מדבר שקר תרחק
קטגוריות: כללי / דור המלקטים עניינים כלליים / מידות

**מדבר שקר תרחק**

1. כללי.
2. כלה נאה וחסודה.
3. שלום.
4. מסכת, פוריא, אושפיזא: ב"מ (דף כג:).
5. שאר ציורים.
6. כללים.
7. הטעמים להתיר לשקר.
8. דרך שחוק, ובלי הפסד.
9. תוך כדי דיבור: אם חזרה מתקן השקר.
10. דגים שעלו בקערה: חולין (דף קיא:).
11. תולה באילן גדול.

**דור המלקטים** - אמת קנה (סילבר), לרעך כמוך ( ), מדבר שקר תרחק (ליטוואק), ניב שפתים (יברוב), שפת תמים (חפץ חיים), תתן אמת ליעקב (פיש), halachically speaking (ח"ה מספר י"ח).

1. כללי.
   1. **משפטים** (פרק כ"ג פסוק ו', פסוק ז') – "לֹא תַטֶּה מִשְׁפַּט אֶבְיֹנְךָ בְּרִיבוֹ: **מִדְּבַר שֶׁקֶר תִּרְחָק** וְנָקִי וְצַדִּיק אַל תַּהֲרֹג כִּי לֹא אַצְדִּיק רָשָׁע".
      1. חת"ס (אה"ע ח"א סי' כ' ד"ה והנה) – "דבכל התורה היכי דכתיב לא תעשה עשיי' אסור הגרמה שרי כמו במחיקת השם בשבת פרק כל כתבי וכדמוכח במנחות נ"ו ע"ב ובר"פ שבועות העדות מייתי ש"ס כמה ענינים שהמה בכלל עשיי' עול במשפט ובכלל לא תענה ברעך עד שקר ומ"מ לא נאסרה אלא מדכתיב מדבר שקר תרחק ואלו הוה כתיב לא תדבר שקר נמי הוה מותר הגרמת דיבור שקר אך מלשון תרחק קדריש וכל כי האי גוני".
      2. הכתב והקבלה (שמות פרק כ"ג פסוק ז') – "מדבר שקר תרחק. שינה הכתוב לומר האזהרה בלשון זה ולא אמר לא תדבר שקר, לפי שאין עברה יותר תדירה ומצויה כמו דבר שקר, וכדאיתא בפרק חלק מריש הו"א ליכא קושטא בעלמא, ופירש"י אין אדם שידבר אמת תמיד, לכן בא הכתוב בלשון זה כדי לעשות הרחקה יתרה, ע"ד הרחק מן הכיעור ומן הדומה לו (צדה לדרך)".
      3. שפת אמת (פר' שופטים שנת תרל"ט) – "ושמעתי ממו"ז ז"ל שהגיד בשם הרב מפרשיסחא ז"ל שלא מצינו הרחקה בשום איסור בתורה רק חכמים תיקנו סיג. זולת בשקר. התורה עצמה אמרה תרחק. להראות חומר האיסור".
   2. **האם מונה מדבר שקר תרחק מחד התרי"ג מצות**.
      1. מונה – רשב"ץ, יראים (סי' רל"ה), סמ"ג (עשה ק"ז), סמ"ק (מצוה רכ"ז), יד רמה, ס' חרדים.
      2. לא מונה – רס"ג, רמב"ם, רמב"ן, שע"ת, חינוך.
      3. מראי מקומות – ניב שפתים (חי' ריש כלל א').
2. כלה נאה וחסודה.

כתובות (סוף דף טז: - יז.) – "תנו רבנן: כיצד מרקדין לפני הכלה. בית שמאי אומרים: כלה כמות שהיא, ובית הלל אומרים: כלה נאה וחסודה. אמרו להן ב"ש לב"ה: הרי שהיתה חיגרת או סומא, אומרי' לה, כלה נאה וחסודה. והתורה אמרה: מדבר שקר תרחק. אמרו להם ב"ה לב"ש: לדבריכם, מי שלקח מקח רע מן השוק, ישבחנו בעיניו או יגננו בעיניו. הוי אומר: ישבחנו בעיניו, מכאן אמרו חכמים: לעולם תהא דעתו של אדם מעורבת עם הבריות".

* 1. **ב"ש אומרים: כלה כמות שהיא**.
     1. אם נאה אומר נאה, ואם כעורה אומר כעורה.
        1. רבינו חננאל (כתובות דף יז.) – "בית שמאי אומרים כמות שהיא. אם נאה נאה ואם כעורה או' כעורה".
        2. שיטה מקובצת (כתובות סוף דף טז:) – "כיצד מרקדין פי' מה היו אומרים בשבחה כשמרקדין לפניה כלה כמות שהיא פירוש אם נאה אומר נאה ואם כעורה אומר כעורה".
           1. קשה: לשה"ר, ואהבת לרעך, אונאת דברים. עי' מהרש"א (כתובות חדושי אגדות דף טז:), "והיינו משום דאסור לספר אפי' בגנות בהמה טמאה כדאמרינן פרק יש נוחלים".

צ"ב למה הקשה מגמרא ב"ב (דף קכג.), ולא מאיסורים דאורייתא. ועוד, ע"ע בגמרא, ולא כתוב הלשון 'אסור'.

* + 1. **אם יש בו מום ישתקו**.
       1. תוס' (כתובות דף יז. ד"ה כלה) – "ואם יש בה מום ישתקו ולא ישבחוה".
          1. ט"ז (אה"ע סי' ס"ה ס"ק א') – "ותו לפי האמת בתוס' שם כתבו דאם יש בה מום ישתקו ולא ישבחוהו עכ"ל **תימה דאין לך ביוש גדול מזה** דביפות ירקדו ובמכוערות לא ירקדו והרבה חשו חז"ל שלא לבייש בענין כזה כההיא בט"ו (באב) היו בנות ישראל יוצאות בכלי לבן שאולין כדי שלא לבייש מי שאין לו כדאיתא ביש נוחלין ותו דלישנא דכיצד מרקדין משמע בכל הכלות מרקדין כן ותו במ"ש מי שלקח מקח רע וכו' האיך מביא ראיה ממה דאמרי אינשי על תקנת חכמים דהא באמת על זה שייך להקשות והא כתיב מדבר שקר תרחק".
    2. **אומר בלשון "כלה כמות שהיא"**.
       1. ר"י מיגש (ש"מ כתובות סוף דף טז:) – "ויש לנו לפרש כלה כמות שהיא כלומר אין מזכירין שבחיה ולא מפרטין אותן שמא לא יאמרו האמת ויבואו לידי כזב אלא מסתם הדבר ואומר כלה כמות שהיא כלומר כלה זו כמו שעשאה הקב"ה שמשמע דבר לשבח אם היתה משובחת ולגנאי אם היא מגונה וזה הפי' הוא נכון שנראה לנו".
       2. עי' ריטב"א (כתובות דף יז. ד"ה כיצד) – "יש שפירשו שיאמר הלשון הסתום הזה".
       3. מהרש"א (כתובות חידושי אגדות דף טז:) – "נ"ל דבין יש בה מום ובין אין בה מום אין מספרין בה לא שבח ולא גנות אלא שאומרים לב"ש לישנא גופיה דקאמר כלה כמות שהיא דהיינו כמות שהיא נושאת חן בעיניו וכיון שאסור לאדם לישא אשה עד שיראנה כמ"ש בר"פ האיש מקדש הרי זה שראה ונושא אותה ודאי גם אם יש בה מום היא נושאת חן בעיניו".
       4. ט"ז (אה"ע סי' ס"ה ס"ק א') – "ונראה דב"ש ס"ל דבלשון זה יאמר לכל הכלות כלה כמות שהיא ופירושו שהכלה הזאת היא בכל השלימות הראויות לה ואם כן הוא שבח גדול להיפות ולאינם יפות אף על גב דאין שבח לענין יופי שלה מ"מ יש לפרש לפי ענינה שיש לה קצת מעלות בשאר דברים".
    3. **משבחים אותה באבר יפה שבה**.
       1. תוס' (כתובות דף יז. ד"ה כלה) – "אי נמי ישבחוה בדבר נאה שיש בה כגון בעיניה או בידיה אם הם יפות".
       2. רשב"א (כתובות דף יז. ד"ה כלה) – "כלומר משבחין אותה באבר יפה שבה ולא שיגנו אותה אם היא סומא או חגרת".
    4. רש"י (כתובות דף יז. ד"ה כמות) – "כמות שהיא. לפי יופיה וחשיבותה מקלסין אותה".
       1. ריטב"א (כתובות דף יז. ד"ה כיצד) – "ורש"י ז"ל פירש לפי יופיה וחשיבותה מקלסין בה כלומר שאם יש בה מום ישתוק, א"נ יזכור דבר נאה שבה דלא סגיא שלא יהיה בה שום דבר נאה".
  1. **מקח רע** "**מן השוק**".
     1. מראי מקומות – הגריש"א זצ"ל (הערות במסכת כתובות דף יז.).
        1. רש"ש (כתובות דף יז.) – "גמרא א"ל ב"ה לב"ש לדבריכם כו' מן השוק כו'. יש לדקדק על תיבת לדבריכם שנראה כמיותר כי כן לא הוזכרה באמירת ב"ש לב"ה. וכן תיבות מן השוק נראין מיותרים. ושמעתי בזה דבר נכון והוא דמי שלוקח מקח מן החנות ומראהו לתגר או לקרובו ודאי דאם רואה בו איזה חסרון מצוה או חובה עליו לגלות לו בכדי שיחזירנו להחנווני. משא"כ כשלוקח מן השוק שאינו מכירו להשיבנו לו אם נתאנה מה לו לחבירו לגלות לו מומיו להדאיבו באין תועלת. וזה שאמרו לדבריכם ר"ל בשלהי גיטין דלא יגרש את אשתו אא"כ מצא בה דבר ערוה א"כ אין לו תקנה כמו שלוקח מן השוק ישבחנו כו'. וש"י".
        2. ח"ח (הל' רכילות כלל ט' במ"ח ס"ק ל"ד) – "ומאי דמשמע מלשון הגמרא דכתובות (י"ז ע"א) מכאן אמרו מי שלקח מקח רע מן השוק וכו' מכאן אמרו חכמים וכו' ... דאם ידע ממי קנה, הרי היה צריך לגלות לו האמת כדי שיוציא את אונאתו או להחזיר את המקח וכמ"ש בפנים, ובהכי אתי שפיר דדקדקה הגמרא מן השוק".
  2. אה"ע (סי' ס"ה סעי' א') – "מצוה לשמח חתן וכלה ולרקד לפניה, ולומר שהיא נאה וחסודה אפילו אינה נאה". **איך מתרץ** "והתורה אמר: מדבר שקר תרחק".
     1. **ב' אנפי**.
        1. מהרש"א (כתובות חדושי אגדות דף טז:) – "ובה"א שיש לפרש מעלתה שהיא נושאת חן דהיינו כלה נאה וחסודה".
        2. מהר"ל (כתובות חדושי אגדות דף טז:) – "פי' כי אין דבר זה נקרא שקר, ואע"ג שהכלה בעצמה אינה נאה וחסודה, מ"מ כלפי הבעל שבחר בה היא חסודה בעיניו".

מהר"ל (נתיבות עולם נתיב האמת סוף פרק א') – "פי' כי אין נקרא זה דבר שקר, אע"ג שהכלה בעצמה אינה נאה וחסודה מכל מקום כלפי הבעל שבחר בה היא חסודה בעיניו, ואנו אין באין לשבח אותה מצד עצמה רק מצד שנמצא דבר בכלה זאת שהיא חסודה שהרי החתן נשאה והיא מצאה חן בעיניו".

