נא - בדין בין הפצימין דצוה_פ, ובדין צוה_פ מן הצד, ובגדרי המחיצה דצוה_פ
קטגוריות: ש_ס / יג עירובין / עירובין - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / מחיצות מהדו_ב

**סימן נא**

**בדין בין הפצימין דצוה"פ, ובדין צוה"פ מן הצד**

**ובגדרי המחיצה דצוה"פ**

**א**

א] **עירובין י"א א',** בחי' המאירי לעיל ט' א' פירש למה שאמרו דתוך הפתח צריך לחי אחר להתירו, דאיירי בתוך הפתח דצוה"פ, ובמבוי מפולש דצריך צוה"פ, ונתחדש בדבריו, דלמ"ד דבין הלחיים אסור, ה"נ אסור להשתמש בין הפצימין דצוה"פ, וכן הוכיח החזו"א בסימן ס"ו סקי"א מד' התוס' וש"ר בשבת ט' א', עיי"ש.

**אך** החזו"א בסימן ס"ז סקכ"ב הוכיח דמותר להשתמש בין הפצימין, ז"ל, וכן נראה דבצוה"פ בין הפצימין מותר, שהרי אם הפצימין נמשכין והניח קנה על גביהן לצד חוץ כשר, וע"כ דלא חשיב כהניח קנה על הכתלים, דכיון דהפצים נראה מבפנים חשיב כל משך הפצים כמזוזת הפתח ולא ככותל, ובמקום שמניח קנה על גביהן נעשה צוה"פ, ואם עשה צוה"פ באופן זה ודאי מותר בין הפצימין עד קנה שעל גביו, שכל זה לפנים מן המחיצה, וא"כ מה הפסיד במה שהוסיף להרחיב את הקנה שעל גביו על פני כל הפצימין וכו', ושפיר יש לחשוב את סוף הפצימין וסוף הקירוי לצוה"פ, ונמצא דכל בין הפצימין לפנים מן המחיצות, עכ"ל, ועיי"ש במש"כ לדחות למה שהוכיח מד' התוס' וש"ר בשבת דאסור להשתמש בין הפצימין דצוה"פ, ועיי"ש בסוסקכ"ד במש"כ עוד בזה.

ב] **והנה** בעיקר מה שהוכיח החזו"א דכ"ה דאם ל"ה נותן את הקנה שע"ג הפצימין אלא לצד חוץ הי' מותר להשתמש עד הקנה שעל גביו, ה"נ כשהוסיף להרחיב את הקנה על פני כל הפצימין, מותר להשתמש תחת הצוה"פ, צ"ב, דהרי אף דבכל בין הלחיים נמי מצינו למימר כן, דאם ל"ה עושה רק את חלקו החיצון של הלחי הי' מותר להשתמש עד שם, וא"כ מה הפסיד במה שהוסיף להרחיב את הלחי.

**ונראה** בביאור דבריו, דהא דבבין הלחיים הפסיד במה שהרחיב את הלחי, הוא משום דכל שהרחיב את הלחי, ל"מ לדון דיהא תורת לחי על חלקו החיצון בפנ"ע, שהרי הכותל עצמו אינו נידון כלחי, וא"כ אם חלקו הפנימי של הלחי אינו מכלל מחיצת הלחי, אין תורת לחי אף על חלקו החיצון, וע"כ אינו מתיר אלא מחודו הפנימי, - ומה שהוכיח החזו"א בצוה"פ, הוא משום דבגונא דהקנה העליון הוא ע"ג המזוזות לצד חוץ, מותר להשתמש בין המזוזות, עד מקום הקנה העליון, והרי דאף שהמזוזות מרחיבים יותר, מ"מ שפיר הן מתירין ממקום הקנה העליון, אף דודאי דיש על כולן תורת מזוזות דצוה"פ, דאל"כ ל"ה מועילין כלל, דהו"ל ככתלים עצמן שאינם נידונים כמזוזות, הרי דה"נ כשהקנה העליון הוא ע"ג כל רוחב המזוזות, שפיר הן מתירין מסופן.

ג] **עוד** יש לדון בזה, דאף אם הצוה"פ מתיר מחודו הפנימי ואסור להשתמש בין הפצימין דצוה"פ, כ"ז הוא כשיש תורת מחיצה על כולו, אך כל דהקנה העליון הוא ע"ג המזוזות מצד חוץ, דאין תורת מחיצה אלא על מקום זה, חשיב מקום זה כחודו הפנימי דהצוה"פ, וע"כ שפיר מותר להשתמש עד מקום זה, וכ"כ האבנ"ז בסימן רצ"ו סק"ו, עיי"ש.

**ובדעת** החזו"א שהוכיח מזה, נראה דאזיל לטעמי', שכתב בסימן ע"ב סקי"ד בדין ב' לחיים דכל שאינם מכוונים זה כנגד זה בצמצום ל"מ, ומשום דאין הלחיים מתירין אלא מחודם הפנימי, וע"כ בעינן שיהא חודם הפנימי מכוון זה זה כנגד זה, - והרי דלא אמרינן דכל שאינם מכוונים זה כנגד זה, ליכא תורת מחיצה על הלחי הנכנס לפנים, אלא מן המקום שכנגד חבירו, ושפיר מתירין ב' הלחיים ממקום זה, והיינו משום דלא מצינו לדון את חלקו החיצון של הלחי בפנ"ע כלחי, וכנ"ל, וה"נ הכא דכוותה.

ד] **ולדעת** המאירי ודעימי' דאסור להשתמש בין הלחיים דצוה"פ, קשיא דמ"ש מהיכא דנתן את הקנה העליון ע"ג הפצימין לצד חוץ, דמותר להשתמש בין הפצימין עד הקנה שעל גביו, וא"כ מה הפסיד במה שהוסיף להרחיב את הקנה שעל גביו, וכמשה"ק החזו"א.

**ב**

ה] **והנה** לקמן בסוגיין אמרינן, והאמר רב חסדא צוה"פ שעשאה מן הצד לא עשה ולא כלום, ופירש"י, ז"ל, מן הצד, שמתח הזמורה מזה לזה באמצעיתו, ולא על ראשיהן, עכ"ל.

**ובביאור** דין זה נחלקו הראשונים, דהנה בחי' הריטב"א שם כתב, ז"ל, והנכון כדפירש"י ז"ל דמן הצד היינו שהקנה שנותן על גביהן אינו על גב הקנים, אלא מן הצד על פניהם או סמוך לראשן או באמצעיתן וכו' וכה"ג לא מיחזי כצוה"פ וכו', עכ"ל, והר"ן בפ"ק דסוכה כתב, ז"ל, שקשר הקנה שעל גביהן בצד הקנים שמכאן ומכאן, ובכה"ג לא עשה ולא כלום משום דלא מיקרי פתח אלא כשהמשקוף על ב' המזוזות, וכל היכא שאין שם פתיחה תחת המשקוף לא, ולפיכך צריך ליזהר בסוכה וכו' שלא לעשות צוה"פ וכו' כמו שנוהגין לקשור הקנה שעל גביהן בקנים שמכאן ומכאן, עכ"ל.

