ציונים והערות מלאכת גוזז [וסירוק שערות]
קטגוריות: שו_ע / אורח חיים / הלכות שבת - ציונים והערות

**סעיפים א ב [סי' שכח סעיף לא]**

**גמ' שבת דף צד: מתני' הנוטל – ומצערות אותו**

**במתני' חכמים** ס"ל דאין חיוב בנוטל צפרניו בידיו אלא **איסור מדרבנן**, ומבואר בגמ' דכלי חייב, ומשמע שבמתני' אין חיוב **משום שינוי**, והיינו דחשיב שלא כדרך וכלשון **רש"י** (ד"ה מח' ביד). ובביאוה"ל (ד"ה יבלת) הוכיח מגמ' בכורות (דף כה.) דאם דרך ביד חייב, ולפי"ז כת' ד**כל היכא שדרך בידו** אף בציצין שפי' רובן ומצערות אותו **אסור**.

**וכת' תוס'** (ד"ה אבל בכלי) דמתני' כ**רבי יהודה במחייב במלאכה שאצל"ג**, ופי' הדבר דלעולם גזיזה אינו צריך את הצפרנים אלא את היפוי, ולדברי תוס' לעולם להלכה פטור אף בכלי, ובידים הוי תרי דרבנן. **אולם הריטב"א** (ד"ה והא דאמרינן) **והר"ן** (מיוחסות ד"ה מחלוקת ביד) כת' דהכא אין החיוב משום קוצר דהוא עוקר דבר מגידולו, שהרי אינו צריך את הדבר וקוצר בעינן צריך לעצים, וע"כ משום גוזז, ואף שאינו צריך מ"מ דמיא לגוזז את השלח אף שכוונתו שישאר העור בלא שער כדי שיהיה ראוי לעיבוד, וכ"כ **הריב"ש** (סי' שצד ד"ה עוד אמרת) וז"ל 'אבל בנטילת שער, וצפרנים... גזיזה היתה במשכן שלא לצורך הצמר והשער רק לצורך העור כגון בעורות תחשים, וע"כ חייב כל שהוא לצורך גופו, אף על פי שאינו צריך לשער, ומלאכה הצריכה לגופה היא, ודמי לחופר גומא וצריך לגומא, חייב, אף על פי שאינו צריך לעפרה' [והיכא היה במשכן גוזז עיין בקרבן נתנאל (פ"י אות ט) וסד"ט (סימן קצח סקל"ט) ונה"ש (סק"א) ונשמ"א (כלל כא סק"ג)]. **והביאוה"ל** (ד"ה חייב) האריך לבאר שיטת הטוש"ע בזה, והוכיח כן בשיטת הרבה ראשונים דס"ל ג"כ דבגוזז כה"ג חשיב מלאכה הצריכה לגופה, אולם היכא שגוזז בשביל חציצה מודה דחשיב מלאכה שאצל"ג עיי"ש. וכן המג"א (סי' שג סקכ"ב) הביא דברי הריב"ש, אולם בסוגיין (סק"ג) כת' כתוס', ובענין צפרנים (סק"א) כת' דלמ"ד מלאכה שאצל"ג פטור הב"ע שצריך את הצפרנים, ועיין במחצה"ש שביאר מדוע לא ניחא ליה למימר דהשו"ע ס"ל כהריב"ש, אולם לעיל (סי' שכח סקכ"ה) כת' המחצה"ש דס"ל כריב"ש. ובביאור הגר"א (סק"ב) כת' דהכא הוי מלאכה שאצל"ג. והפרמ"ג (סי' שכח אש"א סקכ"ה) כת' דהשו"ע ס"ל כהריב"ש.

