כלים פכ_ח מ_ח
קטגוריות: ש_ס / נא כלים / כלים עניינים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / כלים ב_ב

**כלים פכ"ח מ"ח**

א] **בגדי עניים אע"פ שאין בהן גע"ג הרי אלו טמאים מדרס,** התוס' וש"ר בשבת דמ"ז. גרסי אע"פ שאין בהן שלשה על שלשה, ולמדו מזה, דהא דתנן לעיל פכ"ז דהבגד מטמא משום שלשה על שלשה למדרס, איירי בעשירים, אך בעניים ל"ב שלשה על שלשה, ודחו מכח זה לד' רש"י דהא דבגד גע"ג טמא טמא מת הוא רק לעניים ולא לעשירים, ולדעתו בע"כ דבמדרס אף בגדי עניים אין טמאין בפחות משלשה על שלשה, וכן פירשו הר"ש והרא"ש בתחילת דבריהם, ועמש"נ בזה לעיל פכ"ז מ"ב אות א', ועיי"ש אות ב' מש"נ בדעת רש"י בזה.

והנה הר"ש בתו"ד הק', מהא דהמקצע מכולן טע"ט טמא, והרי דבפחות מטפח אפי' עשאו טלאי ל"מ, כ"ש דכשהוא בפנ"ע ל"מ בי' יחוד, ובחזו"א סימן ל"ג סק"ד כתב דצ"ל דכונתו להק' לפי' זה דבגדי עניים טמאין מדרס אף בשאין בהן שלשה על שלשה, דא"כ ה"נ בגדי עשירים שייחדן למדרס טמאין מדרס בפחות משלשה על שלשה, וזהו שהק' מהתם דמוכח דל"מ יחוד למדרס בפחות מכשיעור, ועיי"ש בחזו"א בסק"ג שכתב לישב, דלעולם אין בגד טמא מדרס אלא בהכינו בהדיא למושב ומשכב, ולפ"ז הרי דהא דבגדי עניים טמאין מדרס, איירי בשייחדו למדרס, ואפ"ה בגדי עשירים כה"ג אין טמאין מדרס, משום שבטלה דעתו אצל כל אדם, וכמש"כ התוס' בעירובין דכ"ט: וזבחים דצ"ה., וע"כ רק אם קיצע מהן טע"ט ה"ה טמא מדרס, אך מד' הר"ש מוכח דבגד הטמא מדרס הוא אף בלא יחוד.

ב] ומסקנת הר"ש והרא"ש הוא כגיר' הספרים אע"פ שאין בהן גע"ג, ופירשו דמיירי בטלית שבלתה ונקראה במקומות הרבה, עד שאין מן השלם במקום א' גע"ג וכל הקרעים נאחזים זב"ז בראשיהם, וקמ"ל דטמאה מדרס אע"פ שאין בה ג', דחשובים חיבור הואיל ולא ניתקו זמ"ז לגמרי,[[1]](#footnote-2) ודוקא בבגדי עניים, אך בגדי עשירים כה"ג אין טמאין מדרס אלא בשחישב עליהן, ובתו"ד הר"ש מבו' דאף אינם טמאין טמא מת בלא מחשבה, ויש להסתפק אם הא דאינם טמאין מדרס, הוא רק בשאין במקום א' גע"ג, או דאף אם יש במקום א' גע"ג, מ"מ אם אין שלשה על שלשה במקום א', אינם טמאין מדרס.

ג] והרמב"ם בפיהמ"ש פירש דאיירי בבגדים המחוברים מהרבה טלאים ואין בכל טלאי מהן ג' אצבעות על ג' אצבעות, וקמ"ל דאם הי' בבגד המחובר מהן שלשה על שלשה ה"ה נטמא מדרס, ויש להסתפק לדעתו, בעשירים שעשו בגד כה"ג אם הוא טהור, דדוקא בגדי עניים טמאים בכה"ג, או דאף בשל עשירים ה"ז טמא, והא דתנן בגדי עניים אורחא דמילתא קתני, ואי נימא דבגדי עשירים כה"ג טהורין, יש להסתפק אם היינו רק בטומאת מדרס, וע"ד שחילקו התוס' וש"ר בבגדי עשירים פחות משלשה על שלשה בין טומאת מדרס לשאר טומאות, משום דמדרס תלי ביחוד, או היינו אף בשאר טומאות.

ובחזו"א סימן ל"ג סק"ג נקט לדעת הרמב"ם דבגדי עשירים כה"ג אינם טמאין ואף בטומאת מת, והק' ע"ז ממתניתין דנגעים פי"א מ"ז דמבו' דבגד של טלאות מטמא בנגעים ושם מי"א משמע דנגעים ושאר טומאות שוין, עיי"ש בדבריו, ולכאו' י"ל בפשיטות, דהרי התם איירי בטלאות מצבעים שונים, ובד' הרמב"ם בפיהמ"ש שם נראה דהי' הדרך כן לעשות מהן בגדים כדי שיהא הבגד מנומר בצבעים הרבה, וע"כ וע"כ ודאי דהוי זה בגד מעליא וה"ה טמא.

