ח (ב) - בדעת הרמב_ם בדין שינוי לצרורות, והמסתעף
קטגוריות: ש_ס / לא בבא קמא / ב_ק - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / שיעורים בעניני קרן שן ורגל בור ואש

אור ליום ב' ז' טבת תשע"ה

**א**

א] ב"ק די"ט., בעי רב אשי יש שינוי לצרורות לרביע נזק או אין שינוי לצרורות לרביע נזק וכו' תיקו.

והנה כתב הרמב"ם פ"ב מנז"מ ה"ה, ז"ל, היתה מהלכת ברשות הרבים ובעטה והתיזה צרורות והזיקו ברה"ר פטור, ואם תפס הניזק רביע נזק אין מוציאין מידו, שהדבר ספק הוא שמא שינוי הוא ואינו תולדת רגל שהרי בעטה, עכ"ל, והראב"ד שם השיג, ז"ל, זו טעות היא כי בודאי הביעוט שינוי הוא דאי לא שינוי בצרורות לרביע נזק היכי משכחת לה ובעיא דר' ירמיה מר' זירא לא בביעוט הוא אלא בצרורות כי אורחייהו וכו', עכ"ל.

ועיי"ש במ"מ שכתב בדעת הרמב"ם, דמש"א דהוא ספק שמא שינוי הוא ואינו תולדת רגל, אי"ז מכח איבעיא דר' ירמי' כמו שפירש הראב"ד, אלא הוא מכח איבעיא דרב אשי אם יש שינוי לצרורות, וס"ל דאם אמרינן יש שינוי משמע קולא וחומרא, קולא דאפי' ברשות הניזק רביע נזק ותו לא, חומרא דאפי' ברה"ר משלם רביע נזק דהו"ל כתולדה דקרן, עכ"ד.

ב] והמל"מ שם כתב דהראב"ד שלא פירש כן בד' הרמב"ם, דהוא משום דאי נימא דהאיבעיא אם שינוי לצרורות הוא אם צרוות דע"י שינוי חשיבי כמשונה, הרי יש להסתפק בזה גם לדעת סומכוס דצרורות נ"ש משלם, וא"כ לקמן דבעי אי מתני' היא סומכוס או רבנן ובעי לפרש דאי סומכוס דה"ק או צרורות מחמת ביעוט משלם ח"נ וכו', ואמאי לא פריך דא"כ מאי קמיבע"ל לרב אשי, הא בהדיא מוכח דיש שינוי לצרורות, ובע"כ דאיבעיא דרב אשי אם יש שינוי לצרורות, היא רק אם משלם רביע נזק או ח"נ, אך הא פשיטא דצרורות דע"י שינוי חשיבי כמשונה, עכ"ד.

ובחזו"א סימן י"ב סק"ג הוסיף להוכיח דלדעת סומכוס לא מיבע"ל, ממש"א לעיל די"ח: דאיירי בדשני ולא אייעד ובין רבנן ובין ר"א כסומכוס ס"ל ובפלוגתא דר"ט ורבנן קמיפלגי, ואי נימא דגם לדעת סומכוס י"ל דאין שינוי לצרורות, א"כ מ"ט לרבנן הוא משלם ח"נ, הרי צרורות ע"י שינוי לא חשיבי כמשונה ובדין הוא דלשלם נ"ש, וש"מ דיש שינוי,[[1]](#footnote-2) ובע"כ דכל האיבעיא בזה היא רק לדעת רבנן, עיי"ש במה שפירש הטעם בזה.

**ב**

ג] והנה כתב הרמב"ם שם ה"ט, ז"ל, תרנגול שהושיט ראשו לאויר כלי זכוכית ותקע בו ושברו וכו', ואם הי' הכלי ריקן ה"ז משונה ומשלם ח"נ ככל הקנסות, עכ"ל, והראב"ד השיג, ז"ל, זה טעות הוא דהא צרורות ע"י שינוי הוא, ובעיא היא אם יש שינוי לרביע נזק או לא, עכ"ל.

ועיי"ש במ"מ שכתב בדעת הרמב"ם, ז"ל, שאע"פ שמסופק לנו אם יש שינוי לצרורות, דוקא בשיש שינוי בגוף המעשה כגון התזת צרורות ע"י ביעוט, אבל כשאין שינוי בגוף המעשה כגון תקיעת התרנגול אע"פ שאין דרכו להכניס ראשו לאויר הכלי אי"ז שינוי בצרורות אלא תולדה דקרן הוא, עכ"ל, וצ"ב.

