מראי_מקומות_שא_יח-כד
קטגוריות: שו_ע / אורח חיים / הלכות שבת - הרב יהושע ננקינסקי

**שא יח-כד**

**יח**

★עיין מאירי [ביצה כה:] שמביא תוספות "שסומא שאמרו אין יוצא במקלו דוקא בשיודע לצאת בלא מקל, אבל אם אינו יכול לצאת בלא מקל מותר, והניחו בצ"ע".

הנידון כמו זקן שבביתו לא צריך מקל נאסר לו, והותר דוקא בנצרך בכל מקום, א"כ סומא דידן אולי בביתו מסתדר בלא מקל, וא"כ יאסר.

ובאופ"א אולי כל הקולא של מקל **כמנעל** דידיה ורק כשנסמך על המקל חשיב כמנעל, משא"כ סומא אינו נשען ע"ז.

וע"ע פמ"ג תקכב [משב"ז א].

★עיין פמ"ג [א"א כח] דנסתפק באיסור יציאת סומא במקל האם מצד משוי, או מצד דילמא נפיל ואתי לאתויי.

ולגבי זקן סיבת האיסור עיין בביאה"ל.

**יט**

★בענין היתר כבלים עיין במ"ב ובשעה"צ [עב].

ויל"ע חולה שיש לו עירוי והמחט מונחת בבשרו כמה ימים, האם בטל גביה ככבלים.

**כ**

★יל"ע למה "הצורת פרצוף" לא חשיב לבוש [אם זה עוטף את כל ראשו אפשר דשרי].

וכן יל"ע מצד איסור מוקצה לשו"ע שאסר כדור מאי שנא הכא.

**כא**

★אין יוצאים בתיבה וקופה.

ובמ"ב [עא] "שרוצה להגן על עצמו מפני הגשם ואסור מפני שאינו דרך מלבוש אלא דרך משוי".

ויל"ע דלעיל [נב] גבי נתינת בגד על הצעיף באם כונתו להגן מצער מותר, והתם אינו דרך לבוש, דאי חשוב דרך לבוש מותר גם לאצלוי טינוף [מג"א כג] וא"כ ה"נ לישתרי [בכוונתו להגן מצער].

וי"ל דקופה גרע, נמצא דיש ג' סוגי בגדים:

1. בגד רגיל דרך לבוש מותר אפי' כוונתו להנצל מטינוף כמו סינר דנדה, וגם שק שרועים לחוד לובשים נכנס בגדר זה.
2. כיס של זב דאינו דרך לבוש תלוי בכוונה, כוונתו להנצל מצער שרי, כוונתו להנצל מטינוף נאסר.
3. תיבה וקופה דאינם דרך לבוש כלל, וגם בכוונה להנצל מצער אסור.

★בגד שאין דרך ללובשו וקבל שם בגד מפני הרועים.

בב"י מובא מחלוקת האם מותר ללובשו גם לא מפני הגשמים.

ובא"ר החמיר בזה.

ובמ"ב [עב] פסק להקל.

★מבואר דע"י הרועים שרי לכו"ע [אפי' שאין דרך ללבוש שק].[

וצ"ע מ"ש מלעיל [לג] גבי דרך הוצאה דאם רוב העולם אין דרכם להוציא כך אפי' שאנשי המקום מוציאין כך בטלה דעתם.

וי"ל בין **דרך הוצאה** שאזלינן בתר רוב העולם, לבין דרך לבישה דאזלינן בתר המקום, וע"ז נאמר שסגי ברועים לחוד.

**כב**

★דעת הטור דדבר שאינו מרפא את המכה אלא **מגן** על המכה נחשב משוי, וכן הוא בשו"ע [סכ"ב וסכ"ח].

ועיין ביאור הגר"א שהביא מהרמב"ם **דדבר שמגן ומציל מצער חשיב כמלבוש** [אפי' שאינו מרפא].

וע"ע בגמ' שבת [נ.] "תנא יוצאין בפקורין ובציפה בזמן שצבען וכרכן במשיחה וכו' ואם יצא בהם שעה אחת מבעוד יום אעפ"י שלא צבע וכו'".

ועי"ש ברש"י דמיירי להניח בגדים ע"ג המכה, ומבואר דלא חשיב מלבוש למכה אלא"כ עשה תיקון מוכיח מבעו"י.

ולרמב"ם מדובר בפאה נכרית שמניחים בראש הקרח, ולהכי אם לא התקין מבעו"י נאסר דלא מתוקן כהלכתו [משא"כ בגד להגנה שפיר דמי] ויבואר יותר אי"ה לקמן.

★ואם נפלו מעליה לא יחזירנה.

עיין מ"ב [עג] דהאיסור מצד **רפואה**, ועיין לקמן [שכח-פא] דהאיסור מצד **"שמא ימרח** על גבה להחליק הגומות שיש בה ומירוח רטיה מלאכה דאוריתא היא משום שהוא בכלל ממחק, אבל משום שחיקת סממנים ליכא למיגזר כיון דהיו מאתמול עליה".

ודברי המ"ב שם מקורם ברש"י עירובין [קב:] ועי"ש בתוס'.

★אבל אסור לכרוך חוט וכו'.

עיין מג"א [מא] מה שדייק מהשו"ע [כח] ועיי"ש ברע"א מה שהקשה עליו.

★במ"ב [עז] דחוט ומשיחה לא בטלי לגבי המוך, והקשו מ"ש מרצועות של משי [לקמן סל"ט] שחשיבי ולא בטלי ובכ"ז בקושרם למנעל שרי.

**כג**

★במ"ב [פב] "דגזרו מחובר אטו אינו מחובר ועיין במרדכי שם דסיים דאפשר בכלל משוי הוא **וחיוב חטאת** נמי יש בזה וכו'".

וצ"ב אמאי לא הוה הוצאה כלאחר יד [הרי מיירי באין דרכו להיות מחובר].

★במג"א [לד] הקשה מ"ש "עגולים ירוקים שמותר אפי' אינו תפור, מזגים ומטפחת דבעי תפורים", ותירץ:

1. דעגולים בטלי לבגד טפי וכו'.
2. בא"ר, דמטפחת משתמש בה ולכך חישו שיפסק, ולכך צריך חיבור היטב.
3. עיין בגר"א [הבנת המשנ"ב] וע"ע בשעה"צ [קג].

ודנו אחרוני זמננו גבי **כפתור רזרבי**.

**כד**

★לשון רש"י [ס. ד"ה "שאינו מן המומחה"] "אבל בקמיע מומחה שרי **דתכשיט** הוא לחולה כאחד ממלבושיו".

יל"ע אי כוונתו ממש תכשיט.

וע"ע תוס' [נז. ד"ה "במה אשה" בסופו] "אלא **כמלבוש** גמור חשיב מחמת הרפואה".