**ומבו'** בדבריהם דלא חשיב כצוה"פ מן הצד אלא כשהקנה העליון אינו ע"ג המקום שבין המזוזות, אלא הוא בצד המזוזות, וכמש"כ הריטב"א דהוא על פני הקנים, והא דל"מ הוא משום דבעינן שיהא הקנה ע"ג חלל הפתח, וכמש"כ הר"ן דל"מ כשאין שם פתיחה תחת המשקוף.[[1]](#footnote-2)

**והריטב"א** כתב עוד, דהא דל"מ כשהקנה העליון הוא בצד הקנים, היינו אף כשהוא סמוך לראשם, דאי נימא דבכה"ג מהני, למה לי לאוקמה כשנתנו על גבן, נימא אפי' מן הצד וכשהוא סמוך לראשן, ועמד על מש"כ רש"י דמתח הזמורה מזל"ז "באמצעיתן" וכתב דל"ד הוא.

ו] **אך** הנה האו"ז בסימן ק"י פירש דצוה"פ מן הצד היינו שנתן הקנה בין ב' הקנים מזל"ז באמצעיתו ולא על ראשיהן, דבעינן שיהא מונח על ראשי אותן ב' הקנים, והובא בהג"א סימן י"ד, ומבו' דאף דהקנה הוא ע"ג חלל הפתח שבין ב' הקנים מ"מ ל"מ, דבעינן שיהא הקנה העליון ע"ג הקנים, וכן נקטו הפוסקים בסו"ס שס"ב לדינא.[[2]](#footnote-3)

**ולפ"ז** מתפרש היטב מש"כ רש"י דמתח הזמורה מזל"ז באמצעיתן, דזהו עיקר צוה"פ מן הצד, דאין הקנה העליון ע"ג הקנים, אלא ביניהם.

ז] **והנה** לדעת הריטב"א ודעימי' דצוה"פ מן הצד היינו כשהוא מצד הפתח, נתחדש דכל הא דל"מ הצוה"פ בכה"ג, הוא רק מכח דינא דצוה"פ מן הצד, ולענין כלאים שפיר הוי צוה"פ בכה"ג, ולדעת ר"ל דנו בגמ' דאף לענין שבת מהני, וצ"ע דהיאך מצינו להכשיר בכה"ג, הרי לכאו' אין כאן מקום דיש עליו תורת פתח, דבמקום שבין המזווזת ליכא קנה למעלה, ובמקום שתחת הקנה העליון ליכא מזוזות.[[3]](#footnote-4)

**ג**

ח] **ובפשוטו** צ"ל בזה, ובהקדם, דהנה לעיל בסוגיין אמרינן דפתחי שימאי ל"ה צוה"פ, ופליגי רב רחומי ורב יוסף אם פתחי שימאי הוא דלית להו שיקפי או דלית להו תקרה, ופירש"י, ז"ל, תקרה, שאין כלום בנין למעלה מן הפתח אלא כל הכותל חלוק כפתח עד ראשו, וצוה"פ שאמרו קנה מכאן וקנה מכאן וקנה על גביהן, עכ"ל.

**ויש** להעיר, דבגונא דאין בנין כלל למעלה מן הפתח, מ"ט חשבינן לה כפתחי שמאי, שהן פתחים שוממין ומקולקלין, הרי בכה"ג ליכא לעיקר הצוה"פ, ואין ע"ז תורת פתח כלל.

**ונראה** מזה, דכל דאיכא קנה מכאן אף דליכא קנה על גביהן איכא לעיקר הצוה"פ, והא דל"מ הוא משום דאי"ז צוה"פ המתוקנת כהלכתה, והו"ל בכלל פתחי שימאי.[[4]](#footnote-5)

**ולמדנו** מזה, דחלוק הוא הא דבעינן בצוה"פ קנה מכאן וקנה מכאן, מהא דבעינן קנה על גביהן, דהא דבעינן קנה מכאן וקנה מכאן הוא עיקרו של הצורת הפתח, ובלא"ה לאו צוה"פ הוא כלל, אך הא דבעינן קנה על גביהן, אי"ז עיקרו של צוה"פ, אלא הוא משום דבלא"ה הו"ל כפתחי שימאי. וכבר עמד בזה האבנ"ז בסימן רע"א סק"י ובסימן רצ"ה סקי"ד.[[5]](#footnote-6)

ט] **ועיי"ש** בסימן רע"א שפירש בזה מש"כ המחה"ש בסו"ס שס"ב, והובא במ"ב שם סקס"ו ובשעה"צ סימן שס"ג סקי"א דהקנים שבצדדים צריך ליזהר שלא ינידם הרוח, כיון דהם משום מחיצה ומחיצה שהרוח מנידה לא מיקרי מחיצה, אבל הקנה שעל גבן נהי דצריך ליזהר שלא ינטל ע"י הרוח, אבל אי הרוח ינידו אין בכך כלום, דעיקר המחיצה תלוי בב' הקנים העומדים מן הצד, - והיינו משום דעיקר הצוה"פ הוא ע"י הקנים שבצדדים, והקנה שעל גביהן אינו מכלל עיקר המחיצה דצוה"פ.[[6]](#footnote-7)

י] **ויש** לסייע עוד לזה, מד' הראשונים בסוגיין, חדא, הוא ממש"כ בפי' ר"ח דצוה"פ מן הצד היינו שהעמיד מזוזות בלא תקרה אלא קנה מכאן מכאן וקנה מכאן, ועמש"נ בזה בענף י', - ומבו' דכל הא דל"מ קנה מכאן וקנה מכאן בלא קנה על גביהן, הוא מכח דינא דצוה"פ מן הצד, ולענין כלאים הו"ל צוה"פ, ולדעת ר"ל דנו בגמ' דאף לענין שבת מהני, והרי דעיקר הצוה"פ הוא ע"י המזוזות, וכל הא דבעינן להקנה שעל גביהן הוא משום דבלא"ה אי"ז כדרך צוה"פ.

יא] **עוד** יש לסייע לזה, ממש"כ ההשלמה בשם הראב"ד דצוה"פ מן הצד היינו כשהניח הקנה האחד בצד כותל המבוי והקנה האחר באמצע המבוי וקנה על גביהן, והניח השאר פרוץ, וכתב דהא דל"מ בכה"ג הוא משום דאתי אוירא וכו' ומבטל לי' לקנה אמצעי,[[7]](#footnote-8) וכ"כ בשמו בספר הבתים שערי איסור הוצאה שער ד', וכ"נ בד' הרשב"א לעיל י' ב' שפירש כן בד' הראב"ד.

