13. בדין בישול אחר בישול בנתבשל כמאכל בן דורסאי
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / מלאכות שהיה והטמנה / הרב מאיר קאופמן / שהיה חזרה הטמנה מרחצאות בישול / שיעורים

פ' חקת

**סימן י"ג**

**בדין בישול בדבר שנתבשל כמאכל בן דורסאי**

**א] בביאור המשנה קמ"ה:**

**ב] בדין בישול בדבר שנתבשל כמאכל בן דורסאי**

**ג] בביאור הסברא שאין בישול אחר בישול**

**בביאור המשנה קמ"ה:**

א]גרסינן שבת קמ"ה: כל שבא בחמין מערב שבת שורין אותו בחמין בשבת ובגמ' כגון מאי כגון תרנגולתא דר' אבא ע"כ והנה בפשוטו מבואר במשנה שאין בישול אחר בישול וגם מדרבנן אין איסור ולכן שורין אותו בחמין בשבת ועיין ביאור הגר"א רנ"ג ב' שכתב להוכיח עוד מהא דמותר חזרה בשבת בגרופה וקטומה [אמנם עיין הגהות מרדכי [וכן הוא באו"ז סימן ס"ב בדין האופה] הובא בב"ח שכל היתר המשנה רק בכלי שני וכדעת ר"ת שבדבר לא מבושל גם זה אסור וצ"ל שבדין חזרה מותר כי זה המשך המצב הקודם וכדלקמן וכנגד המדורה באמת ס"ל כדעת התו"י ל"ז: שאין היתר אלא במקום שלא יכול להגיע לידי יד סולדת וגם בדבר מבושל ועיין אגלי טל מ"ח ז' שכתב ג"כ שדעת התו"י שיש בישול אחר בישול אמנם לשרות כיון שזה רק כלי ראשון אין זה בישול ממש כדרך בזה לא גזרו וע"ש שהביא עוד מהרא"ה שבישולי עכו"ם אם הישראל עשה אחרי זה מצטמק ויפה לו זה מתקן האיסור וע"ש שבהכרח שמדרבנן חשיב מעשה בישול ואינו מוכרח דיש כאן קולא לענין בישולי עכו"ם]

והנה הגמ' העמידה בתרנגולתא דר' אבא ועיין רבינו ניסים גאון שביאר שזה תרנגולת מבושלת שרוצים לחממה ומניחים אותה במים ולפ"ז נתבאר כאן דין רגיל של דבר מבושל שאין בו בישול אמנם עיין ר"ח שביאר שהכונה שזה תרנגולת מלוחה מאוד שעל ידי שריה במים זה נהיה מתוקן וכה"ג מותר לחזור ולשרותה במים וצ"ב למה הגמ' העמידה דוקא בכזה אופן ועיין מ"מ פ"ג ה"ג שהוקשה לגמ' שעל ידי שריה במים אין זה נהיה מבושל לגמרי ולכן העמידה בכה"ג ועין כס"מ שם שהביא מהרמ"ך שזה מקור הרמב"ם שגם בדבר מבושל יש בישול וכתב שאין הביאור כך ועיין רש"י שביאר שזה תרנגולת מבושלת ששורים אותה במים כדי שתהיה נימוחה ועיין תוס"ר שהגמ' העמידה כה"ג מצד שהוקשה לגמ' דמה החידוש במשנה ולזה תירצה שאפילו שעושה שזה נהיה נימוח במים אין זה תיקון של בישול [ועיין או"ז סימן ס"ב שדיק מרש"י שרק במבושל לגמרי מותר לשרות במים]

והנה עיין רמב"ם פכ"ב ה"ח שכתב דבר שנתבשל קודם השבת או נשרה בחמין לפני השבת אע"פ שהוא עכשיו צונן מותר לשרותו בחמין בשבת עכ"ל ועיין ב"י שדייק מלשון הרמב"ם שאפילו שרק שרו אותו במים מותר לשרותו במים דהינו שכיון שרק שורה אותו במים כה"ג אין הוא מוסיף בישול אם כבר היה בו שריה פעם אחת במים אמנם בשו"ע כתב שדוקא אם זה התבשל קודם שבת ועיין מג"א שצריך להחמיר בזה אמנם הפמ"ג ביאר שהכונה כגונא דהרי"ף שזה מתבשל לגמרי על ידי שריה ורק כה"ג התיר הרמב"ם אמנם עיין בפירוש המשניות שביאר כר' נסים גאון ולא כר"ח ואולי בהלכות חזר בו וצ"ע

