סימן כב.בעניין שמור ונעבד
קטגוריות: ש_ס / ה שביעית / שביעית עניינים - הרב מאיר קאופמן

**בס"ד**

**כ"ה אב ס"ז**

סימן כ"ב

בדין שמור ונעבד ובדיני שינוי

**א]ביאור שיטות הראשונים בכוונת התו"כ שאין אתה בוצר מן השמור**

**ב]בביאור הגמ' סוכה שאין לוקחין מהע"ה מהמשומר ובביאור דין המשנה שדבר שאין כיוצא בו נשמר מותר לקנות**

**ג]בביאור הגמ' ביבמות קכ"ב של עזיקה הם**

**ד]ביאור שיטות הראשונים שנעבד אסור מדאוריתא וביאור התו"כ**

**ה] ביאור שיטות הראשונים שזה אסור מדרבנן והחילוק בין זה לנטיבה וביאור דברי הראב"ד בתו"כ שם ושיטת הר"ש והרא"ש בזה**

**ו]ביאור שיטת הרמב"ם ופסק החזו"א בדין שמור ונעבד ומה שיש להעיר בזה**

**ז]בראיות האם יש איסור שמור א,ראית הרמב"ן מאוכלין על השמור ב,ראית החזו"א מהנידון על זרע בחרישת שביעית ג, ראית החזו"א מירושלמי דמאי פ"ב ד,ראית הראשונים מהדין שמור לצורך העומר**

בדין שינוי בקצירה ושאר דברים

**ז,ב]בדין איסור לקצור כדרך הקוצרים שיטת תוס' בב"מ שזה מצד עבודת קרקע וביאור תוס' במנחות**

**ח]שיטות הראשונים שזה מדיני הפירות**

**ט]שיטת הרמב"ם בדין שינוי בקצירה ובבצירה ומהו השינוי**

**י] דיני השינוי שמצאנו והאם זה רק לבעלים או לכל אדם ובדין שאסור לאסוף הרבה**

**י"א]ביאור המשנה פ"ו מ"ב לדעת הר"ש והרמב"ם וביאור דברי הירושלמי שם**

**י"ב]שיטת הגר"א בדין שינוי וישוב המשנה פ"ה**

**י"ג]בדין דברים שאין ספיחים האם יש דין נעבד**

**י"ד] סיכום הדינים**

בביאור דברי התו"כ שאין אתה בוצר מן השמור

**א]גרסינן בתו"כ פרשה א' ג' את ספיח קצירך לא תקצור מכאן סמכו חכמים על הספיחים שיהיה אסורים בשביעית ואת ענבי נזירך לא תבצור מן השמור בארץ אין אתה בוצר אבל בוצר אתה מן המופקר לא תבצור כדרך הבוצרים מכאן אמרו תאינים של שביעית אין קוצים אותם במוקצה אבל קוצה אותם בחרבה אין דורכין ענבים בגת אבל דורך הוא בעריבה וכו' עכ"ל התו"כ ומצאנו בראשונים כמה ביאורים בדברי התו"כ ונבארם בס"ד**

**א,דעת ר"ת הובא בתוס' בסוכה ל"ט ע"ב וכן יבמות קכ"ב ע"א וכן דעת רבותיו של רש"י שמשומר אסור באכילה מן התורה ועיין תוס"ר סוכה שם שלפ"ז מבואר בתו"כ שני הלכות א,שאם זה משומר אסור באכילה ב,שגם אם זה הפקר אסור לקצור אלא בשינוי וכן הוא בתוס' בר"ה ט' ע"א ד"ה וקציר ובעיקר הדבר כן הוא גם דעת הבעה"מ בסוכה והראב"ד שם וכן דעת התוס' רי"ד בפסחים[[1]](#footnote-2) וכן הכריע הגר"א בשנות אליהו וכן בביאורו על הירושלמי והנה צ"ב איך את אותו פסוק דורשים לשני ענינים נפרדים**

**ב, עיין בביאור הראב"ד שם לתו"כ שנתקשה איך דורשים מהפסוק שני דרשות ולכן כתב שאיסור שמור נלמד בהמשך התו"כ שם ה' והיתה שבת הארץ לכם לאכלה מן השבות בארץ אתה אוכל מן השמור וכו' וכוונת התו"כ שכיון שמשומר ילפינן מקרא דאסור א"כ אין לפרש שהכוונה לא לקצור כדרך הקוצרים במשומר דהרי זה אסור לגמרי אלא בהכרח מדובר על מופקר דשם צריך שינוי ולפ"ז במשומר אין לאו אלא עשה**

**ג,שיטת הר"ש והרא"ש פ"ח מ"ו דבמופקר אין שום דין לשנות ורק במשומר איכא דינא דצריך לקצור בשינוי ולפי זה כל הבריתא איירי במשומר[[2]](#footnote-3)**

**ד,עיין רש"י עה"ת שביאר הפסוק ענבי נזירך לא תבצור הכוונה שאם אדם שמר את כרמו אסור לו לבצור במצב זה שזה משומר אלא צריך להפקיר דהינו שיש איסור לבצור במצב המשומר ועיין רמב"ן עה"ת שהאריך כשיטה זו אלא שביאר שנזירך הכוונה שהוא התנזר ולא שמר אסור לו לקצור את זה בתור שלו והכוונה אפילו כה"ג שלא שמר בשעת הגידול אבל אם בשעת הקצירה קוצר כמו שזה שלו יש בזה איסור וע"ש שביאר שזה כוונת התו"כ שאין אתה בוצר מהשמור שבמצב של שמירה אסור לבצור ויסוד הדין שאין לבצור בתור בעלות וזה גם הדין בצורת הבצירה שלא יהיה כדרך הבעלים אלא כדרך העניים המלקטים ובפשוטו משמע שדין זה הוא דאוריתא ורק הדין שגם לאחר הקצירה צריך שינוי הוא דרבנן ע"ש ועיין חזו"א סי"ב סק"ד שנסתפק האם האיסור הוא רק הבצירה במצב של שמור או שעצם השמור הוא בכלל הלאו ועין לקמן סק" מה שנתבאר בדעת הרמב"ן**

**ה,והנה שיטת הרמב"ם דליכא לאיסור של משומר וכל הפסוק מדבר לעניין שצריך שינוי בקצירה ובבצירה ודין זה הוא בין בהפקר ובין במשומר וצ"ב לפ"ז איך יבאר את התו"כ שמבואר שאסור מן המשומר ואין לבאר כרש"י וכרמב"ן הנ"ל שיש לאו מיוחד בעצם השמירה או קצירה במצב שמור דהר"מ לא הזכיר איסור זה בשום מקום ולכאורא צ"ל שס"ל כמו שביארו הר"ש והראב"ד בתו"כ וכן הוא ברמב"ן ביבמות שנחלקו ר' יהודה ורבנן בדעת ב"ה האם שמור אסור וקי"ל כחכמים שמותר וסתם סיפרא זה ר' יהודה ולכן מבואר שמשומר אסור אבל לא קיי"ל כן וצ"ע**

**ב]והנה בגמ' בסוכה ל"ט מובא ברייתא אין מוסרין דמי שביעית לע"ה יותר ממזון שלש סעודות בד"א בלוקח מהמופקר אבל בלוקח מהמשומר אפילו בכחצי איסר אסור ובביאור הדין שמהמשומר אסור ר"ת הוכיח מכאן כשיטתו שזה נאסר אמנם עיין ראשונים שהקשו שעד כמה שזה אסור וודאי שאסור לקנות דהרי זה אסור ועוד הקשה הרמב"ן שבפחות מכחצי איסר משמע שזה מותר [אמנם דעת הרמב"ם שכחצי איסר זה לאו דווקא ]ולכן ביארו הראשונים שוודאי שזה לא נאסר אלא שיש איסור קניה מע"ה ובטעם הדבר ברש"י שם וכן ברמב"ם מבואר שזה מצד שחוששים שלא ינהג בכסף בקדו"ש וכיון שהוא חשוד על שמור ממילא חוששים גם על פחות ממזון ג' סעודות ולפ"ז אם קונה בהקפה עין חזו"א ס"י סק"ה שאין בזה איסור אמנם הרמב"ן עה"ת ביאר שיש איסור דרבנן לקנות ממי ששמר שדהו ומצד מסיע לידי עוברי עבירה ובשיעור קטן של כחצי איסר לא גזרו**

