כלים פכ_ד מט_ז
קטגוריות: ש_ס / נא כלים / כלים עניינים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / כלים ב_ב

**כלים פכ"ד מט"ז**

א] **של ילדה טמאה מדרס של זקנה טמאה טמא מת,** הרא"ש והרא"ש הביאו מתוספתא דתניא של זקנה טמאה מדרס ושל ילדה טמאה טמא מת, וכתבו ע"ז דכן נראה, דהא לקמן פכ"ח מ"ט תנן דסבכה של זקנה טמאה משום מושב, וגם באלי' רבה כתב להגי' במשנתינו כד' התוספתא, אך גיר' הרמב"ם היא דשל ילדה טמאה מדרס ושל זקנה טמאה ט"מ.[[1]](#footnote-2)

ובטעם החילוק בין של זקנה לשל ילדה, פירשו הר"ש והרא"ש לפי התוספתא דהוא משום דזקנה אינה מקפדת ויושבת עלי', וילדה מקפדת ואינה יושבת עלי, אך הרמב"ם פירש לפי גירסתו, דשל ילדה ראוי' לישב עלי', ושל זקנה אינה ראוי' למושב מחמת גודל נקבי' או מחמת צורת עשייתה.[[2]](#footnote-3)

ופשוט דהרמב"ם אזיל לטעמי' דגריס דשל ילדה טמאה מדרס ושל זקנה אינה טמאה מדרס, ובזה אאל"פ דהוא משום דילדה אינה מקפדת ויושבת עלי' וזקנה מקפדת, שהרי ודאי דילדה מקפדת טפי מזקנה, וכמו שעמד ע"ז הרא"ש, וע"כ הוצרך הרמב"ם לפרש דשל זקנה אינה ראוי' למושב, וע"כ אינה טמאה מדרס, וכ"ה מבו' בד' הרע"ב, עיי"ש.

ב] ובפי' הראב"ד לעדיות פ"ג מ"ד פירש, ז"ל, של ילדה טמאה מדרס, פי' מפני שמהדקת בה את ראשה והיא תמיד על שערה וסוככת היא בראשה, של זקנה טמאה ט"מ מפני שהיא מעברת אותה מעל ראשה בשעת שכיבה, עכ"ל, ועד"ז מצינו בפירש"י סנהדרין דמ"ח. דהא דכיפה טמא מדרס, הוא משום שפעמים נשענת ראשה עלי', וכ"נ גם בפי' הרמב"ן בראשית ל"ח ט"ו.

ובפי' הראב"ד לברייתא דר' ישמעאל ה"ה כתב בזה, ז"ל, וכשאמרו על סבכה של ילדה שיהא טמאה מדרס ועל כיפת ראשה שהיא טמאה מדרס, לא מפני סמיכת הראש בלבד הן טמאות מדרס, דהכא ליכא לא רוב גופה ולא רוב משענתה, ואע"פ כי הסבכה וכיפת הראש אינן מיוחדות לישיבה ולא לדריסת הרגל, כיון שהן משמשות לישיבה עם מלאכתן, ול"ב שידרוס עליהן כעין מלאכתן, אלא אפי' ישב על המנעלים או שם הקתדרא תחת רגלו שאין דרך תשמישן בכך טמאות מדרס, עכ"ל.

ונלמד מזה, דלדין מיוחד למדרס ל"ב שיהא מיוחד לנשיאת רוב גופו, אלא אף אם הוא מיוחד למקצתו חשיב כמיוחד למדרס, ואם נישא רוב גופו של הזב עליו ה"ה טמא, ועמד ע"ז בחזו"א סימן ל' סקכ"ג, עיי"ש.?ועמש"נ עוד בזה לעיל? ולהלן, ונת' באורך לקמן פכ"ו מ"ה?.

ג] עוד יש ללמוד מד' הראב"ד, דאף דבפשוטו אין לה הנאת מדרס במה שהיא נשענת על הסבכה בשעת שכיבה, מ"מ חשבינן לה כמיוחדת למדרס, אמנם מד' כמה מקמאי מבו' דבגדי האדם לא חשיבי כמיוחדים למדרס מכח הא דכשהוא יושב או שוכב ה"ה יושב ושוכב ונשען עליהן, והיינו משום דאי"ז עשוי להנאת מדרס, ויתבאר בעזה"י במקומו. ?נת' להלן פכ"ו מ"ה, ופכ"ז מ"ו?.

ד] והנה בפי' הראב"ד לברייתא דר' ישמעאל שם כתב עוד, ז"ל, ונראה לי דהא דבעינן למשכב שלשה על שלשה, דוקא בבגד שאינו כלי או תכשיט, אבל בתכשיט אם משמש שכיבה עם מלאכתו, אע"פ שאין בו גע"ג טמא מדרס, כגון שבכה של ילדה וכיפת הראש מטמאין מדרס כל שהן, עכ"ל, ועמש"נ לעיל פי"ט מ"ט אות ? בביאור דבריו, דאף דהא דפחות מגע"ג אינו טמא מדרס, הוא משום דאינו עומד למדרס, כ"ז הוא רק אם באנו לטמאותו מכח הא דעיקר עשייתו למדרס, ובזה הוא דבעינן לשיעורא דגע"ג, ומשא"כ היכא דיש עליו תורת כלי או תכשיט, דמצינו לטמאותו מדינא דמשמש שכיבה עם מלאכתו, ע"כ ה"ה טמא מדרס אף בשאין בו גע"ג, דאף דלא מצינו לחשבו כעשייתו למדרס, מ"מ חשיב שפיר כמשמש מדרס עם מלאכתו, ועיי"ש מש"נ עוד בזה.

