12. סוגיא דמרצאות
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / מלאכות שהיה והטמנה / הרב מאיר קאופמן / שהיה חזרה הטמנה מרחצאות בישול / שיעורים

פ' חקת

**סימן י"ב**

**הערות בסוגיא דגזירת דמרחצאות**

**א] בגדר איסור לחמם מים לרחיצת כל גופו ביו"ט ולצורך רחיצת אבר אבר**

**ב] האם איכא איסור בהוחמו בשבת מצד גזירת מרחצאות או שזה רק מצד מעשה שבת**

**ג] בביאור האיסור לרחוץ ולהתחמם אחרי זה כנגד המדורה**

**ד] בדין הוחמו ממילא ובדין עירוב צונן בחמים**

**ה] בדין רחיצה בפושרים**

**ו] האם לב"ש מותר בהוחמו לשתיה רחיצת ידיו ורגליו**

**ז] ביאור דברי התוס' שלר"מ צריך לאסר ערב שבת אטו שבת**

**בגדר איסור לחמם מים לרחיצת כל גופו ביו"ט ולצורך רחיצת אבר אבר**

א]מבואר במשנה בביצה לא יחם אדם חמין לרגליו אלא א"כ ראוים לשתיה וב"ה מתירים וכתבו התוס' דמשמע דרק לצורך רגליו מותר אבל לצורך כל גופו אסור וברי"ף בביצה דיק כן ממתניתין דמבואר דאם ביו"ט כחמין שהוחמו ביו"ט ואסורים ברחיצה וביארו מצד שחשיב דבר שאינו שוה לכל נפש והנה לשון התוס' שזה איסור דאוריתא והקשה רעק"א הרי כלול בזה רחיצת פניו יו"ר והרי בריבוי בשיעורים אין איסור כמו דביארו תוס' לב"ש אמנם עיין חידושי בית מאיר ביצה כ"א: ובשפת אמת שם וכן הוא בגר"ז תקי"א דהכונה שמחמם בשני כלים עוד הקשה רעק"א הרי יש כאן הואיל שזה ראוי לרחיצת לשתיה וכדו' ועיין חזון יחזקאל שכתב לחדש דלא מועיל הואיל רק אם עושה לצורך אוכל נפש רק שזה לא צורך היום אבל אם עושה לדבר שאינו אוכל נפש גרע ובשו"ת רעק"א סימן י"ז כתב שהכונה שזה דרבנן חמור ע"ש והנה בתוס' ל"ט: ד"ה אלא מבואר שנקטו שגם חמין שהוחמו מערב יו"ט אסור לרחוץ כל גופו ועיין בר"ן שכיון שהאיסור לחמם הוא מדאוריתא אין סיבה להקל בזה בערב יו"ט יותר מערב שבת

אמנם ברי"ף מבואר שחמין שהוחמו בערב יו"ט הם מותרים לרחוץ בזה כל גופו ורק בהוחמו ביו"ט אסור לרחוץ בהן כל גופו ועיין רמב"ן ושאר ראשונים שביארו שס"ל שמדאורייתא אין איסור לחמם מים לצורך רחיצת כל גופו ורק מדרבנן אסרו וביאר הרמב"ן שזה מצד שמא יבוא להדיח קרקע או יסחוט ועיין רשב"א שהקשה א"כ שגם בחמי טבריה צריך להיות אסור

והנה יש לדון האם גם מדרבנן אין שום איסור לחמם לצורך רחיצת כל גופו וכל האיסור הוא ברחיצת כל גופו שנאסר מעשה רחיצה כמו חמין שהוחמו בערב שבת דהרי גם בהוחמו בהיתר כגון לצורך שתיה אסור לרחוץ בהן את גופו כמבואר בלשון הבריתא שאין צריך לומר בהוחמו ביו"ט שזה גם בהוחמו בהיתר וכן הרי"ף לא התיר אלא הוחמו בערב יו"ט ומשמע דבהוחמו ביו"ט אסור אפילו אם זה היה בהיתר וכמבואר במ"ב תקי"א סקי"ב או שוודאי שגם לרי"ף מדרבנן החשיבו את הצורך לרחיצת כל גופו כדבר שאינו שווה לכל נפש וחשיב איסור מלאכה ויתכן דאדרבא כל האיסור רחיצה הוא מצד שמא יחמם מים שאסור מדרבנן ורק ששורש האיסור הוא כנ"ל ועיין רמב"ן שהביא ירושלמי שזה אסור מצד שאינו שוה לכל נפש וכתב שזה מדרבנן ומבואר שגדר האיסור כנ"ל ועיין מ"ב סימן תקי"א סקי"ג ובשער הציון שם שדן לענין קטן שהרמ"א נקט שלא היה גזירת מרחצאות ומותר לרוחצו בחמין שהוחמו ביו"ט שכתב שוודאי שאסור לחמם מים לשיטת תוס' כיון שיש בזה איסור דאוריתא והוסיף שגם לשיטת הרי"ף הוי איסור דרבנן והרי אסור לעבור איסור דרבנן לצורך חולה וע"י עכו"ם יש להקל מצד שבות דשבות עכ"ד הרי מפורש שנקט שגם לדעת הרמב"ם גדר הדין שיש כאן איסור מלאכה ולא רק בעצם הרחיצה