**והנה במשנה פ"ט מ"א מבואר שדברים שדרכם לגדול בהפקר מותר לקנות מכל אדם והגמ' בסוכה מעמידה דווקא עד מזון ג' סעודות ומבואר ששאר דברים לא קונים כי חוששים שזה שמור והנה הפסקי רי"ד בסוכה ביאר שהכוונה כי אם זה שמור הוא אסור באכילה וכך צריך לבאר לשיטות שס"ל כר"ת ששמור אסור באכילה וכן הוא בתוס"ר על יבמות וברמב"ם ביאר כנ"ל שדבר שיכול להיות שמור חוששים שלא ינהג אם הדמים קדו"ש וכן מבואר בר"ש וכן הוא ברש"י בסוכה ובריטב"א שם וברמב"ן ביאר כשיטתו שאסור לקנות ממי ששמר הפירות מצד מסייע ידי עוברי עבירה ורק דבר שלא גודל אלא בהפקר מותר לקנות ממנו**

**והנה בעיקר הדבר עד כמה שנוקטים שאין איסור משומר לענין לקנות מע"ה האם זה אסור מצד מסיע או מצד הדמים ונפק"מ בהקפה לכאורא כיון שהרמב"ן יחידאה[[3]](#footnote-4) וכל הראשונים ביארו שהחסרון מצד הדמים א"כ יש להקל בזה ובפרט שעיין ברמב"ן יבמות שגם לא ברירא ליה דבר זה וכן נקט החזו"א ס"י סק"ו ד"ה ואתרוגין להקל בזה ועיין סימן כ"ד שהארכנו בזה וכתבנו לחלק בין סתם ע"ה שאפשר להקל לבין חשוד על השביעית ע"ש**

בדין נעבד האם אסור והאם זה מדאוריתא או דרבנן

**ג] הגמ' יבמות קכ"ב ע"א אומרת שעכו"ם שהביא פירות ואומר שהם של ערלה או של עזקה הוא לא נאמן וצ"ב מהו האיסור בעזקה ורש"י הביא בשם רבותיו שזה היה בשביעית והכוונה שדה שמורה וכן דעת ר"ת אמנם רש"י חולק שאין איסור של שמור וכנ"ל ולכן ביאר שהכוונה שזה עיר בא"י שפירותיה משובחים ואם הוא בחו"ל ואומר שזה מעיר עזקה וממילא זה חייב במעשרות לא חוששים לדבריו והרמב"ן הקשה על זה דלמה בחרו דוקא בעיר זו ולכן ביאר שהכוונה שדה שמורה ואין כאן נידון של איסור והיתר אלא שזה להשביח מיקחו וע"ש עוד על דרך זה**

**אמנם עיין תוס' במנחות פ"ד ע"א שהביאו מהערוך שהכוונה בשביעית והכוונה שזה לא משדה בור שלא חרשו אותה אלא משדה שנחרשה יפה ומבואר שאפילו אם שמור מותר אבל נעבד אסור וכן ביאר בהשגות הראב"ד על הבעה"מ בסוכה שאין לבאר מצד שמור דהרי שם זה עכו"ם ומותר לו לשמר וזה לא נאסר אלא מדובר שחרשו את זה בשביעית ואם גזרו על ספיחים כ"ש שגזרו על מה שזרעו בשביעית או שדה שנעבדה בשביעית [והנה לכאורא לפ"ז מבואר שנקט שיש ספיחים בשדה עכו"ם וזה דלא כדפסק הרמב"ם והנה ר"ת בספר הישר וכן ברמב"ן הלשון שהחשש שהוא קנה את זה משדה ישראל ויתכן שזה גם כוונת הבעה"מ ואין ראיה שס"ל שגם בשל עכו"ם אסור שמור] ועיין רמב"ן שם שביאר וז"ל ויש לפרש עזקא מלשון יושב ועוזק תחת הזיתים שפירושו חופר או עושה לה כמין גדר למלאותו עפר ואברויי אילנא הוא ואסור ופירות עצמן אסורים דמחמת עבודת שביעית באו וקי"ל הנוטע בשביעית יעקר ושדה שנטיבה לא תזרע במוצאי שביעית עכ"ל וכן הוא ברשב"א וריטב"א ונימוק"י שם וכן הוא פשטות הר"ח סוכה מ"ד ע"ב שנעבד אסור גם באילן** וממקורות אלו מוכח שגם דבר שאין בו קדו"ש יש בו איסור זה אמנם יתכן שזה רק כיון שהתועלת הסופית זה אכילה ודו"ק ועיין סימן כ"ד סק"ב וצ"ע

**ד]והנה עיין תוס' בר"ה ט' ע"א שנקטו שנזרע בשביעית הגידולים אסורים מדאוריתא וכן עין תוס' רי"ד פסחים שביאר שיסוד איסור ספיחים לר"ע שכיון שאם זרע ביד לכו"ע זה אסור מדאוריתא גזרה התורה שגם אם זה גדל מאיליו זה אסור ומבואר כנ"ל ועיין חזו"א סימן י' שתמה מה המקור לאיסור זה והנה לשון תוס' כיון שזה בכלל לא תזרע ומשמע שכל שגדגל באיסור דאוריתא הוא אסור מדאוריתא וצ"ב המקור לזה[[4]](#footnote-5)**

**והנה עיין בתו"כ פ"א ה' והיתה שבת הארץ לכם לאכלה מן השבות בארץ אתה אוכל ואין אתה אוכל מן השמור מכאן אמרו שדה שנטיבה ב"ש אומרים אין אוכלים פירותיה בשביעית וב"ה אומרים אוכלים ב"ש אומרים אין אוכלים פירות שביעית בטובה וב"ה אומרים בטובה ושלא בטובה ר' יהודה אומר חילוף הדברים זה מקולי ב"ש ומחומרי ב"ה עכ"ל התו"כ והנה פשטות הלשון שמדובר על שמור אמנם צ"ע שהדוגמא של נטייבה זה נעבד ועיין ר"ש שכתב וז"ל זה שמור שלא נשבתה אלא נתעבדה בה עבודה כדי לגדל פירות וכן הוא ברבינו הלל שם ועיין לעיל ס"ק א' דהראב"ד ביאר שזה המקור לאיסור שמור ונעבד ונראה שזה כוונת תוס' בר"ה והתוס' רי"ד שכל שזה גדל לא בצורה של שבת הארץ אין את ההיתר של לאכלה וכן ע"ש בר"ש ובראב"ד בחד תירוצא שנקטו שר' יהודה חולק שב"ה מחמירים גם בנטיבה וכתבו שהדין שמשומר אסור מדאוריתא זה כר' יהודה חזינן גם שנקטו שזה תלוי הדין משומר והדין נעבד אחד בשני וכן עיין רמב"ן עה"ת שכתב להוכיח שמשומר זה רק מדרבנן מהא דנטיבה מותר לב"ה למאי דקי"ל דלא כר' יהודה חזינן שמסברא זה תלוי אחד בשני ונקט שלב"ש זה אסור משומר מדאוריתא**

**והנה לדעת הראשונים שבאמת זה אסור מדאוריתא ובפשוטו לעניין נטייבה קי"ל כרבנן ודלא כר' יהודה וא"כ זה מותר וצ"ע מ"ש מכל שמור או נעבד שיש פסוק לאסור אמנם עיין ראב"ד שם בחד תירוצא שכתב שב"ה גם מודים שמשומר אסור [וכוונתו נעבד ונקט לשון הבריתא] אלא שס"ל שזה לא נעבד וכוונתו שחרישה זה לא סוג השבחה שהתוצאות מתיחסות לחרישה אלא אמרינן שזה רק שלב קודם ואם זה בפירות יתכן מצד שזה היה גודל גם ללא זה וע"ש עוד ביאור שזה רק שם שהיה במקום סכנה**

