11.בסוגיא דמרחץ ותפיסה בספיקות בשכירות
קטגוריות: ש_ס / לב בבא מציעא / ב_מ עניינים - הרב מאיר קאופמן / שכירות פועלים ובתים

ז' כסליו ע"א

**סימן י"א**

**בסוגיא דמרחץ ושאר ספיקות בשכירות**

**א] בביאור דעת שמואל**

**ב] בביאור שיטת הרא"ש בסברת קרקע בחזקת וכו' ובדין תפיסה בטענת ברי**

**ג] בנידון הרשב"א במלמד לענין חודש העיבור**

**ד]בדיני ספיקות במטלטלים בשכירות ובשאלה ובספק כעין מרחץ**

**ה]בדין תשלומין על החודש השלש עשרה האם כפי הקציצה או כדין נהנה וכן בשאר מקומות שיש קרקע וכו'**

**ו]בדברי המרדכי ביש ויכוח על מחיר השכירות ובמחלוקת הש"ך והמחנ"א האם כה"ג השוכר מוחזק והמסתעף לגדרי שכירות**

**ז] בביאור דברי הר"ן בטעם דלשמואל בא בתחילת החודש כולו למשכיר**

**ח]המורם מהנ"ל**

**בביאור דעת שמואל**

א]מבואר בסוגין לענין מרחץ שיש ספק האם חודש העיבור כלול בשכירות דשמואל ס"ל דבא בתחילת החודש כולו למשכיר ובא בסוף החודש כולו לשוכר ור"נ אמר שקרקע בחזקת בעליה קיימת וכולו למשכיר גם בבא בסוף החודש

והנה בטעמו דשמואל מצאנו בראשונים כמה ביאורים דבלשון רש"י בסוגין וכן ברשב"ם בב"ב נראה שהטעם כי הוא מוחזק בכסף דהינו שלא מעמידים הנידון על הקרקע אלא על הכסף והוא המוחזק אמנם עיין תוס' ו. ובר"ן ונימוק"י שם שהקשו מאי טעמו של שמואל הרי תקפו כהן אין מוציאין מידו ולמה כאן מועיל תפיסתו דהיינו שנקטו שוודאי שהנידון על הזכות בקרקע שזהו שורש הנידון ושטעמו של שמואל כי כאן מועיל תפיסה והקשו למה שיועיל תפיסה ותירצו שזה תפיסה ברשות דהיינו כיון שהוא הרי הרשה לו לגור בקרקע לכן הוי תפיסה ברשות שכה"ג אדרבא הוא המוחזק והשני צריך להביא ראיה להוציא ממנו ובתוס' בב"ב וברא"ש בסוגיא דת"כ ביארו שכיון שלא אמר לו כלום עד עכשיו אודויי אודי ליה וצ"ע הרי הגמ' אומרת מפורש שטעמו של שמואל מצד שהוא תפיס ועיין נתה"מ בכללי תפיסה דביאר שזה ספק תפיסה ורק שקודם שמחה זה נראה כהודאה וממילא זה תפיסה קודם שנולד הספק ובתומים קונטרס ת"כ אות מ"ה ביאר שזה לא הודאה גמורה אלא הודאה שעושה תפיסה ברשות ע"ש ולפ"ז א"ש שזה וודאי ששמואל חולק על הסברא של קרקע בחזקת בעליה עומדת דעד כמה שהיה סברא זו א"כ לא היה מועיל תפיסה ברשות או תפיסה קודם שנולד הספק דאת שורש הספק אי אפשר לתפוס רק ששמואל ס"ל או שדנים בפועל על הכסף או שמועיל תפיסה גם בקרקע וממילא כיון שכאן זה תפיסה ברשות או קודם שנולד הספק לכן זה עוזר

**בביאור שיטת הרא"ש בסברת קרקע בחזקת וכו' ובדין תפיסה בטענת ברי**

ב]והנה עיין רא"ש פ"ק שהביא ראיה שת"כ אין מוצאין מידו מהא דר"נ דמוצאין מיד השוכר אפילו שהוא מוחזק וע"ש שכתב שתפיסה בטענת ברי עוזר והנה בפשוטו נראה דעתו שקרקע בחזקת בעליה עומדת זה לא עוזר במקום שמצד כללי תפיסה הוא יכול לתפוס ולכן הקשה מזה על הרמב"ם ולפ"ז כל סברת ר"נ כי אין טענת ברי אבל אם יהיה טענת ברי יועיל תפיסה וכאן בסוגין הרי יש ספק האם תפוס לשון ראשון או אחרון אמנם הקשו האחרונים דהרי מפורש בגמ' ק"י. שבמקום שיש סברא של קרקע בחזקת בעליה עומדת אפילו אם המחזיק ברי מוצאין מידו וא"כ בהכרח שזה סברא גם במקום שיש כללי תפיסה וא"כ צ"ע ראית הרא"ש

