מוכני חבורה
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / מוקצה / הרב חיים לייב אוירבך / חבורות

בס"ד

בענין מוכני [שבת מד:]

בגמ' מד: מייתי' המשנה בכלים פי"ח בשידה ומוכני שאם יש עליה מעות בזמן שנשמטת אין גוררין אותה בשבת אבל בזמן שאינה נשמטת גוררין אותה בשבת והנה התו' בסוגיין כ' הטעם דבאינה נשמטת גוררין אותה ואין כאן בסיס דהוא משום דכיון דאין המעות על עיקר הכלי לא נעשה הכלי בסיס והנה פשטות ד' התו' היא דכל הכלי אינו נעשה בסיס ואפי' המוכני שע"ג מונחים המעות אינו נעשה בסיס דכיון דהוא כלי אחד וההנחה היא על גבי מקום שאינו על עיקר הכלי אינו נעשה בסיס כלל וכ"מ וברמב"ן ומפו' כן להדיא בריטב"א בסוגיין דגם המוכני אינו נעשה בסיס כלל ,

והנה עיין בתו' הרא"ש שמאוד נתקשה בסברת ד' התו' דאדרבא כיון שהוא כלי אחד יותר היה ראוי שייעשה הכל בסיס ואפי' השידה וכמו כל כלי שמחובר לגמרי לכלי אחר דמסתבר שהכל ייעשה בסיס עי"ש ועיין בריטב"א שכ' ליישב דבאמת גם לד' התו' ביסוד הדבר כל דהוא כלי אחד הכל נעשה בסיס ואפי' אם מונח המוקצה על ידות הכלים שאינם עיקר הכלי הכל נעשה בסיס אבל הכא נהי דבדין חשיב ככלי אחד מ"מ הם משמשים כעין שני כלים דכ"א הוא שימוש לעצמו עי"ש ומשו"ה שייך לדון בהם דהך מקום הנחה אינו עיקר הכלי כיון דהוא מקום הנחה חלוק ונמצא דמחד גיסא הוי ככלי אחד לענין דחשיב כעיקר וטפל ומשא"כ בשני כלים דלעולם כל כלי הא עיקר לעצמו אמנם מאידך גיסא אם היה כלי אחד ממש גם לא היה שייך בזה עיקר וטפל בהכלי אמנם עיין בחי' הר"ן כאן דמבואר לא כן אלא דלד' התו' גם היכא דיהא מונח מוקצה על ידות הכלים דהוא כלי אחד ממש גם לא יחשב בסיס כיון דאין זה על עיקר הכלי ,

והנה לדעה זו דבאינה נשמטת גם המוכני אינה בסיס א"כ הא דבנשמטת אין גוררין אותה י"ל דקאי על המוכני דכיון דהיא נשמטת חשיבא היא כלי לעצמה ונאסרת משום בסיס אבל לגרור השידה י"ל דמותר אפי' נגררת עמה המוכני והיינו משום דלענין המוכני הו"ל כטלטול מן הצד דשרי היכא דהוא לצורך השידה שהוא דבר היתר וכן נקט הנשמ"א בכלל סז' [אמנם עי"ש שהוא נקט כן מטעמא אחרינא דבכה"ג גם המוכני אינו נאסר דכל שכוונתו בגרירה היא לצורך השידה הו"ל בסיס לדבר המותר והאסור ורק אם כוונתו לצורך המוכני הוי בסיס לדבר האסור בלבד עי"ש ובזה דבריו מחודשים מאוד דיהא תלוי דין הבסיסות לדבר המותר והאסור בכוונתו בשעת גרירה וצ"ע] אמנם החזו"א כ' דבנשמטת אסור לגרור אף השידה היכא דנגררת המוכני עימה דכיון שהוא צריך להמוכני לצורך טלטול השידה הו"ל טלטול גם לצורך דבר האסור ואסור והוא לשי' בכ"ד דטלטול מן הצד לצורך דבר המותר והאסור אסור וכבר נ' בזה בכ"ד דד' הרבה ראשונים מוכח לא כן אלא דכל שיש בזה גם צורך היתר סגי בזה אמנם יש להעיר ע"ד החזו"א בזה דכבר נ' לעיל דמוכרח בסו' בדף קמ"ב דהיכא דעיקר טלטול המוקצה הוא לצורך ההיתר והוא נעשה כחלק ממנו בזה כו"ע מודי דחשיב כלצורך דבר היתר לבדו דהרי אבן שנעשית דופן לכלכלה מותר לטלטלה היכא דיש שם פירות ול"א דכיון דהוא צריך להאבן ג"כ הוי לצורך דבר המותר והאסור והארכנו לעיל בזה וא"כ ה"נ נימא הכא דכיון דעיקר שימוש המוכני הוא ג"כ לצורך ההיתר כדי לטלטל השידה הו"ל כלצורך המותר לבדו וצ"ע בזה ,