**בדין בישול בדבר שנתבשל כמאכל בן דורסאי**

ב]והנה מבואר במשנה שאם זה נתבשל מותר לשרותו בחמין ואין בזה איסור בישול והנה מבואר בגמ' מנחות נ"ו. שכל שנתבשל כמאכל בן דורסאי חשיב בישול ומתחיב מצד איסור שבת וכן בפשוטו אם זה מתבשל כל צרכו ומצטמק ויפה לו אין בזה שום איסור בישול ודנו הראשונים האם כה"ג שזה רק התבשל כמאכל בן דורסאי כיון שזה חשיב מבושל אין איסור להוסיף בבישולו או שיש איסור להוסיף בבישולו והנה הרשב"א ל"ט. כתב מפורש שכל שזה נתבשל כמאכל בן דורסאי אין שום איסור להוסיף בזה בישול וכן נקט הרמ"ך הובא בכס"מ פ"ט ה"ג וכן מבואר ברמב"ן רשב"א ור"ן י"ח: לענין קושית הגמ' והלא מגיס שזה רק בלא נתבשל כמאכל ב"ד אמנם עיין תוס' ל"ט. שכתבו מפורש שמדובר דוקא בנתבשל כמאכל בן דורסאי וכן דייק הב"י מלשון הרמב"ם וכן הוא בדברי הטור סימן שי"ח וכן דיק האו, סימן ס"ב מרש"י ועיין ב"י דבפשוטו זה מדאוריתא דמהיכי תיתי להמציא איסור דרבנן אמנם בחידושי הר"ן ל"ט. כתב שמדאורייתא וודאי שאין בזה איסור ורק מדרבנן כמו דחזינן שיש איסור חזרה בשבת מצד מחזי כמבשל ה"ה כאן כל שגומר בישולו יש בזה איסור דרבנן וע"ש דביאר דהמקור מהגמ' שאומרת כגון תרנגולתא דר' אבא שמשמע שרק כה"ג מותר [ובביאור הגר"א סימן שי"ח כתב דהמקור מהגמ' בביצה ל"ד. שאחד נותן את המים וכוונתו כראית הרא"ש וכמו שביאר בב"י דמשמע דמדובר גם במקרה שזה כבר מבושל רק שזה לא התבשל לגמרי ועיין סימן רנ"ג ס"ב שכתב עוד מקור מהגמ' י"ח: ששואלת והא מגיס וכוונתו דמשמע דמדובר גם במקרה שזה כבר הגיע למאכל ב"ד וכמו שכתב הרא"ש וכן ביאר רנ"ז ס"ב וצ"ע למה לא הביא את הגמ' של תרנגולתא דר' אבא וצ"ל כיון שבפיה"מ ביאר כר' נסים גאון וכנ"ל סק"א]

והנה הב"י נקט כדבר פשוט דעד כמה שיש בזה בישול א"כ גם בכירה גרופה וקטומה שאין איסור חזרה אבל יהיה איסור להחזיר מצד מבשל ובזה ביאר את הטור שכתב שאסור להוסיף על ההטמנה אם זה עדין לא מבושל כל צרכו אמנם לפ"ז צ"ע סתירת דברי התוס' דבדף ל"ו: ביארו המשנה של חזרה בנתבשל כמאכל ב"ד ומבואר שס"ל שאין בזה איסור בישול ועיין אגלי טל שהקשה אותה סתירה בדברי רבינו ירוחם דלענין המשנה של כל שבא בחמין כתב שמדובר בנתבשל כל צרכו ולענין חזרה על גבי האש כתב רק בלא נתבשל כמאכל בן דורסאי שאסור להחזיר אבל בנתבשל כמאכל בן דורסאי כתב שמותר להחזיר וכן עיין שיטה לר"ן דבדף קמ"ה: נקט פשוט שכל שזה לא נתבשל לגמרי יש בזה איסור בישול ולענין חזרה כתב מפורש ל"ז: שכל שזה מבושל כמאכל ב"ד מותר להחזיר על האש

