28. קשר עניבה ושאר קשרים
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / מלאכות שהיה והטמנה / הרב מאיר קאופמן / שיעורים

**פ' בשלח י"ג שבט ע"ג**

**בדין קשר עניבה**

**בביאור החיסרון דקשר עניבה ובפסק הר"מ דלא כר"מ**

א]מבואר שבת קי"ג. לענין חבל דלי שנפסק דנחלקו ר"י ורבנן האם מותר לעשות קשר עניבה דלר"י אסור וחייב חטאת ולרבנן מותר ולא גוזרים אטו קשר רגיל והנה יש לדון האם הדין דעניבה זה לא קשר לרבנן זה סברא מיוחדת בשבת או שזה לכל מקום שצריך קשר ובפשוטו הנידון האם זה רק חיסרון בדין של קיימא שכיון שצריך קשר של קיימא ממילא כזה סוג קשר שצורתו שעומד להתרה אין לזה את המעלה של קשר של קימא ויתכן שזה רק בשבת ששם יש דין קשר של קימא או דנימא שקשר עניבה אין לזה שם קשר כלל דהמושג קשר זה סוג קשירה שיכולה לחבר בין שני דברים וכיון שזה סוג קשירה שלא ראויה לחבר כי שוברה בצידה אין לזה חשיבות קשר כלל

והנה בפשוטו נחלקו בזה הראשונים דהנה מבואר במשנה דר"מ אומר כל קשר שאינו יכול להתירו באחת מידיו אינו קשר והגמ' מסתפקת עניבה לר"מ מהו האם הטעם של ר"מ כי יכול להתירו א"כ גם כאן זה יכול להתירו או שהטעם של ר"מ כי זה לא מהודק ועניבה אפשר לעשות מהודק ועיין ריטב"א ופסקי הרי"ד שכתבו שהלכה כר"מ שהרי אפילו עניבה זה לא קשר כ"ש יכול להתירו באחת מידיו אמנם דעת הרמב"ם והיראים והמאירי דאפילו שקי"ל שעניבה זה לא קשר אבל לא קי"ל כר"מ ואפילו יכול להתירו באחת מידיו הוי קשר ובפשוטו הביאור בדעת הרמב"ם דס"ל דבעניבה אפשר לדון שזה לא קשר משני טעמים א. מצד שכיון ששוברו בצידו א"כ זה עצמו סיבה שלא יהיה לזה שם קשר כלל ומצד זה וודאי שאפילו אם קשר שיכול להתירו באחת מידיו זה קשר ולא חסר בקשר של קיימא אבל עדין עניבה גרע דאין לזה שם קשר כלל אמנם יתכן לסבור בחלק זה כר"י שאין כזה חיסרון אמנם עדין בעניבה יש החיסרון של יכול להתירו באחת מידיו וס"ל לרמב"ם שכל סברת הגמ' עניבה לר"מ הכונה האם מצד החיסרון של ר"מ אפשר גם להתיר עניבה או שלא אמנם וודאי יתכן שאפילו אם מצד זה אי אפשר להתיר עניבה אבל עדין אפשר להתיר כי זה לא קשר כלל אמנם הריטב"א ס"ל שביסוד החיסרון של עניבה זה המבואר בסוגין מצד יכול להתירו באחת מידיו ולכן אם ר"מ כונתו מצד שזה לא מהודק ולא ס"ל הדין דיכול להתירו באחת מידיו אין שום סיבה שעניבה זה לא קשר וכפשטות הגמ' ולכן כתב שאם עניבה זה לא קשר ומצד שיכול להתירו באחת מידיו א"כ כל קשר שהוא לא מהודק והוא רפוי וודאי מותר ומה שכתב כ,ש מצד שזה אותו סוג חיסרון ששניהם זה גדרים באינו של קימא ועיין בפסקי ריא"ז שכתב מפורש שהחיסרון של עניבה כי זה יכול להתירו באחת מידיו

ועיין רמב"ן במלחמות בעירובין צ"ו: וברשב"א ובריטב"א שם שביארו המחלוקת האם אפשר לקשור קשר בתפילין שהכונה קשר רפוי ור"י ס"ל שקשר רפוי אסור ור"מ ס"ל שמותר וכך קי"ל ועיין רשב"א שכתב מפורש שזה ר"מ שיכול להתירו באחת מידיו ומבואר שנקטו שכך קי"ל וזה כריטב"א והרי"ד הנ"ל ועיין ב"י שהביא שיבולי הלקט שקי"ל שקשר שיכול להתירו באחת מידיו זה לא קשר והד"מ השיגו שלא קי"ל כר"מ אמנם לנ"ל יש הרבה ראשונים שפסקו כר"מ

והנה לנ"ל הראשונים שנקטו שהלכה כר"מ בהכרח דס"ל שיסוד החיסרון שזה קשר שאינו של קיימא ולפ"ז לכאורא זה לא צריך להיות חיסרון בשאר דיני התורה אמנם עיין רא"ש פרק מצות חליצה סימן ד' שכתב שלענין חליצה אין לעשות קשר עניבה כיון שקי"ל שעניבה זה לא קשירה ומבואר שנקט שזה חיסרון גם בשאר דיני התורה [ועיין יש"ש שם ס"ו שהקשה שלענין חליצה אין דין קשר אלא העיקר שיהיה תפוס דהרי נעל ללא קשר גם טוב וצ"ל שצריך שהנעל תהיה תפוסה על הרגל מכח הנעל ואם יהיה סתם חוט מסביב הנעל זה לא טוב ולכן קשר שנעשה בחוט של הנעל חשיב שהאחיזה מגוף הנעל משא"כ בעניבה שזה לא קשר זה כמו תפיסה על ידי דבר חיצוני] ועיין גמ' סוכה ל"ג: דלשיטת רש"י מבואר שבלולב צריך אגד לרבנן לכתחילה דוקא דרך מעשה קשירה [אמנם ע"ש בריטב"א שנקט שלדידן שלולב אין צריך אגד רק לנוי אין דין דוקא קשר] וכתב ההגהות אשרי בשם היראים והראבי"ה שלא טוב קשר עניבה דעניבה זה לא קשר וע"ש וכן במרדכי סימן תתק"מ שגם לענין ציצית שצריך קשירה עניבה זה לא קשר ולכן זה לא טוב וכן עיין שטמ"ק בביצה ט"ו. שלענין כלאים אין איסור בעניבה אלא מפני מראית העין ומבואר מזה שעניבה זה לא חיסרון מיוחד לענין שבת אלא הוא דין כללי והנה בפשוטו במקומות אלו אין דין קשר של קיימא דהרי בחליצה הרי מתירה מיד הנעל וכן בלולב לא שמענו שצריך קשר של קימא וכן בציצית הפמ"ג הקשה שיהיה מותר בשבת על מנת להתיר מכלל דפשיטא ליה שלא צריך של קימא וכן לענין כלאים מצאנו שנחלקו בזה הראשונים וסתימת הפוסקים וודאי שלא צריך שיהיה קשר לעולם עיין בשו"ע יור"ד סימן ש' וכן הוא מפורש שם בט"ז סקי"א ולכאורא מוכרח מכל זה שאין זה חיסרון מצד שזה לא של קיימא אלא זה חיסרון שכה"ג אין לו שם קשר בדיני התורה

אמנם בפשוטו צ"ל שאפילו שלענין שאר דיני התורה אין דין שיהיה קשר של קימא אבל כל המושג של קשר זה צורה שעשויה לחבר בין שני דברים אבל דבר שאין בכוחו לחבר בין שני דברים זה מפקיע ממנו שם קשר ולכן אפילו שיסוד החיסרון שזה קשר שאינו של קימא אבל כאן שזה סוג קשר שלא של קימא ולא שמצד דעתו זה לא של קיימא כה"ג זה מחסר בשם קשר וזה חיסרון בכל התורה כולה וצ"ב מנ"ל לראשונים דבר זה ובפרט שהרי לענין קשר אומן בפשוטו אין דין זה בשאר דיני התורה כגון ציצית וכדו' והרי השלט"ג ביאר שזה קשר אמיץ ולכאורא זה סברא בקימא ולא לומדים את זה לכל מקום וצ"ע [אמנם היה אפש"ל שזה סברא בסוג קשר חשוב וזה סברא מיוחדת לשבת אמנם רבותינו האחרונים לא נקטו כך]

ובפשוטו יסוד זה מבואר עוד דהנה הגמ' ע"ד: אומרת שהחיוב על שני תפירות זה רק אם קשר כדי שיהיה של קיימא והקשה היראים א"כ שיתחיב מצד קושר וכתב שהיה קשר אחד ומכאן מוכח שקשר אחד זה לא קשר ועיין סימן תכ"ב שביאר בלשונו כי זה לא של קימא ולכאורא לפ"ז יש לזה שם קשר רק חסר בשל קימא ובציצית זה לא צריך להיות חיסרון אמנם עיין בדבריו שנקט שזה חיסרון גם בציצית ובלולב ובכלאים אמנם הביאור כנ"ל שכיון שכאן זה סוג קשר שהוא מציאות של אינו של קימא ממילא אין לזה שם קשר כלל והנה היה אפשר לומר שכונתו שזה קשר שלא מחזיק כלל ולכן אין לזה שם קשר אמנם עיין ריטב"א ק"ה. שחלק עליו ומבואר שנקט שכונת היראים גם במקרה שזה מחזיק דהינו שנתחדש בדבריו שגם במצב שהוא של קימא אין לזה שם קשר דזה סוג שאינו של קימא ויתכן מקורו מצד שנקט שאם זה במציאות לא מחזיק גם מצד קושר לא יתחייבו ועיין בזה עוד לקמן

והנה יש להסתפק בקשר רפוי שיכול להתירו באחת מידיו האם שם גם לשאר דיני התורה זה לא קשר או שכיון שזה צורה של קשר אין בזה חיסרון בשם קשר וכה"ג זה רק חסר בדין של קימא ורק עניבה שזה סוג שלא יכול להיות של קימא זה מפקיע מהשם קשר והנה לענין חליצה נקט הרא"ש שעניבה זה לא טוב אמנם כתב מפורש לעשות קשר רפוי שתוכל להתירו באחת מידיה ובפשוטו זה גם לר"מ דהוא הלכה שתפתח ביד ימין כמבואר בירושלמי וצ"ע החילוק אמנם הביאור כנ"ל שעניבה אין לזה שם קשר משא"כ קשר רפוי זה קשר רק שזה אינו של קימא ובחליצה לא צריך של קימא אמנם עיין בשו"ע סימן ש' לענין כלאים שצריך של קימא ובפשוטו הכונה שזה מהודק טוב ומבואר שגם במקומות שאין דין של קימא בכל אופן צריך שלא יהיה רפוי וצ"ע בזה אם יש לחלק בין חליצה לשאר דיני התורה [והנה בפשוטו מבואר בראשונים שגם אם עניבה פסולה בתפילין אבל קשר רפוי זה קשר וצ"ע דבסוגין מבואר שמסברא זה הפוך אמנם לנ"ל א"ש דבשבת שיש דין של קימא א"כ ודאי שרפוי זה פחות מאשר עניבה משא"כ בשאר דיני התורה ששם אין דין של קימא בזה סוג קשר שצורתו לא של קימא זה גרוע מקשר שצורתו של קימא רק עשה את זה לא של קימא ועיין לקמן]

והנה יש לדון בעניבה שיש קשר בחוט שאי אפשר לפותחו האם הוי קשר גמור ולכאורא אם הסיבה שזה לא קשר כי זה לא של קיימא א"כ כאן שלמעשה אי אפשר לפתוח זה של קיימא אמנם אם הסברא שאין לזה שם קשר יתכן וודאי שעל ידי דבר צדדי זה לא מקבל שם קשר

ובאורחות שבת יצא לדון בקשר עניבה שעל הצואר שכל זמן שזה על הצואר אי אפשר לפתוח שזה נחשב קשר גמור ולכאורא כל זה אם החיסרון מצד שזה לא של קיימא א"כ אולי יש מקום לחדש כנ"ל אבל אם הסברא שאין לזה שם קשר כי שוברו בצידו א"כ כאן וודאי שגם כאן זה נעשה בצורה מיוחדת שיורידו מהראש ויוכלו להתירו וצ"ע

**בהא דדין עניבה בתפילין אינו דומה לשאר דיני התורה וביסוד החיוב קושר בשבת**

ב]והנה עיין בגמ' בעירובין צ"ו: שדנה לענין תפילין שיש הלכה למשה מסיני שצריך קשר האם מועיל קשר עניבה ומבואר בגמ' שיש צד שעניבה כשירה בתפילין גם לרבנן ויש צד שזה פסול אפילו לר"י ומבואר לכאורא שהנידון של עניבה זה נידון מיוחד לשבת ואינו ענין לכל התורה כולה ובפשוטו מצד שהנידון לשבת הוא בדין של קימא ובשאר דוכתי זה נידון בשם קשר וצ"ב מה זה שונה מהדוגמאות הקודמות דהראשונים דימו הדברים ואין לומר שזה עצמו נידון הגמ' דהרי מבואר בגמ' שלצד שלא טוב גם לר"י זה לא טוב

והנה יש להסתפק לענין שבת שיש אב מלאכה של קושר האם החיוב על עשיית מציאות של קשר או שהמלאכה על חיבור שני דברים בצורה של קשר וכמו בכלאים ובפשוטו יש להוכיח שהחיוב על חיבור דברים בצורה של קשר א. דברמב"ם מבואר שפותל חבלים זה תולדה של קושר והרי בפשוטו אין כאן מעשה קשר והתולדה רק מצד שיש כאן חיבור בדבר שדומה לקשירה [וביותר יש שדנו שכל האיסור במקום שזה יוצר חוט ולא סתם שיחבר דרך פתילה שני דברים] ב.עיין סימן הקודם שכתבנו לדון שכל הסברא שצריך של קיימא זה מצד שיסוד המלאכה זה חיבור של הדברים ובזה או שכל המלאכה שזה נהיה אחד וזה רק בקימא או שאפילו אם המלאכה מה שזה יח דאבל אין חשיבות ליצירה אלא א"כ זה לקימא וכל זה אם המחייב על החיבור שביניהם אבל אם זה סתם על מציאות הקשר א"כ צ"ב מה פתאום צריך של קימא ג.וכן מוכח מהראבי"ה שלמד משבת לכלאים שצריך של קיימא ושם ודאי שכל הדין זה סברא בחיבור שבינהם ד.עיין מג"א דהביא מהמהרש"ל דאם קשר החוט בבגד ונסתבכו המשיחות דאם זה קשר שאינו של קיימא מותר לנתק ואם זה היה קשר של קימא אסור לנתק ועיין חזו"א שתמה על זה דכאן יש נידון של קורע ואם זה קלקול אין כאן סיבה לאסור ובפשוטו מבואר מהמג"א דדין מתיר זה לא דוקא לקרוע במקום הקשר אלא שכל שמנתק את החיבור שנעשה על ידי הקשר חשיב מתיר

והנה מבואר בראשונים שקשר בראש החוט חישב קושר אפילו בקשר אחד ועיין אגלי טל שהקשה הרי זה לא מחבר שני דברים ובפשוטו חזינן שיש חיוב על עצם הקשר וע"ש שביאר שמדובר שמעונין על ידי זה לחבר החוט לבגד שלא יוכל לצאת וא"כ יש כאן חיבור של החוט לבגד דהינו שהדין חיבור בקשר זה לא דוקא במקום הקשר אלא כל מה שמתחבר על ידי הקשר הוא מכלל יצירת הקשר ועיין מרדכי שנקט שמועיל לעשות קשר אם חוט אחד מסביבות לחוטים לתופסם לבגד ומתקיים הדין קשר ויש שדנו שמדובר בהווה שקושרים כדי שהחוט לא יפרם וא"כ יש כאן קשירה לחבר חוטי החוט ולפ"ז בחוט נילון או ברזל אין איסור אמנם בפשוטו אין זה קושיא כלל דיש כאן חיבור של חלק מהחוט על עצמו והרי מעונין במצב זה ולכן יש כאן חיבור בין שני דברים [ובאמת תימא האו"ש שכתב פ"י משבת שבקלעת שערות הגמ' לא דנה מצד קושר כיון שזה כבר מחובר לגוף שוודאי שכל תוספת חיבור זה סיבה לקושר וצ"ע]

והנה לענין תפילין בפשוטו אין דין הקשר לעשות חיבור הרצועות דרך קשר אלא יסוד הדין שיהיה כאן ברצועות צורה של קשר ומצד החיבור לא משנה איך שזה יהיה ומה שהצריכה התורה שזה יהיה דרך קשר זה כיון שרצתה שיהיה צורה של קשר וכדחזינן שיש הלכות מה הצורה של הקשר דבשל ראש צריך צורת ש' ובשל יד צריך צורת י' ולפ"ז יוצא שיש שני סוגי קשרים יש קשר שכל מטרתו זה צורת הקשר ויש קשר שמטרתו לחבר בין שני דברים ובפשוטו זה החילוק בגמ' בין שבת לתפילין דבשבת יסוד הנידון האם זה קשר לגבי מקום שמטרתו לחבר בין שני דברים משא"כ בתפילין הנידון שיש לזה שם קשר מחמת עצמו עניבה יתכן שלגבי מקום שהקשר הוא לחבר זה מספיק אמנם במקום שצריך קשר מצד עצמו זה לא טוב וכן הפוך ובזה א"ש מה שהקשינו דהראשונים דנו לענין לולב חליצה וציצית וכלאים שעניבה זה לא קשר ולא דימו דבר זה לתפילין דבכל אלו יסוד הקשר הוא לחבר שני דברים ובזה הדין קשר דומה לשבת ולא לתפילין

והנה דעת רבינו אליהו שתפילין צריך לקשור כל יום והקשה עליו ר"ת א"כ למה המוצא תפילין הגמ' אומרת שיש בזה איסור של קושר הרי זה קשר שאינו של קימא דהרי הוא בטוח יתיר כדי לקים בזה מצות תפילין ועיין הגהות מרדכי פ"ק דחולין דתירץ שרחמנא קריה קשר ודימה לדין שורים סוכה כ"א שאפילו אם אוהל שאינו עשוי בידי אדם זה לא אוהל אבל כאן הוי אוהל דהינו דכיון דהתורה החשיבה את זה לקשר לענין תפילין ה"ה לענין שבת והנה לכאורא כל זה אם הדין קשר בתפילן ושבת זה אותו דין אבל אם בתפילין זה הלכה של קשר ואין דין של חיבור ובשבת זה דין חיבור א"כ אין סיבה מהא דזה קשר לגבי תפילין שזה יהיה קשר לגבי שבת [ובישועות יעקב סימן שי"ז כתב שיש כאן סברא שמיגו שזה קשר לתפילין הוי קשר לשבת ודימה לדין מיגו של סוכה ולכאורא שם זה סברא שכיון שזה חשוב דופן לשבת ממילא גם לסוכה זה מגדיר את המקום וכנ"ל ובמנח"ח כתב בשם הטעם המלך סברא שכיון שזה פועל דין תפילין זה מקבל חשיבות אפילו אם זה לא של קימא ועל דרך זה הוא באבני נזר וע"ש החילוק למה לגבי עניבה זה לא סיבה] ובפשוטו מבואר מדבריו שיסוד דין של קימא זה חיסרון בשם קשר ושגם שבת יסוד החיוב על עשית קשר ולכן שיך לומר שכאן רחמנא אחשביה קשר אבל אם נימא שהחיסרון בחיבור של הדברים א"כ בתפילין שאין דין חיבור אין סיבה שמזה שהתורה קראה לזה קשר שזה יהיה קשר לגבי שבת [אמנם אין זה מוכרח דיתכן דס"ל שהמציאות של קשר זה דבר שבכוחו לחבר בין שני דברים וכיון שקשר שאינו של קימא אין בכוחו לחבר זה מחסר בחשיבות של קשר וצ"ע]

והנה עיין אגלי טל שלמד מדברי ההגהת מרדכי שיש דין קשר של קימא לענין תפילין ולדידן שאין את המיגו דהרי אין ענין לקשור תפילין כל יום א"כ קשר לזמן לא יעזור בתפילין וכבר העיר שאין המנהג כן וכן הרי בראשונים מבואר שקשר רפוי זה טוב בתפילין אפילו שלענין שבת אין חיוב וחסר בשל קימא אמנם הרשב"א דן שזה פסול בתפילין ולפ"ז יש לדון כנ"ל

והנה לדעת ההגהות מרדכי צ"ע מה הצד שקשר עניבה לגבי שבת פטור ולגבי תפילין הוי קשר ובפשוטו צ"ל שס"ל כמבואר ביש"ש יבמות סימן ו' שעניבה לגבי חליצה זה טוב ורק לגבי שבת זה לא קשר כיון שזה לא דומיא דמלאכת המשכן דהינו שזה סוג חיבור שחלוק בצורתו שאין ללמוד אחד מהשני אמנם לפ"ז לכאורא בציצית ובלולב ובחליצה יועיל עניבה דרק בשבת כיון שזה לא דומה למשכן זה לא עוזר וזה דלא ככל הראשונים הנ"ל

**בדין עניבה על גבי קשר וכריכה על גבי קשר**

ג]והנה לענין עניבה על גבי קשר מצאנו דנחלקו בזה הראשונים דעיין מרדכי במנחות סימן תתק"מ דר"ת בתחילה נקט שקשר אחד הוי קשר והוכיח מהא דעניבה הוי קשר והרי עניבה זה קשר אחד ובסוף נקט שעניבה זה על גבי קשר ולדידן צריך קשר על גבי קשר [ולפ"ז מוכח שזה לא מעשה אומן דאל"כ לא משכחת ליה קשר הדיוט אם לא דנימא שכל הדין שקשר על גבי קשר חשיב קשר אומן רק אם זה מהודק כלשון השלט"ג] אמנם דעת המרדכי שעניבה על גבי קשר אסור והיה מקום לומר שס"ל שקשר אחד הוי קשר וכל הדין עניבה זה בעניבה אחת וכמו דס"ל לר"ת בתחילתו אמנם הפוסקים כולם נקטו שקשר אחד זה לא קשר ובכל אופן המג"א והט"ז נקטו שעניבה על גבי קשר הוי קשר ולפ"ז צ"ל שעניבה הכוונה עניבה על גבי עניבה

והנה צ"ב מה הסברא שעניבה על גבי קשר הוי קשר לדידן הרי מאותו סיבה שעניבה זה לא קשר כי שוברו בצידו או כי זה מוגדר כמו שזה לא של קיימא א"כ גם כשזה על גבי קשר זה כך ועיין ישועות יעקב סימן שי"ז ובאג"ט סימן כ"ג סק"ד שכתבו דהנה לענין שני תפירות הגמ' ע"ד: שואלת שזה לא מתקיים והגמ' עונה כגון שקשרן והקשה היראים א"כ שיתחייב משום קושר ותירץ שהיה קשר אחד והוכיח מכאן שקשר אחד זה לא קשר לענין שבת וצ"ע א"כ איך זה עוזר שזה יהיה של קימא ולכאורא היה מקום לומר שבתור התנאי הכללי של מלאכתו מתקימת זה מספיק ורק בתור התנאי המיוחד של קושר זה לא מועיל אמנם יש ראשונים שס"ל שגם תופר לומדים מקושר לגבי הגדרים של קיימא א"כ קשה כנ"ל ובפשוטו מבואר מזה דגם דבר שהוא בגדר אינו של קיימא אבל בתור לגרום שדבר אחר יהיה של קיימא זה כן יכול דהינו שבאמת החיוב על התפירה וכאן זה מתקיים על ידי הקשר ומה שזה לא של קיימא זה חיסרון ביחס לחיבור שלו עצמו ולא ביחס לחיבור של דבר אחר וצ"ב הסברא בזה

ולפ"ז ביארו שגם כאן קשר אחד החיסרון שזה לא של קימא וכאן שיש עניבה על גביו עכשיו זה מתקיים ומה שעניבה עצמה זה לא קשר אינו חיסרון [והנה יתכן שאם כאן החיסרון שאין לזה שם קשר וכנ"ל א"כ יתכן שהיום כל החיסרון שאין לזה שם קשר וכל זה סברא כשהנידון לחייב על זה אבל בתור שזה יעשה דבר אחר של קימא אין בזה חיסרון כלל ובפרט לשיטת הרמב"ם שמצד יכול להתירו באחת מידיו זה לא חיסרון] אמנם לכאורא כל זה שייך אם קשר אחד הוי קשר ורק כל החיסרון שזה לא מתקיים אמנם למה דנקט היראים שגם בשאר דיני התורה זה חיסרון ובפשוטו כי אין לזה שם קשר וכנ"ל שכל השם קשר זה דבר שיכול לחבר וביותר דבפשוטו גם אם זה יתקיים זה לא יהיה קשר וכמו שהבין בדבריו הריטב"א א"כ לכאורא איך שייך דעל ידי עניבה זה יהיה אסור דהרי הוא מצד עצמו אינו קשר כלל ואין זה דומה לקשר על גבי קשר ששם השם קשר הוא בצירוף שניהם יחד אבל כאן הרי לא שייך שזה יהיה קשר בצירוף לעניבה וצ"ע

והנה הראבי"ה כתב לגבי לולב שיעשו כריכה על גבי קשר והרמ"א העתיק שמספיק לכרוך דהינו שלמד שזה וודאי לא קשר לגבי שבת ובהכרח שללולב לא צריך קשר אמנם הגר"א והבכורי יעקב תמהו על זה דהרי מפורש בדבריו שעניבה זה לא טוב וכן צריך כאן קשר אלא כונתו דס"ל שגם לענין שבת כריכה על גבי קשר הוי קשר ולכאורא זה כשיטות הנ"ל שעניבה על גבי קשר הוי קשר אמנם לנ"ל יש לחלק דכריכה על גבי קשר שניהם ביחד דנים אותם כדבר אחד שהוא מתקיים דכה"ג יש לו קיום יותר משא"כ בעניבה על גבי קשר לעניבה יש תמיד את החיסרון שלה וכאן זה דומה לקשר על גבי קשר [ועיין ביאור הגר"א סימן שי"ז ובאבן העזר קס"ט סקצ"ט שנקט שעניבה על גבי קשר מותר אפילו שביאר הראבי"ה שכריכה על גבי קשר אסור] ונפק"מ בקשירה על גבי כריכה שאם הגדר שהכל ביחד זה קשר א"כ ה"ה כאן משא"כ אם הגדר שהלמטה זה קשר א"כ יתכן שכריכה זה לא יכול להחשב קשר ועיין ראבי"ה סימן ר"ו דמשמע קצת מדבריו שלגבי שבת אין איסור קשר על גבי כריכה אמנם לענין כלאים נקט שיש כזה איסור כמבואר במרדכי סוף פ' במה בהמה ובפשוטו זה מוכרח דהמשנה אומרת לא יכרוך גמלים זה בזה ויקשור והגמ' אומרת מצד כלאים ותיפו"ל מצד שבת ואין לומר שזה לא של קימא דהרי לשיטתו גם כלאים אין איסור אלא בקימא ולנ"ל א"ש שיש כאן חיבור כי על ידי הקשר הכריכה מחזיקה ורק שאין כאן מחיב של קושר וכל זה מחודש [ועיין ביאור הגר"א סימן תרנ"א שהביא ראיה לדין הראבי"ה מהגמ' של קשר על תפירה וצ"ע אדרבא שם מבואר שלא חיבים על קושר ומשמע שבא להוכיח כנ"ל שלהחזיק דבר אחד אפשר גם אם דבר שהוא עצמו לא נחשב מתקיים ודו"ק וצ"ע בכל זה]