מראי_מקומות_שיח_3
קטגוריות: שו_ע / אורח חיים / הלכות שבת - הרב יהושע ננקינסקי

**סי' שיח**

**מעשה שבת 3**

השבוע בעז"ה נסיים את סעיף ב, בשבוע הבא י"ט חשון בעז"ה נמשיך הלאה את עניני מוקצה, אין צורך ללמוד.

בענין הגזרה שמא ירבה בשבילו עיין גמ' חולין טו ושבת קכב. [גזירה כעין זו].

הראשונים נחלקו האם "ריבוי בשיעורים" נאסר מדאוריתא או מדרבנן, עיין רשב"א חולין טו. ובתוס' מנחות סד ד"ה "שתים" ובר"ן ביצה דף יז. ובתוס' גיטין ח: ובאו"ש פי"ח משבת האריך בדבר זה.

★ מעשה שבת שנאסר לא מפני שמא יאמר לו "דהרי ישראל לא ישמע" [כמו שהובא במג"א וט"ז] ע"כ הטעם ד"לא לתהני מעבירה".

ובמזיד שקנסו לו **לעולם** זה בתורת **קנס ועונש**.

נמצא שלמבשל עצמו בשבת, יש שתי סיבות לאסור. א. לא לתיהני. ב. קנס. וא"כ חמור איסור שבת מאיסור מוצ"ש, דבמוצ"ש ל"ש "לא לתיהני" [עפ"י הפמ"ג **א"א-ב**] ונפק"מ לחולה שנצטרך לאכול מה שבישל בשבת, ועדיף שיאכל במוצ"ש מאשר בשבת, מדין הקל הקל תחילה.

והיה מקום לדון שהקל הקל זה דבר שפחות חמור, דהיינו להעדיף חד דרבנן ע"ג תרי דרבנן וכן בדאוריתא. משא"כ הכא זה איסור **דרבנן אחד** של מעשה שבת רק יש כאן שתי סיבות לגזור, וכאן יש סיבה אחת לגזור, אבל הכל איסור אחד ואין עדיפות לזה מזה.

★ גבי **תוצאה ממעשה שבת** כגון בנה כלי באיסור ושיבר בו אגוזים לכאורה מותר.

וכן הדליק נר בחדר חשוך שודאי אסור להשתמש לאור הנר, אבל אם השתמש לאור הנר והוציא דבר, וכי הדבר נאסר, עכשיו זה תוצאה מהשימוש לא השימוש בעצמו ורק השימוש נאסר.

ועיין ט"ז [תקב-א] גבי מוציא אש ביו"ט שנאסר להוציא אש [רק להעביר אש הותר] וז"ל "ע"כ נלע"ד דלא מיבעיא לכתחלה אסור לבשל באותו אש אלא **אפי' אם עבר ובישל דהתבשיל אסור** כל שהישראל הוציא אש באיסור ודינו כמבשל בשבת".

★ יל"ע ישראל שאמר לחברו לעשות עבירה דאוריתא והמצוה עבר על "לפני עור" והעושה עשה בשוגג, וא"כ לר"מ [ולגר"א] העושה עצמו מותר להנאות מהמלאכה.

ויש להסתפק האם המכשיל נאסרו על הצד ש"לפני עיור של שבת" נידון **כעבירה של שבת**, א"כ י"ל שיאסר **דנהנה מעבירה של שבת**.

[דהאחרונים דיברו אם לפנ"ע זה עבירה כללית או פרט בכל עבירה, דהיינו התורה ציותה אל תאכל נבילה ואל תכשיל את השני בנבילה, אל תחלל שבת ואל תכשיל את השני בחילול שבת. ונמצא לפ"ז שלפני עיור דשבת דינו כשבת, והחשוד על לפנ"ע בשבת דינו כגוי וככל מומר לשבת שנידון כגוי, ואינו נידון כמומר על עבירה סתם.

