דיני איסור חמץ ובדיקת חמץ שבת הגדול
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב מאיר קאופמן / שיעורי הלכה

#### שבת פ' מצורע ח' ניסן פ"ב – דרשת שבת הגדול נווה יעקב

# בדיני חמץ ובדיקת חמץ

### בדין חמץ בפסח קודם ביטול ולאחר ביטול

א] הוזהרנו בפסח שלא לאכול חמץ ומי שאוכלו חייב כרת והחמירה התורה שיש גם איסור בל יראה ובל ימצא דאסור לאדם שימצא חמץ בביתו וכן יש מצות עשה של תשביתו ודעת רבנן שמפרר וזורה לרוח או מטיל לים ודעת ר"י שיש דין דוקא על ידי שריפה ורוב הראשונים פסקו כרבנן אמנם רש"י פסק כר"י ודעת רוב הראשונים שקודם זמן איסורו אין דין שריפה אמנם שיטת רש"י שקודם זמן איסורו יש דין שריפה ונהגו להחמיר כרש"י ולקים מצות שריפה בחמץ בער"פ וכן מי שיש לו חמץ במועד צריך לשורפו או לפחות לפוררו ברוח או להטילו לים וכן מועיל לפוררו ולזרקו לבית הכסא ובמוצא חמץ ביו"ט כל שביטלו כופה עליו כלי ואם לא ביטלו דעת רוב הראשונים שמותר לפררו כדי להינצל מהאיסור אמנם המ"ב פסק להחמיר שיחכה למוצאי יו"ט אמנם אם יש לו עכו"ם שיכול לפוררו בבית הכסא ודאי עדיף [ועיין מ"ב תמ"ד ותמ"ה] ועיין לקמן בדין מוצא חמץ שנמכר לעכו"ם

### בדין חמץ לאחר ביטול ברשותו וברה"ר

ב] והנה מבואר בגמ' שמדאוריתא מועיל ביטול חמץ ודעת רוב הראשונים שמחשיב את זה כעפר אמנם שיטת תוס' שהכונה שמפקירו והמ"ב כתב להחמיר לומר נוסח של הפקר אמנם מדרבנן אמרו לא לסמוך על ביטול אמנם המפקירו ומוציאו לרה"ר שזה מצב של הפקר גמור בזה גם מדרבנן מותר אמנם צריך שני פרטים א. שזה לא מונח בצורה שמחכה לקחתו לאחר החג דהינו שזה לא שמור לו ב. שזה יצא מרשותו אבל כל שזה עדין ברשותו יש כאן עדין איסור מדרבנן כמו לאחר ביטול **ולכן יש להיזהר שלא לזרוק חמץ קודם זמן האיסור לתוך פח שברשותו**

### בדין חמץ לאחר זמן האיסור

ג] אמנם מבואר בגמ' שלאחר זמן איסור לא עוזר לבטל ולהפקיר כיון שזה אינו ברשותו ועשאו הכתוב כאילו הוא ברשותו והגר"ז תמ"ה ס"ג כתב שלכן לאחר שחל האיסור לא מועיל אלא אם מבערו מהעולם אבל כל שזה בעולם זה נחשב עדין ברשותו אמנם עיין חזו"א קי"ח סק"ב ז' שנקט שהכונה שעל ידי הפקר רגיל זה ברשותו אבל אם יוציאנו מרשותו ועכו"ם יזכה בו או שיעמידנו במקום דריסת רבים שזה אבודה ממנו ומכל אדם כה"ג הוא כבר לא עובר בבל יראה וכן אם יפול עליו מפולת והחזו"א כתב שגם יקים בזה תשביתו ורק שלכתחילה צריך בצורה שכתבה התורה ולפ"ז מי שנמצא רחוק ויש לו חמץ יכול לכאורא להקנות המקום לעכו"ם או להשכירו ושיזכה בכל החמץ והיהודי ינצל מלעבור בבל יראה אמנם זה תלוי אם איסורי הנאה זה הפקר או שזה שלו ואינו ברשותו א"כ גם לא יכול להקנות לעכו"ם

### בדין קבלת אחריות וחמץ שחוץ לרשותו

ד] והנה בעיקר האיסור של בל יראה מדאוריתא מבואר בגמ' ובשו"ע סימן ת"מ שבקיבל אחריות על חמצו של עכו"ם עובר בבל יראה ונחלקו הראשונים האם דוקא שחיב כמו ש"ש או אפילו בפשיעה וכתב המ"ב שמעיקר הדין רק כש"ש אבל ראוי להחמיר עוד נחלקו הראשונים במקום שיש עכו"ם אלם האם זה כמו חיוב אחריות והמ"ב כתב להחמיר בזה והנה מבואר בגמ' שאם יחד מקום לעכו"ם הוא לא עובר ודעת ר"ת שהכונה שכיון שזה לא ברשותו לכן אינו עובר במה שקיבל עליו אחריות אמנם רש"י לומד שכל שקיבל אחריות לא עוזר שמיחד לו מקום ובפשוטו גם אם זה ברחוב אמנם המ"ב נקט שזה מצד שמדאוריתא שכירות לא קניא וזה נחשב שזה עדין ברשותו והנה נחלקו הראשונים האם גם בחמצו של ישראל שזה לא ברשותו הוא לא עובר בבל יראה דדעת הרמב"ן וסיעתו שלא עובר ודעת הרבה ראשונים שזה קולא מיוחדת בחמץ שקיבל אחריות אבל לא בחמץ ששלו וכן נקט המ"ב ועיין מקו"ח שהקשה שא"כ מי שיש לו חמץ ולא ביטלו שיצטרך להפקיר את ביתו וכה"ג לא יעבור רק מדרבנן וצ"ע ובגר"ז כתב להוכיח מנוסח הביטול שאומרים דאיכא ברשותי ומבואר שאם זה לא ברשותו אין לו דין לבטל ואפילו שמדרבנן חיב לבער אמנם בזה הרי לא יעזור מה שמבטל שגם אחרי הביטול חייב לבערו ולדעת שאר השיטות צ"ל שהכונה חמץ שלו **וראוי באמת לחשוב שמבטל כל חמץ שיש לו כן שמעתי מהגר"צ וובר שליט"א**

