5. בסוגיא דשוכר ספינה וטבעה
קטגוריות: ש_ס / לב בבא מציעא / ב_מ עניינים - הרב מאיר קאופמן / שכירות פועלים ובתים

ד' תשרי ע"א

**סימן ה'**

**בסוגיא דהשוכר את הספינה וטבעה בחצי הדרך**

א]ב"מ ע"ט. ת"ר השוכר את הספינה וטבעה לה בחצי הדרך ר"נ אומר אם נתן לא יטול ואם לא נתן לא יתן והגמ' שואל היכי דמי אילימא בספינה זו ויין סתם אם נתן אמאי לא יטל נימא ליה הב לי ספינתא דאנא מייתנא חמרא אלא בספינה סתם ויין זה אם לא נתן אמאי לא יתן נימא ליה הב לי ההוא חמרא ואנא מייתינא ספינתא אמר רב פפא לא משכחת ליה אלא ביין זה וספינה זו אבל בספינה סתם ויין סתם חולקים ע"כ

והנה בפשטות מבואר בגמ' דבספינה סתם ויין זה אפילו אם לא נתן הוא צריך לשלם את כל שכרו והסברא בזה שמצד התחיבותו המשכיר מעמיד את עצמו והשוכר אין לו מה לעשות אם זה וכה"ג זה הפסד שלו ומזלו גרם ועיין תוס' שהקשו מה זה שונה מהגמ' לעיל דבשכר פועלים וירד גשם באמצע היום ולא צריך להשקות שהוא פטור מלשלם וא"כ ה"ה כאן כיון ששוכר הספינה הוא אנוס הוא צריך להיות פטור על החלק שהוא לא הלך ובתוס' הוסיפו להקשות שגם בספינה זו ויין זה לגבי מה שעדין לא הלך הוא צריך להחזיר הדמים כיון שהוא אנוס ועל כה"ג אין דין תשלומין ונאמרו בזה כמה שיטות בראשונים ונבארם בס"ד

א.עיין ריטב"א שכתב שכל הגמ' שהיה פטור אונס זה רק אם לא היה קנין אבל אם היה קנין כה"ג יש כאן התחיבות גמורה וגם אם בעל הבית נאנס הוא צריך לשלם כל שכרו וביאור דבריו כמו שביאר בכמה מקומות בפרקין שכל הדין של תחילת מלאכה זה רק מצד דבר האבד ולכן כל שהוא אנוס כה"ג אין חיוב של דבר האבד משא"כ איפה שהיה קנין שאז יש חיוב מעיקר הדין כה"ג לא איכפת לן שהוא אנוס דהוא כבר נתחייב בכל שכרו

ב.בהגהות מימוני פ"ה משכירות הביא בשם המהר"ם לחלק שלעיל זה בשכירות ופה זה בקבלנות וצ"ב הסברא לחלק הרי אדרבא בקבלנות שזה על התוצאה כל שלא נעשית התוצאה אין סיבה לחייב ושמעתי לבאר דיתכן דדעתו כדעת הראב"ד שבקבלן חייב בתחילת מלאכה ופועל פטור ועיין סימן ד' שהארכנו שיש ראשונים שנקטו דדברי הראב"ד זה לא דוקא בנעשה המלאכה אלא ה"ה באין צורך למלאכה ע"ש שהארכנו בזה

ג.עיין או"ז סימן רמ"ג שהביא מרבינו יואל גבי שוכר מלמד וחלה התינוק שכתב שאם מת התינוק המלמד לא מפסיד כמבואר בסוגין שהוא אומר לו תן יין ואני יוליכנו ה"ה כאן תן תינוק ואני ילמדנו משא"כ בחלה התינוק שכה"ג הוא פטור מצד אונס וכמבואר בגמ' בפועלים דהיינו דגם שם יש שדה אלא שאין אפשרות להשקותה כי היא מושקת ועין הגהות מימוני פ"ה משכירות דהמהר"ם הקשה שזה סברא הפוכה וצ"ע הסברא בזה

