4- שיעורי ציצית סימן יב 4
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / אורח חיים / ציצית, סדר ב תשפג

בסייעתא דשמיא, שיעורי ציצית, סי' י"ג, סיון תשפ"ג, שיעור 4

**שיעור מורינו הגר"צ ובר שליט"א**

**בהתירא דכבוד הבריות בציצית פסולה**

# לצאת לרה"ר בציצית פסולין

כתב בשו"ע (סי' י"ג סעי' ג') דאם נודע לו בשבת כשהוא בכרמלית שהציצית שלו פסול לא יסירנו מעליו עד שיגיע לביתו דגדול כבוד הבריות, ובמ"ב (סק"ט) דדוקא בכרמלית שאיסור הטלטול מדרבנן שרי אך לא ברה"ר דאיסור הטלטול מה"ת דאי"ז נדחה מפני כבוד הבריות[[1]](#footnote-1).

ולפי מש"כ במ"ב לעיל (סק"ג) בשם הט"ז שכנפסקו כל החוטין אין איסור לצאת בהן בשבת לרה"ר משום דבכה"ג לא חשיבי ובטלי לגבי הבגד, צ"ל דהכא מיירי כשנפסקו רק מקצת החוטין, ופשוט.

ואף בנפסקו כל החוטין דהם לא חשיבי ובטלין לבגד, מבואר במ"ב (שם) דהוא רק כשנפסקו כל החוטין לגמרי ולא נותר בהן א' שיש בו כדי עניבה, וכוונתו דכשנשאר בא' מהן כדי עניבה דהוא כשר מדין גרדומין הוי חוט חשוב ולא בטל לבגד.

ובחזו"א (סי' ג' סקכ"ט) תמה דמאחר והוא בע"כ מוכרח לפתוח את הכריכות בשביל לתקן את החוטין הקרועין, א"כ אפי' החוטין שנותר בהן כד"ע לא יחשבו גרדומין ולא יוכל להחזירן, וממילא בטלה חשיבותן של כל החוטין ובטלי לבגד, ומשו"ה נקט דהאיסור לצאת הוא רק כשנותרו חוטין שיש בהן שיעור גמור, וכתב דהיינו שנשתייר בחוט לכה"פ כדי ד' גודלין לב' צדדין[[2]](#footnote-2).

ולפי"ז לשיטות דבעי' שיעור י"ב גודלין לעיכובא ה"נ דהאיסור לצאת לרה"ר הוא רק כשנשאר חוט שראוי לשיעור זה, וילה"ס לדעת המ"ב (סי' י"א סק"כ, ובביה"ל שם) שחשש לשיטות אלו ונקט דא"א לברך עליהם, א"כ כשלא נשתייר כשיעור שראוי לי"ב גודלין הוא צריך לחזור ולהתירם (אף שיש צד שהם כשרים, דאולי הן פסולין, וכדי שיוכל לברך), ושוב אינם חשובין ובטלי לבגד לכו"ע ויהיה מותר לצאת בהן בשבת, וצ"ע[[3]](#footnote-3).

# לצאת לרה"ר בציצית שכשרה לדעת ר"י

ובמ"ב (סק"ט) דלענין רה"ר דידן איכא פלוגתא אם דינה כרה"ר, ומשו"ה כשהגדיל שלם והפסול הוא בענף נוכל לצרף לזה דעת הר"י דמכשיר וא"צ לפושטו תיכף רק ימהר לילך לביתו, ומשמע דההיתר מדין ס"ס, דאולי הציצית עדיין כשרה וכדעת ר"י, ואולי אי"ז רה"ר.

אכן דלפי"ז יתבאר דבפלוגת רש"י ור"י נקטינן דהם ב' צדדים שקולים, ולפיכך שייך לצרף צד זה לס"ס[[4]](#footnote-4), וכעי"ז מבואר בגינת ורדים (או"ח כלל ב' סי' א') דלדינא העיקר כשיטת ר"י.

וקצ"ע שזה סותר למה שהסכים בביה"ל (סוסי' י"ב) דכשנפסקו החוטין סמוך לגדיל (דלרש"י פסולין ולר"י כשרין) ואין לו חוטין אחרים, עדיף טפי שיפתח את הגדיל ויעשה רק מעט כריכות וענף ד' גודלין (דכשר לשיטת הרמב"ם) מאשר להשאיר את כל הגדיל ולסמוך על ר"י (ופסול לדעת רש"י), אלמא דשיטת הרמב"ם אליביה דרש"י עדיפא על השיטות די"ב גודלין אליביה דר"י.

וצ"ל דאף שבפלוגתת רש"י ור"י נקטינן דהם שוין, מ"מ בפלוגתא דשיעור אורך החוטין נקטינן דהעיקר טפי כשיטה דד' גודלין, ומשו"ה עדיף טפי להרויח בין לרש"י ובין לר"י רק אליביה דהרמב"ם, מאשר לקיים רק את ר"י אף אליביה די"ב גודלין.

# אם ההיתר בשבת הוא מצד כבוד הבריות

ובעיקר היתרא דכבוד הבריות, עי' במג"א (סק"ח) שהעמיד בדעת המרדכי דאף שמה"ת אין איסור ללבוש ד' כנפות בלא ציצית במקום שא"א לו להטיל ציצית, מ"מ מדרבנן אסרוהו ללבוש הבגד, רק דאיסור זה נדחה אף במקום כבוד הבריות קטן, ומשא"כ בגוונא שיש חיוב ציצית מה"ת אין נדחה (בשוא"ת) רק במקום כבוד הבריות גמור.

ומיהו דעת הט"ז (סק"ה) דלמרדכי שרי אף מדרבנן וא"צ להיתרא דכבוד הבריות, וכ"ד במהר"ם בנעט (ע"ד המרדכי) בדברי המרדכי גופיה שהוכיח שכשאינו יכול להטיל ציצית אין איסור ללבוש את הבגד, דאטו בית שאין בו מזוזה יהיה אסור ליכנס בו בשבת, דודאי אין איסור ליכנס לבית בלא מזוזה רק שכשהוא גר בבית צריך לקבוע מזוזה והיכי שהוא אנוס ולא יכול לקבוע מזוזה התורה לא חייבה אותו, ומשמע מדבריו דכשם שמותר בבית בלא מזוזה אף מדרבנן ה"ה בציצית דשרי[[5]](#footnote-5), עיי"ש.

ומיהו, אף לדעת המג"א משמע דבמזוזה ליכא איסור מדרבנן ומותר ליכנס בשבת לבית בלא מזוזה, וכ"פ בשבט הלוי (ח"ד סי' קמ"ג) דמותר ליכנס בשבת לבית בלא מזוזה[[6]](#footnote-6), ומשמע דאף לא חששו בזה למראית העין, וצריך לחלק לפי"ז בין ציצית למזוזה, ומ"ט דבציצית כן החמירו, וע"ע ביד יהודה (סי' פ"ז) שהאריך בכללים מתי אסרו חז"ל משום מראית העין.

# גדר האיסור מדרבנן

עי' במסכת ציצית (פ"א, אות י"ח) טלית שנטלה אחת מציציותיה אוחז בה ניטלו ב' מכסה כמין טריגון ניטלו ג' אסור לצאת בה, ופי' הגרח"ק (שם) דמיירי שנפסקו החוטין ואין לו חוטין אחרים, דמדינא שרי לצאת בהן, וכמש"כ במרדכי, אך משום מראית העין הצריכוהו לכסותן, ובאופן שא"א לכסותן אסרוהו לצאת בהן.

ועיי"ש שצידד דזו גופא כוונת המג"א דמדרבנן אסור, דהיינו מפני מראית העין, וכנ"ל, ושלפי"ז כשבא לתקן את הציצית א"צ לפושטה מעליו דהשתא ליכא מראית העין שכולם רואים שהוא מתעסק לתקן את הציצית[[7]](#footnote-7), אלא שנתקשה ממש"כ במ"ב (סוסי' י"ב) בשם הא"ר דבשעה שמתקן את הציצית מוכרח לפושטה ואסור לו לתקן בעודו לבוש בה, ונדחק דס"ל למ"ב דאף בזה יש משום מראית העין, עיי"ש.

אמנם אכתי צ"ב במ"ב (סקי"ד) שכתב דבפשיטת ט"ג בשוק ליכא גנאי גמור, וא"כ דוקא בשבת שאין מחויב מה"ת כיון שא"י להטיל בה ציצית הוא דא"צ לפושטו, אבל בחול שיכול להטיל ציצית ומחויב מה"ת צריך לפשוט מיד, עיי"ש, וצ"ע דכיון שאין לו חוטין ברה"ר (רק בביתו) א"כ אינו מחויב מה"ת רק לכשיגיע לביתו, וא"כ למה יצטרך לפושטו ברה"ר.

עוד הביא במ"ב (סס"ק ט"ז) מהמג"א דאם אין ציצית בעיר דינו בחול כמו בשבת, וצ"ע מנין דין זה לחייבו לטרוח להביא ציצית רק באותה העיר ולא מעיר אחרת, ולמה לא נחייבו ליסוע אף מחוץ לעיר, וע"ע בנשמת אדם (כלל ס"ח אות ג') שג"כ צידד דא"צ לעקור מביתו לילך לעיר אחרת בשביל לקיים מצוה דאורייתא, אך שנ"ל להוכיח דאם הולך וחוזר ביומו מחויב אף לילך לעיר אחרת, וצ"ע בכ"ז.

# בעיקר שיטת ר"י

ובעיקר שיטת ר"י דלגרדומין סגי כשנשאר כד"ע בגדיל, עי' במ"ב (סי' י"ב סקי"ג) שציין לעי' בתשו' גינת ורדים (ח"ב סי' א') דלשיטתו כשר אפי' כשנפסק באמצע הגדיל עצמו[[8]](#footnote-8), ועיי"ש בתשו' (וכן העתיקו בשע"ת כאן) דמ"מ אף לר"י לא סגי שנשתייר בגדיל אורך של כד"ע, אלא צריך שישתייר כדי שיעור גדיל (שהוא ג' חוליות וקשר) ועוד כד"ע, דאז חשיב גרדומין אפי' שעכשיו עדיין הכל גדיל.

ועי' בביה"ל (סוסי' י"ב) דכשנתחך חוט א' בתוך הגדיל כשר אפי' לרש"י, ורק כשנחתכו ב' חוטין בגדיל לרש"י פסול ולר"י כשר, עיי"ש, ובחזו"א (סי' ג', סקט"ו ד"ה יש לעי') תמה דאף לרש"י נכשיר מצד שכל צד קשור בצידו א' וא"כ חשיב חוט א' שלם מחמת הקשירות, (וכמש"כ במ"ב סק"ז דאפשר לחבר את החוטין ע"י קשירה לחוט אחר), ותי' בתרתי, או דכאן שמתחילה נתחבר החוט בקשר עצמי ועכשיו כשנפסק איבד את החיבור העצמי וצריך להשתמש בקשרים שבינו לחבירו גרע יותר, א"נ דכיון שהוא מחובר רק ע"י שאר החוטין חשיב שיש רק ג' חוטין ולא ד'.

ומ"מ נקט בביה"ל דלרש"י צריך שישתייר כד"ע בחוט אחרי הקשר השני דאל"ה אמרי' דודאי לבסוף ינתק הקשר, וכעין דמוכיח בגמ' (לח, ב, לפי רש"י) דבפחות מכד"ע לא מתקיים הקשר, עיי"ש, וסיים דאפשר שיש לחלק מהסוגיא, וצ"ע, עיי"ש.