### בדין חמץ של ישראל אחר שברשותו

ה] והנה אדם שיש ברשותו חמץ של עכו"ם או חמץ של הפקר לא עובר בבל יראה ובפשוטו גם חמץ של ישראל אחר וכמבואר בר"ן ור"ד ומהר"ם חלאוה ד. וכן הוא ברא"ש אמנם המ"ב הביא מהגר"א שנקט שחמץ של ישראל אחר שנמצא ברשותו הנפקד עובר בבל יראה ומבואר בדברי הגר"א שגם אם בעל החמץ ביטל את חמצו אבל כיון שמדרבנן הוא חייב עדין לבערו וזה כשלו גם על זה יש איסור על ישראל אחר שמחזיק החמץ ברשותו והנה לענין הלכה בפשוטו אם הבעלים ביטל שזה רק נידון דרבנן יש לסמוך על רוב הראשונים וסתימת הפוסקים שנקטו דלא כגר"א אמנם בלא ביטל ודאי שיש להחמיר והדבר נפק"מ במי שיש לו שכן חילוני שצריך להיזהר שלא יהיה לו חמץ ברשות המשותפת וכה"ג ראוי להשכיר המקום אמנם זה תלוי בראשונים הנ"ל האם חמץ שקיבל אחריות נמצא במקום שהשכיר למישהו אחר שיש שנקטו שכיון שמדאוריתא שכירות לא קניא זה עדין ברשותו אמנם בפשוטו בזה יש להקל דיש כאן ס"ס ספק דלא כגר"א וספק שלגבי חמץ שכירות קניא כדעת ר"ת [והדבר גם נפק"מ במי שמשכיר דירתו לחלוני] ומי שרוצה יכול להפקיר לזמן הפסח או להשכירו לעכו"ם אמנם כיון שמשתמש במקום הרי זה הערמה בעלמא אמנם לענין הדאוריתא בפשוטו זה מועיל וצ"ע והנה הבאינו לעיל שראוי שלא להשליך חמץ בפח אשפה שברשותו קודם זמן האיסור ולגר"א גם אם שכנו משליך יש לחוש שהוא עובר איסור אמנם כה"ג שמפקירו שזה רק נידון דרבנן יש להקל וכנ"ל

והנה מבואר בגמ' שמותר להפריש חלה בטומאה אפילו שזה מחמיץ מצד שלא זהו חמץ שמוזהרים עליו בבל יראה וצ"ע הרי זה של שבט הכהנים וצ"ל שכיון שזה בעלות שהם לא עוברים גם הוא לא עובר ושמעתי להעיר בשם הגר"י ברטלר זצ"ל דלפ"ז קטן שיש לו חמץ שבזה הוא עובר יש על האב בל יראה ולפ"ז גם לאחר ביטול יתכן בדיקת חמץ דאוריתא כל שיש ספק אולי יש כאן חמץ של קטן ואולי גם קטן זה נחשב בעלות שלא מוזהר בבל יראה וצ"ע [אמנם קטן שסמוך על שולחן אביו הכל שיך לאביו ויתכן שאוכל שנתנו לבן זה כמו על מנת וכו' וצ"ע]

### מה נכלל באיסור חמץ

ו] מבואר בגמ' שחמץ שנפסל מאכילת כלב אין לו שם חמץ ומותר לקימו בפסח אבל אם הוא רק נפסל מאכילת אדם אסור לקימו מצד שזה ראוי לחמע בו עיסות אחרות וכן נפסק בשו"ע סימן תמ"ב ולגבי חמץ נוקשה נחלקו הראשונים האם יש בו איסור בל יראה ובמ"ב תמ"ב סק"ב נקט שאין בזה איסור אלא מדרבנן [אמנם בחזו"א קט"ז סוף סקט"ז משמע שלא ברירה ליה להקל בזה] ומהו חמץ נוקשה כתב חזו"א קי"ז סק"ב או שזה חימוץ לא גמור או שבזמן החמצתו הוא לא עומד לאכילת אדם וכמו קמח שהתערב בדבר שמקלקל טעמו כמו קמח שעורים ששורים בו את העורות אמנם מדרבנן אסור להשהותם שמא יבוא לאוכלם ועיין שעה"צ י"ג שאם זה לא ראוי לאכילת אדם כלל שאין חשש שיבאו לאוכלם מותר להשהותם ויש עוד אריכות בסימן תמ"ב מה נחשב חמץ

### חמץ שיחדו לשימוש או קישוט

ז] מבואר בשו"ע תמ"ב ס"ט שכופת שאור שיחדה לישיבה וטח פניה בטיט אין איסור להחזיקה שאין לזה שם אוכל ולפ"ז פרחי נוי או שאר חמץ שעשו מזה קישוט בית אם צבעו אותו בצבע בפשוטו זה כמו טח בטיט ומותר להשהותם אמנם פרחים מיובשים שיש בהם גרעיני חיטה שזה לא טח בטיט אסור לקימם בפסח ולגבי בר בצק צ"ע האם זה כמו טח בטיט ובפשוטו זה אסור דהוא חמץ גמור אם קצת תערובת של דבר אחר אמנם חומר ניקוי כגון משחת נעלים בזה הוא נפסל מאכילת כלב וכל שאינו מכניסו לפיו מותר וגם אם זה לא נפסל מאכילת כלב אבל וודאי שזה לפחות כמו כופת שאור שיחדו לישיבה

### בדין אחשביה בתרופות

ח] מבואר ברא"ש שגם חמץ שנפסל מאכילה שמותר לקימו אבל לאוכלו אסור מצד שיש כאן אחשביה וכתב המ"ב תמ"ב סקמ"ג שכל זה אם הוא בעינו אבל אם זה נפל בתערובת כה"ג אין אחשביה ומותר לאוכלו אבל אם עירבו אותו בכונה אסור לאכול המאכל וכן הוא בחזו"א קי"ז סק"ה אמנם אין בזה איסור שהיה מצד שמא יבוא לאוכלו

והנה התרופות רובם גם אם יש בהם חמץ הם נפסלו מאכילת כלב ובפשוטו מה שאוכלם בתור תרופה אין בזה אחשביה כמבואר ביד אברהם סימן קנ"ה אמנם החזו"א קט"ז סק"ח דן לאסור ומשמע שנקט שיש בזה אחשביה [אמנם במקום שהתרופה היא לא חמץ רק דברים נוספים שבתרופה בזה נסתפק החזו"א שזה לא אחשביה] וכן הוא בשאגת אריה סימן ע"ה וכן הוא פשטות הרמ"א שם ובחוט שני הביא מהחזו"א שלחולה יש להקל מצד שזה אכילה שלא כדרך ובקובץ תשובות מהגריש"א הביא שהדברי מלכיאל ס"ל שכל דבר שמצד עצמו הוא ראוי לאכילת כלב וכל הסיבה שלא ראוי מחמת תערובתו כל שאפשר להפרידו אפילו על ידי חומרים כימים יש לו עדין שם חמץ וכתב שלפ"ז יש הרבה תרופות שיש עליהם עדין איסור חמץ ולכן תרופות שלא כשרות לפסח מעיקר הדין אין ענין למוכרם אבל לכתחילה חוששים לדברי מלכיאל הנ"ל ועוד שלפעמים זה לא נפסל מאכילת כלב לכן ראוי למוכרם לעכו"ם [אמנם מסברא אם האכילה זה לא אחשביה יש לדון שזה כמו כופת שאור שיחדו לישיבה וצ"ע והיה מקום לדון שדבר שעומד לאכילה של אחשביה יש בזה בל יראה אמנם בכל הפוסקים משמע לא כך]