ו] **ושל יוצאת לחוץ טהורה מכלום,** הר"ש והרא"ש כתבו בפי' קמא דהיינו נקרעה ואינה מקבלת את רוב השער, ובמשנ"א עמד ע"ז, דהרי בכה"ג טהרתו הוא משום דבטל מכלי, וכולה פירקין לא איירי אלא בכלים, ועמש"כ בחזו"א סימן ל"ג סקי"ג, ולפי דבריו ניחא.

ובפי' בתרא כתב הר"ש בשם הערוך, דהיינו סודר שמשימות הנשים כשיוצאות לשוק, ולא נתפרש בדבריו טעם טהרתו, ובמשנ"א כתב דהוא משום שהוא עשוי להגן מפני הגשמים, וכל להגין לא חשיב כלי, אמנם בד' הרמב"ם בפיהמ"ש בפי' קמא שכתב שהיא מיועדת לכשתצא מבית לבית באותו מבוי עצמו היא נותנת אותו על ראשה, אינו במשמע דהוא עשוי להגן מפני הגשמים, וצ"ב טעם טהרתו.

והרמב"ם בפיהמ"ש בפי' בתרא כתב, שהיתה הסבכה הזו למשחק המתחזים, וכ"כ הרמב"ם בפכ"ז מכלים הט"ו שעושין לשחק בה לשותי שכר, ובטעם טהרתה כתב הרמב"ם שם דהוא משום שאינה ממשמשי אדם, והיינו דדמי להא דתנן לעיל מ"א דשל דיצת הערביים טהור מכלום, ופירש הרמב"ם שם ה"ד דהוא משום שאינו ממשמשי אדם, כיון שאינו אלא לשחוק.

ז] והרא"ש כתב בפי' בתרא, דזונות מתקשטים בהן ונקביהן רחבים, והיינו דמה"ט אין עלי' תורת בגד, ?ודמי לחרם לעיל פכ"ג מ"ה?, וכעי"ז פירש הראב"ד בפ"ג דעדיות, ז"ל, פי' יוצאת החוץ היא זונה וכו', והזונה מתכוונת שיהא שערה נראה מתוכה ועושה אותה בנקבים הזכים הלכך אין עלי' תורת בגד, עכ"ל.

והנה הראב"ד שם כתב עוד, ז"ל, ותורת תכשיט נמי אין עלי' לפי שאין הסבכה עשוי' לנוי אלא לחמם את ראשה או לצניעות שלא יתפזר שערה או לשמור שערה שלא תישבר, עכ"ל, וצ"ע דמה הוצרך לזה, הרי כיון שנקבי' רחבים ואין עלי' תורת בגד, הרי אי"ז מן המינים המקבלין טומאה, ומ"ט אם הי' עלי' תורת תכשיט היתה מקב"ט.

ונ' מד' הראב"ד, דהא דכשנקביו רחבים אינו מקב"ט מתורת בגד, לאו היינו משום דלא חשיב כמין דבגד, אלא היינו משום דאינו משמש תשמיש בגד, וע"כ אם הי' משמש לתכשיט שפיר הי' מקב"ט, וכ"נ מד' הראב"ד שם לעיל מינה שכתב, דאף בגד הנקוב כולו, אם הוא עשוי לחגור בו מתניו ובמתיחתו מתחבר כולו ואין נקביו נראין כלל, והוא משמש בגד ארוג וסתום, ה"ה מקב"ט.

ח] ובפי' הרמב"ן בראשית ל"ח ט"ו כתב, ז"ל, יוצאת חוץ היא הזונה נפקת ברא, ונותנת שבכה על קצת הראש, לא שתשכב עלי' ותהי' טמאה מדרס, ולא לכסות בה ראשה ותטמא טמא מת, אבל לקשוט קווצותי' י"ג לכסות קווצותי' ולהיותן מתחת השבכה נראין ואינן נראין, ולכך טהורה מכלום, עכ"ל, וצ"ב דמ"ט אינה טמאה משום תשמיש זה שמשמת לקשוט או לכסות קווצותי', ומ"ש מסבכה המשמשת לכסות ראשה דטמאה.

1. והא דתנן לקמן דשל זקנה טמאה מושב, כבר עמד ע"ז הרמב"ם בפיהמ"ש שם, וכתב דב' מיני סבכות הן, עוד כתב הרמב"ם דאולי סבכה זו מתטמאת משום מושב בלבד ולא בכל אופני המדרס שהם חמשה, והדברים צ"ב רב, דמ"ש מכל כלי המשמש מושב שנטמא בכל ה' דרכים, ועמש"כ בזה בחזו"א סימן ל"ג סק"ז, ויתבאר בעזה"י במקומו. [↑](#footnote-ref-2)
2. אך בכס"מ פכ"ז מכלים כתב לדעתו דאפשר דהוא משום דבאותו זמן הילדות נותנות סבכה שלהן ע"פ כסת וישינות עלי' והזקנות לא היו נוהגות כן. [↑](#footnote-ref-3)