51 חנ_נ ואפשר לסוחטו ה - בדין החתיכה עצמה
קטגוריות: ש_ס / מא חולין / חולין - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / תערובת תשע_ד

יום ב' י"ט שבט תשע"ד

**א**

א] חולין דק"ח., אמר רב כיון שנתן טעם בחתיכה חתיכה עצמה נעשית נבלה ואוסרת כל החתיכות כולן מפני שהן מינה וכו', ומאי קסבר אי קסבר אפשר לסוחטו מותר חתיכה אמאי נעשית נבלה, אלא קסבר אפשר לסוחטו אסור, דאיתמר רב ור' חנינא ור' יוחנן דאמרי אפשר לסוחטו אסור שמואל ור"ש בר רבי ור"ל דאמרי אפשר לסוחטו מותר.

ובחי' הרשב"א שם הביא מש"כ רבינו אפרים דלא אמרינן חנ"נ אלא בב"ח ולא בשאר איסורים, עיי"ש שהאריך בזה, וכתב רבינו אפרים בתו"ד, ז"ל, מיהו אע"ג דל"ד כולי האי איסור דם וחלב שנבלע בחתיכה ליין שנפל למים ולמדומע, דהתם לכשיפלו מים אחרים יכולין להצטרף, וכן המדומע גבי יין ושמן ותבואה, אבל דבר איסור שנבלע בחתיכה ונתן בה טעם א"א לשאר החתיכות הבאות אח"כ להצטרף עם חתיכה ראשונה שנאסרה להתירה משום דכבר נבלע, אע"ג דאיכא למ"ד אפשר לסוחטו מותר, הא לא שייך אלא בבב"ח אבל בשאר איסורין לא, הלכך אין להתיר חתיכה ראשונה שבלעה איסור ויש בה טעם איסור, ואפ"ה היא ודאי פשיטא דאינה נעשית נבילה לאסור שאר חתיכות משום מין במינו דאין טעם היתר שבה נעשה נבילה, דנהי דהיא עצמה אסורה ואין חתיכות אחרות מצטרפות לבטל האיסור שבה מיהו היא עצמה אינה אוסרת האחרות וכו', עכ"ל.

והרשב"א כתב ע"ז, ז"ל, ומיהו מה שכתב הרב ז"ל דאפילו בשאר איסורין כגון דם שנבלע בחתיכה ואסרהו אם רבה עליו היתר לבסוף שאין החתיכה עצמה מותר, ואע"פ שהוא ז"ל פי' דמ"ד אפשר לסוחטו מותר להתיר גם החתיכה שנאסרה קאמר ואמר ז"ל דלא אמרינן הכי אלא בבב"ח, לא הבנתי טעם דבריו בזה לפי מה שהוא מפרש אפשר לסוחטו מותר אף החתיכה עצמה, אבל ראיתי לרמב"ן ז"ל שפי' בפלוגתא דאפשר לסוחטו שאין ההקפדה להתיר החתיכה או לאוסרה אלא דמ"ד אפשר לסוחטו אסור קסבר דאפי' אפשר לך לסחוט כל האיסור שבו לגמרי אפ"ה כבר נעשה כל הבשר שבו איסור גמור וכו', ומ"ד מותר קסבר בשר שבו היתר גמור הוא ואינו אוסר בשר אחר במינו וגם החלב שבו היתר גמור הוא ואינו אוסר חלב אחר במינו, ומ"מ אפשר ששניהם ס"ל דחתיכה עצמה אסורה לעולם וכן לשאר האסורין הנבלעים בחתיכה, והטעם לזה כמו שכתב ה"ר אפרים ז"ל ונכון הוא, עכ"ל.

ב] והנה במה שפירש הרשב"א בד' רבינו אפרים, דאף דבשאר איסורים אין החתיכה עצמה חוזרת להתירה, מ"מ בבב"ח ה"ה חוזרת להתירה, וכמש"א דאפשר לסוחטו מותר, צ"ע בזה.

דהנה בד' הרשב"א מבו' דכל המקום לומר כן, הוא משום דמפרשינן להא דאפשר לסוחטו מותר דקאי על החתיכה עצמה שנאסרה, דכל שנסחט ממנה החלב ה"ה חוזרת להתירה.

אך הנה בד' רבינו אפרים בסו"ד מבו' שמפרש להא דאפשר לסוחטו מותר בע"א, ז"ל, וההיא פלוגתא דאפשר לסוחטו כך אני מפרש דלא שייכא אלא בבשר בחלב, ומאן דס"ל אפשר לסוחטו אסור אם נפלה טפת חלב על חתיכה ונתנה טעם בחתיכה כל מה שנסחט מן החתיכה אפילו טעם בשר אסור הוא וכו', ומ"ד אפשר לסוחטו מותר ס"ל מה שנסחט מן החתיכה טעם בשר מותר הוא ואינו אסור אלא טעם חלב שבתוכה וכו', ולא שאני לי' בין בב"ח לשאר איסורי, כ"ה דבשאר איסורי לא אמרינן חנ"נ, ה"נ בבב"ח, דמה שנסחט מן ההיתר אינו אסור, והיינו אפשר לסוחטו מותר, עכ"ל.

ומבו' להדיא בדבריו דמפרש דמש"א דאפשר לסוחטו מותר, לא קאי כלל על החתיכה עצמה שנסחט ממנה טעם החלב, אלא קאי על טעם הבשר שנסחט מן החתיכה, ומ"ד דאפשר לסוחטו מותר, הוא משום דס"ל דבב"ח דמי לשאר איסורין דלא אמרינן בהו חנ"נ, - ומ' לפ"ז דהחתיכה עצמה ודאי נשארת באיסורה, דומיא דשאר איסורין, שהרי כל הא דאפשר לסוחטו מותר הוא משום דלא שאני לן בין בב"ח לשאר איסורין, אך לא קייל דין בב"ח מדין שאר איסורין, וע"כ ל"ה מצי לפרש דפלוגתייהו היא על החתיכה עצמה, ולא פליגי אלא בדין טעם הבשר הנסחט מן החתיכה.

ולדרך זו צריך לדחוק במש"כ רבינו אפרים בתחילת דבריו, דאע"ג דאיכא למ"ד אפשר לסוחטו מותר הא לא שייך אלא בבב"ח אבל בשאר איסורין לא, דהיינו דכל הנידון דאפשר לסוחטו מותר ל"ש אלא בבב"ח ולגבי הטעם הנסחט מן החתיכה, אך בשאר איסורין שאין אנו דנים כלל על הטעם הנסחט מהן, וכמש"כ רבינו אפרים לעיל מינה, אלא על החתיכה עצמה, ודאי דאינה חוזרת להתירה, וה"נ בבב"ח כל הא דאפשר לסוחטו מותר, היינו דטעם הבשר הנסחט מן החתיכה מותר, אך החתיכה עצמה אינה חוזרת להתירה.

ג] אך הנה בד' הרשב"א מבו' שלא פירש כן בד' רבינו אפרים, אלא פירש לדבריו דלמ"ד דאפשר לסוחטו מותר אף החתיכה עצמה שנסחט ממנה טעם החלב חוזרת להתירה, וצ"ע ממש"כ בסו"ד דהא דאפשר לסוחטו מותר קאי על טעם הבשר שנסחט מן החתיכה, ומ"מ חילק רבינו אפרים בזה דכ"ז הוא בבב"ח, אך בשאר איסורים אין החתיכה עצמה חוזרת להתירה, וזהו שתמה עליו דמה טעם יש לחלק בזה.

ונראה לדון בזה בדעת רבינו אפרים, דהנה מעיקר מש"כ רבינו אפרים דבבב"ח חוזרת החתיכה להתירה, מבו' דס"ל דמכח מה שבישלה עם חתיכות אחרות, נסחט ממנה מן החלב הבלוע בתוכה, וכבר אינו נותן בה טעם, וע"כ ה"ה חוזרת להתירה, - והא דבשאר איסורין אין החתיכה חוזרת להתירה, צ"ל כמש"כ הב"י בסימן ק"ו בדעת הרשב"א, ז"ל, דכיון שכבר נאסרה, אע"פ שנפלט קצת מאיסור שבה, לעולם אסורה עד שיפלט כולו לגמרי ולא ישאר בה ממנו כלל, עכ"ל.

ולפ"ז י"ל, דכ"ז הוא בשאר איסורין, דאף שנסחט קצת מאיסור שבה, מ"מ האיסור שנשתייר בה ה"ה עומד באיסורו, ואך שבאנו להתירו מדין ביטול, ובזה הוא דאמרינן דכל שכבר נאסרה חתיכה זו, תו אין בכחה לבטל את האיסור הבלוע בה, וע"כ ה"ה עומדת באיסורה מכח האיסור הבלוע בה, ומשא"כ בבב"ח דכל שאין בחלב כדי נתינת טעם, ליכא לעיקר האיסור דבב"ח, משום דאי"ז דרך בישול, שפיר היא חוזרת להתירה.

ד] וע"ד זה מצינו בד' הרא"ה בבדה"ב בית ד' ש"א ח:, ז"ל, ודברים בהיפך הן, שיותר ראוי לומר בשאר איסורין חתיכה עצמה נעשית נבלה מבב"ח, דבשאר איסורין איכא אוסר ונאסר דהיינו היתר מכיון שנבלע ההיתר מן האיסור ראוי לומר שכבר נאסר ואינו חוזר להתירו ואפילו נפלט כל איסור שבו בשכבר נבלע האיסור בגופו ונעשה הכל כגוף אחד, אבל בב"ח שהוא היתר בהיתר וצירופן הוא שאוסרן אפשר שאם נתפרש צירופן בכדי שנשאר כל אחד נקי כתחילתו שיהו מותרין, וזה שלא הוזכר לשון אפשר לסוחטו אלא על בב"ח ועליו הוזכרו ב' לשונות בדבר אחד חתיכה עצמה נעשית נבלה ואפשר לסוחטו, ובשאר איסורין לא הזכירו מעולם אלא חתיכה עצמה נעשית נבלה ולא הזכירו עליו מעולם אפשר לסוחטו, עכ"ל.

