סי_ כב, יחוד
קטגוריות: שו_ע / אבן העזר / אבן העזר - דור המלקטים

**הלכות יחוד**

אה"ע סי' כ"ב

1. מקורות.
2. דרבנן או דאורייתא: ראשונים.
3. דרבנן או דאורייתא: פוסקים.
4. במקום "ספק".
5. האם יחוד יהרג ואל יעבור.
6. שיעור הזמן של איסור יחוד.
7. סוגי אנשים - סעיף א'.
8. ילד חורג או מאומץ.
9. חתן שפירסה אשתו נדה.
10. להתיחד עם אחותו בדרך עראי.
11. אסור לדור עם אחותו בקביעות: השיעור.
12. יחוד עם אחותו: ציורים.
13. יוצאי חלציו.
14. אחות אביו ואחות אמו (natural aunt).
15. כלתו.
16. חמותו.
17. אנשי כנסת הגדולה.
18. יחוד עם פנויה - סעיף ב'.
19. יחוד עם "נדה" פנויה.
20. יחוד עם עכו"ם.
21. יחוד עם נכרי בזה"ז.
22. מכת מרדות.
23. אשתו משמרתו - סעיף ג'.
24. עכו"ם ואשתו עמו.
25. האם אשתו בעיר הוי שומרת.
26. יחוד קטן עם עכו"ם - סעיף ד'.
27. אשה אחת עם סתם אנשים - סעיף ה'.
28. פרוצים.
29. לא יתייחד אדם עם שתי נשים.
30. האם יחוד בב' נשים איסור דאורייתא.
31. יחוד עם בתו או אמו, ואשה אחרת.
32. יחוד עם אשה ובתה או אשה ובת בתה.
33. איש אחד עם הרבה נשים.
34. בדרך.
35. בלילה.
36. נשים ואנשים הרבה - סעיף ו'.
37. פנימי וחיצון.
38. עסקו עם הנשים - סעיף ז'.
39. בעלה בעיר: הלכה - סעיף ח'.
40. בעלה בעיר: הגדר.
41. בעלה בעיר: גדר הידיעה.
42. בעלה בעיר: ציורים.
43. חכ"א: הבעל אינו יודע היכן היא.
44. חכ"א: נתן לה רשות להתייחד.
45. לבו גס בה: הגדר.
46. לבו גס בה: הלכות.
47. פתח סתום ולא נעול - סעיף ט'.
48. נכנס ויוצא באיסור יחוד.
49. פתח פתוח ולבו גס בה.
50. פתח פתוח: גדרים.
51. חלון הפתוח לרה"ר.
52. מצלמות (cameras) ומירתת.
53. ה' נשים ששונאות זו את זו - סעיף י'.
54. שמירת קטנה.
55. מאיזה גיל מהני שמירת תינוקות.
56. עד איזה גיל מהני שמירת תינוקת.
57. שמירת קטן.
58. מאיזה גיל מהני שמירת תינוק.
59. עד איזה גיל מהני שמירת תינוק.
60. הלכות: שמירת ילדים.
61. יחוד עם קטן או קטנה - סעיף י"א.
62. טומטום, אנדרוגינוס - סעיף י"ב.
63. נשים מספרות בבית הכסא - סעיף י"ג.
64. אשה בשוק ובנה אחריה - סעיף י"ד.
65. שומר חצר לנשים - סעיף ט"ו.
66. לא ימנה אפוטרופוס על ביתו - סעיף ט"ז.
67. ת"ח בחצר אלמנה - סעיף י"ז.
68. אלמנה, לגדל כלב - סעיף י"ח.
69. לא תקנה אשה עבדים - סעיף י"ט.
70. רווק מלמד - סעיף כ'.
71. אשה מלמדת.
72. תשובה.
73. שיחה בטלפון עם אשתו.
74. שאר ענינים.
75. מקורות.
    1. **סוגיא** - קידושין (דף פ: - פב.).
    2. **ראשונים** - רמב"ם (איסורי ביאה פרק כ"ב), טור (אה"ע סי' כ"ב).
       1. רמב"ם (הל' איסורי ביאה פרק כ"ב הל' כ') – "לפיכך ראוי לו לאדם לכוף יצרו בדבר זה ולהרגיל עצמו בקדושה יתירה ובמחשבה טהורה ובדעה נכונה כדי להנצל מהן, **ויזהר מן הייחוד שהוא הגורם הגדול**, גדולי החכמים היו אומרים לתלמידיהם הזהרו בי מפני בתי הזהרו בי מפני כלתי, כדי ללמד לתלמידיהם שלא יתביישו מדבר זה ויתרחקו מן הייחוד".
    3. **פוסקים** - שו"ע (אה"ע סי' כ"ב, ונו"כ שם), חכ"א (כלל קכ"ו), קיצור שו"ע (סי' קנ"ב), מקוה ישראל (סי' י"ב), ערה"ש (על הסימן), טהרת ישראל (ח"ב עמ' ק"ח, יענובסקי).
    4. יבמות (דף מז:) – "אמר מר: גר שבא להתגייר, אומרים לו: מה ראית שבאת להתגייר. ומודיעים אותו מקצת מצות קלות ומקצת מצות חמורות ... אמרה לה: אסיר לן תחום שבת. באשר תלכי אלך. **אסיר לן יחוד**. באשר תליני אלין".
       1. מהרש"א (חי' אגדות מסכת יבמות דף מז:) – "ז"ש דמודיעין לו מצות קלות שבחמורות דהיינו הקלה במצות שבת דאפי' למ"ד תחומין דאורייתא מלקין עליה ואין ממיתין כדמוכח הסוגיא דספ"ק דעירובין וכן איסור יחוד מאיסור עריות היא הקלה דמלקין עליה והיינו דמודיעין להן הקלות כדי שיפרשו דאף על הקלות כזו הליכת תחום מאיסורי שבת דלא מחזי כמלאכה **וכן יחוד דעריות דלא מחזי דעביד איסורא** מלקין עליה".
       2. מראי מקומות – הגרח"ק זצ"ל (טעמא דקרא מגילת רות ד"ה אל אשר, עמ' רל"ב).

**דור המלקטים**:

* 1. אבא באהל (בן אדיבא).
  2. אהל יעקב (הל' יחוד, סקוצילס).
  3. אהלי ישרון (ח"א, פעלדר [אנגלית]).
  4. אוהל ישרים (נקי).
  5. אוצר היחוד (אדרי).
  6. אוצר הלכות יחוד (קריגער).
  7. אוצר הפוסקים (כרך ט' עמ' ל"ט - פ"ב).
  8. אוצרות היחוד (ליכטנשטיין).
  9. אורחות הבית (פרק י"ד, שטרנבוך).
  10. אך טוב וחסד (אה"ע סי' כ"ב, כהן).
  11. אמרי יעקב (אה"ע סי' כ"ב, שטרן).
  12. אמרתו ארץ (ולר).
  13. אנציקלופדיה הלכתית רפואית (ח"ג עמ' ל"ג - ס"ג).
  14. אנציקלופדיה תלמודית (חלק כ"ג טור תרל"ב - תשל"ב).
  15. אפיקי מים (פנירי).
  16. ארחות טהרה (פרק כ', כהנא).
  17. אשל אברהם (ליפשיץ).
  18. אשקך מיין (הכהן).
  19. ביכורי יעקב (יחוד, עטיה).
  20. בירור הלכות יחוד (זכרון עקידת יצחק, בריזל).
  21. בית אליהו (יחוד, זילבר).
  22. בני יעקב (אה"ע סי' כ"ב, שכנזי).
  23. בנתיבות ההוראה (חלק י"א).
  24. גדרי יחוד (מושיאב).
  25. גן נעול (פארכהיימר).
  26. גן נעול (יחוד, לוי).
  27. גנות עלי נהר (רייזמאן).
  28. דבר היחוד (היילברון).
  29. דבר היחוד (ובר).
  30. דבר הלכה (הורוביץ)[[1]](#footnote-1).
  31. דברי סופרים (הל' יחוד, יברוב).
  32. דעה ברורה (יחוד, דויטש).
  33. הבית היהודי (ח"א סי' ע"א, זכאי).
  34. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש אה"ע ח"ב פרק ט"ו - פרק י"ח)
  35. היחוד בהלכה (חותה).
  36. היחוד והצניעות (טוויל, סיט).
  37. הליכות בת ישראל (פרק ח', פוקס).
  38. הליכות והלכות יחוד (נאה).
  39. הלכה ערוכה (הל' יחוד, הכהן).
  40. הלכות יחוד (בוגרד).
  41. הלכות יחוד (בן ישי).
  42. הלכות יחוד (פרץ).
  43. הלכות יחוד (רייזנר).
  44. הלכות יחוד (אנגלית, רביעט).
  45. ואין למו מכשול (ח"ח יחוד, ישראל).
  46. וארשתיך לי בצדק (אנגלית, פאלק).
  47. ויקם עזרא (עטיה).
  48. חוט שני (יחוד, קרליץ).
  49. חוקת הטהרה (ח"א דיני יחוד, בן שושן).
  50. חינוך בהלכה (אנגלית, ארטסקרול, פרק י', כהן).
  51. טהרת עם ישראל (קיצור הל' יחוד, כהנא).
  52. טהרת עם ישראל (ח"ב פרק ד', וגשל).
  53. יבקש תורה (ח"ח יחוד, קויפמן).
  54. ידות טהרה (ואזנר).
  55. יחוד - הלכותיו בקצרה (טרופר, וגם באנגלית).
  56. יסוד הבית וקדושתו (פרק ה', סילבר).
  57. יסוד הטהרה (יחוד, קליין).
  58. יסוד יוסף (יחוד, משדי).
  59. קונ' יצא אדם לפעלו (פרק ב', ניימאן).
  60. מדריך לנשים ולנערות (עמ' קמ"ה - עמ' קנ"ד, אייזנבערג).
  61. מלבושי מרדכי (יחוד, גלבר).
  62. מנחת איש (שרגא, ב' חלקים).
  63. מעדני יו"ט (הל' יחוד, זנגר).
  64. מראה כהן (יחוד, רובין).
  65. משמרת איש (דומב).
  66. משנת היחוד (וידר).
  67. משנת היחוד (פנירי).
  68. משפט היחוד (ווידער).
  69. נוה לנתיבתי (סי' ב', סטניצקי).
  70. נועם הלכה (יחוד, וינד).
  71. נטעי גבריאל (הל' יחוד, ציננער).
  72. עזרה כהלכה (פרק י"ב, בייפוס).
  73. עין ידיד (יחוד, זעפרני).
  74. פתח הבית (ווייל).
  75. פתחי יחוד (רותן).
  76. ציץ אליעזר (ח"ו סי' מ').
  77. צנוע ומעלי (אוצר פסקי יחוד, פרץ).
  78. קובץ הלכות יחוד (עלעפאנט).
  79. קובץ תורה ברמה (שיעורים בהל' יחוד, הגר).
  80. קונ' בענייני יחוד (זלזניק).
  81. קיצור הלכות טהרה (קיצור הלכות יחוד, דבליצקי).
  82. קיצור הלכות יחוד (זנדר).
  83. קיצור הלכות יחוד וצניעות (ישראלזון).
  84. ראה חיים (טבלה להל' יחוד, מאיר).
  85. שבט הלוי (ח"ה סי' ר"א-ר"ו, קו' מבית לוי חלק י"ח).
  86. שו"ע המקוצר (סי' ר"ג, רצאבי).
  87. שולחן שלמה (אויערבאך).
  88. שיעורי הלכה (יחוד, פעלדער [גם ה' קלטות באנגלית]).
  89. שלמי מרדכי (יחוד, יהב).
  90. שמעתתא דיחוד (קינרייך).
  91. שער היחוד (נאה).
  92. שערי הלכה (הלכות יחוד, גרינולד).
  93. שערי טהרה (קונ' שערי קדושה, שמואליאן).
  94. שערי יחוד (מרילס).
  95. שערי קדושה (שמואליאן).
  96. שערי תורת הבית (טשזנר, סי' כ').
  97. תורת היחוד (רבינוביץ).
  98. Guidelines (ייגר, ברקלי).
  99. Nine to Five (אנגלית, ניימאן).
  100. Pocket Halacha Series (יחוד, ויזנפלד).
  101. The Laws of Yichud (קאלוס, סלנסקי).

1. דרבנן או דאורייתא: ראשונים.
   1. **סוגיות**.
      1. סנהדרין (דף כא:) – "יחוד. **דאורייתא הוא**, דאמר רבי יוחנן משום רבי שמעון בן יהוצדק: רמז לייחוד מן התורה מניין שנאמר כי יסיתך אחיך בן אמך, וכי בן אם מסית בן אב אינו מסית. אלא לומר לך: בן מתייחד עם אמו, ואין אחר מתייחד עם כל עריות שבתורה. אלא אימא: גזרו על ייחוד דפנויה".
      2. ע"ז (דף לו:) – "ייחוד דבת ישראל **דאורייתא היא**. דאמר ר' יוחנן משום ר"ש בן יהוצדק: רמז לייחוד מן התורה מנין. שנאמר: כי יסיתך אחיך בן אמך, וכי בן אם מסית, בן אב אינו מסית. אלא, בן מתייחד עם אמו, ואין אחר מתייחד עם כל עריות שבתורה. ייחוד דאורייתא דאשת איש, ואתא דוד וגזר אפי' אייחוד דפנויה, ואתו תלמידי בית שמאי ובית הלל גזור אפי' אייחוד דעובדת כוכבים".
   2. **דאורייתא**.
      1. רש"י (שבת דף יג. ד"ה מה) – "דאסור לן יחוד מן התורה, בקדושין (פ, ב) מאחיך בן אמך".
      2. תוס' (שבת דף יג. ד"ה מה, סנהדרין דף לז. ד"ה התורה, סוטה דף ז. ד"ה נדה) – "דיחוד דאסור מן התורה".
      3. רא"ש (קיצור הל' נדה, אחר הלכות מקואות במס' נדה).
      4. תוס' הרא"ש (קידושין דף פא: ד"ה אסור).
      5. רבינו יונה (ס' היראה ד"ה אל תתיחד [הוצאת זילבר אות רל"ה], חי' רבינו יונה סנהדרין דף לז. ד"ה התורה).
      6. רמב"ן (ספר המצות שורש ג', עמ' צ"ז) - לשונו מובא לקמן.
      7. רשב"א (ח"א סי' תקפ"ז, סי' אלף קע"ח).
      8. ריב"ש (סי' תכ"ה ד"ה ויחוד).
      9. יד רמ"ה (קידושין דף פא:, עי' סנהדרין ריש דף כא:).
      10. סמ"ג (לאוין סי' קכ"ו) – "וכתב רבינו משה (שם) שאיסור ייחוד עריות מפי הקבלה, אמנם רמזוה על המקרא בפרק בתרא דקידושין (פ, ב) ובפרק אין מעמידין (ע"ז לו, ב) אמר בפירוש ייחוד דאורייתא הוא".
      11. יראים (סי' כ"ו) – "דיחוד אסור מדאורייתא בשאר עריות, כדאמרינן בע"ז בפ' שני [ל"ו ב'] ובסנהדרין [כ"א ב'] ובקדושין [פ' ב'] כי יסיתך אחיך בן אמך בן מתייחד עם אמו ואין מתייחד עם כל עריות שאין להם היתר דומיא דאמו".
      12. מגיד משנה (איס"ב פרק כ"ב הל' ב') – "ואיסור ייחוד עריות וכו'. בפ' אין מעמידין (דף ל"ו:) מסקנא דייחוד עריות מן התורה".
      13. מאירי (קידושין דף פ: ד"ה אמר) – "ואף על פי שאין היחוד בכלל מנין המצות מכל מקום איסור תורה הוא קרוי כמו שהביאוה דרך אסמכתא מדכתיב בן אמך כדאיתא בגמרא וכן במסכת ע"ז הקשו יחוד דעריות דאוריתא היא ור"ל שהוא איסור תורה מדרך רמז ואסמכתא".
      14. תרומת הדשן (סי' רמ"ב) – "ויחוד אשת איש נמי דאורייתא כדאיתא פ' אין מעמידין. ואף על גב דרמב"ם כתב דאינו אלא מדברי קבלה הא איהו נמי כתב דפריעת ראש באשה אינו אלא זהירות מדרבנן כדמוכח מלשונו, ומסתמא ס"ל הא דפריך תלמודא דאורייתא ר"ל רמז דאורייתא יש לה, וא"כ ה"ה יחוד נמי".
      15. חינוך (מצוה קפ"ח) – "שלא להתעדן באחת מכל העריות, והן קרובות ואשת איש ונדה, ואפילו בלא ביאה כגון חיבוק ונישוק וכל הדומה לאלו הפעולות הרעות שמעמיקין בהן בעלי הזימה ההולכים אחרי ההבל ויהבלו, שנאמר [ויקרא י"ח, ו'] איש איש אל כל שאר בשרו לא תקרבו לגלות ערוה, ופירושו כאילו אמר לא תעשו שום קריבה שהיא הגורמת והמביאה האדם לגלות ערוה ... ועוד אמרו רבותינו זכרונם לברכה [שם פ' ע"ב] במצוה זו (ב) שאסור להתייחד עם כל העריות, רצוני לומר עם כל העריות דבר תורה, בין זקנה בין ילדה, שהייחוד, לגלות ערוה הוא גורם".
      16. טור (ריש סי' כ"ב) – "אסור מן התורה לאיש שיתייחד עם הערוה".
      17. מהר"י וייל (סי' נ"ה) – "דאיסור יחוד הוי דאורייתא".
   3. **דרבנן**.
      1. סמ"ק (הקדמה, אחר סי' צ"ה) – "שלמו מ"ע בזמן ואלו מצות בגוף ובזמן מדרבנן ... סימן צט שלא להתייחד עם נשים".
   4. **דעת** הרמב"ם (איס"ב פרק כ"ב הל' ב') – "ואיסור ייחוד העריות **מפי הקבלה**".
      1. דרבנן.
         1. סמ"ג (לאוין סי' קכ"ו) - לשונו מובא לעיל.
         2. ב"ח (ס"ק א') – "מן התורה וכו'. ואף ע"ג דהרמב"ם כתב בפרק כ"ב דביאה דאיסור יחוד עריות מפי הקבלה היא מכל מקום ...".
         3. בית שמואל (ס"ק א').
         4. גר"א (ס"ק ד') – "כמ"ש הרמב"ם שם ואיסור ייחוד העריות מפי הקבלה ר"ל דאסמכתא היא".
         5. טוב טעם ודעת (תליתאי ח"א סוף סי' ה').
         6. עצי ארזים (ס"ק ד').
         7. זר זהב (על איסור והיתר סי' נ"ט ס"ק ב').
         8. עין יצחק (אה"ע סי' ח' סוף אות ד') – "לשיטת הרמב"ם דאיסור יחוד אינו אלא מהקבלה ואינו אלא אסמכתא כמש"כ הביאור הגר"א שם ס"ק ד' וכמש"כ הב"י שם".
         9. חלקת יעקב (אה"ע סי' ס"ה אות א') – "באיסור יחוד דלהרמב"ם כל האיסור רק דרבנן".
         10. לב אברהם (סי' ק') – "לשון הרמב"ם שכ' לא גזרו, והרמב"ם לשיטתו דכל איסור יחוד לא הוה דאורייתא ...".
         11. עמק התשובה (ח"א סי' קס"ה) - לשונו מובא לקמן.
         12. **פתחי דעת (ח"ב עמ' תפ"ט ד"ה משמעות) – "דעת הרמב"ם שאיסור הייחוד מדרבנן".**
      2. דאורייתא.
         1. מהרי"י אלגזי (ארעא דרבנן מערכת י' אות רפ"ח) – "יחוד דעריות איסורו מן התורה כדאיתא בפ"ב דע"ז (דף ל"ו), ואף דהרמב"ם בפ' כ"ב מהל' איסורי ביאה דין ב' כתב ואיסור יחוד העריות מפי הקבלה וכו', זה הוא לפי סברתו דכל דבר שאינו מפורש בכתוב לא קרי ליה דבר תורה כמ"ש בכמה מקומות".
         2. יעלת חן (סי' י"ח בית חתנות שאלה ז' ד"ה גם) – "וראיתי להב"ש ... וליתא דכיון דכתב מפי הקבלה משמע דהלכה למשה מסיני הוא או נלמד מן התורה רק שאינו מפורש".
         3. חיד"א (עין זוכר מער' הי' אות ו') – "שפיר כתב הכא ויחוד עריות מפי הקבלה כלומר שרז"ל קבלו דאסור יחוד מהתורה".
         4. באר משה (זרע יעקב גליון ט' עמ' ל"ב).
         5. שבט הלוי (ח"ה סי' ר"א אות א') – "העיקר כדעת הסוברים דיחוד עריות אסור מן התורה, גם לדעת הרמב"ם, ומש"כ בפכ"ב מאיס"ב שהוא מדברי קבלה, היינו כיון דהדרשה רק דרך רמז כמבואר קדושין פ' ע"ב כדרך רבינו הרמב"ם בכל מקום, אבל עצם ההלכה היתה מקובלת בידם מה"ת".
         6. אמרי יעקב (ס"ק א').
            1. הלכה למשה מסיני – חקרי לב (אה"ע סי' י"ז ד"ה והנראה לי [ג]), יעלת חן (בית חתנות סי' ז' ד"ה גם, לשונו מובא לעיל).
            2. כל שאינו מפורש בקרא נקרא דברי סופרים, כמו גבי כסף קידושין – מהרי"י אלגזי (ארעא דרבנן מערכת י' אות רפ"ח, לשונו מובא לעיל), באר משה (זרע יעקב גליון ט' עמ' ל"ב), שבט הלוי (ח"ה סי' ר"א ס"ק א', לשונו מובא לעיל), אמרי יעקב (ס"ק א').
      3. מראי מקומות – תרומת הדשן (סי' רמ"ב, לשונו מובא לעיל), ב"י (ס"ק א'), הו"ד בנחלת צבי (ס"ק א'), דרישה (ס"ק א'), **דברי יציב (אה"ע סי' מ"ב, סי' מ"ג)**.
         1. לחם משנה (סוטה פרק ב' הל' א') – "דהא קי"ל דיחוד אסור מן התורה וכדאיתא פ"ב דע"ז ואע"פ שרבינו בפכ"ב מהלכות איסורי ביאה דין ב' כתב ואיסור יחוד העריות מפי הקבלה זהו לפי סברתו דכל דבר שאינו מפורש בכתוב לא קרי ליה דבר תורה וה"ה שם העתיק סוגיא דע"ז דאמרינן דיחוד עריות מן התורה ועוד דאף דנימא דאין איסורו כי אם מדרבנן מ"מ ...".
   5. **מה הפשט בלשון הגמ'** "**רמז**".
      1. מראי מקומות – חיד"א (עין זוכר מערכת ר' ס"ק ט'), ערוגת הבושם (ס"ק א').
         1. רמב"ן (ספר המצות שורש ג', עמ' צ"ז) – "**כי הייתורים רמזים הם לא יתבוננו אלא מדרך קבלה** ... וכן אמרו רמז לעדים זוממין שלוקין מן התורה מנין והוא מדרש גמור ודינו מדאורייתא כדאיתא בפרקא קמא דמכות (ב ב). ובגמר עבודה זרה (לו ב) אמרו ייחוד דבת ישראל דאורייתא הוא דא"ר יוחנן רמז לייחוד מן התורה מנין ת"ל כי יסיתך אחיך בן אמך אמרי דאורייתא ייחוד אשת איש ואתא דוד גזר אפילו ייחוד דפנויה".
         2. חוות יאיר (סוף סי' רכ"ד, קי"ח-ד') – "אע"פ דמצינו לשון רמז גם במילי דאורייתא רמז לעדים זוממין ריש מכות רמז ליחוד במס' ע"ז ל"ו ע"ב רמז לטריפה שאינה חיה ר"פ א"ט וכהנה טובא ע' סמ"ק ...".
2. דרבנן או דאורייתא: פוסקים.
   1. **דאורייתא**.
      1. ס' חרדים (פרק ל"ב סעי' כ"ה).
      2. רדב"ז (ח"ז סי' ל"ב) – "והוי יודע דאע"ג דהוי רמז מ"מ יחוד העריות הוי מן התורה".
      3. קרית ספר (איס"ב פרק כ"ב).
      4. יש"ש (קידושין פרק ד' סי' כ').
      5. מהר"ל (חי' אגדות יבמות דף מז:) – "דקיימא לן יחוד דאורייתא, ומכל מקום אין לזה חומר שאר לאוין דהא אין מלקות על זה רק כי הוא אסור מן התורה".
      6. ב"ח (ס"ק א', ס"ק ד' קונ"א [לשונו מובא לקמן]) – "אסור מן התורה וכו'. ואף ע"ג דהרמב"ם כתב בפרק כ"ב דביאה דאיסור יחוד עריות מפי הקבלה היא מכל מקום מדקאמר בסוף קידושין רמז ליחוד מן התורה מנין וכו' ובפרק אין מעמידין אמרו בפירוש יחוד דאורייתא הוא משמע דאסור מן התורה ולכן כתב רבינו אסור מן התורה וכן נראה דעת הסמ"ג ע"ש בלאוין סימן קכ"ו".
      7. חוות יאיר (סי' ע"ג).
      8. מהרי"י אלגזי (ארעא דרבנן מערכת י' אות רפ"ח).
      9. שער המלך (הל' אישות פרק י' קונ' חופת חתנים סעי' ט' ד"ה ומ"מ) – "שהרי יחוד בעריות דאורייתא".
      10. תפארת ישראל (קידושין פרק ד' אות מ"ח).
      11. חכ"א (בינת אדם שער בית הנשים שאלה ט"ו ס"ק כ"ו, שאלה י"ז ס"ק כ"ח).
      12. בית משה (ס"ק י"ד).
      13. לחם משנה (סוטה פרק ב' הל' א') - לשונו מובא לעיל.
      14. קהלות יעקב (קריינא דאיגרתא ח"א מכתב ר"א, דפו"ח ח"א מכתב ס"ו ד"ה לענ"ד).
      15. באר משה (זרע יעקב גליון ט' עמ' ל"ב) – "לית מאן דפליג דיחוד דעריות מה"ת אסור".
      16. אבי עזרי (איסורי ביאה פרק כ"ב הל' י"ב).
      17. הגרשז"א זצ"ל (שולחן שלמה יחוד סעי' ב', סעי' ג') - לשונו מובא לקמן.
      18. הגריש"א זצ"ל (קובץ תשובות ח"א סוף סי' פ"ב, ח"ג סי' קפ"ה) – "יחוד העריות מן התורה".
      19. שבט הלוי (ח"ה סי' ר"א אות א') - לשונו מובא לעיל.
      20. משנה הלכות (ח"ג סי' מ"ח ד"ה ולא).
      21. הגרח"ק זצ"ל (טעמא דקרא מגילת רות ד"ה אל אשר, עמ' רל"ב).
      22. מנחת אשר (ח"א סי' פ"ו אות א').
      23. ארחות טהרה (פרק כ' סעי' א') – "אסור לאיש להתייחד עם אשה, וזה איסור תורה אפילו אם אינו נוגע בה".
      24. מראה כהן (סעי' א').
      25. שאר פוסקים.
   2. **דרבנן**.
      1. ערוגת הבושם (ס"ק א', ס"ק י"ח).
   3. מראי מקומות – לבוש (סעי' א'), **דברי יציב (אה"ע סי' מ"ב, סי' מ"ג).**
      1. הגם בציץ אליעזר (ח"ו סי' מ' פרק א' אות ה') מסיים שהוא ספק השקול. נראה שהפוסקים חולקים, שהדין יחוד בערוה הוי איסור דאורייתא לגמרי.
   4. **האם יחוד בחייבי לאוין דאורייתא או מדרבנן**.
      1. דאורייתא.
         1. פרישה (ס"ק א') – "וכיון דאיסור יחוד נלמד מהאי קרא נראה דמ"ה כתב רבינו אסור מן התורה להתייחד עם הערוה דערוה לאו דוקא דהוא הדין עם איסור חייבי לאוין נמי אסור שהרי ב"ד של דוד לא גזרו אלא על יחוד של פנויה ולא קאמר שגזרו נמי על איסור חייבי לאוין אלא כתב ערוה כיון דנלמד ממ"ד אחיך בן אמך וק"ל".
         2. ב"ש (ס"ק א') – "ובכלל עריו' נכלל חיבי לאוין וכ"כ פרישה".
         3. שער המלך (הל' אישות פרק י' קונ' חופת חתנים סעי' ט' ד"ה ומ"מ) – "שהרי יחוד בעריות דאורייתא ואפי' בחייבי לאוין".
         4. פמ"ג (ראש יוסף שבת דף יג. ד"ה והוי) – "חייבי לאוין דלהוי מ"ה".
         5. בית משה (ס"ק א').
         6. באה"ט (ס"ק א') – "פרישה".
         7. חכ"א (כלל קכ"ו סעי' א') – "אסור להתיחד עם ערוה מהעריות בין חייבי לאוין ומכל שכן חייבי כריתות ומיתות בית דין ולדעת רוב הפוסקים הוא מדאורייתא".
         8. ערה"ש (סעי' ב').
         9. חזו"א (אה"ע סי' ל"ד ס"ק ו').
      2. דרבנן.
         1. קרית ספר (איס"ב פרק כ"ב) – "אבל יחוד בחייבי לאוין נראה דלא אסיר מדאוריתא דבעריות דהוו דומיא דאם הוא דגלי קרא דאסור מדאוריתא וכשגזרו דוד ובית דינו על יחוד פנויה אפילו איחוד דפנויה הוא דגזרו וכ"ש יחוד דחייבי לאוין דגזרו עליהם".
         2. עצי ארזים (ס"ק א').
         3. נתיבות לשבת (ס"ק א', אמנם עי' המקנה קידושין דף כז: ד"ה עוד).
         4. אפי זוטרי (ס"ק א').
         5. תורת חסד (ח"ב סי' י"ב).
         6. תורת היחוד (פרק א' סעי' ג').
      3. מראי מקומות – אחיעזר (ח"א סי' ט' סוף אות א'), אבי עזרי (סוף איסורי ביאה), הגריש"א זצ"ל (קובץ תשובות ח"ג סי' קפ"ה), הגרח"ק זצ"ל (טעמא דקרא מלכים פרק א' פסוק א'), תורת היחוד (פרק א' סעי' ב' וסעי' ג').
         1. פת"ת (ס"ק א') – "ומ"ש הבה"ט בשם הפרישה דבכלל עריות נכלל חייבי לאוין עיין בשעה"מ פ"י מה"א בקונ' חופת חתנים ס"ט בהגהת טעם המלך שפקפק על זה".
   5. **יחוד עראי: האם הוא דאורייתא או מדרבנן**.
      1. מדרבנן.
         1. צפנת פענח (איסורי ביאה פרק כ"א הל' ד') – "עיקר היחוד של תורה הוא לדור בקביעות".
         2. עי' חקרי לב (אה"ע סי' י"ז).
      2. דאורייתא.
         1. תוס' הרא"ש (קידושין דף פא: ד"ה מתיחד) - לשונו מובא לקמן.
         2. ערה"ש (סעי' ג', אבל פנויה בקביעות הוי מן התורה).
         3. שבט הלוי (ח"ה סי' ר"א אות א', אות ג') – "דגם יחוד עראי אסור מה"ת, וזה דלא כמש"כ הגאון צפנת פענח".
         4. מנחת אשר (ח"א סי' פ"ו אות ב') – "אך מכל הפוסקים משמע דאין לחלק בין דירת קבע ליחוד ארעי".
         5. פשטות הפוסקים.
3. במקום "ספק".
   1. **"וכל ספיקא דאורייתא לחומרא"** - ביצה (דף ג:).
      1. ספק בהלכה למשה מסיני (עי' לעיל), הפוסקים מחמירים - עי' יו"ד סי' ק"י כללי "ס"ס חדשים של התורת השלמים" אות י', לשיטות ומראי מקמות.
   2. **לשיטות שאיסור יחוד הוי רק איסור דרבנן (י"א בדעת הרמב"ם), האם יש להקל במקום ספק**.
      1. מחמיר [אא"כ ספיקא דדינא]: כיון שיש לה סמך מן התורה, א"נ שאין עושין ספק דרבנן לכתחילה.
         1. אמרי כהן (סי' כ"ו, הו"ד באוצר הפוסקים סעי' א' אות א' ד"ה ובעצי).
         2. עי' עין יצחק (אה"ע סי' ח' סוף אות ד', אות י') – "דדוקא באיסור יחוד דהוי מה"ת שאני. ואף לשיטת הרמב"ם דאיסור יחוד אינו אלא מהקבלה ואינו אלא אסמכתא כמש"כ הביאור הגר"א שם ס"ק ד' וכמש"כ הב"י שם. עכ"ז כיון דנסמך על הקרא חמור ביותר והגמ' קרי לי' דאורייתא ... ואף לשיטת הרמב"ם דס"ל דנאסר מן הקבלה י"ל דשאני באיסור יחוד דמחמרינן דהא אף ספק דרבנן אין עושין לכתחילה כמש"כ הט"ז באו"ח סי' תפ"ט ס"ק ה'. וגם כיון דיש לו סמך מן הפסוק חמירא כמש"כ לעיל".
         3. עמק התשובה (ח"א סי' קס"ה) - לשונו מובא לקמן.
   3. **ספק יחוד בציור דרבנן**.
      1. מחמיר.
         1. שבט הלוי (ח"ג סי' קפ"ג ד"ה ומ"מ, ח"ה סי' ר"א אות א', סי' ר"ה סוף אות א') – "בענין ספק יחוד פשוט דאסור מספיקא, ולא זו באותן שיחוד אסור מה"ת דהו"ל ספיקא דאורייתא אלא גם באותן שהיחוד רק דרבנן כמו יחוד פנויה אם אינה נדה, או יחוד ב' נשים ליש פוסקים וכה"ג מ"מ הספק אסור, וידעתי שאיכא מקילים בזה ובעניותי כמש"כ **לחומר האיסור לגדר עריות**, וכבר מצינו כה"ג טובא שהחמירו חכמים גם מספק מה"ט".
         2. עמק התשובה (ח"א סי' קס"ה) – "דדעת המגיה שבט"ז דבפתח פתוח אין צריך לחוש אפילו בגס בה ... גם ראיה להיתר אין הכרח, ואם כן הוי כדבר הספק וכיון דיחוד דאורייתא להרבה פוסקים וכש"כ הב"ש בריש סי' כ"ב, ואפילו לדברי הרמב"ם ז"ל שהוא דרבנן מכל מקום מדברי הקבלה הוא וחמור כדאורייתא לענין ספיקו ... ואם כן ראוי להחמיר כיון שהוא מן התורה ונידון על כל פנים כספק מן התורה. אך אפשר דכל שהוא פתח פתוח אין כאן כבר יחוד מה"ת, אלא דבגס בה חיישינן דלמא תקיף ליה יצריה, וגזרי משום הרחקה, אבל עצם יחוד מן התורה אין כאן כבר, ואם כן אפשר דיש להקל בספק, אך מאן גבר להקל בדברי עריות אפילו בספק דרבנן ... ומהאי טעמא נראה לי דאפילו בפנויה שהיא דרבנן ראוי להחמיר. ועוד דלכאורה ...".
      2. מיקל.
         1. פני משה (סי' כ"ב מראה הפנים ס"ק י"ג).
         2. נתיבות לשבת (ס"ק א') – "ונ"מ לדינא בספק איסור יחוד כגון שאינו יודע אם היא בת ג' שנים או בממה ענינים שנחלקו הפוסקים באיסור יחוד והיכא דאיכא איסור דאורייתא ספיקא לחומרא ובאיסור דרבנן ספיקא לקולא".
         3. בית משה (ס"ק י"ד) – "עם שתי נשים אינו אסור רק מדרבנן ... וא"כ הוי ספיקא דרבנן ואפשר להקל".
         4. ערך ש"י (על רמ"א סעי' ה').
         5. דברי מלכיאל (ח"ד סי' ק"ב ד"ה והנה) – "והנה באיש אחד עם שלש נשים הוא מחלוקת הפוסקים. ודעת רש"י בקדושין (דף פ"ב ע"א) שמותר להתיחד והובא דעתו באה"ע סי' כ"ב ס"ה. ולפ"ז יש להקל כשיטה זו דבדרבנן אזלינן לקולא. ואף לשיטת התו' דיחוד הוי דאורייתא מ"מ יחוד דשתי נשים הוי דרבנן לכ"ע כמ"ש החו"י סי' ע"ג. ואף דאיתא בקדושין (דף פ"א ע"א) דאיכא פלוגתא באנשים בפנים ונשים בחוץ או אנשים בחוץ ונשים בפנים. וקאמר עלה אביי דניזיל בתרווייהו לחומרא. היינו משום דאם נקל בזה נצטרך להקל בשניהם ויעשו איסור ממ"נ. וכעין זה כתב הר"ן פע"פ [פרק ערבי פסחים] גבי הסיבה ובפ"ק דמגילה לענין ספק מוקף והתו' בביצה (דף י"ד ע"א) דעבדינן לחומרא בכה"ג היכא שיש ספק בכל צד. ואם נקל בשניהם יבואו ודאי לידי איסור ע"ש".
         6. טהרת ישראל (סעי' ט').
         7. אג"מ (אה"ע ח"א סי' ס"א, ח"ד סי' ס"ה אות י"ב) – "הנה בענין ספק איסור ביחוד ודאי ביחוד שאסור מדאורייתא אסור משום דספק דאורייתא לחומרא וביחוד שאסור מדרבנן מותר משום דספק לקולא כמו שכתב כתר"ה".
         8. הגריש"א זצ"ל (הערות במסכת קידושין פא. ד"ה אמר אביי) – "אמר אביי השתא אנא נעביד לחומרא. והגם דקיי"ל בספיקא דרבנן לקולא [וכאן הרי גם במקום שאסור אין בזה איסור מדאורייתא] כתב הדברי מלכיאל עפ"י הר"ן הידוע בערבי פסחים על מ"ש שם (ק"ח א) גבי פלוגתא אלו ב' כוסות בעו הסיבה ומסיק התם דהשתא דאיתמר הכי ואיתמר הכי כולהו בעו הסיבה. וכתב שם הר"ן ז"ל הטעם שלא אמרו בזה ספיקא דרבנן לקולא משום דאי ניזיל לקולא אמאי נקיל בהני טפי מהני ואי נקיל בתרוייהו הא מיעקרא מצוות הסיבה לגמרי. וכ"כ הר"ן ריש מגילה על עיירות המסופקות".
         9. דבר הלכה (סי' ט"ו סעי' א').
         10. קובץ הלכות יחוד (פרק א' סעי' ה').
         11. תורת היחוד (פרק א' סוף הע' כ"ו ד"ה ובגוב).
         12. הגר"י ברקוביץ שליט"א (מכתב במייל) - לשונו מובא לקמן.
      3. מראי מקומות – דברי סופרים (עמק דבר ס"ק שצ"ו, ס"ק שצ"ח), אנציקלופדיה תלמודית (חכ"ג עמ' תרנ"ה הע' רנ"ג).
         1. תוס' הרא"ש (קידושין דף פא: ד"ה אסור) – "וי"ל דשמואל **מדרבנן** מחמיר לאסור להתייחד עם כולם ולכך סיים ואמר ואפי' עם בהמה לומר שאינו מוציא שום ערוה מן הכלל לא בתו ולא אמו. וצ"ע אם הלכה כשמואל ולא כתנא דמתניתין, **ואין להתיר משום דבשל סופרים הלך אחר המיקל משום דיחוד דאוריתא** הוא כדאיתא בפ' אין מעמידין ...".
         2. ב"ח (ס"ק ד' קונ"א, יחוד בגוי הוי רק איסור דרבנן) – "ובעו"ה במלכותינו זה נהגו נשי עם הארץ לעבור על דברי חכמים ואין מקפידין להפריש בין עיר ובין שדה ובין כשרים לפריצים ואף על פי שדורשין ברבים ומזהירין אותם על ככה לא יניחו מנהגם הרע ואין כח בידינו לייסרם על ככה ומהרו"ך (דרישה אות יב) כתב ותימה על המנהג שנהגו לצאת לדרך אף אם העגלן גוי בשומר קטן או קטנה עמהם והאריך בסברות ובטעמים ליישב מנהג רע ושארי ליה מריה דנתן מכשול לפני המון עם להקל **באיסור יחוד דאורייתא** ומה יאמר הרב בשאר איסורים דאורייתא דנהגו להקל בעו"ה ואין בידינו למחות".
         3. הגרח"ק זצ"ל (שערי ציון ח"ב עמ' תכ"ט אות י"ז) – "שאלה: האם אמרי ספק דרבנן לקולא בספק יחוד דרבנן (עפ"י לשון הרמב"ם 'אע"פ שאינה ערוה ה"ה בכלל יחוד עריות'). תשובה: יזהר".
         4. נטעי גבריאל (יחוד פרק י' סעי' ח', פרק כ"ה הע' ב') – "ולמעשה כל היכא דליכא פסידא וצורך גדול גם ספק דרבנן להחמיר".
   4. **מסופק אם יש שם אשה**.
      1. מחמיר.
         1. משפט היחוד (פרק א' סעי' ח') – "הרוצה ליכנס לבית ומסופק אם נמצא שם אשה שאסור להתייחד עמה כגון שרוצה ליכנס לבית חמיו ומסתפק אם חמותו בהבית, אסור ליכנס להבית משום ספק איסור יחוד".
         2. הגר"י ברקוביץ שליט"א (מכתב במייל) -

Question: My niece was staying over for Shabbos. When I came home after Shacharis the house was empty. I knew that my wife went to the park with the kids and wasn’t going to be back for half an hour, I didn’t know if my niece went along with them. The door to the guest room where she was staying was closed, and I didn’t know if maybe she was still sleeping there. Of course I couldn’t open the door to find out. Is there a problem of safek yichud? Afterward, I did find out - she was there.

R' Y. Berkovits wrote: If would be talu on the machlokes whether yichud with an ervah is d'oirayseh or not. Rav Moshe was machmir, and therefore was machmir in cases where there was a ch’shash that it would lead to yichud, as in the case of a boarding house. He was mekil only when dealing with a p’nuyah tehorah which is yichud d’rabonon. The example was a frum almanah who ran a boarding home. In this case, if his niece was an older teenager, he should open the door and sit (and learn) in a place where he can be seen from outside.

* 1. **ציורים**.
     1. איסור יחוד באשה נדה: דרבנן או דאורייתא - עי' לקמן.
     2. איסור יחוד בחייבי לאוין: דרבנן או דאורייתא - עי' לקמן.
     3. חתן שפירסה אשתו נדה אסור להתייחד עמה: דרבנן או דאורייתא - עי' לקמן.
     4. אסור לדור עם אחותו: דרבנן או דאורייתא - עי' לקמן.
     5. אסור להתייחד בב' נשים: דרבנן או דאורייתא - עי' לקמן.
     6. פתח פתוח ולבו גס בה, י"א שאסור להתייחד: דרבנן או דאורייתא - עי' לקמן.

1. האם יחוד יהרג ואל יעבור.
   1. **יהרג**.
      1. טוב טעם ודעת (מהדו"ק סי' קצ"ב) – "ולדינא יפה הורה רו"מ דבאם הוי חילול שבת של תורה לא יחלל גדול שבת עבורה והיינו מטעמא דידי כיון דאשה קרקע עולם רק קטן מותר ליסע עמה אבל גדול לא יחלל שבת אפילו באשת איש, אבל כיון דאין כאן חילול דאורייתא רק תחומין דרבנן ובצירוף כי עגלה הוי למעלה מיו"ד וי"ל דאין תחומין למעלה מיו"ד לכך יסע עמה גדול אם ליכא קטן אפילו בפנוי' כדעת הרא"מ דעכ"פ ראוי לדחות דרבנן בשביל דרבנן דפנוי' וזה הוי בכלל יהרג ואל יעבור ובתחומין דרבנן ודאי יעבור ואל יהרג אפילו בשל תורה ומכ"ש בדרבנן לכך יסע עמה גדול ואם איכא קטן עדיף כן נלפענ"ד נכון לדינא".
      2. עמודי אור (סי' צ"ח אות י"ב).
      3. פסקי תשובה (ח"א עמ' י"ג בהע') – "ובת' להגאון הצדיק מראדשיץ שליט"א ולהנאבד"ק לאסק שליט"א הוכחתי בראיות ברורות דגם על איסור יחוד יהרג ואל יעבור, והודו לי, וכעת מצאתי שכ"כ בת' טוטו"ד מהד"ק (סי' קצ"ב) ובת' שם אריה (סי' ל"ה) יעי"ש".
      4. זרע אברהם (יו"ד סי' ה').
      5. צור יעקב (ח"א סי' ט"ז ד"ה אבל כבר) – "וא"ל דהי' חשש סכנה בזה שהוצרך למטרוניתא דהרי מבואר ביו"ד סי' קנ"ז דאפי' באביזריהו דג"ע יהרג ואל יעבור ומבואר שם דאפי' באין עובר על לאו רק קריבה בעלמא כיון דבעיקר הביאה איכא כרת יהרג ואל יעבור והביאו ראי' מההיא דימות ואל תספר עמו אחורי הגדר אף דלרמב"ן ליכא לאו בקריבה בעלמא דלא כש"ך שם ועיין בספר בר"י שם ובשו"ת נו"ב תנינא אה"ע סי' ק"נ וכיון דבישראל הבא על העכו"ם יהרג ואל יעבור כמבואר ברמב"ן שבש"ך שם סקי"ב איך הותר לו ליחד כיון דהוי אביזרהו דג"ע".
      6. עי' בירור הלכות יחוד (עמ' כ"ז, דפו"ח עמ' כ"ט) – "אם אונסין אותו ליכנס בחדר הנמצא שם אשה שעי"ז עובר איסור יחוד מן התורה, י"א שזהו בכלל אביזרייהו דג"ע שדינו יהרג ואל יעבור. אבל אם הוא היה מקודם בחדר ואח"כ הכניסו בע"כ אשה וסגרו הדלת ואין לו ברירה רק לקפוץ מן החלון שיכול להסתכן עי"ז, אינו מחויב בזה, כיון שהוא אינו עושה שום דבר רק ישתדל להפוך פניו לצד הכותל ולא יהיה לו שום מגע ומשא עם האשה, ויתפלל לפני הקב"ה שיצילהו מחטא. ויש צדיקים שהחמירו על עצמן וקפצו בכגון זה וניצולו בדרך נס".
      7. אמת ליעקב (יו"ד סי' קנ"ז ד"ה עיין ש"ך, שמות פרק ל"א פסוק כ"ב **[**רק בדפוס ישן], עי' שבת דף יג.) – "וגם מלשון הרמב"ם בפכ"ב מא"ב: אסור להתייחד עם ערוה מן העריות כו' שזה גורם לגלות ערוה וכו', משמע שגם זה בכלל של לא תקרבו לגלות ערוה ויהי' [הדין] דיהרג ואל יעבור על היחוד. ושמעתי בשם הגר"י מסלנט שאמר שאלמלי הי' איסור יחוד במסילת הברזל הי' דולג דרך החלון כשהי' נשאר שם יחידי עם הערוה, והיינו לפי הרמב"ם הנ"ל".
      8. מכתם לדוד (הלר, סי' י"ב).
      9. Nine to Five (פרק ב' הע' א').
   2. **יעבור**.
      1. שם אריה (אה"ע סי' ל"ג) – "נשאלתי במעשה שהיה באשה אחת מבני הכפרים אשר בהקשותה בלדתה שלחה לעיר ביום השבת להביא מילדת עברית. והעגלון היה א"י. ונסתפקו איך לעשות. אם תסע המילדת בעצמה עם הא"י יש כאן איסור יחוד, ואם יסע עמה שומר ישראל. נמצא השומר מחלל שבת. ואף שבשביל פיקוח נפש שרי לחלל מ"מ דלמא עדיף שתסע בעצמה ולעבור על איסור יחוד. כדי למעט בחלול שבת ... יש לכאורה טעם נכון לומר דעדיף טפי שיסע השומר ואע"ג דקמחלל שבת. דהנה איתא בפסחים כ"ה דאין לך דבר שעומד בפני פ"נ. חוץ מעו"ג וגלו' עריות ושפיכת דמים. דלא ניתן לדחות מפני פ"נ. וכ"פ הרמב"ם פ"ה מהל' יסודי התורה דין ו'. א"כ איסור שבת ניתן לדחות מפני פ"נ. אבל איסור יחוד לא ניתן לדחות מפני פ"נ דלאו דווקא גלוי עריות ממש רק אינהו וכל אביזרייהו ... לפ"ז נראה דאפילו בחול אם לא הי' מי שיסע עם המילדת והיא צריכה לעבור על איסור יחוד. י"ל דלא תסע ולא תעבור באיסור יחוד מפני פ"נ ... וכל זה אני כותב לשיטת הרמב"ן והר"ן הנ"ל שפסק בש"ע סי' קנ"ז כמותם דג"ע לאו דווקא רק אינהו וכל אביזריהי. אמנם לע"ד היה נראה לומר בזה ודווקא גלוי עריות ממש דהוא באיסור כרת. אבל בשאר קריבות דג"ע דהוא רק בלאו ומכ"ש יחוד דעריות ודאי דנדחה מפני פ"נ. ומכ"ש שאר חייבי לאוין ועשה. דהנה קיי"ל בכל מקום דעשה דוחה ל"ת. ואפי' גם איסור ביאה כדאמרי' ביבמות כ"ג באלמנה לכ"ג ליתי עשה ולדחי ל"ת ע"ש. והצלת נפשות ודאי דהוי עכ"פ מצות עשה לגבי דידיה. דנשמרתם מאד לנפשותיכם כתיב. וגם לאחרים הוי מצוה עשה להצילו כדדרשי' והשבות לו לרבות אבדת גופו.כדאיתא בסנהדרין דף ע"ג. וכן הוא ברמב"ם פ"א מהל' רוצח דין י"ד ודין ט"ו ובחו"מ סי' תכ"ו. ועי' ביו"ד סי' של"ו בש"ך סק"ד. וא"כ ודאי דהך מצות עשה לא גרעה משאר מצות עשה שבכל התורה דקיי"ל דעשה דוחה ל"ת. ולמה לא ידחה הך מ"ע דפ"נ הל"ת דקריבה דג"ע. או שאר חייבי לאוין ... כן נראה לי ברור ונכון בסברא".
      2. שפת אמת (שבת דף יג: תד"ה מטה) – "ופלטי כו' קצת קשה דאף בלא הסוגיא דהכא מוכרחין לומר כן דשם הי' באופן שלא הי' איסור משום יחוד וקושי' התוס' י"ל דהתם סכנה הי' אם הי' נודע לשאול שהוא פרוש ממנה וחושש לקידושי דוד הי' חושבו למורד במלכות תדע דהכי הוא מדלא גירשה לגמרי מביתו".
      3. זר זהב (על איסור והיתר סי' נ"ט ס"ק ב') - לשונו מובא לקמן.
      4. אג"מ (הגר"ש פעלדער שליט"א קלטת א' שיעור ב' [שיעורי הלכה יחוד פרק א' אות ו', הע' כ"ט], מהגר"ש מילר שליט"א).
      5. ציץ אליעזר (ח"ו סי' מ' פרק א' אות ח', ח"ז סי' מ"ד אות ב', חי"ב סי' ל"ג).
      6. הגרשז"א זצ"ל (שמעתי מבעל המחבר שלמי ניסן, והוא שואל הגרשזא"ז, עי' נשמת אברהם אה"ע סי' כ"ב ס"ק א' אות ד', ושולחן שלמה סי' ש"ל ס"ק ג'.ב', ועי' דבר הלכה סי' ב' הע' י"ב1 [לשונו מובא לקמן]).
      7. הגריש"א זצ"ל (קונ' הלכות יחוד [בוגרד] פרק ו' סעי' ז' אות ה', קיצור הלכות יחוד וצניעות סעי' ל"ג, אשרי האיש אה"ע ח"ב פרק ט"ו אות כ"ו, עי' או"ח ח"ב פרק ל"ז אות ח', ששכ"ה פרק ל"ו דפו"ח הע' כ'\*, בית הלל גליון מ"ב עמ' ל"ו אות ל"ד, חשוקי חמד קידושין דף פ: ד"ה ופוסק [ריש עמ' תשע"ב]) – "אשה הצריכה לנסוע בשבת לבית החולים משום פיקוח נפש, ובנסיעתה תעבור גם על איסור יחוד עם הנהג, כגון שהם עוברים בדרך שאין עוברים ושבים כנ"ל, מותר לה לנסוע, שכשם שפיקוח נפש דוחה שבת כך הוא דוחה איסור יחוד. ואם יש קטן או קטנה שעל ידם אין איסור יחוד יקח אותם, שזה מיקרי 'אפשר לקיים שניהם ולא נדחה איסור יחוד'".
         1. עי' הגריש"א זצ"ל (הערות במסכת שבת דף קכז: ד"ה ונעל) – "ונעל הדלת בפניהן. וצ"ב דהא גזרו על יחוד נכרית, (ע"ז ל"ו ב' ועי' לעיל י"ז ב') ואולי היה פיקו"נ, ואף די"א דייחוד הוי אבזרייהו דגילוי עריות וא"כ יהרג ואל יעבור, (עי' שו"ת צור יעקב סי' ט"ז). **י"ל דנכרית שאני** (שאני) דלאו משום עריות הוא".
         2. עי' הגריש"א זצ"ל (שיעורי הלכה יחוד פרק א' אות ו') – "ושאלתי דבר זה להגרי"ש אלישיב זצ"ל, ואמר שהדבר תלוי במחלוקת הפוסקים וצריך האדם לדאוג ולהזהר מתחילה שלא להכנס למצב כזה, ובדיעבד אם מתרמי נידון זה צריך לדון כל מקרה בפנ"ע [דלפעמים יש צירופים אחרים]".
      8. שבט מיהודה (ח"ב אה"ע סי' כ', הו"ד באוצר הפוסקים סעי' א' אות א' סוף ס"ק ז' ד"ה ובתשו', **ע"ש** עמ' 260, נשמת אברהם ח"ג עמ' צ"ו ד"ה עיין, דפו"ח עמ' ר"ז) – "סוף דברים כי ענין יחוד לא שייך לאביזרייהו דעריות ונדחה מפני פקו"נ".
      9. משנה הלכות (ח"ג סי' מ"ח) – "ואני אומר חדאי נפשאי וכל כי הני מילי מעלייתא ליתאמרי משמאי דודאי אין לך דבר עומד בפני פקוח נפש וכיון דאשה בעת לידתה בכלל פ"נ הוא כמבואר בש"ע מותרת לנסוע והא דאמרו דבכל אבזרייהו דג"ע ימות ואל יעבור מההוא עובדא דהעלה לבו (טונא) [טינא] ואמרו יהרג ואל יעבור ימות ואל יספר עמה מאחורי הגדר כבר תי' הרדב"ז ז"ל ח"א סי' ב' הביאו הפ"ת יו"ד סי' קצ"ה וד"ת שם ס"ק נ"ד דהתם לא קאמר אלא בבא לו החולה מחמת העבירה אמרינן דימות ואל יעבור אבל כשלא בא החולה מחמת העבירה שרי ככל חולה ואין זה בכלל יהרג ואל יעבור ומכח זה התיר לבעל לשמש לאשתו נדה כשהוא חולנית ואין לה מי שישמשנה וא"כ הכ"נ כן הוא דלא חיישינן משום אבזרייהו דג"ע כה"ג ואין לך דבר העומד בפני פ"נ וכלשון זה סיים הרדב"ז ז"ל שם".
      10. עי' שבט הלוי (ח"ג סי' ל"ו סי' ש"ל סעי' א', ח"ו סי' ל"ח אות ד') – "ועיין באו"ה כלל נ"ט בפירוש היקר זר זהב אות ב' מה שהאריך בזה בתשובת שם ארי' הנ"ל (ובעלי אוצה"פ אה"ע בדברם מזה לא ראו דברי הזר זהב הנ"ל) וקרוב מה שכ' במסקנתו דלכו"ע כל שאין היחוד דרך חיבה אלא לאיזה צורך כנ"ד שאין זה בגדר אביזרייהו דג"ע, מכ"מ איסור יחוד איכא - ונוטה שם דמותר לקחת אתו עוד א' להצילה מאיסור יחוד, ולזה לבי נוטה להלכה, לא מפני איסור יחוד בלבד דיתכן דכיון דבאופן כזה אינו מאביזריהו דג"ע, נדחה איסור יחוד מפני פקו"נ - אלא דבלא"ה כמדומני הי' דעת גאון ישראל החזון איש דאפילו בשבת יסע אחר אתה מפני הפחד והבהלה".
      11. הגר"מ שטרנבוך שליט"א (שמעתי מר' נחמיה יעקובסון, והוא שאל הגרמש"ש).
      12. תורת היולדת (פרק י"ד הע' ג', הע' ד', חשוקי חמד כתובות דף מ. ד"ה וכעין [עמ' רפ"א], קידושין דף פ: [עמ' תש"ע], ב"מ דף ל. [עמ' קל"ד], שבת דף קכז: [עמ' תרנ"ה, לשונו מובא לקמן], צהר חט"ו עמ' תקל"ט) – "להלכה נראה לנקוט שנדחה איסור יחוד בפני פקו"נ, ועדיף לעבור על איסור יחוד מאשר על חילול שבת דאורייתא".
      13. דברי סופרים (ס"ק ד', עמ' י') – "כתבו איזה אחרונים דאפילו במקום פיקוח נפש אסור להתייחד ... ולענ"ד לא נהירא שהרי מבואר ברמ"א יו"ד סי' קנ"ז סעיף א' דהא דאמרינן דבאביזרײהו דעריות יהרג ואל יעבור היינו בדבר שיש בו לאו דאורייתא, אבל אם אין בו לאו דאורייתא לא אמרינן יהרג ואל יעבור, ומשמע אף היכא דאיכא עשה ג"כ לא אמרינן יהרג ואל יעבור, ובאיסור ייחוד אף שהוא מן התורה אין בו לאו".
      14. קובץ הלכות יחוד (פרק ב' סעי' י"ח) – "אפילו ביחוד דאורייתא אין אומרים יהרג ואל יעבר".
      15. עי' עלי זבח (בדיני יהרג ואל יעבור פרק ט' סעי' י').
      16. תורת היחוד (פרק י' סעי' ז').
      17. עין ידיד (זעפרני, עמ' תש"פ) – "גבי איסור יחוד עם א"א או פנויה נדה לשיטת החינוך הסמ"ג ואבות דר"נ הוי איסור דאורייתא מקרא ד'לא תקרבו', וע"כ נראה לשיטתם דהוי בכלל יהרג ואל יעבור, וכן לוקין על כך מן התורה ... למסקנה קי"ל דאיסור יחוד אינו בכלל יהרג ואל יעבור, וכן אין לוקין עליו מן התורה, אולם איסורו מדאורייתא מפסוק 'כי יסיתך'".
   3. מראי מקומות – דבר הלכה (סי' ט"ו סעי' ג'), מהרי"ל דיסקין (קונ"א אות רי"ב [נראה שאין ראיה, ששם הוי גוי, וגם קודם הגזרה]), כלי חמדה (פר' בהר, ל"מ), עין יעקב (סנהדרין דף כב ד"ה אמרה, שם היה פנויה), העמק שאלה (שאילתא ק"ב אות ג'), ששכ"ה (פרק ל"ו דפו"ח סעי' ח'\*), אנציקלופדיה תלמודית (חכ"ג עמ' תרנ"ד ד"ה יחוד), אנציקלופדיה הלכתית רפואית (ח"ג עמ' 39), שערי קידוש ה' (אות ק"ג - אות קי"ג, עמ' קנ"ח), אשל אברהם (פרק י"ג), בית מתתיהו (ח"ב סי' כ"ג).
      1. יחוד בשעת סכנה – עולת יצחק (ח"ב סי' ר"מ).
      2. הגר"י סלנטר זצ"ל (הו"ד בהקדמת לספר דבר הלכה להוצאה ג' ד"ה ספר) – "ספר לי ידידי הגרח"ק שליט"א [זצ"ל] ששמע מהגרי"מ גורדון ז"ל ראש ישיבת לומזא פ"ת ששמע מחותנו הגר"א שולביץ ז"ל שהי' תלמידו של הגאון ר"י סלנטר ז"ל, שהגאון ר"י סלנטר ז"ל אמר לו שכל אימת שנכנס לחשמלית לנסיעה מתעוררת אצלו שאלה של יחוד ואם הי' מחליט שיש בה איסור יחוד הי' קופץ מהחשמלית, ומתעמק כל זמן הנסיעה בשאלת יחוד ועד שמסיק משהו נעצרת כבר החשמלית ויורד ומפסיק מלחשוב בזה, ואם הי' מעלה על הכתב כל החדושים על יחוד שחושב אז הי' כרך עבה ע"כ. (מש"כ בשם הגרי"ס ז"ל שאמר **שאם הי' באיסור יחוד הי' קופץ מהחשמלית. והיינו אף בעת נסיעתה וזהו סכנת נפשות ממש**, כבר דנו בזה האחרונים ז"ל כש"כ בספרנו בסי' ט"ו ס"ג)".
         1. וראיתי באיזה קונ' שהגרח"ק זצ"ל אמר שלא היה רק מידת חסידות, אלא מעיקר הדין.
      3. עמק התשובה (ח"ו סי' תקי"ג) – "אשה חולנית הצריכה לנסוע לבית חולים אם מותרת לנסוע עם איש באופן דאיכא משום יחוד ... הנה בעיקר הדבר אם יחוד הוו בכלל אבזרייהו דג"ע יש לדון בזה טובא, ולכאורה לפי הלימוד דמבואר באבות דרב נתן פרק ב' דילפינן (ויקרא י"ח) מלא תקרבו לגלות ערוה לפי"ז הוי בכלל אבזרייהו דג"ע, אכן מ"מ נראין הדברים מכיון שאין היחוד עצמות האיסור וכמו שנראה שהתירו במקום שאין חשש שיבוא לידי מעשה עבירה כגון בעלה בעיר או קרובות, א"כ אף דבסתם דבעבידתייהו טרידי ליכא להתיר יחוד, דמ"מ ע"י קריבות יגרה בי' היצר לעשות מעשה עבירה, אבל במקום פקו"נ שאדם בהול על נפשו, בוודאי החולנית לא תתפתה לעשות מעשה עבירה, ולאונס ליכא למיחש ... וממילא בוודאי ליכא משום אבזרייהו דג"ע בהיחוד שבאופן זה, ובמקום צורך חולה בודאי שרי".
      4. הגרח"ק זצ"ל (בית מתתיהו ח"ב סי' כ"ג אות א' ד"ה ואכן) – "ומרן הגר"ח קנייבסקי כתב לי אם יחוד נדחה בפיקו"נ. עי' פ"ת יו"ד ס' קנ"ז ס"ק י"א, והפת"ש שם הביא לשו"ת נוב"י מה"ת ס' ק"נ דכתב (שבאזירייהו) [שבאביזרייהו] יהרג רק באיסור מה"ת ולא מדרבנן. עי"ש".
      5. **אי שרי לישראל לנסוע עם יולדת** "**במכונית**" **בשבת כדי להצילה מיחוד**.
         1. עי' או"ח סי' ש"ל סעי' א', לשיטות ומראי מקומות.
   4. **טעמים להקל** [מעשה שהיה, שבחור שהלך לפגישה עם בחורה, ומצא שהם היו במקום יחוד על רכבת, מה דינו].
      1. י"א שאיסור יחוד הוי רק איסור דרבנן [עי' לעיל]. וממילא אביזרייהו דעריות באיסור דרבנן אינו בכלל יהרג ואל יעבור [עי' יו"ד סי' קנ"ז, לשיטות ומראי מקומות].
      2. י"א אביזרייהו דעריות אינו נכלל בדין יהרג ואל יעבור [עי' יו"ד סי' קנ"ז, לשיטות ומראי מקומות].
      3. י"א נדה אינו ערוה, וממילא אינו בדין יהרג ואל יעבור [עי' יו"ד סי' קפ"ג, לשיטות ומראי מקומות].
      4. י"א איסור יחוד בנדה פנויה אינו אסור מן התורה [עי' לקמן סעי' ב'], וממילא אביזרייהו דעריות באיסור דרבנן אינו בכלל יהרג ואל יעבור [עי' יו"ד סי' קנ"ז, לשיטות ומראי מקומות].
      5. י"א דאיסור יחוד הוי איסור עצמי, ולא נכלל באביזרייהו [עי' לקמן].
      6. י"א דאיסור יחוד שאינו בדרך חיבה הוי הרחקה בעלמא, ולא נכלל באביזרייהו [עי' לקמן].
      7. י"א דאיסור יחוד לזמן הוי רק דרבנן [משא"כ יחוד בקביעות], וממילא אביזרייהו באיסור דרבנן אינו ביהרג ואל יעבור [עי' ליו"ד סי' קנ"ז, לשיטות ומראי מקומות].
      8. י"א ששיעור זמן יחוד כולל גם שיעור של פיתוי. א"כ מאד קשה שיהיה יחוד [עי' לקמן].
      9. י"א אם אין בו לאו דאורייתא לא אמרינן יהרג ואל יעבור - דברי סופרים (ס"ק ד', עמ' י', לשונו מובא לעיל).
      10. י"א כיון שהוא לא עשה שום דבר (שבתחלה היה כמה אנשים ברכבת, ואחר זמן מצא שהאנשים עזבו הרכבת והוא נשאר יחידי עם הבחורה), הוי דין כמו 'קרקע עולם' ולא אמרינן יהרג ואל יעבור - בירור הלכות יחוד (עמ' כ"ז, דפו"ח עמ' כ"ט, לשונו מובא לעיל).
          1. חשוקי חמד (קידושין דף פ:, עמ' תשע"ב) – "ולכן בעניננו נראה שאם יש סכנה בקפיצה לנהר, יעבור על איסור יחוד, ויחתור להגיע ליבשה בדרך הקצרה ביותר, ונראה שגם לשיטת ה'צור יעקב', הסובר דגם באיסור יחוד נאמר 'יהרג ואל יעבור', היינו דוקא כשעושה מעשה ומתייחד, משא"כ בשאלתנו דאינו עושה מעשה, הרי זה בגדר קרקע עולם, ולא אמרינן בכה"ג 'יהרג ואל יעבור".
   5. **האם יחוד נחשב מעשה קריבות והוי אביזרייהו דעריות, או איסור עצמי**.
      1. איסור עצמי לפי שיטת רש"י.
         1. אבי עזרי (איסורי ביאה פרק כ"ב הל' י"ב), הו"ד בחוט שני (יחוד ס"ק ט' ד"ה ותירץ) – "ונראה בזה בסברת רש"י, מאחר שאיסור יחוד דאורייתא הוא כמפורש בע"ז דל"ו יחוד דאורייתא ובקדושין ד"פ ב' רמז ליחוד מן התורה, ולעיל בה"ב כתב הרמב' שהוא מדברי הקבלה, וא"כ איסור עצמותו הוא. ולא משום החשש דשמא יבא עלי', אלא כל ששייך ביאה בה אסרה התורה ביחוד מהקרא כי יסיתך אחיך בן אמך, דבן מתייחד עם אמו ואין מתייחד עם כל העריות שבתורה, ומה שמתייחד עם זכר ועם בהמה הוא משום דלא נחשדו ישראל על משכב זכר ובהמה, ולכן אין ללמוד איסור יחוד מהקרא כי אחיך בן אמך, דבעינן שיהא דומיא דשם שיהי' נחשדו, אבל בשאר עריות שנחשדו שפיר ילפינן איסור מהקרא, ואף אם בעלה בעיר שאימת בעלה עלי', ואין לחוש שמא יבא עלי', מנ"ל להתיר מאחר שאיסור תורה הוא, ואין זה כגזירה דרבנן ...".
      2. אביזרייהו דעריות.
         1. חזו"א (הערות של החזו"א על הגליונות של האבי עזרי אסו"ב פרק כ"ב אות י') – "אבל עם אשה אחת וכו'. **לא יתכן** לפי"ז הא דאמר שם מנה"מ וכו' והלא לא הוזכר כלל במתני' אסור יחוד העצמי שבתורה, רק הרחקה מדרבנן שלא יבואו לידי עבירה וכשבעלה בעיר מותר, ואילו יחוד דאורייתא אף בבעלה בעיר אסור, אבל האמת בקרא לא כתוב יחוד אלא בן א"צ ליזהר מאמו אבל חשוד על שאר עריות וממילא אסור יחוד, ואם ראו חכמים דאימת בעלה עליה אין יחוד זה מביא לידי עבירה ויחוד זה אין חילוק בו בין אמו לשאר עריות ואם אסור יחוד דאורייתא נהוג אף בבעלה בעיר למה לא ילקו מכות מרדות הלא זה נהוג בכל עבירה אבל כונת רש"י דלא אמרו חכמים דמותר להתיחד לכתחילה אלא אף על גב דאסור יחוד ליכא מ"מ אין זו מדה נכונה, ומה שפירש רש"י להלקות ר"ל אפילו חיוב של מלקות ליכא ואפילו בעלה סריס או שהיא איילונית שראוי ללקות אין כאן עבירה של מלקות אלא הרחקה בעלמא".
      3. מראי מקומות – בצל החכמה (ח"ב סי' ע' אות ט'), הגר"ה זקס זצ''ל (אחר האסף [ספר זכרון להגר''י סרנא זצ"ל] עמ' רמ"ג ד"ה והנה איתא), מנחת אשר (ח"א סי' פ"ו אות ג'), משנת יוסף (ח"ח סי' צ"ג, ח"י סוף סי' קס"ו), בית ישי (חידושים סי' ע"ד), בית מתתיהו (ח"ב סי' כ"ג אות ב').
         1. הגרח"ק זצ"ל (בית מתתיהו ח"ב סי' כ"ג אות ב' ד"ה אמנם) – "והגרח"ק כתב לי אם יחוד הוי איסור בעצם או רק הרחקה. זה איסור".
   6. **האם יחוד הוי מעשה קריבות והוי אביזרייהו דעריות, או רק הרחקה**.
      1. אביזרייהו דעריות – טוב טעם ודעת (מהדו"ק סי' קצ"ב, לשונו מובא לעיל), שם אריה (אה"ע סי' ל"ג, לשונו מובא לעיל), צור יעקב (ח"א סי' ט"ז ד"ה אבל), פסקי תשובה (ח"א עמ' י"ג בהע', לשונו מובא לעיל), זרע אברהם (יו"ד סי' ה').
      2. אינו בדרך חיבה, הוי רק הרחקה – זר זהב (על איסור והיתר סי' נ"ט ס"ק ב', "וקשה האם נימא דהאיסור לדבר עם אשה או להסתכל בה כ"כ גדול שיהרג ואל יעבור והלא מעשים בכ"י וכי ח"ו כולם עוברים על איסור חמור כזה אלא ודאי פשוט כמ"ש הש"ך בסוס"י קצ"ה דאיסורים אלו מסור ללב ודוקא במתכוון להסתכל וליהנות בראיה או לדבר ולשמוע קולה דרך חיבה שהם בכלל לא תקרבו לגלות ערוה לגלות ערוה וכ"כ שם בתשו' פנ"י וא"כ יש לומר דגם באיסור יחוד כן הוא שאם הוא מתכוון להתיחד עם הערוה דרך חיבה וריעות כדרך הפרוצים אז הוא ג"כ אסור משום לא תקרבו כמ"ש הסמ"ג אבל אם שלא בכונה כלל הוא מתיחד זה אינו בכלל דלא תקרבו רק הוא רמוז מכי יסיתך אחיך ואינו בכלל אביזריה דג"ע כלל"), הו"ד בשבט הלוי (ח"ו סי' ל"ח אות ד'), עי' חבלים בנעימים (ח"ב אה"ע סי' פ"ד ד"ה וזה), הגרא"י אונטרמן (הו"ד באוצר הפוסקים סעי' א אות א' סוף ס"ק ז' ד"ה ובתשו').
      3. מראי מקומות – אוצר הפוסקים (סעי' א' אות א' ס"ק ז'), תורת היחוד (פרק י' הע' ז').
         1. אג"מ (אה"ע ח"א סי' נ"ו) – "והנה על הסתכלות בלא מתכוין ליהנות אף שיבא מזה לידי הרהור והנאה יש ראיות מפורשות שנדחה מפני פ"נ דהא הגמ' בסוטה דף כ"א שהוא חסיד שוטה ומבלי עולם בטבעה איתתא בנהרא ואמר לאו אורח ארעא לאיסתכולי בה ולאצולה, וברור **שאף אם ברי לו שיבא לידי הרהור מחוייב לאצולה** וברור שאין חלוק בין אצולי נפשיה לאצולי אחרים, דבהג' דברים אסור לעבור אף בשביל אצולי אחרים, אלא ודאי שזה לא הוי מאיסורי ג"ע כיון שרק מדין הרהור הוא האיסור, ואף שמחוייב גם ליגע בה ולחבקה בידיו אף שהנגיעה בגופה הוא מלאו דקריבה שהוא לאו דג"ע, נראה פשוט משום דעצם הנגיעה והחבוק אינו משום חבה והאיסור דחבוק ונשוק וכל נגיעה הוא רק כשעושה דרך תאוה, ואף שידע בנפשו שכשיגע בה ויחבקנה בידיו להוציאה מן הנהר **יתכוין** גם ליהנות ממנה, אין להחשיב איסור זה על מעשה הנגיעה והחבוק שעושה כיון שהמעשה ודאי אינו דרך תאוה כיון דאף מי שאין לו שום תאוה היה עושה זה והוי האיסור רק הנאה שבלב שיש לו מזה ממילא אין ע"ז איסור קריבה אלא איסור הרהור מקרא דונשמרת שזה נדחה מפני פ"נ. וגדולה מזה מצינו ...".
   7. **חשש יחוד במקלט בעת מלחמה**.
      1. עולת יצחק (ח"ב סי' ר"מ) – "רבים שואלים אם יארע שנמצאים בבית בשעת האזעקה רק איש ואשה האסורים בייחוד, אם מותר להם ליכנס לחדר האטום, מאחר שאין פנאי אז לחפש מקום אחר. וכל כיוצא בזה: ונלע"ד ללמוד תשובה לשאלה זו, מהא דאיתא בקידושין דף פ: דתינוק שמת נקבר באשה אחת ושני אנשים, אבל לא באיש אחד ושתי נשים, משום ייחוד. אבא שאול אומר אף באיש אחד ושתי נשים. טעמא דאבא שאול משום דבשעת אנינות תביר יצריה. ורבנן סבירא להו דאפילו בשעת אנינותו של אדם יצרו מתגבר עליו ע"ש. וקיימא לן כרבנן, מיהו כתב הב"י ביו"ד סימן שנ"ג בשם הגהות אשרי בשם או"ז אהא דתניא אבל לא באיש אחד ושתי נשים, דאם הם קרובים לתינוק שרי ע"כ. וכתב עליו הדרכי משה, תראה דטעמא דכשהם קרובים שרי, משום דאין היצר מתגבר בעת צרה, וכשהם קרובים הוי לדידהו כעת צרה ע"כ. ולא היה צריך. כי זה מפורש בהגהות אשרי עצמו שם (במסכת מועד קטן פ"ג סימן פ"ח) וז"ל, אא"כ הם קרובים של תינוק, דמחמת אנינותייהו תביר יצרייהו ע"ש: אם כן מזה איכא **למילף היתרא בקל וחומר** לנדון דידן, דאם כשהמת רק מוטל לפניהם תביר יצרייהו, כל שכן כאשר פחד מסכנת מות ח"ו עליהם עצמם. היתקע שופר בעיר ועם לא יחרדו. והלא ראינו יראים אפילו מקול עלה נדף שמא ח"ו הוא קול האזעקה, לא כל שכן בעת ההתפוצצות עצמה, א"כ בודאי תביר ותביר יצרייהו, לפיכך אין לחוש שיפתנה ח"ו לדבר עבירה גם אם יצטרך להשקיט בדברים את פחדה, וק"ו שאין לחוש לאונס, כי הלב רחוק מזה, וברור שאפילו איש לא יזדקק לאשתו בשעה כזו [ועיין לעיל סימן צ"ג אם בזמן מלחמה אסור לשמש מיטתו כדין שני רעבון] והרי טעם איסור ייחוד אינו אלא מפני שדבר זה גורם לגלות ערוה כמפורש ברמב"ם פכ"ב מאיסורי ביאה הלכה א' ... אח"כ ראיתי שנתפרסם בכתב ברבים, מאת אחד מחשובי הרבנים פעיה"ק בני ברק כש"ת הרה"ג יצחק זילברשטיין שליט"א שנשאל בנדון דידן, בעניין דירה שאין בה כי אם שני חדרים אטומים נפרדים, ובחדר אחד אשה, אם מותר לאיש להיות בחדר השני כשאין אחר עמהם. והשיב, יסגור האיש את חדרו, וכן האשה תסגור חדרה מבפנים, ומותר. ולא סגי מה שהאיש יסגור את עצמו ע"כ. משמע שדן בזה כדין חדר פנימי וחיצון, ועפ"ד החזון איש אהע"ז סימן ל"ד. וע״ש בחזון איש באות ב' מה שהניח בצריך עיון: אבל לענ"ד החמיר יותר מדאי ... עכ"פ בהוראה המתפרסמת לרבים לפענ"ד צריך היה להוסיף לשאול בזה הוראת חכם. שוב הודיעני הרב הנזכר, שחמיו הגרי"ש אלישיב שליט"א [זצ"ל] דן מתחילה מעצמו להתיר מטעם זה שאין לחוש בכה"ג לביאה, ושוב חזר בו שהיא סברת הכרס בלא ראיה ע"כ. ברם לפי האמור לעיל, יש לזה מקור. והגר"ח קנייבסקי שליט"א השיב לי שקשה להתיר, כי אין לדמות עניין לעניין אם לא שנזכר מפורש בדברי חז"ל ע"כ. אבל לפענ"ד אתי בקל וחומר כמבואר, על כן אני הקטן במקומי עומד עכ"פ להלכה ולא למעשה. כי גם עוד מהגדולים שדיברתי עמהם לא הסכימו להתיר. אמנם לא נתיישבו כלל בדבר בעיון, ולא ראו הראיות וכל שקלא וטריא דלעיל".
      2. הגרח"ק זצ"ל (***מציון תצא תורה ח"א אה"ע סוף הע' מ'***) – "דאם יש חשש פיקו"נ שיפתח פתח".
      3. ***הגר"א נבנצל שליט"א (מציון תצא תורה ח"א אות תרצ"א,*** אהל יעקב יחוד [דפו"ח] עמ' תקנ"ב אות כ"ט***) – "***שאלה: בשעת מלחמה ויש אזעקה ואיש אחד מוצא את עצמו לבד במקלט עם אשה זרה האם הוא חייב לצאת משם. תשובה: כל רגע עלול להכנס עוד אדם".
      4. הגר"מ דייטש שליט"א (***מציון תצא תורה ח"א אה"ע הע' מ'***) – "שאין בזה חשש יחוד משום פיקוח נפש".
      5. בית מתתיהו (ח"ב סי' כ"ג אות ג') – "עולת יצחק ... וכעי"ז כתב בס' נטעי גבריאל יחוד בשו"ת ס"א. באשה שהגיע לה בשורה שבתה נפצעה ע"י מכונית, דאין יצה"ר בשעת צער עי"ש. והנה אם נימא שיחוד הוי איסור בעצם השהות ל"מ מה שלא יבואו לאיסור בשעת צער כזמן מלחמה וצרה, דאין האיסור מחמת שיבוא לאיסור. ובל"ה התר של שעת צער ל"ה להלכה כמש"כ בס' מנחת איש פכ"ה ס"ב ובס' גן נעול פ"א ס' ל"א עי"ש, ועמש"כ בשו"ת דברי פנחס ח"ב אעה"ז ס"ה, ורק בזמן פיקו"נ ומלחמה יל"ד אם איסור יחוד נדחה בפיקו"נ, וע"ע מש"כ בזה בשו"ת עמודי אור ס' צ"ה אות י"ב ובאוצר הפוסקים ס' כ"ב ס"א אות ז' ובס' מנחת איש פי"ט ס"ו. ובס' נט"ג יחוד פט"ז ובס' משנת יהושע אירוסין ונישואין ח"ב ס' ט"ז ובס' גן נעול עמ' ט' ובס' תורת היחוד פ"י ס"ה".
      6. אמרתו ארץ (מה טובו גליון ט"ו עמ' ש"מ***) – "נראה שכל שיש מקום אחר מוגן, אין להתיר יחוד במקלט או בחדר מוגן אחר, וידוע שלפי הוראות פיקוד העורף ניתן להיות בשעת אזעקה גם בחדרי מדרגות באופן שאין שם חלונות, ואין חייב להיות דוקא במקלט. ורק בשעת הדחק גדולה כשאין מקום אחר כלל להתמגן, ניתן להקל בזה באופן עראי במקום פיקוח נפש".***
      7. מראי מקומות.
         1. אבני דרך (ח"ו סי' קע"ח) – "בעיר אופקים בשכונות הישנות אין בכל דירה חדר ממוגן, לפיכך בשעת האזעקה יורדים התושבים או למקלט של הבניין או למקלט השכונתי. כיוון שרבים נכנסים למקלט, ולא מדובר בשכונה שכולם שומרי תורה ומצוות לדאבוננו, ישנם אנשים המגיעים למקלט **בלבוש שאינו צנוע** (בייחוד כאשר האזעקה נשמעת בשעות הקטנות של הלילה). נשאלנו על ידי בעל משפחה דתי, האם חייב הוא להיכנס למקלט בשעת האזעקה מדין פיקוח נפש, או כיוון שישנו היזק רוחני במקלט יש לו היתר הלכתי שלא להיכנס למקלט ... ישבתי לדון בזה עם הגר"א גרינבלט (מח"ס שו"ת רבבות אפרים) הסכים עמי הרב כי יש להורות לאברך שיכנס למקלט ויוריד את עיניו למטה. והטעם שאין לפוטרו מן הכניסה למקלט, כיוון שוודאי שפסק זה עלול להגיע לעוד אנשים, ואם חלילה יארע אסון האם הרב יכול לקחת על כתפיו שהוא פסק לציבור שאין חיוב להיכנס למקלט. והרי במקום פיקוח נפש אין להחמיר ... והוסיף לי בזה בעל שו"ת שבט הקהתי (בכת"י): 'ודאי אין סומכין על הנס, וישמור עיניו ויש להוסיף דבשעת פחד אין כ"כ הרהור עבירה עי' ר"פ כל היד יג, א ותמצא כדברי ...".
   8. **העומד באמצע התפילה ונכנס למצב של יחוד**.
      1. מחמיר: חייב לצאת.
         1. ***הגר"א נבנצל שליט"א (מציון תצא תורה ח"א אות תרצ"ד,*** אהל יעקב יחוד [דפו"ח] עמ' תקנ"ג אות ל"א***) – "***שאלה: אחד באמצע תפילת שמונה עשרה ומרגיש שעובר באיסור יחוד (מפני שהרגיש שהגיע אשה זרה בתוך ביתו וכדומה) האם הוא חייב להפסיק שמונה עשרה ולצאת או לא. תשובה: חייב לצאת".
         2. דבר הלכה (דפו"ח, שו"ת סי' כ') – "במי של"ע מתפלל יחיד בביתו משום שאינו חש בטוב, ובאמצע תפילת שמו"ע הרגיש שעובר על איסור יחוד, והיינו או שהתחיל להתפלל והי' כבר האיסור, או שרק באמצע התפילה נהי' האיסור, האם צריך הוא להפסיק בתפילתו ולצאת או לבקש שיצאו כדי שימשיך בתפילתו, והיינו אם לא יבינו ויצטרך לומר בפה שיצאו, או שיכול להמשיך בתפילתו ... התשובה: עליו להפסיק את התפילה ולפתוח את הדלת של הבית ובלילה (עי' בספר דבר הלכה ממתי מקרי לילה) לצאת החוצה ולהמשיך את התפלה (ולא יפסיק בדבורים) ואין חלוק בין אם היחוד מהתורה או היחוד מדרבנן, וכן אם היחוד כבר הי' כשהתחיל את תפלתו ולא הרגיש בו או שנהי' באמצע התפלה הוא מחויב להציל עצמו מיד מאיסור יחוד ... משאלתך הבנתי שיכול להנצל בלצאת החוצה (וה"ה בפתיחת הדלת) והיינו בהליכה בלבד, וזהו הכי קל וכמו שכתב רבנו יונה ...".
         3. מלבושי מרדכי (יחוד סוף עמ' קע"ז) – "שאלה: איש אחד היה בתורנות בבית אמו שהיא חולה סעודית הרתוקה למיטה, ובלית ברירה הוא התפלל ביחידות (מדין עוסק במצוה פטור מן המצוה), והנה כשהוא עומד באמצע תפלת שמונה עשרה הגיעה לבית העובדת הזרה (גויה) שבאה לעשות תפקידה לעזור בבית ולטפל בחולה, האם צריך להפסיק באמצע שמונה עשרה ולצאת מהבית, כדי שלא יכשל באיסור יחוד. תשובה: הנה אם הדלת סגור ואין רגילים בני המשפחה לבא ולהכנס לבית בשעה כזו, הרי שיש כאן משום איסור יחוד (כדלהלן סי' י"ח), ובודאי שכן הוא באופן כשאמו החולה מחוסרת הכרה, אלא נראה שגם כשהיא בהכרה, מ"מ אם אינה יכולה לרדת ממיטתה, ובנה נמצא בחדר אחר והגויה נכנסת לשם לסדר ולנקות וכדו', אינה מועלת להיות שומר, ויש בזה משום איסור יחוד, וכדלהלן סי' ט"ז הערה א'. ואף שהוא איסור דרבנן ועכ"פ כשהגויה אינה נשואה, מ"מ גם באיסור דרבנן צריך להפסיק ולצאת ולהמשיך את תפלתו בחוץ, וראיה מדברי הפוסקים ...".
         4. הגרח"ק זצ"ל (***מציון תצא תורה ח"א אה"ע סוף הע' מ"ג***) – "שחייבים לצאת אפילו באמצע שמונה עשרה".
         5. שבט הקהתי (***מציון תצא תורה ח"א אה"ע סוף הע' מ"ג***) – "חייב להפסיק ולפתוח הדלת אם אי אפשר לפתוח מבחוץ, ובשעת הדחק יש לסמוך על הכסף משנה דאשתו בעיר גם כן מצלת".
2. שיעור הזמן של איסור יחוד.
   1. **שיעור פיתוי, לפשוט וללבוש בגדים, וזמן ביאה**.
      1. אג"מ (אה"ע ח"ד סי' ס"ה אות כ"ב, לשיטתיה שם אות א', דברות משה כתובות תשובה ג' אות ד', עי' ***מסורת משה ח"ג אה"ע אות ל"ב [עמ' שי"ד***]) – "והשיעור אם הוא גס בהאשה שנכנסה עמו הוא אסור בשיעור ביאה דהוא כדי לצלות ביצה ולגומעה דהלכה כר"ע בסוטה דף ד' אך **צריך נוסף לזה קצת כשיעור** לשכב ולפשוט מהבגדים עד כדי שיהא האפשריות לגלות את האברים וגם להלביש כמתחלה ואם מצד השכיבה נתלכלכו הבגדים לתקנם כמתחלה כדרך ההולכים בשוק, **ואם אינו גס בה הא צריך עוד זמן כדי לרצותה** דהא מה שבסתירה דסוטה דהוא אחר קינוי מסיק בסוטה דף ד' ע"א דלא בעי אלא שיעור ביאה בלא ארצותה פרש"י משום דאיכא למימר קודם הסתירה נתרצית לו, אבל הכא שנכנס לשם עם אשה שאינו מכירה ואף במכירה כשלא גס בה הרי ודאי יש להצריך גם כדי לארצותה שלזה **לא שייך קביעות שיעור**, אבל אף לאשה כזו שדעתה קלה ביותר להתפתות הוא ודאי שיעור גדול טובא משיעור ביאה אף לפרוצות ואף לנשי נכריות דאף שאין חוששות לאיסורים אין מזנות לסתם אינשי אלא בפתוי וריצוי, ואף אם מכירה לקדשה הא צריך להשוות עמה בשכר ולשלם לה או ליתן לה משכון שג"כ הוא שיעור יותר גדול משיעור הביאה שהוא ודאי יותר מכל נסיעה ארוכה דאיכא במעלית אף דמשך כ"ה קומות, ובגס בה טובא וכן כשאשה נכרית מנהיגה את המעלית שסתמן פרוצות ופגע בה איזה פעמים ובנסיעה ארוכה לכמה קומות אה"נ דיש לאסור, אבל לא מצוי כלל דבר כזה, **ועם שתי נשים** ודאי אין לאסור שיחושו שלא יוכל לבעול לשתיהן בזמן קצר כזה וממילא לא יבעול כלל דמירתתי מהשניה שלא יספיק לבעול אותה".
      2. באר משה (הו"ד בנטעי גבריאל יחוד פרק י"ב הע' ג') – "כיון שעיקר איסור יחוד הוא מפני שיפתנה".
      3. עי' עמק התשובה (ח"ג סי' צ"ו אות ה' ד"ה וזולת, גבי כשר) – "חוכך אני טובא לומר דלענין איסור יחוד בכשרים שאין לבן גס בהדי הדדי אינו די בשיעור כל דהו שיהא ראוי לעשות מעשה וכמבואר בסוטה, דנראה דבעינן שיעור יותר מזה שתתיישב דעתן עד כדי שיהא ראויין לבא לידי קירוב ויהא לבו גס לעשות מעשה, ומי יודע כמה מושך שיעור זה".
         1. מראי מקומות – ודברת בם (סוף סי' רפ"ז).
   2. **שיעור ביאה בלבד, כמו סוטה, דלצלות ביצה ולגומעה**.
      1. אמרי אש (אה"ע סי' ק"ז).
      2. מהרי"ל דיסקין (קונ' אחרון סי' ה' אות ר"ו, עי' ציץ אליעזר ח"ו סי' מ' פרק כ"ב אות ג') – "לענין יחוד אף פחות מכדי ביאה אסור, לבד דזה הוה חצי שיעור, אף גם א"כ אח"כ ימלך עוד על חצי שיעור, דוק. [וזה י"ל דתלי בכונתו האמיתית]. אבל בפשוט, דאנו חוששין שיבעול, ושוב ישתהה שם, ומאי נפ"מ הרי סיפק בידו".
      3. ציץ אליעזר (ח"ו סי' מ' פרק כ"ב) – "ברור לדינא דלשעה מועטת שאין בה כדי טומאה, דהיינו פחות משיעורא דלצלות ביצה ולגומעה אין איסורא דיחוד".
      4. הגריש"א זצ"ל (קיצור הלכות יחוד וצניעות סעי' כ"א) – "השיעור של יחוד הוא שיהיה ראוי לטומאה, וזה בכדי לצלות ביצה קלה ולגומעה כדאיתא בסוטה דף ד'".
      5. שבט הלוי (ח"ג סי' קפ"ב, קובץ מבית לוי חי"ח עמ' מ"ג הע' א') – "ודאי הא דמותר במקום דלא שייך לבא לשיעור טומאה לא הוצרכא לפרש דזה הי' פשוט להם, כיון דאינו בגדר יחוד כלל".
      6. משנה הלכות (ח"ד סי' קפ"ז, ח"ו סי' רכ"ד) – "שיעור יחוד דהיינו כדי לצלות ביצה קלה".
      7. נטעי גבריאל (יחוד פרק י"ב סעי' א') – "איסור יחוד הוא דוקא במקום הראוי לישאר שם כדי שיעור הראוי לביאה".
      8. ילקוט יוסף (אוצר דינים לאשה ולבת פרק ס' סעי' מ"ב) – "מעלית חשמלית שזמן נסיעתה פחות משיעור צליית ביצה וגמיעתה, מותר לאיש להכנס לשם אף אם נמצאות שם אשה אחת או שתים".
   3. **השיעור הוי אפילו רגע אחד**.
      1. עי' ראש פינה (עקבי הבית ס"ק א') – "ואולי דאם היחוד אסור, אז אסור אפילו בפחות מכדי טומאה, וכעת לא מצאתי מזה מפורש [והנראה [ד]מהמעשה דאבא חלקיה בתענית כ"ג ע"ב שהלך לביתו קודם הת"ח משום יחוד, משמע להדיא שאף זמן מועט אסור, וכן ממסכת דרך ארץ נראה כן, ודו"ק]".
      2. הגר"ח פלאג"י זצ"ל (ראה חיים פר' וישב ד"ה עוד, נה-ב') – "משום הרהור עבירה".
      3. חלקת יעקב (אה"ע סי' ס"ה) – "בענינים אלו שייך חצ"ש, א"כ ממילא אף כשיהי' איזה שיעור לאיסור יחוד נאסר לכתחילה אף החצי שיעור".
      4. להורות נתן (ח"א סי' נ"ז) – "נראה לומר דמה שאסרו יחוד מפני שהוא גורם לגלות ערוה, אין הכונה דוקא שיבוא לידי ג"ע באותה שעה, אלא שקירוב הדעת הנגרם ע"י היחוד יביאהו לידי עבירה ממש בפעם אחרת ... וממילא אף יחוד בפחות משיעור טומאה אסור דהרי אין חשש הטומאה על אותה שעה דוקא".
      5. **מחמיר אא"כ בשעת הדחק**.
         1. בצל החכמה (ח"ב סי' ע') – "כל שהוא בגדר יחוד יש להזהר אפילו כשאין שהות כדי שיעור ביאה (אות ט' י' ט"ז). - ב) כשיש שהות כדי שיעור ביאה עוברים על איסור יחוד דאורייתא גם אם למעשה אינם מתיחדים כדי שיעור טומאה ... ד) אם איסור יחוד מחששא דשמא יבעול באותה שעה הוא, אז בהי' שהות כדי שיעור ביאה ונתיחדו, עברו כל רגע על איסור יחוד דאורייתא עד שהגיע הרגע שממנו והלאה כבר אין שהות לבעול כי באותו רגע פקע מהם איסור יחוד דאורייתא (אות ח'). - ה) בשעת הדחק מותר לאיש אחד ואשה אחת לעלות ולרדת במעלית גם אם אי אפשר לעצור המעלית מבחוץ, כל שאין שוהים בה כדי שיעור טומאה (אות ט"ז). - ו) איש אחד ואשה אחת שעליתם או ירידתם במעלית שוהה כדי שיעור טומאה והוא שעת הדחק, אז לפני שנסגר דלת המעלית ילחצו על איזה כפתור שע"י תעצור המעלית בהכרח באחת הקומות הבינים ושם תפתח הדלת מאלי' ויתבטל היחוד".
         2. מנחת יצחק (ח"ד סי' צ"ד, סי' צ"ה, סי' צ"ו) – "מכל מקום, היכא דאין המקום ראוי לכדי שיעור טומאה, בזה י"ל דלא נכנס בכלל יחוד כלל, והיכא דאי אפשר ושעת הדחק, יש מקום להקל".
   4. **כמה השיעור דלצלות ביצה ולגומעה** - סוטה (דף ד.).
      1. 35 שניות.
         1. דבר הלכה (עמ' ר').
         2. חוט שני (קונ' הלכות יחוד פרק א' הע' ה').
      2. ב' דקות או פחות.
         1. הגריש"א זצ"ל (קובץ תשובות ח"ג סי' קפ"ז) – "ונניח לדוגמא, דהשיעור לצלות ביצה ולגומעה לוקח שני רגעים".

הגריש"א זצ"ל (הערות במסכת קידושין פב. ד"ה שם, סוף עמ' תפ"ג) – "ובשיעור ייחוד, דאף דלגבי שהיית חתן וכלה בחדר ייחוד נקטינן דהשיעור הוא 5 דקות, אך לענין איסור ייחוד וודאי צריך לחוש לחומרא אפילו בהרבה פחות מזה. ובשתי דקות [או אפילו פחות מזה] שייך איסור ייחוד".

הגריש"א זצ"ל (תורת היחוד פרק א' הע' כ"ג) - דקה או דקה וחצי.

הגריש"א זצ"ל (בית הלל גליון מ"ב עמ' ל"ד אות כ') – "שיעור הזמן שאסור ביחוד הוא שיהיה ראוי לטומאה, וזה בכדי לצלות ביצה קלה ולדוגמאה כמבואר במס' סוטה (דף ד ע"א), והשיעור הוא בערך דקה אחת לחומרא".

הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש אה"ע ח"ב פרק י"ז אות א', הע' ב') – "הזמן האסור ביחוד הוא כדי שיעור טומאה. ולמעשה, בזמן של פחות מדקה ודאי אין בו שיעור טומאה, אפילו לחומרא, ובשעת הדחק אפשר להקל עד דקה וחצי. [תורת היחוד פ"א הערה כג. וראה בהערות קידושין עמ' תפג שכתב 'ובשתי דקות (או אפילו פחות מזה) שייך איסור יחוד']. ולכן מותר להתייחד ולעלות יחד במעלית אם אפשר שתפתח המעלית ע"י אחר תוך דקה".

* + - 1. שבט הלוי (יסוד הבית וקדושתו פרק ה' הע קי"ז) – "שהשיעור הוא 2 דקות".
      2. נועם הלכה (יחוד, סי' ג' סעי' א') – "השיעור שאסור להתייחד הוא שתי דקות, שיעור הראוי לביאה".
    1. ב' או ג' דקות.
       1. הגר"ש מילר שליט"א (הלכה ברורה ח"א הע' ל"ב).
    2. ג' דקות.
       1. להורות נתן (ח"א סוף סי' נ"ח).
       2. שער היחוד (סעי' ט' דרך קצרה ס"ק ד').
       3. ילקוט יוסף (קיצור שו"ע סעי' ו') – "מעלית חשמלית שזמן נסיעתה פחות מג' דקות, מותר להתייחד שם עם אשה, ובפרט אם בעלה בעיר. אבל אם האשה לבושה בבגדי פריצות, נכון שלא יעלה עמה במעלית".
    3. ד' דקות.
       1. הגר"מ שטרנבוך שליט"א (שמעתי מר' נחמיה יעקובסון, והוא שאל הגרמ"ש).
    4. ה' דקות.
       1. מנחת יצחק (ח"ד סוף סי' צ"ד) – "דלפי מה דנתבאר, דבשעת הדחק, אם אין בהשיעור של עליית ויריד' העלעוועטער, כדי שיעור טומאה, י"ל דאין בזה משום יחוד, אם צדקנו בדברינו והשערתינו הנ"ל, הי' אפשר להגביל הזמן על ה' מינוט".
       2. הגר"ט גאלדשטיין זצ"ל (יחוד - הלכותיו בקצרה עמ' ל' הע' י"ב, קובץ הלכות יחוד פרק א' סעי' ז' אות ב').
    5. מראי מקומות – משנת יוסף (ח"ח סי' צ"ג אות י"ג).
       1. נטעי גבריאל (יחוד פרק י"ב סוף הע' ג', עי' נישואין פרק ל"ז סעי' ח') – "ובדבר הלכה בהוספות סי' ט"ו האריך להוכיח שערך נסיונות דשיעור טומאה הוא שלשים וחמש שניות עיי"ש. ובאמת הוא דבר קשה מאוד לידע האיך לשער כל השיעורים כי השיעור לצלות ביצה ולגומעה לא נתבאר בזה האיך משערים ולמעשה הוי ספק חסרון ידיעה. ומ"ש ששיעור הוא הראוי לביאה הוא חמשה מינוט צ"ע שזו נגד המציאות. וכ"כ שו"ת לחם רב סי' כ"ז ששיעור כדי צליית ביצה עיי"ש, אכן הדין לא נתבאר כמה זמן הדבר נמשך, ובשו"ת מהרל"ח סי' מ"ג כתב דשיעור כשיעור הזמן של צליית ביצה ולגומעה הוא שיעור מהלך עשרים פסיעות בינונית עיי"ש, והוא בערך 15 שניות סקונדין".
  1. **האם יש איסור גם מחמת חשש חיבוק ונישוק**.
     1. לא.
        1. כל הפוסקים (לעיל) שנתן השיעור שיעור ביאה.
        2. אג"מ (אה"ע ח"ד סי' ס"ה אות ט"ז, אות כ"ב) – "אם א"א להיות היחוד אלא פחות מכדי שיעור טומאה ליכא איסור יחוד דבשביל חבוק ונשוק לא גזרו אף שחבוק ונשוק לא"א הוא דאורייתא".
           1. וקשה: האג"מ (יו"ד ח"ב סי' פ"ב) – "ובדבר אשה שצריכה ליסע בטעקסי להמקוה שבעיר אחרת סמוכה, ודאי טוב אם נוהג הטעקסי הוא איש, שהבעל יסע עמה שהרי הוא סמוך לערב שיש חשש יחוד אף בדרך קרובה ועוברים שם הרבה מאשינעס, משום שקשה אז לראות מה שנעשה בהטעקסי שהיא נוסעת, שמסתבר שאף במקום שאין לחוש שמא יבא לידי ביאה ממש, **אם יש לחוש שמא יבא לשארי התקרבות כחבוק ונשוק וכדומה נמי יש לאסור יחוד**, ועל זה יש לחוש שאף בעת שעסוק במלאכתו להנהיג את המאשין יעברו על מיני קירוב, ולכן צריך הבעל ליסע אתה אף כשהנוהג הוא ישראל וכ"ש אם הוא נכרי. ואם א"א לבעלה ליסע אתה כגון שיש תינוק בבית ואין מי שיהיה עמו וכדומה, אין לאסור לה ליסע בטעקסי כיון דהוא עסוק במלאכתו וגם יש לו חזקת לא מרע אומנתו דבשביל פרנסתו אף שהוא נכרי יירא מלעשות שום דבר להנשים הנוסעות עמו (עיין כתובות דף כ"ו במתני'), וכיון שאיסור יחוד ממש ליכא שנוסע בדרך שעוברים רבים יכולה לסמוך ע"ז בשעה"ד ולא לבטל טבילתה".
           2. י"ל: ששמעתי מהגר"ש פעלדער שליט"א (הל' יחוד קלטת ד', שיעורי הלכה יחוד פרק א' הע' י"ג) שכתב האג"מ עצמו הג"ה **בכתב שלו** בצד התשובה הנ"ל (אה"ע ח"ד סי' ס"ה אות כ"א), וכן שוב קבלתי הכתב יד, **וז"ל** "ומה שכתבתי באג"מ ח"ב יו"ד ח"ב סימן פ"ב, שכתבתי שאם האשה צריכה ליסע בטעקסי לטבילה, יסע בעל עמה מחשש יחוד. שאף שהיא דרך קרובה ולא יוכל להשהות בדרך יש לחוש לשאר התקרבות כחבוק ונשוק, שנמי יש לאסור יחוד. לא היתה כוונתי על איסור יחוד אלא שהבעל יש לו לחוש גם לזה, שלא להניחה להיות בין עכו"ם שהם פרוצים ביותר. ולא דקדקתי בלשון" עכ"ל.
           3. מראי מקומות – ודברת בם (סי' רפ"ז).
        3. הגרשז"א זצ"ל (מנחת שלמה ח"א סי' צ"א אות כ"א, שולחן שלמה רפואה ח"ג עמ' נ"ב) – "פשוט הוא דלא גזרו על יחוד אלא משום חששא דביאה כדרכה ולא על עניני קירוב או על שלא כדרכה".

הגרשז"א זצ"ל (ישורון חט"ז עמ' ש"פ אות ב') – "לא נזכר שיעור זמן ליחוד, ורק לענין קינוי וסתירה יש שיעור, ומ"מ סוגיין דעלמא שצריך זמן של שיעור ביאה, ולמה אין חוששין לחבוק ונשוק של אשת איש דלהרמב"ם הוא מהת' ואולי אין חוששין רק לתאוה של זנות אבל לא לחבוק גרידא. וראיה לכך הרי מהתורה רק אשת איש, ואח"כ גזרו גם בימי דוד על פנויה ושמאי והלל גם על כותית, וא"כ בתחלה היה השיעור שחייבים עליו מיתה או כרת, [לא מוכרח כי יתכן שבזה החמירו גם אם לא ראוי לביאה כי שמא יכירו היטב זא"ז] ולא חששו אז לחבוק ונשוק, וכל הספק נולד לנו רק לאחר שגזרו גם על כותית ופנויה, ולא נזכר שמא נשתנה השיעור של איסור יחוד, ומוכח שרק על ביאה גזרו. באוצה"פ הביאו מזקן אהרן [וואלקין] דחוששין גם לחבוק ונישוק".

* + - 1. מנחת אשר (ח"א סי' פ"ו אות ג') – "ולא כמו שראיתי בשם הגרח"פ שיינברג ...".
    1. מחמיר.
       1. הגרחפ"ש זצ"ל (יחוד - הלכותיו בקצרה עמ' ל' הע' י"ב).
  1. **אם יכול להתמשך יש איסור אפילו על רגע אחד, ועובר מיד**.
     1. מהרי"ל דיסקין (קונ' אחרון סי' ה' אות ר"ו. עי' ציץ אליעזר ח"ו סי' מ' פרק כ"ב אות ג', ומשנה הלכות ח"ו סי' רכ"ד) - לשונו מובא לעיל.
     2. ***אג"מ (מסורת משה ח"ג אה"ע אות ל"ב, עמ' שי"ד)***.
     3. מנחת יצחק (ח"ד סי' צ"ו) – "היכא שיש במציאות שיהי' שיעור טומאה, רק המה יצאו מקודם שיעור טומאה, אף שמדברי האמרי אש נראה להקל אף בכה"ג, מ"מ בזה צדקו דברי הגאון מהרי"ל דיסקין, דאסור".
     4. הגרשז"א זצ"ל (מנחת שלמה ח"א סי' צ"א אות כ"ב ד"ה אבל, שולחן שלמה יחוד סעי' ב' [לשונו מובא לקמן], סעי' ג', רפואה ח"ג עמ' מ"ו) – "נלענ"ד דכל שהיחוד הוא במקום שהם כן יכולים לשהות שם כשיעור טומאה, אז איכא ממש איסור יחוד דאורייתא על כל רגע ורגע שהם שוהים יחד גם לפני ששהו כשיעור טומאה ולאו בשיעורא תליא מלתא, ולכן אף אם נמלכו באמצע ונתפזרו לפני ששהו כשיעור טומאה אפי"ה כבר עברו על איסור יחוד וצריכים כפרה, וכ"ש שאם רק בדרך מקרה נכנסו לשם אנשים וע"י זה נפסק היחוד שביניהם, נלענ"ד דבכה"ג יש לדונם כעברו ממש על איסור יחוד ולהלקותם על כך, דכמו שפשוט הוא דאם שהו כשיעור טומאה דשפיר מלקין אותם אף אם יודעים ברור שלא נטמאו ה"נ גם לוקין".
     5. להורות נתן (ח"א סי' נ"ז אות ה', אות ט"ז).
     6. הגריש"א זצ"ל (הערות במסכת קידושין דף פב. ד"ה במשנה, אשרי האיש אה"ע ח"ב פרק י"ז אות ב', אות ג') – "הזמן שכתבנו הוא כשאין היחוד יותר מזמן זה, אבל אסור להתייחד אפילו לרגע אם יכול היחוד להתמשך, אפילו שלא עברה דקה או דקה וחצי".
     7. שבט הלוי (ח"ג סי' קפ"ב) – "שסתימת הסוגיא סוף קידושין והרמב"ם פכ"ב מאיס"ב ושו"ע סי' כ"ב מורים כי לא חלקו כלל במקום דשייך יחוד בין שהה כבר כשיעור טומאה או לא - ומדפירשו כן בריש סוטה לענין שיעור טואמה לאסור על בעלה ובשו"ע סי' קע"ח - ולא למדו לנו דין זה כאן שהוא יסוד ראשון בדיני יחוד מכלל דבמקום דשייך יחוד אפי' ח"ש אסור לא מדין ח"ש אלא מעיקר דין יחוד דכך אנו חוששים שימשך ביחודו".
     8. תורת היחוד (פרק א' סעי' י"ג).
     9. מראה כהן (סוף סעי' א', הע' ז') – "אפילו רגע אחד, כבר עברו על איסור יחוד".
     10. נועם הלכה (יחוד, סי' ג' סעי' א').
  2. **עובר על כל רגע ורגע**.
     1. הגרשז"א זצ"ל (מנחת שלמה ח"א סי' צ"א אות כ"ב ד"ה אבל [לשונו מובא לעיל], שולחן שלמה יחוד סעי' ב', סעי' ג', רפואה ח"ג עמ' מ"ו) – "כל שהיחוד הוא במקום שהם יכולים לשהות שם כשיעור טומאה, אז איכא ממש איסור יחוד דאורייתא על כל רגע ורגע שהם שוהים יחד גם לפני ששהו כשיעור טומאה ולאו בשיעורא תליא מלתא".
     2. הגריש"א זצ"ל (קובץ תשובות ח"ה סי' קצ"ד) – "ועליה לדעת כי יש כאן שאלה של איסור דאורייתא, ובכל רגע של ייחוד עבדי איסורא".
  3. **חצי שיעור**.
     1. אין שייך חצי שיעור במקום שא"א להתמשך(כמו מעלית).
        1. הגרשז"א זצ"ל (מנחת שלמה ח"א סי' צ"א אות כ"ב, שולחן שלמה יחוד סעי' א', סעי' כ"ז, רפואה ח"ג עמ' מ"ו) – "ולענ"ד נראה דהן אמנם שיחוד במקום שאי אפשר לשהות כשיעור טומאה לאו יחוד הוא כלל ופשוט הוא כבעיתא בכותחא שגם להסוברים דיחוד אסור מה"ת ואיכא עלי' איסור עשה אפי"ה לא שייך בכגון דא לחשוש ולאסור משום חצי שיעור, שהרי גם אם הפתח פתוח לרה"ר איכא נמי שעה פורתא שהם ביחידות אשר אי אפשר כלל לשום אדם לראותם ואפי"ה שרי ולכן אך למותר הוא להאריך בזה".
        2. משנה הלכות (ח"ד סי' קפ"ז, ח"ו סי' רכ"ד).
        3. הגריש"א זצ"ל (קובץ תשובות ח"ג סוף סי' קפ"ז [לשונו מובא לקמן], הערות במסכת קידושין דף פב. ד"ה במשנה, אשרי האיש אה"ע ח"ב פרק י"ז אות ג', עי' קובץ תשובות ח"ג סי' קפ"ז) – "לענין 'חצי שיעור' בייחוד, הנה זה פשוט שאם מתייחד במקום שאין לו דרך להמשיך הייחוד על יותר מכשיעור, וכגון במעלית שניתן לעצור אותה מבחוץ בכל קומה וליכנס אליה אנשים מבחוץ, ואין דרך לאותם שמתייחדים מבפנים לעכב המעלית, בזה פשוט שאין בזה איסור ייחוד כלל, דל"ש בזה לומר ח"ש אסור מה"ת. דהרי אין זה ייחוד הראוי לביאה כלל, כיון דירא שיכנסו אנשים קודם שיגמור ביאתו".
        4. שבט הלוי (ח"ב סוף סי' קל"א, אמנם עי' ח"ג סי' קפ"ב).
        5. חוט שני (יחוד ס"ק ג' ד"ה במעלית).
        6. נטעי גבריאל (יחוד פרק ט"ו סעי' א').
        7. נועם הלכה (יחוד, סי' ג' סעי' ב', עי' סעי' ו').
     2. מחמיר.
        1. חלקת יעקב (אה"ע סי' ס"ה) - לשונו מובא לעיל.
     3. מראי מקומות – מהרי"ל דיסקין (קונ' אחרון סי' ה' אות ר"ו, לשונו מובא לעיל), ציץ אליעזר (ח"ז סי' מ"ו אות א'), **הגרחפ"ש זצ"ל (אמרי חיים פינחס נדה עמ' ק"ל אות י"ב)**, הגרח"ק זצ"ל (בית מתתיהו ח"ב סי' ו' אות ח' ד"ה וכ"ז, לשונו מובא לקמן), משנת יוסף (ח"ח סי' צ"ג אות ה'), בית מתתיהו (ח"ב סי' ו' אות ח').
  4. **מעלית**.
     1. מיקל [אא"כ צריך לפתוח את הדלת בפנים].
        1. ישכיל עבדי (ח"ח אה"ע סי' ג') – "בזמן שהמעלית עולה מאיליה באופן אוטומאטי, ואין האשה או האיש מנהיגים המעלית, לפע"ד באופן זה אין מקום שאלה דאף שנניח דיש שהות בעמידתה, בין קומה לקומה לתת שהות לנכנסים ויוצאים, הרי אין חשש להרגל עבירה, דכיון דהיא נפתחת מאיליה, בגמר הזמן הקצוב לה, הרי אינם יכולים לעכב פתיחת הדלת במקרה שעוד לא גמרו עסקיהם, הורדת הסינר וחגירתו, ואז יתגלה קלונם, ויהיו לבוז ולחרפה בפני כל, ובפרט דלא כל הנשים פרוצות, וזנות לא שכיחא ...".
        2. אג"מ (אה"ע ח"ד סי' ס"ה אות כ"ב) - לשונו מובא לעיל.
        3. הגרשז"א זצ"ל (שולחן שלמה יחוד סעי' כ"ח) – "מעלית רגילה שאפשר לפותחה ע"י לחיצה מבחוץ והיא יכולה לעצור בקומות שונות אף אם הנמצאים בתוכה לחצו על הכפתור המוביל לקומה המרוחקת ביותר והיא יותר משיעור טומאה, אין שם יחוד בכה"ג, ומותרים לשהות שם יחד גם אלו שאסורים ביחוד".

הגרשז"א זצ"ל (שולחן שלמה יחוד סעי' כ"ט) – "איש כשר ואשה זרה מותר להם להכנס לבד למעלית בבנין רב קומות שמתוכנתת לנסיעת אקספרס ואינה נענית בשעה העליה להוראות הניתנות מבחוץ, אם הוא לוחץ על כפתור שיוביל את המעלית לקומה מסויימת הנמצאת במרחק זמן של פחות משיעור יחוד לטומאה, על אף שיש במעלית זו אפשרות לנסוע פרק זמן הגדול משיעור יחוד, ללא שתהיה אפשרות לפתוח מבחוץ".

הגרשז"א זצ"ל (שולחן שלמה יחוד סעי' כ"ט) – "במעלית שבת אין שום חשש יחוד אפילו אם הוא נוסע הרבה קומות שהם יותר משיעור יחוד, משום שהיא נפתחת באופן אוטומטי בכל קומה, והוא שפיר כפתח פתוח לרה"ר".

* + - 1. ציץ אליעזר (ח"ו סי' מ' פרק כ"ב) – "נראה פשוט דמותר להתייחד בעליה במעלית בהיות ואין בהיחוד הזה שיעור לכדי שיעור טומאה, ואין הדבר בידם כלל לעכב התהליך של המעלית, ונוסף ע"ז נחשב זה כפתח פתוח וכאיכא שומר עליהם ועוד יותר מזה כאילו הדלת לא נעולה דהרי מיד עם העליה כהרף עין למקום המבוקש תפתח הדלת, ואנשים מבחוץ מחכים בכל רגע לכניסה, ואם יתעכבו שם באיזה דרך שהוא תיכף ומיד ירגישו האנשים מכך. והר"ז כחוששין לשמא יבואו פתאום ויראו במעשיהם דאין חוששין שיזנו וא"כ פשוט הדבר להיתרא ...".
      2. משנה הלכות (ח"ד סי' קפ"ז) – "מה דפשיטא ליה דבעלעוועיטאר יש בו משום יחוד לדידי לאו פשיטותא הוא ואדרבה נראה דלדינא אין איסור יחוד לעלות במעלית ואשה בפנים דידוע דהיום העלעוועיטארס הם באופן שמי שרוצה ליכנס מדגיש כפתור מבחוץ והדלת נפתח מאליה וא"כ נראה דכה"ג הוה כפתח פתוח לרה"ר דליכא משום איסור יחוד כמבואר בא"ע סי' כ"ב ס"ט דבית שפתחו פתוח לרשות הרבים אין חשש להתיחד שם עם הערוה והנה פשוט דבבית שפתחה פתוח לרה"ר אין שכיח כ"כ שיכנסו בו אנשים מן השוק ואפ"ה ליכא ביה משום יחוד א"כ כ"ש בעלעוועטאר שנכנסים בו אנשים תמיד דהוה כ"ש מבית הפתוח לרה"ר וכן כ"ש הוא מאשה שבעלה בעיר דמותרת להתייחד משום שיכול בכל עת לבא הביתה והכ"נ כ"ש הוא שבכל עת יכול מי שהוא לבא בעליוועטאר ולכן ליכא בו משום יחוד. אלא דיש לעיין קצת כיון דבשעת עליה מעליה לעליה או בשעת ירידה יש שם קצת זמן שהם מסוגרים יחד ולא יכול איש ליכנס שם מ"מ גם הא לאו תברא הוא דנראה חדא דהרי המעלית עולה במהירות הרבה כך שלעולם ליכא זמן בין עליה לעליה שיהיה שיעור יחוד דהיינו כדי לצלות ביצה קלה וכיון דליכא זמן זה ליכא כאן איסור יחוד ... וממילא כ"ש הוא היכא דאיכא כעין טעלעוויזשאן במשרד שרואים הנעשה בעלעוועטאר דמותר ליכנס מ"מ לא צריך לה, וודאי הנכנס בעלעוועטאר שאינו נפתח מעצמו ואינו עומד על כל עליה כשמבקשין אותו לעמוד ולוקח זמן הרבה עד כדי שיעור כה"ג אם יראה שיש בו שיעור איסור אולי דאסור ואפשר דגם כה"ג סוף הוה כעין פתח פתוח לרה"ר כיון דיפתח מיד ובכל רגע חושב דילמא יפתח עכשיו ולכן לפענ"ד מדינא ליכא כאן איסור משום יחוד ומיהו הרוצה להחמיר על עצמו קדוש יאמר לו אבל לדינא אין להחמיר".
      3. הגריש"א זצ"ל (קובץ תשובות ח"ג סי' קפ"ז, הערות במסכת קידושין דף פב. ד"ה במשנה [לשונו מובא לעיל], אשרי האיש אה"ע ח"ב פרק י"ז אות א' [לשונו מובא לעיל], אות ג' [לשונו מובא לעיל], אות כ"ד, עי' אות כ"ה, עי' קיצור הלכות יחוד וצניעות סעי' כ"א [לשונו מובא לקמן]) – "יש לדון שאסור להתייחד במעלית אמנם באלה שמסודרים כשהם מגיעים לתחנה נפתחים [הדלתות] מאליהם, וברגע מגיעה למחוז חפצה אין בזה איסור יחוד. גם יש לדון להיתירא באלה שאין נפתחים מאליהם, מכל מקום בהגיעם לתחנה הדלת לא נעולה, וכל מי שרוצה להשתמש בו בידו לפותחו ולהכנס בו יש לומר שאין בזה משום ייחוד, אף שאין לדמותו לפתח פתוח לרשות הרבים ששמה מעולם לא היה ייחוד מה שאין כן כאן. מכל מקום בלי פעולה מצדו לסגור את המעלית, אין בו ייחוד שהרי אפשר לפותחו. אך במקרה והוא צריך לפתוח את הדלת, ואם לא יפתח אי אפשר להיכנס בו, בודאי יש בו איסור ייחוד".
      4. שבט הלוי (קובץ מבית לוי גליון ד' עמ' נ"א אות מ"ה, עי' גליון ה' עמ' קנ"ט, גליון י"ח עמ' מ"ג, עי' שבט הלוי ח"ג סי' קפ"ב) – "מעלית - קיימות שתי סוגי מעליות, יש מעליות שניתן לעצור אותם מבחוץ בכל קומה (או שהן נעצרות מעצמם), ויש מעליות שא"א לעצור אותם באמצע הנסיעה, והן נעצרות רק כאשר מגיעות לקומה שכיון אליה את המעלית מתחלה. ולענין הלכה יש לדעת כי שיעור יחוד הוא זמן קצר ביותר. וע"כ במעליות שניתן לעצרם או שנעצרות מאיליהן בכל קומה, ומצויים בבנין אנשים שעולים ויורדים, וממילא יש מצב שבכל קומה יתכן והמעלית תיעצר ע"י מישהו, אין מן הדין איסור יחוד בשעות שמצויים עולים ויורדים במעלית, כיון שהוא כפתח פתוח לרשות הרבים. אבל מעליות שא"א לעצור מבחוץ והוא יכול להמשיך ולנסוע כדי שיעור יחוד מבלי שהמעלית תפתח יש בזה איסור יחוד אף אם לבסוף נמלך ועצר את המעלית באמצע הדרך קודם ששהה איסור יחוד".
      5. יביע אומר (ילקוט יוסף אוצר דינים לאשה ולבת פרק ס' סוף הע' מ"א) – "דמעיקר הדין יש להקל בזה".
      6. ***הגר"א נבנצל שליט"א (***אהל יעקב יחוד [דפו"ח] עמ' תקנ"א אות כ"א***) – "***שאלה: האם מותר להכנס לתוך מעלית עם אשה זרה כשצריכים לעלות רק ב' קומות שלוקח עד עשר שניות. תשובה: מותר".
      7. מנחת אשר (ח"א סי' פ"ו אות ד').
      8. ילקוט יוסף (קיצור שו"ע סעי' ו' [לשונו מובא לעיל], אוצר דינים לאשה ולבת פרק ס' סעי' מ"א) – "שמעיקר הדין בדרך כלל אין איסור ייחוד במעלית".
      9. עי' אמרי יעקב (על סעי' ט' ליקוטים ס"ק ל"א) – "נסיעה במעלית הואיל וא"א לבוא לשיעור כדי טומאה הסכימו רוב הפוסקים דמצד הדין ליכא בזה איסור יחוד ומ"מ לבעל נפש יש מקום להחמיר היכא דאפשר ותע"ב".
      10. מראה כהן (סעי' י"ט).
    1. מחמיר.
       1. **עי' הגרחפ"ש זצ"ל (אמרי חיים פינחס נדה עמ' קל"א אות י"גא)** – "יש להמנע מיחוד במעלית".
       2. המחמירים לעיל ששיעור יחוד הוי אפילו לרגע אחד.
    2. מראי מקומות – מנחת יצחק (ח"ד סי' צ"ד, סי' צ"ה, סי' צ"ו, סי' צ"ז), בצל החכמה (ח"ב סי' ע', לשונו מובא לעיל), באר משה (זרע יעקב גליון ט' עמ' ל"ב), להורות נתן (ח"א סי' נ"ז, סי' נ"ח), חוט שני (יחוד ס"ק ג' ד"ה במעלית, עמ' ר"ב), משנת יוסף (ח"ח סי' צ"ג אות י"ג), נועם הלכה (יחוד, סי' כ"ח), אוצרות היחוד (עמ' כ"ט), אבא באהל (עמ' ס"ח), הליכות והלכות יחוד (פרק י"ד), בית מתתיהו (ח"ב סי' ו' אות ח' ד"ה וכ"ז), עומק הפשט (גליון ש"ז).
       1. הגרח"ק זצ"ל (אהל יעקב יחוד [רק דפו"ח] עמ' תקמ"ג אות כ"ד) – "האם מותר להכנס לתוך מעלית עם אשה זרה כשצריכים לעלות רק ב' קומות שלוקח עד עשר שניות. תשובה: לא".

הגרח"ק זצ"ל (בית מתתיהו ח"ב סי' ו' אות ח' ד"ה וכ"ז) – "ולענין איסור יחוד במעלית ... והגרח"ק כתב לי ע"ז כמדומה שמקילין בזה, ואילו לענין איסור יחוד בח"ש כשאין ראוי לאיסור אם אסור מדין ח"ש כתב לי מסתבר".

* + - 1. תשובות והנהגות (ח"ה סי' של"א אות י', אורחות הבית פרק י"ד סעי' ל"ו) – "נסיעה במעלית ביחד עם אשה, יש מתירין כיון שאינם סגורים ביחד אלא לזמן מועט שאין בו שיעור ביאה, ויש אוסרים, ועכ"פ, אפילו אין איסור יחוד ראוי להזהר ולהמנע מכך, שהשטן מקטרג בשעה כזאת להכשילו בהרהורים, ושומר נפשו ירחק מזה".
  1. **אם יש אפשרות לעצור את המעלית באמצע**.
     1. מיקל – משנה הלכות (ח"ו סי' רכ"ד).
     2. מראי מקומות – חוט שני (יחוד ס"ק ג' ד"ה ובאופן [עמ' ר"ב], "יש להסתפק").
        1. הגריש"א זצ"ל (קיצור הלכות יחוד וצניעות סעי' כ"א, עי' אשרי האיש אה"ע ח"ב פרק י"ז אות כ"ה) – "השיעור של יחוד הוא שיהיה ראוי לטומאה, וזה בכדי לצלות ביצה קלה ולגומעה כדאיתא בסוטה דף ד'. ולכן, יש אופנים להתיר יחוד בנסיעה במעלית, כיון שמשך זמן הנסיעה מקומה אחת לשניה הוי בודאי פחות מכשיעור. וזה באופן שהדלת נפתחת לבד באופן אוטומטי בכל קומה, או כשיש אפשרות לאלו שנמצאים בחוץ לפותחה בכל קומה. אבל כשיש אפשרות להנמצאים בפנים לעכב את הפתיחה מבחוץ, אז יש לאסור הייחוד, אע"פ שלמעשה הם לחצו על כפתור לעלות מרחק של פחות משיעור, כיון שיש בידם להאריך את השהיה שם ע"י לחיצות נוספות. והרי זה איסור גמור של יחוד".

עי' הגריש"א זצ"ל (הערות במסכת קידושין דף פב. ד"ה במשנה [לשונו מובא לעיל], תורת היחוד פרק א' הע' כ"ג ד"ה ולענין [**מיקל בתנאי** שאם ימנעו המשך מהלך המעלית יהיה ניכרת פעולתם לעומדים בחוץ]).

* 1. **בדרך, עד שיהיו שלשה: הגירסא**.
     1. סוגיות.
        1. קידושין (דף פא.) – "אמר רב יהודה אמר רב: ל"ש אלא בעיר, אבל בדרך עד שיהיו שלשה, שמא יצטרך אחד מהם **להשתין**, ונמצא אחד מתייחד עם הערוה".
        2. סוטה (דף ז.) – "דאמר רב יהודה אמר רב: לא שנו אלא בעיר, אבל בדרך - עד דאיכא שלשה, שמא יצטרך אחד מהן **לנקביו**, ונמצא אחד מהן מתייחד עם הערוה".
     2. להשתין – פסקי רי"ד (קידושין דף פא., עי' מגיה שם הע' שנ"ו), רא"ש (קידושין פרק ד' סי' כ"א), הו"ד בב"י (ס"ק ה'), רבינו ירוחם (נתיב כ"ג ח"א, קצ"ב-א', "בדרך צריך ג' אנשי' שמא יצטרך א' מהם להשתין וישארו ב' עם האשה פשוט"), הו"ד בדר"מ (ס"ק א'), מהר"י וויל (סי' נ"ה, "דאמרי' פרק י' יוחסין אמר רב יודא אמר רב לא שנו אלא בעיר אבל בדרך עד שיהיו שלש' שמא יצטרך אחד מהם להשתין מים ונמצא אחד מהם מתייחד עם הערוה"), יש"ש (קידושין פרק ד' סי' כ"א), לבוש (סעי' ה', "דבשנים בשדה יש לחוש שמא יצטרך אחד מהם להטיל מים ונמצא השני מתייחד עם הערוה").
     3. לנקביו – רש"י (קידושין דף פא. ד"ה שמא, ע"ז דף כה: ד"ה אלא), ר"י הזקן (קידושין ריש דף פא.), ראב"ד (בעלי הנפש שער הפרישה סי' א', "בדרך עד שיהו שלשה שמא יצטרך אחד מהם לנקביו ונמצא זה מתיחד עם הערוה"), הו"ד בב"י (ס"ק ה'), פסקי ריא"ז (קידושין פרק ד' הלכה ד' אות ב'), מאירי (סוטה דף ז., "בדרך צריך שיהו שלשה שמא יצטרך אחד מהם לנקביו ונמצא אחד מתיחד עם הערוה"), מרדכי (בב"ב רמז תע"ח), ב"ש (ס"ק ט'), שיירי קרבן (מכות פרק ב' הל' ו' ד"ה אף), חכ"א (כלל קכ"ו סעי' ה').
     4. מראי מקומות – פרישה (ס"ק י"ב. אמנם עי' דרישה ס"ק י"ב שמביא לשון הראב"ד, ואח"כ מסיים "להטיל מים או לעשות צרכיו"), רד"ל (קידושין דף פא.).
        1. ציץ אליעזר (ח"ו סי' מ' פרק כ"ב) – "וזה שחששו בדרך לשמא יצטרך אחד מהם להשתין, אף על פי שלכאורה זה זמן מועט פחות מכדי שיעור ביאה, הרי מדגיש רש"י וכותב ובעי להתרחק לצניעות א"כ הריחוק עם ההשתנה הוא כבר יותר משיעור ביאה, וכך מבאר נמי בהדיא הפרישה בטור אה"ע סי' כ"ב ס"ק י"ב דהחשש הוא דחבירו יצטרך להרחיק עד שלא יראה חבירו פירועו וגם כשיחזור יראה זה אימת בא וידע לשמור עצמו לפרוש מהאשה עיין שם".
  2. **גדר מקום שמצוי שם עוברים ושבים ואין בה איסור יחוד**.
     1. הגריש"א זצ"ל (תורת היחוד פרק ד' הע' ט') – "שכעת נראה לו שיהיה הדרך שיש בה עובר ושב בממוצע כל **עשר דקות**, (כנראה מדבריו דאף שפעם הורה חמש עשרה דקות, מ"מ בעת ששאלנו אותו היה נראה לו שזה שיעור גדול להקל בו)".

הגריש"א זצ"ל (יחוד - הלכותיו בקצרה עמ' כ"ה הע' ד', עמ' י"ז הע' ד', אשרי האיש אה"ע ח"ב פרק י"ז הע' י"ג) – "כל מקום שעובר שם לכל הפחות אדם אחד כל **חמש עשרה דקות** בממוצע דינו כעיר".

הגריש"א זצ"ל (בית הלל גליון מ"ב עמ' ל"ה אות ל"ג, קיצור הלכות יחוד וצניעות סעי' ל"ב, אשרי האיש אה"ע ח"ב פרק י"ז אות י') – "דרך שמצוי בה עוברים ושבים אין בה איסור יחוד, אבל דרך צדדית שאין מצויים בה כ"כ שיעברו שם, אפילו בתוך העיר וכ"ש בשדה יש בהם איסור יחוד, דגם בחוץ איכא איסור יחוד, ומצוי נקרא בערך כל **חמש דקות**".

* + 1. יביע אומר (מעין אומר ח"ח פרק ב' סי' ט"ו) – "שאלה: האם מותר לקחת אישה טרמפ בשטחים [התנחלויות] במקום שאפשר שחמש דקות לא יעבור רכב, כיוון שבכבישים אלו יש שם חשש סכנה אם תישאר. תשובה: מותר, זה פתוח".
    2. חוט שני (יחוד ס"ק ג' ד"ה לנסוע, ד"ה מכונית) – "**תלוי אם בני אדם מרגישים שנמצאים לבד או שלא מרגישים כן**".
    3. ילקוט יוסף (קיצור שו"ע סעי' ט') – "ואם עוברים בכביש זה מכוניות כל ג' דקות לערך, אין בזה איסור ייחוד".
  1. מראי מקומות.
     1. הגר"י בעלסקי זצ"ל (אהל יעקב יחוד עמ' תקנ"ג [דפו"ח, עמ' תקע"ד] אות י"ט) – "מהו השיעור זמן יחוד שאסרו חז"ל. והשיב: הגר"מ פיינשטיין זצ"ל פסק דהאיסור הוא רק אם יש זמן לריצוי ועשיית עבירה, וזהו כמה דקות, אך צריך להזהר אפילו פחות מזה".
     2. ***הגרח"ק*** זצ"ל ***(שערי ציון ח"ב עמ' תכ"ז אות ג') – "***שאלה: מהו שיעור ייחוד (זמן בדקות). תשובה: עי' סוטה ד' א'".

***הגרח"ק*** זצ"ל ***(שערי ציון ח"ב עמ' תכ"ז אות ד') – "***שאלה: האם שיעור היחוד שונה במתייחד עם ב' נשים מאשר עם אשה אחת. תשובה: אם אסור היינו הך".

1. סוגי אנשים - סעיף א'.
   1. **גרים: יחוד עם הורים**.
      1. מיקל.
         1. אג"מ (אה"ע ח"ד סי' ס"ד אות א', מסורת משה ח"א אה"ע אות מ"ט) – "מסתבר שליכא איסור יחוד דכיון דהא דליכא תקיפת יצר לאמו ובתו הוא **ענין טבעי** ...".
         2. הגרשז"א זצ"ל (שולחן שלמה יחוד סעי' ס"ד, נוכח הלשון ס"ק ס"ט).
         3. בית אבי (קובץ הלכות יחוד פרק ב' הע' י"ג) – "שיש להתיר יחוד אצל משפחת גרים".
         4. הגריש"א זצ"ל (הערות במסכת קידושין פא: ד"ה מתייחד, תורת היחוד פרק ב' הע' ג', דבר הלכה עמ' קצ"ה ד"ה גר [שמותר להתייחד בהוריהם שלא נתגיירו]).

עי' הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש אה"ע ח"ב פרק ט"ו אות ח') – "יש מקום להקל לגר להתייחד עם אמו הגויה, וזאת מאחר שהטבע של אם ובנה נשאר".

עי' הגריש"א זצ"ל (קיצור הלכות יחוד וצניעות סעי' י"ט, בית הלל גליון מ"ב עמ' ל"ד אות י"ח, אשרי האיש אה"ע ח"ב פרק ט"ו אות ל"א) – "גר וגיורת שנתגיירו, אע"פ שאין להם יחוס משפחה עם ההורים והבנים, דגר שנתגייר כקטן שנולד דמי, מ"מ יש מקום לדון ולהתיר להם יחוד עם ההורים או הבנים כמו אצל יהודי, דלענין זה הרי זה תלוי ברגשות הטבעיים, וזה שייך גם בהם".

הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש אה"ע ח"ב פרק ט"ו אות ל"א) – "ולמעשה פסק רבינו להתיר לגר להתייחד עם אימו, מאחר וזה תלוי ברגשות ביולוגיים".

* + - 1. ***יביע אומר (מעין אומר ח"ז פ"ד סי'*** ל"א) – "שאלה: גר שנתגייר יחד עם אמו, האם יש בהם דין יחוד. תשובה: אין איסור יחוד".

עי' יביע אומר (מעין אומר ***ח"ז פרק ד' סי'*** כ"ז, ח"ח פרק ב' סי' ה') – "שאלה: גר שנתגייר האם יש דין יחוד עם אמו שגם כן נתגיירה, וכן האם מותר להם לנשק זה את זה. תשובה: אין איסור יחוד. ולגבי נישוק אמר מו"ר נר"ו: שייתן לאמו לנשקו, אך הוא לא ינשק. אחר כך הוסיף: יכול לנשקה ביד".