**ויש** להעיר בזה, דאם אמרינן אתי אוירא באויר דצוה"פ, א"כ לעולם היאך מהני צוה"פ, נימא דאתי אוירא דמעל הצוה"פ והאויר שבתוך הצוה"פ ומבטל לי' לקנה העליון, וע"ד שאמרו לקמן ט"ז ב' במחיצת חבלים.[[8]](#footnote-9)

**ולפמש"נ** ניחא, דכל הא דל"מ הצוה"פ מכח דאתי אוירא, הוא במזוזות שהם עיקר המחיצה דצוה"פ, וכל דאתי אוירא ומבטל להו ל"מ למיהוי מחיצה, אך בקנה העליון דאינו מכלל עיקר המחיצה דצוה"פ, וכל הא דבעינן לי' הוא משום דבלא"ה הוי כפתחי שימאי, לא איכפת לן כלל דאתי אוירא ומבטל לי', דמ"מ כיון דבפועל יש להקנה העליון, כבר אי"ז פתחי שימאי, ויש תורת מחיצה על המזוזות.

יב] **עוד** יש לסייע לזה ממש"כ בחי' המאירי בסוגיין בשם הראב"ד, בביאור צוה"פ מן הצד, ז"ל, שנעץ קנה באמצע מבוי רחוק מהכותל ד"ט כשיעור פתח או יותר, וקנה א' לצד אותו כותל דבוק עמו, וקנה על גביהן, דהואיל ואינו על פני רוחב כל המבוי ל"מ ואינו מכשיר כלל, עכ"ל.

**ונתחדש** בדבריו, דלמ"ד דצוה"פ מן הצד מהני, ולכלאים דאף לר' יוחנן מהני, ה"ז מועיל אף כשאינו אלא על מיעוט רוחב המבוי, וכ"נ גם בדבריו בבית הבחירה שכתב דהא דל"מ הוא אף כשנכנס רוב המבוי בפתח זה, ומשמע דעיקר הנידון הוא אף בגונא דאין נכנס רוב המבוי בפתח זה.

**ואמנם** צ"ע דהיאך סגי בצוה"פ על מקצת מן הרוח להתיר את כולו, ומי עדיף ממחיצה גמורה דל"מ להתיר אלא כשהיא עומ"ר, (או כשיש עלי' תורת לחי), - ובע"כ צ"ל דאיירי בגונא דיש ברוח זו קנה מכאן וקנה מכאן מב' צידיו, אלא דלא עשה צוה"פ מעליא דקנה מכאן וקנה מכאן וקנה על גביהן אלא כשיעור פתח ד"ט, ומהני הא דעשה צוה"פ על מקצת מן הפתח, ליתן תורת פתח לכל הפתח, וזהו דקרינן לה צוה"פ מן הצד, דלא עשה צוה"פ לכל הפתח, אלא עשה כן בצד הפתח, - וזה מתפרש ע"פ הנ"ל, דעיקר המחיצה דצוה"פ היא ע"י המזוזות, וכל הא דבעינן להקנה שעל גביהן הוא משום דבלא"ה הוי כפתחי שימאי, וע"כ י"ל דסגי במה שעשה למקצת מן הפתח צוה"פ מעליא דאיכא קנה על גביו, דמכח זה יש תורת פתח על כולו.[[9]](#footnote-10)

יג] **ולפ"ז** י"ל, דע"כ שפיר מצינו להכשיר בצוה"פ דאין הקנה העליון ע"ג החלל שבין המזוזות, וה"ז מועיל לענין כלאים, ולדעת ר"ל י"ל דה"ז מועיל אף לענין שבת, דכיון דעיקר הצוה"פ הוא ע"י המזוזות, ול"ב להקנה העליון אלא כ"ה דלא ליהוי פתחי שימאי, ע"כ שפיר י"ל דסגי לזה במה דאיכא קנה עליון אף בצד הפתח, דכבר אי"ז פתחי שימאי, ותו איכא תורת פתח על המקום שבין המזוזות.

**ד**

יד] **אמנם** בעיקר הך מילתא דעיקר הצוה"פ הוא ע"י המזוזות, ול"ב להקנה העליון אלא כ"ה דלא ליהוי פתחי שימאי, אי"ז במשמעות ד' הרשב"א בסוגיין שהק' ע"ד הר"ח שפירש דצוה"פ מן הצד הוא פתחים שאין להן משקוף אלא מזוזות בלבד, דא"כ היכי קרי לה רב חסדא צוה"פ, ונראה מזה דס"ל דאף הקנה העליון הוא מכלל עיקר הצוה"פ, וכל דליכא להקנה העליון אי"ז צוה"פ כלל.[[10]](#footnote-11)

טו] **והנה** אמנם י"ל, דגם לפ"ד הרשב"א, חלוק הוא דין המזוזות מדין הקנה שעל גביהן, ויש לפרש לזה בתרי גווני.

**חדא**, דהנה התוס' לעיל ב' ב' סוד"ה ליבעו דלתות כתבו דפתח בלא גיפופי דהוא פרוץ במלואו אינו נקרא פתח, עיי"ש, ומבו' דכל דהפתח פרוץ במלואו וליכא גיפופין לא חשיב פתח כלל, וכל דאיכא גיפופין ואינו פרוץ במלואו, אף דליכא קנה על גביהן, חשבינן לי' כפתח.[[11]](#footnote-12)

**ולפ"ז** י"ל, דאף אי נימא דעיקר ה"צורת הפתח" היא ע"י קנה מכאן וקנה מכאן וקנה על גביהן, ובלא הקנה שעל גביהן ליכא לעיקר הצוה"פ, מ"מ מלבד זה בעינן להקנים שבצדדים כדי שלא יהא המקום פרוץ במלואו ויהא ראוי ליחשב כפתח, - והיינו דבהא דבצוה"פ חשיב המקום כפתח נכלל תרתי, חדא, דכיון דיש לו גיפופי ואינו פרוץ במלואו, הוא מקום הראוי ליחשב פתח, ועוד, דכיון דיש לו צוה"פ דקנה מכאן וקנה מכאן וקנה על גביהן, ה"ז מועיל לחשבו כפתח.

טז] **ומקור** לזה הוא ממש"כ בפי' ריו"נ בסוגיין דצוה"פ הוא שיש לו עמוד מכאן ועמוד מכאן "סותמין במבוי קצת" והקורה דקה מן הדקה מונחת עליהן, והב"ח בסימן שס"ג אות ט"ו דקדק מדבריו דס"ל דבצוה"פ בעינן שיהיו הקנה מכאן ומכאן סותמין במבוי קצת, ועיי"ש שתמה דמנ"ל הוראה זו, וכתב דאפשר דמשום דכך הוא הרגילות אך אינו מעכב כלל, ולפי הנ"ל הוא מתפרש היטב, דכל דאין הקנים סותמין במבוי קצת והוא פרוץ במלואו, ל"מ הצוה"פ לחשוב למקום זה כפתח.

