35. טומאה עוברת מאוהל לאוהל
קטגוריות: ש_ס / נב אהלות / אהלות עניינים - הרב מאיר קאופמן

י' תמוז ע"א

**סימן ד'**

**האם טומאה עוברת מאוהל לאוהל**

**א]בביאור הצד שטומאה עוברת מאוהל לאוהל והאם זה שייך גם אם אין התפשטות הטומאה**

**ב]הראיות שטומאה לא עוברת ללא חבוט רמי**

**ג]בביאור הגר"ח דלראשונים דלא אומרים חבוט רמי בעליון יותר רחב שבכל אופן עובר הטומאה מצד הנ"ל ובראיתו מזיזים**

**ד]הא דצריכים להגיע לחבוט רמי אם טומאה עוברת מאוהל לאוהל**

**ה[בדברי החת"ס דחלון טפח אין זה אוהל אחד האם זה נסתר מהנ"ל וידון לחדש שתמיד כל החיסרון דאוהל זה מחלק**

**ו]בדברי הגר"א דעל עצמו בכל שהוא זה גם בתור המשך אוהל**

**בביאור הצד שטומאה עוברת מאוהל לאוהל והאם זה שייך גם אם אין התפשטות הטומאה**

א] מבואר בכולי מכילתין דארובה בין בית לעליה ויש בה טפח הטומאה עוברת מאחד לשני וכן מבואר בפי"ב מ"ה דקורות אחד ליד השני אפילו לא באותה גבוה הטומאה עוברת מאחד לשני וכן מבואר בתחילת פי"ד דקורה טפח ומעליה קורה שבולטת טפח הטומאה עוברת מאחד לשני ועיין חידושי הגר"ח בהלכות סוכה שכתב לחקור האם זה מצד חבוט רמי שלכן זה נחשב כאוהל אחד ורק לכן טומאה עוברת בין אחד לשני או שבאמת הוי שני אוהלים ורק שטומאה עוברת מאוהל לאוהל כל שאין הפסק אויר ביניהם דדרך הטומאה להמשיך ולהתפשט כל שמוצאת מקום שיכולה להתפשט אליו

והנה ידוע מה שדן החזו"א ב' ז' האם כל הדין של הטומאה רק שמי שעמה בתוך אוהל הוא טמא אבל אין מושג שהטומאה מתפשטת או שגדר דין האוהל שהטומאה מתפשטת וע"ש שנקט שאין מושג של התפשטות הטומאה והנה ע"ש דבפשוטו מוכח שיש דין התפשטות הטומאה דהרי מבואר דבכלי ויש מעל גביו טומאה וכלים הם נטמאים ובפשוטו גדר הדברים דהטומאה בוקעת למטה ומתפשטת וחוזרת ובוקעת כנגדה ומבואר מזה שטומאה שבוקעת חשיב כגוף הטומאה אמנם עיין חזו"א מה שדחק לבאר בדרך אחרת על פי דברי הגר"א ולא ירדתי לעומק הדברים אמנם צ"ע א. שהרי בשקוף ר' יוסי חולק על זה ב. דבר"ש פרק ט"ו מוכח שלא ס"ל כגר"א ועיין סוף אהלות שחזר בו והוכיח מדברי הראב"ד שגדר הדין שהטומאה בוקעת וחשיב שיש כאן טומאה באוהל וחזינן שבקיעת הטומאה זה כגוף הטומאה