* + - 1. ס' החיים (אחי המהר"ל, עמ' פ"א).
      2. יעב"ץ (כתובות דף יז.).
      3. קרבן נתנאל (כתובות פרק ב' אות ד').
      4. פרישה (אה"ע סי' ס"ה ס"ק א') – "ולומר שהיא נאה וחסודה ואפילו אינה נאה. ואף על גב דכתיב (שמות כג ז) מדבר שקר תרחק נוכל לומר שכוונתו שהיא נאה במעשיה".
      5. חלקת מחוקק (אה"ע סי' ס"ה ס"ק א') – "לא שאם יש לה מום יאמר שאין לה מום דזה שקר גמור רק יאמר סתם שהיא נאה וחוט של חסד משוך עליה".
      6. בית שמואל (אה"ע סי' ס"ה ס"ק ב') – "אע"ג דכתיב מדבר שקר תרחק יש לתרץ דבריו שהיא נאה במעשיה פרישה".
      7. ט"ז (אה"ע סי' ס"ה ס"ק א') – "וב"ה אומרים כלה נאה וחסודה וזה הלשון יתפרש על הכלות שאפילו חיגרת או סומא יש עליה חוט של חסד בעיני חתן שלה כי אלמלא לא מצאה חן בעיניו לא נשאה דהא צריך לראות את הכלה תחילה והקשו עליהם ב"ש דהעולם יסברו דחסודה דקאמר היינו שחוט של חסד שלה משוך בעיני כל אדם וזה שקר הוא והתורה אמרה מדבר שקר תרחק דהיינו שלא לדבר דברים הנראים לשקר בעיני הבריות על זה תירצו ב"ה דהא כבר נודע מנהג כל האדם שנוהגין שמי שלוקח מקח רע משבחין הרואים בעיניו כדי שלא יצטער ואם כן אף כאן בודאי יבינו כל העולם שחסודה דקאמר היינו בעיני החתן שלה".
      8. בא"ה (אה"ע סי' ס"ה ס"ק א').
      9. חת"ס (כתובות דף יז., שנה תקס"ב) – "י"ל דב"ה נמי לא קאמר שיאמר שקר ממש על כעורה שהיא נאה אלא יאמר לישנא דמשתמע תרי אפי כי נאה במעשי' נמי נקרא נאה סתם כדאמר ר"י בן פרחי אפונדקתי' בסוטה וסנהדרין ומכ"ש דתואר חסודה שייך על הצניעות והואיל וסתם בנות ישראל בחזקת כשרות הן יוצדק תואר הזה על כולן".
      10. ערה"ש (אה"ע סי' ס"ה סעי' א') – "ולומר שהיא נאה וחסודה שחוט של חסד משוך עליה ואע"פ שאינה נאה ואין זה כשקר די"ל שהיא נאה במעשים ועוד שיש אפילו אינה נאה וחוט של חסד משוך עליה ומזה נראית כנאה אבל אם היא בעלת מום לא יאמר שאין בה מום שזהו שקר גמור אלא ישתוק מדבר זה וכן ישבחוה בדבר נאה שיש בה שאין לך אדם שאין לו איזה מעלה".
          1. נראה משא"כ – תוס' רי"ד (ופסקי רי"ד כתובות דף יז., "פי' לומ' דבר המתקבל ואף על פי שאומר שקר"), נמוקי יוסף (כתובות דף יז., "מעורבת וכו', לעשות לאיש ואיש כרצונו ולשבח מקחו אע"פ שמשקר ולית כאן משום מדבר שקר תרחק"), שע"ת (שער ג' אות קפ"א, "כי מותר לשבח הכלה לפני החתן ולאמר שהיא נאה וחסודה אף על פי שאינו כן"), ריטב"א (כתובות דף יז. ד"ה ישבחנו, לשונו מובא לקמן), אורחות צדיקים (שער השקר, לשונו מובא לקמן).
    1. **מפני שלום**.
       1. ריטב"א (כתובות דף יז. ד"ה ישבחנו) – "פירוש דכל שהוא מפני דרכי שלום אין בו משום מדבר שקר תרחק".
       2. עי' שע"ת (שער ג' אות קפ"א) – "וזה החלק התירוהו לקיים מצות ודרישת טובה ושלום. ואמרו (כתובות יז, א): כי מותר לשבח הכלה לפני החתן ולאמר שהיא נאה וחסודה אף על פי שאינו כן. ואמרו (יבמות סה, ב): מותר לשנות בדברי שלום, שנאמר (בראשית נ, טז - יז): "אביך צוה לפני מותו לאמר כה תאמרו ליוסף אנא שא נא וגו'"".
       3. עי' אורחות צדיקים (שער השקר) – "ופעמים שהתירו חכמים לשקר, כגון לעשות שלום בין אדם לחבירו (יבמות סה ב). וכן מותר לשבח הכלה לפני החתן שהיא נאה וחסודה, ואף על פי שאינו כן".
       4. ח"ח (הל' רכילות כלל א' במ"ח ס"ק י"ד) – "וּלְעִנְיַן מַה לְּהָשִׁיב, אִם שׁוֹאֲלוֹ: מַה דִּבֵּר פְּלוֹנִי אוֹדוֹתַי, תָּלוּי בָּזֶה, אִם יֵשׁ לוֹ עֵצָה לַהֲשִׁיבוֹ, בְּאֹפֶן שֶׁלֹּא יִהְיֶה שֶׁקֶר גָּמוּר וְגַם לֹא יִהְיֶה רְכִילוּת, יְשִׁיבֵהוּ בְּאֹפֶן זֶה, וְלֹא יוֹצִיא שֶׁקֶר מִפִּיו. וְאִם הוּא מֵבִין, שֶׁחֲבֵרוֹ לֹא יְקַבֵּל זֶה לִתְשׁוּבָה, מֻתָּר לוֹמַר שֶׁקֶר גָּמוּר מִפְּנֵי הַשָּׁלוֹם. [ומ''ש בפנים דאם הוא מבין וכו', הוא משום דבודאי ר' אלעזר גופיה הוה ג''כ מסכים לר' יוחנן רבו, רק משום דיש לו עצה אחרת האיך להמלט מן השקר, אבל בלאו הכי בודאי הלכה כר' יוחנן נגד ריש לקיש. ועוד דהלא כבר פסקה הגמרא ביבמות (דף ס''ה ע''ב) דמצוה לשנות מפני השלום ופסקו שם כן הרי''ף והרא''ש ובפ''ב דב''מ. ועוד נ''ל פשוט דגם ריש לקיש אית ליה האי דינא דמימרא דתנאי הוא ביבמות, וגם בית הלל אית להו הכי בכתובות (י''ז ע''א) בשמעתא דכיצד מרקדין דפירש שם הריטב''א דהיתירא דב''ה הוא מפני השלום]".
       5. פתחי עולם (סי' קנ"ו ס"ק ו').
    2. **אין איסור שקר מה"ת חוץ מב"ד** – רי"פ (על רס"ג עשה כ"ב, קנ"ו - ג', "עיקר כדכתיבנא דקרא דמדבר שקר תרחק לא קאי אלא לאזהרה לדיינים. אבל בעלמא ליכא איסורא דאורייתא אלא בעדים ... ואפילו איסורא דרבנן אינו ברור אצלי בזה כל דלא הוי אלא פטומי מילי בעלמא ואין בהן הפסד כלל לשום אדם. אלא דדבר מגונה הוא. אבל איסורא ליכא אפילו מדבריהם").
       1. לענין זה, עי' לקמן.
  1. מס' כלה רבתי (פרק י' הל' א') – "**ברייתא**: כיצד מרקדין לפני כלה, בית שמאי אומרים כלה כמות שהיא, ובית הלל אומרים כלה נאה וחסודה, אמרו בית שמאי לבית הלל, לדבריכם הרי שהיתה חיגרת או סומא, אומרין לה כלה נאה וחסודה, והתורה אמרה מדבר שקר תרחק, אמרו להם בית הלל לבית שמאי, לדבריכם מי שלקח מקח רע מן השוק, ישבחנו בפניו או יגננו בפניו, הוי אומר ישבחנו בפניו, לפיכך בית הלל אומרים תהא דעת אדם מעורבת עם הבריות. **גמרא**: (א) ובית הלל, נמי ליכא הכא נאה במעשיה, דילמא נאה מבתי אבות וחסידה במעשיה, דאחזוקי בבישותא לא מחזקינן; ובית שמאי, מי כתיב משקר תרחק, מדבר, אפילו סתם; (ב) ובית הילל, כי קאמר רחמנא מדבר שקר תרחק, משום ונקי וצדיק אל תהרג, היא לקומי שפיר דמי. ובית הלל, מאי שנא דמותבי מלקח מקח רע מן השוק, ליתבוה מדאורייתא, (ג) דתניא גדול השלום, שאפילו הקדוש ברוך הוא שינה בו, מעיקרא כתיב ואדוני זקן, ולבסוף כתיב ויאמר ה' אל אברהם למה זה צחקה שרה לאמר האף אומנם אלד ואני זקנתי, הכי קאמרי, לא מיבעיא דמדאורייתא שפיר דמי, אלא אף לבראיתא שפיר דמי, כלפי איליא, איפוך".
     1. ב' אנפי – "ובית הלל, נמי ליכא הכא נאה במעשיה, דילמא נאה מבתי אבות וחסידה במעשיה, דאחזוקי בבישותא לא מחזקינן".
     2. חוץ לבית דין – "ובית הילל, כי קאמר רחמנא מדבר שקר תרחק, משום ונקי וצדיק אל תהרג, היא לקומי שפיר דמי".
        1. כדאי' ברי"פ (שם) – "ומצאתי מבואר כן בהדיא בגמרא דמסכת כלה (פרק בתרא) דגרסינן התם א"ל ב"ש אפילו חגרת או סומא הכתיב מדבר שקר תרחק וכו'. וב"ה אומר כי אמר רחמנא מדבר שקר תרחק משום ונקי וצדיק הא לקיומי שפיר דמי וכו' עיין שם. הרי מבואר בהדיא דטעמא דב"ה משום דמדבר שקר תרחק לא מיירי אלא דומיא דסיפא דקרא דכתיב ונקי וצדיק וגו' דהיינו בדיינין. ומשום דעי"ז יוכלו לבוא להרוג נקי וצדיק. וה"ה בד"מ לחייב את הזכאי ולזכות את החייב. אבל בשאר אינשי בדברי שקר דפטומי מילי בעלמא נינהו אף על גב דדבר מגונה הוא לשקר. מכל מקום לא הזהיר עלה הכתוב. והיינו דקאמר הא לקיומי. כלומר בעלמא דאין חשש שיבוא להרוג נקי ולשפוט שלא בצדק. שפיר דמי. כלומר דמדאורייתא לא איתסר אלא דמדה רעה היא ואסרוה רבנן משום הרחקה וגדר ובכה"ג לא אסרו".
           1. אמנם עי' הפי' של הגרח"ק זצ"ל (שם על מס' כלה), "משום נקי וצדיק. שקר כה"ג דאסרה תורה היינו משום נקי וצדיק אל תהרוג דסמיך לי' אבל לקיום העולם שפיר דמי כגון שמחבבה על בעלה כל שאינו שקר ממש שרי".
     3. מפני שלום – "דתניא גדול השלום, שאפילו הקדוש ברוך הוא שינה בו, מעיקרא כתיב ואדוני זקן, ולבסוף כתיב ויאמר י"י אל אברהם למה זה צחקה שרה לאמר האף אומנם אלד ואני זקנתי".
     4. מראי מקומות.
        1. שבט הלוי (ח"ח סוף סי' רפ"ג) – "ולומר שהיא נאה וחסודה אפילו אינה נאה: והיינו כדעת בית הלל בכתובות י"ז ע"א שאין זה נגד דין דמדבר שקר תרחק ודלא כבי"ש שם, ועיין היטב במס' כלה בביאור פלוגתת ב"ש וב"ה בזה, ועיין מה שכ' בעניי בדרשות שבט הלוי שער מאה ועשר אות י' לפרש פלוגתתם ביסוד דאורייתא דמדבר שקר תרחק דבית שמאי אזלי בתר דבור הפה אעפ"י שהמחשבה אחרת ובית הלל אזלי בתר מחשבה אם במחשבה מפרש דבורו אחרת מהמובן לכאורה יעש"ה".
  2. **אין מחלוקת ב"ש וב"ה גבי לשבח חתן**.
     1. פי' רד"ל (על פרקי דר"א פרק ט"ז ס"ק ס"א) – "ואע"פ שבפרק ב' דכתובות (יז.) מזכיר רק שבח הכלה, מ"מ אין סברא שלא היו משבחין גם החתן, ואפשר דתני פלוגתייהו דב"ש וב"ה שם בכלה דוקא, משום שבחתן גם ב"ה מודו שלא יאמר כי אם כמו שהיא, ומשום דאתתא בכל דהו ניחא לה דטב למיתב כו' ולא פליגי אלא בכלה שהיא המקח שקונה החתן דבה ס"ל לב"ה שישבחנה בעיניו".
     2. שפת אמת (פר' תצוה תרס"ב) – "ובחתן לא פליגי. דלכ"ע החתן חסיד ועושה חסד. וכ"כ כחתן יכהן פאר. וכהן מדת החסד".
     3. תתן אמת ליעקב (מהדורה חדשה, פרק ה' סי' קי"ב) – "איתא בפרקי דר"א סוף פרק ט"ז החתן דומה למלך מה המלך הכל מקלסין אותו כך החתן מקלסין אותו כל שבעת ימי המשתה ובביאור הרד"ל שם כתב ... ולעומת זה דעת השפת אמת עה"ת פ' תצוה תרס"ב דלא פליגי אלא בכלה כי בחתן גם ב"ש מודים לב"ה דלכ"ע החתן חסיד ועושה".
     4. מראי מקומות.
        1. אילת השחר (כתובות דף טז: ד"ה כיצד) – "כיצד מרקדין לפני הכלה. בקובץ שעורים דייק דמשמע דעיקר השמחה לשמח את הכלה ומהגמ' ברכות לא משמע כן, ועל כן כתב דהכל בשביל החתן לשבח את מקחו, ולכאורה משמע מכאן דאין מצוה לשמח להחתן בדברים אחרים כגון במעלותיו והטעם דאין זה שייכות נשמחת הנישואין ועיקר השמחה הוא לשמח בענין הנשואין דהיינו במה שקנה מקח טוב, לכן משמחין אותו במעלותיה כיון דהוא הקונה המקח ולא להיפך. אמנם הראוני דבפרקי דר"א פט"ז מבואר דצריך לקלס את החתן במעלותיו".

1. שלום: מותר לו לאדם לשנות בדבר השלום.
   1. יבמות (דף סה:) – "וא"ר אילעא משום רבי אלעזר בר' שמעון: **מותר לו לאדם לשנות בדבר השלום**, שנאמר: (בראשית נ') אביך צוה וגו' כה תאמרו ליוסף אנא שא נא וגו'. ר' נתן אומר: מצוה, שנאמר: (שמואל א' ט"ז) ויאמר שמואל איך אלך ושמע שאול והרגני וגו'. דבי רבי ישמעאל תנא: גדול השלום, שאף הקדוש ברוך הוא שינה בו, דמעיקרא כתיב: (בראשית י"ח) ואדוני זקן, ולבסוף כתיב: ואני זקנתי".
      1. דרך ארץ (פרק שלום הל' י"ח) – "רבן שמעון בן גמליאל אומר **גדול הוא השלום, שהרי אהרן הכהן לא נשתבח אלא בשביל השלום**, שהיה אוהב שלום ורודף שלום, ומקדים שלום ומשיב שלום, שנאמר בשלום ובמישור הלך אתי, מה כתיב בתריה, ורבים השיב מעון, מלמד שכשהיה רואה שני בני אדם שונאין זה את זה, הולך אצל אחד מהם ואומר לו, למה אתה שונא לפלוני, כבר בא אלי לביתי ונשתטח לפני ואמר לי, חטאתי לפלוני, לך ופייס עלי, ומניח לזה והולך אצל השני ואומר לו כמו שאמר לראשון, והיה משים שלום ואהבה ורעות בין אדם לחברו, ועל זה נאמר ורבים השיב מעון".
   2. **הציור: היה ב' אנפי וחצי סיפור, או שקר גמור**.
      1. בני יעקב.
         1. ערוך לנר (יבמות דף סה:) – "ק"ק באמת **איך מותר לשקר** הא כתיב מדבר שקר תרחק ועוד מה לשון לשנות הל"ל מותר לשקר מפני השלום, וי"ל דודאי בני יעקב לא דברו שקר דיש לדקדק דלמה שלחו ליוסף ולא דברו בעצמם כמו שצוה להם אביהם ע"פ דבריהם שאמר כה תאמרו ליוסף והי' להם לירא שמזה יבין יוסף ששקר הוא, ועוד י"ל דכה תאמרו מיותר כיון דכבר כתיב לאמר ולכן י"ל שהם אמרו לישנא דמשתמע לתרי אפי דבאמת לא שלחו רק אביך צוה לפני מותו לאמר יהי' כוונתם בזה שצוה מה שצוה כדכתיב ויכל יעקב לצות את בניו ועוד הוסיפו לשלוחים כה תאמרו ליוסף שיאמרו כן מעצמם ובזה לא אמרו בפי' שאביו צוה כן אבל יוסף יסבור שאביך צוה קאי גם על זה ולכן שלחו ולא אמרו בעצמם אכן כיון שאסור לגנוב דעת הבריות והם שנו ואמרו לשון שיש לטעות בו מזה הוכיח שמותר לשנות מפני השלום".
            1. כמה פוסקים חולק: שיש היתר לשקר במקום שלום.
      2. שמואל.
         1. מהרש"א (יבמות דף סה: ד"ה ומ"ש) – "ומ"ש ר"נ אומר מצוה כו'. הוסיף לומר מצוה כו' שהרי הקדוש ברוך הוא צוה לו לשנות ואף על גב דקושטא קאמר שעשה שם זבח כדכתיב בקרא ויאמר שלום לזבוח לה' גו' ויקרא להם לזבח **מ"מ עיקר הליכתו** למשוח את דוד היה צריך לשנות ולא עשה כן אלא מפני יראת שאול".
         2. עמודי חיים (עמוד האמת אות י'), הו"ד בתתן אמת ליעקב (פרק ה' סי' ע"ב) - לשונו מובא לקמן.
      3. אברהם ושרה.
         1. עי' לקמן.
      4. מראי מקומות – סידורו של שבת (שורש א' ע"ד אות ט'), ענף יוסף (עין יעקב ב"מ דף כג:), תתן אמת ליעקב (פרק ה' סי' י"ד).
   3. **המעשה של "ואדוני זקן"** (בראשית פרק י"ח פסוק י"ב), **האם הוא שקר גמור או חצי סיפור**.
      1. חצי סיפור.
         1. רמב"ן (בראשית פרק י"ח פסוק י"ג) – "ואני זקנתי. הוא פירוש אחרי בלותי. ודבריו אמת, אך מפני השלום לא רצה לגלות מה שאמרה 'ואדוני זקן', כי היה ראוי שיאמר 'ואני ואדוני זקנים', **כי שרה בשניהם תצחק**".
         2. מאירי (יבמות דף סה: ד"ה מותר) – "מותר לשנות בדברי שלום שנאמר כה תאמרו ליוסף אנא שא נא כו' ויש אומרים מצוה שהרי נצטוה שמואל עגלת בקר תקח בידיך ואמרת לזבוח לה' ואע"פ שכך עשה מכל מקום עיקר הליכתו למשוח לדוד היתה והוא אמר שעיקר ביאתו לזבוח לה' והרי מצינו שהקב"ה שינה בדברי שלום שנאמר ואני זקנתי ובאמת שכך היה שהרי אמרה אחרי בלותי אלא שאצל השם נקרא שנוי על שלא ספר את הכל".
         3. מהרש"א (יבמות דף סה: ד"ה ומ"ש) – "ואע"ג דקושטא קאמר שעשה שם זבח כדכתיב בקרא ויאמר שלום לזבוח לה' גו' ויקרא להם לזבח מ"מ עיקר הליכתו למשוח את דוד היה צריך לשנות ולא עשה כן אלא מפני יראת שאול"
         4. חת"ס (ח"ו סי' נ"ט ד"ה ומ"ש) – "ומה שאמרו חז"ל מותר לשנות מפני דרכי השלום לא הי' דעת הרמב"ן ז"ל נוח מזה עפ"י המובן הפשוט ע"כ הפליג בפירושו על פסוק ואני זקנתי עיי"ש".
         5. ח"ח (הל' רכילות כלל א' ס"ק י"ד) – "האיך הוכיחה הגמרא הנ"ל ביבמות, גדול השלום שאף הקב"ה שנה בו, דמעיקרא כתיב ואדוני זקן ולבסוף כתיב ואני זקנתי, אימא דכונת הכתוב בזה רק להעתיק מאמרה דאחרי בלותי היתה לי עדנה, ולא לשנות מן ואדוני זקן לאני זקנתי, דכך יפה לנו לומר דלא הוציא מפיו דבר שקר אחרי שסוף כל סוף לא העתיק הקב"ה רק דבר עולה אחת מדבריה אשר צחוק היה לה מעצמה, ולא אמר לאברהם העולה השניה מה שלפלא היה לה ג"כ על אברהם שגם הוא זקן. די"ל דאין הכי נמי דכונת הכתוב כך הוא, וכן ראיתי אח"כ בפי' הרמב"ן בחומש עי"ש, רק דסברת הגמרא דגם זה מקרי שנוי בדברי ה' יתברך במה שהעתיק רק מחצה מדבריה ולא אמר המחצה השניה ואדוני זקן. וזה היה כונתנו בפנים במה שכתבנו שלא יהיה שקר גמור, היינו שפעמים הרבה יוכל לספר לו מה שאמר לו חברו, רק ידלג לו מה שהוא נגד רצונו, וכמעשה דאברהם".
      2. שקר גמור.
         1. ריטב"א (יבמות דף סה:) – "דמעיקרא אמר ואדוני זקן ולבסוף כתיב ואני זקנתי. יש מקשים והא מעיקרא כתיב אחרי בלותי היתה לי עדנה. וליתא דההוא קרא ה"ק אני אחרי בלותי היתה לי עדנה עדון בשר ואע"פ שחדל ממני בתחלה אורח כנשים הרי חזר אלי כדאמרינן בפ' השוכר (ב"מ פ"ז א') דאותו היום פירסה נדה, אבל מה נעשה ואדוני זקן".
         2. חזקוני (בראשית פרק י"ח פסוק י"ג) – "ואני זקנתי. פרש"י שינה הכתוב בשביל השלום, כלומר דהכי אמרה שרה אפשר להיות לי תקנת ולד שהרי אחרי בלותי פי' זקנתי, ידעתי שהיתה לי עדנה ובחרות שהרי פירסתי נדה ואדוני זקן כלומר כל זה איננו שוה לי שהרי אדוני זקן ואיך אתעבר עוד, א"כ תלתה הזקנה באברהם לגמרי ובזה שינה הכתוב".
      3. מראי מקומות – תוספות ישנים (יבמות דף סה:), מזרחי (בראשית פרק י"ח פסוק י"ג).
         1. דעת זקנים מבעלי תוס' (בראשית פרק י"ח פסוק י"ג) – "ואני זקנתי - מכאן אחז"ל (מציע' פ' השוכר) שמותר לשנות מפני השלום שהיא אמרה ואדוני זקן והקב"ה שינה ואמר ואני זקנתי ואע"ג דלפום ריהטא משמע שגם היא אמרה ואני זקנתי דכתיב אחרי בלותי. י"ל לי יכול להיות תקנה ללדת בנים שהרי אחרי בלותי היתה לי עדנה שהרי פרסתי נדה אבל לבעלי אין תקנה שהרי ואדוני זקן וכן נ"ל דמשמע הלשון היתה לי ולא תהיה. ויש מי שאומר חלילה שישנה המקום שהרי דובר שקרים לא יכון לנגד עיניו וגם היא אמרה ואני זקנתי והוא פירוש אחרי בלותי וגו' בתמי' ושינה מפני השלום שלא ספר כל דבריה אלא קצתם וכל שאר בני אדם מותר לשנות לגמרי. **וא"ת מה הקפדה יש לאברהם** אם אמרה שהוא זקן י"ל ר"ל שטוחן ואינו פולט".
   4. **חצי סיפור בלי תועלת של שלום: מה דינו**.
      1. עמודי חיים (עמוד האמת אות י'), הו"ד בתתן אמת ליעקב (פרק ה' סי' ע"ב) – "שאלה: אחד שהולך למקום פלוני בשביל שתי סיבות ושואלו אחד למה אתה הולך שם, האם צריך להגיד את שתי הטעמים או די באחד. תשובה: אכתוב לך מ"ש הגאון רבי חיים פלאגי זצ"ל בספר עמודי חיים, עמוד האמת, ויתבאר לך דבר זה, וז"ל: דרך אמונה בחרתי על מאי דאיתא ביבמות דס"ה אמר"א משם ר"א מותר לו לאדם לשנות בדבר השלום שנ' אביך צוה וכו' ר"נ אומר מצוה שנ' ויאמר שמואל איך אלך ושמע שאול ופירש"י וכתיב ויאמר ה' עגלת בקר תקח בידך ואמרת לזבוח, הקב"ה צוהו לשנות וכתב מהרש"א ואע"ג דקושטא קאמר שעשה שם זבח מכל מקום עיקר הליכתו למשוח את דוד היה צריך לשנות ולא עשה כן אלא מפני יראת שאול עכ"ל, נמצינו למדים מדבריו דאם אדם הולך למקום אחר על ב' דברים ושואלין לו צריך שיודיע דעל ב' דברים הולך ולא יעלים האחד היכא דליכא חשש דצריך לשנות מפני ד"ש. עכ"ל. (אבל בספר עיר בנימין על יבמות ראיתי שחולק על מהרש"א כזה ואם אומר דבר אחד אין זה נקרא שינוי)".
      2. דעת זקנים מבעלי תוס' (בראשית פרק י"ח פסוק י"ג) – "וא"ת מה הקפדה יש לאברהם אם אמרה שהוא זקן י"ל ר"ל שטוחן ואינו פולט".
      3. מראי מקומות – עבד למלך (שמות פרק כ"ג פ"ז ד"ה בתוספות).
         1. עיר בנימין (יבמות אות נ"ח) – "ויאמר שמואל ... הגאון בח"א הלא באמת היה כן שהלך לזבוח ותירץ שם שמ"מ עיקר הליכתו היה למשוח את דוד וזה היה צריך לשנות מפני דרכי שלום. **והוא תמוה מאד וכי מפני זה שיעשה שני דברים ויגיד דבר אחד יקרא בזה שינוי דבר** ...".
      4. אולי תלוי אם יש טעם ידיעה. או מה העיקר (עי' מהרש"א, לעיל). אבל אין איסורים בדברים של מה בכך, וכדו'. וצ"ע.
   5. **אם כבר יש מחלוקת** – מצוות השלום (עמ' 578).
   6. ספר חסידים (סי' תכ"ו) – "דע אע"פ שאמרו מותר לשנות בדברי שלום, **אם יבא נכרי** או יהודי ויאמר לאדם תלוה לי מעות, ואינו מלוה לו ברצון, כי ירא פן לא יפרע לו, אינו יכול לומר אין לי, כי מה שאמרו שמותר לשנות בדברי שלום, זהו בשכבר עבר הדבר".
      1. **הביאו דבריו להלכה**.
         1. מג"א (סי' קנ"ו ס"ק ב') – "הא דמותר לשנות מפני השלום היינו בדבר שכבר עבר ולא בלהבא [ס"ח סי' תכ"ו]".
         2. א"ר (סי' קנ"ו ס"ק ב') – "הא דמותר לשנות מפני השלום, היינו בדבר שכבר עבר (ספר חסידים סי' תכ"ו ומג"א סק"ב)".
         3. ח"א (בקיצור ס' חרדים פרק ט' אות ו').
         4. חת"ס (ח"ו סי' נ"ט ד"ה ומ"ש) – "והגמ"א במוסריו סי' קנ"ו החליט דדוקא לשעבר ולא להבא עי"ש והכלל קושטא קאי".
         5. עי' גר"ז (סי' קנ"ו סעי' ב') – "ולא אמרו מותר לשנות מפני השלום אלא בסיפור דברים שכבר עברו (ומכל מקום צ"ע קצת כיון שהשלום גדול מכל המצות כמ"ש במ"ר פ' חוקת ע"פ בקש שלום ורדפהו ובגמ' התיר לשנות דבורו מפני השלום והרי"ף פ' אלו מציאות כתב דלאו היתר הוא אלא מצוה א"כ מנלן דלשנות בלהבא אסור שמא יש להתיר ע"ד בכל דרכיך דעהו פ"ט דברכות דף ס"ג ע"א ועי' במד"ר פ' בראשית פ"א ועי' באליה רבא מזה ובפמ"ג) ולא בדבר שלהבא".
         6. עי' רב פעלים (ח"ג חו"מ סי' א') – "ודע כי מהך דכתובות דף י"ז כיצד מרקדים לפני הכלה בה"א כלה נאה וחסודה, ולא חשו משום מדבר שקר תרחק, כמו שחשו ב"ש, ואע"ג דבזה משנין מפני השלום באותה שעה ולא על העבר, **אין להקשות מזה על ספר חסידים** הנז"ל, חדא דאין אומרים כלה זו נאה, אלא אומרים בסתם, ואפשר שיכוונו בלבם על כלה אחרת, ועוד אפילו אם יש לה מדה אחת טובה יכולים לומר עליה כלה נאה".
         7. כף החיים (סי' קנ"ו ס"ק י"ד).
      2. **נראה שחולק** על ס' חסידים.
         1. דעת תורה (או"ח סי' קנ"ו, מהרש"ם ח"ז סי' קנ"ב) – "מ"ש בענין שינוי הקריאה דמותר לשנות מפני השלום הנה בס' חסידים שרמז המג"א סי' קנ"ו ובגוף הספר מבואר דשקר שהוא עכשיו אסור לשקר גם מפני השלום אבל אני בהגהות האו"ח (שנדפס כעת בארץ הגר) הבאתי ראיה מרש"י ביצה כ' ע"א להיפוך וגם העליתי שם דמפני הבושה מותר לשנות בכל גווני והבאתי ראי' מתשו' הרא"ש כלל פ"ב וח"צ סי' מ"ד והבאתי מרש"י ותוס' ע"ד נ"ח ע"א שנחלקו בזה".
         2. הגרשז"א זצ"ל (תתן אמת ליעקב פרק ה' סי' כ"ד, ניב שפתים סוף כלל ג' בחידושים ד"ה ובעיקר) – "שאלה: אם בא אחד לביתו ורוצה לדבר עם בעל הבית ועכשיו אין לו זמן לקבלו האם מותר לומר לאחד מבני הבית להגיד לו שאינו נמצא בבית וכדומה. תשובה: על זה ענה הגאון הגדול הרב שלמה זלמן אויערבאך שליט"א [זצ"ל] שמותר לומר לו שאינו נמצא בבית, כי אינו מחויב לקבל את מי שאינו רוצה לקבל ואינו מוכרח לספר לכל אחד מה הוא עושה כעת בבית. **ולומר לו האמת שלא רוצה לקבלו מחמת סיבה פלונית יש בזה משום דרכי שלום שיכעס עליו** - ואף שיאמר לו שעכשיו הוא עסוק - דהרי אם יבוא אדם נכבד הרי כן יקבלו וסימן שאינו מחשיבו לזה שבא עכשיו והרי לקבלו אינו רוצה וא"כ יש בזה משום דרכי שלום ועל כן יכול לשנות, ע"כ. וכן הוא דעת הגאון הגדול הרב יוסף שלום אלישיב שליט"א [זצ"ל] [אשרי האיש או"ח ח"א פרק ל' אות י"ח] שיש בזה משום דרכי שלום ומותר לשנות".

