חלה פב ה-סוף
קטגוריות: ש_ס / ט חלה / חלה - הרב יהושע ננקנסקי

**פרק ב' משנה ה-סוף**

**מ"ה**

★עי' ר"ש [הכא] ובסוף פ"ק דתרומות דהקשה מ"ש תרו"מ שאפשר להפריש קודם מירוח ובחלה א"א להפריש לפני שנעשתה עיסה.

והא דבתרומה מהני אפי' שעדיין לא נחשב **דגנך**.

1. שהכתוב **חייב** בדגן אבל אם הקדים מהני [רמב"ן ורשב"א קידו' מו:].
2. קרא דבעי דגן לכתחילה, ובדיעבד מהני [רשב"א שם].

ועי' ר"ש מה שתירץ.

וע"ע בריטב"א קידושין מה שהקשה עליו.

וע"ע ברמב"ן קידושין ובחידושי הגר"ח [ביכורים פ"ח ה"ו].

★גזל ביד כהן

עי' סוגיא [קידושין מו:] ועי"ש ברמב"ן, ועי"ש במקנה.

★ואסורה לזרים.

בראשונים דקאי על **הקמח שהפריש** ונאסר מדרבנן מכיון דקרא עליו שם חלה.

ובלשון הרא"ש שראו **שבא ליד כהן** משמע דדוקא בניתן לכהן נאסר, ואם לא הגיע ליד כהן לא נאסר.

וע"ע בפה"מ דקאי על **החלה שהפריש מהקמח** והחידוש דלא אמרינן שכשהפריש חלה לאחר שנילוש כל הקמח יפטר גם הקמח שביד הכהן [עי' ד"א], וצ"ב במה פליגי חכמים.

והרמב"ם בהלכות לא הביא דין זה.

וע"ע בכס"מ, ובב"י חזר בו.

וע"ע ברדב"ז.

**מ"ו**

★חמשת רבעים

ובר"ש מביא כר"י [בעדיות פ"א-ב] דבעי **חמשת רבעים ועוד.**

ועי' בר"ש ב' הסברים **לועוד.**

וע"ע במאירי.

וע"ע בחת"ס [או"ח קפא].

★הם ושעורן וסובין ומורסן.

עי' שבת [עו:] דגבי הוצאה לא מצטרף הסובין, ופריך מ"ש מחלה, אמר אביי שכן עני אוכל פתו בעיסה הבלוסה.

ועי"ש ברש"י.

וע"ע בריטב"א "וכיון שכן אחשביה רחמנא לענין חלה כדכתיב ראשית עריסותיכם אבל להיות שיעור חשוב להוצאת שבת אין לדון אלא כפי שרגילים הבינונים.

★וחזר לתוכן הרי אלו פטורין.

בר"ש מביא ירושלמי דפטור דרך **עיסה שנו כאן.**

ועי' ביאור הגר"א בירושלמי דחסר ב**שם לחם** לא חסר שיעור.

וברשב"א [בהלכות ש"א] דאם יש שיעור חמשת רבעים בלא המורסן חייבת בחלה [בראויה לאכילה].

וע"ע בתשב"ץ [ח"ב רצא פ"ב] "ויש מי שאומר שאפילו יש שיעור חלה בלא המורסן שהחזיר לתוכן פטורה מן החלה שאין דרך בנ"א להחזיר המורסן לתוך העיסה לאחר הריקוד".

★עי' מג"א [תנד-ב] שדן ניטל מורסן וחזר לתוכה אם נצטרף לכזית מצה.

ועי"ש במחה"ש.

וע"ע במשנ"ב מה שהביא מהגר"א.

★עי' פסחים [לו] דיוצאים **מצה בפת הדראה** וביאר הרי"ף דמיירי בפת סובין.

והקשה הר"ן הרי פת סובין פטורה מחלה, וביאר באו"א.

ועי' מאירי שרק מורסן שניטל וחזר אינו מצטרף, אבל סובין שהוציא והחזיר חייבים.

**מ"ז**

★שיעור חלה אחד מעשרים וארבע.

בר"ש [משנה ו] "בחלה לא נתנה בו תורה שיעור וכו'".

וע"ע ברמב"ם **ומדברי סופרים שמפרישים אחד מעשרים וארבע.**

ע"ע בספרי [פר' שלח].

וע"ע בנוב"י [תנינא יו"ד ר"א] שמחדש שבחלה יש שני דברים.

1. הפקעת האיסור טבל שבו, ולזה מהני מדאו' כלשהוא.
2. מצות נתינה לכהן, ובזה בעינן מדאו' **שיעור נתינה.**

ומדאוריתא בעינן אחד מכ"ד מעשרון [שזה שיעור עיסה החייבת בחלה], ושיעור זה מדאו' גם לעיסה גדולה, ורבנן הוסיפו שתמיד זה אחד חלקי עשרים וארבע.

