הלכות יחוד ה
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / יורה דעה / יחוד

##### שיעור ה

##### הלכות

##### **יחוד**

##### אבה"ע סי' כב

# **שיעורי הלכה**

### שיעורים על סדר השו"ע

### מפי מו"ר הגאון

### רבי **רפאל צבי ובר** שליט"א

## יחוד עם שני יבמות

**א) כתב** השו"ע (סעי' י) **מותר להתייחד עם שתי יבמות או
 עם שתי צרות או עם אשה וחמותה או עם אשה ובת בעלה או עם אשה ובת חמותה, מפני ששונאות זו את זו ואין מחפות זו על זו.** והם דברי רבא בקידושין (פא:) ופירש רש"י (ד"ה שתי יבמות) הטעם שמותר להתייחד עם שני יבמות, נשי שני אחים ששונאות זו את זו כשתי צרות, שדואגות שמא תיפול לפני בעלה ליבום ותיעשה לה צרה.

**ויש** לדון בזמנינו מאחר שאין עושין ייבום, אם מותר
 להתייחד עם שתי יבמות, דהא לא חיישי שיפלו ליבום ונמצא שאינם שונאות זו לזו. והנה האי דינא שחמש נשים שונאות זא"ז נאמר גם לגבי הבאת גט ממדינת הים, והובא דין זה בשו"ע (בסי' יז סעי' ד) חמש נשים שאינם נאמנות שמת בעלה, וכתב שם הבית שמואל (סקי"ד) דאף שבזמנינו שלא מייבמים, מ"מ אין היבמה מעידה שמת בעלה משום לא פלוג

**אמנם** אין זה ראיה לומר דגם לעניין יחוד יש להתיר,
 דאדרבה כתב ברעק"א (בהגהות שם ובתשו' פו) דכיון דהטעם משום לא פלוג מבואר שמעיקר הדין היה לנו לומר שהיום אינם שונאות זה לזה וא"כ דוקא לחומרא שייך לומר שאינם נאמנות משום לא פלוג, אבל אין להקל מכח לא פלוג, ואם תעיד יבימתה כנגדה להחמיר עליה אין להקל ולומר שאין היבמה נאמנת לאסרה. ואם כן לעניין ייחוד יש לנו להחמיר לומר שבזמנינו אינם שונאות זו את זו ונאסור להתייחד עם שתי גיסות.

**מיהו** במגיד משנה (גירושין פ"ז ה"ב) בבואו לבאר מה
 שכתב הרמב"ם שיבמות אינם מעידות זה לזה אפילו היו אחרות [שאינם יכולים להתייבם], כתב שתי טעמים או משום לא פלוג וכמ"ש הב"ש ועוד כתב צד שהיבמות בעצמותן שונאות זו את זו ולא מטעם שסופה להיות צרתה, וכתב רעק"א דלפי"ז אינם נאמנות אף כשבאים להחמיר, ולפי"ז גם לגבי יחוד עם ב' יבמות יהיה מותר בזמנינו.

**ולמעשה** החכמת אדם (כלל קכו) והח"ח בספר נדחי
 ישראל (פכ"ד ס"ח) סתמו כדברי השו"ע דמותר להתיחד עם ב' יבמות, ומסתימת דבריהם מבואר דגם בזמנינו מותר להתייחד עם ב' יבמות, וכן כתב בשו"ת שבט הלוי דסתימת השו"ע להקל בזה, וכן שמעתי דדעת הגר"נ קרליץ שליט"א דאפשר להקל גם בזמנינו ביחוד עם ב' יבמות. אולם בספר דבר הלכה נשאר בזה בצ"ע, מחמת דברי הבית שמואל דכ"מ שנאמנות להעיד משום לא פלוג, א"כ לגבי יחוד שהוא לקולא לא יתירו ביחוד.

**ואם** יש ליבמות בנים האם מותרות ביחוד, הנה בדבר
 הלכה (סי' ח אות ג) כתב להוכיח מהב"ש דאף בזה מותרת ביחוד דשונאות זו את זו שמא ימותו הבנים ותיפול ליחוד, אבל כתב דמדברי המאירי משמע דבכה"ג אסורות ביחוד.

