ציונים והערות בענין שותפות בבור
קטגוריות: ש_ס / לא בבא קמא / ב_ק - הרב יהודה אלבוים / בור / מ_מ

בס''ד

**ציונים והערות - דף נא**

א. 'אי דשוו שליח אין שליח לדבר עבירה' לקמן דף נג א כתב רש''י דהא דהו"ל דבר עבירה הוא משום דאסור לקלקל רה"ר, וצ''ב מ"ט לא פירש"י דהוא משום דא"א שיתחייב על כריית אחר דאין זה חוטא וזה מתחייב, וכמו שאמרה הגמ' בקידושין דף מב ב לענין אש - ברכ''ש סי' י''ז סק''ו -.

ב. 'כגון שעקרו חוליא בת אחת' צ''ב מאי שנא מב' שיצרו אש שכתבו התוס' בדף ס א דשניהם פטורים - עי' ברכ''ש סי' י' סק''ב -.

**מח' רבי ורבנן**

א. 'כגון שעקרו שניהם חוליא בב''א והשלימו לעשרה' עי' רשב''א דתמה דהא איש א' ולא שניים ותי' דכאחד חשבינן ליה הואיל ועקרו בב''א [ולקמן נג: הוכיח מזה דכמו''כ בשהכוהו עשרה בנ''א במקל אחד כולן חייבין עי''ש] ונראה מדבריו דאין המיעוט דווקא כשהשלים השני את הבור למיתה, אלא יסוד המיעוט הוא דאין ב' יכולים להחשב כבעלי הבור אא''כ כחד חשיבי, וצ''ע מדוע כשחפר י' ובא אחר והשלימו לכ', או כשחפר ח' ובא אחר והשלימו לט' שניהם חייבים - וצ''ל דבור כ' הוי כעין ב' בורות, וכל אחד בעלים על הבור שלו וצ''ע, ודעת כמה ראשונים דלאיכא דאמרי אף בבור י' ו'כ ו'ל' לרבנן רק האחרון חייב, ודעת ר' יהונתן לעיל דף י א בשטמ''ק דבח' ו'ט' רק האחרון חייב לרבנן, ומבואר בדבריהם כדברי הרשב''א דנלמד מקרא דרק אחד חייב -.

ב. כתב הנמוק''י בדף ל א ואי סתריה אינש מעלמא שלא ברשות ל"ש רעוע ול"ש בריא הסותר חייב והמצניע פטור ואף על גב דברעוע מצניע הוא דחייב דפושע הוא מ"מ השתא הסותר חייב **דלא גרע מכורה אחר כורה דאחרון חייב עכ''ל,** וצ''ב הרי בי' וכ' ול' כולם חייבים, ואינו אלא דין בדעביד בתרא שיעור מיתה, וא''כ מה השייכות לסותר כותל רעוע - ולדברי הרשב''א הנ''ל ניחא, דנלמד מקרא דא''א לחייב ב' על בור אחד, ול''ד לי' וכ' ול' דהוי כעין ג' בורות -.

ג. יש לעיין היאך הדין כהראשון חפר ט' ושור או שוטה השלימו לי', האם לרבנן פטור הראשון על נזקין, או רק משום שהשני חייב הראשון נפטר.

ד. החופר בור ט' ובא אחר והשלימו לי' לדעת רבנן דרק השני חייב, כיצד הדין כשמת השני, האם הראשון חוזר ומתחייב בנזקין - אי נימא דכששור או שוטה השלים לי' הראשון חייב בנזקין -.

ה. בור ט' הפקר, והשלימו לי' האם לרבי האחרון רק חייב חצי, או''ד דכל הסיבה שלרבי האחרון חייב חצי הוא משום שהראשון חייב חצי, אך כשאין ראשון אף לרבי יש סברא לחייבו בהכל - לכא' יש להוכיח שהשני חייב את הכל, דאל''כ מדוע לרבנן חייב השני את הכל, הא אין כתוב בקרא אלא רק דהראשון פטור ומנלן שהשני חייב את הכל, ועי' חי' ר' נחום בפ''ק אות ש''ס -.

