28. ביאור סוגיא דחביצא
קטגוריות: ש_ס / א ברכות / ברכות - הרב מאיר קאופמן / כיצד מברכין / שיעורים

כ' חשון ע"ה

**סימן כ"ח**

**ביאור סוגיא דחביצא**

א]**ביאור שיטת רש"י**

**ב]שיטת תוס' ובדין בישול לדעתם**

**ג]בדינא דרבינו יונה שלחם מפורר אין את דין חביצא**

**ד]האם טיגון חשיב כבישול**

**ה]בדין נתמעט לפחות מכזית לאחר הבישול או שאיבד תוריתא דנהמא**

**ו]בנידון המג"א בחיבר הפירורין**

**ז]בביאור דעת המג"א**

**ביאור שיטת רש"י**

א]מבואר בסוגין ל"ז: דחביצא ר"י אמר שבכזית ברכתו המוציא ובפחות מכזית ברכתו מזונות וראיתו ממנחות שפותתן כזית וברכתו המוציא והגמ' שואלת לר' ישמעאל שפותתו לגמרי וכן מבריתא שליקט מכולן כזית מקיים בזה מצות מצה והגמ' דוחה בשערסן או בבא מלחם גדול ור"ש חולק שגם פחות מכזית זה המוציא ורבא מחלק בין יש לזה תוריתא דנהמא או שאין לזה תוריתא דנהמא ונאמרו כמה ביאורים בראשונים בסוגין ונבאר הדברים בס"ד

והנה שיטת רש"י שחביצא הוא מבושל ונקטו הראשונים בדעתו שלפ"ז כל נידון ר' יוסף שפחות מכזית הוי מזונות זה מצד שזה מבושל וכן בפשוטו מה שהגמ' אומרת בסוף סוגין שזה תלוי בתוריתא דנהמא זה רק בלחם מבושל אבל בסתם פירורין אין כזה חיסרון וכן מבואר שיטת הבעל המאור ל"ט. שכתב לגבי פת צנומה בקערה שמדובר בכלי שני דאין כאן בישול ולכן גם אם אין לזה תוריתא דנהמא ברכתו המוציא ולפ"ז צ"ל שראיית הגמ' ממנחות דמדובר במנחת מחבת ומרחשת כמבואר ברש"י וס"ל לגמ' שזה חשיב מטוגן וכשיטת ר"ת שבכל אופן ברכתו המוציא [וכן מבואר שצורת העשיה היא בטיגון בשמן ולא כהרמב"ם שמערבים את השמן ואחרי זה אופים כדרך אפיה] ובבריתא של לקט מכולן מדובר במנחות או שהכונה בחולין כה"ג דומיא דמנחות

והנה הגמ' ל"ז. מביאה בריתא הכוסס את החטה טחנה אפאה ובישלה בזמן שהפרוסות קימות מברך המוציא ואם אין הפרוסות קימות בתחילה מברך בורא מיני מזונות ולבסוף מברך מעין ג' ועיין תוס' כאן ובמנחות שהקשו על רב יוסף שכאן כתוב שיעור אחר דהינו שנקטו שהלשון אין הפרוסות קימות הכונה כמבואר בדבריהם ל"ז. ד"ה אם שהכונה שאם יקח הלחם הוא לא ישבר ולפ"ז כל שהוא נשבר אפילו שיש כאן חתיכה יותר מכזית ברכתו מזונות וכתבו שרב יוסף ביאר כמבואר בירושלמי שפרוסות קימות הכוונה שיש בזה כזית ורבא שביאר שהדבר תלוי בתוריתא דנהמא בפשוטו זה גם הכונה פרוסות קיימות וכונת רבא לבאר הבריתא ומשמעות תוס' בסוגין [כן ביארו בדעתם הראש יוסף והחזו"א כ"ו סק"א] וכן הוא ברשב"א שלפ"ז אין הדבר תלוי בכזית אלא גם יותר מכזית אם אין תוריתא דנהמא ברכתו מזונות אמנם בתר"י ביאר שכיון דרב יוסף דיבר על כזית וכן הוא בירושלמי א"כ כל דברי רבא במקרה שאין כזית ובזה יש חילוק אם יש בזה תוריתא דנהמא או אין בזה תוריתא דנהמא

