10. בדין ברכה באמצע המצוה כשיש הפסק ביניהם
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב מאיר קאופמן / שיעורי ליל שב_ק / תשפד

#### שיעור ליל שב"ק פ' יתרו אור לכ"ד שבט פ"ד – בית מדרש הגדול נווה יעקב

#### נאמר גם בבית הכנסת ארחות התורה ק"ס

# בדין ברכה באמצע מצוה כשיש הפסק ביניהם [טלית סוכה לולב וברכה"ת]

### ביסוד הדין ברכה באמצע לבישת ציצית האם זה גם על הלבישה שקודם הברכה

א] מבואר בגמ' שכל המצות מברך עליהם עובר לעשיתן דהינו שלפני עשית המצוה צריך לברך והנה דעת האו"ז שאם לא בירך קודם יכול לברך אחרי אמנם דעת הרמב"ם שאם לא בירך קודם המצוה לא יכול לברך אחרי אמנם כתב הרמב"ם פי"א מברכות שמצוה שעשיתה נמשכת כגון ציצית ותפילין יכול לברך גם לאחר שלבש והניח והנה בפשוטו הדבר פשוט שהרי יש כאן המשך של לבישה ויכול לברך על ההמשך לבד והרי מבואר בב"י שגם בלבש בלילה לדעת הרמב"ם שאין בזה שום קיום מצוה בכל אופן כשמגיע היום יכול לברך והנה יש לדון האם באמת כה"ג הברכה היא רק על ההמשך אבל באמת ביחס למה שקודם אין כאן ברכה או שכל שזה עדין עובר לעשיתן וממילא יכול לברך הברכה חלה גם על מה שהיה קודם והנה מבואר בתוס' שבלולב יכול לברך קודם הנענועים ובתוס' בסוכה מבואר שאפילו לאחר הניענועים כל שהוא מקיים עדין את מנהג אנשי ירושלים ליטול הלולב משך היום והנה בפשוטו כה"ג וודאי שאין כאן סיבת ברכה על החלק של מנהג ירושלים או הנענועים לבד אלא מוכח שכל שלא גמר המצוה אפילו שיש עוד תוספת על המצוה עדין אפשר להעמיד ברכה על המצוה וודאי שהברכה גם על החלק שקודם [ולכן אדם שהגיע לבית הכנסת לאחר הברכה של מגילה יכול לשמוע ולברך באמצע המגילה והברכה תחול על הכל וכן בתקיעת שופר יש שהורו שיכול לברך קודם תקיעות דמעומד וזה חל גם על המיושב]

אמנם יש מקום לחלק דדוקא כאן שזה מעשה אחד ארוך והחלק של הנענועים זה השלמה של המעשה הקודם אבל בלבישת ציצית ותפילין שכל רגע זה דבר לעצמו בזה יתכן שמה שזה עדין באמצע הלבישה זה לא סיבה שהברכה תהיה על קודם אמנם עיין טושו"ע סימן ח' ס"י שמי שידיו אינם נקיות יכול ללבוש הטלית בלא ברכה וכשיטול ידיו יברך ועיין ב"י שכתב שאין כאן חסרון שזה לא עובר לעשיתן מחמת שזה לפני המשך הלבישה ועיין ביאור הגר"א שודאי שלכתחילה יש לברך דוקא קודם הלבישה וכמבואר בירושלמי ובגמ' מנחות ל"ו. אמנם במקום שלא יכול יכול לברך כה"ג וע"ש שדימה לדין שיכול לברך קודם הנענועים ומשמע שזה אותו דבר שהברכה היא גם על מקודם ובפשוטו הוא מוכרח דאל"כ יש כאן איסור ערום לא יתרום וכן הוא בלבוש שם שהברכה חלה גם על מה שלבש קודם וכן הוא בריטב"א ברכות י"ד. ופסחים ז: לגבי תפילין שהברכה שמברך זה גם על קודם ועל אחרי [והאריך בזה הגרש"ר בפסחים סימן ז' והוכיח כן מהראב"ד וכן מלשון הרמב"ם שכל דבר שיש שיהוי בעשיתו הברכה היא על העשיה הקודמת ועיין שיעור פ' שמות מה שביארנו בזה אמנם עיין תר"י ברכות כ: מדפי הרי"ף שתפילת הדרך מברך כל שיש עדין מיל כמו שמצוה מברך כל שהוא עדין לבוש ומפורש שכל הברכה מחמת ההמשך שזה סיבה לברכה וכן הוא ברא"ה סוכה ל"ט.]

