הוצאה יב סימן שא סעי_ מ-מא
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / אורח חיים / סימן שא - הוצאה

**שיעורי הלכה**

דיני 'יציאה בשבת'

**שיעורים מפי מו"ר הגאון**

**רבי רפאל צבי ובר שליט"א**

##### **או"ח סימן שא סעי' מ-מב**

##### **שיעור יב**

**[סעיף מ] כובע שהוא מתפשט להלן מראשו טפח, אסור להניחו בראשו אפילו בבית, משום אהל.**

## ביאור האיסור לצאת בכובע

מקור סעיף זה והסעיף שלאחריו הוא מגמרא בעירובין (קב, ב) דאמר רב שישא בריה דרב אידי דמותר לצאת בכובע בשבת, ומאידך מבואר בברייתא שאסור לצאת בו, ומחלקת הגמרא הא דמיהדק הא דלא מיהדק. ובביאור תירוץ הגמרא נחלקו הראשונים, דדעת רש"י שם שלמסקנא הטעם לאסור לצאת עם כובע הוא משום שיש לחוש שמא יפול הכובע ואתי לאתויי ד' אמות ברה"ר, ולכן יש חילוק דהיכא שהכובע מהודק לראשו אין לחוש שיפול הכובע ומותר לצאת בו, והיכא שהכובע אינו מהודק יש לחוש שמא יפול ואתי לאתויי.

ובתוס' שם הביאו את פירוש הר"ח שהאיסור לצאת בכובע הוא משום עשיית אהל, וכשהוא מיהדק היינו שהטפח היוצא מן הכובע חזק ואינו נכפף, יש איסור ללובשו משום אהל, וכשהוא אינו מיהדק אלא נכפף בקלות אינו נראה כאהל ומותר לצאת בו. וכן פירש הרמב"ם (פרק כב מהלכות שבת הלכה לא). והשו"ע פסק לדינא את ב' הפירושים דבסעיף זה פסק את פירוש הר"ח והרמב"ם שיש בכובע משום איסור אהל, ובסעיף מא פסק את פירוש רש"י בסוגיא שיש לחוש בכובע דלמא אתי לאתויי, דס"ל שכל המחלוקת היא רק בביאור הסוגיא.

## אהל המוחזק ע"י אדם

כתב המשנ"ב (ס"ק קנב) דאף שאין איסור אהל בלא דפנות, מכל מקום יש איסור דרבנן לצאת עם כובע לראשו כיון שהשפה נעשית לצל כדי להגן מן השמש.

אך יל"ע ממה שכתבו האחרונים (בתהילה לדוד לקמן סימן שטו ס"ק ז, וכן מבואר בחזו"א סימן נב ס"ק ב) שאהל המוחזק על ידי האדם לא חשיב אהל כלל, וע"ש בחזו"א שכתב שבזה יש ליישב מנהג העולם שפורסים את הטלית בשמחת תורה בזמן קריאת התורה של 'חתן בראשית', דכיון שמעמידו ע"י אדם לא הוי אהל כלל. ולפי"ז יל"ע מה האיסור ללכת עם כובע שהשוליים שלו רחבות הרי האוהל הוא על ידי האדם. וצ"ל דשאני התם שכל האהל נעשה על ידי אחיזת האדם, אך כאן האהל קיים כבר מצד עצמו וכשמניחו על ראשו הרי הוא עושה אהל כדי להגן עליו מן השמש, ולכן יש בזה איסור משום אהל.

## לצאת בכובע המצוי בזמנינו

ובימינו מצויים כובעים שיש ברוחבם טפח [ולפי שיעור החזו"א יש להקל כל שאין בו 9.6 ס"מ], ומנהג העולם להקל בזה, ובאמת בספר ארחות שבת (חלק א פרק ט הערה סח) הביאו מהגרי"ש אלישיב שהטעם להקל בזה הוא משום שהיום הכובע אינו עשוי בשביל הצל, אלא לובשים אותו כי כך צורת הכובע הרגילה. וע"ש שכתבו שלפי זה אסור לצאת ב'כובע שמש' העשוי עם מצחיה, אם יש בה טפח, כיון שבזה ודאי כל תכליתו נעשה לצל וכדי להגן מן השמש.

**[סעיף מא] לצאת בשבת בכובע שבראשו העשוי להגין מפני החמה, יש מי שאוסר משום דחיישינן שיגביהנו הרוח מראשו ואתי לאתויי ד"א ברשות הרבים אא"כ הוא מהודק בראשו או שהוא עמוק שראשו נכנס לתוכו ואין הרוח יכול להפרידו מראשו או שהוא קשור ברצועה תחת גרונו, דבהכי ליכא למיחש למידי.**

## לצאת בכובע כשיש כיפה בראשו

סעיף זה הוא פירוש הסוגיא לרש"י שהאיסור לצאת בכובע הוא משום דחיישינן דלמא אתי לאתויי וכמו שנתבאר לעיל.

