מראי_מקומות_רסא-ב
קטגוריות: שו_ע / אורח חיים / הלכות שבת - הרב יהושע ננקינסקי

**רסא א-ב וזמן בין השמשות**

**שבות דשבות בביה"ש**

★דעת הט"ז [שמט-א] דטלטול פחות פחות מד"א שנאסר מדרבנן, בכרמלית מותר בביה"ש דהוה **שבות דשבות** ולא החמירו כ"כ. ועי"ש בגר"ז [שמט-ג] "אבל בין השמשות לא גזרו על זה בכרמלית **אפילו לדבר הרשות".**

ועיין עוד ב"תהלה לדוד" רסא-ג שצידד כנ"ל ומיקל להטביל כלים בביה"ש ע"י גוי גם בלי צורך שבת.

ועי"ש במ"ב [ס"ק יט] "ואם הוא ביה"ש ג"כ דהוי תרתי לטיבותא דעת הט"ז וא"ר להקל בזה אך לפי המבואר לעיל בסימן שמב דלא התירו שבות ביה"ש כ"א לצורך מצוה או במקום הדחק אפשר דהכא נמי **אין להקל אלא בכגון זה**.

**לעבור על שני שבותים בביה"ש**

★עיין ברע"ב [עירובין פ"ג מ"ג] דגם לרבי דלא גזרו שבות ביה"ש, בשני שבותים [דהיינו שצריך לעבור על 2 עברות דרבנן] **כה"ג לא הקילו** ועי"ש ברעק"א במשניות, ועיין רעק"א שו"ת קנט שנקט ג"כ שאם עובר בב"א על שני שבותים לא התירו בביה"ש.

ועיין בפמ"ג [שצד א"א ב] דמתחלה צידד כרע"ב הנ"ל וז"ל "ולכאורה ב' שבותים י"ל במקום מצוה גזרו ומוקצה ונראה כסותר אהל, **ומיהו במ"א כתבנו אף כמה שבותים** וכו'.

ועיין במ"ב בסי' ת"ט.

ועין עוד "שונה הלכות" שמב-ג שהביא בשם החזו"א **"וכל מקום שמותר מותר אפי' כמה שבותים".**

★בי"הש ששבותים אסור ג"כ ומותר רק למצוה וכנ"ל, יש להסתפק האם נאסר טרחא, עובדא דחול.

**שבותים שמצינו במפורש שהותרו בביה"ש**

★**א.** מוקצה עיין בפמ"ג [ש"ח משב"ז-ב] במ"ב [שצד-ג].

**ב.** בשו"ע ש"ז-כב גבי אמירה לנכרי עי"ש.

**ג.** הפרשת תרו"מ [כלעיל].

**ד.** טלטול כרמלית בשינוי [מג"א רנב ס"ק כג] וע"ע בגר"ז [רנב-יח].

**ה.** חופה וקידושין "בית שמואל" [אבהע"ז סד-סק"ו] ועיין במ"ב [שלט-יט].

**ו.** לקבוע בביה"ש חליצה ליום ראשון, עין פמ"ג [שלט א"א ג] שהותר אם יש צורך גדול.

**ז.** ממצוא חפציך "תהילה לדוד" [שו-רג] וז"ל "וכיון דשבות דממצוא חפציך וכו' מותר בשבת לדבר מצוה **אפשר דבה"ש שרי לדבר הרשות**, ועפי"ז י"ל דגם איסור **דקונה קנין בשבת הותר בביה"ש אף לדבר הרשות** וכו'.

★עיין ביאה"ל ד"המפלג שהביא פמ"ג שקב"ש בתוך ד' מילין **דאוריתא**, ומן הזמן הזה עד פלג **דרבנן**. וכן במחצית-השקל [רסז-א] בתוך דבריו "דהא עיקר התוספות שהוא דאורייתא אין לו שיעור. וקצת יותר מכ"ש סגי ומה **שהוא מוסיף יותר מדעתו** אין בו כי אם **איסור דרבנן** וכו'.