והנה עיין בחידושי הרא"ה ובריטב"א שביארו סוגין שמדובר במבושל ובכל אופן נקטו שנידון רב יוסף זה מצד פחות מכזית ולא מצד שזה מבושל ועיין נחלת דוד שהאריך לבאר שזה כוונת רש"י ולא קשה מהמשנה של פרוסות קימות דשם ביאר רש"י שהכונה אם זה נימוח או לא וכאן יש נידון בלא נימוח מה הדין ועל זה דנה הסוגיא וגם כוונת הירושלמי לדון בנידון סוגין דהינו בפרוסות קימות שזה המוציא האם זה רק בכזית או פחות והנה ברש"י במנחות באמת משמע כך דלא ביאר את הראיה של מנחות דוקא במנחת מחבת ומרחשת וכן ביאר שהראיה של ליקט מכולן זה לא במנחות [וכן לא ביאר בשערסן רק שצירף לכזית ולא כתב שאפאן עיין לקמן] אבל רש"י בסוגין שביאר שמדובר דוקא במנחת מחבת ומרחשת וכן שביאר ליקט מכולן במנחות משמע שכל נידון של רב יוסף זה רק במבושל

**שיטת תוס' ובדין בישול לדעתם**

ב]אמנם עיין תוס' ושאר ראשונים שביארו שחביצא זה פירורי לחם מודבקים במרק ודבש ובזה ר' יוסף חידש שפחות מכזית לא הוי לחם ורבא חידש שאם אין תוריתא דנהמא זה לא לחם והנה פשטות לשון תוס' שרק כה"ג שנעשה כאן שינוי כל דהוא חידש רב יוסף שפחות מכזית זה לא לחם אבל אם לא נעשה שום שינוי בזה ודאי חשיב לחם ולפ"ז ראית הגמ' ממנחות דמדובר במחבת ומרחשת שיש שם שמן ומטוגן זה כחביצא או כמו שביאר החזו"א סק"י שכיון שזה מלא שמן ממילא בפתיתה זה ודאי נהיה חביצא ולפ"ז תמהו הפנ"י והגרעק"א והפמ"ג [קס"ח סקכ"ח] דמה הגמ' שואלת מליקט מכולן דתוס' הוכיחו שזה לא במנחות הרי אולי שם מדובר בסתם פירורין ולא בחביצא ועיין פנ"י שכתב שצריך לדחוק שאין דרך אדם לאכול פירורין וכן אין הדרך לפוררן סתם ובהכרח שזה היה דרך חביצא ובחזו"א סק"ד וכן בכתבי הגרי"ז במנחות ביארו שהגמ' דימתה שעד כמה מתי שיש שינוי זה סיבה שפחות מכזית לא הוי לחם א"כ זה גם סברא שבאופה לחם פחות מכזית גם אם זה לא חביצא זה סיבה שלא יחול על זה שם לחם ובזה א"ש תירוץ הגמ' בבא מלחם גדול שכיון שזה היה לחם לא מתבטל אלא בחביצא ולא בסתם פחות מכזית

אמנם עדין צ"ע כמו שהקשה הנשמת אדם כלל נ"ד ד' ובחזו"א סק"ו דאם כל דברי רב יוסף רק בחביצא א"כ הראיה ממנחות בהכרח כי מדובר במטוגן והרי הר"ש והרא"ש שחלקו על ר"ת ונקטו שמטוגן זה מזונות העמידו סוגין במנחת מאפה תנור ולפ"ז מבואר שיסוד הדין של פחות מכזית הוא גם מתי שזה לא חביצא וכן עיקר הדבר שהקושיא מהבריתא של ליקט מכולן מצד שמסתמא מדובר בחביצא הוא סתום וחסר בראשונים ועוד דבלשון רבינו יונה מפורש שהראיה בכל דבר שזה פחות מכזית

לכן ביארו הגר"א והנשמת אדם והגר"ז קו"א סק"י והבית אפרים סימן י"א ובנחלת דוד שודאי שחידושו של רב יוסף זה לא דוקא בחביצא אלא בכל פחות מכזית ובזה א"ש שאלת הגמ' מליקט מכולן וכן א"ש הראיה ממנחות גם לר"ש שמדובר במאפה תנור והא דדיברה הגמ' בחביצא מצד שההוה נקט ויש בזה חידוש שגם כה"ג יותר מכזית זה עדין נחשב לחם ויתכן עוד שנקטו חביצא שבזה לא יעזור בא מלחם גדול דכל שעשו מזה תבשיל נפרד זה כבר לא מתיחס ללחם הקודם אלא שצ"ב למה לא ביארו שגם לרש"י עיקר נידון סוגין מצד שזה פחות מכזית ורק שהעמיד בבישול כי ההוה נקט ואמנם מרש"י בביאור ראית הגמ' מבואר לא כך אבל לא משמע שהקשו מכח זה אלא מעיקר מה שביאר שחביצא זה מבושל ובפשוטו הביאור פשוט שכיון שבבישול יש את הבריתא בע"א וודאי משמע שהפסק הלכה המבואר שם שאין הפרוסות קימות זה דין מיוחד במבושל ממילא בהכרח שכל סוגין זה במבושל