ועיין אגלי טל סק"י שהאריך לבאר דבאמת מדאוריתא אין בזה איסור בישול אמנם מדרבנן יש בזה איסור בישול אלא שהרי נתינה בתחילה על הכירה אסור מצד מחזי כמבשל ובכל אופן חזרה מותר וחזינן דבבישול דרבנן כל שעושה את זה בתור המשך אין בזה מחזי כמבשל ולפ"ז חידש שה"ה בדבר שלא מבושל שהורידו מהאש ומחזירו כיון שזה בישול דרבנן אין בזה איסור מחזי כמבשל ולפ"ז א"ש הסתירה בדברי תוס' ורבינו ירוחם והשיטה לר"ן דאפילו שס"ל שיש בישול כל שזה לא מגיע למאכל בן דורסאי מדרבנן אבל חזרה מותר וע"ש שכתב שדבר זה מדויק בדברי הטור שלענין דבר שלא נתבשל כלל כתב שבהטמנה אסור להחזיר אמנם לענין אם זה מבושל לא לגמרי כתב רק שאסור להוסיף ולא כתב שאסור להחזיר מצד שרק תוספת אסור אבל להמשיך אותו המצב שהיה אין בזה בישול מדרבנן

והנה הבה"ל כתב שדברי הרמב"ם הוא שיטת יחיד אמנם ע"ש שהביא מהסמ"ק וסה"ת וסמ"ג שכתבו שאסור להוסיף על ההטמנה ולנ"ל אבל לענין חזרה אדרבא מדויק בדבריהם שאין איסור אלא רק להוסיף על ההטמנה ולא להחזיר

וע"ש באגלי טל שכתב שגם דעת הרא"ש יתכן שכל מה שהכריע שאין איסור דאוריתא אבל איסור דרבנן וודאי שיש ואדרבא לענין חזרה בערב שבת ביאר שאין איסור להחזיר אם זה לא מבושל כי אנשים לא יטעו להניח על האש לכתחילה דהרי יש איסור בישול ומבואר שס"ל שיש בישול כל שזה לא נתבל כמאכל בן דורסאי

והנה בפשוטו הדבר מבואר מפורש בגמ' ל"ז: דאומרת כירה שהסיקוה בגפת ובעצים משהין עליה חמין שלא הוחמו כל צרכן ותבשיל שלא בישל כל צרכו עקר לא יחזיר עד שיגרוף או עד שיתן את האפר ע"כ וצ"ע על הב"י שנקט לאסור כה"ג וצריך לדחוק שזה הולך על דוגמא שזה כבר מבושל

והנה בעיקר סברתו יש לפרשה בכמה אופנים א. דיש לבאר שכל שרואים החזרה כהמשך של ההתחלה דנים שכאילו הוא החזיר את המצב הקודם וממילא הבישול מתיחס לנתינה הקודמת ולא לנתינה של עכשיו וזה סברא מחודשת וכן בהוריד לא על מנת להחזיר ועודו בידו שמותר להחזיר קשה להבין הסברא הנ"ל ואולי כיון שזה נראה שזה המשך זה מספיק ב. יש מקום לדון שזה סברא מצד העשיה של הגברא שעשיה של השך הבישול אין זו יצירה חשובה ג. ויש לדון שזה סברא ביצירה הנעשית שעד כמה שיש כאן שני יצירות א"כ יש כאן מחזי כמבשל דאת התיקון הנוסף נעשה בשבת אבל עד כמה שזה המשך מצב יש כאן בישול אחד שרק חלקו נעשה בשבת ויתכן שבזה יש פחות מחזי כמבשל

