צדקה יד רנא
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / יורה דעה / צדקה

**שיעורי הלכה**

**שיעור יד'**

**הדינים הנידונים**

* קדימת כהן, לוי, ת"ח ואשת חבר.
* דיני בדיקה: מתי בודקים וכיצד.
* אם יש מצוות צדקה כשלא בדק.
* צלת נפשות ות"ת מי עדיף.

*יורה דעה*

*סי' רנא ט-יד*

**צדקה**

**ממורינו הגאון רבי רפאל צבי ובר שליט"א**

**השיעורים נמסרים במוצש"ק בית הכנסת 'בית תפילה' נוה יעקב ירושלים**

[סעיף ט] **היו לפניו עניים הרבה, ואין בכיס לפרנס או לכסות או לפדות את כולם, מקדים הכהן ללוי, והלוי לישראל, והישראל לחלל, והחלל לשתוקי, והשתוקי לאסופי, והאסופי לממזר, והממזר לנתין, והנתין לגר, והגר לעבד משוחרר. במה דברים אמורים, בזמן שהם שוים בחכמה, אבל אם היה ממזר ת"ח וכהן גדול עם הארץ, ממזר תלמיד חכם קודם.** ואפילו חכם לכסות, ועם הארץ להחיות. ואשת חבר, כחבר.

## קדימת כהן

בדין קדימה דכהן, עי' מג"א סי' ר"א (סק"ד) שכתב ליישב מנהג העולם שאין מקפידים בזה אף שמסיק שם שהוא מדאורייתא, וכתב דאפשר שהוא משום דאין אנו בקיאין ביחוסי הכהונה. מיהו במשנ"ב שם (ס"ק יג) כתב, עי' במג"א שמצדד למצוא קצת טעם למנהג, ומ"מ לכתחלה בודאי יש ליזהר בזה.

## קדימת לוי לישראל

עוד מבואר בשו"ע להקדים לוי לישראל, והאחרונים (עיי"ש במג"א) נתקשו בזה, דמצינו מחלוקת ראשונים אם יש דין קדימה ללוי, שהטור (או"ח סי' רא) הביא שיש שהוכיחו שלוי קודם לישראל מהא דמצינו בירושלמי דאמר ריב"ל שמעולם לא בירך ישראל לפניו, וס"ל שטעמו משום שהיה לוי. אבל כתב שמהר"ם מרוטנבורג דחה שאין הטעם משום שהיה לוי אלא משום שהיה גדול מהם בתורה, וכן מוכח בירושלמי וברש"י (עה"ת דברים יב, יט. הביאם המג"א שם) שבזה"ז לוי וישראל שוים וכל דין הקדימה בלוי הוא רק בזמן שבית המקדש קיים, וכן נראה מסקנת הטור שם, וא"כ למה כתבו כאן הטור והשו"ע דין קדימה ב'לוי'.

ובדרישה (כאן סק"ג) כתב ליישב שלעניין צדקה אף בזה"ז צריך להקדים את הלוי, כיון שהוא דין בלהחיותו, ובזה ודאי יש ללוי דין קדימה לכולי עלמא, דהיום או מחר יבנה בית המקדש, ויחזור הלוי לעבודתו ולדוכנו, מה שאין כן באורח חיים דאיירי לענין לכבדו לפי שעה, ואין החיות תלויה בזה, סבירא ליה למהר"ם מרוטנבורג דאין ללוי דין קדימה. ובאמת המשנ"ב (שם) מסיק שגם בזה"ז אם הם שוים בחכמה יש להקדים את הלוי, מיהו משמע שם שאין המנהג כן, אבל בצדקה ודאי עדיף שצריך להקדימו.

ודעת העמק ברכה שכל הדין קדימה בלוי הוא מתקנ"ח, שהרי בתורה אין זה אלא אזהרה מיוחדת ליתן ללוי ולא נתפרש בפסוק שיש ללוי דין קדימה, ובזה ביאר שחכמים תיקנו כן רק בב' מקומות [בצדקה, ובעליה לתורה], אבל לעניין שאר דברים לא תיקנו קדימה בלוי ובאמת אין מחוייבים להקדימו.