והנה בתוס' במנחות ע"ה: הוסיפו שמנחות זה מטוגן בשמן ולכאורא משמע שרק בזה הדין של פחות מכזית דאל"כ למה להו לבאר כך אמנם יתכן שכונתם דהרי בגמ' מבואר שרב יוסף עיקר חידושו שכזית יש לו תורת לחם וזה באמת רק חידוש בחביצא לכן העמידו שזה הראיה ממנחות ולדעת הר"ש עיין נשמת אדם שצ"ל שהיה צד שכל לחם שנחלק ירד מחשיבותו ואין לו שם לחם

והנה לפ"ז שסוגין לא מדובר בבישול עדין יש לדון מה הדין בבישול ובזה יש את הבריתא בע"א דמבואר שזה תלוי בפרוסות קימות ובביאור כוונת הבריתא מצאנו כמה שיטות בראשונים א.תוס' במנחות וכן מפורש בפסקי התוס' שם נקטו שמדובר גם ביותר מכזית דהינו שכל שזה מתחיל להתפורר זה נחשב אין הפרוסות קימות ב. וברש"י ביאר הכונה נימוח ויתכן שהכונה שאין על זה תוריתא דנהמא וכן מבואר בהשגות הראב"ד על הבעל המאור שכתב שהדין של רבא של תוריתא דנהמא זה בין במבושל ובין באינו מבושל ג. ותר"י וברא"ש ביארו על פי הירושלמי שהכונה שאם יש כזית הוי לחם ואם אין כזית זה לא לחם וכן נפסק בשו"ע ד. בדעת הרמב"ם האריכו האחרונים דמשמע שכל שעבר צורתו לגמרי גם ביותר מכזית אינו לחם ה. ויש בזה עוד שיטת הר"ש דכיון דקי"ל כר' יוסי שבישול מבטל תורת מצה ה"ה זה מפקיע שם לחם והבריתא כר"מ וכן ביאר הרמב"ן בכונת הבה"ג שהעמיד פת הצנומה בקערה בכלי שני דאם זה כלי ראשון הוי מבושל ותמיד לא חשיב לחם ואפילו שהגמ' אומרת דזה חלוק משלקות דבמצה בעינן טעם מצה אבל ה"ה בעינן טעם לחם דהינו שכונת הגמ' שביחס לחשיבות של לחם בישול זה מפקיע

והנה יש כאן כמה פרטים בסוגין שתלוי בשיטות הראשונים ונבארם בס"ד

**בדינא דרבינו יונה שלחם מפורר אין את דין חביצא**

ג] עיין רבינו יונה שכתב שיש שלשה דינים א. מבושל שזה תלוי אם יש כזית או לא ב. מודבק בדבש או מרק שבזה יש הבדל אם יש תוריתא דנהמא או אין תוריתא דנהמא ג. אם לא מודבק אלא סתם מפורר לפירורים דבזה תמיד ברכתו המוציא והנה פשטות לשונו שכל הדין שאם אין תוריתא דנהמא זה סיבה להפקיע שם לחם זה רק מתי שהיה חביצא דהינו שהיה כאן שינוי כל דהוא אבל במקום שלא היה כאן הדבקה כה"ג אין את החידוש של חביצא וכן נקטו הפר"ח סימן קס"ח והמשכנות יעקב סימן צ"ד וכתבו שלפ"ז הדין המבואר בתוס' שאם שורה הפת במים ונתלבנו ברכתו מזונות זה דלא כתר"י דכאן כיון שלא היה הדבקה אין כאן את ההלכה שאם זה איבד תוריתא דנהמא אין לזה שם לחם ועיין תר"י שהביא מר"ח שפת הצנומה בקערה זה דוקא אם יש לזה תוריתא דנהמא והרבינו יונה חלק עליו שכאן שזה לא נדבק לא משנה שאין תוריתא דנהמא ובפשוטו מדובר שזה שרוי במים דהרי נקטו בקערה כמבואר ברש"י ובאמת התוס' העתיקו את ר"ח ל"ט. מ"ב. דהינו שחלקו על חידוש רבינו יונה שהדין תוריתא דנהמא זה רק בחביצא ותמהו האחרונים הנ"ל על השו"ע שהעתיק את שניהם ויש מקום לישב שהשו"ע פסק כתוס' שגם שינוי של שריה זה סיבה שאם זה מאבד תוריתא דנהמא לא חשיב לחם ומה שהצריכו תוס' שיתלבן דמדובר בחתיכות שעדין יש על זה תוריתא דנהמא