**ה]והנה הובא לעיל דברי הרמב"ן ועוד ראשונים שאפילו שנקטו ששמור מותר אבל נעבד אסור מדרבנן והוכיחו מהדין שהנוטע בשביעית יעקור ומהדין שדה שנטיבה בשביעית לא תזרע במוצאי שביעית דהיינו שכמו שקנסו במקומות אלו כך כל שהגידול הוא ע"י איסור שביעית זה אסור וכן עיין ראב"ד פ"ד הט"ו שנקט גם כנ"ל שבדין יעקור מבואר לא רק שצריך לעקור אלא גם שאם לא עקר זה אסור מצד קנס ולעיל סק"ג הובא לשונו שהמקור הוא מגזירת ספיחים[[5]](#footnote-6)**

**אלא שצ"ע שהרי בשדה שנטייבה קי"ל כב"ה שזה מותר ובהכרח שזה לא דומה לנוטע בשביעית או בנטייבה שאסור לזרוע שכ"ז שאסור להשתמש אם מה שעשה אבל אם גדל פירות מותר להשתמש איתם וכמו שלעניין הדין שהנוטע שלושים יום קודם שביעית שיעקור אבל מה שגדל מבואר בירושלמי ונפסק בר"מ שזה מותר**

**והנה עיין ראב"ד שם בתו"כ וז"ל ואמרי ב"ש דשדה שנטייבה בשביעית אין אוכלין פירותיה בשביעית פ' אפילו לאחרים פירותיה אסורים דהוה ליה כשומר אבל זריעה למוצאי שביעית הוא ניהו דאסור לזורעה הא אחרים מותרים שהרי אמרו הטיבה ומת בנו זורעה וכ"ש אחרים וב"ה אומרים אוכלים שאין דנים כשמור ופירות האילן שיוצאים בתוכה מותרים א"נ אם נזרעה באונס המלכות פירותיה מותרת לאחרים א"נ קאסברי ב"ה שאף השמור מותר מיהו בהא מודו ב"ה שאם הטיבה בשביעית הוא עצמו לא יאכל מפירותיה בשביעית שהרי אף במוצאי שביעית הוא אסור לזורעה עכ"ל ונראה בכוונתו שיש כאן שני קושיות קושיה ראשונה למה אין כאן את האיסור של שמור ונעבד ועל זה תירץ שזה לא דומה לנעבד וכדלקמן ועוד הוקשה לו הרי מה שגודל אסור מצד ספיחים וע"ז תירץ או שמדובר על פירות האילן וכן הוא בפירוש הרא"ש על המשניות עוד תירץ שהזריעה היתה באונס שכה"ג זה לא נאסר מצד ספיחים אמנם כה"ג שחרש באיסור וכמו שביאר שם שחרש פעמיים ומצד האונס אין סיבה לחרוש יותר מפעם אחת בזה דנו ב"ש לאסור ואחרי זה חוזר לקושיתו הראשונה למה ב"ה מתירים שחולקים על כל הדין של שמור וזה רק לב"ש שאוסרים נטיבה**

**והנה מבואר בדבריו בחד תירוצא שנטייבה זה פחות משמור דהינו מנעבד רגיל ונראה דכן ס"ל לכל הראשונים לעיל דרק אם עשה פעולה שבגללה ניכר גידול הפירות או תוספת חשובה בפירות זה אסור משא"כ נטייבה שזה חרישה שניה או שלגבי פירות זה לא תוספת ניכרת לכן מותר ומה שהוכיח מזה הרמב"ן שנעבד לא אסור מעיקר הדין דעד כמה שיש כאן איסור דאוריתא אין סברא לחלק אלא כל דבר הוא סיבה לאסור**

**והנה עיין ר"ש ורא"ש פ"א מ"ד שביארו הדין תוספת של קציר היוצא משביעית לשמינית שאסור שהכוונה שעלו מאליהן או שעבר וזרע ומבואר שדעתם שלכל הפחות אין איסור דאוריתא אמנם יתכן שזה אסור מדרבנן וכדעת הראשונים לעיל**

**והנה עין ר"ש פ"ח מ"ו שהביא את הירושלמי וז"ל את ספיח קצירך לא תקצור הא קצירה כנגד הקוצרים לא אמר ר' לא אם אינו ענין לספיחי היתר תניהו עניין לספיחי איסור א"ר מנא לכך נצרכה בשעלו מעליהן שלא תאמר שעלו מעליהן יהיו מותר וכו' וע"ש שספיחי היתר הכוונה שזרעו בשישית וע"ש שהירושלמי סובר שזה המקור לאיסור ספיחים והנה בפשוטו הכוונה שהירושלמי הבין שכוונת הפסוק שזה אסור לגמרי ושואל הרי מותר לאכול גידולי שביעית ועל זה המ"ד הראשון עונה שמדובר שזרעו בשביעית ולכן זה אסור והמ"ד השני סובר שמדובר שזה נזרע בשביעית מאליו וזה בא לאסור ספיחים ולכאורא המ"ד הראשון שלא ס"ל איסור ספיחים ובכל אופן אוסר מדאוריתא משמע שנזרע בשביעית אסור באכילה מדאוריתא אמנם אין זה נכון דהרי הר"ש העמיד שזה בשישית וכה"ג אין איסור ספיחים משמע שלכו"ע יש איסור ספיחים וצ"ל שהמ"ד השני מבאר את המ"ד הראשון למה צריך פסוק וגירסת כל הירושלמי דידן אם אינו עניין לספיחי איסור תניהו עניין לספיחי היתר והכוונה שכתוב שבשינוי מותר וזה במקום שאין איסור ספיחים**

**ו]עיין משנה ריש פ"ו שמקום שכבשו עולי בבל לא נעבד ולא נאכל ואם כבשו רק עולי מצריים לא נעבד אבל נאכל ועיין רמב"ם שביאר וז"ל שאסור לנו עבודת הארץ ההיא ואם תעבד על ידי אחר אסור לאכול מה שתוציא עכ"ל הרי מפורש שיש איסור נעבד ועיין שו"ת הרמב"ם (פאר הדור סימן ט"ו ומהדורת בלאו סימן רכ"ח)שהביא לבאר כן מאחד מהראשונים אלא שכתב שאין זה הביאור אלא נידון המשנה לעניין איסור ספיחים וכן בפיה"מ מהדורת א"י חזר בו וביאר לעניין ספיחים ויש לעיין אם חזר בו גם מעיקר הדין שאין מקור לאסור או שחזר בו רק מהביאור במשנה ולא מעצם הדין**

**והנה עיין רמב"ם פ"ד הט"ו לעניין פול המצרי שאם זרע בשביעית וזה יצא למוצאי שביעית אין בזה איסור ספיחים שהולכים לפי לקיטה (ועיין סימן כ"א שהארכנו בביאור דברי הר"מ הנ"ל) ועיין ראב"ד שם שתמה שכאן שהוא זרע בשביעית זה וודאי נאסר וכדין זורע בשביעית ובפשוטו צ"ל בדעת הר"מ וכמו שביאר המהרי"ק שם שס"ל לר"מ שאם לא עקר וגדל זה לא נאסר ואין איסור של נעבד גם מדרבנן וכן נקט החזו"א ס"י סק"ו אם לא שנימא שדעתו כמבואר בראב"ד בהשגותיו לבעה"מ שזה לא גרע מספיחים ולפ"ז הוא כגדרי ספיחים ולכן רק ביצאה למוצאי שביעית התיר אלא שלפ"ז גם פירות מותר וכמעט שאין נפק"מ בזה ועד כמה שהשווה הגדרים לגמרי מהיכי תיתי שיהיה דבר שהוא לא ספיחים והוא אסור מצד נעבד וז"ב**

**והנה לעניין הלכה החזו"א נקט בסדר השביעית להחמיר שאסור שמור ונעבד אמנם בס"י סק"ו נקט להקל בצירוף שזה מכור לעכו"ם ובקרינא דאיגרתא כתב שאמר לו החזו"א שדעתו שבשעת הדחק אפשר להקל ולא רצה לסתום כך כהוראה המונית[[6]](#footnote-7) והנה לעניין שמור באמת דעת הרבה ראשונים להתיר הלא הם רש"י ר"ש רמב"ם רמב"ן רשב"א ריטב"א נימוק"י אמנם לעניין נעבד בצורה שניכר השבח בפירות דגם הרמב"ן וסיעתו אסרו וכן הוא בר"ח סוכה מ"ד ע"ב וכן הבאינו לעיל מהערוך ורק הרמב"ם מיקל בזה צ"ע איך אפשר להקל אלא בשעת הדחק גדול שאפשר לסמוך על היחיד וצ"ע**