עי' הגרשז"א זצ"ל (מעדני שלמה עמ' קנ"ב) – "ואמר מרן שבעבר כאשר היה לו יותר כח היה יוצא מן הבית ללמוד בחדר כיון שמפריעים לו בבית כל הזמן, ועכשיו שאין לו כח ללכת לשם, נכנס לאיזה חדר פנימי בביתו, ואומר לבני ביתו שיאמרו שאינו נמצא, כי לא נעים אם יבוא איזה אדם חשוב שיאמרו שהוא עסוק וכדו', והיינו שבנוגע למי שבא לדבר עמו אינו נמצא. וכעין זה סיפר לו הג"ר ברוך קונשטט זצ"ל, שרצה לנוח ובא לבקר אצלו אדם גדול מאד אב"ד דק"ק פרנקפורט ולא היה נעים לו שיאמרו לו שהלך לנוח בשעה זו, ואמר שיאמרו לו שמכין לשיעור. ולהכין לשיעור זה כבר לא יפריע אף אחד. ובאמת לא היה כאן שום שקר - דע"יע שמח עכשיו יוכל להכין את השיעור אח"כ וממילא גם עתה הו"ל הכנה לשיעור".

* + - * 1. מראי מקומות – פסקי הוראה (גם אני אודך חו"מ סי' ו').
      1. שונה הלכות (סי' קנ"ו. עי' ארחות יושר סי' א' ד"ה והחמירו [לשונו מובא לקמן], ופי' על מס' כותים מטהר אות ל').
      2. פתחי חושן (הל' הלואה פרק א' סוף הע' י"ג) – "כתב בספר חסידים ... ובספר תתן אמת ליעקב ... ונראה שאם יודע שחבירו יכלם כשיאמר לא שאינו רוצה להלוות לו מפני שאינו בטוח, וכ"ש כשאינו משקר בהדיא, יש להקל".
      3. עי' ניב שפתים (כלל ב' סי' ז' ד"ה ויש) – "לכתחלה ודאי צריך לחוש לדעת האוסרים ... ואם הוא מוכרח לשנות בדבר ההוה או העתיד עכ"פ שלא יאמר שקר גמור אלא בלישנא דמשתמע לתרי אפי כי יש אומרים שבלישנא דמשתמע לתרי אפי גם לדעה ראשונה מותר. אך אם גם זה לא יועיל אא"כ יאמר שקר גמור בדבר ההוא או העתיד, אפשר לסמוך על דעת המקילים".
    1. מראי מקומות – לב חיים (ח"א סי' ה'), שארית ישראל (או"ח סי' י"ג ד"ה ואם), תתן אמת ליעקב (פרק ה' סי' ט"ו), ניב שפתים (ח"ב סי' ה', סי' ו'), בירור הלכה (ח"א סי' קנ"ו, עמ' ק"ח), מדבר שקר תרחק (פרק ב' אות י' הע' ט"ו).
       1. פמ"ג (סי' קנ"ו א"א ס"ק ב') – "ומה שכתב [המ"א] דמותר לשנות, עיין אליה רבה [ס"ק] ב', יבמות ס"ה [ע"ב] לזבוח, עתיד הוא, יע"ש. ועיין מהרש"א חידושי אגדות [שם ד"ה ומ"ש ר"נ] כי באמת זבח (שמואל א' י"ו ב'), רק שאמר שהליכה היה לזה, א"כ הוה לשעבר".
       2. מ"ב (סי' קנ"ו ס"ק ד'. **אינו** בדפוס הישן של המ"ב) – "[וע' במ"א מש"כ בשם הס"ח וצ"ע בזה]".

