ה - בד_ התוד_ה זר שאכל תרומה
קטגוריות: ש_ס / כה כתובות / כתובות - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / ענינים בפרק אלו נערות

יום ה' י"א מרחשון תשפ"ד

**א**

א] ל' ב' איכא בינייהו זר שאכל תרומה לאביי פטור ולרבא חייב, - התוס' כתבו דהא דאוכל תרומה בשוגג חייב אף דבמזיד בר כרת הוא הוא מגזה"כ, וכן הא דהזיד במעילה חייב לרבי דהזיד במעילה במיתה, הוא מגזה"כ, ועמדו בזה דא"כ מ"ט האוכל חמץ של הקדש במועד פטור לר"נ בן הקנה, הרי כיון דגלי רחמנא בהקדש דל"ש קלב"מ דאל"כ אין לך אדם שמועל בהקדש, א"כ בפסח נמי דאיכא כרת ליחייב ולא הו"ל קלב"מ, וכתבו דאין לומר דבמיתה דהקדש דוקא גלי רחמנא דלא אמרינן קלב"מ אך בכרת דחמץ לא גלי קרא, דא"כ מ"ט האוכל תרומת חמץ בשוגג חייב, ולדעת רש"י דהא דחייבי כריתות פטורין מן התשלומין לר"נ בן הקנה הוא רק במזיד, ניחא, וכ"כ הראב"ד בכתוב שם והרמב"ן במלחמות לקמן שם דמה"ט הוא דחייב, (והוכיחו מזה דמודה ר"נ בן הקנה דחייבי כריתות שוגגין חייבין בתשלומין), ומסקי התוס' דלעולם היכא דגלי גלי והיכא דלא גלי לא גלי, והא דהאוכל תרומת חמץ בשוגג משלם קרן וחומש ולא מיפטר משום קלב"מ, הוא משום דתשלומי תרומה הוו לכפרה וחיוב כפרה לא מיפטר משום קלב"מ.

ב] ובביאור נידון התוס' אם אמרינן היכא דגלי גלי, כתב השטמ"ק בתו"ד, ז"ל, וכ"ת דלאו משום עדיפותי' דתשלומי ההקדש הוא דאמרינן דלא פטריה המיתה בקלב"מ, אלא משום דגריע כח המיתה של הקדש ולכך לא יפטור התשלומין, ומעתה יש לנו לומר דבמיתה דהקדש דוקא גלי רחמנא דלא אמרינן קלב"מ אבל התם דהוי בפסח דאיכא כרת לא גלי קרא, עכ"ל, והיינו דנידון התוס' הוא בהא דגלי קרא דמיתה דהקדש אינה פוטרת מתשלומי מעילה, אם הוא משום חומרא דתשלומי מעילה דלא פטרינן להו משום קלב"מ, או הוא משום קולא דחיוב המיתה דמעילה דאינה פוטרת מן התשלומין, דאם הוא משום חומרא דתשלומי מעילה דלא פטרינן להו משום קלב"מ, הרי דכ"ה דלא מיפטרי משום המיתה דמעילה ה"נ לא מיפטרי משום הכרת דחמץ, אך אם הוא משום קולא דחיוב המיתה דמעילה דאינה פוטרת מן התשלומין, הרי דכל דאיכא כרת דחמץ הראוי לפטור מן התשלומין, ה"ז פוטר אף מתשלומי מעילה.

והנה לפ"ז נמצא דאיכא נפ"מ אחרינא בספיקא דהתוס' אם אמרינן דהיכא דגלי גלי היכא דלא גלי לא גלי, בגונא שנתחייב ממון אחר בשעה שמעל, אם מועיל חיוב המיתה דמעילה לפטור מחיוב הממון, דאם הא דמיתה דמעילה אינה פוטרת מתשלומי מעילה הוא משום חומרא דתשלומי מעילה דלא פטרינן להו משום קלב"מ, הרי דשפיר מהניא לפטור מממון אחר, אך אם הא דמיתה דמעילה אינה פוטרת מתשלומי מעילה הוא משום קולא דחיוב המיתה דמעילה דאינה פוטרת מן התשלומין, הרי דאינה פוטרת אף מממון אחר.