והנה לכתחילה ודאי צריך לברך דוקא עובר לעשיתן לגמרי וכמבואר בביאור הגר"א ס"ח ס"י וכמבואר בגמ' מנחות ל"ו. שתפילין מברך קודם הנחתן וצ"ב הטעם ויש לבאר שאפילו שהברכה חלה גם על קודם עדיף לברך ממש לפני אמנם יתכן שזה מצד שעדיף שהברכה יהיה על מעשה גמור ואם הוא כבר לבוש אין זה מעשה גמור מה שממשיך ללבוש ואפילו שכתוב שימשמש בציצית והתפילין אבל אין זה מעשה גמור והנה בלולב משמע שזה לכתחילה לברך קודם הנענועים ולכאורא המעלה ששם חשיב שיש מעשה גמור ומבואר שמצד שמברך אחרי חלק מהמצוה זה לא חסרון והראשונים הרי דימו אחד לשני והנה עיין סימן תרמ"ג דהובא הרא"ש שבסוכה יכול לברך לאחר ישיבה כיון שזה קודם המשך המצוה והגר"א שם תמה הרי לכתחילה צריך ממש קודם כמו דחזינן בציצית ולכאורא לנ"ל יש מקום לומר שכאן שעצם הימצאותו בסוכה זה מעשה גמור בזה אין חסרון לברך באמצע המצוה אמנם ברמב"ם שם מבואר שצריך לברך קודם שיושב ומשמע שגם כשאין חסרון מעשה יש לברך קודם ויתכן מצד שעדיף שהברכה לפני ולא באמצע וצ"ע

### האם כשלבש הטלית בידים שאינם נקיות יש ענין לברך מיד שיכול

ב] והנה מבואר בשו"ע סימן ח' ס"י שאם לובש טלית כשידיו מלוכלכות ילבשנו ללא ברכה ומתי שידיו נקיות יברך על זה או כשילבש טלית אחר יברך עליו ויפטור את הטלית שלבש בתחילה ויש לדון האם כה"ג שבין כה לא יברך על הטלית הראשונה קודם לבישה והוא בן כה עומד ללבוש טלית אחרת ויברך האם עדיף שלא יברך עכשיו על הטלית הראשונה מצד ברכה שאינה צריכה או שכיון שעכשיו יש לו מחיב של ברכה ודאי מן הראוי לברך על לבישתו אפילו שבין כה יברך אחרי זה והנה במ"ב שם דן על המנהג שלא לברך על הטלית קטן אלא לחכות לטלית גדול מצד שאולי אין בזה שיעור או שמברך על טלית גדול מיד אחרי והוי ברכה שאינה צריכה ומשמע שללא חששות אלו גם במקרה הרגיל שלבש הטלית כשידיו מלוכלכות בכל אופן יכול לברך מיד ולא הוי ברכה שאינה צריכה ולכאורא הביאור מצד שמן הראוי לברך קודם כל חלק מהמצוה ולא לברך אחרי זה על כל המצוה אמנם משמע שזה לא חיוב גמור דאל"כ היה צריך לבדוק כל מקרה לגופו [ולכאורא מי שיודע שבגדו חייב בציצית וכן הוא לומד הרבה זמן קודם התפילה שאין צד שלא יצטרך לברך על הטלית גדול בזה ראוי לברך וצ"ע וכשדברתי אם הגר"צ וובר אמר לי שמשמעות המ"ב שגם כה"ג המנהג לברך על הטלית גדול ולפטור הקטן]