וכן צריך למסור נפש בשביל לא להכשיל את השני בע"ז דנידון כע"ז].

★ בפמ"ג [שכה א"א-כב] וז"ל "ולא עוד אלא בחרש שוטה אם בשלו לצורך ישראל אסור לו למי שנתבשל בשבילו **לעולם אם היה המצוה מזיד"** דהפמ"ג הכניס את איסור ספיה בשבת לגדרי עושה מלאכה בשבת, שהרי רק באיסור שבת נאסר לעולם. וחושבו כעובר על עבירה בשבת.

★ איסור שנתערב ולאחד יש לו מתירים ואחד אין לו מתירים, כגון המבשל בשבת במזיד והמאכל נתערב, וכלפי המבשל היה צריך להחשב כאין לו מתירין ובטל, וכלפי אחרים היה צריך להחשב כיש לו מתירים. עיין מג"א שהביא דנחלקו בזה רמב"ם ור"ש והכריע לחומרא, ודחק את דברי הרמ"א ביור"ד עיש"ה.

ורהיטת דברי הרמ"א **שבטל לכולם גם לאחרים**, אבל במ"ב סתם שלאחרים ודאי אסור וכל הנידון הוא רק כלפי המבשל.

★ בדברי רעק"א דכתב תרומה שנתערבה ומותרת לזרים, זה רק לזר טהור, אבל **זר טמא יאסר** דכלפי דין טומאה חשיב ישל"מ ולא בטיל.

**וצע"ג** דאה"נ דבר שיש לו שני איסורים יתכן שאחד יתבטל ואחד לא, אבל כאן שזר אוכלה ע"כ דלא חשיב תרומה וא"כ מאי אכפ"ל שהוא טמא, וכי היכן מצינו דיני טומאה גבי חולין [איסור טומאה זה תוצאה מדין תרומה וא"כ איך שייך לחלק ולומר דאין כאן טומאה ויש כאן איסור זר].

★ בענין שמא ירבה

ריבוי בשיעורים נחלקו הרשב"א והר"ן האם נאסר מדאוריתא, עיין בר"ן ביצה יז: ובסוגיא בעירובין סח והרשב"א חולין טו:.

וביאר הרשב"א [הובא בב"י] דכאן שגזרו שמא ירבה בשבילו אין הכונה ריבוי בפעולה אחת דזה אסור רק מדרבנן [וס"ל לרשב"א שלא גזרו אטו דרבנן] אלא שמא ירבה בפעולה נפרדת דזה אסור מדאוריתא.

★ ויש שדנו דריבוי נחשב רק כשכל דבר מתאים לחולה או ליו"ט, כגון נצרך לבשר לחולה ומבשל בשר מעבר לנצרך, אבל אם יבשל עוד דבר אחר ודאי אסור מדאוריתא. וכן ביו"ט מטלטל כמות גדולה ממה שצריך שרי, אבל אם צריך להוציא אוכל ובאותו טלטול ירבה ויוצא דבר אחר שלא מתאים לו כלל, מותר.

ולפי סברא זו הרשב"א יכל לומר שמא ירבה באוכל שלא מתאים לחולה, וצ"ע.

ועיין במג"א סק"ו ובפשטות דבריו נראה שגזרו גם אטו דרבנן דלא כרשב"א הנ"ל ועיין פמ"ג א"א-ו ונפק"מ בעשה **מלאכה דרבנן בפקו"נ**, האם נאסר לבריא.

★ י"ל האם בהוצאה גזרו שמא ירבה [הרי נחלקו הראשונים האם נאסר מעשה שבת בהוצאה א"כ אולי לא גזרו אטו זה].

ולהנ"ל אפי' אם גזרו בהוצאה דאוריתא, יל"ע הוצאה דרבנן מה דינו.

