שיעור יב
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / יורה דעה / סימן קיב- קיד שיעורי עכו_ם

**שיעורי הלכה**

**בישולי עכו"ם**

**[סי' קיג, שיעור יב]**

**[סעי' יא]** **הניח ישראל על גבי האש, והניח עובד כוכבים לשמרו והפך בו, ואין ידוע אם סלקו העובד כוכבים עד שלא הגיע למאכל בן דרוסאי מותר.** הגה: דספק דבריהם להקל. וכן כל ספק בישולי עובדי כוכבים וכיוצא בו, מותר.

## ספק בישולי עכו"ם

וכתב הט"ז (ס"ק יא) שאף אם יש ספק אם הישראל חיתה בגחלים מותר. ובאמת זה חידוש גדול, שאף שכל ספק דרבנן לקולא, הרי בספק אם נעשה מעשה אין מקילים וכמו שנתבאר בפמ"ג כללי מיגו אות כ [ונתבאר בארוכה בשיעורי תערובת שיעור צא], ונמצא לדעת הט"ז שבבישולי עכו"ם הקילו יותר.

והנה באופן שיותר מסתבר שעשה הגוי מעשה, אף אם יש צד שלא עשה כן, מבואר בבית יוסף להחמיר, שכתב לגבי צליית בשר בשפוד ז"ל דאיכא למיחש ביה שמא יסלקנו הגוי ויחזור ויניחנו ולאו אדעתא דישראל, ולא דמי לקדרה שמניח ישראל ומגיס גוי ולא חיישינן שמא סילקה כדבסמוך, דשאני הכא שראש השפוד עשוי להשמט ממקום שהוא מונח בו וכשהוא נשמט וחזר הגוי והניחו נאסר, והדרכי משה (אות ה) פליג. ומוכח שדעת הבית יוסף שיש מקומות שצריך להחמיר כיון שיש צד גדול שהגוי יעשה מעשה, וכמו"כ בתבשיל שדרכו בהגסה מסתבר שלדעת הבית יוסף יהיה אסור.

[סעי' יב] **דגים קטנים שמלחן ישראל או עובד כוכבים הרי הן כמו שנתבשלו מקצת בישול, ואם צלאן עובד כוכבים אחר כן מותרים. אבל דגים מלוחים גדולים אינם נאכלים אלא ע"י הדחק, לפיכך אם צלאן עובד כוכבים אסורים, ויש מתירין.**

## כשקודם בישול נאכל ע"י הדחק

ואף שדגים קטנים מבואר בגמרא (ע"ז לח.) שאינם עולים על שולחן מלכים, ביאר הב"ח (הובא בט"ז ס"ק יב ובש"ך ס"ק טז) שיש חילוק בין הדגים, שמיני דג גדולים בשעה שהם קטנים אינם עולים על שולחן מלכים, אבל יש מיני דגים שלעולם הם קטנים [כגון סרדינים וכדו'] והם עולים על שולחן מלכים.

והנה בדגים גדולים מבואר מחלוקת אם מותרים כשבישלם הגוי אחר מליחה, ולדעה שניה עולה שאף שנאכל רק על ידי הדחק אין איסור בישולי עכו"ם, והקשה הט"ז (ס"ק יד) מאי שנא מהא דמבואר להלן (סעי' יד וסעי' טו) גבי ביצה ותמרים המרים שאף שנאכלים ע"י הדחק כתב השו"ע שאם בישלם עכו"ם אסורים. וכתב הט"ז לחלק בין דוחק גדול לדוחק קצת. אולם הפוסקים אינם סוברים חילוק זה ודעתם להלכה כדעה ראשונה, וכן מבואר בגר"א (ס"ק לא – לב), וגם המחבר סתם כדעה ראשונה.

ובלא"ה אינו ברור מתי נחשב שנאכל ע"י דחק גדול, שצריך להחמיר, וכדחזינן בש"ך (ס"ק יז) שהביא מהאו"ה שחבושים וערמונים אינן נאכלין חיין אלא ע"י הדחק, והתורת חטאת (כלל עה סוף דין טו) כתב עליו 'ואינו נראה בערמונים דהא בכל מדינות אלו רוב אכילתן חיין'. והדבר ברור שאם במדינה אחת רוב אכילתן חיין ודאי אינו דחק גדול מאוד, ואעפ"כ האו"ה ס"ל שיש בזה משום בישולי עכו"ם. ואם כן לעניין הלכה נראה ברור שיש להחמיר בכל שנאכל ע"י הדחק.