* + - 1. ***הגרח"ק*** זצ"ל ***(שערי ציון ח"ב עמ' תכ"ז אות א') – "שאלה: אם ובנה ואב ובתו שנתגיירו האם מותרים להתייחד. תשובה: אחרונים מתירים".***
      2. עי' תשובות והנהגות (ח"א סי' תשע"ו) – "יש לומר שאין איסור ייחוד, ואף שלגבי איסור ערוה דאמו ליכא איסורא שאין כאן יחס אחר אמו, מ"מ לענין איסור יחוד דההיתר עם אמו אף דהוא מקראי מ"מ פירשו חכמים בגדר האיסור דכשאין התאוה שולטת מותר, שהרי מצינו בכל שאין התאוה שולטת דלא יגיע לכלל ביאה, דאין איסור יחוד, וכגון באחותו לפרקים, וכן בבעלה בעיר דמירתתה ולא אתי לכלל ביאה וכדומה, א"כ גם בגר כיון שסכ"ס היא במציאות אמו והרגש שלו לה כאמו ממש שהיא במציאות אמו, לכן אין איסור ייחוד, וכן חשיבי בניו ומקיימין גם בהם פריה ורביה אף שהאבא נתגייר, והוא הדין שאין בהם איסור ייחוד, ונראה דאף שהאם לא נתגיירה רק הבן אין איסור ייחוד שלגבי זה היא אמו. שו"מ בספר 'בצל החכמה' ח"ד סימן י"ד שדעתו להחמיר כיון דהיחוד כאן הוא בחשש איסור תורה. אולם באמת בגר עם בתו מן התורה אינה אסורה עליו משום "בתו" כיון דגר שנתגייר כקטן שנולד, ואף כשהיא נדה הא נחלקו הראשונים אם האיסור יחוד מן התורה [ועי' בתוס' סוטה דף ז' ע"א, דאין היחוד מן התורה בנדה שכתבו וז"ל, ויש לומר דוקא יחוד דעריות שאין להם היתר דומיא דבן עם אמו אסרה תורה אבל נדה לא], אבל כיון שהוא כשעת הדחק לע"ד נראה שאפשר להקל בזה, וכמ"ש".
      3. הגר"א נבנצל שליט"א (אסיפת יצחק ה' תשרי תשס"ז, אהל יעקב יחוד [דפו"ח] עמ' תקמ"ח אות ו') – "שאלה: גר שנתגייר האם מותר ליחד עם אמו. תשובה: כן".
      4. נטעי גבריאל (יחוד פרק ד' סעי' י').
      5. הגר"ד פיינשטיין זצ"ל (קונ' יד דודי עמ' ר"ג אות א', דפו"ח עמ' רפ"א אות א').
      6. תורת היחוד (פרק ב' סעי' ב') – "מותר לגר או גיורת להתייחד עם הוריהם או עם בנם או בתם, או עם נכדיהם בין אם נתגיירו ובין שלא נתגיירו".
      7. מנחת איש (פרק ג' סעי' א') – "והעיקר בזה להקל".
      8. נועם הלכה (יחוד, סי' ח' סעי' א', סעי' ב').
    1. מחמיר, אא"כ יחוד דרבנן.
       1. בצל החכמה (ח"ד סי' י"ד אות ט"ו) – "מתייחד גר עם אמו ועם בתו כשהן פנויות, ואם הן נשואות דוקא כשיש שם עוד איש או אשה".
       2. שבט הלוי (ח"ט סי' ר"ס) – "המדובר כאן איסור יחוד בדרבנן, ויש צד נכבד להקל".

שבט הלוי (קובץ מבית לוי חי"ח עמ' מ"ו) – "[ולפ"ז להמבואר בשבה"ל (ח"ה סי' ר"ה א) כדעת הסוברים שיחוד עם נדה הוה מה"ת יש להחמיר אם היא נדה. ועי' בצל החכמה הנ"ל לסמוך על הפוסקים דיחוד עם נדה הוה דרבנן]. ואם האם נשואה הוה מה"ת לכו"ע, ולדברי שבט הלוי יש להחמיר. וכן אם בת נתגיירה ונשאת, והאב לא נתגייר, כיון דלהלכה יחוד א"א עם נכרי אסור מה"ת ... דכן דעת רוב הפוסקים א"כ אסור לה להתייחד עם אביה".

* + 1. מראי מקומות – דבר הלכה (סי' ז' הע' י"ט), קהלות יעקב (דבר הלכה עמ' קצ"ה ד"ה בד"ה).
    2. **יחוד גר עם אחותו** [ואחות אביו, אחות אמו].
       1. מיקל.
          1. אג"מ (אה"ע ח"ד סי' ס"ד אות א') – "אף אחותו ואחות אביו ואחות אמו שהם מצד אנשי כה"ג דנקרינהו לעיניה נמי הוא גם לכולי אינשי אף לנכרים שלכן ליכא איסור יחוד גם לגרים מאחר שליכא יצרא להו לקרובות מצד אחוותא יותר משל ישראל אף שהן מותרות להן לנשואין, ורק לדור בקביעות עמהן יהיה אסור כמו בישראל".
          2. הגריש"א זצ"ל (תורת היחוד פרק ב' הע' כ"ו, הע' כ"ז ד"ה ובס', אשרי האיש אה"ע ח"ב פרק ט"ו אות ל"ב, הע' מ"ו) – "כמו כן, מותר לגר להתייחד עם אחותו מן האם, בין נתגיירה בין לא נתגיירה. ואף שיש מקום לחלק בין אחותו מן האב לאחותו מן האם, יתכן שמותר אף באחותו מהאב. [הטעם, דמסתברא שהיתר יחוד קרובים אינו תלוי בקורבה ע"פ דין אלא תלוי ברגש הטבעי שיש לאח כלפי אחותו, וא"כ אף שאין 'יחוס' אפילו בגיותו אחר האם, מ"מ הרגש הטבעי שיש לאם כלפי בנה בודאי איכא, וא"כ ה"ה שיש רגש טבעי בין האח לאחותו מהאם]".
          3. נועם הלכה (יחוד, סי' ח' סעי' ג').
       2. מחמיר, אא"כ יחוד דרבנן.
          1. שבט הלוי (מבית לוי גליון י"ח עמ' מ"ו).
          2. עי' בצל החכמה (ח"ד סי' י"ד אות ט"ו) - לשונו מובא לעיל.
       3. מראי מקומות – דבר הלכה (סי' ז' הע' י"ט ד"ה היוצא), נטעי גבריאל (יחוד פרק ג' סעי' י"ג), גירות כהלכתה (פרק ח' סעי' כ"ח), מנחת איש (פרק ג' סעי' ב').
  1. **זקן וחלש שאינו יכול לבעול**.
     1. במקום שא"א לבא לידי עבירה יש להקל.
        1. אג"מ (אה"ע ח"ד סי' ס"ד סוף אות ג', סי' ס"ה אות י') – "ובעובדא דזקן וחלש שנתבטלו כל כחותיו ולא שייך לבא לידי קישוי היה שייך להתיר **אם היה זה ברור**".
        2. ציץ אליעזר (ח"ו סי' מ' פרק כ"ב אות ח', ח"ז סי' מ"ו אות ב', ח"ח סוף סי' י"ד, חי"ב סי' ס"ז אות ב') – "דמותר דאיש שאין לו גבו"א או זקן ותש כח וכו' להתייחד עם נשים והוספתי לתמוך יסודתי גם עפ"י דברים שכותבים בזה שלשה מגדולי הפוסקים אחרונים, ה"ה; הקרית מלך רב, הנחפה בכסף, והפרי האדמה".
        3. יביע אומר (מעין אומר ח"ח פרק ב' סי' כ"ח) – "שאלה: האם באיש שהוא זקן מאד, יש בו דין יחוד. תשובה: אם אין לו כח גברא, מותר. [או אפשר להקל]".
        4. תשובות והנהגות (ח"ה סי' של"א אות ט') – "איסור יחוד נוהג אף בזקן או זקנה מופלגים, שלא חילקו בכך חז"ל, ומ"מ בחולה 'אלצהיימר' שלא שייך אצלו קישוי ואף אינו יכול לשאת ולתת עם אנשים, אין חוששין לאיסור יחוד שכן אי אפשר שיגיעו לעבירה, ומ"מ גם בו צריך להזהר מחיבוק ונישוק. ובכל חולה הדין תלוי במצבו, ובמקרים מיוחדים יש להתיר על פי הוראת מורה הוראה מובהק. ויש לעורר, שבתלמיד חכם שחייבין בכבודו, יש להשתדל שלא יגיע למצב שיזדקק להיתרים באיסור יחוד".
        5. הר"י ארץ (נטעי נעמנים גליון א' עמ' תצ"ז) – "וכל דברינו בענין יחוד כשא"א לבא לידי ערוה הם דלא כהרה"ג ר' אליעזר בריזל שליט"א בספרו בירורי הלכות".
     2. מחמיר.
        1. זית רענן (כרך א' אה"ע הל' א' סי' א') – "אמנם לפענ"ד ראיה ברורה לאיסור, דאיתא בירושלמי ...".
        2. הגרי"ז מינצברג (בירור הלכות יחוד עמ' י"ט, דפו"ח עמ' כ"א) – "שאין על זה ספק דהזקן ותש כוחו והסרוס אסורים ביחוד דהזקן והצעיר משפט אחד להם".
        3. הגרח"ק זצ"ל (שערי ציון ח"ב עמ' תכ"ט אות י"ד) – "שאלה: זקן שתש כוחו באופן שאין לו גבורת אנשים האם מותר בייחוד. תשובה: לא".
        4. בירור הלכות יחוד (עמ' י"ז, דפו"ח עמ' י"ט) – "היוצא לנו מכל הלין שאין שום צד ספק להקל לזקן שתש כוחו או למי שאין לו גבורת אנשים, ואסור ביחוד כמו כל איש ישראל".
     3. **יחוד דרבנן**, יש להקל.
        1. אג"מ (אה"ע ח"ד סי' ס"ד סוף אות ג', סי' ס"ה אות י') – "אבל פנויה טהורה שאיסורה רק מדרבנן מותרת להתייחד עם כל זקן חלש שאינו יכול להתקשות לפי הרגשתו בעצמו ופירש מאשתו בשביל זה דדבר רחוק הוא שיתקשה ואין לו לחוש ביחוד דרבנן לזה".
        2. הגריש"א זצ"ל (תורת היחוד פרק א' סוף הע' י"ט, אשרי האיש אה"ע ח"ב פרק ט"ו אות כ"ד) – "איסור יחוד שייך גם בזקן שאין לו כח גברא מִזִקְנָה, וכ"ש ממחלה, משום 'הן הן החזירוני לנערותי' (לשון הגמ' בשבת דף קיא.). ורק אם לא שייך בכלל, כגון נכרת הגיד, אז מותר. והנה, הזית רענן (אבהע"ז סי' א), חילק בין יחוד דאוריתא שאסור בזקן כזה שאין לו גבו"א, לבין יחוד דרבנן שמותר, והסכים לדבריו רבינו, דמאחר ולא מוזכר באחרונים מי שחולק על הזית רענן, אין ראוי להקל אלא ביחוד דרבנן".
        3. נטעי גבריאל (פרק ה' סעי' ב') – "אכן זקן מופלג מאוד וחלש או חולה ששוכב במטה באופן ברור שאינו יכול לבוא לידי גבורות אנשים מותר ביחוד דרבנן, ובמקום צורך יש להקל בכל אופן".
     4. מראי מקומות – משנת יוסף (ח"ח סי' צ"ג), אוצר הפוסקים (ס"ק ב' אות ב'), תורת היחוד (פרק א' הע' י"ט), אהל יעקב (סעי' קכ"ט).
        1. הגרשז"א זצ"ל (נשמת אברהם ס"ק ב', אסיא חנ"ט עמ' י"ז אות ט"ו ס"ק ג', שולחן שלמה יחוד סעי' מ"ט) – "בין זקנה. ומה הדין בזקן שתש כחו או במי שאין לו גבורת אנשים. עיין בשו"ת ציץ אליעזר שמוכיח להתיר ממ"ש הרמב"ם והשו"ע בטעמא דאיסור יחוד מפני 'שדבר זה גורם לגלות ערוה'. ולפי"ז י"ל דמי שאין לו גבורת אנשים באופן שאין כל חשש שיוכלו לבוא לגלות ערוה, שיהיה מותר לו להתייחד עם הנשים דזיל בתר טעמא ... כתב לי הגרש"ז אויערבאך זצ"ל: יש לפקפק על היתר זה כמבואר בהשמטות שבאוצה"פ וגם מהמובא להלן (ס"ק ט2) מהרשב"א דאיסור יחוד אפילו לחולה שהוא נוטה למות וגוסס, עכ"ל".

הגרשז"א זצ"ל (מכתב בס' ועלהו לא יבול ח"ב עמ' ש"נ, ישורון חט"ז עמ' שפ"א ד"ה קבלתי, שולחן שלמה יחוד סעי' נ', רפואה ח"ג עמ' נ"ט הע' ל') – "מסתבר דבכה"ג שקשורים למטתם ואינם יכולים לירד מהמטה ליכא כלל איסור יחוד".

* + - * 1. ***הגר"י טרגר שליט"א (בעל הליכות שלמה, מכתב במייל) – "***קשורים זה משהו אחר".
      1. הגריש"א זצ"ל (בית הלל גליון מ"ב עמ' ל"ה אות כ"ז, אשרי האיש אה"ע ח"ב פרק ט"ו אות כ') – "חולה סיעודי או זקן שיש לו אחות מטפלת הנמצאת עמו לבדה, יש להם להזהר מאיסור יחוד, אלא אם כן נחשב לחולה כזה שלא חל עליו איסור יחוד, ויש לשאול חכם מי נחשב לחולה כזה, ואי אפשר לסמוך בזה על כל רופא. וחולה שאינו יכול לזוז ממטתו מתוך חולשה, גם יש להזהר מיחוד עם אשה כגון מטפלת וכיו"ב. וכן אשה עם חולה שמטפל בה אח, ואין הבדל בין אם המטפל או המטפלת הם יהודים או גויים".
      2. ***הגר"א נבנצל שליט"א (מציון תצא תורה ח"א אות תרצ"ג,*** אהל יעקב יחוד [דפו"ח] עמ' תקנ"ג אות ל"ג***) – "***שאלה: ומה הדין אצלו כיון שהוא סובל כאבים הרבה, האם הוא נחשב כחולה מופלג לגבי יחוד שיש מקום לצדד להקל. תשובה: תלוי עד כמה אינו מסוגל לעשות מעשים אסורים".
  1. **להתייחד עם אשה שחולה במחלה נגיפית מדבקת** (a dangerous contagious disease).
     1. מחמיר.
        1. חשוקי חמד (כתובות דף עז:) – "והנה האשה חלתה במחלה נגיפית מדבקת, ואם בעלה ישמש עמה יכנס לסכנת נפשות, ולכן ברור לכולם שלא ישמש עמה. האם מעתה יהיה מותר להם להתיחד או לא ... תשובה נאמר במסכת כתובות דף עז ע"ב "והרי מוכה שחין, דאף על גב דאמרה הוינא בהדיה, לא שבקינן לה, דתנן: חוץ ממוכה שחין מפני שממקתו..., התם כי אמרה דיירנא בהדיה בסהדי שבקינן לה, יעו"ש. משמע מדברי הגמ' שאע"פ שהתשמיש קשה למוכה שחין, ולכן כופין לגרש, אפ"ה אסור להם להתיחד בלי סהדי, הרי שאין הסכנה מהמחלה גורמת שלא יהיה איסור יחוד. אלא דיש לדחות את ראיה זו על פי דברי המהרי"ט (ח"ב אה"ע סימן יד) שכתב דהא דאמרינן שהתשמיש קשה לו והוא ממיקתו, היינו ריבוי תשמיש, אבל מיעוטו אינו מזיק, אלא הרגל דבר מזיקו וממיקו ואתי לאסתכוני, וכי אמרה הוינא בהדיה בסהדי דלא כייפינן, היינו שלא יהיו מצויים ומתיחדים זה אצל זה זולתי לעתים מזומנות ע"פ הרופאים, יעו"ש. הרי שפעם אחת אין סכנה, אבל במחלה שיש סכנה אפילו בפעם אחת, יתכן שאין איסור יחוד, כיון שהם ימנעו מתשמיש מחמת הסכנה שבדבר ... אמנם כל הנ"ל אמור באופן שאינו יכול להתקשות, אבל בנידוננו שיכול להתקשות, אלא שיש מחלה שמרתיעה, נראה שיש איסור יחוד, ולא גרע ממה שכל אחד יודע שהבא על אשת איש חייב מיתה, ובכל זאת יש איסור יחוד".
  2. **יחוד עם חולה אלצהיימר**.
     1. הגרח"ק זצ"ל (אהל יעקב יחוד עמ' תקל"ט אות ב') – "מי שרח"ל חולה בחולי הנקרא אלצהיימר והוא מחלה ששוכח הרבה ולא יודע תמיד איפה הוא נמצא, האם מותר להתייחד עמו, וכגון במקרה שמאוד שכיחא, לגבי חולה הנ"ל שצריך שאשה זרה תטפלי בו האם קיים שם איסור יחוד. תשובה: כן".
     2. שבט הקהתי (אהל יעקב יחוד עמ' תר"ו) – "ויש לעיין במי שחולה אלצהיימר אי יכול להיות שומר צ"ל כיון ששוכח אינו ירא או דלמא דעצם כך שרואה מעשה הזנות מזה מפחד גם כן וצ"ע למעשה".
     3. משנת יוסף (אהל יעקב הע' קס"ט ד"ה ובעל) – "תלוי אם במציאות יש לו כח גברא דאסור, דחולי השכחה לא מועיל אלא גורע שיכול לשכוח בכלל שאסור אם יצרו יתגבר עליו, אא"כ הוא כעבר ובטל דאז מותר".
     4. הגרש"מ אריאלי שליט"א (אהל יעקב הע' קס"ט ד"ה ובעל) – "ונראה דלגבי חולה אלצהיימר ר"ל צריכים לברר אצל רופא מומחה לדעת מה בדיוק החולי כדי להבחין אם באמת חסר לו כח גברות וכדומה".
     5. מראי מקומות – הגרז"נ גולדברג זצ"ל (אהל יעקב יחוד [דפו"ח] עמ' תקנ"ה), תשובות והנהגות (ח"ה סי' של"א אות ט', לשונו מובא לעיל).

1. ילד חורג או מאומץ (step-children, adopted children).
   1. **מחמיר: יש איסור יחוד**.
      1. חזו''א (ארחות רבינו ח"ה עמ' פ' אות מ"ז) – "הסופר סת"ם הרב פרידמן מויז'ניץ ספר לי בשם ראב"ד דפרשבורג, שהלה ספר לו ששאל את מרן החזו"א זצוק"ל אודות אחד שהי' לו בן מאשה ראשונה ונשא שני' והילד לא ידע שזו חורגתו וכשנעשה בר מצוה רצו לגלות לו שאין לו אם כדי שיגיד קדיש וישמור היארצייט ושאל את מרן אם לגלות לילד, והשיב מרן שאינו יכול לענות בדבר זה, והפציר הלה במרן שיאמר לו את טעמו, ואמר מרן משום שסובר שאסור לילד ולחורגתו להמצא יחד בבית, או הילד צריך לעזוב את הבית, או החורגת צריכה לעזוב משום אסור יחוד. (א"ה, כנראה סבר מרן שלא מהני כאן בעלה בעיר משום שגדלה אותו והוי גס בה, או חשש שלא תמיד הבעל בעיר ונוסע לעסקיו מחוץ לעיר, וסובר מרן שלא מהני לענין יחוד מה שהילד אינו יודע שהיא אינה אמו, דאל"כ הול"ל דלא יגלה לו ויוכל להשאר בבית, והדבר פשוט דאסור דהא החורגת יודעת שאינו בנה, ולכן לא רצה מרן לענות על שאלתו כלל, כי לדידי' יש כאן אסור מה שהילד בבית)".
      2. דובב מישרים (בירור הלכות יחוד עמ' ק"א, סוף ס' על בן אמצת לך עמ' נ"ג).
      3. הגרי"י רייזעמן זצ"ל (בירור הלכות יחוד עמ' ק"א. **אמנם** עי' המכתב עם הכתב יד בסוף ס' על בן אמצת לך עמ' נ"ג).
      4. הגר"ז סורוצקין זצ"ל (בירור הלכות יחוד עמ' ק"א).
      5. קריינא דאיגרתא (ח"ב מכתב קכ"א, דפו"ח ח"ב מכתב תכ"ח, בירור הלכות יחוד עמ' ק"א, סוף ס' על בן אמצת לך עמ' נ"ג) – "להזהיר את המאמצים ילדים או ילדות, לא להשכיח מהם שמות ההורים האמיתיים ולהזהיר על איסור היחוד וחיבוק ונישוק".
      6. הגר"ע עטייה זצ"ל (בירור הלכות יחוד עמ' ק"א, סוף ס' על בן אמצת לך עמ' נ"ג).
      7. הגרי"י בן האדמור מביאלא זצ"ל (בירור הלכות יחוד עמ' ק"א, סוף ס' על בן אמצת לך עמ' נ"ג).
      8. הגרי"א הענקין זצ"ל (יגל יעקב עמ' קל"ד) – "יחוד בביתו ... זהירות בעי".
      9. הגרמ"א פריינד זצ"ל (סוף ס' על בן אמצת לך עמ' נ"ג. **וחסר** החתימה בס' בירור הלכות יחוד עמ' ק"א [וצ"ע]).
      10. הגר"ב מנדלזון זצ"ל (בירור הלכות יחוד עמ' ק"א, סוף ס' על בן אמצת לך עמ' נ"ג).
      11. דבר יהושע (ח"ג סי' ט"ז, סי' י"ז).
      12. מנחת יצחק (ח"ט סי' ק"מ) – "דאין מקום להתיר יחוד היכא דאין במציאות שום קרבא משום איזה חידוש בטעמא דקרא, דבודאי אף הלבוש לא כוון להמציא איזה היתר אף שלא בקרובית במציאות. ודאתאן מזה תבנא לדינא דאין להתיר בבן ובת המאומצים וכדעת גדולי התורה ופוסקי דורינו ושלפנינו כנ"ל".
      13. הגרשז"א זצ"ל (נשמת אברהם ח"ה עמ' קל"ד ד"ה ושמעתי, דפו"ח ח"ד סי' מ"ב ס"ק א' אות ג' ד"ה ושמעתי, שלחן שלמה רפואה ח"ב עמ' רנ"ב אות ג') – "שאמנם מצוה גדולה היא לגדל יתום ויתומה בביתו, אך יש להיזהר שלא ליכשל באיסורי יחוד, חיבוק ונישוק ואפילו אם אימצם מיום הולדתם ... שמותר עד גיל המבדיל בין תינוקת וקטנה דהיינו עד בת ה' או ו' וראיה מהא דחזו"א ... שכיון שהכל תלוי בהרהור שיביא לידי עבירה, אם אין מקום להרהור כגון בתינוקת כזאת, אז גם אין איסור יחוד. ואף שחיבוק ונישוק יהיה אסור בסתם ילדה אחרי גיל שלוש, בתינוקת מאומצת גם זה מותר עד גיל ה' או ו'".

הגרשז"א זצ''ל (מעדני שלמה סוף עמ' ר"פ) – "ובעיקר הדבר אמר ששמע בשם הציץ אליעזר שאם אין הבת יודעת שאינו אביה האמיתי שוב ליכא משום יחוד [עיי"ש טעמו], אולם צריך להביא ראיה על זה, דמסברא יש לומר אדרבה מכיון שהוא יודע שמדינא היא אינה בתו אפשר שיתגבר יצרו עליו. ועוד דלפי דבריו של הציץ אליעזר נמצא דבזקן שפסקו תאוותיו יהיה מותר לו היחוד, דהוא גרע מאופן זה, ומ"מ לא מצינו היתר כזה".

* + 1. דברי יציב (אה"ע סי' מ"ו) – "והעיקר אצלי שכמה קלקולים ותקלות מזה, שאצל הנכרים רוצים שיחשב זה לבן וישכח מוצאו ושורשו, ורח"ל כמה וכמה מכשולות שיוכלו לבא מזה. ומ"ש דגזירה שאין רוב צבור יכולין לעמוד, תמוה אצלי דכי ח"ו רוב צבור מאמצין ילדים. וא"כ בכל פרטי הלכות ח"ו נאמר כזה, וחלילה וחס, ודבר אלקינו יקום לעולם".
    2. ישועת משה (ח"ג סי' ק"ט אות ד').
    3. משנה הלכות (ח"ד סי' קס"ז אות ד', סי' ק"ע, ח"י סי' ר"ו) – "שיש חיוב גדול לפרסם הני ילדים ולהודיע להם שהם אינם בני האדם שאמצו אותם ונוגע כמעט לכל התורה כולה, התחיל באיסורי יחוד, חיבוק ונישוק ...".
    4. הגר"ט גאלדשטיין זצ"ל (יחוד - הלכותיו בקצרה עמ' ט"ז הע' ג').
    5. הגריש"א זצ"ל (נשמת אברהם ח"ה עמ' קל"ד ד"ה ושמעתי, דפו"ח ח"ד סי' מ"ב ס"ק א' אות ג' ד"ה ושמעתי, קונ' הלכות יחוד ריש פרק ו', יחוד - הלכותיו בקצרה עמ' ט"ז הע' ג', אשרי האיש אה"ע ח"ב פרק ט"ו אות ד') – "שאסור להתייחד וכל שכן לחבק ולנשק לילד המאומץ אחרי גיל האיסור ... שאין החזו"א מדבר על יחוד אלא על קריאת שמע בנוכחות ערוה וכפי שכותב שם בשו"ע (סי' עה סע' א), ולכן הוא מיקל, באיסור דרבנן, כל זמן שאין הילדה מפותחת כך שתגרום ל'הרהור וטרדא' בזמן קריאת שמע, וממילא אין להקל ביחוד אחרי גיל ג' בילדה".

הגריש"א זצ"ל (קיצור הלכות יחוד וצניעות סעי' י"ח, בית הלל גליון מ"ב עמ' ל"ד אות י"ז) – "אבל אסור לאיש להתייחד עם בת מאומצת ולאשה עם בן מאומץ, וכן הדין בילדים חורגים. ואיסור זה הוא אפילו באינם יודעים כלל שאין זה אביהם ואין זו אמם. ויש לנהוג באלו את כל החומרות שיש במי שלבו גס בהם".

* + 1. הגרחפ"ש זצ"ל (יחוד - הלכותיו בקצרה עמ' ט"ז הע' ג', **אמרי חיים פינחס נדה עמ' קל"ב אות ט"ז**).
    2. יביע אומר (ילקוט יוסף כיבוד אב ואם ח"א עמ' תקמ"ד).
    3. שבט הלוי (ח"ה סי' ר"ה אות ח' ד"ה והנה, ח"ו סי' קצ"ו) – "והנה בזה"ז שכיח מאד בזוג שלא זכו לבנים שהם מאמצים להם ילד או ילדה לגדלם במקום בנים, פשיטא ופשיטא דנוהג איסור יחוד ע"פ האופנים המוזכרים בסימן זה".
    4. דבר הלכה (סי' ז' סעי' כ').
    5. תשובות והנהגות (ח"א סי' תשע"ז, ח"ב סי' תרע"ז, סי' תרע"ח ד"ה ודע, ח"ג סוף סי' שט"ז, ח"ד סוף סי' רל"א, ח"ה סי' של"א אות י"א, אורחות הבית פרק י"ד סעי' ל"ח, ההלכה במשפחה פרק ט"ו סעי' ל"ח - סעי' מ"א) – "ילד יתום שאביו נשא בשנית והוא מדמה שאשת אביו היא אמו, וכן ילד מאומץ המדמה שאמו המאמצת היא אמו האמיתית, מסברא היה אפשר לומר שאין איסור יחוד שכיון שחושב ומדמה שהיא אמו לא יזנה עמה, אבל הפוסקים לא חילקו, ולהלכה איסור יחוד קיים אף בבן מאומץ, ובלאו הכי, דעת הפוסקים שיש להודיע לילד שהאמא אינו אמו האמיתית כדי להמנע מלהכשל בחיבוק ונישוק שהוא חמור יותר מאיסור יחוד, ומפי 'החזון איש' שמעתי בכהאי גוונא שעל חיבוק ונישוק יהרג ואל יעבור".
    6. בירור הלכות יחוד (עמ' ל"ג, דפו"ח עמ' ל"ה, עמ' ק') – "בן או בת מאומצים והוא איש המגדל לו בת לדור בביתו מיום שנולדה כיון שהגיעה לבת שלש שנים אסור להתיחד עמה. וכן אשה המגדלת לה בן לדור עמה בבית מיום שנולד אז כיון שהגיע לבן תשע שנים אסורה להתיחד עמו. וחמור יחוד זה דלא מהני אפילו בעלה בעיר כיון שנקרא לבו גס בה".
    7. תורת היחוד (פרק ב' סעי' ג').
    8. נטעי גבריאל (יחוד פרק ד' סעי' א') – "אסור להתייחד עם אמו חורגת, וכן אשה אסורה להתייחד עם אביה חורג, אף אם גדלו אצלם מקטנותם".
    9. ילקוט יוסף (אוצר דינים לאשה סי' ל"ז סעי' ל"ח, כיבוד אב ואם עמ' של"ב).
    10. טהרת עם ישראל (סוף עמ' קפ"ז).
    11. אמרי יעקב (ס"ק ז') – "הסכימו האחרונים שדינם כילד זר ואין שום הותר וקולא גבייהו".
  1. **מיקל, אם אימצו בגיל צעיר**.
     1. אג"מ (אה"ע ח"ד סי' ס"ד אות ב') – "אם היתר יחוד דאב עם בתו שייך במגדל יתום או יתומה בביתו ... ומשמע מסוטה סוף דף מ"ג מהא דא"ר יצחק א"ר יוחנן משום ראב"י חורגתא הגדילה בין האחין אסור לינשא לאחין דמתחזיא כי אחתייהו, דלא היה היכר בהנהגת האב עם החורגתא מהנהגתו עם בתו, ואם לא היה נוגע בה ולא היה מתייחד עמה כמו עם בתו היה זה ניכר לעלמא ... **וצריך לומר דיירא מאשתו** שתהא חושדתו שבחזרתה תחקור ותדרוש לבתה ולהיתומה ויגלו לה שלכן מאלו שנמצאין בבית תדיר עמו ועם אשתו אין לאסור אף אם נזדמן איזה זמן קצר שלא היתה אשתו ונשאר הוא לבדו עם בתה ועם היתומה שמגדלין וכן להיפוך אם היא נשארה זמן קצר עם בנו ועם יתום שמגדלין. ואם מתה אשתו בעצם יש לו ליזהר".
     2. עי' ציץ אליעזר (ח"ו סי' מ' פרק כ', ח"ז סי' מ"ד, סי' מ"ה) – "כתבתי בצידוד צדדי היתר הנ"ל הגם שנדמה שנכנסים לכאורה בפירצות דחוקות, בכדי ללמד זכות על ישראל, ובראותינו שגם גדולים וטובים לא נזהרים בזה, ובכדי לא לסגור הדרך לפני ילדים אומללים שלא יהא להם דורש ומבקש מבתים שיחנכו אותם שם על ברכי התורה והמסורה. וזאת מיהת לדעת שזה אסור בודאי לקחת לכתחילה לאמץ ילדים שהם כבר בגיל של איסור יחוד דהיינו בת מגיל ג' שנים ויום אחד ובן מגיל תשע שנים ויום אחד אם יודעים מראש שלא יוכלו להיזהר מלהתייחד עמם".
  2. **הרוצה לאמץ ילד: מה עדיף, שיאמץ בת או לאמץ בן**.
     1. שיאמץ בת.
        1. עי' הגרשז"א זצ''ל (מעדני שלמה עמ' ר"פ) – "סיפרתי למרן אודות זוג חשוך ילדים לאחר שכבר עברו למעלה מעשר שנים ולא נושעו, וכאשר אמרתי לו שהם שבורים מאוד שאל למה אינם מאמצים ילד, ועניתי לו משום שהם סבורים שכרוך בכך הרבה בעיות בהלכה, ואכן רצוי שהם יאמצו ילד ולכן הנני שואל האם מרן ממליץ על זה. ואמר שאין שום בעיה הלכתית שתמנע מהם זאת. ואמרתי לו ששמעתי בשמו שממליץ לאמץ בת כיון שהיא נשארת יותר בבית מאשר בן שיוצא לפנימיה בגיל צעיר יותר, ושוב יהיה ביתם ריקם. וענה שמכל מקום ישנה שאלה של יחוד עם האב בזמנים המועטים שהוא ימצא אתה לבד, אף שדבר זה אינו מצוי כל כך. אולם אף אם יזדמן דבר זה, יש עצה פשוטה להפקיד מפתח ביתם אצל שלשה שכנים, ויאמר להם בפירוש שייכנסו לביתו בכל זמן שירצו בלי לדפוק בכל שעות היממה בלי פקפוק, ובכה"ג אין איסור יחוד".
        2. יביע אומר (ילקוט יוסף אוצר דינים לאשה ולבת פרק ס' הע' מ').
        3. ילקוט יוסף (קיצור שו"ע אה"ע סי' כ"ב סעי' ה', אוצר דינים לאשה ולבת פרק ס' סעי' מ', כיבוד אב ואם עמ' של"ב, חינוך אה"ע סעי' ו') – "הרוצה לאמץ ילד נכון יותר שיאמץ בת, שהרי רוב הזמן אשתו בבית, והיא משמרתו מפני איסור ייחוד".
     2. לאמץ בן.
        1. ארחות רבנו (ח"ה ריש עמ' פ' סוף אות מ"ז) – "והא דאמרו לגדל זכר, לא בא לאפוקי נקבה, דאדרבה בה אפשר להזהר יותר עם איסור יחוד, משום דהאשה מצוי' בבית יותר מהבעל והיא שומרת את בעלה מאיסור יחוד עם המאומצת, אלא דהעדיפו שיגדלו תינוק זכר, משום דמקיימים בו גם המצוה ללמדו תורה וכדמוכח להדיא בבגדי כהונה הנ"ל".
     3. מראי מקומות.
        1. מים חיים (הלוי, ח"א סי' ס"ב אות ד') – "בודאי שיש להעדיף אמוץ של בנים או בנות בלבד, מן הטעם הפשוט שלא תוצר בעיא נוספת של אח ואחות מאומצים, שתתעורר לגבם בעיא רצינית כאשר יגדלו ויודע להם שהם אינם אחים ממש".
  3. מראי מקומות – קונ' בירור להלכות יחוד ולאימוץ ילדים (בריזל, עמ' ל"ט), הגר"ד פיינשטיין זצ"ל (קונ' יד דודי עמ' ר"ג אות ב', אות ג', דפו"ח עמ' רפ"א אות ב', אות ג'), על בן אמצת לך (פרק ט"ו), הליכות בת ישראל (פרק ח' הע' י"ב), אוצר הפוסקים (ח"ט עמ' ק"ל), הגר"א בלוט זצ"ל (קובץ לתורה והוראה גליון ז עמ' נ"ד - עמ' ע"ה), משנת היחוד (עמ' קל"ט), גליון הפשט (גליון ש"י).
     1. אג"מ (מסורת משה ח"א אה"ע אות נ"ו) – "השיב רבינו שאין היתר יחוד למי שמאמץ בת, ויש לאסור גם כשיש ב' בחורות שמאמץ, אם אינן באמת אחיות, והעצה הכי טובה יהיה, אם במקרה אשתו לא נמצאת אצלו, שיהיה אצלו עוד איש, שאז, בב' אנשים, אין איסור יחוד בזה".
     2. הגר"י בעלסקי זצ"ל (אהל יעקב יחוד עמ' תקנ"ג [דפו"ח, עמ' תקע"ד] אות י"ח) – "האם מותר לאב או לאם להתייחד עם ילד או ילדה מאומצים. והשיב: הרבה פוסקים דנו בזה, ויש מתירים, ויש אוסרים, ואין בידי להכריע בזה".
     3. תקנת השבים (סי' ע"ז) – "אמנם יש מקום לומר דהנ"מ בבן מאומץ שאין לו קירבה משפחתית לאביו ולאמו המאמצים. אמנם בילד חורג, מכיון שיש לו קירבה משפחתית לאב או לאם מצד בת אשתו או בן בעלה, י"ל שהם נכללו בביטול היצר הרע של אנשי כנה"ג, ולכן יש מקום להתיר את היחוד עימם מחמת זה. אכן כיון שיש בזה חידוש, ודאי שלכתחילה עדיף למצוא פתרון אחר, כגון להשאיר את מפתח הבית אצל השכנים, ולתת להם רשות להכנס מתי שרוצים וכדומה".
  4. **באח ואחות חורגים**.
     1. מראי מקומות – הגר"א בלוט זצ"ל (קובץ לתורה והוראה ח"ח עמ' ל', ח"ט עמ' מ"ד).
        1. אג"מ (מסורת משה ח"א אה"ע אות נ') – "הרב אלימלך בלוט שאל את רבינו לגבי דין יחוד במקרה כזה. יש למישהו ילד בן ט', ובת מאומצת ילדה כבת י"ד, האם יש בזה איסור יחוד להניחם לבד. והשיב רבינו שאף שראויין לביאה מ"מ למעשה לא נראה שיש מה לחוש בגיל כזה, בפרט לכמה שעות. ולכתחילה בוודאי כדאי להחמיר, והנה להביא לשם עוד בחור, שיהיה יותר מבוגר, בבייבי סיטר, יותר גרוע, דמצידו יהיה איסור יחוד, דהלא הבן שהוא בגיל ט' כבר יש לו שכל שלא להגיד סוד וממילא א"א לסמוך עליו כשומר. אבל להביא עוד בחורה, יותר מבוגרת, כן הוי עיצה, דבמציאות מתמעט האפשרות לחשש במצב כזה. ואולי העיצה הכי פשוטה וטובה הוא, לבקש שאיזה שכנה תבוא לפעמים לראות שהכל הולך כשורה".

1. חתן שפירסה אשתו נדה.
   1. **האם איסור יחוד איסור דרבנן או דאורייתא**.
      1. עי' יו"ד סי' קצ"ב סעי' ד', לשיטות ומראי מקומות.
   2. **עשה העראה בלבד, אם יש עדיין איסור יחוד**.
      1. עי' יו"ד סי' קצ"ב סעי' ד', לשיטות ומראי מקומות.
   3. **עונת הוסת בליל חופה, דין היחוד**.
      1. עי' יו"ד סי' קפ"ד סעי' י', לשיטות ומראי מקומות.
   4. **מחזיר גרושתו, או בא עליה בזנות: אם צריך שמירה**.
      1. עי' סי' קצ"ב סעי' ה', לשיטות ומראי מקומות.

* 1. **שמירה בחדר יחוד**.
     1. אשרי האיש אה"ע ח"ב פרק י"ח אות ו') – "כשהכלה נדה, לחדר יחוד סגי בשומר אחד וא"צ שתי שומרים, (כי עדיין לא הולכים לישון). וכן אם סוגרים את הדלת בלא לנעול אותה, גם מותר, ואז אין צריך להביא קטן או קטנה לשמור עליהם".
  2. **מורדת שאינה רוצה לטבול, אשה חולה שא"י להטהר: להתייחד עמה**.
     1. מחמיר.
        1. מהרש"ם (ח"ב סי' קע"ח), פסקי תשובה (סי' רל"ו) – "באשה שזה כמה שנים שאין רצונה לטבול ואומרת שתשאר כן כל ימי' מחמת רשעות אם מותר לבעלה להתייחד עמה אי דמי לאשה שאסורה לבעלה שאסור להתייחד עמה כמ"ש הס"ט סי' קצ"ה סק"ב או דלמא כיון דאפשר שתחזור בה ותתרצה לטבול מותר: הנה לענ"ד הדבר פשוט דאסור להתייחד עמה שהרי מבואר בתשו' ושב הכהן סי' ל' בהא דסוס"י קפ"ז באשה שיש לה פצעים בגופה דאסור להתייחד עמה דדמי לרואה מחמת תשמיש דסעי' י"ב שם ואף דהכא אפשר שתתרפא הרי גם רמ"ת אפשר שתתרפא ואפ"ה אסור ע"ש וגם נראה ראי' מהא דכתובות (דף ס"ג ע"ב) בהא דמורדת פוחתין לה מכתובתה אפי' היא נדה דגבי נדה יש לו פת בסלו אחרי ימי נדתה משא"כ במורדת אין לו פת בסלו והרי אפשר שתחזור בה ואפ"ה מקרי אין לו פת בסלו ועתו"ס יומא (דף י"ח ע"ב) ד"ה יחודי וכו' והגהת הב"ח שם וא"כ ה"נ דוקא בנדה התירה תורה שיש היתר לאיסורה אחר ימי נדה כמ"ש התוס' סנהדרין (דף ל"ז ע"א) ד"ה התורה וכו' אבל נדה סופה ליטהר וכו' ע"ש והיינו משום דמקרי יש לו פת בסלו אבל הכא במורדת דאין לו פת בסלו אע"ג דאפשר שתחזור בה מ"מ מקרי אין לו פת בסלו ואסור להתייחד עמה אלא בעדים".
        2. זקן אהרן (ח"ב סי' כ"ט ד"ה והנה).
        3. ***הגרשז"א זצ"ל (***שולחן שלמה פרק נדה א' סעי' י"ז, יחוד סעי' ס"א) – "אשה שאינה יכולה לטבול מבחינה רפואית או שמסרבת לטבול, אסור לבעלה להתייחד עמה".
        4. קנה בושם (ח"ב סי' ק"ה אות ד').
        5. טהרת הבית (ח"ב סי' י"ב הע' א' ד"ה ועיין, עמ' פ"ה, שלחן יוסף ***יו"ד אות*** ק"ג) – "כתב בשו"ת מהרש"ם ...".
     2. מיקל.
        1. אור לציון (אדרת תפארת ח"ב סי' מ"ח) – "אשה שאינה הולכת לטבול במקוה מחמת רשעות, האם מותר לבעלה להתייחד עמה ... ושוב הודיעני ידי"נ הרב שלמה אבא שאול שליט"א ששאל על מתגמא דנא את דודו הגאון הגדול מורנו רבי בן ציון אבא שאול שליט"א [זצ"ל] והשיב להיתרא וחדאי נפשאי".
        2. הגריש"א זצ"ל (משנת השלחן תשובה נ"ה, תשובה רט"ז, משמרת הטהרה פרק ה' סעי' ח' הע' כ"א, תורת היחוד פרק ב' הע' י"ח, פרדס שמחה סי' קפ"ז הע' רס"ז ["גדולי הוראה"], אשרי האיש יו"ד ח"א פרק כ"ב אות ט"ו) – "אשה מורדת וזה זמן רב שאינה רוצה לטבול - מותר לבעלה להתייחד עמה, ואסור לו רק אם הוא חתן ועדיין לא בעל".

הגריש"א זצ"ל (בית הלל גליון מ"ב עמ' ל"ו אות ל"ה, אשרי האיש אה"ע ח"ב פרק ט"ו אות ל"ח, אות ל"ט) – "אשה הממאנת להטהר לבעלה [הנקראת מורדת], אפשר להקל ולהתירה ביחוד עם בעלה (דאיסור יחוד נאסר מחשש פיתוי ולא מחשש אונס, ולכן יכול להתיחד עמה ממ"נ אם תתפתה הרי זה ככל נדה שאין בה איסור יחוד עם בעלה, ואם תסרב אין חשש אונס)".

הגריש"א זצ"ל (הערות במסכת כתובות דף ב. ד"ה בר"ן, במסכת סוטה דף ז. ד"ה רש"י ד"ה שכן, חשוקי חמד שבועות דף יח.) – "שיסוד איסור יחוד הוא לא משום חשש אונס, אלא החשש הוא שמא יפתנה, וא"כ באשה שיש לה קטטה עמו אין חשש יחוד, כי בעת שיפתנה נגמר הקטטה, ואז יש לו פת בסלו, ותלך לטבול. וראיה לכך מהר"ן בתחילת מסכת כתובות, שכתב דאין איסור להתייחד עם אשה שאין לה כתובה, דלא תתרצה לו, שיודעת שקלה בעיניו לגרשה, משמע שאין חשש אלא שמא יפתנה, והיכי שבודאי לא תתפתה, אין איסור יחוד".

* + - 1. אדרת תפארת (ח"ב סי' מ"ח) – "והמורם מן האמור שאין לאסור לבעל להתייחד עם אשתו אף בכה"ג שאינה הולכת לטבול במקוה מחמת רשעות חוץ מכאשר יודעים שאפסה כל תקוה שתחזור בה למוטב ותלך לטבול במקוה (ופשוט שכל זמן שאינה טובלת במקוה היא אסורה עליו בכל מכל כל) ויש לו להשתדל להוכיחה בדברים ולהראות לה גודל העונש המגיע אחר זה ואם לא יפעל אצלה אז יגרשנה".
    1. מראי מקומות – דבר הלכה (שו"ת סי' ז'), אוצר הפוסקים (סי' כ"ב סעי' א' ס"ק ה' אות ב'), נשמת אברהם (יו"ד סי' קצ"ז ס"ק א'), חשוקי חמד (שבועות דף יח.).
       1. ששבה"ל (סי' קצ"ה סעי' א' ס"ק ד' סיכום אות א', שבה"ל ח"ח סי' רע"א) – "אשה שמסרבת זה כמה שנים לטבול לטומאתה, וגם אמרה שתמשיך בדרכה זה אם יש לבעלה לחשוש לאיסור יחוד כי באשתו נדה התירו ז"ל ביחוד מטעם שאפשר וסופה לטהר כמבואר בסוגית הש"ס (עיין סנהדרין ל"ז ע"א ובתוס' שם) אך כאן מסרבת לטבול א"כ מה דין יחוד לגבה. והעיר ממש"כ המהרש"ם ח"ב סי' קע"ח שכ' בפשיטות לאיסור, וכן הביאו זה באוצה"פ סי' כ"ב ס"א ס"ק ב, ה אבל יש מפלפלים ודוחים, וכן הביאו משם ס' דבר הלכה אשר לא ראיתיו כעת. אשיב בקיצור לענ"ד ... בענין איסור יחוד (בנדה) שלפעמים הוא מטעם גדר דאדם היודע בעצמו שאי אפשר לו לעמוד נגד יצרו ביחוד נדה גם כשהוא בעל כבר מחויב לעשות סיג זה כמו שאר סיגים שבסי' קצ"ה ואעפ"י שלא שייך זה בכל אדם וה"נ בדידן ניתן להורות כן בנ"ד וכל כיו"ב שקרוב לשמוע שאינו יכול להעמיד עצמו זמן רב כ"כ לא מגדרי יחוד ממש שאפשר לחלק בכל אופן בין יחוד של עריות לנ"ד, אבל מטעם גדר וסיג מחויב ובזה נדחו כל הפקפוקים אשר על הוראת מהרש"ם, היות זמני מוגבל קשה להאריך".
       2. הגרח"ק זצ"ל (ויכתוב מרדכי עמ' שנ"ב אות קנ"ו) – "אשה שלא רוצה לטבול במקווה כי לא טבלה מעולם, האם דינה כמורדת. תשובה: כן".
    2. **אסורה לבעלה מטעמי רפואה**.
       1. מחמיר, שנכון לטבול – עי' הגרשז"א זצ"ל (שולחן שלמה נדה פרק א' סעי' ט"ז, "אם זה לזמן ארוך, מוטב שתטבול כי יש שחוששים באופן כזה לאיסור יחוד, עיין במהרש"ם ח"ב סי' קעח").
  1. **הבעל חזר בתשובה, ואשתו החילוניה מסרבת לטבול**.
     1. מראי מקומות.
        1. הגריש"א זצ"ל (מנחת איש פרק ד' הע' ג' ד"ה וכן) – "שבאופן שחפיצה לחיות עמו ואינה שונאת אותו מחמת שחזר בתשובה, אלא שאין רצונה ללכת למקוה ומוכנה להמשיך ולחיות עמו כבתחילה, בזה ודאי שאסור להם להתייחד, ורק אם שונאת אותו מחמת שחזר בתשובה בזה יש מקום לדון".

הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש אה"ע ח"ב פרק ט"ו אות מ') – "זוג שהבעל חזר בתשובה, והאשה לא, אם היא חפיצה לחיות עימו, ואינה שונאת אותו מחמת שחזר בתשובה, אלא שאין רצונה ללכת למקוה, אע"פ שמוכנה להמשיך לחיות עימו כבתחילה, אסור להם להתייחד. אכן, אם שונאת אותו מחמת שחזר בתשובה, בזה יש מקום לדון אם אסורים ביחוד".

* + - 1. תשובות והנהגות (ח"א סי' שנ"ב, ח"ב סי' ת"ל) – "לכאורה כל ההיתר לבעל להתייחד עם אשתו כשהיא נדה היינו מפני שמותרת לו כשתטהר ופת בסלו וכמבואר בתוס' שם ד"ה התורה ע"ש, וכ"ה בסוטה ז. וברש"י ד"ה שכן יש לה היתר "שמובטח הוא לאחר זמן כשתטהר" עי"ש, אבל כאן שתקיפה בדעתה ואומרת שלעולם לא תסכים לטבול ואין לו פת בסלו א"כ חייב לפרוש ולא להתייחד, וכעין זה מפורש בשו"ע יו"ד קפ"ז (י"ג) ברואה דם מחמת תשמיש שאסור להשהותה אף שלא בא עליה, ולא ילך אצלה אלא בעדים, הרי שאם אין לה היתר גם נדה אסורה בייחוד. ואין בידינו להתיר כאן אסור ייחוד, וכל שכן כאן שרצונה לגור עמו ולהתפייס ועלולה לעורר יצרו, אם כן ודאי אסור, ולכן אסור להתייחד עמה רק יגור בפני עצמו, ומה שטוען הבעל שעל ידי כן עלול הוא להפסיד את בעלותו בבית, בדיניהם, העצה היא שיבוא עם מפתח שבידו עם אחרים כמה וכמה פעמים גם באמצע הלילה, עד שהיא תתיישב ותסכים להתפייס ולטבול או להתגרש וחזקתו לא יפסיד בעזהשי"ת, שו"מ שכבר דן בזה בשו"ת מהרש"ם ח"ב סימן קע"ח ובשו"ת זקן אהרן ח"ב סימן כ"ט והורה לאיסור ע"ש".
      2. עולת יצחק (ח"ב סי' ר"א אות ב' ד"ה ובאופן) – "שהבעל חזר בתשובה אבל היא ממאנת לספור ז"נ ולטבול, יש לדון אם מותר לו להתייחד עמה, מהא דיורה דעה סימן קפ"ז סעיף י"ב וי"ד, ואהע"ז סימן ע"ו סעיף י' יעו"ש ובאחרונים. והסברא נותנת שאסור כמ"ש בתשובות והנהגות ח"א סימן יעו"ש. והמורה היטב את אשר לפניו".
      3. מנחת איש (פרק ד' סעי' ג') – "ויש מתירים ...".
  1. **בעל שומר תומ"צ ואשתו אינה שומרת תומ"צ**.
     1. מותרים להתייחד – הגריש"א זצ"ל (תורת היחוד פרק ב' סוף הע' י"ט).
  2. **השמירה**.
     1. האם השומרים צריכים להיות סמוכים להם ממש.
        1. לא – הגריש"א זצ"ל (תורת היחוד פרק ב' סוף הע' י"ג, אשרי האיש יו"ד ח"א פרק כ"ו אות ל'), תורת היחוד (פרק ב' סעי' י"א).
        2. כן – שבט הלוי (שיעורי הל' נדה סי' קצ"ב סעי' ד' ס"ק ח', סיכום ס"ק ד', ***שבה"ל ח"ו סי' קכ"ט אות ה', שער היחוד נספח ב', "הגדר בזה כל שקרובים כ"כ שיכולים לראות ולהרגיש הנעשה בין חתן והכלה, וכמובן שצריכים להיות יחד אתם ברשותם"***), חוט שני (***שער היחוד נספח ב')***.
     2. כאשר דלת נעול וגם השומר ישן במקום הדלת מותר.
        1. הגריש"א זצ"ל (תורת היחוד פרק ב' סוף הע' ט"ז, אשרי האיש יו"ד ח"א פרק כ"ו אות ל"א) – "בשמירת אנשים על זוג שנאסרו ביחוד, מועיל נעילת הדלת (אף בלא מפתח, אלא) על ידי שיעמידו את המיטה שבה ישנים השומר או השומרת בסמוך לדלת, באופן שלא יוכלו לפתוח את הדלת בלא הזזת המטה".
     3. מראי מקומות – הגר"ט גאלדשטיין זצ"ל (קובץ הלכות יחוד פרק י"א הע' כ"ד).

1. להתיחד עם אחותו בדרך עראי.

קידושין (דף פא:) – "אמר רב יהודה אמר רב אסי: מתייחד אדם עם אחותו, ודר עם אמו ועם בתו. כי אמרה קמיה דשמואל, אמר: אסור להתייחד עם כל עריות שבתורה, ואפילו עם בהמה. תנן: מתייחד אדם עם אמו ועם בתו, וישן עמהם בקירוב בשר; ותיובתא דשמואל. אמר לך שמואל: וליטעמיך, הא דתניא: אחותו וחמותו ושאר כל עריות שבתורה אין מתייחד עמהם אלא בעדים; בעדים אין, שלא בעדים לא. אלא תנאי היא; דתניא, אמר רבי מאיר: הזהרו בי מפני בתי".

* 1. **ראשונים**.
     1. מחמיר.
        1. סתימת הרמב"ם.
        2. עי' רבינו יונה (ס' היראה ד"ה ד"ה אל תתיחד, [הוצאת זילבר אות רל"ד]) – "אל תתיחד עם שום אשה, אפילו בתך או אחותך, אפילו פנויה, חוץ מאשתך, ואפילו היא נדה, ואמך".
           1. עי' מהרש"ם (ח"ב סוף סי' ע"ו, מפתחות שם) – "והראני בספר היראה לרבינו יונה וז"ל אל תתייחד עם שום אשה אפי' בתך או אחותך. (וצ"ע דהא עם בתו מפורש בש"ס וש"ע רס"י כ"ב להתיר וגם עם בת בתו מבואר בב"ח להתיר וע"ש בפת"ש סק"ב וגם עם אחותו מותר דרך ארעי וע"ש בב"ש בשם הרא"ש וצ"ל שכ"כ דרך חסידות וחומרא בעלמא)".
        3. רבינו ירוחם (נתיב כ"ג ח"א, קצ"ב-ב') – "נר' דבשאר עריו' אסור להתיחד ודוקא לדור אבל לפרקים מותר להתיחד עם כל העריו' הקרובות כגון אחותו ודודתו וכיוצא בהן והרמב"ן כתב סתם אסו' להתיחד עם כל עריות שבתורה חוץ מאמו ובתו וכן נראה עקר".
        4. סתימת הטור (סעי' א').
           1. אמנם עי' פרישה (ס"ק ג') – "שרבינו נקט הני דתנן בהדיא שם במשנה להיתרא ע"ש".
           2. עי' הטור (על התורה דברים פרק כ"ז פסוק כ') – "וכן השוכב עם אשת אביו ואחותו וחותנתו איננו נחשד להתייחד עמהם".
           3. עי' קיצור פסקי הרא"ש (קידושין פרק ד' סי' כ"ד) - לשונו מובא לקמן.
     2. מיקל [והמחמיר תע"ב].
        1. סמ"ג (לאוין סי' קכ"ו) – "אמר רב יהודה אמר רב אסי (קידושין פא, ב) מתייחד אדם עם אחותו ודר עם אמו ועם בתו כי אמרה קמיה דשמואל א"ל אסור להתייחד עם כל העריות שבתורה אומר הרי"ץ דשמואל מדרבנן מחמיר מלהתייחד עם כולן ואפילו עם בהמה, וצריך להתיישב הלכה כדברי מי דשמא הלכה כרב אסי שדומה שהיה גדול משמואל כדאמרינן במרובה (ב"ק פ, ב) שמואל לא על מקמי דרב אסי, והמחמיר תבא עליו ברכה".
        2. סמ"ק (מצוה צ"ט) – "ועם אחותו מתייחד ואינו דר בקביעו'".
        3. בכור שור (מגדולי תלמידיו של ר"ת, דברים פרק כ"ז פסוק כ') – "אשת אביו: ובהמתו, וחותנתו, ואחותו, הוי רגיל אצלם, ורגיל להתייחד עמהם".
        4. רא"ש (קידושין פרק ד' סי' כ"ד) – "פסקו התוספות דהלכתא כרב אסי לפי שנראה שהיה גדול משמואל כדאמרינן ... ואף על גב דכל הני אמוראי דבסמוך מחמרי אפילו בבהמה איכא למימר דמחמירין על עצמן היו והמחמיר תבוא עליו ברכה".
        5. ר"ן (קידושין דף לב:, ג' שורות מהסוף) – "וכי אמרי' אסור להתייחד עם כל העריות שבתורה לאו דוקא דהא שרי נמי להתייחד עם בתו ואחותו כדאיתא לקמן [דף פא ב]".
        6. פסקי רי"ד (קידושין דף פא:) – "אמר רב יהודה אמר רב מתייחד אדם עם אחותו ... וקימ' לן הילכת' כרב באיסורי".
        7. פסקי ריא"ז (קידושין פרק ד' הלכה ד' אות ד', שלטי הגבורים קידושין דף לג. אות ג').
     3. מראי מקומות.
        1. אבן עזרא (דברים פרק כ"ז פסוק י"ט) – "ושוכב עם אשת אב ואחות וחותנת אינו נחשד להתייחד עמה".
        2. חזקוני (דברים פרק כ"ז פסוק י"ט) – "ושוכב עם אשת אביו ואחותו וחותנתו אינו נחשד להתיחד עמהן".
        3. אברבנאל (דברים פרק כ"ז פסוק י"ד) – "וכן השוכב עם אשת אביו ואחותו וחותנתו. אינו נחשד להתיחד עמהם על כן הוא בסתר".

**פוסקים** [בני ספרד, עי' לקמן].

* 1. **מחמיר**.
     1. סתימת המחבר.
     2. סתימת הרמ"א.
     3. רדב"ז (ח"ז סי' ל"ב) – "פשטא דמתני' לא משמע הכי הילכך שבקיה ליה כפשטא ופסקינן ליה דלגבי אמו ובתו מסתבר טעמא דר"א דקרא שרי להו דכתיב כי יסיתך אחיך בן אמך או בנך או בתך משמע דאלו מותרים הא שאר עריות אסורים והקשה ר' יוחנן בהדיא לומר לך בן מתיחד עם אמו ואסור להתיחד עם כל העריות שבתורה ומשמע אפי' אחותו ועלה סמכו כל הפוסקים לפסוק כפשטא דמתני' וכמימרא דר"י משמיה דר' ישמעאל ומסתבר טעמא דשמואל בשאר עריות חוץ מאמו ובתו א"כ הו"ל פשטא דמתני' מלתא מציעתא וכפשטייהו דקראי וכפשטא דמימריה דר"י ומשו"ה פסקוה".
     4. בית שמואל (ס"ק א', סי' כ"א ס"ק י"ד).
     5. פני משה (סי' כ"ב מראה הפנים ס"ק ב').
     6. עי' ראש פינה (חלקת השדה ס"ק א' [מפני מר"ע]) – "ועיין באבות דר' נתן פ"ב [ה"ב], איתא התם, איש איש אל כל שאר בשרו [ויקרא י"ח ו'] כו', מכאן אמרו חז"ל לא יתיחד אדם עם כל הנשים, אפילו עם אחותו ועם בתו, מפני דעת הבריות כו' [ונראה שט"ס [וצ"ל] מפני טענת הבריות וכמ"ש שם לקמן]. ותמהני שלא הביאו כאן שום פוסק".
  2. **מיקל [והמחמיר תע"ב]**.
     1. יש"ש (קידושין פרק ד' סי' כ"ג) – "דמותר לאדם להתייחד עם אחותו, ואסור לדור עמה".
     2. שלטי הגבורים (קידושין דף לג. אות ד') – "סמ"ג".
     3. פרישה (ס"ק ג') – "וה"ה שעם אחותו ג"כ מותר והכי מסקינן בס"פ י' יוחסין".
     4. משנה למלך (סוטה פרק א' הל' ג') – "הן אמת שמעולם תמהתי על הראשונים ז"ל דאמאי לא כתבו דין זה דרב אסי דיחוד באחותו שרי דאף דשמואל פליג עליה הוא משום דס"ל כר"מ דאמר הזהרו בי מפני בתי אבל לדידן דקי"ל כסתם מתניתין וכרב אסי אמאי לא הוציאו אחותו מהכלל דהא כתב הרא"ש שם דקי"ל כרב אסי מכמה טעמים יע"ש. וראיתי בספר בית שמואל שכתב דאף ע"ג דהלכה כרב אסי במה דפליג עם שמואל מ"מ במה שהוסיף על מתני' לית הלכתא כוותיה כי במתניתין לא תנא אלא יחוד עם אמו ע"כ. ודבריו אינם מתחוורים אצלי".
     5. חלקת מחוקק (ס"ק א', סי' כ"א ס"ק ט', ס"ק י"א) – "ועם אחותו התירו יחוד ארעי וכתב הרא"ש דהלכה כרב אסי ומ"מ המחמיר תבא עליו ברכה וכן פסק בקיצור פסקי הרא"ש".
     6. נתיבות לשבת (על סעי' ה', ס"ק ד').
     7. חכמת אדם (כלל קכ"ו סעי' י"ב) – "ועם אחותו התירו יחוד ארעי והמחמיר תבא עליו ברכה".
     8. ערה"ש (סעי' א') – "ואח עם אחותו רשאין להתייחד בדרך ארעי".
     9. אבני נזר (אה"ע ח"ב סי' רל"ג אות ו').
     10. מהרש"ם (ח"ב סוף סי' ע"ו, מפתחות שם [כל לשונו מובא לעיל]) – "וגם עם אחותו מותר דרך ארעי".
     11. ח"ח (נדחי ישראל פרק כ"ד סעי' ד') – "ואח עם אחותו מותר ביחוד עראי".
     12. עצי ארזים (ס"ק ב') – "ופירש"י דלא תקיף יצרא עלייהי דאהנו בי' אנשי כנה"ג דלא מיגרי בקריבתי' כדאית' ביומא וקשה לי דא"כ הו"ל למישרי גם שאר חייבי כריתות שמחמ' קורב' כמו אחות אביו ואחות אמו ולולי פירש"י הי' נ"ל ...".
     13. טהרת ישראל (סעי' ה') – "יש להתיר".
     14. אג"מ (אה"ע ח"ד סי' ס"ד אות ג').
     15. ציץ אליעזר (ח"ו סי' מ' פרק כ', חי"ב סי' ס"ח) – "מכל האמור חזינן דלא משתבש עמא דנהיגי בפשיטות בהיתרא דיחוד עם אחותו בלי פוצה פה ומצפצף, ויפה כותב בספר ערך שי על אה"ע דלבא ולגזור איסור בזה הוא גזירה דאין רוב הציבור יכולין לעמוד בו דמה יעשו אח ואחותו מוכרחים לסמוך אשלחן אביהם ולא ימלטו מלהתייחד ע"ש, [ועיי"ש מה שמביא גם בשם הזוהר פ' ויצא דאיתא דסני בר נש עריין דאמיה ואחתיה], ובפרט דכפי שביארנו יש להתיר זה גם לפי ההלכה בשופי".
     16. הגריש"א זצ"ל (קיצור הלכות יחוד וצניעות סעי' כ', בית הלל גליון מ"ב עמ' ל"ד אות י"ט) – "מותר לאדם להתיחד עם אחותו, ולדור עמה רק באופן עראי, דהיינו עד ל' יום, ולא יחזור ע"ז באופן קבוע בהפסקות".
     17. ***אבני ישפה (אהל יעקב יחוד עמ' תקל"ו אות כ"ז)*** - לשונו מובא לקמן.
     18. נטעי גבריאל (יחוד פרק ג' סעי' א').
     19. הגרמ"ש קליין שליט"א (קונ' יצא אדם לפעלו פרק ב' הע' ד') – "שנהגו רבים להקל בזה".
     20. ארחות טהרה (פרק כ' סעי' ו') – "אח ואחות מותר להם להתייחד בדרך ארעי, אבל לא לגור ביחד בקביעות, והמחמיר גם בדרך ארעי תבוא עליו ברכה".
     21. אמרי יעקב (ס"ק ו').
     22. נועם הלכה (יחוד, סי' ז' סעי' י"ג).
  3. **בני ספרד**.
     1. מחמיר.
        1. סתימות המחבר.
        2. יפה ללב (ח"ד אה"ע סי' כ"ד סעי' ב' ד"ה והנראה) - לשונו מובא לקמן.
        3. חיד"א (יוסף אומץ סי' כ"ו) – "נמצינו למדין דדעת ראב"ן והרמב"ם והטור ורבינו ירוחם ומרן בש"ע דאין להתיחד כי אם עם אמו או בתו וכסתם משנה דלא כרב אסי והרמ"ע סבר דהלכה כרב אסי ואין מורין כן".
        4. עוד יוסף חי (פר' שופטים אות ג') – "אע"ג דאיכא דס"ל אח עם אחותו מותר להתייחד וכנזכר בגמרא, קימא לן להלכה דגם אח עם אחותו אסור להתיחד, ואינו מותר אלא אב עם בתו, ואשה עם בנה, וכנזכר בפוסקים וכן עיקר בפרט בדור פרוץ".
        5. הבית היהודי (ח"א סי' ע"א סעי' י"א).
        6. הגרח"ק זצ"ל (שערי ציון ח"ב עמ' תכ"ח אות ח') – "שאלה: האם הספרדים צריכים להחמיר ביחוד של אשה אחת עם ב' אנשים, וביחוד של אח ואחות (כיון שהרמב"ם והשו"ע השמיטו היתר זה). תשובה: צריכין".
     2. מיקל.
        1. חקרי לב (אה"ע סי' י"ז ד"ה ומכל).
        2. אור לציון (עין ידיד עמ' תת"ה סוף ד"ה ולהמבואר, עמ' תת"ו אות ה').
        3. יביע אומר (חוקת הטהרה עמ' פ"ט, מנחת איש ח"ב הע' ג' סוף ד"ה וראיתי, שלחן יוסף ***אה"ע אות*** מ"א) – "מותר לאחות להתייחד עם אחיה לפרקים אבל לא בקביעות".
        4. עי' שו"ע המקוצר (סי' ר"ג סעי' ד', עי' הע' ז') – "וכן הוא מנהג העולם להקל, וטוב להחמיר אם אפשר".
        5. הגר"מ מאזוז (מגיד תשובה אה"ע ח"ג סי' ד', גן נעול פרק ב' הע' כ').
        6. גן נעול (פרק ב' סעי' ז') – "ונהגו להקל, והמחמיר תע"ב".
        7. חוקת הטהרה (עמ' פ"ח אות ה').
        8. ילקוט יוסף (קיצור שו"ע סעי' א', אוצר דינים לאשה ולבת פרק ס' סעי' ל"ט) – "ועם אחותו מותר להתייחד לפעמים, אבל לא דרך קבע".
  4. **המחמיר תע"ב**.
     1. על אחותו – קיצור פסקי הרא"ש (קידושין פרק ד' סי' כ"ד, לשונו מובא לקמן), יש"ש (קידושין פרק ד' סי' כ"ג, "מה שכתב וכל המחמיר תבא עליו עליו ברכה. על יחוד דעריות, דהיינו אמו ואחותו"), ערה"ש (סעי' ב', "והמחמיר ביחוד אחותו תבוא עליו ברכה"), טהרת ישראל (סעי' ה'), דבר הלכה (סי' ב' סעי' ו').
     2. על אמו – קיצור פסקי הרא"ש (קידושין פרק ד' סי' כ"ד, לשונו מובא לקמן), יש"ש (קידושין פרק ד' סי' כ"ג, "מה שכתב וכל המחמיר תבא עליו עליו ברכה. על יחוד דעריות, דהיינו אמו ואחותו").
     3. **על בהמה ומשכב זכר**.
        1. מחזי כיוהרא – יש"ש (קידושין פרק ד' סי' כ"ג, "ומותר לכתחלה לייחד עם הבהמה, ולשכוב עם הזכר בקירוב בשר, והמחמיר בזה מחזי כיוהרא").
        2. המחמיר תע"ב.
           1. קיצור פסקי הרא"ש (קידושין פרק ד' סי' כ"ד) – "מתיחד אדם עם אחותו לפי שעה ודר אפי' בקבע עם אמו והמחמיר שלא להתיחד עם שום ערוה, אפילו עם בהמה, תבוא עליו ברכה".
           2. יוסף אומץ (סי' כ"ו) – "מהרש"ל ... עכ"ל. ואיברא דהכי משמע בסמ"ג סוף לאוין קכ"ו ויש לדחות כאשר יראה המעיין. ועוד דנעלם מהגאון מהרש"ל מ"ש בקצור פסקי הרא"ש וז"ל והמחמיר שלא להתיחד עם שום ערוה אפילו עם בהמה תע"ב עכ"ל. ואלו היה רואה זה לא היה מפרש בפשיטות דברי הרא"ש כמו שפירשם וגזר אומר דהמחמיר בבהמה הוא יוהרא. ועוד תימא על מהרש"ל ז"ל דלא זכר מ"ש הרמב"ם פכ"ב דא"ב והטור א"ה סימן כ"ד דהמחמיר שלא להתיחד עם בהמה וזכור הרי זה משובח אף דלא נחשדו וכו' ע"ש. ולא עוד אלא דפשט לשון הרא"ש שכתב וז"ל ואע"ג דכל הני אמוראי דבסמוך מחמרי אפילו בבהמה איכא למימר דמחמירין על עצמם היו והמחמיר תע"ב עכ"ל. והביאו מהרש"ל ופשטן של דברים דמ"ש והמחמיר קאי נמי על הבהמה כמו שהיו מחמירים האמוראים. וכן משמע מדברי רבינו ירוחם נתיב כ"ג ח"א עיין בדבריו. ואין לומר דמה שכתב מהרש"ל הוא על דורנו שהוא יוהרא וכדדייק לומר האידנא דא"כ אמאי פירש דברי הרא"ש על העריות ועוד דמנ"ל לחלק".
        3. עי' סי' כ"ד, לשיטות ומראי מקומות.
  5. מראי מקומות – גר"א (ס"ק ב'), דבר הלכה (סי' ב' סעי' ב'), הגר"א בלוט זצ"ל (קובץ לתורה והוראה ח"ח עמ' ל', ח"ט עמ' מ"ד).
     1. **קודם אנשי כנסת הגדולה**, אסור מן התורה – תוס' הרא"ש (קידושין דף פא: ד"ה אסור).
     2. חזו"א (דבר הלכה סי' ב' ס"ק ה' ד"ה ומר"ן) – "ומרן החזו"א זצ"ל סובר דאין להחמיר ביחוד עם אחותו, דפעם שאלו הרה"ג מוהר"י הורביץ שליט"א מירושלם מדוע אינו מחמיר מלהתייחד עם אחותו כשבעלה אינו בעיר, הא הב"ש מחמיר (זה הי' בשנה הראשונה שנכנס לדירתו בזכרון מאיר יחד עם אחותו ובעלה שליט"א) וענה לו בהתרגשות, דאין לנו לסטות מפשטות סוגית הגמרא וכן פרשוה הראשונים דעם אחותו מותר להתייחד, ואין לנו להחמיר כאחרונים כנגד פשטות משמעות הגמרא ע"כ".
        1. **אמנם** עי' חוט שני (יחוד ס"ק ג' ד"ה יחוד, שעה"צ ס"ק כ"ח) – "ומש"כ הגר"א הורביץ שהחזו"א סבר שאין להחמיר להתייחד עם אחותו על סמך עובדא, אין זה נכון, דהיה נזהר בזה כשלא היה בעלה בעיר, אלא דבלילה הקל בשומר אחד [וסיפר רבינו שליט"א שהמעשה היה כך, שהחזו"א נסע לצפת עם אחותו [שהיא אמו של רבינו], ועם רבינו, ושהו שם במשך שני שבועות. אמנם החזו"א לא דיבר על זה, ובתחילה כנראה חשב להחמיר דשומר אחד בלילה לא סגי, וישן בלילה במרפסת הבית, אך כיון שנצטנן נכנס לישון בבית. ואין לומר שחש שמא שהות כזו הוא בגדר דר, כיון שביום היה שם שומר אז קשה לומר שבלילה נקרא דר]".
     3. חוט שני (יחוד ס"ק ג' ד"ה יחוד) – "יחוד עם אחותו, בפשטות נקטינן דמותר באופן עראי, אמנם אינו ברור ... על כן הרוצה להחמיר יש לו להשאיר את הדלת שלא תהא נעולה, דבכה"ג מעיקר הדין לא הוי יחוד, ואין צריך לעשות חומרות ביחוד אחותו".

1. אסור לדור עם אחותו בקביעות: מהו השיעור.
   1. **מותר להתייחד: הגדר**.
      1. לפרקים – רש"י (קידושין דף פא: ד"ה מתייחד), פסקי רי"ד (קידושין דף פא:), ר"ן (קידושין דף לג. ד"ה גמ'), יש"ש (קידושין פרק ד' סי' כ"ג).
      2. עראי – חלקת מחוקק (ס"ק א', לשונו מובא לעיל), ערה"ש (סעי' א', לשונו מובא לעיל).
      3. לשעה – קיצור פסקי הרא"ש (קידושין פרק ד' אות כ"ד), ב"ש (ס"ק א'), טהרת ישראל (סעי' ה').
   2. **ל' יום**.
      1. עי' אמרי יושר (ח"ב סי' מ"ג).
      2. דבר הלכה (סי' ב' סעי' ד') – "השיעור מה נקרא לפרקים אינו מבואר בפוסקים זולת בספר אמרי יושר מצאתי דעד שלשים יום מקרי לפרקים".
      3. ציץ אליעזר (ח"ו סי' מ' פרק כ' אות ז') – "והשיעור של לפרקים או לפי שעה שהתירו באחותו. כבר נשאל על כך במפורט להלכה בשו"ת אמרי יושר ... כתב לשואל דיפה דקדק מלשון רש"י בקדושין שם שכותב אבל אינו דר תמיד ביחוד אצלה בבית דמשמע דכל שאינו בקבע רק על איזה ימים פחות מל' יום שרי, והוסיף להביא לזה גם דברי הירושלמי בסוטה".
      4. עי' שרגא המאיר (ח"ד סי' צ"ט אות ב').
      5. טהרת עם ישראל (עמ' קפ"ח, וי"א ז' ימים).
      6. תורת היחוד (פרק ב' סעי' י"ט).
      7. יחוד (עמ' י"ח).
      8. מדריך לנשים ולנערות (עמ' קמ"ה).
      9. הגר"ש מילר שליט"א (הלכה ברורה ח"א הע' י"ד).
      10. הגרח"ק זצ"ל (הליכות חיים ח"ב אות שכ"ב, סוף ס' אוצר הל' יחוד אות ל"ד, ***שערי ציון ח"ב עמ' תכ"ז אות ו') –*** "שאלה: מהו השיעור של 'לפרקים' שמותר לאדם להתייחד עם אחותו. תשובה: כמדומה עד ל' יום".
      11. ***הגר"א נבנצל שליט"א (מציון תצא תורה ח"א אות תרס"ד,*** אהל יעקב יחוד [דפו"ח] עמ' תקנ"א אות כ"ד***) – "***שאלה: מה שקיימא לן להחמיר שאח ואחותו לא מתייחדים בקביעות מה הגדר של קביעות לענין זה, האם הוא ל' יום או שבוע או אפילו פחות. תשובה: ל' יום".
      12. ***אבני ישפה (אהל יעקב יחוד עמ' תקל"ו אות כ"ז) –*** "בדבר השאלה אם אח ואחות יכולים לגור באותה דירה לבדם. מותר לאח ולאחות לגור באותה דירה כיון שאין ביניהם איסור יחוד, וכדברי ח"מ אבן העזר סי' כ"ב ס"ק א'. אבל אסור להם לגור בקביעות באותה דירה לבדם. וזמן הוא קביעות הוא שלושים יום, כמ"ש ספר דבר הלכה סי' ב' סע' ד' בשם אמרי יושר".
      13. מחזה אליהו (Pocket Halacha Series יחוד עמ' ל"ד הע' מ').
      14. גפן פוריה (להגר"א בלומנקרנץ זצ"ל פרק י"ד הע' מ"ז, הו"ד במציון תצא תורה ח"א אה"ע סוף הע' י"ג) – "שקיים איסור יחוד בין אח ואחות לדור בדירה ביחד מל' יום ולמעלה, וטעמו להקל כרב אסי משום כמה טעמים, א' סתמא דתלמודא משמע כן, וכך איתא בהדיא בירושלמי קידושין (פרק ד' הלכה י"א) דדר עם אמו ובתו ועם אחותו מתייחד. ב' מהא דאיתא במסכת סנהדרין (דף ס"ד.) שמבואר דבזמן הזה אין כל כך גירוי יצר הרע לאחותו, ג' שאין להחמיר בדבר שהעולם נוהגים בו היתר ויש להם על מה לסמוך, ובפרט שרוב השיטות מקילים".
   3. **ז' ימים**.
      1. הגר"מ הלברשטם זצ"ל (קונ' הלכות יחוד פרק ב' הע' י"ב).
      2. חוט שני (יחוד ס"ק ג' ד"ה שיעור, עמ' קצ"ט) – "שיעור עראי דמותר עם אחותו לא נתפרש, ויש שכתבו שלושים יום, והנה בגמ' איתא מתייחד אדם עם אחותו ודר עם אמו ועם בתו, ופרש"י מתייחד עם אחותו, לפרקים, אבל אינו דר תמיד ביחוד אצלה בבית. והנה אם היה כתוב בלשון דר עם אחותו דירת ארעי ולא דירת קבע, היה מתפרש עד ל' יום מותר כמבואר בראשונים לענין מזוזה דעד ל' יום פטור ממזוזה, אך כיון דנקטו לשון מתייחד עם אחותו, מבואר דכל שקובע דירתו אפילו לתקופה קצרה, הרי זה בכלל דר, ודוקא יחוד שרי. ועי' שם לשון רש"י שכתב 'אינו דר תמיד ביחוד אצלה'. ולפי"ז אם בא לשבת אצל אחותו אין זה דר ומותר, ואם בא לשבוע ויותר יש לחוש דמיקרי דר".
   4. **תלוי במה שאנשים יחשבו להם כקביעות**.
      1. אג"מ (אה"ע ח"ד סי' ס"ד אות ג', סי' ס"ה אות י"א, ***מסורת משה ח"ג אה"ע אות ל"א [עמ' שי"ב]***. צ"ב הגדר אם האח ואחות נשאר בבית וההורים הולכים) – "הנכון לדינא כדכתבתי שהוא שיהא ביאתו לביתה באופן הניכר שהוא רק לבקר ולהתארח **וגם שלא ישהא יותר משיעור הרגילות באותו מקום להתארחות** וגם יש חלוק בא ממקום רחוק לבא ממקום קרוב כדלעיל".
      2. שבט הלוי (ח"ה סי' ר"א אות ב') – "דעיקר ההבדל בין דירה בבית אתה שזה גדר יחוד של קבע, לבין דרך יחוד שלא כדרך דירה ... ואיברא יש מקום למש"כ בס' אוצה"פ ס"ק ד', ב' בשם ס' דבש צוף דעד ג' ימים נקרא עדיין יחוד לא דירה, אבל להתיר דירה בקביעית עד ל' יום יום ולילה אין לנו".
   5. **דעת** הגריש"א זצ"ל.
      1. ל' יום – הגריש"א זצ"ל (תורת היחוד פרק ב' סוף הע' כ"ב, הליכות חיים ח"ב הע' רפ"א, בית הלל גליון מ"ב עמ' ל"ד אות י"ט, קיצור הלכות יחוד וצניעות סעי' כ', לשונו מובא לעיל).
      2. הגריש"א זצ"ל (מנחת איש ח"א עמ' נ"ח) – "דאפי' כשהם בבית ההורים אין להקל אלא רק עד ל' יום, ולאחר מל' יום יפרדו כ"א לדרכו או שיצרפו לדירתם אחד מאלו המתירים מיחוד".
      3. הגריש"א זצ"ל (הערות במסכת קידושין דף פא: ד"ה מתייחד, סוף עמ' תע"ד) – "וכתב באמרי יושר דשלשים יום נחשב דירה בקביעות ואסור. ונראה דאין הכוונה דכ"ט יום שרי אלא לא הותר אלא שיעור ניכר של הרבה ימים פחות מל' יום".
   6. **אפשר ג' ימים**.
      1. עי' אוצר הפוסקים (ס"ק ד' אות ב').
   7. **פחות מזמן נדות**.
      1. צפנת פענח (איסורי ביאה פרק כ"א הל' ד') – "והנה עיקר היחוד של תורה הוא לדור בקביעות וכעין בהך דסנהדרין ד' (כ"א) [כ"ב] בהך דאבישג, וזה בנדה מותר כה"ג (דוהתירה) [דהתירה] התורה".
   8. מראי מקומות – גן נעול (פרק ב' סעי' ט'), תשובות והנהגות (ח"ד סוף סי' ש"ב, אורחות הבית פרק י"ד הע' י"א), נטעי גבריאל (יחוד פרק ג' סעי' ב').
      1. אג"מ (קובץ לתורה והוראה ח"ט עמ' נ"ה) – "הנה בעצם ענין דייחוד לפרקים שמעתי הרבה פעמים ממו"ר הר"מ שליט"א [זצ"ל] **דדוקא דהוא בדרך מקרה** דהיינו שאסור להזמין ולקבוע לייחודו עם ערוה שנאסר ייחודה אף באחותו רק אם נזדמנו ביחד במצב הייחוד אין לאסור וכן הורה למעשה".
      2. אמת ליעקב (אה"ע סי' כ"ב הע' ז') – "מה שהתירו יחוד לפרקים עם אחותו הוא לאיזה ימים אחדים, ואין היתר של שלשים יום, אלא דמותר להתייחד בביקור בעלמא, ואם ההורים לא יחזרו לבית עד לאחר זמן (כגון שהלכו לא"י וכדומה), צריך שתים בלילה מלבד האח, ככל דיני יחוד".
      3. יביע אומר (מעין אומר ח"ח פרק ב' סי' ט', עי' סי' י') – "שאלה: הורים שנסעו לחו"ל לחודש וחצי ונשארו בן ובת גדולים, האם מותר להם להתגורר יחדיו או שיש בזה איסור יחוד. תשובה: ישתדלו מה שיותר לא להתגורר יחדיו".
      4. הגרח"ק זצ"ל (אהל יעקב יחוד עמ' תקל"ט אות ה') – "מה שקיימא לנו להחמיר שאח ואחותו לא מתייחדים בקביעות מה הגדר של קביעות לענין זה, האם הוא ל' יום או שבוע או אפילו פחות. תשובה: אפילו קצת".
      5. משנת יוסף (חי"ב סי' קל"ב אות ה', אהל יעקב יחוד עמ' תקמ"ה אות ט') – "מבואר בפוסקים דאין להתייחד עם אחותו רק דרך ארעי, ורצינו לדעת מה השיעור של ארעי, ואם השיעור הוא עד ל' יום כמו שיש אומרים כך, האם מותר לדור בקביעות כל שלשה שבועות ושבוע אחת בחודש לא להיות שם, או אע"פ שאין כאן ל' יום מ"מ יש כאן קביעות מיוחד שגורם שיהא איסור כאן. תשובה: ראשית יש מחמירים אפילו בג' לילות, ואפי' להמקילים עד ל' יום, רק אם זה מקרה ארעי, משא"כ אם מערים ועושה מזה קביעות, שוב אינו ארעי, וההיתר עם אחותו תלוי 'בארעי' דוקא. עי' בס' הנ"ל (ב, ג) כל המקורות. [ואצל קלי הדעת האנשים השפילים כבר נכשלו בכריתות בזה רח"ל]".
      6. חיי הלוי (ח"ב סי' ע"ח אות י"ב) – "השיעור קביעות זה תלוי לפי המצב ויש לשאול שאלת חכם".
   9. **זמן הפסק**.
      1. לא מהני הפסק לילה אחת – הגריש"א זצ"ל (תורת היחוד פרק ב' הע' כ"ג), נטעי גבריאל (יחוד פרק ג' סעי' י').
      2. מראי מקומות.
         1. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש אה"ע ח"ב פרק ט"ו אות ח') – "ולא יחזור ע"ז באופן קבוע בהפסקות. ואם דרים ביחד עשרים יום, ואח"כ מפסיקים לעשרה ימים, ושוב דרים ביחד עוד עשרים יום, ומפסיקים לעשרה ימים, וכן עושים בקביעות, הנה כיון שיש הפסק לפני שלושים יום, ואין דרים שלושים יום ברציפות הרי זה מותר".
         2. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש אה"ע ח"ב פרק ט"ו אות ט', אות י"א [לשונו מובא לקמן]) – "אח ואחות יתומים שגרים יחד בדירה, רצוי שאחרי ל' יום יפרדו לשבוע ימים.
   10. **דירה עם אחותו, דרבנן או דאורייתא**.
       1. דאורייתא – עי' חקרי לב (אה"ע סי' י"ז), צפנת פענח (איסורי ביאה פרק כ"א הל' ד', "עיקר היחוד של תורה הוא לדור בקביעית ... ובאחותי לא הותר רק איסור דרבנן").
       2. דרבנן – אג"מ (אה"ע ח"ד סי' ס"ד אות ג' סוף ד"ה ועיין, סי' ס"ה אות י'), נחלת דוד (סי' כ"ג ד"ה ובידון, חומרא בעלמא), ערך שי (סי' כ"ב ד"ה והנה), דברי יציב (אה"ע סי' מ"ב סוף אןת ב').
2. יחוד עם אחותו: ציורים.
   1. **אח ואחות ביחוד בדירת ההורים**.
      1. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש אה"ע ח"ב פרק ט"ו אות י') – "איסור יחוד אח ואחות יותר מל' יום, הוא אף אם נמצאים בדירת ההורים (וההורים אינם נמצאים)".
   2. **זקנים: האם מותר לאח ואחותו זקנים להתייחד בבית אחד בקביעות**.
      1. מיקל.
         1. אג"מ (אה"ע ח"ד סי' ס"ד אות ג', לשיטתו שם סי' ס"ה אות י').
         2. ***הגרח"ק*** זצ"ל ***(מציון תצא תורה ח"א אה"ע סוף הע' י"ד***) – "שמותר להם להתייחד אפילו בקביעות".
      2. מחמיר.
         1. ***הגר"א נבנצל שליט"א (מציון תצא תורה ח"א אות תרס"ה***, אהל יעקב יחוד [דפו"ח] עמ' תקנ"ג אות ל"ה) – "שאלה: האם מותר לאח ואחותו זקנים או חולים להתייחד בבית אחד בקביעות. תשובה: לא".
      3. מראי מקומות – נטעי גבריאל (יחוד פרק ג' סעי' ד'), נועם הלכה (יחוד, סי' ז' סעי' י"ז).
         1. שערים מצויינים בהלכה (קובץ הלכות יחוד פרק ב' הע' ט') – "שבוודאי אין להקל בזה אלא אם יש עוד סניפים להתיר".
         2. דבר יהושע (ח"ה אה"ז סי' ז') – "מחמת זקן ודאי אין להתיר ... אך מכיון **שאינו דר אם אחותו בחדר אחד** רק בחדר בפני עצמו שהפרוזדור משותף אין בזה יחוד, ואע"פ שבאשה שאסור להתיחד גם בזה יש מקום לאסור דאי אפשר שלא יתיחדו בפרוזדור אבל עם אחותו דמותר להתיחד לפרקים אין לחוש לזה ממילא בכה"ג מותר לדור עם אחותו אך אולי נחשוש למראית עין אך יש לסמוך על הסוברים דבדרבנן לא חיישינן למ"ע אם יש צורך גדול".
         3. הגרשז"א זצ"ל (שולחן שלמה יחוד סעי' מ"ח) – "אח ואחות זקנים וחולים שהם בודדים וזקוקים תמיד לעזרה וסעד ויראים בבדידות, ויש סכנה עבורם להיות כ"א לבד, בכגון דא שפיר מותרים להיות יחד [ולדור בבית אחד] אפילו בקביעות".
         4. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש אה"ע ח"ב פרק ט"ו אות י"א) – "אלמן שצריך טיפול כל הזמן, ואחותו האלמנה בגיל 55-60 מטפלת בו, ונמצאת אצלו כל הזמן, ופעם בחודש הולכת חוץ לעיר לטפל בעניניה, כיון שאין רציפות מותר".
         5. מנחת איש (פרק ב' סעי' ה') – "יש אומרים שאח ואחות כשאחד מהם זקן או חולה מותר להם לגור יחד בדירה אחת אפי' בקביעות, וטוב שכל אחד מהם ישן בחדר נפרד".
   3. **אחותו נדה**.
      1. מיקל – עי' דברי סופרים (ח"ב סוף סי' כ"ה ד"ה ובספר).
      2. מראי מקומות.
         1. המקנה (קידושין דף פא: ד"ה ברש"י [ב]) – "דכל הקירוב שהתירו באמו ובתו אף דלא חילקה התורה בלאו דלא תקרבו לגלות בין אמו ובתו לשאר עריות היינו [משום] דאנשי כה"ג נקרינהו לעינים וכיון דלא אהני אלא [ל]יצרי' דקרובים דלא מתגרה בהו אבל ליצרי דא"א לא אהני מידי ואין חילוק אצלו בין אם הי' קרוב או לא".
   4. **אם הוא פרוץ**.
      1. מיקל.
         1. לך שלמה (אוצה"פ ס"ק ד' אות א' ד"ה וכתב).
         2. עי' אבני ישפה (אהל יעקב כ"ט אלול תש"ע) – "בענין אשה להתייחד אם אביה או אחיה שפרוץ ועוד אדם כשר. כיון שאין איסור יחוד אם אביה או אחיה הרי הוא נחשב שומר עליה שמותר לה להתיחד. ואף שהוא פרוץ עדיין נחשב שומר שהרי היא לא תזנה עם אביה וממילא כיון שאינו מזנה עמה, הוא שומר עליה שלא תזנה עם אחרים. וצריך לעיין בספר דבר הלכה ואינו תחת ידי כעת".
         3. נועם הלכה (יחוד, סי' ז' סעי' י"ד, סעי' כ"ז).
      2. מחמיר.
         1. שבט הלוי (נטעי גבריאל יחוד פרק ג' סוף הע' כ"ח) – "להחמיר בפרוץ".
         2. נטעי גבריאל (יחוד פרק ג' סעי' י"ב) – "כשהאח או האחות פרוצים בעריות, יש להחמיר שלא להתייחד".
   5. **אח עם ב' אחיות**.
      1. עדיין אסור בקביעות.
         1. הגריש"א זצ"ל (תורת היחוד פרק ב' הע' כ"ד).
         2. נטעי גבריאל (יחוד פרק ג' סעי' ו').
         3. הגר"י בעלסקי זצ"ל (אהל יעקב יחוד עמ' תקנ"ב [דפו"ח, עמ' תקע"ג] אות י"ד) – "האם מותר לדור עם שתי אחיות בקביעות. והשיב: אין להתיר".
      2. מיקל.
         1. ***אג"מ (מסורת משה ח"ג אה"ע אות ל"א [עמ' שי"ג], עי' אות ל"ה [עמ' שט"ו]) – "***ולגבי עצה מה לעשות אמרתי דאולי יש להתיר אם יתייחד עם שתי אחיותיו, דאף שמובא שאיש אחד אסור להתייחד עם שתי נשים בלילה (כדאיתא ברמ"א סימן כ"ב סעיף ה'), אולי הוי כמו אשה ובתה, ששמעתי מרבינו שאין איסור יחוד בהם, ורק הסתפקתי האם יועיל זה גם בלילה ממש שיש לחוש שאחת תישן. ואמר רבינו דמסתמא בלילה ממש לא יועיל, ויש לעיין יותר ... ומ"מ לענין מעשה אמר רבינו שכן יש להתיר במקרה כזה באח הדר עם שתי אחיותיו, דכיון שהיחוד יהיה רק באותו זמן שאחת תישן ואחת תהיה ערה, ודבר כזה אינו קורה בקביעות דפעם זו מקיצה ופעם זו מקיצה, ופעם שתיהן ישנות, וממילא זה נשאר רק כיחוד בדרך עראי שמותר לאח".
   6. **אחות עם ב' אחים**.
      1. מיקל.
         1. ציץ אליעזר (חי"ב סי' ס"ח) – "לדעתי נראה פשוט דדינם אינו שונה מב' אנשים כשרים דעלמא דפסקינן דמותר ... ובנוגע לבלילה שהרמ"א שם פוסק דבלילה בעינן שלשה אפילו בכשרים, הנה ראשית, מקור החומרא בזה כפי שמובא בב"י בטור הוא מהראב"ד בספר הנפש, ויעוין בדרישה שם סק"ד שסובר שרק הראב"ד הוא שמחמיר בכזאת ושאר המחברים שלא הזכירו מזה לא ס"ל כן, וכך סובר להלכה עיין שם, ויעוין באוצה"פ שמביא לעוד שסברי כהדרישה. וכך שמעתי מת"ח אחד שהעיד על זקנו הגר"ז מינצברג ז"ל שהורה כן להלכה ולמעשה כדעת הדרישה ז"ל. שנית, הא הנידון שלנו הוא באחותו שנקטינן לפסוק שהיחוד מותר עמה, וכך עמא דבר באין פוצה פה ומצפצף ורק בקביעות אסור, וא"כ י"ל דבכל כגון דא גם הרמ"א יודה דסגי בב', דהא החשש שמצריכים ג' בלילה הוא משום שמא אדנאים חד וכו', ובהיות שזה רק חששא שייך זה רק היכא שבכלל אסור גבה היחוד, אבל כשהיחוד מותר ורק הקביעות אסור יש לומר דמותר, דהא אין זה קביעות אלא חששא לשמא, וזה הוי איפוא כבר רק כחששא ליחוד, ויחוד הא מותר גבה".
         2. הגריש"א זצ"ל (תורת היחוד פרק ב' הע' כ"ה).
      2. מחמיר.
         1. נועם הלכה (יחוד, סי' ז' סעי' ט"ו).
   7. **עם אחותו קטנה**.
      1. אג"מ (מסורת משה ח"א אה"ע אות מ"ז) – "שמותר להתיחד בקביעות עם אחות שהיא בגיל ארבע, דעד שהיא בגיל ששייך חשש התאוה, אין עליה איסור יחוד".
   8. **אח ואחות לעבוד במשרד בקביעות**.
      1. מיקל.
         1. הגרח"ק זצ"ל (מציון תצא תורה ח"א אה"ע הע' ט"ז) – "שמותר".
         2. הגר"א נבנצל שליט"א (מציון תצא תורה ח"א אות תרס"ו, אהל יעקב יחוד [דפו"ח] עמ' תקנ"ג אות ל"ד) – "שאלה: האם מותר לאח ואחות לעבוד במשרד ביחד בקביעות. תשובה: כן".
         3. נשמת שבת (אהל יעקב יחוד עמ' תקצ"ט אות ב', מציון תצא תורה ח"א אה"ע הע' ט"ו ד"ה וכתב) – "מסתבר להקל דכל איסור יחוד עם אחותו בקביעות היינו בלינת לילה, שנקרא 'שדרים ביחד' אבל לא ביחוד בעלמא, דמעולם לא שמענו באח ואחות ששני הוריהם עובדים עד שעה מאוחרת שלא יהא רשאין להיות בביתם ביחד. עוד זאת דכיון שאין עובדים בהאפיס רק ד' או ה' יום בשבוע, שבסוף השבוע (וויעק-ענד) אין עובדים, דהוויעק-ענד מפסיק".
      2. מראי מקומות – קונ' יצא אדם לפעלו (פרק ב' ענף א' סעי' ג', הע' ד').
3. יוצאי חלציו.
   1. **בת בתו**.
      1. מיקל.
         1. ב"ח (סוף ס"ק א') – "ומ"ש חוץ מן האב וכו'. עיין בסוף סימן הקודם (ס"ה) דכל יוצאי חלציו דינן שוה בת בתו ובת בת בתו נמי שרי כמו בתו".
         2. זכור לאברהם (ח"ג אה"ע אות י' ערך יחוד) – "בב"ח".
         3. פת"ת (ס"ק ב') – "עיין בב"ח אות א' שכתב דכל יוצאי חלציו דינן שוה בת בתו ובת בת בתו נמי שרי כמו בתו עכ"ל (ע' לעיל סי' כ"א בבה"ט סקי"ד ומ"ש שם סק"ה ועיין בנו"ב תניינא סי' י"ח ויובא לקמן סי' קע"ח סק"י) וע' בס' זכור לאברהם אות י' יחוד הביא ג"כ דברי הב"ח אלו".
         4. מקוה ישראל (סי' י"ב ס"ק א').
         5. מהרש"ם (ח"ב סי' ע"ו במפתחות).
         6. רד"ל (קידושין סוף דף פא:).
         7. עזר מקודש (על סעי' א' מסופק, סוף סי' כ"א מקיל - לשונו מובא לקמן.
         8. עוד יוסף חי (פר' שופטים אות ג' ד"ה וכתב).
         9. מאורות נתן (לייטער סי' מ"ז) - לשונו מובא לקמן.
         10. טהרת ישראל (סעי' ו').
         11. עי' באר משה (ח"ד סי' קמ"ה ד"ה אבל) - לשונו מובא לקמן.
         12. דבר הלכה (סי' ב' סעי' א', אבני ישפה ח"ב סי' פ"ז ענף ג').
         13. שערים מצויינים בהלכה (סי' קנ"ב ס"ק ב').
         14. הגריש"א זצ"ל (הערות במסכת קידושין דף פ: ד"ה וכתבו, אשרי האיש אה"ע ח"ב פרק ט"ו אות ט"ו [לשונו מובא לקמן]) – "וכתבו הפוסקים דבת בתו ובת בנו ג"כ מותר להתייחד עמם. וזהו בכלל בתו והותר אף קודם אנשי כנה"ג וכמו בתו".
         15. שבט הלוי (קובץ מבית לוי חי"ח עמ' ל"א אות ו').
         16. אבני ישפה (ח"ב סי' פ"ו ענף ג').
         17. נטעי גבריאל (יחוד פרק ב' סעי' ד').
         18. ילקוט יוסף (קיצור שו"ע סעי' א', אוצר דינים לאשה ולבת פרק ס' סעי' ל"ט) – "ומותר ... ועם נכדתו. (אף אם היא נשואה)".
         19. ארחות טהרה (פרק כ' סעי' ה') – "חוץ מהאם עם בנה או עם נכדה ובן נכדה וכל יוצאי חלציו, וחוץ מהאב עם בתו או עם נכדתו ובת נכדתו וכל יוצאי חלציה".
         20. מנחת איש (פרק ב' סעי' ב').
         21. אמרי יעקב (ס"ק ז').
      2. מחמיר.
         1. חבלים בנעימים (ח"ב סי' פ"ג, סי' פ"ד).
      3. מראי מקומות – ר"ן (קידושין דף לג. ד"ה אמר [ב], הערות במסכת קידושין דף פא: סוף ד"ה שקליה).
   2. **בת בנו**.
      1. מיקל.
         1. אמרי דוד (סי' ל"ב ד"ה ובמה).
         2. עזר מקודש (סוף סי' כ"א) – "נראה שבת בנו ובת בתו ולהלן ואם אביו ואם אמו ולמעלה לגבי יחוד שוה לבן ואם ואב ובת".
         3. עוד יוסף חי (פר' שופטים אות ג' ד"ה וכתב).
         4. עי' באר משה (ח"ד סי' קמ"ה ד"ה אבל) – "מאחר שהנוב"י לא זכר דברי הב"ח אלו ואם היה יודע מדבריו אפשר לא היה חולק עליו המיקל כהב"ח לא הפסיד, וגם בעזר הקודש מצאתי להתיר ע"כ אין להורות להחמיר, והמחמיר לעצמו יחמיר".
         5. שערים מצויינים בהלכה (סי' קנ"ב ס"ק ב').
         6. דבר הלכה (סי' ב' סעי' א').
         7. הגריש"א זצ"ל (הערות במסכת קידושין פ: ד"ה וכתבו [לשונו מובא לעיל], אשרי האיש אה"ע ח"ב פרק ט"ו אות ט"ו) – "מותר לסבא להתייחד עם נכדתו, בת בנו או בת בתו. וכן מותר לסבתא להתייחד עם נכדה, וכן לסבתא רבא מותר להתיחד עם נין שלה".
         8. שבט הלוי (קובץ מבית לוי חי"ח עמ' ל"א אות ו').
         9. נטעי גבריאל (יחוד פרק ב' סעי' ד').
         10. ילקוט יוסף (קיצור שו"ע סעי' א', אוצר דינים לאשה ולבת פרק ס' סעי' ל"ט) - לשונו מובא לעיל.
         11. ארחות טהרה (פרק כ' סעי' ה') - לשונו מובא לעיל.
         12. מנחת איש (פרק ב' סעי' ב').
      2. מחמיר.
         1. נוב"ת (אה"ע סי' י"ח) – "ושם נמצא ביום ההוא זקן אחד שדירתו בכפר אחר רק באותו יום בא לכפר ההוא והילדה היא בת בנו של הזקן ... ואף אם נאמר שמה שאמרה שביום שבאה הנכרית שמה אז היה הזקן שמה ואחזה בין זרועותיו בזרוע שהכוונה שלא היה שם באותו פעם רק הזקן והיא והנכרית וא"כ נתייחדה אז עם הזקן שלא כדין".
         2. הו"ד בפת"ת (ס"ק ב', סי' קע"ח ס"ק י').
         3. מאורות נתן (לייטער, סי' מ"ז) – "שהביא הב"ח מש"ס קידושין דבת בתו כבת אכתי אין ראי' ברורה להתיר בבת בנו כני"ד, דיש לחלק דדוקא בת הבת שהוא מותר להתיחד עם אמה שהיא הבת, וגם עם אביה שהוא איש, די לבאה מהם להיות כהם, משא"כ בבת בנו יש מקום לומר, דכשם דאסור להתיחד עם אמה שהיא כלתו, כן אסור נמי להתיחד עמה ... ובהכי מתיישב אצלי דברי הנוב"י (ת' אה"ע סי' י"ח) דכותב בפשיטות בעובדא דידי' בבת בנו דאיכא איסור יחוד, דנפלאו דבריו אם לא זכר דברי הב"ח, אבל איך העלים עין מש"ס קידושין הנ"ל דמוכח דבת הבת כבת וכמו שהוכיח הב"ח. ולהנ"ל ניחא דאין ללמוד בת הבן מבת הבת כנ"ל".
         4. חבלים בנעימים (ח"ב סי' פ"ג, סי' פ"ד).
   3. **נין: בת בת בתו וכדו'**.
      1. מיקל.
         1. ב"ח (סוף ס"ק א') - לשונו מובא לעיל.
         2. זכור לאברהם (ח"ג אה"ע אות י' ערך יחוד) – "בב"ח".
         3. פת"ת (ס"ק ב', כל לשונו מובא לעיל) – "עיין בב"ח אות א' ... וע' בס' זכור לאברהם".
         4. עזר מקודש (על סעי' א' מסופק, סוף סי' כ"א מקיל) - לשונו מובא לעיל.
         5. עוד יוסף חי (פר' שופטים אות ג' ד"ה וכתב).
         6. טהרת ישראל (סעי' ו').
         7. דבר הלכה (סי' ב' סעי' א') – "וכן עם הדורות שלמטה".
         8. הגריש"א זצ"ל (קיצור הלכות יחוד וצניעות סעי' י"ז, אשרי האיש אה"ע ח"ב פרק ט"ו אות ט"ו [לשונו מובא לעיל]) – "וכן מותר לסבא להתייחד עם נכדתו, וסבתא עם נכדה, וה"ה עם הדורות שלאחריהן".
         9. שבט הלוי (מבית לוי גליון י"ח עמ' ל"ב הע' ז').
         10. הגרח"ק זצ"ל (אשיחה ח"ב סוף עמ' רנ"ב) – "צ"ע האם לסבא מותר להתייחד עם נינתו. תשובה: עי' פתחי תשובה אה"ע סי' כ"ב סק"ב".
         11. הגר"א נבנצל שליט"א (אבני דרך ח"י סי' קמ"א) – "שמותר לסבתא להתייחד עם נין".
         12. נטעי גבריאל (יחוד פרק ב' סעי' ה') – "וכן הדין גם ביחוד איש עם בת נכדתו או אשה עם בן נכדה".
         13. ארחות טהרה (פרק כ' סעי' ה') - לשונו מובא לעיל.
         14. ודרשת וחקרת (אבני דרך ח"י סוף סי' קמ"א) – "באוצר הפוסקים (ט, כב סעי' א סק"ד עמ' פח) הביא מספר שואל ונשאל (לט) דליכא למיחש לאיסור יחוד עם בן בתה ובן בנה עפ"י מש"כ הב"ח המובא בפ"ת (שם סק"א), דכל יוצאי חלציו שוים לבתו, וכן מעשים בכל יום וכו' עיי"ש. וכ"כ בהגהות עזר מקודש בסו"ס כא אם אביו ואם אמו 'ולמעלה' שוה לגבי יחוד לאמו, והדרכ"י (אבה"ע כא אות ד. הו"ד בפ"ת אבה"ע כא סק"ה) כתב בשם מהר"י הלוי דתניא באבל רבתי שהאם נקברת עם בן בנה. זה הכלל כל שישן עמו נקבר עמו, וקיי"ל כן ביו"ד".
         15. מנחת איש (פרק ב' סעי' ב').
         16. אמרי יעקב (ס"ק ז').
         17. הגר"א שלזינגר (אבני דרך ח"י סי' קמ"א) – "לכאורה הסברא נוטה לומר דכשם שמותר לסבתא להתייחד עם נכדה, ולסבא עם נכדתו, כך מותר גם לסבא רבה להתייחד עם נכדתו ולסבתא רבה עם הנכד שלה. אף שמצינו בפרש"י בראשית (כא, כג) דרחמי האב הוא על בנו ונכדו ולא יותר, אך מאידך בבראשית שם משמע שנין הוא בן, ונכד הוא בן הבן. וראה שם בבעה"ט. וע"כ נראה כמו שכתבתי".
         18. אבני דרך (ח"י סי' קמ"א) – "אף שראיתי שבספר חוט השני ... נ"ל דיש להקל שכן כתב ...".
         19. אהל יעקב (סעי' ג') – "וכן מותר להתייחד עם נכד או נכדה או נין ונינה".
      2. מחמיר.
         1. חוט שני (יחוד ס"ק ג' ד"ה במסכת) – "אין לסב להתייחד עם נינתו או סבתא עם נינה".
   4. **אם אמו**.
      1. מיקל.
         1. הגריש"א זצ"ל (קיצור הלכות יחוד וצניעות סעי' י"ז, אשרי האיש אה"ע ח"ב פרק ט"ו אות ט"ו) - לשונם מובא לעיל.
         2. שבט הלוי (קובץ מבית לוי חי"ח עמ' ל"ב הע' ז').
         3. ארחות טהרה (פרק כ' סעי' ה') - לשונו מובא לעיל.
         4. מנחת איש (פרק ב' סעי' ב').
      2. מראי מקומות.
         1. עזר מקודש (ריש סעי' א') – "לא נתפרש אודות יחוד עם אם אמו אם הרי זה כאמו ואגב שיטפא הזהרתי היום אחד מיחוד כיון שנסעה אשתו ממנו ואמרתי לו שיקח שומר. ואחר כך נזכרתי שאולי אם אמו היא כאמו בזה וצל"ע בזה ולכאורה לפי הטעם שכתב רש"י ז"ל שעל ידי שאנשי כנסת הגדולה ז"ל הועילו דלא ליתגרי בקרבתיה על ידי זה מותר היחוד עם אמו לפי זה יש לומר שאם אמו בכלל קרבתיה בזה כאמו ולפי מה שאמרו חז"ל רמז כי יסיתך בן אמך יש לומר שבעינן קרא כדכתיב ואין לדרוש טעמא דקרא בזה ורק אמו התירתה התורה הק' וצל"ע היטב ...".
4. אחות אביו ואחות אמו (natural aunt)- ושאר קרובים טבעים, שלא ע"י נשואין.
   1. **דינם כמו באחותו**.
      1. רבינו ירוחם (נתיב כ"ג ח"א, קצ"ב-א' [אמנם הוא עצמו מחמיר באחותו]) – "ונר' דבשאר עריו' אסור להתיחד ודוקא לדור אבל לפרקים מותר להתיחד עם כל העריו' הקרובות כגון אחותו ודודתו וכיוצא בהן והרמב"ן כתב סתם אסו' להתיחד עם כל עריות שבתורה חוץ מאמו ובתו וכן נראה עקר".
      2. עי' תוס' הרא"ש (קידושין דף פא:).
      3. רדב"ז (ח"ז סי' ל"ב, [אמנם הוא עצמו מחמיר באחותו]) – "ומשום דלגבי אחותו אסור לדור אף על גב דמותר להתיחד עמה ועם שאר העריות שהן דומיא דאחותו לא תנא להו ...".
      4. עי' חקרי לב (אה"ע סי' י"ז).
      5. אג"מ (אה"ע ח"ד סי' ס"ד אות א') – "אבל עם אחותו ... רק להתייחד לפרקים אף לישן בבית אחד בלילה מותר אבל לא לדור בקביעות **וה"ה עם אחות אביו ואחות אמו** ... ורק לאחותו וכדומה שהן גם אחות אביו ואחות אמו הוצרכו לעובדא דאנשי כה"ג".
      6. הגריש"א זצ"ל (הערות במסכת קידושין דף פא: ד"ה שם) – "ומסתבר דכמו דמותר ייחוד עם אחותו כן מותר ייחוד עם אחות אביו ואחות אמו".

הגריש"א זצ"ל (תל תלפיות גליון ס"ג עמ' י"א אות מ"ג, אשרי האיש אה"ע ח"ב פרק ט"ו אות ו') – "מה דנכתב ב'הערות' למס' קידושין דף פ דמסתבר שקרובים שאינם מחמת אישות אין בזה יחוד, דאנשי כנה"ג ביטלו יצה"ר זה, האם להלכתא נמי יש להורות כן, והשיב דכ"ה נמי להלכתא".

* + - 1. **אמנם** עי' בס' תורת היחוד (פרק ב' סוף ס"ק ל"א, אשרי האיש אה"ע ח"ב פרק ט"ו אות י"ד) – "אף דודה הרי היא כאחות, ואכן, יש שהתיר להתייחד עם דודתו (רבינו ירוחם נתיב כג ח"א), מ"מ המנהג כאוסרים"..
  1. **דינם כמו באשת איש**.
     1. חיים ושלום (ח"א סי' י"ט).
     2. אמרי יושר (ח"ב סי' מ"ג).
     3. עזר מקודש (על סעי' א') – "אין ללמוד בזה חוץ מאלו".
     4. עצי ארזים (ס"ק ב').
     5. ערך שי (ד"ה והנה).
     6. פני משה (סי' כ"ב מראה הפנים ס"ק ב').
     7. זכרון עקידת יצחק (עמ' ל').
     8. דבר הלכה (סי' ב', עי' עמ' קצ"ד).
     9. הגרשז"א זצ"ל (שולחן שלמה יחוד סעי' ח', דבר הלכה סוף הוספות לסי' ד' סעי' ג' [עמ' קצ"ד]) - לשונו מובא לקמן.
     10. ***חוט שני (סי' כ"א סוף ס"ק ט"ז) – "אמנם אחות אביו (דודתו) שנזכר בשו"ע שאין לבו נוקפו עליהם, מ"מ מדחזינן דלא הותר בהם יחוד א"כ צ"ל דאין לבו נוקפו עליהם אינו דבר מוחלט אלא שבדרך כלל אין לבו נוקפו".***
     11. שבט הלוי (מבית לוי חי"ח עמ' ל"ב אות ח').
     12. הגר"ד פיינשטיין זצ"ל (קונ' יד דודי עמ' ר"ד אות י"ב).
     13. הגרח"ק זצ"ל (שערי ציון ח"ב עמ' תכ"ח אות י"ג) – "שאלה: האם מותר לאדם להתייחד עם אחות אביו ואחות אמו (השאלה בעיקר עפ"י מש"כ רבינו ירוחם נתיב כ"ג ח"א בדעת התוס' ומש"כ הלבוש באהע"ז סי' כ"ה ס"א), ומה הדין עם כלתו וחמותו (לפי דברי הרש"ש בקידושין פ"א ע"ב). תשובה: לא".
     14. בירור הלכות יחוד (עמ' כ"ט, דפו"ח עמ' ל"א) – "הגם שהדבר הוא פשוט וברור, רק היות ...".
     15. טהרת עם ישראל (ריש עמ' קפ"ז).
     16. הגר"ע אוירבאך שליט"א (Pocket Halacha Series יחוד עמ' ל"ה הע' מ"ד).
     17. שבט הקהתי (Pocket Halacha Series יחוד עמ' ל"ה הע' מ"ד).
     18. חינוך בהלכה (ארטסקרול, פרק י' עמ' מ"ב).
     19. ארחות טהרה (פרק כ' סעי' ה') – "וכן עם דוד ועם דודה, בכל אלו יש איסור יחוד".
     20. Pocket Halacha Series (יחוד עמ' ל"ה, עי' הע' מ"ד).
     21. מנחת איש (פרק ב' סעי' ו') – "העיקר בזה לאסור".
     22. נועם הלכה (יחוד, סי' ד' סעי' ו', סי' ז' סעי' כ"ה).
  2. מראי מקומות – נטעי גבריאל (יחוד פרק א' סעי' ג').

1. כלתו.

קידושין (דף פא:) – "אמר רבי טרפון: **הזהרו בי מפני כלתי**; ליגלג עליו אותו תלמיד. אמר רבי אבהו משום רבי חנינא בן גמליאל: לא היו ימים מועטים, עד שנכשל אותו תלמיד בחמותו".

* 1. **דינה כמו באחותו**.
     1. לבוש (אה"ע סי' כ"ה סעי' א') – "וגדולי החכמים [קדושין פא ע"ב] היו אומרים לתלמידיהם הזהרו בי מפני בתי הזהרו בי מפני כלתי, כלומר אל תניחוני להתייחד עם בתי או עם **כלתי**, ואף על פי שאין איסור בזה כמו שכתבנו לעיל סימן כ"א סעיף ז'".
     2. רש"ש (קידושין דף פא:ד"ה רש"י ד"ה מתייחד) – "ד"ה מתייחד עם אחותו וד"ה ודר עם אמו. נ"ל דצ"ל דבור אחד. ומש"כ דלא תקיף כו' דלא מיגרי בקרובתא קאי נמי לטעמא על אחותו, כי כן פי' בסנהדרין שם על בקרובתא באמו ובאחותו. ולפ"ז נ"ל דאחותו דקאמר רב יהודה ל"ד אלא ה"ה שאר קרובות, ונקט אחותו לרבותא דאף שהיא עמו ראשון בראשון כאב עם בתו ובן עם אמו, אפ"ה יחוד לפרקים הוא דשרי אבל לא בתמידות, ובזה א"ש מה שלגלג אותו תלמיד על ר"ט שלא רצה להתייחד עם **כלתו**".
     3. עי' חקרי לב (אה"ע סי' י"ז ד"ה ומכל).
     4. שלמת יוסף (סי' ל"ד אות א') - לשונו מובא לקמן.
  2. **דינה כמו באשת איש**.
     1. יפה ללב (ח"ד אה"ע סי' כ"ה סעי' א') – "[לבוש] ... ולבי מגמגם במ"ש ואעפ"י שאין איסור בזה כמש"ל סי' כ"א ס"ז דטפי היל"ל כמש"ל סי' כ"ב ס"א כי קרוב הוא יותר ומפורש היטב בענין יחוד שכ' להדיא חוץ מן האב שמותר להתייחד עם בתו, ותו תינח לגבי בתו דמפורש כן במקומות הנז' ברם לגבי כלתו מה דמות לה עם בתו דהשוה אותן יחד וח"ו עשה עצמו כי לא ידע כי כלתו היא כשאר עריות דאסור להתייחד עמהן ולא דמו אהדדי".
     2. עזר מקודש (על סעי' א') – "מה שאמר שם הזהרו בי מפני כלתי, לכאורה אינו שייך לדשמואל ז"ל, שכו"ע מודים בזה. ואולי הכונה הגם שהיה בנו בעלה בעיר".
     3. יוסף אומץ (עמ' רמ"ז).
     4. בית משה (ס"ק י"ד).
     5. אמרי יושר (ח"ב סי' מ"ג אות א') – "רש"ש ... והדבר מבהיל שבדה בלבו היתר כזה והרי מקור ההיתר באחותו הוא מהרא"ש שפוסק כרב אסי וברא"ש גופא שם מבואר דאסור להתייחד עם עריות וכ"ה באה"ע סי' כ"ב רק באחותו מביא הב"ש דברי הרא"ש להתיר אבל בשאר עריות לכו"ע אסור. ומצאתי בזה בס' עזר מקודש להדע"ק זצ"ל באה"ע שם שהרגיש בדברי רש"י הנ"ל והאריך בזה דאף דלא מתגרי בקרובותיו עכ"ז לענין יחוד לא שרי רק באחותו אף לרב אסי אבל בשאר עריות לכו"ע אסור והא דאמר ר"ט הזהרו מפני כלתי וליגלג אותו תלמיד היינו משום דר"ט אמר הזהרו בי אף בבעלה עמה דליכא איסור יחוד".
     6. מאורות נתן (לייטער, סי' מ"ז).
     7. אג"מ (אה"ע ח"א סי' ס', ח"ד סי' ס"ג, סי' ס"ד אות א' ד"ה עכ"פ) – "איברא דתמוה הא דא"ר טרפון בקדושין דף פ"א ע"ב הזהרו בי מפני כלתי לענין יחוד כדפרש"י ד"ה אמר ר' טרפון איזה רבותא ומדת חסידות איכא כאן הא הוא איסור גמור מדאורייתא לכל אדם, וצריך לומר דהוא באופן שליכא איסור יחוד כגון בבעלה בעיר, דאף שלא היה רגיל עמה נמי החמיר, ועיינתי בעזר מקודש ר"ס כ"ב שעמד בזה ותירץ דאיירי בבעלה בעיר כדכתבתי. ומה שכתב שם ואולי שמואל סובר שכלתו שוה עם בתו ולכן הביא מר' טרפון שנזהר מכלתו לאסור גם בתו, א"א לומר כן ...".
     8. באר משה (ח"ד סי' קמ"ה ד"ה שוב אח"ז) – "ודברי הגהות הרש"ש (קדושין פ"א ב' על רש"י ד"ה מייתחד) מרפסין איגרין שבדה מלבו היתרים שאי אפשר לעלותן על הדעת".
     9. הגרשז"א זצ"ל (שולחן שלמה יחוד סעי' ט"ז).
     10. ציץ אליעזר (ח"ו סי' מ' פרק כ' אות ח') – "לחידוש דין גדול שמפליט הרש"ש בהגהותיו לקדושין כאילו דרך אגב, ואשר הבעל אמרי יושר שם נבהל מפניו וזהו ...".
     11. הגריש"א זצ"ל (הערות במסכת קידושין דף פא: ד"ה שם [לשונו מובא לקמן], ד"ה אר"ט) – "אסור מדינא לכו"ע ... ומש"כ הרש"ש ... ודאי דבר זר לומר כן".
     12. שבט הלוי (קובץ מבית לוי חי"ח עמ' ל"ב אות ח').
     13. הגרח"ק זצ"ל (שערי ציון ח"ב עמ' תכ"ח אות י"ג) – "שאלה: האם מותר לאדם להתייחד עם אחות אביו ואחות אמו (השאלה בעיקר עפ"י מש"כ רבינו ירוחם נתיב כ"ג ח"א בדעת התוס' ומש"כ הלבוש באהע"ז סי' כ"ה ס"א), ומה הדין עם כלתו וחמותו (לפי דברי הרש"ש בקידושין פ"א ע"ב). תשובה: לא".
     14. בירור הלכות יחוד (עמ' ל', דפו"ח עמ' ל"ב) – "היוצא לנו מזה שאין שום פוסק לא ראשון ולא אחרון שיתן צד ספק היתר לכלתו ורק בבעלה בעיר יש להתיר אם אין לבו גס בה".
     15. נטעי גבריאל (יחוד פרק א' סעי' א', סעי' ח').
     16. ארחות טהרה (פרק כ' סעי' א') – "גם בקרובי משפחה יש איסור יחוד, כגון איש עם כלתו, ואשה עם חתנה".
     17. מנחת איש (פרק ב' סעי' ז').
     18. נועם הלכה (יחוד, סי' א' סעי' ח', סי' ד' סעי' ו', סי' ז' סעי' ז').
  3. **ר' טרפון, י"ל שהיה בעלה בעיר וכדומה** – עזר מקודש (על סעי' א', לשונו מובא לעיל), אמרי יושר (ח"ב סי' מ"ג אות א', לשונו מובא לעיל), אג"מ (אה"ע ח"ד סי' ס"ג ד"ה איברא, לשונו מובא לעיל), הגריש"א זצ"ל (הערות במסכת קידושין דף פא: ד"ה אר"ט).
     1. מראי מקומות – עין יצחק (אה"ע סי' ח').

1. חמותו.
   1. **דינה כמו באחותו**.
      1. עי' אבן עזרא (דברים פרק כ"ז פסוק י"ט) – "ושוכב עם אשת אב ואחות **וחותנת** אינו נחשד להתייחד עמה, על כן הוא דבר נסתר".
      2. עי' חזקוני (דברים פרק כ"ז פסוק י"ט) – "ושוכב עם אשת אביו ואחותו **וחותנתו** אינו נחשד להתיחד עמהן".
      3. בכור שור (מגדולי תלמידיו של ר"ת, דברים פרק כ"ז פסוק כ') – "אשת אביו: ובהמתו, וחותנתו, ואחותו, הוי רגיל אצלם, ורגיל להתייחד עמהם".
      4. רבינו ירוחם (נתיב כ"ג ח"א קצב-א', גירסא לפנינו) – "מתיחד אדם **עם חמותו** ודר עם אמו ועם בתו כך כתב רב אסי ושמואל אמר אסור להתיחד עם כל עריות שבתורה ואפילו עם בהמה. והתוס' פסקו כרב אסי ואותם אמוראים שלא היו רוצים [דף קצב טור ב] להתיחד עם בהמ' משו' חומרא יתרה והמחמיר תבא עליו ברכה ובכל מקום שאסו' מותר בעדי'. ונר' דבשאר עריו' אסור להתיחד ודוקא לדור אבל לפרקים מותר להתיחד עם כל העריו' הקרובות כגון אחותו ודודתו וכיוצא בהן והרמב"ן כתב סתם אסו' להתיחד עם כל עריות שבתורה חוץ מאמו ובתו וכן נראה עקר".
         1. עי' חיים ושלום (ח"א סי' י"ט) – "יש להגיה בדברי רי"ו במ"ש מתייחד אדם עם חמותו דט"ס הוא וצ"ל עם אחותו יע"ש".
      5. עי' טור (על התורה דברים פרק כ"ז פסוק כ') – "וכן השוכב עם אשת אביו ואחותו **וחותנתו** איננו נחשד להתייחד עמהם".
      6. עי' אברבנאל (דברים פרק כ"ז פסוק י"ד) – "וכן השוכב עם אשת אביו ואחותו **וחותנתו**. אינו נחשד להתיחד עמהם על כן הוא בסתר".
      7. שלמת יוסף (סי' ל"ד אות א') – "הנה מגמ' דקדושין דף פ"א ע"ב מוכח דאם מותר ביחוד של אחותו ובתו מותר גם ביחוד של **חמותו** וכלתו ע"ש בזה ועין ביבמות דף כ"ו ע"א נשי לגבי נשי שכיחי ע"ש בזה ועין קדושין דף י"ב ע"ב וב"ב דף צ"ח ע"ב וכ"מ בזה - ועין כתובות דף צ"ו ע"א".
   2. **דינה כמו באשת איש**.
      1. עי' פסחים (דף קיג:. עי' רשב"ם ב"ב צח: ד"ה בי) – "כדאמרי' בפסחים (דף קיג) הוי זהיר באשתך מחתנה הראשון אמרי לה משום חשד ואמרי לה משום ממון ואיתא להא ואיתא להא ומיהו הוא הדין לכל החתנים אלא שמן הראשון צריך ליזהר חמיו יותר".
      2. עי' עזר מקודש (על סעי' א') – "וחמותו דנקטו חז"ל גבי התלמוד נראה שזה רק מצד שהוא לגלג גם על איסור יחוד חמותו וצלע"ע".
      3. יפה ללב (ח"ד אה"ע סי' כ"ד סעי' ב' ד"ה והנראה) – "והנראה מדברי הראב"ע פ' תבא כי לא נחשדו ישראל ג"כ על משכב אשת אב ואחות וחותנת (דהיינו חמות) ומותר להתייחד עמהן **וזו פליאה** נשגבה לא אוכל לה שהרי כתב לעיל בסי' כ"ב ס"א אסור להתייחד עם ערוה מהעריות בין זקנה בין ילדה וכו' חוץ מהאם עם בנה והאב עם בתו והבעל וכו' מדפרט אלו מכלל דשאר עריות בכלל האיסור דאסור להתייחד עמהן ובכלל הן הנה היו אשת אב ואחות וחמות וצ"ע".
      4. בית משה (ס"ק י"ד).
      5. אג"מ (אה"ע ח"ד סי' ס"ג ד"ה איברא, עי' סי' ס"ד סוף אות א') – "והא מוכרח זה דהא מדמה הגמ' שם גם לחמותו שמפורש שאסור יחוד עם חמותו עוד יותר".
      6. הגריש"א זצ"ל (הערות במסכת קידושין דף פא: ד"ה שם) – "אבל קרובות שבאו ע"י אישות כמו חמותו וכלתו ואשת אחיו ואחות אשתו ואשת אחי אביו פשוט דאסור".
      7. שבט הלוי (קובץ מבית לוי חי"ח עמ' ל"ב אות ח').
      8. עולת יצחק (ח"ב סי' רמ"א אות א' ד"ה ומצד) – "אבל עם חמותו לבד אסור להתייחד, דלא כהראב"ע פרשת כי תבא שכתב שלא נחשדו ישראל על זה, וכבר תמה עליו בספר יפה ללב אהע"ז סימן כ"ד סק"ב".
      9. בירור הלכות יחוד (עמ' ל"א, דפו"ח עמ' ל"ג).
      10. נטעי גבריאל (יחוד פרק א' סעי' א', סעי' ח', סעי' ט').
      11. ילקוט יוסף (קיצור שו"ע סעי' א') – "אסור מן התורה להתייחד עם אשה ... או עם חמותו, אפילו היא זקנה".
      12. מנחת איש (פרק ב' סעי' ז').
      13. נועם הלכה (יחוד, סי' א' סעי' ח', סי' ד' סעי' ו', סי' ז' סעי' ו').
   3. **אשת אב**.
      1. דינה כמו באחותו.
         1. עי' אבן עזרא (דברים פרק כ"ז פסוק י"ט) - לשונו מובא לעיל.
         2. עי' חזקוני (דברים פרק כ"ז פסוק י"ט) - לשונו מובא לעיל.
         3. בכור שור (מגדולי תלמידיו של ר"ת, דברים פרק כ"ז פסוק כ') - לשונו מובא לעיל.
         4. עי' טור (על התורה דברים פרק כ"ז פסוק כ') - לשונו מובא לעיל.
         5. עי' אברבנאל (דברים פרק כ"ז פסוק י"ד) - לשונו מובא לעיל.
      2. דינה כמו באשת איש.
         1. יפה ללב (ח"ד אה"ע סי' כ"ד סעי' ב' ד"ה והנראה) - לשונו מובא לעיל.
         2. שבט הלוי (קובץ מבית לוי חי"ח עמ' ל"ב אות ח').
         3. נטעי גבריאל (יחוד פרק א' סעי' א').
         4. נועם הלכה (יחוד, סי' ד' סעי' ו').
         5. פוסקים.
   4. **שאר קרובים, שמותר להתחתן עמהם**.
      1. דינם כמו באשת איש – עי' אג"מ (יו"ד ח"ב סי' קל"ז ד"ה ובדבר לנשק).
2. אנשי כנסת הגדולה.
   1. **בזה"ז אם יש יצר הרע לאחות**.
      1. קצת – אג"מ (אה"ע ח"ד סי' ס"ד אות א', "אבל עם אחותו אף שג"כ ליכא תאוה אין זה בעצם מצד הבריאה אלא מצד אנשי כה"ג דאהני ביה דלא מגרי בקרובתא מכי כחלינהו ונקרינהו לעיניה שמצד זה איכא הנאה וקצת תאוה לאינשי אך שאינו תקיף כל כך להתגרות בהו שלכן רק להתייחד לפרקים אף לישן בבית אחד בלילה מותר אבל לא לדור בקביעות").
   2. **רש"י** (קידושין דף פא:ד"ה ודר), "ודר עם אמו או עם בתו. דלא תקיף יצריה עלייהו דאהנו ביה אנשי כנסת הגדולה דלא מגרי בקרובתא מכי כחלינהו ונקרינהו לעיניה כו' (סנהדרין דף סד)". **אם הולך רק על אחותו או גם אמו**.
      1. רק אחותו.
         1. אג"מ (אה"ע ח"ד סי' ס"ד אות א') – "מה שפרש"י שם ד"ה ודר עם אמו דלא תקיף יצריה עלייהו דאהני ביה אנשי כנה"ג על מתייחד עם אחותו אבל אינו דר תמיד ביחוד והוא משום דאיכא עכ"פ יצרא קצת להו אך לא תקיף להתגרות בהו, וצריך למחוק תיבות ודר עם אמו או עם בתו ונקודות סימני ההפסק, משום דלא תקיף יצריה עד סוף הדבור הוא גמר דבור מתייחד עם אחותו, ואף שהועתק כן בלשון רש"י שעל הרי"ף וגם בר"ן מ"מ ברור שהוא טעות דהא עם אמו מפורש בקרא שמותר להתייחד שא"כ מוכרחין לומר דבעצם מצד הטבע לא היה יצרא להאם וכיון שגם בתו מותרת אף לדור עם אביה בקביעות תמיד מוכרחין לומר שגם לבתו לא היה בעצם יצרא מצד הטבע וכדחזינן מעובדא דבנתיה דלוט ולא הוצרכו לעובדא דכנה"ג דמעולם לא חטאו בזה, ורק לאחותו וכדומה שהן גם אחות אביו ואחות אמו הוצרכו לעובדא דאנשי כה"ג".
      2. גם אמו.
         1. ב"ח (ס' משיב נפש על מגילת רות פרק א' פסוק ד', י"א-א').
         2. פנ"י (קידושין דף פא:ד"ה פיסקא) – "ואף על גב דפרש"י כן אאמו ואבתו על כרחך דאאחותו נמי קאי דאל"כ אין טעם כלל להתיר ייחוד באחותו טפי מבאחרות".
         3. רש"ש (קידושין דף פא:ד"ה רש"י ד"ה מתייחד) - לשונו מובא לעיל.
         4. המקנה (קידושין דף פא:ד"ה ברש"י ד"ה ודר).
         5. מרגליות הים (דף סד. אות ט').
         6. עזר מקודש (על סעי' א' [שבא למתיר בקביעות]) – "ומ"ש רש"י ז"ל מצד אנשי כנסת הגדולה ע"ה היינו רק לגבי שעם אם ובת מותר לדור וכדמשמע במשנה גם כן שרק לישן בקירוב בשר אסור בשהגדילו ולזה אין הכרע מהפסוק ומכל מקום מותר מצד אנשי כנסת הגדולה ע"ה".
      3. מראי מקומות – הגריש"א זצ"ל (הערות במסכת קידושין דף פא: ד"ה רש"י).
         1. אמרי יושר (ח"ב סי' מ"ג סוף אות א') – "ובגוף דברי רש"י ז"ל שכ' טעם זה גם לענין אמו דמותר להתייחד משוס דאנשי כנה"ג בעי רחמי דלא איגרי בקרובותיו יעוי"ש צע"ג דתא ילפינן לי' מקרא דכי יסיתך וגם הא לרוב פוסקים יחוד אסור מה"ת והאיך ישתנה הדין עי"ז שפעלו אנשי כנה"ג בבית שני".
   3. **רש"י סנהדרין** (דף סד.) **ד"ה אהני, אם הולך גם על אמו**.
      1. לא – אג"מ (אה"ע ח"ד סי' ס"ד אות א', "ומה שכתב רש"י בסנהדרין דף ס"ד ע"א ד"ה אהני ביה הך תקנתא פורתא דלא ייגרי בקריבתה באמו ובאחותו הוא ט"ס וצריך למחוק תיבת באמו ולגרוס רק דלא ליגרי בקריבתה באחותו, ויותר נראה לגרוס באחוותיה").
      2. כן – מרגליות הים (דף סד. אות ט').
      3. מראי מקומות – חוט שני (יחוד ס"ק א' ד"ה ומש"כ, "צ"ע").
   4. **קודם אנשי כנסת הגדולה הכחישו, אם היה יצרא בעריות לאמו** - סנהדרין דף קג: ["כלום יש לו הנאה ממקום שיצאת משם, א"ל כלום ..."].
      1. יש יצרא בעריות לאמו – רש"י (סנהדרין דף סד. ד"ה אהני), ב"ח (משיב נפש על מגילת רות פרק א' פסוק ד', י"א-א'), ערך שי (סי' כ"ב ד"ה ועוד), מרגליות הים (שם אות ט').
      2. אין יצרא בעריות לאמו – תוס' הרא"ש (קידושין דף פא: ד"ה מתיחד, "מתיחד אדם עם אחותו. דלא מגרי יצר הרע בקרובות מאנשי כנסת הגדולה ואילך. ותימה היכי עקרינן איסור יחוד דאוריתא מאנשי כנסת הגדולה ואילך. ונראה לה"ר אלחנן דהיינו טעמא משום דאמו מותרת לכתחלה להתייחד עמה משום דכתיב בן אמך ובאמו אפי' קודם עובדא דאנשי כנסת הגדולה לא הי' יצר הרע שולט כדאמרי' בחלק במעשה דאמון דאמרו לו כלום יש לו הנאה ממקום שיצאת משם אלמא הא בהא תליא, הילכך כיון דאזל לי' יצר הרע משאר קרובות ילפי' מאמו וכיון דלא מגרי בהו שרי להתייחד בהדייהו"), אג"מ (אה"ע ח"ד סי' ס"ד אות א', לשונו מובא לעיל).
      3. מראי מקומות – עזר מקודש (על סעי' א', "ודאם אולי הי' מותר מצד האסמכתא"), חוט שני (יחוד ס"ק א' ד"ה עיין).
   5. **הכחישו היצר לקרובים, מה הפשט**.
      1. מראי מקומות – מהרש"א (יומא ח"א דף סט:), עזר מקודש (על סעי' א'), אג"מ (אה"ע ח"ב סוף סי' ט"ו).
   6. **מה מקור היתר בתו**.
      1. סברא.
         1. תוס' הרא"ש (קידושין דף פא: סוף ד"ה מתיחד) – "והא דשרי בבתו כמו באמו משום דהואיל ויצאה ממנו לא מגרי בי' כלל ואע"ג דלא הוי יצתה ממנו ממש כמו באמו".
         2. אג"מ (אה"ע ח"ד סי' ס"ד אות א') – "ולכן אף שבקרא לא נאמר היתר יחוד לבתו וחזינן שבתו היא שוה לאמו דהא אר"י א"ר אסי (שם דף פ"א ע"ב) דדר עם אמו ועם בתו אפילו דירת קבע והוא משום שידעו שליכא מצד הטבע בעצם שום תאוה לבת וכדחזינן מעובדא דלוט, שלכן לא שייך לאסור אף דירה בקביעות".
      2. פסוק.
         1. פנ"י (קידושין דף פ: ד"ה גמרא, דף פא: ד"ה פיסקא) – "דעיקר ילפותא דייחוד מהאי קרא לאו מרישא דקרא דבן אמך אלא מכולה קרא דכי יסיתך דכתיב ביה או רעך אשר כנפשך בסתר ופרש"י ז"ל בחומש שדיבר הכתוב בהווה שאין הסתה אלא בסתר וא"כ איכא למידק מדכתיב אחיך בן אמך או בנך או בתך או אשת חיקך ולא כתיב נמי אחיך או אחותך אלא על כרחך דאסור להתייחד עם אחותו וה"ה לכל העריות ומש"ה לא שייך בהו הסתה בסתר אלא בהנך דכתיבי דהבת מותרת להתייחד עם אביה כדלקמן. וא"כ ה"ה להאם עם בנה שדין אחד ומשפט אחד להם ...".
         2. המקנה (קידושין דף פ:).
         3. עצי ארזים (ס"ק ב').
      3. אנשי כנסת הגדולה.
         1. עי' עזר מקודש (על סעי' א') – "ומה שכתב רש"י ז"ל שם טעם משום האנשי כנסת הגדולה ז"ל וכן הוא בהר"ן ז"ל שם צל"ע שהרי בש"ס נקטו אסמכתא מיסיתך כו' וצ"ל שכיון שאין האסמכתא רק לגבי אם וטעם היתר בת לא נתפרש לזה כתב טעם זה כי בן מצוי אצל אמו ולא בת אצל אביו רק אצל אמה כמו שאמרו חז"ל. וצריך לומר שקודם בית שני הי' אסור יחוד דבת (ודאם אולי הי' מותר מצד האסמכתא גם אז בלי הבחנה בטעם בזה) וכיון שהתקנה הייתה רק משום שמירה הי' הכל רק לפי הזמנים ... ואולי מכל מקום כמו שבן רגיל עם אמו כן בת עם אביה. ושייך גם בזה האסמכתא מצד ההבחנה בהטעם מצד הרגילות".
   7. **מה המקור לבת בתו**.
      1. פסוק.
         1. הגריש"א זצ"ל (הערות במסכת קידושין דף פ: ד"ה וכתבו) – "וכתבו הפוסקים דבת בתו ובת בנו ג"כ מותר להתייחד עמם. וזהו בכלל בתו והותר אף קודם אנשי כנה"ג וכמו בתו".
      2. אנשי כנסת הגדולה.
         1. פנ"י (קידושין דף פא: ד"ה שם) – "בת בתו ליכא למיחש דהכל יודעין דמחמת חיבה עושה ואיסורא ליכא דלא מגרי יצר הרע בקרובים כמו לעיל באחותו".
      3. מראי מקומות – עזר מקודש (על סעי' א').
   8. מראי מקומות – שיירי קרבן (סוטה סוף דף א:), צפ"פ (איס"ב פרק כ"א הל' ד'), אמרי יושר (ח"ב סי' מ"ג אות א' ד"ה ובאף), אמרי כהן (סי' כ"ו ד"ה ואען), אמרי דוד (סי' ל"ב ד"ה ומה), פני משה (סי' כ"ב מראה הפנים ס"ק ב').
3. יחוד עם פנויה - סעיף ב'.