ד] ועיי"ש באבהא"ז שכתב לפרש בד' הרמב"ם, דכיון דהתקיעה בעצמה היא אורחי' ורק מה שהכניס ראשו ל"ה אורחי', ונמצא שההיזק בעצמו נעשה ע"י תולדה דרגל, ואך דהדרך לבא למעשה ההיזק הוא ע"י תולדה דקרן, וע"כ כל הא דיש בזה לפטורא דמשונה, היינו רק דא"א לחייב את הבעלים בנ"ש, כיון דא"א לההיזק אלא ע"י שינוי, ולגבי חיובא דבעלים דמי לקרן דאמרינן בזה דסתם שוורים בחזקת שימור קיימי ול"ה עומד התרנגול לעשות זה ההיזק, - ולפ"ז י"ל, דע"כ לא אמרינן בזה דיש שינוי לרביע נזק, דכל הא דמיבע"ל אם יש שינוי לרביע נזק, הוא רק כשהשינוי הוא בגוף מעשה ההיזק, ונמצא דגוף ההיזק הוא קרן בזה אמרינן דכיון דצרורות דרגל הוא חצי נזק צריך להיות צרורות דקרן רביע נזק, אבל היכי דעיקר ההיזק נעשה ע"י רגל, ודין צרורות דרגל הוא חצי נזק, ורק דהבהמה הגיעה למעשה ההיזק ע"י קרן ובשביל זה א"א לחייב להבעלים בנ"ש, בזה אין אנו עושין מח"נ רביע נזק דהיינו חצי תשלום, משום דעיקר ההיזק נעשה ע"י רגל וחייב ח"נ, ואי משום שמירת הבעלים הלא אין אנו מחייבים יותר מח"נ, ולכן בין מצד שמירת הבעלים הוי ח"נ בין מצד עיקר ההיזק הוי ח"נ ואין אנו מצרפים ב' הדינים לעשות רביע נזק, עכ"ד, וכעי"ז כתב האו"ש שם.

ואמנם הדברים צ"ב וכמו שהעירוני, דלכאו' אם אמרינן דאף דההיזק עצמו הוי תולדה דרגל, מ"מ כיון שבא ע"י קרן אינו משלם אלא ח"נ, הרי לכאו' היינו משום דעיקר הא דקרן משלם ח"נ היינו דפשיעה דקרן אינה מחייבת אלא ח"נ, ולפ"ז לכאו' גם בהיזק דקרן, כל הא דאינו משלם אלא ח"נ, הוא משום דאין בזה אלא פשיעה דקרן, וא"כ מ"ט נימא דאם ההיזק עצמו הוי תולדה דקרן אינו משלם אלא רביע נזק, ואם ההיזק עצמו הוי תולדה דרגל ואך דה"ז בא ע"י מעשה קרן, ה"ה משלם ח"נ.

ה] וע"כ נראה לפרש בזה בע"א קצת, ואפשר דזהו מכוון דבריהם, והיינו, דכל האיבעיא דשינוי לצרורות, הוא כשיש במעשה ההיזק עצמו ב' דברים הפוטרים אותו מתשלומי נ"ש, דבזה י"ל דמכח צירוף ב' הפוטרים אינו משלם אלא רביע נזק, אך בכה"ג דההיזק עצמו הוי אורחי', ואך שבא ע"י מעשה דמשונה, הרי אם באנו לדון על מעשה ההיזק עצמו, יש לחייבו ע"ז ח"נ, וגם אם באנו לדון באחריותו על מעשה השינוי הנצרך למעשה ההיזק, הרי דגם ע"ז יש לחייבו ח"נ, וע"כ גם בצירוף דתרוייהו ה"ה משלם ח"נ, - והיינו דכ"ה דאם היו ב' המעשים משונה, הי' חייב ח"נ, ה"נ אם הוי המעשה הראשון משונה, ומעשה ההיזק הוי צרורות, ה"ה חייב ח"נ, וזה ניחא טפי למשמעות ד' הרמב"ם בפיהמ"ש דעיקר הא דצרורות אינו משלם אלא ח"נ, הוא משום דאי"ז היזק דבדרך הילוכה, ודמי לדינא דקרן משלם ח"נ, וכאשר כ"ה מבו' גם בד' הר"ח בסוגיין, ודו"ק.

ו] ואמנם אף דנתפרש בזה טעמא דהרמב"ם דבכה"ג פשיטא לן דל"מ השינוי לפטרו שלא ישלם אלא רביע נזק, צ"ע מקורו של הרמב"ם לדין זה, דבכה"ג ל"ה בכלל האיבעיא דשינוי לצרורות לרביע נזק, וי"ל דמסברא פשיטא לי' הכי.

**ג**

ז] עוד צ"ע בד' הרמב"ם, דהנה לדרך זו בדעתו נמצא, דאף דבהך גוונא דתרנגול, פשיטא לן דליכא לדין שינוי לרביע נזק, מ"מ אכתי איכא בזה לעיקר האיבעיא אם יש שינוי לצרורות ואינו חייב אלא כדין קרן דהו"ל קנס ואינו משלם אלא מגופו, או אין שינוי לצרורות והוי תולדה דרגל, דאם אף כשיש שינוי בגוף הצרורות מיבע"ל דשמא הוי תולדה דרגל, כ"ש דבתרנגול דאין שינוי בגוף הצרורות די"ל דהוי תולדה דרגל.

