מ_מ - כסף או מיטב
קטגוריות: ש_ס / לא בבא קמא / ב_ק - הרב יהודה אלבוים / ארבעה אבות

בס''ד

כסף או מיטב

א. הרא''ש כתב די''ל דלא נח' ר''פ ור''ה בריה דר''י, ור''ה, ולכו''ע כשיש לו קרקע או כסף אין יכול לפרוע בסובין, ומה שאמר ר''ה בריה דר''י כל מילי מיטב, כוונתו כשאין לו קרקע או מיטב, א''צ לתת מהטוב שבמטלטלין אלא כל מידי מיטב הוא.

ב. וצ''ע אם כל מילי מיטב הוא, מדוע הוצרכו לומר דרק כשלית ליה יכול להביא סובין, וי''ל דכיון שמיטב הוא קרוב לכסף, פשוט שכסף עדיף מכל מילי שאינם אלא קרובים לכסף, וא''כ א''א לומר שאין דין מיטב במטלטלין, דודאי כסף הוא טוב יותר, ורק בין המטלטלין אין הבדל וכולם שוים בזה שהם קרובים לכסף, וע''כ רק בדלית ליה יכול להביא כל מילי.

ג. וא''ת א''כ דעיקר התי' הוא בדלית ליה, עיקר התי' חסר מן הספר, י''ל דכל הקושיה אינו אלא בדלית ליה מדוע א''צ לתת הטוב שבמטלטלין מדין מיטב, ועל זה תי' דמיטב הוא קרוב לכסף, ולא טוב בעצם, ולכן אין הבדל בין סוגי המטלטלין.

ד. לפי''ז גם במטלטלין נאמר דין מיטב, ולכן כשיש לו חייב לתת כסף, ולפי''ז ע''כ כל דין מיטב הוא רק קרוב לכסף, ואין יכול לתבוע איזה קרקע שעדיפה לו, והרא''ש לשיטתו שנח' על הסוברים דיכול לבחור איזה קרקע שירצה, והמהרש''ל דס''ל דיכול לבחור איזה קרקע שירצה, וגם לראשונים דיכול תבוע בינונית, ע''כ לא ס''ל כהרא''ש, אלא ס''ל דר''ה בריה דר''י ס''ל דכלל לא נאמר דין מיטב במטלטלין, משום דכל המטלטלין הם טובים משום שקרובים לכסף, ולכן אין בהם דין מיטב אע''פ שכסף ודאי הוא יותר טוב, לא נאמר דין מיטב אלא בקרקע דלא נידי שאינו טוב, בזה חידשה התורה שאם נותן קרקע שאינה דבר טוב, בזה יש דין מיטב, ומיטב הוא דבר טוב ולא דווקא קרוב לכסף, ולכן יכול לתבוע בינונית, ולמהרש''ל גם לבחור בין העידיות, ומה שאמרה הגמ' כי היכי דלקפוץ וכו' הכוונה דכיון שאינו נייד, לכה''פ שיתן לו הכי טוב שיכול לתת ובכלל זה שיקפצו עליו זיביני, אך אין פירשו של מיטב רק שיקפצו עליו, אלא כל סוגי הטוב.

ה. לדעת המהרש''ל קרקע מיטב אינה מגיעה לדרגת טוב שיש בסובין, והראיה דיכול לבחור איזה קרקע עידית ליטול, ואינו יכול לבחור איזה סובין ליטול, וע''כ משום שבמטלטלין לא נאמר כלל דין מיטב, משום שכל מטלטלין עדיפי מקרקע, ויש לדחות דהוא רק טעמא דקרא מדוע לא אמרה תורה דין מיטב במטלטלין.

ו. כשיש לו רק קרקע זיבורית - למד''א דבשל עולם שמין, או כשיש לו רק קרקע אחת דלכא' אין מתקיים בזה דין מיטב - ויש לו סובין, יש לדון האם מחוייב להביא סובין בכדי לקיים דין מיטב, ולכא' לדברי המהרש''ל ע''כ אין דין מיטב במטלטלין, ולא שמתקיים בו דין מיטב וכנ''ל, וא''כ לכא' א''צ לתת סובין, כי לא יקיים בו דין מיטב, וממילא יכול לתת זיבורית וצ''ע, משא''כ לדברי הרא''ש אולי יהיה מחוייב לתת סובין, ובתוס' דף ו' ב' הקשו מדוע לא אמרו נ''מ כשאין לו של ניזק, וכתבו דא''צ לקנות, ולכא' יש נ''מ שיהיה חייב לתת לו סובין, ויש נ''מ בין ר''י לר''ע, וע''כ דא''צ לתת לו סובין כשאין לו אלא זיבורית.

