כו 4
קטגוריות: ש_ס / לט זבחים / זבחים - הרב יעקב ברגשטיין / פרק ב / כו

כו' מתני'

מקומות דמהני זשלב"מ.

נתנו ע"ג הכבש וכו'. עי' בתוס' דכ' בתחילת דבריהם דהגם דמצאנו דהכבש מקדש כמזבח לענין עלו לא ירדו, וכן איכא איסור העלאה של דבש ושאור על הכבש, מ"מ לא מצאנו דכבש הוי מקום מתן דמים, ולכן לענין זה אינו כמזבח ולא יהיה בזה דין זשלב"מ כמקומו. ועי' שפ"א דמק' ע"ד התוס' דמה איכפ"ל אם אי"ז מקום מתן דמים, והרי לגבי דין אעל"י הנאמר בדם, הרי דה"ה נמי דדם שעלה על הכבש לא ירד. וכ' עוד דאיכא סברא אחרת לחלק דלא מצאנו דאיכא 'זריקה' על הכבש, ולכאו' נר' דלזה כוונת התוס'. עוד כ' דיש לתמוה דבשלמא באברים שעלו על הכבש, כיון דלעולם דרך עליית האברים הוא דרך הכבש, א"כ איכא למימר דלענין העלאה הוי כמזבח, אבל דם הרי אינו עולה כלל על הכבש, ושוב כ' דבחטאת הרי הוא עולה עד הסובב וכו'. ובהגהת התוס' מסיק שכבש הוי כמזבח, אמנם עי' תוס' מנחות נז' ב' דכבש אינו כמזבח לענין דין זשלב"מ. ועי' רמב"ם דמביא כבש דהוי כמקומו, ונקטו האחרונים קר"א נצי"ב זבח תודה וערוך השלחן דס"ל דהוי כמקומו. ועי' שפ"א מה שפי' בדבריו. [ולכאו' דיש לדמות הנידון בכבש לדין רצפת העזרה אליבא דר' יהודה, דנתקדשה להקטרה ולא לדמים כמבואר לקמן נט' א' וס' א', ועי' גרמ"ד דמביא מהתו"כ דאיכא מיעוט על הקרקע דל"מ זשלב"מ, ומביא מהגרי"ז דמפ' כוונת התו"כ דקאי על קרקע העזרה, והיינו אליבא דר' יהודה הנ"ל]. – בתוס' כ' דלהצד דכבש אינו כמזבח, גם לא יהיה בזה דין קלטיה. ועי' גרמ"ד דהגרי"ז דקדק מהתוספתא זבחים י' ה', דמבואר שם דדם שהוזה על הכבש אינו טעון כיבוס, ובהכרח דהטעם משום דזה נחשב לכה"פ כמעשה זריקה בדם, ולכן אינו טעון כיבוס כי כבר הוזה ממנו על המזבח. לעי' עוד לעיל בגרי"ד ד' א' לחלק בין חצי הכבש ולמעלה, ובענין ד' הגר"ח דהעלאה תחילת הקטרה.

ניתנין בפנים שנתנו בחוץ. התוס' שו"ט אם גם בזה יהיה דין כמקומו. עי' קר"א דכ' דלמסקנת התוס' הוי כמקומו, אמנם בתוס' מנחות נז' ב' מסקי דאינו כמקומו. וע"ע תוס' לקמן כז' ב' דשיטת הריב"א דל"א בזה כמקומו. ועי' שיט"מ כז ב' דהביא הריב"א דמחלק דבדמים הפנימיים כיון שהשיריים שלהם ניתנים בחוץ, חשיב כמקום דמים גם של הפנימיים, ויהיה דין כמקומו. והחזו"א כ' דל"מ מטעם דבעי' 'אוהל מועד' כמבואר בגמ' לקמן דנפחתה תקרה של היכל לא היה מזה, אמנם הגרי"ז נקט דדין זה הוא רק בהל' יוה"כ ולא בשאר הפנימיים. יעוי' עוד סוגי' הגמ' נב ב' דקתני דבכה"ג לא כיפר, וברש"י דילפי' מקרא ועשה לפר כאשר עשה לפר החטאת, ובקר"א דפשטות סוגי' דהתם דהקרבן פסול לגמרי, ועי' תוס' דסוגי' דהתם פליגי אדשמואל דסוגיין. ויעוי' בליקו"ה כאן דנוקט דסוגי' דהתם איירי בחטאות ולכן פנימיים פסולים, וליכא בחטאת דין כמקומו.