והנה הגמ' י"ח: שואלת שלב"ש דאיכא שביתת כלים איך אפשר להשאיר קדירה על האש ועיין רעק"א שהקשה הרי זה כבר מבושל ואין כאן שביתת כלים אמנם עיין רש"י שם שכתב שהרי זה מצטמק בשבת ועיין חידושי הגראמ"ה שכתב דמבואר ברש"י שגם מצטמק ויפה לו חשיב בישול והדבר צ"ע הרי מפורש בגמ' אפשר להחזיר בגרו"ק ועד כמה שזה חשיב בישול למה שזה יאסר להחזיר ולכאורא לנ"ל לסברא הראשונה וודאי מיושב דכאן זה עצמו האיסור דגם אם הניחו בערב שבת וממשיך להתבשל בשבת יש כאן איסור שביתת כלים וכן לסברא ב' יש מקום לדון שזה רק סברא ביחס לעשיה של הגברא שזה מצד מעשה ההנחה אבל בשביתת כלים שזה מצד המציואות שזה מבשל כל הזמן בזה יתכן שאין מקום לסברא הנ"ל אמם לסברא השלישית שזה סברא אם זה יצירה חדשה א"כ גם כאן זה המשך המצב הקודם ולא יצירה לעצמה

והנה המאירי ריש פ' כירה ד"ה ואחר שביארנו שכתב וז"ל ואי אתה מפרשה בשאינה מבושל אף כמאכל ב"ד וכו' שבזה איך היו ב"ה מתירים אף החזרה אלא כשמבושל כמאכל בן דורסאי ומכיון שנתבשל אין לנו בצימוקו לאחר אחר שקטם שאין שאין בקטימה בישול למה שנתבשל אלא שמעמיד ואע"פ שמצטמק לעינינו אף בחום המעמיד הוא כן ולארך השעה לא מצד הבישול עכ"ל ולכאורא כוונתו שמה שזה מתבשל מצד עצמו כי זה ממשיך להיות חם זה בגדר גרם בישול ולא בגדר בישול ובכזו אש אין בכחה להוסיף חום יותר מהמצב הקודם אמנם בפשוטו כל זה אם יש כאן קטימה גמורה אבל לפי מה שביארו הראשונים שמספיק קטימה במקצת א"כ וודאי שיש בכח זה להוסיף חום וצ"ע

**בביאור הסברא שאין בישול אחר בישול**

ג]הנה מבואר דנחלקו הראשונים האם בדבר מבושל יש בישול בתוספת בישולו וצ"ב מחלוקתם דהנה זה וודאי שהדין של אין בישול אחר בישול זה לא שכיון שנעשה בזה מעשה בישול אין בזה עוד הפעם בישול דהרי מתיך את המתכת נקט החזו"א והאגלי טל והנשמת אדם שוודאי חייב אפילו שזה כבר היה פעם מבושל שכיון שהבישול נסתלק א"כ יש בזה בישול אחר וכן מבשל בחמי טבריה ודאי שאין בישול אחריו ובפשוטו מבואר שהדין אין בישול אחר בישול שכיון שהדבר כבר מבושל א"כ אין כאן עוד מציאות של בישול דאפילו שמעשה בישול נעשה כאן אבל יצירה של בישול לא נעשה כאן כיון שזה כבר מתוקן לאכילה ולפ"ז יסוד מחלוקת הראשונים איך לדון דבר שמבושל כמאכל בן דורסאי האם התיקון שנעשה בהמשך חשיב יצירה חשובה של בישול או שכיון שזה כבר ראוי לאכילה א"כ אין כאן יצירה חשובה

אמנם לכאורא צ"ע דהנה ידוע הנידון האם מבשל פירות חיים חייב משום מבשל דהרמב"ם כתב שדבר שאין צריך בישול כלל פטור על בישולו וכתב המ"מ שזה נלמד מהמ"ד ששמן אין בו משום בישול דאין בזה חיוב בישול ועיין רעק"א סימן רנ"ד וכן הביא האגלי טל מהמנחת כהן וכן הוא ברדב"ז ח"א סימן רי"ג שפירות שנאכלים חיים אין עליהם חיוב בישול אמנם עיין שער הציון סימן שי"ח אות קי"ד דהוכיח מהראשונים שיש בזה חיוב בישול והטעם כמבואר באו"ז סימן ס"ו שכיון שמשתנה טעמו ויש כאן תיקון אפילו שהיה אפשר לאוכלו קודם בכל אופן חשיב תיקון שזה סיבה לחייב על זה וצ"ע וכי התיקון שנעשה בדבר שכבר מבושל כמאכל בן דורסאי הוא פחות תיקון הרי רוב האנשים לא אוכלים כזה דבר וא"כ וודאי שיש כאן תיקון גמור יותר מהתיקון של פירות חיים וצ"ב

