מראי מקומות חזקות אלול תשעה בעזרת השם יתברך
קטגוריות: כללי / מ_מ בענייני מוחזק וחזקות - הרב אלימלך וינברג / fwd (1)

בעזרת השם יתברך

**קונטרסמראי מקומותבעניני חזקהכולל הסוגיותספק טריפות- חזקה דאתי מכח רובאמאת הרב אלימלך וינברג הי"ו להערות יש לפנות לפלאפון: [PHONE_REMOVED]
נערך בעזהשי"ת עבור בית המדרש לתורה 'שם משמעון' גור רמת גןנתייסד ע"י מורינו הגאון החסיד הרב אברהם אטלס זצ"ל אב"ד חיפהבנשיאות בנו ראש ישיבות דרכי נועם ועמק הלכה הגאון הרב שלמה שליט"א**

בעזרת השם יתברך

**פרק א': ספק טריפות**

**שי' רבינו יונה הרשב"א והר"ן ועוד ראשונים ההולכים בשיטתם**

**הצעת דברי הראשונים דס"ל דספק טריפות לחומרא ודברי הרשב"א בדין זה**

**הרשב"א בחולין דף י: בד"ה ולענין כל ספק בשחיטה** כתב **בשם רבינו [רבינו יונה]** לגבי ספק טריפות בנשמט גף העוף ואין ידוע אם מחיים או לאחר שחיטה דאזלי' לחומרא דספיקא דאורייתא לחומרא, והביא ג' הוכחות לזה, א. מהא דתניא **בחולין דף י.א.** לגבי שמוטת הגרגרת שספק אי נשמטה לפני שחיטה או אחר שחיטה דהוא אסור, ומזה למד דה"ה לשאר טרפות, ב. מהא דאיתא **בחולין דף נ"א.** מבהמה דהוה משגרא כרעא בתרייתא והוא ספק אם מחמת שנפסק לה חוט השדרה או מחמת דנקטיה שגרונא, דקאמר רבינא דהוא אסור, ומסקינן התם דשרי משום דשגרונא שכיח וחוט השדרה לא שכיח, אלמא אי תרווייהו שכיחי או תרווייהו לא שכיחי אסור, ג. מהא דאי' **בחולין דמ"ג.ב. ודנ"ג.ב.** דחוששין לספק דרוסה [בנכנס ארי ואין ידוע אם דרס כדאי' **בחולין נ"ג.א.**], וכ' הרשב"א דהא דמבואר **בחולין נ"ג.א.** דבספק כלבא ספק שונרא תלינן לקולא בכלבא היינו משום דשונרא לא שכיח דדריס, אבל בספק השקול מחמרינן וזהו הדין דחוששין ל'ספק דרוסה' היינו ספק השקול, וכ' הרשב"א דהא דמבואר **בחולין י.א.** בבא זאב ונטל בני מעיים והחזירן נקובין דלא אמרינן במקום נקב ניקב, וכן בהא דאיתא **בחולין מ"ט.א.** באינקבא לה ריאה ומשמשא שם ידא דטבחא דתלינן במשמוש ומכשרינן, היינו משום דאיכא למיתלי בזאב ובמשמוש ידא, אבל היכא דליכא מידי למיתלי ביה לא מכשרינן מספק.

\*\*\*\*\*

וככל דברים הללו כ' גם **הר"ן על הרי"ף דף ג.א. מדפי הרי"ף בד"ה תניא בגמ' שחט את הוושט בשם רבינו יונה,** ועי' עוד **בר"ן על הרי"ף חולין דע"ז.א. [דף כ"ו: בשם בה"ג]** לגבי נשבר העצם ויצא לחוץ ואין ידוע אם מחיים או לאחר שחיטה דאסורה מספק\ ולא דמי להא דנטל זאב בני מעיים והחזירן נקובין דתלינן להקל, דהתם דוקא דאיכא למיתלי בזאב או במשמוש ידא דטבחא אבל כשאין במה לתלות אסורה מספק עיי"ש.

**\*\*\*\*\***

**ובש"ך יו"ד סימן נ' סק"ג** הביא ד' **הסמ"ק ס"ס ר"מ דצ"ג: והאיסור והיתר כלל ג' סימן ה' בשם בה"ג וסמ"ק** שכ' לענין כל ספק טריפות בכמה אופנים דאזלי' לחומרא, ולא דמי לההיא דבא זאב וכו' דשא"ה דאיכא למיתלי בזאב עיי"ש, וכ"כ **בשו"ת מהרי"ק שורש ל"ה בשם בה"ג והסמ"ק** עיי"ש.

\*\*\*\*\*

**והרשב"א בתורת הבית הארוך בית שני שער שלישי דף ל"ה.א.ב.** כ' לענין נמצא סירכא בריאה ואין ידוע אם מחמת נקב או מחמת רירין הבאין שלא מחמת נקב תלינן להקל, וכ' הרשב"א דאינו דומה לישב לה קוץ בושט ואין ידוע אם ניקב דמחמרינן בזה למ"ד ספק דרוסה אסור וכמבואר **בחולין דף מ"ג:** וכן לספק דרוסה דקיי"ל דמחמרינן בזה, 'דהתם אתילידא ריעותא בבהמה שהרי התחיל בה מעשה האוסר אלא שאנו מסופקים אם נגמר המעשה וכיון שכן צריכה בדיקה מספק', אבל בזו אין כאן שום הוכחת איסור שהרי אפשר שבאה סירכא זו מרירין שלא מחמת נקב, ועיי"ש שהוכיח כן מהא דאי' **בחולין דף נ"ג.א.** בעאל ארי ואיהו שתיק ואינהו שתקן או איהו צווח ואינהו מקרקרן דתלינן להקל ד'אימר' שלמא עבדי ו'אימא' בעתותי מבעתי אהדדי ולא 'ודאי' קאמרינן אלא ב'אימר' עיי"ש, וצ"ע מהא דאי' **בחולין נ"א.א. הנ"ל** בנמצאת צפורן בגבו ואין ידוע אם הוא מדריסת ארי או מחמת שנתחככה בכותל דתלינן לחומרא ומשם הוכיח הרשב"א דספק טריפות אסור, ולמה הוא נחשב בכהא"ג שיש כאן ודאי מעשה המטריף ולא ידענו אם נגמר, ומאי שנא מסירכא שאין ידוע אם הוא מנקב או רירין הבאין שלא מחמת נקב, וצ"ע, ושו"ר **ברשב"א חולין מ"ו: [בד"ה מאומא לאומא באמצע הדיבור]** שג"כ כ' דין זה לענין הסירכות והוסיף שם: 'דהתם הוחל בה מעשה המטריף אלא שאנו מסופקין בגמר המעשה שהרי על ארי בינייהו או נמצאת צפורן בגבו של אחד מהן דרגלים לדבר שדרסן כיון דאיהו שתיק ואינהו מקרקרן או ישב לה צפורן בגבה אלא שאנו מסופקין אם דרסן דריסה האוסרת עיי"ש, והרי שעמד בזה הרשב"א ויישב היטב, ועיי"ש בד' הגמ' **בחולין מ"ג.א. וברשב"א שם.**

\*\*\*\*\*

**והרשב"א בתורת הבית הארוך דף ל"ט.ב.-מ.א.** דן לגבי הפלוגתא דפליגי אמוראי **בחולין דף נ:** איזהו הכרס הפנימית, והכריע הרשב"א שם כדעת המחמירים, והוכיח מהא דאיתא **בחולין מ"ח:** במחט שנמצאת בחצר הכבד דמטרפינן לה משום דאין דרך לבלוע בקנה אלא בוושט וניקב הוושט ומשם בא לחצר הכתב, ואי נימא כדעת המקילים בשיעור הכרס החיצונה א"כ מנא לן דניקב דרך הוושט דילמא יצא לכרס החיצונה ומשם בא לכבד, **דכל היכא דאיכא למיתלא לקולא תלינן דהא תלינן בזאב ובידא דטבחא ואבא דכולהו משום דאזלינן בתר רובא,** וכ' הרשב"א דיש לדחות דלא תלינן להקל אלא 'כשיש ממש לפנינו לתלות בו כזאב וידא וטבחא, אבל כל שנמצא לפנינו דבר הטורף ולא ידענו ענינו אין תולין בו להקל, והוכיח כן מהא דספק דרוסה אסור בנמצאת צפורן בגבו של אחד מהם ואיכא למימר ארי דרסה ואיכא למימר בכותל נתחככה כמבואר **בחולין נ"א.א. הנ"ל** עיי"ש בדבריו, וצ"ב השקו"ט בדבריו למה דימה מתחילה כהא"ג להיכא דאיכא למיתלי ומה חזר בו בסוף.

\*\*\*\*\*

**ובשו"ת הרשב"א [ח"א סימן קע"ד מובא בב"י יו"ד ססי' ל"ט]** כ' בענין סירכא היוצאת מאונא לאונא ויש ספק אם היא נראית בגב האונא או בחיתוך ואם נופחים הריאה הסירכא בחתוך, ויש ספק שמא בחייה לא היתה נפוחה כ"כ, והביא הרשב"א 'רוב הבהמות כשרות ורובא דאורייתא' ומה"ט כשבא זאב ונטל בני מעיים והחזירן כשהן נקובים כשרה, 'ומן הטעם הזה דבחזקת היתר היא', והכ"נ בנידון הנ"ל כל שנסתפק אם היא נפוחה כ"כ במעי הבהמה או לא 'העמידנו על חזקת היתר' עכ"ד, ודבריו צע"ג דסותר למש"כ בכל דבריו דלעיל דבספק טריפות אזלי' לחומרא, ושאני ההיא דבא זאב ונטל בני מעיים דאיכא דבר ודאי לתלות בו, ועמדו בזה האחרונים ז"ל, ועי' **בפרי חדש יו"ד סימן כ"ט סק"א** שכ' דתשובה זו אינה מהרשב"א, [וכ"מ מד' **הגר"א בביאוריו על שו"ע יו"ד סימן נ' סק"ד** שהוכיח ממש"פ **המחבר בשו"ע שם סל"ט ס"ה** לדין זה דתשו' הרשב"א דס"ל להשו"ע כשיטת הסוברים דספק טריפות לקולא עיי"ש], ועי' **בתבואות שור סימן כ"ט סק"א** שכ' דבכהא"ג שיש ספק אם הסירכא בגב או בחיתוך אינו נחשב כלל שיש ריעותא ודאית, ודומה למש"כ **הרשב"א בתוה"ב דף ל"ה הנ"ל** שכשיש ספק אם הסירכא היא מנקב או מרירין שלא מחמת נקב מקילינן בזה כיון שאין הריעותא ודאית, עיי"ש, ועי' עוד **בשערי יושר שער ב' פרק י"ז** שכ' לבאר בד' הרשב"א ע"ד התבו"ש, ועי' עוד **בשו"ת אבני נזר יו"ד סימן כ"ב [מסק"ג ואילך]** מש"כ בזה בסתירת ד' הרשב"א.

\***\*\*\*\*\***

**באורי האחרונים בטעם שיטה זו למה לא מוקמינן לה בחזקת היתר ושאינה טריפה**

ובעיקר טעם הדבר דבסתם ספק טריפות מחמרינן לשיטה זו תמוה, אמאי לא מוקמינן לה אחזקת 'שאינה טריפה', ואמאי לא מוקמינן לה בחזקת 'היתר' [וכפי שהוא שיטת התוס' וכמה ראשונים וכדלהלן].