והנה מבואר במשנה שחכמים אמרו לאנשי טבריה אם ביו"ט כחמין שהוחמו ביו"ט ואסורים ברחיצה ומותרים בשתיה והנה משנה מדובר שהביאו סילון בערב שבת ומערב יו"ט וטעם האיסור בגלל הטמנה והנה הניחא אם יש איסור בעצם חימום המים א"כ שיך לומר שאסרו הטמנה לצורך רחיצה מצד שמא יחתה ויעבור איסור דאוריתא שזה לא לדבר השוה לכל נפש אבל אם נימא דלרי"ף אין איסור מלאכה א"כ לכאורא אין סיבה שיהיה איסור הטמנה דהרי אם יחתה לצורך רחיצה לא יעבור שום איסור מלאכה ובהכרח כנ"ל ועיין ריטב"א דביאר במתניתין שהטעם שיש איסור הטמנה ביו"ט מצד שמא יחתה אפילו שנטה לשיטת הרי"ף שמדאורייתא מותר לחמם מים לצורך רחיצה

אמנם הנה הגמ' שואלת דמעשה שעשו אנשי טבריה זה היה בקרקע וחכמים אסרו להם והקשו הראשונים הרי שם זה היה בשבת וזה אסור מצד מעשה שבת ואין זה ענין לגזירת מרחצאות וכתב הרמב"ן במלחמות שכוונת הגמ' לשאול מיו"ט ובפשוטו זה הרמב"ן לשיטתו דביאר שהמים כל הזמן נכנסו ויצאו לעוקא וא"כ מדובר על המים שנתחממו ביו"ט ומבואר מדבריו שבאמת אין איסור הטמנה ואין לאסור מצד מעשה שבת וכל מה שזה אסור מצד מרחצאות ולכן הגמ' שואלת דבקרקע זה צריך להיות מותר ולכאורא מבואר שאין בזה איסור מלאכה ויתכן שס"ל שכיון שכל האיסור הוא מדרבנן אין בזה איסור הטמנה אבל וודאי שיסוד האיסור הוא איסור מלאכה וכנ"ל והנה מדברי הרמב"ן מבואר שאפילו שזה מגיע ממילא ומתחמם ביו"ט בכל אופן חשיב כהוחמו ביו"ט ואסור לדעת הרי"ף ואין לזה את הקולא דהוחמו בערב יו"ט ולכאורא זה דלא כרעק"א שנקט שאם זה ממילא חשיב כהוחמו בערב שבת אמנם יתכן דרק כאן שהנידון על רחיצת כל גופו אבל לענין רחיצת פניו מידיו ורגליו אין לזה החומר דהוחם ביו"ט ודלא כמג"א שהאיסור כאן הוא מהגזירה דהוחמו בשבת וצ"ע בכל זה ועיין בזה עוד לקמן

והנה כבר הבאינו דשיטת התוס' דגזירת מרחצאות זה אפילו בהוחמו בערב יו"ט ולמדו דבר זה מהבריתא שרק בבית החיצון מותר להשתטף אמנם עיין ר"ן בסוגין ובביצה שביאר בדעת הרי"ף שבמרחץ וודאי אסור אפילו בהוחמו בערב יו"ט אמנם הרי בבריתא מבואר שאין צריך לומר בחמין שהוחמו ביו"ט ומבואר דבהוחמו מערב יו"ט מותר לרחוץ בהן וצ"ע לדעת התוס' ועיין רשב"א שכתב שאבר אבר אין איסור דאוריתא לחמם לצורך זה שכיון שהותר לאבר אחד הותר גם לא לפניו ידיו ורגליו ועד כמה שמחמם כדי לרחוץ אבר אבר וביחס לכל אבר יש היתר מותר לגמרי ולכן בחמין שהוחמו בערב יו"ט מותר לרחוץ בהן אבר אבר ורק בהוחמו ביו"ט אסור וע"ש שהוסיף שוודאי שזה רק איסור דרבנן מהא דבבריתא משמע שזה אותו איסור של הוחמו בערב שבת שזה איסור דרבנן [וצ"ב אולי מדובר בהוחמו לצורך שתיה וצ"ל שהבין שגם בהוחמו לצורך רחיצת אבר אבר הוי רק איסור דרבנן וצ"ע] ועיין מ"ב סקי"ח שפסק כן

והנה יש לדון בהא דאסור לרחוץ אפילו אבר אבר האם זה רק איסור רחיצה אבל מצד מלאכה נשאר מותר או שמדרבנן החשיבו את רחיצת כל גופו גם אבר אבר כדבר שאינו שווה לכל נפש וזה אסור מצד איסור מלאכה ונפק"מ במקום שאין איסור ברחיצה כגון לצורך קטן דאם זה איסור מצד מלאכה א"כ זה אסור ואם זה איסור מצד גזירת רחיצה א"כ כה"ג יהיה מותר