עיין **ברמב"ן** (דף קו. ד"ה ואין) וז"ל 'ואין אני אומר כן דמילה ודאי **מלאכה הצריכה לגופה** היא שהוא צריך שיהא אדם זה מהול, **ומה דומה לזה הנוטל צפרניו בכלי וכן שפמו (צ"ד ב') שהוא חייב משום תולדה דגוזז ואף על פי שאינו צריך לגוף הצפרנים והשיער מלאכה הצריכה לגופה נקראת,** וכן הזורה והבורר... וכבר רמזתי **לגוזז** ונוטל שערו וצפרנו בין לתקן גופו וליפות עצמו ובין לצורך השער והגיזה **כולן מלאכה הצריכה לגופה הוא מפני שהכל דבר אחד והנטילה היא המלאכה** וכו'' עכ"ל. והאמרי בינה (סימן לב ד"ה והנה בגוזז) כת' דכוונתו כהריב"ש וכ"כ הדבר אברהם (ח"א סי' כד סק"ו), אך הגהות הגרא"ז (אות ג) דייק דלאו מטעמא דהריב"ש נקט לה, אלא דהנטילה עצמה היא המלאכה וצ"ב, ועיין בקהילות יעקב (סימן מט) שביאר זאת באריכות. ועיין עוד בסד"ט (סימן קצח סקל"ט ד"ה ולא ידעתי). ועיי"ע ברמב"ן בכורות (דף יח: ד"ה ועוד איכא) שכת' דמסיר נוצות בשביל שחיטה חשיב מלאכה שאצל"ג, ומבואר שגם לרמב"ן היכי שהוי רק להסרת מניעים חשיב מלאכה שאצל"ג, אולם קצ"ע בדבריו מש"כ להוכיח ממתני', דהרי במתני' איתא חייב.

**כיצד קיי"ל במתני' להלכה:** כת' הראשונים [רמב"ם (פ"ט משבת הלכה ח) הגהות מימניות (שם אות ד) רע"ב (פ"י מ"ו ד"ה וחכמים) וטור] דקיי"ל כחכמים [וכך פשטות הרי"ף והרא"ש שלא כת' כמי הלכה, ומשמע שאזלינן בתר הכלל דהלכה כרבים, דאם הלכה כר"א הול"ל להדיא], אולם הר"ן (דף לו. מדה"ר ד"ה אבל) הביא בשם ר"ח דהלכה כר"א, ואף שיש שפסקו כחכמים מ"ד כר"א טפי עדיך דאיסור דאורייתא הוא ולחומרא עבדינן. והנה בר"ח לפנינו איתא ממש כלשונו שהובא בר"ן אולם לענין פוקסת עיי"ש. וכת' הביאוה"ל (ד"ה בין ביד) שתמה על הר"ן והוכיח דברא"ש (פ"ז סי' ו) מוכח בשיטת ר"ח דקיי"ל כחכמים וכן נמצא בלשון הר"ח, ומסיים דכנראה לא היה לפני הר"ן פי' ר"ח רק איזה קיצור שהועתק בטעות.

**דין פירשו רובן [שו"ע סי' שכח סעיף לא]:** בגמ' מבואר דצפורן שפירשה רובה וכן ציצית מותר בידו, והיינו כשפירשו כלפי מעלה ומצערות אותו. וכת' הרמב"ם (שם ה"ט) דאם לא מצערות אותו לעולם אסור, והיינו שבעינן ב' תנאים להתיר, ועיין ברש"י (ד"ה כלפי) שמשמע שכלפי מעלה כה"ג מצערות טפי, ובטור (סימן שכח) מבואר דנח' בזה רש"י והרמב"ם.

**נח' הראשונים מהו כלפי מעלה,** רש"י (ד"ה כלפי) כת' לצד הצפורן, ובתוס' (ד"ה והוא) בשם ר"ת כלפי הגוף. ועיין בתוס' מה שהוכיחו, אולם הגר"א (סי' שכח סקנ"ד) הוכיח כרש"י. ומבואר בטור שכל הדין דכלפי מעלה היינו בציצין, וכן העתיק השו"ע, וכת' הפרמ"ג (משב"ז סקכ"ג) כת' דרוב ציצין אינו יודע מה הוא, ועיין במ"ב (סקצ"ה). והנה טעם ההיתר כת' רש"י (ד"ה שפירשו רובן) משום שקרובין לינתק, והוסיף המ"ב (סקצ"ו) דכתלושין דמיא, ולפי"ז כל שהציצין עומדים לינתק מותר. וכת' התוס' רא"ש (ד"ה כלפי) הטור והשו"ע (סעיף לא) דצריך לחוש לפי' רש"י ולפי' תוס', וכת' המ"ב (סקצ"ט) דלפי"ז אפילו רובן אסור, ובפרמ"ג (שם) כת' דמצינו כה"ג שפי' רוב בב' הצדדים. ועיי"ע בשו"ת שבט הלוי (ח"ה סי' לט אות ד) שדימה שן מדולדלת לציפורן וציצין. ועיין באבני נזר (אור"ח סי' קלא אות ה) שדן אם יש בהוצאת שן איסור גוזז [ועיי"ש שכת' הרבה דינים במלאכת גוזז] ובמ"ב (סי' שכח סקי"ב) כת' דהוצאת שן אסורה מדאורייתא משום חובל, ובביאוה"ל (דם ד"ה ומצטער) דן אם יש בזה איסור חובל מדאורייתא, ומשמע א"כ שאין בזה איסור גוזז מדאורייתא.

