ט - בדין ירושת יבם
קטגוריות: ש_ס / כד יבמות / החולץ -עניינים הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ

**א**

א] יבמות מ' א', הכונס את יבמתו זכה בנכסים של אחיו, - והנה מצינו שנחלקו הראשונים בדין הירושה דיבם, דהר"ן בכתובות פ"א ב' כתב דבגונא דמכר היבם את הנכסים קודם שייבם ל"מ מכירתו דאין אדם מקנה דשלב"ל, וכ"כ המאירי שם, וההפלאה שם פ"ב א' כתב כן גם בדעת התוס', - ועיי"ש שהוכיח מד' רש"י שם דפליג ע"ז וס"ל דשפיר מהני מכירתו, וכ"כ הקצוה"ח בסימן רע"ח סוסקי"ג, וצ"ב ביסוד הפלוגתא בזה.

ב] וההפלאה שם כתב לפרש בזה דפליגי בעיקר דין ירושת יבם, דלדעת הר"ן ודעימי' חיילא הירושה בשעת היבום, וכ"ז שלא ייבם לא זכה בנכסים, וע"כ ל"מ מכירתו דהו"ל דשלב"ל,[[1]](#footnote-2) - אך דעת רש"י דהוא זוכה בנכסים למפרע משעת המיתה, וע"כ שפיר מהני מכירתו, דהוי כקונה דבר בתנאי דמעכשיו ומכרו לאחר קודם שנתקיים התנאי, דכל שנתקיים התנאי חיילא המכירה למפרע.

**ב**

ג] אמנם נראה דיש להוכיח מד' רש"י דלא כן, וירושת היבם היא רק בשעת היבום ואינו זוכה בנכסים למפרע, דהנה לדעת ר' יהודה במשנתינו אם יש אב נכסים של אב, לא נתפרש להדיא בגונא דהי' לו אב בשעת מיתה ומת קודם היבום, אם בכה"ג זוכה היבם בנכסים או אינו זוכה בנכסים.

ומצינו הדברים מבוארים בפירש"י בסוגיין, בהא דפריך אי מה וכו' אף האי נוטל פי שנים לאחר מיתת האב, ז"ל, אף האי נמי לאחר מיתת האב "אם מת האב לאחר יבומו של זה" מודה ר"י דנוטל זה חלקו וחלק אחיו, עכ"ל, ומבו' להדיא מדבריו דכל הא דלר' יהודה אין היבם זוכה בנכסים כשיש אב הוא רק כשיש אב בשעת היבום, אך אם מת האב קודם היבום זוכה היבם בנכסים.

אך הנה בד' הרשב"א לעיל כ"ד ב' מבו' להדיא דפליג ע"ז וס"ל דלדעת ר' יהודה כל שהי' האב קיים בשעת מיתת המת, אף שמת קודם היבום, אין היבם זוכה בנכסים, ונתבאר להלן סק"?, - ובכת"י הגר"נ זצ"ל עמד בפלוגתא זו.

ד] והנה אי נימא דכל שיבם הוא זוכה בנכסים למפרע, הרי היינו משום דעיקר דין הירושה חייל בשעת המיתה, וא"כ ודאי דהדין נותן דכל שהי' האב קיים בשעת מיתת המת ומת קודם היבום, אין היבם זוכה בנכסים, שהרי בשעת חלות הדין ירושה הי' האב קיים, - וממש"כ רש"י דכל שמת האב קודם היבום זוכה היבם בנכסים מבו' דדין הירושה דהיבם הוא בשעת היבום, וע"כ כל שבשעה זו כבר מת האב, זוכה היבם בנכסים.

ה] ובדעת הרשב"א דפליג ע"ז וס"ל דלדעת ר' יהודה כל שהי' האב קיים בשעת מיתה אין היבם זוכה בנכסים יש להסתפק אם הוא משום דס"ל כמש"כ ההפלאה דדין הירושה הוא למפרע וחייל דין הירושה בשעת מיתה, וע"כ כל שהי' האב קיים בשעת מיתה אין היבם זוכה בנכסים, - או היינו דס"ל דדינא דר' יהודה לא תלי בשעת חלות הירושה אלא היינו דזכיית הירושה דהיבם ל"מ להפקיע כחו של האב, וע"כ כל שבשעת המיתה הי' האב קיים וכבר זכה בנכסים ל"מ דין הירושה דהיבם להוציא מידו.[[2]](#footnote-3)

ושוב נתבוננתי דיש לפרש בזה בפשיטות טפי, דיסוד דינא דר' יהודה הוא דבסדר הירושה כ"ה דקודם האב לאחים ה"נ הוא קודם ליבם, וכל דינא דירושת יבם הוא דהוא קודם לאחים, אך אינו קודם לאב, וכיון דאינו קודם לאב, הרי דכל שהי' האב קיים בשעת מיתה אין טעם שיזכה היבם בנכסים בשעת היבום, דכל מה שמצינו בעובר דבטל דין הירושה שכבר חל בשעת המיתה, הוא משום דכשנולד העובר הוא קודם להיורשים שירשו בשעת מיתה, אך הכא הרי כיון דהאב קודם ליבם, הרי דאף דכשייבם כבר אין האב קיים, מ"מ אין טעם שיתבטל הירושה שירש האב בשעת מיתה.

ו] ועכ"פ לפמש"נ להוכיח מד' רש"י דדין הירושה דהיבם היא בשעת היבום ואינו זוכה בנכסים למפרע, הדר צ"ב מש"כ רש"י דמהני הקנאת היבם אף קודם היבום, ומ"ט ל"ה כדשלב"ל, וכמש"כ הר"ן.

**ג**

ז] ונראה בזה, ובהקדם ביאור פלוגתת הראשונים בעיקר דין ירושת יבם, דהנה לעיל כ"ד ב' אמרינן דהא דקריי' רחמנא בכור הוא לומר שאינו נוטל בראוי כבמוחזק, ונחלקו בזה הראשונים, דבפירש"י שם כתב, ז"ל, בכור אינו נוטל חלק בכורה בנחלה הראוי' לבא להם אחר מיתת אביהן אלא במה שמוחזק ביד אביהן ביום מותו וכו', אף יבם הנוטל פי שנים בנכסי אביו חלקו וחלק אחיו שמת אינו נוטל בראוי כבמוחזק, עכ"ל.