ולכאורא מבואר מזה שיסוד הדין שאין בישול אחר בישול זה לא מצד שלא נעשה כאן תיקון חשוב אלא יתכן שזה אותו תיקון שנעשה בדבר לא מבושל שחשיב בישול וכאן לא חשיב בישול אלא שהשם בישול הוא להפוך דבר מחי למבושל ולכן כל שהוא חשיב דבר מבושל התיקון שנעשה בו אין לו תורת בישול ומצד שנעשה פה תיקון באוכל אין זה בכלל מלאכה ובזה א"ש שפירות חיים אפילו שהתיקון שנעשה בהם הוא לא גדול אבל יש כאן הפיכה מדבר חי לדבר מבושל

והנה מבואר בשו"ע סימן שכ"א שאין טוחן אחר טוחן ועיין חזו"א סימן נ"ז ד"ה וענין שכתב שאין זה קשור לדין אין בישול אחר בישול דכאן יסוד הסברא שדבר שהוא רק חיבורי אדם אין בזה חשיבות של חיבור שהיצירה של הטחינה תחשב טחינה אמנם עיין ביאור הגר"א שכ"א סי"ב שהביא על דין זה של טוחן שזה כמו שאין בישול אחר בישול וצ"ב הדמיון ולכאורא מבואר מכאן כנ"ל שיסוד הסברא שלא חל שם טוחן על דבר שכבר נעשה בו טחינה וניכרת עדין הפעולה הקודמת שזה לא נחשב שהפך את זה משלם לטחון וזה ממש כנ"ל שיסוד המלאכה להפוך מחי למבושל ועדין צ"ע

והנה עיין רא"ש שדן האם יש בישול לאחר מאכל בן דורסאי וכתב להוכיח מהא דמבואר ברש"י שיש בישול אחר בישול בלח וצ"ע מה ענין זה לזה דהרי יש כאן נידון על שני דברים האם יש כאן עדין תיקון או לא וכל דבר זה דבר נפרד ולכאורא מבואר מכאן כנ"ל ששורש הנידון האם החיוב על מה שעושה אותו מחי למבושל א"כ בשני הדברים הנ"ל יש לזה שם מבושל כבר או שגם בדבר מבושל שייך מלאכת בישול ורק אם אין בזה תועלת חשובה לא חיבים על זה דאם צריך דוקא הפיכתו מדבר חי למבושל א"כ בשני המקרים אין על מה לחיב ואם לא בשני המקרים יש על מה לחייב

והנה מבואר להלכה שיש שיטות שיש בישול אחר בישול בלח ועיין פמ"ג רנ"ד א' שהקשה דבשומן כיון שניכר בו עדין פעולת הבישול א"כ למה יש בו בישול אחר בישול בלח וצ"ע כונתו שעד כמה שהתחדש פעולת החימום היא בישול מה איכפת לן שיש לו גם מעלה שהוא מבושל מצד שניכר בו פעולת הבישול ומבואר כנ"ל שהיסוד שכל דבר שבדיני התורה שמו מבושל הפעולה הנעשית בו אין לו שם בישול ולכן פעולת החימום אפילו שיש בה שם בישול אבל עד כמה שהדר כבר מבושל אין לחייב על זה

והנה הרא"ש הביא ראיה מהגמ' של מגיס בצבע והרא"ש דחה ששאני סממנים שצריכים בישול לעולם דהינו שכאן הבישול מה שזה מוציא צבע ופעולה זו נמשכת כל הזמן ודברי הרא"ש הובאו בשער הציון קל"ח ועיין שו"ת חת"ס בסימן ע"ד שהביא משו"ת גינת וורדים שדן לאסור להניח מים חמים בקפה מבושל כיון שהוא מוציא כל הזמן טעם א"כ זה כמו סממנים [ועיין שער הציון סקס"ג שציין לפ"ת החדש ושם מבואר שזה טענתו לאסור תה] וכתב החת"ס שזה לא דומה שסממנים אין בהם שימוש לעצמם אלא להוציא מהם צבע משא"כ קפה שאפשר לאוכלו כמו שהוא עכ"ד וצ"ב כוונתו דהרי עד כמה שדבר שמוציא טעם ועומד לכך פעולה זו חשיבה בישול א"כ מה איכפת לן שזה גם ראוי לאכילה אלא בהכרח כנ"ל שכל שלדבר יש שם של דבר מבושל כל פעולה שתעשה בו אין בזה שם בישול משא"כ סממנים שכל פעולת הבישול זה הוצאת הצבע שבהם ולא נעשה בהם שום תיקון אחר ולא חל עליהם שם מבושל ממילא תמיד חיבים על הוצאת הצבע

