8 - מ_מ תפיסה במטלטלין
קטגוריות: ש_ס / כה כתובות / שעבודים - הרב יהודה אלבוים / מ_מ שעבודים

בס''ד

**תפיסה במטלטלין**

א. צ''ב כיצד תפיסה מחיים, גורמת שלא יחול על המטלטלין דין מטלטלי דיתמי.

ב. צ''ב לר''ט כיצד תפיסה אחר מיתה שלא מרשות היתומים גורמת שלא יחול דין מטלטלי דיתמי.

ג. ויש לחקור האם גדר התפיסה לר''ט אחר מיתה הוא כאותו הגדר של תפיסה מחיים לר''ע.

ד. יש לחקור אם דין התפיסה המבואר במתני' דף פ ב לענין גביית מטלטלין לכתובה לרבנן דמטלטלין אינם משתעבדים לכתובה, הוא אותו הגדר של תפיסה לענין שלא יחול דין מטלטלי דיתמי לא משתעבדי - עי' תוס' בדף פד ב ד''ה ולרבי עקיבא דנראה שגדרם שוה -

ה. יש לחקור האם תפיסה הוא לעשות בו מעשה קנין, וע''י הקנין זכה בשעבוד במטלטלין, ודי להגביהו ולהחזירו למקומו, או''ד דענינו של תפיסה הוא החזקת המטלטלין, ונ''מ נמי בתפס הבע''ח וחזר ותפס ממנו היורש.

ו. וכיוצ''ב יש לחקור האם תפיסה צריכה מעשה קנין או דמהני אף בלא מעשה קנין - נח' בזה המאירי דף פה ב והריב''ש בסי' שס''ד, ונפסק ברמ''א בסי' צ''ג סעי' כ''ג -

ז. יש לחקור בדעת ר''ע דמהני רק תפיסה מחיים, האם הוא משום שמחיים זוכה בשעבוד במטלטלין, או משום שע''י שתפס מחיים, לכן כשמת והמטלטלין ביד המלוה לא חל דין מטלטלי דיתמי אף לר''ע וכעין מש''כ הרשב''א לענין גר שמת וכו' - עי' מאירי בב''ק דף יד ב, ועי' ב''ש סי' צ''ג סקל''ד לענין כתובה דלא ניתנה להיגבות מחיים -

ח. יש לדון האם תפיסה מחיים מועיל רק מרה''ר, או שאין משמעות במה שאינו ברשותו מכיון שהיה ברשותו וא''כ ע''כ אם מהני תפיסה מחיים ע''כ דמהני גם מרשותו - עי' ר''ן בריש פרק אלמנה בשם רש''י, והפלאה סי' צ''ג סקכ''ז שכתב וז''ל אך מ"ש שם בר"ן דאפי' בתפיסה דמחיים לא מהני אלא מרה"ר אינו מובן לי, בשלמא תפיסה דלאחר מיתה שפיר שייך לומר דבעינן שלא יהי' ברשות היורשים בשעת מיתה שלא זכו בהן היורשים אפי' שעה א' והוי כתפיסה מחיי' אבל לענין תפיסה מחיים מה שייך לחלק בין שהוא ברשותו או לא כיון שכבר הי' ברשותו וצ"ע.

ט. יש לדון לדעת הראשונים - וכן נפסק בשו''ע סי' צ''ג סעי' כ' וסעי' כ''ג - דבמזונות מהני תפיסה אחר מיתה אף לר''ע, האם מועיל רק כשהמטלטלין ברה''ר, או שלר''ע אף כשהם ברה''ר הוי כברשותם ובע''כ דמהני תפיסה אף מרשותם - הר''ן שם, מרדכי סי' רנ''ב והובא בהגהות אשרי בפרק אלמנה סי' ג', והרמ''א שם הביא ב' דעות בזה, ועי' ביאור הגר''א שם סקמ''ו -