והרמב"ן שם כתב ע"ז, ז"ל, מה בכור אינו נוטל בראוי כבמוחזק אף היבם, פירש"י ז"ל וכו', שהוא ז"ל סובר דבנכסי אביו נוטל חלקו וחלק אחיו אע"פ שמת אביו לאחר שמת אחיו, ובראוי לאביהן קא אמרינן דומיא דבכור, אבל בה"ג בהל' נחלות כתוב כך וכן היבם בנכסי אחיו כגון ראובן ושמעון ראויין לירש את יעקב אביהן מת ראובן בחיי יעקב דהו"ל נכסי יעקב אצל ראובן ראוי ועמד שמעון ויבם את אשתו ואח"כ מת יעקב א"נ מת יעקב ואח"כ יבם שמעון אין שמעון נוטל בראוי כבמוחזק אלא מנכסי דמטו לי' לראובן מן יעקב אבוה מטי לי' לשמעון מנתי' כחד מאחוה, וכן נראין הדברים וכו', עכ"ל, וכ"כ ש"ר שם.

והיינו דפליגי בעיקר מה שאמרו דיבם אינו נוטל בראוי כבמוחזק, דלדעת רש"י קאי על נכסי האב דאינו נוטל את הראוי לאב אלא את המוחזק לאב, ולדעת ש"ר קאי על נכסי המת דאינו נוטל את הראוי למת אלא את המוחזק למת.

ח] והרשב"א שם הק' על פירש"י, ז"ל, דאי איתא לר' יהודה דאמר דאין היבם קם בנחלה במקום שיש אב וכו', בכור דקריי' רחמנא למה לי, והו"ל למיבעי הא תינח לרבנן לר' יהודה מאי איכא למימר, עכ"ל, והיינו דכיון דעיקר הא דאינו נוטל בראוי הוא בראוי לאב, הרי דכ"ז הוא לרבנן דמשכח"ל שיירש היבם את האב, ובכה"ג אינו נוטל בראוי, אך לר' יהודה הרי לא משכח"ל כלל שיירש היבם את האב, שהרי אם מת האב אחר הבן אין היבם יורש כלל, וא"כ לדידי' לא משכח"ל להך דינא דאין היבם נוטל בראוי בנכסי האב ותיקשי לדידי' דבכור דקריי' רחמנא למה לי,[[3]](#footnote-4) ומבו' מד' הרשב"א אלו דאם מת האב אחר מיתת המת קודם היבום אין היבם זוכה בנכסים, דאי נימא דבכה"ג מודה ר' יהודה דזוכה היבם בנכסים הרי דגם לר' יהודה משכח"ל בכה"ג להך דינא דאין היבם נוטל בנכסי האב בראוי, ולפ"ז הרי דלרש"י לטעמי' דס"ל דכל שמת האב קודם היבום מודה ר' יהודה דזוכה היבם בנכסים, ניחא קו' הרשב"א, וכבר כתב כן בכת"י הגר"נ זצ"ל.

וצ"ב בעיקר קו' הרשב"א, דאף דבגונא דמת האב אחר הבן אין היבם זוכה בנכסים, מ"מ שפיר משכח"ל להא דאין היבם נוטל בראוי בנכסי האב בגונא דמת האב קודם הבן, ובכה"ג אינו נוטל בראוי לאב, ועד"ז הק' הערול"נ שם ע"ד הרשב"א, דהרי משכח"ל בשבח דאין היבם נוטל בשבח.

ט] אך פשוט במכוון ד' הרשב"א, דהנה הרי לדעת רש"י כל עיקר הא דאין היבם נוטל בראוי הוא רק בירושתו בנכסי האב, אך בירושתו בנכסי המת הוא נוטל בראוי.

והביאור בזה הוא דלדעת רש"י בדין ירושת יבם נתחדש תרתי, חדא, דהיבם יורש את נכסי המת, ועוד, דהיבם עומד במקום המת לירש את אביו, ועמש"נ בזה להלן סקט"ז, - וכל הא דבכור קריי' רחמנא ואינו נוטל בראוי הוא במה שהוא עומד במקום המת לירש את נכסי אביו, אך במה שהוא יורש את נכסי המת לא חשבינן לה כבכור והוא נוטל אף בראוי, וכ"ה מבו' בד' המהר"ח או"ז בסימן צ"ב דלדעת רש"י דלא חשיב כבכור בנכסי המת, הוא יורש בנכסי המת גם בראוי, (ועיי"ש שתמה ע"ז מסוגית הגמ' בב"ב קמ"ד ב' בדין שושבינות, ועמש"כ החזו"א באהע"ז סימן קי"ט סק"ו לישב), וכ"ה להדיא בחי' הגרע"א שנד' בסו"ס חי' הרא"ה ונימו"י לכתובות דלדעת רש"י יורש היבם מלוה של המת, משום דלדעתו כל הא דאינו נוטל בראוי הוא בנכסי האב.

ומצינו כן בתשו' מהר"ם מר"ב ד"ל סימן תכ"ט בדעת רש"י, ז"ל, מדקאמר רחמנא קריי' בכור שיורש אביו פ"ש מאחיו כמו בכור והיינו כשמת אחיו תחילה, דאי מת אביו אמאי קריי' בכור, אז אינו נוטל פי שנים בנכסי אביו אלא יורש חלק אחד מאחיו, דאי כה"ג הי' ראוי לקרותו בכור משום דשקיל ב' חלקים אחד מאביו ואחד שירש את אחיו, א"כ ראובן שהי' נשוי בת שמעון ואין לו בנים לשמעון כי אם אותו בת ומת יעקב ואח"כ מת שמעון ואח"כ מתה בתו אשת ראובן, נמצא ראובן נוטל ב' חלקים אחד מכח אביו ואחד מכח אשתו שירשה מאבי', וגם חלק אשתו בראוי כבמוחזק, דומיא דיבם בחלק אביו. אלא אין מקרא יוצא מידי פשוטו דאין ראוי לקרותו בכור אלא מפני שיורש את אביו פי שנים ולא את אחיו, והרי הוא במקום אחיו שיורש את אביו פי שנים כאילו הוא חי, עכ"ל.

