חבורה לט
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / מלאכות שהיה והטמנה / הרב משה יפהן / שהייה חזרה ובישול ומעשה שבת

חבורה לט: מ.

הנה כשדנים על איסור רחיצה עולה מתוך סוגייתנו דהנידון הוא כלפי ד' דברים א. כלפי מים שנתחממו מע"ש ב. כלפי מים שנתחממו בשבת ג. כלפי מים שנתחממו ביו"ט ג. כלפי מים שנתחממו מעי"ט. ונדון בכל אחד מהדברים האלו.

בסוגיא דרחיצה הנה מבואר בסוגיא דמתחילה התירו לרחוץ בחמין שהוחמו בע"ש דהרי אין בעצם איסור ברחיצה בשבת אלא דמשום שהבלנין היו מחממים מים בשבת ואומרים שנתחמם מע"ש משום כן אסרו את הרחיצה גם במים שנתחממו בע"ש. ועמדו על זה המפרשים מדוע נחשדו על כך הרי לא נחשדו ישראל על השבתות כמבואר בגיטין נד והרשב"א תירץ דאין הכוונה דבישלו ממש בשבת אלא דעברו על איסור שהייה דהיו נותנים את המים ממש לפני שבת ומתחמם בשבת ויש חשש חיתוי ומשום כן אסרו להם רחיצה במים שנתחממו בשבת הפנ"י תירץ דהבלנים היו מערבים מים קרים במים חמים שנתחממו באור והוי בישול בתולדות האור ומשום כן אסרו את הרחיצה במים שנתחממו בע"ש. וזה היה הגזירה הראשונה. וזיעה התירו מבואר דזיעה הוא שאין מרחצים במרחץ אלא דמזיעים מחמת חום המרחץ. ואז חכמים באו ועשו גזירה שניה משום האנשים דהאנשים היו מתרחצים במים שהוחמו בע"ש ולא היו עוברים איסור דאוריתא אלא שלא חששו לגזירה דרבנן ומי שראה אותם רטובים אמרו לו מזיעים אנחנו וממילא אסרו זיעה. ועדיין התירו רחיצה בחמי טבריא ואנשים היו רוחמים בחמי האור שהוחמו מע"ש ואומרים שרחצו בחמי טבריא ואסרו גם חמי טבריא וראו שאין הציבורי יכול לעמוד בגזירה זו אז התירו חמי טבריא אמנם זיעה ורחיצה במים שהוחמו בע"ש זה נשאר באיסורו. כך היא סדרא דגזירה דרחיצה בע"ש. ומבואר בגמ' דאיסור זה של רחיצה במים שהוחמו בע"ש מבואר דהותרה רחיצת פניו ידיו ורגליו. וכנראה הביאור הוא דלזה לא היו הולכים למרחץ וממילא לא חששו שיחממו מים עבור זה והתירו רחיצה פניו ידיו ורגליו. והנה מהו ההתר של פניו ידיו ורגליו מצינו דנחלקו רב ושמואל דרב סבר שההתר הוא לאו דווקא פניו ידיו ורגליו אלא כעין פניו ידיו ורגליו דזהו רחיצת כל גופו אבר אבר. ושמואל סבר דהכוונה דווקא פניו ידיו ורגליו והב"י דן האם הכוונה פניו ידיו ורגליו לבד או הכוונה מקצת גופו עד כל גופו והביא מהרא"ש במקוואות סימן לז דהתיר מקצת גופו שכתוב שם שמותר לאשה לחמם מים ביו"ט כדי לרחוץ בית הסתרים. והרי בית הסתרים אינה בכלל פניו ידיו ורגליו ומוכח דמקצת גופו מותר ברחיצה וכתב דאין לחלק בזה בין יו"ט לבין שבת דהרי בשניהם התירו רק פניו ידיו ורגליו. והנה יש לעיין בזה, דהנה ביום טוב עצמו יש לעיין מהו החילוק בין רחיצת כל גופו שנאסרה לרחיצת פניו ידיו ורגליו דהיא הותרה לבית הלל. והנה לב"ש נאסרה משום שלבית שמאי הותר רק אוכל נפש וגם לא סוברים מתוך שהותרה לצורך הותרה נמי שלא לצורך ונאסר כל חימום מים לרחיצה וממילא אם חימם מים ביו"ט לרחיצה זה נאסר משום מעשה שבת. ובית הלל מבואר בתוספות דהם סברו דרחיצת פניו ידיו ורגליו היא הנאה השווה בכל אמנם רחיצת כל גופו אין זה הנאה השווה בכל. לעומת זאת הרמב"ן טען שזה דברי נביאות דגם רחיצת כל גופו היא הנאה השווה בכל ועוד הביא מהירושלמי דהתיר רחיצת אבר אבר ביו"ט והקשה הרמב"ן דאם אין זה הנאה השווה בכל מדוע התירו רחיצת כל גופו אבר אבר הרי זה נאסר . והרשב"א תירץ דהנאה השווה בכל היא רחיצת מקצת אברים וכל אבר ואבר שרוחץ בפני עצמו הרי הוא מקצת אברים והותר ואפילו אם בסופו של דבר רוחץ את כל גופו אמנם כל רחיצה ורחיצה בפנ"ע היא רחיצת מקצת גופו. והנה הרמב"ן ביאר באופן אחר דבאמת מדאוריתא הותר. חימום מים עבור רחיצת כל גופו דגם חשיב הנאה השוה בכל. אלא דנאסר מדרבנן משום שיש חששות כגון מדיח קרקע וסחיטה דאלנותית וכיוצא בהן אז עשו יו"ט כשבת אלא דסיים הרמב"ן דאינו מחוור. ומכל מקום כוונתו דמדאוריתא זה מותר וכך היא הכרעת דעתו אלא דנאסר מדרבנן ואע"ג דאין זה גזירה יו"ט אטו שבת משום שלא אוסרין אוכל נפש ביו"ט משום שבת מכל מקום כאן יש חששות [שבאמת לכאורה קיימות גם בצונן.] אז משום החששות האלה כבר אסרו יו"ט אטו שבת. והנה צריך להדגיש דלכאורה אין זה דומיא דנתחמם בשבת עצמה דהרי שם זה נאסר לגמרי וכאן הותר פניו ידיו ורגליו אלא זהו דומיא של נתחמם בע"ש דהרי גם כן כאן זה נתחמם בהתר אלא דאסרו את הרחיצה והנה באמת אם אסרו את הרחיצה אפשר לדון דכבר עבר על לאו דאוריתא מכל מקום שורש הדין היה כעין ע"ש שאסרו את הרחיצה וממילא נאסר רק כל גופו ולא פניו ידיו ורגליו. ואם מבואר דביו"ט מותר לרחוץ שאר אברים אז גם הוא הדין בשבת דהרי מקור האיסור הוא שבת. [והנה אפשר דהבית יוסף ילמד דאם התבשל בשבת בהתר אז גם הותר רחיצת פניו ידיו ורגליו ואם הוא הכי אז אתי שפיר טפי. ודלא כהאחרונים שאסרו.]

