כיסוי הדם למעלה ולמטה
קטגוריות: ש_ס / מא חולין / חולין - הרב וורצל / כיסוי הדם

חולין פג: בדין כיסוי למעלה ולמטה

**א. מחלוקת הרשב"א ורא"ה דין גרירה בעפר שלמטה-**

בגמ' הק' למה לא יתחייב כיסוי אף במוקדשין, ואמרינן דכיסוי דלמטה לא אפשר ומקשי דמ"מ יעשה בו כיסוי דלמעלה כהא דתניא בהמה ואח"כ חיה מכסה מלמעלה לחוד, ומשני כדר"ז דכל שא"ר לבילה, והיינו דה"נ אף דכיסוי דלמטה אינו מעכב מ"מ במוקדשין שא"ר לכיסוי דלמטה כלל אין דין כיסוי.

והק' הגמ' למה לא יגרור את הדם ואח"כ יכסנו, כדתנן דם הניתז ושעל הסכין חייב לכסות והיינו ע"י גרירה.

ובתוס' הק' דאי יש חיוב גרירה א"כ ה"נ בחיה ואח"כ בהמה או בהמה ואח"כ חיה למה פטור מכיסוי שלמעלה או שלמטה יגרור ויכסה בין למעלה ובין למטה.

ומבואר דעת התוס' דאף בדין עפר דלמטה יש חיוב גרירה כדי לקיים מצוה זו, ולכך קשיא להו גבי בהמה ואח"כ חיה שיגרור כדי לקיים כיסוי דלמטה.

וכ"ה דעת הרשב"א בתוה"ב שאם לא קיים מצות עפר דלמטה חייב לגרור כדי לכסות בעפר דלמטה, וכ"ה בשו"ע כח-ז.

וברא"ה תמה ע"ז דא"כ תיקשי קו' התוס' וע"כ הכריח מזה דאין חיוב גרירה לכיסוי עפר דלמטה, וע"ע במהרש"א שכבר עמד על קו' התוס' דלכאו' יש לחלק בין עפר דלמטה לעפר דלמעלה, וכתב דדעת התוס' שאין לחלק דהא תרוייהו מחד קרא דבעפר נפקא.

וברשב"א במה"ב תי' לפי דרכו קו' הרא"ה ותוס' דלעולם וודאי יש חיוב לגרור בשביל עפר דלמטה, אלא דסוגיין איירי באופן שא"י לגרור וכגון שקרש הדם וכה"ג, וע"ע בש"ך כח-כ.

[וע"ע במה שהוסיף לתמוה על הרא"ה וכוונתו שם צ"ב].

ובגמ' אח"כ הוכיחה דין גרירה מדם הניתז ועל הסכין שחייב בכיסוי והיינו ע"י גרירה, וכתב הרא"ה לפי"ד דאין ראיית הגמ' מדם הניתז דהתם באמת אי"צ גרירה שהרי יכול לעשות כיסוי שלמעלה ודיו וכיסוי דלמטה אי"צ גרירה, וכל ראיית הגמ' הוא מדם שעל הסכין דבזה ליכא כיסוי אף מלמעלה, והטעם כתב דאף אם מכסהו הרי סופו לינטל ולא חשיב כיסוי, וע"ז הוכיחה הגמ' דמהני גרירה.

ולפי"ד הרא"ה הרי נידון הגמ' ולגרריה ומייתי מברייתא דדם שעל הסכין אינו לענין חיוב לעשות גרירה לכיסוי שלמטה רק נידון הגמ' אם מועיל גרירה לכיסוי דלמטה דס"ד שאין מושג של גרירה כלל ול"ש כיסוי אלא במקום שפיכת הדם, וע"ז מייתי דמהני גרירה וא"כ ראוי לבילה קרינן ביה.

אבל הרשב"א נקט שראיית הגמ' היא בין מדם הניתז ובין מדם שעל הסכין דאף לצורך כיסוי בעפר שלמטה בעי גרירה.

ובאמת לפי"ז יש לדון ג"כ במש"כ מהרש"א להקשות על התוס' מנ"ל דבעי גרירה לצורך עפר דלמטה וכתב דס"ל שאין סברא לחלק בזה, י"ל עוד באופ"א דס"ל בביאור הגמ' כהרשב"א דקו' הגמ' היא אף מדם הניתז וע"כ בעי גרירה גם לעפר שלמטה.

