ב. דינים הנוגעים לבין הזמנים
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב מאיר קאופמן / שיעורי הלכה

#### י"א אב פ"ב

# דינים הנוגעים לבין הזמנים

### איסור יציאה לחו"ל

א] מבואר ברמב"ם פ"ה ממלאכים ה"ט וכן נפסק בשו"ע סימן תקל"א ס"ו שאסור לצאת מא"י לחו"ל לצורך טיול ובטעם הדבר הרמב"ן במדבר ל"ג כתב מצד מצות ישוב א"י וברשב"ם בב"ב צ"א כתב מצד שמפקיע את עצמו ממצות התלויות בארץ ומבואר ברמב"ם שזה אפילו בדעתו לחזור ובגמ' מבואר שאמוראים שלוו חבריהם ליוו אותם עד הגבול ולא יותר ומשם משמע שגם על דעת לחזור מיד זה אסור ונחלקו הראשונים האם למקום שכבשו עולי מצרים ולא עולי בבל האם יש איסור דדעת תוס' רמב"ן וריטב"א ריש גיטין שאסור אמנם המלבושי יו"ט קונטרס עבודת קרקע סימן י"ז הוכיח מהרמב"ם שמותר דהרי מבואר בגמ' שעבר הירדן אין מעלין משם לא"י ולדעת הרמב"ם לא כבשו עולי בבל ודעת התוס' שכבושה עולי בבל ולפ"ז לצאת לעבר הירדן שזה רמת הגולן וודאי מותר אמנם הרשב"ץ ח"ג כתב שעבר הירדן יש לזה רק דיני א"י אבל אין לזה מעלת א"י והדבר נפק"מ לכביש שעובר מאוחרי הכנרת שלפ"ז אפשר להקל [ויתכן שמשום חיבוב א"י יש מקום להיזהר בזה] והנה בדרום לא ברור איפה הגבול ומקובל שעד ירוחם אפשר אבל יותר מזה כבר זה קרוב לודאי שזה חו"ל וכגון ליסוע למצפה רימון וכן שמעתי מהגר"צ וובר שליט"א ולגבי צד צפון לא ברור הגבולות ומקובל שעד מהריה אפשר ולגבי עכו יש מקומות שאסור ועיין ספר שומרי מצוה שהביא מהגריש"א שבספק אפשר להקל שזה איסור קל אמנם וודאי ראוי להיזהר בזה וכמבואר בפנ"י שכל המעלה של א"י מי שמיחס לזה מעלה ונזהר בזה ולא מי שבמקרה נולד שם

במקום מצוה מותר לצאת לחו"ל ולכן לפעמים ההורים מארגנים משהו משותף שכל המשפחה תהיה ביחד וזה במקומות שזה חו"ל או ספק יש בזה מצות כיבוד אב ואם ומותר להשתתף שם ויתכן שזה בגדר דבר מצוה שיהיה קשר בין המשפחות ולא גרע מלראות חברו שלא ראה הרבה זמן דמבואר במ"ב שמותר [אמנם יש שחולקים על זה והפאת השולחן נקט שסתם מצוה אסור כתוס' בע"ז ובספר שומר מצוה הביא כן מהחזו"א] אמנם צריך שהדבר יעשה אם גדרי צניעות הנצרכים בהלכה

מבואר ביור"ד סימן שס"ט שאסור לכהנים לצאת לחו"ל ונחלקו האחרונים האם בזמן הזה יש את האיסור ובחכמת אדם כתב להקל ובספר טהרת כהנים כתב שדעת פוסקי זמנינו להחמיר בזה [דדעת החת"ס השבות יעקב וכן נראה דעת החזו"א ועיין גליון רעק"א ועין ספר שומרי מצוה לגר"י שטרוכליץ שהביא הדיעות וכמדומה שנחלקו לגבי עולי מצרים האם יש טומאת ארץ העמים ומסתבר שבזה אפשר להקל]

### קביעות עיתים לתורה

ב] מבואר בשו"ע יור"ד סימן רמ"ו וכן באור"ח סימן קנ"ה שחייב אדם לקבוע עיתים לתורה ועיין בה"ל שם שיש חיוב מיוחד לקבוע ביום ובלילה וכתב שלכן מנהג הקהילות שהיה תמיד שיעור בבוקר ושיעור בלילה קודם מעריב והנה המשמעות שלא מספיק שקובע את עצמו ללמוד כל יום אלא שצריך שיהיה לו זמן קבוע שבו לומד תמיד והנה אין המנהג כן ובפשוטו הביאור כמבואר בביאור הגר"א ביור"ד סק"ד שהוסיף שהחיוב בבעל אומנות דהיינו שמי שקובע את כל חייו לתורה אין לך קביעות עיתים גדול מזה ורק במי שרוב זמנו לא לתורה אמנם לכאורא כשיוצאים לבין הזמנים לצורך מנוחה אם אדם לא מעמיד את עצמו בצורה שכל רגע מיותר הוא לומד או שלפי הנסיבות לא יכול הרבה ללמוד בזה חוזר החיוב לקבוע זמן קבוע ללמוד אמנם זה ודאי שראוי לקבוע זמן ללימוד ביום ובלילה ועיין סימן רל"ח בשו"ע וז"ל צריך להיזהר בלימוד הלילה יותר משל יום והמבטלו עונשו מרובה ע"ש במ"ב שהאריך בזה