י] והנה בד' המהר"ם מבו' דכל הא דחשבינן לה כיורש פ"ש בנכסי אביו, ובכה"ג אינו נוטל בראוי, הוא רק בגונא דמת האח ואח"כ מת האב, דבכה"ג הוא עומד במקום אחיו לירש את האב והוא יורש פ"ש בנכסי האב, אך בגונא דמת האב ואח"כ מת האח, לא חשבינן לה כלל כנוטל פ"ש בנכסי האב, אלא הוא יורש חלק אחד מן האב, וחלק אחד הוא יורש מן האח, ובכה"ג לא חשיב כבכור, והוא נוטל אף בראוי.

ואשר זהו משה"ק הרשב"א ע"ד רש"י דלר' יהודה מאי איכא למימר, והיינו משום דלדעתו כל הא דאין הבכור נוטל בראוי בנכסי האב, הוא רק כשמת הבן ואח"כ מת האב, דהא דזוכה היבם בכה"ג בנכסי האב הוא משום דהוא עומד במקום אחיו לירש את האב, ובירושה זו חשבינן לה כבכור ואינו נוטל בראוי, אך כל שמת האב ואח"כ מת הבן, הרי כבר ירש הבן את חלקו בנכסי האב, והא דנוטל היבם חלק זה אינו משום דהוא יורש את האב, אלא הוא משום דהוא יורש את אחיו, ובירושה זו לא נאמר כלל הדין דאינו נוטל בראוי, וע"כ ודאי דהוא נוטל בשבח שהשביחו נכסים אלו אף לאחר מיתת אחיו, כיון דאינו יורש נכסים אלו מן האב, אלא הוא יורשם מן האח.[[4]](#footnote-5)

יא] ואכתי יל"ע בד' הרשב"א, דהרי שפיר משכח"ל להך דינא דאינו נוטל בראוי כבמוחזק, בגונא דמת האב ואח"כ מת הבן ואח"כ מתה האם, דבכה"ג עומד היבם במקום לירש את האם, ומ"מ אינו נוטל בראוי לאם, ולפלא שלא ראיתי שעמדו בזה.

ולכאו' מוכח מד' הרשב"א דכל עיקר הך דינא דהיבם עומד במקום אחיו לירש את אביו, הוא רק בירושת האב, אך בירושת האם אין היבם עומד במקום אחיו לירש את האם, וע"כ לא משכח"ל להך דינא דאינו נוטל בראוי כבמוחזק בירושת האם, כיון דאינו עומד כלל במקום אחיו לירש את האם, וצ"ב הטעם בזה.[[5]](#footnote-6)

וי"ל דהטעם בזה הוא משום דעיקר הא דעומד היבם במקום אחיו לירש את האב, ילפינן לה מדקריי' רחמנא בכור, דהוי כבכור הנוטל פ"ש בנכסי האב, וה"נ היבם נוטל פ"ש בנכסי האב חלקו וחלק אחיו שמת, וכמש"כ כן בפירש"י לעיל שם, וע"כ כ"ז הוא בנכסי האב, אך בנכסי האם דאין בכור נוטל פ"ש, אף לא נתחדש להך דינא דהיבם עומד במקום אחיו לירש את האם,[[6]](#footnote-7) וצ"ע.

**ד**

יב] ואמנם הנה בעיקר דברי רש"י צע"ג, דגם בגונא שמת האח ואח"כ מת האב, מ"ט בעינן לדין בפנ"ע דהיבם עומד במקום אחיו לירש את אביו, וחשבינן לה כבכור הנוטל פ"ש בנכסי האב ואינו נוטל בראוי, הרי מצינו למיתי עלה מכח הא דהוא יורש את המת, דכיון דלדעת רש"י בירושת המת יורש היבם אף בראוי, הרי דמכח זה הדין נותן דיירש גם את נכסי האב, דהמת יורשם מן האב והיבם יורשם ממנו, וא"כ מ"ט בעינן לדין בפנ"ע דהיבם עומד במקום אחיו לירש פ"ש בנכסי האב, ומ"ט אינו נוטל בראוי לאב.

יג] ויש להוסיף, שהרי בד' הבה"ג ודעימי' מבו' להדיא דמן הדין הי' דגם אם מת האח ואח"כ האב יזכה היבם בחלקו של אחיו בנכסי האב, וכל הא דאינו זוכה בזה הוא משום דאין היבם נוטל בראוי, - והנה הרי לדעתם ליכא דין בפנ"ע דהיבם עומד במקום אחיו לירש את האב, והא דאם הי' היבם נוטל בראוי הי' נוטל את חלקו של אחיו בנכסי האב, הוא משום דהמת יורש מן האב והיבם יורש ממנו, וכל הא דלא אמרינן הכי, הוא משום דאין היבם נוטל בראוי, - וא"כ לדעת רש"י דהיבם נוטל בנכסי המת אף בראוי הי' בדין דיירש היבם מן המת את חלקו בנכסי האב, ולא ניבעי לדין בפנ"ע דהוא עומד במקום אחיו לירש את האב, וממילא דיטול אף בנכסים הראויים לאב, כיון דלא אתינן עלה משום הא דהוא יורש את האב, אלא משום הא דהוא יורש את המת, ובירושה זו הוא נוטל אף בראוי.[[7]](#footnote-8)

**ה**

יד] והנה בעיקר פלוגתת רש"י וש"ר בהא דאין היבם נוטל בראוי כבמוחזק, מצינו ביאור הפלוגתא בזה בד' האו"ז בסימן תרמ"ב, עיי"ש שכתב בשם ר"ח, ז"ל, הכונס את יבמתו זכה בנכסי אחיו ואמרי' מ"ט [יקום] על שם אחיו אמר רחמנא והרי קם וכן הלכה. ואף על גב שיש שם אב. המיבם יורש אחיו המת דיבם בנכסי [המת כבן המת בנכסי] המת הוא לכל מילי, וכתב האו"ז ע"ז, ז"ל, ויש ללמוד מלשונו ממש"כ דיבם בנכסי המת כבן המת בנכסי המת הוא לכל מילי א"כ היכא שמת אביהם לאחר היבום הו"ל ראוי, עכ"ל.

