סי_ תב, מוציא דבה הוא כסיל
קטגוריות: שו_ע / יורה דעה / יורה דעה - דור המלקטים

*מוציא דבה הוא כסיל*

***יו"ד סימן ת"ב סעיף י"ב***

1. ***מקור.***
2. ***אבילות.***
3. ***בנים.***
4. ***האיסור בפה או גם בכתיבה ורמיזה.***
5. ***תרי אפי, רמיזה.***
6. ***תועלת.***
7. ***ציורים של תועלת.***
8. ***דברי רע שלא נוגע למיתה.***
9. ***להגיד לחברו שיש קשת (***rainbow***).***
10. ***החילוק בין מוציא דבה ומביא דבה.***
11. ***שאר ענינים.***
12. ***תענית יארצייט בזמנינו.***
13. ***מקור.***
    1. ***פסחים (סוף דף ג:) – "רב כהנא חלש, שדרוה רבנן לרבי יהושע בריה דרב אידי, אמרו ליה: זיל בדוק מאי דיניה. אתא אשכחיה דנח נפשיה. קרעיה ללבושיה, ואהדריה לקרעיה לאחוריה, ובכי ואתי. אמרו ליה: נח נפשיה. אמר להו: אנא לא קאמינא, (משלי י') ומוציא דבה הוא כסיל. יוחנן חקוקאה נפק לקרייתא, כי אתא אמרו ליה: חיטין נעשו יפות. אמר להם: שעורים נעשו יפות. אמרו ליה: צא ובשר לסוסים ולחמורים. דכתיב (מלכים א' ה') השערים והתבן לסוסים ולרכש. מאי הוי ליה למימר. אשתקד נעשו חיטין יפות. אי נמי: עדשים נעשו יפות. רב בר אחוה דרבי חייא ובר אחתיה. כי סליק להתם אמר ליה: אייבו קיים. אמר ליה: אימא קיימת, אמר ליה: אימא קיימת. אמר ליה: אייבו קיים".***
       1. ***חת"ס (פסחים ריש דף ד.) – "יל"ד דה"ל להש"ס לסדר הך עובדא דרב סמוך דעובדא דרב כהנא חלש דלעיל דהוה ממש הוצאת דבה במיתת אדם דומה לזה המעשה ולא להפסיק בעובדא דחטי' נעשו יפות שאינו דומה לזה וי"ל דהוצאת דבה*** *דשמועה רחוקה אנינו רע כ"כ כמו הקרובה* ***שהרי אין מתאבלים עלי' אלא שעה א' והוצא דבת הפסד ממון אנינו רע כ"כ כמו בנפשות ע"כ סידר הש"ס בהדרגה מלמטה למעלה בתחלה הך דרב כהנא שהוא שמועה קרובה דנפשות ואח"כ דיוחנן חקוקאה שהוא שמועה קרובה דממון ואח"כ דרב שהוא שמועה רחוקה דנפשות ואפ"ה יהי' נשמר מהוצאת דבה".***
    2. *איסור או מעלה****.***
       1. ***אסור להגיד.***
          1. ***פנים מאירות (ח"ב סי' ק') –*** *"מצד הדין אסור להגיד"****.***
          2. ***מהר"ם שיק (או"ח סי' כ"ו) – "אין אומרים לאדם חטא בשביל שיזכה חברך".***
          3. ***ריב"ם שנייטוך (סי' מ"ט).***
       2. ***מעלה.***
          1. חוט שני (שאר ענייני סכנה [בתוך ס' טבילת כלים] ס"ק ח' סוף אות ט', עמ' פ"ה) ***– "ועצם הענין של מוציא דיבה, אין זה איסור, אלא דמיקרי כסיל. והטעם בזה שאדם צריך להשתדל לא להיות המבשר בשורות לא טובות".***
    3. *פשט "רב בר אחוה דרבי חייא ובר אחתיה ..." - הורים של רב היו אח ואחות של רב חייא****.***
       1. ***רב חייא שאל על אח ואחותו, שהיה הורים של רב.***
          1. ***רש"י (פסחים ריש דף ד.) – "רב בר אחוה ובר אחתיה דר' חייא הוה. אייבו אביו של רב אחיו של ר' חייא היה מן האב, כדאמרינן בפרק קמא דסנהדרין (ה, א): אייבו וחנא ושילא ומרתא ור' חייא כולהו בני דרב אחא מכפרי הוו, ואימא שהיתה אמו של רב - אחותו של ר' חייא היתה מן האם".***
       2. ***רב חייא שאל על הורים שלו, שהיה סבא וסבתא של רב [ורב מתרץ רק על הורים שלו].***
          1. ***ר"ח (פסחים ריש דף ד.) – "רבי חייא שאל לרב בן אחיו שהוא בן אחותו כשעלה לארץ ישראל אמר ליה אבא קיים כלומר אבי חי הוא לא בקש רב לומר לו כי מת או לא אמר לו אבי שלי חי כלומר אביך אינו חי וכן השיב לו על אמו כענין הזה".***
          2. ***תוס' (פסחים ריש דף ד.) – "אבא קיים א"ל אבא קיים אימא קיימא א"ל אימא קיימא. זאת גירסת פר"ח פי' ר' חייא שאל על אביו אם הוא קיים ורב השיב לו שאביו של רב קיים וכן באם ולפי גירסת הספרים ר' חייא שאל על אביו אם הוא קיים והשיב לו רב אימא קיימת פי' אימא של רב היא קיימת ולא רצה להשיב אבא קיים שלא יטעה רבי חייא ויסבור שמשיבו על מה ששאלו דקרי אינשי לאבי אבא אבא לכך פירש הגמרא דרב בר אחוה ובר אחתיה דר' חייא הוה לפרש טעמא למה משיב כן".***
          3. ***מרדכי (מו"ק סי' תתקל"ג) – "מי שמת לו מת ולא נודע לו אין חובה שיאמרו לו ואפילו באביו ואמו מדקאמרינן פ"ק דפסחים רב בר אחוה דרבי חייא דהוא בר אחתיה דרבי חייא כי סליק התם א"ל אבא קיים א"ל אבא קיים ה"ג רבינו חננאל והכי פירושו א"ל רבי חייא לרב וכי אבי קיים העודנו חי א"ל רב אבא קיים כלומר אבי שלי חי אבל מאביו דרבי חייא לא השיב וממילא הרגיש שנפטר מדלא השיב לו על אביו וכן יש לפרש גבי אימא קיימת וכו'*** *אלמא שלא היה רוצה לומר לו כלום* ***אילו לא היה שואלו".***
    4. *פוסקים, שאפילו [באביו] ואמו****.***
       1. ***מחבר (סעי' י"ב) – "מי שמת לו מת ולא נודע לו, אינו חובה שיאמרו לו;*** *ואפילו באביו ואמו****; ועל זה נאמר: מוציא דבה הוא כסיל (משלי י, יח) ומותר להזמינו לסעודת אירוסין ונישואין וכל שמחה, כיון שאינו יודע. מיהו אם שואל עליו, אין לו לשקר ולומר: חי הוא, שנאמר: מדבר שקר תרחק (שמות כג, ז). הגה: ומכל מקום בבנים זכרים, נהגו להודיע, כדי שיאמרו קדיש; אבל בבנות, אין מנהג כלל להודיעם".***
       2. ***לבוש (סעי' י"ב) – "מי שמת לו מת ולא נודע לו, אין חובה שיאמרו לו ואפילו באביו ואמו, ומי שיגיד לו עליו נאמר [משלי י, יח] מוציא דבה הוא כסיל, ומותר להזמינו לסעודת אירוסין ונישואין ולכל שמחה כיון שאינו יודע. מיהו אם שואל עליו אם הוא חי או מת אין צריך לשקר לומר חי הוא שנאמר [שמות כג, ז] מדבר שקר תרחק, ומכל מקום לבנים זכרים נהגו להודיע להם כדי שיאמרו קדיש, אבל לבנות אין מנהג כלל להודיע".***
       3. ***חכ"א (כלל קע"א סעי' י') – "מי שמת לו מת ואינו נודע לו אינו חובה שיאמרו לו ואפילו באביו ואמו ועל זה נאמר (משלי י', י"ח) מוציא דבה הוא כסיל ומותר להזמינו לסעודת ארוסין ונשואין וכל שמחה כיון שאינו יודע ונראה לי דהוא הדין אשתו ובניו מותרין במלאכה מיהו אם שואל עליו אין לו לשקר ולומר חי הוא שנאמר (שמות כ"ג, ו') מדבר שקר תרחק ומכל מקום בבנים זכרים נהגו להודיע כדי שיאמרו קדיש אבל בבנות אין מנהג כלל להודיעם (סעיף י"ב)".***
       4. ***דרך החיים (סי' רס"ט סעי' א') – "מי שמת לו מת ולא נודע לו אינה חובה שיאמרו לו וע"ז נאמר מוציא דבה הוא כסיל מיהו אם שואל עליו אין לשקר ולומר חי הוא שנאמר מדבר שקר תרחק אלא יאמר בלשון דמשתמע בתרי אפי והוא ישער בעצמו שמת ומותר להזמינו לסעודת אירוסין ונשואין וכל שמחה כיון שאינו יודע (סי' ת"ב ט"ז) וכן הבעל שיודע שמת קרוב של אשתו שחייבת להתאבל עליו מותר לשמש עמה כיון שהיא אינה יודעת (א"ר סי' קל"ג)".***
       5. ***קיצור שו"ע (סי' ר"ו סעי' ט', סעי' י') – "מי שמת לו מת ולא נודע לו אין להגיד לו, ועל המגיד נאמר מוציא דבה הוא כסיל, ומותרין להזמינו לסעודת אירוסין ונשואין ולכל שמחה, כי כל זמן שהוא אינו יודע הרי הוא כשאר כל אדם, וכן בעל שהוא יודע שמת איזה קרוב לאשתו, מותר לו לשמש עמה כיון שאינה יודעת. אבל אם אחר שואל אותו על קרובו (שמת) אם הוא חי, אין לו לשקר ולומר חי הוא, שנאמר מדבר שקר תרחק, אלא יאמר בלשון דמשתמע בתרי אנפין, וישער בעצמו שמת".***
       6. ***ערה"ש (סעי' י"ד) – "מי שמת לו מת ולא נודע לו אינו חובה שיאמרו לו ואפילו באביו ואמו ועל זה נאמר מוציא דבה הוא כסיל והרי אמרינן בנזיר [מ"ד א] מעשה ומת אביו של ר' יצחק בגינזיק והודיעו לו לאחר שלש שנים ע"ש ואם היה מצוה להודיעו לא היו נמנעים מלהודיעו ומותר להזמינו לסעודת נשואין ואירוסין וכל שמחה כיון שאינו יודע מיהו אם שואל עליו אין לו לשקר ולומר חי הוא שנאמר מדבר שקר תרחק ויכול לומר לשון דמשתמע לתרי אפי ואם יבין יבין ואם לאו לא יבין וכעין זה מצינו בריש פסחים [ד' א] ששאל לו אבא קיים וענה לו אימא קיימת ע"ש כן הוא מעיקר הדין".***
       7. חוט שני (שאר ענייני סכנה [בתוך ס' טבילת כלים] ס"ק ח' אות ט', עמ' פ"ד).
