הזורק - הרב מנחם גרונר
קטגוריות: ש_ס / כט גיטין

דף ע"ז:

**בדין קנינים בגט:**

**ליקניה לההוא דוכתא וכו':**

דעת רש"י [ד"ה הרי זו חזקה] שהאשה תקנה הגט מדין אגב [שכ"כ להדיא דתנן נכסים שאין להם אחריות נקנים עם נכסים שאין להם אחריות] ויש פה מקום עיון בתרתי: א. מה שחידש רש"י ששייך לקנות גט בקנין נוסף לבד מיד וחצר ב. מה שלא פירש בפשיטות שתקנה מדין חצר וכמתני'. ונבאר:

הנה בקרא כתיב שהגירושין הם באופן של ונתן בידה והיינו שהגירושין הם ע"י שנותן לידה [וקונה הגט מדין יד וכדכ' תוס' בכתובות ל"א: דילפינן מהכא קנין יד] ובמתני' אמרינן דקונה נמי מדין חצר דאיתרבי מידה. והיה מקום לומר שמתגרשת רק באופן זה של ונתן בידה אבל בשאר קנינים לא חשיב ונתן בידה אלא קנין הנייר. ועיין בתורת גיטין בסימן קל"ט סעיף ט"ו שדן בזה עיי"ש. וברש"י כאן שכ' דמהני אגב חזינן דס"ל דמהני ועיין בר"ן וברשב"א דפליגי וס"ל דלא מהני כיון שחסר בונתן בידה וחזינן מחלוקת הראשונים אם מועיל קנינים בגט.

ועיין בהגר"ח סטנסיל ובברכת שמואל סימן מ"ה שכ' דאיכא שני דיני גירושין א. ע"י הדין נתינה שחידשה תורה [וע"ז נאמרו החילוקים בין קניני הגט לשאר קניני ממון כבע"כ ובקטנה] . ב. באופן של קנין הגט וזה ככל קנינים ולא יהני בע"כ [ולכאורה גם באיסורי הנאה ובקטנה]. ועיין בברכת שמואל קידושין סימן י"ב שביאר דתרוויהו ילפינן מונתן בידה עיי"ש.

ועיין בתוס' לעיל כ"א: לענין גירושין בגט שכ' ע"ג עציץ נקוב שכ' שתקנה העציץ במשיכה או בהגבהה [ולא כ' חזקה או שטר] וחזינ דס"ל שמועיל קנינים בגט ועיין בתורת גיטין שם שכ' שמה שמועיל קנינים בגט הוא דווקא בקנינים שהם דומיא דיד וצ"ל דס"ל דבכה"ג קרינן ונתן בידה וצ"ע. וע"ע בתשובות הגרע"א בסימן רכ"א ס"ק ז' שכ' באופן קצת אחר עיי"ש.

ומ"מ צ"ע לפירוש רש"י אמאי לא מהני טלי גיטך מע"ג קרקע שיועיל מדין קנינים בגט וצ"ל דהיכא שהיא פועלת בגירושין הוא חסרון בונתן אבל באגב חשיב דע"י הקנאתו נעשים הגירושין וע"ע באור שמח פ"א מגירושין הלכה ו' מש"כ ובגרש"ר בסימן י"ב מש"כ בזה.

ומה שלא פירש רש"י הכא מדין חצר [ועיין בראשונים שהקשו זאת] עיין בבית מאיר סימן קל"ו סעיף ז' שכ' שס"ל לרש"י דבחצר קונה רק מה שנכנס לתוכה אבל מה שהיה בה בזמן הקנין לא קונה [וכשי' הש"ך בסימן ר' והשטמ"ק בב"מ כ"ו:] ומ"מ צ"ע הא לעיל כ"א. אמרינן דבנתן לה גט בחצירו והקנה לה החצר דמהני ופי' רש"י דמדין חצר ועיין בגרש"ר סימן י"א מש"כ לחלק אם קנין החצר היה ע"י מעשה שלה [כסוגיין] או ע"י שטר דחשיב ונתן עיי"ש ועוד י"ל ס"ל לרש"י שהקנה לה החצר בשאלה וס"ל שלא מועיל לקנין חצר [וכ"ה דעת הבעל העיטור].

והראשונים הקשו עוד דאמאי בעינן שיהיה הגט בחצירה הא לא בעינן צבורים ועיין בקצות סימן ר"ב סק"ד שכ' שאם יהיה כגט בידה ומשיחה בידו שלא מהני ועיי"ש בהערות מה שהקשה מסתירת דברי הראשונים.

ומ"מ צ"ע לדעת רש"י קושית הגמ' הא מה שקנתה אשה קנתה בעלה הא הכא קנתה גוף הקרקע ולמה לא יועיל לענין אגב וצ"ע. ומוכרח דעת רש"י דכוונת הקושיא מה שקנתה אשה אינה מדין קנין אלא מדין שלא יצא הגט מרשות הבעל וכלשון רש"י לעיל [וכד' המגיה לאבני מילואים קל"ט].

**תוס' ד"ה ותיזיל איהי ותפתח:**

**ולא הוי כמו טלי גיטך מע"ג קרקע וכו':** בביאור ד' התוס' עיין באבני מילואים סימן קל"ט ס"ק י"ב שכ' דכיוון שהגט בא מחצר הבעל לחצירה חשיב נתינה כנתינה מיד ליד והדבר צ"ב אמאי חשיב נתינה הרי לא הקנה לה הגט אלא החצר וכיצד חשיב נתינה ע"י החצר וצ"ע [וכעין זה כ' בתורת גיטין סעיף א'] והביאור הפשוט בדברי תוס' הוא דעצם הקנאת החצר מועיל כנתינת הגט דכמו דנותן גט ברשותה מועיל עצם מה שנתן לה את הרשות לקנות הגט מועיל ועיין בקהילות יעקב סימן י"ד שכ' כן וקצ"ע בלשון התוס' עיי"ש.

**חצר משום שליחות:**

בגדר חצר משום שליחות עיין בהגר"ח סטנסיל לעיל כ"א. בדין נתן גט ביד עבדו שביאר שגם להאי מ"ד הקנין הוא מדין יד רק המחלוקת אם הקנין הוא כיד גופיה או כעין שליח עיי"ש וע"ע בגרש"ש בבבא מציעא סימן כ"ג ביאר באופן אחר שהקנין הוא מדין יד אלא שגם ביד בעינן שיחזיק הדבר ועל זה בעינן לפרשת שליחות והבאו שני הדרכים בחדושי רבי שמואל בבבא מציעא סימן י"ב עיי"ש.

**בדברי הרשב"א בסוגיין:**

**א. בדין גירושין מדין שליחות היכא שגילתה דעתה להתגרש:** עיין ברשב"א בסוגיין שכ' דאף לעולא שחצר מדין יד מ"מ הא אמרינן בבבא מציעא דלא גרעה משליחות וא"כ היכא שזרק לה גיטה מדעתה ומרצונה לחצירה אע"ג שאינה עומדת בצידה תתגרש וככל שליחות. ועיי"ש שהסתפק בזה וס"ל שכיון שהוא חוב לא יועיל מה שגילתה דעתה קודם כיון שאמרינן שחזרה בה [וכד' הירושלמי שכ' בריש האומר גבי זכין דאמרינן שחזרה בה]. ועיין בר"ן דפליג וס"ל שבכהאי גוונא יועיל וצ"ע יסוד מחלוקתם [דלכאורה סברת הרשב"א ששמא חזרה בה מוכרחת וצ"ע.]. [ויתכן דהא דלא חיישינן בכל שליח שחזרה בה כיון שעשתה מינוי [עיין מש"כ בריש האומר] וה"ה הכא חשיב מינוי וצ"ע וע"ע בברכת שמואל סימן מ"ה מש"כ שבשליחות קבלה שהיא מדין ידו כידה לא מהני חזרה ושמא ה"ה בחצר חשיב מינוי ע"י רצונה ושוב לא יהני חזרה וצ"ע].

**ב. בדין זרק לחצירה ואח"כ אמר הא גיטך:** עיין עוד ברשב"א שכ' שבזרק לחצירה [דלא מהני כיון שהוא חוב] ואח"כ אמר לה טלי גיטך מהני כיון שעתה היא שעת הקבלה ועיין בתורת גיטין סימן קל"ט סק"א שהקשה אמאי לא הוה כטלי גיטך מע"ג קרקע ועיי"ש שיישב לפי שיטתו בביאור ד' התוס' לעיל שכיון שהוה נתינה מחצירו לחצירה חשיב נתינה ועיין באמרי משה סימן כ"א מה שתמה עליו בזה עיי"ש ועיין מה שביאר בדברי הרשב"א. והרמ"ה [הובא בטור סימן קל"ט] פליג וס"ל דבכהאי גוונא לא מהני ובביאור סברתו עיין באמרי משה סימן כ' סק"ג מש"כ. וע"ע בר"ן מה שהקשה על דברי הרשב"א דאי בעי אמירה א"כ עכשיו היא הנתינה ועיין באמרי משה סימן כ' אות ט' מש"כ לבאר דהנתינה היא מיד והגירושין הם בשעת האמירה עיי"ש ולשיטתו בביאור דברי התוס' לעיל ס"ה: גבי מתא מחסיא ששייך לעשות נתינה אורכה וע"ע כעי"ז בברכת שמואל סימן מ"ה בסופו עיי"ש מש"כ בזה.

**ג. בדברי הרשב"א גבי סוגיין דאי הוה מדעתה א"כ במאי פליגי:** עיין ברשב"א שהקשה דהא רב הושעיא לא ס"ל שהוה שליחות אע"ג שהוא חוב וא"כ כיצד איירי סוגיין דהו"א שמטעם שליחות דאי במדעתה א"כ לכו"ע מועיל ואי בע"כ לכו"ע לא יועיל. ועיי"ש שכ' שאיירי בלא אמרה תזכה לי חצירי אלא בנתן מדעתה "והוה כעין שליח הבאה". ובאבני מילואים סימן קל"ט סק"ב הקשה דאי הוה כעין שליח הבאה תתגרש כשתטול הגט וכשליח הבאה. ועיי"ש שפליג ע"ד הרשב"א וס"ל שבהו"א דגמ' ס"ל דלרבי הושעיא אע"ג שהוא חוב מ"מ הוה שליחות כיון שהוא שליחות שהתורה זיכתה אותה ומחודש. ובביאור דברי הרשב"א עיין בברכת שמואל סימן מ"ה מה שביאר [שכוונת הרשב"א שהנתינה לענין טלי גיטך מהני אף בלא מדעתה וכל מה דהוה חוב הוא בזכית הגט וע"כ כ' הרשב"א דהוא כעין שליח הבאה עיי"ש.]

**ד. בדברי הרשב"א לענין זכין:** וע"ע ברשב"א מש"כ דאי מועיל נתינת גט בחצירה מועיל אף בגירושין דמדין זכין וכן כ' הר"ן בשמו.

**והוא שעומדת בצד ביתה:**

עיין בתוס' עירובין שציין הגלהש"ס שכ' דבעינן שתהיה בתוך החצר ובביאור הסברא עיין בנתיבות סימן ר' סק"ב שכיון שמועיל מדין יד בעינן שיהיה כיד שתהיה בתוכו ומ"מ צ"ב הסברא. וע"ע בריטב"א לקמן ע"ט. דפליג וס"ל שמועיל אף בעומדת בצד חצירה. ויסוד מחלוקתם נראה כמוש"כ הנתיבות דפליגי בעומדת בצד חצירה אם יכול להועיל מדין משתמר בחצר שאינה משתמרת דלדעת התוס' לא הוה משתמר וע"כ בעינן יד אכן להריטב"א הוא מדין משתמר וכמוש"כ שם להדיא וע"כ מהני בכל משתמר.

**לא צריכא דאושלה מקום:** צ"ע לדעת העיטור שבשאלה אין קונה בחצר א"כ מה מהני שאלה וצ"ל שהקנה לה באגב ומוכח דבעינן שיהיה בחצר הנקנית גם באגב וכמוש"כ לעיל בדעת רש"י.

דף ע"ח.

**שמעת מינה כליו של לוקח וכו':**

עיין ברש"י שביאר דאי הוה עשרה הוה מקום לעצמו ולא מבטלו רשות מוכר ועיין ברשב"א שהקשה דא"כ מה קושית הגמ' מכרעי המיטה דמ"מ הא יש לה רשות [וצ"ל שאם מקפיד לא חשיב רשות] וע"ש עוד ברשב"א מה שהקשה אמאי בעי עשרה. ועיין ברשב"א דס"ל שגם גבוה עשרה הוא גדר בלא קפיד והוה כאמר לה קני עיי"ש.