ניתנין בחוץ שנתנן בפנים. התוס' נוקטים דנפסל בכניסתו להיכל, ול"ש לדון כמקומו. ולכאו' שייך אם לא נכנס לכפר. וכן בנכנס דרך פשפש, ושוב כן במהר"י קורקוס, אמנם בקר"א לקמן פב' א' דכשזרק על המזבח נפסל גם אם נכנס דרך פשפש. ועי' לחם משנה דדם שדינו ליכנס לפנים, גם כשנכנס בדרך פשפש חשיב כדרך ביאה, אמנם המקד"ד לג' א' מחלק דהכא דאיירי בדמים שדינם לינתן בחוץ, וא"כ אם נכנס בדרך פשפש אי"ז דרך ביאה. ועי' שיט"מ כז' א' דדמים של חוץ ל"ש כלל לפנים, אבע"א סברא דאינם ניתנים כלל בפנים, ואבע"א קרא דגילתה לנו תורה דהם נפסלים בפניפ, וא"כ לפ"ז לעולם לאו כמקומו, ואפי' כשלא נפסל. וכן דקדק הגרי"ז מד' התוס' בסוה"ד שכ' דכולהו מודו כשנותנן בפנים דלאו כמקומו דמי כי כבר נפסל, ומבואר דהתוס' נוקטים דמכח הפסול נחשב כ'לאו כמקומו' דמי. - ולכאו' לת"ק דין זה רק בחטאת, וא"כ אכתי שייך דין בשאר הקרבנות, וא"ש דהרמב"ם ב' י' הביא דין זה, אבל ק' למה לא חילק, ומהרי"ק פי' דסמך עמש"כ בהכנסת דם חטאת דפסול, או דמשכח"ל דרך פשפש. עי' קר"א ובהערה רצו' שם מקדש דוד לג' א' וזבח תודה ונצי"ב. – עוד בחק נתן דהגם דהדם פסול, מ"מ הבעלים נתכפרו, וכן בשפ"א לו' א'. [אבל תק' דא"כ מה התחדש בחטאת דנפסלת, הרי גם שאר הקרבנות דאינם נפסלים הבשר פסול. והשפ"א מחלק דנ"מ דבחטאת איכא לאו כשאוכל הבשר. ועוד מתרץ בהערות קר"א דנ"מ דבשאר קרבנות יכול להוציאו ולזורקו בחוץ, ועוד נ"מ אם יזרוק על הפרוכת לפ"ד האורונים דשם ליכא דין כמקומו, דבשאר קרבנות יאסוף הדם ויזרקנו בחוץ ומשא"כ בחטאת]. עוד בתפארת ישראל דנקט דקרא איירי רק במזבח החיצון, ובתפארת יעקב דקרא איירי בב' המזבחות.

נתן על הפרוכת ובין הבדים. בלי' דקרא כתיב מזבח, וכן ברש"י דהוקשו מקומות המזבח, ולכאו' דלפ"ז ל"ש לומר כן בפרוכת וכו', וכן נקט הגר"ח בתוה"ד בהל' פסוה"מ ב', וכן דקדק האו"ש ברמב"ם. עוד מקד"ד לג' א' דה' שלא במקומו, דמוכיח מהא דא"צ שהדם יגע בפרוכת, דאי"ז מקום שהדם צריך להתקבל שם ואי"ז מקום מתן דמים דנימא דהוי כמקומו. וע"ע תוס' לו' א' דה' וקי"ל, דליכא קלטיה בפרוכת, וא"כ יכול לאוספו, ולפ"ז תק' למה נקטה מתני' דפסול, דהרי יכול לאסוף הדם וכו'. ועי' בפיהמ"ש להר"מ דמשמע דגם כשהכניס לקוה"ק איכא דין כמקומו, והחזו"י דוחה דהר"מ העתיק המשנה, ולכאו' נר' כוונת הר"מ דאיירי על הניתנין בפנים דהיינו ביה"ב שנתן על החיצון דבזה מהני, אבל אה"נ דאיפכא ל"מ. ועי' זבח תודה דל"מ משום דדווקא כשמשנה ממזבח למזבח, והיינו דבמקום קרנות החיצון נתן בפנימי או להיפך מהני, אבל מתנות דפרוכת בעי' שיהיו דווקא בפרוכת, ואפי' נתנן בפנימי ל"מ. וראיתי שי"מ דד' הליקוטי הלכות משום דסובר דגם בזשלב"מ איכא דין חילוק מתנות, ולכן ליכא שייכות ליתן ז' הזאות דפרוכת על המזבח. אמנם הגר"ח נקט דבזשלב"מ ליכא דין חילוק מתנות, והיינו משום דזהו זריקה מחודשת דמהני לכפרה, ולפי דבריו יתכן דקאי גם על מתנות דביה"ב וכו'.

