4. בדין אונס שאי אפשר לעשות המלאכה
קטגוריות: ש_ס / לב בבא מציעא / ב_מ עניינים - הרב מאיר קאופמן / שכירות פועלים ובתים

**סימן ד'**

**בדין אונס שאי אפשר לעשות המלאכה**

**בביאור הדין דשכר פועלים לעדור הקרקע וירד גשם**

א] מבואר בגמ' דמי ששוכר פועל לעדור הקרקע והגיע גשם שאם סייר לקרקע ביום הקודם פסידא דפועלים ואם לא זה פסידא דבעל הבית וביאר רש"י שאם הפועלים סירו א"כ ראו את הקרקע וראו שאם ירד גשם זה לא ראוי לעדור וא"כ אין כאן פשיעה על בעל הבית יותר מהם ולכן זה פסידא שלהם משא"כ אם לא סירו א"כ זה פשיעה של בעל הבית אמנם בהמשך הסוגיא ביאר רש"י מצד שיכולים לטעון לו שיתן להם קרקע אחרת וצ"ב למה רש"י שינה ולכאורא יתכן שרש"י בתחילה מדבר באופן שהחיסרון שהקרקע היתה לחה לא בגלל שירד גשם וכמבואר בדבריו בחד פירושא א"כ שייך לדון שהחיסרון שהוא יכל לבדוק הקרקע והם לא יכלו וחשיב שהוא פושע משא"כ במקרה השני שהחיסרון שירד גשם א"כ בשעת השכירות שניהם לא ידעו ולא היה כאן פשיעה מצידו דירידת גשם זה דבר שלא מצוי כמבואר בתוס' וברא"ש וממילא כל הסברא שאם לא סירי לארעה זה הפסד שלו כי יכולים לטעון שלא דיבר עימם דוקא על שדה זו א"כ מצד הפסיקה שלהם יכול לתת להם קרקע אחרת

ועיין ברא"ש שהוקשה לו כנ"ל שכיון שגשם זה לא מצוי א"כ למה זה הפסד של בעל הבית וכתב ביאור אחד כרש"י כיון שיכולים לומר לו שיתן להם שדה אחרת ועוד כתב שבבוקר שירד גשם הוא שמכיר את שדהו ויודע שעכשיו אי אפשר לעדור היה צריך לומר להם והוסיף וממילא בגרמתו הפסיד שלא יכולים להשכיר עצמם והטור העתיק תירוץ זה בלבד והנה צ"ב למה כתב הרא"ש שגרם להם הפסד ולמה לא כתב שכיון שהלכו חשיב שהיה כאן תחילת מלאכה וממילא הוא מתחייב בכל הפעולה וכמו שכתב לעיל בביאור הבריתא והרי יש בזה נפק"מ שמשמע מדבריו שאם בין כה לא יכלו להישכר הוא לא צריך לשלם להם וכן מדויק בטור ובפשוטו צ"ל שהסברא בתחילת מלאכה דבמקום שהסיבה שלא יהיה מלאכה היה כבר בעצם הפסיקה א"כ יש כאן מצידו התחיבות להעמיד מלאכה אפילו אם בפועל אין מלאכה וממילא צריך לשלם אבל כאן שמצד עצם הפסיקה היה כאן מלאכה ואחרי זה קרה חיסרון ובזה כל הטענה שהיה צריך לומר להם שלא ילכו אין זה סיבה לחייבו אם לא שיש להם הפסד עוד יתכן שכיון שיש לו צד שיהיה שם עבודה אין טענה במה שלא אמר להם דבין כה לא היה להם איפה להישכר אמנם כל זה אם משלם להם על ההליכה אבל בפשטות לא צריך לשלם להם על ההליכה