### בדין איכא דרכא אחרינא לענין ראיות האסורות

ג] מבואר בגמ' בכמה דוכתי שיש איסור הסתכלות בעריות ויש בזה כמה איסורים א. במתכוין להנות ויש בזה לאו שלא תתורו אחרי לבבכם ואחרי עיניכם עיין שע"ת אות ס"ג ס"ד וכן פסק המ"ב ע"ה סק"ח ב. יש עוד איסור של ונשמרת מכל דבר רע ע"ז כ: שלא יהרהר אדם ביום ויבוא לידי טומאה בלילה ג. יש עוד הלכה של הרחקה מעריות שזה אסור אפילו ללא כונה להנות וכמבואר בגמ' שאסור להסתכל בא"א אפילו מכוערת ועיין מ"ב סימן ע"ה סק"ז שכתב שראיה בעלמא לפי תומו אין בזה איסור אלא מידת חסידות או באדם חשוב אמנם במקומות המכוסים אסור אפילו ראיה בעלמא

ומבואר בגמ' בב"ב נ"ז: שאסור לעבור במקום שנשים עומדות על הכביסה כיון שמגלות ידיהם ואם יש לו דרכא אחרינא נקרא רשע ומבואר ברמ"ה שם שגם אם אין לו דרך אחרת חייב לאנוס עצמו שלא להסתכל והדבר נפק"מ למעשה כשיש שני אוטבוסים אחד אם חרדים ואחד קו חילוני מלא פריצות שחייב ליסוע בקו החרדי ויש לדון בהרבה מקרים האם חשיב איכא דרכא אחרינא אמנם במציאות כל שאדם יודע בעצמו שלא יזהר במה שחייב להיזהר וודאי יש להימנע מזה שמכניס את עצמו לגוב האריות וכל זה בכלל הדין שאומרים לנזיר אל תקרב לכרם ואכמ"ל

### בדין נצרך לנקביו

ד] מצוי שבאמצע הדרך אדם נצרך לנקביו ורוצה לומר תפילת הדרך או לאכול משהו והנה מבואר סימן צ"ב לגבי תפילה שאם לא יכול להעמיד עצמו עד פרסה לא יתפלל וגם אם התפלל תפילתו תועבה ואם יכול להעמיד עצמו עד פרסה בדיעבד ודאי תפלתו תפילה רק יש מחלוקת האם לכתחילה יכול להתפלל כך וקי"ל להחמיר וכתב המ"ב שאם יעבור זמן תפילה עדיף שיתפלל ולגבי ק"ש וברכותיה ושאר ברכות הרמ"א שם חידש שגם בזה יש את האיסור של נצרך לנקביו אמנם כתב המ"ב שם סק"ו ובבה"ל שודאי שבדיעבד יצא והנה הרמ"א דיבר באינו יכול להעמיד עצמו עד פרסה אמנם לגבי יכול להעמיד עצמו המ"ב הביא בזה מחלוקת אחרונים שיש מתירין לכתחילה ויש אוסרים ועיין מ"ב סימן רכ"ז שהביא מחלוקת אחרונים בשומע רעם והוא נצרך לנקביו ולא יכול להעמיד עצמו עד פרסה האם יברך ומשמע שהכריע שנכון להחמיר והנה לפ"ז מי שצריך לומר תפילת הדרך או ברכה אחרונה והוא יכול להעמיד עצמו עד פרסה בזה ודאי שעדיף שיברך מאשר שיפסיד ברכתו אמנם אם לא יכול להעמיד יחמיר ולא יברך [ואם יכול לשמוע ממישהו ולצאת מספק ראוי לעשות כן] ואם רוצה לברך סתם בזה אם יכול להעמיד עצמו עד פרסה בזה בדיעבד יש לסמוך על האחרונים שמותר ובפרט שברמב"ן משמע שנקט שאין איסור כלל של נצרך לנקביו רק בתפילה אמנם אם לא יכול להעמיד עצמו עד פרסה בזה לכאורא לא יברך ואם מוכרח לשתות וכדו' מסתבר שיברך אחרי שזה לא מעכב אלא רק דין לכתחילה וצ"ע