ובעיקר דין זה שכל שנאכל ע"י הדחק יש בו משום בישולי עכו"ם, הקשה הב"ח דלעיל נתבאר שאם הביאו ישראל עד כדי מאכל ב"ד שוב אינו נאסר משום בישולי עכו"ם אף אם הוסיף הגוי בישול, וקשה שהרי דבר המבושל בשיעור מאכל ב"ד ודאי אינו נאכל אלא בדוחק גדול, ולמה אין בזה משום בישולי עכו"ם. ותירץ הב"ח דהתם ע"י הישראל בא המאכל לכדי שנאכל ע"י הדחק, וחשיב שהישראל שותף בבישול ושפיר שרי, אבל אם נמלח אפילו ע"י ישראל עד שנאכל ע"י הדחק, היות ואינו שותף בבישול נאסר ע"י הבישול של העכו"ם.

והנה כל מה שנתבאר בשו"ע דינים מה נאכל ע"י בדחק ומה אינו נאכל ע"י הדחק, וכתב הרמ"א שבשר מליח אינו נאכל כמות שהוא חי ויש בו משום בישולי עכו"ם, ברור שעיקר הדין הוא לפי העניין, והיכא שע"י המליחה נעשה ראוי לאכילה שוב אין בזה משום בישולי עכו"ם [ומצוי כשהיום מיני דגים שנאכלים בלא בישול כלל ובהם אין משום בישולי עכו"ם].

[סעי' יג] **דג שמלחו עובד כוכבים ופירות שעשנן עד שהכשירן לאכילה הרי אלו מותרין, דמלוח אינו כרותח בגזירה זו, והמעושן אינו כמבושל.** הגה: גם כבוש אינו כמבושל דלא אסרו אלא בישול של אש.

## בישול ע"י קיטור, מיקרוגל, עירוי

ואע"פ שלגבי איסור שבת ואיסור בשר בחלב נחלקו הרבה איזה דברים בכלל בישול, לעניין בישולי עכו"ם לא החמירו לאסור במעושן. ולעניין בישול בקיטור המצוי היום אם הוא בכלל מעושן, נחלקו הפוסקים.

וכהיום הוא דבר מצוי מאוד, ובפרט בקופסאות שימורים שהדרך היא למלאותם ולחותמם, ואח"כ ע"י קיטור מבשלים קצת מה שבתוך הקופסת שימורים. ובמנחת יצחק (ח"ג סי' כו אות ו) צידד להקל בבישול ע"י קיטור, רק דהוסיף סניף שזה בית חרושת, ודעת מוהרי"ט צהלון שכיון שאין מכיר את העכו"ם שבישל אין בזה חשש חתנות.

אלא שדברי מוהרי"ט צהלון אינם עיקר להלכה, כמו שכתב כבר המנחת יצחק (שם) ובשבט הלוי (ח"ב סו"ס מה) ס"ל שאין להוסיף שיטה זו לקולא [ולדברי מוהרי"ט צהלון כמעט לא מצאנו חששות של בישולי עכו"ם בתעשיה].

ולגבי מיקרוגל כתב השבט הלוי (ח"ח סי' קפח) להחמיר [כיון שכן הוא הדרך].

בישול ע"י עירוי, נחלקו ר"ת ורשב"ם אם מבשל (תוס' זבחים צה:), ולכאו' כאן לעניין בישולי עכו"ם כיון שהאיסור רק מדרבנן יש לנו לפסוק לקולא, מיהו יעויי' במשנה ברורה סי' שכח (ס"ק עד) שכתב להחמיר בספק עירוי, ואף שדעת המשנה ברורה שבמעשה שבת כל מקום שיש מחלוקת מקילים מ"מ כאן החמיר, וצ"ל דלהלכה פסקו כמו ר"ת שהיא השיטה העיקרית וצריך לחשוש בזה יותר, וממילא אין הכרח להתיר בעירוי ע"י גוי, אף שהוא מחלוקת.

## פיסטור החלב

ובמנחת יצחק (ח"י סי' סז) עורר לגבי החלב, שאחר חליבתו מרתיחים את החלב בדודים גדולים, האם יש חשש משום בישולי עכו"ם או דחשיב נאכל כמות שהוא חי. ורוצה לומר שבזמנינו אין זה נחשב שנאכל כמות הוא חי כיון שכו"ע מפסטרים את החלב. מיהו לא ראינו מי שמקפיד בזה, ובפרט שאם יש בזה משום בישולי עכו"ם הרי צריך שדוקא שומר תו"מ על הדודים בחלב [ואולי אפשר שבישול החלב הוי כעין אין כוונתו לבשל וכמו שנתבאר לעיל סעי' ה].

