57 דין ביקור
קטגוריות: ש_ס / מ מנחות / מנחות - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים

מוצש"ק ויקרא אור לו' ניסן תשס"ד

**הערות בדיני ביקור בתמיד ופסח**

דמ"ט:, ת"ש אין פוחתין מו' טלאים המבוקרין וכו', והכי קאמר אין פוחתין מו' טלאים המבוקרין בלשכת הטלאים ד' ימים קודם שחיטה ומני בן בג בג היא, דתניא בן בג בג אומר מנין לתמיד שטעון ביקור ד' ימים קודם שחיטה ת"ל תשמרו להקריב לי במועדו ולהלן הוא אומר והי' לכם למשמרת עד ארבעה עשר יום מה להלן טעון ביקור ד' ימים קודם שחיטה אף כאן טעון ביקור ד' ימים קודם שחיטה וכו'.

א] בדין ביקור ד' ימים נחלקו הראשונים, וכמו שכבר עמד בזה בס' עבודת הקרבנות פרק מ סק"ג, שדעת רש"י בפסחים דצ"ו. ד"ה למשמרת, ז"ל, ביקור שלא יהא בו מום מבקרין אותו כל ארבעה, עכ"ל, ומבו' דעתו דדין ד' ימים הוא שכל יום מן הד' ימים יבקרו אותו, אך דעת הרמב"ם פ"א מתמידין ה"ט, ז"ל, ואע"פ שהיו מבקרין אותו תחילה לא היו שוחטין את התמיד עד שמבקרין אותו שני' קודם השחיטה וכו', עכ"ל, ומבו' בלשונו שלא היו מבקרין אותו תחילה אלא פעם א' בתחילת הד' ימים, וע' חזו"א או"ח סי' קכ"ד לדף צ"ו, שנסתפק בהני ד' ימים אי בכל יום מבקרו או בחד ביקור סגי, (ודן להוכיח מהא דתנן בפ"ג דתמיד דמבקרין אותו קודם שחיטה, וכתב דאפשר שהוא מדרבנן, אלא דא"כ הי' לחייב בדיקה זו אף בשאר קרבנות), ולא הזכיר לד' רש"י והרמב"ם הנז'.

ויסוד הדברים הוא, שלדעת רש"י דין ביקור ד' ימים הוא שחששה תורה שיהא בו מום והצריכה התורה שיבקרו אותו ממומין ד' ימים, אך דעת הרמב"ם דדין ביקור ד' ימים היינו כל' הרמב"ם שם ויהיו מוכנים קודם יום הקריבה בד' ימים, וכ"ה גם ל' הרמב"ם בפיהמ"ש ערכין פ"ב, והיינו דיסוד הדין הוא שיהיו מזומנים להקרבה ד' ימים קודם, ולזה בעי' שיבקרו אותן ממומין כדי שיהיו מזומנין להקרבה, ואי"ז דין מסוים דביקור ממומין, אלא אם הי' דין אחר הפוסל מהקרבה נמי הוה בעי' שיבדקו ד' ימים קודם, שעיקר הדין הוא שיהיו מוכנים להקרבה ד' ימים קודם זמן ההקרבה, ולזה בעי' לברר שאין בזה פסולין להקרבה, וז"ב.

והנה בפירש"י בסוגיין, פי' לפי מסקנת הגמ', דהא דתנן דאין פוחתין מו' טלאים המבוקרין, היינו טלאים שכבר נתבקרו ד' ימים, (אך בערכין די"ג. פירש"י דבכלל הו' טלאים נכלל אף הטלאים שנתבקרו היום), ויתכן דרק לרש"י לטעמי' י"ל כן, שלדעתו מבקרין כל ד', וקודם שנתבקרו ד' ימים אכתי לא חשיבי טלאים מבוקרין, אך לדעת הרמב"ם שאין מבקרין אלא בתחילת הד' ימים, הרי ודאי שבכלל הא דתנן טלאים מבוקרין נכלל אף טלאים שהובאו ביום זה ונתבקרו.