והנה בטעם השני המובא ברא"ש שיכולים לטעון להם שיכול לתת להם קרקע אחרת ועיין מאירי שכתב שזה רק אם יש לו קרקע אחרת א"כ באמת יש לו אפשרות לתת להם מלאכה שנכללת בקציצה אבל אם אין להם קרקע אחרת באמת פטור אמנם סתימת הראשונים משמע שבכל מקרה זה סיבה לחייב וצ"ע הטעם הרי באמת כוונתו היתה לשכור פועלים לעדור קרקע זו ועכשיו אין לו עבודה באונס ולמה שיצטרך לשלם להם וצ"ל שכל שביחס לקציצה למלאכה שביניהם יש לו אפשרות להעמיד להם מלאכה לא שייך כאן פטור אונס

והנה בביאור הסברא שאונס פוטר אפשר לבאר כמבואר בש"ך סימן של"ד דאדעתא דהכי לא שכרם ולפ"ז הדבר יותר מחודש אמנם יתכן שזה סברא שחשיב שהם לא מעמידים עצמם למלאכה וכלשון רש"י שמזליהו גרם ובזה וודאי מובן שכל שמצד הקציצה הם יכולים לעשות המלאכה אין בזה חיסרון

והנה יש לעיין האם קי"ל כטעם זה להלכה דיש מקום לומר שגם התירוץ הראשון מודה לזה אלא שהרא"ש לא רצה להעמיד שלא דיברו על שדה מסוימת וברמ"א סימן של"ה הביא דבר זה בשם י"א אמנם הנה עיין בגמ' ע"ח: לעניין יין סתם וספינה סתם וטבעה הספינה שהגמ' אומרת יחלוקו ובריב"ן מבואר שזה רק על מה שכבר הלכו אבל על מה שלא הלך וודאי שיש לו פטור אונס אמנם ברא"ש מבואר לא כך ולכאורא זה תלוי בנ"ל שמצד צורת הפסיקה שזה יין סתם יכול להעמיד לו מלאכה אבל למעשה ביחס ליין שנתן לו הוא אנוס וצ"ע

**בהא דגשם חשיב אונס**

ב]עיין בגמ' שאם אדם שכר פועלים להשקות שדהו וירד גשם זה פסידא דפועלים ועיין תוס' שהביאו גירסא באמצע הלילה וכתבו שזה דוקא בסירי לארעה מאורתא דאל"כ זה פסידא דבעל הבית ומבואר מלשונם שהטענה על בעל הבית שלא אמר להם בבוקר שלא ילכו עוד מבואר מדבריהם שאם ירד גשם ביום זה וודאי פסידא דפועלים וצ"ע למה וצ"ל שס"ל שלא שכיח שירד גשם וא"כ הוא אנוס שלא היה לו להתנות שאולי ירד גשם ולא יהיה להם עבודה

וכתבו עוד לבאר שגם בלא סירו לארעא מאורתא זה פסידא דפועלים דברגע שיורד גשם הם היו צריכים לדעת שמסתמא אין סיבה ללכת לקרקע והנה לפ"ז יתכן שגשם זה דבר ששכיח ובכל אופן זה תמיד פסידא שלהם כי הם ידעו בדיוק כמהו

ג]עיין בראשונים שכתבו להוכיח מסוגין דבמקום ששכר פועל ועכשיו אי אפשר לעשות העבודה שאם זה פשיעה של בעל הבית הוא חייב לשלם להם אבל אם זה אונס של שניהם או פשיעה של שניהם הוא לא צריך לשלם והנה צ"ב בטעם הדבר שכיון שתחילת מלאכה זה סיבה לחייב א"כ מה טענה שהוא אנוס הרי הוא התחייב בכל שכרם עד כמה שהם יסכימו לעבוד והנה לדעת הריטב"א שכל הדין של תחילת מלאכה זה מצד דבר האבד כמבואר בדבריו ריש פירקין ובסוגין וביאר שזה התחיבות מדין ערב כיון שסמכו עליו א"כ וודאי א"ש שכל ההתחיבות רק עד כמה שבאמת הפשיעה היא מצד בעל הבית אבל כל ששניהם פושעים בשווה או אנוסים אין הוא מתחייב וכן לתוס' שכל החיוב מצד דינא דגרמי א"כ בזה וודאי שכל החיוב אם הוא אשם בהפסד שנעשה להם ולא יותר מזה אמנם לדעת הרמב"ן והרשב"א והר"ן שכתבו שזה סברא שנתחייב בכל שכרם על ידי תחילת מלאכה דהינו שכיון שהוא זכה בהם זכות עבודה ממילא התחייב לשלם להם בעד העבודה ומבואר שגם אם לא עובדים אלא עצם זה שמעמידים את עצמם למלאכה מתקיים התנאי ולכן בפשיעתו הוא חייב א"כ מה שייך כאן פטור אונס

