בתנאי אוהל ליוורנה
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / מלאכות שהיה והטמנה / הרב חיים לייב אוירבך / אוהל

בתנאי אוהל [א]

תנאי דמחיצות ,

עיין תו' קלח. דכ' בשם ר"ת דבעי' דווקא מחיצות וע"ע תו' לעיל לו: בשם ר"י שכ' עוד דבעי' גם שיעשה המחיצות בשבת אבל היכא דהמחיצות עשויות כבר מע"ש לא מהני אמנם מבואר בתו' שם דהיכא דהוא נעשה ממש לאוהל סגי ג"כ במחיצות עשויות עי"ש שהוכיחו כן מסו' דדיכרי דר"ה וע"ע תו' בביצה לב: שכ' לחדש עוד דאפילו היכא דאינו אוהל ממש אלא שהוא רחב מאוד ג"כ אסור אף בלא עשיית מחיצות והוכיחו כן מדינא דפרוונקא לק' קלט: ועיין בראשונים שם שתמהו ע"ז מהו השיעור ברוחב הרבה וגם מ"ט על חציו שרי וחלקו שאינו משום אוהל וע"ע חזו"א ס"ק א' מה שהקשה מכילה [ועיין תהיל"ד סי' שט"ו שדן דתו' שבת לו: לכאורה לא ס"ל כן מדהוצרכו בדיכרי דר"ה להא דהוא אוהל ממש ולא סגי להו במה שמסתמא היה רחב מאוד יותר מפרוונקא ועי"ש שדחה די"ל דנ"מ לפלגא דכובא דשרי משא"כ בדיכרי עי"ש] והנה מש"כ תו' דהיכא דהוא אוהל ממש דנעשה לצל לא בעי' עשיית מחיצות מד' התו' משמע קצת דבעי' מחיצות אבל לא בעי' שיעשה המחיצות וסגי במחיצות עשויות מע"ש וכן מבואר בלשון התו' לעיל דף מג: עי"ש אבל היכא דליכא כלל מחיצות שרי [עיין תהיל"ד דנקט כן בד' התו' בשבת וכן נקט בבית מאיר כאן בד' התו' עי"ש ועיין בתשו' אבני נזר שהביא מריטב"א עירובין ק"א שנ' כדרך זו עי"ש אמנם בפוסקים נ' שד' התו' כהרא"ש דלק' אמנם בד' תו' עירובין ק"א נ' של"ב מחיצות כלל דהרי הוכיחו ממה שמותר להניח על טרפי"ד בלא מחיצות כלל דה"נ מותר בלא מחיצות עשויות ומבואר דאין לחלק בזה וכל דשרי בלא מחיצות מותר ג"כ כשיש מחיצות עשויות ] אמנם בל' הרא"ש בביצה שם פ"ד סי' י"א נ' להדיא דס"ל דהיכא דנעשה לאוהל לא בעי' מחיצות כלל עי"ש והוציא כן מסו' דדיכרי הנ"ל אמנם עי"ש שהוסיף דהתם הוא בנין חשוב וגם כוונתו לאוהל ועיין שעה"צ ס"ק כ"ה דהרא"ש הוסיף כן לרווחא דמילתא אבל אי"צ לזה[אמנם עיין חזו"א נב ס"ק ט'] ועיין בפוסקים שהוכיחו כן גם מהא דסיאנא לק' קלח: דד' הרבה ראשונים שם וכן פסק בשו"ע סי' ש"א דאסור משום אוהל אף דל"ל מחיצות והיינו מפני שנעשה לצל כ"כ מג"א בסעיף ג' וכ"כ בסי' ש"א ס"ק נ"א וכ"ה בביאור הגר"א כאן וכ"פ המשנ"ב ס"ק כ' ועוד ,

ובענין מה חשיב נעשה לאוהל עיין ל' המ"ב ס"ק כ' שם דכל שנעשה שיהיה ראוי להשתמש תחתיו הוי בכלל זה אף דאינו להגן מהחמה והגשמים ועיין בחזו"א נב ס"ק ט' ד"ה כ' המ"ב מה שביאר דבריו וכן מוכח עוד מד' המ"ב לק' ס"ק כ"ד ושעה"צ ס"ק ל"ה שם דהעמדת חופה לחתן הוי כוונתו לאוהל עי"ש אמנם עיין בגר"ז ובנו"ב סי' ל' שנקטו דחופה ל"ח כוונה לאוהל [וע"ע תהיל"ד כאן דדן לענין פריסת טלית בשמח"ת עי"ש] וע"ע ביאור הגר"א ס"ג שמבואר דכיסוי כלי חשיב להגן [ובתו' שהק' מכובא מבואר לא כן] וע"ע במג"א סעיף ג' שדן לענין ארובה ודן לאסור אף במחיצות עשויות ונסתפק שם קצת אם חשיב כוונה לאוהל עי"ש ובשעה"צ אות כ"ז דהיכא דמתכוין לסתום הוי כמתכוין לאוהל אמנם עיין חזו"א סי' נ"ב ס"ק ט' מה שתמה בזה וס"ל שם דד' המג"א מצד ד' הרא"ש דבנין קבע],

ועיין בתו' והרא"ש שמבואר דהיכא דיש למיטה ד' דפים מחוברים חשיב מחיצות ונ' שם דאף דאינו מחבר הדפים בשבת [דדוחק דאיירי במחבר הדפים בשבת ברפוי ואין דרכו לתקוע]למיטה מ"מ חייב ולכאורה ע"כ היינו משום שהביאו את המיטה למקום זה בשבת חשיב עשיית מחיצות ולכאורה מוכח מזה דטלטול ממקום למקום הוי כמו עשיית המחיצות [אמנם י"ל דאיירי שהמיטה היתה זקופה וע"כ כשמניחה הוי עשיית מחיצות] ובד' תו' י"ל דהוי ככובא רחבה דסגי במחיצות עשויות אמנם לא משמע כן בתו' אמנם עיין נתיב חיים [לבעל הקרבן נתנאל] על השו"ע שדן לחדש דהיכא דאיכא ד' מחיצות סגי בעשויות מע"ש ועיין שעה"צ ס"ק כ"א שדחה דבריו מד' הטור ותו' בביצה שם וכן מוכח ג"כ בתו' לו:]וכ"כ הפמ"ג משב"ז סו"ס שט"ו שכתב דהמטלטל כלי ממקום למקום ומכסהו חשיב עשיית מחיצות [וזהו חידוש יותר גדול דהרי בכלי מקום האוהל הוא קרקע הכלי] והביאו המשנ"ב סוף הסימן וכן עי"ש דדעת החיי אדם כן וכבר מפורש כן בב"ח סו"ס שט"ו אמנם עיין חזו"א ס"ק י' שחולק ע"ז ובאמת שכן הוא מפורש להדיא בתו' רא"ש עירובין ק"א דטלטול ממקום למקום אינו כעשיית מחיצות [ואפילו אינו אוהל של כלי]וכ"מ בתו' וש"ר שם וצ"ע, אמנם בד' השו"ע ס"ד הוכיח התהיל"ד כאן דס"ל כן דהתם ל"ש לומר דאיירי בזקופה כנ"ל דא"כ ל"ש ההיתר דמסורגת ובין חבל לחבל אין ג"ט או שיור טפח וע"כ דחשיב עשיית מחיצות [ומה שהק' שם התהיל"ד מכלים עי"ש י"ל בפשיטות דשאני כלי דכיון דהאהלה היא על קרקע הכלי אין נ"מ בטלטולו ממקום למקום משא"כ מחיצות בעלמא כרגלי המיטה אמנם הפמ"ג והמשנ"ב נקטו דגם בכלים כל שמטלטלם ממקום למקום הוי עשיית מחיצות וזה חידוש גדול גם מה שפי' שם התהיל"ד בסו"ד ד' השו"ע דמיטה כיון שהיא רחבה הרבה אי"צ עשיית מחיצות לא משמע כן במג"א ומשנ"ב],

והנה עיקר הסברא דטלטול ממקום למקום הוי עשיית מחיצות קצת צ"ב דהא לענין עשיית אוהל מצאנו דהיכא דעביד וקאי כבר האוהל שרי וכמו כסא טרסקל דשרי ועכ"פ להעביר אוהל ממקום למקום נקט הנו"ב תניינא סי' ל' דשרי ול"ח כעשיית אוהל וא"כ מ"ט המעביר מחיצות ממקום למקום הוי כעשיית מחיצות אמנם עיין לק' שיתבאר שהא דמותר לטלטל אוהל ממקום למקום אינו משום דלא נעשה כלל אוהל חדש דזה אינו דוודאי כל שמאהיל על מקום אחר נעשה כאן אוהל חדש עיין לק' מה שהובא מד' רש"י סוכה י"א לענין מיטה והא דשרי לד' הנו"ב להעביר אוהל הוא משום דאין כאן מעשה בנין של אוהל דכיון דהעבירו כשהוא שלם אין כאן מעשה בנין אף דנוצר בזה אוהל חדש וא"כ י"ל דכיון דכל החיסרון הוא רק במעשה הבנין כ"ז רק כשהעביר אוהל שלם אבל הכא דהרי עושה כאן מעשה בנין גמור שבונה גג ע"ג מחיצות ועי"ז נעשה אוהל והוי זה מעשה גמור של עשיית אוהל א"כ נהי דבעי' ג"כ עשיית מחיצות היינו דווקא דכיון דגם זה בכלל האוהל צריך גם שיעשה מעשה עשיית אוהל כלפיהם א"כ כיון דעכ"פ הרי מחיצות אלו מחדשים כאן מקום חדש לאוהל הרי יש כאן מעשה עשיית אוהל גם כלפי המחיצות ולפי"ז גם כלפי גג היכא דכבר עמד הגג במקום אחר להאהיל ועכשיו בא להעמידו ע"ג מחיצות שבנה או שהביאם ממקום אחר דהרי בעי' אוהל עם מחיצות גם יחשב כעשיית אוהל אף שהעבירו ממקום אחר דכיון דעכ"פ יש כאן מעשה בניה במה שמצרף גג למחיצות להיות אוהל א"כ לענין עשיית הגג כיון דהוא אוהל חדש אסור עוד יש לדון באופ"א דענין עשיית מחיצות אינו אלא תנאי ואינו עיקר האוהל וע"כ ל"ש ביה כ"כ הסברא דעביד וקאי [ולפי"ז י"ל דלענין גג לא יחשב עשיית אוהל כיון דהמאהיל כבר היה קיים במקום אחר וצ"ע],

והנה לד' התו' דבעי' מחיצות א"כ לענין משמרת לדעות דהוא משום אוהל וכן מפורש בתו' בסוגיין דכ' דכולה ברייתא איירי לענין אוהל וכן מפורש להדיא בתו' בעמוד ב' דמשמרת משום אוהל ויותר מפורש שם בתו' להדיא דכפיפה מצרית הוא משום אוהל [ודלא כהר"ן שם] וע"כ בעי' טפח מקרקעיתו של כלי וא"כ ע"כ צ"ל דיש להם מחיצות ועיין במשנ"ב כאן מה שפירש ענין משמרת דהוא ממש גג לכלי ומחובר לכלי וע"כ א"ש דמחיצות הכלי חשיבי למחיצות ואמנם אכתי צ"ע דהרי משמרת וכפיפה המחיצות עשויות מע"ש וע"כ צ"ל דהביא הכלי ממקום אחר וחשיב כה"ג כעשיית מחיצות וכנ"ל לד' הפמ"ג אבל בלא"ה שרי והוא ראיה לד' הפמ"ג דאפילו בכלים מהני טלטול ממקום למקום וכ"כ הפמ"ג במשב"ז ס"ק ט' וצ"ע אמנם צ"ע לומר כן דא"כ מה הק' תו' מדינא דפרוונקא אכולי כובא הא י"ל ג"כ דאיירי שהביא ממקום אחר[ועיין בב"ח סו"ס שט"ו שתירץ כן] ואם זהו דוחק שאיירי דווקא בכה"ג א"כ גם לענין משמרת וכפיפה הוא דוחק דכל האיסור תליה הוא רק בגוונא שהביא הכלי ממקום אחר ואמנם לד' הרשב"א שיו' לק' דנ' דמשמרת אינה מחוברת לכלי אלא מניחים כלי תחתיה ועי"ז הוי כמחיצות א"כ א"ש יותר דהכא לעולם מביאים ממקום אחר משא"כ כובא עוד יש לדון דכיסוי כלי שאני שאף שמביאו ממקום למקום אין משמעות לשינוי המקום דכיסויו שייך להכלי אבל משמרת שאינו כיסוי כלי א"כ מה שהביאו לכאן והניח עליו משמרת הוי כעושה אוהל ומחיצות ואכתי צ"ע שו"ר בב"ח סי' שי"ט דכ' דכפיפה מצרית איירי ברחבה הרבה עי"ש וצ"ל לפי"ד דגם משמרת כן וצ"ע לדינא דלא מצינו כן בפוסקים דהוא רק ברחבה הרבה [אמנם עיין מג"א סי' שי"ט שם שכ' בטעמא דכפיפה להפוסקים דהוא רק משום שינוי ולא משום אוהל דהוא משום דאינה רחבה הרבה וע"כ כיון דמחיצות עשוית מותר אמנם לפי מה שהכריע שם המשנ"ב לחשוש לראשונים שהוא משום אוהל לא הזכיר דהוא רק ברחבה הרבה] ואולי משמרת חשיבא כמו נעשה להגן כיון דנעשית להגן על מה שתחתיו שלא יפול השמרים לתוכו דעיקרו נעשה לזה והוי כנתכוון לאוהל ולפי"ז אי"צ מחיצות כלל לד' הרא"ש עיין לעיל וגם זה לכאורה נסתר מד' התו' לגבי כובא דהתם נמי נימא דחשיב להגן שלא יפלו צרורות ועפר לכלי ויש קצת לחלק דכיסוי כלי הא דל"ח כלהגן הוא משום דשם כיסוי עליה וכיסוי עניינו חלוק מהאהלה ועיין לק' בזה בדינא דכיסויי הכלים וע"כ ל"ד לאוהל גמור רק ברחב הרבה ואין לו מעלת להגן דההגנה היא בדרך כיסוי אבל משמרת דאינה באה ככיסוי שוב הוי יותר אוהל וכיון שנעשית להגן יש בו איסור וצ"ע אמנם הגר"א נקט איפכא דכ' דכובא הוי להגן ואסור משום אוהל ולענין כפיפה מצרית נקט שאינו משום אוהל וי"ל בזה, ואולי י"ל דענין משמרת לד' המשנ"ב הנ"ל דהוא מתחבר ממש עם הכלי א"כ י"ל דע"י חיבורו נעשה כל הכלי למשמרת דא"א לשמר רק כשמחובר לכלי ונעשה הכלי כולו משמרת והיא הרכבה הדרושה לשימוש כל' החזו"א במכתב לגבי בונה ואינו ככיסוי כלי בעלמא דהכלי ראוי לשימוש גם בלא הכיסוי אבל הכא נעשה מסתם כלי למשמרת ע"כ חשיב עשיית מחיצות דאף דהם כבר עשויים מ"מ השתא נעשו דבר חדש דנעשו חלק ממשמרת ונשתנה שמם למשמרת וכעין זה כ' הט"ז בסוף הסימן לענין כובא עי"ש אמנם שם הוא חידוש יותר גדול דלא נעשה שום שינוי בגוף שמם של המחיצות אלא במה שיש עוד שימושים עי"ש משא"כ בכובא שאינו אלא כיסוי לכלי ואינו משנה את שמו של הכלי [וצ"ל דאפילו לדיכרי דר"ה לא דמי דהרי התו' נתקשו משם ותי' רק משום שנתכוין לאוהל וי"ל דהכא עדיף דהתם אף דהיה מחיצות לבדם ואח"כ עשה להם גג מ"מ אין זה נחשב ממש שינוי בהמחיצות משא"כ הכא דנעשה כלי אחר] ובזה אפשר ליישב ג"כ ד' השו"ע לענין מיטה שיש לה דפים מחוברים דנתקשו בזה מ"ט חשיב עשיית מחיצות ולהנ"ל י"ל דהכא נעשה מסתם דפים למיטה וע"כ הוי כעשיית מחיצות אמנם המשנה ברורה שם לא נקט כן וס"ל דרק במיטה רחבה או שטלטלו ממקום למקום אסור, ואמנם עיין רשב"א כאן דנ' דפירש דהמשמרת תלויה ע"ג יתידות אלא שמניחים כלי תחתיה לקבל היין ואין המשמרת מחוברת ותלויה ע"ג הכלי ולפי"ז צ"ל דמ"מ הכלי שתחתיה הוי כמחיצות כלפי המשמרת [אמנם לפי"ז במשמרת של רימונים דלא מניחים כלי תחתיו ל"ש אוהל להשיטות דבעי' מחיצות ובראשונים לא הזכירו סברא זו דזהו החילוק בין רימונים לשמרים וצ"ע],

ועוד צ"ע לד' התו' הנ"ל דבעי' מחיצות מה הקשו בר"פ תולין מתלה כדא בכוזא דיתחייב מדאורייתא עי"ש בתו' והא ליכא שם מחיצות ואולי באוהל קבע לא בעי' מחיצות גם לתו' [ועיין בזה בביאוה"ל ריש סי' שט"ו] וע"כ לר"י דחשיב קבע כמבואר בר"מ בתשובה סי' ש"א א"כ תלה כדא גם יחשב קבע ואסור וצ"ע ,

והנה עיין בביאור הגר"א כאן שהביא ראיה גדולה ל' הביאוה"ל כאן לד' התו' דבעי' מחיצות דאל"כ מ"ש ההיתר דלמעלה למטה הא גג בלא מחיצות נמי שרי וכבר העירו בתהל"ד וחזו"א ס"ק ב' דינים העולים אות ז' דזה קשה גם לד' התו' דהא בנתכוין לאוהל נמי התירו במלמעלה למטה כמבואר לעיל מג: עי"ש וכן אפילו במיתוח התירו ועי"ש שדחו ראיה זו דאוהל שמחזיקים ביד לא חשיב אוהל [ועיין בחזו"א שם מה שפירש לפי"ז הסוגיא דסיאנא] אמנם עיין ר"ת בספר הישר סי' ר"פ שנ' שההיתר בדף מג: להחזיק הבגד מלמעלה הוא משום דהוי כשרביב בגלימיה טפח דמבואר לק' דלאו אוהל הוא עי"ש וע"כ שייך ענין מלמעלה למטה שמעמיד היתידות קודם אמנם מד' הנו"ב לענין נשיאת מטריה נ' דלא ס"ל סברא זו והחשיבה לאוהל אף דנושאה בידו וכבר העיר בזה שם בהגהות ברוך טעם מדינא דלמעלה למטה ובאמת בבית מאיר כאן התיר פארסא"ל מחמת דמחזיקו בידו עי"ש ואולי התם כיון שהוא דרך כן חשיב אוהל וע"ע שש"כ הערה כא',

אמנם כל זה הוא ד' התו' והרא"ש אמנם עיין ברשב"א בסוגיין שכ' לחלוק על ד' התו' וס"ל שליכא תנאי דמחיצות כלל והוכיח כן מהא דמבואר בגמ' דגוד אסור ועיין חזו"א ס"ק א' שכ' דגם לד' תו' היכא דאיכא מיתוח סגי בלא מחיצות [וצ"ע מ"ט לא יישבו כן התו' את דיכרי ופרוונקא וכן יל"ע דלפי"ז י"ל דסיאנא נמי חשיב כמיתוח]וע"ע לקמן מחיצות [ג] בדעת הרשב"א וכן ע"ע מש"נ בסוגיא דגוד בכיסנא בד' התו' וביסוד ד' החזו"א הנ"ל דהם מחודשים וא"כ צ"ע הקושיא מגוד ואולי צ"ל דבאמת איירי שיש מחיצות או י"ל דאיירי עכ"פ כשהמעמידים יש בכ"א רוחב טפח ומהני הך מחיצות על כל האוהל ועיין לק' מה שנבאר בזה מד' הרשב"א כאן ואולי י"ל עוד [שמעתי] בזה דהרי ד' התו' היא דבנתכוין לאוהל אי"צ מחיצות כמש"כ תו' בביצה ורק בלא נתכוין לאוהל כמו קדירא ופוריא וכו' בעי' מחיצות ומעתה י"ל דאי"צ ממש כוונה להגן אלא כל שהעמדת האוהל עיקרה היא לצורך השימוש של תחתיו נמי חשיב בלא מחיצות משא"כ לענין קדירא ופוריא וכל כה"ג דעיקרו אינו נעשה כלל לשימוש תחתיו אף דגם יש שימוש תחתיו בעי' מחיצות והכא נהי דהגוד שימושו הוא בעצמו מ"מ בשביל כן לא היה פורסו כלל וכל מטרת פריסתו הוא כדי שיכנס אוויר מתחתיו ויצננו וא"כ הוי כמו נעשה לאוהל דעכ"פ נעשה לצורך תחתיו ואי"צ מחיצות [ועיין במשנ"ב כעין זה דלא בעי' כוונה להגן וסגי בכוונה לשימוש תחתיו אמנם שם כוונתו דעושה מקום הראוי לשימוש אבל הכא הוא חידוש דאין זה עשיית מקום לשימוש כלל אלא דעכ"פ מעמידו לגוד מחמת צריכותו לאוויר שתחתיו ואולי גם זה מהני והוא חידוש בסברא] ,

תנאי דמחיצות [ב]

ד' רש"י בדינא דמחיצות - עיין תו' ביצה שם בשם רש"י ונ' מדעתו דס"ל דאי"צ מחיצות וע"ע היטב בתו' עירובין דף ק"א בד' רש"י ובראשונים שם וע"ע ברש"י שבת קל"ח. ד"ה טלית כפולה דלכאורה מבואר דבעי' מחיצות אמנם עיין ל' רש"י היטב ועיין בריטב"א שם [וע"ע בתו' רי"ד שם] מש"כ לבאר ד' רש"י דתלוי אם ראוי לתשמישו בלא מחיצות או לא עי"ש וע"ע רש"י בתחילת הסו' דאין במשמרת משום אוהל ובמג"א שט"ו ס"ק י"א עי"ש בטעמא משום דאין אוהל בלא עשיית מחיצות וזה צ"ע בד' רש"י דהרי ד' רש"י בביצה דיש אוהל בלא מחיצות ועיין גם ברשב"א בסוגיין שיישב שי' רש"י דהוא משום עובדין דחול ונ' שמצדד כשי' רש"י אף דס"ל דיש אוהל בלא מחיצות אמנם עיין בריטב"א לקמן קלט: בדינא דכפיפה מצרית שביאר טעם אחר בהא דליכא משום אוהל דהוא משום דבמלאכתו עסיק וע"כ אין לזה צורת אוהל עי"ש וע"ע בד' רש"י לק' קלט: דבסינון בכפיפה מצרית יש בו משום אוהל אף דגם שם ליכא מחיצות, וע"ע לענין פרוונקא שם דד' רש"י דהוא משום אוהל וע"ע בד' רש"י דס"ל לק' קלח: לגבי סיאנא דאין בו משום אוהל עי"ש ובפמ"ג סי' ש"א מש"ז ס"ק כ"ז כ' בטעמו משום דבעי' מחיצות ועיין במג"א שם לענין המניחים טלית על הכובע ובמחה"ש ומ"ב שם אמנם עי"ש בגמ' דמשמע דביסודו שייך שם אוהל והדרו בהו רק מטעמא אחרינא דמ"ש מגלימא דמשרבב טפח ונ' יותר כונת הגמ' דבדרך לבישה אין שם אוהל ולא משום חיסרון מחיצות כ"פ השעה"צ ש"א אות קפ"ז וכבר מבואר כן להדיא בפסקי הרי"ד קלח: [וע"ע בתשו' נו"ב מהדו"ת סי' ל' עוד כמה דרכים בד' רש"י לגבי סיאנא מ"ט ליכא משום אוהל ובהג' ברוך טעם שם וכן בט"ז שט"ו ס"ק ח' ובית מאיר כאן וצ"ע ],

והנה ד' רש"י בריש הפרק דמשמרת אינה משום אוהל אלא משום עובדין דחול ומ"מ כ' רש"י לקמן קלט: לענין כפיפה מצרית דהוא משום אוהל וצ"ע מ"ש ממשמרת שהוא רק משום עובדין דחול לרש"י ושני הסברות שהובא לעיל לענין משמרת דאין אוהל בלא מחיצות או דבמלאכתו עסיק שייכא גם לגבי כפיפה ומ"מ ס"ל שם דיש בו משום אוהל וצ"ע ועיין חזו"א סי' נ"ב ס"ק ז' ד"ה קלט' ב' מש"כ בזה ב' דרכים בד' רש"י או דאיירי בכפיפה רחבה הרבה [והביא כן בשם הב"ח בסי' שי"ט ] וע"כ לא בעי' מחיצות עשויות מע"ש [אמנם כבר נת' דבפשוטו ד' רש"י דל"ב מחיצות כלל וגם דוחק עצום דענין כפיפה איירי בגוונא אחרת ממשמרת ] וכ' שם עוד דרך מחודשת מאוד בד' רש"י וצ"ע ואולי י"ל בזה דהנה גם לד' רש"י ע"כ בריש סוגיין נקטו דהוא משום אוהל עי"ש שדימו לפלוגתא דר"א ורבנן דלכו"ע אין עושין אוהל עראי לכתחילה וכבר כ' הראשונים דכ"ז לד' רב יוסף והא דהדרי' מכ"ז הוא משום דמקשי' מתלה כדא בכוזא ומבואר דהסיבה דאינה אוהל הוא משום דדמי לשם ויתכן דלרש"י עיקר הסברא דפשיטא דליכא בזה משום אוהל אפילו מדרבנן הוא משום דכיון דהוא ניכר ככלי בפ"ע אין דנים אותו כאוהל אא"כ הוא כלי שעומד ע"ג הארץ ומכוסה מלמעלה דאז לכלי עצמו יש צורת אוהל אבל כל שהוא כלי בפ"ע אף דיש לו מעמידים אין הכלי מתייחס כצורת אוהל מחמת המעמידים דהמעמידים אינם אלא כתולים הכלי וכמו דהתולה כלי מלמעלה אינו מתייחס כאוהל כלפי הקרקע כמו"כ התולה אותו ע"ג מעמידים שעומדים ע"ג קרקע דאין זה אלא תלייה ול"ד למש"כ רש"י לענין טרפי"ד שמניחים עליו ביצה דהתם הטרפי"ד גופו נעשה כאוהל מחמת כיסוי הביצים את הטרפי"ד והטרפי"ד עומד ע"ג קרקע והוא מכוסה מלמעלה ומשא"כ הכא שרק תלוי ע"י מעמידים והכלי אינו מכסה כלי אחר שעומד ע"ג קרקע ומה שמניח כלי תחתיו אין המשמרת מתייחסת ככיסוי כלפיו דהוא כלי אחר וע"כ דימתה זאת הגמ' להיכא דתולה מלמעלה כמו תלה כדא בכוזא דהמעמידים אינם אלא תליה לכלי של המשמרת [ולענין גוד צ"ל דכיון דמותחו כאוהל ל"ד לכלי דעלמא שתולים אותו ע"י מעמידים דהתם כיון דהוא כלי גמור ועומד ככלי אינו נ' כאוהל כלפי קרקע אבל היכא דמותח הכלי כמו גוד הוי אוהל גמור ולענין קדירה שאסרו בביצה צ"ל דאינו דומה להעמדה בעלמא של הקדירה אלא כיון שמונח ע"ג הכירה שעומדת ע"ג קרקע מתייחס ככיסוי לכירה ואפילו חבית העומדת ע"ג חביות י"ל דמונח ע"ג החבית אינה כתליה בעלמא ע"י החביות אלא דנים החבית העליונה כמכסה החבית התחתונה ] ומעתה י"ל דכפיפה מצרית כיון דאינו עשוי לשמר אין לו מעמידים בפ"ע והוי כמו סודרין דתנן שם דפורסים אותם ע"ג הכלי ומשמרים איתם וע"כ הוי ככיסוי לכלי שעומד ע"ג קרקע ויש לו מחיצות וגג וע"כ יש בו משום אוהל וכמו בפרוונקא דיש בו משום אוהל לד' רש"י וצ"ע בזה ,[ועוד י"ל כעי"ז דהיכא דהוא כלי בפ"ע כדי לייחסו לקרקע בעי' דווקא מחיצות וע"כ משמרת דהוא כלי בפ"ע בעיא מחיצות ומשא"כ טרפי"ד דהביצה כיסוי לכלי של הטרפי"ד ע"כ ל"ב מחיצות וא"כ י"ל דהכא ל"ח מחיצות מחמת הכלי שתחתיו משא"כ בכפיפה שתלוי ע"ג הכלי עצמו ע"כ הוי כמחיצות אמנם כמדומה דבל' הגמ' דדימוהו לתלה כדא בכוזא יותר נ' כדרך הראשונה ] ,

והנה ברשב"א ובר"ן יש סתירה הפוכה דבמשמרת צידדו דיש בזה משום אוהל ולענין כפיפה מצרית פשיטא להו לרשב"א ור"ן קלט: דאין בה משום אוהל עי"ש בשם רבינו יונה שהוכיח כן ממה שהתירו סודרין [והר"ן לעיל קלח. הביא בשם רבינו יונה גופיה דמשמרת אסור משום אוהל] ועיין מג"א בסי' שי"ט שביאר טעם הר"ן דליכא בכפיפה משום אוהל כיון דאינה רחבה הרבה בעי' מחיצות עשויות אמנם זה לא יתכן בד' הרשב"א דס"ל של"ב מחיצות כלל וגם צ"ע דא"כ מ"ט לענין משמרת ס"ל דהוא משום אוהל הא התם נמי מחיצות עשויות מע"ש ואינה רחבה הרבה וצ"ע ואמנם בעיקר הסתירה בד' רבינו יונה יש מקום לומר דכיון דנ' בדעתו דבעי' מחיצות עיין ברשב"א ר"פ תולין שנ' שנקט כך בד' רבינו יונה עי"ש וי"ל דבעי' גם עשיית מחיצות ולפי"ז י"ל לפמש"נ לעיל דמשמרת חשיב עשיית מחיצות דהופך הכלי לשם משמרת הוי עשיית מחיצות א"כ י"ל דכפיפה כיון דאינה מיוחדת לשימור אינו אלא כמניח סודר ע"ג כלי דא"א להגדיר אותו כשינוי הכלי וצ"ע אמנם בד' הרשב"א והר"ן ל"ש לומר כן דהם ס"ל דל"ב מחיצות כלל,

והנה להשיטות דכפיפה מצרית משום אוהל עי"ש בדף קלט: מש"כ ליישב בשי' לר"ן מ"ט בסודרין ליכא משום אוהל ואמנם לנ' לעיל דכפיפה וסודרין מונחים ע"ג הכלי לכאורה ל"ש ד' הר"ן שם וצ"ע,

עוד מבואר בתו' דבעי' בזה דהמחיצות יגיעו לארץ ועיין בב"י סי' תק"ב דמבואר דמהני לבוד לזה ועי"ש בד"מ שחולק ע"ז ועיין היטב במג"א סי' תק"ב שם שהאריך בזה ועי"ש להלכה בשעה"צ ס"ק יז,ונ' פשוט דמ"מ צוה"פ וכדומה לא מהני לזה דעכ"פ וודאי בעי' צורת מחיצות כדי שיהא דומה לאוהל , וע"ע תו' לק' קלח: דמ"מ וודאי לא בעי' דיני מחיצות לגמרי כמו מחיצת י' עי"ש [עוד מבואר שם בתו' דהיכא דאיכא שיפוע אם שיפועי אוהלים הוו אוהלים אפשר לדון שיפוע מקצתו גג ומקצתו מחיצות ועיין בתשו' נו"ב לענין הפראסאל שנקט כן דאפשר לדון מקצתו גג ומקצתו מחיצות ] והאריך בזה במשנ"ב בביאוה"ל ס"ג ד"ה דפים דוודאי ל"ב מחיצת י' ודלא כד' התו"ש עי"ש ועי"ש בביאוה"ל דסגי במחיצת טפח ולכאורה זה מבו' בגמ' דבעי' נחתא מפוריא טפח אמנם יש לדחות עי"ש היטב ברשב"א דהוא כדי להכניס הטפח שתחת למיטה לכלל האוהל עי"ש היטב [וצ"ע מספרים בשו"ע לק' סעיף ז' דדן לאסור להניח ספר אחד מכאן וכו' דלכאורה אינו בגובה טפח וכן צ"ע מביצה דאסרי' בביצה ל"ב אמנם זה בלא"ה צ"ע דא"כ אין כאן גם חלל טפח ועיין חזו"א ס"ק י' שצ"ל דאיירי בביצים מונחות זה ע"ג זה דיש כבר גובה טפח אמנם לענין ספר ל' השו"ע בסעיף ז' הוא ספר אחד ואולי איירי בספר גבוה טפח וע"ע שם בחזו"א דבביצה לכאורה אין בגג האוהל טפח כיון דהוא רק ביצה אחת על גביהם וע"ע בזה בשש"כ פכ"ד הערה ט"ו] והנה לענין שיעור טפח במחיצה עיין ביאוה"ל לגבי מיטות דמבואר דסגי בכ"ש והוא סתירה לד' ביאוה"ל הנ"ל וצ"ל דהתם איירי הביאוה"ל שם היכא דהוא פחות מג"ט סמוך לקרקע וע"כ מהני לבוד למחיצות וחשיב כמחיצה טפח משא"כ כאן וע"ע שעה"צ אות ל"ח , ועיין בחזו"א סי' נ"ב ס"ק ט' שדן דכ"ז הוא רק היכא שמגיעות לגג אבל באין מגיעות לגג י"ל דבעי' דווקא מחיצת י' ובזה דן ליישב ד' התו"ש הנ"ל [ויש לדון בזה מהא דמשמרת דמשמע דחשיב מחיצות מחמת הכלי שתחתיו עיין לעיל דלהרשב"א אינו מונח על הכלי ומ"מ מהני אף דלכאורה ליכא מחיצת י'],