**ב. ביאור מחלוקתם-**

ובפשוטו תלי מחלוקת הרא"ה והרשב"א בספק הביה"ל ב-יד בגדר כיסוי דלמטה אם הוא מצוה בפנ"ע כמו כיסוי דלמעלה, או שהוא תנאי בכיסוי דלמעלה שצריך שיהיה בלוע בעפר ע"י הכיסוי.

ובאר בזה מחלוקת רש"י ותוס' אי בעי הזמנת עפר דלמטה, דלרש"י דבעי הזמנה ע"כ לאו תנאי בעפר דלמעלה הוא אלא מצוה בפנ"ע לתת עפר למטה, ולתוס' שאי"צ להזמינו כלל היינו דאינו אלא תנאי בעפר דלמעלה.

[ובדעת התוס' י"ל עפ"י דקדוק לשון השטמ"ק דאף אינהו מודו לרש"י דהוי מצוה בפנ"ע, אלא שהמצוה מתקיימת במה שהוא מעמיד את הדם בעפר דמה לי מקרב העפר אצל הדם ומה לי מקרב הדם אצל העפר, וזש"כ השטמ"ק כיון שנותן הדם על העפר ה"ה כאילו נתן העפר].

וע"ע בר"מ פ"ד שחיטה שנראה שאינו אלא תנאי, עיי"ש לשונו דיתן עפר למטה ואח"כ ישחוט אבל לא ישחוט בכלי, משמע עיקר המיעוט הוא שלא ישחוט בכלי רק לתוך עפר אבל אין קיום מצוה בנתינת עפר דלמטה, וע"ע כס"מ שם דדעת הר"מ כהתוס' שאי"צ הזמנה רק עיקר הקפידא הוא שלא ישחוט בכלי, ומשמע לפי"ז דעיקר שיטת התוס' הוא משום שאין מצוה בעפר דלמטה רק תנאי בכיסוי.

ועיין לקמן פז. ושפך וכיסה מי ששפך יכסה, ובתבו"ש כח-ט כתב דנראה דה"נ העפר שלמטה הוא מצוה על השוחט, ופשוט דלא שייך זה אלא לשיטת רש"י דבעי הזמנה בפה וכה"ג, אבל אם אינו אלא תנאי בכיסוי שלמעלה וודאי אין דין דוקא על השוחט, שהרי כל המצוה הוא בכיסוי שלמעלה וזה עושה השוחט.

ויתכן דבהא פליגי הרשב"א ורא"ה, דדעת הרא"ה שאין ללמוד דין גרירה מעפר שלמעלה לעפר שלמטה, דדין עפר שלמטה אינו אלא תנאי בכיסוי דלמעלה, אבל הרשב"א ס"ל שהוא מצוה בפנ"ע לכך יליף דבעי גרירה וכש"כ המהרש"א שאין לחלק ביניהם.

**ג. חיה ובהמה ומחלוקת רש"י ותוס'-**

והנה מבואר בסוגיין דשחט בהמה ואח"כ חיה חייב בכיסוי דראוי לבילה קרינן ביה, ולא דמי למוקדשין דלאו ראוי לבילה הוא, עיין בהגר"א כח-יא שנראה מדבריו מחלוקת רש"י ותוס' בזה, דהנה בתוס' נתקשו למה לא יגרור והבאנו לעיל תי' הרשב"א דאיירי שא"י לגרור, ונראה מד' הגר"א הטעם שתוס' לא רצו להעמיד כתי' הרשב"א משום דא"כ לאו ראוי לבילה הוא שהרי מיד כשנפל הדם אין ראוי לכיסוי, וע"כ דאיירי שהוא ראוי לגרור ודלא כהרשב"א ולכך נתקשו למה באמת לא יגרור לקיים כיסוי שלמעלה ולמטה.

וכתב הגר"א דרש"י בא ליישב קו' התוס' דרש"י ד"ה כל כתב בזה"ל: "וה"נ ראוי היה ליתן עפר למטה בין דם המהמה לדם החיה קודם ששחט החיה".

