ד - בדין מכירת שטרות
קטגוריות: ש_ס / לג בבא בתרא / ב_ב - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / המוכר את הספינה / שיעורים

**סימן ד**

**בדין מכירת שטרות**

**א**

א] **ב"ב** ע"ו א', ואותיות במסירה, וכתבו התוס', ז"ל, נראה לר"י דעם המסירה דאותיות צריך משיכה וכו', והא דמזכיר בכל מקום מסירה באותיות אע"ג דבעי משיכה היינו וכו' משום דבעינן דעת אחרת מקנה אותן כמו שאר מסירות, לאפוקי מפקיר שטרותיו שאין מחזיק בהן קונה מה שכתוב בתוכו, כיון דליכא מסירה שאין דעת אחרת מקנה אותן, עכ"ל, - וכ"ה בשו"ע סימן ס"ו ס"ט, דהזוכה בשטר הפקר שחבירו הפקיר שטרו אינו קונה על ידו מלוה הכתובה בו, כיון שאין דעת אחרת מקנה.

**והש"ך** שם סקכ"ה הביא מתשו' מהר"ם מלובלין סימן כ"ב שהק', דמאי בעינן לה"ט דליכא דעת אחרת מקנה, הרי בלא"ה נמי לא קנה, כיון דליכא כתיבה, וכתב הש"ך לישב, דמיירי שנכתב באותו שטר שנשתעבד לכל מי שיוציאו, דשטר זה נקנה אף בלא כתיבה, וכמש"כ שם סק"י.

**ונתחדש** בד' הש"ך, דאף דשטר זה שנכתב בו שנשתעבד לכל מי שיוציאו נקנה אף בלא כתיבה, ואף אין יכול המוכר למחול, וכמש"כ הש"ך שם סק"י, והיינו משום דמעיקרא נשתעבד הלוה למי שיוציאו, ול"ב בזה לדין מכירת שטרות, וע"כ כל שנמסר לו את השטר, ה"ה קונה את החוב מדאורייתא, והוא קונה אף את שעבוד הגוף, מ"מ אינו נקנה במשיכה בעלמא, ובעינן דעת אחרת מקנה.

**והנתיה"מ** שם סוסקי"ג נחלק ע"ד הש"ך, וכתב דמוכח מד' התרוה"ד, שהביא הש"ך שם סק"י, דדמי לשאר מטלטלין, וע"כ הוא נקנה אף במשיכה גרידא, ועי' גם באולם המשפט שם ס"ט שעמד בכעי"ז.[[1]](#footnote-2)

ב] **אמנם** הנה באמת הש"ך אזיל לטעמי' בזה, שנחלק שם סק"י ע"ד התרוה"ד בסימן של"א שכתב דשטר זה נקנה בחליפין, וכתב ע"ז הש"ך דאף בגונא דהוא נקנה במסירה לחוד, מ"מ אינו נקנה בחליפין, עיי"ש בדבריו.

**והתומים** שם סק"ט השיג ע"ז, ז"ל, ואני כבר כתבתי וכו' דכל שאתה מוציאו בקנינו מכללא דשארי שטרות, דשאר שטרות צריכין קנין כתיבה ומסירה וזה אין צריך, אי אתה יכול לדון בו דבר חדש לתת בו הבדל בינו לשארי קניני מטלטלין וכו', והרי הוא בכלל קנין כשארי מטלטלין בקנין סודר וכדומה קנינים המועילים וכו', ובפרט לפמש"כ לעיל דעל שעבוד נכסי הלוה אין צריך קנין דהרי נשתעבד לו הלוה, ולכך א"צ רק מסירה, א"כ אף מסירה אין צריך רק לקנין הנייר ובקנין סודר סגי וכו', עכ"ל, - וכ"כ הנתיה"מ שם סק"ט, ז"ל, ודאי במקום דמועיל שאר קנינים כגון משיכה והגבהה, מהיכ"ת יוגרע קנין חליפין וכו', רק בשאר שטרות שנכתב בו שם המלוה ולא נכתב בו לכל מי שמוציאו, דבעינן מסירה מיד ליד דוקא ול"מ שאר קנינים וכו', קנין חליפין דגרע ל"מ, אבל בשטר כזה דמהני שאר קנינים, ובודאי דמהני בי' משיכה והגבהה וא"צ מסירה מיד ליד, ודאי דגם חליפין מהני, עכ"ל.

**ואמנם** בד' הש"ך מבו' דס"ל דשטר שנכתב לכל המוציאו, אף דהוא נקנה במסירה לחוד, מ"מ אינו ככל מטלטלין, ובעינן בי' מסירה, וע"כ ל"מ בו חליפין דאי"ז בכלל מסירה, וע"כ נמי ס"ל דל"מ בו משיכה והגבהה בלא דעת אחרת מקנה, אלא בעינן בי' מסירה,[[2]](#footnote-3) - והתומים והנתיה"מ שנחלקו ע"ד הש"ך וס"ל דהוא נקנה בחליפין, הוא משום דס"ל נמי דשטר זה דמי לכל מטלטלין, ול"ב בי' מסירה, אלא ה"נ מהני בו משיכה והגבהה, וכמש"כ הנתיה"מ בסו"ד, וכאשר כ"ה גם בד' הנתיה"מ בסוסקי"ג הנז'.[[3]](#footnote-4)

ג] **עוד** מצינו דאזיל הש"ך לטעמי' בזה, דהנה הש"ך בסקכ"ה שם כתב עוד, ז"ל, ולפ"מ שהעליתי לעיל סקכ"ב דשטרות נקנים במסירה ומשיכה והגבהה, וכדעת הרמב"ן, א"כ ה"ה בהפקיר שטר שיש לו על הגוי שנכתב בו שנשתעבד הגוי למי שיוציאו וכו', זכה זה שמשכן וכו', אבל אם לא משכן רק אחז בהם לא קנה, עכ"ל.