1. במסכת, ובפוריא, ובאושפיזא.
   1. בבא מציעא (דף כג:) – "דאמר רב יהודה אמר שמואל: **בהני תלת מילי עבידי רבנן דמשנו במלייהו: במסכת, ובפוריא, ובאושפיזא**".
      1. פשט בגמרא – עי' תתן אמת ליעקב (פרק ד').
   2. **להלכה** – רמב"ם (הל' גזילה פרק י"ד הל' י"ג, עי' דעות פרק ה' הל' ז'), רי"ף (ב"מ דף יג.), סמ"ק (מצוה רנ"ב), רא"ש (ב"מ פרק ב' סי' ה'), אורחות חיים (השבת אבידה אות ד'), מחבר (חו"מ סוף סי' רס"ב), נו"כ (שם), נו"כ באו"ח (סי' קנ"ו).
      1. תוס' (ב"מ סוף דף כג:) – "והא דלא חשיב הכא מותר לשנות מפני דרכי שלום כדאמרינן פרק הבא על יבמתו (יבמות דף סה:) משום **דהני נמי משום דרכי שלום** הן ורגילין יותר מאחרים להכי נקט הני".
      2. רי"ף (ב"מ דף יג.) – "במסכתא בפוריא באושפיזא ... א"ר אילעא משום ר' יהודה בר' שמואל מותר לשנות בדברי שלום שנאמר ... ומסתברא לן דהאי דלא חשיב הא בהדי הנך תלת מילי משום דהאי לא איצטריכא ליה דמצוה היא כי איצטריכא ליה **הנך דרשות**".
   3. **האם דוקא צורבא מרבנן** – תתן אמת ליעקב (פרק ה' סי' א', "שאלה: במקום שהתירו לשנות האם דוקא לצורבא מרבנן התירו או גם לשאר אינשי. תשובה: דע שברמב"ם ושו"ע ופוסקים לא מוזכר בפירוש שיש חילוק בין ת"ח לשאר אינשי בענין זה. אבל אצייין לך מה שמצאתי בספר ישן נושן רצוף אהבה מהגאון מהר"ש אלגזי זצ"ל שכתב על הגמ' ב"מ ...").
   4. **מסכת: ענוה** **- מותר לשקר לצורך מדת ענוה**.
      1. רש"י (שם) – "במסכת. יש בידך מסכת פלוני סדורה בגירסא או לאו, ואף על גב שסדורה היא לו יאמר לו לאו, ומדת ענוה היא".
         1. תוס' (שם) – "במסכת. וא"ת והאמר (קדושין דף ל.) ושננתם שיהו דברי תורה מחודדין בפיך שאם ישאלך אדם אל תגמגם ותאמר לו אלא אמור לו מיד וי"ל דהיינו דוקא באדם הבא לשאול דין או הוראה או להתלמד אבל הכא שבא לנסותו אם יודע מותר לשנות ולומר לא למדתי זה".
   5. **פוריא: צניעות - מותר לשקר לצורך מדת צניעות**.
      1. רש"י (שם) – "בפוריא. שימשת מטתך, יאמר לאו, מדת צניעות הוא".
      2. **אשה שהולך למקוה, ואשה אחרת שואל אותה לאיפה הולכת: מותרת לשקר**.
         1. הגרשז"א (מעדני שלמה עמ' קנ"א, אמת קנה פרק ד' הע' כ"ו) – "שאינה יכולה להשתמט, [שצריכה להתחיל חפיפה ביום ולגמור בלילה ונמשך הדבר זמן רב], לא רק שאינו מזיק למי שמספרים להם השקר, אלא **אדרבה מועיל להם והוא לטובתם**, כגון שזה לטובת ילדיה שלא ידעו שהיא עוסקת בטבילה להיטהר לבעלה, דדבר זה מאוד לא טוב שידעו מזה וידברו מזה. ושקר כזה שהוא מועיל והוא לטובת השומעים ודאי שמותר לספר שקר כזה. ולמה הדבר דומה ... ואמר מרן, **הנה פעמים ששואלים אותי אם אפשר להביא אותי לביתי** מאיזה, ואני שואל אם הוא עובר דרך שערי חסד, והוא עונה 'כן'. אני יודע שהוא משקר ואינו צריך לנסוע לשם, אבל הוא משקר לי לטובתי לעזרני להגיע הביתה, רק שמשקר כי חושש שאני לא אסע אתו אם יאמר שנוסע במיוחד, ומותר לו לשקר לי כיון שהוא לתועלתי. [א.ה. שמחתי מאד בדבריו אלה, שבמשך שנה וחצי אמרתי לו שעדיין אני נוסע מבית וגן לישיבת מיר ורק מורידו בדרך כיון שמסתמא לא יסע כלל אתי אם יידע שאני נוסע במיוחד, וכאן התיר לי במפורש]".
         2. טהרת הבית (ח"ג חציצה סוף הע' נ"ז) – "ואשה ההולכת לטבילה, ושאלה אותה חבירתה לאן פניך מועדות, מותר לה לשנות מפני הצניעות, כעין דאמרינן בב"מ (כג:) דעבידי רבנן דמשנו במלייהו, בפוריא".
         3. ***הגרח"ק*** זצ"ל ***(***אסיפת יצחקכ"ב טבת תשס"ז) – "שאלה: אשה שהולך למקוה ואשה אחרת שואל אותה לאיפה הולכת האם מותרת לשקר. שאלה: לצורך מתירין**".**
         4. ***חזקת טהרה (***חק וזמן פרק ה' סוף הע' כ"ד).
         5. שבט הקהתי (ח"א ס' שע"ז) – "אשה ההולכת לטבילה ושואלין אותה איפה הולכת אי מותרת לשקר ... אם יכולה להשיבה מילתא דמשתמע לאפי תרי טפי עדיף, ואם אינה יכולה מותרת לשנות בשביל צניעות".
         6. ***הגר"א נבנצל שליט"א (***אסיפת ***יצחק*** כ"ח טבת תשס"ז, חק וזמן פרק ה' הע' כ"ד) – "שאלה: אשה שהולך למקוה ואשה אחרת שואל אותה לאיפה הולכת האם מותרת לשקר. *תשובה:* מותר, אבל שתשתדל למעט בשקר במדת האפשר**".**
         7. הגר"א שלזינגר שליט"א (אסיפת יצחק ז' שבט תשס"ז) – "שאלה: אשה שהולכת למקוה בליל טבילה, ואשה אחרת שואלת אותה לאיפה הולכת האם מותרת לשקר. תשובה: **כן, ראה ב"מ כג, ב ותחלת כד,א".**
         8. ***הגר"י ברקוביץ שליט"א (זרע שמואל, נדה הע' ת"ד) – "שמותרת גם לשנות כדי להסתיר טבילתה משכינותיה".***
         9. חק וזמן (פרק ה' סעי' ז') – "אם אי אפשר לה להסתיר טבילתה בלי לשנות מהאמת, מותר לה לשנות".
         10. תתן אמת ליעקב (פרק ה' סי' קכ"ב).
   6. **פוריא: בושה - מותר לשקר כדי שלא יתבייש עצמו**.
      1. תוס' (ב"מ סוף דף כג: ד"ה בפוריא) – "בפוריא. אין רגילות שישאלהו כפירוש רש"י אם שימש מטתו אלא אם בעל קרי היה ולא בא לבית המדרש ושאלוהו למה לא בא ישנה ויאמר שחולה היה או שאר אונס אירע לו אי נמי שאלוהו שכבת על מטה זה לא יאמר לו כן פן יראה בה קרי ויתגנה".
      2. מאירי (ב"מ סוף דף כג:) – "שאמרו במסכתא בפוריא ובאושפיזא ... וכן אם שאלוהו על עסקי מטתו ודברים שבצנעה נוהג בתשובתו דברים שאינן על צד הצניעות ואינו חושש כגון אם ראוהו טובל אומר שמגע שרץ נזדמן לו אף על פי שהוא טובל לקרויו".
      3. ספר חסידים (סי' תרמ"ב) – "יכול אדם לשקר כדי שלא יתבייש חבירו **וכשישקר יעסוק לשנות כדי שלא יהא נראה כל כך שקר לגמרי** כי מצינו שאמר (עזרא י' ב') אנחנו [וגו'] הישבנו [ונשב] נשים נכריות שמואל הקטן אמר אני הוא שעליתי שלא ברשות כדי שלא להלבין פני אחר אבל במקום שאחד חוטא מלבינים פניו כמו שאמרו אם ישנו לשוחט לפנינו נשאל לו אם לא ידע הלכות שחיטה הרי אף על פי שמתבייש אין חוששין לשאול אותו למה שחט כי לא היה לו לשחוט עד שיאמר לפני חכם הלכות שחיטה".
      4. מהרלב"ח (קונ' הסמיכה ד"ה ובר), הו"ד בגליון הש"ס (ברכות דף מג:) – "ובר מן דין דאשכחן באמוראים דחיישי ליקרא דידהו ומשום דלא לכספו היכא דטעו הוו אמרי מימרא בשם אחר מאי דלא הוה מעולם ובפרט אם עשו מעשה בטעות כגון ההיא דברכות פרק כיצד מברכין דקאמר רב פפא לפי גירסת רש"י ז"ל מימרא משמיה דרבא דלא אמרה רבא מעולם משו' כיסופ' דטעה במאי דעבד אף על גב דרב פפא גופיה הוה ידע דלא אמרה רבא והכי איתא התם רב פפא איקלע לבי רב הונא וכו' שקל רב פפא בריך אהדס ברישי והדר בריך אשמן אמר ליה לא סבר לה מר הלכה כדברי המכריע אמר לי' הכ' אמר רבא הלכה כב"ה ולא היא לאשתמוטי נפשיה הוא דעבד. פרש"י ולא היא לא אמר רבא הלכה כב"ה אלא רב פפא הכסיף לפי שטעה והשמיט עצמו בכך עד כאן הא קמן ראיה ברורה דזימנין משום כיסופא יאמר החכם מאי דלא הוה ובפרט היכא דעביד עובדא בטעות כההיא דרב פפא ובהא מיתרצא האי עובד' וליכא לאתמוהי עליה דרב פפא אמאי עביד הכי ולא קים בנפשיה מתניתין דמודה על האמת כהנהו עובדי דרבה בר רב הונא ודרבא דלעיל דהתם לא עבוד עובדא אלא מימרא הוא דקאמרי ואף על גב דדרשוה בפרקא אפ"ה הדרו בהו דהיכא דקאמר החכם מימרא לחוד ולא עביד עובדא לא הוא ולא אחריני ליכא כסופא כולי האי ואדרבא איכא יקרא אבל היכא דעביד עובדא איכא כיסופא טובא ומשום הכי איפשר דלימא מאי דלא הוה ונדון דידן הכי הוא דרבני צפת עבוד עובדא וחתמו אותה ההסכמה ובודאי דלא הדרי בהו משום כיסופא דלא עדיפי מרב פפא".
      5. לחם משנה (הל' גזילה ואבידה פרק י"ד הל' י"ג) – [במה דברים אמורים בתלמיד ותיק שאינו משנה בדבורו כלל אלא בדברי שלום או במסכתא או במטה או בבית שהוא מתארח בו. כיצד, היה עוסק במסכת נדה ואמר במקואות אני שונה כדי שלא ישאלו אותו שאלות בענין נדה]. "כדי שלא ישאלוהו שאלות בענין נדה. כלומר כדי שלא יתבייש אם לא ידע להשיב".
      6. מהרש"ם (ח"ז סי' קנ"ב) – "בהגהות האו"ח (סי' קנ"ו) ... העליתי שם דמפני הבושה מותר לשנות בכל גווני והבאתי ראי' מתשו' הרא"ש כלל פ"ב וח"צ סי' מ"ד והבאתי מרש"י ותוס' ע"ד נ"ח ע"א שנחלקו בזה".
      7. בן יהוידע (ברכות דף מג: ד"ה ולא) – "עיין פירוש רש"י ז"ל וקשא איך ידבר שקר ח"ו ונ"ל בס"ד שלא שיקר כלל דלא אמר הכי אמר רבא הלכה כב"ה שאמרו מברך על ההדס תחלה אלא אמר הכי אמר רבא הלכה כב"ה ובלבו כיון על הלכה אחרת דאמר רבא הלכה כב"ה והשומעין חשבו שאמר על דבר זה אך עדיין קשא איך לא חש לתקלה שיטעו השומעין בעיקר הדין ונ"ל בס"ד דודאי אח"כ הגיד לחכמים ולתלמידים האמת שהוא לא כיון על זה ורק באותה שעה לא רצה לפרסם הדבר שהוא טעה מפני שהיו עומדין שם בני אדם עמי ארצות והיה בוש לפניהם ולטעות של עמי הארצות לא חייש כי אלו אין שמים לבם על דבר הלכה ואחר שהלכו ודאי הגיד לכל המבינים את האמת".
      8. תתן אמת ליעקב (פרק ה' סי' י"ז) – "שאלה: מה לשנות מפני הבושה. תשובה: ... אבל דע דדבר זה שנוי במחלוקת הגאון ר' חיים פלאגי זצ"ל בספרו החפץ חיים סימן י"ט י"ז כתב וז"ל הוא הדין נמי אם מתבייש שעשה שלא כדין ישקר ויאמר שכן אמר אדם גדול אע"פ שאינו כן ברכות דף מג: לפרש"י ותוס' וכן נראה מדברי הלח"מ בפי"ד מהלכות גזילה ואבידה הי"ג, ע"כ. (ועיין לעיל שיטת מאירי פרק ד' אות ט"ו). וכן דעת ישרי לב הובא בשדי חמד מערכת השי"ן כלל כ"ח אבל השדי חמד בעצמו כתב דבאמת הדבר זר מאד לייחס כן לרבותינו ובמעשה שם בברכות מג: הרי"ף ורמב"ם הי' להם גירסא אחרת ולא גרסי ולא היא לאשתמוטי נפשי' הוא דאמר, ויש אומרים אף דגרסי לה מפרשים דהוא דרך ענוה, והאריך בזה השדי חמד במערכת הכ"ף כלל ח' ועוד הביא מ"ש בסוף תשובת מוהרלאנ"ח פשרה בענין זה דהיינו אם לא עביד עובדא אלא רק דרשא בעלמא אפילו דרשוה בפרקא אפילו הכי הדרי בהן כי ליכא כיסופא כולי האי דלא נעשה מעשה על ידו אבל אם כבר נעשה מעשה יש גנאי הרבה בדבר שעשה בלי עיון מספיק ובזה לא הדרי בהו ושינו מפ הבושה ... ולהלכה שאלתי את הגאון הגדול הרב יוסף שלום אלישיב שליט"א [זצ"ל] בציור שבחור יצא לפגישה ולמחרת שאלו חבירו היכן היית **אמש האם היית בפגישה**, שמותר לו לשנות, אם מתבייש לומר לו האמת. וכן נראה פשוט **בציור שאשה הפילה** ר"ל ואח"כ ילדה בן זכר ושאלה חברתה מתי יהי' פדיון הבן, שמותר לה לשנות ולומר שהיא בת כהן או לוי ומש"ה לא יהי' פדיון אם היא מתביישת לומר לה האמת ... דכן יש להביא ראי דמותר מכל השיטות של 'פוריא' שהפי' לענין קרי, וכן ב'מסכתא' שמשנה כי ישאלו אותו ולא ידע ויתבייש".
      9. הגרח"ק זצ"ל (תתן אמת ליעקב הוספות פרק ב' אות ט"ו, פי' על מס' כותים מטהר אות ל' [לשונו מובא לקמן]) – "שאלה: **בעל תשובה או גר** שאינו רוצה שכולם ידעו על עברו ונשאל היכן למד בבחרותו האם מותר לשנות מפני הבושה. תשובה: דבר זה שאלתי את הגאון רבי חיים קניבסקי שליט"א וענה עיין ברכות מ"ג: וברש"י, ע"כ. ומבואר שם דר' פפא שינה מפני הבושה".
      10. מראי מקומות – שיירי קרבן (נזיר פרק ז' הלכה א', לשונו מובא לקמן), ברכי יוסף (חו"מ סי' י"ב ס"ק י"ג), דעת תורה (סי' קנ"ו ד"ה ומ"ש, לשונו מובא לקמן), שדי חמד (מערכת כ' כלל ח' ד"ה וראיתי).
   7. **פוריא: פורים - מותר לשקר בפורים**.
      1. מהרש"א (חידושי אגדות שם) – "דחייב אדם לבסומי בפוריא עד דלא ידע בין ארור המן כו' עבידי רבנן דמשנין לומר דלא ידע גם אם הוא אינו מבוסם כל כך וידע".
      2. תתן אמת ליעקב (פרק ד' אות כ"ו) – "ויש לפרש דהוא מרגיש שאינו יכול לשתות עוד ויזיק לו השתי' המרובה ואם יאמר האמת יהי' מוכרח לשתות עוד על כן התירו לשנות ... או ... כי הוא מתבייש להודות שלא יכול לקיים ההלכה כדין, וכן אולי ילמדו ממנו להקל במצוות".
      3. עי' נמוקי יוסף (מגילה דף ז:) – "לא שישתגע בשכרותו ... אלא למימר מילי דבדיחותא עד דסברי אינשי דלא ידע בין ברוך".
      4. מראי מקומות – קנין תורה בהלכה (ח"ד סי' פ"ו אות ד'), משנת יוסף (ח"ד סי' נ' אות א'), מועדים וזמנים (ח"ו סי' ק"ט), פסקי תשובות (סי' תרצ"ה הע' כ"ב).
   8. **אושפיזא: הפסד - מותר לשקר כדי למנוע השני מהפסד**.
      1. רש"י (שם) – "שאלוהו על אושפיזו אם קבלו בסבר פנים יפות, ואמר לאו מדה טובה היא, כדי שלא יקפצו בו בני אדם שאינן מהוגנין לבא תמיד עליו, ויכלו את ממונו".
   9. **אושפיזא: טירחא - מותר לשקר כדי למנוע השני מטירחא**.
      1. מאירי (ב"מ סוף דף כג:) – "שאלוהו על עסקי אושפיזו רשאי לשנות בשבח שבו הן אם הוא נכנס לספר בשבחו במקצת דברים שלא יראה כפוגם את אושפיזו הן שלא להשביחו בכל מה שיש בו שלא להטריחו בבני אדם שאין מהוגנין או לשנות לאושפיזו לומר שהוא נהנה במה שאינו כן שלא להטריח עליו וכן כל כיוצא בזה".
      2. תתן אמת ליעקב (פרק ה' סי' כ') – "שאלה: האם יש היתר לשנות בכדי למנוע מהשני טירחא. תשובה: דבר זה יש לפשוט מדברי המאירי ... למשל כשנותנים לו דבר שאינו אוהב לאכול יאמר שאוהב בכדי לא להטריח את בעל הבית לעשות מאכל אחר".
   10. **ר"ת אמ"ת** [אכילה, מטה, תורה. א"נ אכילה, משנה, תשמיש].
       1. כלי יקר (עמודי שש פרק י"ט ד"ה ובפרק) – "ר"ת אושפיזא מטה תורה, לומר לך שאע"פ שמשנה בג' אלו מ"מ לא יצא עדיין מן גדר האמת וכו'".
2. שאר ציורים.
   1. **לשקר כדי שלא יתבייש חבירו**.
      1. סנהדרין (דף יא.) – "מעשה ברבן גמליאל שאמר: השכימו לי שבעה לעלייה, השכים ומצא שמונה. אמר: מי הוא שעלה שלא ברשות. ירד. עמד שמואל הקטן ואמר: **אני הוא שעליתי שלא ברשות**, ולא לעבר השנה עליתי, אלא ללמוד הלכה למעשה הוצרכתי. אמר לו: שב בני, שב. ראויות כל השנים כולן להתעבר על ידך, אלא אמרו חכמים: אין מעברין את השנה אלא במזומנין לה. ולא שמואל הקטן הוה, אלא איניש אחרינא, ומחמת כיסופא הוא דעבד".
      2. **מותר לשבח את בעלת הבית על מאכלים שעשתה**, אפילו כשאין זה נכון.
         1. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש או"ח ח"א פרק ל' אות י"ט, ח"ב פרק י"ב אות א') – "מותר לשבח את בעלת הבית על מאכלים שעשתה, אפילו כשאין זה נכון, ואף מצוה יש בזה".
         2. תתן אמת ליעקב (פרק ד' אות ל"ו) – "מנהג העולם שהאורח משבח את המאכלים שמגישים לו בין אם זה נכון או לאו, ונראה טעם ההיתר דאל"ה תיעלב בעלת הבית וזה בושה בשבילה אם לא ישבח את המאכלים, ואולי יש לפרש כך 'אושפיזא'".
      3. תתן אמת ליעקב (פרק ה' סי' ט"ז) – "שאלה: האם מותר לשקר כדי שלא יתבייש תבירו. תשובה: איתא בסנהדרין י"א מעשה ברבן גמליאל ... וכן עיי"ש עוד מעשיות כאלו. הרי שמותר לעשות כן".

תתן אמת ליעקב (פרק ד' אות ל"ה ד"ה ועיין בספר) – "ועיין בספר לב אליהו מתולדותיו של הצדיק ר' אליהו לאפיאן זצ"ל שכשנזדמן לו שבקשוהו לאכול ולא רצה לבייש את המזמין הי' אומר הרופא אסר לי, ואח"כ הסביר דבריו שלא אמר שקר ח"ו כי הרמב"ם הי' רופא".

* 1. **לשקר בשביל חסד**.
     1. תתן אמת ליעקב (פרק ו' סי' ע"ד, מעדני שלמה עמ' קנ"א [לשונו מובא לעיל]) – "אמר הגאון ר' שלמה זלמן אויערבאך שליט"א [זצ"ל] דאין איסור שקר **לבעל מכונית לשנות ולומר שנוסע** לכיוון כך וכך בכדי שפלוני יצטרף אליו כי עושה כן לתועלת לעשות חסד ובלא"ה לא ירצה פלוני להטריחו לנסוע חוץ למקומו. ועוד שאלתי הגרש"ז שליט"א [זצ"ל] אם חברי **רוצה להגיד לי דבר תורה** ושואל אותי 'האם כבר שמעת מה שפירש בספר פלוני על פסוק זה', ובאמת כבר שמעתי הפירוש, מה אני צריך לענות. ואמר לי הגרש"ז שליט"א [זצ"ל] דהואיל דיש לחברי הנאה בזה שאומר לי דבר חידוש שלא ידעתי, הרי עושה אני לו חסד בזה שאענה לא שמעתי והותר הדבר ... ומעשה ראיתי אצל החפץ חיים זצ"ל שהזמין פעם אורח עשיר שבא לבקרו לשבת. והאורח בראותו את העוני השורר בבית לא אבה לטעום מאומה עד שהחפץ חיים יסכים לקבל מאתו כסף תמורת הארחתו. והסכים החפץ חיים. ביום ראשון כשעמד העשיר בפני הפרידה, החזיר לו החפץ חיים את הכסף ועמד בתוקף שיקחהו מעמו. לשאלה, משום מה בתחילה כן לקח את הכסף, השיב החפץ חיים כי רצה לגרום לו עונג שבת נוסף, בחשבו שהוא אוכל משל עצמו, אבל החפץ חיים התכוון לארחו בתור אורח כדי לקיים בו מצות הכנסת אורחים (החפץ חיים חייו ופעלו דף תתקנב' - תתקנג'). הרי שעשה החפץ חיים מעשה של גניבת דעת כדי לעשות לשני נחת רוח וחסד".

תתן אמת ליעקב (פרק ד' אות ל"ה) – "ובארח מישרים סימן ט' ס"ק ה' ראיתי דפירש 'אושפיזא' דהיינו אם מזמינו לאכול אצלו והוא אינו רוצה משום דהוה סעודה שאינה מספקת לבעליה או משום דבאמת מכיר הבעל הבית שאינו רוצה שיאכל אצלו, יכול לומר טעם אחר לסרב, ע"כ. ועיין תענית י"ב. מעשה בר' יוחנן שהי' משתמט מלאכול אצל הנשיא, מה שעשה. ועיין בספר לב אליהו ...".