אמנם ברשב"א בסוגיין נ' [עי"ש שיש קצת לדון בלשונו שם] וכן במג"א סי' ש"י סק"ז מבואר להדיא דאף באינה נשמטת מ"מ המוכני עצמה נעשית בסיס וכל הסברא שאינו על עיקר הכלי מהני רק שלא נגרור עיקר הבגד להעשות בסיס למעות אבל המוכני עצמה נעשית בסיס גם בכה"ג עי"ש שכ' שבכיס תפור בבגד שדינו כאינה נשמטת אף דמותר לטלטל הבגד מ"מ אסור להכניס ידו לכיס ומבואר דהכיס עצמו נעשה בסיס וגם כל לשונו שם מורה כן דההיתר במוכני הוא בגרירת השידה אבל גרירת המוכני לבדה נאסרת ,

והנה לפי שי' זו א"כ ע"כ עיקר החילוק דתנן במשנה בין נשמטת לאינה נשמטת קאי על השידה דהרי המוכני לעולם נאסר אפי' באינה נשמטת וע"כ מה דתנן דבנשמטת אסור ואינה נשמטת מותר הוא היכא דגוררה עם השידה ומבואר מזה דבאינה נשמטת מותר לגרור השידה דבנשמטת מותר לגרור השידה עם המוכני והדבר צ"ב מ"ש אינה נשמטת מנשמטת לענין טלטול השידה דהא לעולם המוכני עצמו נאסר והשידה אינה נאסרת לד' המג"א וא"כ מ"ט באינה נשמטת מותר לטלטל המוכני אגב השידה ובנשמטת אסור ולכאורה נ' ביאור דבריו דחלוק אינה נשמטת מנשמטת בזה דאינה נשמטת כיון דהוא כלי אחד הו"ל לעולם טלטול אחד וכיון דעיקר הטלטול הוא השידה שהיא עיקר הכלי והוא היתר שרי לטלטל כולו ויתכן דהך סברא עדיפא מטלטול מן הצד דכיון דבטלטול דבר זה עצמו עיקר הטלטול מתיחס לההיתר שרי אבל בנשמטת דהוי כשתי כלים א"כ חשיב כשתי טלטולים וכל טלטול הוי טלטול בפ"ע וכיון דמטלטל גם טילטול בפ"ע של איסור לבדו אסור לטלטל אמנם אכתי צ"ע מ"ט בנשמטת אסור דאף דהוא טלטול בפ"ע על האיסור מ"מ הא הו"ל כטלטול מן הצד [או טלטול אגב היתר לד' התו']לצורך דבר המותר והאסור ובראשונים מבואר דכה"ג חשיב נמי לצורך דבר המותר וגם דאפי' אי נימא דלצורך דבר המותר והאסור אסור הרי נ' דהיכא דגם המוקצה עיקר טלטולו הוא לצורך הדבר היתר כמו אבן שבכלכלה פחותה כו"ע מודו וכמו שהק' לעיל ,

ולכאורה צ"ל בזה דכל דינא דטלטול מן הצד הוא רק היכא דאין עצם טלטול דבר ההיתר מכריח טלטול האיסור אבל כל שהוא מוכרח לעצם טלטול ההיתר לטלטל את האיסור אינו חשוב כטלטול מן הצד דכיון דלעולם עיקר טלטולו הוא רק ע"י האיסור ע"כ הו"ל טלטול גמור גם להמוקצה ובזה שאני ג"כ מאבן שבכלכלה דאף דגם התם צריך את האבן לצורך הכלכלה והפירות אמנם אינו צריך זאת לגוף הטלטול דיכול לטלטל בלא"ה אבל הכא שא"י לטלטל השידה בלא המוכני לעולם חשיב שמטלטל גם המוכני אלא דבאינה נשמטת כיון דהוי כלי אחד וטלטול אחד עם עיקר הכלי שהוא היתר מותר וכמוש"נ לעיל דהך סברא י"ל דהוא סברא בפ"ע להתיר ואינה מגדרי טלטול מן הצד ,

