בענין אסו_מ בראש הגג - יום ד_ פרשת ויחי תשפ_ב
קטגוריות: ש_ס / לא בבא קמא / ב_ק - הרב יהודה אלבוים / ארבעה אבות

בס''ד

**בענין אסו''מ בראש הגג והזיקו בתר דנייחי**

בביאור מתני' 'ולא זה וזה שיש בהן רוח חיים כהרי האש שאין בו רוח חיים

א. מתני' דף ב' א' 'ולא זה וזה שיש בהן רוח חיים כהרי האש שאין בו רוח חיים ולא זה וזה שדרכן לילך ולהזיק כהרי הבור שאין דרכו לילך ולהזיק'.

ב. בפשטות הקולא דאין בו רוח חיים הוא דבשור גם ההילוך של המזיק הוא שלו, משא''כ באש שהרוח הוליך את המזיק, ואלמלא הרוח לא היה נזק, ואין מקור שצריך לשמור על המזיק שלו שלא יזיק אלא היכא שההזק נעשה רק ע''י המזיק שלו, לאפוקי אש שההזק נעשה גם ע''י הרוח.

ג. ולפי''ז כשגדר בעד שורו ואין השור יכול לצאת מעצמו מהחצר, אך רוח מצויה יכולה להוציאו מהחצר, א''א לחייבו אילו לא היה כתוב אש, מכיון שאין יכול להיות נזק אלמלא רוח מצויה, ולדברי יש מן הגדולים יהיה פטור בטמון.

ראיות שאין הביאור באין בו רוח חיים שהנזק נעשה ע''י כח אחר

א. מבואר בר' יונה והרשב''א בב''ב הדף כ''ו א' בסוגיית רקתא, וברא''ה דף ס' - בשטמ''ק שם - דלא התחדש באש שחייב על הרוח, אלא אין חייב על הרוח שהזיקה, ובאסו''מ חייב רק כשהרוח הסיטה את האסו''מ, והאסו''מ נופלים מכח עצמם דהאסו''מ מזיק בכובדו, ולפי''ז א''א לומר שהקולא באש הוא משום שהרוח שותף בהזק.

ב. אלא דאכתי היה מקום לומר דכיון שלא היה נזק בלא הרוח, אע''פ שהרוח רק מוליך את האש, אפילו הכי מכיון שלא היה נזק בלא הרוח אין מקור משור לחייבו.

ג. מדברי הגמ' והתוס' דף ו' א' לכא' מוכח שאין קולא במה שהנזק נעשה בצירוף כח אחר, דלא אמרה הגמ' מה לבור המתגלגל שכח אחר מעורב בו תאמר בבור שאין כח אחר מעורב בו, וכתבו תוס' דכיון שיש שם בור על הבור מיד כשמניחו ברה''ר, א''כ לא נעשה בור ע''י כח אחר, ומבואר דאע''פ שהנזק נעשה ע''י כח אחר אפילו הכי אין בזה קולא, אלא כל הקולא אינו אלא באסו''מ בראש הגג שאינו יכול להזיק במקומו.

ד. ומבואר בתוס' דהקולא בכח אחר מעורב בו אינו במה שניזוק ע''י כח אחר, אלא שכיון שאינו יכול להזיק בלא כח אחר חסר בשם מזיק דידיה, וכדאשכחן בכמה דוכתי דלא חייבה התורה אא''כ יש שם מזיק על הדבר, כפירכת מה לשור שכוונתו להזיק, והרי קרן הוא משונה, ולא ניזוקין בו יותר משום שכוונתו להזיק, וע''כ הפירכא הוא דאולי רק שור חייב משום שיש לו שם מזיק מחמת שכוונתו להזיק, וכך לכא' מבואר בדברי הרשב''א בדף נ''א א' עי' בחי' ר' ליב סי' נ''א.