י. יש לעיין האם מועיל תפיסה אף לענין לגבות מיתומים קטנים - עי ר''ן בדף סה א ברי''ף דמהני, משום דחשש צררי אינו סיבה אלא שלא לגבות, אך אם תפס לא אמרו להוציאו מידו חשש צררי וכך נפסק בשו''ע חו''מ סי' פ''ה סעי' ה' ובסמ''ע שם, ויש לדון אם כוונתו דלמד''א יתמי לאו בני מעבד מצוה נינהו לא יוכל לגבותו, ועי' תומים סי' ק''י סק''ד -

**בגדר תפיסה מחיים לר''ע**

**מדוע מהני תפיסה מחיים ולא לאחר מיתה**

א. בדעת ר''ט היה אפשר לומר דכל ענינו של התפיסה מחיים הוא בכדי שבעת המיתה לא יהיו המטלטלין ביד היורשים, וכשאינו בידם אין דין מטלטלי דיתמי לא משתעבדי, אך בדעת ר''ע לכא' א''א לפרש כן דהרי ס''ל דאף כשאין המטלטלים ברשות היורשים לא מהני תפיסה, אך י''ל דלא נח' ר''ע אלא כשהם ברה''ר או ביד נפקד או לוה, אך כשהם ביד אדם התובעם מכח חוב או כתובה אף לר''ע לא חל על המטלטלין דין מטלטלי דיתמי, דומיא דמש''כ הרשב''א לענין גר שמת דגובים הבע''ח מהזוכים, ולפי''ז אין התפיסה גורמת אלא שלא יחשבו המטלטלין למלטלי דיתמי, אך לא זכה בו התופס כלל, וא''כ צ''ע מדוע כל הקודם בהם זכה, ולא אמרינן דינתן לכושל שבהם.

ב. כתבו התוס' דף פד ב פירוש דמהניא תפיסה מחיים דבעל אפי' לר"ע דההיא שעתא לא שייכא שבועה ולא קרינא ביה הבא ליפרע מנכסי יתומים לא יפרע אלא בשבועה וכיון דאין צריכין שבועה זכו במה שבידם עכ''ל וכתב הפנ''י דהניחא לשיטת התוס', אך לפי הראשונים שפי' על פי הירושלמי שר''ע נח' אף כשאין חייב שבועה צ''ב מדוע מועיל תפיסה מחיים, עוד כתב הפנ''י דהניחא להסוברים דבתפס מחיים א''צ שבועה אף אחר שמת, אך להסוברים דצריך שבועת הבא לגבות מנכסי יתומים לא יתיישב, וכתב די''ל דכיון שתפס בשעה שא''צ שבועה אהני להו תפיסתם דתו לא מקרי מטלטלי דיתמי.

ג. האבני מילואים בסי' צ''ו סק''ד כתב דמחיים זכה בו בתורת משכון, ומשכון אינו נעשה מטלטלין אצל בניו כמבואר בגמ' בב''מ דף קיד ב, וא''ת מדוע אינו יכול לזכות במשכון אחר מיתה, כתב האבנ''מ משום שאין שעה''ג כשמת, ותפיסת משכון מהני רק מכח שעה''ג - ואפי' לו יצוייר שהיה שעה''ג על המת אך אינו תופס מהמת אלא מהיורשים שאין עליהם שעה''ג - וא''ת א''כ מדוע מהני תפיסה לר''ט כשלא הגיעו המטלטלין לרשותם, הא אע''פ שאין בכה''ג דין מטלטלי דיתמי לא משתעבדי ולכן ינתן לכושל שבהם, אך מדוע מועיל תפיסה הא אין שעה''ג, וי''ל דתפיסה לאחר מיתה הוא גוביינא ולא תפיסה למשכון, וכמבואר בתוס' פב א ד''ה התלושין, ולכא' כל דברי האבנ''מ הוא לשיטתו דנח' על דברי התומים שכתב שיש שעה''ג על היורשים, אך לדברי התומים אכתי יקשה מדוע לא מהני לתפוס משכון מהיורשים.

