קעד א_1
קטגוריות: שו_ע / יורה דעה / הלכות רבית - הרב יהושע ננקנסקי

**קעד א**

**צד אחד בריבית**

יש ללמוד הסוגיא סה:, סג., תוס' ערכין לא., תוס' מגילה כז:

ובראשונים בסוגיא ב-סה.

**סה:**

★צד אחד בריבית

"מכר לו את השדה ונתן לו מקצת מעות וכו', דלא כר"י דס"ל צד אחד בריבית מותר".

וע"ע שם בגמ' דלר"י שרי גם "במשכן לו בית וכו' לכשתרצה למוכרן לא תמכרם אלא לי בדמים הללו" [בהוזלה].

וכן "במוכר בית וכו' אם יהיו לי מעות תחזירנה לי אסור ולר"י שרי" [דמי ימר שהמוכר יפדה].

ויל"ע בשלמא במכר בית בשעת אכילת הפירות דהיינו אכילת הריבית אכתי הוי צד אחד, אבל משכן לו בית איה"נ בשעת התנאי שקצץ זה נחשב צד אחד דלא יודע אם ימכור לו או לא, אבל בזמן שמוכר לו בהוזלה הרי עכשיו ידוע שמוזיל בגלל ההלוואה [וא"כ שיאסר מצד קבלת ריבית איה"נ חסר בהתנאה לדברי ר"י אבל באכילה מה חסר בשם ריבית].

וכעי"ז הקשה בתוס' [סג. ד"ה "צד אחד"] "ואע"ג דבשעת הפרעון הוי ריבית **כיון שבשעת הפסק הוי צד אחד של היתר שרי**".

ואכתי יל"ע וכי גרע מריבית מאוחרת שנאסרה גם בלי הקציצה, ה"נ שיאסר לכה"פ מדין ריבית מאוחרת.

וצ"ל היות והקציצה היתה בהיתר ממילא כשאוכל אוכל מחמת הקציצה, ועדיף מריבית מאוחרת דאין התנאה וקציצה ואין לו כל סיבה לקבל, לכן נאסר, משא"כ הכא. ועדיין צ"ב.

מקור הדברים הם בשערי דעה [קעב-ה], והגרש"ש [ח"ד קונטרס השעבוד ס"א אות ג' ד"ה "וראי'"].

★הקשו הראשונים לר"י אמאי נאסר סאה בסאה שיותר מטעם דהוי צד אחד בריבית, דאולי לא יתייקר בשעת הפרעון.

ובתוס' [סג. ד"ה "צ"א"] דאין לומר דבהלוואה לא שרי ר"י [דהיינו היתר צד אחד זה רק כשיש צד מכר כבית בערי חומה] דהא בסוגיין שרי משכן לו בית דהוי הלוואה ודאית והספק הוא בריבית ושרי, ותירצו דלא שרי ר"י אלא כשצד אחד הוא ביד לווה ומלווה [דהיינו לפדות או להוזיל] משא"כ סאה בסאה הריבית לא בידו דיוקר הפירות לא תלוי בידו.

ועי' ברש"י [סג. ד"ה ר"י] "ריבית שאינה ע"י הלוואה אלא **ע"י מכר"**.

ועי"ש בריטב"א דרש"י מתרץ את קושית תוס' מסאה בסאה דס"ל דרק במכר שרי.

וע"ע תוס' ערכין [לא. ד"ה "ור"י", תוס' מגילה כז: ד"ה "ור"י"].

והא דמשכן לו בית עי' תוס' מגילה דחשיב צד מכר.

וצ"ב דהרי שם זו הלוואה ודאית רק הריבית היא בצורת מכירה, ואמאי נחשב צד מכר.

וברעק"א [סג] מבארו דהתנאי היה שאם ירצה למוכרו המעות נתונים מראש בתורת כסף קנין לאחר ל'. ומש"ה חשיב צד מכר [ובפשוטו המעות הם הלוואה אח"כ הוזלה זה הריבית].

★לרבנן שנאסר יל"ע אי הוי ריבית קצוצה או נאסר מדרבנן.

ועי' בבעה"ת [שער מו ח"ב ט] דנאסר מדאו'.

ועי' בריטב"א בסוגיין גבי משכן לו בית דהוי ריבית קצוצה.

וע"ע בשאר דברי הריטב"א.

ועי' בהגהות אשר"י לרא"ש [כה] שמביא או"ז, ובדברי האו"ז מבואר שנאסר **מדרבנן**.

וע"ע בשטמ"ק [סז] וכן ברשב"א [שם] שהביאו ראב"ד "כל הנהו שמועתא דלעיל פעמים ששניהם אסורים. ומשכן לו בית ומכר לו בית כולם כיון דעל ידי מכירה הן **אבק ריבית** הוו דמי איכא מידי דלרבי יהודה מותר לכתחלה ולרבנן מוציאין בדיינין".

וברשב"א שם פליג "דאי אפשר לומר כן דבהדיא מוקי אביי פלוגתייהו בערכין פ' המוכר שדהו בשעת היובל בצד אחד בריבית. ועוד דבהדיא אשכחן תנא בערכין דאמר דבית בבתי ערי חומה רבית גמורה היא אלא שהתורה התירתה, וגרסינן בירושלמי כאן התירתה ולא במקום אחר".

וע"ע בדברי הב"י.

★בפשטות הסוגיא משמע דעל הצד שהמוכר לא יחזיר את הכסף הקנין חל דהוי מכר ואין כאן הלוואה כלל, ורק אם יפדה יתברר שאין כאן מקח אלא המעות הוי הלוואה ולכך תלוי בר"י ורבנן.

וברמב"ם [הלכות מלוה פ"ו ה] לשונו **"לא קנה**". וכן הוא בשו"ע [דהיינו שהמקח כלל לא חל כה"ג].

ועי' מחנ"א [יג] דהרמב"ם לא גריס בסוגיין שתלוי בר"י ורבנן.

וע"ע ברמב"ם [הל' מכירה פי"א-י] דהמקח חל וצריך לקיים את התנאי, וקשה מדבריו הנ"ל.

ועי' בלח"מ מה שחילק.

וע"ע בסמ"ע [רז-יא].