כלים פ_ל מ_ג
קטגוריות: ש_ס / נא כלים / כלים עניינים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / כלים ב_ב

**כלים פ"ל מ"ג**

א] **כוס שנפגם רובו טהור נפגם בו שלש ברובו טהור,** הר"ש והרא"ש פירשו דהיינו, דאם נפגם פגימה אחת שהיא מחזקת רוב הקיפו או אף אם נפגם ג' פגימות שעומדות ברוב הקיפו טהור, וכן פירש הראב"ד בהשגות בפי"ב מכלים הי"ג, ובתוי"ט הביא דגיר' מהר"ם נפגם בו שלש כרובו טהור, ופירשה דכל שנפגמו בו ג' פגימות הוי כאילו נפגם ברובו וטהור, ולכאו' לדעתו ה"ה נטהר בג' פגימות אף כשאינם עומדות ברוב הקיפו.

ובחי' הגר"א כתב דפגימה זו מטהרת אף אם היא כ"ש בגובה, ובחזו"א סימן ל"ד סקי"ד כתב דמשמע דהיינו אף בכדי חגירת הצפורן, ועיי"ש שכתב דטעם הא דמטהרינן בכה"ג, הוא משום דבכלי זכוכית ליכא לדין גיסטראות השנויות לעיל פ"ב בכלי חרס, דדעת בנ"א לקוץ בכלי זכוכית שבורין ולהרחיקן וכו', וע"כ כל שנפגמו פגם המפסיד תשמישן ה"ה טהורין, ועי' בתפא"י ומשנ"א בזה.

ב] וגיר' הרמב"ם נפגם בו שליש ברובו טהור, ובהל' כלים שם כתב דהיינו, דאם נפגם בו שליש הקיפו ברוב גובהו טהור, ולפ"ז מתפרש הא דתנן ברישא דנפגם רובו טהור כפי' ש"ר, דאם נפגם רוב הקיפו ה"ה טהור אף אם הפגימה היא כ"ש בגובה, ומשא"כ כשנפגם שליש הקיפו אינו טהור אא"כ הויא הפגימה ברוב גבהו.

אך בפיהמ"ש פירש דהא דנפגם שליש ברוב טהור היינו אם ניטל מהקיפו רובו עד שליש הגובה, ולפ"ז צ"ל, דהא דתנן ברישא דנפגם רובו טהור, לאו היינו נפגם רוב הקיפו אף בגובה כ"ש כמו שפירשו ש"ר, שהרי פגימת רוב הקיפו אינה מטהרת אא"כ היא שליש בגובה, ובע"כ דנפגם רובו היינו שנפגם רוב גובהו, ובכה"ג ה"ה טהור אף אם לא נפגם אלא מיעוט הקיפו, וכשנפגם רוב הקיפו ה"ה טהור אף אם לא נפגם אלא עד שליש הגובה.

ג] **ר"ש אומר אם מפזר הוא את רוב המים טהור,** בחי' הגר"א פירש דהיינו דלר"ש אינו טהור אלא כשנפגם ברוב גבהו, דה"ה מפזר את רוב המים, והא דלא קאמר רוב גובה, הוא משום דלפעמים רוב בגובה ואין רוב במים או להיפך שאין הכלי שוה ברוחב, ועיי"ש שכתב עוד דר"ש מטהר אף בפגימה אחת ברוב גבהו, וא"צ ג' פגימות, - ובסד"ט נסתפק אם פליגי רבנן על ר"ש בזה, וס"ל דאף כשהוא מפזר את רוב המים אינו טהור אא"כ נפגם ברוב הקיפו, או דמודו רבנן לר"ש דכל שהוא מפזר את רוב המים ה"ה טהור אף כשנפגם במיעוט הקיפו, ואך דס"ל דאף כשאינו מפזר את רוב המים ה"ה טהור אם נפגם ברוב הקיפו.