ונ' שדעת התוס' היא כדעת הרמב"ם בזה דל"ב ביקור כל ד' ימים, דהנה בפסחים דצ"ו. אמרי' דהזה דכתיב גבי ביקור לא אתי למעוטי פסח דורות דמרבינן לי' מועבדת, אלא למעוטי פסח שני, אך הזה דכתיב גבי מקחו מעשור אתי למעוטי פסח דורות, וכתבו התוס' שם, ז"ל, דליכא למימר דהזה דמקחו מבעשור נמי בא למעט פסח שני דאין מקחו מבעשור ולא נמעט פסח דורות, דהא לפסח שני לא איצטריך כיון דלא בעי ביקור לא בעי נמי שיהא מקחו מעשור, עכ"ל, ועיי"ש בתוס' הרשב"א שלמדנו מדבריו בי' ד' התוס', וכמדומה שבד' תוס' הרשב"א באו הדברים משובשים, שלפנינו כתוב דכיון דאין מקחו מעשור הרי שאין שם ביקור וכו', ואין הדברים מובנים שהרי שפיר י"ל שלא נתמעט רק ממקחו בעשור, וגם דהרי פסח דורות נתמעט ממקחו בעשור ולא נתמעט מביקור, (וכמבו' כן בפשטות הסוגיא שם, וכ"ה בתוס' הרשב"א לעי' מינה בדף צ"ה.), אלא צ"ל להיפך, דכיון שאין שם ביקור אף אין מקחו מבעשור, עייש"ה, דכיון דנתמעט דל"ב ביקור הרי בע"כ דאף ל"ב שיהא מקחו מעשור, דבכלל דין מקחו מעשור נכלל אף דין ביקור, דאל"כ אם ימצא אותו בע"מ קודם שחיטה ויביא אחר הרי לא קיים דין מקחו מבעשור, וע' חזו"א או"ח סי' קכ"ד לדף צ"ו שפירש כן ד' התוס', ועיי"ש מה שתמה בזה מכמה טעמים.

והנה כ"ז ניחא אם נימא כדעת הרמב"ם, שמכח דין ביקור סגי לבקרו בתחילת הד' ימים, אשר ד"ז נצרך אף לדין מקחו מבעשור, אך אם נימא כדעת רש"י דדין ביקור הוא לבקרו כל הד' ימים, א"כ הרי שפיר י"ל שנתמעט פסח שני מדין ביקור כל ד' ימים, ומ"מ בעי' ביקור בתחילת ד' ימים מדין מקחו מבעשור, ומוכח מזה שדעת התוס' היא כדעת הרמב"ם דל"ב ביקור אלא בתחילת הד' ימים.

והנה בפירש"י בפסחים שם, יישב קו' התוס' בע"א, ז"ל, דאילו למעוטי שני לא איצטריך, דהא אימעיט מהאי הזה דגבי ביקור ומימעיט מביקור ד' ימים וממקח עשור דתרוייהו משתמעי מהאי קרא דלמשמרת משמע ביקור ומקח וכו', עכ"ל, ולמש"נ הדברים מכוונים, דרש"י לטעמי' ל"ה מצי לפרש כד' התוס'.

והנה יל"פ עוד ד' התוס', דהא דאם ל"ב ביקור ל"ב נמי מקחו מעשור, הוא מטעם אחר, והיינו משום דכל עיקר דין מקחו מבעשור הוי תוספת על דין ביקור, והיינו דלא סגי שיהא מוכן להקרבה ד' ימים קודם, אלא אף בעי' שכבר יקדישהו לקרבן, וע"כ פסח שני שנתמעט דל"ב ביקור, ודאי דל"ב נמי שיהא מקחו מבעשור, דכל ענין מקחו מבעשור הוא רק אם הוי עי"ז מזומן להקרבה, ובלא ביקור שאינו מזומן להקרבה ליכא טעם כלל במקחו מבעשור, אך הנה כ"ז ניחא לדרכו של הרמב"ם שעיקר דין ביקור הוא להכינו ולזמנו להקרבה ד' ימים קודם זמנו, אך לדעת רש"י דדין ביקור הוא לבקרו ד' ימים ממומין, הרי ל"ש דין זה לדין מקחו מבעשור כלל, וע"כ רש"י לטעמי' ל"ה מצי לפרש כד' התוס'.