ג] אך קשיא טובא ע"ז, דא"כ נמצא דלפ"מ שנסתפקו התוס' מתחילה דגם בתרומה גלי רחמנא דחיוב המיתה דתרומה אינו פוטר מתשלומי תרומה, ומ"מ אמרינן היכא דגלי גלי וכו', והיינו משום דהא דחיוב המיתה דתרומה אינו פוטר מתשלומי תרומה הוא משום קולא דחיוב המיתה דתרומה דאינו פוטר מן התשלומין, הרי הדין נותן דה"נ אינו פוטר מתשלומין אחרים, וזה נסתר ממה שאמרו דזר שאכל תרומה לאביי פטור, וכן אמרו לקמן בסוגיין דזר שאכל תרומה משלו וקרע שיראין של חבירו פטור, והרי דכל הא דחיוב המיתה דתרומה אינו פוטר מן התשלומין, הוא רק מחיוב תשלומי תרומה, אך משאר חיובי ממון ה"ז פוטר, ולא אמרינן דגלי קרא דחיוב המיתה דתרומה אינו פוטר מן התשלומין.

אמנם הישוב לזה מבו' בתו"ד השטמ"ק, ז"ל, ומיהו לא אמרינן כיון דגלי רחמנא בחדא דפטור משום דקלב"מ דה"ה באידך אלא כששניהם שוים אבל משוגג למזיד לא אמרינן וכו' דיפה כח המזיד לגבי הכי דלא ליתי השוגג וליבטליני' לדינא דמזיד הילכך דיניה דמזיד בדוכתיה קאי ואמרינן בי' קלב"מ אע"ג דגלי רחמנא בשוגג דקודש דלא אמרינן בי' קלב"מ, עכ"ל, ואשר ע"כ אף אי נימא דהא דחיוב מיתה דמעילה ודתרומה אינו פוטר מן התשלומין הוא משום קולא דחיוב המיתה דל"מ לפטור מן התשלומין, כ"ז הוא בשוגג, אך במזיד לא גלי קרא וה"ז פוטר מן התשלומין,[[1]](#footnote-2) ואף לדעת התוס' דס"ל דבעיקר הא דחייבי כריתות פטורין מן התשלומין אין לחלק בין מזיד לשוגג, מ"מ בהא דגלי קרא דאי"ז פוטר אין לך בו אלא חידושו, ודוקא בשוגג אינו פוטר אף במזיד ה"ז פוטר, וע"כ שפיר אמרו דזר שאכל תרומה במזיד פטור מן התשלומין.[[2]](#footnote-3)

ד] ויש לפרש עוד בזה, דמה שנסתפקו התוס' דאמרינן היכא דגלי גלי וכו', לאו היינו דכל עיקר הא דאין מיתה דמעילה ודתרומה פוטרין מן התשלומין הוא משום קולא דחיוב המיתה דל"מ לפטור מן התשלומין, אלא הוא משום חומרא דהתשלומין וקולא דהמיתה, והיינו דהחמירה תורה בתשלומי מעילה דאינם נפטרין מחמת מיתה דמעילה והחמירה תורה בתשלומי תרומה שאינם נפטרין מחמת מיתה דתרומה, אך במיתה אחרת לא הקילה תורה דלא תפטור מתשלומין אלו, ומאידך בתשלומין אחרים לא החמירה תורה שלא יפטרו מחמת מיתה זו.

ה] והי' מקום לפרש בזה בע"א, דמה שנסתפקו התוס' דאמרינן היכא דגלי גלי וכו', היינו משום די"ל דהא דמיתה דמעילה ודתרומה אינה פוטרת מן התשלומין אי"ז גזה"כ בעלמא, אלא היינו דכיון דפרשת מעילה ותרומה עצמה מחייבת מיתה במזיד ותשלומין בשוגג, לא שייך בזה פטורא דקלב"מ, - והיינו דהרי הדבר פשוט דאף אם קלב"מ מהני לפטור מחיוב קרבן, עמש"כ התוס' בפסחים כ"ט א' (ד"ה ר' נחוניא) לדון בזה, מ"מ לא תיקשי דמ"ט המחלל שבת בשוגג חייב קרבן, ולא פטרינן לי' משום חייבי מיתות שוגגין, והיינו משום דחיוב הקרבן הוא במקום חיוב המיתה, - וע"כ י"ל דעד"ז הוא הא דחיוב מיתה דמעילה ודתרומה אינו פוטר מתשלומי תרומה ומתשלומי מעילה, אך מיתה אחרת שפיר מהניא לפטור מן התשלומין.