ד] **ניקב ועשאו בין בבעץ ובין בזפת טהור, ר' יוסי אומר בבעץ טמא בזפת טהור,** בד' הר"ש משמע דטעמא דת"ק הוא משום דס"ל דסתימה בבעץ או בזפת ל"ה סתימה מעלייתא, ובטעמא דר' יוסי דבעשאו בבעץ טמא ובעשאו בזפת טהור, פירשו הר"ש והרא"ש דהוא משום דס"ל דסתימה בבעץ הויא סתימה מעלייתא וסתימה בזפת ל"ה סתימה מעלייתא.

ובחזו"א סימן ג' סק"ז עמד בזה, דמ"ש משאר כלים שכל שסתמן בזפת ה"ה מקב"ט, עיי"ש בדבריו, ומצינו הטעם בזה בפי' הראב"ד לתו"כ שמיני פר' ו' ה"י, הובא בסד"ט, עיי"ש שהביא מתוספתא דתניא דכלי זכוכית ראויין לטהרה וטמאום כשתמצא להם עילה יהיו טהורים, וכתב לפרש, ז"ל, דתנן בכלים בפ' בתרא גבי כלי זכוכית ניקב וכו' טהור, ואילו גבי שאר כלים אפי' עשאן בזפת טמאין כדאיתא בכלים פ"ג וכו', עכ"ל, והיינו דכיון דטומאת כלי זכוכית דרבנן, ע"כ הקילו דכל שלא סתם הנקב בסתימה גמורה אינם מקב"ט, ועי' להלן אות י"ג שנת' דמד' כמה מקמאי מוכח שלא פירשו הטעם כד' הראב"ד.

ה] והנה הר"ש כתב די"מ דטעמא דר' יוסי הוא משום דאזיל בתר מעמיד, וסייע לזה מהתוספתא, וצ"ב, ועמש"כ בזה בחס"ד ובחזו"א סימן ג' סק"ז וסימן ל"ד סקי"ז, וצ"ע דאם מודה ר' יוסי לרבנן דל"ה סתימה מעלייתא, א"כ מאי מהני הא דאזיל בתר המעמיד, ולפמש"נ מד' הראב"ד ניחא, דכל הא דמטהרינן משום דאי"ז סתימה מעלייתא, הוא רק בטומאת כלי זכוכית דרבנן, אך לר' יוסי דאזיל בתר המעמיד ויש לטמאותו בטומאת כלי מתכת דאורייתא, ה"ז טמא אף דל"ה סתימה מעלייתא.

ויל"פ עוד בזה, דהא דמטהרינן משום דל"ה סתימה מעלייתא, לאו היינו דמה"ט אין עליו תורת כלי כלל, אלא היינו דמה"ט לא חשיב הקיבול דידי' והו"ל כפשוטי כלי זכוכית דטהורין, וע"כ כ"ז הוא משום דלא אזלינן בתר המעמיד ותורת כלי זכוכית עליו, אך לר' יוסי דאזיל בתר המעמיד ותורת כלי מתכת עליו, ה"ה טמא אף דהוי כפשוטי כלים, וכעי"ז כתב בחזו"א סימן ג' סק"ז, ועמש"נ עוד בזה להלן אות י"ג.

ו] ובאלי' רבה כתב דהא דמטהר ר' יוסי בעשאו בזפת, הוא לטעמי' דס"ל לעיל פ"ג מ"ז בקומקום של חרס שעשאו בזפת הואיל ואינו מקבל את החמין כצונן טהור, וה"נ הכא ה"ה טהור מכח ה"ט, וצ"ע דמה הוצרך לזה, הרי חזינן דת"ק מטהר אף בשעשאו בבעץ, ובע"כ היינו משום דל"ה סתימה מעלייתא, וא"כ הרי י"ל דמה"ט הוא דמטהר ר' יוסי בשעשאו בזפת, וכאשר כן נ' בד' הר"ש, וכנ"ל.