ועיי"ש שכתב בשם רבינו שמחה, ז"ל, לפי שיטת יש בכור לנחלה משמע דהוי מוחזק בנכסי האב, והוי כאילו בא בהרשאה מכח אחיו המת ועומד במקומו, ורק מה שחשוב ראוי לגבי (אחיו המת) [אבי המת] חשוב נמי אצלו ראוי כגון נכסי דאבוה דאבא כדאמר התם, אבל נכסי אבי המת ואבי היבם הוי מוחזק, ולא חשבינן ליבם כאילו הוא בן המת דליהוי לגבי' נכסי אבוה דאבא, עכ"ל, וכתב עוד, ז"ל, והא דאמר בפ' האשה שנפלו לימא אח אני יורש ואשתו אין אני קובר, לא דק בלישני' דאינו בא ליורשו, אלא כלומר בירושה של אחי אני זוכה וכל נכסי המת קרוי ירושה, ובפ' יש בכור נמי לענין חזרת יובל קרי לי' נמי ירושה מיהו לא מכח אחיו המת קריי' רחמנא ירושה, עכ"ל.

טו] ולמדנו מדבריו דעיקר פלוגתא דרש"י וש"ר תליא בעיקר דין ירושת יבם, דלדעת ש"ר היינו דהיבם חשיב כבנו של המת, ובירושה זו דהוא כבנו של המת קריי' רחמנא בכור, דהוא כבכור של המת, וע"כ אינו נוטל אלא את המוחזק למת ולא את הראוי למת, - אך לדעת רש"י לא חשיב היבם כלל כבנו של המת, והא דהוא זוכה בנכסי המת הוא משום דהוא עומד במקומו לזכות בנכסיו, וזהו שכתב דאינו בא ליורשו אלא הוא זוכה בנכסיו, וכ"ה דהוא עומד במקומו לזכות בנכסיו, ה"נ הוא עומד במקומו לירש בנכסי האב, ובמה שהוא עומד במקומו לירש את נכסי האב, קריי' רחמנא בכור, דהוא כבכור של האב, ואינו נוטל בראוי לאב, אך בהא דהוא עומד במקומו לזכות בנכסיו לא קריי' רחמנא בכור, דד"ז אינו כלל ירושה, דנימא דבכור קריי' רחמנא, - וכ"כ היש"ש בסימן כ"ג, עיי"ש.

טז] והנה לעיל סק"ט נתבאר דלדעת רש"י בדין ירושת יבם נתחדש תרתי, חדא, דהיבם יורש את נכסי המת, ועוד, דהיבם עומד במקום המת לירש את אביו, - אך לפ"ד רבינו שמחה נמצא דחד דינא הוא, דהיבם עומד במקום אחיו, וכיון דהוא עומד במקום אחיו ע"כ הוא זוכה בנכסיו, וכיון דהוא עומד במקום אחיו ע"כ הוא עומד במקומו לירש את אביו.

**ו**

יז] ובדעת רש"י גופי' נראה לפרש בזה בע"א, דהנה לעיל י"ז ב' אמרו דאי כתב רחמנא יחדיו הו"א דמייחדי באבא ואמא, ופריך עלה והא מהיכ"ת יבום בנחלה תלה רחמנא ונחלה מן האב ולא מן האם היא, ופירש"י, ז"ל, והא מהיכ"ת דלימא עד דמייחדי באבא ובאמא, והא יבום בנחלה תליא דכתיב יקום על שם אחיו המת ואוקמינן לקמן על שם אחיו לנחלה שיירש המייבם כל נכסי המת ואין אחין חולקין עמו, עכ"ל.

והרמב"ן שם תמה ע"ז דא"כ מ"ט לא ילפינן מינה למעט אחים מן האם, ועיי"ש שכתב, ז"ל, מהתם ליכא למילף אלא שהיבם יורש נכסי אחיו ונחלה תלוי' ביבום, וכשם שאין אחים מן האב חולקין עמו שכיון שיבם זכה, אף באחיו מן האם שאינו ראוי לירש אפשר שאם קדם זכה, עכ"ל, וכ"כ הרשב"א והריטב"א שם.

יח] ובביאור ד' רש"י כבר פירשו דס"ל דעיקר דין ירושת יבם הוא בתורת ירושת אח, ונתחדש בדינא דיבם דהוא יורש לבדו ואין אחיו חולקין עמו, וכאשר כ"ה ל' רש"י שם, והדר הוא יורש בתורת ירושת אח,[[8]](#footnote-9) ולרבנן הוא יורש אף במקום אב, דנתחדש בדינא דיבם דהוא קודם לאב, והדר דינא דהוא יורש בתורת אח, וע"כ תליא באח הראוי לירש בתורת אח.

יט] ולפ"ז י"ל דבזה הוא שנחלקו רש"י וש"ר אם הא דקריי' רחמנא בכור הוא במה שנוטל פ"ש בנכסי האב, או במה שיורש את נכסי אחיו, דדעת ש"ר הוא כדעת הר"ח דהא דיורש את נכסי אחיו הוא משום דחשבי' רחמנא כבן, ובזה ילפינן מקרא דחשבי' רחמנא כבן בכור, - אך לדעת רש"י דהא דיורש את נכסי אחיו הוא מדין ירושת אח, הרי דבירושה זו אין מקום לחשבו כבכור, דירושת בכור היא בנכסי האב, ורק במה שהוא יורש את נכסי אביו הוא דקריי' רחמנא בכור.[[9]](#footnote-10)

**ז**

כ] ונפ"מ בפלוגתא זו נראה, דהנה יש להסתפק בדין ירושת יבם אם זכייתו בכל הנכסים היא רק מכח דין ירושת יבם, או דבחלקו שהי' ראוי לו בתורת אח קיימת זכייתו בתורת אח, ורק בחלק שהי' ראוי לשאר האחים הוא זוכה בתורת ירושת יבם.