והנה לכאורא איכא בזה נפק"מ האם מותר לעשות הטמנה לצורך רחיצת אבר אבר דאם אין בזה איסור מלאכה א"כ לכאורא אין בזה איסור הטמנה משא"כ אם יש בזה איסור מלאכה א"כ יש בזה הטמנה וכמו שביארנו לרי"ף והנה עיין רשב"א דהקשה למה הגמ' לא מוכיחה דהמשנה לא מדברת ברחיצת כל גופו דא"כ גם בערב יו"ט אסור ועיין חידושי רעק"א שהקשה הרי דעת הרשב"א שאבר אבר מותר וא"כ אפשר להעמיד המשנה על אבר אבר וכה"ג בערב יו"ט מותר וביו"ט אסור ואין ראיה מהמשנה דמדובר על ידיו ורגליו והניח בצ"ע והנה הרי במשנה מבואר שזה אסור בהטמנה ולפ"ז מוכח מדברי רעק"א שנקט שיש בזה איסור מלאכה ולכן יש כאן גם איסור הטמנה אמנם היה מקום לישב כך שיטת הרשב"א ובעיקר קושית רעק"א עיין תוס"ר שהוסיף דאנשי טבריה זה היה במרחץ וכוונתו דכה"ג גם לרי"ף אסור ויתכן שזה גם כוונת הרשב"א [ועיין ריטב"א מ. שישב הגמ' כרי"ף ומשמע שגם אם כרשב"א א"ש ולפ"ז מבואר כגרעק"א ודו"ק]

והנה עיין סדרי טהרה סימן קצ"ז שדן להתיר לחמם מים ביו"ט לצורך טבילת מצוה על ידי עכו"ם ולסמוך על שיטת הר"ן שצורך מצות עונה חשיב כמו אוכל נפש ועיין רעק"א תשובה י"ז שהקשה דבפשוטו צ"ע הרי יש גזירת מרחצאות ומה יעזור להתיר החימום וביאר דכל האיסור להתרחץ במים בצורה שלחמם מים לצורך זה היה אסור אבל אם משתמש למטרה שגם מותר לחמם לצורך זה א"כ זה כמו פניו ידיו ורגליו שאין על זה גזירת מרחצאות וכן האריך הבית מאיר סימן קצ"ז ע"ש

והנה אם נימא דדברי הרשב"א רק מצד גזירת מרחצאות ולא מצד מלאכה א"כ מבואר מפורש דלא כסברת רעק"א והבית מאיר אלא שגם להתרחץ בצורה שמותר לחמם מים לצורך זה איכא בזה גזירת מרחצאות וא"כ ה"ה לצורך דבר אחר אפילו שהחימום מותר אבל זה יאסר מצד גזירת מרחצאות ובפשוטו מבואר מדבריהם שנקטו שגדר הדין שאסרו את עצם החימום ולא רק את הרחיצה

והנה עיין בית מאיר שם שכתב שלדעת תוס' וודאי שכן הוא הדין אבל לדעת הרמב"ם שמדאורייתא אין איסור לחמם המים יש להסתפק ולכאורא יסוד ספקו כנ"ל האם לדעת הרמב"ם יש כאן רק גזירה על הרחיצה ולא על החימום וא"כ מה יעזור שזה דבר שמותר לחמם הרי תמיד אפשר לחמם ובכל אופן יש גזירת רחיצה משא"כ אם נימא כנ"ל שגדר הדין שרבנן החשיבו דבר זה כמלאכה שאינו שוה לכל נפש א"כ כאן שזה שוה לכל נפש אין בזה גזירת מרחצאות וצ"ע בזה

**ב**

**בגדר האיסור הוחמו בשבת**

**האם איכא איסור בהוחמו בשבת מצד גזירת מרחצאות או שזה רק מצד מעשה שבת**

ב]מבואר במתניתין מעשה שעשו אנשי טבריה והביאו סילון של צונן בתוך אמה של חמין ואמרו להם חכמים אם בשבת כחמין שהוחמו בשבת ואסורין ברחיצה ובשתיה ואם ביו"ט כחמין שהוחמו ביו"ט ואסורין ברחיצה ומותרין בשתיה ע"כ ומבואר בסוגית הגמ' לעיל דטעם האיסור או מצד הטמנה או מצד שזה נתבשל בשבת וחכמים אמרו להם שזה אסור כמו חמין שהוחמו בשבת או יו"ט שאסורים כנ"ל והגמ' ל"ט: שואלת דמבואר דהאיסור רחיצה רק מצד שזה הוחמו בשבת הרי גם בהוחמו בערב שבת יש איסור רחיצה והגמ' רוצה להעמיד בפניו ידיו ורגליו והגמ' דוחה שא"כ ביו"ט גם זה אסור והרי זה כב"ש ולכן הגמ' מעמידה בכל גופו ושזה כר"ש שס"ל שבהוחמו בערב שבת מותר להשתטף אבל בהוחמו בשבת אסור עכת"ד הגמ' והנה מבואר מזה דלר"ש חמיר שבת מערב שבת לענין להשתטף וה"ה לר"י לענין פניו ידיו ורגליו דבהוחמו בערב שבת זה מותר ובהוחמו בשבת זה אסור