* 1. **לעורר ע"י סיפורים**.
     1. הגרשז"א זצ"ל (מאור השבת ח"א מכתב י"א אות ד') – "מה שכתב דמותר לספר בשיעור מעשה שלא היה, כדי לעורר בלב השומעים את ההלכה למעשה, נכון הוא".
        1. מאור השבת (שם עמ' תק"ב בהע') – "ומצאתי בספר נפלאות התפארת שלמה (עמ' כ"ג) שהביא סמך לזה מב"ב (טו.) - **איוב משל היה**, ומהירושלמי סוף ברכות - כדבייא דאורייתא טבין".
     2. הגריש"א זצ"ל (קובץ תשובות ח"ג סי' כ"ח, אשרי האיש או"ח ח"א פרק ל' אות כ"ב) – "לקבוע בספר סיפורים על גדולים וצדיקים דברים שלא היה במציאות, **לאו אריך למיעבד הכי**. וכבר כתב הט"ז ביורה דעה סימן שד"מ על מה שכתב בשולחן ערוך 'מזכירין מדות טובות שבו ומוסיפין בהם קצת', מה לי שקר מעט מה לי שקר הרבה, אכן אפשר להוסיף באופן שיש להניח שאם היה בא לידי דבר כזה היה עושה אותו, כאלו וכיוצא בזה מותר להוסיף".
        1. לכאורה **יש לחלק** בין מעשה שלא היה על איש שלא היה [כמו איוב], ובין מעשה שלא היה על איש אמיתי.
     3. הגרח"ק זצ"ל (אהל יעקב) – "שאלה: האם מותר לספר לילדים או תלמידים סיפור על צדיק שלא אמיתי אלא כדי שיקבלו או ילמדו מזה יותר כמ"ש במגן אברהם (סימן קנ"ו) לגבי הלכה למעשה. תשובה: כנ"ל. (מדבר שקר תרחק)".
     4. הגר"י ברקוביץ שליט"א (מכתב במייל) -

Can one tell over an incident in first person narrative in order to dramatize the story when it never happened to him (or anyone i.e. it is a mashal)?

R' Y. Berkovits wrote: Although technically not assur since this is דברים של מה בכך (it doesn’t really make a difference), Rebbenu Yona says not to do it unless there is a toeles. Otherwise it is disrespecting the truth. [Getting used to dramatizing can lead some people to getting a really blurred picture on what “truth” really is, and even start believing that the story really did happen to them.]

* 1. **לשקר כדי שלעשות מצות כתיקונה**.
     1. ברכות (דף נג:) – "רבה בר בר חנה הוה קאזל בשיירתא, אכל ואשתלי ולא בריך; אמר: היכי אעביד. אי אמינא להו אנשאי לברך, אמרו לי: בריך, כל היכא דמברכת לרחמנא מברכת. מוטב דאמינא להו אנשאי יונה דדהבא. אמר להו: אנטרו לי, **דאנשאי יונה דדהבא**. אזיל ובריך, ואשכח יונה דדהבא, ומאי שנא יונה, דמתילי כנסת ישראל ליונה, דכתיב: כנפי יונה נחפה בכסף ואברותיה בירקרק חרוץ, מה יונה אינה ניצולת אלא בכנפיה, אף ישראל אינן ניצולין אלא במצות".
     2. מראי מקומות – פתח עינים (ברכות דף נג:), בן יהוידע (ברכות דף נג:), גביה הכסף (ברכות דף נג: ד"ה אמר), דברי שלום (ח"ד סי' ל"ג).
        1. ט"ז (או"ח סי' קפ"ד ס"ק א') – "טרח רבה בב"ח ואמר מלת' דשקר' ששכח יונה דדהבא כיון שהוא מוכרח לחזור למקומו כיון שהוא עכשיו מזיד כנלע"ד נכון".
        2. הגר"ח פלאג'י זצ"ל (חפץ חיים סי' י"ט אות י"א) – "וכ"נ **לעשות המצוה כתיקונה** לברך במקום שאכל כמ"ש בברכות דג"ן".
        3. אורח מישרים (שו"ע למצוות, סי' ט' סעי' ז', ס"ק י', הע' י"א) – "וכדי שיוכל לקיים מצוה מותר לומר מילתא דמשתמע לתרי אפי. (ממעשה דרבה בב"ח ברכות נ"ג ע"ב). [לתרי אפי. דמה שאמר רבב"ח אנשאי יונה דדהבא היא מילתא דמשתמע לתרי אפי או כפשוטו, או מצוה, דמצוה נמי היא יונה דדהבא כדאמרינן שם ועי' גם שבת ק"ל ע"א, וא"כ מותר כזה גם כדי לקיים מצוה דרבנן, דמה שיחזור למקומו ויברך אינו אלא מדבריהם]".
        4. תתן אמת ליעקב (פרק ה' סי' ו') – "ובספר החפץ חיים סימן י"ט סי"א כתב דמותר לשנות מפני השלום בכדי לעשות המצוה כתיקונה לברך במקום שאכל כמ"ש בברכות נ"ג ע"ב. עיי"ש".
        5. ילקוט יוסף (כיבוד אב ואם עמ' תפ"ג אות י"ב) – "ולכאורה דהיאך רבה בר בר חנה הוציא דבר שקר מפיו. ואי נימא דהאיסור לשקר בסיפור דברים אינו מן התורה, והוא רק איסור דרבנן, או איסור מוסרי, משום הכי לצורך מצות ברכת המזון במקום סעודתו, שרי לשקר. דאי נימא דהאיסור לשקר הוא מן התורה, אי אפשר להתירו לצורך מצוה. ואין לומר ששיקר לצורך פקוח נפש, דהא יכול לברך במקומו, או שלא לברך כלל בשב ואל תעשה. וע"ש בעיון יעקב מ"ש בזה. ובספר בן יהוידע שם כתב, דבודאי לא הוציא שקר מפיו, אלא ...".
        6. הקטן והלכותיו (פרק ע"ז הע' ב') – "ובספר אורח מישרים סי' ט' סעיף ז' כתב וז"ל 'וכדי שיוכל לקיים מצוה מותר לומר מילתא דמשתמע לתרי אפי' עכ"ל. והביא ראיה מהגמ' בברכות הנ"ל וכ"כ בחפץ חיים סי' י"ט אות י"א וז"ל '...וכן לעשות המצוה כתיקונה לברך במקום שאכל, כמש"כ בברכות דף נ"ג...' עכ"ל, אמנם מדבריו נראה דמתיר לומר אף שקר גמור עיי"ש אות י' מהא דאיתא במד"ר פרשת בהר פל"ד, א'. דמשמע דמותר לשנות ולומר אף שקר גמור כדי לקיים מצוות, וע"ע בגמ' תענית כ"ח. דמביאי ביכורים היו משקרים כדי שיוכלו להביא ביכורים. אמנם עיין בלשונו של החפץ חיים בסי' י"ט אות ט-י"ב דס"ל דהא דמצוה לשנות משום דרכי שלום, היינו דוקא משום דרכי שלום, אבל לצורך קיום מצוה, לאו מצוה הוא אלא רק מותר לשנות".
  2. **לשקר לאשתו בזמן הדלקת הנרות וכדו'**.
     1. הגריש"א זצ"ל (תתן אמת ליעקב פרק ה' סי' ל"ט, אשרי האיש או"ח ח"א פרק ל' אות כ"א, [עי' אות מ"ו], ח"ב פרק ו' אות ב') – "אם אשתו שואלת אותו, עוד כמה זמן נשאר לשבת האם מותר לשנות ולקצר לה הזמן בכדי לזרזה, כאופן שלא יתברר אח"כ ששינה. שאלתי דבר זה את הגאון הרב יוםף שלום אלישיב שליט"א [זצ"ל] וענה שזה תלוי, אם רואה שאשתו סתם מתעצלת מותר לשנות ולהקדים לה הזמן כדי לזרזה אבל אי לאו הכי ודאי יגרום לה צער בזה שתחשוב שלא נשאר כ"כ הרבה זמן וזה יעמיס עלי' עוד יותר את העבודה ותתבלבל לכן ח"ו לצערה ולקצר לה הזמן".
     2. עי' הגרשז"א זצ"ל (מעדני שלמה סוף עמ' קנ"א) – "ושקר כזה שהוא מועיל והוא לטובת השומעים ודאי שמותר לספר שקר כזה. ולמה הדבר דומה, לאדם עצלן שצריך לנסוע ברכבת שאמורה לצאת בשעה שלש ועשרים, ודאי לא יאמר לו שהיא יוצאת בשלש ועשרים אלא בשלש ורבע, כדי שלא יפסיד את הרכבתו לא יאמר 'שעוד מעט היא יוצאת' אלא יאמר 'היא יוצאת עכשיו'. ולא רק שאינו מזיק לו אלא עוזר לו עי"ז, ושקר כזה לא רק שאין איסור, אלא שמצוה לספרו לעזור להשני".
  3. **לשנות לאנשי בטחון בשדה תעופה** (airport).
     1. תתן אמת ליעקב (פרק ו' אות קצ"א) – "בשדה תעופה (AIRPORT) שואלים אנשי הבטחון את הנוסע אם יש אתו דברים שלא ארז בעצמו, ויש לו מעטפה או חבילה מקרובים או ידידים, האם מותר לו לענות שאין לו, כדי למנוע מעצמו בדיקות נוספות ועיכובים. ראיתי שנסתפק בזה בספר אמת קנה, ולענ"ד, הואיל וכונת אנשי הבטחון שהם מחפשים דברים חשודים, ומכיון שהוא יודע בודאות שמה שנתנו לו אין בו שום בית מיחוש של דברי חבלה או שאר מרעין בישין, מותר לומר שאין לו חבילות כאלו, כי באמת אין לו שום חבילות החשודות".
  4. **דין שואל לידע הלכה לכשיזדמן, אם מותר לומר דלהלכה למעשה שואל**.
     1. מיקל.
        1. בצל החכמה (ח"ד סי' ס"ד) – "ואשר נסתפק מעכ"ת שליט"א כי כמה פעמים קורה לו שרוצה לדעת איך לפסוק הלכה למעשה בנידון מסוים לכשיזדמן לידו, והנשאל אם יודע שאין הדבר נוגע עתה למעשה אינו רוצה לענות לו, אם מותר לו לשנות ולומר כי שאלתו הוא למעשה ממש כעת כדי שהנשאל ישיב לו... רי מצינו גם בתלמודן היתר לשנות כדי לידע הלכה איך היא, עיי' קדושין (מ"ד ב) אפכוה שדרוה קמי' דרב ע"ש ובפרש"י. עוד הרהרתי להביא ראיות לזה מן הש"ס אבל נזכרתי כי בס' שו"ת תורה לשמה (סי' שס"ד) מביא ראיות רבות משני התלמודין וממדרשי חז"ל שמצינו לחז"ל ששינו קצת לאיזו סיבה וע"ש עוד (סי' שע"א וסי' שצ"ה) מש"כ בזה, על כן לא ראיתי צורך להאריך בענין. וביותר בנד"ד כי כאשר ישיב להנשאל, כי להלכה למעשה שואל ובכוונה כי כאשר תבא שאלה כזו ילך ידו להלכה למעשה ידע להשיב, הרי אין כאן שינוי כי באמת להלכה למעשה שואל, ואם כי המשיב יבין כוונת מעכ"ת על דרך אחרת, דהיינו שעל מעשה שאירע זה עתה שואל אין בכך כלום. - וזה נראה מכוון במש"כ בפי' קרבן העדה לירושלמי שם (ד"ה ובאיש) וז"ל, והרע הדבר לר"ז דלא א"ל שהוא שואל למעשה "כדי שנדע איך נעביד עובדא" עכ"ל. והיינו לכשתתרחש עובדא דאילו ר"ל שהי' לו לומר שהתרחש עובדא ושואל איך נעביד עובדא, א"כ שפת יתר היא גם אין הלשון מיושב היטב ועוד דה"ל לפרש כן בשאלת ר"ז דאמר לי' לעובדא את שאיל לי. ואם נאמר דמפרש כן דעתי' דר"ז דלכן באיש לי' שלא אמר רחב"ב שלמעשה שואל, כדי שנדע מתשובת ר"י איך לעבוד עובדא לכשתתרחש, מנ"ל הא, הרי בגמ' שם לא קאמר רק, בגין מידע מהו אמר, ר"ל כדי לדעת מה ישיב, ומנ"ל דמשום מעשה דלהבא רצה לדעת זאת, אבל להנ"ל ניחא".
  5. מראי מקומות.
     1. שלמת חיים (סי' תתמ"ו, דפו"ח עניינים שונים סי' ס"ט) – "במ"ש בגמ' (ב"ב קע"ה ע"א, וסנהדרין כ"ט ע"ב) דיש טענה שלא להשביע את עצמו ואת בניו, אפשר לומר דהוא לאו דוקא לדיני ממונות אלא אף לענין איסור מדבר שקר, ויש נפק"מ בין טענת שלא להשביע לטענת משטה, דבשעת מיתה לא מהני טענת משטה (חו"מ סי' פ"א סעי' ב'), משא"כ בטענת שלא להשביע שייך גם בשעת מיתה (שם, סי' רנ"ה סעי' ב'). ומשמע לכאורה דטענת משטה אינו משנת חסידים עכ"פ, משא"כ הטענה שלא להשביע. אלא דאפשר לדחות דלענין איסורא שניהם שוים אלא דבשעת מיתה אין דרכו של אדם לשטות, ולא מטעם איסורא. תשובה: במה שנראה לו לצורך עצמו ואין מפסיד לחבירו, לא שייך בו מדבר שקר".
     2. אג"מ (רשומי אהרן ח"א עמ' כ"א אות כ"ב) – "פעם התעניינתי במשרה מסויימת ומו"ר זצ"ל התקשר אל האדם האחראי להמליץ עלי ושיבח אותי מאד, תוך כדי השיחה אותו האדם אמר למו"ר זצ"ל 'שמעתי שהוא נמצא בביתך תמיד, אולי תתן לי לדבר איתו ישירות', וענה לו מו"ר זצ"ל, שבדיוק עכשיו הוא לא נמצא בביתי. והדבר היה לפלא בעיני. כי הרי עמדתי נכחו באותו החדר בכל אותו הזמן. כשהבחין מו"ר זצ"ל שהייתי נבוך, פנה אלי ואמר 'אתה מבין שאם הייתי אומר שאתה נמצא כאן ליידי זה לא היה נשמע כל כך טוב בשבילך, שאני משבח אותך בפניך".

אג"מ (רשומי אהרן ח"א עמ' כ"ט אות נ"ו) – "פעם ביקש מו"ר זצ"ל שאני יתקשר לרב אחד 'מאגודת הרבנים' ואבקש ממנו בתקיפות שלא יכתוב מכתב מסוים, וציווה אותי לומר שמו"ר לא נמצא, ושביקש ממני להתקשר בעבורו. ואני שאלתי מדוע שהרי היה מועיל יותר אם מו"ר יתקשר בעצמו, ואמר לי דאה"נ אבל שאין זה מטבעו לעשות כך. ולאחר שגמרתי את השיחה עם אותו הרב ראיתי שמו"ר זצ"ל עמד מחוץ לחדר והקשיב לכל מה שאמרתי".

* + 1. הגרח"ק זצ"ל (אהל יעקב) – "שאלה: האם מותר לאבא או למלמד לעודד בנו או בחור במעלות שכאילו יש בו כדי לעודד אותו אע"פ שאין לו את זה באמת. תשובה: מדבר שקר תרחק".
    2. הגר"י ברקוביץ שליט"א (מכתב במייל) -

Our daughter's schools has all of the parents sign a contract that they don't have internet in their home. If some needs internet (with a filter) at home for work purposes how should he proceed with the school?

R' Y. Berkovits wrote: Just sign, they know that.

הגר"י ברקוביץ שליט"א (מכתב במייל) -

My wife's jewelry was lost/stolen in our move. I don't remember how much I paid for the 3 most expensive items. Insurance will compensate us, however it is probable that there will be a large discrepancy between what they think they are worth versus if I gave them the actual amounts we paid. Can I guess and present more definitively? Can I go by the prices my wife found similar items to cost? We presented those items and their prices to them, but that was not enough for them to accept. We have tried contacting the sellers, no success.

R' Y. Berkovits wrote: Sounds like they are trying to rip you off. If that’s true, then you would be permitted to state clearly that you bought it for a certain amount - the amount being the one that you estimated as best as you can.

הגר"י ברקוביץ שליט"א (מכתב במייל) -

Can I, for example, withdraw 1000 shekels and give it to my wife to spend on herself saying that I have been saving it over a few months (i.e. 100 sheqels a month), when I haven't done so and only thought of this 'chap' today? [The reason for doing this is so that she will feel much more comfortable taking the money and spending it on herself.]

R' Y. Berkovits wrote: Generally you are allowed to distort the facts to make someone feel comfortable to take something. Here there is another problem - she will feel that you really cared for her all these months saving and preparing to give her this gift. This is geneivas da’as. In all cases: One should not get into the practice of lying to his wife.

הגר"י ברקוביץ שליט"א (מכתב במייל) -

Is it muter to lie in a way that is clearly understood as a lie by other people? Like joking, or sarcasm. We say it is muter to exaggerate in a way that people understand is an exaggeration, since it becomes part of the language, part of the way we communicate. Can the same be said for lying sarcastically?

R' Y. Berkovits wrote: Lechora. As long as everyone gets it.

הגר"י ברקוביץ שליט"א (מכתב במייל) -

An older student, before making Aliyah, tried to close his bank account for which he paid a nominal monthly fee. He asked if his account could automatically close a month later. Technical issues with the bank prevented this. A year later this student, forgetting about his account, received a massive fine of $2,000 for not paying the monthly fee. He spoke with the bank headquarters making it sound like he thought the account was closed. The fine was dropped. Was this sheker permitted? How do we view such a fine? Does he need to pay or do teshuva?

R' Y. Berkovits wrote: Had he told them the truth (that he unsuccessfully tried closing the account, and simply forgot to pay the monthly fee), they would probably have dropped the fine. He does not have to pay but should do teshuvah.

הגר"י ברקוביץ שליט"א (מכתב במייל) -

A couple who are getting married and would like to stay and learn in Eretz Yisroel for a few years, but can only do so by making Aliya and using the financial benefits from the government, however, they have no intention on staying long term I'm Israel. Are they allowed to do so by Halacha? Is it the right thing to do?

R' Y. Berkovits wrote: No intention at all? If they have to lie, then they are lying and stealing. I believe that they have to state that they intend to stay here. We are mekil that he can say so, even if he’s not sure. However, if he has no hava amina whatsoever of staying - what’s the heter?

