הערות בסוגית הנותן מעות לשלוחו
קטגוריות: ש_ס / לא בבא קמא / ב_ק - הרב יהודה אלבוים / הגוזל / מ_מ

בס''ד

**הערות בסוגית הנותן מעות לשלוחו לקנות לו חיטים וקנה שעורים**

א. תוס' בד''ה הר ר''י כתבו דפחתו לו משום דמצי אמר ליה לא היה לך לשנות מדעתי ואת הוא דפשעת, ומשמע דאין הסברא כרש''י דפחתו לו משום דלתקוני שדרתיך ולא לעוותי, וצ''ע ממש''כ בתוס' ד''ה מי הודיעו 'ומיהו אם פחתו פחתו לו דאמר ליה לתקוני שדרתיך ולא לעוותי' - וי''ל דמש''כ תוס' דפחתו לו משום דפשע הוא להך גיסא שכשאין זוכה המשלח אין זוכה השליח, וא''כ בע''כ דפחתו לו אינו משום דלעוותי וכו' דאין זה סיבה שיפסיד השליח אלא שיפסיד המוכר -.

ב. הרשב''א כתב דלר''י אינו חייב אם פחתו באונסין, וצ''ב הא כיון ששינה אינו שלוחו, וא''כ כשקנה הו''ל כהלוה את המעות וקנה בהו, וא''כ מדוע אינו חייב באונסין - עי' קצוה''ח סי' קפ''ג סק''ה ונתה''מ שם סק''ז -.

ג. לדעת ר''י דאם פחתו פחתו לו, וכתב רש''י משום דלעוותי וכו' וצ''ב א''כ היאך קנאו השליח, הא התכווין לקנות עבור משלחו, ולא עבור עצמו, וא''כ היאך נקנה לשליח בע''כ - צ''ל דרק על דעת כן מכר לו המוכר, כשלא הודיע לו שקונה עבור משלחו, וכיון שאין השליח רוצה להחשב גזלן דעתו על צד שלא יחול למשלח מחמת ששינה שיקנה הוא, עי' ר''ן קידושין נב ב, ועי' נתה''מ סי' קפ''ב סק''ד, וחזו''א ב''ק סי' כ''א סק''א -

ד. להך גיסא בתוס' דאי אמרינן מי הודיעו וכו' גם השליח לא זכה, א''כ מדוע לר' יוחנן אליבא דר''י אם פחתו פחתו לשליח, הא לא זכה בו ונשאר של המוכר - ואין לומר דכיון דשינה השליח בע''כ מקבל על עצמו אחריות של פחת, ועל צד פחת קנה וכנ''ל אות ג', דהרי מבואר בתוס' דלהך גיסא דלא קנה השליח אף אם פחתו לא פחתו לו, ולכא' צריך ליישב דאם קנה המשלח והותירו הותירו לאמצע, הטעם דפחתו פחתו לו אינו משום דקנאו השליח, אלא כמוש''כ תוס' לעיל דחייב משום שפשע, ולכן אם כשהותירו הותירו לאמצע, ניחא הא דאם פחתו פחתו לו, אך אם לא זכה המשלח משום סברת מי הודיעו אם פחתו לא היה הדין דפחתו לשליח, אלא יפסיד המוכר, וכך מבואר במל''מ בפ''א מהלכ' שלוחין ה''ה דקושיית בני מערבא הוא בתרתי גם על דין הותירו הותירו לאמצע, וגם על דין פחתו פחתו לו -.

ה. צ''ע היאך לר''מ זוכה השליח בשעורים, הא אין המעות שלו, ואינם אלא גזולים בידו, וכל שאין יאוש וש''ר המעות של הנגזל וכדאמר ר''י דאין הגזלן יכול להקדישו - עי' בדברי הרמ''ה שהובא בשטמ''ק, ועי' חזו''א ב''ק סי' כ''א סק''ב -.

ו. צ''ע בסתירת דברי רש''י, ברש''י בד''ה הא ר''מ מבואר דאם הותירו הרי הוא שלוחו לר''י - ולכא' הכוונה דהוי כתנאי דאם ירויח קנה המשלח, ואם יפחת קנה השליח כ''כ החזו''א יו''ד סי' ע''ז סק''א ועי''ש -ובד''ה מי הודיעו מבואר דכיון ששינה אינו שלוחו אף בהותירו.