הזאות דפרוכת ובין הבדים שנתן במזבח החיצון. האו"ש מדקדק ד' הר"מ שכ' 'היכל' דווקא, והבין דהיכל דווקא הזאות המזבח הפנימי, לאפוקי ההזאות דפרוכת וביה"ב. אמנם אפ"ל דכיון דבהזאות דיוה"כ מעכבות משום חוקה, א"כ בקוה"ק לא משכח"ל כלל, ונשאר רק ההזאות דהיכל, וכוונת הר"מ לכלול גם ההזאות דהפרוכת, ושו"ר בשם האהא"ז פסוה"מ טז' ה'. ועי' זבח תודה דל"מ משום דדווקא כשמשנה ממזבח למזבח, והיינו דבמקום קרנות החיצון נתן בפנימי או להיפך מהני, אבל מתנות דפרוכת בעי' שיהיו דווקא בפרוכת, ואפי' נתנן בפנימי ל"מ. וראיתי שי"מ דד' הליקוטי הלכות משום דסובר דגם בזשלב"מ איכא דין חילוק מתנות, ולכן ליכא שייכות ליתן ז' הזאות דפרוכת על המזבח. אמנם הגר"ח נקט דבזשלב"מ ליכא דין חילוק מתנות, והיינו משום דזהו זריקה מחודשת דמהני לכפרה, ולפי דבריו יתכן דקאי גם על מתנות דביה"ב וכו'. - ואם נתנן במזבח הפנימי. במקד"ד לג' סוף א' ושלא, דזה ודאי ל"מ. אמנם להזבח תודה הנ"ל הרי דל"מ בפנימי וכ"ש דל"מ בחיצון. וכן למש"נ לדקדק בד' רש"י דרק המזבחות הוקשו. וי"א דבכה"ג הוי כזריקה במקומו וא"כ מעכב מנין ההזאות. – ועדיין יל"ד אם נותן הזאות דביה"ב על הפרוכת וכן להיפך. וכנ"ל דאם איכא היקש של המזבחות ותו לא, א"כ ה"נ דזה ל"מ.

דין היסוד. עי' ראב"ד ע"ד התו"כ אחרי ח' ה' דממעט קרקע, והראב"ד בפי' הב' מבאר דממעט יסוד. [ועי"ש דצריך 'זקיפה דמזבח', ויל"ע אם הזקיפה דהיסוד נמי נכלל בזה]. ויל"ע במקור ברוך א' יב' דכ' לפרש דהראב"ד איירי על הטפח שתחת המזבח, ולא הבנתי לְמה כוונתו. והוכיח ממש"כ בתוספתא ז' דעוה"ע שהיזה על הכבש על היסוד ועל הקרן פסול, והרי בכבש להרמב"ם איכא דין כמקומו, ובהכרח דפסול היינו רק הבשר, וא"כ ה"ה היסוד דהוי כמקומו ורק הבשר פסול. וכן הוכיח ממה דהגמ' הוצרכה למעט סד' ב' לענין מיצוי, דבעי' דווקא קיר המזבח ולא היסוד, דמשמע דבעצם דינו דהוי כמזבח. והחזו"א יט' כג' נקט דאינו כמזבח. ושוב יעוי' בגמ' נב' ב' בשיט"מ באות ב' בשם הריב"א דנוקט דזה הנידון שם כשנותן על היסוד, ושם מבואר דפסול, ועי' זבח תודה כאן שביאר סוגיית הגמ' שם כשנותן על היסוד, ואולי זה כוונת התוס' שם ד'לא שייך' הסוגי' דהתם להא דשמואל. וע"ע הגהות חשק שלמה לז' בד' דנוקט דמהני שפיכה על היסוד, וכ' דכ"מ בד' התוס' בסנהדרין ד' א'. עוד יעוי' בתוס' לקמן סו' ב' דה' ואלא בתוה"ד שכ' דזריקה על היסוד הוי עבודה כמצוותה אלא ששינה מקומה, דנר' דלמדו דאיכא בזה דין כמקומו, אמנם יעו"ש בגיר' השיט"מ דלפ"ז אין ראיה כלל. [בתוס' ביומא מה' ב' דה' סודרן דל"מ לינה כשזה ביסוד, והיינו דאין דינו כמזבח לענין הקטרה, ועי' גרי"ד לעיל ד' א'].

