5. בגדר דינא דמהדרין מן המהדרין
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / ענייני במה מדליקין / נר שבת וחנוכה - הרב מאיר קאופמן / שיעורים

י"ד כסליו ע"ד

**בדין הדלקה דמהדרין**

**א] ביאור ההידור דמוסיף כנגד הימים היוצאים**

**ב] בגדר הדין מוסיף האם זה קיום דין לעצמו או כדין הידור מצוה רגיל**

**ג]במחלוקת הרמב"ם והרמ"א האם בעל הבית מדליק לכולם**

**ד] בביאור דעת הרמ"א דכל אחד מדליק ומברך**

**ביאור ההידור דמוסיף כנגד הימים היוצאים**

א]גרסינן שבת כ"א: ת"ר מצות נר חנוכה נר איש וביתו והמהדרין נר לכל אחד ואחד והמהדרין מן המהדרין ב"ש אומרים יום ראשון מדליק שמונה מכאן ואילך פוחת והולך וב"ה אומרים יום ראשון מדליק אחד מכאן והילך מוסיף והולך והגמ' אומרת בטעם דב"ה או מצד שמעלין בקודש ואין מורידין או מצד כנגד ימים היוצאים ובטעם דב"ש או מצד פרי החג או מצד ימים הנכנסים עכ"ד הגמ' והנה בטעם דימים הנכנסים והיוצאים לכאורא הביאור שיש מעלה בזה שהנס היה שמונה ימים דהינו ריבוי הימים רק שחז"ל לא הטילו לפרסם בכל יום את הנס של השמונה ימים אלא שלב"ה בכל יום צריך לפרסם את הנס של אותו יום שכולל הריבוי שבזה כגון ביום השני הנס של היום אם הריבוי שזה יום שני ולב"ש חז"ל הטילו לפרסם את מספר ימי הנס שנשאר

ועיין תוס' שכתבו שכל ההידור של מוסיף והולך אם מדליק נר איש וביתו אבל אם כל אחד מדליק א"כ אין היכר בימים שיסברו שכך יש בני אדם בבית ובפשוטו לפ"ז המהדרין מן המהדרין אין הכונה שעושה ההידור הקודם אם עוד הידור אלא שעושה הידור אחר שחשיב שיש כאן הידור יותר גדול אמנם עיין רמב"ם פ"ה מחנוכה שכתב שכונת הגמ' שזה תוספת על ההידור הקודם דהינו שגם מדליקים על כל אחד ואחד וגם מוסיפים לפי מספר הימים [ובפשוטו גם לדבריו עדיף ההידור של מוסיף והולך מכל אחד מבני ביתו כמבואר בדבריו במנהג אמנם המ"ב סק"ו וסק"י נקט לא כך] וצ"ב קושית התוס' שכיון שכל הענין של מוסיף והולך א"כ אין כאן היכר למנין הימים ובפרט דבלשון הרמב"ם מבואר שבעל הבית מדליק כל הנרות ועיין ביאור הגר"א ומקורו מהפר"ח שהרמב"ם פסק כמו המ"ד שזה מצד מעלין בקודש וכו' ולפ"ז לא איכפת לן מההיכר ולכאורא הביאור דריבוי הנרות הוא בתור פירסום הנס בצורה יותר גדולה ורק שצורת הריבוי נקבע לפי גדרי מעלין וכו' משא"כ לטעם של ימים וכו' כל הענין בריבוי הוא בתור פרסום של ריבוי הנס של ימים הנכנסים או היוצאים

אמנם עיין בית הלוי ועוד דכתבו דצ"ב מה שיך מעלין וכו' הרי שמראש ידליק רק נר אחד לכן ביארו שזה ודאי שיש ענין להדליק שמונה נרות לפרסם ריבוי הנס ומצד זה אין סיבה לחיב אלא רק יום אחד שמונה וכל יום או מוסיף והולך או מורידים ולגבי מה לבחור הגמ' דנה או שיש סברא כמו פרי החג או שמעלין וכו' ולפ"ז לכו"ע יש ענין של פרסום הנס שקשור למספר הימים וא"ש שדברי התוס' לכו"ע ואינו תלוי בביאורי הגמ'