**כגון שהיתה קלתה תלויה בה:**

צ"ע אם יש לקלתה דין כיד כיון שתלויה בה או שקונה כהגבהה ועיין ברשב"ם בבבא בתרא שכ' שהוה מדין הגבהה ומוכח דס"ל שהגבהה מהני בגט עיין מש"כ לעיל בזה.

**אמר לה כנסי שטר חוב וכו' אינו גט עד שיאמר לה הא גיטך: - בביאור החסרון:** עיין בתוס' שכ' שהוא משום משלחה ואינה חוזרת [וצ"ע לדבריהם למה בעינן שיאמר לה הא גיטך שתתגרש משעה שקוראה] וכ"כ ברא"ש ותוס' הרא"ש. אכן דעת הבעל המאור בסוגיין שהוא מדין דין אמירה בגיטין והיינו שיש דין בגט לומר בפה שמגרש וע"כ אינו מועיל [ולפי"ז ה"ה בנתן בשתיקה]. וע"ע בר"ן וברשב"א שנ' מדבריהם כד' הבעל המאור. [ע"ש שכ' שאיירי בעסוקין באותו ענין [דהא אמרינן בקידושין ו. שבלא עסוקין לא מועיל] ומה שאמר כנסי שט"ח ביטל העסוקין ולכאורה הכוונה שבכל עסוקין זה הוה כדיבור [כד' המאירי בקידושין] או שדין האמירה הוא לגלות על הנתינה והעסוקין הוא כגילוי ובאמר כנסי שט"ח זה ביטל זה וע"ע בחידושי הר"ן מש"כ ובמשנה למלך פ"א מגירושין הלכה ט'.

ולדעת תוס' צ"ע אם בשעת הנתינה לא הוה משלחה אמאי מהני אחר כך וצ"ל שהוא תנאי בגירושין שיהיה אינה חוזרת ושייך נתינה לשם גירושין קודם. [וע"ע באבני מילואים סימן קל"ו סק"ב שכ' שמגורשת למפרע וכן מוכח לכאורה בסוגיא דזכין בגט ביבמות קי"ח: שהסתפקה גמ' אם מועיל זכין בגט במקום יבם והקשה הגר"ח הא הוה משלחה ואינה חוזרת ותי' שהעדים יודיעו לה ואם רק בשעה שתדע הוה גירושין א"כ עדיין תיפול קמיה יבם][[1]](#footnote-1).

ולדעת הרשב"א והר"ן הגירושין הם על ידי אמירת הא גיטך ועיין בדבריהם מש"כ דהנתינה על ידי ערק ליה חרציה היא נתינה גרועה וע"כ מהני טלי גיטך. וצ"ב הגדר בזה.

וע"ע בר"ן שכ' שממוכח מסוגיין שה"ה בנתן לשם פיקדון ואח"כ אמר לה טלי גיטך שיועיל [והיינו דס"ל שאמירת טלי גיטך יש לה דין של נתינה ועיין לעיל מש"כ הכי נמי לענין נתן בחצר שאינה משתמרת]

וע"ע באבני מילואים סימן קל"ה סק"ב מש"כ לבאר שנחלקו הראשונים אם מה שמועיל במתני' באמר לה טלי גיטך הוא רק במקום שהנתינה היא לגירושין או לא דלדעת התוס' והרא"ש בעינן לשם גירושין [וכ' שלדעתם לא יועיל נמי נתינה לשם פיקדון] ולדעת הר"ן והרשב"א לא בעינן נתינת גירושין ובאמירת הא גיטך סגי וצ"ע בגדר הדברים. ועיין עוד באמרי משה סימן כ' מש"כ בגדר נתינה לפיקדון דאיכא נתינה שמפקיעה מהטלי גיטך [וכבשליח הבאה] עיי"ש.