ד.עיין תוס' שהביאו מהריב"ן שרק כאן כיון שהוא הפסיד את הספינה לכן הוא מקבל תשלום אפילו אם היה אונס והנה בדברי הריב"ן מפורש שהוכיח חילוק זה גם מהדין של אם כבר נתן שהיה צריך להיות הדין שהוא צריך להחזיר ולפ"ז במקום שאין הפסד ספינה כגון במלמד תינוקות וחלה הבן אפילו אם נתן יצטרך להחזיר וכן הוא בהגהות מימוני הובא ברמ"א סימן ...אמנם הרמ"א הביא מהתרוה"ד וכן הוא במרדכי בשם אחד מהראשונים דבהקדים שכרו אין פטור אונס והמקור מהדין של ספינה זו ויין זה שלא צריך להחזיר דזה לא קשור להפסד הספינה

והנה באמת דברי הריב"ן צ"ע דהרי תוס' הקשו על ספינה זו ויין זה למה אם נתן לא יחזיר הרי כיון שאין כאן את הספינה אין בכלל סיבה לשלם ותירצו שכיון שהקדים שכרו נתרצה שיהיה שלו לאלתר דלדעת כן נתנו שיהא שלו לאלתר אם לא ישאר בו עכ"ל ובפשוטו יש כאן סברא דאפילו במקום שלא מגיע לו בהקדים שכרו הוא נותן לו את זה גם אם לא יגיע לו כל שהחיסרון לא מצידו וצ"ע א"כ למה זה לא סברא שגם ללא אונס בהקדים שכרו הוא נותן לו כל שלא יהיה אונס מצד המשכיר וצ"ע

והנה בקה"י כתב לבאר שכוונת תוס' לישב דבשכירות אם משלם בסוף זה תשלום על העבודה אבל אם משלם בתחילה זה תשלום על הזכות בפועל ובזה לא שייך טענת אונס ולפ"ז א"ש שלגבי הקושיא של אונס שזה סברא שאדעתא דהכי הוא לא מתחייב כדביאר הש"ך סימן של"ד א"כ גם אם שילם מראש יש כאן טענת טעות אבל אחרי שיש כאן סברא שפה אין פטור אונס דהיינו שעד כמה שיש מחייב ורק רוצים להפקיעו מצד אונס זה לא סיבה לפטור אמנם עדין הקשו תוס'שפה אין סיבה כלל לחייב ותירצו שאם שילם מראש זה בעד זכות העבודה ויש כאן סיבה לשלם אמנם אין זה במשמעות תוס' והתוס"ר כלל עיין בלשונם וצ"ע

והנה צ"ב הסברא שכיון שהפסיד ספינתו הוא צריך לשלם דעד כמה שבדיני שכירות כה"ג זה לא סיבה לחייב וכי מושם שהפסיד ספינתו זה סיבה לחייב והנה עיין סימן ד' דהבאינו מהש"ך שיסוד הפטור אונס דאדעתא דהכי הוא לא שכרו דהיינו שללא אומדנא מיוחדת יש כאן מחייב מצד דיני שכירות ורק שיש אומדנא שמפקיעה ולפ"ז יתכן שכל זה בסתם שכירות אבל כאן שהוא מפסיד ספינתו אין הוא מסכים לשום אומדנא שזה לא מדיני השכירות ולכן מבואר בתוס' שמנכים לו כפועל בטל כיון שמצד דיני שכירות דגם במקום שיש חיוב נותן לו רק כפועל בטל וצ"ע בזה

ה.עיין תוס' שהביאו בשם ריב"ם שביאר שבאמת מה שהגמ' שואלת שבספינה סתם ויין זה אם לא נתן למה לא יטול אין הקושיא אלא על מה שכבר הלך אבל על מה שלא הלך הוא וודאי פטור כדין אונס אמנם כתבו שהמשמעות שאם כבר נתן לא יטול ובהכרח צ"ל שבנתן אין פטור אונס שכה"ג נתן הכסף גם על הצד שיהיה אונס בצידו וזה מוכרח דהרי לא ס"ל שיש סברא מיוחדת מצד הספינה ולפ"ז גם במלמד וחלה הבן אם הקדים שכרו לא צריך להחזיר לבעל הבית וכן פסק הרמ"א סימן של"ה

ובתס"ר משמע שביאר שגם בנתן צריך להחזיר אלא שלפ"ז צ"ע למה ביין זה וספינה זו זה אחרת ובפשוטו צ"ל שגם שם כל הסוגיא מדובר על מה שהלך ולא על מה שלא הלך אמנם בתוס"ר משמע לא כך וצ"ע