אמנם צ"ע בזה מד' המג"א בהמשך דבריו לענין כיס קשור ותיבה דמבואר שם דבנשמטת אסור לטלטל השולחן או הבגד ולכאורה התם ל"ש סברא זו דאין נצרך הכיס הקשור לעיקר טלטול הבגד דהרי גם בלא"ה יכול לטלטל הבגד וא"כ מ"ט אסור ול"ח לזה כטלטול מן הצד לגבי הכיס קשור או תיבה נשמטת ,

ולכאורה מוכרח מזה באופ"א בד' המג"א דס"ל דלעולם בדבר מחובר שהאיסור מחובר לההיתר חיבור גמור אף דיכול לשומטו אם ירצה מ"מ כ"ז שהוא מחובר אין בזה היתרא דטלטול מן הצד או טלטול אגב היתר דכיון דהשתא מחוברים הם ומשמשים כאחד ל"ש להחשיבו כטלטול מן הצד אלא לעולם מתייחס עיקר טלטולו גם להאיסור כיון דמחובר לההיתר וצ"ע ,

והנה עיקר הסברא שנתבארה בד' המג"א דהיכא דהוי טלטול אחד עם ההיתר ועיקר טלטולו בהיתר שרי משא"כ היכא דהוי שתי טלטולים מבוארת היא להדיא בד' התו' רי"ד לק' דף קמ"ב עי"ש היטב שמבואר סברא זו אלא דבדבר אחד חלוקין הדברים דבד' התו' רי"ד שם נ' דמה דמחשיבו טלטול אחד אינו משום דחשיב כלי אחד אלא דזה גופא דאינה נשמטת וא"י לטלטל זה בל"ז מחשיבו לטלטול אחד משא"כ בנשמטת דאפשר לטלטל זה בלא זה ע"י שישמטנו חשיב תרי טלטולים אמנם בד' המג"א שהעמיד דבריו על ד' רמ"א ותו' בסוגיין נ' יותר שעיקר החילוק הוא דאינה נשמטת הוי כלי אחד ומשו"ה הוי טלטול אחד ומשא"כ היכא דהוי שני כלים חשיב משו"ה כתרי טלטולים וצ"ע,

ובאמת המעיין בתו' רי"ד שם יראה דאין כוונתו להתיר טלטול השידה דווקא היכא שגורר השידה ונגרר המוכני עמו אלא דאף בגוונא דגורר המוכני ונגררת השידה עמו נמי שרי דכיון דהוי טלטול אחד עם עיקר הכלי שהוא היתר שרי וכמוש"נ לעיל דהך היתרא אינו בגדרי טלטול מן הצד אלא היתר בפ"ע כל שעיקר הטלטול הוא היתר דשרי ומעתה יש מקום לדון דבאמת אם גורר השידה ונגררת המוכני עימה גם בנשמטת יש להתיר משום דהוי טלטול מן הצד וכמו שהק' לעיל אלא דבזה חלוק נשמטת מאינה נשמטת דבאינה נשמטת שרי לטלטל השידה גם ע"י המוכני ומשא"כ בנשמטת אסור לטלטל ע"י המוכני אבל אם גורר השידה ונגררת המוכני עימה יהא שרי אף בנשמטת משום טלטול מן הצד אבל במג"א מבואר להדיא דגם בשולחן ותיבה וכיס קשור אסור לטלטל הבגד והתם וודאי איירי שמטלטל השולחן ומיטלטל התיבה עימו ומ"מ אסר המג"א בנשמטת וע"כ צ"ל כמוש"נ לעיל בדעתו וצ"ע,