**ומבו'** בדבריו, דכל הא דאין שטר זה שנשתעבד בו לכל המוציאו נקנה באחיזה בעלמא, הוא רק בהפקר דמאן מסר לי' דליקני, אך כשהבעלים מוסרו לו דהוי זה מסירה, ה"ה נקנה בכך, אף בלא משיכה.

**ובאמרי** בינה סימן ס"ג סקט"ז הק' ע"ז, דלכאו' אף לדעת הרמב"ן דאותיות נקנות במסירה בלא משיכה, מ"מ שטר זה שנקנה במסירה בלבד בלא כתיבה, ומשום דנשתעבד הלוה מעיקרא למי שיזכה בשטר, הוי כשאר מטלטלין דאין נקנין במסירה אלא במשיכה.

**אמנם** פשוט דהש"ך לטעמי' אזיל, דס"ל דאף שטר שנכתב לכל המוציאו, אינו ככל מטלטלין, ואינו נקנה בחליפין, וגם לדעת התוס' אינו נקנה במשיכה גרידא אלא במסירה, וע"כ ה"נ ס"ל דלדעת רמב"ן דשטר נקנה במסירה ול"ב משיכה והגבהה, ה"נ שטר זה נקנה במסירה.[[4]](#footnote-5)

ד] **ונפ"מ** רבתא בכ"ז לדינא, הוא במוצא כרטיס נסיעה או תלוש קני' שנתיאשו ממנו הבעלים, דשטרות אלו הוו כשטר לכל המוציאו, וע"כ לדעת הש"ך אינו נקנה במשיכה גרידא, אלא במסירה, ואין המוצאו זוכה בו,[[5]](#footnote-6) אך לדעת התומים והנתיה"מ ודעימי' ה"ה נקנה במשיכה גרידא, ול"ב מסירה, והמוצאו זוכה בו.[[6]](#footnote-7)

ה] **והנה** בד' התומים מבו' דעיקר מה שנחלק ע"ד הש"ך הוא משום דבשטר שנכתב לכל המוציאו, מעיקרא נשתעבד הלוה למי שיזכה בשטר, ונמצא דאינו בא לקנות אלא את הנייר עצמו, והנייר עצמו הוי ככל מטלטלין הנקנין בחליפין, וכ"ה בד' האמרי בינה דמה"ט הוא שנקט דל"מ בזה מסירה גרידא אף לדעת הרמב"ן.

**וצ"ב** בטעמא דהש"ך דפליג ע"ז וס"ל דאף שטר זה אינו ככל המטלטלין, ואינו נקנה אלא במסירה, וצ"ע דהרי ממש"כ הש"ך שם סק"י דבשטר זה לכו"ע אין המוכר יכול למחול, מבו' דבמכירת שטר זה זוכה הלוקח בחוב מדאורייתא, והוא זוכה אף בשעבוד הגוף, והיינו משום דמעיקרא נשתעבד לו הלוה, ואינו קונה את החוב מן המלוה, אלא הוי עיקר השעבוד לדידי', וא"כ מ"ט ל"ה ככל מטלטלין דנקנין במשיכה גרידא או בחליפין, ומאידך מ"ט לדעת הרמב"ן הוא נקנה במסירה גרידא בלא משיכה, ול"ה ככל מטלטלין דאין נקנין במסירה.

**ב**

ו] **ונראה** לפרש בזה, ובהקדם, דהנה בעיקר הא דלרבנן בעינן במכירת שטרות כתיבה ומסירה, ולרבי בעינן מסירה, וכתבו התוס' דבעינן דוקא מסירה דאיכא דעת אחרת מקנה, ול"מ משיכה, יש להסתפק אם היינו רק כדי לקנות את החוב, דהגם דלקנות את השטר סגי בכל קניני מטלטלין, מ"מ לקנות את החוב בעינן כתיבה ומסירה לרבנן ובעינן מסירה לרבי, או היינו גם כדי לקנות את השטר, דאין השטר נקנה בקניני מטלטלין, ובעינן כתיבה ומסירה לרבנן ובעינן מסירה לרבי.

**וביאור** הנידון בזה, דהנה בעיקר מש"כ הראשונים דעיקר קנין החוב, הוא ע"י שקונה את השטר, וזהו שכותבין בשטר המכר קני לך "איהו" וכל שעבודי', צ"ב, שהרי פליגי רבוותא אם השטר קנוי למלוה, והאריך בזה בקצוה"ח סימן ס"ו סקכ"ז, ולהני דס"ל דאין השטר קנוי כלל למלוה, א"כ מה הוא מקנה ללוקח.[[7]](#footnote-8)

**ולכאו'** הביאור בזה, דאף דגוף הנייר אינו קנוי למלוה, מ"מ ודאי דקונה המלוה זכות שיעמוד לו השטר לראי', שיהא בידו לגבותו עי"ז, ומה"ט הוא דמוקמינן להשטר ביד המלוה עד שיפרע החוב, וכ"ה באבנ"מ סימן כ"ח סקל"ה, דאף אם אין הנייר קנוי למלוה כלל ואף אינו כמשכון, מ"מ כ"ז שלא נפרע החוב נקיט לי' לראי' שבו, וזכות זו הוא מקנה ללוקח, וע"י זה הוא קונה את החוב, ומסתברא מילתא, דמכח מה שקנה הלוקח את גוף הנייר, אי"ז טעם כלל שיקנה את החוב, ורק משום שקנה את זכות הראי', הוא דה"ה קונה את החוב.