ונראה בביאור ד' הגר"א, דמפרש דהא דמטהר ת"ק בניקב ועשאו בין בבעץ ובין בזפת, הוא כד' הראב"ד דהקילו בטומאת כלי זכוכית דרבנן דכל שניקב וסתמו אינו מקב"ט, אך בדעת ר' יוסי דס"ל דעשאו בבעץ טמא, מפרש הגר"א דפליג ביסוד הדין על ת"ק וס"ל דלא הקילו בטומאת כלי זכוכית דרבנן טפי מבשאר כלים, וע"כ אם עשאו בבעץ טמא, ומה"ט הרי הי' לנו לטמאות גם כשעשאו בזפת, ובע"כ דהא דמטהר ר' יוסי בזה הוא משום דאינו מקבל את החמין כצונן.

ז] **שם בר"ש, כוס של אבן וכו' טמא משום כלי מתכות, כוס של זכוכית וכו' טמא משום כלי זכוכית,** כ"ה גירסת תוס' הרא"ש בר"ה די"ט., ועיי"ש שפירש דהא דבכוס של זכוכית שניקב והטיף לתוכו אבר אינו טמא אלא משום כלי זכוכית, ול"ד לכוס של אבן שניקב וכו' דטמא משום כלי זכוכית, הוא משום דשאני כלי אבן דלית להו טומאה ואוקמה אטומאת כלי מתכות, אבל כלי זכוכית דאית להו טומאה מיהא מדרבנן לא רצו לשנותו מטומאתו, עכ"ד, ומבו' לפ"ז דהא דאזיל ריב"נ בתר המעמיד אי"ז אלא מדרבנן, ובכלי זכוכית דאית להו טומאה מדרבנן, לא גזרו לילך אחר המעמיד, וכ"כ הראש יוסף בשבת דט"ו:, - ובסד"ט כתב דהנפ"מ אם טומאתו הוא משום כלי מתכת או משום כלי זכוכית, אחר דבלא"ה אינו טמא אלא מדרבנן, הוא לענין אם נעשה אב הטומאה, דכלי זכוכית אינו נעשה אב הטומאה משום דאין לו טהרה במקוה, וכ"ה במאירי סוטה דכ"ט:, ועמש"נ בזה להלן מ"ד אות ?, וכן לענין דין טומאה ישנה, בגונא דשנטמא אחר שהטיף לתוכו אבר ונשבר וחזר ותיקנו.

והתוס' בר"ה שם הביאו מתוספתא דתניא כוס של אבן שניקב והטיף לתוכו אבר, ר"י אומר משום ריב"נ טמא משום כלי זכוכית רשב"ג אומר וכו' הי' מטמא משום ר"מ, ועיי"ש מה שנסתפקו בזה, ועיי"ש במהרש"א מש"כ בזה, אך עיקר גיר' זו לא נתפרשה, מה מקום יש לטמאות בכוס של אבן שהטיף לתוכו אבר משום כלי זכוכית, ועי' בסד"ט ובחזו"א סימן ג' סק"ח שהגיהו בד' התוס' כעין ד' תוס' הרא"ש שם.

ח] וגיר' הגר"א בתוספתא כוס של זכוכית שניקב וכו' ר"י אומר משום ריב"נ טמא משום כלי זכוכית, רשב"ג אומר וכו' הי' מטמא משום ר"מ, וחכמים מטהרין, ופירש דג' מחלוקות בדבר, דריב"נ ס"ל דסתימה מעלייתא היא ומ"מ לא אזיל בתר המעמיד, וע"כ טמא משום כלי זכוכית, ור"מ אזיל בתר המעמיד, וחכמים ס"ל דלא חשיב סתימה וע"כ טהור לגמרי, א"נ קסברי דחשיב סתימה אלא דלא אזלי בתר המעמיד ומטהרין דקתני מדין כלי מתכת ומדאורייתא, אבל מדרבנן טמא משום כלי זכוכית, עכ"ד, וצ"ע דהיאך מצינו לפרש דהא דמטהרי חכמים היינו מדין כלי מתכת ומשום דלא אזלי בתר המעמיד, הרי א"כ חכמים היינו ריב"נ, ועי' חזו"א סימן ל"ד סוסקי"ז מש"כ בזה.