### בדין סבון ואיפור

ט] והנה בכל מיני התמרוקים ובשמים למניהם עיקרם עשוי מאלכהול וכפי ששמעתי רוב האלכהול היום עשוי מחמץ [אמנם שמעתי שדבר שיש בו הכשר של העד"ח זה לא חמץ] אמנם בפשוטו זה נפסל מאכילת כלב [וגם שפתון זה כמו דיו שמה שבמקרה זה נכנס לפה לא לכונת אכילה לא חשיב אחשביה] אמנם יש לדון כנ"ל מצד שאפשר להפריד החומר של החמץ והוא יהיה ראוי לאכילה עוד יש לדון שזה כמו כופת שאור שיחדו לישיבה שכיון שזה מיועד שלא לאכילה בזה אין לו שם אוכל והנה לגבי סיכה כשתיה באיסורי אכילה נחלקו הראשונים האם קי"ל לאיסור והבה"ל סימן שכ"ו הביא שהגר"א נקט להחמיר ושהמנהג להקל ולכן כתב שיש להחמיר שלא להשתמש אם בורית של חלב אמנם צ"ע שהרי זה נפסל מאכילת כלב וא"כ זה גם לא חפצא של איסור ולדון מצד אחשביה לא מצאנו אלא באכילה וכן הוא בפר"ח אמנם מדברי הבה"ל משמע שיש מקום להחמיר ולכן לגבי חמץ בפסח אפילו שמעיקר הדין ודאי מותר אבל לכתחילה נוהגים לקחת כשר לפסח וכן לגבי איפור אמנם יש דברים שלא נבלעים בגוף אלא רק עומדים מעל הגוף ובפשוטו בזה לא שייך סיכה כשתיה [וכן איפור יש לדון שאין ענין שיבלע בגוף ועיין מחנה אפרים] וצ"ע ולגבי משחות בפשוטו עד כמה שזה במקום צער מותר כדמצאנו שהותר לסוך במקום חטטים ביוה"כ שזה המקור של שתיה כסיכה ולענין שהיה בפשוטו ודאי שאין להחמיר אמנם מצד דברי מלכיאל ראוי למכור אמנם יש כאן גם היתר של כופת שאור וכו' [יש לעין אם ננקוט שכיון שזה ראוי לסיכה זה כאילו ראוי לאכילה א"כ למה שלא יהיה על זה בל יראה וצ"ל שכל החומרא של סיכה כשתיה זה רק ביחס לדין אכילה שבו אבל לא ביחס לבל יראה אמנם עדין צ"ע למה שלא יהיה בזה איסור מצד שמא יבוא לאוכלו דהינו לסוכו וכמו בחמץ נוקשה וצ"ע]

### שיעור ביטול בתערובת בחמץ

י] נחלקו הראשונים האם חמץ בפסח בטל בשישים כשאר איסורים או שזה במשהו והשו"ע פסק שזה במשהו עוד נחלקו הראשונים אם זה נתערב קודם פסח שיש כתבו שחוזר וניעור ויש שכתבו שאינו חוזר וניעור והשו"ע תמ"ז ס"ד פסק בזה להקל והרמ"א כתב לחלק שאם זה תערובת של לח בלח אינו חוזר וניעור ואם זה יבש ביבש זה חוזר וניעור והמ"ב הביא אחרונים שנקטו שזה רק אם יבשלו אמנם למעשה הוא נקט שגם ללא בישול זה חוזר וניעור [וזה סיבה גם היום לא לאכול שרויה שמא יש פירור חמץ במצה שהוא בטל ועכשיו שהוא נותן טעם הוא אוסר המצה אם זה בחמין אמנם בחבורה טובה גם אם לא ניקו הכי טוב והיה כמה פירורים יש בזה ההיתר של נפל אחד לים שודאי שהפירור הנ"ל בטל] ונחלקו הראשונים האם נטל"פ אסור בפסח והשו"ע פסק להקל והרמ"א תמ"ז ס"י נקט להחמיר ובבה"ל ס"ד כתב שאם בישל קודם פסח לא אומרים חוזר וניעור דהינו שלא מחמירים את שניהם יחד ולכן בפסח כל שמאכל חם נגע במקום שיש בליעה של כל השנה יש להחמיר בזה ולכן נהגו במטבח לכסות כל מקום שנגע חמץ משך כל השנה ולמעשה כל מקרה יש לשאול חכם

והנה יש שאין שותים בפסח אלא מים שאובים קודם פסח מצד חשש שמישהו שפך חמץ למאגרי המים או לכינרת אבל מעיקר הדין נהגו להקל בזה שכיון שזה רק ספק משהו ויתכן שגם משהו יש לו שיעור מסוים והרבה פעמים החמץ הוא נטל"פ

### זמן איסור חמץ

י"א] מבואר בגמ' שיש מ"ע דאוריתא של תשביתו שזה מחצות ונחלקו תנאים האם זה גם אסור בהנאה והשו"ע סימן תמ"ג הכריע שזה אסור בהנאה ועיין מ"ב שם שהביא שנחלקו הראשונים האם יש גם איסור של בל יראה אמנם זה ודאי שהאוכלו אינו חייב כרת ומדרבנן הוסיפו שעה שישית שלא יטעו בזה ונחלקו הראשונים האם צריך לבער כבר קודם השעה שישית שמיד שיגיע השעה שישית הוא יהיה ללא חמץ או שזהו זמן הביעור ובמ"ב תמ"ד סק"ט ובחזו"א קי"ז סק"ח כתבו להחמיר בזה אמנם נהגו לשרוף כבר קודם זמן האיסור כדי שיכול לבטל אז עדין את החמץ ולגבי איסור אכילה אסרו כבר שני שעות קודם ומעיקר הדין מנין השעות זה מנה"ח עד שקיעת החמה אבל בפסח נהגו להחמיר כמג"א אפילו מי שמיקל כל השנה לגבי דאוריתא [והדבר תמוה]

### ריח חמץ

י"ב] מבואר בבה"ל תמ"ג שאין להריח חמץ ולהנות מהריח ולכן אם הולך ליד מאפיה של עכו"ם לא יריח בכונה אמנם אם מאליו הוא מריח אין בזה איסור