ז] **והנה** בהך מילתא דקונה המלוה את השטר לראי', יש להסתפק אם היינו דהוי זה קנין בגוף הנייר, שהוא קנוי לו להשתמש בו לראי', דכ"ה דמצי לקנות את הנייר לגמרי, ה"נ מצי לקנותו להשתמש בו לראי', או דהוי זה קנין בהחפצא דהשטר, והיינו דכח הראי' שבשטר, הוא חפצא בפנ"ע, וקונה המלוה את ראיית השטר, ומכח זה הוא דעומד השטר בידו לראי', ועי' בחי' הגרש"ש גיטין סימן ח' (ה) ובחי' הגר"ש שם סימן י"א סק"ד שנקטו דהמלוה קונה את החפצא דהשטר, והגרש"ש שם כתב דמכח זה הוא קונה אף את גוף הנייר, עיי"ש.

**ואי** נימא כדרך זו דאין קנינו של המלוה בגוף הנייר להשתמש בו לראי', אלא הוא קונה את כח הראי' שבשטר, הרי יש מקום לדון, דהא דבמכירת שטר בעינן כתיבה ומסירה לרבנן ובעינן מסירה לרבי, אי"ז רק על הקנאת החוב, אלא בעינן לזה גם להקנאת כח הראי' שבשטר, דאי"ז דבר הנקנה כשאר מטלטלין, אלא יש בזה דיני קנין בפנ"ע.[[8]](#footnote-9)

**ג**

ח] **ויש** להוכיח לזה, דהנה הר"י מיגש בסוגיין כתב בתו"ד דהא דבעינן כתיבה ומסירה, הוא משום דמסירה ל"מ אלא לקנות גופי' דשטרא דהוי כשאר כל המטלטלין דמיקניין במסירתן לקונה, אבל זכותא דאית בי' בשטרא לא מיקני בההיא מסירה וכו', הלך לא מיקני עד דמסר לי' וכתב לי' עלי' שטר אחרינא וכו', דאהניא מסירה למיקנא גופי' דשטרא, ואהניא ההיא כתיבה וכו' למקני זכותא דשטרא, עכ"ד, וכ"כ הרמ"ה באות כ"ח, דבעי מסירה לגופי' דניירא, וכתיבה למקנא שעבודא דאית בי', וכ"כ הטור בסימן ס"ו ס"ד בשם הראב"ד, וכ"כ הרמב"ן בתשובתו שבסה"ת שער נ"א ח"ג בדעתו.

**והנה** לפ"ז תיקשי במש"כ התוס', דאין אותיות נקנות במשיכה אלא במסירה, ונסתפקו אם בעינן בזה מסירה מיד ליד, או סגי במה דאיכא דעת אחרת מקנה, ולכאו' הניחא לרבי דאותיות נקנות במסירה, שפיר ניחא דבעינן דוקא מסירה ול"מ משיכה, אך לרבנן דאותיות נקנות בכתיבה ומסירה, ואין המסירה אלא לקנות את גוף השטר, מ"ט בעינן בזה מסירה ול"מ משיכה.[[9]](#footnote-10)

**ולכאו'** מוכח מזה, דמש"כ התוס' דבעינן מסירה ול"מ משיכה, אי"ז רק כדי לקנות את החוב, אלא גם לקנות את כח הראי' שבשטר בעינן דוקא מסירה, וע"כ אף לרבנן דבעינן כתיבה ומסירה, ול"מ המסירה אלא לקנות את גוף השטר, מ"מ בעינן בזה מסירה ולא סגי במשיכה.

**ולפ"ז** נמצא דהדבר חלוק, דהא דבעינן כתיבה ומסירה ולא סגי במסירה לחוד, הוא רק כדי לקנות את החוב, אך גוף השטר נקנה במסירה, וכמש"כ הראשונים דהמסירה קונה את גוף השטר והכתיבה קונה את השעבוד, אך הא דבעינן מסירה ול"מ משיכה, הוא אף כדי לקנות את גוף השטר, דהגם דהנייר הוי כשאר מטלטלין הנקנין במשיכה, מ"מ כח הראי' שבשטר אינו נקנה אלא במסירה.

ט] **ועד"ז** יש להוכיח גם מד' הרמב"ן, דהנה הרמב"ן בסוגיין כתב דהא דאותיות נקנין במסירה, ול"ה ככל מטלטלין דאין נקנין במסירה, הוא משום שהמסירה והמשיכה וההגבהה שוין בהן שאין גופן מכור וקנוי, והראי' שבהן אינה נמשכת ומוגבהת במשיכתן, ולפיכך לא הצריכו בהן הגבהה ומשיכה, ותקנ"ח היא שיקנה משעה שהוציא הלה ראיותיו מתחת ידו וגמר והקנה אותן לו, עכ"ד.

