63 מקום השוק בבהמה ובאדם
קטגוריות: ש_ס / מא חולין / חולין - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / טריפות

יום ועש"ק זכור י"ב אדר תש"ע

**א**

א] תנן בחולין דע"ו., בהמה שנחתכו רגליה מן הארכובה ולמטה כשרה מן הארכובה ולמעלה פסולה וכו', ובגמ' שם אמר רב יהודה אמר רב אמר ר"ח, למטה למטה מן הארכובה, למעלה למעלה מן הארכובה, באיזו ארכובה אמרו בארכובה הנמכרת עם הראש, עולא אמר רבי אושעיא כנגדו בגמל ניכר.

ודעת רש"י והרא"ש ודעימייהו דקי"ל כל"ק דרב דארכובה דמתניתין היא ארכובה הנמכרת עם הראש, ודעת הרי"ף והרמב"ם ודעימייהו דקי"ל כל"ב דרב וכעולא, דארכובה דמתניתין היא ארכובה שכנגדו בגמל ניכר.

ב] והרי"ד בס' המכריע סימן י"ח כתב להכריע כדעת הרי"ף, ז"ל, גם בפרק מצות חליצה תנן מן הארכובה ולמטה חליצתה כשרה, ואמרינן בגמ' שלש רגלים פרט לבעלי קבים פירוש שפטורין מן הראי', אלמא שוק לאו רגל מיקרי, והיכי תנן מן הארכובה ולמטה חליצתה כשירה דמשמע שוק כשר לחליצה ומיקרי רגל, שאני הכא דכתיב מעל רגלו, אי הכי אפילו מארכובה ולמעלה נמי מעל אמר רחמנא ולא מעל דמעל, אמר רב פפא ש"מ האי איסתוירא עד ארעא נחית דאס"ד מיפסק פסיק הוה ליה איהו מעל ושוקא מעל דמעל, פירוש איסתוירא הוא עצם הקרסול המפסיק בין שוק לרגל, מוכיח מכאן דכל עצם השוק קורא התנא מן הארכובה ולמטה ומן הארכובה ולמעלה הוא למעלה מן השוק דהיינו עצם הירך הנקרא קולית, ה"נ הכא אם נשבר עצם השוק כשירה והוא למטה מן הארכובה ואם נשבר עצם הקולית טריפה והוא מן הארכובה ולמעלה, והא מעשים בכל יום כשחותכים רגלי הגנבים מודדין למעלה מן הקרסול ד' טפחים כדי שיתרחקו ולא יחתכו במקום צומת הגידין וחותכין שם והוא חי, אלמא כל עצם השוק יקרא למטה מן הארכובה, עכ"ל, וקשיא מזה ע"ד רש"י ודעימי' דס"ל דארכובה דמתניתין היא ארכובה הנמכרת עם הראש, והשוק הוא למעלה מן הארכובה.

והנה במשה"ק הרי"ד ע"ז מהא דתנן דמן הארכובה ולמטה חליצתה כשרה, ומפרשינן בגמ' דהיינו במקום השוק, והרי דהשוק הוא למטה מן הארכובה, לכאו' י"ל בדעת רש"י, שהרי הגם דפליגי הכא אמוראי אם ארכובה דמתניתין היא ארכובה הנמכרת עם הראש או ארכובה שכנגדו בגמל ניכר, הרי מודו תרוייהו דב' מקומות אלו קרויים ארכובה, שהרי במתניתין לקמן דקל"ד: תנן איזהו הזרוע מן הפרק של ארכובה עד כף של יד, ופירש"י, ז"ל, מן פרק של ארכובה, ארכובה הנמכרת עם הראש, עכ"ל, והרי דהתם לכו"ע הא דקתני ארכובה היא ארכובה הנמכרת עם הראש, וע"כ שפיר י"ל דאף דהא דתנן הכא למטה ולמעלה מן הארכובה, קאי על הארכובה התחתונה, והשוק הוי למעלה מארכובה זו, מ"מ הא דתנן ביבמות דמן הארכובה ולמטה חליצתה פסולה, קאי על הארכובה העליונה, דהשוק הוי למטה מארכובה זו.

ובמשה"ק הרי"ד ממעשים שבכל יום שחותכים רגלי הגנבים והם חיים, כתב באבנ"ז סימן נ"ז סק"ד, לפמש"א ביבמות דק"כ:, דבחותך רגלו מן הארוכובה ולמעלה בסכין מלובנת, מודו רבנן דיכול לחיות, וע"כ כשחותכין רגלי הגנבים עפ"י המלכות ודאי המלכות עושה כל טצדקא שיכולין לעשות או שחותכין בסכין מלובנת או שאר רפואה שעושים בשעת מעשה רפואות שיהיו יכולין לחיות, עכ"ד.

אמנם הנה מלבד דהרמב"ן הרשב"א והריטב"א ביבמות שם כתבו דבחתך למעלה מן הארכובה הויא טריפה אף בשחתך בסכין מלובנת, עיי"ש, גם כבר נת' בדברינו ב? דלדעת רש"י דהא דנחתכו רגלי' הויא טריפה, הוא אף בשהיא חסרה מתחילת ברייתה, ולדעתו הוא גמ' ערוכה בנדה דכ"ד., הרי ודאי דאף בשנחתך הרגל בסכין מלובנת הויא טריפה, דלא עדיפא נחתכה הרגל בסכין מלובנת, מנולדה חתוכת רגל דליכא חתך כלל, ולפ"ז הדק"ל.[[1]](#footnote-2)

ג] ונ' בישוב ד' רש"י, דהנה מד' הרי"ד מבו' דס"ל, דהברך דאדם, הויא כנגד ארכובה שכנגדו בגמל ניכר דבהמה, ונ' דהוא משום דס"ל, דחלקי הרגל באדם הוו כחלקי הרגל דבהמה, דבבהמה העצם התחתונה שמעל הפרסות היא קרוי' רגל, והעצם האמצעית היא קרוי' שוק, והעצם העליונה היא קרוי' ירך וקולית, וה"נ הוא באדם, דכף הרגל היא קרוי' רגל, והיא כנגד העצם התחתונה דבהמה שהיא מעל הפרסות, ואך דבזה חלוק אדם מבהמה, דבהמה הולכת על פרסותי', והעצם התחתונה עומדת, ואדם הולך גם על העצם התחתונה, והעצם שמעל הקרסול היא קרוי' שוק, והיא כנגד העצם האמצעית דבהמה, והעצם העליונה היא קרוי' ירך, והיא כנגד העצם העליונה דבהמה.

וכן נ' מד' הרמב"ן והר"ן בסוגיין, דקרו לעצם התחתונה דבהמה רגל, וכ"ה בארחות חיים סימן ל"ד בשם הר"ד בן לוי ובאדם מצינו ביבמות דק"ג. דכף הרגל היא הקרוי' רגל, ונ' מזה דהעצם התחתונה דבהמה היא כנגד כף הרגל דאדם,

ואשר ע"כ ס"ל להרי"ד, דכ"ה דבבהמה מקום חיבור הרגל והשוק הוא ארכובה התחתונה, ומקום חיבור השוק והקולית הוא ארכובה העליונה, ה"נ באדם מקום חיבור כף הרגל והשוק הוא ארכובה התחתונה, ומקום חיבור השוק והירך הוא ארכובה העליונה.

ומצאתי הדברים מפורשים כן בב"ש סימן קס"ט סקל"ב, ז"ל, מן הארכובה ולמעלה, היינו מה שבין השוק לקולית, ולא מה שבין הארכובה הנמכר עם הראש והשוק, וכל השוק נקרא מעל רגלו, עכ"ל, והרי דגם באדם יש ב' ארכובות, והשוק הוא למטה מן הארכובה העליונה ולמעלה מן הארכובה התחתונה.

אמנם הנה הפמ"ג בשו"ת מגידות סימן כ"ד פירש ד' הבית שמואל, דמותר לקשור אף למעלה מן הקני"א, כל שהוא למטה מארכובה העליונה, ומשום דנקט דמקום הקני"א הוא כנגד הארכובה התחתונה, ולמעלה מזה הוי מקום הארכובה העליונה, ועיי"ש שתמה ע"ז, ועי' גם בשו"ת דברי יציב אהע"ז סימן ל"ז בזה.[[2]](#footnote-3)

ד] אמנם מד' הרבה מקמאי נ' ללמוד דס"ל, דמקום הברך באדם, הוא כנגד הארכובה התחתונה, וזה משום דס"ל דכף הרגל דאדם הויא כנגד הפרסות דבהמה, שהאדם הולך על כפות רגליו דומיא דבהמה הולכת על הפרסות, וע"כ נמצא דשאני אדם מבהמה, דבהמה יש לה ג' עצמות מעל הפרסות, ואילו אדם אין לו אלא ב' עצמות מעל כף הרגל, וע"כ מקום הברך הוי כנגד ארכובה התחתונה.