והמנהג בימינו לצאת עם כובע אף שיש לו כיפה על ראשו, ויל"ע על מה סומכין המקילין. [ואולי סומכים על משמעות כמה מן האחרונים שלדעת הרמב"ם שהאיסור בכובע הוא משום אהל אין לאסור משום החשש דדלמא אתי לאתויי. אך עיין באליה רבה (ס"ק עא) שצידד דהלכתא כרש"י].

עוד יש לומר שכיון שבימינו הרגילות לצאת תמיד בכובע נוסף על ראשו, ואדם שהוא חשוב מקפיד שלא לילך אפילו מעט בלא שיש כובע על ראשו, א"כ אין לחוש שמא יוליכו ד' אמות ברה"ר, כיון שמיד אם יפול לו, יחזור וילבשנו. אך לכאורה היתר זה שייך רק באופן שמקפידים מאוד שלא לילך אפילו מעט בלא כובע.

ובספר ארחות שבת (חלק א פרק ט הערה עא) הביאו מהגריש"א דטעם מנהג העולם שמקילין בה הוא משום שלענין זה הם סומכין על העירוב. אך באמת דבר זה שייך רק במקום שיש עירוב טוב, אך במקום שיש שאלה על היקף המחיצות של העירוב ודאי צריך להחמיר שלא לצאת בכיפה ועליה הכובע.

## כשיש ספק על ה'עירוב חצרות'

ובמקום שידוע דהיקף המחיצות נעשה כהלכתו, אלא שיש ספק לגבי כשרותו של העירוב חצירות שעשו במקום, דבזה נראה שיש לסמוך ולהקל יותר, דהנה נחלקו הראשונים האם יש איסור טלטול ד' אמות בחצר שאינה מעורבת, והביאם הביאור הלכה (ריש סימן שעב) דדעת האבן העוזר שעשאוהו כרשות הרבים ואסור לטלטל שם ד' אמות, וברש"י (שבת קל, ב ד"ה מותר) מבואר שמותר לטלטל בחצר שאינה מעורבת עצמה. ובביאור הלכה שם לא הכריע בפלוגתא זו, אך בחזו"א (סימן קד ס"ק כב) נוטה להקל. ואולי משום כך יש להקל במקום שיש היקף מחיצות, והנידון הוא רק אם אותה חצר מעורבת, שבזה יש לסמוך לצאת עם כובע שתחתיו יש כיפה כיון שבלאו הכי לא ברור אם יש איסור לטלטל ד' אמות במקום זה. [ולילך בביהכנ"ס עם כיפה שתחת הכובע ודאי שרי דבית הכנסת חשיב כחצר מעורבת וכמבואר בחזו"א (סימן צ ס"ק כז שבתוך ביהכנ"ס מותר לטלטל ממקום למקום, ואכמ"ל].

## מהו שיעור ההידוק של כובע

ועוד יש שסומכים להקל שבזמנינו ישנם כובעים שאינם נופלים ברוח מצויה, ובהם אין לחוש שיפלו ויבוא לטלטלם ד' אמות ברה"ר. אך יש לדון מהו שיעור ההידוק שבו אין לחוש שמא יפול הכובע, ומסתבר שבזמן שמנשבות רוחות חזקות שיכולות להפיל את הכובע שלו, ודאי אסור לצאת באותו זמן, דיש לחוש שמא יטלטלו ד' אמות ברה"ר, אך בזמן שהרוחות לא מנשבות מסתבר שאין צריך לחוש לרוחות שאינם מצויות, ונראה שגדר רוח מצויה לענין זה הוא כפי הרוח המצויה באותו זמן שבו רוצה לצאת. וכעין זה כתב הגרנ"ק (חוט שני פרק פח ס"ק יח).

**[סעיף מב] המוצא תפילין בשבת בבזיון, במקום שאין משתמרין, אם יש סכנה שגזרו שלא להניח תפילין, מכסן והולך לו. ואם אין סכנה, אם יש בהם רצועות שבכך ניכר שהם תפילין ולא קמיעות והן קשורות שיכול ללבשן, מכניסן זוג זוג דרך לבישה עד שיכניסן כולם. ואם היו רבים, שלא יספיק ללבשן ולהכניסן זוג זוג, יחשיך עליהם עד הלילה ויביאם. ואם ירא להחשיך מפני לסטים, מוליכם פחות פחות מד' אמות, או נותנם לחבירו וחבירו לחבירו עד שמגיע לחצר החיצונה.**

## תפילין שאינן קשורות

ובמשנ"ב (ס"ק קנו) הביא מהמג"א בסימן יא (ס"ק א) שכתב דבזמנינו לא עושים כלל קמיעות של תפילין, ולכן גם אם מוצא תפילין שאין להם רצועות אין לחוש לקמיע וצריך לשמרן ולהחשיך עליהם. עוד כתב שם (ס"ק קנז) שאם התפילין אינם קשורות חייב להישאר שם ולהחשיך עליהם כדי לשמור שלא יתבזו התפילין, ולכשתחשך יכניסם לעיר. [ועיין בשעה"צ (ס"ק קצו) וכשהתפילין אינם קשורות אסור לקושרם, משום שצריך לעשות בתפילין קשר גמור ולא סגי בקשר עניבה, ואם הקשר אינו כשר לתפילין אסור לצאת בו, דאז הוא לא נחשב כתכשיט].