אמנם עדין יש מקום לחלק שכנגד הטומאה בין מלמעלה ובין מלמטה חשיב כגוף הטומאה אמנם ההתפשטות בצדדים הוא רק מצד דחשיב ביחד אם המת באוהל אחד וכן משמעות הגר"א בא"ר פ"ג שביאר שמאהיל כנוגע רק כנגדו מצד ששם הטומאה עולה וכאילו נוגע בגוף הטומאה משא"כ בהתפשטות בצדדים [ומה שמעליהם טמא במקום שיש כלים או אדם שלענין טומאה כל המקום שמעליו ומתחתיו ואין ביניהם הפסק חשיב כחד מקום ועדין צ"ב] אמנם גם אם נימא דיש כאן התפשטות הטומאה אמנם לכאורא יש מקום לדון דאין זה כגוף הטומאה ממש ודבר זה אין בכוחו לטמא באוהל ורק מקום שחשיב שהוא יחד אם גוף הטומאה או בקיעתה לשם הטומאה מתפשטת ולא יותר ועיין פ"י מ"ז שהוכחנו דבר זה

והנה בפשוטו כל הצד לעיל שטומאה מתפשטת מאוהל לאוהל זה רק עד כמה שהתפשטות הטומאה זה כגוף הטומאה א"כ שייך גם לחדש שכל שהיא מוצאת מקום להתפשט היא מתפשטת אבל אם נימא שאין זה כגוף הטומאה א"כ לכאורא אין שום סיבה שזה יתפשט לאוהל אחר ורק עד כמה שזה אותו אוהל זה סיבה להתפשט ומצד שחשיב שהוא באוהל אחד אם המת ועיין פ"י מ"ז שהוכחנו דהתפשטות הטומאה אינה כגוף הטומאה שהיא עצמה תטמא באוהל ולפ"ז אין מקום לכל הנידון וצ"ע

**הראיות שטומאה לא עוברת ללא חבוט רמי**

ב]והנה עיין לשון רש"י סוכה כ"ב. שביאר הדין דבאיכא טפח בקורה העליונה ואיכא טפח בקורה התחתונה שהטעם שהטומאה עוברת מקורה לקורה זה מצד חבוט רמי שעושה את זה לאוהל אחד הרי מפורש שללא שזה נהיה אוהל אחד הטומאה לא עוברת מאחד לשני ובפשוטו הדבר מפורש בגמ' שם דהגמ' אומרת מנא אמינא לה דבטפח אומרים חבוט רמי ובפחות מטפח לא אומרים חבוט רמי דהינו דמה דביש בכל אחד טפח הטומאה עוברת זה רק מצד חבוט רמי ולא זכיתי להבין איך אפשר לדחות לשון גמ' המובא בכל הראשונים וצ"ע ובדוחק אפשר לומר שלשון הגמ' הכל טמא ומשמע אותה דרגא של טומאה דהינו שיש בזה גם הלאו של לא יבוא ועד כמה שזה רק התפשטות הטומאה אין בזה לא יבוא וכמבואר בחת"ס סימן ש"מ ועיין לקמן

ועיין ר"ש סוף פ"ז שנקט שבקדירה שתחת המשקוף אפילו שהיא נכנסת מתחת המשקוף אבל כיון שזה לא נכנס טפח אין דין חבוט רמי והטומאה לא מתפשטת לבפנים וכן ביאר שם המהר"ם וכן הוא פשטות לשון הרמב"ם ובפשוטו מוכרח מזה דאין טומאה עוברת מאוהל לאוהל דאם טומאה עוברת א"כ כיון שיש כאן טומאה במשך טפח אין שום סיבה שהיא לא תיכנס לתוך האוהל ובהכרח שס"ל שאין טומאה עוברת מאוהל לאוהל