והנה בפשוטו לומר שיש כאן תנאי דוקא בנדבקו זה רק שיך אם באמת דינו של רב יוסף רק בחביצא וכמו שביארו רעק"א וסיעתו א"כ חזינן שהשינוי קצת הוא סיבה יותר להפקיע שם לחם א"כ גם בדין של תוריתא דנהמא מסתבר שזה רק באופן שיש חביצא אמנם למה דנתבאר שדינו של רב יוסף זה לא דוקא בחביצא א"כ מהיכי תיתי לומר שהדין של תוריתא דנהמא זה רק בחביצא ועיין מעדני יו"ט סק"י שכתב שכשהנידון מצד שזה לא כזית בזה באמת אין סברא לחלק בין חביצא ללא חביצא משא"כ כשהנידון מצד הפקעת תוריתא דנהמא בזה ס"ל לרבינו יונה שיש סברא לחלק בין אם זה חביצא או לא וכיון שמדובר באופן של חביצא אין לנו מקור ליותר מזה ובאמת עיין ב"י שכתב שדברי רבינו יונה זה מסברא

אמנם עיין מאמר מרדכי סקכ"ב [וכן הוא בגר"ז קו"א סק"ט בקצרה] שכתב שזה ודאי שכמו דבר' יוסף מוכח שאין תנאי של חביצא ה"ה ברבא וכונת רבינו יונה רק למעט פיררו סתם שכיון שהדבר נראה בדיוק כמו מקודם ורק מחמת קטנותו אין לו תוריתא דנהמא כה"ג חשיב שיש לו תוריתא דנהמא ולכן ברכתו המוציא ולכן בשראו במים שכל מה שאין לו תוריתא דנהמא רק מחמת קטנותו בזה חשיב שיש לו תוריתא דנהמא ורק בנתלבנו כה"ג חשיב שבאמת חל בו שינוי שאין לו תוריתא דנהמא וממילא גם ללא שזה נדבק זה סיבה להפקיע מזה שם לחם ובאמת שכן הוא מפורש בלשון הרשב"א ותר"י ל"ט. שחשיב שיש לזה תוריתא דנהמא

ובעיקר הנידון הנ"ל האם כיון שזה מפורר ולא ניכר שזה לחם חשיב שאין לזה תוריתא דנהמא דבפשוטו ברבינו חננאל מבואר שחשיב שאין לו תוריתא דנהמא וחלק על סברתו דתר"י אמנם עיין רשב"א ל"ט. דמשמע דמקור דברי תר"י הוא דהגמ' שואלת מר' ישמעאל ומשמע דלאביי ניחא והרי עד כמה שהוא מפורר הרי אין לזה תוריתא דנהמא אלא בהכרח שכה"ג חשיב שיש לזה תוריתא דנהמא ובאמת ברמב"ן מבואר שגם למסקנא צריך להעמיד בשערסן ולכאורא הוא מטעם הנ"ל דס"ל שכל שמפוררם חשיב שאין לזה תוריתא דנהמא והנה עיין תוס"ר ותוס' במנחות שהקשו על רש"י שמדובר במבושל מה אביי שואל ממנחות וכי הוא לא ס"ל שאם אין הפרוסות קימות מברך מזונות והרי אין לך אין הפרוסות קימות יותר מזה והנה לתר"י הנ"ל לכאורא לא קשה דלאביי שס"ל כרבא שזה תלוי בתוריתא דנהמא כה"ג חשיב שיש לו תוריתא דנהמא אמנם נראה דתוס' לשיטתם שנקטו שהלשון פרוסות קימות הכונה בגודל א"כ מפורש שכל שזה גודל קטן ברכתו מזונות ובהכרח שזה לא תוריתא דנהמא אבל עד כמה שביארו סוגין דלא כרש"י יתכן ודאי שמודים לסברת התר"י ואדרבא משמעות הגמ' כתר"י וכדלעיל