ומצינו בזה כמה דרכים בדברי רבותינו האחרונים ז"ל.

**[א]: בשו"ת פנים מאירות ח"א סימן ט"ו** כ' בטעם שיטה זו דלא אזלינן כלל בתר 'חזקת היתר' לקולא מדאורייתא היכא דאיכא 'ספק', וכל מה דמהני חזקה היינו במקום 'חששא' [כוונתו כנראה סדלא איתרע החזקה כלל] אבל כל שיש 'ספק' לפנינו לא מוקמינן כלל אחזקה 'מן התורה', והוכיח כן מהא דאיתא **בחולין קל"ד.א.** גבי גר שנתגייר והיתה לו פרה וספק אם משנשחטה נתגייר או עד שנשחטה נתגייר הרי הוא פטור ממתנ"כ, ואילו היתה לו עיסה שספק אם נעשית עד שלא נתגייר או משנתגייר היא חייבת בחלה ומשנינן 'ספק ממונא לקולא ספק איסורא לחומרא', **ופירש"י שם בד"ה חלה** 'חלה יש בה ספק איסורא שהיא עוון מיתה הילכך לא סמכינן אחזקה' והרי מבואר דלא סמכינן אחזקת היתר בספק איסורא, ועיי"ש עוד מה שביאר בסוגיא **עירובין ל"ו.א.** דקאמר רבא דהא דמיקיל ר' מאיר בנגע באחד בלילה וא"י אם הוא חי או מת דהנוגע טהור משום דאיכא 'תרי חזקי' לקולא ומשא"כ בספק עירוב שהוא תרומה ונטמאת ספק מבעו"י ספק משחשיכה מחמרינן משום דאיכא רק 'חדא חזקה' ופירש בזה הפנ"מ דטעמיה דרבא דלא אזלינן בתר 'חזקת היתר' או 'חזקת טהרה' לקולא היכא דאיכא ספק אלא במקום 'תרי חזקי' ולא במקום 'חדא חזקה', ועיי"ש עוד מה שביאר דהיינו טעמייהו דאביי ורבא **ביבמות דף ל"א:** דפליגי אדרבה דקאמר דאזלינן בתר חזקת היתר לשוק אלא מצרכי לה חליצה דטעמייהו דלא אזלינן בתר חזקה כשיש 'ספק', ועיי"ש בכל התשובה שהאריך בזה באורך גדול.

ועי' גם **בחלקת יואב בפתיחה ליו"ד** שהבין בד' הרשב"א והר"ן דלא אזלינן כלל מדאורייתא בתר חזקה במקום ספק, והביא מד' **הרמב"ם בפט"ו מהלכות איסו"ה הלכה ה"י** דאשה שנתקדשה ספק קדושין או נתגרשה ספק גירושין ובא אחר עליה הנולד ממנו הוי בכל ענין 'ספק ממזר' ולא אזלי' בתר חזקת פנויה או חזקת אשת איש, וכן מבואר במש"פ **הרמב"ם בפ"ח משגגות ה"ג** דבכהא"ג שבא על אשה שיש בה ספק קדושין או ספק גירושין חייב באשם תלוי ומבואר כנ"ל, ועיי"ש שהאריך בענין זה.

\*\*\*\*\*

**[ב]: בפרי חדש יו"ד סימן ק"י כללי ספק ספיקא סוף אות א' ואות ו'** דאעפ"י דמדאורייתא סמכינן לעולם אחזקה, מדרבנן החמירו לעולם שלא לסמוך אחזקת היתר במילי דאורייתא, וזהו הטעם של הרשב"א דמחמרינן בספק טריפות ואעפ"י דאית להו חזקת היתר, ועי' **פני יהושע כתובות דף ט.א. על תוס' ד"ה לא צריכא באשת כהן** שהביא ד' הפר"ח הללו והסכים לדבריו והק' לפי"ז על התוס' שם דהק' דניזיל לקולא בתר חזקת היתר, ועי' **בבית מאיר על שו"ע אה"ע סימן ו' סי"ד** שהביא ד' **הפר"ח והפנ"י** והסכים לדבריהם בדעת הרשב"א [אלא שכ' שם שהתוס' חולקים עיי"ש].

[ועי' **פני יהושע קונטרס אחרון על קדושין אות ט'** שהביא **בשם הפר"ח** דבכל ספק קדושין 'מדאורייתא' לא מוקמינן אחזקת פנויה והק' על דבריו וצ"ע].

\*\*\*\*\*

**[ג]: בתבואות שור יו"ד סימן כ"ט** האריך בשיטת הפוסקים בדין ספק טריפות, ובתו"ד כ' שם בדעת רבינו יונה והרשב"א דהא דלא מוקמינון אחזקה בספק טריפות הוא משום דנעשה ודאי ריעותא המספקת החזקה ונהי דאי די בריעותא הזו לברר די בה לעשות ספק, והביא **ד' הרשב"א בתוהבה"א שער ב' פרק ג' הנ"ל** שכ' לחלק בזה לגבי ספק סירכות בריאה דמוקמינן אחזקה כיון דאינו נחשב שנעשה ריעותא ודאית עיי"ש.

וכן **בשו"ת חמדת שלמה יו"ד סימן ב' אות ו'** ביאר בדעת הסוברים דאין מעמידים אחזקה בספק טריפות, דס"ל דדין חזקה נאמר רק כשאפשר לומר שלא נעשה שנוי כלל, אבל כשנעשה בודאי שנוי ורק דלא ידעינן אם שנוי הזה פועל לדינא, בזה לא נאמר דין חזקה כלל, ועיי"ש שכ' שכ"מ בד' הרשב"א בדין חרותא שהביאו הפליתי.

וכן **בבינת אדם שער רוב וחזקה אות ט"ז** העלה באורך דלהרשב"א במקום דאיתיליד ריעותא בהחזקה לא מוקמינן אחזקה, ודימה הדברים להמבואר בד' **הרשב"א בנדה דף כ"א.א.** לענין אשה שהפילה חתיכה ומספק"ל אם הוא מחמשה דמים הטמאים או משאר דמים דס"ל לרבנן דהיא טהורה, והק' שם הרשב"א אמאי טהורה לגמרי והרי עכ"פ ספק הוא, וליכא למימר דמוקמינן לה אחזקת טהרה וכיון דרוב [בבינת אדם הגיה 'מחצה'] מיני דמים טמאים נפקא מחזקתה עיי"ש, וביאר בדבריו דכוונתו דכל היכא דנעשה ודאי מעשה ומספק"ל אי בכוחו להוציאה מחזקתה לא מוקמינן אחזקה, ועיי"ש שנסתפק בדבר ודן בזה אי רק מדרבנן מחמרינן בכהא"ג או דמדאורייתא נפקא בכהא"ג מחזקה, ועיי"ש מה שדן דבכהא"ג דנמצאה ענין של טרפות אחר שחיטה ומספק"ל אי נעשה מחיים או לאחר שחיטה ג"כ החמירו בזה רבינו יונה והרשב"א, והא בכהא"ג ודאי מוקמינן אחזקה ואמרינן 'השתא הוא דחסר' כדמוכח ממקור דין חזקה דילפי' לה מנגע דמוקמינן אחזקה ואעפ"י דהשתא הנגע חסר לפניך כמבואר **בתוס' חולין דף י: ד"ה אלא לאו** וכ' דענין המעשה הדומה לטרפות לא שכיח שיהיה אחר שמתה הבהמה ולכן נחשב כנולד הריעותא מחיים, ועיי"ש מה שהאריך עוד באות י"ז בדעת הר"ן, דלענין ספק טריפות דעת **הר"ן הנ"ל** דמוקמינן אחזקה, ולגבי אשה שראתה חתיכה כ' **הר"ן בנדה דף כ"א.א.** דמוקמינן אחזקה עיי"ש.

ועי' גם **בחוות דעת סימן נ' סק"א** שהבין דד' הרשב"א הוא משום מפני שכבר נעשה מעשה 'שהתחיל הטרפות' וספק אם הוא נגמר, והביא ד' **הרשב"א בחולין מ"ו הנ"ל**., ושו"ר **בפרי חדש יו"ד סימן כ"ט סק"א** שג"כ הלך בדרך זה בבי' ד' הרשב"א דמשום דהותחל בה מעשה המטריף הוא דלא אזלי' בתר חזקה

וכן **בשערי יושר שער א' פרק י"ז ד"ה אמנם מה שראיתי בשו"ת עונג יו"ט ובשער ב' פרק י"ז בד"ה ומעתה עלינו לפרש** האריך לבאר בדעת הרשב"א דבמקום דאיתיליד ריעותא וודאי כבר נשתנה ולא ידעינן טיב השנוי לא מוקמינן אחזקה, ועיי"ש שהביא לד' **הרשב"א במשמרת הבית בית ד' שער ב'** שכ' לענין אשת איש שנבעלה ספק באונס ספק ברצון דלא מוקמינן לה אחזקת היתר לומר דבאונס נבעלה 'כיון דשור שחוט לפניך' 'וספיקא דאורייתא לחומרא' וביאר בזה הענויו"ט דהרשב"א לשיטתו אזיל בזה דבמקום דנעשה ודאי מעשה ומספקינן מה טיבו לא מוקמינו אחזקה, ועיי"ש **בשערי יושר בפרק הנ"ל** מה שהאריך לדון בהמבואר מד' רבינו יונה והרשב"א דאף בגוונא דחסר לפניך ולא ידעינן אימת נעשה השנוי לא מוקמינן אחזקה בספק טריפות לומר 'השתא הוא דחסר' שזה סותר לכאו' הדין דנגע דמיניה ילפי' מקור דין חזקה, עיי"ש באורך.

\*\*\*\*\*

[ד]: **בשב שמעתתא שמעתתא ה' פרק ט'** ביאר בסברת רבינו יונה והרשב"א בהא דגבי ספק טריפות לא מוקמינן אהבהמה אחזקת היתר, דהרשב"א לשיטתו אזיל במש"כ **ביבמות דף ל"א:** ד'מחזיקין מאיסור לאיסור' ולהכי אמרינן דבהמה בחייה בחזקת איסור עומדת עד שיוודע לך במה נשחטה דמחזיקין מאיסור אבר מן החי לאיסור נבילה, והכ"נ מחזיקין מאיסור אבר מן החי לאיסור טריפה עיי"ש, ועי' **באור שמח הלכות שחיטה פ"א הי"ג** שהק' על דבריו מד' **הרשב"א ביבמות ל"א:** שכ' דלא אמרינן מחזיקין מאיסור לאיסור אלא כשהאיסור שבאנו להחזיקו יחול ממילא אילו לא נעשה בו שום מעשה, כמו בבהמה שבחייה אסורה משום אבמ"ה ואילו לא נעשה בה 'מעשה שחיטה המכשירה' עומדת באיסורה הראשון, אבל באופן המבואר **ביבמות ל"א:** באשה שהיה לה צרה שהיא ערוה ליבם ונתגרשה הערוה ספק גירושין לא אמרינן דצרתה אסורה לשוק משום דמחזיקין אותה מאיסור אשת איש לאיסור יבמה לשוק, דכיון דאילו לא נעשה שום מעשה הצרה מותרת לשוק ל"ש בזה לומר דמחזיקין מאיסור לאיסור, והכ"נ בנידו"ד ממש דכוותה דהרי כ"ז שלא נעשה בבהמה מעשה המטריפה הרי היא מותרת אחר שחיטה, אמנם בדרך זה של הש"ש הלך ג"כ **בשו"ת עונג יו"ט סימן ס"ט [עמ' 186-187]** בדעת הרשב"א, ועיי"ש מש"כ לבאר דלא יסתרו הדברים לדבריו ביבמות ל"א: הנ"ל.