ומבואר דס"ל לרש"י דדין ראוי לבילה כלפי עפר שלמטה אינו נקבע לפי שעת הכיסוי דלמעלה אלא לפי שעת השחיטה, ודעת התוס' כנראה דלא סגי מה שהיה ראוי בשעת השחיטה לתת בו עפר דהכל תלי אם בשעת הכיסוי דלמעלה הוא ראוי לתת עפר דלמטה, וע"כ סוגיין באופן שיכול לגרור דאל"כ חשיב א"ר לבילה.

וי"ל דאזלי לטעמייהו דנתבאר לעיל דעת רש"י דדין כיסוי דלמטה הוא דין מצוה בפנ"ע, ואינו צורה בכיסוי שלמעלה א"כ י"ל דלעולם נקבע לפי שעת השחיטה דדין הוא בשחיטה שתהא ראויה לכיסוי דלמטה, אבל לשיטת התוס' הוא דין בצורת הכיסוי דלמעלה א"כ צריך שבשעה שהוא מכסה יהיה ראוי לבילה.

[אבל צ"ע דא"כ לשיטת התוס' בכל חיה ובהמה הרי בשעת כיסוי דלמעלה אינו ראוי לכיסוי דלמטה, וא"כ מה הוכיחה הגמ' מדם קדשים דיכול לגרור הו"ל להוכיח כן מכל כיסוי דדם חיה ובהמה דאי חשיב ראוי לבילה ע"כ יכול לגרור ולכסות?

וכנראה יפרשו התוס' מהלך הגמ' [ע"ד שנתבאר בד' הרא"ה] דעיקר ראיית הגמ' אינה לומר שיכול לגרור ועי"ז חשיב ראוי לבילה, אלא דראיית הגמ' שיכול לגרור ולקיים הכיסוי במקום אחר ממקום השפיכה, וזה מוכח רק מקדשים או דם הסכין דבמקומו א"י לכסותו כלל רק במקום אחר, וזה מוכיח גם לדם קדשים, אבל בדם חיה ובהמה הרי יכול לכסות באותו מקום ע"י עפר דלמטה ומזה אין להוכיח לכל מוקדשין.

ובהגר"א נתקשה סתירה בד' רש"י, דלפי הנ"ל הרי מבואר דרש"י ס"ל כדעת הרשב"א ובא ליישב קו' התוס' דאיירי שאינו ראוי לגררו ומ"מ חשיב ראוי לבילה דמעיקרא היה ראוי, וצ"ע א"כ למה פירש"י בסוגיא כל קו' הגמ' מדם שעל הסכין ולא מדם הניתז, והוא לכאו' כדעת הרא"ה?

אבל באמת בריטב"א בסוגיין מבואר דלכו"ע אין הקו' אלא מדם שעל הסכין, דדם הניתז לא דמי למוקדשין שהרי הוא ראוי לגוררו ולכסותו במקומו ולא דמיל מוקדשין שא"א לכסותו אלא אם יקחנו למקום אחר, וס"ד דכיסוי לא חשיב אלא אם מתכסה במקום שפיכתו, וע"ז בעי ראיה דוקא מדם שעל הסכין, אבל לדינא י"ל שיודה רש"י דאף בדם הניתז יש חיוב לגרור.

**ד. מחלוקת הש"ך ורעק"א בכסהו הרוח לעפר שלמטה-**

עש"ך כח-יב כתב דכל מחלוקת רש"י ותוס' אי בעי הזמנה או לכתחילה אבל בדיעבד וודאי אי"צ להזמין שהרי לא גרע מכסהו הרוח שפטור מלכסות, וברעק"א תמה ע"ז דבכסהו הרוח הרי עיקרו הוא שלא נתקיימה המצוה אלא שפטור ע"י שהוא מכוסה בפועל, אבל הכא שהוא חייב בכיסוי למה לא יצטרך לגרור את העפר שלמטה כדי לכסות?

וכנראה דעת הש"ך דדין כיסוי דלמטה הוא מצוה בפנ"ע ולכך שפיר יש בו פטור של כסהו הרוח שאינו חייב במצוה, משא"כ דעת רעק"א נראה דס"ל שדין כיסוי דלמטה הוא דין בצורת הכיסוי שלמעלה וכל שהוא מחוייב בכיסוי שלמעלה הרי צורתו הוא דוקא ע"י עפר שלמטה ג"כ.