ד. באופן אחר שמעתי לבאר דתפיסת משכון מהני מכח השעבוד שיש לו בנכסים, ומחיים שיש שעבוד נכסים גם על המטלטלים לכן מהני לתפוס משכון, משא''כ אחר מיתה שפקע השעבוד ממטלטלי דיתמי לא מהני לתפוס משכון, ויתיישב היטב לפי''ז דברי ר''ט דאף לאחר מיתה מהני תפיסה כל שלא חל על המטלטלים דין מטלטלי דיתמי - אלא שלפי''ז לא מהני תפיסת משכון מדאיקני אם דאיקני לא משתעבד או כשלא כתב דאיקני, וכן למד''א שעל''ד א''א לתפוס משכון, ובאמת הרשב''ם כתב שהמקור לשעבודא דאו' הוא מקרא דמשכון -

ה. וז''ל הקצוה''ח סי' ס''ד סק''ג דמטלטלין לאו בני שעבוד נינהו ויכול הלוה למוכרן, אבל כי תפס להו מחיים נעשו כקרקע בת שעבוד - עי''ש דעי''ז משתעבד גם מדינא דר''נ, ומבואר דחל שעבוד מחיים על המטלטלין ע''י התפיסה - וכ''כ בסי' ק''ד סק''ח ובסי' ק''נ סק''ב, ואכתי צ''ב מאי שנא תפיסה מחיים לתפיסה לאחר מיתה, וי''ל דמחיים שנמצאים המטלטלין ביד הלוה שיש עליו שעה''ג ויש סיבה מחמת זה לשעבוד נכסים משתעבדים המטלטלין כשתפס, משא''כ אחר שמת שאין על היורשים שעה''ג אין סיבה שיחול שעבוד נכסים, אלא שהקצוה''ח במשובב סי' ס' סקי''ב כתב שההלואה משעבדת ולא החוב, וע''כ צ''ל כנ''ל אות ג.

ו. וז''ל הנתה''מ סי' ק''ה סק''ב דמטלטלי דיתמי לא משתעבדי לבעל חוב וע"י תפיסה רוצה להכניסו תחת שעבוד הבעל חוב ולהוציא מרשות בעל הממון.

ז. נ''מ בין האופנים הנ''ל באופן שרק הגביהו את המטלטלין וחזרו והניחום ברה''ר וזכו בו היורשים, דאם חל ע''י תפיסתו דין משכון, אינו נעשה מטלטלין אצל בניו אע''פ שהחזירו כמבואר בב''מ דף קיד ב - וז''ל הנמוק''י שם והא רבי יוחנן אמר משכנו והשיב לו העבוט ומת הלוה שומטו המלוה מעל גבי בניו ולא הוי כשאר מטלטלי דיתמי דלא משתעבדי לבע"ח אלא כיון **דמשכניה קנייה לגוביינא** -

ח. הר''ן בריש פ' אלמנה כתב דלא מהני תפיסה מחיים אלא כשמונח ברה''ר, ואם גדר התפיסה הוא שעי''ז נעשה משכון לכא' גם בתפס מרשותו נעשה משכון.

**עוד בגדר ענין תפיסה**

א. כתב המאירי בדף פה א יראה לי עוד מסוגיא זו שתפישת בעל חוב או אלמנה במטלטלין בזמן שהיא מועלת אינה צריכה קנין גמור כדרכי הקניות שבמקח וממכר ר"ל הגבהה במה שהיא ראויה או משיכה במה שהיא ראויה או מסירה במה שהיא ראויה ... אלמא כל שהוא מוחזק בה מכל מקום תפישה היא, ועי' מאירי בב''ק יד ב שכתב וז''ל מה שבארנו שמטלטלין של יתומים אינם משועבדים לבעל חוב ולניזק אם קדם ותפש מהם מחיים בית דין גובין לו מהם אפילו חזר היתום ואנסם הימנו אחר מיתת האב שכבר **זכה בהם בתפישתו** עכ''ל ויש לבאר דאם תפסם לא תקנו דמטלטלי דיתמי לא משתעבדי, וא''צ קנין לכך אלא רק תפיסה וצ''ע.