אמנם הנה זה נסתר ממש"כ הרמב"ם שם דה"ה משלם ח"נ "כשאר הקנסות", ומבו' להדיא דחיוב הח"נ בזה הוא מדין קרן והו"ל קנס, וודאי דגם אינו משלם אלא מגופו, ובזה תיקשי קו' הראב"ד, דהיאך סתם הרמב"ם דהוי חיוב הח"נ כשאר הקנסות, הרי זה תליא בהאיבעיא אם יש שינוי לצרורות, ולהצד דאין שינוי לצרורות, הוי חיובו משום רגל ואין חיובו כשאר הקנסות.

ח] ונראה לישב, הנה בעיקר ד' הרמב"ם דמיבע"ל בצרורות ע"י שינוי אם הוו תולדה דרגל או תולדה דקרן, עי' ביש"ש סימן ד' שנקט, דלהצד דהו"ל תולדה דרגל, דינו כרגל דמשלם מן העלי' והו"ל ממונא, וכ"ה בסמ"ע סימן ש"צ סקט"ו דהוא גובה מן העלי'.

אך בישועות מלכו בהל' נז"מ שם תמה, דכיון דאם הזיק בגופו ממש אינו משתלם אלא מגופו, מה מקום לומר דאם הזיק ע"י כחו ה"ה משלם מן העלי', והלא בכלל היזק בגופו הוא כחו, ועיי"ש שכתב דמודה הרמב"ם דכל שהי' ע"י שינוי יש לו כל קולי קרן, ועי' חזו"א סימן י"ב סק"ז שנסתפק בזה.

ונראה דמד' הרמב"ם בדינא דתרנגול, יש ללמוד כד' הישועות מלכו דאף להצד דאין שינוי לצרורות והו"ל תולדה דרגל, מ"מ לקולא יש בזה לדיני קרן, ואינו משלם אלא מגופו וגם אין חיובו אלא משום קנס, וע"כ שפיר כתב הרמב"ם דבכה"ג דתרנגול ה"ה משלם ח"נ כשאר הקנסות, אך אכתי צ"ע, דסתימת ד' הרמב"ם דמשלם ח"נ כשאר הקנסות, מ' דהו"ל ככל ח"נ דחייב אף ברה"ר, וזה הרי תליא בהאיבעיא אם יש שינוי לצרורות, ועמש"נ לישב בזה להלן סק"כ.

ט] והנה בטעמא דמילתא דאף אם אין שינוי לצרורות, מ"מ לקולא יש בזה לדיני קרן ואינו משלם אלא מגופו וגם אין חיובו אלא משום קנס, עיי"ש בישועות מלכו שכתב דהוא משום דכל הצד דהוא כרגל, היינו שלא החמירה בו התורה בצרורות שע"י כחו לבד כקרן, וע"כ אינו חייב ברה"ר, אך ודאי דלא חמירי נזקי כחו מנזקי גופו, וכיון דבנזקי גופו אינו משלם אלא מגופו, ה"נ בנזקי כחו אינו משלם אלא מגופו, עכ"ד.

אך צ"ע בזה, דאם כל הא דאין שינוי לצרורות, היינו דלי"ב לחומרי קרן, דלא החמירה תורה בנזקי כחו כנזקי גופו, א"כ מ"ט אם אין שינוי לצרורות ה"ה משלם חצי נזק, הרי דגם בזה נימא הכי, דלא עדיף נזקי כחו מנזקי גופו, וכיון דבנזקי גופו איכא לפטורא דמשונה, ה"נ בנזקי כחו איכא לפטורא דמשונה, וכיון דאף צרורות מועדין משלם ח"נ, בדין דצרורות דע"י שינוי לא ישלם אלא רביע נזק, - והאמנם דגם אם צרורות ע"י שינוי משלם ח"נ, אינם חמורין בפועל טפי מנזקי גופו, דג"כ משלם ח"נ, אך לכאו' הדין נותן, דמכח הא דנזקי כחו לא חמירי מנזקי גופו, יהא בהן לפטורא דמשונה מלבד עיקר דינא דצרורות, וממילא דשפיר י"ל דלא ישלם אלא רביע נזק.

**ד**

י] עוד צ"ע בזה בד' הרמב"ם, שכתב שם ה"ו, ז"ל, בעטה בארץ ברשות הניזק והתיזה צרורות מחמת הבעיטה והזיקו שם חייב לשלם רביע נזק, שזה שינוי הוא בהתזת צרורות, ואם תפס הניזק ח"נ אין מוציאין מידו, ואפי' היתה מהלכת במקום שא"א לה שלא תתיז ובעטה והתיזה משלם רביע נזק וכו', עכ"ל, והנה למש"כ המ"מ בדעת הרמב"ם דמש"כ בה"ה דבבעטה והתיזה צרורות מיבע"ל אם הוי תולדה דרגל או תולדה דקרן, הוא מכח האיבעיא דשינוי בצרורות, יש להעיר, דמ"ט לא כתב הרמב"ם בבבא קמייתא, דהא דאם תפס הניזק רביע נזק אין מוציאין מידו, הוא אפי' בכה"ג שהיתה מהלכת במקום שא"א לה אא"כ מנתזת, ולא כתב להך דינא אלא בבבא בתרייתא.

