מ_מ - ה_ שישבו על ספסל
קטגוריות: ש_ס / לא בבא קמא / ב_ק - הרב יהודה אלבוים / ארבעה אבות

**בס''ד**

מראי מקומות - קיבוץ

**ה' שישבו על ספסל וכו'**

* בביאור כל השקלא וטריא - עי' ביאור הגר''א סי' שפ''א סק''א, חזו''א סי' ג' סקי''א, חי' ר' אריה ליב סי' נ''ט וסי' ס'.
* מהו דתימא כחו לאו כגופו דמי וכו' - צ''ב מאי שנא הכא מכל התורה דקי''ל דכוחו כגופו, עי' לשון הנמוק''י, ועי' חזו''א סי' ג' סקי''א, וחי' ר' אריה ליב סי' ס' סק''ב.
* דינים העולים מהסוגיא - עי' רמב''ם, טור ושו''ע סי' שפ''א ונו''כ שם, חזו''א שם.

**-----------------------------------------------------------**

**לא היה נשבר על ידם כלל, וע''י שהוא גם ישב נשבר, ויכלו לקום.**

א. ברש''י מבואר דאף בכה''ג חייבים, משום שיכלו לקום.

ב. הנמוק''י כתב דרק האחרון חייב, וכן נראה בדברי הגר''א בדעת הטור, וצ''ב מדוע אין הראשונים חייבים על מה שכובד גופם שובר, וצ''ל דאין אדם חייב על גופו בלא שקדם לו מעשה, דומיא דקדרים דרק אם נתקל פושע הוי אדם המזיק, אע''פ שיכל אח''כ לקום, וכיון שבשעה שישבו לא היה בכח גופם לשבור כלל, וכל התביעה רק על מה שלא קמו אח''כ, פטורים - ובנפל מראש הגג החיוב על מה שבאו למקום שיכולים ליפול, אך אם אחר הביאם לראש הגג, אע''פ שיכולים לרדת פטורים -.

**היה נשבר על ידם אחר ב' שעות, וע''י שהוא ישב נשבר אחר שעה, ויכלו לקום.**

א. בכה''ג אף לסברת הפוטרים לעיל, הכא דהיה נשבר אחרי ב' שעות, והיה במעשה הישיבה מעשה שהביא לגופם לשבור, ואע''פ שהיה נשבר רק אחרי ב' שעות, אפילו הכי חייבים, דומיא דמדליק אש שהיה יכול להזיק, ובא אחר וקירב את הגדיש, דמשמע בראשונים בדף נ''ו א' דהשני פטור, ולכא' הראשון חייב, וכן נראה בדברי רש''י לעיל במרבה בחבילה, דהשני גרם לאש להזיק קודם, ואפילו הכי השני פטור והראשון חייב.

ב. הגר''א כתב דדעת הרמב''ם לפטור את הראשונים גם בכה''ג, ורק השני חייב, אע''פ שיכלו לקום, משום שמחמתם לא היה נשבר אלא אחרי ב' שעות.

**היה נשבר על ידם, וישב גם הוא, ונשבר ע''י כולם, ולא יכלו הם להספיק לעמוד לפני שנשבר, ואף אילו לא היה יושב היה נשבר.**

א. לשיטות הראשונים במרבה בחבילה שהאחרון פטור כשבלאו איהו הוה אזיל, יש לדון אם כאן הדין כן, דאולי רק באש פטור משום שלא יצר מזיק כמוש''כ הגרשש''ק, אך באדם המזיק שלא שייך סברא זו, כיון שגם הוא שבר חייב, או''ד דסברת מאי קעביד הוא סברא לפטור גם אדם המזיק, ובנמוק''י כאן מבואר שפטור, וכ''כ הגר''א בסי' שפ''ח סקמ''ד.

ב. לשיטות הראשונים דבמרבה בחבילה השני חייב רק כשהניח חבילה שיכולה לבדה להזיק, יש לדון האם גם כאן האחרון חייב רק כשבכובד גופו לחוד היה נשבר, או''ד דרק באש אינו חייב בהוספת קיסם משום שלא יצר מזיק, ואף הראשונים שחייבו מודו לסברת מאי קעביד בכה''ג - אף אם סברת הראשונים אינו משום שלא יצר מזיק, אלא אף באדם המזיק יש סברת מאי קעביד, אפילו הכי בהוספת קיסם כו''ע מודו דאינו נחשב יצירת מזיק - אך באדם המזיק חייב בכל גוונא.