## יחוד אשה וחמותה

**ב) עוד** מבואר בשו"ע דמותר להתייחד אשה וחמותה,
 והטעם מבואר בגמ' (יבמות קיז.) משם ששונאות החמות את הכלה משום שהכלה תירש את כל עמלה, וכן הכלה שונאת את חמותה שמגלה את דבריה לבנה, וכן אשה ובת בעלה שונאות זו את זו כיון שבת בעלה שונאת את אשת אביה (אמה חורגת) משום שלוקחת כל עמל אימה, וכן אשה ובת חמותה שנואות זו את זו שכיון שחמותה שונאת אותה גם בתה שגרה עמה שונאת אותה.

**ולגבי** כלה אחר שידוכין, כתבו הפוסקים דיש להקל, דגם
 בזה כיון שעתידה להינשא לבעלה כבר מעכשיו שונאת אותה, וכמו שמצינו בשתי יבמות ששונאות זו את זו כיון שאולי תיפול ליבום ותהיה צרתה, א"כ ה"נ בכלה שרק השתדכה עם בנה מותרות ביחוד משום ששונאות זא"ז משום שעתידה לינשא.

**ונתבאר** בשיעור הקודם שדעת המהרש"ל שגם בדרך
 מותר להתייחד עם ב' נשים שונאות ואי"צ עוד שומר כשהולך עם שתי נשים שונאות.

## אשה ותינוקת

**ג) כתב** השו"ע (שם) **וכן אשה שיש עמה תינוקת קטנה
 שיודעת טעם ביאה ואינה מוסרת עצמה לביאה, שאינה מזנה לפניה לפי שהיא מגלה את סודה.** וכן נתבאר בשיעורים קודמים דאם יש אשה שאין חשש שתבעל כגון שבעלה בעיר וכדו', הרי היא מצילה מיחוד. והוא אותו טעםשמותר להתייחד עם אשה ותינוקת.

**ובשיעור** תינוקת המתרת ביחוד נחלקו הפוסקים,
 בהמקנה (קידושין פב. ד"ה בגמרא) כתב דתינוקת היינו מבת ג' יודעת טעם ביאה נחשבת שומר, ובבית שלמה (אהע"ז ח"א סי' לט) כתב דתינוקת המצילה מיחוד הוא מגיל שבושה לעמוד ערומה, ובשבט הלוי כתב דהיינו כשהיא בגיל כבת ה' ו'. ועד מתי נחשבת שאינה מוסרת עצמה לביאה כתבו הפוסקים (פת"ש סקי"ב) דהיינו בגיל ט', ולהלכה נקטינן דתינוקת מגיל ה' עד גיל ט' הרי היא מצלת מיחוד.

**והנה** הקשה הב"ח מהא דכתב השו"ע (סעי' יא) דתינוקת
 פחותה מבת שלוש מותר להתייחד עמה אבל יותר מבת שלוש אסור להתייחד, ואי אמרינן דעד גיל ט' שנים אינה מוסרת עצמה לביאה, אמאי אסור להתייחד עם תינוקת יתירה מג' שנים. וכתב הב"ח כתב דאף דאינה מוסרת לביאה מ"מ חיישינן לאונס. אולם בחזו"א (אהע"ז סי' לד) מבואר דלא חיישינן לאונס אלא רק לפיתוי, והאיסור להתייחד עם קטנה יותר מבת ג' שנים הוא משום חשש פיתוי (ופיתוי קטנה אונס הוא), ומ"מ היא מצילה ביחוד כיון דיש ב' נשים ואחת מהם קטנה, וצריך לפתות את שניהם ואחת מהם אינה מוסרת עצמה כ"כ לביאה, לא חיישינן שתמסור עצמה לביאה, ולכן נחשבת שומר ומצלת מיחוד [והיינו משום שבושה לשמש בפני הקטנה שהיא אינה מוסרת עצמה, ועי' בדבר הלכה הערה ג' ד"ה ונראה שכ' דבכתי"ק של החזו"א היה כתוב דהטעם דיראה שמא תספר מה שתראה, והחזו"א מחק תיבות אלו].

**וכן** תינוק מבואר בפוסקים דנחשב כשומר שמציל מיחוד,
 ושיעור תינוק מובא בשם החזו"א דהוא מגיל ו' עד גיל ט' וי"א שהוא גיל חמש.