ה] ויש ללמוד כן מד' התוס' במנחות דל"ז., שכתבו דמקום הזרוע הוא למעלה מן המרפק, ודלכא כדעת הסוברים שהוא הקנה והוכיחו לזה, ז"ל, עוד ראי' מדתנן בפ' הזרוע איזהו זרוע מן הפרק של ארכובה עד הכף של יד, וכנגדו ברגל שוק האמור בשלמים מן הארכובה הפרק של הארכובה עד בוקא דאטמא עד הירך דהיינו שני עצמות בעצם האמצעי ועצם של קולית, ר"י אומר מן הפרק של הארכובה עד סובך של רגל והוא עצם האמצעי המחובר לקולית ולאותו פרק קרי סובך של רגל כך פירש שם בקונטרס, עכ"ל.

והנה הרי הא דתנן מן הפרק של ארכובה עד הכף של יד, היינו מן הארכובה הנמכרת עם הראש עד הכתף, וכמו שפירש"י בחולין, וכ"ה מבו' בהמש"ד התוס' במנחות שם, ואי נימא דג' העצמות שבאדם הם כנגד ג' עצמות דבהמה, הרי נמצא דב' העצמות שביד האדם הם כנגד ב' העצמות העליונות שביד הבהמה, וא"כ שפיר י"ל דמקום הזרוע הוא למטה מן המרפק, שהרי אף בבהמה עצם זו הויא מכלל הזרוע,[[3]](#footnote-4) ובע"כ מד' התוס' דפשיטא להו, דארכובה התחתונה דבהמה, היא כנגד המרפק דאדם, וזהו שהוכיחו ממתני' דחולין, דהזרוע הוי למעלה ממקום זה.

וכ"ה מבו' גם בהמש"ד התוס' שם שכתבו, ז"ל, ומיהו אין ראי' מזרוע דבהמה לזרוע דאדם, דהא שוק דאדם נמי ל"ה כשוק דבהמות, דתנן באהלות ב' בשוק חמשה בארכובה וא' בירך אלמא קרי שוק עצם המחובר לרגל, ויתכן לר' יהודה נמי היינו שוק דבהמה ויש צ"ל דיש מפרשים דסובך של רגל דקאמר ר' יהודה היינו פרק הסמוך לרגל דהיינו איסתוירא קבילי"א בלע"ז, וכן משמע בתוספתא דמסכת ידים דקתני שיעור שבקידוש ידים עד הפרק וברגלים עד הסובך והיינו עד הפרק דקאמר במסכת ערכין, ובירושלמי דמצות חליצה נמי מוכיח כן דקאמר גבי חליצה כיני מתני' בקשור מן הארכובה ולמטה כשירה אבל מן הארכובה ולמעלה פסולה ופריך והכתיב ורחצו בני אהרן את ידיהם ואת רגליהם ותנן עלה ביד עד הפרק וברגל עד הסובך והיכי אמר כך וכו' משמע דקרי סובך לפרק הסמוך לרגל, מ"ר, עכ"ל.

וממש"כ התוס' דלהמפרשים דסובך של רגל דקאמר ר"י היינו פרק הסמוך לרגל, הוי שוק דאדם כשוק דבהמה, מבו' להדיא דס"ל דהברך באדם הוא כנגד מקום ארכובה התחתונה, ומקום חיבור כף הרגל לשוק, הוא כנגד מקום חיבור פרסות הבהמה לעצם התחתונה, ואשר ע"כ לדעת ר' יהודה דשוק דבהמה הוא העצם התחתונה, דמש"א מארכובה התחתונה עד סובך של רגל, היינו מארכובה התחתונה ולמטה עד מקום חיבור הפרסות לרגל, שוה שוק דאדם לשוק דבהמה.

וכ"ה מבו' גם ממש"כ התוס' עפי"ד הירושלמי דסובך הוא פרק הסמוך לרגל, דה"נ בבהמה הוא מקום חיבור הפרסות לרגל, והנה הרי באדם הוי הסובך מקום חיבור כף הרגל לשוק, וזהו המקום שקורין קבילי"א, והרי דמקום חיבור הפרסות לרגל בבהמה, הוא כנגד מקום חיבור כף הרגל לשוק באדם.[[4]](#footnote-5)

ו] ויש ללמוד כן גם מד' תו"י ביומא דע"א:, ז"ל, כמו"כ מצינו בשוק של שלמים דפליגי על ר' יהודה וכו' שהיא מן הארכובה ולמעלה, אע"פ שבכל מקום בתלמוד קורא שוק מן הארכובה ולמטה, כדאמר במצות חליצה דהו"ל אסתוירא מעל ושוקא מעל דמעל, וכן שוק דריש אהלות חשיב לי' למטה מן הארכובה, עכ"ל, וכעי"ז בחי' הריטב"א שם.

ומבו' להדיא בד' התו"י והריטב"א, דמקום הברך באדם, הוא כנגד ארכובה התחתונה דבהמה, וזהו שכתבו דבכל מקום קרינן שוק מן הארכובה ולמטה, וזה דלא כשוק דשלמים שהוא מן הארכובה ולמעלה, דאם הארכובה התחתונה דאדם הוא במקום חיבור כף הרגל לשוק, הרי נמצא דשוק הוא למעלה מן הארכובה התחתונה, ודומיא דשוק דשלמים שהוא למעלה מן הארכובה התחתונה, (ואך שחלוקין הן, דבכל מקום שוק הוא רק העצם האמצעית, ובשוק דשלמים הוא ב' עצמות העליונות), ומה"ט מבו' בדבריהם דלר' יהודה א"צ לחלק בין שוק בל' תורה לשוק בל' חכמים, והיינו משום דאזלי כשיטת הי"מ שהביאו התוס' במנחות דלר' יהודה שוק דשלמים הוא למטה מן הארכובה התחתונה, וזהו כמו שוק בכל מקום שהוא למטה מן הארכובה, וז"ב בדעתם.

ז] וכ"ה מבו' מד' רבותינו האחרונים ז"ל, חדא הוא מש"כ הפמ"ג סימן ע"ה מש"ז א', והוי יודע דל' שוק הוא מארכובה, (ערש"י ויקרא ז' ל"ב ובתוי"ט פ"י דחולין מ"ד וכ"פ הר"מ הל' מעה"ק פ"ט ה"י, ושוק לפעמים נקרא ירך), נמצא כל הרגל עד ארכובה שקורין קני"א שם במקום שהולכין יחף ומגולה אפשר אין חשש וכו', עכ"ל.

והרי דפשיטא לי', דכיון דשוק דבהמה הוא למעלה מארכובה התחתונה, ה"נ שוק דאדם הוא למעלה מן הקני"א, וכבר תמהו על מה שלא הביא ד' התוס' במנחות שחילקו בין שוק דאדם לשוק דבהמה, והרי דהקני"א באדם היא כנגד מקום הארכובה התחתונה בבהמה.

ח] וכ"ה גם בתשו' הגרע"א מהדו"ת סימן כ"ח, ז"ל, ואולם באמת מצינו חילוק לשונות בענין שוק, דבש"ע (סי' נ"ה) משמע בבירור דשוק היינו למעלה ממקום קני"א כדביארנו היטב, ואלו בש"ע אה"ע (סי' קס"ט סכ"ח) וצריך שיהא הקשר על בשר השוק והרי בודאי אין קושרים למעלה מהקני"א, וכאשר אנו עושים מעשה בכל יום. ולזה באמת יותר דיש חילוק בין בהמה לאדם ומה דחשב מעכ"ת נ"י זה לדוחק, באמת כ"כ תוס' להדיא מנחות וכו', עכ"ל, והרי דפשיטא לי' דמקום הברך באדם, הוא כנגד ארכובה התחתונה דבהמה, וזהו שכתב דבסימן נ"ה מבו' דשוק הוא למעלה מארכובה זו, ואילו בדין חליצה מצינו דשוק הוא למטה מארכובה זו, וכ"ה מבו' בכל ד' הגרע"א בתשו' שם, עייש"ה, ועיי"ש בתחילת דבריו שדן לפרש למתני' דאהלות, דהשוק הוא למעלה מן הקני"א, ודימה דה"נ שוק דבהמה הוא למעלה מן הקני"א, עיי"ש.

ט] וכ"ה בחת"ס יו"ד סימן נ', ז"ל, אמת הוא בדידי הוה עובדא כד הוינא טלי' בהיותי יוצק מים ע"י רבותי הקדושים נוחי נפש זצ"ל, למדתי הלכה טריפו' ובהגיעני להלכות צוה"ג, וראיתי פי כל הנביאים מתנבאי' בסגנון א' שהצומות הן במקום חבור השוק עם הרגל, אמרתי זה א"א להיות, כ"א מקום חבור הרגל עם הפרסות, והארכובה היא הקרסולים שקורין קנע"כל בל"א, ובעוף הוא מקום חבור הרגל אל מקום האצבעות, וסדרתי לי ראיות ברורות, א' ממקום חליצה שצריך להיות נקשר על השוק ש"מ שזה נקרא שוק, ופרסה התחתונה נקרא רגל וכו', ובפסוק שוק על ירך פירש"י עפ"י תרגום הולכי רגלים רוכבי הסוסים ש"מ רגל נקרא שוק ומקום מושב נקרא ירך, א"כ מקום חבורם בארכובה נקרא חבור הירך עם השוק שקורין קני"א בלשון לע"ז ואשכנז, ואינינו חבור שוק עם הרגל, וידוע בלשון הקדש נקראו בתי שוקיים אותן קנכל"ש שלובשין על הרגלים התחתונים ואינך שלובשים על מקום המושב נקראו מכנסיים לכסות בשר ערוה, א"כ מוכח שזה הרגל נקרא שוק, מכל הלין ראיות היה נראה בפשיטות כי כאן הוא מקום צוה"ג, וילדות היתה בי והעזתי פני להציע כן לפני רבי וגער בי וכו', עד שהאיר ה' עיני בתוס' מנחות ל"ז ע"א ד"ה קיבורת שהעלו דשוק של אדם איננו שוק של בהמה ואמרתי ברוך שבחר בהם ובדבריהם וכו', עכ"ל.

