שיעור נה סימן קפטdocx
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / אורח חיים / סימן קסו עד סימן רא - ברכות

![](data:image/gif;base64...)![](data:image/gif;base64...)

**שיעורי הלכה**

**שיעורים מפי מו"ר**

**הגאון רבי רפאל צבי ובר שליט"א**

**הלכות ברכות**

**שיעור נה**

**~ סי' קפט ~**

## [סימן קפט סעיף א] ברכה רביעית לא יאמר תתברך ולא יאמר בה החי כי אם בבית האבל. ואומר בה שלשה מלכויות ברוך אתה ה' אלוקינו מלך העולם האל אבינו מלכנו המלך הטוב. וג' הטבות הוא הטיב לנו הוא מטיב לנו הוא ייטיב לנו. וג' גמולות הוא גמלנו הוא גומלנו הוא יגמלנו.

וביאר המשנ"ב (ס"ק ד) שתיקנו לומר מלכויות כדי להשלים מלכות שלא אמרו בברכה שלישית שהיה צריך להזכיר בה כדי להזכיר מלכות בית דוד [כדי לא להסמיך מלכות שמים למלכות בשר ודם], ואגב שתקנו לומר מלכות כנגד ברכת 'רחם' תקנו לומר גם על ברכת הארץ [אף שמדינא אינה צריכה מלכות כי היא סמוכה לברכת הזן], וכיון שאמרו שלש מלכויות תיקנו שלש הטבות, וכיון שהיא גם ברכת הודאה תיקנו בה ג' גמולות.

# דילג חלק מברכה רביעית

בפמ"ג (משבצו"ז סוף ס"ק א) הסתפק באופן שלא אמר ג' מלכויות או ג' הטבות או ג' גמולות אם צריך לחזור. והנה באופן שלא אמר ג' הטבות וג' גמולות נראה דאין צריך לחזור שהרי מקור דין זה שצריך גם ג' גמולות וג' הטבות הוא מהתוס' בברכות (מו, ב ד"ה והטוב) אך ברמב"ם לא הזכירו, וכמו שדקדק הערוך השולחן (סעיף ה) שלדעת הרמב"ם לא תיקנו את הג' הטבות וגמולות, וא"כ נראה שבדיעבד אינו מעכב וא"צ לחזור. ונראה לדינא דגם אם לא אמר מלכויות אינו צריך לחזור, והוא על פי המבואר במשנ"ב (שם) בטעם שברכה זו אינה חותמת בברוך דכתב המשנ"ב דמעיקרא דדינא לא הוזכר בברכה רביעית אלא 'הטוב והמטיב לכל' ואחר כך הוסיפו בה יתר הדברים, וא"כ מסתבר שהוספות אלו אינם מעכבות בדיעבד [ואף שמצינו כמה טעמים אחרים בראשונים [וכמו שיתבאר בסמוך] מכל מקום נראה דכיון שלפי טעם המשנ"ב אינו חותם בברוך משום דמעיקרא תיקנו רק ברכה אחת וכנ"ל, לכן אם לא הזכיר ג' מלכויות יש להקל בדיעבד].

# הטעם שאינו חותם בברוך

ובעיקר הדבר שאין חותמין בברכה זו בברוך אף שהיא ברכה ארוכה, כבר הבאנו מש"כ המשנ"ב דכיון שמעיקרא היא הייתה ברכה קצרה ואחר כך הוסיפו בה יתר הדברים לכן אינה חותמת בברוך. ומצינו בראשונים טעמים נוספים בטעם שברכה זו אינה חותמת בברוך, ברבינו יונה (הו"ד בבית יוסף) ביאר שנחשבת ברכה קצרה כיון שכל מה שאומרים בה הם כעניין אחד שכולם שמות תואר של הקב"ה, וכעי"ז בתוס' בפסחים (קד, ב ד"ה והטוב). וברשב"א בברכות (שם) כתב שלא רצו שתהיה ברכה זו מעולה משאר ברכות של תורה שלמעלה ממנה. וכעין זה כתב המאירי שבאמת היה ראוי לחתום בה ולא לפתוח בברוך, אך כיון שרצו לפתוח בברוך כדי שיכירו בה שאינה מן התורה, לכן ביטלו את הברכה בחתימתה ע"ש.