אמנם אכתי צ"ע טובא בזה בד' המג"א דהנה המג"א בסו"ד כ' לגבי שולחן ותיבה נשמטת דאסור לטלטל השולחן אא"כ יש עליו דבר היתר והיינו דכל שיש על השולחן דבר היתר שרי לטלטל השולחן [והנה בל' המג"א גופיה יתכן לדחוק כוונתו במש"כ אא"כ יש עליו דקאי על התיבה שיש בה גם דבר היתר אמנם מלבד דל' עליו [ולא אא"כ יש "בה"]לא משמע כן גם מפורש במשנ"ב ועוד שהבינו כוונתו דיש על השולחן] והדבר צ"ב טובא מה מהני דבר היתר על השולחן הלא בלא"ה השולחן עצמו אינו נאסר היכא דנשמטת דהרי הוי כשתי כלים והשולחן אינו נעשה בסיס להמעות רק התיבה ואפ"ה אסור לטלטל השידה לד' המג"א [כדמוכרח במשנה לדעתו דע"כ האיסור בנשמטת קאי על השידה ] וע"כ כמוש"נ דכיון דהוי תרי טלטולים בנשמטת חשיב טלטול בפ"ע להאיסור ואף אם מטלטל השידה ומיטלטל המוכני עימו אסור וכמוש"נ לעיל וא"כ מה יתן ומה יוסיף מה שיש דבר היתר על השולחן הא בלא"ה גם השולחן עצמו הוא דבר היתר ומ"מ אסור כיון שיש כאן גם טלטול של דבר האסור וצ"ע טובא ,

והנה בגר"ז נ' שהיתה לו דרך אחרת בהבנת ד' המג"א עי"ש שכ' לבאר דהא דשולחן ותיבה אסור לטלטל הוא משום דהשולחן הוי בסיס להתיבה וכיון דהתיבה הוי בסיס נאסר השולחן משום שהוא בסיס לבסיס ומשא"כ באינה נשמטת כיון דהתיבה היא טפילה לשולחן שהיא אינה עיקר הכלי א"א לאסור השולחן משום בסיס להתיבה וכנראה הביאור דכיון דהוי טפילה לעיקר הכלי ויסוד דין בסיס הוא דטפל למה שעליו א"כ ל"ש להטפיל עיקר הכלי שהוא השולחן לתיבה שאינה עיקר הכלי אלא אדרבא התיבה טפילה אליו ואין נאסר השולחן משום בסיס להתיבה ואף דבנשמטת נעשה השולחן בסיס לתיבה אף דגם שם הוי טפלה לשולחן צ"ל דכמו דמצינו דמחתה נעשית טפילה לאפר שבתוכה ונאסרת משום בסיס אף דוודאי כלי הוא עיקר יותר מאפר וצ"ל דהיכא דיש לו תורת בסיסות מחמת גוף ייעודו להחזיק מה שבתוכו חשיב לעולם טפל למה שבתוכו דכל שייעדו להחזיק מה שעליו טפל הוא למה שעליו וע"כ היכא דנשמטת דהוו כשני כלים חשיב השולחן כמחזיק את התיבה וייעודו לזה וע"כ הוא טפל לעולם משא"כ באינה נשמטת דל"ח כשתי כלים ל"ש לדון שזה מחזיק זה וא"כ אף דמבואר בגר"ז דגם בזה שייכא אכתי תורת בסיס והא דל"ח בסיס הוא רק משום דהתיבה בטילה [ובאמת בחיי"א כאן נ' דבאינה נשמטת מה דל"ח בסיס לבסיס הוא משום דהוי כלי אחד ול"ש בכלי אחד בסיס עי"ש ויש קצת להעיר בזה ממה דמבואר בגמ' לק' דף קי"ז לד' תו' שם דבהמת קדשים אף דמותר לטלטל בשר קודש משום כבוד שמים מ"מ העור אסור משום שנעשה בסיס להבשר קודם שנשחטה הבהמה ומבואר דבבהמה אחת דנים אנו את העור כבסיס לבשר וי"ל בזה]מ"מ דין הבסיסות בזה אינו ע"י החזקה ממש שמחזיק כלי אחר וייעודו הוא לצורך כלי האחר אלא דגם בכלי אחד כל שהוא עיקרו לשמש את האיסור הוי בסיס אבל בזה תלוי הוא לדון בעיקר הכלי מהו עיקר ומהו טפל כדי לדון מה משמש למה ובזה מהני מה דעיקר הכלי הוא השולחן והתיבה טפילה לו ואכתי צ"ע בזה ,