ט] והנה לת"ק דמתניתין דמטהר בניקב ועשאו בין בבעץ ובין בזפת, ודאי היינו דטהור לגמרי, שהרי בעשאו בזפת ל"ש לדון אלא על טומאת כלי זכוכית, ובחזו"א סימן ג' סק"ח תמה לפ"ז במה שהוכיחו התוס' בר"ה שם מהתוספתא דחכמים לאו לגמרי מטהרין ודלא כפי' ריב"א שם, שהרי יל"פ דחכמים דהתם הוא ת"ק דמתניתין, ועד"ז תמה החזו"א בסימן ל"ד סקי"ז במש"כ התוס' והריטב"א בשבת דט"ו: דמסתבר להגמ' דלכו"ע הוי סתימה, ופלוגתת חכמים ור"מ היא אם טמא מדאורייתא או מדרבנן, וצ"ע שהרי תנא דמתניתין ודאי מטהר לגמרי.

ונראה בדעת התוס', דס"ל לחלק בין סתמו בבעץ לסתמו באבר, דכל הא דמטהר תנא דמתניתין הוא בסתמו בבעץ דל"ה סתימה מעלייתא, אך בסתמו באבר, לכו"ע הוי סתימה מעלייתא, ולא פליגי אלא אם טמא מדאורייתא או מדרבנן, וזהו דבמתניתין נקט לה בעשאו בבעץ ובתוספתא נקט לה בהטיף לתוכו אבר, - והנה אמנם הר"ש במשנתינו פירש דבעץ היינו אבר, אך בע"כ דל"ד הוא, שהרי בב"ב דפ"ח: ובמנחות דכ"ח: מבו' דבעץ ואבר ב' מינים נינהו, והר"ש גופי' לעיל פ"י מ"ג פירש דבעץ הוא בדיל ובפי"ד מ"ה פירש דאבר הוא עופרת, וכ"ה בד' הראשונים בכ"ד, ועי' ירושלמי סנהדרין פ"ז ה"ב, וצ"ע, ולפ"ז שפיר י"ל בדעת התוס' דאף דסתימת בבעץ ל"ה סתימה מעלייתא מ"מ סתימה באבר הוי סתימה מעלייתא, - ושוב מצאתי שכבר כתב כן בקצרה במרכה"מ קונט' ח"י דבר ענף ד' שריג ג'.

י] **שם, כוס של זכוכית שניקב והטיף לתוכו אבר וכו' הי' מטמא משום ר"מ,** בשבת דט"ו: ובר"ה די"ט. מייתינן לפלוגתת ר"מ וחכמים בכלי זכוכית שניקבו והטיף לתוכן אבר, דר"מ מטמא וחכמים מטהרין, ובשבת שם אמרינן דטעמא דר"מ הוא משום דאזיל בתר המעמיד, והראשונים הקשו, דאף דרבנן לא אזלי בתר המעמיד ולא חשיב ככלי מתכת, מ"מ מ"ט הוא טהור ולא מטמאינן לי' מדין כלי זכוכית.