ומבו' בד' החת"ס, דפשיטא לי' דמקום הברך באדם הוא כנגד מקום חיבור העצם האמצעית דבהמה לעצם התחתונה, ומקומות אלו הם קרויים קני"א, ומקום חיבור השוק לכף הרגל באדם הוא כנגד מקום חיבור הרגל לפרסות בבהמה, ומקומות אלו קרויים קנעכ"ל, וע"כ הי' סבור מתחילה דשוק דבהמה שבו צוה"ג הוא העצם התחתונה, דומיא דשוק דאדם, והא דלפי האמת אי"ז כן, הוא משום דשאני שוק דאדם משוק דבהמה.

וכ"ה מבו' גם בחת"ס אהע"ז ח"ב סימן ס"ט, ז"ל, הנה ג' אברים ברגל אדם, תחתונו נקרא פרסת הרגל ארכו מאצבעות הרגלים עד עקבו וגובהו מהקרקע עד אסתוירא שקורין קניכע"ל בל"א ורש"י קורין לו קביל"א בלע"ז, ומשם מתחיל השוק גבי אדם התחלתו מהאסתוירא קניכע"ל עד הארכובה שקורין קני"א בל"א והיינו באדם, אבל בבהמה נקרא גם זה העצם רגל והוא הארכובה הנמכרת עם הראש, אבל באדם הוה זה שוק, וד"ז לחלק בין בהמה לאדם, אם שהוא מוכרח בהרבה מקומות מ"מ מפורש בתוס' במנחות ל"ז ע"א וכו', ואמנם במקום סיום השוק בארכובה קני"א בל"א מתחיל הירך באדם ובבהמה שוק ששם דיני צוה"ג וחתיכת השוק, ובחצי זה העצם יש עוד ארכובה שאינו ניכר מבחוץ אלא בגמל וכו' ושם הוא סיום שוק של בהמה ומתחיל הירך וכו', והכלל לא נקרא באדם רגל אלא הפרסה התחתונה והעמוד נקרא שוק ומהארכובה ולמעלה נקרא ירך וכו', עכ"ל.

י] ונ' שיש ללמוד כן גם מד' רש"י, דהנה בפירש"י לקמן דקכ"ב., ז"ל, עור הפרסות ממש, ולא עור שעל עצם השוק מן הקרסולים עד הארכובה, רכובה הנמכרת עם הראש, כל עור שעל עצם השוק מרכובה התחתונה שחותכין בשעת הפשטת בהמה, עכ"ל, והרי דקרי למקום חיבור העצם התחתונה לפרסות קרסול, והנה הרי באדם קרוי מקום חיבור השוק לכף הרגל קרסול, ומדקרי רש"י הכי למקום חיבור העצם התחתונה לפרסות, נ' שדעתו דמקום חיבור השוק לכף הרגל באדם, הוא כנגד מקום חיבור העצם התחתונה לפרסות בבהמה, ולפ"ז הרי דמקום הברך באדם, הוא כנגד מקום ארכובה התחתונה בבהמה, וכדעת התוס' ותו"י ודעימייהו.

ויש להוסיף עוד בזה, דהנה מבו' בל' רש"י דהעצם התחתונה דבהמה הנמכרת עם הראש קרוי' שוק, וכ"ה מבו' גם בפירש"י חגיגה די"ג., שפירש למש"א התם ורגלי החיות כנגד כולם קרסולי החיות כנגד כולן שוקי החיות כנגד כולן רכובי החיות כנגד כולן ירכי החיות כנגד כולן, ז"ל, רגלי החיות, עובי פרסותיהן, קרסולי - אסתיורא, שקורין קביליי"א בלעז, שוק, הוא עצם הנמכר עם הרגל והב"ח הגי' "עם הראש", רכובי, הוא עצם הירך הסמוך לשוק, ירך הוא עצם הקולית התקוע במתנים, עכ"ל, והרי דהעצם הנמכר עם הראש קרוי שוק,[[5]](#footnote-6) וב' העצמות העליונות קרויות ירך, וכמו שפירש"י דרכובי הוא עצם הירך הסמוך לשוק, והיינו העצם האמצעית, וירך הוא עצם הקולית וכו' דהיינו העצם העליונה, וכ"ה גם בפירש"י לקמן דקל"ד:, ז"ל, וכנגדו ברגל שוק וכו', נמי הוי ב' עצמות מן הפרק של ארכובה עד בוקא דאטמא דהיינו "כל הירך", עכ"ל.

ופשוט דאזיל רש"י לטעמי', דמקום חיבור העצם התחתונה לפרסות בבהמה, הוא כנגד מקום חיבור השוק לכף הרגל באדם, וע"כ כ"ה דבאדם המקום שמעל כף הרגל קרוי שוק, ה"נ בבהמה המקום שמעל הפרסות קרוי שוק.[[6]](#footnote-7)

ועפי"ז זכינו לישב ד' רש"י לעיל דמ"ב: ד"ה אלא, ז"ל, ארכובה יינויי"ל מקום חיבור השוק והירך שמפרקין אותה משם בשעת הפשטה, עכ"ל, והנה מש"כ רש"י מקום חיבור השוק והירך, בפשוטו היינו כמ"ד דארכובה דמתניתין היא ארכובה העליונה, וצ"ע שהרי רש"י בסוגיין כתב דקי"ל כמ"ד דארכובה דמתניתין היא ארכובה התחתונה, ומ"ט פירש"י שם דלא כהלכתא, וביותר קשיא, דממה שסיים רש"י שמפרקין אותה משם בשעת הפשטה, מבו' דהיינו ארכובה התחתונה, וסותר רש"י ד' עצמו, וכבר עמד בזה בחי' חת"ס שם, ועיי"ש שכתב, ז"ל, אם לא נאמר דרש"י אשגירת לישנא דאדם נקט דגבי אדם נקרא רגל התחתון שוק והשני ירך וכו' ועדיין צ"ע, עכ"ל.

ולמש"נ הרי מצינו כן בד' רש"י בתרי דוכתי, דהעצם התחתונה דבהמה קרוי' שוק, והעצם האמצעית הויא מכלל הירך, ושפיר יל"פ כן בד' רש"י לעיל, דמקום חיבור השוק והירך, הוא מקום חיבור העצם האמצעית עם העצם התחתונה, וז"ב.

והנה אמנם צ"ע שהרי בכ"ד מצינו בד' רש"י דקרי שוק לעצם האמצעית דבהמה, והוא בפירש"י לעיל דנ"ז. ד"ה בצוה"ג, ובע"ז דכ"ה. ד"ה דמסמכא, וגם לגבי שוק דשלמים מצינו לקמן דקל"ד: דהוא העצם האמצעית, ולחכמים הוא גם העצם העליונה, אשר מזה הוכיחו התוס' במנחות דל"ז. דחלוק שוק דאדם משוק דבהמה, וצ"ל בדעת רש"י דפעמים שהעצם התחתונה קרוי' שוק ופעמים שעצם הירך קרוי' שוק, ובל' רש"י גופי' לקמן דקל"ד: מבו' דשוק דשלמים הוא עצם הירך, עיי"ש, וצ"ע בזה.

יא] והנה למש"נ מד' רש"י ודעימי', דס"ל דמקום הברך דאדם הוא כנגד ארכובה התחתונה דבהמה, הרי מתישב בפשיטות משה"ק הרי"ד לדעת רש"י דארכובה דמתניתין היא ארכובה התחתונה, מסוגיא דיבמות דמבו' דארכובה דמתניתין היא למעלה מן השוק, ולהנ"ל ניחא, דארכובה דאדם מודו כו"ע שהוא מקום הקני"א שהוא למעלה מן השוק, וכנ"ל, ולדעת רש"י גופי' הוא ניחא טפי, שהרי לדעתו גם בבהמה קרוי המקום שמתחת הארכובה התחתונה שוק, ודמי שוק דאדם לשוק דבהמה בזה.

יב] ונמצא עוד לפ"ז, דאף למ"ד דנחתכו רגלי' למעלה מארכובה התחתונה הויא טריפה, מ"מ דבאדם ל"ה טריפה אלא בשנחתכה הרגל למעלה מן הקני"א, שהוא כנגד מקום ארכובה התחתונה דבהמה.