והנה לפי ד' הגר"ז א"ש היטב ד' המג"א דביש על השולחן דבר היתר מותר לטלטל השולחן דכיון דכל האיסור להשולחן אינו אלא משום דהוי בסיס להתיבה א"כ כל שיש עליו גם דבר היתר שוב הוי בסיס גם לדבר המותר והוי בסיס לאיסור ולהיתר דמותר ,

[והנה בעיקר יסודו דיש בסיס לבסיס לכאורה צ"ע מד' המג"א בסי' רע"ט דמבואר שם דדנים החשיבות לענין מה חשוב יותר כשמניח דבר היתר על הנר רק לפי השלהבת ולא לפי השמן ולכאורה הוא משום דאין הנר נעשה בסיס רק לשלהבת ולא להשמן ומבואר דל"א בסיס לבסיס אמנם המעיין שם יראה דאין כוונתו משום דאינו נעשה בסיס לשמן אלא עיקר הכוונה דכיון דכל בסיסות השמן עצמו אינה רק מחמת האיסור של השלהבת דהשמן טפל להשלהבת א"כ כשבאים לבטל חשיבות האיסור אי"צ אלא לבטל כנגד חשיבות השלהבת דכל שנתבטלה חשיבות השלהבת כלפי הנר א"כ אף השמן א"י לאסור הנר כיון דכל איסורו אינו אלא מחמת טפילותו לשלהבת וצ"ע בזה],

אמנם אכתי צ"ע טובא בזה דאכתי לא נתפרש איך פי' הגר"ז דינא דמתני' דבנשמטת אסור לטלטל השידה הא התם לכאורה ל"ש לומר כלל דהשידה נעשית בסיס למוכני ומ"מ אסרי' לטלטל השידה וע"כ דגם בלא דינא דבסיס לבסיס יש לאסור השידה והשולחן וא"כ שוב צ"ע איך נתיר כל שיש היתר על השולחן הא אף דבכה"ג אינו נעשה בסיס מ"מ הרי אף כשאינו נעשה בסיס מ"מ אסור וכמו בשידה [ובאמת משמעות דבריו של הגר"ז שם שכ' הסברא באינה נשמטת משום דטפל לעיקר הבגד דאינו עיקר הכלי משמע דפירש כן גם עניין שידה ומוכני דהרי מקור סברא זו הוא מדינא דשידה ומוכני אמנם זה צ"ע טובא להחשיב השידה כבסיס למוכני וצ"ע],

ולכאורה מוכרח מכ"ז בד' המג"א לבאר באופ"א החילוק בין נשמטת לאינה נשמטת ודלא כמוש"נ לעיל ונ' דס"ל להמג"א דאף מוכני הנשמטת אינה חשובה כשתי כלים ממש אלא באמת לגבי בסיסותה חשיבא ככלי אחד וכל הכלי נעשה בסיס להמעות וכל עיקר החילוק בין נשמטת לאינה נשמטת הוא דבאינה נשמטת אף דמחד גיסא חשיבא יותר ככלי אחד וראוי וודאי שתיעשה בסיס למעות מ"מ מאידך גיסא כל שחשיבא ממש ככלי אחד איכא ג"כ גריעותא והוא דע"י דחשיב ככלי אחד א"כ שייכא ביה לדון במקומות הנחה של הכלי מהו עיקר הכלי ומה אינו עיקר הכלי

דכיון שהוא כלי אחד ממש טפל הכל לעיקר הכלי אבל בנשמטת אף דלענין בסיסותו חשיב ככלי אחד וע"כ נעשית השידה או השולחן בסיס להמעות מ"מ לענין עיקר הכלי ואינו עיקר כיון דכל מקום יש לו שימוש בפ"ע בלא חבירו ל"ש להטפיל אחד לחבירו וע"כ לעולם חשיבי עיקר וגוררים כל הכלי בתרייהו ונמצא דאדרבא מעלת אינה נשמטת דהוא כלי אחד ממש היא גריעותו שדנים את מקום ההנחה כטפל לעיקר הכלי והדברים מחודשים וצ"ע בזה ,וכ"ז הוא דלא כמבואר בראשונים בסוגיין בשם רבינו אפרים דבנשמטת חלוקים הם כשתי כלים לענין בסיסותם ולא מצטרפי לענין להחשב כבסיס לאיסור והיתר עי"ש,