ה. השטמ''ק בדף י א הביא מרבינו פרץ דהחופר בור י' ובא אחר והשלימו לי''א הראשון חייב לגבי מיתה, ומשמע שלגבי נזקין שניהם חייבים, וצ''ב מדוע לא נימא דלרבנן דדרשינן אחד ולא שנים, שיהיה חייב רק הראשון שעשה שיעור מיתה גם על נזקין - ונראה בדבריו שיש יותר סיבה לחייב את האחרון שנחשב כמשתמש עם הבור של הראשון -.

ו. דעת הרא''ה - הובא בשטמ''ק כאן - דבחפר בור ח' והשלימה לט' רק האחרון חייב, ואפילו הכי כתב דבבור י' והשלימה לכ' תרוויהו חייבים וצ''ב מאי שנא - צ''ל דדרשינן מקרא דא' ולא ב' דכל היכא שהוסיף השני במזיק הרי הוא חייב על הכל, וח' אינו יכול להזיק את כל הנזקין, כמבואר בדף צ''א, משא''כ בור י' יכול לעשות הכל, ולא הוסיף במזיק, ולא די בהוספת נזק, אלא רק כשהוסיף במזיק חייב רק האחרון -.

ז. במהרש''א מבואר דאפי' אם אחד חפר בור י' ואחר השלימו לכ' רק האחרון חייב, כשהראשון חפר בור ח' והשני השלימו לט' שניהם חייבים, וצ''ב מאי שנא י' וכ' דכל אחד עשה שיעור מיתה, לח' וט' ששניהם עשו שיעור נזיקין - מהדו''ב -.

ח. יש לעיין כשהיה בור למיתה של חבט, והשני הוסיף הבל למיתה, האם הראשון חייב על החבט והשני על ההבל, או ששניהם חייבים גם על החבט, או שלרבנן דדרשינן אחד ולא שניים רק השני חייב על החבט, וכן יש לעיין לענין נזקין בכה''ג לדעת רבנן, האם שניהם חייבים או רק האחרון - עי' אבן האזל פי''ב הי''ב, והי''ג -.

ט. חפר הראשון בור י', והניח כיסוי על הטפח הי' ונשאר בור ט' מגולה, ובא אחר ופתח את הכיסוי, האם גם בכה''ג לרבנן רק השני חייב גם על נזקין, ואת''ל דחייב, וכן יש לדון בחפר השני את הטפח הי' וחזר וכיסהו ולא טממו, האם אמרינן דמאי דעביד שקליה ופטור להך גיסא בגמ', או רק כשסילק את מעשיו וטממו אמרינן הכי.

י. מבואר בגמ' דבור ח' ומתוכם ב' מים הוי כבור י', ויש לדון כיצד הדין כשהראשון חפר בור ח', והשני שפך לתוכו מים, האם דינו כהשלימו לעשרה וכמו שבסייד וכייד נידון כהשלימו לי' - אולי רק כששינה את צורת הבור חייב, ולא כשרק הכניס הבל -.

יא. לשיטות דבבור ו' יש חיוב על מיתת השור כשנפל כשהיה עומד, ויש י''ט בין כריסו לקרקע הבור, כיצד הדין בחפר הראשון ה', ובא אחר והשלימו לו' ונפל באופן הנ''ל, האם דינו כהשלימו לי', וכן יש לעיין כיצד הדין בהיה בור ו' והשלימו לי' ונפל באופן הנ''ל לענין נזקין, ולענין מיתה - עי' מנ''ח סוף מצוה נ''ג -.

יב. מבואר בגמ' דבור ו' ממית כשנפל כדרכו, וכתב הרשב''א דאפילו הכי פטור משום שלא חייבה התורה אלא בבור שממית בכל גוונא, וצ''ב מדוע בבור ט' והשלימו לי' חייב השני על מיתה כשנפל כדרכו, הא לא עבד מידי ואף בלעדיו היה מת, ומדוע אין דינו בכור י' והשלימו לי''א דכתבו התוס' והרשב''א בדף י' דפטור.

