יט - כ_ב א_ - כ_ב ב_
קטגוריות: ש_ס / לא בבא קמא / ב_ק - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / מ_מ

**כ"ב א' - חציו מכחו קאזלי האי לאו מכחו קאזיל, - בפירש"י כתב דהיינו דאש מאלי' הולכת ודולקת למרחוק, אך בפי' ר"ח כתב דהוא משום דהאש הולכת מכח הרוח, ומבו' בדבריו דהא דלר' יוחנן אשו משום חציו הוא אף באש ההולכת ע"י הרוח, וזה שלא כד' התוס' בסנהדרין ע"ז א' לפי' המהרש"א שם, וצ"ל דהיינו דמה"ט לא מפרשינן לקרא דאשו דהוא משום חציו, ומכח זה אף אש ההולכת שלא בסיוע הרוח ל"ה כחציו כמבו' בסוגיית הגמ' לקמן.**

**ממונא אית בי' ממשא הא לי"ב מששא, - עי' רש"י דשלהבת היא המזקת ואין בה ממש, ומ' דאף כשהיא קשורה בגחלת, מ"מ כיון דהשלהבת המזקת אין בה ממש, ל"ד לממונו, אך התוס' כתבו דלא כל אש אין בה ממש, אלא כשהיא שלהבת בלא גחלת, ומ' דכל דיש בה גחלת, דמי לצרורות ברוח שבכנפיהם שכתבו התוס' דחשיב כיש בו ממש, וצ"ע, - ועי' ראב"ד ורשב"א דגריעותא דשלהבת דלי"ב ממשא, הוא דאינה ממון, וכמש"א בביצה ל"ט א' דשלהבת של הקדש אין מועלין בה, ודהמודר הנאה מחבירו נהנה בשלהבתו, אך בד' התוס' מ' לא כן ממה שהוצרכו לפרש דיש חץ שאין בו ממשות, (ועי' תור"פ שכתב בזה בע"א), וממשה"ק מרוח שבכנפיהם, ועי' ר"ח דהוא משום דאין בה ממש להישמר כמו השור וכיו"ב, וצ"ב, - ועי' מלחמות לקמן כ"ח ב', דטעמא דמ"ד דאשו משום ממונו, אע"ג דהשלהבת לי"ב ממשא, הוא משום דגחלת עיקר ואית בה ממשא.**

**עי' תוס' שהק' דבור נמי לי"ב ממשא למ"ד דלהבלו ולא לחבטו, וכתבו דמ"מ ממונו כעין חציו שדרכו לילך ולהזיק אית בי' ממשות, ועי' בשטמ"ק בשם גליון שהק' דאדרבה ק"ו הוא, עיי"ש, ועוד דע"י כריית הבור משתנה ממשות של קרקע ונעשה חלל, ומבו' דאף דבשעת ההיזק אין בבור ממש, מ"מ כיון דבשעת פשיעת הכרי' חשיב דאית בי' ממש, סגי בזה לחייב, וצ"ב, ועי' רשב"א שהק' מהא דפותח חייב, וכתב שלא חילקה תורה ועיקרו משום כורה, ועי' תור"פ שכתב עוד דכותלי הבור יש מכאן ומכאן שיש בהן ממש והן גורמים ההבל, - אך עי' מלחמות לקמן כ"ח ב', שכתב לדעת רב דאסו"מ דלא אפקרינהו חייב משום שור, דהא דבבור ברשותו אינו חייב משום שור, הוא משום דבור שחייבה עליו תורה להבלו והבלו לי"ב ממשא ולאו ממונא הוא, ומבו' לפ"ז דל"ב שיהא בו ממשא אלא לגבי חיוב שור, ולא לגבי חיוב בור.**

**ועל הגדיש ח"נ, - עי' תוס' דהיינו רק כשיש גחלת הרבה בחררה דהוי כמו מסר לו גווזא לר"י ושלהבת לר"ל, ועי' נחל"ד שהק' דפלוגתא דר"י ור"ל היא לענין חיובא דבעל האש, ולא לענין חיובא דבעל הכלב, ועיי"ש שכתב דקו' התוס' היא על הגמ' דלקמן דפריך דלחייב בעל הגחלת, ועיי"ש במש"כ לדון גם בקו' זו, אך בשטמ"ק לקמן כ"ג א' בשם תוס' שאנץ ובתלמיד הרשב"א שם מבו' דגם בעל הכלב אינו חייב אלא בכה"ג שיש גחלת הרבה בחררה, וצ"ע.**