והנה לפי"ז נמצא חידוש להלכה דה"ה אם הוא איפכא דיש דבר איסור על השולחן ובא לטלטל התיבה הנשמטת בפ"ע כגון לפתחה יהא אסור לטלטל התיבה אמנם לד' הגר"ז והחיי"א דיסוד איסור טלטול השולחן הוא משום דהוי בסיס לבסיס וכן לפמש"נ בתחילה דהוו תרי טלטולים וע"כ אסור משום טלטול האיסור אבל לעולם חשיבי כשתי כלים א"כ אם מונח על השולחן דבר איסור יהא מותר לפתוח התיבה אבל לפמש"נ דהוא ככלי אחד לענין בסיסות א"כ כמו דמעות בתיבה אוסרים השולחן כמו"כ לכאורה מעות שע"ג השולחן יאסרו התיבה והוא מצוי מאוד לענין השידה שבין המיטות שאם מונח עליו דבר איסור כגון מנורת חשמל וכדו' יהא אסור לפתוח המגירות ג"כ ואולי יש לחלק בזה וצ"ע בזה,

ונראה דזהו יסוד ד' הפמ"ג כאן שהו' בשעה"צ ס"ק שדן לומר דהיכא דיש היתר ע"ג שולחן גם התיבה תהא מותרת בטלטול ולכאורה דבריו צ"ע טובא מ"ט יהני ההיתר שיש על השולחן להתיר התיבה כיון שהיא בסיס לדבר האסור ובפרט לד' המג"א דס"ל דאפי' באינה נשמטת הוי המוכני בסיס לדבר האסור וחזי' דלא דנים את הבסיסות לאחת וא"כ מ"ט מהני הכא ההיתר על השולחן לתיבה ומבואר כמוש"נ דיש מקום לדון גם בנשמטת דהוי כלי אחד לענין הבסיסות ורק באינה נשמטת לא מהני הבסיסות של המוכני לאסור השידה משום שהוא טפל לעיקר הכלי ומשא"כ בנשמטת וכמוש"נ ,

ואמנם אכתי צ"ע בד' המשנ"ב כאן שהביא ד' המג"א הנ"ל ולענין ספיקו של הפמ"ג הניח בספק והעמיד ד' המג"א אף אי נימא דלא כהפמ"ג הנ"ל עי"ש היטב בשעה"צ ס"ק הנ"ל ואולי ס"ל דאכתי יש מקום לדון דלא יועיל דהנה מצינו לענין חבית שמונח עליה אבן דאע"פ שיש יין בתוכה מ"מ לא חשיבא כבסיס לאיסור והיתר ועיין בביאוה"ל לק' שהביא ד' התו"ש וכ"ה בפמ"ג ובתשו' מקור ברוך שהביא הגרע"א דטעמא הוא משום דפי החבית הוי בסיס רק לאיסור לבדו והנה צ"ב דהא כל החבית נעשית בסיס [דלא מסתבר דרק פה החבית נעשה בסיס ומ"מ אסור לנער כל החבית וכ"מ רש"י שם דכל החבית נעשית בסיס ]וא"כ מ"ט לא יצטרף ההיתר שבחבית להתירו ולכאורה הביאור הוא דזהו סברא בהיתר ואיסור דכיון דמבואר בראשונים שהוא משום שההיתר מבטל להאיסור ל"ש זה אלא היכא שהם עומדים באותו מקום ולא כשהם במקומות חלוקים אבל לענין עצם דין בסיס כל החבית נעשית בסיס דכל שיש בגוף החבית מקום שנעשה בסיס כל החבית הוי ג"כ בסיס דהחבית עצמה גם מעמידה האיסור [ולפי"ז ה"ה אם יש איסור בחבית והיתר ע"ג החבית יחשב בסיס לדבר האסור ואין ההיתר שע"ג יועיל לבטלו אמנם לד' המאירי וכ"ה באו"ש פכ"ה ועוד דהכא עיקר הטעם הוא שאינו יכול להוציא היין בלא לטלטל האבן א"כ בגוונא זו יהא חשוב כבסיס לדבר המותר]וא"כ י"ל דמה"ט נמי אף דהמונח על התיבה מהני לאסור גם השולחן כיון דכלי אחד הוא מ"מ היתר שנמצא ע"ג לא יועיל להתיר התיבה כיון דלא מהני לבטל האיסור שבתיבה [ולכאורה לפי"ז ה"ה די"ל דהיכא דמונח על השולחן איסור לא יועיל היתר שמונח בתיבה להתיר הטלטול אף דנ' די"ל דאיסור על השולחן אוסר גם התיבה וצ"ע ]ואכתי צ"ע בכ"ז ,