יג. בור ט' והשלימו קוף לי' לכא' הראשון פטור על מיתה, ויש לעיין בבור ו' והשלימו קוף לי' ונפל **כדרכו** ומת, לכא' אף בכה''ג הראשון פטור, וצ''ב הרי היה מת גם בבור ו', אלא דלדברי הרשב''א שיש גזה''כ דאין חיוב בבור פחות מי', וא''כ כשיש י' מדוע לא יהיה שותף לחיוב תשלומין, וכן קשה לרבי מדוע רק האחרון חייב - וצ''ל דעל חלקו יש גזה''כ שאינו חייב, ועל פי זה יתיישב היטב דברי הגמ' בדף י' א' דאף לרבי ולמיתה הוי הכשרתי במקצת נזקו, מכיון שהיה מת גם בלעדיו -.

יד. יש לעיין בבור ט' והשלימו קוף לי', האם לרבנן חייב הראשון על נזקין, ומסתברא דחייב אך יש לדון אם חייב בכל הנזק, או רק בחלקו, וכן יש לדון בבור י' ובא קוף והשלימו לכ' האם חייב הראשון בתשלום כל ההזק, או רק בתשלום חצי מהנזק, וכן יש לדון להפך בבור י' הפקר, ובא אחר והשלימו לכ' האם השני חייב הכל ההזק או רק בחלקו - ויש לדון לדברי הפרישה שכתב דדילמא אם לא היתה עמוקה אלא עשרה לא היה שור זה מת, אם זהו סיבה לפטור את הראשון -.

**שותפות בבור**

א. יש לעיין בכל האופנים ששניהם חייבים, כבור ח' וט', או כבור י' וכ' ול', או כבור י' וי''א, כיצד הדין כשברור שהנזק או המיתה נעשית רק מכח אחד מהם, ומחמת אידך לא היה נעשה, האם גם בכה''ג שניהם חייבים, או שחייב רק זה שמכוחו ניזוק, ויסוד הספק הוא האם הנידון בשותפים בבור הוא כמה כל אחד הזיק, או''ד דהנידון כמה כל אחד הוסיף במזיק, וכל שהוסיף במזיק נעשה שותף בכל הבור, וממילא חייב בכל גוונא, ואף כשהוספת השני אינה גורמת יותר הזק בפועל, אלא עי''ז הבור יותר מזיק נמי נעשה שותף בבור עי' להלן אות ד' - וכך לכא' מוכח מהצד שחייב בהרחיבה אף כשנפל מהצד שלא הרחיב, ויש לדון בסברת המד''א שפטור -.

ב. את''ל דהנידון כמה כל אחד הוסיף במזיק, האם אפשר לחלק בור לחלקים, כגון לומר שאחד בעלים על בור מיתה, ושניהם בעלים על בור נזיקין, או לומר שאחד בעלים על בור של הבל, ואידך או שניהם אחראים על בור של חבט, או בהרחיבה האם שייך לומר שהראשון בעלים לגבי נזקין שנופלים מצד זה, ואידך בעלים לגבי נזקים שנופלים מהצד השני.

ג. אחד החופר בור י' ובא אחר והשלים לכ' שניהם חייבים, יש לדון האם השני חייב משום שלא תמיד בור י' ממית, ולכן נחשב שהוסיף מזיק בבור, ועי''ז אוקמא רחמנא ברשותיה את הבור, וחייב אף באופן שהיה מת מחמת הראשון, או דלמא דאף אם לא הוסיף כלום חייב, מכיון שגם בורו יכול להמית - נ''מ כשהראשון חפר בור עמוק מאד, שאין אפשרות ששור יפול שם ולא ימות, וכדברי התוס' בדף מ''ה א' שכתבו וז''ל אי כתב רחמנא בור ה"א בעמוק כ"כ **דאי אפשר** שלא ימות בו כתב רחמנא והמת יהיה לו **בראוי למות** בו דהיינו עשרה, וז''ל הפרישה בסי' ת''י דכל המוסיף נעשה שותף עם הראשון ... דדילמא אם לא היתה עמוקה אלא עשרה לא היה שור זה מת עכ''ל, ועי' בתוס' דף י ב ד''ה מאי קעביד, ועי' חי' הגרשש''ק סי' י''ח -.