ר''ה אמר או כסף או מיטב

צ''ע למה לי ישיב וכו' הא כתיב מיטב שדהו וגו' וא''כ מפורש בקרא דשוה כסף ככסף, וצ''ל דאלמלא ישיב היה מקום לומר שאפשר לפרוע או בקרקע או בכסף, דיש ב' אופני פרעון, ואין קרקע גילוי דכל שוה כסף ככסף, אלא גילוי דיש עוד צורה לפרוע מלבד הצורה של כסף.

לכא' אחרי הריבוי של ישיב, גם קרקע הוא מדין שוה כסף, ואין מקור שיש ב' אופני תשלום.

י''ל דבזה נח' ר''ה בריה דר''י, ור''ה, דר''ה ס''ל דיש ב' אופני תשלום או כסף או קרקע, משום דס''ל דאין ריבוי של שוה כסף אלא בדלית ליה, אך בדאית ליה חייב דווקא כסף, ובע''כ דיכול לפרוע בקרקע משום שיש גם צורת תשלום של קרקע, ואינו מדין שוה כסף.

צ''ע מדוע לרש''י לא אמר ר''ה בלית ליה, הרי זה התי' - ולתוס' ניחא דכלל לא בא ר''ה ליישב, ורק אח''כ שאלוהו מישיב, וע''ז מיד ענה בדלית ליה - ומדוע הזכיר או כסף או מיטב, ולהנ''ל ניחא דעיקר התי' של ר''ה הוא שיש ב' דרכי תשלום, ואין קרקע מדין שוה כסף, אלא יש דין לשלם או בקרקע או בכסף.

נ''מ היכא דאין לו אלא זיבורית, האם חייב לפרוע דווקא כסף, להנ''ל שיש ב' דרכי תשלום, ויש דין לשלם בכל דרך במיטב כשיש לו, אך לכא' כשאין לו אין דין לשלם בדרך אחרת, ובתוס' לעיל דף ו' ב' מפורש לא כך, וע''כ ס''ל לתוס' דלא כהנ''ל, ואין ב' דרכי תשלום, וגם קרקע הוא מדין שוה כסף.

י''ל דלר''ה בריה דר''י מיטב הוא קרוב לכסף, ולכן כל מילי מיטב הוא, משא''כ ר''ה ס''ל דמיטב הןא טוב בעצם, וממילא לא שייך לומר כל מילי מיטב הוא, ולכן א''א ליישב כן, אלא הדין דוקא לשלם או כסף או מיטב, משום שיש דין מיטב גם במטלטלין, והטוב של מטלטלין הוא כסף.

שיטת הרמ''ה - והרמב''ם והשו''ע לדעת הב''י והש''ך -.

ר''ה אמר או כסף או מיטב, ולדעת הרמ''ה דכשיש לו כסף מחוייב כסף יש לפרש דלא אמר ר''ה אלא דמיטב הוא רק בכסף, ודין מיטב מתקיים או בכסף שהוא הטוב שבמטלטלין, או בעידית שהוא הטוב שבקרקעות, אלא שיש עוד דין דכסף קודם לקרקע, ואינו מדין מיטב, אך ברמ''ה קצת נראה שכסף הוא מדין מיטב, וצ''ל דעיקר כוונת ר''ה לומר שאין כל מילי מיטב, אלא מיטב הוא דווקא בכסף, או בעידית, וכיון שכסף הוא טוב יותר מעידית, ממילא מדין מיטב חייב כסף.

עי' ברש''י ותוס' דחידש ר''ה שיכול לפרוע בכסף אע''פ שיש לו קרקע, וזה הפוך מהרמ''ה שחייב לפרוע כסף ולא קרקע כשיש לו כסף.

לשון הגמ' מהו דתימא אמרינן ליה זיל טרח ואייתי זוזי, ולא אמרה הגמ' מיטב, משמע שהס''ד היה רק על כסף ולא על מיטב.