ו.עיין תשובות הרשב"א ח"ב סימן שכ"ח שכתב לענין שוכר בית ומת באמצע הזמן וכתב שוודאי שיורשי השוכר צריכים לשלם ולא שייך כאן פטור אונס כיון ששכירות זה ממכר ליומיה והוא לא משלם מחמת דירתו אלא מחמת מה שקנה וזה כמו אדם שקנה דירה ונפל הבית ע"ש והאחרונים סימן של"ה נקטו דסברת הרשב"א זה סברא מיחדת לחלק בין שכירות פועלים שזה תשלום על העבודה וכה"ג שהוא נאנס אין סיבה לשלם לבין שכירות בתים שזה תשלום על הקנין וזה כבר נעשה מראש ולכן גם אם הוא נאנס אחרי זה הוא צריך לשלם

ולכאורא לפ"ז מיושב סוגין דכאן זה שכירות של ספינה שזה שכירות מטלטלים ובזה לא שייך פטור אונס והנה בפשוטו כן הוא שיטת הרמב"ם שלמד מהגמ' בע"ב של השוכר את הספינה לענין אין השוכר רשאי להשכיר וכן שנקט שרק אם השוכר מביא מישהו אחר יכול להיפטר מהמשכיר אמנם משמעות רש"י שביאר סוגין בספן משמע שזה שכירות של הספן ולפ"ז יתכן שזה רק שכירות פועלים והספינה זה כלי עבודתו וכן נקט המחנ"א גזילה י"א אמנם התרוה"ד הובא ברמ"א ס' רכ"ז נקט שזה שכירות של שניהם אמנם לדבריו יתכן שכיון שהפועל זה רק פסיקה ה"ה הספינה שזה מקח אחד וכן הוא בחזו"א כ"ג סק"י י"ב י"ח אמנם שמעתי שהיה מקום לומר שכל דבריו בפועל שמקבל שכר על העבודה א"כ אין סיבה לומר שאת הכלים נותן בחנם ולכן ס"ל לתרוה"ד שיש כאן שכירות גם על הכלי עבודה אבל בקבלן שמקבל שכר על התוצאה כה"ג וודאי שהשכירות רק של הפועל אלא שהוא צריך לעשות בכל צורה שרוצה וזה על ידי כלי עבודה אמנם בנתה"מ סימן של"ג נקט שדברי התרוה"ד זה גם בקבלן ועיין שו"ת הרשב"א ח"ו סימן רכ"ד שהוכיח מסוגין לשכירות פועל לענין אונס ומשמע שנקט שכאן זה שכירות פועל אם ס"ל שיש חילוק בין שכירות פועל למטלטלין

והנה בעיקר כוונת הרשב"א נקטו האחרונים דכוונתו לדון סברא מיוחדת בשכירות מטלטלים או קרקעות שזה ממכר ליומיה שלכן לא שייך שם פטור אונס והוכרחו לזה מחמת דהרי בגמ' מבואר לענין פועל שאם בעל הבית נאנס הוא לא צריך לשלם ובהכרח שפועל משלמים על הפעולה משא"כ בשכירות מטלטלים והנה באמת יש לזה קצת משמעות ברשב"א שלא הביא מסוגין כלום ואם דינו נלמד מסוגין היה צריך להביא את זה ומשמע שבא לדון שבשכירות בתים אין זה ענין לדין אונס המובא בסוגין וגם לא רצה לדון מצד סוגין מצד שכאן הרי נקטו הראשונים שמשלם לו רק כפועל בטל משא"כ בשכירות מטלטלים משלם לו שכרו מושלם כמו שנקט הש"ך סימן של"ה בדעתו [אמנם הגר"א חלק שוודאי שגם כאן נוטל רק כפועל בטל]

