תחומין פרק ד מה עב - מו
קטגוריות: ש_ס / יג עירובין / עירובין - הרב יהושע  ננקנסקי

**מה**

★מי שישן בדרך

בתוס' [לח: ד"ה "כמאן"] מבואר שדברי ריוב"נ שישן קונה שביתה זה לא רק קונה שביתה במקומו, ה"ה שישן בתחום העיר קונה שביתה כאנשי העיר.

★ולרבנן צריך דעת לקנות שביתה.

וכל זה דוקא כשאינו בביתו, אבל בביתו או בעירו עי' במאירי שקונה שביתה גם בלי דעת.

ורבנן דס"ל דישן לא קונה שביתה יש לו ד"א כמו כל יוצא חוץ לתחום שיש לו ד"א, דהיינו תמיד אדם קונה שביתה ד"א ועוד אלפיים אמה מותר לו להתרחק ממקום שביתתו, כאן לא קונה שביתה וממילא יש לו ד"א אבל לא בשביתה אלא ד"א של יוצא חוץ למקומו, ד"א "שבו איש תחתיו".

וע"ע בגאו"י דלא בעינן דעת בשעת הקניה, דה"ה דמהני שיחשוב לפני שילך לישון שרוצה לקנות שביתה ומהני.

וכן משמע במאירי.

והא דאינו קונה שביתה כשניעור דאינו יכול לקנות שביתה באמצע שבת.

וע"ע בראשונים שהקשו מ"ש מספינה שאם תחומין מעל עשרה כשיגיע לקרקע קונה שביתה.

עי' ברמב"ן [מג] שהביא ג' תירוצים.

וע"ע בריטב"א וברשב"א הכא.

**ויל"ע** גר שנתגייר באמצע שבת האם יקנה שביתה.

וכן קטן שהגדיל באמצע שבת.

★ברש"י מבואר שהד"א הם **חוץ ממקום עמידתו**, וע"ע במאירי כנ"ל.

וברמב"ם [פכ"ז יא] מבואר דכולל מקום עמידתו, וז"ל: "שהד"א שיש לו לאדם תחילתן ממקום שהוא עומד בו".

וע"ע חזו"א [קיב-יא].

★ומודה ר"י שאם בירר לו שאינו יכול לחזור בו.

בריו"נ משמע שרק **שהחזיק** בדרך נחשב כבירר לו.

וע"ע במאירי שברירה **באמירה או במעשה.**

ובחזו"א **אפי' במחשבה** [סי' פ' בהערות למשנה].

★עי' חזו"א [קי-כד ד"ה הנותן] דיכול לברור את הד"א לכל כיוון שירצה, ויכול להרויח עי"ז שילך **כאלפיים שמונה מאות אמה.**

★ברש"י ד"ה בלבד יש כאן שני טעמים.

ועי' מהרש"ל, וע"ע במהרש"א וברש"ש.

וע"ע בגאו"י.

★עי' בפיה"מ לרמב"ם, ועי' בחזו"א [קיב-יא].

**מה:**

★הואיל וניעור קנה.

בבית מאיר [תא ד"ה "אמנם"] ביאר מדין אומדנא ואנן סהדי דרוצה לקנות, וכעי"ז באו"ש [פ"ז ו ד"ה אולם].

ובדברי יחזקאל [ח-ג] לא מצד כוונתו אלא **קונה שביתה גם בלי דעת**, ודברי הגמ' לחלק בין ישן להפקר דאדם בר קנין ומש"ה קונה.

★ישן דאינו קונה שביתה זה **חומרא** שיש לו רק ד"א.

ובהפקר דאינו קונה הוא **קולא** שיקבלו כרגלי הזוכה.

וע"ע בתוס' [ד"ה להודיעך] ובמהרש"א שם, ובתור"פ.

★גשמים שירדו ביו"ט "כרגלי כל אדם", ובור של הפקר "כרגלי הממלא".

1. רש"י [ביצה לט.] דגשם אין לו שביתה דכל מידי דניידי לית ליה שביתה ובור של בבל כרגלי הממלא הראשון "קסבר יש ברירה" וביאר הגאו"י דגבי גשם לא שייך ברירה דאפי' אי הוי ברשותו בביה"ש לא קנה דניידי.
2. תוס' [ד"ה ביו"ט] ס"ל דתרויהו חדא נינהו **כרגיל הזוכה הראשון.**

וביאר הגאו"י דס"ל לתוס' **דקונה שביתה בשבת** כרגלי זוכה הראשון לא מצד ברירה.

וע"ע ברשב"א ובריטב"א.

★גשמים הסמוכים לעיר.

לשון הר"ח **דקנו** אותם, וצ"ב במאי קנה.

וברש"י משמע דהשביתה נקבעת לפי העיר [כעין שואל שקובע שביתה גם ללא בעלות ה"נ התחדש שגשמים הסמוכים לעיר נקבעים כעיר].

ויש דהוציאו מסוגיא זו דאדם שיפקיר את חפציו ועדיין משתמש בהם ומיוחדים לו ל"מ, כמו הגשם שאין לו בעלות ומוגדר מיוחד לאנשי העיר [עצה זו להפקיר עושים הרבה שיודעים שיצטרכו לנסוע חוץ לתחום בשבת לפיקו"נ ובע"ש מפקירים את חפציהם].

★עי' שפ"א שהקשה אמאי סברא זו [דסמוכים לעיר] לא מהני לירדו ביו"ט, ואמאי אמרינן כרגלי כל אדם ולא כרגלי העיר.

וע"ע במג"א [שצז-יג] ובמחה"ש.

★בור של העיר כרגלי העיר.

לרש"י "אם עירב זה למזרח או למערב אין יכול להוציאם חוץ לאלפיים".

וע"ע בתוי"ט ובביאור דבריו ע"ע ברעק"א, וע"ע בשפ"א.

וע"ע ברשב"א שפליג על רש"י וביאר באו"א, וכן הוא בריטב"א ובר"ן.

★הוי ספק דדבריהם וספק להקל.

ברמב"ן [יז:] הוכיח מהכא דגם י"ב מיל דרבנן.

ובגר"א [תד-ג] **ראיה גדולה** יש ממה שכתב [מה:] וכו'.

והראיה בנויה על כך:

1. שגם שמיטת כליו דאוריתא [אי כלים דרבנן אין כל הוכחה דהכא מיירי בגשם].
2. שביו"ט יש איסור תחומין.
3. שגם מי שיצא חוץ לתחום נאסר מדאוריתא יותר מד"א.

★ תוד"ה "איבעית אימא" אע"ג דהוי דבר שיש לו מתירים.

עי' שו"ת רעק"א [קפט].

וע"ע נוב"י [תנינא עג].

**מו**

★מינד נידי

דעת הראב"ד דגם אדם מהלך אינו קונה שביתה, והובא ברשב"א ובריטב"א.

וע"ע ברמב"ם [מג] דפליג על זה, וכן ברשב"א בעבוה"ק פליג.

וע"ע קה"י [שבת ו-ז].

★הלכה כדברי המיקל בעירוב.

בתוס' [ד"ה "דאמר"] מבואר שהקולא בעירוב גם בתחומין דאוריתא [כאן זה לא נושא של עירוב אלא ישן קונה שביתה].

וע"ע שו"ת הריב"ש [תה] שהביא מהרשב"א בעבוה"ק [ש"ב פ"א-ח] דבנושא דאו' בעירובין אין הלכה כמיקל.

וע"ע חזו"א [קיב-י].