ויש להעיר עוד בזה, דהנה בפירש"י ערכין די"ג. הביא די"מ דדין ביקור ד' ימים היינו עם יום השחיטה, והק' רש"י ע"ז, דהא ל"ד לד' ימים דפסח דביקורו בעשור ושחיטתו בי"ד הרי ד' ימים לבד מיום השחיטה, ובס' כנסת הראשונים בסוגיין הביא ממושב זקנים לבעלי התוס' פר' בא שכתב בזה, ז"ל, ונ' למ"ו משום דלא פסיק לי' לתנא מקחו בעשור מתי הוא, מי לא עסקי' שמקחו הי' סמוך לשקיעת החמה והרי אין כאן אלא ג' ימים וכו', עכ"ל, ולפמש"נ בדעת התוס' אין לומר כן, שהרי אם לקחו קודם שקיעה"ח ולא נתבקר בעשור, לא נתקיים בזה דין מקחו מבעשור, שעיקר דינא דמקחו מבעשור הוא שיהא מזומן להקרבה כבר מבעשור, וגם לפ"ד תוס' הרשב"א לא אתיין ד' המושב זקנים, שהרי כ' הר"ש שמכח דין מקחו מבעשור בעי' אף לבקרו ממומין דאל"כ אם ימצא בו מום ויביא אחר לא נתקיים בו דין מקחו מבעשור, ומכח זה הרי ניבעי נמי שיבקרו בעשור קודם שקיעה"ח, ובע"כ שדעת המושב זקנים היא דדין מקחו מבעשור ל"ש כלל לדין ביקור, וכמש"נ בדעת רש"י.

ויש לציין עוד לד' המאירי בפסחים דצ"ו., שכתב דדין מקחו מבעשור אנו רגילים לפרשו שלא להקדים ולא לאחר, אך הביא מה שפירשו גדולי קדמונינו ע"פ המכילתא דדין מקחו מבעשור עיקרו הוא שלא יקחנו קודם י' ניסן, אך רשאי לאחר עד י"ד, וכתב המאירי דיתכן זה על הטעם שביארנו בחיבור התשובה בענין הלקיחה בעשור, וכתב עוד דמ"מ טעון ביקור קודם שחיטה ד' ימים והיינו שיבקרו בעדר שיתן עיניו בו אבל אינו צריך ליקח עד יום י"ד, וזה מחודש טובא דכלל ליכא דין לקחתו מבעשור, ובד' רש"י ותוס' בפסחים שם מת' להדיא דודאי דינא הוא לקחתו מבעשור.

וראיתי בתורת חסד ח"א סי' כ"ג שהביא שהמפרש במכילתא פירש שכל דין מקחו מבעשור הוא רק כדי לברק ד' ימים ממומין ואם יש לו טלאים מבוקרין כמה דמאחר לקיחתו עדיף טפי, והתורת חסד תמה עליו שודאי לא היו רשאין לאחר מלקנותו אף מי שהיו לו טלאים מבוקרים, רק דכוונת המכילתא היא דאם עבר ולא לקח אז בעשור לחודש ושהה עד י"ד מותר ליקח בי"ד גופי', עכ"ד, וכן פירש החזו"א או"ח סי' קכ"ד לדף צ"ו, והנה אמנם ד' המפרש צ"ע, שודאי איכא דין מקחו מבעשור מלבד דין ביקור וכמבו' כן להדיא בפסחים דצ"ו. וכמו שעמד ע"ז התורת חסד שם, אך שפיר יל"פ ד' המכילתא כמש"כ המאירי שדין מקחו מבעשור הוא שלא להקדים, ומה שפירש התורת חסד אינו מובן, דאם מודה המכילתא דמצותו ליקחנו בעשור, א"כ היכי יליף מינה בק"ו דאם לא לקחו בעשור מהני ליקחנו בי"ד, דמה עשור שאינו כשר לשחיטה כשר ללקיחה י"ד שכשר לשחיטה אינו דין שכשר ללקיחה, ולד' התורת חסד הרי ק"ו פריכא הוא, שהרי חזינן דמצותו ליקחנו בעשור ולא בי"ד, והרי דלקיחה בעשור עדיפא הגם שאינו כשר לשחיטה, וא"כ היכי נילף מינה בק"ו לגבי דיעבד דמהני אף לקיחה בי"ד, וצ"ע עוד בזה.