ובחזו"א (סקי"ג) נקט דאף לרש"י כשר בנקרע סמוך לקשר, דאפי' שבכה"ג אמרי' דיפתח הקשר מ"מ יתכשר מכח הקשר השני והשלישי שתחתיו, דע"י שיפתח יעשו הכל חוליא א' גדולה, ולא דמי לגמ' דשם אי יפתח הקשר נמצא שאין כאן חוליא כלל, וכתב דאפשר שזו כוונת הביה"ל שסיים דזה לא דומה לסוגית הגמ'.

ואין להקשות שחוט אחד קרוע א"כ זה מבטל הקשר שאחריו, שכ"כ לעיל שבעצם הקשרים החוט חוזר ומתחבר ע"י הקשר עם שאר החוטים רק חסר בחוטים, אבל כאן מספיק שיש שיעור של חוליא אחת וזה נשאר חוליא ולא נפתח בגלל הקשר הבא.

# מסקנת הדברים:

1. אסור לצאת בשבת לרה"ר בציצית פסולה, אך אם נפסקו כל החוטין ואין בהן חוט א' כשר מותר, ובמ"ב נקט דסגי כשנשאר כד"ע דאז כשרים מדין גרדומין, ובחזו"א תמה ע"ד דמשום שמוכרח לפותחן א"א להם להתכשר מדין גרדומין, ונקט דצריך שישתיייר בחוט כדי ד' גודלין לכל צד (ועוד קצת לגדיל), ויש להסתפק לדעת המ"ב דבפחות מי"ב גודלין יש ספק אם כשרים דאולי לא יחשבו חוטין כשרים רק בשיעור זה.
2. במ"ב מיקל לצאת לרה"ר דידן בציצית שכשרה רק לדעת ר"י, ומשמע דס"ל דשיטות רש"י ור"י שקולות לדינא, וצ"ע בזה.
3. במרדכי חידש דאין איסור ללבוש בגד ד' כנפות בלא ציצית, וממילא כשא"א לו להטיל ציצית מותר להמשיך ללבוש את הבגד, ובט"ז נקט בדעתו דשרי אף בלא כבוד הבריות, אך המג"א נקט דס"ל דמדרבנן מיהא אסרו ללבוש כן והתירו רק במקום כבוד הבריות, ובמזוזה מודו כו"ע דמותר לגור בבית בלא מזוזה אפי' מדרבנן.
4. ובטעם האיסור מדרבנן, הגרח"ק נקט בפי' הברייתא דמסכת ציצית שהוא מטעם מראית העין, ופי' לפי"ז בדעת החזו"א דמותר לתקן ציצית בעודו לבוש בה משום דליכא מראית העין, אך במ"ב אוסר אף בכה"ג.
5. מבואר במ"ב דבחול שיש לו חוטין בעירו הוא מוכרח לפשוט טליתו אפי' כשהוא ברה"ר, וצ"ע למה לא דנים אותו בזמן שהוא ברה"ר כמי שאין לו חוטין, וכמו"כ למה כשאין לו בעירו לא מחויב לטרוח ללכת לעיר אחרת [ולכה"פ כשחוזר באותו היום].
6. לשיטת ר"י דכשנשתייר כד"ע בגדיל חשיב גרדומין, הוא אפי' כשנקרע בתוך הגדיל גופיה, ומ"מ אף לדבריו צריך שישתייר כדי שיעור גדיל ועוד כד"ע, ואם נקרע רק חוט א' בתוך הגדיל כשר אף לרש"י, ובביה"ל צידד דדוקא כשנשתייר כד"ע אחרי הקשר הראשון, והניח בצ"ע, ובחזו"א הסכים דבכה"ג כשר אף לרש"י.