אמנם הנה הרשב"א שם הוסיף בסופו שאפילו ששכירות הגמ' דנה שישנה לשכירות מתחילה ועד סוף וא"כ הוא מתחייב כל יום ויום בכל אופן אין השוכר יכול לצאת כל יום אלא חייב לשלם לו על הכל עכ"ד ומשמע כוונתו שזה זמן חלות החיוב רק כשהחפץ עמד לשימוש אבל התשלום על הקנין כמו שביאר בתחילתו דהרי לא חזר בו מכל הסברא שכתב לפני זה והנה צ"ע הרי הגמ' שישנה לשכירות מתחילה ועד סוף נאמר בפועל ולא מצאנו בשום מקום שזה גם על שכירות מטלטלים וקרקעות ועד כמה שחלוק יסוד המחייב בהם ופועלים המחייב על התשלום ומטלטלים על הקנין א"כ מנ"ל לרשב"א לחדש שיש הנידון של ישנה לשכירות וכו' גם בשכירות מטלטלים אדרבא שם מסתבר שזה מקח וודאי שהחיוב חל בתחילה ורק שזמן התשלום הוא בסוף כמבואר בב"מ ס"ה. וזו קושיא עצומה ובפשוטו משמע שהרשב"א לא ס"ל לחלק בין שכירות פועלים לשכירות מטלטלים ובשניהם נקט שזה אותו גדר שזה קנין ליומיה ולכן דימה הדברים אמנם צ"ע שלענין הונאה כתב ב"מ נ"ו. דאין הונאה לפועל כיון שזה לא קנין ומשמע שס"ל שזה לא אותו גדר אמנם ע"ש שלא ברירה ליה דבר זה וצ"ע

והנה אם נימא כנ"ל א"כ צ"ע מה כתב שאין פטור אונס הרי בגמ' מבואר לענין פועל שיש פטור אונס והיה מקום לדחוק שחלוק פועל מקבלן שקבלן זה כמו מטלטלין משא"כ פועל שיכול לחזור בו בכל יום א"כ כה"ג הוא וודאי לא מוכן להתחייב לשלם על הקנין אלא על העבודה בפועל והגמ' של ישנה לשכירות מדובר על קבלן ויתכן שזה הסברא במהר"ם שהבאינו לעיל אמנם א"כ דעתו דלא כרי"ף בגיטין שנראה שס"ל שרק באריס אין פטור אונס אבל בקבלן ופועל יש פטור אונס אמנם יתכן שס"ל כמו שביאר במחנ"א הובא לעיל סימן ד' דרק בגמ' ע"ח. חשיב אונס דפועלים כיון שהם לא יכולים להעמיד עבודתם וכדלקמן מר"ח וע"ש שהארכנו בדעת הרשב"א בתשובותיו ח"ו דכן משמע דעתו

ז.עיין שטמ"ק ב"מ ע"ח. דכתב דכל הדין של אונס באתי באתי מיטרא שלא יכולים לעדור מחמת שאומר להם לכו תעדרו וכן בפסק נהרא כי אומר להם שיביאו מים ממקום אחר ועיין שטמ"ק שכתב שלענין אתי מיטרא צריך לומר שזה היה קודם שהתחלו במלאכה וע"ש שלפ"ז במת הבן או חלה זה כמו סוגין שספינה סתם ויין זה הוא חייב לשלם כל שכרו ומיושב קושית תוס' כמובא בשטמ"ק שם אמנם המחנ"א כתב לישב על פי רבינו יואל שיש הבדל אם חלה הבן או מת הבן וכדלעיל וצ"ב החילוק ועיין סימן ד' מה שכתבנו בזה

]בעיקר המבואר בסוגין דבספינה סתם ויין זה צריך לשלם לו הכל לחלק מהראשונים דהינו שאין כאן פטור אונס וכן בנתן המון בספינה זו ויין זה צ"ב עד כמה שנימא שהתשלום על השימוש א"כ אפילו שנימא שזה נחשב שהוא מצידו מוכן להעמיד ספינה אבל כיון שלמעשה מדובר גם אם אין לו ספינה ולא מעמיד ספינה א"כ למעשה אין לו על מה לקחת הממון והרי בספינה סתם אין לשוכר זכות בספינה דנימא שעל מה שכבר זכה הוא משלם ובפשוטו מוכרח שיסוד סוגין הוא שכירות פועלים וממילא שייך לדון שהוא מעיד עצמו לעשות הפעולה אמנם כבר הבאינו דברמב"ם משמע שזה דין שכירות מטלטלין ובפרט שכתב את דיני סוגין בפרק העוסק בשכירות מטלטלין ולא בפרק העוסק בשכירות פועלים וצ"ע

]עיין תוס' שהקשו בספינה זו ויין זה למה אם נתן המעות הוא לא צריך להחזיק הרי שכירות אינה משתלמת אלא לבסוף והנה מבואר בדבריהם וביותר בתוס"ר שלא הוקשה להם שכיון שלמעשה הוא לא מעמיד ספינה זו אין לו סיבה לקבל גם את מה שכבר הלך ורק הקשו שזה תפיסה שלא כדין ומשמע שיש כאן כעין ספק ומעמידים אצל המוחזק ולכן ניחא להו לענין מה שכבר הלך שהוא נחשב מוחזק אבל לגבי מה שהוא לא הלך הוא לא מוחזק דהינו שמה שכבר הלך כבר חל התשלום משא"כ מה שלא הלך לא חל עדין התשלום וצ"ע הרי בגמ' לעיל ס"ה. מפורש שהוא זוכה בכסף כשנותן לו מראש ולכן הגמ' דנה האם יש בזה ריבית ע"ש וצ"ל שהכוונה שזה תשלום של מה שמגיע אחרי זה מראש ועד כמה שלא קיבל את זה אין סיבה לזכות בתשלום זה וכעין שביאר הרמב"ן לענין קנין כסף שוודאי שהמוכר זוכה רק שזה זכיה בעד החפץ ועד כמה שחוזר בו מהמקח ממילא אין זכיה בכסף אמנם צ"ע מה הביאו מהדין ששכירות אינה משתלמת אלא לבסוף שלכאורא עד כמה שלא חסר בעצם המחייב ורק שזמן התשלום לא הגיע א"כ אם שילם מראש לכאורא כבר חל התשלום על המחר וממילא הוא מוחזק ולא משמע שזה תשלום של הלואה שכשיהיה סיבה של חיוב גם אם לא היה תשלום יחשב שיש על זה תשלום ולכאורא היו צריכים להוכיח מהדין ישנה לשכירות מתחילה ועד סוף ואולי כיון שלא מצאנו בשכירות מטלטלים אלא הדין שי שכירות אינה משתלמת אלא לבסוף כוונתם להוכיח מזה שהחלות חיוב הוא בעד השימוש ולא בעד הזכות וממילא וודאי שמה שעוד לא השתמש חשיב שאין כאן עדין סיבת חיוב ודו"ק ועיין שו"ת הרשב"א שם שגם כשדן שלא חל חיוב בשכירות מיד בתחילה הביא את הגמ' של שכירות אינה משתלמת אלא לבסוף ויתכן שכוונתו כנ"ל

ובעיקר הדין שמי שהכסף בידו משאירם בידו עיין רמב"ן ו. שנקט שזה ממש גדר ספק והוכיח מזה שהשני לא יכול לתפוס חזרה חזינן שלא מועיל תפיסה בספיקות וצ"ע האם זה ספיקא דדינא או סוג ספק אחר וצ"ב

]עיין תוס' בתחילה שכתבו שאם משל הספינה א"כ הוא מתחייב בכל שכרו וגם אם לא אבל מזלו גרם ומשלם כפועל בטל ומשמע עד כמה שהיה כאן משיכה של הספינה משלם מחיר שלם ולא רק כפועל בטל וצ"ב החילוק עוד צ"ב למה משיכת הספינה זה סיבה לשלם ולכאורא הכוונה שזה מצד שיטת ר"ת שמשיכת כלי תספורת זה מחייב וס"ל לתוס' שכה"ג לא שייך פטור אונס כלל כיון שהוא התחייב כל שכרו וכמו שהעמיד הריטב"א סוגין ובפשוטו לפ"ז יתכן למה כאן אין דין כפועל בטל שכל הדין כפועל בטל זה במקום שעיקר השכר על העבודה בפועל וכאן הרי הוא לא עובד ורק שיש כאן התחיבות להעמיד לו עבודה או תשלום ובזה דנים לפי ההפסד שנעשה לו אבל עד כמה שהיה קנין א"כ כבר חל חיוב תשלום על הכל ובזה אין סיבה להוריד לו כפועל בטל ועיין ש"ך סימן של"ד שנקט בדעת הרשב"א שבשכירות בתים שאין פטור אונס ה"ה משלם מחיר מלא ולא רק כפועל בטל ולכאורא הוא מטעם הנ"ל והנה המרדכי השמיט מדברי התוס' חילוק זה ובדבריו משמע שגם אם זה משיכת הספינה בכל אופן הדין שמוריד כפועל בטל ויתכן שזה לשיטתו שלמד שיש פטור אונס גם בשכירות בתים ודו"ק ועיין ביאור הגר"א סימן של"ד שתמה על הש"ך שאין שום סברא שלא יורידו כפועל בטל בשכירות בתים וצ"ע שלא זכר את דברי התוס' דמשמע כדברי הש"ך