ועיין נימוק"י שכתב על הגמ' שאתי מיטרא פסידא דפועלים וז"ל דכיון דלא הוי פשיעה דבעל הבית טפי מדפועלים והפועל תלוי שכירותו בעשיית המלאכה א"כ כל שלא עשה המלאכה פסידא דידיה הוא וכו' עכ"ל ומבואר שאפילו שיש קנין של תחילת מלאכה אבל כל ההתחיבות שישלם לו בעד העבודה אבל כאן שלא עבד אין לו חיוב לשלם לו וצ"ע א"כ למה בפשיעה של בעל הבית זה אחרת ושמעתי לבאר שעיקר החיוב הוא רק בעד שיעבוד אלא שיש כאן עוד התחיבות שעד כמה שלא יעבוד בפשיעת בעל הבית יש כאן התחיבות לא רק בעד העבודה אלא בעד מה שמעמיד עצמו למלאכה ומה שלא חל חיוב רק בעד זה דנפק"מ אם שניהם פושעים דעד כמה שזה חיוב בעד העבודה בפועל א"כ הוא פטור אבל אם החיוב היה רק בעד מה שמעמיד עצמו לעבודה הוא היה מתחייב ולפ"ז צריך לדחוק לשון הראשונים לעיל שנתחייב בכל שכרו שהכוונה ביחס למקרה שיהיה בפשיעת בעל הבית וצ"ע בזה

והנה הרשב"א הובא סימן של"ד כתב דבשכירות בתים כיון ששכירות ליומא ממכר גם אם השוכר מת והוא לא צריך הדירה בכל אופן צריך לשלם ועיין ש"ך שם שהקשה מה זה משנה הרי כיון שהטעם שהוא היה צריך להתנות א"כ גם במכר זה סיבה לבטל המכר ומשמע שזה סברא שאדעתא דהכי הוא לא שכרם דהיינו שבאמת מצד הקציצה שביניהם אם זה היה קיים יש כאן סיבה לשלם רק שיש כאן אומדנא צדדית שעד כמה שהוא לא יצטרך וזה לא בפשיעתו יותר מהם הוא לא שוכרם ולפ"ז א"ש שאין כאן חיוב תחילת מלאכה [ועיין מחנה אפרים מה שכתב לחלק מצד האומדנא בין אם זה מכר או קציצת שכירות] ועיין ריטב"א בשם הראב"ד שכתב כנ"ל שאדעתא דהכי לא שכרם ועיין לשון תוס' גיטין ע"ד: שכאן עד כמה שירד גשם הוא לא שכור לו ולכאורא הוא על דרך הנ"ל