**בגדר אמירה בגיטין:** כ' דברי הבעל המאור שהכא דין אמירת טלי גיטך הוא מדין אמירה בגירושין וכ' "שבעינן שיתבונן הדבר לאשה או לעדים" [וע"ע במלחמות שנראה שהסכים לדבריו] וכ' האריכו בזה האחרונים בקידושין ו. שלמדו מכאן דאיכא נמי דין אמירה בקידושין עיין בברכת שמואל קידושין סימן א' שהאריך בזה ואין כאן המקום. ומ"מ צ"ב הטעם בזה.

ולענין קידושין כ' האחרונים בב' אופנים: א' על פי דברי השלטי הגיבורים שכ' "שבדיבורו מקדשה על ידי הכסף" והיינו שהדיבור פועל בחלות הקידושין ודרך ב' כפי מה דנראה מהגר"א שהוא כדי שלא יהיה הקידושין דברים שבלב. ויש לעיין בגיטין אם שייך סברות אלו וע"ע לשון הבעל המאור שיתבונן הדבר וכו'. וע"ע במשנה למלך פ"א מגירושין הלכה ט' שחילק בין דין אמירה בקידושין שהוא בשביל דעתה [שיהיה ברור שהוא לשם קידושין] לאמירה בגיטין שלא בעינן דעתה ע"ש.

**נתן לה כשהיא ישנה:** בביאור החסרון: עיין בר"ן שכתב שהוא כיון שאינו משתמר וכ"כ הרשב"א מוכח דס"ל שיד שאינו משתמר לא מועיל וכ"כ הנתיבות בסימן ר' סק"ב אכן בפרישה סימן רמ"ג כ' לענין חצר כשעומד מצד שדהו שמועיל מדין יד שלא בעינן משתמר וצ"ע. ולדעת התוס' והרא"ש הנ"ל לכאורה איכא למימר שהחסרון הוא שחוזרת וכ"נ באבני מילואים הנ"ל. וע"ע ברא"ש מה שכ' שבישינה בעינן שלא יפול מידה קודם שתקרא הגט ולשיטתו שהוא המשך הנתינה וע"ע באמרי משה הנ"ל.

**נתן לה ביד עבדה וכו':** יש לעיין הא בבבא מציעא י"ב: אמרינן שעבד ששכרו ללקט מציאות שזוכה האדון מדין יד עבד כיד רבו וא"כ ה"ה הכא למה בעינן לדין חצר תיפוק ליה מדין יד עבד כיד רבו. ועיין בנתיבות ריש סימן קפ"ח שהקשה כן וכן הקשה במחנה אפרים מכירה קנין מעות סימן ט"ו. ועיי"ש בנתיבות שכ' שהדין יד עבד כיד רבו הוא רק לענין ממון ולא לענין שאר דינים אכן באחרונים פליגי וכ' בב' אופנים א' שהדין יד עבד כיד רבו לא מועיל כיון שאינו יד לענין זכית גט [כ"כ הגרש"ש בבבא מציעא] ב' שגם הדין יד עבד כיד רבו הוא מדין שליחות וע"כ כיון שהוא חוב לא מהני לשליחות. [עיין בהערות לנתיבות מש"כ].

נ.ב. לעיל כ' שנחלקו הרשב"א והר"ן אם לענין חצר כשגילתה דעתה שרצונה להתגרש חיישינן שמא חזרה בה. אכן נראה שהוא טעות וגם לדעת הר"ן חיישינן שמא חזרה בה. ויש ג' אופנים: א. בגילתה דעתה ובזה חיישינן שמא חזרה בה. ב. בנתן לה ואח"כ אמרה שרצונה להתגרש. ג. כשבשעת הנתינה אמרה תזרוק בחצרי. וע"ע במחנה אפרים על הרמב"ם בפ"ג מגירושין מש"כ.

1. הנה באור גדול סימן מ"א הקשה דכל קטנה [שהחסרון בה הוא משלחה וחוזרת כדלעיל ס"ד: בתוס'] תתגרש כשתקרא הגט כשתגדל. אכן נראה ברור שהוא דין ביד שתהיה אינה חוזרת דהא כ' התוס' שם דאב יכול לקבל גט לבתו קטנה כיון שמשמרה ודבר זה ודאי לא יועיל בכל גירושין לשוטה וע"כ כיון שהוא ביד. [↑](#footnote-ref-1)