ונתחדש בדבריו, דבשאר איסורין אף אם נסחט האיסור לגמרי אין החתיכה עצמה חוזרת להתירה, כיון שכבר נאסרה, ומשא"כ בבב"ח דכל החפצא דאיסורא הוא משום צירופן, י"ל דכל שנתפרש צירופן בכדי שנשאר כל א' נקי כתחילתו ה"ה מותרין, ומבו' עוד בדבריו, דאף מאן דלית לי' חנ"נ בשאר איסורין, מ"מ ודאי דהחתיכה עצמה אסורה, ואך דאינה אוסרת חתיכות אחרות, וע"כ לא הזכירו לדין אפשר לסוחטו בשאר איסורין, דזה לכו"ע אסור.

וכ"ה בחי' הריטב"א בסוגיין, ז"ל, ונראין דברי האומרים דמאן דס"ל אפשר לסוחטו מותר לא אמר אלא בבב"ח, לפי שתערובתן אוסרן וכיון שחזרו ונפרדו ונסחט טעם זה מזה חזרו להתירן ככלאי בגדים דעלמא, אבל באיסור גמור שנתערב בהיתר ואסרו שאפי' נסחט ונפרד ממנו האוסרו יש כאן איסור לפנינו באותו שאסרו מיהת אין לדון בו שיהא אותו שנתערב בו חוזר להתירו, עכ"ל.

ה] והנה אמנם בדבריהם נתחדש דבשאר איסורין אסורה החתיכה עצמה, אף אם נסחט ממנה כל האיסור, אך בד' רבינו אפרים אין מקור לזה, וי"ל דכל מש"כ דבשאר איסורין לכו"ע אין החתיכה חוזרת להתירה, הוא משום שנשתייר בה מעט מן האיסור, ואין בכחה לבטל את האיסור הבלוע בה.

וכ"ה מבו' להדיא בד' הרשב"א שפירש כן בדבריו, שהרי מסיק דהחתיכה עצמה קיימא באיסורה, "ומן הטעם שכתב ה"ר אפרים", אף שכתב דאם נסחט האיסור לגמרי ה"ז חוזר להתירו, ובע"כ שפירש בד' רבינו אפרים, דהא דהחתיכה עצמה קיימא באיסורה, הוא משום שלא נסחט ממנה כל האיסור.

**ב**

ו] והנה בד' הרשב"א גופי' מבו' דדין החתיכה עצמה תלוי בפי' הפלוגתא אם אפשר לסוחטו אסור, דאי נימא דעיקר הפלוגתא הוא בדין החתיכה עצמה, אם היא מותרת כשנסחט ממנה האיסור, וכמו שפירש הרמב"ן כן לדעת רש"י, הרי דלמ"ד דאפשר לסוחטו מותר, חוזרת אף החתיכה עצמה להתירה, - אך לפמש"כ הרמב"ן בהשמטות בדרך קמא דאין עיקר הנידון לענין החתיכה עצמה, אלא דמ"ד דאפשר לסוחטו אסור ס"ל דאף אם הי' אפשר לסחוט כל האיסור לגמרי כבר נעשה כל הבשר שבו איסור גמור, ומ"ד דאפשר לסוחטו מותר ס"ל דאם הי' אפשר לסחוט כל האיסור לגמרי, הי' חוזר הבשר להתירו, י"ל דלכו"ע אין חוזרת החתיכה להתירה.

והיינו דאי נימא דעיקר הפלוגתא היא בדין החתיכה עצמה, הרי מפורש לפ"ז דלמ"ד דאפשר לסוחטו מותר, מתירין בפועל את החתיכה מכח שנסחט ממנה האיסור, אך אי נימא דעיקר הפלוגתא היא בגדר איסור בב"ח, לא מצינו דניתרת החתיכה עצמה מכח מה שסחטו ממנה את האיסור.