### צדדי הספק האם בלובש הטלית ומורידה ומחזירה הברכה שבאמצע הולכת גם על ההתחלה

ג] והנה דעת השו"ע ס"ח סי"ד שאם לובש הטלית ופושטה צריך לחזור ולברך עליה וכן דעת הגר"א אמנם דעת הרמ"א שם שלא צריך לחזור ולברך מצד שזה כמו מעשה ארוך ויש לדון האם בלבש הטלית ולא בירך ופשטה וחוזר ולובשה ומברך האם כה"ג גם הברכה הולכת על קודם או שכה"ג כיון שזה שני מעשים בזה הברכה לא יכולה ללכת על הלבישה שקודם והדבר נפק"מ במי שלובש הטלית קטן בבוקר והולך למקוה ופושט וחוזר ולובש ורוצה לברך אחרי זה ולפטור גם את הלבישה הקודמת והנה בפשוטו עד כמה שזה מעשה אחד ארוך ולכן גם אם מוריד ומחזיר הברכה חלה גם על אחרי א"כ הברכה באמצע יכולה להועיל על הכל ויש מקום לדון שגם לשו"ע כל הסברא שהברכה מראש חלה על הלבישה הראשונה ולא על המשך המעשה אבל כאן שמברך עכשיו ורוצה שזה יחול על כל המעשה ודאי שזה יעזור ובפשוטו אינו כן שסברת השו"ע שזה לא אותו מעשה והנה דעת הבה"ל שם בד"ה אם כתב בכונת המג"א שאם מכוין שיוריד ויחזיר הטלית בזה גם לשו"ע לא יברך אמנם רעק"א נקט שכה"ג יברך [ובפשוטו כן מוכח במג"א שהקשה להמ בסוכה ביוצאים וחוזרים לא מברכים ושם הרי ודאי דעתו מראש לצאת כדרך העולם כמבואר בארצות החיים] ולכאורא יסוד מחלוקתם בנ"ל דרעק"א נקט שלשו"ע זה לא מעשה ארוך ולמ"ב זה רק סברא דבפשטות דעתו דהברכה רק על החלק הראשון של המעשה ולא על החלק השני אבל אם מכוין גם על החלק השני זה מועיל

אמנם הנה נחלקו הראשונים בשוחט כמה בהמות ומדבר ביניהם האם ברכה אחת חלה על הכל שדנים את זה כמו סעודה אחת או שכיון שכל אחד מחיב ברכה כל שדיבר ביניהם צריך לחזור ולברך וכן בלובש כמה בגדי ציצית והשו"ע ס"ח סי"ב פסק שצריך לחזור ולברך אמנם המ"ב סקכ"ח כתב שספק ברכות להקל והנה בפשוטו שם ודאי שאם לא בירך לפני השחיטה של הבהמה הראשונה ויברך לפני השניה זה לא יועיל גם על הראשונה והביאור דשם זה רק מושג של גרירה שהברכה חלה בעיקר על השחיטה הראשונה והכל נגרר אחרי זה וכן הוא בסעודה ולכן כה"ג ודאי שלא יועיל ברכה באמצע ויש לדון במקרה שמוריד ומחזיר שלא צריך לברך האם זה ממש כמו מעשה אחד ארוך או שזה רק סברא שזה נגרר אחרי ההתחלה ולפ"ז לא יכול לברך על הלבישה השניה ולפטור את הלבישה הראשונה והנה שיטת ר"ת שבסוכה לא מברכים רק בשעת אכילה וכתב הט"ז שגם אם ישב בסוכה עד האכילה ומברך באכילה זה פוטר את הישיבה שקודם וזה גם במקרה שיצא באמצע וחזר ובפשוטו מבואר שכיון שדנים את זה כמעשה ארוך ממילא הברכה אחרי זה פוטרת הכל אמנם יתכן דששם כך היא צורת התקנה אבל זה לא ראיה שתמיד זה כך