יז] **ויש** ללמוד כן ממש"כ הראב"ד דל"מ צוה"פ שאינו על כל הרוח משום דאתי אוירא וכו', וצ"ע דעיקר דינא דאתי אוירא הוא דל"מ העומד לגדור כנגדו, אך בצוה"פ דל"ב שיהיו הקנים מחיצה כנגדם, אלא בעינן להקנים כדי לאשוויי להצוה"פ, וע"י הקנים איכא תורת מחיצה גם על הפתח שביניהם, וכמש"כ הגר"ח בפט"ז משבת, מ"ש בזה דינא דאתי אוירא,[[12]](#footnote-13) - ובע"כ מזה דבצוה"פ בעינן שיהא להקנים תורת מחיצה במקומם, שלא יהא המקום פרוץ במלואו, וכל דאמרינן אתי אוירא ואין תורת מחיצה על הקנה, ומכח זה חשיב דהמקום פרוץ במלואו, ל"מ הצוה"פ.

**וניחא** לפ"ז הא דמהני צוה"פ ולא אמרינן דאתי אוירא וכו' ומבטל לקנה העליון, והיינו משום דכל הא דבטל הצוה"פ מכח הא דאתי אוירא, היינו רק בקנים שבצדדים דבעינן שיהא עליהן תורת מחיצה במקומם, אך בקנה העליון דאין עליו תורת מחיצה בפנ"ע כלל, ואינו מועיל אלא להצוה"פ, ל"ש בזה כלל דינא דאתי אוירא.[[13]](#footnote-14)

יח] **ובזה** מתפרש מש"כ המאירי בשם הראב"ד, דלמ"ד דמהני צוה"פ מן הצד, סגי במה שעשה צוה"פ על ד"ט להתיר את כל הפתח, והיינו משום דעיקר תורת הפתח הוא ע"י דאין המקום פרוץ במלואו ויש לו גיפופין, ולהא דבעינן שיהא להפתח צורת הפתח, דעי"ז הוא דחשבינן לי' כפתח, סגי במה דיש לו צוה"פ מן הצד, דעי"ז יש על כולו תורת פתח.

**ה**

יט] **וי"ל** עוד בזה, וכמדומה ששמעתי יסוד הדברים מהגר"א אריאלי שליט"א, דהנה בחי' הרשב"א לקמן ט"ז א' כתב לפרש להברייתא דג' מדות, דהמדה הראשונה היא מחיצה שהיא ופרצתה מותרין וכו' ובכללה קנים הדוקרנין ועשה להם פאה מלמעלה, עיי"ש, וצ"ע במש"כ הרשב"א דבהמחיצה דצוה"פ היא ופרצתה מותרין, הרי בצוה"פ הוי כל הפתח מכלל עיקר המחיצה ולי"ב פרצה כלל, ובפשוטו העומדין עצמן אינם מכלל עיקר המחיצה דצוה"פ, אלא הם מועילים לחשוב המקום לפתח, והפתח עצמו חשוב כמחיצה.

**ונראה** מד' הרשב"א, דהמחיצה דצוה"פ אי"ז מכח הפתח עצמו דהוי כמחיצה, אלא עיקר המחיצה היא מכח העומדין, דע"י דאיכא צוה"פ ויש תורת פתח על מקום זה, יש בכח העומדים עצמן להתיר את כל המקום.[[14]](#footnote-15)

**וכ"נ** גם בד' הריטב"א לקמן ט"ו ב', שדימה הא דמהני פסי ביראות אף דהוי פרוץ מרובה, להא דמהני צוה"פ, עיי"ש, - ומבו' דאף בצוה"פ איכא פרוץ מרובה, ואך דיש בכח העומדין להתיר ולגדור את המקום הפרוץ.[[15]](#footnote-16)

כ] **ולפ"ז** מתפרש הא דבעינן שיהיו קני הצוה"פ סותמין במבוי קצת, כיון דבעינן דיהא להן תורת עומד לגבי המבוי, ולא סגי במה שיש להפתח צורת פתח, - ומתפרש גם מש"כ הראב"ד דכל דאמרינן אתי אוירא על הקנה דצוה"פ אינו מועיל להתיר.

**ולפ"ז** הרי דבזה הוא דחלוק דין הקנים שבצדדים מדין הקנה שעל גביהן, דאף אם גם הקנה שעל גביהן הוי מעיקר הצוה"פ, מ"מ תורת המחיצה דצוה"פ היא מכח העומדים שבצדדים, אך הקנה העליון אינו מעיקר המחיצה, דהקנה העליון הרי אין עליו תורת עומד כלל.[[16]](#footnote-17)

**ו**

כא] **והנה** אי נימא כן דאף הקנה העליון הוא מכלל עיקר הצוה"פ, הרי הדר צ"ב דהיאך מצינו להכשיר בצוה"פ דאין הקנה העליון ע"ג החלל שבין המזוזות, והיכן הוא מקום הפתח.

**והעירוני** לפרש בזה בפשיטות, דבכה"ג הוי עיקר תורת הפתח על המקום שבין המזוזות, דלמש"נ זהו מקום המחיצה דצוה"פ, כיון דבמקום זה יש לו גיפופין, אף דבמקום זה ליכא קנה למעלה, - והיינו משום די"ל דכך היא צורת פתח, דיש קנה מכאן ומכאן בב' צידי הפתח, ויש קנה למעלה אף מן הצד, ושפיר מהני אף קנה דמן הצד, דמכח זה יש תורת פתח על המקום שבין הקנים.[[17]](#footnote-18)

**ז**

כב] **ובעיקר** קו' זו דהיאך מהני צוה"פ דאין הקנה העליון ע"ג ע"ג החלל שבין המזוזות, דהיכן הוא מקום המחיצה, יש מקום לפרש עוד, דהוי כעין המחיצה דתל המתלקט דאף דבכל מקום ומקום ליכא מחיצה י', מ"מ הו"ל מחיצה מדין צירוף מחיצות, וכמש"כ בחי' הגר"ח בפ"ד מסוכה, וה"נ הכא דכוותה, אף דמקום המזוזות בפנ"ע אין עליו תורת מחיצה, ומקום הקנה העליון בפנ"ע אין עליו תורת מחיצה, מ"מ ע"י הצירוף דתרוייהו יחד איכא מחיצה מעליא.

כג] **וארווחנא** בזה, דהנה בחי' הרא"ה והריטב"א בסוכה ז' א' כתבו, דבפתח יותר מי' דאינו ניתר בצוה"פ, מהני דיעשה ב' צוה"פ דכל אחת מהן אינה יתירה על י', וכ"כ בתשו' חת"ס או"ח סימן פ"ח.

