3 טענו חטים והודה לו בשעורים
קטגוריות: ש_ס / לו שבועות / שבועות - הרב יהודה אלבוים / מ_מ

בס''ד

**טענו חיטים והודה לו בשעורים**

**לדעת רבן גמליאל דטענו חיטים והודה בשעורים חייב**

א', האם סבירא ליה דאין צריך הודאה במקצת טענה ודי בהודאה מחמת הטענה, או דילמא דנחשב הודאה במקצת הטענה, - משום דכשדנים על הערך הרי זה מקצת הטענה, או משום דאפשר לפרוע חוב חיטים בשעורים -. - ולכאורה יש להוכיח מטענו חיטים ושעורים והודה באחד מהם, דבדעת רבן גמליאל לא נחלקו כמבואר בגמרא מ, א -.

ב', באופן שטענו חיטים ומודה בשעורים מזמן אחר, - עיין רא"ש ב"ק - האם גם נשבע לרבן גמליאל.

ג', לרבן גמליאל שנשבע האם נשבע על ההפרש שבין החיטים לשעורים, או על כל החיטים: חתם סופר מ, א, - והוכיחו מהגמרא לט, ב לימא תהוי תיובתא דרב ואי לרבן גמליאל נשבע על כל החיטים הרי יש כאן שתי כסף ומה הקשו על רב.

ד', בטוענו כור חיטים והודה בב' כורים שעורים ששווים ככור חיטים האם נשבע לרבן גמליאל: רעק"א, שער משפט סימן ע"ה ס"ק ה', - ואולי יש לדון דאין כאן סברת אישתמוטי.

ה', לדעת הראב"ד דבטענו מלווה ופיקדון והודה באחד מהם פטור - עיין להלן -, כיצד הדין לרבן גמליאל.

**לדעת רבנן דטענו חיטים והודה לו בשעורים פטור, האם הפטור משבועה הוא משום שאין כאן הודאה במקצת הטענה והוא כופר הכל וכלשון הגמרא מה שטענו לא הודה לו ומה שהודה לו לא טענו, או דילמא פטורו משום דבעינן הודאה ממין הטענה.**

א, רש"י ב"מ ק, א ד"ה מה שטענו, שיטה מקובצת כתובות קח, ב ד"ה ה"ג וד"ה זה לשון רש"י וד"ה אי הכי בשם רש"י ממהדורא קמא.

ב', מחלוקת רש"י - רש"י שבועות מ, א ד"ה דינר מטבעות - עם התוס' והרמב"ן שם, ועיין שם מחלוקת הרמב"ן והרא"ש בתבעו דינר זהב ומודה בחצי דינר.

ג', הרמב"ן והרשב"א והריטב"א והרא"ש ב"מ צח, ב כתבו שטענו פרה השאלתי לך ומתה והשיב לו שכורה היתה אך יש פרה שאולה אחרת שאני חייב לך הוה כופר הכל מכיון שלא תבע עכשיו את השני ואין כאן הודאה במקצת.

ד', **שבועות** **מג, א הואיל ויכול לגוררה וכו', האם משום שחוששים שכך עשה, או שמכיון שיכול לגוררה הוי ממין הטענה:** עיין לשון רש"י שם, בית יוסף סימן פ"ח סעיף כ"א בשם תלמידי הרשב"א, סמ"ע סימן פ"ח ס"ק מ"ט דכתבו שחוששים שעשה כן, אך עיין רא"ש סימן ד' דמטבע טבוע אין יכול לגוררה ושם בהלוואה איירי ואין צד שגירר, ומבואר כהצד השני, וכן נראה בפירוש הר"י מלוניל שבועות מג, א. - צ"ע לצד א' מדוע במנורה גדולה וקטנה אין אומרים דשמא התיכה -.

ה', נפק"מ בהודאה במקצת הטענה אך לא ממין הטענה כגון בטוענו מנורה ומודה במתכת דיכול לגוררה.

ו, עיין רשב"ם ב"ב פד, ב ד"ה מין אחד הוא דנראה דלא סגי בהודאה ממין הטענה אם אינו מקצת הטענה.