### המקומות דיש לדון בזה ובדין לולב כה"ג

ד] והנה עיין מג"א סימן תקפ"א בשם הלבוש דבסליחות החזן צריך להתעטף בטלית אבל כיון שזה קודם עמוד השחר לא יברך דהוא מחלוקת הרמב"ם והרא"ש האם בגד יום בלילה חייב והקשה הט"ז סק"ב שלמה שיכנס בספק שהוא לא מברך על הטלית ולכן כתב שיקח הטלית ממישהו אחר והדבר צ"ב דלמה שלא ילבש את טליתו הרי כשיגיע היום הוא יברך והברכה תהיה גם על הלבישה של קודם וכנ"ל לגבי מי שלבש טלית בידים מלוכלכות וכן הוא במ"ב סי"ח בלובש טליתו קודם שהאיר היום דכשיעיר היום ימשמש בטליתו ויברך ולכאורא יש לדון לנ"ל שמדובר שלאחר הסליחות ודאי יצא לעשות צרכיו ויוריד הטלית ויחזירו ובזה נקט שזה נחשב שאין על זה ברכה והדבר נפק"מ באלו שבאים להתפלל ותיקין קודם זמן עטיפת טלית וכיון שלא מטלטלים כבר לובשים בבית ובבית הכנסת מורדים על זמן התפילה ואז מברכים ולנ"ל עדיף שלא להוריד כיון שאם משאירים א"כ הברכה שיברכו אחרי זה הוא גם על הלבישה הקודמת משא"כ אם יורידו ויחזרו וילבשו זה לא יועיל על הלבישה הקודמת וכשיש הפסק גדול אם היסח הדעת ברור שהדין כך ואין זה נוגע לנידון הקודם

אמנם עיין שער הציון תקפ"א סק"ה שהעמיד שמדובר שזה ישאר עליו וכתב שבאמת אם לא שאל ממישהו אחר כשיגיע אור היום יברך ובהכרח שנקט שכיון שלכתחילה צריך לברך קודם הלבישה וכאן לא עושה את זה זה גם סיבה לשאול ממישהו אחר ואין זה דומה למי שידיו מלוכלכות שבתורת ודאי כרגע אין לו לברך וצ"ע

והנה בהא דמבואר בשו"ע שכשלובש הטלית בידים שאין נקיות ומברך אחרי זה הקשה הב"י שזה לא עובר לעשיתם ותירץ שכיון שיש המשך ללבישה חשיב עובר לעשיתן אמנם בט"ז ובגר"א כתבו שכאן לא צריך להגיע לזה דכיון שהיו ידיו מלוכלכות ממילא זה כמו בטבילת גר שכיון שגברא לא חזי יכול לברך אחרי דהינו שכאן גם אם מצד המשך הזמן זה לא סיבה לברכה אבל כיון שלא יכל לברך קודם יכול לברך אחרי והקשה רעק"א דלא דמי דכאן הרי יכול להוריד עכשיו הטלית וללובשו ויהיה כאן מעשה גמור דהינו שזה לא דומה לטבילה והנה אם נימא שכל שמוריד ומחזיר הברכה לא תחול על מה שלבש קודם א"כ זה לא נחשב ראוי שהרי רוצים שהברכה תהיה גם על הלבישה הקודמת ובהכרח שנקט שגם אם יוריד ויברך וילבש הברכה תחשב גם על הלבישה הקודמת רק ירויח שיהיה הברכה בצורה שיש מעשה וצ"ע