נמצא שיש ג' שיעורים בחלה.

1. כלשהוא להפקיע איסורו.
2. שיעור דאוריתא בנתינה אחד מעשרים וארבע בעשרון.
3. שיעור דרבנן אחד חלקי עשרים וארבעה מהעיסה.

★בר"ש מביא ירושלמי "מפני מה אמרו בעה"ב אחד מכ"ד מפני שעינו יפה בעיסתו ונחתום עינו רעה בעיסתו".

דהיינו נחתום חס על הפסד ממונו לפיכך הקילו בו, עי' ש"ך [שכד ב].

ובפה"מ גרס להיפך דאשה עינה רעה בעיסתה, והנחתום עינו יפה.

דהפרשת חלה מסורה לנשים ונשים קמצניות ואם נחייבה אחד מארבעים ושמונה בודאי תתן פחות, לכן חייבו אחד מעשרים וארבעה ואיה"נ היא תפחית ונגיע לאחד מ 48.

ובנחתום אין חשש וגם אם נחייבו אחד מ 48 יתן כשיעור.

ובהמשך הירושלמי לחכמים מטעם אחר, בעה"ב עיסתו מועטת ואין בה כדי מתנה.

וע"ע בנוב"י הנ"ל.

★עי' ביאה"ל [פ"ה ב].

★עי' אפיקי ים [ח"ב יב] שדן האם כהן צריך ג"כ להפריש אחד מכ"ד וגם בתרומה האם צריך להפריש אחד מחמישים היות ונותן לעצמו ואין כאן נתינה אולי סגי בפחות.

ותלה ד"ז דלרמב"ם בסה"מ [שורש יב] הפרשה ונתינה מצוה אחת והקשה עליו הרמב"ן א"כ כהן שאינו בנתינה למה מפריש ומברך ע"כ שזה שתי מצוות שונות מצות נתינה לחוד ומצות הפרשה לחוד, והכהן מצווה עכ"פ בהפרשה.

ולהרמב"ם צ"ל דאיה"נ הכהן מצווה על נתינה רק **נותן לעצמו** ולכןלרמב"ן שכהן לא מצווה על נתינה לא יצטרך להפריש כדי מתנה, אבל לרמב"ם שיש לכהן מצות נתינה גם כהן יצטרך שיעור, עיש"ה.

והביאו בשם רעק"א הא דתנן פ"ק דברכות "משעה שהכהנים נכנסים לאכול **בתרומתן"** שהקשה מה הלשון ב**תרומתן** הוי ליה למכתב משעה שהכהנים נכנסים לאכול בתרומה, ותירץ רעק"א דהוקשה לתנא איך הכהנים אוכלים תרומה לפני תפילה וק"ש הרי נאסר באכילה, וע"ז תירצה המשנה דמיירי **בתרומתן** בתרומת עצמו אין שיעור וכזו **אכילה מועטת** שרי לפני ק"ש ותפילה.

★נטמאת עיסתה

עי' ר"ש שעוברת ע"כ תמיד ומפרשת אחד מארבעים ושמונה קנסוה וחייבת להפריש גם בנטמאת אחד מכ"ד.

וברמב"ם השמיט דין זה, וע"ע בד"א.

★עיקר השיעור 24 ו 48 בתוס' עירובין [פ"ג ע"א] מבואר דהוא מלגו, וברש"י משמע שהוא מלבר.

וע"ע בצה"ל [פ"ה מ].

**מ"ח**

ר"א אומר נטלת מן הטהור על הטמא וכו'.

לרש"י [סוטה ל] ר"א זה המשך של המשנה הקודמת נטמאת במזיד אחד מכ"ד שלא יהא חוטא נשכר, וע"ז ר"א מוסיף שצריך להפריש רק מטהור על טמא [דהיינו קנסו יותר].

ובר"ש [תרומות פ"ב א] הקשה על רש"י, וכן בתוס' הרא"ש [סוטה].

וע"ע בסוגיא [בסוטה ל:] דבבריתא נאמר נותן באמצע **כביצה** ולא כמשנתנו שנותן **פחות מכביצה** ונאמרו שם כמה מהלכים.

וע"ע ברש"י התם ובר"ש הכא.

★עי' רמב"ם [ביכורים פ"ז יב] שפסק כר"א והקשה בראב"ד הרי קי"ל כחכמים.

וע"ע חזו"א [ליקוטים ד-ג].

וע"ע בד"א [פ"ז צח] צה"ל [קסו].