ב. כתב הריב''ש סי' שס''ד כל תופס צריך תפיסה גמורה שיקנה הדבר באחת מדרכי הקניות אלא שאין צריך לדעת אחרת מקנה עכ''ל ונפסק ברמ''א סי' צ''ג סעי' כ''ג.

ג. כתב הרשב''א שבועות לב ב ומסתברא ג"כ דדוקא כשתפסה מחיים **לגוביינא וא"נ לשעבוד**, הא לאו הכי אלא דהוו בידה מטלטלין פקדון מחיים דבעל וכיוצא בזה לא הויא תפיסה לגבות מהן דמטלטלי דיתמי נינהו, ואפילו חוב בעלמא לא נגבה מהם לדינא דגמרא, והראיה ממלוגא דשטרי דתפסה ההיא איתתא ...

ד. תוס' כתבו דלא מהני תפיסה מחיים בכתובה משום שלא ניתנה כתובה להיגבות מחיים, וצ''ב אם כדברי הרשב''א דהתפיסה הוא לגוביינא או לשעבוד, מדוע שלא יועיל תפיסה לשעבוד מחיים, והרי יש שעבוד מחיים לכתובה, ואי נימא דהתפיסה הוא רק לאוחזו בידו ניחא דאין רשאי לעכבו אצלו כשאין ניתן להיגבות.

ה. כשהגביה על מנת לגבותו או לשעבדו ושוב הניחו ברה''ר, לדברי הרשב''א דענינו של תפיסה הוא לגוביינא או לשעבוד לכא' ע''י הקנין חל שעבוד, ותו א''צ לתופסו, משא''כ לדברי המאירי דא''צ קנין ע''כ הגדר כמוש''כ רעק''א בדף פד ב דגדר התפיסה הוא ''כיון דבעלמא מטלטלי' משתעבדי מיני' אלא דתנאי כתובה שנוי כאן דלא משתעבדי אף מיני' בזה תחלת התקנה כ"כ הי' דתפיסה אף מרשות הבעל מהני לגבות מזה'' וא''כ אינו תלוי בקנין אלא כל שהם בידה חל עליהם שעבוד - רעק''א כתב כן ביחס לדין מטלטלי לא משתעבדי לכתובה ואולי י''ל כן גם ביחס לדין מטלטלי דיתמי לא משתעבדי -

ו. כתבו התוס' בדף פב א ד''ה והתלושין וי"ל דהתם דלגבות אפילו קדמה איהי לא זכתה אבל הכא שאין לה אלא שיעבוד בעלמא לא חשו עכ''ל, ומבואר בתוס' דתפיסה מחיים בכתובה בוא לשעבוד ולאחר מיתה הוא לגוביינא, ופירושו של לשעבוד כתב רעק''א בדף פד ב דהכוונה למשכון, ולגוביינא לכא' אין הכוונה לגוביינא גמורה דהרי אין אשה יכולה לתפוס מטלטלין לכתובתה בתורת גוביינא כמבואר בגמ' להלן צח א מאן שם לך וצ''ב, ועי''ש בקושיית רעק''א על דברי התוס' - הר''ן כתב דבמעות מהני תפיסה אף אחר מיתה לר''ע משום דהוא פרעון, ומבואר בר''ן דפרעון עדיפה על תפיסה לשעבוד, ובתוס' כאן לכא' מבואר להפך, אלא דכבר התבאר דע''כ אין כוונת התוס' לגוביינא ממש -

ז. כתב הט''ז בסי' פ''ה דעד כאן לא אמרינן בפרק הכותב דף פ"ה דלא הוי תפיסה אא"כ תבעו ממנו בחיים אלא דוקא לענין נפקד כדפרש"י בהדיא שם כיון שהוא פקדון ברשותיה דמריה קאי, אבל במלוה דניתנה להוצאה הוי תפיסה אפילו בלא תבעו מחיים עכ''ל, ואם גדר התפיסה הוא דזכה בו בתורת משכון יש לעיין באיזה קנין זכה בחוב שבידו בתורת משכון.