והנה הקשה הגרעק"א מה הקשו התוס' בסופם שיהיה פטור אונס ולמה לא תירצו כמו שכתבו בתחילתם שהיה כאן משיכה של הספינה וזה סיבה לתשלום ושמעתי לישב למה דהבאינו סימן ד' דבש"ך מבואר שיסוד הפטור אונס זה לא שאין כאן סיבת תשלומין אלא שאדעתא דהכי הוא לא התחייב ולכן הקשה שזה גם סברא בשכירות בתים ולפ"ז א"ש דאפילו אם קנין שכבר חל סיבת החיוב אבל יש כאן סברא שאדעתא דהכי שיקרה אונס הוא לא מתחייב ודו"ק

והנה בעיקר הדין כפועל בטל הנה מבואר בתוספתא דשכרו להביא קנים והלך ולא מצא נותן לו שכרו מושלם ומצד שהרי עשה את המלאכה ובכל אופן מורידים את מה שיותר קל לבוא רק ממלא והנה כאן החיוב הוא לא רק מצד התחיבות צדדית אלא שעשה המלאכה וזה היה יותר קל ומבואר שגם כה"ג מורידים כפועל בטל ומזה קצת משמע לכאורא כמרדכי שמורידים גם בשכירות בתים כפועל בטל

]מבואר בגמ' שהשוכר ספינה ופרקה בחצי הדרך אין לו עליו אלא תערומת ועיין רמב"ם דכתב דמכאן מוכח שאפילו שאיו השוכר רשאי להשכיר או להשאיל כל זה במטלטלים מצד שאולי יגנבו את זה אבל כאן שהבעלים נמצא ביחד או בקרקע אין איסור זה ועיין ריטב"א שדחה שכאן השוכר אומר למשכיר שישכיר ובפשוטו נחלקו בגדר הדין דברמב"ם מבואר שאין שום זכות לשוכר לחזור בו ולומר למשכיר תשכיר למישהו אחר אלא רק שהשוכר יכול להשכיר למישהו אחר ושהוא ישלם וממילא יש כאן ראיה שיש לו זכות להשכיר למישהו אחר אבל הריטב"א למד שיש לשוכר זכות חזרה אם המשכיר יכול להשכיר למישהו אחר וממילא באמת המשכיר הוא זה שמשכיר ואין מכאן ראיה כלל אמנם אין זה מוכרח דיתכן דס"ל לר"מ דאין לשוכר זכות לומר לו תשכיר למישהו אחר עד כמה שהיה כאן חיסרון של אין רצוני שיהיה פקדוני וכדחזינן בהגהות אשר"י שהוקשה לו שעד כמה שיש קפידא ביין זה הוא לא יוכל לומר לו שיעבוד עבודה אחרת ויוכל לתבוע כל השכר ודו"ק אמנם לשון הר"מ ברור שהשוכר משכיר וכן הרי פרק ה' מהלכות שכירות הוא פרק העוסק בשכירות מטלטלים ולא בשכירות פועלים שזה בפרק ט' והרמב"ם השמיט דין ריפסא דספינתא ועיין ביאור הגר"א שביאר שגרס בגמ' שממ"נ אם יש טענה זה טענה גמורה ובהכרח שזה לא טענה וצ"ל שיש לו זכות גם הוא עצמו להחליף ספינה ולכן גם יכול לתת למישהו אחר וצ"ע למה לא נימא שאין לו זכות רק במקרה שמשלם יש חיסרון של תערומת ולנ"ל שכל הדין רק שהוא עצמו יכול להשכיר למישהו אחר יתכן שזה וודאי כמו שלא יכול לתת למישהו אם יותר אנשים ה"ה לא יכול להשכיר בצורה שיש רפסתא דספינתא ורק לראשונים שיסוד הדין שיכול לומר למשכיר שישכיר למישהו אחר וכה"ג יכול לחזור בו יתכן שחיסרון צדדי זה שאין דרך כל כך להקפיד זה לא סיבה שלא יוכל לחזור בו ודו"ק אמנם ברמב"ם מפורש שמנכים בסוגין בטבעה הספינה כפועל בטל ומבואר שיש כאן גם שכר הספן

