מ_מ - מרבה בחבילה
קטגוריות: ש_ס / לא בבא קמא / ב_ק - הרב יהודה אלבוים / ארבעה אבות

בס''ד

מראי מקומות - קיבוץ

**מסר שורו לחמשה בני אדם ... אלא דבלאו איהו נמי מינטר מאי קעביד**

* עי' מח' רש''י דף י' ב' ד''ה מאי קעביד, ותוס' דף י' ב' ד''ה מאי קעביד, ורא''ש ורשב''א בסוגיין, רמב''ם פ''ד מהלכ' נזק''מ ה''ז, ועי' מחנ''א שומרים סי' כ''ז, פנ''י בסוגיין, ביאור הגר''א סי' שפ''א סק''ה שפ''ח סקמ''ד, שצ''ו סקט''ו, ואבן האזל על הרמב''ם שם.
* יש לדון בדברי הרא''ש האם כוונתו דפטור משום שעשאן שומרים תחתיו, או דאפי' בלאו הכי פטור - עי' יש''ש, נתה''מ סי' ע''ז סוף סק''א, ברכ''ש סי' י''א סק''ג.

**מרבה בחבילה**

* מרבה בחבילה - עי' ראשונים בסוגיין דפירשו שהרבה אש, אך הרמב''ם בפ''ו הלכ' חובל ומזיק הט''ו פי' באופן אחר.
* מאי קעביד - נח' הראשונים האם פטור, או דכוונת הגמ' מאי קעביד טפי מאחריני, עי' רש''י לעיל בענין מסר שורו וכו', רשב''א בסוגיין, נמוק''י בסוגיית ה' שישבו על הספסל, שטמ''ק מר' ישעיה ורבינו פרץ, מרדכי פרק הפרה אות נ''ה מתש' מהר''מ, טור ושו''ע סי' תי''ח סעי' י', ועי' ביאור הגר''א סי' שפ''א סק''ה ונראה בדבריו דנקט דמסקנת התוס' שהשני פטור אע''פ שהיה בכדי החבילה של השני להזיק, כמבואר בדברי הגר''א בסי' שפ''ח סקמ''ד, אולם בסי' שצ''ו סקט''ו כתב דשיטת התוס' דהשני חייב, ועי' ביאור הגר''א בסי' שצ''ו סקט''ו דשיטת הרא''ש והנמוק''י דהשני פטור.
* יש לדון לסברת הראשונים שגם השני חייב, האם חייב רק כשהוסיף אש שיכולה בפני עצמה להזיק, או אף כשהשליך קיסם לתוך אש גדולה - עי' תוס', ועי' תוס' דף נ''א א' ד''ה בור י', ורשב''א בסוגיין.
* בסברת הראשונים שהשני פטור כשהיה בכדי האש הראשונה להזיק - קצוה''ח סי' ש''צ סק''א, ברכ''ש סי' י''א, חזו''א סי' ג' סקי''א, סי' ה' סק''ה, סי' י''א סק''ה וסק''ו, וסק''ח, ועי' חזו''א שו''ת וכתבים סי' תקע''ג, אמרי משה סי' ל''א סק''ה בהגה''ה, חי' הגרשש''ק סוף סי' י''ח {כ''ג} חי' ר' מאיר שמחה דף י''ז ב', קה''י סי' כ''א סק''ו, חי' ר' שמואל סי' י'.
* בישוב דברי הראשונים מקושיית התוס' מחפר בור י' ובא אחר והשלימו לכ', חזו''א שם, חי' הגרשש''ק שם.

-----------------------------------------------------------

**בשיטת הראשונים שהשני פטור כשהיה בכדי האש הראשונה להזיק**

**ביאור סברת ''מאי קעביד''**

אף לשיטות שהשני חייב, כתבו הראשונים דאין זה אלא כשיש באש של השני לחוד להזיק, הא לאו הכי השני פטור, וצ''ב בטעמו של דבר, הרי אף האש שלו הזיקה, וא''א לפטור מדין ז''י וזא''י, מכיון שלמעשה האש של השני גם הזיק.