ובפשוטו היה אפשר לומר דהנה יסוד הסברא של קרקע בחזקת בעליה עומדת שצריך לדון על שורש הספק ושיסוד דין חזקה הוא הכרעת הספק וכיון שהקרקע עצמה נשארת ברשות המשכיר ממילא נשאר ההכרעה אצל בעל הקרקע ולכן אפילו אם בעלמא מועיל תפיסה בטענת ברי כל הסברא כי על ידי התפיסה אדרבא משתנה ההכרעה כמו מי שתפס ובקרקע שלא שיך תפיסה על שורש הספק ממילא לא מועיל התפיסה ולפ"ז יתכן שכוונת הרא"ש שעד כמה שמועיל תפיסה בטענת שמא בהכרח ששם זה לא מצד הכרעת הספק כצד זה דהרי הוא טוען שמא ורק שזה כלל בממון שכל שיש ספק לפנינו בית דין לא מתערבים וכעין דינא דאלים גבר וכמבואר בקושית תוס' בב"ב ק"ה. וא"כ זה סברא גם בקרקע שעד כמה שהיום למעשה הנידון האם הוא צריך לשלם הוא המוחזק ואין סיבה שיוכלו להוציא ממנו אבל עד כמה שהכריע הרא"ש שתפיסה לא מועיל בטענת שמא אלא בטענת ברי א"כ גדר הדין תפיסה שזה שינוי ההכרעה א"כ בקרקע באמת לא יועיל תפיסה אפילו בטענת ברי כיון שאת שורש הספק לא יכול לתפוס ולשנות ההכרעה ולפ"ז באמת גם במרחץ לא יועיל תפיסה בטענת ברי וא"ש הכל

אמנם עיין רא"ש בכתובות כ"ב. וכן בתוס"ר ו. שכתב מפורש שבמרחץ אם יהיה טענת ברי יועיל תפיסה ולפ"ז בהכרח צריך לומר שס"ל שהדין קרקע בחזקת בעליה המבואר בגמ' לענין מרחץ זה לא סיבה שלא יועיל תפיסה במקום שבעלמא מועיל תפיסה ובהכרח צ"ל שזה שונה מהגמ' ק"י. ששם זה סוג ספק שהסברא של קרקע בחזקת בעליה עומדת זה סיבה שלא יועיל תפיסה גם בטענת ברי משא"כ אצלינו ולפ"ז אין הכרח לנ"ל ויתכן שס"ל לרא"ש שבסוגיא בדף ק"י. גם אם בעלמא מועיל תפיסה בטענת שמא אבל בקרקע זה לא יעזור ורק בסוגיא דמרחץ שזה ככל כללי תפיסה ס"ל לרא"ש שאם מועיל תפיסה בטענת שמא גם פה יועיל תפיסה אמנם הסברא לחלק בין הסוגיות שבמרחץ הדין קרקע בחזקת בעליה עוזרת רק לשלול על טענת שמא ובספק על אכילת פירות ק"י. זה סברא גם בטענת ברי או תפיסה ברשות צ"ב

ועיין ש"ך סימן שי"ז שכתב שבמרחץ יסוד הויכוח כמה פירות יצא משא"כ בגמ' ק"י. הנידון על פירות של שנה מסוימת למי זה שייך וביאר הנתה"מ סימן כ"ה בכללי תפיסה סק"ג דבטור משמע [וכן ברשב"ם ב"ב ק"ה.] דמדובר בסוגין שהוא וודאי צריך לגור שם בחודש השלש עשרה וכל הנידון כמה הוא צריך לשלם האם שנים עשרה דינרים או שלש עשרה ולכן כה"ג ס"ל לרא"ש דרק לענין טענת שמא שייך הסברא של קרקע בחזקת בעליה עומדת אבל בטענת ברי חשיב שהנידון על הכסף וממילא וודאי שיועיל תפיסה משא"כ בסוגיא לקמן שהנידון מי יאכל פירות הקרקע בשנה השלישית בזה וודאי הנידון על הקרקע וכיון שקרקע בחזקת בעליה עומדת לא יועיל תפיסה אפילו בטענת ברי והנה לא זכיתי לרדת לעומק הדברים למה לענין שמא חשיב שיש כאן הסברא של קרקע בחזקת וכו' ולענין ברי לא עוזר הסברא אמנם כמדומה שכך הוא צורתא דשמעתתא בדעת הרא"ש לביאור הש"ך

והנה לפ"ז במקום שהוא השכיר לו רק בשנים עשרה דינרים ויותר מזה לא היה שכירות מצד הפסיקה שביניהם כה"ג זה דומה לסוגיא דלקמן שכיון ששורש הנידון על הזכות בקרקע ממילא כיון שקרקע בחזקת בעליה עומדת לכן לא יועיל תפיסה בטענת ברי והנה לא מצאנו מפורש ברא"ש שלענין תפיסה ברשות שבקרקע לא יועיל תפיסה דהרי מבואר מקושיתו משמואל שפה זה לא תפיסה ברשות אמנם בפשוטו במקום שתפיסה בטענת ברי לא עוזר ה"ה תפיסה ברשות לא יעזור וביותר דאם נימא שהסברא של אודיו אודי זה רק עושה תפיסה ברשות ובכל אופן מבואר שאם קרקע בחזקת בעליה עומדת לא מועיל התפיסה א"כ בהכרח שזה גם סברא על תפיסה ברשות אמנם עדין פלא שכיון שבסוגין כללי תפיסה מועילים א"כ מה ר"נ אומן שקרקע וכו' הרי כאן זה תפיסה ברשות או קודם שנולד הספק אם לא שנימא שעד כמה שזה שמא צורת הנידון כמו לקמן וממילא לא יועיל תפיסה ברשות או קודם שנולד הספק עד כמה שקרקע בחזקת בעליה עומדת ורק אם הוא ברי בזה יש את כל החלוקת הנ"ל וכל זה פלא ואולי ר"נ חולק על אודיי אודי ליה ולפ"ז יתכן ששמואל גם מודה לקרקע בחזקת וכו'

עוד יתכן שעד כמה שיש סברא של קרקע בחזקת בעליה עומדת ממילא לא רואים דבר זה כהודאה או תפיסה קודם שנולד הספק משא"כ אם אין קרקע בחזקת בעליה עומדת וצ"ע

[ואולי צ"ל בדעת הש"ך שס"ל שהגדר של תפיסה בטענת ברי זה לא הכרעת הספק אלא רק שכיון שהוא טוען שזה שלו אי אפשר להוציא ממנו ולכן בקרקע בחזקת בעליה אפילו שכללי תפיסה רגילים לא עוזרים כי אין פה שינוי הספק אבל ברי עוזר ובגמ' ק"י. יש סיבה מיוחדת שלא עוזר תפיסה בטענת ברי שזה קשור לנידון של קרקע וכו' וצ"ע בכל זה]

**בנידון הרשב"א במלמד לענין חודש העיבור**

ג] והנה עיין רמ"א סימן שי"ז שהביא תשובת הרשב"א שבמלמד שיש את ספק דמרחץ האבא פטור והנה לפי המבואר אצלינו בשו"ת הרשב"א מבואר שני טעמים לפטור טעם ראשון שכיון שהוא מלמד ללא לקצוץ מחדש זה מראה שהוא מודה שזה כלול בשנים עשר זהובים הראשונים וטעם שני שכיון שהמלמד בן חברו שלא מדעתו לא צריך לשלם ממילא כאן הוא לא צריך לשלם דהינו שמצד קרקע בחזקת בעליה עומדת זה רק סברא שהוא מוחזק בחודש השלש עשרה וממילא כשהשוכר יורד זה מחיבו מדין נהנה בחצר שעומדת לשכירות אבל כאן שמצד נהנה אי אפשר לחייב ממילא הוא פטור ועיין קצוה"ח שלפי טעם זה לדעת המרדכי שהמלמד בן חברו תורה יכול לתובעו א"כ אין לפטור ועיין דרכי משה לפי איך שביארו בקצוה"ח דמובא כאן עוד טעם דזה תפיסה ברשות כיון שהוא מצד עצמו לימד את בנו והתפיסו ונפק"מ למרדכי הנ"ל ובמקרה שיגיד לפני שניים שהוא לא מתכוין להודות אלא שסומך שישלם לו הוא יהיה פטור והנה בנוסחא שבידינו לא מוזכר ברשב"א טעם זה דתפיסה ברשות ובאמת דברי הקצוה"ח צ"ע דהרי אופן דהרשב"א שלא היה שכירות על חודש השלש עשרה כה"ג גם לא יעזור תפיסה בטענת ברי וא"כ ה"ה תפיסה ברשות ודבר זה מוכח לכל הראשונים שישבו את שמואל שמועיל תפיסה מצד שזה ברשות ולפי הנתה"מ הנ"ל שזה הכוונה אודי אודי לי זה מוכח גם ברא"ש

והנה בעיקר הדבר אין להוכיח שהרשב"א לא יסבור שיועיל תפיסה בטענת ברי או ברשות מזה שלא ביאר כך דהרי הוא מדבר באופן כמו הגמ' ק"י. ששם באמת לא מועיל כללי תפיסה והנה באמת מבואר מהרשב"א הנ"ל שביאר סוגין דלא כש"ך כמבואר שנקט שהחודש שלש עשרה אין עליו חיוב אלא מצד נהנה וכן מורה כל לשונו שם וכן הוא בריטב"א בסוגין וכן מוכח בפשוטו בחידושי הר"ן איך שביארו בקונטרס הספיקות ע"ש [ובפשוטו גם דעת התוס' והרא"ש שיש כאן אודי אודי ליה זה רק עד כמה שלא היה כאן שום שכירות על החודש השלש עשרה א"כ לא היה צריך להשאירו אבל אם נימא שהיה כאן גם שכירות על החודש השלש עשרה א"כ מה הודאה יש כאן ובנתה"מ בכללי תפיסה כתב שצריך להעמיד שהיו רגילים לשלם בתחילת החודש אמנם יתכן שכיון שיודע שיש כאן ספק דרך בן אדם לתבוע לפני שישתמש כדי שלא יגיעו אחרי זה למריבות וזה מספיק להחשב תפיסה קודם שנולד הספק או תפיסה ברשות וצ"ע בזה] ולפ"ז יתכן שרק לכן כתבו כל הראשונים שזה תפיסה ברשות ומועיל על זה הסברא של קרקע בחזקת בעליה עומדת שהתפיסה לא תעזור ודו"ק בכל זה

