כלים פ_ז מ_א
קטגוריות: ש_ס / נא כלים / כלים עניינים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / כלים ב_ק

**כלים פ"ז מ"א**

א] **הקלתות של בע"ב שנפחתה וכו' יתר מכאן טהורה,** דעת הרמב"ם בפיהמ"ש דקלתות היינו בסיס לכירה, וכל שנפחת הבסיס יותר מג"ט טהורה הכירה, לכאו' ל"ד הוא, ואף אם נפחת ג"ט טהורה, וכ"ה להדיא בד' הרמב"ם פט"ז מכלים הי"ד, משום שא"א שבגובה זה להסיק את האש במקום ההרוס ותתבשל הקדירה אשר על הכירה מלמעלה, שלא יגיע חום האש לקדירה כפי שראוי להגיע כיון שריחוק האש מן הקדירה המוצבת הוא יותר מג"ט, עכ"ד, וצ"ב, שהרי הקדירה עומדת ע"ג הכירה, וא"כ אף אם אין הפחת ג' טפחים, מ"מ רחוקה האש מן הקדירה שהיא ע"ג הכירה יותר מג"ט.

וצ"ב, דהרי כירה מקב"ט בתלוש, אף שאין לה שולים כלל, וגם ר' יהודה מודה בהיסק שני דטמאה, וא"כ מ"ט כשנפחת הבסיס טהורה, ומה גריעא מכירה מטלטלת שאין לה שולים, ואין לפרש דזהו מה שהשיב ר"י לרבנן, שהרי הרמב"ם בפיהמ"ש פירש דתשובת ר"י לרבנן הוא מהא שאין האבן שנתן נקבעת לקרקע כמקום קרקעיתה, וכמו שהבאנו להלן אות ?, ונ' דצ"ל, דכירה מטלטלת שעומדת ליתנה על הקרקע שפיר חשיבא שראוי' לתשמיש, אך כירה זו שקבועה על הקלת, כל שנפחת הקלת לא חזיא, וע"כ אינה מקבלת טומאה, ועי' חזו"א סימן ט' סק"ב שפירש בע"א.

ב] ובל' הרמב"ם בפט"ז מכלים הי"ד מ' שפירש קצת בע"א, והוא כמו שפירש הגר"א באלי' רבה, דקלת אי"ז בסיס לכירה, אלא הוא כלי העשוי כעין כירה ושוליו עבים מאד, וכל שנפחתו שוליו בעמקם יותר מג"ט ה"ז טהור, וגם לפי' זה צ"ל דהא דגרע מכירה מטלטלת שאין לה שולים, הוא משום דכירה מטלטלת ראוי' ליתנה ע"ג הקרקע ולבשל ע"ג, ומשא"כ קלת זו שאין ראוי' כלל לבשל על גבה, (אא"כ יתן אבן בתוכה וכיו"ב).

ג] דעת הר"ש, דקלת הוא כלי של חרס שמניחין בו גחלים, והוא נקוב מלמעלה ומניחין את הקדירה כנגד הנקב, וכל שנפחת כיסוי הקלת ג"ט ונרחב מקום מושב הקדירה, ה"ה טהורה, משום שאין ראוי' לתשמיש שהחום יוצא ואין הקדירה מתבשלת, עכ"ד, ועי' חזו"א סימן ט' סק"א מש"כ בטעם הא דל"ד לב' אבנים שעשאן כירה, ועיי"ש עוד שהק' דמ"ט מטהרינן אף אם נשאר רובה של כירה.

ד] דעת הרא"ש, דקלת הוא כלי שיש בו ב' בתי קיבול זעג"ז, ונותנין קדירה בבית קיבול העליון וגחלים בבית קיבול התחתון, וכל שנפחתו דופני בית קיבול התחתון ג"ט טהורה, משום דאין הקדירה מתבשלת ע"י היסק שלמטה, עכ"ד, וגם לדעתו צ"ע דמ"ט מטהרינן אף אם נשאר רובה של כירה.

ה] **זו היתה תשובת ר' יהודה בתנור שנתנו ע"פ הבור או ע"פ הדות,** בתויו"ט תמה דלא מצינו מה השיבו לו חכמים, ועוד שהרי בהיסק שני מודה ר' יהודה דאפי' בצואר גמל מיטמא, והכא לא מצינו שחילקו, ומ' דאף בהיסק שני טהור, וא"כ מה מייתי מינה ר' יהודה, עיי"ש מש"כ בזה, ועמש"כ בזה במי"ט ובחזו"א סימן ט' ס"ק א' ב'.