**וגם** בדבריו יש להעיר כן, דלכאו' כ"ז ניחא לדעת רבי דאותיות נקנות במסירה, אך לדעת רבנן דאינם נקנות אלא בכתיבה ומסירה, דלדידהו אין המסירה קונה את גוף השטר, מ"ט אין דין השטר כדין כל המטלטלין דאין נקנין במסירה.

**ולכאו'** מוכח מזה, דאף כח הראי' שבשטר אינו כשאר המטלטלין, דאינו דבר הנמשך ומוגבה במשיכת הנייר, וכאשר כ"ה משמעות ל' הרמב"ן שכתב ד"הראי' שבהן" אינה נמשכת ומוגבהת במשיכתן, וע"כ ה"ז נקנה במסירה, - וגם לפ"ז נמצא, דהגם דהא דבעינן כתיבה ומסירה ולא סגי במסירה לחוד, הוא כדי לקנות את החוב, מ"מ הא דהשטר עצמו נקנה במסירה, ואינו כשאר כל המטלטלין, הוא גם בקנין כח הראי' שבשטר.

**ד**

י] **אמנם** באמת אין להוכיח מזה, דאף דהר"י מיגש ודעימי' כתבו בדינא דכתיבה ומסירה, דהיינו דהמסירה היא לקנות את גוף השטר והכתיבה היא לקנות את הזכות שבשטר, הנה אמנם בד' הרא"ש בסו"ס ד' מבו' דפליג ע"ז, עיי"ש שכתב דלמ"ד דאין אותיות נקנות במסירה הוי עיקר הקנין בכתיבה, והא דבעינן גם מסירה, הוא כדי שיהא קנין אלים לקנות השעבוד, ומבו' דהמסירה מועלת אף לקנין השעבוד.

**ונראה** דיש ללמוד לזה גם מד' התוס' לקמן ע"ז א' ד"ה אמר אמימר, שכתבו דקי"ל דאין אותיות נקנות במסירה, והא דאמר במי שמת וכו' א"ל הא לא משך, משמע דאי משך קנה, ה"מ מתנת שכ"מ שאינו יכול לכתוב דדברי שכ"מ ככתובים דמו, והיו סבורים דמשיכה מיהא בעי כיון דבעלמא בעי מסירה ושטר, ולא דמי לשאר מילי דשכ"מ, עכ"ד, והיינו דאף דבכל מילי דשכ"מ א"צ קנין, היינו בכל מילי דסגי להו בקנין אחד, אך באותיות דאין נקנין אלא בכתיבה ובמסירה, ס"ד דאף בשכ"מ ניבעי בהו מסירה, דל"מ דברי שכ"מ לעמוד במקום כתיבה ובמקום מסירה.[[10]](#footnote-11)

**והנה** אי נימא דהא דבעינן כתיבה ומסירה היינו, דהמסירה קונה את גוף השטר והכתיבה קונה את השעבוד, לכאו' דמו אותיות לשאר מילי הנקנין בקנין א', דבשכ"מ א"צ קנין, ומ"ט ס"ד דבעינן בזה מסירה, וגם דלכאו' אם בעינן בזה קנין, הי' לנו להצריך כתיבה, שהוא הקונה את השעבוד, ולא הי' לנו להצריך מסירה, שאינה קונה אלא את גוף השטר, וגוף השטר ודאי נקנה במתנת שכ"מ בלא קנין, - ובע"כ מד' התוס' דאף המסירה מועלת לקנין השעבוד, דלא סגי לזה בכתיבה גרידא, אלא בעינן גם למסירת השטר, דעי"ז הו"ל קנין אלים לקנות השעבוד, וכמש"כ הרא"ש, וע"כ הוא דס"ד דאף דדברי שכ"מ קיימי במקום קנין, מ"מ כיון דבבריא מלבד עיקר הקנין שהוא הכתיבה, בעינן למסירת השטר כדי שיהא קנין אלים, ה"נ בשכ"מ מלבד עיקר הקנין הנעשה ע"י דברי השכ"מ, ניבעי למסירת השטר.

יא] **ועד"ז** נראה גם בד' הרמב"ן בתשובתו שבסה"ת שער נ"א ח"ג, דהמסירה מועלת אף לקנות את השעבוד, עיי"ש שכתב, ז"ל, והם אמרו דמאחר שסמכה דעתו לקנות אותן יקנה, דהיינו משמסר לידו, והוסיף לו קני' של כתיבה להיות לו ראי' לגבי ראי' ושעבוד שבהן, עכ"ל, ומשמע דעיקר קנין השעבוד הוא ע"י מסירת השטר, והא דבעינן כתיבה, היינו משום שהוסיפו לו קני' של כתיבה להיות לו ראי' וכו'.

יב] **ולפ"ז** י"ל בדעת התוס', דמה"ט הוא דאף לרבנן אין אותיות נקנות אלא בכתיבה ומסירה, ול"מ בזה משיכה, דאף די"ל דגוף השטר הוי ככל מטלטלין הנקנין במשיכה, מ"מ כיון דבעינן להמסירה אף כדי לקנות את השעבוד, ל"מ בזה משיכה.[[11]](#footnote-12)

**ומה"ט** נמי לדעת הרמב"ן, אף לדעת רבנן דאותיות נקנות בכתיבה ומסירה, מהני בזה מסירה ול"ב משיכה והגבהה, והיינו משום דאף לדעת רבנן מהניא המסירה לקנות את החוב, ובזה שוין המסירה והמשיכה וההגבהה.