ובפירש"י בר"ה שם פירש בפי' קמא, דאיירי בכלי זכוכית שנטמאו ונקבן לטהרן מטומאתן והטיף לתוכן אבר לסתום את הנקב, ור"מ ס"ל דחזרו לטומאתן ישנה, משום דאזלינן בתר המעמיד והו"ל ככלי מתכת שגזרו בהן חזרת טומאה ישנה, וחכמים מטהרין דלי"ב דין חזרה לטומאה ישנה, משום דלא אזלי בתר המעמיד והו"ל ככלי זכוכית שלא גזרו בהן חזרת טומאה ישנה, אך אה"נ גם לדעת רבנן ה"ה מקב"ט מכאן ולהבא, וכ"כ הרשב"א שם, והתוס' והריטב"א שם הקשו ע"ז, דכיון שלא הי' שם האבר בטומאתו הראשונה, היאך נאמר שיחזור לאותה טומאה משום אבר דהשתא, ועמש"נ בזה לעיל פי"א מ"א אות ט', ובתורי"ד שם הק' ע"ז דהו"ל למיתני בפירוש חזרו לטומאה ישנה ולא מטמא, דמטמא מכאן ואילך משמע.

ובפי' בתרא פירש"י שם, דלעולם אף לדעת חכמים ה"ה טמא מדין כלי זכוכית, ופלוגתת ר"מ וחכמים היא, דלר"מ ה"ה טמא מדאורייתא משום דאזיל בתר המעמיד והו"ל ככלי מתכת, ולחכמים אין טמא אלא בטומאת כלי זכוכית דרבנן, דלא אזלי בתר המעמיד, - והתוס' שם הוכיחו כן מהא דתניא בתוספתא דר' יוסי משום ריב"נ אומר טמא משום כלי זכוכית רשב"ג וכו' הי' מטמא משום ר"מ, ומזה מ' להדיא כפי' זה דחכמים אינם מטהרין לגמרי, אלא מטהרין מטומאת כלי מתכת דאורייתא, וחכמים היינו ריב"נ, וזהו לפי גירסתם בתוספתא, אך לפי גיר' הגר"א (שהבאנו לעיל אות ח') הרי חכמים דתוספתא מטהרין לגמרי, וא"ש, וכ"ה בחזו"א סימן ג' סק"ח.

יא] ובפירש"י בשבת דט"ו: פירש בטעמא דר"מ, ז"ל, מטמא ולא אמרינן בטיל ליה מתורת כלי כשאר כלי חרס הנשבר, דקסבר הלך אחר המעמיד ותורת כלי מתכות עליו, עכ"ל, ובתורי"ד ר"ה שם הביא פי' זה, והוסיף ע"ז, ז"ל, והשתא א"ש דר"מ מטמא מכאן ולהבא דמשוי להו ככלי מתכות, וחכמים מטהרין לגמרי דמשוו להו ככ"ח שנשברו דלא אזלי בתר המעמיד אלא בתר עיקר כלי, עכ"ל, ולכאו' המכוון בזה הוא כפי' הריב"א שהביאו התוס' בר"ה שם, דחכמים מטהרין לגמרי משום דכלי זכוכית ככלי חרס דמו, וע"כ דינם ככ"ח דכל שטהר שעה אחת אין לו טומאה לעולם, ור"מ דמטמא הוא משום דאזיל בתר המעמיד והוי ככלי מתכת, דלי"ב לדינא דכיון שטהר וכו', וכן פירש בדברות משה שבת סימן ט"ו ענף א', (אך שמא יל"פ ד' רש"י והרי"ד כמש"נ לעיל אות ה' בדעת הי"מ שהביא הר"ש).[[1]](#footnote-2)

והתוס' שם הקשו על פי' זה, חדא, דמוכח בתוספתא דחכמים אינם מטהרין לגמרי, וכבר נת' לעיל סוף אות י' דלגיר' הגר"א ניחא, ועוד דא"כ מנ"ל דטעמא דר"מ משום דהכל הולך אחר המעמיד, דילמא הוא משום דלית לי' לעיקר הך דינא דכיון שטהר, כדתניא בתוספתא פ"ז ה"י (והביאה הר"ש לעיל פ"י מ"ד), ועי' חזו"א סימן ג' סק"ח מש"כ בישוב ד' הריב"א.