### בדין ברכות ותורה נגד ערוה

ה] מצוי באוטבוס שיש מולו טפח באשה והנה יש איסור של אמירת ברכה או ד"ת כנגד טפח מגולה באשה במקום שצריך להיות מכוסה והמ"ב הביא מחלוקת האם זה דאוריתא או דרבנן ונפק"מ האם מועיל עצימת עינים ולכתחילה ודאי ראוי להחזיר פניו אמנם במקום שאין אפשרות המ"ב הקיל בזה וכן הכריע החזו"א ולגבי שער באשה ערוה בזה ודאי עוזר מה שעוצם עיניו ואם נוסע במכונית ויש במכונית לידו טפח באשה ערוה כתב המ"ב סקכ"ה שכל שזה בעששית וודאי מועיל עצימת עינים

## דינים הנוגעים בהליכה לים

### ברכת עושה מעשה בראשית

ו] מבואר בגמ' ברכות נ"ד ונפסק בשו"ע סימן רכ"ח דמי שרואה ימים ונהרות מברך עושה מעשה בראשית ויש אומרים שעל הים בא"י מברכים עושה הים הגדול אמנם המ"ב הכריע לברך עושה מעשה בראשית ולגבי הכנרת המו"ק כתב שזה נחשב ים ויש לברך אמנם כיון שכתב המ"ב שלא מברכים רק על דבר שזה מתחילת מעשה בראשית ולא מה שהמשיכו אותו ממילא אין לברך אלא אם רואה את רובו ולא אם רואה חלק ממנו

והנה מבואר בגמ' שאין לברך אלא אם רואה אותו אחת לל' יום ובמ"ב רי"ח סקי"א כתב שזה חוץ מיום שראה ויום שעומד בו דהינו שצריך שלושים יום באמצע שלא ראה דהינו שאם ראה ביום א' אין לברך אלא ביום ד' לאחר ד' שבועות ובפשוטו כל הימים בא"י זה נחשב אותו ים שאין לברך על כל חוף בנפרד [ובפשוטו גם אם יראה ים אחר אבל זה כמו לגבי מלך שכתב במ"ב רכ"ד סקי"ז שלא מברך ובחוט שני כתב שאם ראה הכנרת ואחרי זה הים הגדול שיש בזה התפעלות הרבה יותר גדולה זה ודאי מחיב נפרד וצ"ע שא"כ אם ראה חלק קטן בים ואחרי זה חלק גדול מאוד שיש בזה ודאי תוספת התפעלות וכי יברך על זה וצ"ע הגדרים בזה] והנה אם לא בירך בפעם הראשונה בפשוטו זה תלוי במחלוקת שהובאה בסימן רכ"ה לגבי רואה פרי חדש אם לא בירך בהתחלה האם יכול לברך בפעם שניה ועיין בבה"ל סימן רי"ח לגבי רואה את חברו או מקום שנעשה נס שאם לא בירך בפעם הראשונה לא יכול לברך בפעם אחרת אמנם כתב שאם רואה אותו לאחר כמה ימים אין לברך ומשמע שכל שזה באותו מעמד יכול עדין לברך גם אם לא בירך מיד ולפ"ז מי שמגיע לים ונצרך לנקביו יכול לחכות כדי לברך וזה נחשב אותו מעמד וכן עדיף לברך כשהראיה היא מעוררת יותר התפעלות שעל זה עיקר השבח והנה אם רואה בלילה ולא מתפעל כל כך או שרואה ממקום רחוק כתב החוט שני בהלכות ברכות ההודאה שלא יברך אמנם כתב שאם אחרי זה במעמד אחר רואה יותר ברור מספק גם לא יברך דיתכן שהברכה נקבעה על הראיה אפילו ללא התפעלות וכן תמיד יש איזה התפעלות וקשה ליתן בזה גדרים

### נטילת ידים ואמירת דבר שבקדושה ולבישת הציצית

ז] א. אי אפשר ליטול ידיו ממי הים ומי שטובל ידיו זה מועיל ולא צריך לנגבם ודעת המ"ב שמברך על טבילת ידים אמנם במים שראוים ליטול ידים כגון במעין בזה יש לברך על נט"י והחזו"א כתב לברך על נטילת ידים,

ב. יש להיזהר שכל זמן שהוא בגילוי ראש לא ידבר ד"ת ולא יאמר ברכה כמבואר בסימן ב' סקי"ב וע"ש במ"ב שבשעת הדחק יכול לכסות בידו ועדיף של מישהו אחר ולכתחילה מבואר במ"ב ע"ד סקכ"ב שלא יברך בגילוי גופו אמנם בעת הצורך אפשר להקל בזה

ג. ומבואר במ"ב קפ"ג סקי"א לגבי ברכת המזון שיש דין עיטוף ושם בסי"ג מבואר שברכת המזון זה כמו שמונה עשרה ולכן נהגו להשים כובע או חליפה והנה בזה יתכן שהוא לא חיוב גמור אמנם זה ודאי משמע שצריך להיות לבוש וזה לא כמו כל ברכה שזה רק ענין