### פרטים בצורת המכירת חמץ

י"ג] מבואר בשו"ע תמ"ח שמי שיש לו חמץ בפסח אסור ליתנו לעכו"ם מתנה על מנת להחזיר ועיין בה"ל שדן האם זה דאוריתא או דרבנן אבל ליתן לו במתנה גמורה או למכור לו מכר גמור אפילו שאומר לו שיתכן שיקנה ממנו לאחר הפסח מותר ומשמע שגם אם מבטיח לו שיקנה לאחר פסח אבל כיון שזה לא תנאי זה נחשב שאין לו חמץ ולכן נהגו משך הדורות למכור חמצו לעכו"ם קודם הפסח והנה התבואות שור נקט שכיון שזה הערמה זה לא עוזר לגבי איסור דאוריתא ולכן כתב שרק אם מבטלו גם כן שבזה כל הנידון בדרבנן מועיל המכירה ובפשוטו כונתו שקודם ימכור ואחרי זה יבטל ואפילו שלא יכול לבטל דבר שלא שלו אבל כיון שאם אין מכר יש כאן ביטול ממילא חשיב שהמכירה לא נצרכת לאיסור דאוריתא אמנם האחרונים הכריעו להיתר ועיין מ"ב סימן תמ"ח אריכות איך לעשות הקנינים שיהיה לכל הדיעות והיום נהגו לעשות על ידי ת"ח שיודעים כל דיני הקנינים [והנה במ"ב מבואר שבמקום ספיקות אפשר להקל שהקנין מועיל כיון שהוא מבטל וצ"ע שהרי כיון שהוא מר"ק א"כ הדבר נשאר בחזקתו וכיון שבדיני חו"מ מוכרע שזה שלו א"כ זה בתורת ודאי סיבה שיעבור בבל יראה אמנם בביטל אחרי זה כיון שעל הצד שזה נשאר שלו זה הפקר יתכן שכה"ג חוזר שבדיני הכרעה זה של העכו"ם וצ"ע ובשם הגרד"ל שמעתי שכל ההכרעה של חזקה רק שייך אם רוצה להחזיק כשלו אבל אם לא מתכוין להחזיק הדין נשאר כמו שהאמת ואמר שבמכירת חמץ ודאי דעת האדם לא להחזיק הדבר כשלו מדין ספק ולכאורא זה כעין הדין תפיסה ברשות וצ"ע בזה]

והנה יש כמה פרטים שכדאי לדעת כדי שהמכירה תהיה יותר טובה א. כדי שיהיה קנין אגב כדאי להשכיר לו שטח קטן ושיקנה אגבו את החמץ וזה נצרך בעיקר במכירה של י"ד דבי"ג הרי אז כבר משכירים את כל המקומות שרוצים להיפטר ממכירת חמץ

ב. אחד הקנינים שסומכים זה קנין חצר לכן כל דבר שרוצה למוכרו לעכו"ם מן הראוי שיהיה מונח במקום שמושכר לעכו"ם וכן הבה"ל הביא מהמקור חיים שכיון שהעכו"ם לא שילם זה כמו שחיב באחריותו כיון שאם העכו"ם לא ישלם הישראל יחזיק את זה אצלו לכן ראוי שזה יהיה ברשות העכו"ם

ג. הבה"ל כתב שראוי למכור בצורה מסוימת ולא סתם כל החמץ שיש לי ולכן יש לסמן המקומות שבו מונח החמץ ואפשר לכתוב בשטר כל המקומות המסומנים וצריך שיהיה מסומן קודם המכירה ואל"כ צריך לסמוך על ברירה שבחושן משפט לא ברור שזה מועיל

ד. כיון שלפעמים אדם קונה חמץ לאחר שכתב השטר או שסימן דברים לאחר שכתב השטר וא"כ בזמן עשית השליחות לא היה מבורר על מה עושה שליח כדאי לחזור ולומר קודם זמן המכירה והשכירות לעכו"ם שהוא ממנה את הרב לשליח למכור כל מה שכתב הרשאה אמנם כל זה לכתחילה מכמה טעמים

ה. תרופות ודברים שהם ספק כדאי למוכרם בתורת ודאי דאל"כ הוא מר"ק ויתכן שהוא ודאי יעבור בבל יראה וכנ"ל

ו. היסוד של קנין זה גמירות דעת ולכן ראוי לדעת שיש מכירה גמורה ולא כסממן יהודי ואם לא שת לבו שבאמת מכר יתכן שלא חל כלום ועיין גר"ז בסידור שהדגיש חלק זה

ז. נותנים רשות לרב גם להפקיר או לבטל כך שאם יהיה סיבה שלא יוכלו למכור או שבאם לא חל המכירה בכל אופן יהיה כאן ביטול או הפקר

ח. נהגו לעשות קנין סודר בין הרב למשלח וזה לאלם הדבר שהוא נעשה ברצינות

ט. מן הראוי שגם בשביל האשה יעשה מכירת חמץ כיון שיש מניות בהרבה מהקרן פנסיה וכדו' [אמנם יש לדון האם זה שייך לה או לבעלה] וכן לבני המצות שיש היום לכל אחד זכות מהמדינה ויתכן שיש בזה איסור בל יראה

י. המ"ב חידש שמקום שהשכיר לעכו"ם שעושים מחיצה צריך לסגור בצורה שלא נכנסים לשם מצד שאם נכנס כל הזמן כיון שזה שלו חסר בשם המחיצה והחזו"א הורה שפעם אחת להיכנס אם שכחו אפשר להיכנס אבל לא יותר מזה והנה במכירת י"ג שאז אין עדין דין מחיצה בזה אין שום סיבה שלא להתנות אם העכו"ם שיכולו להיכנס ולקחת מה שצריך וכן במכירת החוט שני נהגו להתנות אם העכו"ם [אמנם הגר"צ וובר שליט"א לא מתנה וצ"ע טעמו]

### מכירת י"ג

י"ד] והנה המ"ב הביא דנחלקו האחרונים האם מקומות שמשכיר לעכו"ם בי"ד נפטר בבדיקת חמץ בזמן הבדיקה וכתב שהמנהג להקל אמנם משמעות דבריו שראוי להחמיר בזה והיום יש מכירות של י"ג וצריך גם למכור החמץ דאל"כ כיון שהחמץ הזה עומד אליו זה לא גרע משוכר מעכו"ם ויצא משם שחיב בדיקה אם העכו"ם לא נכנס לשם אמנם צריך שלא למכור כל החמץ שיש לאדם שדעת הגר"ז שאין לברך על חמץ שלא עובר עליו בבל יראה לכן לא מוכרים אלא את החמץ המונח במקום שמשכירו לעכו"ם

### האם אפשר לסמוך לכתחילה על מכירת חמץ

ט"ו] והנה פשטות השו"ע שזה לכתחילה לסמוך על המכירת חמץ לעכו"ם אמנם במעשה רב מבואר שראוי שלא לעשות כך שזה הערמה ועוד שכל זה במכירה שודאי מועילה אבל בצורה שזה נעשה היום יש שאלות מצד הקנינים וכן יש כאן צד גדול שיש בזה חיסרון גמירות דעת ולכן ההוראה שראוי להשתדל שלא למכור חמץ שיש בו בל יראה אמנם לגבי דברים שמעיקר הדין אין איסור להשהותם בזה סומכים על המכירת חמץ [וכן בתערובת חמץ שאין כזית בכדי אכילת פרס שיש הרבה דעות שאין בזה בל יראה יש להקל יותר] או בעלי חנויות שזה הפסד גדול וכדו' בזה גם היום נהגו לסמוך על המכירת חמץ

וכן לגבי שכירות לפטור מבדיקת חמץ נהגו להקל וגם שם מן הראוי לנקות בצורה שזה לא חייב בדיקה מעיקר הדין אמנם שם יש פחות חסרון בגמירות דעת שהעכו"ם לא מפסיד מזה כלום וזה לא דומה למכירה שבזה הוא מתחיב דמים בעד החמץ ובזה יתכן מאוד שלא מתכוין ברצינות