    5. *להגיד שגוי מת****.***
       1. ***כמו בהמה מתה – הגרח"ק שליט"א (מילי מעלייתא אות נ"ט, "שאלה: האם יש משום 'מוציא דבה' להגיד שגוי מת (באופן דלא מעלה ולא מוריד להישראל במיתת הגוי). תשובה: כמו בהמה מתה").***
14. ***אבילות.***
    1. *להזמינו לסעודת אירוסין ונישואין וכל שמחה****.***
       1. ***מיקל – רש"י (פרדס הגדול סוף סי' ר"צ, "מי שמת לו מת ולא נודע לבני עירו מותרין היודעין לזמנו לסעודת מצוה שהרי אבילות מן התורה אינו חל עליו עד שעת אנינות לב שהרי שבעה ושלשים אינו אלא ששמע"), הגהות מיימון (הל' אבילות דפוס קושטנטינא פרק ו' הל' ד'), מחבר (סעי' י"ב, לשונו מובא לעיל), לבוש (סעי' י"ב, לשונו מובא לעיל), חכם צבי (סוף סי' ג'), שער אפרים (סי' צ"ז), ברכי יוסף (סי' שמ"א סעי' ט"ו), חכמת אדם (כלל קע"א סעי' י', לשונו מובא לעיל), דרך החיים (סי' רס"ט סעי' א', לשונו מובא לעיל), קיצור שו"ע (סי' ר"ו סעי' ט', לשונו מובא לעיל), ערה"ש (סעי' י"ד, לשונו מובא לעיל), נטעי גבריאל (אבילות ח"א פרק קכ"ח סעי' י"ז), קיצור דברי סופרים (פרק כ"ד סעי' ח', סעי' ט'), פוסקים.***
       2. ***מחמיר – ב"ח (סי' שע"ד סוף ס"ק ה', "וכתב בהגהות אשיר"י (סי' עד) דאבל שאינו יודע באבלותו אסור להזמינו לסעודה דלא כיש מתירין").***
    2. *א"ת לפנ"ע****.***
       1. ***י"ל שלא חל עליו שום דין אבלות כלל.***
          1. ***רש"י (פרדס הגדול סוף סי' ר"צ) - לשונו מובא לעיל.***
          2. ***חוות יאיר (סוף סי' ג') – "דכל זמן שלא נודע לו שמת לא חל עליו אבלות כלל ולא איתרע ליה חזקת החי מעולם כדקי"ל בסי' ת"ב דמי שמת לו מת ואינו יודע מותר להזמינו לשמחת נשואין וכל שמחה כיון שאינו יודע".***
          3. ***אבן יקרה (ח"ג סי' קכ"ב) – "דהא באבלות כל זמן שלא נודע לו לא חל עליו שום דין אבלות כלל ומותר להזמינו בעצמו לסעודה מריעות ושמחה".***
          4. ***קיצור דברי סופרים (פרק כ"ד סעי' ט"ו).***
       2. ***מראי מקומות – בית יהודה (ח"א יו"ד סי' י"ז ד"ה ומעתה), זרע אמת (ח"ב סי' י"ט ד"ה והן), דודאי השדה (סי' פ"ג ד"ה אמנם), גליון מהרש"א (על סעי' י"ב), תפארת ישראל (עדיות פרק ד' בועז סוף אות ב').***
    3. *אנינות****.***
       1. ***עי' סי' שמ"א, לשיטות ומראי מקומות.***
    4. *תשמיש****.***
       1. ***מותר – ספר חסידים (סי' תת"ג, "אחד שמע שמת קרוב של אשתו, שאם היתה יודעת היתה מתאבלת, ולא היה רוצה לשמש מטתו, אמרו לו לא היית צריך, כי אין אבילות נוהגת קודם שמועה. ואם באים נכרים להגיד, אם סמוך ליו"ט הוא, מבקשים מהם שלא להגיד, כדי שלא יצטערו ביו"ט"), שער אפרים (סי' צ"ז), חידושי הגרשוני (סי' ת"ב בסעי' י"ב), ברכי יוסף (סי' שמ"א ס"ק ט"ו), רבי יהודה מילר (סי' ס"ד), דרך החיים (סי' רס"ט סעי' א', לשונו מובא לעיל), גליון מהרש"א (על המחבר סעי' י"ב), קיצור דברי סופרים (פרק כ"ד סעי' ט', סעי' י').***
          1. ***ליל אנינות, יש להחמיר – באר משה (ח"ח סי' ק"ז).***
       2. ***מחמיר – עי' דברי שאול (סי' ת"ב סעי' י"ב).***
       3. ***מראי מקומות – יוסף לדעת (סי' שפ"ג ס"א), שדי חמד (מערכת אבילות אות ב'), כרם שלמה (יו"ד סי' שמ"א, סי' ת"ב), יהודה יעלה (סי' רנ"ז), חיים וברכה (למשמרת שלום אות ת' ס"ק ס"ה), לקט הקמח (בשו"ע סוף יו"ד ח"ג, הל' אבילות ד"ה אשה), שערים מצויינים בהלכה (סי' ר"ו ס"ק י').***
    5. **אחר שלשים**.
       1. נכון להגיד ***–*** שערים מצויינים בהלכה (סי' ר"ו ס"ק י"א בשם דודאי השדה, "אחר שלשים נכון להגיד").
    6. *אם הוא נרגש דבר****.***
       1. ***יגיד לו.***
          1. ***חיים ביד (סי' ק"ג) – "אשמע בראובן שנפטר בא"י תובב"א ובנו בח"ל ובא כתב לאחד מאוהבי בנו איך ראובן אביו מת והיה בתוך ל' יום אם מותר לכתחילה להעלים הכתב עד שיעברו ל' יום ולא יתחייב בז' ימי אבילות ואת"ל דמותר להעלים אם נרגש בנו בדבר ומבקש וחוקר לידע ושואל בפי' היכן זה הכתב שכבר אומרים לו קול המון שמת אביו אם גם בכה"ג העלם יעלימו הכתב או לא. תשובה עיין ביו"ד סס"י ת"ב ומ"ש מוהריק"ש דבבנים זכרים מצוה להודיע ואין בו משום מוציא דיבה הוא כסיל וע"ש בספר ערך לחם ועיין בתשו' פנים מאירות ח"א סימן קצ"ח. והיה נראה לומר כי בנ"ד שאביו הוא בא"י ת"ו שבלא"ה המנהג הוא שאומר קדיש מיום לכתו לא"י א"כ הרי הוא אומר קדיש אפי' שלא יודיעוהו שמת אביו. אלא דעדיין יש לחלק דמי דהו טעמא שלא יודיעוהו משום מוציא דיבה אבל כאן שהענין נתודע בעיר והוא כבר נרגש ושואל לידע אם הוא אמת השמועה ששמע מה מקום להעלימו אחרי שהוא מחוייב במצות אבילות ואיך יתכן לבטל ממנו מה שהוא מתחייב בדין".***
       2. ***שלא יגיד.***
          1. ***שד"ח (אבילות אות נ"ג) – "חיים ביד ... ולענ"ד כל שלא נודע לו בבירור באופן שחל עליו חובת אבילות יכולים להעלים ממנו אם לא יצטרכו לדבר שקר אלא לומר לו מילתא דמישתמע לתרי אנפי".***
       3. ***מראי מקומות – דברי סופרים (סי' ת"ב ס"ק ס', קיצור דברי סופרים פרק כ"ד סעי' ז').***
    7. ***מראי מקומות – אור זרוע (אבילות סי' תל"א), יד ליולדת (ביאורים פרק ל' ס"א), שדה צופים (פסחים דף ג:, עמ' ט"ו), הגר"י רייזמאן שליט"א (שמואל ב' מספר ק"א).***
15. ***בנים.***
    1. *בנים זכרים****.***
       1. ***אין להודיע.***
          1. ***מחבר (סעי' י"ב) - לשונו מובא לעיל.***
       2. ***נהגו להודיע.***
          1. ***מהר"י וויל (סי' י"ג) – "ששאלת מי שמת אביו או אמו אם מצוה להודיעו תוך ל'. במרדכי בשלהי הלכות שמחות כתב בהדיא דאין צריך להודיעו אפילו על אב ואם. מ"מ נהגו להודיע לבנים הזכרים*** *כדי שיתפללו****, כיון דאית ליה להמת נחת רוח בזה, אבל לבנות אין מנהג בזה".***
          2. ***רמ"א (סעי' י"ב, דר"מ ס"ק ד') – "ומכל מקום בבנים זכרים, נהגו להודיע,*** *כדי שיאמרו קדיש****; אבל בבנות, אין מנהג כלל להודיעם".***
          3. ***ערך לחם (על סעי' י"ב) – "וכן כשיש לו בנים מצוה לומר להם כדי שיאמרו קדיש לכפרת נפשו, ושאר הדברים שטוב לו שיעשו בניו, כדאיתא בסימן שע"ו [סעיף ד]".***
          4. ***לבוש (סעי' י"ב) - לשונו מובא לעיל.***
          5. ***שבות יעקב (ח"א סי' צ"ח ד"ה תשובה דבר) – "פסק רמ"א בסי' ת"ב דנהגו להודיע בבנים זכרים כדי שיאמרו קדיש אבל לשאר אבילי' אין להודיע כי מוציא דבה הוא כסיל עכ"ל וכן נהוג עלמא וא"כ נראה דאם הם זכרים והוא אבילות דאב ואם אמרינן כיון דאפשר היה להודיעם תוך שלשים בודאי זריזין מקדימין ולמצוה גדולה יחשב כדי שיאמרו קדיש מסתמא כל מה דאפשר לאקדומי קדמי והודיעו להם על כן יש לנהוג השמועה קרובה שבעה ושלשים משא"כ בשאר קרובים דמסתמא לא הודיע להם כ"כ מהרה כי מוציא דבה הוא כסיל אזלי' בתר מסקנו' הסוגי' שכתבתי ...".***
          6. ***חכמת אדם (כלל קע"א סעי' י') - לשונו מובא לעיל.***
          7. ***דרך החיים (סי' רס"ט סעי' ב') – "לבנים זכרים נוהגין להודיעם כשמת אב ואם כדי שיאמרו קדיש".***
          8. ***קיצור שו"ע (סי' ר"ו סעי' ט'-י"א) – "לבנים זכרים נוהגין להודיע כשמת האב או האם כדי שיאמרו קדיש".***
          9. ***ערה"ש (סעי' ט"ו) – "אבל מנהגינו בבנים זכרים להודיעם כשמתו אביהם או אמם כדי שיאמרו קדיש אבל בבנות אין מנהג כלל להודיעם כן כתב רבינו הרמ"א".***
          10. ***ששכ"ה (פרק ס"ה הע' רמ"ט, הע' רנ"ט).***
          11. ***קיצור דברי סופרים (פרק כ"ד סעי' י"ז).***
              1. ***רק מנהג – הלל אומר (יו"ד סי' רנ"ד, "הרמ"א שכתב להודיע כתב 'נהגו' ולא חובה").***
              2. ***מצוה להודיע – חיים ביד (סי' ק"ג, "עיין ביו"ד סס"י ת"ב ומ"ש מוהריק"ש דבבנים זכרים מצוה להודיע ואין בו משום מוציא דיבה הוא כסיל").***
