנשים אף על המצות שלא חייבתן תורה, ורק שהוא קולא מאיזה טעמי השי"ת שרצה להקל לנשים כדלעיל ולא מצד גריעותא ח"ו, **ובהחיובים בין איש לאשתו איתא חיוב הכבוד על האיש לאשתו ועל האשה לבעלה בלא שום חלוק**, והרבה מהנשים שהיו נביאות ויש להן כל דיני נביא שבאנשים, ובהרבה דברים נשתבחו בין בקראי בין בדברי חז"ל עוד יותר מלאנשים, וליכא שום זלזול בכבודן ובכל דבר בזה שנפטרו מלמוד התורה וממצות שהזמ"ג וליכא כלל שום סבה להתרעם כלל, וזה יש לכתר"ה להסביר בכל פעם ופעם ולהיות תקיף וחזק בדעתו שהוא כדיני התורה למחות באלו הנשי שאחר כל זה יעמדו בדעתן האולת והעקושה שלא לשנות שום דבר ממנהגי ישראל הקדושים".

**נשים פסול לעדות**.

1. שני האנשים – ירושלמי ריש פ"ו יומא.

2. ותכחש שרה.

א. פירוש חזקוני בראשית פרק י"ח פסוק ט"ו – מכחשות מפני היראה.

ב. ילקוט שמעוני וירא אות י'.

ג. מדרש אגדה בראשית פרק י"ח פסוק ט"ו.

ד. תורת שלמה שם.

ה. רד"ל בפרקי דרבי אליעזר פרק י"ד הע' ל"ו.

ו. הערוך ערך נשים.

3. מקללת חוה – פרקי דרבי אליעזר פרק י"ד (הו"ד בזית רענן בילקוט).

4. שני עדים, לשון זכר – רמב"ם עדות פרק ט' הלכה ב'.

5. שני שני – סיפרי, תוס' נדה נ. ד"ה כל.

6. כל כבודה בת מלך פנימה – גמרא שבועות (דף ל.).

**קטנים פסול לעדות**.

1. שני האנשים – רש"י.

2. חסרון בדעת – ריטב"א שבועות.

3. עדות שאי אתה יכול להזימה – רש"י.

אשתו כגופו - אורח נאמן (סי' קנ"ו אות כ"ה ד"ה ובספרי).

"נשים עם בפני עצמן הן"

שבת (דף סב.)