סנהדרין (דף כא:, ע"ז דף לו: [לשונו מובא לעיל]) – "תנא משמיה דרבי יהושע בן קרחה גדר גדול גדרה תמר באותה שעה. אמרו: לבנות מלכים כך לבנות הדיוטות על אחת כמה וכמה, אם לצנועות כך לפרוצות על אחת כמה וכמה. אמר רב יהודה אמר רב: באותה שעה גזרו על הייחוד, ועל הפנויה. יחוד. דאורייתא הוא, דאמר רבי יוחנן משום רבי שמעון בן יהוצדק: רמז לייחוד מן התורה מניין שנאמר כי יסיתך אחיך בן אמך, וכי בן אם מסית בן אב אינו מסית. אלא לומר לך: בן מתייחד עם אמו, ואין אחר מתייחד עם כל עריות שבתורה. אלא אימא: גזרו על ייחוד דפנויה".

* 1. **הגזירה היתה על ארעי**.
     1. ערה"ש (סעי' ג') – "כשאירע מעשה אמנון ותמר גזר דוד ובית דינו על איסור יחוד עם פנויה אף שהיא קטנה שאין לה וסת עדיין דביש לה וסת הרי היא ערוה מפני נדתה כמ"ש דאע"פ שאינה ערוה בכלל יחוד עריות היא ולאו דקודם לזה היה מותר יחוד גמור דא"א לומר כן דפשיטא שזהו קרוב לבא לידי עבירה דאפילו במחולות אסורים לחול יחד כדכתיב [תהלים קמח, יב] בחורים וגם בתולות זקנים עם נערים ולא כתיב בחורים עם בתולות ש"מ דלילך יחד במחול בחור ובתולה איסור גמור הוא וכן בסוף שפטים כתיב ויצוו את בני בנימין לאמר לכו וארבתם בכרמים וראיתם והנה אם יצאו בנות שילו לחול במחולות ויצאתם מן הכרמים וחטפתם וגו' ולמה לא צוו אותם שילכו בהמחולות אלא ודאי דזהו איסור גמור הוא ולא היו מניחין בנות שילו שיתערבו עמהן לכך צוום להסתר בכרמים אלא שגזרו אף על יחוד ארעי כמו בעריות וזהו שכתבו הרמב"ם והטור והש"ע דבכלל יחוד עריות היא כלומר דאפילו יחוד ארעי אסור".
     2. הגרשז"א זצ"ל (ישורון חט"ז עמ' ש"פ אות ג') – "בערה"ש כתב שגם פנויה היה אסור בקביעות דלא גרע מחבוק ונישוק, והגזירה היתה על ארעי".
  2. **אפילו ארוסתו**.
     1. אורחות חיים (הל' קידושין אות כ"א) – "ומה שאנו אומרים בברכת האירוסין ואסר לנו את הארוסות מדרבנן שגזרו על ייחוד דפנויה ואף את הארוסה לא התירו עד שתכנס לחופה".
     2. רמ"א (סי' נה סעי' א') – "ואפילו ביחוד, אסורים".
     3. בנימין זאב (סי' ש"ג) – "ומהאי דאמרינן וביהודה שאנו יש לדייק שאסור להתייחד האידנא האיש עם ארוסתו בלא ברכה וכן דקדק רבינו יחיאל מפריש דאסור להתייחד עם ארוסתו בלא ברכה והיינו האי דאמרינן ואסר לנו את הארוסות וה"פ חכמים שגזרו על ייחוד דפנויה גזרו נמי על יחוד דארוסות כדאיתא במרדכי ריש פ"ק דכתובות והחכמים שגזרו על ייחוד דפנויה היו מב"ד של דוד".
     4. חלקת מחוקק (סי' נ"ה ס"ק א') – "ואפילו ביחוד אסורים. ה"ה משודכת ג"כ אסורה ביחוד דכל שאסורה בביאה אסורה ביחוד והוא מכלל הגזירה שגזרו על יחוד פנויה כמבואר לעיל סי' כ"ב".
     5. מור וקציעה (או"ח סוף סי' רי"ז) – "הלא גזרו אפילו על יחוד דפנויה ואפילו הארוס".
     6. ערה"ש (סי' נ"ה סעי' א') – "ומ"מ אסור לו להארוס לבא על ארוסתו קודם החופה וזהו שיסדו אנשי כנה"ג בהברכות ואסר לנו את הארוסות שלא יבא הארוס על ארוסתו קודם החופה והברכות ואיסור זה הוא מדרבנן כמו שגזרו על הפנויה והבא על ארוסתו בבית חמיו מכין אותו מכת מרדות וכך אמרו חז"ל כלה בלא ברכה אסורה לבעלה כנדה [מס' כלה] וגם להתייחד עמה אסרו חכמים כמו שגזרו על יחוד דפנויה [ב"י] וכן משודכת אסורה ביחוד עם המשודך דכל שאסורה בביאה אסורה ביחוד [חמ"ח]".
     7. מראי מקומות – שואל ומשיב (מהדורה רביעאה ח"א סי' ל').

1. יחוד עם "נדה" פנויה.
   1. **דאורייתא**.
      1. ריב"ש (סי' תכ"ה ד"ה ויחוד) – "ויחוד הנדה, ג"כ בפנויה: כל שהוחזקה נדה, אסור מן התורה. שהרי יחוד העריות, מן התורה; כדאיתא בהדיא, במסכת ע"ז, פרק אין מעמידין (ל"ו:). והנדה, הרי היא כשאר העריות, ובכללן; כדאיתא בפרק הבא על יבמתו (נ"ד)".
      2. רא"ש (קיצור הל' נדה, אחר הל' מקואות במס' נדה).
      3. מהר"ש אבוהב (ס' הזכרונות זכרון ה').
      4. מהר"ם (סנהדרין דף לז. תד"ה התורה).
      5. גור אריה (ס"ק א') – "יחוד פנויה שהוחזקה נדה אסור דאורייתא. ריב"ש [סי'] תכ"ה, יו"ד [סימן] קפ"ג".
      6. מהר"י הלוי (ח"א סי' ט"ז ד"ה והנה תורף) – "פשיטא דאסור להתיחד עמה מה"ת כדין כל העריות".
      7. חקרי לב (אה"ע סי' י"ז ד"ה כי).
      8. חכ"א (בינת אדם שער בית הנשים שאלה י"ז ס"ק כ"ח) – "אך כשהיא נדה היא בכלל עריות דדוקא בעל עם אשתו נדה מותר ואם כן הוי כולן דאורייתא בזמן הזה שאין הפנויות טובלות".
      9. טוב טעם ודעת (תליתאי ח"א סי' ה' ד"ה והנה כעת) – "יש בזה איסור יחוד מן התורה".
      10. זית רענן (כרך א' אה"ע הל' א' סוף סי' א') – "דסתם פנויות נידות הן ואסורה ביחוד מדאורייתא כשאר עריות".
      11. חפץ חיים (אהבת חסד ח"ג פרק ו' בהג"ה א').
      12. עי' ערה"ש (סוף סעי' א', ריש סעי' ג') – "ופנויה נדה היא ערוה ככל העריות".
      13. מור ואהלות (אהל ארץ נוד סי' קצ"ה ד"ה אך, ד"ה אמר).
      14. יד יצחק (ח"ג סי' ר"כ אות ב') – "דיש בה חשש דאוריי' ל"מ בא"א אלא גם בפנוי' יש איסו' נדה ...".
      15. טהרת ישראל (סעי' ט').
      16. אג"מ (אה"ע ח"א סי' ס"א, ח"ד סי' ס"ה סוף אות י', סוף אות י"ב) – "פנויה שהיא נדה שאיסור היחוד הוא מדאורייתא".
      17. הגרשז"א זצ"ל (מכתב בס' ועלהו לא יבול ח"ב עמ' ש"נ, תורת היחוד פרק א' סוף הע' ב', נשמת אברהם ח"ג סי' כ"ב סוף הע' ג', ישורון חט"ז עמ' שפ"א ד"ה קבלתי, שולחן שלמה יחוד סעי' נ', עי' רפואה ח"ג עמ' נ"ט והע' ל') – "יחוד פנויה בזה"ז הוי נמי מה"ת מחמת איסור נדה".
      18. הגריש"א זצ"ל (קובץ תשובות ח"א סוף סי' פ"ב) – "ומש"כ על הבינ"א דא"י מנלי' דנדה היא בכלל ערוה ואסור להתיחד עמה מן התורה מאחר שיש היתר לאיסורו. הדברים מפורשים בריב"ש סימן תכ"ה וזל"ש, ויחוד הנדה גם בפנויה אסור מן התורה שהרי יחוד העריות מן התורה - והנדה היא כשאר עריות ובכללן כיבמות נ"ד ובזה חמורה הפנויה נדה מאשתו נדה כו' זולת החתן כשלא בעל דתקיף יצרי' עיין שם, ולא מיקרי יש התר לאיסורו שמא לא תתרצה להנשא אליו".
      19. שבט הלוי (ח"ה סי' ר"א אות ג') – "ויחוד פנויה בזה"ז כאמור בודאי בכלל יחוד דעריות ואסור מה"ת, ועיין אוצה"פ בשם רש"י אבות פ"ב מ"י דנראה מדבריו דיחוד פנוי' אפי' נדה רק דרבנן מכ"מ הסכמת הפוסקים אינו כן".
      20. עי' משנה הלכות (ח"ה סי' קכ"ח) – "העולה לדידן דיחוד עם פנויה נדה אסור לכ"ע ולרוב הפוסקים אסור הוא מדאורייתא ולמקצתם עכ"פ מדרבנן אסור להתייחד עם פנויה נדה".
      21. דבר הלכה (סי' א' סעי' ג').
      22. בירור הלכות יחוד (עמ' י"ד, דפו"ח עמ' ט"ז).
      23. חוט שני (יחוד ס"ק ד') – "ונקטו רוב האחרונים דיחוד עם נדה פנויה הוא איסור תורה".
      24. אורחות הבית (פרק י"ד סעי' ב', תשובות והנהגות ח"ב סי' תרנ"ז ד"ה והנה, ח"ה סי' של"א אות ב', עי' ח"א סוף סי' תשע"ו) – "ודעת גדולי הפוסקים דבפנויה יש איסור יחוד דאורייתא מפני שהיא נדה".
      25. הגר"ד פיינשטיין זצ"ל (קונ' יד דודי עמ' ר"ד אות ט').
      26. תורת היחוד (פרק א' סעי' ב').
      27. אמרי יעקב (ס"ק י"ד, ס"ק ט"ו).
      28. מראה כהן (הע' ג').
   2. **דרבנן**.
      1. עי' מהר"י וייל (סי' נ"ה, **יש לדחוק** שהיא מסולקת דמים) – "ההיא איתתא ארמלתא שהכנסת אותה ובנה לביתך והיא משועבדת לך לשרת לך בצרכי הבית ... נ"ל אם אין איש עוד בבית אלא אתה והאשה ובנה שיש כאן איסור יחוד. דאמרי' פרק י' יוחסין אמר רב יודא אמר רב לא שנו אלא בעיר אבל בדרך עד שיהיו שלש' שמא יצטרך אחד מהם להשתין מים ונמצא אחד מהם מתייחד עם הערוה וכ"ש הכא דהא אי אפשר שיהא הבן בתדירות בביתך לפעמים שהוא הולך לשוק או לטייל ונמצא אתה מתייחד עם האשה. ומדקאמר שמא יצטרך אחד להשתין מים אלמא אפילו שאינו שוהה אלא מעט א"ה אסור משום יחוד כ"ש הכא שלפעמים שוהה הבן זמן מרובה. ואם נפשך לומר התם איירי בערוה דאורייתא דאיסור יחוד הוי דאורייתא משום הכי אחמירו ביה רבנן אבל הכא כיון שהאשה היא פנויה ואיסור יחוד הוי דרבנן לא אחמירו כולי האי. איברא לאו הכי הוא דאדרבא יחוד דפנויה חמיר טפי מערוה דאורייתא מדאמר פרק אין מעמידין ובפרק איזהו נשך תני רב יוסף ארמלתא לא תרבי כלבא ולא תשרי בר בי רב באושפיז'. אלמא שאסור להיות דר אצל אלמנה אפילו בלא יחוד מה שאין כן בערוה דאורייתא ...".
      2. הגר"ש לנדא זצ"ל (בנוב"ת אה"ע סי' ל"ז ד"ה ואין) – "שכל הפנויות הם בחזקת נדות ואיכא מכשלה גדולה באיסור נדה שהוא בכרת אבל בנדון דידן ליכא אלא חשש יחוד עם המשרתת שהיא פנויה והמשרתת אינה פרוצה ליכא חשש לומר שתזנה עמו ואינו אלא איסור יחוד עם פנויה וליכא איסור דאורייתא דיחוד עם פנויה מדברי קבלה שדוד ובית דינו גזרו על יחוד פנויה".
      3. הגר' יצחק אלחנן זצ"ל (אהל ארץ נוד סי' קצ"ה ד"ה אחד"ש) – "ועיקר איסור יחוד דפנויה אינו רק מדרבנן וגם יחוד עם אשה נדה ג"כ אינו אלא דרבנן וכמ"ש התוס' בסוטה דף ז' ד"ה נדה דכיון דיש היתר לאיסורו שאני".
      4. בית משה (סוף ס"ק א').
      5. זרע יצחק (סי' ט"ז ערוגה ה').
      6. ציץ אליעזר (ח"ו סי' מ' פרק א' אות י"ז, פרק ח' אות ו', פרק כ"ה [והראיה מרש"י אבות פרק ב' סוף משנה י', וכ"כ שו"ת שבט הלוי (ח"ה סי' ר"א אות ג' ד"ה ויחוד), הוי פלא. שו"ר בדבר הלכה (סי' א' ס"ק ח'), שהביא הראיה משם להפוך. וכן עי' נשמת אברהם (ח"ג סי' כ"ב הע' ג')]).
   3. מראי מקומות – תוס' (שבת דף יג., סוטה דף ז., סנהדרין דף לז.), אמרי כהן (סי' כ"ו ד"ה ואען), ***פתחא זוטא (נדה סי' קפ"ג ס"ק ה'),*** בצל החכמה (ח"ד סי' י"ד אות ט"ו), הלכות יחוד (פרץ, סי' ח'), עלי זבח (בדיני יהרג ואל יעבור פרק ט' סעי' ח').
      1. איסור תשמיש בנדה פנויה, אם היא דאורייתא או רק דרבנן [החידוש של התוה"ש] - עי' יו"ד סי' קפ"ג, לשיטות ומראי מקומות.
2. יחוד עם עכו"ם.
   1. **אשת איש**.
      1. אסור מדאורייתא.
         1. מנחת חינוך (מצוה קפ"ח ס"ק ה') – "ודוקא על עכו"מ פנוי' הוא בכלל גזרתם אבל אם היתה א"א הוא חייב בעשה ודבק באשתו ע' תוס' ובית שמואל סי' ט"ז [סק"ב] ג"כ מה"ת אסור יחוד".
      2. מראי מקומות – חיי הלוי (ח"ב סי' ע"ח אות ג'), אוצר הפוסקים (ס"ק ט' אות ג').
   2. **מטפל נכרי** **לזקנה**.
      1. חשוקי חמד (ב"מ דף עא.) – "שאלה. אלמנה זקנה שהגיע לרופא ומבקשת ממנו שיכתוב עבורה המלצה, שהיא זקוקה לשירותיו של המטפל הנכרי, אשר טיפל עד עתה במסירות בבעלה המנוח. לטענת האלמנה, מדובר במטפל נאמן ומסור ביותר, המכיר את כל ענייניה, ויביא לה תועלת גדולה אם ימשיך לטפל גם בה. ועתה שואל הרופא מותר לו לכתוב את ההמלצה [שמן הסתם תביא לאישור קבלת המטפל], או שמא הרי מכשילה באיסור יחוד עם הנכרי, שגזרו עליו שמאי והלל [כמבואר בשו"ע (אבהע"ז סימן כב ס"ב). תשובה. **אסור לרופא לכתוב לה המלצה זו, כיון שהוא מכשילה באיסור יחוד**, והרי הוא מסייע לדבר עבירה, ולכמה פוסקים הוא גם עובר על 'לפני עור לא תתן מכשול'. ונראה שאם אכן מדובר בשעת הדחק, ניתן להתקין מצלמות נסתרות בתוך הבית, באופן שבני משפחתה של הזקנה יוכלו לראות במעשיו בכל רגע [אף בלילה] ובכל מקום, ובזה לא קיים איסור יחוד, [כשם שמצינו לעניין חלון שדרכו ניתן לראות את הנעשה בבית, כמבואר בתשובת הנודע ביהודה (קמא אבהע"ז סימן עא)]. ואם לא ניתן לעשות כן, אין מקום להקל".
   3. **ציורים שונים**.
      1. עכו"ם ואשתו עמו - עי' לקמן סעי' ג'.
      2. נכרית שתנעול הדלת - עי' לקמן סעי' ו'.
      3. יחוד עם גוי כשבעלה בעיר - עי' לקמן סעי' ח'.
      4. יחוד עם גויה כשבעלה בעיר או כשבעלה עמה - עי' לקמן סעי' ח'.
      5. משרתת גויה, האם נחשב ליבו גס בה - עי' לקמן סעי' ח'.
      6. שמירת ילדים עם נכרית - עי' לקמן סעי' י'.
      7. מראי מקומות.
         1. הגרח"ק זצ"ל (שערי ציון ח"ב עמ' תכ"ח אות י"א) – "שאלה: איש אחד ונשים הרבה ואחת מהן היא כותית, אי שרי להתייחד עמהן. תשובה: לא".
         2. הגרח"ק זצ"ל (שערי ציון ח"ב עמ' תכ"ח אות י"ב) – "שאלה: האם יתכן חילוקי דינים בין יחוד פנויה ליחוד עם נכרית, שזה משום חשש ביאה וזה משום ע"ז (חילוקים כגון בעלה בעיר בכותית, ג' נכריות [להמתירים ג' ישראליות], וכן גבי שיעור יחוד). תשובה: אין חילוק".
   4. **סוגיא בשבת** (דף קכז:): **יחוד במטרוניתא** – "תנו רבנן: פעם אחת הוצרך דבר אחד לתלמידי חכמים אצל מטרוניתא אחת, שכל גדולי רומי מצויין אצלה. אמרו: מי ילך. אמר להם רבי יהושע: אני אלך. הלך רבי יהושע ותלמידיו, כיון שהגיע לפתח ביתה חלץ תפיליו ברחוק ארבע אמות, ונכנס ונעל הדלת בפניהן".
      1. לקוטי ר' בצלאל אשכנז זצ"ל (דף קכז:) – "היתה בעלת עצה, והיה ידוע לכל, והיה רגלים לדבר שלא נכנס שם אלא לעצה".
      2. יעב"ץ (דף קכז:) – "כהאי גוונא לית בה משום יחוד … משום דהוה לה לדבר עמה בעסק מלכות לא חש לה כהאי גוונא לא גזרו".
      3. ראמ"ה (דף קכז:) – "קודם י"ח דבר היה דלא אסרו יחוד בנותיהן".
         1. הגריש"א זצ"ל (הערות במסכת שבת דף קכז: ד"ה ונעל) – "ויש מתרצין שהיה קודם גזירת י"ח דבר שאסרו יחוד נכרית. אך קשה דתוס' בפ"ק (עי' י"ד ב' תוד"ה ואילו) כתבו שכבר בזמן הלל גזרו, וכאן הוא ר' יהושע".
      4. צור יעקב (ח"א סי' ט"ז ד"ה אבל כבר) – "דבעלה עמה ליכא משום יחוד והי' בעלה עמה".
      5. הגריש"א זצ"ל (הערות במסכת שבת דף קכז: ד"ה ונעל) – "ונעל הדלת בפניהן. וצ"ב דהא גזרו על יחוד נכרית, (ע"ז ל"ו ב' ועי' לעיל י"ז ב') ואולי היה פיקו"נ, ואף די"א דייחוד הוי אבזרייהו דגילוי עריות וא"כ יהרג ואל יעבור, (עי' שו"ת צור יעקב סי' ט"ז). י"ל דנכרית שאני (שאני) דלאו משום עריות הוא".
      6. ברכת אברהם (שבת דף קכז: ד"ה ונעל) – "ונעל הדלת בפניהן. וצ"ע מה ההיתר על היחוד, הא קי"ל (אה"ע כ"ב ס"ב) דאסרו יחוד גם עם גויים. וי"ל שהיה בעלה בעיר (שם ס"ח) שאימת בעלה עליה, וכל שכן מלכה, שבעלה מלך ויהרגנה על זה. וראיתי בהערות בשם הגרשי"א, שתירץ דיתכן שהיה ענין פקו"נ, ואע"ג די"א דגם יחוד בכלל אביזרייהו דגילוי עריות ויהרג ואל יעבור, י"ל דנכרית שאני דאינו בגדר עריות. ע"כ. והנה גם בעריות כתב הש"ך (קנ"ז ססק"י) דבערוה דרבנן לכו"ע יעבור ואל יהרג, ופשוט הוא, וכן משמע בב"י שם, עכ"ל. לפ"ז א"ש, ומיהו בבהגר"א (קנ"ה ס"ק ט"ז וי"ז) חולק וס"ל דגם בדרבנן יהרג ואל יעבור".
      7. חשוקי חמד (שבת דף קכז: [עמ' תרנ"ה], צהר חט"ו עמ' תקל"ט) – "מלכה נכריה הרוצה לדבר בסתר עם יהודי: שאלה. מלכה נכריה הרוצה לדבר דבר סתר בחדר נעול עם יהודי, האם מותר לו להתייחד עמה. תשובה. נאמר במסכת שבת דף קכז ע"ב פעם אחת הוצרך דבר אחד לתלמידי חכמים אצל מטרוניתא אחת שכל גדולי רומי מצויין אצלה. אמרו מי ילך. אמר להם רבי יהושע אני אלך, הלך רבי יהושע ותלמידיו, כיון שהגיע לפתח ביתה..., עיין שם. וצ"ע איך נתייחד עמה. והשיב על כך בהגהות רא"מ הורביץ זצ"ל שע"כ מעשה זה היה קודם גזירת י"ח דבר, דלא אסרו יחוד בנותיהן. ומ"מ כבר נגזר על נכרים גדולים טומאה, מדטבל לצינורא דידה..., עכ"ל. משמע מדבריו שעכשיו לאחר שגזרו אסור להתייחד הגם שהיא מטרוניתא שכל גדולי רומי מצויין אצלה. אולם היעב"ץ (בהגהותיו) כתב: ש"מ כה"ג לית ביה משום יחוד,... משום דבכה"ג לא גזרו, עכ"ל. ואולי לשיטתו גם בעניננו מותר, משום דבכה"ג לא גזרו. ונראה כוונתו שהיה בזה חשש פיקוח נפש לכלל ישראל, ובכה"ג לא גזרו".

חשוקי חמד (שבת דף קכז: [עמ' תרנ"ו], צהר חט"ו עמ' תקל"ט) – "רופאה נכריה מנהלת בי"ח הרוצה לדבר דבר סתר עם חולה: שאלה. מה הדין במנהלת בית חולים הרוצה לדבר דבר סתר בחדרה הפרטי עם חולה המאושפז בבית חולים, ואם יסרב להיכנס לחדרה, תעלב ועלול להיות שיסבול מכך, [או שרוצה לדבר עם אדם שבנו מאושפז שם]. תשובה. יתכן שלפי היעב"ץ מותר דבכה"ג לא גזרו, כיון שעלול לגרום לסכנת נפשות, אכן למעשה ודאי שאסור להתיחד אפילו עם נכריה. והנה בספר דבר הלכה כתוב בהקדמה שהיה מעשה כזה, והחולה סירב לדבר עם מנהלת המחלקה ונעלבה והדבר הגיע לידי סכנה. וכתב הדבר הלכה שיש כאן טעות בעיני האנשים החושבים שיחוד אסור בגלל חשש שמא יבא לידי חטא, ואין כך הדבר היחוד הוא עצמו אסור מחמת קירוב הדעת ולא בגלל חשש חטא".

* + 1. מראי מקומות – דבר הלכה (סי' ז' הע' כ"א, "צור יעקב"), תורת היולדת (פרק י"ד הע' ד', "ה'צור יעקב'"), נטעי גבריאל (פרק ו' הע' ג'), דף על הדף (דף קכז:, עמ' רח"צ).

1. יחוד עם נכרי בזה"ז -האם הדין של 'שלא יתייחד ישראל עם עכו"ם' שייך בזה"ז (בין איש לאיש).
   1. **מחמיר**.
      1. מחבר (יו"ד סי' קנ"ג סעי' ב') – "לא יתייחד ישראל עם עובדי כוכבים, מפני שהם **חשודים על שפיכות דמים**".
         1. אין חולקים (רמ"א, ש"ך, ט"ז, וכל הנו"כ על הדף).
      2. זבחי צדק (יו"ד סי' קט"ז ס"ק ק"ח).
      3. כה"ח (יו"ד סי' קט"ז ס"ק קס"ו, עי' או"ח סי' כ' ס"ק י"ב [לשונו מובא לקמן]).
      4. שבט הלוי (מבית לוי בענייני יו"ד עמ' ק"ט אות ט', הע' י"א) – "אסור להתייחד עם הנכרי מפני סכנה [וע"כ **אין לנסוע עם נהג מונית נכרי ביחידות**]".
      5. הגר"א נבנצל שליט"א (***ביצחק יקרא סוף ח"ו צבור אות ז') – "אסור".***
      6. נטעי גבריאל (יחוד פרק נ"א אות י"א) – **"אין להתייחד עם נכרי מחשש שפיכת דמים, וי"א להקל דלא חשודין העכו"ם על כן, ובפרט במקום שאימת מלכות עליהם. אך בשנים האחרונים נתרבו רוצחים שונאי ישראל בין אומות העולם ובפרט הערביים אסור להתייחד עם גוי, וכן יקפיד שלא יסע אתו לבדו"**.
      7. בין ישראל לנכרי (סי' מ"א יו"ד אות ד').
      8. שער היחוד (סעי' ד' דרך קצרה ס"ק א', וציוני דרך ס"ק ד').
      9. שמירת הגוף והנפש (סי' קמ"ג).
   2. **מיקל: אינו נוגע בזמן הזה**.
      1. תפארת ישראל (ע"ז פרק ב' אות ה') – "מפני שחשודין על שפיכות דמים. והשתא אינן חשודין על כך".
      2. עי' הגר"י ענגיל זצ"ל (הקדמה לספרו גבורות שמונים [אולי כתב כן מחמת הצנזורא]) – "כל עכו"ם שנזכר בספר זה אין הכוונה חלילה על האומות שבזמנינו. כי ח"ו לדבר דבר או חצי דבר עליהם חלילה. כי אנשים ישרים ואנשי מוסר המה. ואנחנו חוסים תחת כנפיהם. רק הכוונה על העמים הקדמונים שבזמן הש"ס. אשר הזהירו אותנו חז"ל שלא להתרפאות מהם. ולא להתייחד. כי היו חשודים על ש"ד. אבל עתה מתרפאין מהם. ומתייחדין עמהם. כי כולם יראי את ד'".
      3. קהלות יעקב (דבר הלכה עמ' רי"ח על סעי' ט"ז) – "החו"י מתיר וכן הסברא דהוא מפחד".
      4. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש אה"ע ח"ב פרק ט"ו אות ל"ג) – "מותר לאיש יהודי להתייחד עם גוי, שהיום אין חוששין לרציחה, ואפשר לקחת גוי לטפל בזקן יהודי ולישון עמו".
   3. **וא"ת דהגוי מירתת**: י"ל, אין היתר נוגע לממון, או שימצאוהו אח"כ – הגרח"ק זצ"ל (מסכת כותים פרק א' מטהר ס"ק כ"ב, "ומה שהתירו התוס' ביוצא ונכנס היינו שמתיירא שימצאוהו באמצע הריגתו וע"ז הוא מתיירא אבל מה שיתודע אח"כ אינו חושש ...").
      1. **משנה הלכות (ח"ט סוף סי' קנ"ט**) – "נסתפקתי האיך סומכים בזה על אחות עכו"ם שתתייחד עם חולה ישראל יומם ולילה ולא חיישינן שמא תמיתהו ועיין פ' אין מעמידין דף כ"ה ע"ב לא יתייחד עמהם ובדף כ"ז שם אין מתרפאין מהן וי"ל לפמ"ש הרמ"א סי' קנ"ה ס"א וי"א דכל זה אינו אסור אלא כשהעו"כ עושה בחנם אבל אם עושה בשכר בכל ענין מותר דחייש לפסידא דאגריה והגם שמהרש"ל והב"ח תמהו אהלכה זו הש"ך דחה דבריהם והמליץ בעד הרמ"א ז"ל והכ"נ כן".
   4. מכירת טלית מצוייצת לעכו"ם**.**
      1. **בזמן הזה אינן חשודים על שפיכת דמים [רק חשש זנות].**
         1. ח"א (כלל י"א **סעי' מ"ב) – "עיין בש"ע סימן כ' דלטעם שמא יתלוה כו', נראה לי דליתא בזמן הזה דאינם חשודים על שפיכת דמים. אבל טעם דזונה אפשר לחוש".**
         2. **מ"ב (סי' כ' ס"ק ז') – "ועיין בח"א שכתב דלטעם שמא יתלווה ליכא למיחש השתא דאינן חשודים על ש"ד".**
      2. **חשודים על שפיכת דמים.**
         1. כה"ח (או"ח סי' כ' ס"ק י"ב) – "כתב ח"א כלל י"א ... ול"נ דאיתא ואיתא דהא שמענו כמה וכמה פעמים שעשו וגם בקשו לעשות ר"ל. ודברי רז"ל אינם זזים ממקומם".
         2. נטעי גבריאל (יחוד פרק נ"א אות י"א, הע' י"ח) – "כה"ח ... וכ"כ לקט הקמח החדש סק"ה, ובעו"ה לא זו בלבד שהם חשודים אלא קמים ועושים מעשה רח"ל"**.**
         3. פסקי תשובות (**סי' כ' אות ד', הע' י"א) – "עדיין קיים חשש זה שכתב השו"ע, שעלול להגיע טליתות גם לגורמים עוינים החשודים על רציחת יהודים רח"ל. [כה"ח]".**
2. מכת מרדות.
   1. **כשאין לה בנים, אם מלקין על הייחוד**.
      1. לא – ריטב"א (קידושין דף פא.), פנ"י (קידושין דף פא. ד"ה אמר), ישעות יעקב (אה"ע סי' כ"ב ס"ק ב'), עי' הגריש"א זצ"ל (הערות במסכת קידושין דף פא. ד"ה אמר).
      2. כן – ט"ז (ס"ק ז').
      3. מראי מקומות – טהרת ישראל (סעי' י"א, "וצ"ע").
   2. **האיסור על שניהם**.
      1. צפנת פענח (הל' איס"ב פרק כ"ב הל' ח', הל' י').
      2. משנה הלכות (ח"ה סי' קל"ב).
      3. ארחות טהרה (פרק כ' סעי' ב') – "האיסור הוא בין על האיש ובין על האשה".
3. אשתו משמרתו - סעיף ג'.
   1. **גירסת המשנה** (קידושין דף פ:) – "רבי שמעון אומר: אף איש אחד מתייחד עם שתי נשים **בזמן שאשתו עמו** וישן עמהם בפונדקי, מפני שאשתו משמרתו". האם רק ר"ש מתיר בזמן שאשתו עמו. או שזה לכו"ע.
      1. "בזמן שאשתו עמו" הוי לכו"ע – ר"י (תוס' קידושין דף פ: ד"ה רבי, "לכך נראה לר"י (דלרבי שמעון) [דלרבנן נמי] אינו אסור אלא כשאין אשתו עמו דוקא והכי גרסינן ר' שמעון אומר אף איש אחד מתייחד עם שתי נשים ובזמן שאשתו עמו ישן עמהן בפונדקי מפני שאשתו משמרתו ואתאן אפילו לרבנן ואפילו עם אשה אחת"), רי"ף (קידושין דף לג.), רא"ש (קידושין פרק ד' סי' כ"ד), פסקי ריא"ז (קידושין ריש דף פ:).
         1. לפ"ז צ"ב למה הגמרא כ' "נימא, מתני' דלא כאבא שאול ...", הא אבא שמואל הוי כר' שמעון. וצ"ע.
      2. "בזמן שאשתו עמו" הוי לפי ר"ש, ופסק כר"ש – גר"א (קידושין דף פ:, אמנם עי' הגר"א בשו"ע ס"ק ח').
      3. מראי מקומות – ר"ן (קידושין דף לב: ד"ה מתני').
   2. **אשתו ישינה: האם היא שומרת**.
      1. כן.
         1. משנה (דף פ:) – "וישן עמהם בפונדקי, מפני שאשתו משמרתו".
         2. מאירי (דף פ: ד"ה אמר) – "ומכל מקום אף באשה אחת מותר בזמן שאשתו עמו בבית מפני שאשתו משמרתו ולא סוף דבר ביום ובבית שלה אלא אף בלילה בזמן שאדם ישן ובבית אחד כגון פונדקי הוא ישן עמהם הואיל ואשתו עמו בפונדקי שאשתו משמרתו ששנתה מתנדדת מאמתה של זו שאין האשה מתקנאה אלא בירך חברתה".
         3. פני יהושע (דף פ: ד"ה תוספות).
         4. עי' עזר מקודש (סעי' ה') – "ואולי שמירה דידה הוא מעולה ביותר שנותנת דעתה ביותר לשמרו מכל שומר דעלמא ... ולכך יש לומר שמרתת מלסמוך את עצמו על שינתה וגם אם היה נראה לו שישנה בעומק אחר כל הנסיונות חושש שברגע שתקוץ תרגיש כיון שדעתה עלויה תמיד, גם חושש שעושה את עצמה כישנה כדי לנסותו כי דעתה על זה תמיד ומזלייהו חזו זה את זה ... וצלע"ע בכל זה".
         5. דבר הלכה (סי' ו' סעי' י').
         6. עי' ציץ אליעזר (ח"ו סי' מ' פרק י"ג) – "עם נימוקים הגיוניים להתיר גם כשהיא ישינה".
         7. עמק התשובה (ח"ג סי' צ"ו אות י"ד).
         8. הגריש"א זצ"ל (תורת יחוד פרק ו' הע' י', אשרי האיש אה"ע ח"ב פרק ט"ז הע' ל"א [לשונו מובא לקמן]) - אפי' היא לא יודעת שבא אחרת.
         9. אבני ישפה (אהל יעקב ח' אלול תש"ע) – "מותר להתיחד אם אלף נשים כאשר אשתו עמו. אין זה משנה שהיא ישנה כיון שהוא מפחד ממנה גם כאשר היא ישנה שמא תתעורר".
         10. חוט שני (שיעורי שלמי תודה תפילה וענינים עמ' קפ"ד אות שפ"ב) – "כשהבעל ואשתו בבית ויש אשה שאסורה ביחוד בבית, **ואשתו באמבטיה אף שוודאי שלא תצא באמצע** הורה הגרנ"ק דאין חשש איסור יחוד דמ"מ אימת אשתו עליו כשהיא בבית ואף כשהיא ישנה".
         11. הגר"א נבנצל שליט"א (אסיפת יצחק ח' ניסן תשס"ז) - לשונו מובא לקמן.
         12. אמרי יעקב (ס"ק כ"ד).
      2. **חדר אחר**.
         1. מחמיר.
            1. קונ' הלכות יחוד (פרק ב' סעי' ד', הע' ל"ח) – "ואם אשתו נמצאת בחדר הסמוך, או שהיא נמצאת במקום סמוך ורגילה להכנס לחדר הזה, מותר לו להתייחד שם ביום עם אשה אחרת. אבל בלילה אחרי שאשתו כבר נרדמה, אסור לו להתייחד בחדר אחר עם אשה אחרת. (אפי זוטרי, עזר מקודש ה', בשבט הלוי ח"ה ר"א, כן פסק הגרי"ש אלישיב שליט"א [זצ"ל])".
         2. מיקל.
            1. הגר"א נבנצל שליט"א (אסיפת יצחק ח' ניסן תשס"ז, אהל יעקב יחוד [דפו"ח] עמ' תקמ"ח אות ג') – "שאלה: יש היתר ביחוד של אשתו עמו, האם זה דוקא באותו חדר, ומה הדין אם היא ישנה. **תשובה:** גם בישינה, וגם בחדר אחר".
            2. סתימות הפוסקים.
         3. מראי מקומות – אפי זוטרי (ס"ק ח', לשונו מובא לקמן. ע"ש).
            1. עי' הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש אה"ע ח"ב פרק ט"ז אות כ"ז, הע' ל"א, קונ' הלכות יחוד פרק ב' הע' ל"ח [לשונו מובא לעיל], **משא"כ** מה שנראה מתורת היחוד פרק ו' הע' י') – "אם אשתו נמצאת בחדר, או במקום סמוך, ורגילה ליכנס לחדר הזה שהוא נמצא בו, מותר לו להתייחד שם ביום עם אשה אחרת. אבל בלילה אחרי שאשתו כבר נרדמה, אסור לו להתייחד בחדר אחר עם אשה אחרת. [הלכות יחוד, בוגרד, עמ' ל"א. אכן בתורת היחוד פ"ו ס"ח כתב שבאופן שיש היתר של 'אשתו משמרתו' (לפי פרטי ההלכה) היתר זה הוא אף אם נכנסה האשה האחרת לבית, אחרי שהלכה אשתו לישון ואינה יודעת מזה כלל. וצ"ע. ועוד בענין היתר זה עיין ב'הערות' קידושין עמ' תסט]".
      3. **אם לקחה כדורי שינה**.
         1. לא מועיל.
            1. שבט הלוי (ח"ה סי' ר"א אות ד') – "איברא יראה דכשלקחה כדור שינה ונשתקעה עי"ז בשינה דשוב אין היא שולטת על שינתה, בזה בודאי צריכים לחוש לדעת האפי זוטרא המובא שם שמחמיר בשינה, ובעניותי דבזה כ"ע מודי".
            2. עי' חוט שני (שיעורי שלמי תודה תפילה וענינים עמ' קפ"ד אות שפ"א) – "אשה שלוקחת כדורים ונרדמת חזק מאוד, וצריכה לאשה מסייעת, ובאה אשה שבעלה בחו"ל לישון עימה, אמר הגרנ"ק שקשה להקל ולהתיר לבעל לישון בבית משום יחוד, דלא שייך אשתו משמרתו בכה"ג, ואין אפשרות שהאשה תסגור עצמה בחדר משום שצריכה לצאת לצרכיה כמה פעמים".
            3. הגר"מ גרוס שליט"א (תל תלפיות גליון ס"ג עמ' ל"ט) – "אמנם, אם נטלה כדורי שינה, אסור להתייחד".
         2. עי' יו"ד סי' קפ"ג, שיש חולקים גבי חשש הרגשה של וסתות.
      4. ילקוט שמעוני (פר' חיי שרה רמז ק"ט ד"ה ויאמר), פרקי דר"א (פרק ט"ז) – "ובשביל **שלא יתיחד העבד** עם הנערה בלילה נקפצה הארץ לפניו ובשלש שעות בא לחברון לעת תפלת הערב".
         1. מג"א (זית רענן על ילקוט שמעוני סי' ק"ט אות ה') – "שלא יתיחד העבד וכו', פי' דביום היו נשיו [דפו"י, אנשיו] עמו **אבל בלילה היו ישנים**".
            1. צ"ע.
         2. מראי מקומות – רד"ל (על פרקי דר"א אות ל"ו).
      5. מראי מקומות – אוצר הפוסקים (ס"ק י"ז אות א').
         1. אפי זוטרי (ס"ק ח') – "דפשוט הדבר דהא דשרי' אם אשתו עמו היינו דוקא לייחוד בעלמא אבל לישן **בחדר א'** בלילה אפי' אשתו עמו כמאן דליתא דמיא שהרי כשהיא ישנה מאן נעריה. וראיה לזה דע"כ לא התירו במתני' אלא וישן עמהם בפונדקית דמכיון דאשתו עמו לא חיישי' אבל בחדר א' ודאי דלא שרי' אפי' אשתו עמו שאין אפוטרופוס לעריות וע"ל. ופשוט דאם אשתו סומה כמאן דליתא דמיא וא"כ הה"נ בישינה".
            1. יש לדון מה המקרה שאסור "לישון בחדר א'". האם בכוונה בחדר **אחר**, וכן למד ס' קונ' הלכות יחוד (פרק ב' הע' ל"ח). או היינו בחדר **אחד**, כדאי' ציץ אליעזר (ח"ו סי' מ' פרק י"ג) אוצר הפוסקים (ס"ק י"ז ריש אות א'). ומוסיף האוצר הפוסקים (שם) שהחילוק ב'פונדקי', "אולי הכוונה משום דשם מצויים הרבה אנשים".
         2. הגרח"ק זצ"ל (אהל יעקב יחוד [רק דפו"ח] עמ' תקמ"ב אות י"ב) – "לגבי הלכות יחוד שומר שיושן לגבי יחוד האם מועיל, וכגון אשתו שמשמרתו ויושנת אם מועילה להיות שומר עליו, או שאר שומר כגון בן וכדומה שיושנים אם נחשבים כשומר לענין יחוד כיון שיכולים לקום בכל עת. תשובה: טוב שיעמוד שומר על גביו".
   3. **אשתו מסביב: לאו דוקא בחדר**.
      1. יש שמירה – חזו"א (דבר הלכה סי' ו' הע' ט' ד"ה מש"כ, "הורה מרן ז"ל לרא"ר שליט"א ששאלו לפרש"י בפנימי וחצון אם מהני אשתו משמרתו היכא שאשה זרה בחצון או בפנימי, והשיב לו מרן דמהני והוסיף הטעם דאשתו משמרתו הוי יותר טוב מכל העולם, דהרבה אנשים אתו לא מהני בפנימי וחצון ואשתו עמו מהני ע"כ"), אג"מ (אהלי ישרון יחוד הע' נ"ט), עמק התשובה (ח"ג סי' צ"ו אות י"ד), דבר הלכה (סי' ו' סעי' ט', "וכן בדין פנימי וחצון (להלן סי' י"א) מהני אשתו משמרתו (מרן החזו"א)"), חוט שני (יחוד ס"ק ה' ד"ה אשתו), תורת היחוד (ריש פרק ו'), מדריך לנשים ולנערות (עמ' קמ"ט).
   4. **אשתו סומא**.
      1. אינו שומרת **–** אפי זוטרי (ס"ק ח', לשונו מובא לעיל).
      2. שומרת – תורת היחוד (פרק ו' סוף הע' ט'), ציץ אליעזר (ח"ו סי' מ' פרק י"ג אות ו', עמ' ר"ה), אהלי ישרון (יחוד ח"ה סעי' א').
      3. מראי מקומות – דבר הלכה (סי' ו' סעי' ח').
   5. **איש פרוץ ואשתו עמו**.
      1. מיקל.
         1. ב"ח (יו"ד סי' קנ"ג).
         2. ט"ז (יו"ד סי' קנ"ג ס"ק ד').
         3. ש"ך (יו"ד סי' קנ"ג ס"ק ד').
         4. קיצור שו"ע (סי' קנ"ב סעי' ג') – "ואם פריצים לעולם לא תתיחד אפילו הם כמה אלא אם כן נשותיהם עמהם".
         5. הגריש"א זצ"ל (קונ' הלכות יחוד פרק ב' הע' ל"ט, אשרי האיש אה"ע ח"ב פרק ט"ז סוף אות כ"ז) – "ודע, דבאופנים המותרים, גם כשהאיש פרוץ מותר לו להתייחד עם אשה אחרת, כיון שאשתו עימו".
         6. תקנת השבים (סי' ע"ו) – "ההיתר דאשתו משמרתו שייך אף באשת פרוץ **ואפי' שהיא גם פרוצה**".
      2. מראי מקומות – אוצר הפוסקים (ס"ק י"ז אות ה'), אמרי יעקב (ס"ק כ"ו, "וצ"ע למעשה").
   6. **יחוד עם אשה שלבו גס בה**.
      1. מיקל.
         1. הגר"י בעלסקי זצ"ל (אהל יעקב יחוד עמ' תקנ"ד [דפו"ח, עמ' תקע"ה] אות כ"ז) – "האם ההיתר אשתו עמו כשיש עמהם גם אשה אחרת שלגבו גס בה. והשיב: בודאי יש לסמוך על היתר אשתו עמו גם כשיש אחרת שגס בה".
   7. **אם אשתו משמרת מהני כשהוא בקביעות**.
      1. מחמיר.
         1. שבט הלוי (ח"ה סי' ר"א אות ד') – "ואם באשתו משמרתו הקילו גם ביחוד קבע דהיינו שידורו יחד בקביעות במקום אחד, אע"פ שלפי שורת הדין משמע דהטעמים המתירים שייכים גם בכה"ג, מ"מ פשיטא ופשיטא דחלילה להקל בזה, דאין זה אלא יצרא דעריות, ועכ"פ לא ימלטו מלעבור על ולא תתורו וגו' אחרי עיניכם זו זנות, והמקיל בזה ראוי להענישו ועתיד ליתן את הדין".
      2. מיקל.
         1. פרח מטה אהרן (ח"ב סי' צ"ה) – "לזה אשיב אין ספק שאין חילוק בין דירת קבע לדירת עראי ודאי כיון שהתירו להתייחד משום שאשתו משמרתו אין חילוק בין קבע לעראי. חדא דהכי משמע כל אשה שאסור להתייחד עמה היינו בין בקבע בין עראי ועל זה אמר ...".
         2. עי' ציץ אליעזר (ח"ו סי' מ' פרק י"ג) – "אעפ"י דכאמור אין חילוק בייחוד בין רב למעט והיכא דאסרו אסרו אפילו בדרך עראי והיכא דהתירו התירו אפילו בדרך קבע, בכל זאת נלפענ"ד למסתבר לומר דהפרח מטה אהרן והבאים אחריו דהתירו אפילו בדירת קבע לא התירו זאת כי אם בכגון נידוניהם באב ובנו ונשותיהם דלא תקיף יצרייהו אהדדי כ"כ כדלעלמי, וגם זאת רק באופן שצנועים בתשמיש כעל ידי מחיצה מבדלת, וכדכותב בהדיא התעלומות לב שם דמיירי בודאי בגוונא שהם נזהרים שלא ירגישו זה בזה ע"ש [וגם באופן זה מדגיש התעלומות לב שם שההיתר הוא כשהוא איש עני ואין ידו משגת לשכור בית אחרינא לבנו ע"ש], **אבל** בזוגות בעלמא גם הם יודו דאינו מן הדין שידורו יחד בחדר אחד בקביעות אפילו כשנשותיהם עמהם דנהי דליכא בזה משום איסור יחוד אבל יש בזה משום פירצה קוראת לגנב ומגרי בהו יצרייהו טפי. ונלמד זה מדברי רש"י בסנהדרין ד' פ"ו ...".
         3. הגר"א נבנצל שליט"א (מציון תצא תורה ח"א אות תרע"ז, אהל יעקב יחוד [דפו"ח] עמ' תקנ"ד אות מ') – "שאלה: האם מותר לדור בקביעות עם אשה זרה אם אשתו משמרתו, וכגון שתדור בביתם משרתת ואשתו תמיד שם ושומרת. תשובה: מותר".
         4. הגר"מ גרוס שליט"א (תל תלפיות גליון ס"ג עמ' ל"ט) – "יחוד כשאשתו עימו מותר אף אם דרים כך בקביעות, ואפילו באותו חדר".
      3. מראי מקומות – משנה הלכות (חי"ב סי' ש"ג, לשונו מובא לקמן), אוצר הפוסקים (ס"ק י"ז אות ב').
   8. **האם אשתו שומרת כאשר אינה יודעת שהוא ביחוד עם אשה אחרת**.
      1. מיקל – אבני ישפה (אהל יעקב ו' אלול תש"ע, "כיון שאשתו שומרת עליו, אין ענין שהיא יודעת אלא עצם המציאות שהיא נמצאת כבר נחשב שמירה. וכן הדין בבעלה בעיר שמועיל גם אם אינו יודע שהיא מתיחדת"), הגר"ד פיינשטיין זצ"ל (קונ' יד דודי עמ' ר"ג אות ז').
      2. וכן עי' לעיל גבי 'אם אשתו ישינה אם היא שומרת'.
   9. **עסקו עם בנשים**.
      1. עי' סעי' ז', לשיטות ומראי מקומות.
4. עכו"ם ואשתו עמו.
   1. **מחמיר** – מחבר (סעי' ג', "אבל לא תתייחד ישראלית עם העובד כוכבים, ואף על פי שאשתו עמו"), פוסקים.
   2. **אם מהני אשתו עמו באותו חדר**.
      1. מחמיר.
         1. תשובות והנהגות (ח"ה סי' של"א אות ו') – "יחוד עם גוי אסור אפילו כשאשת הגוי עמו הואיל ואין מקפידים אצלם בעניני זנות, ומסברא נראה שדוקא עם אשתו עימו בבית אינו מועיל, אבל אם מצויה בחדר מועיל, אבל כיון שהגויים אינם מקפידים על חיבוק ונישוק, ועלול לפתותה, נראה להחמיר ביחוד עם גוי בכל אופן".
      2. מראי מקומות – אהל יעקב (הע' ל"ב).
         1. עמק תשובה (ח"ג סי' צ"ו אות כ"ב, בית תלמוד להוראה גליון ז' עמ' קנ"ג) – "הנה בשאשתו עמו ממש באותו חדר והוא ערה אפשר דמהני אפי' גבי נכרי, דהא דאיתא בגמ' ובפוסקים דאשתו עמו אינו מועיל גבי נכרי היינו באופנים דמהני אשתו עמו גבי ישראל, היינו אפי' בשאינה ממש באותו חדר וכאשר כתבנו באות י"ד, ובזה האופן לא מהני גבי נכרי, אבל כשהיא ממש עמו באותו חדר וביום לכאורה אפשר דמהני, וצ"ע למעשה כי אפשר מכיון דפרוץ בעריות טובא לא מהני אפי' בכה"ג, וכל שכן האידנא דפריצי טפי".
   3. **אמה התחתנה עם גוי**.
      1. לא מהני שמירה – תורת היחוד (פרק ו' הע' ז').
   4. **אשתו משמרתו בישראל הנשוי נכרית**.
      1. מחמיר.
         1. הגרח"ק זצ"ל (אהל יעקב יחוד [רק דפו"ח] עמ' תקמ"ב אות י"ג) – "האם מותר להתייחד עם נכריה שבעלה היהודי עמה. תשובה: לא".
         2. ***הגר"א נבנצל שליט"א (מציון תצא תורה ח"א אות תרס"ז***, אהל יעקב יחוד [דפו"ח] עמ' תקמ"ט אות י') – "שאלה: האם מותר לאשה להתייחד עם זוג שהבעל יהודי ואשתו נכריה, מטעם אשתו משמרתו. תשובה: לא".
         3. תשובות והנהגות (תקנת השבים סי' ע"ו ענף ג' ד"ה ועוד).
   5. **יחוד עם זוג חילוני שאינם נשואים זל"ז**.
      1. מיקל.
         1. הגר"א נבנצל שליט"א (מציון תצא תורה ח"א אות תר"ע, עי' אות תרע"ד [לשונו מובא לקמן], אהל יעקב יחוד [דפו"ח] עמ' תקמ"ט אות ט', עי' אות י"א) – "שאלה: האם מותר לאשה להתייחד עם זוג חילוני שאינו נשוי. תשובה: כן".
      2. מחמיר.
         1. ציץ אליעזר (ח"ו סי' מ' פרק י"ז) – "נלפענ"ד ברור דבאיש המייחד לו אשה בביתו וגרים יחד בלא חופה וקידושין מטעמא דבהפקירא ניחא להו לחיות שלא כדת משה וישראל דאסור לאשה יחידה ליכנס לביתו של זה להתייחד עמו אף על גב דהאשה עמו וכן אסור לאיש ליכנס לביתם ולהתיחד עמה אפי' כשהאיש שיחדה אותה לו נמצא בעיר, ואולי גם לא אפילו כשהוא נמצא בבית אתה, להסוברים דבאחד כשר ואחד פריץ דאסור, דהיא לא אשתו והוא לא בעלה ולא חל עליהם כלל דינא אשתו משמרתו, ודבעלה בעיר, הוא לא פוחד משמירתה, והיא אין אימתו מוטלת עליה, ואדרבא פריצי וזילא אהדדי, וכל אחד יחפה על משנהו בידעו שביד משנהו להפרד ממנו בכל רגע באין אומר השב אם ירגיזהו ויפריע לו מלמלאות תאות יצרו ואיהו בקרי ואיהי בבוציני. והוא גם הוא בעמוד והוצא קאי שלא להוסיף להתייחד עם פנויה ולחיות אתה שלא כדת של תורה, עיין אה"ע סי' כ"ו, ודלא כדהעלה בזה בספר ישכיל עבדי ח"ה חאה"ע סי' כ"ב ע"ש".
         2. יביע אומר (מעין אומר ח"ח פרק ב' סי' כ"ד) - לשונו מובא לקמן.
      3. מראי מקומות.
         1. תשובות והנהגות (תקנת השבים סי' ע"ו סוף ענף ב') – "בזוג שאינם שומרים תורה ומצות ... שיש להחמיר בזה כיון שחלק מהחילונים הם גרועים מפרוצים, כיון שהזנות הותרה אצלם ואין להם רגשי אשמה בזנות, ואינו דומה לפרוץ שיודע שהדבר אסור, אלא שאינו מתגבר על יצרו, ולכן אין מקום להקל בזה, אא"כ הם צנועים במעשיהם".
         2. תקנת השבים (סי' ע"ו ענף ג') – "אפשר דהיתר זה של אשתו משמרתו שייך גם בזוג הנשואים בנישואין אזרחיים, ויש לעיין אם הדין הוא גם היכא שהם פרוצים גמורים".
         3. לענין בעלה בעיר - עי' לקמן.
   6. **מומר**.
      1. מחמיר.
         1. חוט שני (יחוד ס"ק ה' ד"ה מומר) – "אם אורח חייהם כגויים גמורים, דינם כגויים, וכן הדין בפרוצים גמורים שאינם מקפידים על נשותיהם, דאין בהם היתר דאשתו משמרתו [אמנם אין כל מי שדינו כעכו"ם בכלל זה]. ואף היתר דבעלה בעיר ליכא".
      2. מראי מקומות.
         1. תשובות והנהגות (ח"ה סי' של"א אות ו') – "ומיהו בפושעי ישראל המחללי שבת בפרהסיא לא מצינו שגזרו איסור יחוד אפילו כשאשתו עימו כמו בעכו"ם, ומיהו בפושעי ישראל המופקרים שבזמנינו שאין להם חלק בדת ישראל וחיים כבהמות, ראוי לדונם כעכו"ם ולהחמיר באיסור יחוד".
5. האם אשתו בעיר הוי שומרת.
   1. **לא הוי שומרת**.
      1. עי' עזר מקודש (סוף סעי' ה') – "ובאיש שאשתו עמו משמע שלא מהני עיר אחת ובעינן עמו דוקא ממש והטעם אולי ...".
      2. מהרש"ם (ח"ד סי' קמ"ח ד"ה ומ"ש אם) – "ומ"ש אם אשתו בעיר אם מותר להתיחד עמו כמו דאמרינן דבעלה בעיר אין בידי הוכחה ומסברא אין להקל מדלא נקט הש"ס גם באשתו בעיר. [א"ה גם י"ל דלפי הטעם שאמרו משום דאימת בעלה עלי' ל"ש זאת באיש דאין אימת אשתו עליו כ"כ ולגבה שייך יותר דמירתת מני' שמא יראה ותאסר עליו]".
      3. אג"מ (אה"ע ח"ד סי' ס"ה אות ו') – "בש"ע הוא כמפורש שאשתו משמרתו הוא דוקא כשהיא נמצאת עמו ולא סגי במה שהיא בעיר, מדשינה בלשונו שמצד הבעל איתא בסי' כ"ב בסעיף ח' אשה שבעלה בעיר אין חוששין להתייחד עמה, וגם מסיק טעם מפני שאימת בעלה עליה, ובאשתו איתא בסעיף ג' אם היתה אשתו עמו ה"ז מותר להתייחד, שעמו הא משמע יותר עמו ממש וגם מסיק הטעם מפני שאשתו משמרתו ולא שייך לשון שמירה אלא כשהיא נמצאת שם. וכן הוא בסעיף ה' לא תתייחד אשה אחת אפילו עם אנשים הרבה עד שתהיה אשתו של אחד מהן שם שג"כ משמע שהוא דוקא כשנמצאת שם ממש. ודברי הב"ש סק"ח תמוהין".
      4. שערים מצויינים בהלכה (סי' קנ"ב קונ"א ס"ק ז').
      5. פסקי בושם (פרק מ"ב סעי' א').
      6. הגריש"א זצ"ל (בית הלל גליון מ"ב עמ' ל"ג אות א' [לשונו מובא לקמן], אות ח', קיצור הלכות יחוד וצניעות סעי' ה', אשרי האיש אה"ע ח"ב פרק ט"ז אות כ"ה) – "הא דמותר לאיש להתייחד עם אשה כשאשתו עמו, הוא דוקא כשנמצאת עמו. אבל אם היא בעיר, אפילו יודעת היכן בעלה, אסור. ואם יכולה לבוא בכל רגע הוי 'כעמו' ומותר".
      7. שבט הלוי (סי' ר"ו סוף אות א', עי' ח"ה סי' ר"א סוף אות ד') – "ואף שמשמעות לשון הב"ש משמע בפשיטות דאיכא היתר ממש של אשתו בעיר מכ"מ אין לסמוך ע"ז בפשיטות היות בלא"ה משמעות שאר פוסקים אינו כן, וכלשון משנה הנזכרת וכדברי הגאון אמרי יושר הנ"ל".
      8. חוט שני (יחוד ס"ק ט' ד"ה בעלה) – "אמנם אשתו בעיר לא מהני כלל ליחוד".
      9. תשובות והנהגות (ח"ב סי' תרנ"ז ד"ה והנה) – "מדין אשתו בעיר לדעתי אין להתיר".
      10. אבני ישפה (ח"ב סי' פ"ו ענף ו').
      11. משנת יוסף (אהל יעקב יחוד עמ' תקמ"ג אות א') – "האם יש שום היתר של 'אשתו בעיר' שאפשר להתיר מצב של יחוד. תשובה: היתר בעלה בעיר כתבו האחרונים שמכניס באשה פחד בחוש שלה ואימת בעלה עליה, אבל לא מצינו שאיש יהיה לו פחד ממה שאשתו בעיר, רק אם היא אצלו מצילתו כי משמרתו".
      12. הגר"י ברקוביץ שליט"א (מכתב במייל) - לשונו מובא לקמן.
      13. אמרי יעקב (ס"ק כ"ג).
   2. **הוי שומרת**.
      1. בית שמואל (ס"ק כ"ב) – "ונ"מ למ"ש הכ"מ דיחוד מותר כשאשתו עמו בעיר".
      2. יחוד (עמ' כ').
   3. **באיסור יחוד דרבנן יש להקל**.
      1. דובב מישרים (ח"א סי' ה' ד"ה אך) – "שאשתו של האיש המיחד היא בעיר יש להתיר ביחוד ב' נשים כהיתר של הבינ"א הנ"ל דהא כפי מה שהביא הב"ש בסי' כ"ב ס"ק כ"ב בשם הכ"מ מבואר דאשתו בעיר מהני כמו בעלה בעיר עיי"ש, וצ"ע דבשו"ת מהרש"ם ח"ד סי' קמ"ח נשאל בזה וכתב בקיצור שאין להקל באשתו בעיר דלא מצינו בש"ס רק בבעל בעיר וצ"ע שלא הביא מדברי הב"ש בשם בכ"מ הנ"ל".
      2. דבר הלכה (סי' ו' סעי' ג', הע' ג') – "בדובב מישרים סי' ה' כתב מאחר דהיחוד עם ב' נשים הוי רק מדרבנן יש להתיר באשתו בעיר להתייחד עם ב' נשים, וכמו שכתב הבינת אדם בכלל קכ"ו דביחוד עם ב' נשים ובעלה של אחת בעיר יש לסמוך על התוס' דס"ל דבבעלה בעיר מותר לכתחלה להתייחד עמה וחולקים על רש"י דאוסר, ה"ה עם ב' נשים ואשתו בעיר יש להתיר כב"ש בשם הכ"מ ע"כ".
      3. נטעי גבריאל (יחוד פרק מ"א סעי' א') – "ביחוד דרבנן יש להקל דמהני אשתו משמרתו כשהיא באותה העיר".
      4. הגרז"נ גולדברג זצ"ל (אהל יעקב יחוד ריש עמ' תקמ"א [דפו"ח, עמ' תקנ"ה]) – "בענין אשתו בעיר אם מותר להתייחד עם אשה אחרת, עי' באוצר הפוסקים כרך ט' דף 100 שהביא כמה אחרונים שמתירים בשעת הדחק, והדובב מישרים הביא שלהתייחד עם שתי נשים שאינו אלא מדרבנן יש לסמוך להתיר באשתו בעיר".
   4. **אם מסתמא תבא תיכף לביתו**.
      1. יש להקל.
         1. אמרי יושר (ח"ב סי' ט' אות ח') – "מה שנסתפק בענין יחוד כשאשתו בעיר אם שייך איסור יחוד וכבר ראו עיניו דברי הב"ש סי' כ"ב ס"ק כ"ב שכ' דמדברי הכ"מ נראה כן דל"ש איסור יחוד כשאשתו בעיר ולשון הב"ש משמע שם דלא פליג עלי' ומכ"מ צע"ג דהא במשנה קידושין בסופו איתא ובזמן שאשתו עמו ישן עמהם הרי בזה נקט לשון עמו דמשמע בבית ורק לענין אשה אמרו בעלה בעיר אין חוששין משום יחוד וכן הוא לשון השו"ע שם ומשמע דרק באשה דאימת בעלה עלי' ל"ש יחוד כל שבעלה בעיר אבל לגבי איש שאין אימת אשתו עלי' רק דמשמרתו אשתו בזה בעינן עמו. ואולי י"ל דלעולם לגבי איש נמי מהני אף שאין אשתו בביתו דמסתמא תבא תיכף לביתו דכל כבודה בת מלך פנימה ואין דרכה לסבב בשווקים ומסתמא אף שהיא בעיר מקרי אשתו עמו אבל באיש שדרכו תמיד כל היום בחוץ לבית בזה מקרי בעלה בעיר ושרי משום דאימת בעלה עלי' ובאשה כה"ג שהיא כאניות סוחר ודרכה תמיד לסבב בשווקים י"ל דאסור יחוד לבעלה **רק מן הסתם באשה שדרכה לבא לביתה תמיד מיקרי אשתו עמו** וכן מורה לשון הכ"מ".
         2. ערה"ש (סעי' ט"ו) – "אבל מלמד שיש לו אשה אין חשש בזה לא מיבעיא כשהיא עמו בבית שלומד עמהם דמותר שהרי אין דרכה לצאת מביתה אלא אפילו לומד בבית אחר מותר כיון שאשתו בעיר **תבא אליו בכל עת** והיא משמרתו אמנם אם היא בעיר אחרת פשיטא שאסור [עי' ב"ש סקכ"ב]".
         3. עי' אג"מ (אה"ע ח"ד סי' ע"א ד"ה ובדבר) – "ובדבר אם רשאי ליקח אשה שיש לה בת מדין יחוד, הנה מעשים בכל יום שלוקחין בזיווג שני אשה שיש לה בת דהא ברוב הזמן אשתו עמו שלא שייך יחוד אף כשאירע לפעמים ביום כשהולכת אשתו לזמן קצר, ורק יצטרך ליזהר שלא תלך לזמן רב **שאם אפשר שתבוא בכל עת ליכא איסור**, ובלילה כשתצטרך לילך לאיזה בית תלך גם בתה עמה".
         4. עי' ציץ אליעזר (ח"ו סי' מ' פרק ט') – "ויוצא לפי"ז דכשם שעפי"ז העלה האמרי יושר שם דאם היא אשה שדרכה תמיד לסבב בשווקים דאסור אזי משום יחוד מפני דבכה"ג לא נחשב כאשתו עמו, והרי אימה מפני' ליכא וכנ"ל, כך אותו הדבר צריך להיות אסור כשמפליגה או כשאינו בביתו אלא בבית אחר, דהא בכה"ג בודאי לא נחשב כאשתו עמו שמשמרתו, ואימה הרי ליכא לבעל מאשתו ... דאין עכ"פ להקל יותר מהיוצא לנו בזה מהאמרי יושר".
         5. הגריש"א זצ"ל (הערות במסכת קידושין דף פא. ד"ה בעלה. ד"ה תוד"ה בעלה) – "וכתבו האחרונים דגם אם ננקוט כהר"מ אין להתיר אלא מצד שמצוי שתבוא לביתה דכל כבודה בת מלך פנימה. אבל בגוונא שמתייחד במקום שאין מצוי שתבוא אשתו לשם אין להתיר בזה הגם דלענין התירא דבעלה בעיר מהני בכל גווני".

הגריש"א זצ"ל (בית הלל גליון מ"ב עמ' ל"ג אות א', אות ח', קיצור הלכות יחוד וצניעות סעי' ה' [לשונו מובא לעיל], אשרי האיש אה"ע ח"ב פרק ט"ז אות כ"ה) – "הא דמותר לאיש להתיחד עם אשה כשאשתו עמו, הוא דוקא כשנמצאת עמו, אבל אם היא בעיר, אפילו יודעת היכן בעלה אסור, ואם יכולה לבוא בכל רגע הוי כמו שהיא עמו ומותר".

* + - 1. הגר"י ברקוביץ שליט"א (מכתב במייל) -

Question: Is there an issur yichud with sisters-in-law? Does it apply if there are more than one there? Does it apply if your wife can come home at any point?

R' Y. Berkovits wrote: Of course, unless there are three women. A wife in the city doesn't help. **However, if she just stepped out for a moment**, then we will consider here as if she is still around.

* 1. **שיחה בטלפון עם אשתו, אם נחשב "אשתו עמו"**.
     1. עי' לקמן.
  2. מראי מקומות.
     1. חשב האפוד (הליכות חנוך פרק ג' אות ה') – "דיש לצרף כסניף דעת הכסף משנה (הו"ד בב"ש סימן כ"ב ס"ק כ"ב) דבאשתו בעיר מותר להתייחד, אח"כ אמר לי שכמדומה ששמע כן מהרב מטשעבין".
     2. שבט הלוי (ח"ה סי' ר"א אות ד' ד"ה ובענין) – "ובענין אשתו משמרתו, אם מהני דוקא כאשתו עמו כלשון המשנה ובזמן שאשתו עמו, או אפי' כשאשתו בעיר, עיין בפוסקים פליגי בזה, ולכאורה תולה בב' טעמים שנאמרו על בעלה בעיר דלטעם דלמא יבא הנ"ל שייך באשה דלמא תבא, אבל לטעם מפני אימת בעלה עליה זה לא שייך באשה, עיין תשובת אמרי יושר ח"ב סי' ט' המובא ג"כ באוצה"פ".
     3. תשובות והנהגות (ח"ה סי' של"א אות ז') – "היתר אשתו עמו היינו עימו ממש, אבל אם נמצאת עמו בעיר אסור ואין היתר "אשתו עמו", אמנם אם נמצא בביתו ואשתו יצאה מן הבית ובאה עוזרת או מטפלת ונשאר עמה לבד, אם יש לאשתו מפתח ועשויה להכנס בכל עת אין איסור יחוד, ולכתחילה ראוי לסמוך על זה רק כשמתייחד עם שתי נשים שאיסור היחוד רק מדרבנן, ומ"מ כשנזהר שלא לנעול את הדלת אלא רק לסוגרה אפשר לסמוך ולהתיר".
     4. הגר"י בעלסקי זצ"ל (אהל יעקב יחוד עמ' תקנ"א [דפו"ח, עמ' תקע"ב] אות ו') – "ההיתר אשתו משמרתו, האם ההיתר הוא גם כשהולכת לחוץ לכמה רגעים או דוקא כשהיא בבית ממש. והשיב: אם הלכה לחוץ ובודאי לא תחזור לביתו לחצי שעה אסור, אבל אם הוא רק לכמה רגעים מותר".

1. יחוד קטן עם עכו"ם - סעיף ד'.
   1. יש חשש שפ"ד, ג"ע [משכב זכר], וע"ז [מינות].
   2. **לענין חשש משכב זכר**.
      1. עי' סי' כ"ד, לשיטות ומראי מקומות.
2. אשה אחת עם סתם אנשים - סעיף ה'.

קידושין (דף פ: - דף פא.) – "אשה אחת מתייחדת עם שני אנשים ... אמר רב יהודה אמר רב: **לא שנו אלא בכשרים**, אבל בפרוצים אפילו בי עשרה נמי לא ... רב ורב יהודה הוו קאזלי באורחא, הוה קאזלא ההיא אתתא קמייהו, א"ל רב לרב יהודה: דל כרעיך מקמי גיהנם. אמר ליה, והא מר הוא דאמר: בכשרים שפיר דמי. א"ל: מי יימר דבכשרים כגון אנא ואת. אלא כגון מאי. כגון רבי חנינא בר פפי וחביריו".

רש"י (קידושין דף פא.) – "רבי חנינא בר פפי וחביריו. רבי צדוק ורב כהנא בפ"ק (לעיל דף מ)".

* 1. **ראשונים**.
     1. מחמיר [כיון כולם בגדר פרוצים].
        1. רמב"ם (אסו"ב פרק כ"ב הל' ח') – "לא תתייחד אשה אחת אפילו עם אנשים הרבה".
        2. סמ"ג (לאוין סי' קכ"ו) – "לא תתייחד אשה אחת אפילו עם אנשים הרבה".
        3. אורחות חיים (הל' ביאות אסורות אות י"א) – "לא תתיחד אשה עם אנשים הרבה".
        4. כל בו (סי' ע"ה ד"ה לא) – "לא תתיחד אשה עם אנשים הרבה".
        5. רע"ב (קידושין פרק ד' משנה י"ב) – "ופסק ההלכה, לא תתיחד אשה אחת עם שני אנשים".
     2. מיקל.
        1. רי"ף (קידושין דף לג. [שהביא המשנה דף פ: כצורתו, ולא הביא הסיפור של רב ור' יהודה]).
        2. רמב"ן (קידושין דף פב.) – "וההיא דאמר רב (פ"א א') לאו כשרים כגון אנן אלא כגון ר' חנינא בר פפא וחבריו, דאלמא סתם בני אדם פרוצים הם, **מדת חסידות** נהג בעצמו שלא להחזיק עצמו בכשר וחסיד".
        3. ראב"ד (בעלי הנפש שער הפרישה סי' א') - לשונו מובא לקמן.
        4. תוס' ר"י הזקן (קידושין דף פא.) – "ומסתברא דלפנים משורת הדין עבד שרצה להתרחק מן הכעור אבל לכל שני אנשים כשרים מותר".
        5. רשב"א (ח"א סי' תקפ"ז, סי' אלף קע"ח) – "והיינו דאמר רבי יהודה אמר רב לא שנו אלא בכשרים אבל בפריצים אפי' בעשרה נמי. אלמא לא אסרו אלא בפריצי. דאי לא תימא הכי כך הוה להו למימר לא שנו אלא בכשרים אבל בשאר אנשים לא. אלא ודאי לא אסרו אלא בפריצים ממש. וכשרים דקאמר היינו כשאינם ידועים פריצים".
        6. רא"ש (קידושין פרק ד' סי' כ"א, וכן עי' טור סעי' ה' בדעת הרא"ש, וב"ח ס"ק ד').
        7. ריטב"א (קידושין סוף דף פ:) – "ואיכא למימר דסיפא אתאן לכשרים דקיימא לן דאשה אחת מתייחדת עם שני אנשים בכשרים כדמפרש בגמרא, אבל אם עסקו עם הנשים הוה ליה כפריצים ואין אשה אחת ולא הרבה מתייחדין עמהן אע"פ שהם שנים".
        8. תוס' רי"ד (קידושין דף פא.).
        9. ר"ן (קידושין דף לג. ד"ה לא) – "לא שנו אלא בכשרין. משמע דהיינו סתם בני אדם שלא הוחזקו בפריצות ... אבל הר"ם במז"ל כתב ... ותמהני א"כ למה כתב בסמוך לה ההיא דאנשים מבחוץ ונשים מבפנים כמו שאכתבנה בסמוך שנראה שאין לה ענין אא"כ אשה אחת מותרת להתיחד עם סתם ב' אנשים".
        10. יד רמה (קידושין דף פא. ד"ה רב).
        11. רבינו ירוחם (נתיב כ"ג ח"א, קצ"ב-א') – "אבל אשה א' מתיחדת עם ב' אנשים".
        12. עי' סמ"ק (מצוה צ"ט) – "ואשה מתייחד' עם שני אנשים כשרים אבל לא פריצים".
        13. טור (סעי' ה') – "וא"א ז"ל כתב שאשה אחת מתייחדת עם שני אנשים כשרים בעיר".
        14. מאירי (קידושין דף פא. ד"ה זה).
     3. מראי מקומות.
        1. מהר"ח או"ז (דרשות סי' י"ז) – "ואסור להתייחד אפי' עם נשים הרבה וכן אשה עם ב' אנשים או עם ג', אבל עם הרבה מותרת".
  2. **פוסקים**.
     1. מחמיר.
        1. מחבר (סעי' ה') – "לא תתייחד אשה אחת, אפילו עם אנשים הרבה".
     2. מיקל.
        1. עי' הרמ"א (סעי' ה', בלשון י"א) – "וי"א דאשה אחת מתייחדת עם שני אנשים כשרים, אם הוא בעיר. וסתם אנשים, כשרים הם".
           1. כללי הרמ"א, עי' לקמן.
        2. יש"ש (קידושין פרק ד' סי' כ"א) – "דהא דאמרינן דאשה מותרת להתייחד עם ב' אנשים, דוקא כשיש אחד מהן שלא הוחזק בפריצות, אבל הוחזקו בפריצות, אפילו עם עשרה נמי לא".
        3. פרישה (ס"ק ח').
        4. שב יעקב (ח"ב סי' י"ט).
        5. נוב"ק (אה"ע ריש סי' ס"ט) – "סתם אנשים כשרים ומותרת אפילו בדרך אם אין הולכין עמה לשמור אותה שאם ילך האחד ילך השני עמו".
        6. המקנה (קידושין דף פא. ד"ה ולפ"ז) – "דקיי"ל כל ישראל בחזקת כשרות הן לענין יחוד".
        7. תפארת ישראל (קידושין פרק ד' אות מ"ט) – "אבל אשה מתיחדת עם ב' אנשים. דסתם אנשים, כשרים הם".
        8. הגר"ח פלאג"י זצ"ל (ראה חיים פר' וישב סוף ד"ה ומיהו, ד"ה כי).
        9. קיצור שו"ע (סי' קנ"ב סעי' ג') – "אשה אחת מתיחדת עם שני אנשים כשרים".
        10. עוד יוסף חי (שופטים אות ח', עי' אות ז') – "מיהו אם בעה"ב ישן בלילה בתוך העיר, לא תישן האשה לבדה בגינה אלא אם כן יש שם שלשה אנשים כשרים. וכן אם האשה רוצה ללכת ביום מביתה לטייל תוך גנות אלו, לא תלך לבדה עם איש אחד או שנים, אלא רק עם שלשה אנשים כשרים".
        11. צמח צדק (אה"ע סי' ל"ט ד"ה ומה) – "ואף על גב דבפוסקים משמע דהלכה דמתייחדת עם שני אנשים מ"מ בדרך או בלילה לכ"ע בעינן שלשה אנשים. וע"ז דבעינן חזקת כשרות מיוחדת כמ"ש התד"א תלמידי חכמים כו'. לא נמצא לנגד בהפוסקים".
        12. דברי מלכיאל (ח"ד סי' ק"ב).
        13. אג"מ (אה"ע ח"ד סי' ס"ה סוף אות ט"ו) – "לדינא ליכא איסור לאשה להתייחד עם שני אנשים בעיר כדכתב הרמ"א וכדכתב הח"מ".
        14. ציץ אליעזר (ח"ו סי' מ' פרק ג') – "משום כל הנ"ל לפלא הדבר על מרן הב"י ז"ל על שהשמיט מלהביא לנו ביתה יוסף כל להקת הראשונים הנ"ל וההכרעה שהיתה על כך וממילא לפסוק בכזאת בהדיא בשלחנו הטהור. וניתן לחשוב שלא היה למראה עיניו הטהורים בשעה שכתב את דבריו בזה מכל המראה הנ"ל ואילו היה אז לפניו מכל זה היה בודאי פוסק בפשיטות כוותייהו, ובפרט שגם שני עמודים מתוך השלשה שהב"י שם לו למטרה לפסוק כמותם, שהמה הרי"ף והרא"ש ז"ל סברי נמי כוותייהו דכל הני ראשונים דמהני בסתם ב' כשרים וכנ"ל. הא חדא. ושנית ...".
        15. הגריש"א זצ"ל (קונ' הלכות יחוד פרק ג' הע' ל"ה, הערות במסכת קידושין דף פ: ד"ה אבל).
        16. דבר הלכה (סי' ח' סעי' א').
        17. נטעי גבריאל (יחוד פרק י"ז סעי' ב') – "מותרת האשה להתייחד עם שני אנשים כשרים ביום בעיר, אבל אם האנשים פרוצים אפי' הם עשרה אסור".
        18. קובץ הלכות יחוד (פרק ז' סעי' ח', סעי' ט', הע' ח') – "ולכן נקטינן לדינא כהרמ"א שכן סוברים רוב הראשונים והאחרונים".
        19. ארחות טהרה (פרק כ' סעי' ט') – "מותר לאשה אחת להתייחד ביום עם שני אנשים כשרים בתוך בית".
        20. אמרי יעקב (ס"ק ל"ג) – "ולהלכה העיקר כדעה זו".
        21. מראה כהן (סעי' ה') – "נהגו בני אשכנז".
        22. נועם הלכה (יחוד, סי' א' סעי' ה').
     3. **ב' דעות**.
        1. לבוש (סעי' ה') – "לא תתייחד אשה אחת אפילו עם אנשים הרבה ... ויש אומרים שאשה אחת מתייחדת עם שני אנשים כשרים".
        2. ערה"ש (סעי' ז', סעי' ח') – "לדעת הרמב"ם ז"ל אסורה אשה אחת להתייחד אפילו עם אנשים הרבה ... אבל יש מרבותינו דס"ל דאשה אחת מתייחדת עם שני אנשים כשירים".
        3. ח"ח (נדחי ישראל פרק כ"ד סעי' ה') – "אבל שני אנשים עם ב' נשים יש דעות בין הפוסקים יש אוסרין גם בזה אע"פ ששני אנשים אינם חשודים לדבר איסור דאין אנו בחזקת כשרות כ"כ אבל יש פוסקים סוברין דאפילו אשה אחת מתיחדת עם שני אנשים שאינם חשודים בדבר איסור דמסתמא הם כשרים וכיון שהם שנים אין זה יחוד אבל בחשודים אפילו עם עשרה אסור וכ"ז ביום".
        4. טהרת ישראל (סעי' י"ד).
     4. מראי מקומות – דברי סופרים (ס"ק נ"ו).
  3. **מנהגי בני ספרד**.
     1. מחמיר.
        1. אור לציון (הליכות בת ישראל פרק ח' הע' מ"ג).
        2. הגרח"ק זצ"ל (שערי ציון ח"ב עמ' תכ"ח אות ח') – "שאלה: האם הספרדים צריכים להחמיר ביחוד של אשה אחת עם ב' אנשים, וביחוד של אח ואחות (כיון שהרמב"ם והשו"ע השמיטו היתר זה). תשובה: צריכין".
        3. עי' גן נעול (פרק ד' סעי' א', סעי' ב') – "ולעניין הלכה, לבני ספרד אסור לאשה להתייחד אפילו עם הרבה אנשים ... בני ספרד הסומכים בשעת הדחק ובמקום צורך גדול להתייחד שני אנשים כשרים עם אשה, יש להם על מה לסמוך".
        4. נטעי גבריאל (יחוד פרק י"ז סעי' ב') – "אך לעדת הספרדים אסור גם עם כמה אנשים כשרים אא"כ אשתו של אחד עמהם".
        5. ילקוט יוסף (קיצור שו"ע סעי' י', אוצר דינים לאשה ולבת פרק ס' סעי' ל"ט) – "ואפילו כמה אנשים עם אשה אחת אסור להתייחד, עד שתהיה אשתו של אחד מהם שם. וכן לא יתייחד איש אחד אפילו עם נשים הרבה. [והאשכנזים מקילין באשה אחת עם שני אנשים כשרים אם הוא בעיר]".
        6. תורת היחוד (פרק ג' סעי' א') – "ולמנהג בני עדות ספרד - אסורים אשה ושני אנשים להתייחד".
        7. משנת הצניעות (קיצור הל' יחוד פרק ב' סעי' ד').
     2. מיקל.
        1. עי' הגריש"א זצ"ל (הערות במסכת קידושין דף פא. ריש עמ' תס"ז) – "א"ה: האם הספרדים צריכים להחמיר כהרמב"ם כיון דהמחבר פסק כן. וכמדומני שרבינו **לא רצה להחמיר בזה לספרדים**".
     3. מראי מקומות – שער היחוד (דרכי אלישיב הארוך סעי' ה' ס"ק ב'), מראה כהן (סעי' ה', הע' כ"ד).
        1. יביע אומר (ח"א או"ח סי' מ"א אות ט"ז) – "ובאמת שרוב הפוסקים חולקים על הרמב"ם, וס"ל שסתם שני אנשים מותר להם להתיחד עם אשה אחת, וכמבואר בחידושי הרמב"ן (קידושין פב), והריטב"א (שם פ:) ד"ה גמרא, והמאירי (שם פא) ד"ה זה שביארנו, והר"ן (שם פ:), שלא אסרו אלא בפרוצים ממש, ומש"ה אמרינן לא שנו אלא בכשרים אבל בפרוצים לא, ולא אמרינן אבל בשאר אנשים לא, אלמא שסתם אנשים בחזקת כשרים. והא דאמרינן כגון ר"ח בר פפי וחבריו, אינו אלא ממדת חסידות לצאת מידי הרהור. וכ"כ הרשב"א בתשובה (סי' תקפז וסי' אלף וקעח). והוסיף בתשו' הרשב"א (סי' אלף וקפב) שכן דעת הרי"ף. ע"ש. וכ"כ מרן החיד"א בס' שער יוסף בתשובה (סי' ד ד"ז ע"ד) בדעת הרי"ף. וע"ש. וע"ע בס' בית מאיר אה"ע (סי' כב). וביש"ש (פ"ד דקידושין סי' כא). ע"ש. והמשנה למלך (בפ"א מה' סוטה ה"ג) כ' שגם הרמב"ם לא החמיר אלא ממדת חסידות. ע"ש. ובזה ניחא קושית מרן הכסף משנה (בפכ"ב מהא"ב ה"ח). וע' בהערת הרב המגיה שם. ע"ש. ומכל מקום י"ל שהיתה דבורה נוהגת חומרא בדבר, משום שמא יבאו למשפט אנשים שהם פרוצים ג"כ. ודו"ק".

יביע אומר (שלחן יוסף ***אה"ע אות*** ל"ט) – "בני ספרד הסומכים בשעת הדחק ובמקום צורך גדול להתייחד שני אנשים כשרים עם אשה, יש להם ע"מ לסמוך".

יביע אומר (מעין אומר ח"ח פרק ב' סי' כ"ה) – "שאלה: הוא וחברו נכי צה"ל ומשרד הביטחון סידר אותם בדירה עם מדריכה שמטפלת בהם, ולכל אחד מהם יש חדר נפרד. האם יש בזה יחוד. תשובה: שיברח משם".

* 1. **כללי הרמ"א: מה הכלל כשהרמ"א כתב "יש אומרים" אחר סתימת המחבר**.
     1. פמ"ג (כללים בהוראת איסור והיתר אות ג') – "יש מקום עיון כשכותב הרב וי"א שחולקין על המחבר ולא הכריע לכתוב וכן עיקר וכדומה אי נאמר דהלכה כהמחבר ומ"ש הרב וי"א לחלוק כבוד לאותה דעה או שאר תירוצים כמו במחבר עיין בש"ך סימן רמ"ב או נאמר דהרב לאפלוגי אהמחבר אתא אף שלא הכריע ... ומיהו עדיין צ"ע דשמא הרב ז"ל מדהביא י"א ודאי לחלוק בא ומה שלא הכריע הוא דספק הוא ובדאורייתא לחומרא ובדרבנן לקולא ... ולדידי צ"ע".
     2. גליון מהרש"א (ריש סי' כ"ט) – "כשכתב הרב על דעת המחבר וי"א ולא כ' וכן עיקר. דעת א' עיקר. ובפ"מ בהקדמה אות ג' חוכך להחמיר בדאורייתא כי"א".
     3. חוט שני (יחוד ס"ק ו' ד"ה אין, שבת ח"ג עמ' רמ"ד) – "והרמ"א כתב שיש מתירים להתייחד עם הרבה נשים, והוא דעת רש"י, ודלא כדעת השו"ע שאוסר בזה, **מ"מ הרמ"א לא בא להכריע להקל כדעת רש"י, דבמקום שרצה להכריע כתב 'וכן עיקר' או 'וכן נוהגין'**, וכאן לא כתב כן, אלא הביא את המקילין להורות שאפשר לצרפם להקל במקום הצורך, אבל בסתמא ההלכה היא שאין להתייחד עם נשים רבות כמ"ש בשו"ע ושכן הוא דעת רוב מן הראשונים, ובמקום הצורך יש לצרף דעת רש"י להקל, על כן אין להתייחד אף עם נשים הרבה".
     4. מראי מקומות – שדי חמד (כללי הפוסקים סי' י"ד אות י"ב), ילקוט יוסף (עין יצחק ח"ג כללי הרמ"א אות י"ב), אוצר כיבוד אב ואם (אות תק"פ), מראה כהן (הע' ל"ח).
        1. יד מלאכי (כללי הרמ"א אות י"ח) – "כלל גדול יש בידינו כשכותב רמ"א בהגה ויש מחמירין מדלא כתב ויש אוסרין מכלל שדעתו נוטה לדעת המתירין, שו"ת חוות יאיר סי' קפ"ה וכן מצאתי בהלק"ט חלק א' סימן רצ"ג ועיין ש"ך י"ד סי' ט"ל ס"ק ח' וכשכותב ויש אומרין דעתו לומר שחושש לסברת היש אומרין אך כשכותב בסתם להלכה פסוקה סובר כן, כנה"ג ח"מ סימן קפ"ד הגהות הטור אות ג' ודרכו של רמ"א כשהוא רואה שלא חש מרן לאיזו סברא הוא מביאה בלשון ויש אומרים אף דלא קאי אדברי מרן שהרי לא נזכר בדבריו ראשון לציון דף ק"ז ג'".
        2. עי' יו"ד סי' ר"מ סעי' י"ח, לעוד שיטות ומראי מקומות.
  2. **האיסור גם על האיש, או רק על האשה**.
     1. האיסור רק על האשה [נפק"מ קטנה].
        1. צפנת פענח (איס"ב פרק כ"ב הל' ח', הל' י') – "דאשה אחת עם אנשים הרבה האיסור רק על האשה א"כ יהיה זה רק בגדולה **אבל בקטנה לא** אף אם ראויה לביאה דהיא אינה מוזהרת".
        2. הו"ד בדברי יציב (אה"ע סי' מ"ה אות ד') - לשונו מובא לקמן.
     2. לכאורה עוד נפק"מ: אשה אשכנזית, והאנשים ספרדים. עי' מראה כהן (הע' כ"ה).
  3. **יחוד אב עם בנו ביחד עם אשה** (לשיטות שמחמיר עם ב' כשרים או נפק"מ בלילה).
     1. מחמיר– הגרי"י ניימאנן זצ"ל (נטעי גבריאל, יחוד חלק שו"ת סי' ה').
     2. מיקל – הגר"ח פלאג"י זצ"ל (ראה חיים פר' וישב ד"ה ומיהו, נ"ה-ב').
  4. **עם ב' אנשים כשרים, ולבה גס באחד מהם**.
     1. מחמיר.
        1. הגריש"א זצ"ל (בית הלל גליון מ"ב עמ' ל"ג אות ג', אשרי האיש אה"ע ח"ב פרק ט"ז אות כ"ב) – "אבל אסור לאשה להתיחד עם שני אנשים אם לבה גס באחד מהם".
        2. דברי סופרים (ס"ק ס', בה"ל ד"ה פרוצים ד"ה והנה בד"ס) – "ואם עסקיהם עם הנשים דינם כפרוצים כן כתב הריטב"א. ועי' בעמ"ד. ונראה דלפי זה גם אם לבם גס בה אסור. [ס"ל להריטב"א דה"נ במי שעסקו עם הנשים כיון שלבו קרוב עמה יתפתה גם הוא לזנות כשיראה את חבירו מזנה. והנה בספר דבר הלכה ... אך לפמשנ"ת דסברת הריטב"א שאוסר בעסקו עם הנשים הוא משום דאף שאינם פרוץ ואין איסורי תורה קלים בעיניו, מ"מ מחמת קירבתו אל האשה חיישינן שגם הוא יתפתה לזנות עם חבירו, וא"כ כ"ש במי שלבו גס בה שיש ביניהם קירבה יותר גדולה מאשר במי שעסקו עם הנשים ... דודאי יש לחוש שכשיראה את חבירו מזנה גם הוא יזנה עמו]".
     2. מיקל.
        1. דבר הלכה (סי' ט' סעי' ו', סעי' ז', הע' ז') – "אשה אחת מתייחדת עם שני כשרים שעסקם עם הנשים ... וי"א דדינם כפרוצים ואסור אפי' להרבה נשים להתייחד עם שנים מהם ... ונראה דשנים שלבם גס בה מותרים כדין שני כשרים. [ואף לאוסרים בעסקיהם עם הנשים בסעיף הקודם, היינו משום דהוי כפרוצים מאחר דעסקיהם עם הנשים וכש"כ שם, אבל כאן אינם פרוצים ורק לבם גס בה, ושייך בהם שפיר טעם ההיתר דשני אנשים דהוא, שבושים זה מזה כש"כ רש"י".
        2. עי' הגרח"ק זצ"ל (שערי ציון ח"ב עמ' ת"ל אות כ"ב) – "שאלה: להפוסקים המתירים להתייחד עם ב כשרים, האם זהו גם באופן שלבו גס בה או שעסקו עם הנשים. תשובה: יתכן".
        3. משפט היחוד (פרק ח' סעי' י"ד).
  5. **עם ב' אנשים כשרים, שעוסקים בנשים**.
     1. עי' סעי' ז', לשיטות ומראי מקומות.

1. פרוצים.
   1. **גדר של פרוצים**.
      1. מי שהוחזק בפריצות – רשב"א (ח"א סי' תקפ"ז, לשונו מובא לעיל), עי' ר"ן (קידושין דף לג. ד"ה לא, "לא שנו אלא בכשרין. משמע דהיינו סתם בני אדם שלא הוחזקו בפריצות"), יש"ש (קידושין פרק ד' סי' כ"א, לשונו מובא לעיל).
      2. שרואים **טעלעויזיא, קוראים עיתונים** מלאים בדברי תועבה, או שהולכים **לקולנוע** – שבט הלוי (ח"ה סי' ר"ב אות א' ד"ה אבל, "ופשוט בעיני דאם מזלזלים בראות טעלעויזיאן או קוראים בעתונות המלאים דברי תועבה, או מכ"ש כשהולכים גם למקום טומאה (קינא, קולנוע) הם בגדר פרוצים בזה"ז, דנלקה אצלם הרגש של יצרא דעריות"), דברי דוד (ח"ב אה"ע סי' ז' אות ט', "וחילוני שקורא עיתונים או רואה טלויזיה דינו כפרוץ וכמשנ"ת בחיבורי דברי חכמים פ"ח").
         1. אבני ישפה (אהל יעקב ו' אלול תש"ע, מציון תצא תורה ח"א אה"ע סוף הע' י"ז) – "אף שאין להסתכל בטלבזיה, אבל קשה לומר שהמתסכל שם כבר נחשב פרוץ כי באמת תלוי באיזה דברים הוא מסתכל. ולכן יש לו חזקת כשרות כל שלא ידענו שהוא מסתכל בעריות, ואחר שידענו זה הוא נחשב פרוץ וגם אינו שומר לענין יחוד".
         2. נטעי גבריאל (יחוד פרק י"ט הע' ט"ז) – "שבט הלוי ... והדעת נוטה לחלק בין זה שגדל בסביבה של אנשי תורה ומצוה ובכל זאת אינו מתנזר מלהביט בטעלויזיא, **אבל אלו שגדלו** ובאו ממדינות ומקומות שדחוקים מדת או שאינן מקומות תורה אין להם דין פרוצים מאחר שאין ידוע להם חומר האיסור".
         3. מנחת חן (מציון תצא תורה ח"א אה"ע הע' י"ז ד"ה והנה) – "ולענין מה שהביא משבט הלוי ועוד שאומרים שאנשים שמסתכלים על טלויזיה וכדומה סרטים של פריצות נחשבים כפרוצים לענין יחוד, הנה נלע"ד פשוט דאפילו לפי דבריהם, **לאו בחדא מחתא מחתינהו**, דודאי במקומות כמו ירושלים או בני ברק וכדומה שמוסכם אצלם דשומר תורה ומצוות לא יסתכל בטלויזיה דנחשב אצלם תועבה, לכן מי שפורץ גדר זה ודאי נחשב כפרוץ, אולם יש מקומות כגון בחיים של 'אורתודוכס מודרני' שמעולם לא קיבלו לאסור הסתכלות בטלויזיה מאיזה טעם שיהיה, ולמעשה הם שומרי תורה ומצות גמורים, בכה"ג ודאי לא נחשבים כפרוצים".
      3. **צריך שיהא יודע חומר האיסור**, שעושה קריבה דעריות או שמסתכל בטלויזיה – הגריש"א זצ"ל (תורת היחוד פרק ג' סוף הע' ד', עי' קונ' הלכות יחוד פרק ג' הע' ל"ו, "שרק אם הוא יודע חומר האיסור ועושה קריבה דעריות או שהוא מסתכל בטלויזיה דינו כפרוץ").
      4. חשוד בעריות.
         1. ציץ אליעזר (ח"ו סי' מ' פרק ג' אות ח', ח"ז סי' מ"ב ד"ה ראשית) – "דפרוץ בזה נקרא היכא שידוע שהוא פרוץ לאותו דבר דהיינו שחשוד בעריות, ובלעדי זה אין חילוק בדברים אלה בין נכבד לשאינו נכבד ובין ע"ה לת"ח, ע"ש".
         2. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש אה"ע ח"ב פרק ט"ו אות מ"ה) – "'פרוץ' לענין איסור יחוד, הוא לא רק אם קורא ספרים פסולים, או עיתון עם תמונות של נשים פרוצות, אלא סגי אם נוהג במעשה בפריצות, כגון חיבוק ונישוק, ואף אם לא הגיע למעשה הזנות עצמו. וכן כל 'פרוץ', זה דוקא החשוד בענין עריות".
         3. הגר"א נבנצל שליט"א (מציון תצא תורה ח"א אות תרס"ח, אהל יעקב יחוד [דפו"ח] עמ' תקנ"ד אות ל"ז) – "שאלה: מה הגדר של פרוצים בזמן הזה לענין חשש יחוד, כלומר מה נחשב כפרוץ. תשובה: מי שאינו נזהר מאיסור עריות".
      5. אין בטוחים בנפשם שיעמדו נגד כפיית היצר – אג"מ (אה"ע ח"ד סי' ס"ה אות י"ז, "ואין כוונת פרוצים דוקא לאינשי עברייני לאיסור זנות, אלא דהוא אף לאינשי דהם כשרים שמעולם לא עברו על שום איסור אבל אין בטוחים בנפשם שיעמדו נגד כפיית היצר או שלא יהיה להם יצר כלל כיון שיהיו שנים, דמסתבר דאף החולקין על רב וסברי דסתם אינשי כשרין הן הוא דוקא כשאומרין האינשי ברי להו בנפשן שאין להם תאוה גדולה כל כך שיזנה אף כשידע חברו אבל כשאין אומרין ברי הוא בדין פרוצים").
         1. דברי סופרים (קיצור הל' ייחוד פרק ו' אות י"ז) – "אגרות משה ... ומסתימת הפוסקים משמע שלא כדבריו".
      6. מראי מקומות – אגרות חזו"א (ח"ב סי' קנ"ט), דבר הלכה (סי' ט' סעי' ב', סעי' ג', סעי' ד'), קובץ הלכות יחוד (פרק ז' הע' ט'), תורת היחוד (פרק ב' הע' ד'), יבקש תורה (סי' ט'), דברי סופרים (ס"ק נ"ח, על סעי' ה' בה"ל ד"ה פרוצים, עמ' נ"ג), מראה כהן (סעי' ו').
         1. ח"ח (נדחי ישראל פרק כ"ד סעי' ה') – "חשודים בדבר איסור".
         2. הגריש"א זצ"ל (קיצור הלכות יחוד וצניעות סעי' ח', אשרי האיש אה"ע ח"ב פרק ט"ו אות מ"ד) – "לדעת הרמ"א דהא דאשה מתייחדת עם שני אנשים, היינו אפילו עם אנשים שאינם מוכרים, דבסתם אינם פרוצים. ובזמנינו ג"כ סתם איש דתי, אפילו שאינו מוכר, לא נקרא פרוץ".
         3. חוט שני (יחוד ס"ק ו' ד"ה עם, סוף עמ' ר"ז) – "עם הארץ, אם מזלזל בהרחקות ובעריות, הוי חשוד. וכן מי שמסתכל במכשירים שאינם כשרים. ואם מזלזל בשאר מצוות, אפשר שיהא נמי דינו כחשוד על ידי זה".
         4. הגרח"ק זצ"ל (אהל יעקב) – "מי שמחזיק **פלאפון הנקרא 'אייפון'** שהוא טלפון שיש בו אינטערנעט ל"ע, נחשב כפרוץ לענין יחוד, או אפשר לתלות שבעצם יש לו חזקת כשרות, ומשתמש באייפון רק לעבודה וכדומה ולא לדברים אסורים. תשובה: פרוץ".

***הגרח"ק*** זצ"ל ***(שערי ציון ח"ב עמ' תכ"ז אות ב', הע' כ') – "שאלה: מה הגדר של פרוץ לענין איסור ייחוד. תשובה: כמדומה שרוב אנשים נחשבים כשרים אם לא בידוע שהוא פרוץ. [תשובה זו ענה לי רבינו שליט"א לפני כחמש עשרה שנה, אך לאחרונה כתב רבינו שליט"א בתשובה לשאלה כזו בזה"ל 'בזמנינו רובם פרוצים']".***

* + - 1. הגר"י בעלסקי זצ"ל (אהל יעקב יחוד עמ' תקנ"ב [דפו"ח, עמ' תקע"ג] אות ט"ו) – "מי **שמסתכל באינטרנעט** האם הוא נחשב כפרוץ לענין דיני יחוד. והשיב: מי שיש לו מטרה מסוימת להסתכל בזה כגון לעשות פועלות בבנק או לענין מס הכנסה וכדומה אינו נחשב לפרוץ, אבל אם מסתכל בו סתם, נחשב לפרוץ ואין כאן כלל בזה".
      2. ארחות טהרה (פרק כ' אות י"ז) – "פרוץ נקרא מי שרגיל להסתכל במראות אסורות **בטעלעויזי"א או באינטערנע"ט או בפעלעפו"ן** או בסרטים".
      3. שער היחוד (סעי' ה' דרכי אלישיב ס"ק ו') – "דעת רוב הראשונים ז"ל היא דלא כהרמב"ם, ואין מצריכין כשירים כרחב"פ וחביריו ... והנה בגמ' קידושין פ' ב' ... ומשמע דבעינן ת"ח עכ"פ, ומצאתי שכ"כ המהרי"ק קפ"ד בשם הפוסקים, אלא שכתב דמ"מ מהפוסקים האחרונים משמע דא"צ ת"ח רק שיהיו כשרים, ודייק בבית מאיר בדבריו דעכ"פ מוחזק בכשרות בעינן ורק ת"ח אין צריך עיי"ש, אבל הרמ"א כאן סתם להלכה כדברי הר"ן ...".
      4. עי' המחלוקת לגבי 'נשואה ע"י ערכאות (civil marriage): האם יש היתר של בעלה בעיר', לקמן.
  1. **ב' אנשים פרוצים, ואחד מהם אחיה**.
     1. מחמיר.
        1. הגריש"א זצ"ל (תורת היחוד פרק ז' הע' ד', אשרי האיש אה"ע ח"ב פרק ט"ו אות ז') – "אסורה האשה להתייחד עם שני אנשים פרוצים אפילו כשאחד מהם הוא אחיה, דכיון שהם פרוצים לא הוי אחד שומר לחבירו".
  2. **ב' אנשים פרוצים, ואחד מהם אביה**.
     1. מיקל.
        1. הגרח"ק זצ"ל (שערי ציון ח"ב עמ' תכ"ח אות ח') – "שאלה: האם מותר לאדם להתייחד עם ב' נשים בזמן שאחת מהן היא אמו, והאם מותר לשני אנשים להתייחד עם אשה (לשי' המחמירים בב אנשים או בפרוצין להמתירין בב אנשים) בזמן שאחד מן האנשים הוא בנה של האשה או אביה. תשובה: מותר".
  3. **אחד כשר ואחד פרוץ**.
     1. דינו כמו שני פרוצים.
        1. שב יעקב (ח"ב סי' י"ט).
        2. המקנה (קידושין דף פ: ד"ה עוד) – "דהא בעינן שניהם כשרים ולא סגי בחכם ופרוץ משום דנהי דהחכם הוי שמירה לגבי פרוץ אבל הפרוץ לא הוי שמירה לגבי חכם".
        3. נשמת כל חי (ח"ב אה"ע סי' א' ד"ה אמנם).
        4. חיד"א (חומת אנך מלכים פ"ד פסוק ט', ראש דוד פר' וירא ד"ה ועתה) – "אבל אח"כ הכירה דהמשרת אינו כשר וליכא אלא חד".
        5. בית מאיר (על סעי' ה') – "דכיון דמצריך כשרים דהיינו השנים דוקא מיחזקי' בכשרות ע"כ בחד מיחזק וחד סתמא עדיין יש למיחש כיון דלפני הסתם לא יתבייש הו' לי' כיחיד".
        6. רד"ל (קידושין דף פ: ד"ה ת"ח) – "כדי שאם יצטרך אחד מהן לנקביו ישארו ב' ת"ח ולא אחד מהן פרוץ".
        7. צמח צדק (אה"ע סי' ל"ט ד"ה ומה) – "ובנדון זה כיון שזה האיש אף אם היה רק פרוץ לבד ולא רודף אחריה ממש נשארו רק הבחור והבתולה והרי שתי נשים לא יתייחדו עם איש אחד אפילו ביום כ"ש בלילה".
        8. הגרשז"א זצ"ל (ישורון חט"ז עמ' ש"פ אות ח', שולחן שלמה יחוד סעי' נ"ד) – "אשה אחת עם שני אנשים, אשר רק אחד פרוץ, ג"כ אסור כדמוכח מה מהראי' שהגמ' רצתה להוכיח משני תלמידי חכמים. כמובן שזה נוגע להלכה רק לא להרמב"ם שבלא"ה אוסר".
        9. חוט שני (יחוד ס"ק ו' ד"ה ביש"ש) – "ביש"ש ... אמנם רוב האחרונים לא סבירא להו כן".
     2. דינו כמו שני כשרים.
        1. יש"ש (קידושין פרק ד' סי' כ"א) – "חד כשר וחד פריץ, מתבייש הכשר מן הפריץ, וכן הפריץ אינו עושה שום דבר בפני הכשר, ומשום הכי בדרך נמי סגי בשנים כשרים, ואף אם השלישי נמי פריץ".
        2. ערך שי (על סעי' ה' הג"ה) – "וכיון דיחוד עם שנים פרוצים בעיר או בדרך אפילו עם כשרים עד שיהיו שלשה אנשים לכ"ע אינו רק מדרבנן אאת"ל דרמ"א ויש"ש פליגי הוי ספק דרבנן ולקולא ומפרט דיש"ש טעמא יהיב ומסתבר כוותיה".
        3. מהרי"ל דיסקין (פסקים ריש סי' ב') – "עם הכותית ... נראה לי דכאן לא הי' יחוד כלל אף להקול, דהא אומרים שהמשורר הי' עמו ואם נימא שהוא פרוץ, אכתי על הש"ץ אשר עליו אנו דנין לא נודע שהוא פרוץ, וא"כ לא הוה תרי ופריצי, כיון שיש אחד כשר ביניהם".
        4. חדושים ובאורים (קידושין סי' ט"ז ס"ק א', ס"ק ו', ס"ק ח' ד"ה נמצינו) – "דלעולם בחד כשר".
        5. עי' הגרח"ק זצ"ל (שערי ציון ח"ב עמ' תכ"ח אות י') – "שאלה: לשיטת הרמ"א שאשה מותרת להתייחד עם ב אנשים, מה הדין כשאחד מהם כשר ואחד מהם פרוץ. תשובה: לכאו' מותר".
     3. אחד עכו"ם, יותר צד להקל – שב יעקב (ח"ב סי' י"ט).
        1. מראי מקומות – נוב"ק (אה"ע סי' ס"ט, "שאחר מיתת בעלה נסעה בלילה עם פלוני אלמוני באישון לילה בעגלה אחת ונער אחד עמהם ורננו העם ולכן שלח אבי האשה אחד מקרוביו אחריהם. והנה בזה עברה על איסור יחוד שהרי בשדה ומה גם בלילה בודאי אפילו בכשרים בעינן שלשה ואפילו אם נימא שהיה עגלון עמהם **מסתמא העגלון הוא נכרי**"), פת"ת (ס"ק ד').
     4. מראי מקומות – פת"ת (ס"ק ד'), דבר הלכה (סי' ט' סעי' ה'), ציץ אליעזר (ח"ו סי' מ' פרק ט"ו סוף אות י"א), קובץ הלכות יחוד (פרק ז' סעי' י"ג, סעי' ט"ו), דברי סופרים (ס"ק נ"ט), מראה כהן (סעי' ז').
  4. **אם מותר אחד מהם לצאת מן המקום שעי"ז יהיה יחוד לחבירו: הנוסע באוטובוס, ונשאר יחידי עם נשים ונהג**.
     1. מראי מקומות – הגרשז"א זצ"ל (מכתב בס' ועלהו לא יבול ח"ב עמ' שנ"א), מראה כהן (הע' י"ט).
        1. עזרת כהן (אה"ע סי' ל"א) – "שאלה. שני אנשים שדרים עם אשה אחת, שמהדין אסור מטעם יחוד בלילה, והאחד מהם הוא ירא שמים, שאלני **אם הוא צריך לעקור מקומו או** כיון שע"י עקירתו ישאר חבירו, שאינו מקפיד על איסור יחוד, ביחידי ויהי' איסורו יותר חמור, מוטב לו להשאר גם הוא, כדי שיהי' עכ"פ איסור קל. תשובה. ע"פ מה שכתב בספר חכ"א בבינ"א, שאיסור שני אנשים באשה אחת הוא דרבנן, ואיסור יחוד באשה אחת ואיש אחד הוא דאורייתא, להרבה פוסקים, י"ל ניח"ל לחבר למיעבד איסורא זוטא ולא ליעבד ע"ה איסורא רבא. אך כבר כתבו תוס' פ"ק דשבת, ועוד כמה פוסקים, דבמקום שחבירו פושע אין אומרים לו לאדם חטא בכדי שיזכה חבירך, וכאן הרי חבירו פושע, שחייב גם הוא להזהר באיסור יחוד. אלא שיל"ה מד' תוס' שבת הנ"ל, דמשמע דאם הע"ה בא לידי איסורא רבא ע"י גרמא דחבר אמרי' ניח"ל לחבר למיעבד איסורא קלילא, והגרם שם הוא ע"י שאמר לו לקוט תאנים מתאנתי, א"כ י"ל ה"נ זה הירא שמים הוא הגורם למיעבד איסורא רבא דיחוד מה"ת ע"י מה שפורש מהם. מיהו נראה שאין הנידון דומה, דהתם אם אמר לקוט תאנים הוי גורם, כיון שלא הי' חייב כלל להרשות לע"ה ללקוט תאנים, אבל כאן הרי על הפרישה עצמה אנו דנים, שאם לא יפרש יעבד הוא איסורא, ואכתי לא גרם מידי, י"ל דאינו מחוייב כלל למנע עצמו מאיסורא קלילא מהנצל ממנו. ועפ"ז י"ל חילוק איך הי' תחילת ביאתם לדור שם, אם היר"א הי' גורם בדבר, א"כ דומה לאומר לע"ה לקוט תאנים, שוב הוא חייב למיעבד איסורא קלילא, כדי שלא יגרום איסורא רבא דאיסור יחוד דאורייתא, ואם הוא לא גרם בדבר עיקר הדירה א"כ הוא לא גרם כלל, ואם עכשיו שהוא מסתלק נעשה האיסור יותר חמור, הרי אם לא הי' בא תחילה הי' ג"כ האיסור בחומרתו. וזה נראה פשוט דמה שע"י מה שיסתלק הוא יעברו שניהם על איסור יחוד אין בו עדיפות, חדא דמ' מדהת"ו, שכתבו טעמא דחצי' שפחה וחצי' בת חורין, דכפו את רבה, שהיו דומין לאנוסין, משמע דאי ל"ה אין היתר לאיסורא קלילא מפני שהם רבים, ועוד הרי גם האיסורא קלילא הוא דרבים, דאיסור יחוד דרבנן שלשתם עוברים. מיהו יש לעיין אם הוא עמם וכבר הוא קרוב ללילה, באופן שהדבר ברור שיעברו על יחוד דאורייתא, י"ל שעובר הפורש משום לפ"ע, א"כ עובר הוא עצמו בלפ"ע דאורייתא, ולא שייך כאן העמידו דבריהם, דלהיפוך הרי הוא קום - ועשה ביציאתו, ובהיותו שוהה שם הוא דומה לשב וא"ת, ובכה"ג י"ל דקרוב הדבר שחובה עליו להשאר שם, דביציאתו הוא מכשילם באיסור תורה. (בויסק, תרנ"ט)".
        2. ציץ אליעזר (ח"ז סי' מ"ב) – "הנוסע באוטובוס ונשאר יחידי עם נשים, מחוץ לנהג, אם מחויב לרדת באמצע הדרך או שאדרבא מן המצוה גם שימשיך בנסיעה ... לפענ"ד היה מותר לו להמשיך לנסוע, ולא עוד אלא דאולי עוד היה קצת מצוה בזה וכאשר אבאר ...".
        3. חוט שני (יחוד ס"ק ג' ד"ה אוטובוס) – "אוטובוס שנוסע בלילה במקומות שוממים מאדם, ואדם צריך לרדת באחת מהתחנות לילך לביתו, ואם ירד יהיה באוטובוס יחוד, כגון שישארו באוטובוס איש והנהג עם אשה וכדו' צ"ע אם מותר לו לרדת דשמא הוא העושה והגורם שיוצר את המצב של היחוד, או מאידך גיסא, כיון שהולך לדרכו ואין לו עסק עם היחוד, לא מתייחס אליו היחוד שנעשה בגלל שהולך לעסקיו, והיחוד נעשה מאליו, וזה מן השאלות הקשות בהלכות יחוד".
        4. ***הגר"א נבנצל שליט"א (***אהל יעקב יחוד [דפו"ח] עמ' תקנ"ב אות ל'***) – "שאלה: האם יש איסור לפני עור לגרום לבחור ובחורה להיות במצב שיש איסור יחוד. תשובה: כן".***
  5. מראי מקומות.
     1. מדרש רבה (בראשית פרשה מ"ח הל' ט"ז) – "ויאמר שוב אשוב אליך כעת חיה וגו' והוא אחריו, זה ישמעאל, והוא אחריו, **מפני היחוד**".
        1. חזקוני (בראשית פרק י"ח פסוק י') – "והוא אחריו ת"י וישמעאל הוה קאים מן בתרואי. פי' אחר המלאך כדי **שלא תתייחד שרה** עם המלאכים שסבורה היתה בני אדם הם".
        2. מראי מקומות – משך חכמה (בראשית פרק י"ח פסוק י'), פרדס יוסף (פר' וירא סוף אות כ"ו).
     2. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש אה"ע ח"ב פרק י"ז אות כ"א) – "יש להקל לשתי נשים לנסוע באוטובוס עם כמה חילונים, אפילו בכביש בין עירוני בלילה שלא שכיח עוברים ושבים".

1. לא יתייחד אדם עם שתי נשים.
   1. **משנה** (קידושין דף פ:) – "לא יתייחד אדם עם שתי נשים".
      1. גמרא (קידושין דף פ:) – "מ"ט. תנא דבי אליהו: הואיל ונשים דעתן קלות עליהן".
   2. **החשש**.
      1. ששתיהן נוחות להתפתות, ולא תירא האחת מחבירתה, שאף היא תעשה כמותה.
         1. רש"י (קידושין דף פ: ד"ה דעתן) – "ושתיהן נוחות להתפתות".

רש"י (ע"ז סוף דף כה.) – "לא יתייחד איש אחד עם שתי נשים. שהנשים דעתן קלות ושתיהן תתרצינה לעבירה".

* + - 1. ר"ח (קידושין דף פ: ד"ה מתני, הו"ד בחוברת הדרום גליון מ"ד סוף עמ' ל"ו) – "הואיל ונשים דעתן קלה מבטיחה לבוא גם אליה...".
      2. תוס' ר"י הזקן (קידושין ריש דף פ:) – "מפני שדעתן קלה ונוחות להתפתות ולא תירא זו מחברתה ואף היא תעשה כמותה".
      3. ר"ן (קידושין דף לב:) – "מפני שדעתן קלה עליהן ושתיהן נוחות להתפתות ולא תירא זו מחברתה שאף היא תעשה כמותה".
      4. נימוקי יוסף (קידושין ריש דף פ:) – "מפני שדעתן קלה, ושתיהן נוחות להתפתות, ולא תירא זו מחברתה, שאף היא תעשה כמותה".
      5. רע"ב (קידושין פרק ד' משנה י"ב) – "מפני שדעתן קלה ושתיהן נוחות להתפתות".
      6. **פוסקים** - ב"י (ס"ק ה'), יש"ש (קידושין פרק ד' סי' כ'), ב"ח (ס"ק ג').
    1. מחפות זו על זו ולא מכספי מהדדי.
       1. יד רמה (דף פ: ד"ה מתני') – "דסברן צניעותא הוא לחפויי אהדדי, הלכך לא מירתתן למעבד איסורא".
       2. ר"י מלוניל (קידושין ריש דף פ:) – "משום דמחפי אהדדי, דדעתן קלה עליהן".
       3. ריטב"א (קידושין דף פ: ד"ה מתני') – "מפני שהנשים דעתן קלה עליהן ומחפות זו על זו ולא מכספי מהדדי".
    2. מראי מקומות – אנציקלופדיה תלמודית (כרך כג ערך יחוד סוף טור תש"ג).
       1. מאירי (קידושין דף פ: ד"ה אמר) – "והנשים שמא מתוך שדעתן קלה מתפתות זו לזו לחפות זו את זו ואף זו הנכשלת משתדלת אף להכשילה כדי שתהא אף היא עמה בצרך חפוי".
  1. **אשה שבעלה בעיר, האם יכולה להיות שומרת לשאר נשים**.
     1. מיקל.
        1. נתיבות לשבת (על סעי' ה' ס"ק ד', על סעי' ח' ס"ק ה', המקנה דף פא. ברש"י ד"ה בעלה) – "כיון דבאשה זו אין בה משום יחוד כיון שבעלה בעיר הוי לה איהי שמירה לאחרינא כמ"ש הרמב"ם ז"ל גבי פרוצים דכשאשתו של אחד מהן עמו אין בו משום יחוד לכולם".
        2. בינת אדם (סי' י"ז ס"ק כ"ז) – "והוא הדין באיש אחד ושתי נשים ואחת מהן בעלה בעיר אין לחוש כלל אפילו לכתחלה".
        3. עי' נחפה בכסף (ח"ב אה"ע סי' י"א).
        4. עי' אג"מ (אה"ע ח"ד סי' ס"ה אות ו', אולי חוץ מיחוד עם פרוץ) – "ודברי הב"ש סק"ח תמוהין דכתב על מה שאיתא בש"ע אפילו עם אנשים הרבה עד שתהיה אשתו של אחד מהן, ואז אשה זו בעלה משמרתה והיא לא תזנה אז השניה בושה ג"כ לזנות, הא מצד האשה שלא תזנה סגי אף שבעלה אינו שם אלא שיהא בעיר, ואם מצד האשה שלא תזנה הוא ההיתר היה סגי בבעלה של אחת מהן בעיר אף שאינו שם ... וכן מש"כ הב"ש אחר שכתב דעם שתי נשים אסור, כתב ואשה אחת עם אנשים הרבה ואחד מהן הוא בעלה מותר דהא בעלה משמר אותה, תמוה דהא אף כשליכא שם בעלה אבל נמצא בעיר מותרת מפני אימת בעלה, וממילא ליכא איסור יחוד על כולן להב"ש דסובר דכיון שהיא לא תזנה כולן לא יזנו. ודוחק לומר דכוונת הב"ש היא דבין האנשים נמצא אחד שלבו גס בה שלא מהני זה שבעלה בעיר כדאיתא בסעיף ח' אבל כשבעלה אצלה סובר דליכא איסור אף לגייסא ביה. ואולי סובר הב"ש דמאחר דחזינן דמה שבעלה בעיר אינו מועיל כל כך האימה מצד זה להתירה גם לזה שגייסא ביה, ומשמע מרש"י שהוא משום שתאותה לו הוא יותר מסתם תאוה לאינשי ... שלתאוה כזו לא מהני האימתא ממה שבעלה בעיר שאינה אימתא כל כך שתמנע בשביל זה מתאוה גדולה. וא"כ אפשר שגם לתאוה כזו לזנות עם הרבה אינשי ובפרוצות לא מהני אימתא כזו דבעלה בעיר, ואין להתיר אלא דוקא כשבעלה הוא ג"כ שם ממש. ומה שהוצרך לזה ולא פי' שכיון שבעלה שנמצא שם לא יזנה מפני שאשתו משמרתו יבושו גם אנשים האחרים לזנות, אולי סובר דאיש פרוץ שגם הוא לא היה נמנע מלזנות לא מהני אף כשנזדמן שהוא אינו יוכל לזנות שימנעו אינשי האחריני מלזנות מצד בושה ממנו, ורק הנשי ימנעו כשאחת מהן לא תזנה, והוא אולי מסברא כי לא ידוע לי ראיה לכאורה וצ"ע".
        5. ציץ אליעזר (ח"ו סי' מ' פרק י') – "נראה ברור דלהלכה אפשר להקל בבעלה בעיר גם כשהיא שם עם עוד נשים, ובפרט דלדעת כמה מהפוסקים כל בבי תרי לא הוי אלא מדרבנן כנ"ל בבינת אדם".
        6. הגריש"א זצ"ל (בית הלל גליון מ"ב עמ' ל"ג אות י', אשרי האיש אה"ע ח"ב פרק ט"ז אות י"ג) – "אע"פ שאסור מדרבנן להתיחד עם שתי נשים, אם אשה אחת בעלה בעיר יש להקל להתיחד עם שתיהן, **אכן זה דוקא אם האחרת יודעת שהשניה בעלה בעיר**. (משום שזה דומה לקרובתה עמה)".
        7. דבר הלכה (סי' ח' סעי' ב') – "וכן היכא שבין הנשים נמצאת אשה אחת שבעלה בעיר מותרות כולן להתייחד עם איש אחד [אפי' פרוץ או נכרי בזמה"ז, עי' לעיל סי' ז' סי"ד]".
        8. קיצור הלכות יחוד (פרק ד' סעי' כ"ג) – "כשמתיחד אש עם נשים הרבה וא' מהם בעלה בעיר מותרים כולם ביחוד".
        9. ילדים בהלכה (ארטסקרול, עמ' מ"ה).
        10. נועם הלכה (יחוד, סי' י"א סעי' ו').
     2. מראי מקומות – רד"ל (קידושין דף פא. ד"ה שאני), עצי ארזים (ס"ק י"ד, הו"ד בהגהות והערות על הטור מכון ירושלים ס"ק ה'), מנחת יצחק (ח"ז סי' ע"ג ד"ה וכן, לשונו מובא לעיל), חוט שני (יחוד שעה"צ ס"ק כ"ט), נטעי גבריאל (יחוד פרק ל"ה סעי' ח').
        1. אור שמח (איס"ב פרק כ"ב הל' י"ב) – "נראה דהך אשה שבעלה בעיר אם היתה עם עוד נשים אסור אדם להתייחד עמהן, ממש"כ רבינו בהלכה ח', לא תתייחד אשה אחת אפילו עם אנשים הרבה עד שתהיה אשתו של אחד מהן שם, ולמה בעינן שתהא האשה ובעלה עמהן, הלא יש כאן אשה שבעלה בעיר, ואין עליה משום יחוד, ותו הויא שומר להם, וע"כ דאע"ג דעליה אין איסור יחוד, לחברתה לא מזדהרא, וחברתה אינה בושה ממנה, ואולי איירי תמן רבינו שהוא גס עמהן, לכן בעי שיהא בעלה עמה שם, ודוק".
        2. שבט הלוי (ח"ה סי' ר"ב אות א' ד"ה בענין, קובץ מבית לוי חי"ח עמ' ל"ח סעי' י"ג) – "יחוד עם שתי נשים שאחת מהן בעלה בעיר, צ"ע למעשה אם להתיר, ובערים גדולות מאוד בודאי שאין להקל".
  2. ציורים של יחוד איש עם שתי נשים.
     1. **אשתו עמו**.
        1. עי' סעי' ג', לשיטות ומראי מקומות.
     2. **יחוד עם בתו או אמו, ואשה אחרת**.
        1. עי לקמן.
     3. **יחוד עם אמה ובתה או אמה ובת בתה**.
        1. עי' לקמן.
     4. **ה' נשים ששונאות זו את זו**.
        1. עי' סעי' י', לשיטות ומראי מקומות.
     5. **שמירת תינוקת**.
        1. עי' סעי' י', לשיטות ומראי מקומות.

1. האם יחוד בב' נשים איסור דאורייתא או איסור דרבנן.
   1. **דרבנן**.
      1. החכם רבי אליהו שבעכו זצ"ל (השואל בשו"ת הרשב"א ח"א סי' תקפ"ז, סי' אלף קע"ח) – "לחכם רבי אליהו שבעכו כתבת הא דתנן שילהי קידושין (ד"פ ב') לא יתייחד איש עם שתי נשים נ"ל שהוא מדרבנן. דלא אסרה תורה אלא יחוד גמור איש ואשה. וראיה מדק' בעי בגמרא מאי טעמא נשים דעתן קלה עליהן ואלו הוה מן התורה לא הוה בעי טעמא".
      2. עי' חוות יאיר (סי' ע"ג) – "קושט' דמילתא דמדאורייתא דווקא יחוד ממש הוא והיא לבדם ויליף מקרא דמסית דג"כ מסתמא בסתר כבקרא רק רז"ל אסרו גם בתרי כשירי ובג' פריצי ובגוי אפי' אשתו עמו".
      3. עי' מהרי"י אלגזי (ארעא דרבנן מערכת י' אות רפ"ח) – "ויחוד איש א' עם ב' נשים אי הוי דאורייתא או דרבנן עיין בתשו' הרשב"א סי' תקפ"ז".
      4. חכ"א (בינת אדם שער בית הנשים סי' ט"ז ס"ק כ"ו, סי' ט"ז ס"ק כ"ז) – "דאין איסור יחוד דאורייתא אלא חד בחד והשאר מדרבנן".
      5. פת"ת (ס"ק א') – "ועיין בתשו' חות יאיר סי' ע"ג שכ' דאף לתוס' דוקא איש א' עם הערוה אסור מדאורייתא אבל איש א' עם ב' נשים או להיפך דלקמן ס"ה אינו אלא דרבנן. וכ"כ בס' בינת אדם שער ב"ה סימן כ"ו ע"ש".
      6. חקרי לב (אה"ע סי' י"ח ד"ה וזה) – "שאין איסור יחוד מדברי תורה כי אם דאיש ואשה אבל שתי נשים דרבנן".
      7. בית משה (ס"ק י"ד) – "עם שתי נשים אינו אסור רק מדרבנן. וכ"כ בשו"ת חוות יאיר".
      8. דברי מלכיאל (ח"ד סי' ק"ב ד"ה והנה) - לשונו מובא לעיל.
      9. ערך שי (על סעי' ה' ד"ה וכן) – "חו"י ... ובבינת אדם ...".
      10. דובב מישרים (ח"א סי' ה' ד"ה אך) – "כבר העלה בבינת אדם הל' אישות כלל קכ"ו [ס"ק כ"ז] להתיר ע"פ תשו' חוות יאיר [סי' ע"ג] דבשני אנשים או בב' נשים איסור היחוד אינו רק מדרבנן ומן התורה אינו אסור רק חד בחד".
      11. טהרת ישראל (סעי' א') – "לכ"ע אינו אלא דרבנן".
      12. יג"ל יעקב (בהגהות על שו"ע אה"ע ריש סי' כ"ב) – "בפ"ת ס"ק א'. אינו אלא דרבנן. נ"ב וכ"כ השואל בשו"ת הרשב"א אלף קע"ט ורשב"א לא דחה דבריו בזה ומשמע דהסכים עמו בזאת".
      13. באר משה (זרע יעקב גליון ט' עמ' ל"ג אות ב') – "החכ"א ... והלכה זו מסתברא מאוד".
      14. אבי עזרי (איסורי ביאה פרק כ"ב ד"ה ונראה).
      15. דברי יציב (אה"ע סי' מ"ה אות א').
      16. הגרשז"א זצ"ל (ישורון חט"ז עמ' ש"פ אות ז') – "עם שתי נשים ודאי רק מדרבנן ולכן יש מקום לחלק בין שעת אנינות או לא משא"כ באשה אחת".
      17. ציץ אליעזר (ח"ו סי' מ' פרק ב').
      18. הגריש"א זצ"ל (בית הלל גליון מ"ב עמ' ל"ג אות י') – "שאסור מדרבנן להתיחד עם שתי נשים".
      19. שבט הלוי (ח"ג סי' קפ"ג, ח"ה סי' ר"ב סוף אות א' [לשונו מובא לקמן]) – "מסברא י"ל כהחו"י ובינת האדם וכן ראיתי לעוד אחרונים שהעתיקו דבריהם ועיין בפת"ש ריש סי' כ"ב ובס' ערך שי שם".
      20. עמק התשובה (ח"ג סי' צ"ו אות י"ג).
      21. תשובות והנהגות (ח"ה סי' של"א אות ב', אות ז' [לשונו מובא לעיל]) – "עם שתי נשים שאיסור יחוד בהם רק מדרבנן".
      22. תורת היחוד (פרק א' סעי' ד').
      23. קובץ הלכות יחוד (פרק א' סעי' ב') – "אסור רק מדרבנן".
      24. נטעי גבריאל (יחוד פרק כ"א הע' י"ד).
      25. מראה כהן (הע' ב', הע' כ"ד).
   2. **דאורייתא**.
      1. מהרש"ם (ח"ג סי' קנ"ב ד"ה והנה לענ"ד) – "ואף שבתשו' חו"י ובינ"א כתבו דגם עם ב' נשים אסור רק מדרבנן כבר כתבתי בתשו' א' זה כמה שנים **שנעלם מהם** דברי הרשב"א וחי' הר"ן ריש נדה שכתבו דבנשים הוי ס"ט ברה"י דדין ס"ט ברה"י מסוטה ילפינן דהיכי דאיכא איסור סתירה מיקרי רה"י ובנשים אפי' הרבה אסור ועיין מל"מ פט"ז מאה"ט שרמז לדברי רשב"א הנ"ל ולא הביא טעמו אבל ברשב"א מבואר שם כמ"ש ומוכח דהוי מה"ת ונהי שדעת התוס' בנדה ב' וסוטה כ"ח דגם בנשים הוי רה"ר י"ל דס"ל כרש"י וסמ"ג דבשלשה נשים שרי להסתתר אבל בשנים לכ"ע הוי רה"י וגם אם לדעת תוס' גם בשנים שרי מה"ת אבל עכ"פ לשי' רשב"א ור"ן כן הוא".
         1. עי' ראשונים (נדה דף דף ה:. [רמב"ן (ד"ה מכדי, "ויש מי שתירץ אין רשות הרבים אלא בשלשה אנשים **אבל נשים אפילו מאה נמי כאחד דמיין** ורשות היחיד הוא, מאי טעמא דגמרינן מסוטה מה סוטה אין סתירתה אלא באיש אחד אבל שני אנשים והיא לא סתירה היא שהרי אשה אחת מתייחדת עם שני אנשים אף רשות היחיד בלא שלשה אנשים, אבל נשים אפילו עשר נשים אין אדם מתיחד הילכך הויא לה סתירה ורשות היחיד היא, וזה אינו כלום"), רשב"א (ד"ה מכדי), ריטב"א (ד"ה וקשיא), ר"ן (ד"ה מכדי), תוס' הרא"ש, אשכול. שלמד מהלכות יחוד, לדין סוטה, לדין ספק טומאה ברה"ר. והוא דאורייתא].
         2. אנציקלופדיה תלמודית (חכ"ג עמ' תש"ד הע' תשמ"ו) – "עי' רמב"ן ורשב"א וריטב"א וחי' הר"ן נדה ה ב, ותוס' הרא"ש קידושין עג ב ד"ה שלש, ואשכול (רצב"א) ח"א עמ' 72, שדנים ללמוד מאיסור היחוד עם שתי נשים על דין סתירה בסוטה, ומזה על דין רה"ר לענין ספק - טומאה (ע"ע), ועי' שו"ת מהרש"ם ח"ג סי' קנג בדעתם (ועי' רמב"ן שם **שמסיק שאינו נכון**, **ועי' חי' הר"א ומהר"ץ חיות נדה שם בטעמו**); עי' שו"ת הרשב"א ח"א סי' אלף קעח (וסי' תקפז): הנשים, עיקר איסור יחודן אפילו בשתים, ועי' שו"ת מהרי"א הלוי ח"א סי' טז ד"ה ודע בדעתו, ועי' אמרי כהן סי' כו שהרשב"א לא נחלק בזה על השואל שבציון הבא, וצ"ב; יש"ש קידושין פ"ד בפתיחה לסי' כ, לענין א"א; עי' רדב"ז שם".
         3. י"ל פתח הבית (פרק א' סעי' ג' אות ג') – "המהרש"ם ... יש לדון בהוכחה זאת דמבואר בפוסקים דישנם מצבים דאינם יחוד ומותר אף מדרבנן להתיחד בכה"ג, ואעפ"כ נחשבים לסתירה (כפי שמבואר בתרוה"ד רמ"ד ביחס לבעלה בעיר, או בפתח פתוח לרה"ר דהוי סתירה, ונפסק כן בשו"ע אה"ע כ"ב ס"ח ... וא"כ יש לומר דהוכחת הראשונים היא מהאיסור דרבנן. דהואיל ורבנן אסרו לאיש אחד להתיחד עם כמה נשים משום שדעתן קלה א"כ מצב זה נחשב לסתירה דאורייתא, ורק באשה אחת עם ב' אנשים דאין מצד זה נחשב ליחוד כלל, ומותר לאשה אחת להתיחד עם ב' אנשים, מצב זה אינו נחשב לסתירה. ומשם נלמד ד'הרבים' דבעינן שספק טומאה יחשב כרבים היינו אנשים ולא נשים, ולעולם מדאורייתא אין איסור יחוד אלא באיש אחד עם אשה אחת. ויל"ע".
   3. מראי מקומות – אוצר הפוסקים (ס"ק א' אות ב'), חוט שני (יחוד ריש ס"ק ו', "אין דין זה ברור").
      1. **האם מותרת לעקור ממקומה**, במקום שע"י עקירתה תשאר חברתה, ויהיה דאורייתא[וכן אם מותר לעזוב המקום שעי"ז יהיה יחוד, הנוסע באוטובוס ונשאר יחידי עם נשים ונהג וכדו'] - עי' לעיל.
      2. כשיש פלוגתא דרבוותא אם עיקר הדין הוא מן התורה או מדרבנן, במקום ספק, רוב פוסקים סוברים שיש להקל [מצד ספק ספיקא: אפשר דרבנן וספק דרבנן לקולא, ואפילו דאורייתא אפשר כמ"ד שאין כאן איסור] - עי' יו"ד סי' ק"י כללי ס"ס אות ט"ז, לשיטות ומראי מקומות.
      3. ואפשר דלהפוסקים שמקילין בג' נשים, הוי ב' נשים דרבנן. משא"כ לפוסקים שמחמירין בג' נשים, הוי ב' נשים הוי דאורייתא.
2. יחוד עם בתו או אמו, ואשה אחרת.
   1. **מסופק**.
      1. עזר מקודש (על סעי' א') – "אני מסופק אם כשעמו בבית אמו או בתו אם על ידי זה לא שייך יחוד בבית ההוא באשה אחרת כי כיון שאין חשש לגבי אמו הרי היא כתינוקת שיש על ידיה שמירה. או אולי יש לדקדק ממה שאמרו חז"ל אשתו משמרתו שמשמע דוקא אשתו וכן ב' יבמות או צרות אינן מחפות מה שאין כן בזה נהי דליכא גרוי לבת ואם ולא חימוד מכל מקום אין בזה שמירה כי מחפות וצל"ע וכן אודות מדת חסידות שיש להרחיק את עצמו מכל קרובות גם אם ובת".
   2. **מחמיר**.
      1. חיד"א (יוסף אומץ סוף סי' כ"ו) – "ברור דאינו יכול להתיחד עם ערוה כשאמו עמו דלא אמרו במשנה וגמרא ופוסקים דיש שמירה אלא כשאשתו עמו אבל אמו אינה שמירה. וטעמא דאשתו הוי שמירה דאין אשה מתקנאת אלא בירך חבירתה והיא זהירה מאד בזה לעמוד על המשמר. אבל אמו אינה זהירה וישנה ואינה משגחת ועוד כי היא מחפה על בנה. והגם שאין צריך ראיה על זה והדבר פשוט מצד הסברא יש להוכיח כן ממה שהפוסקי' לא אשכחו שריותא אלא אשתו עמו".
      2. נתיבות לשבת (ס"ק ד').
      3. זכור לאברהם (ח"ג אה"ע אות י' ערך יחוד) – "אם יש שם אשה אחרת אפילו אם בתו או בת בתו שם אסור דהא בב' נשים אסור להתייחד לכ"ע".
      4. הו"ד בפת"ת (ס"ק ב') – "זכור לאברהם ... אם יש שם אשה אחרת אפי' אם בתו או בת בתו שם אסור דהא בב' נשים אסור להתייחד לכ"ע".
      5. מקוה ישראל (סי' י"ב ס"ק א').
      6. טהרת ישראל (סעי' ו', סעי' ז').
      7. עי' מנחת יצחק (ח"ז סי' ע"ג ד"ה וכן).
      8. אבן ישראל (ח"ט סי' קל"ו אות ב') – "מה ששאל דאי נימא דאם עם בנה מצלת מיחוד באשה אחרת אמאי אמרו דוקא אשתו משמרתו, - הנה בפתחי תשובה באהע"ז סי' כ"ב סעיף א' סק"ב כתב דאם ובנה אינו מציל מיחוד בנה עם אשה אחרת, ובעזר מקודש שם הנדפס בשו"ע שם הביא הוכחה זו מדאמרו רק אשתו משמרתו".
      9. טהרת עם ישראל (עמ' קצ"ב, עמ' רכ"ז אות ב').
      10. עי' הגרי"י ניימאנן זצ"ל (נטעי גבריאל בחלק שו"ת סי' ה')**.**
   3. **מיקל**.
      1. הגר"ח פלאג"י זצ"ל (ראה חיים פר' וישב ד"ה ומיהו [נה-ב'], חיים ושלום ח"א סי' י"ט).
      2. עי' בית שלמה (שו"ת או"ח סי' מ"ח, כ"ח-ב').
      3. חזו"א (דבר הלכה סי' ח' סוף סעי' ד', עי' חזו"א אה"ע סי' ל"ג סעי' ג') – "ומדברי מרן החזו"א בספרו משמע כדעה בתרייתא זו, ושמעתי שפסק כן".
      4. אג"מ (אה"ע ח"ב סי' ט"ו, ח"ד סי' ס"ה אות ח') – "נשים שמותר להתייחד עמהן כאמו ובתו ואחותו הן גם מתירות אז היחוד, דאף אם הוא יהיה לו עזות לזנות גם כשאיכא שם קרובותיו דגס בהן ויודע דיחפו עליו מפני שהוא גנאי גם עליהן, מ"מ האשה לא תתרצה לזנות עמו כיון שהן לא יזנו ... כיון שהן לא יזנו הוא שמירה שגם האחרות לא יזנו ואין לאסור. ומסתבר שגם האיש יש לו בושה לזנות עם אשה בפני אמו ובתו ואחותו לסתם אינשי שהן שומרי תורה ומצות דכולן רוצין שיחזיקוהו לשומר תורה ומצות שלכן רק כשיש לחוש לכולן שיתקוף אותן יצרן לזנות איכא איסור יחוד ולא כשאיכא גם אחריני אף קרובות שאין להן יצר ותאוה כיון שעכ"פ הם לא יעברו על האיסור יתבייש מלעשות איסור לפניהן וליכא איסור יחוד גם מצד האיש, ונ"מ בנכרית שהיא אין לה בושה כלל כלשון הרמב"ם בפכ"ב איסו"ב ה"ד לענין שבנכרים אין אשתו משמרתו ואין להם בושה שמ"מ ליכא איסור מחמת שהאיש יש לו בושה".
      5. עי' ציץ אליעזר (ח"ו סי' מ' פרק י"ד) – "נלפענ"ד להלכה דיש להורות להתיר גם כשאמו או אחותו עמו משום כל איזה צורך שהוא".
      6. הגריש"א זצ"ל (תורת היחוד פרק ח' הע' כ"ב, יחוד - הלכותיו בקצרה עמ' ל"ג הע' ג', אשרי האיש אה"ע ח"ב פרק י"ח אות ד', בית הלל גליון מ"ב עמ' ל"ג אות י"א, עי' עמ' ל"ה אות כ"ט).
      7. הגרחפ"ש זצ"ל (יחוד - הלכותיו בקצרה עמ' ל"ג הע' ג').
      8. שבט הלוי (קונ' הלכות יחוד פרק ג' הע' י"ד, מבית לוי חי"ח עמ' ל"ח אות י"ב).
      9. חוט שני (והצנע לכת פרק ב' סעי' ה' הע' כ"ט).
      10. הגרח"ק זצ"ל (אהל יעקב יחוד [רק דפו"ח] עמ' תקמ"ב אות ט"ו) – "שאלה: האם בתו בגיל שמירה מועיל לשמור על אביה מאיסור יחוד, או דוקא קטנים ממשפחות אחרים. תשובה: מועיל".