וכבר עמד ע"ז בקונה"ס כלל ו' אות י', ועיי"ש שכתב לישב, דבבבא קמייתא אם הלכה במקום שא"א וכו', אף אם תפס רביע נזק מוציאין מידו, משום דאיכא ספק ספיקא להמזיק להצטרף רובא בהדי חזקת מר"ק דילי', חדא, דדילמא אין שינוי לצרורות והוי כרגל דפטור ברה"ר, ועוד דאף את"ל דיש שינוי דילמא בכה"ג דא"א לה וכו' אורחא הוא, ובכה"ג ל"מ תפיסת המזיק, עיי"ש בדבריו, אך בגל' הגרע"א לשו"ע שבס' כו"ח נקט דאף בבבא קמייתא מהני תפיסת המזיק אף בכה"ג דהלכה במקום שא"א וכו', עיי"ש.

ולא נתפרש בדבריו, דלכאו' אדרבה אם ל"מ תפיסת המזיק בכה"ג שהלכה במקום שא"א לה אא"כ מנתזת, א"כ מ"ט לא השמיענו הרמב"ם לדין זה, שהרי לא השמיענו הרמב"ם במקום אחר להך מילתא דכשהלכה במקום שא"א לה וכו' מיבע"ל דשמא אורחא הוא, והו"ל להביא לאיבעיא זו הכא, ולפרש דמכח זה ל"מ תפיסת המזיק, - ולכאו' נראה מזה להיפך, דבבבא קמייתא אין מקום לחלק כלל בין היכא דאפשר לה בלא להתיז להיכא דא"א לה, וע"כ לא הזכיר הרמב"ם לזה,[[2]](#footnote-3) - אך לכאו' אי"ז מתישב עם מש"כ המ"מ בדעת הרמב"ם דב' הבבות הם מכח האיבעיא דשינוי לצרורות.

יא] עוד יש לדקדק בזה בד' הרמב"ם, שכתב בבבא קמייתא בעטה והתיזה צרורות, ובהלכה ו' כתב בעטה בארץ והתיזה צרורות מחמת הבעיטה, וכבר עמד המגד"ע שם בסו"ד על דקדוק ל' זה, וכתב דבבבא קמייתא איירי בשכיונה לבעוט בצרורות ולזרקן, ובבבא בתרייתא איירי בשבעטה בקרקע והתיזה צרורות מחמת הבעיטה אבל לא כוונה היא להתיז צרורות, עכ"ד.

ואמנם צ"ע דלמש"כ המ"מ דב' הבבות הם מכח האיבעיא אם יש שינוי לצרורות, אשר כ"כ גם המגד"ע שם לעיל מינה, א"כ מ"ט חילק הרמב"ם ביניהם, דהאיבעיא אם הוא חייב ברה"ר העמידה הרמב"ם בשכיונה לבעוט בצרורות ולזרקן, והאיבעיא אם יש שינוי לרביע נזק העמידה הרמב"ם בשלא נתכונה להתיז צרורות אלא בעטה בקרקע והתיזה צרורות מחמת הבעיטה.

**ה**

יב] ונראה לישב, דהנה בעיקר ביאור האיבעיא אם יש שינוי לצרורות לדעת הרמב"ם דמיבע"ל אם הוי תולדה דרגל או תולדה דרגל, כתב בברכ"ש סימן י"ט בשם הגר"ח, דהוא משום דהא דצרורות הוי תולדה דרגל הוא מזיק מחודש ולא אותו דין מזיק דשור, דהדין שור הוא רק כשמזיק בגופו, אבל מה שאינו מזיק בגופו ל"ה שור וצריך לימוד ע"ז דהוא בכלל שור, וכיון דהא דהו"ל בכלל שור הוא מההלכתא דצרורות, ע"כ זהו דמיבע"ל דאף צרורות ע"י שינוי הוא תולדה דרגל ופטורה ברה"ר, דכיון דהוא מזיק מחודש מהלמ"מ, אין אנו משגיחין כלל אם הוא אורחי' או משונה, ובכל ענין הוי תולדה דרגל ופטור ברה"ר, עכ"ד.[[3]](#footnote-4)

אך לכאו' אי"ז מתישב היטב בל' הרמב"ם שפירש דהספק הוא שמא שינוי הוא ואינו תולדת רגל, ומ' דהספק הוא אם חשבינן לה כמשונה, וכאשר כ"ה גם לישנא דגמ' דבעי אם יש שינוי לצרורות, ולפ"ד הגר"ח הרי אין הספק אם חשבינן לי' כמשונה, אלא הספק הוא אם מהני הא דהוי משונה להפקיעו מדין תולדה דרגל, או דאף דהו"ל משונה הוי תולדה דרגל, - וגם מד' המל"מ מבו' שלא פירש כן בד' הרמב"ם, דהרי המל"מ נקט דספק זה הוא גם לדעת סומכוס דצרורות משלם נ"ש, ולדרך זו הרי דלדעת סומכוס דס"ל דצרורות משלם נ"ש ואי"ז מכח ההלמ"מ, ודאי דצרורות דע"י שינוי הוו תולדה דקרן.