ובהל' כלים לא הביא הרמב"ם לדין זה, והביא לדינא דהתוספתא דטלית של עני שבלתה, ובמי"ט כתב דחזר בו הרמב"ם ופירש למשנתינו כפי' הר"ש, וכ"כ בחס"ד ובחזו"א שם, - ועי' גם בראבי"ה סימן תתקצ"א שפירש למשנתינו כפי' זה.

ד] **טלית שהתחיל בה לקרעה כיון שנקרע רובה אינו חיבור,** בפירש"י חולין דקכ"ג. פירש, ז"ל, טלית וכו' שנטמאה ובא לקרעה לבטלה מתורת טלית, ומאחר שאינה ראוי' למלאכה הראשונה ואין שמה עלי' מטהרת, אע"ג שיש בשירי' גע"ג ועדין ראוי' לקב"ט, טהרה מטומאתה ראשונה, דומיא דכ"ח דשבירתו מטהרתו ושבריו מקב"ט כדאמרינן וכו' הן וקרקרותיהן ודפנותיהן וכו', עכ"ל, והתוס' שם דע"ג. ובזבחים דצ"ה. והר"ש במשנתינו נחלקו ע"ז וכתבו דכיון דיש בו גע"ג שהוא שיעור טומאה לא פקע מיני' טומאת מגע, וכתבו התוס' שם דמה שהוכיח רש"י כן מכ"ח שנשבר, לאו ראי' היא, דהא דשברי כ"ח מקב"ט, היינו רק כשייחדם, אבל בלא יחוד אינם מקב"ט, וע"כ נטהר הכ"ח מטומאתו כשנשבר.[[2]](#footnote-3)

ומצינו שנחלקו רש"י ותוס' עוד בזה, דהנה דעת רש"י בכ"ד דאוכל כ"ש מקב"ט מה"ת, והתוס' בפסחים דל"ג: הקשו ע"ז מהא דדרשינן בתו"כ מדכתיב אותו תשבורו, דאותו אתה שובר לטהרתו ואי אתה שובר אוכלין לטהרתן, ואם אוכלין מקב"ט בכ"ש פשיטא דל"מ להו שבירה, ובחי' הרמב"ן בחולין דל"ד. כתב ע"ז, ז"ל, וזו אינה ראי', שהרי אמרו טלית שהתחיל לקורעה כיון שנקרע רובה טהורה וכו', ואע"ג דגע"ג מקב"ט מה"ת, לפיכך הוצרך הכתוב למעט שבירת האוכלין, עכ"ל, וכ"כ הר"ן שם.

ה] ובמשנת ר"א סימן ל' כתב לפרש בזה, דהתוס' והר"ש ס"ל דעיקר טהרת שבירה הוא משום דנתבטל הכלי מתורת קבלת טומאה, וע"כ כל ששברי הכלי ראויים לקב"ט, אינו נטהר בשבירתו, אא"כ הו"ל פנים חדשות, דכה"ג חשבינן דהכלי הקודם חלף והלך לו, וע"כ פרחה טומאתו, וכדתנן לעיל מ"ה בחמת שעשאו שטיח, אך רש"י ס"ל דטהרת שבירה הוא דין בפנ"ע דהשבירה מטהרת, ואי"ז משום שנתבטל הכלי מתורת קבלת טומאה, וזהו דס"ל דטלית שנקרעה ואינה ראוי' למלאכתה הראשונה ואין שמה עלי', חשיב זה כשבירה, וע"כ היא נטהרת מטומאתה, וזהו דממעטינן מקרא דאין שבירה מטהרת אוכלין מטומאתן, דאף דאוכל מקב"ט בכ"ד, מ"מ ס"ד דכל ששברו ואבדה חשיבותו הראשונה, יטהר מטומאתו, אך בחזו"א סימן ל' סקי"א פירש בדעת רש"י, דס"ל דטלית שנקרעה חשיבי הקרעים כפנים חדשות, וע"כ היא נטהרת מטומאתה, עיי"ש, ועי' במשנת ר"א שם שהוכיח לא כן, ועי' להלן אות ו' מש"נ להוכיח עוד בזה.