ובענין שיעור רוחב המחיצות האם צריכים להקיף את כל אורך האוהל או לא עיין בשש"כ פכ"ד סעיף י"ט שנקט דכל שיש רוחב של טפח חשיב מחיצה לענין זה ולפי"ז מיטה שיש לה רגלים שרחבים טפח חשיבי מחיצות לענין זה ומשמעות הראשונים שהוצרכו להעמיד בדפים מחוברים לא משמע כן כ"כ וצ"ע ונ' להסביר בזה ד' הרשב"א דף קל"ח שהקשה ע"ד התו' מהא דגוד ול' שם וגוד מי עבדי' ליה מחיצות גמורות "רחבות" והלא אין פורסים אותו אלא על קונדסין עכ"ל ונ' שכוונתו די"ל דהקונדסים היו רחבים קצת שיש בהם שיעור טפח וע"כ מהני כמחיצות וע"כ הדגיש דהרי בעי' מחיצות גמורות ורחבות ולא סגי במה שהקונדסים רחבים קצת וע"ע שם ל' הרשב"א קודם דלשולחן היו מצידיו שתי ספסלים עם רגלים "דקין" דמשמע קצת דרגלים עבות יש בהם משום אוהל ,

ובענין מנין המחיצות –עיין שו"ע סעיף ו' לגבי חביות דאיירי כשמעמידים אחת ע"ג שנים ואסור וכן בסעיף ז' דן לגבי ספר אחד מכאן ואחד מכאן ומבואר להדיא דסגי בב' מחיצות דאל"כ תיפו"ל דליכא מחיצות אמנם בראשונים לענין מיטה מבואר דבעי' ד' דפים מחוברים וכן משמעות השו"ע שם ובט"ז ס"ק ד' נקט לחלק דהיכא דאיכא ד' דפים מהני אף היכא דאי"צ למה שתחתיו כיון דהוי כמו תיבה שראויה להצניע משא"כ בב' מחיצות אינו מועיל רק אם משתמש באוויר תחתיו עי"ש[ועיין בפמ"ג שנסתפק לענין ד' ספרים אם ג"כ מהני די"ל דאין דרך להשתמש בזה כלל ורק תיבה שיש לה ד' מחיצות אסור] וע"ע מג"א ס"ק ח' ובמחה"ש שם ועיין במשנ"ב ס"ק כ"ב דיש אחרונים דפליגי בזה ועי"ש שעה"צ אות ל' מה שהק' בזה וע"ע פמ"ג דכ' דלפי"ד הט"ז א"ש הא דבעי' מחיצות מגיעות לארץ וי"ל דלא מהני אפילו לבוד [עיין לעיל מה שהו' מהד"מ והמ"א] כיון דאינו ראוי למה שתחתיו עי"ז וכן הוא משמעות הט"ז שם וצ"ע לפי"ז אם לענין היכא דסגי בב' מחיצות לאסור כגון שמשתמשין באוויר שתחתיו דבזה י"ל דגם לשיטתו נימא לבוד עוד יש לדון דב' מחיצות צריך שיעשה בשבת אבל שאר המחיצות שהוא כדי שיהא ראוי להשתמש באוויר שתחתיו סגי בעשויות כבר אמנם עיין בט"ז שם וכן בסוף הסימן דמשמע דבעי' שיעשה כולם בשבת לד' התו' וע"ע בט"ז שנ' עוד שכל דינא דמחיצות לד' התו' הוא לצורך שימוש תחתיו עי"ש בסוף הסימן מה שיישב קו' התו' מכובא לפי"ז ומבואר שם דכל דינא דמחיצות הוא מחמת כן אפילו דינא דב' מחיצות אלא דבד' מהני אפילו אינו עשוי לזה עי"ש היטב ועיין במאמר מרדכי כאן שהבין כן בד' הט"ז , וע"ע רשב"א בסוגיין שכ' דבעי' שישתמשו תחתיו והוא שיש לו ג' מחיצות ועיין ביאוה"ל שנקט שכוונתו לד' התו' אבל לד' הרשב"א עצמו אי"צ מחיצות כלל כמבואר בדבריו אח"כ ולכאורה מבואר לפי"ז ברשב"א דלפי"ד התו' לא סגי בב' מחיצות אף במשתמשים תחתיו ודלא כהט"ז [וצ"ל לפי"ז דבהקפת ב' חביות איירי שהוא עשוי באופן של שמוקף מג' צדדים ופתוח מצד אחד וכעין משולש פתוח אמנם הרשב"א בביצה הביא ד' התו' לענין ספר מכאן וספר מכאן וספר על גביהם ולכאורה התם ל"ש כ"כ ענין ג' מחיצות] ואמנם במש"כ הרשב"א שם דסגי בג' מחיצות עיין בביאוה"ל שם דג' הוי כמו ד' מחיצות וצ"ע כוונתו אם כוונתו דג' הוי כד' היכא דבעי' בדווקא ד' מחיצות כגון באין משתמשין סגי בג' דזה הוי כמו ד' וזה צ"ע דלכאורה ברשב"א אין לומר כן דהרי איירי היכא דמשתמשים תחתיו ובכה"ג אי"צ כלל ד' וסגי בב' גם הרי בג' מחיצות כיון שפתוח מצד אחד ל"ש סברת הט"ז ועיין בשש"כ פכ"ד הערה ס"ג מה שביאר בזה דבאמת לא קאי כהט"ז עי"ש ולד' התו' לעולם בעי' בדווקא ד' מחיצות או ג' דהוא כד' וזה כוונת הביאוה"ל אמנם הט"ז הוציא דבריו מסתירת ד' השו"ע עי"ש וע"כ פסק המשנ"ב כהט"ז ] ובבית מאיר ראיתי שפירש דמש"כ הרשב"א ג' הוא משום שיוכל להשתמש שם ע"י הדופן הפרוצה עי"ש וע"ע חזו"א סי' נ"ב סוף ס"ק י"ד שפקפק בד' הט"ז כיון שלא הוזכר חילוק זה בד' הראשונים וגם בבית מאיר כאן פקפק בדבריו עי"ש מש"כ בזה ,

מחיצות [ג]

הנה בד' הרשב"א בסוגיין מבואר דלא בעי' מחיצות כלל וכמו שהוכיח מגוד וע"כ כ' שם דסידור השולחן אינו היתר רק משום דאין משתמשים תחתיו והנה הרשב"א לק' בסוגיא דגוד בכיסנא מבואר שם דהיכא דמניח כל הגג בב"א דאינו דרך בנין בעי' שיעשה ג"כ מחיצות עי"ש וצ"ע הא ד' הרשב"א לעיל לגבי שולחן דל"ב מחיצות אף דמניח הדף בב"א ועיין חזו"א ס"ק א' שביאר דאין כוונתו כאן לדין מחיצות אלא דבעי' שיניח המעמידים כגון רגלי החפץ ובזה הוי דרך בנין ולפי"ז הנ"מ בין תו' לרשב"א [היכא דהגג הוא כולו בב"א לאפוקי מידי דבעי מיתוח דבזה להרשב"א ל"ב מידי] הוא רק אם בעי' דווקא שיעשה בשבת המחיצות או סגי במעמידים של האוהל [אבל היכא דהוא בגד ואינו נפרס בבת אחת בזה להרשב"א לא בעי' שיעמיד בשבת אף הרגלים] אמנם ע"ע רשב"א עירובין דף ק"א בדבריו שם שנ' שנקט שם כד' התו' דבעי' מחיצות וע"ע רשב"א בביצה דף ל"ג וצ"ע , והנה לענין ההלכה בזה עיין שו"ע סעיף ג' דבעי' מחיצות וכד' התו' אמנם הא"ר כ' להחמיר כד' הרשב"א בזה ועיין ביאור הלכה כאן דלכתחילה יש להחמיר כד' הרשב"א דאסור גם גג בלא מחיצות אם לא בשעת הדחק [ועיין בחזו"א הנ"ל שתמה שם ע"ד הביאוה"ל הנ"ל דהרי הרשב"א ג"כ מודה דבעי' עכ"פ רגלים וכנראה דכיון דהביאוה"ל איירי שם על המיטה דאיירי בשו"ע דמבואר שם דהיתה מכוסה בכמה קרשים א"כ אי"ז כולו בבת אחת ולא בעי' רגלים לד' הרשב"א ורק לד' תו' בעי' מחיצות ועי"ש שתמה עוד על ראיית הגר"א לד' תו' שהביא מדין מלמעלה למטה המבואר בביצה ל"ג וקשה דהא התם גם הרשב"א מודה דכיון דנעשה כולו בב"א כמו קדירה וביעא בעי' ע"כ גם שיעשה המעמידים],

תנאי דמשתמשים תחתיו ,

עיין ברשב"א בסוגיין הביא בשם תו' דבעי' דיהו משתמשים תחתיו וגם מחיצות והרשב"א הסכים שם דבעי' שימוש תחתיו ומשום כן התיר שם סידור השולחן ועיין תו' עירובין דף ק"א שכ' כן בשם ר"י ובזה ביארו הא דמניחין ספר מכאן וספר מכאן וספר ע"ג וכן בככרות עי"ש [אמנם מד' ר"ת בתו' קלח. דשרי להושיב השולחן משום דל"ל מחיצות משמע קצת דל"ב שימוש תחתיו [אמנם ראיתי בבית מאיר שכ' די"ל דס"ל לתו דחשיב שימוש תחתיו מחמת הנחת רגלי היושבים תחת השולחן עי"ש] וגם משמע כן להדיא בתו' שם בתחילת דבריהם שכ' לגבי כסא טרסקל דדוקא משום שהוא קשור שרי אבל בלא"ה אסור אף דלכאורה בכסא אין שימוש תחתיו וכן מוכח ממה שאסרו תו' בכסא גלין אף דאין שימוש תחתיו וע"ע רש"י ועוד ראשונים לענין כסא טרסקל שההיתר רק משום דעביד וקאי ודווקא בקשור העור לכסא ולא כ' ההיתר משום דאין משתמשים וכן ברש"י לק' קלט: נ' דהוכיח דענין משמרת משום עובדין דחול דאל"כ מ"ט לרימונים שרי ומשמע דאף בלא שימוש תחתיו אסור וכן ברמב"ן שם שכ' טעם דמשמרת לרימונים ליכא אוהל משום דליכא מיתוח משמע דלא בעי' שימוש תחתיו ] וע"ע ברשב"א ור"ן בביצה לב: שהביאו כן וכ"ה בשו"ע שט"ו סעיף ז' וברמ"א בסי' תק"ב וע"ע ברשב"א בסוגיין שהביא כן בשם רבינו יונה שביאר בזה הא דשרי לתלות משמרת לצורך רימונים כיון דאין משתמשים באוויר שתחתיו וכ"כ הריטב"א וע"ע ברבינו חננאל דף קל"ח שביאר ההיתר דמטה כסא וטרסקל [גי' הר"ח והר"מ דהוא תרי מילי] שהוא משום דלגבה עשויה [ועיקר סברא זו מבוארת בסוכה י"א עי"ש ולד' ש"ר דלכא היתר מחמת לגבה עשויה צ"ל דלענין שבת דאסרו כל מידי דדמי לאוהל כגון קדירה וכו' ע"כ אסרו גם היכא דלגבה עשויה דסו"ס דמי לאוהל משא"כ לגבי סוכה ] וכ"ה בריטב"א שם ואמנם עיין ברשב"א בסוגיין דמבואר דמיטה חשיבא משתמשים תחתיה משום נתינת המנעלים ואסורה [והיינו משום שפירש דהיתר מיטה הוא דכבר עביד וקאי אבל שאר מיטות אסורות וכמש"כ שם הרשב"א דמיטה מסורגת אסורה עי"ש אבל הר"ח ס"ל דזהו גופא טעם היתר הברייתא של מיטה ואפילו בגוונא דלא עביד וקאי [ומיטה דקרמנאי שאסרו לק' הוא משום שמא יתקע כמבואר בר"ח ובריטב"א] ולא מהני מה שמשתמשים תחתיו בנתינת המנעלים והיינו דלדידהו כל שעיקרה לגבה עשויה לא מהני שימוש דנתינת מנעלים כיון דאין זה עיקר שימוש המיטה אמנם צ"ע לד' הר"ח מהסוגיא דביצה דאמרי' שם וכן לענין פוריא הא לגבה עשויה [שו"ר בראבי"ה ח"ג הלכות יו"ט סי' תש"פ שהביא פי' הר"ח בשם רבותיו וכ' שם דלדבריהם צ"ל דפוריא איירי שישנים תחתיה עי"ש] וע"ע בראשונים לענין גוד שכ' דאפילו בלא שימוש ממש תחתיו כל שצריך לאוויר שתחתיו כגון בגוד כ' הראשונים שצריך הרוח תחתיו כדי לצננו חשיב כשימוש תחתיו ולענין קדירה וביעתא כ' הפוסקים[דרישה כאן] דהוא צריך לאוויר שתחתיו כיון שמעמיד שם האש ולענין חביתא כ' האחרונים [משנ"ב כאן]דכיון שצריך אוויר ביניהם שלא יתעפשו,

וע"ע לגבי פרוונקא אכולי כובא דד' רש"י והרמב"ם שאסור משום אוהל וכן נפסק בשו"ע שט"ו סעיף י"ג ועיין בשערי תשובה ס"ק א' ורעק"א בסעיף י"ג בשם ס' גן המלך [לבעל הגינת וורדים] שהוא בדווקא בחבית של יין שהוא צריך לאוויר של טפח כדי שלא יתקלקל היין ומשא"כ בשאר כלים גדולים אין איסור כיון שאי"צ לחלל טפח שתחתיו אמנם ד' המג"א שט"ו ס"ק ו' וכ"ד המשנ"ב ס"ק י"ח ובס"ק מ"ט לא כן דאסר שם אף בחבית מים ונ' דדעתם דל"ב שיהא צריך לאוויר שתחתיו אלא אלא כל שעיקרו עשוי לתחתיו סגי בזה וכיסוי כלים לעולם עשוי כלפי תחתיו והיכא דעשוי לצורך מה שתחתיו אי"צ כלל לשימוש תחתיו וכל ד' הראשונים דבעי' שימוש תחתיו הוא רק היכא דעיקרו נעשה לצורך שימוש על גביו כמו שולחן ומיטה וגוד וכה"ג דבזה בעי' עכ"פ שימוש בתחתיו כדי שיהא תורת אוהל כלפי תחתיו אבל בעשוי לצורך תחתיו אי"צ כלל לשימוש תחתיו [וראיה לדבר מהא דסיאנא דלכאורה אי"צ לאוויר שתחת הסיאנא ומ"מ אסור משום אוהל כיון שנעשה להגן על מה שתחתיו שהוא האדם ] וסברת הגן המלך כנראה דמה שעשוי לכסות המים שבחבית אינו מוסיף כלום כיון דהמים אינם בכלל האוהל ורק החלל הוא האוהל ועיין לק' די"ל דחלל טפח הוא רק תנאי אבל כל הכלי בכלל האוהל [וכמו דלא נימא דאדם העומד בתוך אוהל ומגיע ראשו לפחות מטפח לגג דבאותו מקום אינו בכלל האוהל ואולי משקין שממלאים כל החלל שאני] אמנם ד' הגן המלך לכאורה לא כן אמנם נ' דגם לפי"ז יש לדון דנהי דאין המים בכלל האוהל מ"מ נ' פשוט דהיכא דמתכוין להגן על הקרקע של האוהל נמי חשיב עשוי לתחתיו וא"כ נהי דהמים אינם בכלל האוהל מ"מ מכלל קרקע האוהל לא יצאו [ולכאורה גם בסיאנא האדם הוא קרקע האוהל דהרי לכאורה בעי' חלל טפח בין גופו לכובע כמו שהצריכו הראשונים בכובא והכובע מגן על האדם שהוא קרקע האוהל ואינו בכלל האוהל אמנם יש לדון בזה דמשמעות הדברים היא דסגי בחלל טפח תחת שולי הכובע עד לארץ ואע"ג דשם אין לו צורך כלל להגן מ"מ מצרפים החלל טפח של שם ולא בעי' בין גופו לכובע טפח חלל תדע שאם גדר האוהל הוא מה שמגן על גופו שאינו תחתיו ובעי' שיהא חלל טפח באלכסון כנגד גופו לכאורה הוא כלפיו כשיפועי אוהלים ועוד דאין לומר דבעי' חלל טפח באלכסון שכנגד גופו דא"כ כשיוצא השפה מכנגד ראשו טפח אין חלל טפח באלכסון ובעי' שיצא יותר מטפח ובגמ' מבואר דסגי בטפח היוצא מכנגד ראשו ומכל זה מבואר להדיא דהחלל טפח על טפח הוא תחתיו ממש של שפה הבולטת מכנגד גופו ומבואר מזה דאף דבעי' חלל טפח על טפח מ"מ לא בעי' שיגן על חלל טפח על טפח דהרי הכא לחלל טפח על טפח שהוא מתחת השפה הבולטת מכנגד ראשו אינו צריך כלל שיגן שם אלא הם ב' דינים נפרדים האחד דיהא נעשה להגן והשני דיהיה חלל טפח על טפח אבל אי"צ שיגן במקום החלל טפח על טפח ולפי"ז ג"כ מבואר דלא כהגן המלך הנ"ל דלפי"ז הכא האדם אינו אלא מצידי האוהל דהחלל טפח על טפח הוא מתחת כנגד השפה הבולטת ומ"מ חשיב נעשה להגן מכח מה שמגן על האדם ויש לדון בכ"ז ועיין בזה לק' בסוגיא דנחתא מפוריא טפח ] וצ"ע וביותר צ"ע ד' גן המלך דהרי לא מצאנו כלל דין צריכות "אויר" אלא צריכות שימוש וה"נ יכול להשתמש שם וכמו שיכול להכניס מנעלים תחת השולחן ה"נ הכא יכול למלאות מים בהך מקום ומה שהוזכר בראשונים ענין צריכות "אוויר" בגוד ובחביתא הוא רק היכא דאינו עשוי להשתמש שם דמ"מ חידשו הראשונים דסגי בצריכות האויר שם לצנן הגוד או האוויר בחביתא שלא יתעפשו דחשיב נמי כשימוש תחתיו אבל אין דין צריכות אוויר מצ"ע [ולא מסתבר לומר דהכא אין לדון מה שיכול להשמש במילוי מים שם דאם ימלא כבר לא יהא חלל טפח דנ' לכאורה דגם היכא דעשוי להניח מנעלים מהני אף היכא דע"י המנעלים כבר לא יהא חלל טפח ועוד דעכ"פ כשיש חלל יותר מטפח יכול להשתמש עד שיעור טפח] ואולי סברת הגן המלך היא דהכא ל"ש הענין דיכול להשתמש שם למלאות מים כיון דהרי כדי למלא יצטרך לפתוח הכיסוי ולא יהא אוהל וע"כ הכא ע"כ בעי' לצריכות "האויר" שתחתיו דזה שייך גם כשמכוסה ששומר על היין שלא יתעפש וכמו בגוד שהאויר מצנן המים אמנם לפי"ז אם יהא דרך אחרת להכניס מים כגון נקב בגוף החבית יהא אסור אפילו חבית של מים ועוד צ"ע דנראה דאם יש נקב שמכניסים ומוציאים דרכו באמצע הפרוונקא אכתי חשיב כאוהל דלא מסתבר דע"י נקב ל"ח כמכסה כוליה כובא אלא כפלגיה ובטל שם אוהל וא"כ אכתי יכול להכניס ולהוציא ע"י שיעשה נקב בפרוונקא דהוא כעושה נקב במגופה דשרי [עכ"פ היכא דהוא רק להכניס] גם בעיקר הסברא מצינו בפוסקים דלא ס"ל כן דהרי החיי"א אסר להעמיד שולחן ע"ג חביות פתוחות אף דל"ש שימוש רק כשיוריד השולחן ואף דס"ל כד' הט"ז דבד' מחיצות ל"ב שימוש תחתיו מ"מ לכאורה נ' דעכ"פ בעי' דיהא יכול להשתמש תחתיו ואי נימא דכה"ג חשיב כא"י להשתמש תחתיו כיון דצריך לפרק האוהל א"כ מ"ט מהני ונ' ליישב ד' הגן המלך דהנה מש"כ הראשונים לענין חביתא דכיון דבעי' אוויר ביניהם שלא יתעפשו חשיבי צריך לאויר צ"ב הרי אי"ז ממש שימוש באויר אלא בעי' להרחיק החביות מחמת כן וגם לענין גוד מחודש הדבר דחשיב שימוש תחתיו מחמת צורך הרוח בפרט שאין הגג של הנוד יוצר אפשרות הרוח ול"ד למיטה ומנעלים דהתם ע"י המיטה נעשה מקום צנוע לתת בו מנעליו ונ' דסברת הראשונים אינה מחמת השימוש באוויר או במנעלים אלא עיקר סברת הראשונים היא דבעי' שיהא לו ענין בצורה זו של גג וחלל אבל המניח חביות זו ע"ג זו ואין לו שום נ"מ אם יהו צמודים אחד על השני ללא חלל ורק במקרה נעשה חלל אין זה צורת אוהל ורק היכא דיש לו קפידא שיהא חלל ביניהם אז חשיב שעושה בזה צורת אוהל ומעתה גם ענין שימוש תחתיו של מיטה י"ל דהוא משום דבדווקא עושים מיטה בצורה זאת שיש לה חלל כדי שיהא מקום למנעלים אבל לענין חבית ל"ש לומר דבדווקא משאירים חלל דהרי עדיף למלאות כולה ורק ביין יש קפידא שיהא חלל ולא במים וע"כ לא מהני שיכול להשתמש למלאות מים דהרי ענין שימוש תחתיו אינו אלא סיבה שלכן מקפידים במיטה שיהא לה חלל ול"ש זה בחבית ודו"ק [ולפי"ז העירוני דמש"כ מרן הגרש"ז זיע"א בשש"כ פכ"ד ליישב הא דמה שמניחים הרגלים תחת השולחן ל"ח כמשתמשים תחתיו דהוא משום דכין דהוא בכלל השימוש של האכילה שהוא עיקרו על השולחן חשיב עיקר השימוש על גביו כיון דבאותו שימוש העיקר הוא השימוש של ע"ג נטפל השימוש דמכניס רגליו משא"כ שימוש דמנעלים שהוא שימוש בפ"ע אמנם כ"ז הוא אם דינא הוא דבעי' שימוש תחתיו מצ"ע להקרות שם אוהל אבל אם עיקר הסברא דשימוש תחתיו אינו אלא טעם דעשיית שולחן נעשית עם אוויר תחתיו הרי דסו"ס כיון דמחמת הכנסת הרגלים לעולם עושים שולחן עם אוויר מתחתיו א"כ שוב יש לו צורת אוהל וכנ"ל ] אמנם נ' דמד' הרשב"א ריש פרק תולין שנתחבט בזה איך מהני השימוש תחתיו דאח"כ להחשב אוהל עכשיו ומתחילה ס"ל שם דבאמת בשעת נטייתו אכתי ליכא אוהל אלא דדדן שם משום מלמעלה למטה עי"ש ואח"כ כ' שם ב' דרכים ליישב דכבר יחשב אוהל עכשיו מחמת השימוש של אח"כ או מחמת דכן דעתו או מחמת שצריך וגם סברות אלו כ' בלשון אפשר נ' יותר דס"ל דענין שימוש תחתיו הוא הנותן שם אוהל וע"כ דן מ"ט עכשיו כבר יש לו שם אוהל אבל לסברא זו הרי דכלל אין ענין השימוש נותן שם אוהל אלא דענין השימוש הוא סברא דיעשו אוויר מתחת המשמרת כדי שיוכלו להכניס כלי א"כ פשיטא דאף שאכתי עכשיו אינו מניח כלי מ"מ כך עושים בדווקא כשתולים משמרת שמניחים חלל כדי שיוכלו אח"כ להכניס כלי תחתיו ודו"ק וע"ע בס' ארחו"ש סברא נוספת לחלוק על ד' הגן המלך דהכא כל החבית הוי האוהל והוא רק תנאי שיהא חלל טפח עי"ש עוד יש לדון דהמשנ"ב והמ"א לא פסקו כן משום דס"ל כד' הט"ז לק' דבד' מחיצות אי"צ שימוש תחתיו עוד יש לדון שס"ל דענין רחב הרבה דדמי לאוהל שמבואר בראשונים לגבי כובא מהני נמי כלפי חיסרון צריכות לאוויר שתחתיו עיין חזו"א שדן בזה בכ"ד בס"ק י' ובס"ק ז' ] ואמנם לד' גן המלך הנ"ל צ"ע מהגמ' לענין סינון בכפיפה מצרית דבטפח אסור אף דלכאורה ל"ש שם כ"כ ענין הנ"ל דבעי לאוויר שלא יתעפש דבשעה שמסנן הרי הוא פתוח קצת למעלה ול"ש כל הנ"ל וכן יש להוכיח ממשמרת לדעות שיש בה משום אוהל וכן הוכיחו מהראשונים דדימו כיסויי קרקעות דשרי דה"נ יהא שרי אף דלכאורה התם ל"ש ענין זה , וע"ע לעיל לענין החילוק בין ד' מחיצות לב' מחיצות לענין התנאי דשימוש תחתיו דד' הט"ז לחלק בזה דל"ב שימוש תחתיו והאחרונים פליגי בזה עי"ש מה שהארכנו בזה, ולענין שולחן המבואר בראשונים דאי"צ לאוויר שתחתיו עיין שש"כ פכ"ד מ"ט ל"ח צריכות מחמת הכנסת הרגלים תחת השולחן וע"ע ארחו"ש בזה ובאמת לא ראו שכבר העירו בזה רבותינו האחרונים עיין מאמר מרדכי כאן באריכות בזה וכן הבית מאיר סי' שט"ו העיר בזה ליישב ד' תו' דדנו על שולחן ולא כ' ההיתר דאין לו שימוש תחתיו [אמנם יש להעיר ג"כ מהכנסת הכיסאות תחת השולחן שמצוי מאוד בזמנינו ובזה ל"ש הסברא שהוזכרה בשש"כ הנ"ל וגם בזה יתכן דבזמן הפוסקים לא היה כן ], וע"ע רשב"א בסוגיין דהוכיח מהסוגיא דמערים אדם דאי"צ שישתמש תחתיו עכשיו אלא כל שנעשה להשתמש תחתיו מהני ונסתפק שם אם תלוי בדעתו או דתלוי בצריכות להשתמש שם עי"ש, והנה לענין הלכה עיין סעיף ז' דפ' המחבר דבעי' שימוש תחתיו וכן הביאו הרמ"א בסי' תק"ב בשם י"א ,

יש להעיר דהנחת מפה היא מחיצות ואם נחוש לזה ששולחן משתמשים תחתיו בהנחת הכיסאות כמו"ש לעיל א"כ אח"כ כשמניח המפה הוי ג"כ עשיית מחיצות ויהא אסור מעיקר הדין אם שולי המפה בתוך ג"ט לקרקע אמנם יש לדון דכיון דבשעה שמניח הכסאות תחת השולחן ע"כ מבטל מחיצת המפה שדוחק המפה א"כ לעולם אין משתמשים תחתיו היכא דיש מחיצות [שמעתי סברא זו מהחברותא הרש"ש שליט"א ] וכעין סברא זו אמרתי לענין כיסוי מנורת לילה הפתוחה מלמעלה בשבת אם נחוש לד' הרשב"א או בגוונא דלא היו מחיצות מגיעות לארץ ועשאם מגיעות לארץ בהנחת מגבת או שאר כיסוי עליהם די"ל דכיון דהכיסוי נעשה לבטל השימוש תחתיו ל"ש בזה אוהל אמנם שם יש לדון עוד דל"ח כלל משתמשים תחתיו כיון דאין השימוש שייך לגג שלמעלה ואדרבא יותר טוב כשאין שם גג ול"ד למנעלים דנעשה מקום צנוע או קדירה דעכ"פ מועיל לקדירה שלמעלה כדי לבשלה וכן לחבית שלמעלה י"ל דמועיל האוויר שלא יתעפש וכל כה"ג וצ"ע בזה ועיין לעיל מש"נ בגדר משתמשים תחתיו וצ"ע [יש פה בד"כ עוד היתר דאין דרך אוהל על השולחן כמו"ש תו' עירובין ק"ב אמנם השו"ע לא פ' כן דהרי הביא שספרים אינו אוהל משום דלא משתמשים ולא הביא טעם זה] ,

**בס"ד**

**סוגיא דגוד בכיסנא [קלח:] ותנאי אוהל הנלמדים משם ,**

**קלח: - גוד בכיסנא מותר לנטותה אמר רב וה"מ בב' בני אדם אבל באדם אחד אסור ,**

**ויש בזה ט' שיטות בראשונים** **, א,** עיין רש"י דביאר מ"ש מסוגיא דלעיל דאסרי' גוד בכל גווני ומבואר מדבריו דעיקר ההיתר בסוגיין הוא משום דמונח במקומו ומתוקנים לו כבר רצועות למתחו משא"כ בברייתא דלעיל דאסרו גוד איירי בלא רצועות אבל מ"מ באדם אחד אסור אף היכא דהוא עם רצועות כיון דהאוהל נמתח היטב ולכאורה נ' כוונת רש"י דהנך רצועות הם כמו חוט ומשיחה דלעיל דמהני לד' רש"י אף בכילה שיש בגגה טפח ויסוד ההיתר בזה הוא כיון דכבר עומד במקומו עם חוטין ואי"צ רק למשוך חוטין ורצועות אין זה מעשה חשוב שיחשב עושה אוהל מתחילה מה שמושכו למטה והוי רק כתוספת אוהל עראי כמש"כ רש"י שם שכיון שכבר הכל מוכן ואי"צ רק למשוך החוטין הוי כתוספת והא דמ"מ אסור באדם אחד הוא משום דבאדם אחד כיון שמימתח ליה שפיר הוי כעושה אוהל כיון דנמתח היטב הוי מעשה גמור של עשיית אוהל [דענין המתיחה ל"ש כלפיו כ"כ הא דכבר היה מוכן דאף אחר שמושכו ברצועותיו יש כאן מעשה בפ"ע של מתיחה] אמנם צ"ל דהנך רצועות אינם ממש כחוט ומשיחה דא"כ בכילה כה"ג יהא מותר כמבואר לעיל ובגמ' נ' דכה"ג בכילה אסור אף בב' בני אדם וכנראה דבחוט או משיחה מתוקן כבר גם ענין המתיחה דנמתח היטב ע"י החוט משא"כ ברצועות בעלמא וע"כ אסור בכילה כיון שע"כ לעולם יש ג"כ מיתוח דא"א דלא מימתחא פורתא כמבואר בגמ', ומפורש כן בד' רבינו ירוחם נתיב י"ב ח"ד ושו"ר שמבואר שם גם כיסוד הביאור שבי' לעיל, **ב,** אמנם עיין בריטב"א כאן שנ' שפירש ד' רש"י דעיקר ההיתר בסוגיין הוא משום דאוהל שאינו נמתח היטב אינו אוהל [ועיין לעיל בד' הרמב"ן בהיתר של משמרת לרימונים]וע"כ בב' בני אדם שרי ובאדם אחד דנמתח היטב אסור ומה דבעי' גוד בכסכסיו הוא רק דבכה"ג רגילים ב' בני אדם לנטותו אבל בלא כסכסיו רגילות שיעשה ע"י אדם אחד וע"כ אסור לעולם אף בשניים ומש"כ בהמשך ד' הריטב"א שם דהוי כתוספת אוהל עראי כיון שמונח במקומו כוונתו להקשות דעצם ההנחה במקומו אף בלא ענין הרצועות יחשיבו כתוספת עי"ש וע"ז כ' דאינו חשוב כלום כיון דמה שעומד במקומו משמש רק כמעשה עץ בעלמא **ג,** והנה הר"ח בסוגיין פי' ענין גוד בכיסנא שהוא חוטין עי"ש ולכאורה כוונתו ממש להיתר חוט ומשיחה ואף דס"ל דיש בגגה טפח אין היתר חוט ומשיחה צ"ל דבגוד שאין כוונתו לאוהל וודאי שרי אף בגגה טפח ואמנם לענין כילה מבואר בגמ' דלא מהני חוט ומשיחה וע"כ הוא משום דאיירי בכילה שיש בגגה טפח וע"כ לא מהני [כן הסביר הביאוה"ל ד' הר"ח וכ' דזהו מקור ד' הר"ח דגגה טפח לא מהני חוט ומשיחה] אמנם קצ"ע דלכאורה הא דלא מהני חוט ומשיחה בגגה טפח אינו משום מתיחה אלא דכלל לא נאמר היתר חוט ומשיחה בגגה טפח דהוי כאוהל קבוע וא"כ מ"ט הוצרכו בגמ' לטעמא דא"א דלא מימתחא ולכאורה מבואר מזה דבאמת אף לענין דאורייתא מהני חוט ומשיחה לד' הר"ח ובאמת מצד הדין היה מועיל ורק משום מתיחה לא מועיל היכא דיש בגגה טפח [ועיין בביאוה"ל שם שכ' שלד' הר"ח מהני עכ"פ שלא יהא איסור תורה ואמנם לפמש"נ ביסודו מהני אף שלא יהא איסור דרבנן ורק משום המתיחה נאסר וענין מתיחה שאסרו חז"ל משום דהחשיבוהו ג"כ כעשיית אוהל משום כן לא אסרו רק בגגה טפח ואפילו בגוד אסרו כיון דעכ"פ יש בגגה טפח [אמנם לפי"ז נמצא דבגגה טפח לא מהני חוט ומשיחה אף אם הוא רק איסור דרבנן היכא דאיכא מתיחה וכמבואר בר"ח דבגוד באדם אחד אסור אף בחוט ומשיחה וזהו דלא כמש"כ בתשו' חת"ס לענין הפארסא"ל דגם לד' הרי"ף מהני חוט ומשיחה אף בגגה טפח כיון דשם אינו רק מדרבנן כיון דהוא אוהל שלא היה כוותיה במשכן עי"ש ולהנ"ל לא גרע מגוד דכ' הר"ח דלא מהני חוט ומשיחה היכא דאיכא מיתוח וה"נ לענין פארסא"ל שצריך למתוח ולקשור כמבואר באחרונים י"ל דלא מהני חוט ומשיחה וצ"ע] **ד,**והרשב"א בסוגיין הביא ד' רבינו יונה שעיקר ההיתר בסוגיין הוא משום דבב' בני אדם נמתח היטב קודם הנחתו ונעשה אוהל כולו בבת אחת וכל שמניחו ונעשה אוהל כולו בב"א אין זה דרך בנין אבל באדם אחד צריך אחר הנחתו למתוח לכאן ולכאן וע"כ אסור [ולא נתפרש לפי"ז מ"ש מסוגיא דלעיל ויתכן דבסוגיא דלעיל דהוא בלא כסכסיו אינו נמתח היטב אפילו בשנים קודם הנחתו וע"כ אסור בכל גווני] , ועיין ברשב"א שם מה שהקשה מהא דקדירא ושאר מילי בביצה לג. ומש"כ שם דהיכא דמעמיד גם מחיצות אסור דהוי דרך בנין [ועיין לעיל מה שהו' מד' החזו"א בזה]והנה מד' רבינו יונה מבואר לכאורה דאף במתכוין לאוהל מותר אם נעשה כולו בבת אחת דהרי אף בכילה מבואר בגמ' דבלא מיתוח היה מותר וא"כ יש להעיר בזה מהא דסיאנא לד' רבינו חננאל דאסור משום אוהל [וברשב"א כאן באמת כתב דלא כהר"ח אמנם המ"מ כ' דבפ' המוצא תפילין הסכים הרשב"א לפי' הר"ח ] דלכאורה לא א"ש לד' רבינו יונה דהרי התם לא עביד אפילו המעמידים ומ"מ אסור וקצת צ"ב בזה דאפי' יסבור כד' רש"י למסקנא מ"מ בגמ' משמע דס"ד דיש בזה אוהל ולא הדרו בזה משום כן ומה הק' מגלימא הא גלימא יש בו מיתוח עוד ראיתי להעיר ממה שהק' הרשב"א לק' ע"ד רש"י בפרוונקא מהא דכיסוי קרקעות שרי ולכאורה התם הוא כולו בב"א ולא עשה מחיצות ולא מעמידים משא"כ בפרוונקא שהוא בגד ויש בו מיתוח **ה**, והריטב"א בסוגיין הביא בשם הרא"ה פי' אחר שעיקר ההיתר הוא מחמת שהם שני בני אדם דכיון דשנים שעשאוהו פטורים מדאורייתא א"כ באוהל עראי לא גזרו והא דבכילה אסור אפילו י' בני אדם פי' שם דכיון דכ"א מימתח פורתא הוי כאילו כ"א עושה אוהל[ולדבריהם צ"ל דהא דבברייתא לא חילקו בגוד בין אחד לשנים הוא משום דבלא כסכסיו הוא נעשה בד"כ ע"י אחד וכדלעיל בריטב"א או דאין בזה חידוש מסויים דהוא כלל בכל אוהל עראי מלבד כילה שהוא מותר ע"י שנים] והנה לד' הרא"ה נמצא דשני בנ"א מותרים להניח קדירה וביעא ומיטה וכל כה"ג דהוא דבר שאין שייך בו הסברא דכילה והוא חידוש גדול **ו**, וברמב"ם פכ"ב הלכה ל"ב נ' שפירש ענין גוד דהוא כעין פרוכת דבאדם אחד יש חשש שכשיתלה יעשה אוהל טפח בשעת תלייתו משא"כ בב' בני אדם מיד נתלה[וביאור הר"מ בכילה צ"ב רב עיין משנ"ב וביאוה"ל כאן ואכתי צ"ב רב ועיין היטב רבינו פרחיה בסוגיין מה שביאר ענין כילה וצ"ע] ובמג"א סעיף י"ב תמה מ"ש משרביב בגלימיה טפח דכיון דלא מיהדק שרי עי"ש מה שחידש בזה וע"ע חזו"א סי' נ"ב ס"ק ה' מה שתמה בד' הר"מ דהרי אוחזו בידו ובכה"ג ליכא משום אוהל כדמוכח מדין מלמעלה למטה וכן הרי אינו עשוי להשתמש תחתיו וליכא מחיצות ועי"ש מש"כ בד' הר"מ בזה וצ"ע [והא דלהר"מ שאני מהברייתא דלעיל נ' בר"מ דהוא משום דאיכא רצועות ובלא רצועות אסור לתלות פרוכת כלל וכמו שמפורש בר"מ בהלכה כ"ט ולפי"ז מבואר בר"מ דמחיצת עראי נמי אסורה אף היכא דאינה מתרת וכ"פ המשנ"ב ס"ק ל"ט בד' הר"מ בזה והביא כן מפירוש רבינו חננאל [ומצאתי בירושלמי ר"פ תולין שנ' להדיא כן דאסור לתלות הפרוכת רק אם פרסה כבר מאתמול דנעשה כדלת שעשוי לפתוח ולנעול עי"ש ונ' שזהו מקור הר"מ דבעי' רצועות דזהו כוונת הירושלמי שכבר פרוסות מאתמול דהיינו שמתוקן על מקומו ורצועותיו]אמנם עיין חזו"א שם מה שביאר ד' הר"מ בזה, **ז**, והראב"ד שם פי' בענין אחר וגם לפי"ד נ' שם שעיקר ההיתר משום אוהל הוא כיון שמתוקן בלולאות ורק ס"ל שם דהחילוק בין אדם אחד לשני בנ"א הוא משום שינוי הקיפול דבכה"ג או דנראה כעושה אוהל בתחילה או דהוי מתקן כלי עי"ש וצ"ע אם גם לפי"ד מבואר דאיכא איסור במחיצת עראי **ח**,והרי"ד כאן פי' בענין אחר וגם לשיטתו הא דליכא אוהל בגוד בכיסנא הוא משום דמתוקן ברצועותיו ואיירי ג"כ שכבר פרוש קצת מע"ש והוי רק תוספת אלא דס"ל דהא דאדם אחד אסור הוא משום המיתוח דנמתח היטב וכמש"כ רש"י אמנם ס"ל שם דבמיתוח אין האיסור משום אוהל אלא משום עובדין דחול, **ט**, וע"ע במאירי בסוגיין דרך נוספת דכללא הוא דאין אוהל אלא במתיחה [ולפי"ד נ' שם דגם מה שאסרו גוד לעיל הוא רק באדם אחד] אלא שהוסיף שם דזהו רק במידי דבעי מתיחה אבל מידי דלא בעי מתיחה הוא אוהל אף בלא מתיחה [ונתכוון בזה ליישב הקושיא מקדירה לשיטתו ועיין חזו"א ס"ק א' ד"ה ויש לתמוה שעמד בסברא זו בד' תו' ],