**היה נשבר על ידם, וישב גם הוא, ונשבר ע''י כולם, וכולם יכלו לעמוד.**

מבואר בנמוק''י דבכה''ג כולם חייבים, אע''פ שכשלא יכלו לעמוד השני פטור, היכא שיכולים לעמוד, אין שייך סברת מאי קעביד, משום שלא היה הספסל במצב שהיה נשבר, משום שיכלו לקום, ורק ע''י המשך ישיבתם נשבר, ובזה הוא שוה לראשונים, והוי כישבו כולם בבת אחת - כ''כ החזו''א -.

**היה נשבר על ידם אחרי שעה, ולא נתן להם לקום, ולכן נשבר אחר שעה.**

א. בדברי הגר''א נראה דאף בכה''ג חייב, אע''פ שרק מנע מהם לקום - ובסנהדרין נח' בדין מצמם בנזקין, והכא לא צמצם את הניזק, אלא את המזיק -.

ב. החזו''א כתב דאינו אלא גרמא ופטור, וכצב החזו''א דבדברי הגר''א נראה דבאופן זה פשוט שחייב, ולא אמרו דקמ''ל דכוחו כופו אלא כשלא היה נשבר על ידם לחוד אחרי שעה, ורק בצירוף ישיבתו נשבר, ובזה יש חידוש שחייב אע''פ שלא רק הוא שבר, אלא גם כובד גופם שבר חייב.

**היה נשבר על ידם אחרי ב' שעות, והוא ישב, ולא יכלו לקום, ונשבר אחרי שעה.**

לכו''ע חייב משום שגופו גם שבר, ואע''פ שגופו לא שבר לחוד, וא''כ לא היה לו להתחייב בהכל לדברי רבנן דלא אמרינן כי ליכא וכו', מכיון שלא היה נשבר על ידם אחר שעה, הוי כמשתמש בהם לשבור.

**מהו דתימא כחו לאו כגופו דמי קמ"ל דכחו כגופו דמי דכל היכא דגופו תבר כחו נמי תבר**

צ''ב מאי שנא מכל התורה דכוחו כגופו

י''ל דכשנשען עליהם, כובד גופם גם שובר, אלא מכיון שאינו נותן להם לעמוד, נחשב שהוא משתמש עם כובדם לשבור כגרזן ביד החוצב, אלא דבעלמא אדם הזורק אדם חייב, משום שהגברא זרקו, אך כאן כובד גופו מונעם מלקום, דאינו מונעם לעמוד ע''י הפעלת כח, אלא ע''י כובד גופו, וא''כ רק גופו משתמש עם גופם לשבור, ואע''פ שחייב על גופו, אכתי אולי אין חייב כשגופו זורק, אלא רק כשהגברא משתמש עם כח אחר, ומי יימר דכוחו של גופו נמי חייב, אולי רק כוחו של הגברא הוי כגופו, קמ''ל דאף כחו של גופו כגופו, ולא מצינו חידוש זה במקום אחר.

-------------------------------------------------------

**טור סי' שפ''א**

כתב הרמב"ם חמשה שישבו על ספסל אחד ולא נשבר ובא אחד וישב עליו ונשבר אף על פי שהיה ראוי לישבר בהן קודם שישב אצלם הואיל וקירב שבירתו האחרון חייב שהם יאמרו אילו לא נסמכת עליו היינו עומדין קודם שישבר ואם ישבו כולם כאחד ונשבר כולם חייבין ע"כ:

וא"א הרא"ש ז"ל כתב שסתם בני אדם היושבים על הספסל ונשבר תחתיהן פטורין ל"ש ישבו כאחד ול"ש בזה אחר זה דסתם ספסל עשוי לכך לישב עליו ואין בעליו מקפיד עליו והוה ליה כשואל הבהמה ומתה מחמת מלאכה אבל אם היושבין עליו גדולים ושמנים שאין סתם ספסל ראויה לסבלן וישבו כולם כאחד כולם חייבין ואם ישבו זה אחר זה אם לא היה נשבר אלמלא ישיבת האחרון אז הוא לבדו חייב ואם היה נשבר מיד אף אם לא ישב זה עליו אז הוא פטור ואם הענין כך שבזולתו היה שעה וע"י שישב עליו נשבר מיד אם בשישב עליו נשען עליהם ומנען מלעמוד הוא לבדו חייב ואם לאו כולם חייבין:

**שולחן ערוך סי' שפ''א**

חמשה שישבו על הכסא ולא נשבר, ובא אחרון וישב עליו ונסמך עליהם ולא הניחם לעמוד ונשבר, אף על פי שהיה ראוי לישבר בהם קודם (שישב), הואיל וקרב שבירתו, האחרון חייב, שהרי אומרים לו: אילו לא נסמכת (עלינו) היינו עומדים קודם שישבר. ואם ישבו כאחד ונשבר, כולם חייבים. וכן כל כיוצא בזה. הגה: וי"א דסתם ספסל היא שאולה לסתם בני אדם ואם נשברה תחתיהן הוי כמתה מחמת מלאכה ופטורים מלשלם (טור ס"ב בשם הרא"ש תוס' פ"ק דב"ק), אא"כ היושבים הם משונים ושמנים וכבדים משאר בני אדם, אז אם ישבו עליה ביחד ונשברה תחתיהן כולם חייבים לשלם; ואם ישבו בזה אחר זה, אם לא היתה נשברת בלא ישיבת האחרון, הוא לבד חייב לשלם. ואם היתה נשברת בלא האחרון, הוא פטור. ואם לא היתה נשברת רק תוך ב' שעות, ועמו נשברה תוך שעה, אז רואין אם סמך עליהן ומנען לעמוד, הוא לבד חייב לשלם; ואם לאו, כולן חייבין (הכל טור בשם הרא"ש).

**סמ''ע סק''ב**

ונסמך עליהן ולא הניחם לעמוד כו'. הטור [שם] הביא דברי הרמב"ם [שם] ולא כתב הני ה' תיבות ונסמך עליהם ולא הניחם לעמוד, וגם במיימוני ליתנהו לא בדפוס גדול ולא בדפוס קטן. ובדרישה כתבתי והוכחתי שהטור לא פירש לדברי הרמב"ם בעל דעה זו שכתב המחבר, דמיירי בנשען זה שבא אחרונה עליהן ומנעם מלעמוד, ודוקא לרש"י והרא"ש פירש הכי, ומ"ש הרמב"ם אח"כ שאומרים לו אילו לא נסמכת עליו היינו עומדין, מ"ש נסמכת עליו, ר"ל עליו דספסל, ור"ל אילו לא באת לסמוך ולקרב ולישב על הספסל היינו עומדין, ודמשו"ה אינו יכול האחרון לומר לקמאי היה לכם לעמוד כשישבתי, דמיירי שנשבר עד שלא ידעו עדיין שרוצה לישב שם ומיד שבא אצלם והתחיל לסמוך על הספסל נשבר. ובדפוס כסף משנה נדפס אילו לא נסמכת עלינו, ונדפס כן ע"פ פירוש המגיד משנה [שם] דפירש לדברי הרמב"ם כרש"י [ב"ק י' ע"ב ד"ה סמך], ואחריהן נמשך העיר שושן וכתב נסמכת עלינו, ואינו נראה וכמו שכתבתי בדרישה ע"ש:

**ביאור הגר''א סי' שפ''א סק''א**

ונסמך כו' עד לעמוד. הוא לשון המ"מ בשם רש"י שם ד"ה סמך כו' ועסמ"ע ס"ק ב'. אבל המ"מ פי' דברי הרמב"ם ע"ד פירש"י וכ"ה דברי המחבר.

והנה שיטת רש"י דגם ברישא דבלאו איהו לא מתבר כלל ג"כ דוקא בנסמך כו' וע"ש בד"ה ל"צ כו' ר"ל שקושית גמ' ולימא כו' קאי גם ארישא דאי אדסמיך ל"ל למימר דבהדי כו' תבר קמ"ל כו' ל"ל לשבירתו כלל אף שנשבר על ידם לבד ובתרתי שעי מ"מ חייב אלא דקאי ארישא דבלאו כו' וקמ"ל דחייב על מה ששובר בסמיכתו ופריך פשיטא מ"ל בישיבתו או בסמיכתו ומשני מ"ד כו' וז"ש רש"י בד"ה ל"צ ודקאמרת כו' והוא תי' על קושיא שניה של גמ' פשיטא ובד"ה סמך כו' והוא תי' על קושיא ראשונה ולימא להו כו' וז"ש חמשה כו' ונסמך כו' אף על פי כו' מ' דה"ה היכא דבלאו איהו לא נשבר כלל לעולם בעינן נסמך.

אבל דברי הרמב"ם א"א לפרש כן אלא נראה שהרמב"ם ל"ג ולימא להו כו' עד מתבר אלא ה"ג טפי פורתא וקיימין פשיטא ל"צ דבהדי דסמיך בה תבר מ"ד כחו כו' וז"ש ואם ישבו כאחד כו' דוקא בכה"ג אבל זא"ז לעולם האחרון חייב אם לא דבלאו איהו נמי מיתבר ואז פטור לגמרי זה אצ"ל דלשיטת רש"י ק' בתחלה פריך פשיטא ואח"כ פריך ולימא כו'.

אבל הטור מפ' כגי' שלנו אלא דפי' דקושיא ולימא כו' קאי אדסמיך בלבד מכח קושיא הנ"ל וכמ"ש בהג"ה ואם ישבו בזא"ז כו' ואם לא כו' ועל פי' זה ק' ג"כ כנ"ל אבל לגי' הרמב"ם הכל ניחא והיא המחוורת: