סימן ג_ עוד בענין ידות
קטגוריות: ש_ס / סא עוקצין / עוקצין - הרב אהרן שלוש

**בענין החיבור הנצרך לדין יד**

**א.** בגמ' חולין קי"ט מקשינן ת''ש רבי אלעזר בן עזריה מטהר בשל פול ומטמא בשל קטנית מפני שרוצה במשמישן כדאמר רב אחא בריה דרבא בקולחא ומשום יד הכא נמי בקולחא ומשום יד ומאי במשמישן בתשמישן'.

בהו"א הגמ' סברה שהמשנה מיירי מדין שומר ולהכי מקשינן שכל שרביט הוא שומר לפחות מכפול ומוכח שיש שומר לפחות מכפול ובאור התוס' שאע"פ שצריך שיעור כביצה לטומאה אפשר לצרף לזה את כל הגרעינים שביחד הם כביצה, והגמ' מתרצת דמיירי בקולחא שהוא יד לכל הגרעינים ונחשב יד אחד להרבה גרעינים.

ויל"ע בתירוץ הגמ' שהרי השרביט עצמו לא הוי יד כיון שהוא לפחות מכזית וא"כ נמצא שבין הקולחא שהוא יד לאוכל עצמו יש דבר שמפסיק שאין לו דין יד וא"כ היכי הוי יד כשמפסיק בינו לאוכל דבר שאינו יד.

**ב.** והנה נחלקו רש"י ותוס' בחולין קי"ח: האם שני חלקי אוכלין מצטרפין לכביצה כשנוגעים זב"ז אף כשאינם מחוברים או שצריך שיהיו מחוברים, שיטת רש"י שסגי שנוגעים זב"ז ותוס' חולקים שצריך חיבור והביאו ראיות ע"ש.

ויש לדון בשתי אוכלים שמחוברים ע"י דבר שאינו אוכל האם הוי חיבור בין האוכלים או שצריך שהאוכלים עצמם יהיו מחוברים זה עם זה, [והספק אף לדעת רש"י אם צריך שהאוכלים עצמם יגעו זב"ז].

והחזו"א (עוקצין סי' א' סק"ב) כתב שחיבור אולין הוא רק כשהאוכל מחובר ממש לאוכל אחר או ע"י שומר אבל אם החיבור הוא ע"י דבר שאינו מקבל טומאה לא מצטרף, והוכיח מהסוגיא במנחות דף ע: דאמרי' שבשעורה אין הגרעיני מצטרפים כיון שהקליפה אינה ראוי לאכילה ופרש"י שהקליפה מפסיקה בין גרעין לגרעין ולא מצטרפי ומוכח שאע"פ שהם מחוברים אינם מצטרפים כיון שיש הפסק בדבר שאינו מקבל טומאה, ועוד הוכיח מהתוס' בפסחים דף מד. לגבי שום של תרומה במקפה של חולין ונגע טמא בשום שמקום מגעו בלבד טמא ומקשינן בגמ' אמאי מקום מגעו טמא ופי' ר"ת שאין כביצה אוכלים, ומבואר שאע"פ שהשום והמקפה מחוברים לא הוי חיבור כיון שמפסיק ביניהם המקפה שאינה תרומה.

אך הקשה החזו"א מהתוס' בסוגיין שכתבו שלפי ההו"א של הגמ' נחשב שיש שיעור כביצה כיון שכל הגרעינים מצטרפים, וצ"ע שהרי החיבור שלהם הוא ע"י הקולחא שאין לו דין שומר ועוד שאף השרביט לא נחשב שומר אלא המקום שכנגד האוכל ואמאי הוי חיבור, ותירץ החזו"א שי"ל שהם מחוברים ע"י משקה כדאיתא בזבחים דף ק"ה:

ויש להסתפק לפי הכרעת החזו"א שצריך שלא יפסיק החיבור ע"י דבר שאינו מקב"ט, מה הדין אם יש כביצה אוכלים שמחובר לכביצה נוסף ע"י דבר שאינו מקב"ט האם הטומאה עוברת אע"פ שאינו נוגע בו וכל הדין נגיעה הוא רק בשביל שיהיה שיעור כביצה או שאף לזה בעינן שלא יפסיק בדבר שאינו מקב"ט וצל"ע.

ועי' מהר"ם שכתב דמיירי שנגע בכל הגרעינים, וצ"ע למה הוצרך לזה, וביאר הגרד"ק דהוקשה לו קושיית החזו"א שאין צירוף בין הגריעים כיון שמפסיק ביניהם בדבר שאינו מקבל טומאה ולכך תירץ שנגע בכל הגרעינים, וצ"ע מה מועיל שנגע בכל הגרעינים הרי סו"ס אין כאן שיעור כביצה. ואפשר לפרש כונתו דס"ל שבאמת הגרעינים מצטרפים אע"פ שמפסיק בדבר אחר אלא דהוקשה לו איך הגרעינים מקבלים טומאה הרי לא נגע בהם ולזה לא מועיל החיבור ולכך תירץ שנגע בכולם [והוא סברא להיפך מהספק הנ"ל]. והסברא לחלק נראה שדין שיעור כביצה הוא בשביל שיהיה אוכל חשוב ואינו שיעור בטומאה ולזה סגי שמחוברים ע"י דבר אחר אבל בשביל שיקבל טומאה צריך שיגע בכל הדבר. וכתבתי באריכות במקום אחר בעז"ה.

ומעתה צ"ע טפי הקושיא הנ"ל דאם לגבי אוכלין צריך שלא יפסיק בדבר שאינו מקבל טומאה למה לגבי יד לא איכפ"ל שמפסיק בדבר שאין לו דין יד.

**ג.** וביאר הגר"ד קורלנסקי, שחיבור של יד אינו כמו חיבור של שתי מיני אוכלין משום שבדין ידות התחדש שדבר שמשמש את האכילה הוא טפל לאוכל וא"כ אי"צ לזה חיבור גמור לאוכל דאף אם יש דבר שמפסיק ביניהם סו"ס הוא טפל לאוכל אבל שתי מיני אוכלין אין שייכות אמיתית ביניהם אלא שאם הם מחוברים נחשבים כאחד ולזה צריך שלא יהיה דבר שמפסיק ביניהם דא"כ כבר אינם נחשבים כאחד.

ומצאנו חילוק זה בשתי מקומות נוספים, דהנה הרא"ש בפ"ב מ"ה כתב לגבי 'האגוזים שאמנן והבצלים שחמרן הרי אלו חיבור' וכתב הרא"ש 'פירוש גדל אותן והדביקן זה לזה כו' (וכ"ה בראב"ד פ"ו י"א), והקשה החזו"א (ב' י"ד) דהא חיבור בידי אדם לא הוי חיבור ומ"ט הכא הוי חיבור.

ומוכח מזה שלגבי ידות סגי בחיבור כל דהו אפי' שהוא רק בידי אדם ולא בעינן חיבור גמוא כמו לגבי אוכלין.

עוד יש להוכיח כן, מהגמ' בחולין קכ"ח גבי נשחטה בהמה אי הוכשר האבר המדולדל בדמיה ואמרי' דפליגי האם הבהמה נעשית יד לאבר, והסתפק החזו"א (א' י"ד ד"ה חולין קכ"ז) האם הבהמה מטמאת את האבר מדין יד או דהוי חיבור ממש של שני מיני אוכלין והוכיח שהוא רק מדין יד, ומבואר בזה שאף בגוונא שאינו חיבור של שני מיני אוכלין מהני להיחשב חיבור לגבי דין יד.

ויל"ד לפי"ז שיד אינה צריכה להיות מחוברת כלל לאוכל אלא כיון שהיא משמשת את האוכל הרי היא טפילה אליו או אפשר שצריך שיהיה איזה חיבור של היד לאוכל ובלא"ה לא חשיב יד משום שהטפילות נעשית ע"י דבר שמחובר ושייך לאוכל אבל דבר מנותק אינו טפל לאוכל אף אם משמשו אלא שסגי לזה אף חיבור בידי אדם וחיבור כל דהו וכך מסתבר.

בענין אחר: יש לדון בתרומה שנגע בה טבול יום ונעשית שלישי ואח"כ נשאל על התרומה האם הוי חולין טמאים או דלמא כיון שכל הטומאה היא שלישי לטומאה לא חשיב טומאה כלפי חולין, ויסוד הספק בהא דחולין אינו נעשה שלישי לטומאה האם הוא חסרון שלא נחשב כלפיו כדבר טמא או דלמא החסרון בקבלת טומאה אבל אם כבר נטמא הוי טמא. והבית יצחק כתב שהוא טמא.

ויש להוכיח מהירושלמי במע"ש שכתב שמע"ש שהוא תרומה שנטמה בטבו"י לא נחשב מע"ש טמא שאפשר לפדותו כיון שכלפי מע"ש אין כאן טומאה, ומוכח שכלפי חולין לא נחשב כלל דבר טמא.