שו"ר עוד בגבו"א תענית דכ"ט., שתמה ע"ד התוס' בסוכה דדין ביקור ד' ימים מעכב, שהרי כל עיקר דין ביקור נלמד מפסח, ובפסח גופי' אמרי' במכילתא פר' בא שאי"ז מעכב, עכ"ד, וכנ' כונתו במה שהביא מד' המכילתא, לד' המכילתא אלו דמהני ליקח בי"ד, ומפרש לה כד' התורת חסד שמכוון המכילתא הוא בדיעבד, ומזה למד שדין ביקור אינו לעיכובא, אך לפ"ד גדולי קדמונינו שלכתחילה מהני ליקח בי"ד, הרי בע"כ צל"פ דאיירי בשביקרו ד' ימים וכמש"כ המאירי, ולפ"ז אין להביא משם כלל.

ב] והנה הטו"א במגילה דכ"ז דן אם מהני ביקור קודם ההקדש, והוכיח מכ"ד דמהני ביקור קודם ההקדש, וכן הביא מפירש"י בפסחים דפסח דורות שנתמעט דל"ב מקחו מבעשור היינו דל"ב דיפרישו מבעשור,[[1]](#footnote-2) אלא סגי דיבקר ב' וג' טלאים מבעשור ובשעת שחיטה יקח א' מהם, ולהדיא דל"ב שיקדישנו קודם הביקור, וכ"ה גם בפסקי רי"ד ובמאירי בפסחים שם, דמהני אם ביקרו מי' והקדישו בי"ד, והמאירי שם כתב ע"פ המכילתא דגם בפסח מצרים מהני כן, וית' עוד בזה להלן בעזה"י, ויש להוסיף שכן מפורש בפירש"י בסוגיין ד"ה דהאיכא צפרא, דמהני ליקח טלאים מבוקרין מן השוק, וראיתי שכבר הוכיח כן החזו"א באו"ח סי' קכ"ד לדף צ"ו.

והנה אמנם בדעת הרמב"ם כבר דנו די"ל שדעתו דל"מ ביקור קודם ההקדש, ולדעתו אין להוכיח מהנך דוכתי שהביא הטו"א, משום שדעת הרמב"ם נראה דל"ב ביקור בפסח דורות, שלא הזכיר הרמב"ם דין ביקור בפסח כלל, וע' חזו"א או"ח סי' קכ"ד לדף צ"ו מה שביאר הסוגיא דפסחים לדעת הרמב"ם, וי"ל דאה"נ בתמיד דבעי' ביקור, בעי' שיקדישנו קודם הביקור.

וכבר ביארו בזה, דכל נידו"ז להצריך להקדישו קודם הביקור, ל"ש רק לדעת הרמב"ם דיסוד דין ביקור ד' ימים הוא שיהא מוכן להקרבה ד' ימים קודם, וע"כ י"ל דבכלל זה הוא שכבר יהא הקדש, אך לדעת רש"י דדין ביקור ד' ימים הוא לבקר הקרבן ד' ימים ממומין, אין טעם להצריך שיהא הקדש קודם הביקור.

ונ' להוסיף בזה, דאף אי נימא שגם לדעת הרמב"ם ל"ב להקדיש הקרבן קודם הביקור, מ"מ נ' דבעי' עכ"פ שיהא הקרבן בידו מזומן להקדישו, ובזה מתקיים דין הביקור ד' ימים, אך הך גוונא שכתב רש"י שלוקחין טלאים מבוקרין ביום השחיטה נ' ברור דזה ל"מ כלל לדעת הרמב"ם, שהרי בהך גוונא נמצא שלא הי' מוכן התמיד להקרבה ד' ימים קודם זמנו, וזה ל"מ לדין ביקור, שכל עיקר דין ביקור הוא שיהא מוכן ומזומן להקרבה ד' ימים קודם זמנו, ורק לרש"י לטעמי' שעיקר דין ביקור ד' ימים הוא שיבקרו הקרבן ד' ימים ממומין, שפיר י"ל דל"ב כלל שיהא הקרבן בידו, ומהני ליקח ביום ההקרבה טלאים מבוקרין מן השוק.