ו] והנה הרמב"ם בפיהמ"ש פירש, ז"ל, ומאחר שסברת חכמים היא שהאבן הזאת שהונחה ע"ג הפחת אינה נקבעת לכירה כמקום קרקעיתה עד שיטוחו אותה, זו היתה טענה כנגדם במחלוקתם על ר' יהודה שאמר שהאבן שהיא ע"פ הבור אינה נקבעת לתנור כמקום קרקעיתו ונחשבנו כמחובר לארץ וכו', עכ"ל, ומבו' בדבריו שלא הוכיח ר' יהודה מהא דכשנפחתה יותר מכאן טהורה, אלא מהא דל"מ מה שנתן אבן או צרור, וזה דלא כמש"כ בחזו"א סימן ט' סק"ב לדעתו, וזה צ"ב, ועי' מי"ט ומשנ"א שעמדו ע"ז, גם צ"ב, דאטו פלוגתת ר"י ורבנן לעיל היא אם האבן נחשבת כקרקע התנור וחשיב כמחובר לארץ, הרי מודו רבנן דלא חשיב התנור כמחובר לארץ, אלא דס"ל דהתנור טמא אף בתלוש.

ז] וכבר נת' לעיל פ"ה מ"ו בדעת הרמב"ם, דהנה לדעתו דקלתות היינו בסיס לכירה וכל שנפחת הבסיס טהורה הכירה, ול"ד לכירה מיטלטלת שאין לה שולים, נת' לעיל אות א' דהוא משום דכירה זו שקבועה על הקלת, כל שנפחת הקלת לא חזיא, וע"כ אינה מקבלת טומאה.

ונתחדש עוד במתני', דהגם שנתן אבן או צרור ועתה היא ראוי' לתשמיש, מ"מ כיון שלא מירחן בטיט לא חזינן להו מכלל הכירה ולא חשבינן להו כקרקע הכירה, וע"כ אינה מקבלת טומאה, כיון דהיא בפנ"ע לא חזיא.

ומזה הוא שהביא ר' יהודה ראי' לדבריו, דמהא דחזינן דכל שאין האבן מחוברת לא חזינן לה מכלל הכירה, הרי דה"נ בנתנו ע"פ הבור ונתן שם אבן, שפירש הרמב"ם שם דאיירי בשנתן את האבן על פי הבור וע"ז נתן את התנור, לא חזינן להאבן כקרקע התנור, דאם היינו רואים את האבן כקרקע התנור, שפיר הי' מקבל טומאה, שהרי הוא ראוי להיסק בתוכו, דכל הא דמטהר ר' יהודה הוא משום דלא חשיב התנור כמחובר לקרקע כיון שאינו ראוי להיסק בצורתו זו, אך אם היינו רואים את האבן שבשולי התנור כקרקע התנור, הרי דשפיר הוא ראוי להיסק בצורה זו, והי' דינו כתנור המחובר, והך מילתא הוכיח ר"י מהכא "שהאבן שהיא ע"פ הבור אינה נקבעת לתנור כמקום קרקעיתו ונחשבנו כמחובר לארץ", דומיא דהכא דאין האבן נקבעת להיות כקרקע הכירה.

אך רבנן דמטמאי התם הוא משום דס"ל דתנור טמא אף בשאינו מחובר לקרקע, וע"כ מה לי שאין האבן חשוב כקרקע התנור, הרי תנור טמא אף בשאין לו קרקע כלל, ול"ד להכא דאין הכירה טמאה בשנפחתה הקלתה, ואתינן לדון שתהא האבן כקרקע הכירה, ובזה מודו רבנן לר' יהודה דלא חזינן להאבן כקרקע הכירה.

ומה"ט הכא ה"ז טהור גם בהיסק שני, שהרי בלא שנתן האבן ה"ז טהור משום שהכירה מחוברת לקלתה ואינה ראוי' לשימוש באופן זה, וכמש"נ, ומה שנתן אבן ל"מ כיון דלא חזינן לה כקרקע הכירה, ול"ד להא דמודה ר' יהודה בהיסק שני דאפי' בצואר גמל טמאה, דזה הוא משום דבהיסק שני ה"ה טמא אף שאינו מחובר כלל, וע"כ אף שאין האבן נקבעת כקרקעיתו ה"ה טמא, ומשא"כ הכא דבעי' שיהא לכירה זו שולים, ל"מ האבן ליחשב כשולי הכירה.

ולפ"ז נמצא, דתשובת ר' יהודה, אינה להוכיח דלא כרבנן דמטמאי תנור שאינו מחובר לקרקע, אלא להוכיח דאם אכן בעי' שיהא התנור מחובר לקרקע, הרי דכל כה"ג שנתן אבן ע"פ הבור ונתן עלי' תנור, לא חשבינן להאבן כקרקע התנור, וממילא דלא חשיב התנור כמחובר לקרקע, ורבנן לא השיבו ע"ז מידי, משום שלדעתם הגם דלא חשיבא האבן כקרקע התנור, מ"מ התנור טמא משום דל"ב כלל שיהא מחובר לקרקע.

ויותר נ' דר' יהודה סבר דטעמא דרבנן דפליגי עלי' התם, הוא משום דס"ל דחשבינן להאבן כקרקע התנור, וע"כ חשיב התנור כמחובר לקרקע, וע"ז הוכיח מהכא דלא חשבינן להאבן כקרקע התנור, ורבנן לא השיבו ע"ז, דמודו דלא חשבינן להאבן כקרקע התנור, ואפ"ה ס"ל התם דהתנור טמא, דטומאת תנור היא אף בתנור תלוש.