ד. 'אחד החופר בור עשרה ובא אחר והשלימה לכ' ובא אחר והשלימה לשלשים כולן חייבין' צ''ב בשלמא הראשון גרם את התקלה, וניזוק בקרקעית של החפירה שהשלישי חפר, אך על מה השני חייב, הא בורו לא הזיק כלל - וצ''ל דע''י חלל הבור נופל יותר מהר, ונחבט בקרקע יותר, ומובן מדוע הברייתא כתבה שהיו ג' שחפרו, דאילו היה כתוב רק ב' לא היה אפשר ללמוד מזה שכיש ג' האמצעי חייב, כ''כ התורת חיים, עי''ל דכיון שכשחפר השני נעשה בעל הבור, לא פקעה בעלותו ע''י חפירת השלישי -.

ה. יש לעיין כיצד הדין בחופר בור עשרה ובא אחר והשלימה לכ' ובא אחר והשלימה לשלשים, ובא הראשון או השני וטממו י' טפחים מהבור.

ו. יש לעיין כיצד יתחלקו בתשלומין באופן שהראשון חפר י' והשני ט' והשלישי א', או בחפר ט' והשני י' והשלישי אחד - עי' ערוך השולחן בסי' ת''י.

ז. יש לעיין כיצד הדין בחופר בור י' ובא אחר והשלים לל' האם יתחלקו בשוה, או שהשני ישלם ב' חלקים, את''ל דמשלמים בשוה, יש לעיין היאך הדין כשראובן חפר י', ושמעון חפר עוד י' וחזר ראובן וחפר עוד י' - עי' ערוך השולחן שם -.

ח. החופר בור ח' ובא אחר והשלימו לט' כיצד מתחלקים בתשלומין - לשון השו''ע בסי' ת''י סעי' י''ג 'כל אחד לפי מה שחפר' וכתב האולם המשפט דאם אומדים שהנזק לא היה נעשה בבור ח' רק השני חייב, וכשאומדים שהיה נעשה גם מכח הראשון מתחלקים בשוה, אע''פ שזה חפר ח' וזה רק טפח עי''ש, אך הערוך השולחן כתב דהראשון משלם יותר לפי חלקו עי''ש -.

**טם טפח**

א. 'בעי רבא טם טפח וסילק אבניו מהו מי אמרינן מאי דעבד שקליה' ונראה דהשני פטור והראשון חייב - וכן מבואר בדברי הטור ובסמ''ע בסי' ת''י סקכ''ג דהראשון חייב - וצ''ב הא כבר נסתלק מהבור, וכיצד חוזר ומתחייב - צ''ל דאף כשהיה בור י' היה לו סיבת חיוב, אלא דחיובו של השני פוטרו - ועי' בתומים תקפו כהן סי' ט' שכתב בדעת הרי''ף שהראשון פטור וז''ל וצ"ל דסבירא ליה דפשיטא דראשון מסתלק דכיון דהשני הוסיף לעשרה הרי הראשון נסתלק ואין עליו שמירת הבור כלל, ואם כן אם השני אחר כך סילק וסתם חפירתו שהוסיף עד לעשרה, מה חיוב יש על ראשון הלא הוא נסתלק ואין עליו שום חיוב והשגחה עוד על הבור לדעת אם היא עמוקה עשרה או לא, דכבר נסתלק הימנו והוא כאילו לא קעביד בור כלל מעולם, ומהיכי תיתי ישגיח ומאין ידע אם סילק השני וסתם או לא, הלא שמירתו וחיוב השגחתו נסתלק, וכל הספק הוא רק להשני אם עודנו עומד בחיובו אף דסתם מה שחפר או לא והוי כבור של הפקר, אבל הראשון ודאי אינו בגדר הספק כלל -.

ב. 'בעי רבא טם טפח וסילק אבניו מהו מי אמרינן מאי דעבד שקליה או דלמא נסתלקו מעשה ראשון וקמה ליה כוליה ברשותיה' יש לעיין האם הצד לפטור את השני הוא משום שאין סיבה לחייבו, או משום שיש סיבה לחייב את הראשון, נ''מ בבור ט' הפקר, ובא אחר והשלימו לי' וחזר וטמם טפח, האם גם בזה יש ספק, או שבזה ודאי האחרון חייב - וז''ל הרמב''ם הרי זה ספק אם כבר נסתלקו מעשה הראשון או עדיין לא נסתלקו עכ''ל, ונראה בדבריו שהספק הוא בדין הראשון, וכן הוא בפרישה וז''ל הראשון שחפר תשעה נסתלק מעשהו ... דהרי כבר נפטר בשעה שהשני השלימו לעשרה ואף שחזר לסתום אותו טפח הואיל ואיפטר הראשון איפטר עכ''ל, ואי נימא דיש סברא לחייב את השני על הנזקין, ואין צריך קרא אלא לפטור את הראשון, ואף לרבי בבור ט' הפקר והשלימו לי' חייב השני על נזקין, א''כ מבואר בגמ' דבטם טפח יש סברא לחייב את השני אף בלא דרשת א' ולא שנים, וע''כ כל הספק רק על הראשון, ואם הראשון חייב, י''ל דהשני פטור רק ממקרא דאחד ולא שנים, ויש סברא לחייב את הראשון יותר מהשני משום סברת מאי דעביד שקליה -.