ד. בפשוטו ההימצאות בים זה בגדר היסח הדעת לגבי ציצית וצריך לחזור ולברך והמ"ב דן שאפילו בית המרחץ זה הפסק אמנם השהיה בים שהיא עסק גדול זה ודאי הפסק וגם למה שאומרים מהחזו"א ששינה זה לא הפסק אלא כמה שעות אבל כאן שזה עשיה אחרת מסתבר שודאי צריך לברך וראוי לכוין בבוקר שלא פוטר אלא עד הלבישה בים כמבואר בבה"ל לגבי מרחץ ובזה יצאנו מכל ספק

### הליכה לקברים

ח] הרואה קברי ישראל מברך אשר יצר אתכם וגו' כמבואר סימן רכ"ד ונוהגים לומר אחרי זה מכלכל חיים וכו' וברכה זו זה רק פעם בשלושים יום והמ"ב רכ"ד סקט"ז כתב שיש אומרים שאין לברך על קבר אחד דהינו שיש בזה מחלוקת ומספק הכריע לא לברך עוד נסתפק המ"ב שם בסקי"ז האם על בית קברות נפרד צריך לברך או שהכל זה אותו דבר ומספק אין לברך ולפ"ז אם ראה קבר אחד ובמעמד אחר רואה שני קברים גם לא יברך והנה מי שהיה בכותל תוך ל' יום וודאי ראה את הקברים של הר הזיתים בדרך וכן מי שנסע לב"ב דרך הר מנוחות רואים שם את הקברים ולכן הרבה פעמים לא צריך לברך כל שנסע תוך ל' יום [ובפשוטו מי שעובר שם ולא ראה תוך ל' יום צריך לברך]

### בחיוב תפילה בציבור

ט] מבואר בגמ' בברכות שאין תפילתו של אדם נשמעת אלא אם הציבור והשו"ע סימן צ' סט"ז פסק שזה חיוב ושחייב ללכת ד' מיל לפניו ומיל לאחוריו דהינו שאם הוא הולך לדרכו ויודע שתוך ד' מיל ימצא מנין חייב לטרוח ללכת לשם או מיל לאחוריו וכתב המ"ב שיושב בביתו זה עד מיל ושיעור מיל זה מחלוקת האם זה שמונה עשרה דקות או עשרים ושתים ובפשוטו הוא ספיקא דדינא כמבואר בבה"ל הלכות פסח וראוי להחמיר בזה

והנה יש לדון האם הכוונה שיעור הליכה או שיעור זמן ונפק"מ למי שיש לו רכב ובבה"ל סימן קס"ג לגבי נט"י לאכילה כתב שאם יושב ברכבת זה שיעור זמן של מיל ובסימן צ"ב סקי"ז לגבי נט"י לתפילה כתב שאין הבדל אם הוא יושב בעגלה או הולך כדרכו ויתכן שהכונה כי עגלה יש טורח הדרך אמנם במקור הדברים משמע שזה אותו נידון ואולי החילוק שלתפילה זה מחלוקת האם צריך לטרוח אבל לאכילה שהעיקר הדין שצריך שם הוא החמיר ולפ"ז לגבי תפילה בציבור אפשר להקל דהרי יש מחלוקת האם צריך לטרוח עד מיל ובמקור חים לבעל החות יאיר כתב להחמיר

ועיין מ"ב ס"צ סקנ"ב דמי שדר במקום שאין מנין לתפילת שחרית חייב ללכת עד מיל להתפלל במנין אבל לתפילת מעריב כיון שיצטרך לחזור בחושך לא צריך ומסתבר שאם יש לו מכונית או אם יש אורות לאורך כל הדרך גם בלילה חייב אמנם יש לדון בכל מקרה את גודל הטירחא האם זה בגד מיל או בגדר יותר ממיל

ויש לדון בספק האם ימצא תפילה בציבור האם בספק צריך לטרוח ועיין מ"ב צ"ב סקי"ז לגבי נט"י לתפילה שכתב שאם לא יודע אם ימצא מים מספק לא צריך לטרוח וכן כתב בסימן קס"ג לגבי אכילה אמנם במג"א שם מבואר שסמך על השיטות שלא צריך לטרוח כלל אמנם גם כאן יש שיטות שבשביל תפילה בציבור לא צריך לטרוח ובפשוטו יש להקל בזה

אמנם יש לדעת שיש מצות שעם ישראל קיבל על עצמו להקפיד בזה ואחד מהם זה תפילה בציבור וראוי מאוד להקפיד על זה אפילו במקום טורח ובפרט שאם אדם פורץ גדר פעם אחת אחרי זה זה גורם שעוד הרבה פעמים לא יתפלל בציבור וודאי ראוי כשהולכים למקום נופש או לטיול וכדו' לדעת מראש שאפשר בקלות להתפלל שם במנין בכל התפילות