דין גג המזבח. עי' בתו"כ דמשמע דממעט להו מקראי, ועי' גרמ"ד שהביא זה. וע"ע תוספתא ו' ג' דנתן מן הקרן ולפנים פסול וכ"כ הרמב"ם ב' ט', ואפשר דהנידון הוא על גג המזבח דל"מ משום דאינו מקום דמים, וכן הבינו הקר"א הגרי"ז נא' ב' והאו"ש וחזו"י, ובקר"א כ' דזה ל"מ משום דבעי' סביב ולא ע"ג המזבח, אבל נתקשה במקור ד' הר"מ. ועוד הק' דהרי הר"מ פסק דבכבש הוי כמקומו, וא"כ למה גרע גג מכבש והרי תרוייהו אינם מקום מתן דמים, ואדרבה עדיפא גג דהוא מגוף המזבח עצמו. [ואולי היה אפ"ל דבגג ל"ש כלל מעשה זריקה, ושייכא רק שפיכה, ולכן הוא 'מופקע' מהיותו עומד לזריקת הדם, ומשא"כ בקיר הכבש. אבל זה ק' דהרי ילפי' דבאימורין איכא נמי דין 'זריקה' מהכבש למערכה, והרי מבואר דשייך בזה שם זריקה. ועוד דהרי בחטאת איכא נמי דין הזאה, והזאה הרי מצינו דשייכא על הרצפה. ועוד דהרי איכא קרבנות דאדרבה מצוותן בשפיכה כמו פסח]. ועי"ש בקר"א דכ' דא"א לפרש ד'פסל' היינו רק הבשר אבל נתכפרו הבעלים והוי דומיא דכבש, כי הרי הר"מ כ' דבריו בהדיא גם על חטאת הנעשית בפנים ושם ליכא בשר דהרי הוא נשרף. אמנם דלפי פשטות האחרונים דבזשלב"מ האימורין ג"כ נפסלים, הרי דשפיר אפ"ל דפסול קאי אאימורין. ועוד הביאו דאיכא נ"מ בהאי פסול היכן הבשר נשרף, דאם הוי זריקה כשירה הם נשרפים בבית הדשן, ובזריקה פסולה הבשר נשרף בבית הבירה וגם אינו מטמא בגדים. – עוד יל"ע דגם אם גג מזבח החיצון אינו מקום מתן דמים, דיל"ע מה הדין בגג הפנימי דאדרבה היה מזה ז' הזאות ביוה"כ על טיהרו של מזבח, וא"כ הוי מקום מתן דמים.

עי' גמ' לקמן נב' ב' דאיכא עוד ילפותא בחטאת, דקרא דהכהן המחטא אותה יאכלנה, ממעט דווקא אותה שדמה ניתן למעלה ולא למטה, ועי' רש"י דמשמע דהנידון הוא לגבי האכילה, ומשמע דהקרבן עצמו כשר, כן נקטו הח"נ והנצי"ב והשפ"א, ויתכן גם דזהו פשטיה דקרא דקאי על דין ה'אכילה'. אמנם הקר"א נוקט שם דפשטות סוגי' דהתם דהקרבן פסול, וכ' דא"א לומר דקאי רק על האכילה, כי שם איירי גם בפרים הנשרפים דבלא"ה ליכא בהו אכילה, ואמנם ק' דנימא דהכוונה על האימורין. ועי' תוס' דבחד תי' כ' דהנידון לגבי אכילה. ושוב כ' התוס' לגיר' הבה"ז דסוגייא דהכא לא אזלא כשמואל דכמקומו, אלא כריו"ח דלאו כמקומו, ועוד יעוי' ח"נ שפ"א נצי"ב ועול"ש בד' התוס' הנ"ל. ועי' שיט"מ שם דהנידון הוא כשנותן על ה'יסוד' וזה נידון אחר. ועי' גרמ"ד דהנידון שם מה נקרא זריקה כשירה ומה היא זריקה פסולה, דהיינו איזה מקום נחשב שהוא 'שלא במקומו', ולפי ההו"א שם דהוי זריקה כשירה ה"נ דגם היה מקטיר האימורין. אבל הכא בסוגיין אמרי' דגם שלא במקומו יש לו דין מחודש שהוי כמקומו לענין כפרה. – עי"ש עוד ברש"י שם בסוגי' דאיכא דרשה בחטה"ע חטאת הוא שאם שינה בה פסול. ועי' משה"ק התוס' דגם בבהמה נמי כתיב היא.

שינויים נוספים במעשה הזריקה.