ז] והנה אמנם ממש"כ הרשב"א דהטעם לאסור את החתיכה עצמה הוא כטעמו של רבינו אפרים, יש ללמוד דאין הטעם בזה משום דחיישינן שלא נסחט ממנה כלל מן האיסור ואכתי האיסור נו"ט בה, דא"כ אי"ז מטעמא דרבינו אפרים, שהרי בד' רבינו אפרים דס"ל דבבב"ח חוזרת החתיכה להתירה, מוכח דס"ל דלא חיישינן שנשתייר בה טעם חלב, והיינו או משום דסתמא דמילתא היא פולטת מטעם החלב שבתוכה, או דאיירי בשטעם קפילא ואמר דלי"ב טעם חלב וסמכינן עלי', ובע"כ דהא דס"ל בשאר איסורין אין חוזרת החתיכה להתירה, הוא משום דכל שכבר נאסרה חתיכה זו אין בכחה לבטל את האיסור הבלוע בה, וכמש"נ לעיל סק"ג, - וכיון שהסכים הרשב"א לטעמו של רבינו אפרים, בע"כ דהא דס"ל דהחתיכה עצמה אסורה, אי"ז רק משום דחיישינן שלא נסחט ממנה האיסור ועדיין הוא נו"ט בה, אלא הוא משום דאף אם נסחט ממנה האיסור, מ"מ כיון שלא נסחט לגמרי ונשתייר בה משהו מן האיסור, אין בכח החתיכה שנאסרה לבטלו, וז"ב ומוכרח.

ח] והנה הרשב"א בתוה"ב בית ד' ש"א ח. כתב, ז"ל, ומ"מ מודה הרב ז"ל בחתיכה שנבלעת מאיסור ואח"כ נפלה אותה חתיכה לקדירה שיש בה ס' לבטלה אפ"ה היא עצמה אסורה וכו', לפי שהיא כבר נאסרה, "והאיסור הנבלע בתוכה אינו יוצא ומתערב עם הרוטב והחתיכות שבקדירה", ואינו דומה למחומץ ומדומע שהאיסור בעצמו חוזר ומתערב עם ההיתר המרובה שנתערבבה עכשיו ויכול להצטרף, הלכך אין להתיר חתיכה ראשונה שבלעה איסור ויש בה טעם איסור, אבל מ"מ פשיטא דהיא עצמה אינה נעשית נבילה וכו', עכ"ל.

ובפשוטו מבו' מד' הרשב"א, דהא דהחתיכה עצמה קיימא באיסורה, הוא משום דשמא לא יצא ממנה כלל האיסור הנבלע בתוכה, ועדיין הוא נותן טעם בה, וזהו שסיים דאין להתיר חתיכה ראשונה שבלעה איסור "ויש בה טעם איסור", אך אם יתברר לנו שיצא ממנה מן האיסור הנבלע בתוכה וכבר אינו נותן טעם בה, ה"ה חוזרת להתירה, וזה דלא כמש"נ ללמוד מדבריו בחידושיו.

ט] אך הנה בתוה"ב הקצר שם ו: כתב, ז"ל, מ"מ אם נפלה לבסוף לקדירה אחרת שיש בה ס' כדי לבטל האיסור הבלוע שבה, אין החתיכה בעצמה חוזרת להיתרה, לפי שהאיסור שבה "אינו נפלט לגמרי ממנה" ואינו נבלל בתוך ההיתר שבקדירה, משא"כ בדבר הנבלל והנמוח, שאילו נפל דם וכיוצא בו לתוך רוטב של היתר ואסרו מחמת מיעוטו וחזר ונתרבה הרוטב של היתר עד שיהא בו בין כולו ס' לבטל את הדם הכל מותר לפי שהכל נבלל ונתערב האיסור בין כל ההיתר, עכ"ל.

ומשמעות דבריו, דאף אם יתברר לנו שיצא ממנה מן האיסור הנבלע בתוכה, מ"מ כיון שאין האיסור נפלט לגמרי ממנה, אינה חוזרת להתירה.

והפמ"ג בסימן צ"ב שפ"ד סקי"א עמד על סתירת ד' הרשב"א, וכתב דלדינא נקטינן כד' הרשב"א בתוה"ב הקצר, דאף אם נפלט ממנה מקצת מן האיסור וכבר אינו נו"ט בה, עדיין היא עומדת באיסורה, אך היד יהודה בסימן צ"ב סקט"ז ד"ה אך קשה (מז.) דחה לדקדוק זה מד' הרשב"א בתוה"ב הקצר, עיי"ש.

י] אמנם הנה ז"ל הב"י בסימן ק"ו, וטעמא דמילתא משמע בתוה"ב הארוך דהיינו משום דכיון דחתיכה זו נאסרה א"א לה לחזור להיתרה אא"כ יהיה ברור לנו שיצא איסור זה ממנה ונתפשט בה ובכל החתיכות בשוה, כמו שהוא בדבר הנבלל ונמוח, וכיון שבדבר שאינו נבלל ונמוח אין אנו יכולין לומר כן, אדרבה משמע דברור לנו שנשאר בחתיכה זו יותר חלק איסור ממה שנבלע בחתיכות אחרות, הלכך לא יצתה חתיכה זו מאיסורא ותמיהא לי דאי מה"ט ליטעמי' קפילא לחתיכה זו ואי לי"ב טעמא דאיסורא תשתרי שהרי, נתברר שאיסור הבלוע בה נפלט ממנה עד שלא נשאר בהן בנו"ט, ולמה תאסר, ושמא יש לומר דכיון שכבר נאסרה אע"פ שנפלט קצת מאיסור שבה, לעולם אסורה עד שיפלט כולו לגמרי ולא ישאר בה ממנו כלל, ול"ד לדבר הנבלל ונמוח שמאחר שהכל מתערב זע"ז בשוה ואין תוספת איסור בנאסר מבהיתר חשיב כאילו נפלט כולו, עכ"ל.