ז. צ''ע בדברי הרא''ש שכתב בתו''ד 'וגם לא חשיב גזלן מה שהוא משנה ממה שאמר **דהא אכתי חשיב בשמעתין שלוחו** דהא קתני אם הותירו הותירו לאמצע' וצ''ב הרי הרא''ש אח''כ ביאר דהטעם שקנה המשלח הוא משון דדעת השליח לזכות עבורו, וא''כ מהא טעמא זוכה המשלח, ומה הראיה מהא דאם הותירו הותירו לאמצע דהוי שלוחו.

ח. צ''ע בסתירת דברי הרא''ש דבפסקיו כאן כתב דלא קי''ל כבני מערבא משום דדעת השליח לזכות עבור המשלח, ובתוס' הרא''ש כתב דלא קי''ל כבני מערבא משום דדעת המוכר להקנות לבעל המעות.

ט. צ''ע בדברי הרשב''א שכתב 'מיהו למסקנא הא איפרקא קושיא דבני מערבא דטעמא משום דדעתו של שליח לזכות לבעל המעות' ומבואר בדבריו דקונה המשלח משום דדעת השליח לזכות עבורו, ואח''כ כתב בד''ה ואם נפשך לומר 'דבכל כי הא לא אמרינן מי הודיעו לבעל חטים לפי שדעת המוכר אינו אלא למי שקונה ממנו או לבעל המעות' ובד''ה מכלל כתב דלר' יוחנן ל"ש הכי ול"ש הכי לעולם דעת המוכר למכור למי שהמעות שלו או למי שדעת בעל המעות לקנות לו'.

י. צ''ב בדברי הרשב''א שכתב דלא קי''ל כבני מערבא משום שדעתו של השליח לזכות עבור המשלח, וצ''ב ממש''כ הרשב''א בד''ה ואם נפשך לומר, דקונה המשלח אף כשאין דעת השליח לזכות עבורו, אלא דעת השליח היה שיזכה בו אחר, אפי' הכי זוכה המשלח, וא''כ מבואר דדי בדעת המוכר, וא''צ את דעת השליח.

יא. בדברי הרשב''א מבואר דאם השליח מתכווין לקנות עבור משלחו אף הלר''מ דנעשה גזלן אם הותירו הותירו לאמצע, ואם פחתו פחתו לו אפי' באונס, וצ''ב אם נקנה למשלח ולכן אם הותירו הותירו לאמצע, מדוע אם פחתו באונס פחתו לו ואין יכול לומר לו הרי שלך לפניך, ואין לומר דאם פחתו אינו שלוחו משום דלעוותי וכו', דא''כ אף לר''י יהיה הדין כן, ומופרש ברשב''א דלר''י אינו חייב אם פחתו באונס.

יב. הרשב''א כתב ב' תי' לבאר מדוע לר''מ אין זוכה המשלח, ובתי' השני כתב שאין הקנין יכול להועיל עבור המשלח, מכיון שבקנין זה נעשה גזלן עי''ש, וצ''ב כיצד זטכה השליח, הא לא התכוון אלא עבור המשלח, וכיון שלא חל, שלא יחול אף לעצמו וכיצד קונה בע''כ - עי' לעיל אות ג' -.

יג. יש להסתפק לדעת רבי יהודה האם יכול המשלח לומר לשליח ששינה וקנה שעורים במקום חיטים, רצוני לקבל את מעותי בחזרה, והשעורים יהיו שלך - חזו''א שם סק''ו -

יד. כתב הרמ''א בסי' קפ''ג סעי' ג אם אמר השליח לפני עדים שחוזר בשליחותו י"א דקנה לעצמו (המגיד פ"ז דמכירה ומרדכי פ' הגוזל קמא), וי"א דבכל ענין הוא של המשלח (ר' ירוחם נכ"ז ח"א וב"י סי' קע"ו שתי הדעות) עכ''ל,וצ''ב כיצד זוכה המשלח במשיכת השליח, הא השליח אינו מושך עבורו - עי' נתה''מ סי' קפ''ג סק''ד -.

טו. בני מערבא חילקו בין חיטים וחיטים דשלוחיה קעביד וידו כידו, לחיטים ושעורים שאינו שלוחו, וצ''ב הא אף בחיטים ושעורים זכה המשלח לדעת ר' יוחנן, וע''כ שזוכה מדין זכין, וא''כ מדוע לא נימא דידו כידו ע''י דין זכין, ובפרט אם זכיה מטעם שליחות - עי' ברכ''ש ב''ב סי' מ''ו סק''ב וסי' מ''ז סוף סק''א -.