ה. ובטעמא דמילתא שאין קולא במה שהנזק נעשה ע''י כח אחר, י''ל דכיון שאחר שהרוח הוליך את האש, האש מזיק, א''כ כעת המזיק שלו מזיק, ולא מיבעיא היכא שהיה יכול לשמור אח''כ דחייב מחמת שהיה לו אש שיכול להזיק בלא רוח מצויה והיה מוטל עליו למונעו מלהזיק, אלא אפי' כשלא יכל אח''כ לשמור, מכיון שידע שהמזיק שלו יהיה אח''כ במקום שתזיק, ואין זה התחדשות שתמצא שם, דהרי יהיה שם ע''י רוח מצויה, עליו מוטל היום לדאוג שמזיק שלו לא יזיק, ומה איכפת לן שיגיע למקום אחר ע''י הרוח, ולא מבעיא להך גיסא דהמחייב בנזקי ממונו הוא מה שממונו הזי - או היצירה שלו מזיקה - ושמירה הוא רק פטור, א''כ אחר שהוליכו הרוח כעת ממונו מזיק, ואין פטור שמירה שתפטרנו, וגם אינו אנוס שהרי ידע שהמזיק שלו יהיה במקום שיכול להזיק, אלא אפי' להך גיסא שהמחייב בנזקי ממונו הוא מחמת שלא שמר, מסתבר שעליו לשמור על המזיק שלו שלא יזיק במקום שיגיע ע''י כח אחר.

ו. ולפי''ז בשור שאינו יכול לצאת, אלא רוח הוציאה אותו א''צ ילפותא מאש לחייבו, מכיון שיש בשור שם מזיק, דהרי יש בכוחו כח הילוך, ואין הגדר מפקיעה ממנו שם מזיק, ורק באש שאין בכוחו לצאת חסר בשם מזיק.

ז. מבואר בתוס' דף ה' ב' דבאדם שנפל מראש הגג ברוח מצויה אין חסרון של כח אחר מעורב בו, וא''צ לימוד מאש בכדי לחייבו, וכן מבואר בתוס' בכתובות דף ל''ג ב' דדימו חיוב גלות לחיוב ד' דברים, ובנפל מראש הגג והרג חייב גלות, ואם היה צריך ילפותא מאש, ודאי לא היה חייב גלות, וצ''ע - עי' חזו''א סי' א' סק''א, וסי' ב' סק''ב, וסי' ד' סק''ד - מדוע אין חיסרון של כח אחר מעורב בו, ולהנ''ל ניחא דאין חיסרון במה שהדבר מזיק רק ע''י שכח אחר הוליך אותו, מכיון שאח''כ הדבר שלו מזיק, ורק חסר בשם מזיק כשאינו יכול להזיק בעצמו, ולכן אין חיסרון במה שהרוח הוליך אותו מראש הגג, מכיון שאחר הולכת הרוח כובד גופו מזיק, ושם מזיק ודאי לא חסר באדם.

בגדר חידוש התורה באש

א. התבאר דאלמלא שחייבה התורה באש, לא היה אפשר ללמוד אש משור, משום שבשור יש שם מזיק ובאש אין בו שם מזיק, מכיון שאין האש יכול בפני עצמה להזיק - ואפי' הדליק אש במקום שיכולה להזיק בלא רוח [עי' תוס' סנהדרין דף ע''ז א' בתי' השני דאשו משום חציו הוא רק באש שהולכת בלא רוח, כן פי' המהרש''א שם, ועי' חזו''א סי' ב'] אכתי אין האש יכולה להלך בעצמה, אלא ע''י הדבר שנשרף האש הולך -

ב. בפשטות התחדש באש שאע''פ שאינו הולך ומזיק בעצמו, יש עליו שם מזיק מכיון שהאש יכול להזיק ע''י הולכת כח אחר.