חטאת. עי' רמב"ם דשינה מקום הקרנות פסל משא"כ בשאר הקרבנות. והליקוטי הלכות נקט דאיכא פסול מיוחד בחטאת כמבואר בסוגי' נב' ב', וכ' דלפ"ז ניתנין למעלה שנתנן למטה היינו עוה"ע, ודלא כהתוס' והשיט"מ דבעוף ליכא דין כמקומו, ועוד יל"ע חי' מרן רי"ז 72, ושם הק' דברמב"ם משמע דחטה"ע ועוה"ע דינם שווה, והיינו דשניהם פסולים, ולד' הליקו"ה חטה"ע פסולה נמי מהאי קרא ד'אותה' דלקמן נב' ב'. ואכתי צל"ב במה איירי על הניתנין בפנים, דהרי זה גם חטאות. וכנר' דבחטאת דווקא כשמשנה את ה'קרנות' פסול, וצ"ל דאיירי על חטאות הפנימיות כשמשנה את ההזאות שעל הפרוכת, אמנם יש באחרונים דבלא"ה ל"א בהזאות הפרוכת דין זשלב"מ, דרק במתנות המזבח אמרי' הכי. ואפ"ל דאיירי על ההזאות שנותן ביוה"כ על טיהרו של מזבח. וגם זה ק' לפי מה שנקטו מהאחרונים דבעבודת יוה"כ ל"א דין זשלב"מ. ועי' מקד"ד ז' ה' דמביא תוספתא ח' יב' דחטאת שקיבל דמה בב' כוסות ונתן למטהחבירו כשר, ושם מתקשה הא איכא זשלב"מ, ולד' הזבח תודה א"ש.

- והקר"א וכ"פ הקרית ספר נצי"ב, מבארים ד' הר"מ דשאני חטאת דאיכא בהו דין קרנות, ולכן אם נותן שלא במקום הקרן הוי זריקה פסולה, ועי"ש דנוקט דגם לא נתכפרו הבעלים בכה"ג דהדין קרן הוא לעיכובא בעצם שם ההזאה. ואה"נ דבאמת שייכא גם בחטאת דין זשלב"מ, והיינו היכא דיתן למטה כנגד הקרן, דזה גם נחשב דנתקיים בזה דין קרן, ורק דהוי שלב"מ, ולכן הבשר פסול. [ועצם הדבר צ"ב דשייך גם למטה מהסובב שם 'קרן', וזבח תודה נוקט דבשאר הקרבנות ליכא דין קרנות]. ומשא"כ בשאר קרבנות דהדין קרן שלהם הוא רק למצוה ואינו מעכב. ולדבריו נפקא דחטאת שניתנה שלא במקום הקרנות הן למעלה והן למטה פסולה לגמרי, אבל אם נתן למטה בקרנות הוי כדין זשלב"מ. וע"ע ליקוטי הלכות דבתו"ד מבואר דאם נותן על קרנות הפנימי במקום קרנות החיצון נמי מהני, דסו"ס נתקיים בזה דין קרנות.

- ויעוי' בחי' הגרי"ז דגם הלך בדרך זו, ורק דחלוק מד' הקר"א, דאיהו נקט בד' הר"מ דבכה"ג שנותן שלא במקום הקרנות בחטאת, דפסול היינו רק הבשר אבל הבעלים נתכפרו, והיינו דבחטאת נאמר בדין המקום שלה גם שיהיה למעלה וגם שיש לה דין מקום קרן, ולכן כל היכא דמשנה או מהקרן או למטה איכא דין זשלב"מ, ומשא"כ בשאר קרבנות דהדין קרן אינו 'מקום' לזריקה, ורק דאיכא מצווה נוספת של סביב באופן נתינת המתנה. ואמנם דשם נתקשה דבד' הר"מ בהלכה אח"כ דבפשטות כוונת הר"מ שם לנתינה על גג המזבח דשם הדין דפסול לגמרי, ולכן ק' לומר דהכא בה"ח נתכפרו הבעלים, דמשמע דחדא דינא להו, ובגרמ"ד דגם הל' פסול היינו לגמרי, אמנם זה ק' דבמה גרע משאר המקומות דמהני בהו מדין זשלב"מ.

– במרכבת המשנה וחזו"י מבארים דהשינוי הוא במעשה הזריקה שעשאו בכלי במקום באצבע, ויל"ע דא"כ איפכא בשאר הקרבנות שעשאם באצבע במקום בכלי נמי יהיה פסול. ושם הוכיח שזה דין מסויים בחטאת שהיא צריכה אצבע דווקא. אמנם הזבח תודה מנחות כו' א' וחזו"א יח ג' נקטו דפסול גם בשאר קרבנות. [ועי' מילואי קר"א מא'].