א. הקצוה''ח נקט בשיטות הראשונים הפוטרים, דאף בחץ אמרינן בתר מעיקרא, וסוגיית מאי קעביד, וסוגיית בתר מעיקרא הוא אותו סוגיא.

ב. האמרי משה נח' על הקצוה''ח וס''ל דכל הראשונים ס''ל דא''א בחץ בתר מעיקרא, ואף על פי כתב דיש לפרש דמדין בתר מעיקרא השני פטור, דלא אמרו הראשונים דבחץ לא אזלינן בתר מעיקרא אלא כשהחץ לא שבר את הכלי, אך כשהחץ שבר את הכלי אף בחץ אמרינן בתר מעיקרא, ולכן כאן שהאש של הראשון גם שרף אמרינן בתר מעיקרא - וצ''ב הרי לא רק האש שלו הזיק -.

ג. הברכ''ש סי' י''א, והחזו''א סי' ג' סקי''א, סי' ה' סק''ה, סי' י''א סק''ה וסק''ו, וחי' הגרשש''ק סוף סי' י''ח {כ''ג} וחי' ר' מאיר שמחה דף י''ז ב', והקה''י סי' כ''א סק''ו נקטו שאין שייכות בין סוגיית בתר מעיקרא לסוגיין, וסברת מאי קעביד הוא סברא בפני עצמו עי''ש באריכות דבריהם.

ד. לכא' יש לדון לפטור את השני על פי המבואר להלן דף ס' א' דבאש יש פטור בב' שיצרו ביחד אש, ולא דמי לבור דמבואר בדף נ''א א' דב' שחפרו בור חייבים, וכיון שהשני רק הוסיף אש, ויש כאן ביחד אש אחד גדול, הרי השני לא יצר את האש לבדו, וצ''ב בדברי התוס', עי' חזו''א דכתב דס''ל לתוס' דנחשב כב' אישים, וב' מזיקים, ולכן נחשב שהשני יצר מזיק, ולפי''ז ניחא דגם אין נחשב ליצירת אש בשותפות, אך בשיטת הפוטרים י''ל דהוי אש אחת ולכן השני פטור, ויתיישב היטב קושיית התוס' מבור שהשני חייב, משום שבבור ב' שעשו חייבים.

ה. הברכ''ש כתב דאם היה אש שנדלקה מאליה, השני חייב, ונראה בדבריו דסברת מאי קעביד אינו סברא לפטור את השני, אלא סברא לייחס את הנזק לראשון יותר מהשני.

ו. אולי יש סברא לפטור את השני משום שבכה''ג שבלאו הכי היה ניזוק, אין תביעת אל תזיקיני על השני.

נ''מ בין השיטות

א. כיצד הדין כשהשני הדליק אש במקום אחר, והאש של האחרון הקדים את האש של הראשון ושרף לבדו, לדעת הקצוה''ח השני פטור, ולשאר האחרונים רק השני חייב.

ב. כיצד הדין כשהשני הדליק אש במקום אחר, והצטרף אשו לאש של השני, לביאור האמרי משה לכא' אף בכה''ג השני פטור, ולשאר האחרונים לכא' השני חייב.

ג. כיצד הדין כשאין ודאי שהאש של הראשון יזיק, הרבה אחרונים נקטו דלא אמרינן בתר מעיקרא אא''כ א''א להציל ובודאי ישבר, וא''כ אף כאן השני יהיה חייב משא''כ לדברי האחרונים שאין הפטור מדין בתר מעיקרא אף בכה''ג יהיה השני פטור - כ''כ החזו''א -.

ד. יש לדון האם גם למד''א אשו משום חציו השני פטור, לכא' אם פטור מדין בתר מעיקרא, אף מדין אדם המזיק השני פטור, משא''כ אם השני פטור משום שלא יצר מזיק, לכא' אין זה פטור אלא בממון המזיק, ועי' חי' ר' שמואל סי' י', דאף למד''א אשו משום חציו יש דין מבעיר עי''ש.