**האם טיגון חשיב כבישול**

ד] בהא דמבואר בסוגין דפחות מכזית מבושל לא חשיב לחם דנו האחרונים האם גם בטיגון יש את הדין שזה סיבה שזה יפקיע שם לחם בפחות מכזית, ובמג"א נקט שבטיגון לא חשיב שזה מאבד תוריתא דנהמא והוכיח מר"ת שלחם מטוגן יש לו תוריתא דנהמא אמנם האחרונים דחו שר"ת לא דיבר רק ביותר מכזית ע"ש ועיין חזו"א סק"ט שנקט מסברא שטיגון זה לא משנה את מהות הדבר ובזה אין את דין סוגין

והנה לשיטת רש"י דהגמ' דנה מצד מבושל ומוכיחה ממנחת מחבת ומרחשת א"כ בפשוטו מוכח שטיגון זה כמו בישול אמנם עיין תוס"ר שהקשה למה לאביי ניחא הרי חשיב שאין הפרוסות קימות ותירץ שאביי ס"ל שטיגון זה לא כמו בישול ורק שואל את רב יוסף שלשיטתו שהביא ראיה ממנחה ודימה הדברים קשה מר"י ולפ"ז מבואר שלמאי דקי"ל כאביי לא חשיב מבושל דא"כ יקשה אביי לשיטתו וכנ"ל אמנם כל זה לשיטת רש"י או לשיטת ר"ת שהדין שזה המוציא זה במנחת מחבת ומרחשת וחשיב מטוגן ומבואר בסוגין שאין לדון מצד הנ"ל אלא רק מצד חידושו של רב יוסף אמנם לדעת הר"ש שכל סוגין זה במנחת מאפה תנור או דחשיב ששמנה מועט וזה לא טיגון א"כ אין שום ראיה שטיגון זה לא כבישול אמנם מתוס' חזינן דנקטו דמסברא טיגון זה לא כבישול ורק כתבו שלרש"י צ"ל שטיגון זה כבישול והשער הציון שכתב שמלשון רבינו יונה משמע שטיגון כבישול וכונתו דבתחילת הסוגיא העתיק את רש"י על טיגון

**בדין נתמעט לפחות מכזית לאחר הבישול או שאיבד תוריתא דנהמא**

ה] והנה מצאנו בסוגין שני דברים שתלוים בכזית א. מבושל דקי"ל כביאור תר"י בירושלמי שפחות מכזית לא חשיב לחם ב. לחם שאיבד תוריתא דנהמא שאם זה פחות מכזית לא חשיב לחם ועיין רבינו יונה שיסודו כי מבושל אין לזה תוריתא דנהמא דהינו שזה אותו דין של חביצא ויש לדון האם צריך שזה יתחלק קודם הבישול וקודם שזה איבד תוריתא דנהמא או שגם אם זה יתחלק לאחר שזה נתבשל או איבד תוריתא דנהמא זה מאבד שם לחם ועיין פמ"ג סקכ"ח שנקט מסברא לגבי הדין בישול שצריך שזה יתמעט בכזית על ידי הבישול או קודם ולא אחרי אמנם החת"ס והאבן העוזר לגבי קינדלך שחידש המג"א דחשיב כזית כתבו לחלק קודם האכילה ובחזו"א סק"ה כתב שממש קודם האכילה שזה כחלק מהאכילה זה לא עוזר

והנה מדברי רש"י מבואר שגם כשמפורר אחרי זה חשיב שאין כאן כזית דהרי הגמ' מוכיחה ממנחת מחבת ומרחשת שטיגנו ולאחר זה פתתו את זה ועיין פמ"ג שתמה בזה כסברתו שלמה שזה יעזור ועיין בית אפרים שכתב לדון שזה עצמו הסיבה שלאביי לא קשה מצד שכאן מפורר אחרי זה ורק לרב יוסף שמביא ראיה ממנחות הקשה לו משם ובפשוטו מדברי התוס"ר משמע שאין סברא לחלק אם זה לפני או אחרי והנה לכאורא לתוס' אם נימא שדינו של רב יוסף זה רק בחביצא והגמ' מוכיחה ממנחות שזה מטוגן שזה כמו חביצא א"כ גם כאן מוכח שמועיל מה שפותת אחרי הטיגון אמנם יתכן שכונת הגמ' שכיון שזה אם הרבה שמן א"כ כשפותת את זה זה נדבק אחד לשני וכמו שדן החזו"א סק"י