## ההיתר ללבוש את התפילין

ובעיקר ההיתר ללבוש את התפילין יש חידוש שהרי נפסק בשו"ע (סימן לא) שאסור להניח תפילין בשבת משום שיש בזה משום זלזול לאות שלהם, וע"ש במשנ"ב (ס"ק ה) שיש איסור להניחם בפרהסיא אפילו אם הוא אינו מקיים מצוה על ידם ואפילו שהוא מכוין להדיא שלא לקיים מצוה בהנחתם [אמנם כמניחם בצינעא נחלקו האחרונים ע"ש].

ולפני הרבה שנים היתה מלחמה שיצאו החיילים לחזית בעצם יום השבת, והיתה שאלה האם מותר לחיילים לצאת עם תפילין בראשם כדי שיוכלו לקיים מצות תפילין ולהניחם אחר השבת, וכמו שהתירו כאן ללבוש תפילין בראשו כדי שלא יתבזו התפילין, יש מקום להתיר ללבוש תפילין בשבת כדי שיוכל לקיים מצוות תפילין אחר השבת. [ויש שרצו לאסור שלא לצאת בתפילין משום שמוציא את התפילין ממקום שביתתם, אך ידוע שמנהג העולם להקל במלבוש שטפל לאדם, שמותר להוציאם אפילו מחוץ למקום שביתתם, שהרי הנוסע לבית החולים בשבת אינו פושט את בגדיו, וצ"ע בסוגיא ואין כאן מקומו].

## יציאת אשה בטלית או תפילין

כתב המשנ"ב (ס"ק קנח) בשם המג"א (ס"ק נד) דאשה המוצאת תפילין אסורה להכניסה בשבת אפילו דרך מלבוש, דכיון שאינה רגילה להניחם בחול הוי משוי לגבה. והביא שם שהשער המלך (פרק יט משבת) הביא בזה מחלוקת ראשונים [וע"ש בשעה"מ שנטה שיש להקל בזה].

עוד מבואר במג"א שם שאשה היוצאת בטלית מצויצת חייבת חטאת, ועל זה תמה בשעה"מ שם דכל מה שלדעת הראב"ד יש איסור לאשה לצאת עם תפילין הוא משום דחיישינן שאין לה גוף נקי, אך לצאת עם טלית שהיא דרך מלבוש, נראה ברור דשרי כיון שהוא דרך מלבוש.

וכתב האליה רבה (ס"ק עה) דאף לדעת המג"א כל האיסור הוא לצאת בטלית גדול שלובשים רק לשם מצוה, אך טלית קטן הוי בגד גמור ומותר לאיש לצאת בזה לכו"ע. [וסברתו צ"ב שהרי גם טלית קטן לובשים רק בשביל לקיים את המצוה, וא"כ לכאורה הטלית קטן אינו בגד גמור וכמו הטלית גדול]. ובתוספת שבת (ס"ק עז) תמה על דברי הא"ר שהאיסור לאשה לצאת בטלית היא מחמת טלטול חוטי הציצית, וא"כ אין לחלק כלל בין טלית קטן לטלית גדול. ועיין בפמ"ג (על המג"א שם) שדחה דברי התו"ש שאין איסור בטלטול חוטי הציצית כיון שהם בטילים לגבי הבגד, ועל כרחך האיסור הוא בטלטול הטלית עצמה.

**הדינים העולים:**

1. אסור לצאת בכובע שיש בשוליו טפח, אמנם יש מקילין בימינו שהכובע אינו נעשה לצל.
2. אסור לצאת בכובע שאינו מהודק לראשו שמא יפול ויבוא לטלטול ד"א ברה"ר, אמנם יש להקל במקום שיש לסמוך על ההיקף מחיצות של העירוב, או אם מקפיד לצאת עם כובע גדול על הכיפה שלו.
3. אם הכובע מהודק באופן שלא יפול ברוח המצויה באותו זמן מותר לצאת בו.
4. המוצא תפילין קשורות מותר ללובשן ולהכנס בהם לעיר כדי שלא יתבזו, ובלא"ה אסור ללבוש תפילין בשבת דמזלזל באות שלהם.
5. נחלקו הראשונים האם מותר לאשה לצאת עם תפילין בשבת, ולצאת עם טלית המג"א החמיר ולשעה"מ ועוד אחרונים מותר.
6. ובטלית קטן י"א דאף למג"א מותר ויש אוסרים.