ולכאורא היה מקום לומר שבאמת גם הימים הנכנסים והיוצאים כל הענין זה ריבוי נרות שיש בזה יותר פרסום הנס רק שחז"ל קבעו את הריבוי לפי הימים הנכנסים והיוצאים ולא שיש כאן ענין לספר את ריבוי הנס לפי מספר הימים ובזה א"ש שיטת הרמב"ם שאין כאן היכר למנין הימים ודבריו לכל ביאורי הגמ' דבפשוטו הרי נקט שזה כוונת הבריתא [ועיין שיטה לר"ן שהקשה שהידור נר לכל אחד זה יותר מלהוסיף כל יום ותירץ שמצוי מאוד אנשים מעט ואם נימא שיש ענין בפרסום הנס לפי מספר הימים אין מקום לקושיתו דהכונה שזה הידור וענין יותר גדול וצ"ע ]

והנה עיין מ"ב שהביא מהאחרונים דביש לו ביום השלישי שתי נרות לא ידליק שתים דאין ענין כיון שלא מפרסם את יום הנס ועיין אבי עזרי שהקשה דהרי ביום השני מפרסמים את היום השני וא"כ ביום השלישי כלול את הריבוי של שלש וודאי שיש ענין גם אם מפרסם רק ריבוי של שנים ולנ"ל בדעת הרמב"ם אם נימא שכל הענין זה ריבוי א"כ ודאי שיש ענין גם בחלק מהריבוי אמנם לולי דבריהם יש מקום לדון שכיון שבהיום השלישי תקנת ההידור היא בצורה זו א"כ אין מושג לעשות חלק מזה דצורת ההידור היא בריבוי לפי הגדרים שקבעו חז"ל וצ"ע בזה

והנה בדרכי משה סימן תרע"ד שכתב דבכבה נר אחד מהנרות אין להדליק מהנשארים שכיון שכבתה אין זקוק לה א"כ זה כמו נר דרשות ועיין בית הלוי [דף כ"ב] דהקשה דכיון שכבה נר אחד א"כ לא מתקיים כאן ההידור דימים הנכנסים וא"כ גם שאר הנרות דהידור בטל דינם ומותר להשתמש לאורם ומדברי הרמ"א מוכח לא כך וכתב להוכיח כך דהגמ' אומרת דלמ"ד אסור להשתמש לאורה מותר להדליק בשבת בשמנים שאין מדליקין בשבת וצ"ע הרי אולי יכבה אחד מנרות ההידור וממילא כבר יוכל להשתמש בשאר הנרות אלא בהכרח שגם כה"ג אסור אלא דטעמא בעי והניחא אם כל הענין זה ריבוי הנרות א"כ אפילו שצורת התקנה היתה מנין מסוים אבל ודאי שכשעשה כדינו וכבה חלק יש קיום במה שנשאר אבל אם כל הענין זה פרסום ריבוי הנס א"כ כל שזה כבה זה לא שייך ולכאורא היה מקום לומר שגם לתוס' אפילו שסיבת הדין זה ההיכר של ריבוי הנס אבל ודאי שגם מונח בזה ריבוי נרות בתור פרסום הנס כמו לטעם של מעלין בקודש לגר"א ולרמב"ם ולכן גם בבטל הענין של ריבוי הימים עדין יש כאן הענין של ריבוי הנרות

[וביותר היה אפשר לומר שסיבת הדין זה ריבוי הימים אבל גדר הדין הוא ריבוי הנרות וכל סברת התוס' שאין היכר זה בהעמדת עיקר צורת ההדלקה אבל במקום שמצד ריבוי הנרות קיים את דינו כבר לא איכפת לן שבמקרה אין כאן הענין של פרסום ריבוי ימי הנס ובזה א"ש שבמדליקים בפתח החצר שני בני אדם אין חסרון זה וכן לפ"ז יתכן שבהדליק נר וכבה ורוצה להדליק הנותרים לא צריך לחזור ולהדליק הנר הראשון אמנם בפשוטו כל הענין של ריבוי זה שיש הרבה ביחד וחלק זה עדין לא קיים כלל ]