אמנם עיין לק' שית' דלכאורה ד' המשנ"ב אינה כמוש"נ דהרי העתיק ד' החיי"א דרק משום בסיס לבסיס יש לאסור עי"ש,

ב,יל"ע טובא בד' החיי"א והמ"ב מה מהני היתר על השולחן דהלא שידה אינה בסיס למוכני ומ"מ בנשמטת אסור לטלטל השידה כיון דמטלטל עמה המוכני ול"ח טלטול מן הצד ובשלמא לד' הגר"ז אולי שייך לדחוק יותר דמ"מ שידה הוי בסיס למוכני כיון דעכ"פ אין אחד משמש בלא חבירו והוו כמשמשים זה לזה [וזה וודאי אכתי תמוה ומחודש]אבל לד' חיי"א דהגדר דבסיס לבסיס הוא דהוו בסיס למעות כמבואר שם להדיא בלשונו א"כ וודאי ל"ש לומר כן בשידה ומוכני ומ"מ נאסר לטלטל השידה משום דחשיב כטלטול להדיא על המוכני וא"כ מה מהני היתר על השולחן הרי עכ"פ יש כאן טלטול להדיא על התיבה והכיס שנעשו בסיס והנה בנשמ"א באמת מבואר דבנשמטת שרי לטלטל השידה עי"ש דבכה"ג גם המוכני הוי בסיס לאיסור והיתר עי"ש ומבו' שם להדיא ג"כ שלפי"ז באינה נשמטת מותר גם לטלטל המוכני עי"ש ודלא כהמג"א ולפי"ז ל"ק כ"כ אמנם בחיי"א שהביא בפנים ד' מג"א דהכיס עצמו אסור גם בתפור שאינו נשמט וה"ה למוכני כמו שנ' במג"א וא"כ לפי"ז ע"כ צ"ל דבנשמטת אסור לטלטל גם השידה דאל"כ ליכא נ"מ בנשמטת לאינה נשמטת וא"כ איך יתכן לומר דהיתר יהני [ובאמת דגם לד' הנשמ"א קצ"ע בזה דהרי הוא התיר המוכני רק משום שהוא בסיס לאיסור והיתר ומשמע שאין היתר מחמת דהוי כטלטול מן הצד על המוכני וא"כ בתיבה וכיס דל"ש הסברא דבסיס לאו"ה דהרי הם עצמם נעשים בסיס למעות ואין הם בסיס לבגד או לשולחן כלל א"כ היה לנו לאסור וא"כ מ"ט נתיר אפי' כשיש היתר על השולחן [ואין לומר ע"ד הפמ"ג דבכה"ג גם התיבה הוי בסיס לאיסור והיתר דעיין במשנ"ב שמבואר להדיא דבי' ד' המג"א והחיי"א אף בלא חידושו של הפמ"ג] עוד צ"ע מש"כ החיי"א בפנים שם שאם התיבה מחוברת לרגלי השולחן מותר לגרור אפי' רגלי השולחן אינם מחוברים לשולחן והביאור כ' שם בנשמ"א דהוי כמו מוכני נשמטת דמותר לטלטל השידה וכמו שביאר שם דבכה"ג הוי בסיס לאיו"ה ולכאורה כ"ז לפי דבריו בנשמ"א דפליג על המג"א וס"ל דמוכני עצמה באינה נשמטת שרי וממילא דבנשמטת י"ל דמותר לטלטל השידה אבל לפסק המג"א דמוכני עצמה נאסרת ע"כ בנשמטת אסור לטלטל השידה א"כ ה"נ יהא אסור בכה"ג לטלטלו ואפילו בכה"ג שרגלי השולחן מחוברים יהא אסור ואין להתיר מחמת שהרגלים אינם עיקר הכלי ולא נעשה בסיס לתיבה דעכ"פ כיון דהתיבה נשמטת והיא עצמה וודאי נעשית בסיס יהא אסור לגרור ורק לד' הנשמ"א שם דמותר לגרור השידה בנשמטת ורק בשולחן אסור משום דהוי בסיס לבסיס א"כ א"ש דכשהרגלים אינם נשמטים ל"ש לאסור טלטול השולחן משום בסיס לבסיס כיון דהרגלים מחזיקים התיבה והם אינם עיקר הכלי [גם זה יש בו חידוש שלכאורה דין זה הוא רק להר"ן דגם בידות הכלי לא נעשה בסיס אבל לד' הריטב"א דרק בדבר שהוא כעין שתי כלים נאמר זה ל"ש דין זה ] אבל לפי פ' המג"א דהמוכני נאסר גם באינה נשמטת ובנשמטת אסור גם השידה אף דאינה בסיס א"כ ה"נ יהא אסור דאף דלא הוי בסיס לבסיס מ"מ הרי כיון שהתיבה נשמטת היא אסורה ואיך יהא מותר לטלטלה [ורק היכא דהתיבה אינה נשמטת אף דהתיבה עצמה נעשית בסיס מ"מ יהא מותר לגרור היכא דהרגלים מחוברים לשולחן וכדין מוכני שאינה נשמטת והיכא דאינם מחוברים יהא אסור אף שהתיבה אינה נשמטת מהרגלים כיון דהרגלים הוו בסיס ג"כ משום בסיס לבסיס חשיבי כבסיס למעות ואסור לטלטל השולחן אף שהוא היתר כיון דהוא נשמט מן הרגלים הוו שתי טלטולים ואסור לטלטל] ולכאורה מוכרח בד' החיי"א והמ"ב דמה דהכיס נאסר הוא משום דכלפי טלטול שלו לבדו הוי ג"כ בסיס ומה דל"ח בסיס באינה נשמטת היינו כלפי טלטול כל החפץ דלגבי הך טלטול ל"ח כלל בסיס וצ"ע טובא להבין ד"ז,