ומבו' בד' הב"י דמפרש גם בד' הרשב"א בתוה"ב הארוך, דאף אם נפלט ממנה מקצת מן האיסור וכבר אין האיסור נו"ט בה, עדיין היא אסורה עד שיפלט כולו לגמרי ולא ישאר בה ממנו כלל.

ויש להוכיח כן, שהרי הרשב"א כתב לדין זה בשם רבינו אפרים, והרי בד' רבינו אפרים מוכח דהא דהחתיכה עצמה קיימא באיסורה, אי"ז משום דחיישינן שעדיין הוא נו"ט בה, דא"כ מ"ט ס"ל דבבב"ח כה"ג איכא למ"ד דאפשר לסוחטו מותר, אלא אף שכבר אינו נו"ט בה ה"ה עומדת באיסורה, וכמש"נ, - ומכלל זה נלמד, דאין לנו לדקדק ממש"כ הרשב"א דאין להתיר חתיכה ראשונה שבלעה איסור ויש בה טעם איסור, דכונתו דגם עכשיו יש בה טעם איסור, שהרי ל' זה דהרשב"א הוא לישנא דרבינו אפרים, שהבאנו לעיל סק"א, ולדעתו בע"כ דעכשיו אין בה טעם איסור, וע"כ בבב"ח איכא למ"ד דחוזרת החתיכה להתירה, ומש"כ דיש בה טעם איסור, היינו דמתחילה הי' בה טעם איסור.

יא] אמנם צ"ב לפ"ז במה שחילק הרשב"א בין חתיכה שבלעה איסור דאינה חוזרת להתירה, לבין דבר הנבלל ונימוח דהוא חוזר להתירו, וכיון דחתיכה שבלעה איסור אינה חוזרת להתירה אף אם נפלט ממנה מקצת מן האיסור ואינו נו"ט בה, מ"ט חתיכה שבלעה איסור חוזרת להתירה, - והב"י כתב לפרש בזה, דבדבר הנבלל ונמוח מאחר שהכל מתערב זע"ז בשוה ואין תוספת איסור בנאסר מבהיתר חשיב כאילו נפלט כולו, וצ"ב, ועי' ביד יהודה סימן צ"ב סקט"ז ד"ה אך קשה מז., שעמד ע"ז, - ועיי"ש שהק' עוד, דאי נימא דבלח הוי כאילו יצא לגמרי, א"כ גם בבב"ח נתיר בלח בלח לדעת הרשב"א דגם בב"ח מותר כשנפרד לגמרי.[[1]](#footnote-2)

עוד צ"ע בזה ממש"כ הרשב"א בתשו' ח"א סימן תצ"ה, ז"ל, שחתיכה שבלעה איסור ואין בה לבטל את האיסור א"א לחזור ולהתירה לעולם, שהרי היא עצמה נאסרה בודאי מחמת מה שבלעה, ואע"פ שאתה מרבה עליה כל היום היא באיסורה עומדת, דא"א לעמוד על האיסור הבלוע אם יצא מתוכה אם לאו, עכ"ל, והרי להדיא דהא דהחתיכה עומדת באיסורה, הוא משום דחוששין שמא עדיין הוא נו"ט בה, דאם סגי שנשתייר בה משהו מן האיסור, הרי ודאי דלעולם אין נפלט כל האיסור שבתוכה, דלא גריעא חתיכה זו משאר חתיכות שיש בהן מעט מטעם האיסור, ומד' הרשב"א נראה דספיקא הוא, ומספק א"א לנו להתירה, וכבר עמד ע"ז היד יהודה שם, עיי"ש.[[2]](#footnote-3)

**ג**

יב] ונראה לדון בביאור ד' הרשב"א בזה, דלעולם הא דהחתיכה עצמה עומדת באיסורה, הוא אף כשכבר אינו נו"ט בה, ומשום דכל שכבר נאסרה חתיכה זו תו אין בכחה לבטל את האיסור הבלוע בה, וכאשר כ"ה מוכח מד' רבינו אפרים, וכמש"נ, - והא דבדבר הנבלל ונמוח ה"ז חוזר להתירו, הוא משום דכל הא דאין בכח חתיכה זו לבטל את האיסור שבה, הוא רק כשהתערובת הראשונה קיימת, דבזה אמרינן דבתערובת זו דין האיסור שהוא אוסר את ההיתר ואין בכח ההיתר לבטלו, אך בדבר הנבלל ונימוח שמתערב הכל בשוה, ונמצא דנתערב כל האיסור בתערובת אחרת, הרי דבתערובת זו מעולם ל"ה בכח האיסור לאסור את ההיתר, ויש בכח ההיתר לבטלו, - וזהו מש"כ הב"י דבדבר הנבלל ונמוח מאחר שהכל מתערב זע"ז בשוה ואין תוספת איסור בנאסר מבהיתר חשיב כאילו נפלט כולו, ועי' פרישה סימן ק"ו סק"ב שכפי הנראה כונתו לכך.