**בגדר הדין מוסיף האם זה קיום דין לעצמו או כדין הידור מצוה רגיל**

ב]והנה בעיקר דין המהדרין ידוע לדון האם יש כאן שני קיומים א. עיקר המצוה ב. עשית ההידור של ימים הנכנסים או היוצאים ובאמת שייך לעשות ההידור ללא המצוה וכגון בהדליק נר וכבה דכתב הבה"ל שיחזור וידליק את כל הנרות דהינו ששיך לעשות ההידור לבד [וצ"ע האם מראש יכול להדליק עיקר חיובו במקום אחד ועוד שמונה נרות במקום אחר לתקנת ההידור ואולי לא שיך לעשות חפצא של יותר משמונה נרות חנוכה ורק כשהראשון לא קיים יכול לעשות ההידור עוד שמעתי לדון ביש לו בתחילת הלילה נר אחד ויודע שיגיע לו במשך הלילה את שאר הנרות שיכול עכשיו להדליק אחד ובמשך הלילה יעשה את ההידור] או יתכן שזה כמו כל הידור מצוה דהינו שיסוד המצוה הוא פרסום הנס ובנר אחד יש כאן פרסום בצורה קטנה וההידור הוא עשיית הפרסום בצורה יותר גדולה ולפ"ז יש מקום גדול לדון דבכבה הנר הראשון לא שייך לחזור ולהדליק בשביל ההידור דההידור זה לא עוד קיום דין נפרד שאת זה לא עשה כלל אלא כולו הוא עשיית המצוה בצורה יותר מהודרת וכל שעיקר המצוה חסר לא שייך התוספת ללא העיקר וכעין דמטו משמיה דהגר"ח דביצא באתרוג לא מהודר לא יכול אחרי זה לקחת אתרוג יותר מהודר וודאי שיש לחלק [ויש מקום לומר שזה תלוי בנ"ל שאם כל העשיה זה פרסום ימי הנס א"כ יש כאן באמת שני עשיות א. הדלקה על עצם הנס בלי הריבוי שבזה ב. ריבוי הנס אמנם אם זה רק ריבוי הנרות א"כ ודאי יש מקום יותר לומר שזה מצוה אחת רק יותר מהודרת ואינו מוכרח] ויתכן גם נפק"מ האם שיעור המהדרין חצי שעה או שעד גמר החצי שעה של הנר הראשון ועיין חידושי הגרי"ז שדן שיש כאן חידוש שיש כאן הידור מצוה יותר משליש אמנם עד כמה שזה קיום דין לעצמו א"כ אין זה ענין לדין עד שליש דכאן יש תקנה של עשית מצוה לא בתור חיוב. ועיין

והנה עיין רעק"א שדן בשכח לברך לאחר הנר הראשון וכתב לדון שזה תלוי בשאלה האם אפשר לברך על ההידור דהינו בבירך על הנר הראשון ולא התכונן להדליק עוד נר ואחרי זה הביאו לו עוד נר דהא"ר דייק מהארחות חיים שמברך והפר"ח נקט שלא מברכים על ההידור והנה עיין שערי תשובה סימן תרע"ו וכן הוא בכתב סופר סימן קל"ה שכתב שיכול לברך כמו שמברכים בלולב כל זמן שלא עשה הנענועים שגם הידור מצוה נחשב שהוא תוך מצוה ואפשר לברך וצ"ב הגרעק"א שלא דן מחמת זה אמנם בפשוטו הוא תלוי בנ"ל דאם נימא שזה קיום הידור בנר הראשון שהיום הוא חלק מפרסום יותר גדול א"כ זה כמו נענועים משא"כ אם זה עוד קיום דין א"כ ביחס לקיום הראשון אין כאן המשך אלא רק המשך של קיום ההידור וזה תלוי בשאלה האם מברכים על ההידור והנה בעיקר הנידון האם מברכים על ההידור היה מקום לומר שזה גם תלוי בנ"ל דהרי על ציצין שאינם מעכבין את המילה ודאי שלא מברכים ורק כאן כיון שההידור הוא קיום לעצמו לכן זה סיבה לברך אמנם בדברי רעק"א מבואר שאע"ג שההידור זה קיום לעצמו בכל אופן יתכן שלא יברכו על זה דאין תקנת ברכה על דבר שזה לא חיוב אלא רק הידור