מבואר במ"ב שראוי שלא להפקיע את עצמו לגמרי מבדיקת חמץ לכן ראוי שלא להשכיר את כל דירתו ואם יוצא קודם הפסח מן הראוי שבמקום שהוא נמצא ידאג שיחול עליו חיוב בדיקת חמץ

### בזמן הראוי למכור ולבטל

ט"ז] והנה יש לדון מתי ראוי לאדם לבטל האם קודם המכירה או לאחר המכירה והנה האחרונים העירו שאם מבטל קודם אין החמץ שלו והוא לא יכול למכור [עיין חת"ס בתשובותיו ובגליון השו"ע] ויש שכתבו שמראש זה אומדנא שאת מה שמינה שליח למכור הוא לא רוצה לבטל אמנם היום שאנשים לא רוצים למכור חמץ בעין ודאי שאין כזה אומדנא ועוד שכיון שכותבים בשטר שמוכרים הכל א"כ בהכרח שהביטול הוא גם על מה שמכרו לעכו"ם [ויש שדנו שמחמת שמתכונן למוכרו אין לביטול משמעות לרש"י שזה נחשב שהוא לא מחשיבו כעפר] והנה לדעת רש"י יתכן שהביטול חל רק בזמן האיסור וא"כ המכירה היא קודם אמנם המ"ב תיקן לומר גם לשון הפקר וא"כ לכאורא כבר לא יכול למכור [והנה מי שעושה מכירת י"ג א"כ כל החמץ המונח במקום שהשכיר לעכו"ם הוא כבר מכור אז אמנם יש דברים שמכניסים לעכו"ם רק בי"ד ויש להיזהר שזה לא יהיה חמץ] ובאמת החת"ס נהג וכן היה המנהג הרווח למכור קודם שאנשים שורפים ומבטלים וכן ראוי לנהוג אמנם עדין צ"ב דהרי מבטלים תמיד לאחר הבדיקה וא"כ כל מה שמוכרים בי"ד זה כבר לא שלו אמנם כיון ששם מזכירים דלא חזיתיה א"כ מסתבר שכל חמץ שמונח במקום שדעתו למוכרו זה לא נחשב דלא חזיתיה אלא רק חמץ שהיה צריך למצוא ולא מצא

והנה הנוסח בשטר שמוכרים כל החמץ שיש לו וכן מביאים שנהג רעק"א כדי שאם ח"ו נשאר לו חמץ לא יעבור בזה איסור מדרבנן של בל יראה וצ"ע שא"כ לא מקים מצות ביעור חמץ והרי כל מה ששורפים בער"פ כי רוצים לקים מצוה זו ובחוט שני כתב שכיון שמתנים אם העכו"ם שיוכלו לקחת ממנו חמץ ולעשות עמו חשבון לאחר החג ממילא אפשר לזכות בחמץ אמנם צריך כונה לזה עוד יש להעיר שאם עשה שטר מכירה על כל החמץ א"כ יש לדון שלא היה לו חיוב בדיקה אלא מצד שמא יבוא לאוכלו ודעת הגר"ז שלא מברכים על זה וכן מסתבר לדעת רש"י [עיין שיעור של ליל שבת] ויש שכותבים בשטר המכירה שלא מוכרים את הפתיתים שמניחים במקומות הנבדקים וכך ראוי לעשות

[והנה לפ"ז יש להיזהר שלא לשרוף החמץ קודם זמן מכירת החמץ וגם מי שאין לו חמץ שלא מכר במכירת י"ג אבל את המניות שיש לו עדין לא מכר והנה מבואר בתוס' ב"ק שמועיל הפקר לאחר ל' ולפ"ז אפשר להגיד שיחול ביטול לאחר מכירת הרב ויש לדון שכיון שמה שלא מועיל ביטול מצד שמא לא ביטל יפה א"כ יכול למכור וממ"נ אם לא ביטל יפה חל הביטול אמנם מסתבר שמדרבנן הביטול חל ובכל אופן צריך לבער וכן לאו"ז שהחשש שיחזור מהביטול ודאי לא שייך הנ"ל וצ"ע בכל זה]

### בדין מוצא חמץ שמכר

י"ז] אם מוצאים חמץ בבית בפסח הנה אם זה במקום שלא היה מכירת י"ג וביטל קודם מכירת י"ד לנ"ל יש צד גדול שהוא חייב בביעורו אמנם אם ביטל לאחר המכירה או שזה חמץ שהיה בכלל מכירת י"ג בזה מעיקר הדין אפשר לסמוך על המכירה אמנם כיון שאנו לא רוצים לסמוך על המכירה על חמץ בעין ראוי לשורפו ואין בזה גזל עכו"ם שמתנים עמו שיהיה אפשר לקחת ולשלם לו אמנם צריך להיזהר שלא לכוין לזכות בזה אלא רק שהוא יתחיב את מחירו לעכו"ם

# מצות בדיקת חמץ

### בטעם חיוב בדיקת חמץ

י"ח] מבואר בגמ' שמדאוריתא מספיק ביטול אבל מדרבנן חייבו לבדוק החמץ ולבער ובטעם הדבר רוב הראשונים ביארו מצד שמא יבוא לאוכלו ובר"ן ביאר מצד שמא לא יבטלנו יפה יפה ולהלכה קי"ל להחמיר כשני הביאורים ולכן גם חמץ נוקשה או תערובת חמץ שאין בזה בל יראה בכל אופן יש חובה לבער והנה גם לתוס' אבל גדר הדין מדרבנן שעובר בבל יראה אם רק ביטל ולכן מוצא חמץ במועד חייב לבערו ולא מספיק שיוציאנו מהבית ועיין גר"ז שחידש שהברכה על בדיקת חמץ זה רק בחמץ שיש בו בל יראה מדרבנן אבל אם זה רק מצד שמא יבוא לאוכלו כה"ג זה כבדיקת תולעים שלא מברכים על זה והנה דבריו זה גם לתוס' אבל לדעת רש"י לכאורא זה ודאי נכון ובזה ודאי יתכן שהדין בדיקה שלא יבוא לאוכלו הוא לא סיבה לברכה