ולפ"ז מתישבים הדברים גם בד' הרשב"א בסימן תצ"ה, דזהו מש"כ דא"א לעמוד על האיסור הבלוע אם יצא מתוכה אם לאו, ואין כונתו רק משום דחיישינן דעדיין האיסור נו"ט בהיתר, אלא אף אם ידוע לנו שכבר אינו נו"ט, מ"מ כיון שא"א לעמוד עליו אם יצא מתוכה ונתערב בכל הקדירה בשוה, ה"ה אסור, אך אם הי' אפשר לעמוד עליו שנתערב בכל הקדירה בשוה, הי' הדין כדין דבר הנבלל ונימוח, דה"ה חוזר להתירו.

ולפ"ז מתישב גם משה"ק היד יהודה דאי נימא דבלח הוי כאילו יצא לגמרי, א"כ גם בבב"ח נתיר בלח בלח לדעת הרשב"א דגם בב"ח מותר כשנפרד לגמרי, - ולפמש"נ ניחא, דכל מש"כ הב"י דהוי כאילו נפלט כולו, היינו דכיון דהוי זה תערובת חדשה, הרי דבתערובת זו מעולם ל"ה בכח האיסור לאסור את ההיתר ויש בכח ההיתר לבטלו, וכ"ז הוא בשאר איסורים, אך בבב"ח כיון שנשתייר בו מעט מן החלב, אינו חוזר להתירו.

יג] שו"ר בחזו"א סימן י"ח סק"ג שפירש הטעם בזה בע"א, ז"ל, ונראה הטעם דבדבר גוש שאין הטעם מתחלק בשוה דיוכל להיות שישאר בו טעם, הלכך אף שנשאר בו משהו מ"מ המשהו שנשאר ה"ה כמקדם, וכיון שהיתה בה טעם איסור שהיתה נאסרת ה"ה באיסורה כל שנשאר בה משהו, אבל כשנתערב בלח שאין ראוי שישאר בה יותר משאר הרוטב גם המשהו הנשאר ה"ה כמו שנבלע בה עתה ואינה אסורה מפני משהו, ועי' פמ"ג סימן ק"ו שפ"ד סק"א דשמא כונתו לזה, ובזה עדיפא שאר איסורין מבב"ח, דהתם אפי' לח בלח אינו חוזר להיתרו וכו' אע"ג דטעם הבשר שבחלב מתפשט בכל החלב ולא נשאר בה משהו רק חלק מהבשר שנתחלק בכל החלב, ואפ"ה דבב"ח נאסר החלב מצד עצמו וה"ה באיסורו כל שיש בו משהו בשר באיזה אופן שהוא, אבל בשאר איסורין נהי דכ"ז שהאיסור בתוך החתיכה הרי החתיכה בעצמה אסורה והלכך נשארת באיסורה אף שכבר הופג טעם האיסור שבה כיון שנשאר בה משהו מהאיסור, מ"מ כשמתחלק בשוה ולא נשאר בה טעם מותרת, עכ"ל.

**ד**

יד] והנה היד יהודה שם כתב להוכיח דודאי דכל מה שהחתיכה עצמה אסורה הוא משום דחיישינן שמא האיסור נו"ט בה, שהרי לדעת הרשב"א קי"ל דאפשר לסוחטו מותר, וא"כ מנ"ל להרשב"א הך מילתא דאף אם נסחט מקצת מן האיסור שבה וכבר אינו נו"ט בה, ה"ה אסורה, וכן עמד בזה החזו"א שם סק"ד, דחילוק זה אין לו מקור בש"ס ומנ"ל לחלק בהכי דשפיר י"ל דכל שאין בה טעם חוזרת להיתירה.

אך באמת בד' הרשב"א בסימן תצ"ה מבו' דהמקור להך דינא הוא משום דלא מצינו הגעלה באוכלין, ופליג על מש"כ רש"י ותוס' והרמב"ן בסוגיין דאף אם החתיכה עצמה חוזרת להתירה, מ"מ אסור לעשות כן משום דאין מבטלין איסור לכתחילה, אלא ס"ל דאין בזה משום ביטול איסור לכתחילה, עיי"ש, ומזה הוא שנלמד להך דינא דכל שנאסרה החתיכה אינה חוזרת להתירה כשנסחט ממנה מקצת מן האיסור, וז"ב, - וכן צ"ל גם בד' רבינו אפרים, דס"ל דאף למ"ד דאפשר לסוחטו מותר, היינו דוקא בבב"ח, אך בשאר איסורין אין החתיכה עצמה חוזרת להתירה, ובע"כ דהמקור לזה הוא מהא דלא מצינו הגעלה באוכלין, וכמש"נ.