### בדין יציאה לדרך קודם התפילה

י] מבואר בגמ' ברכות י"ד. שאסור לצאת לדרך קודם התפילה והביאור הפשוט כמבואר בשו"ע סימן פ"ט ס"ג שזה מצד עשית צרכיו קודם התפילה ולפ"ז הוא רק בשחרית ומבואר בשו"ע שזה מעלות השחר [ובמ"ב הביא מהשל"ה שראוי לומר ברכות אפילו חצי שעה קודם עלות השחר אמנם אין לעשות כך דראוי להסמיך נט"י לברכות ולתפילה דהרי מסבר שיצטרך עוד הפעם לנקביו קודם התפילה אמנם מבואר בשל"ה שהעיקר שיתעסק בעניני יר"ש וממילא מספיק אשר יצר או שילמד קצת ] וכתב הרמ"א שיש מקילים אם כבר אמר ברכות וטוב להחמיר בזה אמנם עיין כס"מ פ"ד מתפילה ה"ו שהביא מרבינו מנוח שהאיסור מצד שהדרך טורדתו ולא יוכל להתפלל טוב ולפ"ז גם במנחה ומעריב זה כך והובא במ"ב סקי"ט ולפ"ז לא עוזר מה שאומר ברכות קודם ובפשוטו בכלל זה כל שיגיע למקום שלא יוכל להתפלל טוב מצד שימהר או שאין שם מנין מסודר ואם הולך לדבר מצוה אין הטעם של עשית צרכיו אבל יש את הטעם שיתפלל כשהוא טרוד ולכן ראוי מאוד להתפלל קודם שיוצאים ואפילו אם זה מנחה גדולה שהעיקר זה תפילה בכוונה ואם רוצים ליסוע להתפלל במקומות הקדושים בזה יש להקל אם יודע שיגיע ברווח להתפלל בכונה

### המקום שראוי לתפילה

י"א] מבואר בשו"ע סימן צ' סי"ח שראוי להתפלל בבית הכנסת ומבואר במ"ב שמקום שמיועד ללימוד תורה וזה של ציבור דהינו בית המדרש זה עדיף ואפילו אם בבית הכנסת יש ברוב עם הדרת מלך [והדבר מצוי במקומות שיש בית הכנסת של הבעלי בתים שזה רק עומד לתפילה ויש בתי כנסיות שיש שם כוללים שזה מקום שעומד לימוד התורה] אמנם תפילה בציבור עדיף מבית הכנסת או בית המדרש ומאוד מצוי שרוצים לארגן מנין שלא בבית בהכנסת ולכתחילה זה לא מן הראוי עוד מבואר בשו"ע ס"ד שראוי להתפלל בבית הכנסת שיש בו חלונות [ובמ"ב מבואר שזה כדי שאם לא מכוון יסתכל בחלון ולפ"ז לא עוזר מאחוריו אמנם בסימן צ"ה כתב שקודם התפילה יסתכל בחלון ואם זה הסיבה מועיל גם מה שזה מאחריו וצ"ע]

עוד מבואר בשו"ע סימן צ' ס"ה שאסור להתפלל במקום פרוץ ומבואר במ"ב שהכונה מקום שהוא לא מוקף מחיצות ומשמע שצריך מכל הצדדין וכן הוא בשערי תשובה שם ואולי ג' מחיצות מספיק ומבואר שאין דין שזה יהיה מקורה ומבואר במג"א שאם הוא בדרך הוא יכול להתפלל בשדה וכתב המ"ב אבל שיחפס עיצים שזה כעין בית דהינו שלכתחילה ראוי בית אבל אם נמצא במקום שאין בית יכול להתפלל אבל ישתדל שזה יהיה במקום כמה שזה יותר צנוע עוד כתבו התוס' שצריך להיזהר לא להתפל במקום שיפריעוהו עוברי דרכים דהינו שמחובת אדם להעמיד עצמו שיוכל להתפלל בכונה וצריך מאוד להיזהר בזה [והדבר מצוי במתפללים בשטיבלך או בכותל במקום מעבר שודאי שזה כדין מתפלל בדרך שזה אסור שמא יפסיקוהו עוברי דרכים]