אך הנה התוס' בד"ה מ"מ כתבו, שיטרח וימצא מבוקרין שהמבקרין היו מבקרין אותן כדי למוכרן, עכ"ל, ויל"פ שאין מכוון התוס' רק לפרש מ"ט הי' מי שמבקר טלאים, אלא מכוון התוס' הוא דכל מה דמהני ליקח טלאים מבוקרין מן השוק, הוא דוקא משום שהיו מבקרין אותן כדי למוכרן, וע"כ מצינו למחשבי' שכבר הי' הקרבן מזומן להקרבה ד' ימים קודם זמנו, כיון שביקרוהו ע"ד למוכרו לתמידין, וצ"ע עוד בזה.

וע' עוד בתוס' ערכין די"ג. שנ' דמפרשי לסוגיין בע"א, ולפירושם אין ללמוד מהכא דמהני ליקח טלאים מבוקרין מן השוק, וי"ל כן בדעת הרמב"ם, וצ"ע עוד בזה.

ג] תניא בסוכה דמ"ב., ר' יוסי אומר, השוחט את התמיד שאינו מבוקר כהלכתו בשבת חייב חטאת וצריך תמיד אחר, ובתוס' שם ז"ל, ואפי' נמצא תם, משום דטעון ביקור ד' ימים קודם שחיטה וכו', עכ"ל, וכ"ה בתוס' הרא"ש שם.

ומבו' בזה, דדין ביקור ד' ימים מעכב בהכשר התמיד, וכל שלא נתבקר ד' ימים פסול לתמיד, וכ"ה בפי' הראב"ד והר"ש לתו"כ פר' ויקרא דטעמא דר' יוסי הוא משום דביקור מעכב בדיעבד, וכן הוכיח האו"ז בפסחים סי' רט"ז וסי' רכ"ח מדר' יוסי שהביקור מעכב, עיי"ש.

אך הנה בס' כפו"ת בסוכה שם כתב שד' התוס' הם חידוש גדול, ודן לפרש שם לדעת הרמב"ם, דההיא דר' יוסי איירי בשנמצא בו מום, אך הנה האו"ז שם כתב שאין לפרש כן, דא"כ צריכא למימר, וגם א"כ ליתני ונמצא בע"מ, ועיי"ש בכפו"ת שכתב מדנפשי' שזה הי' מקור התוס' לפרש דאיירי אף בשנמצא תם.

ובשו"ת תורת חסד או"ח סי' כ"ג, הוכיח מכ"ד דדין ביקור אינו מעכב, וכבר עמד בראיות אלו האו"ז שם, וגם הגבו"א בתענית דכ"ט. הוכיח כן מכ"ד, וכתב דכל הך דינא דביקור מעכב הוי רק לדעת ר' יוסי, וכדיליף לה בתוספתא פ"ה דפסחים מקרא דתמימים יהיו לכם, ובתו"כ פר' ויקרא יליף לה מקרא דתמים יקריבנו, אך לדידן אי"ז מעכב כלל, שהרי לא שנה עליו הכתוב לעכב, ובתו"כ שם דריש ת"ק לקרא דתמים יקריבנו לדרשא אחרינא, אך האו"ז הנז' נקט דלא פליגי רבנן עלי' דר' יוסי, וצ"ע.

ועיי"ש בתורת חסד שכתב עוד, דגם לדעת ר' יוסי שה"ז מעכב, היינו רק דין ביקור קודם ההקדש, דע"ז הוא דאיכא למילף מהנך קראי, אך דין ביקור ד' ימים קודם ודאי אינו מעכב, אך כבר העיר שם של' התוס' בסוכה לא מ' כן, ומ' דלר' יוסי מעכב אף דין ביקור ד' ימים קודם ההקדש, ויש להעיר שכ"ה מבו' גם מד' האו"ז בפסחים סי' רט"ז שפי' בד' ר' יוסי דמעכב דין ביקור ד' ימים.

אך בל' הראב"ד והר"ש בתו"כ שם לא נז' ביקור ד' ימים, וי"ל דמפרשי כד' התורת חסד דדין ביקור ד' ימים אינו מעכב ורק דין ביקור קודם השחיטה ה"ז מעכב, ועי' בחי' מרן הגרי"ז פ' ויקרא שכתב דמסו"ד הר"ש נ' דלר' יוסי דין ביקור הוי בכל הקרבנות, אך בתחילת דבריו נ' דהוי רק בתמיד, והנה אמנם דינא דביקור ד' ימים מבו' להדיא בכל דוכתי דהוי רק בתמיד, וכן מבו' בסוגיין דבמוספין ל"ב ביקור ד' ימים, אך י"ל דר' יוסי פליג ע"ז, אך דינא דר' יוסי דביקור קודם שחיטה מעכב י"ל דהוי בכל הקרבנות, וכמו שכבר עמד בזה התורת חסד שם, דהנך קראי דיליף מינייהו ר' יוסי בתוספתא ובתו"כ הוו על כל הקרבנות.