יג] עוד ילה"ע בזה, דהנה כבר נת' בסימן א' (א) ענף ד' בדעת הרמב"ם, דעיקר דינא דמשונה משלם ח"נ, אי"ז דין מסוים בנזקי קרן, אלא הוא דין בכל המזיקין, דכל ששינתה ועשתה מעשים שאין דרכה לעשותם תמיד אינו משלם אלא ח"נ, עיי"ש, - ולפ"ז הרי בע"כ לדעת הרמב"ם דהאיבעיא אם יש שינוי לצרורות, הויא דשמא צרורות דע"י שינוי לא חשבינן לה כמשונה, דאי נימא דעיקר האיבעיא היא דשמא צרורות ע"י שינוי הוו תולדה דרגל, הרי אי"ז טעם דלא יהא דין שינוי לרביע נזק, שהרי דינא דמשונה משלם ח"נ הוא אף בשאר המזיקין.

**ו**

יד] ואשר ע"כ צ"ל בטעמא דהרמב"ם כמש"כ בחזו"א סימן י"ב סק"ג, דהצד דאין שינוי הוא דאין ענין שינוי אלא בנזק גופו, אבל כחו היוצא לא דיינינן בי' דין שינוי, - ועד"ז כתב בדברי אליעזר סימן י"ב דהצד דאין שינוי הוא משום דעצם התזת הצרורות הוי ככל התזת צרורות דעלמא, ואך דה"ז בא ע"י מעשה משונה דהבהמה, וזהו דמיבע"ל דשמא כיון דליכא שינוי בההתזה עצמה, לא חשיבא התזת הצרורות כמשונה, והו"ל תולדה דרגל.

ואמנם דלכאו' ג"ז אינו מתישב עם מש"נ בסימן א' שם בדעת הרמב"ם דתורת תולדה דקרן לא תלי כלל במה דהוי משונה, אלא תלי במה שכונתו להזיק, דכל דאין כונתו להזיק, אף דהוי משונה, ה"ה תולדה דשן ודרגל, ואך דכיון דהוי משונה אינו משלם אלא ח"נ, וא"כ מ"ט דין צרורות ע"י שינוי אם הו"ל תולדה דרגל או תולדה דקרן, תליא אם יש שינוי לצרורות וחשבינן לה כמשונה.

אך נראה, דלהצד דאין שינוי לצרורות, דחשבינן להתזת הצרורות דע"י שינוי ככל התזה דצרורות, ולא חזינן לה כהתזת צרורות משונה, הרי דע"כ אף הו"ל תולדה דרגל, ואף דביעטה והתיזה ונתכונה להזיק, - וזה לפמש"נ במק"א, דבמעשה דהוי מעשה דשן או דרגל, אף אם ידוע לנו שעשתה הבהמה כן בכונה להזיק, אכתי הו"ל תולדה דשן ודרגל, ואין לנו לדון בכל היזק והיזק מחמת מה נעשה, וע"כ אם אף כשבעטה והתיזה לא חשבינן להתזת הצרורות כהתזת צרורות משונה, אף הוי זה תולדה דרגל, - ומשא"כ אם יש שינוי לצרורות, וחשבינן להתזת הצרורות דע"י שינוי, כהתזת צרורות משונה, הרי דהתזה זו, הו"ל תולדה דקרן, כיון שכונתו להזיק.

טו] ולפ"ז מתישב היטב מה שהעמיד הרמב"ם להאיבעיא אם הוא חייב ברה"ר בשכיונה לבעוט בצרורות ולזרקן, ולהאיבעיא אם יש שינוי לרביע נזק העמיד בשלא נתכונה להתיז צרורות אלא בעטה בקרקע והתיזה צרורות מחמת הבעיטה, ואף דב' הבבות הם מכח האיבעיא אם יש שינוי לצרורות.