אצבע. במרכבת המשנה וחזו"י נקטו לבאר בד' הרמב"ם דאם שינה בחטאת ועשאה בכלי במקום באצבע דפסול בכה"ג, והגרמ"ד הביעא תוספתא א' ח' דפסול בכה"ג. ועי' הגהות חשק שלמה לז' ב' דמצדד דכשר גם כשנותנו בשפיכה בכלי. ובשאר קרבנות שעשאם באצבע במקום כלי, המרכבת המשנה והחזו"י נקטו דכשרים, וזה רק דין מסויים בחטאת שהיא צריכה אצבע דווקא. והחזו"י הוכיח דבריו מהתוס' אח"כ דה' ואי, שהק' דלמה בדם שנתערב, אחרי שנתן למעלה צריך לחזור וליתן למטה, והא איכא כבר זשלב"מ. והרי כשנתן למעלה הרי זה היה באצבע כדין חטאת, וע"כ דהכלי אינו מעכב. [ועי' גרי"ז ע"ד התוס' הנ"ל, ועוד עי' חזו"א ח' ד' דמשמע להתוס' דצריך ליתן למטה מחמת השינוי דלמעלה ולא מחמת הכלי והאצבע]. ועי' זבח תודה מנחות כו' א' וחזו"א יח ג' דנקטו דבשאר קרבנות שנתן באצבע פסול דבעי' כלי דווקא, ובחסדי דוד דהטעם משום דבעי' 'זריקה', וביד לא חשיב כזריקה. ועי' מנח"א עמ' מא' דאם הוי זריקה מחודשת דלית בה דין חילוק מתנות, א"כ י"ל דה"ה דגם לא איכפ"ל מהשינוי של אצבע וכלי, ולפ"ז אין חילוק בין חטאת שעשאה בכלי או להיפך. ושם הביא ד' החזו"י שהוכיח מד' התוס' סו' ב', שכ' דבשינוי של הזאה ומיצוי שזה שינוי בעצם העבודה ל"מ דינא דשמואל, ושם ר"ל דל"ד כי בהזאה ומיצוי הוי ב' עבודות, ומשא"כ הכא דנתחדש דמהני הגעת דם למזבח ול"ש אם באצבע או בכלי. [ועי' מילואי קר"א מא'].

למ"ד שיריים מעכבי האם שייך ליתן שיריים שלב"מ, דרש"י נב' כ' דמ"מ אינם מכפרים והרי שלב"מ מהני רק לכפרה. עי' גרמ"ד כז' ב'. וכן גרמ"ד לח' ב' עמ' רסג'.

דיני זשלב"מ.

שפיכת שיריים שלב"מ. במקור ברוך א' יב' דכיון דלאו לכפרה אתו ל"א בזה דכמקומו. והחזו"א יב' א' הוכיח מד' התוס' לקמן מג' דהזריקה 'מתירה' את השיריים, וא"כ כמו דהך זריקה אינה מתירה לא בשר ולא אימורים, א"כ ה"ה דאינה מתירה את השיריים. וממשנת ר' אהרן יב' ז' הביאו דנקט דיהיה דין ש"ש. וראיתי שכתבו לדון שתלוי האם ש"ש הוי עבודה בדם או בקרבן, האם הוי המשך הזריקה או דין בפנ"ע, והכא איכא דין זריקה בפנ"ע שאינו שייך לכל הל' הקרבן. ולעי' מנח"א עמ' מא' דכיון דליכא חילוק מתנות להגר"ח והוי זריקה מחודשת, א"כ ליכא דין ש"ש ואפי' למ"ד דמעכבי הכא שאני, והיינו כמו ב' מתנות דפנימיות דכולם מעכבין, ומ"מ כשנותן שלב"מ סגי במתנה אחת.