והנה יש לעיין בטעם חומרא זו דבפשוטו אין שום חומרא בהוחמו בשבת יותר מערב שבת מצד גזירת מרחצאות אלא שכה"ג שהוחמו בשבת הוי מעשה שבת ולכן זה אסור וכמו שלענין שתיה זה אסור מצד מעשה שבת ה"ה מה שזה אסור ברחיצה לר"ש כל גופו או לר"י יו"ר זה מצד מעשה שבת וכן הוא לשון הר"ן שביאר טעם האיסור מצד מעשה שבת שאסור בהנאה ולא ביאר כלל שיש כאן גם עוד סיבה לאסור אמנם יש מקום לדון שבאמת מצד גזירת מרחצאות עצמם יש חומרא בהוחמו בשבת ונפק"מ שגם במקום שלא יהיה בזה מעשה שבת וכגון לר"מ בשוגג או בהוחמו על ידי עכו"ם או באופן המותר בכל אופן לר"ש יהיה אסור מצד גזירת מרחצאות להשתטף כל גופו וה"ה לר"י לצורך יו"ר ועיין הגהות הגרמ"ה שהאריך שהמשנה כתבה רחיצה ללמד שיש כאן עוד איסור מצד גזירת מרחצאות גם ללא איסור מעשה שבת

והנה יש כאן שני נידונים א. לחדש כנ"ל שיש גזירת מרחצאות של הוחמו בשבת אם גדרים אחרים מהוחמו בערב שבת ונפק"מ שאסור גם ידיו ורגליו ב. גם אם נימא שאין כאן תקנה אחרת אמנם גם מי שמיקל שאין גזירת מרחצאות לענין שיטוף בהוחמו בערב שבת אבל לענין שבת מודה שיש גזירת מרחצאות אמנם זה אותו גזירה שלדידן בכל הוחמו בערב שבת [ובפשוטו דבר זה מוכרח דהרי הרי"ף למד לאסור בהוחמו ביו"ט ממשנה דאנשי טבריה ובפשוטו שם מדובר גם בהוחמו לשתיה וכמו שנקט המ"ב כדבר פשוט והרי המשנה כר"ש שבהוחמו בערב שבת מותר ובהכרח שגם ר"ש מודה שהוחמו בהיתר יש גזירה אמנם באמת יש מקום לומר שמצד המשנה זה לא מוכרח אלא מדובר שעשה לצורך רחיצה ובאמת אם יעשה לצורך שתיה יהיה מותר לר"ש] ויש מקום לומר ששניהם נכונים ויתכן אופנים שזה לא בגדר הוחמו בשבת שיהיה כאן את הגזירה שתאסור פניו ידיו ורגליו אבל זה עדין בחומר של הוחמו בשבת שכו"ע מודים בזה ויבואר דבר זה לקמן בס"ד

**בביאור האיסור לרחוץ ולהתחמם אחרי זה כנגד המדורה**

ג]והנה מבואר בגמ' מ: מתחמם אדם כנגד המדורה ויוצא ומשתטף בצונן ובלבד שלא ישתטף בצונן ויתחמם כנגד המדורה מפני שמפשיר מים שעליו ע"כ ומבואר שיש כאן איסור באדם שרטוב במים והם מתחממים ובטעם האיסור מצאנו שני ביאורים בראשונים הריטב"א והרשב"א וכן בתוס"ר הביא ביאור אחד שהכונה מצד גזירת הפשר דהינו שיש חשש שישאר עד שהמים יגיעו ליד סולדת וממילא יעבור על איסור בישול ולכן גם אם עושה רק הפשר זה אסור וכמו שביארו בסוגיא דלקמן שאסור להפשיר מים כנגד המדורה אם יכולים להגיע לידי חום של יד סולדת [ויש שביארו שוודאי שאין כאן חשש שישאר עד שיהיה יד סולדת ויכוה אלא שנתחדש כאן חימום במקום שיכול להגיע ליד סולדת שעצם ההנחה הוא עשה בישול מדרבנן] אמנם עיין תוס' רשב"א רמב"ן ור"ן וריטב"א בפירוש אחד שכתבו שזה אסור מצד שהוא נראה שרוחץ במים פושרין בשבת שזה אסור דהינו שזה אסור מצד גזירת מרחצאות והנה כאן הרי זה לא הוחם באיסור ובכל אופן מבואר שזה אסור אמנם יתכן שזה ברוחץ כל גופו שכה"ג אסור גם בחמין שהוחמו בערב שבת ועיין רמב"ם פכ"ב הכ"ג שכתב וז"ל אבל אינו משתטף כל גופו בצונן ומתחמם כנגד המדורה מפני שמפשיר מים שעליו ונמצא כרוחץ כל גופו בחמין עכ"ל ומבואר בלשונו שרק בכל גופו אסור ועיין ביאור הגר"א וכן האריך בבית מאיר שכיון שהוחם בהיתר זה כמו הוחם בערב שבת שרק כל גופו אסור