**בדיני ספיקות במטלטלים בשכירות ובשאלה ובספק כעין מרחץ**

ד]והנה מבואר בגמ' לקמן דהמשאיל קרדום לפרדיסי יכול לחרוש כל פרדיסי שיש לו והקשו הראשונים שלגבי מכירת קרקע מבואר בגמ' שיש לו רק שני פרדסים ועיין תוס' בב"ב ס"א: ובריטב"א שם שכתבו שאין לומר שההבדל שבמטלטלין השואל מוחזק משא"כ בקרקע דהרי הגמ' אומרת שיש סברא שקרקע בחזקת בעליה עומדת והטעם כיון שסופו לחזור וא"כ גם כאן הרי סופו לחזור וא"כ המרא קמא הוא נחשב המוחזק אמנם הרא"ש וכל שאר הראשונים נקטו שוודאי שבמטלטלים לא שייך הסברא של קרקע בחזקת בעליה עומדת וממילא עד כמה שיהיה ספק לכמה פרדסים הוא נתן לו הוא יחשב מוחזק ובטעם החילוק ברא"ש משמע שכל הסברא של קרקע בחזקת בעליה ממילא זה סברא רק עד כמה שהנידון התחיל בתחילת החודש השלש עשרה כמבואר ברש"י אמנם בתוס' משמע שעיקר הסברא כי זה עומד לחזור רק שבמטלטלים זה לא שייך

והנה כתב הרי"ף שאם יהיה הספק של מרחץ לענין מטלטלים הדין כשמואל כי כאן אין הסברא של קרקע בחזקת בעליה עומדת וזה דלא כריטב"א והתוס' בב"ב אמנם לכאורא משמע ברי"ף שאם בא בתחילת החודש זה יהיה למשכיר וצ"ע מה זה שונה מהנ"ל דמבואר בראשונים שהוא נקרא מוחזק גם לגבי הנידון של ההמשך ובקונטרס הספיקות נקט שבאמת לראשונים הנ"ל במטלטלים תמיד השוכר יחשב כמוחזק אפילו בתחילת החודש אמנם עיין חידושי הר"ן שכתב מפורש כראשונים שבגרזן הוא מוחזק וכאן כתב מפורש שזה כשמואל ואם בא בתחילת החודש כולו למשכיר

ויש שרצו לחלק דבסוגין שהנידון על המחר א"כ כל שזה לא הגיע הוא לא חשיב מוחזק על זה משא"כ לקמן שהנידון לכמה פרדסים יש לו את זה והנידון על הזכות של עכשיו חשיב שהוא מוחזק כל הנידון אמנם בסברא יש לעיין דתמיד שייך למכור השכירות מהיום לחודש ואין זה דבר שלא בא לעולם וא"כ הניחא קודם תחילת החודש יתכן שלא שיך לדון שהוא מוחזק על זה אבל עד כמה שזה באמצע החודש שכבר התחיל השימוש למה שלא יהיה מוחזק ובפרט לש"ך דהנידון מתחילתו לכמה חודשים השכיר לו א"כ זה בתור המשך לתחילת השכירות וכה"ג בפשוטו חשיב שהוא מוחזק בזה

עוד יתכן לומר דבשכירות כיון שהוא מקבל על זה דמים א"כ חשיב שהשימוש עדין שלו רק שיש לשוכר זכות לקחתו בעד תשלום ולכן הוא חשיב מוחזק משא"כ בשאלה שלא מקבל על זה תשלום השואל חשיב שהוא בעלים גמור על השימוש וממילא הוא נחשב מוחזק על זה ולפ"ז בהקדים לו מעות הוא באמת יהיה מוחזק על הכל וכן לפ"ז לדעת הריטב"א שבמכר המשכיר השכר למוכר ובהכרח שחשיב שהשימוש הוא כבר של השוכר א"כ במטלטלים השוכר יהיה מוחזק אפילו בתחילת החודש ויתכן שביאר כוונת הרי"ף דלא כר"ן אלא שהוא מוחזק על כל החודש

עוד נפק"מ בין שני הביאורים בספק כמו בגמ' ק"ג. וזה יהיה נידון של שכירות דלחילוק הראשון יהיה דין שהשוכר מוחזק ולחילוק הנ"ל הוא לא יהיה מוחזק

**בדין תשלומין על החודש השלש עשרה האם כפי הקציצה או כדין נהנה וכן בשאר מקומות שיש קרקע וכו'**

ה]בעיקר נידון סוגין במרחץ יש לעיין כמה השוכר צריך לשלם על החודש השלש עשרה האם כפי מה שקצצו או כפי שיעור נהנה והנה מסברא היה מקום לדון שכיון שהמשכיר זכה בחודש השלש עשרה מכח מוחזק ולכן הוא יכול לבקש על זה תשלום אבל לא היה קציצה על חודש זה שיהיה במחיר הראשון ועל זה לא שייך דין מוחזק שהשוכר צריך לרדת כפי הקציצה של החודש השנים עשרה שכל המוחזקות שזה שלו ולא של השוכר אמנם היה מקום לדון שכיון שהיה קציצה שכל חודש הוא בדינר זהב ועד כמה שהמשכיר מוחזק שזה שלו ממילא יש כאן קציצה שזה דינר זהב והנה בתשובות הרשב"א סימן תרמ"ה שהובא ברמ"א לענין מלמד מפורש שהחיוב על החודש השלש עשרה הוא רק מדין נהנה ובחצר דקימא לאגרא ומבואר שאם זה לא עומד לשכירות או שהיום המחיר של נהנה הוא פחות ממילא הוא לא ישלם זהוב אמנם יתכן שהוא ס"ל שלגבי חודש הארבע עשרה כיון שלא דיבר עליו לא חל על זה שום קציצה ורק חייב כשיעור נהנה וכמו שדייק המחנ"א משו"ת הרשב"א [ודלא כש"ך סימן שי"ב סק"י ] אבל באמת עד כמה שזה של המשכיר א"כ יש כאן קציצה על חודש השלש עשרה וודאי שהחיוב יהיה כמו הקציצה הקודמת