ו] בפירש"י שם הק' ע"ז ממש"א דשלשה על שלשה שהי' טמא מדרס ומגע הזב וחילקו טהור מן המדרס ועדיין טמא מגע הזב, אלמא טומאת גע"ג דחזי לי' לא בטלה מיני', וכתב לישב דהתם הוא דהוו עלי' ב' טומאות טומאת מדרס חמורה וטומאת מגע קלה, אהניא לי' חלוקה לבטל ממנו טומאת מדרס דתו לא חזי לי' ופשה לה טומאת מגע דחזיא לג' אצבעות, אבל הכא חד שמא הוא כולה טומאה דשלשה על שלשה היא וקריעה מהניא לבטולי שמא מינה דתו לא פש עלה מידי, עכ"ל, והר"ש תמה ע"ז, דאי"ז שום סברא לחלק בין טומאה אחת לב' טומאות.

והנה למש"כ החזו"א דטעם הטהרה לדעת רש"י, הוא משום דהו"ל כפנים חדשות, והו"ל ככלי אחר, ודאי דקשיא טובא, דמ"ט אם יש עליו ב' טומאות אינו נטהר לגמרי, הרי הבגד הקודם חלף והלך לו, וביותר, שהרי הא דתנן לעיל מ"ה דחמת שעשאו שטיח וכו' טהור, בפשוטו איירי אף בבגד שהי' טמא מדרס, שהרי בפירש"י סנהדרין דמ"ח. פירש לרישא דמתניתין דהתם בכפה שנטמאה מדרס, והרי דטהרת פנים חדשות מועלת אף בשיש עליו ב' טומאות, ובע"כ מד' רש"י, דהכא לא חשיב כפנים חדשות, וכל טהרתו הוא משום דדינא הוא דשבירה מטהרת, ובזה הוא שחידש רש"י דאין בכח שבירה לטהר מב' טומאות.[[3]](#footnote-4)

ז] הר"ש בתחילת דבריו כתב לישב קו' רש"י, דאה"נ דאף הכא אינה טהורה אלא מן המדרס, אבל טמאה מגע מדרס, וקמ"ל דאע"ג דעדיין הטלית גדולה הרבה יותר משלה על שלשה אפ"ה טהורה מן המדרס הואיל ולא חזיא למלאכתה הראשונה להתעטף, ובחזו"א סימן ל' סק"ו עמד בזה, דמ"ש דטהורה מן המדרס אף דיש בה שיעורא דמדרס ואינה טהורה מטומאת מגע, וכתב לישב דשלשה על שלשה אינו טמא מדרס בלא מחשבה, וע"כ נטהרת הטלית שנקרעה מן המדרס כיון דבסתמא אין הקרעים עומדין למדרס, עכ"ד, אך מד' הר"ש שהבאנו לעיל אות א' מוכח דבגד נטמא מדרס אף בלא יחוד, ולפ"ז הדק"ל, וצ"ע בזה.

ח] הר"ש הביא די"מ דטלית ובגד שאני שהם כלים ויש שם כלי עליהם, וכיון דבטל שם כלי מינייהו כשנקרעו טהרו לגמרי, אבל חתיכת בגד בעלמא דאין שם כלי עליו לא טהור ממגע מדרס אע"פ שטהר מן המדרס, וכ"כ התוס' בזבחים דצ"ה., ובפשוטו כונתם, דכיון שיש שם כלי עליהן, ע"כ כל שנקרעו ובטל תורת כלי מינייהו, הו"ל פנים חדשות, וע"כ הן נטהרין מטומאתן הראשונה, וכ"כ בחזו"א סימן ל' סק"ו, אך במשנת ר"א סימן ל' סק"ז כתב לפרש בזה בדרך מחודשת, עיי"ש.[[4]](#footnote-5)

ט] הרמב"ן בחולין דקכ"ג. כתב לישב קו' רש"י, ז"ל, ולי נראה דהתם שנחלק קתני והיינו מאיליו, הכא שקורעה קתני שאדם קורעה כדי לטהרה ולבטל שם שעלי' וכו', עכ"ל, ובמשנת ר"א שם סק"ז כתב לפרש בה, דדינא דשבירה המטהרת הוא דוקא כששובר בידים, אך היכא דנשבר ממילא אינו נטהר אא"כ נתבטל ממנו דין קבלת הטומאה, עיי"ש, וראיתי להעיר ע"ז, דבד' הרמב"ן שם מבו' די"ל, דבטלית שהי' עלי' טומאה אחת, ה"ה נטהרת אף כשנקרעה מאלי', ובטלית שהי' עלי' ב' טומאות אינה נטהרת אלא כשקרעה בידים, ואם ס"ל להרמב"ן דטהרת שבירה היא רק בששבר בידים, א"כ כשנקרעה מאלי' מ"ט היא נטהרת כשלא הי' עלי' אלא טומאה אחת, אף שנשתייר בה שיעור קבלת טומאה.