אמנם עיין רא"ש שכתב שה"ה שאסור לרחוץ ידיו ולחממם כנגד המדורה וכן הוא במרדכי ועיין ב"י שביאר ביאור אחד שהכונה מצד שזה במקום שזה יכול להגיע ליד סולדת אבל ללא זה כיון שזה לא כל גופו אין איסור וכן נקט כביאור זה בבית מאיר אמנם ע"ש ביאור אחד וכן מדויק במרדכי שרק כתב שמפשיר דמשמע שמדובר גם במקרה שזה לא יכול יותר מזה ובכל אופן יש בזה איסור ובטעם הדבר ביאר המג"א שכיון שזה מים שהוחמו בשבת כה"ג אסור הרי אפילו פניו ידיו ורגליו דהינו שגם במקום שזה לא הוחם באיסור בכל אופן מצד גזירת רחיצה נאסר הוחמו בשבת לגמרי וכן משמעות הראשונים שכתבו טעם לאיסור מצד שמא יבוא לחמם בשבת ומה צריך לבאר טעם חדש לגזירת מרחצאות אלא וודאי שיש כאן תקנה חדשה ועיין ביאור הגר"א שכתב שמקור האיסור שבת ל"ט: ומבואר שנקט שגזירה זו כלולה במשנה של איסור רחיצה וכהגראמ"ה והנה בפשוטו הרמב"ם חולק על זה אמנם ע"ש שכתב שזה וודאי שגם הרמב"ם מודה דבהוחמו ממש בשבת אפילו שזה רק הופשר אסור אפילו אבר אחד ורק כאן שאין זה רחיצה ממש כה"ג אין זה אסור אלא מצד איסור רחיצה של ערב שבת שזה רק כל גופו

והנה בדעת הגר"א בפשוטו משמע שס"ל שאין איסור בשבת עד כמה שזה לא מעשה שבת וכן משמעות השער הציון אמנם יתכן שכל דברי הגר"א רק ביחס למתי שלא היה כאן מעשה בישול כלל ורק היה כאן הפשר אבל איפה שהיה מעשה בישול רק שלא היה בזה חילול שבת וכגון בהוחם על ידי עכו"ם [או שעון שבת] בזה יתכן שגם הוא מודה שיש כאן גזירת מרחצאות אפילו על פניו ידיו ורגליו

והנה המג"א כתב להוכיח כיסודו עוד מהא דמבואר ברמב"ם דחמין שהוחמו בערב יו"ט מותר לרחוץ כל גופו ובכל אופן בהוחמו ביו"ט אפילו בהיתר כגון לצורך שתיה אסור לרחוץ בהם כל גופו והנה אין זה קושיא על הגר"א וכנ"ל שכאן נעשה מעשה בישול גמור אמנם לכאורא מכאן רק מוכח שבהוחמו בשבת גם מי שלא ס"ל התקנה של ערב שבת מודה בשבת ונפק"מ לר"ש בהוחמו בהיתר כגון על יד עכו"ם אבל אין להוכיח שיש כאן תקנה חדשה אם גדרים אחרים שאסור גם פניו ידיו ורגליו אמנם מדברי המג"א מבואר שנקט שיסוד החומרא לרי"ף מצד התקנה הנוספת של הוחמו בשבת גם על פניו וידיו ורגליו ועיין בזה מה שנכתוב לקמן [ בעיקר כוונת ראיתו כן ביאר במחצית השקל ]

עוד כתב להוכיח מהא דמבואר בגמ' דאסור לתת כלי אם מים חמים על גופו שמא זה ישפך וכוונתו דבפשוטו זה לא ישפך על כל גופו וצ"ע מה איסור הרי לא מדובר בעשה איסור וחימם בשבת אלא בהכרח מדובר שהפשירם כנגד המדורה וכה"ג כיון שזה הוחם בשבת אסור אפילו אבר אחד עכ"ד אמנם עיין ב"י בתחילתו דדן שרק פניו ידיו ורגליו הותר ולא שאר אברים עוד דן בב"י שהכונה שיש חשש שישפך על רוב גופו ועיין עוד בראשונים שביארו סוגין שזה אסור מצד רפואה והנה המ"ב כתב נפק"מ בכלי סגור ובפשוטו יכל לומר נפק"מ במים שהוחמו בערב שבת שזה ההוה דלטעם רש"י זה מותר ולטעם של רפואה זה אסור

עוד כתב להוכיח מהא דמבואר בגמ' קל"ד. דמותר לרחוץ בחמים את מקום המילה והגמ' שואלת שהרי מותר תמיד לתת מים על גבי המכה והגמ' אומרת דשם מדובר בהוחמו בערב שבת וכאן בהוחמו בשבת וכוונתו דבפשוטו לא מדובר שעשה איסור ובכל אופן מבואר שמים שהוחמו בשבת אסור אפילו אבר אחד והנה הרשב"א שם העמיד מפורש ההיתר של הוחמו בשבת כגון באיסור אמנם ברא"ש כתב גם על ידי עכו"ם אמנם שם כתב מפורש שבאיסור שמצד מרחצאות הנידון על כל גופו ומשמע שלא דם כלל שיש איוסר מצד גזירת מרחצאות מיוחדת בהוחמו בשבת ואדבא למה לא העמיד כגון שמפשיר כנגד המדורה וצ"ע ועיין תהילה לדוד

**בדין הוחמו ממילא ובדין עירוב צונן בחמים**

ד] והקשה רעק"א דמבואר בגמ' מ"ב. דלמ"ד דכל שני מבשל הגמ' שואלת שלא משכחת ליה רחיצה בחמין בשבת דהרי תמיד צריך לצננם ומבואר שאם לא מבשל א"ש וקשה הרי למג"א מים שהוחמו בשבת אסורים ברחיצה גם בהוחמו בהיתר וא"כ גם לדידן קשה ועיין תהלה לדוד שכתב שכה"ג זה לא מחמם המים אלא רק יש כאן תערובת מים ולא מסתבר ובאגלי טל אופה סקס"ו כתב שכאן שהניח את המים במטרה לצננן החמים לא חשיב הוחמו בשבת וכן האריך באמרי בינה סימן כ"ה ולכאורא זה רק סברא שאם הוחמו מאליהם מותר אבל אם גם בהוחמו מאליהם אסור לא מסתבר שיהיה מותר ועיין שם שתירץ עוד שכיון שכלי שני לא יכול להגיע לבישול זה עדיף וכה"ג אין האיסור רחיצה דמים דהוחמו בצורה שלא יכלו להגיע לדרגת בישול בזה אין האיסור

