צדקה יח רנג
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / יורה דעה / צדקה

**שיעורי הלכה**

**שיעור יח'**

**הדינים הנידונים**

**עשיר שאין לו מעות**

* אין לו מעות ויש לו נכסים ואינו ניכול למוכרן אלא בזול.
* עשיר שיצא לדרך ואין לו מה יאכל.

*יורה דעה*

*סי' רנג ג-ד*

**צדקה**

**ממורינו הגאון רבי רפאל צבי ובר שליט"א**

**השיעורים נמסרים במוצש"ק בית הכנסת 'בית תפילה' נוה יעקב ירושלים**

[סעיף ג] מי שהיו לו קרקעות ואם ימכרם בימות הגשמים ימכרם בזול, ואם יניחם עד ימות החמה מוכרן בשווין, אין מחייבין אותו למכור אלא מאכילין אותו מעשר עני עד חצי דמיהם, ולא ידחוק עצמו וימכור שלא בזמן מכירה. **ויש אומרים שאין מאכילין אותו רק עד שיכול למכור קרקעותיו בחצי דמיהן**. היו שאר האדם לוקחים ביוקר והוא אינו מוצא מי שיקח ממנו אלא בזול, מפני שהוא דחוק וטרוד, אין מחייבים אותו למכור אלא אוכל מעשר עני והולך עד שימכור בשוה וידעו הכל שאינו דחוק למכור.

## מי שיש לו נכסים הרבה ואינו יכול למוכרן אלא בזול

דין זה עפ"י הגמרא בב"ק (ז.) דתניא הרי שהיו לו בתים שדות וכרמים ואינו מוצא למוכרן מאכילין אותו מעשר עני עד מחצה. ומבואר בסוגיא שמה שאינו יכול למוכרן היינו משום שהוזלו הקרקעות, וחילקו בגמרא בין אם הוזלו הקרקעות לכל העולם, או שרק הוא מחמת שעייל ונפיק אזוזי, ורואים אותו דחוק למכור, ולכך אינו מוצא למכור אלא בזול.

**ובביאור הסוגיא מצינו ב' דרכים:**

דרש"י גרס שאם הוזל לכל העולם אוכל מהצדקה, אבל אם הוזל רק לו אינו אוכל מהצדקה. וביאר רש"י דמיירי ב**עני,** שאין לו מעות אלא רק אותם בתים וכרמים שהם שוים מאתים זוז, ועל זה מבואר בגמרא שאם הוזלו כל הקרקעות של כל העולם, ומחמת כן גם שדותיו הוזלו ואינם שוים מאתים, ממילא יכול לאכול ממעשר עני, שהרי עכשיו אין לו מאתיים זוז, אבל אם כל הקרקעות הוקרו ורק הוא אינו יכול למכור ביוקר מחמת דעייל ונפיק אזוזי, אינו יכול להתפרנס מהצדקה, שהרי יש לו קרקע שווה מאתיים [ובתוס' ביארו (וכ"ה ברש"י שם בלישנא אחרינא) שהוא מחמת פשיעתו דעייל ונפיק אזוזי, ולכך אין מאכילים אותו מהצדקה].

אבל הרי"ף גרס להיפך, שאם הוזל לכל העולם לא יקח מהצדקה, ואם רק שלו הוזל יקח מהצדקה. ופירש דמיירי ב**עשיר** שיש בתים ושדות שוים הרבה, רק שאין לו מעות, וצריך למכור קרקעותיו. ובזה הדין שאם הוזלו כל הקרקעות שבעולם, אינו יכול לאכול מהצדקה [בטענה זו שאינו יכול למכור קרקעות מחמת שהוזלו], שהרי לכל העולם הוזלו הקרקעות ולא חשיב שמפסיד במכירה, אבל אם הוקרו לכל העולם ורק שלו הוזלו, אז מאכילים אותו מהצדקה כדי שלא יהיה דחוק, ואז יצליח למכור קרקעותיו בשוויים.

ועיין בב"ח שהעלה שאם הוזלו הקרקעות לכל העולם, לכו"ע, אם הוא עני ומחמת שהוזלו הקרקעות אין לו מאתים זוז - אוכל מהצדקה, ואם הוא עשיר והוזל לכל העולם - אינו אוכל מהצדקה. וכל המחלוקת היא כשהוקרו לכל העולם ושלו הוזלו מחמת שהוא דחוק למעות, שבזה לדעת רש"י לא יתנו לו מהצדקה אפילו אם הוא עני, כיון שיש לו שוה מאתים זוז, ולדעת הרי"ף יתנו לו אפילו אם הוא עשיר, כדי שלא יפסיד במכירה.