ז', עיין ש"ך סימן פ"ח ס"ק ז' שהוציא מדברי הרשב"ם הנ"ל שטענו יין והודה בחומץ או להפך הוי ממין הטענה, ומוכח מדבריו שפירשו דסגי במין הטענה.

ח, עיין מאירי ב"ק לה, ב באומר לחבירו כור חיטים שבתיבה זו הפקדתיך והלה אומר לא כי אלא בתיבה אחרת דאם אותו מין הם חייב, ובב' מינים פטור. ועיין מאירי שבועות מא, א דר"ג מחייב משום דסבירא ליה דשעורים וחיטים הוי כמין אחד, ועיין עוד מאירי ב"מ ה, א ושבועות מג, א.

ט, בסוגיא ב"ק בספק אי שור תם הזיק או שור מועד לכאורה שניהם אותו מין, ובכל זאת דימוהו לחיטים ושעורים

י, עיין ריטב"א ב"מ צח, ב בתבעו פרה שמינה שווה ק' הפקדתי אצלך והודה שהפקיד פרה כחושה שוה נ' דהוי ממין הטענה.

י"א, עיין רשב"א ב"מ צח, ב דבתבעו מנה שהפקדתי אצלך ומודה שלווה הימנו הוי כטוענו חיטים והודה בשעורים אך בתבעו מנה זה שהפקדתי וענה מנה זה שלויתי הוי ממין הטענה.

י"ב, עיין בית יוסף סימן פ"ח סעיף כ"א מתלמידי הרשב"א בתבעו ענבים מכרם זה ומודה בענבים מכרם אחר, או תבעו שדה גדולה הזקתני והוא אומר לא כי אלא שדה קטנה.

י"ג, עיין טור סימן פ"ח סעיף כ"ב שהביא מחלוקת הראשונים בטוענו חוב של אביו ומודה בחוב של עצמו.

י"ד, **כשהויכוח על המנה שנמסר אם נמסר בהלואוה או בפיקדון האם דבר זה דומה לויכוח בהפקיד אצלו שק צרור וטענותיהם מה יש בשק:** בביאור הגר"א סימן פ"ח ס"ק ל"ח נראה דלא דמי, דבמנה המחייב הוא אותו המנה משא"כ בשק צרור המחייב שונה, אך ברשב"א ב"מ צח, ב נראה דלא סבר לחילוק זה.

**האם אזלינן בתר מעיקרא** - דהיינו אחר הגורם את החיוב - **או בתר השתא** - דהיינו אחר חלות החיוב **-**

א', **מחלוקת הנימוקי יוסף ב"ק לדף לה, ב עם הרמ"ה שהובא בנימוקי יוסף:** קצות החושן סימן פ"ח ס"ק ח', ועיין חזון איש חו"מ סימן י"א ס"ק ז'. לדעת הנימוקי יוסף צ"ע אי אזלינן בתר הגורם מה מהני עמד בדין, ואי אזלינן בתר החיוב מדוע נצרך עמד בדין, עיין חזון איש חו"מ סימן י"א ס"ק י"ב דנקט בדעת הנ"י דבעלמא אזלינן בתר הסוף, אך כשחסר שומא אי אפשר לדון על החיוב, ועיין קהילות יעקב ב"ק סימן כ"ז.

ב', עיין ראשונים שבועות מ, א בטענו שהביא לו דינר זהב להביא לו מטבעות והלה אומר שהביא דינר כסף להביא לו מטבעות, ובריטב"א שם כתב דמהכא שמעינן דלא קפדינן אגורם ושאין הגורם מעלה ומוריד, ועיין חזו"א חו"מ י"א ס"ק י"א.

ג', **בדברי הירושלמי בטוענו שהיה בשק מטקסין והלה אומר איני יודע מה היה בו ונאבד בפשיעה:** רמב"ם פ"ה משאלה ה"ז, ראשונים שבועות דף מ"ג בסוף ע"א, רשב"א ונימוקי יוסף בסוף פרק הכונס, ראב"ד בפ"ה משאלה, ש"ך סימן צ' ס"ק ט"ז, ביאור הגר"א סימן צ' ס"ק כ"ג.