הגר"י ברקוביץ שליט"א (מכתב במייל) -

I opened a bank account with an American bank a few weeks ago - and now I got an email asking for “proof of residential address” in the form of “another bank's statement or utility bill”. I have no problem simply emailing them a statement from another bank with my American address - however I live in EY. I’ve heard that it causes trouble if you tell them straight out that you now live abroad - so I’d rather not tell them unless I am mechuyiv to. Can I simply send them what they’re asking for?

R' Y. Berkovits wrote: Depends. If you believe that the bank really wants your business, and are just looking to cover themselves with some document, then l’choira they’d rather you just send them what they’re asking for. Provided that you aren’t doing anything illegal - otherwise it’s an issue of dina d’malchusa.

הגר"י ברקוביץ שליט"א (מכתב במייל) -

A chassid whom I occasionally see at the mikva asked me when I learnt to go to the mikvah EVERY DAY (I'm not a chassid), I actually do not go everyday but I go when it's necessary, I'm pretty sure I don't have a chiyuv to correct his mistaken assumption (mateh es atzmo), is it wrong if I say, "I guess I'm going back to my chassidic roots (which I do have) or is it wrong to further mislead him? (There's no foreseeable benefits he'll give to me whether he thinks I go every day or not).

R' Y. Berkovits wrote: You can say whatever you want. The truth is inappropriate and you don't owe him any explanation.

הגר"י ברקוביץ שליט"א (מכתב במייל) -

With the measles outbreak, it has been recommended that all children get the second shot done - even if they are not yet in first grade (typically when it's given). After calling both Misrad HaBriut and Tipat Chalav, both have said that the only circumstances in which they'll give the second vaccination early is if there's a concern the child has been exposed to the illness. As a result, my kids' doctor has recommended telling them that the child has been exposed (even if it's not true) in order to get the vaccination. Is this b'geder אנוכי עשו בכרך?

R' Y. Berkovits wrote: You can't lie. If you were in the Mir, you were exposed, and then you can tell the truth.

הגר"י ברקוביץ שליט"א -

My wife works for a school, and the school gets government funding for her up to 30 hours a week. The school asks her to do other things during her hours than what the goverment intended to be funding. Also if she doesn’t work her 30 hours, the school will ask/pressure her to sign anyway that she did the hours, and have her owe the hours for a different month, or allow the school to keep it. Is this acceptable practice? If not - does she have to put up a fight over this and risk her job?

Rav Berkovits: Asking her to do other things during her hours, the shaila is if the government is makpid or not. Questionable. But certainly if she didn’t put in the hours, its sheker and gneiva, what’s the heter?

Making up other months? You have to know if they’re makpid. Is it just a technicality that they spread the hours evenly over the months? I’m not so sure. Did the school asked a shaila? This is not the arnona shaila of hafkoas halvoso - here it’s taking b’poel. Years ago the people that hired me wanted my wife to fill out the working papers so that when she gives birth she’ll get chufsha leidah from the government. So I asked them, Did you ask a shaila? They said that everyone holds it muter. I said, tell me who you asked. They said everyone knows. I said ok, I want to ask the shaila, tell me whom to ask. They said any dayan on the eida chareidus. I was embarrassed to go the Minchas Yitzchak so I went to Reb Yisrael Yankiv. He looks at me like I’m crazy. He mamish looked at me like I was crazy. So I went back and said that I went to Rav Yisrael Yankiv Fisher and he wouldn’t be matir. They said that I didn’t ask the shaila right. Somebody holds your allowed to do that? There’s a heter for such a sheker? That’s the first thing he screamed at me, what’s the heter for such a sheker.

1. כללים.
   1. **מה שהתירו החכמים לשנות, אין לומר שקר ממש, אלא לישנא דמשמע ב' אנפי**.
      1. ח"ח (רכילות כלל א' סעי' ח', חצי סיפור) – "וּלְעִנְיַן מַה לְּהָשִׁיב, אִם שׁוֹאֲלוֹ: מַה דִּבֵּר פְּלוֹנִי אוֹדוֹתַי, תָּלוּי בָּזֶה, אִם יֵשׁ לוֹ עֵצָה לַהֲשִׁיבוֹ, בְּאֹפֶן שֶׁלֹּא יִהְיֶה שֶׁקֶר גָּמוּר וְגַם לֹא יִהְיֶה רְכִילוּת, יְשִׁיבֵהוּ בְּאֹפֶן זֶה, וְלֹא יוֹצִיא שֶׁקֶר מִפִּיו. וְאִם הוּא מֵבִין, שֶׁחֲבֵרוֹ לֹא יְקַבֵּל זֶה לִתְשׁוּבָה, מֻתָּר לוֹמַר שֶׁקֶר גָּמוּר מִפְּנֵי הַשָּׁלוֹם".
      2. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש או"ח ח"א פרק ל' אות י"ז) – "הרוצה לשקר כדי למנוע מעצמו או מחבירו בושה או צער, ישתדל שלא יהיה שקר ממש, אלא יאמר באופן המשתמע לשני פנים, או יתחמק ממנו".
      3. הגרח"ק זצ"ל (ארחות יושר סי' א' ד"ה והחמירו, מס' כותים פי' מטהר אות ל') – "וכתב בספר חסידים (סי' תתרס"א) דגם מה שהתירו חכמים לשנות כגון מפני דרכי שלו' (יבמות ס"ה ב') ובהני תלת מילי משנו רבנן במסכת ובפוריא ובאושפיזא (ב"מ כ"ג ב') אין לומר שקר ממש אלא לישנא דמשמע לתרי אנפי שהשני יטעה בזה וכ"כ רבנו בחיי בפ' וישלח ומקורם במדרש רבה (ב"ר פע"ח סי' י"ד) עד אשר אבא אל אדוני שעירה א"ר אבהו חזרנו על כל המקרא ולא מצאנו שהלך יעקב אבינו אצל עשו להר שעיר מימיו אפשר יעקב אמתי הי' ומרמה בו אלא אימתי הי' הוא בא אצלו לעתיד לבא הה"ד ועלו מושיעים בהר ציון לשפוט את הר עשו, אע"ג שעשה כדין כדאמרי' בע"ז (כ"ה ב') ישראל שנזדמן לו גוי שאלו להיכן הולך ירחיב לו את הדרך מ"מ יעקב אבינו שהי' אמתי לא הי' אומר שקר ממש וקאמר שכיון לעתיד לבא רק עשו לא הבין".
   2. **לשון איני יודע**.
      1. מצודת דוד (שמואל ב' פרק י"ח פסוק כ"ט) – "ולא ידעתי מה נעשה בבנך ... וכחש לו לפי שלא רצה לבשרו הרעה".
      2. **לשון איני יודע, נכלל בב' אנפי**.
         1. מהרש"א (תענית דף כ: חידושי אגדות ד"ה שמא) – "דהיינו מארץ כוש וא"ל איני יודע כו' ר"ל שאיני יודע לומר לך שהם מכוערין כדאמרינן פ' י"נ אפילו בגנות בהמה טמאה לא דבר הכתוב והטעם משום שנותן חסרון ביצירה אבל אתה שאמרת עלי כמה מכוער כו'. אתה נותן חסרון ביצירה".
         2. תתן אמת ליעקב (פרק ה' סי' מ"ג, סי' כ"ה, סי' ל"ה).
      3. **במוציא דבה הוא כסיל: אינו יודע, מותר** – כלה רבתי (פרק ה', "למד לשונך אינו יודע ... כדכתיב באחימעץ").
         1. תתן אמת ליעקב (פרק ה' סי' מ"ג) – "האם מותר לשקר בכדי לא לבשר בשורה רעה. תשובה: מובא במחבר ביו"ד סימן ת"ב סעיף י"ב ... אבל עדיין יש להסתפק אם מותר לומר איני יודע. והנה בשמואל ב' פרק י"ח כשנהרג אבשלום שלח יואב את הכושי לבשר לדוד ולא אחימעץ על כי הי' איש טוב, ואחימעץ גם רץ ובישר על הנצחון במלחמה, וכשדוד שאל אותו מה עם אבשלום אמר אחימעץ שהוא לא יודע וכתב שם המצודת דוד שאמר אחימעץ ולא נמסרו לי כל פרטי הדברים ולא ידעתי מה נעשה בבנך אבל הכושי יודע הוא וכחש לו לפי שלא רצה לבשרו רעה, ע"כ. הרי מצינו שאמר איני יודע בכדי לא לבשר בשורה רעה. ושאלתי להגרש"ז אויערבאך זצ"ל אם מותר לו לומר איני יודע ואמר לי שמותר. וכן הורה הגאון הרב יוסף שלום אלישיב זצ"ל, וכן הוא דעת הגאון הרב ישראל יעקב פישר זצ"ל דמותר לומר איני יודע ולהניח את חבירו בלי ידיעה בכדי שלא לבשר לו בשורה רעה".
         2. מי שמת כבר דוד ג' חדשים "לא ראיתי את דודך זה שלושה חדשים" – תתן אמת ליעקב (פרק ה' סי' מ"ג ד"ה ואם).
         3. "שיענה שהוא 'צריך רחמים' ואין זה שקר כי גם המת צריך רחמים כי נידון אז על כל מעשיו. והוסיף ... כי הרי אומרים בנוסח בשמו"ע מחי' מתים ברחמים רבים, וא"כ אין זה שקר כי צריך רחמים" – תתן אמת ליעקב (פרק ה' סי' מ"ג ד"ה והנה), וכן נוהג הגרשז"א זצ"ל (תתן אמת ליעקב פרק ה' סי' מ"ג ד"ה והנה).
         4. מראי מקומות – ניב שפתים (כלל ט' חידושים על סעי' כ"ז).
      4. **נהג מחלל שבת שואל הדרך**.
         1. ששכ"ה (דפו"ח פרק כ"ט סעי' ע', הע' ר"ב, הע' ר"ד) – "נהג יהודי מחלל שבת ר"ל שנוסע בשבת ושואל את הדרך כדי להגיע ליעדו, אל ישקר ויאמר לו שאינו יודע (כי יש בו משום דובר שקרים לא יכון לנגד עיני, תהלים קא ז, ועיין סוטה מב א), וגם לא יתן יד להראות לנהג הנוסע ומחלל שבת את הדרך הכי קרובה, להנאתו ולנוחיותו בלבד. אבל יכול הוא לומר לו שאינו יכול להגיד לו, והגם שהנהג לא יבין את דברי התשובה ויחשוב שכוונת הנשאל היא לומר שאינו יודע את הדרך - לית לן בה (ואין בו משום דובר שקרים וכו', עיין ספר אורח מישרים סי' ט סע' ז), כי ניתן להסביר את דברי התשובה גם באופן כזה שאינו יכול לומר לו מבחינת קדושת השבת".
         2. הגרח"ק זצ"ל (תשובת הגר"ח עמ' קצ"ד אות של"ו) – "שאלה: מכונית שעוצרת בשבת לשאול איך נוסעים למקום פלוני אם מותר לומר היאך נוסעים ואם לאו מה לומר להם. תשובה: תגיד שאינך יודע".

הגרח"ק זצ"ל (תשובת הגר"ח עמ' קצ"ד אות של"ז) – "שאלה: בהנ"ל. אין זה שקר. תשובה: למד לשונך לומר איני יודע".

* + 1. מראי מקומות – הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש או"ח ח"א פרק ל' אות כ"ז).
       1. עי' ש"ך (חו"מ סי' ע"ה ס"ק נ"ז) – "כיון שטוען ברי גרע, שהרי ודאי זה אומר לו שקר אתה אומר".
       2. הגר"ע אוריבאך שליט"א (יתד נאמן פר' פינחס תשע"ו) -

Question: There is a certain boy who I know has a health problem. The parents received a p’sak that they are not obligated to share the information until the third date. If I am asked outright if this boy has a health problem, do I need to respect this p’sak or should I tell them?

Rav Auerbach: This is a difficult question. You are definitely not allowed to lie, yet it is proper to respect the p’sak and not to reveal the information right away. If you are sure that the boy will actually reveal this information at the right time according to the p’sak, then you should try and get out of answering the question. I have heard that there are some poskim who permit one to say, “I don’t know,” based on what Chazal say that a person should accustom himself to this statement, but I personally do not agree with the ruling.

* 1. **לשקר לנכרי**.
     1. **מחמיר.**
        1. **סמ"ג (עשה סי' ע"ד) – "כי עתה שהאריך הגלות יותר מדאי יש לישראל להבדיל מהבלי העולם ולאחוז בחותמו של הקדוש ברוך הוא שהוא אמת** ושלא לשקר לא לישראל ולא לגוים **ולא להטעותם בשום עניין ולקדש עצמם אף במותר להם שנאמר (צפניה ג, יג) שארית ישראל לא יעשו עולה ולא ידברו כזב ולא ימצא בפיהם לשון תרמית וכשיבא הקדוש ברוך הוא להושיעם יאמרו הגוים בדין עשה כי הם אנשי אמת ותורת אמת בפיהם אבל אם יתנהגו עם הגוים ברמאות יאמרו ראו מה עשה הקדוש ברוך הוא שבחר לחלקו גנבים ורמאים ועוד כתוב (הושע ב, כה) וזרעתיה לי בארץ כלום זורע אדם כור אחד אלא למצוא כמה כורים כך זורע הקדוש ברוך הוא [את] ישראל בארצות כדי שיתוספו עליהם גרים (פסחים פז, ב) וכל זמן שהם מתנהגים בהן ברמאות מי ידבק בהם".**
        2. ס' חסידים (סי' תכ"ו) – "דע אע"פ שאמרו מותר לשנות בדברי שלום, **אם יבא נכרי** או יהודי ויאמר לאדם תלוה לי מעות, ואינו מלוה לו ברצון, כי ירא פן לא יפרע לו, אינו יכול לומר אין לי, כי מה שאמרו שמותר לשנות בדברי שלום, זהו בשכבר עבר הדבר".
        3. **ראשית חכמה (שער הקדושה סוף פרק י"ב),** אורחות צדיקים (שער האמת) **– "**עתה שהאריכה הגלות בעוונותינו הרבים יותר מדאי יש לישראל להיבדל מהבלי העולם ולאחוז בחותמו של הקדוש ברוך הוא שהוא אמת, ולקדש עצמם אף במותר להם (יבמות כ א), **ולא לשקר לא לישראל ולא לגוי**, ולא להטעותם בשום ענין, שנאמר (צפניה ג יג): "שארית ישראל לא יעשו עולה ולא ידברו כזב ולא ימצא בפיהם לשון תרמית". ועוד כתיב (הושע ב כה): "וזרעתיה לי בארץ", (פסחים פז ב): כלום אדם זורע סאה אלא להכניס כמה כורים - כך לא הגלה הקדוש ברוך הוא את ישראל לבין האומות אלא כדי שיתווספו עליהם גרים. וכל זמן שהם מתנהגים עמהם בלא מרמה, ידבקו בהם".
        4. הגרח"ק זצ"ל (אסיפת יצחק כ"ח שבט תשס"ט) – שאלה: "האם יש איסור לומר שקר לעכו"ם". תשובה: "**מדבר שקר תרחק".**
        5. ניב שפתים **(כלל א' סעי' י"א [דפו"ח]) – "באיסור שקר אין נפק"מ אם הוא משקר איש או אשה. גדול או קטן. ישראל או עכו"ם".**