והנה בשלמא אם הרא"ש סבר כהרמב"ן דהטעם שאסרו כל גופו הוא משום גזירה שבסופו של דבר היא אטו שבת אז זה מובן. דטוען הבית יוסף דאם מבואר דביו"ט הותרה רחיצת שאר אברים הוא הדין בשבת דהרי יו"ט נאסר דומיא דשבת שזה רחיצת כל גופו ולא פניו ידיו ורגליו

אמנם אם הרא"ש סובר כתוס' ביו"ט אם כן יש לחלק דביו"ט רחיצת כל גופו נאסרה משום שאין זה שווה לכל נפש אמנם חלק מגופו לרחוץ מקומות מטונפים זה שווה לכל נפש ולכן מותר אבר אבר וכמו שכתב הרשב"א. אמנם בשבת אפשר שכל שהוא יותר מפניו וידיו ורגליו כבר חיישינן שמא ילך לזה למרחץ ורק בזה התירו ולא בדברים אחרים. ואם כן קשה הבית יוסף הרי הרא"ש בסימן ז' הביא את הריב"א בתוספות דכל גופיה דומה למוגמר ואם כן יש לעיין מה הוכחת הבית יוסף מהרא"ש להתיר מקצת גופו בשבת ויש לעיין בזה. ובפרט דהטור עצמו לא הביא בזה התר של מקצת גופו ואפשר דהוא למד את דברי אביו כדאמרנו וממילא סבר דלא שייך ללמוד מיו"ט לשבת.