אמנם עיין לשון רש"י שכתב מזליהו גרם וכן יש לשון זה בהרבה מהראשונים וצ"ע הכוונה שאם יש כאן סברא שכיון שלא עבדו לא מגיע להם א"כ מה זה קשור אם זה מזלם או לא מזלם וביותר דברמ"א ס' שכ"א ושל"ה מובא מהמרדכי שאם הפועל לא יכול לעבוד בגלל מכת מדינה הבעל הבית צריך לשלם דאז לא שייך לומר מזליהו גרם ועיין נתה"מ דתמה מה סברא היא זו הרי למעשה הוא לא עבד ובפשוטו מבואר שכל הפטור דתולים שזה קרה בגלל מזל הפועל וממילא חשיב שבאשמתו אי אפשר לעבוד וממילא לא חשיב שהעמיד את עצמו ואין סיבה לשלם לו ולכן רק מתי שזה בפשיעת הבעל הבית חשיב שזה קרא באשמתו וממילא חשיב שהפועל מעמיד את עצמו ובאמת מצאנו ראשונים שחילקו בין מת הבן או חלה ולכאורא מצד אומדנא וודאי לא שייך לחלק ורק מצד האם חשיב שהוא העמיד את עצמו או לא וצ"ע ועיין בזה לקמן משנ"כ בס"ד

]והנה הגמ' בגיטין ע"ד: אומרת שאם אדם סיכם אם אריס שאם ישקה יותר יקבל חלק נוסף בקרקע וירדו גשמים והגמ' אומרת שהוא מקבל כמו שסיכמו דמשמיא רחימו עליה והקשו הראשונים מה זה שונה מסוגין דמבואר שאם ירד גשם והפועל לא צריך להשקות שהוא לא מקבל שכרו על מה שלא עבד ועיין רי"ף ותוס' ושאר ראשונים שיישבו שאריס זוכה בגוף הקרקע א"כ הוא כבר זכה כשיעור זה משא"כ בפועל שלא זכה בגוף הקרקע א"כ הוא מקבל על מה שהוא עובד ועד כמה שהוא לא עבד אין סיבה שהוא יקבל

אמנם עיין בהשגות הראב"ד על הרי"ף דבתחילתו כתב לחלק בין קבלן לפועל ותוכן דבריו דקבלן כיון שגם אם יהיה הרבה עבודה הוא מקבל אותו מחיר ה"ה הפוך אם יהיה לו קצת עבודה הוא מקבל מה שסיכמו וכל הגמ' זה בפועל שמקבל על מה שעבד וכיון שבפועל הוא לא עבד לכן לא מגיע לו עכ"ד ולכאורא צ"ב דמה דאם עבוד הרבה או קצת מקבל אותו דבר אבל כל זה אם התוצאה נעשית על ידו אבל כאן התוצאה לא נעשית על ידו וצ"ל שיש כאן אומדנא שגם עד כמה שהדבר יעשה לבד הוא גם כן יקבל את שכרו המלא מצד סברת הראב"ד הנ"ל

וע"ש שהוסיף שי"א שגם בפועל כל מה שהגמ' אומרת שאם ירד גשם הוא לא מקבל אם הוא לא התחיל במלאכה אבל אם הוא התחיל במלאכה הוא מקבל שכרו מושלם והנה בפשוטו היה מקום לבאר דכוונתו דכל שהיה תחילת מלאכה הוא כבר התחייב בשכרו ולא איכפת לן שאחרי זה לא עשה המלאכה ולפ"ז יש כאן סברא אחרת לגמרי ממה שהוא ביאר בתחילה שבקבלן חשיב שקיבל הכל וכן הבין בחידושי הגרעק"א וע"ש שהקשה דהגמ' אומרת שאם פסק נהרא בפלגא דיומא אם לא עביד דפסיק זה פסידא דפועלים והרי היה כאן כבר תחילת מלאכה ובפשוטו מוכרח מזה כמו שביאר בחזו"א שכוונת הראב"ד על דרך שאמר בקבלן שכל שנעשה המלאכה ממילא כל שהתחיל במלאכה מגיע לו שכרו שזה בכלל ההתחיבות גם על חלק מהמלאכה אבל איפה שנשאר צורך עדין במלאכה בזה וודאי שאפילו אם היה תחילת מלאכה הוא פטור וכן הוא משמעות הראב"ד שם א. שלא בא לומר תירוץ אלא על דרך התירוץ הראשון ב.שכתב דמשהתחילו במלאכה משמיא הוא דקא רחימו עליהו הרי מפורש שכל זה סברא רק אם נעשה המלאכה ולפ"ז א"ש קושית הגרעק"א