# שינוי נוסח ברכה רביעית כשאוכל עם הגוי

במג"א כאן (ס"ק א) הביא שיש חילוק בנוסח ברכה רביעית באופן שאוכל עם הגוי [וקצ"ע למה השמיטם המשנ"ב], דבברכת 'הרחמן' הנוסח הוא 'כן יברך אותנו כולנו יחד בברכה שלימה ונאמר אמן', וכתב המג"א דכשיש שם גוי אין לומר כן כי אסור לברך את העכו"ם דיש בזה משום 'לא תחנם', אלא נוסח הברכה 'אותנו בני ברית כולנו יחד' [כן הנוסח שכתב הט"ז ושלא יאמר 'כולנו יחד בני ברית', דכיון שאומר 'כולנו יחד' הרי כלל את כולם].

# האיסור לברך את הגוי

מבואר מדברי המג"א שיש איסור לברך את הגוי משום 'לא תחנם'. והנה בשדי חמד (חלק ג כלל צ) דן באריכות באיסור זה וכתב דכל איסור ד'לא תחנם' הוא רק אם הוא מברך את הגוי בחינם, אך אם עושה כן כדי שהגוי יעשה לו טובת הנאה מותר דאינו נחשב מתנת חינם. וכן מבואר בשו"ע ביורה דעה (סימן קנא סעיף יא) שכתב שאסור ליתן מתנת חינם לעובד כוכבים שאינו מכירו, וביאר הט"ז (ס"ק ח) שאם הוא מכירו שרי שהרי ישלם לו גמולו או שכבר שילם לו. ומתבאר שאף אם עשה לו הגוי טובה בעבר ג"כ יש להתיר דאינו נחשב חינם.

ולפי"ז כל מש"כ המג"א לשנות את הנוסח ולומר 'אותנו בני ברית כולנו' הוא דווקא אם הוא לא מכיר את הגוי, אך אם הוא מכירו או שעשה או יעשה לו טובה מותר לברכו, וקצ"ע שהמג"א לא חילק בזה.

ויש לדון באופן שהגוי לא יודע מכך שהישראל מברך אותו דלכאורה בזה אין להתיר אף אם מכירו, כיון שהגוי לא יכיר לו טובה מחמת כן. אך נראה דאפילו בכהאי גוונא יש להתיר דאינו נחשב מתנת חינם שהרי כוונת הישראל לברך אותו בשביל תמורה, וכעין מה שנתבאר לעיל שאפילו אם מברכו על דבר שכבר עשה שרי דאינו נחשב שמברכו בחינם.

והנה מבואר ברמ"א לקמן (סימן קצג סעיף ג) שאין מזמנין בבית העכו"ם, וביאר הרמ"א דהוא משום שאין קובעין עצמם בבית העכו"ם מחמת יראת העובד כוכבים, וגם משום שיש סכנה שישנו מנוסח הברכה שלא יברכו את בעל הבית בברכת המזון ע"ש. ומשמע שאינו מברך את הגוי, ולכאורה הוא משום שיש בכך איסור של לא תחנם. ולמה שנתבאר צ"ע מדוע יש בזה איסור שהרי כיון שהגוי אירח אותו בביתו ועשה לו טובה מדוע אסור לברך אותו על כך.

ולמעשה נראה שאין להתפלל על גוי וכן אין לברכו וכמבואר במג"א שיש בזה איסור של לא תחנם. אמנם אם הוא מכיר את הגוי או שהגוי תורם לו כסף או עושה לו שום טובה וכדו' יש להקל, וכמו שנתבאר דאינו בכלל לא תחנם כיון שאינו עושה כן בחינם.

ויל"ע לפי"ז אם מותר לברך את הגוי בברכת 'שלום' דלכאורה הוא נחשב כברכה וקיי"ל שאסור לברך את הגוי. וכן יל"ע היאך שרי לומר לגוי 'מזל טוב' או 'חג שמח' וכדו' הרי יש בזה משום ברכה לגוי וצ"ע.

