כלים פכ_ג מ_א
קטגוריות: ש_ס / נא כלים / כלים עניינים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / כלים ב_ב

**כלים פכ"ג מ"א**

א] **הכדור והאימום והקמיע והתפילין שנקרעו הנוגע בהן טמא ובמה שבתוכן טהור,** בפירש"י סנהדרין דס"ח. כתב דדעת חכמים דהכדור והאימום והקמיע וצרור המרגלית ומשקולת קטנה אינם מקבלין טומאה, דהואיל וקיבולן נעשה למלאותן מלוי בתוכו עולמית לא שמי' קיבול, ודעת ר"א דהן מקבלין טומאה דבית קיבול העשוי למלאות שמי' קיבול, אך היכא שנקרעו ונראה חלל שלהם מודו רבנן דמקבלי טומאה דהא איכא בית קיבול, עכ"ד, ועי' לעיל פי"ז מי"ז אות ח' שנתבאר בביאור ד' רש"י, דס"ל דהא דבית קיבול העשוי למלאות לא חשיב ככלי קיבול, הוא משום דאין קיבולו נראה, וכמש"כ בתורי"ד שבת דנ"ב:, וע"כ כל שנקרעו ונראה חלל שלהן חשיב כבית קיבול, וכ"ה להדיא במאירי סנהדרין שם, ז"ל, מעתה הכדור שתוכו מלא שער או מוכין "בדחק עד שלא נשאר שם בית קבול" וכו' אין מקבלין טומאה, נקרעו הכדור והאמום "ונראה חלל מתוכם מתוך שהשער או המוכין נתקבצו בעצמו" מקבלין טומאה, עכ"ל, והרי להדיא דכל הא דבית קיבול העשוי למלאות לא חשיב ככלי קיבול, הוא משום שנתמלא מקום הקבלה לגמרי ולא נשאר שם בית קיבול, וע"כ כל שנקרעו ונראה חלל מתוכם חשיב כבית קיבול.

ב] הר"ש לקמן פכ"ו מ"ב הק' ע"ד רש"י ממש"א בסוכה די"ב: דחיצין נקבות מקב"ט משום דבית קיבול העשוי למלאות שמי' בית קיבול, וכן הק' התוס' בסוכה שם, ועמש"נ בזה לעיל פי"ז מי"ז אות ז' ואילך.

עוד הק' הר"ש והתוס' שם מהא דתפילין מקבלין טומאה אף שבית קיבולן עשוי למלאות, אך למש"נ לעיל אות א' מד' רש"י והמאירי דלא חשיב כבית קיבול העשוי למלאות אלא כשנתמלא מקום הקבלה לגמרי, ניחא, דתפילין שאין הפרשיות ממלאות את כל החלל לא חשיבי כלל כבית קיבול העשוי למלאות, וכבר נת' כן לעיל פי"ז מי"ז אות י"א.

ג] הרמב"ם בפיהמ"ש פירש למתניתין בשנטמאו קודם שנקרעו, וכ"כ גם בפ"ז מכלים הט"ו, ז"ל, הכדור וכו' שנקרעו אחר שנטמאו הנוגע בהן טמא וכו', עכ"ל, ומבו' מזה דפליג ע"ד רש"י וס"ל דאף כשהן שלמין ה"ה מקבלין טומאה, וצ"ע שהרי דעת הרמב"ם בפ"ב מכלים ה"ג ושם פ"ד ה"ג דכלי קיבול העשוי למלאות אינו בית קיבול, ועמש"נ בדעתו לעיל פי"ז מי"ז אותיות א' - ו', וא"כ מ"ט כדור וכו' חשיבי ככלי קיבול.