והנה עיין מג"א שכתב בסק"ד דבסילון שמביא מים לתוך מים חמים כיון שלא קי"ל כרש"י ואין זה הטמנה ממילא מותרים המים בשבת וכתב הגרעק"א בגליון דמשמע שגם ברחיצה הם מותרים דהינו כדין מים שהוחמו בערב שבת והקשה שלדעת המג"א שהוחמו בהיתר זה בכלל הוחמו בשבת א"כ כאן זה צריך להיות אסור לרחיצת פניו ידיו ורגליו ותירץ שאיפה שזה הוחם מאליו גם המג"א מודה שאין איסור ורק בהוחם על ידי מעשה אפילו מעשה הפשר יש את הגזירה של מים שהוחמו בשבת אמנם הגר"ז ס"ג כתב שכיון שחמי טבריה רבנן לא אסרו לרחוץ א"כ כאן שזה הוחם מחמי טבריה אין סיבה לאסור והנה מבואר בדבריו חידוש שחמי טבריה זה קולא גם בהוחמו בשבת ויתכן שרעק"א פליג על זה אבל לענין ערב שבת מודה ויתכן עוד שרק על החמי טבריה עצמו מותר ולא על מים אחרים שהתחממו מזה ודלא כגר"ז ויתכן עוד דפשטות המג"א דלא דיבר דוקא בחמי טבריה אלא בסתם סילון שהולך לתוך אמה של חמין [אלא שבהוה זה מים חמים מצד עצמם] והנה לכאורא כל הקושיא זה לשיטתו לעיל שנקט שגם במתערב לצורך צינן הוא בכלל הגזירה אבל לאחרונים שאין זה בכלל הגזירה א"כ הרי שם דיבר דומיא דחמי טבריה שהמטרה היתה לקרר המים

והנה הרמב"ן במלחמות ביאר שקושית הגמ' מיו"ט וכונתו דשם אין איסור אלא מצד גזירת מרחצאות ועיין לעיל שהכונה שמדובר לשיטתו שהגיעו מים חדשים בשבת ויו"ט וכה"ג זה אסור לא מצד מעשה שבת אלא מצד גזירת מרחצאות והנה לפ"ז מפורש שגם לר"ש שהוחמו מערב שבת מותר אבל בהגיעו למקום בשבת אפילו ללא איסור אסור וא"כ מוכרח דגם לר"ש יש גזירת מרחצאות בהוחמו בשבת אפילו ללא איסור שבת וגם במקום שלא היה שום מעשה וזה דלא כגרעק"א אמנם יתכן שכה"ג אין את חומרת שבת של המג"א דגם פניו ידיו ורגליו אסור אלא רק יש את הגזירה לדידן של ערב שבת וכה"ג בהוחמו בשבת ר"ש מודה וזה דלא כמג"א שהוכיח משיטת הרי"ף לגזירה החדשה של שבת וצ"ע בכל זה

והנה עיין גמ' מ. למחר נכנס ומזיע ומשתטף בבית החיצון ומעשה בר"ע שיצא והזיע ונשתתטף בבית החיצון אלא שחמין שלו מחופין בנסרים וכתב רש"י שלא היו צריכים לחוש שהוחם בשבת מחום המרחץ ועיין תוס' שכתבו לדייק מרש"י שמותר להתרחץ בחמין שהוחמו בערב יו"ט ושזה דלא כשבת אמנם צ"ב שלשון רש"י בשבת והנה צ"ב עד כמה שיו"ט יותר קל והוחמו בערב יו"ט מותר א"כ גם בהוחמו מחום המרחץ הרי זה הוחמו בהיתר ולמה שיהיה איסור וכאן זה לא הוחם על ידי מעשה בישול אלא בהכרח שהיה גזירה מיוחדת על הוחמו ביו"ט אפילו בהוחם בהיתר ללא מעשה בישול כלל וכן מבואר בפשוטו דלא כגרעק"א שללא מעשה אין את החומרא דשבת ועיין הגהות הגראמ"ה לעיל ל"ט: אמנם יתכן שכאן זה לא מצד הגזירה החדשה של פניו ידיו ורגליו אלא שכאן אין את הקולא של יו"ט