עי' הגרח"ק זצ"ל (אהל יעקב יחוד [רק דפו"ח] עמ' תקמ"ג אות י"ח) – "שאלה: האם מותר לאיש להיות בקביעות בביתו ביחד עם בתו מבת שבע עד י"ב כשהמשרתת שם או שיש בזה חשש יחוד. תשובה: מותר לכאו'".

***הגרח"ק*** זצ"ל ***(שערי ציון ח"ב עמ' תכ"ח אות ח') – "***שאלה: האם מותר לאדם להתייחד עם ב' נשים בזמן שאחת מהן היא אמו, והאם מותר לשני אנשים להתייחד עם אשה (לשי' המחמירים בב אנשים או בפרוצין להמתירין בב אנשים) בזמן שאחד מן האנשים הוא בנה של האשה או אביה. תשובה: מותר".

* + 1. הגר"א נבנצל שליט"א (אסיפת יצחק ח' ניסן תשס"ז עם תיקונים) – "שאלה: האם מותר לאיש להתייחד אם אשה ובתו. **תשובה: מותר, עם אשה ובתה אסור"**.

***עי' הגר"א נבנצל שליט"א (מציון תצא תורה ח"א אות תרפ"ג,*** אהל יעקב יחוד [דפו"ח] עמ' תק"נ אות י"ז***) – "שאלה: האם מותר לאיש להיות בקביעות בביתו ביחד עם בתו מבת שבע עד י"ב כשהמשרתת שם או שיש בזה חשש יחוד. תשובה: מותר".***

* + 1. תשובות והנהגות (ח"ב סי' תרנ"ח אות ב', אורחות הבית פרק י"ד סעי' ל') – "לנסוע באשה עם בתו או אחותו ... נחשבים כשומרים לאיסור יחוד".
    2. הליכות בת ישראל (פרק ח' סעי' י"ב).
    3. אהלי ישרון (יחוד ח"ו סעי' ב').
    4. נטעי גבריאל (יחוד פרק כ"א סעי' ט', עי' ריש פרק מ', שו"ת סי' ג').
    5. קובץ הלכות יחוד (פרק ג' סעי' כ', פרק ח' סעי' ג') – "אולם אין להתיר לגור בקביעות בצורה זו".
       1. **ה"ה אחותו** – חזו"א (דבר הלכה סי' ח' סוף הע' ד'), אג"מ (אה"ע ח"ד סי' ס"ה אות ח', לשונו מובא לעיל), עי' ציץ אליעזר (ח"ו סי' מ' פרק י"ד, לשונו מובא לעיל), הגריש"א זצ"ל (יחוד - הלכותיו בקצרה עמ' ל"ג הע' ג', אשרי האיש אה"ע ח"ב פרק י"ח אות ד', בית הלל גליון מ"ב עמ' ל"ג אות י"א, עי' עמ' ל"ה אות כ"ט), שבט הלוי (מבית לוי חי"ח עמ' ל"ח אות י"ב), תשובות והנהגות (ח"ב סי' תרנ"ח אות ב', לשונו מובא לעיל), הגר"ד פיינשטיין זצ"ל (קונ' יד דודי עמ' ר"ג אות ו'), קובץ הלכות יחוד (פרק ג' סעי' כ', פרק ח' סעי' ג', "אולם אין להתיר לגור בקביעות בצורה זו").
       2. מראי מקומות – משנה הלכות (חי"ב סי' ש"ג, לשונו מובא לקמן), חוט שני (יחוד ס"ק ג' ד"ה יש, "וצ"ע").
          1. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש אה"ע ח"ב פרק ט"ו אות ד') – "אסורה האשה להתייחד עם **איש פרוץ**, אפילו כשאחותו עמהם".
       3. דברי סופרים (ס"ק ל"ט, עמק דבר ס"ק ר"ה) – "באגרות משה ... וכן בדבר הלכה ... ולענ"ד יש לפקפק בזה, דבשלמא באמו ובתו שאין היצר מתגרה בהם כלל ולא חיישינן כלל שיבוא עמהם לעבירה לכן הוו שומרים, אבל באחותו דחזינן שלא התירו אלא ייחוד, אבל לדור אסור עם אחותו דחיישינן שמחמת שדרים תדיר יתגרה בו היצר, הרי שגם באחותו יש מקום ליצר להתגרות בו אלא שצריך לזה ריבוי התעוררות, דהיינו כשדר עמה תדיר, אבל עכ"פ במקום שיש ריבוי התעוררות לעבירה חיישינן גם באחותו, וא"כ יש מקום לומר שכשיש שם עוד אשה והוא מתאוה אליה שוב יתאוה גם לאחותו ... וצ"ע".
       4. **מי שמיקל בבתו, ה"ה בת בתו** – אבני ישפה (ח"ב סי' פ"ו ענף ג'), דבר הלכה (אבני ישפה ח"ב סי' פ"ז ענף ג'), קובץ הלכות יחוד (פרק ח' סעי' ג').
  1. מראי מקומות – דבר הלכה (סי' ח' סעי' ד'), קנין תורה בהלכה (ח"א ריש סי' מ"ב), תורת היחוד (פרק ח' סעי' ג').
     1. עזר מקודש (על סעי' א') – "גם אני מסופק אם כשעמו בבית אמו או בתו אם על ידי זה לא שייך יחוד בבית ההוא באשה אחרת כי כיון שאין חשש לגבי אמו הרי היא כתינוקת שיש על ידיה שמירה. או אולי יש לדקדק ממה שאמרו חז"ל אשתו משמרתו שמשמע דוקא אשתו וכן ב' יבמות או צרות אינן מחפות מה שאין כן בזה נהי דליכא גרוי לבת ואם ולא חימוד מכל מקום אין בזה שמירה כי מחפות וצל"ע וכן אודות מדת חסידות שיש להרחיק את עצמו מכל קרובות גם אם ובת".
     2. פאת שדך (ח"א סי' קמ"ח) – "וכיון שיחוד זה הוא מדרבנן, עכ"פ אין למחות במי שמקיל בדבר, ואולי בשעת הדחק אף לכתחילה יש להקל, וצ"ע".
     3. משנה הלכות (חי"ב סי' ש"ג) – "בדבר שאלתו אי אמו או בתו או אחותו חשיבי כאשתו להתיר מחמתן יחוד עם אשה אחרת או דילמא אשתו דוקא התירו. הנה דבר זה במחלוקת שנויה בשו"ת בית שלמה א"ח סי' מ"ח כתב דלדעת הש"ע והרמב"ם מותר אמנם בנתיבות ובזכול"א ח"ג דעתן להחמיר ולכן בשעת הדחק המיקל לא הפסיד. וביוסף אומץ סי' כ"ו החמיר דאמו אינה שמירה ועיין נתיבות לשבת סי' כ"ב סק"ד מדנקטה המשנה דאשתו משמרתו משמע דאמו ואחותו לא והטעם דהם מחפות עליו ומתשו' מהראנ"ח סי' צ' נראה דמתיר והחזו"א ז"ל בספרו וכן הביאו בשמו שפסק להקל וכ"כ בשו"ת חיים ושלום להגר"ח פלאגי סי' י"ט. ואשר נלפענ"ד לפשר בין החולקין דבאקראי בעלמא יש להתיר אבל בתדירות יש לחוש לדעת האוסרים".

1. יחוד עם אשה ובתה או אשה ובת בתה.
   1. **מסופק**.
      1. נטעי גבריאל (יחוד בחלק שו"ת סי' ד').
   2. **מיקל**.
      1. אג"מ (אה"ע ח"ד סוף סי' ס"ד) – "שיחוד עם אמה ובתה ועם אמה ובת בתה או בת בנה **פשוט שליכא איסור**".
      2. הו"ד הגר"ד פיינשטיין זצ"ל (קונ' יד דודי עמ' ר"ה אות י"ח)**.**
   3. **מחמיר**.
      1. בית יהודה (אה"ע סי' י"ג) – "באדם אחד פנוי שהיה דר בדירת קבע עם אשת אחי אמו אלמנה והיה שותף עמה בכל עסקיו ובמאכל ומשתה הכל על שולחן אחד אלא **שהיתה עמה אמה** זקינה ... דהא לכ"ע עם ב' נשי' מיהא לא יתייחד כ"ש בנדון זה דאינן אלא ב' נשי' וישן עמהם בבית א' ומכ"ש דהוא דר עמה אורך השנה והיא קרובתו וגייס טפי בהד' דאיכא למיחש טפי לעבירה".
      2. חיים ושלום (ח"א סי' ט"ז) – "חוות יאיר ... מ"ש להזהר מן היחוד בלי אמה וכו' לא ידעתי שהרי אמה ובתה הוו ב' נשים והרי קי"ל דאסור להתייחד איש אחד עם ב' נשים בגוי ובפרוץ וכמש"ל בסי' כ"ב ואי משום שהאמה היא זקנה הרי קי"ל דבאיסור יחוד אין חילוק בין זקנה לילדה כמבואר בסי' הנ"ז".
      3. דברי מלכיאל (ח"ד סי' ק"ב).
      4. מנחת יצחק (ח"ז סי' ע"ג ד"ה וכן) – "צ"ל במש"כ בתשו' חוות יאיר שם (סי' ק"ח) בנדון דשם דדחק מאד למצא תקנה לעני מדוכא מאד, שהי' לו יניקה לפרנסתו מאת ערל שכן אצלו, ובתו היתה רגילה לילך לבית הערל בעסקי אביה, וכתב דמ"מ אמה הזקנה הולכת עמה לבל תתיחד עמו, וכ"כ עוד הפעם אח"ז וז"ל רק להזהר מן היחוד בלי אמה ומן הריצוי וכו' עכ"ל, וצ"ל הא דאמה מצילה מן היחוד, אף דבאיש א' עם ב' נשים גם בישראל לא מהני ומכ"ש בנכרי, וביותר נכרי דבעובדא דשם שממעשיו ראו שהי' עושה מעשה כיעור וקריבה דעריות, אלא י"ל דאמה שהי' בעלה עמה בעיר, וידע למקום שהולכות ברשותו, ס"ל לחו"י דל"ה יחוד, ומהני גם שמירה לבתה, וכמו דס"ל לכ"פ, ה"ה בספר נחפה לכסף (א"ע ח"ב סי' י"א) וש"פ הובאו בס' אוצה"פ (סי' ס"ב דנ"ד מדה"ס), ואף דיש חולקים, ומכ"ש שלא בביתו וגם בנכרי, מ"מ מחמת זה הדחק שדוחקתו לאותו העני מדוכא מאד, ס"ל להחו"י להקל, ומדדייק דאמה היתה זקינה, ש"מ דלגדור גדר ליתר בטחון להשמר ממכשול, יש לדייק שתהי' השומרת גם זקינה וכדברי הרדב"ז בנידונו כנ"ל".
      5. עי' הגרי"י ניימאנן זצ"ל (נטעי גבריאל יחוד בחלק שו"ת סי' ה').
      6. שבט הלוי (מבית לוי גליון י"ח עמ' ל"ט אות ט"ז).
      7. הגר"ש מילר שליט"א (הלכה ברורה ח"ב הע' ה').
      8. הגר"א נבנצל שליט"א (אסיפת יצחק ח' ניסן תשס"ז עם תיקונים, אהל יעקב יחוד [דפו"ח] עמ' תקמ"ח אות א') – "שאלה: האם מותר לאיש להתייחד אם אשה ובתו. **תשובה: מותר, עם אשה ובתה אסור".**
      9. **שער היחוד (סעי' ג'** דרך קצרה **ס"ק ה') – "אבל אמה ובתה וכן אביו ובנו וכו' שיכולים להשתתף בעבירה דינם כדין שתי נשים או אנשים דעלמא".**

**שער היחוד (סעי' ג' ציוני דרך ס"ק י"א) – "זהו פשוט לכו"ע".**

* + 1. יסוד הבית וקדושתו (פרק ה' סעי' ט"ז).
  1. מראי מקומות – בדה"ש (סי' קצ"ב ס"ק נ"ו).
     1. חוות יאיר (סי' ק"ח) – "והיתה לו ב"ג בתולה יפה מאד והיא רגילה בבית התליון בעסקי אביה עמו ומ"מ תמיד אמה הזקינה הולכת עמה לבל תתייחד עמו ... רק להזהר מן היחוד בלי אמה".
        1. מראי מקומות – חיים ושלום (ח"א סי' ט"ז, לשונו מובא לעיל), מנחת יצחק (ח"ז סי' ע"ג ד"ה וכן, לשונו מובא לעיל).
     2. פת"ת (סי' קצ"ב ס"ק ז') – "עי' בסוף ספר באר שבע בקונטרס באר מים חיים סי' ט"ו שתמה על מנהג זה שאינו עפ"י הדין ובפרט מה שנהגו שאין לוקחים לשמירה לא קטן ולא קטנה רק דאם הכלה שוכבת אצל בתה הכלה דזה איסור גמור ע"ש".
     3. תורת היחוד (פרק ח' סעי' כ"ב, [**מהדורא שנת** תשנ"ט]. רק בלילה אסור) – **"אסור לאיש להתייחד עם אשה בלילה כשבתה עמהם, משום שאין האם מקפידה על זנות בתה".**

תורת היחוד (פרק ח' סעי' כ"ב, **הע' כ"ה [מהדורא שנת תשע"א]) – "אסור לאיש להתייחד עם אשה ובתה אף ביום. [דין זה פשוט הוא]".**

* 1. **למקילים, מה הדין יחוד עם שתי אחיות**.
     1. מחמיר– אג"מ (אה"ע ח"ד סוף סי' ס"ד, "ויחוד עם שתי אחיות פשוט שאסור"), דברי סופרים (עמק דבר סוף ס"ק ר"ה).
     2. מעוניין שהאג”מ בתשובה בסוף ספר דברות משה על סנהדרין דף כא: סובר דכמו דאמה ובתו הוי שמירה, ה”ה שני אחיות, ולא כמו שכתב באג”מ שהביא מעכ”ת.

1. איש אחד עם הרבה נשים.
   1. **ראשונים**.
      1. מחמיר.
         1. תוס' (קידושין דף פב. ד"ה לא יתייחד) – "דאסור להתייחד עם נשים הרבה לכ"ע".
         2. רמב"ם (איס"ב פרק כ"ב הל' ח') – "לא יתייחד איש אחד אפילו עם נשים הרבה".
         3. רמב"ן (קידושין דף פ:, נדה דף ה: ד"ה מכדי) – "ומשמע דכיון דנשים דעתן קלה עליהן אפי' טובא נמי".
         4. רא"ש (קידושין פרק ד' סי' כ"ז) – "ואדם אחר עם שתים אסור עם שלש או ארבע מותר וס"ל לרש"י כיון דאיכא טובא אי אפשר דלא מגלו אהדדי ועוד אי אפשר לו לבעול כולם ולעיל (דף פא א) דקאמר נשים מבפנים ואנשים מבחוץ יש בהן משום יחוד משמע דאפילו עם נשים הרבה אסור להתייחד והא דתנן במתני' (דף פ ב) לא יתייחד אדם עם שתי נשים איכא למימר דה"ה עם טפי אסור אלא משום דבעי למיתני סיפא אבל אשה אחת מתייחדת עם שני אנשים נקט נמי ברישא עם שתי נשים".
         5. ריטב"א (קידושין דף פ: ד"ה מתני', עי' נדה דף ה: ד"ה כשחברותיה) – "וליכא למימר דרישא שתי נשים דוקא אבל ביותר משתי נשים מתייחד, וקמ"ל סיפא דמי שעסקו עם הנשים לא יתייחד אפילו עם נשים הרבה כדפירש רש"י ז"ל, דהא אמר בגמרא דטעמא דרישא מפני שהנשים דעתן קלה עליהן ומחפות זו על זו ולא מכלמן מהדדי, והאי טעמא אפילו בנשים הרבה איתיה".
         6. נמוקי יוסף (קידושין דף פ: ד"ה מתניתין, עי' דף פב. ד"ה מתניתין).
         7. סמ"ק (מצוה צ"ט) – "שלא להתייחד עם נשים שנינו בפרק בתרא דקידושין לא יתייחד איש עם שתי נשים, ונראה דהוא הדין אפילו עם הרבה דקאמר בגמרא נשים בחוץ ואנשים מבפנים חוששין".
         8. מהר"ח או"ז (דרשות סי' י"ז) – "ואסור להתייחד אפי' עם נשים הרבה".
         9. האגודה (קידושין פרק ד' אות ע') – "כל שעסקו עם הנשים. כמו רוכל שמוכר להם בשמים לא יתייחד עמהם פירש בקונטרס אפילו עם נשים הרבה לפי פירושו משמע [דאחד] (דוקא) עם ב' אסור. אבל עם הרבה מותר ואין נראה לר"י והכא הכי פירושו לא יתייחד אפילו אשתו עמו הא אחר ואשתו עמו מותר להתייחד עם נשים דאשתו משמרתו".
         10. אורחות חיים (הל' ביאות אסורות אות י"א) – "ולא יתייחד אדם עם נשים הרבה".
         11. כל בו (סי' ע"ה ד"ה לא) – "ולא יתיחד איש עם נשים הרבה".
      2. מיקל.
         1. רש"י (קידושין דף פב. ד"ה לא) – "ואילו איש אחרינא בין שתי נשים תנן אבל עם שלש או ארבע שפיר דמי".
         2. סמ"ג (לאוין סי' קכ"ו) – "לא יתייחד איש אחד עם שתי נשים, אבל עם שלש מותר".
         3. רשב"א (ח"א סי' קע"ח, סוף סי' תקפ"ז, עי' נדה דף ה: הע' ר"ד) – "אבל הנשים עיקר איסור יחודן אפילו בשתים משום שדעתן קלה וכל שאינן אלא שתים אינן בושות זו מזו כל כך. אבל כשהן הרבה מתביישות ואינן שומעות לו. וגם הוא דשאינו רגיל עם הנשים מתבייש כשהן הרבה".
         4. תוס רבינו פרץ (קידושין דף פב.).
         5. יד רמה (קידושין דף פ: ד"ה מתני', דף פב. ד"ה כל - רק כשרים).
         6. מאירי (קידושין דף פ: ד"ה אמר) – "כתבו שעם שתים אסור אבל עם הרבה מותר והדברים נראין כן מדקאמר עם שתי נשים ולא אמר עם הנשים".
         7. פסקי ריא"ז (קידושין פרק ד' הלכה ד' אות י"ב).
   2. **פוסקים**.
      1. מחמיר.
         1. מחבר (סעי' ה') – "לא יתייחד איש אחד, אפילו עם נשים הרבה".
         2. יש"ש (קידושין פרק ד' סי' כ', סי' כ"ח) – "דאיש אחד אסור להתייחד עם אשת איש מדאורייתא, אפילו עם נשים הרבה".
         3. מהרש"ם (ח"ג סי' קנ"ג ד"ה והנה לענ"ד) – "דקיי"ל דגם הרבה נשים הו' בכלל יחוד כמ"ש בשו"ע א"ע סי' כ"ב ס"ה".
         4. אג"מ (אה"ע ח"ד סי' ס"ה אות י"ד) – "ולדינא יש להורות כהרמב"ם כדכתב המ"מ אחר שהביא פרש"י וכתב ויש בזה עוד פי' אחר שמשמע לי שכוונתו לפי' ר"ת, וגם הר"ח שהביא הרא"ש סובר כוותיה שדבריו דברי קבלה, וגם הר' אלחנן במרדכי מפרש וסובר כן ... עכ"פ איך שנימא בטעמן יש להורות כהרמב"ם והמחבר".
         5. עי' שבט הלוי (ח"ג סי' קפ"ג, קובץ מבית לוי חי"ח עמ' ל"ה אות י"ח) – "ומ"מ עדין י"ל דאין ראי' להקל בספק גם אם הוא דרבנן דדלמא מחומר איסור עריות עלינו להחמיר בספיקו ג"כ וכבר מצינו כיו"ב הרבה - ועוד הרי מצאתי בתשובות הרדב"ז ח"ד סי' אלף שס"ט שאין דנין ספק דרבנן להקל רק בספק שנפל מצד עצמן דלא ידעינן היכן הוי עובדא אבל כשהספק נופל נולד מחסרון ידיעתינו דאין יודעים להכריע דכיו"ב אנן דנין כספק מחמת חסרון ידיעה דלהחמיר יע"ש - ונהי דכנראה גם כל זה במחלוקת נשנה מכ"מ מי יקיל ראשו נגד הרדב"ז והגם דבאיסור חמור דיחוד לא ידענא אם רצו להקל מחמת ספק דרבנן - מ"מ האמת ניתן להאמר דהרבה מן הראשונים והאחרונים נטו להקל כשיטת רש"י ועכ"פ **לצורך גדול** מותר לסמוך עליהם".
         6. חוט שני (יחוד ס"ק ו' ד"ה אין, שבת ח"ג עמ' רמ"ד) – "אין לנסוע לטיולים במקומות בודדים במקומות ששייך בהם יחוד, אף אם הם נשים רבות ויש שם איש אחד, וכדלהלן: ולכן קבוצת בנות או נשים ההולכות לטיול, בתוך מנהרה חשוכה [אפילו ביום] והולכות שם עם פנסים, אין להם לילך שם עם איש, כגון מדריך טיולים או אנשי בטחון וכדו'. וכן הנוסעות בספינת קיטור הנוסעת בים ומתרחקת ונעלמת הרבה מן החוף עד שלא רואים אותם כלל מן החוף, אין להם ליסוע עם נהג הספינה, אף אם הם הרבה נשים. והרמ"א כתב שיש מתירים להתייחד עם הרבה נשים, והוא דעת רש"י, ודלא כדעת השו"ע שאוסר בזה, מ"מ הרמ"א לא בא להכריע להקל כדעת רש"י, דבמקום שרצה להכריע כתב 'וכן עיקר' או 'וכן נוהגין', וכאן לא כתב כן, אלא הביא את המקילין להורות שאפשר לצרפם להקל במקום הצורך, אבל בסתמא ההלכה היא שאין להתייחד עם נשים רבות כמ"ש בשו"ע ושכן הוא דעת רוב מן הראשונים, **ובמקום הצורך יש לצרף** דעת רש"י להקל, על כן אין להתייחד אף עם נשים הרבה. וכן הדבר מצוי בנסיעה באוטובוס בלילה במקומות שלא מצויים בשעות אלו בני אדם, וכן בנסיעות בשעות המוקדמות של הבוקר, שיש ליזהר לא לנסוע נשים רבות עם הנהג. וכן יש להוסיף שאף לשיטת רש"י דמתיר יחוד עם נשים רבות, ההיתר הוא רק באין עסקו של האיש עם הנשים כמ"ש הרמ"א 'אם אין עסקו עם הנשים', ופעמים שהנהג או 'מדריך הטיולים' או האיש בטחון עסקו עם הנשים שנוסעות עימו, ואז אסור לכו"ע להתייחד אע"פ שהן נשים רבות. והעצה לזה, הוא ליסוע בצירוף 'שומר'. כגון א. זוג נשוי. ב. אשה משומרת, כגון כלה וחמותה או שתי גיסות, שהואיל והן שומרות זו על זו הרי הן יכולות לשמור על השאר. ג. ילד או ילדה המצילים מיחוד כגון שהם מגיל ו'-ז' עד גיל עשר. ד. שיהיו עימם ב' אנשים כשרים. [ובכשר אחד עם פרוץ יש לשאול חכם, כי יש מקילים בזה, ובפרט בצירוף נשים הרבה]".
         7. טהרת עם ישראל (עמ' קצ"ב).
         8. מדריך לנשים ולנערות (עמ' קנ"א).
         9. ילקוט יוסף (קיצור שו"ע סעי' י', אוצר דינים לאשה ולבת פרק ס' סעי' ל"ט) – "לא יתייחד איש אחד אפילו עם נשים הרבה".
      2. מיקל.
         1. עי' רמ"א (סעי' ה', בלשון ויש מתירין) – "ויש מתירין איש אחד עם נשים הרבה".
            1. כללי הרמ"א, עי' לעיל.
         2. דברי מלכיאל (ח"ד סי' ק"ב ד"ה והנה) – "והנה באיש אחד עם שלש נשים הוא מחלוקת הפוסקים. ודעת רש"י בקדושין (דף פ"ב ע"א) שמותר להתיחד והובא דעתו באה"ע סי' כ"ב ס"ה. ולפ"ז יש להקל כשיטה זו דבדרבנן אזלינן לקולא. ואף לשיטת התו' דיחוד הוי דאורייתא מ"מ יחוד דשתי נשים הוי דרבנן לכ"ע כמ"ש החו"י סי' ע"ג".
         3. הגריש"א זצ"ל (תורת היחוד פרק ג' סוף הע' י"ט, עי' פרק י' הע' ג', אשרי האיש אה"ע ח"ב פרק ט"ו אות ל"ד) – "ולאשכנזים העיקר כמקילים, שמותר לאיש להתייחד עם ג' נשים. (ולשו"ע צריך ד' וה')".
         4. יחוד (עמ' כ"ו אות א').
         5. קובץ הלכות יחוד (פרק ח' סעי' ו') – "מותר לאיש להתייחד עם ג' נשים".
         6. נועם הלכה (יחוד, סי' א' סעי' ג').
      3. **ב' דעות**.
         1. לבוש (סעי' ה') – "לא יתייחד איש אחד אפילו עם נשים הרבה ... ויש מתירין איש אחד עם נשים הרבה".
         2. תפארת ישראל (קידושין פרק ד' אות מ"ח, אות עי' ס"ב) – "עם שתי נשים. ואפילו עם הרבה, ואפילו עם זקנות, וי"א דעם ג' נשים מותר להתיחד, כל שאין עסקו עם הנשים".
         3. חכ"א (כלל קכ"ו סעי' ד') – "ועם שלש נשים (דזה מקרי הרבה) ואין לבו גס בהן רש"י וסמ"ג מתירין אפילו איש אחד והרמב"ם ורבינו תם אוסרים".
         4. קיצור שו"ע (סי' קנ"ב סעי' ג') – "ואיש אחד עם שתי נשים אסור להתיחד, ועם שלש או יותר יש מתירין אם אין אומנתו או סחורתו בדברים המיוחדים לנשים, ויש אוסרין בכל ענין".
         5. ערה"ש (סעי' ז', סעי' ח') – "איש אחד לא יתייחד אפילו עם נשים הרבה להרמב"ם ... יש מתירין להתייחד איש אחד עם נשים הרבה".
      4. לצורך יש להקל.
         1. עי' נטעי גבריאל (יחוד פרק כ"א סעי' ב') – "ולמעשה יש להחמיר, ולצורך יש להקל. ולעדת הספרדים אסור אפי' הם מאה נשים אא"כ אשתו עמו או שלשה אנשים עם שלש נשים".
         2. ארחות טהרה (פרק כ' סעי' ח') – "עם שלש נשים יש להתיר בשעת הצורך, באיש כשר ולא פרוץ".
      5. מראי מקומות – ח"ח (נדחי ישראל פרק כ"ד סעי' ה'), דברי סופרים (ס"ק ס"ו), מראה כהן (סעי' ח').
         1. טהרת ישראל (סעי' ט"ו) – "וטוב להחמיר לעצמו".
   3. **הטעם להקל בג' נשים**.
      1. "כיון דאיכא טובא אי אפשר דלא מגלו אהדדי, ועוד אי אפשר לו לבעול כולם".
         1. רא"ש (קידושין פרק ד' סי' כ"ז) - לשונו מובא לעיל.
      2. "כשהן הרבה מתביישות ואינן שומעות לו, וגם הוא דשאינו רגיל עם הנשים מתבייש כשהן הרבה".
         1. רשב"א (ח"א סי' קע"ח, סוף סי' תקפ"ז) - לשונו מובא לעיל.
      3. מראי מקומות.
         1. אולי נפק"מ: 1) עם ג' נשים פרוצות, עי' לקמן. 2) האיש פרוץ, עי' לקמן.
   4. **עם ג' נשים פרוצות או נכריות: האם יש חילוק בין נשים כשרות לנשים פרוצות**.
      1. מיקל, אין חילוק.
         1. רשב"א (ח"א סי' תקפ"ז, סי' אלף קע"ח) – "ולק"ו שעשית יש תשובה דיצרו של איש גדול משל אשה ואיש דרכו לחזור ואין דרכה של אשה לחזור. ולפי' כל שהן פרוצין מיכנפי ולא בזיזי מינה. אבל הנשים עיקר איסור יחודן אפילו בשתים משום שדעתן קלה וכל שאינן אלא שתים אינן בושות זו מזו כל כך. אבל כשהן הרבה מתביישות ואינן שומעות לו. וגם הוא דשאינו רגיל עם הנשים מתבייש כשהן הרבה".
         2. דבר הלכה (סי' ב' סעי' ב').
         3. שבט הלוי (קובץ מבית לוי חי"ח עמ' ל"ה הע' כ"א).
         4. קובץ הלכות יחוד (פרק ח' סעי' י"ג).
      2. מחמיר, יש חילוק.
         1. יד רמ"ה (קידושין דף פ: במשנה, עי' מגיה שם הע' ס"ג).
         2. החכם רבי אליהו שבעכו זצ"ל (השואל בשו"ת הרשב"א ח"א סי' תקפ"ז, וסי' אלף קע"ח) – "וזהו ק"ו ומה אשה שמותרת להתייחד עם שני כשרים אסורה להתייחד עם עשרה פרוצים. איש שאסור להתייחד עם שתי נשים כשרות אינו דין שיהא אסור להתייחד עם פרוצות ואפילו הן עשר".
         3. הגריש"א זצ"ל (תורת היחוד פרק ג' סוף הע' ל"א, אשרי האיש אה"ע ח"ב פרק ט"ו אות מ"ב).
            1. מותר אם חד מהן כשירה – הגריש"א זצ"ל (תורת היחוד פרק ג' הע' ל"ב).
      3. מראי מקומות.
         1. דברי סופרים (סוף ס"ק ס"ח) – "ואם הנשים פרוצות, לסברת הרא"ש שההיתר בג' נשים הוא משום שאי אפשר שלא יתגלה א"כ כ"ש בפרוצות הוא מתיירא שיתגלה ואינו בא לידי עבירה. אך לסברת הרשב"א שההיתר הוא משום שכשהן שלש נשים הן מתביישות זו מזו, מסתבר דבפרוצות אסור".
            1. לכאורה הסברא הפוך. לפי טעם של הרשב"א יש להקל, וכן פסק. ש"גם הוא דשאינו רגיל עם הנשים מתבייש כשהן הרבה". אבל לפי טעם של הרא"ש, "דלא מגלו אהדדי", בפרוצים י"ל שלא איכפת להן.
   5. **האיסור גם על הנשים, או רק על האיש**.
      1. רק על האיש.
         1. צפנת פענח (איסורי ביאה פרק כ"ב הל' ח') – "ואיש אחד עם נשים הרבה אז האיסור על האיש".
         2. הו"ד בדברי יציב (אה"ע סי' מ"ה אות ד') – "וראיתי בצפנת פענח על מ"ש הרמב"ם בפכ"ב מאיסורי ביאה ה"ח לא תתיחד אשה אפילו עם אנשים הרבה וכן לא יתיחד איש וכו', דזה הוה ב' דינים, דאם אשה אחת עם אנשים הרבה אז האיסור על האשה, ואיש אחד עם נשים הרבה אז האיסור על האיש עיין שם, ולפי דבריו אין מקום לשאלה דידן כיון שאין איסור כלל על הנשים. ויש להסביר דבריו דבאשה אחת עם אנשים הרבה רק היא צריכה לחשוש שמא תתפתה לאחד מהם, אבל האנשים אין כל אחד מהם צריך לחוש שדוקא הוא יתגבר עליו יצרו. וכן להיפוך באיש אחד עם נשים הרבה עליו לחוש שיתקפנו יצרו, אבל אין כל אחת מהנשים צריכה לחשוש שיבעול דוקא אותה, והרי זה ברור שלא יבעול כולם וכמ"ש הרא"ש ודו"ק".
            1. נפק"מ שחייה לנשים במקום שיש איש מציל (male life-guard) [דברי יציב שם]. א"נ שהנשים ספרדים, והאיש מבני אשכנז.
      2. מראי מקומות.
         1. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש אה"ע ח"ב פרק ט"ו אות ל"ה) – "אשכנזי בחדר עם שתי ספרדיות, ביום, אף שלאשכנזי מותר, אך כיון שלהן אסור א"כ צריך לצאת".
            1. לכאורה צ"ל שלש ספרדיות. וצ"ע.
   6. **שחיית נשים במקום שיש איש מציל: לשיטות שמחמירים בג' נשים**.
      1. מראי מקומות.
         1. אג"מ (אה"ע ח"ד סי' ס"ב אות א') – "הנה מכיון שהמקום קבוע לרחיצת נשים הוא כמו בביתה ואין בזה משום פריצות בשביל אחד שנמצא שם שלא לכוונת פריצות אלא לכוונת מלאכתו והוא בשעה שהרבה נשים רוחצות שם שלא שייך איסור יחוד אף לפרוצים, וגם שברור שיענש ע"ז על שעסק בתאותיו שעי"ז לא היה שייך שיעשה מלאכתו לראות אם ח"ו יש צורך הצלה, וגם הוא יירא מלעסוק בזה דשמא יארע אז אחת שטובעת ולא ידע להצילה שאז ודאי יגלו כל הנשים שהיה זה משום שעסק בתאותיו ולא במלאכת הצלה ששכרוהו ע"ז וידינוהו בדיני מלכות כרוצח שלכן ליכא איסור ממש, אבל מ"מ נשים יראות שמים ובפרט נשי ת"ח אין להן לרחוץ שם ובעליהן הת"ח יש להם להקפיד ולמונען מזה אם אפשר לפניו כי יש לחוש שמא נתן עיניו בה וישתדל לבא לביתה בשעה שאין בעלה בבית ויפתנה או יאנסה, ואף שהוא חשש רחוק ראוי לת"ח לחוש לזה קצת כשאפשר באופן שלום".
         2. דברי יציב (אה"ע סי' מ"ה) – "בצפנת פענח ... אך אף דלהלכה אין איסור יחוד בנ"ד מדין פתח פתוח לרשוה"ר, ולהצ"פ אין איסור כלל על הנשים, מ"מ למעשה בודאי שאין זה מגדרי הצניעות להתרחץ בפני המציל. ועיין סנהדרין כ' ע"א בתוד"ה נשים, שגנאי לבנות ישראל שיסתכלו בהם אנשים. ושם בדף ע"ה ע"א למ"ד פנויה היתה מאי כולי האי וכו' כדי שלא יהו בנות ישראל פרוצות בעריות, ופרש"י לעמוד בפני האנשים לתת בהם עיניהם וימסרום להם לביאה עיין שם. וכ"ש הכא בפרוץ בעריות שיש ליזהר בזה וד"ל".
   7. **עסקו עם נשים: למקילין לעיל**.
      1. עי' לקמן, סעי' ז'.
   8. **האיש פרוץ**.
      1. מחמיר.
         1. המקנה (קידושין דף פב. ד"ה בתוד"ה, נתיבות לשבת סוף ס"ק ד') – "כיון דס"ל לרש"י ז"ל במי שעסקו עם הנשים דקיל מפרוץ אפ"ה אסור להתייחד עם נשים הרבה כ"ש פרוץ אסור אפי' עם נשים הרבה".
         2. עי' עצי ארזים (ס"ק י"א).
         3. הגריש"א זצ"ל (תורת היחוד פרק ג' סוף הע' כ"ד).
         4. עי' קובץ הלכות יחוד (פרק ח' סעי' י') – "יש להחמיר".
      2. מיקל.
         1. עי' בית משה (ס"ק ח') – "דיש לי ספק אם פרוץ מותר להתיחד עם ג' נשים לשיטת רש"י, ולכאורה נראה דאסור דהרי לשיטת רש"י פרוץ גרע מעסקו עם הנשים, דב' פרוצים אסורים להתיחד עם אשה אחת, ואילו ב' אנשים שעסקו כו' מותר עם אשה אחת, וכיון דמי שעסקו עם כו' אסור עם ג' נשים, כ"ש פרוץ דגרע דאסור. אולם באמת זה אינו, דאף דלענין זה פרוץ גרע ממי שעסקו כו', דפרוץ אסור ב' אנשים עם אשה אחת, מ"מ אין הכרח דיהיה גרע פרוץ ממי שעסקו כו' לענין ג' נשים, דלענין ב' אנשים עם אשה אחת דהטעם דמותר בכשרים, אף דמצד האשה אין היתר דיש לחוש שמא תתפתה, רק דההיתר הוא מצד האנשים, דכל אחד יתבייש בפני חבירו, שפיר גרע פרוצים דלא יתביישו אחד בפני חבירו מאחר דפרוצים הם. אבל מי שעסקם בין הנשים מותר, דמה בכך דעסקם בין הנשים ולבם גס בה, מ"מ אחד יתבייש בפני חבירו. אבל איש אחד עם ג' נשים, דההיתר הוא מצד הנשים דג' לא יתפתו, גרע מי שעסקו בין הנשים דכולן יחפאו עליו, אבל פרוץ מותר דהא גם כשר אין ההיתר מצד האיש דבא' חיישינן שמא לבו פונה לאיסור, רק מצד הנשים. וא"כ מה בכך דהוא פרוץ, סוף סוף הנשים אחרי דהם שלשה לא יתפתאו לו ... ובס' המקנה כ' בפשיטות דלרש"י אסור פרוץ עם ג' נשים ולא דק, והדעת נוטה יותר דמותר כמו"ש".
      3. מראי מקומות – דבר הלכה (סי' י' סעי' ג'), דברי סופרים (ס"ק ס"ח).
         1. לענין נכרי, עי' הדברי יציב לעיל.
   9. **עם ג' נשים שלבו גס בהן**.
      1. מחמיר – עי' חכ"א (כלל קכ"ו סעי' ד', לשונו מובא לעיל), הגריש"א זצ"ל (תורת היחוד פרק ג' הע' כ"ט), קובץ הלכות יחוד (פרק ח' סעי' י"ב).
         1. אם בחד מהן אינו גס בה, מיקל – הגריש"א זצ"ל (תורת היחוד פרק ג' הע' ל'), דבר הלכה (סי' ב' סעי' ד'), קובץ הלכות יחוד (פרק ח' סעי' י"ב).
      2. מראי מקומות – חלקת מחוקק (ס"ק י"א), דבר הלכה (סי' ב' סעי' ד').
   10. **הליקופטר** (helicopter)**, או מטוס קטן: האם מותר לשתי נשים לנסוע עם איש אחד**.
       1. עמק התשובה (ח"ג סי' צ"ו אות ל"א) – "נשאלתי אם שתי נשים ישראלית כשרות מותרת לנסוע עם העליקאפטער שמנהיגו הוא נכרי אם צריך לחוש בו משום יחוד. הוריתי להתיר, היות דיש כאן חרדה של הריגה דאם יניח המנהיג ההגה יש חשש שיפלו ויהרגו כולם בוודאי לית כאן משום איסור יחוד ... ובמקום הנחיתה שם הוי כבר מקום רבים שאין בו משום יחוד דרבים מצויין שם, ולחוש שמא יסיע אותן למקום אחר וינחות שם ויעשה מה שלבו חפץ לזה ליכא למיחש ... הואיל ויש ע"ז עונש גדול לנחות שלא במקום שקבע לנחות באופן שאין בו חשש".
       2. הגרי"י ניימאנן זצ"ל (נטעי גבריאל יחוד שו"ת סי' י"ג) – "הנה קבלתי הפאקס אודות לדון על אשה שנוסעת במטוס קטן או העליקאפטע"ר, הנה ידוע שיש פלוגתא בין הפוסקים עיין דרישה וגם פ"ת סק"ג האם האיסור על חשש אונס או גם מפני חשש פיתוי, וא"כ אפילו אם יש עונש בזה היינו אם אנסו אותה אבל אם פיתו אותה הלא כולם גרועים מאד, כידוע וגם אפילו באונס הלא יכול לשקר ולומר שברצון הי' כי כולם חשודים באותו דבר. ושוב עלה בדעתי שאפשר לומר דמיון לדברי טו"ז יור"ד ס' קפ"ז סקי"א שכתב שם באותה שעה שומעת לבעלה יצא הפחד, ולענ"ד לאו דווקא באותה שעה ממש רק כאשר נתגבר התאוה לחטוא ממילא יצא הפחד מלבו, ע"כ לפענ"ד בע"נ צריך למנוע דברים כאלו".
       3. עי' מנחת אשר (ח"א סי' פ"ז) – "שבמטוס הפרטי היו **רק שני מושבים** עבור הטייס והנוסע ... ואת"ל שאין האיסור אלא מחשש ביאה, בנידון דידן יש להתיר שהרי אין כלל אפשרות שיבואו לידי ביאת איסור, דאין הטייס יכול להסיח דעתו ולהניח את ההגה וכלי הטיסה מידו אף לרגע קט, ואם יעשה כן קרוב לודאי שהמטוס יתרסק. אך עדיין יש אפשרות שיבואו לידי חיבוק ונישוק וקירבה בחטא. ומרן הגרי"ש אלישיב שליט"א (זצ"ל) [אשרי האיש אה"ע ח"ב פרק י"ז אות כ'] אסר בנידון דידן ונימוק עמו דגם מחשש קריבה בערוה אסרינן את הייחוד, וכך נוקט הגרח"פ שיינברג שליט"א (זצ"ל). אך לענ"ד נראה יותר דלא אסרו את הייחוד אלא מחשש ביאת איסור. וכן משמע מדברי הפוסקים ...".
       4. ויען דוד (ח"ז סי' י"ח) – "במה ששאלת בעיראפלא"ן שאין שם רק נוסע אחד, (ומצוי הדבר בין אנטווערפען לראטערדאם), אם יש לחוש לאיסור יחוד עם המשרתת, (וה"ה להיפך אשה אחת עם משרת), כשהנסיעה קצרה. תשובה: ... עוד יש לעיין אם יש להתיר מחמת מירתת ... דכל רגע מצוי שיצא (אחד ממנהיגי העיראפלא"ן) מחדרו המיוחד למנהיגים, וכל שכן אם לא תענה אותו תומ"י בקראו אותה, ועוד דזמנו בהול".
       5. נטעי גבריאל (יחוד פרק מ"ד סעי' ט"ז, הע' כ') – "במטוס קטן או העליקאפטער שנוסעים ב' נשים או ג' אנשים, נוהג כל דיני יחוד [הגם שהטייס עסוק בהנהגה מ"מ אם יש אנשים פרוצים אסור, אבל אם אשה נוסעת עם הטייס לבדו יש לצדד להקל כיון שעסוק שם במלאכתו ויש עליו פיקוח תמידי מלמטה מתחלת הטיסה עד סופה. אם כי אפשר לו לפוש על גג וכדומה באמצע הדרך, מ"מ צריך פיקוח תמידי ומירתת]".
       6. מראי מקומות – הגר"י בעלסקי זצ"ל (אהל יעקב יחוד עמ' תקנ"ב [דפו"ח, עמ' תקע"ד] אות י"ז, לשונו מובא לקמן).
2. בדרך.

קידושין (דף פא.) – "אמר רב יהודה אמר רב: ל"ש אלא בעיר, **אבל בדרך עד שיהיו שלשה**, שמא יצטרך אחד מהם להשתין, ונמצא אחד מתייחד עם הערוה".

* 1. **הלכה (במקום שאין שומר בדרך)**.
     1. מיקל [די בב' אנשים].
        1. עי' רי"ף (שהשמיט הא דלא שנו אלא בעיר וכו', עי' ב"י ס"ק ה' ודרישה ס"ק י"ב).
        2. יד רמ"ה, הו"ד ברבינו ירוחם (נתיב כ"ג ח"א, קצ"ב-א') – "והא דאמרינן דאשה א' מתיחדת עם ב' אנשים דוקא בעיר אבל בדרך צריך ג' אנשי' שמא יצטרך א' מהם להשתין וישארו ב' עם האשה פשוט. וכתב הרמ"ה ודוקא שהולכין עמה לשומרה אז צריך שנים שישארו עמה דאי לאו הכי למאי ניחוש לה כשיצטרך חד להשתין נמי ילך חבירו עמו ויניחנה לבדה ע"כ".
        3. נוב"ק (אה"ע סי' ס"ט) – "סתם אנשים כשרים ומותרת אפילו בדרך אם אין הולכין עמה לשמור אותה שאם ילך האחד ילך השני עמו וכמבואר בב"ש בסימן כ"ב סק"ט".
     2. מחמיר [צריך ג' אנשים].
        1. רמ"א (סעי' ה') – "אבל בשדה, או בלילה אפילו בעיר, בעינן שלשה. אפילו בכשרים".
        2. יש"ש (פרק ד' סי' כ"א, סי' כ"ד) – "בשדה, עד שיהיו ג'".
        3. ב"ח (ס"ק ד' קונ"א).
        4. בית שמואל (ס"ק ט') – "וב"ח כתב בשם מהרש"ל דאסור וכן משמע מדברי הש"ע דאין לסמוך על סברת רי"ו מדהשמיט דעתו כאן בש"ע".
        5. ישועות יעקב (אה"ע סי' כ"ב פי' הערוך ס"ק א').
        6. עוד יוסף חי (פר' שופטים אות ז') – "העיקר".
        7. קובץ הלכות יחוד (פרק ז' סעי' י"ט).
     3. בשעת הדחק.
        1. אג"מ (אה"ע ח"ד סי' ס"ה אות ג') – "ועיין בב"ש סימן כ"ב סק"א במחלוקת הרי"ו ומהרש"ל, **ומשמע קצת שפליגי בזה**. ובשעה"ד יש לסמוך על הרי"ו דכן משמע שסובר הפרישה עיי"ש, דלכן ליסע במכונית בשעה"ד יש להקל כדכתבתי".
     4. מראי מקומות – דרישה (ס"ק י"ב), ח"ח (נדחי ישראל פרק כ"ד סעי' ה').
        1. חכ"א (כלל קכ"ו סעי' ה') – "וכל זה בעיר אבל בשדה או בלילה אפילו בעיר אפילו כשרים בעינן דוקא שלשה אנשים דחיישינן שמא יצטרך אחד לנקביו וילך ממנה ותשאר היא עם אחד ולפי זה דוקא כשילכו עמה לשמור אותה אם כן השני מחויב לשמור אותה אבל אם אין הולכין לשמור רק בהזדמן בעלמא מותר אפילו רק שני אנשים דאם יצטרך אחד לנקביו אז גם השני ילך עמו ותשאר היא לבדה דהא לא חיישינן שמא ישאר אחד עמה במזיד דהא בעינן דוקא שיהיו אנשים כשרים ולא יעבור במזיד וכן בלילה לא מהני שנים אפילו כשרים דחיישינן שמא יישן אחד מהם וישאר השני עמה אף על גב דאפשר לו להקיץ חבירו שהרי מיירי בכשרים מכל מקום ביני לביני מתיחד עמה אך האחרונים כתבו דאפילו אם אינם הולכין עמה לשומרה אסור אלא דוקא בשלשה אנשים ולכן נתפשט המנהג דהנשים לוקחין עמהם תינוק או תינוקת בדרך דאז כשתצטרך היא או התינוק לנקביו תלך היא עם התינוק ויש מן האחרונים שאוסרים גם בזה בדרך דלא מהני תינוק אלא בעיר אבל לא בדרך והט"ז מתיר דבודאי לא חיישינן שתזנה אלא דחיישינן כיון שהם לבדם אזי יפתה אותה וכיון שיש קטנה עמה יבוש ממנה וכשתלך לנקבים ילכו שניהם וישאר העגלון לבדו".
  2. **בדרך, איש אחד עם שלשה נשים: האם צריך להוסיף עוד אשה**.
     1. מיקל.
        1. יש"ש (פרק ד' סי' כ"ד) – "ושתי יבמות פשיטא דשרי, אף בדרך, ואין שייך לומר עליה שמא אחת תלך לצרכה, כי דרך הנשים לילך יחד, כי האי דאמרינן, נשים מספרות בבית הכסא".
     2. מחמיר.
        1. פנ"י (קידושין דף פ: ד"ה תד"ה רבי) – "בזמן שהשלישית אשתו ואז מותר לגמרי בכל ענין אפילו בדרך דבלא אשתו עמו ודאי אסור בשלש נשים דעלמא דאיכא למיחש שמא תצטרך אחת מהם לנקבים ונמצא מתייחד עם שתי נשים שנוחין שתיהם להתפתות משא"כ באשתו עמו שרי בכה"ג דאכתי מירתת ועוד דכשתצטרך לנקבים ילך בעלה עמה ולא תניחו להתייחד כיון שמשמרתו".
        2. קובץ הלכות יחוד (פרק ח' סעי' י"ח, "צריכים ד' נשים").
  3. **בדרך, אם מהני תינוקות להיות שומר**.
     1. מחמיר.
        1. יש"ש (פרק ד' סי' כ"ד) – "שמא תלך היא עמו למקום צנוע, ותזנה עמו בלא ידיעת התינוק. על כן צריכה עוד שומר ישראל".
        2. ב"ח (ס"ק ד' קונ"א).
        3. חלקת מחוקק (ס"ק י"ד) – "בב"ח כ' בשם מהרש"ל דביחוד דרך לא מהני קטנה דשמא תלך למקום צנוע ותזנה".
        4. בית שמואל (ס"ק ט"ו) – "ב"ח בשם רש"ל כתב בדרך לא מהני קטנה שמא תלך למקום צנוע ותזנה".
        5. ערה"ש (סעי' י') – "אבל בדרך לא מהני קטנה דשמא תפנה עמו למקום מוצנע ותזנה".
     2. מיקל.
        1. ט"ז (ס"ק ט').
     3. מראי מקומות – חכ"א (כלל קכ"ו סעי' ה', לשונו מובא לעיל), משנה הלכות (ח"ג סי' מ"ח ד"ה שוב, ח"ה סי' קמ"ד אות ב'), אבני ישפה (ח"ב סי' פ"ו ענף ד'), דבר הלכה (אבני ישפה ח"ב סי' פ"ז ענף ד').
  4. **בציור שיש שומר, איך מותר יחוד בזמן שהולך השומר לצרכיו**.
     1. פרישה (ס"ק י"ב) – "פירוש דוקא בשדה חיישינן להכי שצריך להרחיק עד שלא יראה חבירו פירועו וגם כשיחזור יראה זה אימת יבא וידע לשמור עצמו לפרוש מהאשה מה שאין כן כשהוא בעיר בביתו דאז יש לחוש דשמא הוא עומד אחורי הכותל ויבוא מיד".
        1. אנציקלופדיה תלמודית (כרך כ"ג, טור תרל"ב הע' תתרע"ה) – "פרישה שם ס"ק יב, וצ"ב אם ר"ל שבעיר אפי' יצא אחד מהם לנקביו אין בו משום יחוד, או שאע"פ שיש בו משום יחוד, לא גזרו משום יחוד זה לפי שאין לחוש לעבירה".
  5. **יחוד דרבנן**.
     1. אג"מ (אה"ע ח"א סי' ס"א) – "ואולי גם דין דבדרך צריך שלשה שבגמ' הוא רק בא"א או פנויה שהיא נדה שאיסור היחוד הוא מדאורייתא, אבל אף אם נחמיר בדרך שנימא שהגמ' איירי גם בפנויה שאינו נדה, מ"מ בלילה בעיר מסתבר שיותר קיל דהא אפשר לו להקיץ את חברו ורק משום שבינו לבינו מתייחד עמה כדאיתא בב"ש סק"ט וזה חשש קטן וגם הא יתירא שמא גם חברו אינו ישן ונדמה כישן או שמא ייקץ ולכן יש להקל בפנויה שאינה נדה בשעת הדחק כזה".

1. בלילה.
   1. **הדין**.
      1. צריך ג' אנשים – ראב"ד (בעלי הנפש שער הפרישה סי' א', "וכי אמרינן (קדושין פ ב) דאשה אחת מתייחדת עם שני אנשים כשרים הני מילי ביום, אבל בלילה לישן עמה בבית אחד אסור עד שיהיו שם שלשה כשרים, **מפני שהוא דומה לדרך**, דאמרינן (קדושין פא א) לא שנו אלא בעיר אבל בדרך עד שיהו שלשה שמא יצטרך אחד מהם לנקביו ונמצא זה מתיחד עם הערוה. והכא נמי חיישינן דילמא אדנאים חד מינייהו אזיל חד ועביד איסורא, ומסתברא כוותיה. מיהו שמירת נשים לא בעינן כלל, ממעשה (שבת קכז ב) דר' יהושע שהלך הוא ותלמידיו לפדות ריבה אחת ובלילה השכיבה תחת מרגלותיו").
         1. הו"ד בפוסקים – רמ"א (סעי' ה', לשונו מובא לעיל), חכ"א (כלל קכ"ו סעי' ה'), קיצור שו"ע (סי' קנ"ב סעי' ג'), ח"ח (נדחי ישראל פרק כ"ד סעי' ה), עוד יוסף חי (פר' שופטים אות ז'), טהרת ישראל (סעי' י"ד), שבט הלוי (ח"ה סי' ר"ב אות א' ד"ה בעינן, "בענין לילה שצריכים שלשה כמו בדרך"), פוסקים.
   2. **מה הדין אם כל השומרים ישינים**.
      1. מחמיר.
         1. דרישה (ס"ק י"ב) – "כשיש עמה שלשה אנשים ליכא למיחש שמא יישנו תרתי מינייהו דודאי יתכוונו האנשים להקיץ אלא שא"א שלא יהא ניים חד מינייהו לפרקים ולא חיישינן שיניימו תרתי בפעם א' כמו שלא חיישינן שבדרך יצטרכו שנים מהם להטיל מים יחד וישאר אחד אצלה ולפ"ז כשלא יתכוונו להקיץ היה אסור ללון אפילו עם ג' אנשים וקשה למנהגינו".
         2. עי' טוב טעם ודעת (תליתאי ח"א סי' ה' ד"ה והנה עתה) – "דנראה דבלילה בשעה שבני אדם ישנים הוי ראוי לאסור אשה אחת אפילו בין הרבה אנשים כיון שכולם ישנים".
      2. מיקל.
         1. בית שלמה (ח"א סוף סי' מ"ח, ע"ש הג"ה מבן המחבר) – "י"ל דהכי קים להו להש"ס, דאף אם ישנו שניהם אין איסור יחוד, דאינו בא לידי עבירה דמימר אמר דלמא ביני וביני יקוץ או האי או האי, משא"כ באחד".
         2. מסגרת השלחן (על קיצור שו"ע סי' קנ"ב ס"ק ד') – "או בלילה אפי' בעיר בעינן שלשה הטעם דחיישינן שמא בתוך שישן אחד מהם יעשה השני איסור (ראב"ד) אבל בשלשה לא חיישינן דהשלישי יעשה איסור בתוך שישנו השנים דמירתת מפני השנים שלא יקיץ אחד מהם (כצ"ל למנהגנו ע' דרישה וסברא דמרתת כ' גם הפני יהושע באשתו עמו. ועוד יש לומר כיון דהראב"ד הוציא דין זה דבלילה מבדרך אין להחמיר בלילה יותר מבדרך".
         3. יד יצחק (ח"ג סי' ר"כ אות ב') – "היכא דשרי אפי' לישן שרי".
         4. חזו"א (דבר הלכה סי' ו' סוף סעי' י"א) – "ומותר לבעל ואשתו לישון לבד בחדר אחד והשומרים בחדר אחר".
         5. אג"מ (אה"ע ח"א סי' ס"א).
         6. דבר הלכה (סי' ט' סעי' י"ז, הע' י"ז) – "ותמוהים מאד דברי הדרישה".
         7. אבני ישפה (ח"ב סי' פ"ח).
         8. ויען דוד (ח"ב סי' קפ"ז).
         9. חדושים ובאורים (קידושין סי' ט"ז ס"ק ח').
         10. נטעי גבריאל (יחוד פרק כ' סעי' א') – "בלילה מותרת אשה להתייחד אלא עם ג' אנשים, ומהני גם אם כל האנשים ישנים, ובפרט כשיש נר דולק בבית".
         11. עי' דברי סופרים (ס"ק ק"י, ס"ק ס"ד).
         12. שער היחוד (ס"ק ט"ו, דרכי אלישיב אות ט') – "אפילו כשישנים כולם אין שום חשש".
         13. תורת היחוד (פרק ג' ס"ק י"ב) – "מסתימת הפוסקים וכן מבואר להדיא ברמ"א יו"ד סוף סי' קצ"ב דלא כהדרישה ... ודברי הדרישה בפי' הראב"ד צע"ג. ולכן פשוט לדינא דלית מאן דחש לדברי הדרישה".
         14. קובץ הלכות יחוד (פרק ז' סעי' ל"ג) – "אפילו אם כל ג' האנשים ישנים, מותר לאשה להתייחד עמהם".
         15. **האם הישינים צריך להיות באותו חדר שהאיש והאשה שם**.
             1. מחמיר [רק אם הם בתוך חד חדר מותר] – טוב טעם ודעת (תליתאי ח"א סי' ה' ד"ה והנה עתה, "דבשלמא כשהרבה ישנים בחדר אחד א"כ לא נקרא יחוד כלל ואינו בכלל תקנת חכמים אבל כשהוא ואשה בחדר מיוחד שייך בו ענין יחוד דהרי הם מיוחדים בחדר בפ"ע ... בלילה שבני אדם ישנים וליכא שמירה ובאמת הם בחדר בפ"ע והוי בכלל שם יחוד שאסרו חז"ל לכך שייך בזה איסור יחוד").
             2. מיקל [אם הדלת פתוח קצת] – חזו"א (דבר הלכה סי' ו' סוף סעי' י"א, "ובלבד שדלתות החדרים ישארו פתוחות קצת").
      3. מראי מקומות – אוצר הפוסקים (סעי' ה' אות י"ג).
         1. עזר מקודש (על סעי' ה') – "ומ"ש שם בשם הראב"ד ז"ל להחמיר בשינה בלילה אולי יש לחלק בזה בין כשקובעים את עצמם לשינת קבע שם בין שאין דעתן לישן רק שאנו באים לחשוש לחטפתו שינה בזה אולי ראוי לצרף דעת רי"ו ז"ל להקל כשהדלת אינה נעולה וצלע"ע ... אודות הניעור בלילה במקום נשים ואנשים שכולם ישנים לכאורה היה מקום שיש בזה חשש מצד מה שכתבו הפוסקים ז"ל שלכך בלילה לא יתיחדו שנים עם נשים מצד חשש שמא ישן אחד מהם ולא יהיה שומר שם משמע מזה שבשעת השינה גרע מיוצא ונכנס שגם שביוצא ונכנס מרתת כדקיימא לן גבי יי"נ מכל מקום שינה כיון שאדם עשוי להשתקע בה וגם כשמקיצים אותו אינו מקיץ בקל לזה אינו מרתת כל כך והישן נדון כאלו איננו כלל שם ואם כן בהנ"ל היה מקום חשש אך נראה שאין זה רק כשאין שם רק שומר אחד מה שאין כן בשנים ישנים יש לומר שמרתת טפי אולי עכ"פ אחד מהם גם שנראה ישן ויקץ על ידי תנועה קלה כי רק באחד חיישינן שמא בזמן שירגיש בו שנשתקע בשינה עמוקה וינסהו בתנועות ויראה שישן הוא בתרדמה עמוקה ואז יושאר בבית בלי שומר משא"כ בשנים אחר שינסה את אחד ואחר כך ינסה את השני מרתת הוא אולי ביני ביני בזמן נסותו השני ובזמן שירצה לעשות תנועות יקץ הראשון מתרדמתו על ידי התנועות כי הנסיון שעל השתקעות האדם בשינה איננו מכריע על זמן השתקעות בשינה אחר כך ורק ...".
   3. **האם בלילה צריך ד' נשים: לשיטות שמקילים בג' נשים**.
      1. אפילו הרבה נשים אסור (לכאורה הטעם, משום נשים דעתן קלות).
         1. ב"ח (ס"ק ט' ד"ה אין) – "קשה דהא חצר שיש בו נשים סתמא קאמר אפילו טובא ואפילו הכי אסור וי"ל דהכא כיון דשומר ביום ובלילה אפילו רש"י מודה דאיכא חששא דילמא אדניימי מקצתן אזיל ועביד איסורא ולא שרי לרש"י בג' נשים אלא דוקא ביממא".
         2. עי' פנ"י (דף פ: ד"ה תוספות) – "יש לומר דישן עמהן בפונדק דבשלש נשים דעלמא אסור שמא תשתקע אחת מהם בשינה כמ"ש הראב"ד ז"ל הובא בפוסקים ונמצא מתייחד עם שתי נשים שנוחין להתפתות או דלענין שינה בפונדק אין ה"נ דאפילו טובא אסור".
         3. מסגרת השלחן (על קיצור שו"ע סי' קנ"ב ס"ק ח') – "ומ"מ לישן עמהם בחדר אחד ודאי אסור אם אין אחת מהם אשתו (משנה סוף קדושין ופני יהושע שם)".
      2. דיו בג' נשים, בשעת הדחק.
         1. אג"מ (אה"ע ח"ד סי' ס"ה אות כ') – "כיון שלא נאמר בג' נשים שאיכא חלוק בלילה מביום יש להתיר להמתירים יחוד עם ג' נשים גם בלילה. אבל מ"מ כיון שאין ע"ז ראיה ברורה אין לסמוך ע"ז אלא **בשעת הדחק**, אף להסוברים כשיטת רש"י".
         2. שבט הלוי (ח"ה סי' ר"ב סוף אות א', קובץ מבית לוי חי"ח עמ' ל"ו אות י"ט) – "ברמ"א. ויש מתירין איש א' עם נשים הרבה, דהיינו יותר משנים, ובלילה אם מהני ג' נשים לרש"י פליגי בזה דהא יש חשש שחדא מינייהו שכיבא והוא מתיחד עם שתי נשים דאסור, ועיין אוצה"פ כ"ו, ב' מייתי בזה פלוגתת אחרונים, ולכאורה אינו דומה להראב"ד דמחמיר בזה בלילה דהראב"ד קאמר דאם ישן א' נשאר יחוד ממש יחוד דאורייתא וחיישינן לה, משא"כ הכא דגם אם תישן השלישית מ"מ ישארו שנים והלא כמה פוסקים כ' דזה רק יחוד דרבנן ואין ראי' דאנו גוזרים עוד עליה, וכנראה זה הטעם הגר"נ הירץ שבתשובת רמ"א סי' י"ד דמתיר".

שבט הלוי (ח"י סי' רל"ז אות א') – "שאלה: בענין נסיעה באוטובוס או מונית בשעה מאוחרת בלילה. תשובה: בענין נסיעה באוטובוס או מונית אין להתיר לצורך רק לא פחות מג' נשים [וכולם לא ישבו ע"י הנהג] ובלילה אם אפשר עכ"פ ד' נשים, **ואם א"א בשום אופן גם בלילה ג' נשים לצורך רציני**. בחוץ לעיר בלילה כשנוסעים כבר רק בודדים, פשיטא דאיכא איסור יחוד. בעיר בתחילת הלילה, הי' מקום להקל, ולפי מציאות הדברים כדאי להחמיר אם אפשר. ואם נוסעת עם אותו נהג בקביעות, מקום להחמיר מעיקר הדין".

* + - 1. נטעי גבריאל (יחוד פרק כ"א סעי' ז') – "אבל בדרך או בשדה בעי ד' נשים, וכן בלילה מותר רק בד' נשים, וי"א שבלילה אסור אף בד', ובמקום צורך יש להתיר בג' נשים".
      2. נועם הלכה (יחוד, סי' כ"ט סעי' ט', עי' סי' א' סעי' ג') – "בדרך מותר לאיש להתייחד רק עם ארבע נשים, ובשעת הדחק אפשר להקל בשלוש נשים".
    1. צריך ד' נשים.
       1. הגריש"א זצ"ל (תורת היחוד פרק ג' הע' כ"א, יחוד - הלכותיו בקצרה עמ' כ"ו הע' ג', אשרי האיש אה"ע ח"ב פרק ט"ו אות ל"ד) – "והני מילי ביום, אבל בלילה מותר רק אם יש לפחות ד' נשים".
       2. הגרחפ"ש זצ"ל (יחוד - הלכותיו בקצרה עמ' כ"ו הע' ג').
       3. הגר"א נבנצל שליט"א (אסיפת יצחק ח' ניסן תשס"ז, אהל יעקב יחוד [דפו"ח] עמ' תקמ"ח אות ד') – "שאלה: לפי שיטת הרמ"א (ס' כ"ב סעיף ה') שאיש אחד מותר בג' נשים, האם צריך ד' נשים בלילה. **תשובה:** לכאורה כן".
       4. עי' תשובות והנהגות (ח"ב סי' תרנ"ח אות א') – "בנסיעה מחוץ לעיר או בלילה צריך שני שומרים, והיינו שיהיו ג' אנשים במכונית אבל ג' נשים לא מועיל".
    2. מראי מקומות – דבר הלכה (סי' י' סעי' ו'), קובץ הלכות יחוד (פרק ח' סעי' י"ז), תורת היחוד (פרק ג' סעי' י"ב).
  1. **אין דעתו לישן**.
     1. עזר מקודש (סעי' ה' סוף ד"ה אבל) – "ומ"ש שם בשם הראב"ד ז"ל להחמיר בשינה בלילה אולי יש לחלק בזה בין כשקובעים את עצמם לשינת קבע שם בין שאין דעתן לישן רק שאנו באים לחשוש לחטפתו שינה בזה אולי ראוי לצרף דעת רי"ו ז"ל להקל כשהדלת אינה נעולה וצלע"ע".
     2. מחמיר – שבט הלוי (ח"ה סי' ר"ב אות א' ד"ה בעינן, קובץ מבית לוי חי"ח עמ' ל"ד אות ט"ו, "עיין בעזר מקדש שרצה להקל כשאין דעתם לישן, ועיין אוצה"פ, ולמעשה קשה להקל בזה"), דברי סופרים (ס"ק ס"ד).
     3. מראי מקומות.
        1. חדושים ובאורים (קידושין סי' ט"ז ס"ק ח') – "ובשאין בדעתם לישון אף בלילה סגי בשנים כשרים, ולא חיישינן דילמא יישן אחד לאונסו, ובהגה"ה סימן כ"ב ס"ה סתם דבלילה בעינן ג', ומשמע דאף באין בדעתם לישון שם, וכ"מ בב"ש שם, וצ"ע".

חדושים ובאורים (קידושין סי' ט"ז ס"ק י"ד אות ה') – "אבל מהאחרונים ז"ל משמע דלעולם בלילה צריך שלשה, וצ"ע".

* + 1. **אם אין חשש שאחד מהאנשים יירדם**: כגון אם שני האנשים באו בלילה רק לביקור על מנת לחזור לביתם לישן.
       1. אין צריך עוד שומר: דינו כביום, ולא חיישינן שמא ירדם אחד אצל השלחן.
          1. הגריש"א זצ"ל (תורת היחוד פרק ג' סוף הע' י"ד, אשרי האיש אה"ע ח"ב פרק ט"ו אות מ"א) – "אולם אף בלילה לאחר שעה שבני אדם רגילים ללכת לישון, אם אין חשש שאחד מהאנשים יצא, וכגון שבאו לביקור ועומדים לחזור לביתם לישון, מותר להתייחד אף כשיש שם ב' אנשים".
          2. דבר הלכה (סי' ט' סעי' י"ז) – "ונראה דאם האנשים באו רק לביקור ע"מ לחזור לביתם לישן דינו כביום".
          3. דברי סופרים (עמק דבר ס"ק שפ"ו).
          4. הגר"מ גרוס שליט"א (תל תלפיות גליון ס"ג עמ' כ"ח).
          5. תורת היחוד (פרק ג' סעי' ז') – "אם אין חשש שאחד מהאנשים ירדם, כגון שבאו לביקור ועומדים לחזור לביתם לישון, מותר להתייחד אף כשיש שם רק שני אנשים".
       2. מחמיר.
          1. שבט הלוי (קובץ מבית לוי חי"ח עמ' ל"ד אות ט"ו, הע' י"ז) – "גדר לילה הוא משעה שדרך אנשים לישון, וגם כשבאו לביקור ולא ע"מ לישון שם, וגם כאשר אור דולק בלילה אין להם להתייחד כשאין שם שלשה אנשים. [בשבה"ל (סי' ר"ב א') כתב ...]".

**אמנם** כ' הגר"י וויינמן שליט"א (שיעורים משלחן גבוה, מספר ג' הע' ז') – "והנה אם מקורו של העורך לפסק זה הוא מש"כ בשבה"ל הנ"ל, אין שום ראיה, שהרי פוסקים הנ"ל שהתירו כשבאו רק לביקור, היינו משום שדעתם לחזור לביתם, אך באופן שאין דעתם לחזור לביתם רק שאין בדעתם לישון עכשיו גם הם לא התירו, וכמ"ש בדברי סופרים שם".

* 1. **ישן ביום: האם מותר ביום בשני אנשים כשאחד מהם ישן**.
     1. מיקל.
        1. הגר"מ גרוס שליט"א (תל תלפיות גליון ס"ג עמ' כ"ז, הע' ס"ב) – "וכן ביום, דמותר בשני אנשים, אפילו אם אחד מהם ישן מותר. [היינו בשעה שאין דרך בני אדם לישן, כיון שמתעורר בנקל]".
        2. משפט היחוד (פרק ח' סעי' ג', הע' ו') – "מותרים ב' אנשים להתייחד עם אשה אחת ביום, אף אם אחד מהאנשים ישן הוא, **דכיון דביום מתעוררים מהשינה בקל**, ממילא אין החשש גדול כל כך שמתיירא שמא יתעורר חבירו. [הגאון הצדיק ר' יעקב יצחק ניימאנן שליט"א [זצ"ל] רב דביהמ"ד בעלזא ומחזיקי הדת מאנטריאל יצ"ו]".
           1. משפט היחוד (פרק י"ד סעי' י"ג, הע' י"ט) – "אם התינוק או התינוקת ישן **אין מועיל שמירתם משום ששינת קטנים הוא שינת קבע** ואין דרכם להתנער כ"כ בקל. ובאופן זה צריכים עוד שמירה דהיינו עוד קטן או קטנה [כן כתב לי הגה"צ ר' יעקב יצחק ניימאן שליט"א [זצ"ל] רב דביהמ"ד בעלזא ומחזיקי הדת מאנטריאל יצ"ו, וסברתו דשינת תינוקת שינת קבע הוא אף ביום לבן אין לסמוך על שמירתם בלי עוד תינוק], ואז אף הם ישנים מותר".
     2. מראי מקומות.
        1. דברי סופרים (סוף ס"ק ס"ד) – "ויש לעיין אם ביום מותר בשני אנשים כשאחד מהם ישן. [דלכאורה יש לומר דדוקא בלילה שקובעים עצמם לשינה אינו חושש שיתעורר אבל ביום אפשר דמודה הראב"ד דכיון שאינו קובע עצמו לשינה מתעורר בקל. ואין להוכיח מלשון הראב"ד שכתב אבל בלילה לא ישן וכו', דמשמע דביום אף אם ישן מותר, דאורחא דמילתא נקט שבלילה ישנים, וצ"ע".
  2. **שומרים שמקפידים על זנות המתייחדים [ולא מצד בושה]: כגון החמש נשים בסעיף י'**.
     1. לא צריך עוד שומר בלילה.
        1. דבר הלכה (סי' ה' סעי' כ"ו, הע' כ"ט).
        2. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש אה"ע ח"ב פרק י"ח אות ב') – "יש להקל בדרך בסוג שומרים שמקפידים על זנות קרוביהם, שלא להצריך שני שומרים, וסגי בשומר אחד כמו בנה וכדומה (מהסוג שנתבאר בסי' כב ס"י), ויש לסמוך ע"ז להלכה".
        3. תורת היחוד (פרק ח' סעי' י"ז, סעי' י"ח) – "ואלו הם בעלה, אשתו, נשים ששונאות זו את זו, בן השומר על אמו, ובת השומרת על אביה".
        4. מנחת איש (פרק י"א סעי' ל') – "וכן מועיל היתר זה דחמש נשים להתייחד עמהן אף בלילה, ואין צריך שומר נוסף".
        5. קובץ הלכות יחוד (פרק ו' סעי' כ"ט, סעי' ל"א).
           1. בתו מגיל שמונה ולמעלה מקפדת על זנות הוריה – הגריש"א זצ"ל (תורת היחוד פרק ח' הע' כ"ג), תורת היחוד (פרק ח' סעי' כ').
     2. צריך עוד שומר בלילה.
        1. בית משה (ס"ק י"ד) – "מותר להתיחד עם שתי יבמות ... ודע דזה דמותר להתייחד בהנך דמבואר בסעיף זה דוקא בעיר וביום. אבל בדרך או בלילה אסור דהא יש לחוש דאולי תצטרך אחת לנקביו או שמא תישן אחת וכמו שמבואר בסעיף ה' ברמ"א ובב"ש בשם הראב"ד ע"ש".
        2. אורחות הבית (פרק י"ד סעי' ל') – "מותר להתייחד עם אשה כאשר אמו או בתו או אחותו של האיש עמם בחדר, או כאשר אשה שבעלה בעיר, עמה, וכן מותר היחוד כשאב או אח האשה בחדר, ואפילו עם פרוץ או גוי. שמירה זו מועילה רק ביום, אבל בלילה אסור להתייחד אלא אם יש שומר נוסף, כגון קטן או קטנה וכנ"ל, או שני שומרים מהמשפחה, הנ"ל. ויש מתירים בבן שאמו משמרתו, שמותר להתיחד גם כלילה ואין להקל כן".
        3. חינוך בהלכה (ארטסקרול, פרק י' ריש עמ' מ"ח).
        4. פתח הבית (פרק ט' סעי' ז').
     3. מראי מקומות – שבט הלוי (קובץ מבית לוי חי"ח עמ' מ' סעי' י"ט).
        1. נטעי גבריאל (יחוד פרק כ"ד סעי' ט"ז) – "גם בלילה או בדרך יש היתר יחוד בהני חמש נשים, וי"א שבעינן עוד שומר דשמא תצטרך אחת ללכת לבית הכסא או שמא תישן אחת, ובמקום צורך יש להקל".
  3. **לדור יחד שתי אחיות ובנה של אחת מהן, והוא בן תשע שנים**.
     1. הגרשז"א זצ"ל (שולחן שלמה יחוד סעי' ח', דבר הלכה סוף הוספות לסי' ד' סעי' ג' [עמ' קצ"ד]) – "מותר לקטן בן ט' ויום אחד לדור בבית אחד עם אמו ועם אחותה, עד שימלאו לו י"ב שנים ויום אחד".
  4. **קטנים פחותים מגיל ז' או ח'**.
     1. אינם בגדר שומרים כשהם ישנים, כיון אף אם יתעוררו באמצע הלילה לא ישגיחו ולא יבינו מהמתרחש סביבם.
        1. הגריש"א זצ"ל (תורת היחוד פרק ח' הע' י"ד) – "דקטנים פחותים מגיל שבע - שמונה אינם בגדר שומרים כשהם ישינים. דהטעם דמועיל שמירת הקטנים, הוא משום שיודעים לספר דברים בשוק. אבל כשהם ישנים אינם בכלל זה, לא כשהם באמצע שינתם ולא כשיתעוררו באמצע הלילה".

הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש אה"ע ח"ב פרק י"ח אות א') – "וגיל השמירה בקטן וקטנה, לא תלוי כלל בראוי לביאה, רק כשנעשו בני הבנה ושידעו לספר דברים בשוק, והגיל הוא מגיל שש עד תשע שנים. וזה מועיל, רק אם התינוק או התינוקת אינם ישנים".

* + - 1. תורת היחוד (פרק ח' סעי' י"א) – "ואף אם יתעוררו באמצע הלילה לא ישגיחו ולא יבינו מהמתרחש סביבם".
    1. מיקל.
       1. ***אג"מ (מסורת משה ח"ג אה"ע אות ל"ה, עמ' שט"ז) –*** "והוסיף רבינו שלכאורה גם תינוק ותינוקת יועילו להשלשה דאע"ג שהם ישנים יותר חזק, מ"מ יש לומר שעדיין הוא מתיירא שיקיצו".
       2. הגר"י ברקוביץ שליט"א (מכתב במייל, כל לשונו מובא לקמן) -

R' Y. Berkovits wrote: Technically the six year old would be considered a shomer, however at night you would need a second shomer.

* + - 1. הגר"י ווינמן שליט"א (שיעור ו' הע' י"א, מנחת הבוקר סי' ע' הע' ע"ב) – "בס' תורת היחוד (פ"ח סי"א) הביא בשם הגרי"ש אלישיב ... ולא מצינו כן בשאר הפוסקים. ויעוי' בשו"ת תשובות והנהגות (ח"ב סי' תרנ"ז) שכתב דבלילה שרי להתייחד עם אשה אם יש בבית עוד שני ילדים מגיל חמש או שש".
         1. עי' התשובות והנהגות, ולא כ' מפורש שהילדים ישנים.
  1. **יחוד דרבנן**.
     1. אג"מ (אה"ע ח"א סי' ס"א) – "ואולי גם דין דבדרך צריך שלשה שבגמ' הוא רק בא"א או פנויה שהיא נדה שאיסור היחוד הוא מדאורייתא, אבל אף אם נחמיר בדרך שנימא שהגמ' איירי גם בפנויה שאינו נדה, מ"מ בלילה בעיר מסתבר שיותר קיל דהא אפשר לו להקיץ את חברו ורק משום שבינו לבינו מתייחד עמה כדאיתא בב"ש סק"ט וזה חשש קטן וגם הא יתירא שמא גם חברו אינו ישן ונדמה כישן או שמא ייקץ ולכן יש להקל בפנויה שאינה נדה בשעת הדחק כזה".
     2. עי' שבט הלוי (ח"ה סי' ר"ב סוף אות א') – "ברמ"א. ויש מתירין איש א' עם נשים הרבה, דהיינו יותר משנים, ובלילה אם מהני ג' נשים לרש"י פליגי בזה דהא יש חשש שחדא מינייהו שכיבא והוא מתיחד עם שתי נשים דאסור, ועיין אוצה"פ כ"ו, ב' מייתי בזה פלוגתת אחרונים, ולכאורה אינו דומה להראב"ד דמחמיר בזה בלילה דהראב"ד קאמר דאם ישן א' נשאר יחוד ממש יחוד דאורייתא וחיישינן לה, משא"כ הכא דגם אם תישן השלישית מ"מ ישארו שנים והלא כמה פוסקים כ' דזה רק יחוד דרבנן ואין ראי' דאנו גוזרים עוד עליה, וכנראה זה הטעם הגר"נ הירץ שבתשובת רמ"א סי' י"ד דמתיר".
  2. **סוגיא בשבת** (דף קכז:): **יחוד בבת ישראל** – "תנו רבנן: מעשה בחסיד אחד שפדה ריבה אחת בת ישראל, ולמלון השכיבה תחת מרגלותיו".
     1. לקוטי ר' בצלאל אשכנז זצ"ל (שבת דף קכז:) – "והתלמידים היו עמו, ולא היה שם יחוד דפנויה".
     2. דברות משה (יבמות פרק ד' סי' ל"ח הע' כ"ז [עמ' תקכ"ט], קובץ לתורה והוראה ח"ט עמ' נ"ח) – "ועל עובדא דההוא חסיד בשבת דף קכ"ז שפדה הריבה והשכיבה תחת מרגלותיו אף שכתבתי לעיל במוקף שפדיה משבי שהוא פ"נ דשבי כולהו איתנהו בו נדחה איסור יחוד עדיין תמוה וכי לא היה אפשר עצה אחרת דהא יכלו הוא והתלמידים לישב כל הלילה וא"כ מ"ט הותר לו להתייחד עמה, אם לא דנימא שלאלו שברור להם שלא יעברו על איסור לא נאסר כלל איסור יחוד כשלא יהיה ידוע מעשה היחוד אלא לאלו שמכירין אותו שהוא חסיד גדול ולא יחשדוהו כלל, אבל לכאורה זה לא ניתן להאמר כלל דודאי כל איסורי התורה נאמרו לכל אדם אף כשידוע הטעם ואין בו הטעם, כדמוכח ... ודוחק לומר שלא היה אפשר להם במקום שהיו איזה מקום שיוכלו להיות שם כולם וגם לא שלשה אנשים שלא מצוי דבר כזה, וצע"ג. ואולי הוא מטעם התירו סופן משום תחלתן דאם היו צריכין להצטער אחרי שטרחו בעצם הפדיה ולא לישן בהמלון מצד איסור יחוד יש לחוש שלא יתעסקו בפדיון שבויים כשהיא בטירחא, וכדאשכחן בעירובין דף מ"ד דכל היוצאין להציל חוזרין למקומן שפירשו התוס' שהוא משום התירו סופן משום תחלתן אף שהוא גם איסור דאורייתא, וכן כתב הרמב"ם פ"א משבת הכ"ג שהוא כדי שלא להכשילן לעתיד לבא, ובתשובה הארכתי בשיטתם לבאר סוגיה הגמ' דשם בדף מ"ה אליבייהו, עכ"פ לדינא סברי שמותר בהצלה דפק"נ אף לחזור שאין בחזרה פ"נ מטעם שלא ימנעו בפעם אחרת בכה"ג דלכן שייך היתר זה גם בהתרת יחוד אחר הפדיה כדי שיוכל לישן ולנוח ולא ימנעו פעם אחרת מלעסוק בפדיון נפשות וזה נראה נכון ומוכרח בעובדא דההוא חסיד".
     3. הגריש"א זצ"ל (הערות במסכת שבת דף קכז: ד"ה ת"ר) – "ת"ר מעשה בחסיד אחד כו' ולמלון. השכיבה וכו'. ואין כאן משום יחוד שהיה פתח פתוח לרה"ר".
     4. "מיהו שמירת נשים לא בעינן כלל, ממעשה (שבת קכז ב) דר' יהושע שהלך הוא ותלמידיו לפדות ריבה אחת ובלילה השכיבה תחת מרגלותיו" – ראב"ד (בעלי הנפש שער הפרישה סי' א'), הו"ד בב"י (ס"ק ה' ד"ה והרי"ף).
        1. בעל המאור (השגות על הראב"ד שם אות ה') – "ובמסקנא כתב מיהו שמירת נשים לא בעינן כלל ממעשה דר' יהושע שהלך הוא ותלמידיו לפדות ריבה אחת והשכיבה בלילה תחת מרגלותיו. ואני אומר אין שעת הדחק ראיה ואין ללמוד ממעשה דר' יהושע אלא בכיוצא בו בתורה ובחסידות, ובשעת הדחק".
        2. ציץ אליעזר (ח"ו סי' מ' פרק ג' אות ג') – "מיהו נראה ברור דכוונת הראב"ד לאפוקי בזה מדעת הרמב"ם, והיינו דהרי לעיל מיניה כתב הראב"ד דאשה מתייחדת עם שני אנשים כשרים ובדרך או בלילה מתייחדת מיהת עם שלשה כשרים, ואילו לדעת הרמב"ם הרי לא מועיל לן למעשה כל זה ואסורה לאשה להתייחד עם אנשים הרבה ואין לכך עצה אלא עד שתהא אשתו של אחת מהם שם שתשמרם, לזה מסיים הראב"ד וכותב דמיהו שמירת נשים לא בעינן כלל כדס"ל להרמב"ם אלא מספיק גם לדידן בשני אנשים כשרים, ומביא ראיה לכך מהמעשה דר' יהושע ותלמידיו, שלא חששו לעצמו וגם לא לתלמידיו והם גם הם לא חששו לעצמן, למי יימר דכשרים כגון אנן, אלא ודאי משמע דכל שהם בגדר כשרים של מושגי בני אדם ואינם מוחזקים לפרוצים מותר היחוד בהם כנ"ל, וז"ב".
        3. מראי מקומות – קנה בושם (סי' קצ"ב ביאורי שו"ע ס"ק י"ב ד"ה תוכן).
  3. **סוגיא בשבת** (דף קכז:): **יחוד במטרוניתא** – "תנו רבנן: פעם אחת הוצרך דבר אחד לתלמידי חכמים אצל מטרוניתא אחת, שכל גדולי רומי מצויין אצלה. אמרו: מי ילך. אמר להם רבי יהושע: אני אלך. הלך רבי יהושע ותלמידיו, כיון שהגיע לפתח ביתה חלץ תפיליו ברחוק ארבע אמות, ונכנס ונעל הדלת בפניהן".
     1. עי' לעיל סעי' ב', אצל יחוד עם עכו"ם.
  4. מראי מקומות.
     1. הגרשז"א זצ"ל (שולחן שלמה יחוד סעי' ד') – "בחור שגר לבד עם אמו ורוצה להזמין חבר לישון עמם בבית, יש בזה מחלוקת, ונוהגים להקל, וכן פסק החזו"א".
     2. הגר"י ברקוביץ שליט"א (מכתב במייל) -

Question: A man whose disabled roommate has a nurse for health (24hr), cleaning, and cooking. She visits for work also when the young man is away. What is the halacha regarding yichud when the patient is present (the nurse is fully on-call at any moment) or when he is not around (is the risk of her losing the job enough)? Would another frum male roommate help? All of his own foods, pots, and pans are separated and labeled, does that suffice for kashrus (the nurse is instructed to buy only kosher foods, but the house is officially only kosher-style)?

R' Y. Berkovits wrote: At night, three men are necessary to prevent yichud. During the day two will suffice as long as the disabled person is conscious. As for the kashrus, there needs to be a יוצא ונכנס.

1. נשים הרבה עם אנשים הרבה - סעיף ו'.
   1. **ב' אנשים עם ב' נשים: לפי דעת הרמב"ם המחבר וסייעתו**.
      1. מסופק.
         1. חלקת מחוקק (ס"ק ז', ס"ק ט') – "יש להסתפק אם דוקא אשה אחת אבל שתי נשים עם שני אנשים רבים מיקרי ושרי או אחת לאו דוק' וה"ה שתים ולא מיקרי רבים בפחות משלשה נשים ושלשה אנשים".
      2. מיקל.
         1. יש"ש הו"ד בפרישה (ס"ק ט') – "ז"ל מור"ש (בביאורו לטור ד"ה עם) א"כ יש כאן שתי נשים ואפילו הכי לא שרי אלא אם כן אשתו עמו וא"כ מה שכתב אחר כך ונשים הרבה עם אנשים הרבה אין חוששין משום יחוד צ"ל דבשלש נשים איירי וכ"ה במ"מ אבל בסמ"ג (לאוין קכו) כתב ג"כ כמו זה והוא כתב להדיא אח"כ אף שאיש אחד לא יתייחד עם שתי נשים עם ג' שרי א"כ אי איירי בג' נשים אפילו איש אחד שרי וצ"ל דמ"ש אלא אם כן אשתו של אחד מהם לשם לא חשיב ליה כמו נשים הרבה עם אנשים הרבה דהאי איש עם אשתו חשיבי כמאן דליתא לגבי אינך וכמו שהשיג הטור כאן אלא כשיש שם שני נשים שאין להן אנשים ביניהם אז הוא שרי טפי ושרי לכ"ע ודוק עכ"ל".
         2. ב"ח (ס"ק ג') – "מיהו איכא למידק בדברי הרמב"ם דמשמע דלב' נשים קורא נמי נשים הרבה וכן לב' אנשים קורא אנשים הרבה וכשאמר דנשים הרבה עם אנשים הרבה אין חוששין ליחוד אף בב' נשים עם ב' אנשים קאמר דאם לא כן אלא לא התיר אלא בג' נשים עם ג' אנשים והרבה אינו אלא בג' או ד' כמו שהוא לרש"י בסמוך א"כ ברישא ה"ל לאשמועינן רבותא דלא יתייחדו אפילו ב' נשים אפילו עם אנשים הרבה עד שתהיה לשם אשתו של אחד מהם וכן לא יתייחדו אפילו ב' אנשים אפילו עם נשים הרבה אלא ודאי לא אסר אלא אשה אחת עם ב' אנשים או איש אחד עם ב' נשים אבל ב' אנשים עם ב' נשים היינו נשים הרבה עם אנשים הרבה שרי ואם כן יש להקשות אהא דכתב עד שתהא שם אשתו של אחד מהם דכיון דהשתא איכא ב' נשים למה לי אשתו אפילו אשה דעלמא נמי ליכא משום יחוד כיון דאיכא ב' נשים וב' אנשים: וי"ל דהרמב"ם רבותא נקט דאפילו אשתו וכל שכן ב' נשים דעלמא ולהוציא מסברת רבינו שכתב מאי נפקא מינה דאשתו עמו אכתי איכא למיחש לאחריני והכי משמע להדיא בסמ"ג ...".
         3. ט"ז (ס"ק ג', ס"ק ד') – "דאפילו שנים מקרי הרבה להרמב"ם".
      3. מחמיר.
         1. בית שמואל (ס"ק ח') – "דס"ל לרמב"ם שתי נשים אסורים להתיחד עם אנשים הרבה דאל"כ ת"ל אפילו אם אחת לאו אשת אחד מהם היא מותר'".
         2. חיד"א (שער יוסף סי' ב', ברכ"י ס"ק ג') - לשונו מובא לקמן.
         3. פת"ת (ס"ק ה') - לשונו מובא לקמן.
         4. מקוה ישראל (סי' י"ב ס"ק ד').
         5. ערה"ש (סעי' ז', סעי' ט').
         6. אג"מ (אה"ע ח"ד סי' ס"ה אות ט"ו) – "שיעור הרבה הוא שלשה אנשים ושלש נשים כמפורש בח"מ סק"ט".
         7. אורחות הבית (פרק י"ד סעי' י"ב).
         8. שער היחוד (דרך קצרה ס"ק ב').
      4. מראי מקומות – חכ"א (כלל קכ"ו סעי' ג', לשונו מובא לקמן), דבר הלכה (סי' ט' סעי' י"א).
         1. דברי חכמים (אה"ע אות נ' ס"ק א') – "בענין ב' אנשים עם ב' נשים שמעתי מחגרחפ"ש (**אמרי חיים פינחס נדה עמ' קכ"ט אות ה')** שאפי' שהפוסקים מסופקים בזה (ולא ברור לדינא) אבל למעשה אם ב' האנשים הוי נאמנים (בני תורה) זה מותר, והגריש"א פסק שככלל לא חשיד לזה (ואינו צריך נאמנים), וגם רבינו מתיר בזה".
         2. הגר"י בעלסקי זצ"ל (אהל יעקב יחוד עמ' תקנ"ד [דפו"ח, עמ' תקע"ה] אות כ"ה) – "ב' נשים שישנים בבית אחד עם שני אנשים, האם מותר לאחד מהאנשים לצאת מהבית באמצע הלילה כשכולם ישנים, או דעובר על לפני עור. והשיב: בודאי אסור ויש בזה לפני עור, דיש לחוש שמא אחד מהם יתעורר".
         3. הגר"י ברקוביץ שליט"א (מכתב במייל) -

Question: Reb Yid is away. His wife is at home, and her mother has come to stay over. Her 12 year old son and 7 year old daughter are at home as well. A single man often sleeps over for Shabbos. Is it mutar for him to come this Shabbos?

R' Y. Berkovits wrote: Muter - yes. Although it is 2 men and 2 women over the night, the 7 year old girl is a shomer. It probably would be awkward and you might want to look for a way out.

* 1. **ג' נשים עם ב' אנשים, לפי המחמירים לעיל**.
     1. מיקל.
        1. חכ"א (כלל קכ"ו סעי' ג') – "אפילו שתי נשים ואנשים הרבה אסור להתיחד אף על פי שהם כשרים דאין אנו בחזקת כשרות כל כך אבל שלש נשים עם אנשים הרבה מותר ונראה לי **דהוא הדין עם שני אנשים** לדעה זו (סעיף ה' בית שמואל ורש"ל לדעת הרמב"ם) והט"ז כתב דאף הרמב"ם מתיר שני אנשים עם שתי נשים".
     2. מראי מקומות – דבר הלכה (סי' ט' סוף סעי' י"א).
  2. **נשים הרבה ואנשים הרבה המוחזקים לפריצות**.
     1. מחמיר.
        1. עי' חלקת מחוקק (ס"ק ט') – "אם נשים הרבה שרי עם הרבה פרוצים או נימ' כיון דפרוצים הם אסור אפי' עם הרבה נשים וכן **הסבר' נותנת**".
        2. הו"ד בבית שמואל (ס"ק י"א) – "כתב בח"מ אפשר דאסור".
        3. חכ"א(כלל קכ"ו סעי' ה') – "עיין בחלקת מחוקק סוף ס"ק ט' שכתב דלפי זה אין נפקא מינה בדין זה דנשים הרבה עם אנשים הרבה דממה נפשך בכשרים אפילו אשה אחת מותר ובפריצים אפילו הרבה אסור אלא שהשלחן ערוך אזיל לשיטתו דפסק כרמב"ם".
        4. ברכי יוסף (ס"ק ג', שער יוסף סי' ב' ד"ה אכתי) – "אך באנשים הנלוזים מפריצ'י הפרצ'ה יש להחמיר הגם שיהיו שלשה אנשים עם שלש נשים".
        5. פת"ת (ס"ק ה') – "כ' בס' בר"י דוקא תלתא בהדי תלת אבל תרי ותרי אסירי והיינו דוקא בסתם בני אדם אך בפריצים יש להחמיר גם בשלשה עם שלש ע"ש".
        6. אפי זוטרי (ס"ק ט"ו) – "דפשוט דאסור אפי' הרבה נשים עם אנשים הרבה דפריצי דהא תנן בברכות ...".
        7. טהרת ישראל (סעי' י"ז) – "אך בפרוצים יש להחמיר בשלשה עם שלש".
        8. שבט הלוי (ח"ה סי' ר"ב ריש אות ב') – "נשים הרבה עם אנשים הרבה א"ח לייחוד, טעם הדבר כמש"כ בלבוש כאן דלפריצות גדולה כזו לא חיישינן, ומשמע דדוקא בסתם אנשים לא חיישינן לפריצות גדולה כזו, אבל במחוזקים לפריצות י"ל דגם בהרבה עם הרבה אסור דודאי חיישינן לה, והוא מחלוקת אחרונים, ובריטב"א ור"ן בהא דעסקו בין הנשים מפורש לאיסור, ואף על גב דלהרמב"ם שהוא המתיר הרבה אנשים עם הרבה נשים הוא דס"ל דסתם אנשים אינם נקראים כשרים לענין יחוד אלא יש להם דין פרוצים שאין מותר בהרבה אנשים ואשה אחת, ואעפ"כ מתיר בהרבה עם הרבה, מכ"מ פשוט דנפ"מ גדול בין סתם אנשים דלא יהבינן להו דין כשרים, מ"מ אינם מוחזקים לפריצות, לבין המוחזקים לפריצות ממש או עוסקים עם הנשים דלבם גס בהם, דבהא ודאי מסתבר דגם הרבה עם הרבה אסור, מיהו הראי' מברכות מ"ה ע"ב דנשים עם עבדים לא יזמנו משום פריצות, ובפסחים צ"א ע"א דאין עושין חבורה של נשים ועבדים משום פריצות, ומשמע דגם הרבה עבדים הרי דבפריצים אפי' הרבה עם הרבה אסור, מ"מ אין מוכרח משם דפריצות עבדים יש לו דין מיוחד, וסתם עבדים פריצי בעריות, ובהפקירא ניחא להו טפי כמבואר בכמה מקומות בש"ס, מ"מ עצם ההלכה יראה כנ"ל".
        9. עי' דברי סופרים (ס"ק ע').
     2. מיקל.
        1. בית משה (ס"ק י"א) – "ודאי אין לנו להחמיר".
     3. בעת הצורך יש מקום להקל.
        1. הגריש"א זצ"ל (תורת היחוד פרק ג' סוף הע' ל"ה, אשרי האיש אה"ע ח"ב פרק ט"ו אות מ"ג, עי' בית הלל גליון מ"ב עמ' ל"ג אות ב') – "בעת הצורך יש מקום להקל להתייחד נשים הרבה עם אנשים הרבה, אפילו אם הם פרוצים".
     4. מראי מקומות – עצי ארזים (ס"ק י"א), אוצר הפוסקים (ס"ק כ"ז אות ג'), תורת היחוד (פרק ג' הע' ל"ה).
  3. **חשש יחוד בחתונה עם פרוצים: במקום גדול**.
     1. מיקל.
        1. ***הגר"א נבנצל שליט"א (מציון תצא תורה ח"א אות תרס"ט,*** אהל יעקב יחוד [דפו"ח] עמ' תקמ"ט אות ח') – "שאלה: האם שייך איסור יחוד במקום אירוע כגון חתונה שנמצאים שם פרוצים, ששכיח אצל בעלי תשובה לפעמים. תשובה: לא".
        2. תקנת השבים (אה"ע סי' ע"ה) – "בכל מקום גדול אין לחשוש משום יחוד. וכן שמעתי מהגר"מ שטרנבוך שליט"א, הגר"ע אויערבאך שליט"א, הגרז"נ גולדברג שליט"א [זצ"ל], והגר"צ קושלבסקי שליט"א, שאין להחשיב את האולם של האוניברסיטה או שאר מקום גדול כמקום יחוד. והב"ש והח"מ שכותבים דשייך איסור בהרבה פרוצים, קאי על מספר קטן כשלש נשים ושלשה אנשים".
  4. **במטוס שכולם גויים**.
     1. חוט שני (יחוד ס"ק ה' ד"ה מטוס) – "מטוס שכולם גויים, צ"ע אם מותר יחוד, ואף אם אשתו של אחד מהגויים נמצאת שם, דלא מהני אשתו משמרתו בעכו"ם. וי"ל דכיון שנמצאים במטוס הרבה אנשים הוי כמו רשות הרבים דאין זה יחוד".
     2. הגר"י בעלסקי זצ"ל (אהל יעקב יחוד עמ' תקנ"ב [דפו"ח, עמ' תקע"ד] אות י"ז) – "האם מותר לאשה ישראלית לילך באוירון שיש בה רק נכרים [פרוצים]. והשיב: אין כאן איסור בזה [דלא מיירי בפרוצים גמורים], ואינו בנמצא שיעשה מעשה איסור באוריון. ורק באוירון קטן יש לאסור כיון דיש אנשים מועטים".
     3. שבט הקהתי (אהל יעקב יחוד עמ' תרט"ז) – "נשאלתי עם אשה חרדית נוסעת באווירון ורק פריצים יש שם אמאי אין חשש יחוד, וע"כ צריך לומר דהצוות מירתת דאם זה יתודע לכל החברה יהיה הפסד גדול מאוד וכל אחד ירא, והראיה דאף פעם לא שמענו שהמכשול של עריות באוירון הגם שהוא מקום סגור".
     4. אולי י"ל שבזמן הזה כולם יש טלפון (cellphones) ויכול לעשות תמונות, ממילא יש מירתת. [אפילו המחמירים במצלמות אבטחה (security cameras), אבל כאן כיון "שכולם" שם יכולים לעשות התמונות או הוידיו, לא גרע משאר מירתת].
     5. מראי מקומות.
        1. מהר"ם פדואה (סי' כ"ו) – "לא טובה השמוע' אשר אנכי שומע אליכם אחר שאתם רואים ושותקים ולא תתגערו בבנות ישראל נשים יוצאניות שבניכם **היוצאות יחידות לשווקים ולכל יריד ויריד** כרוכלי העיירות הסובבים ללכת מעיר לעיר להשתכר ... ובעיני נראה שכולן העושות כאלה הם כעוברת על דת באשר הם הולכות יחידו' ואין בעליהן עמהן או אנשים כשרים לשמרן הלא תנן בפ' אין מעמידין לא תתייחד אשה עמהן ובלי ספק **אף אם יהיו שם נכרים רבים אפילו הכי אסור** הוא כאשר אמרו בפרק עשרה יוחסין על הא דתנן שם אבל אשה אחת מתייחדת עם שני אנשי' אמר רב יהודה אמר רב לא שנו אלא בכשרים אבל בפריצים אפי' עשרה נמי אסור כו' ובכתובות אמרו רוב נכרי' פרוצים בעריות הם ואם כן בעשותן כאלה לא יוכלו להמלט מאיסור ייחוד עם הנכרים ואף אם יהיו נשי הנכרים עמהם כדאיתא בפרק אין מעמידין דנכרי אין אשתו משמרתו".

1. פנימי וחיצון.

קידושין (דף פא.) – "אמר רב כהנא: אנשים מבחוץ ונשים מבפנים אין חוששין משום ייחוד, אנשים מבפנים ונשים מבחוץ חוששין משום ייחוד. במתניתא תנא איפכא. אמר אביי: השתא דאמר רב כהנא הכי, ותנא מתניתא איפכא, **אנא נעביד לחומרא**".

* 1. **קשה: ספק דרבנן להקל**.
     1. י"ל, אפי' עם ב' נשים ויותר הוי איסור דאורייתא.
        1. רוב חולקים - עי' סעי' ה', לעיל.
     2. י"ל, מצד חומר האיסור לגדר עריות יש להחמיר.
        1. רוב חולקים - עי' במקום "ספק", לעיל.
     3. י"ל, דאי ניזיל לקולא מיעקרא הדין לגמרי.
        1. דברי מלכיאל (ח"ד סי' ק"ב ד"ה והנה) – "ואף דאיתא בקדושין (דף פ"א ע"א) דאיכא פלוגתא באנשים בפנים ונשים בחוץ או אנשים בחוץ ונשים בפנים. וקאמר עלה אביי דניזיל בתרווייהו לחומרא. היינו משום דאם נקל בזה נצטרך להקל בשניהם ויעשו איסור ממ"נ. וכעין זה כתב הר"ן פע"פ גבי הסיבה ובפ"ק דמגילה לענין ספק מוקף והתו' בביצה (דף י"ד ע"א) דעבדינן לחומרא בכה"ג היכא שיש ספק בכל צד. ואם נקל בשניהם יבואו ודאי לידי איסור ע"ש".
        2. הגריש"א זצ"ל (הערות במסכת קידושין פא. ד"ה אמר אביי) – "אמר אביי השתא אנא נעביד לחומרא. והגם דקיי"ל בספיקא דרבנן לקולא [וכאן הרי גם במקום שאסור אין בזה איסור מדאורייתא] כתב הדברי מלכיאל עפ"י הר"ן הידוע בערבי פסחים על מ"ש שם (ק"ח א) גבי פלוגתא אלו ב' כוסות בעו הסיבה ומסיק התם דהשתא דאיתמר הכי ואיתמר הכי כולהו בעו הסיבה. וכתב שם הר"ן ז"ל הטעם שלא אמרו בזה ספיקא דרבנן לקולא משום דאי ניזיל לקולא אמאי נקיל בהני טפי מהני ואי נקיל בתרוייהו הא מיעקרא מצוות הסיבה לגמרי. וכ"כ הר"ן ריש מגילה על עיירות המסופקות".
  2. **מה הדין בשלא פירשה: ראשונים**.
     1. מיקל, רק אם פירשה אסור.
        1. רמב"ם (איסורי ביאה פרק כ"ב הל' ח') – "היו האנשים מבחוץ והנשים מבפנים או האנשים מבפנים והנשים מבחוץ **ופירשה** אשה אחת לבין האנשים, או איש לבין הנשים אסורין משום ייחוד".
        2. סמ"ג (לאוין סי' קכ"ו) – "היו האנשים מבחוץ והנשים מבפנים או להפך ופירשה אשה לבין האנשים (ו(ה)איש) [או איש] לבין הנשים אסורין משום יחוד (רמב"ם שם)".
        3. טור (סעי' ו') – "ב' בתים זה לפנים מזה ונשים בפנימי ואנשים בחיצון או בהפך ופירש אשה לבין אנשים או איש לבין הנשים חוששין משום יחוד".
        4. אורחות חיים (הל' ביאות אסורות אות י"א) – "היו אנשים מבחוץ ונשים מבפנים או אנשים מבפנים ונשים מבחוץ ופרשה אשה לבין האנשים או איש לבין הנשים אסורין משום ייחוד".
        5. כל בו (סי' ע"ה ד"ה לא) – "היו אנשים מבחוץ ונשים מבפנים, או אנשים מבפנים ונשים מבחוץ ופרשה אשה אחת לבין האנשים או איש אחד לבין הנשים אסורים משום יחוד".
     2. מחמיר, אפילו לא פירשה חוששין.
        1. רש"י (קידושין דף פא. ד"ה ונשים, ד"ה איפכא) – "חוששין שמא יצא אחד מהם ... חוששין שמא תכנס ...".
        2. ריטב"א (קידושין דף פא. ד"ה אמר) – "חוששין שמא יצא אחד מהם לחוץ ויתייחד עם נשים הרבה שהוא אסור ... אבל אנשים מבחוץ חוששין שמא יכנס אחד מהם לפנים ולא מרתת שאין לחבריו דרך לפנים".
        3. ר"ן (קידושין דף לג. ד"ה גרסי') – "חוששין שמא יצא אחד מהם ויתייחד עם הנשים ובמתניתא תנא איפכא דאנשים בחוץ ונשים בפנים חוששין שמא יכנס האחד בפנים ולא ירגישו בו חבריו ...".
        4. תוס' ר"י הזקן (קידושין סוף דף פא.).
        5. נימוקי יוסף (קידושין דף פ: ד"ה אנשים) – "הילכך אנשים בפנים ונשים מבחוץ חוששין שמא יצא אחד מהם ויתיחד עם הנשים. ובמתניתא תני איפכא דאנשים מבחוץ ונשים בפנים חוששין שמא יכנס האחד לפנים ולא ירגישו בו חביריו".
        6. מאירי (קידושין סוף דף פא.) – "חוששין שמא יפרוש אחד מן האנשים ויתיחד עם הנשים".
        7. פסקי רי"ד (קידושין סוף דף פא.) – "במתניתא תנא איפכא. פי' שאם האנשים בפנים שמא יישמט אחד מהן ונכנס ...".
        8. פסקי ריא"ז (קידושין פרק ד' הל' ד' אות ט') – "הואיל ודרכן לעבור אילו על אילו חוששין להם משום ייחוד".
  3. **מה הדין בשלא פירשה: פוסקים**.
     1. מיקל, רק אם פירשה אסור.
        1. מחבר (סעי' ו') – "היו האנשים מבחוץ והנשים מבפנים, או אנשים מבפנים והנשים מבחוץ, ופירשה אשה לבין האנשים או איש אחד לבין הנשים, אסורים משום ייחוד".
        2. לבוש (סעי' ו') – "שני בתים זה לפנים מזה והיו אנשים מבפנים ונשים מבחוץ או איפכא הנשים מבפנים והאנשים מבחוץ, ופרשה אשה אחת לבין האנשים או איש אחד לבין הנשים אסורין משום ייחוד".
        3. ערה"ש (סעי' ט') – "ופירשה אשה אחת לבין האנשים".
        4. אג"מ (אה"ע ח"ד סי' ס"ה אות י"ז) – "ולדינא נראה שיש להורות כהטור, אבל בעסקו עם הנשים יש להחמיר כרש"י וגם לא ברור שהטור יחלוק עליו".
     2. מחמיר, אפילו לא פירשה חוששין.
        1. חלקת מחוקק (ס"ק י') – "ופירשה אשה אחת לבין האנשים. לדעת רש"י אסור אף בלא פירשה דחיישינן שמא תכנס ולא ירגישו".
        2. עי' חכ"א (בינת אדם סי' י"ח ס"ק כ"ח, **אא"כ** יחוד דרבנן) – "ולפי זה לדעת רש"י כל שכן כשיש שני בתים זה כנגד זה לפי מה דאמר אביי דאזלינן לחומרא דלעולם חיישינן שמא יכנס אחד מן האנשים החיצונים לפנים אף שאין לו דרך לשם אף על פי כן חיישינן אם כן הכא נמי אף שאין לו דרך לשם לבית שכנגדו אסור ביחוד אם יש שם אפילו שתי נשים לכולי עלמא או קטן או קטנה ודוקא בשעה שהם נעורים אבל לדעת הרמב"ם וכן כתבו הטור והשולחן ערוך דדוקא בפירשה הוא דחוששין משום יחוד אבל כל זמן שלא פירשה אין חוששין משום יחוד ואם כן הוא הדין הכא לא חיישינן שמא יפרוש וכן כתב הבית יוסף בהדיא דלדעת רמב"ם לא חיישינן שמא תפרוש. ואמנם אף לדעת רמב"ם יש לומר דדוקא התם דיש הרבה אנשים והרבה נשים ואין כאן איסור אלא כשיפרוש אחד אבל אם אין בכל בית אלא אחד הוי יחוד ומסתברא דזה ליתא כיון שכל אחד בחדרו ולכן אם יש בבית שכנגדו פנוי דאינו אלא מדרבנן יש לסמוך על הרמב"ם אך כשהיא נדה היא בכלל עריות דדוקא בעל עם אשתו נדה מותר ואם כן הוי כולן דאורייתא בזמן הזה שאין הפנויות טובלות וצריך עיון".
        3. חזו"א (דבר הלכה סי' י"א סעי' ב').
  4. **לדעת המקילים, מה הדין איש אחד ואשה אחת: חדר בתוך חדר**.
     1. מחמיר.
        1. ב"ח (ס"ק ה') – "ולא ירגישו".
        2. חזו"א (אה"ע סי' ל"ד ס"ק א') – "קדושין פ"א א' במתניתא תנא איפכא, נראה דנשים מבפנים ואיש אחד בחוץ מודה ר"כ דאסור ולא משום דלמא תצאנה הנשים לחוץ אלא **דחשיב יחוד גמור כחדר אחד**, ודוקא בשנים בחוץ דאי חשבינן כחדר אחד מותר, ואפ"ה באנשים בפנים אסור כיון שדרך פתחן לחוץ חשיב כחדר אחד וגרע מחדר אחד דהכא יכול אחד לצאת ואין חברו משמרו".
        3. עי' אג"מ (אה"ע ח"ד סי' ס"ה אות י"ט).
        4. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש אה"ע ח"ב פרק י"ז אות י"ט) – "כשיש חדר לפנים מחדר והכניסה לפנימי הוא דרך החיצון, הרי זה כחדר אחד ויש בזה איסור יחוד. ואפילו כל אחד נמצא בחדר אחר והדלת שביניהם נעולה. אבל אם יש לחדר הפנימי דלת שניה לצאת לחוץ, יש להתיר אפילו לישון בלילה כשהדלת שביניהם סגורה אפילו לא נעולה. (והא דכתב המשנ"ב סי' רלט שעה"צ סקי"ז להתיר בחדר לפנים מחדר והדלת שביניהם נעולה, י"ל שמדובר שיש לפנימי גם דלת אחרת לחוץ)".
        5. שבט הלוי (ח"ה סי' ר"ב אות ב' ד"ה ופירשה) – "ופירשה אשה אחת וכו' או איש אחד וכו', אבל בלא פירש מותר וזה דעת הרמב"ם דלא כרש"י, ומ"מ כשאין רק איש א' בחדר אחד ואשה אחת בחדר שני יראה כדעת האוסרים בזה דגם בלא פירש אסור שמא יתיחדו".
        6. חוט שני (יחוד ס"ק ז' ד"ה ועי').
        7. עי' יחוד (עמ' ל"א הע' א').
     2. מיקל.
        1. חכ"א (כלל קכ"ו סעי' ז', בינת אדם ס"ק י"ז).
        2. דברי מלכיאל (ח"ד סי' ק"ב, עי' דבר הלכה ריש עמ' קס"ה).
     3. מראי מקומות – דבר הלכה (סי' י"א סעי' א').
  5. **לדעת המחמירים, מה הדין אם אין הדרך משם**. [כמו במלון].
     1. מחמיר.
        1. חכ"א (כלל קכ"ו סעי' ז', בינת אדם שער בית הנשים שאלה י"ז ס"ק כ"ח) – "לדעת רש"י כל שכן כשיש שני בתים זה כנגד זה לפי מה דאמר אביי דאזלינן לחומרא דלעולם חיישינן שמא יכנס אחד מן האנשים החיצונים לפנים אף שאין לו דרך לשם אף על פי כן חיישינן אם כן הכא נמי אף שאין לו דרך לשם לבית שכנגדו אסור ביחוד אם יש שם אפילו שתי נשים לכולי עלמא".
     2. מיקל.
        1. דברי מלכיאל (ח"ד סוף סי' ק"ב).
        2. חזו"א (סי' ל"ד ס"ק א') – "ויש לעי' אם אין כאן פנימי וחיצון אלא שניהם יש להם פתח לחצר וגם יש פתח ביניהן אי חשיב יחוד ואם נימא דזה לא חשיב יחוד שרי אף אם איש אחד בחדר זה ואשה אחת בשני, ואע"ג דכשאין פתח ביניהם ודאי שרי ולא חיישינן שיכנס לביתה דרך חצר, מ"מ כל שפתח פתוח ביניהם תקיף יצרו טפי, ומהא דנקט הכא פנימי אין ראי' דר"כ לא אסר בשנים כיון שיש להם דרך לחצר ודאי כשיכנס לחדר האשה חברו חושדו, וכן למאי דתנא במתניתא י"ל דביש להם דרך לחוץ לעולם אסור דלמא יכנס לחדרה וחברו אין רגלו מצוי' לכאן, ונראה דאין בנו כח לאסור כיון שלא הוזכר בגמ', ובפשוטו נראה דנשים בחדר זה ואנשים בחדר זה ויש לכל אחד דרך מותר ואין זה בכלל מה שאמר אביי אנן נעביד לחומרא, וא"כ אף באיש אחד בזה ואשה אחת בשני מותר".
        3. ציץ אליעזר (ח"ו סי' מ' פרק ח' אות ב') – "בחזון איש".
        4. חוט שני (יחוד ס"ק ז' ד"ה ועיין).
           1. חוט שני (יחוד ס"ק ז' ד"ה אמנם) – "אמנם כל זה הוא דוקא כשיש לכל אחד דרך לצאת לרשות הרבים, ואין צריך להכנס לפנים מסיבה של שימושים אחרים כגון מטבח ושירותים, אבל אם צריך להכנס לשם שוב הוי כפנימי וחיצון ... וכן היה מורה החזו"א למעשה".
     3. מחמיר, גם בדעת המקילים.
        1. עי' אג"מ (אה"ע ח"ד סי' ס"ה אות י"ט, משמע **אפילו** שיש יציאה נפרדת).
     4. דעת הגריש"א זצ"ל.
        1. אם סגורה ואינה נעולה אסור משום יחוד.
           1. הגריש"א זצ"ל (תורת היחוד פרק ט' סוף הע' א', אשרי האיש אה"ע ח"ב פרק י"ז אות ה') – "מקום **שיש בו שתי דירות בבית אחד, ולכל אחת מהן יציאה נפרדת לחוץ, וישנה דלת בין דירה אחת לחברתה**, אם הדלת ביניהם סגורה אך אינה נעולה נחשבות הדירות כדירה אחת. ועל כן אם נמצא איש בדירה אחת ואשה בשניה, הרי זה יחוד. אך אם יש ב' אנשים בדירה אחת, באופן שאם יהיו כולם יחד בחדר אחד לא יהיה בו משום יחוד, אין כאן יחוד".
        2. סגורה ולא נעולה יש להקל.
           1. הגריש"א זצ"ל (קובץ תשובות ח"ה סי' קצ"ד) – "אם לכל חדר יש יציאה לחוץ וביניהם דלת, עליה לסגור את הדלת - ואין צריכה לנועלו - ואז דינם כשני בתים נפרדים".
  6. **שני חדרים נפרדים בבית אחד, והיציאה הוא רק על ידי פרוזדור משותף לשני החדרים**.
     1. מיקל.
        1. עי' נטעי גבריאל (יחוד פרק ל"א סעי' ב', הע' ד', עי' סעי' ז') – "אם שתי הדירות הסמוכות זו לזו נמצאות במקום שאין עוברים בו אנשים, לכתחלה יש להקפיד שלא יתעכבו יחד בפרוזדור אם אין פתוח לרה"ר אלא ידקדקו לעבור במהירות, אכן מדינא מותר כיון שיש לכל דירה היא רשות אחרת ולא גזרו שמא ילך איש לתוך דירת אשה או להיפוך. [דבר הלכה סי' י"ב אות י"ח בשם החזו"א ושו"ת צי"א ח"ו סי' ג' פ"ז (לכאורה צ"ל פ"ח). וכן קיבלתי מרבותי שאיסור יחוד כשאיש ואשה נמצאים בחדר יחד וחסר רק לעשות מעשה לזה אסרו, אבל כשהם בדירות נפרדות לא גזרו אולי ילך אחד לתוך דירת חבירו. אבל עי' בתורת היחוד בשם הגרי"ש שליט"א [זצ"ל] שדעתו דשתי דירות הנמצאות בחדר או פרוזדור (הול) משותף, ודלתות החדר או הפרוזדור נעולות באופן שאין פתוח לר"ה ואין יציאה רק דרך הדרך הפרוזדור המשותף, יש מחמירים שדינם כחדר אחד]".
     2. מחמיר.
        1. הגריש"א זצ"ל (תורת היחוד פרק ט' ).
        2. שבט הלוי (ח"ה סי' ר"ב אות ב') – "מיהו כבר העירו דהרבה פעמים הפרוזדור מאחד ב' חדרים א"כ מה מהני שתסגור עצמה ויהי' פתח ביניהם נעול אם אפשר ליחד ע"י הפרוזדור, ומש"כ באוצה"פ כ"ח, ה' בשם תשובת ציץ אליעזר ח"ו עדיין אין כדי היתר לענ"ד, דמש"כ שם דכשיצא אחד לפרוזדור יזהר השני שלא יהיה שם אין לפענ"ד יסוד בהלכה דחיישינן שיהיו שם והמה מאוחדים ע"י פרוזדור ששניהם יכולים להשתמש בו כאחת, ואין מה שעשו היכר ע"י נעילת הדלת (שלמעשה אינו עושה רק היכר שלא יתיחדו) מבטל האיסור הברור בפרוזדור סגור בלילה, ולבי נוטה מאד לאיסור בנדון כזה".
        3. הגר"מ דייטש שליט"א (אהל יעקב הע' פ"ה ד"ה ומיהו, עי' עמ' תקצ"ב אות י') – "שמעתי כמה פעמים".
        4. תורת היחוד (פרק ט' ).
        5. אהל יעקב (סעי' ס"ב) – "אשה שנמצאת בחדר אחד והאיש בחדר השני בבית אחד והיא נועלת את הדלת נחלקו הפוסקים האם היא מצלת את עצמה מאיסור יחוד. מיהו יש לציין שכל הנ"ל מועיל אם יש לכל אחד מהחדרים יציאה נפרדת לחצר וכדומה, אבל אם היציאה הוא רק על ידי פרוזדור משותף לשני החדרים אסור".
     3. מראי מקומות.
        1. הגר"י בעלסקי זצ"ל (אהל יעקב יחוד עמ' תקנ"ג [דפו"ח, עמ' תקע"ה] אות כ"ג) – "כתב החכמת אדם דהיכא שיש ב' בתים שדרך יציאה לחוץ הוא בפרוזדור אחד, דאסור משום יחוד, ויל"ע מה הדין אם יש לכאו"א דרך לצאת לחוץ, אך יש להם חדר אחד שמשתתפים בו, והולכים שם להניח חפציהם, האם יש לאסור משום יחוד. והשיב: יש לחוש משום יחוד בחדר זה, ולא יהיו איש ואשה שם בב"א".
  7. **סוגרים את דלת החדר, האם ניצולים מאיסור יחוד**.
     1. גם נעילת דלת מצד האיש מהני.
        1. עי' דברי מלכיאל (ח"ד סוף סי' ק"ב, מדין הכיר, ומסיים צ"ב).
        2. עי' שעה"צ (סי' רל"ט ס"ק י"ז) - עי' לקמן.
        3. שלמת חיים (סי' קנ"א, א"נ סי' תשי"ז) - לשונו מובא לקמן.
        4. ציץ אליעזר (ח"ו סי' מ' פרק ח' אות ה').
        5. הגרחפ"ש זצ"ל (יחוד - הלכותיו בקצרה עמ' ל"א הע' ב').
     2. **רק** נעילת דלת מצד האשה.
        1. חזו"א (סי' ל"ד ס"ק ב' [מסיים צ"ע], דבר הלכה סי' י"ד הע' כ"ב ד"ה ולמעשה, מעשה איש ח"ד עמ' קס"ט, חוט שני יחוד ס"ק ז' ד"ה אע"פ) – "היה מורה כן למעשה".

עי' חזו"א (בירור הלכות יחוד עמ' נ"א ד"ה הנה [דפו"ח עמ' נ"ג], מעשה איש ח"ד עמ' קס"ט) – "השיב הגרי"ח זוננפלד כי נעילה בודאי מהני ... אח"כ נודעתי שבחזון אי"ש אוסר בכגון זה אז באתי אל מרן החזון אי"ש ודנתי לפניו בכמה סברות להתיר אבל הוא סתר כל הסברות ואמרתי לפניו הלא להגרי"ח זוננפלד יש ראיה להתיר מרב עמרם שהתיר לכתחילה שהבנות יהיו בעליה אפילו בזמן שאין הסולם על מקומו, והלא יש בידו לסמוך הסולם על מקומו, אלא מוכרח אמר שכל זמן שהסולם איננו על מקומו אינו באיסור היחוד וממילא גם בני"ד צריך לומר שכל זמן שנעול אינו באיסור היחוד, ענה לי ע"ז מרן אדרבא יש לנו להוכיח שהלא אמרינן בגמרא שהסולם היה כ"כ כבד שצריך לזה עשרה אנשים עד שיסדרו אותו, נמצא שדוקא במקום שיש סולם כבד כזה אז התיר רב עמרם חסידא. עוד אמר שבדין היחוד אמרו שמוכרח ליתן שמירה על האיש שלא יבוא לחטא, אבל אם הוא בעצמו סגור ויש בידו לפתוח לא מועיל נעילה שלו. ואח"כ אמר לי שגם ההיתר של הגרי"ח זוננפלד יש לו מקור".

* + - 1. עי' שבט הלוי (ח"ה סי' ר"ב אות ב' ד"ה באם) – "באם מהני סגירת דלת מבפנים, אנו רגילים להורות שהאשה תסגר עצמה, ולא האיש דדרכו להסית אותה כמבואר בש"ס".
      2. חוט שני (יחוד ס"ק ז' ד"ה עוד, שעה"צ ס"ק ע"ב).

עי' חוט שני (הלכות יחוד (בוגרד) פרק ד' סעיף ה', הע' כ"ב, הע' כ"ג) – "אסור לאיש ואשה להמצא לבדם בדירה אחת, ואפילו כשהם נמצאים בחדרים נפרדים. מכיון שהם נזקקים לחדרי השירותים והמטבח, ושם הם מתייחדים זה עם זו. ואפילו אם כל אחד ינעל את חדרו, ואין בדעתם לצאת עד שיבואו לשם עוד אנשים, אסור. כיון שלמעשה כנראה שהם כן יפתחו את הדלתות. [הגר"נ קרליץ שליט"א [זצ"ל] בשם החזון איש]".

* + - 1. הגר"י פארכהיימר שליט"א (קונ' גן נעול, הו"ד במציון תצא תורה ח"א אה"ע הע' כ' ד"ה וראיתי) – "שפסק לגבי בחור שמתאכסן בבית של זוג, צריכין להזהר מאיסור יחוד, והיכא שהבחור נמצא בבית עם האשה לבד, הרי היא יכולה לנעול את הדלת מבפנים, וסומכים בזה על החזון איש זצ"ל דמהני".
    1. מחמיר.
       1. אג"מ (אה"ע ח"ד סי' ס"ה אות י"ט) – "בשני חדרים בבית אחד פנימי ואחד חיצון ואיש אחד הוא בחדר אחד ואשה אחת היא בחדר השני אם מועילה נעילת הדלת באופן שאין האיש יכול לפתחה, אם אין כל צרכי הפנימי שם לא שייך להסתפק כלל דהרי הפנימי בין שהוא האיש בין שהיא האשה מוכרח להכנס לחיצון ויהיה מוכרח הנועל לפתוח הדלת ויתייחדו. אלא אף כשאיכא כל צורכי האדם להלילה גם בפנימי וביה"כ מיוחד, ורק לצאת החוצה יצטרך הפנימי לילך דרך החיצון, וע"ז התנו שעד שיאיר היום או זמן אחר שדרך האינשי לצאת לא יצא הפנימי, שעתה שייך להסתפק קצת שהרי אין לו להיות בחיצון כלל בשעת איסור היחוד, אבל פשוט שגם באופן זה איכא איסור יחוד מאחר שיכול לבועלה כשגם היא תרצה לזנות דאיסור יחוד אינו על ביאה באונס אלא על ביאה ברצון דאין חוששין לאונס לגזור יחוד בשביל זה ולרצון אין הנעילה כלום. ול"ק כלום למה שליכא איסור לאשה לדור בבית לבדה וא"ח לשמא תפתח ביתה למי שירצה לבא לזנות עמה, לא מבעיא כשיש עוד דיורין בחצר שאפשר שירגישו אינשי שנמצאים בחוץ כשדופק על פתחה וכשנכנס דאז מירתתי, אלא אפילו במקום שליכא דיורין שג"כ לא מצינו שאסרו אף שלא שייך מירתתא דאולי לא גזרו שלא ידורו בביתם בשביל חשש רחוק, ושייך זה גם שלא לאסור בבתים הגדולים שיש הרבה דיורין כשדרה אשה אחת בבית על קומה אחת שאפשר שדרים שם גם אנשים יחידים לבדם בהבתים, דאם לא נימא כן הא הוא ממש דרים בבית אחד שגזרו שלא שייך להתיר במה שנועלת שבידה לפתוח כשתרצה".
       2. הגריש"א זצ"ל (קובץ תשובות ח"א סי' פ"ב, תורת היחוד פ"ט הע' ג' ד"ה ודעת, והע' ט"ז ד"ה ושיטה).

אמנם עי' הגריש"א זצ"ל (קובץ תשובות ח"ה סי' קצ"ד, אשרי האיש אה"ע ח"ב פרק ט"ו אות כ"א) – "אם אין להחדר הפנימי יציאה לחוץ, עליה לנעול את הדלת המבדיל בין חדר לחדר, באופן שלא יהיה בידי האיש לפותחו".

* + 1. **למחמירים, מה הדין אם יש להם יציאה נפרדת**.
       1. מיקל – הגריש"א זצ"ל (תורת היחוד פרק ט' סוף הע'א', אשרי האיש אה"ע ח"ב פרק י"ז אות י"ט [לשונו מובא לעיל]), ליקוטי תשובות מנחת יצחק (סי' קמ"ח).
       2. מחמיר – עי' אג"מ (אה"ע ח"ד סי' ס"ה אות י"ט).
    2. מראי מקומות – חזו"א (דבר הלכה דפו"ח פרק י"א הע' א1), הגר"ד פיינשטיין זצ"ל (קונ' יד דודי עמ' ר"ה אות י"ד).
       1. דבר הלכה (הוספות חדשות על סי' י"א סעי' ו', דפו"י עמ' קצ"ו), נטעי גבריאל (פרק ל' סעי' י'), הו"ד אהל יעקב (יחוד הע' ע"ו ד"ה ועי', מציון תצא תורה ח"א אה"ע הע' כ' ד"ה ועי' [עמ' תק"ח]) – "**ובנכרית** אף אם תנעול הדלת שלה לא מהני לאיסור יחוד אף להמתירים, כיון דנכרית לא מקפידה על זנות ... דשמא היא תפתח הדלת כדי לקלקל עמו והוי כפתח פתוח לה".
       2. הגרח"ק זצ"ל (שערי ציון ח"ב עמ' תכ"ט אות ט"ז) – "שאלה: בית שיש בו ב' חדרים, ובחדר אחד נמצא איש ובחדר ב' אשה, והאיש נעל עצמו בחדרו ובידו לפתוח ויגיע לידי יחוד, אי חיישינן בהכי לאיסור או לאו. תשובה: חיישי'".
       3. הגר"א נבנצל שליט"א (מציון תצא תורה ח"א אות תרע"א) – "שאלה: מה דעת הרב שליט"א בענין יחוד בשני חדרים בבית אחד שהדלתות סגורות, וכגון שמרטפית בבית שיש בחור בן י"ג שנים האם מותרים להתייחד כששניהם נועלים את עצמם בשני חדרים. תשובה: לענ"ד אסור אא"כ הבחורה נועלת חדרה ויש לה שירותים שם".
       4. הגרמ"ש שפירא (הסכמה לס' דבר היחוד עמ' ט') – "ועל מה שהביא בפרק י"ד לאסור כשהאיש בחדר נעול כשהמפתח בידו, זכורני שבאה שאלה זו לפני גאון הדרת רבנו הרב מבריסק זללה"ה ואיסורה, וענה מנלן דבר זה. וחזיתי לדעתו, דבחדר נעול לא חשיבא יחוד כלל. [ומפני רוב השנים מאז אין לסמוך על זה כודאי]".
       5. נטעי גבריאל (פרק ל' סעי' ח', סעי' ט', הע' י"ב, עי' סעי' ב') – "אורח בבית חבירו אסור לו להשאר לישון שם, בשעה שהבעל יוצא מן הבית לזמן ארוך בעיר אחרת או למקום העבודה, אא"כ ישארו שם שומרים כדין, ומהדין **מחויב הבעה"ב להעיר את אורח** שיצא עמו. [הגם שבשעה שהולך לישון הבעל נמצא שם, מ"מ אין שום היתר להשאר גם אם הבעל יוצא לזמן ארוך, אע"פ שאורח ואשת הבעל בית נשארים לישן בחדרים נפרדים מ"מ אסור שמא יתעוררו, ובמקום איסור אינו חל הכלל של כל מה שיאמר לך בעה"ב עשה חוץ מצא]. הדר בשתי קומות ויש לו אורח בבית שיש לו כניסה מבחוץ ומבפנים נוהג איסור יחוד כיון שיכול לילך מבפנים, **אא"כ נעול הדלת** ולא יהיה מפתחות להאורח ולאשתו רק לבעלה אז מותר להיות שם. [כיון שהדלת נעולה וא"א להאשה לילך לחדר של האורח וגם האורח א"א ליכנס לדירת האשה מותר]".
  1. **פשט** בשער הציון (סי' רל"ט ס"ק י"ז) – "[אחז"ל הישן בבית יחידי והיינו בלילה אוחזתו לילית. ובית היינו חדר] מגן אברהם בשם מהרי"ל. לפי זה הישן בחדרו יחידי, אף שבבית יש אנשים צריך ליזהר שלא יהיה נעול רק פתוח לבית, והעולם נוהגים להקל בזה. ונראה לי אף להמחמירין, אם בבית יש שם אשה לבד, ועל ידי זה שיהיה פתוח יהיה אסור יחוד, לא יפתחנו ולא יגיע לו שום ריעותא, כי שומר מצוה לא ידע דבר רע".
     1. יש להם יציאה נפרדת.
        1. ציץ אליעזר (ח"ו סי' מ' פרק ח' סוף אות ה').
        2. ליקוטי תשובות מנחת יצחק (סי' קמ"ח ד"ה והיותר).
        3. הגריש"א זצ"ל (קובץ תשובות ח"א סי' פ"ב, אשרי האיש אה"ע ח"ב פרק י"ז אות י"ט [לשונו מובא לעיל]) – "ואנא לא ידענא אטו המ"ב קעסיק בסוגיא דיחוד, שעליו לברר כאן פרטי הדברים ואיהו ז"ל קאי לפרושי משחז"ל הישן יחיד בבית כו' וע"ז כ' דגם חדר בכלל ויש איפוא ליזהר שהחדר יהי' פתוח לבית, אך כשנמצאת אשה לבד בבית וכשיהי' פתוח יהי' איסור יחוד לא יפתחנו ושומר מצוה לא יד"ר, ובוודאי מיירי באופן המותר. והנה כשיש לכל חדר יציאה נפרדת י"ל דדינו כבית נפרד לענין יחוד ואין זה דומה להא דנשים בחוץ ואנשים בפנים (או איפכא) ואליבא דר"מ ז"ל, דש"ה דלכ"א יציאה נפרדת, ובכה"ג הוא סוגר את החדר ולדעת הרמב"ם והשו"ע גם בגוונא דלעיל אין איסור אא"כ נפרש לחדר השני, ויש מן האחרונים שצידדו בדעת הרמב"ם שגם באיש אחד בחדר הפנימי ואשה א' בחדר החיצון שרי עיין בינ"א כלל קכ"ו".
     2. מפתח ביד אחר.
        1. הגריש"א זצ"ל (קובץ תשובות ח"א סי' פ"ב) – "גם נראה לי דמש"כ בשע"צ לא יפתחנו הכוונה שהאשה תנעול את החדר, ואת"ל שגם עליה קיים החשש שהיא תיכנס אצלו, כי גם לה יצה"ר, מיירי שימסור המפתח לאיניש אחרינא".
     3. אה"נ מותר.
        1. שלמת חיים (סי' קנ"א, א"נ סי' תשי"ז) – "במש"כ במשנה ברורה סי' רלט בענין הישן בבית יחידי דבית היינו חדר, וז"ל שם בשעה"צ לפ"ז הישן בחדרו יחידי אף שבבית יש אנשים צריך ליזהר שלא יהיה נעול רק פתוח לבית וכו' ואם בבית יש שם אשה לבד ועי"ז שיהיה פתוח יהי' איסור יחוד לא יפתחנו וכו', עכ"ל. מוכח מזה דאם הדלת נעול מועיל ואולי צ"ל דוקא אם סגור והמפתח ביד איש אחר אבל אם המפתח הוא ביד האיש השוכב שם מאי מהני הרי בידו לפתוח בהתגברות היצר. תשובה: נעילה וודאי מהני כנראה דע"ז לא גזרו, וכן מוכח ממעשה דר' עמרם שם בקידושין דהרי אפשר ליקח סולם לעלו', וע"כ כל דהיכא דעביד דבר היכר והוא בחדר מיוחד שוב לא שייך ייחוד".
        2. הגרחפ"ש זצ"ל (יחוד - הלכותיו בקצרה עמ' ל"א הע' ב').
        3. יבקש תורה (שו"ע סי' קי"א) – "ולענ"ד יש ביאור פשוט לדברי המשנ"ב, והוא שאין אדם מתפתה אלא לנראה לעיניים, וכיון שהם בחדרים נפרדים שוב לא שייך פיתוי. ולמאי דחששו דהרי כשם שחששו לשמא יפתנה ויגלה עריות כן יש לחוש שיפתח את דלתו, הרי שאין הנידון דומה דהרי התורה וחז"ל חששו דעין רואה ולב חומד וכלי המעשה גומרים, הרי שצריך מתחילה לעין רואה והכא הרי שסוכ"ס אין עין רואה כלל. ושמא תאמר דנחוש שיצרו יתגבר עליו ויבוא להתיחד, הרי שמעולם לא מצינן לאסור לאיש ואשה לימצא במקום רבים מחשש שמא יבואו להתיחד אח"כ. ועוד דהרי ברור לכו"ע שלא גזרו וחששו לשינוי מצב אלא כאשר הוא שם, וכאן הרי סוכ"ס אין הם מתיחדים ...".
     4. מראי מקומות – חוט שני (יחוד ס"ק ז' ד"ה ועי' שעה"צ, "וצ"ע לאיזה אופן התכוון"), ודברת בם (סי' רצ"א).
        1. חשב האפוד (הליכות חנוך פרק ג' אות ו') – "סיפר הרב שפעם אחת הי' הגאון מפראביזנא ז"ל בווינא והלך הרב לבקרו והי' כבר מאוחר בלילה, ורצה הרב ללכת לביתו, אבל ראה שהי' שם משרתת והגאון הנ"ל הי' לבד בביתו, ואמר הרב אל הגאון הנ"ל כי הוא רוצה לחזור לביתו אלא שאינו רוצה שיכשל באיסור יחוד, א"ל הגאון הלא אני יושב בחדר שלי א"כ אין חשש איסור, ואמר הרב שסיפר זה להרב מטשעבין, והוסיף הרב להרב מטשעבין כי עכ"פ חזי לאצטרופי להיתר דברי המשנ"ב בשעה"צ (סימן רל"ט סקי"ז) שמהני לנעול את עצמו בחדר, והסכים הרב מטשעבין שעד"ז יתיישב הוראת הרב מפראביזנא, והג"ר יוסף חיים בתשובת שלמת חיים (ח"א סימן נ"ו) ס"ל שאפילו אם המפתח ביד הנעול מהני מטעם היכר עיי"ש".
        2. בירור הלכות יחוד (עמ' נ"ב ד"ה ועתה, דפו"ח עמ' נ"ד) – "עלה ברעיוני לתרץ דברי המשנה ברורה לפי שיטת החזון איש, וכן נאמר דאם הם חדר בפנים לחדר ואין לפנימי פתח רק דרך חיצון אז יהיה איסור יחוד אפילו כשהוא סגור בפנים, אבל דברי המשנה ברורה דוקא באופן שיש לשני החדרים פתחים לחוץ, ויש גם פתח ביניהם אז אם פתח שביניהם סגור מותר ואין בו איסור יחוד בין שהסגר בא מצידה ובין שהסגר בא מצידו".
  2. **אם מועיל הכיר**.
     1. כן – שלמת חיים (סי' קנ"א, א"נ סי' תשי"ז, לשונו מובא לעיל), עי' דברי מלכיאל (ח"ד סוף סי' ק"ב).
     2. לא – סתימות הפוסקים.
  3. **צריך ששימושו של כל חדר הוא נפרד** – הגריש"א זצ"ל (תורת היחוד פרק ט' הע' י"ג), עי' אג"מ (אה"ע ח"ד סי' ס"ה אות י"ט).
  4. **לא רק בית אחד אלא ה"ה חצר אחד** – הגריש"א זצ"ל (תורת היחוד פרק ט' הע' י"ט).
  5. **לשכור לאיש חדר בבית שאשה דרה לבדה**.
     1. מחמיר – הגריש"א (יחוד - הלכותיו בקצרה עמ' ל"א הע' ג'), הגרחפ"ש זצ"ל (יחוד - הלכותיו בקצרה עמ' ל"א הע' ג').
  6. מראי מקומות – שערים מצויינים בהלכה (סי' קנ"ב סוף ס"ק ז', סי' קנ"ז סוף ס"ק ו'), ליקוטי מנחת יצחק (סי' קמ"ח), בדי השולחן (סי' קצ"ב ס"ק נ'), אורחות הבית (פרק י"ד הע' כ'), שמירת הגוף והנפש (סי' קי"ד סעי' ד'), טהרת עם ישראל (מילואים ח"ב פרק ד' אות י"ד), תורת היחוד (פרק ט' הע' ג').
     1. חזו"א (גנזי שערי ציון עמ' ל"ה אות ב') – "דירה בעלת שני חדרים, בחדר אחד אם ובנה, ובחדר שני בחורה, האם יש איסור יחוד. תשובת החזו"א: מותר הבן לישון עם אמו, אבל לא לעבור בפרוזדור שבין שני החדרים אלא לצאת מן החלון, ואם אי אפשר יעבור במהירות מבלי לשהות בפרוזדור".
     2. נטעי גבריאל (פרק ל' סעי' ט"ו, הע' י"ט, עמ' מ"ד ד"ה כדאי) – "כאשר בונים חדרי משרד, צריכים לבנותם באופן שאנשים מבפנים ונשים מבחוץ ויהיה פתוח לפרוזדור. [עפ"י שו"ע ס"ו, וכך ראיתי אצל מו"ר מפאפא זצ"ל כשבנו בנין הישיבה בא לבקר חדרי המשרד היאך לסדר החדרים לנשים ולאנשים. וכ"ק אדמו"ר מצאנז קלויזענבורג זצ"ל היה מעורר על כך **שכשבאים לשאול לחכם על חינוך בית** וקביעת מזוזה וכדומה, משום מה אין שואלים האיך לבנות הבית והעסק לפי ההלכה שלא יכשלו באיסור יחוד שהוא מהחמורות ביותר]".

1. עסקו עם הנשים - סעיף ז'.
   1. משנה (קידושין דף פב.) – "כל שעסקיו עם הנשים **לא יתיחד עם הנשים**".
      1. רש"י (קידושין דף פב. ד"ה כל) – "כל שעסקיו עם הנשים. שמלאכת אומנותו נעשית לנשים **והנשים צריכות לו**".

רש"י (קידושין דף פב. ד"ה לא) – "לא יתייחד עם הנשים. אפילו עם הרבה נשים לפי שלבו גס בהו וכולן מחפות עליו ואילו איש אחרינא בין שתי נשים תנן (לעיל דף פ:) אבל עם שלש או ארבע שפיר דמי".

* 1. **גדר** "**עסקו עם נשים**".
     1. קידושין (דף פב.) – "תנו רבנן: כל שעסקיו עם הנשים סורו רע, כגון הצורפים, והסריקים, והנקורות, והרוכלין, והגרדיים, והספרים, והכובסים, והגרע, והבלן, והבורסקי".
        1. "הצורפין (goldsmiths). צורפי זהב העושין לנשים שירין נזמים וטבעות".
        2. "הסריקים. סורק בגדים לנשים פלוקיירד"א".
        3. "הנקורות (cleaners). מנקרי ריחים של יד שנשים טוחנות בהם כדתנן בכתובות (דף נט:) אלו מלאכות שהאשה עושה לבעלה טוחנת ואופה ואמרינן (שם) בריחים דידא".
        4. "והרוכלין. מוכרין קישוטי בשמים (perfume) לנשים".
        5. "והספרין (barbers). הנשים צריכות להן בשביל בניהם".
        6. "והגרע. אומן המקיז דם על שם שמגרע את הדם".
        7. "הבורסקי. מעבד להם עורות ללבוש ולנעול".
        8. "והבלן. מחמם מרחצאות".
     2. הנך שעסקן ומלאכתן הוא **רק** עם הנשים.
        1. הגריש"א זצ"ל (תורת היחוד פרק ג' סוף הע' כ"ה, אשרי האיש אה"ע ח"ב פרק ט"ו אות כ"ז) – "וגדר 'עסקו עם נשים', הוא איש שעסקו ומלאכתו רק עם נשים (מלבד מאלו שעסקן בגוף הנשים), אך אם אין מלאכתו רק עם נשים, כגון מכולת וירקן, ואף צורף שמתקן כלי כסף וזהב של אנשים ונשים, לא מיקרי עסקו עם נשים. **אכן** אם הוא בעל מכולת חברותי, שכל אחד שבא שואל מה נשמע ומה שלומך, ויש גם הרבה נשים שבאות לקנות ומדבר איתם, זה גם נחשב מלאכתו עם הנשים".
        2. תורת היחוד (פרק ג' סעי' י"ד) – "איש שעסקיו עם הנשים, הוא רק ... איש שמלאכתו מיוחדת לצרכי נשים, אבל אם אין מלאכתו מיוחדת לצרכי נשים וכגון בעל מכולת וירקן, וכן צורף שמתקן כלי כסף וכלי זהב, ומכללם תכשיטי נשים שעסקיו עם אנשים ונשים לא מקרי עסקו עם הנשים".
     3. **שעסקו בגוף הנשים**.
        1. הגריש"א זצ"ל (תורת היחוד פרק ג' סוף הע' כ"ה, אשרי האיש אה"ע ח"ב פרק ט"ו אות כ"ז) - לשונו מובא לעיל.
        2. תורת היחוד (פרק ג' סעי' י"ד) – "כגון רופא כללי שמטפל בגוף הנשים".
           1. ראיה: מקיז דם.
     4. בעל משרד המעסיק פקידות (secretary) במשרדו ונוצר קשר בינו לבין הנשים דינו כמו שעסקו עם הנשים.
        1. הגריש"א זצ"ל (תורת היחוד פרק ג' הע' כ"ו, אשרי האיש אה"ע ח"ב פרק ט"ו אות ל') – "בעל משרד המעסיק פקידות במשרדו, ונוצר קשר בינו לבין הנשים, דינו כמי ש'עסקו עם נשים', מאחר והנשים צריכות לו בודאי מחפין עליו, וגרוע זה מסתם איש שעסקו עם הנשים".
        2. תורת היחוד (פרק ג' סעי' ט"ו) – "בעל משרד המעסיק פקידות במשרדו ונוצר קשר בינו לבין הנשים דינו כמו שעסקו עם הנשים".
           1. עי' לקמן סעי' ט"ו.
     5. מראי מקומות – דבר הלכה (סי' י' סעי' ז'), מראה כהן (הע' מ').
        1. נטעי גבריאל (יחוד פרק י"ט סעי' ח') – "אדם שעובד במקום עסק של נשים כגון עשיית פאה נכרית או חנות לבגדי או נעלי נשים וכדומה, ותפקידו לסדר עם הנשים את זמן בואם (אפוינטמענ"ט) דינו עסקו עם הנשים".
  2. **יש דינים שיותר "חמור" משאר אנשים**.
     1. אפילו הרבה נשים.
        1. לשיטות ומראי מקומות, עי' לקמן.
     2. אפילו אשתו עמו אסור.
        1. לשיטות ומראי מקומות, עי' לקמן.
     3. אפילו בעלה בעיר אסור.
        1. לשיטות ומראי מקומות, עי' לקמן.
     4. אפילו אם ב' אנשים כשרים אסור.
        1. לשיטות ומראי מקומות, עי' לקמן.
     5. אפילו ב' נשים דאינן עריות דאורייתא – החכם רבי אליהו שבעכו (השואל בשו"ת הרשב"א ח"א סי' תקפ"ז, סי' אלף קע"ח, "והא דתנן (שם דף פ"ב) כל שעסקו עם הנשים לא יתייחד עם הנשים בנשים דעלמא דאינן עריות דאורייתא. דקאמר דבשאר אנשים שרי ולזה שעסקו עם הנשים אסור").
  3. **יש ה"א שיכול "להקל" יותר משאר אנשים - דעת הרמב"ם, מאירי, ר"ח, ר' אלחנן, כל בו**.
     1. ה"א בעבידתיה טריד.
        1. מאירי (קידושין דף פ: ד"ה כל).
        2. ר"ח (רא"ש קידושין פרק ד' סעי' כ"ז) – "ור"ח ז"ל פי' כל שעסקיו עם הנשים אף על פי שנושא ונותן תמיד עמהן לא יתייחד עמהם. משמע שרוצה לומר אף על פי שהיה ראוי להתיר לו יותר משום דבעבידתיה טריד או משום דאינו יכול ליזהר אפ"ה אסור".
        3. ר' אלחנן (תוס ר' פרץ ומרדכי קידושין סי' תק"מ).
        4. נראה מהרמב"ם (איסורי ביאה פרק כ"ב הל' ח'. כדאי' בחידושי אנשי שם על הרי"ף סוף קידושין אות א', וכן עי' הב"י סוף ס"ק ה' [עמ' רטו.], וב"ח סוף ס"ק ד') – "וי"ל דס"ל כפר"ח דמיירי באין אשתו עמו ורבותא קמ"ל דלא תימא כיון שנושא ונותן עמהם אין לאסור לו דבעבידתיה טריד א"נ מפני שאין יכול ליזהר קמ"ל דאפילו הכי אסור כדכתב הרא"ש בשמו".
     2. ה"א דאינו יכול ליזהר (ולא גזור).
        1. ר"ח (רא"ש קידושין פרק ד' סעי' כ"ז) - לשונו מובא לעיל.
        2. נראה מהרמב"ם (איסורי ביאה פרק כ"ב הל' ח'. עי' הב"י סוף ס"ק ה' [עמ' רטו.], וב"ח סוף ס"ק ד') - לשונו מובא לעיל.
     3. ה"א לפרנסה לא גזרו.
        1. רמב"ם (פירוש המשניות קידושין דף פב.) – "רוצה לומר שאין מתירין לו דבר זה בשביל פרנסתו כלל".
        2. הגר"ח פלאג"י זצ"ל (ראה חיים פר' וישב עמ' קמ"ד ד"ה וראיתיו).
        3. עי' הגרשז"א זצ"ל (נשמת אברהם ס"ק א' ד"ה ושוב [עמ' ר"ד], שולחן שלמה יחוד סעי' ל"ז, רפואה ח"ג עמ' נ') – "ה"נ בנ"ד משום דמירתת על פרנסתו לא חיישינן ליחוד ... ושוב כתב לי הגרש"ז אויערבאך זצ"ל: צ"ע מנלן לחדש מעצמנו במירתת גם מלפתות באופן שבאמת תתרצה. אמנם נכון הדבר שהרופא חושש שמא לא תתרצה והיא תרחיק נשים אחרות ממנו, אך א"כ מותר ג"כ להתיחד עם עורך דין ושאר מיני יועצים וכ"ש להתיחד עם רופא שינים".
        4. נטעי גבריאל (יחוד עמ' צ"ט אות ו' והע' שם).
     4. ה"א כיון שרגיל אין כ"כ הרהור.
        1. רמב"ם (לפי הט"ז ס"ק ו') – "דעת הרמב"ם דהתנא דנקט מי שעסקיו וכו' לא יתייחד היינו לרבותא דאפילו זה לא יתייחד כמו אדם אחר ולא תימא דזה שרגיל עם הנשים אין לו הרהור כל כך".
        2. עולת יצחק (ח"ב סי' רל"ה ריש אות ג').
     5. ה"א לא מרעי לחזקתייהו.
        1. הר' ישראל דוב ברוך טרטנר שליט"א [רדב"ז (סי' תתקי"ט), ישכיל עבדי (ח"ב אה"ע סי' י"ז), עי' אג"מ (אה"ע ח"ד סי' ס"ה אות א')].
     6. **סיכום: יש ה' פשטים בהרמב"ם וסייעתו** - 1) בעבידתיה טריד, 2) אינו יכול ליזהר (ולא גזור), 3) לפרנסה לא גזרו, 4) כיון שרגיל אין כ"כ הרהור, 5) לא מרעי לחזקתייהו.
  4. **עם הרבה נשים**.
     1. מחמיר – רש"י (קידושין דף פב. ד"ה לא, "לא יתייחד עם הנשים. אפילו עם הרבה נשים לפי שלבו גס בהו וכולן מחפות עליו"), סמ"ג (לאוין סי' קכ"ו), רשב"א (ח"א סוף סי' תקפ"ז, וסוף סי' אלף קע"ח), פסקי ריא"ז (קידושין פרק ד' הלכה ד' אות י"ב), יד רמה (קידושין דף פ: ד"ה מתני', דף פב. ד"ה כל - רק כשרים), רמ"א (סעי' ה', "ויש מתירין איש אחד עם נשים הרבה, אם אין עסקו עם הנשים").
     2. מיקל – תוס' רבינו פרץ (קידושין דף פב.).
  5. **אשתו עמו**.
     1. מחמיר.
        1. מר"ם (תוס' קידושין דף פב.).
        2. ר"ת (רא"ש קידושין פרק ד' סעי' כ"ז. ושם נראה אפילו הרבה נשים. אמנם בתוס' רבינו פרץ דף פב., וכן ביד רמה דף פב. ד"ה כל, רק ב' נשים אסור וג' נשים מותר).
        3. סמ"ק (מצוה צ"ט) – "וכן אם יש עסקו עם הנשים אפילו אשתו עמו אסור".
        4. יש"ש (קידושין פרק ד' סי' כ"ח).
        5. ט"ז (סוף ס"ק ו') – "אבל התוס' לא זכר שלא מהני אשתו עמו במי שעסקיו וכו' ולא ידענא למה דודאי יש לחוש להחמיר בזה".
        6. גר"א (קידושין דף פ:, **אכן** בביאור הגר"א על שו"ע לא כתב כן, כנראה שפוסק כהשו"ע. צ"ע).
        7. עי' שבט הלוי (ח"ה סי' ר"ב אות ג') – "וידוע דהתוס' בקדושין פ"ב ע"א דעסקו עם הנשים אפי' אשתו משמרתו לא מהני והט"ז נתקשה למה לא חשש לה הרמ"א, ובעצי ארזים ס"ק י"ג נתן טעם לפסק הרמ"א יע"ש, מ"מ הרבה קדמונים חששו לשיטת התוס' ור"ת להחמיר ובתוכם גם המהרש"ל ביש"ש בקידושין שם".
     2. מיקל.
        1. רמב"ם (איסורי ביאה פרק כ"ב הל' ח').
        2. מחבר (סעי' ז') – "אפילו איש שעסקו ומלאכתו עם הנשים אסור לו להתייחד עם הנשים. כיצד יעשה, יתעסק עמהם ואשתו עמו, או יפנה למלאכה אחרת".
        3. רמ"א (שלא חולק).
        4. לבוש (סעי' ז') – "איש שעסקיו עם הנשים שכבר אמרנו שלא יתייחד עם הנשים כיצד יעשה, יתעסק עמהן ואשתו עמו שהיא משמרתו או יפנה למלאכה אחרת".
        5. חיד"א (שער יוסף סי' ג').
        6. מקוה ישראל (סי' י"ב סעי' ח') – "אפילו איש שעסקו ומלאכתו עם הנשים אסור לו להתייחד עם הנשים. כיצד יעשה, יתעסק עמהם ואשתו עמו, או יפנה למלאכה אחרת".
        7. ערה"ש (סעי' ה') – "איש שעסקו ומלאכתו עם הנשים ואסור לו להתייחד עמהן כיצד יעשה יתעסק עמהן ואשתו עמו או יפנה א"ע למלאכה אחרת".
        8. עצי ארזים (ס"ק ט').
        9. אג"מ (אה"ע ח"ד סי' ס"ה אות י"ד) – "ובאשתו עמו מותר לכו"ע אף למי שעסקיו עמהם".
        10. הגרשז"א זצ"ל (שולחן שלמה יחוד סעי' ל"ו, נשמת אברהם ס"ק ד' ד"ה ולפי [עמ' רי"ג]) – "אם הרופא בודק בביתו ואשתו נמצאת בבית אז לכו"ע אין איסור (אם יכולה ליכנס בלא רשות - הוסיף לי הגרש"ז אויערבאך זצ"ל)".
        11. קובץ הלכות יחוד (פרק ג' סעי' י"ח).
        12. נטעי גבריאל (יחוד פרק ל"ט סעי' ב') – "גם באיש שעסקיו עם הנשים, מהני אשתו משמרתו".
        13. תורת היחוד (פרק ו' סעי' ג', הע' ד') – "וכן עמא דבר".
     3. מראי מקומות – תשובות והנהגות (ח"א סי' תשע"ה).
  6. **האם בעלה בעיר מתיר יחוד עם מי שעוסק בעסקי נשים**.
     1. מיקל.
        1. חקרי לב (ח"ב אה"ע סי' א').
        2. נוה שלום (שולאל, חידושי פוסקים קכ"ג-ד') – "התו' ס"ל דבעלה בעיר שריא גבי רוכל ולא אסרו אלא באשתו עמו דאם איתא דס"ל ברוכל אסור אפי' בעלה בעיר אמאי דחקו עצמם לאוקימי מתני' באשתו עמו דאע"ג דלא דייק לישנא דמתני' דלא יתיחד וכו' להאי פירושא אלא מוכרח דס"ל דבעלה בעיר שרי גם ברוכל ומשו"ה הוצרכו לתי' דאשתו עמו הגם דלא דייקא לישנא דמתני' להאי פירושא".
        3. חוט שני (יחוד ס"ק ט' ד"ה והנידון) – "אע"פ דבפשטות הך רופא מיקרי עסקו עם הנשים מ"מ בעלה בעיר מהני אף לו, דרק בשמירות המונעות אותו מצידו מצינו שהחמירו".
        4. קובץ הלכות יחוד (פרק ד' סעי' כ"ה).
        5. נועם הלכה (יחוד, סי' י"א סעי' ט"ז).
     2. מחמיר.
        1. תאוה לעינים (קדושין סי' של"ב) – "ולע"ד אפשר לומר דנק' מתני כל שעסקו עם הנשים לא יתייחד לאשמועינן אפילו בעלה בעיר דבעלמא דינ' הוא דאם בעלה בעיר אין חוששין משום יחוד ורש"י ז"ל דלא פי' במתני' כן גבי רוכל י"ל דרש"י אזיל לטעמי' ...".
        2. רד"ל (קידושין דף פב. על תוס') – "תוס' ... אין הסברא מובנת כ"כ כיון דאשתו עמו ממש והיא משמרתו וא"כ אפי' רוכל נמי ... ולכאורה יותר היה נכון לומר אפי' בעלה בעיר (לפי' תוס' לעיל דשרי לכתחלה) דמשום דאימת הבעל עליה אין חוששין ליחוד ולכן ברוכל שמלאכתו עם הנשים ואף אם ימצאנו בעלה אצלה שוהה הרבה אין יראה (ולפן יבא בשעת הרגל דבר לא חיישא כ"כ דסוברת כשתשמע קול רגליו נכנס בש"ב יתפרשו זה מזה)".
        3. הגריש"א זצ"ל (קונ' הלכות יחוד פרק ב' הע' ל"ה, אשרי האיש אה"ע ח"ב פרק ט"ו אות כ"ח) – "איש העוסק בעסקי נשים, נחשב מיודד עם כל אשה שהוא עוסק איתה, ואסור לו להתייחד איתה אפילו כש'בעלה בעיר'".
     3. מראי מקומות – דבר הלכה (סי' ז' סעי' ח'), אוצר הפוסקים (ס"ק ל"ג), דברי סופרים (ס"ק פ"ו, עמ' צ"ז), נטעי גבריאל (יחוד פרק ל"ו סעי' ה').
        1. מנחת יצחק (ח"ז סי' ע"ג) – "נראה למעשה, היכא דאשה מוכרחת לילך לביקורת של רופא איש, אם אפשר שבעלה ילך עמה, ויהי' בחדר הסמוך לחדר הביקור ופתח פתוח, בודאי הי' טוב ונכון. אבל זה אין באפשרות בכל פעם, ובפרט לאיש חרד ות"ח לילך למקום שמתקבצים נשים לטיפול הרופאים, תלך עמה פנימה בחדר הביקור א' מהנשים המבוארים בש"ע (א"ע סי' כ"ב סעי' י'). ואם אי אפשר תלך עמה פנימה כנ"ל אשה שבעלה בעיר, ובעליהם ידעו שהולכות לשם, ויש בזה עוד מעליותא דאף שהרופא גס עם האשה שמקבלת הביקור, אבל עם השני' אין לבו גס, וכמ"ש בזה בס' זכרון עקדת יצחק, וגם ל"ש בזה מה שכתבנו דמירתתי רק על זמן קצר, דבשני' שלבושה במלבושי' ל"ש זאת. ויהי' הפתח פתוח קצת אם אפשר. ואם לא, עכ"פ לא יהי' נעול. דבכה"ג אפשר לצרף דהוי פתח פתוח לכמה פוסקים, וצריך לברר קודם הסדר דשם, אם עכ"פ העובדים רגילים לפעמים לפתוח הדלת לשאול איזה שאלה מהרופא, דאז שייך יותר מירתת. ואם אפשר שהאשה ההולכת עמה תהי' זקנה בודאי טוב, כנ"ל".
           1. משפט היחוד (פרק י"א הע' ל"ו, זרע יעקב גליון כ"ד עמ' צ"ה הע' ל"ד) – "בשו"ת מנחת יצחק (ח"ז סי' עג) כתב לענין יחוד הרופאים עם הנשים דלא מהני בעלה בעיר משום דלבו גס בה כיון דעוסק עמה לרפאותה, אלא תלך עמה אשה אחרת שבעלה בעיר שאין לבו גס בה, ולכאו' קשה דממנ"פ אם ס"ל דעסקו עם נשים אסור אף בבעלה בעיר משום דיצרא תקיף טפי ואף בבעלה בעיר יש לחוש לעבירה, א"כ מאי מהני אם תלך עמה אשה שבעלה בעיר, הלא בעסקו עם נשים אין חילוק בין האשה שעוסק עמה לבין אשה אחרת וכמ"ש לעיל הע'... ואם סובר דבעסקו עם נשים מותר בבעלה בעיר למה לא מהני בעלה של האשה שעוסק עמה להצילה מאיסור יחוד, לפיכך נראה דבעל מנח"י ס"ל דאיה"נ דבעסקו עם נשים מותר בבעלה בעיר, רק ס"ל ד'בשעה' שעוסק עמה ממש אז נעשה לבו גס בה כקרבתו וכגדלתו עמו, ואז לא מהני בעלה בעיר, ולכן אם יש שם אשה אחרת שאין עוסק עמה שבעלה בעיר מהני להצילה מאיסור יחוד".
        2. הגרשז"א זצ"ל (שולחן שלמה יחוד סעי' ל"ג, ישורון חט"ז עמ' ש"פ אות א') – "כיון שרובא סברי שזה מהתורה ממש, וכלשון הגמ' בע"ז מדאורייתא. איך סומכים להקל על בעלה בעיר, ובפרט שמקילים לא כהחכמת אדם אע"ג שהבעל יודע שהלכה לרופא. וסוגר את הדלת אותו מלקין על היחוד ואין אוסרין, ולענין איסור הרי צריך ודאי שיעור ביאה. הרי רש"י והר"ן כתבו ד'מסתפי' שמא יבוא, ואף שהתוס' חולק לענין זה שמותר גם לכתחלה אבל אינם חולקים על הטעם של מסתפי".

הגרשז"א זצ"ל (נשמת אברהם ס"ק א' סוף אות ג' [עמ' ר"ה], שולחן שלמה יחוד סעי' ל"ד, רפואה ח"ג עמ' נ"א) – "כמדומני שאם הוא רופא בית וכבר בדק אותה הרבה פעמים, אפשר דחשיבי כגייסי אהדדי ולא מהני כלל מה שבעלה בעיר".

* + - 1. הגרח"ק זצ"ל (שערי ציון ח"ב עמ' ת"ל אות כ"ג) – "שאלה: אדם שעסקו עם הנשים האם חשיב ללבו גס בה לגבי בעלה בעיר. תשובה: אולי".
      2. משפט היחוד (פרק י"א סעי' זרע יעקב גליון כ"ד עמ' צ"ד סעי' ט"ז) – "בעסקו עם נשים, י"א דלא מהני בעלה בעיר, וי"א דמהני, ולמעשה אין להקל רק אם יש צירוף להקל כגון הפתח סגור ולא נעול".
  1. **עם ב' אנשים כשרים שעוסקים בנשים**.
     1. מחמיר.
        1. רמב"ן (קידושין דף פב.) – "והא דתנן כל שעסקו עם הנשים לא יתיחד עמהן אפשר לפרשה אפילו בשני אנשים לפי שהם חשודים על העריות וגריעי מפרוצים סתם".
        2. ריטב"א (קידושין דף פ: ד"ה מתניתין) – "ואיכא למימר דסיפא אתאן לכשרים דקיימא לן דאשה אחת מתייחדת עם שני אנשים בכשרים כדמפרש בגמרא, אבל אם עסקו עם הנשים הוה ליה כפריצים ואין אשה אחת ולא הרבה מתייחדין עמהן אע"פ שהם שנים, וכן פירש רבינו הגדול ז"ל".
        3. ר"ן (הגרסא לפנינו, וכדאי' בחיד"א שו"ת שער יוסף ריש סי' א').
        4. דברי סופרים (ס"ק ס', בה"ל ד"ה פרוצים ד"ה והנה בד"ס) – "ואם עסקיהם עם הנשים דינם כפרוצים כן כתב הריטב"א".
        5. משפט היחוד (פרק ח' סעי' י"ב) – "ולהלכה יש להחמיר".
     2. מיקל.
        1. רשב"א (ח"א סי' תקפ"ז) – "אבל מן הגדולים יש שפירשו דהכא אפילו בתרי וכשרי דכיון דעסקן עם הנשים לא יתייחדו עמהם. ודברי רש"י ז"ל יותר נראין דלא קאמר לא יתייחדו אלא לא יתייחד".
        2. עי' הגרח"ק זצ"ל (שערי ציון ח"ב עמ' ת"ל אות כ"ב) – "שאלה: להפוסקים המתירים להתייחד עם ב כשרים, האם זהו גם באופן שלבו גס בה או שעסקו עם הנשים. תשובה: יתכן".
     3. מראי מקומות – שבט הלוי (ח"ה סי' ר"ב אות ג'), נטעי גבריאל (יחוד פרק י"ט סעי' ז', "ובמקום הצורך יש להקל").
        1. דבר הלכה (סי' ט' סעי' ו') – "אשה אחת מתייחדת עם שני כשרים שעסקם עם הנשים ... וי"א דדינם כפרוצים ואסור אפי' להרבה נשים להתייחד עם שנים מהם".
  2. **נשים שאינו עוסק עמהן**.
     1. מחמיר – הגריש"א זצ"ל (תורת היחוד פרק ג' סוף הע' כ"ז), תורת היחוד (פרק ג' סעי' ט"ז, "איש שעסקו עם הנשים אסור לו להתייחד אף עם נשים אחרות שאין עסקו עמהן, וכן אסור לו להתייחד עם נשים בעיר אחרת, אף ששם אין עסקו עם הנשים").
  3. **אם הפסיק אומנותו במלאכת נשים**.
     1. דין כמו שאר אנשים.
        1. הגריש"א זצ"ל (תורת היחוד פרק ג' הע' כ"ח, אשרי האיש אה"ע ח"ב פרק ט"ו אות כ"ט) – "גם אדם שעסקו עם הנשים, אם נפסקה אומנותו במלאכת נשים, שוב אינו נחשב לעסקו עם הנשים, ומותר לו להתייחד עם ג' נשים".
        2. תורת היחוד (פרק ג' סעי' י"ז) – "אם פסק אומנותו במלאכת נשים שוב איננו נחשב לעסקו עם הנשים".
  4. **האם טרוד במלאכתו מתיר איסור יחוד: כגון בדיקה אצל רופא**.
     1. מחמיר.
        1. מאירי (קידושין דף פ: ד"ה כל).
        2. ר"ח (רא"ש קידושין פרק ד' סעי' כ"ז) - לשונו מובא לעיל.
        3. ר' אלחנן (תוס ר' פרץ ומרדכי קידושין סי' תק"מ).
        4. נראה מהרמב"ם (איסורי ביאה פרק כ"ב הל' ח'. כדאי' בחידושי אנשי שם על הרי"ף סוף קידושין אות א', וכן עי' הב"י אה"ע סי' כ"ב [עמ' רטו.], וב"ח שם) - לשונו מובא לעיל.
        5. הגר"ח פלאג"י זצ"ל (ראה חיים פר' וישב עמ' קמ"ד ד"ה וריתיו).
        6. שלמת חיים (סי' תשי"ט).
        7. קול קורא מרבני ירושלים תרצ"ב (והו"ד בנטעי גבריאל יחוד פרק מ"ו הע' ב').
        8. הגרשז"א זצ"ל (נשמת אברהם ס"ק א' ד"ה וכתב [עמ' ר"ג], שולחן שלמה יחוד סעי' ל"א, סעי' נ"ה, רפואה ח"ג עמ' מ"ט) – "ישכיל עבדי ... הא דטרידי בעבידתייהו כתב רק למעט את הפריצותא, אבל לא להתיר יחוד שהרי תינוק בן שלושים יום נקבר רק באשה אחת ושני אנשים אע"ג דטרידי בהולכת התינוק וקבורתו. גם על מ"ש שהרופא טרוד בפעולתו צ"ע, הרי גם אם באה אשה לשאול שאלת חכם והרב טרוד וצריך לעיין להורות כהלכה, ג"כ יש איסור יחוד, וכ"ש ברופא שגם יושבים ומשוחחים יחד. וגם כל הענין של טרדה נזכר רק לענין חשש חיבה במישוש הדופק ולא לענין יחוד. ומ"ש מהתרומת הדשן, היינו רק שלא לאוסרה על בעלה ולא לענין יחוד".
        9. עי' ציץ אליעזר (ח"ו סי' מ' פרק י"ב).
        10. עי' אוצר הפוסקים (סי' כ"ב ס"ק ל"ה אות ז).
        11. נטעי גבריאל (יחוד פרק מ"ו).
        12. יד ליולדת (אנגלית, פרק ב' הע' ט' - בשם הגרי"א הענקין זצ"ל, הגרי"מ אהרונסן זצ"ל, הגריש"א זצ"ל, והגרחפ"ש זצ"ל).
        13. הגר' פנחס עפשטיין (ישכיל עבדי ח"ג עמ' קב: אות ה').
     2. סניף להקל.
        1. רדב"ז (סי' תתקי"ט ד"ה תשובה), הו"ד בדבר הלכה (עמ' מ"ה אות מ"ג ד"ה ואיתא).
        2. אג"מ (יו"ד ח"ב סי' פ"ב, אה"ע ח"ד סי' ס"ה אות א') – "בדבר אשה שצריכה ללכת לבית הרופא שצריך לבודקה כשהיא ערומה וגם בבית הסתרים שא"א זה אלא עם הרופא לבד בחדר סגור, ואף כשיש איזה אדם בהמשרד בחדר אחר הא אין הדרך להכנס שמה, ומעשים בכל יום שאף נשים של ת"ח ויראי ה' מתייחדות עם הרופא במשרדו וגם היא עצמה בלא בעלה הולכת להרופא, הנה ההיתר שנתפשט הוא משום שהרופא אף אם הוא נכרי הרי הוא טרוד במלאכתו לסלק מעצמו תאותו, ואף כשכלה מלאכתו שהוצרך להתעסק בה אם הוא בזמן שקבע שיבואו אליו החולים הרי לא יוכל לשהות עמה עוד זמן מפני אלו שמחכים שם ואף אם עדיין לא באו שם חולים אחרים הרי חושש שיבואו עוד אחרים. וכשנשארה היא באחרונה שידוע שיותר לא יבואו שליכא טעמים אלו סומכות ע"ז שאיכא להרופא משרתת במרפאה (אפיס) שלו ואם תתאחר יותר זמן מכפי הרגיל ייראו שלא תחשוד את הרופא, והרופא אף שהוא נכרי ימנע מזה כדי שלא יצא עליו שם רע ויתמעטו החולות לבא אליו מפני בעליהן שלא יניחום לילך לרופא זה. אבל מה שמתיחדות עם הרופא אף כשאין לו משרתת ואף אחר הזמן וגם ע"י יחוד זמן מיוחד לה בעצמה נראה שאין להתיר ומוכרחת לקחת עמה אחד מבניה ואם אין לה יהיה מוכרח הבעל לילך עמה, אבל לא נאסרה על בעלה אף כשהלכה בעצמה דאין אוסרין על היחוד".

עי' אג"מ (מסורת משה ח"א אה"ע אות נ"א ס"ק ג') – "ובוודאי אין למי שמלמד וכדומה היתר של 'עסוק במלאכתו' להתייחד עם נשים, וגם לרופא אין זה היתר ליחוד, ומותר רק משום שנחשב כפתוח לרבים, שיש אנשים אחרים סמוך לשם".

* + - 1. עי' ישכיל עבדי (ח"ב אה"ע סי' י"ז אות ה', סי' י"ח).
    1. מראי מקומות.
       1. עי' ערך "בעבידתיה טריד", לשיטות ומראי מקומות.
  1. **פתח פתוח כשעסקו עם נשים**.
     1. מיקל - עי' לקמן סעי' ט'.
  2. **חשש יחוד אצל רופא נשים**.
     1. אג"מ (ח"ד אה"ע סי' ס"ה אות א') - לשונו מובא לעיל.
     2. מנחת יצחק (ח"י סי' ל"א אות ב') – "והנה באמת בטיפול של נשים אצל רופא יש בזה משום הרבה מכשולות וחששות לדינא, וכאשר הארכתי בתשו' (ח"ז סימן ע"ג), ואתאן עלה בזה"ל, היכא דאשה מוכרחת לילך לביקורת של רופא איש, אם אפשר שבעלה ילך עמה, ויהי' בחדר הסמוך לחדר הביקור ופתח פתוח, בודאי היה טוב ונכון, אבל זה אין באפשרות בכ"פ, ובפרט לאיש חרד ות"ח לילך למקום שמתקבצים נשים לטיפול הרופאים, תלך עמה פנימה בחדר הביקור א' מהנשים המבוארים בש"ע (א"ע סכ"ב ס"י), ואם א"א תלך עמה פנימה כנ"ל אשה שבעלה בעיר, ובעליהם ידעו שהולכות לשם, ויש בזה עוד מעליותא, דאף שהרופא גס עם האשה שמקבלת הביקור, אבל עם השני' אין לבו גס וכו', ויהי' הפתח פתוח קצת אם אפשר, ועכ"פ שלא יהי' נעול, דבכה"ג אפשר לצרף דהוי פ"פ לכמ"פ [לכמה פוסקים], וצריך לברר קודם הסדר דשם, אם עכ"פ העובדים רגילים לפעמים לפתוח הדלת לשאול איזה שאלה מהרופא, דאז שייך יותר מירתת, ואם אפשר שהאשה ההולכת עמה תהי' זקנה [דהיינו ממ' שנה ולמעלה עי' שו"ת הרדב"ז ח"א סי' קכ"א] בודאי טוב ע"ש. ולענין לידה אכתי צ"ע בהנ"ל, אבל לענין טיפול אצל רופא איתא משום הנ"ל".
     3. הגרשז"א זצ"ל (נשמת אברהם ס"ק א' אות ג' ד"ה וכן [עמ' ר"א], שולחן שלמה יחוד סעי' ל"ט, רפואה ח"ג סוף עמ' מ"ח) – "שכל שהאחות או חולה או כל אדם אחר יכול כל רגע להיכנס לחדר, בין בתפקיד **ובין בטעות**, אין כאן איסור יחוד".
     4. ציץ אליעזר (ח"ו סי' מ' פרק י"ב) – "לפי"ז דיוצא לנו דמהני פ"פ לרה"ר גם בגס בה וגם בפריצי נלפענ"ד דיש להתיר לאשה להבדק אצל רופא בחדר לבד כשהדלת לא נעולה עם המפתח, אם בחוץ נמצאים בחדר ההמתנה ג' בני אדם או איש ואשתו עמו דאז הו"ל כפ"פ לרה"ר כנתבאר לעיל בפרק י"א וכן נתבאר שם דחשיב פ"פ גם עם סגורה הדלת אם רק לא נעולה במפתח, דאע"פ דהרופא בודק אותה גם באברים הפנימיים ויש לו גישה אליה אבל עי"ז לא נוכל לחושבו יותר גרוע עכ"פ מהיכא דגס בה ומפריץ דג"כ מהני כשפ"פ לרה"ר שלא יחשב זה לייחוד. והמירתתי לשמא יפתח מי שהוא את הדלת יש במדת מה אפי' בכה"ג שהרופא בודק את האשה כמובן. והיכא שבעלה של האשה בעיר יש להתיר לעת הצורך אפילו בנעילת הדלת ולסמוך על דעת הפוסקים ...".
     5. הגריש"א זצ"ל (קיצור הלכות יחוד וצניעות סעי' כ"ג, אשרי האיש אה"ע ח"ב פרק י"ז אות י"ג) – "אשה המבקרת אצל רופא, והוא סוגר הדלת מבפנים בלי נעילה, אז אם הרגילות הוא שיש נכנסים לפנים בלי קבלת רשות מהפנימיים, כגון אחיות וכיו"ב, אין בזה איסור יחוד. אבל אם אין הדרך להכנס מבלי קבלת רשות, יש לאסור. אמנם אם בעלה נמצא מבחוץ, יש להתיר גם באופן זה, כל זמן שהפנימיים לא נעלו הדלת רק סגרו".

הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש אה"ע ח"ב פרק י"ז אות י"ד) – "בשעת הצורך אפשר לסמוך על אחות נכנסת ויוצאת לחוד, אף אם אין בעלה עמה בחוץ, ואפילו אינו בעיר. אותה אחות יכולה לצאת מהמרפאה לזמן מועט, בתנאי שהמתייחדים אינם יודעים שהיא יצאה, ומתייראים בכל רגע שמא תכנס".

הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש אה"ע ח"ב פרק י"ז אות ט"ו) – "אם אין במקום אחיות או אחד מאנשי הצוות הנכנס ויוצא, ובעלה אינו בעיר ואינה יכולה לקחת עמה אחד מהשומרים הנ"ל, אסור לה לבקר לבדה אצל רופא".

הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש אה"ע ח"ב פרק י"ז אות ט"ז) – "יש עצה לאשה ההולכת לרופא, שתקח עמה אחת מהקרובות המצילות מיחוד, כגון חמותה וכדו', או שתקח עמה ילד או ילדה מגיל שש עד תשע כנ"ל שהם מצילים מיחוד. ושמירות אלו מועילות אף אם הרופא פרוץ. [כמו כן אם הרופא מקבל בביתו ואשתו נמצאת שם, ורשאית להכנס לחדר הרופא, הרי זה שמירה ויכולה אשה לבקר אצל הרופא".

הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש אה"ע ח"ב פרק י"ז אות י"ז) – "גם אם הרופא בודק את האשה מאחורי וילון, ואלו הנמצאים עמה להצילה מיחוד נמצאים מחוץ לוילון, אם אינו סגור לגמרי, הרי הם מצילים מיחוד".

הגריש"א זצ"ל (יחוד - הלכותיו בקצרה עמ' כ"ח הע' ה', אשרי האיש אה"ע ח"ב פרק י"ז הע' ט"ז) – "במרפאות ובבתי חולים נהוג שרופאים ואחיות נכנסים לחדרי בדיקה בלי נטילת רשות, לכן כשנמצאים שם לפחות ג' רופאים ו/או אחיות, מותר להתייחד עם רופא בחדר שאינו נעול. ובהערה שם הוסיף, שדוקא אם כל השלשה הם יהודים".

הו"ד הגריש"א זצ"ל (מנחת איש ח"ב פרק י"ח הע' ד' [עמ' פ"ג], אשרי האיש אה"ע ח"ב פרק י"ז אות י"ח) – "כשיש ג' בנ"א בחדר המתנה והאשה נמצאת אצל הרופא והדלת לא נעולה, מותר הדבר ואין בזה יחוד".

הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש אה"ע ח"ב פרק ט"ז אות י"ז) – "אשה ההולכת לרופא אין לה לסמוך על היתר ד'בעלה בעיר', אלא בכה"ג שבאמת כבר הגיע הבעל כמה פעמים באמצע הביקור ממש ונכנס, וזה דבר קשה ולא שכיח. כמו כן, אם האשה חושבת שבעלה יבוא תיכף לרופא והדלת לא נעולה, בכה"ג מותרת ללכת לבד מטעם 'בעלה בעיר'".

הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש אה"ע ח"ב פרק ט"ז אות י"ח) – "אשה ההולכת לרופא, ואין 'בעלה בעיר', מותר הדבר בתנאי שמלבד אשה שמלוה אותה, נמצאת שם גם אחות אחת שעלולה ליכנס לחדר הבדיקה, או שאין אשה מלוה, אך יש שם ג' אחיות".

* + 1. דבר הלכה (סי' ג' סוף ס"ק מ"ג) – "נראה דברופא אף בביתו (דבמרפאה שיש שם עוד עובדים ודאי מותר, שרגילים להכנס לחדרו אף בעת שבודק את החולה) ואין היתרים אחרים חוץ מהפתח פתוח, אף לבנ"צ [לבנין ציון] אפשר דמותר ולא דומה לדיין דשם אסור להכנס בעת שבודק את העד, משא"כ כאן דאין אסור רק מנהגי דרך ארץ, ויש כאלה שאין מקפידים ע"כ או חולה מקורב שבא ופותח את הדלת לשאול את הרופא אף בעת שבודק את החולה".
    2. שבט הלוי (ח"י סי' רל"ז אות א') – "שאלה: בענין ביקור אצל רופאים, שסוגרים הדלת, מה הדין לענין יחוד. תשובה: בענין יחוד אצל הרופאים, עיין מש"כ לענ"ד כללים בזה, ועשרת הדברות בהליכות נשים לרופאים, בשבט הלוי ח"ד סי' קס"ז, וע"ע בח"ג סי' קפ"ו, ובח"ז סי' קצ"ח, ועיין בח"ד שם שעוררתי הרבה נגד הנהוג הנפסד שהנשים מרבים ללכת לרופאי נשים לצורך וגם שלא לצורך, והרבה הולכים מיד אחרי הנשואין כשאין מתעברות מיד והוא מעשה הבל. ואותם שצריכים, רק בצניעות, ורק במקום הכי צנוע".
    3. אבני ישפה (אהל יעקב ו' אלול תש"ע) – "בענין אם ללכת להבדק אצל רופא נשים שהוא גבר כיון שהוא נחשב רופא טוב, ודאי שהדבר מותר שהרי הוא עוסק במלאכתו. לענין יחוד תלוי אם הוא מרשה למזכירה להכנס אז אין איסור יחוד, אבל אם הוא נועל הדלת ולא נותן להכנס, אז חייב הבעל לבוא להציל מאיסור יחוד".
    4. ***הגר"א נבנצל שליט"א (מציון תצא תורה ח"א אות תרע"ט,*** אהל יעקב יחוד [דפו"ח] עמ' תקנ"ד אות ל"ט) – "שאלה: האם יש חשש יחוד בזמנינו אצל נשים שהולכות לרופא נשים, או שסומכים על היתרים כמו טרוד במלאכתו או שאולי תכנס אחות וכדומה. ואם יש חשש איסור מהו העצות להנצל מזה. תשובה: אם יכולה לילך עם בעלה זה טוב, ואם שכיח שתכנס אחות זה גם כן טוב".
    5. תשובות והנהגות (ח"ה סי' של"א אות ה', ח"ו סי' רנ"ח, סי' רנ"ט אות ג') – "אשה המבקרת אצל רופא נשים ונמצאת עמו לבדה, יש בזה איסור יחוד אפילו אם הרופא רק סוגר את הדלת ולא נועל, וזאת כיון שמקובל שבשעת הבדיקה אין נכנסים לחדר אפילו רופאים ואחיות אחרים כדי שלא להפריע לפרטיות של האשה הנבדקת, ובלאו הכי חייבים ללוותה כדי למנוע מהרופא להראות לה חיבה ולנגוע נגיעות של חיבה, שזהו איסור חמור של קריבה לעריות, ועל כן יש לבעל ללוות את אשתו ולהיות בחדר בשעה שהרופא בודק אותה ויתעקשו שכך רצונם, ואפילו הבעל הוא בן תורה הלומד בכולל לא יחוס על זמנו וילווה את אשתו לבדיקה להיות עמה בחדר, ואם אינו יכול עכ"פ אמה או אחותה תהא עמה בחדר כדי שלא יבואו לידי איסור".
    6. מראי מקומות – נשמת אברהם (ס"ק א' אות ג').
  1. **יחוד בחדר רנטגן**.
     1. עי' לקמן.

1. בעלה בעיר: הלכה - סעיף ח'.

גמרא (קידושין דף פא.) – "אמר רבה: בעלה בעיר, אין חוששין משום ייחוד".

* 1. **ראשונים**.
     1. מחמיר [לכתחילה], רק דאין מלקות.
        1. רש"י (קידושין דף פא. ד"ה בעלה) – "בעלה בעיר אין חוששין לה משום יחוד. להלקות דמסתפי מבעל השתא אתי".
           1. אמנם עי' המקנה (דף פא. ברש"י ד"ה בעלה) – "נראה דאפילו לרש"י ז"ל אין איסור אלא בהודיעו שהוא מפליג".
        2. תוס ר"י הזקן (קידושין דף פא.) – "אין חוששין משום יחוד. להלקותה".
        3. ר"ן (קידושין דף לג.) – "בעלה בעיר אין חוששין לה משום יחוד. להלקות דמסתפי מבעל דילמא השתא אתי".
     2. מיקל.
        1. תוס' (קידושין דף פא. ד"ה בעלה) – "ונראה לפרש אין חוששין כלל משום יחוד ואפילו איסורא ליכא".
        2. בה"ג (הל' מיאון, עמ' שמ"ו).
        3. רמב"ם (איס"ב פרק כ"ב הל' י"ב).
        4. טור (סעי' ח') – "אשה שבעלה בעיר אין חוששין להתייחד עמה מפני שאימת בעלה עליה".
        5. סמ"ג (לאוין סי' קכ"ו) – "אמר רבא (קידושין פא, א), אשת איש שהיה בעלה בעיר אינה חוששת לייחוד מפני שאימת בעלה עליה".
        6. ר' אברהם מן ההר (יבמות דף ק. ד"ה מעשר) – "היכא דליכא משום יחוד כגון שבעלה בעיר או שיש עמה בבית תנוקת שיודעת טעם ביאה ואינה מוסרת עצמה לביאה".
        7. פסקי ריא"ז (קידושין פרק ד' הלכה ד' אות ח').
        8. תוס' הרא"ש (קידושין דף פא. ד"ה בעלה).
        9. יד רמה (קידושין דף פא. ד"ה אמר) – "פי', ואפי' איסורא ליכא".
        10. רבינו ירוחם (נתיב כ"ג ח"א, קצ"ב-א') – "בעלה בעיר אין חוששין לה משום ייחוד וכן פתח פתוח לרשות הרבים פשוט. וכתב הרמ"ה ואם לבה גס בה אפילו בעלה בעיר ופתח פתוח לרשות הרבים אסור".
        11. ר"י מלוניל (קידושין דף פא. ד"ה בעלה, עי' הע' רמ"ח) – "בעלה בעיר אין חוששין משום ייחוד כלל".
        12. מאירי (קידושין דף פ: ד"ה כל).
        13. אורחות חיים (הל' ביאות אסורות אות י"ג) – "וכן אשת איש כשהיה בעלה בעיר מותר להתיחד עמה לפי שאין לחוש לה שאימת (המלך) בעלה עליה".
        14. כל בו (סי' ע"ה ד"ה לא) - לשונו מובא לקמן.
     3. מראי מקומות.
        1. עי' ט"ז (ס"ק ז', לשונו מובא לקמן), ואליה רבה (סוף מס' קידושין), שמיקל בדעת הראשונים.
  2. **פוסקים**.
     1. מחמיר [לכתחילה].
        1. ב"ח (ס"ק ז') – "והכי נקטינן דלכתחילה אסורה להתייחד אפילו בעלה בעיר כפרש"י והר"ן ודלא כמ"ש בש"ע".
        2. באר הגולה (אות ס').
        3. עי' חכ"א(כלל קכ"ו סעי' ו', ובינת אדם ס"ק כ"ז) – "ואף שאיש אחד עם אשה אחת הוא דאורייתא וקצת יש לחוש לדעת רש"י מכל מקום בב' אנשים אין להחמיר כלל".
        4. עי' עוד יוסף חי (פר' שופטים אות ו') – "אע"ג דיש אומרים אם בעלה בעיר אע"פ שאינו עמה בבית אין חוששין לה משום יחוד, מ"מ לדעת רש"י ז"ל ודעימיה, איסורא מיהא איכא רק דאין לוקין על זה".
        5. ערוגת הבושם (ס"ק י"ח) – "ולדינא נראה דיש להחמיר כפירש"י, וכ"פ הב"ח".
        6. מקוה ישראל (סי' י"ב ס"ק ו').
        7. בירור הלכות יחוד (ריש פרק ה') – "אשה שבעלה בעיר מותרת ביחוד ויש להחמיר בזה".
     2. מיקל.
        1. מחבר (סעי' ח').
        2. רמ"א (שו"ת סי' י"ב ד"ה ותחילה) – "גם שאמר שראה ששכבה על הספסל והנחשד היה הולך בחדר, דבר זה אפילו יחוד לא הוה מאחר שבעלה היה בעיר ואפילו בבית, כדאיתא פרק בתרא דקידושין דהיה בעלה בעיר אין חוששין לייחוד".
        3. יש"ש (פרק ד' סי' כ"ב) – "ביש בעלה בעיר, אפילו איסורא נמי ליכא".
        4. רדב"ז (סי' תתקי"ט) – "ואע"פ שרש"י ז"ל פי' לענין מלקות אבל איסורא איכא. התוספות והרמב"ם ז"ל בפרק הנזכר ורוב המפרשים הסכימו דאפילו איסורא ליכא".
        5. ט"ז (ס"ק ז') – "והא דנקט (רש"י) להלקותו לא למידק דאיסור יש דודאי לא מצינו חילוק בין איסור למלקות דבכל מקום שיש איסור יש מלקות חוץ מאשת איש כמ"ש סעיף ב' ורש"י כאן בא לתקן שלא תימא דמיירי כאן מן איסור אשה על בעלה דכן משמע לכאורה לשון אין חוששין הלשון קאי על הבי"ד ועל זה קשה דהא בכל אדם אין אוסרים על היחוד לכך פי' דכאן לא קאי רק על המלקות לא על איסור על בעלה אלא דקשה מאי רבותא דבעלה בעיר הא אפילו באין בעלה בעיר אין מלקין על היחוד להוציא לעז על בניה ונראה לתרץ כיון שהטעם משום הוצאת לעז אם כן אין פטור אלא כשיש לה בנים אבל באין לה בנים מלקין אותו כמו שמצינו חילוק בין יש בנים או לא בסי' י"א וא"כ נתרץ זה דהכא מיירי באין לה בנים וראוי להלקותו ואפילו הכי כשבעלה בעיר אין לוקין".
        6. גר"א (ס"ק י"ח) – "אשה שבעלה כו'. עתוס' שם ד"ה בעלה כו'".
        7. ח"ח (נדחי ישראל פרק כ"ד סעי' ו') – "אשה שבעלה בעיר אין חוששין להתיחד עמה מפני שאימת בעלה עליה".
        8. חזו"א (דבר הלכה סי' ז' סעי' א') – "הורה להקל".
        9. דובב מישרים (ח"א סי' ה' ד"ה ובעיקר).
        10. תורת היחוד (פרק ז' ס"א).
        11. שבט הלוי (ח"ה סי' ר"ג אות א', עי' ח"ג סי' ק"פ אות א') – "אין ספק דלהלכה קיי"ל כתוס' ורוב ראשונים דבעלה בעיר אפילו לכתחלה מותר, ובפרט דט"ז כ' דגם רש"י מודה".
        12. הגרח"ק זצ"ל (טעמא דקרא מגילת רות ד"ה ולכאורה, עמ' רל"ב) – "ובבעלה בעיר קי"ל דאין בו משום יחוד".
        13. מנחת איש (פרק ח' סעי' א').
        14. משפט היחוד (פרק י"א סעי' א', זרע יעקב גליון כ"ד עמ' פ"א סעי' א') – "ולהלכה יש להקל".
  3. **ב' דעות**.
     1. חלקת מחוקק (ס"ק י"ב) – "עיין ברש"י בקדושין דף פ"א ע"א ובתו' בד"ה בעלה בעיר אין וכו' מה שנחלקו אם אפי' לכתחלה שרי או דוקא בדיעבד ועיין בב"ח".
     2. בית שמואל (ס"ק י"ב) – "היינו כשטו' תוס' דליכ' איסור ולרש"י אסור ואין לוקין".
     3. באה"ט (ס"ק ח').
     4. ערה"ש (סעי' ו') – "אשה שבעלה בעיר אין חוששין להתייחד עמה מפני שאימת בעלה עליה וי"א דלכתחלה אסור [רש"י]".
  4. מראי מקומות – פת"ת (ס"ק ו'), דברי יציב (אה"ע סי' מ"ב אות ג').
     1. נטעי גבריאל (יחוד פרק ל"ה סעי' י"ג) – "אף באופן דמותר לכתחלה בבעלה בעיר, מ"מ נכון להחמיר".
     2. הגר"י ברקוביץ שליט"א (מכתב במייל)

Question: I work for a frum organization that has an executive office upstairs in a highly secure environment. Employees need an access card to get in through the stairs and then a special key after hours to get to the executive offices. Is there a problem of yichud if I come to my office late at night and find one (married) female co-worker present? If so, any aitzehs?

R' Y. Berkovits wrote: Technically it’s possible that it is מותר because of בעלה בעיר. However, it's not right, and certainly should not be done. An אדם חשוב should not be מתיחד even if it is muter. Also, a co-worker is possibly ליבו גס בו and would be אסור מדינא. The only aitza would be to bring another yid with you.

1. בעלה בעיר: הגדר.
   1. **טעם: ראשונים**.
      1. דמסתפי מבעל דילמא השתא אתי.
         1. רש"י (קידושין דף פא. ד"ה בעלה) – "בעלה בעיר אין חוששין לה משום יחוד. להלקות דמסתפי מבעל השתא אתי".
         2. יד רמה (קידושין דף פא. ד"ה ואמ').
         3. ר"ן (קידושין דף לג. לפני ד"ה גרסי').
      2. אימת בעלה עליה.
         1. רמב"ם (איס"ב פרק כ"ב הל' י"ב) – "אשת איש שהיה בעלה בעיר אינה חוששת לייחוד, מפני שאימת בעלה עליה".
         2. סמ"ג (לאוין סי' קכ"ו) - לשונו מובא לעיל.
         3. פסקי ריא"ז (קידושין פרק ד' הלכה ד' אות ח').
         4. טור (סעי' ח') – "אשה שבעלה בעיר אין חוששין להתייחד עמה מפני שאימת בעלה עליה".
         5. אורחות חיים (הל' ביאות אסורות אות י"ג) - לשונו מובא לעיל.
         6. כל בו (סי' ע"ה ד"ה לא) – "וכן אשת איש שהיה בעלה בעיר מותר להתיחד עמה לפי שאין לחוש לה שאימת בעלה עליה".
            1. הו"ד במחבר (סעי' ח') – "אשה שבעלה בעיר אין חוששין להתייחד עמה, מפני שאימת בעלה עליה".
   2. **י"א עיקר הגדר הוא 'הרגשה של אימת בעלה עליה', הגם שא"א בשום אופן במציאות שיבוא עתה לביתו**.
      1. פוסקים.
         1. חיד"א (יוסף אומץ סי' צ"ז, שיורי ברכה סי' כ"ב ס"ק א') – "לדעתי הקצרה כשבעלה בעיר אין בו משום יחוד מילתא פסיקתא דהכי אמרו בש"ס ופסקוהו הפוסקים ראשונים ואחרונים. ומנין לנו לחלק חילוקים אלו מדעתנו. ואין ראיה מי"ד סימן קכ"ט דאימת בעלה אלים כל שהוא בעיר ובכל אופן שרי".
         2. חזו"א (דבר הלכה סי' ז' סעי' ב', הע' ב' ד"ה וכ"פ, סי' ג' הע' ו') – "ונאמר לי שכן פסק מרן החזו"א ז"ל ואמר בלשון כעין זה (אימת בעלה - **איז א נערוו**) דהיינו אימה טבעית בהרגשתה, והתירו בכל האופנים".
         3. דברי יציב (אה"ע סי' מ"ב, סי' מ"ג) – "החיד"א ... ונראה בסברתו, שענין בעלה בעיר (אף לשיטת רש"י) אינו דוקא באופן שחוששת שמא יבא הבעל פתאום, אלא דכל זמן שבעלה בעיר שורה עליה פחד טבעי מאימת בעלה, ומחמת הפחד שאופפת אותה חוששת לכל דברים רחוקים וסיבות שונות שימלך בדעתו וישוב לביתו, ואף בזמנינו שמצוי הטלפון ודיברה אתו עכשיו בהיותו מריחוק מקום בכל זאת מקוננים בלבה ספיקות וחששות שונות דשמא הוא בקירוב מקום אלא שרצה לנסותה וכיו"ב, כי הפחד הטבעי לא מרפה ממנה כל זמן שהבעל נמצא בעיר. וביותר נראה דמעיקרא לא רצו חז"ל להחמיר כל כך שאם יצא הבעל לזמן קצר יהא איסור יחוד, דהרי שיעור יחוד הוא זמן קצר מאוד להמבואר בפוסקים ובפרט אם יש איסור גם בחצי שיעור, ומכיון שרוב עיירות אינן גדולות כ"כ לא אסרו מתחלה רק כשיוצא לעיר אחרת, ושוב לא חילקו בשיעור גודל העיר ודו"ק. ובפרט שהמדובר באשה כשרה ולא פרוצה לענין יחוד עם מי שאין לבו גס בה, ומלתא דלא שכיחא היא שתתפתה לעבירה בזמן קצר, ואם לחוש להרבה פעמים שיהיה אצלה, אפשר דהוי בגדר רבים דמבואר בפוסקים שאצל רבים לא גזרו אפילו במלתא דשכיחא ודו"ק. וגם אם איסורו מדברי קבלה, מ"מ לא נאמר האיסור אלא כשבעלה בעיר אחרת דאפשר שמסחת דעתה מאימת בעלה, ובאותה עיר לא נאמר האיסור כלל ודו"ק. וגם י"ל דכשבעלה בעיר יש לה פת בסלה ולא תבא לבגוד בנאמנותה אליו, ואף שדעתה קלה לגבי מורא שמים מ"מ לא תמעול מעל באישה, ובפרט שחוששת שאם יתפסוה בקלקלתה תיאסר עליו עולמית והבן. וגם מסתבר שמתייראת שלא תתפקר ותתרגל לידי עבירה שאז כבר לא תוכל להסתיר כ"כ, ועלולה להתפס יותר מהר בקלקלתה. ושוב הראוני בשם החזו"א שאמר אימת בעלה איז א נערוו, ושסמך ע"ז הלכה למעשה. ויש להביא ראיה ממ"ש בסוטה ... דעדיין אימת בעלה עליה ודו"ק".
      2. **לפ"ז יש לדון במקום הבעל נמצא בבית סוהר באותה עיר**.
         1. מחמיר.
            1. אג"מ (אה"ע ח"ד סי' ס"ה אות ז'. **אמנם**, הוא חולק על המהלך הנ"ל) – "אם הבעל חבוש בבית האסורין אף שהוא בעיר וברור לה שלא יניחוהו לצאת איזה זמן איכא איסור יחוד, דהא מפורש ברש"י קדושין פ"א ע"א ד"ה בעלה בעיר הטעם דהיתר בעלה בעיר הוא מטעם דמסתפי מבעל השתא אתי, שזה לא שייך כשחבוש בבית האסורין, ועיין בחכ"א כלל קכ"ו בב"א סימן י"ז ד"ה ואמנם שמצד טעם רש"י זה אוסר בהלכה לבית אחר שאיכא איסור יחוד מאחר שבעלה הא לא יבא לשם אף שהוא בעיר וא"כ כ"ש כשחבוש בבית האסורים שא"א לפניו לבא".
            2. יביע אומר (מעין אומר ח"ח פרק ב' סי' כ"ב, שלחן יוסף ***אה"ע אות*** מ"ו) – "שאלה: אם הבעל נמצא בבית סוהר באותה עיר, האם גם אמרינן שבעלה בעיר מציל מדין יחוד. תשובה: זה לא מציל מייחוד".
            3. עי' הגרח"ק זצ"ל (שערי ציון ח"ב עמ' ת"ל אות כ"א) – "שאלה: במה שמטין משמיה דמרן החזו"א זצוק"ל דההיתר להתייחד עם אשה שבעלה בעיר זהו אף באופן שידוע שבודאי אינו יכול להגיע בזמן הקרוב לביתו, והטעם משום דאיכא אימה טבעית, האם זהו אף באופן שהבעל נמצא בבית האסורין באותו עיר (שאז אינו שולט בעצמו לצאת משם). תשובה: יתכן שלא".
            4. נטעי גבריאל (יחוד פרק ל"ה סעי' ט"ו) – "אשה שבעלה חבוש בבית האסורים אפי' אם הוא בתוך העיר, לא שייך היתר של בעלה בעיר".
            5. שער היחוד (דרך קצרה סעי' ח' ס"ק ב').
            6. עי' דברי סופרים (ס"ק פ"ו).
         2. מראי מקומות – הגריש"א זצ"ל (קובץ תשובות ח"ב סי' ע"ה ד"ה ומ"ש להוכיח).
            1. דבר הלכה (סי' ז' סעי' י"א) – "מי שבעלה חבוש בבית האסורין באותה העיר, וכן בעלה שוטה, וכן כשאסורה עליו בחיי"ל בכ"ז צ"ע אי מהני בעלה בעיר להתיר יחוד (עיין בהגה"ה) וכ"ש כשבעלה חולה והוא בבית החולים באופן שאינו יכול להלוך ... צע"ג אם איכא היתרא בבעלה בעיר".
            2. להורות נתן (ח"י סי' פ"ז) – "ע"ד חולה ר"ל שאינו יכול לזוז ממיטתו וצריך שומר ומשמש. אם רשאי השומר להתייחד עם אשתו של החולה בחדר אחר ... ולפ"ז יש לדון להקל גם כשבעלה חולה ואינו יכול לזוז ממקומו, אם הוא נמצא באותה דירה **ויכול להרגיש** במעשיה".
      3. **וכן כשבעלה מרותק למטה**.
         1. דבר הלכה (דפו"ח, שו"ת סוף סי' ז') – "הוי עובדא בחולה במצב חמור שצריך להרימו ולהשכיבו, והמחלה כלתה אצלו את אותו מקום שלא הי' שייך יותר לביאה, החולה עדיין בהכרה רק עונה מעט מאד לשאלות, הוא בדכאון. והתיר ג"א שליט"א לאיש אחד להיות ער על ידו בלילה בביתו אף דרק אשת החולה לבד בבית ולא הוי איסור יחוד, משום דאמרינן בי' אימת בעלה עלי', וכמו אשת סריס דאמרינן אימת בעלה עלי', משום דאימת בעלה אינו תלוי בראוי לביאה אלא עצם האימה מהבעל".
         2. ***הגר"א נבנצל שליט"א (מציון תצא תורה ח"א אות תרצ"ב,*** אהל יעקב יחוד [דפו"ח] עמ' תקנ"ג אות ל"ב***) – "***שאלה: חולה ששוכב במטה בביתו כבר כמה חודשים ומתרפא לאט לאט ואינו יוצא מביתו כל כך [אולי פעם או פעמיים ביום] האם יש לו דין בעלה בעיר לענין יחוד. תשובה: לא במקום שאינו יכול לבוא".
         3. שבט הקהתי (***מציון תצא תורה ח"א אה"ע הע' מ"א***) – "ובמקרה שהבעל מרותק למטתו וכגון ששבר רגל באופן חמור ואינו יכול לקום אלא על ידי קושי רב, השיב לי בתשובה במח"ס שבט הקהתי שליט"א שבשעת הדחק יש להקל שיש לו דין כבעלה בעיר".
         4. הגר"א שלזינגר שליט"א (***מציון תצא תורה ח"א אה"ע הע' מ"א***) – "דדעת פוסקי זמנינו שגם אם בפועל קשה לו מאוד להתהלך, אפילו הכי יש כאן הדין של בעלה בעיר לענין יחוד".
         5. ודרשת וחקרת (***מציון תצא תורה ח"א אה"ע הע' מ"א***) – "לא מיבעיא להחכמת אדם שלטעם היתר בעלה בעיר הוא שיראה שמא יבא, (עי' כלל קכ"ו דין ו') בודאי אין כאן היתר, אלא אפילו להחזון איש שכתב שהוא אימה טבעית (עי' דבר הלכה סימן ז' סעיף כ"א), מ"מ כשהוא מרותק למטתו מסתמא גם החזון איש יודה שאין כאן אימה טבעית, וכעין זה כתב הדברי סופרים לענין בעלה שחבוש בבית אסורים עי' שם (עמוד צ"ח אות תקע"ח)".
         6. מראי מקומות – דבר הלכה (סי' ז' סעי' י"א, לשונו מובא לעיל), דבר הלכה (סי' ז' סעי' י"א, לשונו מובא לעיל).
   3. **י"א עיקר הגדר הוא דיש אימת בעלה עליה 'מצד' דילמא השתא אתי**. [וממילא במקום שא"א בשום אופן במציאות שיבוא עתה לביתו, אין היתר של בעלה בעיר].
      1. פוסקים.
         1. כסא אליהו (אה"ע סי' כ"ב אות א' ד"ה אלא, **לכו"ע**) – "דלע"ד גם הרמב"ם ורבי' הטור סברי מרנן כדעת רש"י ז"ל דהאימה היא שמא יבא ויתפסם כגנב".
         2. נתיבות לשבת (ס"ק ה') - לשונו מובא לקמן.
         3. חכ"א (כלל קכ"ו סעי' ו') – "אשה שבעלה בעיר אין חוששין להתיחד עמה מפני שאימת בעלה עליה ... ונראה לי דדוקא בביתה אין בה משום יחוד דחוששת שמא יבוא בעלה אבל כשתלך היא לבית אחר אם כן אין אימת בעלה עליה שהרי בעלה אינו יודע היכן היא ואם הלכה ברשות בעלה וכל שכן כשבעלה נתן לה רשות לדבר עם איש אחד דבר סתר ולסגור הדלת, דפשיטא דאסור".
         4. נשמת כל חי (ח"ב אה"ע סי' א' ד"ה אך, לכו"ע).
         5. אפי זוטרי (ס"ק י"ח).
         6. ח"ח (נדחי ישראל פרק כ"ד סעי' ו') – "חכ"א".
         7. אג"מ (אה"ע ח"ד סי' ס"ה אות ז', סוף אות כ"א) - לשונם מובא לקמן.
         8. הגריש"א זצ"ל (הערות במסכת קידושין דף פא. ד"ה בעלה [לשונו מובא לקמן], קובץ תשובות ח"ב סי' ע"ה, אשרי האיש אה"ע ח"ב פרק ט"ז אות א', אות ב', אות ח', יחוד - הלכותיו בקצרה עמ' כ"ג הע' ה') – "פקודת האדמו"ר מקלויזנבורג ... הגיע למסקנא להתיר 'אפי' כשיודעת בבירור שנמצא במקום רחוק מביתו ולא יוכל לשוב לביתו עד זמן מסויים' ... והנה היסוד להיתר בשאלה הנדונה מבוססת על החיד"א ... 'ואף בזמנינו שמצוי הטלפון וידעת בבירור שנמצא במקום רחוק מביתו ולא יוכל לשוב לביתו עד זמן מסויים מ"מ אין הפחד הטבעי מרפה ממנה, עכ"ד. אמנם אחר עיון בספר שיו"ב נראה שיש לדון בדעת החיד"א ... כ' החיד"א דהא דבעלה בעיר אין בו משום ייחוד מלתא פסיקתא קאמר, ואין ראיה מיו"ד לענין ייחוד יין אצל גוי, דאימת בעלה אלים כל שהוא בעיר ובכל אופן שרי, עכ"ל. ומשמע דלדעת החיד"א אין זה תלוי במחלוקת רש"י והרמב"ם, שהרי כ' דההיתר כשבעלה בעיר מלתא פסיקתא היא 'דהכי אמרו בש"ס ופסקוהו הפוסקים', והיינו דגם לרש"י שכ' בטעמו של דבר 'דמסתפי מבעל השתא אתי', אין הבדל בין אם הוא הודיע שמפליג או לא כי אימתא דבעל אלים, והיינו דמפני אימת בעלה היא חוששת טובא אף שבדרך הרגילה זה רחוק שיבא, מ"מ היא מפחדת אולי ישנה דעתו ויחזור וישוב לביתו, וגם בבית אחר היא שרויה בפחד שמא במקרה נודע לבעלה איפה היא נמצאת. אבל ללמוד מזה 'גם כשיודעת בבירור שנמצא במקום רחוק מביתו ולא יוכל לשוב לביתו' זה אין לנו".
         9. הגרחפ"ש זצ"ל (יחוד - הלכותיו בקצרה עמ' כ"ג הע' ה', עמ' ט"ו הע' ה').
         10. שבט הלוי (ח"ג סי' ק"פ אות א', ח"ה סי' ר"ג אות א', אות ג' ד"ה בדין).
         11. ויען דוד (ח"ב סי' קפ"ו).
         12. משפט היחוד (פרק י"א סעי' ט').
      2. **לפ"ז יש לדון האם הפשט שבידו לבא, או הפשט ששייך שיבא**: כגון פועל שכיר אצל אחר.
         1. מחמיר.
            1. אפי זוטרי (ס"ק י"ח).
            2. אג"מ (אה"ע ח"ד סי' ס"ה אות ז') – "שבמדינה זו נוא יארק כשבעלה הוא בעיר אבל ידוע הוא לה שהלך לקצה העיר שמהבית עד המקום שהלך לשם הוא ערך שעה והחזרה הוא שעה וצריך לשהות שם ערך שעה אסורה ביחוד אם הוא בזמן שא"צ לבא לשם אינשי כגון בלילה או אפילו ביום כשאין דרך אינשי לבא לביתה. וכ"ש באלו שעובדין אצל אחרים ושוהין שם שמונה שעות והדרך לשם וחזרה משם הוא ערך שתי שעות איכא איסור יחוד כשאין דרך אינשי לבא לביתה, אבל אם הוא ברשות עצמו ויכול לבא לביתו כשרוצה לפעמים ליכא איסור יחוד". סוף אות כ"א, "ובנוא יארק וכדומה בעיירות גדולות והולכין לעבודה על זמן שעות הרבה שאינו יכול לחזור לביתו בשעות אלו כבר כתבתי באות ז' שאיכא איסור יחוד וכשהוא ברשות עצמו אף שאינו רגיל לבא בשעות אלו אין לאסור מאחר דיכול עכ"פ לבא כשירצה ורק מצד הריוח וההפסד צריך להיות שם יש לה לחוש דשמא נזדמן לו מי שיהיה שם ויוכל ללכת לביתו וליכא איסור יחוד".
            3. אהלי ישרון (יחוד ח"ה סעי' ד').
            4. הגרחפ"ש זצ"ל (יחוד - הלכותיו בקצרה עמ' ט"ו הע' ה').
            5. מדריך לנשים ולנערות (עמ' קמ"ח).
            6. משפט היחוד (פרק י"א סעי' ט').

בזמנינו, שדרך כמה עובדים שכל א' מחליף את חבירו [cover for each other], לאג"מ אולי יש להקל גם למי שעובד בשביל אחרים.

* + - 1. מיקל.
         1. הגריש"א זצ"ל (תורת היחוד פרק ז' סוף הע' ח', אשרי האיש אה"ע ח"ב פרק ט"ז אות ג') – "בהיתר ד'בעלה בעיר', אם הבעל שכיר אצל אחר, ויודעת האשה שנסע בעלה למקום עבודתו שבקצה העיר, וכגון שדיברה עמו בטלפון, ואינו ברשות עצמו לחזור, ויהיה לו גם הפסד ממון, אעפ"כ אם כבר עבר משך זמן שיוכל להגיע בחזרה לביתו מעת שדיברה עמו, יש כאן היתר של 'בעלה בעיר'".

**אמנם** עי' הגריש"א זצ"ל (יחוד - הלכותיו בקצרה עמ' ט"ו הע' ה', וישמע משה ח"ב עמ' שי"ב, אשרי האיש אה"ע ח"ב פרק ט"ז אות א') – "נשאל בענין ההיתר של 'בעלה בעיר' לענין איסור יחוד, האם הכוונה שכיון שהיא יודעת שהבעל יכול להגיע בכל רגע, ממילא היא מירתתא, או עצם הדבר ש'בעלה בעיר' מסלק את החששות, והנפ"מ באופן שברור שהבעל לא יבוא הביתה, כגון שעובד אצל מי שהוא וכדומה. והשיב, דההיתר הוא משום דחוששת שהבעל יגיע, ועל כן באופן שאין חשש כזה, לא שייך ההיתר".

* + - 1. מנחת יצחק (ח"ט סי' קמ"ב אות א') – "אם מהני הא דבעלה בעיר, היכא דעובד בפאבריק, ורק לעתותי ערב בא בלילה בחזרה ... יצא ספר חדש, בשמו דבר הלכה על ה' איסור יחוד, (סי' ז' סעי' ד'), הביא מהחז"א, שהקיל בזה, - והנה בצירוף פתח פתוח, היינו שלא נעול במנעל, אף שהדלת סגורה, או שיש לכל בני הבית מפתח להמנעל, דפליגו הפוסקים, אם הוי כפתח פתוח לרה"ר, מ"מ בצירוף שניהם בודאי יש להקל".
    1. **וכן יש לדון** **מה דין כשהולך להתפלל**.
       1. מחמיר – כסא אליהו (אה"ע סי' כ"ב ריש אות א', "מאי שנא מיחוד גוי ביין דקי"ל שאם יודע הגוי שהוא מפליג אסור דלא מרתת ויודע הוא שיתעכב במרחץ או בבית הכנסת בזמן התפילה כדאיתא בי"ד בסימן קכ"ט. ואפשר לומר דלרוב פשיטותו לא הזכירוהו דודאי ליכא אימת בעלה עליה שמא יבא ויתפסנה אלא היכא דאינה יודעת אם הוא מפליג אבל ביודעת פשיטא דליכא אימה").
       2. מיקל – הגריש"א זצ"ל (הערות במסכת קידושין דף פא. ד"ה בעלה, "ונראה דהגם דהתירא דבעלה בעיר מהני אפילו אם זה חשש רחוק אצלה שבעלה יבוא עתה לביתה, מ"מ באופן שברור לה שאי אפשר שיבוא ברגעים אלו לביתה, בזה נראה דאין ההיתר של 'בעלה בעיר'. וכגון אם דיבר עמה בטלפון ממש ברגע זה מקצה אחר של העיר שאי אפשר להגיע משם לביתו בפחות מחצי שעה נסיעה, בזה נראה פשוט דאסור להתייחד עמה [חצי שעה משסיימה את שיחת הטלפון עם בעלה]. אך למשל אם יצא מביתו לתפלת שחרית ומעולם לא קרה שחזר לביתו באמצע התפלה בזה יש ההיתר של 'בעלה בעיר' דמכיון דעכ"פ יש אפשרות למעשה שיגיע לביתו אז אימת בעלה עליה").
       3. מראי מקומות – תורת היחוד (פרק ז' סעי' ה').
    2. **וכן קאלינג איי די** (caller I.D.**)** וכדומה.
       1. מחמיר – הגריש"א זצ"ל (הערות במסכת קידושין פא. ד"ה בעלה [לשונו מובא לעיל], קובץ תשובות ח"ב סי' ע"ה ד"ה אמנם), שבט הלוי (ח"ה סי' ר"ג סוף אות ג', "היכא דהוא במרחקים מאד, ומדבר עמה משם בטלפון, ועי"ז ברור שלא יכול לבא בזמן הקרוב ע"י המרחקים אע"פ לענין פי' השני של אימת בעלה זה מעליותא שהיא מרגשת קולו והתקשרותו, מ"מ לענין שמא יבא זה ריעותא גדולה, והו"ל כמפליג ביין נסך שאסור, ומי יהין להקל בדבר שאין לנו ראיה חותכת נגד טעם רש"י ודעמי'"), נטעי גבריאל (יחוד פרק ל"ח סעי' ה'), תורת היחוד (פרק ז' סעי' ד').
          1. אולי לא שייך בזה"ז.
  1. **עיר גדולה**.
     1. מיקל.
        1. חזו"א (דבר הלכה פרק ז' סעי' כ"א) – "שהורה בשנת תשי"ג שכל תל אביב ואף שכונותיה הרחוקות נחשב בכולה בעלה בעיר ולענין ת"א ורמת גן פסק אז דהוי כעיר אחרת וכש"כ פ"ת ות"א דהוו כב' עיירות".
        2. קהלות יעקב (קריינא דאיגרתא ח"ב מכתב קכ"ב, דפו"ח ח"ב מכתב תכ"ט) – "שיש לה בעל העובד בת"א אשר כמעט ברור שכהיום ב"ב ות"א עיר אחת ממש מכמה שנים [שאין ביניהם הפסק לחלקן לשתי עיירות], וא"כ הו"ל בעלה בעיר, ובפרט בזמנינו שיכול לבא ממקום עבודתו בשעה קלה ע"י טקסי נראה דודאי זה נקרא בעלה בעיר".
        3. אג"מ (אה"ע ח"ד סי' ס"ה אות ז', סוף אות כ"א, **רק תלוי** אם שייך לחזור לביתו, עי' לשונו מובא לעיל).
        4. הגרשז"א זצ"ל (שולחן שלמה יחוד סעי' י"ב, סעי' י"ג, רפואה ח"ג עמ' מ"ח) – "בחז"ל לא מצינו חילוק בין עיר קטנה וגדולה, וממילא גם אם היא יודעת שבעלה נסע לקצה השני של עיר גדולה כגון לונדון או ניו יורק, מותר. וכן בזמן הזה תל אביב-רמת גן-ופתח תקוה, כולם נחשבים כעיר אחת מפני שנמצאים כהמשך אחד ואפשר ללכת גם בשבת מאחת לשניה".
        5. הגר"ט גאלדשטיין זצ"ל (קובץ הלכות יחוד פרק ד' הע' ד') – "שכל ניו יארק נחשב כאותו עיר לענין בעלה בעיר".
        6. הגריש"א זצ"ל (תורת היחוד פרק ז' הע' ט', אשרי האיש אה"ע ח"ב פרק ט"ז אות ה') – "היתר של 'בעלה בעיר', הוא אפילו בעיר גדולה מאוד, ואפילו הוא בקצה העיר".

הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש אה"ע ח"ב פרק ט"ז אות ו') – "מצאנו כמה הגדרות לגבי 'עיר אחת': גדר 'עיר' הכל תלוי מה נקרא בפי הבריות עיר אחת, ואם נקרא בפי הבריות כשני ערים כבר לא חשיב כ"בעלה בעיר", ואין זה ענין לשבעים אמה ושיריים".

הגריש"א זצ"ל (בית הלל גליון מ"ב עמ' ל"ג אות ו', אשרי האיש אה"ע ח"ב פרק ט"ז אות ז') – "עיר אחת נחשבת כמו לגבי שבת, שמוקפת עירוב ויש לה שם אחד, אבל כשיש לה שתי שמות אפילו הם קרובים והוא יכול להגיע מיד, אך אין דעתו להגיע מיד, אין זה נחשב בעלה בעיר".

הגריש"א זצ"ל (קיצור הלכות יחוד וצניעות סעי' י"ב) – "ועיר אחת נחשבת כמו לגבי שבת".

* + - 1. יביע אומר (מעין אומר ח"ח פרק ב' סי' כ') – "שאלה: מה דין 'בעלה בעיר' בירושלים שהיא עיר גדולה כמו כמה ערים בארץ, האם גם בנדון זה יש דין בעלה בעיר. תשובה: הוא הדין".

יביע אומר (שלחן יוסף ***אה"ע אות*** מ"ד) – "גם אם הבעל נמצא בשכונה שמרוחקת מהעיר, הרי זה נחשב שבעלה בעיר, ובפרט שכיום יש כלי רכב שמקרבים את הרחוקים, וממילא גם השכונות המרוחקות של העיר נחשבות כעיר אחת".

* + - 1. עי' אורחות הבית (פרק י"ד סעי' כ"ג, הע' נ"ב).
      2. קובץ הלכות יחוד (פרק ד' סעי' ד').
      3. ילקוט יוסף (קיצור שו"ע סעי' ז', אוצר דינים לאשה ולבת פרק ס' סעי' מ"ג) – "וגם אם בעלה נמצא בשכונות המרוחקות של העיר, חשיב כבעלה בעיר".
      4. נטעי גבריאל (יחוד פרק ל"ח סעי' א') – "דלא פלוג רבנן".
      5. משפט היחוד (פרק י"א סעי' י"א).
    1. מחמיר.
       1. שבט הלוי (ח"ג סי' ק"פ אות א') – "עדיין מסתפינא להקל למעשה בעיר גדולה כניו יורק וכלונדון וכיו"ב - באיכא תרתי דהוא במרחקים וגם עושה בקביעות במקום עבודתו - ומה גם שהרבה פוסקים כתבו דעלינו לכתחלה להחמיר כרש"י דגם בעלה בעיר איסורא איכא - ונוסף לזה דבזמנינו שכיחי פריצים טובא - ויש מהאחרונים סברי דבפריצי לא מהני היתר זה - וכן בלבו גס לא מהני - א"כ בודאי ליעץ להחמיר לכתחלה".

שבט הלוי (ח"ה סי' ר"א אות ד', סי' ר"ב אות א' ד"ה ובענין) – "בעיירות גדולות מאד והוא במרחקים עלינו להחמיר".

* + 1. מיקל, ומסופק אם היא ידע שהוא מופלג.
       1. עזר מקודש (סוף סעי' ה') – "דקיימא לן כשבעלה רק בעיר יש שמירה ולא פלוג חז"ל בזה גם בעיר גדולה כאנטוכיא ואמר לה שמפליג חוששת דילמא יבא לביתו פתאום (צלע"ע היטב גבי הודיע לה שמפליג בעיר גדולה)".
    2. מראי מקומות – קיצור שו"ע (סי' קנ"ב סעי' ד', "אשה שבעלה בעיר אין חוששין להתיחד עמה מפני שאימת בעלה עליה"), נשמת אברהם (ח"ג סוף עמ' ק"ד).
       1. חוט שני (יחוד ס"ק ט' ד"ה בעל) – "בזמנינו ההרגשה היא שת"א נחשבת לעיר אחרת מב"ב לענין זה".
       2. תשובות והנהגות (ח"ה סי' של"א אות ג', אורחות הבית פרק י"ד סעי' כ"ג) – "אשה שבעלה נמצא בעיר אין איסור להתייחד עימה מפני שאימת בעלה עליה, ובשם רבינו החזו"א מביאים מחד גיסא, שאפילו בעיר גדולה כמו לונדון או ניו יורק אין איסור יחוד כשבעלה בעיר, ומאידך גיסא מביאים בשמו, שבני ברק ורמת גן אינן כעיר אחת אף שחלוקות רק בכמה בתים, וצ"ל שכך הוי תקנת חכמים. ולכאורה הדבר תמוה שהרי שורש ההיתר שבעלה בעיר הוא שאימת בעלה עליה, והיאך נקל באיסור דאורייתא בעיר גדולה כשבעלה נמצא במרחק של שעה מביתו, והלא אין 'שם העיר' גורם את הפחד, וע"כ אמינא לחדש שהיתר בעלה בעיר הוא דוקא אם נמצא במרחק עשרים דקות מביתו, ואולי בזמן חז"ל סתם עיר הוי כן, וסמך לדברינו בחגיגה (כ ב) שמתירין בטהרות שמפחד ביותר ממיל ע"ש, ופוסקי זמנינו סתמו ולא מצאתי שקבעו שיעור, ולדעתי כדאי להחמיר כמ"ש, ובפרט שמצינו בכמה אחרונים שראוי שלא לסמוך ולהתיר בכה"ג ('חכמת אדם'). ועוד נראה לי לחדש, שבערים גדולות המורכבות מרובעים או משכונות גדולות שיש להם רשות מונציפלית המנהלת עניניהם, כמו בלונדון, גולדס גרין והקני, או בניו יורק, ברוקלין ווליאמסבורג, יש ליתן לשכונה או לרובע דין עיר לענין יחוד".
       3. הגר"י בעלסקי זצ"ל (אהל יעקב יחוד עמ' תק"נ [דפו"ח, עמ' תקע"א] אות ד') – "ההיתר בעלה בעיר, מה נחשב 'לעיר אחת'. והשיב: צ"ע בזה, ואינו יכול להכריע בזה. ועל צד הספק יש להחמיר".
  1. **אברך בכולל: היתר בעלה בעיר לאברכי כולל**.
     1. מיקל: דינו כבעלה בעיר.
        1. ***הגר"א נבנצל שליט"א (מציון תצא תורה ח"א אות תרפ"ט,*** אהל יעקב יחוד [דפו"ח] עמ' תקנ"ב אות כ"ז***) – "שאלה: אברך שלומד בכולל כל היום ובדרך כלל על פי רוב לא חוזר הביתה במשך היום האם יש לו דין של בעלה בעיר אם אשתו מתייחדת עם איש אחר בביתו. תשובה: כן".***
        2. הגר"י בעלסקי זצ"ל (אהל יעקב יחוד עמ' תק"נ [דפו"ח, עמ' תקע"א] אות ה') – "אברך שלומד בכולל, האם יש היתר לאשתו להתייחד עם אחר, משום בעלה בעיר. והשיב: בודאי יש היתר בעלה בעיר [**וכדאי** שהאברך יבוא מפעם לפעם לביתו לביקור לראות מי נמצא שם]".
        3. ודרשת וחקרת (***מציון תצא תורה ח"א אה"ע סוף הע' ל"ז***) – "ואברך בכולל גם כשיש 'דמי שמירת הזמן' וכדומה שפיר הוי ליה בעלה בעיר, כי סוף סוף אימתו עליה שמא יבוא פתאום, שלא ירגיש טוב, או צריך איזה ספר וכדומה, כ"ש להחזון איש שפירש שהוא הרגשה טבעית שיש לאשה".
        4. מנחת איש (פרק ח' סעי' ט') – "והוא הדין באברכי כולל, שגם בעת לימודם במסגרת הכולל קיים ההיתר של בעלה בעיר".
     2. מראי מקומות.
        1. הגרח"ק זצ"ל (אהל יעקב יחוד עמ' תק"מ [דפו"ח, עמ' תקמ"א] אות ט') – "אברך שלומד בכולל כל היום ובדרך כלל על פי רוב לא חוזר הביתה במשך היום האם יש לו דין של בעלה בעיר אם אשתו מתייחדת עם איש אחר בביתו. תשובה: יש להשמר".
        2. מנחת חן (***אהל יעקב יחוד עמ' תקע"ז, מציון תצא תורה ח"א הע' ל"ז ד"ה ובעל***) – "וא"כ גם בנידון דידן לענין אברך הלומד בכולל, הדבר תלוי במציאות הדברים, שאם המציאות אצלו שיחסכו וחסרו מהמשכורת שלו או יעזוב הכולל ללכת הביתה, ואין לחשוש (שיעזור) [שיעזוב] הכולל באמצע היום אז יש להחמיר באיסור יחוד, וכן אם היא יודעת שהזמן נסיעה מהכולל עד ביתו הא בערך שעה, ומדבר עמה מהכולל בטלפון, ועל ידי זה יודע שלכל הפחות אין הבעל יכול לבוא בתוך שעה, בכה"ג יש להחמיר, אולם אם המציאות שהבעל יכול לעזוב את הכולל בלי שום עיכובים, אז אמרינן דאימת בעלה עליה וליכא איסור יחוד".
  2. **דלת נעולה ו"בעלה בעיר"**.
     1. מיקל.
        1. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש אה"ע ח"ב פרק ט"ז אות ט"ז) – "היתר היחוד ב'בעלה בעיר', הוא אפילו אם הדלת נעולה ואין לבעלה מפתח".
        2. משפט היחוד (פרק י"א סעי' ו').
  3. מראי מקומות – טהרת יו"ט (חי"ד עמ' קכ"ו - עמ' קכ"ט), הגרשז"א זצ"ל (ועלהו לא יבול ח"ב עמ' קפ"ד).
     1. הגריש"א זצ"ל (קיצור הלכות יחוד וצניעות סעי' י"ג, אשרי האיש אה"ע ח"ב פרק ט"ז אות י"ט) – "**אפילו כשאינו בעיר יש להתיר אם יבוא לפעמים לביתו באופן פתאומי** בלי תכנון".
     2. אבני ישפה (אהל יעקב ח' אלול תש"ע) – "בעלה בעיר מועיל גם כאשר אין דעתו לחזור לביתו עד שעה מסוימת כי תמיד יש חשש שמא הוא כן יחזור מוקדם כיון שהוא צריך איזה דבר".

1. בעלה בעיר: גדר הידיעה.
   1. **היא יודעת שבעלה בעיר, והוא לא יודע**.
      1. חייבת האשה להקדים לו שבעלה בעיר.
         1. הגרשז"א זצ"ל (מנחת שלמה ח"א סי' ל"ה אות ד', הסכמה לס' דבר הלכה ד"ה וכמו, שולחן שלמה יחוד סעי' ט"ו, רפואה ח"ג עמ' ס') – "וכמו כן לענין איסור יחוד במי שנכנס אצל אשה אע"פ שהיא יודעת שבעלה בעיר ומותר מן הדין להתיחד עמה אפי"ה היא חייבת להקדים ולהודיע לו שבעלה בעיר, וכן אם היחוד הוא בהיתר מפני שיש שם באותו הבית עוד פתח שהוא פתוח לרה"ר אפי"ה היא חייבת להקדים ולהודיע לו על כך, דאל"כ אף שהמתיחד עמה אינו מקפיד ואינו שואל כלום מ"מ אם הוא בכה"ג שמצד הדין היה צריך לשאול נמצא שאם היא לא תקדים לומר לו הרי היא מסייעת ידי עוברי עבירה ומכשילתו באיסור, והדבר צריך הכרע".
         2. הגריש"א זצ"ל (תורת היחוד פרק ז' סוף הערות, אשרי האיש אה"ע ח"ב פרק ט"ז אות ט"ו) – "אם אין האיש המתייחד יודע ש'בעלה בעיר', חייבת האשה להקדים לו ולומר לו ש'בעלה בעיר', כדי שלא יהא סבור שהם עוברים על איסור יחוד, שגם בזה יש קצת חטא".
         3. הגר"י בעלסקי זצ"ל (אהל יעקב יחוד עמ' תקנ"ד [דפו"ח, עמ' תקע"ו] אות ל') – "אשה שבעלה בעיר ומתייחדת עם איש יהודי **שאינו שומר** תורה ומצוות, האם היא צריכה לומר לו שבעלה בעיר. והשיב: תאמר לו שבעלה בעיר".
         4. עי' הגרח"ק זצ"ל (שערי ציון ח"ב עמ' תכ"ט אות י"ח) – "שאלה: אשה שאינה יודעת שבעלה בעיר האם מותר להתייחד עימה בזמן שזה שמתייחד יודע שהבעל בעיר, או להיפך שהאשה יודעת אבל זה שמתייחד אינו יודע, ולכאורה נראה שזה תלוי במחלוקת רש"י והרמב"ם, דברש"י בקידושין דף פ"א א' כתב וז"ל 'בעלה בעיר וכו' דמסתפי מבעל', ומשמע שהאימה היא ע"ז שמתייחד, אולם הרמב"ם בפכ"ד מאיסו"ב הי"ב כתב 'מפני שאימת בעלה עליה', ומשמע שהאימה היא על האשה. תשובה: אולי שניהן צריכין לידע".
         5. קובץ הלכות יחוד (פרק ד' סעי' ב').
         6. נטעי גבריאל (יחוד פרק ל"ה סעי' י"ב).
         7. מנחת איש (פרק ח' סעי' ל"ה).
         8. הרימו מכשול (פרק ד' סעי' י"א אות א').
   2. **אשה חושבת שבעלה אינו בעיר, והמתיחד יודע שהבעל כן נמצא בעיר**.
      1. מיקל.
         1. עי' ראש פינה (חלקת השדה ס"ק י"א) – "ולכאורה יש לי להסתפק, אם היא אינה יודעת שבעלה בעיר, רק האיש המתיחד יודע, אם יש איסור בזה, כי י"ל דהוא ג"כ מתירא מבעלה [ובאמת בגמ' אינו מפורש טעם ההיתר אי מחמת אימתא דידיה או דידה, ואולי באמת הטעם הוא משום אימתא דידיה]. ויש לי להוכיח דין זה ממ"ש ואם היה לבו גס בה כו' לא יתיחד כו, ומה בזה שהוא גס בה וכי מפני זה היא אין אימת בעלה עליה [וי"ל דאז מסתמא היא ג"כ גסה בו, אבל א"כ הו"ל למימר הכי ואם היא גסה כו'], אלא ודאי דעיקר הטעם משום דאימת בעל עליו [ד] כשיבוא ויראהו מתיחד יתפוס אותו כזנאי, משא"כ כשהוא גס בה ורגיל שם לא יתפוס אותו כזנאי, ומ"ש בשו"ע אימת בעל עָלֵיה, י"ל דהיינו עליה דהאיש, וצ"ע".
      2. מחמיר.
         1. הגרשז"א זצ"ל (מנחת שלמה ח"א סי' ל"ה אות ד', הסכמה לס' דבר הלכה ד"ה ומיהו אם בעלה, שולחן שלמה יחוד סעי' י"ד, רפואה ח"ג עמ' ס') – "אשה שבעלה נמצא בעיר אלא שטעתה וחשבה שהלך לעיר אחרת, מסתבר דיש בכה"ג איסור יחוד אפילו אם המתיחד יודע שהבעל כן נמצא בעיר כיון שלגבי דידיה לא נזכר בשום מקום דמסתפי מבעלה, אך אפילו אם נאמר דכיון שלפי האמת הוא כן נמצא בעיר ליכא בכה"ג איסור יחוד, מ"מ נראה דאף שהאיש המתיחד עמה יודע שבעלה בעיר אפי"ה אסור אם הוא אינו מגלה לה והיא אינה יודעת, דנראה שאסור ודאי ליתן לחברו בשר טלה אם הלה חושב שהוא חזיר ורוצה לאכול בשר חזיר כיון שגם על זה בעי סליחה וכן מבואר בקדושין דף ל"ב ע"א תוד"ה דמחיל, וה"נ גם כאן הרי הוא מכשיל את האשה במחשבת פגול של איסור יחוד כיון שהיא אינה יודעת ומתיחדת אע"פ שחושבת שאין בעלה בעיר".

הגרשז"א זצ"ל (שולחן שלמה יחוד סעי' י') – "אם נתיחדו במקום סתר ולא ידעו כלל שיש שם אנשים, נלענ"ד דאף שלפי מחשבתם עברו ממש על איסור יחוד מ"מ כיון דנתברר שלא שהו שם ביחידות, אפשר דהו"ל כנתכוין לאכול בשר חזיר ועלה בידו בשר טלה, דמבואר בקידושין - דף ל"ב ע"א תוד"ה דמחיל - דגם על זה יש משום ולפני עור, וצריכים כפרה".

* + - 1. הגרח"ק זצ"ל (שערי ציון ח"ב עמ' תכ"ט אות י"ח) - לשונו מובא לעיל.
      2. נטעי גבריאל (יחוד פרק ל"ה סעי' י"א, פרק ל"ח סעי' ו').
      3. מנחת איש (פרק ח' סעי' ל"ג).
  1. **חשבה שבעלה בעיר, והוא יודע שאין הבעל בעיר**.
     1. מסופק.
        1. הגרשז"א זצ"ל (מנחת שלמה ח"א סי' צ"א אות כ"ב ד"ה ומיהו, שולחן שלמה יחוד סעי' י"א, רפואה ח"ג עמ' מ"ז) – "לענין אשה שאין בעלה בעיר אלא שהיא אינה יודעת וחושבת שהוא כן נמצא בעיר מסופקני דאפשר שמותר גם לכתחלה להתיחד עמה בכה"ג שגם אם המתיחד יגיד לה שבעלה איננו בעיר **לא תאמין לו** כיון דסו"ס אימת בעלה עלה ואין כאן איסור יחוד אע"פ שלמעשה איננו כלל בעיר".
     2. מחמיר.
        1. הגריש"א זצ"ל (תורת היחוד פרק ז' הע' כ"ג, קונ' הלכות יחוד פרק ב' הע' י"ט, אשרי האיש אה"ע ח"ב פרק ט"ז אות י"ד) – "ומסתברא דאפילו כשהיא חושבת שבעלה בעיר, בכ"ז לא נכנס בכלל זה ההיתר, ואדרבה אף אם היה הסברא להיתר **יש לאסור משום לא פלוג**, דכך קבעו חכמים דבריהם דתליא ההיתר רק בבעלה בעיר, ובאופנים אחרים שיצאו מזה הכלל נשאר האיסור יחוד במקומו, וכמו כן נראה דכיון דלא אתשמיט חד מהפוסקים להתיר היחוד בכהאי גוונא, יש קצת הוכחה דבכהאי גוונא לכו"ע אסור היחוד".
        2. מנחת איש (פרק ח' סעי' ל"ד) – "אם האדם המתייחד עמה יודע שאין הבעל נמצא בעיר, אף על פי שהאשה סבורה שבעלה כן נמצא בעיר, אסור להתייחד עמה, אפילו אם לא יגיד לה שבעלה אינו בעיר".
     3. מיקל.
        1. קובץ הלכות יחוד (פרק ד' סעי' ג') – "אשה שאין בעלה עיר, אלא שהיא אינה יודעת, וחושבת שהוא נמצא בעיר, מותרים להתייחד עמה".
     4. מראי מקומות – אום אני חומה (ח"ב חידותם משתעשעות סי' קמ"ה, עמ' שמ"ו).
        + 1. המקנה (דף פא. ברש"י ד"ה בעלה) – "נראה דאפילו לרש"י ז"ל אין איסור אלא בהודיעו שהוא מפליג".
  2. **ספק בעלה בעיר**.
     1. מחמיר.
        1. הגר"א נבנצל שליט"א (מציון תצא תורה ח"א אות תרע"ו, אהל יעקב יחוד [דפו"ח] עמ' תקנ"ד אות מ"א) – "שאלה: האם מותר להתייחד עם אשה במקום שיש ספק אם בעלה בעיר. תשובה: לא".
     2. מראי מקומות – ויען דוד (ח"ב סי' קפ"ו).
        1. הגרח"ק זצ"ל (מציון תצא תורה ח"א אה"ע הע' כ"ה) – "שיש מקום להקל ביחוד דרבנן".
  3. **נאמנות האשה לומר ש"בעלה בעיר"**.
     1. הגריש"א זצ"ל (מנחת איש פרק ח' הע' ל"ו, אשרי האיש אה"ע ח"ב פרק ט"ז אות י"א) – "נאמנת אשה לומר ש'בעלה בעיר', ועל סמך זה יהיה מותר להתייחד עימה, וכדקי"ל עד אחד נאמן באיסורין".

1. בעלה בעיר: ציורים.
   1. **בעלה סומא**.
      1. מיקל.
         1. עי' יעב"ץ (קידושין דף פא.) – "בעלה בעיר אין חוששין משום ייחוד. סתמא משמע אפילו בעלה סומא נמי קאמר, ושמא רב יוסף לא היה אז סגי נהור עד לאחר זמן נעשה סגי נהיר באיזו סיבה".
         2. חיד"א (שער יוסף סי' ג' ד"ה והנה) - לשונו מובא לקמן.
         3. רד"ל (קידושין דף פא. ד"ה שאני) – "ודע דמוכח מכאן אע"ג דרב יוסף סגי נהור היה, מ"מ הוי בעלה בעיר, **שהסומא מרגיש במה שנעשה בבית**, ועכי"ב בשבת (קכח:) ביושבת על המשבר סומא, שמחללין שבת להדליק הנר לייתובי דעתה, ומפני שמרגשת במעשה חברותיה בבית ע"ש במג"א".
         4. אור שמח (איסו"ב פרק כ"ב הל' י"ב) – "נראה לי אפילו בעלה סומא אין בה משום יחוד, מדפריך על דביתה דרב יוסף (קידושין פ"א ע"א) והאמר רבה בעלה בעיר אין חוששין וכו' ופשוט".
         5. עי' חבלים בנעימים (ח"ג סי' ק"ו אות א') – "בהגהות ה"ר דוד לוריא".
         6. דבר הלכה (סי' ז' סעי' ה').
         7. ציץ אליעזר (ח"ו סי' מ' פרק י"ג אות ו').
         8. הגריש"א זצ"ל (הערות במסכת קידושין דף פא. ד"ה רב, אשרי האיש אה"ע ח"ב פרק ט"ז אות י') – "מכאן מוכיחין האחרונים דהתירא ד'בעלה בעיר' זהו גם כשהבעל סומא, דהרי רב יוסף היה סגי נהור".
         9. הגרח"ק זצ"ל (שערי ציון ח"ב עמ' ת"ל אות כ') – "שאלה: האם ההיתר של בעלה בעיר בייחוד הוא גם בסומא. תשובה: האחרונים מתירין, עי' אוה"פ דף ס"ז".
         10. תורת היחוד (פרק ז' ס"א).
         11. קובץ הלכות יחוד (פרק ד' סעי' ו').
         12. נטעי גבריאל (יחוד פרק ל"ו סעי' ט') – "גם אם בעלה סומא, מהני ההיתר של בעלה בעיר".
         13. נועם הלכה (יחוד, סי' י"א סעי' ב').
         14. משפט היחוד (פרק י"א סעי' ג').
   2. **יחוד עם פרוץ כשבעלה בעיר**.
      1. מיקל – דבר הלכה (סי' ז' סעי' ו'), ציץ אליעזר (ח"ו סי' מ' פרק י"ז), קובץ הלכות יחוד (פרק ד' סעי' כ"ד), נטעי גבריאל (יחוד פרק ל"ו סעי' ו', "ורובם מכריעים להתיר"), נועם הלכה (יחוד, סי' י"א סעי' י"ב), משפט היחוד (פרק י"א סעי' ט"ז).
   3. **יחוד עם פרוצה כשבעלה בעיר**.
      1. מיקל – דבר הלכה (סי' ז' סעי' ז'), קובץ הלכות יחוד (פרק ד' סעי' כ"א), נועם הלכה (יחוד, סי' י"א סעי' י"ג), משפט היחוד (פרק י"א סעי' כ').
      2. מראי מקומות – שבט הלוי (ח"ג סי' ק"פ אות א', "דבזמנינו שכיחי פריצים טובא - ויש מהאחרונים סברי דבפריצי לא מהני היתר זה - וכן בלבו גס לא מהני").
   4. **יחוד עם גוי כשבעלה בעיר**.
      1. מיקל [**בתנאי** שאין חשש שיאנסנה] – רדב"ז (סי' תתקי"ט, "שנהגו במצרים שהולכות הנשים לעשות מלאכה בבית העכו"ם ... ותו דבעלה בעיר ואמר רבא בעלה בעיר אין חוששין משום יחוד"), עזר מקודש (סעי' ג'), חזו"א (דבר הלכה סי' ז' סעי' י"ד), דבר הלכה (סי' ז' סעי' י"ד), נטעי גבריאל (יחוד פרק ל"ו סעי' ז'), תורת יחוד (פרק ז' סעי' ח'), נועם הלכה (יחוד, סי' י"א סעי' י"ז, סעי' י"ח).
   5. **יחוד עם גויה כשבעלה בעיר: בציור שבעל מקפיד על זנות אשתו**.
      1. מיקל.
         1. עי' עזר מקודש (סוף סעי' ג') – "לגבי הנהוג במדינות אלו בבתים המיוחדים למכירת משקים ... יש בזה כמה צדדים להקל ... גם נשי הגוים על פי הרוב בעליהם בעיר או בכפר שם והנכרים נשותיהם עמהם או נשי חבריהם ויש משפט נכון במדינות אלו בזה ועל ידי זה מוכרע לזכות".
         2. עי' דבר הלכה (סי' ז' סעי' כ"ג) – "מותר להתייחד עם נכרית שבעלה עמה [ואפשר דזה דוקא כשבעלה באותו חדר] (רד"ל, עזר מקודש, צור יעקב)".
         3. ויען דוד (ח"ב סי' קפ"ו).
         4. ברכת אברהם (שבת דף קכז: ד"ה ונעל) – "ונעל הדלת בפניהן. וצ"ע מה ההיתר על היחוד, הא קי"ל (אה"ע כ"ב ס"ב) דאסרו יחוד גם עם גויים. וי"ל שהיה בעלה בעיר (שם ס"ח) שאימת בעלה עליה, וכל שכן מלכה, שבעלה מלך ויהרגנה על זה".
      2. מחמיר, אא"כ עמה באותו בית.
         1. קובץ הלכות יחוד (פרק ד' סעי' כ"ב).
         2. נטעי גבריאל (פרק ל"ז סעי' ז') – "עם נכרית אין להתיר אא"כ בעלה עמה או שהוא בסביבות שעומד לבוא בקרוב".
         3. תורת יחוד (פרק ז' סעי' י"ג).
         4. עי' מנחת איש (פרק ח' סעי' ט"ו) – "וראוי לחוש לדבריהם".
         5. משפט היחוד (פרק י"א סעי' כ') – "אבל אסור להתייחד עם גויה כאשר בעלה בעיר".
      3. **יחוד עם גויה כשבעלה עמה**.
         1. מיקל.
            1. צור יעקב (ח"א סי' ט"ז ד"ה אבל כבר) – "דבעלה עמה ליכא משום יחוד והי' בעלה עמה".
            2. דבר הלכה (סי' ז' סעי' כ"ג) - לשונו מובא לעיל.
            3. נטעי גבריאל (פרק ו' סעי' א', עי' פרק י"ד סעי' ב', פרק ל"ז סעי' ז' [לשונו מובא לעיל]) – "אסור לאיש להתייחד עם נכרית אא"כ בעלה בסביבות עמה".
            4. מנחת איש (פרק ח' סעי' ט"ו).
            5. משפט היחוד (פרק י"א סעי' כ') – "ואם בעלה של הגויה נמצא באותה חדר ממש, מותר".
   6. **יחוד עם מי שעוסק בעסקי נשים כשבעלה בעיר**.
      1. עי' לעיל סעי' ז', לשיטות ומראי מקומות.
   7. **נשואה ע"י ערכאות** (civil marriage): **האם יש היתר של בעלה בעיר**.
      1. מיקל (בציור שבעל מקפיד על זנות אשתו).
         1. ישכיל עבדי (ח"ה אה"ע סי' כ"ב) – "לפענ"ד אין מקום לספק כלל, דאף שבעלה פרוץ, הרי בודאי, לא יתן לאיש זר לזנות עם המיוחדת לו, וגם היא לא תהין לזנות עמו שאימת בועלה המיוחד לה עליה, אפי' באינו נמצא בבית, מכ"ש אם הוא נמצא אתה בבית, ובגדולה מזו כתבתי בישכיל עבדי ח"ב אה"ע סי' ג' (מ"ד ג') אות י"ד, דהגויים מקפידים על נשותיהם במדה גדושה, וביתר שאת, שלא ידברו עם איש זר, ע"ש. והדברים ק"ו לנ"ד שהוא ישראל, כי עם שהוא פרוץ, לא יתן לאשה שתהיה פרוצה, ומכ"ש דזה שהוא יושב עם אשה בלי חו"ק באופן קבוע ומיוחדת לו לתמיד, י"ל דאינו בבחי' פרוץ כ"כ לייחס עליו יחס של רועה זונות, היינו שמופקר למופקרות, ולא אכפת ליה, בהפקרות אהובתו, כי מכיון שייחד אותה לו לתמיד, הרי זה מוכיח, שאינו מופקר לזונות, ופשוט שמקפיד על מיוחדתו, שלא תזנה עם אחרים. גם ...".
         2. הגריש"א זצ"ל (תורת היחוד פרק ז' הע' י"ח, אשרי האיש אה"ע ח"ב פרק ט"ז אות כ') – "היתר של 'בעלה בעיר' נאמר גם באשה שנשואה בנשואין אזרחיים, ובתנאי שבעל זה מקפיד על זנות אשתו".
         3. הגר"א נבנצל שליט"א (מציון תצא תורה ח"א אות תרע"ד, אהל יעקב יחוד [דפו"ח] עמ' תקמ"ט אות י"א) – "שאלה: האם יש היתר לאיש להתייחד עם אשה מזוג חילוני מטעם בעלה בעיר. תשובה: כן".
         4. תורת היחוד (פרק ז' סעי י"ד).
      2. מחמיר.
         1. ציץ אליעזר (ח"ו סי' מ' פרק י"ג אות ו') – "נלפענ"ד ברור דבאיש המייחד לו אשה בביתו וגרים יחד בלא חופה וקידושין מטעמא דבהפקירא ניחא להו לחיות שלא כדת משה וישראל דאסור לאשה יחידה ליכנס לביתו של זה להתייחד עמו אע"ג דהאשה עמו וכן אסור לאיש ליכנס לביתם ולהתיחד עמה אפי' כשהאיש שיחדה אותה לו נמצא בעיר, ואולי גם לא אפילו כשהוא נמצא בבית אתה, להסוברים דבאחד כשר ואחד פריץ דאסור, דהיא לא אשתו והוא לא בעלה ולא חל עליהם כלל דינא אשתו משמרתו, ודבעלה בעיר, הוא לא פוחד משמירתה, והיא אין אימתו מוטלת עליה, ואדרבא פריצי וזילא אהדדי, וכל אחד יחפה על משנהו בידעו שביד משנהו להפרד ממנו בכל רגע באין אומר השב אם ירגיזהו ויפריע לו מלמלאות תאות יצרו ואיהו בקרי ואיהי בבוציני. והוא גם הוא בעמוד והוצא קאי שלא להוסיף להתייחד עם פנויה ולחיות אתה שלא כדת של תורה, עיין אה"ע סי' כ"ו, ודלא כדהעלה בזה בספר ישכיל עבדי ח"ה חאה"ע סי' כ"ב ע"ש".
         2. יביע אומר (מעין אומר ח"ח פרק ב' סי' כ"ד) – "שאלה: זוג שחיים כבעל ואישה אך ללא נישואין, האם הם מצילים איש ואשה הנמצאים שם מדין ייחוד. תשובה: לא מצילים".
         3. קובץ הלכות יחוד (פרק ד' סעי' י').
      3. מראי מקומות.
         1. נטעי גבריאל (יחוד פרק ל"ו סעי' י"ג, הע' ט"ז, הע' י"ז) – "איש ואשה הדרים יחד בלי חופה וקידושין לא מהני ההיתר שבעלה ואשתו בעיר, כי הוא לא בעלה והיא לא אשתו וליכא אימתו עליה. [צי"א]. וי"א דמהני בעלה בעיר גם אשה שנשא בנשואין אזרחיים כיון שהבעל מקפיד על זנות אשתו. [קונטרס תפארת מרדכי בשם הגריש"א כיון שהיא יראה מבעלה ע"כ. ובאמת הכל לפי המצב שמצוי שאינו מקפיד כ"כ על זנות אשתו כיון שאינם בתורה ומצוות]".
         2. הגר"י ברקוביץ שליט"א (מכתב במייל) -

Question: I’m staying by my uncle for Shabbos who is living with a woman for 5 years now - eventually plans on marrying. My father says I can trust his hashgacha. Is there a problem of yichud?

R' Y. Berkovits wrote: In a case where they are makpid on each other to be faithful, Rav Elyashiv was mekil בשעת הדחק to give them the halochos of בעלה בעיר. [This goes the other way around too, in a case where they are married but not makpid on each other, there is no heter of בעלה בעיר.] It’s not the greatest, but you can be mekil if necessary. Especially if it’s an issue of shalom bayis, for sure go.

* + - 1. לענין אשתו משמרתו - עי' לעיל.
  1. **בעלה חולה ומחוסר הכרה**.
     1. אין התיר בעלה בעיר.
        1. דבר הלכה (עמ' קע"ב סי' ד').
        2. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש אה"ע ח"ב פרק ט"ו אות כ"ב) – "נשאל רבינו על מי שנחלה במחלת אלצהיימר, ויש לו גוי העוזרו, האם מותר לאשתו להיות ביחד עם הבעל ועם הגוי בדירה, כיון שהבעל חולה אולי אינו מציל מאיסור יחוד. ואז רבינו בירר את הבריאות של האשה, והשיב, שאסור לה לשהות עם הגוי בדירה דהוי יחוד, ואף אם יש זמנים שהבעל הוא בדעת צלולה, מ"מ אסור משום ספק יחוד".
        3. נשמת אברהם (ח"ג עמ' ק"ד).
        4. משפט היחוד (פרק י"א סעי' ד').
     2. מראי מקומות – קובץ הלכות יחוד (פרק ד' סעי' ז'), נטעי גבריאל (יחוד פרק ל"ו סעי' ח').
  2. **היתר ד"בעלה בעיר" כשהתרה בה**.
     1. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש אה"ע ח"ב פרק ט"ז אות כ"א) – "אם בעלה קינא לה שלא תתייחד עם פלוני אסורה להתייחד עימו אפילו אם 'בעלה בעיר' (סי' כב ס"ח). אכן, אף שבעלה אמר לה שתיזהר מיחוד עם פלוני, אין זה נחשב קינוי שתאסר על בעלה כשלא נזהרה וסגרה את הדלת, דכוונתו בסתמא רק שלא תעבור על איסור יחוד".
  3. **כשדרים בעל ואשתו בנפרד מחמת קטטה**.
     1. מחמיר, אין ההיתר של בעלה בעיר.
        1. הגרשז"א זצ"ל (שולחן שלמה יחוד סעי' י"ט, ישורון חט"ז עמ' ש"פ אות י') – "בעלה בעיר, ואינם חיים טוב, וגם היא רוצה להתגרש רק הוא מעגן אותה, הרי אינה מפוחדת, כי מזה שהיא תיאסר הרי גם אם אינו בעיר".
        2. משנה הלכות (קובץ הלכות יחוד פרק ד' הע' ט').
        3. קובץ הלכות יחוד (פרק ד' סעי' ט').
        4. נטעי גבריאל (יחוד פרק ל"ח סעי' ז', עי' הע' ח').
     2. יש התיר בעלה בעיר אם הבעל והאשה גרים בנפרד מחמת קטטה והדלת איננה נעולה, רק באופן שיש סיכויים שיהי' שלום בית ביניהם – הגריש"א זצ"ל (תורת היחוד פרק ז' הע' כ').
     3. מראי מקומות – דבר הלכה (סי' ז' סעי' י"א, "כשגרים הבעל ואשתו בנפרד מחמת קטטה צע"ג אי איכא היתרא בבעלה בעיר").

1. חכמת אדם: הבעל אינו יודע היכן היא נמצאת בעיר.
   1. **מחמיר**.
      1. כסא אליהו (אה"ע סי' כ"ב אות א' ד"ה אלא) – "כולהו ס"ל דדוקא אם היא יושבת בביתה מותר דאיכא אימה דילמא אתי הבעל אבל בבית אחר אסור כיון דליכא להך טעמא דשמא יבא הבעל והיכא דיודעים שהוא הפליג אסור כן נראה".
      2. חכ"א (כלל קכ"ו סעי' ו', בינת אדם ס"ק כ"ז) – "ונראה לי דדוקא בביתה אין בה משום יחוד דחוששת שמא יבא בעלה אבל כשתלך היא לבית אחר אם כן אין אימת בעלה עליה שהרי בעלה אינו יודע היכן היא".
      3. הו"ד בפת"ת (ס"ק ז').
      4. נתיבות לשבת (ס"ק ד', ס"ק ה') – "אבל כשהלכה עמו לבית הסתר או לחורבה גרע טפי כשבעלה בעיר דלא עלה על דעתה שיבוא הבעל למקום הסתר".
      5. הגר"ש קלוגר זצ"ל (נדרי זריזין נדרים מהד"ת פרק י"א תשובה ט' ד"ה והנה מה) – "דבעלה בעיר לא מהני רק אם הוא בביתה והזכר בא אצלה אז כיון דבעלה בעיר אסקי אדעתיה שבא יבא לביתה ואולי ירגיש בדבר כי דרך כל אדם לבא לביתו, אבל אם היא מתייחדת בבית אחר לא מהני בעלה בעיר דאטו מי ידע באיזה מקום נתייחדה שיבא לשם".
      6. מקוה ישראל (סי' י"ב ס"ק ה').
      7. ח"ח (נדחי ישראל פרק כ"ד סעי' ו') – "וכ"ז דוקא בביתה אין בה משום יחוד דחוששת שמא יבוא בעלה אבל כשתלך היא לבית אחר אם כן אין אימת בעלה עליה שהרי בעלה אינו יודע היכן היא".
      8. מסגרת השלחן (על קיצור שו"ע סי' קנ"ב ס"ק ט') – "שאימת בעלה עליה. ודוקא בביתה אין בה משום יחוד דחוששת שמא יבא בעלה אבל כשתלך היא לבית אחר א"כ אין אימת בעלה עליה שהרי בעלה אינו יודע היכן היא".
      9. אג"מ (אה"ע ח"ד סי' ס"ה אות ז', אות כ"א ד"ה ומש"כ) – "ומש"כ החכ"א דדוקא בביתה ליכא איסור יחוד אבל כשתלך לבית אחר איכא איסור יחוד נמי הוא **דוקא כשהלכה למקום שאין רגילה ללכת לשם** אבל אם רגילה לילך לשם דכשלא ימצאנה בבית יש לו להבין שהלכה לשם הוא כיודע המקום שהלכה לשם ואין לאסור, ואולי מובן זה מתוך דבריו שמסיק הטעם שהרי בעלה אינו יודע היכן היא דכשתלך למקום שהיא רגילה הוא כיודע היכן היא. ולדינא הנה בדין השלישי מסתבר שאף החכ"א סובר כן ופשיטא שכן הוא למעשה שליכא איסור יחוד כמו בביתה".
      10. מנחת יצחק (ח"ז סי' ע"ג ד"ה ובזה) – "ואם אי אפשר תלך עמה פנימה כנ"ל אשה שבעלה בעיר, ובעליהם ידעו שהולכות לשם, ויש בזה עוד מעליותא דאף שהרופא גס ...".
      11. הגרחפ"ש זצ"ל (יחוד - הלכותיו בקצרה עמ' כ' הע' 2א, **אמרי חיים פינחס נדה עמ' ק"ל אות י'**).
      12. הגריש"א זצ"ל (הערות במסכת קידושין דף פא. ד"ה ובחכמת, יחוד - הלכותיו בקצרה עמ' כ' הע' 2א, אשרי האיש אה"ע ח"ב פרק ט"ז אות כ"ח) – "ובחכמת אדם כתב דאם מתייחד עמה לא בבית שלה והבעל אינו יודע היכן היא נמצאת עתה דבזה אין ההיתר של 'בעלה בעיר' ולחזו"א גם בכה"ג שרי דסוף סוף אימתו עליה. ונראה לי דיש לאסור בזה כהחכ"א וכמו שכתבנו למעלה דסברת החזו"א זהו חידוש".

הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש אה"ע ח"ב פרק ט"ז אות ד', מנחת איש ח"א פרק ח' הע' ב' [עמ' קמ"ב]) – "איכא כמה אשלי רברבי הסוברים, דאין היתר של 'בעלה בעיר' אא"כ היא נמצאת בביתה, אבל בבית אחר איכא איסור יחוד, משום דבכה"ג לא מסתפקי דלמא אתיה. דהאיכא פחד אצלה שמא יבוא בעלה, וממילא אינה יראה ממנו, ושלא כדעת המקילים בזהו. אכן, אם הוא יודע היכן היא, ויכול להגיע לשם, שפיר איכא היתר ד'בעלה בעיר' גם כשנמצאת במק"א".

* + 1. שבט הלוי (ח"ג סי' ק"ה, ח"ה סי' ר"ג אות א') – "פשוט לענ"ד דעלינו להחמיר כהחכמת אדם ודעמי'".
    2. חוט שני (יחוד ס"ק ט' ד"ה ולמעשה) – "ולמעשה אין להקל אם אין הבעל יודע היכן אשתו נמצאת".
    3. הגר"ש דבליצקי זצ"ל (מציון תצא תורה ח"א אה"ע סוף הע' כ"ד) – "שיש להחמיר כדעת החכמת אדם ובפרט שכל ההיתר של בעלה בעיר שנוי במח'"
    4. הגר"א נבנצל שליט"א (מציון תצא תורה ח"א אות תרע"ה, אהל יעקב יחוד [דפו"ח] עמ' תקנ"א אות כ') – "שאלה: האם קיים ההיתר של בעלה בעיר אפילו כשמתייחדים בבית אחר שלא ידוע לבעל על סמך שבעלה בעיר, ודלא כדעת החכמת אדם. תשובה: לא".
    5. הגר"ע אויערבאך שליט"א (מציון תצא תורה ח"א אה"ע סוף הע' כ"ד) – "שנקטינן להחמיר כדעת החכמת אדם".
    6. עי' דברי סופרים (ס"ק פ"ו) – "אבל החפץ חיים פסק כדעה ראשונה ולמעשה קשה להקל בזה כיון שדעה הראשונה יש לה מקור מדברי הראשונים".
    7. משפט היחוד (פרק י"א סעי' ה') – "ולדינא אין להקל".
  1. **מיקל**.
     1. עי' יד אליהו (הל' איס"ב פרק כ"ב הל' י"ג, לפי הרמב"ם מחבר וסייעתו) – "יש לנו ללמוד מדברי רש"י שכתב דמסתפה מבעל השתא אתי דהא דאין חוששין בבעלה בעיר היינו דוקא כשהיא יושבת בביתה דשייך טעמא דמסתפה דילמא השתא אתי בעל אבל כשאינה בביתה והלכה עראי בבית אחר מהיכא תיתי לומר דמסתפה השתא אתי ופשיטא דאיכא משום יחוד וסברא אלימתא היא אבל מדברי רבינו שכתב מפני שאימת בעלה עליה נראה שאפילו בכל מקום זולת ביתה כל שבעלה בעיר אימתו עליה שלא לזנות וכן כתב הריב"ה ז"ל מפני שאימת בעלה עליה ולכן ליכא משום יחוד".
     2. חיד"א (יוסף אומץ סי' צ"ז, שיורי ברכה ס"ק א').
     3. חזו"א (דבר הלכה סי' ז' סעי' ב', הערות במסכת קידושין דף פא. ד"ה בעלה).
     4. דברי יציב (אה"ע סי' מ"ב, סי' מ"ג).
     5. יביע אומר (מעין אומר ח"ח פרק ב' סי' כ"א) – "שאלה: מה שנקטינן שאין דין יחוד כשבעלה בעיר, האם מדובר גם כאשר בעלה לא יודע היכן היא נמצאת הדבר מועיל. תשובה: מותר".
     6. ילקוט יוסף (אוצר דינים לאשה ולבת פרק ס' סעי' מ"ג) – "אשה שבעלה בעיר, אפילו אם הוא לא יודע היכן נמצאת אשתו עתה, אין איסור ייחוד, מפני שחוששת מבעלה, שמא יגיע עתה. וגם אם בעלה נמצא בשכונות המרוחקות של העיר, חשיב כבעלה בעיר".
     7. עי' מנחת איש (פרק ח' סעי' ב') – "ולענין הלכה המקילים בזה יש להם על מה שיסמוכו, וטוב שלא ינעלו את דלת החדר במפתח".
  2. **היתר ד"בעלה בעיר" כשנוסעת במכונית**.
     1. לכו"ע יש להחמיר.
        1. הגריש"א זצ"ל (קונ' הלכות יחוד [בוגרד] פרק ה' הע' ה' [לשונו מובא לקמן], תורת היחוד פרק ז' הע' ט"ו, אשרי האיש אה"ע ח"ב פרק ט"ז אות י"ב) – "היתר של 'בעלה בעיר' לא מועיל לנוסעת במכונית, באופן שיש בו משום יחוד. ולא מבעיא לחכ"א וסייעתו, דלא מהני היתר ד"בעלה בעיר" אא"כ בעלה יודע המקום שהיא נמצאת בו, אלא אפי' לחזו"א דההיתר הוא משום דדבר טבעי שאימת בעלה עליה כשהוא באותה העיר, מ"מ מסתברא שבמכונית וכדומה שהמקום אינו מוגדר כלל, לא תציל הסברא של 'בעלה בעיר'. וכוונתו, דכשהיא במכונית הרי יש לה הרגשה שמקומה אינו מוגדר, שהרי באפשרות המכונית ליסוע לעיר אחרת, וכבר מעתה פג פחדה והוי כמו שנמצאת בעיר אחרת".
     2. מיקל.
        1. הגרשז"א זצ"ל (נשמת אברהם ס"ק א' אות ד' ד"ה וכן [ריש עמ' ר"ח], שולחן שלמה רפואה ח"ג עמ' נ"ב, יחוד סעי' מ"ג) – "שמותר לאשה לנסוע באמבולנס בעיר ואפילו בלילה ואין בזה איסור יחוד לדעת המתירים בכל ענין אם בעלה בעיר".
        2. חוט שני (קונ' הלכות יחוד [בוגרד] פרק ה' הע' ה') – "שלפי דעת הסוברים שההיתר בבעלה בעיר שייך רק כשהוא יודע איפה היא, והוא יכול לבוא ולמצוא אותה, בנסיעה במכונית לא שייך ההיתר הזה. אבל לפי דעת המקילים שההיתר הוא בגלל שיש לאשה אימה טבעית מפני בעלה, גם בזה שייך ההיתר, הגר"נ קרליץ שליט"א [זצ"ל]. אמנם דעת הגרי"ש אלישיב שליט"א [זצ"ל] שבנסיעה במכונית לא שייך ההיתר של 'בעלה בעיר' אפילו לפי שיטת המקילים. מפני שהיא לא נמצאת במקום מסויים, אלא נוסעת, ואין לה אימה כלל".
  3. מראי מקומות – דבר הלכה (סי' ז' סעי' ב'), נטעי גבריאל (יחוד פרק ל"ז סעי' א'), הגר"מ גרוס שליט"א (תל תלפיות גליון ס"ג עמ' ל"ד).
     1. תשובות והנהגות (ח"ה סי' של"א אות ד', אורחות הבית פרק י"ד סעי' י"ט, סעי' כ"ב) – "דעת רבינו החזו"א שאפילו אם האשה בטוחה שבעלה לא יבוא עכשיו, שכן הוא עסוק במלאכתו באופן קבוע בשעות אלו או שאין האשה נמצאת בביתה ואין בעלה יודע היכן היא נמצאת, מ"מ קיים ההיתר של 'בעלה בעיר', שכן טבע האשה שיש לה אימה וחשש כשבעלה בעיר ולא תזנה, אמנם ה'חכמת אדם' ועוד אחרונים חולקים, ולכן ראוי להחמיר אא"כ הדלת אינה נעולה".
     2. נועם הלכה (יחוד, סי' י"א סעי' כ"ג) – "ובמקום הדחק יש להקל".