★ לא גזרו שמא ירבה בדבר נפרד שאינו קשור לחולה, דהרי בשחט לחולה מותר לבריא דל"ש בזה ריבוי דאותה שחיטה מהני לחולה וגם לבריא, משא"כ בישול, אם הבריא יאכל לא יהיה לו לחולה. ויצטרך לרבות וחששו.

אבל לא גזרו **שמא ירבה וישחוט עוד בע"ח** עבור הבריא, וכן בהדליק נר לצורך חולה מותר לבריא, ולא גזרו דנר לא שייך ריבוי, דנר לאחד נר למאה, ולמה לא חששו שמא ידליק נר אחר עבור הבריא, ע"כ דזה לא קשור לחולה.

כל החשש דבר שקשור לחולה כגון בישול, אפי' שמבשל לבריא, [ולרשב"א זה בפעולה נפרדת], אבל בכ"ז זה אותה קדירה של החולה ובדעתו זה מתקשר לחולה, ולכן חששו וגזרו.

★ ועיין מנ"ח [מצוה לב עמ' קעח במנ"ח מכון ירושלים] שהקשה כל שוחט עוף אמאי מותר לבריא למה לא נגזור שמא **ישחוט בהמה** ובפשוטו לא מובן כלל, דהרי הנטילת נשמה זה אותו איסור בין הורג נמלה להורג שור-הבר, ומאי ריבוי שייך בזה. [וכן נקט בפשטות באו"ש [הלכות שבת פי"ח-ה"א].

ואולי כמו שמצינו שהוצאת דם נחשב נטילת נשמה, וזה ברור שמי שמוציא יותר דם נחשב יותר מלאכה, וא"כ בכל הריגת בע"ח כביכול יש יותר הוצאת נשמה ביחס לדמו ולכן המנ"ח נקט שיש יותר איסור בשוחט בע"ח גדול, וצע"ג.

★ בהדליק נר לחולה מותר הבריא דלא שייך שמא ירבה למה לא גזרו שמא יוסיף שמן [יותר מהזמן הנצרך לפקו"נ] עבור הבריא, ואולי כנ"ל דזה דבר נפרד ולא קשור לחולה, ולכן לא חששו שיבוא לידי כך.

★ כעין גזירה דידן שמא ירבה, מצינו בגמ' בשבת קכב [ונפסק שכה-יא] דגוי שעשה לצורך עצמו נאסר לישראל המכירו, שמא ירבה בשבילו עי"ש.

★ י"ל גוי שעשה מלאכה דרבנן לצורך מצוה שהותר אפי' לומר לו "שבות דשבות הותר במקום מצוה או צורך או הפסד", ונשאר מאותה מלאכה, האם מותר להשתמש לא לצורך מצוה, היות והפעולה היתה בהיתר גמור, או דגזרו כנ"ל שמא ירבה בשבילו כמו שהרמ"א פסק שגוי שבישל לפקו"נ גזרו שמא ירבה לבריא, א"כ ה"נ הכא, **וזה חידוש.**

★ "בההוא ינוקא דאשתפיך חממי" [עירובין סח] מבואר שהותר ריבוי לכה"פ ע"י גוי והתוספת [ב"ק פ: ד"ה אומר לנכרי] סתם שמותר ריבוי בגוי, ובגיטין התיר **לצורך מילה** [הובא בב"י].

וברמ"א שאסר שמא ירבה בגוי ע"כ דנאסר לרבות ע"י גוי, אבל הא מיהת לצורך מילה ודאי דמותר לרבות ע"י גוי, ואולי ה"ה כל דבר מצוה.

ונפק"מ בזה, בכל פעם שגוי מדליק גנרטור לצורך חולה ושרי, הרי יש כאן ריבוי [לא גזירה שמא ירבה אלא מרבה בפועל] דבפעולה אחת של הדלקת הגנרטור יש הרבה הדלקות בכל בית ובית, ושם זה לא לצורך חולה וא"כ שיאסר.

אבל להנ"ל יהיה מותר להשתמש בבתים של הבריאים עכ"פ לדבר מצוה.