ועי' **בשערי יושר שער ב' ספי"ח בד"ה והנה בש"ש** הק' על דבריו דאפילו נימא כדבריו דבכהא"ג מחזיקין מאיסור לאיסור וליכא משום זה לבהמה 'חזקת היתר' אכתי אית לה 'חזקת הגוף' שלא נטרפה וחזקת הגוף עדיפא מכל החזקות כמבואר **בכתובות ע"ה: ובתוס' שם,** ועוד הקשה דבכהא"ג דבעינן לומר שהיא טריפה הרי איסור זה כבר חל עליה גם בחייה ובכהא"ג ל"ש לומר מחזיקין מאיסור לאיסור דהא בעינן למימר דמכוח איסור אחד שהיה לה בחייה נחזיק שהיו לה שני איסורים בחייה ובכהא"ג ל"ש דין חזקה, ורק מאיסור אבמ"ה לאיסור נבילה שייך להחזיק לומר שמכוח מה שהיה בה איסור אחד בחייה המשיך בה איסורה השני אחר מיתה.

**ובספר מילואי שמעתתא [הערות על הש"ש ש"ה פ"ט הערה 24]** הק' על הש"ש דבהדיא מפורש **בעליות דרבינו יונה ב"ב קל"ה.א. ד"ה עוד** דאין מחזיקין מאיסור לאיסור[[1]](#footnote-1).

\*\*\*\*\*

**[ה]: בספר שלום יהודה יבמות סימן ט"ו בשם הגרי"ז בשם הגר"ח** דהא דמחמרינן בספק טריפות כמו בספק 'בשחיטה' משום דכל בהמה שנטרפה מחייה יש בה איסור שאינה זבוחה, והוכיח כן **הגר"ח זצ"ל** ממש"כ **הרמב"ם בפ"ב מאבות הטומאה הלכה** דשחיטת גוי אעפ"י דהיא מדאורייתא נבילה לענין איסור אכילה אינה מטמאה במשא אלא מדרבנן, ודימה זאת לטריפה דאסורה באכילה ואינה מטמאה כנבילה, ומוכרח מד' הרמב"ם דבכל טריפה שנשחטה יש 'איסור נבילה' דאל"כ אין בזה שום דמיון, ולפי"ז ביאר דמה"ט אמרינן בספק טריפה 'חזקת איסור שאינו זבוח' כיון דאם נטרפה יש בה עדיין איסור זה, והוי ספק טריפה כספק בשחיטה עיי"ש.

ועד"ז כ' גם **בשו"ת אבני נזר יו"ד סימן ס"ד סק"ח** והוכיח כן דבשחיטת טריפה לא ניתר איסור שאינו זבוח מהא דאי' **בחולין דף פ"ה:** דבבהמה שנשחטה ונמצאת טריפה אין הבן פקועה שבתוכה ניתר בשחיטת אמו, ואעפ"י שהולד עצמו אינו טריפה, ובע"כ דשחיטת טריפה שהיא שחיטת שאינה ראויה אינה שחיטה המתרת כלל, ועפי"ז כ' כנ"ל דבספק טריפה מחזקינן שעדיין אית בה איסור שאינו זבוח כמו בחייה, ועיי"ש עוד בהמשך דבריו מש"כ בזה.

**[ו]: בביאורי הגר"א זיע"א על השו"ע [יו"ד סימן נ"ה סקכ"ה** כ' לבאר שי' הרשב"א לפימ"ש **בש"ך סימן נ' סק"ג** לדון במש"כ **התוס' ביבמות דף ל"א: בד"ה אשה זו בחזקת היתר לשוק עומדת** דספק טריפות שרי משום חזקת היתר, ודימו להא דאי' בגמ' שם דקאמר רבה באשה שהיתה צרה לערוה שנתגרשה ספק גירושין דאמרי' דאשה זו בחזקת היתר לשוק עומדת ומספק אתה בא לאוסרה אל תאסרנה מספק, והיינו דאיכא 'חזקת היתר אלהבא' לכשימות בעלה, והכ"נ כן בספק טריפות היה לבהמה חזקת היתר בחייה לכשתשלט שחיטה כשרה, וכ' הש"ך דבאמת אביי ורבא פליגי התם על רבה וס"ל דחייבת הצרה בחליצה וכ' דטעמייהו משום דלא ס"ל דאמרינן חזקת היתר אלהבא, וכ' הגר"א דזהו דעת הרשב"א ורבינו יונה דפסקו כאביי ורבא דל"א חזקת היתר אלאהבא וממילא אין לה חזקת היתר ואסורה מספק עיי"ש.

אמנם גם מהלך זה קשה כנ"ל בד' הש"ש, דהא איכא גם 'חזקת הגוף' שלא היתה טריפה מתחילה, וחזקה זו אינה 'חזקה אלהבא' אלא חזקה על עכשיו.

\*\*\*\*\*

**[ז]: בחזון איש יו"ד סימן פ"א סק"ד** כ' בדעת רבינו יונה והרשב"א דכל דבריהם דלא אזלי' בתר חזקה בכהא"ג הוא רק לענין טריפות דאינו מבורר בודאי שלא היתה טריפה מתחילתה ורק מחמת הרוב נקטינן הכא, ובזה סבירא להו דב'חזקה דאתיא מכוח רובא' אין סומכין עליה להקל כשנולד בה ספק לפנינו, אבל בדבר שהיה חזקתו מכוח ה'ודאי' שהיה בו לפני שנולד הספק סומכים על החזקה אפילו במקום ספק לפנינו וריעותא, [ומד' האחרונים שהובאו לעיל וממה שדימו לזה משאר דוכתי דלא אזלי' בתר חזקה במקום ספק וריעותא מבואר דלא ס"ל כהחזו"א].

\*\*\*\*\*\*

**[ח]: בשו"ת פני יהושע יו"ד סימן י"ג ובפליתי סימן נ' סק"א** כ' בדעת רבינו יונה והרשב"א, דבספק שקול לא החמירו בזה וודאי מוקמינן לה בחזקת היתר, ודבריהם אמורים רק לגבי ספק שמוטת הגף אי מחיים או לאחר שחיטה דיותר מצוי שישמט מחיים משישמט אחר שחיטה ובזה דוקא הוא דלא סמכינן אחזקה, עיי"ש, וכמה אחרונים תמהו מאוד על דבריהם דהרי בהדיא מפורש בד' **הרשב"א והר"ן בשם רבינו יונה הנ"ל** דכל שהספק שקול בין אי תרווייהו שכיחי ובין אי תרווייהו לא שכיחי מחמרינן, ורק אי נוטה יותר להיתר מקילינן, עי' **בבית מאיר אהע"ז סימן ו' סי"ד ובבינת אדם כללי רובא וחזקה סעי' ט"ז** ועוד אחרונים שתמהו כן, ועי' **ב אמרי בינה טריפות סימן א' בד"ה והכו"פ** שכ' דאף הכו"פ לא כ' כן בד' הרשב"א אלא בטרפות ודאית שנולד אחר שחיטה ויש ספק אי נעשית לגמרי מחיים או לאחר שחיטה דבזה כשאינו נוטה יותר לאיסור אמרינן 'השתא הוא דחסר' אבל בנעשה ודאי מעשה מחיים ולא ידעינן אי נטרפה בו בזה ודאי יצאה מחזקתה אף בספק השקול וכמפורש בד' הרשב"א ורבינו יונה.

**\*\*\*\*\***

**בסתירת דברי רבינו יונה הרשב"א והר"ן מדבריהם בהיתר הגבינות**

**הרשב"א בחולין דף י"א.א. בד"ה אתיא מפרה אדומה** וכו' דן לענין הגבינות שנעשו מבהמה שנמצא בה טרפות ואין ידוע אם היה בה כבר הטרפות בשעה שנעשו בה הגבינות והגבינות אסורות או שנעשה הטרפות אח"כ והם מותרות, והביא דעת הסוברים דהגבינות אסורות ולא מוקמינן לבהמה אחזקתה שמתחילתה לא היתה טריפה כיון דהוי חזקה שלא נתבררה בשעתה שהרי רק אחר יב"ח ידעינן שלא היתה הבהמה טריפה מתחילתה, **והרשב"א בשם ר' שמשון בן אברהם** כ' להתיר הגבינות דבכהא"ג אפילו לא אזלינן בתר חזקה אזלינן בתר רובא לומר דרוב בהמות אינן טריפות והשתא הוא דנטרפה, והביא **הרשב"א בשם רבינו יונה** שהסכים לדבריו, והוכיח כן מד' הגמ' **בחולין די"א.א. הנ"ל** דאמרינן דבהמה שנשחטה בחזקת היתר עומדת עד שיוודע במה נטרפה, והרי דמוקמינן לבהמה בחזקת היתר לענין טריפות, ועיי"ש מש"כ עוד בזה, וככל הדברים הללו כתב גם **הר"ן על הרי"ף [חולין דף ג.א. מדפי הרי"ף בד"ה תניא בגמ'].**

ותמהו כל האחרונים ז"ל תמהון גדול, דרבינו יונה הרשב"א והר"ן סתרו משנתם, דהא הם עצמם כתבו לעיל בדף י: לענין בהמה שנולד בה ספק טריפות ספק מחיים ספק לאחר שחיטה דמחמרינן בה ואזלינן לחומרא לומר שנעשו בה הטרפות מחיים, וא"כ כשודאי נטרפה מחיים ולא ידעינן אימת אמאי לא נחמיר בה, וראשון המקשים בזה הוא **בשו"ת מהר"מ לובלין סימן ס"ו בסוף התשובה** [ועיי"ש מה שתי' דהיכא דהספק אי נטרפה מחייה דהבהמה ודאי טריפה די לנו בזה ואין אנו מקדימים טרפותה משא"כ כשהספק אם הוא אחר שחיטה וע"י ההקדמה אנו מטריפים אותה לא מעמידים אחזקה, עיי"ש ודבריו צ"ב רב].

ומצינו בזה כמה דרכים בדברי האחרונים ז"ל בישוב הסתירה.

[א]: **בבינת אדם כללי רוב וחזקה סימן ט"ז** כ' דדברי רבינו יונה והרשב"א אמורים רק כשנעשה בה ודאי מעשה מחיים שבו אנו מסתפקים אי יצאה מחזקתה בזה מהני הריעותא דלא נוקי אחזקה, אבל כשמצאנו בה דבר המטריף ולא ידעינן אימת נעשה אמרינן בזה 'השתא הוא דנטרפה' בין לגבי הבהמות ובין לגבי הגבינות, ומש"כ רבינו יונה והרשב"א דבנשבר הגף ספק מחיים ספק אחר שחיטה דהיא אסורה היינו משום דלא שכיחא שישבר הגף אחר שחיטה עיי"ש.