והנה פשטות הגמ' משמע שאין הבדל בין דינו של ר"נ שקרקע בחזקת בעליה עומדת לדין של תפוס לשון אחרון שהגמ' דנה שיאמר בלשון זה והנה לכאורא עד כמה שננקוט כדעת הש"ך שאם התחיל החודש השלש עשרה חל כמו הקציצה הקודמת שזה בדינר זהב וא"כ עד כמה שנינקוט שתפוס לשון ראשון וודאי שיהיה הדין שמשלם דינר זהב משא"כ אם זה מצד שקרקע בחזקת בעליה עומדת א"כ הוא משלם רק מצד נהנה ועד כמה שיש נשכרים בפחות ממילא יהיה פחות מדינר זהב ואין זה במשמעות הגמ' ומשמע בהכרח שגם אם מצד קרקע בחזקת בעליה עומדת חל כאן קציצה ואין להקשות על הרשב"א לעיל דלשיטתו גם מצד תפוס לשון אחרון כיון שלא קצצו על החודש האחרון ישלם רק כשיעור נהנה אמנם הנה משמע דעת הרשב"ם כדעת הש"ך שהוא וודאי השכיר לו לחודש השלש עשרה רק השאלה כמה שהוא ישלם לו ולפ"ז וודאי שעד כמה שתפוס לשון אחרון הוא ישלם זהוב ובכל אופן משמעות לשונו כלשון רש"י שחיובו מצד דר בחצר חברו שלא מדעתו ולפ"ז בהכרח שאין זה אותו דין בתפוס לשון אחרון או קרקע בחזקת בעליה עומדת וצ"ע

והנה עיין נתה"מ סימן של"ב שהביא בשם הקצוה"ח שבמקרה שהמשכיר שלח שליח לשכור לו פועל ואמר לו בחמישים והשליח אמר בארבעים והפועל אמר כמו שאמר בעל הבית שכיון שזה ספק בגמ' ובפועל יש הסברא של קרקע בחזקת בעליה עומדת הוא חייב לו חמישים וכתב שכל זה אם השליח אמר לשוכר שהפועל אמר כמו שאמר בעל הבית אבל אם הוא רק אמר לו שאמר לו בארבעים א"כ הוא מצידו לא היה שום קציצה על חמישים א"כ הוא נותן לו כמו השווי האמיתי עכ"ד ומבואר שבמקרה הראשון צריך לשלם חמישים וצ"ע מה שיך כאן הסברא של קרקע בחזקת בעליה עומדת שזה יעשה חלות קציצה בחמישים וצע"ג

**בדברי המרדכי ביש ויכוח על מחיר השכירות ובמחלוקת הש"ך והמחנ"א האם כה"ג השוכר מוחזק והמסתעף לגדרי שכירות**

ו]והנה עיין מרדכי שכתב שאם יש ויכוח בכמה הוא השכיר לו האם בחמש או שש יש גם הדין דקרקע בחזקת בעליה עומדת ומשלם שש גם בסוף החודש והש"ך תמה על זה א.למה שלא יועיל מיגו של פרעתי ב.כיון שהויכוח התחיל עכשיו וזה לא ספק על מקודם ממילא אין סיבה שיחשב קרקע בחזקת בעליה אלא זה כמו אם יש וויכוח האם פרע או לא ועוד הרי מפורש ברש"י שכל הסברא שקרקע וכו' כי הספק נולד בתחילת החודש אמנם עיין תוס' ק"ג. דנראה שהסברא שבקרקע לא שייך תפיסה וגם ללא שהספק נלד מקודם אבל אין תפיסה על הזכיות בקרקע ג. עוד הקשה הרי פה שיש טענת ברי א"כ תפיסה תועיל כמבואר ברא"ש וכאן הרי אין ויכוח על זמן השכירות אלא על המחיר של השכירות ולכן דחק שכוונת המרדכי דוקא באמצע הזמן שכה"ג הבעלים יכול לסלקו ולא לתת לו לגור אלא אם יתן לו שש זהובים והנה צ"ע א"כ מה זה קשור לקרקע בחזקת בעליה קיימי ועיין נתה"מ שהיה מקום לדון שזה כמו אחד שמכר לחברו דבר בקנין סודר ויש ויכוח בכמה הוא מכר לו את זה והחפץ עדין ברשותו שכה"ג כיון שהוא וודאי מכר זה נחשב שזה בחזקת הקונה וא"כ גם כאן אם שכירות זה היה כמו ממכר כיון שודאי שכר ורק השאלה כמה הוא צריך לשלם ממילא היה הדין שהשוכר נאמן ולכן הוכיח המרדכי מהגמ' שלענין שכירות עוזר קרקע בחזקת וכו' שלא דנים שהיה מכירה והמחיר על הזכות בהתחלה עכ"ד וצ"ע הרי דעת הש"ך שכה"ג המוכר נחשב מוחזק וכמו שהביא הקונטרס הספיקות וצ"ע [ועיין עניני קנינים סימן י"ד שכתבנו על זה ישוב ברור]

