ציונים והערות מלאכת לש
קטגוריות: שו_ע / אורח חיים / הלכות שבת - ציונים והערות

##### מלאכת לש

**גמ' שבת קנה: מהלקטין לתרנגונים – קנו. ולית חילא בידיה למיסר**

**מידי דלאו בר גיבול**, הריטב"א (ד"ה דילמא ע"כ) כת' דתלוי בדרך העולם ללוש.

**פי' דברי הגמ' לפרק**, רש"י כת' דהיינו לקחת מבהמה אחת ולתת לפני אחר, וכן הביא תוס' (ד"ה מהו) בשם הערוך, אולם ר"י ושאר הראשונים פי' דהיינו לפרק מכלי לכלי וע"י מתגבל [ויעויין בריטב"א מדוע הוצרך רש"י לפרש כך ולא ניחא ליה בפ' שאר הראשונים]. ולכאורה לדבריהם בגמ' מבואר להדיא שמותר גם בזה, דאיתא משמיה דאביי שתי וערב, והא לא מערב שפיר, אמר רב יהודה מנערו לכלי, ופי' הראשונים דאין הכוונה שמנער את הכלי, אלא שמנער אותו לכלי אחר וע"י כך מתערב, [אמנם בספר התרומה (שם) פי' דהיינו מנער את הכלי עצמו] וא"כ להדיא שמותר כה"ג, ומבואר בר"ן (דף סז: ד"ה מהו) דהיינו הך.

כת' הרי"ף (דף סז:) ד**קיי"ל כרבי יוסי ב"ר יהודה**. וכ"כ הרא"ש (סימן ג). וכ"כ הרבה ראשונים, אולם **ספר התרומה (סי' רכ) כת' דהלכה כרבי מחבירו**, וכ"כ הסמ"ג (לאוין סה אות י) והסמ"ק (סימן רפב). וכדבריהם פסק הריטב"א (דף יח. ד"ה מידי) אולם סותר דבריו בסוגיין דפסק כריב"י, ויעויין בביאוה"ל (סימן שכד ד"ה אין) דהאריך בשיטות הראשונים בזה.

**בגמ' מהו לגבל מהו לפרק**, והבאנו דרוב הראשונים פי' זאת לענין גיבול, והרי"ף הביא דין זה, וכת' המאור דלא היה לרי"ף להביא דין זה, דכ"ז לשיטת רבי ולא קיי"ל כוותיה. **והרמב"ן** (מלחמות שם ובחידושיו ד"ה גובלין) כת' דלאדם מותר אפילו גיבול גמור כשמגבל קצת, ולשוורים מותר רק כ"ז שלא מגבל לגמרי, ולתרנגולין אסור גם כך משום שאין צריכים גיבול שלם, וא"כ זה חשיב גיבול גמור, והגמ' אזלא על שוורים, אולם **הר"ן** (שם) תמה על הרמב"ן מנין חילוק זה.

**כת' הריטב"א** (ד"ה היכי) דדברי רב חסדא דמשני ע"י כך שמגבל מעט, ודברי רב ייבא דמגבל שתי וערב ומנער **לא פליגי אהדדי, אלא אם די לו במעט יעשה כך ע"י גיבול גמור, ואל"ה ישנה בצורת הגיבול**. עוד כת' דהא דאפילו ב**רכה בעינן שינוי** בסדר הנתינה **אליבא דת"ק היא** ולא אליבא דהלכה, אולם כת' ד**אפשר דאפילו לדברי ריב"י** בעינן שינוי כל שהוא והוא שינוי סדר הנתינה. וע"כ דשינוי כל שהוא הוי, דהרי לריב"י נתינת מים מותרת, ורק הגיבול עצמו אסור, וא"כ מה מועיל שינוי בנתינת המים, **וע"כ דכל שמשנה מעט די**. וברמב"ם (פכ"א הלכה ל"ג) מבואר דלהלכה כריב"י רכה מותר ע"י שינוי, והיינו כהצד השני של הריטב"א וכן פסק השו"ע, והוסיף המ"מ דאפילו עבה מותר ע"י שינוי זה יעויי"ש, ויעויין בחזו"א מש"כ בזה. וכבר האריך לתמוה על הב"י התוספת שבת (סקכ"ז) יעויי"ש, וכן במחצית השקל (סקי"ז) כת' דדבריו מרפסין איגרא.