והנה הראשונים הקשו מהגמ' בב"ק קט"ז. דאם אדם שכר מישהו להביא דורמסקין לחולה והבריא או מת הוא חייב לשלם לו שכרו כיון שעשה שליח שליחותו ועיין רמב"ן שכתב שמשמע שדוקא כי עשה שליחותו אבל אם לא עשה שליחותו והבריא או באו דורמסקין ממקום אחר הוא לא מקבל שכרו [וצ"ע הראיה אולי כה"ג לא מקבל כל שכרו אלא כפועל בטל] וכתב שמזה מוכח דלא כראב"ד שבפועל שהתחיל במלאכה מקבל כל שכרו וצ"ע הרי כאן בהבריא הרי לא נעשה הפועלה וכן בבאו ממקום אחר לכאורא לא חשיב שנעשה מה שהם קבעו וא"כ אין זה ענין לדברי הראב"ד ולכאורא מוכח מזה דהבין לדתירוץ שבפועל אם תחילת מלאכה חייב זה תמיד כך אמנם הרי מדויק מדבריו שלא הקשה מפסיק נהרא וצ"ל שיש הבדל דאם עדין יש צורך במלאכה כה"ג הוא לא מקבל שכרו ורק אם אין צורך כה"ג הוא מקבל שכרו והנה הרמב"ן לא הקשה משם על תירוץ הראב"ד שחלוק קבלן מפועל אפילו שלכאורא שם זה קבלן כמו שכתבו הר"ן והריטב"א ויתכן שמחמת שהיה אפשר לדחוק שמדובר בפועל אמנם לנ"ל יתכן שעד כמה שהראב"ד אמר סברא מיוחדת בקבלן א"כ זה רק שייך אם נעשה המלאכה ולא שאין צורך ולכן לא הוקשה לרמב"ן דבבאו ממקום אחר או הבריא לא חשיב שנעשה המלאכה אלא שאין צורך במלאכה ולא שייך כאן את סברת הראב"ד ורק עד כמה שהראב"ד אמר את דבריו בפועל ששם ס"ל לרמב"ן שלא שייך תשלום על התוצאה דהרי התשלום על העבודה בהכרח הסברא שכל אין עדין צורך לבעל הבית הוא מקבל את כל שכרו ורק אם חסר לו עדין העבודה זה סיבה שלא יקבל את זה ודו"ק

והנה בחידושי הר"ן ובנימוק"י הקשו על הראב"ד מגמ' זו דדרומסקין דבפשוטו זה קבלן ומבואר שאם לא הלכו פטור וצ"ע הרי בסברא של הראב"ד בקבלן זה רק אם נעשה המלאכה וכאן שבאו דרומסקין אחרים לא חשיב שנעשה המלאכה אלא שאין בזה צורך ועיין חזו"א שמדובר שאותם דורמסקין באו על ידי מישהו אחר אמנם אין זה במשמעות הראשונים שכתבו שבאו ממקום אחר וצריך לדחוק שכיון שעיקר המטרה שיגיעו דרומסקין ולא משנה מאיפה לכן זה חשיב שהפעולה נעשתה ויתכן שבזה עצמו הרמב"ן חולק דזה לא חשיב שנעשתה הפעולה או שכוונתו דאפשר לבאר שמדובר בפועל וכנ"ל