### האם יש חצי שיעור בבל יראה

י"ט] והנה בעיקר איסור בל יראה בפחות מכזית נחלקו הראשונים האם יש בזה איסור חצי שיעור מדאוריתא והאריכו בזה האחרונים והמ"ב תמ"ד סקל"ג פסק לגבי אם הוא יצא לדבר מצוה ולא ביטל ונשאר לו פחות מכזית שלא צריך לחזור דהינו שזה רק דרבנן ובטעם הדבר עיין חכם צבי סימן פ"ו שכתב שרק באיסורי אכילה יש איסור ח"ש אמנם המ"ב סימן ש"מ פסק שגם באיסורי שבת יש איסור ח"ש כמבואר בראשונים ובשאגת אריה כתב שכיון שיסוד האיסור מצד חזי לאיצטרופי והרי מתי שיהיה לו עוד חצי כזית יעבור על האיסור מצד שאז יש לו כזית א"כ הרגע הראשון לא יצטרף לאיסור אמנם עיין בית מאיר סימן תמ"ב שתמה על זה שכמו שלגבי שבת מצטרף עשיה אחרי עשיה גם בחמץ אם היה לו חצי כזית ויבערו ואחרי זה יהיה לו עוד חצי זית למה שזה לא יצטרף ובאמת רעק"א נסתפק גם לגבי בשר בחלב האם מצטרף בישול פעמים של פחות מכזית וכן דן המנח"ח לגבי קרחה ושאר איסורים האם זה כמו שבת וצ"ב עומק הדברים והנה בפשוטו כל הנידון הוא מדאוריתא אבל מדרבנן ודאי שיש חיוב ביעור אמנם מצאנו בזה שני ביאורים דהגר"ז תמ"ב ס"ג וסכ"ח נקט שמדרבנן אסור אטו שיעור שלם ובחיי אדם כתב מצד שמא יבוא לאוכלו וכן פשיטא ליה להחזו"א [ובפשוטו נפק"מ האם זה יאסר לאחר הפסח]

### בדין חיוב בדיקה וביעור בחמץ פחות מכזית

כ] והנה מבואר בגמ' לגבי בצק שבסדקי העריבה דיש נידון האם צריך לבער פחות מכזית ודעת הרבה ראשונים שלא צריך לבער וכן מבואר בגמ' שחצי כזית שבקרקע הבית ללא חשש צירוף לא צריך לבערו אמנם בפשוטו שם זה מצד סברא שזה דבר לא חשוב ובטל מאליו וכן אין חשש שמא יבוא לאוכלו ועיין מ"ב תמ"ב סקל"ג שכתב להחמיר בזה אמנם כתב שכל הנידון אם זה לא מאוס אבל אם זה מאוס קצת זה ודאי שאין על זה חיוב בדיקה וביעור והנה מבואר עוד שזה ודאי שפירורין קטנים שנמצאים על הקרקע אין עליהם חיוב בדיקה וביעור ולכן כתב הטור סימן תמ"ד שבערב פסח שחל בשבת ינער הפירורין על הקרקע וכן הוא במ"ב בהרבה דוכתי אמנם יש פירורין שמונחים בכלים שעל זה הגמ' אומרת שמבטל בטלי ואין כאן חשש בל יראה שזה בטל מאליו ונחלקו הראשונים בכונת הגמ' האם יש בזה דין בדיקה והנפק"מ הגדולה בבדיקת ספרים דהמנהג משך הדורות וכן סתימת כל הפוסקים שאין בזה דין בדיקה מצד שהפרורין בטלים ואין הדרך לאוכלם אמנם החזו"א נקט שאפילו שאין בזה צד בל יראה אבל יש בזה דין בדיקה וביעור ומשמעות לשונו שכאן זה דרגא פחות ומועיל מחיצה דהינו שבגלוסקא יפה שיש חשש אכילה גדול בזה לא מועיל מחיצה אבל כאן מועיל מחיצה ויתכן שהגדר שבמקום שיש בל יראה מדרבנן לא מועיל מחיצה משא"כ במקום שזה רק שמא יבוא לאוכלו מועיל מחיצה כמו חמצו של עכו"ם ועדין יתכן שכונתו שיש בזה חיוב בדיקה גמור וצריך להשכיר המקום לעכו"ם

והעולה מהנ"ל דיש כמה דרגות א. חמץ פחות מכזית דבפשוטו יש על זה חיוב בדיקה וביעור ב. פירור קטן שניכר ועומד לעצמו אמנם הוא מבטל בטיל שבזה נחלקו הפוסקים ובפשוטו גם בזה קי"ל להחמיר ג. פירורים שאין הדרך לאוכלם כלל מצד קטנותם שהחזו"א נקט שיש חיוב בדיקה וביעור וסתימת הפוסקים לא כך ד. כל הנ"ל, אם זה מאוס שבזה הוא בטל ואין הדרך לאוכלו שבזה מבואר ביראים שאין דין ביעור ובדיקה ה. פירורים קטנים על גבי קרקע שנדרסים ברגלים בזה ודאי שאין שום איסור

אמנם כתבו הפוסקים דישראל קדושים הם ומבערים כל שהוא חמץ אפילו שדבוק בכתלים שמעיקר הדין לא צריך לבער ומשמעות הדברים שכך ראוי לעשות אמנם יש שנקטו שהכונה רק שזה לא מנהג שטות אמנם גם אם זה מנהג זה דין לכתחילה אבל כל שמגיע ליל בדיקת חמץ בזה יש לבדוק מה שמעיקר הדין וכנ"ל ולא יותר

### צורת הבדיקה ובדין מעשה נקיון

כ"א] מבואר בגמ' שצריך בדיקה לאור הנר בלילה ואם בדק ביום לא יצא ידי חובתו וחייב לחזור ולבדוק דהינו שכל שלא בדק כגדרי חז"ל לא יצא ידי חובתו ומבואר בפוסקים שנהגו לכבד הבית קודם הבדיקה והנה התרוה"ד דן שהכיבוד יועיל במקום בדיקה וכתב שזה לא מועיל מצד שיש גומות שהכיבוד לא עוזר ומבואר שכל שעושה מעשה שמכריח את הוצאת החמץ הרי זה כבדיקה דהינו שכל הדין שלא מועיל באור היום זה מתי שהידיעה שאין חמץ מחמת ראיתו אבל לא מתי שיש כאן מעשה שמכריח את הוצאת החמץ וכן מבואר בסימן תנ"א ס"א שקדירות שמשתמשים בהם חמץ מנקים היטב ומצניעם ולא צריך בדיקת חמץ ולפ"ז כל המקומות שניקו היטב ועשו מעשה שמכריח שאין חמץ אין לו חיוב בדיקה כלל ובפשוטו גם אם עבר אם מישמוש היד בצורה שמוכרח שאין חמץ בזה יועיל אפילו שלא בליל י"ד והנה לפ"ז היום שמנקים הכל אם חומרי ניקוי בצורה שלא יתכן שנשאר רק פירור קטן מאוס אין דין בדיקה כלל מעיקר הדין

וכתבו הפוסקים שנהגו להניח עשרה פירורין על פי קבלה ויש שכתבו שזה מעיקר הדין שלא ימצא חמץ אמנם כל הפוסקים הכריעו שזה מצוה לחפס וגם אם לא ימצא חמץ זה סיבה לברכה וכתב השער הציון שלפעמים זה מעיקר הדין וכנ"ל במקום שניקו בצורה שזה פטור מבדיקת חמץ והנה המ"ב כתב שראוי שיהיה כל אחד פחות מכזית אמנם לנ"ל שהיום זה חיוב מעיקר הדין ראוי שיהיה אחד כזית אמנם חתיכה בשקית בפשוטו בזה הוא כמו גלוסקא יפה ובזה קי"ל שיש חיוב בדיקה גם בפחות מכזית וצ"ע