**ב**

**בגדר דין המהדרין שכל אחד מדליק**

**במחלוקת הרמב"ם והרמ"א האם בעל הבית מדליק לכולם**

ג]והנה עיין דרכי משה שכתב שאנחנו נוהגים כדעת הרמב"ם שמוסיף והולך על כל אחד ואחד דהינו שעושים את שני ההידורים ביחד אלא שכתב בשם המהר"א מפראג שכיון שאנחנו מדליקים בפנים א"כ אין את החיסרון של תוס' שאין היכר ומשני טעמים א. שיודעין כמה בני הבית יש ב. שכיון שמדליקים בבית א"כ כל אחד יכול להדליק במקום אחר כך שאין החיסרון של ההיכר עכ"ד

והנה עיין ברמב"ם דמבואר בדבריו שבמהדרין נר לכל אחד ואחד אין הכוונה שכל אחד מדליק אלא שבעל הבית מדליק לפי מספר האנשים ובפשוטו לפ"ז גדר ההידור הוא לא שיש כאן הדלקה של כל אחד בנפרד אלא שההידור הוא במצוה של נר איש וביתו שיש בזה יותר נרות לפי מספר הדרים בבית ועיין בבית הלוי שכתב שבזה א"ש מה שר' זירא סמך שמדליקים עליו בביתו ולא עשה את המהדרין כיון שההידור הוא שהמדליק של איש וביתו יעשה כפי מנין הדרים ויתכן שאת זה באמת עשו בביתו [אמנם מבואר בגמ' שהשתתף בפריטי ולא עשה המהדרין אמנם בפר"ח משמע שחייב להשתתף גם אם מדליק כדין מהדרין ובמהרש"ל נקט שאכסנאי אין דין הידור ע"ש] ועיין ספר גליא מסכת ובבית הלוי כ"ג. שהוכיחו שזה גם שיטת תוס' שהרי שהקשו שאין היכר וצ"ע אולי ההיכר הוא בשעת הדלקה ולא אחרי זה אלא בהכרח כנ"ל שעד כמה שבעל הבית הוא מדליק הכל א"כ אין היכר גם בשעת הדלקה ועיין ספר גליא מסכת דבזה ביאר הא דמבואר בתוס' שבשני בני אדם גרים בחצר יכולים להדליק בפתח החצר וצ"ע למה כאן אין חיסרון שאין היכר אלא הביאור כנ"ל ששם שזה שני הדלקות לא חסר בהיכר ועיין רש"י שכתב שמדליקים בפתח הבית והקשו התוס' מהגמ' של נר שיש לו שני פיות עולה לשני בני אדם ועיין מהרש"א שהקשה אולי הכוונה לאלו שעושים נר לכל אחד וביאר הנ"ל שכיון שבעל הבית מדליק לפי מספר האנשים א"כ לא שייך לומר עולה לשני בני אדם שאין כאן אלא הדלקה של אחד אם יותר נרות ע"ש

והנה בפשוטו דעת הרמ"א בגדר דין מהדרין אינו כנ"ל שזה כמו הדלקה של איש וביתו רק ריבוי נירות אלא שיש כאן הדלקה נפרדת של כל אחד ואחד וקצת יש לסייע לזה מרש"י שביאר עולה לשני בני אדם הכוונה למהדרין דהינו שזה נחשב שני בני אדם ולפ"ז כונת הרמ"א שאנו נוהגים כרמב"ם זה בביאור הגמ' שיש כאן שני מהדרים אבל באופן הדין מהדרין זה דלא כהרמב"ם וכבר העיר על זה במאמר מרדכי סימן תרע"ז

והנה מבואר ברמב"ם שהדין מהדרין זה גם על נשים אמנם אנו לא נוהגים להדליק על נשים והחת"ס כ"א ביאר שכיון שמדליקים על פתח החצר וכל כבודה בת מלך וגו' לכן לא נהגו כך [וצ"ב שיעשו על ידי שליח] ולפ"ז דבריו אינו סותרים את הרמב"ם דלרמב"ם שבעל הבית מדליק כנגד בני הבית ממילא לא שיך טעם הנ"ל ולכן מדליק גם על נשים משא"כ למנהגינו ובמ"ב סימן תרע"ה הביא מהעולת שמואל שביאר שכיון שנשים היו טפילות בנס דהינו שכונת הגמ' שאף הן היו באותו הנס שרק טפלות בנס ולא עיקר הנס וכמבואר בתוס' מגילה ד. לכן לא היה עליהם תקנת מהדרין ורק שאם רוצה יכולה כמו מ"ע שהזמן גרמא אמנם צ"ע שסברתו נסתרת מהרמב"ם אמנם ביארו לנ"ל דלרמב"ם שההידור הוא בחיוב של בעל הבית ממילא זה סברא גם ביחס לנשים משא"כ לרמ"א שההידור הוא בזה שכל אחד מדליק בנפרד בזה יש סברא שהידור זה לא נקבע על האשה. ואינו מוכרח