**מח' האחרונים בשכחה ליטול הצפרנים בשבת:** נח' הראשונים האם צפרניים גדולות חוצצות לטבילה, דהמרדכי (מקואות תשלז) בשם הראבי"ה בשם הגאונים דלא חוצצות, והראב"ן (סי' שכו) ס"ל דחוצצת, ובדברי הרמ"א (יור"ד קצח סעיף כ) דייק הש"ך דחשש לראב"ן, אולם הרבה אחרונים פליגי. אולם **לכו"ע יש איסור אם יש טיט תחת הציפורן**, ו**נח' בששכחה מה תעשה**, הט"ז (שם סקכ"א) היקל רק בשמשה, ועיין בש"ך (סקכ"ה) בסד"ט [(סקל"ט) ולקמיה (סימן קצט סוסק"מ)] וחכמת אדם (כלל קיט יד), ובנקודות הכסף (א) כת' להקל ע"י גוי משום שבות דשבות במקום מצוה, משום דלראב"ן הוי חציצה, ודן שם מצד מלאכה שאצל"ג [והיינו שלכו"ע כשעושה לצורך טבילה לא חשיב לגופה] והחכם צבי (סימן פב) מאריך לאסור, ובסד"ט (שם) דוחה דבריו ומסיים ומי שמורה כהט"ז לנקל ניטב אין מזניחים אותו, אולם המג"א (הקדמה לסי' ש"מ) מסיק ע"י עכו"ם ביד ואם א"א אפילו ע"י כלי, ומצדד שלא להתיר ע"י ניקור, וכת' הסד"ט דבניקור ציפורן אחת אפשר לסמוך על הט"ז. ובמ"ב (סק"ג) מכריע כדברי המג"א, [והשמיט דברי המג"א דלא יעשה ביד דא"א ליטול יפה] ועיין בביאוה"ל (ד"ה וחייב שהאריך בזה), וטעמא משום שחשיב דרבנן משום שלא צריכה לגופה, וצ"ע האם כה"ג שציפורן אחת בלבד לא קצצה וודאי מתיפה בכך אם חשיב צריכה לגופה, והביאוה"ל והשעה"צ (סק"ג) כת' דברגלים אפשר ע"י ניקור בגוי, וטעם החילוק משום שברגלים פחות מקפידים, ומוכח במ"ב דלא חש לשיטת הראב"ן הנ"ל.