1. חכמת אדם: "בעלה בעיר" אך נתן לה רשות להתייחד.
   1. **מחמיר**.
      1. חכ"א (כלל קכ"ו סעי' ו', בינת אדם ס"ק כ"ז) – "ואם הלכה ברשות בעלה וכל שכן כשבעלה נתן לה רשות לדבר עם איש אחד דבר סתר ולסגור הדלת, דפשיטא דאסור".
      2. הו"ד בפת"ת (ס"ק ז').
      3. ח"ח (נדחי ישראל פרק כ"ד סעי' ו') – "ואם הלכה ברשות בעלה וכל שכן כשבעלה נתן לה רשות לדבר עם איש אחד דבר סתר ולסגור הדלת, דפשיטא דאסור".
      4. מסגרת השלחן (על קיצור שו"ע סי' קנ"ב ס"ק ט') – "וכן אם הלכה ברשות בעלה אסור להתייחד עמה בבית האחר דלא שייך לומר אימת בעלת עליה כיון שהלכה ברשות (חכמ"א ובינת אדם)".
      5. ליקוטי מנחת יצחק (סי' קמ"ח).
      6. הגרחפ"ש זצ"ל (יחוד - הלכותיו בקצרה עמ' י"ד הע' ג', **אמרי חיים פינחס נדה עמ' קכ"ט אות ט'**).
      7. עי' דברי סופרים (ס"ק פ"ו) – "אין להקל בזה לכתחלה וכן פסק החפץ חיים".
   2. **מיקל**.
      1. רדב"ז (סי' תתקי"ט) – "שנהגו במצרים שהולכות הנשים לעשות מלאכה בבית העכו"ם ... ותו דבעלה בעיר ואמר רבא בעלה בעיר אין חוששין משום יחוד".
      2. בנין ציון (ח"א סי' קל"ח) – "דבמגילה (דף י"ד) אמרינן דבורה דכתיב ודבורה אשה נביאה אשת לפידות מאי אשת לפידות שהיתה עושה פתילות למקדש והיא יושבת תחת תומר מאי שנא תחת תומר אמר ר"ש בן אבשלום משום יחוד ופירש רש"י שהוא גבוה ואין לו צל ואין אדם יכול להתיחד שם עמה כמו בבית עכ"ל ודרך דרוש אמרתי למה הקדים שהיתה אשת לפידות דלכאורה קשה מה חשש יחוד היה דהרי אמרינן בקידושין (דף פ"א) בעלה בעיר אין שם יחוד דאשה בעלה משמרה אבל י"ל דאיתא בתנא דבי אליהו (הובא בילקוט) אשת לפידות שהיתה עושה לפידות והיתה שולחת את בעלה להביאם לביהמ"ק בשילה עכ"ל פירוש שעל ידי זה נקראת אשת לפידות שבעלה נקרא לפידות על שם שילוחו ולכן כיון דהרבה פעמים לא הי' הבעל בעיר שישבה שם הוצרכה לישב תחת תומר משום יחוד וזהו מה דאמר הפסוק ופירש הגמרא מפני שהיתה אשת לפידות שהלך לפעמים לשילה היא ישבה תחת תומר לדון מפני היחוד".
      3. עי' דובב מישרים (ח"א סוף סי' ה') – "מ"מ נגד חומרת הבינת אדם דאינו מבואר בשום פוסק, בודאי יש לצרף שיטת הפוסקים הנ"ל דמקילין במקום הנוגע לפרנסה ... לצורך פרנסה יש להקל".
      4. חזו"א (דבר הלכה סי' ז' סעי' ג').
      5. גרי"ז (ברכת אברהם סוכה דף כה: ד"ה ולכאו') – "החכמת אדם ... דמתייחדים כאן עם רשות. ואמנם שאלתי את פי מרן הגרי"ז זצ"ל אם צריך לחוש לדברי החכ"א, והורה לי הלכה למעשה שאי"צ לחוש, דבגמ' כתיב בעלה בעיר".
      6. דברי יציב (אה"ע סי' מ"ב אות ה') – "מה שהחמיר בבינת אדם כשבא לביתה ברשות בעלה, הנה ברדב"ז הנ"ל [ח"ג סי' תפ"א] מבואר להדיא להתיר גם בכה"ג, (וע"ע בראש דוד ריש פרשת בשלח). ועיין פרישה סי' כ"ב אות כ"ו לענין אשה מלמדת, ובדרישה שם אות ז', ובח"מ ס"ק כ"א וב"ש ס"ק כ"ב. והראו לי שגם בשו"ת דובב מישרים סי' ה' העלה להלכה דלא כהבינת אדם וכתב שיחידאה הוא בזה".
      7. יביע אומר (שלחן יוסף ***אה"ע אות*** ל"ז) – "אשה שנתן לה בעלה רשות ללכת לבית פלוני, או שנתן לה רשות להסגר עם פלוני ביחוד כדי לדבר עימו, מהני בזה ההיתר דבעלה בעיר".
      8. עי' הגרח"ק זצ"ל (אהל יעקב יחוד [רק דפו"ח] עמ' תקמ"ג אות י"ט) – "שאלה: האם סומכים למעשה על בעלה בעיר לגבי אשה ישראלית שעובדת אצל יהודים בביתם, האם קיים ההיתר של בעלה בעיר שאפילו בבית אחר כשקורה מצב של יחוד אין איסור על סמך שבעלה בעיר, ודלא כדעת החכמת אדם. תשובה: יש מקום להקל".
      9. ***הגר"א נבנצל שליט"א (***אהל יעקב יחוד [דפו"ח] עמ' תקנ"א אות י"ט***) – "***שאלה: האם סומכים למעשה על בעלה בעיר לגבי אשה ישראלית שעובדת אצל יהודים בביתם. תשובה: כן".
      10. עי' קובץ הלכות יחוד (פרק ד' סעי' י"ג) – "אם בעלה נתן לה רשות לדבר ביחוד עם איש או שנתן לה רשות ללכת לביתו מהני ההיתר של בעלה בעיר, ורק יש לאסור כשאומרת שתסגור את הדלת על משך זמן, ולא יפתחו את הדלת אף כשמקישים על הדלת".
      11. תורת היחוד (פרק ז' סעי' ג') – "וכן עיקר להלכה".
      12. הגר"י ברקוביץ שליט"א (מכתב במייל) -

Question: Is it a yichud problem for me (a female) to see a male doctor during the evening in his home if his wife is not there? The doctor is not frum...If it is a problem, what can we do to get around the issue since evening is the only time I can go? Would it be okay to leave the office door open and the apartment door unlocked?

R' Y. Berkovits wrote: Preferably you should go with your husband - doesn't sound good. Al pi din it's muter because of בעלה בעיר - since it isn't לבו גס בה. [Although there's a חכמ"א that says that בעלה בעיר doesn't work if she had his permission to go - the minhag is lehakel.]

* + 1. Pocket Halacha Series (יחוד עמ' מ"ט).
    2. עי' מנחת איש (פרק ח' סעי' ג') – "והעיקר להלכה שהמקילים בזה יש להם על מה שיסמוכו, אך טוב שלא ינעלו את דלת החדר במפתח".
  1. **בשעת הדחק יש להקל**.
     1. אג"מ (אה"ע ח"ד סי' ס"ה אות כ"א) – "שהחכ"א אוסר, אבל **לא מסתבר כלל כדבריו** אבל כיון שהחכ"א אוסר עכ"פ יש להחמיר שלא בשעת הדחק אבל בשעה"ד אין לאסור".
  2. **דעת** הגריש"א זצ"ל.
     1. מיקל.
        1. הגריש"א זצ"ל (תורת היחוד פרק ז' הע' ה').
     2. מחמיר.
        1. הגריש"א זצ"ל (יחוד - הלכותיו בקצרה עמ' י"ד הע' ג', מנחת איש פרק ח' הע' ג', אשרי האיש אה"ע ח"ב פרק ט"ז אות ט', הע' י"ג) – "אם נתן לה בעלה רשות לדבר עם פלוני, והיא הלכה לדבר עימו, אסורה היא ביחוד עימו כשדלת החדר סגורה, ואין מועיל ההיתר של 'בעלה בעיר'. [והוסיף במנחת איש שזה שלא כדברי תורת היחוד פ"ז ס"ג, משמיה דרבינו. ושהציע הדברים לפני רבינו ואסר]".
  3. מראי מקומות – חוט שני (יחוד ס"ק ג' ד"ה להפוסקים, אות ג', ס"ק ט' ד"ה בעלה), נועם הלכה (יחוד, סי' י"א סעי' כ"ו, סעי' כ"ז).
     1. נטעי גבריאל (יחוד פרק ל"ח סעי' ה') – "הורשה לה בעלה לילך לדבר עם האיש, יש אוסרים יחוד אפי' שבעלה בעיר, ויש מתירין ובתנאי שלא ינעול הדלת במנעול, וכן נקטו המורים".
     2. ארחות טהרה (פרק כ' סעי' ל"ב) – "אם בעל מלאכה יהודי אחד בא לבית לעשות מלאכה כשבעלת הבית נמצאת שם לבד והבעל אינו שם, מותר בשני תנאים, תנאי א' שתהיה הדלת החיצונה של הבית פתוחה מעט ולא סגורה, אבל אם היא סגורה אף שאינה נעולה אסור, וזה מועיל רק כשעוברים שם אנשים. תנאי ב' שבעלה בעיר".
     3. משפט היחוד (פרק י"א סעי' ז') – "ולמעשה יש להכריע בזה כדלהלן: אם מתייחדים בביתו מהני אף אם הבעל נתן לה רשות, אבל אם מתייחדים במקום אחר שלא בביתו אין להקל, רק אם יש עוד צירוף כגון שגם הפתח לא נעול אף שהוא סגור".

1. לבו גס בה: הגדר.

גמרא (קידושין דף פא.) – "רב ביבי איקלע לבי רב יוסף, בתר דכרך ריפתא, אמר להו: **שקולי דרגא מתותי ביבי**. והא אמר רבה: בעלה בעיר אין חוששין משום ייחוד. שאני רב ביבי, דשושבינתיה הואי וגייסא ביה".

* 1. **בעלי ברית** – רש"י (דף פא. ד"ה שושבינתיה, "בעלת ברית לו").
  2. **שגדלה עמו או שהיא קרובתו** – טור (סעי' ח'), מחבר (סעי' ח'), לבוש (סעי' ח'), חכ"א (כלל קכ"ו סעי' ו'), פוסקים.
     1. ואם אינו רגיל ומקורב לקרובתו יותר מלשאר נשים לא מקרי לבו גס בה.
        1. אג"מ (אהלי ישרון יחוד הע' ק').
        2. דבר הלכה (סי' ז' סעי' ט"ז) – "ואם אינו רגיל ומקורב לקרובתו יותר מלשאר נשים לא מקרי לבו גס בה".
        3. חוט שני (יחוד ס"ק ט' ד"ה קרובתו) – "היינו דוקא כגון שגדלו יחד וכיוצא בזה, אבל עצם ידיעת קרובתם לא מיקרי לבו גס בה".
     2. מראי מקומות.
        1. הגרח"ק זצ"ל (שערי ציון ח"ב עמ' ת"ל אות כ"ה) – "שאלה: האם כל קרובה נחשב ללבו גס בה, או דוקא אלו שהוא בקשר עמם בדרך כלל. תשובה: יש לחוש".
  3. **עובדים ביחד**.
     1. מחמיר.
        1. ערה"ש (סעי' ו') – "כגון שנתגדלו ביחד או שהיא קרובתו או שיש להם איזה הכרה ע"י ענייני מסחר וכיוצא אסורים להתייחד אפילו בכה"ג כשבעלה בעיר".
           1. דבר הלכה (סי' ז' סוף סעי' י"ז, הע' י"ז) – "ערוך השולחן (נראה **כוונתו** הכירות תדירה כעין שותפות וכיו"ב)".
        2. עי' שבט הלוי (ח"ה סי' ר"ג אות ג') – "בענין לבו גס בה בבעלה בעיר, נו"נ האחרונים שם אם דוקא כעין בעלת בריתו וקרובתו או גם קרבת דעת בשאר דברים כגון למסחר וכיו"ב שכ' בס' עה"ש, האמת שיש סברא שקרבת מסחר אינו כבת בריתו וקרובתו, אבל המציאות בזה"ז מראה ברור וזה צריך להיות אמת המדידה בהלכות אלה שקרבת מסחר וכל מיני קרבות כיו"ב שמביאים לרבוי הדברים והעסקים בין איש לאשה מביאה עמה גם איזה קרבת ידידות, והלב נוטה ע"כ להחמיר לדונו כלבו גס בה".
        3. נטעי גבריאל (יחוד פרק ל"ו סעי' ד') – "כשעובדת במשרד אינו שייך ההיתר של בעלה בעיר, שהרי לבו של בעל בית גס בה כיון שעובדת בקביעות במשרד אחד ומכירים היטב זא"ז".
     2. מיקל.
        1. ציץ אליעזר (ח"ו סי' מ' פרק י"ב) – "ויש לדון מאין לקח לו הבעל ערוה"ש לפרש כזאת, בזמן שאנו רואים שרש"י מדגיש לכתוב דבעינן שתהא בעלת ברית לו, שאיך שלא נפרש המכוון שמתוך איזה קורבה וכדומה יש קשר אמיץ ביניהם, כפירוש המילים של בעלת ברית ולכן גייסא אהדדי, וגם הרמב"ם והטור והשו"ע מדגישים לפרש בכגון שגדלה עמו או שהיא קרובתו, ומשמע דס"ל דבעינן דוקא קירבת דעת כזאת של כמי שגדלה עמו או שהיא קרובתו. ומצאתי בספר שער יוסף בתשובות שבסוף הספר בסימן ג' בסופו שכותב באמת לפרש בכזאת דמדכתבו הר"מ והסמ"ג והטור דגס בה היינו שגדלה עמו או שהיא קרובתו, ורש"י כתב שושבינתיה בעלת ברית לו, צריכים שיהא גס בה בסוג זה, ועפי"ז כותב לאפוקי מזה איש ישראל שעסקו עם הנשים דנהי דגס בהו מ"מ נראה דאינו גס בהו בסוג זה שכתבו הפוסקים ז"ל ע"ש, הרי דס"ל בהדיא דלא כהערוה"ש דכייל בזה גם כשיש להם איזה הכרה ע"י ענייני מסחר וכדומה. ומינה דמכ"ש דשכינה כנ"ל לא מיקרי גס בה אם לא שאנו רואים דגייסא בה טובא כבעלת ברית וכמי שגדלה עמו או קרובתו".
     3. מראי מקומות – אוצר הפוסקים (ס"ק ל"ג ד"ה וכתב).
        1. הגר"ד פיינשטיין זצ"ל (ודברת בם ח"א סי' ר"ז ד"ה ולענין) – "דהערה"ש (כב, ו) שפירש שיש להם 'איזה הכרה' צריך לפרש כוונתו דרגיל לדבר עמה לגבי העסק ושאר דברים וממילא יש קירוב קצת עי"ז, ואה"נ ע"פ רוב אפשר דשייך זה במשרד וכדומה ולכן צ"ע איך ינצל מאיסור יחוד היכא דעוסקות עמו שייך בו איסור יחוד, והוי כלבו גס בה כמש"כ".
  4. **שכנים**.
     1. מיקל – ציץ אליעזר (ח"ו סי' מ' פרק י"ב, לשונו מובא לעיל).
  5. **משרתת גויה**.
     1. הגרח"ק זצ"ל (***מציון תצא תורה ח"א אה"ע סוף הע' ל"ג***) – "שהמשרתת כן נחשבת כלבו גס בה כלפי הבעל הבית ולכן יש להחמיר אפילו כשבעלה בעיר".
     2. ***הגר"א נבנצל שליט"א (מציון תצא תורה ח"א אות תרפ"ד,*** אהל יעקב יחוד [דפו"ח] עמ' תק"נ אות י"ח***) – "שאלה: משרתת גויה שמנקה בבית ישראל האם היא נחשבת כלבו גס בה לענין חשש יחוד. תשובה: יתכן".***
     3. ***משנת היחוד (עמ' קל"ח) – "מצוי אצל משפחות רבות בעיקר בחו"ל, שמעסיקים משרת או משרתת נכרים בביתם ודרים עמהם באופן קבוע במשך שנים, ופשוט שלאחר זמן שנתרגלו זה לזה ובעלי הבית מתייחסים אל המשרת בחביבות, מיקרי לבו גס בה ואסורה להתייחד עמו הגם שבעלה בעיר, ולפיכך אין להעסיק משרת אלא משרתת כמקובל ושכיח, דהא לגבי הבעל אין נ"מ דבלא"ה אסור להתייחד עמה לא מיבעיא אם אינה נשואה אלא אפילו היתה נשואה, דהא הנכרית אין בעלה משמרה אא"כ נמצא עמה וכמו שנתבאר לעיל. ושו"ר בשו"ת ישכיל עבדי ח"ד (בשאלת שלום חאה"ע ס"ס ד) שכתב שמשרת ומשרתת העובדים אצל בעה"ב, גיסי אהדדי. ואותם המעסיקים לכמה שעות בשבוע עוזרת בית והיא אשה ישראלית נשואה, בדרך כלל אין לדון את אבי המשפחה כלבו גס בה, לא מבעיא כשאינו נמצא ע"פ רוב בביתו בשעות עבודתה אלא אפילו אם נמצא בביתו, כל שאינו מדבר עמה כי אם לצורך ובקצרה, לא הוי בגדר לבו גס בה".***
  6. ***משרתת יהודיה****.*
     1. *הגרח"ק* זצ"ל *(אהל יעקב יחוד עמ' תקל"ט אות ד') – "אשה חרדיה שמגיעה לבית יהודי פעם אחת בשבוע, והיא מנקה שם ועוזרת להם, האם היא נחשבת כאשה שלגבו גס בה לענין בעל הבית, שלפי זה יש אומרים שלא יועיל ההיתר של בעלה בעיר. תשובה: כן".*
     2. ***הגר"א נבנצל שליט"א (מציון תצא תורה ח"א אות תרפ"ה,*** אהל יעקב יחוד [דפו"ח] עמ' תקנ"א אות כ"ג***) – "****שאלה: אשה חרדית שמגיעה לבית יהודי פעם אחת בשבוע, והיא מנקה שם ועוזרת להם, האם היא נחשבת כאשה שלבו גס בה לענין בעל הבית, שלפי זה יש אומרים שלא יועיל ההיתר של בעלה בעיר. תשובה: אם אינו מראה קירבה אין כאן לבו גס בה".*
  7. מראי מקומות – דבר הלכה (סי' ז' סעי' ט"ז - סעי' כ'), שער היחוד (עמ' קס"א אות ו'), הגרח"ק זצ"ל (הליכות חיים ח"ב אות שכ"א, "הכל לפי הענין"), הגר"ד פיינשטיין זצ"ל (קונ' יד דודי עמ' ר"ה אות ט"ו), קובץ הלכות יחוד (פרק ד' סעי' ל' - סעי' ל"ה), הגר"ש פעלדער שליט"א (שיעורים משלחן גבוה עמ' ח').
     1. ברכי יוסף (יו"ד סי' רס"ז ס"ק ז') – "ובאמת דלכאורה ההיא דלא תלמד אשה סופרים היא ראיה לאסור ליקח משרת אף אשה דיש לה בעל, כההיא דללמד תינוקות. ונראה דבההיא טעמא **משום דגייסא** באביהן של תינוקות הבאים יום יום אצלה, ולגבי מי שגס בה לא מהני בעלה בעיר".
     2. חלקת יעקב (ח"ב סי' י"ז, אה"ע סי' ס"ו אות ד') – "עכ"פ בלבו גס בה אסור כמבואר להדיא בגמרא גבי ר' ביבי שאסור עם אשתו דר' יוסף משום שלבו גס בה - חזינן, דגס בה **אין הכוונה** דווקא בכוונות ומחשבות זרות, רק כשהוא מכיר אותה בטוב, וכלשון רש"י בשם בעלת ברית לו, או כלשון השו"ע שגדלה עמו או שהיא קרובתו, א"כ ממילא בני"ד נמי מקרי גס בה דאין לך גס בה יותר מזה שמגדלה בביתו".
     3. ***אג"מ (מסורת משה ח"ג אה"ע אות ל"ד, עמ' שט"ו)*** – "ושאלתי ומה היא הגדרת 'לבו גס בה' האם איש ובנות דודתו נחשבים בגדר לבו גס בהן. והשיב רבינו 'גס בה' אין פירושו שלפעמים מדברים זה עם זה, אלא פירושו **שהם כחברים טובים, מספרים מעשיות שקורים זה לזה** ודברים כאלו".
     4. הגרשז"א זצ"ל (נשמת אברהם ס"ק א' סוף אות ג', אסיא חנ"ט עמ' י"ז אות ט"ו ס"ק ב') – "כמדומני שאם הוא רופא בית וכבר בדק אותה הרבה פעמים, אפשר דחשיבי כגייסי אהדדי ולא מהני כלל מה שבעלה בעיר".
     5. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש אה"ע ח"ב פרק ט"ז אות כ"ח) – "ליבו גס לגבי יחוד, היינו שרגילים לדבר ביחד".
     6. הגר"א נבנצל שליט"א (מציון תצא תורה ח"א אות תרע"ג, אהל יעקב יחוד [דפו"ח] עמ' תקנ"ד אות ל"ח) – "שאלה: ומה הגדר של חשש יחוד בנשים שלבו גס בהן מי נחשב כלבו גס בהן. תשובה: כל מיני חביבות".
     7. הגר"י בעלסקי זצ"ל (אהל יעקב יחוד עמ' תקנ"ד [דפו"ח, עמ' תקע"ה] אות כ"ח) – "מהו הגדר של לבו גס בה. והשיב: קשה לתאר הגדר בזה, ואם שוחק עם נשים, הרי זה לבו גס בה".

הגר"י בעלסקי זצ"ל (אהל יעקב יחוד עמ' תקנ"ד [דפו"ח, עמ' תקע"ה] אות כ"ז) – "האם חתן וכלה לבו גס בה. והשיב: ברוב פעמים לבו גס בהם".

* + 1. הגר"י ברקוביץ שליט"א (מכתב במייל) -

Question: My brother is coming to stay for a week. What yichud problems are there for him to stay in our home with my wife? Rebbi told me in the past that if not 'libba gas ba' and if baalah ba'ir then it's okay and there is no problem of yichud. Is this correct? And could Rebbi give a clear definition of what 'libba gas ba' means, (i.e. what questions to ask)?

R' Y. Berkovits wrote: Uninhibited and not self-conscious in his presence.

הגר"י ברקוביץ שליט"א (מכתב במייל) -

Question: My wife teaches a nine year old boy in the house. Is there a problem of yichud? I learn nearby.

R' Y. Berkovits wrote: Has a din of בעלה בעיר that there is no issue of yichud unless לבו גס בו. Hard to imagine that a teacher student relationship of this nature is לבו גס בו.

* 1. **יש מצד האיש ענין של ליבו גס בה, אבל לא מצד האשה**.
     1. מחמיר: דינו כליבו גס בה.
        1. עי' ראש פינה (חלקת השדה ס"ק י"א) – "ולכאורה יש לי להסתפק, אם היא אינה יודעת שבעלה בעיר, רק האיש המתיחד יודע, אם יש איסור בזה, כי י"ל דהוא ג"כ מתירא מבעלה [ובאמת בגמ' אינו מפורש טעם ההיתר אי מחמת אימתא דידיה או דידה, ואולי באמת הטעם הוא משום אימתא דידיה]. ויש לי להוכיח דין זה ממ"ש ואם היה לבו גס בה כו' לא יתיחד כו, ומה בזה שהוא גס בה וכי מפני זה היא אין אימת בעלה עליה [וי"ל דאז מסתמא היא ג"כ גסה בו, אבל א"כ הו"ל למימר הכי ואם היא גסה כו'], אלא ודאי דעיקר הטעם משום דאימת בעל עליו [ד] כשיבוא ויראהו מתיחד יתפוס אותו כזנאי, משא"כ כשהוא גס בה ורגיל שם לא יתפוס אותו כזנאי, ומ"ש בשו"ע אימת בעל עָלֵיה, י"ל דהיינו עליה דהאיש, וצ"ע".
        2. אג"מ (מסורת משה ח"א אה"ע אות נ"א ס"ק ב') – "והשיב רבינו שאף שלא מסתבר שיש מציאות כזאת, מ"מ אם יש מקרה שיש מצד האיש ענין של ליבו גס בה, גם אם אין ענין זה מצד האשה, יש את אותה החומרא"'.

1. לבו גס בה: הלכות.
   1. **כשהבעל נמצא בתוך הבית וכדו'**.
      1. מיקל.
         1. מאירי (קידושין דף פ: ד"ה פירוש) – "ויתבאר בגמרא ביחוד אם בעלה בעיר מותר שאימתו עליה ואם היה זה גס בה כגון שגדלה עמו או שהיתה קרובתו אסור אף כשבעלה בעיר **עד שיהא בבית**".
         2. כסא אליהו (אה"ע סי' כ"ב אות ב' ד"ה וראיתי) – "ידי אליהו ... דאפילו לרש"י והר"ן ז"ל לא אמרו דאיכא איסור אלא כשהבעל הולך לו מן הבית אבל עם הוא בבית' ליכא איסורא ולפיכך הקשו לרב יוסף א"ד ז"ל יעו"ש. ולי הצעיר דבריו תמוהים דאם היה רב יוסף בבית' אפי' גס בה מאי איסורא איכא ולמה הוצרך לאפוקי דרגא שמא ירד רב ביבי והנה הוא שם יהיו שלשתן למט' כמו שהיו למעלה לעת האוכל אלא ודאי מוכרח לומר שהיה בדעתו לצאת החוצה ודוק".
         3. חיד"א (שער יוסף סי' ג' ד"ה והנה, עי' שיורי ברכה ס"ק א') – "ידי אליהו ... וא"נ דהוות גייס' ביה כיון שרב יוסף היה בבית ליכא למיחש למידי, ואין לומר דשאני רב יוסף הואיל ומאור עינים הוה, דא"ה אעיקרא מאי מקשה אפי' בלא גייסא ביה עיניו בל חזו במה אינון עסקין, ותו נראה דהא בורכא היא, דאפילו דרב יוסף הוא מאור עיני' וגייסא ביה, כל שהוא עמהם בבית אימתא דמרא עלה ופשיט' דלא אתו לידי איסורא, דמסתפה דילמא קרי לה למידי והיא עסוקה בדבר אחר, וכן רב ביבי, והרי אכלו שלשתן מעיקרא ...".
         4. אור שמח (איס"ב פרק כ"ב הל' י"ב) – "נראה דהך אשה שבעלה בעיר אם היתה עם עוד נשים אסור אדם להתייחד עמהן, ממש"כ רבינו בהלכה ח', לא תתייחד אשה אחת אפילו עם אנשים הרבה עד שתהיה אשתו של אחד מהן שם, ולמה בעינן שתהא האשה ובעלה עמהן, הלא יש כאן אשה שבעלה בעיר, ואין עליה משום יחוד, ותו הויא שומר להם, וע"כ דאע"ג דעליה אין איסור יחוד, לחברתה לא מזדהרא, וחברתה אינה בושה ממנה, ואולי איירי תמן רבינו שהוא גס עמהן, לכן בעי שיהא בעלה עמה שם, ודוק".
         5. דבר הלכה (סי' ז' סעי' כ"ב) – "היכא שבעלה בחדר הסמוך או באותו חצר אין איסור יחוד אפי' עם מי שלבו גס בה (כ"מ מהבני חיי, מעשה רוקח, מרן החיד"א), ומשמע שכשהבעל ישן באותו חדר אין איסור שיהא ישן שם אפי' מי שלבו גס בה".
         6. הגרח"ק זצ"ל (אסיפת יצחק כ"ו תמוז תשס"ה, אהל יעקב יחוד עמ' תקל"ט אות א') – "שאלה: אם יש בבית בעל ואשתו ואיש אחר שנחשב לבו גס בה (בנוגע האשה) ובלילה הבעל נכנס לחדרו לישן, ואשתו ואיש אחר נשאר בחדר אחר ביחד, האם יש איסור יחוד. תשובה: אין איסור יחוד".
         7. קובץ הלכות יחוד (פרק ד' סעי' כ"ט) – "היכא שהבעל בחדר הסמוך או באותו חצר, **אפילו אם הוא ישן**, אין איסור יחוד אפילו עם מי שלבו גס בה".
         8. נטעי גבריאל (יחוד פרק ל"ה סעי' ב') – "אם בעלה נמצא בקירוב מקום (ודרכה) [ודרכו] להכנס לפעמים למקום היחוד, אין איסור להתייחד אפילו עם אדם שלבו גס בה".
         9. דברי סופרים (ס"ק צ"א) – "אבל אם הוא בבית מותר. ואפילו הוא בחדר אחר. ואם הוא באותו חדר מותר אף כשהוא ישן".
      2. מיקל, אא"כ סומא.
         1. עי' רד"ל (קידושין דף פא. ד"ה בעלה, עי' ד"ה שאני [לענין סומא, לשונו מובא לעיל]) – "ערש"י ותוס'. וי"ל **דבבעלה עמה ממש** מודה רש"י דאין חוששין כלל ליחוד ואפי' בחד ופריץ, ובדרך בעלה משמרה (עמש"ל), וכמו אשתו משמרתו דמתני'. ולכאורה ק"ו הוא מעובד כובבים ... אלא לענין בעלה בעיר הוא שסובר רש"י דאיסורא איכא, ואפשר יצא לו זה מלשון אין חוששין משום יחוד, ולא אמר מותר להתייחד".
         2. חבלים בנעימים (ח"ג סי' ק"ו אות א') – "ונראה דדוקא בסומא כמו הכא אסור אפי' בעלה בבית אבל באדם אחר אפי' אם גס בה כשושבינתי' מ"מ אין אסור רק בעלה בעיר אבל בבית שרי".
      3. מראי מקומות.
         1. יד אליהו (הל' איס"ב פרק כ"ב הל' י"ג) – "ומאי דפריך לרב יוסף מדרבה הכי פריך שהרי לרבה דאין חוששין להלקות אבל איסורא איכא לא אמר לה אלא בבעלה בעיר אבל כשבעלה עמה בבית פשיטא דאפילו איסורא ליכא".
   2. **עם ג' נשים שלבו גס בהן**.
      1. עי' לעיל סעי' ד', לשיטות ומראי מקומות.
   3. **עם ב' אנשים, ולבה גס באחד מהם**.
      1. עי' לעיל סעי' ה', לשיטות ומראי מקומות.
   4. מראי מקומות.
      1. הגרח"ק זצ"ל (שערי ציון ח"ב עמ' תכ"ט אות י"ח) – "שאלה: בעלה בעיר וליבו גס בה דקיי"ל לאיסור בייחוד, האם הוא איסור דאורייתא [דהיינו האם משום שליבו גס בה הדר דינא לאיסור דאורייתא]. תשובה: אולי".
2. פתח סתום ולא נעול - סעיף ט'.

גמרא (קידושין דף פא.) – "אמר רב יוסף: פתח פתח לרשות הרבים אין חוששין משום ייחוד".

* 1. **גירסת הרשב"א** (ח"א סי' אלף רנ"א [במכון ירושלים, "אין זה יחוד"]) – "והגפת דלתות שאמרת אין זה [יחוד] [יסוד] עד שיהא בית נעול דתרעא טריק בירושלמי שער נעול במנעול משמע".
     1. אין זה "יסוד" עד שיהא בית נעול (גבי סוטה).
        1. ב"י (אה"ע סי' י"א ס"ק א' ד"ה ומ"ש רבינו גבי. הגירסא לפנינו בין במכון ירושלים, בין מכון המאור).
           1. מגיה על הב"י (מכון ירושלים שם הע' י"ב) – "כך היא הגירסא בכל ג' דפוסים ראשונים שנדפסו בחיי מרן. והנדפס בב"י בדפוסים האחרונים והגפת דלתות שאמרת אין זה יחוד הוא ט"ס, וכפי שיבואר ...".
        2. מראה פנים (ירושלמי כתובות דף מה:).
        3. בית מאיר (שו"ת רע"א ח"א סי' ק' ד"ה וכן) – "אמת שם הוא לשון הרשב"א והגפת דלתות שאמרתי אין זה יחוד עד שיהא הבית נעול במנעול, אבל באמת זהו ליתא כדמוכח מהש"ס דדייקא פ"פ לרה"ר הוא דאין בה משום יחוד ואיכא למידק מיניה הא פתח סתום אפילו אינו נעול והוא פונה לרה"ר או פתוח לחצר, והוא עמה ביחוד בהבית הוי יחוד, וכן משמע מדאמר רב כהנא שם בקידושין (דף פ"א) אנשים מבפנים ונשים מבחוץ חיישינן משום יחוד, ופירשו דשמא יצא אחד מהם ויתיחד עם הנשים, הרי אף אם נימא דבחשש שיצא לחדר האנשים שבתוכו, ומה חשש יחוד וכו' א"ו אפילו בלא סגירת מנעול הוי יחוד וה"נ מוכח מהרא"ש ... ובהרשב"א ט"ס והעיקר כגירסת הב"י, וכן העתיקו הפי' שעל הירושלמי פ' המדיר, דהיינו והגפת הדלתות שאסרת אין זה יסוד עיין שם, וק"ל, וכן מוכח מתשו' הרשב"א גופא דהרי ...".
        4. רע"א (ח"א סי' ק"א ד"ה מ"ש מעכ"ת) – "מ"ש מעכ"ת נ"י לסתור דברי, די"ל דכל סגור במנעול הוי כיעור, וההיא דשו"ת הרשב"א ע"כ הגירסא אין זה יסוד וכו', דבריו נכונים ומוכרחים בשו"ת רשב"א, דבודאי גם בלא סגור יחוד מקרי".
     2. אין זה "יחוד" עד שיהא בית נעול.
        1. מבי"ט (ח"א סי' רפ"ז) – "וא"כ הגפת דלתות אינו יחוד עד שיהא נעול כמו שכתב הרשב"א ז"ל תשובת ארנ"א וכתב דטעמא דכל שאינו במנעול ירא הוא שמא יכנס אחר שלא ברשות וכענין".
        2. רדב"ז (סי' קכ"א) – "וז"ל הרשב"א ז"ל בתשובה סימן תרנ"א והגפת דלתות שאמרת אין זה יחוד עד שיהיה בית נעול".
        3. בנין ציון (ח"א סי' קל"ח).
        4. צמח צדק (אה"ע סי' כ"ד קיצור א').
        5. מגיהעל שו"ת רע"א (מכון המאור, סי' ק' הע' ט"ז) – "הנוסח שלפנינו בב"י אין זה יחוד, הוא עפ"י הגהות מהרל"ח שהגיה כן בב"י. וכנראה הגיה כן עפ"י שו"ת הרשב"א וכן עפ"י הענין, דאין ביאור לנוסח אין זה יסוד דחסר ההמשך. וכן העיר הבנין ציון שם. עוד י"ל דבשו"ת רדב"ז (ח"א סי' קכא) ומבי"ט (ח"א סי' רפז) מעתיקים מתשובת הרשב"א אין זה ייחוד. וכ"ה הרשב"א דפוס ראשון וגם בשו"ת הרשב"א כתב יד. כך שהנוסח הנכון הוא אין זה ייחוד. ובטור החדש עם ב"י (מכון ירושלים) החזירו זו בטעות זו לקדמותה, וע"ש בהערה יב. **ולא עמדו על שורש הדבר**".
     3. מראי מקומות – פת"ת (ס"ק ח'), מהרש"ם (ח"ב סוף סי' ע"ו, מפתחות שם, לשונו מובא לקמן).
  2. **מחמיר**.
     1. עי' יד רמ"ה (קידושין דף פא. ד"ה ואמ', עי' הע' כ"ט) – "ואמ' רב יוסף פתח פתוח לרשות הרבים אין חוששין לה משום יחוד. פי' והוא פתוח".
     2. בית מאיר (שו"ת סי' מ"ט, שו"ת רע"א ח"א סי' ק' ד"ה וכן) - לשונו מובא לעיל.
     3. רע"א (סי' ק"א ד"ה מ"ש מעכ"ת) - לשונו מובא לעיל.
     4. רד"ל (קידושין דף פא. ד"ה פתח) – "יש להסתפק אם פי' פתוח ממש שרואין העוברים לר"ה הנעשה שם, או סגי בפתוח שאינו נעול (וכמו לענין סתירה ויחוד של דבר מכוער בירושלמי פ' המדיר, שאמרו שם תרעא טריד סוטה מוגף צריכה, פי' סתום ואינו נעול, ופסקו שם הפוסקים לקולא) שיהיה יראים פן יכנס עליהם אחד מבני ר"ה פתאום, וראשון עיקר".
     5. מקוה ישראל (סי' י"ב ס"ק ז') – "עיין בפ"ת בשם תשובת רעק"א דאם פתח סתום אפילו אינו נעול אסור".
     6. בית שלמה (ח"א סי' מ"ח, כ"ח-ב') – "אי בעינן שיהיה פתוח לגמרי דוקא, או נימא דכיון שאינו נעול במנעול פתוח קרינן ביה עכ"ד. הנה לע"ד כל שאינו פתוח לגמרי לא מקרי פתוח בלשון הש"ס, וראיה לזה מפ"ק דשבת גבי אסקופה משמשת שתי רשויות ... ועוד ראיה יותר ברורה מש"ס בכמה דוכתי דמייתי הא דאמר ר"י אמר שמואל שלמים ששחטן קודם שיפתחו דלתות ההיכל פסולין, שנאמר ושחטו פתח אהל מועד בזמן שפתח היכל פתוח, ולא בזמן שהוא נעול, וע' ברש"י זבחים ד' נ"ה ע"ב ד"ה בזמן ושם בזבחים קאמר פשיטא מוגף כנעול דמי ע"ש, והיינו דעכ"פ לא מקרי פתוח".
     7. עי' מסגרת השלחן (על קיצור שו"ע סי' קנ"ב ס"ק י') – "וזה לשון ספר היראה לרבינו יונה, ואיזהו יחוד, פתח נעול במפתח או במנעול שבפנים, וטוב לו ליזהר בפתח הפתוח לרשות הרבים שיהא הפתח פתוח לגמרי עכ"ל, וכן כתב בפת"ש סק"ח בשם תשו' הרשב"א והרדב"ז דאין יחוד עד שיהא הבית נעול במנעול. אכן דעת רעק"א ובית מאיר דט"ס הוא בתשובת הרשב"א וגם בפתח סתם אפי' אינו נעול והוא פונה לר"ה או פתוח לחצר והוא עמה ביחוד בהבית הוי יסוד והביאם בפת"ש שם ובסימן י"א סק"ח ולכן צריך להחמיר היכא דאפשר".
     8. שבט הלוי (ח"ה סי' ר"ג אות ד', אות ז') – "כתבתי בעניי להחמיר כדעת המחמירים בדלת סגורה שלא יקרא פתח פתוח".
  3. **מיקל**.
     1. רבינו יונה (ס' היראה ד"ה ד"ה אל תתיחד, [הוצאת זילבר אות רל"ה]) – "ואיזה הוא יחוד, סגור במפתח או במנעול זהו יחוד האמור בתורה (דברים י"ג, ז'): 'כי יסיתך אחיך בן אמך' וגומר".
     2. מבי"ט (ח"א סי' רפ"ז) - לשונו מובא לעיל.
     3. רדב"ז (סי' קכ"א) - לשונו מובא לעיל.
     4. בנין ציון (ח"א סי' קל"ח) - לשונו מובא לקמן.
     5. עזר מקודש (על סעי' ט') – "ודאי לא פלוג חז"ל וכל שיש צד מרתת אין חשש תמיד וכן קיימא לן להדיא בה' יי"נ שכל שיש צד כניסה גם שהדלת סתום כל שאינו סגור אין חשש וממילא כן הוא בזה ודברי חז"ל עניים במקום זה ועשירים במקום אחר וממילא שווים בזה גם שהיה מקום לחלק".
     6. עי' ערה"ש (סעי' ו') – "אם יש פתח פתוח לרה"ר ואינה נעולה אין איסור בדיעבד ביחוד".
        1. ציץ אליעזר (ח"ו סי' מ' סוף פרק י"א) – "תמוה בעיני דברי הערוך השלחן בסי' כ"ב סעי' ו' שפוסק להיפך מזה, דלענין בעלה בעיר כותב דאין חוששין להתייחד מפני שאימת בעלה עליה ורק מוסיף וכותב די"א [היא דעת רש"י] דלכתחלה אסור. ואילו לענין פתח פתוח לר"ה פוסק להלן מזה באותו סעי' בסתמא דאם יש פתח פתוח לרה"ר ואינה נעולה אין איסור בדיעבד ביחוד ע"ש. ותמוה מאין לקח זה לומר דכו"ע מודים דבפ"פ לרה"ר יש מיהת איסור לכתחילה ורק בדיעבד אין איסור, הרי בטור ושו"ע כתוב בהדיא בלשון דאין חשש להתייחד שם עם הערוה, ולשון זה של אין חשש משמע שמותר אפילו לכתחילה".
     7. עי' מהרש"ם (ח"ב סוף סי' ע"ו, מפתחות שם) – "ומ"ש בפנים בשם תשו' רע"א להקל ושלא הביא מירו' ורשב"א כלל שוב עיינתי שם וראיתי שהביאו וכתב שהוא ט"ס ברשב"א ופסקו הב"מ ורע"א להחמיר בזה ואני מצאתי בתשו' מבי"ט ח"א סי' רפ"ז שפסק בפשיטות להקל דבכה"ג ל"ה יחוד והראני בספר היראה לרבינו יונה וז"ל אל תתייחד עם שום אשה אפי' בתך או אחותך. (וצ"ע דהא עם בתו מפורש בש"ס וש"ע רס"י כ"ב להתיר וגם עם בת בתו מבואר בב"ח להתיר וע"ש בפת"ש סק"ב וגם עם אחותו מותר דרך ארעי וע"ש בב"ש בשם הרא"ש וצ"ל שכ"כ דרך חסידות וחומרא בעלמא) ואפילו פנויה וכו' ואיזו הוא יחוד סגור במפתח או במנעל זהו יחוד האמור בתורה וכו' ואפילו עם ב' נשים וטוב ליזהר אפי' בפתח פתוח לר"ה מלשבת עם אשה אחת עכ"ל. ומפורש להקל מדינא ומצאתי בשו"ת בנין ציון סי' קל"ח שהאריך בענין זה והביא מתשו' רע"א הנ"ל וגם מתשו' מבי"ט ורדב"ז וכתב שהגהת הב"מ בתשו' רשב"א במ"ש שאין זה יחוד דצ"ל שאין זה יסוד הוא דחוק וקשה להבין והביא ראי' ממגילה ...".
     8. נודע בשערים (מנדלבום, ח"ב סי' י"ד ד"ה ומדברי).
     9. דובב מישרים (ח"א סי' ה' ד"ה אך) – "ואמנם בשו"ת רע"א שם העלה להחמיר ורק בפתוח ממש ליכא משום יחוד, ועיין בפתחי תשובה שם [סק"ח] שהביא מהרדב"ז [ח"א סי' קכ"א] כדברי הרשב"א, וכן הביאו משו"ת המבי"ט ח"א סי' רפ"ז שפסק כן להדיא להקל. ובספר היראה לרבינו יונה [אות רל"ה] מבואר בזה"ל ... א"כ מבואר להקל".
     10. אור שמח (שו"ת סוף סי' ד' ד"ה עתה).
     11. חזו"א (דבר הלכה סי' ג' ס"ק ו', עי' חזו"א אה"ע סי' ל"ב סעי' א, מעשה איש ח"ד עמ' ק"ע) – "התיר לשואל אחד היחוד בפתח סגור ללא מנעול, בקומה שניה או שלישית, (ההיתר היה ביום), ונשאל: הלא דופקים לפני שנכנסים. והשיב: יש 'פרא אדם' שנכנס בלי לדפוק! (ספר 'דבר הלכה', דיני יחוד, הוספות חדשות עמ' קפ"ח). [אגב, למדנו הערה נוראה: הנכנס בלי לדפוק על הדלת - הריהו פרא אדם'!]".
     12. ישועת משה (מכתב בס' יחוד - הלכותיו בקצרה עמ' ז' אות ב').
     13. קהלות יעקב (קריינא דאיגרתא ח"ב מכתב קכ"ב, דפו"ח ח"ב מכתב תכ"ט) – "הנה הגרעק"א בתשובה סי' ק' הביא בשם הרשב"א ז"ל דכל שהדלת אינה סגורה במסגר אע"פ שהדלת מוגף נקרא פתח פתוח לרה"ר שאין בו משום יחוד, כיון שיכול כל אדם לכנוס שלא בידיעתו והגרעק"א ז"ל צדד להחמיר בכזה והגאון מטשעבין ז"ל בספרו דובב מישרים ח"א סי' ה' הביא מכ"פ להקל בזה ושכ"כ רבינו יונה ז"ל בספר היראה, וכן שמענו שמרן החזו"א הי' מקיל בזה ומה שהכניסה הוא דרך חצר ג"כ נקרא פתוח לרה"ר כיון שהרבים מהרה"ר יכולים ליכנוס כשירצו אין זה יחוד ונחשב פתח פתוח לרה"ר. ובפרט שיש לה בעל העובד בת"א אשר כמעט ברור שכהיום ב"ב ות"א עיר אחת ממש מכמה שנים [שאין ביניהם הפסק לחלקן לשתי עיירות], וא"כ הו"ל בעלה בעיר, ובפרט בזמנינו שיכול לבא ממקום עבודתו בשעה קלה ע"י טקסי נראה דודאי זה נקרא בעלה בעיר, אך א"צ לכ"ז כי מצד פתח פתוח לרה"ר כבר נתבטל היחוד".
     14. עי' שערים מציוניים בהלכה (סי' קנ"ב ס"ק ה', קונ"א שם).
     15. ציץ אליעזר (ח"ו סי' מ' פרק י"ב סוף אות ח', עי' פרק י"א) – "דחשיב פ"פ גם עם סגורה הדלת אם רק לא נעולה במפתח".
     16. יביע אומר (מעין אומר ח"ח פרק ב' סי' כ"ט) – "שאלה: לגבי דין יחוד שדלת סגורה ולא נעולה מותר, וציינתי לרבנו שאמרתי לשואל להחמיר. שאלתי היא על עיקר הדין הרי לכאורה כולם דופקים בדלת הבית וכל עוד שלא פותחים להם, הם לא נכנסים. א״כ מדוע זה מותר. תשובה: יש חצופים נכנסים שבכל אופן, ולכך מפחדים".
     17. עי' הגרח"ק זצ"ל (אהל יעקב יחוד עמ' תק"מ [דפו"ח, עמ' תקמ"א] אות ח') – "איש צלם שמגיע לגן של תינוקות ויש שם גננת, והילדים בגיל חמש שלכאורה לא הגיעו לגיל ששומרים על היחוד, האם חייבים לפתוח הדלת בכה"ג כיון שהם לא מצילים מיחוד, או אפשר לסמוך על מה שהדלת סגור ולא נעול. תשובה: כן".

עי' ***הגרח"ק*** זצ"ל ***(שערי ציון ח"ב עמ' תכ"ז אות ה') – "שאלה: פתח שהוא סגור ולא נעול האם אפשר להקל בזה בייחוד. תשובה: אם כל א' יכול ליכנס יש להקל ביום".***

* + 1. הגר"י בעלסקי זצ"ל (אהל יעקב יחוד עמ' תק"נ [דפו"ח, עמ' תקע"א] אות ג') – "מהו אופן ההיתר פתח פתוח, האם צריך שיהא פתוח ממש, או סגי אם הוא לא נעול. והשיב: יש להתיר כ"ז שאינו נעול, ואם לבו גס בה מותר רק אם פתוח ממש".
    2. קובץ הלכות יחוד (פרק ט' סעי' ד') – "דלת שאינה נעולה (אע"פ שהיא סגורה) נחשבת כפתוחה ומותר היחוד בחדר".
    3. תורת היחוד (פרק ה' סעי' ב').
    4. טהרת עם ישראל (עמ' ק"צ הע' ט"ז).
    5. מדריך לנשים ולנערות (עמ' קמ"ו).
    6. נטעי גבריאל (יחוד פרק ל"ב סעי' ד') – "ואם הפתח החיצון סגור ולא נעול מותר במקום שעוברים ושבים שם".
  1. **הגם הדלת נעול, יש פעמים להקל מצד פתח פתוח**.
     1. אג"מ (אה"ע ח"ד סי' ס"ה אות ד') – "בפתח פתוח לרה"ר כבר בארתי **דאפילו נעולה הדלת** כדרך כל הדלתות שדרך כו"ע בכרכים לנעול מבפנים מצד שמירה, כיון שדרך כו"ע דכששומעין מי שנוקף על הדלת או שמצלצל על הפעמון שנעשה לכך בא מי שבפנים ושואל מי הוא וכששומע שהוא מהמכירים ואפילו אינו מכירו ממש פותח כשמבין שהוא סתם איש מרובא דרובא אינשי, ליכא איסור יחוד כשהוא בזמן שבאין סתם אינשי לבית אף כשלא הודיעו קודם, דמרתתי שמא ינקוף מי שהוא על הדלת **ויהיה מוכרח לפתוח תיכף**. אבל בזמן שאין דרך אינשי לבא, או במקום שלא שכיחי אינשי לבא איכא איסור יחוד כשהדלת נעולה, ורק בפתוח ממש ליכא גם אז איסור יחוד דמאחר דקיל ליכנס מירתתי אף מיחידים".
        1. אג"מ (אהלי ישרון יחוד הע' ל"ב) – "שמעתי ממרן שליט"א [זצ"ל] שבשעת הדחק מותר להתיחד שם גם כשאין מפתח לבני הבית הנמצאים כעת בחוץ היות כשמישהו ירצה ליכנס מוכרחים לפתוח עבורו, אמנם אין להתיר אף בשעת הדחק **אלא ביחוד ארעי** ולא למי שגר שם בתמידות שאז העוברים או הגרים בחצר לא יחשדו בהם אף כשלא יפתחו עבורם גם כשדופקים בדלת".
        2. הגר"ד פיינשטיין זצ"ל (קונ' יד דודי עמ' ר"ג אות ד', עי' עמ' ר"ה אות ט"ז, דפו"ח עמ' רפ"א אות ד', עמ' רפ"ג אות ט"ז)

May a single girl take a job under the following conditions: 1. It is a two person office: the girl and her male boss? 2. There is a windowless metal door with only a TV camera to see who is outside? 3. The door can only be opened by a buzzer from inside or a key? 4. The door is always locked?

Answer: Yes. (הג"ה: זה באמת שיטת מרן זצוק"ל באג"מ אבה"ע ח"ד סימן ס"ה אות ד' - ידפ)

* + 1. מראי מקומות – שמירת הגוף והנפש (סי' קי"ד הע' ג'), ודברת בם (סי' ר"צ ד"ה וראיתי).
       1. נטעי גבריאל (יחוד פרק ל"ב הע' א') – "**פלא** בשו"ת אגרות משה ... **ולא זכיתי להבין** שהרי ... וא"כ בודאי לא מהני וצ"ע. וספר לקוטי הלכות (אביגדור) הביא ששאל להגר"ש ווזנער ולא הסכים לזה, וכן דברתי עם מורי הוראות מובהקים שאין לסמוך ע"ז. והוסיף עוד ופשוט דמיירי באופן דיש מירתת כגון דיש חשש דהנוקף מבחוץ יהיה איש שיודע וקרוב להמשפחה הדר שם ויכול לחשוב דבשעה זה הם בבית, או באופן שניכר מבחוץ דהאור הודלק בבית ובודאי יש מי בפנים ומדוע אינם פותחים הדלת, מצבים כאלו עושים מירתת, אבל בלא"ה יש איסור יחוד, וכן העיד תלמידי הגאון רבי משה פיינשטיין זצ"ל שהורה כן הלכה למעשה עכ"ד. **ואכתי צ"ע** אפי' אם מיירי שידוע שנמצא עכשיו בבית או שהמאור דולק, הלא יש הרבה סיבות בבני אדם שאינם יכולים עכשיו לפתוח הדלת, א"כ מאי יפחוד ממנו ולא הולך על יד הדלת, וכן מה שהאור דולק מצוי שאדם שוכח לכבות האור וכדומה וצ"ע".
       2. דברי סופרים (עמק דבר ס"ק תרל"ב) – "אגרות משה ... **ולא אאמין** שהדברים יצאו מפי ר' משה ז"ל, דמה בכך שדרך כו"ע לשאול מי הוא, הא ודאי יש לחוש שאם יתפתו לזנות לא ישאל מי הוא, וזה שדופק יחשוב שאף אחד לא נמצא בבית. ופשוט שאין להקל בזה כלל. וגם הוא נגד הסכמת כל הפוסקים".
  1. **הגדר**: למקילים בפתח סתום ולא נעול.
     1. **אפילו בטוח שאין אדם נכנס אצלו מותר**, כיון שאימת רבים עליו בטבע.
        1. חזו"א (דבר הלכה סי' ג' ס"ק ו', הוספות חדשות עמ' קפ"ח, עי' חזו"א אה"ע סי' ל"ב סעי' א, מעשה איש ח"ד עמ' ק"ע [לשונו מובא לעיל]) – "הדעת נוטה דכל שאפשר לחוש לנכנסים בכל שעה אין זה מקום סתר, והי' נראה לפ"ז דפ"פ ברה"ר איירי אפי' בטוח שאין אדם נכנס אצלו, שאין לו שום מכיר וריע ואין אדם נכנס אליו, דאימת רבים עליו בטבע אפי' באופן זה".
        2. ישועת משה (מכתב בס' יחוד - הלכותיו בקצרה עמ' ז' אות ב').
        3. חוט שני (יחוד ס"ק י').
        4. עי' תורת היחוד (פרק ה' סוף סעי' י"א, סעי' י"ב).
        5. עי' הגר"ש פעלדער שליט"א (שיעורים משלחן גבוה עמ' ה') – "ובחזו"א ... ולענ"ד כך נראה מסתימת השו"ע וכנ"ל, דהשו"ע סתם שפ"פ מותר, ובשלמא אם הכוונה שהוא פתוח לרווחה, אתי שפיר. אבל לדעת רוב הפוסקים שהכוונה היא גם כשהדלת סגורה, איך שייך לומר שזהו דוקא במקומות שהדרך להכנס שלא ברשות, והרי ודאי שהיו מקומות בעולם וכן תקופות שונות שהדרך לא היה להיכנס שלא ברשות, והאיך סתמו הנו"כ דבר זה. וא"כ מפשטות השו"ע והנו"כ נראה כדעת החזו"א המהרש"ם והאג"מ שמותר בכל אופן, גם במקום שנהוג ליטול רשות קודם שנכנסים. **וכדי לשבר את האוזן**, יש ליתן טעם לדבר, מדוע באמת מותר להתייחד באופן כזה, במקום שאין דרכן של בני רה"ר להיכנס לבית שלא ברשות, והרי אין כאן סברא ד'מירתת' כדי להתיר האיסור להתייחד. וכדי לבאר הסברא בזה נביא משל למה"ד, לקיום מצות עונה, ואין שם איש מאנשי הבית, דנועלים דלת החדר או עכ"פ דלת הקדמי של הבית. וכל כך למה, הרי אף אחד לא יכנס לבית שלא ברשות, והבית ריקן כעת וממילא אין שום חשש. והטעם לזה שאינם רוצים להכנס לסיכון רחוק שמא יכנס אחד פתאום שלא ברשות. והדברים ק"ו, והרי במצות עונה אינם עושים שום עבירה אלא שנמצאים במצב שאם יראו אחרים יתביישו מאוד, ואף שאם יארע שאחד אכן יראה אותם לא יתפרסם הדבר לקלון מאחר שאין כאן שום עבירה אלא בושה בעלמא, ומ"מ חוששים כ"כ ונועלים הדלת מחמת חשש כזה. וכ"ש כשאדם חושב לעבור עבירה עם אשה אחרת, ודאי שחושש שאם יתפסוהו בקלונו יפרסמו את קלקולו ויצא עליו שם רע, וממילא לא היה לוקח סיכון כזה לסמוך על דרכן של בני אדם לא להיכנס בלי נטילת רשות. וזה נראה הסברא שפ"פ מותר גם במקרה שלא נכנסים לבית סגור אלא בנטילת רשות, ומנהג העולם להתיר בזה, ונראה דזהו סברת ההיתר. אך כמובן שעדיף להחמיר בענינים אלו, וכמו שכתבו הפוסקים, וממילא אם יש אפשרות להחמיר בזה ולעשות פ"פ לכל הדעות, כלומר להשאיר את הדלת פתוחה לרווחה, בודאי עדיף ואין טעם להקל בזה. אך לפעמים כשאינו נוח להחמיר ולהתנהג כך, שאין נוח לאדם לומר שמחמיר להשאיר את הדלת פתוח משום חשש יחוד, אז באמת נראה שיכול לסמוך, על זה שמעיקר הדין מותר בכך וכנ"ל. אך שמעתי בשם הגרש"ז אויערבאך, שאף אם אינו מחמיר להשאיר את הדלת פתוחה, מ"מ יש עדיפות להשאיר את הדלת 'פתוחה קצת', כי זה עדיף מדלת סגורה לגמרי. והטעם שאין הדרך להכנס לבית שדלתו סגור, אבל אם הדלת פתוחה קצת, אז כבר פותחים אותו בני רה"ר יותר ונכנסים, וזה כעין פשרה".
     2. **תלוי במנהג המדינות, אם נכנסים לבית בלי לדפוק קודם**.
        1. עי' בנין ציון (ח"א סי' קל"ח) – "בחדר שבכל רגע יכול לבא אדם לשם אין ייחוד בלא דלת סגור ... שאין יחוד בלא סגירת הדלת שמתירא בלא סגירה שמא יכנוס שם אדם אפילו שלא ברשות ואפילו לא תזעוק ועל כן כל כה"ג שמתיראים המתיחדים שיבא אדם לשם בלא נטילת רשות לא נקרא יחוד בלא סגירת הדלת".
        2. עי' אמת ליעקב (סי' כ"ב הע' ח') – "במה שנחלקו הפוסקים ז"ל אי בית סגור ולא נעול נחשב כפתח פתוח, נראה שהמחלוקת היתה תלויה במנהגי המדינות, שבאותם מקומות שנהגו שהשכנים היו נכנסים לבית בלי לדפוק קודם [**וכמו שעשו הרבה בליטא**] אז אף שהדלת סגורה אין חשש יחוד, ובמקומות שהקפידו על אלו שנכנסו בלי לדפוק [וכגון באשכנז] א"כ גם דלת סגורה ולא נעולה יש בה חשש יחוד. ולמעשה נראה שבאופן שיש יחוד מדאורייתא יש להחמיר, ובאופן של יחוד דרבנן יש להקל".
        3. מנחת יצחק (ח"ז סי' ע"ג ד"ה וראיתי בספר) – "לענין איסור יחוד, דכל היכא דאין רשות להכנס לאחר בלא רשות, הוי יחוד".
        4. אז נדברו (בס' היראה מקור היראה אות רל"ה) – "ונראה שבמקומות שמקובל שלא להכנס לבית של אחר בלי רשות גם בלתי סגור דינו כסגור וכל שכן נשים שמבקרות אצל רופאים, שמקפידים שלא יפריעום, יש בזה משום יחוד".
        5. הגריש"א זצ"ל (יחוד - הלכותיו בקצרה עמ' כ"ז הע' ב', הערות במסכת קידושין דף פא. ד"ה א"ר, דף פב. ד"ה במשנה, תורת היחוד פרק ה' הע' כ"ח ["יש להחמיר"] ובסוף הע' ל', אשרי האיש אה"ע ח"ב פרק ט"ז אות ל"א) – "ודע, דבמקום שנכנסים אנשים מבלי לקבל רשות, בודאי יש לדונו כפתוח. אך אם אין דרך בני אדם ליכנס לחדר בלי לדפוק בדלת ולקבל רשות כניסה, נחשב החדר כנעול".

הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש אה"ע ח"ב פרק י"ז אות ד') – "במקומות הקרים, שבכניסת הבית יש ב' דלתות ויש ג"כ פרוזדורים ביניהם, שעלול שכשאחד ידפוק על הדלת, שיסבור שלא שמעו אותו ויפתח את הדלת כדי ליכנס בפרוזדור לדפוק על הדלת הפנימית, אז יש להתיר ביחוד בזמן החורף אם הדלת הפנימית פתוחה ממש, והמתייחדים עומדים במקום שנראה מיד כשפותחים את הדלת החיצונית".

הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש אה"ע ח"ב פרק י"ז אות ו') – "בית דו משפחתי, שדייריו רגילים ליכנס לבית המשפחה האחרת בלי נטילת רשות, מותר להתייחד באחת הדירות. ואם אינם רגילים ליכנס ללא רשות, אסור להתייחד. אם בדירה השניה לא גרים לפחות ג' בני אדם, וכן כאשר אין המשפחה השניה בבית, אסור להתייחד בבית האחר".

עי' הגריש"א זצ"ל (קיצור הלכות יחוד וצניעות סעי' ל"א) – "אם מצוי שיבואו אנשים מקורבים (כגוך בנים) ויכנסו מבלי לדפוק, יש להתיר אפילו שהדלת סגורה".

* + - 1. הגרחפ"ש זצ"ל (הליכות בת ישראל פרק ח' הע' ט"ז, יחוד - הלכותיו בקצרה עמ' כ"ז הע' ב', **אמרי חיים פינחס נדה עמ' קכ"ט אות ז'**).
      2. דבר הלכה (סי' ג' סוף סעי' ב', עי' סוף סעי' ה').
      3. תשובות והנהגות (ח"א סי' תשע"ד ד"ה ומהסס, ח"ב סי' תרנ"ז ד"ה והנה, אורחות הבית פרק י"ד סעי' ז') – "ואף אם הפתח לא נעול אלא סגור, הואיל והיום אין נכנסים לבית חבירו בלי דפיקה אין להתיר".
      4. קובץ הלכות יחוד (פרק ט' סעי' ד') – "ואם אין דרכם של בני אדם ליכנס לחדר זה בלי לדפוק בדלת ולקבל רשות כניסה, נחשבת הדלת כנעולה, ואסור להתייחד בתוך בית זה".
      5. עי' שער היחוד (סעי' ט' דרך קצרה ס"ק א').
      6. ילדים בהלכה (ארטסקרול, סוף עמ' מ"ח).
      7. נטעי גבריאל (יחוד פרק ל"ג סעי' א') – "ולמעשה יש להורות אם דרך בנ"א ליכנס לחדר זה בלי לדפוק בדלת ולקבל רשות כניסה, אז נחשב כפתוח לרשות הרבים, ואם אין דרך בני אדם לפתוח הדלת בלי רשות אסור להתייחד אע"פ שאינה נעולה".

עי' נטעי גבריאל (יחוד פרק ל"ג סעי' ג') – "במקום יחוד דרבנן או בשעת הדחק במקום יחוד דאורייתא, יש לסמוך על שיטת הפוסקים דמותר בבית סגורה ואינה נעולה וכפי ראות עיני המורה".

* + - 1. הגר"י ברקוביץ שליט"א (מכתב במייל) -

Question: ​A family has a first cousin, alter bocher, who they are close with. He would like to come and stay over. He is embarrassed of his situation and most of the time just stays in the house, doesn’t even go to shul. The mother works from the house, while the father works out of the city.

1. What are the guidelines for “pesach posuach”, open or unlocked?

2. Does it help being seen from where he is sitting?

3. Does being cousins change anything?

4. Is it worse when the husband is not in the city?

5. How about coming for Shabbos or Yom Tov when others might be there too?

R' Y. Berkovits wrote:

​1. Rav Elyashiv said, only if people would knock and walk in (without waiting to be invited in). **Practically**, you can ask at least three neighbors, that whenever they see the door open a bit, to just knock and walk in, to create the pesach pasuach. This only works if they actually do so (and the people inside know that they can do so).

2. It’s not yichud if they can be seen.

3. The heter of בעלה בעיר does not help if לבו גס בו. Regarding פתח פתוח it’s a machlokes. לבו גס בו means, she feels uninhibited around him. If you’re unsure, you can be mekil, since anyway there is an opinion that פתח פתוח works even if לבו גס בו.

4. If it's pesach pasuach it doesn’t matter where the husband is.

5. Depends on who’s there.

* + 1. מראי מקומות.
       1. אג"מ (חו"מ ח"ב סי' מ"ד ד"ה ועיין) – "ועיין בש"ך סימן ר"ס ס"ק י"ח ... ועיי"ש בש"ך שמביא עוד יותר מראב"ן דבתים שלנו שהרבים דורסין בהן ומוצאו שם ה"ה שלו דדומה לחנות הוא, והוא משום דבתים שלהם שהיו ברחובות שדרים שם רק יהודים **היו רגילין ליכנס כל אחד לתוך ביתו של חברו בכל עת שירצו בלא דפיקה על הדלתות** כמו שנכנסין לחנויות שלא היו מקפידין על זה אף דודאי היה הרגילות רק ליכנס למכירים מ"מ נסתלק בזה חשיבות ידו מבתים אלו דעכ"פ לא סמכה דעתיה על מקום זה כלידו".
  1. **בחדר סגור כאשר רשום בכניסה 'פתוח' ויכולים להכנס בלי מפתח**.
     1. יש להקל לכו"ע.
        1. תשובות והנהגות (ח"ה סי' של"א אות ב') – "ולמעשה נראה שבחדר סגור כאשר רשום בכניסה 'פתוח' ויכולים להכנס בלי מפתח אין צורך להחמיר ואין בזה איסור יחוד".
        2. אבני ישפה (ח"ב סי' פ"ו ענף ה') – "ונשאלתי אם יועיל בציור כזה לכתוב פתק על הדלת שמותר להכנס בלי לדפוק. כדי להצילו מאיסור יחוד. והנה אף דשכנים לא ישנו את הרגלם מחמת זה, אבל כיון שיש להם רשות עכ"פ לעשות כן אם כן נראה דמירתת ושרי אף אם הוא סגור כיון שלא נעול".
        3. עמק התשובה (ח"ח סי' קל"א) – "ובמקום שיש רשות ליכנס ולצאת, אפי' אם הדלת סגורה ולא פתוחה אין בו משום יחוד, דעכ"פ לא גרע מיוצא ונכנס דשרי בשאר איסורים, כל שכן דלא מקרי יחוד כשראוי ליכנס ולצאת לאנשים הנמצאין שם".
     2. מראי מקומות – דבר הלכה (אבני ישפה ח"ב סי' פ"ז ענף ה').
  2. מראי מקומות – פת"ת (ס"ק ח'), דברי סופרים (עמ' ק"ט), הלכה ברורה (סי' רל"ט ס"ק י"ט ד"ה ומדברי).
     1. נטעי גבריאל (יחוד פרק ל"ד סעי' ד') – "גם במקום שכל אפשרות הוא שיכנסו שם רק נשים, אפ"ה מקרי פ"פ לר"ה".
     2. יביע אומר (מעין אומר ח"ח פרק ב' סי' י"א) – "שאלה: ספרתי למו"ר נר"ו ששאלה אישה מה לעשות להינצל מאיסור יחוד, היא גרושה ללא ילדים שאימצה ילדה שכיום היא כבר בחורה, ואח"כ אימצה עוד ילד שהוא גדול וגר בבית [הבת השניה לפעמים נמצאת ולפעמים לא]. הצעתי לה שתאמר לשכנתה שיכולה להיכנס מתי שרוצה לביתה ללא רשות, ותשאיר גם פ"פ [לא נעול]. אח"כ חשבתי מה התועלת הרי אף אם השכנה תיכנס לפתע, עדיין זה שתי נשים. תשובה: זה טוב, גם שני נשים מועיל".
     3. חוט שני (יחוד ס"ק י' ד"ה באופן) – "באופן האסור ביחוד, וצריך היתר של פתח פתוח לרשות הרבים, יש להשאיר את הדלת פתוח מעט דכבר מתייראים דיש אנשים שיכולים להכנס בכהאי גוונא בלא לדפוק ... ולענין אם אפשר להקל בסגור ולא נעול, הוא פלוגתת האחרונים. וברופא נשים יש להקל [בסגור ולא נעול] בצירוף שבעלה בעיר. ובאופן שיש חשש ללבו גס בה, יש להשאיר את הדלת פתוחה".
     4. הגר"י בעלסקי זצ"ל (אהל יעקב יחוד עמ' תק"נ [דפו"ח, עמ' תקע"א] אות א') – "האם ההיתר של פתח פתוח הוא גם בלילה. והשיב: לכאורה מותר, דכ"ז שהפתח פתוח לרשות הרבים אדם מירתת ולא יעשה מעשה איסור".

הגר"י בעלסקי זצ"ל (אהל יעקב יחוד עמ' תק"נ [דפו"ח, עמ' תקע"א] אות ב') – "האם יש היתר פתח פתוח גם אם הפתח מאחורי הבית. והשיב: זה לא מהני, כיון דאין דרך לאינשי לבא לשם, ורק אם יש רחוב מאחורי הבית יש להתיר".

* + 1. תשובות והנהגות (ח"ה סי' של"א אות ב') – "ביחוד איש ואשה, בבית או בחדר סגור שאינו נעול, נחלקו גדולי עולם, דעת הגרעק"א וה'בית מאיר' (שו"ת רעק"א סי' ק') שיש בזה איסור יחוד הואיל והדלת סגורה ואין דרך בני אדם להכנס מבלי לדפוק או לבקש רשות, אבל ה'חזון איש' והגאון מטשבין סוברים שאין בזה איסור יחוד הואיל והנמצאים בחדר חוששים ומודעים לכך שאפשר לפתוח את הדלת מבחוץ ולהכנס. ולמעשה נראה שבחדר סגור כאשר רשום בכניסה 'פתוח' ויכולים להכנס בלי מפתח אין צורך להחמיר ואין בזה איסור יחוד, אמנם כשהחדר סגור ואין שלט המתיר לפתוח את הדלת ולהכנס, **נראה להקל בנכרית או עם שתי נשים שאיסור יחוד בהם רק מדרבנן**, אבל באשת איש או אפילו בבחורה שהיא נדה שהאיסור מדאורייתא ראוי להחמיר, ולכן באשה שאין בעלה בעיר ובא פועל או בעל מלאכה לשפץ או לתקן יש להזהר מאיסור יחוד".
  1. **האם בכל ציורים אמרינן ההיתר של פ"פ לרה"ר**.
     1. בפרוץ, או בעסקו עם נשים.
        1. מהני.
           1. חיד"א (ברכי יוסף ס"ק ט', שער יוסף סי' ג' סוף ד"ה אתאן, וסוף התשובה).
           2. אפי זוטרי (ס"ק כ').
           3. פת"ת (ס"ק ט') – "בר"י ... דאף מי שעיסקו עם הנשים מותר להתעסק עמהן בבית שפתחו פתוח לר"ה ואין בו משום יחוד לכ"ע וגם פריץ שרי בפתח פתוח לר"ה ע"ש".
           4. דברי יציב (אה"ע סי' מ"ה אות ג').
           5. ציץ אליעזר (ח"ו סי' מ' פרק י"ב אות ח') – "דיוצא לנו דמהני פ"פ לרה"ר גם בגס בה וגם בפריצי".
           6. דבר הלכה (סי' ג' סעי' י"ז).
           7. חוט שני (יחוד ס"ק י' ד"ה ועיין).
           8. קובץ הלכות יחוד (פרק ט' סעי' כ"ח, סעי' כ"ט).
           9. תורת היחוד (פרק ה' סעי' ט"ז [דפו"ח, סעי' י"ז]).
           10. שער היחוד (סעי' ט' דרך קצרה ס"ק ה').
           11. נטעי גבריאל (יחוד פרק ל"ב סעי' א').
           12. דברי סופרים (ס"ק צ"ו).
           13. הגר"מ גרוס שליט"א (תל תלפיות גליון ס"ג עמ' נ"א).
           14. הליכות בת ישראל (פרק ח' סעי' ח').
           15. מראה כהן (סעי' ב').
        2. מחמיר.
           1. הגר"ש קלוגר זצ"ל (עבודת עבודה ע"ז כה. ד"ה אילימא) - לשונו מובא לקמן.
           2. עמק התשובה (ח"ג סי' צ"ו אות ז', אות י"ב) – "הגאון הרש"ק ... אלא שבברכ"י ... ולענ"ד אין הדברים מוכיחין כן".
        3. הגר"י ברקוביץ שליט"א (מכתב במייל) -

Question: Many students who are somewhat frum are living in mixed apartments where they have individual rooms and share the rest of the apartment/house. What can such a person do to avoid yichud given the situation they are in, that is short of leaving the house when the boy/girl is there? I have a lot of different manifestations of this problem and people are only asking about it after the fact. I don't believe they will change their living conditions.

R' Y. Berkovits wrote: The general way of avoiding yichud issues is to make sure the place is **פתוח לרבים**, by keeping the front door unlocked and/or slightly ajar, and let it be known to outsiders that they can and will walk in. The fear of someone suddenly walking in and finding out will prevent something from happening. **The question is does the nowadays non-frum society really care if someone walks in on them and finds out?** [If there are real chashashos, you can’t be mekil with a technicality.] If the person is really ehrlich and does not want to be portrayed like that, then they can be mekil with the above suggestion. If not, then they aren’t holding there yet anyway.

* + 1. בגוי.
       1. מהני – דבר הלכה (סי' ג' סעי' י"ח), קובץ הלכות יחוד (פרק ט' סעי' ל'), שער היחוד (סעי' ט' דרך קצרה ס"ק ה'), דברי סופרים (סוף ס"ק צ"ו, עי' בה"ל סעי' ט' ד"ה להתייחד), הגר"מ גרוס שליט"א (תל תלפיות גליון ס"ג עמ' נ"א), נטעי גבריאל (יחוד פרק ל"ב סעי' א'), מראה כהן (סעי' ב').
       2. מחמיר.
          1. הגר"ש קלוגר זצ"ל (עבודת עבודה ע"ז כה. ד"ה אילימא) – "אילימא בחד דכוותא גבי ישראל מי שרי. קשה לי לפמ"ש בש"ס [קידושין פא,א] ופוסקים באה"ע סי' כ"ב [ס"ח-ט] דהיכי בעלה בעיר או פתחו פתוח לרה"ר דאין בו משום יחוד, א"כ נימא דקמ"ל כאן דאפילו בעלה בעיר ופתחו פתוח לרה"ר נמי אסורה להתייחד בנכרי. והנה ואין לומר דבפתחו פתוח לרה"ר לא נקרא כלל יחוד ולא שייך לאסרו אף בנכרי, זה אינו דהרי דעת החלקת מחוקק ובית שמואל ס"ק יג, דאם הוי לבו גס בה או בפרוץ אסור אף בפתחו פתוח לרה"ר, א"כ מוכח דשייך יחוד אף בפתחו פתוח ...".
          2. אג"מ (מסורת משה ח"א אה"ע אות נ"א ס"ק ג') – "והשיב רבינו שבגויים א"א לסמוך על ההיתר של פתח פתוח, דהא שטופים בעריות".
          3. עמק התשובה (ח"ג סי' צ"ו אות ז' [לשונו מובא לעיל], אות י"ב) – "עם נכרי בוודאי יש בו משום יחוד אפי' באופנים הנ"ל".
    2. ליבו גס בה יותר חמור מעסקו עם נשים – חיד"א (שער יוסף סוף סי' ג').
       1. עי' לקמן.
    3. פתח פתוח במקום שיש רק גויים.
       1. מיקל.
          1. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש אה"ע ח"ב פרק ט"ז אות ל"ד) – "אין יחוד ב'פתח פתוח לרה"ר' אפילו אם כולם בחוץ גויים, כי סוף סוף זה מונע".

1. נכנס ויוצא באיסור יחוד.
   1. **מפתח** (key) **אצל שכנים, ויבקש שהם יבואו מידי פעם ופעם כדי להצילו מאיסור יחוד**.
      1. מהני, הוא כמו פתח פתוח.
         1. חזו"א (דבר הלכה סי' ג' סעי' ג') – "ונאמר לי שכן פסק מרן החזו"א למעשה".
         2. דבר הלכה (סי' ג' סעי' ג') – "דינו כפתוח לרה"ר".
         3. הגריש"א זצ"ל (קיצור הלכות יחוד וצניעות סעי' כ"ח, אשרי האיש אה"ע ח"ב פרק ט"ז אות ל' [לשונו מובא לקמן]) – "בית הנעול ויש מפתחות לעוד אנשים שיכולים להכנס לפנים ללא מפריע, אם זה מצוי שהללו יגיעו לשם באופן פתאומי, יש להתיר יחוד".
         4. עי' אורחות הבית (פרק י"ד סעי' י"ז) - לשונו מובא לקמן.
         5. אהלי ישרון (יחוד עמ' ד').
         6. קובץ הלכות יחוד (פרק ט' סעי' ו', סעי' ט').
         7. גן נעול (פרק ח' הל' י"א) – "וביקש מאחד השכנים להיכנס בכל עת שיחפוץ בלא נטילת רשות כדי להצילו מאיסור יחוד, ואם הדלת נעולה, מסר לו מפתח, אין בזה איסור יחוד".
         8. ילדים בהלכה (ארטסקרול, עמ' מ"ט).
         9. נטעי גבריאל (יחוד פרק ה' סעי' ו', פרק ל"ב סעי' ט', פרק מ"ב סעי' י"א, פרק מ"ה סעי' ט').
         10. מנחת איש (פרק י"ג סעי' ז') – "וכן יש להקל ביחוד אף כשדלת הבית נעולה, על ידי שימסרו את מפתח הבית לאחד השכנים ויבקשוהו שיפתח ויכנס לבית כמה פעמים בלא עת ידוע, אך צריך שבאמת ינהג השכן כן שיכנס לבית מידי פעם להצילם מיחוד. וכל זה דוקא שביקשו ממנו שיכנס לבית, אבל אם רק מסרו לו המפתח כדרך השכנים שמחזיקים אותו לשעת הצורך למקרה שייאבד מפתח ביתו וכדו', לא מועיל היתר זה, מפני שודאי לא יכנס השכן סתם לבית ללא צורך, ואין המתייחדים יראים כלל".
         11. קיצור הלכות יחוד (דבליצקי, פרק ג' סעי' ס"ו) – "וכן אם מסרו המתייחדים את מפתח הבית שבו מתייחדים לאדם אחר, וביקשוהו שיכנס מדי פעם לבית בהפתעה ובזמנים לא קבועים, ופעמים נכנס כל כמה שעות ופעמים נכנס ברצף פעם אחר פעם, אין כאן איסור יחוד בכל הזמן שנתבקש להפתיע, ואף בלילה".
         12. אהל יעקב (סעי' צ"ט, סעי' ק"א).
             1. רק לפי המקילים גבי סגור ולא נעול – דובב מישרים (ח"א סי' ה', "הבעה"ב בעצמו וכל ב"ב יש להם מפתחות ובכל עת שרוצה ליכנס להבית אינו מוכרח לקשקש בפעמון ויכול ליכנס בלי שום מפריע ... א"כ הוי כפתח סתומה ואינו נעולה דשרי לדעת הרשב"א").
      2. מחמיר.
         1. מהרי"ל דיסקין (קונ' אחרון סי' ה' אות ר"ו) – "ולענין יוצא ונכנס, נראה דלא מהני כאן, וכש"ס כתובות (כז, א) לבעול יש פנאי דתקיף וכו'. וראיה משלשה בדרך דחיישינן שילך לנקביו. ור"א הוכיח מכתובות (כז, ב) דנכנסת בסוף בניו, ע"ש".
      3. מראי מקומות – אבני ישפה (ח"ב סי' פ"ו ענף ב'), דבר הלכה (אבני ישפה ח"ב סי' פ"ז ענף ב'), דברי סופרים (פרק י' ס"ק י"ח).
         1. הגר"י בעלסקי זצ"ל (אהל יעקב יחוד עמ' תקנ"א [דפו"ח, עמ' תקע"ג] אות י"א) – "איש ואשה בבית, האם יש היתר ליתן מפתח לשכן ויכנס כל זמן שירצה. והשיב: מותר דוקא אם מפעם לפעם יבוא השכן לפנים, ואם לא יבוא אין כאן היתר, ורוב פעמים אם יש להם מפתח לא יכנסו לבית חבירו, ולכן **צריך להזהירם שצריכים לבוא מפעם לפעם**".
         2. חוט שני (יחוד ס"ק י' ד"ה בספר, ד"ה אם) – "דבר הלכה ... ובאמת דיש לפקפק בזה".
   2. **האם צריך ג' שכנים, או מספיק אחד**.
      1. מספיק אחד [וי"א בלילה צריך שני שכנים, ועי' לקמן, שיש אוסרים בלילה].
         1. דבר הלכה (סי' ג' הע' י"א) – "מוכח לכאורה מכאן דמותר אף אם יש רק אחד שעלול לבא בכל עת, ומותר אף בלילה ...".
         2. שערים מצויינים בהלכה (קובץ הלכות יחוד פרק ט' הע' ט') – "שיניחו מפתח להבית ביד אבי השומרת טף שגר בהשכונה, או לא' מהשכנים שיהיו יכולים ליכנס בכל עת שירצו, ויבקשם שיכנסו שם מפעם לפעם ואז אין כאן יחוד מטעם ההיתר של פ"פ לרה"ר".
         3. הגרחפ"ש זצ"ל (צהר חי"ב עמ' ק"ס אות ג') – "שאלה: בנוגע ליחוד עם חמותו, אם יש לחוש מן הסתם ללבו גס בה או לא. תשובה: הוי בכלל לבו גס בה, אך מהני פתח פתוח, וגם מהני אם אחד מבחוץ יש לו המפתח של הבית עכת"ד".
         4. אורחות הבית (פרק י"ד סעי' י"ז) – "אם יש לאחד מבני הבית או לאדם כשר (המציל מיחוד, עיין להלן סעיף ל') מפתח החדר ויש לו רשות ואפשרות לפותחו מבחוץ ולהכנס בכל עת שירצה בלי לדפוק ועושה כן לעיתים (שיש לחוש בכל עת שיפתח) לעת הצורך אפשר להקל ולחושבו כפתח פתוח לרשות הרבים".
         5. קובץ הלכות יחוד (פרק ט' סעי' ו', סעי' ח', סעי' ט').
         6. גן נעול (פרק ח' הל' י"א) - לשונו מובא לקמן.
         7. מנחת איש (פרק י"ג סעי' ז' [לשונו מובא לעיל], סעי' ח') – "היתר זה למסור מפתח לשכן אחד, היינו דוקא ביום, אבל בשעות הלילה צריך שימסרו את המפתח לשני שכנים".
         8. קיצור הלכות יחוד (דבליצקי, פרק ג' סעי' ס"ו) - לשונו מובא לעיל.
      2. מחמיר.
         1. הגרשז"א זצ"ל (שולחן שלמה יחוד סעי' ז', הע' י') – "איש הנמצא בבית שנמצאת שם רק אשה שאסור לו להתייחד איתה, אם מפתחות הבית נמצאים בידי שלושה אנשים שיכולים להכנס לשם בכל עת שירצו, מותר לאיש והאשה הנמצאים עתה בבית לנעול את הדלת בלילה, ובכה"ג אין בזה איסור יחוד. [היינו שלכל אחד יש מפתח נפרד. ויש לחקור בבית של שכנים שיש שם כמה אנשים, אם יועיל שיתנו להם מפתח אחד ...]".
         2. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש אה"ע ח"ב פרק ט"ז אות ל') – "ההיתר של פתח פתוח נאמר, גם אם הפתח נעול אך הם ביקשו מאנשים אחרים שיכנסו בכל עת שירצו בלי להודיע תחילה, ובתנאי שיש לאנשים אלו מפתח או שנתנו להם מפתח, ואולם צריך שיהיה מפתח לכמה אנשים, אף שבלאו הכי יש כאן מספיק שומרים להציל מיחוד, מ"מ אם המפתח אינו בנמצא אצל כמה שכנים וכדומה, אין כאן פחד שמישהו עלול ליכנס, ושוב אין כאן היתר דפתח פתוח".
   3. **הדלת נעולה ויש רק לאשה אחת את המפתח**.
      1. מחמיר [אא"כ היא מן המצילות מאיסור יחוד, כגון אמו בתו ואחותו, או אשה שבעלה בעיר, וכדו'].
         1. הגריש"א זצ"ל (תורת היחוד פרק ה' סוף הע' י"א [דפו"ח, סוף הע' י"ב]) - לשונו מובא לקמן.
         2. דבר הלכה (סי' ג' סעי' ג').
         3. אורחות הבית (פרק י"ד סעי' י"ז) - לשונו מובא לעיל.
         4. ילדים בהלכה (ארטסקרול, עמ' נ').
         5. משפט היחוד (פרק ט"ז סעי' ט') – "וכן מהני למסור המפתח לאשה שמותר להתייחד עמה כגון לאמו או לבתו או לאחותו, אבל בלא זה צריכים למסור המפתח לב' נשים".
         6. תורת היחוד (פרק ה' סוף ס"ק י"א [דפו"ח, סוף ס"ק י"ב]) – "דבפתח פתוח ממש פשוט דסגי בזה שהיא בושה לשמש בפני מי שיראנה מן הפתח, ואין חילוק בין איש לאשה. אבל היכא שהפתח סגור ולא נעול ואין גרים שם נשים רבות רק אשה אחת שאין לה דין שומר, או בכהאי גוונא שהדלת נעולה ויש רק לאשה אחת מפתח להכנס, אין להתיר רק ביחוד דרבנן. והיינו רק בכהאי גוונא שאפשר להאשה לראות את המתייחדים מיד כשתפתח הדלת והיא עומדת מבחוץ. אבל בכהאי גוונא שצריכה ללכת פנימה כדי לראותם, יש לצדד לאסור, כיון שאם היא תכנס תהיה היא ביחוד עמהם, יש לחשוש דבכהאי גוונא לא מרתתי המתייחדים משום שהם סבורים שאם תכנס האשה בפנים תתפתה היא גם כן לעבירה. וכן פסק הגריש"א".
      2. מראי מקומות – יביע אומר (מעין אומר ח"ז פרק ב' סעי' י"א), בנין שלום (שבת שו"ת סי' כ"ב אות ז' [עמ' רכ"ח], וצ"ע").
   4. **בלילה**.
      1. מחמיר.
         1. נטעי גבריאל (יחוד פרק ה' סעי' ו', הע' י') – "אכן בשעות המאוחרות בלילה לא מהני עצות אלו, מכיון -שאין הדלת פתוח וגם שהשכנים לא יבואו. [פשוט דל"ש אז ההיתרים הנ"ל]".
      2. מיקל.
         1. הגרשז"א זצ"ל (שולחן שלמה יחוד סעי' ז') - לשונו מובא לעיל.
         2. דבר הלכה (סי' ג' הע' י"א) – "מוכח לכאורה מכאן דמותר אף אם יש רק אחד שעלול לבא בכל עת, ומותר אף בלילה ...".
         3. מנחת איש (פרק י"ג סעי' ח') - לשונו מובא לעיל.
         4. קיצור הלכות יחוד (דבליצקי, פרק ג' סעי' ס"ו [לשונו מובא לעיל], הע' קל"ד) – "פשוט. ואין לדמות דין זה לפתח פתוח בלילה שאינו מועיל, דשם אין אנשים מסתובבים בלילה ברחוב, משא"כ כאן שנתבקש להופיע גם בלילה. וכן אין לדמות דין זה ליחוד בלילה המצריך שמירה נוספת, דשם חיישינן שכאשר יישן השומר יהיה יחוד, אבל כאן איך ידע אם השומר ישן הלא אינו עמו בבית, ועוד הלא נתבקש להפתיע אף בשעות אלו, וא"כ ודאי יעורר עצמו לבוא גם בהן".
      3. מראי מקומות.
         1. גן נעול (פרק ח' הל' י"א, הע' ל"א) – "ובלילה צריך מן הדין לבקש משני שכנים, ויש אוסרים בלילה, **והכל לפי הענין**. [היינו אם אכן יודע שהשכנים נרדמו ולא יבואו, יש לאסור. אך אם מבקש מפורשות שיבואו להצילו והם אנשים יראי שמים נראה שמועיל, שיחשוש לעבור עבירה שהרי יוכלו לבא כל רגע, וכל עניין נידון לגופו, וכשיש ספק בדבר ישאל מורה הוראה]".
         2. הגר"י ברקוביץ שליט"א (מכתב במייל) -

Question: My wife is travelling for two weeks, and we have a girl that boards in our house. Does she have to leave? Is there any way to work out that she can stay in the house? Can we hire someone to come in the house once a night at any random time and raid our fridge? My oldest boy is 6 and my daughter is almost 4. [If it helps matters - we lost the keys to our house and haven’t locked it in about a month. If being posted - Please make sure my name stays anonymous.]

R' Y. Berkovits wrote: It certainly doesn’t look good. Technically the six year old would be considered a shomer, however at night you would need a second shomer. Stam **having someone come in once a night is not enough for someone that lives there and is considered libo gas bo**. Regardless, you should find her another place to stay. It’s not right, your wife is out of town and you have a girl staying with you? She shouldn’t be there.

* 1. **במקום יחוד עם מי שלבו גס בה**.
     1. מחמיר.
        1. אבן ישראל (ח"ט סי' קל"ו אות ג') – "בענין יחוד במי שלבו גס בה, אי מהני מסירת מפתח לשכן, - מסתבר דלא כי יכולים להועד יחד לסגור את הדלת מפנים שלא יוכלו לפתוח מבחוץ, ואם יבואו יגידו שישנו ולא שמעו שדפקו בדלת, וגם יכולים להועד ללכת יחדיו במקום אחר".
     2. מיקל.
        1. הגרחפ"ש זצ"ל (צהר חי"ב עמ' ק"ס אות ג') - לשונו מובא לעיל.
        2. סתימת הפוסקים.
     3. מראי מקומות – הגר"י ברקוביץ שליט"א (מכתב במייל, לשונו מובא לעיל).
        1. הגר"מ מרליס שליט"א (מכתב) – "ומש"כ שסתימת הפוסקים מתיר לבו גס בה, נראה לי דעד כמה שהיתר זה מבוסס על פתח פתוח לרה"ר אין כאן השמטה".
  2. מראי מקומות – תשובות והנהגות (ח"א סי' תשע"ד, לשונו מובא לקמן).

1. פתח פתוח ולבו גס בה.
   1. **מחמיר**.
      1. יד רמ"ה הו"ד ברבינו ירוחם (נתיב כ"ג ח"א, קצ"ב-א') – "וכתב הרמ"ה ואם לבה גס בה אפילו בעלה בעיר ופתח פתוח לרשות הרבים אסור".
      2. חלקת מחוקק (ס"ק י"ג) – "בית שפתחו פתוח לר"ה. נראה דה"נ בגס בה ובקינא לה אסור".
      3. בית שמואל (ס"ק י"ג) – "בית שפתחו פתוח לר"ה אין חשש. ואם קינ' לה אסור ת"ה סי' רמ"ד וכתב בח"מ ה"ה אם גס בה אסור".
      4. נוב"ת (אה"ע סי' י"ח ד"ה והנה בסימן) – "דאולי היה בית פתוח לרה"ר שאין שם חשש יחוד כמבואר בסימן כ"ב סעיף ט'. אמנם הח"מ שם בס"ק י"ג כתב דאם לבו גס בה אסור וממילא דהה"ד אם היא קרובתו וא"כ בנדון דידן איכא תרתי לריעותא שהיא קרובתו וגם לבו גס בה וא"כ נתייחדה שלא כדין".
      5. רע"א (הוספות בס' פתח הבית עמ' רמ"ח).
      6. עי' אפי זוטרי (ס"ק כ').
      7. בית משה (ס"ק י"ג).
      8. קיצור שו"ע (סי' קנ"ב סעי' ה') – "ואם היה זה רגיל בה כגון שגדלה עמו שהיא קרובתו ... לא תתיחד עמו אפילו בעלה בעיר ואפילו בבית שהפתח פתוח לרשות הרבים".
      9. ערה"ש (סעי' ו') – "אם יש פתח פתוח לרה"ר ואינה נעולה אין איסור בדיעבד ביחוד ואם גס בה או קינא לה ממנו אסורים להתייחד כמ"ש".
      10. עי' מסגרת השלחן (על קיצור שו"ע סי' קנ"ב ס"ק י') – "ויש אומרים דבפתח פתוח לרשות הרבים מותר להתייחד אף הרגיל עמה (ט"ז וכן נראה דעת החכמ"א וע' שם בבינת אדם סי' י"ז שנראה להדיא דעתו כן) ויש לסמוך על דבריהם בשעת הדחק".
      11. אג"מ (אה"ע ח"ד סי' ס' ד"ה וגם, עי' סי' ס"ה אות ט', דברות משה שבת סי' י"ג ריש ענף ג', עי' ***מסורת משה ח"ג אה"ע אות ל"ד [עמ' שט"ו]***) – "וגם צריך לידע שאיסור יחוד בזה שהוא גס עם איזה אשה חמור מיחוד עם סתם אשה כדאיתא בקידושין דף פ"א ע"א בעובדא דר' ביבי שאסורין להתייחד אף שבעלה בעיר, ומזה יש ללמוד שאסורין גם בבית שפתחו פתוח לרה"ר כדאיתא בח"מ סימן כ"ב ס"ק י"ג והסכים לו הב"ש בס"ק י"ג ואף שהט"ז פליג ע"ז בס"ק ה' מ"מ ודאי יש להחמיר כהח"מ והב"ש".
      12. עי' חלקת יעקב (אה"ע סי' ס"ו אות ד') – "מ"מ בלבו גס בה דעת הח"מ ובי"ש להחמיר אף בפתח פתוח - אכן בטו"ז ס"ק ח' וכן בהג"ה מהחכ"צ בשם, דעתם להקל בפתח פתוח אף בלבו גס בה, וכן בברכ"י סי' כ"ב ס"ק ו' וז"ל ומדברי הרמב"ם וסמ"ג וטור ומרן כאן יש לדקדק דשרי, וכן משמע מתוס' שבת י"ב ע"א וע"ב דהא פלטי בן ליש ודאי לבו גס בה, ואפה"כ משני התוס' דפתח פתוח הי' - אכן הרמ"ה הביאו ר' ירוחם אוסר בגס בה אף בפתוח לרה"ר עכ"ל ברכ"י".
      13. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש אה"ע ח"ב פרק ט"ז אות ל"ו) – "מי שליבו גס בה, אסור להתייחד עימה אף אם איכא 'פתח פתוח לרשות הרבים'".
      14. עמק התשובה (ח"א סי' קס"ה) – "דדעת המגיה שבט"ז דבפתח פתוח אין צריך לחוש אפילו בגס בה ... גם ראיה להיתר אין הכרח, ואם כן הוי כדבר הספק וכיון דיחוד דאורייתא להרבה פוסקים וכש"כ הב"ש בריש סי' כ"ב, ואפילו לדברי הרמב"ם ז"ל שהוא דרבנן מכל מקום מדברי הקבלה הוא וחמור כדאורייתא לענין ספיקו ... ואם כן ראוי להחמיר כיון שהוא מן התורה ונידון על כל פנים כספק מן התורה. אך אפשר דכל שהוא פתח פתוח אין כאן כבר יחוד מה"ת, אלא דבגס בה חיישינן דלמא תקיף ליה יצריה, וגזרי משום הרחקה, אבל עצם יחוד מן התורה אין כאן כבר, ואם כן אפשר דיש להקל בספק, אך מאן גבר להקל בדברי עריות אפילו בספק דרבנן ... ומהאי טעמא נראה לי דאפילו בפנויה שהיא דרבנן ראוי להחמיר. ועוד דלכאורה ... אם פתח פתוח וגס בה דיש לחשוש דלמא תקיף לי' יצרי' אסור באמת מן התורה, דהתורה אסרה כל מין יחוד, דאפשר דעל ידי אותו היחוד יתקפנו יצרו, ואם כן שוב חזר להיות ספיקא דאורייתא, ואם כן ראוי לחוש בגס בה, ופשוט דאפילו שניהם ביחד, דהיינו בעלה בעיר ופתח פתוח, לא מהני בגס".
      15. הגר"ע ***אויערבאך*** שליט"א (***מציון תצא תורה ח"א אה"ע סוף הע' ל"ה***) – "***להחמיר בזה***".
   2. **מיקל**.
      1. תוס' (שבת דף יג. ד"ה מה, דף יג: ד"ה מטה. [**רק** אם זה דין דאורייתא, עי' לקמן]) – "ופלטי בן ליש שנעץ חרב בינו לבינה איכא למימר שרחוק ממנה היה ביותר והיה פתוח לרה"ר שלא היה משום יחוד".
      2. הו"ד ברכי יוסף (ס"ק ו', שיורי ברכה סוף ס"ק א', שער יוסף סי' ג', יוסף אומץ סוף סי' צ"ז) – "דמדברי התוס' פ"ק דשבת ומסתמות הפוסקים משמע איפכא".
         1. אמנם עי' ברכי יוסף (סי' רמ"ה ס"ק ו') – "אף אם פתח החדר שלומד בו פתוח לרשות הרבים נראה דאסור, דגס בה אפי' בפתח לרשות הרבים אסור, כמ"ש הרב חלקת מחוקק בא"ה סי' כ"ב (ס"ק יג). וכ"כ רבינו ירוחם (נכ"ג ח"א) בשם הרמ"ה. כמ"ש בשער יוסף (חלק התשו' סי' ג). ועי' שם בא"ה סימן כ"ב".
         2. עי' מגיה שם – "ובציץ אליעזר ח"ז סי' מ' פכ"ז אות י"ב, העיר אמאי פסק כאן כרי"ו, הרי בשער יוסף שם ובשיו"ב באה"ע שם בסי' כ"ב [דפו' שלוניקי. ומקורו ביוסף אומץ סי' צ"ז], כתב שהסמ"ג כו' חולקים על רי"ו ופסק כותם כו'. ע"ש. ובמחכ"ת לא ראה יפה, דלא פסק כמותם כלל, אלא הביא דבריהם זה לעומת זה, לומר שאין ד' רי"ו מוסכמים. והכא כתב דנראה לאסור, כלומר דלענין מעשה דעתו נוטה להחמיר בזה. ואם לא היה זכור לו שיש חולקים, מה זה 'נראה דאסור' דקאמר. וע"ע מ"ש בהערה בברכ"י אה"ע שם".
      3. ט"ז (ס"ק ח', ע"ש במגיה) – "אבל ודאי גס בה או קריבתו ודאי מועיל לזה פתחו לרה"ר".
      4. עי' חכ"א (כלל קכ"ו בינת אדם סי' י"ח שאלה כ"ח) – "ולכאורה משמע מדאמר ר' יוסף שקולי דרגא מתותי ביבי משמע דאם דר בעליה לא מהני פתח פתוח על כל פנים אם פתוח לחצר אם לא שנאמר דר' יוסף היה דר ביחידי בחצר וצריך עיון".
      5. עי' פני משה (סי' כ"ב מראה הפנים ס"ק י"א).
      6. אור שמח (שו"ת סוף סי' ד' ד"ה עתה).
      7. קהלות יעקב (דבר הלכה הוספות חדשות לתוצאה רביעית סי' ג' סעי' י"ט, עמ' רי"ג) – "וכן התיר מו"ר זצוק"ל".
      8. ציץ אליעזר (ח"ו סי' מ' פרק י"ב סוף אות ח') – "דיוצא לנו דמהני פ"פ לרה"ר גם בגס בה".
      9. הגר"ש ***דבליצקי*** זצ"ל (***מציון תצא תורה ח"א אה"ע סוף הע' ל"ה***) – "***להקל בזה".***
      10. מנחת איש (פרק י"ג סעי' ל"ה) – "כשהפתח פתוח לרה"ר מותר להתייחד אף עם אשה שלבו גס בה פירוש שרגיל עמה".
      11. עי' טהרת עם ישראל (עמ' ק"צ הע' ט"ז).
   3. **רק פתח פתוח ממש אפשר להקל**.
      1. הגרחפ"ש זצ"ל (יחוד - הלכותיו בקצרה עמ' כ"ט הע' י"א).
      2. שבט הלוי (ח"ה סי' ר"ג אות ז', קובץ מבית לוי חי"ח עמ' מ"ב סעי' כ"ו) – "במחלוקת החמ"ח עם הט"ז אם בלבו גס בה מהני פתח פתוח הדעת נוטה למש"כ בט"ז להקל, דבעלה בעיר היא הקולא הכי גדולה בכל הסימן דהא שם מתירים יחוד ממש על חשבון שמתירא מבעלה וה"ט דרש"י דאוסר לכתחילה משא"כ פתח פתוח דההיתר מכח שאינו יחוד כיון דפתוח, ומ"מ עלינו להחמיר בזה לכל הדעות רק בהיתר פתוח ממש לא דלת סגורה בלי נעילת מפתח".
      3. הגר"י בעלסקי זצ"ל (אהל יעקב יחוד עמ' תק"נ [דפו"ח, עמ' תקע"א] אות ג') – "מהו אופן ההיתר פתח פתוח, האם צריך שיהא פתוח ממש, או סגי אם הוא לא נעול. והשיב: יש להתיר כ"ז שאינו נעול, ואם לבו גס בה מותר רק אם פתוח ממש".
      4. חוט שני (יחוד ס"ק י' ד"ה ובאופן) – "ובאופן שיש חשש ללבו גס בה, יש להשאיר את הדלת פתוחה".
      5. עי' תשובות והנהגות (ח"א סי' תשע"ד) – "ומהסס אני להתיר בדלת שהיא סגורה ולא נעולה, כיון שכיום אין נכנסים לבית בלי רשות, ואף שיש פוסקים המתירין בכה"ג, מ"מ היכא דלבו גס בה אפשר דלכו"ע אסור, (וע"ע מש"כ בספרנו 'ההלכה במשפחה' פט"ו דין ט"ו ובמקורות שם), ולפי זה לא מצאנו ידינו ורגלינו שא"כ הבן לא יוכל להשאר לעולם עם אשת אביו כל אימת שהאבא בעבודה, ויעצתי שמלבד שיש להקפיד שהדלת לא תהיה נעולה אלא רק סגורה ימסור לשני שכנים מפתח, ויתן להם רשות לבוא בכל עת לתוך הדירה בלי לנקוש בדלת ובכה"ג שיש פחד שעלולים ליכנס בכל רגע, כבר ניצל מאיסור ייחוד, ומעתה יכול לישאר בבית עם אשת אביו עד שעות הערב המוקדמות, ולא לחשוש לאיסור ייחוד כל היום, שחושש תמיד שעלולים לבוא כיון שאמר להם לבוא בכל רגע, והיינו אם יכנסו באמת לעתים בכל שעות היום והלילה בלי אזהרה קודם, ומה טוב אם אפשר שהדלת תהיה תמיד פתוחה קצת עכ"פ שבזה יוצאין מכל חשש".
      6. הגר"מ גרוס שליט"א (תל תלפיות גליון ס"ג עמ' נ"א) – "ונקטינן להקל בפתוח ממש, אבל לא בסגור שאינו נעול".
      7. שער היחוד (סעי' ט' דרך קצרה ס"ק ה').
      8. הגר"ש פעלדער שליט"א (שיעורים משלחן גבוה עמ' ז') – "ולמעשה נראה לי שיש להחמיר בזה בהתירא דפתח פתוח הנהוג אצלנו, דהנה האחרונים נחלקו בכלל אם יש היתר של פ"פ במקום שלבו גס בה, וגם נחלקו הפוסקים בכלל אם יש היתר של פ"פ במקום שהדלת סגורה ולא נעולה אם הדרך לא להכנס (וכנ"ל בשאלה א'), אך בזה כבר אמרנו שהמנהג להקל בזה. אבל לסמוך על הקולא שפ"פ מועיל במקום שהוא סגור, וגם במקום שלבו גס בה, זהו קולא על גבי קולא, וכספק ספיקא להחמיר הוא".
   4. **למחמירים: האם זה דין דאורייתא או דרבנן**.
      1. דאורייתא – עי' חיד"א (שער יוסף סי' ג' ד"ה אף).
      2. דרבנן – עי' קהלות יעקב (דבר הלכה סי' ג' ריש הע' מ').
         1. וכן נראה, כיון שפתח פתוח מותר בפרוץ, והוא גרוע מלבו גס בה.
      3. מראי מקומות – שער היחוד (עמ' ק"ס אות ה').
   5. **מה החילוק בין בעלה בעיר לפתח פתוח בשלבו גס בה**.
      1. אין זה יחוד – נשמת כל חי (ח"ב אה"ע סי' א' ד"ה עוד), חיד"א (שער יוסף סי' ג' ריש ד"ה הדרן), עי' קהלות יעקב (דבר הלכה סי' ג' ריש הע' מ'), אבי עזרי (איסורי ביאה פרק כ"ב סוף ד"ה ונראה), שבט הלוי (ח"ה סי' ר"ג אות ז', "פתח פתוח דההיתר מכח שאינו יחוד כיון דפתוח").
         1. לכאורה תלוי מה היסוד של פתח פתוח. האם מצד מירתת, או מצד שאינו במקום יחוד.
      2. האיש מפחד – חיד"א (שער יוסף סי' ג' סוף ד"ה הדרן).
      3. מראי מקומות – תורת היחוד (פרק ה' הע' ג'), שער היחוד (סעי' ט' בקצר דרך אלישיב ס"ק א').
   6. מראי מקומות – רד"ל (קידושין דף פא.), דבר הלכה (סי' ג' סעי' י"ט), קובץ הלכות יחוד (פרק ט' סעי' ל"א), תורת היחוד (פרק ה' סעי' ט"ז), ***מנחת חן (ח"ב אה"ע סי' ו' אות ט"ז)***.
      1. הגריש"א זצ"ל (בית הלל גליון מ"ב עמ' ל"ד אות י"ג) – "מי שליבו גס בה אין להתיר להתיחד עמה על ידי פתח פתוח לרה"ר".
         1. הגריש"א זצ"ל (תורת היחוד פרק ה' הע' כ"ה [דפו"ח, הע' כ"ח]) – "כשהדלת פתוחה לגמרי לרשות הרבים, ואפשר לראות את הנעשה בחדר מבחוץ, מותר להתייחד אף עם אשה שלבו גס בה".
         2. הגריש"א זצ"ל (תורת היחוד פרק ה' הע' כ"ז [דפו"ח, הע' ל']) - פתח פתוח ממש לפני פרוזדור שדרך להכנס בלי לדפוק, מותר.
      2. הגר"א נבנצל שליט"א (אסיפת יצחק ח' ניסן תשס"ז, אהל יעקב יחוד [דפו"ח] עמ' תקמ"ח אות ה') – "שאלה: יש מחלוקת אחרונים אם יש היתר פתח פתוח אם לבו גס בה, מה המסקנה להלכה. **תשובה:** כמדומני צריך להחמיר, אבל בשעת הדחק נ' דיש להקל".

***הגר"א נבנצל שליט"א (מציון תצא תורה ח"א אות תרפ"ו,*** אהל יעקב יחוד [דפו"ח] עמ' תקנ"א אות כ"ב***) – "שאלה: נחלקו הפוסקים אם קיים ההיתר של פתח פתוח עם אשה שלבו גס בה, כיצד נוהגין להלכה, האם אפשר להקל בזה או לא. תשובה: איני יודע".***

* + 1. הגרח"ק זצ"ל (אהל יעקב יחוד עמ' תקל"ט אות ג',***מציון תצא תורה ח"א אה"ע הע' ל"ה ד"ה ושוב***) – "נחלקו הפוסקים אם קיים ההיתר של פתח פתוח עם אשה שלבו גס בה, כיצד נוהגין להלכה, האם אפשר להקל בזה או לא. תשובה: להחמיר".

הגרח"ק זצ"ל (שערי ציון ח"ב עמ' ת"ל אות כ"ד) – "***שאלה: בפתח פתוח לרה"ר ולבו גס בה האם מותרים להתייחד, והאם יש הבדל בין יחוד דאורייתא לדרבנן לענין זה. תשובה: כמדומה שמותר וצ"ע".***

* + 1. ***אבני ישפה (ח"ו סי' קמ"א) – "כיון שמצאנו מגדולי הפוסקים שמקילים בלבו גס בה בפתח פתוח לרשות הרבים, בצירוף שגם בעלה בעיר יש להקל במקום שקשה לו להמנע מזה".***
    2. הגר"י ברקוביץ שליט"א (מכתב במייל, כל לשונו מובא לעיל) -

Regarding פתח פתוח it’s a machlokes. לבו גס בו means, she feels uninhibited around him. If you’re unsure, you can be mekil, since anyway there is an opinion that פתח פתוח works even if לבו גס בו.

1. פתח פתוח: גדרים.
   1. **מה הגדר של פתח פתוח לרשות הרבים**.
      1. אפילו ג' בני אדם – ויען דוד (ח"ב סי' קפ"ו), יחוד (עמ' כ"ח), נטעי גבריאל (יחוד פרק ל"ב סעי' ו').
      2. מראי מקומות – נחפה יוסף (ח"ב אה"ע סי' י"א), דבר הלכה (סי' ג' סעי' ה'), חוט שני (יחוד ס"ק י' ד"ה בחכמת, "וצ"ע").
         1. חכ"א (כלל קכ"ו סעי' ז', בינת אדם ס"ק כ"ח), הו"ד בפת"ת (ס"ק י') – "ואם פתוח לחצר שיש שם ג' בני אדם דנחשב רשות הרבים לטומאה צריך עיון אם הוא הדין לענין יחוד וכן אם דר בעליה".
   2. **המקום, והזמן**.
      1. תלוי במציאות.
         1. פת"ת (ס"ק ט') – "עבה"ט בשם כנה"ג דדוקא ביום ובחצי שעה מהלילה ועיין בס' בר"י שכ' על זה ודברים של טעם הם דכשאין עובר ושב מאי מהני פתח פתוח".
         2. הגריש"א זצ"ל (פסקי הלכות, קרול, יו"ד אות כ"ה) – "ייחוד בקומה עליונה, אם יש שכנים והדלת פתוחה - מותר. אך אם השעה מאוחרת והשכנים ישנים - אסור".
         3. שבט הלוי (קובץ מבית לוי חי"ח עמ' מ"א סעי' כ"ד).
         4. קובץ הלכות יחוד (פרק ט' סעי' כ"ד).
         5. נטעי גבריאל (יחוד פרק ל"ב סעי' י"א).
         6. פוסקים.
   3. **פתח פתוח - מה הדין בחדר אחר וכדו'**.
      1. מיקל.
         1. לשון השו"ע.
         2. סתימות הפוסקים.
         3. עזר מקודש (על סעי' ט') – "אך אם באנו לומר כן גם פתח בלי דלתין לא היה מועיל שהיה מקום חשש אשתמוטי לקרן זוית שאיננו נראה לעין העובר לפני הפתח אך יש לומר שמרתת שמא יכנס מי פנימה אל הקרן זווית ותיכף שירגיש בהנכנס כבר יראה הנכנס משא"כ בדלת שמזמן ההרגשה שלו של התחלת הפתיחה ועד הכניסה יוכל להשמיט את עצמו אך לפי זה לא היה לסתום להתיר בדלת פתוח שלפעמים יוכל לראות שהאנשים ברחוק עד שיש פנאי אשתמוטי ולא היה להתיר סתם אלא ודאי לא פלוג חז"ל וכל שיש צד מרתת אין חשש תמיד ... "כתבתי במקום אחר שפתח פתוח לרשות הרבים מתיר גם כשיש שם דלת כל שאינה נעולה וכן כשיש חדר לפנים מחדר ויש שני דלתות מותר היטב וכן הוא בכל בנינים שבעולם ועכ"פ רובם שהבית פתוח לחצר והחצר לרשות הרבים ויש דלת לכל פתח ומ"מ כיון שאי אפשר לידע בפנים בשעת פתיחת שער החצר ויכול להיות שנכנסים לחצר בלי שירגישו בבית ע"י זה הרי הפתוח להחצר גופיה כפתוח לרשות הרבים וכמו דקיימא לן לגבי יין נסך וכדומה שביוצא ונכנס כל שלא הפליג ואין ידוע על כל פנים שהפליג הרי זה כשומר בבית כן הוא בזה ומדת חסידות יש על כל פנים בזה שיהיה הדלתות פתוחים ממש וצלע"ע".
         4. עי' דבר הלכה (סי' ג' סעי' ו') – "בית יחידי בחצר המוקף מחיצות גבוהות [באופן שהעומד מעבר למחיצות אינו יכול לראות בבית] ופתח הדירה פתוח לחצר ופתח החצר פתוח לרה"ר דינו כפתוח לרה"ר, וה"ה כשהפתחים סגורים ולא נעולים לדיעה קמייתא בסעיף ב' דסגור ולא נעול דינו כפתוח לרה"ר, ולפי"ז דירה בקומה העליונה הפתוחה לחדר המדרגות, וחדר המדרגות פתוח למטה לרה"ר, דינו כפתוח לרה"ר".
         5. הגריש"א זצ"ל (יחוד - הלכותיו בקצרה עמ' כ"ז הע' ג', הו"ד בהליכות בת ישראל פרק ח' הע' ט"ז) – "שיש להתיר" [כשפתוחה הדלת החיצונית, להתייחד בחדר פנימי כשהדלת הפנימית סגורה אף על פי שאינה נעולה]".

הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש אה"ע ח"ב פרק ט"ז אות ל"ה) – "יחוד בחדרים פנמיים ב'בית פתוח לרשות הרבים': כשהדלת החיצונית פתוחה, מותר להתייחד בחדר פנימי שדלתו סגורה אך אינה נעולה. [הליכות בת ישראל פ"ח הערה טז משמיה דקונטרס היחוד עמ' כה. 'הערות' קידושין עמ' תפג]".

* + - 1. יביע אומר (מעין אומר ח"ח פרק ב' סי' ט"ז) – "שאלה: כשהדלת לא נעולה שנקטינן שאין דין יחוד, מה הדין אם הם נמצאים לא בחדר הכניסה אלא בחדר הפנימי האם זה כדירה לפנים מדירה. תשובה: לא".
      2. קונ' הלכות יחוד (ריש פרק ד').
    1. מחמיר.
       1. עי' בית שלמה (שו"ת סי' מ"ח).
       2. נדרי זריזין (הו"ד באוצה"פ ס"ק ל"ה אות ה').
       3. הגרחפ"ש זצ"ל (יחוד - הלכותיו בקצרה עמ' כ"ז הע' ג', הו"ד בהליכות בת ישראל פרק ח' הע' ט"ז) – "אפילו כשפתוחה הדלת החיצונית נכון שלא להתייחד בחדר פנימי כשהדלת הפנימית סגורה אף על פי שאינה נעולה".
    2. תלוי במחלוקת סגור ולא נעול דלעיל.
       1. דבר הלכה (סי' ז' סעי' י"ט, אבני ישפה ח"ב סי' פ"ז ענף א').
       2. אבני ישפה (ח"ב סי' פ"ו ענף א').
    3. מראי מקומות.
       1. חוט שני (יחוד ס"ק י' ד"ה קומה) – "קומה עליונה שמתייחדים על סמך שהפתח פתוח, אם אין נמצאים בחדר לפני הפתח אלא בחדרים צדדים, יש להחמיר להשאיר פתוח ממש".
       2. מנחת איש (פרק י"ג סעי' כ') – "יש אומרים שההיתר להתייחד בבית שפתחו פתוח לרשות הרבים הוא דוקא כאשר החדר שמתייחדים בו נראה לעוברים ושבים ברשות הרבים או שמכוון באופן שיכולים לראותו, אבל אם יש חדר או חצר שמפסיק בין החדר שמתייחדים שם לרשות הרבים הרי זה יחוד גמור. ויש מקילים גם באופן זה, שכל שדלת הבית פתוחה לרשות הרבים מתייראים המתייחדים שמא יכנס לשם אדם, ואין חשש יחוד בבית זה".
  1. **בית דו-קומת, יחוד בקומה עליונה**.
     1. מיקל.
        1. הגריש"א זצ"ל (בית הלל גליון מ"ב עמ' ל"ג אות י"ב) – "בית שפתחו פתוח לרה"ר אין איסור להתיחד שם, ומספיק שדלת הכניסה לדירה תהיה פתוחה, ואז מותר להתיחד גם בחדרים הפנימיים וגם בחדרים העליונים, כל שאפשר להגיע מבחוץ לשם בפחות מדקה".
     2. מראי מקומות – דבר הלכה (סי' ג' סעי' ז').
        1. מנחת איש (פרק י"ג סעי' כ"א) – "דירה דו-קומתית כגון קוטג' וכדומה, אע"פ שפתח הדירה העליונה פתוח לתחתונה והתחתונה פתוחה לרשות הרבים, אין להתייחד בקומה העליונה אלא אם כן נמצאים אנשים בקומה התחתונה שעלולים לעלות לקומה העליונה, ואז אין בזה חשש יחוד".
  2. **יחוד בחדר מדרגות**.
     1. כמו פתוח לרשות הרבים.
        1. הגריש"א זצ"ל (קיצור הלכות יחוד וצניעות סעי' ל') – "בית הפתוח לחדר מדרגות, הרי זה כפתוח לרשות הרבים לגבי איסור יחוד, כיון שעוברים אנשים בחדר המדרגות. ואם הדירה היא בקומה עליונה ולא עוברים דרך שם, אם מצוי שיכנס פתאום איזה שכן, יש ג"כ להתיר".
        2. חוט שני (יחוד ס"ק י' ד"ה ובחדר, עמ' רי"ד) – "ובחדר מדרגות של בית משותף, אפילו אם הדלת למטה נעולה, מ"מ עצם הדבר שאצל השכנים יכולים להיות כל סוגי אנשים מן החוץ והוא אינו יודע הנעשה שם, שפיר מיקרי אימת רבים, כיון שאינו יודע במי המדובר, והוי כמבוי בעלמא דודאי מיקרי פתוח לרשות הרבים שם".
     2. מראי מקומות.
        1. שבט הלוי (ח"ה סי' ר"ג אות ה') – "ומכ"ש בבתים גדולים שאנו מקילים במקומות הגבוהות מחמת עוברים ושבים בבית ובפרוזדורי הבית שלרוב כליא שם רגלי דאינשי אחרי תחלת הלילה, ובפרט בעיירות שמפחדים הרבה לצאת ולבא בלילה, ומכ"ש והוא פשוט כשסוגרין השער הגדול של מטה, ואף על פי שלדיירי הבית יש מפתח לפתוח השער הגדול מכ"מ זה קולא יתרה להתיר עי"ז ייחוד בקומות הבית".

שבט הלוי (מבית לוי חי"ח עמ' מ"א סעי' כ"ה, הע' כ"ז) – "בחדרי מדרגות שבבתים הגבוהים נחשבת הדירה לפתח פתוח לרה"ר כשמצויים שם אנשים שעולים ויורדים. אבל בלילה גם בשעה מוקדמת יותר אינו נחשב לפתוח לרשות הרבים. (עיין בפ"ת (ס"ק י') מחכמ"א (כלל קי"ב ס"ג) ובינ"א כשפתוח לחצר שיש שם ג' בנ"א דנחשב לרה"ר לטומאה, ואמר מרן שליט"א דלמעשה מקילים וסומכים ע"ז בחדרי המדרגות. אבל בקומה עליונה ויש שם רק שתי דירות ואין מצויים עוברים ושבים אינו כפתוח לרה"ר). כיון שבדרך כלל אין מצויים שם עוברים ושבים. [ובפרט במקומות שמפחדים לצאת בלילה, וכ"ש שאין להתיר כשסוגרים את שער הכניסה לבנין, אף שיש לדיירים מפתח לפתוח את השער]".

* + - 1. ***הגר"א נבנצל שליט"א (מציון תצא תורה ח"א אות תרע"ח***, אהל יעקב יחוד [דפו"ח] עמ' תק"נ אות י"ג) – "שאלה: יחוד בחדר מדרגות שלנו האם נחשב כפתח פתוח, והאם הדין כן גם בקומה גבוהה בשעה מאוחרת בלילה. תשובה: תלוי אם עוברים שם אנשים".
      2. נטעי גבריאל (פרק י"ג סעי' ו', הע' ו', הע' ז') – "בבית שיש בו כמה שכנים אין איסור יחוד בחדר המדריגות אע"פ שנעול למטה לרחוב, משום דהוי כפתח פתוח לרה"ר. [דבר הלכה סי' ג' ס"ז בשם החזו"א הואיל שיש שם דיירים אחרים וגם מבקרים וכדומה מותרת. ויש לעיין בקומה העליונה הדר יחידי במקום שאין הדיירים נכנסים שם אם אסור, ולמעשה הכל לפי המקום והמצב]. לכן אם דרים שתי משפחות בבית ובכל אחד יש מקום דירה ורק המדריגות שייכות לשניהם, אין חשש ליכנס לפרוזדור הבית אפי' כשאין בבית רק אשה אחת כיון שיש לכל אחד דירה לחוד. [כן הורו גדולי הוראה, שעיקר האיסור להיות במצב שאין מחוסר רק קריבה, אבל במקום שצריך ליכנס לדירה של פלוני לא אסרו]".
  1. **חייבת האשה לומר שהדלת פתוח**.
     1. עי' הגרשז"א זצ"ל (מנחת שלמה ח"א סי' ל"ה אות ד' ד"ה וכמו, הסכמה לס' דבר הלכה ד"ה וכמו, שולחן שלמה יחוד סעי' ט', רפואה ח"ג עמ' ס') – "וכן אם היחוד הוא בהיתר מפני שיש שם באותו הבית עוד פתח שהוא פתוח לרה"ר אפי"ה היא חייבת להקדים ולהודיע לו על כך, דאל"כ אף שהמתיחד עמה אינו מקפיד ואינו שואל כלום מ"מ אם הוא בכה"ג שמצד הדין היה צריך לשאול נמצא שאם היא לא תקדים לומר לו הרי היא מסייעת ידי עוברי עבירה ומכשילתו באיסור, והדבר צריך הכרע".
     2. יביע אומר (מעין אומר ח"ח פרק ב' סי' כ"ג) – "שאלה: כאשר יש בעיית יחוד והשאירו פתח פתוח אבל רק הבעל או רק האישה יודעים מכך, האם זה מציל מדין ייחוד. תשובה: לא מציל".
     3. נטעי גבריאל (יחוד פרק ל"ב סעי' י"ט) – "אם האיש המתייחד אינו יודע שפתח פתוח, חייבת האשה להודיע לו, כדי שלא יהא סבר שהוא עובר על איסור יחוד, שגם בזה חטא".
     4. מנחת איש (פרק ח' סעי' ל"ה).
  2. מראי מקומות.
     1. הגרשז"א זצ"ל (שולחן שלמה יחוד סעי' ו', ישורון חט"ז עמ' ש"פ אות ו', עי' אות ה') – "מותר לאשה לשהות עם איש זר בבית שהדלת פתוחה, ולא חוששים שיפתנה ויסגרו אח"כ את הדלת, **דלא חיישינן שהאיש ילך ויעשה שינוי במצב הקיים**".
     2. אבני ישפה (אהל יעקב ה' אלול תש"ע) – "רצית לדעת אם משאירים הדלת לחדר המדריגות פתוח אם מציל מאיסור יחוד. וכן השאלה בקומה גבוהה שאין הרבה אנשים עוברים שם בחדר המדריגות. כיון שחדר המדריגות הוא מקום לדריסת רבים, שהרי כל אדם יכול להכנס לחדר המדריגות, וכן כל הדיירים של הבנין משתמשים בחדר המדריגות, הרי זה כמו רשות הרבים שאין שם איסור יחוד. וגם בקומה גבוהה הוא נחשב כרשות הרבים שהרי בכל עת אחד הדיירים יכול לפתוח את הדלת שלו, וממילא אין כאן מקום יחוד כלל. ודומה לזה כתב בספר דבר הלכה, שגם באמצע הלילה אין איסור יחוד ברחוב מואר, כי בכל עת מישהוא יכול להסתכל מן החלון שלו".

1. חלון הפתוח לרה"ר.
   1. **הלכה**.
      1. מיקל, דינו כדלת פתוח.
         1. נוב"ק (אה"ע סי' ע"א) – "וגם חלון או פתח פתוח לרשות הרבים אין בו משום יחוד".
         2. עזר מקודש (על סעי' ט' ד"ה אודות) – "אודות יחוד כשיש חלונות שנראה מבחוץ על ידיהם מה שבתוך הבית הרי זה כפתח פתוח לרשות הרבים כשאין זוויות המסתירות לגמרי מלהרגיש וכמ"ש במק"א וכשיש חדר פתוח משם למקום הסתר צל"ע אם שייך בזה חשש כיון שאין לדון אלא לפי מהות החדר ההוא במקומותיו ובהסתרה בזוויות יש להחמיר כיון שהוא חדר אחד. מה שאין כן בזה אולי יש להקל וצל"ע".
         3. מהרש"ם (ח"ב במפתחות לסי' ע"ו) – "אם יש פתח נעול ויש חלון למעלה בגובה שאפשר לראות דרך שם בהעמדת ספסל ויש בצד ב' בית ובו אנשים נראה דבבית דירה דשכיח שרשיפא וביום יש להקל אבל בחצר אין להקל בכה"ג".
            1. שרשיפא: היינו ספסל. רש"י (ברכות דף כד., שבת דף קכט., כתובות דף סא.).
         4. מסגרת השלחן (על קיצור שו"ע סי' קנ"ב ס"ק י') – "ומילתא דמסתבר הוא".
         5. אג"מ (אה"ע ח"ד סי' ס"ה אות ב') – "בחלון הפתוח לרה"ר או לחצר שנמצאים שם הרבה אינשי, אם הוא למעלה ממקום שיכולין לאינשי שמחוץ לראות דרך שם אסור ואף אם אפשר לטפס וליכנס אסור דאין דרכן של אינשי ליכנס באופן כזה ולא מירתתי, ואם הוא חלון למטה שיכולין לראות אינשי שמבחוץ אז אם דרך החלון יכולין לראות גם בחדרים האחרים קצת יש להתיר, ואף אם אין יכולין לראות אבל יכולין להרגיש מה שנעשה שם יש להתיר, ואם איכא חדר אחד שלא אפשר להרגיש אלו שמבחוץ אסור".
         6. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש אה"ע ח"ב פרק ט"ז אות ל"ז) – "חלון הפתוח לרה"ר ואפשר לראות דרך החלון מהנעשה בחדר, מיקרי 'פתח פתוח לרה"ר', שמותר להתייחד שם, כמבואר בנוב"י באבהע"ז סי' עא".
         7. דבר הלכה (סי' ג' סעי' י"ג).
         8. שבט הלוי (קובץ מבית לוי חי"ח עמ' מ"א סעי' כ"ג).
         9. קובץ הלכות יחוד (פרק ט' סעי' ט"ז).
         10. אורחות הבית (פרק י"ד סעי' ט"ו).
         11. נטעי גבריאל (יחוד פרק ל"ד סעי' ח').
      2. מראי מקומות.
         1. הגרשז"א זצ"ל (שו"ת מנחת שלמה חלק א סימן צא סוף אות כ"א) – "וכמו שמעיקר הדין מותרים איש ואשה לעמוד זמן רב על יד חלון הפתוח לרה"ר אף על גב שהבית לגמרי סגור ויכול לדבר עם האשה כל מה שירצה וגם יכול לפתותה לעבור למקום סתר שהוא ממש באותו בית, והיינו משום דאזלינן בתר השתא דליכא חששא וה"נ גם כאן וצ"ע, ונא לעיין בזה".

הגרשז"א זצ"ל (ישורון חט"ז עמ' שפ"א אות י"ג, שולחן שלמה יחוד סעי' ס"ג) – "מצד הסברא נראה שאם איש ואשה נמצאים בבית סגור, דלא מהני מה שיעמדו שניהם על יד החלון כיון שהאיש יודע שהבית סגור, מהיכ"ת לא נחשוש שיפתנה, ויכנסו לחדר שני שהוא במקום שאין רואין אותם שהרי בלא"ה צריך לפתותה ללבוש בגדיה וליכנס למטה וא"כ גם חדר אחר הוא כך, אך אעפי"כ ב'דבר הלכה' כתב שזה מותר וצ"ע כיון דאין צריך לעשות שום פעולה של סגירת דלת".

* 1. **אופן ההיתר**.
     1. באופן שהעובר שם יכול לראות בפנים. [כלומר שאין החלון גבוה מעיני העוברים ושבים, ואינו מכוסה בוילון. ואף אם החלון בגובה שע"י העמדת ספסל יכול לראות העומד עליו בפנים אסור, דברה"ר **לא** שכיחי ספסלים].
        1. מהרש"ם (ח"ב במפתחות לסי' ע"ו) – "נראה דבבית דירה דשכיח שרשיפא וביום יש להקל אבל בחצר אין להקל בכה"ג וע' בחו"מ סי' קנ"ד ס"ו ובנה"מ סק"י בשם הרמב"ן שכ"כ דבחצר לא שכיח שרשיפא משא"כ בבית".
           1. שרשיפא: היינו ספסל. רש"י (ברכות דף כד., שבת דף קכט., כתובות דף סא.).
        2. אג"מ (אה"ע ח"ד סי' ס"ה אות ב') - לשונו מובא לעיל.
        3. דבר הלכה (סי' ג' סעי' י') – "והוא באופן שהעובר שם יכול לראות בפנים [היינו שאינו גבוה למעלה מעיני העוברים ושבים, ואינו מכוסה בוילון] אין בו איסור יחוד".
     2. ויצא האיש תחילה.
        1. דבר הלכה (סי' ג' סעי' י"ג, ועי' הע' כ"ט).
        2. דברי סופרים (ס"ק צ"ב) – "וכתב בספר דבר הלכה דבכה"ג שרואים רק את אמצע החדר, יש ליזהר שכשיוצאים יצא האיש תחלה והאשה תשאר באמצע החדר עד שהאיש יצא, אבל אם האשה תצא תחלה יש לחוש שכשתגיע למקום שאין רואים מבחוץ, יגש אליה לפתותה".
        3. קובץ הלכות יחוד (פרק ט' סעי' כ"א).
     3. רק אם יכול לראות עד פתח היציאה של החדר.
        1. הגריש"א זצ"ל (תורת היחוד פרק ה' סוף הע' י"ב).
     4. רק כשאפשר לראות מבחוץ את כל המקום.
        1. דבר הלכה (סי' ג' סעי' י"ג).
        2. הגריש"א זצ"ל (קונ' הלכות יחוד פרק ד' הע' ג') – "בד"א שמועיל אם נראה מבחוץ, דוקא כשאפשר לראות אחד מן המתייחדים בכל זוית וזוית מן החדר עם פתח היציאה של החדר, אבל אם המתייחדים נמצאים במקום שאינו נראה כולו מבחוץ, כגון שרואים מבחוץ רק חלק מהחדר, או שהמתייחדים נמצאים בחדר אחר שאינו נראה מבחוץ, אין זה בכלל ההיתר של 'פתח פתוח לרה"ר' ואסור להתייחד שם".
     5. אם יש חלון למעלה בגובה שאפשר לראות דרך שם בהעמדת ספסל, מותר להתייחד – הגריש"א זצ"ל (תורת היחוד פרק ה' סוף הע' י"ב).
        1. תורת היחוד (פרק ה' סעי' ט') – "דינו כדין פתח הפונה לרשות הרבים וסגור הפתח רק אינו נעול".
     6. מספיק אם יכולים לראות ג' שכנים.
        1. הגריש"א זצ"ל (יחוד - הלכותיו בקצרה עמ' כ"ט הע' י"א, אשרי האיש אה"ע ח"ב פרק ט"ז אות ל"ח) – "אם החלון פונה לחלון משותף לשלשה שכנים, אפילו בני משפחה אחת, והם יכולים לראות הנעשה בחדר, מותר להתייחד עם אשה בחדר בכל מקום הנראה מהחלון".
        2. הגרחפ"ש זצ"ל (יחוד - הלכותיו בקצרה עמ' כ"ט הע' ח', **אמרי חיים פינחס נדה עמ' קכ"ט אות ו'**).
     7. אם יש חדר אחד שאין יכולין להרגיש מה שנעשה שם, מחמיר – עי' אג"מ (אה"ע ח"ד סי' ס"ה אות ב', לשונו מובא לעיל).
     8. מראי מקומות.
        1. הגריש"א זצ"ל (קיצור הלכות יחוד וצניעות סעי' כ"ב, אשרי האיש אה"ע ח"ב פרק י"ז אות כ"ו) – "אמנם כשיש חלון בדלת של המעלית, ואפשר להציץ דרך שם לתוכה בשעה שעוברת בכל קומה, יש להתיר גם באופן זה. **ואפילו זכוכית החלון אינה שקופה כ"כ**, ואי אפשר לראות מי הם הנמצאים בפנים, מ"מ כשעכ"פ אפשר לראות דרך שם אם נעשה מעשה עבירה, יש ג"כ להתיר".
  2. **יחוד במכונית**.
     1. מותר במקום רה"ר.
        1. הגר"א הנקין (יחוד - הלכותיו בקצרה עמ' כ"ט הע' ט').
        2. ציץ אליעזר (ח"ו סי' מ' פרק ט"ו) – "נלפענ"ד להלכה דבנסיעה של כגון מירושלים לת"א או לחיפה וכדומה שמצוים עוברים ושבים עם כלי הרכב כמעט בכל כמה רגעים, שמותרת הנסיעה בפשיטות גם ב' אנשים עם אשה אחת, דדין דרך כזאת כדין עיר, והפחד מביאה פתאומית של כלי רכב אשר יסב תשומת לבם על עמידה מוזרה וכדומה הוא עוד יותר גדול מפחד של ביאת עובר ושב רגלי, דעובר ושב רגלי יכול להבחין מביאתו מרחוק ולהיזהר אבל כלי הרכב באים במהירות ובחתף ... ונלפענ"ד ביותר דאפשר להקל בכנ"ל אפילו בנסיעה בלילה כל עוד שהתנועה גדולה כנ"ל".
        3. הגריש"א (יחוד - הלכותיו בקצרה עמ' כ"ט הע' ט', תורת היחוד פרק ה' הע' ז' [דפו"ח, הע' ח'], אשרי האיש אה"ע ח"ב פרק י"ז אות ט') – " בדרכים אשר בהם עוברים מכוניות כל הזמן (וכ"ש אם יש שם עוברים ושבים) וחלונות הרכב הם שקופים, ודאי שאין שם איסור יחוד. והזמן שצריך לעבור מכונית, הוא תלוי ב'שיעור טומאה' (ראה לעיל ס"א וג). וכשאין מכוניות בתוך 'שיעור טומאה' צריך שני שומרים, אך אין צריך שלשה שומרים, דכיון שנוסעים במכוניות שבאות במהירות, ממילא לא שייך לקרוא לכביש 'שדה', ולכן תמיד סגי בכביש שני שומרים ולא צריך שלשה".
        4. הגרחפ"ש זצ"ל (יחוד - הלכותיו בקצרה עמ' כ"ט הע' ט').