**שתי וערב,** כת' רש"י (ד"ה שתי) 'פעם אחת מוליך המקל שתי, ופעם אחת ערב'. ובספר התרומה כת' מותר להוליך המקל פעם אחת שתי ופעם אחת ערב, ומשמע דיותר מפעם אחת אין היתר, אמנם אפשר דהכוונה כיון שעושה אחד כך ואחד אחרת מותר, ויעויין בביאוה"ל (סי' שכד ד"ה ומעביר) דס"ל דאפילו הרבה פעמים מותר.

**שינוי מעט**, יעויין בביאוה"ל דמאריך בזה כיצד היכא דאסור מדאורייתא מותר ע"י שינוי כזה, והאם מותר גם בדבר שבר גיבול הוא או לא. אולם פשטות הראשונים דזהו שינוי, וכדברי הגמ' לגבי טוחן שמותר ע"י שינוי דחדא חדא. ובפסקי הרי"ד כת' דשינוי זה מועיל רק בדרבנן, אולם כת' טעמא משום שלרבי דלא מועיל שינוי דהרי בנתינת מים כבר אסור ובזה לא שינה. ובביאור הלכה אזיל בדרך היתר דאין זה מלאכה אלא תיקון אוכלא, ובאמת בריטב"א (ד"ה ואמרינן) כת' דמגבל מעט מעט ואוכל לשעתו, ומשמע כעי"ז דאין זה סתם שינוי, אלא או דרך אכילה או תיקון אוכלא.

**ובעצם** הדבר המג"א (סקי"ז) כת' דכ"ז בדרבנן אולם בדאורייתא לא מועיל שינוי דמעט מעט, ויעויין בפרמ"ג דלתוס' דקלי חשיב בר גיבול, א"כ איסורו מדאורייתא ואפ"ה מועיל שינוי זה.

**הרמב"ם כת'** דכל ההיתר דרכה ע"י שינוי הסדר, הוא **בשתיתא**, ופי' דשתיתא אינו קלי, וכן פסק השו"ע, והיינו דלא מועיל בקמח קלי דבר זה, וצ"ע מה החילוק בסברא, והנה **כת' המג"א** (סקי"ט) דהרמב"ם לשיטתו דאין גיבול בעפר ולא בחול ולא במורסן, אולם **הראב"ד** ס"ל דלהיפך בדברים שאינן בר גיבול חייב אף בנתינת המים. ומבואר בדברי המג"א דדווקא בשתיתא מותר ע"י שינוי דדמי לחול, ובחול אינו בר גיבול, והיינו לשיטת הרמב"ם דכל איסורו שמא יבא לגבל קמח, וכה"ג דלא דמי אלא לחול אין איסור, ולפי"ז זה הטעם דבקלי לא מועיל דדמי לקמח. וצ"ל לפי"ז דה"ה מורסן, אף שלרמב"ם חשיב אינו בר גיבול, מ"מ דמי לקמח ואסור. ובעצם הדבר מבואר בשער הציון (סקס"ג) משמע שהרבה אחרונים פליגי על השו"ע וס"ל דאף בקלי ושתיתא מועיל שינוי זה.

**בתוס'** לעיל מבואר דקלי ומורסן ושתיתא הם בר גיבול, משא"כ אפר [לפי הבנת הפרמ"ג הובא בביאוה"ל (ד"ה שמא)]. ולפי"ז אף בדבר דבר גיבול מותר ע"י שינוי זה, ולדבריהם בהם יש גם חיוב חטאת, ואפ"ה מועיל שינוי זה ברכה. ויעויין בט"ז (סקי"ב) שהאריך דלפי"ז דוקא בשתיתא דהיא בר גיבול מועיל רכה ושינוי, אולם בדבר שהוא לאו בר גיבול שע"י הנתינת מים מתחייב, א"כ לא מועיל, ולהכי פסק דבחרדל דלאו בר גיבול לא מועיל, וכן לפי הרמב"ם לא דמי לשתיתא אלא לקלי וא"כ אין בו היתר זה.