[ב]: ועיקר מהלך זה מבואר גם בד' **הפליתי יו"ד סימן נ' סק"א** שכ' ליישב הסתירה הנ"ל דד' הרשב"א אמורים רק בספק נעשה בה מעשה הדומה לטרפות לאחר מיתה דאינו שכיח שיהיה אחר מיתה ותלינן שנעשה מחיים, אבל כשנטרפה מחיים ולא ידעינן אימת אמרינן 'השתא הוא דנטרפה' ולהכי הגבינות שנעשו קודם לכן מותרות, [ולפי"ד **האמרי בינה טריפות סימן א' הנ"ל** דבריו הם ממש כד' הבינת אדם].

\*\*\*\*\*

[ג]: **בבכור שור בחידושיו עמ"ס חולין דף י.א. [בתחילת ספר תבואות שור]** כ' ליישב בזה עפ"י המבואר **בחולין י.א.** דמחלקינן אליבא דרב חסדא דמכשיר בשוחט בסכין ונמצאת פגומה דמ"ש מטבל ועלה ונמצא עליו דבר חוצץ אחר הטבילה דהוא טמא, ומשנינן דגבי טבל ועלה אתילידא 'ביה' ריעותא אבל גבי סכין אמרינן 'סכין אתרעאי בהמה לא אתרעאי' עיי"ש, ועפי"ז כ' דהכ"נ אמרינן לגבי ספק טריפות לדעת הרשב"א ורבינו יונה, דכשנידון לענין הבהמה עצמה שנמצא בה הריעותא מחמרינן מספק, אבל כשנידון לגבי הגבינות שנחלבו ממנה בזה מכשרינן להו דבהמה אתרעאי גבינות לא אתרעאי עיי"ש, וכ"כ יסוד זה **בחוות דעת סימן ס"ק ובמקור חיים סימן ס"ק** והביא כן מדברי **הרשב"א במשמרת הבית [בית שער דף מדפי הספר]** שכ' בהדיא חילוק זה דבאותו אופן עצמו הבהמה אסורה מחמת הריעותא וגבינותיה מותרות ובע"כ דהחילוק כנ"ל.

\*\*\*\*\*

[ד]: **בשב שמעתתא ש"ה פרק ט' ובעונג יו"ט סימן ס"ט** כ' בישוב הסתירה לפי דרכם שהובאה לעיל דטעמם של רבינו יונה והרשב"א שדימו ספק טריפות לספק בשחיטה משום דמחזיקין מאיסור אבר מן החי לאיסור טריפה כמו שמחזיקין מאיסור אמ"ה לאיסור נבילה, ולפי"ז כ' דזהו החילוק בין הבהמה שיש עליה איסור אמ"ה ולכן מחזקינן לה באיסור טריפה, אבל הגבינות שלא היה עליהם שום איסור אמ"ה ורק ספק אי חייל עלייהו איסור טריפה מכשרינן להו מספק עיי"ש, ועי' **בדברי חיים [אוירבאך] יו"ד סימן י'** שהלך בדרך זה, והוסיף דהא דלא אמרינן דדין חזקת האיסור שיש על הבהמה מכריע את הגבינות, דהכא נחשב שהגבינות יש עליהם דין ודאי של היתר אין החזקת איסור של הבהמה מכרעת עליה, דכל ההלכה שחזקה מדבר אחד מועלת על דבר אחר הוא רק מודאי לספק אבל לא מודאי לודאי כמש"כ **בשב שמעתתא ש"ד פ"ד,** ועיין מש"כ בזה **בקהלות יעקב יבמות סימן כ"ב.**

**\*\*\*\*\***

**[ה]: בשערי יושר [שער ב' פרק י"ז]** כ' לבאר בזה, דהחילוק הוא אם הספק על המעשה אי נעשה מחיים או אחר שחיטה או שהספק הוא כשנעשה ודאי מחיים והשאלה היא אימת נעשה, דכשודאי נטרפה ולא ידעינן אימת בזה מעמידים שפיר אחזקה ואמרינן 'השתא הוא דנטרפה' ולכן מכשירין הגבינות של זמן הספק, אבל בנשבר הגף ספק מחיים ספק לאחר שחיטה בזה גדר הספק אינו 'אימת נעשה' שבירת הגף אלא הספק הוא 'מה מהותה' של שבירה זו אי הוי שבירה של 'מעשה טרפות' או מעשה שבירה של 'חיתוך בשר' בעלמא, ושוב הוי כשאר האופנים דאיירו ביה רבינו יונה והרשב"א הנ"ל כשיש ודאי מעשה של ריעותא ולא ידעינן אי נעשה טרפות מחמת זה או לא דלא אזלינן בתר החזקה בזה אלא מחמרינן מספק.

**שיטת התוס'**

**התוס' בחולין דף מ"ג: בד"ה קסבר עולא** הקשו בהא דקיי"ל דחוששין לספק דרוסה, ומ"ש מהא דאי' **בחולין דף ט.א.** דנשחטה הותרה ואין חוששין לספק נקובה בבא זאב ונטל בני מעיים והחזירן כשהם נקובים, וכ' דאין לומר דדוקא אם נודע הספק אחר שחיטה שכבר הוחזקה להיתר, דהא מבואר **ביבמות דף ל:** דקאמר רבה לגבי אשה שאין לה בנים וצרתה ערוה ליבם ונתגרשה ספק גירושין ומת בעלה דאמרינן דאשה זו בחזקת היתר לשוק עומדת ומספק אתה בא לאוסרה אל תאסרנה מספק, אלמא דמחזקינן אף כשנולד הספק בזמן האיסור אם אז היה הדין כלפי לאחר זמן שיהיה מותר דלא יצאה מחזקת היתר זה והכ"נ נימא גבי ספק דרוסה דנעמידנה בחזקת מה שהיתה קודם שנולד בה ספק הדריסה והיא בחזקת שאינה דרוסה, ותירצו התוס' דאה"נ בספק טריפות שהוא ספק השקול מוקמינן בחזקת היתר, והא דספק דרוסה אסור הוא בספק שאינו שקול שנוטה יותר לצד האיסור דדרוסה שכיח ודרוסת ארי שכיח עיי"ש, וכ"ה **בתוס' הרא"ש בחולין שם** עיי"ש, וכן הוא **בתוס' יבמות דף ל: בד"ה אשה זו בחזקת היתר לשוק עומדת ובתוס' הרא"ש שם,** ועיי"ש בד' התוס' ביבמות מה שביאר בכל האופנים דספק דרוסה דמחמרינן בהו אמאי שכיח לאיסור יותר מלהיתר.

\*\*\*\*

וקשה ע"ד התוס' מהא דאי' **בחולין דף דנ"א.א.** דבהמה דהוה משגרא כרעא ברייתא וקאמר רבינא דתלינן בשגרונא ולא בפסיקת חוט השדרה משום דשגרונא שכיח פסיקת חוט השדרה לא שכיח, ועי' **ברשב"א ובר"ן בחולין דף י: בשם רבינו יונה** שהוכיח מד' הגמ' הללו דבספק השקול אי תרוייהו שכיחי או תרוייהו לא שכיחי מחמרינן, וק' מהכא על שי' התוס' דס"ל דבספק השקול מקילינן, ועי' **בתבואות שור סימן כ"ט סק"א** שכ' ליישב שי' התוס' דבכהא"ג כנגד החזקה שהיה לו חוט השדרה שלם איכא חזקה שאין לו חולי ולהכי ל"ש לאוקמי הכא אחזקה כלל ואסור אף בספק השקול, [וצ"ע דהא איכא גם 'חזקת היתר' מלבד 'חזקת הגוף', והתוס' הרי התירו משום 'חזקת היתר'], ועי' **בחוות דעת סימן כ"ט סק"א** משה"ק ע"ד התבו"ש, ועי' **בפרי חדש סימן כ"ט סק"א** שכ' דהתוס' סברי דרבינא באמת ס"ל דבספק השקול מחמרינן והתוס' פירשו אליבא דרב הונא דקאמר דנשחטה בחזקת היתר עומדת עיי"ש.

\*\*\*\*

עוד קשה ע"ד התוס' מהא דאי' **בחולין מ"ג:** דמקשינן אמ"ד דס"ל ספק דרוסה מותר מהא דשתי חתיכות אחת של חלב ואחת של שומן חייב באשם תלוי, ומהא דשוחט בסכין ונמצאת פגומה הבהמה אסורה, ואי כל פלוגתייהו הוא רק כשנוטה יותר לאיסור אבל בספק השקול לכו"ע מקילינן כשי' התוס' א"כ אמאי קשיא דוקא על האי מ"ד המיקל והרי לכו"ע קשיא משני אופנים הללו דאיירי בספק השקול, וצע"ג.

\*\*\*\*

עוד תמהו האחרונים תמיהה עצומה בד' התוס' והרא"ש דסתרו משנתם, דהא **התוס' בחולין די"א.א. בד"ה אתיא מפרה אדומה** כ' לאסור הגבינות שהם מחלב של בהמה שנמצאת טריפה ואינו ידוע אימת נטרפה, ולא מוקמינן לבהמה בחזקת שאינה טריפה אפילו חיה י"ב חודש משום דחזקה שלא נתבררה בשעתה אינה חזקה עיי"ש, **והרשב"א והר"ן על הרי"ף שם בשם ר' שמשון ב"ר אברהם** כ' להתיר הגבינות משום דרוב בהמות אינן טריפות ומכוח זה מכשרינן הגבינות דאמרינן דלא נטרפה עדיין בהמה, אבל התוס' הרי חולקים וס"ל דחזקה דאתיא מכוח רובא לא הוי חזקה ולכן אוסרים הגבינות, ותמוה דא"כ אמאי מתירים הבהמה עצמה כשנולד בה ספק טרפות מכוח חזקת היתר אלהבא והא שמא מעיקרא טריפה היתה, ובע"כ כוונתם דאחר דילפי' דאזלינן בתר הרוב ונקטינן דרוב בהמות אינן טריפות שוב איכא חזקת היתר דאתיא מכוח רובא ומכוח זה מכשירין הבהמה עצמה כשנולד בה ספק טרפות, וא"כ אמאי לא נכשיר אף הגבינות מה"ט גופא.