★בתוספת המחויבת לא איתפרש לן שיעור כמה זמן חיב. נוסח הביאה"ל ד"ה "איזה זמן" "ונראה דעכ"פ הוא **פחות מכדי ג רבעי מיל**" וכו', אם שיעורו הוא 2 דק' או קצת יותר לא מתאים הנוסח פחות מ 3/4 מיל, אם זה קרוב ל 10 דק' מתאים פחות מ 3/4 מיל ויש לעין.

במ"ב הביא לכתחילה חצי שעה וזה בנוי על 18 דק' של ביה"ש לפני שקיעה לחשוש ליראים [עיין שעה"צ כא] **ועוד 12 דק' תוספת.**

וכן בהלכות חנוכה ס' תרעב בביאה"ל ד"ה ולא מאחרים חישב 25 דק', ביה"ש ועוד מעט יותר מ-**10 דק' לתוספת** עי"ש.

**איך חל תוספת שבת**

★**בתוספת שמקבל מדעתו** דהיינו מפלג או משקיעה ראשונה לר"ת, המ"ב מביא נידון האם זה בדיבור או סגי בלב [ס"ק כא].

**בתוספת המחויבת** [דהיינו המינימום המחויב] יש דס"ל דלא בעי קבלה כלל, וזה חל מאליו. עיין חיי-אדם הל' שבת כלל ה-ב וז"ל "אע"ג דנוהגין שאין מקבלין שבת אלא במזמור שיר או ברכו מכל מקום לא תלוי בזה דאפילו לא יתפללל כלל מכל מקום כיון שהוא ערך חצי שעה קדם הלילה **ממילא חל עליו שבת ואסור במלאכה** וכו'.

ועיין בגר"א שצג-סעיף ב' וז"ל "ואע"ג דמיירי **דלא קבל ואע"ג דממילא נאסר** וכו'.

וכן בשו"ע הרב [רסא קו"א ג] "ואף **שלא קבלו הרי מקובל ועומד מהר סיני.**

**מעלת תוספת שבת**

★ועיין בפמ"ג [רנעא, בא"א] והחכם עיניו בראשו. והמוסיף מחול על הקודש מוסיפין לו חיים. ועיין בסוף האפיקי-ים "בפניני ים" ס"ק יד "יקדים בעש"ק להכין עצמו לכבוד ש"ק ויתבונן במ"ש הספה"ק **כי באותו זמן שמקבל שבת פה בעוה"ז יקלו מעליו עונשי הגהנום** בעוה"ב וכו'.

**דעת ר"ת האם הוא לדינא**

★השו"ע כאן פסק **כר"ת** ומשמע שזה **עיקר הדין וגם לקולא**, וגם אחר שקיעה תלוי ברצונו. האם מקבל שבת או לא.

והשו"ע בהל' מילה יור"ד [רסו-ט] החמיר כבר **משקיעה**. וז"ל "בשיעור בין השמשות אפליגי תנאי ואמוראי בסוף פ' במה מדליקין וכתב בעל העיטור מספקא לן הלכה כדברי מי הלכך אי אתיליד ינוקא **משתשקע החמה ספק** הוא עד דשלים ביה"ש דרבי יוסי וכו'".

וכתב הב"ח הכא **דנהגו להקל** כר"ת וכו' ע"ש.

במ"ב אחר שמביא את שיטת הגאונים וכשדבר למעשה וז"ל "ולפ"ז **יש להזהר** מאוד שלא לעשות מלאכה אחר שהחמה נתכסה מענינו וכו'. וביאה"ל ד"ה "מתחילת" וז"ל והנה **למעשה** בודאי צריך ליזהר כדעת הגר"א וכו' דמיד אחר תחילת השקיעה היינו משעה שהחמה מתכסה מעינינו הוא **איסור גמור** שלא לעשות מלאכה וח"ו להקל בזה דהוא ספק איסור סקילה וכו'.

ובביאה"ל ד"ה "שהוא ג' מילין" שמביא את ר"ת **ונכון לכתחילה** לצאת דעת ר"ת וכו' שלא לעשות מלאכה במוצ"ש עד שיושלם השיעור ד' מילין.