והנה לגבי ברכת הנהנין מבואר סימן קס"ז ס"ח שאם אכל ולא בירך הוי מעות לא יכול לתקון ועיין בלבוש שם שגם אם יברך וימשיך לאכול זה רק יהיה ברכה על ההמשך אבל מה שכבר אכל הוא הפסיד וכן הוא פשטות המג"א שם אמנם הא"ר הביא מהמעדני מלך ברכות פ"ז סל"ג ס"ט דכל שעודו מתעסק באכילה ומברך על מה שיאכל אחרי זה זה פוטר גם את מה שאכל קודם ועיין בבגדי ישע שם סק"כ שכתב שזה כמו במצוה שכל שעסוק במצוה יכול לברך ה"ה בסעודה גם באמצע הסעודה יכול לברך גם על מה שקודם [אמנם יש לדון האם את האיסור לאכול בלי ברכה זה גם יכול להועיל שלכאורא זה רק סברא שנחשב שהיה ברכה בגדרי ברכה אבל מצד האיסור לאכול ללא ברכה בזה ודאי צריך ברכה קודם וצ"ע] והנה בפשוטו זה אותו נידון של כמה לבישות האם הברכה של האמצע מועלת גם על קודם והנה פשטות הדברים כאן כשיטות שלא מועיל [אמנם בסוגיא שרב אשי דימה ברכה באמצע אכילה שגם אחרי האכילה יוכל לברך משמע שבאמצע זה על קודם אמנם יש לדחות דהגמ' רק דנה האם לאחר שהתחיל לאכול זה סיבה שלא לברך ואחרי שהגמ' הכריעה שזה סיבה עדין לברך ממילא רב אשי חידש שגם אחרי זה סיבה והגמ' חולקת עליו] ולפ"ז גם בציצית כה"ג הברכה לא תועיל על קודם אמנם נראה שלא דמי שכאן שזה אכילה אחרת כל פעם ודאי גדר הדין הוא דין גרירה וכמו בשוחט כמה בהמות שבזה ודאי שהברכה על האחרון לא יועיל על הראשון ואין זה דומה ללבישה של בגד שזה אותו בגד שבזה יש לדון שזה מעשה ארוך ומאידך גם לשיטות שהברכה הולכת על קודם אין זה ראיה שבשני שחיטות זה יועיל דכאן זה נחשב ממש כסעודה אחת [אמנם לפ"ז צ"ע איך לדון ישיבה של סוכה האם כיון שזה אותה סוכה זה מעשה ארוך או כיון שזה אכילה נפרדת זה ישיבה נפרדת ויותר מסתבר שזה מעשה ארוך ולפ"ז אם יברך על סוכה אחרת זה לא יועיל על הסוכה שהיה קודם שזה ודאי כמו שני שחיטות ואולי כאן הישיבה זה בגברא וזה כן נחשב אותו מעשה וצ"ע]

והנה דעת האו"ז שברכת המצות יכול לברך בדיעבד לאחר עשית המצוה וצ"ע מה זה שונה מברכת הנהנין שאין לברך לאחר עשית המצוה ועיין הגהות אשרי שהביא משמו סברא אחת שכיון שאסור לאכול ללא ברכה ממילא כאן התקנה היא דוקא קודם עוד כתב שכיון שתיקנו ברכה אחרונה ממילא אם לא בירך קודם אין לברך אחרי ולפ"ז ודאי גם לדידן שמברכים באמצע מצוה אבל זה סיבה לחלק שבאוכל אין לברך באמצע

והנה לכאורא מצאנו בזה סתירה בריטב"א דבפסחים ז: כתב שהדין שיכול לברך על הלולב קודם הנענועים זה רק אם לא הורידו מידו אבל אם הורידו מידו בזה כבר לא יכול לברך דהינו שכיון שעיקר הברכה על המעשה הקודם ממילא רק אם זה המשך ממש של אותו מעשה יכול עדין לברך ולא אם הניחו מידו אמנם עיין סוכה מ"ב. שכתב וז"ל כל זמן שלא גמר מעשהו לגמרי שיש בו שירי מצוה מברך עליו ולא מיבעיא בעודן בידו אלא אפילו הגביהו על מנת שיטלנו וינענענו וקודם שיתכוין לצאת בו נתנו לחברו אין בכך כלום עכ"ל ומבואר שאפילו אם מוריד ומחזיר כיון שזה המשך של המעשה הקודם יכול לברך [ואם דבריו גם ביום הראשון שמקנה לחברו א"כ יש חידוש שאפילו שבאמצע זה לא ראוי לקיום המצוה בכל אופן זה נחשב כמעשה ארוך וצ"ע] ולכאורא זה אותו נידון לגבי טלית [אמנם יש לחלק דמצד אחד יש סברא לומר דבנענועים שאין סיבת ברכה מצד העכשיו בזה צריך שזה יהיה ממש מעשה אחד משא"כ בציצית ומאידך יש לומר שבלולב שזה השלמת המעשה הקודם בזה יכול לברך גם היה הפסק ביניהם אבל בציצית שכל לבישה עומדת לעצמה גרע] והנה הבאינו לעיל לדון דלדעת השו"ע שאם מוריד ומחזיר מברך דבזה ודאי מה שמברך אחרי זה לא יועיל על הלבישה של קודם ויש לדון האם גם בלולב זה כך או שיש חילוק שכאן שזה השלמה של המעשה הקודם בזה ודאי שהברכה אחרי זה תועיל גם על החלק הקודם והנה דעת הריטב"א סוכה מ"ו כדעת השו"ע שכל שמוריד התפילין ומחזירן צריך לברך ולפ"ז יתכן שגם הריטב"א כאן שאמר שאם מוריד לא יכול לברך זה רק לשיטתו שס"ל שכל שזה שני עשיות זה לא נחשב עשיה אחת אבל לרמ"א שברכה קודם מועיל גם על אחרי ה"ה כאן