**ז]בעיקר הנידון האם שמור אסור עיין רמב"ן שכתב להוכיח מהמשנה פ"ט שר' יוסי ס"ל שאוכלים על השמור ועד כמה שזה אסור לא מסתבר שיאכלו על זה והנה עיין סימן כ' סק"ו שהרמב"ם שם ביאר שהכוונה שזה בחצר שחיות לא מגיעות למקומות אלו ולכן לא אוכלים על זה ולפ"ז אין זה שמור כלל אלא שלדין ביעור חשיב כה"ג כלה לחיה וע"ש ובסק"ד דבדעת הרמב"ן יתכן או שפליג על עיקר הדבר וס"ל שכה"ג וודאי ת"ק לא יסבור שחשיב כלה לחיה מהשדה או שס"ל שמשמעות המשנה שזה שמור מכולם עוד יש לדון דעיין חזו"א ס"י סק"ה וכן סי"ב סק"ד דאם שמר לזמן מועט אין זה נאסר אלא רק מה שגדל באותו זמן ואם לא גדל או שחזר והפקיר וגדל עוד כשיעור ביטול כה"ג זה מותר ולפ"ז יתכן שבזמן הגידול זה לא היה שמור ורק עכשיו בזמן הביעור זה שמור ולא נוסף כאן כלום ואין זנה נאסר וצ"ע**

**עיין תוס' במנחות פ"ד וכן ב"מ נ"ח ועוד מקומות שהקשו שמבואר שהיו שומרים את הספיחים הגודלים לצורך העומר והרי זה נאסר מצד שמור וזה לא ממשקה ישראל ועיין תוס' במנחות בחד תירוצא ששמור אסור רק מדרבנן עוד תירצו שרק הודיעהו לאנשים שזה לצורך העומר וממילא היו פורשים ובתוס' בר"ה הוסיפו ששמרו מחיה ועוף עוד תירצו שנזירך אמר רחמנא ולא של הקדש והנה צ"ב למה תוס' הקשו רק מצד ששמור אסור ולא הקשו שהרי אסור לשמור ועיין חזו"א ס"י סק"ה שהקשה כן ויתכן שזה פשיטא להו שהותר לצורך העומר ורק לענין האיסור משומר ס"ל בקושיתם שזה לא עוזר וצ"ב ועין חזו"א שם שהקשה עוד שלכאורא כל הדין משומר אם הבעלים משמר בתור שלו אבל כאן שמשמרים בשל הפקר אין סיבה שזה יאסר וצ"ב**

**עיין פ"ד דאם חרש בשביעית אסור לזרוע במוצאי שביעית והירושלמי דן עבר וזרע ומסיק שמותר וכן הוא בר"מ ועיין חזו"א סימן י"ט סקי"ח שהעיר שמשמע שרק כה"ג שאין איסור שביעית הסתפק הירושלמי אבל אם יש איסור שביעית זה וודאי נאסר ויש לישב דאם זרע בשביעית זה בין כה אסור מצד ספיחין ורק שנפק"מ באילן או לעניין חנוכה וצ"ע**

**עיין ירושלמי דמאי פ"ב ה"א לעניין קניה מגוי בקיסרין שכבשו עולי מצרים ולא כבשו עולי בבל ולכן אין קדושת א"י לענין מעשרות ומבואר שצריך לעשר דמאי כיון שכותים וישראל ע"ה הם רוב לעומת עכו"ם אבל לעניין שביעית הם היתר והירושלמי שואל שיהיה בשביעית שביעית ועונה ישראל משמטין ועכו"ם פטור וישראל ועכו"ם רבו על של כותים והנה בפשוטו לא מדובר לעניין ספיחים דהרי כתב הר"מ שלא גזרו על עולי מצריים ועין מפרשים שהסברא ששל ישראל מותר כי מסתמא זה משישית ולפ"ז הנידון לעניין קדו"ש ומבואר שבעכו"ם אין קדו"ש ואולי זה רק בעולי מצריים אמנם עיין חזו"א ס"כ סק"ז ד"ה ועיקר שכתב שוודאי זה דוחק לומר שמדובר בשישית וכי לא מדובר במקרה שזה ניכר שזה חדש אלא זה וודאי שביעית וודאי יש לזה קדו"ש אלא הנידון מצד איסור משומר או נעבד שזרעו בשביעית ולכן של עכו"ם מותר ולפ"ז מבואר שיש איסור משומר ועין חזו"א ס"י סק"ו שצ"ל שהנידון לקנות שאסור מצד משומר וכמו שביאר הרמב"ן סוגיא דיבמות שמא העכו"ם קונה מישראל והנה לכאורא לראשונים שהובא לעיל שאין זה אסור מצד מסיע אלא מצד דמי שביעית א"כ בעכו"ם זה לא שייך וכמו שביאר הנ"ל סקי"ד ובעיקר ביאורו צ"ע שכמו שלא גזרו על ספיחים לא גזרו על שמור ונעבד ואם יש חשש שזה הגיע מא"י א"כ אפש"ל שהנידון כמו שביאר הרש"ס מצד ספיחים ולא קאמינא בהאי סוגיא וצ"ע**

בביאור האיסור לקצור כדרך הקוצרים

**ז,ב]עיין לעיל שהבאינו את לשון התו"כ לא תבצור כדרך הבוצרים מכאן אמרו תאינים של שביעית אין קוצים אותם במוקצה ע"כ והנה שיטת תוס' בר"ה שזה גם במן המופקר וכן הוא בתוס' במנחות פ"ד ובב"מ נ"ח ע"א והנה בפשוטו זה איסור מצד הוראת בעלות ואין זה קשור לדין שביתת הקרקע**

**והנה עיין תוס' בב"מ הנ"ל שהקשו על הא דמבואר בגמ' שהיו שומרים את העומר בשביעית שלא ילקטו א"כ זה אסור מצד שמור וזה לא ממשקה ישראל והוסיפו וז"ל וכי תימא אינו אסור כי אם לבצור אבל אם עבר ובצר שרי לאכול הא אפילו מן ההפקר אסור לבצור דבצירה תולדה דקצירה היא כדאמרינן במו"ק עכ"ל וכוונתם דלעניין עצם הקצירה אין שום נפק"מ אם זה שמור או לא וכתבו הטעם דבצירה תולדה דקצירה וצ"ע דשם זה לעניין הדין עבודת קרקע שאם עושה לצורך עבודת הקרקע אסור וכמבואר בר"מ אבל כאן יש איסור קצירה מצד שנוהג כבעלים וזה רק בשמור ובפשוטו מבואר שהדין שצריך שינוי בקצירה הוא מצד עבודת הארץ ולכן פשיטא להו שאין סברא לחלק בין שמור למופקר וזה מה שהביאו מהגמ' במו"ק להוכיח שזה מדין עבודת הארץ**

**והנה לפ"ז לכאורא זה יאסר רק אם יעשה לצורך עבודת הקרקע ואין זה במשמעות הדברים כלל שכתבו אם קצר ולמה לא נקטו אם עשה לא לצורך הקרקע וצריך לדחוק שהתורה החשיבה את פעולת הקצירה והבצירה כעבודת קרקע אפילו שאין זה כוונתו אלא שצע"ג א"כ איך באוצר בי"ד מותר לבצור כדרך הרי ביחס לעבודת קרקע אין שום חילוק לצורך מי זה וצ"ע**

**ועיין תוס' במנחות שם שהקשו על העומר הרי זה שמור ותירצו וז"ל וי"ל דמדאוריתא בצירה דווקא אסור אבל באכילה שרי דקרא דתו"כ בבצירה מיירי ולא באכילה ובפרק קמא דמו"ק נמי אמרינן מכדי בצירה תולדה דקצירה היא בצירה דכתב רחמנא למה לי עכ"ל**

**ולכאורא כוונתם כנ"ל שבאמת אין כוונת התורה לאסור שמור אלא את עצם הבצירה והוכיחו דבר זה מהגמ' במו"ק שמעמידה את הפסוק לעניין עבודת קרקע שהרי הנידון של בצירה שזה תולדת קצירה זה רק שייך עד כמה שהנידון על עבודת קרקע והנה יתכן כוונתם שזה כל האיסור באמת ושזהו הדין שצריך שינוי אמנם אין זה מוכרח ויתכן שבאמת יש כאן איסור מצד עבודת הקרקע וגם מצד דיני הפירות וכמו שמבואר בר"מ אלא שהוכיחו שזה דין איסור בקצירה ולא איסור בפירות מצד שמור[[7]](#footnote-8) וצ"ל שהתו"כ שאוסר משומר זה אסמכתא בעלמא לפי הנ"ל וכן הוא בתוס"ר סוף ב"מ ולנ"ל יתכן שכל הדין שינוי הוא דרבנן וזה גם אסמכתא וצ"ע**

**ח]אמנם מצאנו ראשונים שמוכח שזה מדיני הפירות א, שיטת הר"ש והרא"ש והריבמ"ץ פ"ו מ"ב שזה רק במשומר וודאי שזה מצד שלא להראות שהוא בעלים ועד כמה ששמר נתחיב בקצירה שלא לקצור כדרך הבעלים ב,עיין רמב"ם בסה"מ וביד שמפורש שזה איסור של כדרך הקוצרים וביאר שהשינוי הוא בזה שלא קוצר את כל השדה ולא דש בבקר ולא מעמיד כרי וזה רק סברא ביחס להראות שהוא לא בעלים ואין זה קשור לעבודת הקרקע כלל ג,עיין ברמב"ן עה"ת שגם כתב מפורש שהדין שינוי הוא מאותו דין שאסור לקצור בתור בעלים והובאו דבריו בריטב"א בסוכה ד, עיין ר"ש וראב"ד בתו"כ על הדין שצריך שינוי שביארו שזה כדי שיהיה לו היכר שזה פירות שביעית וזה וודאי לא קשור לעבודת הקרקע ופשוט**

**ט]והנה בעיקר האיסור המבואר בתורה שדך לא תקצור וכרמך לא תזמור עיין רמב"ם שביאר שהכוונה שלא יקצור כדרך הקוצרים וז"ל פ"ד ה"א וזה שנאמר את ספיח קצירך לא תקצור שלא יקצור כדרך שקוצר בכל שנה ואם קצר כדרך הקוצרין לוקה כגון שקצר כל השדה והעמיד כרי ודש בבקר וכו' אלא קוצר מעט מעט וחובט ואוכל עכ"ל ובהכ"ב וז"ל הפירות שיוציא האילן בשביעית לא יאספם כדרך שאוסף בכל שנה שנאמר ואת ענבי נזירך לא תבצור ואם בצר לעבודת האילן או שבצר כדרך הבוצרין לוקה הכ"ג:וכיצד עושה תאינים של שביעית אין קוצין אותן במוקצה אבל מיבשן בחרבה ולא ידרוך וכו' וכן בשאר הדברים כל שיכול לשנות משנה עכ"ל**

**והנה לעניין בצירה ביאר הר"מ גם כמו קצירה שלא יעשה כדרך הבוצרים אלא שלא ביאר מה זה ורק כתב כיצד שישנה בהמשך השלבים ועוד דעיין בהמשך שאם אסף כל הפירות לביתו עובר בעשה ולא כתב גם לאו וקצת משמע שכאן זה כוונה אחרת אמנם זה לא יתכן ומהיכי תיתי לומר כך ועיין סה"מ ל"ת רכ"ב רכ"ג שכתב מפורש שהאיסור כדרך הקוצרים הוא כמו המצווה של כדרך הבוצרים ושם ביאר רק את הדין של מכאן אמרו תאינים של שביעית אין קוצין אותן במוקצה וכו' ובהכרח שהדין של כל שדהו זה הפירוש הפשוט אלא שהוסיף עוד פרט וכן בהלכות צ"ל שהשאיר הר"מ ללא לבאר הכוונה שסמך על מה שביאר בקצירה והדין כיצד יתכן שהוא דין דרבנן ויתר נראה שהר"מ בקצירה הזכיר לאסוף הכל וגם אח"ז לדוש ועשית כרי ופה נגד דין זה כתב הדריכה ועשית הגרוגרות ועיין חזו"א שנסתפק האם מדאוריתא אסור רק הכל או כל חלק לבד הוא בכלל כדרך בעלים ואם נימא שרק הכל יחד א"ש שאם אוסף הכל לביתו זה רק עשה ולא הזכיר לאו אמנם זה מבואר בר"מ שגם אם אוסף הכל עובר בעשה**

**והנה בעיקר הדין שינוי בקצירה שלא יהיה כדרך הקוצרין לא הוזכר בר"מ אלא שלא יקצור את כל שדהו ובדין שאין קוצין בחרבה ביאר הר"מ שזה שם מקום ועיין חזו"א סי"ב סק"ה שנקט כן לדינא שבמקום שאי אפשר לשנות אפשר לסמוך על דעת הר"מ והנה בפשוטו הוא כ"ש מדריכה של ענבים שמפורש בר"מ בסה"מ ובחיבורו וכן משמעות התו"כ שזה לא הלכה אחרת אלא שזה מאותה הלכה שלא יהיה כדרך הקוצרין והנה כתב הר"מ פ"ח ה"ג לעניין חשוד וז"ל כיצד מוכר לו את המגל והעגלה וכל כליה שאם יקצור בו מעט ויביא על העגלה מעט הרי זה מותר ואם יקצור כדרך הקוצרין או יביא כל פירות שדהו מותר עכ"ל הרי מפורש שהאיסור היחיד שמצא הר"מ לומר אם יקצור את כל שדהו ומבואר שקצירה כדרכו אין בזה איסור וז"ב**

**אמנם עיין ר"ש שמפורש שאפילו שנקט בביאור המשנה שהכוונה על יבוש התאינים אבל ביאר שיש דין שינוי מדאוריתא בקצירה ובפשוטו הכוונה בצורת הקצירה וכמו שביאר בתחילה וכן ביאר הרא"ש והרע"ב וכן משמעות תוס' בר"ה ט' ע"א שיש דין שינוי בעצם הקצירה ולכן נקט החזו"א שוודאי שאיפה שאפשר לשנות צריך לשנות**

הדברים שצריך בהם שינוי והאם זה לכל אדם

**י]בעיקר הדין שינוי מצאנו כמה דברים א,בעצם הקצירה לדעת הר"מ והרמב"ן שלא יקצור את כל שדהו ולדעת הראשונים לעיל סק"ט צריך שינוי בעצם פעולת הקצירה ב,הרמב"ם כתב שאסור לאסוף את כל תבואת השדה ומבואר מדבריו שזה דין דאוריתא ובפשוטו מקורו מפ"ה שמבואר שהיה מקום לאסור להשאיל עגלה וביאר הר"מ כי אולי יאסוף הכל אמנם הרא"ש ועוד ראשונים ביארו שהחשש שיעשה אוצר ולפ"ז אין מקור לאיסור זה ג,עיין רמב"ם שאסור לעשות כרי של כל שדהו ד,עין רמב"ם שאסור לדוש בבקר ה,מבואר במשנה שעשית יין ושמן וגרורות צריך שינוי ו, עיין ר"ש פ"ו מ"ה שהביא מהירושלמי שצריך שינוי בטחינה**

**והנה יש לעיין האם דין השינוי הוא רק על הבעלים או על כל אדם והנה בפשוטו כיון שטעם השינוי שלא יראה כבעלים מסתבר שזה דווקא הבעלים שהשדה שלו א"כ זה נראה כלקיטה בתור בעלים כה"ג צריך שינוי להראות שזה לא שלו אבל אדם אחר שזוכה מההפקר אינו צריך שינוי והנה לשון הר"מ הכ"ד ואם אסף כל פירותיו לתוך ביתו משמע שהאיסור שזה פירות שלו וכן לשון החינוך פירות שזרע ועיין חזו"א סימן י"ב סק"ה לעניין שינוי בקצירה לדעת הר"מ שזה דאוריתא וז"ל וקרוב הדבר לומר שאין לאו זה אלא בקוצר שדהו אבל קוצר שדה אחרים מדין הפקר אינו בכלל ההזהרה עכ"ל**