**והחזו"א** בסימן ע"ט סק"ו תמה ע"ד החת"ס, והוכיח דבכה"ג ל"מ, ממש"כ התוס' לעיל ב' ב' ד"ה ואיבע"א דפתח החצר הי' לו צוה"פ אלא דל"מ משום דלרב ל"מ צוה"פ ביותר מי', אף דבין העמודים לא הי' י', וכמש"כ התוס' שם ד"ה בין לרבנן.

**ולמש"נ** נראה די"ל בזה, דהנה נתבאר בסימן נ' סקכ"א, דמש"כ הרא"ה והריטב"א דפתח יותר מי' ניתר בב' צוה"פ, הוא משום דבאויר צוה"פ לא אמרינן אתי אוירא, וכמש"כ הרשב"א והריטב"א לעיל י' ב', וע"כ מהני הקנה לחלק את הפתח לב' פתחים שאין אחד מהן יותר על י', ושפיר הן ניתרין בצוה"פ.

**ולפ"ז** נראה דזהו מש"כ התוס' דלדעת רב ל"מ הצוה"פ דפתח שער החצר ליותר מי', אף דבין העמודים לא הי' י', והיינו משום דבכה"ג שפיר אמרינן אתי אוירא וכו' ומבטל להו להעמודים, והו"ל כפתח יותר מי', וכמש"כ התוס' לעיל ב' ב' ד"ה בין לרבנן, - ואף דבאויר דצוה"פ לא אמרינן אתי אוירא, כ"ז הוא בצוה"פ דהקנה הוא על גביהן, דיש על מקומו תורת מחיצה בפנ"ע, וכיון דחשיב אוירו כסתום אינו מבטל להקנה, אך בפתח שער החצר שהי' הצוה"פ מן הצד, וכמש"כ התוס' לעיל שם, וליכא תורת מחיצה על האויר שבין הקנים בפנ"ע, ולא חשיב כסתום, שפיר מהני אויר זה לבטל את העמודים, והוי הפתח יותר מי', וע"כ ל"מ לו הצוה"פ.

**ח**

כד] **ולפי** כ"ז נראה לדון במש"כ החזו"א בפשיטות דכל שנתן את הקנה העליון ע"ג הפצימין לצד חוץ, ודאי דמותר להשתמש בין הפצימין עד כנגד הקנה העליון, ולמש"נ נראה לדון דאף בכה"ג אסור להשתמש בין הפצימין.

**והטעם** בזה, דהא דמהני כשנתן את הקנה העליון ע"ג הפצימין לצד חוץ, י"ל דלאו היינו דבכה"ג הויא עיקר המחיצה בצידם החיצון של הפצימין, אלא אף בכה"ג יש תורת מחיצה על כל הפצימין, וכבר כתב כן האבנ"ז בסימן רצ"ה סקט"ו, עיי"ש.

**והיינו** משום דכי היכי דכשנתן את הקנה העליון בצד הפצימין, למ"ד דיש ע"ז תורת צוה"פ, יש תורת מחיצה על מקום הפצימין, דלא מצינו למימר דעיקר המחיצה היא במקום שתחת הקנה העליון, דבמקום זה הרי ליכא מזוזות כלל, והוא משום דע"י דיש קנה מן הצד, יש תורת פתח על המקום שבין הפצימין, או משום דמצטרפין ב' המקומות יחד לאשוויי מחיצה דצוה"פ, - הרי דה"נ כשנתן את הקנה העליון ע"ג הפצימין לצד חוץ, יש תורת פתח על כל המקום שבין הפצימין.[[18]](#footnote-19)

**ולפ"ז** שפיר י"ל, דאף כשנתן את הקנה העליון ע"ג הפצימין לצד חוץ, אסור להשתמש בין הפצימין, כיון דיש תורת מחיצה על כולן וחודם הפנימי מתיר, - ודמי להיכא דנתן את הקנה העליון בצד הקנים שבצדדים למ"ד דהוי צוה"פ, דודאי דאסור להשתמש בין הפצימין עד מקום הקנה העליון, שהרי הקנה העליון בפנ"ע ל"ה מחיצה וא"א להתיר להשתמש ממנו ולפנים, וה"נ הכא דכוותה.[[19]](#footnote-20)

**ט**

כה] **ובעיקר** מש"כ החזו"א דמותר להשתמש בין הפצימין דצוה"פ, צ"ב דמ"ט יהא עדיף צוה"פ מלחי ומעומ"ר דאינם מתירין אלא מחודם הפנימי.

**ויש** לפרש דהטעם בזה הוא, דהא דלחי ועומ"ר אינם מתירין אלא מחודם הפנימי, הוא משום דכלפי המקום שבין הלחיים ובין העומדים ליכא לעיקר מחיצת הלחי והעומ"ר, דמקום זה הוא פרוץ במלואו, וכל עיקר המחיצה דהלחי והעומ"ר היא כלפי המקום שבפנים, - ומשא"כ בצוה"פ דעיקר המחיצה היא מכח תורת פתח שעליו, הרי דהפתח מועיל להבדיל אף את מקומו, והגם דעיקר תורת פתח שעליו הוא מכח דהוי פתח למקום שבפנים, מ"מ אחר דיש עליו תורת פתח, תו הוא מבדיל אף את מקומו.[[20]](#footnote-21)

כו] **ובטעמא** דהמאירי ודעימי' דס"ל דדמי דין צוה"פ לדין לחי ועומ"ר דאסור להשתמש בין הפצימין, בפשוטו הי' נראה דהוא משום דעיקר תורת הפתח שעל צוה"פ הוא מכח דהוי פתח למקום הפנימי, ע"כ גם עיקר כח המחיצה דהצו"פ הוא כלפי המקום הפנימי.

**וי"ל** עוד בזה למש"נ לעיל ענף ה' די"ל דעיקר המחיצה דהצוה"פ, היא מכח העומדין, וכיון דתורת המחיצה הוא ע"י העומד, ע"כ ודאי הו"ל כמחיצה דלחי ודעומ"ר דאינם מתירין אלא מחודם הפנימי.

**י**

כז] **נתבאר** לעיל סק"י מש"כ בפי' ר"ח בסוגיין דצוה"פ מן הצד היינו שהעמיד מזוזות בלא תקרה אלא קנה מכאן מכאן וקנה מכאן, ולענין כלאים מהני, ולדעת ר"ל דנו בגמ' דאף לענין שבת מהני.

**ויש** להעיר, דמ"ט לא פרכינן עלה דר"ל מהא דתניא לקמן בסוגיין דצוה"פ שאמרו קנה מכאן וקנה מכאן וקנה על גביהן, והרי דל"מ צוה"פ בדליכא קנה על גביהן.