## בדיני כלים לא טבולים

### איסור השתמשות בכלי לא טבול

י"ב] מבואר בגמ' סוף ע"ז ונפסק בשו"ע יור"ד סימן ק"כ שמי שלוקח כלי סעודה מהעכו"ם כדי להשתמש בהם לאכילה חייב לטובלם ודעת רוב הראשונים שזה חיוב דאוריתא ודעת הרמב"ם שזה רק דרבנן והשו"ע פסק שבמקום ספק צריכים לטבול וכתב הפר"ח שזה מצד שהכרעת ההלכה שזה איסור דאוריתא והנה בפסקי הרי"ד סוף ע"ז כתב שאין איסור להשתמש בכלי קודם טבילה אמנם ברמב"ם מבואר שיש איסור השתמשות בכלי ללא טבילה וכן הוא ברשב"א ובטור שם ועיין או"ז ח"ד פסקי ע"ז סימן רצ"ג שכתב שזה גזירת הכתוב שאסור להשתמש בהם קודם טבילה ובפשוטו שאין יסוד הדין מצות טבילה אלא זה כמו נדה שיש איסור השתמשות ללא טבילה וכן משמעות הדברים מהא דיש דין דאוריתא שקודם להגעיל ואחרי זה לטבול ומשמע שהאיסור השתמשות זה מצד החפצא וכן מבואר בשאג"א סימן נ"ו שהאיסור השתמשות הוא דאוריתא אמנם בבה"ל סימן שכ"ג ס"ז ובישועות יעקב נקטו שזה רק איסור דרבנן דהינו שיסוד הדין זה מצות טבילה וכל שיטבול אפילו לאחר השימוש קיים מצותו ורבנן אסרו להשתמש קודם שקיים מצותו [ויש לעיין האם במי שנשתמש ללא טבילה ועכשיו כבר לא עוד להשתמש יש גם קיום המצוה או שכל שלא משתמש לאכול אם זה עוד פקע המצוה]

והנה עיין אבני נזר או"ח תי"ח סקי"א ובמנח"ש תנינא סימן ס"ח שדנו שכל האיסור אם יכול לטבול אבל אם לא יכול לטבול בזה אין איסור ודימו למרדכי לגבי ציצית שאם אין לו ציצית יכול ללבוש ללא ציצית דהינו שלמדו שיסוד האיסור מה שלא מקים המצוה אמנם בפשוטו יסוד האיסור כאן הוא לא מה שלא מקים מצוה אלא שגדר המצוה שהאכילה צריכה להיות בכלי טבול ובזה ודאי זה שלא אוכל בכלי טבול חשיב ביטול המצוה וכמו שביאר בח' ר' ראובן שגם ציצית תוס' דנו שאם המצוה חלה קודם הלבישה זה אסור והביאור שגדר הדין שהלבישה צריכה להיות אם ציצית והנה מבואר דבשבת אם יש לו רק כלי לא טבול אסור להשתמש בו ולא התירו כמו לגבי ציצית וכן הוא באגרות משה יור"ד ח"ג סכ"ב וכן מביאים מהגריש"א והשבט הלוי

והנה הדבר נוגע למי שמגיע לבית מלון והכלים לא טבולים דהמנחת שלמה התיר להשתמש אמנם גם לדבריו זה רק בגלל שלא יכול לטבול דהם לא מרשים אבל אם שוכר דירה ומרשים לו לטבול הכלים בזה ודאי אין ההיתר הנ"ל ולפעמים גם בבית מלון הם מרשים לטבול [ויש לדון גם מצד לפני עור של הבעלים אמנם יש לדון האם בשימושו הוא עובר האיסור או הם] ותלמידי הגרח"ג אומרים בשם החזו"א שהתיר לשתות בב"ב בקיוסק שלא טבל כליו וביארו הטעם שעיקר האיסור מה שמעמיד אותו לשמוש וכאן שבין כה זה עומד לשימוש אין הבדל אם זה עוד שימוש או פחות שימוש והגר"ח קניבסקי אמר שהחזו"א אסר לו ובדרכי תשובה ק"כ סק"ע כתב לדון סברא להקל שזה כמו כלי סחורה כיון שהמלון לא מחזיק בתור אכילה אלא בתור סחורה וזה לא מסתבר כלל שהסחורה שלו בזה שאנשים אוכלים בכלים ואין זה דומה במכירה של כלים או אוכל שזה באמת מצידם לא קשור לאכילה והמנהג של כל ההכשרים שטובלים את הכלים **אמנם אם המלון הוא בבעלות עכו"ם אין דין לטבול הכלים ולפעמים יש שותפות עכו"ם וזה גם פטור מטבילה ויתכן שגם מניות באחוזים גבוהים זה סיבה לפטור** ובמקום שזה כלי זכוכית בצירוף כל הנ"ל יש להקל וכן אם השתמשו באיסור המאכל לא נאסר

### הכלים שחייבים בטבילה

י"ג] מדאוריתא אין חיוב טבילת כלים אלא בכלי **מתכות** ומדרבנן גם כלי **זכוכית** חייבים ובכלל זה **דורלקס ופירקס,** כלי חרס פטורים מטבילה והחזו"א הכריע שפלסטיק זה כחרס, ולענין כלי **חרסינה** זה ספק האם זה כזכוכית או חרס ונוהגים להחמיר **קומקום חשמלי** כיון שעיקר הכלי זה הברזל שבו צריך להטבילו וכלים שחלקם מחומר החייב טבילה יש בזה אריכות בדברי הפוסקים בדין מעמיד ובפשוטו אם זה נוגע באוכל זה חיב ואם לא ועיקר הכלי עומד על זה יש להחמיר, לגבי **כלים חשמליים** שלא יתקלקלו צריך לטובלם והגר"צ וובר מורה שכלי אם מנגנון חשמלי שודאי יתקלקל אין חיוב לטובלו