ולכאו' ד"ז תליא בפלוגתא זו בעיקר דין ירושת יבם, דאם דין ירושת יבם הוא משום דחשבינן לי' כבן או הוא דין בפנ"ע דהוא עומד במקום אחיו, הדין נותן דבטל דין ירושת אח גם מאותו החלק שהי' ראוי לו בתורת אח, וגם בחלק זה אינו זוכה אלא מדין ירושת יבם, - אך למש"נ בד' רש"י דדין ירושת יבם הוא בתורת ירושת אח, ומהני דין ירושת יבם דלא יירשו אחיו עמו והוא יורש לבדו בתורת אח, הרי דאי"ז טעם להפקיע את ירושתו בחלק שהי' ראוי לו בתורת אח.

כא] והנה בד' הר"ן בכתובות שהבאנו לעיל סק"א מוכח דהא דאין היבם יכול למכור בנכסים קודם היבום, הוא גם את החלק שהי' ראוי לו בתורת ירושת אח,[[10]](#footnote-11) וע"כ אף שהעמידה שלא היו אלא ב' אחין, מ"מ ל"ה מצי להקנות לאחיו את חלקו, והוצרך לישב דנסתלק מדין ירושת יבם.

אך הקצוה"ח בסימן רע"ח סוסקי"ג כתב בדעת רש"י בכתובות שם, ז"ל, ובני וכו' אמר בזה כיון דמשמע שלא היו כי אם שני אחים יחדיו וכמ"ש הר"ן א"כ שפיר מהני פליגנא לך בנכסי ובקנין, והיינו שמוכר לו חלק פשיטות דידי' והוא יכול למוכרו קודם חלוקה, עכ"ל, וכ"כ הפנ"י בכתובות פ"ב א' בתו"ד, וכ"כ בחי' הגרע"א בכתובות שנד' בסו"ס חי' הרא"ה ונימו"י לכתובות.

ולמש"נ נמצא דלטעמייהו אזלי, דרש"י לטעמי' דירושת היבם היא מדין ירושת אח, וע"כ אי"ז מועיל להפקיע את ירושתו בחלק שהי' ראוי לו בתורת אח, וע"כ שפיר מצי למכור את חלקו,[[11]](#footnote-12) - אך הר"ן ס"ל כדעת ש"ר דירושת היבם היא מדין ירושת בן, וע"כ ה"ז מועיל להפקיע אף את ירושתו בחלק שהי' ראוי לו בתורת אח, וע"כ ל"מ מכירתו כלל,[[12]](#footnote-13) וכ"כ הקוב"ש בכתובות אות ר"צ בדעת הר"ן דמה"ט הוא דל"מ מכירתו כלל משום דע"י היבום פקעה גם ירושתו,[[13]](#footnote-14) ושו"ר גם בשיעורי הגר"ש לעיל ל"ז ב' (אות תי"ב) שכתב דבזה הוא דפליגי רש"י והר"ן,[[14]](#footnote-15) ועד"ז כתב האבנ"ז באהע"ז סימן שמ"ג בדעת הר"ן.[[15]](#footnote-16)

**ח**

כב] ומעתה נבא לדון בהקו' הגדולה לדעת רש"י דמ"ט בעינן לדין בפנ"ע דיורש היבם ב' חלקים בנכסי האב, ובדין זה נאמר דאינו נוטל בראוי, ומ"ט לא מצינו למיתי עלה מכח הא דהוא יורש את המת, ומכח זה יירש גם את חלקו בנכסי האב, וממילא דיטול אף בראוי.

ולמש"נ נראה לדון בזה, דלמש"כ רבינו שמחה דדין ירושת יבם אינו דין ירושה, אלא היינו דהוא עומד במקומו ומכח זה הוא זוכה בנכסי אחיו, י"ל דע"כ אף דהוא זוכה מכח זה בנכסי אחיו שהיו לו בשעת מיתה, מ"מ א"א דמכח זה יזכה בנכסי האב כשמת האב אחר האח, וכל הא דהוא זוכה בנכסי האב בכה"ג, הוא משום דהוא עומד במקום אחיו לירש את אביו, - והטעם בזה הוא משום דהרי כל הא דהמת יורש בקבר הוא רק כשיש לו יורש דנתחדש בזה דין משמוש, אך כל שאין למת יורש, אינו יורש בקבר, וכגון בגונא שמת ראובן ואח"כ מת יעקב, ואין לראובן בנים, ודאי ליכא דין ירושה לראובן כלל, ומה"ט אין בע"ח דראובן גובה מן הנכסים, דלא זכה בהם ראובן בקבר.

ולפ"ז י"ל דכיון דהא דהיבם זוכה בנכסי אחיו אי"ז מדין ירושה אלא הוא משום דהוא עומד במקומו לזכות בנכסיו, הרי דאי"ז מועיל אלא כלפי הנכסים שזכה בהם המת, אך כשמת האב אחר המת, אין המת זוכה כלל בנכסי האב, כיון דאין לו יורשים שיירשו מכחו, ולי"ב לדין משמוש, ואף דהיבם זוכה בנכסיו אי"ז טעם שיזכה המת בקבר, וכ"ה דאם מכר אדם את נכסי אביו ומת ולא הניח יורשים ואח"כ מת אביו, דלא זכה הלוקח בנכסים, ולא דנו בב"ב קנ"ט א' בדין זה אלא כשיש למוכר בן, אך כל שאין לו יורשים ודאי דאין הלוקח זוכה בנכסים, והיינו משום דאין המת יורש בקבר כדי שעי"ז יזכה הלוקח בנכסים, וה"נ י"ל דאי המת יורש בקבר כדי שעי"ז יזכה היבם בנכסים.