**והנה בתוספתא לעניין שלוחי בי"ד מבואר שמותר ללא שינוי והקשה הרש"ס הרי יש דין לעשות שינוי לרוב הראשונים גם אם זה לא שמור ועין חזו"א סימן י"ב סק"ו שתירץ שכל הדין הוא רק על הבעלים אבל פה שזה לא הבעלים אלא הזוכים מההפקר לא צריך שינוי אמנם בסימן י"א סק"ז כתב וז"ל ואין האזהרה אלא על הבעלים או מי שזכה מההפקר אבל שלוחי בי"ד שעושין בשל הפקר לטובת הציבור שרי עכ"ל וע"ש שזה גם לעניין שבוצרים את הכל ולא מעט מעט וגם לעניין עשיית היין**

**והנה מבואר פ"ה מ"ז היוצר מוכר חמש כדי שמן וחמש עשרה כדי יין שכן דרכו להביא מההפקר ועין ר"ש שיותר מזה חוששים שהוא מביא מהשמור אמנם עיין ר"מ פ"ד הכ"ד וז"ל ויש לו להביא לתוך ביתו מעט כדרך שהוא מביא מן ההפקר חמש כדי שמן וחמש עשרה כדי יין עכ"ל דהיינו שגם כשלוקט מההפקר מותר רק שיעור זה שכך הדרך לאסוף מההפקר ולא יותר מזה ועיין חזו"א סימן י"ב סק"ט שכתב שמשמעות הדברים שיש איסור על כל אדם ולא רק על הבעלים וביאר שזה לא מדין השינוי הרגיל שלא יראה כבעלים אלא משום גדר סחורה נגעו בה שכל האוצר לזמן מרובה לא הוי לאכלה וחשיב כסחורה והנה הר"מ הביא דין שינוי זה אם הדין שאסור לאסוף כל שדהו ומשמע שזה מצד הדין שלא יראה כבעלים ולעניין עגלה בחשוד כתב ויביא כל שדהו משמע שזה איסור רק על שדהו ועוד שהר"מ לעניין חשוד ביאר שם שצד האיסור שילקוט בשדהו וההיתר הוא בשדהו א"כ מהיכי תיתי לומר שזה גם מההפקר אם כל דיני השינוי זה דוקא משדהו וצ"ע**

**והנה בעיקר הדין שינוי עיין ר"ש וראב"ד על התו"כ שביארו הטעם ומפני שיזכור שהם פירות שביעית הצריכוהו לעשות שינוי וא"כ וודאי שזה לא דווקא משלו וכן וודאי סתימת המשנה שפירות שביעית אין קוצין וכו' לא מוזכר שזה דווקא הבעלים אלא משמע כל אדם ועין חזו"א בסדר השביעית סימן כ"ו סק"ו שהדין לא לאסוף הרבה אלא שיעור שאדם מכין בביתו לתשמיש ביתו לימים מועטים זה בכל אדם וצ"ע בכ"ז**

**ובעיקר הדין שמבואר בר"מ שאסור לאסוף יותר משיעור הרגיל לאסוף לצורך שימוש לכאורא אין לזה מקור לשאר הראשונים שביארו המשנה לעניין חשש שמור וכן הוא לשון המשנה שכן דרכו אמנם עין רא"ש לעניין עגלה לחשוד שכתב ואין איסור אלא להביא הרבה ולעשות אוצר וכן הוא ברע"ב ועיין ר"ש שם משנה ח' לעניין משאיל לו סאתו שזה אסור אם שואל למדוד להכניס לאוצר ויתכן שזה על דרך הר"מ אמנם יתכן שזה מצד שישאיר את זה לאחר הביעור ועיין חזו"א סי"ב סק"ט וצ"ע**

**י"א]עיין פ"ו מ"ב עושין בתלוש בסוריא אבל לא במחובר דשין זורעין ודורכין ומעמרין אבל לא קוצרין ולא בוצרין ולא מוסקין כלל אמר ר"ע כל שכיוצא בו מותר בארץ עושין אותו בסוריא ע"כ ועיין ר"ש שביאר שהכוונה בשמור שיש דין לעשות שינוי ומה שמחובר לקרקע הדין שינוי הוא מדאוריתא ולכן זה גם בסוריא אמנם בתלוש זה רק דין דרבנן ולכן לא גזרו את זה בסוריא וע"ש שבפשוטו זה כוונת ר"ע שמה שבארץ מותר מדאוריתא אפילו שזה אסור מדרבנן בסוריא לא גזרו והנה מבואר שאפילו שפועל עושה אצל בעה"ב ולא הבע"ב בעצמו בכל אופן יש כאן איסור דאוריתא וביאר החזו"א סי"ב סק"ו שכיון שזה לצורך הבעלים יש כאן איסור גמור של הנהגת בעלות**

**ועיין ר"ש שם שהביא ירושלמי שהקשה וז"ל מה אנן קימין אם בפירות שישית שנכנסו לשביעית אפילו בארץ מותר אם בפירות שביעית שיצאו למוצאי שביעית לחרוש מותר לקצור אסור אלא כן אנן קימין בפירות שביעית בשביעית עכ"ל והנה צ"ב כוונת הירושלמי שאם לחרוש מותר כ"ש לקצור הרי אחרי שביעית אין קדושת הקרקע לכן מותר לחרוש אבל לעניין לקצור שמדובר מצד קדושת הפירות כיון שיש לזה קדושה לכן זה אסור ובפשוטו מבואר כמו שביאר החזו"א סי"ב סק"ז שהנידון שזה לתועלת הקרקע ולכן זה דומה לחרישה אלא שצ"ע שהרי הר"ש העמיד שמדובר במשומר וזה הרי רק חילוק עד כמה שזה מדין הפירות וא"כ צ"ע דברי הירושלמי ובהכרח צ"ל שהרי מבואר ברמב"ם וכנ"ל סק"ז שבקצירה יש גם מצד דיני הפירות וגם מצד עבודת קרקע והבין הירושלמי שהאיסור הוא מצד שני הדברים ונפק"מ מצד עבודת קרקע שגם בשינוי אסור שזה רק מועיל מצד דיני הפירות ולכן הקשה שאם זה משישית לשביעית אז בתלוש שזה רק מדיני הפירות גם בא"י מותר ואם זה משביעית לשמינית א"כ במחובר ובשינוי שהנידון רק מצד דיני הקרקע למה שיהיה אסור ובהכרח שמדובר בשביעית שאז אפשר לאסור מצד שני הדברים ומה שכתב הר"ש שמדובר בשמור הכוונה לגבי הנידון של דיני הפירות דומיא דבתלוש דבא"י אסור**

**וע"ש בר"ש עוד ביאור בר"ע וז"ל א"נ הכי קאמר כל שכיוצא בו מותר בארץ במופקר עושין אותו בסוריא אפילו בשמור אבל במחובר אסור מדרבנן בארץ אפילו במשומר עכ"ל וצ"ע מה הכוונה אפילו במשומר אדרבא מופקר זה יותר חידוש ועיין רע"ב שהביא ביאור זה אלא שגרס במופקר והכוונה שמדרבנן גם מופקר צריך שינוי רק בקצירה ולפ"ז דיני חו"ל במשומר כמו מופקר בא"י ומסתבר שצריך לגרוס כך בר"ש ולפ"ז מבואר שגם דעת הר"ש שמדרבנן בא"י צריך שינוי בקצירה אפילו במופקר[[8]](#footnote-9)**

**ועיין חזו"א סי"ב סק"ז שתמה לדעת הר"מ שגם באסיפת הפירות או בהעמדת כרי אם זה כל השדה יש איסור דאוריתא א"כ מה ההבדל בין מחובל לתלוש הרי בשניהם יש איסור דאוריתא וע"ש שרצה לחדש שבסוריא אין קדושת הפירות וזה באמת לא הפקר וכל האיסור מצד עבודת הקרקע וזה כוונת המשנה שבמחובר שזה לעבודת הקרקע אסור משא"כ בתלוש שזה רק מדיני הפירות א"כ שם שאין קדושת הפירות אין סיבה לאסור וכוונת ר"ע כל שכיוצא בו בארץ מותר מצד עבודת הקרקע מותר בסוריא והא דהוצרך הר"מ שם להתיר ספיחים כי זה הרי מצד שמא יזרע וזה שייך גם בסוריא אמנם ע"ש שתמה ע"ז ממקומות אחרים בירושלמי שמבואר שיש קדושה לפירות וכן הוא דוחק שמדובר לצורך הקרקע שוודאי שיש אופנים שזה רק לתועלת הפירות ולא הקרקע כמו סתם קצירה בשביעית**