יב] והתוס' בשבת שם הביאו בשם רשב"ם דגריס התם ור"מ היא דחשיב סתימה מעלייתא, ולא גריס דאמר הכל הולך אחר המעמיד, ומפרש דפלוגתא דר"מ ורבנן היא אם חשיב סתימה מעלייתא, ולכו"ע אם הי' זה סתימה מעלייתא הוה אזלינן בתר המעמיד, - ובד' תוס' תלמיד ר"י הזקן מבו' דהוכרח הרשב"ם לכך, משום דקשיא לי' דבטבעת שיש עלי' חותם וכו' אזלי רבנן בתר המעמיד, וא"כ מ"ט הכא לא אזלי רבנן בתר המעמיד, וע"כ פירש דטעמא דרבנן הוא משום דלא חשיב סתימה מעלייתא, אך התוס' וש"ר שם חילקו בין מעמיד דהתם למעמיד דטבעת וכו'.

יג] והנה בעיקר משה"ק הראשונים דמ"ט דרבנן דמטהרי לגמרי, ולא מטמאי משום כלי זכוכית, ולא ניח"ל לפרש דס"ל דלא חשיב סתימה מעלייתא, מבו' מתוך דבריהם דהוא משום דא"כ מנ"ל דר"מ אזיל בתר המעמיד, הרי כיון דבע"כ דס"ל דחשיב סתימה מעלייתא, א"כ י"ל דה"ז טמא משום כלי זכוכית.

אמנם לפמש"נ לעיל אות ה' בדעת הר"ש מתישב היטב קו' הראשונים, דהא הוה פשיטא להגמ' דסתימה באבר ל"ה סתימה מעלייתא, וע"כ בע"כ דהא דמטמא ר"מ הוא משום דאזיל בתר המעמיד, וע"כ ה"ז טמא אף דל"ה סתימה מעלייתא, או משום דבטומאת כלי מתכת דאורייתא ה"ז טמא אף דאי"ז סתימה מעלייתא, או משום דכל הא דל"מ סתימה זו, היינו דמה"ט לא חשיב הקיבול דידי' והו"ל כפשוטי כלים, וע"כ לר"מ דאזיל בתר המעמיד ותורת כלי מתכת עליו ה"ז טמא.

ולפי האמור נמצא, דמד' הראשונים שהקשו כן, מבו' דס"ל דאם ל"ה סתימה מעלייתא ומה"ט ליכא ע"ז טומאת כלי זכוכית דרבנן, ה"נ בדין שלא יהא ע"ז טומאת כלי מתכת דאורייתא, וזה שלא כד' הראב"ד שהבאנו לעיל אות ד', ולדעתם הדר תיקשי קו' הראב"ד, דמ"ש דכלי זכוכית שסתמו בבעץ או בזפת טהור, ושאר כלים שסתמן בזפת טמאים, וצ"ל בזה כמש"כ החזו"א בסימן ג' סק"ז, עיי"ש.

יד] בחזו"א סימן ג' סק"ה צידד, דהא דאזיל ר"מ בתר המעמיד ומטמא משום כלי מתכת, היינו דהוא טמא אף משום כלי מתכת, אך ה"ה טמא גם משום כלי זכוכית, דאין נקרא הטלאי מעמיד יותר מכל הכלי, ועיי"ש שכתב לפ"ז דמש"א בשבת שם דלר"מ יש לו טהרה במקוה, היינו לטהרו מטומאה דאורייתא דכלי מתכת, אך אכתי הוא טמא משום כלי זכוכית.

אמנם הנה בתוס' תלמיד ר"י הזקן בשבת שם כתב, ז"ל, וטעמי' דר"מ דאזיל בתר מעמיד יש לתמוה קצת, וכי עדיף אותו מיעוט הסותם מכל הכלי, ונראה לרבי דטעמי' דר"מ דדבר הגומר הכלי הוא העיקר דבתר הגמר אזלינן לר"מ, עכ"ל, וכעי"ז כתב בס' יחוסי תנו"א ע' ר"י בן שמוע, (וכיון לזה מדעתו במרכה"מ קונט' ח"י דבר ענף ד' שריג ב'), ומבו' להדיא בדבריהם דלדעת ר"מ אין עליו אלא טומאת כלי מתכת, ועי' בדברות משה שבת סימן ט"ו ענף ב' וד' וקה"י סימן י"ד וסימן ט"ו מש"כ בענין זה.