ח. כתב הב''י חו''מ סי' א' וכתבו הגהות מיימוניות בפ"ה מהלכות סנהדרין דהא דקאמר רבינו תם דדוקא כשתפסו בשעת הנזק היינו לומר דדוקא כשתפסו מיד לאחר שהזיק קודם שיבא ליד בעלים אבל לאחר שבא ליד בעלים לא וראיה מפרק הכותב דלרבי טרפון מהניא תפיסה דלאחר מיתה ומפרש לה רב ושמואל בצבורים ומונחים ברשות הרבים.

**תפיסה במעות**

א. כתב הר''ן בריש פרק אלמנה וז''ל דכי אמרינן לכתובה מפקינן מינה דוקא במטלטלי דמכל מקום מחסרי גוביינא אבל במעות לא שהרי כבר נפרעה - וכך פסק הב''ש בסי' צ''ג סקמ''ג, והש''ך בסי' פ''ז סקכ''ד, אך ההפלאה ציין דמשמע מרש''י שלא כדברי הר''ן, ועי' שו''ע סי' צ''ו סעי' י''א - ועי' בדברי רעק''א במתני' וז''ל ודלמא באמת דוקא במטלטלים דמיחסרא גוביינא ובא עליו רק מטעם תפיסה בזה אמרינן דתפיסה לא מהני. אבל במעות דמיד נפרע בהם י"ל דאינו בכלל תופס אלא בכלל גביה מהני עי''ש שכתב שכך מוכח מהגמ' דף צב, ותמה על הר''ן מהגמ' שם, ועי' מה שתי' האו''ש פי''ח מאישות הי''א, והבית יעקב תי' דרק בכתובה אמר הר''ן דמהני תפיסה במעות אך לא בבע''ח.

ב. וז''ל הש''ך בסי' ק''י סק''ה מיהו אם תפס מעות כתב ר' ירוחם שם דאפי' תפס בעדים אם יש לו שטר אין מוציאין ממנו אלא משבעינן אותו עכ"ל ונראה דגם הטור מודה לזה דכיון דתפס מעות ה"ל כנפרע כבר ולא אמרינן (אלא) אין נזקקין לנכסי יתומים קטנים עד שיפרע אבל זה שנפרע כבר אפי' בעדים לא מפקינן מיניה משא"כ בתפס מטלטלי כיון שלא יחזיק גוף המטלטלים א"כ הרי יפרע עכשיו מן היתומים ואין נזקקין לנכסי יתומים קטנים עכ''ל.

ג. ועי' אבנ''מ בסי' צו סק''ו שכתב לבאר את דברי הר''ן וז''ל דכיון דחזינן דאע"ג דמטלטלי לא משתעבדי לכתובה אפילו מיני' אפ"ה בתפס מחיים מהני במטלטלין נמי ואפילו לכתובה, מוכח מזה דבתר דתפסה **מהני תפיסתה להכניס גם מטלטלין תחת השיעבוד**, וכל מה שנכנס תחת השיעבוד יכול אדם לגבותן לעצמו, אלא דבמידי דצריך שומא לא מצי למיעבד דינא לנפשי' כיון דצריך ב"ד לשומא ולהורדת נכסים, ומש"ה במטלטלין דבעי' שומא אף שתפסה לא הועילה אלא לשיעבוד ולא לגוביינא לכן מוציאין מידה אבל תפסה מעות דאין צריך שומא כיון שהועילה בתפיסתה שנכנסו תחת השיעבוד, וכל שמשועבד לה וא"צ שומא יכולה לגבותן לעצמה שיהיו נקנין לה גוף המעות, וזה נכון.