## קדימה של תלמיד חכם

עוד כתב השו"ע שיש דין קדימה בת"ח, ואפילו הוא ממזר קודם לכהן עם הארץ. ובמג"א (ס"ק טו) כתב שלאו דוקא עם הארץ, אלא כל שהוא גדול ממנו הוא קודם אף שהלה הוא כהן, וע"ע בגר"א שהביא מהירושלמי שהסדרן קודם לפלפלן, והיינו דקי"ל שסיני ועוקר הרים סיני עדיף, וחזינן שגם בת"ח יש דרגות שמי שהוא גדול מחברו קודם ואי"ז דוקא בעם הארץ, וכמ"ש הש"ך. וצ"ת הגדר בזה מתי נחשב יותר ת"ח מחברו.

ועי' במאירי בהוריות (יד.) מה שכתב על דין קדימת הסדרן לפלפלן וז"ל ובתלמוד המערב אמרו הסדרן קודם לפלפלן, ודוקא שאע"פ שאינו מפולפל כל כך הוא בקי בפירושן של הלכות ובמה שיוצא מהם, ויש לו בחינת דמיון הדברים זו בזו והוצאת דבר מתוך דבר כראוי, אבל מי שאין בידו אלא סוגיית התלמוד סדורה בפיו, ואין בידו דרך פסק ובחינה בדמיונות ובהבנת דבר מתוך דבר, אינו בכלל סיני כלל ולא בכלל בעל הוראה, ולא עוד אלא שצריך להזהר מהוראתם הרבה עד שיפלסוה מי שמאזניו מעויינות ושכלו זך להכריע את הכף לאחד מצדדיו, ומ"מ אשרי מי שבא לכאן ותלמודו בידו.

והנה להלן על דברי הרמ"א שיש להקדים ת"ח לכסות מעם הארץ למזונות, כתב הש"ך (ס"ק טז) שכל זה בזמנם, אבל בזמן הזה אין דין ת"ח, ואין להקדים אותו לעם הארץ רעב דאין לדחות פקוח נפש מפניו. אכן נראה שכל דברי הש"ך אזלי לענין אם להקדים כסות למזונות, אבל לעניין דין קדימה לכהן אף בזה"ז שייך דין ת"ח, והראיה הברורה לזה הוא ממה שנתבאר שיש דרגות בתלמיד חכם, וא"כ גם בזמנינו אם אחד חכם יותר מחברו צריך להקדימו, דהא אי"צ דוקא דין ת"ח, אלא העיקר הוא שיהא חכם בתורה יותר מחברו.

## אשת חבר כחבר

ומה שכתב הרמ"א שאשת חבר כחבר, יל"ד אם גם לאחר מיתה צריך לכבדה, ובירושלמי מבואר שכל הדין להקדים אי''ז אלא בחיי בעלה, אבל לאחר מיתה אי"ז אשת חבר כחבר. אולם ברש"י בשבועות (ל:) מבואר דגם אחר מיתה הוא כן, ובר"ן מבואר שם שהוא רק מדרבנן לאחר מיתה, ולכך חשש לקום שלא יסתמו טענותיו. ויש להסתפק באופן שנישאה לאחר אם בטל דינה להיות כאשת חבר, וכן יש לדון בנתגרשה די"ל שדוקא באלמנה נשאר דינה כאשת חבר אבל בנתגרשה שאני.

[סעיף י] מי שבא ואמר האכילוני, אין בודקין אחריו אם הוא רמאי, אלא מאכילין אותו מיד. היה ערום ובא ואמר כסוני, בודקין אחריו אם הוא רמאי, ואם מכירין אותו מכסין אותו מיד.