י] ובחזו"א סימן ל' סק"ז פירש בד' הרמב"ן, דטלית שקרעה לטהרה אין דעתו לשמש בה בהיותה קרועה אלא לתקנה ולהחזירה כראשונה, והו"ל כבגד שחשב עליו לעשותו מלבושים דנראה דאינו מטמא משום גע"ג, והא דבעינן שיקרע רובה, הוא משום דאינה עולה מטומאתה אלא בשינוי מעשה, ורק כשנקרע רובה חשיב כשינוי מעשה, וע"כ כ"ז הוא כשקרע בידים, אך כל שנחלק מעצמו דל"ה שינוי מעשה, אע"ג דדעתו לתופרו הו"ל מחשבה גרידתא, ואינו עולה מטומאתו, ועיי"ש מש"כ בדעת ש"ר דפליגי ע"ז, ועיי"ש עוד בחזו"א סקי"א דלפ"מ שפירש בד' הרשב"א בחולין שם, מבו' להדיא בדבריו דכל שקרע הטלית בידים אין הקרעים מקב"ט מכאן ולהבא, וזה ניחא רק לפי דרכו דהא דהיא נטהרת כשקרעה בידים הוא משום דהו"ל כשינוי מעשה.

יא] **העבים והרכין,** הרמב"ם בפיהמ"ש והרא"ש פירשו דלבדים הם בכלל העבים, וכ"ה בתוספתא שהביא הר"ש, אך בפירש"י בזבחים דצ"ה. נראה דלבדים הם בכלל הרכין, וכ"ה בפי' הר"ש שלפנינו, אך המי"ט הגי' בדבריו. - והנה נתחדש בזה, דאף דלבדים אינם עשויים באריגה, מ"מ הוו בכלל בגד, ובתו"כ שמיני פר' ו' ה"ח מרבינן לה מדכתיב או בגד, ובפי' הראב"ד שם כתב, ז"ל, ואע"פ שאינו טווי ואריג וכו', ואע"פ שאנו ממעטין למטה חבלים ומשיחות מפני שאינן טווי ואריג, התם הוא שאינם עושים מעשה בגד, אבל הלבדין אע"פ שאינו טווי ואריג, הרי הם עשויים מעשה בגד, ולכך הם מתרבים מאו בגד, עכ"ל, וכ"כ הרמב"ם בפ"א מכלים הי"א דהלבדים כבגדים לכל דבר.

יב] והנה בשבת דנ"ז: תניא דהאיסטמא אינה מטמאת בנגעים, ופירש"י שהיא עשוי' כמין לבד שאינה טווי', וע"כ אינה מטמאה בנגעים, דכתיב בנגעים בגד ויליף מכלאים שוע וטווי, והתוס' שם הקשו דמאי איריא בנגעים, אפי' במת ושרץ לא מטמא דבעינן טווי ואריג, וכעי"ז הקשו בחי' הרמב"ן הריטב"א המאירי והר"ן שם, עיי"ש בדבריהם, וקשיא טובא שהרי להדיא תניא בתוספתא דהלבדים מקב"ט, וכדמרבינן לה בתו"כ מקרא, והמאירי גופי' שם דכ"ו. כתב דהלבדים מקב"ט, וכבר עמד בזה בס' קובץ תשובות ח"ג, ואין לומר דסתם לבדים עדיפי מאיסטמא, שהרי הראשונים שם למדו דיש לאסור באיסטמא משום כלאים (אלמלי הא דהיא קשה) מהא דתנן דהלבדים אסורין, וצע"ג.

יג] בפי' הרא"ש כתב דהרכין הן הדקין מאד כגון השיראין והכלך וכעי"ז כתב הרע"ב, ובמשנ"א כתב דצ"ל דכגון אלו ולא אלו, שהרי ברפ"ט דכלאים מבו' דהני של משי נינהו, ובגדים שאינם של צו"פ אין בהן משום גע"ג אפי' אינם עבין ורכים, וכמש"כ הרמב"ם בפכ"ב מכלים. - אך כבר הבאנו לעיל פכ"ז מ"א אות כ"ח מש"כ במי נפתוח ובבאר יצחק בדעת הר"ש והרא"ש דס"ל דשיעור גע"ג אצבעות הוא גם בשאר מינים, עיי"ש, ולפ"ז ניחא דדוקא בגדי המשי הרכים אין בהן משום גע"ג.

יד] **אין בהן משום גע"ג,** בפירש"י בזבחים דצ"ה. פירש דהוא משום דלאו ללבישה חזו ולאו לתקן בהן חלוק אלא לישב עליו וצריך שלשה על שלשה, עכ"ל, ואמנם כ"ז ניחא לטעמי' דס"ל דאף בגדי עניים אינם טמאים מדרס בפחות משלשה על שלשה, אך לדעת התוס' בכ"ד ודעימייהו דבגדי עניים טמאים מדרס אף בפחות משלשה על שלשה, הרי בע"כ דהא דהעבים והרכים אין בהן משום גע"ג ואף בשהן בגדי עניים, אי"ז משום דלא חזו אלא לישיבה, אלא הוא משום דכל דלי"ב שלשה על שלשה לא חזו למידי, וכמש"כ הרמב"ם בפיהמ"ש והרא"ש.