**דין סירוק שערות (סימן שג סעיף כז)**

**מתני' נזיר** (דף מב.) 'נזיר חופף ומפספס אבל לא סורק' ובגמ' דכר"ש איירי דבר שאינו מתכוין מותר, וסורק אסור 'כל הסורק להסיר נימין מדולדלות מתכוין'. ונח' הראשונים בביאור הדבר, דהמפרש (שם ד"ה להשיר) כת' דכיון דמתכוין הוה ליה **דבר שמתכוין ואסור**, וכן מבואר בתוס' (ד"ה אבל לא) ובשיטה לחכמי איוורא (ד"ה מתני). אולם רש"י בשבת (דף פא: ד"ה אבל לא) כת' דטעם האיסור משום ש**הוי פס"ר שינשרו הנימין** הנ"ל ומודה ר"ש בפס"ר, וכ"כ הרא"ש (נזיר שם ד"ה אבל) והובא בשיטמ"ק שם וכ"כ הרע"ב (פ"ו מ"ג ד"ה אבל) והאגודה (סימן יא). וצ"ע בדבריהם האם גרסו אחרת בגמ' שהרי להדיא איתא בגמ' 'מתכוין' או שפי' כן בלשון הגמ'. והנה רש"י שבת (דף נ: ד"ה אבל) כת' מטעם פס"ר, והק' הריטב"א (שם ד"ה נזיר) דבגמ' התם מבואר משום מתכוין אלמא דלאו משום פס"ר הוא, ותי' דהא דקאמר **כל הסורק ע"כ להסיר מתכיון דלא סגיא בלא"ה ואפילו אינו מתכוין הרי הוא כמתכוין גמור**. [ועיין בתוס' (דף נ: ד"ה אבל) והרשב"א (שם ד"ה והא) שהביאו לשון הגמ' בנזיר]. וביאור דבריו ע"פ היסוד שמבואר בראשונים שפס"ר טעמא דחשיב מתכוין, עיין ברש"י (סוכה דף לג: ד"ה והא מודי) וז"ל '**דכיון דאי אפשר שלא תמות כמתכוין חשיב ליה'**, וכ"כ ר"ח (שבת קלג. ד"ה מודה) והדברים ארוכים ואכ"מ, וא"כ אין הכוונה שמתכוין בפועל, אלא דחשיב כמתכוין. וכן משמע בדברי משמרות כהונה (שם ד"ה כל) שפי' כדבריהם בלשון הגמ', כלומר דמודה ר"ש בפ"ר וטעמא שמודה ר"ש בפס"ר משום כיון דהוי כמתכוין כיון דמוכרח ליעשות. והקרן אורה (ד"ה משנה נזיר) כת' דכיון שנזיר להסיר ערבובי שער זה מזה, מפני כך הוי פס"ר להסרת שער אף שאינו מתכוין לכך. ובחידושי הגרי"ז (שם אות א) הביא בשם הגר"ח דכוונת הגמ' לומר דהוי פס"ר דניחא ליה, דאל"ה פטור. ולשיטת הראשונים דהוי מתכוין מדוע נצרכו לזה והרי הוי פס"ר, כת' השפ"א (שם ד"ה בגמ' אמר) כת' דס"ל דר"ש לא מודה בפס"ר ולהכי בעי לומר שמתכוין, ועיי"ש מה שביאר בזה.

**והריב"ש** (סימן שצד) האריך בענין זה, והק' על רש"י שס"ל מטעם פס"ר מגמ' נזיר, ותי' דכל סירוק מתכוין בשביל כך, והיינו שודאי פס"ר הוא, והוכיח בגמ' נזיר דטעם פס"ר אתינן עלה, והוכיח שהוא פס"ר שישרו שתי שערות, ומוכיח שם שאם לאדם זה הוי פס"ר אסור לו אף שלאחרים אינו פס"ר, ומוכיח דהוי **פס"ר דניחא ליה** ואף לערוך אסור. והוסיף דהפוסקים כת' לאיסור, רב אחא משבחא [שדבריו מקובלים כאלו נכתבו בתלמוד] והשאילתות (אחר"מ) שאסור אפילו בליל טבילה אלא סורקת מבעו"י, וכן ספר המצוות לר"מ מקוצי וספר התרומה. והוסיף ד**אף טלטול המסרק אסור** דהוי ככלי שמלאכתו לאיסור, ורק כלי העשוי משערות חזיר שאין בו השרת שער או דלא הוי פס"ר.

**והב"י** (סימן שג ד"ה ומשמע מדבריהם) כת' דהוי פס"ר דניחא ליה, דכיון שהוא רוצה להשוות שערו שיהא חלק ויפה ואי אפשר להשוותו אלא אם כן ישיר קצת שערות **הוי פסיק רישיה דניחא ליה**, ודייק כך בראשונים, והוסיף להוכיח מכך שאסרו לצורך טבילה סירוק שערות ומסיים וזו ראיה שאין עליה תשובה. והביא דברי הריב"ש הנ"ל כדבריו. וכן הביא המג"א (סקכ"ב) דכיון שהוא רוצה בהפרדת השערות אסור אף לערוך, וביאר הגרעק"א (גיליון על המג"א) דמשו"ה חשיב פס"ר דניחא ליה, וכ"כ השעה"צ (סקע"ד).