עי' הגרחפ"ש זצ"ל (תורת היולדת פרק י"ד סוף הע' ד' [רק בדפו"ח], במונית) – "נלע"ד שאין איסור יחוד באוטו. דאין לחשוש שהאוטו ישבר על הדרך ואפי' אם כן מ"מ היא תוכל לצאת. ועיי' ביו"ד סי' צ"ח ובש"ך בענין טעימת קפילא שאין אומן מרעא את אומנותו וכהיום הרשיון של נהג מונית הוא עפ"י חוקי המדינות, ומיהו הנהג שיסכן את זכות רשיונו ולכן מותר, ואפי' בלי פיקו"נ. ועיי"ע בנדה י"ג דבשעת מלחמה שאנשי הצבא טרודים בעניניהם אין לחשוש שנגעו בטהרות ועיי"ע בתפא"י במשניות ע"ז פ"ב אותיות ד' וי"א דיש דלא חיישינן באומן שמפחד מהממשלה או שיאבד את שכרו".

* + - 1. אז נדברו (יחוד - הלכותיו בקצרה עמ' כ"ט הע' ט').
      2. אבני ישפה (אהל יעקב ו' אלול תש"ע) – "מותר לאשה לנסוע במונית בלילה כיון שהרחובות מוארות לא שייך איסור יחוד, שהרי כל אדם יכול לראות מה נעשה בתוך הרכב אם יתקרב לרכב".
      3. משנה הלכות (ח"ג סי' מ"ח, ח"ה סי' קכ"ח ד"ה ומה"ט) – "דאפשר עכשיו שברוב הדרכים כל הלילה ישנם עוברים ושבים במכונות אפשר דהוי רה"ר לענין יחוד ולא מיבעיא ביום אלא אפילו בלילה ויחוד לא הוי אלא כשאין עוברים ושבים מ"מ היכי שהם יוצאין למקום מוצנע ויושבים במכונה בצדי צדדים ודאי יש בזה משום יחוד".
      4. חוט שני (יחוד ס"ק ג' ד"ה לנסוע) – "אם אפשר לראות מה שנעשה בתוך המונית, לא הוי יחוד במקום שעוברים שם מכוניות כל הזמן".
      5. תשובות והנהגות (ח"ב סי' תרנ"ח) – "נראה שביום ובעיר מותרת האשה לנסוע עם נהג ואפילו נכרי, ולא חיישינן. אלא אם נוסעת מחוץ לעיר דרך מקומות שוממים יש איסור, ואפילו בעיר ראוי להתיר רק כשהחלונות שקופים ולא כשיש וילונות או בחלונות כהים. אבל בלילה כשאין מצוי אנשים ומכוניות בדרך, אזי יש איסור ייחוד והותר לנסוע בלילה רק באחד התנאים אלו ...".

עי' תשובות והנהגות (ח"ה סי' של"א אות ח') – "נסיעת אשה במונית עם נהג מעיר לעיר הותרה רק במסלול שעוברת בו מכוניות נוספות והיושבים במונית נראים מבחוץ, וגם זאת רק בשעת הדחק ממש, ובכל מקרה הנוסעת במונית עם נהג לא תשב במושב שליד הנהג אלא במושב האחורי, וגם לא תדבר עמו אלא בענין הנסיעה, וגם בנסיעה עירונית ראוי לנהוג כן".

* + - 1. דבר הלכה (מהדו"ח סוף סי' א', עמ' ל"ח).
      2. אמרי יעקב (על סעי' ט' ליקוטים ס"ק ל"א).
    1. **מונית שיש מחיצה בין הנהג ונוסעת**.
       1. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש אה"ע ח"ב פרק י"ז אות ח') – "יחוד במונית עם מחיצה בין הנהג לנוסעת, בזמן שנמצאים במונית מעבר למחיצה, אין איסור יחוד וחשיב כשני חדרים".
    2. **מכונית עם חלונות כהים**.
       1. הגר"י בעלסקי זצ"ל (אהל יעקב יחוד [דפו"ח] עמ' תקע"ב אות ט') – "שאלה: רכב שיש בו חלונות כהים האם מותר להתייחד שם עם אשה. והשיב: גם בחלונות אלו יש מירתת, דהרי אפשר לראות קצת בפנים, ואפשר להקל".
       2. מראי מקומות – תשובות והנהגות (ח"ב סי' תרנ"ח, לשונו מובא לעיל).
    3. מראי מקומות – עמק התשובה (ח"ח סי' ק"ל), אבני דרך (ח"ט סי' קנ"ב), הליכות והלכות יחוד (פרק ט"ו), עומק הפשט (גליון ש"ו).
       1. אג"מ (אה"ע ח"ד סי' ס"ה אות ג', עי' יו"ד ח"ב סי' פ"ב [לשונו מובא לעיל]) – "ליסע יחד עם אשה במכונית (קאר) לכתחלה ודאי אין להתיר דאף שעיקר נסיעתם תהא על הדרך הגדולה ששם נוסעים אף בלילה הרבה אינשי במכוניות אבל הא אפשר להסב מן דרך הגדולה לדרך קטנה, ואף ביום אולי יש לחוש שיניחו המכונית על הדרך ויתרחקו מן הדרך במקום שיש אילנות שיהיה מקום סתר לבועלה, וכ"ש בלילה דאפשר שיש לחוש גם שיבעלנה שם במכונית גופה. **אבל בשעת הדחק** כגון שצריכה אשה משכנותיו ג"כ ליסע למקום שהוא צריך, או כשאשה אחת שהולכת בדרך מבקשתו ליכנס במכונית כמו שאירע כזה הרבה פעמים במעונות הקיץ שאם לא יכניסנה למכונית יאמרו עליו שהוא צר עין ואכזרי, וכשהן נכריות איכא בזה גם משום איבה יש להתיר, משום דמשמע דאין חוששין מדינא לשמא יטה מן הדרך בכשרין אלא שמא יתקוף היצר ויעברו במקום שנמצאים, ועיין בב"ש סימן כ"ב סק"ט במחלוקת הרי"ו ומהרש"ל, ומשמע קצת שפליגי בזה. ובשעה"ד יש לסמוך על הרי"ו דכן משמע שסובר הפרישה עיי"ש, דלכן ליסע במכונית בשעה"ד יש להקל כדכתבתי".
          1. אולי נכרי שאני. עי' דבר הלכה (סי' ד' סעי' ח', ס"ק ל"א). אמנם, לכאורה מוכח מהתשובה שהציור הוא ביהודי. וצ"ע.
       2. הגרשז"א זצ"ל (מנחת שלמה ח"א סי' צ"א אות כ"א, שולחן שלמה יחוד נוכח השולחן ס"ק כ"ו, רפואה ח"ג עמ' נ"ג) – "אפשר דיש לסמוך בכגון דא על החלונות שיש במכונית דחשוב כפתוח לרה"ר ואפי' בלילה ובמקום דלא שכיחי אינשי מ"מ אין לחשוש שיעצור את המכונית לעשות איסור דמסתמא הוא חושש ודאי ממכוניות אחרות אשר כרגיל הן מצויות בכל הכבישים והם הרי יכולים לראותם ואם משום החשש דשמא יפתנה ויעביר את המכונית למקום אחר הרי בכגון דא ליכא כלל איסור יחוד וכמו שמעיקר הדין מותרים איש ואשה לעמוד זמן רב על יד חלון הפתוח לרה"ר אע"ג שהבית לגמרי סגור ויכול לדבר עם האשה כל מה שירצה וגם יכול לפתותה לעבור למקום סתר שהוא ממש באותו בית, והיינו משום דאזלינן בתר השתא דליכא חששא וה"נ גם כאן וצ"ע, ונא לעיין בזה".

הגרשז"א זצ"ל (מנחת שלמה ח"ג סי' ק"ג אות י"ג, שולחן שלמה יחוד נוכח השולחן ס"ק כ"ה) – "מסופקני במי שנוסע במכונית עם אשה והוא יושב ע"י ההגה ומסיע את המכונית, דאף אם נוסע במקום שיש רואים, מ"מ מה טעם לא נחוש שמא יפתנה בדברים וימשיך לנסוע אתה למקום שאין רואים כיון שאינו צריך לקום ולעשות מעשה כמו לנעול דלת שהיא פתוחה, שהרי בלא"ה הוא אוחז בהגה ונוסע, וצ"ע".

הגרשז"א זצ"ל (שולחן שלמה יחוד סעי' כ') – "מותר לאשה לנסוע גם עם נהג גוי או ישראל פרוץ בכביש בין עירוני המקשר בין שתי ערים גדולות שכלי רכב עוברים ושבים בו כל היום".

הגרשז"א זצ"ל (שולחן שלמה יחוד סעי' כ"א) – "בשעת צורך גדול מותר לאשה שבעלה בעיר לנסוע בלילה בתוך העיר במכונית של אדם זר, אפילו אם החלונות אטומים או שהם מכוסים בוילונות".

הגרשז"א זצ"ל (שולחן שלמה יחוד סעי' כ"ב) – "איש ואשה כשרים רשאים לנסוע יחד בתוך העיר אפילו בשעה מאוחרת בלילה, במכונית שחלונותיה שקופות ואפשר לראות דרכם בקל מחוץ למכונית על הנעשה בתוכה, כיון שישנם אנשי משטרה ועוד אנשים שמסתובבים ברחוב".

הגרשז"א זצ"ל (שולחן שלמה יחוד סעי' כ"ג) – "יתכן שגם בכה"ג שאין בעלה בעיר, מ"מ מותר לאשה לנסוע במכונית כשהנהג הוא איש זר, ואפשר לסמוך על החלונות שיש במכונית דחשוב כפתוח לרה"ר, ולא חוששים שמא יפתנה ויעביר את המכונית למקום אחר, שהרי בכגון דא ליכא כלל איסור יחוד, כיון דאזלינן בתר השתא דליכא חששא, וצ"ע".

הגרשז"א זצ"ל (שולחן שלמה יחוד סעי' כ"ד) – "יש לדון, דיתכן להתיר לאשה לנסוע במכונית כשהנהג הוא איש זר, אפילו בלילה ובמקום דלא שכיחי אינשי, גם בכה"ג שאין בעלה בעיר. ואין לחשוש שיעצור את המכונית לעשות איסור, דמסתמא הוא חושש ודאי ממכוניות אחרות אשר כרגיל הן מצויות בכל הכבישים, והם הרי יכולים לראותם, וצ"ע".

הגרשז"א זצ"ל (שולחן שלמה יחוד סעי' כ"ה) – "בשעת הדחק גדול יכולה אשה לנסוע בלילה ברכב עם איש אחר בטווח של עד עשרים דקות בשטח מסוכן מבחינה בטחונית, באיזור שרוב הנהגים לא עוצרים בצידי הדרכים. ולמעשה יש להתיגע ולדאוג לפתרונות אחרים. יגעת ומצאת תאמין וד' יהא בעזרכם".

הגרשז"א זצ"ל (שולחן שלמה יחוד סעי' כ"ו) – "נשים הזקוקות לנסוע [בלילה] עם נהג לצורך דבר מצוה - כגון להשפיע על שמירת טהרה המשפחה וכיו"ב -, אף אם נשארות בסוף הנסיעה רק שתי נשים ברכב פרט לנהג, מ"מ כיון שהוא לצורך מצוה, יש להקל בכביש שיכולים לעבור שם מכוניות נוספות. אולם באשה אחת אין להקל בזה אף לדבר מצוה".

הגרשז"א זצ"ל (שולחן שלמה יחוד סעי' מ"ד, רפואה ח"ג עמ' נ"ד, נשמת אברהם ס"ק א' אות ד' ד"ה וכן [עמ' ר"ח]) – "אך בפנויה אפילו בתוך העיר או בנשואה מחוץ לעיר, אם זה ביום ואפשר לראות בתוך האמבולנס דרך החלונות מותר. אך אם זה בלילה או אפילו ביום אך אי אפשר לראות לתוך האמבולנס עקב וילונות או זכוכית כהה, אז יש איסור של יחוד".

* + - 1. ששכ"ה (דפו"ח פרק ל"ו סעי' ח\*, הע' כ\* [עמ' תקצ"ב]) – "יולדת שצריכה להגיע לבית-החולים, ואין באפשרות בעלה להצטרף לנסיעה (וכן הדין לגבי רופאה או אחות שצריכות להגיע לבית חולים), אם הנסיעה נעשית בתוך העיר, במקום שיש עוברים ושבים, אין חובה לצרף אליה מלווה. אך אם הנסיעה במקום שיש חשש לאיסור יחוד, כגון בלילה במקום שאין בו עוברים ושבים, הטוב ביותר שתיסע עם נהגת, ואם זה לא ניתן, יצטרף מלווה לנסיעה [שמעתי מהגרי"ש אלישיב שליט"א [זצ"ל], והוסיף ואמר שעדיף לצרף קטן המציל מיחוד דהיינו מעל גיל חמש ועד גיל תשע, וכ"ז בנהג שומר תומ"צ, אך אם הנהג אינו שומר תומ"צ, כגון הנוסעת עם גוי של שבת, יש לצרף שנים, ואפילו כשהיולדת מצרפת אשה נוספת לנסיעה כגון אמה או חמותה, יש לצרף גברים כנ"ל] כדי להינצל מאיסור יחוד. ובהגיעם למקום שאין בו כבר איסור יחוד, אין המלווה צריך לרדת, אלא ימשיך עד גמר הנסיעה".
  1. מראי מקומות – חוט שני (יחוד ס"ק ג' ד"ה והנפק"מ, סוף ס"ק י').
     1. הגר"י בעלסקי זצ"ל (אהל יעקב יחוד עמ' תקנ"א [דפו"ח, עמ' תקע"ב] אות י') – "בההיתר חלון פתוח, אם יש חדר בבית זה שאינו יכול לראות בו האם מותר לעמוד לפני החלון, או חוששים שמא ילדך לחדר שאינו יכול לראות מהחלון. והשיב: דאין חוששין שמא ילך לחדר אחר".

1. מצלמות (cameras) ומירתת - האם מהני מצלמת 'וידיאו' (מעגל סגור) להציל מאיסור יחוד, האם נכלל בהיתר של פתח פתוח.
   1. **מחמיר**.
      1. שבט הלוי (חוט שני יחוד עמ' ר"ד, שערי הוראה גליון י"ז עמ' ק"פ) – "שמעתי בצער כאלו איזה רבנים רצו להתיר איסור יחוד החמור על ידי עין אלקטרי וכדומה, ולדעתינו דע"ת האיסור במקומו עומד וח"ו להקל בזה".

שבט הלוי (שערי הוראה גליון י"ז עמ' ק"פ) – "אאמו"ר מרן בעל שבט הלוי שליט"א [זצ"ל] אסר כל סוגי המצלמות בלי יוצא מן הכלל. וע"ז בעה"ח חיים מאיר הלוי ואזנר".

שבט הלוי (היכלא ח"ז עמ' ר"ד אות ה' [כל לשונו מובא לקמן]) – "הייתי נוכח בשעה שמרן בעל שבט הלוי כתב לאיסור ולא משום גדר רק מדינא, כי מן הנסיון שאין מצלמות במקומות צנועים ושייך לבא לידי איסור, ובפרט שאפשר לפעמים לכסות את העינית של המצלמה לזמן קצר, ועוד טעמים רבים".

* + 1. חוט שני (יחוד ס"ק ג' ד"ה בהא, עי' מזוזה עמ' תכ"ט [ששם כ' רק להתיר]) – "בהא דאסור להתייחד עם אשה במקום סתר, ובמקום כגון הפתוח לרשות הרבים מותר דאין זה מקום סתר. במקום סתר שמופעלות שם מצלמות שאפשר על ידם לראות את מעשיהם של הנמצאים במקום, לכאורה נראה דאין מקום זה חשיב מקום סתר, מפני דשייך בזה מירתת, שהרי אפשר לחזות במעשיהם, ואין חילוק אם רואים ע"י המצלמה במעשיהם בשעת מעשה, או שרואים רק לאחר זמן, דכל שאפשר לראות ולידע הוי מירתתי, ואין זה מקום סתר, ודומיא דמתייחד אדם עם אשה ותינוקת ופירש"י, שתדע לספר דברים בשוק. [ועיין בזה בסוף הענין]. אמנם צריך לידע, דהא דמקום שמופעלות שם מצלמות לא חשיב מקום סתר וכנ"ל, היינו דוקא במקום שהמצלמה מצלמת את כל המקום שבו הם מחייחדים ... ומלבד זאת נתברר לאחרונה שישנם מכשולים רבים כשמתירים איסור יחוד על סמך המצלמות. ועל כן חיישינן דאין בזה את גדר המירתת מדאורייתא להתיר איסור יחוד. על כן הורו רבותינו שאין לסמוך כלל על המצלמות לענין איסור יחוד".
       1. עי' מראה כהן (היכלא ח"ז עמ' ר"ט) – "ומה שכתבתי שבשעת דחק גדול יעשה שאלת חכם אצל מורה מובהק, היה ע"פ עדות ששמעתי שבסמוך להוצאת המכתב אודות המצלמות, הורה למעשה מרן הגר"נ קרליץ שליט"א [זצ"ל] במקום צורך גדול כאשר לא היו חששות של חדר צדדי וכו', שאפשר להקל ולסמוך על המצלמות כדין שומר".
       2. אוצר היחוד (עמ' קכ"ט ד"ה ועוד) – "עי' שאלתי לבאי ביתו של הגר"נ קרליץ שליט"א [זצ"ל] איך אסר היחוד במקום שיש מצלמות, הרי הוא עצמו מתיר בזה כמו שאמרו לי כמה מורי הוראה שם שנתווכחו עמו על זה ועמד בהיתרו. וכן נדפס בחוט השני שהבאנו למעלה. ולא קיבלתי תשובה ברורה בזה, וכששאלתי להרב הוכמן שליט"א מח"ס חוט השני אמר לי שנראה לו שמה שהרב אסר במכתב, זה מחמת שבמשרדים לא שייך להתקין מצלמות בכל החדרים כגון בבית הכסא וכדו', ולכן יש לאסור מטעם שמא ילכו ויתייחדו. וכן דיברתי עם הגר"מ לובין שליט"א חתנו של ר' ניסים ואמר לי שלפי מה שהוא יודע השיקול המרכזי היה זה שאין מצלמות בכל המקומות. ולפי זה אז אמנם יש כאן סיבה לאיסור".
       3. מראי מקומות – חוט שני (מוריה גליון שס"ז עמ' קמ"ח, לשונו מובא לקמן).
    2. הגרח"ק זצ"ל (אהל יעקב יחוד הע' קפ"ט עמ' קמ"ו [דפו"ח, הע' רי"ב עמ' קע"ח], עמ' תק"מ [דפו"ח, עמ' תקמ"א] אות ו') – "האם מצלמת 'ווידיאו' שמצלמת את כל הנעשה בחדר מועיל כפתח פתוח להתיר לאיש ואשה זרה להתייחד בו. תשובה: לא".

עי' הגרח"ק זצ"ל (וישמע משה פסקים ממרן הגריש"א ח"א עמ' ש"ע הע' תק"ז) – "קשה להתיר".

* + 1. חיי הלוי (ח"ו סי' קט"ז אות א') – "אין לסמוך על מאשי"ן כזה לענין איסור יחוד".
    2. הגרמ"ש קליין (היכלא ח"ז עמ' ר"ד אות ה') – "מ"ש מעכ"ת בסעיף ט"ז בשם גדולי ההוראה שאסור לסמוך על המצלמות, ובשעת הדחק יש להתייעץ עם מורה הוראה מובהק, ובהערות נטה מעכ"ת להתיר מדינא, ומשום גדר אסרו גדולי ההוראה, אמנם הייתי נוכח בשעה שמרן בעל שבט הלוי כתב לאיסור ולא משום גדר רק מדינא, כי מן הנסיון שאין מצלמות במקומות צנועים ושייך לבא לידי איסור, ובפרט שאפשר לפעמים לכסות את העינית של המצלמה לזמן קצר, ועוד טעמים רבים, וע"כ אין מקום לשאול מורה הוראה בזה כי הוא איסור מדינא, ואף אם גדולי ישראל עושים גדר אין לשאול מורה הוראה להתיר הגדר".
    3. משיב נבונים (אור ישראל גליון ס"ז עמ' כ"ד) – "עולה לדינא: אין נראה להקל להתיחד איש ואשה במקום שמירת ׳סורוועיענלס קאמעראי', (מצלמות) מכמה וכמה טעמים, א, דכיון שאין מסך המצלמות מונח אלא לפני אדם אחד, לא דמי לפתח פתוח ל'רשות הרבים' אלא לפתח הפתוח ל'חצר' שכתבו הפוסקים דלא מהני. ב, דאפילו אם יהיה המסך לפני כמה אנשים, כיון שיושבים כן בקביעות הוי כלבו גס בה שכתב החלקת מחוקק שאין להתיר אפילו בפתח פתוח לרשות הרבים. ג, דאפילו להפוסקים דשרי אפילו בלבו גס בה מ"מ וודאי דלא הוי דין לכתחילה כמבואר בספר היראה לרבינו יונה. גם אין נראה להקל מדין שמירה, כדין קטנה שחושש שתספר מה שראתה, ה"ה כאן שאח"כ יראו בתמונות ויתפרסם הדבר, א, מפני דבקטנה יש גם בושה בשעת מעשה, משא"כ במצלמה דבאופן שעכשיו אין אדם רואה אין בושה, ב, דבקטנה אין יכול להסכים עמה שלא תספר, מה שאין כאן בגדול שרואה את התמונות שיכול לפתות אותו שלא יספר. ג, גם בקטנה כתבו כמה פוסקים שאין מועיל בפרוץ ע"כ האידנא שהרבה פרוצים בדבר אין להקל. ד, יש לחשוש שתשתנה המציאות מזמן לזמן, ויבואו לידי איסורים ע"י היתר זה".
    4. עי' מראה כהן (סעי' ט"ז, הע' נ"ח, היכלא ח"ו עמ' קפ"ב אות ט"ז, ח"ז עמ' ר"ט [לשונו מובא לעיל]) – "הורו גדולי ההוראה שאין לסמוך להקל ולהתייחד במקום שמותקנות בו מצלמות אף אם הן מתעדות את הנעשה בכל החדרים והפרוזדורים, ובפרט כאשר הגישה לחומר שתועד במצלמות נמצאת אצל מנהלי המקום שהם עצמם מתייחדים שם, ובשעת דחק גדול יש להתייעץ עם מורה הוראה מובהק הבקי בדינים אלו".
    5. אוצרות היחוד (עמ' רנ"א).
  1. **מיקל, אם רואים אותם ע"י המצלמה במעשיהם באותה שעה**. [עם כמה תנאים: 1) שהמכשירים פועלים בכל עת ורגע, כשמתיחדים שם. 2) שהאיש והאשה יודעים מהמצלמה. 3) אין להם שליטה על המערכת. 4) וי"א שהמצלמות שולטים על כל המקומות].
     1. הגר"י בעלסקי זצ"ל (אהל יעקב יחוד עמ' תקנ"ב [דפו"ח, עמ' תקע"ג] אות י"ב) – "האם יש היתר להתייחד כשיש מצלמה. והשיב: אם יש אחד שרואה כל מה שנעשה עכשיו מותר, אבל אם הוא רואה רק אח"כ על טייפ אין להתיר, דיש חששות שמא אף אחד לא יראה את זה".
     2. נטעי גבריאל (פרק מ"ט סעי' י"ד, עי' אור ישראל גליון ס"ה עמ' ס"ה) – "בבתים המשותפים בדרך כלל בבנינים הגבוהים קיימים במרתף חדרי כביסה מחסנים וחדרי אשפה, בשעות שאין שם אנשים יש בהן איסור יחוד, אא"כ נמצא שומר המביט על כל הסביבות בטעלעוויזיא".
     3. הגר"ש פעלדער שליט"א (שיעורים משלחן גבוה עמ' ט', שיעורי הלכה יחוד פרק ד' אות ו') – "ובעל התורת היחוד אמר לי שדיבר עם הגרי"ש אלישיב אודות וידיאו, האם הוא מציל מאיסור יחוד. והשיבו הגרי"ש שתלוי, שאם אנשים יכולים להביט בוידיאו בשעת היחוד, הרי הוא כחלון שמתיר איסור יחוד, שהרי חלון הוא לאו דוקא חלון שאפשר לראות דרכו ממש, דאטו אם יש 'מראה' שאפשר לראות את מקום היחוד על ידו, האם לא יהיה מותר להתייחד, ודאי שכן. א"כ ה"ה שאם אפשר לראות הייחוד ע"י וידיאו, זה גם מתיר הייחוד כחלון אע"פ שא"א להגיע לשם כעת. **אבל אם א"א לאחרים לראות את הוידיו בשעת מעשה רק שאח"כ** אפשר להפעיל את הוידיו, פסק הגרי"ש שזה אינו מתיר איסור ייחוד. אני הבנתי פסק זה בשני דרכים, או כפשוטו, שאפשר להקל רק עפ"י חז"ל, שחז"ל התירו פתח פתוח, והנודע ביהודה הוסיף שגם ע"י חלון נקרא פ"פ, אבל להוסיף התירים אחרים ע"ז להתיר אפילו במקרה שאחרים אינם מסתכלים ורק מפני שיכולים אח"כ להפעיל את הוידיאו זה א"א, שהרי אין כאן פ"פ ואין כאן חלונות, אלא שיש כאן היתר חדש שאפשר להסתכל אח"כ, זה לא מצינו וא"א לחדש היתר חדש, עוד דרך יש להבין פסק הנ"ל, שהוא כעין 'איזהו חכם הרואה את הנולד', שכדי לראות את הנולד צריך להיות חכם, אבל אם נתפס במצוד היצר הרע, החכמה מסתלקת ממנו קצת וא"א לראות את הנולד. ממילא אם אפשר רק להפעיל את זה אח"כ, אז צריך להיות חכם לראות את העתיד שמא יפעילו את זה לראות וימנע מלעשות את העבירה, אבל אם היצה"ר התגבר עליו, אז כבר מתחיל לעשות חשבונות שאולי לא יפעילו את זה אח"כ כו', משא"כ אם מסתכלים בשעת מעשה זהו פתח הפתוח שהתירו חז"ל. מישהו שאל ממה שהתירו הפוסקים היחוד במקום שמענישים על זה מצד ממשלת החוק, הרי רואים שכן סומכים על סברות אחרות שלא הזכירו חז"ל. והנה הפוסקים לא סומכים על סברא זו לחוד, כמו שרואים ברדב"ז שהזכיר סברא הנ"ל, ולא סמך עליה בלבד. ועוד, ששם המדובר הוא שמענישים עונש מיתה, אבל כאן לא המדובר לענין עונש מיתה. ראיתי מובא מהרב יצחק זילברשטיין בזוג אחד שהיה להם מטפל מסור מאוד, והלך הבעל לעולמו ולא יכלה לטפל בעצמה, ורצתה שהאיש הזה ימשיך לטפל עמה, אך כמובן נוצר בזה בעייה של איסור יחוד. אז בשלמא ביום יכולים לדאוג שיהיה פתח פתוח, וכ"ת שהוא לבו גס בה, כנראה שהיה שעת הדחק וסמכו על הפוסקים המתירים פ"פ גם בלבו גס בה, אבל בלילה שאין שום היתר של פ"פ מה אפשר לעשות. אז הציע להם שאם הוא שעת הדחק אפשר לסדר שיהיה וידיאו, אך צ"ל באופן שיש אחרים המביטים בודיאו לפעמים גם בלילה".
     4. מנחת איש (פרק י"ג סעי' י"א, הע' י"א) – "ופשוט דגם כשיש עין אלקטרונית שדרכה ניתן לראות הנעשה בחדר, שנתבאר דחשיב כפתח פתוח לרשות הרבים, ה"ד כשהמתייחדים יודעים מכך".

מנחת איש (פרק כ"א סעי' י"ד, הע' י"ד) – "יחוד עם ילדים מאומצים או חורגים ... וכן יכולים להתקין בפרוזדור הבית מערכת צילום חשמלית (טלויזיה במעגל סגור), ויתנו המסך בדירת השכנים וכדומה, באופן שכשהמכשיר פועל יוכלו לראות את הנעשה בבית. ובכל פעם שנערר אחד מההורים מהבית יפעילו את המכשיר, ובשעות הערב צריך להקפיד שיהיה האור דלוק. [**כן עצת הרבנים** כפי שהביא בקונטרס הלכות יחוד (עמ' פ"ט). ונראה שאם נעדר אחד מההורים לזמן קצר, אין צריך ליתן המסך אצל השכנים, ודי אף אם יסריטו את הנעשה בבית על גבי קלטת, ובבוא בן הזוג יצפה בקלטת, או לכל הפחות בחלקים ממנה, כשניתן לעשות כן]".

* + 1. אמרי יעקב (על סעי' ט' ליקוטים ס"ק ל"א) – "אם יש מצלמות המצלמות את הנעשה בחדרי הבית ואנשים יכולים לצפות בזה במקום אחר אין חשש יחוד והוי כפתח פתוח לרה"ר".
    2. הרבצ"י ואזנר (אור ישראל גליון ס"ה עמ' ס"א) – "אולם היינו דוקא בה' תנאים המעככים. א) שהמצלמות שולטים על כל המקומות לרבות פינותיהם, הפרוזדור, ואיזורי האיחסון. ב) שהם פועלים בכל עת ורגע - כשהמתיחדים שם. ג) שהתמונות הם באיכות גבוהה, באופן שדמות המתייחדים ומעשיהם נראים בבירור. ד) שהם גלויים לעיני אחר - באופן שהוא רואה, או מסוגל לראותם בכל עת. ה) שהאיש והאשה המתיחדים יודעים מכל האמור. ואם חמשה אלה יעשו לה, ויצאו חינם אין כאן לא יחוד, ולא שום חשש אף לכתחילה ... ומה שנשאלנו אם היתר המצלמות מועיל באלו שאין מראים על אתר לאחרים, אלא מפתחים התמונות ובודקים אותם אחר זמן, דומיא דיחוד במעמד קטן וקטנה, על סמך שיגלו הדבר, לענ"ד יין לסמוך על זה, מאחר שאינם נראים על אתר, אין בזה מירתת כ"כ, ושאני קטן וקטנה שמדרכם לפטפט הכל, לאפוקי בני"ד מאן יאמר שיבדקו אותם ועוד שאר חששות".
    3. תורת היחוד (אור ישראל גליון ס"ה עמ' ע') – "הא מילתי יש לדמות לחלון הפונה לרשות הרבים וכבר כתבנו בספר תורת היחוד פרק ה' סעיף ה' דהתנאי להתירא הוא, דצריך שתהא נראית מבחוץ עד יציאת הבית, וכן נמי צריך שתהא נראית דרך החלון עד בית הכסא ... אבל ע"י יש לאסור בכל גווני דעלולים להינתק Skype מהקשר וגם עין הרואים מוגבלת".
    4. הגר"י ברקוביץ שליט"א (מכתב במייל) -

Question: Is there an issur of yichud with a woman in an area which is secluded (such as a locked office) but monitored by video cameras? Does it matter if the videos are actively monitored by someone constantly or if they simply record?

R' Y. Berkovits wrote: It should have the ability of being seen in real time, whether or not it's actually being watched.

* + 1. קיצור הל' יחוד (דבליצקי, פרק ג' סעי' ע"ה - סעי' ע"ז) – "(עה) מותר לאיש ואשה להימצא יחד במקום המצולם ע"י מצלמה שעל ידה יש אפשרות לאדם אחר לראותם באותה שעה שבה מתייחדים. וראה הערה. (עו) וכשאין איש שיכול לראותם בשעת היחוד אלא אח"כ, כגון שתמונות המצלמה נקלטות במקום שכעת אין שם איש, אך ברור באופן מוחלט. שאין הם יכולים למחוק אח"כ התמונות או להרוס המחשב שבו נקלטו התמונות וכדומה, ואח"כ מישהו יראם, ראה הערה. (עז) במקרה שיש מצלמה [באופן המתיר ביחוד] המצלמת רק חלק מהחדר, והמתייחדים במקום צילום המצלמה, ראה הערה. אך אם המצלמה מצלמת את כל החדר שבו מתייחדים, אלא שיש חדרים נוספים במבנה שבו מתייחדים ושם אין מצלמות, יש להתיר".
    2. ידי כהן (קונ' מעשה חושב פרק ח' סעי' י').
    3. דרך האתרים (פרק ז' סעי' ז', סי' צ"ח) – "אין איסור יחוד של איש ואשה, כאשר המתייחדים יודעים שיש במקום הייחוד 'מצלמת אינטרנט' המצלמת את כל חלקי הבית, ושיש שומר העוקב אחר הנעשה דרך המסך".
  1. **מיקל, אפי' אם הצפיה רק לאחר זמן**. [עם כמה תנאים: 1) שהמכשירים פועלים בכל עת ורגע, כשמתיחדים שם. 2) שהאיש והאשה יודעים מהמצלמה. 3) אין להם שליטה על המערכת. 4) י"א שהמצלמות שולטים על כל המקומות].
     1. משנת היחוד (עמ' קס"ד) – "להיכא שמותקנת בבית מערכת צילום במעגל סגור, בה ניתן לצפות מבחוץ בכל המתרחש בפנים הבית, בין אם בכל רגע יושב אדם שתפקידו לעקוב אחר המתרחש, ובין אם צופים בהקלטה לאחר זמן, כמו שמצוי בחנויות שמתקינים מערכת שכזו ומתבוננים בה לאחר מכן לעקוב אחר גנבים, וכל שידוע מזה לאיש הנמצא בפנים, רשאי להתייחד עם עוד אשה, דכיון שידוע שיוודעו מעשיו, ירא מלזנות ... אך ברור שהיתר זה אינו שייך במי שיש לו שליטה על המערכת, ובידו להעלים את סרט ההקלטה".
     2. הגר"ח אלבק (מוריה גליון שס"ז עמ' קמ"ו אות ב') – "ומו"ר הגר"נ קרליץ שליט"א [זצ"ל] הסכים לזה דמצלמה מהני אף אם לא מסתכלים בה בשעת מעשה ממש, ואמר עוד דאף אם אין בודקים את כל התמונות שבמצלמה אלא מסתכלים בה רק מפעם לפעם, אפי"ה שרי, דסו"ס הוא מירתת שמא יראוהו [ודומיא דקטנה הנ"ל שאינו ודאי שתספר]. וכשהובאו הדברים קמיה הגרי"ש אלישיב שליט"א [זצ"ל] [ע"י נאמן ביתו הג"ר יוסף אפרתי שליט"א] הסכים לזה ואמר דמסתבר כדברי הגרנ"ק שליט"א הנ"ל".
     3. הר"ס מלוביצקי (אור ישראל גליון ס"ה עמ' מ"ד) – "מסקנת נימוק שני זה הוא: הואיל וידוע למתייחדים שישנו צילום אשר ניתן לראות עליו לאחרי כן את כל תנועותיהם במשך שהותם באתר היחוד - ואפילו אם בשעת היחוד איננו משדר כלום לחוץ - הרי ידיעה זו בלבד כבר עוצרתם מלעבור. כלומר שאין המניעה בגלל ההבטה עליהם בשעת היחוד, הבושה או הפחד מהאשה השניה, שונאתה או התינוקת, הרואה את תזנותיה ואת בגידתה בבעלה, כי אם מחמת אפשרות החרפה והקלון הבאים לאחרי גלוי הסרט. שבעצם זהו ממש רעיון היתר היחוד בנוכחות הנשים השונאות והתינוקת המפטפטת ...".
     4. אורות ההלכה עם הלכות צבע (פרק ז' סעי' י"ב, עי' הע' י"ט) – "אפילו אם הצפיה לא נעשית בשעת מעשה אלא רק לאחר זמן אין זה מקום סתר. היתר זה בתנאי שאפשר לצפות בכל המקום שהם מתייחדים בו".
     5. אמרתו ארץ (פרק י' סעי' י"ט) – "ומ"מ אין להקל בזה ביחוד דרך קבע שכמה וכמה מכשולות נגרמו ע"י כך".
     6. מהרי"ח ניחוח (תשע"ה עמ' ט"ז).
  2. דעת הגריש"א זצ"ל.
     1. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש אה"ע ח"ב פרק י"ז אות כ"ב) – "אם יש מכשיר מעגל סגור שרואים מי שמתקרב לבית עוד לפני שנכנס, אם מזמן שרואים את המתקרב עד שיגיע אליהם יקח פחות מדקה, ג"כ אין איסור יחוד".
     2. הגריש"א זצ"ל (וישמע משה ח"א עמ' ש"ע, אשרי האיש אה"ע ח"ב פרק י"ז אות כ"ג, אהל יעקב יחוד הע' קפ"ט עמ' קמ"ו [דפו"ח, הע' רי"ב עמ' קע"ז]) – "ובסתם נשאל רבינו, האם יש להתיר יחוד כשיש שם מצלמה. והשיב, דחלילה, אין היתר, דהרי אפשר לקרוע את החוט. יחוד צריך שמירה דוקא".
     3. הגריש"א זצ"ל (שערי הוראה גליון י"ז עמ' ק"פ) – "לכ' הרב שליט"א, על פי בקשתך הריני מעלה על הכתב מה ששמעתי ממרן הגריש"א זצ"ל בצורה נחרצת שאין להתיר איסור יחוד ע"י מצלמות. וע"ז באתי עה"ח נחום אייזנשטיין".
     4. הגריש"א זצ"ל (שערי הוראה גליון י"ז עמ' ק"פ) – "אין להוסיף על הנ"ל, וזה דבר מחודש שא"א לסמוך ע"ז ויכול לצאת מכשול מזה. עזריאל אוירעבאך".
     5. הגריש"א זצ"ל (הגר"ש פעלדער שליט"א שיעורים משלחן גבוה עמ' ט', שיעורי הלכה יחוד פרק ד' אות ו') – "ובעל התורת היחוד אמר לי שדיבר עם הגרי"ש אלישיב אודות וידיאו, האם הוא מציל מאיסור יחוד. והשיבו הגרי"ש שתלוי, שאם אנשים יכולים להביט בוידיאו בשעת היחוד, הרי הוא כחלון שמתיר איסור יחוד, שהרי חלון הוא לאו דוקא חלון שאפשר לראות דרכו ממש, דאטו אם יש 'מראה' שאפשר לראות את מקום היחוד על ידו, האם לא יהיה מותר להתייחד, ודאי שכן. א"כ ה"ה שאם אפשר לראות הייחוד ע"י וידיאו, זה גם מתיר הייחוד כחלון אע"פ שא"א להגיע לשם כעת. **אבל אם א"א לאחרים לראות את הוידיו בשעת מעשה רק שאח"כ** אפשר להפעיל את הוידיו, פסק הגרי"ש שזה אינו מתיר איסור ייחוד".
     6. הגריש"א זצ"ל (מוריה גליון שס"ז עמ' קמ"ח) – "ומו"ר הגר"נ קרליץ שליט"א [זצ"ל] הסכים לזה דמצלמה מהני אף אם לא מסתכלים בה בשעת מעשה ממש, ואמר עוד דאף אם אין בודקים את כל התמונות שבמצלמה אלא מסתכלים בה רק מפעם לפעם, אפי"ה שרי, דסו"ס הוא מירתת שמא יראוהו [ודומיא דקטנה הנ"ל שאינו ודאי שתספר]. וכשהובאו הדברים קמיה הגרי"ש אלישיב שליט"א [זצ"ל] [ע"י נאמן ביתו הג"ר יוסף אפרתי שליט"א] הסכים לזה ואמר דמסתבר כדברי הגרנ"ק שליט"א הנ"ל".
     7. הל' חג בחג (אור ישראל גליון ס"ז עמ' ל"ו) – "וכל שכן כשהנידון בעובדים שיש להם קשרי עבודה ואין בזה שום זרות בכל קירובם בודאי לא מהני מצלמות אלו להציל מאיסור יחוד, וכבר התריעו ע״ז גדולי ישראל מרן הגרי"ש אלישיב זצ״ל שאמר שאין שום היתר בדאורייתא בזה, וכן יבלחטו"א מרן בעל השבט הלוי שליט״א שהתריע ע"ז לאחרונה והעיקר מחמת שראו המכשולות והפרצות שיצאו מזה וע״ז נאמר כמה גדולים דברי חכמים".
  3. מראי מקומות – עמק התשובה (אור ישראל גליון ס"ה עמ' נ"ז), ברית אברהם (ח"ה סי' מ"ב), גן נעול (פרק ח' סעי' ל"ג), אהל יעקב (יחוד סעי' קמ"ג, דפו"ח סעי' קס"ג), אוצר היחוד (שו"ת סי' כ"ח, עמ' קכ"ז), עומק הפשט (גליון ש"ח).
     1. הגרז"נ גולדברג זצ"ל (פעמי יעקב גליון ע"ז עמ' קנ"ד, אהל יעקב יחוד [דפו"ח] עמ' תקנ"ו אות ד') – "אם יש מצלמות המצלמות את הנעשה בחדרי הבית ואנשים צופים בזה במקום אחר, בזה אין חשש יחוד, והוי כפתח פתוח לרשות הרבים, שהרי הרבים יודעים מה נעשה בבית. ובאמת בצבא, ידוע שקיימות מצלמות כאלו בכל החדרים, מטעמי בטיחות, והדבר מציל את השוהים שם גם מאיסור יחוד. אמנם בכפרים שבפולין ורוסיא הסמוכים לקברי הצדיקים מסתבר שלא קיימים כאלו מצלמות, ולכן לא שייך בהם היתר זה, אך עכ"פ בבית שבכל זאת קיימות מצלמות כאלו, אין חשש לשכור בהם חדר שהמצלמה כאמור מצילה מיחוד. ויש להוסיף, שהמצלמות המצילות מיחוד, צריכות להיות בכל החדרים בהם עוברים היהודים, כגון במסדרון המוביל לדלת היציאה, במטבח וכדומה, שהרי כשישראלים נמצאים שם הם ג"כ צריכים שומר מיחוד. אמנם בשאר חדרי הבית אין צריך שיהיו מצלמות, ולא חיישינן שיתקפנו יצרו להכנס לחדרים שאין בהם מצלמות ולהתייחד שם, משום דכל זמן שאינם במצב של יחוד אין לחוש שמא יבואו לידי יחוד. כעין מה שמצינו בבית שמואל (ס"ק ט'), שכתב דגם בדרך מספיק ב' כשרים ואין צריך שלשה (אא"כ הולכים לשמור אותה), ולא חיישינן שמא ילך אחד לצרכיו והשני יתייחד עם האשה, דכיון שכרגע אינם במצב של יחוד, לא שייך כאן תקיפת היצר, ואם אחד יבקש לילך לנקביו ילך חבירו עמו ולא ישאר עם הערוה לבדו עיי"ש. הרי שכאשר אינם במצב של יחוד אנו תולין שישמר מיחוד עד כדי כך שאפילו יצא מהמקום שהוא שם בכדי שלא להכשל, וכ"ש בנידון דידן שלא נחשוש שיעבור בקום ועשה ויכנס למקום היחוד".

הגרז"נ גולדברג זצ"ל (אהל יעקב יחוד עמ' תקמ"ב [דפו"ח, עמ' תקנ"ז]) – "שמסתבר שאפשר להחשיב את המצלמה כפתח פתוח אם יש לפחות ג' אנשים שמסתכלים על ה'ודיאו'".

* + 1. ויברך דוד (אהל יעקב יחוד עמ' תר"ד [דפו"ח, עמ' תרל"ב] אות כ"א) – "שאלה: קלאוז"ט-סירקו"ט אם מצלת מן איסור יחוד. תשובה: לכאורה מצלת דדינו כפתוחה לרשות הרבים, אבל זה **דוקא אם אחד משניהם יושבים** כנגד המצלמה כל הזמן אבל בלאו הכי כשיקום לעשות צרכיו הלא אז יכנסו במצב של יחוד האסורה, ועצה היעוצה לקבוע מצלמה כנגד שניהם, דזה אינו מצוי שילכו שניהם לדרכיהם בשעה אחד".
    2. עי' משנת יוסף (חי"ב סי' קל"ד, אהל יעקב יחוד הע' קפ"ט עמ' קמ"ט [דפו"ח, הע' רי"ב עמ' קפ"א], עמ' תקמ"ג [דפו"ח, עמ' תקנ"ח] אות ג') – "בענין יחוד כשיש 'עין אלקטרונית' שהן מצלמות המצלמות ואפשר לראות כל הנעשה כנגד המצלמה, בחדרי חדרים [והוא מוסר השכל להתבונן אם יסתר איש במסתרים ואני לא אראנו], ובספר חדש על אהע"ז שיצא לאור מקרוב כתב להתיר יחוד אם יש מצלמה כזו, אבל מורי ההוראה חולקים עליו, שזה אינו מתיר יחוד [ופשוט שהמצלמה לא מצלמת כל הזויות, ואפשר לכסות אותה עם חתיכת נייר וכו']. ולכאורה אפשר להקל בחדר הכספות של הבנקים, ששם אין דלת כי אם סורג, או דלת עם חלון, ואז אם הפקיד של הכספות פותח לאשה, היא נראית בחדר החיצון דרך הסורג או החלון שבדלת, ובחדר הפנימי של הכספות אפשר לעשות יחוד, בזווית אחת או בכיסוי המצלמה, אבל הפקיד מירתת, כי זה מקום שרבים מצויים, ומחכים בחוץ בתור, ומסתכלים פנימה, ואם ינסה לדבר משהו עם האשה שנכנסה, והיא תתלונן על זה להממונה עליו, מיד מפטרים אותה מהעבודה. אבל **במקום עבודה קבוע**, חלילה לעבוד איש ואשה באופן של יחוד, אפילו אם יש מצלמה, ואין אפטרופוס לעריות, וגם מצוי אצל רופאים ועורכי דין עם המזכירות שלהם, אוי לו ואוי לנפשו, שמכניס עצמו כמו לגוב אריות, לתוך היצה"ר ממש, - ויבטח בה' שימצא לו עבודה בהיתר, והקב"ה רצון יראיו יעשה".
    3. שבט הקהתי (אהל יעקב יחוד עמ' תר"ו [דפו"ח, עמ' תרט"ז]) – "אפילו לאלו שסוברים דמהני יחוד זה רק אם המצלמה הוא במקום גלוי ורואין אותו".
    4. הל' חג בחג (אור ישראל גליון ס"ז עמ' כ"ט) – "ויש בזה ב' סוגי מצלמות ישנן מצלמות שמצלמות ואפשר לעיין בהם לאחר מכן ולראות במעשיהן וישנן מצלמות הפתוחות לכל וכל העובר במשרד רואה במעשיהם, הנה אם המדובר ביחוד עראי כמטופל ההולך לבדיקות במרפאה וכדו' באופן שאין לבו גס בה, בזה לשי' הרמב"ם וסיעתו דקיי"ל כותיה בטוש"ע יש להתיר וכדביאר החזו"א היטב דיסוד ... אך כאשר הנידון ביחוד במקום עבודה שהוא קבוע של אנשים שרגילה עמהן, אזי אין לך לבו גס בה גדול מזה וזה יותר לבו גס בה משושבין או מקרוב כיון דיש להם קשרי עבודה קבועים ... בכה"ג בסוג של המצלמה הראשונה בודאי אין מקום להתיר כלל כיון דלבו גס בה מוריד את המירתת ואף אם יש מישהו שיכול להסתכל כעת במצלמה אין זה מועיל כמשנ״ת דדוקא אם מקום היחוד כנגד רה״ר עצמה יש להקל בזה אבל בחשש דשמא יכנס אדם ויראה לא מהני. ואמנם גם באופן השני אף שיש לדון מקום כזה שכל מי שרוצה צופה בו בכל רגע כבנ"א המסתכלין שם, ובודאי מירתתי ואף שאין הנראה רואה באותו הרגע את מי שמסתכל בו וגם אין המסתכל יכול למונעו מהעבירה אבל בודאי עצם ידיעתו שיש כאן מקום שצופין בו בכל עת אין לך פתוח לרה"ר גדול מזה. ואמנם ...".
    5. שערי טהרה (שמואליאן, יחוד סעי' ע"ג, הע' ע"ג) – "ונראה אף אם יש בחדר או במשרד מצלמה אלקטרוני אין זה מציל ייחוד. אלא רק באופן שיתנו מפתח לאדם מבחוץ, כגון חבירו שיכול כל רגע להכנס בפתע פתאום. [אבל הכא בשעת מעשה האסור יש כאן איסור ייחוד גמור במשרד. ואין איש רואהו כלל בשעת מעשה בכה"ג בודאי חיישינן שמא יתגבר עליו יצרו ויעבור איסור, וממילא אח"כ כבר יש לו דרכים איך לשבש ולעלים [ולהעלים] ולמחוק את הצילום]".
  1. **יחוד בחדר רנטגן וכדו'**.
     1. מחמיר.
        1. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש אה"ע ח"ב פרק י"ז אות י"ב) – "בשעת צילום רנטגן או C.T. וכדומה, מאחר ולפי הוראת משרד הבריאות דלתות חדרים אלו נסגרות (ע"י קפיץ) וננעלות מאליהן, הדבר פשוט שיש איסור יחוד שם, ע"כ כשאין אפשרות שאיש יצלם איש ואשה תצלם אשה, יש ליכנס בליווי שומר המועיל להציל מיחוד".
     2. ע"י מצלמת יש להקל.
        1. חשוקי חמד (ווי העמודים גליון נ"ג עמ' ס"ט) – "שאחת הבעיות הוא חדר הרנטגן, שבגלל הקרינה הגדולה שיש בחדר, מונעים מאנשים שאינם מוכרחים להיות שם להכנס, וכשהדלת נטרקת אי אפשר לפתחו רק מבפנים, ואנשים שואלים אותי אם יש שם איסור יחוד, שלפעמים יש טכנאי, ואז הנשים שואלות אם אין שם איסור יחוד, ולפעמים יש טכנאית, ואז האנשים שואלים אם יש שם איסור יחוד. בית החולים הסכים לבא לקראת הציבור, ולעשות פתרון הלכתי, שאלתי היא מה הפתרון שאפשר להציע לבעיה זו, כי בית החולים אינו מעונין שאנשים שלא צריכים להיות שם יכנסו, בגלל הקרינה שיש שם. תשובה: יניחו מצלמות במקומות שאין בהם צנעת הפרט, ובזה אפשר להקל ... בעניננו יש להקל עם כמה צירופים, שהטכנאי עסוק בעבודתו, ולא מרע לפרנסתו, שאם יתפסו זאת יפטרוהו, ובצירוף מצלמות אפשר לסמוך על כך. אמנם משום צנעת הפרט לא יסכימו להניח מצלמות בכל החדר, **אבל די שיראו את רוב החדר**, מכיון שכעת רואים את הטכנאי אין בזה איסור יחוד, ואין צריך לחשוש שמא ילך למקום שהמצלמות אינם מצלמות, כמו שאין צריך לחשוש בבית פתוח לרשות הרבים, שמא יסגרו את הדלת".
        2. שבט הקהתי (אהל יעקב יחוד סוף עמ' תר"ו [דפו"ח, סוף עמ' תרט"ז]) – "ובחדר שעושין צילום הגוף בבית חולים וסוגרין הדלת נשאלתי על האיסור יחוד ואין ברשות לשום איש שיכנס, וכשאין ברירה יש לסמוך על המצלמה".
     3. מראי מקומות – אהל יעקב (דפו"ח, סעי' צ"ד).
  2. **העמיד דחליל בצורת אדם, וכולם חושבים שרואה מעשיהם - האם מותר ביחוד**.
     1. חשוקי חמד (ע"ז דף סט.) – "שאלה. אדם שיש לו מפעל, ורוצה למנוע את עובדיו מיחוד, הוא מעמיד דחליל בצורת אדם, כאשר כל האנשים חושבים שהוא רואה את מעשיהם. האם זה מציל, כיון שהם חושבים שרואים אותם, או שמא כיון שסו"ס אין זה אדם אין הוא מציל מיחוד. ויש לשאול שאלה נוספת לראובן משרת נכרי והשאיר בבית יין, והוא נסע לעיר אחרת, והעכו"ם היה שם לבד, אך טרם צאתו העמיד דחליל או קרטון בצורת אדם, האם [ד]חליל זה [בצורת אדם] מציל את היין מלאסור. תשובה. כעין דבר זה כתוב בירושלמי מסכת ע"ז (פ"ה ה"ה) וז"ל: אמר רבי חנינה מעשה בקרון אחת משל בית רבי שהפליגה יותר מארבעת מיל, אתא עובדא קומי רבנן ואכשרון, אמרין בהדא איסטרטא דציידן הות וכולה מישראל הוות. אמר רבי חנינה זמנין דו חמי סייגין כובין, והוא סבור דינון בני נש והוא מתבעת. וכתב הפני משה (שם ד"ה א"ר חנינה) בלא הכי איכא טעמא למיתלי לקולא, לפי שלפעמים שהוא רואה הרבה קוצים מאילנות הנקצצים העומדים על הדרך, וסבור הנכרי שהן בני אדם ונבעת ומתיירא מליגע ביין, עכ"ד. הרי שסייגין כובין מותר, וכל שכן קרטון הדומה לאדם שאנשים מתייראים ממנו. וצ"ע אם יעזור גם לגבי יחוד, דאולי ביין נסך מועיל, אבל בעריות שהם כאש בנעורת לא מהני, וצ"ע".
     2. וכן **יש לדון בכמה מצבים** שאנשים חושבים שהם אינם במצב של יחוד, כיון שיש מירתת, אע"פ שהמציאות אינו קיימת. כגון, ליידע את הביבי-סיטר שאחד מהשכנים יבוא לבדוק עליה בשביל איסור יחוד, אע"פ שבעל הבית לא אמר לאף שכן שיבוא לבדוק. וכן אם הבעל צריך לאמר לאשתו שהוא עזב את העיר, ולא יהיה היתר של 'בעלי בעיר' (עי' לעיל, שהגריש"א מחמיר, מצד לא פלוג). וכדו'.

1. חמש נשים ששונאות זו את זו - סעיף י'.
   1. **קידושין** (דף פא:) – "אמר רבא: מתייחד אדם עם שתי יבמות, ועם שתי צרות, עם אשה וחמותה, [עם אשה ובת חמותה], עם אשה ובת בעלה, עם אשה ותינוקת שיודעת טעם ביאה ואין מוסרת עצמה לביאה".
      1. רש"י (שם ד"ה שתי) – "שתי יבמות. נשי שני אחין ששונאות זו את זו כשתי צרות שדואגות שמא תפול ליבום לפני בעלה ותיעשה לה צרה אשה וצרתה ואשה וחמותה ובת חמותה ובת בעלה **כולן שונאות זו את זו** וטעמא מפרש ביבמות בפרק האשה שהלכה (דף קיז)".
   2. **שתי יבמות**.
      1. בזמנינו שלא נוהגים ליבם: האם הן שונאות זה את זה.
         1. כן, דהוי שנאה עצמיית.
            1. עי' חכ"א (כלל קכ"ו סעי' ח') - שהו"ד להלכה.
            2. עי' ח"ח (נדחי ישראל פרק כ"ד סעי' ח') - שהו"ד להלכה.
            3. עי' ערה"ש (סעי' י', שהו"ד להלכה) – "מותר להתייחד עם שתי יבמות או עם שתי צרות או עם אשה וחמותה או אשה ובת בעלה או אשה ובת חמותה מפני ששונאות זא"ז ואין מחפות זע"ז ויתייראו זו מזו לזנות".
            4. עי' טהרת ישראל (סעי' כ"ג) - שהו"ד להלכה.
            5. עי' ***אג"מ (מסורת משה ח"ג אה"ע אות ל"ו, עמ' שט"ז) – "ושאלתי את רבינו לגבי יחוד עם שתי נשים צרות או יבמות שמבואר שמותר לאדם להתיחד עמן מחמת שהן שונאות זו את זו, איך יהיה הדין כשנתפרד הקשר ביניהם כגון בצרות שמת הבעל וביבמות שמת אחד האחים, האם אז עדיין מותר להתייחד עמן מחמת שעדיין נשארה השנאה ביניהם ולא יחפו זו על זו, או שמכיון שכבר אינן צרות פסקה השנאה שביניהם. והשיב לי רבינו שהן מותרות ביחוד".***
            6. שבט הלוי (ח"ה סי' ר"ד אות ב', קובץ מבית לוי חי"ח עמ' ל"ט סעי' י"ז) – "וכשהב' יבמות הן אחיות, או שיש להם בנים, שנופל הטעם פסול עדות משום חשש איבה שמא תפול ליבום ויהי' צרות זל"ז, ראיתי באוצה"פ מברית אברהם סי' נ"ג להחמיר וכן בזמה"ז שאין מיבמין א"כ לא שייך שנאה ובאמת הענין תלוי בחקירת המל"מ אי כה"ג פסולים לעדות עגונא דהשנאה מכ"מ או לא, ומ"מ **סתימת השו"ע ושתיקת הרמ"א** מורה דמכ"מ אין איסור יחוד גם בזה"ז **גם כשיש להם בנים** וכה ראיתי בס' הנ"ל שם תשובת חמדת שלמה סי' יוד".
            7. קובץ הלכות יחוד (פרק ו' סעי' ג').
            8. ילדים בהלכה (ארטסקרול, עמ' מ"ח).
         2. לא.
            1. בית משה (ס"ק י"ד) – "נ"ל דזהו בזמן הש"ס דרגילין ביבום. אבל לפי מה דקיי"ל דמצות חליצה קודמת ונוהגין שלא ליבם רק לחלוץ אסור להתיחד עם שתי יבמות דכל הטעם דמותרים משום דשונאת זא"ז דאולי ימות אחד מן האחים ותפול ליבם ותהי' צרתה ולדידן ל"ש זה".
            2. אהלך באמיתך (פרק כ' סעי' פ"ג).
            3. ***הגרח"ק זצ"ל (שערי ציון ח"ב עמ' תכ"ז אות ז') – "***שאלה: האידנא דאין מייבמין האם מותר להתייחד עם ב' יבמות. תשובה: לא".
            4. תורת היחוד (פרק ח' סעי' ט"ו) – "וכן עיקר להלכה".
         3. דעת הגריש"א זצ"ל.
            1. הגריש"א זצ"ל (בקונ' הלכות יחוד [בוגרד] פרק ג' הע' כ"א) – "וגם בזמנינו שלא נוהגים לייבם, וגם כשיש להן בנים, מותר, כיון שיש להן שנאה טבעית. חת"ס אבהע"ז מט', עזרת נשים ס"ק ל"ט, חמדת שלמה י', וכן פסק הגרי"ש אלישיב שליט"א [זצ"ל] ובשבט הלוי ח"ה ר"ד]".
            2. הגריש"א זצ"ל (יחוד - הלכותיו בקצרה עמ' ל"ד הע' ח', תורת יחוד פרק ח' סוף הע' י"ט, בית הלל גליון מ"ב עמ' ל"ד אות כ"א, אשרי האיש אה"ע ח"ב פרק ט"ו אות י"ב) – "אע"פ שאסור להתיחד עם שתי נשים, מ"מ מותר להתיחד עם אשה וחמותה או עם אשה ובת בעלה או עם אשה ובת חמותה, מפני שאלו הנשים שונאות זו את זו ואין מחפות זו על זו. אבל עם שתי גיסות, שמבואר בגמ' ששונאות זו את זו כיון שאחת מהן יכולה ליפול ליבום ולהיות צרה לגיסתה ולכן מותר להתייחד, מ"מ יש מהאחרונים שכתבו שמכיון שבזמן הזה אין מיבמין, ואין אפשרות שאחת תהיה צרה לחברתה, לכן אינן שונאות זא"ז, (עי' אוצר הפוסקים סי' כב ס"י) ולמעשה אין להקל בזה".
         4. מראי מקומות – דבר הלכה (סי' ה' סעי' ה'), נטעי גבריאל (יחוד פרק כ"ה סעי' א'), אוצר הפוסקים (ס"ק ל"ו אות ד'), גן נעול (יחוד פרק ז' סעי' ט"ז), שערי היחוד (דרך הקצה ס"ק ב', "וצ"ע").
            1. חמדת שלמה (אה"ע סי' י' אות כ"ה) – "מוכח **מדלא הגיה** הרמ"א (בסי' כ"ו) בהא דמתיחד עם שתי יבמות דבזה"ז דאין מיבמין ואין מקום לשנאתם אסור להתיחד ... א"ו מוכח דהרמ"א ס"ל ג"כ **דהוי שנאה עצמיית**. ובאמת צ"ע לדינא".
            2. הגרחפ"ש זצ"ל (דברי חכמים אה"ע אות נ' ס"ק ב') – "בזמן הזה האם יש איסור ייחוד עם גיסתו אשת אחיו Sister-in-laws, כיון שאין מצות יבום היום ... הגרחפ"ש כתב, שאפי' אין מצות היבום היום, לכאורה אסור להתייחד עם Sister-in-laws אם אין אשתו עמו".
            3. משפט היחוד (פרק ט"ו סעי' ה') – "ואין להקל רק אם יש עוד איזה צירוף להקל".
            4. הגר"י ברקוביץ שליט"א (מכתב במייל) -

Question: Is there an issur yichud with sisters-in-law? Does it apply if there are more than one there? Does it apply if your wife can come home at any point?

R' Y. Berkovits wrote: Of course, unless there are three women. A wife in the city doesn't help. However, if she just stepped out for a moment, then we will consider here as if she is still around.

* + 1. **כשיש להם בנים**.
       1. מיקל – חמדת שלמה (אה"ע סי' י' אות כ"ג), שבט הלוי (ח"ה סי' ר"ד אות ב', קובץ מבית לוי חי"ח עמ' ל"ט סעי' י"ז, לשונו מובא לעיל), קובץ הלכות יחוד (פרק ו' סעי' ד'), ילדים בהלכה (ארטסקרול, עמ' מ"ח), משפט היחוד (פרק ט"ו סעי' ד').
       2. מחמיר – נטעי גבריאל (יחוד פרק כ"ה סעי' ב', "ויש להחמיר").
       3. מראי מקומות – דבר הלכה (סי' ה' סעי' ג'), שערי היחוד (דרך הקצה ס"ק ב', "וצ"ע").
  1. **שתי צרות**.
     1. לבני אשכנז: לא נוגע בזמן הזה.
  2. **אשה עם חמותה**.
     1. רק אחר אירוסין – דבר הלכה (סי' ה' סעי' י"ג), נטעי גבריאל (יחוד פרק כ"ד הע' א').
     2. **אם מתפרנסות יחד**.
        1. מחמיר, אינו נכלל בהגדרים של שונאות.
           1. עוד יוסף חי (פר' שופטים אות ט') – "ונ"ל בס"ד דאם האשה וחמותה כיס אחד לשתיהן, כי הרווחה של מעשה ידי שתיהן כולה לאמצע, שהם מתפרנסים ממעשה ידיהם בשוה, ואין אחת נוטלת לעצמה כלום ממעשה ידיה אע"פ שהרווחתה היא יותר, אין לסמוך על דין זה דשונאות זא"ז להתיר להתייחד עם שניהם, דיש לומר אע"פ שהן שונאין בלבבם זא"ז, עכ"ז ניחא לחדא בזנות האחרת בשביל הרווחת האתנן שתהיה לאמצע, ומספרים העולם שנעשה במקום אחד מעשה באשה וחמותה בכהאי גונא".
        2. מיקל, אין לחלק.
           1. שבט הלוי (ח"ה סי' ר"ד אות ב') – "בענין כלה וחמותה דמבואר כאן דאין חשש יחוד ראיתי בס' אוצה"פ בשם ס' עוד יוסף חי להחמיר היכא דמתפרנסות יחד די"ל דניחא להו בזנות חבירתה בשביל הרווחת אתנן לשניהן ומביא ע"ז מעשה, ובעניותי לא יראה כלל דאם בלא"ה אין חשש מחמת השנאה לא מצינו בכה"ג שחשו שיזנו להרווחת ממון ובסתמא ודאי לא חששו חז"ל ע"ז".
           2. הליכות עולם (ח"ה עמ' ש"ל).
        3. מראי מקומות – נטעי גבריאל (יחוד פרק כ"ו סעי' ד').
  3. **אשה עם בת חמותה**.
     1. יכול להיות לאשה א', ד' גיסות שונות.
        1. אשת אחיו [her brothers wife] - נכללת באשה עם בת חמותה.
        2. בת חמותה [her mother-in-laws daughter] - בכלל אשה עם בת חמותה.
           1. אמנם אם כשנישאה לבעלה לאחר מיתת חמותה - עי' לקמן.
        3. אשתו של בן חמותה [her mother-in-laws sons wife] - בכלל שתי יבמות.
        4. ***אשה עם בת חמיה - עי' לקמן.***
     2. **יחוד עם בת חמותה כשנישאה לבעלה לאחר מיתת חמותה**.
        1. מחמיר.
           1. דבר הלכה (סי' ה' סעי' י"ח) – "אכן כשנשא האשה אחר מיתת אמו אין אחותו בכלל היתר בת חמותה (כ"מ מהנו"ב והעל"נ)".
           2. ***אג"מ (מסורת משה ח"ג אה"ע אות ל"ז, עמ' שט"ז) –*** "ושאלתי את רבינו לגבי מה שמבואר בש"ע (אה"ע סי' כב סעי' י) שמתייחד אדם עם שתי נשים ששונאות זו את זו כגון שתי צרות ואשה וחמותה ואשה ובת חמיה, איך יהיה הדין לענין בת חמותה באופן שהאשה נישאת לבעלה לאחר מיתת חמותה, דבאופן זה הרי חמותה לא היתה חמותה בפועל מעולם. ואמר רבינו שמאחר שבת חמותה שונאת אותה רק מחמת שנאת חמותה, אם מעולם לא שנאה אותה חמותה שהרי לא היתה בחיים, למה שהיא תשנא אותה, וממילא לא יהיה נחשב כהיתר ליחוד, ואינו דומה לאופן שבתחילה היתה ביניהם שנאה כגון שנשא אשה ואחר כך מתה חמותה, או שנתגרשה מבעלה, דבזה אמרינן דמותר להתייחד עם בת חמותה, כיון דתלינן שנשארה השנאה הקודמת".
           3. משפט היחוד (פרק ט"ו סעי' י"ד).
     3. *אשה עם בת חמיה****.***
        1. ***מחמיר.***
           1. דבר הלכה (סי' ה' סעי' י"ט) – "אבל אשה ובת חמיה (שיש לו מאשה אחרת) אסורים ביחוד (מוסכם בפוסקים, ומהמאירי משמע לכאו' דשרי)".
           2. ***אג"מ (מסורת משה ח"ג אה"ע אות ל"ח, עמ' שי"ז) –*** "האם יש היתר להתייחד עם אשה ובת חמיה כמו בבת חמותה. והשיב רבינו שלכאורה רק באלו הנשים שהזכירו חז"ל שהם שונאות זו את זו יש היתר ולא בנשים אחרות".
           3. משפט היחוד (פרק ט"ו סעי' י"ב).
        2. ***מראי מקומות – גן נעון (פרק ז' סעי' י"ט).***
           1. נטעי גבריאל (יחוד פרק כ"ד סעי' ו') – "בת חמיה דהיינו אחות בעלה מן האב ולא מן האם מותר להתייחד, ויש מחמירין, ולצורך יש להקל".
  4. **אשה עם בת בעלה** (her step daughter).
     1. היכא שגירש ראשונה (ולא מתה).
        1. מחמיר, אינו נכלל בהגדרים של שונאות.
           1. דבר הלכה (סי' ה' סעי' י"ד) – "והיכא שגירש ראשונה ואח"כ נשא שניה נראה דאין בת ראשונה בכלל דין בת בעלה".
           2. נטעי גבריאל (יחוד פרק כ"ו סעי' ה') – "אשה שמת בעלה או גירשה בעלה אינה שונאת חמותה ואסורה להתייחד, אם לא גירשה אלא נתפרדה החבילה בלא גירושין לא בטלה השנאה ומותר להתייחד".
           3. קובץ הלכות יחוד (פרק ו' סעי' י"ט).
           4. משפט היחוד (פרק ט"ו סעי' י"א) – "ודוקא עם אשה ובת בעלה מאשתו הראשונה שמתה, אבל בת בעלה מאשתו הראשונה שגירשה, אין כאן שנאה ולא הוי שומרים".
        2. מיקל, אין לחלק.
           1. אג"מ (אהלי ישרון יחוד הע' פ"ד) – "משום שיש לה שנאה לכל אשה הבאה במקום אמה אף כשקבלה כתובתה ושאר נכסיה **ותמיהני על דבר הלכה** שכתב דאינה בכלל דין בת בעלה ודומה לבת צרתה והלא שם לא היתה שנאה קדומה לאלו הפוסקים שסוברים דבת צרתה נאמנת להעיד בעדות אשה".
           2. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש אה"ע ח"ב פרק י"ח אות א') – "ואמר רבינו, שאף אם אחת מהן היא בת בעלה של השניה (-בת חורגת), גם מותר, כיון ששומרות זו על זו".
        3. מראי מקומות – נטעי גבריאל (יחוד פרק כ"ד סעי' ג').
  5. **ציורים**.
     1. **עסקו עם נשים**.
        1. מהני – לבוש (סעי' י', "שכל אלו שונאות זו את זו ואין מחפות זו על זו ומתיירא לזנות בפניה. ולפי טעם זה אפשר אפילו מי שעסקיו עם הנשים מותר להתייחד עם אלו, נ"ל"), ב"ש (ס"ק י"ד, "מותר להתיחד עם שתי יבמות. אפי' מי שעסקיו עם נשים מותר. לבוש"), טהרת ישראל (סעי' כ"ג), דבר הלכה (סי' ה' סעי' כ"ג), ציץ אליעזר (ח"ו סי' מ' פרק ג' אות ט'), שבט הלוי (ח"ה סי' ר"ד אות ב', קובץ מבית לוי חי"ח עמ' מ' סעי' י"ח), קובץ הלכות יחוד (פרק ו' סעי' כ"ה), נטעי גבריאל (יחוד פרק כ"ד סעי' י"ב), תורת היחוד (פרק ח' סעי' י"ג), משפט היחוד (פרק ט"ו סעי' ט"ו).
     2. **גס בה**.
        1. מהני – דבר הלכה (סי' ה' סעי' כ"ג), שבט הלוי (קובץ מבית לוי חי"ח עמ' מ' סעי' י"ח), קובץ הלכות יחוד (פרק ו' סעי' כ"ו), נטעי גבריאל (יחוד פרק כ"ד סעי' י"ב), משפט היחוד (פרק ט"ו סעי' ט"ז).
     3. **פרוץ**.
        1. מהני.
           1. עי' טהרת ישראל (סעי' כ"ג) – "ואפשר אף בפריץ".
           2. דבר הלכה (סי' ה' סעי' כ"ד).
           3. ציץ אליעזר (ח"ו סי' מ' פרק ג' אות ט').
           4. הגריש"א זצ"ל (קיצור הלכות יחוד וצניעות סעי' כ"ו) – "ולכן אם אשה הולכת לבקר אצל רופא, אפילו שהוא פרוץ, יכולה לקחת עמה אחת מקרובות הללו או תינוקת כנ"ל, ואז לא יהיה איסור יחוד".
           5. קובץ הלכות יחוד (פרק ו' סעי' כ"ז).­
           6. נטעי גבריאל (יחוד פרק כ"ד סעי' י"ג).
           7. משפט היחוד (פרק ט"ו סעי' ט"ז).
        2. מראי מקומות.
           1. שבט הלוי (ח"ה סי' ר"ד אות ב', קובץ מבית לוי חי"ח עמ' מ' סעי' י"ח) – "ובפרוץ עיין בס' אוצה"פ מה שהביא בשם טה"י ועוד דנוטה להיתר, ומכ"מ בפרוץ בעריות ממש לבי נוקף להתיר".
     4. **נכרי**.
        1. מהני [בתנאי שאין חשש שיאנסנה] – דבר הלכה (סי' ה' סעי' כ"ד), קובץ הלכות יחוד (פרק ו' סעי' כ"ח), נטעי גבריאל (יחוד פרק כ"ד סעי' ט"ו), משפט היחוד (פרק ט"ו סעי' י"ז).
     5. **אם הנשים פרוצות**.
        1. מהני – דבר הלכה (סי' ה' סעי' כ"ד), קובץ הלכות יחוד (פרק ו' סעי' כ"ד).
        2. מחמיר – נטעי גבריאל (יחוד פרק כ"ד סעי' י"ז, "ויש להחמיר").
     6. **בלילה או בדרך**.
        1. עי' לעיל, סעי' ה'.

1. שמירת קטנה.
   1. **קידושין** (דף פא:) – "אמר רבא: מתייחד אדם ... עם אשה ותינוקת **שיודעת טעם ביאה** ואין מוסרת עצמה לביאה".
      1. דברי סופרים (עמק דבר ס"ק תשפ"א) – "והנה ענין יודעת מהו ביאה, מסתבר שאין צריך שקודם ייחוד זה תדע מהו ביאה, אלא אף אם אינה יודעת עד עכשיו, מ"מ אם על ידי שתראה ביאה תדע מהו ביאה, דהיינו שתבין שהוא ענין זר ומגונה ותספר אותו בשוק, מקרי יודעת טעם ביאה".
      2. הגר"מ גרוס שליט"א (תל תלפיות גליון ס"ג עמ' מ"א) – "ושיעור 'יודעת טעם ביאה', אינו שיודעת מהי ביאה, כי גם גדולים יותר אינם יודעים מהי, אלא פירושו שמכירה שיש כאן דבר זר, ותדע לספר דברים בשוק".
2. מאיזה גיל מהני שמירת תינוקות.
   1. **כל שהיא כבר בושה לעמוד ערומה**.
      1. תפארת ישראל (קידושין פרק ד' אות מ"ז) – "וכמו כן ביש עמהן תנוקת שיודעת טעם ביאה, שבושה לעמוד ערומה, ואינה מוסרת עצמה לביאה, משום קטנותה, מותר ביום להתיחד".
      2. בית שלמה (שו"ת ח"א סי' מ"ח).
      3. שערים מצויינים בהלכה (סי' קנ"ז סוף ס"ק ו').
      4. שבט הלוי (ח"ה סי' ר"ד אות א' ד"ה אבל, ששבה"ל סי' קצ"ב סוף סעי' ד') – "ועיקר בזה מש"כ בתשובת בית שלמה או"ח סי' מ"ח והוא מרש"י קידושין פ"א ע"ב דכל שהיא כבר בושה לעמוד ערומה בידוע שהגיע הרגשת טעם ביאה ואין לזה זמן קבוע, ולהחמיר צריכים ודאי לחוש שזה רק בבת ה' וא"ו".
      5. מראה כהן (עמ' קע"ח) – "גיל קטנה לענין זה הוא קודם לגיל שש, והוא מגיל שמתביישת לעמוד בלי בגדים בפני אנשים".
         1. הגר"א בלוט זצ"ל (קובץ לתורה והוראה ח"ז עמ' ע"ד) – "ולכאורה **פשוט** דמה שמלמדין בנות ישראל שלנו הלכות צניעות וממילא נזהרין מלגלות עצמן בפני הוריהן אין זה אלא מצות נשים מלומדה ולא מטעם בושה לעמוד לפניו ערומה".
         2. דברי סופרים (סי' כ"ה ד"ה ובלא"ה) – "לכאורה קשה לעמוד על הזמן שבושה לעמוד ערומה, דלכאורה נראה דדוקא כשמטבעה בושה לעמוד ערומה, אבל מה שמחנכים אותה שלא לעמוד ערומה מחמת צניעות, אין זה מחמת לבישת היצר ... וא"כ למעשה כיון שמחנכים את הקטנים לצניעות, קשה לעמוד על הזמן שבושה לעמוד ערומה ...".
   2. **מבת ג'**.
      1. נתיבות לשבת (ס"ק ז', המקנה קידושין דף פב. ד"ה בגמרא) – "דהבת כשהיא בת ג' שנים הוי היא עצמה שמירה".
      2. אהלך באמיתך (פרק כ' סעי' פ"ב).
   3. **מבת ד'**.
      1. אבן ישראל (ח"ט סי' קל"ו אות ד') – "ילדים קטנים מהני בלבו גס בה, ושיעורו משנת ארבע עד תשעה ולא עד בכלל".
   4. **גבי דאורייתא מבת ה', גבי דרבנן מבת ג'**.
      1. דבר הלכה (סי' ד' סעי' ב', סי' י"ד הע' ט"ז) – "ומאחר דהוי מחלוקת בדאורייתא יש להתיר רק עם תנוקת מבת חמש ומעלה, וזהו ביחוד עם ערוה, אבל להתיחד עם פנויה שעדיין לא ראתה דם נדה אף פעם שהיחוד עמה מדרבנן, או בשאר יחוד דאסורו רק מדרבנן אפשר דיש להתיר יחד עם תנוקת מבת שלש ומעלה".
   5. **מבת ה'**.
      1. עי' צמח צדק (אה"ע ח"א סי' ל"ט ד"ה ומה).
      2. הגרחפ"ש זצ"ל (יחוד - הלכותיו בקצרה עמ' ל"ג הע' ב', **אמרי חיים פינחס נדה עמ' קכ"ח אות ד'**).
      3. תשובות והנהגות (ח"ב סי' תרנ"ח אות ב' [עי' האורחות הבית לקמן]) – "שנוסע עמם ילד או ילדה מבן חמש".
      4. עי' נטעי גבריאל (יחוד פרק כ"ט סעי' ב', סעי' ג') – "דעת הרבנים שגיל חמש יש לה בושה טבעית".
      5. הליכות בת ישראל (פרק ח' סעי' ח' אות ג', באנגלית סעי' י"ג) – "ילדה מגיל 5 עד 9".
      6. טהרת עם ישראל (עמ' קצ"ד).
      7. עי' ***הגר"א נבנצל שליט"א (מציון תצא תורה ח"א אות תרפ"ח,*** אהל יעקב יחוד [דפו"ח] עמ' תקנ"ב אות כ"ו***) – "שאלה: איש צלם שמגיע לגן של תינוקות ויש שם גננת, והילדים בגיל חמש שלכאורה לא הגיעו לגיל ששומרים על היחוד, האם חייבים לפתוח הדלת בכה"ג כיון שהילדים לא מצילים מיחוד, או אפשר לסמוך על זה שהדלת סגור ולא נעול. תשובה: יתכן שגם בגיל חמש ידעו לספר אם יראו התנהגות משונה".***
      8. והצנע לכת (פרק ב' סעי' ה' הע' ל"ח).
      9. תורת היחוד (פרק ח' סעי' ה', סעי' י"ט).
   6. **מבת ה' או ו'**.
      1. שבט הלוי (ח"ה סי' ר"ד אות א' ד"ה אבל, קובץ מבית לוי חי"ח ריש עמ' ל"ט, ששבה"ל סי' קצ"ב סוף סעי' ד', סיכום ס"ק ח') - לשונו מובא לקמן.
   7. **מבת ו'**.
      1. אורחות הבית (פרק י"ד סעי' כ"ט, עי' הע' ס"ו. [ועי' התשובות והנהגות לעיל]) – "גיל ילדה או ילד אלו הוא לערך בין שש לתשע שנים, ובשעת הדחק מועיל גם שמירת בת עד גיל אחת עשרה".
      2. הגר"י ברקוביץ שליט"א (מכתב במייל) -

Question: If my daughter's three year old friend comes over to play, is there an issur yichud or is my daughter (also 3) considered a shomer? If not, from what age could my daughter be considered a shomer? What if my daughter is sleeping?

R' Y. Berkovits wrote: A man alone with a three year old girl is a problem of yichud. A daughter won’t help as a shomer until she is six and awake.

* 1. **מבת ו' או ז'**.
     1. חוט שני (יחוד ס"ק ב' אות ג', סוף ס"ק ו', ס"ק י"א ד"ה קטנה, שבת ח"ג עמ' רמ"ה, נדה סי' קצ"ב עמ' ר"ב ד"ה כל) – "ילד או ילדה המצילים מיחוד כגון שהם מגיל ו'-ז' עד עשר".
  2. **מבת ז'**.
     1. אג"מ (אהלי ישרון יחוד הע' ע"ז, ילדים בהלכה [ארטסקרול] פרק י' הע' ל"א) – "שיש רשות להקל ולקחת תינוקת לשמירה כשהיא בת שבע שנים".
     2. ילדים בהלכה (ארטסקרול, עמ' מ"ו).
  3. **מבת ז' או ח'**.
     1. פתח הבית (פרק י' סעי' ד', ואולי בת ו').
  4. **דעת** הגריש"א זצ"ל.
     1. הגריש"א זצ"ל (משנת השלחן תשובה קפ"א, אשרי האיש יו"ד ח"א פרק כ"ו אות ל"ג) – "בערך מגיל שמונה".
     2. הגריש"א זצ"ל (בית הלל גליון מ"ב עמ' ל"ד אות כ"ב, אשרי האיש אה"ע ח"ב פרק י"ח אות א') – "והגיל הוא משש".
  5. מראי מקומות – **פתחי דעת (ח"ב פרק נ"ד הע' כ"ט)**.
     1. ישכיל עבדי (ח"ה אה"ע סוף סי' כ"ב) – "ודאי שדבר כזה **אינו תלוי בגיל**, כי אין הגיל הקובע בזה, אלא הדבר תלוי בהתפתחות השכל ...".

1. עד איזה גיל מהני שמירת תינוקת.
   1. **עד בת ט'**.
      1. ב"ח (ס"ק ז' ד"ה והא) – "דאפילו ראויה לביאה שרי להתייחד עמה עד זמן שמוסרת עצמה לביאה דהיינו בת ט' ויום אחד".
      2. הו"ד בזכור לאברהם (ח"ב אה"ע אות י') – "עי' ב"ח דכתב דעד ט' שנים ויום א' אינה מוסרת עצמה לביאה ועד אותו זמן שרי להתייחד".
      3. הו"ד בפת"ת (ס"ק י"ב).
      4. חכ"א (כלל קט"ו סעי' ט') – "והמנהג ליקח קטן אצל החתן וקטנה אצל הכלה ואין מתיחדין ביום בלא קטן או קטנה דהיינו בפחותים מבן תשע שנים".
      5. מקוה ישראל (סי' י"ב ס"ק ט') – "היינו עד ט' שנים ויום א' (פ"ת)".
      6. בית שלמה (או"ח סוף סי' מ"ח).
      7. מסגרת השולחן (סי' קנ"ב ס"ק ז').
      8. בית יצחק (אה"ע ח"ב סי' קכ"ב אות ג') – "ומותר להתייחד עם אשה שיש שם תינוקת שיודעת טעם ביאה ואינה מוסרת עצמה לביאה דהיינו פחותה מבת ט'".
      9. טהרת ישראל (סעי' כ"ד, סי' קצ"ב סעי' ל"ו) – "שלא לבשה יצה"ר עדיין והיינו עד ט' שנים ויום א'".
      10. אג"מ (תורה והוראה ח"ה עמ' כ"ד) – "ותהיה השומרת פחותה מבת טי"ת כדהובא באבה"ע סימן כ"ב סעיף יו"ד ובפ"ת ס"ק י"ב דעד בת טי"ת ויום אחד אינה מוסרת עצמה לביאה והנכון שתהיה כבת ז' או ח'".
          1. אמנם עי' אג"מ (ילדים בהלכה, ארטסקרול, פרק י' הע' ל"ג), ששמעתי בשם האג"מ עד בת י"ב.
      11. אבן ישראל (ח"ט סי' קל"ו אות ד') – "ילדים קטנים מהני בלבו גס בה, ושיעורי משנת ארבע עד תשעה ולא עד בכלל".
      12. הגריש"א זצ"ל (בית הלל גליון מ"ב עמ' ל"ד אות כ"ב, אשרי האיש אה"ע ח"ב פרק י"ח אות א') – "עד תשע שנים".
      13. הגרחפ"ש זצ"ל (יחוד - הלכותיו בקצרה עמ' ל"ג הע' ב').
      14. דבר הלכה (סי' ד' סעי' ב', סי' י"ד סעי' ז').
      15. שבט הלוי (ח"ה סי' ר"ד אות א' ד"ה ובשיעור, ששבה"ל סי' קצ"ב סוף סעי' ד', סיכום ס"ק ח') – "ובשיעור אינה מוסרת עצמה לביאה כ' הב"ח שהיא עד ט' שנים ויום א' ואע"פ שבעצי ארזים מפקפק על דבריו צריכים אנו לחוש לדברי הב"ח ומט' ואילך כבר אינו נקרא שמירה".
      16. תשובות והנהגות (ח"ב סי' תרנ"ח אות ב', אורחות הבית פרק י"ד סעי' כ"ט) – "שנוסע עמם ילד או ילדה מבן חמש עד תשע ובשעת הדחק גם בבת עד גיל אחד עשרה ובן עד גיל שתים עשרה נחשבים כשומרים לאיסור יחוד".
      17. נטעי גבריאל (יחוד פרק כ"ז סעי' י"ז, פרק כ"ט סעי' ה').
      18. טהרת עם ישראל (עמ' קצ"ד).
      19. הליכות בת ישראל (פרק ח' סעי' ח' אות ג', באנגלית סעי' י"ג) – "ילדה מגיל 5 עד 9".
      20. **פתחי דעת (ח"ב פרק נ"ד סעי' י"ב).**
   2. **עד בת י'**.
      1. חוט שני (יחוד סוף ס"ק ו', ס"ק י"א ד"ה קטנה, שבת ח"ג עמ' רמ"ה) – "ילד או ילדה המצילים מיחוד כגון שהם מגיל ו'-ז' עד עשר".
   3. **גם בת י'**.
      1. אור שמח (שו"ת סוף סי' ד' ד"ה ועתה).
      2. חזו"א (פתח הבית פרק י' סעי' ה', סוף אות א') – "ושמעתי מהגאון רבי נסים קרליץ שליט"א [זצ"ל] דהחזו"א הורה במעשה דהילדה היתה בת עשר דנחשבת היא כשומרת, ושאלוה מהב"ח דלקמן שכתב דילדה נחשבת כשומרת רק עד גיל תשע שנים, ותשובת החזו"א היתה, דהמוסרת עצמה לביאה - כהיום - הוא מאוחר יותר, ולכן ילדה בת עשר ודאי דיכולה להחשב כשומרת".
   4. **בשעת הדחק עד בת י"א**.
      1. תשובות והנהגות (ח"ב סי' תרנ"ח אות ב', אורחות הבית פרק י"ד סעי' כ"ט) - לשונו מובא לעיל.
      2. עי' פתח הבית (פרק י' סעי' ה').
   5. **עד בת י"א**.
      1. תורת היחוד (פרק ח' סעי' ה', סעי' י"ט).
   6. **עד בת י"ב**.
      1. פנים מאירות (ח"ב סי' קל"א, [לכאורה צ"ל בתוך שנה של י"ב ועדיין לא היה י"ב]) – "וילדה אחת בת י"ב שנים ... אפילו יחוד לא הי' דהא מתיחד אדם עם אשה ותינוקת שיודעת טעם ביאה ואינו מוסרה עצמה לביאה".
      2. עי' עצי ארזים (ס"ק ט"ו) – "מ"ש הב"ח זמן שמוסרת עצמה לביאה, היינו בת ט' שנים ויום אחד לא ידעתי אנה מצא כן, דשיעור דט' שנים ויו"א לא נאמר אלא בתינוק שביאתו ביאה. ואם דעתו מהא דפירש"י אינ' מוסרת עצמה לביאה, שמתוך קוטנה עדיין לא לבשה יצר, ובתר הכי אמרי' אהא דהגדילו זה ישן בכסותו כו' וכמה אמר ר"א תינוקת בת ט' ויום א' והביאה שערות, ופירש"י דאז הוא דמיתגרו בה. הרי מבואר בסוף סימן הקודם שכל הפוסקים לא פסקו כר"א בל"ק אלא כל"ב".
      3. עי' עזר מקודש (על סעי' ג') – "נראה שהוא עד היותה בת י"ב שנים שאז הוא זמן הלבשת היצר כיון שנכנסת אז למצות ונגד עזר יש כנגדו וכמ"ש בטעם מה שגדול המצווה ועושה משום שעל ידי זה יש התנגדות היצר. ולזה קטנה אין בה הלבשת היצר גם שבקטן אין רק יצר הרע ובכניסתו למצות נכנס בו יצר טוב כידוע על כל זה אין זה רק לגבי כוחות השכלים מה שאין כן לגבי ההתנגדות להוציא לפועל עבירות הוא ביותר בגדלות ובבחינת מה שאמר הכתוב כי יצר לב האדם רע מנעוריו דהיינו שבהיותו נעשה איש נעשה אז היצר יותר רע מבהיותו בנעוריו וכן כתוב בפתיחה דספר הק' הפלאה על כתובות אך יש לומר שאין זאת כי אם לגבי הזיווג בבחינת עתך עת דודים שערך צמח כו' שבזה הוא הלבשת היצר בגדלות ביותר מה שאין כן לשארי מילי באכילה וכדומה היצר גובר בקטנים ביותר וצלע"ע".
      4. עי' ציץ אליעזר (ח"ו סי' מ' פרק ט"ז אות ד') – "ואילולא דברי הב"ח ... היה נלפענ"ד דגם בתינוקת השיעור של מסירת עצמה לביאה הוא ג"כ כבתינוק והיינו עד שתגיע לשנת גדלות דידה או עד שתביא סימנים, דהיכן מצינו קביעה כזאת של ט' ויום אחד גבי תינוקת. וכן ראיתי באמת בספר עצי ארזים סי' כ"ב ס"ק ט"ו שמשיג על הב"ח וכותב וז"ל: ומ"ש הב"ח זמן שמוסרת עצמה לביאה היינו בת ט' ויום אחד לא ידעתי אנה מצא כן דשיעור דט' שנים ויום א' לא נאמר אלא בתינוק שביאתו ביאה וכו' עיי"ש, הרי כנ"ל, וא"כ יש מקום להקל אפי' בקיחת תינוקת למעלה מגיל ט' עד שנת הגדלות שלה או אם הביאה סימנים קודם לכן וכנ"ל".
      5. אהלי ישרון (יחוד ח"ו סעי' ג').
   7. **בשעת הדחק עד בת י"ב**.
      1. טהרת עם ישראל (עמ' קצ"ד).
      2. ילדים בהלכה (ארטסקרול, עמ' מ"ו).
   8. מראי מקומות – ***אג"מ (מסורת משה ח"ג אה"ע אות ל"ט [עמ' שי"ז], לשונו מובא לקמן),*** בדה"ש (סי' קצ"ב ס"ק נ"ה).
      1. שבט הלוי (ח"י סי' רל"ז אות א') – "שאלה: ילד בגיל י"ג ומעלה, השומר על קטנים, שביניהם ילדה בת ג' ומעלה. תשובה: ילד בגיל י"ג ומעלה עם ילדה בת ג' יש איסור יחוד, ואם ישנם עוד ילדים כנ"ל היודעים לספר ע"י שיודעים ענין ביאה אפשר להקל לצורך בלבד".
2. שמירת קטן - האם מהני שמירה ע"י תינוק.
   1. **מיקל** – דרישה (ס"ק י"ב), הו"ד בב"ח (ס"ק ד' בקונ"א), ובית שמואל (ס"ק ט'), וט"ז (ס"ק ט'), תפארת ישראל (יו"ד סי' קצ"ב ס"ק ד'), נתיבות לשבת (ס"ק ז', המקנה דף פב. ד"ה בגמ'), חכ"א (כלל קכ"ו סעי' ה', סעי' ט'), ח"ח (נדחי ישראל פרק כ"ד סעי' ט'), בן איש חי (עוד יוסף חי פ' שופטים אות י'), בצל החכמה (ח"ב סי' ע"א), ציץ אליעזר (ח"ו סי' מ' פרק ט"ז), שבט הלוי (ח"ה סי' ר"ד אות א' ד"ה ובשמירת, "ובשמירת תינוק זכר **פשוט** דמהני להלכה כמו תינוקות כל שיודע טעם ביאה, ודלא כס' עזר מקדש דנסתפק בזה"), עי' אוצה"פ (ס"ק מ"ג), קובץ הלכות יחוד (פרק ה' סעי' ב'), פוסקים.
      1. מהני בחופת נדה – רמ"א (יו"ד סי' קצ"ב סעי' ד', סי' שמ"ב סעי' א', "והמנהג ליקח קטן אצל החתן וקטנה אצל הכלה"), תפארת ישראל (יו"ד סי' קצ"ב ס"ק ד'), סדרי טהרה (סי' קצ"ב ס"ק י"ג).
   2. מראי מקומות.
      1. עזר מקודש (על סעי' י') – "לא ראיתי כעת מפורש אם מועיל תינוק פחות מבן תשע שנים להיות שומר אודות יחוד של אשה. ומשמעות לשון הש"ע שעם תינוק מותר להתיחד אולי יש ממנו גם כן הכרע. שמועיל להיות שומר כמו תינוקת שמבואר שם לעיל. שכיון שיודעת כו' תגלה. והוה ליה שמירה ובתינוק כל שיודע כו' הוה ליה גם כן שמירה וצלע"ע".
3. מאיזה גיל מהני שמירת תינוק.
   1. **מבן ד'**.
      1. אבן ישראל (ח"ט סי' קל"ו אות ד') – "ילדים קטנים מהני בלבו גס בה, ושיעורי משנת ארבע עד תשעה ולא עד בכלל".
   2. **מבן ה'**.
      1. עי' חת"ס (אה"ע ח"ב סי' צ"ו).
      2. אהלך באמיתך (פרק כ' סעי' פ"א).
      3. טהרת עם ישראל (עמ' קצ"ד).
      4. ששכ"ה (דפו"ח פרק ל"ו הע' כ\* [עמ' תקצ"ב]) – "שמעתי מהגרי"ש אלישיב שליט"א [זצ"ל], והוסיף ואמר שעדיף לצרף קטן המציל מיחוד דהיינו מעל גיל חמש ועד גיל תשע ...".
      5. והצנע לכת (פרק ב' סעי' ה' הע' ל"ח).
      6. תורת היחוד (פרק ח' סעי' י"ט, אמנם עי' לקמן).
   3. **מבן ה' או ו'**.
      1. תורת היחוד (פרק ח' סעי' ה', אמנם עי' לעיל).
      2. שבט הלוי (קובץ מבית לוי חי"ח ריש עמ' ל"ט, עי' בקונ' הלכות יחוד שם) – "מגיל חמש שש".
   4. **מבן ו'**.
      1. ***עי' הגר"א נבנצל שליט"א (מציון תצא תורה ח"א אות תרפ"ז,*** אהל יעקב יחוד [דפו"ח] עמ' תקנ"ב אות כ"ה***) – "***שאלה: האם ילדים מגיל שש ושבע מצילים מאיסור יחוד. תשובה: כן".
      2. חזו"א (דבר הלכה סי' ד' סעי' ג') – "וכבר הורה מרן החזו"א דמבן שש הוי שומר".
      3. דבר הלכה (סי' י"ד סעי' ז', עי' סי' ד' סעי' ג') – "קטן מבן שש ...".
      4. עי' הגר"י ברקוביץ שליט"א (מכתב במייל, כל לשונו מובא לעיל) - the six year old would be considered a shomer
   5. **מבן ו' או ז'**.
      1. חוט שני (יחוד סוף ס"ק ו', עי' ס"ק י"א ד"ה קטנים, שבת ח"ג עמ' רמ"ה, הל' נדה סי' קצ"ב עמ' ר"ב ד"ה כל, עי' בקונ' הלכות יחוד פרק ג' הע' ט') – "ילד או ילדה המצילים מיחוד כגון שהם מגיל ו'-ז' עד עשר".
   6. **מבן ז'**.
      1. אג"מ (ילדים בהלכה, ארטסקרול, פרק י' הע' ל"ז).
      2. אהלי ישרון (יחוד ח"ו סעי' ג').
      3. ילדים בהלכה (ארטסקרול, עמ' מ"ז).
   7. **מבן ז' או ח'**.
      1. סדרי טהרה (סי' קצ"ב ס"ק י"ג) – "דנראה קטן כבר שבע וכבר תמניא יודע טעם ביאה".
      2. פתח הבית (פרק י' סעי' ד', ואולי בני ו').
      3. עי' בדה"ש (סי' קצ"ב ס"ק נ"ד).
   8. **מבן ט'**.
      1. תפארת ישראל (יו"ד סי' קצ"ב ס"ק ד') – "איירי דיודע טעם ביאה כמ"ש הב"ח להדיא, והיינו שהוא בן ט' שנים ויום אחד וא"כ אף הוא אסור להתייחד".
      2. נתיבות לשבת (ס"ק ז', המקנה דף פב. ד"ה בגמ') – "ונראה דה"ה אם יש עמה תינוק זכר שהוא מבן ט' ולמעלה שזהו השיעור שיודע טעם ביאה אין בו איסור יחוד דהתינוק הוי שמירה".
      3. עי' חכ"א (כלל קכ"ו סעי' ט') – "וכן תינוק בן ט' שנים".
         1. עי' דבר הלכה (סי' ד' ס"ק י"ג) שהוא ט"ס וצ"ל **עד** ט' שנים. אמנם עי' הח"ח (לשונו מובא לקמן), שהוא לקח כל פעם לשון החכ"א בס' נדחי ישראל (כידוע), ולא שינה לשונו.
         2. אמנם עי' בדברי סופרים (עמק דבר ס"ק תשפ"ב) – "דבר הלכה ... אך החפץ חיים בספר העיר נדחי ישראל פרק כ"ד סעיף ט' העתיק לשון החכמת אדם כמו שהוא לפנינו".
      4. מחצית השקל (יו"ד סי' קצ"ב ס"ק י"ד ד"ה אבל) – "ואותו קטן גם כן איירי דידע טעם ביאה כמו שכתב הב"ח להדיא, והיינו שהוא בן תשע שנים ויום אחד".
      5. עי' ח"ח (נדחי ישראל פרק כ"ד סעי' ט') – "וכן תינוק בן ט' שנים".
      6. הגרחפ"ש זצ"ל (יחוד - הלכותיו בקצרה עמ' ל"ג הע' ב').
      7. הליכות בת ישראל (פרק ח' סעי' ח' אות ג', באנגלית סעי' י"ג) – "ילד מגיל 9 עד 13".
   9. **דעת** הגריש"א זצ"ל.
      1. הגריש"א זצ"ל (קונ' הלכות יחוד פרק ג' הע' ט', אשרי האיש אה"ע ח"ב פרק ט"ו אות ט"ז, עי' ששכ"ה דפו"ח פרק ל"ו הע' כ\* [לשונו מובא לעיל]) – "דהיינו מגיל חמש עד גיל תשע".
      2. הגריש"א זצ"ל (בית הלל גליון מ"ב עמ' ל"ד אות כ"ב, אשרי האיש אה"ע ח"ב פרק י"ח אות א') – "והגיל הוא משש".
      3. הגריש"א זצ"ל (משנת השלחן תשובה קפ"א, אשרי האיש יו"ד ח"א פרק כ"ו אות ל"ג) – "בערך מגיל שמונה".
   10. מראי מקומות – ***אג"מ (מסורת משה ח"ג אה"ע אות ל"ט [עמ' שי"ז], לשונו מובא לקמן),*** **פתחי דעת (ח"ב פרק נ"ד סעי'' י"ג, הע' ל')**.
       1. הגרח"ק זצ"ל (אהל יעקב יחוד עמ' תק"מ [דפו"ח, עמ' תקמ"א] אות ז') – "האם ילדים מגיל שש ושבע מצילים מאיסור יחוד. תשובה: יתכן".
       2. תשובות והנהגות (ח"ב סי' תרנ"ח אות ב') – "שנוסע עמם ילד או ילדה מבן חמש".
          1. אמנם עי' אורחות הבית (פרק י"ד סעי' כ"ט) שמתחיל מבן ו'. ועי' פרק כ"ז סעי' ח'.
       3. מראה כהן (עמ' קע"ח) – "גיל קטן לענין זה הוא בגיל שבע שמונה וי"א מגיל שש".
4. עד איזה גיל מהני התינוק [נ"מ: אחד כשר ואחד פרוץ].
   1. **עד בן ט'**.
      1. סד"ט (סי' קצ"ב ס"ק י"ג) – "המנהג שלוקחין דוקא קטן וקטנה היינו פחות מבן ט' ויום א' לקטן וקטנה שאינה מוסרת עצמה לביאה לנטירה יתירה".
      2. חכ"א (כלל קט"ו סעי' ט') – "והמנהג ליקח קטן אצל החתן וקטנה אצל הכלה ואין מתיחדין ביום בלא קטן או קטנה דהיינו בפחותים מבן תשע שנים".
      3. עי' עזר מקודש (על סעי' ה', על סעי' י').
      4. דבר הלכה (סי' ד' סעי' ג', סי' י"ד סעי' ז') – "ומסתבר כדעה קמייתא".
      5. טהרת ישראל (סי' קצ"ב סעי' ל"ו) – "מנהג השמירה בזה ליקח קטן פחות מן ט' שנים".
      6. אהלך באמיתך (פרק כ' סעי' פ"א).
      7. אבן ישראל (ח"ט סי' קל"ו אות ד') – "ילדים קטנים מהני בלבו גס בה, ושיעורי משנת ארבע עד תשעה ולא עד בכלל".
      8. הגריש"א זצ"ל (בית הלל גליון מ"ב עמ' ל"ד אות כ"ב, אשרי האיש אה"ע ח"ב פרק ט"ו אות ט"ז, אשרי האיש אה"ע ח"ב פרק י"ח אות א', עי' ששכ"ה דפו"ח פרק ל"ו הע' כ\* [לשונו מובא לקמן]) – "עד תשע שנים".
      9. שבט הלוי (ח"ה סוף סי' קי"א, קובץ מבית לוי חי"ח עמ' ל"ט הע' ט"ז, ששבה"ל סי' קצ"ב סוף סעי' ד', סיכום ס"ק ח') – "דגם בקטן הזמן עד גיל תשע".

עי' שבט הלוי (ח"י סי' רל"ז אות א') – "שאלה: ילדה מבת י"ב ומעלה השומרת על ילדים קטנים ויש ביניהם בן ט' ומעלה. תשובה: ילדה כנ"ל עם בן ט' שנים פשיטא דאיכא איסור יחוד, ואם ישנם עם הילד עוד קטנים ממנו שכבר יודעים ענין ביאה ויודעים לספר, אפשר להקל לצורך".

* + 1. ששכ"ה (דפו"ח פרק ל"ו הע' כ\* [עמ' תקצ"ב]) – "שמעתי מהגרי"ש אלישיב שליט"א [זצ"ל], והוסיף ואמר שעדיף לצרף קטן המציל מיחוד דהיינו מעל גיל חמש ועד גיל תשע ...".
    2. תשובות והנהגות (ח"ב סי' תרנ"ח אות ב', אורחות הבית פרק י"ד סעי' כ"ט) – "עד תשע ובשעת הדחק גם בבת עד גיל אחד עשרה ובן עד גיל שתים עשרה נחשבים כשומרים לאיסור יחוד".
    3. עי' נטעי גבריאל (פרק כ"ט סעי' ז') – "ולא יהיה יותר מבן ט' שנה, ובשעת הדחק כפי ראות עיני המורה יש להקל עד י"ב שנה".
    4. טהרת עם ישראל (עמ' קצ"ד).
    5. עי' מראה כהן (עמ' קע"ח) – "ומגיל תשע שנים ויום אחד נחשב כבר לגדול שמוסר עצמו לביאה וא"א להשתמש בו כשומר [וי"א שעד גיל י"ב שנים נחשב הוא לשומר]".
  1. **עד בן י'**.
     1. חוט שני (יחוד סוף ס"ק ו', ס"ק י"א ד"ה קטנים, שבת ח"ג עמ' רמ"ה) – "ילד או ילדה המצילים מיחוד כגון שהם מגיל ו'-ז' עד עשר".
  2. **בשעת הדחק עד בן י"ב**.
     1. תשובות והנהגות (ח"ב סי' תרנ"ח אות ב') - לשונו מובא לעיל.
     2. נטעי גבריאל (יחוד פרק כ"ט סעי' ז') - לשונו מובא לעיל.
     3. טהרת עם ישראל (עמ' קצ"ד).
  3. **עד בן י"ג**.
     1. עי' עצי ארזים (ס"ק ט"ו) - לשונו מובא לעיל.
     2. אג"מ (ילדים בהלכה, ארטסקרול, פרק י' הע' ל"ט).
     3. הליכות בת ישראל (פרק ח' סעי' ח' אות ג', באנגלית סעי' י"ג) – "ילד מגיל 9 עד 13".
     4. אהלי ישרון (יחוד ח"ו סעי' ג').
     5. יחוד (עמ' ל"ג הע' ב').
  4. **בשעת הדחק עד בן י"ג**.
     1. ילדים בהלכה (ארטסקרול, מ"ז).
  5. מראי מקומות.
     1. מהר"ם זיסקינד (סי' כ"ו ד"ה ועוד) – "והגדול הי' בן י"א שנים ... נשאר לשומרה ...".
     2. ***אג"מ (מסורת משה ח"ג אה"ע אות ל"ט, עמ' שי"ז) – "ובתחילה אמר רבינו שתינוק כזה צריך להיות כבר ז' או ח', שעד אז בכלל אינו יודע מה זה ביאה, אבל לבסוף הסתפק רבינו ואמר שגם בבן ז' וח' לא ברור שיעלה על דעתו שאם איש ואשה נכנסים לחדר ביחוד הם נכנסים לעשות מעשה, דבשלמא אם ישן האיש עם האשה מובן שהתינוק ידע, אבל אם הוא רק באותה הדירה בחדר אחר, קשה לשער מתי הוא בגיל שיעלה על מחשבתו לחשוד. וגם עד איזה גיל הוי שומר קשה לשער, דהלא בפשטות בזכר בבן י"ב ובנקבה בבת י"א אינם מוסרים את עצמם לביאה, אבל מי יודע אם זה אמת. וסיים רבינו שמאוד קשה להגיד כללים בענינים אלו. ואחר כך הוסיף שבכלל לא מוזכרים בחז"ל השיעורים לענינים כאלו, כנראה סמכו חז"ל שישערו לפי השכל, ולפיכך קשה לנו ליתן שיעור מוחלט צריך לשער בעצם בכל מקרה בנפרד".***

1. הלכות: שמירת ילדים.
   1. **עסקו עם נשים**.
      1. מהני – דבר הלכה (סי' ד' סעי' ה'), פתח הבית (פרק י' סעי' י'), קובץ הלכות יחוד (פרק ה' סעי' ז'), תורת היחוד (פרק ח' סעי' ח'), הגר"מ גרוס שליט"א (תל תלפיות גליון ס"ג עמ' מ"ב), משפט היחוד (פרק י"ד סעי' ט').
      2. יש להחמיר – דברי סופרים (ס"ק קי"ד, "יש להחמיר").
   2. **לבו גס בה**.
      1. מהני – דבר הלכה (סי' ד' סעי' ו'), אבן ישראל (ח"ט סי' קל"ו אות ד'), פתח הבית (פרק י' סעי' ז'), קובץ הלכות יחוד (פרק ה' סעי' ו'), תורת היחוד (פרק ח' סעי' ח'), הגר"מ גרוס שליט"א (תל תלפיות גליון ס"ג עמ' מ"ב), משפט היחוד (פרק י"ד סעי' ט').
      2. יש להחמיר – דברי סופרים (ס"ק קי"ד, "יש להחמיר").
   3. **פרוץ**.
      1. מהני – דבר הלכה (סי' ד' סעי' ד'), אורחות הבית (פרק י"ד סעי' כ"ז, לשונו מובא לקמן), פתח הבית (פרק י' סעי' ח'), קובץ הלכות יחוד (פרק ה' סעי' ח'), דברי סופרים (ס"ק קי"ד), תורת היחוד (פרק ח' סעי' ח'), הגר"מ גרוס שליט"א (תל תלפיות גליון ס"ג עמ' מ"ב), משפט היחוד (פרק י"ד סעי' ח').
   4. **נכרי**.
      1. מחמיר.
         1. עי' בית משה (סוף ס"ק ז') – "שאני תמה על מוהרש"ל ופריש' וב"ח וב"ש. כי נעלם מעיניהם תוס' ע"א דף (ק"ה) [כ"ה] בד"ה לא צריכא כו' שמבואר מדבריהם בעליל דעם א"י אסור להתיחד גם כשיש עמה תינוקת ואפילו בעיר עי"ש ודו"ק".
         2. שבט הלוי (ח"ה סי' ר"ד אות א' ד"ה ואשה) – "ואשה ותינוקות עם גוי. משמע ברור בתוס' ע"ז כ"ה ע"ב ד"ה לא צריכא דבישראל שרי ובגוי אסור".
      2. מהני [בתנאי שאין חשש שיאנסנה].
         1. עי' דרישה (ס"ק י"ב), הו"ד בב"ח (ס"ק ד' בקונ"א), ובית שמואל (ס"ק ט'), וט"ז (ס"ק ט').
         2. ***אג"מ (מסורת משה ח"ג אה"ע אות ל"ט, עמ' שי"ז) – "במקרה שיש יחוד שאסור בנכרי, יש להתיר ביש שם תינוק או תינוקת שיודעים טעם ביאה ואינם מוסרים את עצמם לזה".***
         3. אורחות הבית (פרק י"ד סעי' כ"ז) - לשונו מובא לקמן.
         4. נטעי גבריאל (יחוד פרק כ"ז סעי' ז').
         5. דברי סופרים (ס"ק קי"ד).
         6. תורת היחוד (פרק ח' סעי' ט') - לשונו מובא לקמן.
         7. פתח הבית (פרק י' סעי' ט').
         8. הגר"מ גרוס שליט"א (תל תלפיות גליון ס"ג עמ' מ"ב).
         9. משפט היחוד (פרק י"ד סעי' י').
      3. מהני, אא"כ בבית נכרי.
         1. קובץ הלכות יחוד (פרק ה' סעי' ט').
      4. מראי מקומות – דבר הלכה (סי' ד' סעי' ד').
         1. תוס' (ע"ז דף כה: ד"ה לא) – "וא"ת אמאי לא מוקי לה בשיש עמה תינוקת דבכי האי גוונא בישראל שרי ליחודי".
   5. **הנשים פרוצות**.
      1. מהני – דבר הלכה (סי' ד' סעי' ז'), קובץ הלכות יחוד (פרק ה' סעי' י').
   6. **עם נכרית**.
      1. מהני.
         1. קובץ הלכות יחוד (פרק ה' סעי' י"א).
         2. הגר"מ גרוס שליט"א (תל תלפיות גליון ס"ג עמ' מ"ב).
      2. מחמיר.
         1. הגריש"א זצ"ל (תורת היחוד פרק ח' דפו"ח ס"ק י"ב\*) - לשונו מובא לקמן.
         2. תורת היחוד (פרק ח' דפו"ח סעי' ט', ס"ק י"ב\*) – "נחלקו הפוסקים אם היתר זה מתיר להתייחד אף עם נכרי, ולהלכה יש להקל בכהאי גוונא, ובתנאי שלא קיים חשש אונס וכגון שיש יהודי סמוך למקום היחוד, שאם תצעק האשה יבוא היהודי לעזרתה, וכן כל כיוצא בזה. אבל עכ"פ אסור לאיש להתייחד עם קטנה ונכרית. [דאע"פ דהעלינו לעיל בס"ק ט' דשמירת קטנה מועיל אף לאיש המתייחד, ומשום שירא לעשות העבירה בפני הקטנה מחשש שמא תספר היא לאחרים, וא"כ כלפי הנכרית האיש משומר, אבל מ"מ כלפי חשש יחוד דקטנה אין נכרית נחשבת לכלום, וכמו דאסור לאיש להתייחד עם קטנה לבד, כן נמי אסור אף כשיש נכרית עמהם כיון שאין הנכרית שומרת להקטנה. וכן פסק הגריש"א".
         3. משפט היחוד (פרק י"ד סעי' י"א) – "לא מהני שמירת תינוקת להתייחד עם גויה".
      3. מראי מקומות – דבר הלכה (סי' ד' סעי' ז', "ואפשר". ס"ק כ"ה, "וצ"ע").
   7. **האם שמירה מועיל גם בבניהם, או רק ילדים זרים**.
      1. רק ילדים זרים.
         1. מהר"ם זיסקינד (סי' כ"ו ד"ה ועוד) – "ועוד דבלא"ה לא מקרי שמירה בנ"ד דעד כאן לא איירי הש"ע בסי' הנ"ל אלא בתינוקות אחרים, אבל בניהם קטנים פשיט' לא מקרי שמירה שאינה בושה (מפנה') [מפניהם] כדאי' בש"ע מטא"ה סי' קמ"ח סעיף ב' ע"ש".
      2. גם בניהם.
         1. דבר הלכה (סי' ד' סעי' א').
         2. בצל החכמה (ח"ב סי' ע"א אות ג').
         3. ציץ אליעזר (ח"ו סי' מ' פרק ט"ז אות ה', עמ' רט"ו) – "ראיתי דבר חידוש בספר שו"ת מהר"מ זיסקינד רוטנבורג ... ולפענ"ד קשים הדברים להולמם דלא משמע כן מסתמיות דברי הש"ס הרמב"ם והשו"ע, ולא אישתמיט לשום אחד מהפוסקים שיבאר בכזאת, והרואה יראה דמשמע בפשטות דבכל גוונא מועיל שמירת תינוקת בין של אחר ובין שלה".
         4. אורחות הבית (פרק י"ד סעי' כ"ז) – "מותר להתייחד עם אשה שנמצא עמה ילד או ילדה (בין ילדיה בין אחרים), שלא תזנה האשה בנוכחותם לפי שהם יגלו את סודה. ובאופן זה מותרת האשה להתייחד אפילו עם פרוץ, או גוי כשאין חשש שיכול לאנסה, אבל אם יכול לאנסה אסור".
         5. ***הגר"א נבנצל שליט"א (מציון תצא תורה ח"א אות תרפ"ב,*** אהל יעקב יחוד [דפו"ח] עמ' תק"נ אות ט"ז***) – "שאלה: מה הדין באבא ששומר על בתו בת שש שנים והיא מביאה חברה בת שש שנים לבית האם היא שומרת עליו מאיסור יחוד עם החברה או ששומרים הם דוקא ילדים זרים אבל ילדיו לא מועילים לשמירה. תשובה: שומרת".***
         6. קובץ הלכות יחוד (פרק ה' סעי' ג').
         7. שער היחוד (סעי' י' דרך קצרה ס"ק י', דרכי אלישיב ס"ק ט').
         8. תורת היחוד (פרק ח' סעי' ו').
         9. מנחת איש (פרק י' סעי' ג') – "שמירת קטן או קטנה מועילים בין אם הם ילדי האיש או האשה המתייחדים ובין אם הם ילדים זרום".
         10. סתימת הפוסקים.
      3. מראי מקומות.
         1. הגריש"א זצ"ל (קובץ תשובות ח"ב סי' ק"ב ד"ה אך, אשרי האיש אה"ע ח"ב פרק ט"ו אות ב') – "והביא רבינו לשו"ת פנים מאירות ח"ב סי' קלא, שמתייחד אדם עם אשה ובת כשהיא בת י"ב שנים. במה דברים אמורים ביום, אבל בלילה איסור גמור הוא, דאיכא למיחש שמא תישן התינוקת, וכ"כ בחת"ס ח"ב סי' צו, דבשעה שהתינוקת ישנה אסור להתייחד. עוד הביא רבינו, שיש מהאחרונים שכתבו דלא הוי שמירה אלא בתינוקת של אחרים, אבל תינוקת של אשה זו, לא מיקרי שמירה שאינה בושה מפניהם".
   8. **האם השומר צריך להיות בתוך בחדר**.
      1. מחמיר.
         1. ערה"ש (סעי' י') – "בדרך לא מהני קטנה דשמא תפנה עמו למקום מוצנע ותזנה [ב"ש] וכ"ש בבית כשיש עוד חדר דאסור".
            1. נראה: אפילו עכשיו שהם בתוך חדר אחד, שמא ילך לחדר אחר.
      2. מיקל.
         1. חזו"א (דבר הלכה סי' ו' סוף סעי' י"א).
         2. קובץ הלכות יחוד (פרק ה' סעי' י"ד).
         3. ילדים בהלכה (ארטסקרול, עמ' מ"ז) - הראיה מפנים מאירות, י"ל כיון שהוי חדר בתוך חדר, והאיש ונערה הם בחוץ והאשה בפנים. אי אפשר להוציא האשה מהבית אלא דרך החוץ, ממילא יש שמירה לנערה בחוץ.
         4. הגר"מ גרוס שליט"א (תל תלפיות גליון ס"ג עמ' מ"ב, הע' כ"ג, הע' כ"ד) – "שמירת קטנים מועילה גם כשאינם נמצאים שם ממש, אלא נכנסים ויוצאים ועלולים לבוא בכל עת סגי. [כמבואר להלן עמ' מד דיני שומר היוצא ונכנס]. וכ"ש כשנמצאים בחדר סמוך. [ודלא כערוה"ש ס"י שהחמיר להצריך שיהיו באותו חדר ממש]".
            1. **רק** אם הדלת פתוח – עמק תשובה (ילדים בהלכה פרק י' הע' מ"ג), קובץ הלכות יחוד (פרק ה' סעי' י"ד), ילדים בהלכה (ארטסקרול, עמ' מ"ז).
         5. לענין אם השומר ישן, עי' לעיל סעי' ה'.
   9. **שאר שומרים לב' נשים**.
      1. עי' סעי' ה', לשיטות ומראי מקומות.
2. יחוד עם קטן או קטנה - סעיף י"א.
   1. **איזה גיל מתחיל האיסור: תינוקת**.
      1. מבת ג' – רמב"ם (איס"ב פרק כ"ב הל' י', "תינוקת מבת שלש ולמטה ותינוק בן תשע ולמטה מותר להתייחד עמהן, **שלא גזרו אלא על ייחוד אשה הראויה לביאה** ואיש הראוי לביאה"), טור (סעי' א'), מחבר (סעי' י"א), ערה"ש (סעי' י', לשונו מובא לקמן), לב אברהם (סי' ק'), שבט הלוי (ח"ה סי' ר"ד אות א' ד"ה והנה, אות ג', לשונו מובא לקמן), הגריש"א זצ"ל (יחוד - הלכותיו בקצרה עמ' כ"ה הע' ו'), הגרחפ"ש זצ"ל (יחוד - הלכותיו בקצרה עמ' כ"ה הע' ו', **אמרי חיים פינחס נדה עמ' קכ"ח אות ג'**), גן נעול (פרק א' סעי' י"ח, פרק ב' סעי' ב'), נטעי גבריאל (פרק י"א סעי' א', הע' א'), הגר"י ברקוביץ שליט"א (מכתב במייל, לשונו מובא לעיל), פוסקים.
      2. בזמה"ז יותר מבת ד' או ה', ואולי יותר מבת ו' או ז'.
         1. עי' אג"מ (אה"ע ח"ד סי' ס"ה אות י"ב) – "הנה אף שבסי' כ"ב בסעיף י"א איתא לחדושא שמותר להתייחד עם תינוקת פחותה מבת ג' וכן הרמב"ם פכ"ב מאי"ב ה"י והמ"מ אף שכתב דפשוט הוא זה מסיק דכן נראה קצת מן הירושלמי, היינו דמתרץ דחזינן דאיכא בזה חדושא מדנקט זה הירושלמי, והוא כדי שלא נימא שאף שאיסור היחוד הוא כדי שלא יבא לידי זנות אסרה תורה לגמרי היחוד אף עם אלו שלא שייך כלל ענין איסור דזנות, אלא דלא אסרה תורה ולא רבנן אלא כששייך לחוש לעבירה דזנות, דהוא דוקא מבת ג' ולהלן דראויה לביאה. אבל אחרי שהוא דוקא כשאיכא חשש ביאה איך שייך לומר דאיכא חשש ביאה ביחוד בעלמא כשלא נמסרה לו מאביה או מאמה בפירוש כדי לבועלה **דהא איכא לקטנה שרחמה צר ודאי כאב וצער גדול מאד בביאה דגדול, ולקטנה כזו הא אין לה תאות תשמיש** שלא תרגיש בהכאב שיש לה שכתבו התוס' בשם הר"י בכתובות דף ל"ט ע"א ד"ה צער ואף גדולות בביאה ראשונה להחתן יש שצועקות מהכאב ויש גם שאין מניחות להחתן לגמור הבעילה אף שרחמן הוא ראוי לבעילה, ואף גדולות כשרחמן צר מעט מדרך שאר נשים יש שאין הבעל יכול לבעול כמפורש בתוס' יבמות דף ס"ה ע"ב בסד"ה כי מתשובת ריצב"א אף שודאי רחמה גדולה משל קטנה בת שלש פי שלש וארבע ואולי עוד יותר, וגם הא יהיה דם הרבה שגם בשביל זה תצעק ואף שהוא במקום שלא ישמע קולה הא ודאי תספר לאביה ולאמה מה שעשה לה פלוני, וגם בלא יסורים הא ברור לכל שקטנה בת ג' ואף בת חמש ואולי עוד יותר **יספרו כל מה שאירע להן אף דברים שהיה להן הנאה אם הוא דבר משונה** מה שאין מצוי שיעשה לה, ואם לא תבין לומר בדברים תראה בידה על אותו המקום ויבינו מזה שבעלה, שא"כ אין לנו לחוש לאיסור יחוד שלא נאסר בשביל ביאת אונס ולא נאסר כשאפשר להודע כגון שהיה שם קטן וקטנה שידעו לספר מה שראו וא"כ כ"ש שיחוש למה שברור לו שהיא עצמה תספר לאביה ולאמה, וא"כ איך שייך לאסור יחוד עם בת ג' שנים ואף עם בת ד' וה' שנים ואולי גם עם בת שש ושבע שנים לא שייך לאסור היחוד דהוא כברור להמתייחד דאם יזנה עמה תספר לאביה ולאמה. ולכן אולי יש לומר שדורות הראשונים שאני שהיו יולדות בתמני ונשי בריאות גם קודם כדאיתא בסנהדרין דף ס"ט ע"ב וידעו מזה גם התינוקות, וגם בזמן התנאים מצינו בנדה דף מ"ה ע"א דיוסטני בתו של אסוירוס בן אנטונינוס שאלה לרבי אשה בכמה ניסת וא"ל בת ג"ש ויום אחד אף שכבר לא היתה מתעברת גם אז אלא בת י"ב שנה ויום אחד כדהשיב לה, ואף שלדינא בישראל סובר רבי כר"י אמר רב ואיתימא ר"א דאסור לאדם שיקדש את בתו קטנה עד שתגדל כדדייק הגמ' רפ"ב דקידושין דף מ"א ע"א, מ"מ חזינן דהיו נמצאים אלו שהיו מקדשין בנותיהן כשהן קטנות כדאיתא בסוף קידושין סוף דף פ"א ע"ב דאף ר"ח קדש את בתו כשהיתה קטנה טובא שהיו מותבינן לה בכנפיה, ובזמן התוס' וגם קודם כבר הרבה שנים עד לא כבר סמוך לדורותינו היו ג"כ נוהגין לקדש בנות הקטנות כמפורש בתוס' קדושין מ"א ע"א ד"ה אסור, וגם היו משיאים אותן תיכף דהא כל הטעם היה משום הנדוניא והוצאות הנישואין שזה הא שייך עיקר להנישואין, שלכן אולי ידעה כבר גם תינוקת בת שלש שאיכא יסורין ע"י הבעל אך שזהו לטובתה ומסתמא כשפיתה אותה אמר שהוא כבעל לה. אבל בעצם עדיין תמוה דאף אם הטעה שהוא בעלה ודאי תספר לאביה ולאמה ולא היה שייך לאסור יחוד עמה, וצ"ע הטעם אף בזמנם. אבל בזמננו ודורות אחדים שלפנינו הרי הא לא שייך לחוש כלל ולכן **איני רוצה להורות בזה לא היתר ולא איסור**, אבל איני מוחה באלו המקילין".
      3. בתינוקת עד גיל שש, מותר בשומר אחד בלילה.
         1. הגריש"א זצ"ל (תורת היחוד פרק ח' סוף הע' כ"ז).
      4. מראי מקומות – נשמת אברהם (ח"ה עמ' קל"ד אות 4).
         1. הגר"י בעלסקי זצ"ל (אהל יעקב יחוד עמ' תקנ"ד [דפו"ח, עמ' תקע"ה] אות כ"ו) – "האם יש להקל בזמן הזה באיסור יחוד עם קטנה, דהרי חוק המדינה חמור כ"כ בזה, ויש בזה מירתת טובא. והשיב: אין להתיר בזה בשום אופן ואין לסמוך דירא משום חוקי המדינה".
   2. **תינוקת פחותה מג' שנים ויום אחד וקידשה אביה**.
      1. מחמיר.
         1. ערה"ש (סעי' י'), אהל יעקב (סעי' קס"א) – "ואם התינוקת פחותה מג' שנים ויום אחד אין איסור להתייחד עמה ... מיהו אם התינוקת קידשה אביה אסור להתייחד עמה דהרי דינה כאשת איש ואסורה מן התורה ואין חילוק בין ראויה לאינה ראויה [נ"ל]".
      2. מיקל.
         1. לב אברהם (סי' ק') – "כ"ז דחקנו לישב לפי דעת הערוה"ש, אולם לקושטא דמלתא לפי דעת כל הפוסקים צ"ל דנמשכו אחר לשון הרמב"ם שכ' לא גזרו, והרמב"ם לשיטתו דכל איסור יחוד לא הוה דאורייתא שפיר כתב ולא גזרו, אבל באמת כל העריות שוות בזה ואינו אסור בפחותה מבת ג'".
         2. להורות נתן (ח"ז סי' צ"ו אות א') – "בס' ערוך השולחן ... ולענ"ד תמוה, דהרי יחוד אסור משום שדבר זה גורם לגלות ערוה וכמש"כ המחבר (סעיף א'), ובפחותה מבת שלש אינה יכול לבוא לידי גילוי ערוה, כיון שאינה בגדר ערוה כלל והבא עליה פטור. וכבר כתבנו בזה בס' נתן פריו על ה' נדה (סי' קפ"ג סק"א). ושו"ר שעמד בזה בשו"ת שבט הלוי (ח"ה סי' ר"ד). ועיין בתוס' רע"א נדה (פ"ה מ"ד), דבקטנה תוך ג' דאין שם ביאה עלה, אף אם ראתה דם נדה באמצע ביאה מותר לגמור ביאתו דלא מקרי ביאת נדה עיין שם. והוא סייעתא לדברנו. ועי' תו"י יבמות (יג ב) סוד"ה וא"ת דבפחותה מג' שנים לא חשובה ערוה עיין שם".
         3. עי' שבט הלוי (ח"ה סי' ר"ד אות ג') – "ראיתי בס' ערוך השולחן סי' כ' מיהו אם התינוקת קדשה אביה (ר"ל פחות מבת ג') אסור להתייחד עמה דהרי דינה כאשת איש ואסורה מה"ת ואין חילוק בין ראויה לביאה או אינה ראויה ע"כ, ולא ידעתי מנ"ל לבעל עה"ש דבכזה יש איסור יחוד דאורייתא כיון שבפחות מג' אין חייבין דהא כיון דאין חייבין על ביאתה ואינה בת ביאה כלל ומבואר בש"ס ובראשונים דטעם איסור יחוד משום שמא יבא עליה, וכיון שאין גדר ביאה ולא עונש ביאה מה"ת מנ"ל דיש יחוד דאורייתא, אי לאו מדרבנן כיון שמ"מ שם א"א עליה".

שבט הלוי (מבית לוי גליון ד' עמ' נ"ג, גליון י"ח עמ' ל"ג הע' י') – "ולמעשה א"ל מרן שליט"א [זצ"ל] דסתימת הפוסקים שלא חילקו בזה וסתמו דבפחות מבת ג' ופחות מבן ט' אין איסור יחוד מבואר דמותר להתייחד עמהם גם בשהם אסורים על המתייחד באיסור ערוה מדאורייתא וכן ההוראה למעשה".

* + - 1. עי' הגרח"ק זצ"ל (שערי ציון ח"ב עמ' תכ"ט אות ט"ו) – "שאלה: ערוה פחותה מבת ג' שנים שכתב ערוה"ש להחמיר ביחוד, אי קי"ל הכי. תשובה: לא שמענו".
      2. גן נעול (פרק ב' הע' ו').
      3. מעדני יו"ט (יחוד עמ כ"ב) – "ולכן להלכה אין איסור יחוד עם קטנה פחותה מבת ג' שנים, אפילו אם היא ערוה עליו מה"ת".
      4. שיער היחוד (על סעי' י"א דרך קצרה ס"ק ד', ציוני דרך ס"ק ד', דרכי אלישיב ס"ק א', עי' בארוך עמ' רכ"ו) – "סתימת הפוסקים כולם ותימה על ערוך השולחן סס"י שלא כתב כן".
      5. אהלי שם (אה"ע ח"ב על סעי' י"א [עמ' תצ"ד], צנוע ומעלי סי' מ"ב [עמ' קנ"ט]) – "וכן נראה להלכה".
      6. מנחת איש (ח"א עמ' ל"ט) – "אולם עצם דברי הרב ערוה"ש תמוהים".
      7. משפט היחוד (פרק ג' הע' ב') – "דלא כערוה"ש".
      8. אוצרות היחוד (פרק א' הע' מ"ד) – "ולכן להלכה נקטו הפוסקים דבקטנה פחות מג"ש אין איסור יחוד אפילו אם היא ערוה עליו מה"ת".
    1. מראי מקומות – חידושי בתרא (קידושין אות תר"ט), הר"י ארץ (נטעי נעמנים גליון א' עמ' תק"ג ד"ה אמנם), בנין שמואל (אה"ע סי' כ"א על סעי' ז' אות ה' ס"ק ה', עמ' קל"ג).
  1. **ספק בת ג'**.
     1. מקיל [כמו ספק דרבנן].
        1. נתיבות לשבת (ס"ק א') – "ונ"מ לדינא בספק איסור יחוד כגון שאינו יודע אם היא בת ג' שנים או בכמה ענינים שנחלקו הפוסקים באיסור יחוד והיכא דאיכא איסור דאורייתא ספיקא לחומרא ובאיסור דרבנן ספיקא לקולא".
        2. אג"מ (אה"ע ח"ד סי' ס"ה אות י"ב) – "וביחוד שאסור מדרבנן מותר משום דספק לקולא".
     2. מחמיר [אפשר לברורי].
        1. הגריש"א זצ"ל (תורת היחוד פרק א' הע' כ"ו) – "דכאן כיון שאפשר לברורי הגיל של הילדה, אין זה נכנס לכלל הספק, ובכהאי גוונא לא אמרינן ספק דרבנן לקולא".
        2. הגר"א נבנצל שליט"א (אסיפת יצחק ח' ניסן תשס"ז, אהל יעקב יחוד [דפו"ח] עמ' תקמ"ח אות ב') – "שאלה: אם מסופק אם תינוקת הוי פחותה מבת ג' האם מותר להתייחד עמה. **תשובה:** לא".
     3. מראי מקומות.
        1. שבט הקהתי (אהל יעקב יחוד ריש עמ' תר"ו) – "ובודאי אם אפשר לברר ודאי יש לברר ונראה רק אם הספק הוא קטן כגון שידוע שהיא בערך ג' שנים. אבל אם הספק הוא אם הוא כמעט שלש או כמעט ארבע לא מסתבר להקל כיון דאפשר לברר אינו נחשב לספק. ועוד אם זה בקביעות הרי המגן אברהם כותב דאין סומכין על ספק דרבנן לכתחילה עי"ש".
  2. **איזה גיל מתחיל האיסור: תינוק**.
     1. מבן ט' – רמב"ם (איס"ב פרק כ"ב הל' י', "תינוקת מבת שלש ולמטה ותינוק בן תשע ולמטה מותר להתייחד עמהן, שלא גזרו אלא על ייחוד אשה הראויה לביאה ואיש הראוי לביאה"), טור (סעי' א'), מחבר (סעי' י"א), פוסקים.
     2. **יש מקום להקל עד גיל י"א** [ובתנאי שלא הושפע מעולם החיצון] – הגריש"א זצ"ל (תורת היחוד פרק א' הע' כ"ה סוף ד"ה וכדברינו), תורת היחוד (פרק א' סעי' ט"ז, "ויש מקום להקל בשעת הדחק [ובצירוף עוד היתר] בקטן עד גיל אחת עשרה ובתנאי שלא הושפע מעולם החיצון").
  3. **למה יש איסור בקטנה, הגם שהיא שומרת**.
     1. מצד אונס – ב"ח (ס"ק ז' ד"ה והא), בית שמואל (ס"ק ט"ו, "וביחוד עמה אסור כמ"ש בסעיף י"א כתב ב"ח שם חיישינן שמא יבא עליה באונס"), ערה"ש (סעי' י', "להתייחד עם זו התינוקת עצמה אסור דשמא יאנסה"), עוד יוסף חי (פר' שופטים אות י').
        1. ר"ל פיתוי קטנה אונס – חזו"א (אה"ע סי' ל"ה ס"ק ג', "ואף דאסור להתיחד עם בת ט' שאינה מוסרת עצמה דחיישינן לאונס וכמש"כ הח"מ סימן כ"ב ס"ק ט"ו האי אונס **ר"ל פיתוי קטנה**, וא"ת אי חיישינן לפיתוי איך הקטנה מצלת היחוד עם הגדולה, היינו כיון דיודעת טעם ביאה הגדולה בושה לשמש בפניה").
        2. דברי סופרים (עמק דבר ס"ק תת"ה) – "כך צריך לפרש אליבא דהמקנה והחזו"א והב"ח. והיינו דמה שאמרו בגמ' שהדבר תלוי אם מוסרת עצמה לביאה או לא, אין הכוונה אם מתפתה או לא, דודאי גם קטנה מתפתה, **אלא הכוונה היא, אם היא מוסרת עצמה מחמת עצמה**, דהיינו שגם יצרה אלבשה לזנות, או שמתפתת רק מחמת שפיתוה לעשות מעשה זה, דכל שאינה מזנה מחמת יצרה אינה מרגשת כל כך בגנות המעשה ולא תחפה על חבירתה משום שמא גם היא תספר עליה, אבל כשאלבשה יצרה הויא כגדולה שמחפה על חבירתה [וכן פירש בדבר הלכה]".
     2. מצד אונס ופיתוי – חלקת מחוקק (ס"ק ט"ו, "יש לחוש לאונס ולפתוי"), דברי סופרים (ס"ק קי"ז).
  4. **האם ב' קטנות שומרת אחת לחברתה**.
     1. מחמיר.
        1. הגריש"א זצ"ל (בית הלל גליון מ"ב עמ' ל"ד סוף אות כ"ב) – "אבל עם שתי קטנות בגיל זה אין להתיחד".
        2. שבט הלוי (ח"י סי' רל"ו) – "אם קטנה שיודעת טעם ביאה ואינה מוסרת עצמה לביאה הוא טעם מספיק להתיר יחוד בב' קטנות כאלה. כמדומני דסתימת השו"ע בשם הרמב"ם סי' כ"ב סי"א דלא גזרו רק על יחוד קטנה מג' שנים ולמעלה, וכ' שם הב"ח וח"מ דאע"ג דכשהם בערך בת ה' ובת ו' אינם מוסרים עצמם לביאה מכ"מ חיישינן שמא יבא עליה באונס, וכ' הב"ח דהא דלא חיישינן כן כשיש גדולה וקטנה שאינה מוסרת עצמה לביאה, היינו משום דהקטנה שומרת הגדולה, ולקטנה אין חשש אונס כיון דאיכא גדולה בהדה(י), והמשמעות שגדלותה גורם שאין חשש אונס בקטנה, ומשמע להדיא דאם אין גדולה בהדה, רק קטנה דאיכא חשש אונס והכי מסתבר, זה הנלענ"ד כעת".
        3. הגרח"ק זצ"ל (אהל יעקב יחוד [רק דפו"ח] עמ' תקמ"ב אות ט"ז) – "שאלה: והאם מותר לאיש אחד להתייחד עם ב' קטנות. תשובה: עם פחותות מבת ג'".

עי' הגרח"ק זצ"ל (אהל יעקב יחוד [רק דפו"ח] עמ' תקמ"ב אות ט"ז) – "שאלה: מה הדין לגבי יחוד איש **עם ג' קטנות** האם יש חשש פיתוי או אונס וממילא אסור משום יחוד או מותר. תשובה: יזהר".

הגרח"ק זצ"ל (***מציון תצא תורה ח"א אה"ע הע' ל') – "להחמיר בזה".***

* + - 1. עי' הגר"ש דבליצקי זצ"ל ***(מציון תצא תורה ח"א אה"ע הע' ל') – "***שמן הראוי להחמיר בכה"ג".
      2. חיי הלוי (ח"ב סי' ע"ח אות כ"ג) – "ההיתר של אשה ותינוקת, היינו דוקא להתייחד עם גדולה וקטנה, אבל עם שתי קטנות אסור להתייחד, אכן שלש קטנות בגיל הנ"ל יש להתיר. אבל עם ג' קטנות שאינן עדיין בגיל זה אם הם כבר בגיל ג' שנים אסור להתייחד כמו בג' גדולות".
      3. שבט הקהתי ***(מציון תצא תורה ח"א אה"ע הע' ל').***
      4. עי' הגר"ע אויערבאך שליט"א ***(מציון תצא תורה ח"א אה"ע הע' ל') – "***שמן הראוי להחמיר בכה"ג".
      5. הקטן והלכותיו (ח"ב פרק ס"א סעי' ט"ז) – "אמנם איש אחד אסור לו להתייחד עם שתי קטנות (שיודעות טעם ביאה ואינם מוסרות עצמם לביאה) אפילו שאין ליבו גס בהן ואין עסקו עם הנשים".
    1. מיקל.
       1. ***משנה הלכות (ח"ט סי' ער"ה אות ב') – "נראה לפענ"ד דהיכא דהשומר הוא יותר מי"ב באשה וי"ג באיש ומיהו יש בבית יותר מתינוק אחד קטן או קטנה כה"ג נמי נראה דליכא איסור דהרי קיי"ל דפחות מי"ב אינם מוסרין עצמן לביאה אלא דמ"מ אסור להתייחד דחיישינן שמא יאנס או יפתה אותה ואומר אני דדוקא כשהיא בבית יחידה חיישינן לפיתוי או אונס אבל כשהם יותר בבית ליכא חשש משום יחוד דכ"ש הוא מתינוקת ששומרת על גדולה ומה אם אשה גדולה שראויה לביאה ומוסרת עצמה לביאה ורצונה בכך מ"מ כיון דאיכא שם תינוקת שאינה מוסרת עצמה לביאה אמרינן דמותר להתייחד עם איש כ"ש כאן דאחת שומרת על חברתה דהני תרוייהו אינן מוסרות עצמן לביאה ואין רוצות לזנות רק דחיישינן לפתוי או לאונס אמרינן דודאי מירתת שמא השנייה תפרסם עליו ולכן לפענ"ד בב' תינוקות ליכא חשש יחוד".***
       2. ***הגר"א נבנצל שליט"א (מציון תצא תורה ח"א אות תרפ"א, עי'*** אהל יעקב יחוד [דפו"ח] עמ' תק"נ אות ט"ו***) – "שאלה: האם מותר לאיש מבוגר להתייחד עם ב' קטנות. תשובה: לא, אא"כ הם בגיל ששומרות".***
       3. הגר"מ גרוס שליט"א (תל תלפיות גליון ס"ג עמ' מ"ב, הע' כ"ב) – "מותר לאיש להתייחד עם שתי קטנות, וכל אחת הויא שומרת לחבירתה. וכן עם קטן וקטנה, [והקטן הוי שומר לקטנה]. וכן אשה מותרת להתייחד עם ב' קטנים, או עם קטן וקטנה. (בשבט הלוי ח"י סי' רלו החמיר בזה, מפני ששיטת הב"ח ראה לעיל הערה ה' דחיישינן לאונס בקטנה, ואין חבירתה מצילתה. אמנם כיום שהמלכויות מקפידות, מבואר בריטב"א י"ז כג ע"א, וחוו"י סי' סו, ועזר מקודש ס"ג דלא חיישינן לאונס, ועי' בינ"א כלל קכו סקס"ו, ועי' אג"מ סי' סה אות יב)".
       4. תורת היחוד (פרק ח' סעי' ז').
       5. מנחת איש (פרק י' סעי' ז', הע' ז', סעי' ח') – "וכן מותר לאיש להתייחד עם ב' קטנות, שמועילה שמירת הקטנה האחת להתיר היחוד עם השניה. וכל שכן שמותר לאיש להתייחד עם קטן וקטנה. [שבט הלוי ... ופשוט הוא]. וכן מותרת אשה להתייחד עם ב' קטנים, כי מועילה שמירת הקטן האחד להתיר היחוד עם השני. וכן מותרת אשה להתייחד עם קטן וקטנה".
       6. הלכה ברורה (ח"ב גבי הע' י"ב, בלי מקור).
    2. **ג' קטנות**.
       1. מיקל – דבר הלכה (סי' י' סעי' ה').
       2. מראי מקומות – חיי הלוי (ח"ב סי' ע"ח אות כ"ג, לשונו מובא לעיל).
          1. דברי סופרים (סוף ס"ק קט"ו, עמק הלכה ס"ק תתכ"ב) – "ובספר דבר הלכה ... ולא ידעתי טעם לחלק ביניהם".
          2. נטעי גבריאל (יחוד פרק כ"ז הע' י"ח) – "ובאמת לא הבנתי מדוע נקט בדבר הלכה בפשיטות דע"י שלש קטנות מותר דהא החשש של פיתוי ואונס שייך גם בשלש קטנות".
    3. מראי מקומות – פורת יוסף (צוויג, ח"א סי' כ"ה אות ב'), דברי סופרים (ס"ק קט"ו), נטעי גבריאל (יחוד פרק כ"ז סעי' י', סעי' י"א), שער היחוד (סעי' י' דרכי אלישיב ס"ק ח', ע"ש בביאורים, "ויל"ע"), גן נעול (פרק ג' סעי' ג').
       1. דבר הלכה (סי' ד' ס"ק א', סי' י' סעי' ה', סוף הע' ה') – "איש א' עם שתי קטנות [שיודעות טעם ביאה ואינן מוסרות עצמן לביאה] אפי' כשאין לבו גס בהן ואין עסקו עם הנשים, צ"ע. (משום שיכול במציאות לפתות או לאנוס שתיהן)".
       2. יביע אומר (מעין אומר ח"ח פרק ב' סי' ז') – "שאלה: האם יש איסור יחוד עם שני בנות קטנות שיודעות טעם ביאה, ולא מוסרות עצמן לביאה. תשובה: צריך לעיין".
  1. **האם יש חשש אונס בגדולה**.
     1. לא.
        1. בינת אדם (שער בית הנשים סי' ט"ז) – "והנה טעמא של יחוד יש לומר או משום דחיישינן שמא יבוא עליה באונס או יש לומר דלזה לא חיישינן דאם יאנס אזי היא תגלה ועל כל פנים יקבל בושה או עונש ומתיירא מזה אלא דהחשש שמא תתרצה לו ועיין בעבודה זרה דף כ"ה ע"ב בתוספות ד"ה איכא בינייהו דמשמע דבירושלמי יש בזה פלוגתא ולכאורה נראה דהחשש משום אונס דהא אמרינן שם דף ל"ו באותה שעה של תמר ואמנון גזר דוד על יחוד פנויה והא התם באונס היה ואמנם לפי זה הא דאמרינן בקידושין אשה שבעלה בעיר אין חוששין משום יחוד וכתבו הרמב"ם והסמ"ג משום שאימת בעלה עליה ואי באונס מאי מהני אימת בעלה ומרש"י דכתב דמסתפי מבעל השתא אתי אין להוכיח דיש לומר דרצה לומר דהבועל מסתפי שמא יבוא הבעל אך מדקאמר משום דנשים דעתן קלות ופירש רש"י ושתיהן נוחות להתפתות משמע ודאי דדוקא החשש משום שתתפתה ובאמת הכי משמע מקרא דילפינן כי יסיתך דמשמע דהטעם הוא משום הסתה ולפי זה נראה לי דהא דגזר דוד היינו משום שאם היה כבר האיסור יחוד אף בפנויה לא היה בא לידי אותו מעשה שהיה אסור לה להתיחד אם אמנון ולכן גזר".
        2. אג"מ (אה"ע ח"ד סי' ס"ה אות י"ט) – "דאיסור יחוד אינו על ביאה באונס אלא על ביאה ברצון דאין חוששין לאונס לגזור יחוד בשביל זה".
        3. נטעי גבריאל (יחוד פרק ו' סוף הע' ז').
     2. מראי מקומות – דרישה (סוף ס"ק י"ב, "שאר המחברים שלא הזכירו האי דינא דבלילה צריך שלשה ס"ל דלא חיישינן שמא תפותה היא אלא יבוא עליה שלא לרצונה"), אוצר הפוסקים (סעי' א' ס"ק א' אות ו' ד"ה אם).
  2. **האם יש מצות חינוך על הלכות יחוד**.
     1. מיקל.
        1. דבר הלכה (סי' ב' סעי' ח', עמ' רי"ב ד"ה לכאו') – "קטן שהוא פחות מבן י"ג שנה מותר להתייחד עם קטנה פחותה מבת י"ב (סמ"ג, מהרש"ל, ב"ח)".
        2. הגריש"א זצ"ל (תורת היחוד פרק א' הע' כ"ז ד"ה אמנם, בית הלל גליון מ"ב עמ' ל"ד אות ט"ז) – "שאע"פ שלפוסקים הנ"ל יש יחוד בקטנים, אבל נהגו לפסוק כהשיטה דאין יחוד בקטנים וכדפסקו היש"ש והב"ח".

הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש אה"ע ח"ב פרק ט"ו אות א') – "קטן וקטנה כשהן פחותים מגיל מצוות, אפשר להקל כדעת הסמ"ג והמהרש"ל ולהתיר להם להתייחד, ואין בזה דין חינוך. ולא ברירא דיו הגיל המדוייק. [ראה בתורת היחוד פ"א הערה כה מש"כ בזה באריכות מרבינו, ומאידך הובא בוישמע משה ח"ב עמ' שסח שהורה רבינו שגיל תשע אינו משתנה, ולא ניתן לומר בזה סברות שכיום מתבגרים מאוחר יותר דדבר שכתוב בגמ' לא ניתן לשנותו להקל]".

* + - 1. דברי סופרים (ס"ק קי"ט) – "אבל אם גם הוא קטן וגם היא קטנה אף שהוא בן ט' שנים ויום אחד והיא בת ג' שנים ויום אחד מותרים להתייחד, דצריך שיהיה אחד מהם בר עונשין".
      2. הקטן והלכותיו (פרק ס"א סעי' ט').
      3. הליכות בת ישראל (פרק ח' סעי' ב').
      4. ילדים בהלכה (ארטסקרול, פרק י' גבי הע' ו').
      5. עי' חינוך ישראל (פרק ג' סעי' י"ב).
      6. מורה הנער (אה"ע סי' א' סעי' י"א).
      7. הלכות יחוד (רביעט עמ' י"ד, עי' בהע' שם שמסיים "צ"ע").
      8. הגר"י ברקוביץ שליט"א (מכתב במייל) -

Question: Our son has been asked to babysit for some families in our community. What would be the age limit for girls that he would be allowed to babysit? What if there is a boy also? What if there are two boys?

R' Y. Berkovits wrote: M’ikur hadin there is no issur yichud for a katan and k’tana, and no chinuch required for it. [If he is already thirteen then there would be an issur yichud with a k’tana that is three.]
However, in all cases I do not think that it is a good idea for a boy to babysit a girl.

* + 1. יש חיוב.
       1. שערים מצויינים בהלכה (קובץ הלכות יחוד פרק ב' הע' י"א) – "שבעו"ה בדור פרוץ כזה יש להזהר בדברים כאלו".
       2. עי' **הגרחפ"ש זצ"ל (אמרי חיים פינחס נדה עמ' קכ"ח אות ב') – "אך למעשה יש להחמיר מצד חינוך ובשעת הדחק יש להקל".**
       3. עי' יביע אומר (מעין אומר ח"ח פרק ב' סי' י"ד) – "שאלה: ילד בן שתים עשרה וילדה בת חמש אם יש דין יחוד כיון שלא הגיעו למצוות. תשובה: [מו"ר נר"ו הרהר מעט ואמר] יש בזה דין חינוך. [מרן ציין באיסור גדול עם קטנה או גדולה עם קטן]".
       4. שבט הלוי (ח"ה סי' קפ"ב אות ב', סי' ר"ד אות ג') – "ולע"ע לא ידעתי בעניי למה לא שייך גדר חינוך גם בקטן וקטנה מאיסור יחוד דהא חינוך שייך להלכה גם בפרישה מאיסורים ועיין באו"ח סי' שמ"ג, והוא ענין חמור של עריות, ואפילו יחוד פנויה שהוא דרבנן, והבת פחותה מבת י"ב לא הגיע עדין לנדות מכ"מ גם בדרבנן שייך חינוך, ובפרט ענין המורגל הרבה כיחוד".
       5. חוט שני (יחוד ס"ק י"א ד"ה המהרש"ל) – "אמנם למעשה אין להתיר כיון שמצוי בזה מכשולות. ובזמנינו בפרט מן הראוי לחנכם להזהר אף מיחוד זה, וכך היא ההנהגה הראויה".
       6. בירור הלכות יחוד (עמ' ע"א) – "בספר דבר הלכה ... דברי סופרים ... מכל האומר נראה בעליל **טעות הגדול** שכתוב בהאי ספרא רבא וחשיבא 'דבר הלכה', אלא מחויבים לשנן כלנו 'אסור לבן קטן שיהי' ביחוד עם בת קטנה אחרי גיל של ג' שנים. ולא לעשות שום התקרבות'".
       7. עי' הגרח"ק זצ"ל (הליכות חיים ח"ב אות שכ"ג) – "נכון ליזהר".
       8. הגר"י בעלסקי זצ"ל (אהל יעקב יחוד עמ' תקנ"ג [דפו"ח, עמ' תקע"ד] אות כ') – "האם יש חיוב חינוך ביחוד, כגון קטן וקטנה ביחד. והשיב: יש חיוב חינוך".
       9. הגר"מ גרוס שליט"א (תל תלפיות גליון ס"ג עמ' י"ז, הע' מ"ח) – "אך אבותיהם מצווים להפרישם משום מצות חינוך. [וביש"ש סי' כב משמע דשרי, וצ"ל דאין חינוך ליחוד, ואולי כוונתו כי אין מורגלים לעבירה, אמנם ראוי להחמיר בזה]".
    2. מראי מקומות – תורת היחוד (פרק א' סעי' י"ח), נטעי גבריאל (יחוד פרק מ"ב סעי' ח', פרק מ"ט הע' י"ח), שער היחוד (סעי' י"א דרכי אלישיב ס"ק ב', "ויל"ע").
  1. **לימוד הלכות יחוד לבנות**.
     1. ***אג"מ (רשומי אהרן אה"ע אות כ"א אות ד') – "אין ללמד בנות צעירות בבית ספר הלכות יחוד ואיסור נגיעה וכדו', עד שיהיו בערך בגיל חמש עשרה שנה".***
     2. הגרח"ק זצ"ל (אהל יעקב יחוד [רק דפו"ח] עמ' תקמ"ב אות י"ד) – "שאלה: מאזיה גיל בערך כדאי ללמד בנות בבית יעקב מהל' יחוד וצניעות ואיסור נגיעה וכדומה. תשובה: לא צריך".
     3. ***הגר"א נבנצל שליט"א (מציון תצא תורה ח"א אות תרס"ג) – "שאלה: מאיזה גיל בערך כדאי ללמד בנות בבית יעקב הל' יחוד וצניעות ואיסור נגיעה וכדומה. תשובה: לאט לאט מגיל שלש עד גיל תשע [דהיינו את עיקרי הדינים]".***
  2. **יחוד עם מפגר בן ט' שנים**.
     1. מחמיר.
        1. קהלות יעקב (דבר הלכה סי' ב' הע' י"ב1) – "שאלתי את מו"ר זצוק"ל לאברך יש ילד בן תשע מפגר בשכלו אינו מדבר וצריכים לשמרו אבל אוכל ועושה צרכיו כבריא וגופו מפותח כגילו הוא צריך לנסוע לחו"ל לרפויו האם שייך בו איסור יחוד לאשה המטפלת שנוסעת עמו ויושנת עמו בחדר כדי לשמרו, הוריו לא יכולים לנסוע עמו, אני כבר חושב יומיים ולא מצאתי עצה רק יש לצדד עם שתי נשים דהוי יחוד דרבנן וכאן פקו"נ ... אמר לי מו"ר שמרן החזו"א מתיר ביחוד שהיא תסגור את עצמה כי החשש ביחוד רק שהוא יפתנה ולא היא אותו, א"כ צ"ל בקטן ג"כ החשש שהוא יפתנה ולא היא אותו דלזה יש לקטן שכל וגם בנד"ד שהילד מפגר ג"כ אפשר שלזה יש לו שכל, ואמר לי מו"ר הלכות אלה אתה יודע טוב ותפסוק אתה. לכא' נראה שדעת מו"ר זצוק"ל נוטה כאן לאיסור גם עם שתי נשים".
        2. הגרשז"א זצ"ל (דבר הלכה סי' ב' הע' י"ב1) – "לאברך יש ילד בן תשע מפגר בשכלו אינו מדבר וצריכים לשמרו אבל אוכל ועושה צרכיו כבריא וגופו מפותח כגילו הוא צריך לנסוע לחו"ל לרפויו האם שייך בו איסור יחוד לאשה המטפלת שנוסעת עמו ויושנת עמו בחדר כדי לשמרו, הוריו לא יכולים לנסוע עמו, אני כבר חושב יומיים ולא מצאתי עצה רק יש לצדד עם שתי נשים דהוי יחוד דרבנן וכאן פקו"נ ... והשיב פגור שכלי מקרי פקו"נ משום שעלול לברוח ולשוטט ולהרג ממכונית רח"ל או ליפול בבור או שאר מקרי אסון א"כ לצורך רפויו הוי הנדון אם בפקו"נ הותר היחוד דחולקים בזה הפוסקים, ולכן ביחוד דרבנן יש להקל, והיינו שיסע עם שתי נשים דהוי יחוד דרבנן ...".
        3. הגר"א נבנצל שליט"א (מציון תצא תורה ח"א אות תרע"ב, אהל יעקב יחוד [דפו"ח] עמ' תקנ"ג אות ל"ו) – "שאלה: האם יש חשש איסור יחוד עם קטן מפגר בן ט' שנים אם הוא אוכל ועושה צרכיו כבריא אלא שהוא מפגר בשכלו. תשובה: כן".
        4. ואין למו מכשול (ח"ח יחוד פרק א' סעי' ד', עמ' ר"ט) – "איסור יחוד נוהג גם בנער ונערה שהם מפגרים בשכלם, כגון אוטיסטים וכדומה, מפני שקל לפתות אותם לעבירה. לפיכך, אסור לגבר להתייחד עם נערה אוטיסטית, וכן אסור לאשה להתייחד עם נער אוטיסט, אף שמתייחדים עימם לצורך טיפול וכדומה".
  3. **יחוד עם אשה שיש לה צירי לידה**.
     1. מחמיר.
        1. הגרשז"א זצ"ל (מנחת שלמה ח"א סי' צ"א אות כ"א, אסיא חנ"ט עמ' י"ז אות ט"ו ס"ק ד', שולחן שלמה יחוד סעי' נ"ו, רפואה ח"ג עמ' נ"ב) – "ובעיקר הדין שפיר נראה דאין לחדש מעצמנו שאינה ראוי' לביאה באותה שעה ... גם נראה דבלא"ה יש לחוש לאיסור יחוד הואיל ומצוי מאד **שהצירים נפסקים** ואז הרי היא ככל הנשים ולכן אסור להכניס עצמו למצב כזה של יחוד עם אשת איש".
     2. מראי מקומות.
        1. הגריש"א זצ"ל (תורת היולדת פרק י"ד הע' ד', אשרי האיש אה"ע ח"ב פרק ט"ו אות י"ט) – "וכשציריה תכופים ואינה מסוגלת להתרצות לעבירה, יתכן שאין איסור יחוד. כי איסור יחוד הוא מחשש רצון ולא אונס. וגם בהפסקות הקצרות בין ציר לציר, גם כאשר יש ביניהם שיעור צליית ביצה, שהוא שיעור של 'יחוד', מ"מ **הרי היא במצב של אפיסת כוחות** ואינה מסוגלת להתרצות לעבירה, ואין בזה איסור 'יחוד'. וכך **נוטה** דעת הגרי"ש אלישיב שליט"א [זצ"ל], ויש לזה סמך מדברי הרדב"ז ...".
  4. מראי מקומות.
     1. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש אה"ע ח"ב פרק ט"ו אות ג') – "אשה מגיל י"ב ומעלה השומרת על ילדים, ויש שם ילד מעל גיל תשע, אסור לה להתייחד עמו בלי שומר, ואי אפשר לסמוך על מה שההורים נמצאים בעיר, אם בדעתם שלא להגיע זמן רב. אבל אם בדעתם להגיע בכל רגע, או שיש שכנים האמורים להכנס בכל רגע, אין איסור יחוד".

1. טומטום, אנדרוגינוס - סעיף י"ב.
   1. **אשה**.
      1. עם אנדרוגינוס.
         1. מחמיר – רמב"ם (איס"ב פרק כ"ב הל' י"א), מחבר (סעי' י"ב), טהרת ישראל (סעי' כ"ו), פוסקים.
      2. עם טומטום.
         1. מיקל – גר"א (ס"ק י"ט).
   2. **איש**.
      1. עם אנדרוגינוס.
         1. מיקל – רמב"ם (איס"ב פרק כ"ב הל' י"א, גירסא לפנינו), טור (סעי' י"ב), מחבר (סעי' י"ב, עי' ב"י ס"ק י"ב), טהרת ישראל (סעי' כ"ו).
         2. מחמיר – גר"א (ס"ק י"ט, "אלא **דט"ס הוא** וכצ"ל אנדרוגינוס אינו מתייחד עם האנשים ולא עם הנשים ואם וכו' ספק אבל האיש ואשה מתייחד עם הטומטום").
         3. מראי מקומות – ערה"ש (סעי' י"א).
      2. עם טומטום.
         1. מיקל – רמב"ם (איס"ב פרק כ"ב הל' י"א), מחבר (סעי' י"ב), ערה"ש (סעי' י"א), טהרת ישראל (סעי' כ"ו).
   3. **אשה שהפכה עצמה לאיש [ע"י ניתוח]**.
      1. אין לאיש אחר להתייחד עמה, אבל מותר לאשה להתייחד עמה.
         1. דור תהפוכות (סיכום ההלכות אות י"ח) – "אשה שהפכה עצמה לאיש, אין לאשה להתייחד עם איש זה, אף על פי שמעיקרו הוא אשה, משום שבצורתו הנוכחית כאיש, יש חשש שהיחוד יביא לידי עבירה. אך מותר לאיש להתייחד עם איש זה, הואיל ואין לחוש שיבואו לידי עבירה".
         2. ואין למו מכשול (ח"ח פרק ט"ז סעי' ד') – "איש שהפך את עצמו לאשה על ידי ניתוח, אין לאיש אחר להתייחד איתו, מפני שעלול להיכשל עמו בעבירה. אבל מותר לאשה להתייחד עמו, מכיון שאין לו אפשרות להיכשל עימה בעבירה".
         3. מרכבות ארגמן (ח"ד סי' מ"ה) – "מי שעבר ניתוח כזה יש מקום למעט אותו מאיסור יחוד עם אשה מפני שאין לו שום דרך לעבור אתה עבירות. (ושו"ר שכך כתב גם בספר תהפוכות עמ' כג, שמי שעבר ניתוח והפך לאשה מותר לו להתייחד עם אשה. וכן הביא בספר אין למו מכשול ח"ח עמ' שנז-ח). ונראה לענ"ד לחלק דהני מילי דוקא הוא עם נשים, אבל לאנשים אין להתייחד עמו. וכשתעמיק קצת תמצא בעצמך סברות ישרות לחילוק זה".
         4. אוהל ישרים (סי' י"ט אות א', אות ב') – "אסור לאשה שהפכה עצמה ל'איש' להתייחד עם אשה, היות ובצורתו הנוכחית הוא איש, ויש חשש שיבואו לידי עבירה. אשה שהפכה עצמה לאיש, מותר לאיש אחר להתייחד עמו".
   4. **איש שהפך עצמו לאשה [ע"י ניתוח]**.
      1. אין לאיש אחר להתייחד עם זו, אבל מותר לו להתייחד עם אשה.
         1. דור תהפוכות (סיכום ההלכות אות י"ח) – "ואיש שהפך עצמו לאשה, אין לאיש להתייחד עם אשה זו, אך אשה מותרת להתייחד עמה".
         2. אוהל ישרים (סי' י"ט אות ג', אות ד') – "איש שהפך עצמו להיות אשה, מותר לו להתייחד עם אשה. איש שהפך את עצמו לאשה, אסור לאיש אחר להתייחד עם אשה זו".
      2. אין איסור יחוד.
         1. הגר"י ברקוביץ שליט"א (מכתב במייל) -

Question: A man has undergone several surgeries in order to 'become female' (all except for one, as far as I understand). Does anything change insofar as yichud or negiah - particularly with regard to extended family (i.e. his female cousin and her husband)? Does it matter how convincing the surgery is? Also, if such a person later does teshuva, do we recommend undergoing surgeries to 'change back' as much as possible?

R' Y. Berkovits wrote:1) בוודאי he’s a man. An issur yichud there isn’t. In terms of negiah, if one relates to him as a woman in a way that it will cause hirhurim then it’s a problem.2) P’ashtus he’s mechayiv to undo what he’s done - he’s currently being oiver לא תלבש. His whole metzious is an issur of לא תלבש.

* 1. מראי מקומות – שבט הלוי (ח"ה סי' ר"ה אות א').
     1. הגריש"א זצ"ל (קב ונקי ח"ב סי' שע"ה, אשרי האיש אה"ע ח"ב פרק ט"ו אות כ"ה), אהל יעקב (סעי' קל"ב) – "**באנדרוגינוס שעברה ניתוח הוציאו לה את איברי הזכרות**, והיא לומדת בבית ספר של בנות, והיא לובשת בגדי נשים, והיא נראית כאשה גמורה, האם מותר לה להתייחד עם נשים וללבוש בגדי נשים ... ואמר שאם היא נראית ממש כאשה, מותר לה להתייחד עם נשים, וללבוש בגדי נשים, ואדרבה אסור לה להתייחד עם אנשים ... וכל זה כשרבו עליו סימני נקבות, אבל כשהוציאו לה לגמרי, דעת מו"ח זצוק"ל שדינה כאשה גמורה".

1. נשים מספרות בבית הכסא - סעיף י"ג.
   1. **סנהדרין** (דף יט.) – "ואמר רמי בר אבא: התקין רבי יוסי בציפורי שיהיו נשים מספרות בבית הכסא, משום ייחוד".
      1. רש"י (סנהדרין דף יט. ד"ה משום) – "משום ייחוד. שמא ילך אדם שם ואם לא ישמע קול אדם יכנס ויתייחד שם, ותנן (קידושין פ, ב): לא יתייחד אדם עם שתי נשים, ובבית הכסא שבשדות קמיירי, שהיה בית הכסא שלהם בשדה חוץ לעיר והכל ניפנים שם".
   2. **ביה"כ בעיר**.
      1. מיקל, אין לחוש.
         1. עי' רמ"א (סעי' י"ג) – "וי"א דוקא בימיהם שהיו בתי כסאות בשדות, אבל בזמן הזה שהן בעיר, אין לחוש".
         2. מג"א (סי' ג' ס"ק ב').
         3. פמ"ג (או"ח סי' ג' א"א ס"ק ב').
         4. באה"ט (או"ח סי' ג' ס"ק ב').
         5. ערה"ש (סעי' י"ב, או"ח סי' ג' סעי' ד') – "וזהו בבה"כ שבשדות ולא בעיר ולכן בזמה"ז גם הן לא יכנסו שתים כאחת [מג"א]".
         6. מ"ב (סי' ג' ס"ק ד') – "ולא ידברו רק הנשים כשהולכות לבית הכסא הקבוע לרבים כמו בהכ"ס שבשדה בימיהם **או בחצר בהכנ"ס** במדינות אלו התקינו חכמים שיהיו מספרות זו עם זו כדי שישמע קולן מבחוץ ולא יכנוס איש לשם ויתיחד עמהן".
         7. עי' טהרת ישראל (סעי' כ"ז) – "ויש מקילין בזה"ז שבה"כ הן בעיר לא בשדה".
   3. **דיבור בבית הכסא: בכלליות**.
      1. עי' או"ח סי' ג' סעי' ב', לשיטות ומראי מקומות.
2. אשה בשוק ובנה אחריה - סעיף י"ד.

**סנהדרין** (דף יט.) – "ואמר רמי בר אבא: התקין רבי יוסי בציפורי שלא תהא אשה מהלכת בשוק ובנה אחריה, משום מעשה שהיה".

רש"י (סנהדרין דף יט. ד"ה משום) – "משום מעשה שהיה. שגנבוהו פריצים מאחריה ונתנוהו בבית, וכשחזרה ולא ראתהו, התחילה צועקת ובוכה, בא אחד מהם ואמר: בואי ואראנו ליך, ונכנסה אחריו ועינו אותה".

* 1. **בנות**.
     1. מחמיר, אין לחלק – ערה"ש (סעי' י"ב, "וכ"ש דבת לא תלך אחריה דבהבת עצמה יש חשש שתתפס ותתאנס"), דברי סופרים (ס"ק קל"ג), שער היחוד (סעי' י"ד דרך קצרה ס"ק ב').
     2. מראי מקומות – נטעי גבריאל (יחוד פרק נ"א הע' ב', "וצ"ע").
  2. **הגדר**.
     1. שבט הלוי (ח"ה סי' ר"ה אות ג') – "לא תלך אשה בשוק ובנה אחריה, פרש"י בנה קטן וכ"כ במאירי, ובשו"ע אינו מבואר אם קטן דוקא, ומסתבר שכן דעת השו"ע, ואינו מבואר עד כמה הוא בגדר קטן לענין זה, **וגדר בנה אחריה כל שאינה ראה אותו**, ע"כ צדדים דלאחריו אסורים וצדדים שלפניה מותרים ועיין הי' לשון המאירי שם".
  3. **בזמן הזה**.
     1. חוט שני (יחוד ס"ק י"ב אות ג') – "לא תהלך אשה בשוק ובנה אחריה, הוא גזירת חכמים המחייבת, **ואין סיבה לומר דבזמן הזה שאני**, ועל כן לילך עם העגלה ולגרור אותה מאחריה אסור, כיון ששייך חטיפת התינוק, ואף שהעגלה עם גגון מעט מ"מ שייך חטיפה. וכן מה שמשאירים בחוץ כשנכנסים לחנות לא עדיף משוק. **וכל רחוב הוא בכלל שוק**".
     2. מראי מקומות.
        1. דברי סופרים (עמק דבר ס"ק תתס"ג) – "ולכאורה במקום שאין פרוצים מצויים שם מותר, אך שמא לא פלוג ... וצ"ע".

1. שומר בחצר נשים - סעיף ט"ו.
   1. ירושלמי (כתובות פרק א' הל' ח', דף ז.) – "אמר רבי זעירא מתניתא אמרה אפילו כשירין מזנין דתני אפילו חסיד שבחסידים אין ממנין אותו אפיטרופוס על עריות".
      1. רמב"ם (אסו"ב פרק כ"ב הל' ט"ו), אורחות חיים (הל' ביאות אסורות אות י"ג), כל בו (סי' ע"ה), טור (סעי' ט"ו), מחבר (סעי' ט"ו), לבוש (סעי' ט"ו) – "אין ממנין אפילו אדם נאמן וכשר להיות שומר בחצר שיש בו נשים, אף על פי שהוא עומד בחוץ, **שאין אפוטרופוס לעריות**".
   2. **לשיטת רש"י, מותר להתייחד עם נשים הרבה**.
      1. בלילה אסור אפילו הן הרבה נשים – ב"ח (ס"ק ט' ד"ה אין, "לפרש"י דאיש אחד עם ג' נשים וכ"ש טפי מג' אין חוששין משום יחוד קשה דהא חצר שיש בו נשים סתמא קאמר אפילו טובא ואפילו הכי אסור וי"ל דהכא כיון דשומר ביום ובלילה אפילו רש"י מודה דאיכא חששא דילמא אדניימי מקצתן אזיל ועביד איסורא ולא שרי לרש"י בג' נשים אלא דוקא ביממא וכ"כ ב"י ע"ש הראב"ד דמחלק בין יחוד דביום ליחוד דבלילה נ"ל").
         1. כדי להתיחד איש אחד עם כמה נשים בלילה - עי' סעי' ה', לשיטות ומראי מקומות.
      2. כאן גרע טפי דהוא שומר בקביעות – חלקת מחוקק (ס"ק י"ז), ב"ש (ס"ק י"ז, "כאן גרע טפי דהוא שומר בקביעות"), אפי זוטרי (ס"ק כ"ז), ערה"ש (סעי' י"ג, "ואפילו לדיעה שנתבאר דאיש אחד רשאי להתייחד עם נשים הרבה לא דמי יחוד בעלמא לזה שהוא שומר תמידי וגרע זה גם ממי שעסקיו עם הנשים והגם שעומד בחוץ מ"מ אין אפוטרופוס לעריות").
   3. **שומר שתפקידו לשמור עליהם רק מבחוץ מטעם בטחון וכדומה**.
      1. מותר כשאין לו רשות ליכנס לפנים **–** הגריש"א זצ"ל (תורת היחוד, הו"ד בנטעי גבריאל סוף פרק כ' בהערות, בית הלל גליון מ"ב עמ' ל"ו אות ל"ו, אשרי האיש אה"ע ח"ב פרק ט"ו אות ל"ז, "שומר הנמצא ליד שער הכניסה של בית ספר לבנות, אם אין לו רשות להכנס למקום הבנות יש להתיר, ואין בזה האיסור המובא בשו"ע (אהע"ז כב טו), שאין ממנים שומר על נשים אפילו אדם כשר").
         1. לטעם, עי' דברי מלכיאל (ח"ד סי' ק"ב ד"ה אכן), "וכ"נ להוכיח מהירושלמי פ"ק דכתובות הובא להלכה ברמב"ם פכ"ב מהא"ב הט"ו ובטוש"ע אה"ע סי' כ"ב שאסור למנות איש לשמור חצר שיש שם נשים אף על פי שהוא עומד בחוץ שאין אפוטרופוס לעריות. הרי דחיישינן שיכנס לפנים. וא"ל שהחשש הוא שתצא לחוץ ויתיחד עמה וכדין אנשים בחוץ ונשים בפנים. דא"כ מה קמ"ל בזה. וגם דהרמב"ם מפרש שם זה באופן אחר וכמ"ש לקמן. ועכצ"ל דאיירי כגון שהוא עומד בחוץ ברחוב במקום שאין שייך יחוד **והחשש הוא שמא יכנס לפנים**. אך שם י"ל הטעם שכיון שעומד שם בקביעות יש לחוש שבהמשך הזמן ימצא לו אופן להתקרב לאיזה אשה שבחצר. וכן מורה לשונו שם שאין אפוטרופוס לעריות. דמשמע שהוא רק על דרך חשש רחוק. וכעין הא דמייתי שם שלא ימנה אפוטרופוס בביתו ע"ש".
      2. מראי מקומות – דבר הלכה (סי' י"ד סעי' י', "צ"ע").
   4. **האם תינוקות שומרות**.
      1. מהני.
         1. דבר הלכה (סי' י"ד סעי' ז') – "והיכא שיש קטנה מבת שלש עד תשע או קטן מבן שש עד תשע בין הנשים אפשר דיש להתיר, ובלילה בעי שתים, והיכא שכל הנשים קטנות עד גיל תשע ודאי דמותר למנות שומר עליהן בין ביום ובין בלילה".
      2. מחמיר.
         1. שער היחוד (סעי' ט"ו דרך קצרה ס"ק ג').
   5. **פתוח לרה"ר**.
      1. מהני.
         1. חוט שני (יחוד ס"ק י"ג) – "איש שומר על פנימיה שישנות שם בנות, ודאי אסור, אבל שומר בשעות הלימוד שלהם אפשר שמותר. שומר על נשים דאסור להושיב, מ"מ אם הפתח [של המקום הנשים] פתוח לרשות הרבים מסתברא דמהני".
   6. **הנהגת בתי ספר של הבית יעקב**.
      1. י"ל, שסומך על הב"ח [שרק אם שומר בלילה יש להחמיר].
      2. י"ל, שאין לו רשות ליכנס בפנים - עי' לעיל.
      3. י"ל, שיש תינוקות שהוי שומרים - עי' לעיל.
      4. י"ל, במקום שפתח פתוח לרה"ר.
      5. שער היחוד (סעי' ט"ו ציוני דרך ס"ק ד') – "מפוסקי זמנינו כשאין שומר בקביעות יום ולילה **כ"א לכמה שעות ביום** וכגון בזמן שבנות באות לבית הספר, ומ"מ גם אם אין בדבר איסור מצד המבואר כאן בשו"ע, יש לפקוח עין ולהקפיד שלא יווצר קשר או פירצה בגדרי הצניעות".
2. לא ימנה אדם אפוטרופוס על ביתו - סעיף ט"ז.

**ברכות** (דף סג.) – "תניא, רבי אומר: אל ימנה אדם אפטרופוס בתוך ביתו, שאלמלי לא מינה פוטיפר את יוסף אפטרופוס בתוך ביתו לא בא לאותו דבר".

* 1. **האם אסור מדינא או הוא רק עצה טובה**.
     1. אסור מדינא – רמב"ם (אסו"ב פרק כ"ב הל' ט"ו, "ואסור לאדם למנות אפוטרופוס על ביתו שלא ינהיג אשתו לדבר עבירה"), אורחות חיים (הל' ביאות אסורות אות י"ג), כל בו (סי' ע"ה), שער היחוד (סעי' ט"ז דרך קצרה ס"ק א', ציוני דרך ס"ק א').
     2. רק עצה טובה – אפי זוטרי (ס"ק כ"ח), ערה"ש (סעי' י"ג, "גם צוו חז"ל בדרך עצה שלא ימנה אדם אפוטרופוס על ביתו שלא תבא אשתו לידי עבירה ואלמלי לא מינה פוטיפר את יוסף הצדיק ממונה על ביתו לא היה בא לאותו דבר [ברכות ס"ג א]").
     3. מראי מקומות – דברי סופרים (ס"ק קמ"ד).
        1. שבט הלוי (ח"ה סי' ר"ה אות ה') – "לא ימנה אדם אפוטרופוס על ביתו שלא ינהג אשתו לדבר עבירה, ראיתי בס' אוצה"פ העתיק מס' אפי זוטרא ס"ק כ"ח דהטור ושו"ע שינה מלשון הרמב"ם שכ' אסור למנות משום דבגמ' אמרו רק אל ימנה וכו' שאלמלא מנה פוטיפר ליוסף אפיטרופוס בתוך ביתו לא באה לאותו מעשה (עיין ח"מ מש"ס ברכות ס"ג) אלמא דרק עצה טובה קמ"ל, וכ"ה בערוך השולחן סי"ג, דרק בדרך עצה טובה, ואני עני איני יודע מאין הרגלים לדבר לחלוק סתם על הרמב"ם שכ' דין זה בלשון איסור, ואילו הי' הטור חולק היה מביא דברי הרמב"ם וחולק עליו, ועוד דגם לשון לא ימנה שבטור ושו"ע שפיר מתפרש גם כן לשון איסור, אלא דראיתי לשון המאירי שמשתמע כהגאונים הנ"ל שכ' לעולם אל ירגיל אדם בתוך ביתו אנשים שאינם מהוגנים (והוא מימרא דברכות ס"ג ע"א לעולם אל ירבה אדם אנשים רעים בתוך ביתו) ואף המהוגנים לא יעשם כבעלי בתים מכל וכל (ור"ל מימרא דאפוטרופוס) שהלשונות מתרבות ומצויות לחטוא בדבורים וראוי לאדם ליזהר שלא להלכד ברשתם ע"כ במאירי. הנה משמע דרק זהירות בעלמא, ועוד למדתי מהמאירי שעיקר החשש בחטא הדבור ע"י היכרות המרובה שלהם ואולי גם כוונתו שע"י הדבור ירגילו לדבר עבירה, מגדר אל ירבה שיחה עם האשה כאשר הי' באשת פוטיפר ויהי כאשר דברה אליו יום יום ואין להאריך בזה".
  2. **מזכירה (secretary) במשרד**.
     1. תשובות והנהגות (ח"ד סוף סי' רצ"ט) – "ואגב רצוני לעורר עוד, שנהגו הנשים לקבל משרה בתור מזכירה במשרד, ואף שאין בזה אסור ייחוד, הלוא מפורש ברמב"ם פרק כ"ב דאסורי ביאה (הט"ו) ובש"ע אהע"ז כ"ב (ט"ו-ט"ז) שאפילו שומר בחוץ בבית נשים אסור, שמא יהא לו קשר עמהם, וק"ו מזכירה שהרי"ז דומה לאפוטרופוס בתוך ביתו שבודאי אסור שהרי על כרחך יש להם קשרים, וכל שכן כאן שמקבלת ממנו פקודות ראוי לאסור, ולא שמענו שמעמידין בזה הדת על תילה היום וצע"ג".

1. ת"ח בחצר אלמנה - סעיף י"ז.
   1. גמרא (ב"מ דף עא., ע"ז דף כב:) – "דתני רב יוסף: ארמלתא לא תרבי כלבא, **ולא תשרי בר בי רב באושפיזא**".
      1. היינו, **בחצר שיש בה אלמנה** אע"פ שאינו מתייחד עמה.
         1. רמב"ם (איס"ב פרק כ"ב הל' ט"ז) – "אסור לתלמיד חכם לשכון בחצר שיש בה אלמנה אף על פי שאינו מתייחד עמה מפני החשד, אלא א"כ היתה אשתו עמו".
         2. סמ"ג (לאוין סי' קכ"ו) – "אסור לתלמיד חכם לשכון [ולדור] בחצר שיש בו אלמנה אף על פי שאינו מתייחד עמה מפני החשד אלא אם כן היתה אשתו עמו".
         3. טור (סעי' י"ז) – "לא ידור תלמיד חכם בחצר שיש בו אלמנה אפילו אינו מתייחד עמה מפני החשד אא"כ אשתו עמו".
         4. אורחות חיים (הל' ביאות אסורות אות י"ג) – "ואסור לתלמיד חכם לשכון בחצר שיש בה אלמנה אף על פי שאינו מתיחד עמה אלא א"כ היתה אשתו עמו".
         5. כל בו (סי' ע"ה) – "ואסור לתלמיד חכם לשכון בחצר שיש בו אלמנה אף על פי שאינו מתיחד עמה אלא א"כ היתה אשתו עמו".
         6. מהר"י ווייל (סי' נ"ה) – "דכתב הרמב"ם ...".
      2. הרמב"ם הפריז על מדותיו שלא אמרו חכמים אלא שלא יתאכסן עמה – ראב"ד (איס"ב פרק כ"ב הל' ט"ז).
         1. היינו, דלשכון בחצר אין איסור, והאיסור על ת"ח הוא לענין **שלא יתאכסן עמה בבית אחד** אפי' בגוונא דליכא משום יחוד.
   2. **פוסקים**.
      1. אסור לת"ח לשכון בחצר שיש שם אלמנה, אא"כ אשתו עמו.
         1. מחבר (סעי' י"ז) – "אסור לת"ח לשכון בחצר שיש בו אלמנה, אפילו אינו מתייחד עמה, מפני החשד, אא"כ אשתו עמו".
         2. ים של שלמה (קידושין פרק ד' סי' כ"ג) – "ואסור לתלמיד חכם לשכון בחצר שיש שם אלמנה, אלא אם כן אשתו עמו".
         3. לבוש (סעי' י"ז) – "לא ידור תלמיד חכם בחצר שיש בו אלמנה אפילו אינו מתייחד עמה מפני החשד אלא אם כן אשתו עמו".
         4. חלקת מחוקק (ס"ק י"ט).
         5. חכ"א (כלל קכ"ו סעי' י"א) – "אסור לתלמיד חכם לדור בקביעות בחצר שיש בו אלמנה אבל מותר להתאכסן אפילו בביתה בדרך שאין בו יחוד בדרך ארעי (משמעות לשון הראב"ד שמשיג על הרמב"ם שאוסר אפילו בחצר ועל זה כתב דהפריז על המדה שלא אמרו חכמים אלא שלא יתאכסן עמה עד כאן לשונו. רצה לומר בביתה אבל בחצר מותר אבל להתאכסן בדרך מקרה אפילו בביתה גם לראב"ד מותר) (סעיף י"ח ובאר היטב ס"ק י"א)".
      2. מראי מקומות.
         1. אפי זוטרי (סוף ס"ק כ"ט) – "ויש מקום תימא על רמ"א דלא חש לסברת הראב"ד לכתבה בשם יש אומרים כדרכו דרך המלך".
            1. הוא לשיטתיה, ששיטת הראב"ד יש צד חומרא ב"דרך עראי", עי' לקמן.
   3. **גדר של "יתאכסן"**.
      1. רק כשאוכל משלה אבל אם משלם לה בעד אכילתו מותר.
         1. ט"ז (ס"ק י') – "דהיא תתן לו מקום לכבדו ולהאכילו משלה דרך קירוב הכנסת אורחים, אבל לדירה שיש לו משלו ואין צריך לה אין בזה קירוב כלל".
         2. ב"ש (ס"ק י"ח) – "והתאכסן דאסור לראב"ד היינו כשאוכל משלה אבל אם משלם לה מותר כ"כ בט"ז".
         3. באה"ט (ס"ק י"א) – "והמתאכסן דאסור לראב"ד היינו כשאוכל משלה אבל אם משלם לה מותר כ"כ ט"ז ב"ש".
         4. ערה"ש (סעי' י"ד) – "רק כשאוכל משלה אבל אם משלם לה בעד אכילתו מותר [ט"ז]".
         5. אג"מ (אה"ע ח"ג סי' י"ט) - לשונו מובא לקמן.
      2. אין לחלק.
         1. אפי זוטרי (ס"ק כ"ט) – "להב"ש שמביא בשם הט"ז ... ואנכי עפר ואפר לא ידענא מנ"ל הא לחלק בין בחנם לבשכר דאם באים לנו לדון מפני החשד כ"כ יש לחוש בחנם כמו בשכר. ותו ... א"ו ליתא דהיינו בחנם היינו בשכר חשדא איכא להראב"ד להתאכסן ולהרמב"ם לדור ולא להתאכסן".
         2. מרומי שדה (ע"ז סוף דף כב:) – "ולא תשרי בר בי רב באושפיזא כו'. אפילו באופן שאין חשש יחוד. והא דנקטי האיסור עליה, ולא על הבר בי רב, וכלשון הרמב"ם והשו"ע אסור לת"ח לשכון בחצר שיש בו אלמנה כו'. דאי נקיט האיסור עליו, היה במשמע אפילו במקרה ג"כ אסור כמו איסור יחוד. ובאמת אין איסור אלא לשכון בקביעות, בין לשיטת הרמב"ם והשו"ע שהוא דירה בחצר שיש בו אלמנה. בין לפי' הראב"ד להתאכסן ג"כ הוי הפי' לישב בביתה באכסניא קבוע, משא"כ במקרה. וכדאיתא בערובין דף נ"ג ב', אריב"ח כו' פעם אחת נתארחתי אצל אכסניא אחת כו'. [והאכסניא אצל אלמנה היתה כדאי' במס' דר"א רבה פ"ו]. ולא כישוב הט"ז ז"ל לחלק בין בחנם לבשכר, אלא פעם אחת במקרה ודאי שרי, אבל להיות כבר בי רב השרוי בקביעות באכסניא אסור. ומשום דחיישינן שהיא תרגילהו ותתקרב אליו, משו"ה בפעם אחד שרי, ורק בקביעות חיישינן לזה. אבל אי הוי החשש עליו, היה אסור אפילו בפעם אחד כמו באיסור יחוד. ונמצא דשני חששות אלו שוין שמא היא תרגיל הכלב עליה, וגם שמא היא תרגיל הבר בי רב עליה".
   4. **האם רק בקביעות אסור, או גם בדרך עראי**.
      1. לשיטת הרמב"ם.
         1. מיקל, רק בקביעות יש לאסור בחצר – מ"מ (איס"ב פרק כ"ב הל' ט"ו), ב"ש (ס"ק י"ח), באה"ט (ס"ק י"א), חכ"א (כלל קכ"ו סעי' י"א, לשונו מובא לעיל), ערה"ש (סעי' י"ד), מרומי שדה (ע"ז סוף דף כב:, לשונו מובא לעיל).
      2. לשיטת הראב"ד.
         1. מיקל, רק בקביעות יש לאסור – חכ"א (כלל קכ"ו סעי' י"א, לשונו מובא לעיל), מרומי שדה (ע"ז סוף דף כב:, לשונו מובא לעיל), ציץ אליעזר (ח"ו סי' מ' פרק כ"ד אות א').
         2. אפי' בעראי יש להחמיר – אפי זוטרי (ס"ק כ"ט, לשונו מובא לעיל), אנציקלופדיה תלמודית (כרך י"ז ערך חשד טור תרל"ד, "ויש שכתבו שלא אמרו חכמים אלא שלא יתאכסן עמה, ואפילו ארעי").
   5. **אסור מדינא או חומרא בעלמא**.
      1. אסור – רמב"ם (איס"ב פרק כ"ב הל' ט"ז, לשונו מובא לעיל), אורחות חיים (הל' ביאות אסורות אות י"ג, לשונו מובא לעיל), כל בו (סי' ע"ה, לשונו מובא לעיל), מהר"י ווייל (סי' נ"ה), מחבר (סעי' י"ז, לשונו מובא לעיל), ים של שלמה (קידושין פרק ד' סי' כ"ג, לשונו מובא לעיל), חכ"א (כלל קכ"ו סעי' י"א, לשונו מובא לעיל).
      2. לא ידור – טור (סעי' י"ז, לשונו מובא לעיל), לבוש (סעי' י"ז, לשונו מובא לעיל).
      3. ט"ז (ס"ק י') – "ומכל מקום נראה לי שתוספ' לא ס"ל כן שהרי כתבו שם על לא תרבי כלבא שזהו חומרא בעלמא דלא נחשדו ישראל על הבהמה וא"כ גם מ"ש על לא תשרי בר בי רב גם כן חומרא בעלמא היא זו דאל"כ הוה זו ואין צריך לומר זו דתחילה זכר החומרא בעלמא ואח"כ הדין ותו דשם בגמרא משוה אותה דקאמר בשלמא בר בי רב וכו' ועל פי זה נראה לי **דאין להרהר עכשיו** במה שדרין אפילו ת"ח בחצר שיש אלמנה וכל שכן (בהגדות בלב) (אפשר דצ"ל בהלנה בלבד [ובמכון ירושלים: בהגדלת כלב]) בבית אלמנה שיש לסמוך על התוס'".
      4. מראי מקומות – אג"מ (אה"ע ח"ג סי' י"ט, לשונו מובא לקמן).
   6. **אם רק ת"ח, או אפילו ת"ח**.
      1. רק ת"ח – שער היחוד (סעי' י"ז דרך קצרה ס"ק א', דרכי אלישיב ס"ק ב').
      2. מראי מקומות – ציץ אליעזר (ח"ו סי' מ' פרק כ"ד אות ד').
         1. שבט הלוי (ח"ה סי' ר"ה אות ו') – "פשוטו דת"ח דוקא נקט דכיון דאין כאן חשש יחוד מן הדין, אלא מפני החשד הנה זה מתכסיסי ת"ח להזהר מן החשדות כעין שאמרו בברכות מ"ג ע"ב בדברים שהם גנאי לת"ח מפני החשד יעש"ה, איברא מצאתי לשון המאירי בב"מ ע"א ע"א שכ' וז"ל ומטעם זה הזהירו שלא תאסף בביתה שום אדם אפילו בר בי רב הבא ללמוד תורה, א"כ לדעתו ת"ח לרבותא נקט ומכ"ש שאר אדם, ומה דאמרו שם בשלמא בר בי רב משום דצניע לה, וזה הטעם לא שייך בשאר אדם, אלא לרבותא נקט דיש צד אחד בבר בי רב לאסור משום דצניע לה אע"פ שמצד אחר הי' מקום להתיר דכיון שהוא לומד תורה לא נחשד, אבל מכ"מ סתם אדם אסור מק"ו".
   7. **מה הדין בגרושה, פנויה**.
      1. מחמיר – שער היחוד (סעי' י"ז דרך קצרה ס"ק ד').
   8. **לישון בבית אלמנה כשהיא הולכת לבנה**.
      1. אג"מ (אה"ע ח"ג סי' י"ט) – "הנה בדבר מה שמע"כ הוא בעיר אחרת לעבודת השחיטה איזה ימים בשבוע והיה מלונו ואכילתו בבית איש ואשה זקנים ועתה מת האיש ואין לו מקום אחר של יהודים כשרים ללון ולאכול שם אלא בבית המטבחים שהוא מקום קר ולח שמזיק לבריאותו, והאשה אינה לנה בביתה כי בנה לוקח אותה בכל ערב ולנה אצל בנה אם רשאי ללון שם באשר אינה בביתה או שיש לחוש למראית העין שאולי יש שאין יודעים שלנה אצל בנה, וכן אם יהיה רשאי ללון שם כשתסע על איזה זמן לבנה שבעיר אחרת מחשש שמא יש שלא ידעו שנסעה מהעיר ויחשדוהו באיסור יחוד. הנראה לע"ד **שאין לחוש למראית העין** כזה דאל"כ אין לדבר סוף שאף כשיהיו שנים ושלשה דרים שם שליכא שום איסור נימא דיהיה אסור משום אולי יש שיודע רק מאחד ואינו יודע מהאחרים, אלא כיון שלא נעשה הדבר בסתר ואפשר לידע זה יש לתלות שמסתמא יודעים כל בני העיר. ואפשר גם שלא אסרו כלל באיסור יחוד במראית עין **כיון שיש הרבה דרכים שלא יהיה יחוד לא יחשדוהו** שעבר על האיסור ונתייחד, דהא חזינן בע"ז דף כ"א דלאיסורים משום חשד תלוי איך הוא הרגילות, ובמקום אחד בארתי שמסתבר שאף בשוה הרגילות נמי אין לאסור משום חשד דאין טעם שיחשדו ואולי אף אם הוא מיעוט המצוי לא יחשדוהו ורק במרחץ שאסור בקבלנות הוא מטעם שלענין עסק דמרחץ יותר טוב בשכירי יום מקבלנות שלכן יש טעם לחשדו אסרו, שלפ"ז ודאי אין לאסור בזה באיסור דמראית עין. אך גם בלא זה הרי רגילות טובא שיכול להשיג מי שיהיה עמו שם או שכבר שכרו שם עוד אנשים, ואולי אינה בביתה כהאמת לכן אין לאסור כשאינה לנה בבית וכ"ש כשתסע מן העיר".
   9. **לאכול בקביעות בבית אלמנה**.
      1. אג"מ (אה"ע ח"ג סי' י"ט) – "ובדבר לקבוע אכילתו בבית האלמנה כשהיא שם אף כשליכא איסור יחוד הוא לכאורה כמו שיכון בחצר שיש בו אלמנה שאסור לת"ח כדאיתא בש"ע אה"ע סימן כ"ב סעיף י"ז, אבל מכיון שמע"כ אוכל משלו מותר זה להראב"ד כדאיתא בב"ש ס"ק י"ח ובט"ז סק"י, והט"ז כתב שם שלתוס' הוא רק חומרא בעלמא שלכן נוהגין הרבה ת"ח להקל אף לאכול משלה, ומכיון שמע"כ אוכל משלו עוד עדיף דגם איכא שיטת הראב"ד. אבל עדיין יש בזה מהא דאר"ש לענין איסור לחבול בגד אלמנה שהוא מטעם שיצטרך להחזיר לה ויהיה יוצא ונכנס אצלה שחרית וערבית ואתה משיאה שם רע ורבנן נמי לא יפלגו על זה שאפשר לצאת שם רע מזה, וא"כ גם ליכנס לביתה לאכול שחרית וערבית יש לחוש לזה. אבל כיון שלא נאמר ע"ז איסור ומע"כ אוכל משלו יש להקל בשעת הדחק גדול כזה שאין למע"כ מקום הראוי לאכול שם. אבל כשאינה בביתה אין לאסור לא אכילה ולא שינה".
   10. **לשכור חדר אחד בתוך בית של אלמנה זקנה**.
       1. אג"מ (אה"ע ח"א סי' ס"א) – "נשאלתי בשנה זו שדוחק גדול הוא למצא לשכור חדר לישן אם רשאים לשכור חדר אצל אשה זקנה אלמנה שהיא ישנה בחדר אחר סגור והם יהיו בחדר אחר ואין להם דריסת הרגל דרך חדרה דאולי אסור משום שבלילה אף בעיר צריך שלשה כדאיתא ברמ"א אה"ע סי' כ"ב סעי' ה'. והשבתי שאם היא שומרת דת ונשארה אלמנה בזקנותה שכבר פסקה מלראות דם נדה ואחר שטבלה מנדותה שראתה בפעם האחרון שאיסור היחוד הוא רק מדרבנן, והחשש שמא אחד יישן ואחד ייקץ ויבטח ע"ז שחברו ישן הוא רק ספק וספק דרבנן לקולא. ואולי גם דין דבדרך צריך שלשה שבגמ' הוא רק בא"א או פנויה שהיא נדה שאיסור היחוד הוא מדאורייתא, אבל אף אם נחמיר בדרך שנימא שהגמ' איירי גם בפנויה שאינו נדה, מ"מ בלילה בעיר מסתבר שיותר קיל דהא אפשר לו להקיץ את חברו ורק משום שבינו לבינו מתייחד עמה כדאיתא בב"ש סק"ט וזה חשש קטן וגם הא יתירא שמא גם חברו אינו ישן ונדמה כישן או שמא ייקץ ולכן יש להקל בפנויה שאינה נדה בשעת הדחק כזה. אבל אם נשארה אלמנה בזמן שהיתה עדין רואה דם שבאלמנותה הא לא טבלה או שלא היתה שומרת דת שאף שהיא עתה זקנה היא נדה כיון שלא טבלה על ראיתה האחרונה והוי איסור היחוד דאורייתא יש לאסור בשנים דספק דאורייתא לחומרא".
   11. מראי מקומות.
       1. שי למורה (על סעי' י"ז) – "אסור לת"ח. נ"ב, צ"ע מאליהו שהתגורר עם אלמנה כמ"ש במלכים [א'] (מ"ז) [י"ז] ואכל בשלה, ועיין בפרקי דר"א [פרק ל"ג] שדרשו כי באת אלי בתשמיש יעו"ש".
       2. ציץ אליעזר (ח"ו סי' מ' פרק כ"ד) – "עכ"פ יש לפנינו יסודי היתר מוצקים להתיר מדינא גם לת"ח לשכון בחצר שיש בה אלמנה, ובפרט בימינו שיש קושי רב בהשגת מקום מגורים מתאים, ועל אחת כמה וכמה שאין כל מקום לחומרא במקרה שבשעה שהת"ח נכנס לשכון בחצר עוד לא היתה אלמנה ורק אח"כ נתאלמנה, ואינו מחויב כלל וכלל ליכנס בטורח רב זה בגוף ובממון של החלפת מקום המגורים".
       3. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש אה"ע ח"ב פרק ט"ו אות מ"ט) – "מי שגירש אשתו מן הנישואין לא תדור עמו בחצר שמא יבואו לידי זנות (סי' קיט ס"ז). נשאל רבינו, לפי המציאות של זמננו מה נקרא אותה החצר, דלפעמים יש כמה בנינים בחצר אחת, האם אסורים לגור בכל הבנינים כיון שעומדים בחצר אחת. והשיב, **שהיום בא"י כל בנין מגורים נקרא חצר אחת**, אבל בנין נפרד אף שהבנינים צמודים זה לזה, הוי כחצר אחרת, ומותר להם לגור שם, היות ויש לכל בנין כניסה נפרדת".
2. אלמנה אסורה לגדל כלב - סעיף י"ח.

גמרא (ב"מ דף עא., ע"ז דף כב:) – "דתני רב יוסף: **ארמלתא לא תרבי כלבא**, ולא תשרי בר בי רב באושפיזא".

* 1. **האם הוא אסור מדינא, או חומרא בעלמא**.
     1. אסור מדינא.
        1. רמב"ם (איס"ב פרק כ"ב הל' ט"ז) – "אלמנה אסורה לגדל כלב מפני החשד".
        2. סמ"ג (לאוין סי' קכ"ו) – "אלמנה אסורה לגדל כלב [בתוך ביתה] מפני החשד".
        3. אורחות חיים (הל' ביאות אסורות אות י"ג) – "וכן אסור לאלמנה לקנות עבדים ואסורה לגדל כלב מפני חשד".
        4. כל בו (סי' ע"ה) – "וכן אסור לאלמנה לקנות עבדים ואפילו קטנים, ואסורה לגדל כלב מפני החשד".
        5. מחבר (סעי' י"ח) – "אלמנה אסורה לגדל כלב, מפני החשד".
        6. ים של שלמה (קידושין פרק ד' סי' כ"ג) – "אסור לאלמנה לגדל כלב בתוך ביתה".
        7. לבוש (סעי' י"ח) – "אלמנה אסורה לגדל כלב בבית מפני חשד רביעה".
        8. ערה"ש (סעי' י"ד) – "אמרו חז"ל שאלמנה אסורה לגדל כלב מפני החשד".
        9. שבט הלוי (ח"ה סי' ר"ה אות ז') – "אלמנה אסורה לגדל כלב מפני החשד, הוא לשון הרמב"ם ממס' ב"מ ע"א, וכ' התוס' שם דהוא חומרא בעלמא, איברא מדשינה המחבר שהוא לשון הרמב"ם לשון הש"ס שלא מוזכר איסור וכ' בלשון איסור, משמע איסור מעיקר הדין ודלא כס' אוצה"פ שהעתיק סתם לשון התוס' על לשון השו"ע".
        10. נטעי גבריאל (יחוד פרק נ"א סעי' ה') – "אסורה".
     2. חומרא בעלמא.
        1. תוס' (ב"מ דף עא. ד"ה לא) – "לא תרבי כלבא. משום לזות שפתים בעלמא לפי שהולך אחריה שלא נחשדו ישראל על הזכור ועל הבהמה וגם אין אסור להתייחד".
        2. הו"ד בט"ז (ס"ק י') - לשונו מובא לעיל.
     3. מראי מקומות – דברי סופרים (ס"ק קנ"ג).
        1. טור (סעי' י"ח) – "אלמנה לא תגדל כלב".
        2. תקנת השבים (סי' ע"ח) – "בעלת תשובה שכבר יש לה כלב זכר מלפני חזרתה בתשובה יש מקום להקל בזה".
  2. **מה הדין בגרושה, פנויה**.
     1. מחמיר – שער היחוד (סעי' י"ח דרך קצרה ס"ק א').
     2. מראי מקומות – תקנת השבים (סי' ע"ח ענף ב', ענף ג').
  3. **כלבה: נקבה**.
     1. מיקל – דבר הלכה (עמ' ר"א ד"ה תשובה), נטעי גבריאל (יחוד פרק נ"א סעי' ה'), תקנת השבים (סי' ע"ח ענף ד').
  4. **להחזיק כלב מפחד גנבים**.
     1. מחמיר, אין לחלק – שער היחוד (סעי' י"ח דרך קצרה ס"ק ב').
     2. מראי מקומות – דבר הלכה (עמ' ר"א סי' ט"ו), נטעי גבריאל (יחוד פרק נ"א סעי' ה'), תקנת השבים (סי' ע"ח ענף ה').
  5. **יחוד עם חתולים ושאר בעלי חיים**.
     1. בחתולים יש להחמיר.
        1. דברי סופרים (ס"ק קנ"ב) – "אבל שאר בעלי חיים מותר, [כי לא יחשדו בה שהיא מקלקלת עמהם] דכיון שאם תקלקל עם הבעל חי תסרח אבתרה על ידי זה, ויתוודע שקלקלה עמה, לכן היא מפחדת לקלקל. אבל בכלב [יחשדו בה שהיא מקלקלת עמו, כי] לא מירתתא משום זה, כי תתלה שיאמרו שהכלב נסרך אחריה משום שזורקת לו מאכל [ולפי זה לכאורה ה"ה דאסור לגדל חתול]".
     2. מיקל בכל בעלי חיים.
        1. תקנת השבים (סי' ע"ח ענף ו') – "דברי סופרים ... לפענ"ד קשה לומר כן. שהרי חז"ל אסרו כלב, ומהיכי תיתי לאסור יותר ממה שחז"ל אסרו. ועוד כבר כתבנו לעיל שיש יותר סברא לאסור כלב משאר בע"ח, כיון שהטבע הוא שיש יותר קשר בין כלב לבעליו מאשר שאר חיות. לכן נראה לענ"ד שאין להחמיר בשאר בעלי חיים".

1. לא תקנה אשה עבדים - סעיף י"ט.

ב"מ (דף עא.) – "דתניא: אשה קונה את השפחות ואינה קונה את העבדים. רבן שמעון בן גמליאל אומר: אף קונה את העבדים. אפילו תימא רבן שמעון בן גמליאל, ולא קשיא: כאן בעבד עברי, כאן בעבד כנעני. עבד עברי צניע לה, עבד כנעני פריץ לה".

* 1. **לקנות עבדים קטנים פחות מגיל ט'**.
     1. מחמיר – טור (יו"ד סי' רס"ז סעי' י"ט), עי' מחבר (יו"ד סי' רס"ז סעי' י"ט, עי' ש"ך שם ס"ק ל"ב), עי' פרישה (סוף ס"ק כ"ג), טהרת ישראל (סעי' ל"ג).
     2. מיקל – רמב"ם (עבדים פרק ט' הל' ו').
     3. מראי מקומות – חלקת מחוקק (ס"ק כ'), ערה"ש (סעי' י"ד).
  2. **אשה שיש לה בעל**.
     1. מחמיר, אין לחלק.
        1. ב"ח (יו"ד סי' רס"ז ס"ק י"ד) – "ומשמע דאף אשה שיש לה בעל אסרו חכמים דסתם אשה קאמר וכי היכי דאסרו בכל אשה ללמד תינוקות כדלעיל סוף סימן רמ"ה".
        2. ש"ך (יו"ד סי' רס"ז ס"ק ל"א) – "ומשמע דאף אשה שיש לה בעל אסרו חכמים דסתם אשה קאמר כי היכי דאסרו בכל אשה ללמד תינוקות כדלעיל סי' רמ"ה סכ"א ה"ה הכא".
        3. ברכ"י (יו"ד סי' רס"ז ס"ק ז').
        4. שער היחוד (סעי' י"ט דרך קצרה ס"ק ב').
     2. מיקל.
        1. ט"ז (יו"ד סי' רס"ז ס"ק ז') – "וכל שכן ביש לה בעל שבעלה משמרתה דלפי הנראה אין חשד כלל באשת איש דבההיא סוגיא בב"מ אמר תני רב יוסף ארמלתא לא תשרי בר בי רב באושפיזא כו' אלמא דדוקא באלמנה חששו".
     3. מראי מקומות – דברי סופרים (ס"ק קנ"ד).
  3. **האם אשה מותרת לשכור משרת קבוע**.
     1. מיקל.
        1. ט"ז (יו"ד סי' רס"ז ס"ק ז') – "לכאורה בכלל זה שלא תשכור ג"כ משרת נער משום האי חשדא וכבר ראינו בכל הקהלות שנשים יקרות יש להם משרתים בפרט אותן שהן בעלת משא ומתן ונראה דאין בזה איסור דלא גזרו כן אלא בעבד שהוא קנוי לה וגם ע"ע הוא כפוף לה מאד ע"כ אסור שמא ישמע לה להתייחד עמה ותו דכל עבד אפי' עברי הוא אינו בחזקת כשרות כ"כ כיון שנמכר משא"כ במשרת בעלמא שאינו משועבד לה והוא בחזקת כשרות לא ישמע לה להתייחד עמה והכל יודעים שהם נזהרים מיחוד כשאר אנשים שיש להם עסק שותפות עם נשים במשא ומתן וזה אפי' בפנויה".
        2. ברכ"י (יו"ד סי' רס"ז ס"ק ז').
        3. מקוה ישראל (סי' י"ב ס"ק י"א) – "ובטו"ז".
     2. מחמיר.
        1. ב"ח (יו"ד סי' רס"ז ס"ק י"ד) – "שאסור לה לשכור משרת יהודי לזמן מפני החשד וכ"ש הוא מעבדים כנענים כדאמר התם עברי צניע לה כנעני פרוץ לה".
        2. ש"ך (יו"ד סי' רס"ז ס"ק ל"א) – "שאסור לה לשכור משרת יהודי לזמן מפני החשד".
  4. מראי מקומות – שער היחוד (סעי' י"ט דרך קצרה ס"ק ג').
     1. שבט הלוי (ח"ה סי' ר"ה סוף אות ד', אות ח') – "לא תקנה אשה עבדים זכרים אפילו קטנים וכו', בענין מחלוקת הט"ז והש"ך יו"ד סי' רס"ז אם אשה מותרת לשכור משרת קבוע כבר הזכרתי למעלה דהט"ז מקיל והש"ך מחמיר ובסט"ו כתבתי טעמם ונמוקם, דעיקר מחלקותם אם משרת נכנע לה באותה מדה לחשוש כמו עבד הכפוף לה מאד כמש"כ הט"ז שם, וכתבתי שם דזה לא שייך באיש זר שלא משועבד לה כלל ובאופן שאין איסור יחוד מותר, ושומר החצר לא נאסר אלא מפני שנעשה אפוטרופוס לנשים והם נכנעים לו".
     2. חוט שני (יחוד ס"ק י"ד) – "ונחלקו הט"ז והש"ך אם מותר לאשה לשכור לה משרת יהודי לזמן ... וכל זה דוקא באשה שתחזיק איש שינהל את עסקיה, **אבל איש ודאי דאסור לו להחזיק אשה מנהלה עסקיו, וזה אסור לכו"ע**".
     3. שער היחוד (סעי' י"ט דרך קצרה ס"ק א') – "מיהו **עבד הנקנה ע"י בעלה ומשמש לכל הבית וגם לאשה יש לומר דמותר**".

1. רווק מלמד - סעיף כ' (יו"ד סי' רמ"ה סעי' כ').

**משנה** (קידושין דף פב.) – "לא ילמד אדם רווק סופרים".

* 1. **רווק לא ילמד תינוקות: הטעם**.
     1. מצד גירוי בנשים– רמב"ם (איס"ב פרק כ"ב הל' י"ג), טור (סעי' כ'), מחבר (סעי' כ', "מי שאין לו אשה לא ילמד תינוקות, מפני שאמות הבנים באות לבית הספר לבניהם ונמצא מתגרה בנשים"), ט"ז (ס"ק י"א), חלקת מחוקק (ס"ק כ"א), בית שמואל (ס"ק כ"א), ***אג"מ (מסורת משה ח"ג אה"ע אות מ"א [עמ' שי"ח], לשונו מובא לקמן),*** פוסקים.
  2. **איזה ילדים**.
     1. בין נקיבות בין זכרים – פרישה (ס"ק כ"ד), בית שמואל (ס"ק כ', "עם זכרים או נקבות"), באה"ט (ס"ק י"ג), טהרת ישראל (סעי' ל"ה), דבר הלכה (סי' י"ב סעי' א'), נטעי גבריאל (יחוד פרק מ"ז סעי' א').
  3. **ילדים גדולים שהולכים לבדם להמלמד**.
     1. מיקל – תוס' ר"י הזקן (קידושין דף פב., "אמהתא. שמוליכות בניהן לבית הספר ... מיהו כל זה בתינוקות אבל בגדולות לא שייך הכא לא אמהתא ולא אבהתא ומותר"), דבר הלכה (סי' י"ב סעי' ז'), נטעי גבריאל (יחוד פרק מ"ז סעי' ב').
        1. **וכן מותר במקום שלא נהגו נשים להביא בניהם להמלמד** – ב"ח (יו"ד סי' רמ"ה ס"ק ט', "ומשמע דבמקום שלא נהגו הנשים להביא בניהם למלמד שרי ללמד אפילו אין לו אשה ולא חיישינן למשכב זכור דתינוקות דהלכה כחכמים (שם פב א) דאמרו לו לרבי יהודה לא נחשדו ישראל על משכב זכור ולא על בהמה"), עי' ערה"ש (יו"ד סי' רמ"ה סעי' כ', "וכמדומני שאין נזהרין בזה עתה **ואולי** מפני שאצלינו אין מדרך האמהות להביא התינוקות לבית הספר אלא באים מעצמם או איש נוהג בם"), דבר הלכה (סי' י"ב סעי' ז').
     2. מפקפק על זה.
        1. הגריש"א זצ"ל (הערות במסכת קידושין דף פב. ד"ה משנה, עמ' תפ"א, [אמנם עי' דברי חכמים אה"ע אות מ"ד, לשונו מובא לקמן]) – "על טעם הב"ח יש להקשות דהרי קי"ל בעלמא דכל מה שאסרו חז"ל אז גם במקום ובזמן שלא שייך הטעם מ"מ האיסור קיים ובפרט דבנדון דידן גם בזמננו א"א לומר שנתבטל הטעם לגמרי, דהרי יש מקומות שהאבות והאמהות רגילין להביא התינוקות לבית הספר או לגן הילדים".
  4. **בית ספר: בזמן הזה**.
     1. מיקל.
        1. ***אג"מ (מסורת משה ח"ג אה"ע אות מ"א, עמ' שי"ח) –*** "והסביר רבינו שהאיסור לרווק ללמד תינוקות במבואר במשנה בקדושין (פב.) מחמת שאמותיהם מביאות אותם איליו, אינו איסור יחוד, רק הוא חשש דשמא יגיסו דעתם זה בזה, דנעשה כמחותן להן ויבאו לידי דבר. ולפיכך במקרה שהוא מלמד בתוך ישיבה [מוסד], ולא מביאים אותם לביתו אין חשש זה. ואפילו כשמביאים לביתו זה רק כשאינו נשוי, אבל אם הוא נשוי מותר, ואפילו אם אשתו אינה ממש עמו אין איסור. אבל אם אשתו במדינת הים נחשב כרווק. וכן אם הוא גרוש, או איש שבמציאות חי בנפרד מאשתו אף באופן שלמעשה עדיין לא התגרשו, דאזלינן בתר טעמא".
        2. הגרחפ"ש זצ"ל (דברי חכמים אה"ע אות מ"ד, **אמרי חיים פינחס נדה עמ' קמ"ד אות י"ט**) – "מה ההיתר היום שיש לנו מלמדים שהן לא נשואים או מורה לא נשואה (singles), והלא בגמ' בסוף מס' קידושין ובשו"ע משמע שזה ודאי אסור. תשובה: הגרחפ"ש הביא לי היתר של ה'ציץ אליעזר' (חלק ב' סימן מ') שכל האיסור הוא רק כשהמלמדים הולכים לבתי התלמידים ללמדם שם, וממילא חששו לכך, אבל היום כשכולם הולכים לבית ספר, והוה מקום רבים, וממילא מותר לגמרי היום. ורהגרחפ"ש הוסיף סברא מדנפשי', שהיום שהמלמדים אין להם שייכות הרבה עם ההורים, רק שהמנהל יש לו השייכות לההורים וגם להמלמדים, ממילא לא שייך תקנה למלמד (ולכאורה לפי סברתו, המנהל צריך להיות נשוי, שיש לו שייכות לההורים אפילו היום)".
        3. עי' הגריש"א זצ"ל (דברי חכמים אה"ע אות מ"ד) – "מה ההיתר היום שיש לנו מלמדים שהן לא נשואים או מורה לא נשואה (singles), והלא בגמ' בסוף מס' קידושין ובשו"ע משמע שזה ודאי אסור. תשובה ... ביאר לי (והוא לא מסכים לסברת הציץ אליעזר) שאפי' שהטעם ג"כ שייך היום (שאין משתנים הדיני תורה היום) רק כיון שההורים לא באים בכלל להביא ולהוציא הילדים לבית הספר וממנו, שיש להם אוטובוס (school bus) שמביא(י)ם (משם) [לשם] ובחזרה, ממילא אפשר להתיר זה כהיום (אבל למעשה אם ההורים באים בכל יום לבית הספר, לכאורה הוה אסור)".
        4. שבט הלוי (ח"ה סי' ר"ו אות ב', מבית לוי גליון י"ח עמ' מ"ג סעי' ג' [בצירוף שלא שכיח בזמנינו שנשים יביאו בניהם בקביעות]) – "ולמעשה בעניין מינוי רווקים למלמדים ראיתי באוצה"פ, מביא מתשובת אבני צדק חיו"ד סי' ע"א דלמד (זכית) [זכות] דס"ל להלכה להקל כדעת הסוברים דאם אין יחוד מותר, ולא חיישינן לענין מתגרה גם באיכא היתר יחוד יע"ש, ויש להוסיף דבזמנינו לא שכיח שמלמד בודד ילמוד במקומו, כיון שכ"פ עפ"י רוב עכ"פ מרוכזים כמה מלמדים בבי"ס המיוחד לכך ושכיחי שם מלמדים נשואים אחרים ועיניהם נשואות על הנעשה שם, וליכא גם חשש מתגרה, גם לא שכיח בזמנינו שנשים יביאו בניהם בקביעות, **אמנם למנות בחדר ת"ת רק רווקים** הריני חושש לאיסור גם בזה"ז".
        5. נטעי גבריאל (יחוד פרק מ"ז סעי' ד') – "ודוקא ללמוד בבית הפרטי, אבל ללמוד בתלמוד תורה כמו בזמננו שלומדים בבנין שמצוי בה כמה אנשים וליכא חשש גירוי היצר מותר".
        6. מנחת איש (פרק כ"ב סעי' ח').
  5. **עראי, ממלא מקום** [כגון substitute teacher].
     1. מיקל.
        1. נטעי גבריאל (יחוד פרק מ"ז סעי' א') – "ודוקא בקביעות או לפרקים אבל דרך עראי מותר".
        2. עי' דבר הלכה (סי' י"ב סעי' ו').
        3. חוט שני (יחוד ס"ק ט"ו ד"ה בלא) – "ומ"מ בדרך עראי נראה שמותר".
  6. **אין אשתו בעיר**.
     1. מחמיר.
        1. חלקת מחוקק (ס"ק כ"א) – "מדסיים א"צ שתהא אשתו עמו שרויה בבית הספר משמע דבעיר מיהו בעי שתהא אשתו מזומנת לו".
     2. מיקל.
        1. מגיד משנה (אסו"ב פרק כ"ב הל' י"ג) – "לענין הלכתא קי"ל כסתם משנה דכל שיש לו עכשיו יכול ללמוד. וכן נראה מן ההלכות שלא הזכירו בעיא זו ואף על פי שהיה להם להזכירה כדי לדעת דברי ת"ק אפשר שסמכו דסתם רווק הוא מי שאינו נשוי עכשיו ואפשר שרבינו ז"ל סובר דהאי שרויה אצלו בבית הספר קאמר ולא קי"ל כרבי אליעזר אלא כת"ק דכל שהוא נשוי עכשיו מותר ואף על פי שאשתו במקום אחר וכן עיקר".
        2. לחם רב (סי' ז'), הו"ד ברע"א (על ח"מ ס"ק כ"א).
        3. באה"ט (ס"ק י"ב) – "המחבר פסק אפי' היה לו אשה ואינה שרויה עמו אסור להיות מלמד. מיהו המגיד ס"ל דוק' רווק שלא היה לו אשה אסור. ובה"י תמה על מנהג שנהגו היתר ללמוד בקהלות אחרות ואין אשתו עמו ונ"ל דסומכין על סברת המגיד ב"ש ועיין כנה"ג".
        4. פת"ת (ס"ק י"ג) – "עבה"ט מ"ש ובה"י תמה על מנהג שנהגו היתר כו' ובגליון ש"ע דהגאון רע"ק איגר זצ"ל כ' דבתשו' לחם רב סי' ד' כ' לסמוך להקל אף אם אין אשתו בעיר עמו עכ"ל".
        5. מקוה ישראל (סי' י"ב ס"ק י"ג) – "בפ"ת כתב בשם רעק"א לסמוך להקל אף אם אין אשתו בעיר".
        6. טהרת ישראל (סעי' ל"ה) – "אבל ביש לו אשה אפי' בעיר אחרת נהגו היתר ללמוד".
        7. אג"מ (אה"ע ח"ד סי' ס"ה אות י"ג) – "מי שאשתו בעיר אחרת, למאי דמסיק בח"מ ס"ק כ"א אסור ללמד תינוקות כשאין אשתו בעיר, אבל רעק"א הביא בהגהותיו מתשובת לחם רב שנוהגין להקל אף שאין אשתו עמו היינו בעיר דהא קאי על דברי הח"מ שאוסר דזה נוהגין להקל ובפ"ת מפורש אף שאין אשתו בעיר עמו, וכן הוא ודאי דהא לא אפשר לבטל התינוקות מלמודם כשנזדמן שאשתו הלכה לעיר אחרת על איזה ימים, וגם כשאשתו ילדה ולד בביתה והוא לומד בבית אחר או ילדה בביה"ח יתבטלו שבוע ושבועים דהא דמי זה לאינה בעיר, ואף אם ימצא לשכור אחר במקומו לא טוב כ"כ להתינוקות ולכן ודאי כוונתו שנוהגין להקל אם אך יש לו אשה אף שאינה בעיר, ותמוה להח"מ איך היה שייך להחמיר בזה וצ"ע, אבל **למעשה נוהגין להקל** כרעק"א בשם הלחם רב".
           1. אמנם דלא כמסורת משה ***(ח"ג אה"ע אות מ"א, עמ' שי"ח)***, לשונו מובא לעיל.
        8. הגריש"א זצ"ל (דברי חכמים אה"ע אות מ"ה) – "שאלה: האם חוששין היום לחשש של ר' אליעזר במשנה (קידושין פ"ב.) שסובר, שאפי' אם אחד נשוי ואשתו הלכה מחוץ לעיר, אסור להיות מלמד כל זמן שהיא חוץ לעיר. תשובה: מהגריש"א שמעתי, שאין חוששין לזה היום".
        9. שבט הלוי (קובץ מבית לוי חי"ח עמ' מ"ב סעי' א') – "ויש להקל בזה".
        10. נטעי גבריאל (יחוד פרק מ"ז סעי' ה') – "המנהג להתיר".
     3. מראי מקומות – בית שמואל (ס"ק י"ט), דבר הלכה (סי' י"ב סעי' ג').
        1. גר"ז (הל' ת"ת פרק א' סעי' י"ג) – "ויש מתירין למי שיש לו אשה אפילו היא בעיר אחרת ולכן אין למחות ביד המקילים".
        2. הגרחפ"ש זצ"ל (דברי חכמים אה"ע אות מ"ד) – "שאלה: האם חוששין היום לחשש של ר' אליעזר במשנה (קידושין פ"ב.) שסובר, שאפי' אם אחד נשוי ואשתו הלכה מחוץ לעיר, אסור להיות מלמד כל זמן שהיא חוץ לעיר. תשובה: ... וההגרחפ"ש סבר, שההיתר של הציץ אליעזד (שהובא לעיל) ג"כ שייך הכא, ומותר".
  7. **היתרים בזמן הזה**.
     1. שכנה"ג (יו"ד סי' רמ"ה הג' טור אות י"א) – "מנהג העולם ללמד רווק סופרים ואין מוחין בידו, ויראה הטעם מפני **שהיא גזרה שאין יכולין לעמוד בה בזמן הזה**, שאל"כ לא ימצא מלמדים כפי הצורך, ולכן נראה דאם באים לסלוקי יתיה מטעם זה אין מסלקין אותו מאחר שכך הוא המנהג פשוט. וכבר ראיתי להר"א די בוטון בתשו' כ"י סימן ד', נשאל על מלמד שיש לו אשה ואינה שרויה עמו באותה העיר אם מסלקין אותו, והשיב שאין מסלקין אותו, ומבין ריסי עיניו ניכר דאפילו אין לו אשה כלל אין מסלקין אותו".
     2. הגריש"א זצ"ל (הערות במסכת קידושין דף פב. ד"ה משנה, עמ' תפ"א) – "ולעניו הלכה למעשה. חזינן דמעשים בכל יום שרווק מלמד סופרים, וכן בדורות שלפנינו בחו"ל היה שכיח טובא שהמלמד ... ויש מהאחרונים שכתבו דהטעם שמקילין בזה בזמננו הוא משום **דלא תנן לשון 'איסור' בזה אלא לשון 'לא ילמד'** דאין משמעותו 'לאיסור' ממש, אלא **רק ללמדנו שאינו נכון לעשות כן**, וכיון שאינו איסור ממש, אז היכא דלא אפשר בענין אחר. והיינו שקשה להשיג מלמד שאינו רווק [או מלמד שאשתו עמו] בזה לא צריך להחמיר".
        1. מה שכ' בשם 'אחרונים', ל"מ. ולכאורה צ"ל שמצאתי באחרונים אצל סעי' ט"ז (עי' לעיל) וסעי' י"ז (עי' לעיל), וכן סעי' י"ח (עי' לעיל). וצ"ע.
     3. י"ל, שילדים גדולים הולכים לבדן לבית ספר, א"נ במקום שלא נהגו נשים להביא בניהם להמלמד - עי' לעיל.
     4. י"ל, שיש להקל בבית ספר - עי' לעיל.
  8. מראי מקומות – אוצר הפוסקים (ס"ק נ"ח), ציץ אליעזר (ח"ו סי' מ' פרק כ"ו), נטעי גבריאל (יחוד עמ' כ"ז ד"ה ומצינו).
  9. **האם גבר יהיה מורה לבנות** (teaching girls).
     1. מחמיר – בירור הלכה (ח"ד אה"ע סי' כ"א סעיף א').
     2. מראי מקומות – אום אני חומה (ח"א עמ' ל"ב ס"ק קכ"ז), שבט הלוי (ח"ג סי' קפ"ג, ח"ה סי' ר"ו סוף אות ג'), נטעי גבריאל (יחוד פרק מ"ז סעי' ז'), דבר הלכה (סי' י"ב סעי' ח'), בירור הלכות יחוד (עמ' ע"ג, **ע"ש**).
     3. הגרח"ק זצ"ל (בקלטת) – "נישט גוט. נא אך האם האט קיין ברירה נישט, מאך מין ... נישט קיין דרך".

1. אשה מלמדת (יו"ד סי' רמ"ה סעי' כ"א).

**משנה** (קידושין דף פב.) – "ולא תלמד אשה סופרים".

* 1. **אשה לא תלמד תינוקת**.
     1. רק מצד איסור יחוד – ב"ש (ס"ק כ"א, "כאן כתב מתגרה ובאשה כתב מתייחד' עמהם נראה כאן אפילו אם ליכ' יחוד אסור משום גירוי בנשים אבל בנשים לא שייך גירוי ואין אסור אלא אם מתייחד' וכ"כ ב"ח"), ט"ז (ס"ק י"א), אג"מ (יו"ד ח"ג סי' ע"ג, לשונו מובא לקמן), דבר הלכה (סי' י"ג סעי' ד').
     2. מראי מקומות – שבט הלוי (ח"ד סי' ט"ז, לשונו מובא לקמן).
  2. **בין נקיבות בין זכרים** – פרישה (ס"ק כ"ד), בית שמואל (ס"ק כ', "וכן אשה לא תלמד עם ילדים או ילדות"), באה"ט (ס"ק י"ג), טהרת ישראל (סעי' ל"ד), דבר הלכה (סי' י"ג סעי' א').
  3. **ילדים גדולים שהולכים לבדן למלמדת**.
     1. מיקל – תוס' ר"י הזקן (קידושין דף פב., לשונו מובא לעיל), דבר הלכה (סי' י"ג סעי' ד'), דברי סופרים (ס"ק קס"ז).
        1. **וכן מותר במקום שלא נהגו אנשים להביא בניהם למלמדת** – דבר הלכה (סי' י"ג סעי' ד').
     2. מראי מקומות.
        1. הגריש"א זצ"ל (קובץ תשובות ח"ג סי' קפ"ח) – "כיום מחמת הצורך במורות, נחשב הדבר כשעת הדחק ויש לסמוך על מה שכתב ב'ערוך השלחן' בסימן רמ"ה סעיף ב' לגבי מלמד כשאין אשתו באותו העיר, שכיום אין נזהרים בזה מפני שאצלנו אין מדרך האמהות להביא התינוקות לבית הספר, אלא באים מעצמם או איש נוהג בם עי"ש, ואם כן גם לענין ילדיהם שאין מדרך האבות להביא את ילדותיהם לבית הספר. וכיום שכפי הנהוג מסיעים את התינוקות באוטו, ואיכא למימר דוקא בזמן שהיה נהוג שהאבות מביאים את ילדיהם, וחששו חז"ל הואיל והדבר מצוי שהאבות מביאים, אף שגם האמהות מביאות, מכל מקום הדבר מצוי ושכיח טובא שכמה וכמה מן האבות מביאים את ילדיהם, מה שאין כן כיום שרק אחד הוא המביאם. ובאפי זוטרי הובאו דבריו באוצר הפוסקים סימן כ"ב כתב שכבר נתפשט המנהג שהנשים מלמדות לתינוקות בין זכרים בין נקבות ומסיק דכל כהאי גוונא אמרינן הנח להם לישראל, מוטב שיהיו שוגגים - ואולי מכיון שהמדובר הוא בבית ספר ציבורי שרבו הנכנסים והיוצאים ובכהאי גוונא לא גזרו".

עי' הגריש"א זצ"ל (הערות במסכת קידושין דף פב. ד"ה משנה) – "ומצינו בזה ב' דרכים באחרונים: הב"ח כתב דכל האיסור הוא רק במקום שהדרך היא שהאבות והאמהות מוליכין בניהם תדיר לבית הספר, ולכך היום שאין הרגילות שההורים מוליכין בניהם לבית הספר מותר ... והנה על טעם הב"ח יש להקשות דהרי קי"ל בעלמא דכל מה שאסרו חז"ל אז גם במקום ובזמן שלא שייך הטעם מ"מ האיסור קיים ובפרט דבנדון דידן גם בזמננו א"א לומר שנתבטל הטעם לגמרי, דהרי יש מקומות שהאבות והאמהות רגילין להביא התינוקות לבית הספר או לגן הילדים לכן יותר נראה לעיקר שסמכו על טעם השני הנ"ל".

* 1. **בית ספר: בזמן האחרונים**.
     1. מיקל.
        1. ב"ח (ס"ק י') – "אבל אשה שאינה מלמדת לקטנים בבית הספר אלא בבית שהיא דרה לשם איכא חששא דיחוד כשאין בעלה עמה ומשום הכי נקט הרמב"ם בבית הספר גבי איש המלמד תינוקות וק"ל".
        2. ט"ז (ס"ק י"א) – "ובשינוי לשון שכתב תחילה מתגרה בנשים ואח"כ כתב מתייחדים עמהם דתחילה נקט לבית הספר ששם מתקבצים מלמדים הרבה ואין שם יחוד רק גירוי אבל באשה שהיה בביתה יש חשש יחוד".
  2. **בית ספר: בזמן הזה**.
     1. מחמיר, כיון שלכל מורה יש חדר לחוד.
        1. דברי סופרים (ס"ק קס"ח) – "וכתבו האחרונים שכל מה שחששו לייחוד הוא דוקא כשמלמדת בביתה, אבל כשמלמדת בבית הספר שיש שם הרבה מלמדות אין לחוש שיבואו לייחוד. ומשום גירוי ג"כ אין שייך באשה שאין הניאוף תלוי בה שהרי אין קישוי אלא לדעת האיש ומרצונו, ואין דרך האשה להתגרות באיש לשכב עמו. **אכן בזמנינו** שכל כתה בבית הספר היא בחדר לחוד והוא מקום ייחוד אין שייך ההיתר הנ"ל כי אף שיש שם הרבה מלמדות יש לחוש לייחוד".
     2. מיקל.
        1. אג"מ (יו"ד ח"ג סי' ע"ג) – "ובמדינתנו כאן כמעט ברוב ישיבות קטנות מקבלין לנשים בין פנויות בין נשואות למורות בין ללמודי קדש בין ללמודי חול ... ונראה דהוא ע"פ מש"כ הט"ז באה"ע ... עיי"ש, משמע מזה שענין גירוי כשליכא יחוד ליכא באשה המלמדת כדאיתא בב"ש ס"ק כ"א, ולכן נמצא להט"ז שבבית הספר שאיכא הרבה מלמדים שליכא איסור יחוד ליכא איסור לנשים להיות מורות שם והאיסור לאשה להיות מלמדת תינוקות הוא רק בביתה. וכיון שבכאן לא נמצא מורים ומורות שמלמדים בביתם וכל הלמוד לתינוקות הוא בבית הספר כללי שנקראו אצלנו בשם ישיבות קטנות ליכא האיסור. ומהאי טעמא ליכא איסור להנשים להיות מורות בבתי ספר של המדינה עם תינוקות של נכרים שג"כ הם שלא במקום יחוד ... עכ"פ להט"ז ולהב"ש שבנשים לא שייך גירוי מותרת אשה ללמד תינוקות כשליכא איסור יחוד דהוא כשלומדות בבית הספר כנהוג במדינתנו".
        2. ציץ אליעזר (חי"ד סי' צ"ז) – "נלענ"ד להלכה שלפי המציאות בצורת וסדר הלימודים בבתי הספר של ימינו אין לחוש משום יחוד לא עם ההורים ולא עם הילדים, וגם לא משום הרגלה לדבר איסור, ומבחינה זאת מותר למורות ללמד בכתות ילדים, לא מיבעיא עד גיל תשע אלא גם לרבות אפילו מגיל תשע ולמעלה ... ואעפ"י שהאמור באות הקודם נלענ"ד כן לפי ההלכה, מכל מקום משבח אני את בתי הת"ת שלעולם לא נתנו לנשים להיות מורות לילדים מאז שעברו גיל הגן ונכנסו לחדר ומקיימים עי"כ את הנזירא סחור סחור לכרמא לא תקרב".
        3. הגריש"א זצ"ל (הליכות בת ישראל פרק ז' הע' מ"ד, קובץ תשובות ח"ג סוף סי' קפ"ח [לשונו מובא לעיל], אשרי האיש אה"ע ח"ב פרק ט"ו אות ל"ו, עי' דברי חכמים אה"ע אות מ"ד [לשונו מובא לעיל]) – "... שבנוסף להנ"ל השייך ודאי כיום מחמת הצורך במורות, יש להוסיף שמכיון שמלמדות במוסדות שיש שם יוצאים ונכנסים - אין שייך האיסור".
        4. הו"ד בנטעי גבריאל (יחוד פרק מ"ז הע' כ"ג) – "**ועי' בדברי סופרים שבזמננו** שכל כיתה בבית הספר בחדר לחוד והוא מקום יחוד יש לחוש ליחוד עיי"ש. **ובמחכ"ת זה אינו** שהרי יש בבנין כמה אנשים ונשים עובדות שם, וגם המנהג שיוצא ונכנס שם אנשים, וגם הדלת אינו נעול, ורגיל ומצוי שיכנסו בנ"א בלי לדפוק על הדלת".
        5. הגרחפ"ש זצ"ל (דברי חכמים אה"ע אות מ"ד) - לשונו מובא לעיל.
        6. הגר"א נבנצל שליט"א (***ביצחק יקרא סוף ח"ו משפחה אות י"ג) – "היום במקום שיש כתות מרובות, וממילא מורות רבות, לא שייך יחוד ומתר למורות ללמד".***
        7. מנחת איש (פרק כ"ג סעי' ט').
     3. מראי מקומות.
        1. חוט שני (יחוד ס"ק ט"ו ד"ה וא"כ) – "אפשר שבתי הספר הם בגדר רשות הרבים לענין זה".
        2. שבט הלוי (קובץ מבית לוי חי"ח עמ' מ"ג סעי' ד') – "ובזה"ז שמלמדים בבית ספר ורחוק מחשש יחוד, יש לימוד זכות להקל".
  3. **עראי, ממלאת מקום** [כגון substitute teacher].
     1. מראי מקומות – דבר הלכה (סי' י"ג סעי' ג').
  4. **בעלה בעיר**.
     1. מיקל.
        1. חלקת מחוקק (ס"ק כ"א) – "כל שאין בעלה בעיר חוששין לה שמא תתיחד".
        2. בית שמואל (ס"ק כ"ב) – "אם הוא בעיר מותר כמ"ש בסמוך".
        3. עי' אג"מ (אה"ע ח"ד סי' ס"ה אות י"ח) – "אשה שיש לה בעל והוא בעיר מותרת ללמוד עם קטנים כמפורש בח"מ ס"ק כ"א ובב"ש ס"ק כ"ב, אבל ממילא א"א לקבל אשה למקרי דרדקי שהוא לכל השנה שהרי אין דרך האיש להיות תמיד בביתו כדכתב הכ"מ בפ"ב מת"ת ה"ד, ובביתו שכתב לאו דוקא דסגי אף כשהוא בעיר דכל שבעלה בעיר אין בה משום יחוד מאחר שיודע היכן היא אשתו, וכן כתב הב"ש שם על דברי הכ"מ והיינו הואיל ודרכו ליסע למקום אחר מש"ה אסור אבל אם הוא בעיר מותר. אבל הט"ז ביו"ד סימן רמ"ה סק"ז כתב שמשמע דלא מהני אם יש לה בעל בעיר אא"כ הוא דר עמה באותו בית, וכוונתו במש"כ דמשמע כן הוא מסתימת לשון הרמב"ם שאשה לא תלמד קטנים בהי"ג ובפ"ב מת"ת ה"ב וכן סתם הש"ע כאן וביו"ד שם סעיף כ"א, ואם הוא דוקא משום שאירע כמה ימים שאינו בעיר לא הי"ל למיסתם דהא איכא אינשי כאלו שאין זזין מתוך העיר שהם עסוקין בדבר שהן מוכרחין להיות בהעיר כגון המלמדים והשוחטים וכמה בעלי אומניות שאין להם שום צורך ליסע מהעיר שלכן לא הי"ל סתום, שלכן סובר הט"ז דאף כשבעלה בעיר אסור לאשה ללמד לתינוקות משום אבהתא דינוקי, והטעם הוא משום **שבמשך הזמן נעשית גייסא** בהו שאסורין ביחוד אף כשבעלה עמה. והדרישה נמי משמע לו מסתימת לשון הרמב"ם שאשה אסורה ללמד לתינוקות אף כשבעלה בעיר תמיד אבל הוקשה לו טעם בזה דלא מסתבר לו שניחוש לשמא תעשה גייסא בהו באבהתייהו. ולדינא כיון דהח"מ והב"ש ראו דברי הט"ז והדרישה והתירו כשבעלה בעיר יש להתיר. ובעלה בעיר יש להחשיב במדינה זו שמצוי טובא מכוניות אף דרך רחוקה כשאפשר לבא בחזרה עם מכונית באותו היום שהוא בדין בעלה בעיר".
        4. חוט שני (יחוד ס"ק ט"ו ד"ה ובאשה) – "ובאשה לא תלמד סופרים איתא רק מפני יחוד, ועל כן בעלה בעיר מהני".
        5. נטעי גבריאל (יחוד פרק מ"ז סעי' ז').
     2. מחמיר.
        1. ב"ח (יו"ד סי' רס"ז ס"ק י"ד) – "ומשמע דאף אשה שיש לה בעל אסרו חכמים דסתם אשה קאמר וכי היכי דאסרו בכל אשה ללמד תינוקות כדלעיל סוף סימן רמ"ה".
        2. ט"ז (יו"ד סי' רמ"ה ס"ק ז') – "שמביאים בניהם. ברמב"ם סיים הטעם בזה ומתייחדי' עמהם ומשמע דלא מהני כאן אם יש לה בעל בעיר אא"כ הוא דר עמה באותו בית דאז אין איסור יחוד".
        3. ש"ך (יו"ד סי' רס"ז ס"ק ל"א) - לשונו מובא לעיל.
        4. עי' הגריש"א זצ"ל (הערות במסכת קידושין דף פב. ד"ה ואם) - לשונו מובא לקמן.
     3. מראי מקומות – באה"ט (ס"ק י"ד), דבר הלכה (סי' י"ג סעי' ב').
  5. **פתח פתוח לרה"ר**.
     1. מיקל.
        1. עי' דבר הלכה (סי' י"ג סעי' ד').
        2. עי' חוט שני (יחוד ס"ק ט"ו ד"ה ופתח) – "ופתח פתוח לרשות הרבים אפשר דמהני נמי".
        3. מנחת איש (פרק כ"ג סעי' ה').
     2. מראי מקומות.
        1. שבט הלוי (ח"ד סי' ט"ז) – "ואשר שאל בענין אשה ללמוד עם הקטנים - הנה בקידושין פ"ב (נ"א) [ע"א] לא תלמד אשה סופרים, ומבואר הטעם משום יחוד דאבות הקטנים וכמפורש בשו"ע יו"ד סי' רמ"ה ובטור שם, ובאה"ע סו"ס כ"ב וע"ש בב"ש ובאחרונים, ולכאורה יראה מזה דאם אין חשש יחוד שמותר דהא הב"ש שם לא אסר רק משום דדרכו ללכת למרחקים ולא מהני אפילו בעלה עמה, אבל משמע בפתח פתוח וכה"ג אופנים שאין איסור יחוד מותר, והוא ע"ד דבורה השופטת את ישראל וישבה תחת תמר וארז"ל מגילה י"ד ע"א משום יחוד, אמנם עדיין א"א לדמות הוראת שעה של נבואת דבורה, ואולי גזרו בכ"מ משום סרך יחוד היכא דשייך, ולמעלה צ"ע".
  6. **היתרים בזמן הזה**.
     1. הגריש"א זצ"ל (הערות במסכת קידושין דף פב. ד"ה משנה, עמ' תפ"א [לשונו מובא לעיל]) - דלא תנן "אסור", אלא שאינו נכון.
     2. י"ל, ילדים גדולים הולכים לבדן לבית ספר, א"נ במקום שלא נהגו נשים להביא בניהם להמלמד - עי' לעיל.
     3. י"ל, שיש להקל בבית ספר - עי' לעיל.
     4. י"ל, בעלה בעיר - עי' לעיל.
     5. י"ל, פתח פתוח - עי' לעיל.
  7. **גננת בביתה**.
     1. מראי מקומות – מנחת חן (אהל יעקב עמ' תקצ"ט אות ו'), אהל יעקב (סעי' קמ"ח).
        1. הגריש"א זצ"ל (הערות במסכת קידושין דף פב. ד"ה ואם) – "ואם יש להעדיף מלמדת נשואה על פני מלמדת שאינה נשואה דהנה מצד עיקר דין משנתנו שתיהן שוות לאיסורא, אלא דאנו סומכין להתיר ע"פ האחרונים הנ"ל דבדלא אפשר מותר. וא"כ אפשר דעכ"פ כדאי להשתדל להקטין האיסור דהרי בנשואה זה קצת יותר קל, מכיון דבעלה בעיר. [ובפרט לענין גננת בגן ילדים ששם ל"ש הטעם של הב"ח, דהרי הרגילות היא בגן ילדים שההורים מוליכין בניהם לשם]".
        2. חוט שני (יחוד ס"ק ט"ו ד"ה להיות) – "להיות מטפלת של ילדים קטנים מאוד, אין זה בכלל לא תלמד אשה סופרים, וכל שאינו אלא **רק טיפול ושמירה** אין זה סופרים ומותר".
        3. תשובות והנהגות (ח"ה סי' של"ב) – "אודות גני ילדים אשר בהם אשה גננת משגיחה על הילדים ומלמדת אותם, ועל זה בא בטענה שמשנה מפורשת שנינו בקידושין ... וכן פסקו הרמב"ם (פכ"ב מאיסורי ביאה הי"ג) והשו"ע (אבה"ע סימן כ"ב ס"ב) שאשה לא תלמד קטנים, ואם כן כיצד ניתן לעבור על איסור דרבנן ולהיות גננת לבנים קטנים. והנראה לומר, דהנה הרמב"ם (בהלכות איסורי ביאה שם) ביאר טעם הדין וחילק שאיש רווק לא ילמד תינוקות כדי שלא יהיה נמצא מתגרה בנשים הבאות לבית הספר לבניהם, ואילו באשה ביאר שהטעם שלא תלמד תינוקות הוא מפני איסור יחוד, דהיינו כדי להמנע מאיסור יחוד עם אבות הבנים, וחשש יחוד קיים כשמלמדת בביתה, וכמבואר בב"ח שהאיסור לאשה ללמד תינוקות הוא כשמלמדת בבית שגרה בו, אבל במלמדת במקום שרבים מצויים שם לא אסרו כלל. ואמינא יותר, דבזמן חז"ל לא נהגו נשים כלל לעבוד מחוץ לביתם כמורות, ואם עבדו בביתם היה הכל בצניעות 'דכל כבודה בת מלך פנימה' ושפיר חששו ליחוד, אבל בזמנינו אפילו עובדת בביתה מקצה מקום מיוחד לגן הפתוח כל זמן שהילדים נמצאים בגן, וע"כ יש מקום לומר שאין איסור בכה"ג. ונראה עוד שדברים אלו הזהירו חז"ל מפני שעלולים להביא לידי תקלה, אבל לא אסרום באיסור גמור ככל האיסורים, וכן משמע מדברי רש"י (שם) שכתב 'לא תרגיל עצמה להיות ממלמדי תינוקות', ומשמע שבאקראי לא הקפידו, וצ"ל שקים להו שבאקראי לא חוששין שיביא לידי תקלה, וממילא כיום שהתנאים שונים כמו שביארנו, ורחוק הדבר שיבואו לידי תקלה, לא חוששין, ועיין ב'אגרות משה' (יו"ד ח"ג סימן ע"ג) שדן בזה ומסיק להיתר, ועל כן נראה שבמקומות שנהגו להחמיר ימשיכו במנהגם, אבל אין חובתינו להרעיש ולמחות במקומות שנהגו להקל ולהתיר. ובעיה"ק ירושלם יש המקפידין והמדקדקין שהמשגיח אפילו על קטני קטנים יהא איש דוקא ולא אשה, וזה לא מצד הלכה רק בגדר קדש עצמך במותר לך, ושמעתי שעורר ע"ז הגאון וצדיק רבי בנימין רבינוביץ זצ"ל (חבר הבד"ץ בעיה"ק) שצריך כבר אז שיהיה בקדושה דוקא, אלא שבמכתבו עורר רק מצד ההלכה, והנלע"ד כתבתי".
        4. הגר"י בעלסקי זצ"ל (אהל יעקב יחוד עמ' תקנ"ג [דפו"ח, עמ' תקע"ד] אות כ"ב) – "כתב השו"ע (סימן כ"ב סעיף כ') דאשה לא תלמד קטנים מפני אבותיהם שהם באים כדי לקחת את בניהם ונמצאו מתייחדין עמה. האם יש היתר לגננת בזמן הזה. והשיב: אם הפתח פתוח לגמרי יש להקל. ואם הדלת הוא מאחורי הבית, אין כאן היתר, אלא יאמר לה ללכת למקום שרואים מהרחוב".
        5. משפט היחוד (עמ' רס"ח) – "ובמה שמצוי שנשים מנהלות גן פרטי בביתן, והקטנים הבאים לשם אינם בגיל שמצילין מיחוד, ולא ראינו מי שמוחה בידן, וצ"ל שסמכו על סברת הפוסקים שגם בכה"ג מהני מה שבעלה בעיר, ועוד שפעמים אף נמצא עמה הוא או אחד מבניה ובנותיה בשעה שמקבלתן ובשעה שנפטרין לביתם, ועוד שאינן נועלות דלת הבית אלא לאחר שהגיעו כולם, ולשמא תתייחד במתכוין עם אחת מהאבות לא חיישינן שהרי חוששת שבכל רגע יגיע ילד נוסף, וכבר נתבאר שבפתח פתוח לרשות הרבים יש להקל, ושאפילו במי שלבו גס בה רבו המקילין, ועוד שיש לצרף סברת פסקי הרא"ש שלאשה נשואה לא אסרו כלל".
  8. מראי מקומות – ציץ אליעזר (ח"ו סי' מ' פרק כ"ז).
     1. אג"מ (אהלי ישרון יחוד הע' ק"מ) – [אסור לאשה ללמד אפילו קטנות, שמועילים לשמור עליה מאיסור יחוד, בבית פרטי] "שאין להתיר יחוד על פי שמירת הקטנים אלא באקראי ולא בקביעות שמא יצאו משם לשחק וכדומה".
     2. חוט שני (יחוד ס"ק ט"ו ד"ה והעולם) – "והעולם מקילין הרבה בדין זה, וצ"ע טעמם".

1. תשובה: להתיחד עם אותה אשה כדי להתגבר על יצרו ואז יחשב כתשובה מעולה.
   1. יומא (דף פו:) – "**היכי דמי בעל תשובה**. אמר רב יהודה: כגון שבאת לידו דבר עבירה פעם ראשונה ושניה וניצל הימנה, מחוי רב יהודה: באותה אשה, באותו פרק, באותו מקום".
      1. רמב"ם (הל' תשובה פרק ב' הל' א'), סמ"ג (עשה ט"ז) – "אי זו היא תשובה גמורה, זה שבא לידו דבר שעבר בו ואפשר בידו לעשותו ופירש ולא עשה מפני התשובה, לא מיראה ולא מכשלון כח, כיצד הרי שבא על אשה בעבירה **ולאחר זמן נתייחד עמה** והוא עומד באהבתו בה ובכח גופו ובמדינה שעבר בה ופירש ולא עבר זהו בעל תשובה גמורה".
   2. **יכול ללכת ולהתייחד**.
      1. עקידת יצחק (דברים שער צ"ז) – "וכמו שאמרו חז"ל (יומא פ"ו ב) באותה אשה ובאותו מקום ובאותו פרק כי זה תנאי הגבור העומד על התשובה הגמורה וכבר ראיתי לבעל מקדש מעט ובדרשות הרב ן' שועיב ז"ל שכתב בשם הרב רבינו יונה זצ"ל שזהו טעם אומרם ז"ל (ברכות ל"ד ב) במקום שבעלי תשובה עומדים אין צדיקים גמורים יכולין לעמוד וזה כי הבעלי תשובה לא יקנו זה התואר על דרך האמת כי אם בהמצאם במקומות המסוכנים ההם והוא ההתיחד עם האשה האסורה במקום ובפרק המוכן לחטוא בה כמנהג ושם יכבשו את יצרם והנה הצדיקים הגמורים אינן רשאין להעמיד עצמן במקומות ההם המסוכנין אבל חייבו להתרחק מאד מבא בנסיונם וכן בכל כדומה לזה".
      2. קרית חנה (חפץ [פראג שע"ב, בהסכמת ה'כלי יקר'], אבות פרק ד' משנה ג', **ע"ש** הע' כ"א) – "אין שייך לומר שכר אצל עבירה אלא שייך עונש אצל עבירה אלא זהו בעל תשובה שעשה עבירה ותשובתו שאם יבא לו עבירה זאת עוד לידו אל יעשנה כמו שאמרו [ברכות דף ל"ד ע"ב] שבמקום שבעלי תשובה עומדים אין צדיקים גמורים יכולין לעמוד וזהו יחוד עם האשה בצדיק אסור ובעל תשובה מותר לו ליחד עם אותה שעבר בה עבירה למען שימשול ברוחו וזהו תשובתו **ועל זה אמר ששכר עבירה זו של יחוד ועומד על דעתו הוא שכרו של עבירה אחרת וזהו שכר עבירה**".
      3. כלי יקר (פר' חקת פרק י"ט פסוק כ"א) – "ויש אומרים שזה כוונת חז"ל (ברכות לד ב) במקום שבעלי תשובה עומדים צדיקים גמורים אין יכולים לעמוד שם, כי הבעל תשובה צריך לעמוד במקום אשר עמד שם בראשונה ולהתיחד עם אותה אשה אשר חטא, אבל לצדיק גמור אסור היחוד כי אסור להביא נפשו בנסיון נמצא שיחוד דהיינו עצם התשובה מטמא הטהורים ומטהר הטמאים".
      4. בינת יששכר (בלוך [פראג תקמ"ה], דפו"ח עמ' רפ"ה) – "ונראה על פי ששמעתי פרושא דגמרא ברכות (לד:) במקום שבעלי תשובה עומדין אין צדיקים גמורים יכולים לעמוד דכוונתם דהבעל תשובה רשאי להביא את עצמו לידי נסיון באותה אשה ובאותו מקום ויכבוש יצרו, וזה הוא תשובה המעולה, אבל הצדיק אסור להביא את עצמו לידי נסיון להסתיר עצמו עם אשה נכריה, דיש לחוש שמא יתגבר יצרו עליו, מלבד שהיחוד בעצמו הוא חטא, ועל זה אנו מתפללים בכל יום אל תביאנו לידי נסיון כו', וזה שאמר במקום שבעלי תשובה עומדים כו' והוא מבואר".
      5. דברי שלום (יודייקין, ח"ג סי' ה') – "כתב העקידה שער צז ...".
         1. גן נעול (פרק א' ריש הע' ק"ט) – "הכלי יקר ... הנה מדכתב בסיפא שלצדיק גמור אסור היחוד, משמע שלבעל תשובה הותר, ולא רק שהותר אלא צריך ללכת ולהתייחד (ומסתבר שאינו בתורת חיוב אלא הרוצה לעשות תשובה מעלייתא, צריך לעשות כן)".
         2. מגדים חדשים (ברכות דף לד:) – "כלי יקר ... וע"ע בספרו עוללות אפרים (מאמר רכח) מש"כ בזה. וכעין זה כתב מהרח"ו ז"ל בספר עץ הדעת טוב חלק הדרושים (דף ג' ע"ב) ע"ש. ובספר יד מרדכי (ע' מג) הביא, שכן כתב גם בספר קרית חנה עמ"ס אבות (הנדפס בפראג שע"ב). וע"ע בספר אזור אליהו לבעל השבט מוסר (אות רלא), שכתב ג"כ כדברי הכלי יקר. ובדרושי הצל"ח ... נחלת יעקב לבעל החוו"ד ...".
   3. **אסור להתיחד עם אותה אשה**.
      1. ספר חסידים (סי' קס"ז) – "אל יאמר הרי אמר רב יהודא באותה אשה באותו מקום באותו פרק אקיים זה כי שמא האשה תחפוץ להזדקק ויהיה לו חטא ולא אמרו שיביא אדם עצמו לידי עון".
      2. צל"ח (דרוש א' אות י"א, אות י"ג) – "שרבים טעו בדברי רב יהודה שאמר, באותו מקום באותה אשה, שכוונת ר' יהודה שהבעל תשובה ישתדל שיבוא עוד הפעם העבירה לידו ויפרוש ממנה ... ואני אומר חס ושלום לומר כן, לא מיבעיא בדבר ערוה חס ושלום להתיר לבעל תשובה להתיחד ולעבור על דברי תורה, ומצוה הבאה בעבירה הוא, ואדרבה ... אלא ר"י קאמר היכי דמי בעל תשובה שכבר הוא בעל ואדון התשובה שיש לבטוח בו שלא ישוב עוד לכסלה, שבאת דבר עבירה לידו וכו', **פי' בא במקרה** בלי כונה לידו וניצול, וכיון שניצול והתאפק ודאי הוא בעל תשובה ...".
      3. נתיבות (נחלת יעקב על הרמב"ם הל' תשובה פרק ב' הל' ב', הו"ד בענף יוסף יומא דף פו:) – "רמב"ם הלכות תשובה פ"ב ה"ב, וז"ל עד שיעיד עליו יודע תעלומות שלא ישוב עוד לזה החטא כלל. ותמהו כולם ע"ז (עי' לח"מ שם) הלא הבחירה חפשית. ולפענ"ד נראה פשוט, כי האדם מקודם עשותו העבירה הוא שוה בבחירתו לטוב או לרע, אבל אחר עשותו החטא שורה עליו רוח טומאה ומלפפתו עד שמחטיאו שנית. ולזה הגדולה שבתשובות באותו מקום באותו אבר באותה אשה וכו'. ולזה אמר שישוב כ"כ עד שיעיד עליו יודע תעלומות, פי' שכבר סר החטא מדעתו עד שמכח העבירה לא ישוב עליו, רק הוא בבחירה שוה כמקודם. וזה ג"כ כוונת הש"ס (יומא פו ב) בהתשובה 'באותו מקום' - **לא חס ושלום שיתייחד עם אותה אשה, כי ח"ו לא הותר יחוד לבעל תשובה**, רק כוונתם שישוב כ"כ עד גדר שאלו הי' בא לידו חטא כזה לא הי' עושיהו. ולזה מוזכר בספר חסידים שפעם אחד הורה חסיד אחד לחוטא לעשות תשובה הנזכרת 'באותו מקום' ונכשל בזה - מטעם דלאו דינא קאמר, דלא הותר יחוד לבעלי תשובה כנ"ל, רק כוונתו על דרך שכתבתי. כנ"ל ברור ונכון".
      4. חת"ס (קובץ תשובות סי' כ"א ד"ה אכן) – "דאיך רשאי לו לייחד עם אשת איש, וביותר שהוא בעל תשובה ועם אותה אשה עצמה שחטא, ואף על פי שעמד בנסיון ולא חטא מכל מקום לא טוב עשה בעמיו וכן לא יעשה, אלא על כרחך כמו שכתב הרמב"ם בפ"ב מה' תשובה הל' א' באותה מדינה שעבר בה, שפירוש באותו מקום אעיר קאי, והיתה מוכנת לו כל שעה כשעה ראשונה".
      5. חכמת שלמה (או"ח סי' תר"ז סעי' ב') – "הרמב"ם בפרק ב' מהלכות תשובה [הלכה א], איזהו תשובה גמורה זה שבא לידו דבר עבירה וכו', כיצד הרי שבא על האשה בעבירה ולאחר זמן נתייחד עמה והוא עומד באהבתו בה (ובכל) [ובכח] גופו וכו'. ונשאלתי, הרי יחוד אסור, ואם כן לא משכחת לה תשובה לכתחלה רק בעבירה, ולא יתכן לומר כן. והשבתי דאתי שפיר לפי מה דקיימא לן [אה"ע סימן כב סעיף ה בהגה] בשני כשרים מותר להתייחד אבל בפריצים לא מהני שנים, א"כ משכחת לה בנתייחד עמה עם עוד אחד, אם כן לפי מה שיודעים בנפשם שהם כשרים ואין דעתם לעבור לא הוי יחוד בתרי, ותשובה הוי שאם רצו לחטוא עוד היו יכולים, דבשנים אפשר לעבור, כדחיישינן באמת בתרי ופריצי, לכך נחשב באותו מקום ובאותו מעשה, ודו"ק".
      6. תקנת השבין (להר"צ הכהן, סי' ט') – "שהיה בידי ספר רב ייבא, וראיתי שם בתהלים על פסוק החליק אליו בעיניו מביא מהבעל שם טוב בשם מתיבתא דרקיעא להתיר להביא עצמו הבעל תשובה לידי כך. ושוב ראיתי דגם בספר כלי יקר ... ובעיקר דבר זה צריך לעיון מאוד ולא ניתן ליאמר כלל".
      7. עי' שפת אמת (יומא פו:) – "בגמ' היכי דמי בע"ת שבא דבר עבירה לידו פעם א' וב' וניצל, אין מובן לשון הגמ' ה"ד בע"ת אטו אם לא יבוא עבירה לידו אין לו תשובה, ודוחק לפרש דה"ק ששב כ"כ עד שאם הי' בא לידו הי' ניצל, ואפשר הכוונה דמי שהוא בעל תשובה באמת מזמינין לידו עבירה כזו שינצל כדי שידע שנתקבלה תשובתו, מיהו פעם א' וב' א"י למה לו [אכן לגי' הרי"ף והרא"ש שבא דבר עבירה לידו ופירש שפיר י"ל כנ"ל]".
      8. שולחן ערוך המקוצר (ס' גן נעול פרק א' הע' ק"ט) – "ודע, שאת הדעה המתירה, תחילה כתבתיה למעלה בגוף ההלכה דיש מתירים. אך כשהגר"י רצאבי שליט"א עבר בין בתרי הספר, הורה לי לא לכותבה בגוף ההלכה שלא יטעה מאן דהו דאפשר לנהוג כן למעשה ואז והוא רחום יכפר עוון. ולכן צא ולמד שאין בזה שום צד להקל, והעושה כן יצא שכרו בהפסדו והוי מצוה הבאה בעבירה ועבר על איסור יחוד".
      9. גן נעול (פרק א' סעי' ל"ח, הע' ק"ט) – "אדם שנכשל בעבירה הידועה עם אשה, ורצונו לשוב בתשובה שלימה, הדבר פשוט וברור שאסור לו ללכת להתיחד עם אותה אשה כדי להתגבר על יצרו ואז יחשב לו כתשובה מעולה, ואין להתיר בזה כלל והעושה כן הוי מצוה הבאה בעברה ויצא שכרו בהפסדו".
   4. מראי מקומות.
      1. לקט יושר (או"ח עמ' קל"ו ענין א') – "וזכורני שדרש תשובה הבא כגון שבאה עברה לידו כגון גויה, ועשה העבירה, ואח"כ באה אותה העבירה לידו באותו מקום ובאותו זמן, ויצרו תקפו עליו כבתחלה, והוא מרוצה לו ופירש מאהבת השם, ולא מיראת אדם, זהו נקרא בעל תשובה".
2. שיחה בטלפון עם אשתו.
   1. **אם נחשב "אשתו עמו"**.
      1. מחמיר.
         1. הגריש"א זצ"ל (אגרתא דחדוותא גליון י' עמ' קל"ב אות ק"י) – "שאלתי במתייחד עם אשה, אבל מחזיק פלפון ומדבר עם אשתו האם לא הוי יחוד, והשיב דהוי יחוד, כיון שיכול לנתק הפלפון ולא חשבינן דהוי אימתה עליו".

הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש אה"ע ח"ב פרק ט"ז אות כ"ו) – "המתייחד עם אשה, אבל מחזיק פלאפון, ומדבר עם אשתו, עדיין הוי יחוד, כיון שיכול לנתק את הפלאפון, ולא חשבינן דהוי אימתה עליו".

* + - 1. שמעתא עמיקתא (גליון רל"א, פר' כי תצא תשע"ה) – "העולה לדינא דלא מהני קשר טלפוני למנוע איסור יחוד".
  1. **אם מצילה מאיסור יחוד**.
     1. מחמיר.
        1. ***הגר"א נבנצל שליט"א (מציון תצא תורה ח"א אות תר"צ,*** אהל יעקב יחוד [דפו"ח] עמ' תקנ"ב אות כ"ח***) – "***שאלה: אשה שצריכה לנסוע לשדה תעופה מאוחר בלילה עם נהג מונית האם יש עצה להנצל מחשש איסור יחוד. וכגון האם זה עוזר אם היא מדברת כל הזמן עם בעלה בטלפון. תשובה: בדרך לשדה התעופה מסתמא עוברות עוד מכוניות. הדיבור עם בעלה אינו עוזר".
        2. אבני ישפה (אהל יעקב יחוד עמ' תקל"ה אות כ"ג) – "שאלה: אם מועיל לדבר בטלפון עם אשתו כאשר יש איסור יחוד. תשובה: אינו מועיל לדבר בטלפון עם אשתו כאשר יש איסור יחוד שהרי עדיין יכול לעבור עבירה גם בזמן שהוא מדבר עמה בטלפון".
        3. עולת יצחק (גן נעול פרק ט' הע' קל"ה ד"ה ותו) – "דיש לאסור ואין בזה היתר כלל".
        4. משנת יוסף (חי"ב סי' קל"ב אות א') – "ואפילו אם תדבר בטלפון עם בעלה, האם מותר לה להתייחד על סמך זה, והרי יתכן ומהיחוד יבואו לקרבות, ואין דינו כבעלה עמה כיון שאינה רואה אותו, ודילמא יצרא אלבשה ותגיע ח"ו לג"ע ואפי' רק לקרבות".
        5. היכל הוראה (***מציון תצא תורה ח"א אה"ע סוף הע' ל"ט, אהל יעקב עמ' תקצ"ד אות ח'***) – "שאין זה היתר, ואין להקל כי בעצם דיבור על הטלפון לא נחשב כשום שמירה בכלל לענין איסור יחוד, והוסיף שפעם היה מקרה שנסעו ב' נשים עם נהג מונית לשדה תעופה, ובאמצע הנסיעה אשה אחת ירדה מהנסיעה, ונשארה א' לבד עם הנהג, ואז הורה דבמקום דוחק כזה, שהיא חייבת להתקשר עם בעלה כיון שאין לה ברירה, ולהשאר איתו על קו הטלפון, משום דבמקום בדיעבד גדול כזה הוא נחשב כעין שמירה, שאולי הנהג יפחד להתחיל איתה בכה"ג. ורק במקרה מיוחד כנ"ל שלא היה שום ברירה הורה להם להקל בשעת הדחק גדול משום שאין ברירה, ואמר לי שאין לקחת מכאן שום הוראה למעשה במקרים אחרים כדי להתיר איסור יחוד".
        6. ***נתיבות אדם (***אהל יעקב יחוד [דפו"ח] עמ' תקס"ה אות ז'***) – "שלדבר בטלפון עם בעלה כשהיא נמצאת במצב של יחוד אין זה עצה בכלל, דהיינו שאין שום צד לסמוך על זה וליחשב כשמירה, אבל במקום שאין ברירה כגון דא שעיכבה שהוי באמצע הלילה ונמצאת בתוך מונית לבד עם הנהג אזי היא חייבת לדבר בטלפון, (ולא משום שזה יועיל לשמירה). ועוד הוסיף לי שהיא חייבת בתשובה על כך שעברה על איסור יחוד, וכבר שמענו דברים נוראים מדברים כאלו שנוסעים מאוחר בלילה עם נהג מונית, ירחם ה'".***
        7. גן נעול (פרק ט' סעי' נ"ג) – "אסור להתיחד עם אשה כשבעלה אינו בעיר אפילו באופן שבמשך כל זמן היחוד היא משוחחת עם בעלה בטלפון".
        8. נועם הלכה (יחוד, סי' י"א סעי' כ"ט).
        9. פרי גני (ליקוטי הלכות ח"ג אה"ע אות צ').
     2. מראי מקומות – אבא באהל (עמ' ס"ד).
        1. הגר"י בעלסקי זצ"ל (אהל יעקב יחוד עמ' תקנ"ד [דפו"ח, עמ' תקע"ה] אות כ"ד) – "האם יש היתר באשה שמתייחדת עם איש אחר, כשמדברת בטלפון כל הזמן עם בעלה וכדומה, שלא יהא איסור יחוד. והשיב: יש להתיר בזה רק כשהיא במכונית והלכה לזמן קצר, אבל בודאי אין להתיר משום טעם זה לחוד באופן שיש ממש איסור יחוד".
        2. מנחת חן (***אהל יעקב יחוד עמ' תקס"ח אות א'***) – "יש לצרף שיחת טלפון עם בעלה שיהא כעין שמירה רק בשעת הדחק, ורק בתנאי שתאמר לבעלה שלכן מדברת אתו על הטלפון כל הזמן שזהו בגלל שמירה מיחוד, דבזה יש לצדד שבכה"ג יש מירתת לעשות עבירה, כיון שאז תצטרך להפסיק השיחה עם הבעל, וזה יעורר חשד אצלו. עוד יש לצרף ...".

1. שאר ענינים.
   1. סוכה (דף כה:) – "ואמר רבי אבא בר זבדא אמר רב: חתן והשושבינין וכל בני החופה פטורין מן הסוכה כל שבעה, מאי טעמא. משום דבעו למיחדי וליכלו בסוכה, וליחדו בסוכה. אין שמחה אלא בחופה. וליכלו בסוכה, וליחדו בחופה. אין שמחה אלא במקום סעודה. וליעבדו חופה בסוכה. אביי אמר: **משום ייחוד**. ורבא אמר: משום צער חתן. מאי בינייהו. איכא בינייהו: דשכיחי אינשי דנפקי ועיילי להתם. למאן דאמר משום ייחוד - ליכא, למאן דאמר משום צער חתן איכא".
      1. רש"י (שם) – "משום ייחוד. דסתם סוכה היו עושין בגגותיהן, ואין דרך ביאה ויציאה שם לרבים תמיד מפני הטורח, ושמא ירד החתן לעשות צרכיו, ויתייחד אחר עם הכלה".
         1. פת"ת (ס"ק ו') – "עבה"ט דלרש"י אסור רק דאין לוקין ועיין בס' בר"י שכ' דקצת ראיה לדעת רש"י מסוגיא דסוכה דף כ"ה ע"ב ע"ש וכן משמע קצת בירוש' פ"ח דתרומות בחדא איתתא דסליק לגבה חד מסכן כו' ע"ש".
         2. הגריש"א זצ"ל (הערות על מסכת סוכה דף כה:) – "אביי אמר משום יחוד. ועי' ברש"י, ולכאו' צ"ב הא קיי"ל (קידושין פ"א ע"א) דבעלה בעיר לא הוה איסור יחוד ולכאו' אין לך בעלה בעיר גדול מזה שבסוגיין, והי' אפשר לומר דכוונת אביי לא הוה דיש כאן איסור יחוד אלא שלא רצו שיכנס חשד בלבו של חתן ומשו"ה חששו ליחוד ולא מן הדין, עוד נראה לומר דאיתא התם דהיכא דלבו גס בה לא מהני האי מילתא דבעלה בעיר וא"כ נראה דהכא השושבינין וכל בני החופה מיקרי לבם גס בה משו"ה חיישינן ליחוד שלהם אפילו בבעלה בעיר".
   2. **יחוד בחדשי הבחנה**.
      1. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש אה"ע ח"ב פרק י"ח אות י"ט) – "מי שנצרך חודשי הבחנה, דהיינו, שהיה סבור שהוא יהודי, ונתברר לו שהוא עכו"ם וחי עם אשתו, ושוב נתגייר, אי יכול לינשא ויעמיד שומרים שלא יהיה יחוד, אמר רבינו, שבשעת הצורך אפשר להקל בזה להינשא כנ"ל. ונשאל שוב אם ילדיהם כשהם גדולים מעט אם יכולים להיות שומרים, והשיב שאינם יכולים, כיון שרגילים בהם (עד) עתה שהם מותרים. עוד נשאל, אם אפשר להקל שא"צ הבחנה כשקיבלה וסת רגיל, דכהיום לא שכיח מעוברת שתקבל וסת רגיל, השיב שאין לסמוך ע"ז כיון שמילתא דלא שכיחא שייכא הוי בכלל גזירת הבחנה. ואין לסמוך על בדיקה המוכיחה שאינה מעוברת לומר ע"ז שא"צ הבחנה".
   3. **הרוצה לשאת אשה שיש לה בת, אם יש לחוש מדין ייחוד**.
      1. אג"מ (אה"ע ח"ד סי' ע"א ד"ה ובדבר) – "ובדבר אם רשאי ליקח אשה שיש לה בת מדין יחוד, הנה מעשים בכל יום שלוקחין בזיווג שני אשה שיש לה בת דהא ברוב הזמן אשתו עמו שלא שייך יחוד אף כשאירע לפעמים ביום כשהולכת אשתו לזמן קצר, ורק יצטרך ליזהר שלא תלך לזמן רב שאם אפשר שתבוא בכל עת ליכא איסור, ובלילה כשתצטרך לילך לאיזה בית תלך גם בתה עמה".
   4. מראי מקומות – חוט שני (נדה סי' קפ"ד סעי' ט').
      1. הגרשז"א זצ"ל (מכתב בס' ועלהו לא יבול ח"א עמ' רפ"א אות ח') – "האם מותר לבחור שגר לבד עם אמו להזמין חבר אחד לישון אתם בבית בלילה. תשובה: יש בזה מחלוקת, ונוהגים להקל וכן פסק החזו"א".

"**הלכות יחוד הם מההלכות הקשות הן בשרשי ההלכות הן בקיומם בחיי יום יום**, מכיון שלא נשתרש בלבות המון עם חומר האיסור, לכן מורים היתר לעצמם להקל. ישנם היודעים את עיקר הדינים, אך מורים היתר שבאופן זה וזה ליכא בכלל איסור ..."

נטעי גבריאל (יחוד, עמ' ל"ד)

1. במהדורה החדשה כתב (ריש עמ' י"ב) "יתר על כן כל פסקי ההלכות שבספרי 'דבר הלכה' דהיינו ה'מחבר' שנדפס בראש העמוד אשר הוא תמצית דינים העולים מפלפול הסוגיא באריכות שבהערות למטה, הוא הנוסח שניסחו רבינו הקהלות יעקב זצוק"ל בעצמו וכתבו כולו בכתי"ק בבחינת מר בר רב אשי חתים עלי'". [↑](#footnote-ref-1)