אך הנה מלבד דאי"ז מתישב היטב בל' התוס' דהיכא דגלי גלי וכו', דמשמע דהוא גזה"כ בעלמא דמיתה זו אינה פוטרת ומיתה אחרת פוטרת, גם לכאו' אף דבתשלומי תרומה שהם לכפרה י"ל כן דל"מ חיוב המיתה לפטור מן התשלומין, דכ"ה החיוב על אכילת תרומה דבמזיד חייב מיתה ובשוגג חייב בתשלומין, מ"מ בתשלומי מעילה דאינם לכפרה לכאו' אין לומר כן.

**ב**

ו] התוס' מסקי דהא דהאוכל תרומת חמץ בפסח חייב ולא מיפטר משום קלב"מ, הוא משום דתשלומי תרומה הם לכפרה ולא שייך קלב"מ לפטרו מכפרה, - אך הראב"ד בכתוב שם והרמב"ן במלחמות לקמן ל"ה ב' נקטו דמהני קלב"מ לפטור מחיוב תשלומי תרומה, והא דהאוכל תרומת חמץ בשוגג חייב, הוא משום דחייבי כריתות שוגגין חייבין בתשלומין, ובס' ישועות מלכו בפ"י מתרומות הי"ד נקט בדעתם דתשלומי תרומה ל"ה לכפרה, וע"כ הוא דכל דקלב"מ פטור, ועיי"ש שכתב דלדעתם במקום ספק א"צ להפריש, ודלא כמש"כ התוס'.

אך לכאו' אין הדבר מוכרע, שהרי בפירש"י בפסחים ל"ב א' מבו' להדיא דמהני קלב"מ לפטור מחיוב תשלומי תרומה, וזהו שכתב דאם שגג בתרומה והזיד בחמץ פטור מן התשלומין לר"נ בן הקנה, אף דבפירש"י שם ל"א ב' ד"ה ומדמי עצים כתב להדיא דחיוב תשלומי תרומה הוי לכפרה, והרי דס"ל דמהני פטורא דקלב"מ לפטור אף מחיוב כפרה, וי"ל כן גם בדעת הראב"ד והרמב"ן.

ז] ובעיקר הנידון בזה אם חיוב תשלומי תרומה הוא כפרה, הנה הר"ש בתרומות פ"ז מ"א נחלק ע"ז, ז"ל, וזו היא סברא דהא מילתא מנא לן דהאי ממונא והאי כפרה, ועוד כדפרשינן דסוגיא דירושלמי מוכחת דאינו קרבן דל"ה כפרה, עכ"ל, ועי"ש שכתב דהא דאיכא חיוב תשלומי תרומה בשוגג ולא מיפטר משום קלב"מ לר"נ בן הקנה, הוא משום דריבתה תורה שוגג לתשלומין.

ובמש"כ התוס' להוכיח דתשלומי תרומה הוו כפרה מהא דאם רצה הכהן למחול לא ימחול, כתבו הר"ש והרא"ש שם פ"ו מ"א דהוא משום דגזה"כ הוא שחייב לשלם דבר הראוי להיות קדש ואין יכול לפטור עצמו בדמים, וע"כ אין הדבר תלוי בבעלים.

והקוב"ש בב"ב אות ב' כתב לפרש בזה דהיינו דהא דמהני מחילה בחיוב ממון הוא משום דמחילה כקבלה דאפוכי מטרתא למה לי, וע"כ ל"ש כן בתשלומי תרומה דצריך לשלם דבר הראוי להיות קדש.[[3]](#footnote-4)

ח] והקוב"ש בפסחים אות ק"ט הק' ע"ד הר"ש, דהיאך מצינו למימר דחיוב תשלומי תרומה הוא משום גזילה, הרי חזינן דהאוכל תרומת חמץ בפסח דלאו בר דמים הוא, ומ"מ הוא משלם תשלומי תרומה למ"ד דלפי מידה משלם, וכתב דשמא כוונת הר"ש להקשות למ"ד לפי דמים משלם, דלדידי' י"ל דחיובו הוא משום תשלומי גזל, ועוד הק' דהר"ש לא השיב על מה שהוכיחו התוס' מהא דהאוכל תרומת עצמו משלם קרן וחומש.[[4]](#footnote-5)

**ג**

ח] ונראה לישב דהנה כד' הר"ש דחיוב תשלומי תרומה הוא משום גזילה, מצינו גם בד' התוס' בב"מ מ"ז א' ד"ה קונים בכלי שכתבו דחיוב תשלומי תרומה הוא חיוב תשלומין שגזל ההקדש, ודימו חיוב תשלומי תרומה לחיוב מעילה.