**ושמא** י"ל דלדעת ר"ל איירי הך ברייתא בצוה"פ ביותר מי', ובכה"ג מודה דל"מ צוה"פ מן הצד, וכמש"כ כן התוס' לקמן בסוגיין בד"ה הכא ביותר מי', וצ"ע.

כח] **עוד** צ"ע, דלפ"ד הר"ח נמצא דבכלאים לכו"ע מהני קנה מכאן וקנה מכאן בלא קנה על גביהן, וקשיא טובא מהא דתניא לקמן לגבי כלאים דכנגד העומד מותר כנגד הפרוץ אסור, ולא שרינן כנגד הפרוץ משום צוה"פ.

**והעירוני** די"ל בזה, דכל הא דבקנה מכאן וקנה מכאן חשבינן לה כצוה"פ, הוא רק בקנים שנעשו לשם צוה"פ, אך העומד המחיצה עצמה אינו מועיל ליחשב כקני הצוה"פ, וזה ע"ד מש"כ הריטב"א בסוגיין דבעינן תיקון מזוזות.[[21]](#footnote-22)

כט] **וי"ל** עוד בזה, דהנה יש לתמוה עוד לד' הר"ח, דלמ"ד דמהני צוה"פ מן הצד לענין שבת, מ"ט בעינן להתירא דפסי ביראות, ול"ה כצוה"פ.

**וי"ל** בזה בתרי גווני, חדא, דכל הא דמהני צוה"פ מן הצד, הוא רק בצירוף הא דאיכא בשאר הרוח קנה קנה פחות מג', וכמו שפירש הר"ח דבכה"ג הוא דאיירי ההיא דנעץ ד' קונדיסין,[[22]](#footnote-23) אך צ"ב גדר הצירוף בזה, ובאיזה ענין הוא דמהני.

**עוד** י"ל, דכל הא דמהני צוה"פ מן הצד הוא רק ברוח שלישית ורביעית, והיינו משום דכ"ה דל"מ צוה"פ מן הצד ביותר מי', ה"נ ל"מ בפרוץ מרובה בד' רוחות, וכדמדמה להו רב יוסף זל"ז.

**ולפ"ז** י"ל דמה"ט הוא דלגבי כלאים תניא דכנגד הפרוץ אסור, משום דל"מ צוה"פ מן הצד אלא בדאיכא בשאר הרוח קנה קנה פחות מג', או ברוח שלישית ורביעית,[[23]](#footnote-24) וצ"ע עוד בזה.

1. ולפי דבריהם לכאו', כל דהקנה העליון הוא ע"ג חלל הפתח, אף שאינו ע"ג המזוזות אלא ע"ג החלל שביניהם, הוי צוה"פ מעליא, - וכ"כ בתשו' חבלים בנעימים סימן י"ט בשם הגר"ח זצ"ל דכה"ג לא חשיב כצוה"פ מן הצד, ועיי"ש שכתב דעשו כן למעשה. [↑](#footnote-ref-2)
2. והאחרונים נחלקו אם הגריעותא בזה הוא משום דאין הקנה העליון ע"ג המזוזות אלא ע"ג החלל שביניהם, או דהוא משום דבעינן שיהא הקנה העליון גבוה מן המזוזות, - ובזה תליא מה שדנו בגונא דהקנה העליון הוא למעלה מגובה המזוזות ואך שאינו כנגדם אלא כנגד החלל שביניהם, ומה שדנו בגונא דהקנה העליון הוא ע"ג המזוזות אלא שהוא נכפף באמצעיתו, ומה שדנו אם מהני בגונא שנתן את הקנה העליון ע"ג חקק שבמזוזות, ואכמ"ל. [↑](#footnote-ref-3)
3. וי"ל דמה"ט פירשו האו"ז ודעימי' דצוה"פ מן הצד הוא כשהקנה העליון הוא בין המזוזות, ולא פירשו דהוא מצד המזוזות, דבכה"ג ל"ב לדינא דצוה"פ מן הצד אלא בלא"ה ל"מ, משום דאין מקום דיש עליו תורת פתח, - וי"ל עוד דהוא משום דס"ל דודאי עיקר הצורה דצוה"פ הוא כשהקנה העליון הוא על חלל הפתח, וכל הא דפליגי בדין צוה"פ מן הצד ובכלאים לכו"ע מהני, הוא כשהקנה העליון הוא על חלל הפתח, ואך שאינו ע"ג המזוזות אלא ביניהם.

   אך בד' האחרונים מבו', דאף דקי"ל לדינא דבגונא דהקנה העליון הוא בין המזוזות הו"ל כצוה"פ מן הצד, מ"מ גם כשהקנה העליון הוא מצד הפתח הו"ל בכלל צוה"פ מן הצד, כאשר כ"ה בד' התוס' לעיל ב' ב' דבכה"ג הו"ל כצוה"פ מן הצד, והיינו דלעולם לא בעינן שיהא הקנה ע"ג חלל הפתח, וכל הא דל"מ כשהקנה העליון הוא מצד הפתח, הוא משום שאינו ע"ג המזוזות, ועפי"ז דנו בדין עמודי הטלגרף אם הו"ל צוה"פ, ובדין קנים העומדים בשיפוע אם הו"ל צוה"פ, אף דאין הקנה העליון ע"ג חלל הפתח, ואכמ"ל, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-4)
4. אך היכא דליכא קנה מכאן וקנה מכאן ליכא לעיקר הצוה"פ, ואי"ז כפתחי שימאי, ומה שאמרו דפיתחי שימאי הוא דלית להו שיקפי, הוא כמו שפירש"י דאבן נכנסת ואבן יוצאת, דבכה"ג איכא לעיקר הצוה"פ, - ואמנם אין להוכיח כן ממה שפירש"י להא דלית לי' שיקפי, דהוא אבן נכנסת ואבן יוצאת, ולא פירש דהיינו דאין לו מזוזות כלל, (דומיא דהא דלית לי' תקרה דהוא דליכא קנה על גביהן כלל), שהרי איירי בדפנות הללו שיש בהן פתחים, וודאי דיש קנה מכאן וקנה מכאן, שהרי הוא פתח בתוך הדפנות, וע"כ ל"ה מצי לפרושי כן. [↑](#footnote-ref-5)
5. וכ"נ גם מהא דתניא ביומא י"א א' דאחד מן השערים הפטורין מן המזוזה הוא שער שאין לו תקרה, ומבו' דאף כשאין לו תקרה הוי שער, אלא דהוא פטור מן המזוזה, וזהו דלא תני התם שער שאין לו מזוזות, משום דבכה"ג אינו שער כלל. [↑](#footnote-ref-6)
6. אך המשכנו"י בסימן קכ"ג עמ' קנ"א ד"ה וכן יש נקט בפשיטות דגם בקנה העליון בעינן שלא ינידו הרוח, והביאו המ"ב שם, ועי' גם בחזו"א סימן ע"ז סק"ו שתמה ע"ד המחה"ש, ונקט דאף הקנה העליון הוא מכלל עיקר המחיצה דצוה"פ, ועי' גם בדבריו בסימן ס"ז ס"ק כ"ב - כ"ד שנקט כן, ואכמ"ל. [↑](#footnote-ref-7)
7. וההשלמה שם כתב דהפסול בזה הוא כשהניח את שאר הפתח פרוץ בלא קורה ובלא לחי, ומבו' דאם הי' בשאר הפתח לחי או קורה שפיר מהני הצוה"פ, וצ"ע דלכאו' אף בכה"ג הי' לנו לומר דאתי אוירא, כמבו' בסוגיית הגמ' לעיל י' ב' דאמרינן אתי אוירא אף באויר שתחת הקורה.