ד', עיין בית יוסף סימן פ"ח סעיף כ"א מתלמידי הרשב"א האומר לחבירו שדה גדולה הזקתני והלה אומר לא כי אלא שדה קטנה, ועיין קצות החושן סימן פ"ח ס"ק ח' וחזון איש חו"מ סימן י"א ס"ק י"ב וס"ק י"ד.

ה', עיין בית יוסף סימן פ"ח סעיף י' מספר בעל התרומות בשם הראב"ד במכר לו חפץ וטוען לו שנתחייב מטבעות מסוג אחד והודה לו מסוג אחר דהוי ממין הטענה.

ו', **תבעו הלוואה והודה בפיקדון:** מחלוקת הרמב"ם והראב"ד בפ"ג מטוען ונטען הי"ד, מחלוקת הרמב"ן והרשב"א עם הרא"ש והריטב"א בב"מ צח, ב, עיין ש"ך סימן פ"ח ס"ק ל"ט, - וצ"ע מדברי הרמב"ן בשבועות מ, א שהובא לעיל אות ב'.

ז', **האם נחלקו הרמב"ם הנ"ל עם הראב"ד רק לענין שבועה או גם להיפטר מהממון שהודה:** ראשונים ב"מ שם מאירי ב"ק לה, ב ביאור הגר"א בסימן פ"ח ס"ק ל"ח וסימן ת' ס"ק ז'.

ח', **האם נחלקו הרמב"ם והראב"ד הנ"ל גם כשמדברים על אותו מנה כשזה טוען שהיה הלוואה וזה טוען פיקדון:** רשב"א ב"מ צח, ב וביאור הגר"א פח, לח.

ט', **לדעת הרמב"ם הנ"ל בתבעו הלוואה בתשרי והודה בפיקדון בניסן:** ב"ח פ"ח סעיף ל"ב.

י', **האם שאלה ושכירות דמי להלוואה ופיקדון:** מחלוקת הראשונים ב"מ שם.

י"א, **תבעו הלוואה ומודה בפיקדון בעין:** עיין תומים בסימן פ"ח ס"ק י"ד וחזו"א חו"מ סימן י"א ס"ק ל"ה דבזה אף הרמב"ם מודה לראב"ד.

י"ב, **האם מוכח מהסוגיא ב"ק לה, ב דאזלינן בתר מעיקרא מהא דבב' שוורים אין אומרים שלדברי שניהם יש לו בגדול לכל הפחות דמי הקטן או למ"ד יושם השור יש לו חוב לשלם את נזק הקטן:** ראשונים ב"מ צח, ב בשם הראב"ד, רא"ש ב"מ פ"ח סימן ו', רשב"א ב"מ צח, ב, נימוקי יוסף ומאירי ב"ק ל"ה ע"ב, קצוה"ח סימן פ"ח ס"ק ח', ביאור הגר"א סימן פ"ח ס"ק ח', חזו"א חו"מ סימן י"א ס"ק ל"ה, חידושי ר' ליב סימן ע"ז ס"ק ב', קהילות יעקב ב"ק סימן כ"ז.

**טענו חיטים ושעורים והודה לו באחד מהם**

א', למ"ד שפטור האם משום שב' תביעות הם, או כי אין הודאה ממין הכפירה: רש"י מ, א ד"ה כפר בכלים, מג, א ד"ה אלא, ב"מ ה, א ד"ה וחד להודאה, שיטמ"ק כתובות קח, ב ד"ה וזה לשון רש"י, ועיין חידושי ר' מאיר שמחה מ, ב, - ואולי אפשר לבאר על פי התוס' בכתובות יח, א ד"ה מפני שנצרך הודאה במקצת כדי לגלגל ממנו שבועה -. - אולי יש להוכיח מהא דלא נחלקו בדעת רבן גמליאל ואי הוי ב' תביעות מדוע לא נחלק רבן גמליאל -.

ב', נפק"מ במודה בפרוטה בחיטים ופרוטה בשעורים האם מצרפים את החיטים והשעורים לשתי כסף.