והטעם בזה, דלגבי הנידון אם הו"ל תולדה דרגל או דקרן, אשר היינו משום דכונתו להזיק, ובזה הוא דמיבע"ל אם חזינן לה כשינוי בצרורות, וממילא דמהני הא דכונתו להזיק לחשבו כתולדה דקרן, או דלא חזינן לה כשינוי בצרורות, וע"כ אף דכונתו להזיק, הו"ל תולדה דרגל, הרי דכל מקום האיבעיא בזה הוא רק כשכיונה לבעוט בצרורות ולזרקן, דהוי התזת הצרורות עצמן בכונה להזיק, וע"כ י"ל דהוו תולדה דקרן, אך כל שלא נתכונה להתיז הצרורות, אלא בעטה בקרקע והתיזה צרורות מחמת הבעיטה, הרי דאף אי נימא דיש שינוי לצרורות, והו"ל מין התזת צרורות דמשונה, מ"מ אי"ז תולדה דקרן, כיון שההתזה אינה בכונה להזיק, - אך משא"כ לגבי הנידון אם יש שינוי לצרורות לרביע נזק, הרי דלהצד דהתזת צרורות ע"י שינוי חשיב כמשונה, יש בזה לדין שינוי אף כשבעטה בארץ והתיזה צרורות מחמת הבעיטה.

טז] ובזה ניחא גם מה שלא הביא הרמב"ם להא דהיתה מהלכת במקום שא"א לה אא"כ מנתזת אלא לגבי האיבעיא דשינוי לצרורות לרביע נזק, ולא הביא לזה לגבי האיבעיא אם צרורות ע"י שינוי הוו תולדה דרגל, ונת' לעיל ללמוד מזה דלגבי איבעיא זו פשיטא לן דאם צרורות ע"י שינוי הוו תולדה דרגל, היינו אף כשהלכה במקום שא"א לה וכו', - ולפמש"נ הוא מתבאר היטב, דכל האיבעיא בהלכה במקום שא"א לה וכו', הוא רק לגבי דינא דמשונה אינו משלם אלא ח"נ, דבזה י"ל דכל דא"א לה אא"כ מנתזת, הו"ל כאורחי' ולי"ב לפטורא דמשונה, אך לגבי הא דהו"ל תולדה דקרן משום דכונתו להזיק, ליכא נפ"מ במה דא"א לה אא"כ מנתזת, דמ"מ כיון שהתיזה מחמת כונה להזיק, הו"ל תולדה דקרן, דהרי הא דהו"ל תולדה דקרן, אי"ז כלל מכח דינא דמשונה, אלא משום דכונתו להזיק, וכנ"ל.[[4]](#footnote-5)

**ז**

יז] והנה כבר נת' בסימן ח' (א) סקי"א לדון, דלדעת קמאי דאורחי' הבא ע"י שינוי דינו כמשונה, א"כ אף אם צרורות ע"י שינוי לא חשיבי כמעשה היזק דמשונה, משום דליכא שינוי בהתזת הצרורות עצמן, מ"מ לא עדיף מאורחי' הבא ע"י שינוי דדינו כמשונה, ועיי"ש בסקט"ז שנת' בדעת רש"י, דע"כ אף דצרורות דע"י שינוי הוו תולדה דרגל, וע"כ הוא פטור ברה"ר, מ"מ כיון דה"ז בא ע"י מעשה דמשונה ולי"ב טפי מפשיעה דקרן, ע"כ אין מתחייב בהן טפי מקרן משונה, וזהו דמיבע"ל אם יש שינוי לצרורות לרביע נזק, עיי"ש.

אמנם הנה למש"כ המ"מ בדעת הרמב"ם, הרי מבו' דמהני הא דצרורות דע"י שינוי לא חשיבי כמעשה היזק דמשונה, דלא יהא דין שינוי לצרורות לרביע נזק, וצ"ע בזה וכנ"ל, דכיון דאף אורחי' הבא ע"י שינוי דינו כמשונה, וכאשר כ"ה מבו' בד' הרמב"ם בדין תרנגול, למש"כ המ"מ דהתקיעה עצמה אינה משונה, וכ"ה מבו' גם בד' הרמב"ם בדין כלבא דאכל אימרי, דמסתימת דבריו מבו' דגם על האכילה אינו חייב אלא ח"נ, א"כ מה לי דצרורות דע"י שינוי לא חשיב כמעשה היזק דמשונה, הרי מ"מ כיון דבא היזק הצרורות ע"י מעשה דמשונה, לא עדיף זה מאורחי' הבא ע"י שינוי דדינו כמשונה, וא"כ מ"ט לא יהא בזה דין שינוי לרביע נזק.

יח] ונראה דמזה הוא שלמד הרמב"ם דכל הא דמהני דין שינוי בצרורות שלא ישלם אלא רביע נזק, הוא רק בדהוי השינוי במעשה ההיזק עצמו, דכיון דמעשה היזק זה הוי גם צרורות וגם משונה, אינו משלם אלא רביע נזק, אך כל דמעשה ההיזק עצמו אינו משונה, ואך שהוא בא ע"י שינוי, ל"מ זה שלא ישלם אלא רביע נזק, ומשום דאם באנו לדון על מעשה ההיזק עצמו, יש לחייבו ע"ז ח"נ, וגם אם באנו לדון באחריותו על מעשה השינוי הנצרך למעשה ההיזק, הרי דגם ע"ז יש לחייבו ח"נ, וע"כ גם בצירוף דתרוייהו ה"ה משלם ח"נ, וע"כ אם אין שינוי לצרורות, ולא חשבינן למעשה התזת הצרורות כמשונה, הרי דאף דבאה התזת הצרורות ע"י מעשה דמשונה, מ"מ ה"ה משלם ח"נ.