ג. האם הספק גם לדעת רבי דשניהם חייבים בנזקין, אם כשטם טפח גם השני חייב, או רק הראשון חייב, או''ד דבזה פשיטא דרק הראשון חייב - וכ''כ הרא''ש דלא מיבעיא לרבי, אך אולי כוונתו דפשוט שהראשון גם חייב, אך אולי גם השני חייב לרבי, ורק לרבנן דדרשינן א' ולא שנים רק הראשון חייב, ולכא' משום שרק משום שיש לפטור את הראשון יש צד לחייב את השני, ולפי''ז בבור ט' הפקר והשלימה לי' וטמם, אף לרבי האחרון חייב על נזקין -.

ד. האם הספק גם באופן שהיה בור ט' והוסיף אבן על פי הבור והשלימה לי' וחזר וטמם טפח, או דלמא דבכה''ג ודאי השני חייב בנזקין, ואת''ל דהשני חייב, האם הראשון פטור, או''ד דלהך גיסא דלא נסתלקו מעשה ראשון תרוייהו חייבים.

ה. האם ספק הגמ' הוא גם בחפר הראשון ח' והשני השלים לט' דשניהם חייבים, וחזר השני וטמם טפח, האם השני נפטר והראשון חייב הכל או שקם גם ברשות השני ונשאר חייב, או''ד דבזה פשיטא דהשני פטור - עי' מנ''ח מצוה נ''ג, ולכא' אם הצד לפטור את השני הוא משום שהראשון חייב, כאן שהראשון לא נתסלק ודאי השני פטור, אך אולי י''ל דנסתלק מחצי הבור -.

ו. הרחיבה וחזר וסתם את מה שהרחיב, האם גם בזה מספ''ל או''ד רק בבור ט' והשלימו לי' שהראשון הסתלק מספקא ליה - ועי' יש''ש בריש פרק הכונס דחידש שהפותח כיסוי של בור שלא היה יכול לעמוד ברוח שאינה מצויה, חייב לכסותו בכיסוי שיכול לעמוד ברוח שאינה מצויה, ודימהו לטם טפח שמבואר שחייב אף כשסילק את מעשיו, ונראה בדבריו שיש סיבה לחייב את השני אף כשסילק את מעשיו בכל מקום, ולא רק במשלים לי' לדעת רבנן - וברמב''ם נראה דברחיבה כשהשני חייב, הראשון פטור אף כשנפל מהצד שלא הרחיב, ולכא' משום דדרשינן אחד ולא שנים, וא''כ לפי''ז יהיה את ספק הגמ' גם בהרחיבה.

**הרחיבה**

א. הרחיבה וכו' צ''ב היאך אפשר לחייבו כשנפל מאידך גיסא, הרי אין ההזק קשור למעשיו כלל - ועי' בב''י סי' ת''י דכתב דיש להקשות להפך וז''ל וכן קשה ללישנא בתרא כי נפל מאידך גיסא אמאי פטור אי מיית מחמת חבטה הרי כיון שעשה מעשה בבור אין ראוי ליפטר עכ''ל, ועי' ברא''ה שהובא בשטמ''ק, וביש''ש בריש פרק הכונס -.