# לברך גוי שאינו עובד כוכבים

עוד כתב השדי חמד שם שיש להקל דבגוי שאינו עובד עבודה זרה אין איסור של לא תחנם. וציין דכן מבואר בשו"ת הרשב"א (חלק א סימן ח). אמנם דעת הש"ך ביורה דעה (שם ס"ק יח) דאיסור לא תחנם הוא בכל עובד כוכבים אפילו ישמעאל, ומשמע אף כשאינו עובד עבודה זרה [וע"ש בש"ך שרק בגר תושב ליכא איסור דלא תחנם, ובחזו"א (שביעית סימן כד ס"ק ב) כתב דבזמן הזה שאין היובל נוהג ולא מקבלים גר תושב דלדעת הראב"ד אם מקיים את הז' מצוות מותר לו לשבת בארץ, אך לדעת הרמב"ם אף אם מקבל עליו ליזהר בז' מצוות אסור לתת לו ישיבה בארץ כיון שלא מקבלים אותו כדין גר תושב. וע"ש בחזו"א שגם לדעת הראב"ד לא התירו לו לשבת בארץ אף כשמקיים את הז' מצוות, אלא אם הוא גם שלם באמונת ישראל].

[ויש שרצו להקל למכור קרקע לגוי בשנת השביעית כדי להפקיע ממנה קדושת השמיטה, וסמכו עצמם על דברי הר"ן בפרק השולח (כ, ב מדפי הרי"ף) דאין איסור של לא תחנם אם עושה כן לצורך עצמו. אמנם החזו"א (שם) האריך שאין להקל בזה כלל משום דהאיסור למכור קרקע אינו תלוי אם עושה כן לנשיאת חן או שעושה כן לצרכו, אלא הוא איסור שלא יהיה מציאות שגוי חונה על אדמת ישראל, ועל כן יש בזה משום לא תחנם אף אם עושה כן לצרכו].

# אם מומר בכלל 'בני ברית'

והנה במג"א (שם) מבואר דכמו שאסור לברך את הגוי ה"ה שיש איסור לברך ישראל מומר אלא יאמר 'בני ברית כולנו' וכמו שנתבאר לגבי גוי, משום שמומר אינו בכלל בני ברית, וציין דכן מבואר בתוס' בסנהדרין (עב, ב ד"ה ישראל) דאינם בכלל בני ברית.

והמג"א שם הקשה דלפי"ז כיון שאינו בכלל בני ברית לא יוכל להיעשות שליח לגט, ובשו"ע באבן העזר (סימן קמא סעיף לג) משמע שרק אינו כשר לחתום על הגט אך יכול להיעשות שליח אם כבר נתקיים הגט. ותירץ המג"א שרק מומר להכעיס הוא לא בכלל בני ברית, ובשו"ע שם מיירי במומר לתיאבון. ועולה מדבריו דמומר להכעיס אינו יכול להתמנות כשליח, כיון שהוא אינו בכלל בני ברית. אמנם בהגהות האבן העוזר (כאן) חלק על דברי המג"א והביא כמה ראיות דאף מומר להכעיס הוא בכלל בן ברית.

ושאלה זו מצויה לגבי שליחות למעשרות בחנויות שהבעלים הוא מומר להכעיס [וכל מחלל שבת בפרהסיא דינו כמומר להכעיס], דכיון שאינו בכלל בני ברית הוא אינו יכול למנות שליח שיפריש עבורו תרומות ומעשרות דהא הוא אינו בתורת שליחות. ובאמת באופן שהבעלים גוי נהגו להקנות את הסחורה למפריש מטעם הכשרות, אכן לפי דברי המג"א הנ"ל גם כשבעה"ב יהודי, אם הוא מומר להכעיס יש להחמיר ולהקנות למשגיח הכשרות את הסחורה כדי שיוכל להפריש ממנה. אך נראה למעשה שיש להקל בזה כדעת האבן העוזר.

# נוסח 'ונאמר אמן' בסוף ברכת האורח

כתב המשנ"ב (שם) 'בברכת המזון בעה"ב מסיים ונאמר אמן שאין יכול לגזור אומר ואמרו אמן, משא"כ בברכת עושה שלום במרומיו שהוא שבח של הקדוש ברוך הוא וכל ישראל מצווין אומר ואמרו אמן'. והיינו שבסיום ברכת האורח המברך אומר 'כולנו יחד בברכה שלמה ונאמר אמן' והמסובים עונים אחריו אמן.

וכתב הפמ"ג (א"א ס"ק א) דאם מברך לבד לא יאמר 'ונאמר אמן' דלמי הוא אומר לענות אמן כיון שאין שם מסובים, אלא יאמר תיבת 'אמן' לחוד [וקצ"ע מש"כ שיאמר תיבת 'אמן' שהרי אין עונים אמן אחר ברכת עצמו].