וזהו שכתב הרמב"ם בתרנגול שהושיט ראשו לאויר כלי זכוכית ותקע בו ושברו דאם הי' הכלי ריקן ה"ז משונה ומשלם ח"נ ככל הקנסות, ולא תליא בהאיבעיא אם יש שינוי לצרורות, משום דכל הצד דבשינוי בצרורות אינו משלם אלא רביע נזק, הוא רק בדהוי השינוי בגוף מעשה ההיזק, דאל"כ ל"ה מקום להאיבעיא אם יש שינוי לצרורות, וכנ"ל, - והדברים מאירים ומשמחים.

יט] ונמצא לפמש"נ בדעת הרמב"ם, דמיני' ובי' הוא מוכרח דבתרנגול שהושיט ראשו וכו', דאין השינוי בגוף מעשה ההיזק, לא תליא בהאיבעיא אם יש שינוי לצרורות לרביע נזק, דעל כה"ג דאין השינוי בגוף מעשה ההיזק, אין מקום כלל לדון אם יש שינוי לצרורות.

והיינו, דכיון דעיקר האיבעיא אם יש שינוי לצרורות, הוא אם חשבינן להתזת הצרורות עצמן כמשונה, הרי דבתרנגול וכו' דבלא"ה אין מעשה ההיזק עצמו משונה, וכל דין משונה שבזה הוא משום דבא ההיזק ע"י מעשה דמשונה, ל"ש לדון כלל אם יש שינוי לצרורות, שהרי בלא"ה אין מעשה ההיזק עצמו משונה, ואך שהוא בא ע"י מעשה משונה, וע"ז ל"מ הא דאין שינוי לצרורות, דהא דאין שינוי לצרורות, ל"מ כנגד הא דה"ז בא ע"י מעשה דמשונה, וכנ"ל, וע"כ אי נימא דאף דאין השינוי בגוף מעשה ההיזק, מהני השינוי שלא ישלם אלא רביע נזק, ל"ה מהני מידי הא דאין שינוי לצרורות, וכמש"נ.

כ] ויש להוסיף, דלמש"נ בדעת הרמב"ם דדינא דמשונה אינו דין מסוים בנזקי קרן, ונת' לעיל סקי"ד דלדעתו עיקר תורת קרן היא במה שכונתו להזיק, הרי פשיטא דאף דאורחי' הבא ע"י שינוי, דינו כמשונה, היינו רק דיש בזה לפטורא דמשונה דאינו משלם אלא ח"נ, אך ודאי דל"מ זה לחשבו כתולדה דקרן, דאף דנימא דחשיב כמשונה, מ"מ הרי אין כונתו להזיק,[[5]](#footnote-6) - ולפ"ז נמצא, דבההיא דתרנגול שהושיט ראשו וכו', הרי דאף דהו"ל משונה, מ"מ הו"ל תולדה דרגל ופטור ברה"ר, וניחא מה שסתם הרמב"ם בדין זה, אשר צ"ע דלכאו' תליא זה בהאיבעיא אם יש שינוי בצרורות לחייב ברה"ר, וכמש"נ לעיל סוסק"ח להעיר בזה, וז"ב.

**ח**

כא] ולפ"ז נראה, דמה"ט הוא דל"מ הא דאין שינוי לצרורות, אלא לחייבו בתשלומי ח"נ, ולחשבו כתולדה דרגל ליפטר ברה"ר, אך ל"מ זה שישלם מן העלי' ושיהיו התשלומין ממונא, כאשר כ"ה מבו' בד' הרמב"ם בתרנגול וכו' דפשיטא לן דהוי התשלומין קנס ודאינו משלם אלא מגופו, - שהרי אף דאין שינוי לצרורות ומעשה ההתזה עצמו לא חשיב כמשונה, מ"מ הרי הו"ל כאורחי' הבא ע"י שינוי, דיש בזה לפטורא דמשונה, וע"כ אינו משלם אלא מגופו, והוו התשלומין קנס, ול"מ הא דמעשה ההתזה עצמו הוי ככל התזת צרורות ולא חשיב כמשונה, אלא דלא נימא דלא ישלם אלא רביע נזק, וכמש"נ לעיל הטעם בזה, וגם דהו"ל תולדה דרגל כשאר צרורות.