## תינוק ותינוקת אם מצילים גם בפרוץ

**ובתוס'** בע"ז (כה: ד"ה לא צריכא) מבואר דתינוקת חשובה
 כשומר גם בפרוץ, ובשו"ת שבט הלוי כתב להוכיח מהתוס' שם דבעכו"ם אין שמירה של תינוק ותינוקת, דהנה מבואר בגמ' דאיכא נפק"מ בין עכו"ם לישראל דבישראל אפ' בפרוץ אשתו משמרתו, ובעכו"ם אין אשתו משמרתו, והקשו בתוס' אמאי לא אמרו בגמ' דאיכא נפק"מ בין ישראל לעכו"ם ביש עמה תינוקת דבישראל שרי ובעכו"ם אסור, ותירצו דבמתני' לא תתייחד ישראלית עם העכו"ם משמע דאין שם שום ישראלית אלא היא, ומוכח דס"ל להתוס' דלא מהני שמירה דתינוקת בעכו"ם. אולם יש לדחות דכונת התוס' אמאי לא אמרו חילוק כזה בין ישראל לעכו"ם, אבל אחר דלא אמרו חילוק כזה באמת אין ראיה דבעכו"ם לא מהני שמירה בתינוקת. ועי' בדבר הלכה באמת הביא ראיה מדברי האחרונים (שהובאו בשיעור הקודם) דנחלקו לגבי עגלון גוי האם אפשר להקל לילך בדרך באשה ותינוקת, מוכח דרק בדרך דנו אם מותר, אבל בבית לכו"ע מהני אשה ותינוקת גם בעכו"ם, ועוד דבדרישה מבואר שכן הוא הנמנהג לילך אשה ותינוקת עם עגלון גוי, ולהלכה נראה דמהני שמירה בתינוקת גם בעכו"ם.

## שומר בחצר שיש בו נשים

**ד) כתב** השו"ע (סעי' טו) **אין ממנין אפ' אדם נאמן וכשר
 להיות שומר בחצר שיש בו נשים, אע"פ שהוא עומד בחוץ, שאין אפוטרופוס לעריות.** והנה יש לדון במוסדות של בנות המצויים היום האם מותר להעמיד שומר אפי' אדם כשר, דהנה בב"ח כתב דכל הדין של האיסור להעמיד שומר הוא דוקא במקום שיש חשש של יחוד, דהקשה הב"ח דקיי"ל דאיש אחד מותר להתייחד עם כמה נשים, ותי' דאיירי בלילה שאסור להתייחד איש א' עם הרבה נשים. אולם כבר נתבאר בשיעור הקודם דלא קיי"ל כהב"ח ובלילה סגי בעוד אשה להתיר ביחוד. אולם בח"מ (סקי"ז) מבואר שאין הטעם משום יחוד ועי' גר"א שהביא מהירושלמי שטעם האיסור הוא שכיון שהוא אפטרופוס ושומר עליהם איכא חשש איסור אפ' במקום שאין חשש יחוד.

**ונמצא** לפי"ז שומר במוסדות של בנות, אם יש שם אשה
 אחת שבעלה בעיר או פתח פתוח לרה"ר, לפי הב"ח הרי זה מציל מיחוד וכן כתב בדבר הלכה (סי' יג אות ו), אבל לדעת שאר פוסקים יש לדון האם יש להקל בזה, דכיון שהאיסור משום שהוא כאפוטרופוס עליהם מה מהני שיהא אחת שבעלה בעיר. ולגבי פ"פ עיי"ש בדבר הלכה דמביא ראיה מדברי התוס' (שבת יג: ד"ה מטה) להקל, דכתבו התוס' שהותר לפלטי בן ליש להתייחד עם א"א, בפ"פ לרה"ר וכל שכן שיש להתיר בשומר.

## רווק ללמד תינוקות

**ה) כתב** השו"ע (סעי' כ) **מי שאין לו אשה לא ילמד
 תינוקות מפני שאמות הבנים באות לבית הספר ונמצא מתגרה בנשים**. ובבית שמואל (סקי"ט) כתב דנחלקו האחרונים בנשוי שאין אשתו עמו האם מותר ללמד, דדעת השו"ע לפסוק כרבי אליעזר (קידושין פב.) דאפי' נשוי ואין אשתו שרויה עמו אסור לו ללמד [מיהו אי"צ שתהיה שרויה עמו ממש כמ"ש השו"ע ואין המלמד צריך שתהיה אשתו שרויה עמו בבית הספר, אלא היא בביתה והוא מלמד במקומו], אבל המ"מ (פכ"ב הי"ג) פסק כת"ק דדוקא רווק שלא היה לו אשה אסור. והביא שהב"ה תמה על המנהג שנהגו בקהילות אחרות ללמד כשאין אשתו עמו, וכתב הב"ש דצ"ל דסמכו על המ"מ. וכן נקט החכמ"א (כלל קכו דין י) דכל האיסור ברווק, וכן נקט הפת"ש (סקי"ג), וכן נקט להלכה בשבט הלוי דכל האיסור ללמד תינוקות הוא דוקא ברווק. וכתב הכנה"ג דרווק אסור ללמד בנות גדולות אפ' שכל האיסור מי שאין לו אשה הוא ללמד תינוקות מחמת אמותיהם, מ"מ אי"ז מדרכי הצניעות.