### העולה מהנ"ל

ה] והנה לכאורא זה ודאי שמעיקר הדין מסתבר כנ"ל שהברכה אחרי זה הולכת גם על קודם [וכן ראיתי מביאים מהשבט הלוי ח"ח סקס"ג אמנם הגר"י מנת אמר לי בשם הגר"א גניחובסקי שמסתבר שזה לא פוטר את הלבישה הקודמת] אמנם יתכן שצריך לכוין על זה אבל לכאורא לכתחילה ראוי לברך קודם הליכתו למקוה כיון שלדעת השו"ע ודאי שהברכה לא הולכת על אחרי זה ולכתחילה ודאי ראוי לברך מיד שיכול וכאן ודאי שהברכה שבירך קודם המקוה לא תפטור הטלית גדול ממילא לכתחילה צריך לברך מיד שלובש וכן גם אם זה יחשב גורם ברכה שאינה צריכה אבל במקום ספיקות הרי נקטו שיש להקל בזה [אמנם זה רק אם יש שיעור טלית בטלית קטן שלו בודאי] וכן במי שלובש טליו קודם עלות השחר מן הראוי שלא יורידו קודם התפילה עד שיברך כדי שהברכה תהיה גם על הלבישה הקודמת אפילו לדעת השו"ע וזה ודאי שאם מוריד להרבה זמן בזה הברכה אחרי זה לא תחול על קודם ובשם הגר"נ קופשיץ שמעתי לדון שאם מוריד לרגע בזה ודאי שהברכה חלה גם על מקודם אבל אם מוריד לזמן ארוך כגון למקוה וכדו' בזה הוא רק גדר של גרירה ורק בברכה קודם זה מועיל ולא בברכה לפני

### בדין ברכת התורה באמצע הלימוד

ו] והנה מבואר בשו"ע סימן קל"ט דמי שקראו לו לעלות לתורה והוא עדין לא בירך ברכות התורה בזה שמברך על התורה יוצא ברכות התורה וכתב המג"א הובא במ"ב סקל"ב שעדין צריך לברך לאחר התפילה את הברכה לעסוק בדברי תורה שאת זה הוא לא נפטר על ידי ברכת אשר בחר ואשר נתן ועיין שו"ת מהרי"ל דיסקין קו"א ס"ה אות י"ד שלכתחילה ימהר לברך קודם שעולה כיון שאסור ללמוד ללא ברכת התורה והרי חסר לו ברכה אחת וכן הוא בחיי אדם כלל ט' ס"ו אמנם המ"ב סתם וכתב רק שלאחר קריאת התורה יברך עוד ברכה והנה באמת גם לחיי אדם והמהרי"ל מבואר שאם אין לו שהות יכול לברך על התורה וצ"ב הרי אסור ללמוד ללא ברכה ויש תקנה לברך שני ברכות והרי עדין בירך רק ברכה אחת ולמה שלא יברך והציבור יחכה רגע כדי שלא יעבור איסור ללמוד ללא שני הברכות ובפשוטו משמע שהדין הילכך לימרינו לתרוייהו זה לא חיוב גמור ולכן זה לא סיבה לטירחא דציבורא