ג. יש לדון במה חלוק אש מבור, ובמה אש שונה מבור שפטור על טמון וחייב על כלים, ובפשטות החילוק הוא דאש מזיק, משא''כ בור אין הבור מזיק אלא הניזק מזיק את עצמו בבור, אך לכא' א''א לומר כן דהרי גם בור המזיק בהבלו נחשב בור, ומאי שנא כח השורף, לכח המזיק של הבל - ובלשון הראשונים בדף נ' ב' נראה שההבל מזיק, ולא העדר האויר -.

ד. וע''כ אש חלוק מבור משום שאש הולך ומזיק, וכמבואר במתני' ולא זה וזה שדרכן לילך ולהזיק כהרי הבור שאין דרכו מלילך ולהזיק, אך לכא' צ''ב הא אין האש הולך, אלא כח אחר מוליך, וגם בבור חייב לר''נ כששור אחר דוחף לבור וניזוק מההבל, וא''כ מאי שנא בין כח אחר המוליך את המזיק לניזק, או כח אחר המוליך את הניזק למזיק, ובפרט אם הולך ומזיק הוא סיבה שיהיה בו שם מזיק, מדוע שבאש יהיה יותר שם מזיק אם אין האש הולכת, אלא כח אחר מוליכנו, ובין באש ובין בבור אין אפשרות של נזק בלא כח אחר, ומה הנ''מ בין כח אחר המוליך את המזיק לניזק, או כח אחר המוליך את הניזק למזיק.

ה. ולכא' צ''ל דלא התחדש באש שאע''פ שאינו הולך ומזיק יש לו שם מזיק ע''י שכח אחר מוליכו, אלא התחדש באש שהרי הוא נחשב כהולך ומזיק, דהרוח עם האש נחשב כדבר אחר, ונחשב שהמזיק בעצמו הולך ומזיק, ולכן חלוק אש מבור וחייב על כלים ופטור על טמון, וכך לכא' מוכח בדברי התוס' בדף ה' ב' וכדלהלן.

בגדר הכרייה באסו''מ בראש הגג שהזיקו בתר דנייחי.

א. מבואר בדף ו' דהניח אסו''מ בראש הגג והזיקו בתר דנייחי חייב, ונלמד מצד השוה מאש ובור, ולכא' חייב אף כשהניח אסו''מ שאינו שלו - כמבואר בדברי התוס' דף י''ט ב' בדליל, ובדף ל' א' במצניע קוצותיו - והחיוב בבור שאינו שלו אינו אלא משום שכרה את הבור, וצ''ב היכן הכרייה בהניח אסו''מ בראש הגג, הא נעשה בור רק ברה''ר, והאסו''מ הגיע לרה''ר ע''י הרוח והכובד של האסו''מ, שאינו אלא כאש, ולר''ל דאשו משום ממונו אין נחשב כעשייה שלו.

ב. והיה מקום לומר דדי בכריית בור בגרמא - עי' ברכ''ש סי' י' סק''ב וסק''ד - אך א''כ צ''ב מהו פירכת הגמ' מה לבור שכן אין כח אחר מעורב בו, הא כרה בעצמו את הבור ברה''ר ככל הנחת אסו''מ ברה''ר, ואין לומר דהיינו דפריך דבור כרהו בידים ומנלן דמהני כרייה בגרמא, דא''כ היאך אש יוכיח, היכן מצינו באש שחייב על יצירת מזיק בגרמא, וא''כ לכא' מוכח בדברי הגמ' דכריית בור בגרמא לא מהני, וא''כ צ''ב מדוע חייב בהניח אסו''מ בראש הגג.