## אשה ללמד קטנים

**ו) עוד** כתב השו"ע (שם) **וכן אשה לא תלמד קטנים מפני
 אבותיהם שהם באים בגלל בניהם, ונמצאו מתייחדים עמה.** ודין זה שייך אפ' בנשואה. והנה בדין שרווק לא ילמד תינוקות מבואר דהאיסור מחמת שנמצא מתגרה בנשים, אבל בדין שאשה לא תלמד קטנים מבואר דהוא משום החשש שמא יבא האיש להתייחד עמה, ולכן בבתי ספר שיש עוד חדרים ופתח פתוח לרה"ר ואין חשש שיבואו לידי יחוד, יש להקל.

**ואם** בעלה בעיר דעת הפרישה (אות כו) דמהני ומותרת
 ללמד תינוקות, דהא אף ביחוד גמור מותר כשבעלה בעיר וכ"ש כאן שהוא רק חשש שיבואו ליחוד אולם בדבר הלכה (פי"ג סעי' ב) כתב שדעת המהרש"ל והש"ך ועוד דלא מהני בעלה בעיר אלא א"כ נמצא בעלה בבית (וכן מבואר בט"ז סי' רמה סק"ז). אכן תינוקות שהולכים בלא אבותיהם לא גזרו שלא תלמד אותם אשה.

**וכתבו** הפוסקים דכל האיסור דוקא בקביעות אבל באופן
 עראי שרי, וא"כ אשה שתמיד בעלה בעיר ופ"א באופן עראי אין בעלה בעיר, תלוי במחלוקת הנ"ל בין הפרישה ומהרש"ל וש"ך אם בעלה בעיר מועיל במלמדת תינוקות.

## חומר איסור יחוד

**ז) ונסיים** בדברי הרמב"ם (סוף פכ"ב מאיסו"ב) אין לך דבר
 בכל התורה כולה שהוא קשה לרוב העם לפרוש אלא מן העריות והביאות האסורות, ואמרו חכמים גזל ועריות נפשו של אדם מתאוה להן ומחמדתן, ואין אתה מוצא קהל בכל זמן וזמן שאין בהן פרוצין בעריות וביאות אסורות. אמרו חכמים רוב בגזל מיעוט בעריות והכל באבק לשון הרע, לפיכך ראוי לו לאדם לכוף יצרו בדבר זה ולהרגיל עצמו בקדושה יתירה ובמחשבה טהורה ובדעה נכונה כדי להנצל מהן, ויזהר מן הייחוד שהוא הגורם הגדול, גדולי החכמים היו אומרים לתלמידיהם היזהרו בי מפני בתי היזהרו בי מפני כלתי, כדי ללמד לתלמידיהם שלא יתביישו מדבר זה ויתרחקו מן הייחוד, ע"כ, ומבואר בדברי הרמב"ם דיחוד הוא הגורם הגדול להיכשל באיסורי עריות.

**ואף** שהזכרנו כמה מקומות להקל מ"מ אי"ז לכתחילה,
 וצריך ליזהר מאד מאיסור יחוד שהוא הגורם הגדול ליכשל באיסור, וכן כתב בספר דבר הלכה (בסי' יד הגה"ה כא) דאנשים הרבה ונשים הרבה אף דמותר ביחוד מ"מ אי"ז ראוי, כמבואר ברש"י (סנהדרין דף פו. ד"ה של) בית פלוני לא רצה להזכיר שמם שחשובין היו, ובזה לא היו נוהגין כדת שהיו הרבה דרין בבית אחד אנשים ונשים, והיו מצויין תמיד עם נשי חביריהן, ולא שמתייחדין, ומבואר ברש"י דאף דלא עברו על איסור יחוד מ"מ לא היו נוהגין כדת שהיו דרין בבית אחד אנשים ונשים, ולכך לא רצו להזכיר את השם של הבית הזה.