והנה מסברא לכאורא כיון שאין לזה תוריתא דנהמא או שזה מבושל אפילו שבכזית יש לזה חשיבות וזה סיבה שלא יפקע תורת לחם אבל עד כמה שזה נתמעט מכזית עכשיו יש סיבה שיפקע התורת לחם דהרי הסיבה עדין קימת שזה מבושל או שאין לזה תוריתא דנהמא

**בנידון המג"א בחיבר הפירורין**

ו] עיין מג"א סקכ"ח שכתב שבמפררים לחם לפחות מכזית ולשים אותו וחוזרים ומבשלים כיון שעכשיו יש כאן כזית ברכתו המוציא והוכיח מהגמ' שאומרת שלר' יוסף פחות מכזית זה לא לחם ובכל אופן בעירסן דהינו שחיברן לכזית הוי כזית א"כ ה"ה לדידן לגבי אם זה לא תוריתא דנהמא או שזה מבושל פחות מכזית וחיברו לכזית חשיב כזית והנה המחצית השקל והא"ר נקטו שעצם זה שגיבל העיסה חשיב חיבור ומה דמבואר בשו"ע דבנדבק על ידי מרק לא חשיב כזית דשם זה מאליו אבל כאן שזה על ידי מעשה זה עדיף אמנם יש שנקטו מלשון המג"א שהביא את רש"י שכתב ואפאן שרק על ידי הבישול או אפיה או טיגון חשיב חיבור ויש כאן כזית אבל על ידי עצם הגיבול לא חשיב כזית ועיין בית אפרים שהאריך בזה ועיין בזה לקמן

והנה האחרונים דנו מסברא לחלוק על המג"א שכיון שקודם שחיבר את זה, כבר איבד שם לחם אין סיבה שעל ידי שיחזור ויחברו יחול על זה שם לחם ובמה דהמג"א הביא ראיה מסוגין כתבו לדחות בכמה אופנים

א. הבית מאיר והנזירות שמשון כתבו שהגמ' רק אמרה את זה מתוך ההכרח אבל לאחר שרבא חלק על החיסרון של פחות מכזית וס"ל שיש חיסרון רק שזה לא תוריתא דנהמא ממילא נדחה חידוש הגמ' וסייעו לזה מהא דהפוסקים לא הביאו את תירוץ הגמ' בבא מלחם גדול

ב. בדרך החיים בקו"א בהלכות ברכות הובא בבית אפרים סוף סימן י"ב כתב שרש"י ביאר שחזר ואפאו ורק כאן חשיב כזית ומצד שעכשיו זה עצמו סיבה שיחול על זה תורת לחם וזה לא גרע מקמח שנילוש ואפאו שזה חשיב לחם אבל כל שמצד עכשיו זה לא צריך להיות לחם כגון שעכשיו מבשל או מטגן או שעכשיו לשו במי פירות שזה צריך להיות פת הבאה בכיסנין זה נהיה פת הבאה בכיסנין עכ"ד וכן נקטו הגר"ז בסדר בה"נ פ"ב הט"ו וכן החזו"א שכל שזה לא החיבור הקודם של הזמן שהיה לזה שם לחם אלא הוא חיבור חדש א"כ כל שעכשיו אין לו סיבה להיות לחם כגון שזה מבושל או שאין לזה תוריתא דנהמא או שזה חביצא או שזה פת הבאה בכיסנין לא יחול על זה שם לחם כתחילתו אמנם המחצית שהקל והבית אפרים סימן י"א תמהו על זה איך אפשר להעמיד שכונת הגמ' מצד שאפאן דא"כ עיקר התירוץ חסר מהספר דהרי הגמ' אומרת בשעירסן והרי אם כסברתו זה אפילו אם לא עירסן אלא זה נשאר פחות מכזית שהרי עכשיו אין בזה החיסרון שזה מבושל אמנם לדעת תוס' א"ש דכל שזה לא כזית גם על ידי אפיה זה מזונות לר' יוסף