אמנם כד' התורת חסד מצינו בד' המאירי סוכה שם, ז"ל, כבר ידעת שבע"מ אינו קרב לגבי מזבח, וכן ידעת שאין פוחתין וכו' מו' טלאים מבוקרין, ואעפ"כ צריך לבקרו בשעת שחיטה, וכל ששחט תמיד שאינו מבוקר אע"פ שהביאו מלשכת המבוקרים אחר שלא בקרו בשעת שחיטה פסול וצריך להביא תמיד אחר, ואפי' נמצא תם לאחר שחיטה שהרבה מומין יש שאין להם בדיקה אחר מיתה שסימנין עשויין להשתנות, ומעתה אם שחטו בשבת חייב חטאת, שלא לצורך קרבן שחטו, עכ"ל.

ועיקר ד' המאירי צ"ב, שהרי מבו' בדבריו דאם הי' בדיקה לכל המומין אחר שחיטה שפיר הי' מהני זה להכשיר את התמיד, והרי שדין ביקור קודם שחיטה אינו מעכב מצ"ע, וכל מה שצריך להביא תמיד אחר הוא רק משום דחיישי' שמא הי' בו מום, וא"כ ק' בתרתי, חדא דהיאך אפשר להביא תמיד אחר בשבת, הרי שמא התמיד הראשון הי' תמים וכבר יצאו יד"ח תמיד, וגם מ"ט הוא חייב חטאת, הרי שמא הי' תמים ונתקיים בו מצות קרבן התמיד אשר ה"ז דוחה את השבת, ובפרט דאיירי שלקחו מלשכת הטלאים המבוקרין שכבר נתבקר קודם ד' ימים, וודאי דסתמא לי"ב מום, וחזינן מד' המאירי, דהאמנם אם הי' שייך ביקור אחר שחיטה הי' התמיד כשר, אך השתא דא"א לבקר אחר שחיטה כיון שסימנים עשויין להשתנות, הרי שמכח זה הוי התמיד פסול בודאי, וצ"ב גדר הדברים.

ומפורש בד' המאירי, דדינא דר' יוסי ל"ה בדוקא בתמיד שלא נתקיים בו דין הביקור ד' ימים, אלא איירי אף בתמיד שלא נתקיים בו דין הביקור קודם השחיטה, ונ' מזה שדין זה הוא דיליף ר' יוסי מקרא דתמימים יהיו ומקרא דתמים יקריבנו, דמזה ילפי' דבעי' ביקור קודם ההקרבה, ודין זה הוא דמעכב בדיעבד לדעת ר' יוסי, וזה כד' התורת חסד, ואך שנתחדש לפ"ד המאירי, דבדין זה הוי לעיכובא שיהא הביקור קודם השחיטה ול"מ לזה כלל מה שביקרוהו ד' ימים קודם.