**יש לחקור בדעת ר''ע האם יש הבדל בין תפיסה מרשותו לתפיסה מרה''ר, או שלר''ע אף כשהוא ברה''ר הוי כברשותו.**

א. כתב הר''ן בריש פ' אלמנה בשם רש''י דאע''פ דלר''ע מהני תפיסה אחר מיתה לענין מזונות, אך כשם שלר''ט מהני תפיסה בכל חוב רק מרה''ר כן במזונות לר''ע מהני תפיסה רק מרה''ר.

ב. כתב המרדכי סי' רנ''ב - והובא בהגהות אשרי בפרק אלמנה סי' ג' - דאף לאחר תקנת הגאונים דגובים ממטלטלין לא מהני תפיסה אלא מרה''ר, ומבואר דאף להלכה דקי''ל כר''ע יש נ''מ בתפיסה מרה''ר אחר תקנת הגאונים - ועי' גידולי תרומה שער מט חלק יז -

ג. הרמ''א בסי' צ''ג סעי' כ''ג הביא ב' שיטות בענין זה, וכתב הגר''א דסברת החולקים הוא דלר''ע זכו היורשים אף כשהוא ברה''ר ולא ס''ל כסברת ר''ט דלא זכו, וממילא אין הבדל לר''ע אם נמצא ברשות היורשים או ברה''ר, ואם מודה ר''ע דבמזונות מהני תפיסה, ע''כ דמהני גם ברה''ר.

ד. תוס' בדף פד ב כתבו דתפיסה מחיים מהני לר''ע משום דבכה''ג א''צ שבועה וכל כה''ג מודה ר''ע לר''ט, ותוס' לשיטתם דכשפטרו משבועה מודה ר''ע לר''ט, ומבואר בתוס' דאף לר''ע מהני תפיסה מרה''ר כל שפטור משבועה, ואף ר''ע מודה לסברת ר''ט דלא זכו בו היורשים, ולא נח' אלא משום שהבע''ח והאשה צריכים שבועה ולכן הוי בחזקת היורשים, ואכתי יש לדון בדברי התוס' אם כשצריכים שבועה שייך לומר דר''ע מודה לר''ט במזונות.

ה. ולדעת הראשונים שנח' על תוס' על פי דברי הירושלמי ופי' דסברת ר''ע הוא דהבע''ח והאשה מחוסרים גוביינא משא''כ היורשים ולכן אף שכשא''צ להשבע נח' ר''ע, לא מצינו להדיא בדבריהם שיש אופן שמודה ר''ע, אך אולי לענין מזונות מודה ר''ע.

ו. כתב רעק''א דכמו שמועיל תפיסה מחיים לענין לגבות מזונות ממטלטלין, כך גם גובים מזונות וכתובה ממלוה, או ממטלטלין שהם ביד נפקד, ולא נח' ר''ע אלא לענין דין מטלטלי דיתמי דאין גובים ממטלטלי דיתמי אף כשאין הנכסים ברשותם, אך לענין דין מטלטלי לא משתעבדי לכתובה ומזונות מודה ר''ע דכל שאין המטלטלים ברשות הבעל גובים מהם וינתן לכושל שבהם, ולר''ט כל שאין הנכסים ביד היורשים אין בהם דין מטלטלי דיתמי, וכ''כ ההפלאה בסי' ק' סק''א, ומבואר בדבריהם דאף לר''ע יש משמעות למטלטלין שאינו ברשות הבעלים, וכן יש משמעות למטלטלין שאינו ברשות הבעל אע''פ שהיו ברשותו לפני כן - אלא שההפלאה נקט שינתן לכושל מדינא דר''נ עי''ש, אך במונחים ברה''ר כתב ההפלאה בסי' צ''ג סקכ''ו דהוי כמונחים ברשותו ואי מהני תפיסה מחיים אין נ''מ בין אם נמצאים ברשותו או ברה''ר, אך ברעק''א נראה שיש משמעות במה שאינו ברשותו אף מחיים לענין שלא נאמר בהם הדין דמטלטלין אינם משתעבדים לכתובה ומזונות -

**תפיסה אחר תקנת הגאונים**

לכא' אחר תקנת הגאונים אין נ''מ בתפיסה, דהרי אחר תקנת הגאונים גובים כתובה וחוב אף ממטלטלי דיתמי, אך מצינו כמה נ''מ אף אחר תקנת הגאונים

וכיון שבאופנים דלהלן צריך תפיסה יהיה צריך כל דיני תפיסה לענין שצריך דוקא מעשה קנין, ולענין דלא מהני לדעת הר''ן בשם רש''י תפיסה מרשותו אלא רק מרה''ר.