והנה מבואר ברמב"ם שממיס את הדונג חיב משם בישול ועיין נשמת אדם כלל כ' סק"ו שהקשה שא"כ בכל המסת שומן יהיה בישול מצד שמרכך דבר קשה אמנם לנ"ל א"ש שכיון שחלב מבושל וודאי ניכר בו הבישול כמבואר בגמ' שהאוכל חלב מבושל פטור וכיון ששמו מבושל אין בו בישול

והנה עיין ט"ז שכתב שבדבר שלא מבושל לגמרי אין איסור לעשות פעולה של שמירת החום כיון שזה לא מבשל את זה ובמ"ב סק"נ ביאר ומקורו מהגר"ז שזה ענין מציאותי והביא שהאחרונים נחלקו על זה אמנם הפמ"ג ביאר שהכונה שכיון שס"ל לט"ז שזה רק איסור דרבנן בדבר מבושל א"כ ס"ל שאין איסור אלא א"כ יש כאן גמר בישול ולא תוספת בעלמא וע"ש שמקורו מהא דמבואר בגמ' שמותר להניח מיחם על גבי מיחם לשמור חומו ולא לחממו וממ"נ איך מדובר אם זה מבושל א"כ גם לחמם מותר אם אין בישול אחר בישול בלח ואם זה לא מבושל א"כ יש פה איסור מצד הוספת הבישול אלא בהכרח בדבר מבושל אין איסור בהוספת הבישול כל שזה לא גומר את בישולו עכ"ד וצ"ב טעם הדברים שכיון שמדרבנן גם התיקון שנעשה בדבר מבושל חשיב תיקון א"כ למה דוקא גמר התיקון הרי כל קצת תיקון הוא משמעותי ולמה שלא יתחיבו על זה

והנה עיין סימן קי"ג בטור שהובא דעת הרשב"א דדבר שנתבשל על ידי עכו"ם כמאכל בן דורסאי יש בזה משום בישולי עכו"ם ולא עוזר שהישראל ימשיך לבשלו דאין בישול אחר בישול אמנם הרא"ש חולק וביאר טעמו שרק לקולא אומרים שאם ישראל בישלו חשיב מבושל אבל לא לחומרא דהינו שלגבי אם ישראל גמר ובישלו דנים שזה לא מבושל ולפ"ז יש מקום לומר שכיון שמדאורייתא דבר מבושל אין בו בישול גם מדרבנן לא היה הגדר שכל תוספת אסורה [ובפרט דהרי מצטמק ויפה לו מותר ] אלא הגדר שחשיב שזה עדין לא מבושל והחיוב על מה שעושה אותו מבושל וממילא א"ש שרק עד כמה שגומר הבישול יש בזה איסור ואין להקשות שעדין יאסר מצד חצי שיעור א. דיתכן שכאן שזה בישול דרבנן לא אסרו ועוד דעת המ"ב בשער הציון שי"ח סק"ה ועוד אחרונים דאין איסור חצי שיעור בבישול

והנה יש לעיין לענין דבר שנאכל כמו שהוא חי מהו שיעור בישולו דהרי כאן הוא תמיד נאכל והתהל"ד שי"ח סקט"ז רצה לחדש שכל שזה נהיה יד סולדת וזהו חידוש אמנם יש מקום לדון דהשיעור שביחס לתועלת שרצה להביא זה בגדר ראוי לאכילה ויש לעיין האם יהיה איסור בהמשך המצב דיש מקום לומר דכאן זה כמו מצטמק ויפה לו ולא בגדר בישול דהרי זה ראוי לאכילה אמנם לנ"ל כיון שגדר הדין שזה כאילו לא מבושל א"כ מסתמא גם כאן יהיה חייב וצ"ע