ומצאנו הדברים מפורשים כן בבית מאיר אהע"ז סימן י"ז סל"ב, ז"ל, אמנם אף דביו"ד מספקינן נמי ע"פ מחלוקת רש"י ורי"ף אם ארכובה תחתונה או עליונה, היינו בבהמה מצינו בגמ' דיש לה ב' ארכובות, אבל באדם אין ספק, אלא הארכובה הוא למעלה מן השוק המקום שבין השוק לעצם הקולית כמבו' פ"ק דאהלות והוא הנקרא בלע"ז קני"א ואין לו אלא אחת, עכ"ל, ועיי"ש בסו"ד שנתחבט עפי"ז במקום צוה"ג באדם, וכן נקט בשו"ת צמח צדק האחרון אהע"ז סימן ע"ד.[[7]](#footnote-8)

ויש לסייע לזה, ממה שלא הזכירו הראשונים והפוסקים בהך דינא דאם עלתה בידם רגלו מן הארכובה ולמעלה משיאין את אשתו, דהוא תלוי בפלוגתת אמוראי מהו מקום הארכובה בבהמה, ותליא בפלוגתת הראשונים היאך קי"ל בפלוגתא זו, ומ' מזה דבאדם כו"ע מודו, וכמש"כ הבית מאיר, וכבר הוכיח כן בשו"ת דברי נחמי' אהע"ז סימן ג', עיי"ש.

ומתישב היטב לפ"ז, משה"ק הרי"ד ע"ד רש"י דארכובה דמתניתין היא ארכובה התחתונה, ממה שחותכין רגלי הגנבים וחיים, ולפי הנ"ל ניחא, דבאדם מודו כו"ע דארכובה הוא מקום הקני"א, וכל שנחתכו רגליו למטה ממקום הקני"א ל"ה טריפה, וז"ב.

**ב**

יג] וע"פ האמור נבא לדון בדינא דשוק באשה ערוה, אם הוא המקום שמתחת הקני"א או המקום שמעל הקני"א.

והנה לדעת הרי"ד ודעימי', הרי פשוט דכ"ה דשוק דבהמה הוא למטה מארכובה העליונה, ה"נ שוק דאדם הוא למטה מארכובה העליונה שהיא הקני"א, וכאשר כ"ה מבו' גם במתניתין ספ"ק דאהלות ובסוגיא דיבמות דק"ג. דשוק דאדם הוא למטה מן הקני"א, וכדלהלן.

אך לד' הנך קמאי דמקום הקני"א באדם הוא כנגד ארכובה התחתונה דבהמה, יש מקום לדון בזה, ומצינו שנחלקו בזה האחרונים, דהפמ"ג סימן ע"ה מש"ז א' נטה לומר דשוק באשה ערוה הוא למעלה מן הקני"א, דומיא דשוק דבהמה שהוא למעלה מן הקני"א, עיי"ש, וכן נקט גם בשו"ת מגידות סימן כ"ד, אך בהגה' שם סק"א הביא לדבריו בסדר חליצה סעיף י"א שנסתפק בזה, וכ"ה במ"ב שם סק"ב, אך בשו"ת חת"ס יו"ד סימן נ' ואהע"ז ב' סימן ס"ט נקט לדבר ברור דשוק דאדם הוא למטה מן הקני"א, עיי"ש, וכ"נ מסקנת הגרע"א במהדו"ת סימן כ"ח, ולדבריהם נ' ברור דגם הא דשוק באשה ערוה הוא המקום שלמטה מן הקני"א.

יד] והנה באמת מצינו במקומות רבים דשוק דאדם הוא העצם שמתחת הקני"א, וכמו שהוכיחו האחרונים, חדא הוא בהא דתנן באהלות ספ"ק, רמ"ח אברים באדם, ל' בפיסת הרגל ו' בכל אצבע, י' בקורסל, ב' בשוק, ה' בארכובה, א' בירך וכו', ומבו' בד' התוס' במנחות דל"ז. ותו"י יומא דע"א: שפירשו דשוק דמתניתין הוא העצם התחתונה המחוברת לפרסת הרגל.

והנה אמנם מד' התוי"ט באהלות שם נ' דס"ל דהשוק הוא למעלה מן הקני"א, עיי"ש בדבריו, והגרע"א במהדו"ת כ"ח דנו לפרש כן במתניתין, דקורסל הוא הקני"א והשוק הוא מעל הקני"א, עיי"ש, וגם בסד"ט שם כתב כן בדעת הרמב"ם וכמה מן הראשונים, עיי"ש, ופירשו כן במכוון ד' התוי"ט, ועי' פמ"ג בשו"ת מגידות סימן כ"ד וסימן כ"ו, ועיי"ש מש"כ להשיג ע"ד התוי"ט, אך הנה בפיהמ"ש להרמב"ם הנדמ"ח מפורש דארכובה דמתניתין היא הברך,[[8]](#footnote-9) ולפ"ז הרי נמצא דשוק דמתניתין הוא למטה מן הברך, ועי' גם בחזו"א או"ח סימן ט"ז סק"ח שהוכיח כן דשוק דמתניתין הוא למטה מן הקני"א, דאין לפרש דשוק הוא העצם שלמעלה מן הקני"א, דהרי קתני ו' בפיסת הרגל ו' בכל אצבע ואח"כ חשיב י' בקורסל, ולמה לא חשיב עצם הארוך שבין פיסת הרגל ובין הקרסול, עכ"ד.

עוד הוכיח החזו"א שם, ממש"א בכ"ד דרוב בנין הוא ב' שוקיים וירך א', ומוכח מזה דשוקיים הוא העצם התחתון שתחת הקני"א, וירק כולל כל האורך מהקני"א עד הקטלית, וע"כ הוי זה רוב בנינו, אך אם השוק והירך הם מעל הקני"א, הרי אי"ז רוב בנינו.

עוד הוכיחו הגרע"א והחת"ס שם, ממש"א ביבמות דק"ג., אהא דתנן דמן הארכובה ולמטה חליצתה כשרה, אמר ר"פ ש"מ האי איסתוירא עד ארעא נחית, דאי ס"ד מיפסק פסיק הו"ל איהו מעל ושוקא מעל דמעל, ופירש"י, האי אסתוירא, קביל"א המפסקת בין שוק לרגל, עכ"ל, והנה הא מילתא דפשיטא דהא דמן הארכובה ולמטה חליצתה כשרה, היינו למטה מן הקני"א, והרי דמקום זה הוא הנקרא שוק.[[9]](#footnote-10)

עוד הוכיח החת"ס ממה שמצינו בלה"ק נקראו בתי שוקיים אותן קנכל"ש שלובשין על הרגלים התחתונים, ואינך שלובשים על מקום המושב נקראו מכנסיים לכסות בשר ערוה, ומוכח שזה הרגל נקרא שוק.

עוד יש להוכיח כן מהא דתנן בנדה דנ"ז:, על שוקה ועל פרסותי' מבפנים טמאה מבחוץ טהורה, ופירש"י, ז"ל, מבפנים, בין שני שוקים כל גובהן מן הארץ, מבחוץ מכאן ומכאן, צדדים, אחורי השוק כל גובהן כנגד העקב ולפניו כל גובהן כנגד הרגל, עכ"ל, ונ' להדיא דהשוק הוא העצם התחתונה שמעל פרסת הרגל, וכ"נ בל' הרמב"ם פ"ט מאיסו"ב ה"ח, ויותר הדברים מפורשים כן בתוס' תוס' הרא"ש ורשב"א שם דנ"ח. במה שפירשו מהו מקום חבק, וגם מד' רש"י שם ד"ה עד מקום חבק מוכח כן, ושו"ר שכבר הוכיח כן בחת"ס אהע"ז שם.

וכ"ה מבו' גם בלשונות רש"י בכ"ד, חדא בשבת דס"ו. ד"ה אם יש לו וד"ה טמא בהא דתנן בקב הקיטע דאם יש לו בית קיבול כתיתין טמא, וכ"ה גם בדבריו ביומא דע"ח:, וחגיגה ד"ג., ויבמות דק"ב:, ומנחות דל"ג. ד"ה איסתוירא וד"ה עבידא כסיכתא, וערכין די"ט:, וכ"ה גם בל' הראשונים במקומות רבים, ואכמ"ל יותר.

טו] והנה אמנם נתבאר בדברינו דבישוב כל הני דוכתי דמבו' דשוק הוא למטה מן הקני"א, עם הא דשוק דבהמה הוא למעלה מארכובה התחתונה, לדעת הני קמאי דקני"א דאדם הוא כנגד ארכובה התחתונה דבהמה נחלקו הראשונים וג' דעות בדבר, דהתוס' במנחות שם כתבו דחלוק שוק דאדם משוק דבהמה, והתו"י והריטב"א ביומא כתבו דחלוק לשון תורה מלשון חכמים, ובדעת רש"י נת' לעיל סק"י דגם בבהמה קרוי המקום שלמטה מהארכובה התחתונה שוק.

ועפי"ז כאשר נבא לדון בדין שוק באשה ערוה, לכאו' הוא תלוי בפלוגתא זו, דלדעת התוס' במנחות דשוק דאדם בכל דוכתא הוא למטה מן הקני"א, הרי הדבר ברור דה"נ הא דשוק באשה ערוה הוא למטה מן הקני"א.[[10]](#footnote-11)

ואין לדחות דשמא יש מקומות דהמקום למעלה מן הקני"א קרוי שוק, והא דשוק באשה ערוה הוא במקום זה, שהרי מבו' בד' התוס' דפשיטא להו דא"א לומר דפעמים מקום א' קרוי שוק ופעמים מקום אחר קרוי שוק, שהרי אם מצינו למימר הכי, לא הוצרכו התוס' לחלק בין שוק דאדם לשוק דבהמה.