**והנה** החזו"א סי' נ"ב פי' בסוגיין דרך חדשה דעיקר ההיתר הוא משום דלא מימתח דכל איסור גוד הוא רק ע"י מיתוח ועי"ש שפירש הכוונה דכיון דגג בלי מחיצות אינו אסור ע"כ אסור רק משום מיתוח ועי"ש דכ"כ פשיטא ליה פי' זה בגמ' דהק' מ"ט תלה הרשב"א הקו' מקדירה לד' רבו הא מעיקר ד' הגמ' דבעי' מיתוח קשה דהרי בקדירה ליכא מיתוח וזה צ"ע טובא דברש"י נ' להדיא דעיקר ההיתר משום רצועותיו דהוי כמוסיף על אוהל עראי ול"ש זה כלל בקדירה וצ"ב טובא דבריו אם ליכא אוהל בלא מחיצות מה מהני מיתוח ואולי כוונתו דדין מיתוח הוא ע"ד רבינו יונה כאן דכיון דצריך למתוח מכאן ומכאן הוי דרך בנין דבנין נעשה בכמה שלבים וס"ל דגם יסוד ד' התו' דבעי' מחיצות הוא ע"ד רבינו יונה דבעי' דרך בנין וממש כמו דלהרשב"א בעי' רגלים כך לתו' בעי' מחיצות[ואמנם צ"ע לפי"ד מ"ט לתו' לא מהני רגלים שיחשב דרך בנין] דיהא בזה דרך בנין שנעשה בכמה שלבים מחיצות ואח"כ גג וע"כ היכא דאיכא מיתוח לא בעי' כן עוד צ"ב לפי"ז ביאור ד' הגמ' לגבי כילה הא התם נעשה לצל ומהני לכו"ע גג בלי מחיצות כמבואר ברא"ש בביצה ומ"ט בעי' מיתוח עוד צ"ע דבפשוטו בכילה עושה גם מחיצות וא"כ מ"ט שרי בלא מיתוח אמנם למש"נ לעיל כוונת החזו"א י"ל דאף היכא דעושה גם האוהל וגם המחיצות כל שעושה הכל בב"א אינו דרך בנין ועוד צ"ע עיקר דבריו בד' תו' דהיכא דאיכא מיתוח לעולם אסור אף בלא מחיצות א"כ מה הק' תו' לעיל והרא"ש בביצה מדיכרי דר"ה דמוכח דבנתכוין לאוהל אסור אף גג בלא מחיצות הא י"ל דהתם הוא מידי דבעי' מיתוח כמו סדין וע"כ אסור לעולם אף בלא נתכוין לאוהל כמו גוד וכן קשה ממה שהק' תו' מפרוונקא אכובא מה הק' תו' הא י"ל דאיירי בבגד דאיכא מיתוח וגם כל הפוסקים לא הזכירו חילוק זה דהיכא דאיכא מיתוח ל"ב מחיצות ולכאורה מבואר מכ"ז דאף מידי דיש בו מיתוח מותר לד' תו' בלא מחיצות ומה שהקשה הרשב"א מגוד צ"ל דאיירי בגוד שיש לו מחיצות וכמו שהעמידו כן במיטה ושאר מילי ,

**בס"ד**

**בהיתר דמיטה וכסא טרסקל**,

בברייתא שנינו דמטה וכסא טרסקל ואסלא מותר לנטותן לכתחילה ,

**ויש בזה ג' דרכים בראשונים**  **א**,גירסת הר"ח והר"מ היא מיטה כסא וטרסקל ואסלא [והיינו דכסא וטרסקל הוי תרי מילי] ורבינו חננאל פירש דיסוד ההיתר הוא דכיון דכל הנך לגביהן עשויין אין בזה דין אוהל דכיון דשימושם הוא על גבם אין לזה צורת אוהל שעשוי לתחתיו [ועיין ר"ח שם שהביא הסוגיא דגורר אדם מיטה כסא וספסל וכ' דכולהו טעם אחד נינהו דשרי וצ"ע אם כוונתו לדון דיש בזה תורת אוהל במה שגוררם ממקום למקום והוא חידוש דאע"ג דעביד וקאי יש בזה משום אוהל כיון שמעבירו ממקום למקום וכעין המבואר בפמ"ג ומשנ"ב דחשיב עשיית מחיצות ע"י טלטול ממקום למקום וצ"ע ועיין תשו' נו"ב סי' ל' בסופו שהאריך בענין זה להתיר היכא דהפארסאל פתוח מבעו"י כיון דיש לו שם אוהל מתחילה ורק מעבירו ממקום למקום עי"ש [ובדבריו מבואר דאף באוהל קבע מותר כה"ג דהרי ד' הנו"ב דהפארסאל הוי אוהל קבע עי"ש וזה חידוש דלענין בנין וודאי כה"ג הוי בנין כדמוכח קצת מסוגיא דסותר ע"מ לבנות במקומו דעיקר הבנין חל כלפי המקום ] ונ' שהר"ח הוא לשיטתו דלא ס"ל כלל היתר כסא טרסקל וגם לא ס"ל להתיר במיטה מחמת שרק מיישבה [וכד' החזו"א שם] והוצרך לטעם דלגבה עשויה אבל להשיטות דאיכא היתר כסא טרסקל הרי וודאי לא גרע טלטול ממקום למקום מכסא טרסקל דאכתי לא היה אוהל כלל וכן לפמש"כ החזו"א לבאר ד' רש"י גבי מיטה עיין לק' וודאי דשרי גם לטלטל ממקום למקום דלא גרע ממיטה ואמנם לענין אוהל קבע אכתי צ"ע בזה ותלוי ג"כ אם היתר כסא טרסקל נאמר גם לענין אוהל קבע עיין בזה לק' שכן נ' ד' כמה פוסקים שדנו לגבי פארסא"ל וכ"נ בחזו"א ולפי"ד מהני נמי כשמטלטל ממקום למקום וע"ע מה שיובא לק' מד' רש"י בסוכה י"א דמיטה הוי אוהל עראי כיון שמטלטלה ממקום למקום ומשמע דזהו ביטול האוהל כשמטלטלה למקום אחר ] ובעיקר ד' הר"ח דההיתר דלגבה עשויה עיין לעיל שנתקשינו בד' הר"ח מהסוגיא דביצה דפוריא אסירא והרי עשויה לגבה [ועי"ש דשו"ר בראבי"ה הל' יו"ט סי' תש"פ שכ' פי' הר"ח בשם רבותיו וכ' שם דפוריא איירי בישנים תחתיה עי"ש] וכן לענין קדירה שם עשוי לגבה וצ"ע ואולי התם חשיב גם לתוכה כיון דלעולם בעי' אש תחתיה ,,**ב,** הרמב"ם בפכ"ב הלכה כ"ח כ' וז"ל ומותר להניח מטה וכסא וטרסקל ואף על פי שיעשה תחתיהן אהל שאין זה דרך עשיית אהל לא קבע ולא עראי עכ"ל וצ"ע כוונתו אם משום דכבר עבידי וקאי א"כ אין זה דרך עשיית אוהל או מטעמא אחרינא, ועיין ביאור הלכה סי' שט"ו סעיף ח' ג, גירסת רש"י ותוספות-אבל מיטה וכיסא טרסקל ואסלא מותר לנטותן לכתחילה וכ' רש"י בהיתר מיטה-מותר לנטותה ליישבה על רגליה דאע"ג דהשתא עביד אוהל שרי דלאו מידי עביד אלא ליתובי בעלמא עכ"ד ובהיתר כסא טרסקל כ' דעביד וקאי עי"ש ועיין תשו' נו"ב מהדו"ת סי' ל' שביאר כוונת רש"י בהיתר מיטה דהוא משום דליתובי הוא והיינו משום דלגבה עשויה ומש"כ רש"י בכסא טרסקל טעם דעביד וקאי אף דג"כ לגבה עשויה הוא להסביר מ"ט ליכא בזה משום תיקון כלי אבל עיקר הטעם דליכא אוהל הוא משום דלגבה עשויה עי"ש ועיין במג"א שהביא לגבי כסא טרסקל הטעם דליתובי בעלמא שכ' רש"י לגבי מיטה ועי"ש בנו"ב שבי' זה לפי דעתו כנ"ל [ועי"ש שלפי"ז צ"ל דמה שהתיר שם המג"א בחופה הוא משום דל"ח כוונה לאוהל] והעירו דד' הנו"ב צ"ע מד' התו' והטור דאוסר כסא גלין ולא ס"ל ההיתר דלגבה עשויה ומ"מ הביא פי' רש"י לענין כסא טרסקל אמנם עיין בריטב"א כאן שנ' שפי' כן ד' רש"י כד' הנו"ב עי"ש , [ואמנם עיקר ד' הנו"ב דרש"י לא ס"ל סברת כסא טרסקל מחמת דעביד וקאי צ"ע דהרי ד' רש"י לק' דחוט ומשיחה מהני אפילו בכילה שיש בגגה טפח וא"כ הרי פשוט דכסא טרסקל וודאי לא גרע מחוט ומשיחה וא"כ מ"ט לא ס"ל ההיתר דכסא טרסקל ולמה הוצרך להא דלגבה עשויה [וכן יש לדון במש"כ לעיל דהר"ח והר"מ יתכן דלא ס"ל היתר כסא טרסקל דהרי לא גרסו כן בגמ' ולהנ"ל נהי דלא גרסו כן מ"מ לעיקר הדין לכאורה הם מודים דהרי אף דד' הר"ח דלא מהני חוט ומשיחה בגגה טפח מ"מ מבואר בר"ח בסוגיא דגוד בכיסנא דלענין גוד מהני חוט ומשיחה אף דגגה טפח כיון שאינו עשוי לאוהל ורק במידי דשייך מחיחה אסור עי"ש וא"כ ה"ה לענין כסא וודאי יהני ההיתר דכסא טרסקל ומשום דל"ג מחוט ומשיחה] ואמנם עיין בחזו"א סי' נ"ב שפירש גם ד' רש"י לגבי מיטה שאין כוונתו להיתר דלגבה עשויה אלא כוונתו דכיון שרק מעמידו ליכא בזה עשיית אוהל ודלא כהנו"ב הנ"ל ועי"ש שכ' דלפי"ז אף מגדל העשוי לצל מותר להעמידו [ומשמע אפילו אוהל קבע עי"ש] וכן נ' בביאוה"ל כאן ד"ה כסא וכן מד' הפמ"ג שהובאו בביאוה"ל הנ"ל שההיתר במיטה הוא משום שרק מעמידה [עי"ש ספיקו לענין כלי שיש בו מ' סאה וצ"ב הספק בזה וע"ע בד' הביאוה"ל שתלה ספיקו בד' רש"י ותו' וצ"ב כוונתו], וכן לענין היתר כסא טרסקל במשנ"ב כאן נ' שפירש כפשוטו דהיתר כסא טרסקל לגבי אוהל משום דעביד וקאי והיינו דיסוד ההיתר משום דכל שאינו עושה אלא מעשה הפשטה אין זה עשיית אוהל וכן מבואר בביאוה"ל לענין פארסא"ל [מטריה] בשם הרבה אחרונים דשייך בזה ההיתר דכסא טרסקל [אלא שכ' לאסור משום דל"ד ממש לכסא טרסקל כיון דצריך אח"כ לקשור הרצועות עי"ש] והחזו"א ס"ק ו' באמת התיר משום כן מעיקר הדין עי"ש ועי"ש שביאר באריכות גדר הסברא דכסא טרסקל עי"ש שדימה לדלת [ונ' שם דעיקר הסברא דדלת היא דכבר מחוברת ואינה צריכה רק קירוב בעלמא וכמו כסא טרקסקל אמנם עיין במכתב מרן החזו"א זיע"א לאא"ז הגרשז"א זצ"ל לענין חשמל שנ' שם דהוא סברא אחרת דדלת הוי רק שימוש כיון דאין הבית כסתור כשפותח עי"ש היטב וע"כ התיר שם מחמת סברת דלת גם כיסויי הכלים אף דאינם מחוברים עי"ש [וכבר הערנו בזה לעיל לענין בונה דד' החזו"א במכתב לכאורה נסתרים מד' הרמ"א לענין גג סוכה ובאמת כאן הביא החזו"א ד' רמ"א אלו דהוא משום היתר דלת וכסא טרסקל דלפי"ד כאן באמת א"ש גם ד' הרמ"א ]ועי"ש בחזו"א עוד שהתיר אף כשכל האוהל מסובב על יתד ופותחו ויוצר אוהל גמור עם גג ומחיצות ע"ג הקרקע [ונ' שם דאפילו באוהל קבע וכן נ' קצת בעיקר הדבר דמהני גם לענין אוהל קבע באחרונים שדנו היתר כסא טרסקל לענין פארס"ל אף דד' הנו"ב דהוא אוהל קבע]ועיין בשש"כ פכ"ד שמרן הגרשז"א חולק בזה וס"ל דהיכא דכל האוהל ממש נעשה ממקל לאוהל ומעמיד אוהל גמור ע"ג קרקע בזה ליכא ההיתר דכסא טרסקל וצ"ע ואמנם בעיקר ההיתר של כסא טרסקל עיין בגר"ז שנקט בפשיטות דהוא רק היתר במידי דאינו מתכוון לאוהל אבל במתכוין לאוהל אין היתר ונראה שלגר"ז היה דרך שלישית בביאור ד' רש"י הנ"ל דליתובי בעלמא דכוונתו דאינו מתכוון לאוהל אלא לישב עליו [אמנם צ"ל דגם במיטה לא מהני רק משום דעביד וקאי דאל"כ הרי גם גוד אינו מתכוין לאוהל והנך תרי סברות שהזכיר רש"י במיטה וכסא טרסקל צריכי זל"ז לענין מיטה ולענין כסא טרסקל ] וכיון דהמג"א הביא ד' רש"י אלו דליתובי בעלמא גם לענין ההיתר דכסא טרסקל מבואר דלא מהני רק בלא נתכווין לאוהל [וחופה שהתיר המג"א חשיב אין כוונתו לאוהל] ודלא ככל האחרונים הנ"ל דדנו לענין פארסא"ל משום כסא טרסקל ולפי ד' הגר"ז לכאורה ה"ה שאין לפתוח גגון של עגלה כיון שנעשה לאוהל אמנם ראיתי בשו"ת מכתם לדוד [להר"ד פארדו בעל החסדי דוד על התוספתא ] שנקט כד' הגר"ז הנ"ל וע"כ כ' שם דאפילו היכא דהפארסאל פתוח מבעו"י או ע"י גוי מ"מ אסור להניחה מעל ראשו להגן דל"ש הא דעביד וקאי כיון דעכשיו מתכוין לאוהל וע"ע בכ"ז בתהיל"ד כאן ,[ובעיקר נידון הפארסא"ל עיין תשו' נו"ב הנ"ל ובהגהות ברוך טעם שם ומה שחלק עליו בתשו' חת"ס סי' ע"ב [ועיין תהיל"ד כאן מה שדחה טענות החת"ס]ובבית מאיר כאן ובתשו' מכתם לדוד ובגינת וורדים ובברכי יוסף [ועיין בס' פתח הדביר הספרדי בזה] ובפמ"ג כאן ובביאוה"ל כאן וחזו"א סי' נ"ב [ועי"ש חידושו דיש בזה תיקון מנא ומה שביאר בזה הגרשז"א בשש"כ פכ"ד וצ"ע], [ונמצא לנו ג' שיטות באחרונים בענין כסא טרסקל ד' הנו"ב דליכא כלל היתר כסא טרסקל גם לרש"י אפי' היכא דאינו מתכוון לאוהל כלל וד' החזו"א ועוד דאיכא היתר כסא טרסקל גם לענין אוהל קבע וד' הגר"ז דאיכא היתר כסא טרסקל רק באינו מתכוין לאוהל ולא היכא דמתכוין לאוהל אפילו באוהל עראי ]

והנה להשיטות דהיתר כסא טרסקל הוא משום דעביד וקאי צ"ע הא אין משתמשים תחתיו כמו בשולחן ולמה הוצרכו להיתר זה [ואולי הוא כעין מיטה שמניחים מנעלים תחתיה וכן צ"ל לענין כסא גלין שלד' תו' אסור משום אוהל ] ולד' הט"ז ניחא דהרי צ"ל דאית ליה מחיצות וא"כ י"ל דיש לו ד' מחיצות ובכה"ג אי"צ שימוש תחתיו ,

צ"ע לענין עשיית מחיצות דד' התו' ופסק כן השו"ע דבעי' עשיית מחיצות בשבת אם היכא דהוא כמו כסא טרסקל חשיב עשיית מחיצות ועיין בביאוה"ל ד"ה לכתחילה שכ' לאסור מיטה מתקפלת היכא דעושה הגג בשבת ומבואר לכאורה דחשיב עשיית מחיצות וצ"ע [והמשנ"ב לשיטתו דאף טלטול ממקום למקום הוי עשיית מחיצות ואי"צ עשייה ממש לענין עשיית מחיצות אמנם להדיעות דלא מהני טלטול ממקום למקום לענין עשיית מחיצות י"ל לכאורה דה"ה הכא כיון דכבר קיים לא יחשב עשיית מחיצות] אמנם עי"ש בביאוה"ל לענין היכא דהוא מסורג בפחות מג"ט דמהני ההיתר דכסא טרסקל להחשיבו כעשוי לגמרי אף דאכתי אין עליו גג גמור רק לבוד [ויש לדון בזה דהרי לבוד אינו אוהל כמבואר בתו' עירובין ק"א ואינו מהני אלא להחשיב האהלה של אח"כ כתוספת וא"כ ל"ש לומר דכבר האוהל עביד וקאי ומנ"ל לומר דמהני מה דעביד וקאי על הלבוד דיחשב מחמת זה אח"כ האוהל כתוספת [ועיין תהיל"ד בד' השו"ע לגבי מיטה מסורגת דהיה פשוט לו דאם המיטה היתה זקופה והניחה בשבת אין לו היתר להניח הסדין וזהו לכאורה דלא כהביאוה"ל הנ"ל ],

והנה יש להסתפק בהיתרא דמיטה דליתובי בעלמא [לד' החזו"א דיסוד ההיתר הוא משום דעביד וקאי ועי"ש בחזו"א דה"ה מגדל העשוי לצל ששוכב מותר להקימו וכן להשיטות דכסא טרסקל הוא משום דעביד וקאי ] די"ל דכ"ז לענין מיטה שבעמידתה היא אוהל שמאהיל הגג על הריצפה וע"כ עבידא וקאי לאוהל וגם כשעומדת לא בטל ממנה שם אוהל והוי כמטלטל אוהל ממקום למקום אבל יש להסתפק מהו הדין בכלי דעלמא שעיקר צורתו לעמוד שלא בתורת אוהל שהרי פיו למעלה ובא עכשיו לכפותו על אוכלין וכדומה להגן עליהם האם נימא ג"כ ההיתר דעביד וקאי או דהכא כיון שעשיית האוהל הוא דבר חדש שאינו מדרך הכלי הוי כעושה אוהל מחדש והנה מד' הפמ"ג שהובאו בביאור הלכה שנסתפק בכלי שיש בו מ' סאה אם מותר לכפותו משמע דכל כלי אף אם פיו למעלה שרי לכפותו משום הסברא דעביד וקאי דדמי למיטה עי"ש ולכאורה יש להביא לזה מקור מד' הגמ' בפסחים דהמוצא חמץ ביו"ט כופה עליו כלי ולא הזהירו שדווקא אם אין חלל טפח בין החמץ לכלי ולכאורה התם הוי ממש כאוהל להצניע תחתיו החמץ עוד מצינו בגמ' שבת מג: דמותר לכפות כלי על ביצה שלא תשבר ואף דבד"כ איכא חלל טפח מהביצה שאינה גבוהה כ"כ ונעשה זה להגן על הביצה משבירה וע"כ דגם בזה יש ההיתר דעביד וקאי [ואמנם צ"ע קצת בזה לד' הגר"ז דנ' מדבריו דהיתר מיטה הוא ג"כ רק בלא נתכוין לאוהל ואולי כיסוי חמץ ל"ח להגן דהוי ככיסוי כלים דד' התו' לגבי כובא דאינו חשוב כלהגן וגם לענין ביצה י"ל דהגנה משבירה גם ל"ח כאוהל אלא ככיסוי וצ"ע בזה] וכעין הספק הנ"ל יש לדון באוהל שאין שימוש תחתיו ונוטלו למקום שיש בו שימוש תחתיו האם יש פה ההיתר של עביד וקאי והוי כמטלטל אוהל ממקום למקום או דכיון דעד עכשיו לא היה לו תורת אוהל כלל ועכשיו מעמידו כאוהל אסור [והוי ככובע דל"ש בזה עביד וקאי כיון דקודם לא היה באופן של אוהל וכמובן דיש לחלק] אמנם להנ"ל כה"ג וודאי שרי ועיין בשש"כ שדן לאסור להניח על עוגה מה שרגילים להניח כיסוי פלסטיק כדי לשמרה שלא תתיבש אם יש טפח בין העוגה לפלסטיק ויש לדון בזה להנ"ל ,