**ובעצם ההבנה לדברי תוס'**, יעויין בב"י (סימן שכד) שביאר שיטת תוס' בזה והביא דכעי"ז כת' תוס' ביצה, ולדבריהם ה"ה מורסן דאף שאינו בר גיבול כדמשמע מהגמ' בסוגיין, וא"כ אף בנתינת מים אסור ובגמ' מבואר דמותר, וביאר דהיינו דהחומרא דנתינת מים היא מדרבנן, וכמו דקמח אסור נתינת מים מדרבנן שמא יבא לגבל, ה"ה בלאו בר גיבול משום שנתינת מים זהו גיבולו, אולם כ"ז כשאין צורך, אולם לצורך היום לתרנגולים לא גזרו רבנן. וכעי"ז מבואר בשעה"צ (סקס"א) וכיוצ"ב מבואר במ"ב (סקנ"ז) דנתינת מים בקמח לכו"ע אסורה מדרבנן, ויעויי"ש בפרמ"ג.

**הט"ז** (סקי"א) למד מדברי הרמב"ם שחילק בין שתית לקלי, דה"ה קמח מצות שעושין קניידלך אין בזה היתר דרכה ע"י שינוי, ואף שדומה לשתיתא, מ"מ לא ידוע השינוי. אולם **בב"י הביא דברי התה"ד** (סימן נג) דכת' דאף לדידן דבחול אין לנו מנהג קבוע איזה מהם ליתן תחילה מ"מ סגי בהאי שינוי. אולם מסברא צ"ע דכיצד אמרינן דחשיב שינוי כשלא משנה. והא"ר (סק"כ) מצדד כדברי התה"ד, והביא דברי החק יעקב (סימן תעג סקכ"ו) דכת' דדברי הט"ז אינם מוכרחים, ויעויין **במ"ב** (סקנ"ז) ש**מכריע דטוב להחמיר** לעשות שינוי גם בלישה.

**המג"א** (סקי"ט) אסר להשתין על טיט, והיינו דהוא בר גיבול, וא"כ האיסור הוא רק לרבי, והיינו כשיטת הרמ"א, אולם לפי"ז בדבר שאינו בר גיבול לתוס' הנ"ל חמיר טפי ולכו"ע אסור. עוד טעם משמע בפרמ"ג וכ"כ המ"ב (סקנ"ז) דכוונתו אפילו לריב"י דמ"מ נתינת מים לחודה ג"כ אסור מדרבנן [ויעויין בשעה"צ (סקס"א) שביאר אימתי אסור מדרבנן, ובעצם הדבר כך מבואר בב"י הנ"ל בביאור דברי תוס' יעויי"ש] והוי פס"ר באיסור דרבנן. ולפי"ז בדבר שאינו בר גיבול קיל טפי. והביא המ"ב דברי הבית מאיר להקל בפ"ר בדרבנן היכא דלא ניחא ליה [ויעויין לקמיה אימתי חשיב לא ניחא ליה] **וצ"ע בזה**, ויעויי"ש שכת' דכמו שמותר אמירה לעכום בפ"ר, גם הכא, וביותר דיש מתירם אף בשלג, והערוך מתיר פ"ר דלא ניחא ליה, וא"כ **אין להחמיר במקום הצורך**. ואולי דמי לדלעיל דהר"מ מרוטנבורג היקל להשתין משום שא"א ליזהר בזה. ויעויין במחצה"ש שצירף גם שיטת ריב"י דנתינת מים לחודה אין בה איסור כלל.

**כת' הח"א** (כלל יט סעיף ד) דה"ה כשמכסה מ"ר בחול כשינת מעט יהיה כמו לישה, ויתן הרבה ואז לא ניכר הלישה. וצ"ע בהיתר לא ניכר, וכן צ"ע דגם כשמשתין יש שם הרבה חול, ועוד צריך לבאר דברי השעה"צ (סק"ע) דס"ל דזה חשיב ניחא ליה משום שרוצה שיבלע, ולפי"ז ה"ה במשתין היינו שמשתין ב**מקום שלא אכפת לו שלא יבלע**, משא"כ כשמכסה ניכר שרוצה שיבלע.

**סימן שמ סעיף סעיף יב**

**הנה** איתא שבנתינת המים בדבר שבר גיבול מח' בין תנאים בדין נתינת מים, ואם לאו בר גיבול מח' ראשונים האם נתינת מים חייב, והכא **סתם השו"ע לחומרא, ומקור הדין בגמ' זבחים** (דף צד:) דחייב, וטעמא משום ש**אית להו רירי וקעביד לישא**, וכת' רש"י (ד"ה הנך) דיוצא מהם רירים ומדבקי אהדדי, והק' העולת שבת (סימן שכא סקכ"ג) על הרמב"ם (פ"ח משבת הט"ז) שפסק דין זה דא"כ כ"ש קמח שנדבק טפי, וכת' הפרמ"ג (שם משב"ז סקי"ב) דקו' חזקה היא, ואפשר ד**זרע פשתן הדיבוק שיכול ליקח בידיו ונעשית גוש** משא"כ בקמח שכ"ש שאינו לש אין דיבוקו עולה יפה. [ועיין מג"א (שלו סקי"ב) וקרן אורה (זבחים שם)].