אמנם עיין מחנ"א שכירות כ"א דהקשה על הש"ך דהרי בסימן קצ"א מובא שו"ת הרשב"א שאם יש היה וודאי מכירת קרקע ויש ספק האם שילם לו הקונה נחשב מוחזק כי הוא וודאי קנה וא"כ גם כאן כיון שהוא וודאי שכר לזמן זה וזה וודאי שלו ורק השאלה כמה הוא התחייב א"כ הוא נחשב מוחזק ועיין רמב"ן בב"מ ו. שגם כתב כדין תשובות הרשב"א אמנם עיין נתה"מ שם שביאר שכל זה כי גם עד כמה שלא משלם אין כאן ביטול על המקח וכל הנידון האם צריך לשלם אמנם לדעת השטמ"ק שאם לא משלם בטל המקח ממילא המר"ק נחשב מוחזק ולפ"ז מבואר דעת הרמב"ן והרשב"א דלא כשטמ"ק הנ"ל והנה לכאורא כאן וודאי שעד כמה שהוא לא משלם בטל השכירות דהרי חזינן דבנפל הבית הוא לא משלם א"כ וודאי מסתבר שיש אומדנא שאם הוא לא ישלם שבטל השכירות

והנה בפשוטו המחנ"א נקט ששכירות זה ממכר ליומא וא"כ התשלום על הזכות שימוש שקיבל בתחילה ולכן נקט שחשיב שיש כאן וודאי מקח וספק על המחיר ובזה יתכן שאפילו אם יש אומדנא שאם לא ישלם בטל המקח אבל זה סיבה חדשה לבטל וכל שיש ספק חשיב שהקרקע בחזקת הלוקח ופליג על הנתה"מ הנ"ל שנקט שלשטמ"ק שאם לא משם בטל המקח הוא לא חשיב מוחזק

אמנם למה דמבואר בראשונים שאם המשכיר מכר הקרקע השכירות מגיעה ללוקח חזינן שהתשלום על השימוש בפועל וכמו שהארכנו בסימן ח' מהאו"ז ועוד ראשונים א"כ וודאי מסתבר שכל שלא משלם לא צריך לתת לו השכירות שזהו המקח שיש לו זכות שימוש אם תשלום אבל עד כמה שרוצה להשתמש ללא לשלם דהינו שזה לקיחה שלא תחייב אין לו זכות שימוש כלל וא"כ לגבי זה הוא וודאי מוחזק

ויש פה עוד סברא לדון שכיון שהנידון בכמה יש לשוכר זכות להשתמש הרי כמה שהמשכיר מקבל יותר חשיב שיש לו יותר זכות בדבר המושכר וא"כ לגבי זה הוא נחשב וודאי מוחזק [ועיין בכתבי הרב גלוסקנוס שליט"א סימן י"ג שדן לפ"ז שגם אם הנידון יהיה בסוף החודש אבל כיון שעכשיו הויכוח איזה זכות היה ללוקח דהרי היה לו זכות לקחת שישמו בתשלום וכל שזה יותר בזול חשיב שיש פחות לבעל הבית ממילא המר"ק נחשב מוחזק אמנם כל זה לתוס' ק"ג. דנקטו שהסברא שאין תפיסה בקרקע אבל רש"י שזה רק מצד שהספק נולד בתחילת החודש וודאי שזה לא שייך אמנם עדין קשה שכל שלידת הספק עכשיו חשיב שהויכוח על הכסף וצ"ע]

והנה הגרעק"א העתיק את הריטב"א דבמת השוכר היורשים יכולים להשתמש ללא לשלם וראיתי להעיר דבפשוטו זה נסתר מהש"ך וכל הפוסקים שלגבי ספק במחיר המשכיר מוחזק ובהכרח שעד כמה שלא משלם אין לו זכות לגור בקרקע אמנם לנ"ל יתכן שכל זה אם גר בתור שזה לא מחייב א"כ לגבי זה הוא מוחזק אבל שם שזה מחייב ורק שאין מי שישלם יתכן שכבר זכה בזה זכות מקודם עיין סימן ח' מה שביארנו בזה ודו"ק

והנה עיין לעיל דהש"ך ביאר את כל סוגין שוודאי שכר לשלש עשרה חודש ובכל אופן שייך כאן קרקע בחזקת בעליה עומדת דהינו שלא דנים כמחנ"א שיש כאן וודאי זכות שימוש והשאלה כמה הוא צריך לשלם ועיין לעיל שכן משעות הטור והרשב"ם ולפ"ז מוכח מכל זה גם בגדרי שכירות שלא משלמים על הזכות שימוש אלא על השימוש בפועל וכמו שהארכנו בסימן ח' אמנם לדעת הריטב"א שמוכח לא כך אלא שהתשלום על הזכות עדין יתכן שיש כאן אומדנא שאם לא ישלם יתבטל המקח וגם כה"ג הוא נחשב מוחזק וכנתה"מ הנ"ל