יג] **אמנם** הנה בד' הרמב"ן נראה עיקר דאף כשאינו בא לקנות את החוב אלא את כח הראי' שבשטר, מהני מסירה ול"ב משיכה והגבהה.

**דהנה** הרמב"ן בתשובתו שבסה"ת שער נ"א ח"ג כתב, דהא דאם מסר ולא כתב לא קנה אף את הנייר, הוא משום דאין גופן של אותיות כגוף שאר מטלטלין, ונת' בסימן ג' סקי"ט דהיינו דהשטר הוא חפצא בפנ"ע, שאין עיקרו גוף הנייר, אלא עיקרו הוא כח הראי' שבשטר, וע"כ כל שמסר ולא כתב, שאינו קונה את "השטר", אף אינו קונה את הנייר, שלא בא לקנות את הנייר בפנ"ע, אלא בא לקנות את השטר, ומה"ט הוא דשטר נקנה במסירה ול"ב בו הגבהה ומשיכה, דה"שטר" הוא מין ממון בפנ"ע ואינו מכלל כל המטלטלין, עיי"ש.

**ולפ"ז** נלמד, דמש"כ הרמב"ן דבשטר מהני מסירה ול"ב משיכה והגבהה, אי"ז רק מכח דהוא בא לקנות את החוב, אלא גם כשהוא קונה את ה"שטר" עצמו, ה"ה נקנה במסירה, - ועי' גם בחי' הגרש"ש גיטין סימן ח' (ה) שנקט כן.[[12]](#footnote-13)

**ה**

יד] **ובזה** נראה לפרש פלוגתת רבוותא בדין שטר שנכתב לכל המוציאו, אם הוי ככל אותיות הנקנין במסירה, או דדמי לכל מטלטלין הנקנין אף במשיכה ובחליפין.

**דהנה** בעיקר הא דבשטר שנכתב לכל המוציאו, נשתעבד הלוה מעיקרא למי שיזכה בשטר, נראה דלאו היינו דנשתעבד למי שיזכה בנייר, דלא מיבעיא להסוברים דהנייר הוא של הלוה, אלא אף להסוברים דהנייר הוא של המלוה, נראה דפשוט הוא דאם יקנה המלוה את הנייר לאחר לצור ע"פ צלוחיתו, וישייר לעצמו את זכות גביית החוב, דודאי דלא זכה המקבל בחוב, אלא היינו דנשתעבד הלוה מעיקרא למי שיהא בידו את זכות הראי' לגבות עמה.

**ומקור** לזה נראה, ממש"כ בגליון הגרע"א סימן ס"ו לש"ך סק"י לדקדק מד' הש"ך שם סקי"ב, דאף דשטר שנכתב לכל המוציאו נקנה במסירה, מ"מ בעינן שיאמר לו קני לך איהו וכל שעבוד דאית בי', - ומבו' להדיא דלא סגי במה שזכה הקונה בנייר, שיהא השעבוד לדידי', אלא בעינן שיזכה גם בזכות הראי' שבשטר זה, וע"כ בעינן שיאמר לו קני לך איהו וכל שעבודי', דאל"כ אמרינן דלצור ע"פ צלוחיתו מסרו לו, ולא הקנה לו אלא את הנייר.[[13]](#footnote-14)

טו] **ולפ"ז** נראה דמה"ט הוא דס"ל להש"ך דבעינן בזה מסירה, ול"מ בזה משיכה וחליפין, דס"ל דהא דבאותיות בעינן מסירה ול"מ משיכה וחליפין, אי"ז רק כדי לקנות את החוב, אלא גם כדי לקנות את זכות הראי' שבשטר בעינן מסירה, וע"כ כיון דגם בשטר שנכתב לכל המוציאו, אין הקונה זוכה בשעבוד, אלא ע"י שזוכה בזכות הראי' שבשטר, ע"כ בעינן בזה מסירה, ול"מ בזה משיכה וחליפין.[[14]](#footnote-15)

**ומה"ט** נמי ס"ל להש"ך, דלדעת הרמב"ן דאותיות נקנין במסירה ול"ה כשאר מטלטלין דאין נקנין אלא במשיכה והגבהה, ה"נ שטר שנכתב לכל המוציאו נקנה במסירה, והיינו משום דאף בשטר זה אין עיקר הקנין לגוף הנייר, אלא להחפצא דהשטר, וזה אינו דבר הנמשך ומוגבה במשיכת הנייר, וע"כ ה"ז נקנה במסירה, ול"ב בזה משיכה והגבהה.

טז] **ובדעת** התומים והנתיה"מ דפליגי ע"ז, נראה, דהנה התומים בסימן ס"ו סקי"א כתב בתו"ד, דבשטר שנכתב בו לכל המוציאו, א"צ לומר כלל וכל שעבודא, דשעבודא ממילא חל דהרי נשתעבד לכל המוציאו, עיי"ש, וזה דלא כפי המבו' בד' הש"ך שם סקי"ב דאף בשטר שנכתב בו לכל המוציאו, צריך לומר לו קני לך איהו וכל שעבודי'.