בענין כלי חד פעמי נחלקו בזה המורי הוראות וקשה להקל כיון שהנידון בדאוריתא ולכן צריך להזהר לקנות תבניות של חברא ישראלית והדבר נפק"מ לגבי מנגל שאם זה רב פעמי ודאי צריך טבילה ואם זה חד פעמי זה תלוי בנ"ל [וצריך לבדוק האם זה מהארץ ומקובל שחברת אופל זה מהארץ, משנת יוסף נזהרים בזה]

במקום שמגיעים לדירה שכורה ולא יודעים האם טבלו את הכלים בדאוריתא ודאי צריך להחמיר ובדרבנן יש מקום לדון שספק דרבנן להקל אמנם הוי דשיל"מ וגם יש לזה חזקת איסור ובחזו"א יור"ד ל"ז סקט"ז נקט להחמיר אמנם במקום שיש ספק אם זה חייב יש להקל מדין ס"ס ויש דברים כגון טרמוס שצריך זהירות להצליח לטובלם כדין ואם הבעל הבית ע"ה קרוב לודאי שלא טבלו כדין

### עיצה במי שלא יכול להטביל

י"ד] כשאדם מגיע למקומות מרוחקים וקנה כלי ואין לו אפשרות לטבול בזה יש עיצה המובארת סימן שכ"ו שיקנה הכלי לעכו"ם ובמ"ב כתב שזה רק בשבת אבל מסתבר שגם אם אין לו שום אפשרות זה אותו דבר ובמנחת שלמה כתב שיועיל גם שיפקיר בלב שלם אמנם לגבי שבת לא מצאנו לאחד מהפוסקים שיזכיר עיצה זו וכבר העיר בזה המהריל"ד סק"א סימן קל"ו ונקט מכח זה שזה לא פתרון ולכל הפחות ההפקר בינו לבין עצמו אין להקל כאן

## בדיני איסור והיתר בכלים שבלעו איסור

### בליעה של איסור בכלים

ט"ו] כשמגיעים לצימרים או שוכרים דירה במקומות נופש אין ידיעה איך השתמשו הקודמים ויש מקום גדול לחוש שיש שם בליעות של איסור ובפרט במקומות חילונים שרוב מאכליהם איסור טבל בשר בחלב בשר לא כשר ספיחים וכדו' והנה אם הכלי הוא בן יומו והוא בלע איסור זה אוסר את המאכל שיאכלו עמו אם זה היה בצורה שזה מוציא בלע אמנם אם זה אינו בן יומו אינו אוסר אמנם לכתחילה אסור להשתמש אם כלים שאינם בני יומם מדרבנן שמא ישתמש כשהם בני יומן ואם בישל בהם באיסור בשוגג זה לא נאסר אבל במזיד עיין ב"י סימן קכ"ב שהביא משו"ת הרשב"א שהמאכל נאסר וצינו רעק"א שם וכן הוא בפמ"ג צ"ט שפ"ד ז' ולכן בכל כלי שמסתבר שבלע איסור אין להשתמש בו בחמין ואם השתמשו בטעות המאכל מותר אמנם אם השתמשו בדבר חריף המאכל נאסר

ולהשתמש בצונן לאחר הדחה היטב מבואר שאסור להשתמש בקבע שמא ישתמש בחמין ומבואר ברמ"א קכ"א ס"ה שאם הוא בדרך אצל עכו"ם וזה דרך ארעי מותר אמנם מסתבר שאם שוכר דירה לכמה ימים אין זה בגדר ארעי ורק אם יש לו את כליו הפרטים וצריך לשימוש חד פעמי בזה יש להקל אמנם לגבי סכינים ומזלגות שיש בזה דוחקא בזה מבואר בגמ' שצריך נעיצה בקרקע קשה עשר פעמים ובפשוטו צמר פלדה אם חומרי נקיון זה אותו דרגא אמנם שמעתי מהגרש"צ שכיון שאנו לא יודעים בדיוק איך זה מועיל לכן יש להחמיר בזה

והנה יש ראשונים שס"ל שכל דבר שרוב תשמישו בצונן אין איסור להשתמש לכל הפחות באינו בן יומו וכן פסק השו"ע תכ"א ס"ו אמנם הרמ"א כתב שהמנהג להחמיר ולגבי שולחנות ושיש יש שנקטו שאין בזה ההיתר עיין סכ"א והגרש"צ נקט שחשיב רוב תשמישו ושמעיקר הדין שיש להקל בזה

אמנם מן הראוי מה שאפשר שלא להשתמש אם הכלים דיכול להיוצר הרבה שאלות ומה שאפשר להביא מהבית עדיף יש סוגי כלים שזה לא שייך ונבאר החששות והפתרונות לזה לגבי לכתחילה