אמנם עיין ריטב"א בגיטין שהקשה על הראב"ד של קבלן וז"ל מדאמרינן התם בב"ק בפרק הגוזל השוכר את הפועל וכו' ואמרינן התם טעמא דעשה שליחותו הא לאו הכי לא אע"ג שזה קבלן הוא, משמע שאם לא הביאם אע"פ שהבריא או שמת או שבאו ממקום אחר אין לו שכר עכ"ל ומשמע שגם במת או הבריא קשה על תירוץ הראב"ד בקבלן וזה צ"ע הרי כל סברת הראב"ד כי זה נעשה אבל כאן זה לא נעשה אלא שאין צורך ובהכרח צ"ל שכיון שכאן התשלום זה לא על הפעולה אלא על התוצאה ממילא כל שכבר אין צורך בתוצאה הוא גם חייב ויסוד הסברא שתחילת מלאכה מחייב אלא אם כן יש אומדנא שעל זה לא התחייב וס"ל לראב"ד שזה רק כגון שעדין חסר לו המלאכה והנה המקור ללמוד כך בראב"ד דכתבו הראשונים בשמו שגם אם קצרו אותו אחרים חייב ובפשוטו העכו"ם שחתכו לקחו את זה לעצמם ואין לו מזה שום תועלת [אמנם אצלינו זה לא כתוב] וצ"ע וכן מבואר בנתה"מ סימן של"ה סק"א ע"ש

והנה עיין שו"ת הרשב"א ח"ו סימן רכ"ד הובא בב"י סימן של"ה דאם אדם שכר מישהו ללוותו את הדרך ומת בחצי הדרך מגיע לו כל שכרו וכן אם שכרו לשנה ודימה דבר זה לגמ' בגיטין דאם אדם נתן גט לאשה על מנת שתשמש את אביו ומת דהרי זה גט ונקט שגם רבנן שחולקים זה דוקא שם כי לצעורי קאמכוין אבל כאן זה לא שייך וממילא מקבל את כל שכרו וע"ש שהביא מהירושלמי שאם אדם שכר מישהו להעבירו את הנהר והתיבש הנהר שזה תלוי במחלוקת רשב"ג ורבנן והרשב"א דחה שלבבלי גם רבנן מודים עכ"ד והנה צ"ע הדמיון דשם יש גט על תנאי וזה אומדנא שאין התנאי כה"ג אבל כאן התשלום על העבודה וכל שלא עבד אין סיבה שיקבל שכרו אפילו אם היום אין צורך במלאכה ומשמע שס"ל שגם בפועל מצד ההסכם מגיע לו כי התחיל במלאכה ורק שיש אומדנא שאם המלאכה תחסר זה לא מגיע לו וכאן שזה לא חסר ממילא זה מגיע לו ובנתה"ם העמיד ההרשב"א בקבלן וכהראב"ד אבל בדברי הרשב"א מפורש שדיבר גם בשכרו לשנה אמנם יתכן שס"ל כראב"ד גם בפועל וכנ"ל שזה לא דוקא בנעשה הפעולה אלא שלפ"ז צ"ל דהגמ' דאתי מיטרא פסידא דפועלים זה קודם שהתחיל במלאכה ובחידושיו מפורש לא כך וכן דוחק לומר שס"ל דלא כרי"ף שכתב שהגמ' בגיטין זה דוקא באריס ומשמע שבפועל וקבלן זה לא כך

ועין מחנה אפריים שכירות סימן ה' דכתב דדעת הרשב"א שכל אונס זה פסידא דבעל הבית וכפשטות הסוגיא דספינה סתם ויין זה הוא מקבל את כל שכרו והגמ' שאם פסק נהרא זה פסידא דפועלים דשם הבעל הבית טוען להם שיעשו המלאכה והרי החיסרון זה מה שאין מים אבל הוא מצידו מחכה שישקו את שדהו ואין זה דומה למקום שהבעל הבית הוא הסיבה שאי אפשר לעשות המלאכה ע"ש שהאריך בזה

וע"ש שהביא מהשמ"ק ע"ח. דהביא מהר"ח שהסיבה דבפסיק נהרא פסידא דפועלים מצד דבעל הבית אומר להם תביאו מים מנהר אחר דהיינו שהפסיקה לא היתה דוקא על נהר זה וממילא חשיב שהאונס מצידם וע"ש שביאר את הגמ' שאתי מיטרא ולא יכולים לעדור שהוא פטור כי אומר להם תעדרו הקרקע דהינו שהצורך עדין קיים וחשיב חיסרון מצידם מה שלא יכולים להשקות וצ"ב הסברא בזה