ה. ואף לדבריו יש לדון באדם המזיק ממש אם השני יהיה פטור, עי' נמוק''י בסוגיית ספסל דאף באדם המזיק פטור, וכ''כ הגר''א סי' שפ''ח סקמ''ד דאפי כשיש בכדי השני לחוד להזיק פטור.

ו. ליבה וליבתה הרוח ויש בכל ליבוי בכדי ללבות, יש לדון האם תלוי במח' הראשונים בסוגיין, ויש לדון אם שייך בתר מעיקרא גם בכה''ג, או רק אחר שנוצר האש, ולדברי האחרונים דהשני פטור משום שלא יצר מזיק, כאן שאין עדיין מזיק, ויצר מזיק בשותפות לא שייך סברת מאי קעביד, ונח' בזה תוס' והרשב''א בדף ס' א' האם חייב המלבה, ותוס' כתבו שפטור וז''ל למה יתחייב דבלאו איהו נמי היה הולך ומזיק עכ''ל, וצ''ע ממש''כ בסוגיין שהשני חייב - ולדברי הגר''א הנ''ל דמסקנת התוס' כאן דפטור ניחא -.

ז. יש לעיין היאך הדין במרבה בחבילה, באופן שבלאו איהו היה נשרף, אך השני קירב את זמן הנזק, לאחרונים דפטור משום בתר מעיקרא אף כאן יהיה פטור, ולשאר האחרונים יש לדון האם נחשב שיצר מזיק ע''י שגרם שהאש תזיק מהר יותר, ועי' לשון רש''י '**וקירבה** ע"י החבילות לגדיש אחרים'.

ח. יש לעיין היכא שהרבה בחבילה ועי''ז יזיק דברים אחרים שלא היו ניזוקים קודם, האם יתחייב השני גם על מה שהיה בלאו הכי ניזוק.

ט. האם מותר לספר רכילות, כשכבר אחר סיפר לו, וכבר נכנס שנאה בליבו, מדין מאי קעביד - עי' חפץ חיים הלכ' רכילות כלל ד' באר מים חיים סק''ג דדימהו למח' הראשונים בסוגיין, ולדברי כל האחרונים הנ''ל לכא' לא שייך כאן סברת מאי קעביד.

י. יש לדון האם רק בנזק השני פטור, או אף ברציחה.

יא. יש לעיין האם כשיצאה אש מאליה נמי יש סברת מאי קעביד, או רק כשיש מבעיר על האש השני פטור.

יב. כשלא הוסיף אש, אלא קירב אש דלוקה לגדיש, אך בלאו הכי היה ניזוק, עי' חזו''א דדן דתלוי במח' הראשונים.

יג. יש לעיין כיצד הדין כשאחרי שהרבה בחבילה, נטל הראשון את החבילה שלו, ונשאר רק האש שהשני הניח.

יד. יש לעיין כיצד הדין כשאחרי שהרבה בחבילה, הרחיקו את הגדיש, ואלמלא שהרבה בחבילה לא היה נשרף, האם הראשון חייב, והאם השני חייב לראשונים שבמרבה בחבילה השני פטור.

טו. יש לדון האם רק מרבה בחבילה פטור, משום שהאש של הראשון שורפת, או גם במרבה אש פטור.

טז. יש לדון האם סברת מאי קעביד הוא רק סברא בשותפות, דהיינו שהוא רק סיבה להעדיף לחייב את הראשון יותר מהשני, ולכן השני פטור, או שהוא סברא לפטור את השני אף כשאין ראשון, כגון שהודלקה אש מאליה והרבה בחבילה.

**צ''ע מדוע הראשון חייב, הרי לא רק האש שלו הזיקה**

לשיטות שהשני פטור רק היכא שאין באש לו להזיק נמי צ''ב הא האש שלו לא הזיקה את כל הגדיש, וכיצד יתחייב על החלק שלא נשרף על ידי האש שלו.