ג. עי' חזו''א סי' א' סק''ב ונראה בדבריו דכמו שחייב לשמור שממונו לא יהפך למזיק, ולא התמעט מאיש בור ולא שור בור אלא רק כשהשור עושה בור, ולא כשהשור נהפך לבור, כך חייב על אשו שנהפך לבור, וכיון שהיה שם אש על האסו''מ בראש הגג, שהרי יכול להזיק בהדי דאזלי, חייב לדאוג שהאש שלו לא תהפך לבור - אך אין ליישב דכיון שיש שם מזיק על האסו''מ מכח כח ההזק של אש, תו חייב אף על ההזק שיעשה באסו''מ בצורת בור, על פי דברי הגרי''ז דאין ד' אבות לגבי החיוב, וא''כ אין השם מזיק שבו דווקא בצורת הזק של אש, דלכא' השם מזיק הוא על הזק האסו''מ בצורה של בהדי דאזלי, ולא על הזק בצורה של בתר דנייחי - ושמעתי דעל פי זה ניחא מדוע רבא אמר לאתויי בור המתגלגל ולא אמר כאביי לאתויי אסו''מ בראש הגג, דחידש רבא דאע''פ שאינו אש, דהרי אינו יכול להזיק בהדי דאזלי בצורה של אש כמבואר בר' יונה והרשב''א והרא''ה דאין חייב מדין אש היכא שהרוח מזיק, ובראש הגג משכ''ל שיזיק במחמת הכובד, משא''כ בבור המתגלגל ואפילו הכי חידש רבא דחייב משום שיש על הבור שם מזיק במקומו, וחידש רבא שנחשב אותו בור, משום שאסו''מ שיכול להגיע ברו''מ, הרי זה בור כלפי כל המקומות שיכול להגיע, וזהו מהותו של בור המתגלגל, בור שזז ממקום למקום, וכל היכא שנמצא נחשב בור כלפי כל המקומות שיכול להגיע אליהם, ואינו כגלל שנחשב בור אחר משום שאין גלל יכול לזוז ברוח מצויה, ולפי''ז בהניח אסו''מ ברה''ר במקום שאינו יכול להזיק, אך יכול להתגלגל ע''י רוח מצויה, יתכן שא''א לחייבו לא מדין אסו''מ בראש הגג, ולא מדין בור המתגלגל, דכיון שאינו יכול להזיק בהדי דאזלי ואינו אש, אין זה אש שנהפך לבור, ומדין בור המתגלגל נמי אין לחייבו משום שבמקומו עדיין אין לו שם בור, ורק בור שיש לו שם בור, אין נחשב לבור אחר במקום אחר כשיכול להגיע לשם ע''י רוח מצויה, ונ''מ באופה שפשע ואפה לחם עם אבן, ונשבר כתר של אדם עי''ז, שא''א לחייבו מדין אש מכיון שהנשיכה מזיק, ולא האבן, ודמי לרקתא, אך אכתי יש לחייוב מדין בור, כמו כל הנופל לבור שהנופל הפיל את עצמו וחייב מדין בור, אי נימא דהכתר טפל לאדם ויש לזה שם של אדם ולא שם של כלי, [אלא דלכא' תלוי אם השן שנשכה נשברה או השן שתחתיה, דאם השן שנשכה נשברה הרי זה כבור, אך אם השן שתחתיה נשברה הרי זה כשור שדחף לבור שתלוי במח' ר''נ ורבנן] אך אי נימא כנ''ל מכיון שבמקום שהניח האופה את האבן לא היה זה בור, וגם לא אש, א''א לחייב לא מדין אסו''מ בראש הגג ולא מדין בור המתגלגל -.