וברמב"ם (מתנ"ע פ"ט הט"ז והי"ז) כתב כדעת הרי"ף, וכן מבואר בסמ"ג, וכן פסקו הטור והשו"ע, ולכך כתבו שכל שמחמת דוחקו צריך למכור בזול, לא חייבוהו למכור, אלא מאכילים אותו מהצדקה כדי שלא יהיה דחוק ואז יצליח למכור ביוקר, והיינו אפילו אם יש לו הרבה שדות וכרמים. והפוסקים לא הזכירו דעת רש"י, וממילא אי"ז אפילו ספיקא דדינא.

## פירוש 'מאכילים אותו עד מחצה'

ובסוגיא שם ביארו מה שאמרו בברייתא שמאכילים אותו עד מחצה, במי שהוצרך למכור קרקעותיו בימות הגשמים, שבימות הגשמים הקרקעות זולות ובימות החמה הקרקעות יקרות, ולכן דרך העולם שמי שרוצה למכור קרקעותיו ממתין עד לימות הגשמים, ואם היה דחוק למעות והוצרך למכור בימות הגשמים נמצא שהוא מפסיד שצריך למכור בזול, ובכהאי גוונא אף שלכל העולם הוזלו הקרקעות מ"מ אוכל מהצדקה כדי שיוכל להמתין עד ימות החמה למכור ביוקר, ועל זה אמרו שמאכילים אותו רק עד מחצה. ובפירוש עד מחצה מצינו כמה ביאורים בראשונים: **א.** רש"י פירש לפי דעתו דמיירי בעני, ומחמת שהוזלו הקרקעות בימות הגשמים אין לו קרקע שווה מאתים, ואמרו שנותנים לו להשלים שיהיה לו מאתיים, רק שאין הדרך שיוזלו הקרקעות יותר מחצי שווים, לכך אמרו שמאכילים אותו עד מחצה. **ב.** והרי"ף פירש לפי שיטתו דמיירי בעשיר, ופירש שמאכילים אותו עד שיצליח למכור קרקעותיו בימות הגשמים בחצי דמיהם, והיינו שאם הוזלו בימות הגשמים כל כך שאינו יכול למכור קרקעותיו אפילו בחצי שוויים, מאכילים אותו עד שיצליח למוכרן בחצי שוויים, והטעם משום שכן הדרך שהקרקעות מוזלות עד חצי דמיהם ולא חשיב שהוזל הקרקע. **ג.** והרמב"ם פירש באופן אחר, שאין מחייבים אותו למכור כלל קרקעותיו בימות הגשמים אף כשיכול למכור רק מעט פחות משוויים, כיון שמפסיד, ומאכילים אותו עד שיצליח למכור כפי שוויים בימות החמה, ומה שאמרו שאוכל עד מחצה היינו שמאכילים אותו עד שווי חצי קרקעותיו. ובסברא קשה להבין שאדם עשיר, שעכשיו הקרקע שלו שווה פחות, יתנו לו מהצדקה חצי מנכסיו כדי שלא יפסיד, ועוד שמי שעשיר גדול יאכל יותר, שהרי לדעת הרמב"ם יש תנאי שאין מאכילים אותו יתר מחצי שוויים של קרקעותיו, נמצא שאם קרקעותיו שווים יותר יקבל יותר. ועכ"פ בש"ך (ס"ק ה) הביא מרבינו ירוחם שאין נותנים לו שווי חצי מהקרקעות בב"א אלא כל יום ויום כדי פרנסתו עד חצי דמיהן. והיינו שבימות החורף נצרך למעות לפרנסתו, ומשום כך צריך למכור רכושו, ורצו שלא יפסיד מחמת דוחקו את הסכום שרגיל להוזיל בימות הגשמים.

ובשו"ע פסק כהרמב"ם שאין מחייבים אותו למכור בזמן הזול, אבל הרמ"א חולק ופסק כדעת הרי"ף, שאם הוזלו יותר מחצי דמיהם אינו חייב למכור, אבל אם הוזלו עד חצי דמיהם מוכר [ולפי"ז במניות שהוזלו נצריכו למכור ולא יאכל מהצדקה], מיהו אם הוזל מחמת דוחקו למעות אין צריך למכור.

[סעיף ד] בעל הבית ההולך ממקום למקום וכלו מעותיו בדרך ואין לו מה יאכל, יטול צדקה, וכשיחזור לביתו אינו חייב לשלם. **דהוה ליה כעני והעשיר דאינו חייב לשלם**.

## עשיר שבדרך ואין לו מתי יקבל מן הצדקה

משנה היא במסכת פאה (פ"ה מ"ד) ונחלקו חכמים ורבי אליעזר אם צריך להחזיר כשחזר לביתו, וקיי"ל כחכמים שאי"צ להחזיר. והמהרי"ל (סי' קנח) ביאר דמיירי בעשיר, שסבר מתחילה שיהיה לו מעות לכל דרכו, אלא שנגמר לו מעותיו ולכך יכול להתפרנס, אבל אסור לו לכתחילה לצאת בלא מעות כדי להתפרנס בדרך מן הצדקה. ובדרך אמונה (מתנ"ע פ"ט ס"ק קעה) הביא בשם הרש"ס דמיירי שקנה עם מעותיו סחורה ולכך אין לו מעות. וביאר שצ"ל דמיירי כשאינו יכול למכור סחורתו אלא בזול [וכדין דלעיל ס"ג].

## אם ממידת חסידות צריך להחזיר

והנה בפירוש המשניות להרמב"ם (בפאה שם) כתב שכל מה שאמרו חכמים שאינו חייב לשלם היינו מן הדין, אבל ממידת חסידות מודים חכמים שצריך להחזיר. וכ"כ רע"א בתוספותיו על המשנה שם. אולם בדרך אמונה (שם ס"ק קעח) הביא מהראשונים שהוכיחו מהסוגיא בחולין (קל:) שאף ממידת חסידות אי"צ להחזיר, וכן כתב רע"א בחולין (שם) שכן מוכח בגמרא שם. והביא שכן מבואר בגר"א בשנות אליהו (על המשנה בפאה שם).

## כשיכול העשיר שבדרך, ללוות

ובספר חוט המשולש (סי' יז) כתב שאם העשיר יכול ללוות לא יקבל צדקה, שמחוייב הוא ללוות. אלא שלפי"ז צ"ב אמאי מחוייבים ליתן לו צדקה, ולמה לא נאמר שילוו לו כסף מהקופה, וא"כ יצטרך להחזיר, שהרי זה ברור שכל הדין שאי"צ להחזיר זה דוקא כשנתנו לו בתורת צדקה, אבל אם קיבל בתורת הלוואה ודאי מחוייב להחזיר הלוואתו.

## אם נתנו לו סתמא אי הוא כצדקה או כהלוואה

והנה אם היה עשיר העובר ממקום למקום ולא היו לו מעות, ונתן לו אדם מעות, אם נתנן בתורת צדקה אי"צ להחזיר, ואם נתן לו בתורת הלוואה ודאי מחוייב להחזיר וכמו שנתבאר. ויל"ד אם נתן לו סתמא, אם אמרינן שנתן בתורת צדקה ופטור מלשלם, או שמסתמא הוא בתורת הלוואה. והנה משמעות הרמ"א (ס"ה) שבנתן לו סתמא אומרים שהוא בדרך הלוואה, וא"כ יכול לחזור ולתובעו, ורק במי שנתן ליתומים אומרים שמסתמא נתן בתורת צדקה, אף כשיש להם נכסים במקום אחר. אולם הש"ך (סק"ט) העתיק דברי רבינו ירוחם שהוא מקור דברי הרמ"א, ושם כתב שאם תובעו חייב לשלם. ובדרך אמונה (שם ס"ק קט) הבין שכוונת הש"ך שדוקא אם תובעו אומרים שמסתמא נתן בדרך הלוואה, אבל כל שאינו תובעו אומרים שמסתמא נתן בדרך צדקה, וביתום אפילו אם תובעו אי"צ להחזיר, כיון שאנו אומרים שמסתמא בשעה שנתן עשה כן למצוה ולא בתורת הלוואה. ודין היתומים מבואר בספר התרומות (שער סה ח"ב אות ב), ושם מבואר להדיא שאין היתום חייב לשם אפילו אם תובעו, אלא אם כן פירש בזמן שנתן לו שהוא נותן לו בתורת הלוואה.

.