14. בפרטי דין מוקצה למצוה
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / מוקצה / הרב מאיר קאופמן / שיעורים

י"ז טבת ע"ב

**סימן י"ד**

**בסוגיא דהוקצה למצותו בסוכה ושאר מצוות**

**א]בזמן חלות האיסור דעצי סוכה ואתרוג ולולב**

**ב]האם בעינן עשיה לשם חג**

**ג]בדין נוי סוכה שבדפנות ובדין נוי סוכה שלא בטל לסוכה**

**ד]בגדר האיסור דחל שם שמים על הסוכה ומה נאסר מכח זה**

**א**

**בזמן חלות האיסור דעצי סוכה ואתרוג ולולב**

א]כתב ההגהות אשר"י פ"ד דביצה דלא חל איסור עצי סוכה ונוייה או איסור אתרוג ולולב אלא כשמקיים את המצוה מצד שהזמנה לאו מילתא ומקורו באו"ז הלכות יו"ט בשם השאלתות ועיין מג"א שהקשה הרי לגוף המצוה הזמנא מילתא ותירץ שכאן לא חשיב גוף הקדושה אלא תשמישי קדושה

והנה בפשוטו אבל ברגע שמקיים המצוה חל הקדושה עד סוף היום ואפילו שזה לא היה בין השמשות כיון שכל המושג שמצאנו בין השמשות זה סברא במוקצה שדיני מוקצה נקבעים בתחילת השבת ואין הקצאה באמצע שבת אבל הדין של עצי סוכה אין סיבה שלא יחול באמצע סוכות ואם ישב בסוכה באמצע סוכות אין סיבה שלא יחול על זה קדושה ובפרט בעצי סוכה שיש פסוק שחל שם שמים על הסוכה א"כ כל שיש כאן חפצא של סוכה אין סיבה שלא יחול על זה קדושה וכן נקט בעמק ברכה

אמנם עיין סימן תרל"ח בבה"ל ד"ה דהזמנה וד"ה אסור שכתב שאם ישב בסוכה באמצע היום לא יחול קדושה עד בין השמשות של יום השני וכן נקט שאם יתלה נויי סוכה לא יחול על זה קדושה עד בין השמשות של היום השני דהינו שנקט שחלות איסור סוכה ויחודה לסוכה זה רק חל בבין השמשות ולא בכל רגע מחלקי היום ואין זה כמו חגיגה שוודאי אפשר להקדישה באמצע היום וצ"ע הסברא בזה

והנה מבואר בגמ' ביצה ל: שכדי להתנות צ"ל שאיני בודל ממנה כל בין השמשות ורש"י כתב כל בין השמשות של יום ראשון ובפשוטו כוונתו שהכוונה שמזמן זה הוא לא בודל עד סוף החג דאם אחרי זה בודל באמת יהיה כאן איסור אמנם עיין ב"י שהביא מהארחות חיים שצריך להגיד שלא בודל כל בין השמשות של כל יום ועיין ביאור הגר"א שכתב שהוא חולק על רש"י שנקט שמספיק ביום הראשון והנה לכאורא עד כמה שהכוונה שבודל מרגע יום הראשון אין סיבה שזה לא יתפרש עד סוף החג ומשמע שדעת הרמב"ן שהתנאי מתפרש רק על רגע זה ולכן חידש שזה עוזר רק על היום הראשון ולא על היום השני ודעת רש"י שבסוכה כיון שלא מפסקי לילות מימים אין שום מעלה בלילה של היום השני וכן נקט בשער הציון סקכ"א

ב]והנה עיין ביכורי יעקב סקי"ד שהקשה על מה דמבואר דצריך לעשות התנאי קודם בין השמשות דעד כמה שהוא לא יושב בסוכה א"כ שיועיל התנאי כל שעושה אותו קודם שנכנס לסוכה וכתב שבסוכה שנשתמשו בה שנה שעברה כה"ג חל הקדושה מיד בתחילת החג גם ללא ישיבה ועל זה מבואר ברש"י שזה תלוי בבין השמשות אמנם המג"א הרי נקט שגם כה"ג זה לא נאסר עד שישב בה וכן הוא בפשוטו שכיון שהיחוד של השנה הקודמת לא היה ביחס לשנה זו דאל"כ גם לא יעזור שיתנה עכשיו שלא יחול כיון שהחלות כבר מכח שנה הקודמת א"כ למה שזה יחול מאליו ללא ישיבה ולא יהיה כאן החיסרון דהזמנה לאו מילתא וכן דוחק גדול להעמיד כל סוגין בכה"ג ובפרט שאת הסכך היו בזמנם רגילים להחליף

ועיין מאמר מרדכי סימן תרנ"ג שהקשה כנ"ל וכתב שאם יושב אחרי זה חל קדושה למפרע ולכן לא מועיל אלא אם עשה תנאי קודם בין השמשות וע"ש שכתב מפורש שדבר זה אינו מסברא אלא מכח ההכרח ובאמת מסברא הדבר פלא שהסברא שהזמנא לאו מילתא שאין כאן סיבה לאיסור וא"כ למה אם יושב אחרי זה יחול איסור למפרע וכי בכל הזמנה זה כך וצ"ע

ג]והנה בעיקר חידושו של השאלתות שלא חל כאן קדושה אלא בקיום המצוה מצד שהזמנא לאו מילתא ואין זה גוף הקדושה משמעות הראשונים היא לא כך דהרמב"ן בסוגין וכן הרשב"א ובעבודת הקודש ביארו שלא מועיל תנאי שיחול קדושה לזמן מצד שקדושת הגוף לא פקעה בכדי ומשמע שחל כאן קדושת הגוף דהינו שזה כמו גוף הקדושה ועיין אבני נזר או"ח סימן תצ"ג דהביא את לשון רש"י ביצה ל: שהטעם שאתרוג אסור עד סוף היום מצד שמיגו דאיתקצאי לבין השמשות ומבואר שהאיסור חל בבין השמשות והרי רש"י מדבר באתרוג ובו לא שייך לקיים המצוה בלילה וכן תוס' ביצה ל: כתבו שביום הראשון לכו"ע אסור מצד מיגו וכו' חזינן שחל איסור בבין השמשות וכן הרי הר"ן ד. הביא מהרא"ה שגם הקשה כנ"ל ותירץ שזה כמו תנאי ומבואר שמעיקר הדין זה נאסר בין השמשות והרשב"א שם תירץ שכיון שזמן המצוה היא ביום לא חל האיסור עד היום ומשמע שבתחילת הזמן מיד חל האיסור לא מדובר באדם שלוקח הלולב ברגע הראשון היום וע"ש שכתב שמכל הראשונים הנ"ל מוכח דלא ס"ל כשאלתות

והנה למה שנתבאר במקום אחר שבכל מוקצה דמצוה יש גם מוקצה דשבת אין מזה שום ראיה דכל קושית הראשונים שיחול מוקצה דשבת ומצד זה שיהיה מיגו וגו' ואין כוונתם שיחול כאן דין עצי סוכה אמנם עדין לשון רש"י שכתב שכל יום זה נאסר מצד מיגו וכו' מוכח שגם בחול המועד זה כך ובהכרח שחל גם ללא שמקים המצוה בזמן זה

ועיין אבני נזר שהקשה עוד דהנה הריטב"א והר"ן כתבו שהדין שבלולב זה אסור עד סוף היום אין זה ענין לדין מיגו וכו' כיון שכאן זה הרי לא צריך הכנה אלא זה סברא שהוא הקצה את זה עד סוף היום ולכן כתבו שעל זמן בין השמשות הוא לא הקצה כי זה לא ראוי לעשות המצוה ולכן אין מיגו דאיתקצאי ביום השמיני והנה כל מה ששיך לומר שיש כאן הקצאה מצידו עד סוף יום השמיני מצד שזה זמן שראוי לקיום המצוה זה רק שייך אם באמת ההקצאה היא בתחילת היו"ט שאז הוא מיחד את האתרוג לכל היום כי לא יודע מתי יקים המצוה אבל אם היחוד הוא ברגע הנטילה א"כ עכשיו שנטל אין שום סיבה שייחד האתרוג יותר מאשר רגע זה אלא וודאי שפליגי על השאלתות ע"ש

והנה אם ננקוט כמאמר מרדכי שעד כמה שלוקח אחרי זה זה חל למפרע ורק שאם לא לקח כלל לא חל האיסור א"כ א"ש הכל דבאמת עד כמה שעשה בזה המצוה בסוף זה חל למפרע מבין השמשות ולכן יש כאן מיגו וכו' וכן יש סברא שעושה הקצאה לכל היום אמנם כבר כתבנו שהסברא בזה צ"ע

ד]והנה מבואר בבה"ל והמו"ק שלא חל קדושה באמצע היום וצ"ע הרי מבואר בראשונים שבכל לקיחת הנויי סוכה יש ביזוי מצוה וה"ה בלקיחת עצי הסוכה לעצמו וא"כ אפילו אם לא חל באמצע היום אבל למה שלא יהיה כאן ביזוי מצוה וצ"ע

ה]עיין מ"ב סק"ט שכתב שכיון שיש כאן נידון של הזמנא מילתא א"כ אם ישב ולא הזמינו להיות סוכת החג זה לא נאסר כמו שם שצר ביה ולא אזמניה זה לא נאסר וצ"ע שכאן שלענין רגע זה וודאי שזה משמש למצות סוכה א"כ כל שלא עשה תנאי זה משמש כחפצא דסוכה ולא צריך הקצאה לעולם כדי שיחשב סוכת מצוה לרגע זה וכיון שלרגע אחד זה סוכת מצוה ממילא זה אסור לכל הסוכות וצ"ע

המורם מהנ"ל

א]דעת השאלתות והאו"ז שלא חל קדושה אלא על ידי קיום המצוה ופשטות הראשונים לא כך אלא שזה חל בתחילת היום אמנם הרמ"א והשו"ע פסקו שזה לא חל עד קיום המצווה

ב]בפשוטו לשאלתות התנאי צריך להעשות קודם שיקיים בזה המצוה וכן נקט הביכורי יעקב אמנם בראשונים מבואר שצריך קודם בין השמשות ואם הם לא חולקים צ"ל שזה חל למפרע וכמבאר במאמר מרדכי

ג]הבה"ל נקט שאם ישב באמצע היום לא חל קדושה עד למחרת ובפשוטו זה על דרך הביכורי יעקב הנ"ל שזה לא חל למפרע אמנם למאמר מרדכי הנ"ל אינו כן

ד]בפשוטו זה וודאי שקדושת סוכה ואביזריה חל גם באמצע היום אמנם הבה"ל הביא מהמור וקציעה לא כך ואם בנה סוכה באמצע היום לא נתקדשה עד בין השמשות וכן יש משמעות ברמב"ן לביאור הגר"א אמנם המו"ק נקט שלגבי זמן שישב בסוכה וודאי חל קדושה ומשמעות הבה"ל לא כך אלא שיכול גם להסתפק מנויי סוכה הנ"ל וצ"ע

**ב**

**האם בעינן עשיה לשם חג**

כתב רבינו ירוחם נתיב ח' ח"ב וז"ל ומ"מ כל מה שכתבתי דינו כמו כן בסוכה ישנה אפילו לא חידש בה דבר ואפילו שלא נעשית לשם סוכה עכ"ל דהינו דהדין דהסוכה אסורה זה גם בלא עשאה לשם חג ובפשוטו משמע שגם אם עכשיו זה עדין משמש לסוכה אם מטרה אחרת כגון סוכת רועים וכדו' אבל כיון שיחדה גם למצות סוכה ממילא יש כאן מציאות של סוכת מצוה וזה נאסר

אמנם הרשב"א בעבודת הקודש שער פ"ו ה"ו כתב וז"ל ויראה לי שלא נאמרו דברים אלו אלא בסוכה שעשאה לשם חג אבל היושב בסוכת רועים ובורגנים וקיצים הרי היא כסוכה דעלמא שבשביל שנכנס זה ואכל בה פתו לא נתקדשה זו עכ"ל

ועיין א"ר שנקט שיש כאן מחלוקת והנה היה מקום לומר שדעת הרשב"א שיש דין עשיה לשם חג וכל שבמעשה הבניה זה לא נעשה לשם סוכה גם אם מיחדה אחר כך לשם סוכה זה לא עוזר אמנם זה וודאי אינו דלשון הרשב"א שהחיסרון שנכנס ואכל פתו דהינו שזה נשאר סוכת רועים ורק שהוא עכשיו מקיים בזה את מצותו דהינו שאם ייחדה לסוכות לסוכת מצוה וודאי שאין דין מעשה עשיה לשם סוכה [ועיין שער הציון ג'] אמנם משמע שאם זה עדיין משמש עיקרו לסוכת רקב"ש או גנב"ך ורק שדעתו שהוא גם יקיים בזה את מצות החג שלו שכה"ג אין זה חפצא דסוכת מצוה דעיקר יעודו גם עכשיו סתם לצל כה"ג לא יחול קדושה אמנם עיין בלשונו בחידושיו שהוסיף וז"ל וכי מפני שנכנס זה שם ואכל שם פעם אחת או ישן שם פעם אחת תחול עליה קדושה כל ז' עכ"ל ומשמע שרק אם לא יחד את זה למצותו לכל ז' חשיב ורק במקרה פעם אחת אכל שם כה"ג זה לא מחשב סוכת מצוה אבל אם מיחדה שגם יקיים בה מצותו כל ז' אפילו שנשאר עיקרו לסוכת רקב"ש בכל אופן זה יאסר

ולפ"ז אינו מוכרח דרבינו ירוחם חולק על זה אלא כוונתו שיחד הסוכה לשם סוכות והנה המ"א הביא רבינו ירוחם שאם ישב בה פעם אחת זה מתקדש וכתב המ"ב שזה רק בהזמינה לכל חג הסוכות אבל ללא זה אינו מתקדש כמו בכל תיק של תפילין דצר ביה ולא הזמניה זה לא מתקדש הרי מפורש כדברינו אמנם בעיקר ראיתו מדין צר ביה וכו' לכאורא אינו מוכרח דיש מקום לומר שכאן אפילו אם יושב פעם אחת כיון שלגבי רגע זה הרי יחד הסוכה למצותה דהרי משתמש בה בתור סוכת מצוה א"כ יתכן שממילא חל בה דין סוכת מצוה דעד כמה שלא ס"ל כרי"ף שעוזר איני בודל בסוכת מצוה מצד שכל שבמציאות זה משמש למצות סוכה הוי חפצא דמצוה ואין זה תלוי במה שמיחדה לסוכת מצוה א"כ גם ישיבה של רגע אחד זה מספיק ומה שההאו"ז כתב שהזמנה לבד לא עוזר הוא מצד שבזה אין זה עדין סוכת מצוה כלל אבל בישב בה אפילו שבתיק של תפילין זה לא אוסר דשם ללא שמיחדו לזה אין סיבה לאסור משא"כ כאן אמנם לאחר שבדברי הרשב"א מפורש להיתר דהינו אפילו שכתב שם להחמיר דלא כרי"ף בכל אופן כתב שבדבר שאינו מיועד למצוה אין איסור א"כ מהיכי תיתי שרבינו ירוחם חולק על זה [אמנם עיין מחנה אפרים צדקה י"ב שכתב שלענין סוכה לא צריך הזמנה כלל ע"ש מה שביאר לפ"ז ולכאורא כוונתו שלא צריך ליחד הסוכה לסוכת מצוה אלא כל שיושב בה לשם מצות סוכה ומשמשת סוכת מצוה זה סיבה לאסור]

[והנה הרשב"א כתב סוכת גנב"ך דהינו סוכת נשים וראיתי למי שהוכיח מזה שאם אשה עשתה סוכה לשם מצוה לא חל על זה קדושה ודבר זה אינו מסתבר וכוונת הרשב"א לאשה שעשתה סוכה לצל דאשה לא בונה סוכה למצותה דאין לה חיוב אבל אם תעשה לשם מצוה וודאי יחול על זה דמהיכי תיתי שצריך דוקא סוכה דחיובא ופשוט]

**ג**

**בדין נוי סוכה שבדפנות ובדין נוי סוכה שלא בטל לסוכה**

כתב הרמב"ם דגם דפנות הסוכה נאסרים מצד הדין חג לה' והרא"ש פליג על זה וס"ל שזה לא נאסר ובפשוטו דעת הרמב"ם שזה דאוריתא וכן הוא בלשון הר"ן וכן הביאו מהיראים שזה נאסר מדאוריתא והט"ז והב"י נקטו שזה רק מדרבנן ובדעת הרא"ש הט"ז נקט שזה נאסר מדרבנן ורק שהבין ברמב"ם שזה דאוריתא אמנם הב"י נקט שס"ל שאין איסור כלל וכן הוא וודאי פשטות לשון הרא"ש והטור ובאמת מסברא צ"ע למה שלא יהיה כאן דין מוקצה למצותו דעלמא דהרי הדפנות מיוחדות לקיום מצות סוכה וצ"ל שאין מקימים בהם מצות סוכה אלא זה רק היכי תימצי שיוכל לקים המצוה בישיבתו מתחת לסכך ואין זה דומה לאתרוג והדס שזה עצמו החפצא דמצוה

והנה הבה"ל הביא מהעיטור וכן הקשה הגר"א ועוד אחרונים דבגמ' מבואר שנויי סוכה שתלוים על הדפנות אסורים ואם הדפנות עצמם מותרים כל שכן הנויים התלוים בהם והעיטור דחה שכוונת הגמ' מהצד של הסכך והגר"א כתב שזה דיחויא בעלמא דהינו שנקטו דלרא"ש נוי שעל הדפנות לא נאסר אמנם המג"א סק"ח כתב שנוי סוכה לא משנה איפה זה מונח דכל שזה מיפה הסוכה זה אסור ולכאורא כוונתו שתמיד זה מוסיף נוי לסכך ויש כאן הידור בקיום מצות סוכה ומה זה משנה איפה זה מונח וצ"ב דעת החולקים והיה מקום לומר שס"ל שנוי שעל הדפנות מתיחס ליופי הדפנות ולא לכללות הסוכה ואינו מסתבר

אמנם עיין לשון רש"י שביאר שטעם האיסור בנויי סוכה כי זה בטל לסוכה וכן הוא בלשון הר"ן וצ"ב מה הוצרכו ללשון זה ומשמע שבנויי סוכה מצד סתם שזה משמש למצות נוי סוכה זה לא סיבה לאסור אלא מצד שזה בטל לסוכה ולפ"ז אם זה מונח על הדפנות והדפנות מותרות לא שייך לומר שזה בטל לסוכה דהרי הדפנות מותרות אלא שצ"ב למה הוצרכו לדבר זה ויתכן דכיון דאין חיוב לעשות נויי סוכה ס"ל שמצד הקצאה למצוה סתם זה לא צריך להאסר דאין לנו מקור לזה ורק מצד שזה בטל לסוכה והוא בכלל הסוכה לכן זה נאסר אמנם עיין שו"ת הרא"ש שכתב שהסדינים שתלוים על הדפנות נאסרים וצריך תנאי אפילו שנקט שהדפנות לא אסורות ובהכרח שס"ל כמ"א לעיל ושאין תנאי שזה יתבטל לסוכה

והנה יש לדון במניח דבר לנוי בסוכה כגון עציץ האם יחול כאן דין נויי סוכה ולנ"ל לדעת המג"א וכדמוכח משו"ת הרא"ש זה יאסר אמנם לדעת העיטור והגר"א ולשון רש"י והר"ן זה לא יאסר

והנה יש מקום לדון האם מותר להעביר נוי מהסכך לדפנות והיה מקום לדון דלדעת הרא"ש הנ"ל דתמיד דינו שהוא אסור כי הוא נוי הסוכה א"כ לא משנה איפה זה מונח אבל לפוסקים דמבואר דנקטו דעד כמה שהדפנות לא קדושות גם נויים לא קדוש א"כ לא חשיב נוי סוכה א"כ יש כאן איסור דביזוי מצוה או הוקצה למצותו אמנם לנ"ל זה וודאי שמצד ההקצאה למצוה זה לנוי סוכה וגם אם הוא בדפנות יש כאן את אותו מציאות של נוי סוכה ורק שיש כאן סברא שחלות דין הוקצה למצותו לא חל אלא מתי שזה בטל לסוכה

אמנם עיין ביכורי יעקב שהביא לדון לקחת מהסכך להניח בדפנות שזה יאסר מצד הורדה מקדושה לקדושה דהינו שכשהוא בסכך הוא חפצא של מצוה ובדפנות זה רק הכשר מצוה לדעת הרא"ש שאין בזה הוקצה למצותו וא"כ יתכן שזה גם סברא בנויי סוכה דכשהוא בסכך הוי בכלל השם סוכת מצוה וכשהוא בדפנות אין הוא בטל לסוכה ואין בכלל השם סוכת מצוה וצ"ע אמנם לכאורא כיון דממ"נ או שמוכח מהגמ' שנוי בדפנות זה כמו על הסכך או שמוכח שגם הדפנות זה חשיב מוקצה למצוה א"כ אפשר להקל ובפשוטו לא צריך להחמיר דעת העיטור והגר"א לדחות הראיה מהגמ' בדרך אחרת וצ"ע

**ד**

**בגדר האיסור דחל שם שמים על הסוכה ומה נאסר מכח זה**

מבואר בגמ' סוכה ט. ביצה ל: מנין לעצי סוכה שאסורים כל שבעה ת"ל חג הסוכות שבעת ימים לה' ותניא ריב"ב אומר כשם שחל שם שמים על החגיגה כך חל שם שמים על הסוכה שנאמר חג הסוכות שבעת ימים לה' מה חג לה' אף סוכה לה' ע"כ וכתבו התוס' ושאר הראשונים דהוי איסור דאוריתא ולא אסמכתא ויש לעיין מה כלול באיסור זה

והנה בפשוטו כיון שזה הוקש לחגיגה א"כ כמו שחגיגה זה אסור בהנאה ה"ה כאן וא"כ זה אסור בכל השתמשות והנאה ואפילו הנאה דממילא וכן הוא לשון הרמב"ן שבת מ"ה. וז"ל ולי נראה דעצי סוכה בין קיימת ובין נופלת אסורין **בהנאה** כל שבעה מן התורה ללא איסור מוקצה עכ"ל ומשמע שזה איסור הנאה אמנם צ"ע דהרי מבואר בגמ' סוכה י: שמותר לתלות דברים על הסוכה ואפילו מעל הסוכה דהינו על הסכך וכן מבואר ברש"י וכל הראשונים שבת קנ"ד: שהיו רגילים להניח דברים על הסכך אמנם עיין ביכורי יעקב שכתב שכיון שהסוכה עומדת למצות ישיבת סוכה ותשבו כעין תדרו ממילא כל דבר שדרך אדם להשתמש בשימוש ביתו אין זה בכלל האיסור ולכן כאן מותר אפילו דבר שמבטל המצוה ולפ"ז חידש דבנפלה הסוכה שעכשיו אין השימוש דרך ישיבת סוכה אסור לתלות על הסוכה או להישען עליה

ועיין עונג יו"ט סימן ה' בהגהה שנקט שסוכה זה איסור הנאה גמור ולכן כתב שבירדו גשמים אין זה רק פטור אלא שאסור לשבת אז בסוכה כיון שעכשיו אין בזה קיום מצוה וממילא יש כאן איסור הנאה וע"ש שאין זה דומה לנשים שמקימות מצות סוכה אפילו שהם פטורים והנה לפ"ז אדם שנכנס לסוכה שלא לשם מצות סוכה עושה איסור של הנאה מהסוכה ואין משמע כן, וכן בכל הפוסקים מבואר דבירדו גשמים או מצטער שפטור מהסוכה הוא רק הדיוט אם הוא נשאר בסוכה ולא השתמט לאף אחד שיש בזה איסור הנאה מהסוכה וכן הרי הדרך לסגור הסכך מפני הגשמים ונשארים בסוכה וע"ש שכתב שכה"ג בטל מהסוכה דין סוכה מותר וצ"ע דהרבה ראשונים נקטו שנשאר בזה איסור דאוריתא אמנם בפשוטו כיון שכאן זה עומד לישיבה א"כ מישיבה לא חל איסור גם אם זה לא ישיבה של סוכה שכל החלות שם שמים לדבר שהוא לא צורת קיום המצוה [ועיין קרן אורה שבת כ"ב.שביאר שלכן ללא סיבה מיוחדת מותר להנות מאור הנרות חנוכה דהקצאתו היה שזה יהיה מציאות של דבר שמאיר וממילא ביחס לדבר זה אין כאן חלות שם שמים ע"ש]

אמנם עיין ט"ז סימן תרל"ח סק"ג ובגר"ז ס"ה ובשאר הנו"כ שכתבו שכל האיסור מכח שחל שם שמים זה רק להסתפק בצורה שזה מבטל מדבר זה שם המצוה אבל כל שהדבר ממשיך לשמש למצוה אלא שהוא משתמש בזה לשימוש אחר אין זה בכלל האיסור הנאה מחמת שחל על זה שם שמים ועיין טור סימן כ"א דהביא מהשאלתות שאסור לקשור דברים בחוטי הציצית כל זמן שמשמשים למצוותם מצד ביזוי מצוה וכתב הטור שזה לא דומה כיון שכאן לא עושה את עצם המצוה בצורה בזויה כמו כיסוי הדם ברגל ועיין ב"י שהקשה הרי אסור להנות מנויי סוכה ומאתרוג ולולב אפילו שזה לא שמקים המצוה בצורה של ביזוי אלא שיש איסור להשתמש בחפצא של מצוה לדבר אחר ועיין קה"י שבת סימן י"ז שכתב לישב כדרך הט"ז שכל האיסור רק אם מבטל מהדבר את מציאותו כחפצא של מצוה אבל להשתמש בדבר בתור חפצא של מצוה לעוד שימוש אין בזה איסור ולכן ס"ל לטור שמותר לקשור דבר בחוטי הציצית

והנה בגמ' מבואר שיש איסור גם באתרוג ולולב מצד הוקצה למצותו והנה ברש"י סוכה ל"ז: ובמאירי שם וכן בחידושי הרא"ה ביצה ל: מבואר שזה דין דאוריתא שילפינן מסוכה אמנם בלשון הרמב"ן במלחמות ביצה ל: וכן נראה שנקט בשו"ת הרשב"א סימן רס"ט שזה רק דרבנן אמנם לכאורא גדר הדין שיש חלות שם שמים בכל חפצא דמצוה וכדחזינן שהגמ' מדמה שלא יועיל תנאי להפקיע הקדושה מכאן ולהבא וביארו הראשונים שזה כמו קדושת הגוף שכיון שזה חל אי אפשר להפקיע קדושה זו ולנ"ל לא יחול איסור אלא לקחת חלק שזה לא ישמש כבר כחפצא דמצוה

אמנם צ"ע דהגמ' סוכה ל"ז: אומרת שאתרוג של מצוה מותר להריח בו כיון שעיקרו לאכילה מאכילה אקציה מריחיה לא אקציה אמנם הדס כיון שעיקרו לריח ממילא גם מריחו הוא הקצה אותו ובפשוטו מפורש שחל דין הקצאה גם מדבר שאין בו ביטול החפצא משימושו למצוה

אמנם עיין קה"י שם שכתב שלכאורא אדרבא קשה שהגמ' מחלקת האם בדעתו הקצה גם מריח וצ"ע הרי בחפצא של מצוה לא עוזר שאומר שיחול קדושה חלקית או לזמן שכיון שזה נאסר ממילא זה אסור לכל זמן המצוה א"כ כאן כיון שחל על זה שם שמים ואחד מהדינים שזה אסור בהנאה א"כ למה שכאן יהיה מותר וע"ש שכתב שאדרבא באמת מצד הדין שחל שם שמים אין סיבה שיחול איסור על הריח כיון שאין בזה ביטול הדבר מהעמדתו למצוה ורק שיש כאן איסור חדש שאם אדם מיחד דבר למצוה ומקצהו משימושים מסוימים חל האיסור וזה רק מצד דעת האדם ולכן כאן אם לא מקצה מדעתו לא חל איסור וע"ש שאדרבא זה ראיה לסברא הנ"ל דאם גם הנאה מדבר שלא מבטלו מהעמדתו למצוה אסור מה איכפת לי שמריחיה לא אקציה הרי זה בכלל האיסור

אמנם לכאורא יתכן שזה וודאי שנאסר גם דבר שאינו מבטלו ממצותו אמנם לא נאסר אלא לקיחת חלקים או מעשה השתמשות אבל הנאה דממילא לא נאסרה ולכן לשבת על סוכה שבורה וודאי יאסר וכן לקשור דבר בחוטי הציצית ורק כאן להריח חשיב הנאה דממילא ובזה אין האיסור אלא מצד הקצאתו וכנ"ל ועיין מרדכי פרק כל שעה ובשו"ת הרשב"א סימן תתמ"ט שהובא תשובה מהמהר"ם מרוטנבורג שכתבו שהסיבה שאתרוג מותר כי ריחיה לאו מילתא והדס אסור דבדבר שעומד לכך ריחיה מילתא ולכאורא מבואר כנ"ל שיסוד ההיתר כי לאו מילתא דהינו שאין כאן לקיחת הנאה של כלום דאין זה אלא הנאה דממילא ולא חשיב מעשה השתמשות וחידש שבדבר שעומד לכך וזה עיקר שימושו גם כה"ג חשיב השתמשות בגופו ודו"ק והנה מבואר במג"א סימן תקפ"ח וכן הוא במ"ב ששופר בר"ה אסור לשתות בו מים כי הוקצה למצותו וצ"ע הרי זה לא עיקר הנאתו ומה זה שונה מאתרוג להריח ולנ"ל א"ש שכאן שזה השתמשות וודאי זה נאסר מדין שחל על זה שם שמים וכנ"ל אמנם מהראשונים שכתבו שהדס של סוכה מותר כי עיקרו לסכך מוכח שאין הביאור שכה"ג שזה הדרך ריחיה מילתא וכן הש"ך סימן ק"ח סקכ"ז והגר"א שם תמהו דבגמ' מבואר שההבדל דפה מריחיה אקציה ופה לא הקצהו ע"ש

אמנם עיין רש"י שעל גמ' זו של הדס להריח כתב שילפינן מעצי סוכה וכן הוא בשאר ראשונים הנ"ל ומשמע שאין זה סתם הקצאה מדעתו ויתכן שעיקר כוונתו שחל על זה שם שמים שזה נאסר וממילא ה"ה מה שאדם מקצה בדעתו וצ"ע

והנה עיין קש"ק סוכה ל"ז: שהובא מהכל בו והמכתם והארחות חיים וכן הוא במאירי שם דבהדס אפילו שמריחיה אקצייה בכל אופן מועיל תנאי כיון שאין כאן ביטול המצוה [אמנם בדבריהם מבואר שיסוד ההיתר של נוי שמועיל תנאי כי אין בזה ביטול מצוה ולכן ה"ה כאן אמנם שאר הראשונים לא ביארו כך] ולכאורא עיקר יסוד הקה"י מבואר כאן שבאמת איסור זה אינו מצד עצם השם סוכה אלא מצד הקצאת האדם ולכן מועיל תנאי אמנם יתכן הביאור כנ"ל שאין זה אפילו מעשה השתמשות

והנה הר"ן הביא מחלוקת ראשונים האם בסיכך בהדס מותר להריח בו דיש שדימו להדס של מצוה ויש שכתבו שכאן שזה משמש כמעשה עץ ואין לו ענין בזה בתור להריח א"כ זה כמו אתרוג שלא הקצאו אלא מהסקה ולא מלהריח בו וכתב הט"ז דלמה שהכריע שאין איסור אלא בדבר שמבטל את הדבר משישמש כחפצא של מצוה א"כ כאן זה לא שייך והעתיקו המ"ב ודבריו צ"ע הרי לענין הדס מפורש בגמ' לאיסור ובהכרח כנ"ל שיש כאן איסור מצד הקצאה ונידון הראשונים האם יש כאן איסור מצד הקצאתו כמו בהדס וצ"ל שבסוכה שכל המצוה זה ההשתמשות בסוכה בזה היה פשיטא ליה לט"ז שאין הקצאה מצד האדם וכל הסיבה לאסור מצד עצם דיני הסוכה ובזה כתב שבדבר שאין זה ביטול החפצא אין בזה איסור

והנה מבואר בגמ' שמעיקר הדין מותר להנות מאור של נר חנוכה ורק מצד שלא יגידו שהדליקה לאורה אסור או למנות מעות עיין ברא"ש שביאר שיש בזה ביזוי מצוה מיוחד ולכן אסור ועיין בגמ' ששמואל חולק שאין איסור למנות מעות בנר חנוכה ועיין קרן אורה שם שהקשה למה שזה לא יאסר ככל דבר שמוקצה למצותו והנה אם נימא כט"ז א"ש שכאן שזה לא ביטול החפץ מיעדו אין איסור זה וכן אם נימא כנ"ל שהשתמשות דממילא מותר א"כ ה"ה כאן אמנם אם לא כן קשה [אמנם מהדס הרי ודאי מוכח כיסוד זה בפשוטו אם לא דנחדש שכל האיסור שהוקצה זה ממה שעיקר יעודו לכך] וע"ש בקרן אורה שכתב שכאן שעיקר ההקצאה שזה ישמש כנר שמאיר וודאי אין כאן איסור בממה שנהנה מאורו דכל הקצאתו למציאות שיאיר ולא חשיב שיש כאן לקיחת הנאה שזה הוקצה מזה ע"ש וצ"ב

והנה לכאורא היה מקום לומר שכל האיסור רק במה שמבטל הדבר מעשית מצוה אבל כל שנהנה בצורה שאין זה מבטל המצוה אין זה בכלל האיסור כלל ועיין תוס' ורשב"א שבת כ"ב שביארו למה הגמ' אומרת אבוה דכולהו דם ולא אומרת עצי סוכה דשם יש ביטול מצוה וכאן אין דהרי את המצות סוכה מקים ללא נוי ויש מקום לומר שגם למסקנא מה שנאסר מצד שדנים שיש כאן ביטול מצות נוי סוכה והנה זה וודאי שגם אתרוג שנפסל אסור ונויים שנפלו אמנם הביאור שחל על זה פעולה שיש בה ביטול מצוה אבל לא צריך שעכשיו יהיה בזה ביטול מצוה וכדחזינן מאתרוג שנפסל שגם אסור בהנאתו אלא דמדברי הרמ"א שאסור לקחת קיסם לחצות שניו מוכרח שאפילו שהסוכה משמשת כהרגלה למצותה בכל אופן יש בזה איסור וכן מוכח מהראשונים שגם יותר מהכשר סוכה יש איסור וכן קי"ל להלכה ובהכרח שלא רק פעולה שמבטלת המצוה זה בכלל האיסור אלא לכל הפחות שכל שהוא מבטל מציאותו כחפצא של מצוה זה אוסר וצ"ע בכל זה