1. הטעמים להתיר לשקר.
   1. **ציורים**: שמותר לשקר - בקיצור.
      1. שלום - יבמות (דף סה:), עי' לעיל.
      2. ענוה - מסכת (לפי רש"י ב"מ דף כג:), עי' לעיל.
      3. צניעות - פוריא (לפי רש"י ב"מ דף כג:), עי' לעיל.
      4. בושה לעצמו - פוריא (לפי תוס' ב"מ דף כג:), עי' לעיל.
      5. פורים - פוריא (לפי מהרש"א ב"מ דף כג:), עי' לעיל.
      6. הפסד - אושפיזא (לפי רש"י ב"מ דף כג:), עי' לעיל.
      7. טירחא - אושפיזא (לפי מאירי ב"מ דף כג:), עי' לעיל.
      8. בושה לאחרים - סנהדרין (דף יא.), עי' לעיל.
      9. חסד - עי' לעיל.
      10. לעורר ע"י סיפורים - עי' לעיל.
      11. לשקר כדי שלעשות מצות כתיקונה - ברכות (דף נג:), עי' לעיל.
   2. **הטעמים**.
      1. "אמת הוא מה שמביא לטוב ולרצון הבורא" - עי' לקמן.
      2. יש מקורות (פסוקים) שמתיר מפני השלום [עי' לעיל], והכל נכלל בדרכי שלום כדאי' בתוס' ב"מ סוף כג:.
      3. האיסור דאורייתא הוא רק בתוך בית דין, ואיסור דרבנן מותר לתועלת - עי' לקמן.
   3. **אמת הוא מה שמביא לטוב ולרצון הבורא**.
      1. מהר"ל (בראשית פרק מ"ז פסוק כ"ט) – "ודבר שראוי לעשות הוא נקרא אמת".
      2. מכתב מאליהו (ח"א עמ' 94) – "שאמת הוא מה שמביא לטוב ולרצון הבורא, ושקר הוא מה שנותן הצלחה לעסקיו של שר השקר הסיטרא אחרא".
      3. ר' ירוחם (דעת חכמה ומוסר ח"א עמ' קי"ח) – "שבאמת מושג 'שקר' ו'אמת' הוא לגמרי אחר ממושגנו; לדון על דבר אם הוא אמת או שקר צריך בהתחשב עם התוצאה הנולדת ממנו, אם התכלית היוצאת הוא שקר אזי גם האמצעי המביא לידי זה הנהו 'שקר', אבל מכיון שהטעות במהלך הלבנה מביא לידי תכלית ההכרה א"כ גם אמצעי זה הריהו אמתי ודרוש, ולהפך, ידיעה הבאה לאדם מצד חכמה אם אינה מביאה אותו לידי תכלית הכרה - בחינת כזב הוא. ובארנו שם שהדרך להכרה אינו ע"י חכמה, שהיא רק 'אור' אבל אין בכחה לשנות הגוף, וההכרה באה דוקא ע"י שטחיות שאינו אלא טעות".
      4. עי' יד הקטנה (הל' דיעות פרק ט' אות ח', [הו"ד בח"ח הל' לשה"ר כ"ו במ"ח ס"ק כ"א בהגה"ה, (ובמ"ח סוף לאו ב')]).
      5. עי' חזו"א (אמונה ובטחון פרק ד' אות י"ג) – "וראוי לקבוע הדיבור במדת האמת המתוקנה ובמדת השקר המקולקלה, כי חז"ל החמירו בזה מאד וקלקולה מצוי מאד והפסדיה עצומים. והנה שינוי הדיבור מאמתת המדובר בשם שקר יקרא, וגנות השקר אינו בשביל המרמה שבו שמשתמש בשקרו בשביל ריוח המקווה לו ברמותו את רעהו, אלא אף השינוי שאינו משמש לגורם של אונאה, בסיפור דברים של מה בכך, בשם שקר יכונה, ובכלל עון השקר הוא, וכמו שאמרו ב"מ כ"ג ב', בהני תלת מילי עבידי רבנן דמשנו במיליהו במםכתא כו', הנה הותר הדבר רק משום שכאן הגדת האמת יש בו מן הגנות ונבחר כאן השינוי והנליזה מן האמת, אבל בדברים אחרים כיוצא בהן אף שהן דברים של מה בכך ואינו גורם בשקרו שום הטעה לחברו בכלל שקר הוא".
      6. עלי שור (ח"ב עמ' תקל"ד) – "בכוונה רעה - שקר הוא".
   4. **אין איסור שקר מה"ת חוץ לבית דין**.
      1. מראי מקומות – עי' תד"א (זוטא פרק ג' ד"ה בשלשה), רי"פ (על רס"ג קנ"ו - ג', לשונו מובא לעיל).
         1. אבן עזרא (שמות פרק כ"ג פסוק ז') – "מדבר שקר. עם הדיין ידבר, שלא ידין דין שקר".
         2. רשב"ם (שמות פרק כ"ג פסוק ז') – "מדבר שקר תרחק. אם נראה בעיניך דין מרומה ועדים רמאים ואין אתה יכול להכחישן תתרחק מאותו הדין ואל תדין בו כלל. ואעפ"י כן אם הוא נקי וצדיק בדין, שכבר נגמר הדין לזכות, אל תהרגהו עוד, מאחר שכבר קיבלת העדים וגמרתה הדין ולא נתת לבך על זה עד לסוף, שאם אתה הצדקתו, אני לא אצדיקנו [כי רשע הוא] וחייב מיתה, כדכת' והאלהים אינה לידו".
         3. ספורנו (שמות פרק כ"ג פסוק ז') – "מדבר שקר תרחק. מכל דבר שיוכל לסבב שקר, כאמרם ז"ל (אבות) הוי זהיר בדבריך, שמא מתוכם ילמדו לשקר (אבות א, ט)".
         4. מחבר (יו"ד סי' ת"ב סעי' י"ב) – "מי שמת לו מת ולא נודע לו, אינו חובה שיאמרו לו; ואפילו באביו ואמו; ועל זה נאמר: מוציא דבה הוא כסיל (משלי י, יח) ומותר להזמינו לסעודת אירוסין ונישואין וכל שמחה, כיון שאינו יודע. מיהו אם שואל עליו, אין לו לשקר ולומר: חי הוא, שנאמר: מדבר שקר תרחק (שמות כג, ז)".
         5. חוט משולש (סי' ט"ו ד"ה איברא) – "איברא דגם לשיטתו צריך לי עיון דנהי דאין כאן ח"ה מ"מ מ"ט לא יהא אסור משום מדבר שקר תרחק כדדרשינן בשבועות (דף ל"א) לענין כמה דברים שאין בו כפירת ממון חבירו ואינו רוצה להחזיק בממון חבירו כלל אלא שרצה לפטור עצמו משבועת חנם וכן לענין כמה דברים שרוצה להוציא ממונו מחבירו ואפ"ה אסור לטעון שקר משום מדבר שקר תרחק. ואין טעם לחלק בזה בין נגד ישראל לנגד כותי כיון דאפי' במקום שאינו רוצה ליטול ממון חבירו ואפי' במקום הפסד ממון משמע להדיא שם דאסור וכ"ש הכא דאין כאן הפסד ממון דזה לא מיקרי הפסד מה שיצטרך לשלם חובו אף על גב דיכול להפקיע מדין הממון וכמשי"ת אי"ה לקמן. ואמנם אפשר לומר דדווקא לטעון שקר בפני ב"ד הוא דאסור משום מדבר שקר תרחק לפי שגורם שב"ד מעוותין הדין. וכן יראה מלשון הרמב"ם בספי"ו מהל' טוען וע"ש וע"כ צ"ל כן לשיטת רש"י בענין מכס עובד כוכבים וה"נ מ"ש רש"י שיאמר לכותי אנס פרעתי לאביך לא בתובעו לפני ב"ד ישראל קאמר אלא שיאמר לו כן בינו לבין עצמו. וא"כ בנידון דידן דהתביעה היא שלא בפני בית דין אין בו משום מדבר שקר תרחק".
         6. העמק דבר (שמות פרק כ"ג פסוק ז') – "מדבר שקר תרחק. על ב"ד אזהרה זו ביותר, מש"ה כתיב בפרשה דב"ד, וע' פ' שבה"ע (שבועות ד"ל ע"ב), שפירש דאפילו הענין אמת אלא שהדברים שמביאים לידי האמת הוא ע"י דבר שקר אסור, ובזה מדויק לשון מדבר שקר, ולא כתיב משקר תרחק, אלא אפילו רק דבר שקר. ובזה יבואר סמיכות דסיפי' דקרא ונקי וצדיק וגו', שנכלל בזה מי שיצא מב"ד זכאי ואח"כ ראו שטעו בדין, והנה אם נפטרנו יהא דבר שקר מיהא, מש"ה ביאר הכתוב דאע"ג דבדיני ממונות אסור לב"ד לעשות דבר שקר, אבל בדיני נפשות אינו כן".
         7. ח"ח (עשה י"ג, במ"ח ס"ק י"ג) – "ועל כל פנים איסורא דאוריתא הוא לכל הדיעות".
            1. מראי מקומות – ברכת אברהם (כתובות ריש יז., "**ותמיהני** על מש"כ בספר חפץ חיים (פתיחה עשין י"ג) שלכל הדעות הוא איסור דאורייתא"), ילקוט יוסף (כיבוד אב ואם ח"ב סוף עמ' ר"כ, עמ' רכ"ב ד"ה וכן, עמ' רכ"ג ד"ה גם).
         8. הגרח"ק זצ"ל (פי' על מס' כותים מטהר אות ל', עי' דרך אמונה ביכורים פרק ד' הל' ד' בה"ל ד"ה מביא) – "וגם קרא דמדבר שקר תרחק מבואר בשבועות ל"א א' דמיירי בדין ועדות ממון ע"ש ובמכילתא מוקי לה לאזהרה ללה"ר או לפרוש מן המינות ע"ש והרמב"ם לא מנאה למ"ע בפ"ע נ' דס"ל ג"כ דקאי אדינים אבל במשקר בדבריו בעלמא ומרמה את חברו לא מצינו בהדיא בקרא ובשע"ת לר"י שער ד' מנה ט' מיני שקרנים וכ' דלא תכחשו ולא תשקרו קאי על עדות שקר ועל מרמה במו"מ אבל על סתם שקרים הביא קראי דדברי קבלה תועבת ה' שפתי שקר ועוד קראי וגם הביא הא דסנהדרין צ"ב א' כל המחליף בדבורו כאילו עובד ע"ז שנא' והייתי בעיניו כמתעתע וי"ל דכותים לית להו הני דרשית ואע"ג דאית להו גם קראי דדברי קבלה כדמוכח בנדה נ"ז א גבי ציון קברות אפשר דלא משמע להו קראי להכי **ועוד משמע שם מדבריו דשקר שאין בו שום הפסד לזולתו אין בו איסור דאורייתא כלל רק מדברי קבלה ולכן התירוהו לצרכי מצוה כגון להשים שלום או בהני תלת מילי דמשני רבנן וכו' ובזה יתיישב מה דמצינו בכמה מקימות דמחמת כיסופא שינו בדבריהם** עי ברכות מ"ג ב' או כי היכי דליקבלו מיני' שבת קט"ו א' עיריבין ק"א א' חולין קי"א ב' פסחים כ"ז א' וע"ש קי"ב א' או סתם במקום שאין נ"מ לא הקפידו כ"כ עי' שבועות י"ט א' וכן מה שמותר להטעות את הגוי כדא' ב"ק קי"ג ב במר דפרזלא כו' אע"ג דמשקר דכיון דאין בזה משים גזל דהא טעותו מותרת התירו בזה לשנות מפני הצורך משוס דכל הני אינו אסור מדאורייתא ובמקום הצורך לא אסרו".

הגרח"ק זצ"ל (מכתב) - שאלה: "הנה רבינו כתב במסכת כותים מטהר אות ל' שאיסור לשקר סתם אינו דאורייתא ולכאורה משמע מהשו"ע יו"ד סימן ת"ב סעיף י"ב שלשקר סתם זה אסור מצד מדבר שקר תרחק וכן מוכח מהגמ' בפסחים שם שזה דאורייתא. ועוד שהח"ח בעשין אות י"ג אומר לענין לשה"ר שאם זה בשקר עובר על מדבר שקר תרחק ושמה לא חולק בין הפסד ממון וסתם שקר ובכל אופן כותב בבאר מים חיים שעובר על העשה לכו"ע". תשובה: "**יש ענין להרחיק משקר אבל אינו עיקר האיסור**".

1. דרך שחוק, ובלי הפסד [דברים של מה בכך].
   1. **מחמיר: הוא היפך רצון הבורא ברוך הוא ומדת חסידיו**.
      1. שערי תשובה (שער ג' אות קפ"א) – "החלק הרביעי - המשקר בספור הדברים אשר שמע ומחליף קצתם במתכוין, ואין לו תועלת בשקריו ולא הפסד לזולתו, אבל כה משפטו מאהבתו שקר מדבר צדק סלה, ופעמים שהוא בודה מלבו ספור הדברים כולו. והאיש הזה יקל ענשו מצד אחד, על כי אין הפסד לאיש בשקריו ופחזותו, אבל גדול מאד ענשו בעז פניו ואהבת השקר, ויכבד עונו, כי יאהבהו לבלי תועלת. ואמר שלמה עליו השלום (משלי ו, יט): "יפיח כזבים עד שקר", פירוש: אם תראה אדם אשר יפיח כזבים בשיחתו וספור דבריו, תדע כי תביאהו המדה הזאת להעיד שקר באחיו ולענות בו סרה, אחרי אהבתו השקר".
      2. מסילת ישרים (פרק י"א) – "ויש עוד אחרים שחליים קל מחולי הראשונים, והם אותם שאינם קבועים כל כך בשקר, אלא שלא יחושו להתרחק ממנו, ואם יזדמן להם יאמרוהו, ופעמים רבות יאמרוהו **דרך שחוק** או כיוצא בזה בלא כוונה רעה. ואמנם החכם הודיענו, שכל זה הוא היפך רצון הבורא ברוך הוא ומדת חסידיו, הוא מה שכתוב (משלי יג): דבר שקר ישנא צדיק, והוא מה שבאה עליו האזהרה (שמות כג): מדבר שקר תרחק".
      3. ח"ח (שפת תמים פרק ו') – "ויש עוד אחרים שחליים קל מחולי כל אלו, שאינם קבועים כל כך בשקר, אלא שלא יחושו להתרחק מ'מנו, ואם יזדמן להם יאמרוהו, ופעמים רבות יאמרוהו **דרך שחוק** או כיוצא בזה בלא כונה רעה. ואמנם החכם הודיענו שכל זה הוא הפך רצון הבורא ברוך הוא ומדת חסידיו, הוא מה שכתוב (משלי י"ג) דבר שקר ישנא צדיק, והוא מה שבאה עליו האזהרה מדבר שקר תרחק".
      4. חזו"א (אמונה ובטחון פרק ד' אות י"ג) – "אף השינוי שאינו משמש לגורם של אונאה, בסיפור דברים של מה בכך, בשם שקר יכונה, ובכלל עון השקר הוא, וכמו שאמרו ב"מ כ"ג ב', בהני תלת מילי עבידי רבנן דמשנו במיליהו במסכתא כו', הנה הותר הדבר רק משום שכאן הגדת האמת יש בו מן הגנות ונבחר כאן השינוי והנליזה מן האמת, אבל בדברים אחרים כיוצא בהן אף שהן דברים של **מה בכך ואינו גורם בשקרו שום הטעה לחברו בכלל שקר הוא**".
      5. הגרח"ק זצ"ל (ארחות יושר סי' א' ד"ה והחמירו) – "ועי' בשע"ת לרבנו יונה (שער ג') שביאר שגם אם אין גורם שום הפסד לחברו אסור לשקר".
   2. **מיקל**.
      1. עי' רי"פ (על רס"ג עשה כ"ב, קנ"ח - ב') – "ואפילו איסורא דרבנן אינו ברור אצלי בזה כל דלא הוי אלא פטומי מילי בעלמא ואין בהן הפסד כלל לשום אדם. אלא דדבר מגונה הוא. אבל איסורא ליכא אפילו מדבריהם".
   3. מראי מקומות – מאמרי חיים (סי' ק"ה).
      1. ילקוט יוסף (כיבוד אב ואם ח"ב עמ' ר"ל) – "זאת תורת העולה, דהאיסור לשקר בסיפור דברים בעלמא, כשאינו גורם הפסד ממון לחבירו, דעת רוב הפוסקים דאינו איסור מן התורה, ויתכן שהוא מדרבנן, או איסור מוסרי, כדי שלא יתרגל לשקר ואז ישקר גם בעדות או במקום שיש הפסד ממון לחבירו וכדומה".
   4. **מסיבת הפתעה** (surprise party).
      1. "דאין שום היתר לשקר עבור זה" – אבן ישראל (תתן אמת ליעקב דפו"ח פרק ה' סי' קי"ד).
2. תוך כדי דיבור - **האם חזרה מתקן השקר למפרע**.
   1. גמ' (פסחים דף ד.) – "***רב בר אחוה דרבי חייא ובר אחתיה. כי סליק להתם אמר ליה: אייבו קיים. אמר ליה: אימא קיימת, אמר ליה: אימא קיימת. אמר ליה: אייבו קיים"***.
      1. רש"י (פסחים דף ד. ד"ה אייבו) – "אייבו קיים. ואבי כלום קיים הוא, עדיין לא השיבותיך עליו, ומאליו הבין, ויש אומרים: בניחותא היה משיבו רב על מי שאינו שואל, כדי שיבין מן הכלל, וקשה בעיני **לומר שיוציא רב דבר שקר מפיו**".
   2. נחלת אליהו (עמ' שכ"ח אות קי"ט, ואות ק"כ).
   3. תתן אמת ליעקב (פרק ה' סי' נ"ב) – "שאלה: אם דבר שקר ואח"כ אחר תוך כדי דבור הגיד האמת אם בזה תיקן למפרע את האיסור שקר או לא. תשובה: לכאורה יש ראי' מגמ' פסחים דף ד' דאמר לי' ר"ח לרב איבו קיים א"ל אימא קיים וכו' ועיין שם בפרש"י ז"ל (עד כאן לשון נחלת אליהו ח"א סימן כ'). ועיין הערת הגאון הרב ישראל יעקב פישר שליט"א [זצ"ל] בתחילת הספר, ונראה דקסבר הנחלת אליהו דהבין רב דודאי ישאל גם אמא קיים הואיל דהיתה אחותו וכמו שישאל על אחיו כך ישאל על שלום אחותו".
   4. אבן ישראל (הסכמה לספר תתן אמת ליעקב אות ח', עי' שו"ת אבן ישראל ח"ד הל' מלוה פרק כ"ג הל' א' [מ"ב סי' קי"ז ס"ק י"ד, וסי' מ"ו ס"ק כ', ומחבר סי' קי"ד ס"ד]) – "בפסחים דף ד. ... לאו ראיה היא דכונת רש"י דרב לא היה מוציא שקר מפיו כיון שרב לא היה יודע שאח"כ ישאל לו אימא קיים, ובעיקר הדבר אי מתקן השקר בחוזר תוכד"ד זה תלוי ... אי תוך כד"ד עוקר דבר למפרע, או אינו אלא עוקר את הדבור מכאן ולהבא".
   5. נטעי גבריאל (מהר"ם חלווה פסחים דף ד. הע' א') – "ויש לדחות דכוונת רש"י דרב לא היה מוציא שקר מפיו כיון שרב לא היה יודע שאחר כן ישאל לו אימא קיים".
   6. ניב שפתים (כלל ו' סעי' כ"ו) – "נראה דאיסור שקר הוא אפילו אם בדעתו לאומר אח"כ את האמת".

ניב שפתים (כלל ט' סעי' ל' בחידושים ד"ה אינו) – "דרק במקום שדיבורו צריך לפעול איזה חלות או שהוא מקבל על עצמו איזה דבר אמרינן שתכ"ד יכול לבטל את כח דיבורו אבל לענין איסור דיבור שקר, כיון שדיבר שקר מה שייך לבטל מה שכבר דיבר, וזה ברור".

* 1. דף על הדף (פסחים ריש דף ד.) – "ואי נימא דבחוזר בתוך כדי דיבור אין כאן שקר, הרי אין כאן קושיא, דהא בתוך כדי דיבור רמז לו דאין אמו קיימת".