   ושמא י"ל דהא דאמרינן אתי אוירא באויר שתחת הקורה, הוא בפתח יותר מי' דאינו ניתר בקורה, וע"כ שפיר אמרינן בזה אתי אוירא, אף דאי לא נימא אתי אוירא יועיל זה למעט את הפתח ולהכשיר את הקורה, ומשא"כ הכא דהוי פתח הניתר בקורה, שפיר מהני הקורה דלא נימא אתי אוירא, ואף דלדעת הראב"ד אמרינן אתי אוירא אף באויר דצוה"פ, (ולכאו' כ"ש דאמרינן אתי אוירא באויר דתחת הקורה), היינו רק משום דמצד אחד יש אויר גמור, והאויר דצוה"פ מהני להצטרף לבטל, אך כל שמצד א' הוא אויר דצוה"פ ומצד הב' הוא אויר שתחת הקורה, לא אמרינן אתי אוירא, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-8)
8. וי"ל בזה, דאף שכתבו התוס' לעיל י' ב' דאמרינן אתי אוירא אף באויר שמעל המחיצה, ולא חשיב כאויר שמחוץ לרשות, מ"מ י"ל דל"מ אויר זה אלא להצטרף לאויר המבטל, אך ל"מ חייל עיקר הביטול מכח אויר זה, - ולפ"ז י"ל, דאף לדעת הראב"ד דאויר הצוה"פ חשיב כאויר לדינא דאתי אוירא, מ"מ ל"מ חייל עיקר הביטול מכח אויר זה, שהרי אדרבה בכח הצוה"פ להתיר לאויר זה, ורק בגונא דאיכא אויר אחר המבטל, מהני אויר הצוה"פ להצטרף לו, - ולפ"ז ניחא הא דאין הקנה העליון מתבטל מדינא דאתי אוירא, דל"מ חייל הביטול לא מכח האויר שמעל גביו, דאינו אויר שבתוך הרשות, ולא מכח האויר שתחתיו, הוא אויר דצוה"פ. [↑](#footnote-ref-9)
9. ויש לפרש בזה כמה חילוקי דינים שמצינו בין דין המזוזות דצוה"פ לדין הקנה דעל גביו, חדא, הוא במשמעות ד' רש"י בסוגיין דראש תקרה מהני לדין הקנה דעל גביו, ול"ד להא דראשי הכתלים ל"מ לדין מזוזות, - ועוד, הוא במש"כ הבנין ציון סימן כ"ז בדעת רש"י בסוגיין, דפסולא דאבן נכנסת ואבן יוצאת, הוא רק במזוזות, אך הקנה העליון מהני אף בדהוי אבן נכנסת ואבן יוצאת, - ועוד, הוא במש"כ הריטב"א ביומא י"א ב' דאף דמזוזות עקומות ל"מ לצוה"פ, מ"מ י"ל דמשקוף מעוקם מהני, וגם לפ"מ שנסתפק הריטב"א דמשקוף עקום ל"מ, מ"מ כתב דהבנין הישר שע"ג הכיפה חשיב כמשקוף, ול"ד לדין המזוזות דל"מ הבנין הישר שבצדדים ליחשב כמזוזה, - וי"ל דכ"ז הוא משום דעיקר הצוה"פ הוא ע"י המזוזות, ול"ב להקנה העליון אלא כ"ה דלא ליהוי פתחי שימאי, אך אי"ז מוכרח, די"ל דאף אם הקנה העליון ג"כ הוי מעיקר הצוה"פ, חלוק הוא דין הקנה העליון מדין המזוזות, משום דאין דרך המזוזות בכה"ג, ודרך הקנה העליון בכה"ג, אך בל' הריטב"א שם שכתב דהא דמהני משקוף מעוקם הוא משום דהא מקורה הוא מיהת, לא משמע כן. [↑](#footnote-ref-10)
10. וכ"נ גם מד' התוס' במנחות ל"ג ב', שפירשו למה שאמרו דפתחי שימאי הוא דלית להו תקרה, דהיינו דהמשקוף אינו שוה אלא אבן נכנסת ואבן יוצאת, ולא פירשו כפירש"י דהוא דליכא תקרה כלל, ולכאו' הוא משום דס"ל דבכה"ג ליכא לעיקר הצוה"פ, ול"ב לדינא דפתחי שימאי, ויש לדחות. [↑](#footnote-ref-11)
11. ובד' המהרש"ל לקמן צ"ב א' מבו', דהיתר ב' פסין בחצר הוא משום דהו"ל פתח, ופירש דזהו מש"כ התוס' שם דנראה מבחוץ נידון משום לחי ופתח, וכ"כ התוס' לעיל ז' ב', והיינו דהוא נידון משום לחי במבוי, והוא נידון משום פתח בפסי חצר, - וזה מתפרש ע"פ הנ"ל, דעיקר פתח הוא ע"י גיפופין, וזהו דינא דפסי חצר, דע"י דאיכא ב' גיפופין הו"ל פתח. [↑](#footnote-ref-12)
12. אך צ"ע בזה ממש"כ הפוסקים לדון בדין טלית קטן שאין הכתפים רחבות, דנימא אתי אוירא, והתם הרי לא באנו לגדור או להאהיל, ואפ"ה נקטו דשייך בזה דינא דאתי אוירא, ונת' במק"א. [↑](#footnote-ref-13)
13. ויש להוסיף, דבקורה למ"ד דהיא משום מחיצה לא מצינו שדנו דנימא דאתי אוירא דמהאי גיסא ומהאי גיסא ומבטלי להקורה, דומיא דמה שאמרו לקמן ט"ז ב' במחיצה דחבלים דאתי אוירא, והיינו משום דמחיצת הקורה אינה ע"י דהקורה גודרת כנגדה, אלא ע"י דפי הקורה יורד וסותם, וע"כ ל"מ ע"ז כלל דינא דאתי אוירא, דאין הקורה עצמה בטילה ע"י דאתי אוירא, וה"נ הכא דכוותה ל"מ הא דאתי אוירא לבטל את הקנה העליון, וכל הא דבטל הצוה"פ מכח הא דאתי אוירא, הוא רק בקנים שבצדדים, דבעינן שיהא עליהן תורת מחיצה במקומם. [↑](#footnote-ref-14)
14. אך יש לדחות, דהמדה הראשונה דהיא ופרצתה מותרין, לא תליא בגדרי המחיצה, אלא תליא במה שבפועל המקום פרוץ, וע"כ אף דבצוה"פ הוי כל הפתח מכלל עיקר המחיצה ולי"ב פרצה כלל, מ"מ כיון דבפועל המקום פרוץ, הוי זה בכלל המידה הראשונה.