              3. ***חיוב להודיע – מהר"ם שיק (או"ח סי' כ"ו,*** ***"ולפענ"ד הא דכתב הרמ"א דהמנהג להודיע לבנים לא שייך בו הא דאין אומרים לאדם חטא בשביל וכו', דהרי כל אדם מישראל מצווה על 'לא תעמוד על דם רעך' [ויקרא י"ט ט'], וגם איכא מצות עשה על השבת גוף האדם ולהצילו מרעתו ואפילו בממונו כדאיתא בסנהדרין דף ע"ג [ע"א], וה'קדיש' מבואר בפוסקים בשם המדרשים הוא לפדות את המת מדינו של גיהנם ולהקל מעונשו, ואם אנו מצווים על הגוף להצילו מכל שכן להציל נשמתו בכל מה דאפשר. וכיון שתיקון ופדיון זה הוא על ידי הבנים, לכך אדרבה אנו*** *מחוייבים על 'לא תעמוד על דם רעך'* ***להודיעם מיתת אביהם ויאמרו קדיש לפדות נפש אביהם, ואם כן נראה שמנהג הזה הוא מדינא").***
       3. ***"ולכאורה גם בבנים זכרים ... יש להודיע ברמז או בלישנא דמשתמע לתרי אפי" – דברי סופרים (עמק דבר ס"ק פ"ו, קיצור דברי סופרים פרק כ"ד סעי' י"ח).***
    2. *בנות* ***(***daughters***).***
       1. ***אין להודיע.***
          1. ***מהר"י וויל (סי' י"ג) - לשונו מובא לעיל.***
          2. ***רמ"א (סעי' י"ב, דר"מ ס"ק ד') - לשונו מובא לעיל.***
          3. ***לבוש (סעי' י"ב) - לשונו מובא לעיל.***
          4. ***רבי יהודה מילר (סי' ס"ד).***
          5. ***חכמת אדם (כלל קע"א סעי' י') - לשונו מובא לעיל.***
          6. ***מהר"ם שיק (או"ח סי' כ"ו).***
          7. ***ערה"ש (סעי' ט"ו) - לשונו מובא לעיל.***
          8. ***משמרת שלום (אות י' ס"ק כ"ד).***
          9. ***אבילות בהלכה (ארטסקרול, סוף פרק ל"א).***
       2. ***להודיע.***
          1. ***חוות יאיר (סי' ר"א) – "ולפי המנהג שמגלין גם לבנות ואומרים כדאי אב ואם שיתאבלו בניהם עליהם".***
          2. ***ילקוט יוסף (כיבוד אב ואם פרק י"ג סעי' י"ד).***
          3. ***קיצור דברי סופרים (פרק כ"ד סעי' כ"ב, עי' סעי' י"ז).***
       3. ***מראי מקומות – מגן שאול (סי' ס"ט ד"ה ומעולם, פריך מה חילוק בין זכר לנקבה), נטעי גבריאל (אבילות ח"א פרק קכ"ח סעי' ח').***
    3. *אם כבר אמר קדיש****.***
       1. ***כגון על הורים אחר.***
          1. ***אין להגיד לו – ר' בצלצאל רנשבורג (סי' מ"ה, "בנ"ד דבלא"ה אומר קדיש אם בשביל קדימה כל דהוא נעבור את פי מרן הב"י ונוציא דבה"), עולת שמואל (ר' בצלצאל רנשבורג סי' מ"ו).***
          2. ***להגיד לו – עי' שד"ח (אבילות אות נ"ג ד"ה וכן, "וי"ל דשמא כשמכוון על שניהם הוא דמהני וה"ה במסתמא אבל אם מכוין רק על אחד אינו מועיל להשני וזה שיודע רק ממיתת האחד ה"ל מתכוין על אחד ולא על הב' ולכן אפשר שצריך להודיעו").***
          3. ***מראי מקומות – קיצור דברי סופרים (פרק כ"ד סעי' כ').***
       2. ***מי שהולך לאר"י.***
          1. ***אין להגיד לו – חיים ביד (סי' ק"ג, "והיה נראה לומר כי בנ"ד שאביו הוא בא"י ת"ו שבלא"ה המנהג הוא שאומר קדיש מיום לכתו לא"י א"כ הרי הוא אומר קדיש אפי' שלא יודיעוהו שמת אביו"), שד"ח (אבילות אות נ"ג).***
          2. ***מראי מקומות – קיצור דברי סופרים (פרק כ"ד סעי' כ"א, "ויש לפקפק בזה").***
    4. *אם בן א' כבר אמר קדיש****.***
       1. ***עדיין צריך להודיע.***
          1. ***אבן יקרה (ח"ג סי' קכ"ב) – "צריך להודיע להבן כדי שיאמר קדיש. ומה שכתב כ"ת שהנפטרת השאירה עוד בנים לומר קדיש לא ידעתי מה יועיל זה הכי משום שאחיו יקיימו מצות כיבוד נפטר הוא ממצוה זו".***
          2. ***ילקוט יוסף (כיבוד אב ואם פרק י"ג סעי' י"ד).***
       2. ***אין להודיע לשאר בניו.***
          1. ***מהר"ש ענגיל (ח"ו סי' י' אות ח') – "אם צריכים להודיע לכל בני המת ידעתי בטח שהגאון ברוך טעם ז"ל הורה דאם בן אחד אומר קדיש א"צ להודיע לשאר בניו ואם אמנם כי אין המנהג כן אבל ראיתי כ"פ אצל צדיקים שנפטרו שלא הודיעו לכל בניו רק אחר שלשים יום".***
          2. ***שערים מצויינים בהלכה (סי' ר"ו ס"ק י"א).***
       3. ***מראי מקומות – עולת שמואל (ר' בצלצאל רנשבורג סי' מ"ו, "עוד ספיקא ..."), נטעי גבריאל (אבילות ח"א פרק קכ"ח סעי' ו').***
    5. **להודיע במועד להבנים**.
       1. אסור להודיע משום מניעת שמחת יום טוב.
          1. פנים מאירות (ח"ב סי' קצ"א***) -*** "שרמ"א כ' מ"מ בבנים זכרים נהגו להודיע כדי שיאמרו קדיש ונ"ל ברור דווקא בשאר ימות השנה אבל במועד שיצטרך לנהוג דברים שבצנעה וגם לנהוג אבילו' אח"כ אינו חובה כלל להודיעו והוא בכלל מוציא דבה ראי' ברורה ... ושם בגמ' חתן שנולד בו נגע נותנים לו שבעת ימי המשתה וכן ברגל נותנים לו שבעת ימי הרגל הרי להדיא אפי' במצות עשה דאורי' משהינן המצוה בשביל שלא לצערו ברגל ויקיים ושמחת בחגיך ק"ו בן בנו של ק"ו במצוה שהוא מדרבנן שאין החיוב עלינו כלל להודיע רק רמ"א כ' המנהג בשביל הקדיש לדחות דבר זה במועד שלא להודיע כלל כיון שיצטרך לנהוג דבר שבצנעה ולנהוג אבילות אריכות אין לך צער גדול מזה שאינו חובה ומצוה עלינו כלל להודיע וכל המודיע הוי בכלל מוציא דבה".
          2. ***פת"ת (ס"ק ב') – "עי' בתשו' אא"ז (פמ"א ח"ב סי' קצ"א) שכתב דבמועד שצריך לנהוג דברים שבצנעא אסור להודיע משום מניעת שמחת יום טוב".***
          3. ***דברי שאול (סעי' י"ב)***.
          4. ***שערים מצויינים בהלכה (סי' ר"ו ס"ק י"א)***.
          5. ***קיצור דברי סופרים (פרק כ"ד סעי' כ"ג)***.
       2. מראי מקומות.
          1. ***מהר"ם שיק (או"ח סוף סי' כ"ו) – "***ומטעם זה קשה לי לכאורה על הפנים מאירות חלק ב' סימן קצ"א שכתב שברגל אין להודיע לבנים, דלא לצערם ברגל, וכן כתב לענין פורים, והביא ראיה מהא [מו"ק ז' ע"א] דאין רואין נגעים במועד. ולפי מה שכתבתי קשה מנא ליה זה, הא כאן יש מצות השבות וסרך ד'לא תעמוד על דם רעך'. ואפשר דמצוה זו דשמחת יום טוב שעושה הבן, היא עצמה מגינה על האבות. או אפשר ליישב דבריו על פי פירש"י בתענית י"ד [ע"א] שפירש רש"י על הא דאמר רבי יוסי לעזרה אבל לא לצעקה, משום דאין אנו בטוחים על תפילתינו שתקובל. ונהי דדברי רש"י תמוהים, דהרי אפילו ספק פקוח נפש דוחה, ועוד הא רבי יוסי גופיה אמר בשבת דף י"ב [ע"ב] דמתפללין על חולה, מכל מקום יש ליישב בזה דברי הפנים מאירות, דכיון דביטול שמחת יום טוב הוא וודאי, והפדיון הוא ספק, ואין ספק מוציא מידי וודאי".
    6. **להודיע בפורים להבנים**.
       1. שאין להגיד לו עד אחר פורים.
          1. ***פנים מאירות (ח"ב סי' ק') – "פסקתי הלכה למעשה באחד שמתה אמו ולא נודע לו ושעה אחת קודם פורים נודע לאנשי ביתו ושאלו לי אם להגיד לו כדי שיגיד קדיש ופסקתי שלא להגיד לו עד אחר פורים דהא כיון דאיכא פלוגתא דרבוותא אי אבילות נוהג בפורים לדעת השאלתו' אסור לנהוג בו אבילות כמו ביו"ט והר"ם מרוטנבורג חלק עליו שאין מבטלין אבילות אלא דבר שבצנעה נוהג ואף שאנו פוסקי' כדעת הר"ם מ"מ לכתחילה לגרום אבילות מוטב שלא להגיד להוציא נפשן מפלוגתא*** *דהא מצד הדין אסור להגיד אפילו באב כנזכר בש"ע ביו"ד סי' ת"ב אלא שרמ"א כתב שמנהג להודיע לבנים* ***זכרים בשביל קדיש א"כ בכי האי גוונא להוציא נפשן מפלוגתא מוטב לסתור המנהג ולעשות ע"פ הדין ושב ואל תעשה עדיף".***
          2. ***פת"ת (ס"ק ב') – "פנים מאירות ... ושם (בסי' צ"ט /ק'/) הורה ג"כ בפורים כן שאין להגיד לו עד אחר פורים ע"ש".***
          3. ***דברי שאול (סעי' י"ב).***
          4. ***משמרת שלום (אות י' ס"ק כ"ד).***
          5. ***שערים מצויינים בהלכה (סי' ר"ו ס"ק י"א).***
          6. ***נטעי גבריאל (אבילות ח"א פרק קכ"ח סעי' י"א).***
          7. ***קיצור דברי סופרים (פרק כ"ד סעי' כ"ד).***
       2. ***מראי מקומות – מהר"ם שיק (או"ח סוף סי' כ"ו, לשונו מובא לעיל).***
    7. *ביטול תורה דרבים****.***
       1. שאין להגיד***.***
          1. ***עי' עולת שמואל (ר"ב רנשבורג סי' מ"ו) – "וגדול תלמוד תורה ובפרט לימוד עם התלמידים ...".***
          2. ***נטעי גבריאל (אבילות ח"א פרק קכ"ח סוף הע' ג') – "וראה בשו"ת ר"ב רנשבורג סי' מ"ו ושו"ת רבי טיאה ווייל יו"ד סי' קי"א שאם נוגע הדבר לביטול תורה דרבים וכדומה שא"צ להודיעם עיי"ש".***
