זרו_ב-פלוגתת אביי ורבא לרש_י
קטגוריות: ש_ס / מא חולין / חולין - הרב וורצל / תערובות ובב_ח / שישים / זרו_ב

חולין צח: ביאור פלוגתות אביי ורבא לשיטת רש"י

**א. ביאור מחלוקות אביי ורבא לדעת מהרי"ק-**

נתבאר במקו"א באורך ביאור הסוגיא לדעת רש"י, ונתבאר שם שני פלוגתות בין אביי לרבא לשיטת מהרי"ק בדעת רש"י.

א. דעת אביי נתבאר דאף אחר דקי"ל טכע"'ק דאורייתא מ"מ בטל ברוב, ולכך בעינן ילפותא דזרו"ב לאסור עד שישים, אבל בדעת רבא מתבאר לן דהיכא דחדית לן קרא טכע"ק דאורייתא הרי אינו בטל אפי' במשהו.

ב. עוד נחלקו דלדעת אביי אי לאו דטכע"ק דאורייתא לא היה איסור טעם כלל אבל לרבא אף בלא דין טכע"ק דאורייתא בעי ביטול ברוב על הטעם.

וביאור שתי מחלוקות אביי ורבא י"ל בפשטות דפליגי לשיטתם בחשבון הדברים, דלאביי אי לאו טכע"ק לא היה איסור על הטעם כלל, ואחרי קרא דטכע"ק אמרינן שיש איסור על עצם החומר הנותן את הטעם אבל לשמוע כ"כ שלא יתבטל ברוב זה לא שמענו, ובעי עוד קרא.

אבל לרבא הרי מסברא נמי אף אי טכע"ק לא"ד הו"א דבעי ביטול ברוב דמסברא יש לאסור כל היוצא מן האיסור, וא"כ באופנים דגלי לן קרא טכע"ק הרי ע"כ הוא איסור אחר שאינו בטל גם ברוב, ואפי' באלף לא בטיל וכמו בקדשים.

ובביאור דעת רבא דאם אך טכע"ק דאורייתא ל"ש לבטל ברוב, היה נראה לבאר דכיון דמבואר ברש"י פסחים מד: דבדין טכע"ק ההיתר נהפך לאיסור הרי תו ל"ש ביטול ברוב, וכש"כ באבנ"ז יו"ד-תלא לדקדק מד' הש"ך דהטעם שאין טכע"ק בטל ברוב הוא משום היתר נהפך לאיסור.

וביאור הדברים י"ל שתי טעמים:

א. דכל שהיתר נהפך לאיסור הרי אין האיסור וההיתר מתנגדים זל"ז ותו ל"ש ביטול ברוב, וכעין שכתב בתשובת הרי"ד-א דדבר טמא וטהור אינו בטל ברוב דאדרבה הטמא מטמא גם את הטהור.

ב. ועוד דכיון דהיתר נהפך לאיסור הרי לכאו' ביאור הדברים שהטעם מגדיר את ההיתר להחשב חתיכה דאיסורא, ולכאו' צ"ל דיסוד דין טכע"ק הוא בטעם הנרגש בההיתר, וא"כ היאך שייך בזה ביטול ברוב והרי יסוד ביטול ברוב הוא על ממשות גרידא ורק אם יסוד האיסור הוא בהחומר הנותן את הטעם שייך לומר ביטול.

**ב. בדעת אביי דמהני ביטול ברוב על טכע"ק-**

ובאמת צ"ע לפי"ז דעת אביי היאך ס"ל דאף אם טכע"ק דאורייתא מ"מ בטל ברוב והרי דעת רש"י שההיתר נהפך לאיסור ומה שייך בזה ביטול ברוב?

וי"ל בזה ג' אופנים:

א. יש לבאר דפליגי אביי ורבא גופא בהיסוד של היתר נהפך לאיסור, דלאביי קח. אין מקור להיתר נהפך הרי מקור דין טכע"ק הוא מבב"ח והתם אין מקור ליסוד של היתר נהפך לאיסור ורק אי ילפינן ממשרת הרי דברה תורה על ענבים במים ומשמע דאף במים נאסרים.

אבל לרבא י"ל דיסוד דין טכע"ק הוא דין של היתר נהפך לאיסור ובזה י"ל דס"ל לרבא דלא שייך בו ביטול ברוב.

ומש"כ רש"י בדעת אביי הוא משום דלא שייך היתר נהפך ואין כאן סתירה לד' רש"י פסחים דס"ל היתר נהפך דהתם הוא להנך דלא ילפי מבב"ח, וצ"ע.

ואח"כ ראיתי כעי"ז באבנ"ז-שנח ומשנת ר"א חולין-ט דאי ילפינן מגיעולי עכו"ם לא ילפינן דין היתר נהפך לאיסור, ורק אי ילפינן ממשרת בשרה ענבים במים הרי איירי גם על המים ומשמע שאף המים נאסרים.

ב. י"ל דבאמת עיקר הדין איסור הוא בטעם עצמו דאמרינן ביה היתר נהפך ולא שייך ע"ז ביטול ברוב, אבל על הצו"ר שיוצר את הטעם שייך ביטול ברוב, וכל שנתבטל הצו"ר ברוב ונעשה היתר תו לא אכפ"ל שיש כאן טעם שהרי הוא טעם של היתר ולא איסור.

וס"ל לאביי דאם רק היה ביטול ברוב על הצו"ר תו לא שייך שהטעם יאסור.

ונתבאר במקו"א שהדברים מפורשים בד' הראב"ד צח: דכל טכע"ק אית ביה גילוי מילתא שאין הממשות והצו"ר בטל ברוב שאם היה בטל ברוב לא שייך דין טכע"ק.

ולפי"ז למדנו מד' רש"י שאין הטעם שלא בטל ברוב משום היתר נהפך, רק אדרבה אחרי שקבענו שאינו בטל ברוב בזה י"ל דחייל דין היתר נהפך.

**ג. עוד ביאור בזה וביאור כל לשון מהרי"ק-**

ג. עוד י"ל עפ"י דקדוק לשון מהרי"ק:"ולא איתסר מדאורייתא אלא היכא שהאיסור רבה על ההיתר או היכא דהוה פלגא ופלגא הו"א דאיצטריך קרא לחייב אכזית מן התערובת ואע"ג דלאו כוליה איסורא", ומשמע לי כוונתו דדין זרו"ב איצטריך לשני עניינים, גם לומר שאינו בטל ברוב, וגם שיתחייב בפלגא ופלגא על כזית אחד מן ההיתר, והיינו דהיתר נהפך לאיסור.

והנה מבואר מדבריו דתרתי שמענו מזרו"ב גם דהיתר נהפך וגם דלא בטל ברוב, וצ"ב היאך ילפינן תרוייהו גם צ"ע היאך ילפינן היתר נהפך לאיסור מזרו"ב.

וחשיבתי לפרש כוונתו על דרכו של האבנ"ז תלא-ג שהטעם שאין ביטול ברוב הוא משום שההיתר נהפך לאיסור, וא"כ כיון דילפינן מזרו"ב שאין ביטול ברוב היינו דילפינן שההיתר נהפך לאיסור וממילא ל"ש ביטול ברוב, והוא מקור נפלא לדברי האבנ"ז.

[וג"ז יל"פ או כש"כ באבנ"ז דע"י היתר נהפך הוא הטעם שאינו בטל ברוב, א"נ דממה שאינו בטל ברוב חזינן שאיסורו הוא בטעם עצמו א"כ ה"נ אמרינן היתר נהפך].

אח"כ העמידוני על טעותי, שאין כוונת פשט ד' מהרי"ק כש"כ דמזרו"ב ילפינן היתר נהפך לאיסור, וכן מוכרח דא"כ לרבא דס"ל זרו"ב אסמכתא הוא מנ"ל דין זה דהיתר נהפך.

רק משמעות כוונתו דדין טכע"ק איצטריך רק באופן שאין ביטול ברוב, או אף בפלא ופלגא לדין היתר נהפך לאיסור, והיינו שנתקשה מהרי"ק דאי בפלגא ופלגא ל"ל טכע"ק כלל תיפו"ל משום קרא דהטמאים לרבות צו"ר, וכתב דנפק"מ מדין טכע"ק דהיתר נהפך לאיסור, אבל לעולם ידענו היתר נהפך לאיסור אף בלא ילפותא דזרו"ב.

ולפי"ז מתבאר כאן היפך ד' האבנ"ז, ואף שידענו דין היתר נהפך לאיסור מ"מ ס"ל לאביי שמועיל ביטול ברוב.

וגם למדנו מזה שלא כהדרך הראשונה שכתבנו דלאביי מועיל ביטול ברוב משום דלא ס"ל היתר נהפך לאיסור דלא יליף ממשרת, אבל בד' מהרי"ק מבואר שיש דין טכע"ק והיתר נהפך אף לאביי אף בלא ילפותא דזרו"ב ומ"מ ס"ד דמהני ביטול ברוב, וכש"כ בדרך השניה.

[אבל לפי"ז צ"ע כל השקו"ט בתחילת ד' מהרי"ק, שנתקשה ל"ל דין טכע"ק ציפו"ל מזרו"ב, וכתב דאי לאו דידעינן דין טכע"ק לא הוה ילפינן מזרו"ב להצריך שישים שהרי אין איסור כלל על טכע"ק ומה"ת להצריך שישים, אבל אחרי שיש דין טכע"ק אלא שהוא בטל ברוב בזה י"ל דילפינן להצריך שיעור שישים דוקא.

ולפמש"כ צ"ע דהא אף בלא טכע"ק היה צריך ביטול ברוב על הצו"ר א"כ למה לא נצריך שישים מילפותא דזרו"ב, וכנראה צריך לדחוק דאם עיקר איסורו משום הצו"ר לא מסתבר להצריך שישים, ורק אם יש דין טכע"ק שאיסורו מכח הטעם עצמו בזה יש מקום ללמוד להצריך שישים, ודוחק].