סימן ע_ה - ו- שבועה על דבר הגורם לממון - רשימות
קטגוריות: ש_ס / לו שבועות / שבועות - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / ענייני טוען ונטען

סיון תשס"ט

א] בדינא דר"ה גאון שהאומר נשבעתי חייב שבועת היסת, עי' תומים שפירש דאי"ז חיוב שבועת היסת על הדו"ד אם נשבע או לא, דע"ז ליכא שבועת היסת, דאי"ז כפירת ממון, אלא חיוב השבועה הוא על עיקר המעשה, ושאני שבועת היסת, דלא תיקנו חכמים שישבע ק' פעמים, עכ"ד.

אך בד' הרמב"ן הרשב"א הריטב"א תוס' הרא"ש והר"ן, מבו' להדיא דהא דחייב שבועה הוא על כפירת השבועה, ובזה הוא שהביאו שנחלקו על רה"ג דאי"ז כפירת ממון.

ובטעמא דר"ה גאון, פירש הרמב"ן שם, דהוא משום דכל שאינו נשבע הוא צריך לשלם, וע"כ הוי זה כפירת ממון, וכיון לזה השער משפט סימן פ"ז סק"כ.

ונ' דל"ד להא דליכא שבועת העדות בכה"ג משום דדילמא משתבע ומיפטר, דלחיוב שבועת העדות כל שאין עדותו מועלת לממון אינו מחויב שבועה, דחיוב שבועת העדות הוא ע"מ שהפסידו ממון בעדותו, וכל שהי' הנתבע יכול לישבע וליפטר, ול"ה עדותו מועלת בודאי לממון, לי"ב משום שבועת העדות, אך כד אתינן לחייב התובע שבועה, ובאנו לדון דאי"ז כפירת ממון, הרי דכיון דכ"ז שאינו נשבע הוא מחויב ממון, הוי זה כפירת ממון.

והנה בד' השער משפט שם נ' דזהו גופא החילוק שבין שבועה דאורייתא לשבועה דרבנן, דבשבועה דרבנן דלא נחתינן לנכסי' אי"ז תביעת ממון.

אך בד' הרמב"ן מבו' דגם בשבועת היסת הי' מן הדין לחייבו, ואך שחידש גאון שאינו חייב דתקנתא לתקנתא לא עבדינן.

ומד' רמב"ן אלו מבו' דגם בשבועה דרבנן דינו הוא דכל שאינו נשבע הוא חייב לשלם, ואך דלא נחתינן לנכסי' על חיוב זה, דאי"ז אלא גזל דרבנן.

ומבו' עוד בד' הרמב"ן, דחיוב שאינו יוצא בדיינים ואינו אלא גזל דרבנן, חייבין עליו שבועה, וזה כמו שהביא הקצוה"ח מד' רבינו ירוחם.

אך יל"ד דאחר שכתב רה"ג דאין משביעין היסת על היסת דתקנתא לתקנתא לא עבדינן, תו גם במציאת חש"ו לא יהא חייב שבועת היסת, ובאמת בד' רי"ו לא מצינו אלא דחייב שבועת התורה, אך י"ל דשבועת היסת באמת אינו חייב.

ויש מקום לדון עפי"ז במשה"ק הקצוה"ח שם דמד' הסמ"ג והטור נ' דאין משביעין היסת על דבר שאין יוצא בדיינים אלא מנדינן לי', עיי"ש, ולהנ"ל י"ל, דאף אם שבועת התורה משביעין ע"ז, מ"מ כיון דהא דמנדין הוא רק מתקנתא, ע"כ תקנתא לתקנתא לא עבדינן ולא מחייבינן ע"ז היסת, אך אי"ז מסתבר, דכיון דעיקר החיוב הוא דאורייתא, ורק דאין בי"ד דנים, לכאו' ל"ש בזה הא דתקנתא לתקנתא לא עבדינן.