והנה לכאורא כה"ג שיש ויכוח על השכירות לגבי למפרע אין שום סיבה שישלם שש רק בתור נהנה כי אם הוא אומר שלא היה קציצה אפילו אם המר"ק הקרקע ברשותו ואין לשוכר זכות לומר שיש לו זכות שימוש כפי שהוא טוען אבל אין שום סיבה שיחול הקציצה שבעל הבית טוען ורק אם השיעור נהנה הוא שש יצטרך לשלם שש אבל אם זה חמש לא יצטרך לשלם רק חמש וצ"ע קצת על כל האחרונים שסתמו בזה ולא העירו בזה על המרדכי ובש"ך משמע שאם לשוכר יהיה טענת שמא כה"ג המשכיר יהיה נאמן וצ"ע שלא הזכיר שזה רק אם כך הוא שיעור נהנה

**עיין קנינים סימן י"ד מה שהארכנו בגדרי ביטול המקח כשלא משלמים ולפ"ז נשתנה הרבה דברים מהכתוב כאן וע"ש**

**בביאור דברי הר"ן בטעם דלשמואל בא בתחילת החודש כולו למשכיר**

ז]מבואר בגמ' שקרקע בחזקת בעליה עומדת ולכן הוא צריך לשלם על החודש השלש עשרה וצ"ע הרי בשנים עשר חדשים הוא וודאי זכה ורק שהשאלה כמה צריך לשלם על זה האם שנים עשר זהובים או אחד עשרה ועוד מעט א"כ אדרבא השוכר מוחזק ורק יש ספק כמה הוא צריך לשלם ובפשוטו מדובר שמשלם בסוף השנה על כל השנה ולכאורא מוכרח מכאן שעד כמה שהוא לא משלם מה שהוא התחייב ממילא המשכיר לא צריך להעמיד לו את זה וכיון שהמשכיר מוחזק ויש לו זכות לא לתת לו להכנס אלא אם ישלם שנים עשר זהובים לכן שייך כאן הסברא של קרקע בחזקת בעליה עומדת וכמו שהארכנו לעיל סק"ו בדעת הש"ך ובגדר שכירות וע"ש שביארנו עוד שגם עד כמה שלא יתבטל אבל כיון שהגדר שנשאר למשכיר זכות שיקבל כסף על השימוש א"כ הספק כמה נשאר לו בקרקע ובזה הוא מוחזק ע"ש

אמנם עיין חידושי הר"ן שהקשה על שמואל שאומר שבא בתחילת החודש כולו למשכיר דהניחא אם כבר שילם על שנים עשר חודשים והשאלה אם זה תשלום גם על החודש השלש עשרה אבל אם עדין לא שילם כלום א"כ השוכר יכול לטעון שמצד מה שגר עד היום חייב פחות משנים עשר זהובים והרי לשמואל מעמידים בחזקתו ועיין שם שתירץ שכיון ששנים עשר זהובים הוא וודאי נתחייב ורק יש ספק כמה הוא יכול לגור בעד זה א"כ שנים עשר זהובים הוא וודאי צריך לשלם ולגבי הספק כמה הוא צריך לקבל בעד זה המשכיר הוא המוחזק [דהינו שנקט שמדובר שלא וודאי השכיר לו לשלש עשרה חודש דא"כ אדרבא יש כאן ודאי השכרה לשלש עשרה חודש והשאלה כמה לשלם לו אלא שעד כמה שחודש העיבור צריך לשלם עוד זה לא בכלל השכירות] והדברים צ"ע שהרי מה שהוא וודאי צריך לשלם זה עד כמה שהוא יקבל השימוש שקצצו ועד כמה שלא נתנו לו אין לו שום חיוב לשלם ועיין בקונטרס הספיקות שביאר שבשכירות מטלטלים או קרקעות אין הנידון של ישנה לשכירות מתחילה ועד סוף אלא כל החיוב חל בתחילה וממילא זה כמו אדם שוודאי קנה מקח ונתחייב דמים והשאלה כמה הוא צריך לקבל שהוא לא נחשב מוחזק אלא צריך לשלם הכל עכ"ד והנה בעיקר דבריו בפשוטו אינו כן דגם במקח כיון שעד כמה שלא יקבל מה שקצצו זה מבטל המקח ממילא הוא נחשב מוחזק וכמו שהביא שם מהש"ך וא"כ ה"ה כאן ועוד לענין שכירות עיין סימן ז' שהבאינו מהרבה ראשונים שגם בשכירות מטלטלים יש הנידון של ישנה לשכירות מתחילה ועד סוף וברוב הראשונים מבואר שאם המשכיר מכר הקרקע השוכר משלם ללוקח חזינן שלא חשיב שהיה כאן מכירה על הזכות שימוש כבר אלא שבשימושו אז הוא לוקח השימוש ומשלם על זה וכמו שהארכנו שם וכמו שביארנו לעיל סק"ו בדעת הש"ך וא"כ וודאי שהשוכר נחשב מוחזק וצע"ג