אך לדעת התו"י והריטב"א ביומא דהגם דבכ"ד מצינו דשוק הוא למטה מן הקני"א, היינו בלשון חכמים, אך בל' תורה הוי שוק למעלה מן הקני"א, הרי מסתברא דכיון דהא דשוק באשה ערוה ילפי' לה בברכות דכ"ד. מקרא דגלי שוק, הוי זה המקום שלמעלה מן הקני"א, שהוא הקרוי שוק בל' תורה, ושו"ר שכבר כתב כן בשו"ת צור יעקב ח"ב סימן א'.[[11]](#footnote-12)

ולדעת רש"י יש להסתפק בזה, דהאמנם בכ"ד מצינו דשוק דאדם הוא למטה מן הארכובה, אך כיון דבבהמה מצינו דפעמים דקרינן שוק להמקום שמתחת הארכובה ופעמים קרינן שוק להמקום שמעל הארכובה, הרי י"ל דה"נ הוא באדם, וע"כ יש מקום לדון דהא דשוק באשה ערוה הוא המקום שמעל הארכובה.

טז] ובחזו"א סימן ט"ז סק"ח, ז"ל, והאי שוק נראה דהוא פרק התחתון מארכובה עד כף העקב, אבל מן הארכובה ולמעלה הוא צנוע בהחלט ולא אצטריך לאשמעינן, והרי כתבו הראב"ד והרשב"א דבאיש הוא מגולה והב"ח כתב שהוא תמיד מלוכלך, וכ"ז אינו אלא בפרק התחתון אבל מן הארכובה ולמעלה הוא בכלל ירך, ואמרו מה ירך בסתר, וכבר כתבו תו' מנחות ל"ז א' ד"ה קיבורת, דשוק המוזכר באדם היינו פרק התחתון, וכל טפח מגולה אסור וכו', ובמ"ב סי' ע"ה סק"ב הקיל בפרק התחתון של הרגל עד ארכובה במקום שהולכין מגולות ולהאמור הוי בכלל פריצות ולא מהני לי' מנהגא, ובאו"ח סי' ש"ג סע"ו ויוצאין באצעדה שמניחין בזרוע וזרוע היינו פרק העליון של יד וכמש"כ תו' מנחות ל"ז א', ומשמע דבקנה היינו הפרק שמכף היד עד הזרוע אינו מקום צניעות, ובגמ' שבת ס"ג ב' אמרו בירית תחת אצעדה עומדת ואצעדה היינו בזרוע כדכתיב ש"ב א' י', ומשמע דבירית נמי בפרק עליון שבין הירך ובין הארכובה הנקרא שוק בבהמה וכו', וכן נראה דאם באנו לאסור גם פרק הקנה א"כ אף מקצתו אסור ולא נהיגי לאסור מקצתו, וכן במקום דהולכות יחפות ע"כ מגולה קצת הפרק התחתון, ומכ"ז הי' נראה דשוק המוזכר כאן היינו שוק שאצל הירך, ומש"כ הראב"ד שאינו מקום צנוע באיש, אפשר דר"ל בביתו אינו מקפיד לילך מגולה קצת מן השוק, ולפ"ז לא נתבאר בגמ' דפרק התחתון ערוה ותלוי במנהג וכמש"כ הפמ"ג, וקשה להכריע בדבר וכו', עכ"ל.[[12]](#footnote-13)

והנה במה שהוכיח החזו"א מהא דבירית תחת אצעדה עומדת, דכ"ה דאצעדה הוא בזרועה, ה"נ בירית הוא בפרק עליון שבין הירך ובין הארכובה, צ"ע, שהרי כתבו הראשונים בשבת שם דבירית עשוי' להחזיק בתי שוקיים, וכבר כתב החת"ס יו"ד סימן נ', דהדבר ברור שמה שנזכר בדברי הראשונים בתי שוקים, הוא על הרגל התחתונה, ועי' פמ"ג קכ"ח אש"א ה', וצ"ע, ומש"א דבירית כנגד אצעדה עומדת, נ' דהוא משום דאצעדה היתה עומדת בתחילת הזרוע, והוא כנגד בירית שהיתה עומדת בתחילת הירך כדי להחזיק בתי שוקים, אמנם ל' רש"י ותוס' שם דבירית עומדת בשוק, וצ"ל דאכתי חשיב כנגד מקום אצעדה, שקרובין הם זל"ז, וצ"ע בזה.

יז] ומה שהוכיח החזו"א מהא דבמקום דהולכות יחפות ע"כ מגולה קצת הפרק התחתון, הנה באמת נראה דזהו מש"כ הרא"ה הריטב"א ותוס' הרא"ש, דקמ"ל דשוק באשה ערוה, אף דזימנין דמיגלי, עיי"ש, והיינו משום דבמקום שהולכות יחיפות, פעמים נגלה מן השוק, ולפ"ז הרי אדרבה מ' מזה דהשוק הוא המקום שתחת הקני"א, דאם הוא המקום שמעל הקני"א, מ"ט כתבו הראשונים דזימנין דמיגלי, וז"ב.

ואמנם צ"ע, דמ"ט באמת הותר לנשים לילך יחיפות, אף דעי"ז פעמים שמתגלה חלק מן השוק.

ונ' לדון בזה, דהנה בברכות דס"א. ובעירובין די"ח: אמרו, דהעובר אחורי אשה בנהר אין לו חלק לעוה"ב, ופירש"י דהוא משום דמגבהת בגדי' מפני המים וזה מסתכל בה, ובפי' הרד"ק ישעי' מ"ז ב', ז"ל, והאשה אע"פ שמכסה רגליה בלכתה בדרך תגלה אותם ואם תעבור נהר תגלה אפי' השוק, וצ"ע דהיאך הותר לאשה לילך בנהר ולהגבי' בגדי', אף שהוא מקום שמצויים שם בנ"א.

ועד"ז קשיא, במש"א בב"ב דנ"ז:, בכל שותפין מעכבין זא"ז, חוץ מן הכביסה שאין דרכן של בנות ישראל להתבזות על הכביסה, ועוצם עיניו מראות ברע, א"ר חייא בר אבא זה שאין מסתכל בנשים בשעה שעומדות על הכביסה, ופירשב"ם, ז"ל, לפי שאין דרכן כו' להתבזות שצריכות לעמוד שם יחיפות לגלות שוק לעמוד בנהר, עכ"ל, וצ"ע היאך הותר לנשים לעמוד יחיפות על הכביסה ולגלות שוק, הרי שוק באשה ערוה.

יח] ונ' בזה, דהנה באו"ז סימן קל"ג כתב, ז"ל, והא דאמר שמואל שער באשה ערוה שנאמר שערך כעדר העזים, פי' מורי רבינו יהודה בר יצחק דלאו לענין ק"ש איירי וגם אין אנו נזהרין לקרות ק"ש לפני בתולות פרועות ראש, ודלא כפי' ה"ר יוסף שפי' דלענין ק"ש איירי, עכ"ל.

אמנם הנה הרא"ש פ"ג דברכות סימן ל"ז כתב, ז"ל, שער באשה ערוה בנשים שדרכן לכסות שערן, אבל בתולות שדרכן לילך פרועות מותר לקרות כנגדן, עכ"ל, וכ"ה בראבי"ה סימן ע"ו, ז"ל, וכל הדברים שהזכרנו למעלה לערוה, דווקא בדבר שאין רגילות להגלות, אבל בתולה הרגילה בגילוי שער לא חיישינן, דליכא הרהור, עכ"ל.

וצ"ע בד' הר"י מאורלייניש שהוכיח דשער אינו ערוה לענין קר"ש, מהא דאין אנו נזהרין לקרות ק"ש לפני בתולות פרועות ראש, שהרי לכאו' מהא גופא דמותרות בתולות בגילוי הראש, מוכח דכל שדרך לגלותו אינו ערוה כלל, ול"ד לשער נשואות דחשיב כערוה, וםג אי נימא די"ל דאף מקום המותר בגילוי, חשיב כערוה לגבי קר"ש, וכמו שמצינו בד' הרשב"א בשם הראב"ד שהוצרך לחדש דפני' ידי' ורגלי' לא חשיבי כערוה לענין קר"ש, מ"מ היאך מצינו ללמוד שער הנשואות משער הבתולות, הרי חזינן דנשואות אסורות לגלות שערן ובתולות מותרות לגלות שערן, וא"כ הרי ודאי י"ל דרק שער דנשואה חשיב ערוה.

יט] ונ' מזה, דהנה הא דמותרת האשה לגלות פני' וידי', נ' דאי"ז משום דאי"ז מקום המעורר הרהור כמקומות המכוסין, אלא הוא משום שלא נתחייבה האשה לכסות אלא מקום שדרך בנ"א לכסותם, אך מקום שאין דרך בנ"א לכסותו, לא הטילה התורה עלי' לכסותו, ועל האנשים מוטל ליזהר שלא להסתכל בה.

ולפ"ז נ', דזהו שדנו הראשונים אם מותר לקרות קר"ש כנגד פני' וידי' ורגלי', דהגם שאינה מוזהרת לכסותן, אך הרי היינו משום דלא נתחייבה האשה לכסות מקומות שאין דרך בנ"א לכסותן, אך שפיר י"ל דחשיבי מקומות אלו כערוה, וע"ז כתב הראב"ד, דאחר שהדרך לגלותן, תו לא חשיבי כערוה.

ועד"ז נ' גם בהא דנשואות מוזהרות בפריעת הראש ובתולות אין מוזהרות בפריעת הראש, דהוא משום דאין דרך בנ"א לכסות שערן, וע"כ אף דשער באשה ערוה אין מוזהרת בתולה לכסותן, ורק בנשואה נלמד מקרא דמוזהרת לכסות שערה, והוא או משום שהחמירה תורה בנשואה לכסות אף מקום שאין דרך גמורה לכסותו, או משום דדרך נשואות לכסות שערן, וע"כ אף הן מוזהרות על כך.

ונ' לפ"ז בדעת הר"י מאורלייניש, דס"ל דמקום שהוא ערוה לענין קר"ש, ליכא נפ"מ אם דרך לכסותו או אין דרך לכסותו, וע"כ אילו הי' שער ערוה, הי' אסור לקרות אף כנגד שער הבתולות, דאף שמצינו שחלוק דין הבתולות שאין מוזהרות לכסות שערן מדין הנשואות שמוזהרות לכסות שערן, אך הרי הא דאין הבתולות מוזהרות לכסות שערן, אי"ז משום דלא חשיב שערן כערוה, אלא הוא משום דאין דרך לכסות השער, וע"כ לגבי דין ערוה לקר"ש אין לחלק בזה.

וגם מד' ש"ר נ' כן, שלא כתבו דכ"ה דמקומות אלו מותרין בגילוי, ה"ה דלא חשיבי ערוה לענין קר"ש, אלא כתבו דכיון דרגילות לגלותן, לא חשיב כערוה לענין קר"ש, ונ' מזה דהא דמותר לגלותן אי"ז מטעם זה, אלא הוא משום דמקום שדרך לגלותו לא הטילה תורה על האשה לכסותו, ואי"ז טעם שלא יהא מקום זה כערוה לגבי קר"ש, ואך שחידשו הראשונים דמכח הא דדרך לגלותו, לי"ב הרהור, וע"כ מותר לקרות קר"ש כנגדו, ודו"ק.[[13]](#footnote-14)

ולפ"ז נ', דע"כ הגם דשוק באשה ערוה, ומוזהרת האשה לכסות שוקה, מ"מ כל שהיא עוברת בנהר או שעומדת בנהר על הכביסה, דבכה"ג דרך הוא להגבי' הבגדים ולגלות השוק, לא הוזהרה האשה על כך, ואמנם ודאי דאסורה אשה לרחוץ בנהר במקום בנ"א, אף שדרך הוא לגלות הבשר ברחיצה בנהר, אך מקום השוק (עכ"פ אי נימא דהוא למטה מן הקני"א) דאינו גורם בהכרח להרהור, הותר לגלותו היכא שכ"ה דרך בנ"א, וזהו גם הטעם דהותר לנשים לילך יחיפות הגם שעי"ז פעמים שמתגלה מקצת מן השוק, דכיון דכ"ה דרך בנ"א, לי"ב איסורא.

אך יל"ע אם מש"נ מתישב עם ד' פסקי ריא"ז בברכות שם, עיי"ש שמבו' בדבריו דמהך קרא דגלי שוקך, ילפי' להא דמוזהרת האשה שלא לגלותו ול"ד לפני' דמותרת לגלותן.

כ] ובעיקר הך מילתא דהא דשוק באשה ערוה, קאי על המקום שתחת הקני"א, הנה מלבד מה שהוכיח החזו"א כן, יש להוכיח כן גם ממה שפירש"י להא דשוק באשה ערוה, דהוא באשת איש ולהסתכל, ואם שוק הוא המקום שמעל הקני"א, מאי ס"ד דשרי להסתכל בו, הרי אפי' במקומות המגולין שבאשה אסור להסתכל, וכ"ש במקום זה שהוא מקום המרגיל טפי לערוה, ובע"כ דהוא המקום שמתחת הקני"א, וע"כ ס"ד דאין איסור להסתכל בו, וכמש"כ הב"ח סימן ע"ה דס"ד דכיון שהן תמיד מלוכלכות בטיט וצואה לא יגיע לידי הרהור.

וכן נקט החות יאיר בס' מקור חיים סימן ע"ה, עיי"ש, אך י"ל דאזיל לטעמי' דנקט דגם הפרק שבין כף היד למרפק חייב בכיסוי, וכ"ה בד' הגר"ז שם ס"א, ז"ל, אבל כנגד שוקה אסור אע"פ שהשוק אינו מקום צנוע באיש שדרכו להיות מגולה ("במקומות שהולכין בלא אנפלאות"), כיון שהוא מקום צנוע באשה ערוה היא וכו', עכ"ל, ולהדיא דשוק הוא המקום שמתכסה באנפלאות, שהוא המקום שלמטה מן הקני"א, ומה שדחה לזה בס' לש"ת סימן מ"ט אינו מובן כלל, (והרי כתב שדרכו להיות מגולה).

כא] ובס' לבושה של תורה סימן מ"ט כתב, דמד' הרד"ק בישעי' והמצודות בישעי' יש ללמוד דהא דשוק באשה הערוה קאי על הפרק שמעל הקני"א, שהרי בגמ' ברכות דכ"ד. ילפי' להא דשוק באשה ערוה מקרא דישעי' מ"ז ב' גלי שוק וכתיב בתרי' תגל ערותך, והנה בפי' הרד"ק בישעי' שם פירשה, ז"ל, והאשה אע"פ שמכסה רגלי' בלכתה בדרך תגלה אותם, ואם תעבור נהר תגלה אפי' השוק, עכ"ל, והנה מש"כ הרד"ק דמגלה רגלי' בדרך, לא קאי על כפות הרגלים, שהרי הולכת עם מנעלים לרגלי', ובע"כ דקאי על העצם שמעל לכף הרגל, וא"כ מש"כ דכשתעבור נהר תגלה אף השוק, קאי על המקום שמעל הקני"א, וכ"ה ובמצודות שם כתב, ז"ל, שוק, כן יקרא גובה הרגל ממעל, עכ"ל, והרי דמפרש לקרא דגלי שוק דקאי על גובה הרגל, ולפ"ז הרי דהא דילפי' מינה דשוק באשה ערוה, קאי על גובה הרגל, עכ"ד.

אך הנה באמת מצינו דברים מפורשים בד' הרד"ק והמצודות דשוק הוא המקום שלמטה מן הקני"א, והוא בפי' הרד"ק שופטים ט"ו ח', ז"ל, שוק על ירך וכו', ויש לפרש שוק על ירך על הנופלים בנוסם וכו', ונופלים שוק על ירך, כי הנס ונופל על פניו מתהפך שוקו על יריכו, עכ"ל, ובמצו"ד שם, ז"ל, והולכי רגלי דימה לשוק שהיא בתחתית הרגל, עכ"ל, והרי להדיא דהשוק הוא המקום שתחת הקני"א, ושו"ר בשו"ת דברי יציב אהע"ז סימן ל"ז סק"א שהביא לד' הרד"ק אלו, והביא עוד שכ"כ הרד"ק בס' השרשים שורש שוק, ובס' לש"ת הביא לד' הרד"ק בס' השרשים, וכתב דדבריו קיימי בל' חכמים, אך בל' תורה שוק הוא למעלה מן הקני"א, ואינו מובן, שהרי ד' הרד"ק שם קיימי על קרא דשוק על ירך, וכ"ה גם בפי' הרד"ק בשופטים, וכנ"ל.

ומה שהוכיח מד' הרד"ק שכתב דהאשה אע"פ שמכסה רגלי' בלכתה בדרך תגלה אותם, ואם תעבור נהר תגלה אפי' השוק, עכ"ל, נ' דלאו ראי' היא כלל, דאף שבלכתה בדרך היא הולכת עם מנעלים לרגלי', מ"מ לא הי' דרכם לילך עם אנפלאות, אלא עם בגד ארוך עד הקרקע, ובלכתה בדרך היתה מגביהה את הבגד, שלא יקרע בין הקוצים והברקנים, ומתגלה מעט מכף הרגל וגם הקרסול שהוא מכלל הרגל, וכשתעבור נהר מגלה אף השוק שהוא מעל הרגל, ולעולם קאי קרא על השוק שלמטה מן הקני"א,[[14]](#footnote-15) וכן נראה, שהרי בגמ' יבמות דק"ג. וערכין די"ט: מבו' דכף הרגל הוא הקרוי רגל בל' תורה, וע"כ מסתברא מילתא דגם מש"כ הרד"ק דבלכתה בדרך תגלה רגלי', קאי על כף הרגל, וגם מש"כ המצודות דשוק הוא גובה הרגל, נ' דכונתו לאפוקי מכף הרגל, אך לא נתכוין שהוא הפרק שלמעלה מן הקני"א, והרי בשופטים פט"ו פירש להדיא דשוק הוא בתחתית הרגל, וכנ"ל.