ויש להעיר דבזמנינו כשמברכים ביחד וכל אחד אומר את נוסח הברכה בעצמו, לכאורה אין ענין שיאמרו 'ואמרו אמן', שהרי כולם מברכים יחדיו והם אינם עונים אחריו אמן. ובאמת צ"ע שלא נהגו לשנות כלל בנוסח זה גם כשמברך לחוד וגם לא נזכר שינוי זה בסידורים וצ"ע [וגם יש להעיר לפי זה איך אומרים 'ואמרו אמן' בעושה שלום שבסוף 'אלוקי נצור' הרי אין אחרים ששומעים אותו וא"כ צ"ל תיבת אמן בלחוד וצ"ע]. ובאמת יש לציין שהמג"א (בסימן סו ס"ק ז) הביא מהמטה משה שמה שאומרים 'ואמרו אמן' בקדיש מופנה על המלאכים שהם עונים על דבריו, ולפי"ז י"ל גם כאן שאומר 'ואמרו אמן' על המלאכים וא"כ אין לחלק בין אם מברך ביחיד או בציבור, דלעולם יכול לומר ואמרו אמן כיון שהוא מופנה אל המלאכים.

# לענות אמן אחר ברכת חבירו

עוד כתב המשנ"ב (שם) 'אחר הרחמן יש לענות אמן וכן אחר כל תחנה ובקשה אף על פי שאין בה שם'. וכעין זה מצינו במשנ"ב לקמן (סימן רטו ס"ק ט) שהביא מהמדרש שכששומע שאחד מתפלל דבר או מברך לישראל אפילו בלא הזכרת השם חייב לענות אמן. והוסיף שם דמזה נתפשט המנהג שעונין אמן אחר הרחמן בברכת המזון.

ובערוך השולחן (סימן רטו סעיף א) כתב שלכן נכון לענות אמן כששומעים שמברך את חבריו ב'מי שבירך' בקריאת התורה דכל ששומע שמברכים אדם אחר צריך לומר אמן. וכן נראה דכמו"כ בניחום אבלים אחר ששומע את ברכת המנחמים צריך שיענו גם השומעים אמן ולא רק האבלים. ולכאורה כן הדין גם כאשר שומע את אדם המאחל לחבירו 'בוקר טוב' או 'מזל טוב' וכדו' דצריך לומר אמן משום שהיא ברכת חבירו. אמנם אין המנהג כן וצ"ע.

# ברכת הרחמן אינה נחשבת להפסק

בטור הביא את המנהג לומר 'הרחמן' בסוף הברכת המזון. והקשה שם מדוע אין בזה משום הפסק, וביאר הטור דכיון שהוא מעניין הברכה אין בזה משום הפסק. ולפי זה מוכח שברכת המזון נמשכת עד סוף ה'הרחמן'. וכבר נתבאר בשיעורים הקודמים שלכתחילה אסור לדבר עד שישתה את הכוס וגם שאר השומעים לא ידברו עד אחר שתיית הכוס. וכן מבואר בכף החיים כאן (ס"ק יד).

**הדינים העולים:**

1. אם לא אמר ג' מלכויות או ג' גמולות או ג' הטבות אינו מעכב.
2. הטעם שברכה רביעית אינה חותמת בברוך או משום דחשיבא ברכה קצרה דכך תיקנו אותה בתחילה, או משום שפותחת בברוך ולא רצו שתהיה חשובה יותר משאר ברכות החשובות ממנה.
3. כשאוכל עם הגוי יאמר 'כולנו בני ברית יחד' דאסור לברך את הגוי משום לא תחנם.
4. אם הגוי מכירו או שעשה או יעשה לו טובה שרי.
5. יש אומרים שאם הוא אינו עובד כוכבים שרי, וי"א דאסור לברך כל גוי.
6. יל"ע אם שרי לומר לגוי 'שלום' או 'שבוע טוב' או שאר ברכות או להתפלל עליו. וכשמכירו שרי.
7. מבואר במג"א דאף ישראל מומר האוכל נבילות להכעיס הוא אינו בכלל בני ברית. אך האבן העוזר חולק והמנהג להקל.
8. אם מברך ביחיד אינו אומר ונאמר אמן בסוף ברכת האורח אלא אומר אמן בלחוד. כ"כ הפמ"ג וצ"ע המנהג בזמנינו.
9. השומע ברכת חבירו עונה אחריה אמן. ויל"ע אם שומע שמאחלים לחבירו 'בוקר טוב' וכדומה אם חייב לענות אמן.