## גדר מתי בודקים אחריו ומתי אין בודקים

הטעם שלמזונות אין בודקים, מבואר בגמרא (ב"ב ט.) שהוא סברא דהאי קמצערא ליה והאי לא קמצערא ליה, והיינו שחוששים שאין לו מה לאכול ואין פנאי לבדוק אחריו מפני שהוא מצטער. וע"ע בגר"א שהביא מהתוספתא שאין פוחתים לעני משלש סעודות, אבל יותר מזה אין נותנים אלא א"כ בדקו אחריו, ומבואר מכל זה שדוקא לעניין נתינת פת לחם לאכול אין בודקים אחריו, אבל מי שיש לו מה לאכול עכשיו אף אם רוצה לקבל צדקה עבור מזונות, דינו שווה לכסות וצריך לבדוק אחריו.

## מה בודקים

והרמב"ם (מתנ"ע פ"ז ה"ו) כתב עני שאין מכירין אותו ואמר רעב אני האכילוני, אין בודקין אחריו, שמא רמאי הוא. ובדרך אמונה דייק מהרמב"ם דבעינן תרתי: **א)** חדא לבדוק אחריו שאינו עני ולכך כתב עני שאין מכירים אותו, **ב)** וגם צריך לברר שאינו רמאי [וכן מבואר ברמ"א להלן סי' רנו שבודקים אותו שאינו רמאי], אולם אם התברר שהוא רמאי אין נותנים לו אפילו אם בדקו ומצאו שהוא עני. והוא חידוש לומר שאף שעומד עני לפניך וידוע שהוא עני אי"צ ליתן לו אם יודע שהוא רמאי, וכן עולה גם להיפך שמי שיודעים בו שאינו רמאי עדיין אין נותנים לו עד שיבדקו אחריו שעדיין הוא עני, וזה צ"ב דכיון שנתברר שאינו רמאי אמאי לא נאמינו בזה שאומר שאין לו ממון והוא עני.

עוד כתב הרמב"ם 'ואם היו מכירין אותו מכסין אותו לפי כבודו מיד ואין בודקין אחריו'. ועי' בדרך אמונה שביאר שמכירים אותו היינו שיודעים שאינו רמאי ושהוא עני [ועי' בביאוה"ל שם שהאריך], וא"כ קשה דכיון דמיירי במי שמכירים אותו מה שייך לכתוב ואין בודקים אחריו, שהרי כבר מכירים אותו ויודעים שאינו רמאי ושהוא עני, וממילא אי"צ עוד לבודקו. וכתב בדרך אמונה ז"ל: *ובדוחק י"ל דכיון שמכירין אותו שאינו רמאי בדרך כלל א"צ לבדוק שמא עכשיו אין לו כ"כ צורך לזה, דמעמידין אותו על חזקתו*. ובביאור הלכה כתב, שיש לומר שמכירים אותו היינו שהוא אדם המוכר במקומו, וממילא אין צריך לבדוק אחריו, כיון שחושש הוא מלשקר, מחמת שמכירים אותו.

## כיצד בודקים

והדרך לבדוק, הרי"ף והרא"ש (ב"ב ט.) כתבו שבודקים אותו בעדים, ובאמת צ"ב אילו הוכחות צריך לעדים שהוא עני ואין לו מה לאכול, אם יכולים הם לסמוך על אומדנות שעפ"ז נראה שאין לו מה לאכול.

## האם מקיים מצוה בנתינת צדקה כשלא בדקו אחריו

והנה בנימוקי יוסף (ב"ק קב) מבואר שאין נותנים צדקה למי שאינו הגון, ומכל מקום כתב בשם הרמ"ה שאם אינו מכירו ואפשר שהוא הגון, שכר יש לו, שהרי לשם מצוה מכוין, ועוד דאי לא תימא הכי אתה נועל דלת בפני כמה מהוגנים במקום שאינם ניכרים ומעשה דרבי פרק השותפין (דף ח א) מסייע לן דהדר אמר יכנסו הכל.