          3. ***ילקוט יוסף (כיבוד אב ואם ח"ב ריש עמ' שע"ד).***
       2. ***יקרא דחיי (סי' כ"ו הע' כ"ט), מס' אורחות חסידיך (עמ' שפ"ח), הו"ד בילקוט יוסף (כיבוד אב ואם ח"ב עמ' שע"ח), וחשוקי חמד (נדרים דף פז. הע' כ"ז) – "שבאחד הימים התקבל במשרד ישיבת חברון בירושלים מברק המודיע על פטירת אביו של המשגיח רבי מאיר חדש זצ"ל, ראש ישיבה רבי יחזקאל סרנא פתח את המכתב, שקע בהרהורים, ואחר כך הטמין את המכתב באמתחתו והתעלם ממנו כליל. רבי מאיר לא ידע דבר והמשיך בעבודת הקודש שלו בהרבצת תורה ומוסר לתלמידים, ללא אבל וללא שבעה. אחר שלשים יום זימן רבי יחזקאל עצמו אצל רבי מאיר והראה לו את המברק. רבי מאיר ישב באבלות של שעה אחת כדין שמועה רחוקה, ועל ידי הקפדתו של ראש הישיבה על מה שכתוב מוציא דיבה הוא כסיל הרויחה הישיבה חודש שלם של תורה ומוסר".***
    8. *להודיע לבן חילוני על פטירת ההורים - כשלא יאמר קדיש****.***
       1. ***הלל אומר (יו"ד סי' רנ"ד) – "מסתפק אנכי אם יותר נוח וטוב שלא להודיע, או אולי מיתת אביו תחזירו למוטב ויהרהר בתשובה, כי אדם עלול לתשובה, כמו שמצינו ברשע גמור המקדש אשה על מנת שאני צדיק שחוששין לקדושיו כ"ש בני"ד שמזכירין לו יום המיתה של אביו ורואה סוף כל אדם, וכמו שמצינו שישמעאל עשה תשובה לפני פטירת אברהם, אך מצאתי ראיה מן התורה שאין להודיעו ואולי גם אסור להודיעו עי' ...".***
       2. ***ילקוט יוסף (כיבוד אב ואם ח"ב עמ' שע"ט).***
16. ***האם האיסור רק בפה או גם בכתיבה ורמיזה.***
    1. *נראה שיש להקל****.***
       1. ***רש"י (פסחים דף ג: ד"ה אהדריה) – "אהדריה לקרעיה לאחוריה. שלא יבינו מהר להדיא ויצא לבם".***
       2. ***חת"ס (פסחים ריש דף ד.) – "האמת הוא כך כי הקדוש ברוך הוא שוכן על השבורי לב לרפאותם ולנחמם לב נשבר ונדכ' אלקי' לא תבזה*** *ועמו אנכי בצרה* ***כתי' אמנם*** *על כל דיבור רע* ***שורה רוח הטומאה ונשמרת מכל דבור רע כתי' ולפחות אינו מזכיר שמו ית' על הרעה ע"כ כשמוציא מפיו דבר הרע לומר מת פלוני באותו שעה ע"כ*** *מסתלקת השכינה* ***ומפסיד לאידך שאינו מתנחם מהרופא לשבורי לב באותה שעה אך באומרו בלשון טוב א"כ גם בשעת צערו השכינה מנחמהו וזהו בורא ניב שפתים שיהי' מברר ניב שפתיו לומר על כל דבר שלו' שלו' לרחוק ולקרוב בין שהוא שמועה רחוקה או קרובה לעולם יאמרו בלשון שלו' וברכה ועי"ז אמר ה' ורפאתיו שתהי' השכינה שם לרפאותו מצערו".***
       3. ***"בהא דבעתונים מדפיסים פטירתם של אנשים מפורסמים בנוגע למוציא דבה ביור"ד סימן ת"ב סי"ב" – שלמת יוסף (סי' כ"א אות ב', "וגם גדר מוציא דבה לא שייך עין בהך מחלקת בסנהדרין דף ל' גבי היכי כתבינן בהפסק מי גרע אם לא תלך רכיל או שקר ע"ש בזה וכתיבה הוה רק כמו רמז ...").***
    2. *נראה שיש להחמיר****.***
       1. ***מהרש"א (פסחים ריש דף ד.) – "לאחוריה כו'. פירוש רש"י שלא יבינו מהר ויצא לבם עכ"ל ועי"ל שאלו הראה להם הקריעה ה"ל מוציא דבה כאלו הגיד להם בפה דנח נפשיה".***
       2. ***מרדכי (מו"ק סי' תתקל"ג) – "והכי פירושו א"ל רבי חייא לרב וכי אבי קיים העודנו חי א"ל רב אבא קיים כלומר אבי שלי חי אבל מאביו דרבי חייא לא השיב וממילא הרגיש שנפטר מדלא השיב לו על אביו וכן יש לפרש גבי אימא קיימת וכו' אלמא שלא היה רוצה לומר לו כלום אילו לא היה שואלו ואפילו כששאלו לא השיב לו אלא ברמז בעלמא ועל זה נאמר מוציא דבה הוא כסיל מיהו אם שואל עליו אין לו לשקר ולומר חי הוא*** *שנאמר מדבר שקר תרחק* ***וכדמשמע ממילתיה דרב שלא רצה לשקר ולומר חי הוא".***
       3. ***מחבר (סעי' י"ב) – "מי שמת לו מת ולא נודע לו, אינו חובה שיאמרו לו; ואפילו באביו ואמו; ועל זה נאמר: מוציא דבה הוא כסיל (משלי י, יח) ומותר להזמינו לסעודת אירוסין ונישואין וכל שמחה, כיון שאינו יודע. מיהו אם שואל עליו, אין לו לשקר ולומר: חי הוא, שנאמר: מדבר שקר תרחק (שמות כג, ז)".***
       4. ***"****אלא יש להודיעו ברמז בעלמא****" – דרכי משה (ס"ק ג\*), ט"ז (ס"ק ח', לשונו מובא לקמן), בא"ה (ס"ק י'), דרך החיים (סי' רס"ט סעי' א', לשונו מובא לעיל), קיצור שו"ע (סי' ר"ו סעי' י', לשונו מובא לעיל), ערה"ש (סעי' י"ד, לשונו מובא לעיל), פוסקים.***
       5. ***מחמיר.***
          1. ***רבי עזריאל הילדסהיימר (ח"א יו"ד סי' רס"ג) – "לפ"ז יקשה בפסחים שם על ר' יהושע בריה דרב אידי ויוחנן חקוקאה ורב למה להם כל הנך טצדקי, היה להם לכתוב הבשורה בכתב".***
          2. ***בשם משנה שכיר (ח"ב יו"ד סי' רל"ג).***
          3. ***שבט הקהתי (ח"ג סי' רפ"ט) – "כסיל כיון שמודיע לו להדיא.*** *וראי' ממה שכ' המרש"א* ***בפסחים".***
          4. ***נטעי גבריאל (אבילות ח"א פרק קכ"ח סעי' ה') – "אף בכתיבה או ע"י רמז אין להודיעם".***
          5. ***ילקוט יוסף (כיבוד אב ואם פרק י"ג סעי' י"ד) – "ואף בכתיבה או על ידי רמז אין להודיעם".***
          6. ***קיצור דברי סופרים (פרק כ"ד סעי' א').***
          7. ***חשוקי חמד (נדרים דף פז.) – "יש לדון אם האיסור של מוציא דבה, הוא שהשני לא ידע, או שהוא לא יוציאו דבר לא טוב מפיו, ונפקא מינה, כאשר אומרו בדרך רמז, שאם הענין שהשני לא ידע, גם בדרך רמז לא יאמר, אבל אם הענין שלא להוציא מפיו דבר לא טוב, אין איסור לרמז, או אפילו לכתוב. ולכאורה משמע מרש"י ... וכן משמע שכל סוגית הגמרא שם ... אמנם בשו"ע (יו"ד סימן תב סי"ב) כתב ... ומקור דברי השו"ע הוא מהמרדכי ... ומשמע שגם בדרך רמז אין לספר כשאינו שואל, ואולי יש לתרץ, שקודם הקבורה, כשיודע שהלה ילך ללויה וזה יהיה לו לתועלת, מותר לספר דרך רמז, אבל בגמרא מיירי שכבר עבר הרבה זמן מפטירתם, ובזה אין ענין אפילו לספר דרך רמז, כשאינו שואל".***
       6. ***"בהא דבעתונים מדפיסים פטירתם של אנשים מפורסמים אי עוברים בזה על מוציא דבה (יו"ד סי' ת"ב סי"ב)".***
          1. ***שלמת חיים (סי' תכ"ז), הו"ד בנטעי גבריאל (אבילות ח"א פרק ס"ה סעי' כ"א) – "כנראה שאין בזה משום מוציא דבה לאחר שכוונתם לצורך איזה דבר לעורר".***
          2. ***ילקוט יוסף (כיבוד אב ואם פרק י"ג סעי' י"ד) – "פשט המנהג להדפיס מודעות אבל בכדי להודיע לצבור את זמן ההלויה של הנפטר".***
          3. ***מראי מקומות – חשוקי חמד (נדרים דף פז.).***
    3. ***מראי מקומות – רבי יהודה מילר (סי' ס"ד), קונ' נועם (ח"ב עמ' שי"ז), צהר (חי"א עמ' שמ"ו), קיצור דברי סופרים (פרק כ"ד סעי' ו').***
17. ***תרי אפי, רמיזה.***
    1. ***"אין לו לשקר כו'.*** *נראה דיש לומר בלשון דמשתמע לתרי אפי* ***דהיינו שאין מבואר בפירוש שהוא מת אלא הלשון סובל לחיים ולמיתה" – דרכי משה (ס"ק ג\*), ט"ז (ס"ק ח'), בא"ה (ס"ק י'), דרך החיים (סי' רס"ט סעי' א', לשונו מובא לעיל), קיצור שו"ע (סי' ר"ו סעי' י', לשונו מובא לעיל), ערה"ש (סעי' י"ד, לשונו מובא לעיל), פסקי תשובות (סי' רכ"ב אות ד'), פוסקים.***
       1. ***רק האמת – עי' מאירי (פסחים דף ג: ד"ה ראוי, "ראוי לאדם גם כן להזהר שלא יהא מזומן לבשורה של פורענות כגון מיתת אדם גדול וכיוצא בזה ואם שואלין אותו בכך רשאי לגמגם בדברים*** *עד שיבינו הענין* ***מתוך דבריו ולא שיאמרהו הוא להדיא").***
       2. ***גם בשקר – דודאי השדה (סי' פ"ג), ערה"ש (סעי' י"ד, "ויכול לומר לשון דמשתמע לתרי אפי*** ***ואם יבין יבין ואם לאו לא יבין"), פוסקים.***
    2. *איני יודע****.***
       1. ***מצודת דוד (שמואל ב' פרק י"ח פסוק כ"ט) – "ולא ידעתי מה נעשה בבנך ... וכחש לו לפי שלא רצה לבשרו הרעה".***
       2. לשון איני יודע, נכלל בב' אנפי – מהרש"א (תענית דף כ: ח"א ד"ה שמא, "דהיינו מארץ כוש וא"ל איני יודע כו' ר"ל שאיני יודע לומר לך שהם מכוערין כדאמרינן פ' י"נ אפילו בגנות בהמה טמאה לא דבר הכתוב"), תתן אמת ליעקב (פרק ה' סי' מ"ג, סי' כ"ה וסי' ל"ה).