עוד היה מקום לדון נפק"מ לגבי קטנים דאם ההידור שכל אחד ידליק בנפרד יש לדון שאין חינוך על קטנים אבל אם ההידור זה במצוה של כולם כיון שקטנים זה חלק מבני הבית ממילא ודאי שגם הם סיבה להוסיף בנירות אמנם עיין במאירי שאפילו שביאר כרמב"ם בכל אופן כתב שרק נגד החייבים במצות ולא כנגד קטנים ע"ש וצ"ל הסברא שההידור הוא בזה שמפרסם בתור פרסום נפרד לכל אחד בנפרד דהינו שזה לא סתם ריבוי נרות לפי מספר האנשים וכל התקנה להוסיף ביחס לאלו שמחויבים בפרסום ובזה א"ש דמה דלקטנים יש דין חינוך זה לא מספיק חיוב בתור סיבה להוסיף במהדרין ולפ"ז יש מקום לומר דגם הרמ"א מודה לעיקר הגדר כדברי הרמב"ם אלא שס"ל שדין זה גם מתקיים על ידי שכל אחד מדליק הנרות ששיכים אליו

**בביאור דעת הרמ"א דכל אחד מדליק ומברך**

ד]והנה לדעת הרמ"א דמדליקים כל אחד בנפרד יש לבאר גדר ההידור בשני אופנים אפשר לבאר שזה עצמו ההידור שלא לעשות הדלקה אחת על כולם מדין איש וביתו אלא שלכל אחד יהיה הדלקה נפרדת ואפשר לבאר שזה ודאי שאת עיקר הדין יוצא בהדלקת הבעל הבית וכדין נר איש וביתו אלא שיש הידור מצוה שידליק הדלקה נפרדת מיוחדת לפרסם הנס ובפשוטו נפק"מ ביש למהדר רק נר אחד ביום השני דאם נימא שהגדר שלא יוצא במצוה מבעל הבית א"כ כאן הרי יעשה רק נר אחד ועדיף שיצא דין נר איש וביתו ויקיים תקנת מהדרין משא"כ אם נימא דנשאר במצותו של בעל הבית א"כ ודאי שיש ענין גם לקיים בדין מהדרין שיש לו הדלקה נפרדת אפילו אם זה רק נר אחד [ועיין מ"ב סימן תרע"א סק"י שכתב שביש לו לכל אחד נר אחד יעשה לפחות זה ע"ש ומשמע שבעל הבית מדליק מהדרין ושאר בני הבית נר לכל אחד וכן משמעות דבריו בסימן תרע"ז בכמה אופנים ע"ש אמנם יתכן שבאמת ס"ל שעדיף הידור דנר לכל אחד מאשר להיות אחד מנר איש וביתו וכן משמע דס"ל למ"ב שכתב שאם לחברו אין נירות אם הוא חלק מבני ביתו לא צריך לתת לו מצד שהרי מקים המצוה ומשמע שמצד חברו עדיף שיתן לו ומבואר שעדיף נר אחד לכל אחד מאשר מוסיף והולך אמנם זה נגד סברת תוס' וכן נגד המנהג המובא ברמב"ם וצ"ע]

והנה עיין רעק"א תנינא י"ג שהאריך לדון האם מברכים על נרות ההידור וכתב שנחלקו בזה הא"ר והפר"ח וכתב שאין להוכיח ממה דמברכים כל אחד ואחד אפילו שזה רק הידור דשם מכונים לא לצאת וא"כ הברכה על עיקר המצוה משא"כ במהדרין תוספת הנרות שם זה רק הידור אין לברך על זה ועיין בהגהות על השו"ע שכתב מפורש שזה גדר ההידור וכן הוא בפמ"ג תרע"ד ובפשוטו מוכח כן מהא דכל אחד מברך שעשה ניסים והרי לשיטת הרשב"א שזה חלק ממעשה המצוה א"כ כבר יצא דבר זה וצ"ל שכמו שההידור זה סיבה לברכה זה גם סיבה לשעשה ניסים עד כמה שהצמידו את זה לקיום המצוה וצ"ע והנה היה אפשר להוכיח עוד מהא דגם שמדליקים בחוץ שאין מקום לכולם שהבני בית יעשו את ההידור בפנים אם נימא שבדיעבד יוצאים בזה והניחא אם מכונים לא לצאת א"כ יצאו המצוה בדיעבד אמנם זה אינו דתקנת ההידור היתה לעשותה במקום הלכתחילה של עיקר ההדלקה