**בדין רחיצה בפושרים**

ה]והנה ידוע הנידון האם בגזירת רחיצה היה איסור אפילו על פושרים והנודע ביהודה תנינא סימן כ"ד נקט שלא היה בפושרים והקשה מהא דמבואר בסוגין שאסור להתרחץ ולהתחם כנגד המדורה אפילו שרק מפשיר מים שעליו וכתב שכאן שמתחמם כנגד המדורה גרע וצ"ע כוונתו וכבר תמהו עליו האחרונים ועוד דברמב"ן ורשב"א פה מפורש הלשון שזה נראה כרוחץ במים פושרין בשבת הרי מבואר שגם רחיצה סתם בפושרים אסור והבית מאיר והגרעק"א נקטו מכח זה שאסור גם בפושרים ועיין מג"א שהעמיד הדין שאסור להניח כוס מים חמים על בטנו בהוחמו קצת בשבת ובפשוטו זה הפשר ועיין גר"ז סימן רנ"ט במהדורא בתרא בסופו ד"ה והנה ברמב"ן וכן הוא בחמד משה סימן שכ"ו [וכן הוא בהגהות הגדול ממינסק על הנודע ביהודה] שכתבו שחלוק אם זה מים שהוחמו בשבת או בערב שבת דבמים שהוחמו בשבת שבזה מדובר בסוגין אסור גם בפושרים משא"כ מים שהוחמו בערב שבת מותר בפושרים ועיין בגר"ז שדייק כן מלשון הר"ן שכתב שהרי זה כמים שהוחמו בשבת שכונתו שרק לכן אסור רחיצה בפושרים

אלא שצ"ב בטעם החילוק ובחמד משה ביאר דבשבת יש גזירה שמא יבשלם משא"כ בערב שבת שזה אטו שבת לא גזרו אלא בדבר שאסור בשבת ולא בפושרים אמנם בפשוטו הרי בערב שבת האיסור מצד הבלנים והם הרי הרתיחו ממש ולא גזרו אלא כמעשה שהיה אבל בשבת דמבואר בלשונות הראשונים שאסור כי אדם יחשוב שמותר לחמם מים בשבת א"כ גם הפשרה הרי אסור מצד חיתוי האש או נתינה על האש והנה כל זה עד כמה שיש איסור בהוחמו בשבת גם אם זה לא באיסור

**האם לב"ש מותר בהוחמו לשתיה רחיצת ידיו ורגליו**

ו]והנה עיין תוד"ה אלא שכתבו דלב"ש מותר רק אם רוחץ לשתיה וכה"ג יכול גם להוסיף לצורך רחיצת ידיו ורגליו אבל לצורך כל גופו אסור מצד שהבלנים חשודים דפעמים שיחממו עיקרן לרחיצה ועיין מהר"ם שהקשה דמשמע שרק לחמם מיוחד לצורך זה אסור אבל אם החמו מערב יו"ט מותר וצ"ע הרי תוס' כתבו לפני זה שחמין שהוחמו מערב יו"ט גם אסור לרחוץ כל גופו א"כ למה שכאן יהיה מותר ותירץ שתוס' ס"ל שבזמן ב"ש וב"ה עדין לא היה גזירת מרחצאות ולכן הוצרכו לגזירה זו שהיא גזירה קדמונית עכ"ד וצ"ע מנ"ל לתוס' שגזירה זו לא היתה בזמן ב"ש דהרי בזמן ר"ע מבואר שהיא כבר היתה וב"ש היו מאה חמישים שנה קודם

ולכאורא היה מקום לומר דאם נימא שבחמין שהוחמו ביו"ט אסור גם פניו ידיו ורגליו אפילו אם הוחמו בהיתר א"כ קשה לב"ש שאסור לרחוץ לצורך פניו ידיו ורגליו א"כ למה מותר לרחוץ במים שהוחמו לרחיצה ולמה שלא יהיה כאן את הגזירה של שבת והניחא לב"ה שמותר גם לחמם א"כ אין סיבה לגזור אבל לב"ש קשה ויתכן שמכח זה הכריחו תוס' שבזמן ב"ש וב"ה לא היה את גזירת מרחצאות והיה מותר לרחוץ בחמין שהוחמו בערב שבת וה"ה בהוחמו בשבת בהיתר ובכל אופן כאן אסור ובהכרח שזה גזירה אחרת ולפ"ז באמת לאחר גזירת מרחצאות אסור גם פניו ידיו ורגליו וכמו שבת אמנם כל זה אם נימא כחידוש המג"א שיש איסור מיוחד בשבת על פניו ידיו ורגליו אפילו בחימם בהיתר כגון בהפשר וכדו' ודו"ק

והנה הבה"ל סימן תקי"א כתב דבחימם מים לרחיצת גופו אפילו שזה באיסור מותר בשתיה וכתב שזה מוכח מהא דהגמ' רצתה להעמיד המשנה כב"ש עכ"ד וצ"ב כוונתו והיה מקום לומר דפשטות המשנה שבמעשה דאנשי טבריה עשו באיסור דהינו לצורך רחיצת גופו ובכל אופן כתוב דביו"ט שמותרים בשתיה אמנם הבה"ל כתב שהראיה מהא דהגמ' רצתה להעמיד כב"ש ולכאורא יש מקום לומר שהוקשה לו כנ"ל דאיך מדובר אם חיממו לשתיה הרי מבואר במשנה בביצה שכה"ג מותר לרחיצת רגליו אלא בהכרח שחיממו לרחיצה וכה"ג אסור לרחיצה דביחס לזה יש כאן מעשה שבת אמנם לנ"ל מיושב שפיר דבמשנה שזה לאחר גזירת מרחצאות באמת מדובר בהוחמו לשתיה ובכל אופן זה אסור ברחיצת רגליו וגלא כמו במשנה בביצה שזה קודם גזירת מרחצאות ועיין הגהות הגראמ"ה