       3. ***אינו יודע, מותר – כלה רבתי (פרק ה', "למד לשונך אינו יודע ... כדכתיב באחימעץ").***
          1. ***תתן אמת ליעקב (פרק ה' סי' מ"ג) – "האם מותר לשקר בכדי לא לבשר בשורה רעה. תשובה: מובא במחבר ביו"ד סימן ת"ב סעיף י"ב ... אבל עדיין יש להסתפק אם מותר לומר איני יודע. והנה בשמואל ב' פרק י"ח כשנהרג אבשלום שלח יואב את הכושי לבשר לדוד ולא אחימעץ על כי הי' איש טוב, ואחימעץ גם רץ ובישר על הנצחון במלחמה, וכשדוד שאל אותו מה עם אבשלום אמר אחימעץ שהוא לא יודע וכתב שם המצודת דוד שאמר אחימעץ ולא נמסרו לי כל פרטי הדברים ולא ידעתי מה נעשה בבנך אבל הכושי יודע הוא וכחש לו לפי שלא רצה לבשרו רעה, ע"כ. הרי מצינו שאמר איני יודע בכדי לא לבשר בשורה רעה. ושאלתי להגרש"ז אויערבאך זצ"ל אם מותר לו לומר איני יודע ואמר לי שמותר. וכן הורה הגאון הרב יוסף שלום אלישיב זצ"ל, וכן הוא דעת הגאון הרב ישראל יעקב פישר זצ"ל דמותר לומר איני יודע ולהניח את חבירו בלי ידיעה בכדי שלא לבשר לו בשורה רעה".***
          2. ***מי שמת כבר דוד ג' חדשים "לא ראיתי את דודך זה שלושה חדשים" – תתן אמת ליעקב (פרק ה' סי' מ"ג ד"ה ואם).***
          3. ***"שיענה שהוא 'צריך רחמים' ואין זה שקר כי גם המת צריך רחמים כי נידון אז על כל מעשיו. והוסיף ... כי הרי אומרים בנוסח בשמו"ע מחי' מתים ברחמים רבים, וא"כ אין זה שקר כי צריך רחמים" – תתן אמת ליעקב (פרק ה' סי' מ"ג ד"ה והנה), וכן נוהג הגרשז"א זצ"ל (תתן אמת ליעקב פרק ה' סי' מ"ג ד"ה והנה).***
       4. ***מראי מקומות – ניב שפתים (כלל ט' חידושים על סעי' כ"ז).***
    3. *לצאת לקראת אביו שלא ירגיש באבילות בתו****.***
       1. ***יכול לצאת.***
          1. ***שבות יעקב (ח"ב סי' צ"ט) – "ועל דבר לצאת לקראת אביו שלא ירגיש באבילות בתו נ"ל דשפיר דמי דהא מצינו בט' באב דהולך לקראת רבו או אביו עד צוארו במים ואינו חושש ש"מ דכבוד אביו דוחה אבילות דט' באב ה"ה כאן אף דיש מקום לחלוק דאבילות ישנה שאני מ"מ הא מצינו דמותר לשנות מפני השלום וכ"ש משום כבוד אביו דהוקש כבודו לכבוד המקו' והא דאבל אין רשאי לצאת מביתו בלא"ה אינו חמור כל כך עיין בי"ד סי' שצ"ג ואין מקו' לבעל דין לחלוק דאע"ג דמי שמת לו מת אינו מחוייב לומר לו מ"מ אין לו לשקר ולומר חי הוא וכדאי' בי"ד סי' ת"ב סעיף י"ב מ"מ כה"ג אין כאן שקר כלל וכדאי' בפסחים דף ג' ע"ב וד' ע"א בהא דאהדרי' קרעי' לאחורי וכו' א"ל אנא לא קאמינא וכו' א"ל אייבו קיי' א"ל אימא קיימת וכו' יע"ש וא"כ פשוט הוא שמותר לעשות כן משום כבוד אביו כנ"ל".***
          2. ***פת"ת (סי' שצ"ג ס"ק ז') – "בשבו"י שם דמשמע מדבריו דדוקא אם בא אביו רשאי משום כבוד אביו אבל אם בא אחיו אסור".***
          3. ***ילקוט יוסף (כיבוד אב ואם ח"ב עמ' שע"ז).***
       2. ***אסור לצאת – בית לחם יהודה (סי' שצ"ג ס"ק ג').***
18. ***תועלת.***
    1. *שבבית חולים להודיע הקרובים****.***
       1. ***מותר.***
          1. ***הגרשז"א זצ"ל (נשמת אברהם יו"ד סי' ת"ב ס"ק א') – "שבבית חולים צריכים להודיע לקרוב משפחה על פטירת החולה כדי שיוכלו לטפל בו ובקבורתו ואין כל איסור בדבר".***
          2. ***בית יהודי (ח"ז עמ' ק"ע).***
          3. ***ילקוט יוסף (כיבוד אב ואם ח"ב עמ' שע"ט אות י"ז).***
          4. ***חשוקי חמד (מגילה דף טו.) – "ואם כן בנידוננו שיש תועלת בדבר, כיון שהמשפחה תתארגן יותר מהר כדי לארגן לו את ההלויה, נראה שיודיע להם, ומה דאמרינן בפסחים שמוציא דיבה הוא כסיל היינו משום שלא היה להם בזה שום תועלת".***
       2. ***והמחבר (סעי' י"ב) מדבר רק "דהא דאין צריך להודיעו היינו דוקא אחר שכבר נקבר המת" – דברי סופרים (סעי' י"ב בירור הל' עמ' תשט"ז, קיצור דברי סופרים פרק כ"ד סעי' ד').***
    2. ***מחבר (סי' שנ"ז סעי' א') – "אסור להלין המת אלא אם כן הלינו לכבודו להביא לו ארון ותכריכין או מקוננות או כדי שיבאו קרובים או*** *להשמיע עיירות****".***
       1. מיקל – ***רבי עזריאל הילדסהיימר (ח"א יו"ד סי' רס"ג, "דהא יקרא דחיי הוא בגדר כבוד הבריות ודוחה לאו של מוציא דבה אפי' בקום ועשה"), נטעי גבריאל (אבילות ח"א פרק קכ"ח סעי' ט', "אכן המנהג להודיעם שיבואו להלוויה"), פוסקים.***
       2. ***"שאפילו היכא שעתיד להודיעו שמת לו מת מ"מ כל מה שיכול לאחר ולומר לו אין להקדים ההודאה" – דברי סופרים (ס"ק ס"א, קיצור דברי סופרים פרק כ"ד סעי' ב'), כמבואר בשם מהר"א ששון (סוף סי' קס"ז), שבות יעקב (ח"ב סי' צ"ט), פנים מאירות (ח"ב סי' ק'), ועוד.***
       3. ***חשוקי חמד (נדרים דף פז.) – "לסיכום: מותר להודיע לאנשים על מועד הלוויה, כדי שיכבדו את המת, ואת המשפחה, ובפרט לאדם גדול, כדי שיבא להלוויה, אך עדיף לעשות זאת בדרך רמז, וגם להדפיס מודעות מותר, אך אם אי אפשר בענין אחר, מותר גם להודיע בפירוש. לאחר הלוויה, כשאין ענין בהודעה זה, לכאורה אם זה דרך הספד, כגון לכתוב בעתון על פטירתו, מותר. אך ללא צורך לכאורה אסור אפילו לרמז".***
    3. *הלויה של פלוני****.***
       1. ***הוי רמיזה.***
          1. ***הגרשז"א זצ"ל (צהר חי"א עמ' שמ"ו ד"ה ושמעתי) – "ושמעתי בשם הגרש"ז אויערבאך זצ"ל דמה דשרי הוא כיון שלא אומר פלוני נפטר דאינו מוציא דיבה אלא יאמר יש הלויה של פלוני".***
          2. ***הגר"מ שטרנבוך שליט"א (צהר חי"א עמ' שמ"ו ד"ה ושמעתי) – "ולכן אומרים הלויתו של פלוני".***
       2. ***מותר מפני כבוד הנפטר.***
          1. ***הגרח"ק שליט"א (ויכתוב מרדכי עמ' ש"מ אות נ"א) – "גבי מ"ש בשו"ע יו"ד סימן ת"ב סעי' י"ב 'מי שמת לו מת וכו'' והיה מעשה עם הגר"י צדקה זצ"ל שנפטרה אשתו ולא הסכים להודיע מהסיבה כי 'מוציא דיבה הוא כסיל'. האם מותר להודיע ברמקול על פטירת אנשים. תשובה: מותר מפני כבוד הנפטר".***
          2. חוט שני (שאר ענייני סכנה [בתוך ס' טבילת כלים] ס"ק ח' אות ט', סוף עמ' פ"ד) ***– "דכל מה דהוא לכבוד המת ודאי דמותר ולא חשיב מוציא דיבה, וכיון שמכריזים כדי שיבואו וישתתפו בהלויה וכן שיבואו אחר כך לנחם שפיר דמי, דאם לא יספרו הרי שלא ידעו ולא יבואו".***
          3. ***הגר"א נבנצל שליט"א (ביצחק יקרא סוף ח"ו, הנהגות אות נ') – "מוציא דבה ... אבל לצורך כבוד הנפטר וניחום אבלים מתר ומצוה, כמו שנוהגים להודיע על פטירת אביו ואמו ר"ל לצורך אמירת קדיש. ענין מוציא דבה ... שדבה ענינו דבור ופרסום".***
          4. ***נטעי גבריאל (אבילות ח"א פרק ס"ה סעי' כ"א, הע' כ"ח) – "מותר לפרסם במודעות וכדומה על פטירת המת, ואין בזה משום מוציא רבה רעה, כיון שעושין משום כבוד המת. [שלמת חיים ח"ב סי' קל"ב, וכ"כ בספר זיבולא בתרייתא עמוד ד' שכך נהוג בירושלים להכריז בעיר ללוות את המת, וראה שם שהתרעם על מה שהיה נהוג בירושלים שהבד"צ או מרא דאתרא היו יושבים ודנים בכל מקרה של מת, וקובעים על איזה מת להכריז בחוצה להלוויתו וקובעים באיזה תוארים להכריז, תמהני על שבאחרונה נעשה הדבר הפקרות וכל הרוצה ליטול את השם נוטל עכ"ד, וכ"כ במשנת יעקב ח"ג עמוד קצ"ג, שכן המנהג לפרסם ולהודיע מיתת אדם כדי שיבואו להלוויה שלו, אכן ראה בספר מקורי המנהגים עמוד קכ"ג,*** *שבפולין היה המנהג שאם מת אחד היה השמש המעורר עושה שינוי בדפיקה על דלתות הבתים****, שבעוד שבכל יום הי' דופק ג' פעמים, הי' דופק ביום זה רק ב' פעמים והי' הדבר משמש לסימן, ועי"כ היתה נמנעת הודעה כזאת בפה כדי שלא יהי' מוציא דבה ע"כ, וכ"כ בספר דברי קהלת עמוד י"ג שנמנעים לאמור פלוני מת ואומרים תמורתו פלוני חי, ובפפד"מ היה החזן מנגן בכל יום שיר אדון עולם, חוץ מיום שנפטר בו איש או אשה שאז היה אומר אותו בלחישה לסימן שיש מת בעיר ויכינו עצמם*** לגמול חסד ע"כ. וכ"כ בספר מנהגי ישראל (קרויס)***]".***
          5. ***חשוקי חמד (נדרים דף פז.) – "איך מותר להכריז על הלוויה ברמקול, שהרי זה לא הוי כתיבה אלא דיבור, וכשמכריז בקול, הרי הוא מוציא דיבה, ואולי יש לומר שכיון שאי אפשר בענין אחר להודיע על הלוויה, ואם לא ידעו, יהיה בזיון כבוד המת, אם כן מותר, וראה בשו"ת רבי עזריאל הילדסהיימר (ח"א יו"ד סימן רסג) שלא מבעיא אי הלוויה הוה כבוד המת שמותר, אלא אפילו הוה כבוד המשפחה החיים מותר להודיע, משום שכבוד החיים, הוא בגדר כבוד הבריות, ודוחה לאו של מוציא דבה אפי' בקום ועשה".***
       3. ***מראי מקומות.***
          1. ***ששכ"ה (פניני הוראה עמ' רי"ח, הו"ד בס' צהר חי"א עמ' שע"א ד"ה לענין) – "דנכון וראוי*** *לא להכריז ברמקול* ***על לויה אבל להדביק מודעות אבל מותר כיון שהאדם אינו אומר בפיו את הבשורה הרעה".***
19. ***ציורים של תועלת.***
    1. *תפילה שוה****.***
       1. ***לא נכלל בתועלת.***
          1. ***מהר"ם שיק (או"ח סי' כ"ו) – "באחד שמתה אחותו והוא אינו יודע, ובתוך תפלתו הוא מתפלל עבורה ויש לחוש משום תפילת שוה, ... בודאי אין להודיע דלא קעביד איסורא כלל ...*** *אין אומרים לאדם חטא בשביל שיזכה חברך****".***
          2. ***שערים מצויינים בהלכה (סי' ר"ו ס"ק ט').***
          3. ***נטעי גבריאל (אבילות ח"א פרק קכ"ח סעי' ג').***
          4. ***ילקוט יוסף (כיבוד אב ואם פרק י"ג סעי' י"ד).***
          5. ***קיצור דברי סופרים (פרק כ"ד סעי' ג').***
          6. ***עי' ס' חסידים (סי' תת"א) – "אחד היה מתענה ומתפלל על אוהב שיחיה, והנה בא אדם אחד בעיו"ט משם, ושאל מה עושה פלוני אוהבי, שהרי כבר ימים מתפלל עליו. שאל אותו אדם הבא, לחכם, אמר מה אעשה, אם לא אומר שמת, הרי יתענה ויתפלל על חנם תפלת שוא, אמר, לאחר יו"ט תאמר לעבד או לנכרי שיאמר לו שמת, ומפני שמחת יו"ט אל תגיד לו עתה".***
       2. ***מראי מקומות – מחה"ש (סי' רפ"ח ס"ק י"ד בשם מהרי"ל), ילקוט יוסף (כיבוד אב ואם ח"ב עמ' שע"ג).***
    2. *אפילו מבקש ממת למפרסם****.***
       1. ***לא אמרינן.***
          1. ***ריב"ם שנייטוך (סי' מ"ט) – "דלאו כל כמיני' לצער לאחיו ובן אחיו והוא כנגד הדין ... שיגידו לקרוביו כי דבר שפתים אך למחסור*** *ולעבור על הקרא מוציא דבה****".***
          2. ***נטעי גבריאל (אבילות ח"א פרק קכ"ח הע' ב').***
          3. ***ילקוט יוסף (כיבוד אב ואם ח"ב עמ' שע"ג ד"ה ובתשובת).***
    3. *כל תועלת או רק בזמן שצריך להשיב****.***
       1. ***מותר רמיזה רק בזמן שצריך להשיב.***
          1. ***הג' ברוך טעם (על חו"י סי' ר"א) – "נ"ב ליכא הוכחה דשאני התם שהוצרך להשיב, וכן מורין דברי הפוסקים והש"ע סי' ת"ב".***
       2. ***מותר רמיזה בכל תועלת.***
          1. ***חוות יאיר (סי' ר"א) – "שאלה ראובן בא לעיר והגיד איך לפני יוד ימים כשיצא מעיר פלוני בסוף היריד הי' שמעון גוסס אם יגידו ללוי בן שמעון הדר שם. נראה ... כשאין שם אבל*** *יכתבו לו או ירמזו לו דלא הוי מוציא דבה רק באמירה ממש* ***כדמוכח בגמ' ... דבחנם פשיטא המגיד והמגלה אפילו ברמז ה"ל מוציא דבה ומצער לחבירו חנם".***
          2. ***שלמת חיים (סי' תכ"ז), הו"ד בנטעי גבריאל (אבילות ח"א פרק ס"ה סעי' כ"א) – "כנראה שאין בזה משום מוציא דבה לאחר שכוונתם לצורך איזה דבר לעורר".***
    4. *לספר לאשתו על מת שנפטר****.***
       1. ***חשוקי חמד (נדרים דף פז.) – "יתכן שאם אינו מספר לה זאת, כדי להוציא דבה, אלא כדי לפרוק את צערו, על האדם שמת, מותר, וכמו דמטי משמיה דהחזו"א דיש מקרים שיכול לומר לשון הרע לאשתו משום שאשתו כגופו, כאשר אין כוונתו להרבות שנאה, אלא לפרוק את אשר לבו, כאשר ברור לו שאשתו לא תספר את הלה"ר לאחרים".***
    5. *שנהגו לזרוק המים לחוץ משום ומוציא דבה הוא כסיל****.***
       1. ***עי' סי' של"ט סעי' ה', לשיטות ומראי מקומות.***
20. ***דברי רע שלא נוגע למיתה.***
    1. ***פסחים (סוף דף ג:) – "יוחנן חקוקאה נפק לקרייתא, כי אתא אמרו ליה: חיטין נעשו יפות. אמר להם: שעורים נעשו יפות. אמרו ליה: צא ובשר לסוסים ולחמורים. דכתיב (מלכים א' ה') השערים והתבן לסוסים ולרכש. מאי הוי ליה למימר. אשתקד נעשו חיטין יפות. אי נמי: עדשים נעשו יפות".***
       1. ***הגר"א נבנצל שליט"א (ביצחק יקרא סוף ח"ו, הנהגות אות נ"ג) – "כשם שאין לספר על מות אדם, משום 'מוציא דבה הוא כסיל', כך*** *אין לספר עניני צער כגנבת מכונית* ***וכדו', משום שאין להעציב את הבריות שלא לצורך".***
21. להגיד לחברו שיש קשת ***(***rainbow***)*** - ***עי' סי' רכ"ט סעי' א', לשיטות ומראי מקומות***.