ורצה לדייק מרש"י להלן מ: ד"ה ובלבד ששם מבואר שלא יביא קומקום מים ויניחם על בני מעים שמא ישפכו עליו והתוספות ביארו דאז יש חשש שיסחוטט או שזה רפואה אמנם רש"י למד שיש חשש שמא ישפך עליו ודן הבית יוסף דאם זה נשפך עליו הרי זה רק רחיצה במקצת ומבואר ברש"י דנאסר ואפשר שהתוספות שלא רצו ללמוד כן זהו משום שסברו שבעינן רחיצת רובו אמנם אפשר שסברו דמשום שמא ישפך ויבוא בטעות לידי רחיצה במים שהוחמו בשבת שאין זה משום חשש מלאכה אלא משום גזירת הבלנים לא מסתבר שיגזרו אמנם ברש"י מבואר דאסור משום שמא ירחוץ ומבואר דההתר הוא פניו ידיו ורגליו ולא מקצת גופו. והב"י רצה לדחוק ששמא ישפך וירחוץ רוב גופו אמנם זהו דוחק ואין זה רגילות וגם לפי זה בקומוקום שאינו גדול כל כך לכאורה יש להתיר. באמת השו"ע למעשה נראה שלא סמך על הרא"ש וקאי אם הכרעת הטור. אמנם הרמ"א הביא בשם הבית יוסף את הרא"ש. והנה לדברינו לכאורה אין פסק מוכרח. משום שניתן לומר שהרא"ש סובר כתוספות ושייך לומר דלא איירי כלל בהתר בשבת. והנה למעשה ברחיצת אבר אבר ביו"ט בכל גופו הנה זה מבואר להדיא דכל גופו נאסר אבר אבר כך הוא בברייתא דף מ. בברייתא דתניא כוותיה דשמואל דמבואר דבשבת נאסר כל גופו אבר אבר והותר פניו ידיו ורגליו אין צ"ל ביו"ט מבואר דביו"ט נאסרה גם רחיצת כל גופו אבר אבר. והנה לדעת התוספות ביארו הראשונים דאיסור זה הוא מדרבנן אטו כל גופו אמנם הדבר הזה עצמו מותר מדאוריתא. והנה יש לעיין על לשון הברייתא דמשמע דיותר פשוט לאסור נבתבשל ביו"ט ברחיצה מאשר נתבשל בע"ש. והנה יש לעיין דבשלמא אם נלמד כהב"י אז מובן דיו"ט יותר חמור מע"ש אמנם אם נאמר דביו"ט הותר מקצת גופו ובנתבשל מע"ש נאסר אם כן יו"ט יותר קל מע"ש ואיך אמרינן שאין צריך לומר ביו"ט ואפשר דמטעם זה הוכח לבית יוסף דאפילו לשיטת התוספות הותר גם בשבת מקצת גופו דהרי יו"ט חמור משבת ואפשר דהטור יבאר דלגבי כל גופו אז בזה חמור יו"ט מע"ש משום שיש חשש שיבוא לרחוץ כל גופו מה שאין כן האיסור רחיצה של ע"ש הוא רק שמא יבוא הבלן לחמם להם מים בשבת שזה חשש יותר רחוק. וכאן זהו חשש על האדם עצמו שיטעה ויחמם מים ביום טוב לרחיצת כל גופו אמנם לגבי השיעור של פניו ידיו ורגליו באמת יתכן שהם מחולקים דאפשר דביום טוב ליכא חשש ובשבת עדיין גזרו כיוון דיותר מפניו ידיו ורגליו חששו אולי שהבלן יחמם מים עבור שיעור זה. והנה מצינו בט"ז ובפמ"ג במשב"ז דביאר שמדויק בברייתא עצמה כדברי הרמ"א דהרי בברייתא כתוב שהותר פניו ידיו ורגליו אבל לא כל גופו אבר אבר ומשמע דאם אין זה כל גופו אז זה מותר. והנה עדיין יש להעיר הרי גם לשיטתם נאסר רוב גופו והיה צריך לכתוב רוב גופו אלא דעל זה שמא שייך ליישב דרובו ככולו. והנה דנו אז מדוע הברייתא הזכירה פניו ידיו ורגליו וביארו דזהו משום הרגילות.

אמנם לפי דברינו מובן דלא ניתן לדייק מהברייתא דהברייתא בכוונה כתבה את כל גופו דביו"ט נאסר רק כל גופו אמנם מקצת גופו לא נאסר ביו"ט אמנם בשבת הותר רק פניו ידיו ורגליו אמנם באמת בטור דבר זה קשה שהרי הטור לא חילק בין יו"ט לשבת ובשניהם התיר רק פניו ידיו ורגליו ולכאורה לפי הרא"ש היה צריך להיות שיהיה מותר ביו"ט רחיצת מקצת גופו ולא רק פניו ידיו ורגליו.