שו"ת ספר הישר סימן ל"ג אות ו', ואשר שאלתם על הוחזק כפרן לאותה שבועה למאי נ"מ דבלא הוחזק כפרן נמי מצי למימר מנה לי בידך ולהשביעו. נ"ל לפי דבריכם שאתם מחייבין שבועת היסת אל מחוייב שבועה שאמר נשבעתי כמו במנה לי בידך ואמר לו נתתיו לך, הא ליתא. דלא אשכחן הכי בכולא תלמודא, דשבועת היסת אית לה חזקה דחזקה אין אדם תובע אלא א"כ יש לו, אבל גבי שבועה לא אשכחן הכי. ועל אותה מנה שחייבוהו שבועה אם טוען נשבעתי ולא הוחזק כפרן אינו יכול לתובעו על אותה מנה עוד. ועוד שאפי' לדבריכם שאתם מטילין שבועת היסת על כל דבר, בימי ר' יוחנן ור"אלא נתקנה שבועת היסת כדאמרינן מאן תקן שבועת היסת רב נחמן. ולר' אילעא אי לא הוחזק כפרן לא משבעינן ליה כיון דאמר נשבעתי

ב] בדינא דהרמ"ה שהביא הטור סימן ע"ה, עי' נתיה"מ סימן צ"א דב' דינים איכא בזה, דדינא דהרמ"ה הוא בע"א, דכללא הוא דאין ע"א מחייב שבועה אלא במקום שב' מחייבין ממון, והך דינא הוא אף אחר שכבר נשבע, דמ"מ כיון שאין ב' מחייבין ממון אלא בצירוף השבועה, אין א' מחייבו שבועה, ועי' קצוה"ח שהוכיח כן מכ"ד, דאף אם כבר נשבע אין ע"א מחייבו שבועה.

אך איכא דין נוסף, והוא דינא דהר"ן דכל שמחויב שבועה אי"ז כפירת ממון, דדבר הגורל"מ לאו כממון דמי, והך דינא הוא רק בשלא נשבע, דעדין אי"ז כפירת ממון, וכמש"א בגמ' דמי יימר דמישתבע, וכאשר כ"ה ל' הר"ן.

וכ"ה מבו' להדיא בד' הר"ן בשבועה דאינו ברשותו, דאחר שנשבע תו ה"ה חייב ע"ז שבועת מודה במקצת.

ובזה מיושב משה"ק הקצוה"ח בסימן ע"ה סוסקי"ג בדין זה, עיי"ש.

ושוב מצאתי בפרישה סימן צ"א שכבר כתב ככל החזיון הזה דב' דינים חלוקים הם, עייש"ה בדבריו.

וילה"ע בד' הר"ן שם, שלא דן אלא משום הודאתו, שאינה הודאת ממון ולא דן על הכפירה, וצ"ע שם.

ובקצוה"ח סימן צ"א כתב דדינא דהרמ"ה הוא רק במי שאינו נוטל מן הדין, וכל נטילתו היא ע"י השבועה עיי"ש שפירש דהוא משום דכשהלה כופר תו אין יכול הוא לישבע, וע"כ ה"ה נוטל בלא שבועה.

וצ"ע, דהגם דכה"ג חשיבא הכפירה כפירת ממון, אך ההודאה אינה הודאת ממון, ומ"ט הוא חייב, ונ' מד' הקצוה"ח דס"ל דבההודאה ליכא גריעותא, רק בכפירה, וזה שלא כד' הר"ן.

העתק מרשימות, ד' נתיה"מ צ"א ז' בדין שבועה על בעה"ב אחר שנשבע חנוני, תליא לכאו' בהבנת ד' הר"ן אם משום השבועה או משום העדאת העדים שחבל, דלדרך בתרא ל"ש כן בהודאה דיצאה בפטור.

ובד' קצוה"ח שם צ"ע, דמה לי דכפירתו היא כפירה גמורה, מ"מ אין הודאתו הודאת ממון.