[סעי' טו] **תמרים המרים קצת שאינם נאכלים אלא על ידי הדחק, אם בשלם עובד כוכבים אסורים.**

והש"ך (ס"ק יט) כתב בשם האו"ה (כלל מג דין ג) ומיהו הני אגסים ותפוחין אף ע"פ שרוב אכילתן ע"י צלי ובישול, אם צלאן ובשלן עובד כוכבים מותרים, דמ"מ נאכלים גם כן חיין ועוד שרוב עיקר אכילתן חי. וצריך ביאור מה החילוק בין תמרים לאגסים. והתירוץ הפשוט הוא שהתמרים המרים הם מין אחר, אבל ואינו דומה לאגסים שהוא מים אחד.

ועי' חלקת בנימין (ביאורים ד"ה שאינם) שהקשה אם לקח אפונים אחר שקוטפים אותם [שנאכלים ואח"כ מתקשים], מ"מ יש בזה בישולי עכו"ם, וא"כ גם באגסים מאי אכפ"ל שהם אותו מין. ובאמת נראה שאגסים קשים הוא עצמו יכול להיות ראוי לאכילה כגון שהניחו תחת השמש [וכבר העיר מזה בגליון מהרש"א בריש הסימן לגבי הזנגויל באות ב].

[סעי' טז] **כלים שבישל בהם העובד כוכבים לפנינו דברים שיש בהם משום בישולי עובדי כוכבים, צריכים הכשר. ויש אומרים שאינם צריכים. ואף לדברי המצריכים הכשר, אם הוא כלי חרס מגעילו שלש פעמים, ודיו, מפני שאין לאיסור זה עיקר מדאורייתא.**

## בלוע שבכלים

ומחלוקת זו אם יש איסור בבלוע שבכלים הוא מחלוקת הרשב"א והרא"ה (ב"ג ש"ז) ואף לדעת הרשב"א שהחמיר שיש איסור בישולי עכו"ם על מה שבלוע בכלים, אם הוא כלי חרס מגעילו ג' פעמים וכתב החזו"א (סי' מד ס"ק ג) שצריך להחליף המים כל פעם, וכן מבואר שם שכל כלי צריך לעשות בפני עצמו.

וקי"ל להצריך הכשר לכלים כדעת הרשב"א מיהו אם טעה ובישל בכלים, כתב הש"ך (ס"ק כא) שהתבשיל מותר שבישולי עכו"ם בטלים ברוב, וכבר נתבאר דין זה בשיעורים לעיל.

## בישול עכו"ם לצורך לחולה בשבת

וכתב הרמ"א עובד כוכבים שבשל לחולה בשבת, מותר למוצאי שבת, אפילו לבריא, ואין בו משום בשולי עובדי כוכבים, דכל כה"ג היכרא איכא.

והנה דין זה של הרמ"א הוא דעת הרא"ה, דס"ל בבדק הבית לבאר הטעם שמותר לבשל לחולה בשבת משום שחז"ל לא גזרו משום בישולי עכו"ם בשבת דליכא בזה משום חתנות, והרא"ה לשיטתו שבכל מקום ס"ל שהכל תלוי אם יש בזה חתנות, ומהאי טעמא ס"ל שאין איסור בישולי עכו"ם בבליעות שבכלים שהרי אין בבליעות שבכלים חשש חתנות. וכמו"כ לגבי פת עכו"ם ס"ל דאזלינן בתר המוכר אם הוא בעל הבית או פלטר. אבל הרשב"א ס"ל דלא פלוג רבנן, ולכן מצריך הגעלה לכלים, וגם לא התיר אלא בשבת ולא למוצ"ש.

אלא שצ"ב מאיזה טעם הותר לחולה בישולי עכו"ם בשבת אחר שאין בו סכנה, ועי' יו"ד סי' קנה דכתב הרמ"א שמתירים איסורים דרבנן לחולה ובלבד שלא יאכל ולא ישתה. וצ"ל דס"ל להרשב"א שבישולי עכו"ם הוא איסור קל יותר משאר איסור דרבנן. וכדמצינו גם בר"ן בע"ז (ט. בדפי הרי"ף ד"ה כי) שהוא איסור גברא.

ובמשנ"ב (סי' שיח) העתיק את החיי אדם שצירף להקל בדיעבד שהכלים אינם צריכים הגעלה, מחמת זה שבישל בשבת ועוד הוסיף שהוא גם בלוע בכלים ויש סוברים שבלוע בכלים מותר. אמנם לפי מה שנתבאר אין כאן שתי דעות אלא הכל הוא דעת הרא"ה להתיר מחמת דאזלי' בכל דבר אם יש שם חתנות.