ולקמן בסימן שלא-ה גבי נולד בבין השמשות דמילתו לא דוחה שבת, עי"ש במ"ב ס"ק יד שהביא את ר"ת והגאונים ומביא מהברכי יוסף דנתפשט כן המנהג בכל ערי א"י, לחשב ביה"ש מהשקיעה.

ועיין עוד בברכי יוסף ס' רסא שמביא "גנת ורדים" שהעולם נהגו בכל גלילות ישראל כסברת הגאונים וכו', ואפי' אם המחלוקת שקול **אין בידינו לבטל המנהג**.

במ"ב מצינו את שיטת ר"ת:

**א.** בסימן רצט ס"ק א' המ"ב צירף את שיטת ר"ת גבי סעודה שלישית אחר שקיעה עי"ש ובשעה"צ ס"ק ג'.

**ב.** וכן גבי מנחה אחר שקיעה בדיעבד סמך על ר"ת עיין היטב [רלג ס"ק יד ובשעה"צ כא].

**ג.** וכן בסימן רלה ס"ק ד גבי זמן ק"ש של ערבית הלך עם ר"ת.

**ד.** וכן גבי נשיאת כפים ביוהכ"פ אחר שקיעה צירף את ר"ת עין שם [תרכג-בשעה"צ יא].

ובספר "מחנה ישראל" פרק לג-ד מביא את הח"א "ועכ"פ חיב כל אדם לפרוש ממלאכה לפחות חצי שעה קודם הלילה וכו' ומסים ואף דכל איש ישראל אסור לעשות מלאכה תיכף אחר שקיעהכדעת הגר"א והרבה מהראשונים וכן המנהג בישראל מ"מ **בשעת הדחק** כמו איש הצבא סמכתי **כמו אידך פוסקים** וכו' היינו שבמקרה הנ"ל **סמך על ר"ת לקולא** ועי"ש עוד סק"ו שם, ובספרו נדחי ישראל פל"ז שהתחבר לאחר המ"ב העתיק את הכל מהמחנה ישראל **והשמיט את דעת ר"ת.**

★עיין ביאה"ל [רצג-א ד"ה עד] שנקט דאפי' לר"ת "מכיון שאנו רואין סימן הכוכבים שוב אין להקפיד **עד שנשלם השיעור** ד' מילין עי"ש וכו'.[בביאה"ל הכא היקל רק בשעות שוות, ולא יצטרכו להחמיר, שעות זמניות יותר מד' מיל אם רואה שהכסיף ויש ג"כ ג' כוכבים, ושם **היקל דלא בעי ד' מיל**].

**כמה זמן הוא ביה"ש**

זמן ביה"ש מבואר בגמ' שהוא 3/4 מיל. ושיעור מיל נאמרו ג' שיטות:

1. 18 דק'. **לפי"ז ביה"ש 13.5 דק'.**
2. 22.5 דק'. **לפי"ז ביה"ש 16.8 דק'.**
3. 24 דק'. **לפי"ז ביה"ש 18 דק'.**

**1. בדין מליחה** נאמר שהבשר צריך לשהות במלח **שיעור מיל** והשו"ע [ביור"ד סט-ו] פסק, "שהוא כדי שלישית שעה בקרוב" ועיין שם בש"ך שכוונתו פחות מ-2 דק', בסה"כ מיל הוא 18 דק'.

**2.** וכן גבי **חמץ** שזמן חימוץ הוא מיל, ובצק ששהה מיל [בלי עיסוק] הוה חמץ. והשו"ע נקט שזמן מיל הוא 18 דק', כמו"כ הרמ"א ברסא-א נקט שמיל הוא 18 דק'.

**3.** ובמ"ב [בתנט-טו] לענין **מליחה** **"ואין להקל אלא א"כ שהה כד או כג מינוט".**

**4.** וכן בביאה"ל [תנט-ב ד"ה הוי רביעית שעה] גבי חמץ "דלכתחילה במקום שאין הפסד מרובה מששהה יח מינוטין הוי חמץ ואסור בהנאה, וכדעת השו"ע, וכ"כ הגר"ז. אמנם בהפסד מרובה אפשר דיש לסמוך על הני פוסקים דפליגי וכל כמה דלא שהה עכ"פ **כ"ב מינוטין וחצי אין לאסור** וכו'.