ד. עוד שמעתי לבאר דאע''פ שהשם מזיק נוצר רק ברה''ר, א''צ דווקא ליצור מזיק בכדי שיהיה אחראי על המזיק, אלא כל שעשה שינוי בדבר, שאלמלא השינוי לא היה הדבר מזיק, נעשה אחראי על הדבר שעשה בו שינוי, ויש להעיר על זה על פי מה שהתבאר לעיל שהחיסרון בכח אחר מעורב בו אינו חיסרון במה שנעשה הזק ע''י כח אחר, אלא חיסרון בשם מזיק, וא''כ מהו הפירכא מה לבור שאין כח אחר מעורב בו, הא כשיפול לרה''ר יהיה בו שם מזיק, ובראש הגג בלאו הכי אינו עדיין מזיק, ואפילו הכי חייב משום שעשה שינוי בדבר, ואין לומר דכיון שהדבר שיצר מזיק ברוח מצויה אין חייב, דהתבאר לעיל בדברי התוס' דבבור המתגלגל לא פרכו שכן כח אחר וכו' משום שיש עליו שם מזיק במקום שהניחו, וחזינן דאין חיסרון במה שמזיק ע''י כח אחר - ויש לומר דהפירכא הוא דמי יימר דהיצירה מחייבת את היוצר, היכא שיצר דבר שאינו יכול להזיק בעצמו, אלא רק ע''י כח אחר יכול הוא להזיק, ולא משום שההזק נוצר ע''י כח אחר, אלא לא הטילה התורה אחריות אלא על היוצר דבר שמזיק בעצמו, ולא כשאינו מזיק בעצמו, ובבור המתגלגל כיון שיכול הבור להזיק בעצמו הוטל עליו האחריות, וממילא חייב גם כשכח אחר הוליכו למקום אחר -.

ה. הדברי יחזקאל סי' נ' הוכיח מדברי רש''י בדף ל' א' דיש שם מזיק על האסו''מ בראש הגג, מדכתב רש''י דכשאחד הצניע קוץ בכותל חבירו, וסתר חבירו את הכותל במזיד וידע שיש שם קוץ, פטור בעל הכותל, וע''כ משום שהיה כבר על הקוץ שם מזיק אף לפני שנפל, ואין הסותר נחשב כיוצר מזיק - ואף לחולקים י''ל דאע''פ שהיה על הקוץ שם מזיק, כל תוספת וקירוב הדבר מחייבת -.

ו. בביאור הדבר נראה דשם מזיק חל על כל דבר שברו''מ יהיה לבסוף נזק, דומיא דמש''כ התוס' בדף נ''ט ב' דהמניח גחלת במקום שיש רוח מצויה חייב, ונראה קצת בתוס' דהנחת הגחלת נחשב כיצירת מזיק אע''פ שאין כאן אלא גחלת, אפילו הכי מכיון שברו''מ יהיה נזק ע''י הגחלת, יש עליו כבר שם מזיק והמניחו יצר מזיק - משא''כ במניח גחלת במקום שאין רו''מ יכול ללבותו אין כאן יצירת מזיק, ולפי''ז המניח גחלת במקום שרו''מ אינה יכולה ללבותו, יהיה פטור אף כשאח''כ ליבה ביחד עם הרוח, מכיון שיצר מזיק בצירוף הרוח, וכל כה''ג מבואר בתוס' שם דאין חיוב באש כשיצר את האש בשותפות, והנחת הגחלת אינה יצירת מזיק כשאין ברו''מ לחוד בכדי ללבותו, ודעת האדם ללבותו אינו נחשב כרוח מצויה -.

ז. ולפי''ז ילפינן מאש דיש שם מזיק על הדבר אע''פ שאינו יכול להזיק לבדו, ורק ע''י הילוך הרוח יכול להזיק, והיינו דפריך מה לבור שכן אין כח אחר מעורב בו, ולכן יש עליו שם מזיק, משא''כ אסו''מ בראש הגג, שא''א להנזק בו אלא א''כ יפול לרה''ר, מי יימר שיש עליו שם מזיק.