והבה"ג ודעימי' שכתבו דכל הא דכשמת המת ואח"כ מת האב אין היבם זוכה בנכסים הוא משום דאינו נוטל בראוי, הוא לטעמייהו דדין ירושת יבם הוא כדין ירושה דעלמא דחשבי' רחמנא כבן, וע"כ הי' בדין דיהא מכח זה לדין משמוש, וירש המת בקבר כדי להוריש ליבם, וכל הא דלי"ב לדין משמוש הוא משום דאין היבם נוטל בראוי.

כג] אמנם כ"ז ניחא למש"כ רבינו שמחה דירושת היבם אי"ז מדין ירושה אלא משום דהוא עומד במקום אחיו לזכות בנכסיו, אך למש"נ בדעת רש"י דהוא מדין ירושת אח לא א"ש.[[16]](#footnote-17)

אך שמא יש לדון בדעת רש"י בע"א, וזה לפ"מ שמצינו דהיכא שמת אחד מן הבנים בלא בנים ואח"כ מת האב, לא נימא דהמת יורש חלק אחד בנכסי אביו ואחיו יורשים ממנו מדין משמוש, שהרי ודאי דאם הי' בכור וב' פשוטים ומת אחד מן הפשוטים ואח"כ מת האב, נוטל הבכור ב' חלקים והפשוט חלק אחד, ואם הי' המת יורש חלק אחד בנכסי אביו ואחיו יורשים ממנו, ל"ה הבכור נוטל אלא ב' חלקים ומחצה והפשוט חלק ומחצה, וודאי דאין הדין כן, כאשר כ"ה מעשים שבכל יום, וכ"ה מבו' בל' רשב"ם בב"ב קמ"ב ב' (ד"ה מר ברי' דרב יוסף) ובד' הרמ"ה שם, וכ"ה בד' הראשונים בכ"ד.

ואמנם צ"ב הטעם בזה דמ"ט באמת אין יורש המת חלק אחד להוריש לאחיו, ואף דמצינו בכ"ד דליכא דין משמוש היכא דליכא בזה נפ"מ מ"מ הרי שפיר איכא בזה נפ"מ דלא יטול בזה הבכור ב' חלקים, וגם לכאו' אף אם הנחיל המת את כל נכסיו לאחד מן האחים, ג"כ יהא הדין דאם מת תחילה ואח"כ מת אביו, יטלו כל האחים בשוה, ולא נימא דיירש המת חלק אחד והאח שהנחיל לו יירש חלק זה לבדו.

ועכ"פ כיון דבע"כ חזינן דליכא דין משמוש שיירש הבן את נכסי האב להורישם לאחיו, ע"כ שמא י"ל דמכח זה גם ליכא דין משמוש שיירש המת את נכסי האב להורישם ליבם, דכיון דירושת יבם היא מדין ירושת אח, ליכא בזה לדין משמוש, ואף דהכא איכא נפ"מ טובא במשמוש זה שיירש היבם לבדו את חלק המת בנכסי האב.

ובדעת ש"ר שנקטו דשפיר שייך בזה דין משמוש, וכל הא דלי"ב לדין משמוש הוא משום דאין היבם נוטל בראוי, י"ל דהוא לטעמייהו דהיבם הוי כבנו של המת, וע"כ הו"ל ככל מת שהניח בן ואח"כ מת אבי האב דיש בזה לדין משמוש.[[17]](#footnote-18)

1. וזהו גם מש"כ הר"ן שם דבידו להסתלק מירושת יבם דנחלה הבאה לו ממקום אחר אדם מתנה עלי' שלא יירשנה, דכיון דירושת היבם חיילא בשעת היבום ואינה חלה למפרע, ע"כ מצי להסתלק ממנה קודם היבום. [↑](#footnote-ref-2)
2. אך לכאו' כיון דהא דלר' יהודה אם יש שם נכסים שם אב יליף לה מדקריי' רחמנא בכור דבכור אין לו בחיי האב, משמע קצת דיסוד דינא דר' יהודה דלא חייל דין הירושה דהיבם בחיי האב, ולפ"ז הדין נותן דתלי בשעת חלות הדין ירושה, וא"כ ממש"כ הרשב"א דתלי אם בשעת מיתת המת הי' האב קיים, נראה דדין ירושת היבם חייל בשעת המיתה, ואינו מוכרח. [↑](#footnote-ref-3)
3. יש להעיר, שהרי בסוגיין אמרו דעיקר הא דלר' יהודה אם יש שם אב הנכסים של אב יליף לה מהא דכתיב והי' הבכור אשר תלד, דהוי כבכור שאין לו בחיי האב, וא"כ הרי נמצא דלר' יהודה בעינן להא דקריי' רחמנא בכור דמזה נלמד דאין לו בחיי האב, וא"כ י"ל דזהו דלא פרכינן דלר' יהודה מאי איכא למימר, דהרי לר' יהודה קריי' רחמנא בכור ללמד דאין לו בחיי האב, ושו"ר שכבר עמד ע"ז הערול"נ לעיל שם, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-4)
4. ואמנם לכאו' אכתי משכח"ל להא דאינו נוטל בנכסי האב בראוי כבמוחזק, בגונא דמת האב ואח"כ מת הבן ואח"כ מת אבי האב, דבכה"ג הרי עדיין לא זכה הבן בנכסי אבי האב, ובאנו לדון דיזכה בהם היבם מכח הא דהוא עומד במקום המת לירש את אביו, ובזה אמרינן דאינו נוטל בראוי כבמוחזק, - אך נראה דאין לפרש דע"ז קאי קרא דבכור, שהרי לדעת ר' יהודה דאם מת הבן ואח"כ מת האב אין היבם זוכה בנכסים, נמצא דלא משכח"ל כלל להך דינא דהיבם עומד במקום המת לירש פ"ש בנכסי האב, וכל עיקר דין ירושת יבם הוא דהיבם יורש את נכסי המת, אך לא נתחדש כלל דהוא עומד במקום המת לירש פ"ש בנכסי האב, וא"כ הרי מה"ט לא יירש בכה"ג את נכסי אבי האב, ול"ב להא דאינו נוטל בראוי, ויש לדון עוד למש"כ במשנת ר"א סימן י"ז לחדש דכבר בשעת מיתת האב חיילא הירושה גם על הנכסים הראויים לאב, וא"כ שפיר י"ל דכל שמת האב ואח"כ מת הבן, הרי דבשעת מיתת האב כבר ירש את הבן גם את הנכסים הראויין לאב, והיבם יורש ממנו גם את נכסים אלו, (וכמש"כ כן המשנת ר"א שם דאם מת יעקב ואח"כ מת ראובן ואח"כ מת יצחק, יורש שמעון את נכסי יצחק במשמוש מראובן, ויגבה בע"ח דראובן מנכסים אלו, וה"נ הכא יורש היבם את נכסי אבי האב במשמוש מן המת), אך בעיקר ד' המשנת ר"א צ"ע, דא"כ הי' בדין דבהא דאין הבן יורש את אמו בקבר להנחיל לאחיו מן האב, הרי דכל דמתה האם תחילה ואח"כ מת הבן ואח"כ מת אבי האם, יהא הדין דהוא יורש את נכסי אבי האם להנחילם לאחיו מן האב, ולכאו' אין הדין כן, (וה"נ הוא בהא דאין הבעל יורש את אשתו כשהיא בקבר, ודאי דאף אם מת אבי האשה ואח"כ מתה האשה ואח"כ מת אבי אבי', אין זוכה הבעל בנכסי אבי אבי'), ול"ע היטב בזה. [↑](#footnote-ref-5)
5. ושמא יש לפרש עוד בזה, דהוא משום דדין יבום תליא באחוה מן האב ולא באחוה מן האם, ובגונא דהוא אחיו מן האב ולא מן האם, ודאי דליכא להך דינא דהוא עומד במקום אחיו לירש את האם, דכל הך דינא הוא כשגם הוא יורש של האב, ובכה"ג אמרינן דהוא עומד גם במקום אחיו לירש את האב והוא נוטל פ"ש בנכסי האב, אך בירושת האם הרי דכל שהוא אינו יורש כלל של האם, ליכא להך דינא, וע"כ לא דרשינן לקרא כלל לגבי ירושת האם אלא לגבי ירושת האב. [↑](#footnote-ref-6)
6. ועפי"ז יש מקום לדון לדעת הרשב"א במש"כ המאירי בסוגיין דלדעת רש"י אם הי' המת בכור נוטל היבם ג' חלקים בנכסי האב, וכ"ה מבו' בתשו' רבינו שמחה שהביא האו"ז בסימן תרמ"ב, ולדעת הרשב"א יש מקום לדון בזה, דכיון דעיקר הא דנוטל היבם חלק אחיו ילפינן לה מדקריי' רחמנא בכור דהוא נוטל פ"ש בנכסי האב, הרי דכל הא דהוא עומד במקום אחיו לירש את אביו הוא רק דמכח המת הוא נוטל עוד חלק בנכסי אביו דומיא דבכור, אך אינו עומד במקום אחיו ליטול עוד ב' חלקים בנכסי אביו, ומ"מ ודאי דהיכא דהיבם הוא בכור ה"ה נוטל ג' חלקים בנכסי אביו, (ואף דבכור גופי' אינו נוטל בנכסי האב אלא ב' חלקים, לא נימא דא"א דיטול היבם ג' חלקים, דמהך קרא דבכור קריי' רחמנא ילפינן דהוא עומד במקום אחיו ליטול עוד חלק בנכסי אביו, וליכא נפ"מ אם היבם הוא פשוט או בכור), וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-7)
7. שוב מצאתי באבי עזרי בפ"ג מנחלות ה"ז שעמד בזה, ומכח זה הוכיח דגם לדעת רש"י הא דאין היבם נוטל בראוי כבמוחזק הוא גם בנכסי המת, עיי"ש, אך הוא דלא כמבו' בפשוטו בד' הרשב"א דלדעת רש"י כל הא דאינו נוטל בראוי הוא בנכסי האב, וכמש"כ כן הגרע"א שהבאנו לעיל סק"ט, אך בד' הרשב"א יש לדחות למש"כ האבי עזרי שם דעיקר הא דילפינן דהוא כבכור שאינו נוטל בראוי הוא בנכסי האב, ומכח זה הוא דאף בנכסי האח אינו נוטל בראוי, וזהו שהק' הרשב"א דלר' יהודה דאינו נוטל כלל פ"ש בנכסי האב, ליכא למילף הכי. [↑](#footnote-ref-8)