אולם ביד רמ"ה בחידושיו לב"ב מבואר להיפך, שכתב לבאר מה שהתפלל שהקב"ה ימציא להם אנשים שאינם מהוגנים שבהם אין לו שכר. ונראה שבמקום שאין ידוע שהוא עני בזה ודאי אין ליתן בלא בדיקה ואין קולא בזה, אבל אם ידוע שהוא עני רק שאינו יודע אם מהוגנים הם, בזה מקיים הנותן מצוה כשנותן להם שהרי עניים הם רק שיש בזה פחות שכר. וכן נראה למעשה שאם הוא ודאי עני רק שיתכן שאין לו דין קדימה אי בזה חיוב בדיקה.

ולעניין מעשה הנה כל אותם שבאים להתרים בבתי כנסיות לכאורה אין היתר ליתן להם מכספי מעשר שהרי לא בדקו אחריהם, והרי לכסות וכל כיוצא בזה אין נותנים אלא א"כ בודקים. אלא שפעמים שהעני בא ומראה שיש לו הסכמה מהרבנים, ואפשר שבזה סגי דהוי ג"כ כמו בדיקה. אכן הרבנים שכותבים המלצות יש להם ליזהר שלא ליתן המלצות והסכמות קודם שיבדקו כדיני הבדיקה.

[סעיף יא] רבי שהיה מצטער שנתן פתו לעם הארץ, משום דהיו שני בצורת ומה שהיה אוכל עם הארץ יחסר לתלמיד חכם, הא לאו הכי חייב להחיותו. אם בא לפנינו מת ברעב, חייב להחיותו אף על פי שהוא ספק אם יחסר לתלמיד חכם אחר כך.

## אם ישייר מעות שמא יבא אח"כ מי שקודם בדיני הקדימה

ומבואר בסו"ד השו"ע שכל שאין ידוע שיבא ת"ח אח"כ יתן עכשיו לעני שבא לפניו, ובאהבת חסד למד מזה לכל דיני הקדימה שאין שומרים את מעות הצדקה שמא יבוא אח"כ מי שמוקדם בדיני הקדימה, אלא אין ממתינים אלא נותנים לעני שבא לפנינו.

[סעיף יד] יכולים לשנות, אפי' מתלמוד תורה, לצורך שלשים פשיטים להגמון בכל שנה, לפי שהוא הצלת נפשות, שאם לא יתפשרו עמו יש כמה עניים שאין להם ליתן, ויכום ויפשיטום ערומים.

## הצלת נפשות ות"ת מי קודם

מבואר בדין זה שהצלת נפשות קודם לתלמוד תורה, והט"ז (סק"ו) הביא בשם מהרש"ל שהקשה דהא איתא במגילה שת"ת קודם להצלת נפשות [והיינו במקום שאין פיקו"נ, ופשוט דהא בפיקוח נפש אין חולק שהצלת נפשות קודמת], ולכך ירד מרדכי מגדולתו אחר שנעשה משנה למלך. והט"ז כתב שאי"ז קושיא דודאי הצלת נפשות קודמת ומרדכי היהודי עשה כדין, אלא דמ"מ באותה שעה שעוסק בהצלת נפש הרי מתבטל הוא מלימודו, וסו"ס ירד מגדולתו שהרי חיסר זמני לימודו.

ודעת הראשון לציון שאם אינו ממש פיקו"נ ודאי תלמוד תורה קודם, וביאר שהטענה על מרדכי היהודי לא הייתה על מה שטרח להציל את עם ישראל מאבדון, אלא עיקר הטענה הייתה על זה שלאחר שכבר הציל את כלל ישראל למה נכנס לשררה. ועיי"ש בלשונו היטב.

ובאופן שעוסק בתורה ובאו לבקש ממנו הצלה [באופן שאינו פיקו"נ כנ"ל] ויש שם עוד אחרים, נראה שאינו מחוייב לעזוב לימודו כי יכול לומר לו שיש אחרים שיעשו כן במקומו. אבל אם רואה שאחרים אינם עושים בפשטות צריך להפסיק מלימודו, כמו שמצינו בגמרא במגילה (טז:) לעניין עזרא.