22. מוקצה לחצי שבת וגמרו בידי אדם
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / מוקצה / הרב מאיר קאופמן / שיעורים

**סימן כ"ב**

**בענין מוקצה לחצי שבת וגמרו בידי אדם**

**א] ביסוד הספק דמוקצה לחצי שבת ובסברת החילוק בין אכילה לטלטול**

**ב] מה שיש להוכיח מדברי האחרונים לענין סכין של מילה**

**ג] בביאור הא דחלוק דין גמרו וכו' במוקצה לחצי שבת ממוקצה מתחילת השבת**

**ביסוד הספק דמוקצה לחצי שבת ובסברת החילוק בין אכילה לטלטול**

א]הגמ' ביצה כ"ו: דנה האם יש מוקצה לחצי שבת וכגון דהיה גרו"צ שהיו ראוים ונדחו וחזרו ונהיו ראוים והקשו הראשונים הרי לענין מטה שיש עליה מעות מפורש בגמ' שאם היו עליה בשבת ונפלו שאין בזה תורת מוקצה וכן לענין אפרוחים מבואר בגמ' שאם לא היו עליה בין השמשות וירדו אין בזה דין בסיס וצ"ע עד כמה שיש מוקצה לחצי שבת ודבר שנהיה מוקצה זה נשאר מוקצה עד סוף השבת למה כאן זה אחרת וכתבו התוס' וכן הוא ברא"ש וברשב"א בעבודת הקודש דכל הצד שיש מוקצה לחצי שבת זה רק לענין אכילה אבל לא לענין טלטול וצ"ב החילוק עד כמה שהדין שחל מוקצה לכל השבת זה לא דוקא בבין השמשות א"כ למה שזה יהיה רק לענין אכילה ובפשוטו מבואר שחלוק גדר האיסור לענין אכילה מלענין טלטול ולכן לענין אכילה שיך לומר שיש מוקצה לחצי שבת משא"כ לענין טלטול וצ"ב הדברים

והנה בעיקר דברי הגמ' צ"ב דלכאורא הרי הדין מיגו וכו' הוא שיש דין שיהיה מוכן בערב שבת וכל שבתחילת שבת זה לא מוכן חשיב מחוסר הכנה או שזה סברא שכל שזה לא ראוי בתחילת השבת יש כאן הקצאה לכל השבת אבל מה זה שייך באמצע שבת דהרי אין שום מעלה לזמן זה ועיין אפיקי ים ח"ב סימן י"ט דכתב דזה וודאי דלגמ' לא היה צד שיהיה כאן סברא שמכח שזה מוקצה לרגע אחד יש כאן הקצאה לכל השבת אלא שזה סברא שכיון שזה לא ראוי באמצע שבת נתבטלה הכנתו וממילא גם אם אחרי זה זה חוזר ונהיה ראוי ממילא חשיב שחל על זה תורת הכנה בשבת והרי צריך שיהיה הכנה חיובית מערב שבת

ולפ"ז א"ש חילוק הראשונים דהנה לענין טלטול לא שייך לומר שיש דין שצריך הכנה לענין דבר זה אלא וודאי הגדר שיש כאן איסור טלטול דרבנן אלא שיתכן שעל מה עשו האיסור על דבר שהוא לא מוכן שכזה דבר נחשב כעצים ואבנים וגם קבעו שזה יקבע בתחילת שבת כדין המוקצה דהכנה אבל אין הביאור שצריך הכנה לענין טלטול ולפ"ז כל הסברא המבואר בגמ' שבטל הכנה וממילא זה אסור כי הוא מחוסר הכנה זה רק שייך לענין הדין אכילה אבל לענין הדין טלטול הרי אין דין שיהיה הכנה חיובית אלא רק שנקבע בתחילת שבת שדבר זה הוא לא מוכן לשימוש אבל באמצע שבת אין שום סיבה שזה יחול וממילא אם זה נהיה לא ראוי כרגע זה מוקצה אבל כל שזה חוזר ונהיה דבר שעומד לשימוש אין סיבה שיהיה לזה איסור טלטול

[והנה אין להקשות שכיון שזה אסור באכילה ממילא זה מוקצה דיתכן דבאמת דבר שעומד לאכילה אסור גם בטלטול ודבר שלא עומד לאכילה מותר בטלטול אלא שקשה שהרי האחרונים יסדו ששימוש זה בכלל אכילה ועד כמה שזה אסור בשימוש א"כ ממילא זה מוקצה ובפשוטו מוכח מראשונים אלו שס"ל שאין דין הכנה לענין שימוש ועיין סימן כ"ח שהארכנו בזה]

**מה שיש להוכיח מדברי האחרונים לענין סכין של מילה**

ב]והנה כתב הרמ"א ביור"ד בשם רבינו ירוחם דסכין של מילה הוא לא מוקצה לאחר המילה מצד שאין מוקצה לחצי שבת וכן נקט שם הש"ך וכן היש"ש, והגר"א והט"ז השיגו על זה דכאן זה מוקצה מתחילת שבת ורק שלענין מילה יש היתר או שזה לא מוקצה כלל ועיין מג"א סימן של"א שהשיג על זה דכל נידון סוגין רק לענין לאחר שזה חזר ונהיה ראוי אבל כל זמן שזה בהקצאתו זה וודאי מוקצה וא"כ ה"ה בחסרון כיס עכשיו יש לו סיבה למוקצה ולכאורא צ"ל דס"ל דיסוד סוגין דאין הקצאה באמצע שבת אלא שדבר שהוא מוקצה מצד עצמו אין לו סיבה להיות מותר כי זה עצים ואבנים אבל לענין מתי שזה חזר ונהיה ראוי כה"ג הסיבה שמותר כי אין הקצאה באמצע שבת וממילא לענין חס"כ ס"ל לאחרונים הנ"ל שחשיב שמצד עצמו אין לו סיבת הקצאה ורק מחמת הקצאתו וזה לא חל בשבת ויתכן שגם דעת המג"א כן אלא דהוא ס"ל שחסרון כיס זה גם חשיב מוקצה מחמת עצמו ואין זה כאוצר דוודאי שזה לא חל בשבת וכן מוכח מדבריו שכתב שהטעם שאין בסיס באמצע שבת מצד שאין מוקצה לחצי שבת והרי שם הנידון על זמן ההקצאה אלא בהכרח דבדבר שכל המוקצה מחמת הקצאתו בזה מסכים שזהו נידון סוגין האם יש מוקצה בחצי שבת

והנה לכאורא מכל זה מוכח דלא כהבנת האפיקי ים שאין צד לאסור כאן מצד הקצאת האדם אלא רק כי בטלה ההכנה דהרי הם הביאו לגבי שלא יחול הקצאה על זמן ההקצאה מסוגין ולדבריו כל נידון הסוגיא לאחר שזה חזר ונהיה ראוי שכה"ג כל האיסור מצד מיגו וכו' וזה לא שייך כאן אמנם נראה שגם בדבריהם אפשר לבאר שהסיבה שבטלה ההכנה מחמת הקצאתו דהינו שזה וודאי הנידון על ביטול ההכנה ורק שס"ל שזה חל על ידי ההקצאה לכל השבת ובאמת שוודאי שאין צד שכיון שזה לא ראוי לרגע אחד ממילא זה מוקצה עד סוף השבת שזה רק שייך בתחילת השבת וכאן כל הנידון כי היה בתחילה הקצאה עד סוף השבת כה"ג זה ביטל אתת ההכנה של החפץ עד סוף השבת ודו"ק בזה

והנה כתב המאירי דבדבר שלא עולה על לב זה וודאי שחל מוקצה באמצע שבת והרא"ה חלק על זה ולנ"ל הביאור דבכזה דבר וודאי שבטלה ההכנה אלא שלביאור הראשון הכוונה שכאן המאן דאמר שאין מוקצה לחצי שבת מודה אמנם לביאור זה שטעם המאן דאמר שלא חל הקצאה באמצע שבת א"כ יתכן שכאן בטל ההכנה לא מצד הקצאתו אלא מצד עצם המצב ולכן הוא מודה ודו"ק בזה

**בביאור הא דחלוק דין גמרו וכו' במוקצה לחצי שבת ממוקצה מתחילת השבת**

ג]והנה עיין תוס' שישבו עוד שבמטה שיש עליה מעות הוי גמרו בידי אדם וכה"ג לא אמרינן מוקצה לחצי שבת אמנם צ"ע כמו שהקשה המהרש"א הרי מפורש בגמ' שאם היו עליה מעות בבין השמשות היה חל על זה דין מיגו וכו' חזינן שזה לא גמרו בידי אדם דהרי בגמרו בידי אדם אין כלל מיגו וכו' כמבואר בסוגין ועיין מג"א סימן שכ"ה שכתב שצ"ל שלענין מוקצה לחצי שבת מספיק גמרו בידי אדם שזה לא עוזר אלא לענין בין השמשות וצ"ב דממ"נ אם זה גמרו בידי אדם א"כ אין כאן מוקצה כלל ואם זה לא גמרו בידי אדם א"כ יש כאן מוקצה לחצי שבת

ועיין תוס' בסוגין ביצה כ"ז. שהקשו גם לענין אפרוחים דמבואר דבאמצע שבת אין מוקצה לענין אם הם חזרו וירדו ותירצו שזה גמרו בידי אדם כיון שיכול להפריחם מתי שירצה והקשה המהרש"א הרי מפורש בגמ' שבין השמשות זה כן אוסר ובהכרח שזה לא גמרו וכו' ועיין מג"א שתירץ גם כנ"ל שזה דרגא של גמרו בידי אדם שרק עוזר לענין מוקצה לחצי שבת והטעם דהרי כתבו תוס' בשבת שכיון שהוא הניח את זה לצורך האפרוחים כה"ג לא שייך לדון שזה גמרו וכו' ותוס' כאן ס"ל שלענין חצי שבת זה לא סיבה וצ"ב כנ"ל דלמה שזה גמרו וכו' רק לענין מוקצה לחצי שבת

ועיין גמ' חולין ט"ו: דהגמ' העמידה הדין ששוחט בשבת באיסור אין דין מוקצה כגון בהיה לו חולה והבריא והקשו התוס' תיקשי למ"ד יש מוקצה לחצי שבת ותירצו שכיון שמצוי שהוא יחזור ויחלה הוי גמרו בידי אדם ואין בזה הדין מוקצה לחצי שבת וצ"ע כמו שהקשה התהלה לדוד סימן רע"ט שא"כ למה דוקא שהיה לו חולה מבעוד יום הרי גם אם הבריא מבעוד יום אבל זה מצוי שהוא חוזר ונחלה והוי גמרו בידי אדם ובהכרח כמג"א הנ"ל שזה דרגא של גמרו וכו' שזה רק סיבה למוקצה לחצי שבת אבל זה לא סיבה למוקצה בין השמשות וצ"ב הטעם לחלק

ובפשוטו הביאור בכל זה לנ"ל דבמוקצה באמצע שבת שכל הדין הוא מצד ביטול ההכנה בזה רק לענין דבר שלא עומד כלל להשתנות שייך לדון שנתבטלה ההכנה אבל לענין מצב שזה עומד ומצפה שישתנה כה"ג לא שיך לומר שנתבטל ההכנה לענין אחרי זה אמנם לענין בין השמשות כיון שבשעתו יש כאן הקצאה ממילא מצד זה חל כאן הקצאה לכל השבת וכן לביאור שביארנו שנידון סוגין שההקצאה תבטל ההכנה לכל השבת שכל זה שייך אם יש הקצאה חיובית על עד סוף השבת מצד שזה לא עומד להשתנות אבל אם זה עומד להשתנות כה"ג אין סיבה להקצאה חיובית עד סוף השבת שרק בבין השמשות שיך לדון שכיון שבתחילת שבת זה לא ראוי זה סיבה שיקצה לכל השבת או אם נימא שזה הלכה שחשיב מחוסר הכנה אבל באמצע שבת זה לא שייך

אמנם צ"ע דהרי תוס' אמרו שזה גמרו בידי אדם והרי גמרו בידי אדם זה סיבה גם בתחילת השבת ועד כמה שכאן זה לא מועיל בתחילת השבת ממילא בהכרח שסיבת ההיתר הוא היתר אחר ומה דימו התוס' לדין גמרו בידי אדם וצ"ל שיסוד הדין גמרו בידי אדם שדבר שעומד להיות זה נחשב שהוא מוכן לענין הזמן של אחרי זה אלא שיש מקום שזה סיבה להחשיב שזה כבר מוכן בתחילת השבת ויש מקום שזה לא סיבה להחשיבו כמוכן לענין תחילת השבת וכה"ג שזה לא וודאי שזה יהיה אין המצב של ההכנה לענין אחרי זה סיבה להחשיב בתחילת השבת שזה כבר מוכן וממילא אדרבא יש כאן מיגו וכו' משא"כ כאן כל שזה מוכן לענין אחרי זה אין כאן דין מיגו וכו' וכמו שביארנו לעיל וכן לענין דבר שלענין תחילת שבת הקצה הדבר כה"ג ביחס לאחרי זה הוי גמרו בידי אדם שלא בטל ההכנה אבל לענין תחילת השבת שיש כאן דחיה הוי מוקצה וממילא יש כאן מיגו וכו'

והנה תוס' בשבת לענין אפרוחים כתבו הסברא שכיון שהוא מיחד לאפרוחים לא חשיב גמרו בידי אדם ולמדו מזה גם לענין מוקצה באמצע שבת דלא כתוס' בביצה ועיין חת"ס שביאר שס"ל שכיון שיחד את זה לכל השבת לאפרוחים ממילא אין זה דומה למטה שהניח עליה מעות ולפ"ז יתכן דתוס' כאן נקטו שמדובר שלא התכונן ליחד לאפרוחים לכל השבת [וס"ל דלא כר"ת שצריך בסיס לכל השבת] ולכן לענין תחילת שבת זה לא יעזור כי לגבי הזמן של ההתחלה יש כאן הקצאה וכל הסברא של גמרו שלענין אחרי זה זה חשיב שהוא מוכן וכנ"ל

**לא הושלם כתיבת סוגיא זו**