ג. הבית אפרים והנשמת אדם והמגן גיבורים כתבו שגם אם בסוגין לא מדובר בחזר ואפאו וכמשמעות רש"י במנחות וכן הוא ברא"ה ומאירי בסוגין אבל למה דנתבאר לעיל בדעת תוס' שיסוד החיסרון בסוגין כי זה לא כזית א"כ לגבי זה ודאי שכל שמחזירו לכזית אין כבר שום סיבה שלא יחול על זה תורת לחם שזה מציאות של לחם ויש בו כזית משא"כ עד כמה שיש חיסרון שאין לזה תוריתא דנהמא מצד שזה חביצא או שזה מבושל א"כ כיון שפקע ממנו תורת לחם וגם עכשיו הסיבה קימת שאין לזה תוריתא דנהמא או שזה מבושל א"כ למה שיחזור לזה שם לחם ולכאורא גם אם נימא דכונת תוס' שדברי ר' יוסף זה רק מצד שזה חביצא וכהבנת רעק"א לעיל סק"ב אבל לכאורא יסוד החיסרון כי זה פחות מכזית [וכמו שביארו האחרונים דמראש לא יחול שם לחם בפחות מכזית] רק שאם אין שום שינוי מהמצב הקודם נשאר לזה השם לחם הקודם ולכן כאן עוזר בשעירסן דכל שיש כזית אין סיבה שזה לא יהיה לחם משא"כ להלכה שהחיסרון מצד שאין לזה תוריתא דנהמא וחיסרון זה הרי נשאר גם לאחר שעירסן א"כ לא יעזור שעכשיו זה יהיה כזית ובזה ביאר הבית אפרים [ד"ה אך אפילו] למה השמיטו הפוסקים הסברא דבא מלחם גדול שרק לענין החיסרון שזה לא כזית עוזר מה שזה קשור להתחלה אבל לגבי החיסרון שזה לא תוריתא דנהמא בזה לא עוזר מה שזה קשור ללחם של כזית

אמנם עדין נשאר הראיה משיטת רש"י שלדבריו החיסרון מצד שזה מבושל ובכל אופן הבינה הגמ' שמועיל בשעירסן אמנם באמת רש"י אצלינו ביאר שמדובר בחזר ואפאן ובזה א"ש שרש"י במנחות לא ביאר בשאפאן דשם משמע שנקט שהחיסרון לא מצד שזה מבושל והנה יתכן שראית המג"א משיטת רש"י בסוגין והראשונים לא תמהו עליו מסברא ובביאור דעת המג"א מצאנו כמה שיטות באחרונים וכדלקמן

**בביאור דעת המג"א**

ז] א. פשטות דברי המג"א כמו שביאר הבית אפרים שמדובר גם באופן שקודם שזה נתחבר זה איבד שם לחם בין על ידי בישול בין מצד שאין לזה תוריתא דנהמא ובכל אופן כיון שיש תנאי שצריך כזית כל שלמעשה עכשיו יש כזית חוזר לזה שם לחם ובפשוטו הביאור דס"ל דכיון דחזינן שצריך שלא יהיה כזית א"כ הביאור שיסוד הסיבה כי זה פחות מכזית רק באינו מבושל או שיש לו תוריתא דנהמא זה לא סיבה אבל מתי שיש לזה חיסרון הנ"ל יסוד הסיבה שזה לא לחם כי אין בזה כזית וממילא כל שזה חוזר ונהיה כזית חשיב כזית וכמבואר בגמ' ולכאורא מהדין של תר"י דפרורים חשיב תוריתא דנהמא לכאורא כל זה אם סיבת הדין כי אין לזה תוריתא דנהמא אבל אם סיבת הדין כי זה לא כזית ורק שהמעלה של תוריתא דנהמא זה שומר לו שם לחם הדבר מחודש טובא שגם כזה מצב שרק בחפצא זה תוריתא דנהמא זה סיבה שישאר לזה שם לחם וצ"ע [והנה גם אם ההבנה שהחיסרון כי זה פחות מכזית גם דברי המג"א מחודשים דלמעשה כיון שזה היה פחות מכזית וזה לא היה לחם ועכשיו הוא מבושל או אין לו תוריתא דנהמא שבכזה מצב לא חל על זה תורת לחם א"כ איך יחול בזה שם לחם וצ"ל שבדבר שהיה לחם נשאר לו הסיבת לחם ודבר זה מוכח לרש"י ואין לו מקור לשאר הראשונים אמנם גם אם כנ"ל ודאי שעדין שי מקום לחלק אם יסוד החיסרון הוא הכזית או המבושל או התוריתא דנהמא וכנ"ל]