    ויש לסייע לזה ממש"כ בחי' הר"ן לקמן שם, ז"ל, וכן נמי אידך בבא דהיו שם קנים הדוקרנין ועשה להם פאה מלמעלה, לא חשיב לה מדה רביעית, משום דאיכא למימר דבכלל מדה הראשונה דשרי פרוץ מרובה היא, דה"נ הרי פרוץ מרובה, וא"נ כיון דעבדא לה צוה"פ סתימה גמורה היא וליכא פרוץ כלל, עכ"ל, ולכאו' מש"כ בפי' בתרא דבצוה"פ ליכא פרוץ כלל, טפי מלבוד דחשיב דאיכא פרצה, הוא משום דבצוה"פ הוי הפתח עצמו מכלל עיקר המחיצה, ורחוק לומר דבפי' קמא שכתב דצוה"פ הוי בכלל פרוץ מרובה, לא ס"ל כן, וב' הפירושים הם ב' דרכים בביאור עיקר המחיצה דצוה"פ, ובע"כ דאף דהפתח עצמו הוא מכלל עיקר המחיצה, מ"מ י"ל דכיון דבפועל המקום פרוץ, הו"ל בכלל המדה הראשונה. [↑](#footnote-ref-15)
15. ובזה מתפרש היטב מה שנחלקו בסוגיין אם מהני צוה"פ לפרוץ מרובה, ולא אמרינן דכל דאיכא צוה"פ אי"ז כלל פרוץ מרובה. [↑](#footnote-ref-16)
16. ועד"ז הוא למש"כ בחי' הגר"ח בפט"ז משבת כתב, ז"ל, דעיקר ההלכה של צוה"פ, דבקנה מכאן וקנה מכאן וקנה ע"ג, העומד והפתח שבתוכו יחדיו חשוב מחיצה, עכ"ל, וכ"כ בהמש"ד, ז"ל, וזהו ההלכה של צוה"פ, דהיא עצמה כמו שהיא בצורתה העומד והפתח יחדיו הוי מחיצה, עכ"ל, ומבו' ג"כ בדבריו דאף העומד הוא מכלל עיקר המחיצה דצוה"פ, ולא אמרינן דל"ב להקנים אלא לאשוויי להפתח כפתח, - אך בדבריו מבו' דהמחיצה היא ע"י העומד והפתח יחדיו, ודלא כמש"נ מד' הרשב"א והריטב"א דהמחיצה היא ע"י העומד בפנ"ע. [↑](#footnote-ref-17)
17. ואמנם כ"ז הוא משום דהקנה שעל גביהן אינו מכלל העומד, אלא הוא מכלל צורת הפתח, אך אם הי' הקנה העליון מכלל העומד, הרי נמצא דאין המחיצה במקום אחד. [↑](#footnote-ref-18)
18. והיינו דאף דקי"ל דצוה"פ מן הצד ל"מ, וכל דהקנה העליון הוא מצד המזוזות ל"מ, הרי בפשוטו הוא משום דאין דרך צוה"פ בכך, אך כל שהקנה העליון הוא ע"ג צידם החיצון של המזווזת דדרך צוה"פ בכך, שפיר יש תורת פתח על כל המקום שבין המזוזות, דהרי למ"ד דמהני צוה"פ מן הצד, חזינן דמהני הקנה מן הצד דמכח זה יש תורת פתח על המקום שבין המזוזות, ולא בזה הוא שנחלקו עליו, (והרי אף לדידן ה"ז מועיל לענין כלאים), וע"כ אף לדידן מהני קנה שע"ג צידם החיצון של המזוזות, דמכח זה יש תורת פתח על כל המקום שבין המזוזות. [↑](#footnote-ref-19)
19. ויש להוסיף עוד בזה, דהנה בס' בינת שמחה כתב בשם הגר"מ אטיק שליט"א שאמר לדון, דלמש"כ הפוסקים לחוש דכל שהקנה העליון נוטה באמצעו לחוץ ל"מ, הרי דאף אם עושה לחיים רחבים והקנה העליון באצמעם, והוא נוטה לצדדים ל"מ, אף דכולו הוא בין הלחיים, והיינו משום דרק המקום בלחיים שתחת הקנה העליון יש עליהם תורת לחי דצוה"פ, וכל שבאמצע זז החבל לצדדים, נמצא דאינו כנגד הלחי, - אך למש"נ ודאי דיועיל בכה"ג, דכל דאיכא קנה על גביהן, יש על כל הלחיים תורת לחי דצוה"פ. [↑](#footnote-ref-20)
20. אך העירוני דבד' החזו"א מבו' דטעמו הוא בע"א, והוא דבצוה"פ מצינו לדון דהחלק החיצון בפנ"ע הוא המחיצה, - וצ"ל דהוא משום דשאני בלחי דרק חודו הפנימי הוא המחיצה הסותמת בפנים, ומשא"כ בצוה"פ דאין המחיצה מכח סתימתו, מצינו לדון דהחלק החיצון בפנ"ע הוא המחיצה, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-21)
21. וכ"ה משמעות ל' הברייתא דלצוה"פ בעינן שיעשה קנים דוקרנים, והרי דבעינן שיהיו קנים להצוה"פ, ואין העומד עצמו מועיל ליחשב כקני הצוה"פ. [↑](#footnote-ref-22)
22. ואמנם בפשוטו פירש הר"ח כן כדי לפרש למה שאמרו דמתח זמורה, אשר בפשוטו אינו מתישב לדרך זו דצוה"פ מן הצד הוא בלא קנה על גביהן. [↑](#footnote-ref-23)
23. ואמנם דהתוס' כתבו בההיא דד' קונדיסין, דהוי כצוה"פ מד' רוחות, ולדבריהם מבו' דמהני צוה"פ מן הצד מד' רוחות, או דבכלאים דנים על כל רוח בפנ"ע, אך להר"ח לטעמי' שפירש דנתן בין הקונדיסין קנה קנה פחות מג' וכו' זולתי מקום הפתח, הרי אין הצוה"פ מד' רוחות, ושפיר י"ל דצוה"פ מן הצד מד' רוחות ל"מ אף בכלאים. [↑](#footnote-ref-24)