אמנם הנה בל' התוס' נראה להדיא, דחיוב התשלומין אינו משום גזילת הכהנים, אלא הוא משום שגזל את "ההקדש", ודמי לחיוב מעילה שהוא על גזילת ההקדש, והיינו דתרומה קדש היא, ודינה שהיא נאכל לכהן, וכל שאכלה זר הו"ל כגזילת ההקדש, וע"כ הוא חייב בתשלומין, וכ"ה מבו' גם בל' הרמב"ן והרשב"א בגיטין נ"ד א' דחובת תשלומי תרומה הוא לשלם ל"הקדש",[[5]](#footnote-6) וכ"ה מבו' גם בד' התוס' בגיטין כ' א' ד"ה דילמא שכתבו דתשלומי תרומה ילפינן מתשלומי מעילה דתרוייהו תשלומי קדש מיקרו, והיינו דכמו דבמעילה חייב לשלם להקדש את מה שגזל ממנו, ה"נ בתרומה חייב לשלם לההקדש דתרומה את מה שגזל ממנו.

ולפ"ז מתישב היטב לדעתם הא דהאוכל תרומת עצמו משלם קרן וחומש, אף דחיוב תשלומי תרומה הוא משום גזילה, שהרי אף באוכל תרומת עצמו הו"ל גזילה מן ההקדש דתרומה, וע"כ הוא חייב בתשלומין, - ובזה מתפרש גם הא דחייב בתשלומין למ"ד דלפי מדה משלם אף דלא שוה מידי, דאף דבכה"ג ליכא גזילה מן הכהנים, מ"מ יש כאן גזילה מרשות התרומה, שהרי בלא"ה אין לרשות התרומה ממונות בזה, אלא יש לרשות התרומה את הקדושה עצמה, ואף בתרומה דלא שויא מידי יש לרשות התרומה את הקדושה.

ט] ונראה די"ל כן גם בדעת הר"ש, דמש"כ דתשלומי תרומה הוו ממונא, היינו דהוי זה חיוב ממון להקדש דתרומה על גזילת התרומה, וזהו מש"כ דהא דאינו יכול למחול הוא משום דגזה"כ הוא דחייב לשלם דבר הראוי להיות קדש ואינו יכול לפטור עצמו בדמים וע"כ אין הדבר תלוי בבעלים, והיינו דמהא דחייב לשלם דבר הראוי להיות קדש, נלמד דחיוב התשלומין הוו לההקדש דתרומה, וע"כ הוא דמשלם דבר הראוי להיות קדש דתחול עליו קדושת תרומה, דעי"ז איכא תשלומין לההקדש דתרומה, וע"כ ל"מ מחילת הכהן, - ולפ"ז ניחא לדעתו הא דהאוכל תרומת חמץ משלם קרן וחומש למ"ד דלפי מידה משלם אע"ג דלא שוה מידי, דגם בזה איכא גזילה על הקדושה, ומה"ט הוא דהאוכל תרומת עמו משלם קרן וחומש.

ומצאנו הדברים מפורשים כן בד' הרש"ס בתרומות פ"ו מ"א, ז"ל, ואם רצה הכהן למחול אינו מוחל, דל"ה ממונו דהא דתרומה מיחייב לשמים ואילו מחיל כהן תרומה אינה מחילה, עכ"ל, והרי דעיקר הא דל"מ מחילת הכהן הוא משום דחיוב התשלומין הוא לשמים, וי"ל דזהו גם מכוון הר"ש, - ומצאתי שכתב כן בס' קונטרסי שיעורים ב"מ סימן כ"ד, עיי"ש.