**והשו"ע** (סעיף כז) אסור משום פס"ר ו**אף במסרק משער חזיר**, אולם המג"א (סקכ"ב) תמה עליו מדברי הריב"ש דכה"ג לאו פס"ר הוא. [ולמעשה **אין כאן מח' וצריך לדעת המציאות, אם הוי פס"ר או לא**, ומשמע במ"ב (סקפ"ז) שכל סירוק שהוא הוי פס"ר, ו**רק תיקון מעט אפשר שאינו פס"ר**, אולם **אפשר שמסרק שהשערות שלו רחוקות אחת מהשניה** אין כאן פס"ר]. והנה הב"י ושאר הפוסקים הנ"ל כולם סתמו לאיסור משום פס"ר דניחא ליה, ולא משכחת להו להתיר משום שאיסורו רק מדרבנן, משמע **שאיסורו מן התורה**, וכמו שהוכיח הריב"ש שלא חשיב מלאכה שאצל"ג, ומבואר דאף שה**נימין מדולדלין לא דמי לציפורן שפי' רובה** וציצין שפי', ואף שטעם ההיתר משום שכל העומד ליתלש, משמע שצריך שיהיה בפועל שהרוב יתלש ואמרינן שכיון שעומד ליתלש דיינינן לרוב כנתלש כולו, משא"כ נימין המדולדלין שלא פי' רובן, ורק עומדות ליפול לא אמרינן כן, וכן משמע באיסור הסתכלות במראה (סימן שב סעיף יג) שמא יסיר נימין המדולדלין, ואם נימא דאיסורו מדרבנן תמוה דהוי גזירה לגזירה וכדת' הרשב"א (דף קמט. ד"ה ואין דעת) לענין האם גזרינן כלי אטו כלי באיסור הסתכלות במראה, וכן משמע **בריבב"ן (שם ד"ה אין רואין) דכת' דיסיר השערות ויעבור על תולדה דגוזז. וכן הביא המ"ב** (סקפ"ה), וכן סתם לעיל (סימן רס סק"א) ד**איסור סירוק מדאורייתא**. אולם **האגלי טל** (גוזז יד) כת' להתיר משו"ה, עוד כת' דדמי לתולש, ורק מדרבנן אסור, ומשו"ה בטבילת מצוה מותר אם לא סירקה מער"ש אבל לכתחילה לא. ותי' שם הקו' ממראה עיי"ש.

**עוד יש לדון** באיסור זה, האם הוי מדאורייתא דהרי **לא גוזז בכלי**, שמסרק לאו כלי שעומד לגזוז בו, אולם לכאורה כיון שבגמ' איתא דכל הסורק כן, **לכאורה הוי דרך וחייב**, וכדברי הביאוה"ל (שמ ד"ה יבלת). עוד יש לדון אם חשיב מלאכה שאינה צריכה לגופה, אולם כשמסרק בשביל להתייפות ודאי לדברי הריב"ש והרמב"ן לעיל **חשיב צריכה לגופה**, אולם **נפק"מ לצורך טבילה**, והנה הביאוה"ל (שמ ד"ה וחייב) הביא דצפרנים לצורך טבילה חשיב אינה צריכה לגופה אף לריב"ש וטעמא דאין צריך את היפוי, ולפי"ז ה"ה בזה הרי לא עושה בשביל היפוי אלא בשביל חציצה, ואמנם ע"י יהודי אין להתיר אפילו לצורך מצוה וכדין צפרנים שלא מתירים ע"י יהודי, **אולם ע"י עכו"ם יש להתיר לפי"ז וצ"ע בזה**, ויעויין בספר אוצרות הטהרה (פ"ו הערה צה) בשם **גדולי המורים יש לדחות הטבילה**, ואם יש חשש מכשול יש להתיר ע"י פספוס באצבעות, ואם מסובכות השערות ולא מועיל פספוס, תדחה. וכ"כ החוט שני (עמ' שלג סעיף ג עמ' תלד סעיף ג) לדחות הטבילה. [אולם בסירוק רגיל וכגון קטן שיש לו כינים בראש ורוצה לסרקו במסרק סמיך, כה"ג הוי פס"ר דניחא ליה, ולכאורה גם הוי מלאכה הצריכה לגופה, שהרי כדי לסרק צריך לפתוח הקשרים וכה"ג הוי יפוי, אך אפשר אינו מתכוין, אולם הוי פס"ר דניחא ליה באיסור דאורייתא, אך צ"ע אם אפשר שגם כה"ג חשיב מלאכה שאצל"ג].