והנה נחלקו האחרונים במי שקם באמצע הלילה ולומד וחוזר לישון האם יברך ברכת התורה בפעם שניה ומטו בשם החזו"א שהורה שיברך בפעם הראשונה ברכה אחת ובפעם השניה את הברכה השניה דהינו שבזה הוציא עצמו מספק ובפשוטו הדבר צ"ע כנ"ל הרי יש חיוב של שני ברכות קודם הלימוד וכאן מברך רק אחת ומה מתיר לו ללמוד כך ובפשוטו שנקט כנ"ל שזה לא חיוב גמור לומר את שני הברכות ולכן כאן שאחרי זה כל היום יהיה לו בספק שלומד ללא ברכת התורה עדיף לעשות כך

אמנם יש לדון בזה לנ"ל שכל שעושה מעשה אחד ארוך ומברך באמצעו הברכה הולכת גם על קודם א"כ גם בברכת התורה אם ילמוד ובאמצע הלימוד יברך שהברכה תחול על הכל כמו כל ברכת המצות והנה החינוך כתב שמי שלמד ולא בירך ביטל מ"ע ומשמע שלא יעזור שמברך עכשיו על המשך הלימוד וזה פוטר הכל אמנם יתכן שכל הסברא שיכול לברך באמצע זה רק בדין דרבנן של ברכת המצות אבל בדין דאוריתא של ברכת התורה זה לא שייך ויתכן עוד שאם נימא שברכת התורה זה לא ברכה על המצוה אלא זה שזה זמן להודות על התורה וכדביאר הגר"ח א"כ בזה יתכן שודאי שזה סברא לברך קודם ולא באמצע אמנם יתכן שבאמת ביחס לדין ברכת המצות בזה גם מה שמברך באמצע זה נחשב שיש ברכה על הכל

והנה הגמ' בנדרים פ"א. אומרת על מה אבדה הארץ על שלא ברכו בתורה תחילה ועיין מעדני יו"ט פ"ק דברכות אות ע"ט שדיק את לשון הגמ' תחילה שבאמת הם ברכו בהמשך הלימוד אלא שלא ברכו מיד קודם הלימוד ולנ"ל הביאור שהם נקטו שזה רק כמו כל מצוה שצריך לברך ברכת המצות ובזה אם יש סיבה שעדיף לו לברך באמצע המצוה יכול וכמו בידיו מלוכלכות אבל הטענה עליהם שתורה זה הרבה יותר מסתם מצוה ויש כאן מחיב של הודאה נפרד על עיקר התורה וזה דבר שאין לברך רק קודם המצוה

ולפ"ז א"ש פסק השו"ע שמי שקראהו לעלות בתורה יברך רק אשר בחר בנו וקשה הרי יש חיוב של שני ברכות לפני הלימוד שהדין לברך שני ברכות זה בתור תוספת של ברכת המצות ואת זה באמת הוא יכול לברך אחרי זה והטירחא דציבורא זה לא גרע ממי שידיו מלוכלכות וכן מי שניעור באמצע הלילה כיון שאנו נוהגים שלא לברך פעמים דהינו שדנים את הכל כלימוד אחד ממילא הברכה השניה שנצרכת בשביל החלק של ברכת המצות את זה יכול לברך גם בהמשך הלימוד ולפ"ז באמת גם בכה"ג עדיף לברך בפעם הראשונה אשר בחר שזה הברכת התורה בעצם והשני זה בתור הברכת המצות [גם יש רווח שלפעמים בבוקר שכח שכבר בירך ואם מברך אשר בחר כבר נזכרים באמצע ברכות התורה] אמנם יש לדון שבשינה שיש הפסק גדול שם ודאי שזה רק גדר של גרירה וממילא הברכה אחרי לא עוזרת על קודם עוד יש לדון שכאן שכל לימוד זה דבר לעצמו בזה ודאי הוא גדר גרירה וכמו באכילה וי"ל וצ"ע בזה

והנה הדברים הם על דרך הפלפול דבפשוטו גם אם סיבת הברכה זה בתור שני קיומים אבל גדר הדברים שאמרו שבשני הברכות מקימים את הברכת המצות ואת הדין ברכת התורה ועיין בכל זה