כב] ומתישב היטב לפ"ז גם מה שהוכיחו המל"מ והחזו"א מסוגיית הגמ' דלדעת סומכוס לא מיבע"ל, ופשיטא דיש שינוי לצרורות לשלם ח"נ, ולפמש"נ נראה, דאף אי נימא כמו שנקט המל"מ דעיקר האיבעיא דשינוי לצרורות היא אף לדעת סומכוס, ונפ"מ אם חייב ברה"ר, מ"מ ודאי דאינו משלם אלא ח"נ, דאף אם אין שינוי לצרורות ומעשה ההתזה עצמו לא חשיב כמשונה, מ"מ כיון דה"ז בא ע"י שינוי, דינו כמשונה שאינו משלם אלא ח"נ, ורק לדידן הוא דמיבע"ל אם יש שינוי לצרורות לרביע נזק, דלפטרו שלא ישלם אלא רביע נזק, לא סגי במה שמעשה ההיזק בא ע"י שינוי, אלא בעינן שיהא מעשה ההיזק עצמו משונה, וכמש"נ, ובאו בעזה"י כל ד' הרמב"ם על מכונם.

1. ועיי"ש שכתב דאין לומר דרק בעיטה בהתזה אורחא אבל שאר שינוי לאו אורחא, דא"כ הו"ל להרמב"ם דין שינוי בצרורות בשאר שינויים, ובע"כ דהצד דאין דין שינוי בצרורות, הוא משום דאין ענין שינוי אלא בנזק גופו ובכחו היוצא לא דיינינן דין שינוי, עכ"ד, אך במרכה"מ שם בסו"ד נקט דרק בבעיטה הוא דמיבע"ל אם הוי שינוי, ועי' אבהא"ז שם שהאריך בזה, ואכמ"ל. [↑](#footnote-ref-2)
2. ולא תיקשי, דאם אכן אף כשא"א לה אא"כ מנתזת הוי תולדה דקרן, א"כ הרי דלהצד דבכה"ג חשיב כאורחי' יהא הדין דמשלם ח"נ אף ברה"ר, ומ"ט לא הביא הרמב"ם לדין זה, וסתם וכתב דל"מ תפיסה אלא לרביע נזק, - אך הוא פשוט, דכל הצד דכיון דא"א לה אא"כ מנתזת אורחי' הוא, הוא רק בחצר הניזק, דאם התיזה באורחי' ה"ה חייבת, וע"כ י"ל דגם אם בעטה והתיזה חייבת, כיון דבלא"ה היתה מתזת והיתה חייבת ע"ז, אך ברה"ר דאם התיזה באורחי' ה"ה פטורה, ובאנו לחייב משום שבעטה והתיזה, לא מצינו לחייב בח"נ מכח הא דא"א לה אא"כ מנתזת, וז"פ. [↑](#footnote-ref-3)
3. ועיקר הך מילתא דמזיק דצרורות הוא מזיק מחודש מההלמ"מ, ראיתי לסייע בזה ממש"כ הכס"מ בדעת הרמב"ם דכח כחו לאו ככחו דמי, וצ"ע דבסוגיין מיבע"ל לדעת סומכוס דשמא אף בכח כחו משלם נ"ש, וא"כ מ"ט נימא דלרבנן פשיטא דכח כחו לאו ככחו דמי, - ולפי הנ"ל ניחא, דלדעת סומכוס דלא גמיר הלכתא, וס"ל דכחו וגופו שוין, י"ל דאף כח כחו חשיב כגופו, אך לדעת רבנן דגמירי הלכתא, ונתחדש בזה דכל דהוי כחו, אינו חייב אלא מכח ההלמ"מ דצרורות, וע"כ אינו חייב אלא ח"נ, הרי דבכח כחו שאינו בכלל הלכתא זו, דההלכתא לא נאמרה אלא בכחו, ה"ה פטור. [↑](#footnote-ref-4)
4. ויש מקום לומר עוד, דכל הצד דכיון דא"א לה אא"כ מתזת אורחא הוא, הוא רק בשבעטה בארץ והתיזה צרורות, דהתזת צרורות זו הויא ככל התזת צרורות, ואך דה"ז בא בתולדה מהבעיטה, ובזה הוא דאמרינן דכל דבלא"ה היתה מתזת אורחא הוא, אך כשכיונה לבעוט בצרורות ולזרקן, ל"מ הא דבלא"ה היתה מתזת, דמ"מ עכשיו התיזה מחמת הבעיטה, - ואך דאם יש לחלק כן, אין מתישב כ"כ עיקר ד' המ"מ בד' הרמב"ם, דד' דהרמב"ם בבבא קמייתא, הוא מכח האיבעיא דשינוי לצרורות, ודו"ק. [↑](#footnote-ref-5)
5. ולהרמב"ם לטעמי' מת' טפי גדר הדין בזה, דאף דמעשה ההיזק עצמו הוי תולדה דרגל, מ"מ כיון דה"ז בא ע"י שינוי, יש בזה לפטורא דמשונה, שהרי לדעת הרמב"ם פטורא דמשונה אינו דין מסוים בנזקי קרן, אלא ה"ז פוטר בכל המזיקין. [↑](#footnote-ref-6)