והנה מבואר במשנה פט"ו מ"ב שקרנות של שני טבלות שנוגעות אחד בשני הטומאה לא עוברת מאחד לשני ועיין ברמב"ם שהכוונה ריבועים של טומאה והנה לכאורא עד כמה שטומאה עוברת מאוהל לאוהל והרי כל אחד יש לו שם אוהל גמור א"כ למה שהטומאה לא תתפשט מאחד לשני ואולי יש תנאי להתפשטות הטומאה שכל שאין לה משך טפח היא לא מתפשטת אמנם עיין בר"ש דנראה שביאר המשנה שיש בצד הטבלא קרן שאין בה טפח על טפח ולפ"ז יתכן שרק כה"ג הטומאה לא עוברת ועיין חזו"א י"א ט' שנקט בדעת הגר"א והראב"ד דס"ל דכה"ג דהרמב"ם באמת הטומאה עוברת מאחד לשני ובהכרח שביאור המשנה כאן זה כר"ש וכמו שכתב כן י"ג י' אמנם זה עצמו צ"ע דעד כמה שהתפשטות הטומאה זה כגוף הטומאה ולכן זה עובר מאוהל לאוהל א"כ גם כאן כיון שיש טומאה בקרנות למה שזה לא יעבור לאוהל אחר אמנם עיין חזו"א י"ג י"ג שדן שבאמת כל מה שעובר לקרנות זה דרבנן ולפ"ז א"ש וצ"ע בכל זה

**בביאור הגר"ח דלראשונים דלא אומרים חבוט רמי בעליון יותר רחב שבכל אופן עובר הטומאה מצד הנ"ל ובראיתו מזיזים**

ג]והנה בפשוטו איכא ראשונים דס"ל לענין סוכה דלא אמרינן חבוט רמי רק אם העליון לא יותר מהתחתון אבל אם הוא יותר גדול אפילו אם יש שם יותר מטפח לא אמרינן חבוט רמי וכן נקטו האחרונים סימן תרל"א בדעת הרמב"ם והשו"ע ועיין חידושי הגר"ח הלכות סוכה שהקשה דהרי לענין טומאה מפורש בכמה מקומות במשניות דכה"ג הטומאה עוברת א. בארובה שבין בית לעליה ויש בה פותח טפח אמנם זה יש לדחוח שהמחיצות שבאמצע מחשיבות הכל לאוהל אחד ב. דבפי"ד משנה ה' מפורש שזיז שעודף על חברו טפח הטומאה עוברת מאחד לשני ג. דבתוספתא מבואר דהדין של הקורות זה גם אם היו שתי וערב וכה"ג תמיד חשיב שאחד יותר מהשני וגם כה"ג מבואר שביש בהן פותח טפח הטומאה עוברת מאחד לשני ועיין חידושי הגר"ח שכתב לדון דכה"ג שיש כאן שני אוהלים לגבי טומאה לא צריך להגיע לחבוט רמי אלא דטומאה עוברת מאוהל לאוהל ורק לענין סוכה צריך שזה יהיה אוהל אחד והראשונים רק למדו מהא דלגבי טומאה ביש בעליון טפח וביניהם פחות מטפח שלא אומרים חבוט רמי חזינן שצריך שיהיה שווה אלא דבטומאה ביש בעליון יותר מטפח זה לא חיסרון כי לא צריך להגיע לחבוט רמי ועיין מה שכתבנו בסימן ג' בישוב שיטת זו

אמנם ע"ש שכתב להוכיח שטומאה לא עוברת מאוהל לאוהל מהא דמבואר במשנה פי"ד מ"ה דאם יש זיז רחב טפח ומעליו זיז שבולט פחות מטפח דאם טומאה בעליון או תחת המותר זה לא עובר מהזיז העליון לתחתון דאין כאן חבוט רמי כיון שזה לפחות מטפח אמנם אם נימא שטומאה עוברת מאוהל לאוהל א"כ למה שכאן זה לא יעבור דהרי המותר הוא חלק מאוהל של טפח אמנם כתב לדחות שדנים החלק התחתון שכיון שאין שם רוחב טפח שאין כאן אוהל טפח אמנם כתב שעדין צריך לחבר את זה מצד שיפועי אוהלים ומזה שמבואר שהטומאה לא עוברת חזינן שללא דין חבוט רמי שזה נהיה אוהל אחד טומאה לא עוברת מאחד לשני עכ"ד אמנם לכאורא זה לא מוכרח דהוי שיפועי אוהלים דהרי דעת החזו"א שזה רק בשיפוע שזה חלק מהאוהל אבל בדבר שנמשך בגובה פחות מטפח ללא דין שדיה אין בזה דין שיפועי אוהלים