טו] ומכלל הדברים נלמד, דלדעת רש"י ותוס' והרמב"ן בסוגיין דאף אם החתיכה עצמה חוזרת להתירה אסור לעשות כן משום דאין מבטלין איסור לכתחילה, אין מקור להך דינא דהחתיכה עצמה אינה ניתרת כשנסחט מקצת מן האיסור מתוכה ואינו נו"ט.

והדברים מתאימים, דבד' הרמב"ן מבו' להדיא, דאף דמפרש בדרך קמא להפלוגתא אם אפשר לסוחטו מותר כד' הרשב"א, דאין ההקפדה להתיר החתיכה או לאוסרה וכו', אפ"ה נקט דבשאר איסורין כה"ג אם ניער אח"כ הקדירה או הוסיף מים חוזרת החתיכה להתירה, - והיינו משום דלפ"מ דס"ל דה"ז אסור משום דאין מבטלין איסור לכתחילה, אין מקור לאסור בכה"ג מהא דלא מצינו אין הגעלה באוכלין, די"ל דהא דלא מצינו הגעלה באוכלין הוא משום דאין מבטלין איסור לכתחילה, - וכ"ה גם דעת הר"ן בשלהי פירקין.

**ה**

טז] כתב הרוקח סימן תל"א, ז"ל, ולפי רבינו אפרים אין שייך לומר הבשר נעשית חתיכה נבילה כי אם בבב"ח, אבל דם הבלוע לא נעשית נבילה וכו', קי"ל אפשר לסוחטו אסור והלכה כרב באיסורי כנגד שמואל וכו', משו"ה קי"ל אפשר לסוחטו אסור, חתיכה שבלעה איסור ואין בחתיכה ס' לבטל איסור שבו ונתבשלה אותה חתיכה עם חתיכות אחרות, החתיכה אסורה שמא לא פלטה האיסור שבה, מ"מ הרוטב מותר אם יש בו ס' לבטל איסור הבלוע וכו', עכ"ל, וכ"ה בסמ"ג ל"ת קמ"א, ז"ל, ואע"פ שחתיכה לעולם אסורה כי הלכה היא שאיפשר לסוחטו אסור מ"מ הרוטב ושאר החתיכות מותרים אם יש ס' מן האיסור הבלוע, עכ"ל.

ומבו' מדבריהם, דהא דהחתיכה עצמה אסורה אף לדעת רבינו אפרים דלא אמרינן חנ"נ בשאר איסורים, הוא מכח דינא דאפשר לסוחטו אסור, והיינו דאף דבשאר איסורים לא אמרינן חנ"נ, מ"מ דינא דאפשר לסוחטו אסור הוא אף בשאר איסורים, וכן נקטו היש"ש בפירקין סימן נ"ז, ב"ח בסימן צ"ב, ש"ך בסימן ק"ו סק"ב, הגר"א שם סק"ג, והפמ"ג שם מש"ז א' ב' ושפ"ד א' ב' וכבר עמד ע"ז היד יהודה שם ד"ה אך שלא יהא מז:.

אך הנה בד' רבינו אפרים גופי' שהביא הרשב"א בסוגיין והרשב"א מבו' דהא דהחתיכה עצמה אסורה, אי"ז משום דקי"ל דאפשר לסוחטו אסור, אלא לדעת רבינו אפרים הוא משום דכל הפלוגתא אם אפשר לסוחטו מותר הוא רק בבב"ח ולא בשאר איסורים, ולדעת הרשב"א הוא משום דאף דאפשר לסוחטו מותר, מ"מ אין החתיכה עצמה חוזרת להתירה.

יז] ונראה פשוט דד"ז תליא בביאור הפלוגתא דאפשר לסוחטו אסור, דלפ"מ שפירש הרמב"ן על דרכו של רש"י דהפלוגתא היא אם אפשר האיסור ליסחט ממנו, והא דלמ"ד דאפשר לסוחטו מותר לא אמרינן דחנ"נ, היינו דאם אפשר לסחוט מן החתיכה את האיסור, ואין ההיתר נעשה חפצא א' עם האיסור, ודאי דאין החתיכה נעשית נבילה, ונת' בזה בסימן א' סק"ד.

ולדרך זו נראה פשוט, דאף דנימא דדינא דחנ"נ הוא רק בבב"ח ולא בשאר איסורין, מ"מ דינא דאפשר לסוחטו אסור הוא גם בשאר איסורין, דכיון דהא דאסרינן בזה הוא משום דא"א לסחוט את האיסור, אין לחלק בזה בין בב"ח לשאר איסורין.