1. אך בד' התו"י מבו' דלא כן, עיי"ש שהק' דמ"ט זר שאכל תרומה במזיד פטור לדעת אביי אע"ג דגלי קרא בשוגג דלא אמרינן קלב"מ, והרי דס"ל דאין מקום לחלק דלא גלי קרא אלא בשוגג ולא במזיד. [↑](#footnote-ref-2)
2. אך יש להעיר ע"ז, דאם אכן אמרינן דלא גלי קרא אלא בשוגג ולא במזיד, א"כ מה הק' התוס' מהא דהאוכל חמץ של הקדש לר"נ בן הקנה לא מעל, הרי י"ל דאיירי כשהזיד בחמץ, וע"כ הוא פטור מן התשלומין, והרי בלא"ה לדעת רש"י ודעימי' דחייבי כריתות שוגגין חייבין בתשלומין, איירי התם בהזיד בחמץ, וכמש"כ בפירש"י שם, ובס' ישועות מלכו בפ"ו מתרומות ה"ו כתב לישב כן לקו' התוס', ומד' התוס' שלא כתבו לישב כן משמע דס"ל דכיון דגלי קרא דאין חיוב המיתה פוטר מן התשלומין אין לחלק בזה בין שוגג למזיד, - ושו"ר שכבר עמד בזה המהרש"א בסוגיין, ובפסחים כ"ט א' כתב לישב דמשמע להו מדקתני מעל ששגג בהקדש וה"ה ששגג בחמץ דאל"כ ליתני שהזיד בחמץ בהדיא. [↑](#footnote-ref-3)
3. התורת זרעים פירש לד' הר"ש בע"א, דלעולם אין חיוב תשלומי תרומה משום גזילה, דהא גם אוכל תרומת עצמו מחויב בתשלומי תרומה, אלא עיקר חיובו הוא מצד עצמו דהתורה רמיא עלי' חיוב תשלומי תרומה מדבר הראוי להיות קדש, וע"כ אין ביד הכהן למחול, וזהו מה שאמרו בירושלמי שם רפ"ז דתשלומי תרומה הוו קנס, - אך לכאו' אין נראה כן בד' הר"ש שם פ"ז דמשמעות דבריו שנחלק ע"ד התוס' דהוכיחו דחיוב תשלומי תרומה אינו משום גזילה אלא משום כפרה וס"ל דחיוב תשלומי תרומה הוא משום גזילה, וזהו דמדמה הר"ש שם חיוב תשלומי תרומה לחיוב מעילה, וכתב דמנא לן לחלק ביניהם, ומה שהביא התורת זרעים מד' הירושלמי דתשלומי תרומה הוו קנס, הנה בד' הר"ש שם מבו' דגריס בירושלמי דמסקינן דאין החיוב משום קנס, עיי"ש, וצ"ע [↑](#footnote-ref-4)
4. והקה"י בפסחים סו"ס כ"ח כתב לישב, דדעת הר"ש דגם באוכל תרומת עצמו איכא לתא דגזל, דבנוגע לדיני אכילה זיכתה התורה רק לכהנים, ונהי שנפלו לו מבית אבי אמו כהן והוא שלו בדין ממון, היינו שיכול למכרה לכהן, אבל מ"מ זכות אכילה יחדתו תורה לכהנים גם כשהוא ממונו דישראל, ועיקר איסור אכילה לזרים שאסרו תורה הוא מפני דאכילת התרומה שייכת לכהנים, וע"כ כל שאכלה ישראל יש בזה משום לתא דגזל שנטל מה ששייך לכהנים, עכ"ד, ועד"ז ראיתי בשם הגר"נ זצ"ל, וייסד דבריו ע"ד הרשב"א בנדרים י"ב א' שפירש בהא דתרומה חשיבא כדבר האסור, ז"ל, דאע"ג דצריך לקרות להם שם מ"מ לאו כקרבן הם כיון שהם מותרים אפי' למקנת כספו של כהן, אלא הרי הם כנכסי כהן ונכסי בניו ובנותיו, אלא שלא זכה אותם רחמנא לאכלו אלא לכהן ולבני ביתו ודבר האסור הוא, עכ"ל, והרי דעיקר האיסור דתרומה לזרים, הוא משום דזכות אכילת התרומה היא לכהנים. [↑](#footnote-ref-5)
5. ועיי"ש שפירשו דזהו מה שאמרו בפסחים ל"ב א' דאף למ"ד דלפי מדה משלם מ"מ כל דמעיקרא שויא ד' והשתא שויא זוזא משלם ד' דלא גרע מגזלן, והיינו דלהנאתו של הקדש אמרו ולא לגריעותו, וכל היכא שההקדש מפסיד לפי דמים משלם, ומבו' מדבריהם דאין מכוון הגמ' דאף דמשום תשלומי תרומה א"צ לשלם אלא לפי מדה, מ"מ צריך לשלם לפי דמים מדין גזילה דעלמא, דע"ז קשיא קו' הגרע"א והאחרונים שם דכמה נפ"מ איכא בזה, אלא מכוון הגמ' הוא דחיוב תשלומי תרומה עצמו לא גרע מחיוב דגזלן, דכיון דחיוב דתשלומי תרומה הוא לשלם להקדש את מה שגזל ממנו, לא גרע חיוב זה מכל גזלן דמשלם לפי דמים, ולא נתחדש הא דמשלם לפי מדה אלא להנאתו של הקדש. [↑](#footnote-ref-6)