**וכן** כתב הרדב"ז (בח"ג תשו' תפא) אודות הנשים העושות
 מלאכת רקמה בבית הישמעאלים, דאע"פ שאין בזה משום איסור יחוד דהוי אנשים הרבה ונשים הרבה ופתח פתוח לרה"ר ובעליהן בעיר וכן הני בעבידתייהו טרידי, מ"מ יש במעשה זה פריצות גדול לא ישוער, וכבר נעשו הסכמות מידי הנגדים ע"ז, ומקצת הנשים נמנעו ומקצתן לא יכלו כי הן עניות מאד, ומה שיכלנו לתקן שלא ישבו על שולחן אחד לעשות מלאכת הריקמה אנשים ונשים אלא שהאנשים לעצמן והנשים לעצמן.

**דינים העולים**

א) מותר להתייחד עם שתי יבמות או עם שתי צרות או עם אשה וחמותה או עם אשה ובת בעלה או עם אשה ובת חמותה, מפני ששונאות זו את זו ואין מחפות זו על זו.

והחכמת אדם והח"ח בספר נדחי ישראל סתמו כהשו"ע דמותר להתייחד עם ב' יבמות גם בזמנינו [שאין מייבמים], וכן כתב בשו"ת שבט הלוי וכן שמעתי דעת הגר"נ קרליץ שליט"א. אולם בספר דבר הלכה נשאר בזה בצ"ע.

ב) מותר להתייחד אשה וחמותה, משום ששונאות החמות את הכלה, וכתבו הפוסקים דיש להקל גם במשודכת שעתידה להינשא לבנה כבר מעכשיו שונאת אותה. וגם בדרך מותר להתייחד עם ב' נשים שונאות זא"ז.

ג) אשה שיש עמה תינוקת שיודעת טעם ביאה ואינה מוסרת עצמה לביאה מותר ביחוד ומהני זה גם בפרוץ ואפילו בעכו"ם. ובשיעור תינוקת דעת המקנה דהיינו מבת ג', ובבית שלמה כתב דהוא מגיל שבושה לעמוד ערומה והיינו כשהיא בגיל כבת ה' ו' [שבט הלוי] ובגודלה כתבו הפוסקים דהיינו עד גיל ט'. וכן תינוק מבואר בפוסקים דמציל מיחוד, ושיעור תינוק בשם החזו"א מגיל ו' עד גיל ט' וי"א שהוא גיל חמש.

ד) אין ממנין אפ' אדם נאמן וכשר להיות שומר בחצר שיש בו נשים, וכתב הב"ח דהוא דוקא במקום שיש חשש של יחוד, אולם שאר הפוסקים סוברים דטעם האיסור כיון שהוא אפטרופוס ושומר עליהם איכא חשש איסור אפ' במקום שאין חשש יחוד, ולפי"ז יהא אסור להעמיד שומר במוסדות של בנות. וכשיש שם אשה אחת שבעלה בעיר הביא הדבר הלכה שי"א שאין איסור, אבל פתח פתוח לרה"ר דעתו נוטה להקל בזה.

ה) מי שאין לו אשה לא ילמד תינוקות, ונקטו הפוסקים דכל האיסור ברווק, וכתב הכנה"ג דרווק אסור ללמד בנות גדולות אפ' שכל האיסור הוא ללמד תינוקות מ"מ אי"ז מדרכי הצניעות.

ו) אשה לא תלמד קטנים, ודין זה אפ' בנשואה, ובבתי ספר שיש עוד חדרים ופתח פתוח לרה"ר אין חשש של יחוד ויש להקל, ואם האשה בעלה בעיר בדבר הלכה הביא מחלוקת בזה. והאיסור דוקא בתינוקות שאינם הולכים בלעדי אבותיהם. ובאקראי כתבו הפוסקים דשרי ולפי"ז אם רוב עמים בעלה בעיר יהיה תלוי במחלוקת הנ"ל.

ז) יש ליזהר ביותר הדיני יחוד וגם מקומות שמותר מהדין ראוי להחמיר.

**דינים**

.

**השיעור נמסר בביהכ"נ "בית ציון ואהל אית"ן", נוה יעקב, ירושלים.**

ניתן לשמוע בקול הלשון [טל': [PHONE_REMOVED] או [PHONE_REMOVED] או [PHONE_REMOVED], קוד 1-3-2-2-6, ובשידור חי ביום ה' 22:30].

**נכתב ע"י הרב י. ק. שליט"א והיה למראה עיני מו"ר שליט"א**