**הא דצריכים להגיע לחבוט רמי אם טומאה עוברת מאוהל לאוהל**

ד]עוד כתב שם הגר"ח לדון דהרי אם נימא שכה"ג לא צריך להגיע לחבוט רמי א"כ באיזה מקרה יצטרכו להגיע לחבוט רמי וצ"ב וכי ההלכה נאמרה לענין טומאה הרי זה דין כללי שנאמר לגי כל דיני התורה וממילא זה גם עוזר בטומאה ואם אין בזה נפק"מ לטומאה אין בזה קושיא ואם מצד לשון הגמ' שרבא לומד מהבריתא שיש כאן חבוט רמי הרי רב למד זה מהבריתא וכאן לא צריך להגיע לחבוט רמי וצ"ב

וע"ש בתחילתו שכתב דנפק"מ בעליון יש טפח ובתחתון אין טפח שכה"ג רק מצד חבוט רמי זה יועיל אמנם ע"ש שנקט שכה"ג לא אמרינן חבוט רמי דצריך שבשניהם יהיה טפח ועיין סימן ג' שהארכנו בזה דהחזו"א נקט שכה"ג אמרינן חבוט רמי ובפשוטו מוכח מהראשונים שלא אומרים חבוט רמי

אמנם בפשוטו יש מקום לדון לענין האיסור של לא יבוא הנאמר בכהן דמבואר בחת"ס שגם אם טומאה מתפשטת מאוהל לאוהל אבל אין האיסור ורק אם זה אוהל אחד יש האיסור וא"כ בזה צריכים להגיע לדין חבוט רמי שזה כאוהל אחד וכן הוא בחת"ס יור"ד סימן ש"מ שבפותח טפח שטומאה עוברת מאוהל לאוהל מדאוריתא אבל אין בזה הלאו דלא יבוא

והנה כל הנידון הנ"ל הוא לשיטות שאם יש ביניהם פחות מפותח טפח אפילו אם בעליון יש טפח לא אומרים חבוט רמי אבל אם אומרים חבוט רמי א"כ יתכן שרק לכה"ג צריכים להלכה אמנם עדין קשה מה שהקשינו לעיל שהגמ' אומרת שמכאן לומדים לחבוט רמי וצ"ע

**בדברי החת"ס דחלון טפח אין זה אוהל אחד האם זה נסתר מהנ"ל וידון לחדש שתמיד כל החיסרון דאוהל זה מחלק**

ה]והנה החת"ס בתשובה סימן ש"מ נקט דבפותח טפח אין זה אוהל אחד אמנם הטומאה עוברת מאוהל לאוהל ונפק"מ שלא יהיה בזה איסור דלא יבוא ולכאורא צ"ע על כל מה שהוכחנו שטומאה לא עוברת מאוהל לאוהל ויתכן שזה וודאי שצריך קשר בין האוהלים דאל"כ למה שהטומאה תעבור אמנם לא צריך שזה יהיה אוהל אחד ממש ולכן צריך להגיע לחבוט רמי וכן ללא חיבור טפח הטומאה לא תעבור דאין שום קשר ביניהם אמנם יתכן שאין זה חיבור להפוך לאוהל אחד ממש אלא שצ"ע מנ"ל לחת"ס לומר כאילו חידושים דעד כמה שחזינן שיש קשר ביניהם אולי זה אוהל אחד ממש וצ"ע