והנה עין חידוש הגרש"ש על ב"ב לדף נ"א וכמדומה דמבואר שם סברא שגם אם חל ביטול מקח אם לא ישלם אבל כיון שזה ביטול מחמת שלא קיים את תנאי השכירות א"כ כל שבדיני ממון הוא פטור אין כאן סיבה לביטול המקח וכיון שמדין המוציא מחברו עליו הראיה נחשב ששילם כגון בספק על התשלום אין כאן סיבה לביטול המקח וזה נשאר בחזקתו [וזה דלא כנתה"מ הנ"ל בסימן קצ"א סק"ג] ולפ"ז יתכן שגם כאן כיון שהוא התחיב ודאי שתים עשרה זהוב בעד שימוש אלא שכרגע הוא בא לבטל המקח כי לא מעמיד לו השימוש בזה גם כל שבדיני ספיקות חשיב שהעמיד לו המקח ממילא הוא לא יכול לבטל המקח ולפ"ז וודאי שאם יהיה וודאי שלא מעמיד לו המקח הוא לא צריך לשלם אמנם בפשוטו למה דנתבאר בגדרי שכירות דמשלם על השימוש א"כ וודאי מסתבר שכל שלא מקבל שימוש אין לו בכלל סיבה לשלם וצ"ע בכל זה

**ועיין מה שכתבנו בקנינים סימן י"ד ולפ"ז נשתנו חלק מהדברים ע"ש**

**המורם מהנ"ל**

ח]המשכיר בית לחברו בשנים עשר זהוב לשנה זוז לחודש ויש ספק על חודש העיבור קי"ל כר"נ שקרקע בחזקת בעליה עומדת וצריך לשלם על החודש השלש עשרה ודעת הש"ך וכן משמעות הטור והרשב"ם והמרדכי שזה גם בוודאי השכיר לו לשלש עשרה חודש והספק כמה צריך לשלם לו אמנם המחנ"א והקונטרס הספיקות נקטו שכה"ג השוכר חשיב מוחזק דהספק רק כמה צריך לשלם והארכנו דלרוב הראשונים בגדר שכירות המשכיר חשיב מוחזק

]משכיר בית לחודש ויש ספק כמה צריך לשלם המחנ"א נקט שאפילו בא בתחילת החודש כולו לשוכר ובש"ך מבאר שברגע שתובע אותו יכול להוציאו אבל אם הויכוח בסוף החודש לא צריך לשלם ובמרדכי משמע שגם אם הויכוח בסוף החודש צריך שלם הכל

]נחלקו הראשונים בדין קרקע בחזקת בעליה עומדת האם זה גם במטלטלים כיון שסופו לחזור דהבעלים נחשב המוחזק וקי"ל שהשואל נחשב מוחזק

]בספק כמו מרחץ לענין מטלטלין בר"ן מבואר שזה כמו בשמואל שבא בתחילת החודש כולו למשכיר ויש מקום לדון דלריטב"א דהתשלום על הזכות שימוש שקיבל בתחילה השוכר נחשב מוחזק בהכל אמנם לרוב הראשונים המשכיר נחשב מוחזק

]בגמ' מבואר שבקרקע בחזקת בעליה עומדת לא מועיל טענת ברי ובפשוטו גם תפיסה ברשות לא יעזור ולחלק מהאחרונים מוכח שגם תפיסה קודם שנולד הספק לא יעזור ולענין מרחץ מבואר ברא"ש שמועיל תפיסה בטענת ברי ביאר הש"ך שזה רק במקום שוודאי היה שכירות לשלש עשרה והשאלה כמה לשלם אבל בהספק לכמה זמן היה השכירות לא מועיל טענת ברי ובסוג ספק כזה בפשוטו יועיל תפיסה ברשות וקודם שנודד וכו' אמנם בפשוטו מוכח בגמ' לא כך וצע"ג הקצוה"ח שנקט שיועיל תפיסה ברשות אפילו בספק על זמן השכירות

]בשואל ויש ספק לכמה שימושים השאיל לו חשיב וודאי שהשואל מוחזק אמנם בספק לכמה זמן השאיל לו בפשוטו הוא חשיב מוחזק ויתכן דמבואר בראשונים שעל זה הוא לא חשיב מוחזק

]בספק כעין מרחץ לענין פועל מבואר ברשב"א שלא צריך לשלם מחמת שיש כאן הודאה אמנם לפ"ז אם יגלה דעתו שרוצה תשלום זה לא שייך עוד כתב דהרי מלמד בן חברו שלא מדעתו לא צריך לשלם אמנם המרדכי חולק על זה ובקצוה"ח הוסיף טעם כי זה תפיסה ברשות אמנם בפשוטו מוכח בראשונים שכאן לא עוזר תפיסה ברשות

]לענין חודש השלש עשרה יש להסתפק האם חייב כמו קציצתם או שחייב כדין נהנה והנה אם על חודש ארבע עשרה חייב רק כנהנה א,כ וודאי שגם כאן וכן הוא ברשב"א אמנם לש"ך דממשיך הקציצה כמו מקודם יש מקום להסתפק ויש קצת משמעיות שיהיה חייב זוז ולא רק כשיעור נהנה

] ספק האם פרע לאחר זמנו וודאי פטור

]מכר קרקע וספק האם שילם או לא במקום שקונים בשטר מבואר ברמב"ן וברשב"א שהלוקח הוא מוחזק והנתה"מ נקט שמוכח מדבריהם שגם אם לא משלם לא בטל המקח ודלא כשטמ"ק שכה"ג בטל המקח אמנם יתכן שזה רק סברא לענין שהמוכר נחשב מוציא וכמדומה שכן נקט הגרש"ש והארכנו בזה בקנינים סימן י"ד ע"ש