    1. **מחמיר: שאין להגיד לחברו שיש קשת, מטעם מוציא דבה הוא כסיל**.
       1. ח"א (כלל ס"ג סעי' ד') – "ומצאתי בספר א' שמו נעלם ממני, שאין להגיד לחברו שיש קשת, מטעם מוציא דבה".
       2. ברכת ישראל (סי' ס"ח ס"ק א') – "בח"א".
       3. פתחי תשובה (על סעי' א') – "ובחיי אדם".
       4. ארחות חיים (ס"ק א') – "בח"א".
       5. ליקוטי מהרי"ח (ברכת הראיה ד"ה ועיין) – "ועיין בחיי אדם דאסיר להגיד לחבירו שיש קשת משום מוציא דיבה".
       6. מ"ב (ס"ק א') – "ואין כדאי להגיד לחבירו שיש קשת מטעם מוציא דבה".
       7. מסגרת השולחן (סי' ס' ס"ק א').
       8. כה"ח (ס"ק א') – "ח"א".
       9. באר יעקב (ס"ק א') – "חיי"א".
       10. חוט שני (שאר ענייני סכנה [בתוך ס' טבילת כלים] ס"ק ח' אות ח', עמ' פ"ד) – "ובמ"ב".
       11. שמירת הגוף והנפש (סי' רל"ה סעי' ג').
       12. וזאת הברכה (עמ' קנ"ו אות ו') – "עי"ש שאין כדאי להגיד לחבירו שיש קשת, מטעם מוציא דיבה, אמנם נראה **שמותר לאדם בעצמו לחזר** אחר ראית הקשת".
       13. ויהי בנסוע (פרק י"ד ברכת הקשת סעי' ג').
       14. שער העין (פרק י"ב סעי' ו') – "אין כדאי להגיד לחבירו שיש קשת מטעם מוציא דיבה".
    2. **מותר לומר לחבירו שיש קשת: כדי שיברך ברכת הקשת וכדו'**.
       1. ברית כהונה (או"ח מע' ק' אות ג') – "קשת. המנהג פשוט פה דכל מי שרואה הקשת אומר לחבירו או לחביריו לברך על זה ומ"ש ה' כף החיים ז"ל סי' רכ"ט אות א' בשם הח"א והא"ח דאין להגיד לחבירו שיש קשת משום מוציא דבה. לע"ד אינו נראה דאדרבא אנחנו שמחים ונותנים תודה וברכה לה' אשר בחסדו כרת הברית הזאת שלא להשחית את עולמו עוד. וכ"ן דעת רבותינו בגמרא ובפוסקים ודעת הראשונים שתיקנו ברכה זו. **ועוד דאדרבא** טפי עדיף להגיד לזולתו כדי שכל אחד הרואה ואחד השומע ישימו לב לשוב אל ה'. כי בראותם כזאת יכירו וידעו כי העולם כולו במצב קשה ונורא לולי רחמיו וחסדיו ברוך הוא. ולכן לע"ד יפה נהגו פה להגיד".
       2. עי' חתן ישעיה (סוף פר' ויחי) – "חיי אדם ... אדרבא טוב להגיד לו לחבירו שיראה בושתו ובושת הדור וישוב לפני הקב"ה וגם יברך ברכה הראוי על ידי שיגידו לו ע"כ לא זכיתי להבין זה ואם קבלה נקבל וצ"ע".
       3. חזון עובדיה (ברכות עמ' תע"ב ד"ה כתב, ילקוט יוסף הע' א' [לשונו מובא לקמן]) – "אבל בספר ברית כהונה ... ודבריו נכונים".
       4. ברכת ה' (ח"ד פרק ד' סעי' ל"ח) – "יש אומרים ... ויש אומרים דאדרבא ראוי להגיד ... והלכה כדבריהם. וכן פשט המנהג להקל בזה".
       5. מאמר אסתר (כהן, על סעי' א').
       6. ילקוט יוסף (סי' קכ"ט סעי' א', הע' א', קיצור שו"ע שם סעי' א') – "מותר לומר לחבירו שיש קשת, כדי שגם חבירו יוכל לברך על הקשת. [ומה שכתבנו שמותר לומר לחבירו וכו', הנה החיי אדם (כלל סג פ"ח) כתב, שאין להגיד לחבירו שיש קשת, משום מוציא דבה. והובא בא"ח אות א, ובמשנה ברורה (סק"א), ובכף החיים (סימן רכט). אמנם בספר ברית כהונה (מערכת ק' אות ג) כתב, שמנהגם לומר לחבירו שיש קשת כדי שיברך ברכת הקשת, ודחה דברי החיי אדם. ע"ש. וכן הסכים מרן אאמו"ר (שליט"א) [זצ"ל]]".
       7. אור יצחק (ח"ב סי' פ"ט אות ג', עי' אות ה', וכמראה הקשת סוף הע' ל"ג) – "אין לזה שום מקור שאסור לומר לחבירו, ואיך אפשר לסמוך על מה שאין ידוע מקורו. ובסמוך נביא ראיה מספר חסידים דלא כהחיי אדם, אלא שיש להודיע לחבירו כדי שיברך".
       8. ברכת יוסף (מיכאל, סי' קכ"ג אות ב') – "וגם רשאי לומר לחבירו כשנראת קשת בענן שגם הוא יברך".
       9. מעדני דניאל (ס"ק ג') – "הרואה את הקשת מצוה להודיע לחבירו שגם הוא יזכה בברכה, אבל אם חבירו כבר בירך אין להודיעו, דנחשב מוציא דיבה".
       10. הר"א רז (בית הלל חי"ג סוף עמ' ע"ה).
    3. **האם מותר לרמוז לחבריו שיש קשת, כדי שיצאו ויראוהו ויברכו** - לפי המחמירים לעיל.
       1. מיקל: שמותר להודיעו שיש קשת ע"י רמז.
          1. שבט הקהתי (ח"ו סי' קל"ו אות ג') – "ונראה דאע"ג דאיתא שם באחרונים דלא יודיעו לחברו דיש קשת דהוי מוציא דבה, מכל מקום אם כונתו כדי שחבירו יברך יכול להודיעו על ידי רמז, דבכהאי גונא לא הוי מוציא דבה כדמשמע בריש פסחים".
       2. מראי מקומות – כמראה הקשת (אות ז', הע' י"א).
          1. וזאת הברכה (עמ' קנ"ו אות ז' ס"ק ב', רק בדפו"י) – "**וצ"ע** אם מותר לרמוז או לגרום לחבירו שיראה".
          2. חשוקי חמד (ברכות דף נט., **עלינו לשבח שמות תשובה כ"ו [סוף עמ' תקצ"ח]**) – "שאלה. נאמר במסכת ברכות דף נט ע"א 'הרואה את הקשת בענן... מאי מברך'. וכתב החיי אדם (כלל סג ס"ד) דאין כדאי להגיד לחברו דיש קשת מטעם מוציא דיבה, האם מותר להכנס לבית כנסת ולשאול את חבירו מהו נוסח ברכת הקשת. והיכן יש סידור במטרה שיבינו שכעת יש קשת ויצאו ויברכו. תשובה. נראה שמותר שנאמר במסכת פסחים דף ד ע"א: רב בר אחוה דר' חייא ובר אחתיה, כי סליק להתם אמר ליה אייבו קיים, אמר ליה אימא קיימת, אמר ליה אימא קיימת, אמר ליה אייבו קיים יעו"ש. וכל זאת כדי לא לומר במפורש דבר רע כי מוציא דיבה הוא כסיל, הרי שאעפ"י שאסור להוציא דיבה, בכל זאת מותר לרמוז על כך, **ויתכן** דהוא הדין בענייננו".
          3. עי' לעיל - שנראה שאסור לרמז, אא"כ יש חסרון של איסור שקר או תועלת טוב.
    4. **נשאל מחבירו אם יש קשת**.
       1. תתן אמת ליעקב (פרק ה' סי' מ"ג ד"ה והנה עיין) – "והנה עיין בחיי אדם כלל ס"ג ס"ד שאין להגיד לחבירו כשיש קשת בשמים מטעם מוציא דבה הוא כסיל, וא"כ לענ"ד יש לחדש דאם חבירו שואלו כשבא מבחוץ האם יש קשת בחוץ **דמותר לשנות ולענות לו שאינו יודע** כדי לא להיות מוציא דבה".
       2. שער העין (פרק י"ב סעי' ו') – "ואם חבירו שואלו אם יש קשת, מותר לרמוז לו שיש קשת".
    5. **האם מותר לספר לחבירו על רעידת אדמה**.