**דין דייסות נמסות מיד:** וכת' החזו"א (סימן נח סק"ט) דאפשר לפרש ב' פי' בזה, או דרירי מחבר להו טפי מקמח בלא גיבול, א"נ הכא לא מיחסר גיבול שאין דרכן בגיבול, והוסיף שאפילו ברכה והיינו שנותן מים מרובים חייב כיון שהן נדבקים זב"ז טפי עיי"ש. ולפי"ז דנו **הפוסקים בדייסות נמסות** שדי בנתינת מים לכך שידבקו אהדדי האם חייב בנתינת מים לכו"ע והאם יהיה אסור אף ברכה לדברי החזו"א. ועיין באג"מ (ח"ד סי' ע"ד לש אות יב) שכת' דאבקה נמסה של תפו"א אסור בכל אופן, אולם בלילה רכה בפודינג מותר בנותן מים אח"כ ולערב בשינוי אולם עבה אסור. ובשש"כ (פ"ח אות ל) מדמה **כל האבקות הנמסות לכך שיש בהו לישה ולפי החזו"א (הערה קא) אסור אפילו ברכה**, ולא כת' אם מותר ע"י שינוי, ובשו"ת שבט הלוי (ח"ז סי' קה וח"ט סי' עג) האריך בנידון זה ומצדד שדומה לסוגיין **ויש בו חשש חיוב**, ולהכי לעשות רכה כלל שאפשר ולשנות בסדר ולא לטרוף בכח אלא בנחת, ומשמע שאם היו מים עכורים בלבד מותר אולם לא ברירא אם הוי בכלל זה, ועיין בספר כללים (לש עמ' שכט תשובות הגריש"א ב) דהתיר **הגריש"א בלילה רכה**, וכת' דלא דומה למה שאוסר החזו"א, והוסיף שלא מבורר מהי סיבת האיסור כי לא ידוע המציאות של זרע פשתן. ועיין עוד בשש"כ (שם הערה סט) ''דכיון שגם תחילת מעשהו הוא רק לשחוק ולהמיס ולא לגבל, ואף שהוא רוצה שיבלעו המים בתוך האבקה מ"מ הואיל ובשעה שהיא עבה לא חזי לאכילה, והבלילה היא רק כדי להמיס אפשר דהבלילה הו"ל כעין פ"ר דלא ניח"ל, וגם הואיל וניכר לכל שהוא מתקן אוכל לעשותו משקה ולא לגיבול, מסתבר דשפיר שרי עבור תינוק בכל גוונא'. ומשמע שכה"ג שודאי עושה כדי שלא יהיה גיבול אלא מים עכורים וכיוצ"ב או בלילה רכה ועושה שינוים אין לחוש שבתחילה יש גושים או כעין זה. **עוד נראה** דכת' האחרונים [שביתת השבת (הקדמה למלאכת לש סק"ו) ועי' פרמ"ג (סימן שכא משב"ז סקי"ב)] שאף שבנתינת מים מחמירים כדברי בעל התרומה, אם נותן דבר עב שבנתינתו אינו מתערב לא בעינן להחמיר, ועיין ארחות שבת (הערה מו) מש"כ בזה, ולענינינו לכאורה יש להתיר כה"ג לתת דייסא בתוך מחית פירות וכדו' שכה"ג לא מתערב, ואח"כ לערב בשינוי, אולם יש לעיין שכה"ג פעמים שהלישה עבה, אולם פעמים שלא מחמת הדייסא אלא מחמת הפירות, והאם כה"ג הוי בלילה עבה שאין מועיל בה שינוי. אולם מ"מ מותר כה"ג שא"א לעשותה מער"ש [עיין שעה"צ (סי' שכא סקפ"ד)] או לצורך תינוק [עיין חזו"א סי' נח סק"ח ד"ה כשכותשין] שמותר ע"י שינוי, ואי אמרינן שבנתינה יש חיוב חטאת אין היתר בזה, אולם להנ"ל לכאורה מותר כה"ג.