לכא' צ''ל דכיון דנחשב מזיק אחד, הרי זה כדיקלא ואלים, ונחשב כל האש למזיק של הראשון.

אכתי צ''ב לדברי התוס' דאינו נחשב מזיק אחד, מדוע חייב הראשון על החלק שהאש של השני הזיק, וצ''ל דרק כשיש בכדי האש של השני להזיק נחשב לב' מזיקים, וצ''ע.

**האם היוצר אש חייב כשלא יצר מזיק.**

א. לכא' מדברי הראשונים שפטרו את השני בסוגיין מוכח שאין היוצר אש חייב כשלא יצר מזיק, ואף לפי מש''כ הקצוה''ח והאמרי משה שפטור מדין בתר מעיקרא, אכתי יש להוכיח מדברי הראשונים שחייבו את השני, ואפילו הכי כשאין באש של השני להזיק בפני עצמו פטור, אע''פ שגם האש שלו הזיקה, וע''כ פטור משום שלא יצר מזיק.

ב. בדף נ''א א' דעת רבה - כ''כ הדרישה - דהמרחיב בור פטור, דכיון שמיעט הבל, א''א להחשיבו כיוצר מזיק, ופטור אע''פ שנפל מהצד שהרחיב, ואף כשנפל בקרקעית הבור שהרחיב, מכיון שדנים על כל הבור יחד, ונחשב הכל כבור אחד פטור.

ג. וכן מבואר לפי הל''ק דאם מת בהבל פטור אע''פ שנפל מהצד שהרחיב, אע''פ שמת מחמתו, ואע''פ דהמניח אבן על פי הבור חייב, ואף להך גיסא בתוס' בדף נ' ב' דנתקל באבן ונישוף בקרקע חייב, וע''כ כנ''ל דא''א להחשיבו כיוצר מזיק לענין הבל.

ד. בור י' ובא אחר והשלימה לי''א, ונפל שור ומת, וברור שלא היה מת בבור י', נראה שאף בכה''ג פטרו התוס' והרשב''א בדף י' א', ולכא' משום שלא הוסיף כח בבור להזיק, אע''פ שגרם שעוד שוורים ימותו, אך לא היה חסר כח הממית בבור י' ולא נחשב שהוסיף כח חדש שלא היה בבור, ומבואר דאע''פ שהטפח שחפר המית פטור, משום שאין נחשב שיצר מזיק.

ה. ההופך את הגלל תוך ג''ט, בני אדם שניזוקו לא היו ניזוקים אילו מלא היה מזיז, ואפילו הכי פטור, וע''כ משום שנחשב אותו בור, ואינו נחשב יוצר בור.

ו. ראה בור מגולה וכיסהו, וחזר וגילהו פטור, וביאר הברכ''ש דאע''פ שהרי הוא פותח בור ויש סיבה לחייבו, מכיון שחייב הראשון והראשון נחשב בעל הבור השני פטור, ולדעת הראב''ד שהראשון פטור כל שלא נודע לו, חייב השני, ומבואר דאע''פ שמעשיו של השני גרמו להזק, אפילו הכי הרי הוא פטור מכיון שאינו נחשב בעל הבור, אלא הכורה נחשב בעל הבור.

ז. לפי''ז יצר אש במקום שאין רו''מ, ובאה רוח שאינה מצויה, ובידו כעת לשמור לכא' יהיה פטור, מכיון שאינו אחראי על האש כשבשעת עשיית האש לא יצר מזיק, ויש לעיין מדברי הגמ' דף כ''ג א', עי' אמרי משה שכתב די''ל שנפלה הגדר ברו''מ, אלא שלא נפלה מחמת דליקה ולכן אינו חציו, אך אם יפול ברוח שאינה מצויה יש לדון שפטור.