א. לגבי הגז כיון שלא עובר מכלי לכלי ללא רוטב בפשוטו אין בזה חסרון [עיין רמ"א צ"ב ח' ובנו"כ האם זה לכתחילה ועיין מ"ב תנ"א ל"ד דמשמע שהיקל בזה] אמנם צריך להיזהר שלא יגלוש שאז יש כאן בליעה של נטל"פ וכן שהכלי לא יהיה רטוב שיש אומרים שגם קצת רוטב מעביר וכן לפעמים כשגולש זה נהיה רותח ומונח למטה על המשטח ומבליע זיעה של איסור והנה הרבה פעמים בחרצובות יש שם כבר ליבון קל אבל לפעמים החלקים הרחוקים מהאש אין בהם ההיתר הנ"ל [אפשר להניח פלטה או ניר כסף עבה ובזה יצאנו מכלל חשש] אם יש קולט אידים ראוי לכסותו דיתכן שבלוע שם איסור וזה יחזור על ידי האידים

ב. לגבי כירים חשמלי יש לנקות היטב שלא יהיה איסור בעין ואחרי זה כדאי להפעיל קצת קודם שמשתמשים שיהיה ליבון קל וביחס לבליעות של משקה זה מועיל וראוי לעטוף בניר כסף עבה

ג. לגבי כירים קרמיות זה זכוכית ולא ברור כלל שזה בולע ולכן לאחר נקיון היטב יש להקל אמנם ראוי להשים נייר כסף וכן לגבי כירים אינדוקציה ושם אי אפשר להניח נייר כסף אבל אפשר להשים מעמידים מעץ או סילקון וכדו'

ד. לגבי מיקרוגל הנה ודאי מצוי שחיממו דברים ללא מכסה ויש שהקילו להכשיר בזיעה אמנם לפעמים זה בולע על ידי שנפל שם חתיכת איסור ומן הראוי שאם צריך להשתמש שיכסה בשני שקיות בצורה שזה לא יקרע ובדיעבד אם נקרע אם זה היה נקי כיון שזה אינו בן יומו זה לא נאסר

ה. לגבי השיש מצוי שזה בלע איסור על ידי דבר גוש וכדו' ולכן יש להיזהר שלא להניח עליו מאכל חם כגון פיצה או שניצל או לחם חם אמנם מעיקר הדין זה רוב תשמישו בצונן ואין בזה איסור ולכן יש להקל להשתמש בצונן ולכתחילה אם אפשר לכסות במפה חד פעמית עדיף

ו. לגבי הכיור והברזים יתכן שהם בלעו איסור אבל קצת רחוק שזה יחזור ויבליע אבל כיון שיתכן מקרים של איסור כה"ג כדאי להחליט שלא משתמשים אלא במים קרים או פושרים

ז. לגבי התנור וודאי מצוי שהוא בלע איסור אמנם אם מחממים דבר יבש בפשוטו אין צורה שזה יבלע ואם מוכרח להשתמש כדאי לחמם בצורה סגורה אם נייר כסף ולכתחילה כדאי להפעיל לחצי שעה למאתיים מעלות שזה ליבון קל, בתנורים קטנים יש בזה יותר חשש איסור שזה כמו כלי קטן וגם אי אפשר להביאו לחום גבוה אמנם להשתמש בדבר מכוסה לגמרי והתנור נקי יש להקל אמנם צריך מאוד להיזהר שיהיה נקי דאל"כ האיסור יכול להיבלע עכשיו

ח. שולחן מצוי שמניחים עליו דברים חמים ולכן ראוי להשתמש רק אם מפה

ט. קומקום חשמלי יתכן שעירו ממנו על איסור וחזר זיעה ובלע וכן יתכן שחיממו איסור בפנים אמנם יתכן שמעיקר הדין אפשר להקל שלא ברור שעירו ממנו אוכלים ועלה זיעה ובלע וכיון שהנידון בבן יומו יש להקל וצ"ע אמנם צריך לדעת שטבלו אותו

י. מתקני מים חמים [יש לדון מצד טבילת כלים] ומצד בליעות של איסור כיון שבדרך כלל זה עומד למלאות מים בכוס לקפה וכדו' לא מצוי בזה איסור דהחלב הדרך שמניחים לאחר ששמו את המים חמים וגם אם הניחו איסור אבל זיעה שמגיעה ממקום פתוח לא ברור שזה אוסר לכן מעיקר הדין יש להקל אמנם אין הדבר מוכרע ובפרט שיש היום מנות חמות שזה יתכן מאיסור גמור אמנם אם מקום ההנחה הוא רחוק שמסתבר שלא מגיע הזיעה עד שם יש מקום להקל אמנם כיון שזה בלע בזיעה מועיל להגעיל בעירוי לכן אפשר להפעיל את המתקן שיזל מים חמים שאז זה מתחמם ולשפוך על זה מים חמים מבחוץ ולגבי אינו בן יומו אפשר ודאי להקל ובמקומות ציבורים כגון בתי חולים וכדו' קשה לומר שזה בגדר סתם כלים אינם בני יומם