ומתבאר בזה עוד דנקט רעק"א כן אף לשיטת רש"י, ולא ס"ל דלרש"י וודאי מצוה בפנ"ע היא כש"כ ביה"ל, אלא דאף לרש"י לאו מצוה בפנ"ע היא רק צורה בכיסוי שלמעלה, אלא דבעי הזמנה משום דאל"כ אינו מיוחד לכיסוי זה.

ולדעת הש"ך צ"ל דלא דמי לדם הניתז שצריך לגרור לקיים עפר שלמטה כמבואר בתוס' ורשב"א ובשו"ע סעי' ז', דהתם אינו דומה לכסהו הרוח דלא מהני כסהו הרוח אלא במידי דראוי לכיסוי.

וכן מבואר בפשוטו בקו' התוס' גבי חיה ובהמה לגרריה ולא דימו לכסהו הרוח, וכש"כ בתבו"ש סקט"ז הטעם די"ל דכסהו הרוח ל"מ בדבר שאין מכסין בו.

אבל דעת רעק"א בשו"ע סעי' ז' דדין כסהו הרוח הוא אף בדבר שאין מכסין בו וכ"נ בפמ"ג סקי"ט ובאר בזה כוונת רש"י דאתא ליישב קו' התוס' בדם חיה ובהמה דמה יכסה והיינו משום כסהו הרוח.

ולפי שיטתו של רקעק"א הרי מוכרח בסוגיא דלא שייך פטור כסהו הרוח לענין עפר דלמטה וכשיטתו לעיל בקו' על הש"ך דאל"כ למה לא ייפטר בדם הניתז מגרירה דעפר שלמטה כמו כסהו הרוח.

ולשיטת הרעק"א צ"ע מה הק' התוס' גבי עפר שלמעלה, למה לא ייפטר בכיסוי שלמעלה משום כסהו הרוח, וצ"ע.

[ועיין ש"ך סק"כ הביא ד' רש"י גבי חיה ובהמה שכתב טעם הפטור משום דמה יכסה, ומבואר מזה דלא כפמ"ג ואין כוונת רש"י לומר דאי"צ דבר הראוי לכיסוי ופטור משום כסהו הרוח, שהרי לשיטת הש"ך צריך דוקא דבר הראוי לכיסוי, וצל"פ כוונת רש"י באופ"א, וצ"ב].

ובתבו"ש שם הק' כטענת רעק"א דאי אי"צ דוקא דבר הראוי לכיסוי לדין כסהו הרוח, א"כ אף דם הניתז ייפטר משום כסהו הרוח, וכתב לבאר הטעם בנו"א, דדוקא אם נדחית המצוה לגמרי פטור אבל אם לא נדחתה המצוה ועדיין חייב כיסוי דלמעלה הרי חייב גם בלמטה, והוסיף דה"נ איפכא דאם קיים למעלה ולא למטה ג"כ אין פטור כסהו הרוח.

אבל לפמש"כ בטעמו של רעק"א יש לחלק בזה, דהיכא שנדחה הכיסוי דלמעלה משום כסהו הרוח א"א לחייבו ע"י הכיסוי דלמטה.

**ה. כיסוי העתיד לינטל-**

בתבו"ש סקי"ח למד מד' הרא"ה לשוחטין ברחובות העיר דסופו לינטל משם, והביא מפר"ח שהקל בזה, והק' בתבו"ש מגמ' לא לבטליה הוי חציצה, ותיפו"ל משום שעתיד לינטל, ועוד יקשה גם בעפר שלמעלה שסופו לינטל.

וי"ל על קו' הראשונה דבדין עפר שלמטה אין חסרון של עשוי לינטל שאינו אלא תנאי.

ונפק"מ מזה להלכה בשלג, עיין ד"מ סוס"י כח די"א שכשר לכיסוי דאיקרי עפר, ובאו"ז-שצו חלק ע"ז דסופו לימס ואין כאן כיסוי, ולפי הנ"ל י"ל דמ"מ לכיסוי דלמטה יהני, ויש לחלק.

וקו' השנית תי' בתבו"ש שם דבמזבח לא חשיב סופו לינטל, שהרי מצ"ע יוכל לישאר שם, ומ"מ כל שלא בטלו מבואר בגמ' דל"ח מוסיף על הבנין אף שאינו עשוי לינטל, עיי"ש.