1. דגים שעלו בקערה: חולין (דף קיא:) – "איתמר, דגים שעלו בקערה, רב אמר: אסור לאכלן בכותח, ושמואל אמר: מותר לאכלן בכותח ... רבי אלעזר הוה קאים קמיה דמר שמואל, אייתו לקמיה דגים שעלו בקערה וקא אכיל בכותח, יהיב ליה ולא אכל, א"ל: **לרבך יהיבי ליה ואכל, ואת לא אכלת**. אתא לקמיה דרב, א"ל: הדר ביה מר משמעתיה. א"ל: **חס ליה לזרעיה** דאבא בר אבא דליספי לי מידי ולא סבירא לי".
   1. מראי מקומות – רשד"ם (יו"ד סי' רכ"ז ד"ה עוד), כנה"ג (יו"ד סי' צ"ה הג' טור ס"ק א'), פר"ח (או"ח סי' תצ"ו על סעי' כ"ג, "באר שבע ..."), מראה הפנים (ירושלמי, תרומות פרק י' הל' ב' בסופה, "להרלנ"ח ..."), יעב"ץ (חולין דף קיא:), תפארת יעקב (חולין דף קיא: ברש"י ד"ה לרבך), ערוגות הבושם (סי' צ"ה ס"ק ג' ד"ה ועפי"ז, שם אריה הוספות סי' י' ד"ה ובזה), קהלת יעקב (אלבעלי, עמ' ס"ו), ערוך לנר (סוכה דף י: ד"ה אגנינהו, בנין ציון סי' ס"ב, עי' יבמות דף צט: בתוד"ה ס"ד), דבר אברהם (ח"ג סי' כ"ג), ס' חפץ חיים (סי' י"ט כ"ה), מהרש"ם (חולין דף קיא:), תתן אמת ליעקב (פרק ה' סי' נ"ט).
      1. ריטב"א (חולין דף קיא: ד"ה חס) – "וא"ת והיאך אמר שמואל לרבך יהיבנא ואכל, י"ל כי מגזם היה דבריו שאילו היה נותן לרבו היה אוכל, כלומר שיקפחנו בדברים עד שיאכל, ומורי נר"ו פירש דרבך דקאמר ליה לאו משום רב קאמר אלא משום חד דרבנן דהוה ליה [רבו], אבל רש"י ז"ל פירש רבך רב".
      2. מהרלב"ח (סי' קכ"א) – "כללא דמילתא דשמואל לא הוציא שקר מפיו חס ושלום כפי דעתו אלא שחשב דאי הוה יהיב לרב הוה אכיל ורבי אלעזר לא הבין דבריו בשלימות וחשב דמאי דקאמר לרבך יהבית וכו' דיהיב ממש ... דיהב שמואל לרב דגים שעלו בקערה ממש בכותח אבל לא היה האיסור ניכר וטעמא דיהיב ליה משום דחשב דהדר ביה רב ומטעמ' דכתיבנא ואייתי ראיה שמואל לרבי אלעזר אף על גב דהתם לא היה ניכר האסור משום דאי קושטא הוי דלא הדר ביה רב הוה ליה לרב למידק כד הוה מאכיל ליה שמואל דגים בכותח דילמא עלו בקערה וכיון דאכיל ולא דייק משמע דהדר ביה ...".
      3. באר שבע (חולין ריש דף קיא:) – "וקשה בעיני טובא, חדא היאך הוציא שמואל דבר שקר מפיו כדי להטעות את רבי אלעזר להאכילו דבר האסור לדעתו, ולא נמצא כן לאחד מחכמי הגמרא, כי הדבר מעצמו נראה מכוער ומגונה עד שרב אחר חס ליה כו'. ועוד קשה הלא תשובת רב דאמר חס ליה וכו' אינה מעין השאלה, דשאל מיניה רבי אלעזר אי הדר ביה מר משמעתיה: ומיהא בהא איכא למימר ...".
      4. תפארת ישראל (עדיות פרק ד' בועז אות ב') – "הרי בחולין [דקי"א] ... חס לן נמי לומר ששמואל אמר שקר לר"א שהאכילו לרב אע"כ שהאכילו לרב ולא הודיעו שעלו בקערה, וק' שפיר וכי רשאי היה שמואל להאכילו. וי"ל דהא דקאמר שמואל לר"א לרבך יהבי ליה ואכל, לא שנתן לו במכוון, אלא שקרה כך שאכלן רב אצל שמואל, מבלי שידע שמואל שעלו בקערה, והביא אח"כ ראיה לר"א דשריין, דאל"כ השתא בהמתן של צדיקים וכו' צדיקים עצמן לא כ"ש [כחולין ד"ה ב']. ור"א לא הבין דברי שמואל, וחשב שהאכילו במכוון ורב הדר בו. והשיב לו רב דחס ליה לשמואל להכשילו, רק דלא הבין דברי שמואל, אלא שקרא כך, והביא ראיה מדהזדמן שאכלתים ש"מ דשריין".
      5. חת"ס (חולין דף קיא: ד"ה לרבך) – "לרבך יהבי' לי' ואכיל. בריטב"א לרבך א' מרבותיו של ר"א ור"א חשיב סתם רבו הוא רב ושמואל מיסתם סתים להטעותו. ובתשובת רלב"ח כ' דמשו"ה עביד שמואל הכי כי הי' מסופק אי ר"א מחמיר מדעתו כן או רק משום כבוד רבו רב ואי אינו עושה כן אלא משום כבוד רבו רב שלא בפניו יותר הי' מחויב לאכול משום כבוד רבו שמואל שבפניו ע"כ ניסהו שמואל אם יחזור בו ויאכל נמצא לא עשה כן אלא משום כבוד רבו רב וראוי שיחזור בו ויאכל משום כבוד שמואל ואם לא יחזור בו ולא יאכל ש"מ מדעת עצמו פסק כן ובאמת לא אכל ר"א ע"ש ודברים נכונים הם אלא שעדיין הרלב"ח מגמגם איך הוציא שמואל שקר מפיו לרבך יהיבת לי'. ולפי מה שהקדמתי לכתוב דברי הריטב"א הנ"ל א"ש טפי וטובים השנים מן האחד".
      6. הגריש"א זצ"ל (הערות במסכת חולין דף קיא: ד"ה א"ל) – "ובשלמא כלפי איסור שקר יעוי' בריטב"א שכוונת שמואל היתה לרב אחר שהביא לו ואכל".
2. תולה באילן גדול.
   1. ברכות (דף מג:) – "תנו רבנן: הביאו לפניו שמן והדס, בית שמאי אומרים: מברך על השמן ואחר כך מברך על ההדס; ובית הלל אומרים: מברך על ההדס ואחר כך מברך על השמן. אמר רבן גמליאל: אני אכריע. שמן זכינו לריחו וזכינו לסיכתו, הדס לריחו זכינו, לסיכתו לא זכינו. אמר רבי יוחנן: הלכה כדברי המכריע. רב פפא איקלע לבי רב הונא בריה דרב איקא, אייתו לקמייהו שמן והדס, שקל רב פפא בריך אהדס ברישא והדר בריך אשמן. אמר ליה: לא סבר לה מר הלכה כדברי המכריע. אמר ליה, הכי אמר רבא: הלכה כבית הלל. **ולא היא, לאשתמוטי נפשיה הוא דעבד**".
      1. פירוש, מצד בושה – רש"י (ברכות דף מג: ד"ה ולא, "ולא היא. לא אמר רבא הלכתא כבית הלל, אלא רב פפא אכסיף לפי שטעה, והשמיט עצמו בכך"), באר שבע (חולין דף קיא: ד"ה ומהאי).
         1. לשקר כדי שלא יתבייש עצמו - עי' לעיל.
      2. פירוש, תולה באילן גדול – שיטה מקובצת (ברכות דף מג: ד"ה ולא, "ואיכא נוסחי דגרסי ולא היא לשמוטי נפשיה הוא דעביד. ופירושו ולא היא דאמרה רבא אבל איהו כבית הלל סבירא ליה"), רמ"ע מפאנו (סי' ה', "ורב פפא מסברא דנפשיה פליג על רבי יוחנן, ולא מחמת כסופא הוא דבעא לאשתמוטי אלא ממדת חסידות, ותלה הגדולה ברבו, ואי לאו דקים ליה דהכי הלכתא לא עבד עובדא כנפשיה").
      3. מראי מקומות.
         1. פני יהושע (ברכות דף מג: ד"ה רב) – "ולכאורה כמו זר נחשב דר"פ הוציא דבר שקר מפיו לתלות בוקי סריקי ברבא במה שלא אמר מעולם ...".
         2. צל"ח (ברכות דף מג: ד"ה ולא) – "ולא היא לאשתמוטי נפשיה הוא דעבד. הדבר יפלא ורב פפא יוציא דבר שקר מפיו לאמר דבר בשם רבא מה שלא אמרו רבא כלל ...".
   2. מג"א (סי' קנ"ו ס"ק ב') – "אם שמע דין ונראה לו שהלכה כך מותר לאמרו בשם אדם גדול כי היכי דליקבלי מיניה [עירובין דף נ"א ופסחים דף קי"ב] ובסוף מסכת כלה איתא האומר דבר בשם חכם שלא גמרו ממנו **גורם לשכינה שתסתלק** וכ"ה בברכות דף כ"ז ע"ש בתר"י וצ"ע".
      1. ראיה מברכות (דף מג:) – דעת תורה (סי' קנ"ו ד"ה ומ"ש, לשונו מובא לקמן).
      2. ראיה משבת (דף קטו.): "**אמר רבי יוחנן**: יום הכפורים שחל להיות בשבת, מותר בקניבת ירק ... כיון דחזא דהוו קא מחרפי, אמר להו: אתא איגרתא ממערבא **משמיה דרבי יוחנן דאסיר**" – דעת תורה (סי' קנ"ו ד"ה ומ"ש, לשונו מובא לקמן), שדי חמד (מערכת ש' כלל כ"ז), ארח מישרים (סי' ט'), באר משה (ח"ד סי' י"ט ד"ה וסהדיי), תתן אמת ליעקב (פרק ה' סי' מ"ה), ילקוט יוסף (כיבוד אב ואם ח"ב עמ' רל"ד אות ג').
         1. רש"י (שם) – "אתא איגרתא ממערבא כו'. כי היכי דלקבלו מיניה".
         2. הגריש"א זצ"ל (הערות במסכת שבת דף קטו.) – "אמר להו אתי איגרתא ממערבא כו'. פרש"י כי היכי דלקבלו מיניה. והיינו דשרי לשנות במקום שמקילים באיסור, וכשם שמותר לשנות מפני השלום. (ע"ע ניב שפתים כלל ז')".
         3. מראי מקומות – רב פעלים (ח"ג חו"מ סי' א', תורה לשמה סי' שס"ד ד"ה ובגמרא).
      3. ראיה מעירובין (דף נא.): "רבה ורב יוסף הוו קא אזלי באורחא. אמר ליה רבה לרב יוסף: תהא שביתתנו תותי דיקלא דסביל אחוה, ואמרי לה: תותי דיקלא דפריק מריה מכרגא. (ידע ליה מר) אמר ליה: לא ידענא ליה. אמר ליה: סמוך עלי. דתניא, רבי יוסי אומר: אם היו שנים, אחד מכיר ואחד שאינו מכיר זה שאינו מכיר מוסר שביתתו למכיר, זה שמכיר אומר תהא שביתתנו במקום פלוני. **ולא היא, לא תנא ליה כרבי יוסי אלא כי היכי דליקבל לה מיניה**, משום דרבי יוסי נימוקו עמו" – מג"א (סי' קנ"ו ס"ק ב', לשונו מובא לעיל), א"ר (סי' קנ"ו ס"ק ב', לשונו מובא לקמן).
      4. ראיה מיבמות (דף עז.): "והאמר רבי אבא אמר רב: כל תלמיד חכם שמורה הלכה ובא, אם קודם מעשה אמרה שומעין לו, ואם לאו אין שומעין לו". ופירוש רש"י (שם ד"ה אם), "אם קודם מעשה. שבאת הוראה לידו אמרה ושנאה לתלמידיו בבית המדרש בשם רבו שומעין לו בשעת הוראה ואם לאו אין שומעין לו **שמא מחמת מעשה הבא לידו אמרה**" – זכרון סופרים (יבמות דף עז.), משפטי השלום (פרק ד' הע' כ"א).
   3. מראי מקומות – מחזיק ברכה (סי' קנ"ו ס"ק ז'), יביע אומר (ח"ב יו"מ סי' ג' אות ז'), **עי**' ילקוט יוסף (כיבוד אב ואם ח"ב עמ' רל"ד), מדבר שקר תרחק (אוסף ספרים סי' י"א, סי' י"ב).
      1. ר' גרשון (ב"ב דף קיא.) – "אשלח ליה לרב הונא דאמרת משמי' הלכה כר' זכריה אם אמר הכי אי לא. ואיכסף ר' הונא בר חייא. דאיהו לא הוה אמר הכי משמיה דרב הונא אלא כדי להעמיד דבריו ותלה בגברא רבא כרב הונא".
      2. א"ר (סי' קנ"ו ס"ק ב') – "כתב מג"א ... מותר לאומרה בשם אדם גדול כי היכי דליקבלי מיניה, עירובין דף נ"א [ע"ב]. בסוף מסכת כלה ובברכות דף כ"ז [ע"ב] איתא האומר דבר בשם חכם שלא גמרו ממנו, גורם לשכינה שתסתלק, וצ"ע ע"כ. וי"ל דמיירי שהיו מקבלין אף שלא היה אומר בשמו. עוד י"ל דבעירובין מיירי שלא שמע משם גדול אלא ניתנו סתם, אבל כשניתנו בשם גדול אחד לא יאמר בשם חכם אחד. עוד י"ל דדוקא מה שאומר מסברתו לא יאמר בשם חכם אחד, אבל מה ששמע מפי אחר מותר לאומרו אפילו בשם חכם שלא שמע, ועיין בתוספות יו"ט דאבות משנה ז'".
      3. שיירי קרבן (נזיר פרק ז' הלכה א') – "כ' המג"א א"ח סי' קנו ... קשה ליה דגרסי' ברכות דף מ"ג ע"ב ר"פ איקלע לגבי ר"ה בריה דרב איקא אייתו לקמייהו שמן והדס שקל ר"פ ובריך אהדס ברישא והדר בריך אשמן א"ל לא סבר מר הלכה כדברי המכריע א"ל הכי אמר רבא הלכה כב"ה ולא היא לאשתמוטי נפשיה הוא דעבד ופירש"י בד"ה ולא היא לא אמר רבא הלכה כב"ה אלא ר"פ איכסיף לפי שטעה והשמיט עצמו בכך ע"כ ובהא דר"פ תרתי איתנהו ביה שאמר דבר בשם רבו שלא אמרו גם דבר שאינו אמר. ונראה דמשום כך לא גרס הרי"ף סיומא דמילתא ולא היא לאשתמוטי הוא דעביד ופוסק כרבא כמ"ש תו' שם אבל לרש"י קשיא".
      4. דעת תורה (סי' קנ"ו ד"ה ומ"ש) – "ומ"ש מג"א בשמע דין, אם מותר לאומרו בשם אדם גדול דליקבלו מיני', עי' ירושלמי ... ועי' בכס"ר על מס' כלה בסופה שהביא מברכות מ"ג דר"פ לאישתמוטי נפשי' קעביד, ועי תשו' רמ"ע מפאנו סוסי' ה' שנרשם בגליון הש"ס שם, ועי שבת קט"ו ע"א: כיון דקא חזי דהוו מחרפי אמר להו אתא איגרתא ממערבא משמי' דר"י דאסור, ופירש"י: כי היכי דליקבלו מיני' ... ועי בשי"ק על הירושלמי פ"ז דנזיר ה"א בד"ה איתנוי' וכו', מ"ש ע"ד מג"א כאן, וע"ש שהביא ג"כ מברכות מ"ג הנ"ל, ומ"ש [דנחלקו בזה רש"י והרי"ף וכו' ע"ש], ולא הביא מתשו' רמ"ע הנ"ל".
      5. שלמת חיים (עניינים שונים סי' ט"ז) – "כמדומה שהובא במג"א (סימן קנ"ו ס"ק ב') אם שמע איזה דין ונראה בעיניו, יכול לומר זה בשם אדם גדול כי היכי דלקבלו מיניה. והנה עפ"ז י"ל בדבר המצוי דתלמיד טועה הוסיף וכו', וכן מ"ש לאו רבי פלוני חתים עלה - היינו דמי שהוסיף מדעתו לא עשה איסור - אחרי דנראה בעיניו ורוצה שיקבלו מיניה הוסיף בספרו של הגדול. אכן משמע פשטות הדברים דתלמיד טועה כתב מן הצד אלא שלא הבין המדפיס והכניסו בפנים - אבל ליתן תורת כל אחד בידו להדפיס ולתלות באילן גדול - זה תמוה. תשובה: אין תמיהה כל כך כיון שיודע שמותר, מותר... באילן גדול, שוב אם יראה שאין הלכה כך יאמר שחבירו תלה באילן גדול".
      6. הגרח"ק זצ"ל (פי' על מס' כותים מטהר אות ל' [לשונו מובא לעיל], אליבא דהלכתא גליון כ"ה עמ' מ"א טור ד') – "שאלה: כ' המג"א (שם) אם שמע דין ונראה לו שהלכה כך מותר לאמרו בשם אדם גדול כי היכי דליקבלי מיניה, וצוין לגמ' עירובין (נא.) ולפסחים (קיד.) עכ"ד. בהך דינא יש להסתפק האם מותר לאמרו גם בשם אדם גדול החי עמנו, כיון דשייך לברר אצלו אם אמר שמועה זו וכשיכחשו יוולד מזה זילותא דרבנן, [ומדר' יוסף בעירובין אין להוכיח מידי דתלה דבריו בדרבי יוסי דמסתברא דכבר לא היה חי בימיו]. תשובה: אפי' אינו חי [א.ה. למדנו מתשו' דפשיטא ליה דרשאי לאומרו בשם אדם גדול החי עמנו, והקמ"ל איפכא דאפי' דא"א לברר יכול לתלות בשמו]".

"ומה חותמו של הקדוש ברוך הוא? אמת"

שמות רבה (שמות פרשה ד' הל' ג')