אך לפ"מ שפירש הרמב"ן בדרך קמא דהפלוגתא היא אם הי' אפשר לסחוט האיסור ממנו הי' חוזר להתירו, הרי דהוי זה דין א' עם דינא דחנ"נ, ואי נימא דדינא דחנ"נ הוא רק בבב"ח, גם דינא דאפשר לסוחטו אסור הוא רק בבב"ח, ולפ"מ שפירש הרמב"ן בדרך בתרא דהפלוגתא היא אם רואין אותו כאילו סחטו ממנו האיסור, ודאי דאי נימא דדינא דחנ"נ הוא רק בבב"ח גם הא דאפשר לסוחטו אסור הוא רק בבב"ח, דלדרך זו הרי אפשר לסוחטו וחנ"נ הם דבר א' ממש.

יח] והנה בד' הרוקח מבו' להדיא דמפרש דהא דאפשר לסוחטו אסור, הוא משום דשמא לא נסחט האיסור שבה, וכמש"כ בתו"ד, ז"ל, החתיכה אסורה שמא לא פלטה האיסור שבה, עכ"ל, וע"כ שפיר ס"ל דהך דינא הוא גם בשאר איסורין, אף דדינא דחנ"נ אינו אלא בבב"ח.

אך הרשב"א שפירש דהפלוגתא אם אפשר לסוחטו אסור, הוא אם נעשה הבשר איסור גמור וה"ה אסור אף אם נסחט טעם החלב ממנו לגמרי, הרי דאי נימא דדינא דחנ"נ הוא רק בבב"ח, ודאי דגם הא דאפשר לסוחטו אסור הוא רק בבב"ח, - וע"כ אף דס"ל דגם בשאר איסורין אין החתיכה עצמה חוזרת להתירה, מ"מ אי"ז בכלל דינא דאפשר לסוחטו אסור.

יט] ואמנם נראה לפ"ז, דלדעת הרוקח והסמ"ג אין החתיכה עצמה אסורה, אלא משום דחיישינן שנשתייר בה טעם איסור, אך אם יתברר לנו שלא נשתייר בה טעם איסור ה"ה חוזרת להתירה, - שהרי לדרך זו דהפלוגתא אם אפשר לסוחטו אסור הוא אם אפשר לסחוט ממנה את האיסור, בע"כ דהפלוגתא היא אם אפשר לסוחטו שלא יתן טעם בהיתר, שהרי ודאי לכו"ע א"א לסוחטו שלא ישתייר בו כ"ש מן האיסור, וכיון דהא דקי"ל דהחתיכה עצמה אסורה, הוא משום דאפשר לסוחטו אסור, והיינו דא"א לסוחטו שלא יתן טעם בהיתר, ע"כ אם יתברר לנו שלא נשתייר בה טעם איסור, ה"ה חוזרת להתירה.

והא דלא מצינו להתירה ע"י קפילא, י"ל כמש"כ בגל' הגרע"א סימן ק"ו דכיון דאיתחזק איסורא אין קפילא נאמן להתירה, וכ"כ היד יהודה שם מז:, - וי"ל עוד, כמש"כ היד יהודה שם בהמש"ד, דהוא משום דאף שטעם הקפילא מקצת ואין בה טעם, חיישינן שמא לא נפלט האיסור מן מקצת החתיכה שלא טעם, דאין נפלט הטעם מכל החתיכה בשוה.

ז"ל האו"ז סימן תנ"ח, וההיא דיין שנפל לבור, י"ל דאפי' [ד]למ"ד אפשר לסוחטו מותר יכול להיות שאינו מותר גמור לאכול, דהא כיון שנכנס בו האיסור האיך יהי' מותר עוד ע"י שום הפלטה והא לא שייכא הגעלה באוכלין, אלא מותר הוה שלא לאסור שאר אוכלין ע"י תערובות ואינו מתבטל עוד ע"י תוספת, אבל יין במים מתבטל ע"י תוספת, עכ"ל.

1. ואמנם קו' זו היא לפי דרכו בד' הרשב"א דגם בבב"ח אם נפלט החלב לגמרי חוזר הבשר להתירו, אך כבר נת' ב? דאי"ז מתישב כלל בד' הרשב"א. [↑](#footnote-ref-2)
2. אמנם בד' הגרע"א בתשו' מהדו"ק סימן ס"ז מבו' שפירש בד' הרשב"א, דנקט הטעם הפשוט, דשמא לא נפלט מן האיסור כלל ועדיין הוא נו"ט, אך מודה הרשב"א דגם אם טעם קפילא ונתברר עי"ז שנפלט מעט מן האיסור וכבר אינו נו"ט בה, עדיין היא עומדת באיסורה, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-3)