1. והוסיף, דמ"מ מצד ביטול מצות עשה דציצית שהיא מה"ת (ודאורייתא לא נדחה מפני כבוד הבריות) דלא אמרה תורה לא תלבש בגד בלא ציצית רק מ"ע להטיל בו ציצית וכיון שאין יכול להטיל בו ציצית בשבת אין עובר מ"ע, ואין עליו רק איסור דרבנן דכרמלית ולכך הותר מפני כבוד הבריות, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-1)
2. ודו"ק דזה לפי מש"כ לעיל סק"ז דהשיעור הוא בד' גודלין בגדיל ובענף, אך לפמש"כ בסק"ב דצריך ד' גודלין בענף מלבד הגדיל ה"נ צריך שישתייר שיעור זה. [↑](#footnote-ref-2)
3. ודו"ק, בשו"ע (סי' י' סעי' ז') בטלית שחציה פתוח וחציה סתום דחייבת בציצית מספק ואסור לצאת איתה בשבת לרה"ר, ופי' הפמ"ג (סי' י"ג, מש"ז סק"א) ורע"א (שם) דהוא משום שדעתו לפתוח את הבגד ולחייבו בתורת ודאי, עיי"ש, ובנידו"ד הוא איפכא דמשום שצריך להסירו כדי לצאת מהספק לא חשיבי ובטלי לבגד. [↑](#footnote-ref-3)
4. ודו"ק עוד בביה"ל (שם, ד"ה ודוקא בשבת) בשם הפמ"ג שנסתפק בגוונא שנפסקו ב' חוטין אם יכול לסמוך על השיטות דמה"ת סגי בב' חוטי לבן ורק מדרבנן צריך ד' (ובדרבנן סגי בכבוד הבריות קצת, וכדלהלן), ופי' בפמ"ג (שם) דאף שהוא ספק דאורייתא ולחומרא, מ"מ י"א דהוא לחומרא רק מדרבנן, ובביה"ל לא הסכים להקל בזה רק באופן שהחוטין פסולין מטעם ספק, עיי"ש, אלמא דסומכין לקולא אף כשאין ב' הספיקות שקולין, וצ"ל דהתם הוא בצירוף השיטות דחשיב גנאי גמור, [והא דלא סמך בביה"ל להתיר בכה"ג מצד שיטת ר"י, צ"ל דמיירי שנחתכו החוטין לגמרי אף בתוך הגדיל]. [↑](#footnote-ref-4)
5. ועיי"ש מהקרבן העדה שדייק מהירושלמי (מגילה פ"ד הי"ב) דמזוזה נוהגת בשבתות וי"ט, אלמא דאף בשבת אסור ליכנס לבית שאין בו מזוזה, דאל"כ אין המצוה נוהגת בשבת וי"ט שהרי א"י לקבוע מזוזה, והוא תמה ע"ד דלפי"ד תיקשי בציצית שהתירו ללבוש הבגד בשבת לפי שא"א לו להטיל ציצית, היינו שאין המצוה נוהגת בשבת וא"כ איך מברך עליה בשבת, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-5)
6. אכן יש מעשה מהג"ר זלמן (תולדות אדם, עמ' ר"ט, הו"ד בשד"ח ח"ה מערכת מ', סוף אות קלט, עמ' 62‎) שהתארח אצל בעה"ב שקבע מזוזה בפתחו בפחות מגובה שליש הפתח, וכשנודע לו בער"ש כבר לא היתה שהות לתקן ולא רצה ליכנס לבית עד שיפקירנו בעה"ב, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-6)
7. וכעי"ז צידד בדעת נוטה (ציצית, עמ' רכ"ד, תשו' תל"ב) לפרש בדעת החזו"א שתיקן ציצית בעודו לבוש בה, (וכתב דאף ששם לא היתה הציצית פסולה, מ"מ הגרח"ק הבין מדבריו שדעתו להתיר כה"ג אף במקום שמתקן ציצית פסולה), דס"ל דהאיסור דרבנן הוא משום מראית העין ובכה"ג שעסוק בלתקנה ליכא מראית עין. [↑](#footnote-ref-7)
8. ובתשו' להלן הביא די"ח בזה, וציין כן בשע"ת, ועיי"ש עוד בתשו' דשיעור כד"ע הוא פחות מאצבע (ובביה"ל לעיל סעי' א' הסתפק בזה והוכיח שהוא לכל היותר ב' אצבעות). [↑](#footnote-ref-8)