\*\*\*\*

**והפני יהושע בכתובות דף ע"ו: [בד"ה בגמרא מיתיבי מחט שנמצאת]** כ' בדעת התוס', דכל דבריהם אמורים רק בספק שנולד לבהמה מעלמא כגון דרות ארי או נקובת המחט וכיוצ"ב דע"ז איכא לבהמה חזקת הגוף מבוררת שנולדה שלא ע"י הדריסה או הנקיבה, אבל בטרפות הבאה לה מגופא דרק מכוח הרוב מכשרינן לה כשאין בה ריעותא במקום ריעותא הרי אף הגבינות אסורים כמו שהבהמה עצמה אסורה, עיי"ש, ובדרך זה הלכו ג"כ **בתבואות שור סימן כ"ט ד"ה כתב בדרכי משה.**

ועי' **בפליתי סימן כ"ט סק"א** שהק' על דרך זה, דהא בדריסה לא הדריסה עצמה מטרפת אלא הארס הנכנס מהדריסה עושה בה נקב וא"כ על נקב זה אין לה חזקה מבוררת מלידתה שאפשר שנולדה עם זה הנקב, וכמו"כ הק' **בחוות דעת סימן נ' סק"א** מהא דבישב לה קוץ מחמרינן למ"ד ספק דרוסה אסור והא אפשר שנולדה עם נקב זה מתחילתה ע"ש, ועי' **בקובץ הערות יבמות סימן כ"ח סק"ג** שכ' ליישב ד' התבו"ש, דעל נקב אחר שלא מחמת הדריסה או המחט בזה אזלינן אף השתא בתר הרוב דהא לא מצינו ריעותא בהרוב, ועל נקב שמחמת דריסה או מחט בזה אפשר למיזיל בתר חזקת הגוף דכלפי נקב כזה איכא חזקה מבוררת, עיי"ש, וכ"כ **בבאר יצחק יו"ד סימן ה' ובשערי יושר שער ב' פרק ט"ז.**

ועי' **בחידושי הגרעק"א חולין מ"ג: אות קל"ז בד"ה והנה בתבו"ש** שהביא ליישב כנ"ל בשם **התפארת למשה,** והגרעק"א דחה הדברים ממש"כ **הרשב"א בתורת הבית הקצר [בית ג' שער ו']** בהביאו את שיטת התוס' לענין איסור הגבינות הביא הנידון בנמצא מחט בבית הכוסות שלה ואין ידוע אימת נכנס לה המחט, והרי בהדיא דאף בטרפות דאתי לה מעלמא חשבי לה התוס' חזקה שאינה מבוררת בשעתה, וביאר הגרעק"א דבע"כ חזינן או דאף מחט נחשב חזקה שאינה מבוררת שאפשר שנולדה כך, או דדיינינן בכללות על 'שם הטרפות' של הבהמה אם היא טריפה או לא וע"ז לא נתבררה החזקה בשעתה שאינה טריפה שהרי אפשר שנולדה טריפה מעיקרא ולכן אפילו כשהנידון על טרפות מסויים שודאי לא נולדה עימו לא שייך למיזל בזה בתר חזקה עיי"ש.

ועוד יש להוסיף קושיא ע"ד האחרונים הנ"ל, דהא בד' התוס' מפורש דלא אתו בהכשר ספק טריפות משום 'חזקת הגוף' אלא משום 'חזקת היתר' שהרי דנו בזה מצד 'חזקת היתר אלהבא' כהא דרבה ביבמות הנ"ל, וה'חזקת היתר' שיש לבהמה הרי ודאי דאתיא מכוח רובא שע"ז הרי דעת התוס' שאינה חזקה, ועי' **בשערי יושר שער ב' פרק ט"ז** שעמד בזה וכ' ליישב דכוונת התוס' באמת ל'חזקת הגוף' שלא נדרסה, והוכחתם מהסוגיא ביבמות הוא לא לעצם החזקה שנאמרה שם אלא להוכיח משם דשייך למיזיל בתר חזקה לקולא אף שלידת החזקה היה בשעת איסורה הודאי של הבהמה וע"ז הוכיחו מהסוגיא ביבמות דאף בכהא"ג אזלינן בתר חזקה עיי"ש.

\*\*\*\*

**ובחי' הגרעק"א שם בד"ה ולענ"ד לק"מ** כ' לבאר בשיטת התוס', דאף לד' התוס' דחזקה שאינה מבוררת אלא מכוח הרוב לא הויא חזקה היינו רק כשבאנו להחזיק לגבי 'המציאות' שאינה טריפה דבזה אמרינן דכיון דאינו מבורר הדבר בודאי רק מכוח חזקה אינו נחשב חזקה, אבל כשנידון לגבי 'הדין' שמותרת היא באכילה בזה ודאי דחזקה דאתיא מכוח רובא נחשבת חזקה אף לשיטתם שהרי כך הוא הדין שהיא מותרת באכילה מכוח הרוב עד שנולד בה הספק, ועפי"ז כ' דכל האיסור בגבינות שכ' התוס' הוא רק כשהבהמה עצמה כבר השתא ודאי אסורה שהרי נמצא הטרפות בחייה וממילא לא שייך כבר להעמידה 'בחזקת דין ההיתר' שהרי היא אסורה ממנ"פ ובאנו רק להעמידה ב'חזקת המציאות' שלא נולדה טריפה ובזה הוי חזקה שלא נתבררה בשעתה, וממילא אף הגבינות הבאות ממנה אסורות, אבל בספק דרוסה וכיוצ"ב שהנידון על הבהמה עצמה אם נטרפה 'ונאסרה' בזה מוקמינן לה אחזקת היתר שהיתה מותרת בודאי מכוח הרוב ואמרינן דנשארה בהיתר זה, ומממילא אף הגבינות הבאות ממנה יהיו מותרות עיי"ש, [ודו"ק בדבריו דאיכא למילף מדבריו יסודות גדולים בגדרי חזקות].

\*\*\*\*

**בהגהות ברוך טעם על הפליתי [סימן נ' סק"א הערה 10] ובבינת אדם שער רוב וחזקה אות י"ד** כ' ליישב שיטת התוס', דרק בבהמה דודאי יצאה מכוח הרוב שהרי נמצא בה טרפות לפנינו ורק דלא ידעינן אימת נעשה הטרפות בזה דעת התוס' דלא מהני בה החזקה כיון שלא נתבררה משעתה אלא מכוח הרוב והשתא הרי ודאי יצאה מהרוב שהרי היא עכשיו טריפה לפנינו, אבל בנידון ספק דרוסה שזה עצמו הספק אם נטרפה הבהמה בזה אף לשיטתם אזלינן בתר חזקה הבאה מכוח הרוב לומר שלא נטרפה ולא יצאה מכלל הרוב עדיין, עיי"ש, וכ"כ **בחידושי ר' שלמה [סימן ו'] ובקהלות יעקב [חולין סימן ו' סק"א].**

**\*\*\*\*\***

**בדרכי משה [יו"ד סימן ל"א סק"א]** הביא הנידון לענין בהמה שנמצא לה מים במוח ואחר שחיטתה חתכו הגולגולת ולא נודע אם המוח הקיפן או לא, ופסק לאסור, והביא יש שהיו רוצים להכשיר מכוח הא דאי' **בחולין דף ט.א.** דנשחטה הותרה עד שיודע לך במה נטרפה, ודחה הדרכ"מ דהא דנשחטה הותרה הוא רק כשנולד הריעותא לאחר שחיטה אבל בנולד בה הריעותא מחיים אסורה, ומסיק הדרכי משה: **וכן משמע בתוס' פרק ד' אחין דף ל' ע"ב** ע"ש., ועפי"ז פסק **הרמ"א בשו"ע יו"ד סימן נ' סעי' א'** דכל ספק טריפות שאין יכולים לתלות שנעשה לאחר שחיטה הרי היא אסורה ולא אמרינן נשחטה הותרה אלא בספק שאפשר שנעשה בה לאחר שחיטה.

וכל האחרונים ובראשם **בשו"ת מהר"מ מלובלין סימן ס"ו** תמהו בזה על הרמ"א דהא בד' התוס' מפורש ממש להיפך דלא אסרינן ספק דרוסה אלא כששכיח יותר לאיסור מלהיתר.

\*\*\*\*\*

**ובש"ך סימן ל"א סק"ג** כ' ליישב ד' הד"מ, דס"ל להרמ"א דאעפ"י דרבה אזיל בתר חזקת היתר אלהבא ולשיטתו קאו שם ד' התוס', אבל אביי ורבא שם דפליגי וס"ל דאף כשיש לה חזקת היתר לשוק אלהבא מחמרינן בה דחולצת, אינהו פליגי על עיקר חזקה זו וס"ל דלא מוקמינן האשה בחזקת היתר בכהא"ג דבשעת לידת הספק היתה אסורה באיסור אחר, והכ"נ לשיטתם לגבי ספק טריפות קיי"ל דהיא אסורה כשנולד בה הספק מחיים שהיתה אסורה אז עיי"ש.

וכל האחרונים חלקו על דבריו ונקטו שמשמעות ד' התוס' ברורה שדבריהם אמורים אף להלכה ולא רק אליבא דרבה, יעוי' **בפרי חדש סימן כ"ט סק"א ובתבואות שור סימן כ"ט סק"א ובשו"ת חכם צבי יו"ד סימן ס"א ובשב שמעתתא ש"ה פ"ח ובחמדת שלמה יו"ד סימן ב'** שכ' כן שמשמעות דבריהם ברורה דהוא כן להלכה דספק טריפות מותר היכא דלא שכיח להיתר יותר מלאיסור, ועי' **שו"ת עונג יו"ט סימן ס"ט** שהאריך בזה להוכיח דחזקת היתר אלהבא חזקה גמורה היא לכו"ע, והוכיח כן מהא דאי' **ביבמות קי"ט.ט.** דקאזיל רבא גופיה בתר חזקת היתר אלהבא לגבי אשה שהלכה חמותה למדינת הים דכלפי הנידון שמא ילדה בן וזקוקה ליבום אית לה חזקת היתר לשוק עיי"ש, [והא דהחמירו אביי ורבא להצריכה חליצה הוא חומרא מדרבנן באיסורי אישות כמש"כ כמה ראשונים, ונאריך בזה בעזהשי"ת בסוגיא דחזקת היתר אלהבא].

ועי' **בתורת יקותיאל סימן כ"ה סק"ד** שהאריך בד' הש"ך, ובתו"ד הק' גם על דבריו דגם לדרכו אמאי הוכיח הדרכי משה האיסור מד' 'התוספות' והיה לו להוכיח מד' 'הגמרא' דאביי ורבא לא אזלי בתר חזקת היתר אלהבא.

\*\*\*\*

**בתבואות שור סימן כ"ט בד"ה כתב הד"מ**  כ' ליישב, דכל ד' הדרכ"מ הוא רק כלפי ספק טרפות שאפשר שנולדה עימו הבהמה דבזה ס"ל להתוס' באמת בדף י"א.א. הנ"ל דלא אזלינן בתר חזקה שלא נתבררה בשעתה, וביאר בזה דכיון דכבר יצאה ודאי מהרוב שהרי רוב בהמות אין להם מים במוח שוב לא מוקמינן לה על הרוב בהמות שאינן טרפות כיון שכבר יצאה מהרוב, וכ' לדמות להא דאי' **בכתובות ט"ז.א.** דלא מוקמינן על רוב הנשאות בתולות נישאות כיון דרוב הנשאות בתולות יש להם קול וזו הואיל ואין לה קול איתרע לה רובא, אבל כשהספק הוא כלפי טרפות שנעשה מחמת מעשה דריסה בזה באמת קאי ד' התוס' ביבמות ל: הנ"ל ובחולין מ"ג: הנ"ל דכל דלא שכיח יותר לאיסור הרי היא מותרת, ומשום דמוקמינן לה בתר חזקת הגוף שאינה טריפה מחמת דריסה או מעשה אחר כיון דע"ז איכא חזקה מבוררת, ועיי"ש מה שביאר בד' הדרכי משה האיך הביא 'הוכחה' לדבריו מד' התוס' עיי"ש.

ועי' **בחוות דעת סימן נ' סק"א** שתמה על התבו"ש למה אם יצאה מהרוב בהמות שאין להם מים במוח יצאה ג"כ מהרוב בהמות שאינן טריפות, ואטו בהמה שהיא חולה ויצאה מהרוב בהמות שאינן חולות נחשוש ג"כ שהיא טריפה כיון שכבר יצאה מרוב אחר, ואינו דומה כלל להא דכתובות הנ"ל דהתם זה גופא הרוב שהנשאות בתולות יש להם קול ואינו רוב צדדי עיי"ש, ועי' **בשערי יושר שער ב' פרק ט"ז ובאבן האזל שחיטה פ"ג הי"ח ובחידושי ר' שלמה ח"ב סימן ס"ח** מש"כ לבאר ד' התבו"ש דהכא מה שיש לה מים במוח הופך אותה לנידון בפני עצמה ועל מצב זה של בהמה שיש לה מים במוח אין רוב שאינה טריפה, ואינה דומה לבהמה חולה דהתם אף בבהמות חולות איכא רובא דאינן טריפות דרוב חולים לחיים עיי"ש.

ועי' **באבן האזל שם** שתמה על ביאור התבו"ש דלדבריו דטעמא דלא אזלי' בתר החזקה בכהא"ג הוא דוקא לשיטת התוס' דס"ל דחזקה דאתיא מכוח רובא אינה חזקה, א"כ איך הוכיח הדרכ"מ מד' התוס' לאיסור, והא **הרשב"א והר"ן בחולין י"א.א. בשם ר' שמשון ב"ר אברהם** כ' להתיר בחזקה דאתיא מכוח רובא ולכן התירו הגבינות וכדבריהם פסק **הרמ"א ביו"ד סימן פ"א סעי' ב'.**

**\*\*\*\***

**בבינת אדם שער רוב וחזקה אות כ"ה ובשו"ת חמדת שלמה יו"ד סימן ב' ובתורת יקותיאל סימן כ"ה סק"ד** ביארו ד' הרמ"א דדבריו אמורים רק בבהמה שאין להעמידנה כלל אחזקת הגוף כיון שכבר יצאה ודאי מחזקה זו שהרי נמצאו לה מים במוח ונתמסמס המוח לפנינו ורק לא ידעינן אם כבר נעשה כן מחיים, וד' התוס' דהקילו בספק דרוסה כשהספק שקול הוא רק במקום דאכתי איכא למימר שלא נשתנה בה שום דבר והיא עכשיו כדמעיקרא, ועיי"ש מה שביארו איך הביא הדרכי משה 'הוכחה' מד' התוס'.

ועי' עוד מש"כ בזה באורך האחרונים המוזכרים בזה, ועי' עוד מש"כ בישוב ד' הדרכי משה **בהגהות ברוך טעם על הנוב"י [מהדו"ק אה"ע סימן ל"א]** ועי' מש"כ **באור שמח [שחיטה פ"א הי"ג בד"ה והנה] ובקובץ הערות יבמות סימן כ"ח** ותן לחכם ויחכם עוד בעזהשי"ת.

**בדין ספק 'נקובת הוושט'**

**בתוס' חולין מ"ג: ד"ה קסבר עולא ובתוס' יבמות דף ל: בד"ה אשה זו בחזקת היתר** כ' לענין ספק דרוסה דכשהספק שקול מוקמינן לה בחזקת היתר, כדקאמר רבה לענין צרת ערוה שנתגרשה הערוה ספק גירושין בחיי הבעל דמוקמינן לה בחזקת היתר, וכ' שם התוס' בתו"ד דאף בספק דישב לה קוץ בוושט הטעם דמחמרינן כבכל ספק דרוסה הוא משום דשכיח לאיסורא יותר להתירא עיי"ש, ומבואר בד' התוס' דספק נקובת הוושט נידון ככל ספק טריפות שדינו להקל לשיטתם, והנה בדברי הראשונים מבואר בפשיטות דנקובת הוושט הוי 'נבילה' [יעוי' **חולין ל"ב.א.ב. ובפירש"י שם וברמב"ם שחיטה פ"ג ה"ו ובטושו"ע יו"ד סימן ל"ג ס"ג** דמפורש דנקובת הוושט נבילה היא], ואי נימא דכן הוא דעת התוס' הרי מבואר בדבריהם דאף ספק נקובת הוושט שהוא ספק נבילה מוקמינן לה בחזקת היתר כבכל ספק טריפות לשיטתם.

אמנם יעויין **בפליתי סימן ל"ג סקי"ד** שדייק מד' התוס' בחולין הנ"ל דבתחילת דבריהם נקטו בין הספק דישב לה קוץ בוושט ובין ספק דרוסה, אבל אח"כ בקושייתם ותירוצם דנוקי בחזקת היתר אלהבא לא נקטו אלא ספק דרוסה ולא ספק נקובת הוושט, וכ' הפליתי דהוא משום דבנקובת הוושט שהיא 'נבילה' הרי ספיקה נחשב 'ספק בשחיטה' דאמרינן בזה בהמה בחייה בחזקת איסור עומדת כמו בכל ספק בשחיטה כדאי' **בחולין ט.א. וי.א.** וכן העלה **בשו"ת פנים מאירות ח"א סימן א'** להוכיח כן מד' התוס' בחולין הנ"ל דספק נקובת הוושט אפילו בספק השקול מוקמינן ליה בחזקת איסור שאינו זבוח עיי"ש.

**ובבית מאיר [חידושים על שו"ע יו"ד סימן כ"ד סעי' ט"ו]** תמה על דבריהם שלא שתו ליבם שבד' **התוס' יבמות דף ל: הנ"ל** מבואר בהדיא דספק נקובת הוושט ג"כ לקולא כשהספק שקול, ולכן העלה שדעת התוס' כשיטת **ר"ת והרא"ש והטור יו"ד סימן ל"ג** דנקובת הוושט טריפה ולא נבילה [**והב"י שם** השיג ע"ד הטור וכ' דהיא נבילה עיי"ש], ולכן ספיקה הוי ככל ספק טריפה עיי"ש.

אמנם יעויין **בהגהות ברוך טעם על החוות דעת יו"ד סימן ק"י בית הספק אות כ"ז** שכ' שכל ד' התוס' ביבמות שם אמורים לפי שיטת רש"י דס"ל דהא דבהמה בחייה בחזקת איסור עומדת היינו משום 'מחזיקין מאיסור לאיסור' מאיסור אבה"ח לאיסור נבילה, וממילא בזה נקטו שפיר עפ"י הסוגיא ביבמות שם דבכהא"ג אין מחזיקין מאיסור לאיסור כשהספק שקול ואף לגבי ספק נקובת הוושט, אבל לפי שיטת הסוברים דאין מחזיקין מאיסור לאיסור ובהמה הוי בחזקת איסור שאינו זבוח דהוא בין בחייה בין לאחר מיתתה, לפי"ז כשהנידון אי נעשית נקובת הוושט והיא נבילה הוי כשאר ספק בשחיטה שהיא בחזקת איסור עיי"ש, וכ"כ **בערוך לנר ע"ד התוס' ביבמות שם.**

**\*\*\*\***

**ובבית מאיר שם** כ' דמד' **הגמ' בחולין מ"ג:** דאמרינן לגבי ספק נקובת הוושט דהוי 'לא איתחזק איסורא' ובזה הוא חלוק משתי חתיכות אחת חלב ואחת שומן מבואר דלגבי ספק נקובת הוושט ליכא חזקת איסור, וכ' לבאר דלדעת הסוברים דנקובת הוושט נבילה צ"ל דבכהא"ג ל"ש חזקת איסור, וכ' ב' סברות בדבר, א. דכל דין חזקה נאמר רק כשאפשר לומר שבזמן הספק היה כמו שהיה מקודם והשנוי נעשה מאוחר יותר, אבל כשיש ודאי מעשה המשנה לא מוקמינן אחזקה, ב. דבאופן שיש להסתפק על עיקר צורת מעשה השחיטה אם נעשה כהלכתו בכהא"ג מוקמינן לבהמה בחזקת איסור, אבל בנקובת הוושט הרי עצם מעשה השחיטה נעשה כצורתו וכהלכתו ורק שאין השחיטה מועלת משום הוושט הנקוב ובכהא"ג ל"ש דין חזקה כלל [ודאי נגע...], והביא שכסברא השניה מבואר בדברי **הרשב"א במשמרת הבית [בית א' שער א' דף ז: מדפי הספר]** דבכהא"ג שנעשה ודאי מעשה שחיטה ולא ידעינן אי נשחט כדין לא שייך חזקת איסור, ודימה זה ל'ודאי נגע' דלא מוקמינן ביה אחזקה, וכ' הבי"מ שבד' הרשב"א מבואר דהוא רק סברא לגבי דלא נימא 'סמוך מיעוטא לחזקה', ולפי דברי הבי"מ הוא סברא דליכא בכהא"ג חזקה כלל כדהוכיח מד' הגמ' הנ"ל, [ועיי"ש בד' **הרשב"א במשה"ב שם** שדן בקושיא לסוברים דאמרינן סמוך מיעוטא לחזקה לחומרא אף לרבנן א"כ היכי אכלינן בישרא והא אף דרוב בהמות אין ושטן נקוב נוקי הבהמה אחזקת איסור ונאסור לחומרא ותי' כנ"ל, אבל תי' שום עוד תירוצים, ולשאר תירוציו מפורש דמוקמינן בכהא"ג אחזקת שאינו זבוח, ודו"ק].

**ובתוס' ב"מ דף כ.א. ד"ה איסורא מממונא** הוכיחו מהא דאזלינן בתר רובא שאין הוושט נקוב ולא מוקמינן הבהמה בחזקת איסור כנגד הרוב, והוכיחו מזה דאזלינן בתר רובא אפילו לקולא גם נגד חזקה עיי"ש, **ובבית מאיר שם** כ' דבד' התוס' הנ"ל מבואר כד' **הפליתי והפנים מאירות הנ"ל** דאיכא חזקת שאינו זבוח בספק נקובת הוושט.

**ובתוס' בכורות דף כ: ד"ה חלב פוטר בשם ר"ת** כתבו דאעפ"י דלא קיי,ל כר' מאיר דחיישינן למיעוטא ואפילו לחומרא לא חיישינן ולהכי רק לר' מאיר מקשינן **בחולין י"א.א.** היכי אכיל בשרא ומשמע דלרבנן ליכא למיחש למיעוטא, מ"מ היכא דאיכא חזקה המסייעת למיעוט חיישינן ליה, **ובמהרש"א שם** הק' דא"כ לרבנן יקשה היכי אכלינן בשרא ואמאי לא נוקי הבהמה בחזקת איסור וניזיל בתר המיעוט שבמקום נקב שחט, ותירץ דהבחזקת איסור הוא רק לומר שלא נשחטה כראוי ולא שייך זה לענין שנחשוש שבמקום נקב שחיט דאף כששחט במקום נקב הוי 'נשחטה כראוי' ואינה אלא באיסור טריפה ואינה מטמאה עיי"ש, ומפורש בדבריו בהדיא דאם נקובת הוושט נבילה היא באמת מוקמינן לה בחזקת איסור, וזה כשיטת תוס' ב"מ הנ"ל, [ועי' **שו"ת חמדת שלמה חאהע"ז סימן כ"ג סקי"ט** שהביא בשם **פ"מ סימן כ"ג** שהק' מה יענה המהרש"א על שיטת הרמב"ם דס"ל דנקובת הוושט נבילה וס"ל דחיישינן למיעוטא לחומרא במקום חזקה, והחמד"ש העלה דאפילו אי נקובת הוושט נבילה לא מוקמינן לה בחזקת איסור אלא בחזקת שאין הוושט נקוב עיי"ש].

\*\*\*\*

**ובשב שמעתתא [שמעתתא ה' פרק ו']** חולק ע"ד הפליתי הנ"ל, וכ' דאף לגבי ספק נקובת הוושט שייך לאוקמי ב'חזקת היתר אלהבא' ולא איכפ"ל בזה שאם היא נקובת הוושט היא באותו איסור שהיה עליה מחיים דהיינו באיסור שאינו זבוח, דכל שהמעשה שחיטה מצד עצמו נעשה כהלכתו ורק סיבה צדדית היא המעכבת השחיטה שייך בזה 'חזקת היתר אלהבא', והוכיח כן מהא דאי' **ביבמות דף ל:** דאליבא דרבה דס"ל דמוקמינן בחזקת היתר אלהבא אף באשה שנתקדשה צרתה לבעלה בספק קדושין והיא ערוה ליבם הרי היא בחזקת היתר ליבם, ובכהא"ג הרי אם הערוה נתדקשה והיא צרת ערוה היא באותו איסור אשת אח כדמעיקרא, ומ"מ מוקמינן לה ב'חזקת היתר אלהבא' ולא ב'חזקת איסור אשת אח', וחזינן מזה דכל שכדי שיחול האיסור צריך להתחדש דבר מחודש כמו קדושי הערוה לא מוקמינן בחזקת איסור אלא בהחזקת היתר אלהבא, וה"ה בנידו"ד שכדי לאוסרה צריך שינקב ושטה ובלא זה הרי נעשה בה מעשה שחיטה כראוי מוקמינן לה בחזקת היתר אלהבא, והק' ע"ז מהא דאי' **בחולין י.א.** בשמוטת הגרגרת ספק מחיים ספק לאחר שחיטה דהוי כשאר ספק בשחיטה דהוא אסור, ותי' בזה לפי המבואר בד' הרמב"ן דסימנין שנעקרו בשעת השחיטה הר"ז גורם שהשחיטה אינה כראוי וממילא אין כאן מעשה שחיטה ודאי כדי דנוקי בחזקת היתר אלהבא שהרי כל החזקה היתה 'אם תשחט כראוי', אבל ספק נקובת הוושט אינו ספק שהיה שנוי בעצם צורת מעשה השחיטה אלא הוא ספק 'בהכשר' השחיטה אם היתה כהלכתה ובכהא"ג שייך 'חזקת היתר אלהבא' עיי"ש, וכ"כ **בשו"ת הגרעק"א ח"א סימן קס"ז** עיי"ש.

וכ"כ **בחוות דעת סימן ק"י בבית הספק אות כ"ז** לחלוק ע"ד הפליתי מהטעם הנ"ל, והוסיף בזה עפי"ד **הרשב"א ביבמות דף ל:** שכ' דאימת מוקמינן אחזקת איסור רק כשצריך להתחדש בבהמה 'מעשה המכשירה', אבל כשהמעשה מכשיר הוא ברור [כמו ביבמה מיתת הבעל] ורק ספק אם נתחדש 'מעשה האוסר' כמו ביבמה 'גירושי הערוה' [האוסרה לשוק] או 'קדושי הערוה' [האוסרה ליבם] בכהא"ג מוקמינן אחזקת היתר ולא אחזקת איסור, והכ"נ בנידו"ד הרי נעשה בה 'מעשה המכשירה' שחיטה כהלכתה ורק ספק אם נולד בה 'דבר האוסרה' בנקיבת הוושט וממילא מוקמינן בכהא"ג אחזקת היתר, עיי"ש, וכ"כ **בשו"ת חמדת שלמה יו"ד סימן ג' אות ט' ובישועות יעקב יו"ד סימן נ'** דעפ"י ד' הרשב"א ביבמות הנ"ל ספק נקובת הוושט אינו נחשב ספק בשחיטה עיי"ש[[2]](#footnote-2), ועי' מה שהאריך בזה **בשו"ת באר יצחק יו"ד סימנים ד' וה'.**

**\*\*\*\***

**ובשו"ת חתם סופר חיו"ד סימן כ"ד** כ' דבספק נקובת הוושט אינו נחשב 'ספק בשחיטה' דנוקי ליה בחזקת שאינו זבוח, דכיון דעצם השחיטה לא מספקינן בה ורוב בהמות אין וושטן נקוב שוב אין כאן חזקת שאינו זבוח, ועיי"ש מה שדחה ההוכחה מד' תוס' בב"מ הנ"ל דהתם קאו אי לא אזלינן בתר רובא באיסורא עיי"ש, וכ"כ עוד שם **בסימן כ"ה** וכ' שמצא כן **בספר שיחת חולין** דבספק נקוהו"ש אינו נחשב בחזקת שאינו זבוח כיון שעצם השחיטה נעשית כדין ועל הנידון אם הוושט נקוב איכא רובא עיי"ש, ועי' עוד **בסימן כ"ט** מש"כ בזה.

\*\*\*\*

**ובחידושי הגרעק"א חולין מ"ג: אות קל"ו** כ' לבאר בדעת הסוברים דספק נקובת הוושט הוי בחזקת איסור נבילה, דאינו דומה להא דאי' **ביבמות ל: הנ"ל** דאשה זו בחזקת היתר ליבם עומדת, דהתם עצם המעשה מתיר שהוא מיתת הבעל הוא נעשה כהלכתו וכבר הוחזקה קודם שאם יהיה בה מעשה זה תותר ליבם וממילא עומדת היא בחזקת היתר זה אף כשנתקדשה הערוה ספק קדושין, אבל הכא לא הוחזקה שתותר 'בחתיכת הסמנים' שהרי אם יחתכו סימניה אחר מיתה לא תותר בזה, וחזקתה היה רק שאם תשחט בסמנים כשרים תותר בזה ובננקובת הוושט אינו נחשב שחיטה בסמנים כשרים וממילא אין לה בזה חזקת היתר כלל עיי"ש, וכ"כ **בשערי יושר שער ב' פי"ח וי"ט.**

**ובקובץ הערות יבמות סימן כ"ח אות ה'** תלה הנידון בגדר דין השחיטה דסגי ברוב סמנים, דאם מעיקר הדין סגי בחתיכת רובו, לפי"ז בנקובת הוושט אין החסרון בעצם מעשה השחיטה שלא נעשה בשלימות ורק הוא מעכב צדדי שכיון שאין חיות בסמנים לא מהני השחיטה, ולפי"ז דומה באמת הדבר לסוגיא דיבמות הנ"ל דמוקמינן לה בחזקת היתר אלהבא, אבל אם בעצם בעינן שחיטת 'כל הסמנים' ורק שכשיש את כולם ושחט רובם מתוך כולם הוי כשחט את כולם מדין 'רובו ככולו' לפי"ז כשניקב הוושט ומקום זה אינו ראוי לשחיטה ל"ש בזה דין רובו ככולו ואינו נחשב כלל מעשה שחיטה שלם ולפי"ז ל"ש לאוקמי בכהא"ג בחזקת היתר אלהבא כיון שהחזקה לא היתה בה אלא אם תישחט כראוי והכא זה גופא הספק האיך נשחטה עיי"ש.

ועי' עוד בזה **בחזון איש אה"ע סימן פ"א סק"ג.**

\*\*\*\*

**ובבית הלוי ח"ב סימן כ"ב אות ב'** כ' לחדש, דאף אי נימא דל"ש בכהא"ג 'חזקת היתר אלהבא' מ"מ גם לא שייך לאוקמי לה ב'חזקת איסור', דלא נאמר דין חזקה היכא שמכוח החזקה נצטרך 'לחדש מעשה חדש', והכא דמכוח חזקת האיסור בעינן לחדש לומר שניקב וושטה וממילא נשארה בחזקת שאינו זבוח אחר השחיטה ל"ש בכהא"ג דין חזקה עיי"ש.

**חזקה דאתיא מכוח רובא**

**הרשב"א בחולין דף י"א.א.** כ' לגבי היתר הגבינות מבהמה שנמצאת טריפה, שהתוס' ס"ל בזה דלא מוקמינן לבהמה אחזקתה אפילו כשחיה יב"ח ונודע שלא היתה טריפה משום דהו"ל חזקה שלא נתבררה בשעתה שאינה חזקה, [והתוס' הוכיחו כן מהא דבעינן למילף דין הלך אחר הרוב מפרה אדומה ומנ"ל דהוא משום רובא ודילמא משום חזקה הוא דכיון דפרה בת שתים הרי נודע שנולדה שלימה, ובע"כ דכיון דהחזקה לא נתבררה בשעתה אינה חזקה], וכ' **הרשב"א בשם ר' שמשון ב"ר אברהם** דמכל מקום יש להתיר מכוח הרוב דרוב בהמות אינן טריפות 'וזו עכשיו הוא שנטרפה', ודימה זה להא דאי' **בכתובות ע"ה:** 'לענין חזקה' בכונס הבתולה ולא מצא בה מומין עיי"ש, והנה **בכתובות שם** מפורש בהדיא דטעם דאמרינן דנולד בה המום אחר כך הוא משום 'חזקת הגוף' והיינו מטעם דין 'חזקה' עיי"ש בסוגיא.

**והרשב"א שם בשם רבינו הרב [רבינו יונה]** הביא סייעתא לשיטה זו, מהא דאי' **בחולין ט.א.** נשחטה בחזקת היתר עומדת עד שיודע לך במה נטרפה אע"ג דאתיליד בה ריעותא, ואעפ"י דהתם לא אתיליד בה ריעותא בודאי [שהרי אנו תולין שהנקב שבה מחמת זאב ואינה נקובה מעצמה כלל]והכא בודאי אתרעאי הבהמה שהרי היא עכשיו טריפה ודאי, אפ"ה איכא למישמע מינה דאזלינן בתר 'חזקה הבאה מכוח הרוב', דמשום דאזלינן בתר חזקה הבאה מכוח הרוב דרוב בהמות אינן טריפות הוא דאזלינן בה לקולא עיי"ש, וככל דברים הללו כ' גם **הר"ן על הרי"ף בחולין דף י"א.א. בשם ר' שמשון ב"ר אברהם ובשם רבינו יונה** עיי"ש**.**

ויש לעיין בגדר האי 'חזקה דאתיא מכוח רובא' מהו גדרה, האם יסוד הדין הוא 'הלך אחר הרוב' דאעפ"י שודאי יצאה בהמה מהרוב מ"מ על הזמן המסופק מוקמינן לה בתר רובא, או שיסוד דינה הוא מכוח 'חזקה' דכיון דמכוח הרוב החזקנוה מתחילה בכשרה הרי מחמת דין 'חזקה' מחזיקין אותה אף עתה לכשרה, ואי יסוד הדין הוא מחמת דין 'וחזקה' יש לעיין אי שוה חזקה זו לכל החזקות או דגריעה מכל החזקות.

\*\*\*\*

ועי' **בשו"ת הרא"ש כלל כ' סימן ט"ו** שהביא דעת התוס' דחזקה שלא נתבררה בשעתה אינה חזקה, ומ"מ כ' להתיר הגבינות וכ' דד' התוס' 'הוי שנויא לפום שיטתא דהשתא דאכתי לא פסקינן דאזלי' בתר רובא, הילכך אין כאן חזקה שעה אחת, אבל השתא דפסקינן דאזלינן בתר רובא 'ורובא עדיף מחזקה' 'הילכך בכל שעתא ושעתא אזלינן בתר רובא וכשרה היא', 'ועדיף האי רובא מחזקה', 'ואוקמה אחזקתה' וסמוך לשחיטה נטרפה, עכ"ד, וסותרים דבריו מיניה וביה אי הוי מטעם 'חזקה' או מטעם 'רובא', אבל זה מפורש בהדיא בדבריו דעדיף האי רובא משאר חזקות, ויש לזה כוח 'רוב דעדיף מחזקה', וכ"מ **בתוס' הרא"ש נדה דף ב:** 'כיון דאזלינן בתר רובא כל הבהמות בחזקת כשרות אפילו בתוך שנתן משום דרוב בהמות כשרות ורובא עדיף מחזקה ונעמיד בהמה זו בכלל הרוב והשתא הוא דנטרפה'.