ועיי"ש בהמשך ד' המאירי שכתב ז"ל, ומ"מ יש פוסקים וכו', ואף הם פוסקים בתמיד שא"צ תמיד אחר אע"פ שלא ביקרו בשעת שחיטה, הואיל ומלשכת המבוקרים הוציאו, הא כל שהוציאו מלשכת שאין מבוקרים אי"ז טועה בדבר מצוה כלל ואף ר' יוסי מודה בה שחייב חטאת, עכ"ל, ויש להסתפק אם הנך פוסקים מפרשים שגם לדעת ר' יוסי גופי' כל הך דינא דצריך תמיד אחר הוא רק בשהוציאו מלשכת שאין מבוקרים, אך כל שנתבקר מתחילה אף שלא נתבקר קודם שחיטה אי"ז פסול בדיעבד, או דלעולם לדעת ר' יוסי גופי' כל שלא נתבקר קודם שחיטה ה"ז פסול, ואך דלהלכה לא קי"ל כר' יוסי, ומ"מ אם לא נתבקר כלל ה"ז פסול, ויל"פ הטעם בזה בתרי גווני, והנך תרי גווני הוו גם אי נימא דלהנך פוסקים גם לדעת ר' יוסי אי פסול רק בהביאו מלשכת שאין מבוקרין, **הא'**, דלא קי"ל כלל לדינא דר' יוסי דה"ז מעכב לבקר קודם השחיטה, ואך שכל שהביאו מלשכת שאין מבוקרין ה"ז פסול מכח הא שלא נתקיים בו דין ביקור ד' ימים, **הב'**, דלעולם דינא דביקור ד' ימים אינו מעכב כלל, ורק דין הביקור קודם שחיטה מעכב, ואך דלא קי"ל כר' יוסי בהך מילתא דלדין ביקור שקודם השחיטה בעי' שיהא הביקור סמוך לשחיטה, אלא לדידן מהני לזה גם הביקור שביקרו לפני ד' ימים, וע"כ כל שהביאו מלשכת הטלאים המבוקרין ה"ז כשר בדיעבד.

ויש להעיר עוד, דהך מילתא דדין ביקור קודם השחיטה מעכב ודין ביקור ד' ימים אינו מעכב, מתישב טפי לדעת הרמב"ם, שלדעתו בדינא דביקור ד' ימים נכללו ב' דינים דלא שייכי אהדדי, הא', שיהא התמיד מבוקר ממומין, והב', שיהא מוכן להקרבה ד' ימים קודם זמנו, ולא שייכי הנך תרי דיני להדדי כלל, וע"כ שפיר י"ל דהגם דהך דינא שיהא התמיד מוכן ד' ימים קודם הקרבתו אינו מעכב, אך הדין שנכלל בזה שאינו מוכן להקרבה בלא ביקור ה"ז מעכב, אך לדעת רש"י שדין ביקור ד' ימים אי"ז דין בפנ"ע, אלא היינו שלדין הביקור ממומין לא סגי במה שמבקרו קודם שחיטה אלא בעי' שיהא מבוקר ד' ימים, הרי שאם הך דינא שיהא ביקור ד' ימים אינו מעכב, א"כ מהיכ"ת דמ"מ מעכב ביקור קודם שחיטה.

אך כ"ז קשיא רק אי נימא דעיקר דין ביקור ג"כ נלמד מפסח, דבזה ק' לחלק שדין ביקור מעכב ודין ביקור ד' ימים אינו מעכב, אך לפי המבו' בתוספתא ובתו"כ דר"י יליף לה מקראי אחריני דבעי' ביקור, הרי דשפיר י"ל דהגם דדין ביקור ד' ימים הנלמד מפסח אינו מעכב, מ"מ דין ביקור קודם שחיטה הנלמד מהנך קראי מעכב, וכמש"כ כן התורת חסד הנז'.

שו"ר בחזו"א או"ח סי' קכ"ד לדף צ"ו, שכתב דהרמב"ם שלא הביא לדינא דר' יוסי דביקור מעכב, מ' דס"ל דרבנן פליגי עלי', וכמש"כ המלבי"ם בפ' ויקרא, וכתב עוד, דנראה דהא דאמר שם תמים יקדישנו אינו ענין להא דר' יוסי, דהתם בשאר קרבנות ולכו"ע אין הביקור מעכב אלא למצוה שלא יכשל בהקדש בע"מ ובהקרבתו, והא דאמר ר"י שם בספרא שמעתי שאם שחט תמיד שאינו מבוקר בשבת חייב חטאת דוקא תמיד קאמר, עכ"ד, וזה דלא כהדברים שנתבארו בזה למעלה.

1. ומד' הטו"א נ' להדיא דדין מקחו בעשור הוא להקדישו בעשור, אך הנה החזו"א באו"ח סי' קכ"ד לדף צ"ו נסתפק בזה, דשמא לדין מקחו מעשור סגי במזמינו לכך, וכתב שכן מ' מד' רש"י, שפי' דביקור בלא קיחה משכח"ל שביקר ב' או ג' כבשים ולוקח אח"כ א' מהן, ומ' דאם ביקר רק א' כבר קיים מצות קיחה, כיון שיחדו בעשור לפסח, עכ"ד. [↑](#footnote-ref-2)