א. מבואר במתני' פ' ב דכשהניח הבעל קרקע אין היורש יכול למכור את הקרקע, משום שהוא משועבד לכתובתה, וכן כשתפסה מטלטלין ימכרו ויקנו קרקע והיורש אוכל פירות, אך בלא תפסה כתב הרמב''ם בפי''ח מהלכ' אישות הי''ב לגבי מזונות דלא אלים תקנת הגאונים לעשותם כקרקע לענין זה שאינו יכול למוכרם, וכך נפסק בשו''ע בסי' צ''ג סעי' כ''א לענין מזונות, וכ''ה ברמב''ם בפכ'''ב מהלכ' אישות הי''ג לענין כתובה וז''ל שהמטלטלין אין הכתובה נגבית מהן אלא בתקנת הגאונים ואין כח בתקנה זו למנעו מנכסי אחיו ולאסרן עליו באחריות זו שלא ישא ויתן בהם עכ''ל - ובשו''ע סי' קס''ח סעי' ה' הובאו ב' שיטות בענין זה - ומבואר דאף אחר תקנת הגאונים מהני תפיסה לענין זה, דע''י התפיסה א''צ לתקנת הגאונים אלא מדינא דגמ' נעשו המטלטלין כקרקעות.

ב. כתב הב''ש בסי' צ''ג סקמ''ג דבתפסה יותר בכדי שיעור מזונותיה יש נ''מ בתפיסתה, עי''ש.

ג. לכא' יש נ''מ בכתובת בנין דכרין שאין בו תקנת הגאונים לכמה שיטות עי' שו''ע סי' ק' סעי' א ונו''כ שם.

ד. ע''י התפיסה אינה צריכה להשבע.

ה. כתב המרדכי בסי' רנ''ב - והובא בהגהות אשרי בפרק אלמנה סי' ג' - דאף אחר תקנת הגאונים לא מהני תפיסה אלא בתפסה מרה''ר, וצ''ב הרי אחר תקנת הגאונים גובים ממטלטלין ומדוע צריך תפיסה, וי''ל דנ''מ לאופנים הנ''ל - כעין זה ביאר הכנה''ג בהגהות ב''י סי' צ''ג את דברי המרדכי, ובפנ''י בדף צו א ביאר באופן אחר עי''ש -

ו. הרמ''א בסי' צ''ג סעי' כ''ג הביא מח' אם מועיל תפיסת האשה מרשות היתומים, וצ''ב מדוע צריכה לתפוס אחר תקנת הגאונים, וכתב הב''ש דהוא נ''מ לענין יותר ממזונותיה, ולכא' היה מקום ליישב לולי דברי הב''ש דכוונת הרמ''א הוא על מש''כ השו''ע לעיל מיניה דאף אחר תקנת הגאונים אין יכולה למנוע את היורשים מלמכור את המטלטלין אא''כ תפסה, ועל זה הביא הרמ''א את ב' השיטות אם מהני תפיסה מרשות היורשים.

ז. יש לעיין בתפיסה למזונות שיש משמעות גם בזה''ז כמוש''כ הרמב''ם הנ''ל, האם לר''ע מהני תפיסה לאחר מיתה לענין זה - אם כוונת הגמ' בדף צו א לתפיסה מחיים - די''ל דכיון שע''י תקנת הגאונים מטלטלי משתעבדי הו''ל כקרקע ואין סיבה שלא יועיל בו תפיסה לאחר מיתה.