והנה בעיקר חידוש הראב"ד שקבלן שהתחיל במלאכה והמלאכה נעשתה מאליה שהוא חייב עיין רמב"ן שהקשה מהירושלמי דירד להציל את חמורו ועלה מאליו דמבואר דהוא פטור ועיין מחנה אפרים ששם מדובר שירד מאליו ולא היה קציצה וכה"ג אין חיוב אלא שמכל פעולתו קיבל את חמורו

והנה היה מקום לדון שכל מה שמצאנו שאם יש אונס לבעל הבית הוא לא צריך לשלם זה רק אם אי אפשר לעשות המלאכה אבל אם אפשר לעשות המלאכה אלא שבעל הבית כבר לא צריך כה"ג ;הפועל יכול לומר הא קאמינא ואני יעשה המלאכה ויקבל השכר אמנם מדברי הראשונים שבבאו דרומסקין ממקום אחר או שמת או הבריא שהוא פטור אפילו שיכול עדין לעשות המלאכה מוכח שגם אם נהיה שלבעל הבית אין צורך במלאכה הוא פטור וכן הוא בשו"ת מהר"ח או"ז ס' רכ"ה דבשכר לעשות לו ספר שזה מנהג העשירים ונהיה עני שחשיב אונס כיון שבתור עני אין לו צורך ובנתה"מ סימן של"ד סק"א נקט שכה"ג חייב ובזה ביאר שמלמדי תינוקות שלוקחים שכר שימור ואת זה הוא יכול לעשות ממילא מגיע לו תשלום אפילו שבעל הבית לא רצה שמירה על התינוק אלא כי מלמדנו וצ"ע שדבריו נגד הראשונים

והנה לכאורא מסברא זה תלוי בטעם הפטור באונס דבעל הבית דאם נימא שזה מצד דאדעתא דהכי הוא לא התחייב וכמו שהבאינו לעיל מהש"ך א"כ לכאורא לא משנה הסיבה אבל אם זה מצד שחשיב שהפועל לא מעמיד את עצמו וכמו שהבאינו מרש"י שזה רק מתי שזה מזלו גרם א"כ וודאי מסתבר שאם הוא יכול לעשות פעולתו ורק שבעל הבית לא צריך זה לא סיבה שהוא לא יקבל את שכרו וצ"ע

]הגמ' אומרת דאם אתי מיטרא פסידא דפועלים ואם הנהר עלה על גדותם זה הפסד של בעל הבית ועיין רשב"א שהקשה שכל שיש גשם זה סיבה שזה יעלה על גדותיו ועד כמה שנוקטים שאם יורד גשם זה פסידא דפועלים א"כ למה בעלה הנהר על גדותיו זה אחרת ולכן ביאר שמדובר שלא עלה על גדותיו לגמרי אלא עדין יש לפועלים עבודה לפתוח התעלות אלא שזה קצת עבודה וכה"ג מקבלים על מה שעושים כל שכרם אפילו שבעל הבית אנוס עכ"ד ולכאורא כל זה לראב"ד דבקבלן אם נעשה המלאכה הוא חייב אבל לראשונים צ"ע וצ"ל שכאן שהמלאכה נעשתה על ידם יותר בקלות זה שונה וצ"ע והנה דבר זה לא יתכן לראב"ד דהעמיד סוגין שלא היה תחילת מלאכה א"כ גם כאן מדובר שאין להם עבודה שזה אותו קטע בגמ' וצ"ע דהריטב"א הביא את דברי הרשב"א בשם הראב"ד וצ"ל שזא לא תואם אם דברו בגיטין ומצאנו הרבה סתירות בראב"ד

]