**לאו ממונו דבעל כלב, - עי' תוס' דהוא משום דעל אש של כלבו לא חייבה תורה, וכתבו דפשוט לגמ' מאיזה דרשא דפטור על אש של בהמתו דג' אבות נאמרו בשור ולא יותר, ועי' רשב"א שהק' דא"כ מאי בעינן קרא דאיש בור ולא שור בור, תיפו"ל דג' אבות נאמרו בשור ולא יותר, ועי' נחל"ד דאין מכוון התוס' דאיכא דרשא דליכא אלא ג' אבות בשור, אלא כונתם להוכיח מהא דתניא דג' אבות בשור, והא דבאמת אינו חייב על אש דבהמתו, הוא כמש"כ התוס' לקמן מ"ח א' דילפינן לה מדכתיב המבעיר, וכתב דשמא ילפינן במה מצינו מבור, דכ"ה דאינו חייב על בור דבהמתו ה"נ אינו חייב על אש דבהמתו, - ועי' תור"פ דלדעת רש"י דאינו חייב אלא באש שלו, זהו שאמרו דהאי אש לאו ממונו דבעל כלב וע"כ אינו חייב עלי', וכ"ה משמעות ל' רש"י שכתב דהאי אש לאו ממונו דבעל כלב אלא דבעל חררה, (אך אי נימא דבמדליק בתוך של חבירו ל"ב שתהא הגחלת שלו, לכאו' לא א"ש), ועי' נחל"ד בזה, - ועי' ר"ח דהא דל"ה ממונו דבעל כלב, הוא משום דלא עקר הכלב והניח, וצ"ב, ועי' נחל"ד שהאריך בזה, ופירש כן גם בד' הרמב"ם.**

**הבמ"ע דאדיי' אדויי וכו' ועל מקום גחלת משלם ח"נ, - בפירש"י כתב דאיירי בשזרקו, וע"כ משלם ח"נ על מקום גחלת דהו"ל צרורות, או משום דהוי משונה, - ועי' ר"ח שפירש דהיינו דלא הגבי' את החררה אלא בדרך דידוי הובאה אל הגדיש ולא יצאה הגחלת מחזקת בעלי', וע"כ הוא פטור על שאר הגדיש, ולר' יוחנן איירי אף בשעקר והניח, ומשלם על שאר הגדיש ח"נ דמשונה הוא, ועי' נחל"ד בזה.**

**ובעיקר דינא דמקום גחלת, מ' בירושלמי בפירקין דהיינו אותה השבולת שנפלה הגחלת עלי', ומבו' דאף דההיזק הוא מכח התפשטות האש אח"כ בכולה, מ"מ חשיב כהיזק בידים, וכ"ה מבו' בד' המאירי, ועיי"ש שכתב בדין בירה דכל נסר שנתלה בו האש הדלוק בפשתן, ה"ה חייב עליו, וכל מש"א דאינו חייב על כל הבירה, הוא משום שהיא עשוי' מנסרים חלוקין, ועי' חזו"א סימן י"א סק"ז שנראה שנקט לא כן, עיי"ש שכתב דבהעביר את הגמל וסכסך אינו חייב אלא על שטח החיצון של כתלי הבירה.**

**ור' יוחנן דאנחה אנוחי, - עי' תוס' דל"מ למימר בדאדיי' אדויי, דאם כח כחו לאו ככחו דמי הי' פטור על כל הגדיש, ועי' רא"ש בסימן ב' שנחלק דלרבנן פשיטא לן דכח כחו ככחו דמי, ועי' יש"ש סימן כ"א שכתב דד' התוס' הכא קיימי אליבא דסומכוס, ועי' ביאור הגר"א סימן שצ"ב סק"ב שתמה ע"ז, ועי' רשב"א ותור"פ דאה"נ הו"מ לאוקמה אף בדאדיי' אדויי, - ועי' רמב"ם פ"ב מנז"מ הי"ז דאם הי' מגרר את החלה וכו' פטור על שאר הגדיש, והראב"ד השיג דאף דהוי צרורות ע"י שינוי מ"מ לא מיפטר מרביעי נזק, ועי' כס"מ שם וביאור הגר"א סימן ש"צ סקי"ג ובהגהתו בסוגיין דהוא משום דכח כחו לא ככחו דמי, ועי' לח"מ שם דלפ"ז צ"ל דלרבנן פשיטא לן דכח כחו לאו ככחו דמי, ושלא כד' התוס' דס"ל דתליא באיבעיא דרב אשי דלעיל י"ט א', אך בנחל"ד כתב לפרש ד' הרמב"ם ע"פ הר"ח, וכאשר כ"ה מבו' בל' הרמב"ם דמפרש דאדיי' אדויי היינו שהביאה בדרך דידוי ולא הגבי' אותה, וכפי' הר"ח, ועמד ע"ז בבאר הגולה סימן שצ"ב, עיי"ש, ועי' אמר"מ סימן כ"ח ואבהא"ז בהל' נז"מ שכתבו בדעת הרמב"ם דל"מ הא דאשו משום חציו לחייב בנזקי קרן, עיי"ש.**

**חציו דגמל הוא, - עי' ראב"ד ורשב"א דה"ה חייב ח"נ כדין צרורות, וכ"ה בטוש"ע סימן תי"ח ס"ב, אך עי' פנ"י שהאריך דיש לחייבו נ"ש, עיי"ש, ועי' נחל"ד שתמה ע"ז, - ועי' רמב"ם פי"ד מנז"מ הי"ג דמשמע דחייב נ"ש על כל הגדיש, ועי' אבהא"ז שם מש"כ בזה.**