והנה באמת עיין בטוש"ע שכתב בטור התר ביו"ט לרחוץ רגליו וגם להחם מים כדי לרחוץ את רגליו ואילו השו"ע פסק התר לרחוץ את ידיו ושינה מלשון הברייתא שהוזכר רק רגליו והנה שם כתב אבל לא כל גופו ואפי' אינו רוחצו בבת אחת. והנה יש לעיין שם מה כוונתו האם התיר רק פניו ידיו ורגליו מדוע לא כתב פניו ידיו ורגליו והנה בשלמא בטור הביא את לשון המשנה אמנם השולחן ערוך זה קשה והביאור הלכה שם ד"ה ידיו הביא אחרונים שאמרו דצ"ל ידיו ורגליו והבגדי ישע אמר דצ"ל פניו ידיו ורגליו ודייק הביאור הלכה דזה טעות סופר אלא דרצה לדון דאולי בזמניהם הרגלים אין בה רגילות כמו הידיים דלא היה אבק כל כך וזה כמו שאר אברים אמנם עדיין קשה מרחיצת הפנים דלכאורה בוודאי יש בו רגילות. והנה הביאור הלכה בד"ה אבל הביא מחלוקת האחרונים. מה הדין מקצת גופו דהנה הרמ"א לא פליג על השו"ע והוא דן דהמאירי אסר והרשב"א התיר. והביא את הרא"ש שהתיר ודן בתחילה דשמא הוא החמיר משום שלהחם מים דאוריתא הוא החמיר יותר.

והנה לולי דמסתפינא אמינא דהנה בהלכות יו"ט כוונת השולחן ערוך להקל יותר וידיו אין הכוונה דווקא ידיו אלא העיקר שנאסר כל גופו והכוונה ידיו הכוונה כל מקום שמתלכלך וצריך ניקוי אבל לא רחיצה ממש שאינה שווה לכל נפש וזהו רחיצת רוב גופו אבל אם יש מקום מסוים שאדם רוצה לרוחצו יכול וממילא יכול לרחוץ אבר אבר כסברת הרשב"א אלא דלא ירחץ את כל גופו או רוב גופו דאפשר דזה נאסר דרובו ככולו. והנה הביאור הלכה עצמו עמד על זה דהשו"ע עצמו הביא את הרא"ש ביו"ט להתיר רחיצת בית הסתרים שזהו נחשב רחיצת מקצתו ואין זה דווקא ידיים ורגליים. וזה מה שנראה לי בכוונת השו"ע והרמ"א לא השיגו משום שגם הוא הבין שזהו כוונתו. ולפי"ז השו"ע עצמו פסק את החילוק שאמרנו בין שבת ליו"ט הגם שבבית יוסף לא חילק ביניהם אפשר דחזר בו בשו"ע וכן חילק ביניהם וזהו מה שכתב ידיו דהכוונה לדבר הצריך רחיצה ולא הזכיר פניו ורגליו דכאן לא נאמרה ההגבלה הזאת ואדרבה זהו דיוקו מלשון המשנה דכתבה רגליו ולא כתבה פניו ידיו ורגליו ומבואר דאין זה התר במסוים לפניו ידיו ורגליו אלא דבאמת יש לדון האם עד מקצת גופו זה נקרא רגילות וגם דאין מלוכלך ידיו מותר לו וממילא יש סברא דעד רוב גופו זהו נקרא עדיין רחיצה מועטת שהדרך שהוא מתלכלך ורוחץ או דלמא כוונתו דבאמת בעינן צורך וכמו בבית הסתרים קודם טבילה.

והנה יש לדון על רחיצה בעי"ט אבר אבר ונחלקו בזה המפרשים ויש שהביאו ראיה מתוס'.

והנה יש לדון היום אם מותר לרחוץ כל גופו שהיום הרי זה שווה לכל נפש אלא דיש לתלות דזה תלוי בשני המהלכים בתוספות אם בטל הטעם בטלה התקנה. ובאמת זהו מחלוקת בין הרמב"ם בהלכות ממרים לראב"ד. וזהו שני מהלכים בתוספות אמנם עיין במגן אברהם או"ח סי' ט סק"ז. דכתב כאשר הטעם ידוע אז בוודאי אומרים דבטל הטעם בטלה התקנה והנה לדעת התוספות צריך לדעת אם בכלל נחשב תקנה או שהיא בכלל האיסור של כל גופו והנה לדעת הרמב"ן צריך באמת להיות אסור רק לא ברירא להו טעם זה. ומכל מקום לא סמכו על זה להקל ויש לעיין בזה. ו

. והנה רבה הביא בשם רב דהתיר רחיצת כל גופו חוץ מאבר אחד. ויש לעיין מה הסברא בזה האם משום כן כבר לא ילכו למרחץ וצ"ב.

והנה לגבי רחיצה במים שהוחמו בשבת הנה אם המים נתחממו באיסור זהו פשוט שהם נאסרו דהרי זה מעשה שבת ונאסר באכילה וכן נאסרו בהנאה שנעשו עבורה וממילא פשיטא שנאסרו ברחיצה.

ודנו האחרונים מה הדין באופן שנתחממו בשבת בהתר האם נאסר או הותר. והביאו מהמגן אברהם לאסור וכן נפסק אלא דבחימם הנכרי לעצמו נחלקו בזה. והנה זה בוודאי נראה