והנה אמנם בס' לש"ת שם הביא מפי' מהר"י קרא בישעי' שם, שפירש דגלי שוקך הוא הירך העליון, ולפ"ז אין ללמוד מהך קרא דהוי ערוה אלא על הירך, אך יתכן שלא כתב כן אלא לפרש פשוטו של מקרא, ואי"ז מתישב עם הא דילפי' מינה דשוק באשה ערוה, אשר סתימת הדברים מ' דקאי על השוק מתחת הקני"א, אשר הוא קרוי בכ"ד שוק.

כב] אמנם אכתי יש מקום לדון בכ"ז, ודן בזה בס' לש"ת סימן מ"ז אות י"א ואילך, דאף דהעיקר נראה דמש"א בגמ' דשוק באשה ערוה קאי על המקום שתחת הקני"א, מ"מ י"ל דכל שהורגלו הנשים לגלותו אינו בכלל ערוה.

ומקור לזה, הוא ממש"כ ראבי"ה סימן ע"ו, וכל הדברים שהזכרנו למעלה לערוה דווקא בדבר שאין רגילות להגלות, אבל בתולה הרגילה בגילוי שער לא חיישינן, דליכא הרהור, עכ"ל, ולפ"ז י"ל דה"נ שוק ל"ה ערוה במקום שהורגלו לגלותו.

והנה אמנם י"ל, דלא תלי בדרך מקום זה, וכל שהדין לכסותו, ל"מ מה שנפרצו הנשים לגלותו, אך הנה באגודה ברכות דין ע"ג, ז"ל, שוק באשה ערוה במקום שדרך לכסות, עכ"ל, והרי דגם שוק ל"ה ערוה אלא במקום שדרך לכסות,[[15]](#footnote-16) ולפ"ז הרי י"ל דבמקום שהורגלו הנשים לגלות שוקם, ל"ה ערוה, ותו אין מוזהרות לכסותו, ועי' בשו"ת דברי יציב סימן ל"ז שדן בזה.

אך טפי נ', דגם אי נימא כן דהא דשוק באשה ערוה לקר"ש, הוא רק כשדרך הנשים לכסותו, וכל שהורגלו שלא לכסותו מותר לקרות קר"ש כנגדו, מ"מ הא דמוזהרת האשה לכסותו הוא אף בשהורגלו הנשים שלא לכסותו, שהרי כבר נתבאר לעיל סקי"ט דמן הדין הי' דאף פני' וידי' ורגלי' שדרך לגלותן, תהא מוזהרת האשה לכסותן, ואך דמקומות אלו שדרך בנ"א לגלותן, לא הטילה תורה על האשה לכסותן, ולפ"ז מסתברא דכ"ז הוא במקום שמצ"ע אין הדרך לכסותו, אך במקום שמצ"ע הוא דרך לכסותו, אף אם נהגו הנשים שלא לכסותו, ל"מ זה מידי, ואכתי מוטל על האשה לכסותו, ומשא"כ לענין קר"ש, שנת' לעיל שם, דהא דמותר לקרות קר"ש כנגד פני' וידי' ורגלי', אי"ז משום שא"צ לכסותן, אלא הוא משום דדרך לגלותן ואינו בא לידי הרהור, הרי י"ל דה"נ הוא בשוק, דכל שדרך הנשים לגלותו, מותר לקרות קר"ש כנגדו.

ומקור לזה יש להביא, ממש"כ הערוה"ש סימן ע"ה ס"ז, ז"ל, מיהו עכ"פ לדינא נראה שמותר לנו להתפלל ולברך נגד ראשיהן המגולות, כיון שעתה רובן הולכות כך, והוה כמקומות המגולים בגופה, וכמ"ש המרדכי בשם ראבי"ה בספ"ג וז"ל כל הדברים שהזכרנו לערוה דוקא בדבר שאין רגילות להגלות אבל בתולה הרגילה בגילוי שיער לא חיישינן דליכא הרהור עכ"ל, וכיון שאצלינו גם הנשואות כן, ממילא דליכא הרהור, עכ"ל, והנה מבו' שם להדיא בדבריו דל"מ טעם זה, אלא להתיר לקרות קר"ש כנגד שערן, אך אי"ז מתיר לגלות השער, והטעם בזה הוא כמש"נ, דכל הא דמהני מה שהורגלו לגלותו, הוא רק לגבי קר"ש, דכיון דהורגלו בכך אי"ז מביא כ"כ לידי הרהור, אך מ"מ מחויבת האשה לכסותו, שאף פני' ידי' ורגלי' היתה מחויבת לכסות, אי לאו דהוו מקומות שמצ"ע אין דרך לכסותן, וע"כ לא הטילה תורה על האשה לכסותן, וה"נ הכא דכוותה,.

ועיקר הא דמצינו לחלק בין חיוב האשה לכסות עצמה לבין איסור קריאת קר"ש כנגדה, מצינו כן גם לדעת הראשונים דאף אחר מותר לקרות כנגד פחות מטפח מן הערוה, ואפ"ה הדבר פשוט שאסורה האשה לגלות אף פחות מטפח במקומות המכוסים, ועי' בס' לש"ת סימן ? שהאריך בזה, וכן מצינו לדעת הרי"ף והרמב"ם ודעימייהו דהא דשער באשה ערוה הוא רק לגבי איסור הסתכלות, אך מותר לקרות קר"ש כנגדו, וה"נ הכא דכוותה.

ולפלא על מש"כ בלש"ת בסימן מ"ז אות י"ד דאין לחלק בזה, ואם לא חשיב ערוה לענין קר"ש, כ"ש דאי"ז אסור בגילוי, עיי"ש, והוא עצמו במק"א הביא ד' הערוה"ש וכתב דודאי לא התיר לגלות השער בכה"ג, ואולי ס"ל דאיסור גילוי שער הוא איסור בפנ"ע, ואין ללמוד מזה לשאר מקומות הגוף, אך בפשוטו נ' דאי"ז כן, דליכא בשער איסור גילוי יותר מבשאר מקומות הגוף, וגם במק"א כתב דאף אם מותר לקרות קר"ש כנגד פחות מטפח, מ"מ ודאי אסורה האשה לגלותו.

1. ועיי"ש באבנ"ז סק"ג שכתב עוד, דכיון דהוי זה ודאי טריפה, ע"כ לא משגחינן בשום דבר, כמש"כ הרשב"א בתשובה דבודאי טריפה ל"מ י"ב חודש ולא משגחינן בשום דבר נגד דברי חז"ל אשר הסכימו ע"ז חכמי ישראל, עכ"ד, אך זה ניחא רק אי נימא דקי"ל בודאי דנחתכו רגלי' למעלה מן הארכובה התחתונה הויא טריפה, עיי"ש באבנ"ז. [↑](#footnote-ref-2)
2. ועיקר הך מילתא דגם באדם איכא ב' ארכובות, מבו' כן גם בד' הראב"ד בבעה"נ שער הפרישה סימן א' במהדו"ק, ז"ל, מיהו בגוף אטום אדם יכול לעמוד עליו, שאם אין לו שוקים עד הארכובה העליונה שכנגדה בגמל ניכר והוא ניכר שלם מתחלתו אין אמו טמאה לידה וכו', עכ"ל, והרי דגם באדם איכא ב' ארכובות, ול"ה טריפה אא"כ אין לו שוקים עד הארכובה העליונה.