והנה מצינו בפמ"ג שכ' בריש סי' ש"ט דבמפה שיש עליה נרות אינו נאסר רק המפה שתחת הנרות עי"ש ומ"מ מבואר להדיא בפמ"ג שם דהיכא דיש ג"כ דברי היתר על המפה אינו נעשה בסיס כלל וצ"ע הא כיון דמבואר דכל מקום חשיב לעצמו ונעשה בסיס רק מקום הנרות א"כ מ"ט מהני היתר במקום אחר והנה יש להסביר ד' הפמ"ג עוד דלכאורה צ"ע מד' רבינו אפרים שכ' דמהני היתר שיש על השידה להתיר ול"א דהוו ב' דברים וכן מהא דאינה נשמטת היה לנו לאסור הכל אי לאו דבטל לעיקר הכלי אמנם פשוט דכ"ד הפמ"ג הוא רק במפה שמיטלטלת כל מקום לבדו ואי"צ לטלטל הכל אבל בכלי אחר וודאי הכל אחד ופשוט וממילא י"ל דאם נדונו כלפי טלטול של מקום הנרות לבדו אינו בסיס רק לנרות אמנם יש למפה ג"כ טלטול של כולו דכשיטלטלנה כולה כאחד וודאי הוי טלטול אחד ובסיסות אחת וכל שאנו דנים כלפי טלטול כולו נעשה בסיס לאיו"ה וזהו ראיה לעיקר הסברא שנ' לעיל לד' החיי"א אמנם אכתי צ"ע טובא הסברא בזה צ"ע,

ובאמת דלפי"ז יש ליישב עיקר ד' המג"א באופ"א דהחילוק בין נשמטת לאינה נשמטת הוא לענין המוכני ג"כ והיינו דאפילו כשמטלטל השידה ע"י המוכני באינה נשמטת שרי ומשום דכל שמטלטל המוכני יחד עם השידה גם המוכני אינו בסיס דלענין טלטול זה אינו בסיס דלגבי הכלי כולו בטל הוא לעיקר הכלי משא"כ בנשמטת דכשמטלטל ע"י המוכני וודאי אסור דהמוכני לעולם נעשה בסיס אבל בשולחן וכיס שאיירי שנוטל השולחן והבגד באמת ראוי להתיר גם בנשמטת ורק משום בסיס לבסיס נאסר וע"כ מהני היתר ע"ג השולחן אמנם מד' המג"א שם משמע להדיא דהוא ממש אותו הדין ולא דהכא הוי דין אחר לגמרי אמנם בד' החיי"א והמ"ב י"ל כן וצ"ע,