ג', עיין מחלוקת הראב"ד והרמב"ן ושאר הראשונים בב"מ צח, ב בטענו פיקדון והלוואה או שאלה ושכירות והודה באחד מהם, דדעת הראב"ד דלכו"ע פטור, ופירש הר"ן משום דהוי ב' תביעות ולא דמי לחיטים ושעורים דהוי תביעה אחת.

**בדינא דרבה בר נתן**

א', **האם בב' שוורים גדול וקטן וטוען ניזק ברי נפטר מהגדול לגמרי או רק נפטר מהחלק שאי אפשר לגבות מהקטן, דהיינו כשאין בקטן כדי חצי נזק:** מאירי ב"ק ל"ה.

ב', **בשור אחד שהזיק והנידון האם הוזק הגדול או הקטן:** מאירי ב"ק ל"ה, וחידושי ר' ליב סימן ע"ז.

ג', **בספק תם וספק מועד האם כלפי לגבות היזק המועד יש את דינא דרבה בר נתן:** חידושי הרשב"א ונימוקי יוסף בסוגין, מגיד משנה בפ"ט מנזקי ממון הלכה י', ש"ך סימן פ"ח ס"ק ט"ז.

ד', עיין סמ"ע סימן פ"ח ס"ק כ"ה בביאור סברת הראשונים דמהני תפיסה, ועיין שיעורי הגרש"ש ב"ק סימן ל"א ס"ק ב' בביאור סברת התוס' דמהני תפיסה רק בב' שוורים.

ה', **להך גיסא בתוס' דמודה רבן גמליאל לדינא דרבה בר נתן כיצד חייב שבועה הרי לא התקבלה הודאתו:** תומים סימן פ"ח ס"ק ח', קצות החושן סימן ג' ס"ק ב', סימן פ"ח סוף ס"ק י', נתיבות סימן פ"ח ס"ק ג', בית הלוי חלק ג' סימן מ"א, חידושי הגרש"ש ב"ק סימן ל"א, קובץ ביאורים ב"ק אות י"א, קהילות יעקב ב"מ סימן ו', - שאלה זו דומה לקושית הקצוה"ח בסימן ל"ד על המהר"י בן לב -.

ו', **כשהתובע אמר איני יודע אם חיטים אם שעורים האם איתא לדינא דרבה בר נתן - כשיש עדים שחייב חיטים או שעורים, או כשאין עדים -:** מחלוקת רמב"ם וראב"ד בפ"א מטוען ונטען ה"ח, שו"ע סימן פ"ח סעיף י"ז, ש"ך סימן פ"ח ס"ק ט"ו וט"ז, קצוה"ח פח, ט"ז, קהילות יעקב ב"ק סימן כ"ז.

ז', **בענין הודאה כנגד הודאה:** עיין מחלוקת הקצוה"ח בסימן פ"ח ס"ק ט' עם הנתיבות בסימן פ"ח ס"ק ד', ועיין תוס' רי"ד ב"ב קלה, א.

ח', עיין נתיבות בסימן פ"ח ס"ק ג' בענין סברת הרא"ש דכיון שכוונתו לתבוע יותר אינו נחשב הודאה, דלדינא אין אומרים כן אף אם מחמת כן הודה, והאם סברא זו נכונה גם על מחילה, ועיין חזו"א חו"מ סימן ז' ס"ק ו'.

ט', **כשיודע הנתבע שחייב שעורים:** דרכי משה סימן פ"ח ס"ק ג' שהביא מחלקות הראשונים בזה, קצוה"ח פח, י.

י', עיין ריטב"א קידושין דף סה, ב דנראה בדבריו שבטענו חיטים והודה בשעורים יש לו ממה נפשך שעורים, וכן נקט לדינא הנתיבות בסימן פח, ג ועיין שם כיצד פירש דעת הרא"ש דפטור משעורים, ובקצוה"ח פח, ו תמה על הריטב"א מסוגין, וכן בס"ק י' כתב דאין ממה נפשך.

י"א, עיין קצוה"ח סימן פ"ח סוף ס"ק ח' ובס"ק י' בדברי התוס' כתובות פט, ב.