טו] והנה בזבחים שם אמר ר"ל מעיל שנטמא מכניסו בפחות מגע"ג ומכבסו וכו', מותיב ר"א בר אהבה העבין והרכים אין בהן משום גע"ג, וצ"ע דלמש"כ רש"י דהא דאין בהן משום גע"ג הוא משום דלא חזו ללבישה וכו' אלא לישב עליו, הרי דבמעיל שהוא בגד שלם ועשוי ללבישה, בדין דיהא הטומאה על כל גע"ג שבו, ומ"ט ס"ד דיהא מותר להכניס פחות משלשה על שלשה ממנו, וגם בשנויא דגמ' דאגב אביהן חשיבי, פירש"י דכיון דהוא מחובר בבגד חשיב גע"ג דידי', עכ"ל, ואין נראה דהיינו כנ"ל דל"ש להצריך בזה שלשה על שלשה כיון דה"ז עומד ללבישה.

ושמא יש ללמוד מזה, דהא דמותר להכניס פחות מגע"ג מן הבגד הטמא לעזרה, אי"ז משום דלא חיילא הטומאה אלא על גע"ג שבו, אלא היינו דכיון דאינו מכניס אלא מקצת בגד דהו"ל ביאה במקצת, אינו נאסר אלא בהכנסת שיעור דיש עליו תורת בגד בפנ"ע דהו"ל כמכניס בגד שלם, וע"כ כיון דהעבין והרכים אין גע"ג שבהן ראוי ללבישה, אין על גע"ג שבהן תורת בגד בפנ"ע, וע"כ מותר להכניסן, וע"ז משני דכל שהוא מחובר לבגד חשיב גע"ג דידי', ויש עליו בפנ"ע תורת בגד, - ועד"ז צ"ל בדעת הראב"ד בתו"כ פר' תזריע פי"ג ה"ב, דמבו' בדבריו דכל שיש בבגד גע"ג אצבעות מצי חיילא טומאת נגעים אף על מקצתו, עיי"ש, ובכ' הגר"ח בקונט' בדיני נגעים הק' ע"ז, דא"כ מ"ט מותר להכניס למקצת פחות מג' אצבעות מבגד שנטמא, ובע"כ צ"ל, דלא אסרינן בביאה במקצת, אלא בהכנסת שיעור שיש עליו תורת בגד בפנ"ע, דהו"ל כמכניס בגד שלם, וצ"ע בזה.

טז] בתוספתא שהביא הר"ש לעיל פכ"ז מ"ה תניא, דהעושה חלוקו מן הלבד אם יש בו שלשה על שלשה טמא ואם לאו טהור שאין בלבדין פחות משלשה על שלשה, ובחזו"א סימן ל"ב סקי"א הק', דנהי דלבד שיעורו בשלשה, מ"מ כשעשאו כלי למה לא סגי בכ"ש, שהרי אף ששיעורו בה' מטמא בכ"ש כל שעשאו כלי, ועיי"ש שדן להגי' בזה, ובסו"ד כתב דלגי' דילן עכצ"ל דלבד אינו מטמא בפחות מגע"ג אף כשעשאו כלי, עיי"ש.

יז] כתב ראבי"ה סימן תתקצ"א, ז"ל, עוד מיישב אבא מרי קושי' במסכתא כלים יפה, מפני שהקשיתי לו בפ' דם חטאת אמרי' העבין והרכין אין בהם משום שלשה על שלשה אבל יש בהן משום שלש על שלש, והי' מפרש דלסימנא נקט, כלומר אין בהן מדרס אלא מגע טומאה, עכ"ל, ולא נתפרשו לנו דבריו, - ושמא היתה גירסתו במשנתינו ובתוספתא דהעבים והרכים אין בהן משום שלשה על שלשה אבל יש בהן משום שלש על שלש, וכאשר כ"ה גיר' התוספתא שלפנינו, וע"ז קשיא לי' מסוגיית הגמ' בזבחים דאמרינן דהעבים והרכים אינם נטמאין בגע"ג, וזהו דפריך דמ"ט אסור להכניס גע"ג מן המעיל במקדש, וע"כ הביא לפי' אביו, דהא דתניא דאין בהן משום שלשה על שלשה אבל יש בהן משום גע"ג לסימנא נקט, דאין בהן טומאת מדרס דבעלמא היא בשלשה על שלשה, אבל יש בהן טומאת מגע דבעלמא היא בגע"ג, ואה"נ דהן עצמן אינם טמאין גם בשאר טומאות אלא בשלשה על שלשה, וצ"ע בזה.

יח] **שם בר"ש, והא דתניא וכו' בגדי עניים לעניים בגדי עשירים לעשירים וכו',** בפי' הך ברייתא מצינו ד' דעות בד' הראשונים, דרש"י שם פירש דבגד גע"ג מקב"ט לעניים, ושלשה על שלשה מקב"ט אף לעשירים, ובדבריו בשבת שם מבו' דגע"ג ביד עשירים אינו מקב"ט כלל. - והתוס' שם פירשו דקאי לענין טומאת מדרס, דבגדי עניים טמאין מדרס אע"פ שאין בהן שלשה על שלשה, ובגדי עשירים אינם טמאין מדרס אלא בשלשה על שלשה, וכן פירשו הר"ש והרא"ש בתחילת דבריהם. - ומסקנת הר"ש והרא"ש דאיירי בטלית שבלתה וכו' שהיא מקב"ט ביד עניים ואינה מקב"ט ביד עשירים. - וראבי"ה בסימן תתקצ"א פירש דבגדי עניים היינו בגד גס ועב ובגדי עשירים הוא בגד דק וקליש, והביא להא דתניא בתו"כ בפר' נגעים פי"ד, אין לי אלא מין בגד שיש בו לעשיר ולעני, פי' בינוני, לעני ולא לעשיר לעשיר ולא לעני מניין ת"ל נגע צרעת וכו', ודוקא התם בנגעים רביי' קרא אבל לא בשאר טמאים, עכ"ד, ומ' מדבריו דבגדי עשירים אינם טמאים אלא ביד עשירים ולא ביד עניים.

יט] **שם, דפחות מג' היכי מהני בי' מחשבה דהא בההיא דסוכה מוכח דלא מקב"ט כלל ול"מ בי' מחשבה דומיא דארוכות המטה דהתם,** בד' התוס' בסוכה שם מבו' ג"כ שהוכיחו מסוגיית הגמ' שם דל"מ בהו מחשבה, ופירשו דההיא דזבחים דמהני מחשבה, היינו במחשבתו ניכרת מתוך מעשיו, - אמנם הנה דעת התוס' בנדה ד"ס: דמהני מחשבה במטלניות פחות מג', וכ"כ ראבי"ה בסימן תתקצ"א, ולדעתם צ"ל דאף דמהני בהו מחשבה, מ"מ לא מיפסלי מכח זה לסיכוך, וכל הא דפסלינן להו לסיכוך הוא משום גזירה כיון דמכלי אתו, וזהו דמדמינן לה התם לארוכות המטה, ועי' עוד בחזו"א סימן כ"ח סקט"ו וסימן ל' סקי"ג מש"כ בענין זה.

כ] **שם, וע"כ ל"מ מחשבה דהא וכו' ש"מ דפחות מטפח אפי' עשאו טלאי ל"מ כ"ש באפי נפשי' דל"מ יחוד למדרס וכו',** צ"ע דלכאו' מהתם אין להוכיח אלא דל"מ יחוד למדרס בפחות מטפח, אך שפיר י"ל דמהני מחשבה לשאר טומאות אף בפחות מגע"ג, ובחזו"א סימן ל"ג סק"ד כתב דאולי כוונת הר"ש להוכיח דלא כפי' קמא דבגדי עניים טמאין מדרס אף בפחות משלשה על שלשה, וה"נ בגדי עשירים שאין בהן שלשה על שלשה שייחדן לכך טמאין מדרס, דא"כ מאי איריא טלאי אפי' באפי נפשי', ועמש"נ בזה לעיל אות א'.

כא] **שם, וצ"ל דכיון דמועיל יחודו לאותו בגד ששייר בו כדי מעפורת וכו' חשוב הוא כלי ובגד לענין חטאת כיון דאינו מחוסר מעשה,** כ"כ גם התוס' בזבחים דצ"ה., וצ"ע דהניחא לפ"מ שפירש הר"ש בפי' בתרא דאיירי בשנקרע קרעים הרבה שאין בכל א' רוחב ג', ניחא, דכל דלא נשתייר כדי מעפורת ל"מ לו יחוד, וע"כ לא חשיב כבגד לענין חטאת, אך לפ"מ שפירש הר"ש בפי' קמא דאיירי בשיש בקרעים רוחב ג', וטעם טהרתם הוא משום דבטל שם כלי מינייהו כשנקרעו, א"כ מ"ט אם לא נשתייר בו כדי מעפורת לא חשיב כבגד, הרי גם בשנקרע לגמרי מהני לו יחוד.

ונראה דצ"ל בזה, דכל שלא נשתייר בו כדי מעפורת, ל"מ לו יחוד להשתמש בכולו כבגד, אלא מהני יחוד לכל חלק וחלק בפנ"ע, ונמצא דתורת בגד שהי' עליו מתחילה בטל ממנו לגמרי, וע"כ פקע מיני' חובת כיבוס, ורק בנשתייר בו כדי מעפורת דמהני לו יחוד להשתמש בכולו כבגד, ולא בטל ממנו לגמרי תורת בגד שהי' עליו מתחילה, לא פקע מיני' חובת כיבוס.

כב] והנה הר"ש לעיל הביא להא דפליגי ר' יהודה ור"א בזבחים שם, דלר' יהודה מרבינן מקרא כל הראוי לקב"ט, ולר"א מרבינן מקרא דבר המקב"ט, ואמר אביי דאיכא בינייהו מטלית פחות מגע"ג, דלר' יהודה בעיא כיבוס משום דאי בעי חשיב עלי', ולר"א ל"ב כיבוס משום דהשתא מיהא לאו בת קב"ט היא, ובפשוטו מש"כ התוס' והר"ש הכא דכיון דמהני לו יחוד חשוב הוא בגד לענין חטאת, תליא בפלוגתת ר' יהודה ור"א, וצ"ע שלא הזכירו התוס' והר"ש מזה, וגם צ"ע דמשמעות דבריהם דחידוש הוא שחידשו דכל דמהני לי' יחוד חשיב כבגד, והרי נתפרש כן להדיא בגמ' לדעת ר' יהודה.

ולפי הנ"ל נראה, דאינו ענין זל"ז, דהתם פליגי ר' יהודה ור"א במטלית פחותה מג' שניתז עלי' דם חטאת, אם חשיבא כבגד לחיוב כיבוס, אך הכא דניתז דם חטאת על בגד שלם וקרעו, הרי דמחד גיסא י"ל דגם לדעת ר' יהודה דכל דמהני לו יחוד אית בי' חובת כיבוס, מ"מ בטל מיני' תורת בגד שהי' עליו מתחילה ופקע מיני' חובת כיבוס, ומאידך גיסא י"ל, דגם לדעת ר"א דכל שאינו מקב"ט עכשיו לי"ב חיוב כיבוס, מ"מ י"ל דכל שניתז עליו בעודו בגד גמור וחייל עלי' חובת כיבוס, הרי דכל שלא בטל מיני' תורת בגד זה לגמרי, דעדיין מועיל לו יחוד, לא פקע מיני' חובת כיבוס, ועי' בחזו"א קדשים ליקוטים סימן ד' סק"ד שכתב כעי"ז.

כג] **שם, תניא בתוספתא טלית של עני שבלתה אם היו רוב שפתותי' קיימות אע"פ שאין בה גע"ג טמאה,** הר"ש לעיל פירשה, דאיירי בשנקרעה כל הטלית מן השלם במקומות הרבה עד שאין מן השלם במקום א' גע"ג, אך בד' הרמב"ם בפכ"ב מכלים ה"כ מבו' דמפרש, דלא איירי כלל בשנקרעה, והא דתני שאין בה גע"ג, היינו שאין בה גע"ג חזק ובריא, וכשאין רוב שפתותי' קיימות אינה טמאה אא"כ יש בה גע"ג חזק ובריא.

ובהא דתני דאם היו רוב שפתותי' קיימות, כתב בחזו"א סימן ל"ג סקי"א דרוב במקום א' קאמר, דאי נימא דסגי אף ברוב המתלקט, א"כ אפי' אין בכל חלק וחלק ג' נמי, דהא לא יהיב שיעורא, וזה לא מסתבר, עכ"ד.

כד] **שם, אין רוב שפתותי' קיימות אם יש בה גע"ג טמאה**, בחזו"א סימן ל"ג סק"ד כתב, דהך דינא הוא אף בשל עשיר, שהרי לענין גע"ג אין חילוק בין בגדי עניים לעשירים וכמש"כ הר"ש. - ועיי"ש שכתב עוד, דמהא דמטמאינן בשיש בה גע"ג אף שלא ייחדו, יש ללמוד דגע"ג טמא בלא הזמנה, ורמז להקשות מזה עמש"כ הרמב"ם בפכ"ב מכלים הכ"א דמטליות פחותות משלשה על שלשה אינם מקב"ט אא"כ חישב עליהן והכינן.