ועיין ראשי יוסף שהקשה דלשיטת הרשב"א הובא בבה"ל סימן תקכ"ז שאין דין מעשה יו"ט למה כאן אסורים ברחיצה וע"ש שכתב שרק לענין אכילה אין דין מעשה שבת אבל לענין שאר שימושים יש מעשה שבת ובזה ביאר שגם בהוחם לרחיצה מותר בשתיה דלענין זה אין מעשה שבת ודבריו צ"ע דהרי הגמ' שממנה מקור הרשב"א מדובר על טבילת כלים אמנם לנ"ל א"ש דכאן זה אסור מצד גזירת מרחצאות ולא מצד מעשה שבת

**ביאור דברי התוס' שלר"מ צריך לאסר ערב שבת אטו שבת**

ז]והנה הגמ' בתחילה אומרת דמחלוקת בכלי אבל בקרקע לכו"ע מותר והגמ' שואלת והרי חמי טבריה שזה בקרקע ומבואר שאסור ועיין רמב"ן וכן בריטב"א דהקשו דמה הקושיא במשנה הרי כאן זה אסור מצד מעשה שבת ולכן אפילו מערב שבת אסור אבל מצד גזירת מרחצאות באמת בקרקע אין סיבה לאסור ועיין רמב"ן ובריטב"א שתירצו שכונת הגמ' מרב איקא שהעמיד המשנה כר"ש אבל לרבנן אסור גם בערב שבת הרי כאן זה בקרקע ולפ"ז לשון הגמ' וקאסרי רבנן הכונה ר"י ור"מ

אמנם עיין תוס' שהקשו דמחלוקתם הרי בערב שבת ולא בהוחמו בשבת ותירצו שר"מ שגוזר צונן אטו חמים וודאי גוזר ערב שבת אטו שבת ואם ר"ח התיר בערב שבת וודאי שהוא גם מתיר בשבת ועיין הגהות ראמ"ה שהקשה דכל סברת ר"ח שבגזירת מרחצאות בקרקע אין איסור אבל כאן שיש איסור מצד מעשה שבת אין סיבה להתיר דמה זה שונה מכל מעשה שבת וביותר דבתוס"ר בקושיא כשהקשה הרי המשנה זה בשבת הוסיף שאפילו שמעשה דאנשי טבריה זה בערב שבת אבל זה אסור מצד הטמנה דהינו מעשה שבת הרי מבואר שירד לסברא הנ"ל שבדבר שזה מעשה שבת אין שום סברא להתיר בקרקע וא"כ מה כתב כאן שלר"ח צריך לאסור בקרקע

ולכאורא מוכרח מכאן כמו שכתב בהגהות הגראמ"ה דבלשון המשנה אם כשבת כחמים שהוחמו בשבת ואסורים ברחיצה ובשתיה מבואר כאן א. איסור מעשה שבת וזה בשתיה אמנם מה שמבואר שאסורים ברחיצה זה וודאי מצד גזירת מרחצאות וגם אם לא יהיה איסור שבת זה יהיה אסור וזה אפילו לר"ש שאין איסור רחיצה בחמים של ערב שבת ולפ"ז קושית תוס' דמה ר"ח שואל מהמשנה ששם אסור מצד גזירת מרחצאות מצד שזה בקרקע דאולי רק בהוחמו בשבת אסור גם בקרקע ולא בהוחמו בערב שבת ולזה תירצו שלר"מ לא שיך לחלק אמנם צ"ב קצת דמה קושיתם אולי לענין קרקע אין סברא לחלק אמנם אם נימא כמג"א שבהוחמו בשבת אסור מטעם אחר מצד שיבאו להחם בשבת א"כ יתכן שבזה אין סברא לחלק בין קרקע לכלים

והנה עיין רשב"א שישב על קושית הרמב"ן שכונת הגמ' שר"ש אוסר בקרקע והוא ס"ל כמו דר"י ור"מ לענין ערב שבת וכוונתו על דרך הרמב"ן דמהא דהגמ' לא רצתה להעמיד כרבנן חזינן שמה שאסור לר"ש בשבת אסור לר"י בערב שבת אמנם צ"ב כוונתו מה ראיה מר"ש שאסור בשבת שם זה מעשה שבת ובהכרח כנ"ל דבשבת אסור גם בהוחם מאליו שזה לא מעשה שבת ודו"ק בדבריו שם

ועיין תו"י שכתבו שאם הניחו את זה בערב שבת והתחממו בשבת זה גם בכלל הוחמו בשבת ולכאורא כוונתם דבזה מבואר דבחמין גם פניו ידיו ורגליו אסור והרי כאן לא נעשה שום איסור ובהכרח שלשיטתם זה מגזירת מרחצאות אמנם לדידן בפשוטו כה"ג וודאי שזה כהוחמו בערב שבת וכדחזינן בראשונים שנקטו שאנשי טבריה זה כמו הוחמו בערב שבת אמנם יתכן שזה מצד סברת רעק"א לעיל שלא נעשה מעשה בשבת ויתכן שגם לגר"ז שם שחולק כאן עדיף דמעשה ההנחה היה על האש לפני שבת