**5.** וכן גבי **נצרך לנקביו** שאסור להתפלל "ואם התפלל תפלתו תועבה וצריך לחזור ולהתפלל, והני מילי שאינו יכול להעמיד עצמו שיעור הילוך פרסה" [צב-א] כתב המ"ב ס"ק ג "הוא ארבעה מילין שהוא שעה וחומש" נקט שמיל 18 דק' [4 מיל=72 דק'].

**6.** וכן גבי **חיוב נט"י לסעודה** השיעור "אם אין מים מצויים לפניו ברחוק יותר מארבעה מילין ולאחריו מיל" יטול ידיו במפה ואוכל וכו' [קסג-א] בביאה"ל ד"ה ברחוק נקט 72 דק' דהיינו מיל 18 וכנ"ל.

**7.** וכן גבי **ברהמ"ז שנאמר שיעור עיכול**, ונקטו האחרונים שיעור ד' מיל, המ"ב [קפד-כ] מזכיר 72 דק' וכנ"ל שמיל 18 דק'.

**8.** בביאה"ל ריש ס' פט **גבי עמוד השחר** שהוא 4 מיל נקט 72 דק' שכל מיל 18 דק'.

**9.** גבי **ק"ש של ערבית** בצאה"כ נקט 72 דק' וכנ"ל שכל מיל 18 דק'.

**10.** בביאה"ל [שמב-א, ד"ה "בין השמשות"] נקט ג"כ שבין השמשות 13.5 דק' מפני שמיל 18 דק'.

**11.** בסימן רסא שחישב תוספת שבת לחצי שעה זה בנוי על היראים שביה"ש לפני שקיעה, וחישב מיל 24 דק' וא"כ ביה"ש הוא 18 דק' [שעה"צ כא].

וצ"ע דרוב מקומות נקט 18 וגבי מליחה החמיר 24 דק', ובחמץ בדיעבד בהפסד מרובה היקל 22.5 דק'.

ואולי י"ל דמדינא נקט שזה 24 דק', ולכן בחמץ היקל במקום הפסד, וא"כ יוצא שביה"ש 18 דק' וכל מקום שהזכיר 13 זה חומרא

וגבי נצרך לנקביו שהשיעור אינו יכול להעמיד פרסה, לשיטות שמיל הוא יותר מ-18, פרסה זה 90 או 96 דק', רק **החמיר** שחוזר מ-72 [ואפשר לחזור תפילה מספק].

ובק"ש של ערבית שמתיר לקרוא ב-72 דק' ולא ב-90 **א.** אולי זה בצירוף הגאונים שזה כבר לילה אחרי 18 דק' משקיעה.

**ב.** או שגם לשיטות שזה 90 דק' א"כ ביה"ש מתחיל ב- 73.2 דק' לאחר שקיעה, א"כ שהתיר ב-72 דק' נכנס לביה"ש וכנ"ל.

רק בנט"י קשה למה לא החמיר 90 או 96 דק' שיצטרך לטרוח ולהמתין עבור מים לנט"י **וצע"ג.**

וכן נפק"מ בשיעור מיל גבי:

1. **נט"י לתפילה** שצריך ללכת להשיג מים מרחק 4 מיל לפניו ולאחריו מיל [צב-ד].
2. **תפילה בציבור** [צ-טז], ההולך בדרך והגיע לעיר ורוצה ללון בה, אם לפניו עד ארבעה מילין מקום שמתפללין בעשרה צריך לילך לשם, ולאחריו צריך לחזור עד מיל כדי להתפלל בעשרה.
3. גבי **יוצא מביהכ"ס** בסימן רמ מ"ב ס"ק נד. עי"ש עוד נפק"מ בשיעור מיל.