והנה הטור והרא"ש כתבו שבשכירות פועלים אם הבעל הבית חוזר בו ויכולים להשכיר את עצמם הוא לא חייב דיכול לומר להם לכו ותשכירו עצמכם ולמד דין זה מסוגין והנה מבואר שנקטו שאין הביאור בסוגין כרמב"ם שהשוכר משכיר אלא שכה"ג יכול לחזור ואפשר לבאר בשני אופנים שאפילו שלמדו סוגין כהרמב"ם בכל אופן דימו הדברים ולפ"ז מבואר דעתם שגם שכירות בתים יכול לומר לו תשכיר למי שהוא אחר ויתכן שס"ל שכאן זה שכירות פועלים ואפילו אם נימא שיש כאן תשלום גם על הספינה אבל יתכן שזה רק תשלום על השימוש כמו הספן עצמו ולא שיש כאן זכות בספינה עצמה וכמו שביאר החזו"א ולפ"ז יתכן שבשכירות בתים באמת אין זכות לומר למשכיר תשכיר למישהו אחר

והנה ברשב"א בתשובות מפורש שגם בשכירות בתים יכול לומר לו תשכיר למישהו אחר אלא שבדבריו מפורש שזה רק אם זה בקלות ומשמעות דבריו שם שזה אותו הלכה של פועלים וככל הראשונים הנ"ל

והנה עיין ריטב"א ע"ז. דכתב דבפועל בקנין אין פטור אונס וגם אם בעל הבית נאנס הוא חייב לשלם וכן הפועל חייב לעבוד או לדאוג למישהו במקומו ואין בזה פטור אונס אמנם מפורש בדבריו שיכול לומר לבעל הבית שישכור פועל אחר דהיינו שזה לא רק הלכה בשכירות פועלים שלא חל חיוב גמור ולפ"ז ה"ה בשכירות בתים וכדברי הרשב"א ובאמת דבפשוטו זה מוכרח לדבריו דהעמיד סוגיא דטבעה ספינתו בהיה קנין ובכל אופן מבואר בגמ' שאם משכח לאגורי אין השוכר חייב

]עיין מ"מ שכתב דבפרקה בחצי דרך נותן לו שכרו מושלם ואין לו רק כפועל בטל וצ"ב החילוק והיה מקום לומר למבואר בקצוה"ח סימן שט"ז דבמקום שהבעל הבית חוזר בו ויש לו עדין אפשרות לתת המלאכה שאין פטור כפועל בטל אמנם אין זה במשמעות המ"מ שכתב דהא דהרמב"ם כתב בטבעה הספינה שזה כפועל בטל בגלל שהספינה טבעה ולא כתב שהיין טבע ומבואר שאפילו שהספינה קיימת ויכול לתת המלאכה בכל אופן זה כפועל בטל

ובעיקר דברי הקצוה"ח עיין אולם המשפט שהביא דבשו"ת הרשב"א כתב דבבעל הבית החוזר בו מהמלמד אין נותן לו אלא כפועל בטל ומבואר דלא כדבריו

]בגמ' מבואר דביין זה בטבעה ספינתו הבעל הבית יכול לגבות שכרו מצד שהתחיבותו היה רק ליין זה והרמ"ה למד מזה שתמיד אפילו אם הספינה קיימת אין הוא יכול לשנות ליין אחר ואם שכר ליין מסוים הבעל הבית יכול לעכב שאינו לוקח אלא יין זה אמנם הראשונים כולם חלקו על זה וכתבו שרק כאן שמצא מקום לקפידתו לחול ובפשוטו הכוונה כמו שביאר הסמ"ע שמצד עצם החלות חל כמו שהם דיברו אלא שכל שאין לבעל הבית או לשוכר נפק"מ מדין כופין על מדת סדום יכול לתת לו יין אחר או ספינה אחרת ויתכן שזה חל בעצם החלות שכל ששיך לקיים את עצם הפסיקה יכול לתת במקום זה דבר אחר אבל כל שהדבר שטבעו לא שייך לקיים הפסיקה כה"ג שהוא מרויח על ידי שרוצה דוקא הצורה שקבעו הוא יכול לעכב והש"ך כתב שזה דוקא כאן שאבד את ספינתו יכול לעכב אבל אבד היין ובעל היין רוצה להביא יין אחר אינו יכול לעכב

והנה בגמ' לעיל מבואר שבשוכר פועל ושלים עבידתא בפלגא דיומא יכול לתת לו מלאכה כזו או יותר קלה אבל לא יותר קשה והנה מדובר שלא שכרו סתם דא"כ יכול לתת לו גם מלאכה יותר קשה וכמבואר בראשונים ולפ"ז צ"ע מה זה שונה מסוגין דמבואר שהפועל יכול להקפיד על מה שנתן לו והנה לש"ך הנ"ל א"ש שכל הגמ' שם זה דוקא בהפסיד ספינתו אבל כאן זה לא שייך אמנם לסמ"ע צ"ע

ועיין הגהות אשר"י ועל דרך זה מבואר בנתה"מ והחזו"א שבאמת מצד עצם הפסיקה אינו יכול להכריחו לעבוד עבודה אחרת אמנם עד כמה שהפועל רוצה תשלום גם על מה שלא עבד כה"ג שיסוד החיוב מההפסד שנגרם לו בזה כל שיכול לעבוד עבודה אחרת הוא יכול לתת לו ואם הפועל לא יעבוד הוא לא יתחייב לו והנה זה א"ש לריב"ם שיסוד סוגין על מה שעבד ולא שיש חיוב לתת לו על מה שעדין לא עבד אבל לריב"ם קשה אמנם הרי יסוד סברתו שבאבדה הספינה זה אחרת שאז אין אומדנא אלא כמו עיקר הדין וכמו שביארנו לעיל וכה"ג התשלום לא רק בתור הפסד אלא גם בתור השכירות וא"כ הדרינן לנ"ל שלא יכול לתת לו עבודה אחרת וצ"ע

]עיין ריטב"א לקמן ק"ג. בשוכר בית זה ונפל הבית האם הוא חייב לשלם על מה שעדין לא גר שם דהרמב"ן נקט שלא צריך לשלם וגם אם כבר שילם צריך להחזיר לו והרא"ה ס"ל שזה כמו קונה בית ונפל הבית שצריך לשלם הכל דהיינו דנחלקו בגדר שכירות בתים האם התשלום על השימוש או על הזכות שימוש וצ"ע על הריטב"א מסוגין בספינה זו דמפורש בגמ' שהוא צריך להחזיר את כספו ועיין חזו"א שצריך לומר שכאן זה שכירות פועל והספינה היא כלי עבודה או שאפילו אם זה שכירות על הספינה אבל אין כאן זכות בספינה שזה אותו שכירות של הפועל אמנם עדין קשה מתחילת הסוגיא בשוכר חמור דשם לא משמע אלא שזה שכירות בהמה ועיין תשובות מימוני שגם ס"ל כריטב"א והקשה מסוגין וצ"ע כוונתו ליישב ובנתה"מ סימן שי"ב כתב שבספינה זו או חמור זה כיון שאם יש בידו לימכור ימכור בהכרח שיש כאן שיעבוד ולא רק זכות בחמור לשימוש וצ"ע ועיין סימן ז/ סק"ה

והנה בדעת הרמב"ן מוכח לכאורא שהתשלום על השימוש וצ"ע לשיטת הרשב"א שאין פטור אונס בשכירות מטלטלים והביאור בפשוטו מצד שזה ממכר ליומא א"כ למה אם זה נפל הוא פטור וביאר הנתה"מ שעד כמה שנפל הבית זה מום במקח וצ"ע הרי זה התחדשות וצ"ל שכאן כל התשלום על הזכות עד כמה שבפועל זכות זו תגיע למימוש ובאמת זה מוכרח למה דכתב הרשב"א דגם כאן יש הנידון של ישנה לשכירות מתחילה ועד סוף וצ"ע בזה