**האי אש לאו ממונא דבעל גמל הוא, - עי' חזו"א סימן י"א סקי"ד שהק' דמ"ט אינו חייב משום שלא שמר על פשתנו שלא יעשה אש, עיי"ש מש"כ בזה, ועי' אמר"מ סימן כ"ט סקכ"ג שהוכיח מזה דאינו חייב על אש דממונו שלא הבעיר אותה בידים, ועי' חי' הגרש"ש סימן כ"ז (כ"א) סק"ב מש"כ בזה.**

**הבמ"ע במסכסכת כל הבירה כולה, - עי' חי' הגר"נ אות קס"א דהא דלא פטרינן משום רגל ברה"ר, הוא משום דהו"ל כהתיזה ברה"ר והזיקה ברה"י, ויתכן דהכא גרע טפי, דחשיב כעושה את מעשה ההיזק עצמו ברה"י.**

**עי' קצוה"ח סימן ש"צ שכתב דלא אמרינן דכשהדליק מקצת הבירה הו"ל כל הבירה כשרוף ויהא פטור על שאר הבירה, להסוברים דגם בזורק חץ אזלינן בתר מעיקרא, משום דלמ"ד דאשו משום ממונו לא אזלינן באש בתר מעיקרא, ועי' חי' הגרש"ש סו"ס כ"ג (י"ח) וחזו"א סימן י"א סק"ח שהק' דלענין דינא דבתר מעיקרא אזלינן ליכא נפ"מ אם אשו משום חציו או משום ממונו, ועי' ברכ"ש סימן י"א דלמ"ד דאשו משום ממונו הו"ל כשור שרודף אחר כלי לשברו, דודאי לא חשיב הכלי כמנא תבירא.**

**ועי' בקצוה"ח שם שהק' ע"ד הטור בסימן תי"ח דבמסכסכת חייב נ"ש על כל הבירה, דכיון דקי"ל דאשו משום חציו ואם שרפו אחר הי' פטור, א"כ מ"ט כשסכסך כל הבירה ה"ה חייב נ"ש, ועי' אמר"מ סימן ל"א סק"ו דאיירי בשיכול להציל ע"י הדחק ובכה"ג לא חשיב כמנא תבירא, וכ"כ החזו"א בסימן י"א סק"ט, וכתב דאל"כ הי' לנו לפטרו מדינא דאבודה ממנו ומכל אדם, ואכמ"ל.**

**אי הכי אימא סיפא וכו' חנוני חייב ואי במסכסכת אמאי חייב, - עי' תוס' דהיינו דמ"ט חייב החנוני הכל, גם בעל הגמל יתחייב עמו, וכ"כ הרשב"א, - ועי' פנ"י דמסתימת ד' רש"י מבו' דמפרש דבעל הגמל חייב בכולו והחנוני פטור, ואזיל לטעמי' לעיל י"ט ב' דבאדיי' אדויי פטור בעל הדליל, אך למש"כ הנחל"ד שם בטעמא דרש"י דהוא משום דההיזק הוא ע"י כח התרנגול, ל"ש טעם זה הכא, וכ"ה בחי' הראב"ד, וכ"נ בד' הר"ח, ועי' בשטמ"ק בשם ה"ר ישעי' מש"כ בזה, ועי' נחל"ד שכתב כן גם בדעת הרמב"ם, ועיי"ש במש"כ לפרש בזה, - ועי' ב"י סימן תי"ח בשם רי"ו, דאם בעל הבהמה שם ועמדה וסכסכה חייב בעל הבהמה הכל, ואם אין בעל הבהמה שם, משלם בעל הבהמה מחצה והחנוני מחצה, ועי' שטמ"ק בשם ה"ר ישעי' שכתב דכן פירש ר"י מתחילה, ועי' מה שפירשו בזה בדברי משפט שם סק"א ובאולם המשפט שם ובחזו"א סימן י"א סק"י.**

**שעמדה להטיל מימי', - בפירש"י כתב דאנוס הוא, ומבו' דלא פטרינן אלא החנוני, אלא אם בעל הגמל נתבע על היזק זה, וכ"ה מבו' בפירש"י לקמן כ"ג א' בהא דפריך וליחייב נמי בעל גחלת, עיי"ש, ועי' פנ"י דאף אם אין החנוני חייב בהיזק הנעשה ע"י הכלב, מ"מ כל שעמדה להטיל מימי' אין נראה ההיזק כמעשה הגמל בידים וגם הוא אנוס, וע"כ החנוני חייב, וצ"ב, - ועי' ר"ח דאיירי בשעמדה ולא סכסכה, וצ"ב דמ"ט הוצרכו להא דעמדה "להטיל מימי'", וע"כ אינו חייב אלא ברישא דלא איבע"ל לאפושי וכו' ודמי כמאן דאפיק תורא דמינטר ואזיק דחייב מאן דאפקי', וצ"ע דלקמן ר"פ הכונס מבו' דרק כשהוציאוה לגזלה חייבין, ועי' רמב"ם פ"ד מנז"מ ה"ב ומ"מ שם, ואכמ"ל, ולפ"ז ודאי דיתחייב נ"ש, וניחא בזה ד' הרמב"ם בפי"ד מנז"מ הי"ג דמשמע דחייב נ"ש.**