       1. ***הגרח"ק שליט"א (שער העין עמ' תמ"א אות ל"ח) – "***במ"ב בסי' רכ"ט כתב שאין כדאי להגיד לחבירו שיש קשת מטעם מוציא דיבה. ונסתפקתי אם גם ברעידת אדמה יהיה דין זה שהרי גם היא באה על עוונות, כמובא בירושלמי שלהי ברכות, וא"כ יש בזה משום מוציא דיבה. תשובה: לא נהגו רק על קשת".
    6. מראי מקומות – שו"ע המקוצר (סי' מ"ו הע' ז', "וצ"ע"), מגדים חדשים (ברכות דף נט. ד"ה הרואה, עמ' תק"י), אדרת תפארת (ח"ד סי' י"א), נתיבי הלכה (סעי' ז'), כמראה הקשת (אות ז'), הר"א דורי (בית אהרן וישראל חק"ו עמ' צ"ו).
       1. שלמת חיים (סי' ר"ח, א"נ או"ח סי' ר"ד) – "במה דכתבו שלא לספר לחבירו שיש קשת משום 'מוציא דיבה' (חיי"א כלל ס"ג ס"ד ובמשנ"ב סי' רכ"ט סק"א). וביו"ד (סי' ת"ב סי"ב) מבואר דנהגו להודיע לבנים זכרים על שהוא תועלת שיאמרו קדיש, וא"כ גם בקשת יש תועלת שהלה יברך. תשובה: פשוט, שם שהוא לתועלת הנפטר אין אנחנו רשאים לוותר על תועלתו, משא"כ בזה הלא באמת אפשר דבאותו רגע כבר אינו נראה, והלא בכל שמועות רעות מברך ובכל זאת נקרא מוציא דיבה, ועל כרחך [יש] לחלק".
       2. הגרח"ק שליט"א (מילי מעלייתא אות ס') – "שאלה: הביאור הלכה (בסי' רכ"ט) נסתפק אם הרואה מקצת קשת ברקיע יכול לברך עליה, האם בכה"ג יש להחמיר גם שלא להגיד לחבירו משום 'מוציא רבה', או בכה"ג יש להקל כגון אם רוצה לעורר חבירו לעשות תשובה. תשובה: כמו בכולה".

הגרח"ק שליט"א (דברי שי"ח חקנ"ז עמ' א') – "לאחרונה הגיעו כמה אנשים אל רבינו ואמרו שראו את הקשת, במקרה כזה, הלא נאמר בשו"ע (סי' רכ"ט ס"א) 'הרואה הקשת, אומר: בא"י אלקינו מלך העולם זוכר הברית נאמן בבריתו וקיים במאמרו; ואסור להסתכל בו ביותר', ומיד שאל רבינו את אחד מאותם אנשים, למה סיפרת לי והלא מובא במשנה ברורה שם בשם חיי אדם שלא יספר לחבירו שראה קשת משום מוציא דיבה כסיל, וענה הלה שכיון שעבר זמן מאז שראה לכן לא חשש לספר, ורבינו לא הסכים כל כך לדברים. [וכעת שכבר עבר יותר זמן, ובפרט שיש בה תועלת להלכה, אנו מביאים את הדברים]".

* + 1. הגר"א נבנצל שליט"א (ביצחק יקרא על מ"ב ס"ק א') – "להגיד. וכן אין לברך בקול רם כדי שחברו ישמע שיש קשת. יתכן שאין כדאי להגיד לחברו אפלו כדי שיברך".
    2. רנת יצחק (על התורה פר' נח פרק ט' פסוק ט"ז) – "הספורנו כתב אשגיח במסובב ממנה והוא תפלת הצדיקים ועמדם בפרץ למען אשיב חימה מהשחית כמו זוכר ברית עולם, הרי שתכלית הקשת לעורר בני אדם לתשובה ותפלה ועי"ז מתעורר זכרון הברית, ולפי"ז הקשה הגרש"ז ברוידא (שליט"א) [זצ"ל] על החיי אדם בכלל [סג, ד] ובמשנה ברורה סימן רכ"ט ס"א שאין להגיד לחבירו שיש קשת מטעם מוציא דבה והלא אדרבה חובה להגיד כי נראתה הקשת. אכן בכתבי מרן הגרי"ז ז"ל פ' ויחי ביאר דמצינו שתפלה נמשלה לקשת וחרב, דיש ב' מיני תפילות התפלה שקבעו אנשי כנה"ג שהתפלה בעצמה יש לה כח לפעול ואינו תלוי בגברא המתפלל כמו חרב שבעצמה מזיקה, ותפלת היחיד שרק אם המתפלל צדיק וגדול תפלתו נשמעת וכמו קשת שרק הכח של מי שמותחה מזיק, והנה הספורנו כתב שאשגיח במסובב ממנה שהיינו תפלת צדיקים, וכ"כ בפסוק יז ויאמר אלקים לנח וכו' ועליך ועל כיוצא בך מוטל להתעורר בהראותה ולהעיר בני הדור לשוב להשכיל ולהטיב, הרי כתב שתלוי בצדיקי הדור שהם יתפללו ויוכיחו את העם ולא שתלוי בכל אחד ואחד ולכך מי שרואה קשת ומגיד לחברו שאינו צדיק וחכם שיש קשת בלא להועיל הרי זה מוציא דבה".

1. ***החילוק בין מוציא דבה ומביא דבה.***
   1. *פסוקים****.***
      1. ***וישב (פרק ל"ז פסוק ב') – "וַיָּבֵא יוֹסֵף אֶת דִּבָּתָם רָעָה אֶל אֲבִיהֶם".***
      2. ***שלח (פרק י"ג פסוק ל"ב) – "וַיָּמֻ֙תוּ֙ הָֽאֲנָשִׁ֔ים מוֹצִאֵ֥י דִבַּת־הָאָ֖רֶץ רָעָ֑ה בַּמַּגֵּפָ֖ה לִפְנֵ֥י יְקֹוָֽק".***
      3. ***משלי (פרק י' פסוק י"ח) – "וּמוֹצִא דִבָּה הוּא כְסִיל".***
   2. *מוציא דבה על שקר, ומביא דבה על אמת****.***
      1. ***רמב"ן (פר' וישב פרק ל"ז פסוק ב') – "ומביא דבה הוא אשר יראה יגיד, אבל*** *מוציא דבה הוא כסיל האומר שקר****".***

***רמב"ן (פר' שלח פרק י"ג פסוק ל"ב, עי' פרק י"ד פסוק ל"ז) – "ודע*** *כי מוציא דבה הוא כסיל אשר**יאמר שקר****, אבל המגיד אמת יקרא מביא דבה".***

* + 1. ***רבינו בחיי (בראשית פרק ל"ז פסוק ב') – "כל לשון מביא דבה הוא אומר אמת כי הוא מביא ראיה לדבריו, וכל לשון*** *הוצאת דבה הוא שקר* ***שמוציא דברי שקרים מלבו, כלשון האמור במרגלים (במדבר יג) ויוציאו דבת הארץ רעה. וכתיב (משלי י)*** *מוציא דבה הוא כסיל****".***
    2. ***רד"ק (שרשים אות דבב) – "אך השרש יש בין מוציא דבה ומביא דבה, כי מביא דבה הוא אמת כמו יוסף ... אך מוציא דבה הוא שקר ודבר מגונה".***
    3. ***אבן עזרא (פר' שלח פרק י"ג פסוק ל"ב, עי' באבי עזר שם) – "ויציאו דבת הארץ שלא היה. ואין כן ויבא יוסף. כי ויבא הפך ויוציאו".***
    4. ***תולדות יצחק (ויקרא פרק י"ד פסוק ד') – "והדבור רע נחלק לשלשה חלקים, ראשון לשון הרע, שני רכילות, שלישי מוציא דבה שאומר שקר על חבירו, וזה נקרא מוציא דבה שנאמר [משלי י יח] ומוציא דבה הוא כסיל, אבל לשון הרע הוא שמדבר רע על חבירו והוא אמת, שמספר מעשיו הרעים".***
    5. ***של"ה (פר' וישב ד"ה ויבא) – "החילוק בין מוציא דיבה למביא דיבה, מוציא דיבה הוא המוציא דיבת שקר, והמביא ומגלה דיבה שהיא אמת".***
    6. ***אברבנאל (בראשית פרק ל"ז השאלה הה') – "ואם היתה הדבה כוזבת איך אמר ויבא יוסף היה ראוי שיאמר ויוצא יוסף כי הוא היה מוציא הדבה מעצמו ויקשה גם כן איך יעקב היה אוהב אותו בהיותו מלשין כוזב ומוציא דבה הוא כסיל והיה לו ליסרו עליו גם שהיה יעקב עובר על היותו מקבל לשון הרע".***
    7. ***כלי יקר (פר' וישב פרק ל"ז פסוק ב') – "שאמרו המפרשים שלשון*** *הוצאת שייך בדבה של שקר כמ"ש ומוציא דבה הוא כסיל* ***... ולשון הבאה שייך בדבר שהוא אמת".***
    8. ***שפתי חכמים (פר' וישב פרק ל"ז פסוק ב' אות ל') – "אמת היה, לכך כתיב כאן ויבא ... אבל גבי מרגלים כתיב ויוציאו, ר"ל שהיו מוציאים דברים שקרים מליבן".***
  1. *קשה מסוגינו****.***
     1. ***אמרי אמת (פרדס יוסף פר' וישב הע' א',*** דף על הדף פסחים דף ג: עמ' מ"ו***) – "ואפשר לומר יען שיקום בתחיית המתים הוי קצת שקר, דהוי כמו קם משנתו והוי כסיל כשאומר כן על צדיק".***
        1. ***בשו"ע מיירי לאו דוקא בצדיק. ועוד, הגמרא מדברים אפילו בחיטים ושעורים [ופוסקים, בקשת].***
     2. ***מקור ברוך (פרק נ' הע' א', עמ' תתרי"א, עמ' 2022) – "ומה שכתוב בשו"ע יו"ד סימן ת"ב סעיף י"ב, שהמודיע לאחר שמת קרובו, עליו הכתוב אומר מוציא דבה הוא כסיל, אעפ"י דעיקר הדבר הוא אמת - פשוט הוא, שתפס בלשון פסוק זה על דרך השאלה*** *וסמך לדבר****, לומר, שהוא עושה מעשה כסיל,*** *דלמה לצער חנם* ***לאיש בלא תועלת".***
        1. ***קשה: מביא קרא מפורש, ואהבת לרעך כמוך או אונת דברים.***
  2. **אמת הוא מה שמביא לטוב ולרצון הבורא**.
     1. עי' ערך מדבר שקר תרחק, לשיטות ומראי מקומות.