וי"ל דהקצוה"ח מודה למפורש בד' הר"ן דאחר שנשבע חשיב כהעדאת עדים לחייבו, וזה שפיר הוי העדאת עדים על ממון, אך הכפירה לא חשיבא ככפירת ממון.

וילה"ע עוד, במשה"ק הר"ן ע"ד הרמב"ן דבשבועה שאינו ברשותו לא חשיב הודאת ממון, ואי נימא כד' הקצוה"ח דהך דינא הוא רק באלו שאין נוטלין אלא מכח השבועה, הרי דבשבועה שאינו ברשותו דמן הדין הי' נוטל בלא שבועה זו, כאשר כן מפורש בד' הרמב"ן שלפנינו, חשיב כהודאת וכפירת ממון.

אך מזה אין להוכיח, שהרי להדיא בדברי הר"ן שם שפירש לפ"ד הרמב"ן דמן הדין ל"ה נוטל כלל, וזהו שהק' שם ע"ד הרמב"ן דא"כ נמצא דתקנת השבועה היא לטובתו, עיי"ש.

אך כבר נת', דכיון שד' הר"ן מיוסדים על הסוגיא בדל"ב:, הרי דמהתם יש ללמוד דאף בהני שנוטלין מן הדין, לא חשיב זה כממון, וכמש"נ.

ק' על ד' הקצוה"ח סימן ע"ה שפירש דהא דל"מ קיום בע"א, הוא משום שאין העד מחייבו שבועה, כיון שאינו גובה אלא בשבועת אשתבע לי דלא פרעתיך, מד' הרמב"ם דבשטר בע"א אמרי' משאיל"מ.

ובאמת י"ל דהרמב"ם לטעמי' אזיל, שנראה דעתו דאילו הי' הדין דבשכרו בע"א אינו נאמן לומר פרעתי בלא שבועה, אף הי' בזה לדינא דנסכא דר"א וכד' רבינו ישעי' ודלא כהרמ"ה, דאי לא נימא הכי, א"כ מנלי' להרמב"ם חידוש גדול זה שהוא נאמן בלא שבועה, והרי כל הדקדוק לזה הוא ממש"א שכרו שלא "בעדים", וכמש"כ המ"מ, והרי יל"פ דהא דנקט בעדים הוא משום דבע"א הוא נאמן בשבועה, וכמש"כ המ"מ לדעת הרמ"ה, ובע"כ מד' הרמב"ם דאילו הי' חייב שבועה אף הי' בזה לדינא דנסכא דר"א.

אמנם בקצוה"ח סימן צ"א סק"ו כתב דהיכא דהוא נוטל מן הדין, וחייבוהו חכמים שבועה, שפיר מצי הע"א לחייבו שבועה, עיי" בטעמו, ולפ"ז ניחא קו' זו, אך טעם הקצוה"ח שם אינו מתישב בד' הרמב"ם אי נימא דהא דס"ל דחשוד הפוגם שטרו אינו גובה, אי"ז קנס מסוים בחשוד, אלא הוא בכל מי שאינו יכול לישבע, ונת' בזה במקומו.

שו"ר בנחל יצחק סימן צ"א סק"ב שהביא בשם אחיו להוכיח מד' הרמב"ם אלו, דאם אינו חייב שבועה אלא מדרבנן, שפיר מחייבו הע"א שבועה, והביא כן בשם התומים סימן ע"ה סקי"א, עיי"ש.

שו"ר עוד בכו"ח תנינא סימן י"א בסופו, שעמד הגרע"א על קו' זו, והוכיח מזה דכל דמדאורייתא הוא נוטל בלא שבועה, חשיב שפיר דב' מחייבין אותו ממון, כיון דמה"ת הן מחייבין אותו ממון, עיי"ש.