**והנה בחזו"א שם תמה גם לדעת הרמב"ן שבמופקר הכל דרבנן אמנם לכאורא בדברי הרמב"ן משמע שאם אוסף כל שדהו כדרך הבעלים עובר איסור דאוריתא ולפ"ז א"ש המשנה שבתלוש זה דרבנן לכן מותר וע"ש שכתב לבאר שמדובר במשומר וכה"ג הקצירה בתור בעלים זה איסור דאוריתא לכן אסור משא"כ בתלוש ולכאורא זה כהר"ש** ועיין זרעים ס"ז סק"ז-ח שהארכנו בביאור משניות א ב אלו

**י"ב]עיין בשנות אליהו פ"ח מ"ו שנקט שהדין לא לקצור כדרך הקוצרים הוא גם במופקר והוסיף לחדש שגם בשינוי אסור לקצור ורק ביד מותר לקצור וע"ש שהקשה הכותב דהמשנה פ"ה מ"ו אומרת שמותר למכור לחשוד מגל יד ומגל קציר ועגלה וכל כליה וביאר הר"מ כי הוא לא קוצר את כל שדהו אלא מעט וכן הוא ברא"ש אבל לנ"ל גם כה"ג אסור במגל ועין חזו"א סי"ב סק"ט שכתב לישב שתולים שזה לפירות שישית והקשה א"כ למה מבואר ברישא שאסור מזרה והטעם דהרי אסור לזרות הגורן הרי לפירות שישית אין סיבה לאסור אמנם עיין רא"ש שהוסיף וכשאין גורן חופרין בו בקרקע ולפ"ז יתכן שמדובר במשנה דווקא כה"ג שאין כבר גורן של שישית ולכן אסור ודוחק שזה לא דומיא דסיפא**

**אמנם עיין שם בר"ש כת"י שביאר שמה שמותר מגל זה כי זה ראוי לעוד סוגי שימוש חוץ מקצירה ולפ"ז א"ש הגר"א שאין זה היתר מצד פירות שביעית והנה צ"ב למה ביאר הר"ש כך ולא מצד שצריך לקצור פירות מההפקר והנה נראה שגם לשיטות שמותר רק בשינוי וכדהובא לעיל סק" קשה דהרי מדובר בחשוד ועד כמה שהוא יקצור הוא וודאי יקצור כדרכו ואין שום סיבה שיעשה שינוי ולא שייך כזו תליה דכל התליות שמצאנו שאולי צריך לסוג דבר שהוא לא איסור וז"ב ועיין סימן י שהארכנו בסברא זו[[9]](#footnote-10) והנה הובא לעיל שיטת הר"ש בחד תירוצא שמדרבנן במחובר גם במופקר צריך שינוי ולפ"ז א"ש שנקט דווקא שיכול להשתמש שימוש אחר**

**עוד יתכן דהנה בסוף הפרק מובא שמשאלת אשה לחברתה החשודה על השביעית נפה וכו' אבל לא תבור עימה והטעם ביאר הר"ש שחשודה להשאיר אחר הביעור ורק נפה כי יש תליה שצריכה לדבר אחר לכן מותר ולפ"ז לכאורא מה עוזר שמלקט קצת הרי עדין תשאיר את זה לאחר הביעור ולכן ביאר הר"ש כי צריכה את זה לדבר אחר**

**ובאמת צ"ב הרא"ש שביאר כנ"ל הרי אולי ישאיר את זה לאחר הביעור והיה מקום לומר שרק אם זה לאחר הביעור יש כזה איסור ולא קודם זמן הביעור וכן נקט המקד"ד סימן נ"ט (עמוד436) ולפ"ז יתכן שכאן בשעת קצירה זה קודם זמן הביעור אמנם החזו"א סי"ב סקי"א בסופו נקט שגם קודם זמן הביעור אסור וכן מבואר לכאורא בתוספתא פ"ו הי"א שאין מוכרין פירות שביעית לע"ה אלא מזון שלש סעודות ואם זה דבר שאין מתקיים מותר ובהכרח שהאיסור מצד שישאיר לאחר הביעור ולכן יש הבדל בין מתקיים או לא חזינן שיש איסור גם קודם זמן הביעור ובאמת שזה צ"ע גם לגבי הדין שאפשר למכור חמש כדי יין דזה מותר לאסוף מן ההפקר ולמה אין איסור מצד שישאיר לאחר הביעור וצ"ע**

**כ שבט ס"ח**

**י"ג]יש לעיין לעניין שמור ונעבד האם בעולי מצריים שלא גזרו על ספיחים האם יש איסור שמור ונעבד ולשיטות שזה דאוריתא יתכן שכה"ג זה אסור אמנם לשיטות שזה דרבנן יש לדון ועיין ראב"ד פ"ד הט"ו שנראה שלעניין עולי מצריים ס"ל להקל וכן לעניין תבן דמבואר בירושלמי שאין איסור ספיחים או פשתן כי אין בזה קדו"ש האם יש בזה איסור שמור ונעבד דיתכן שזה אותו גזירה אלא שהרחיבו שמדרבנן גם לא בתבואה יש את זה וכאן שזה קנס היה מקום לומר שתמיד גזרו על זה וכן ראיתי מביאים מרעק"א ולא ידעתי מקומו**

**והנה הירושלמי מעשרות פ"ה שדן לעניין דבר שאין בו קדו"ש האם יש איסור ספיחים רצה להוכיח מהמשנה שהחשוד על השביעית לא קונים ממנו פשתן והבין הירושלמי שזה מצד שאולי ימכור איסור והירושלמי דוחה שזה כמו מים ומלח כי זה מסיע ואם נימא שיש איסור שמור א"כ לא מובן ראית הירושלמי דכאן זה אסור מצד שמור ונזרע ומבואר שאם אין לזה קדו"ש אין על זה איסור שמור וזו ראיה ברורה וכן הוא בחזו"א ס"י סקי"ב ולפ"ז נעבד על פירות שחנטו קודם שביעית לא יאסרו לא מצד איסור דאוריתא ולא מצד קנס אלא שיש לחלק בין דברים שאין סיבת הקנס לדברים שמסיבה צדדית לא נאסר וע"ש שהביא ספק הירושלמי בתבן ושם יש לו קדו"ש וע"ש בירושלמי שדן האם להקל גם בחשוד וצ"ע אם שמור זה דאוריתא הרי תבן יש בו קדו"ש וצ"ע ועיין סימן כ"ד**

י"ד]

דיני שמור ונעבד

א]**דעת ר"ת ששמור אסור מן התורה וכן דעת הבעה"מ והרי"ד ועוד ראשונים אמנם דעת הרמב"ן וכן דעת הרמב"ם ורש"י שזה מותר ודעת תוס' במנחות שזה אסור מדרבנן והכרעת החזו"א מעיקר הדין להקל אלא שלא היקל אלא בשעת הדחק (סק"א-ב ו-ז'ב)**

**ב]מבואר בגמ' שע"ה שמוכר מהמשומר אסור לקנות אצלו והרמב"ן ביאר כדי שלא לסיע לו ושאר ראשונים ביארו מצד שלא ינהג בדמים כדינם ולפ"ז בהקפה מותר והחזו"א נקט כרמב"ן ורוב הראשונים לכאורא ס"ל כרש"י וצ"ע (סק"ב ועיין סימן כ"ג)**

**ג]לראשונים ששמור אסור מהתורה ה"ה נעבד ולמתירים דעת רוב הראשונים לאסור והרמב"ם התיר והחזו"א נקט להקל ועיין סקי"ג כמה חילוקים בזה וצ"ע (סק"ו)**