ב. יש לעיין מה דין הראשון בהרחיבה - כשנפל מהצד שהרחיב מסתבר דפטור, ולא דמי לשני שחייב אף כשנפל מהצד שלא הרחיב, משום שהשני שבא אחרי הראשון נעשה בעל כל הבור ע''י מעשיו, משא''כ הראשון אינו נעשה בעל הבור על מה שנעשה אח''כ, ולכא' פטור אף לפי דעת רבה שהשני פטור וצ''ע, אך כשנפל מהצד שלא הרחיב לכא' לא גרע מא' החופר י' ובא השני והשלימה לכ' דאף הראשון חייב, וברמב''ם נראה דרק השני חייב, ואולי הוא משום דין אחד ולא שנים, ועי' פ''ח אות ט', ואכתי יש לדון לדברי ר''נ שבעל הבור חייב כשבא אחר והניח אבן על פי הבור לחייב את הראשון אף כשנפל מהצד שהרחיב, אלא דאולי י''ל דשייך כאן דרשת א' ולא שנים, מכיון שהבור הוא בור אחד, ולא דמי לאבן על פי הבור שבעל האבן חייב על האבן, ובעל הבור חייב על הבור, ולא מיבעיא אם אין האבן נחשב חלק מהבור, אלא אף אם נחשב חלק מהבור לא גרע מי' וכ', משא''כ בהרחיבה לכא' הוי בור אחד ולא דמי לי' וכ' שיש לכל אחד חלק נפרד בבור, ולפי''ז לדברי רבי דלא דרשינן אחד ולא שנים יהיו שניהם חייבים, וכן להך גיסא דאם מת בהבל פטור השני, יהיה חייב הראשון, וכן לדברי הרא''ה שלא שייך כאן דרשת א' ולא שנים יהיו שניהם חייבים -.

ג. המניח אבן על פי הבור חייב, ולכא' חייב גם אם מת בהבל, וצ''ב מאי שנא מהרחיבה למד''א דפטור אם מת מחמת הבל אף אם נפל בצד שהרחיב - וצ''ל דכיון דמיעט הבלא אינו שותף בבור של הבל, וכסברת רבה דהשני פטור בכל גוונא משום דמיעט הבלא, וא''א להחשיבו כיוצר מזיק, וכעין זה יישב הפ''ח באות ז' את קושיית התוס', וז''ל הדרישה בסי' ת''י והנה נ"ל פשוט דרבה דהשיב לו הרי מיעט הבלא כוונתו דאף שמת מחמת חבטה מכל מקום הוא פטור דמה עשה דהא כבר היה בהבור כדי להמית בין בהבלא בין בחבטה וזה לא הוסיף בהיזק אלא מיעט בהיזק שלא ימות מחמת הבלא כל כך במהרה כבתחלה -.

ד. הרמב''ם בפי''ב הי''ג פסק דכשנפל מהצד שהרחיב חייב אף כשניזוק מההבל, וכשנפל מהצד השני חייב רק על על החבט, ופי' המ''מ דס''ל להרמב''ם דלא נח' ב' הלשנאות, וצ''ב אם חייב כשנפל מהצד השני כשמת בחבט, ע''כ דאמרינן דנעשה שותף לבור ע''י שהרבה נזק חבט, וחייב אף על נזק שלא נעשה מחמתו, א''כ מדוע כשמת בהבל לא נימא הכי, הא כיון דחייב כשמת בהבל כשנפל מהצד שהרחיב משום דהרבה את נזק ההבל ע''י שהוסיף אפשרות של נפילה, נימא דנעשה שותף של הבור של הבל ויתחייב אף כשלא ניזוק מחמתו.

ה. יש לעיין בבור י' ובא אחר והשלימה לכ' רק בחצי מרוחב הבור, ונפל שור לחלק שלא העמיק, האם חייב כעין דין הרחיבה שחייב אף כשנפל מאידך גיסא.

ו. המניח עמוד ברה''ר, וניזוקין בו ע''י שנחבטים בו, ובא אחר והוסיף עוד חלק בעמוד, יש לעיין האם דינו כהרחיבה, ויהיה חייב אף כשניזוקו מהצד השני, או''ד דרק בור נחשב אחד, אך עמוד כל חלק שבו עומד בפני עצמו, וגם בבור מסתבר שכשיש עמק גדול, ובא אחר והרחיב מצד אחד, לא יהיה חייב על מי שנפל מאידך גיסא, ורק דבר שנחשב כבור אחד אמרינן הכי.