אמנם יש לדון מכמה דוכתי שאין זה גדר ההידור א. מבואר ברמ"א דאין מדליקין מנר לנר כיון שזה רק מהדרין דמעיקר הדין יוצא נר וביתו ועיין רעק"א שכתב לפי דרכו שזה אינו דהרי גדר דין המהדרין שזה עיקר מצותו ועיין פמ"ג שגם הקשה כן וכתב לישב דכיון דלמעשה יכל לא להדליק ולצאת בנר דבעל הבית זה מספיק סיבה שלא יהיה כאן היתר דמדליקין מנר לנר והדברים מחודשים

ב. עיין באחרונים שדנו באכסנאי שמדליקים עליו בביתו שרוצה להדליק האם יכול להדליק דהב"י כתב שזה ברכה שאינה צריכה והמהרש"ל והפר"ח כתבו שלאו כל כמיניה לומר שלא יוצא ומשמעות הדברים שלא יכול וגם אם נדחוק שכונתם שזה לא מן הראוי שלא יצא מצד ברכה שאינה צריכה אמנם צ"ב מה הנידון למה שלא יכול להדליק מדין מהדרין ולברך על זה דכיון דהמהדרין שכל אחד ידליק בנפרד והיה מקום לדחוק דכל דבריהם באשה שאין בה תקנת מהדרין מצד שאשתו כגופו וכן הוא בא"ר אמנם לכאורא כל זה אם הוא מדליק זה סיבה שהיא לא תדליק אבל אם היא מדליקה כלפיו זה לא מוכרח ובפרט דמשמעות הדברים שגם אם אחד מבני ביתו מדליק יש דבר זה ועיין מג"א סק"ט מפורש שכתב גם הנידון בבחורים שמדליקים בביתם ומשמע שאין הכונה שהאשה מדליקה ובפרט דאל"כ אפשר לעשות שלא האשה תדליק אלא אחד מבני הבית וצ"ע מה הנידון ולמה שלא יהיה כאן תקנת מהדרין הרגילה ועיין במג"א מהמהרי"ל שכתב שיכוין שלא לצאת ומשמע שרק כאן כתב עצה זו אבל לא שכל מהדרין זה כך [אמנם יש לדחות שבאשתו אין תקנת מהדרין ורק דן מצד חשד ובזה אין הכונה שמכוין לא לצאת וממילא זה לא סיבה לברכה אמנם עדין דחוק שהיה צריך לבאר שמכוין לא לצאת הרי כל הדלקה זה כך ומשמע שעשו הדין הדלקה כמו במהדרין וי"ל] ועיין תרוה"ד שכתב שמדין מהדרין יכול להדליק ומה שהגמ' לא אמרה דין הידור זה מצד שזה דבר פחות מצוי ומבואר שאין זה מצד תקנת מהדרין הרגילה [אמנם עיין ט"ז שם דמשמע שבאמת נקט שאסנאי יכול להדליק כמו כל מהדרין]

ג.וביותר הדבר מחודש שהרמ"א כתב שדבריו כדברי הרמב"ם וזה גדר אחר לגמרי שברמב"ם זה הדלקה אחת וכאן כל אחד יוצא המצוה בנפרד

ובפשוטו הביאור בזה שמצד תקנת מהדרין הוא נמצא באותו מקום ויוצא חובתו בהדלקת הנר איש וביתו וההידור שיעשה עוד הדלקה בתור תוספת על ההדלקה העיקרית וכל זה שייך במקום ההדלקה העיקרית ולא במקום אחר ולכן רק דנו מצד שמכוין לא לצאת או שבאמת לא יכול או שיש דין מהדרין נוסף שידליק בנפרד במקום שנמצא דהינו שדימו דבר זה לדין מהדרין שיש ענין להוסיף בנרות לפרסם הנס [אמנם אם נימא כדלקמן שעל ידי קיום המצוה של כל אחד מתקים הדין הכללי של נר איש וביתו א"כ יתכן שלכן נקט התרוה"ד שזה דין מהדרין אחר וצ"ע]