**ובביאור** הפלוגתא בזה נראה, דהנה כבר נת' לעיל סקי"ב דטעמא דהש"ך דס"ל דצריך לכתוב לו קני לך איהו וכל שעבודי', אף דשעבודא ממילא חל, הוא משום דלא סגי במה שזכה הקונה בנייר, שיהא השעבוד לדידי', אלא בעינן שיזכה גם בזכות הראי' שבשטר זה, וע"כ בעינן שיאמר לו קני לך איהו וכל שעבודי', דאל"כ אמרינן דלצור ע"פ צלוחיתו מסרו לו, ולא הקנה לו אלא את הנייר, - ונראה דהתומים דפליג ע"ז הוא משום דס"ל, דזכות הראי' שבשטר הויא בכלל גוף הנייר, וע"כ אף שאם יקנה לו להדיא רק את הנייר ולא את זכות הראי', ודאי דלא יהא השעבוד לדידי', מ"מ כל שהקנה לו סתמא, יש בכלל זה גם את זכות הראי' שבשטר, וה"ז ככל מקנה חפץ לחבירו, דבסתמא הוא זוכה בכולו.

יז] **ולפ"ז** נראה דזהו טעם הפלוגתא אם שטר שנכתב לכל המוציאו צריך מסירה, או דהוי ככל המטלטלין ונקנה בחליפין ובמשיכה, דהש"ך לטעמי' דס"ל דזכות הראי' שבשטר אינה מכלל גוף הנייר, וע"כ הוא צריך לומר לו קני לך איהו וכל שעבודי', וע"כ ס"ל דכדי לקנות את זכות הראי' בעינן מסירה, ול"מ בזה חליפין או משיכה, - אך התומים והנתיה"מ ס"ל דזכות הראי' שבשטר הויא מכלל גוף הנייר, וע"כ כתב התומים דא"צ לומר קני לך איהו וכל שעבודי', וע"כ הוי זה ככל מטלטלין הנקנין בחליפין או במשיכה, ול"ב בזה מסירה.

1. והקצוה"ח בסימן ס"ד סק"א ובסימן ס"ו סקי"ג ובסימן ק"ד סק"ז נקט בפשיטות כד' הש"ך, דשטר ממרנ"י אינו נקנה במשיכה, אלא בעינן למסירת המקנה, והנתיה"מ בסימן ס"ד סק"א ובסימן ק"ד סק"ד הסכים לזה, עיי"ש, וזה שלא כדבריו בסימן ס"ו שנחלק ע"ד הש"ך, - ועי' עוד בנתיה"מ סימן נ' סוסק"ד שלמד מד' התוס' לקמן קע"ב ב' ד"ה אבל דבשטר שכתוב בו לכל המוציאו, אין טענת נפילה טענה, דאף אם נפל מיד המלוה ומצאו אחר, ה"ה חייב לשלם להמוצא, וזה מתישב עם דבריו הכא שנקט דבשטר שכתוב בו לכל המוציאו ל"ב מסירה, וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-2)
2. והנה האחרונים כתבו לפרש בד' הש"ך, דהא דאין שטר זה נקנה בחליפין, הוא משום דהוי דומיא דמטבע דאינו נקנה בחליפין, עי' בנחל יצחק שם סק"ד, ובישועות ישראל שם סק"ח, ובאולם המשפט שם ס"?, אך לכאו' בד' הש"ך גופי' א"צ לכ"ז, דכיון דס"ל דשטר זה אינו נקנה אלא במסירה, וע"כ לדעת התוס' אינו נקנה בדליכא דעת אחרת מקנה, הרי דה"נ אינו נקנה בחליפין, דל"ה בכלל מסירה. [↑](#footnote-ref-3)
3. ובדעת התרוה"ד גופי' דס"ל דהוא נקנה בחליפין, עיי"ש בביאור הגר"א סק"ז שכתב דהוא משום דס"ל לעיקר דכל שטר נקנה בחליפין, ואף שנסתפק בזה, מ"מ בכה"ג ס"ל דמהני חליפין, אך לדעת החולקים דכל שטר אינו נקנה בחליפין אף שטר זה אינו נקנה בחליפין.

   ויש להוסיף, דבד' התרוה"ד שם מבו', דהא דשטר זה נקנה במסירה לחוד ול"ב כתיבה, הוא משום דדמי לשטר הכתוב על שמו דסגי במסירה, עיי"ש, ולכאו' זה דלא כמש"כ התומים בסק"ט דהוא משום דעל שעבוד נכסי הלוה א"צ קנין, ול"ב לקנות אלא את גוף הנייר, וע"כ מהני בזה מסירה, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-4)
4. אמנם יש להעיר בזה, דבד' הרמב"ן בתשובתו שבסה"ת מבו' להדיא דכל הא דשט"ח נקנה במסירה ול"ב משיכה והגבהה, הוא משום דמכירת שטרות אינה אלא מדרבנן והם אמרו דמאחר שסמכה דעתו לקנות אותן יקנה, עיי"ש, וכ"נ גם בדבריו בסוגיין, ולפ"ז הרי דבשטר ממרנ"י דמכירתו היא מדאורייתא, כמבו' בד' הש"ך בסק"י דאין המלוה יכול למחול, בדין דלא יהא נקנה במסירה, וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-5)
5. ואמנם דכ"ז הוא לפ"מ שפסק השו"ע כדעת התוס' דאין שטרות נקנין אלא במסירה, אך לדעת הש"ך גופי' שהכריע כדעת הרמב"ן דהן נקנין אף במשיכה והגבהה, זוכה בו המוצאו, וכמש"כ הש"ך בסוסקכ"ה, אך הקצוה"ח שם סק"י נחלק בזה ע"ד הש"ך, וכתב דאף לדעת הרמב"ן בעי דעת אחרת מקנה אף במשיכה, ועמש"נ בזה בסימן ג' ענף ט'. [↑](#footnote-ref-6)
6. ואמנם יש לדון בזה מטעמים אחרים, חדא, דלמש"כ הקצוה"ח בסימן ס"ו סק"א בדעת התוס' בסוגיין, הרי דכל שט"ח שנתיאשו ממנו הבעלים, זוכה בו המוצאו, ולפ"ז כ"ש דבשטרות אלו זוכה בהן המוצאן, ועמש"נ בסימן ה' ענף א' לדון בד' הקצוה"ח.