ש"ך סימן פ"ז סקס"ח בדין נשבעתי, כתב דאם השמש מכחישו שלא נשבע צריך לישבע שבועה דאורייתא, והגרע"א עמד ע"ז דמ"ט ישבע שבועה דאורייתא, הרי אי"ז כפירת ממון, ונ' כונתו, דהגם שכתב רה"ג דנשבע שבועת היסת, היינו משום דשבועת היסת חייבין גם בדבר הגורל"מ וכמש"כ הקצוה"ח, או פירש כד' התומים שחיוב שבועת היסת אינו כלל על השבועה, אלא על גופא דעובדא.

אך לפמש"כ השער משפט, דחשיב ככפירת ממון כיון שכל שאינו נשבע חייב לשלם, אשר כן מבו' להדיא בד' הרמב"ן ב"מ די"ז., ניחא שפיר ד' הש"ך.

ואמנם העירוני דיש לתמוה בד' הש"ך, והוא במש"כ הש"ך שם סק"נ, ז"ל, ונראה, דכ"ש אם עד אחד מעידו שעשה שותפות עמו, והוא כופר, פטור לישבע להכחיש העד, דאפילו היה מודה לדברי העד לא היה לו עליו רק שבועת השותפות, ועיין לקמן סימן צ"ג סעיף ט', עכ"ל.

וצ"ע דשם בסימן צ"ג בהך דינא דאם תבעו שהי' שותפו אינו נשבע היסת, הק' הסמ"ע דמ"ש מדינא דרה"ג דמצי להשביעו היסת, עיי"ש מש"כ לישב, וכתב הש"ך ע"ז, ז"ל, ובחנם דחק, דהא טעמא דרב האי הוא משום תקנתא לתקנתא לא עבדינן, א"כ גם בשבועת השותפין אע"פ שהיא כעין דאורייתא, מכל מקום כיון שהיא מדרבנן תקנתא לתקנתא לא עבדינן, וכן כתב הב"ח, עכ"ל.

וצ"ע דכ"ז הוא טעם מ"ט לא מחייבינן לי' שבועת היסת, אך במש"כ הש"ך דאף אינו מתחייב שבועת ע"א, צ"ע דמ"ש מד' הש"ך בסקס"ח דאם מעיד השמש שלא נשבע ה"ה מחויב שבועה דאורייתא.

וקשיא כן גם מהמפורש בסימן צ"ג דלא משבעינן לי' ע"י גלגול, ובזה הרי ל"ש טעמא דהש"ך דתקנתא לתקנתא לא עבדינן, ומ"ט אינו נשבע, ושו"ר בס' דברי התורה בסימן צ"ג שעמד כן ע"ד הש"ך, דמ"ט אין מגלגלין עליו.

ולכאו' מוכח מזה, כד' הקצוה"ח והגרע"א דרק שבועת היסת הוא דמשביעין למי שאומר נשבעתי, אך שבועת התורה אין משביעין, וצ"ע שזה שלא כד' הש"ך בסקס"ח, וצ"ע בזה.

אך באמת אי"ז מתישב בד' הקצוה"ח, שהרי הוא פירש שהטעם דמשביעין שבועת היסת, הוא משום דשבועת היסת משביעין אף על שטרות, אף דאי"ז אלא גורם לממון, וה"נ משביעין על כפירת שבועה, וא"כ בדין דאף יגלגלו שבועה ע"ז.

ואשר ע"כ צ"ל דהא דאין מגלגלין עליו, דג"ז הוא בכלל הא דתקנתא לתקנתא לא עבדינן, וכמו שמצינו בתרוה"ד לגבי גלגול על היפוך, שכתב דתקנתא לתקנתא לא עבדינן, אך אי"ז כד' הגר"א בסימן צ"ג שהביא מקור לדין זה ממש"א דהא דמגלגלין בממון הוא משום שניתן ליתבע בע"א, ואולי לפ"ז י"ל דע"כ אף שאין מגלגלין ע"ז, מ"מ משביעין ע"ז שבועת ע"א, וצ"ע אם יש לחלק כן.