ח. אלא דאכתי צ''ב כיצד נלמד מאש שיש עליו שם מזיק בראש הגג, הא אש אין מחוסר אלא הולכת האש לניזק, ואסו''מ חסר בו גם הולכת האסו''מ לרה''ר, וגם הגעת הניזק למזיק, ומנלן דאף בכה''ג יש עליו שם מזיק, וא''א להוכיח מבור שיש עליו שם מזיק כה''ג, דבבור אין חסר אלא הגעת הניזק, ולא חסר בהולכת המזיק, ואין לומר דנלמד מבמה הצד, דחזינן בבור שיש עליו שם מזיק אע''פ שחסר הגעת הניזק, ובאש יש עליו שם מזיק אע''פ שחסר בהולכת המזיק, דהרי בע''כ יש עליו שם מזיק ע''י שברו''מ יהיה נזק, דהיינו בבור ע''י הגעת הניזק, ובאש ע''י הולכת המזיק, וא''א לומר שיש צד השוה שא''צ לא הגעת הניזק ולא הולכת המזיק, דא''כ עליו שם מזיק אע''פ שלא יהיה אפשרות כלל של נזק, ולכן אין כאן צד השוה, דאין דבר שלישי שאפשר לומר עליו שהוא סיבה שיש עליו שם מזיק - דומיא דא''א דא''צ ממונו כדחזינן מאש, וא''צ יצירת מזיק כדחזינן משור, מכיון שאין דבר אחר שהוא יכול להיות הסיבה לחייב, וכיון שאין צד השוה בע''כ שחייב רק או כשהוא ממונו, או כשיצר את המזיק.

ט. ולכא' הוקשה לתוס' כן, כיצד אפשר ללמוד אסו''מ מאש ובור, הרי אש יכול להלמד מבור, ואסו''מ אין יכול להלמד מבור, וא''כ אחורי שכתוב אש כיצד נלמד אסו''מ מאש ובור, ותי' תוס' 'והא דקאמר בסמוך אש תוכיח שכן כח אחר מעורב בו וחייב ה"פ אף על גב דכח אחר מעורב בו וחשיבי ליה כאילו בעצמו עושה את הכל וחייב משום חיציו ה"נ אף על גב דכח אחר מעורב בו חשובים כאילו בעצמו עושה את הבור הזה בלא כח אחר' והיה נראה בתוס' דרק לר' יוחנן דאשו משום חציו חייב, ולכן נחשב כחפר את הבור בידים, אך צ''ע וכי ר''ל לא ס''ל דמניח אסו''מ בראש הגג חייב, הא ברייתא הוא בדף כ''ט מודים חכמים לר''מ במניח קנקנים בראש הגג ונפלו בר''ומ דחייב - ויש לדחות דר''ל יעמיד את הברייתא בהזיקו בהדי דאזלי - וכן הוא ברייתא בדף ל' א' במצניע קוצתיו ונפל הכותל דחייב - ויש לדחות דאיירי שהקוץ יכול להזיק טרם שנפל, ודמי לבור המתגלגל, ועי' מרומי שדה דיש אמוראים דלא ס''ל דחייב באסו''מ בראש הגג והזיקו בתר דנייחי - ועוד הקשה החזו''א דלר' יוחנן דאשו משום חציו א''צ ילפותא מאש, ואין אש אלא גילוי מילתא דאש הוי חציו, וא''צ צד השוה מאש.