והנה לפמש"נ דמותר לכפות כלי אע"ג דלא עמד קודם בתורת אוהל משמע לכאורה דעיקר הגדר של ההיתר דעביד וקאי אינה סברא בעצם גדר אוהל דכיון דכבר היה לו שם אוהל במקום אחר אין כאן עשיית אוהל אלא זהו סברא כלפי האיסור שאסרו חז"ל שלא אסרו היכא דעכ"פ אין כאן עשייה גמורה של גוף האוהל וה"נ הכא אף דוודאי קודם לא היה לו תורת אוהל מ"מ הרי לא עשה כלום בבניינו רק הפכו וע"כ שרי ואדרבא מצד הסברא אין שום מקור לחדש דכיון דהיה לו שם אוהל במקום אחר אינו חשוב עכשיו כאוהל חדש דבפשוטו דין אוהל הוא כלפי המקום שתחתיו ועיין לק' שהבאנו ד' רש"י בסוכה דמיטה הוי אוהל עראי כיון שמטלטלים אותה ממקום למקום והיינו כנ"ל דגדר אוהל הוא כלפי המקום שתחתיו וכל שמטלטלים אותה הו"ל עראי במקום זה ובמקום אחר נעשה אוהל חדש ומעתה מסתבר לכאורה דרק לגבי האיסור חז"ל שאסרו אוהל עראי או דווקא מה שאינו מתכוין לאוהל בזה לא אסרו אלא היכא דלא עביד מידי [וכד' הגר"ז דהנך סברות אינם רק בכה"ג] אבל לענין אוהל קבע דאורייתא גם היכא דכבר עביד וקאי יהא אסור להעבירו למקום אחר, אמנם מד' האחרונים שנראה דסברת כסא טרסקל מהני גם לאוהל קבע משום דעביד וקאי משמע לא כן וכן בנו"ב נקט פשוט דמותר להעביר אוהל ממקום למקום אף באוהל קבע וצ"ע וכנראה דס"ל דנהי דחל כאן אוהל חדש מ"מ לגבי לחייבו משום בנין וסתירת אוהלים אינו אלא היכא דעושה מעשה בנין וסתירה ולא בהעברה שלימה ממקום למקום לא חל ע"ז שם "בנין" אוהל אף דבאמת נעשה בזה אוהל חדש [ולפי"ז מד' רש"י סוכה הנ"ל אין ראיה דיהא איסור להעביר] ואמנם לענין בנין גמור כבית וכדומה י"ל דאף במעביר חייב דהתם הוי כמחברו לקרקע ומחוייב על שסתרו מקרקע זו ועל שחיברו לקרקע זו [ואפילו רק הניחו כל שעומד היטב הוי כמחברו כמבואר בירושלמי לענין אדנים במשכן שנעשו כקרקע] אבל אוהל אין חיובו מחמת בניינו כלפי הקרקע אלא מצד בנין האוהל עצמו דנעשה בזה מקום המאוהל הראוי לשימוש ואף שלא ע"ג קרקע וכמו כלי שיש בו מ' סאה דחייבים על בניינו בלא שייכות לקרקע וכמו למ"ד יש בנין בכלים [ובאמת דגם שם נ' שאם יהפוך דבר לכלי בלא מעשה תיקון בגוף הכלי אלא בהפיכה בעלמא נמי יהא פטור דזה לאו בנין מיקרי]כמו כן חייב על עשיית אוהל וצ"ע בכ"ז וביותר אף היכא דמחדש שם אוהל כמו בגוונא דהפיכת כלי מסתבר דלהנו"ב אפילו באוהל קבע יהא פטור דסו"ס לא עביד מידי בגוף הדבר לתקנו להיות אוהל וכ"כ החזו"א דהמעמיד מגדל של צל שהיה קיים אין בו איסור עי"ש ונ' לבאר הדבר די"ל ג"כ דיסוד דין אוהל מה דחלוק מבונה אינו רק במה דהוא ווילון וזה בנין אבנים [וכמו"ש הפנ"י סוכה טז:] וענין וילון הוא סוג בנין יותר עראי אלא עיקר החידוש דאוהל הוא בזה דמעשה פריסה של אוהל הוי נמי מעשה בנין אף דאינו מתקן הסדין לבנין באופן של חיבור והכשרת האבנים ע"י חיבורם האחד לשני לבנין שהוא יוצר כל הבנין שעושה כל יצירת הבנין וכן בחופר הרי יוצר כאן כל הבנין או המערה אלא פורסו פריסה בעלמא וממילא נעשה אוהל ויתכן היה שלא להחשיבו כמעשה בנין שהרי לא בנאו להסדין שלא תיקן ועשה כלום לעשותו לבנין אלא רק פרסו אלא דגדר המעשה בנין בזה הוא שפורסו ונותן לו צורת אוהל להסדין מחמת פריסתו ויתכן מן הסברא לדון דנהי דבבנין כל חיבור של האבנים הוי מעשה בנין ואפילו לא נשלם עדיין כלום כל דעכ"פ חזי למידי דבונה כל שהוא חייב מ"מ לענין אוהל י"ל דרק כשנשלם הצורה של מחיצה [דד' רוב הראשונים דגם העושה מחיצת קבע חייב משום אוהל] או אוהל או כל דבר אחר חייב וזהו משום דבבנין עכ"פ תיקנם להאבנים להיותם ראויים לבניין במה שמחברם זל"ז [ולא גרע ממסתת את האבן דחשיב ג"כ בנין ] שכל זה בכלל הכשר הבנין וממעשי הבנין אבל הכא שאין מתקן להחפצא כלום להכשירו לבנין וכל גדר המעשה בנין הוא במה שעשה מסדין בעלמא לצורה של אוהל בעי' דווקא שיהא בזה כבר ענין שינוי הצורה כדי לחשבו כמעשה בנין ] וביותר דאף בבנין עצמו יש בזה חילוק דבאוהל אין הצורה בעצמותו של סדין אלא באופן העמדתו ושאני בזה מבנין שהצורה הוא בעצמותו של בית והיא צורה קיימת מצד עצמה [ואפילו היכא דקושרו ליתד מ"מ אין עמידתו מחמת עצמו] וזהו עוד חילוק בגדר הבנין עצמו בין אוהל לבנין ולא רק מצד המעשה בנין ולכאורה הדברים מבוארים להדיא בירושלמי ר"פ תולין דאיכא שם פלוגתא אם הנוטע אוהלים חייב משום בונה או לא ואיכא למ"ד דאפילו אוהל קבע אינו חייב וביאר שם טעמו "דאינו אלא כפורסו ומקפלו " ולכאורה הביאור הוא כנ"ל דאין כאן אלא מעשה פריסה וקיפול ולא מעשה בנין וגם לא נוצר כאן בנין בעצם אלא פריסה וקיפול ע"ג עמודים וכנ"ל [ועיין פמ"ג דסוכה תלוי לכמה ימים עושה אותה ויתכן לפעמים להגדירה כאוהל עראי אף דהתם הנחת הסכך אינה פריסה אבל אכתי אינה חיבור חלקים או עשייה בגוף הדבר להכשירו לבנין אלא הנחה בעלמא וגם אין לה צורה בעצם דהסכך רק עומד ע"ג עמודים], אבל היכא דעביד וקאי שכבר יש לו הך צורה אין כאן שום עשיה אפילו היכא דקודם הך צורה לא היתה אוהל ועכשיו נעשית אוהל סו"ס לא שינה כלום בצורת הדבר ואין כאן מעשה בנין כלל, דהנה זה ברור דאף דיתכן דעיקר חשיבות אוהל הוא מחמת יצירת המקום לשימוש מחמת האהלתו או חלוקת המקום [היכא דעושה מחיצות לבד] מ"מ פשוט דאין עיקר הבנין חל בהמקום או בהחלל אלא עיקר הבנין הוא החפצא של האוהל וכמו בנין בית [ועיין ל' רש"י בביצה דיש בנין בבתים ואהלים ולא בכלים] וראיה ברורה לזה הוא מהמבואר בביצה דף ל: דאסור לסתור הסמוך לסכך או לדפנות משום סתירת אוהלים אף דאכתי נשאר דופן וסכך גמור להאוהל מ"מ כיון שנעשה אחד עם הסכך וסתר קצת מגוף הבנין של האוהל אסור [וד' הגר"ז שם [עיין ביאוה"ל בהל' סוכה שהאריך בזה] דאפילו נתנו שלא לצורך חיזוק הבנין כיון דעכ"פ ביטלו שם חייב] וע"כ אין הבנין והסתירה חל בהמקום אלא בגוף הבנין של האוהל [ובאמת צ"ע לדינא אם המוסיף בנין לאוהל קבע כגון המחבר ידית לדלת האוהל אם יש בזה חיוב די"ל דהוא בנין גמור ויש בזה מוסיף על הבנין [אמנם אין ראיה מהא דאסור לסתור הסמוך לסכך דהתם הוא עכ"פ גוף האוהל שהוא הגג והדפנות] וכמדומה דמהפוסקים משמע דאין הבדל כלל בין אוהל קבע לבנין גמור עיין במשנ"ב שט"ו בהקדמה לסעיף ד' דנ' דאוהל קבע הוא בונה גמור וכן נ' בביאוה"ל ריש סי' שט"ו לענין אבנים של בית הכסא דאין חילוק בין אוהל לבונה וכן נ' בחזו"א מה שהק' על הרי"ף דבאין גגה טפח אם נעשה לזמן מרובה יהא בזה משום בונה ואכמ"ל בכ"ז] וא"כ אף דכלפי מקום זה יצר אוהל חדש מ"מ בעיקר הבנין של האוהל לא עשה כלום וא"ש ד' הנודע ביהודה, [ואמנם בעיקר גדר אוהל וחילוקו מבונה יש לדון באופן אחר קרוב לדרכו של הפנ"י ונימא דגדר אוהל הוא כה"ג דווילון [או כל כה"ג דניכר מצ"ע דאינו נעשה לעולם כמו סכך סוכה וכדומה אף דנעשה מעץ שהוא דבר שבעצם אפשר לבנותו לעולם והוא בנין גמור מ"מ אופן בנייתו דמניחו ע"ג הדפנות ואינו מתחבר לכלום הוא אופן של בנין שאינו גמור שאינו נעשה לעולם] ויסוד הדברים הוא דבנין בית לעולם אפשר לדונו כבנין בקרקע כיון שהוא מחובר לקרקע ועיקר הבנין הוא לבנות בקרקע וכיון שהוא מחובר לקרקע הוי בנין גמור [ועיין בחבורה לעיל במלאכת בונה מה שנ' בכ"ז לענין חילוק הדין ברפוי בקרקע לרפוי בכלים אפילו למ"ד יש בנין בכלים עי"ש] וכל' הגמ' בפ' כל הכלים יש בנין בקרקע ואין בנין בכלים [אמנם ל' רש"י בביצה יש בנין בבתים ואוהלים ולא בכלים] אמנם ענין אוהלים הוא דכיון דהוא אוהל בעלמא ואינו קבוע שם א"כ אף דמונח ע"ג קרקע מ"מ אינו משתייך להקרקע ואינו נידון כבנין בקרקע דהיכא דאין האוהל קשור לקרקע אף דמונח ע"ג קרקע וודאי י"ל כן ואף דמצינו דאדנים הוי בנין בקרקע כיון דמונחים ע"ג קרקע היינו משום דהוא צורת בנין גמור ע"ג קרקע ודנים זאת כמתאחד עם הקרקע ואי"צ חיבור כל שמתאחד עם הקרקע אבל אוהל שהוא ווילון בעלמא אין אנו דנים אותו כמתאחד עם הקרקע ואף אם קשור לקרקע י"ל דע"י קשר בעלמא אינו חיבור גמור לקרקע וא"כ באמת אינו בנין בקרקע [ועיין בספר קהילו"י שהלך בעיקר ע"ד זה אלא שלא ביאר החילוק בין אדנים של המשכן לאוהל] ועיקר הבנין בזה הוא כמו למ"ד יש בנין בכלים כמו כן נתחדש לכו"ע דבנין אוהלים חשוב לקרותו בנין מחמת דעכ"פ הוא יוצר מקום לשימוש והוי כבית [ול"ד לכלים דאין להם תורת מקום] והרי מצינו חיוב אוהלים אף בדבר שאינו מונח כלל על הקרקע כמו דמצינו בכילה שגגה טפח לד' הרי"ף וע"כ אין חיובה כלל מחמת שייכותה לקרקע ובזה א"ש היטב הא דמצינו בגמ' עירובין לד' דבכלי שיש בו ארבעים סאה יש בנין משום דהוא כאוהלים והכוונה בזה הוא דבבנין אוהלים נתחדש בנין אף דאינו בקרקע אלא בנין בפ"ע ובזה כו"ע מודו דאף דאין בנין בכלים מ"מ יש בנין באוהלים [והנה לפי"ז נ ' דכמו שמצינו בתרוה"ד שהובא בפוסקים ר"ס שי"ד דבכלי שיש בו ארבעים סאה איכא בנין אף היכא דאינו עיקר הבנין כמו החיוב דקודח כ"ש דהוא רק תיקון בעלמא של הכלי מ"מ חייב בזה משום בונה ה"ה באוהל אם יוסיף לו תיקון יהא חייב ] וי"ל בכ"ז] ובאמת דבפארסא"ל יותר מסתבר כן דלא יהא בזה משום בנין בהעברתו ממקום למקום דהרי כלל אין לו קביעות מקום להיות בו וא"כ מעיקרא גדר אהלו הוא להיות אוהל לכל מקום שיהא תחתיו וא"כ ל"ש בזה בנין וסתירה בהעברתו ממקום למקום ובאמת יש לדון עוד בכ"ז דלפי"ד רש"י הנ"ל לענין מיטה יש לדחות ד' הנו"ב דס"ל בפארסאל דלד' הרי"ף יש בו חיוב סקילה כיון שיש בגגה טפח די"ל דנהי דלענין כילה יש בו אוהל קבע אפילו אם דעתו לסלק הכילה אח"כ מ"מ השתא מצ"ע יש כאן בנין גמור של כילה מצ"ע והוי כבנין לשעה שהוי בנין אף דדעתו לסתרו וע"כ בגגה טפח חייב [דבכילה ל"ש הסברא דמטלטלים ממקום למקום כמוש"נ לעיל דהכילה היא אוהל על המיטה ולא על הקרקע וה"ה בכל כלי היכא דיש בו משום אוהל ל"ש ביה הך סברא כיון דהמקום שבתוך הכלי הוא קרקע האוהל] אבל במיטה כיון שרגילים להעביר אותה ממקום למקום בדרך שימושה וודאי הוי אוהל עראי דאינו דומה לפירוק של כילה שהוא סתירת הכילה ואינו עיקר שימושה משא"כ מיטה שדרכה בזה ועומדת לזה [וגם לענין בנין בכה"ג אינו כבנין לשעה אלא כבנין שאינו עשוי לקיום דשרי מדאורייתא כמבואר בביצה לב:] וכ"ש די"ל כן לענין פארסא"ל דכל בניינו הוא ע"מ להעבירו ממקום למקום וזהו עיקר שימושו א"כ וודאי יחשב אוהל עראי, ועוד יש לדון בזה דאם אכן גדר אוהל חל כלפי מקום שתחתיו יתכן דגם גדר בניינו הוא מה דנוצר כאן מקום לשימוש ואף שנתבאר לעיל דוודאי שם הבנין הוא בגוף הדבר הנבנה מ"מ עיקר תורת בנין שלו הוא מחמת דבנין זה יוצר מקום שימוש תחתיו [וכמו בנין דחל כלפי המקום כמבואר בדין סותר ע"מ לבנות במקומו דאף שבונה עם אותם קרשים כמו במשכן כיון שבונה במקום אחר חשיב הסתירה שלא במקום הבנין כיון שסתר מקום זה ובנה במקום אחר והיינו דהסתירה מתייחסת לא רק לפירוק הקרשים אלא גם להמקום דהמקום הוא חלק מהבנין דהוא קרקע הבנין ועיקרו ] ובאמת לפי"ז א"ש הדין דמחיצות מגיעות לארץ דהצריך החת"ס בתשובה ע"ב אפילו לענין אוהל קבע דאורייתא דהביאור הוא דאין ההאהלה מתייחסת למקום שתחתיו להפכו לראוי לשימוש אא"כ מגיע לארץ אבל בלא"ה אינו אלא כאוהל כלפי החפצים שבתוכו, ומעתה יש לדון לפי"ז סברא חדשה להתיר בפארסא"ל די"ל דהתם כלל לא חל גדר האוהל כלפי המקום שתחתיו [אפילו אם אי"צ מחיצות מגיעות לארץ] דהרי אין לו כלל צורך בזה וגם כלל לא נקבע לו מקום כלל אלא עיקר האוהל מתייחס להאדם וא"כ בכה"ג ליכא תורת אוהל כלל דהרי לא הכשיר מקום לשימוש אמנם זאת מצאנו בסיאנא דעכ"פ מדרבנן וודאי יהא אסור אף בכה"ג דהתם נמי הוא כה"ג ואפ"ה אסור והיינו דעכ"פ גם לזה יש שם אוהל דרבנן או משום דדמי עכ"פ לאוהל [ומעתה י"ל דלא יהא בפארסא"ל איסור אף דרבנן כיון דיש לו חוט ומשיחה וחוט ומשיחה יועיל בזה ואפילו אי לא נימא כד' החת"ס דכל היכא דהוא דרבנן מהני חוט ומשיחה גם בגגה טפח מ"מ לגבי מידי דאינו אלא דמי לאוהל יועיל חוט ומשיחה וכמו גוד וכדומה דאינו אסור אלא משום דדמי לאוהל דמסתבר דוודאי חוט ומשיחה יועיל בזה אף בגגה טפח [אמנם עיין במק"א שנ' דד' הר"ח דגם בגוד לא מהני חוט ומשיחה משום המיתוח] אבל עי"ש בנו"ב בסו"ד דמבואר דס"ל דהפארסא"ל גרע מחוט ומשיחה עי"ש אמנם עכ"פ וודאי לא יהא איסור בהעברתו כמו בסיאנא דלא מצינו איסור בהעברתו כיון דאינו מתייחס למקום שתחתיו, והנה לפי עיקר סברא זו בסיאנא דהוא גדר אוהל על האדם יש ליישב מה דלכאורה נ' שי' התו' בשבת דגם בנתכוין לאוהל בעי' עכ"פ מחיצות אלא דל"ב מחיצות עשויות א"כ מה יענה על דינא דסיאנא [וגם שאר ראשונים לא הביאו ראיה זו והביאו רק מדיכרי דהתם הרי יש עכ"פ מחיצות ומ"ט לא הביאו מסיאנא גם ברא"ש הרי הוסיף הסברא דבנין קבע ומסיאנא הרי מוכח לא כן] ונ' דלהנ"ל י"ל דכל הא דבעי' מחיצות הוא רק היכא דגדר האוהל הוא על המקום לעשותו ראוי לשימוש בזה בעי' דווקא מחיצות כדי שיתייחד המקום לשימוש ויהא גדור ג"כ וגם כדי לייחס האוהל למקום שתחתיו כדלעיל אבל בגדר אוהל על האדם הרי כיון שממש מונח עליו ל"ש כל זה דוואי לענין הגנתו על האדם ל"ש ענין מחיצות ומתיחס אליו בזה דהוא על ראשו [ובזה היה אפשר לבאר עוד מה שהצריך הר"מ מהודק על הראש עי"ש שהצריך גם הידוק על הראש וגם שפה קשה דהיינו לייחסו להאדם] אמנם הפוסקים לא הבינו כן שהרי הוכיחו מדינא דסיאנא דל"ב לעולם מחיצות [ובד' הר"מ הנ"ל י"ל דכיון דכבר נ' לעיל דבאמת האדם הוא בצידי האוהל ואינו תחתיו ועיקר האוהל הוא תחתיו דשם הוא הטע"ט וע"כ כדי לייחס האוהל אל האדם בעי' שיהא מהודק בראשו ושיחשב כאחד ממלבושיו המגנים עליו ובזה יש קצת מקום לדון לענין הפארסא"ל כמו שכבר דן שם בנו"ב מהא דבעי' מהודק בראשו ועי"ש מש"כ בזה [וגם להסברא דהוא מצידי האוהל ל"ש זה בפארסא"ל שהוא תחת האוהל ] אמנם להנ"ל י"ל עוד דכל היכא דבעי' לייחד האוהל לאדם ולא למקום בעי' שיהא מהודק בראשו וממילא בפארסא"ל כיון דל"ש ביה גדר אוהל על המקום כמוש"נ ובעי' בזה גדר אוהל על האדם זה אינו אלא כשמוגדר כאחד ממלבושיו ומהודק בו אבל בלא"ה כיון דעכ"פ מאהיל על מקום אין לו תורת אוהל על האדם וממילא אינו אוהל כלל] ,

עוד תנאי אוהל

אוהל על השולחן ,

ע"ע תו' עירובין ק"א שכ' דכל שעושה אוהל על השולחן ולא על הארץ אין בו איסור אוהל וכ"ה ברשב"א שם [ובפוסקים לא הביאו דין זה]וע"ע בריטב"א שם דכל שבאוכלין וספרים אין בזה דמיון בנין ואינו אסור משום אוהל וצ"ע מביעא דמבואר בגמ' דיש משום אוהל אף דזה אוכל וכנראה כוונתו דהתם הוא היכא דעכ"פ המחיצות אינם אוכל דדעתו שם דאיירי במניח ביצה ע"ג ב' גזרי עצים] ,

אוהל שאינו נמתח ,[עיין לעיל בסוגיא דגוד בכיסנא]

עיין רמב"ן בריש פ' תולין שביאר ההיתר לתלות רימונים שהוא משום דכשתולה בה רימונים אינו קובעה בכסבין ואינו מותחה וע"כ אינו כאוהל כלל ועיין רשב"א שתמה עליו דא"כ אינו תלוי ברימונים ושמרים אלא הוא היתר בפ"ע שאינו קובע ומותח וגם אינו מובן כל הסוגיא שם דבעי' בדווקא שיתלה בה רימונים עי"ש ועיין בר"ן דכיון דהוא איסור דרבנן הלכו אחר דרך הדבר וכיון דדרך רימונים שאינו מותחה א"כ לעולם אף אם ימתחנו כיון שאי"צ למתוח לצורך זה ל"ח אוהל ובשמרים כיון דדרכה במיתוח לעולם יש לו צורת אוהל אף אם עכשיו ליכא מיתוח עי"ש והנה מד' רמב"ן אלו נ' שפירש ענין משמרת שהיא נמתחת ע"ג הכלי ואינה יורדת כלפי מטה כמו שק אמנם עיין במשנה ברורה בשם הדרישה שפירש ענין משמרת שהוא כמו שק שפיו פתוח ורחב מלמעלה וקצר וחדוד מלמטה ולכאורה לפי"ז ל"ש כ"כ ענין מיתוח ואמנם גם בטור שם [שע"ז קאי ד' הדרישה]נזכר ענין מיתוח וצ"ב הכוונה ועיין גם ל' הר"מ לענין כפיפה מצרית דמשמע דקרקעית הכפיפה אינה בגובה פה הכפיפה כשמסננים עמה,

דין כיסויי הכלים,

בגמ' קלט: איתא אמר רב האי פרוונקא אכולי כובא אסירא אפלגא דכובא שרי ,

עיין רש"י שם שהוא משום איסור אוהל וכ"ה בר"מ פכ"ב ובתו' ביצה לב: וברמב"ן במלחמות ריש סוכה ובשו"ע סי"ג ועיין ברשב"א ור"ן שתמה וכי בכסויי הכלים יש בו משום אוהל והריטב"א הוסיף דלפי"ז יהא אסור לכסות כלים בשבת וזה אי אפשר וגם אין המנהג כן בכל העולם ועוד הקשה מגמ' מפורשת לעיל ר"פ במה טומנין מח. דאיתא שם להדיא דשרי לפרוס סודר ע"ג כלי ורק היכא דמנח נטלא עילויה דאיכא חשש סחיטה אסור עי"ש [והגר"ז כאן הביא מד' הגמ' דמגופה אינה חיבור ומבואר דמותר לסלק ולהחזיר המגופה] וכ' הראשונים בשם תו' ליישב והר"ן כאן הביא גם עיקר הקושיה וכי בכיסויי הכלים יש בו משום אוהל בשם תוספות שהקשו כן דשאני כובא שהוא כלי רחב הרבה וד' הריטב"א צ"ע טובא דהא בגמ' שם להדיא איירי בכובא ומ"מ אסר רק משום דאנח נטלא עילויה וא"כ מה הביא בשם תו' ליישב זה ואולי כוונתם דאיירי הכא בכה"ג דהכובא רחבה הרבה אמנם זה דוחק גדול בד' הגמ' דבתרוויהו הוזכר כובא בסתמא שו"ר בב"ח סי' שי"ט שכ' דתרי גווני כובא איכא והתם איירי בקנקן והכא בגיגית ודייק כן מד' רש"י שם ואכתי צ"ע [ובלא"ה צ"ע דבגמ' שם להדיא אמרי' דפרוונקא אכובא שרי עי"ש וזה ממש סותר ד' הגמ' דידן וע"כ צ"ל דאיירי שם במנח אפלגיה וכמש"כ שם תו' בשם הר"ח והו' ג"כ בריטב"א שם [עוד י"ל דאיירי דליכא חלל טפח בין הכלי לסודר] וא"כ גם סודרא איירי בכה"ג וא"כ מה הק' הריטב"א משם ובאמת צע"ק הציור בזה דלכאורה קשה להניח נטלא אם עומד רק אפלגא] והנה התו' בביצה לב: כ' כן דאיירי דווקא בכובא שהוא כלי רחב מאוד אמנם המעיין יראה דד' תו' שהובאו בראשונים וד' התו' בביצה לב: הם דברים אחרים דבד' הראשונים מבואר דקושייתם היתה משום דפשיטא להו דאין בכיסויי כלים משום אוהל ועיין לעיל שהר"ן הביא גם עיקר קו' זו בשם תו' והביאו ד' תו' דכיון שהוא כלי רחב דמי יותר לאוהל משאר כלים דעלמא אמנם התו' בביצה לב: איירי כלפי קושיה אחרת דדעתם שם דבעי' עשיית מחיצות בשבת ולא מהני מחיצות עשויות וע"ז הקשו דהכא איכא מחיצות עשויות וע"ז כ' דבכובא לא בעי' עשיית מחיצות כיון דהוא רחב מאוד [ומוכח כן דהרי הרשב"א ס"ל דלא בעי' מחיצות כלל ומ"מ הקשה דפשיטא דשאר כיסויי כלים שאינם רחבים שרי וע"ז הביא ד' תו' דברחב הרבה שאני] ויש בזה נ"מ גדולה לדינא לענין כלים קטנים דהמשנ"ב הביא בשם הפמ"ג דהיכא דמטלטלם ממקום למקום חשיב עשיית מחיצות ואפילו בכלים קטנים אסור והוא חידוש גדול ולפי הנ"ל אין זה ברור דלד' התו' שהובאו בראשונים הרי הא דבעי' כלי רחב אין זה רק מחמת דין עשיית מחיצות אלא דבלא"ה ל"ד לאוהל כלל וצ"ע,ועיין בבית יוסף כאן שהביא את ד' התו' בביצה וגם את ד' הר"ן כחדא שיטה ולהנ"ל לכאורה חלוקים הם ויש בזה נ"מ כנ"ל וע"ע מג"א כאן שהביא דתו' ור"ן הקשו משום מחיצות עשויות וצ"ע דהרי הר"ן לא הק' מחמת כן כמוש"נ ועיין ג"כ בגר"ז ומשנ"ב שנקטו דעיקר הנידון משום מחיצות עשויות וצ"ע עוד נ"מ איכא לענין היכא דאיכא מיתוח לד' החזו"א דבמיתוח גם לד' תו' ל"ב מחיצות כלל א"כ אם כל ההיתר בכיסוי כלי קטן משום מחיצות עשויות ל"ש זה במיתוח דהתם ל"ב כלל מחיצות אבל לד' הראשונים דכיסויי הכלים שרי מותר אף במיתוח אמנם ראיתי בחזו"א נ"ב ס"ק א' ד"ה והא שנקט דגם לפי התו' בביצה מותר אף במיתוח כל שאינו רחב הרבה וצ"ע כוונתו והנה בעיקר סברת התו' דכובא שהיא רחבה אי"צ עשיית מחיצות בל' התו' נראה דסברתם דכמו דבנתכוון לאוהל ל"ב מחיצות עשויות א"כ ה"ה היכא דיותר דמי לאוהל כיון שהוא רחב כיון דדמי יותר לאוהל אסרו אף בלא מחיצות [וכן נראה במשנ"ב כאן] אמנם עיין חזו"א סי' נ"ב ס"ק י' דסברת תו' דברחב מאוד אסור הוא משום דכיון דהמחיצות רחוקות זו מזו כשעושה הגג הוי כעושה גם המחיצות דע"י הגג משתתפות המחיצות לחטיבה אחת ולשימוש אחד עי"ש וכבר העירו דלסברא זו א"ש היטב החילוק בין פרוונקא אכוליה כובא לאפלגיה דכובא דנתקשו בזה מאוד הראשונים ולהנ"ל א"ש היטב כיון דכשמכסה רק חציו אין כאן איחוד גמור של המחיצות משני הצדדים [ולסברא זו ל"ש ענין רחב מאוד רק כלפי דין מחיצות עשויות דאיירי בהו התו' בביצה ולא בד' התו' שהובאו בראשונים אמנם לפי הסברא שנ' לעיל בד' תו' דדמי יותר לאוהל הוא סברא גם כלפי עיקר ענין כיסויי הכלים דכיון דיצא כבר מתורת כלי ע"י גודלו ונעשה כאוהל ע"כ אסור [ולפי סברא זו מתבאר יותר ד' האחרונים שנקטו דשיעור רחב הרבה הוא כלי שיש בו מ' סאה עיין תהיל"ד בשם הנז"י ומש"כ שם בזה ובעיקר דינם לא משמע כן בפוסקים דאיירי לגבי מיטה עם דפנות דהרבה פעמים יש תחתיה ארבעים סאה וכ' דרק אם רחבה מאוד אסור אבל בלא"ה שרי וע"ע פמ"ג שהובא בביאוה"ל לענין מיטה ] והנה יש לדון אם הך דינא דברחב הרבה דאסור אף במחיצות עשויות מע"ש אם מהני ג"כ דלא ניבעי מחיצות כלל וכמו בנתכוין לאוהל דלא בעי' מחיצות כלל ולכאורה תלוי בהנ"ל דאם כסברת חזו"א לכאורה וודאי בעי' עכ"פ מחיצות אלא דחשיב לעולם כעושה עכשיו המחיצות מחמת שמחברם [ואמנם עיין חזו"א ס"ק ז' ד"ה קלט ע"ב שנ' שם [והוציא כן מד' רש"י והר"מ שאסרו כפיפה מצרית משום אוהל שסברת רחב הרבה מהני נמי לענין החיסרון דאין משתמשים תחתיו עי"ש שהעמיד ד' רש"י והר"מ בכפיפה רחבה הרבה והביא כן בשם הב"ח עי"ש [אמנם גוף דבריו דכפיפה מצרית חשיב אי"צ לשימוש תחתיו צ"ע דהרי צריך לשימוש הכלי לסנן לתוכו היין וכמש"כ הראשונים בשם רבינו יונה לענין משמרת לשמרים דצריך לאוויר שתחתיו משא"כ ברימונים עי"ש ] ודלא כבס"ק י' שהכריע להדיא לא כן וכנראה דשם קאי לפי סו"ד שם בס"ק ז' דכ' לפרש ד' רש"י דהוא איסור אוהל כמשמרת למשמרת עי"ש היטב ובעיקר הדין גם בגן המלך הנ"ל מבואר דרחב הרבה ל"מ לענין צריך לאוויר שתחתיו ] אבל לפי הסברא דיותר דמי לאוהל א"כ י"ל דל"ב מחיצות כלל דכל שהכיסוי מאהיל על מקום רחב הרבה יתכן דדמי לאוהל והנה לענין מיטה[היכא דאין לה דפים מחוברים] ושולחן שאין להם מחיצות שהתיר השו"ע [והוא מד' תו' בכמה דוכתי] לא מצאנו שיאסרו היכא שהוא רחב הרבה [ורק לענין תיבה רחבה אסר המג"א בס"ק ו' דהתם אית ליה מחיצות וגם המשנ"ב לענין מיטה רחבה איירי ביש לה מחיצות עי"ש] ומשמע דלעולם אינו נאסר אף ברחב הרבה רק היכא דיש מחיצות, אמנם באמת מסתבר דגם עיקר הסברא דרחב הרבה דמי לאוהל הוא רק היכא דאית ליה מחיצות דבכה"ג דמי לאוהל [וכעין הסברא שנתבארה לק' בד' הראשונים שחילקו דהיתר כיסויי הכלים לא נאמר בכלי רחב מאוד דבכה"ג חזי' זה כחדר המאכסן הדברים ולא ככיסוי בעלמא עי"ש]אבל בלא מחיצות כלל אין סברא דמחמת גודל הכיסוי יחשב כאוהל דלא מצינו אלא כשהכלי רחב מאוד אבל היכא דרק הכיסוי רחב לא שמענו שיהא דמי לאוהל , ויתכן עוד לדון בזה דכ"ז רק בכלים גדולים ורחבים שעשויים למה שבתוכם נראה כאוהל אבל בשולחן אף אם יש לו מחיצות [ובפרט היכא דיש לו ב' מחיצות אף אם סגי בב' מחיצות עכ"פ היכא דמשתמש תחתיו לענין עיקר דין מחיצות כמבואר בט"ז מ"מ לסברת דמי לאוהל י"ל דלא מהני] ואפי' היכא דיש לו ד' מחיצות כיון שאין עיקרו למה שבתוכו [אף דמשתמש שם בהנחת מנעלים וכדומה] ל"ש בזה דמי לאוהל ורק בעשוי כמו תיבה דנעשה למקום שבתוכה יש בזה הסברא דדמי לאוהל דרק בתיבה רחבה אסר המג"א בס"ק ו' אבל בשאר מילי כמו שולחן או מיטה דאין עיקרם למה שתחתיהם אפי' אם רחבים הרבה י"ל דלא דמיין לאוהל אמנם במשנ"ב ס"ק י"ח מבואר דגם במיטה כל שהיא רחבה מאוד יש בזה הסברא דדמי לאוהל וכן נקט החזו"א בכמה דוכתי גם לענין שולחן וצ"ע בזה],

והנה הראשונים חלקו על ד' רש"י ותו' הנ"ל מכמה קושיות דנתת דבריך לשיעורין בשיעור רחב הרבה וגם מה החילוק בין מקצתו לכולו [ועיין ברשב"א שהוסיף שהרי בסו' דדכרי דר"ה משמע דרק משום תוספת אוהל עראי התירו אבל בלא"ה היה אסור גם לפרוס על חציים וצ"ע כוונתו הרי שם איירי שפורס חצי אחרון ועי"ז הכל מתכסה ולכאורה כה"ג דיש כבר חצי כובא מכוסה ובא בשבת לכסות כולו הוי ככיסוי כולו דאסור משום אוהל ולכאורה בד' הרשב"א מבואר דהחילוק לתו' אינו אם מתכסה כולו או מקצתו אלא אם עושה מעשה כיסוי של כולו בשבת או מכסה רק חציו בשבת אמנם ל' הר"מ והשו"ע דכ' דיניח קצת ממנו מגולה לא משמע כן וצ"ע בזה ] וגם הקשו מכיסוי קרקעות דהם דומים יותר לאוהל ושרי [ולכאורה אפשר ליישב ד' רש"י דאיירי שם דליכא חלל טפח אמנם זה דוחק] וע"כ ס"ל דליכא בזה משום אוהל והא דאסרו בפרוונקא הוא משום דמיחזי כמשמר עי"ש [ולכאורה לפי"ז בכובא של מים צלולים דשרי לסננם יהא מות] עי"ש בראשונים בשם הראב"ד וכבר כתב כן רבינו חננאל שם,

אמנם הראשונים לא ביארו מ"ט ליכא בכיסויי הכלים משום אוהל ופשטות דבריהם היא דכיסוי כלים אינו נראה כלל כאוהל כיון דזהו ענין כיסוי ולא ענין אוהל [וכמו העוטף דבר בנייר של"ש בו ענין אוהל אף אם יווצר חלל טפח בינו לאוכל] דהרי אין לו כלל ענין במציאות החלל שנוצר כאן אלא בכיסוי החפץ דזהו ענין הכלים וכיסויים לשמור על החפץ מטינוף ולזה מספיק הכיסוי ע"כ לא רואים כאן כלל ענין אוהל ואף דד' הראשונים [הרמב"ן והרשב"א ג"כ צידד כן] דמשמרת יש בה משום אוהל זהו משום דהתם אינו מענין כיסוי אבל הכא שהוא ענין כיסוי ל"ש לאוהל כלל ועיין בגר"ז כאן דנ' כסברא זו ולפי סברא זו יש מקום גם להבין מש"כ הראשונים בשם התו' דעכ"פ בכלי רחב מאוד אסור משום דכלי רחב יש לו שם מקום לעצמו ופקע מיניה שם כיסוי בעלמא והוא כמו אוהל ששומר על אוכלים שבתוכו משא"כ בכלי קטן שאין לו שם מקום לעצמו ע"כ דנים אותו רק כמכסה האוכל וכנייר המכסה את האוכל אמנם החזו"א בסי' נ"ב ס"ק א' כ' בזה סברא אחרת דגדר ההיתר דכיסויי הכלים הוא משום דכיון דזהו דרך תשמישו תמיד חשיב כדלת ואין בו משום אוהל [ולד' החזו"א צ"ע איך הבינו הראשונים ד' התו' לחלק בין רחב הרבה לאינו רחב] ובעיקר סברת החזו"א דהוי כדלת צ"ע מד' החזו"א לעיל סי' נ' ובעיקר במכתב לאא"ז הגרשז"א זצ"ל דכ' דכל היתר דלת לענין בנין וסתירה הוא רק משום דאין הכלי נבנה ונסתר ע"י כך ורק כלי שאינו חשוב כנסתר כשנפתח אלא זהו שימושו של כלי להיות נפתח ונסגר עי"ש לגבי חשמל ולכאורה לפי"ז לענין אוהל שהכל תלוי בהאהלה שהיא הגג הרי האוהל נסתר לגמרי כשנפתח ונבנה לגמרי כשמכסה ויש ליישב קצת ,[וע"ע בד' החזו"א סי' נ"ב ס"ק ו' לענין הפארסא"ל בגדר היתר כסא טרסקל מש"כ שם ג"כ דהוי כדלת ומה שהביא שם מהיתר הרמ"א לענין גג וכן מהמג"א לענין הדפים],

והנה הגר"א בסעיף ג' ד"ה וה"מ [עי"ש שציין לסעיף י"ג] כ' ליישב עיקר קו' התו' מכובא דכובא חשיבא להגן דכיסויי הכלים הוו כלהגן כיון שמגינים מן הלכלוך וכדומה והנה לפי"ז לכאורה איסורא דכובא הוא אף בלא מחיצות כלל אמנם ליכא בזה כ"כ נ"מ כיון דבד"כ כיסוי כלי יש לו מחיצות הכלי והנה לפי ד' הגר"א יש ליישב קצת החילוק בין פלגא לכוליה כובא די"ל דפלגא אינו מגן על האוכלים שבתוכו כ"כ ושוב לא הוי אוהל בלא עשיית מחיצות ואמנם לא ביאר לן הגר"א דעתו בכיסויי הכלים דמ"ט לא מצינו איסור בכל כיסויי הכלים הקטנים ולא מצאנו ידינו ורגלינו בשבת בכיסויי קדירה וכדומה אמנם עיין בט"ז סוף הסימן דגם נקט שם כד' הגר"א דכיסוי כלי הוי כלהגן דאסור אף בלא מחיצות ועי"ש דביאר דרך אחרת בענין כיסויי הכלים דהיכא דהוא מיוחד לזה שרי דכיון דדרכו בכך אינו נ' כאוהל אמנם עי"ש בהגהות נתיב חיים מה שהעיר ע"ד הט"ז בזה מבגמ' לעיל מח' דמבואר דפרוונקא הוא מיוחד לכובא דבל"ז יש בזה חשש סחיטה עי"ש ועיין בביאוה"ל שהביא דבריו ונ' שהסכים עמו בזה ואולי י"ל בד' הט"ז דמיוחד רק דיכסהו בחתיכת בד אבל אינו מיוחד חתיכה מסויימת לזה או דכיון דאינו אלא חתיכת בד לעולם אינו נ' כשייך לכלי משא"כ כיסוי שכולו עשוי לפי צורתו של הכלי , וע"ע בט"ז בתחילת דבריו שם מש"כ ליישב עיקר הקושיא מכובא באופן אחר דהתם לעולם חשיב עשיית מחיצות עי"ש והוא מחודש בגדר דין מחיצות עי"ש היטב ועיין לעיל בזה ובעיקר הקושיא מכובא ע"ע בב"ח סו"ס שט"ו דתי' דאיירי שם שטלטלו ממקום למקום דחשיב עשיית מחיצות [והתו' לא תי' כן ולכאורה מוכח שלא ס"ל כן אמנם לד' הפמ"ג והמשנ"ב צ"ל דס"ל דזה היה נ' דוחק לתו' להעמיד רק בכה"ג] ,

והנה הגר"ז כאן הביא פלוגתא אם שיעור רחב הרבה הוא כמו חבית רחבה או דדווקא רחב מאוד כמו גיגית [והוא מצוי להיות יותר רחב גם מחביות רחבות דאינו מצוי חבית רחבה מאוד] וכוונתו דבר"מ ושו"ע כ' הלשון חבית ומבואר דאיירי ג"כ בחבית ומבואר דעכ"פ סגי בחבית רחבה אבל בד' התו' שכתבו דשאני כובא דהוא כלי רחב מאוד מבואר דהצריכו בדווקא כובא דהוא גיגית שדרכו לפעמים להיות רחב מאוד ועי"ש בגר"ז שתמה לד' הר"מ דהוא גם בחבית א"כ איך פותחים מגופה בשבת ומחזירים אותה מ"ט ליכא בזה משום בנין וסתירת אוהל וכ' שם לחדש וז"ל ואינו דומה למגופה שמותר ליטלה ולהחזירה כמו שנתבאר בסי' שי"ד לפי שהמגופה מתוקנת לכך ותיקונה מוכיח עליה שהיא עומדת לכך לכן אינה נראית כאהל משא"כ כשמכסה בבגד אף שהבגד מיוחד לכך [ונ' שכוונתו להסוגיא דלעיל שהביא הנתיב חיים דפרוונקא הוא מיוחד לכובא ] מכל מקום אין בו תיקון המוכיח עליו שהוא עומד לכך עכ"ל והנה להגר"ז יש היתר חדש בכל כיסויי הכלים [אפילו רחבים מאוד] דהיכא דיש בו תיקון המוכיח עליו שרי ועיין בשש"כ פכ"ד שהגרשז"א נקט כשי' זו והוכיח כן עוד מקו' הראשונים מכיסוי קרקעות מ"ט אינו נאסר משום אוהל וע"כ צ"ל בד' תו' דכיון דהרי בעי' שם בית אחיזה כמבואר שם א"כ יש תיקון המוכיח עליו וע"כ מותר אמנם באמת מד' הראשונים שהק' משם וכן ממה שהק' שם דלא שמענו שיהא אסור לכסות כלים משמע דלא ס"ל חילוק זה כלל וצ"ע בזה ,

והנה המשנה ברורה לא נקט כהיתרים אלו וחידש שם לדינא בשם הפמ"ג דאפילו כלים קטנים כל שמטלטלם ממקום למקום הוי עשיית מחיצות ואסור לכסותם וזה חידוש גדול וגם דבריו צ"ע ממה דמצינו דהיכא דצריך למקומו מותר לטלטל חבית ממקום למקום ואח"כ לנער האבן ולפתוח החבית ולשתות ולסגרה אח"כ כמו שנ' בסוגיא בפ' חבית אמנם העירוני לנכון דבמשנ"ב משמע דרק כשמטלטל כשהוא פתוח אבל במטלטל הכלי מכוסה ממקום למקום יכול אח"כ לפתחה ולסגרה [דהרי העברת אוהל ממקום למקום מותרת כמבואר בנו"ב תשו' ל' כיון דהוא אותו אוהל כבתחילה ורק היכא דמעביר רק המחיצות ובשעת העברה לא היה לו שם אוהל אפשר לראותו כבונה אוהל מחדש שמביא המחיצות ואח"כ מניח הגג ]ועוד צ"ע לפי הנראה מד' המשנ"ב דסתירת גג בלא מחיצות נמי אסור [עיין לק' בזה] א"כ כיון דביסודו כיסוי חבית הוי אוהל [אלא שאין כאן עשיית מחיצות כל שלא טלטלו ממקום למקום וחשיב עשויות המחיצות מע"ש] א"כ לעולם איך מותר לפתוח חבית הרי סותר הגג וצ"ע בזה ואולי אפשר לדחוק כוונתו רק היכא דאין בכיסוי תיקון לייחדו שהוא כיסוי וכד' הגר"ז וכל ד' הפמ"ג הוא בכעין פרוונקא וצ"ע בכ"ז ועי"ש עוד במה שהביא מד' החיי אדם לענין שולחן שמעמידים על חביות פתוחות דהח"א נקט כהפמ"ג דאפילו חביות שאינם רחבות אסור וגם שם כיון דהוא שולחן ולא כיסוי הוי כעין פרוונקא וצ"ע בזה , [ועי"ש שהיכא שהפך החבית שרי והק' הגרשז"א זצ"ל בשש"כ פכ"ד מ"ט לא יאסר זה עצמו להפוך החבית על הקרקע משום אוהל ואין לומר דכיון שאין משתמש תחתיו שרי דהרי ד' המשנ"ב והח"א דבד' מחיצות אי"צ שימוש תחתיו דהרי משום כך אסרו להעמיד השולחן ע"ג חביות פתוחות אף דלא משתמש בחבית והוכיח מזה הגרש"ז דבדבר הפוך דל"ש שימוש רק כשיסלק כל הכלי ל"ח משתמשים תחתיו עי"ש ],

ובשיעור רחב הרבה כבר כ' החזו"א דלא נתפרש השיעור בזה וכמש"כ הראשונים להק' ע"ד רש"י אמנם שמעתי שבס' בחוט שני הוכיח דלא סגי אם רחב הרבה רק בארכו ולא ברחבו דהרי מיטה באורכה יש יותר מג' אמות ורחוק מאוד דחבית אפילו רחבה הרבה תהא יותר מג' אמות ומ"מ מבואר בפוסקים [עיין ביאוה"ל סוף הסימן] דסתם מיטה אינה רחבה הרבה וע"כ בעי' שיהא רחב הרבה גם ברוחב]

**מראי מקומות בענין טלית כפולה ואוהל שיש בו גג טפח [א]**

**עיין רי"ף ורא"ש ור"ן ורבינו חננאל בסוגיין ועיין רש"י לעיל ד"ה כילה [וע"ע ר"ן בסוכה ג: בדפי הרי"ף מש"כ בד' הרי"ף כאן ובביאור הגר"א שט"ו סעיף י"א] [וע"ע לק' בסוגיא דכילה וכילת חתנים וגוד בכיסנא ולעיל בברייתא דגוד וכו' וכילה ] וע"ע רמב"ם פכ"ב הלכה כ"ח כ"ט ל' ל"ב ובתשו' נו"ב תניינא או"ח סי' ל' ובפמ"ג משב"ז שט"ו סק"ח ובמשנ"ב ובביאור הלכה בסעיף ח' י' יא' יב' שהאריך מאוד בכ"ז ובחזו"א סי' נ"ב סק"ד סק"ה וסק"ו ,**

עיין ברי"ף כאן שכ' וז"ל תאני רמי בר יחזקאל טלית כפולה לא יעשה ואם עשה פטור אבל אסור ואם כרך עליה חוט או משיחה מותר לנטותה לכתחלה פי' כגון טלית כפולה שקושרה בין שני כתלים והיא משולשלת ומגעת לארץ ונכנס בין שני קצותיה וישן תחתיה בצל ואין בגגה טפח ולא בפחות מג' סמוך לגגה טפח ולפיכך אינו אהל קבע אלא אהל עראי הוא ומפני שאין בגגה טפח ולא בפחות מג' סמוך לגגה טפח ולפיכך פטור אבל אסור ואם היו עליו חוטין מאתמול ונטה אותם היום מותר עכ"ל ומבואר מד' הרי"ף דדינא דטלית כפולה פטור אבל אסור הוא בדווקא משום שאין בגגה טפח אבל יש בגגה טפח חייב , ונחלקו האחרונים בביאור ד' הרי"ף, דעת הנו"ב באו"ח תניינא סי' ל' היא דכוונת הרי"ף דלעולם כל שיש בגגה טפח אף אם נעשה ליומו הו"ל אוהל קבע וחייב [וכמו דקי"ל בירושלמי לענין בנין דבנין לשעה הוי בנין] וע"כ העמיד הדין דטלית כפולה בדווקא שאין בו גג טפח ולא העמידה בעושה כן שלא ע"מ להתקיים לקבע דלעולם כל שיש בגגה טפח הוי אוהל קבע ולפי"ז נתקשה שם מהמבואר בסוגיא בעירובין ק"ב דדיכרי דר"ה הוא נחשב כאוהל עראי והלא התם איירי שיש גג טפח כמפורש שם בגמ' וכ' שם ליישב דהא דחשיב אוהל קבע להרי"ף וחייב הוא רק בגוונא דעושה גג ומחיצות אבל בלא"ה אינו חייב [ולכאורה הדברים תמוהים דאף דהיה מקום לחלק גם באוהל קבע אם עשה מחיצות או לא דמ"מ אינו חייב רק כשעשה גם מחיצות [ועיין ביאוה"ל בסי' שט"ו ס"ג ד"ה מיטה שהביא פלוגתא בזה בין הפמ"ג לחיי אדם אם בעי' שיעשה גם מחיצות או לא] מ"מ תמוה מאוד לומר דהיכא דיש מחיצות מע"ש ועשה גג בשבת יחשב אוהל עראי והיכא דעשה הכל בשבת יחשב האוהל אוהל קבע דמה שייך חיוב הגברא למציאות האוהל אם קבע הוא או עראי ובגמ' הרי מפורש דדיכרי דר"ה הוי אוהל עראי ויל"ע עוד לד' הנו"ב אם בגוונא דלא עשה מחיצות אם יחשב אוהל עראי אף אם כוונתו לקבע או דהיכא דכוונתו לקבע יחשב אוהל קבע אף בלא עשה מחיצות ועיין בר"מ הלכה כ"ז כ' להדיא דדיכרי דר"ה הוא אוהל עראי כיון דנתכוין לזמן מועט עי"ש ומבואר דכל שנתכוין לקבע יהא חייב אף שלא עשה מחיצות וצ"ע ובעיקר קושיית הנו"ב מדיכרי דר"ה ראיתי שכתבו ליישב לפי מה שדן השעה"צ לעיל אות ב' דהפורס ע"ג עמודים בלא קשירה אינו חייב משום אוהל קבע [עי"ש דהפמ"ג ס"ל דחייב אף בלא קשירה] וא"כ י"ל דהתם בדיכרי איירי בכה"ג ועיין בגר"ז כאן סעיף י"ז שכ' דמחצלת ע"ג עמודים אין דרך לקבוע עי"ש לענין האיסור דרבנן דקיל יותר ] ועיין בס' תהילה לדוד שתמה על דבריו מהסוגיא דדף מג: דמבואר שם היתר דמלמעלה למטה בעושה אוהל להגן על המת והנה שם לכאורה וודאי איירי שהמחצלת רחבה טפח ומ"מ התירו גם להעמיד המחיצות והגג בגוונא דמלמעלה למטה והנה היתר דמלמעלה למטה וודאי לא מהני באוהל קבע לענין דאורייתא אמנם באמת עי"ש בר"מ ושו"ע שס"ל שאינו משום מלמעלה למטה ואדרבא משמע שם בר"מ דאין גג טפח עי"ש היטב והנה לפי"ד הנו"ב ע"כ צ"ל דהא דאיתא לעיל בברייתא דכילה פטור אבל אסור איירי באין בגגה טפח דאל"כ יש חיוב אמנם פשוט דגוד דאיירי בברייתא לא איירי רק באין בגגה טפח דוודאי גם הרי"ף מודה דכל שלא נעשה לאוהל אפילו בגגה טפח חשיב אוהל עראי וכמבואר לעיל בגמ' דמשמרת הוי אוהל עראי אף דיש בגגה טפח עי"ש ועיין בתהיל"ד כאן ובאמת יש לדון עוד דבאין מתכוין לאוהל גם הרי"ף יודה דכל שאין בגגה טפח מותר אמנם עיין בסוגיא דביעא בביצה לב: דמשמע דיש איסור [אמנם לש"ר דלעולם אין איסור בלא גגה טפח צריך לדחוק דאיירי בגוונא דיש בביצה טפח] ועיין חזו"א סק"י שנתקשה בזה ונ' שם מד' החזו"א שס"ל שגם להרי"ף [וכ"פ השו"ע דכילה אסורה אף בליכא גג טפח]בעי' גגה טפח היכא דלא נתכוין לאוהל ונ' שמקור הדברים הוא ממה שמצינו בסיאנא דבעי' גג טפח וע"כ צ"ל דהתם אינו אוהל גמור כיון דהוא רק גג בלא מחיצות דאל"כ יהא אסור ככילה שאין גג טפח או משום שמונח על ראשו אין לו שם אוהל גמור עיין תשו' נו"ב כמה סברות בסיאנא שאינו אוהל גמור ועכ"פ חזינן שכל שאין לו שם אוהל גמור בעי' גג טפח אמנם עי"ש בר"מ לגבי סיאנא דלא הזכיר תנאי של טפח ואולי י"ל ע"פ מה ששמעתי לומר בד' הר"מ דלמסקנא בגמ' שם דמחלקים בין מיהדק ללא מיהדק הוא ג"כ טעם להחילוק בין הא דסיאנא שרי להא דסיאנא אסור דכן משמע שם בר"מ כשמביא את עיקר דין סיאנא הביא המימרא שסיאנא מותר והיינו בלא מיהדק עי"ש [דלרש"י היכא דיש גג טפח סיאנא אסור]ולפי"ז י"ל דהדרי' ג"כ מהא דבעי' טפח ובאמת לא בעי' טפח והוא לשיטתו דגם בליכא טפח איכא איסור בכילה [שוב התבוננתי דיש לדחות דהא דבעי' בסיאנא טפח הוא משום דבעי' חלל טפח על טפח ולא משום הגג משא"כ בכילה דיש בתוכה טפח על טפח ולכאורה גם בד' הר"מ עכ"צ"ל דאיירי בגג טפח בסיאנא דאל"כ אין חלל טפח על טפח באוהל שוב מצאתי בפמ"ג משב"ז ס"ק ח' שכבר הביא הראיה מסיאנא דבעי' גג טפח עי"ש ולא דחה כנ"ל גם מצאתי שם שכבר עמד הפמ"ג בדיוק ל' הר"מ דיתכן דד' הר"מ דלא בעי' טפח בסיאנא עי"ש וע"ע בגדר האיסור דרבנן לד' הרי"ף לק' באריכות ולפי הדברים דשם אי"צ לכל מש"נ כאן עי"ש ] ועיין בר"ן בסוגיין שכ' כן להדיא דצ"ל דכילה דברייתא דלעיל איירי באין בגגה טפח ולא העמיד בגוונא דלא עשאו לקבע ומשמע קצת כהנו"ב דלעולם כשיש בגגה טפח חייב אמנם י"ל דדחוק לו להעמיד דהכא איירי בגוונא אחרת של כילה שעושה לזמן מועט אמנם לכאורה אינו דוחק כ"כ דדומיא דגוד ומשמרת קתני דוודאי נעשים לזמן מועט אמנם עיין ברש"י לעיל ד"ה כילה שכ' דאייירי שם בדווקא ביש בגגה טפח ומבואר ד' רש"י דגם ביש בגגה טפח פטור אבל אסור ודלא כהרי"ף ועי"ש בהגהות הגר"א בזה ובבית יוסף סי' שט"ו ואמנם עי"ש בנו"ב שדן לומר דגם רש"י לא פליג על הרי"ף עי"ש באופן מחודש , אמנם ד' הפמ"ג במשב"ז שט"ו סק"ח היא דכל ד' הרי"ף דיש בגגה טפח הוא חייב חטאת אינו רק בגוונא שעשאו לקבע [ועי"ש שהבין בד' הלבוש כד' הנו"ב עי"ש] ומ"מ גם בכה"ג באין בגגה טפח פטור אבל אסור דמשום שאין בגגה טפח נעשה כאוהל עראי וכ"ה ד' החזו"א סי' נ"ב סק"ד והגר"ז בסעיף ט"ו וכן העתיק המשנה ברורה סי' שט"ו ס"ק ל"ד אמנם לא נתברר לי כ"כ כוונתו שם דהרי בשעה"צ שם כ' דמה שחייב הרי"ף בכילה עיין תשו' נו"ב סי' ל' ולכאורה כוונתו לחילוק הנו"ב בין היכא דעשה מחיצות או לא ונ' שמסכים לד' הנו"ב ולפי"ז ע"כ מש"כ כאן שפרס מחצלת ע"ג עמודים לעראי פטור איירי שפרס רק הגג ולא המחיצות [ומ"מ לקבע חייב וכד' הפמ"ג שהובא בביאוה"ל לעיל ודלא כחיי אדם ] אבל פרס המחצלת גם בצידי העמודים חייב והמשנה ברורה סתם דבריו גם צ"ע דבר"מ שהוא מקור ד' המשנ"ב כמו שציין בשעה"צ איירי להדיא במניח מחצלת ע"ג כתלים שהם מחיצות גמורות וצ"ל שכוונתו דלא עשה המחיצות בשבת והוא ממש כחידושו של הנו"ב דענין אוהל עראי וקבע תלוי בעשיית מחיצות וגם יהא מבואר כמו שהוכחנו לעיל דגם לד' הנו"ב כל שכוונתו לקבע חשיב אוהל קבע אף בלא עשיית מחיצות אמנם יתכן דבאמת כוונת המשנ"ב היא דבד' הרמב"ם ס"ל דלא כהרי"ף אלא תלוי רק בקבע ועראי כפי שנ' בר"מ שם וע"כ הביא בפנים את ד' הר"מ ומה שציין בשעה"צ הוא לענין ד' הרי"ף דזה אפשר כד' הנו"ב אמנם עיין ביאור הלכה ד"ה טפח שהעתיק גם ד' הנו"ב בזה והביא שיש חולקים בזה דבפארסא"ל ליכא חיוב סקילה אף להרי"ף עי"ש ועיין לק' שלד' הביאוה"ל י"ל מטעם אחר דליכא חיוב סקילה בפארסאל גם להרי"ף וע"ע ביאוה"ל ד"ה כל אוהל שכ' שם דטלית כפולה להרי"ף איירי בגוונא שלא עשאו לקבע ולפי"ז ע"כ מבואר כהנו"ב דמ"מ אם היה גג טפח היה חייב כמש"כ הרי"ף ועיין במשנ"ב ס"ק ל"ה שנ' דס"ל דלא כד' הנו"ב עי"ש שפירש ד' השו"ע דאוהל שאין בגגה טפח אסור בעושהו לקבע ומשמע לפי"ז דרק בכה"ג ביש טפח חייב, ונ' מכ"ז דד' המשנ"ב לעיקר הדין דרק היכא דהוא לקבע חייב חטאת כפשטות ל' הר"מ אלא דס"ל בד' הרי"ף כהנו"ב וע"כ יש מקום גדול לחוש לד' הרי"ף וכמו שחשש לו הנו"ב ועיין ברבינו חננאל בסוגיין שכ' ככל ד' הרי"ף וכ' ג"כ להדיא דביש בגגה טפח איכא חיוב חטאת ולכאורה הוא מקורו של הרי"ף ומ"מ לעיל בברייתא דכילה דפטור אבל אסור כתב דאיירי ביש בגגה טפח ודלא כהר"ן הנ"ל בד' הרי"ף ולכאורה הוא ראיה לשיטת הפמ"ג דלדבריהם י"ל דכילה דאיירי בברייתא לעיל דכילה פטור אבל אסור איירי גם ביש בגגה טפח אלא דאיירי שעשאה לעראי וע"כ פטור אבל אסור ודומיא דגוד ומשמרת שעשויים לזמן מועט וכנ"ל ועיין ביאור הלכה שט"ו סעיף ח' ד"ה שאין בגגו מה שכתב בדעת הרבינו חננאל בזה עי"ש דאיירי בחוט ומשיחה [והוכיח מזה דחוט ומשיחה מהני נמי לדאורייתא שיהא עכ"פ רק דרבנן והוא חידוש גדול דברש"י מבואר יסוד דין חוט ומשיחה דהוי כמוסיף על אוהל עראי ועיין לק' בזה שנתבאר דנ' דלד' הר"מ גדר ההיתר הוא היתר אחר עי"ש ] ולכאורה הוא דוחק גדול דהרי גוד דאיתא שם בברייתא איירי בלא חוט ומשיחה וכמבואר בר"ח לקמן דגוד בכיסנא היינו דיש לו חוט ומשיחה ומבואר דגוד דברייתא הוא בלא חוט ומשיחה וא"כ דוחק לומר דכילה דברייתא איירי בגוונא אחריני וע"כ כנ"ל דאיירי לזמן מועט כגוד וצ"ע , והנה לד' הביאוה"ל הנ"ל דחוט או משיחה מהני שלא יהא חיוב חטאת יש לדון שגם לפי מה שחשש הנו"ב לד' הרי"ף דבגג טפח לעולם יש חיוב אף בעשאו לזמן מ"מ נהי דס"ל לנו"ב שם שליכא היתר מצד כסא טרסקל או משום שליכא כלל היתר דכסא טרסקל עי"ש בנו"ב או משום דבעי' אכתי קשירה עיין בביאוה"ל לעיל מ"מ י"ל דלא גרע מחוט ומשיחה דשרי והנו"ב כ' שלדידן ליכא היתר חוט ומשיחה רק באין בגגה טפח עי"ש אמנם לד' הביאוה"ל הנ"ל מ"מ יצאנו מידי חיוב סקילה כיון דחוט ומשיחה מהני להוציא מחיוב תורה ורחוק לומר דפארסא"ל גרע מחוט ומשיחה וצ"ע בזה וע"ע בספר תהילה לדוד עוד דרך בד' רבינו חננאל בזה ,

והנה בגמ' סוכה י"א מבואר דכילה אע"פ שיש לה גג טפח מ"מ הישן תחתיה יוצא ידי חובה כיון דלא אתי אוהל עראי ומבטל אוהל קבע דסוכה וכד' ר' יהודה דהישן תחת המיטה יוצא ידי חובה כיון דלא אתי אוהל עראי ומבטל אוהל קבע ומבואר בגמ' דכילה שיש לה גג ג"כ נקראת אוהל עראי וצ"ע דהרי ד' הרי"ף דכילה שיש בגגה טפח הוי אוהל קבע וצ"ל דכוונת ד' הגמ' היא רק דחשיב עראי כלפי האוהל של הסוכה דהוא יותר קבע אבל מצ"ע חשיב אוהל קבע וצ"ע וע"ע ברש"י שם שביאר הא דחשיב אוהל עראי במיטה ובפשוטו כן הוא ג"כ לענין מה שדימתה הגמ' לישן תחת הכילה דהוי ג"כ אוהל עראי ואינו מבטל אוהל קבע שהוא משום דמטלטלה ממקום למקום [ומבואר מד' רש"י דהיכא דמשנה מקום המיטה הוי כעושה אוהל אחר וע"כ אוהל זה חשיב עראי ושלא כד' הנו"ב שכ' דאין איסור לטלטל אפילו אוהל קבוע ממקום למקום עי"ש [אמנם עיין במק"א שנתבאר דאינו סתירה כלל] וצ"ל לפי"ז דאף דד' רש"י דאיכא היתר כסא טרסקל כמוש"נ מדבריו בסוגיין וא"כ לכאורה כ"ש דמותר לטלטל ממקום למקום מ"מ י"ל דכל היתר כסא טרסקל הוא רק לענין האיסור דאוהל עראי דלא אסרו בכה"ג או כד' הגר"ז דרק בלא מתכוין לאוהל כמו כיסא שאין כוונתו לאוהל בזה התירו כסא טרסקל אבל באוהל קבע וודאי אסור דהו"ל כאוהל אחר וע"כ ס"ל לרש"י בסוכה דמחשיבו עכ"פ כאוהל עראי אם רגילים לטלטלו למקום אחר ועיין לעיל בזה] והנה לד' רש"י יש לדון דאפילו כילה שפורס עליה לימים הרבה יתכן דהוי אוהל עראי כיון שרגילים לטלטלה וא"כ נמצא דאף אם נפרש ד' הרי"ף כד' הפמ"ג דאיירי בעושה הכילה לימים הרבה מ"מ אף דד' הרי"ף והר"ח דיש בכה"ג חיוב אוהל מ"מ לאו מילתא דפשיטא היא דיש בזה חיוב אוהל אפילו בכה"ג דיתכן דד' רש"י דכיון שמטלטלה ממקום למקום אינו אוהל קבע וצ"ע [ואולי סברת רש"י רק לגבי סוכה וצ"ע] ולפי"ז א"ש מה שסתם רש"י לעיל דבכילה שיש בגגה טפח פטור אבל אסור משום דאף אם עושה כן לזמן מרובה מ"מ אינו אלא אוהל עראי וצ"ע ,אמנם אכתי יש לדון דכל מש"כ רש"י דהוא אוהל עראי משום שמטלטלים ממקום למקום הוא רק במיטה דהתם קרקע האוהל שעליו מאהיל הוא הקרקע וע"כ כל שמטלטל למקום אחר הוי ביטול אוהל זה ועשיית אוהל חדש אבל בכילה שעיקר האוהל הוא כלפי המיטה ומקום האוהל הוא המיטה אין נ"מ במה שמטלטלה ממקום למקום ובאמת לפי"ז סברת רש"י נאמרה רק במיטה אבל כילה דמבואר בגמ' דהוא עראי הוא משום דנעשה לזמן ורגילים לפתחה ורק לענין מיטה שהאוהל שבה הוא קבוע שאין מפרקים המיטה לעולם [עיין בחיי אדם ריש הלכות אוהל דהעושה מיטה לקבע הוי אוהל קבע וחייב וכנראה כוונתו כשרגילים לעשות שימושים תחתיה] הוצרך לסברא זו דכיון שמטלטל ממקום למקום אינו אוהל קבע [ודלא כחיי אדם הנ"ל] וא"כ בכילה דאיירי ביה הרי"ף לעולם הוי אוהל קבע עכ"פ כשעושה הכילה לימים הרבה ואינו מוריד הכילה ,[ויש לדון לענין כילה שנחתא מפוריא טפח אם יחשב אוהל קבע לפי"ז וזה תלוי היכן עיקר האוהל אם למעלה במקום המיטה עי"ש בל' הפוסקים או דבכה"ג האוהל הוא למטה מתחת המיטה כנ' שם מל' רש"י ועי"ש היטב ברשב"א ובגר"ז ובדרישה ואכ"מ ].

והנה הרא"ש הביא ד' הרי"ף ותמה עליו מהסוגיא דכילת חתנים דמבואר שם דהיכא דאין בגגה טפח שרי לגמרי וטלית כפולה היא בנין עראי יותר מכילת חתנים ומשמע קצת דפשיטא ליה להרא"ש דטלית כפולה נעשה לזמן מועט ועיין לעיל בזה וא"כ ע"כ טלית כפולה דאסרי' בלא חוט ומשיחה איירי ביש בגגה טפח [עי"ש ברא"ש שכ' עוד אופן דאיירי שיש מחיצת טפח ביושר וכמו דאמרי' לק' דנחתא מפוריא טפח עי"ש בק"נ דאיירי שיש מיטה שם אמנם בדרישה כ' שאי"צ מיטה, וצ"ע למה הוצרך הרא"ש לכ"ז הא ד' הרא"ש לק' דבשיפועו טפח ג"כ חייב והנה הרא"ש כ' דליכא כילה דאין בשיפועה טפח דהרי א"א לישן בזה ורק כילה העשויה לנוי עי"ש וא"כ טלית כפולה שעשויה לישן כמש"כ הרא"ש ע"כ יש בשיפועה טפח וצ"ע בזה] ומבואר פלוגתא בין הרא"ש לרי"ף אם באין בגגה טפח אסור מדרבנן או לא וכן רש"י לעיל ס"ל דכילה אסורה רק ביש בגגה טפח וכד' הרא"ש וכן מבואר בב"י כאן ומג"א כאן והנה הפמ"ג שט"ו משב"ז ס"ק ח' מצדד לומר בד' הרמב"ם דמה שאסור באין בגגה טפח הוא רק בעשאו לזמן מרובה והפמ"ג לשיטתו דהרי"ף דחייב באוהל טפח איירי בלזמן מרובה ובגוונא זו איירי הסוגיא דטלית כפולה דאיירי ביה הרי"ף וממילא י"ל דגם מה שאסר הרי"ף בטלית כפולה באין בגגה טפח איירי בגוונא דלזמן מרובה אבל עשאו לזמן מועט כל שאין בגגה טפח מותר לגמרי אמנם עיין ביאוה"ל ד"ה כל אוהל שפליג בזה וס"ל דלהרי"ף איכא איסור אפילו באין בגגה טפח אפילו בעשאו לזמן מועט עי"ש ובפשוטו הוא לשיטתו דס"ל כד' הנו"ב דטלית כפולה דאיירי ביה הרי"ף איירי בעשאו לזמן מועט עי"ש להדיא כן , עוד כ' הפמ"ג שם לדון דגם רש"י דס"ל דליכא איסור באין בגגה טפח כ"ז רק בעשאו לזמן מועט אבל בעשאו לזמן מרובה גם לרש"י יהא אסור [והמשנ"ב הביא ד' פמ"ג אלו בס"ק ל"ה עי"ש דנ' דהמג"א פליג בזה] ולפי"ז כ' הפמ"ג די"ל דליכא כלל פלוגתא בין הרי"ף לרש"י אלא דהרי"ף העמיד טלית כפולה וכילה בסוגיין דאיירי שעשאו לזמן מרובה וע"כ גג טפח חייב ואין גג טפח אסור ורש"י העמיד בגוונא שעשאו לזמן מועט וע"כ גג טפח אסור ואין גג טפח שרי עי"ש אמנם בר"ן בשבת מפורש דאיכא פלוגתא בינייהו עי"ש וכמש"כ הב"י כאן ,

והנה בעיקר הפלוגתא בין רש"י להרי"ף נ' דהם לשיטתייהו דהנה לד' הרי"ף מבואר בפוסקים דל"ג לקמן בסוגיא דכילת חתנים דבשיפועו טפח אסור כיון דקי"ל שיפועי אוהלים לאו כאוהלים וע"כ גם שיפועו טפח מותר ומשא"כ לד' רש"י גרסי' דשיפועו טפח אסור דהוי כגגו טפח והנה זה לכאורה פשוט דהציור הפשוט של טלית כפולה הוא שיש בשיפועה טפח שהרי עשוי לישן תחתיו ואינו עשוי לנוי וא"א לישן רק כשיש כמה טפחים ביניהם וא"כ לד' הרי"ף דקי"ל דשיפועו טפח אינו כגגו טפח א"כ י"ל דטלית כפולה הוא רק באין בגגה טפח אבל לד' רש"י והרא"ש דשיפועו טפח הוי כגגו טפח א"כ ע"כ טלית כפולה הוא גם בגגו טפח ופשוט [וכבר העיר בזה בס' בית אליהו]

והנה בעיקר קושיית הרא"ש על הרי"ף מדינא דכילת חתנים עיין בר"ן שם שכ' דשאני כילת חתנים שמתוקנת לכך ועיין שם דברמב"ם הלכה ל' מפורש כן [ועיין עוד בנו"ב שם] והיינו שכיון שעומדת לכך הוי כחוט או משיחה [כן נ' במשנ"ב] וע"כ שרי לגמרי כשאין בגגה טפח [והר"ן בסוכה ג: בדפי הרי"ף הביא כן גם בשם רש"י דדווקא כילת חתנים מותרת כיון שמתוקנת לכך עי"ש וצ"ע דהרי רש"י פי' לעיל דרק כילה שיש בגגה טפח אסורה ועי"ש היטב שכנראה יש שיבוש בגירסא שם וכוונתו שזה דלא כרש"י עי"ש היטב ],

והנה הר"ן בסוכה הנ"ל יצא לבאר ד' הרי"ף בדרך חדשה [עיקר ד' הר"ן בסוכה ראיתי שהביא בס' בית אליהו עי"ש] עי"ש דס"ל כד' הרז"ה [וכפשטות הסוגיא בסוכה שם דר"א דפוסל שיפועי אוהלים קאי כמ"ד סוכה דירת קבע בעינן עי"ש בבעה"מ אמנם עי"ש במלחמות מה שתמה בזה] דשיפועי אוהלים אינם חשובים אוהל קבע אבל מ"מ חשיב אוהל עראי ובזה ביאר ד' הרי"ף דהא דטלית כפולה אסורה הוא משום דיש בשיפועה טפח ושיפועי אוהלים כאוהלים לענין שיחשבו כאוהל עראי [קצ"ע בזה דהרי ד' הרי"ף בסוכה שם דלא כהרז"ה אלא דדין דירת קבע ל"ש לדין שיפועי אוהלים עי"ש ברי"ף וברז"ה] ומשא"כ כילת חתנים שאין בשיפועה טפח מותר לגמרי למאן דגריס בגמ' כן ולמאן דל"ג כן צ"ל דהתם במתוקנת לכך וע"כ שרי וכד' הרמב"ם עי"ש ובאמת דלפי"ז לדינא ליכא פלוגתא בין רש"י והרא"ש לרי"ף לענין האיסור באין גגה טפח דהרי ד' רש"י והרא"ש דשיפועו טפח אסור משום דשיפועי אוהלים כאוהלים לענין שבת עיין ברש"י וברא"ש דגרסו להך גירסא דשיפועו טפח וא"כ לדברי הר"ן שכל איסורו של הרי"ף הוא רק בגוונא דשיפועו טפח א"כ בכה"ג גם להרא"ש אסור דלהרא"ש חשיב בכה"ג כיש בגגו טפח וצ"ע קצת לפי"ז מה דמבואר בר"ן בשבת דאיכא פלוגתא לדינא בין רש"י לרי"ף [ועיין גם בר"ן בסוכה שם אמנם שם הגירסא משובשת קצת] ועי"ש בר"ן בשבת שכ' לענין כילי דר"ה דלרש"י איירי בכה"ג דאין בגגה טפח אמנם להרי"ף ע"כ איירי בגוונא דיש לו חוט ומשיחה וצ"ע דהא גם לרש"י ע"כ איירי שאין בשיפועה טפח ובכה"ג גם להרי"ף מותר ומבואר לכאורה דד' הר"ן בשבת הוא דלא כמו"ש בסוכה ולד' הר"ן בשבת אסר הרי"ף אפילו בלא שיפוע טפח וכן מבואר לכאורה בד' הרא"ש כאן שהק' על ד' הרי"ף מכילת חתנים וצ"ע מה ק"ל הרי לכאורה הציור הפשוט של טלית כפולה הוא דיש בשיפועו טפח ובזה אסר הרי"ף ובכה"ג הרי אסור אף בכילת חתנים לגירסת הרא"ש שם אמנם פשוט דהרא"ש היה פשיטא ליה שהרי"ף אסר אפילו באין בשיפועו טפח או דל"ג כן בכילת חתנים וכילת חתנים מותרת אפילו יש בשיפועו טפח דשיפועי אוהלים לאו כאוהלים דממ"נ אם איירי ביש בשיפועו טפח ושיפועי אוהלים כאוהלים א"כ הו"ל כיש בגגו טפח דהוי אוהל קבע וע"כ פשוט לו דהרי"ף או דאסר אפילו באין בשיפועו טפח או דגם בכילה התיר אפילו בשיפועו טפח וע"כ הקשה מאי שנא בינייהו [והנה מד' הרא"ש מבואר דס"ל לכאורה דחוט או משיחה לא מהני בגגה טפח אפילו היכא דאינו דאורייתא דהרי לכאורה אם גרסי' לק' דשיפועו טפח אסור ומצד שיפועי אוהלים כאוהלים הרי ע"כ דהוא חומרא לענין שבת מדרבנן וא"כ אכתי י"ל דמה דהרי"ף אסר הוא רק בשיפועו טפח והוא כמו כילת חתנים דאסור בכה"ג ומ"מ אינו אלא פטור אבל אסור וכן מהני ביה חוט ומשיחה וע"כ דס"ל להרא"ש דכיון דמדרבנן החמירו דהוי כגגו טפח שוב לא יועיל בו חוט ומשיחה אמנם אולי היה פשיטא ליה דהרי"ף ל"ג כן לק' מדלא הביא כן לק' אבל לא נ' כן ברא"ש לק' שלא הביא שחולק בזה על גירסת הרי"ף] ורק הר"ן הוא שחידש החילוק לענין שיפועי אוהלים דחשיב עכ"פ עראי אבל הרא"ש בכל דוכתי עיין תו' רא"ש בעירובין [וכן הרמב"ן הרי לא קיבל סברת הרז"ה וכן ברי"ף שם לא נ' כן] שדן שם בחילוק בין סוכה לשבת כלל לא נחית ולא ס"ל חילוק זה וע"כ לדינא צ"ע בזה ועיין בב"י שכ' דיש פלוגתא בין רש"י לרי"ף לענין אין גגה טפח אם אסור מדרבנן [אמנם זה אינו מוכרח כיון דנהי דלד' רש"י גופיה שיפועו טפח אסור וחשיב כיש בגגו טפח אבל בזה לא פסקי' כוותיה וסו"ס הרי מבואר ברש"י דרק היכא דיש בגגו טפח אסור ובלא"ה מותר אבל להרי"ף מ"מ אסור בכה"ג היכא דאינו כילת חתנים אף דל"ח כגגו טפח להלכה ]ועיין גם בביאור הגר"א בסימן זה וכן הפמ"ג שהק' על הרי"ף דאסר באין גגו טפח מסיאנא אף דהתם ליכא שיפוע כלל ] ס"ל דלא כהר"ן בסוכה בזה ופשוט [אמנם עיין לק' די"ל דעכ"פ לכו"ע גדר האיסור להרי"ף הוא משום השיפוע אפילו בליכא טפח עיין לק'] ,

והנה הראשונים כאן הביאו בשם הרב אלפסי דהא דמהני חוט ומשיחה הוא רק היכא שכבר פרס על טרסקל שהכל מוכן ואינו צריך רק הפשטה , אמנם עיין במשנ"ב כאן שפי' גם ד' הר"מ והשו"ע כרש"י שחוטין למשוך בהם ועיין עוד בזה בחזו"א כאן וצ"ע בזה, הקינופות טפח וכההוא דדיכרי דר"ה עי"ש ותמוה מאוד הרי הרי"ף כ' דטלית כפולה איירי בגוונא שאין כלל גג טפח ואיך יפרוס גג טפח [ולכאורה אם פורס טפח רק לאורך לא מהני ובעי' טפח על טפח ] ואולי כוונתו דאף דאין בגג טפח הרי מ"מ אסרו משום אוהל שדנו כל השיפוע כאוהל אף דשיפועי אוהלים לאו כאוהלים ואפי' אין בשיפועו טפח דנו הכל כאוהל כיון דהשיפוע נמי מאהיל ומגן מפני החמה אבל משום גג לבד לא יאסר באין בו טפח וכדמוכח מדין סיאנא אמנם יתכן לדחות דהתם בעי' טפח דאל"כ אין חלל טפח על טפח באוהל אבל בשיפוע הרי איירי שיש חלל טפח על טפח [וביותר י"ל דאפילו איכא גם מחיצות כל שאין המחיצות מאהילות שאינם בשיפוע אלא ביושר אם אין טפח בגג מותר גם להרי"ף והר"מ דהרי מהא דבעי' טפח לתוספת משמע דליכא שם אוהל בלא גג טפח ודווקא הכא אסרו כיון דהמחיצות מאהילות ויש בהם טפח [אף דאין בשיפוע של כל שיפוע בפ"ע טפח סו"ס יש כאן האהלה של טפח בצירוף שתי השיפועים על חלל טפח על טפח] וא"כ י"ל דאם יפרוס טפח מהכילה אף בשיפוע יועיל לענין להחשב כתוספת אוהל עראי וכ"ש דלד' הר"ן דהרי"ף אייירי בשיפועו טפח ומדין שיפועי אוהלים אסור מדרבנן עיין לעיל א"כ א"ש דגם השיפוע מצטרף לענין התוספת [ואכתי צ"ע קצת לשונם דמדמים לדיכרי דר"ה דהתם הוא בגג ] ולפי"ז יש ליישב מה שהקשו הראשונים דא"כ למה בעי' חוט או משיחה [ועיין תשו' נו"ב שם מש"כ בזה בד' התו' וצ"ע] כיון דאיכא טפח ומ"ש מדיכרי דלא בעי' גם חוט ולהנ"ל י"ל דכיון דאינו טפח בגג כמו דיכרי ע"כ בעי' גם חוט או משיחה [ולפי"ז י"ל דכל מה שאסרו הראשונים בגגה פחות מטפח הוא רק בכה"ג אבל בעלמא יהא מותר אמנם עיין בפמ"ג שהק' על ד' הר"מ מסיאנא ומבואר לכאורה דלא למד כן ולכאורה לפי"ד בכל מקום לד' הר"מ אין כלל התנאי של טפח [וקצ"ע גם מהגמ' עירובין דמבואר לענין תוספת דרק טפח חשיב אוהל ] אמנם י"ל דעכ"פ במידי דאינו אוהל גמור בעי' גם להר"מ טפח עיין לעיל בזה] ,אמנם אכתי קצ"ע לפי"ז הא דמהני כילת חתנים משום דמתוקנת לכך ובשלמא אם בעי' רק חוט או משיחה י"ל דחוט או משיחה הוא הכנה לפריסה וה"ה במתוקנת לכך אפילו בלא חוט או משיחה דהוי ג"כ כחוט או משיחה [עיין משנ"ב שנ' כן] אבל אם בעי' לד' הרי"ף פריסת טפח א"כ צ"ע קצת מה מהני שמתוקנת לכך בלא פריסה וצ"ע בזה, אמנם ראיתי בפמ"ג משב"ז ס"ק ח' שנ' שם בעיקר סברת החילוק דכילת חתנים דכיון שמתוקנת לכך הוי יותר עראי [ולא משום דבמתוקנת לכך הוי כמו חוט ומשיחה]וע"כ לא נאסר באין בגגה טפח וכנ' שזהו ג"כ ד' השלטי גיבורים כאן שכ' דבכילת חתנים אף בגגה טפח שרי להוסיף ואינו אוהל קבע עי"ש,[וי"ל עוד דמתוקנת לכך הוי כמו דלת ועיין רש"י עירובין דף ק"ב לענין וילון אמנם צ"ל דעכ"פ בגגה טפח לא הותר אפילו בכה"ג ויתכן הביאור דלענין פירוק אוהל גמור ל"ש כ"כ היתרא דדלת כיון דמפרק הכל ול"ש הסברא הכ' בחזו"א לחלק בין דלת וכיסוי כלים לחשמל עי"ש וצ"ב]

והנה בר"ח נ' דרך חדשה בד' הרי"ף דהנה הר"ח כ' בסוגיא דווילון דאיירי בפרוכת וכ' שם דגם בזה איירי בחוט או משיחה ובלא זה אסור דלא גרע מטלית כפולה והנה ביאור ד' הר"ח דבפרוכת בעי' חוט או משיחה כבר כ' המשנ"ב דס"ל דמחיצת עראי אסורה אף לצניעות וא"כ מדלמדה מהא דטלית כפולה היה נ' דגם האיסור דרבנן בטלית כפולה הוא משום דיש כאן מחיצות עראי ואסור משום מחיצות גרידא ומזה למד הר"ח גם לענין פרוכת דאסור דכל מחיצת עראי אסורה והוא דרך חדשה גם בד' ברי"ף שנ' שכל ד' הרי"ף כאן הם יסודם מדבריו כמבואר לכל מעיין בדבריהם וכן הוא להדיא כד' רבינו חננאל הנ"ל בד' הר"מ פרק כ"ב הלכה כ"ט שכ' וז"ל טלית כפולה שהיו עליה חוטין שהיא תלויה בהן מערב שבת מותר לנטותה ומותר לפרקה וכן הפרוכת עכ"ל ומבואר בר"מ דדימה פרוכת דבעי' חוט או משיחה ובלא"ה אסור להא דאסור טלית כפולה ואין ספק שמקורו הם ד' רבינו חננאל הנ"ל ומבואר להדיא בר"מ דהא דאסור בטלית כפולה באין גגה טפח ולכאורה ה"ה בכילה שאין בגגה טפח דהוא משום המחיצות וכמו פרוכת שדימה לזה וא"כ נ' שיש כאן דרך חדשה בד' הרי"ף דכל כה"ג אסור משום המחיצות [וכילת חתנים שרי דהוי כחוט או משיחה וכמבואר בר"מ דמהני להתיר איסור מחיצה ] אמנם הפוסקים לא ס"ל כן דהרי להלכה קי"ל דמחיצת עראי אינה אסורה רק היכא דהוא מחיצה המתרת כמבואר ברמ"א ריש הסימן ומ"מ הביאו האיסור דטלית כפולה שאין בגגה טפח ולא חלקו ע"ז [אמנם גם על דין הפרוכת לא חלקו כלום ועיין במג"א שבאמת כ' דשם ל"ב חוט ומשיחה ועיין משנ"ב מה שהעיר שפשוט שד' הר"מ דבעי' חוט או משיחה כיון דס"ל דמחיצת עראי אסורה] וצ"ע בכל זה ,

ועכ"פ למדנו ד' דרכים בד' הרי"ף בטעמא דאסור באין גגה טפח, **א**,ד' הר"ן בסוכה דהוא משום שיפועו טפח ומשום דשיפועי אוהלים כאוהלים הוי עכ"פ אוהל עראי ,**ב**,ד' הר"ן בשבת וכן ברא"ש נ' שלמדו דבכל גווני אסור ואינו אסור משום שיפועי אוהלים ואמנם אכתי יש מקום לדון בזה ב' דרכים בגדר האיסור **א,** בפמ"ג נ' דהאיסור משום הגג אלא דאסור גם פחות מטפח **ב,** ולעיל נ' די"ל דהאיסור משום ההאהלה של השיפוע ואף באין בשיפועו טפח,**ג,** ד' הר"ח והרמב"ם וכן היה נ' עיקר בד' הרי"ף שאסור משום מחיצות עראי ואמנם נ' דהפוסקים לא פי' כן דלפי"ז להלכה לא היה בזה איסור וצ"ע בכ"ז ,

והנה מבואר עוד מד' הרי"ף והרמב"ם דהא דאמרי' דמהני ביש לה חוט ומשיחה הוא רק בגוונא דאין בגגה טפח אבל יש בגגה טפח לא מהני חוט ומשיחה עיין בב"י כאן שכ' דכן היא ד' הרי"ף והר"מ דלא מהני בגגה טפח חוט ומשיחה ודלא כד' הרא"ש דמהני וכן משמע קצת בל' הטור בד' הרי"ף עי"ש בדרישה אמנם הדרישה שם חולק ע"ד הב"י וס"ל דמהני חוט ומשיחה גם לד' הרי"ף בגגה טפח עי"ש ועיין בתשו' נו"ב שם מה שתמה על הדרישה שם אמנם יש לעיין אם זהו רק מחמת דגג טפח הוי אוהל קבע וע"כ לא מהני חוט ומשיחה או אפילו בגוונא דאינו אוהל קבע גם לא מהני חוט ומשיחה כל שיש בגגה טפח דהוא אוהל גמור לא מהני רק ע"י שכבר פרס טפח וכן הוא משמעות הפוסקים דאפילו אם לא נקבל ד' הרי"ף דהוא חיוב סקילה מ"מ חוט ומשיחה לא מהני בגג טפח ועיין לק' שמוכח כן בד' הר"ח ועיין לעיל מה שהוכחנו מד' הרא"ש ועיין גם בתשו' נו"ב דנ' כן עי"ש שגם דן דגם לרש"י אף דאינו חייב חטאת בגגה טפח מ"מ לא יועיל חוט ומשיחה והנה הדבר מפורש בגר"ז כן דגם בגוונא דאינו חייב סקילה [דשיטתו שם כד' הפמ"ג דבאינו עשוי לקיום גם להרי"ף אינו חייב סקילה] מ"מ בגגה טפח ליכא היתר חוט ומשיחה ועי"ש שביאר דכל שנעשה באופן שאם יקבע יהא חייב ליכא בזה היתר חוט ומשיחה אמנם הגר"ז שם מחדש עוד חידוש גדול בזה דלא רק חוט ומשיחה לא מהני אלא אפילו היכא דכבר יש בגג טפח לא מהני רק היכא דהוא גוונא דאין דרך לקבוע כמו פריסת מחצלת ע"ג עמודים [כמו בדיכרי דר"ה בעירובין ק"ב] אבל בגווני דדרך לקבוע כה"ג כמו בכילה שיש בגגה טפח אף דהשתא לא קבע מ"מ אין בזה ההיתר של תוספת אוהל עראי כלל [ולדבריו נ' דפירוש ד' הרי"ף שכ' דיש חיוב חטאת בטלית כפולה אף דבפשוטו טלית כפולה הוא אוהל שאינו נעשה לזמן מרובה וכמש"כ כאן הרא"ש דהוא עראי יותר מכילת חתנים מ"מ אין כוונת הרי"ף לומר דממש בגוונא דטלית כפולה יש חיוב אלא כוונתו דכיון דיש בגגה טפח שייך בו חיוב סקילה אם יעשהו לזמן מרובה ומשום כן לא מהני ביה חוט ומשיחה], ואמנם בתשו' חת"ס סי' ע"ב מבואר להדיא דכל שאין בו חיוב תורה [עי"ש לגבי הפארסא"ל דאין בו חיוב כיון דליכא כוותיה במשכן עי"ש או מטעם דאין לו מחיצות מגיעות לארץ] שוב ממילא מהני ביה חוט ומשיחה אפילו בגגה טפח וכן נ' קצת בביאוה"ל ד"ה שאין בגגו דהא דלא מהני חוט ומשיחה הוא משום דהוא מן התורה ואין חוט ומשיחה מהני רק להוריד חד דרגא מאיסור דרבנן להיתר ולא מאיסור תורה להיתר עי"ש אמנם עיין שער הציון אות נ"א שכ' שם לבאר בד' הר"מ שאסור לתלות פרוכת באדם אחד משום שמא בשעת התלייה יהא כפל טפח ויעשה אוהל דאף דאיירי שם בחוט ומשיחה לד' הר"מ מ"מ לא יועיל חוט ומשיחה הכא דכיון דיהא בכפל טפח בשעת התלייה א"כ בגגה טפח לא מהני לד' הר"מ חוט ומשיחה והנה שם הרי לכאורה פשוט שהוא אוהל עראי וכן הוא ל' הר"מ שם בהמשך ההלכה לענין כילה שכה"ג הוי אוהל עראי [וצ"ל דאף דהוא כילה וגג טפח מ"מ היכא דכל מציאותו עראית ממש כמו בנוטה פרוכת וכדומה וודאי הוי אוהל עראי אפי' לד' הנו"ב בד' הרי"ף ] וא"כ מבואר דחוט ומשיחה לא מהני בגגה טפח אף היכא דאין בו חיוב תורה וצ"ע בזה [אמנם גוף ד' השעה"צ שם דבעצם היה צריך להועיל החוט ומשיחה לענין מה שיתכפל בשעת תלייה צ"ע בסברא דהרי סברת חוט ומשיחה היא דכבר מוכן ענין התליה וא"כ אם באנו לדון איסור בגוף התליה כמו לד' הר"מ דפרוכת אסור לתלות בלא חוט ומשיחה [והיינו משום דמחיצת עראי ג"כ אסורה לד' הר"מ וכמו שביאר המשנ"ב שם ס"ק ל"ט ] מהני חוט ומשיחה כיון דמתוקן כבר על ידה ענין התליה אבל מה שיתכפל בשעת תליה מ"ש זה להחוט ומשיחה שתולה בו וצ"ע,] ועיין בביאוה"ל שכ' דמקור ד' הר"ח דחוט ומשיחה לא מהני בגגה טפח דהוכיח כן מהא דאיתא בגמ' דכילה אסורה אפילו בי' בני אדם אף דאיירי בחוט ומשיחה כמו גוד דלד' הר"ח שם היתר גוד בכיסנא הוא משום החוטין עי"ש ע"כ פי' לה הר"ח דאיירי בגגה טפח וע"כ לא מהני חוט ומשיחה ובאמת משמע בגמ' דהוא רק איסורא בעלמא משום דא"א דלא מימתחא ומבואר ג"כ כמש"כ שם הביאוה"ל להוכיח דמהני חוט ומשיחה אפילו בגגה טפח לענין שלא יהא איסור תורה עי"ש עי"ש דהוכיח כן ממה שפי' הר"ח הא דפטור אבל אסור דברייתא דדף קלח. בכילה שיש בגגה טפח וכ' הביאוה"ל דצ"ל דאיירי בחוט ומשיחה ומוכח דמהני גם בגגה טפח לענין שיהא רק אסור אמנם הדבר צ"ב דא"כ מה הוצרכו לזה דא"א דלא מימתחא דהרי היכא דליכא חוט ומשיחה אסור גם בלא מתיחה וכמו גוד בלא כסכסיו דאסור אפילו בב' בני אדם וא"כ ה"ה הכא בגגה טפח דלא מהני חוט עכ"פ לענין שיהא אסור מדרבנן מה צריכים למתיחה ומבואר לכאורה דבאמת חוט ומשיחה מהני לגמרי אפילו בגגה טפח ורק דבגגה טפח יש טעם לאסור משום מיתוח דאיסור דמיתוח הוא משום דלענין מיתוח נחשב כעשיה חדשה עי"ש בסו' דגוד בכיסנא ולא החמירו כן רק באוהל גמור שגגה טפח דבזה יותר חשיב כאוהל [ואפי' בגוד שאינו אוהל גמור החמירו במיתוח] וע"כ גם מיתוח החמירו משא"כ באין בגגה טפח אבל היכא דליכא חוט ומשיחה בזה אי"צ לאסור משום מיתוח וכדחזי' מגוד , והנה לפי המבואר בר"ח דבכילה שגגה טפח לא מהני חוט ומשיחה רק משום דאיכא מיתוח וגם בגוד לא מהני חוט ומשיחה היכא דאיכא מיתוח ומ"מ באין בגגה טפח מהני אף דאיכא מיתוח הרי מבואר לן להדיא דהא דלא מהני חוט ומשיחה בגגה טפח הוא אפילו בגוד שאין כוונתו לאוהל כלל ואינו רק דרבנן בעלמא ומ"מ לא מהני חוט ומשיחה כיון דאיכא מיתוח והוא מקור גדול לנידון שלעיל דהא דגגה טפח לא מהני הוא אפילו היכא דהוא רק דרבנן ודלא כאחרונים הנ"ל עי"ש גם נמצא לדינא לפי ד' הר"ח דהא דגגה טפח לא מהני חוט ומשיחה הוא רק במידי דמיתוח אבל במידי דליכא מיתוח מהני חוט ומשיחה אפילו בגגה טפח והוא חידוש [והנה לפי מה שביארו הר"מ והשו"ע ענין הסוגיא דגוד וכילה אין כלל מקור לכ"ז ] וצ"ע בזה,

בענין מה נקרא חוט ומשיחה ברש"י נ' שיוצא חוטים כדי למשוך בהם אבל בר"מ ובשו"ע נ' שתלויה הטלית במקומה על המוט בחוטים ויתכן לדון דלד' רש"י ההיתר משום מוסיף על אוהל עראי וכיון שיש כבר חוט למשוך חשיב תוספת אבל לד' הר"מ נראה שגדר ההיתר הוא דהוא כמו ציר של דלת דל"ח בונה וסותר וה"נ הכא כיון שכבר קשור ורק צריך לפתחו הוי כדלת ובפרט לענין פרוכת שכ' שם הר"מ דהוא ע"י חוט או משיחה והתם שהיא מחיצה לכאורה פשוט דהוי כדלת, [אבל מ"מ לא מהני לגגה טפח דאינו ממש כדלת או משום דעכ"פ לגבי מיתוח אסרו כמוש"נ לעיל ולא התירו מחמת דלת וצ"ב קצת] והנה לפי הסבר זה א"ש טובא מה שס"ל לביאוה"ל דגם בדאורייתא של גגה טפח מהני חוט ומשיחה שלא יהא עכ"פ איסור דאורייתא אף דהוא אוהל קבע ול"ש ביה כלל ההיתר דמוסיף על אוהל עראי שכ' רש"י ולהנ"ל א"ש לשיטתם דלשיטתם גדר ההיתר דחוט ומשיחה הוא כדלת וע"כ שייך היתר זה גם בדאורייתא ] והנה לכאורה יש בגוונא זו שקשור הכל ע"י חוטים ההיתר דכסא טרסקל ומבואר ד' הר"מ דבגג טפח ליכא היתר כסא טרסקל [ולהר"מ י"ל דליכא כלל היתר כסא טרסקל דל"ג כן אמנם הנידון הוא בד' השו"ע] אמנם יתכן דהכא צריך לקשור הטלית בצד השני או בארץ ול"ד לכסא

בדינא דכילת חתנים

עיין לעיל מה שנ' בזה בד' הר"ן בסוכה בד' הרי"ף לענין טלית כפולה, ועיין בר"ן בסוגיין שתמה על ד' הרי"ף שהשמיט דינא דגמ' של כילת חתנים דהוא רק באין טפח ולא סמוך לגג ולא בשיפועה וכו' והנה לד' הר"ן בסוכה הביא דינא דשיפועה טפח אסור לעיל לגבי טלית כפולה אמנם בב"י כאן כ' דעיקר הדין דאין בגגה טפח או פחות מג' הביא לעיל לגבי טלית כפולה והא דשיפועה טפח מהני לא הביא דד' הרי"ף דל"ג כל ד' הגמ' דיש בשיפועה טפח ומשום דבסוכה מסקי' דשיפועי אוהלים לאו כאוהלים וע"כ השמיטה הרי"ף וכן מוכח ברמב"ם שלא הביא דין שיפועה טפח [אמנם הרא"ש והטור הביאו דבשיפועה טפח אסור ועיין לק' מה שביאר בזה הרא"ש בתו' הרא"ש עירובין ק"ב דשאני מהא דסוכה ] ועיין תו' לק' בסוגיין שג"כ הביאו דל"ג לגי' זו משום דמסקי' בסוכה שיפועי אוהלים לאו כאוהלים ועיין גם במלחמות סוכה שם דלא היה לפניו גי' זו עי"ש היטב ובר"ן שם אמנם זה לא נתבאר מ"ט השמיט הרי"ף דינא דנחתא מפוריא טפח ובאמת הר"מ הביאו כאן והב"י כ' שם די"ל דזה דבר פשוט דבכה"ג אסור וצ"ע ולכאורה י"ל בד' הרי"ף דגם זה דמהני נחתא מפוריא טפח הוא רק למ"ד שיפועי אוהלים כאוהלים אלא דבכה"ג ל"ב שיפועה טפח [והיינו משום דע"כ החלל טפח על טפח הוא מע"ג המיטה דהרי הכילה לא נעשית כלל להגן על אוויר שתחת המיטה ועל חלל זה הרי הוא מאהיל באופן של שיפועי אוהלים וכל מה שמהני נחתא מפוריא טפח הוא רק דכיון דמאהיל ג"כ על תחת המיטה חשיב אוהל של גג טפח כלפי המקום שתחתיו ובעי' לתרוויהו גם חלל טפח על טפח מתחת למיטה כדי שיהא לו תורת גג ולא תורת שיפוע ובזה מצטרפים ב' השיפועים להיות טפח ויש כאן גג טפח אמנם אכתי בעי' לדין שיפועי אוהלים כיון דעכ"פ קיימי להגן רק על מה שמעל הגג וצ"ע ] והנה בגוף סתירת הסוגיות דהכא משמע דהוי אוהלים והתם מסקי' לא כן עיין בתו' בסוגיין שכ' די"ל דהתם איירי שאין בשיפועו טפח וצ"ע טובא וכי איך יתכן שיהא סוכה שיש בה ז' על ז' ולא יהא בשיפועה טפח וצ"ל הכוונה שאין בשיפועה טפח למעלה מעשרה דהרי לענין סוכה בעי' גג למעלה מעשרה וכמש"כ תו' לעיל אבל בתוך עשרה יש בשיפועה טפח ואכתי צ"ע דהרי בעי' אוויר ז' על ז' בגובה עשרה ואיך יתכן דקצת למעלה מעשרה אין בשיפועו טפח וכשנכנס לעשרה יש בו כבר ז' על ז' רוחב בין השיפועים וגם אם אין בשיפועה טפח ע"כ הגג כולו אינו אלא ברוחב ב' טפחים ואיך מהני סיכוך כזה לסכך ז' טפחים [ואולי י"ל דאיירי כשיוצא חלק קטן מהסוכה שאין בו ז' על ז' וכשר מדין פסל היוצא אמנם אם התם הוי שיפועי אוהלים אין כאן המשך גג ואין בו דין פסל היוצא אמנם כידוע פליגי בזה המג"א עם כמה אחרונים עיין ריש סי' תרל"ד ובביאוה"ל שם דד' מג"א דכה"ג פסול כיון דהמקום אין בו ז' על ז' ואולי יש לדחוק עוד דאיירי בסוכה גדולה שבאמצעה יש שיפוע ואכתי צ"ע קצת דכיון דאין בזה ב' טפחים נימא לבוד ואכתי הוא דוחק גדול דבמשנה איתא סוכה העשויה כמין צריף ולהנ"ל הוא רק היכא דהוי חלק מסוכה ]גם צ"ב לשי' התו' מ"ט דמ"ד דחשיב אוהל וי"ל בזה ,אמנם עיין תו' רא"ש בעירובין ק"ב שכ' ליישב דהתם איירי שמשפע טפח בתוך עשרה ע"כ לא מהני אבל הכא שמשפע טפח מעל עשרה ועי"ש שבזה מיושב קו' רש"י דלמה ראוי היכא דאין בשיפועו טפח ולהנ"ל הכא איירי שמ"מ בתוך עשרה משפע טפח ולכאורה הוא ממש כתי' התו' בסוגיין בשם י"מ ותמוה מאוד שהתו' רא"ש הסיק שם כן וכי מצינו דין עשרה לגבי אוהל דשבת וכמו שתמהו תו' בסוגיין, ועי"ש עוד תי' בתו' הרא"ש דלענין שבת החמירו דמיחזי כבונה משא"כ בסוכה עי"ש עוד אפשר לכאורה ליישב די"ל דיסוד דין שיפועי אוהלים לאו כאוהלים הוא משום דכיון דבעי' גג ומחיצות א"א לדון השיפוע גם כגג וגם כמחיצות אלא או תדונו כגג או כמחיצות וע"כ לא מהני בסוכה כה"ג אבל לענין שבת כיון דקי"ל דהיכא דבא להגן סגי בגג לבד א"כ אפשר לדון השיפוע כגג וראיתי שכבר כ' כן בתשובות אבני נזר אמנם כמדומה דזה אינו דהרי מבואר בגמ' שם דבהגביה טפח מן הקרקע מהני לכו"ע ואם החיסרון הוא שא"א להחשיבו כגג ומחיצות א"כ מה מהני שהגביהו טפח הא אכתי גם עכשיו בעי' מחיצות וגג דהרי בעי' מחיצות עשרה וע"כ יסוד החיסרון דשיפועי אוהלים אינו משום כן אלא דלעולם חזי' זה רק למחיצות ואין כאן אוהל כלל וכ"ה ל' הרמב"ן במלחמות סוכה [וע"כ גם לענין אוהל המת יש נידון שיפועי אוהלים] אבל בהגביה טפח אפשר לדונו כאוהל וע"כ אפשר לדונו גם כגג וגם כמחיצות ,

בענין סתירת אוהל , [סוגיא דכילי דר"ה]

הנה מבואר בר"מ דכמו דהבונה אוהל עראי חייב ואסור לבנות אוהל עראי כמו"כ הסותר אוהל קבע חייב וכן אסור לסתור אוהל עראי וכן מוכח בגמ' בסוגיא דכילי דר"ה דיש איסור לסתור אוהל עראי והנה בסוגיא דכילי מבואר חידוש גדול דהרי מבואר שם דיש גוונא דמותר לסתור לגמרי אוהל עראי ועיין תו' שם דהוא בגוונא דרמי בר יחזקאל והיינו דהיה חוט או משיחה ובכה"ג מותר לפרקו ובאמת עיין תו' לעיל שצידדו דבעי' דווקא טפח ולא סגי בחוט או משיחה לבדו ולפי"ז איירי גם בכה"ג דהיה טפח מע"ש והוא דבר תמוה סו"ס הרי השתא שבנאו בשבת יש כאן אוהל גמור ואיך יותר לפרקו לגמרי ובשלמא להחזירו לחוט או משיחה או לטפח א"ש יותר דיהא מותר ועיין כאן בשעה"צ אות מ"ו שהביא בשם המאמר מרדכי שס"ל שמותר רק להחזירו כבראשונה אמנם כבר תמה שם בשעה"צ דבגמ' מבואר דמותר לפרקו לגמרי וזה דבר תמוה דהרי זה פשוט דהיכא דהיה כבר הכל בנוי מע"ש וודאי דאסור לפרק האוהל וא"כ מאי נ"מ דבנאו בשבת ומבואר בזה כמש"כ השעה"צ שם דסו"ס היכא דחז"ל התירו לבנותו בשבת התירו גם לסתרו ואף דלא התירו רק משום החוט או משיחה מ"מ הרי הותר לבנותו לגמרי משום כן א"כ לא אסרו חז"ל סתירת אוהל היכא דהותר לבנותו [ויתכן דע"כ כן הוא דאם לא היה תלוי סתירה בהיתר בנין היה מן הדין גם לאסור להחזירו כבתחילה דלענין סתירה מאי נ"מ במה שהוא תוספת אוהל הרי לענין סתירה ל"ש כ"כ ענין תוספת וע"כ לעולם תלוי סתירה בבנין ] ואכתי צ"ע לענין היכא דהיה טפח מע"ש כבר דנתבאר לעיל דבתו' בסוגיין מוכח דגם בכה"ג שרי ולכאורה איך מותר לסתור אותו טפח שהוא כבר היה אוהל מע"ש ובחזו"א כאן נ' [ועי"ש בכל דבריו מש"כ בזה] דאיירי שאותו טפח אין לו שם אוהל גמור מצ"ע דאין לו שימוש תחתיו וע"כ אפשר לסתרו וצ"ל דמ"מ מהני להתיר לבנות משום תוספת אף דטפח זה אין לו עדיין שם אוהל כיון דכשכל האוהל יגמר יהיה שימוש גם באותו טפח והוא קצת חידוש [וע"ע בחזו"א שצידד דאפשר דכל ההיתר הוא רק באופן שיחזיר לבתחילה שזה מותר אלא דאח"כ יכול לסתור גם ההמשך כיון דכבר לא מהני מידי והוא חידוש] ואמנם ראיתי בגר"ז שס"ל באמת דהיכא דהיה טפח מבעו"י אין היתר לסתור ורק היכא דהיה חוט או משיחה מותר וכבר נתבאר דבתו' בסוגיין [ועיין גם בראשונים כן בשם הרי"ף]מבואר דאף היכא דהיה טפח מע"ש שרי לסתור הכל וצ"ע ,

והנה לענין סתירת גג בלא מחיצות עיין בשש"כ משם מרן אא"ז זלל"ה שהוכיח מד' שו"ע סעיף ד' לענין מיטה שאסור להוריד הסדין ומשמע דאסור לסתור גג אף בלא מחיצות ואף דד' השו"ע דבנין אוהל בכה"ג של מיטה אינו אסור אלא בעשיית מחיצות [וע"כ בעי' או שיטלטל ממקום למקום כמבואר במשנ"ב שם או שיעמיד דפנות המיטה בשבת או דסגי במה שמניח המיטה מזקיפתה עיין לעיל בכל הדרכים מ"ט חשיב שם עשיית מחיצות ] מ"מ סתירה אסורה [ומקור דבריו של השו"ע הוא מד' הרשב"א בעבוה"ק ואמנם ד' הרשב"א הוא דלא בעי' מחיצות כלל אבל השו"ע העתיקו אף דס"ל דבעי' עשיית מחיצות] והדבר צ"ע להנ"ל דלכאורה כל שבשבת מותר לבנותו מותר ג"כ לסתרו ועי"ש בד' אא"ז שתמה ג"כ מהא דמותר ליטול קדירה בשבת ולכאורה מוכח מזה אחד מב' הדרכים שנ' לעיל או כד' התהיל"ד דבמיטה משום דהיא רחבה מאוד ע"כ אי"צ עשיית מחיצות וע"כ אסור גם לסתור או כמוש"נ לעיל דמיטה כיון דמשנה שמה ע"י הנחת הגג הוי כעשיית מחיצות וא"כ י"ל דכה"ג גם לענין סתירה הוי כסתירת המחיצות ג"כ אמנם המשנ"ב שם לא פי' כן אלא משום טלטול ממקום למקום ולענין הסרת הסדין לא הצריך שינוי מקום המיטה [ולכאורה גם ל"ש זה לענין סתירה] וצ"ל דכיון דלמעשה בשבת היה אסור לבנות אוהל במקום זה דהרי לענין אוהל של כאן יהא לעולם גם עשיית מחיצות דהרי הדפנות לא היו במקום זה א"כ אף דבאותו מקום שהיה שם היה מותר אף בשבת להניח סדין עליו אבל עכ"פ במקום זה היה אסור א"כ גם אסור לסתרו כאן ולפי"ז ל"ק מקדירה דהרי בקדירה איירי שהכירה היתה באותו מקום מע"ש וא"כ הרי הותר באותו מקום של האוהל לבנותו שם ויהא מותר גם לסותרו כנ"ל וצ"ע בכ"ז, אמנם עי"ש בשעה"צ אות ל"א ומה שפלפלו בדבריו בשש"כ הנ"ל ובס' מנחת אריאל עי"ש,

בענין נחתא מפוריא טפח,

עיין ברשב"א שכ' וז"ל אבל נחתא מפוריא טפח אסירא דכיון שהכילה פרוסה לצל הויא לה מטה כעשיית גג באמצע כילה, אבל מטה דידן אף על גב דנחתי סדינין מפוריא טפח לית לן בה, דכיון דפריסת סדינין על גבי מטה אין בה משום אהל לית לן בה[עיין פמ"ג שכ' דלפי"ז המנערים המפה ע"ג השולחן יש לחוש בזה דכיון דבשעה שמנערים מוגבה המפה טפח על הגג הו"ל כמ"ש הר"מ לענין פרוכת דיש לחוש משום אוהל עראי בכה"ג והוא חידוש גדול לחוש בזה ויש לדון בזה טובא], וכן כתב מורי הרב ז"ל. וכו' יש שתי מהלכים הנה ל' רש"י הוא דהמיטה נעשית לו גג ומשמעות הדברים דעיקר האוהל הוא למטה מהמיטה דהגג העליון אינו מאהיל עליו אלא גג המיטה אלא דלעולם אין לו שם אוהל מחמת כן כיון דהרי לא עשה הגג אלא המחיצות וגם דתחתיה של מיטה אינה אוהל כלל דלא נעשה להגן שם אבל הסברא דנחתא מפוריא הוא להחשיב את תחת המיטה גם בכלל האוהל של הכילה דאף דאין לה גג מ"מ שם אוהל עליה שנעשית להגן וע"כ כיון שעשה עיקר האוהל חשיב עשיית אוהל במה שנעשה למטה מהמיטה אוהל כיון דיש לו שם אוהל גם מחמת שהוא בכלל הכילה ואף דלמעשה אין האוהל העליון מאהיל עליו אלא גג התחתון מ"מ כיון דאינו חולק מקום לעצמו והוא בכלל האוהל העליון ומקבל שם אוהל גם מחמתו חשיב זה כיצירת אוהל כלפי מטה אף דלא עשה גג האוהל [והוא מקור קצת לעיקר ד' החיי אדם דהכנסת מגירה הוי עשיית אוהל אף דלא עשה גג כיון שיצר אוהל אבל כמובן דיש לחלק בזה] ועיין ל' הגר"ז שכ' וז"ל כילת חתנים שאין בגגה טפח ולא בפחות מג' סמוך לגגה טפח הואיל והיא מתוקנת לכך מותר לנטותה ומותר לפרקה בשבת והוא שלא תהא משולשלת למטה מן המטה טפח מפני שהכילה עשויה להגן מן החמה או מדבר אחר ויש שם אהל עליה אלא שאין לה גג וכיון שהיא משולשלת למטה מן המטה טפח הרי המטה נעשית גג לקיר טפח שסביב המטה ואף על פי שהמטה אינה עשויה להגן ואין שם אהל עליה [וצ"ל כוונתו דאף דמיטה משתמשים תחתיה כמבואר ברשב"א להנחת מנעלים מ"מ ע"כ אין אנו דנים מחמת כן דהרי לזה וודאי היה מועיל מה דמתוקנת לכך דהוי כחוט או משיחה ורק בגגה טפח של אוהל גמור לא מהני חוט ומשיחה] מכל מקום כיון שיש שם אהל על קיר טפח זה שהוא מכלל הכילה העשויה להגן הרי יש כאן אהל עם גג. עכ"ל והנה לכאורה לשיטתם נמצא ג"כ כמוש"נ לעיל לענין סיאנא עי"ש דגדר משתמשים תחתיו אינו דין דבטע"ט משתמשים תחתיו אלא תרי דיני נינהו דהרי הכא נמי תחת המיטה אין לה תורת משתמשים תחתיו דמהני לאוהל ומ"מ הטפח על טפח הוא שם אף דענין המשתמשים תחתיו הוא למעלה מעל המיטה עי"ש בזה ואמנם ל' המשנה ברורה נ' שהבין באופן אחר שעיקר האוהל למעלה עי"ש היטב ואמנם צ"ע אם עיקר האוהל למעלה הרי כלפי אותו מקום הוי שיפועי אוהלים דלכאורה הגביה טפח מהני בגלל שעכ"פ לאותו טפח אינו מאהיל בגדר שיפוע אלא כגג וע"כ חשיבה הכל אוהל אף מה שלמעלה ממנו אבל הכא אם עיקר האוהל הוא למעלה ולמטה אין לו שם אוהל מצ"ע הרי לאותו מקום הוא מאהיל באופו של שיפועי אוהלים וי"ל בזה ובאמת שורש ד' המשנ"ב בזה יסודם מד' החמד משה והתו' שבת כאן [ועיין ס' פתח הדביר [הספרדי] שהאריך בזה והביא ד' הגינת וורדים כדיעה הראשונה עי"ש ] ועיין גם דרישה ויש עוד להאריך בזה ,

בגדר מלמעלה למטה

בתו' נ' דהטעם משום דאין זה דרך בנין כן אמנם כידוע ברשב"א ריש תולין נ' גדר אחר דאינו אוהל בשעת נטייתו וע"כ שייך זה גם כלפי דין משתמשים תחתיו עי"ש [וצ"ב שם מ"ש דלענין מחיצות לא הק' כן עי"ש וי"ל ] ובפשוטו הם לשיטתייהו בזה דלד' הרשב"א שענין המחיצות אינו מצורת אוהל וע"כ אם היה הטעם משום שאינו דרך בנין הוא רק משום שאין דרך להחזיקו בידו ואח"כ להעמיד המעמידים [כמו שביאר החזו"א בזה לד' הרשב"א ליישב קו' הגר"א על שיטתו דגג בלא מחיצות נמי אסור מ"ש היתר מלמעלה למטה עיין בזה לעיל] ע"כ ל"ש כ"כ גדר אין זה דרך בנין כיון דכל זמן שלא העמידו לא התחיל כלל מעשה הבנין ול"ש שינוי קודם מעשה הבנין ואמנם הסברא דאינו אוהל בשעת נטייתו שייכא אף דכל זמן שלא העמיד אין כאן עדיין מעשה בנין צ"ל דכיון דאינו משום שינוי בדרך בנין אינו שייך לצורת מעשה הבנין אלא לזה דכבר עמד קודם וסו"ס לא חידש כאן אוהל אף דקודם לא היה לו תורת אוהל כיון שעכ"פ ההאהלה היתה קיימת אבל לתו' אפילו כבר העמיד הגג בעי' עדיין מחיצות להשלמת הבנין וע"כ שייך אין זה דרך בנין אם עושה המחיצות אח"כ כיון דהוא שינוי אחר שהתחיל הבנין, אמנם אין זה ברור לתלות בזה לגמרי בד' תו' דהוא רק משום דבעי' מחיצות דהרי גם בלצל יש דין מלמעלה למטה כמבואר בשבת מג: ומ"מ מצינו היתר מלמעלה למטה וע"כ ס"ל דשייך אין דרך בנין הגם דהוא קודם מעשה הבנין ואמנם לד' תו' בשבת דבעי' עכ"פ מחיצות אלא דלא בעי' עשיית מחיצות בשבת אבל עכ"פ כשליכא מחיצות בעי' מחיצות לעיקר הבנין ניחא דכיון דעכ"פ בעי' מחיצות לצורת הבנין א"ש דשייך בזה אין דרך בנין דעכ"פ כשליכא מחיצות צריך גם לבנות המחיצות בשבת ואם בונה הגג קודם הוי שינוי אמנם לד' הרא"ש דל"ב מחיצות כלל א"כ ע"כ צ"ל בד' תו' דשייך אין דרך בנין גם בשינוי לפני שנגמר מעשה הבנין ובאמת בלא"ה מוכח כן דהרי זה וודאי דאיכא היתר מלמעלה למטה גם היכא דהמחיצות הם עצמם המעמידים ואדרבא זהו עיקר הגוונא דמדורתא וקדירא ופוריא והתם הרי לא התחיל מעשה הבנין קודם שהניח המחיצות וע"כ דאיכא שינוי בזה אף דלא התחיל מעשה הבנין ופשוט,[לכאורה יש למחוק כל קטע זה שהם לשיטתייהו דזהו טעות אמנם עיקר הסברא דהרשב"א מיאן באין דרך בנין מחמת סברא זו דהוא קודם מעשה הבנין לכאורה נכון אמנם שוב התבוננתי דאפשר לקיים הדברים קצת דסו"ס ענין המחיצות לד' תו' הוא מעצם הבנין ושייך לדון דין סדר בנין כלפיו משא"כ להרשב"א דלעולם ענין המעמידים הוא ל"ש להבנין דאדרבא בלא המעמידים ל"ש כלל בנין א"כ ל"ש לדון בו ענין סדר בנין וצ"ע לעת הפנאי ]

והנה לפי הנ' לעיל דד' הרשב"א דאינו מחמת שאינו דרך בנין אלא שהוא סברא אחרת כיון שלא היה אוהל בשעת נטייתו צ"ל שמה שמבואר ברשב"א בהמש"ד דמהני דרכה בכך צ"ל דבכה"ג אין חיסרון דאינו אוהל בשעת נטייתו דלעולם זהו עיקר אוהלו באופן זה וצ"ע ,

והנה ידוע חידושו של החיי אדם שהכנסת מגירה תחת השולחן אסורה משום עשיית אוהל והמשנ"ב הביאו בסוף הסימן והדבר תמוה הא לא עשה גג כלל רק מחיצות ואיך יתכן לאסור בזה ועיין בזה בס' ארחות שבת בשם דודי הגר"ש שליט"א מה שביאר בזה דמלבד מה שקודם לא משתמשים תחתיו ועכשיו יש כאן שימוש תחתיו הכא גם קרקע האוהל נשתנתה והוי כמעביר הגג לאוהל אחר דהוא עשיה גם כלפי הגג ואכתי צ"ע בזה אמנם לכאורה תמוהין דברי החיי אדם מד' הרשב"א אלו דהרי זה פשוט דכל ענין מלמעלה למטה שייך רק היכא דבעי' לחייב מכח שניהם דבעי' גג ומעמידים או מחיצות אבל אם נימא דגם היכא דכבר הגג היה קודם השבת נאסר מחמת ההעמדת מחיצות עצמם א"כ ל"ש כלל ההיתר דמלמעלה למטה דוודאי לא עדיף היכא דעשה גג בשבת אלא שעשאו קודם למחיצות מהיכא דלא עשה גג בשבת כלל וא"כ תימה מה הק' הרשב"א דיהא במשמרת היתר מלמעלה למטה הרי על הכנסת הכלי שמכניס תחת המשמרת יכול ליאסר לבד אפילו המשמרת היתה מונחת כבר בע"ש דהרי זה ממש כהכנסת מגירה תחת השולחן דהרי גורם שימוש תחתיו וגם משנה את קרקע האוהל דקודם היה כלפי הקרקע ועכשיו האוהל הוא כלפי הכלי וגם צ"ע מעצם ד' הגמ' דמערים ותולה לרימונים [לפירוש רבינו יונה] דהרי מ"מ כשמכניס הכלי לצורך שמרים ייאסר [ואין לומר דד' החיי אדם רק לדידן דבעי' מחיצות א"כ כשעושה מחיצות הוי עשיית אוהל דהרי הרשב"א דן זה בד' רבינו יונה והוא ס"ל שם בדעתו דבעי' מחיצות] וצ"ע טובא ועיין בשער הציון שהביא שבקשו"ע הקשה על החיי אדם דהרי הוא מלמעלה למטה ועי"ש שכתב די"ל דשאני הכא שכן הדרך [וסברא זו כבר מבוארת בד' הרשב"א הנ"ל ועיין לעיל שאי"ז ממש אותו סברא ] אמנם ד' הקשו"ע והשעה"צ בזה לכאורה הוא פלא דהרי לכאורה כל כמה דהחיי אדם ס"ל דאפשר לאסור מחמת המחיצות לבדם א"כ מ"ש בזה היתר מלמעלה למטה וכמוש"נ לעיל וצ"ע ,

סיאנא – עיין רמב"ם ובביאור דבריו הקשים גם הא דהעתיק הדין דסיאנא שרי גם מה שפתח בכובע וסיים בבגד וגם מה שהצריך גם הידוק על הראש וגם שפה קשה ואיך ביאר ענין מיהדק וגם שלא הזכיר טפח כלל בסיאנא ועי"ש עוד בדבריו וצ"ע עיין שו"ת מכתם לדוד לבעל החסדי דוד או"ח תשובה א' [וכבר תמה שם המחבר ע"ז שמפרשי הר"מ לא פירשו דבריו בזה ] ושו"ת מהרשד"ם שהביא שם בתשובה הנ"ל וע"ע ברדב"ז סי' אלף ק"נ ובפמ"ג משב"ז ס"ק ח' ובישועות יעקב סי' ש"א ועיין לעיל שנ' די"ל דהדרי' מהחילוק של טפח והחילוק בין סיאנא דשרי לאסור הוא רק לענין מיהדק וכ"נ שם בר"מ דהביא הדין דסיאנא שרי עי"ש, ובשאר ענייני סיאנא אכ"מ [והאריכו בזה בנו"ב תשובה ל' ובאחרונים הנ"ל ובט"ז ובבית מאיר כאן] וכבר נ' כמה דברים לעיל בדברינו עי"ש ,

בגדר אוהל קבע ועראי מה השיעור בזה לא עיינתי כראוי בכ"ז אמנם אכתוב קצת הרהורי ליבי בזה דנ' פשוט דמה שהביאו מד' הפמ"ג שיעור של ז' או ח' ימים נ' פשוט דאין זה שיעור מוכרע ורק כוונתו דוודאי לז' או ח' ימים הוי קבע דהרי מנ"ל לקבוע שיעור בזה שתלוי דווקא בז' או ח' ימים ובפחות מכן לא ואמנם גם וודאי דאינו תלוי בענין הימים גרידא דזה פשוט דבאוהל קבע שבעצם הוא בנין קבע אף דדעתו לסתרו ביומו אינו חשוב כעראי דהרי הפמ"ג כ' דבנפל הסוכה הוא איסור תורה לבנות סוכה ביו"ט או בשבת ומבואר דאף אם יהא דעתו לסתור מיד אחר השבת אסור כיון דבעיקרו סוכה נעשית לקבע [וכעי"ז מבואר בביאוה"ל לענין קשר של קיימא עי"ש] [וענין הימים שהזכיר הפמ"ג היא דבנין שמצ"ע עומד לכמה ימים הוי קבע] גם מצינו בסוכה עצמה דיש אופנים דנעשית באופן של דירת קבע ויש אופנים דנעשית באופן של דירת עראי עיין בסוגיות ריש סוכה והיינו דאף שבונה אותה לח' ימים מ"מ אם בונה אותה באופן שאינו ראוי לקבוע שם הוי כעראי דחשיב דירתו דירת עראי [ואולי ענין דירת עראי שאני בגדריה עיין לק' אבל עכ"פ למדנו דשם עראי עליה אף דדעתו לדור שם ח' ימים וכן לענין מזוזה] וכן שיפועי אוהלים עיין ברז"ה שהוא אוהל עראי ואף דבונה אותה לכמה ימים וכן מבואר ברי"ף לענין אין גגה טפח דהוי אוהל עראי[גם בעשאה לימים הרבה] כיון דמצ"ע אינו ראוי לקבוע שם יש לו דין אוהל עראי [ובאמת לענין דירת עראי א"ש יותר דאדם א"י לדור שם באופן קבע בכה"ג אבל מה שמבואר ברי"ף לענין אוהל דנעשה עראי משום כן קצת צ"ב דהרי אין צריך לאוהל דווקא דירה וא"כ להניח חפצים שם הרי ראוי גם בכה"ג דאין גגה טפח לשימוש קבע וצ"ב דבשלמא אם היה כותב הרי"ף דאינו אוהל כיון דאין לו גג ניחא דבעי' שיעור טפח לגג אמנם ל' הרי"ף הוא דהוי עראי עוד צ"ע אפילו נימא דאינו אוהל בלא גג מ"מ הרי גם מחיצות קבע אסורים בלא גג כמבואר בכל הראשונים בסוגיא דעשיית מחיצה ומבואר בפוסקים דהוא מה"ת [ועיין ארחו"ש בשם הגר"ש דפקפק קצת בזה אמנם זהו חידוש]ואולי צ"ל דבאמת כל מה דחשיב אוהל עראי באין גגה טפח להרי"ף הוא רק היכא דהוא כילה או טלית כפולה שעשוי לצורך בנ"א לישן דבכה"ג כל שנעשה באופן דאין גגה טפח צורתו מוכחת עליו דהוא עראי ולפי"ז אף מתורת מחיצות גרידא א"א לחייב דכיון דעכ"פ עשאו לצורך דירה ע"כ הוי עראי אבל בעושה אוהל כדי להכניס שם שאר דברים באמת יחשב כקבע אמנם בפוסקים לא נ' כן וצ"ע וכמו"כ נ' דהמניח כיסוי כלי [אף אם חשיב כנתכוין לאוהל [עיין ביאור הגר"א בזה] הוי עראי אף דאין דעתו לפתחו ליותר מח' ימים דבעצם הוי עראי כיון דלצורך שימושו צריך ע"כ לסתרו וכמו"כ נ' דהמניח כובע על הראש אף לכמה ימים לא יחשב קבע כיון דשימושו הוא שמורידו ועכ"פ פשוט דכל דלצורך שימושו בעי' לסתרו הוי עראי אף אם דעתו לכמה ימים וע"ע רש"י בסוכה לענין מיטה שרגילים לטלטלה ממקום למקום הוי עראי אף אם אינו עושה כן רק לפרקים גם מצינו לענין פקק החלון דחשיב תוספת עראי אף דלכאורה מצוי שסותם לכמה ימים ולהדיא מבואר במג"א סי' שי"ג דפקק החלון אינו אסור רק אם פותח רק לעיתים רחוקות וע"כ דשאני חלון דכל שאינו כסתימה הוי עראי דשימושו הוא לפתוח ורק כשסותמו להרבה זמן הוי כסתימה בעלמא וע"ע בב"י סי' שי"ג מה שהביא בשם הראב"ד דדלת שבמוקצה הוי תוספת אוהל עראי ורק אם פותחו רק לעיתים רחוקים הוי קבע והוא כנ"ל גבי חלון עי"ש במג"א ובאמת לא נתברר לי כל הצורך אם באמת אוהל חלוק בזה מבונה דלענין בונה מצינו דבנין לשעה הוי בנין אמנם י"ל דהתם הוי בנין גמור ונעשה המשכן מעיקרא גם לדעת שיהא להרבה זמן וממילא וודאי הו בגדר בנין קבע ויתכן דכל הנידון בירושלמי הוא משום דסו"ס אין כאן דעתו לעולם כיון דיתכן דיהא ציווי לפרקו וכמו קשר דבעי' לעולם ועיין בירושלמי שם להדיא גם לענין קושר וכן בבבלי מצינו דמשכן הוי קשירה לשעה אבל עכ"פ אין כאן נידון של עראי וקבע אלא נידון של לשעה וזה הוי בנין [והוי כסוכה שדעתו לפרקה מיד דחייב] ובאמת גם לענין בנין לא נתבררו כ"כ הדברים דבגמ' בביצה מבואר דהבונה איצטבא לבית הכסא הוא בנין עראי וע"כ דאינו דומה לבנין לשעה ורחוק לומר דהתם לאו בר קיימא מצ"ע הוא שיפול והוי בכלל אין מלאכתו מתקיימת דלכאורה אין המציאות כן ובפרט דלכאורה בעי' שלא יתקיים אפילו יום אחד דכל שמלאכתו מתקיימת בשבת סגי בהכי עיין במשנה ר"פ הבונה ועיין מש"כ שם בציונים ורחוק לומר שכן הוא שאינו מתקיים מצ"ע אפילו לשבת גם בתו' ריש תולין נ' שדימו איסור בנין עראי לאיסור אוהל עראי עי"ש שלמדו מהגמ' בביצה דהאיסור הוא אטו אוהל קבע עי"ש וע"כ דהוא מדין עראי ולא דין אינו מתקיים ולכאורה ע"כ צ"ל דענין לשעה אינו שייך לעראי וקבע וכמש"כ לעיל אמנם גם זה עדיין לא מבורר דהרי מצינו בראשונים דאפילו לענין קנה של סיידין למ"ד יש בנין בכלים חייב במהודק ולדידן עכ"פ בתקיעה יש משום בונה וצ"ע הא לכאורה וודאי הוי עראי דדרך שימושו הוא לפרק הקנה ולסייד במקום נמוך וכן לענין תריסי חנויות מבואר בראשונים דיש בזה משום בונה אף דדרכם היה לפרק ולהניח ע"ג הסחורה עי"ש בראשונים ומ"ט ל"ח עראי [שו"ר בעט"ח לברוך טעם שעמד בזה]ואולי שאני קנה של סיידים דמצד שימוש בקנה הארוך היה משאירו לעולם רק שיש לו שימוש אחר שיש לו ענין לסייד במקום נמוך אבל בבית הכסא מצד שימוש זה רגילים לפרקו מיד כדי שלא יתפוס מקום וכדומה וכן לענין חנויות י"ל דמה שמפרק הוא לצורך שימוש אחר אבל לשימוש זה של שמירת האוכלים לא היה מפרקו לעולם רק פותחו כדלת בעלמא אבל הכא גם מצד שימוש זה ראוי לפרקו אחרי השימוש בו אף דלכאורה היא סיבה צדדית כדי שלא יתפוס מקום וכדומה מ"מ כך הוא דרך שימוש זה שרגילים לפרק ולא מחמת צורך שימוש אחר [ולפי"ז י"ל דגם חשמל חשיב שמצד שימוש זה ראוי לפרקו אח"כ ואכתי יש לחלק קצת ]וצ"ע טובא בכ"ז [ועיין מש"כ בזה באבני נזר ובחזו"א לענין חשמל וע"ע מש"כ בזה הר"מ קופמן] ,

שו"ר מש"כ בזה בס' ארחו"ש ומה שהביאו מד' הבכורי יעקב [וכבר נסתפק בזה הפמ"ג וראיתי שציינו שהביאו ג"כ הגרע"א בתוספת ביכורים]והעטרת חכמים [לבעל הברוך טעם] דדנו דסוכה יחשב אוהל עראי ולכאורה הוא תמוה מהסוגיא דביצה ל: דמבואר שם דאסור לסתור הסמוך לסכך או לדפנות ומבואר שם ברשב"א דהוא איסור תורה וכ"ה משמעות הגמ' שם ואמנם בתחילת ד' הגמ' דאיירי בסוכה דעלמא יתכן דמשמע דהיא גם בסוכה העשויה לזמן מרובה ובכה"ג י"ל דהוי קבע לכו"ע[אמנם לד' העט"ח גם בכה"ג הוי עראי עי"ש] אמנם המשך הסוגיא מבואר גם לענין סוכת החג דאסור סתירתו ועוד דמבואר שם בגמ' דאיכא בזה מוקצה מחמת איסור עי"ש ושי' רש"י ועוד דליכא מוקצה מחמת איסור רק באיסור תורה עיין בדף לא: [עוד יש לדון דבכה"ג שיש סיכוך גמור גם בלא זה אם היה אוהל עראי היה מותר משום דהוא כסותר תוספת אוהל עראי ואף דעשאו מע"ש י"ל דמותר בכה"ג דהוא בעצם תוספת והרי עכ"פ לענין סוכה דעלמא מבואר שם בגמ' דאסור גם הסמוך לסכך או הדופן אמנם צ"ע בזה די"ל דכיון דנעשה אחד עם הסכך הוי כסותר עיקר הסכך [ועיין בראשונים עירובין ע"ט דמשמע דאף היותר מי' טפחים אסור לסתור במחיצה המתרת] אמנם אכתי יש לדון דמותר לסתור דופן רביעית כיון דנשאר הכשר סוכה בלא זה [והכא ל"ש לכאורה הסברא דלעיל דנעשה אחד ]וא"כ לכאורה בכה"ג ל"ש ענין מוקצה כיון דכל דופן בפ"ע יכול לסתור [ואמנם לד' העט"ח י"ל דהדפנות הוו אוהל קבע כיון דנעשו בחיבור חלקים ורק הסכך הוי עראי אמנם משמע בסוגיא דגם הסכך יש בו משום מוקצה מחמת איסור תורה אבל מ"מ קו' זו ל"ק כ"כ אמנם אכתי י"ל אם באוהל עראי יכול לסתור גג פחות מטפח ואי נימא דשרי גם יש לומר דלא יחשב מוקצה דהרי כל סיכוך בפ"ע אינו מוקצה מחמת כן וצ"ע בכ"ז] אמנם באמת לא ברור כ"כ דבסתירה שייך היתר תוספת די"ל ענין תוספת הוא שכבר התחיל ענין הבנין מע"ש אבל לענין סתירה ל"ש זה [ובס' ארחו"ש נקט דהיכא דהוא בעצם תוספת שייך ההיתר גם בסתירה עי"ש] עוד יש לדון להשיטות דבסתירה גם נאמר ההיתר דלמעלה למטה א"כ אכתי אפשר לסתור בשינוי ,

ועי"ש בספר עטרת חכמים מש"כ שם לבאר דל"ש כלל אוהל קבע בלי חיבור גמור עי"ש דכל גווני דאוהל קבע הוא רק כשמחברו [איני זוכר כעת אם מזכיר שם שיהא מחובר וקשור לקרקע וזה לכאורה וודאי חידוש דנהי דלענין טלית כפולה כ' ברא"ש דהוא קשור לכתלים עי"ש מ"מ הרי כילה וודאי אינה קשורה לקרקע אלא למיטה ומ"מ הוי אוהל קבע להרי"ף] שהוא בנין גמור דאינו נוח לפרקו [וזה דלא כהפמ"ג שהובא בשעה"צ ריש סי' שט"ו דאי"צ קשירה כלל עי"ש ועיין בזה בפתח הדביר ] ועי"ש דפשוט לו כן דהיכא דאין חיבור חלקים אין בזה לתא דבנין כלל עי"ש ולכאורה מהסוגיא הנ"ל משמע לא כן אלא גם סכך הסוכה הוי אוהל קבע אף דאינו מחובר כלל [והנה מצינו גם לענין בונה דכל היכא דכן הוא הדרך מהני אף שלא מחובר כמו בדימוס העליון וכן באדנים דחשיבי כמחובר לקרקע וא"כ יתכן דגם אוהל כיון דדרך אוהל כן חשיב כמחובר והא דשרגא דליבני הוי בנין רק מדרבנן הוא משום דאין דרך כן לעשות בנין ובאמת לא נזכר בשרגא דליבני שהוא בנין עראי רק דהוא דרבנן כיון דאינו בנין גמור ],

קצת הערות בענייני תוספת על אוהל עראי ,

[ וע"ע בעט"ח שם מה שנסתפק לענין האומר לעכ"ום לבנות לו סוכה אם מותר לו לבנות גם הנוסף על ההכשר סוכה דבזה ליכא היתר אמירה לעכו"ם כיון דאינו צורך מצווה אמנם דן לומר דזה שרי כיון דהוי רק תוספת אוהל עראי [לשיטתו דסוכה הוא אוהל עראי]ונסתפק שם אם באוהל הנבנה בשבת שייך היתר תוספת דסו"ס הכל נבנה בשבת [וכעין המבואר במהרש"א עירובין ק"א לענין ד' התו' דשרי לעשות אוהל לבוד ומ"מ אינו מותר לעשות לבוד בשבת ואח"כ לגמור הכל דחשיב עושה הכל בשבת וה"נ י"ל כאן אמנם אכתי י"ל דהיכא דלא יתכוון מתחילה כלל לגמור האוהל אלא עשה כמה עמודים לצורך אחר ונעשה לבוד יוכל לגמור בשבת ורק היכא דמעיקרא עשה ע"ד כן הוי ממילא כבר מתחילת עשיית הלבוד כעושה אוהל מתחילה ואסור הכל וא"כ י"ל הכא דכיון דנעשה כל האוהל בהיתר ובכל מקרה יכול לבנות את ההכשר סוכה א"כ הוי השאר כתוספת [דהוי כמו שעשה הלבוד לדבר אחר כיון דזה מ"מ יכול לעשות]גם בשבת עצמה וצ"ע בכ"ז] ולכאורה גם החזו"א נסתפק בגוונא דומה דהנה פליגי המ"ב החזו"א לענין תוספת אוהל עראי היכא דהיה לבוד של טפח שד' המ"ב דמהני לפרוס הכל בשבת מחמת הטפח שהיה מבעו"י אף דהיה רק ע"י לבוד אמנם ד' החזו"א לא כן די"ל דע"כ לא מצינו אלא דטפח ממש מהני משא"כ לבוד דטפח [והביאור הוא דזה תרי גווני שונים של תוספת וחלוקים ביסודם דגדר לבוד דחשיב תוספת הוא אף דבפ"ע ל"ח כלל אוהל כמבואר בתו' עירובין שם מ"מ חשיב תוספת מחמת הדין דחשיב כסתום ע"י הלבוד ע"כ מוגדר כתוספת משא"כ גדר תוספת בטפח הוא משום שכבר יש כאן אוהל וא"כ היכא דהוא לבוד י"ל דלא מהני ליתן לו שם תוספת רק כלפי אותו מקום שנידון כסתום דעי"ז חשיב תוספת כמוש"נ משא"כ כלפי ההמשך בעי' דווקא שם אוהל טפח]ואמנם נסתפק שם החזו"א היכא דבשבת מילא הטפח של הלבוד דזה וודאי מותר אם יכול להמשיך השאר או דכללא הוא דבעי' דווקא תוספת על אוהל הנעשה בע"ש וכמדומה דזה ספק קרוב מאוד לספיקו של העט"ח וצ"ע בכ"ז בסברות ספיקות אלו ולכאורה תלוי אי גדר תוספת הוא שם בעצם הבנין דהוא תוספת או דשם תוספת תלוי בעשייה שאינו עושה כל האוהל בשבת דבזה י"ל דהיכא דעושה הכל בשבת אין לזה שם תוספת כלל ולא עיינתי בזה כל הראוי ,

עיין מה שדנו האחרונים לענין תוספת מכיוון אחר של הטפח עיין בשש"כ ,

**שי' רש"י לענין פקק החלון** - עיין רש"י דף קכה: ד"ה שאין עושין אוהל עראי וגי' רש"ל שם וכ"ה בתו' עירובין מד. ובסוכה טז: בשם רש"י בפ' כל הכלים אמנם עיין ר"ן בסוגיין וע"ע רש"י במשנה ד"ה אין פוקקין בו וע"ע רש"י עירובין מ"ד. ד"ה אין פוקקין בו ורש"י סוכה כז: ד"ה לא מבטל ליה וע"ע בס' מגיני שלמה שהביא ד' רש"י לק' קנז. ד"ה ופוקקין את המאור [בטפיח] דכ' שם רש"י דהוא דלא כר"א דאסר ועי"ש דמבואר דאיירי בפתח או חלון המביא את הטומאה [ובאמת דהוא סוגיא מפורשת בסוף סוגיין דמוכחי' משם דלא כר"א והוא קושיה מהגמ' לד' תו' בשם רש"י הנ"ל דבמחיצה ליכא אוהל] דבכל אלו נ' דפירש דקאי על חלון שבכותל וכד' הר"ן, ועיין ברש"י בכמה דוכתי הנ"ל דהנידון משום מוסיף על הבנין וכמו שביאר הר"ן דלר"א כל שאסור לעשותו לכתחילה אסור להוסיף עליו אפילו עראי ולרבנן שרי תוספת עראי לעולם ועיין אבנ"ז שתמה לפי"ז דמה ראיה להתיר תוספת אוהל בגג הא י"ל דהיכא דבאנו לאסור משום מוסיף על הבנין לא נאסר בתוספת עראי אבל בגג שכל טפח יש לו סיבה לאסור מצ"ע ולא מצד שם תוספת מנ"ל שכיון שהוא תוספת מותר , אמנם עיין רש"י קלז: שפירש דקאי אחלון שהיא ארובה שבגג וכד' התו' בעירובין וסוכה הנ"ל בשמו ,

**שי' התו' בפקק החלון** –עיין בתו' דאיירי בכותל והנה תלוי בב' הדרכים בד' תו' [ויבוארו לק' בעזהשי"ת] דלפי ל' התו' בעירובין דף מ"ד דאיכא גם במחיצת צניעות איסור אוהל אלא דבכה"ג תוספת מותר ודופן רביעית מותר משום תוספת כפשטות הגמ' בעירובין משא"כ במחיצה המתרת דאסור אף בתוספת משום דחשיב כעושה אוהל בתחילה, א"כ לפי דבריהם לכאורה הא דפקק החלון הוא כפשוטו דבאו לאסור הפקק משום מחיצת עראי דעלמא ואינו מחיצה המתרת אלא כיון דגם בלצניעות בעי' להיתר תוספת א"כ לר"א דלא ס"ל היתר תוספת כלל אסור אף בכה"ג אמנם קצ"ע בזה דלכאורה נ' דעכ"פ בעי' גדר מחיצה לעשות רשות שזהו כל חשיבות מחיצה שחולקת את מקום האוהל אלא דמהני גם היכא דעושהו לצורך צניעות בעלמא וא"כ לכאורה היכא דהחלון הוא בגובה י'"ט כבר יש מחיצה עשרה טפחים בגובה א"כ נהי דמוסיף בזה צניעות מ"מ הרי לא הוסיף כלל מחיצה דהרי בלא"ה היה כאן דין מחיצה גמור עד לגג [ול"ד לגג דכל תוספת הוי אוהל על מקום אחר ] ולכאורה מבואר דגם ל"ב דין מחיצה אלא דכל דמהני לצניעות סגי בזה לאסור וה"ה היכא דאיכא לבוד עד לגג ופרס סדין שם הוי תוספת האסורה לר"א [ואכתי י"ל דהיכא דהוא בתחילה מידי דאין בזה ענין חילוק רשות אינו אוהל כלל [וקצת ראיה לזה מהא דלא אסרו בהקפת חביות לבד גם בלא שיניח ע"ג וכן בקדירה] אבל הכא כיון דעכ"פ הבית חולק מקום שוב חשיב תוספת על אוהל אף דעכשיו אינו נוסף אוהל אלא תוספת צניעות וצ"ע] אמנם לפי הנראה בל' התו' בשבת קכה: דכלל ליכא שם אוהל רק במחיצה המתרת א"כ לא נתבאר לן בתו' מ"ט הכא חשיב מחיצה המתרת [ואין לומר דהבית מתיר לרה"י או לעירובי חצירות מ"מ זה אינו דהרי וודאי איירי גם בבית המוקף מחיצת חצר דאין הבית מוסיף שום היתר ובכה"ג מ"ט ייאסר] וצ"ל דלפי דבריהם כל סברא זו דל"ח אוהל רק ע"י היתר הוא רק במחיצת עראי דכל שאינו קובע כאן ואינו עושה אלא לשעה לצורך צניעות בעלמא אין לו חשיבות חילוק מקום אבל מחיצת קבע וודאי הוי אוהל [ובפרט דהרי לעולם יכול להשתמש בה גם לצורך היתר כגון כשיפול מחיצת החצר רק בעראי שאינו עשה אלא לשעה תלוי לפי דעתו באותה שעה לאיזה צורך עושה המחיצה] וא"כ בפקק החלון דמוסיף על מחיצת קבע אסור לר"א [ואף דהחלון הוא עראי ואינו מוסיף שום היתר מ"מ כשיש כבר שם אוהל א"כ לר"א אסור כל תוספת באוהל אף דהך תוספת אינה מוסיפה היתר כדמוכח מדופן רביעית לר"א דאסור אף דאינו מוסיף היתר],