**כת' המ"ב** (סקפ"ז) שמתקן מעט מותר בכלי העשוי משער חזיר, אולם נהגו שיהיה הכלי מיוחד לשבת, וכוונתו דהוא **מסרק רגיל אולם מיוחד לשבת**, והביא בשעה"צ (סקע"ח) דהמאמר מרדכי הצריך יותר מכך שיהיה כלי קטן **שאינו עומד לסריקת שערות**, [וכן דייק בדבריו האג"מ (ח"ב סי' עח)]. ומשמע שסתם במ"ב דלא כמאמ"מ, והאג"מ (שם) היקל אם קשה להשיג כלי כזה.

**סירוק פאה נכרית:** עיין בשש"כ (פי"ד אות נב) שכת' נכון להימנע מסריקת פאה נכרית, ושם בעהרה (קלו) הביא כמה מקורות לזה, אגל"ט (גוזז סעיף י) באר יצחק (אור"ח סוס"י טו) מנחת שבת (סימן פ סקקי"ז) קצוה"ש (סי' קמג בדה"ש סק"ו), והנה האג"ט לא ביאר טעם האיסור, והמנחת שבת וכן הקצוה"ש אסרו מטעם פס"ר, ועוד שאולי הוי פס"ר לנתק הקשרים, ודן שם להתיר מטעם מקלקל באיסור דרבנן יעויי"ש. ועיין בקצוה"ש (סימן קמו סקכ"א עמ' מא) שדן בדברי האג"ט ונוטה שאין בזה איסור. והביא השש"כ שהגרשז"א תלה זאת באיסור שבירת מכבדות (סימן שלז). ועיין בקצוה"ש שם שאם הפאה במצב שא"א ללובשה קודם הסירוק חשיב מתקן מנא. ובספר דברי חכמים (תשובה 339) כת' דמו"ר הגרחפ"ש זצוק"ל וכן בשם האג"מ להתיר שלא הוי פס"ר.

**והנה המציאות לכאורה בזמנינו שאינו פס"ר**, וודאי לא פס"ר לנתק הקשרים, ושערה שנתנתקה אין בזה שום איסור, אך אפשר שאם לא סירקה זמן רב מאד הוי פס"ר, ואולי יש גם איזה קשר שפס"ר שכשיסרקו ינתקו השערות, אולם הוי **ספק פס"ר באיסור דרבנן שמותר** כדלעיל סי' שטז **ולהכי ודאי מותר**. ומה שהביא ממכבדות שאסר הרמ"א (שלז סעיף ב) כת' המ"ב (סקי"ד) מטעם סותר כלי ואף שמקלקל, אסור לכתחילה, ובביאוה"ל (ד"ה שלא) הביא שהברכ"י ובית מאיר מפקפקים בזה וכן המאמ"מ, ומ"מ אוסר מטעם מיחזי כעובדא דחול וכמזלזל בשבת, וכ"כ החזו"א (סי' נ סק"ה) שאינו כסותר שהרי כל צורת הכלי קיימת, אלא אסור רק מטעם זילותא. ואם הוי כדברי הביאוה"ל ודאי אין בזה איסור פס"ר באיסור זילותא דשבתא, אולם מטעם סותר אפשר ששערה שנקשרה אין סתירה לנתקה שלא חשיב קלקול אלא יפוי כדכת' שם, ואם זה קלקול הוי פס"ר דלא ניחא ליה באיסור דרבנן, אך אולי חשיב ניחא ליה כדברי הריב"ש.

ומה שהצריך שם [בשש"כ] כלי מיוחד אפשר שכל האיסור הוא כה"ג שאפשר להגיע לאיסור דאורייתא, אולם בפאה לא, ואף שהמסרק אפשר שהוא מוקצה וכדברי הריב"ש וכן פסק הגרחפ"ש (חידושי בתרא) שהוא כלי שמלאתו לאיסור, מ"מ מותר לצורך גופו ומקומו כשאין לו אחר, וה"ה הכא.