מצוא חפצך ד שו ז-ט
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / אורח חיים / סימן שו ושז - דינים התלוים בדיבור

**שיעורי הלכה**

### שיעורים על סדר השו"ע

### מפי מו"ר הגאון

### רבי רפאל צבי ובר שליט"א

הלכות 'ממצוא חפצך'

##### **או"ח סימן שו סעי' ז - ט**

##### **שיעור ד**

# **[סעיף ז] מותר למדוד בשבת מדידה של מצוה, כגון למדוד אם יש במקוה ארבעים סאה.**

## האיסור למדוד בשבת

הנה מקור האיסור למדוד בשבת הוא במשנה בביצה (כט, א) אומר אדם לחבירו מלא לי כלי זה אבל לא במדה, וקיי"ל כרבא שביאר שם בגמרא את דברי המשנה, דמותר לקחת מחבירו אפילו בכלי המיוחד למידה, ובלבד שלא יזכור לו שם מדה, והיינו שלא יאמר לו מלא לי כך וכך בכלי. וכך נפסק בשו"ע לקמן (סימן שכג סעיף א) שמותר לומר לחבירו מלא לי כלי זה אפילו אם הכלי מיוחד למדה, אך למדוד בכלי המיוחד למדה אסור. וברמ"א שם כתב ויש מקילין לומר דכל שאינו מכוין למדה לגמרי שממעט או מוסיף מעט שרי.

ולגבי האיסור למדוד במשקל מבואר במג"א לקמן (סימן תק ס"ק ד ובמשנ"ב שם ס"ק ח) שאסור למדוד אף אם מוסיף או פוחת מעט, וביאר המג"א דכשמודד לפי המידה, הרי אם מוסיף או פוחת אינו נראה כמודד אלא כשופך סתם לכלי, אך במשקל אף אם אינו מדייק הוא נראה כשוקל ואסור.

## מדידה לצורך מצוה

והתבאר בשו"ע כאן דמדידה לצורך מצוה מותרת, וכמו שמבואר בגמרא בשבת (קנז, א) שמדדו את החלון אם יש בו פותח טפח להביא את הטומאה מהחדר שהמת בו לחדר הסמוך לו. ובמשנ"ב (ס"ק לה) כתב דהתירו למדוד את פתח החלון אף על גב שיכולין הכהנים לצאת ממנו, דכשמודד שעורי תורה לא מחזי כעובדין דחול, והיינו שאין הכוונה שהתירו למדוד לצורך קיום המצוה, אלא שמדידה לצרך מצוה לא נאסרה. ולפי"ז נראה שאף אם יכול לדחות את המדידה לחול, מותר לו למדוד בשבת לצורך מצוה, דאין במדידה זו איסור כלל (ועי' אגרות משה חלק ה סימן יח שתמה מהו מקור היתר זה, ולהנ"ל א"ש).

## שקילה לצורך מצוה

כתב הכף החיים (ס"ק סג) בשם ספר פתח הדביר (אות טו) דהוא הדין שמותר לשקול לצורך מצוה, וכגון באדם שקשה לו לאכול הרבה בליל הסדר, וצריך למדוד שיעור לאכילת הכזית, או כגון שיש לו מצה בשיעור מצומצם, דמותר לשקול את המצה כדי לדעת השיעור [וע"ש שישקול כנגדם במשקולת דבר שאין בו משום איסור מוקצה כגון מזלג], אך סיים הכף החיים שליבו מהסס בזה מכמה טעמים ועל כן נכון לשקול את הכזית מערב יום טוב.

והביאו בשם הגרש"ז (בשש"כ פרק כט הערה צט) דהטעם לאסור לשקול לצורך מצוה, הוא כפי מה שנתבאר לעיל דשקילה חמיר טפי ממדידה, שהרי לא התירו לשקול אם מוסיף או פוחת מעט, אף שהתירו למדוד בכה"ג, ומבואר דשקילה חמורה ממדידה, ולכן אסור לשקול אף לצורך מצוה. ודבריו צ"ע דזה אינו חומרא שהחמירו בשקילה, אלא שבשקילה אף אם אינו מדקדק, נראה כעובדין דחול, משא"כ במדידה דאינו נראה כעובדין דחול וכנ"ל.

ולמעשה נראה דיש להקל אף לשקול לצורך מצוה, דצרכי שמים אינם כעובדין דחול. וכל שכן למנהגינו דמחשבים השיעורים לפי נפח, שכששוקלים שיעור 'כזית' במשקל הוא אינו מדוייק, כיון שצריך לחשב את השיעור לפי המשקל הסגולי של המצה, אם כן ודאי יש להקל בזה. אכן יש שהחמירו בזה, וגם בשיעורים של יום הכיפורים, נהגו להכין מראש את הכמות המדודה שמותר לשתות בצום.

## מדידה במדחום

ולענין מדידה במדחום נראה להתיר, כי אין בזה עובדין דחול כלל, שהרי אף ביום חול אין מודדים במדחום לצרכי מקח וממכר, אלא רק למדוד חום לחולה, ורק דבר שנעשה בחול לצורך חול נראה כעובדין דחול. וכ"כ האגרות משה (חלק א סימן קכח).

## מדידה בתערובת אם הוא מתקן מנא

כתב המשנ"ב (ס"ק לה) דהוא הדין שמותר למדוד כדי לשער שעור שישים לבטל איזה איסור, דכיון דהוא להתלמד על דבר הוראה לא הוי כעובדין דחול. ובמשנ"ב לקמן (סימן שכג ס"ק לז) כתב דכמו שאסור לבטל איסור בידיים בשבת, משום דהוי כמתקן מנא, שאין לך תיקון גדול מזה שמתירו באכילה, ה"ה דאסור למדוד אם יש שישים לבטל את האיסור, דנראה כמתקן את התערובת, וכתב שם שיש להתיר רק אם הוא משער בעיניו אם יש שם שישים, אבל מדידה אסור. וצ"ע דדברי המשנ"ב סותרים דכאן כתב שמותר למדוד משום דהוי מדידה של מצוה, וביותר קשה דבשני המקומות מקור הדין של המשנ"ב הוא מהפרי מגדים, ויוצא שדברי הפמ"ג סותרים עצמם וצ"ע.

ובאמת דברי המשנ"ב לקמן צ"ע בסברא, דמדוע מדידה כדי לדעת אם יש שישים הוי כמתקן מנא, הרי אף שאסור לבטל לכתחילה היינו משום שעושה מעשה בגוף האיסור להתירו, אך כשמודד אם יש שישים אינו עושה פעולה בדבר להתירו, אלא רק מברר את המציאות, וכמו שמותר לשאול את הרב על דבר אם הוא מותר או אסור ואין בזה משום תיקון מנא אף אם יפסוק הרב להיתר, כיון שהוא רק בירור המציאות.

וכן מוכח ממה שהתירו למדוד אם יש פותח טפח בחלון כדי להביא את הטומאה, ואף שיש שיטות שאחר המיתה אסור לפקוק את החלון מפני הטומאה, כיון שהוא חשיב מתקן (כמבואר במשנ"ב סימן שיג ס"ק א), מכל מקום התירו בגמרא למדוד את הפתח ואין בזה משום תיקון מנא, וה"ה הכא אף שאסור לבטל את האיסור מותר למדוד אם הוא התבטל.

## נשבע לשלם בשבת

הביאור הלכה (ד"ה מותר) ציין לדברי המג"א במה שכתב לענין אם אחד נשבע לחבירו לפרוע לו את החוב ביום פלוני ואירע שהיה בשבת, וכתב שהעתיקו לקמן בסימן שז, אמנם כבר העירו שלפנינו לא נמצא.

ועיין במג"א שהביא דדעת הבית יוסף שמותר לו למדוד או לשום את המשכון בשבת, כדי שיוכל לפרוע באותו המשכון ולקיים את שבועתו דהוי מדידה לצורך מצוה, אמנם המג"א כתב שאין להתירו למדוד לצורך כך שהרי יכול לפרוע במשכון שדמיו מרובים, ואף שאפשר שיפסיד דמי אותו חפץ, אין להתיר מדידה משום הפסד ממון.

**[המשך סעיף ז] ולמדוד אזור מי שהוא חולה וללחוש עליו כמו שנוהגים הנשים מתר, דהוי מדידה של מצוה.**

## מדידה 'סגולית'

מבואר במשנ"ב (ס"ק לו) שמותר למדוד ע"י אזור, וגזירת שחיקת סממנין לא שייך בזה, אלא ברפואה שיש בה ממש. וכעין זה כתב המשנ"ב לקמן (סימן שכח ס"ק קמג) שמותר לצוד על ידי לחש מאחר ואין זו צידה טבעית, וציין לדבריו כאן. ולפי זה נראה דכמו כן יש להתיר כל מדידה 'סגולית' היינו שעושה מעשה שאין בו ממש. [וע"ע לקמן בשיעורים (ריש סימן שכח) שהובאו הדעות בענין רפואה 'סגולית' בשבת].

**[סעיף ח] הרהור בעסקיו מתר, ומכל מקום משום עונג שבת מצוה שלא יחשוב בהם כלל, ויהא בעיניו כאילו כל מלאכתו עשויה.**

## הרהור בעסקיו

ובמשנ"ב (ס"ק לח) כתב דכל שכן אם יש לו על ידי ההרהור טרדת הלב ודאגה דיש ליזהר שלא להרהר בזה.

כתב הכף החיים (ס"ק ע וכ"ה בשערי תשובה ס"ק ה) שאם מהרהר מתוך הכתב אסור, דכיון שאינו הרהור בלבד אלא פעולה של איסור הוי כמו מקח וממכר ממש ואסור.

**[סעיף ט] אסור לומר לאינו יהודי שילך חוץ לתחום בשבת אחר קרובי המת שיבואו להספידו, אבל חולה דתקיף ליה עלמא ואמר שישלחו בעד קרוביו ודאי שרי.**

## היתר שלא תטרף דעתו

ומבואר שהתירו לומר לגוי לעשות מלאכה ולצאת מחוץ לתחום, כדי שלא תטרף דעתו של חולה. והנה באופן שיש חשש שיבוא לידי סכנה ודאי שמותר לעשות את כל המלאכות משום פקוח נפש, והכא מיירי באופן שלא יבוא לידי סכנה אלא רק תטרף דעתו, ולכן התירו לומר לגוי לעשות מלאכה כדי למנוע טירוף דעתו. [ואף לפי השיטות שלצורך יתובי דעתיה של יולדת התירו אף מלאכות שאין חשש שהאשה תסתכן אם לא יעשו עבורה את אותה המלאכה (עי' בביאור הלכה סימן שכח סעיף ד בשם המגיד משנה, וע"ש דמסיק דלא כדבריו), כבר ביארנו דהיינו דווקא אם כתוצאה מכך תבוא בסוף לידי סכנה ואכמ"ל]

ומקור היתר זה הוא מדברי המרדכי (שבת רמז שיד), והוכיח דבריו מהגמרא בבבא בתרא (קנו, ב) דקונין קנין משכיב מרע אפילו בשבת כדי שלא תטרף דעתו, וכן בגיטין (עז, ב) התירו לאשה שציוה עליה בעלה השכיב מרע לעשות קנין בביתו כדי שתתגרש בגט הנמצא שם, כדי שלא תטרף דעתו. ומוכח שם ברא"ש (פרק ג סימן נט) שהתירו גם אמירה לעכו"ם לעשות מלאכה כדי שתקנה את הבית.

## להתיר שאר שבותים כדי שלא תטרף דעתו

ובערוך השולחן (סעיף כ) כתב דמשום שלא תטרף דעתו לא התירו אלא אמירה לעכו"ם, אך שאר שבותים דרבנן לא התירו, שהרי אין בענין זה רפואה אלא רק חששא בעלמא, ולכן רק בענין של מצוא חפצך ודבר דבר חיישינן לזה ולא בדבר איסור גמור עכת"ד. ודבריו צ"ע דלהדיא מצינו שהתירו גם לקנות קנין כדי שלא תטרף דעתו, ומקורו של המרדכי הוא ממה שהתירו לקנות קנין משכיב מרע בשבת, הרי דאפילו איסור של מקח וממכר בשבת גם התירו כדי שלא תטרף דעתו וצ"ע.

## להתיר לומר לגוי לעשות מלאכה דאורייתא

והנה כתב המשנ"ב (ס"ק מא) דהתירו אפילו לשכור אינו יהודי כדי שירוץ מרחק כמה פרסאות בשבת כדי להביא קרוביו של מת, ומשמע שאף אם אומר לנכרי ללכת מחוץ לי"ב מיל שי"א שהוא איסור דאורייתא (עי' במשנ"ב סימן שצז ס"ק א), יש להתיר כדי שלא תטרף דעתו. [אכן צ"ע דברא"ש בבבא בתרא (שם) מבואר שאסור לומר לגוי להתקין מנעול כדי לקנות קנין בשבת, אף שכך ציוה השכיב מרע כיון שמלאכה זו היא מלאכה דאורייתא, ומבואר דאין להתיר לומר לגוי לעשות מלאכה דאורייתא, אף במקום שיש חשש שתטרף דעתו של השכיב מרע. ודבריו צ"ע דמשמע שלומר לגוי שיעשה מלאכה דאורייתא יותר חמור מלעשות מלאכה דרבנן, ולקמן (סימן שכח סעיף יז) מבואר דלצורך חולה שאין בו סכנה התירו לומר לגוי לעשות מלאכה, ואפילו במלאכה דאורייתא כמבואר במשנ"ב (שם ס"ק מז) ולעשות מלאכה האסורה באיסור דרבנן לא התירו אלא בשינוי ע"ש, הרי דאיסור אמירה לעכו"ם לעשות מלאכה אפילו דאורייתא קל טפי וצ"ע].

**הדינים העולים:**

1. אסור למדוד בשבת, ואם מוסיף או פוחת מעט שרי, ולשקול אסור אפי' בכה"ג.
2. מותר למדוד ולשקול לצורך מצוה, ויש מחמירין שלא לשקול.
3. מותר למדוד במדחום [שאינו דיגיטלי] בשבת.
4. נשבע לפרוע בשבת נח' הפוסקים אם מותר לשום משכון כדי לפרוע בו.
5. למדוד תערובת אם יש לו שישים כתב המשנ"ב שמותר, ולקמן כתב שאסור משום מתקן מנא, וצ"ע בסברא ומ"ש משאילת רב שמותר.
6. מותר למדוד מדידה סגולית בשבת.
7. מותר להרהר בעסקיו ואם מצטער בזה יש ליזהר, ומתוך הכתב אסור.
8. התירו אמירה לעכו"ם כדי שלא תטרף דעתו של שכיב מרע.
9. הערוה"ש כתב דלא התירו שאר מלאכות דרבנן, וצ"ע דבכל הראשונים משמע דהתירו כל איסור דרבנן.
10. במשנ"ב משמע שמותר לומר לגוי אף לעשות מלאכה דאורייתא, וצ"ע ברא"ש דמשמע שלא התירו, אלא רק לומר לו שיעשה מלאכה דרבנן.