ועי' עוד בגל' הגרע"א סימן צ"ג לסמ"ע סק"ט שכתב דלפ"ד הש"ך דהא דאין משביעין היסת על שבועת השותפין הוא משום דהוי תקנתא לתקנתא, י"ל דבמעיד ע"א ע"ז צריך לישבע להכחיש העד, עכ"ד, וצ"ע דמלבד שזה שלא כד' הש"ך עצמו בסימן פ"ז סק"נ, גם היאך זה מתישב עם הא דאין משביעין ע"ז גם שבועת גלגול, וגם צ"ע דסותר הגרע"א ד' עצמו בסימן פ"ז דפשיטא לי' דליכא שבועה דאורייתא על כפירת שבועה, ותמה ע"ד הש"ך, וכמו שהבאנו לעיל.

ואמנם בעיקר הקו' שהק' האחרונים מהא דבשבועת השותפין לא מחייבי' לי' לישבע ע"ז, הנה בל' הרמב"ן בב"מ די"ז. נ' דכל הא דיש לחייבו לישבע היסת, הוא רק בשבא התובע בטענת ברי, אך כשבא בטענת שמא א"א לחייבו, וכנר' היינו דכשבא בטענת שמא ודאי לי"ל תביעת ממון גמורה עליו, והרי באמת נ' דאף להריקאנטי דמהניא תפיסה במחויב שבועה דרבנן שאינו נשבע, מ"מ בשבועת השותפין לא נימא דתועיל תפיסה, ואטו יתפוס כל אשר לו אם חושדו דשמא לקח לזה לעצמו מממון השותפות, ומצאתי בשו"ת הרשב"א ח"א סו"ס תתק"כ, ז"ל, עוד תדע האריסין וכל אותן ששנינו במשנה פר' אלו נשבעין שלא בטענה, אינן בדין משאיל"מ, שהרי אין הבעל התובע שום דבר קצוב אלא סתם דין החשד, ואם כן במה ישלם ואין לתביעה קצבה, ובשלמא בשאינו חשוד או ישבע או משמתין ליה עד דמטי עידן נגודי' ומנגדי ליה ושבקי ליה כדאיתא בפרק שבועת הדיינין, וכיון שכן כל אותן חמשה שנשנו שם שנשבעי' שלא בטענה אם חשודין הם פטורים ותקלתם הם תקנתן, עכ"ל, ולפ"ז ניחא דע"כ התם לא מחייבי' ע"ז לא שבועה דאורייתא ולא שבועת היסת.

אך שו"ר בפסקי ריא"ז פ' שבועת הדיינים ה"ב דין ט"ז שנראה בדבריו דהא דאין יורדין לנכסיו של מי שנתחייב שבועת השותפין ואינו רוצה לישבע, הוא רק משום דבשבועה דרבנן לא נחתינן לנכסי', עיי"ש.

והסמ"ע בסימן צ"ג תירץ דכל הא דמשבעינן לי' הוא רק בשכבר נתחייב שבועה ואומר נשבעתי, ומשא"כ בשותפין שעדין לא נתחייב שבועה, ונ' כונתו עפמש"נ מד' הרמב"ן דטעם החיוב שבועה הוא משום דכל שאינו נשבע ה"ה חייב לשלם, וכל שלא חייבוהו בי"ד, עדין אינו מחויב לשלם, דרק מי שמחויב שבועה ואינו נשבע ה"ה חייב לשלם.

אך אם הא דמתחייב שבועה, הוא על כפירת השבועה עצמה, לכאו' גם קודם שחייבוהו בי"ד, מצינו לחייבו ע"ז, וכמו שמצינו בד' הראשונים דגם בקנס הי' שייך חיוב שבועה, אלמלי הא דהמודה פטור ול"ש בזה כ"ה דלודי, אך הראוני בד' המ"מ שנראה שפירש דטעם הא דליכא שבועה בקנס, הוא משום שעדין אינו מחויב ממון, ולפ"ז י"ל דמה"ט גם אין חיוב שבועה על שבועה כשעדין לא נתחייב בה בבי"ד.