חילוק מתנות. הגר"ח נקט דבזשלב"מ ליכא דין חילוק מתנות, והיינו משום דזהו זריקה מחודשת דמהני רק לכפרה. אמנם החזו"א יב' א' נקט דבפנימיות דמנין המתנות מעכב, ה"נ דבזשלב"מ בעי' ד' מתנות, אבל א"צ ליתנם דווקא בקרן, אבל בחיצונות מצוות הג' מתנות זה רק כשנעשה 'כמצוותו'. ועי' זבח תודה דדין זשלב"מ מהני רק כשמשנה ממזבח למזבח, והיינו דבמקום קרנות החיצון נתן בפנימי או להיפך מהני, אבל מתנות דפרוכת בעי' שיהיו דווקא בפרוכת, ואפי' נתנן בפנימי ל"מ. ומתבאר דלדבריו גם בזשלב"מ איכא דין חילוק מתנות, דהרי לדידיה צריך ליתן אותם מתנות ממש, רק במקום הפנימי הוא נותן בחיצון ולהיפך, ולכן ליכא שייכות ליתן ז' הזאות דפרוכת על המזבח. אמנם להגר"ח הנ"ל אה"נ דגם בהזאות דביה"ב מהני בהו דין כמקומו כשיתן על המזבח מתנה אחת. וע"ע קר"א לז' ב' דהק' דלמה ב' מתנות מעכבות לב"ש בחטאת, דלכאו' תיפו"ל דכבר במתנה הראשונה יהיה מהני מדין זשלב"מ. ומבואר דס"ל דליכא חילוק מתנות. [והנה להח"ח דנקט דבחטאת ליכא כלל דין זשלב"מ, א"ש דבחטאת ל"ק כלל. עוד יל"ע אם אה"נ דלב"ש לא כיפר היינו דהבשר פסול, אבל בעלים נתכפרו]. ועי' גרמ"ד דמיישב דהנה כשנתן המתנה הראשונה כתיקנה הרי דחייל עלה דין זריקה במקומה, ומעתה הוא צריך להמשיך וליתן שאר המתנות, ולא יחול למפרע על המתנה הראשונה דין שלב"מ. – ויש לברר להצד דיש חילוק מתנות, האם הוא נותן שאר המתנות גם שלב"מ, או"ד דשאר המתנות הוא נותן במקומו הראוי. ויעוי' שפ"א ע"ד הגמ' דמק' דלמ"ד דכמקומו למה יחזור הכשר ויקבל, ומק' דבעי' לחזור ולקבל להשלים הד' מתנות 'במקומן'. וצ"ב אם כשנותן במקומו נותן רק על ג' קרנות, והיינו דמצטרפת המתנה הא' שנתן למטה, או דחלות שם ד' מתנות זה רק כשנותן כולן במקומן, ויוצא דיהיה ה' מתנות, ותמוה.

עי' גרמ"ד לח' ב' עמ' רסא', לדון האם בג' מתנות אחרונות איכא דים שלב"מ, ואם התחדש רק לכפרה הכא זה ל"ש. ונ"נ אם יצטרך לחזור וליתנם עוד פעם לצאת יד"ח הד' מתנות. וכן נ"מ אם יהיה על הדם הנשאר מזריקת הני מתנות שלב"מ דין שיריים, דא"ז רק קלטיה ליכא ע"ז דין שיריים.

אצבע וכלי. אם מעכב בזשלב"מ עי לעיל.

באיזה קרבנות מהני זשלב"מ.

חטאת. עי' לעיל שהובא סוגיית הגמ' נב' ב' דאיירי בחטאת, ומשמעות הסוגי' דפסול לגמרי, ועי"ש רש"י דהנידון הוא על אכילה, ועי' תוס' דסוגי' דהתם פליגי אדשמואל. והח"ח למד כן בד' הר"מ ב' ח' דפסול לגמרי בחטאת. ויש שפוסלין כל חטאת שניתנה שלא במקום הקרנות, והקר"א פוסל לגמרי, ולהגרי"ז הבעלים נתכפרו. והיכא ששינה בחטאת מאצבע לכלי יש פוסלין לגמרי, ויש מכשירין, וי"א דכשזה שלב"מ איכא דינים אחרים בהך זריקה, ואינו מעכב האצבע והכלי.

חטאות הפנימיות. עי' מה שהובא לעיל בענין חטאת לשיטת הרמב"ם, וה"ה גם בחטאות הפנימיות. מלבד להליקוטי הלכות דיליף לה מקרא ד'אותה' דאיירי בחיצוניות, ואמנם שם בגמ' דגם בפנימיות מעכבי, וברש"י שם דילפי' מועשה לפר וכו'. וע"ע חסדי דוד על התוספתא ו' דבפנימיות ל"מ, כי הרי אפי' מתנה א' מהן מעכבת. אמנם החזו"א יב' א' כ' דאה"נ גם בשלב"מ נותן את כל המתנות. והגר"ח נקט דאדרבה בשלב"מ ליכא חילוק מתנות, וא"כ כשנותן שלב"מ אין המתנות מעכבות. ואמנם דק' בזה דא"כ במה גרע מקומו משלב"מ.

הזאות יוה"כ. אהא"ז שם וזבח תודה וחזו"א ז' ב' וגרי"ז, דל"מ משום דבעי' חוקה דמעכב, אמנם במקד"ד לג' א' דמהני. ושיעורי הגרי"ד כז' ב' ע"פ מה דנוקט דליכא חילוק מתנות בזשלב"מ, וא"כ כיון דביוה"כ איכא דין מנין מתנות מלבד דיני הקרבן, איכא דין מנין מתנות מדין סדר עבודת היום, וזה מעכב, ולכן ל"ש דין זשלב"מ. ועוד לפ"ד הגרי"ז דאיכא עיכובא ביוה"כ שההזאות צריכות להיות באוהל מועד, ואם נפחתה התקרה ל"מ, א"כ אם יתן הניתנים בפנים בחוץ ל"מ דבעי' אוהל מועד.