**וצע"ג בכל זה.**

הגר"א בסימן תנט מתחילה כתב על 18 דק' **שגגה גדולה מאוד** ואח"כ חזר בו והעמיד שיטה זו.

ובחזו"א אור"ח מועד יג-א-ב, נקט כן לדינא, וכן בחזו"א קכג-א העלה לדינא שהשיעור מיל 18 דק', ואין להקל בחמץ אפי' בהפסד [יותר מ-18 דק'] וכן מליחה סגי ב-18 דק' [דלא כמ"ב הנ"ל].

ועין שו"ת חזו"א [החדש] ס' כז, סד"ה "ומה" **וביום שגילה הגר"א את הדבר הכריזו ברקיע הזהרו באליהו ובתורתו שגילה רז זה לבני ישראל.**

וכל הנ"ל **נפק"מ למעשה בעלות השחר** שהוא 4 מיל לפני נץ, וא"כ למ"ב שפסק את השיעור הגדול, יצטרכו לחשב עלות 90 או 96 דק' לפני נץ, ויאסר באכילה בתענית בעלות השחר המוקדם, וכן כל בוקר באיסור אכילה יאסר מעלות המוקדם.

**רבי יהודה ורבי יוסי**

★עכ"פ מבואר שביה"ש הוא 3/4 מיל, ומיד אחרי זה הוא צאה"כ. וכ"ז לדעת רבי יהודה דס"ל דמשקיעת החמה מתחיל ביה"ש.

לדעת רבי יוסי כל **הזמן הנ"ל הוא עדיין יום** וביה"ש "כהרף עין" אחרי זמן הנ"ל. וכל זמן הנ"ל דהיינו כל 13.5 דק' הוא עדיין **יום גמור** לדעת רבי יוסי.

ובגמ' שבת [לה] הלכה **כרבי יהודה לחומרא** לענין שבת דנאסר במלאכה משקיעה והלכה **כרבי יוסי לחומרא** עי"ש.

**לדינא איך קי"ל**

**א.** ובביאה"ל [תטו-ג] ד"ה "ואכל" נקט "**דמעיקר הדין בודאי הלכה כרבי יוסי** נגד רבי יהודה כדאמר הגמרא בפסחים וכו' אלא **דמחמרינן** כרבי יהודא לענין שבת וכו'.

**ב.** ובסימן רלג בשעה"צ כא גבי להקל להתפלל מנחה אחר שקיעה בביה"ש "מ"מ נוכל לומר **דבשעת הדחק** סומכין על דעת ר' יוסי דס"ל דאז עדיין יום" וכו'.

**ג.** ואצלנו ברסא-ב ביאה"ל ד"ה "ושיעור" נקט שזה **ספק** אם כרבי יהודא או כרבי יוסי.

ובמ"ב ליקטו מקומות שמביא את דעת רבי יוסי.

**א.** בתפט-ב, ד"ה וכן.

**ב.** בביאה"ל ריש שמב ד"ה ביה"ש.

**ג.** ביאה"ל רצט ד"ה משתחשך בסופו.

**ד.** תקסב שעה"צ א.

**ה.** ביאה"ל תקסב-ו סד"ה אימתי מקבלו.

**ו.** תרכג שעה"צ יא.

**ז.** ביאה"ל שצג.

**ח.** תטו ביאה"ל ד"ה נאכל.

**ט.** באהבת חסד פרק ח סק"ח ופ"ט סק"ה.

וזה שאמרנו שמהשקיעה מתחיל ביה"ש זה דעת רבה. ולדעת רב יוסף ביה"ש מתחיל מעט יותר מאוחר וביה"ש הוא 2/3 מיל, דהיינו 12 דק'. וכל **הדקה ומחצה** לאחר שקיעה זה עדיין יום, ופסק הרא"ש [שבת פ"ב-כג] אלא עבדינן לחומרא "לענין שבת עבדינן כרבה **דמשתשקע החמה** לא מדליקינן שרגא" ועיין בב"י רס"א "דנקט כרבה שביה"ש מתחיל מהשקיעה" וכן הוא **בשו"ע** שפסק **כרבה שמשתשקע מתחיל ביה"ש.**