ועיין **בספר 'הארוך' מרבינו הש"ך זיע"א** שהביא שיטת הסוברים דמתירים הגבינות מכוח הרוב, והביא ד' **הרשב"א והר"ן בחולין י"א.א. בשם רבינו יונה** שמ"מ אם ודאי לא נטרפה עכשיו סמוך לשחיטתה אלא בזמן מוקדם יותר ולא ידעינן אימת לא אזלינן בזה תו בתר חזקה, והוכיח כן מהא דאי' **בנדה נ"ו.א.** באשה שמצאה בבגדה כתם יבש דהרי היא טמאה משעת כיבוסו ולא מוקמינן לבגד אחזקתו לומר שנתלכלך בכתם אח"כ משום דכיון דהכתם יבש ולא עכשיו ממש הוא שנראה בו הכתם שוב לא מוקמינן אחזקה בזה, **והש"ך שם** כ' בשם כמה ראשונים ופוסקים שהתירו הגבינות בכל ענין ואפילו ודאי שנטרפה מזמן מוקדם כל שאפשר שלא היתה טריפה בזמן החליבה מותרים הגבינות, וכ' הש"ך דלפליגי על רבינו יונה והרשב"א, וכ' 'והראיה שהביאו מכתמים אינה ראיה, דודאי יש לנו לומר דרוב בהמות בחזקת כשרות ויש לנו לומר השתא הוא דנעשית בהמה זו מן המיעוט אבל עד השתא היתה מן הרוב דאינן טריפות' עיי"ש, ומפורש בדבריו דאין צריך בזה כלל לכוח 'חזקה' אלא ההכשר מצד 'רוב' לחוד.

ועיין **בש"ך בנקודות הכסף יו"ד סימן א' סעי' א' על הט"ז שם סק"ו** שכ' לגבי דינו של האגודה שפסק **הרמ"א שם** גבי שוחט שנטל פעם אחת קבלה שהוא יודע הלכות שחיטה ומצאו עכשיו שאינו יודענ אין מטריפין כל הבהמות ששחט למפרע אלא אמרינן 'השתא הוא דשכח', **והט"ז שם** הקשה אמאי לא נימא בזה דין 'תרתי לריעותא' דהרי שכח לפניך ובהמה בחייה בחזקת איסור עומדת, ותי' **הש"ך שם** 'פשיטא דלא דמי, דהא השתא איכא חזקה ורוב, חזקה דמוקמינן ליה אחזקתיה דהרי ידע מעיקרא, ורוב מצויין אצל שחיטה מומחין הם, ולאו למקוה ולסכין שנמצא פגום דמי דהתם ליכא רוב כלל', והרי מפורש בדבריו דאעפ"י דהשתא ודאי יצא מהרוב מ"מ כלפי הזמן שאנו מסופקים יש להעמידו בתר הרוב ועדיף מחזקה בעלמא ולהכי לא אמרינן בזה 'תרתי לריעותא', וכן הוא בקיצור **בש"ך שם סק"ח** עיי"ש, ועי' **בדרוש וחידוש הגרעק"א בכתבים שבסוף הספר בתשובה להר"ר יהודה [עמ' ע"ג מדפי הספר]** שכ' דבד' הש"ך הללו מבואר דחזקה דאתיא מכוח רובא יש לה כוח 'רוב' ועדיפא מחזקה דלא אמרינן בזה 'תרתי לריעותא'.ועי' **שער המלך אישות פ"ג הי"ד** שכ' בדעת כמה ראשונים דלא אזלינן בתר חזקה דמעיקרא במקום 'חסר לפניך' לומר 'השתא הוא דחסר' אלא הדבר ספק, והק' ע"ז מהא דאי' **בכתובות ע"ה:** דבאשה שנמצאו בה מומין מוקמינן לה בחזקת הגוף לומר דהשתא הוא דנולדו בה המומין, ותי' עפ"י ד' הר"ן הנ"ל דהתם מהני מטעם הרוב דנולדה ללא מומין ולהכי מוקמינן לה בכל שעה מסופקת שהיא עדיין מרוב ואי"צ בזה לדין חזקה עיי"ש, ומפורש גם בדבריו דמטעם 'רוב' הוא דמכשרינן ולא מטעם 'חזקה' כלל.

**ובשו"ת נחלת דוד סימן כ"ו בשם הגר"ח מוולוז'ין זצ"ל** כ' בפשיטות דבחזקה דאתיא מכוח רובא 'ממילא מובן דהך חזקה אלימא טפי ולא אמרינן בה רובא וחזקה רובא עדיף כיון דהחזקה היא מכוח רובא וא"כ יש לו דין רוב לכל דבר', עיי"ש.

\*\*\*\*

אמנם מפשטות דברי **הרשב"א והר"ן בשם רבינו יונה בחולין י"א.א. הנ"ל** דבבהמה שודאי לא נטרפה סמוך לשחיטה ממש גבינותיה אסורות דכיון דליכא למימר בה השתא ממש הוא דנטרפה תו לא מוקמינן בה אחזקה כלל, מוכרח לכאורה משיטתם דהכוח בזה הוא מצד 'חזקה' ולא מצד רוב לחוד, דכלפי דין הלך אחר הרוב על הזמן המסופק לכאורה אין שום נפק"מ בזה אי אמרינן השתא ממש הוא דנטרפה או מזמן מוקדם נטרפה ולא ידעינן אימת, ודו"ק.

**ובחידושי הגרעק"א על שו"ע יו"ד סימן א' על הש"ך שם סק"ח** חלק ע"ד הש"ך הנ"ל וכ' בפשיטות דכיון שהיא טריפה לפנינו ל"ש בה דין רוב כלל, וכל סברת המכשירים את הגבינות הוא משום דמכוח הרוב הוי כחזקה מבוררת מעיקרא שהיא כשרה ואי"ז חזקה שלא נתבררה בשעתה, אבל ודאי אין לזה עדיפות רוב אלא הוי חזקה בעלמא ושייך בזה דין תרתי לריעותא, וכן **בשו"ת חתם סופר יו"ד סימן ב'** חלק ע"ד הש|ך וכ' דל"ש בכהא"ג כלל דין הלך אחר הרוב כיון דהוא שכח לפנינו ויצא מהרוב עיי"ש, ועי' **בפליתי סימן א' סק"ז** שהשיג כן בקיצור על הש"ך דל"ש בכהא"ג דין רוב כלל.

\*\*\*\*

ועיין **אבני נזר אהע"ז סימן כ"א אות כ"ט** שכ' דבר חידוש עצום, דכל הכשר הגבינות להמכשירים משום 'חזקה דאתיא מכוח רובא' הוא רק כשחיה בהמה י"ב חודש וידוע השתא בודאי שנולדה ללא טרפות, ורק שחזקה זו לא היתה מבוררת בשעתה, וע"ז מהא 'חזקה דאתיא מכוח רובא' לומר דנחשב מבורר הדבר מתחילה כיון שאמרה תורה למיזיל בתר רובא, אבל אם לא חיה עדיין י"ב חוחדש והספק הוא שמא היא טריפה מתחילתה אין בזה היתר אפילו לשיטתם, עיי"ש, וכ"כ בספר **כסא דהרסנא על ספר בשמים ראש סימן ש"ב,** אמנם פשטות דברי הראשונים והפוסקים שסתמו בזה אינו משמע כדבריהם.

\*\*\*\*

**ובפרי מגדים יו"ד סימן פ"א משבצות זהב סק"ג** כתב דחזקה דאתיא מכוח רובא גריעא אפילו משאר חזקות, וחידש שמש"כ **הרשב"א והר"ן הנ"ל בשם רבינו יונה** דכל שיצאה שעה אחת מחזקה ולא ידעינן כמה תו לא מוקמינן לה אחזקה הוא רק בחזקה דאתיא מכוח רובא שאין כאן חזקה ודאית וכל החזקה בזה היא 'שהחזקנוהו בכשרות' וממילא כשנתברר שזמן מסויים החזקנוהו בכשרות בטעות שוב ליכא בזה חזקה כלל, אבל בחזקה גמורה הבאה מכוח ודאי מוקמינן אחזקה על הזמן המסופק אפילו כשנתברר שחלק מהזמן שהחזקנו עפ"י החזקה הוא בטעות עיי"ש.

**חזקה שלא נתבררה בשעתה**

**הסוגיות הכלליות השייכות לספק טריפותוילמדו בעזהשי"ת בזמן חורף תשע"ו**

**חזקה אלהבא [חזקה דרבה]**

**מחזיקין מאיסור לאיסור**

**חזקה דמעיקרא שנשתניתוהשנוי ודאי נעשה בזמן מוקדםעוד סוגיות ב'חזקה'**

**חזקה העשויה להשתנות**

**חזקה בתרי ותרי**

**חזקה בתרתי דסתרי
[שני שבילין ושני כיתי עדים המכחישות]**

**חזקה מגוף לגוף ומדין לדין
[חזקת האם אי מהני לבת, חזקת אבתהא,
חזקת האשה אי מהני לקרובותיה ולצרתה,
חזקת איסור אי מהני לטומאה ועוד]**

**סוגיא ד'כאן נמצא כאן היה'
[סוגיא דכתובות ע"ה וע"ו, בדין כל הטומאות כשעת מציאתן וכמקום מציאתן-נדה דף ד', ועוד]**

1. ושוב ראיתי בדברי רבינו יונה שם בפנים, ולענ"ד דבריו מתפרשים באופן אחר, דמחמת 'חזקת היתר אלהבא' הוא דאין דאין מחזיקין מאיסור לאיסור, ואין כוונתו דוקא על חזקה מאיסור לאיסור, ודו"ק. [↑](#footnote-ref-1)
2. ועיי"ש בחוו"ד מש"כ דברים מחודשים ביותר עפ"י מש"כ **בשו"ת הרשב"א ח"א סימן ת"א** דהך חזקה דבהמה בחייה בחזקת איסור כיון שצריך להתחדש בה 'מעשה המכשירה' של שחיטה עדיפא משאר חזקות, ואעפ"י שבשאר חזקות מהני ספק ספיקא להוציאה מהחזקה בחזקה זו לא מהני, ואעפ"י שבשאר חזקות אמרינן דרובא וחזקה רובא עדיף חזקה זו עדיפא מהרוב, והוכיח כן מהא דחיישינן להא דעור פוגם ואעפ"י דהוי בגדר 'מיעוט' שרוב פעמים אינו נפגם ע"י העור, וכ' שם דלהכי מהני חזקת איסור דהבהמה גם במקום אין ספק מוציא מידי ודאי כמבואר **בחולין י.א.** ואעפ"י דמכוח הא דא"ס מוציא מידי ודאי מוציאין אפילו ממון ובע"כ דהך חזקה עדיפא עיי"ש]. [↑](#footnote-ref-2)