י. וע''כ אין כוונת התוס' לאשו משום חציו, אלא כדביאר החזו''א דהאש הוי חיציו, ושמעתי לבאר דאלמלא שהיה כתוב אש, והיה אש נלמד מבור, היה אש כמו בור, וכנ''ל דאין הבדל בין רוח המוליך את המזיק לניזק, או רוח המוליך את הניזק למזיק, והיה אש פטור על כלים, וחייב על טמון, אך לאחר שכתבה התורה אש וחייבה בו בכלים, ע''כ דחלוק מבור, ונחשב כהולך ומזיק, וכנ''ל דנחשב שהולך בעצמו ומזיק, וזה כוונת התוס' דחשיב כחציו, דהיינו האש חשובה כחץ שהולכת מעצמה, ולכן אפשר ללמוד אסו''מ מאש, דכיון שמצינו באש שנחשב כהולך מעצמו ע''י הרוח, א''כ אף האסו''מ בראש הגג נחשב כהולך מעצמו, ולכן אין בו חיסרון בשם מזיק ע''י שכח אחר מעורב בו, וכמו שהניח אסו''מ בראש הגג באופן שיכול האסו''מ ליפול מעצמו, כגון שהונח על גג משופע, לא היה בו פירכת כח אחר מעורב בו, כן נלמד מאש שנחשב כהולך מעצמו, ולכן לא חסר בו בשם מזיק כשהוא בראש הגג, ולפי''ז מש''כ התוס' 'ה"נ אף על גב דכח אחר מעורב בו חשובים כאילו בעצמו עושה את הבור הזה בלא כח אחר' אין הכוונה כאילו האדם בעצמו עושה את הבור, אלא הכוונה שהאסו''מ בעצמו עושה את הבור, וכן מדוייק קצת לשון התוס' שכתבו בלשון רבים 'חשובים', ולכא' ע''כ צ''ל לפרש לדברי החזו''א מש''כ התוס' 'וחשיבי ליה כאילו בעצמו עושה את הכל' הכוונה שהאש עושה הכל, ולפי''ז צריך לכא' לגרוס כאילו בעצמה, וצ''ע.

יא. לפי''ז אע''פ שבמתני' הקולא במה שאין רוח חיים הוא שאין לו שם מזיק כשאינו יכול להזיק בעצמו בלא סיוע של הילוך של כח אחר, באסו''מ בראש הגג אין נלמד מאש רק שנקרא מזיק אע''פ שאינו יכול להזיק אלא ע''י כח אחר, אלא נלמד דנחשב הולך ומזיק, וכאילו הולך מעצמו, וכיון שנחשב שנופל מעצמו מראש הגג נחשב מזיק אע''פ דגרע מאש וכנ''ל, אלא מסברא אם נופל מעצמו אין חיסרון בשם מזיק.

יב. יעויין בדברי הגר''ח בהלכ' שכנים שכתב שר' יוחנן אין הרוח חציו, אלא רק האש הוא חציו, ואפילו הכי חייב, משום דלא איכפת לן במה שהרוח הוליך את החץ, דומיא דזורק חץ והרוח הסיטה את החץ למקום אחר דיש לחייבו, משום שאחרי שהחץ הוסט, כוחו מזיק, וכיון שהסטת החץ אינו התחדשות אלא רק רוח מצויה, אין סיבה שלא לחייבו על מה שאח''כ כוחו מזיק, ולא דמי לזרק חץ ותריס בידו וכו' שאין טמון במעשיו נזק, ולכא' יש להוכיח כן מדברי הגמ' בסנהדרין דף ע''ז ב' דבזרק צרור למעלה ונפל לתחת פטור, ובנפל לצדדים חייב משום דכח כחוש הוא, ופירש הרמ''ה דהזיק כשהלך כלפי מעלה לצדדים, ומבואר דאע''פ שההטייה לצד אינו כוחו, חייב על מה שכוחו מזיק אחרי שכוחו נטתה לכיון אחר, וא''כ לדברי הגר''ח א''א לומר שהרוח נחשב כוחו, ומאידך דברי הגר''ח לא יועילו לר''ל דאשו משום ממונו להחשיבו כמזיק אע''פ שהולך ע''י כח אחר, וכל סברתו אינה אלא לר' יוחנן דאשו הוי חציו, הרי זה חציו אע''פ שחציו הגיע למקום אחר ע''י הרוח, והסברא הנ''ל דהמזיק הולך מעצמו ע''י הרוח אינה סברא אלא לר''ל, אך א''א לחייב על מעשה הרוח משום חציו מטעם זה, וא''כ אם כוונת התוס' שהאש הוא חץ, אף כשהולך ע''י הרוח, אין זה שייך אלא לר''ל ולא לר' יוחנן.