אמנם נראה דלהרמב"ם לטעמי' ניחא, דמפרש דלא איירי בשנקרעה כל הטלית, דנימא דכל שאין רוב שפתותי' קיימות ל"ה הקרעים חיבור זל"ז, ונשמע מינה דגע"ג טמא בלא הזמנה, אלא איירי בטלית שלימה שבלתה ולא נשתייר בה אלא גע"ג חזק ובריא, ולפ"ז ניחא הא דכשנשתייר בה גע"ג ה"ה טמאה, משום דעדיין היא עומדת להשתמש בה בתורת טלית, ול"ד למטליות שאין בהן שלשה על שלשה דאין עומדין להשתמש בהן, וע"כ אינם מקב"ט אלא בשחישב עליהן והכינן.

כה] **שם, היו דבלולין יוצאין ממנה וכו',** הגר"א בזר זהב פירש דהיינו שהיו חוטין יוצאין במקום שנקרע, ובזה הוא דתני דכל שאינו כנגד השפה אינו חיבור אף שרוב שפתותי' קיימות, וצ"ב הטעם בזה ועמד ע"ז החזו"א סימן ל"ג סקי"א. - והרמב"ם השמיט לדין זה, ובחס"ד וסד"ט כתבו בדעתו, דרשב"ג קאמר לה, אך לרבנן כל שרוב שפתותי' קיימות, אף הדבלולין היוצאין שלא כנגד השפה הוו חיבור.

?העירוני דמ"ט לדעת רשב"ג בתוספתא בעינן שיהא בכל קרע בפנ"ע גע"ג, - ולכאו' הוא לתורת בגד, אך צ"ע שהרי אף אם אין עליו תורת בגד בדין דיקב"ט, וזה תלוי במש"נ במק"א אם דבר שאין עליו תורת בגד נטמא במדרס, - ונ' מזה דהכא אינו מיוחד ממש למדרס, ובכה"ג אינו טמא אלא בשיש עליו תורת בגד, וצ"ע?.

1. ובחזו"א סימן ל"ג סק"ג הק' מהא דתנן לעיל פכ"ז מי"ב דשלשה על שלשה שנקרע ובשרו נוגע בכסא טהור, ומ' דהוא אף בשל עני, וכתב דכל הא דמטהרינן התם הוא רק בשלשה על שלשה, אך בגד שלם בעני טמא אף שנקרע. [↑](#footnote-ref-2)
2. ובחזו"א סימן ל' סק"ו כתב דאכתי תיקשי לדעת הר"ש לעיל פ"ב מ"ב דשברי כ"ח מקב"ט בלא יחוד, וא"כ מ"ט נטהר כ"ח בשבירתו, עיי"ש מש"כ בזה, אמנם הנה בל' הר"ש פ"ג מ"א מבו' דבנקב שנטהר כ"ח מטומאתו, אף אינו מקב"ט מכאן ולהבא, ונראה שדעתו הוא כמש"כ התוס' בשבת דצ"ה: דהא דהן וקרקרותיהן וכו' טמאין, הוא רק בשנשבר לגמרי דהשברים ראויים לגיסטרא, אבל כשהכלי שלם וניקב לא חזי לגיסטרא, וע"כ אינו מקב"ט מכאן ולהבא וגם נטהר מטומאתו הראשונה, וז"ב. [↑](#footnote-ref-3)
3. ומצינו עד"ז בתשובת רבינו משולם שבשו"ת ספה"י לר"ת סימן מ"ט, ז"ל, כי כל קריעה ושבירה כך הוא דינה, כשהוא טמא ושוברו השבירה מוציאתו מתורת כליו ראשון ונטהר מטומאה אבל צריך הערב שמש כדפרישית, וכשהכלי טבול יום ושוברו טהור מטומאת טבול יום, עכ"ל, והרי דהגם דבכלי טבו"י מהני השבירה לטהרו לגמרי, מ"מ בכלי שהוא טמא ל"מ השבירה לטהרו לגמרי, ועדיין הוא צריך הערב שמש, ואמנם באמת התם ניחא טפי, דבכלי טמא, כ"ה דאם נטהר בטבילה צריך הערב שמש, ה"נ אם נטהר בשבירה צריך הערב שמש, אך בד' רש"י הכא אכתי צ"ע, דמה ענין טומאה אחת לחברתה, וכיון שבכח שבירה לטהר כל טומאה וטומאה בפנ"ע, מ"ט אין בכחה לטהר לב' הטומאות, וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-4)
4. ועיי"ש שכתב להוכיח דאין כונתם דבבגד שיש עליו תורת כלי שנקרע טהור משום דהו"ל פנים חדשות, דא"כ מ"ט במעיל שנטמא אסור להכניס לעזרה גע"ג ממנו, הרי כל הטומאה הויא על הכלי, וגע"ג שבו ל"ה כלי, עיי"ש, אך לכאו' י"ל, דהגם דגע"ג בפנ"ע ל"ה כלי, אך כל שהבגד כולו קיים, יש תורת כלי על כל גע"ג שבו, וע"כ אסור להכניסו לעזרה. [↑](#footnote-ref-5)