ככר או תינוק - רשימות
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / מוקצה / הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים

המ"ב הק' על דעת הסוברים דמת בכסותו מותר דא"כ מ"ט לא מהני מיטה.

וי"ל בפשיטות דס"ל כמש"כ ראבי"ה דבעי' דוקא כא"ת שהותרו לטלטלן אף לצורך דבר שאינו ניטל, ונת' במק"א דהוא משום שלא היו בכלל גזירת כלים, ולפ"ז ה"נ מלבושים לא היו בכלל גזירת כלים, ומשא"כ מיטה לא מהניא, ודו"ק

וי"ל עוד דמטה שעל ידי' מטלטלין את המת גרע ממלבושי המת.

ספר העיטור עשרת הדיברות - הלכות יום טוב דף קמט עמוד א ויש מחכמי הדור דפסקו כר"ע משום דקשיא לי' כל הני, והא דאמרן מטלטלין להן אגב ריפתא מ"ס דאיכא עלייהו פת מעיקרא דומיא דכניכא אגב קוטמא אבל אניחו פת לא קאמר דהא קיי"ל דלא אמרו ככר או תינוק אלא למת בלבד.

ספר כלבו סימן לא

וקצת חכמי צרפת הורו לטלטל נר שהדליקו בו באותה שבת על ידי ככר אם הונח עליו מבעוד יום ועוד שמה שאמרו ז"ל לא אמרו ככר או תינוק אלא למת בלבד רצה לומר כשמניחין אותו בשבת אבל כשהונח מבעוד יום מותר

וכעין ד' העיטור והכל בו, מצינו בד' הריטב"א בשבת דקמ"ב: בתחילת דבריו, אך שוב חזר בו מזה עיי"ש.

וכעי"ז פירש המג"א סימן ש"ח סקט"ו בדעת הרא"ש בביצה פ"ב סימן ט"ו בשם ריב"א, אך לול"ד הי' נ' לפרש ד' הרא"ש כד' הרמב"ן והרשב"א ודעימייהו, ומצאתי כן בחזו"א סימן מ"ז סק"ט.

ראב"ד - תשובות ופסקים סימן קצא

כבר ראיתי אחד מחכמי הדור שהתיר לטלטל נר שהדליקו בה באותה שבת על ידי ככר או תינוק +כתב הכלבו שכן התירו מקצת חכמי צרפת וכנראה שהוראה זו התפשטה במערב כמאתים שנה לפני רבינו שכ"כ הרא"ש בשבת פ' נוטל: כתב רבינו נסים מכאן אתה למד כי אלו האנשים שנותנין ככר על גבי מנורה שהדליקו בה בשבת ומטלטלין אותה ממקום למקום שאין עושין יפה+ אמר אברהם ולדברי המיקל דמדמה מוקצה מחמת איסור לדבר שמלאכתו לאיסור [אם כן למה לי' ככר, הא קימא לן דדבר שמלאכתו לאיסור] לצורך גופו ולצורך מקומו מותר +שבת קכד א+ ואולי מחמה לצל קאמר. מכל מקום טועה הי', שאינו דומה מוקצה מחמת גופו למוקצה מחמת מלאכתו, דמוקצה מחמת מלאכתו כשמשתמש בו מלאכת התר כבר הלך איסורו לאותה שעה, אבל מוקצה מחמת גופו כיון דאיתקצי לבין השמשות איתקצי לכולי' יומא והוי לי' כתרומה טמאה שהיא מוקצה מחמת גופי' ואמרינן שאין מטלטלין אותה עם הטהורה כל היכי דמצי שקיל לה לטהורה ומשבקה לטמאה דהכי אוקמה רב חסדא למתניתין כשטהורה למטה וטמאה למעלה ובפירות המטנפין דלא אפשר לנערינהו ובשוכח אבל במניח לא

נ' מל' הראב"ד דהא דאסור ככר או תינוק הוא משום שיכול להוציא ההיתר מן האיסור, וע"כ ל"ש בזה כלל התירא דטלטול מה"צ, אך אלמלי זה הי' לנו להתיר, והרי דטלטול מן הצד התירו הוא משום דהוי טלטול אגב היתר, וזה החילוק בין צורך דה"מ לצורך דה"א, דלצורך דה"מ חזינן לי' טפי כטלטול אגב היתר.

שו"ת הרא"ש כלל כב סימן ח

הדרך הה' הוא: שהתירו לטלטל האיסור על ידי היתר שעליו, וזה הותר במת בלבד, ע"י ככר או תינוק. אע"פ שהתירו עצמות או קליפין או גרעינין של תמרה אגב ריפתא, משום דלא חשיבי ובטלי לגבי פת, כדפרישנא לעיל

לפ"ד ראבי"ה דרק ככר או תינוק דמותר שלא לצורך, מוכח מגמ' דכפא אכיפי וסכינא אבר יונא, דכלי אכילה ניטלין שלא לצורך.

אך באמת הוא טעות, דהראבי"ה כתב דכ"ז הוא במת, דאסור ליטול כלי לצרכו, אך במילי אחריני שפיר שרי אף כלים שאינם ניטלין שלא לצורך, וז"פ.