   עוד יש לדון בזה, דהנה בד' הש"ך בסימן ס"ו סקכ"ה מבו', דכל שהפקיר המלוה לשטר ממרנ"י, זכה הלוה בחוב, ותו ל"מ אחר לזכות בזה, ומבו' דאף דמעיקרא נשתעבד הלוה למי שיזכה בשטר, היינו רק כ"ז שהחוב קיים, וכ"ה דאם פרע הלוה את החוב, לא נימא דמי שזכה אח"כ בשטר נשתעבד לו הלוה, (ועי' בנתיה"מ סימן נ' סוסק"ד דהוא מדינא דשטר שנמחל שעבודו), ה"נ הוא כשהפקירו המלוה וזכה בו הלוה, ולפ"ז הרי דלדעת הסוברים דמהני יאוש בחוב, נמצא דכל שנתיאשו הבעלים מהחוב שבשטרות אלו פקע שעבודי' ותו א"א לזכות בזה, אך בד' התוס' לקמן קע"ב ב' מבו' לפו"ר דאף אם נתיאשו הבעלים מהחוב שבשטרות אלו, מ"מ כל שמצאם אחר, ה"ה משתשעבד לו, עיי"ש, ועי' עוד בתרוה"כ סימן רס"ב (ד"ה ועפי"ז נראה בעיני) שנחלק ע"ד הש"ך, ואכמ"ל. [↑](#footnote-ref-7)
7. ובקצוה"ח סימן ס"ו סק"א הק' במש"כ החכם צבי לפרש דמש"כ התוס' דמצא שט"ח לאחר יאוש, היינו שנתיאשו הבעלים מן השטר עצמו, והק' הקצוה"ח דלהני רבוותא דס"ל דהנייר של לוה הוא, א"כ מה מהני יאוש דמלוה לנייר של לוה, וצ"ע דתיקשי כן גם בהא דמהני מכירת שטרות, ע"י שהוא מוכר לו את השטר עצמו, ומה מהני מכירת המלוה לנייר של לוה, ועמש"נ בסימן ה' סק"ו ובהערה ו' בביאור ד' הקצוה"ח. [↑](#footnote-ref-8)
8. ובד' הר"ן בשלהי סוגיין, שכתב דכיון דמילי במילי לא מקניין, הרי דאף שקנה את גוף השטר, מ"מ כיון דלא קנה את הראי' שבו הו"ל מפי כתבם, ועי' בחי' הגר"ש גיטין סימן י"א מש"כ לפרש בזה, מבו' לכאו' דבעינן כתיבה ומסירה גם לקנין כח הראי' שבשטר, - וכ"נ גם מד' הרשב"א שם ובתשו' ח"ב סימן צ"ט, דשטר שלא נכתב ללוקח, אינו נקנה במסירה לחודה, ובעי כתיבה ומסירה, ומשמעות הדברים דאף השטר עצמו אינו נקנה במסירה לחודה, וכ"נ להדיא ממשה"ק בתשו' שם בסו"ד מהא דכותבין שטר ללוה אע"פ שאין מלוה עמו, ומבו' דבלא כתיבה, אין השטר מועיל לו לראי', ולכאו' היינו משום דהו"ל מפי כתבם, וכ"ה משמעות דבריו בשלהי סוגיין בסוד"ה רב אשי, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-9)
9. ואין לומר דכל מש"כ התוס' דבעינן מסירה ול"מ משיכה, הוא רק לדעת רבי, דמלבד דלא משמע כן ממה שאמרו רבנן עד שיכתוב וימסור, ומשמע דבעינן מסירה ול"מ משיכה, גם להדיא מבו' לא כן בד' הרא"ש בסימן ג' שהביא לדין זה, אף דקי"ל כרבנן דבעינן כתיבה ומסירה, וכ"ה להדיא בטוש"ע סימן ס"ו ס"ט. [↑](#footnote-ref-10)
10. וכנראה דע"ז הוא דאמר להו רב נחמן דדברי שכ"מ "ככתובין וכמסורין" דמי, והיינו דמהני דברי שכ"מ לעמוד גם במקום כתיבה ומסירה. [↑](#footnote-ref-11)
11. ובאמת כ"ה משמעות ל' התוס' והרא"ש בסוגיין, שפירשו דהא דבעינן מסירה מיד ליד, הוא כדי לקנות השעבוד שבתוכו, ומשמע דהא דבעינן מסירה הוא רק כדי לקנות את השעבוד, אך גוף השטר הוי ככל מטלטלין הנקנין במשיכה. [↑](#footnote-ref-12)
12. וכ"נ גם מד' הרמב"ן לקמן ע"ז א', דמשמעות דבריו שם דעיקר הקנין בכתיבה ומסירה הוא ע"י הכתיבה, ודלא כמש"כ בתשובתו דעיקר הקנין הוא ע"י המסירה, והוסיפו לו כתיבה להיות לו ראי' לגבי ראי' ושעבוד שבהן, ולכאו' הוא מתפרש כמש"כ הר"י מיגש ודעימי', דהא דבעינן להמסירה הוא כדי לקנות את השטר, ומש"כ הרמב"ן בסוגיין בתו"ד דתקנ"ח הוא שיקנה משעה שהוציא ראיותיו מתחת ידו וכו', הוא לדעת רבי דאותיות נקנות במסירה ול"ב כתיבה, ולפ"ז מוכח דאף כדי לקנות את כח הראי' שבשטר מהני מסירה ול"ב משיכה והגבהה, - וכ"נ גם בד' הריטב"א והר"ן בסוגיין דמשמעות דבריהם הוא כד' הר"י מיגש, ולעיל מינה הביאו לד' הרמב"ן בטעם הא דמהני מסירה בשטר. [↑](#footnote-ref-13)
13. ואמנם בד' הש"ך בסוסקכ"ה מבו' דבמפקיר שטר ממרנ"י, שפיר מצי המוצא לזכות, לדעת הרמב"ן דל"ב דעת אחרת מקנה, ואף שלא אמר לו המלוה קני לך איהו וכל שעבודי'.