**שיטת רבינו חננאל** –עיין רבינו חננאל בסוגיין שפירש ענין פקק החלון דאיירי בוילון שמניח בחלון לסתמו ומבואר שם דאם בא להניח כל הווילון אסור לכו"ע ורק אם כבר הווילון סותם מקצת החלון בזה פליגי ר"א ורבנן אם מותר להמשיך לסתמו [וצ"ל לפי"ז דמה דהתירו רבנן אפילו אינו קשור ותלוי כלל מ"מ איירי שכבר מכסה החלון אלא שאינו קשור שם] ומבואר בד' רבינו חננאל דהנחת כל הווילון אינה נחשבת כתוספת אלא כעשייה מתחילה וצ"ב מ"ט לא תחשב תוספת דהרי אפילו למאן דאסר מחיצת צניעות מ"מ דופן רביעי מותר דהוי תוספת וכ"ש תוספת חלון בעלמא דהרי גם בדופן זה כבר איכא מחיצה , ומבואר בזה דכיון הוילון הוא ענין שימוש חלון שהוא דבר בפ"ע ואינו שייך לעיקר הבית ואינו תוספת מחיצה בעלמא ל"ח כתוספת אלא כעשייה מתחילה , והנה הר"ח בזה הוא לשיטתו לק' קלח. דס"ל בהא דאמרי' שם בגמ' דווילון מותר לנטותו ופי' שם הר"ח דהיינו פרוכת וכ' שם דאיירי כשיש חוט ומשיחה דבלא זה אין היתר דלא גרע מטלית כפולה עי"ש וכבר ביאר בזה המשנ"ב שדעתו דאפילו מחיצת עראי לצניעות אסור וצ"ע הא עכ"פ הוי תוספת וע"כ דכיון דהוא ענין ווילון לצורך הפתח אינו כתוספת מחיצה בעלמא אלא כעשייה בפ"ע, והנה כבר כ' במשנ"ב דכן הוא גם שי' הרמב"ם והשו"ע דהנה הר"מ פכ"ב הלכה כ"ט כ' דטלית כפולה בעי' חוט או משיחה וכן הפרוכת וברור שכוונתו לד' ר"ח אלו שהוא מקור כמה הלכות שם עי"ש ומבואר דבלא חוט ומשיחה אסור וע"כ דגם מחיצת עראי אסורה וצ"ע מ"ש מדופן רביעית דשרי משום תוספת וע"כ כנ"ל דעניין וילון לפני הפתח הוי עשייה נפרדת והוי כעושה אוהל עראי בתחילה [אמנם בר"מ הלכה ל' לענין פקק החלון לא נ' כ"כ כרבינו חננאל דאיירי שכבר סתום במקצת ואולי לשיטתו פקק אינו ווילון אלא אבן וס"ל דכה"ג רואים אותו כהמשך דופן משא"כ בווילון בעלמא אינו חשוב כתוספת [ולא תלוי במה שמשמש לענין אחר מגוף המחיצה אלא אם הוא ווילון או אבן ] וצ"ע]

**מראי מקומות בענין עשיית מחיצה ,**

**ביאור שי' רש"י – ספר מגיני שלמה כאן והביאו בק"נ כאן , ריטב"א עירובין מד. , אור זרוע מלאכת בונה סי' ע"ח ס"ק ו' , תשו' מהר"ח או"ז סי' קל"ב ,**

שי' רש"י - עיין בספר מגיני שלמה והביאו בק"נ כאן מש"כ ליישב קו' התו' הסוגיא בעירובין מ"ד דהתם שאני דעי"ז מהני להחשיב הגג לסוכה ועי"ש עוד במגיני שלמה שמוסיף עוד חידוש דכל שמוסיף על עיקר ענין הצל נמי מהני להחשב עשייה כלפי כל האוהל דזהו תוכן של אוהל עם גג אבל פקק החלון אינו מוסיף כלום בענין הצל [ועי"ש דאי"צ דווקא היתר סוכה אלא כל שעושה מעשה באוהל שמהני נמי לגג] וכן ביאר שם ד' רש"י בעירובין עי"ש, ואמנם אכתי צ"ע על ד' רש"י מהא דבסוגיא שם דנו בגוונא דנחמיה דיצא מחוץ לתחום שעשו לו מחיצות בני אדם להחזירו לעיל משום עשיית אוהל עראי והתם הרי ל"ש ענין גג כלל וצ"ע [והראשונים לא הקשו משם]ומצאתי שעמד בזה בתשו' פנים מאירות תשובה ל' [וצ"ע תירוצו שם] עוד ראיתי שדן בענין זה בתשו' בנין עולם להגאון ר' אייזיק חבר עי"ש שדן דהוא איסור אחר ולא משום אוהל כלל ועיין היטב ברש"י שם בסוף הסוגיא וכן ביסוד החילוק שם למסקנא בין לדעת לשלא לדעת אמנם עיין רש"י בתחילת הסוגיא בקושיא מנפל דופנה וצ"ע בכ"ז] אמנם עיין ריטב"א עירובין שם שמבואר דס"ל דרש"י שם חזר בו וס"ל דאסור אף מחיצות עראי ועי"ש בריטב"א שדעתו שם בד' רש"י דלא בעי' גם מחיצה המתרת וכן נ' שם ברש"י בכמה דוכתי עי"ש ד"ה דלאו מידי קעביד וכן עיין היטב ברשי" שם בעמוד ב' ד"ה אלא אדם אאדם בסו"ד שם וכן נ' ליישב סתירת ד' רש"י בעירובין ק"ב לגבי ווילון שמותר לנטותו שכ' שם טעם אחר ממה שכ' בשבת קל"ח דמחיצה אינה קרויה אוהל וע"כ דס"ל שם דאף מחיצת צניעות אסור והוצרך לטעם אחר דהוי כדלת עי"ש וכן א"ש בזה מה דרש"י בעירובין פ"ו לא מחק הגירסא של והיכן הביאום כמו שמחק בסוכה ולד' הריטב"א ניחא דרש"י בעירובין ס"ל דיש איסור מחיצת עראי, אמנם באור זרוע מלאכת בונה סי' ע"ח ס"ק ו' נקט גם בד' רש"י בשבת דלא התיר רק מחיצת צניעות וכל' רש"י שם שהזכיר ענין צניעות אבל מחיצה המתרת ס"ל לרש"י דאסור וכן ביאר לד' רש"י הסוגיא בעירובין מד שחילקו בין דופן שלישית לרביעית [אמנם עיין מה שציינו לעיל מל' רש"י שם] אמנם גם לפי דבריו זהו סותר ד' רש"י בסוכה דמפורש מבואר שם דס"ל דמחיצה המתרת אסור אמנם הוא ס"ל דרש"י בעירובין פ"ו שלא מחק הגירסא חזר בו וס"ל דאסור מחיצה המתרת אמנם ברש"י עירובין צד' כ' בטעמא דרב דאהדרינהו לאפיה רק משום איסור טלטול ומבואר גם שם דס"ל דמותר במחיצה המתרת , ועיין תשו' מהר"ח או"ז סי' קל"ב שס"ל בד' רש"י בשבת דמחיצה המתרת נמי אינה אוהל לד' רש"י בשבת וכמש"כ להדיא רש"י בסוכה טז: אלא שיישב שי' רש"י מהסוגיא דעירובין באופן חדש ויסוד דבריו נ' לבאר דכוונתו דיש ב' גדרי מחיצה המתרת יש מחיצה שמצד עיקר עניינה בא להתיר כגון העושה מחיצה ברה"ר להיתר טלטול שעיקרה נעשית להיתר וכן סוכה שכל עניינה נעשה להכשר סוכה משא"כ מחיצה בין ב' חצירות שמבואר ברש"י דשרי היינו משום שעיקר מחיצות אלו אינם נעשים לצורך היתר אלא לצניעות וע"כ אף דעכשיו עושה כן להיתר אינו חשוב מחיצה המתרת לגמרי עי"ש היטב [אמנם עיין בראשונים שהביאו הסוגיא בסוכה דאיירי ברה"ר אמנם ברש"י שם מבואר לא כן] ויתכן דלפי"ז אפשר ליישב סתירת ד' רש"י מסוכה טז: לעירובין פו' דעיין היטב בגונא שהביא רש"י בעירובין פ"ו שאיירי שם שמעביר מחצר אחת לחצר אחרת דרך מבוי אמנם רש"י בסוכה איירי שהיה בית הכנסת באותו חצר ולהנ"ל י"ל דמחיצה בין ב' בתים בחצר הוי ענין צניעות אבל עשיית מחיצות כמו מבוי קטן בתוך חצר שאינה מעורבת הוי ענין היתר כמו ברה"ר , והנה

שיטת ר"ת – עיין היטב ל' התו' בשבת ובעירובין וסוכה הנ"ל וברא"ש ותו' רא"ש שם ותו' ר"פ עירובין שם וכן ל' ר"ת בספר הישר ול' הרשב"א והריטב"א בעירובין ובשבת וע"ע בר"ן עירובין שם ובשבת ,ובד' מהר"ם שהו' במרדכי פ' כירה ,ועיין היטב בפמ"ג משב"ז שט"ו ס"ק א' ופמ"ג סי' שי"ג אשל אברהם ס"ק א' ד"ה הר"י הלוי ובאבני נזר סי' רכ"א ,

שיטת ר"ת -הנה בל' התו' עירובין מד' ד"ה פקק החלון במה שהביא ד' ר"ת שם משמע דבאמת מן הצד שייך עשיית אוהל אף בצניעות אלא דלזה מהני תוספת להתיר אבל מחיצה המתרת לעולם הוי כעשיית אוהל בתחילה וכן נ' שם להדיא בתו' בהמש"ד שכ' אבל לשמואל דשרי לטלטל לא חשיב אלא תוספת אוהל עכ"ל וכן מוכח להדיא בתו' לק' ד"ה אלא לר"מ דכתבו בתחילת דבריהם השתא בעי למימר דאיירי אפילו בדופן שלישית אפ"ה ל"ח אלא תוספת בעלמא לר"מ עכ"ל ומבואר דאף היכא דאינו מתיר כלל מ"מ בעי' להיתר תוספת והכא חשיב תוספת כיון דהוא דופן שלישית ונוסף על ב' מחיצות , אמנם הדברים צ"ע מהמשך ד' תו' שם שהקשו מ"ט שרי נחמיה לטלטל ע"י מחיצת בנ"א וכוונת קושייתם דממ"נ אי כר"מ הרי לא מהני הך מחיצה כלל ואי כר"י הרי וודאי אסור בשבת וכ' תו' שם לחדש דגם לר"מ מהני לשעה אבל לא חשיב כסוכה הראויה לז' וע"כ שרי נחמיה לעשותה בשבת כיון דלא מהני רק לשעה ל"ח מחיצה המתרת עי"ש וצ"ע דנהי דאינה מתרת איך מותר הרי התם איירי שעושה הכל ע"י מחיצת בני אדם ואין כאן תוספת כלל ומ"ט שרי וצ"ע בזה ואולי י"ל בזה דהנה מד' ר"ת בסה"י שם נ' דתרי גווני אוהל איכא דאיכא תורת אוהל דחל ע"י היתר ואיכא תורת אוהל דחל ע"י תיקון הצל ואוהל דחל השם אוהל לא מחמת הצל אלא מחמת ההיתר אינו נגמר כלל רק כשגומר ההיתר וע"כ דופן שלישית הוי כעשיית אוהל מתחילה דהוא כטפח ראשון של אוהל עי"ש משא"כ אוהל דחל משום צל כמו גג או או אפילו מחיצות של צניעות מיד שמתחיל ענין הצל יש כאו שם אוהל והוי תוספת ומעתה י"ל דהנך מחיצות בני אדם כיון שאין בהם ענין צניעות כלל ונעשים רק להיתר חל עליהם שם אוהל רק מחמת היתר דידהו וכל שאינו מתרת לגמרי רק לשעה חסר בשם אוהל דידהו וא"א לדונם כלל דיהא להם שם אוהל עכ"פ מחמת שגם באינה מתרת אסור מתחילה דהתם יש להם שם אוהל מחמת צל וצניעות משא"כ הכא כל שם אוהל שלו הוא רק מחמת היתר דל"ש בזה כלל ענין צל וצניעות וצ"ע בזה ועיין לק' שאר הדיעות בזה , וסברת מחיצה המתרת לפי"ז, עיין ברשב"א שם דהיא שכה"ג עוד לא היה אוהל מעולם דכיון שעושה האוהל ע"מ להתיר כל זמן שלא התיר הרי לא עביד מידי דהוי כאין בו טפח בגג דאינו חשוב תוספת כלל דקודם לא היה מתיר ולא היה לו תורת אוהל כלל ע"כ הוי עכשיו עשיית אוהל [וע"ע בד' ר"ת בספר הישר כד' הרשב"א אלא שהלשון משובש שם שכ' דדופן שלישית משוי לה סוכה באותו טפח שצריך להניח וכנראה דצריך לגרוס שם כטפח שצריך להניח עי"ש ואין נראה לפרש כוונתו דדופן ג' הרי כשרה בטפח שלשונו שצריך להניח משמע שכוונתו לסוגיא דלתוספת אוהל בעי' להניח טפח מע"ש ועי"ש עוד בהמש"ד שם עי"ש] ולכאורה לפי"ז אם היה לו עכ"פ תורת היתר היה מן הדין דעכ"פ כבר הוי אוהל אמנם עי"ש ברשב"א שנ' לא כן דהרי מחיצות חצר הוי היתר לטלטול כלפי רה"ר ומ"מ להתיר טלטול מצד חצירות חשיב כבתחילה ובאמת דלפי דרך זו שגם מחיצה לצניעות הוי אוהל א"כ לעולם היה ראוי להחשב כטפח כיון דעכ"פ לענין צניעות נעשה אוהל ומאי נ"מ בההיתר כיון דעכ"פ גם בצניעות יש שם אוהל א"כ עכ"פ יועיל להקרא תוספת ויש ליישב אמנם מד' ש"ר נ' יותר הגדר דמחמת עשייתו את היתר כל האוהל הוי כעשיית אוהל בתחילה דמחשיב כל האוהל

אמנם בל' התו' בשבת וכ"ה הלשון ברא"ש שם [וכ"ה בתו' הרא"ש בשבת ובעירובין עיין שם] נ' יותר דמן הצד ליכא תורת אוהל רק היכא דמתרת אז חשיב מחיצה גמורה ליקרות אוהל עי"ש והנה לפי"ז ע"כ צ"ל דמה שמבואר בגמ' עירובין מד' דלר"א אסור אף לעשות דופן רביעית אף דאינה מתרת הוא משום דכל היכא דאיכא כבר שם אוהל על הג' מחיצות כיון דמתירות א"כ כשמוסיף חשיב תוספת על אוהל ואסור ואי"צ שהדופן יתיר דכל דין מחיצה המתרת הוא דחל ע"ז שם אוהל משום דיש כאן ענין בחילוק המקום ולא בתורת צניעותא בעלמא אבל היכא דכבר חל שם אוהל כל תוספת בהאוהל אסור לר"א משום תוספת , ואמנם מבואר בתו' דבאמת אף דופן שלישית היה מן הדין להתיר משום תוספת כיון דעכ"פ נוסף על ב' מחיצות הראשונות שהם תחילת ההיתר דדין תוספת הוא אף אם הוא דופן מצד אחר אלא דכיון דמתרת הוי כעושה אוהל בתחילה עי"ש , ועיין לעיל מה שנתבאר לשיטה זו לענין פקק החלון ,

אמנם עיין היטב ל' ר"ת בספר הישר ומכל תו"ד שם נ' דס"ל דגם במחיצת צניעות איכא אוהל אלא דבזה איכא היתר תוספת ועי"ש שנ' שביאר הפלוגתא דר"א ורבנן דהוא משום דהוי תוספת צל ונ' קצת דלר"א וודאי אסור משום צל ואי"צ להא דכ' הראשונים לד' רש"י דהוא משום דהבית הוי מחיצה קבועה עי"ש ובאמת דכן נ' בכל דוכתי בראשונים שלא הסבירו כלל הא דר"א אסר בפקק החלון אף דאינו מתיר ומבואר דלר"א וודאי אסור אף בכוונה לצל בעלמא ועי"ש שגם דימה תוספת צל בצד לתוספת צל למעלה וע"כ דימתה הגמ' פלוגתא דר"א ורבנן במן הצד לפלוגתא דמלמעלה משום דהוא ענין אחד של תוספת צל וע"כ דעתו דגם בלצל ולצניעות איכא תורת אוהל במחיצה [ועיין גם ברשב"א שהביא את עיקר ד' ר"ת דמן הצד שייך אוהל ולא התנה במתרת כלל ורק אח"כ שהקשה דהרי דופן ג' הוי תוספת ע"ז כ' דכיון דהוא מחיצה המתרת אין בו היתר של תוספת] ובאמת הדבר מוכח להדיא בד' רבינו תם שם בסו"ד שהקשה מהא דמבואר בפ' כירה דף מג: דזה זוקף מיטתו וזה זוקף מיטתו ועי"ש שכ' דבאמת בעלמא לא הותר כה"ג ורק לצורך מת התירו עי"ש והנה התם הרי היא מחיצה לצל בעלמא ומ"ט יהא אסור וע"כ דכיון דאינו תוספת על שום דבר אלא עשיית כל המחיצות מתחילתם אסור אף היכא דהוא לצניעות, [ובאמת אינו ראיה כ"כ מל' התו' בשבת די"ל ג"כ כוונתם דשייך אוהל רק במתרת היינו דעשיית אוהל שייך רק במתרת אבל תוספת אוהל שייך אף בצניעות וכוונתו לגוונא הרגילה דאיירי שמוסיף מחיצה ובפרט להמבואר ברשב"א דגדר מחיצה המתרת הוא דהוי כטפח ראשון וכל עשיית האוהל הוא עכשיו א"כ כוונתם דשייך עשיית אוהל ממש במחיצה בגוונא דמתרת ]

אמנם באמת עיין בר"ן בעירובין מד' שהביא ראיה מסוגיה זו דדף מג: דבאין ב' בני אדם וכו' איפכא דמשמע דמותר לעולם עשית מחיצה ומזה הוכיח דכל שאינו מחיצה המתרת אינו אסור ולדבריו מבואר להדיא דמחיצת צניעות אינה אסורה אף כשעושהו מתחילה דהרי התם הוא עשייה בתחילה [ואמנם לעיקר ראיית ר"ת והר"ן יל"ע קצת אם חולק על ד' הריטב"א בסוגיין שכ' דשתי מחיצות לעולם אינם כלום דלאו מידי עבד וה"נ הכא הרי זה רק ב' מחיצות] והדברים מדוייקים מאוד בד' הר"ן שם דהנה כבר הזכרנו דהראשונים לא טרחו כלל ליישב הסוגיא דפקק החלון לדעת ר"ת ונתבאר משום דפשיטא להו דגם תוספת צל אסורה לר"א משום דגם מחיצת צניעות ביסודה הוי אוהל וע"כ כל תוספת צניעות אסורה ועיין ר"ת בסה"י שכ' דבאמת פקק החלון הוי תיקון הצל עי"ש אבל עיין בר"ן שם שכ' וז"ל וההיא דפקק החלון שאני דלפי שהוא מוסיף על בנין קבוע אסור כאילו היתה מחיצה המתרת עכ"ל והיינו שלפי שיטתו דכלל ליכא איסור במחיצת צניעות א"כ ע"כ הוצרך לחדש סברא זו דכיון דמוסיף על בנין קבוע הוי כאילו היא מחיצה המתרת ועצם הסברא צ"ב ואולי הכוונה דכיון דלענין קבע הוי אוהל אף במחיצת צניעות א"כ כשמוסיף ע"ז הוי תוספת על אוהל כמו דופן רביעית דאסור לר"א אמנם ל' אינו משמע כן כ"כ ויתר נ' כוונתו דבאמת להוספה זו יש שם בנין ולא שם אוהל כיון דהיא תוספת על בנין ובאמת הוא נידון בדין בנין עראי [אלא שדין בנין עראי הוא חד דינא עם דין אוהל עראי עיין בזה תו' ר"פ תולין שנ' כן ועין פלוגתא בפוסקים סי' שי"ב אם אבנים של בית הכסא בגוונא דאוהל אם הותר משום כבודו או לא ] ובבנין לעולם אסור אף באינה מתרת עיין בסוגיא בביצה של אבנים של בית הכסא ובקושיית הביאוה"ל ר"ס שט"ו עי"ש בתי' הראשון דבבנין אסור אף בצניעות עי"ש וצ"ע אמנם עיין היטב בר"ן בשבת שנ' שהבין דפקק החלון אינו מתיר ומ"מ אסור לר"א וצ"ע ,

והנה בתו' רבינו פרץ בעירובין שם לכאורה צ"ב דעתו דמתחילה הביא ל' ר"ת כמובא בתו' דכשאין המחיצה מתרת אית להו לרבנן דשרי לעשות משום דאינו אלא כתוספת אוהל עראי ומשמע דכל היתרו הוא רק באופן שהוא תוספת אבל בלא תוספת לא שרי גם מחיצה שאינה מתרת אמנם בהמשך דבריו שם הקשה שם מ"ט לענין גג בעי' תוספת הא כיון שאינו מתרת יהא מותר אף לעשותה בתחילה ועי"ש מה שתירץ דשאני גג שאין בא לעולם להתיר ועצם קושייתו צ"ב וגם כוונת תי' צ"ב קצת דבפשוטו עיקר הסברא היא דגג הוי עיקר אוהל כיון שמאהיל ורק מחיצות כיון שאינם מאהילות א"כ כל חשיבות אוהל שלהם הוא רק במתרת דעכ"פ נתחלק המקום והנה מדדן להתיר אפי' כל הגג משמע דמחיצה שאינה מתרת שרי גם היכא דאינו תוספת [ואין לומר כוונתו דיחשב המשך למחיצה ויהא חשוב תוספת וע"ז כ' דכיון דאינו בא להתיר לעולם הוי כמו מתרת דגם מסברא הוא רחוק דיחשב תוספת למחיצה וגם לכאורה לא תי' ע"ז כלום דגם לתירוצו לא כ' דהוי כמו מתיר ממש דיחשב כעושה אוהל בתחילה אלא דאין בו חיסרון מה שאינו מתיר עי"ש וא"כ מ"ט בעי' שישייר טפח וכן עיין היטב ל' שם דאינו נ' כן כלל ] ולכאורה צריך ע"כ לדחוק כוונתו מש"כ בתחילה דההיתר משום תוספת אין הכוונה דכל ההיתר הוא רק בגוונא דתוספת אלא הכוונה דאף היכא דהוא דהך מחיצה שאינה מתרת הוא תוספת על דבר המתיר כגון סוכה מותר משום תוספת דבזה בעי' להיתר תוספת ולר"א אסור או אפשר לומר בזה דלמ"ד דתוספת אסור ע"כ ס"ל דגם צניעות אסור דלעולם בתוספת אינו מוסיף היתר דכל שמוסיף היתר הרי הוי כעושה בתחילה וע"כ דלמ"ד תוספת אסור אסור ג"כ בצניעות אבל לדידן אינו אסור רק במתרת אמנם זהו חידוש לתלות זה בפלוגתא דר"א ורבנן [ ואמנם לפי"ז יש לדחות עיקר הראיה מד' תו' בעירובין דבעי' היתר תוספת במחיצת צניעות דגם בד' י"ל כן ולפי"ז יותר יתיישב ענין מחיצת בני אדם של נחמיה שנתקשינו בזה לעיל]

והנה בעיקר הדבר עיין בפמ"ג שי"ג א"א אות א' שכבר נסתפק בכ"ז בד' התו' ועי"ש אם לעשות מחיצת צניעות שרי גם לכתחילה או לא אלא שהוא תלה הדברים דאם נימא דמותר מחיצת צניעות לכתחילה א"כ מחיצה המתרת אסור לכתחילה אבל תוספת שרי עי"ש אמנם בד' התו' נ' ברור דמחיצה המתרת אסור אף תוספת וכמש"כ הפמ"ג גופיה במשב"ז שט"ו ס"ק א' עי"ש ,

אמנם יש בזה עוד שיטה והיא שי' מהר"ם שהובא במרדכי פ' כירה שמהר"ם היה עושה מחיצה בפני הספרים ובע"ש היה תולה על הוילון ומניח טפח ובשבת פושטה למטה עי"ש כדי שלא יהא איסור מחמת מחיצה המתרת ועיין ברמ"א ריש סי' שט"ו שהביא דין זה דאסור לעשות מחיצה בפני אור הנר כדי לשמש מיטתו וכן לפני ספרים כדי לשמש או לעשות צרכיו אם לא שהיה מבעו"י טפח שאז מותר להוסיף עליה בשבת עכ"ל וזהו מד' מהר"ם הנ"ל והנה מד' מהר"ם הוציאו האחרונים עיין פמ"ג שם ובאבנ"ז שם דמבואר להדיא דס"ל דבמחיצה המתרת מהני נמי היכא דהוא תוספת דהרי בגוונא דמהר"ם דהוא עושה טפח למעלה [עיין פמ"ג כאן דאינו כגוונא דהמג"א שם דעושה מחיצה רוחב טפח לפני הספרים דהתם עכ"פ באותו טפח יכול לשמש אבל הכא ל"ש זה] אכתי לא היה שום היתר ומ"מ מותר לפשוט אח"כ וע"כ דגם במתרת מהני היתר תוספת וזהו דלא כד' תו' הנ"ל דפשיטא להו דבמתרת לעולם חשיב כבתחילה [וכד' מהר"ם הנ"ל דמהני תוספת גם היכא דהמחיצה היא מחיצה המתרת נ' כן קצת בר"ן בעירובין הנ"ל במה שהסביר שם ענין פקק החלון עי"ש ] והנה לשי' מהר"ם הנ"ל צ"ל ע"כ דהא דדופן שלישית אסורה הוא משום דל"ח תוספת כיון דהוא מצד אחר ואינו המשך אותו דופן [והיינו דלשי' מהר"ם ענין תוספת אינו משום רק משום דאינו בנין כל האוהל אלא עיקר הסברא דתוספת הוא כיון שהתחיל לבנות כבר מע"ש והוי רק המשך וע"כ ניחא יותר דבעי' דווקא אותו דופן דיחשב המשך לגובה או לרוחב משא"כ דופן אחר אבל לד' תו' היתר תוספת הוא משום דאינו בנין כל האוהל וע"כ דופן שלישית הוי תוספת דסו"ס אינו בנין כל האוהל וע"כ הוכיחו תו' דבמתרת ליכא היתר תוספת ] ואולי י"ל עוד דהתם בעירובין דהוא מחיצת בהמה או כלים לעולם אינו יכול להחשב כתוספת על המחיצה דאינו המשך של מחצה אבל אם יעשה המשך ממש אפשר דיועיל אמנם גם מעיקר ד' מהר"ם שאסר בסדין לפני הספרים אף בתוך הבית ולא התיר משום תוספת על כותלי הבית משמע קצת כן ואולי גם מחצה זו ל"ש לדון אותה כתוספת על כותלי הבית דהוי דבר בפ"ע להתיר תשמיש , והנה לד' מהר"ם הנ"ל מוכרח לכאורה דמחיצת צניעות מותר אף לכתחילה דאל"כ מהו החילוק בין מתרת לאינה מתרת וגם דהרי לדבריו כל דופן נידון בפ"ע והוי כעשיה בתחילה ומ"מ התירו בעירובין צ"ד מחיצת צניעות וכן נקטו האחרונים עי"ש , [והנה יש שדנו דבסכך סוכה אין היתר תוספת במחיצה המתרת אף למהר"ם עיין בזה בארחו"ש בשם השואל ומשיב וכן מד' אא"ז זלל"ה ולכאורה י"ל איפכא דבסכך לכו"ע מהני אף היכא דהיא מתרת כיון דיש לו כבר שם אוהל מתחילה [עיין תור"פ עירובין הנ"ל דאין לו חיסרון מה שאינו מתיר] משא"כ במחיצה שכ"ז שלא התירה אכתי ל"ע מידי דאינו אוהל כלל לד' מהר"ם היכא דהוא רק צניעות וצ"ע]

ובעיקר ד' מהר"ם לענין תשמיש עיין מג"א בשם הדרכי משה מה שהק' מהגמ' בביצה דמשמע שמותר ועי"ש מה שחילק בזה ועיין באחרונים מה שדנו בזה [ובעיקר הדבר היה נ' די"ל דד' התו' אינה כמהר"ם דאסר מחיצה לתשמיש ואף דס"ל דמחיצה מתרת אסור דהנה התו' כתבו לענין מחיצת בני אדם או מחיצת בהמה לר"מ דאף דמהני לשעה מ"מ אין לה שם מתרת כיון דאינה מועילה לכל ז' וע"כ במחיצת בני אדם התירו והיה מקום לדון לפי"ז דכל מידי שכל עניין וצורך ההיתר שלו הוא רק לשעה ליכא בזה מעלה דמתרת אמנם כמובן דיש קצת לחלק דהתם לא שייך שיהיה להרבה זמן דלא מהני מצ"ע להרבה זמן משא"כ הכא מ"מ אכתי מצד הסברא היה נ' קצת כן דכל מידי דהוא רק מעשה לשעה לא גרע מסוכה שמתיר בה אכילה לשעה דאינו חשוב כמחיצה המתרת ] וע"ע ישוע"י מה שכ' ליישב קו' המג"א [בדרך פלפול קצת אמנם עיין לק' דיש בדבריו חידוש דין לענין גדר מחיצה המתרת],

והנה עיין מג"א לק' שהוציא מד' המ"מ דחוט או משיחה לא מהני במחיצה המתרת עי"ש [והוכחתו צ"ע דלכאורה למ"מ היה פשוט דענין פרוכת אינה להתיר וע"כ כ' הטעם דאינה מחיצה כלל ועיין גם בפמ"ג שדחה די"ל דד' המ"מ כתו' דלעולם לא מהני תוספת כלל היכא דהיא מתרת וכ"ש חוט או משיחה ] ונ' דמ"מ גם לדבריו אינו אלא לד' הרמב"ם לשיטתו דס"ל דבגגה טפח לא מהני חוט ומשיחה דכל שהוא אוהל גמור ל"מ חוט ומשיחה א"כ י"ל דמחיצה מתרת הוי אוהל גמור ול"מ חוט ומשיחה [וכילה עצמה אם יעשה להיתר י"ל דלא יועיל חוט ומשיחה אף באין גגה טפח] אבל לד' רש"י וש"ר דמהני חוט ומשיחה בגגה טפח כ"ש במחיצה המתרת ועכ"פ לדינא אין נ"מ כיון דנקטי' דל"מ חוט ומשיחה בגגה טפח ,

והנה כבר נסתפקו אחרוני זמנינו לענין סתירת מחיצה המתרת אם שרי ואפילו נימא דאסור אבל עכ"פ י"ל דאחר שנפסק ההיתר כגון במחיצה לתשמיש לסותרה ביום אם מותר או לא עיין בזה בשש"כ בשם הגרשז"א שהתיר לסתור כשאין היתר כבר והאריכו בזה בס' ארחו"ש עי"ש מד' הגר"ש בזה,

אמנם שמעתי [מהגר"ש שליט"א וכן ראיתי בס' אוהל עראי שהביא ד' ראשונים אלו וכן בכ' הגרר"ש ] דנמצא דבראשונים כבר דנו בזה דהנה הרשב"א והריטב"א בדף ע"ט בדינא דמתבן שבין ב' חצירות כ' לבאר שם ד' הגמ' דאסור ליתנו לתוך קופתו משום דהוא סותר מחיצה המתרת [ואף דסותר החלק דיותר מי' טפחים ואכתי המחיצה מתרת הוי סתירה דהוא חדא מחיצה ודמי לנוטל סכך מן הגג דאף דאי"צ לו כלל מ"מ הוי סתירה כמבואר בגמ' בביצה דף ל:] וכ' שם הראשונים להקשות דהרי הך מ"ד ס"ל דכיון שהותרה בביה"ש הותרה וכ' הראשונים שם דכיון דבביה"ש היתה המחיצה מתרת אסור לסותרה כל השבת דאיסור אוהל להיכן הלך עי"ש ולכאורה מבואר דאסור אף היכא דעכשיו אינה מתרת ואמנם יש לדחות קצת דהתם ביסודה הוי מחיצה המתרת רק מהני הותרה בביה"ש אבל עכ"פ כשקיימת יש לה שם מתרת [ועי"ש ברשב"א לעיל בשם הראב"ד דלכתחילה י"ל דאסור לסתור מחיצה ולסמוך על היתר דכיון שהותרה ולטלטל עי"ש] אמנם לא נ' כ"כ בלשונם כן אמנם נ' דיש לדחות הראיה קצת מדבריהם די"ל דתליא בכל הנתבאר לעיל דלד' הראשונים י"ל דבאמת מחיצת צניעות ביסודה יש לה שם אוהל אלא דכיון דהוא תוספת מותרת ורק במתרת הוי כאוהל בתחילה וא"כ י"ל דנהי דאין ראוי לאסור לסתור רק בשעה שמתרת דאז הוי כסותר כל הבנין מ"מ י"ל ד"איסור" אוהל להיכן הלך ודנים זאת להחשיבו כסתירה גמורה אבל לד' מהר"ם דמחיצת צניעות אינה אוהל כלל ומותרת גם בתחילה א"כ י"ל דל"ש הסברא ד"איסור" אוהל להיכן הלך דהרי אין כאן עכשיו אוהל כלל [אמנם ד' הריטב"א לעיל מ"ד לא נתבררה לי כ"כ לעת עתה אם ס"ל דמחיצת צניעות שרי בתחילה או לא וצ"ע],