  3. ***מראי מקומות.***
     1. ***תנחומא (שלח אות ד') – "ולאלו (המרגלים) אתה קורא כסילים, שולח דברים ביד כסיל, ולא נקראו כסילים, אלא על שהוציאו דבה רעה על הארץ, שנאמר ומוציא דבה הוא כסיל".***
     2. ***בעל הטורים (בראשית פרק ל"ז פסוק ב') – "נער. בגימטריא שוטה (עיין ב"ר פט ז). זהו שאמר הפסוק ומוציא דבה הוא כסיל (משלי י יח)".***
     3. ***אברבנאל (וישב שאלה ה') – "השאלה הה' באמרו ויבא יוסף את דבתם רעה אל אביהם והיא כי לא ימלט מהיות הדבר והשמועה ההיא שהביא אמתית או בלתי אמתית ואם היתה אמתית כפרש"י למה קראה דבה כי הנה בלשוננו לא נאמר דבה כי אם על הכוזבת ואם אמתית היתה איך ארז"ל שנענש על זה והלא ראוי שיקבל עליו שכר בגלותו אזן אביה' שייסרם וירחיקם מהעבירה. ואם היתה הדבה כוזבת איך אמר ויבא יוסף היה ראוי שיאמר ויוצא יוסף כי הוא היה מוציא הדבה מעצמו ויקשה גם כן איך יעקב היה אוהב אותו בהיותו מלשין כוזב ומוציא דבה הוא כסיל והיה לו ליסרו עליו גם שהיה יעקב עובר על היותו מקבל לשון הרע".***
     4. ***פשט בפתי – רמב"ן (בהעלותך פרק י"ב פסוק ד', "כי 'פתאום' על דעת המפרשים דבר שלא עלה על לב מגזרת פתי ... 'ופתאים' הם הנמהרים ביותר שאין להם עיון בדבר ולא עצה כלל, כמו ועצת נפתלים נמהרה (איוב ה יג). וכן פתע ישבר (משלי ו טו), ואם בפתע בלא איבה (להלן לה כב), בתכיף, והוא כמו פתי מלשון פתאום").***

1. ***שאר ענינים.***
   1. *אין משיבין על הקלקלה****.***
      1. ***מראי מקומות – יומא (דף עז.), מגילה (דף טו.), ע"ז (דף י:), מהר"ל (אור חדש עמ' קנ"ב),***
         1. ***ספר חסידים (סי' תת"ב) – "אין משיבין על הקלקלה, דוקא כשתוכל לומר לא נפקא לן מינה, אבל כשיש דברים שאם יגיד הקלקלה יכול להיות תקנה לדבר, כגון ויבא הפליט ויגד לאברם העברי (בראשית יד יג), ואם לא היה מגיד, יותר היה חוטא. וכן אם לא יגיד על החולה לאוהבו, לא יחקור אחר רפואה, כמו ויאמר ליוסף הנה אביך חולה (שם מח א), כדי שיביא את בניו עמו. וכן רבן יוחנן בן זכאי לר' חנינא בן דוסא שיתפלל על בנו, הרי לתקנתו יכול להגיד. או להעיד על מת בשביל אשתו להשיאה ולעשות תקנת יתומים. א"כ התך למה לא השיב למרדכי, כי היה רע בעיניו שלא רצתה לבא אל המלך, ולמסור עצמה למות ללכת למלך אחשורוש. ועוד (אמר שיש) למסור עצמה למלך להיות נבעלת לו ותהיה אסורה למרדכי, כי עד עתה באונס היתה נבעלת, ועתה ממציאה את עצמה לערל ברצון".***
   2. *לבשר בשורות טובות****.***
      1. ***מראי מקומות – רלב"ג (שמואל ב' סוף פרק כ"א תועלת ס"א), מאור עיינים (פר' ויצא), דגל מחנה ראובן (פורים), פסקי תשובות (סי' רכ"ב אות ד'), הבית יהודי (ח"ז עמ' ק"ע), הגר"י רייזמאן שליט"א (שמואל ב' מספר ק"א).***
         1. ***פלא יועץ (ערך בשורה טובה) – "אם יודע בשורה טובה לחברו, מהר ימהרנה לו וחיתה נפשו בגללו, ולמצוה תחשב לו, ומה גם לאיש צדיק, שהגורם שתחיה רוחו חיים יוסיפו לו. צא ולמד משרח בת אשר, שעל שבשרה ליעקב על יוסף שהיה חי זכתה לכנס בחיים לגן עדן (עי' תרגום יונתן בראשית מו יז ד''א זוטא פ''א). וזה נכלל בכלל מצות גמילות חסדים. וכשם שלענין צדקה אמרו (ב''מ עא א) ענייך קודמין, כן הדבר לענין גמילות חסדים. ואשר לא טוב עשו העצלנים, שבנסעם לדרכים אין כותבים לקרוביהם ולאנשי ביתם להודיעם את שלומם, ונפשם ברעה תתמוגג לפי רב האהבה, כדאמרי אנשי יבוא לאויב מה שחושב לאוהב. בודאי עתידים לתן את הדין. והאיש אשר הוא טוב ידיו רב לו לכתב בכל מעבר ובהרבה דרכים כדי שיגיעו לידם אגרותיו, אם לא כלם, מקצתם, ויזכיר את בני עירו הנמצאים אצלו. ומצוה על כל מי שיגיע אגרת לידו שיטרח בגופו וממונו לשלחה ולהריצה ולהגיעה ליד הבעלים, ולמצוה רבה תחשב לו, כי לפעמים נפש הוא משיב, וכמה מצוות הוא מקים, גמילות חסדים ומצות ואהבת לרעך כמוך, ועבד ומהני לשמח לב אמללים ולהחיות לב נדכאים, וישא ברכה מאת ה' ומאנשים".***
         2. ***כה"ח (יו"ד סי' קט"ז ס"ק קנ"ז) – "היודע בשורה טובה לחבירו לא יאמר לו בפעם אחד".***
         3. ***כה"ח (יו"ד סי' קט"ז ס"ק קנ"ח) – "אם ידעת בשורה טובה לחבירך מהר ימהרנה לו".***
         4. ***עי' או"ח סי' רכ"ב סעי' א', לשיטות ומראי מקומות.***
   3. ***מראי מקומות – כתובות (דף קד.), ב"ר (פצ"ב), תורת אמת (סוף סי' קס"ז), ניב שפתים (כלל ט' ס"ק נ"ז, ס"ק נ"ט), דבר משה, שבעה עינים, גביע הכסף (פסחים דף ג:), הלכה ורפואה (ח"א עמ' שנ"ג).***
      1. רש"י (פר' חוקת פרק כ' פסוק כ"ט) ***–*** "כשראו משה ואלעזר יורדים ואהרן לא ירד, אמרו היכן הוא אהרן. אמר להם **מת**".
         1. אולי זה נכלל בתועלת, כדי שיאמין משה.
      2. ***רמב"ם (אבות פרק א' משנה י"ז ח"ג) – "והחלק השלישי, הוא הדיבור המאוס, והוא הדיבור אשר אין תועלת בו לאדם בנפשו, ולא משמעת ולא מרי, כרוב סיפורי ההמון במה שארע ומה שהיה, ואיך מנהג מלך פלוני בארמונו, ומה היתה סיבת מות פלוני, או עושר פלוני, ואלה יקראו אצל החכמים סיחה בטלה, ואנשי המעלה ישתדלו בנפשם להניח זה הדיבור, ונאמר על רב תלמיד ר' חייא שהוא לא סח סיחה בטלה מימיו. ומזה החלק גם כן שיגנה האדם מעלה, או ישבח פחיתות, בין שהיתה מידותית או שכלית".***
      3. ***תוס' חכמי אנגליה (פסחים דף ג:) – "ומבכייתו לא היו יכולים להבין, לפי דאימ' הא דבכה היינו משום יסורין שיהיה לו".***
      4. ***רלב"ג (שמואל ב' סוף פרק כ"א תועלת ס"א) – "שאין ראוי לאדם טוב לבשר בשורה לגדול לא ישמח בה".***
      5. ***גור אריה (בראשית פרק ל"ז פסוק כ"ח) – "וישלחו את כתונת הפסים. לשון שלוח הוא, ולא רצו להגיד בשורה רעה, דאין משיבין על הקלקלה, ואמרינן בפרק קמא דפסחים (ג ע"ב) 'מוציא דבה הוא כסיל' (משלי י, יח) כהאי גונא, ולכך על ידי שלוחים הגידו לו".***

***גור אריה (בראשית פרק מ"א פסוק כ"ו) – "לפי שהוא דבר מופלג ורחוק וכו'. אבל קשיא ד'הגדה' שייך גם כן על דבר מופלג, והוי ליה לומר לשון 'הגדה' בשניהם, ושמא יש לומר דניחא ליה למנקט אצל חלום ראיה דבכל מקום נאמר 'וארא בחלומי' לא לשון הגדה, דלא שייך זה בחלום, אלא במילתא דהוא סמוך - דלא שייך בו לשון 'הראה' כתב לשון 'הגיד'. אבל לא ידעתי למה לא יפרש הרב דמידי דהוא לטובה שייך לשון 'הגדה', לפי שכל טוב ראוי להגיד, אבל במידי דהוא רעה יאמר בו 'הראה', לפי שאין ראוי להגיד לאדם דיבה רעה, "מוציא דבר כסיל" (ר' משלי י, יח), ומראה אותו לו ואינו מוציא אותו מפיו, ולא יתכן בזה הגדה, אבל 'הראה' שייך בו, וזה יותר נכון".***

* + 1. ***פת"ת (ס"ק א) – "אינו חובה שיאמרו. כתב בספר חמודי דניאל כ"י אחד בא אצל אחיו בתוך ל' למיתת אחותם ולא היה רוצה שיתוודע אחיו מזה נראה דמותר ללבוש בגדי שבת בכדי שלא יצטרך להגיד לו. ועמש"ל סוס"י שצ"ג בשם שבו"י לענין תוך שבעה".***
    2. ***פלא יועץ (ערך בשורה) – "כל קְבל דנא בשורה רעה לא ישמע על פיו, שהרי אמרו רבותינו ז''ל (פסחים גק ב) שהמבשר בשורה רעה, עליו הכתוב אומר (משלי י יח) מוצא דבה הוא כסיל. ואמרו רבותינו ז''ל (מגילה טו, א), שאפלו השולח לחברו לידע איזה דבר ולהשיבו דבר, אם התשובה רעה לא ישיבנו דבר, שאין משיבין על הקלקלה, כמו שמצינו בהתך שלא רצה להגיד למרדכי את דברי אסתר. ואם לפעמים הוא מכרח להגיד לחברו איזו בשורה רעה משום איזה צרך שעה, יגיד אליו ברמז באפן שיבין מעצמו, או יגיד על ידי עכו''ם, ולא ישלח לישראל אחר, שהרי אמרו (שבת לא א) דעלך סני לחברך לא תעבד, אם לא שרוצה שלא ידע פתאם, שאז צריך חכם לב שיגיד דבר בסדר נכון".***
    3. ***העמק דבר (במדבר פרק כ' פסוק כ"ט) – "ויראו כל העדה. בראותם כי לא ירדו אלא משה ואלעזר והוא לבוש בגדי כה"ג הלא הבינו כי גוע אהרן. ופי' זה הכתוב שלא הודיע משה בפירוש כי אהרן מת וכדאיתא בכתובות דף ק"ד דאסור משום מוציא דבה. אלא נתן לדעת שיבינו מעצמם".***
    4. ***כה"ח (סי' קט"ז ס"ק קנ"ח) – "והזהר מלבשר בשורה רעה וכתיב ומוציא דבה הוא כסיל".***
    5. ***יביע אומר (ח"ב אה"ע סי' ב' אות ד') – "וחזיתיה להרב סתירת זקנים (עמוד מח) שכ', שלפ"ד הרא"ש יש לתרץ מה שמקשים בהא דפסקינן ביו"ד (סי' תב סי"ב), מי שמת לו מת ולא נודע לו, אינו חובה שיאמרו לו. ואפילו באביו ואמו. וע"ז נאמר מוציא דבה הוא כסיל. ומותר להזמינו לסעודת אירוסין ונישואין וכל שמחה, כיון שאינו יודע. ע"כ. ומשמע דהיינו אפילו באבלות יום ראשון דאורייתא, ואפילו בקום ועשה ....".***
    6. ***ששכ"ה (נשמת אברהם יו"ד סי' ת"ב ס"ק א') – "שבן לא יגיד להוריו משום כיבוד אב ואם שמצערם".***
    7. *יש לחקור* ***- מה היסוד האיסור: שלא לגרום צער בלי תועלת, אפילו הוא לא דבר רע. או להיפוך, לדבר דבר רע, אפילו אם בלי גרמת צער. וצד השלישי, שצריך דבר רע וגם צער. למשל, מי שאוהב שחוק (***sports***), וחברה מיוחד כמו הינקייז (***yankees***). לאמר לפלוני שהם נאבד. שגורם לו צער, אבל לא הוי רע. אם זה כסיל [ואולי ג"כ אונס דברים]. וכן להפוך. לאמר לאחר שפלוני נפטרו, והוא אין שום הרגשה על זה. שאמר לו דבר רע, אבל אין לו צער על זה. מה דינו. וצ"ע.***

1. ***תענית יארצייט בזמנינו.***
   1. ***(אילבא דהלכתא גליון ק"ז עמ' נ"ט טור ג') – "***