    אך פשוט דכל הא דבעינן שיאמר לו המלוה כן, הוא רק בדאיכא מקנה, דבכה"ג ל"מ הקונה עצמו לזכות בשעבוד, אלא ע"י הקנאת המקנה, וע"כ בעינן שיאמר לו המקנה קני לך איהו וכל שעבודי', אך בהפקר, שפיר מצי זכי בשעבוד אף בלא שאמר לו כן המלוה, - וי"ל דבאמת בעינן שיפרש הזוכה שדעתו לזכות אף בשעבוד, ובפרט אי נימא דהא דבעינן אמירה, אי"ז רק בתורת גילוי מילתא שההקנאה היא גם על השעבוד, אלא דינא הוא דאין המסירה חלה על השעבוד אלא ע"י שאמר כן המקנה, ואכמ"ל.

    ויש להוסיף, דהרי התוס' והטוש"ע כתבו דהא דל"מ לזכות בשטר הפקר, הוא משום דבעינן דעת אחרת מקנה, ולא כתבו דהוא משום דבעינן שיאמר לו קני לך איהו וכל שעבודי', ואמנם התוס' לא הכריעו דגם לדעת רבי בעינן שיאמר קני לך איהו וכל שעבודי', אך הטוש"ע הרי קיימי להלכה דקי"ל דבעינן שיכתוב קני לך איהו וכל שעבודי', ואפ"ה כל הא דל"מ בהפקר הוא רק משום דבעינן מסירה שיהא דעת אחרת מקנה, וזה מתפרש כנ"ל.

    והנה לכאו' כל דברינו נכללים במש"כ הגרע"א בגליון הש"ך שם, - אך צ"ע במה שדימה ד"ז לד' המהר"ם מלובלין, ולכאו' הכא ל"ב לזה, דבד' המהר"ם נתחדש דל"ב כתיבה אלא מצד המקנה, אך הכא א"צ לזה, דאף דנימא דבעינן אמירה גם מצד הקונה, הרי שפיר י"ל דאיירי כשאמר הזוכה שהוא זוכה אף בשעבוד, ומה דבעינן שיאמר כן "המקנה", פשוט דהוא רק בדאיכא מקנה ולא בהפקר, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-14)
14. והא דסגי בזה במסירה, ול"ב כתיבה ומסירה, הוא משום דכל הא דבעינן כתיבה ומסירה הוא כדי לקנות את החוב, אך לקנות את זכות הראי' שבשטר, סגי במסירה לחודה.

    ומצאנו הדברים מבוארים כן בד' הש"ך שם סקצ"ט, שכתב במש"כ השו"ע שם דלוקח שטר חוב שחזר ומכרו למלוה, אינו יכול למחול, ז"ל, שעיקר שעבודו נשאר אצל המלוה הראשון מתחילה, ומה"ט נ"ל דלוקח שט"ח שחזר ומכרו למלוה סגי במסירה לחוד בלא כתיבה, ועוד ראי' מלעיל סעיף א' ס"ק י', עכ"ל, ולכאו' ביאור דבריו, דכשחזר הלוקח ומכרו למלוה, אין המלוה בא מכח הלוקח, וע"כ הוא דאין הלוקח יכול למחול, וכמשמעות ל' השו"ע שם, דאף אם הי' הדין דכשמכר הלוקח לאחר, יכול הלוקח למכור, מ"מ כשחזר ומכרו לבעלים אינו יכול למחול, וזהו שכתב הש"ך דבכה"ג סגי במסירה לחוד, וע"ז הביא למש"כ שם סק"י דבשטר שכתוב בו לכל מי שמוציאו אף שלא מחמת המלוה, סגי במסירה, והרי דכל הא דבעינן כתיבה ומסירה, הוא רק כשהלוקח בא לזכות בשעבוד מכח המוכר, אך בכה"ג דנשתעבד המלוה מעיקרא לכל מי שיוציאו, וא"צ אלא להקנות את השטר עצמו, סגי במסירה לחודה. [↑](#footnote-ref-15)