והנה הבאינו לעיל דהגרעק"א דן לגבי ברכה על ההידור וכתב שאין להוכיח מהא דכל אחד מברך דשם הרי לא יוצא במצוה של חברו אמנם לנ"ל חילוק זה אינו ובאמת דבפר"ח הרי מבואר שלא מברכים על ההידור ובכל אופן נקט שהדין מהדרין לא שכל אחד יעשה בנפרד דהרי נקט שאכסנאי אסור לו להדליק במקומו דהינו שמוכח שחלוק גדר ההידור בנר לכל אחד מההידור בהדלקת מוסיף והולך דבהידור של נר לכל אחד כיון שזה תקנה של עשיה נפרדת מהמצוה בזה יש סברא לברך וכדין עשית כל מצוה משא"כ בדין מהדרין דמוסיף והולך זה לא בגדר עשיה נפרדת אלא הוא עשית המצוה בצורה מהודרת ובזה הסברא לא לברך על ההידור ועיין לקמן

והנה בעיקר מחלוקת הרמב"ם והרמ"א האם בעל הבית מדליק כנגד בני הבית או שכל אחד מדליק עיין חידושי הגרי"ז דהביא דנחלקו הרמב"ם והטור בדין ציצין שאין מעכבין האם חוזרים עליהם רק בשעת המצוה או גם לאחר המצוה דברמב"ם מבואר שרק בשעת המצוה ובטור מבואר שגם לאחר המצוה וע"ש דהביא מהבית הלוי דנחלקו בגדר דין ההידור דהרמב"ם ס"ל שאינו קיום בפני עצמו אלא זה רק כחלק ממעשה המצוה ולטור שייך לעשותו כדבר בפני עצמו וביאר הגרי"ז לפ"ז מחלוקתם גם כאן דבאמת דין ההידור כאן הוא כשאר דיני ההידור דכל התורה כולה שזה הידור בקיום המצוה ולרמב"ם שדין ההידור הוא תמיד חלק ממעשה המצוה א"כ זה גם מצד עיקר צורת התקנה באותו אדם ובאותו מקום משא"כ הרמ"א שס"ל כטור שדין ההידור הוא גם בתור עשיה נפרדת ממילא שייך שזה יעשה על ידי כל אחד ואחד עכ"ד והנה בפשוטו כל זה שייך אם נימא דגדר מהדרין שבאמת יוצא בהדלקתו בהדלקה דבעל הבית וא"כ עשיתו בתור הידור במצותו של הדלקה של בעל הבית שיך לדון שלא שיך קיום דין ההידור בתור דבר נפרד ממעשה המצוה אבל אם נימא שהגדר כרעק"א שמכוין לא לצאת א"כ יש כאן עשית גוף המצוה בצורה אחרת ולכאורא אין זה ענין לדברי הרמב"ם [וכבר הקשה כן באבי עזרי] אמנם בדברי הגרי"ז שם מבואר דנקט שבאמת לא יוצא בהדלקה דבעל הבית ויש כאן הדלקה נפרדת ובכל אופן תלה הדברים ברמב"ם ובטור וצ"ל שאפילו אם צורת ההידור הוא שכל אחד עושה המצוה בנפרד אבל שורש הדין הוא צורת העמדת קיום המצוה של נר חנוכה האם בהדלקה כללית או הדלקה נפרדת ודבר זה תלוי בגדרי מהדרין הכללי דלרמב"ם לא שיך לתקן מהדרין בכה"ג שיסוד דין הידור בגדרי התורה הוא בתור חלק ממעשה המצוה משא"כ לרמ"א שס"ל שיסוד דין הידור הוא גם בתור עשיה נפרדת ממילא שייך לתקן שיהיה כאן הידור שכל אחד יעשה מצותו בהידור וצ"ע בזה

אמנם לולי דברי הגרי"ז היה מקום לומר שכאן אין זה באמת גדר ההידור דכל התורה כולה אלא יש כאן הידור בעשית המצוה באופן אחר שיהיה כאן הדלקה של כל אחד ואחד ונפק"מ למה שדן שם שיש כאן דין הידור ביותר משליש