העירוני, דאי נימא דליכא חיוב שבועה היכא שאין התובע נוטל בלא שבועה, אף בהני שנוטלין מן הדין, א"כ היאך ע"א בשטר מחייב שבועה לדעת הרמב"ם, הרי אף לדברי העד מחויב התובע שבועה דאשתבע לי דלא פרעתיך, וכעי"ז כתב הקצוה"ח בסימן ע"ה סקי"ג עיי"ש, ועי' קצוה"ח סימן צ"א שעמד בכעי"ז לדעת הרמב"ם.

אך יל"ד דאשתבע לי דלא פרעתיך גרע, ועפמש"נ במק"א מד' הר"י מיגש, דאי"ז אלא חיוב שבועה בעלמא, וליכא כל גריעותא בזכיית הממון.

שו"ר בתשו' הגרע"א המאור ח"ד חו"מ סימן ט' שהוכיח מכח קו' זו, דהיכא דמדאורייתא הוא נוטל בלא שבועה, ורק מדרבנן הוא צריך לישבע, ע"כ שפיר אמרי' בי' דהוי משואיל"מ, ועיי"ש שכתב שדוחק לומר דכיון דצריך לטעון אשתבע מיקרי ממון גמור, ויל"פ שכונתו לדון כמש"נ, דכיון דצריך לטעון אשתבע, היינו

בתשובת הנתיה"מ שנד' בכו"ח תנינא נטעי כר"ש סימן י"ד כתב בדינא דהרמ"ה דמצי להפך אשתבע לי דחשיד לי בכך, דא"א לפרש דהיינו דמשביעו ע"ז ואחר שישבע תו ישבע הוא ויפטר, דא"כ אי"ז מדין היפוך, ושבועה על שבועה לא שמענו מעולם דאי"ז כפירת ממון, עכ"ד.

רשב"א שבועות דל"ג., והא ליתא דאנן בכפירת עדים בעינן בודאי כפירת ממון, דלא חייבה תורה אלא בזמן שבכפירתו מפסיד התובע ממון ואפי' בגורם לממון פטור אליבא דרבנן וקי"ל כותייהו אבל כופר בפקדון בעת שיש עדים בפקדון חייב משום דכתיב וכחש בעמיתו ואמרי' וכחש ואפי' כל שהו, עכ"ל.

מ' מד' הרשב"א, דבשבועת הפיקדון חייב לכו"ע אף בגורם לממון, ולפ"ז מיושב קו' הגרע"א בב"ק דק"ה:, עיי"ש, ודו"ק.

ויותר נ', דודאי למ"ד דגורל"מ לאו כממון דמי לא מיחייב גם בשבועת הפיקדון, אך הרשב"א קאי על מש"כ בדף ל"ב, דקי"ל בעלמא גורל"מ כממון דמי, ומ"מ אינו חייב בשבועת העדות, עיי"ש הטעם, וע"ז הוא שכתב הרשב"א דכ"ז הוא בשבועת העדות ולא בשבועת הפיקדון, ודו"ק.

ועי' עוד בחי' הרי"מ סימן פ"ח סק"ב מש"כ בדין שבועה על דבר הגורל"מ, וחילק בין סוגיא דב"ק דק"ה: דשם הוא חיוב ודאי דאם יגנב ה"ה חייב, ומשא"כ בכל הני גווני דהגמ' בפ' שבועת העדות אין החיוב ברור לנו כלל, וע"כ התם גרע.

עוד כתב לפרש, דבההיא דב"ק כבר הוא מחויב עכשיו, ואך אתינן עלה דליכא נפ"מ בחיובו, וע"ז מהני הני נפ"מ, ועי' קצוה"ח סימן פ"ז סוסק"א שדן דכל הגמ' שם הוא רק בגזלן שכבר הוא מחויב עתה, עיי"ש, והוא מתאים עם ד' החי' הרי"מ.