**ד]בפשוטו מבואר בתוס' שגם אם הבעלים לא שומר אלא אדם אחר זה אסור והחזו"א תמה על זה(סק"ז)**

**ה]מבואר בתו"כ שלא יקצור כדרך הקוצרים ושיטת הר"ש והרא"ש והריבמ"ץ שזה רק בשמור אמנם לחד תירוצא בר"ש מדרבנן הוא גם במופקר שיטת הר"מ שזה גם במופקר וכן הוא לר"ת שמשומר אסור ובביאור השינוי ברע"ב ורא"ש ור"ש משמע שזה בצורת הקצירה ובר"מ מבואר שזה שלא יקצור את כל שדהו והחזו"א הכריע שאם אפשר בשינוי צריך שינוי ואם אי אפשר לא צריך (סק"ט)**

**ו]בביאור הלאו את ענבי נזירך לא תבצור דעת ר"ת שזה על שמור וזה אסור באיסור לאו שיטת הר"ש הנ"ל שבשמור אסור לקצור ללא שינוי שיטת רש"י שבשמור אסור לקצור בתור שלו שיטת הרמב"ם שאסור לקצור את כל השדה ומבואר בדבריו שכלול בזה שאסור גם לאסוף את כל השדה לביתו וכן להעמיד כרי או לדוש בבקר ולשאר הראשונים אין לנו מקור לכל זה ושיטת הגר"א שאסור לקצור בכלי אלא רק ביד (סק"ט י"ב)**

**ז]מבואר במשנה שיש דין שינוי בעשית הגרוגרות והיין והשמן ובירושלמי מבואר שגם בטחינת התבואה ויש לדון האם זה רק בבעלים או בכל אדם ובחזו"א יש בזה סתירה וסתימת הדברים שזה בכל אדם וכן הוא לראב"ד והר"ש בתו"כ שזה כדי שיזכור שזה שביעית אמנם יש משמעויות שזה רק לבעלים וצ"ע אמנם באוצר בי"ד וודאי לא צריך שום שינוי(סק"י)**

**ח]מבואר בר"מ שאסור לאסוף יותר מחמש כדי יין וחמש עשרה כדי שמן וביאר החזו"א שזה שיעור שאדם רגיל לאסוף לצורך שימושו ולשאר הראשונים אין לזה מקור אמנם לשון הרא"ש והר"ש שאסור לעשות אוצר אמנם יתכן שזה מצד לאחר הביעור והחזו"א נקט שכולם מודים ושזה אסור לא מצד הוראת בעלות שזה רק בבעלים אלא שזה כעין סחורה(סק"י)**

**ט]בסוריא ומקום שכבשו עולי מצריים צריך שינוי רק בעבודות שבמחובר ולא בתלוש (סקי"א)**

**י]בפשוטו במה שלא גזרו ספיחים כגון דבר שאין בו קדו"ש או עבר הירדן אין בזה גם דין שמור לא מדאוריתא ולא מדרבנן וכן מוכח בירושלמי כשדן לעניין ספיחים בפשתן ע"ש [סקי"ג] ולנ"ל אין נעבד בלולב והדסים שזה לא מידי דאכילה**

1. אמנם לשונו בפסקיו בסוכה שזה איסור רק על המשמר וצ"ב [↑](#footnote-ref-2)
2. **ועיין לקמן סקי"א בביאור שיטת הר"ש וע"ש שלחד תירוץ בר"ש מדרבנן תמיד צריך שינוי** [↑](#footnote-ref-3)
3. **כ"ז שבט ס"ח**

   **עיין סימן כ"ד שיש עוד ראשונים כרמב"ן וע"ש שלעניין סתם ע"ה אפשר להקל ולא לעניין חשוד וכן היה הוראת החזו"א** [↑](#footnote-ref-4)
4. ועיין **במשמרת השביעית שהביא אחרונים שרצו לומר שאפילו אם שמור ונעבד זה דרבנן אבל נזרע זה דאוריתא והנה אין שום מקור לזה בפשוטו וכן מוכח מהרבה ראשונים לעיל שהתירו שמור שגם התירו נזרע והנה לשון הר"מ בהלכות שכתב איסור ספיחים דרבנן צייר באופן שלא היה איסור זריעה ומשמע קצת שעד כמה שיש איסור זריעה זה אסור מעיקר הדין וכן מדויק בסה"מ אמנם בפשוטו מבואר מדבריו בפול המיצרי ששם הוא זרע באיסור ובכל אופן הותר לאחר הפסח ויש שרצו לומר על דרך תוס' בר"ה (עיין סוגית ספיחים שהארכנו) שגם אם ספיחים אסור מדאוריתא אבל אם זה נלקט לאחר שביעית זה מותר וא"כ ה"ה כאן אמנם בפשוטו וודאי מהא דהרמב"ם לא הזכיר איסור זה מפורש חזינן שזה לא נאסר וכן מצאתי בשו,ת הר"מ שכתב מפורש שאין איסור אם לא דנימא שזה נאסר מדין כל שתעבתי לך הרי הוא בבל תאכל שהוא איסור כללי אלא שגם זה לא נתבאר בדברי הר"מ וצ"ע בכ"ז**  [↑](#footnote-ref-5)
5. **כ"ז שבט ס"ח**

   **וראיתי בחו"ב שביעית ס"ז שדן שיתכן שבאילן שכבר חייבו לעקור זה מספיק קנס ורק לכן לא אסרו הפירות ואין זה דומה לאחד שזרע באיסור ומקור לסברא זו מהירושלמי שתבן אין איסור ספיחים כיון שכבר גזרו על עיקר התבואה ולפ"ז בנעבד באילן שיוציא פירות יודה הרמב"ם ומה שהתיר בפול יתכן שכל שלעניין ספיחים לא ראו חז"ל לגזור ה"ה לעניין הקנס של נעבד וכדלקמן סקי"ג לעניין פשתן אמנם פרחים לכאורא אין לאסור כמבואר בירושלמי אמנם בראב"ד מוכח שגם דברים שאין עליהם ספיחין כגון לאחר חנוכה אסור מצד נעבד אמנם פרחים אולי זה דומה לעולי מצריים שנקט להקל וצ"ע בזה**  [↑](#footnote-ref-6)
6. **ובס' משפטי ארץ הביא בסופו מכתב מאחד מתלמידי החזו"א ששמע מהחזו"א שדעתו להתיר שמור ונעבד ורק שאסור לקנות מע"ה ולכן אין נפק"מ וסתם לאסור וצ"ע שהרי הוא עצמו פסק כר"מ שזה רק אסור מצד דמי שביעית וא"כ בהקפה אפשר להתיר וכמו שהבאינו מרוב הראשונים לעיל סק"ב וכן כל הראיות שם מהחזו"א לא מובנות** [↑](#footnote-ref-7)
7. ועיין שם בתוס' שתירצו שבהקדש יש פסוק שאין איסור ספיחים והוסיפו שהיינו טעמא דשרי קצירה וצ"ב מה צריך היתר על קצירה ואם נימא שתמיד אסור א"ש אמנם בשינוי לכאורא וודאי מותר ובהכרח שהבינו שעשו ללא שינוי וצ"ב [↑](#footnote-ref-8)
8. **ועיין** ר**"ש פ"ה מ"ו שמבואר שמותר להשאיל לו מגל קציר והקשה הרי אסור לקצור וצ"ע הרי שיטתו שמהמופקר מותר ומשמע כאן שזה כתירוצו הנ"ל שאסור מדרבנן ולכן גם ציין את פ"ו ולא פ"ח** [↑](#footnote-ref-9)
9. **והנה הרא"ש שביאר שאולי הוא לוקח מההפקר לא קשה דעד כמה שלא צריך שינוי אין כוונתו לעבירה ומה שלא עושה לאוצר מצד שאין הדרך לקחת מהפקר יותר משיעור זה וכמבואר במשנה אמנם הרמב"ם שביאר שלוקח משלו שיעור המותר צ"ע כנ"ל שמה פיתאום שלא יעשה בצורה אסורה וכמו שאסור למכור לחוד בהמה כי אולי ימכור לעכו"ם אפילו שאולי ימכור לישראל וצע"ג**  [↑](#footnote-ref-10)