טו] **שם, נסדקו אם יכולין לקבל את החמין כצונן טמאין ואם לאו טהורין,** בחס"ד כתב דהיינו דוקא בתמחוי וקערה שדרך להשתמש בהם בחמין, אבל כוס וצלוחית שאין דרך תשמישם בחמין, אף שאין מקבלים חמין מקבלים טומאה.

טז] **שם, הכוס והצלוחית שניקבו בין מלמעלה וכו' טהורין תמחוי וקערה שניקבו מלמעלה טמאין,** הר"ש בכת"י פירש, דתמחוי וקערה שניקבו מלמעלה אכתי חזו שמערין לתוכן קדירה שיש בה בשר ומשקין ויורדין המשקין למטה והבשר למעלה, ומבו' לפ"ז דלעולם אין לטמאות אלא אם הן ראויין לתשמיש במלואן, ואך דכיון דהמשקין יורדין למטה והבשר למעלה ה"ה ראויין לתשמיש במלואן, ולפ"ז הרי דמה"ט כוס וצלוחית שניקבו למעלה טהורין משום שאין ראויין לתשמיש במלואן, ועי' בזר זהב ובחס"ד שכתבו טעמים אחרים בזה.

ובחזו"א סימן ל"ד סקי"ד עמד בזה, דמ"ט כוס וצלוחית שניקבו מלמעלה טהורין, לא יהא אלא פגם שאינו מפזר רוב מימיו דטמא, ועיי"ש מש"כ בזה.

יז] **שם, ראב"צ אומר הכוסות הצידונים החתוכים טהורין מפני שסורחין את הפה, וחכמים מטמאין,** בסד"ט פירש דהוא מין כוסות הבאין מצידון דפיהן חתוך וחד מתחילת עשייתן, וע"כ מטהר להו ראב"צ דלא חשיבי ככלי מפני שהן חותכין את פה השותה בהן, והא דחכמים מטמאין, הוא משום דהן עשויין כך מתחילתן, ול"ד לכוס שנפגם שלא הי' כן מתחילת עשייתו, וכ"כ בחזו"א סימן ל"ד סקט"ו, ועיי"ש שכתב דיל"פ דטעמא דחכמים דמטמאין ול"ד לכוס שנפגם דטהור, הוא משום דאין שפתו חד כנפגם.

1. ונתחדש לפ"ז, דהא דכלי חרס שטהר שוב אין לו טומאה עולמית, הוא משום דלטומאת כ"ח בעינן כלי חשוב טפי, וע"כ אם אזלינן בתר המעמיד וטומאתו היא טומאת כלי מתכת, לי"ב לדינא דכיון שטהר, אך בד' הר"ש לעיל פ"ב מ"ב מבו' דאילו הוה ס"ל לר"מ לדינא דכיון שטהר וכו', ל"ה כלי זכוכית שניקב והטיף לתוכו אבר טמא, עיי"ש, ומבו' דס"ל דהא דכ"ח שטהר שוב אין לו טומאה עולמית לא תלי בדין טומאת כלי חרס, אלא תלי במין הכלי דחרס, דכ"ח שבור שסתמו לא חשיב, וע"כ אף למ"ד דאזיל בתר המעמיד וטומאתו היא טומאת כלי מתכת, מ"מ כיון דעיקר הכלי הוא ממין דחרס, אית בי' לדינא דכל שטהר שעה אחת וכו', ועי' תשו' הגרע"א מהדו"ק סימן ר"י וחזו"א סימן ג' סקי"ז.?ועמש"נ בזה לעיל פ"ב?. [↑](#footnote-ref-2)