   ואמנם בד' הראב"ד לא נתפרש מקום ב' הארכובות, וי"ל לדעתו דאדרבה הברך הוא כנגד ארכובה התחתונה, והארכובה העליונה הוי באמצע המקום שמעל הברך, ומ' כן קצת, ממש"כ שכנגדה בגמל ניכר, ואם כונתו למקום הקני"א הרי הוא ניכר היטב באדם, (אך אי"ז מוכרע, די"ל דלישנא דגמ' נקט), וכאשר כן נקט הפמ"ג בשו"ת מגידות סימן כ"ד, וכן דנו כמה מרבותינו האחרונים לפרש כן במתניתין ספ"ק דאהלות, ואכמ"ל, אך מד' הרי"ד מבו' דארכובה התחתונה היא למטה מתחת השוק וארכובה העליונה היא כנגד הברך, וכמבו' ממה שהביא מדין חליצה דרחוק לומר דס"ל דמצי לקשור גם למעלה מן הקני"א, שהרי האחרונים דחו לזה בהחלט, וממה שחותכין רגלי הגנבים, וז"ב. [↑](#footnote-ref-3)
3. ואף דבבהמה גם העצם העליונה היא מכלל הזרוע, אך שפיר י"ל דמקום הנחת תפילין הוא בעצם התחתונה של הזרוע, וביותר, שהרי כ"ה דתנן התם דזרוע הוא ב' העצמות העליונות, ה"נ תנן התם דשוק הוא ב' העצמות העליונות, ואילו בכ"ד שוק הוא רק העצם האמצעית, והרי דעיקר השוק הוא העצם האמצעית, וה"נ שפיר י"ל דעיקר הזרוע היא העצם האמצעית. [↑](#footnote-ref-4)
4. ויש ללמוד כן גם מד' סה"ת הל' תפילין סימן רי"ג, שכתב כעין ד' התוס' במנחות, ז"ל, וכן זרוע בשלה של נזיר הוא עצם של נזיר העליון כדתנן וכו' איזהו זרוע מן הפרק של ארכובה עד הכף של יד הוא של נזיר וכנגדו ברגל שוק של שלמים. פירוש כף של יד זהו עצם רחב של כתף. וברגל שוק היינו עצמות שיש מן הארכובה עד הקולית עד בוקא דאטמא, רבי יהודה אומר מן הארכובה עד סובך הרגל סובך זהו הפרק שמחובר בו העצם שראשו העליון מחובר בקולית והוא פרק שני אחר ארכובה, והעצם שמן הארכובה עד פרק אחריו הוא שוק, אבל עצם ארוך תחתון שלמטה מן הארכובה לכו"ע אינו קרוי שוק, וכנגדו בזרוע הוא העליון, כך פירש רש"י דסובך הוא פרק שני שאחר ארכובה המחובר בו העצם התחוב בקולית, אבל נראה למורי רבינו דסובך היינו פרק תחתון הסמוך לפרסת רגל סמך ליתד קביליי"א בלע"ז הנקראה אסתיירא, דאמרי' בירושלמי וכו', קשרה למטה מן הארכובה כשרה וכו', והא תנן ורחצו בני אהרן את ידיהם ואת רגליהם ותנינן ביד עד הפרק וברגל עד הסובך וכאן את אמר הכא, פי' עד הארכובה כשרה והלא הוא למעלה מן הרגל וכו', אלמא סובך דרגל הוא פרק הסמוך לארץ מדפריך אמאי למטה מן הארכובה, עכ"ל. [↑](#footnote-ref-5)
5. ולדעת ש"ר נראה, דרגלי החיות הוא העצם התחתונה, וכמש"כ הרמב"ן והר"ן בסוגיין דהעצם התחתונה קרוי' רגל, וקרסולי החיות הוא מקום חיבור העצם התחתונה לעצם האמצעית, דומיא דאדם דמקום חיבור כף הרגל לעצם השוק קרוי קרסול, ושוקי החיות הוא העצם האמצעית, ורכובי החיות הוא ארכובה שכנגדו בגמל ניכר, וירכי החיות הוא עצם הקולית. [↑](#footnote-ref-6)
6. שו"ר בתשו' הגרע"א מהדו"ת כ"ח, שכבר עמד השואל על ד' רש"י אלו דמבו' דהעצם התחתונה קרוי' שוק, ועיי"ש שכתב דרש"י לטעמי' דס"ל לפרש למתניתין דאהלות דבאדם קרוי' העצם התחתונה שוק, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-7)
7. אך כתב שם עפי"ד הרי"ד, דהצוה"ג הוא למטה, עיי"ש, וצ"ע דהרי"ד לטעמי' שנקט דמקום חיבור השוק לכף הרגל הוא מקום הארכובה התחתונה, וע"כ הוי שם מקום צוה"ג, אך אי מקום הקני"א הוא כנגד הארכובה התחתונה, הרי שפיר י"ל דצוה"ג הוי למעלה מן הקני"א. [↑](#footnote-ref-8)
8. ופירש שם דהקרסול הוא עצם העקב, עיי"ש, והביא ע"ז להא דתרגום כרעים קרסולין, וזה שלא כד' הגרע"א במהדו"ת סימן כ"ח, דלהתרגום דכרעיים הוא קרסול, ודאי דהוא מקום הקני"א, דעל שם זה נקרא כרעיים דשם כורעים, ומקום עצם התחתון שהפרסה מחובר בו בודאי אינו נקרא כרעים, עכ"ד, ועי' גם בשו"ת מגידות להפמ"ג סימן כ"ו שכתב די"ל דכרעי הוא מקום העקב, וכ"ה בחזו"א סימן ט"ז סק"ח, ועי' עוד בתוי"ט באהלות שם ובסד"ט שם, ואכמ"ל. [↑](#footnote-ref-9)
9. והפמ"ג בשו"ת מגידות סימן כ"ד, הביא לל' רש"י שם דקרי למקום זה שוק, וכתב דל"ד הוא, וצ"ע שלא הביא דכ"ה גם לישנא דגמ'. [↑](#footnote-ref-10)
10. ומש"כ בס' לבושה של תורה די"ל, דאף דבעלמא שוק הוא המקום שלמטה מן הקני"א, מ"מ הא דשוק באשה ערוה הוא המקום שמעל הקני"א, צ"ע, דא"כ היאך סתמו הראשונים ולא פירשו דמש"א הכא שוק, אין פירושו כבשאר דוכתי. [↑](#footnote-ref-11)
11. אך אין הדבר מוכרע, דכיון דבכ"ד קרי בגמ' שוק להמקום שמתחת הקני"א, הרי דכיון דאמרי' סתמא שוק באשה ערוה, מ' דקאי על המקום שמתחת הקני"א, ואף דילפי' לה מקרא דגלי שוקך ובל' תורה הרי שוק הוא המקום שמעל הקני"א, י"ל ע"ד שכתב הרשב"א בנדרים דנ"ה. בהא דפריך התם, למימרא דדגן כל דמידגן משמע, מתיב רב יוסף וכפרוץ הדבר הרבו בני ישראל ראשית דגן תירוש ויצהר וכל תבואת שדה לרוב וגו' ואי אמרת דגן כל דמידגן משמע מאי כפרוץ הדבר הרבו, והק' הרשב"א דמאי קושיא דהא ר"מ לא פליג בדגן דאורייתא דלכ"ע אינו אלא ה' המינין, ותירץ, ז"ל, וי"ל דהא קרא לא בלשון תורה קא משתעי אלא בלשון ע"ה ובלשון שהיו מביאי המעשרות מדברים, עכ"ל, וי"ל דה"נ הכא דכוותה, הך קרא האומר לבת בבל גלי שוקך, לא בלשון תורה משתעי, אלא בל' בנ"א, וצ"ע אם י"ל כן. [↑](#footnote-ref-12)
12. והנה משמעות ל' החזו"א, דדעתו נוטה כן דמש"א שוק באשה ערוה הוא שוק שאצל הירך, אך בהמש"ד כתב ז"ל, וכן שם שוק משתמש בלשון מושאל על עצם התחתון, אבל עיקרו על עצם האמצעי שבין ירך לבין ארכובה הנמכרת עם הראש, מיהו לפי סדר המשנה אין רק עצם אחד מארכובה עד הקטלית אע"ג דבבהמה יש שם ב' עצמות כדאמר חולין ע"ו א', ובבכורות מ"ה א' אמרו רוב בנין ב' שוקיים וירך אחד וע"כ שוקיים היינו התחתון וירך כולל כל האורך מהקרסול עד הקטלית ולפי' הגרע"א לא יהי' רוב הגודל, עכ"ל, והנה מש"כ בתחילה דעיקר שם שוק הוא על עצם האמצעית, הוא כמו שנטה לעיל מינה דעיקר שם שוק אמור על שוק שאצל הירך, אך מש"כ דמיהו לפי סדר המשנה וכו', לכאו' כונתו דאחר שמבו' במתניתין דליכא התם אלא עצם א', א"א לומר דעיקר שם שוק הוא על עצם האמצעית, שהרי באדם ליכא התם ב' עצמות, ולפ"ז שוב יש לנו לומר דשוק באשה ערוה הוא עצם התחתון, וצ"ע בכונתו. [↑](#footnote-ref-13)
13. וזה נ' במש"כ הפוסקים, דאף מקומות שאין חייבין בכסוי, מ"מ כל שדרך לכסותן אסורה אשה לגלותן, ואסור לקרות קר"ש כנגדן, ונ' דהוא מטעם זה, דבאמת כל מקומות הגוף עשויין לגרום הרהור, והי' לנו לאסור על האשה לגלותן, והא שאינה מוזהרת בכך, הוא משום שאין הדרך לכסותן, ולא הטילה עלי' תורה לכסותן, אך כל שהדרך לכסותן, ה"ה אסורה לגלותן, ומה"ט אסור לקרות קר"ש כנגדן, דכל הא דמותר לקרות קר"ש כנגד פני' ידי' ורגלי', הוא רק משום שהדרך לגלותן ואינו בא לידי הרהור, אך כל שהדרך לכסותן והוא בא לידי הרהור, אסור לקרות קר"ש כנגדן. [↑](#footnote-ref-14)
14. ויש להוכיח כן, דהנה בס' לש"ת סימן מ"ז וסימן מ"ח כתב, דאם שוק הוא המקום שלמעלה מן הקני"א, ודאי דאסור לגלותו אף במקום שהורגלו לגלותו ואף בלכתה בנהר וכיו"ב, ולפ"ז הרי דממש"כ הרד"ק דדרך האשה לגלות השוק בעברה בנהר, מוכח דהשוק הוא המקום שמתחת הקני"א. [↑](#footnote-ref-15)
15. אך לא ברירא לי שכונת האגודה לזה, דיל"פ שכונתו למעט תחתית השוק שדרך שמתגלה לפעמים, דל"ה ערוה, וכאשר כ"כ הבא"ח בס' עוד יוסף חי, והובא בס' לש"ת סימן ?. [↑](#footnote-ref-16)