ב. הגר"ז [ס"כ ובקו"א סק"י] כתב לחלק בין אם החיסרון מצד שזה מבושל שכה"ג מודה המג"א שזה לא חוזר להיות לחם כל שבתחילה לא היה בזה כזית ועכשיו זה חוזר להיות כזית לבין אם החיסרון שאין לזה תוריתא דנהמא דבזה כל שזה חזר ונהיה כזית זה חוזר להיות לחם ולכאורא יסוד החילוק דבבישול יסוד ההפקעת שם לחם כי הוא מבושל רק שאם זה כזית זה סיבה שישאר שם לחם וממילא כל שכבר פקע ממנו שם לחם ממילא הסיבה שזה מבושל נשארת ולא חוזר לזה שם לחם משא"כ בתואר לחם ס"ל שיסוד הפטור כי זה פחות מכזית ורק שביש לזה תורת לחם זה סיבה שישאר לזה שם לחם אבל כל שאין לזה תוריתא דנהמא עיקר הטעם כי זה פחות מכזית ובזה ביאר למה רש"י בסוגין ביאר שחזר ואפאן כיון שלרש"י שהחיסרון מצד בישול בזה באמת כל שלא אפאן החיסרון קיים אמנם בתר"י מפורש שהחיסרון של מבושל זה אותו חיסרון שאין לזה תוריתא דנהמא ולא שזה שני חסרונות

ג. האבן העוזר נקט שזה ודאי שהמג"א מודה לעיקר הסברא שכל שפקע מזה שם לחם לא יחזור לזה שם לחם על ידי שזה נהיה כזית אם החיסרון קיים וכונת המג"א שמדובר שכל ההפקעה חלה לאחר הגיבול שזה כבר כזית ובאמת אם יפקע מזה שם לחם מחמת בישול או תוריתא דנהמא קודם שגיבל לא יחזור לזה שם לחם אמנם האבן העוזר חלק עליו שהגיבול זה לא חיבור ובזמן הבישול כבר לפני החיבור חל הבישול ופקע מזה תורת לחם

והנה במג"א העתיק את הגמ' בעירסן באפאן וצ"ע א"כ מה צריך להגיע למה שיש בזה כזית הרי יש כאן אפיה חדשה ומצד עכשיו זה צריך להיות לחם וביותר דמבואר בגמ' שצריך עירסן ומבואר שאם לא יהיה עירסן זה לא לחם וכן דייק התהלה לדוד מהאבן העוזר והנה בגונא דהמג"א כתב הבית אפרים שחשיב שאין לזה תוריתא דנהמא וממילא מצד עכשיו לא יחול על זה שם לחם אמנם בסוגין קשה ועיין תהלה לדוד שדן שאין אפיה אחר אפיה והנה באמת כן דעת הרמב"ן בפסחים אבל כל הפוסקים נקטו לא כך ואולי מיירי בסוגין שלא היה אפיה גמורה ולכן זה רק עוזר לחברו ולא שמצד זה יהיה לזה שם לחם

והנה כתב הרמ"א סימן תע"א דמצה שפיררה וחזר ולשה בשמן ודבש ואפאה לא חשיב מצה עשירה ועיין נשמת אדם דלכאורא מבואר כאן דבחזר ואפאה אפילו בצורה שזה צריך להיות פת הבאה בכיסנין כה"ג חוזר לזה השם לחם הקודם ולכאורא הביאור שכאן החיסרון שאין לזה תוריתא דנהמא פקע שהרי חזר לזה השם לחם וממילא גם חוזר לו השם לחם וזה דלא כגר"ז בסב"נ וחזו"א שכל שזה לא החיבור הראשון לא יכול לחזור השם לחם הקודם אמנם המ"ב שם ביאר שכונת הרמ"א במקרה שלא פקע מזה שם לחם וצ"ע על השער הציון שם שכתב להחמיר לכתחילה לא לקחת דבר זה לחלה כי יש אחרונים שס"ל שזה פסול ולכאורא למה שביאר בלא איבד תורת לחם אין שום צד לחלוק על הרמ"א וכל מה שדנו לחלוק אם מדובר באופן שהוא איבד שם לחם וצ"ע

והנה המ"ב כתב שראוי להחמיר שאם לשו בקצת שומן שלא לאוכלו בתוך הסעודה ולכאורא מצד שיתכן שיש כאן אפיה חדשה וכה"ג זה לא פת הבאה בכיסנין ולכאורא הכונה שזה תלוי בנידון הרמ"א והשו"ע האם בנילוש בקצת שמן זה פת הבאה בכיסנין ולכאורא להכרעת הרמ"א זה ודאי המוציא וצ"ע