עופות. עי' מתני' לקמן סו' א' דקתני דחטה"ע שעשאה למעלה פסולה, והיינו דאי"ז במקומה. ועי"ש תוס' דפסולה היינו רק הבשר, אבל הבעלים נתכפרו. אמנם עי"ש בשיט"מ דפסולה לגמרי, דקרא לא קאי על עופות. וכ"מ בפיהמ"ש להרמב"ם שם. וכ"מ ברמב"ם פסוה"מ ז' ה-ו, דכלל דין חטאת שעשאה למעלה עם דין חטאת שעשאה של"ש, ושם הרי נפסל לגמרי. ובחי' מרן רי"ז עמ' מה' וחזו"א ז' א', נקטו דעוה"ע פסולה לגמרי, ומטעם דדין המקום שלה אינו רק במתן דמה למזבח, אלא דאיכא דין המקום 'עבודתה' וזה מעכב. וביותר ביאר בחזו"י דאיכא דין בעולה שהקרבתה חלוקה מדין חטאת, ולפ"ז כ' דאם יתן דם העולה בכבש או ביסוד יהיה מהני דאי"ז מעשה עולה.

פסח. עי' אור שמח ב' י' ובהגהות חשק שלמה דהסתפקו דכיון דפסח אינו בא אלא לאכילה, ודינא הוא דנטמא הבשר קודם זריקה דגם אם זרק לא הורצה, וא"כ לא יתכן פסח שיהיה בו דין כפרה בלי שגם יהיה בו דין אכילה, ולכן כשזורק שלב"מ יהיה הקרבן פסול לגמרי, וכ"נ בד' התוספתא פסחים ד' וט', כן נקטו האו"ש הצ"פ ובאביעזרי. ואו"ד דאדרבה כיון דאם לא תוכשר האכילה נמצא דגם כפרה לא יהיה בו, אז הכשר הכפרה מכריח דהכא יוכלל עמו גם הכשר האכילה ויהיה כשר לגמרי חוץ מהאימורין, והחזו"א ז' א' הוכיח כצד זה, מנידון הגמ' בד' ר' יהודה דקדשו את הרצפה כמזבח, והגמ' מק' דא"כ יכול ליתן זריקה על הרצפה ועי"ש תוס' דיסוד מעכב בבנין, אבל ק' דה"ז זשלב"מ, ובהכרח דכשר לגמרי. והאביעזרי דוחה דברצפה לא בעי' יסוד וא"כ הוי כמקומו. - אמנם יעוי' בהגדש"פ דהביאו דהגרי"ז ביאר נוסח הברכה, ונאכל שם מן הזבחים ומן הפסחים אשר יגיע דמם על קיר מזבחך לרצון, דכיון דהאכילה מעכבת, [וילה"ע דדין אכילה דמעכבת הוא מהל' קיום מצוות הפסח, ולא מדיני הקרבן פסח, ואולי תלוי בנידון האחרונים האם אפשר לאכול קרבן פסח לאחר חצות], א"כ אם יתן על קיר הכבש להרמב"ם דהוי כמקומו, הרי דהך קרבן לא יאכל, ולכן אומרים דרק כאשר ידיע הדם על קיר המזבח ולא הכבש אז הוא דיאכל, ומשמעות הדברים שם דהקרבן עצמו יהיה בו כפרה אבל הוא לא יאכל, וכן מפרש דגם הזבחים דהיינו חגיגה צריכה להאכל, כדי שיאכלו הפסח על השובע. - והרי דנמצא ג' צדדים בדין פסח שנזרק שלב"מ, או דכשר לגמרי כי הכפרה תלויה באכילה, או דפסול לגמרי כי ל"ש כפרה או בלי אכילה, או דאיכא כפרה וליכא אכילה, ואולי הטעם כי חלות הפקעת הבשר חיילא רק כתוצאה מהזריקה, ויש לדמות לה לנידון האחרונים באין בשר אין דם.

קרבן עכו"ם. מקרא דואני נתתיו לכם לכפר, דרשי' נמי לכם ולא לעכו"ם, והמקור ברוך א' יב' והנראה, מבאר דדין כמקומו נאמר רק לענין כפרה, וכיון דעכו"ם לאו בני הרצאה נינהו, ל"מ בהו דין זשלב"מ.

תוס' הניתנין. לאפוקי פנים. עי' גרמ"ד דהק' דמאי שנא פנים דל"ח נשתלש כי אסור בדם החטאת, הא איכא שאר קרבנות דליכא איסור, ואילו מחוץ לעזרה לא חשיב כנשתלש, והרי גם בזמן היתר הבמות הרי היה אסור להקריב שם חובות רק נדבות.