אמנם קורה ששכחו לנקות מקום מסוים או תיק מסוים ולכן צריך בליל בדיקת חמץ לעבור על כל הבית וחפציו ולראות שהכל נקי ואין שם חמץ וזה וודאי בכלל הדין בדיקת חמץ

והנה מבואר בפוסקים שגם כיסים צריכים בדיקה כיון שמצוי שנכנס בהם חמץ אמנם אם מכבסים הכיסים הפוך זה ודאי שהחמץ יצא מהם ובפשוטו גם ללא זה אם על ידי מישוש היד מרגיש שאין חתיכה אפילו אם נשאר פירור הוא מאוס וזה פחות מכזית ולא צריך בדיקה וביעור ויתכן שגם ללא בדיקה זה כך

יש שכתבו שעיקר הדין בדיקה זה על רשותו ולא על כלים ופשטות הדברים שיש חיוב בדיקה אפילו בברכה על כלים אמנם ראוי להדר בבדיקת חמץ אם ברכה שיהיה גם קרקע ולא רק כלים

### בדיקת אכסדרא

י"ט] מבואר בגמ' שאכסדרא לאורה נבדקת דהינו שמקום שעומד פתוח ללא גג שיש שם אור גדול וכן כנגד החלון בזה הוא כמו נר בלילה ומועיל הבדיקה וכתב המ"ב שזה רק נגד החלון ממש ובפשוטו מה שלא ממש קרוב לחלון וזה אלכסון קרוב לחלון זה גם טוב כמבואר בירושלמי שבית הכנסת לא צריך לילה כי הוא מלא חלונות וודאי שיש מרווח בין חלון לחלון וכתב המ"ב שאם יש זכוכית זה לא עוזר אמנם כתב הדע"ת שזכוכית כמו שלנו שרואים אותו דבר אין בזה חיסרון וכמו שמשקפים אין חיסרון והנה המ"ב כתב שזה רק בדיעבד אמנם משמעות רוב הראשונים שזה לכתחילה כמו בליל י"ג ולכן במקום צורך שיש הרבה לבדוק בלילה ובפרט דברים שזה לא מעיקר הדין אפשר לכתחילה לבדוק לאור היום וכן נהגו

### בדיקה קודם י"ד

כ] יש דיעות שצריך לבדוק דוקא בליל י"ד שלא תחלוק בין בדיקה לבדיקה אמנם להלכה קי"ל שודאי מועיל בדיקה בליל י"ג רק שראוי להשאיר משהו לבדוק בליל י"ד בברכה והנה בבודק בליל י"ג כתב הרמ"א שלא מברכים ובטעם הדבר ביאר הגר"א שנוסח הברכה זה על ביעור חמץ וקבעו חז"ל שיום קודם חשיב התחלת מעשה ביעור אבל לפני זה כיון שעדין לא אוחז לבער לא שייך את נוסח הברכה הנ"ל ולא היה תקנה של נוסח אחר וכתב המ"ב שלכן ראוי שלא לבדוק קודם מצד שערום לא יתרום וצ"ב הרי כאן הוא פטור מברכה אמנם יתכן שאם נחוש לשיטות שחיב בברכה א"כ יש כאן חיסרון הנ"ל אמנם יתכן שהברכה שמברך בליל י"ד זה עוזר על כל מה שבדק גם קודם וכיון שקשה לבדוק הכל בליל י"ד לכן נהגו לבדוק קודם חלק מהבית ובפרט במקומות שמעיקר הדין לא צריכים בדיקה מצד הנקיון וכנ"ל [ויש לדון שיכוין שעושה שלא לשם מצוה ובזה ודאי לא חייב בברכה אמנם יתכן שאדרבא עדיף לעשות המצוה ללא ברכה מאשר שזה לא יהיה מצוה כלל ויתכן עוד שכיון שכאן יסוד המצוה זה התוצאה בזה ודאי לא צריך כונה וכל שעושה את זה כדי שלא יהיה לו חמץ חשיב מעשה מצוה וזה סיבה לברך וצ"ע בזה]

### המקומות שחייבים בדיקה

כ"א] כל מקום שברשותו חייב לבדוק החמץ ולכן יש חובה לבדוק גם **החדר מדרגות והמחסנים והמקלט וכן ארון חשמל או תיבת דואר וכל מקום שיתכן שהניחו חמץ כגון מזודות או תיקים או שואב אבק** וגם אם אין שם חמץ שלו אבל חייב גם לבדוק מחמץ של מישהו אחר כמבואר בגמ' ששוכר חיב לבדוק מצד החמץ של המשכיר ומבואר שגם אם לא נמצא שם בפסח כמבואר בגמ' שמי שיוצא תוך ל' חייב לבדוק וכן כל מקום שיש חמץ שהיה שלו ועדין שמור לו חייב לבדוק אפילו אם זה במקום שזה לא רשותו וכמבואר בפוסקים ששוכר בית מעכו"ם אפילו שיצא משם צריך לבודקו כל שלא נכנס עכו"ם אחר שעל ידי זה החמץ כבר לא שמור לו ולכן כתב המ"ב שאם מניח חמץ ברה"ר ודעתו לקחתו לאחר הפסח זה חייב ביעור וזה נאסר בהנאה ויש להיזהר שלפעמים קודם פסח אוכלים בדירה של שכן שלא נמצא שיש חיוב בדיקה מהחמץ שם אפילו שזה לא רשותו שהרי החמץ שמור לו עדין וכן במקומות עבודה אפילו אם המקום סגור בפסח או שמוכרים אותו לעכו"ם יש חיוב לבדוק כל שהשתמש שם אם חמץ ויתכן שנשאר שם חמץ ששמור לו ולכן כל מקום שקשה לבן אדם לבדוק בשעת הדחק יכול להשכיר המקום לעכו"ם ולמכור לו החמץ ונפטר בבדיקת חמץ

### חמץ שנפלה עליו מפולת

כ"ב] מבואר בגמ' שחמץ שנפלה עליו מפולת שזה לא עומד להתגלות תוך פסח הרי הוא כמבוער ונפסק להלכה שצריך ביטול ובפשוטו הוא כל מקום שהחמץ נמצא שלא עומדים להגיע אליו מחמת שהוא מוסתר הוא בכלל זה וכן עיין שו"ע תל"ג ס"ז שחור שבכותל בודק עד היכן שידו מגעת ולא מוזכר לקחת דברים ארוכים להוציא מה שבפנים אמנם צ"ע דמבואר בשו"ע סימן תמ"ב שקדירות גדולות שיתכן שיש חמץ בין הנסרים יש להצניעם ולכאורא הביאור דשם על ידי השימוש החמץ יוצא לפעמים משא"כ במקום שאין סיבה שהחמץ יצא החוצה ולכן בפשוטו במקפיא שיש מגש שיש פירורים מתחת או בתוך המיקסר שרק על ידי פתיחת הברגים אפשר להגיע לזה וזה לא עומד לכך לא צריך לפתוח שם וגם ללא זה הוא פירורין מאוסים שאין בזה חיוב בדיקה וביעור