ובמי"ט כתב לישב בזה, דאף דכלי קיבול העשוי למלאות אינו בית קיבול, מ"מ מדרבנן ה"ה מקב"ט, וכמש"כ בנובי"ק יו"ד סימן צ"ו, ומש"כ הרמב"ם בפ"ב דאינו בית קיבול, היינו דמה"ט אינו מקב"ט מדאורייתא, אך מדרבנן ה"ה מקב"ט, וע"כ כדור וכו' מקבלין טומאה מדרבנן, ועיי"ש מש"כ לישב עוד בזה ונתבארו עיקר דבריו לעיל שם אות ה', ועמש"כ בזה בכ' הגר"ח והבאנו דבריו לעיל שם אות ד', וי"ל עוד בזה לפ"ד הרדב"ז שהבאנו לעיל שם אות ג' דכל מש"כ הרמב"ם דבית קיבול העשוי למלאות אינו בית קיבול, הוא רק בבקעת של עץ שאין תורת כלי עלי', עיי"ש.

ד] בעיקר מה שפירש הרמב"ם למתניתין בשנטמאו קודם שנקרעו, כתב במי"ט לפרש, דהוא משום דאילו נגעה בהן טומאה אחר שנקרעו פשיטא דהנוגע בתוכן טהור, דודאי אחר שנקרעו אין מה שבתוכן חיבור להן, וע"כ פירש הרמב"ם דאיירי בשנטמאו בעוד שהיו שלמים ואז הי' הפנימי והחיצון שלהן כאחד, ובזה סד"א דנטמא אף מה שבתוכן ואף אחר שנקרעו יהא מה שבתוכן טמא, ואיצטריך לאשמועינן דהנוגע במה שבתוכן טהור.

ה] אמנם הר"ש פירש דהא דתנן דהנוגע במה שבתוכן טהור, היינו שאם נגע טמא במה שבתוכן אין טמא החיצון שאינו חיבור, ומבו' דמפרש למשנתינו בנגיעה אחר שנקרעו, ועי' במי"ט ובסד"ט מש"כ בזה, ועיי"ש במי"ט שנסתפק לדעת הר"ש אם נגע טמא בהן אחר שנקרעו אם מה שבתוכן טמא, דהתוך טפל לחיצון, או דכ"ה דכשנגע הטמא במה שבתוכן אין טמא החיצון, ה"נ אם נגע טמא בחיצון אין טמא מה שבתוכן, עיי"ש מש"כ בזה.

ו] הרמב"ם בפיהמ"ש כתב שאם נטמא הכלי "בכללותו" ונהי' אב הטומאה וכו', ומשמע דקודם שנקרעו אף מה שבתוכן טמא, וכ"כ בחזו"א סימן כ"ז סק"ז, ופירש הטעם, דאף אם מה שבתוכו לא חשיב אלא כמסייע, מ"מ כיון שהוא משמש בשעת מלאכה ושלא בשעת מלאכה, וגם הוא קבוע ואינו עשוי לפרקו, הוי חיבור, ואע"ג שאין מה שבתוכו מחובר אליו אלא שוכן בתוכו, מ"מ כיון שמוקף מכל צד חשיב כחיבור, אלא בנקרע אע"ג דעדיין משמש מלאכתו מ"מ כיון שאינו מחובר ועומד ליפול לא חשיב חיבור, עכ"ד, אך בכ' הגר"ח נקט דאף בשלמין ל"ה חיבור, ופירש דע"כ לא חשיב כבית קיבול העשוי למלאות, עיי"ש, וכן נקט במשנה אחרונה, וכתב דנקט נקרעו דאל"ה א"א ליגע במה שבתוכן, וכן מ' בד' המי"ט שהבאנו לעיל אות ד', אך לד' החזו"א צ"ל, דאף דבעודן שלמין הוו חיבור זל"ז ונטמא אף מה שבתוכן, מ"מ אחר שנקרעו דל"ה חיבור זל"ז, אין תורת כלי על מה שבתוכן, ופרחה טומאתן מהן.

ז] **האוכף שנקרע הנוגע במה שבתוכו טמא מפני שהתפר מחברו,** בל' הרמב"ם בפיהמ"ש משמע דהא דבכדור וכו' אין מה שבתוכו חיבור, הוא משום שאינו מחובר לו כלל, אך בתוי"ט הביא מפי' מהר"ם, דאף דכדור ואמום כמו"כ תפורים, מ"מ רגיל הוא להוציא מה שבתוכן לפעמים, ולהכי אין התפר מחברו, עכ"ד.

ובחזו"א סימן כ"ז סק"ז כתב דהא דהנוגע במה שבתוכן טהור, אע"ג דמשמש בשעת מלאכה ושלא בשעת מלאכה חשיב חיבור אף שנוטלין אותו לפעמים כמו כיסוי של קופסא, התם דרכו בהכי אבל הכא עיקר תשמישו בשלם ולא בקרוע, א"נ לפעמים נוטלין ואין מחזירין אותן אלא משימין אחרים תחתיהן, עכ"ד, אמנם אי נימא דאף דהמשמש בשעת מלאכה ושלא בשעת מלאכה מקב"ט, מ"מ ל"ה חיבור לכלי ואינו נטמא בטומאת הכלי, וכמש"נ לעיל פט"ז מ"ז אות י' בדעת הרמב"ם, וגם בדעת הר"ש נת' שם בהערה לדון דל"ה חיבור לכלי ליטמאות בטומאת הכלי, וכן נת' לעיל פי"ח מ"ג אות אות י"א ללמוד מד' מהר"ם, ניחא, דע"כ אף אם מה שבתוכן חשיב כמשמש בשעת מלאכה ושלא בשעת מלאכה, מ"מ אינו חיבור להן, ולפ"ז פשוט דגם אין מה שבתוכן מקב"ט כלל, דכל הא דהמשמש בשעת מלאכה ושלא בשעת מלאכה מקב"ט, הוא רק בפשוטי כלי עץ דכה"ג חשיבי ככלי לקב"ט, אך הכא דמה שבתוכן אינו ראוי לקב"ט, ל"מ הא דהוא משמש בשעת מלאכה ושלא בשעת מלאכה, אך אם מה שבתוכן הוא ממין הראוי לקב"ט, פשיטא דהוא מקב"ט בפנ"ע.

ח] **שם בר"ש, תניא בתוספתא וכו', מאימתי טהרתה של יד משיתיר מג' רוחות ושל ראש משיתיר מג' רוחות בין קציעה לחברתה,** הרמב"ם בפ"ז מכלים הי"ד הביא להך דינא וגריס משיתיר מג' רוחות ובין קציצה לחברתה, וכן גיר' הגר"א, וכן הגי' במי"ט בד' הר"ש, ובביאור הגר"א לתוספתא פירש, דבשל יד כל שחתך מקום חיבור התפילה להתיתורא מג' רוחות כבר ל"ה חיבור, אך בשל ראש דכל קציצה היא כלי בפנ"ע כדתנן לעיל פי"ח מ"ח, ע"כ אף שהתיר קציצה אחת מן התיתורא מג' רוחותי', מ"מ אם נשאר מחובר לשאר קציצות והשאר קציצות הן מחוברין בתיתורא, א"כ אפי' האי קציצה הנחתכת ג"כ הוי חיבור עדיין לג' קציצות הנשארות ולא נתבטלה מתורת כלי כלל, אם לא שנחתך בין קציצה לחברתה דשוב הקציצה אינה מחוברת כלל להתיתורא ולשאר קציצות דאז בטל מתורת כלי, אך בחזו"א סימן כ"ז סק"א פירש, דמשיתיר מג' רוחות אין המכוון שיחתוך הבית מן התיתורא מג' רוחות, אלא היינו שיחתוך קיר א' מהבית בג' רוחותי' דאז היא נופלת, עיי"ש.

?במש"כ החזו"א בדעת רש"י הבאנו דבריו לעיל פי"ז מי"ז דלא חשיב כעשוי למלאות אלא בשנעשה כלי א' עם המתמלא, וע"כ בתפילין לא חשיב כעשוי למלאות, ילה"ע שהרי בד' ר"א חזינן דגם בתפילין הוי זה חיבור, וצ"ל דרבנן פליגי ע"ז, ור"א לטעמי' ס"ל דאף בכה"ג חשיב ככלי קיבול, ודו"ק.?