ולכאורא היה מקום לדון עוד דביסוד הדין טומאה עוברת מאוהל לאוהל אלא שבכל אוהל חוץ ממה שאין סיבה שהטומאה תתפשט מחוץ לאוהל יש סיבה חיובית שהאוהל מצמצם את מקום הטומאה לשטחו ולפ"ז יתכן שתמיד ללא חבוט רמי הטומאה לא עוברת מאוהל לאוהל מצד שיש כאן דבר שמחלק את הטומאה שלא תעבור למקום אחר ולפ"ז יתכן באופנים מסוימים שאין כאן המחלק שזה אוהל אחר אבל זה לא אוהל אחד ממש וכה"ג טומאה תעבור מאוהל לאוהל וכגון במקום מוקף מחיצות ועיין סימן ג' מה שישבנו לפ"ז ועיין מה שכתבנו פ"י מ"ו סק"ד בביאור דברי התוספתא ולפ"ז יתכן דכל דברי החת"ס בחלון דכה"ג כיון שזה בית אחד אין חיסרון זה שזה מחלק וכה"ג לא צריך לחבוט רמי אלא טומאה עוברת מאוהל לאוהל וצ"ע

**בדברי הגר"א דעל עצמו בכל שהוא זה גם בתור המשך אוהל**

ו]הנה ידוע שיטת הגר"א דהדין שעל עצמו בכל שהוא הגדר שיש כאן המשך הטומאה לגבי עצמו ולא לגבי התפשטות הטומאה מתחתיו ולכן כתב שבטבלאות שנוגעות בקרנותיהם שניהם נחשבים כמאהילים על המת וכן לענין הנוגע במשקוף פי"ב מ"ח חשיב שנוגע באוהל המת וע"ש שהביא מקור מהדין שעל עצמו בכל שהוא והנה כתב החזו"א י"ג י"א דכל דברי הגר"א בגבוהים טפח אמנם באינם גבוהים טפח שאין כאן האהלה כלל אין דין זה ובכל אופן וודאי שהדבר טמא וכמבואר חולין קכ"ה ובהכרח שיש עוד הלכה שמאהיל כנגדו חשיב כנוגע בו או שיש כאן בקיעה של טומאה שמטמא וא"כ צ"ע מהיכי תיתי שיש עוד הלכה שזה ממשיך את האוהל ואפילו אם מסברא כך סבירא ליה לגר"א אבל אין מקור לזה מהדין של על עצמו בכל שהוא וצ"ע

והנה ברא"ש בפרק ט"ו גם מבואר יסוד זה לגבי נגיעה בקרנות שחשיב כאילו הוא עצמו אוהל המת אבל לא מבואר שזה עוזר בגבוה מהאוהל טפח אמנם בא"ר סוף פי"ב זה מבואר גם לגבי משקוף שזה גבוה מגובה הבית וצ"ע הרי כיון שלא אומרים חבוט רמי לפחות מטפח א"כ אין סיבה שיחשב שיש כאן המשך אוהל ועיין חזו"א ז' ט"ז במוסגר שכתב וז"ל ובזה א"צ לדין חבוט רמי דכיון דיש כאן ב' אהלות שיעור הטומאה יוצאת מזו לזו עכ"ל וכן כתב בב' ז' ע"ש ובפשוטו מבואר שס"ל שטומאה עוברת מאוהל לאוהל גם ללא חבוט רמי ולכן לגבי עצמו שלא צריך טפח ויש לזה חשיבות אוהל גם ללא חבוט רמי הטומאה עוברת אליו וצ"ע מכל ראיות הנ"ל שהטומאה לא עוברת מאוהל לאוהל ללא חבוט רמי ובפרט לחזו"א שאין התפשטות הטומאה א"כ מה שיך לומר כדבר הזה וצ"ע ואולי היה אפשר לומר שלגבי עצמו שמספיק כל שהוא הגדר שיש לו חשיבות אוהל א"כ כלפי דין זה אפשר לומר חבוט רמי ומסברא זה אינו דהנידון של חבוט רמי הוא דין כללי ולא דין מיוחד לגבי טומאה