### בדיני ברכה על בדיקת חמץ

כ"ג] מבואר בגמ' שמברכים על מצות בדיקת חמץ ונוסח הברכה הוא על ביעור חמץ ואם לא בירך יכול לברך כל שנזכר קודם גמר הבדיקה ונחלקו הפוסקים האם יכול לברך קודם הביעור ומשמעות המ"ב שלכתחילה לא יברך, גם אם בודק כמה בתים ההליכה לא חשיבה הפסק לכתחילה ראוי שלא לדבר בזמן בדיקת חמץ אבל לצורך בדיקת חמץ או אם יש צורך גדול יש להקל, אם נתחמץ לו חמץ בפסח חייב לחזור ולברך אמנם אם מצא חמץ שלא מצא בשעת בדיקה המ"ב הכריע שלא לברך אם גמר לבדוק ונזכר שיש מקום שלא בדק כגון חדר מדרגות וכדו' בפשוטו כיון שדעתו לבער החמץ ולא הסיח דעתו לא צריך לחזור ולברך וכמבואר במ"ב לגבי אם נכנס עכבר אם חמץ לאחר שבדק

לכאורא לאחר שגמר לבער כל החמץ והסיח דעתו מהמצוה ראוי שלא לזכות בעוד חמץ ולבערו דיש דעות שעכשיו צריך לברך על זה אמנם אם דעתו מראש שיתכן שיזכה בעוד חמץ וישרפנו בזה הברכה ודאי הולכת גם על זה

שליח צריך לברך ואם קשה לו לבדוק את כל ביתו יכול למנות שליח שיבדוק וישמעו את הברכה ממנו וכל שכבר בירך על מצות בדיקת ביתו זה פוטר גם את הבדיקות של השלוחים אפילו אם לא שמעו אמנם הדבר מחודש מאוד ולכן ראוי שכולם יעמדו וישמעו הברכה [ויש לדון בבודק ביתו ובית חברו האם גם שם הדיבור באמצע זה לא סיבה לברך שלכאורא כאן זה לא מצוה אחת]

### ביטול חמץ

כ"ד] לאחר שגמר לבדוק יש לומר את נוסח הביטול ויש ראשונים שמבוער שעיקר הנוסח על ביעור חמץ זה בגלל הביטול וצריך להיזהר שלא לשכוח ומבואר בשו"ע עוד שלמחרת לאחר הביעור חמץ יש לומר בחזרה את נוסח הביטול גם על חמץ ידוע ויש להגיד גם לבני הבית שיבטלו את חמצם אם יש להם במקום מסוים

### סתימות שינים

כ"ה] יש לדון היום שלרוב האנשים יש סתימות שינים או כתרים שיאסר לאכול בפסח דבר חם או חריף והנה כל השנה סומכים שכיון דבפשוטו זה לא בולע כמעט כלום שזה חומר מאוד אטום ממילא זה רק משהו ומצד ביטול איסור לכתחילה כיון שאין זה כונתו אין בזה איסור אבל ביחס לפסח שחמץ אסור במשהו עדין צ"ב ולכן מן הראוי שלא לאכול חמץ חם כ"ד שעות לפני סוף זמן אכילת חמץ וממילא אחרי זה הוא נטל"פ ובזה יש להקל אמנם לגבי דבר חריף עדין צ"ע ויש שנזהרים בזה והחרין בליל הסדר יש לדון שכיון שזה טחון לגמרי אין בזה דוחקא ונהגו להקל בזה

שאלות

1. האם מתנים אם העכו"ם שיכולים לקחת ולשלם
2. למה לא לבקש רשות לקחת לפחות במכירת י"ג
3. האם מוכרים החמץ בי"ג
4. מה הצד להחמיר הרי מלכיאל הרי זה כמו כופת שאור שיחדו לישיבה
5. ראוי למכור כל הספיקות בתורת ודאי דאל"כ יש מר"ק ויתכן שלא מועילה המכירה
6. האם בבדיקה קודם י"ד ראוי לבדוק שלא לשם מצוה ובזה נפטר מהבדיקה אבל לא עשה איסור שלא לברך ומהא דבספיקות בציצית לא אמרו כך חזינן שזה לא צורה אמנם שם יתכן שחשיב בגד ד' כנפות ללא ציצית
7. מיקסר האם חשיב נפלה עליו מפולת

חתם סופר אורח חיים סימן תמח

סעיף ה

(מג"א ס"ק ח) יכול למכור לעכו"ם. נ"ב, נתעוררתי להזכיר בשטר מכירה השעה, כי בזכירת היום אין השטר מוכיח מתוכו אלא מסוף היום, ולשיטת רש"י [כתובות צד, ב ד"ה אטו בירושלים] יכול לתנו לאחר כל היום ואין כאן מכירה, על כן יכתוב שם השעה. אך היה צל"ע אם ימכור קודם שריפת חמץ שלו, א"כ כיון שמזכיר בשטר שכל חמצו בכל מקום שהוא הרי הוא מכור א"כ גם זה מכור, ואינו מקיים מצות שריפה בחמץ שלו. ואם ימכור אחר שריפה וביטול הרי כבר הפקירו ואיך יכול למכרו לגוי, **אלא א"כ חוזר וזוכה בו ומבטל ביטולו.** ויעצני הרב הדיין המופלג מוה' דניאל פרוסניץ נ"י ליתן במתנה על מנת להחזיר לחבירו אותו חמץ שמצא בשעת בדיקה, ואחר כך למכור, נמצא דאין זה בכלל מכירה, שכבר נתנו במתנה על מנת להחזיר, ואח"כ ימכור חמצו לגוי ואח"כ יחזירנו לו חבירו, ושוב ישרף מה שנמצא בבדיקה ושוב יבטל, ועצה נכונה היא:

שו"ת חתם סופר חלק א (אורח חיים) סימן קיט

אך אם מפורש בשטר שאם ישלם ביום פלוני יהיה חמצו מכור ואם לאו המקח בטל למפרע, והרי הקדים תנאי למעשה וכפלו לתנאו והגוי לא קיים תנאו והמעשה בטל, גם ליכא מעכשיו, בזה צ"ע, ובזה אם ביטל קודם המכירה ואח"כ מכר הרי **חזר וזכה במה שהפקיר** עבר מן התורה, ואמנם אם מכר ואח"כ ביטל י"ל כוונתו כל חמירא דאיכא ברשותי אפילו בסוף העולם והוא לא ידע הכל יהי' הפקר, וא"כ זכה הגוי בהחמץ ממה נפשך אי מכירה מעלייתא הרי הוא שלו, ואי לאו הרי זכה בה מההפקר, וכן משמע סברא זו בבאר יעקב דף כ"ה סוף ד"ה אמנם וכו' אלא שקיצר ולא ביאר יפה: