סי_ רסה סעיף יא, סנדק
קטגוריות: שו_ע / יורה דעה / יורה דעה - דור המלקטים

**סנדק (בעל הברית)**

יו"ד סי' רס"ה סעיף י"א

1. מנהג קודם.
2. הסדק.
3. אנשים שונים.
4. קדימה.
5. טהרה במקוה.
6. מסתפר.
7. בגדים חשובים, בגדי שבת.
8. טלית.
9. תפילה ותחנון.
10. עליה לתורה.
11. סנדק ב' פעמים אצל אדם אחד.
12. מדוע לא מצינו סנדק שמתעשר.
13. מהו מעשה סנדקאות.
14. לוותר על סנדקאות.
15. החשיבות.
16. שאר ענינים.

**דור המלקטים** - אוצר הברית (ח"א פרק ג' סי' י"ד), ושמת בטנא (הסנדק בהלכה ובהגדה), משנת יהושע (ברית מילה פרק י"א), Halachically Speaking (חי"ז מספר י"ב).

1. מנהג קודם.
   1. **הקב"ה סנדק לאברהם אבינו**.
      1. אור זרוע (ח"ב הל' מילה סי' ק"ז) – "וצריך נמי לחפש אחר המוהל יהודי טוב כדאמרינן במדרש חזית המול ימול יבא טהור ויטפל עם הטהור ר' אבין בשם ר"ש אילולי מקרא כתוב א"א לאומרו **שהקב"ה נעשה שושבינו** של אברהם במילה דכת' וכרות עמו הברית".
         1. ספר זכרון (באקראט, בראשית פרק י"ד פסוק י"ג) – "בעלי ברית אברם שכרתו עמו ברית. תרגום ירושלמי מפרש בעלי ברית אברם שושביניו שהיו עמו בשעת מילתו והוא מה שתרגם סנדקסאי דאברהם. והסנדקס ידוע שהוא בעל הברית ולכן אמר הרב שאינו אלא כפשוטו אוהביו שכרתו עמו ברית ואולי שנשמר גם כן מפי' דבר אחר שהשיאוהו עצה על דברי ברית מילה והכל ענין אחד".
   2. **יעקב אבינו סנדק לשבטים**.
   3. **יוסף סנדק לבניו**.
      1. תרגום יותנן (בראשית פרק נ' פסוק כ''ג) – "בני מכיר בן מנשה כד אתילידו גזירינון יוסף".
         1. וכ' המפרש (שם ) וז''ל, גזרינון יוסף. יכול להיות שהוא דעתי כי מל אותם על ברכי הסנדק. א''נ י''ל שיוסף היה הסנדק וזהו על ברכי יוסף היו נמולים.
   4. **דוד המלך משתבח בסנדקאות**.
   5. **מלאך גבריאל סנדק לר' ישמעאל כהן גדול**.
   6. **אליהו הנביא סנדק להאריז"ל**.
      1. צמח צדיק (מהר"י צמח, סוד מצות מילה מהאר"י זלה"ה עמ' ג-א') – "וכן בכל פעם שבא ניצוץ משרע"ה בעולם אזי אליהו בעצמו בא ונעשה לו סנדק כמ"ש אצל האר"י ז"ל כשנודע שאליהו היה סנדק שלו אבל ...".
   7. מראי מקומות – ושמת בטנא (פרק א').
2. הסדק.
   1. רמ"א (סי' רס"ד סעי' א') – "ויש לאדם לחזור ולהדר אחר מוהל ובעל ברית היותר טוב וצדיק (א"ז)".
      1. פלא יועץ (ערך מילה) – "וכן יבחר לו לסנדק איש טוב כי כל זה מועיל לנפש הילד להמשיך עליו קדושה ולב טהור ורוח נכון".
      2. קיצור שו"ע (סי' קס"ג סעי' א') – "ויש לאדם לחזור ולהדר אחר מוהל וסנדק, היותר טוב וצדיק".
         1. משנת יוסף (אבני דרך ח"ו סי' קל"ה אות ג') – "לענ"ד החילוק פשוט בין חילול שבת בצנעה לפרהסיא, שאז נעשה כגוי ואוסר היין במגעו וכו', וא"כ מוטב שישארו הללו בביתם. וא"ת שממילא גם יסעו, לא בעל הברית קרא להם. ולביהכ"נ לא דמי ... אומרים בשם החזון איש ז"ל שלא רק הסנדק והמוהל יהיו יר"ש אלא כל העוסקים עם הנולד, וכש"כ שלא יעסקו עמו באם ש"ק שעכשיו יחללוהו שבזה יעשו עול גדול לתינוק. וזה להסבר פסק מהרש"ג ושבה"ל".
   2. רמ"א (סעי' י"א) – "ונוהגין להדר אחר מצוה זו, להיות סנדק לתפוס התינוק למוהלו (הגהות מיימוני פרק ג' דמילה)".
   3. מראי מקומות.
      1. הגרח"ק זצ"ל (דרך שיחה ח"א עמ' ס"א) – "על גודל השפעת הסנדק על התינוק, סיפר הרב שליט"א (זצ"ל): נכנס אלי אדם עם שני ילדיו, האחד נראה הגון והשני נראה גוי גמור. זה שנראה טוב - אבא זצ"ל היה הסנדק שלו, ואילו אצל השני - אינו רוצה לומר מי היה הסנדק שלו. החזו"א הקפיד שהסנדק יהיה הגון".

הגרח"ק זצ"ל (שאלת רב ח"א פרק י"ג אות ה') – "אם אביו ביקש מבנו (ומתעקש ע"ז) לכבד את אח הגדול (של הבן) בסנדקאות, והאח הוא אמנם מסורתי פחות או יותר אבל הוא עם הארץ גמור, האם חייב לשמוע לאביו, דהמנהג הוא להדר אחר סנדק חשוב ואומרים שהתינוק יושפע מהסנדק. תשובה: יסביר לאביו דבשו"ע אי' לכבד לת"ח".

1. אנשים שונים.
   1. **רשע**.
      1. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש יו"ד ח"ב פרק נ"ו אות י"ז) – "לא יכבד חמיו רשע בסנדקאות".
   2. **אשה סנדק**.
      1. לא נכון.
         1. תשב"ץ קטן (סי' שצ"ז) – "אינו נראה לי כלל מנהג כשר שנוהגין ברוב מקומות שהאשה יושבת בבית הכנסת עם האנשים ומלין התינוק בחיקה ואפילו אם בעלה מוהל או אביה או בנה דלאו אורחא ליכנס אשה מקושטת בין האנשים ובפני השכינה. וכי האי גוונא פרכינן בפ' האיש מקדש (דף נב) אשה בעזרה מנין פן יתגרו בה פרחי כהונה. ועוד דאפילו בעיקר מילה לא נצטווית למול אפי' בנה דכתיב אשר צוה אותו אותו ולא אותה ואם כן למה לי כולי האי שימולו לתוך חיקה ולחטוף מאנשים המצוה. ומי שיש בידו למחות ימחה והמחמיר תבא עליו ברכה ושלום. מאיר ב"ר ברוך זלה"ה: באשר כתב מורנו צעקתי ימים רבים ולית דמשגח. כי נראה מכוער מאד. אף על גב דטרידי בעבידתייהו ולא מהרהרי. הרואים חושדים ואפי' אדם עם אשתו. ועוד אין כל אדם יודע שהיא אשתו. ועוד וכי בחנם היתה עזרת נשים לבד. ונראה דמצוה הבאה בעבירה היא כדכתיב הנה שמוע מזבח טוב. וכל איש הירא דבר ה' יש לו לצאת מבית הכנסת פן יראה כמסייע ידי עוברי עבירה. והזהיר מורי רבינו טוביה ר' יקותיאל בר משה זלה"ה על הדבר כאשר כתב הרב. וגם נראה לי ומוספני על דבריו אחרי ארי ולא אחרי אשה. ואפילו נזדמנה לו אשתו מסלקה לצדדים. הכי איתא בפרק עושין פסין (דף יח) ולהכי אמרינן מנוח עם הארץ היה דכתיב וילך מנוח אחרי אשתו ואפילו בשוק כ"ש בבית הכנסת ובחיקה. ושלום. מאיר ב"ר ברוך זלה"ה".
         2. רמ"א (סעי' י"א) – "ואין לאשה להיות סנדק לתינוק במקום שאפשר באיש, משום דהוי כפריצות. ומ"מ היא עוזרת לבעלה ומביאה התינוק עד בית הכנסת, ואז לוקח האיש ממנה ונעשה סנדק (שם בשם מוהר"ם)".
         3. לבוש (סעי' י"א).
         4. דברי מלכיאל (ח"ד סי' פ"ו) – "ולפ"ז מ"ש הרמ"א בסי' רס"ה סי"א שיש למנוע שלא תהי אשה סנדקת משום פריצות. והוא ממהרי"ל ה' מילה. לפמש"ל י"ל הטעם בפשיטות כמ"ש הרמ"א ר"ס רס"ד. שאשה לא תמול. וא"ל דמהני טעם דפריצות היכא שבהכרח אשה מלה שאין שם מוהל אחר רק אשה. דבאופן זה נראה דתו ליכא פריצות אם גם הסנדקת תהא אשה. וצ"ל שכתב הטען אף להמתירים לאשה למול".
   3. **קטן סנדק**.
      1. מראי מקומות – אוצר הברית (ח"א פרק ג' סי' י"ד סעי' ז').
   4. **אונן סנדק**.
      1. מראי מקומות – אוצר הברית (ח"א פרק ג' סי' י"ד סעי' ח').
   5. **אבל תוך שבעה**.
      1. מיקל [אחר ג' ימים].
         1. מהרי"ל (מנהגים, הל' מילה אות י"ד) – "אבל מותר להיות בעל ברית ויתפלל בביתו, וכשמביאין התינוק לבה"כ גם הוא ילך ולסעודת המילה לא יבא ... וז"ל ספר הפרנס סימן קנ"ח: אבל מותר להיות בעל ברית בכל יום, רוקח. מהר"ם היה בעל ברית תוך ל' יום של אביו ורחץ בלילה שלפני המילה דלדידי' הוי כרגל. והאבל הוא ואשתו תוך ל' לובשים בגדי שבת כשהן בעלי ברית עד לאחר יציאת בה"כ, עכ"ל מהרא"ק".
         2. רמ"א (סי' שצ"ג סעי' ג') – "ואם האבל מוהל או בעל ברית, לאחר שלשה, מתפלל בביתו, וכשמביאין התינוק למול, הולך האבל לבית הכנסת (הגהות אשירי)".
      2. מחמיר.
         1. עי' יד שאול (סי' שצ"ג על הרמ"א סעי' ג') – "נ"ל דודאי אם כבדו את האבל אחר שלשה להיות סנדק ודאי יש לקבל המצוה באהבה אבל לבחור אותו ודאי אינו נכון לפענ"ד ופרט בזמנינו".
      3. מראי מקומות – אוצר הברית (ח"א פרק ג' סי' י"ד סעי' ט').
         1. הגרח"ק זצ"ל (דרך שיחה ח"א עמ' ס"ב) – "הוה עובדה כאשר ישבתי שבעה על אמי ע"ה, ורצו ליתן לי סנדקאות, דיברתי על זה עם אבא זצ"ל, ולבסוף לא הלכתי".
   6. **אבל תוך ל'**.
      1. מיקל.
         1. מהרי"ל (מנהגים, הל' מילה אות י"ד) – לשונו מובא לעיל.
         2. אוצר הברית (ח"א פרק ג' סי' י"ד סעי' י').
   7. **עכו"ם סנדק**.
      1. לא נכון.
         1. דברי מלכיאל (ח"ד סי' פ"ו) – "וכיון שבארנו שלהסנדק יש חלק בגוף מעשה המילה. והרי מפורש בש"ס ופוסקים סי' רס"ד שעכו"ם אסור למול. א"כ פשוט שאסור לעשות עכו"ם לסנדק. ויש בזה פסול בגוף המילה. דהא עכו"ם שמל פסק הרמ"א סי' רס"ד שצריך לחזור ולהטיף דם ברית. ולזה אסור להמוהל למול כשהעכו"ם סנדק. ויש לחוש לברכה לבטלה כיון שאין עושה המצוה כהוגן. והמוהל שיעבור על זה יהא אסור לעסוק עוד במצות מילה וכמש"ל דהוי מומר לערלות".
      2. מראי מקומות.
         1. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש יו"ד ח"ב פרק נ"ו אות ט"ז, הע' כ"ג) – "אב גוי הרוצה להיות סנדק בברית בנו, שנולד מאמא יהודיה, ומאיים שאם לא יתנו לו, אז ישאר הילד ערל. הנה הדברי מלכיאל ח"ד פ"ו כתב, שמוטב שישאר הילד ערל, אך דעת רבינו, שכיון שמהראוי לכבד אב גוי מטעם הכרת הטוב (ראה לעיל פרק מ סט"ו), לכן אין בזה עוולה לכבדו בסנדקאות כפי רצונו. (עלינו לשבח ח"ג עמ' תרצד, משמיה דספר ושב ורפא לו, עדות רבי עזריאל אויערבאך)".
2. קדימה.
   1. **אבי הבן קודם**.
      1. עי' לקט יושר (יו"ד עמ' נ"ב ענין ג') – "מי שיש לו בן למול ואינו רוצה להיות בעל ברית, ורוצה לכבד אחרים משום הבאת שלום ומשום דיש בו כבוד הבריות ...".
      2. פלא יועץ (ערך מילה) – "וטוב לו לאבי הבן אם יוכל הוא להיות הסנדק שהוא כמזבח להקריב בנו לקרבן ונרצה לו לכפר עליו".
      3. דברי מלכיאל (ח"ד סי' פ"ו, כל לשונו מובא לקמן) – "ולפ"ז ראוי לנהוג שאבי הבן יהא סנדק דהא באמת מוטל עליו מצות מילה. ויש פוסקים שכתבו שאסור לעשות שליח למול אם הוא יכול למול. וע' קצה"ח סי' שפ"ב ובחיבורי ח"א סי' ו' בזה. וא"כ כיון שסנדק הוי ג"כ חלק מגוף מעשה המילה. לזה אף שאינו יכול למול בעצמו. מ"מ מחויב להיות סנדקי ולעשות כל מה שאפשר לו לעשות במעשה המילה ואקצר".
      4. מראי מקומות – אוצר הברית (ח"א פרק ג' סי' י"ד סעי' ג'), ושמת בטנא (פרק ב' סעי' א').
      5. **אב היודע למול, אם מותר לו להיות סנדק**.
         1. משנה הלכות (חי"ג סי' קפ"ט) – "אבל באב שהוא מוהל הרי התורה חייבו למול את בנו וא"כ פשוט דהמצוה שלו הוא למול וגדולה מסנדקאות שבלי סנדקאות אפשר למול. ואפילו יעמוד שליח למול הרי מצוה בו יותר מבשלוחו כנלפענ"ד".
   2. **אביו**.
      1. הגרח"ק זצ"ל (שאלת רב ח"א פרק י"ג אות ד') – "אם צריך לכבד את אביו בסנדקאות אם אביו רוצה מאוד אך הוא עם הארץ ממש, דברמ"א (יו"ד סי' רסד סעי' א) כתב לכבד לת"ח. תשובה: ראוי לפייסו. [פעם אחרת ענה הרב שליט"א (זצ"ל): אם האב מקפיד הוא קודם. (תשובה זו ענה הרב במכתב שנשלח אליו זמן קצר לאחר המכתב הקודם, כשבהמשך המכתב ציין השואל שמדובר באב שבודאי יפגע, ולא יוכלו לפייסו או להסביר לו, אך מ"מ הוא שומר תו"מ)".

הגרח"ק זצ"ל (שאלת רב ח"א פרק י"ג אות ו') – "אם האב (סבו של התינוק), אינו שומר תורה ומצוות, אבל לא להכעיס ח"ו, אלא מחמת שלא למד, והוא ודאי יפגע אם לא יכבדהו בסנדקאות, ולא יוכלו לפייסו או להסביר לו, מה יעשה. תשובה: צ"ע".

הגרח"ק שליט"א (ברית יצחק [ויצמן] עמ' קי"ב סוף הע' ט"ז) – "וידידי הגר"א גרינבוים שליט"א שאל את הרהג"ח קנייבסקי שליט"א [זצ"ל] בכללות, והשיב דראוי לתת לסבא כי הנתינה לאבות היא מבחינת 'הכרת הטוב' ובמקרה כזה הכרת הטוב לאבות".

* 1. **סבא**.
     1. לקט יושר (יו"ד עמ' נ"ב ענין ג') – "מי שיש לו בן למול ואינו רוצה להיות בעל ברית, ורוצה לכבד אחרים משום הבאת שלום ומשום דיש בו כבוד הבריות, חייב ליתן לאביו קודם אביו זקנו להיות בעל ברית. אבל אם הוא ברצון אביו יוכל לתן לזקנו, והמנהג ליתן לזקנו משום **שהעולם אומרים מי שהוא בעל ברית לבן נינו אינו רואה פני גהינם**. ואמר המנהג כשתלד אשתו בן הראשון הרשות בידו לקרות לו שם ולאשתו הרשות בידה ליתן הקבעטריט למי שהיא רוצה. אבל אם אביו הוא עצמו רוצה להיות קבאטר פי' שתופש הנער בשעת המילה מי יוכל למחות. מליקוטי מהר"י אוברניק זצ"ל".
  2. **רב**.
     1. נוב"ק (יו"ד סי' פ"ו ).
     2. מראי מקומות – אוצר הברית (ח"א פרק ג' סי' י"ד סעי' ט"ו), ושמת בטנא (פרק ב' סעי' ט').

1. טהרה במקוה.
   1. **נוהגין**.
      1. מהרי"ל (מנהגים, הל' מילה אות א') – "מהר"י סג"ל כשנעשה הוא בעל ברית והוא קרוי סנדיק בלשון חכמים, היה נוהג לרחוץ ולטבול עצמו להכניס התינוק בטהרה לברית".
      2. מטה משה (עמוד גמילות חסדים ח"ז בעניני מילה פרק ד' אות ג').
      3. בית הילל (ס"ק ג').
      4. מגדול עוז (נחל ט' כ' ).
      5. עי' ברכי יוסף (ס"ק י"ח) – "מהרי"ל כשהיה סנדק היה טובל (מנהגים ריש הל' מילה). וכתב מור"ם בדרכי משה (אות יא) דחומרא בעלמא הוא, ואין נוהגין כן. עכ"ד. ואני אומר דאם הוא בלתי טהור, טוב וישר לטבול, ולא יגש למזבח הן בעודנו בבגדים צואים עוד טומאתו בו, וכ"ש אם מכוין לתקן, כי לא טהור הוא. ורבים נהגו במקומותנו דבכל אופן טובלים סמוך למצוה כל האפשר. וכן ראוי לנהוג".
      6. ערה"ש (סעי' ל"ו) – "ובמנהגי מהרי"ל כתוב ...".
      7. קהלות יעקב (תולדות יעקב עמ' קע"ב) – "היה לו לרבינו מקוה בביתו, והיה טובל בו בערבי שבתות, ולפנים, גם לפני תחילת כתיבת ספר, ולפני שהלך לסנדקאות, ולפעמים גם לפני תפילתו על החולים".

קהלות יעקב (דרך שיחה ח"א עמ' ס"ב) – " אבא זצ"ל הלך למקוה לפני סנדקאות, ולפני שהתחיל לכתוב ספר".

* + 1. תשובות והנהגות (ח"א סי' תקפ"ד) – "והסנדק צריך ליזהר ללבוש בגדי שבת ולרחוץ לכבוד המילה ותמהני שהפוסקים לא הביאו חובת רחיצה לבעלי ברית, ובש"ע (תקנ"ט ס"ק ט') מפורש שאפילו בת"ב (בנדחה) בעל ברית לובש בגדי שבת ורוחץ ע"ש שזהו חובה גם לסנדק, ובמהרי"ל מפורש שבחול צריך לטבול ג"כ, ויש בזה סוד נפלא 'והזה הטהור על הטמא'. (ומיהו דבריו שחייבין לרחוץ חידוש גדול, ובפרט שמתירין אפילו בת"ב, אף שאינו נועל מנעליו, ולע"ד מיירי כשמטונף ומלוכלך דוקא, שבזה ודאי חייבין לרחוץ לכבוד המצוה, ותמהני שלא פירשו המפרשים כן התם בהלכות ת"ב)".
    2. אוצר הברית (ח"א פרק ג' סי' י"ד סעי' י"ז).
    3. ושמת בטנא (ריש פרק ו').
  1. **אין נוהגין כן**.
     1. דר"מ (ס"ק י"א) – "כתב מהרי"ל (שם סו א) כשהיה סנדק היה טובל עצמו להיות נקי להכניס הילד בנקיות לברית עכ"ל וחומרא בעלמא הוא ואין נוהגין כן".
     2. הגרח"ק זצ"ל (הליכות חיים ח"ב פרק ל"ז אות רפ"ד, עמ' קל"ח) – "לפי המנהג דסנדק טובל לברית, אם צריך לטבול דוקא באותו יום, או דהדבר תלוי בטהרת הגוף ואפילו אם טבל אתמול או בשבוע שעבר סגי, וצ"ע. תשובה: לא שמעתי מנהג זה".
     3. וכן חסר מכמה פוסקים - מחבר, ט"ז, ש"ך, רע"א, חכ"א, פת"ת, קיצור שו"ע, ועוד.
  2. **ט' ימים**.
     1. מחמיר.
        1. ***הגרח"ק זצ"ל (נחמת ישראל פרק ט"ו הע' ק"ו).***
     2. מיקל.
        1. רב פעלים (ח"ד או"ח סי' כ"ט שאלה ב') – "גם עוד אני אומר מי שרוצה להיות סנדק ג"כ מותר לו לטבול בבוקר קודם תפלה כי זה ידוע ומנהג פשוט שהסנדק מוכרח לטבול קודם המצוה ואפי' בחורף בימי הקור ופה עירנו נזהרים בטבילה אבי הבן והסנדק מאד מאד נמצא עתה שאינו טובל כי אם בשביל מצוה ולא לתענוג ובכל זה אני מיקל בשביל שהוא טבולו בצונן שאינו כי אם מנהגא בעלמא".
        2. כה"ח (סי' תקנ"א סוף ס"ק ק"צ) – "ומי שדרכו לטבול אחר תשמיש המטה הר"ז טובל כדרכו וכן הסנדק מותר לטבול. בן א"ח שם".
        3. נטעי גבריאל (בין המצרים ח"א פרק מ"ב סעי' י"ג, הע' כ"ד) – "מי שהוא סנדק רשאי לטבול קודם הברית [והה"ד גם המוהל ואבי הבן]".
     3. מראי מקומות – נחמת ישראל (פרק ט"ו סעי' י').
  3. מראי מקומות.
     1. תשב"ץ קטן (סי' קכ"ב) – "ובערב יום כפורים ור"ה והושענא רבה. וכשהוא בעל ברית. מהר"ם ז"ל **שופך על ראשו ט' קבין מים** שהם רי"ו ביצים במקום טבילה כי אותה טבילה אינה כי אם בשביל טהרה ולא בשביל חובה. ארחץ בנקיו"ן כפי בגימטריא רי"ו רמז ט' קבין שהם רי"ו ביצים הוי טהרה ונקיות".

1. מסתפר.
   1. **נהגו**.
      1. אוצר הברית (ח"א פרק ג' סי' י"ד סעי' י"ז).
   2. **ימי ספירה**.
   3. **בין המצרים**.
      1. עי' סי' תקנ"א, לשיטות ומראי מקומות.
2. בגדים חשובים, בגדי שבת.
   1. נהגו.
      1. רמ"א (סי' תקנ"א סעי' א') – "מילה שהיא מר"ח עד ט' באב נוהגין שהמוהל **ובעל ברית** ואבי הבן לובשין בגדי שבת".
      2. מג"א (סי' תקנ"א ס"ק ג'), יד אהרן (ריש הג' הטור) – "ובעל ברית. לכאור' דוקא אותו שתופס התינוק על ברכיו בשעת המילה כמ"ש בי"ד סי' רס"ה סי"א אבל המכניס ומוציא התינוק אינו בכלל זה ואף שהנשי' רגילות ג"כ ללבוש בגדי שבת היינו לפי שזה הוא עיקר מצותם".
      3. שלחן שלמה (סי' תקנ"א סעי' ב') – "מילה שהיא מר"ח עד התענית המוהל ובעל ברית היינו הסנדק שתופס התינוק בשעת מילה ואבי הבן לובשים בגדי שבת אף בחול אבל הקוואטר לא".
      4. ערה"ש (סי' תקנ"א סעי' ט') – "ומילה שהיא מר"ח עד ט"ב נוהגין שהמוהל והבעל ברית שהוא הסנדק ואבי הבן לובשין בגדי שבת אבל שארי בעלי הכיבודים אפילו הקוואטי"ר אין לובשין בגדי שבת אך הנשים נוהגות ללבוש לפי שזהו עיקר מצוה שלהן במה שלובשות בגדים יקרים לכבוד המילה [מג"א סק"ג]".
      5. מ"ב (סי' תקנ"א ס"ק ג') – "ובעל ברית. היינו אותו שתופס התינוק על ברכיו בשעת המילה אבל המכניס והמוציא התינוק [שקורין קוואטער] אינו בכלל זה ומ"מ האשה המכנסת התינוק נוהגת ללבוש בגדי שבת שזה עיקר מצותה".
      6. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש יו"ד ח"ב פרק נ"ד אות כ"ב) – "בתשעת הימים, לצורך ברית מותר ללבוש בגדי שבת, אך רק לאב ולאם הנימול, למוהל ולסנדק".
      7. תשובות והנהגות (ח"א סי' תקפ"ד) – "והסנדק צריך ליזהר ללבוש בגדי שבת ולרחוץ לכבוד המילה ותמהני שהפוסקים לא הביאו חובת רחיצה לבעלי ברית, ובש"ע (תקנ"ט ס"ק ט') מפורש שאפילו בת"ב (בנדחה) בעל ברית לובש בגדי שבת ורוחץ ע"ש שזהו חובה גם לסנדק".
      8. אוצר הברית (ח"א פרק ג' סי' י"ד סעי' י"ז).
      9. פוסקים.
   2. **ט' ימים**.
      1. לובשים בגדים שבת - פוסקים (עי' לעיל).
3. טלית.
   1. **נהגו**.
      1. פת"ת (ס"ק י"ג) – "סנדק ונוהגים להתעטף בטלית".
      2. אוצר הברית (ח"א פרק ג' סי' י"ד סעי' י"ח) – "נהגו שהסנדק מתעטף בטלית בשעת המילה, **וגם נוהגים שפורש טליתו ומכסה את פני התינוק**".
   2. **תשעה באב**.
      1. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש יו"ד ח"ב פרק נ"ד אות כ"ו) – "מותר לסנדק ללבוש טלית ולאבי הבן להניח תפילין אחרי הקינות, וזאת ע"פ המעשה רב שכתב שהגר"א הניח תפילין דר"ת אחרי הקינות. וכך רבינו נוהג, ללבוש טלית בתשעה באב כשהוא סנדק".
   3. מראי מקומות.
      1. קהלות יעקב (תולדות יעקב עמ' שי"ב) – "כשהי' סנדק הי' **נוטל ציצית אחת מהטלית ומסובבו מתחת ראש התינוק**".
   4. **לבישת תפילין**.
      1. מראי מקומות – ציץ אליעזר (חי"ד סי' ד'), יביע אומר (ח"ג או"ח סי' ה' אות ד'), חיי הלוי (ח"ד סי' ג' אות ג').
         1. ערה"ש (סי' רס"ד סעי' י"א) – "ולכן נכון שהמוהל והסנדק יהיה תפילין על ראשם בעת המילה ולהסמיך אות לאות דגם תפילין נקראו אות".
4. תפילה ותחנון.
   1. מנחה.
   2. **תחנון בתוך סליחות: תענית ציבור**.
      * 1. פסקי תשובות (סי' קל"א אות כ"ה).
   3. **תחנון בתוך סליחות: עשרת ימי התשובה**.
      1. עי' סי' תקפ"א סעי' א', לשיטות ומראי מקומות.
   4. **אמירת 'אבינו מלכנו' בעשרת ימי התשובה**.
      1. אומרים.
         1. רמ"א (סי' תר"ב סעי' א') – "ואפילו אם חל מילה, שאין אומרים תחנון, אפילו הכי אומרים אבינו מלכנו (מנהגים)".
   5. **צדקתך**.
      1. לעצמן לא אומרים.
         1. קובץ הלכות (שבת ח"א פרק י"ח סעי' ל"ב).
         2. הגרח"ק זצ"ל (עלי שי"ח עמ' קל"ט אות ב') – "שאלה: האם הסנדק ואבי הבן אומרים 'צדקתך' בשבת במנחה. תשובה: לא".
         3. אשי ישראל (פרק ל"ו הע' רכ"ח).
         4. פסקי תשובות (דפו"ח, סי' רצ"ב אות ז').
5. עליה לתורה.
   1. **מקדימין הסנדק בקריאת התורה קודם המוהל**.
      1. מהרי"ל (מנהגים, הל' מילה סוף אות א') – "ואמר גדול מצות בעל הברית ממצות המוהל, מפני שרגליו נדמו למזבח כאילו מקטיר קטרת לשמים ... ומטעם זה דגדול בעל ברית יותר ממוהל אמר מהר"י סג"ל דמקדימין אותו בקריאת התורה קודם המוהל".
      2. רמ"א (סעי' י"א) – "ויפה כח הסנדק מכח המוהל להקדימו לקריאת התורה".
      3. לבוש (סעי' י"א).
      4. מטה משה (עמוד גמילות חסדים ח"ז בעניני מילה פרק ד' אות ג') – "ומטעם זה דגדול בעל ברית יותר ממוהל, אמר מהר"י סג"ל דמקדימין אותו בקריאת התורה קודם המוהל".
      5. ערה"ש (סעי' ל"ד).
      6. אוצר הברית (ח"א פרק ג' סי' י"ד סעי' ב').
   2. **סנדק או אבי הבן**.
      1. סנדק.
         1. מהר"י מברונא (סי' ק"פ) – "מעשה בריגנשפור"ק שאשה באה שם מעיר אחרת, וילדה בן ביום ה', ובא אחד מיושבי הקהלה ונעשה לו בעל ברית, וביום ו' נולד בן לא' מיושבי הקהלה, ובשבת רגילין לקרות לס"ת אבי הבן ובעל ברית, ואירע שלא יכלו לקרות לס"ת רק א' מהם ושאלוני מי קודם אם אבי הבן קודם, שהוא מיושב פה. וגם הוא אבי הבן והוא קודם. או דילמא כיון שהבן הא' נולד ביום חמישי ונעשה בעל ברית כדי לקיים מצוותו ולקרות בתורה הוא קודם: והשבתי בעל ברית קודם מתרי טעמי, חדא דרגילין למיקרי בעל ברית לפרסם חיבוב המצוה, וכדי לקנות בדמים יקרים דהורגלו לקנותו בשביל העניים דלית להו יציאה לפרנס את היולדת, הילכך מכבדים אותם וקוראים אותם לס"ת. וכן רגילין בריינו"ס בימי הגדולים כל מי שקונה טלית חדש רגילין לקרותו לס"ת לפרסם היאך זהירים בחיבוב המצוה, הילכך הכא נמי לא שנא, אבל קריאת אבי הבן לס"ת אין טעם למנהג זה כי בלאו הכי הוא מפורסם ומאי מצוה קעביד השתא, הילכך בעל ברית הוא קודם דאי לא מכבדי ליה שבקי ולא קני ליה במעותיו: ועוד כל הקודם זכה, וכיון דזה נולד תחלה זכה בקריאתו אף על גב דאין אדם זוכה בדשב"ל, מ"מ הואיל ועביד שבת ואתי סמיך דעתיה עלי' וקונה ליה, ונכון להקדים הקודם כי היכי דלא ליתו לאינצויי. ומה שטענו דזה השני מיושב פה וזה אינו מיושב פה אין זו טענה, דכל ישראל ערבים זה בזה מצוות, ואין תלוי ביושבי העיר כלל".
      2. אבי הבן.
         1. מחנה חיים (ח"ב יו"ד סי' קמ"ד ).
         2. אבן ישראל (הליכות חיים ח"ב עמ' קל"ח הע' רמ"ט).
         3. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש יו"ד ח"ב פרק נ"ו אות מ"ז, הליכות חיים ח"ב עמ' קל"ח הע' רמ"ט) – "היו הסנדק ואבי הבן לפנינו, האב קודם לסנדק".
         4. הגרחפ"ש זצ"ל (הליכות חיים ח"ב עמ' קל"ח הע' רמ"ט) – "דהאב קודם".
         5. הגרח"ק זצ"ל (הליכות חיים ח"ב פרק ל"ז אות רפ"ה, עמ' קל"ח) – "כתב הרמ"א ביו"ד סי' רס"ה סי"א דיפה כח הסנדק מכח המוהל להקדימו לקריאת התורה. אכן נסתפקנו לענין הסנדק ואבי הבן, מי מינייהו קודם לקרה"ת. תשובה: אבי הבן קודם עי' בה"ל סי קל"ו".
   3. מראי מקומות – אוצר הברית (ח"א פרק ג' סי' י"ד הע' ז'), ושמת בטנא (פרק ג' סעי' ט').
6. סנדק ב' פעמים אצל אדם אחד.
   1. **שלא ליתן שני ילדים לבעל ברית אחד**.
      1. מהרי"ל (מנהגים, הל' מילה אות א') – "ואמר גדול מצות בעל הברית ממצות המוהל, מפני שרגליו נדמו למזבח כאילו מקטיר קטרת לשמים. ומאותו טעם כתב רבינו פרץ ע"ה מה שאין כופלין לתת בניו לבעל ברית אחד פעמים ושלש רק לכל בן בורר בעל ברית אחר, משום דאיתמר פ"ק דיומא כהן שהקטיר קטרת פעם אחת לא שינה עוד לעולם מפני שהקטרת היה מעשיר. דכתיב ישימו קטורה באפך וסמיך ליה ברך ה' חילו (דברים לג, י - יא), לפיכך בכל פעם היו מעשרין כהן אחר, ה"נ ל"ש".
      2. רמ"א (סעי' י"א) – "דכל סנדק הוי כמקטיר קטורת (מהרי"ל בשם ר"פ), ולכן נוהגין שלא ליתן שני ילדים לבעל ברית אחד, כדאמרינן גבי קטורת: חדשים לקטורת (שם בשם ר"פ)".
      3. לבוש (סעי' י"א).
      4. מטה משה (עמוד גמילות חסדים ח"ז בעניני מילה פרק ד' אות ג').
      5. בית הילל (ס"ק ג').
      6. חכמת אדם (כלל קמ"ט סעי' כ"ב) – "ומהדרין להיות סנדק שהוא תיקון לעוון קרי ונוהגין שאין נותנין סנדקות משני בניו לאחד שהיה כבר סנדק אצל בנו".
      7. קיצור שו"ע (סי' קס"ג סעי' א') – "נוהגין שאין נותנין סנדקאות לאיש אשר כבר היה אצלו סנדק בבן אחד".
   2. **מיקל**.
      1. נוב"ק (יו"ד סי' פ"ו ).
   3. **מחמיר, חוץ מנתינה לרב**.
      1. חת"ס (או"ח סי' קנ"ח, סי' קנ"ט ).
   4. **דין הנ"ל, שזהו עניינו של אבי הבן, ואין זה נוגע לסנדק כלל**.
      1. יד שאול (על סעי' י"א) – "אמנם לענ"ד אף אם נימא כמהרי"ל אין איסור רק על בעל הברית המכבדו אבל הסנדק **פשיטא שאין למנוע בשביל זה** וכמה פעמים אירע לי שאמרתי לבעל הברית שכבר הייתי אצלו סנדק והוא לא רצה באחר רק בי ולא יכלתי למנוע ואולי יש חשש איסור שנראה כמזלזל ח"ו בדבר מצוה או כמזלזל בכבוד הבריו' ואולי אתייקורי הוא דאתיקר בי".
      2. חזו"א (מעשה איש ח"ה עמ' ל"ב) – "היה לוקח ב' פעמים סנדק אצל אחד, ושאלתיו מהרמ"א (יו"ד סימן רס"ה סעיף י"א) שנוהגין שלא ליתן ב' ילדים לסנדקאות לבעל ברית אחד כדאמרינן גבי קטורת ע"ש, ואמר: לא כתוב לא לקחת, כתוב שהאבא לא יתן".
      3. קהלות יעקב (תולדות יעקב עמ' שי"ב) – "בדבר סנדקאות ב' פעמים אצל אב אחד, אמר, שזהו עניינו של אבי הבן, ואין זה נוגע לסנדק כלל. והוסיף, שכן נהג החזון איש להיות סנדק יותר מפעם אחת אצל אותו אב, אם האב ביקש".
   5. מראי מקומות – גר"א (ס"ק מ"ו, לשונו מובא לקמן), ערה"ש (סעי' ל"ד), תשובות והנהגות (ח"א סי' תקפ"ד), אוצר הברית (ח"א פרק ג' סי' י"ד סעי' י"ד), שמירת הגוף והנפש ( ).
      1. חזו"א (מעשה איש ח"א עמ' קמ"ג) – "היה לוקח סנדקאות פעמיים אצל אותו משפחה. ומעשה שהיה: הגרמ"ז שטיגל זצ"ל כיבד את רבינו בסנדקאות לא' מבניו, וכשנולד הבן השני, חשב שלא להזמינו, יען והיה מקובל אז שלא לתת פעמיים סנדק, [עיין רמ"א יו"ד סי' רס"ה סי"א ובנו"ב קמא יו"ד סי' פ"ו], ולהביאו לברית ללא כיבוד סנדקאות אין זה יאה, והזמין את הרב מפוניבז' זצ"ל לסנדקאות. המוהל התאחר לבוא לברית, ובינתיים נכנס הרב מפוניבז' למרן החזו"א, שהיה דר אז בסמוך לבית הגרמ"ז שטיגל. כשהגיע המוהל, הלך ר"מ שטיגל לקרוא להרב מפוניבז', וכשהחזו"א שמע על דבר המילה קם מיד, לבש מעילו והתלווה להרב מפוניבז'. כשהגיעו למקום הברית, אמר הרב מפוניבז' בתמיהה: וכי אפשר שהחזו"א נמצא כאן ואני אתכבד בסנדקאות. והחזו"א הגיב על דבריו בתמיהה: גם על ה'קטורת' הייתם מוותרים כל כך מהר. ובסופו של דבר החזו"א היה הסנדק והרב מפוניבז' נתכבד בברכות. [אגב, מספר ר"מ שטיגל: החזו"א שאל את אבא, היכן חושבים אתם לערוך את הברית. והשיב: בבית חולים (כך היה נהוג בזמנו להשאיר היולדת בביה"ח עד לאחר הברית), ואמר החזו"א: למה לא תעשו בבית. ועשו בביתו]. פעם אחת הגיע לסנדקאות, וראה על הבעת פניו של א' מבני המשפחה שמצטער שלא כיבדוהו בכיבוד זה. הלך אליו רבינו, חייך ואמר לו: סנדקאות אקח אני, ובעשירות תזכו אתם... (שמעתי מהגר"ח קניבסקי שליט"א [זצ"ל])".
7. מדוע לא מצינו סנדק שמתעשר.

גר"א (ס"ק מ"ו) – "לכן נוהגין כו'. דבריו א"ל שחר דא"כ מ"ט מאדם אחד דוקא ואחד לא יעשה ב' פעמים סנדק לעולם **ולעולם לא ראינו סנדק שמתעשר** אלא המנהג הוא ע"פ צוואת ר"י החסיד סי' מ' ע"ש (ע"כ)".

* 1. **אין אנו עושין כל המעשה סנדקאות**.
     1. עי' לקמן.
  2. חת"ס (או"ח סי' קנ"ח) – "אעפ"י שראינו כמה שזכו במצוה זו ולא העדיפו, אין זה מכחיש ברכתו של מרע"ה כי אולי חטא גורם, ואילו לא זכה במצוה זו היה מתיסר ביסורים, ועכשיו שזכה לעושר ע"י מצוה זו לקחו ממנו עשרו בדין חלף יסורי גופו".
  3. וידוע שהסטייפל''ר נהג להיות סנדק בכל מה דאפשר, ושאלו אחד, שלאחר שהיה סנדק הרבה פעמים, למה לא מצינו שהוא התעשר. ולזה השיב הסטייפל''ר, שאיך יכול לומר שאין אני עשיר, והא יש לי בן כמו ר' חיים, ובפעם אחר אמר, שאיך יכול לומר שאין אני עשיר, והא נתקבלו ספריי הרבה בעולם הישיבות".
  4. אדמו"ר מסאטמאר (אור ישראל גליון כ"א עמ' רל"ה) – "שהביא הריא"ז מרגליות ז"ל בסוף ספרו פתח אליהו, דברות קודש מכ"ק מרן רבינו הקדוש מסאטמאר זצ"ל זי"ע מה שאמר בעת היותו בעיה"ק ירושלים, והיה המדובר בדבר הרמ"א שהסנדק מתעשר, ובביאור הגר"א שם כ' ולעולם לא ראינו סנדק שמתעשר, ועל זה ענה רבינו ואמר בלהט אש קודש: 'אבער דער הייליגער חתם סופר זאגט אז דער הייליגער רמ"א זאגט אז סנדקאות איז מעשיר ווערט מען געוויס רייך, עשירות איז נישט דער טייטש דוקא עשירות אין געלט, **עשירות מיינט אין דעת, עשירות מיינט אין אריכות ימים, עשירות מיינט אין גוטע קינדער**, אד"ג. און אז דער הייליגער חת"ס זאגט אז דער הייליגער רמ"א זאגט עשירות איז פאראן טאקע אמאל עשירות אין געלט אויך. ומסיים שם באלה הדברים, אשרי אוזן ששמע הדברים הללו יוצא מפי קודש מרן זצוק"ל מעומקא דלבא רחמנא בעי, באמונה רחבה יסודית בדברי רבוה"ק נבג"מ".
  5. מראי מקומות – הר"א מייזעלס (אור ישראל גליון כ"א עמ' רל"ה).
     1. תשובות והנהגות (ח"א סי' תקפ"ד) – "הן אמת שהגר"א זצ"ל בביאורו (סי' רס"ה ס"ק מ"ו) מביא "שלא ראינו סנדק מתעשר" יש לומר שהעשירות לאו דוקא בממון, (ועיין שבת דף כה: איזהו עשיר וכו') אלא בהצלחה לבטל כל גזירות ומחלות שנגזרו עליו וב"ב, ורק הבורא ית"ש לבד יכול להעיד אם הסנדק התעשר, ונאמן הוא אלקינו ית"ש לשלם לכל אחד שכרו בשלימות. ואולי גם בקטורת העשירות כה"ג".
     2. הגרח"ק זצ"ל (דרך שיחה ח"א סוף עמ' ס"א) – "סיפר הרב ששמע מהג"ר ביינוש פינקל זצ"ל, כי פעם אחת היה אביו הגאון ר' אליעזר יהודה פינקל זצ"ל ראש ישיבת מיר סנדק בברית מילה, והיה שם מרן הגרי"ז מבריסק זצ"ל, ולא חש אביו בנוח שהוא זה שנתכבד בסנדקאות, פנה אל הרב מבריסק ואמר לו: אני סנדק, כי יש לי ישיבה, ומוטלת עלי חובה לדאוג לממון עבורה, וסנדקאות סגולה היא לעשירות, כמו שכתב הרמ"א (יו"ד סימן רס"ה). אמר לו הרב מבריסק: כבר כתב הגר"א (שם סקמ"ו) 'ולעולם לא ראינו סנדק שמתעשר', ענהו הגרא"י פינקל: לי מספיק גם צ"ק מהרמ"א... אבא זצ"ל נשאל פעם היכן עשירותו, אף שנתכבד רבות בסנדקאות, וענה: הנה נתעשרתי שכתבתי הרבה ספרים. **גם עשירות ברוחניות עשירות היא**. יש ברע"א (יו"ד סי' רס"ה ס"א) שעיקר הסנדק הוא ג' דברים: לאחוז התינוק, ואח"כ לאחוז בשעת הברכה, ולברך, ואחד ביקשו שיבוא לעירו לסנדקאות בשבת ואמר שאם יתן לו הנך ג' דברים יבוא".

1. מהו מעשה סנדקאות.
   1. **המעשה סנדקאות כולל העמידה לברכה**.
      1. רע"א ( ).
   2. **המעשה סנדקאות כולל להיות ג''כ הקוואט''ר**.
   3. **שהמנהג היה שהסנדק משלם ההוצאת של הברית**.
      1. אמת ליעקב (יו"ד הע' קע"ו) – "צ"ב מדוע דוקא הסנדק שותה. ונראה, דלהלן סי"א כתב הרמ"א דכל סנדק הוי כמקטיר קטרת ולכן נוהגים שלא ליתן ב' ילדים לבעל ברית א' כדאמרינן חדשים לקטרת. ועיין בביאור הגר"א שכתב דלעולם לא מצינו סנדק שמתעשר. והנה מצינו בהרחמן שאומרים לאחר בהמ"ז: הרחמן הוא יברך בעל ברית המילה אשר שש לעשות צדק בגילה, ויש לעיין מה צדק עשה, וגם צ"ב מדוע הוא נקרא בעל ברית (דודאי לא קאי הרחמן זה אאב, דהוא נזכר בהרחמן שלפני זה). אבל הביאור הוא שהמנהג הי' שהסנדק הי' נותן הסעודה למילה, כי באיזה תקופות שהיו עניים מרודים היו אלו שהפסיקו מלילד שמא יהיה הולד זכר ויצטרכו לשלם בשביל סעודת המילה, ולכן הנהיגו שהסנדק ישלם הוצאות הסעודה, דזה שייך למצוא מי שיתנדב להיות סנדק ולשלם ההוצאות. ולפ"ז אין פלא מה שלא ראינו סנדק מתעשר, שעכשיו פסקו מליתן הסעודה ושוב אין לו סגולת סנדק. ולכן נקרא בעל ברית, שהוא בעל הסעודה, והוא שש לעשות צדק עם האב העני ששילם הוצאות הסעודה. ולפי"ז יתכן עוד טעם למה אין נותנים לסנדק שתי ילדים, דמכיון שהסנדק נותן צדקה לאב שמשלם הסעודה לא יהי' בכלל נותן כל מתנותיו לעני א'. ולפ"ז א"ש מש"כ הרמ"א שהסנדק שותה, והיינו משום שהיין שלו".
2. לוותר על סנדקאות.
   1. חזו"א (מעשה איש ח"ג עמ' קנ"א) – "שמענו מב"ק האדמו"ר מסטריקוב שליט"א: סיפר לי הר"ר משה שרייבר ז"ל שפעם אחת הוזמן רבינו להתכבד בסנדקאות אצל יהודי מרמת-גן, אך בין ההזמנה ליום הברית פרץ ויכוח בין הורי התינוק, כאשר האשה טענה שהיות ובברית אצל הבן הקודם נתכבד אבי הבעל בסנדקאות, עכשיו צריך לתת הכיבוד לאביה. ניסו להפציר בה ולהסביר לה שהזמינו כבר את החזו"א, גדול הדור, וכי אי אפשר לבטל ההזמנה, אך זו עמדה על שלה ולא הסכימה לוותר. עד שהוחלט להציע השאלה לפני החזו"א עצמו. הציעו השאלה לפני רבינו, ואמר: 'בוודאי היא צודקת, ובשביל מצות כיבוד אביה מוכן אני לוותר, אבל אינני יכול לוותר בשביל התינוק'. סוף דבר היה שרבינו התכבד בסנדקאות. [עיין כעין זה בחלק ב' עמ' קכ"ב]".
   2. מראי מקומות.
      1. הגרח"ק זצ"ל (דרך שיחה ח"א עמ' ס"ב) – "שאלתי להרב שליט"א (זצ"ל) מהו סוד הדברים שנוסע לבריתות לסנדקאות, ואף שזו מצוה גדולה הרי ת"ת כנגד כולם, והשיב: גם בדרך אפשר ללמוד, אבל זה לא כל כך פשוט. מו"ח שליט"א (זצ"ל) שאלני פעם מדוע אני נוסע כל כך לבריתות, ועניתי כי כך ראיתי אצל רבותי, החזו"א נסע פעם לקוממיות, ולקח לו זה את כל היום, ואף פעם לא נמנע מלהיות סנדק, וגם אבא זצ"ל, אף שבזמנם לא היה כ"כ הרבה כמו אצלי. ה'חתם סופר' אמר על המאריך בתפילתו, שע"י שמאריכין שנותיו לא יפסיד, ומסתבר שבכל מצוה כן הוא, קצת יאריכו לו ימיו שלא יפסיד מהמצוה".
3. החשיבות.
   1. דברי מלכיאל (ח"ד סי' פ"ו) – "ועוד יש לדון בזה דהנה מצינו שהסנדק נקרא בפוסקים בעל ברית המילה. וכשאין האב בביתו איתא בסי' רס"ה שנהגו שהסנדק מברך ברכת להכניסו. והמג"א סי' רפ"ב כתב לענין לקראו לס"ת שהסנדק קודם למוהל ואבי הבן. וכ"ה בשו"ע סי' רס"ה סי"א. וצריך להבין מה מעלת הסנדק לעומת המוהל שהוא עושה כל המצוה. ונראה בזה דהנה איתא במכות (דף כ' ע"ב) שהניקף אם הוא מסייע ומטה ראשו לוקה ג"כ על לאו דלא תקיפו וכ"ה הלשון ביו"ד סי' קפ"א. ורש"י כתב שם שמזמין השערות להקיפן. ולפ"ז גם בנ"ד הלא ההכרח שהסנדק יחזיק רגלי התינוק ויטה את הגיד לצד המוהל. וא"כ הרי הוא מסייע לגוף מצות מילה. וכאלו עשו שניהם. ואף שיש לחלק ... עכ"פ שמענו שהסנדק עושה שתי מצות. מצות סנדקי שהפליגו חז"ל בשבח המצוה. וגם משתתף בגוף המילה. ולזה הוא קודם להמוהל ולאבי הבן שהם עושים רק מצוה אחת וכ"כ התו' בברכות (דף י"ט ע"ב) ד"ה אמרת שמי שיש בו שתי קדושות גדול ממי שיש לו רק קדושה אחת. [ולפ"ז ראוי לנהוג שאבי הבן יהא סנדק דהא באמת מוטל עליו מצות מילה. ויש פוסקים שכתבו שאסור לעשות שליח למול אם הוא יכול למול. וע' קצה"ח סי' שפ"ב ובחיבורי ח"א סי' ו' בזה. וא"כ כיון שסנדק הוי ג"כ חלק מגוף מעשה המילה. לזה אף שאינו יכול למול בעצמו. מ"מ מחויב להיות סנדקי ולעשות כל מה שאפשר לו לעשות במעשה המילה ואקצר] ולזה נהגו שהסנדקי מברך להכניסו כשאין האב לפי שהוא עושה רוב המצוה. וכמו שהאב מוסר בנו למול. כן הסנדק מזמין הילד למולו. [ואני נוהג כשאני בעצמי מוהל והאב אינו בביתו. אני מברך גם ברכת להכניסו ולא הסנדק. באשר כי מעיקר הדין מוטל החיוב על ב"ד למול כשאין שם האב כמש"ל ואכמ"ל בזה]. ולזה נקרא הסנדק בעל ברית שהוא מזמין הילד למולו כמו האב".
4. שאר ענינים.
   1. **בקשות בשבת: תפילה קודם ברית מילה לאבי הבן המוהל והסנדק**.
      1. מיקל.
         1. נטעי גבריאל (יו"ט ח"א פרק נ"ו סעי' ט"ז) – "מותר לומר את תפילות המוהל והסנדק ואבי הבן ביו"ט".
         2. פסקי תשובות (סי' רפ"ח אות ז') – "תפילה קודם ברית מילה לאבי הבן המוהל והסנדק, ובשעת בכי התינוק הנימול".
         3. ושמת בטנא (פרק ו' סעי' ל"ב) – "מותר לומר את תפלות הסנדק בשבת ויום טוב, שאין זה נקרא תחינה דאסור בשבת ויום טוב".
   2. **זריזין מקדימין**.
      1. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש יו"ד ח"ב פרק נ"ג אות ב') – "בשנים קדמוניות, במקרים רבים, רבינו לא הסכים להיות סנדק אחרי חצות היום מחמת דין 'זריזין מקדימין', אמנם, רבינו נהג כך רק לנוהגים כמנהג אשכנז, לעומת זאת, לא סירב להיות סנדק לאחב"י מבני ספרד, וכה היו דבריו, שאצלם המנהג למול גם אחרי חצות".
      2. הגרח"ק זצ"ל (שאלת רב ח"א פרק י"ג אות ז') – "האם ראוי לדחות ברית עד חצות כדי שיגיע סנדק גדול הדור, או שעדיף להזדרז בבוקר מוקדם עם סנדק הרבה פחות חשוב. תשובה: דעביד כמר עביד וכמר עביד".
   3. **כיבוד אביו המחלל שבת בסנדקאות ובתמורה ישמור שבת אחת**.
      1. הגריש"א זצ"ל (חשוקי חמד פסחים עמ' תצ"ב, אשרי האיש יו"ד ח"ב פרק נ"ד אות י"א) – "בעל תשובה שנולד לו בן, והברית צריכה להיות בשבת, ואמר הסב המחלל שבת לבנו הבעל תשובה, שאם יכבד אותו בסנדקאות, ישבות כדין, כל אותה השבת, והבן מצידו חשב להזמין לסנדקאות את גדול הדור. ואמר רבינו, שפשוט שיעדיף את אביו כדי למונעו (אפילו פעם אחת) מעון סקילה".
   4. **אמר לאחד שיהיה סנדק (או שאר מצות הברית) ורוצה לחזור בו**.
      1. אבני ישפה (ח"ה סי' קל"ג ענף ב') – "ונראה שהאי דינא שאסור לחזור בו נאמר גם לענין סנדק, וכן בכל כיבוד שרגילים לכבד בברית, והיינו ברכות, ועמידה לברכות, וכסא של אליהו, ולקיחה מן הכסא, וכן מה שאנו קוראים 'קוואטער'. וטעמי ...".
   5. מראי מקומות.