**האם היוצר מזיק חייב אף על נזק שלא נעשו מחמת מעשיו**

א. לכא' יש להוכיח מסוגיין שהראשון חייב על כח הנזק, אע''פ שלא האש שלו לחוד הזיק, דחייב אע''פ שמעשיו לא הזיקו, אלא כיון שהאש נחשבת מזיק אחד, הרי זה כדיקלא ואלים, והמזיק שלו גדל.

ב. ויש להוכיח כן מהא דיש חידוש בדין חופר בור ט' ובא אחר והשלימו לי' שאין הראשון חייב, ועי' רש''י ד''ה פשיטא - הראשון, והשני - וד''ה בלאו איהו, וצ''ב מדוע אינו פשוט, הרי לא חפר בור למיתה, וע''כ משום דס''ד דהבור שלו גדל, ולכן היה ס''ד לחייבו אף על מיתה, ולכא' הדין באמת כן בחפר בור י' ובא אחר והוסיף עוד טפח, ואמדינן דלא היה מת אלמלא הוספת הטפח, דחייב השני ופטור הראשון, וכן בחפר בור ח' ואחר השלימו לט' ונעשה נזק שלא היה נעשה בבור ח' דיתכן שהשני גם חייב, ורק בבור ט' וי' בור י' נחשב בור אחר כמבואר בדברי הרשב''א בדף ג' א' ודף נ''א א'.

ג. עי' דף נ''א ב' הרחיבה, מבואר בל''ק דחייב אף כשנפל מהצד שלא הרחיב, וברמב''ם מבואר דלא נח' בזה ב' הלישנות ולכו''ע חייב, ומבואר דכיון שהרי הוא שותף ביצירת המזיק, הרי הוא חייב אע''פ שלא ניזוק מחמת מעשיו.

ד. שם מיבעיא לגמ' בטם טפח וכו' אם חייב, ויש צד שחייב אע''פ שלא ניזוק מכח מעשיו.

**חידושי הגרשש''ק סי' י''ח {כ''ג}**

ובהא דהקשה שם הקצו"ה מדברי הטור באם עשה אש ובא חברו והוסיף אש דאם היה בכח האש הראשון כדי לילך להזיק למקום זה הראשון חייב והשני פטור, הנה מלבד די"ל דהטור אזיל בזה בשיטת התוס' (דף י' ע"ב ד"ה מאי) דמיירי שהשני לא הוסיף כ"כ אש שיהי' ככח מעשי' לחוד בכדי להזיק במקום זה ואז פטור השני דלא חשיב כעושה מזיק, וכמש"כ שם בתוס' וכי בשביל שישליך אדם עץ בתוך אש גדול יתחייב כהראשון, וכן כתב שם בהגהת אשר"י, וגם אם נימא דמסתימת הטוש"ע משמע דאף אם הוסיף הרבה שיש בו לחוד כדי להזיק פטור מ"מ אינו מטעם שפי' הקצו"ה דכבר חשבינן כאילו נעשה ההיזק אלא דלא חשיב כעושה מזיק כיון דלא חידש במזיק כח להזיק דכבר הי' בו כח להזיק, ולא דמי לבור י' ובא אחר והשלימו לכ' (דף נ"א, ואמרינן שניהם חייבים) דהתם עכשיו נעשה ההיזק בתוך בור של השני והראשון עשה מעשה הנפילה, אבל אינו מטעם שכ' הקצו"ה, וכמו שהוכיח בעצמו מדברי הטור לענין מסכסכת דחייב נזק שלם אף שכבר נאחז האש בקצה האחד מ"מ אם סכסכה חייב, וגם מסוגית הש"ס יש להוכיח כן, ומש"כ הקצו"ה לחלק בין מ"ד אשו משום ממונו ובין אשו משום חצי' אינו מסתבר שיהי' חילוק בין אם נזרק אבן מן הגג ע"י רוח או אדם לענין אם שבר אדם אח"כ את הכלי, אם לא שנאמר דפליגי ר"י ור"ש באש אם הוא עומד להזיק בטבע כזורק חץ או שהכין מזיק להזיק, וזה לא מסתבר.