8. וזה ניחא רק אי נימא דירושת אח היא ירושה עצמית, דאם היא דרך משמוש, הרי דא"א לומר דבירושה זו יירש היבם לבדו ולא יחלקו אחיו עמו, כיון דאינו יורש כלל את המת אלא הוא יורש את האב, ובירושת האב הרי שוים לו שאר האחים, וגם היכא דהאב קיים א"א כלל לומר דיירש היבם בתורת אח. [↑](#footnote-ref-9)
9. ואמנם העיקר נראה דדעת רש"י דהא דבכור קריי' רחמנא, היינו דהוי כבכור דנוטל פ"ש, וע"כ כ"ז הוא לגבי נכסי האב דנוטל בהן ב' חלקים, ולא לגבי ירושת המת עצמו, וכ"ה מבו' בד' הרשב"א לעיל כ"ד א' שפירש כן בד' רש"י, - ואך דכל עיקר הך מילתא דדין היבם הוא ליטול פ"ש בנכסי האב, אינו מתישב לדעת ש"ר דדין ירושת היבם הוא דחשבינן לי' כבן. [↑](#footnote-ref-10)
10. והעירו דא"כ נימא דגם כשאין אחים אחרים מלבד היבם, לא יהא ביד היבם למכור את הנכסים קודם היבום, דהו"ל כדשלב"ל, כיון דע"י היבום בטלה זכייתו בהם בתורת ירושת אח והוא זוכה בהם בתורת ירושת יבם, ולכאו' ודאי דאין הדין כן, וצ"ע באמת דמ"ש דאם אין אחים כלל יכול היבם למכור את הנכסים, ואם יש אחים אינו יכול למכור גם את חלקו, - אך שו"ר בקוב"ש כתובות סוף אות ר"צ שנקט דגם כשאין אחים בטלה המכירה שמכר קודם שייבם, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-11)
11. ושמא יש מקום לדון דמכח זה תועיל מכירתו בכל הנכסים, וזה אי נימא דכל יורש זוכה מכח דין ירושתו בכל הנכסים, ואך דכיון דגם שאר היורשים זוכין בכל הנכסים ע"כ הם חולקין, - ולפ"ז י"ל דכיון דע"י היבום נסתלק כח שאר האחים, תו קיימת זכיית היבם בכל הנכסים מכח דין ירושתו דמעיקרא, וע"כ יש מקום לומר דתועיל מכירתו. [↑](#footnote-ref-12)
12. בס' משנת ר"א סימן י"ז בהערה ג' כתב מטעם אחר דמהני המכירה על החלק שהי' ראוי לו בתורת ירושת אח, דהיינו משום דאף דמעיקרא הי' שלו בתורת ירושת אח ועכשיו הוא שלו בתורת ירושת יבם, מ"מ לא חשיב כדשלב"ל, כיון דמעיקרא הי' שלו ועכשיו הוא שלו, ומה שנשתנתה סיבת הבעלות לית לן בה, - אך מד' הר"ן מוכח דלא כן, ואף בכה"ג חשיב כדשלב"ל, - ויש שהוכיחו דכה"ג לא חשיב כדשלב"ל ממה שאמרו בכתובות נ"ט א' דהאומר לחבירו שדה זו שאני מוכר לך לכשאקחנה ממך תיקדש קדשה ולא חשיב כדשלב"ל, - אך פשוט דל"ד להתם, דהתם הרי מכח הבעלות שיש לו עכשיו בידו להקדישה לעולם, וע"כ לא חשיב כלל כדשלב"ל, ומשא"כ הכא דמכח הבעלות שיש לו עכשיו אין בידו למכרה לעולם, שהרי בעלות זו נפקעת בשעת היבום, וע"כ שפיר י"ל דחשיב כדשלב"ל. [↑](#footnote-ref-13)
13. ועיי"ש שהוכיח כן ממש"כ התוס' בכתובות פ"א ב' ד"ה לא יאמר דלא מצי למחול משום דאינו יורש אלא מכחה, והרי דגם את חלקו אינו יורש אלא מכחה ולא בתורת ירושת אח. [↑](#footnote-ref-14)
14. ועיי"ש באות תי"א שכתב בדעת הרא"ש בפירקין בסימן ח' דהיבם יורש את חלקו בתורת ירושת אח, והוסיף לחדש דעוד דאחר שנסתלקו שאר האחים הוא יורש את כל הנכסים בתורת ירושת אח, ושם אות תי"ג כתב בדעת הרמב"ם דפליג ע"ז וס"ל דאינו יורש בתורת ירושת אח אף את חלקו, וכ"כ בזכרון שמואל סימן ס"ב סק"ג. [↑](#footnote-ref-15)
15. אך האבנ"ז שם נקט מסברא דאף דדין ירושת היבם הוא דין ירושה בפנ"ע, מ"מ אי"ז ראוי להפקיע למה שהוא יורש בתורת אח, דאי"ז מפקיע אלא לירושת שאר האחים, אך אי"ז מפקיע לירושתו, ואך שכתב דאם ירושת אח אינה אלא מדין משמוש, הרי דכיון דע"י היבום פקע דין ירושת האב, ע"כ אף פקע מכח זה מה שירש מדין אח, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-16)
16. והי' מקום לדון בזה דכ"ה דאין הבן יורש את אמו בקבר להנחיל לאחיו מן האב, ה"נ אינו יורש את אביו בקבר להנחיל לאחיו מן האב, והיינו דיסוד הא דאינו יורש את אמו בקבר להנחיל לאחיו מן האב, הוא משום דליכא דין משמוש אלא כשהיורש דרך משמוש הוא ג"כ קרובו של המוריש, וע"כ י"ל דה"נ אינו יורש את אביו בקבר להנחיל לאחיו מן האב, דאף דהאחין מן האב הוו קרובים של האב, הרי אין קורבתם אלא מכח מה שהם בנים, אך מכח מה שהם אחים של הבן אי"ז קורבה לאב, דמי שיש לו בנים אין כל אחד מן הבנים קרוב לאב יותר ממי שאין לו אלא בן אחד, - אך בפשוטו כל הא דאין הבן יורש את אמו בקבר להנחיל לאחיו מן האב הוא משום דאינו ממשפחתה, וכמש"כ כן הראשונים בכ"ד, וא"כ אי"ז שייך כלל בירושת האב. [↑](#footnote-ref-17)
17. אך יש לפקפק בזה, שהרי הא דאין המת יורש את אביו בקבר להוריש לאחיו, הרי אי"ז משום דליכא דין משמוש בירושת בן להוריש לאח, שהרי חזינן דהי' בדין שיירש המת את אמו בקבר להוריש לאחיו מן האב, אלמלי הא דילפינן מקרא דאין המת יורש את אמו בקבר להנחיל לאחיו מן האב, והרי דשפיר איכא דין משמוש בירושת בן להוריש לאח, ובע"כ דהא דאין המת יורש את אביו בקבר להוריש לאחיו, הוא משום דהאחים הם בנים כמותו, ובכה"ג ליכא דין משמוש, וא"כ אי נימא דמה"ט גם ליכא דין משמוש להוריש ליבם, ליכא נפ"מ אם ירושת יבם היא בתורת ירושת אח או הוא משום דחשבי' רחמנא כבן. [↑](#footnote-ref-18)