ח] ועד"ז נ' גם לדעת הר"ש והרא"ש, דהנה הר"ש והרא"ש פירשו דר"י מייתי מהכא דבעי' שיהא מסיק מלמטה וקדירה בשלה מלמעלה, והיינו משום דלדעתם אאל"פ כד' הרמב"ם דר"י מייתי מהכא דלא חזינן להאבן מכלל הכירה וה"נ התם לא חזינן להאבן מכלל התנור, שהרי לדעתם לא איירי התם כלל בשנתן התנור ע"ג האבן, אלא נתן האבן בצידי התנור, והא דמטהר ר"י התם, אי"ז כלל משום שאין האבן מכלל התנור, אלא הוא משום שאינו מסיק מלמטה וניסוק מלמעלה.

ולדעתם נ' דר' יהודה למד מהכא "דעיקר תורת כירה" הוא רק בשמסיק למטה וניסוק למעלה, וע"כ כל שנרחב מקום מושב הקדירה ולפי' הרא"ש נפחתו דופני בית קיבולה התחתון, ואין הקדירה מתבשלת ע"י היסק דלמטה, אין ע"ז כלל תורת כירה, וע"כ אף אם נתן שם אבן אינה טמאה אא"כ מירחה בטיט, דאילו הי' ע"ז תורת כירה אף בשאין הקדירה מתבשלת ע"י היסק דלמטה, הרי דהגם דמ"מ לא היתה מקבלת טומאה משום דבפועל לא חזיא לשימוש, מ"מ לזה הי' מהני סתימת אבן או צרור אף שלא מירחו בטיט דעי"ז היא ראוי' לתשמיש, ומדלא מהני סתימת אבן או צרור בשלא מירחו בטיט, יש ללמוד דכל שאין מסיק מלמטה וניסוק למעלה, אין ע"ז כלל תורת כירה, וע"כ ל"מ אא"כ מירח את האבן הסותמת בטיט, דעי"ז הויא מכלל הכירה, ויש עלי' תורת כירה, ויתכן גם דהוכחת ר' יהודה היא אף מאופן שלא נתן אבן או צרור, דמ"מ אם הי' תורת כירה אף בגוונא שמצד עצם הכירה הוא מסיק מלמטה ואינו ניסוק מלמעלה, הרי דהגם דבעי' דיהא ראוי לשימוש בפועל, מ"מ לזה מהני מה שראוי להניח שם מידי לסתום הנקב.

וזהו שלמד מינה ר' יהודה, דה"נ בנתנו ע"פ הבור או ע"פ הדות, לא חשיב כמחובר לקרקע אלא בשמסיק מלמטה וניסוק מלמעלה, דכיון דכל עיקר תורת תנור הוא רק בכה"ג שראוי לאפות ע"י ההיסק, הרי דכל שאם מסיק מלמטה אינו ניסוק מלמעלה לא חזינן לי' כתנור המחובר לקרקע, אך אילו הי' ע"ז תורת תנור אף בלא"ה, תו הוה חזינן להתנור כמחובר, והגם דודאי הוה בעינן שיהא ראוי התנור להשתמש בו, מ"מ לזה מהני מה שראוי ליתן דבר בשולי התנור ולהסיק על גביו, או ראוי ליתן עצים גבוהים בקרקע הבור שיגיעו עד תוך התנור?לכאו' טעם זה אינו נכון, שהרי כתב הר"ש לעיל שם דגם אם יתנו עצים בתוכו אינו מחזיק חומו.

ט] וגם לפ"ז נמצא, דתשובת ר' יהודה אינה להוכיח דתנור שאינו מחובר לקרקע טהור, אלא להוכיח דאם בעי' שיהא התנור מחובר לקרקע, הרי דכל כה"ג שנתן התנור ע"פ הבור ומסיק מלמטה ואינו ניסוק למעלה, לא חשבינן להתנור כמחובר לקרקע, ורבנן לא השיבו ע"ז מידי, הוא משום דס"ל דהגם דמסיק מלמטה ואינו ניסוק מלמעלה ולא חשיב התנור כמחובר לקרקע, מ"מ ה"ז טמא משום דאף תנור תלוש טמא, וכיון שכן שפיר חשיב שהוא ראוי להסיק, שהרי ראוי להניחו ע"ג קרקע אחרת ולהסיק, וככל תנור תלוש שטמא.

ומה"ט גם מטהרינן הכא אף בהיסק שני, הגם דבהיסק שני מודה ר' יהודה לרבנן, והיינו משום דבתנור שנתנו ע"פ הבור שפיר חשיב שהוא ראוי להסיק בו, שהרי ראוי להניחו ע"ג קרקע ולהסיק בו, ורק כד אתינן לחשבו כמחובר לקרקע בנתינתו ע"פ הבור, הוא דאמרי' דא"א לחשבו כמחובר לקרקע משום שבאופן זה שהוא ע"פ הבור לא חזי להסיקו מלמטה, אך בהיסק שני דל"ב מחובר לקרקע, שפיר חשיב התנור כראוי להיסק, ול"ד להכא שאין הכירה ראוי' להיסק, וע"כ אין תורת כירה עלי'.