הערות דף מט ב נ א
קטגוריות: ש_ס / לא בבא קמא / ב_ק - הרב יהודה אלבוים / בור / מ_מ

בס''ד

**הערות - דף מ''ט ב' - נ' א**

א. כתבו התוס' כללא דמילתא בכל הך שמעתתא בור בתר פתחו אזלינן דנחשב הבור כאילו הוא במקום שהפתח שם, וצ''ב למד''א דבור ברה''ר פטור, ולא ס''ל דעשאן הכתוב כאילו הוא ברשותו, מדוע כשפתחו לרה''י חייב, הא לדעת התוס' בדף כ''ח ב' ולתי' הראשון בדף נ' ב' אין חיוב על התקלה, ואין חיוב על מה שהבור מפיל אלא על מה שניזוקו בבור, וכיון שניזוק בבור בהבל או בחבט שאינו שלו ולא ס''ל דעשאן הכתוב כאילו הוא ברשותו מדוע חייב - ועי' בדברי רש''י ד''ה פתחו דכתב וז''ל ופתחו לרשות הרבים, כיון **שהתקלה** ברשות הרבים הוה ליה כמי שחפרו ברה"ר -.

ב. כעין זה קשה לדעת רב דחייב רק על ההבל, ואין חייב על מה שהבור הפילו והזיקו בקרקע עולם, מדוע בפתחו ברה''י, ובורו ברה''ר חייב למד''א דבור ברשות הרבים פטור, הא לרב חייב רק על ההבל, וההבל נמצא ברה''ר.

ג. וכן יש להקשות להיפך כשבורו ברה''י, ופתחו ברה''ר דפטור למד''א דבור ברה''ר פטור, הרי לר''נ חייב בעל הבור אף כששור דחף לבורו, ואף כשנתקל בקרקע ונישוף באבן, וע''כ דחייב על מה שנחבט בבור, ולא על מה שהבור הפילו, וא''כ מדוע אינו חייב כשהבור ברשותו והפתח ברה''ר.

ד. הרשב"א הקשה למ"ד דבעל הבור בעל התקלה, דהרי בע"כ דאית לי' נמי בעל הבור ממש ישלם, דאל"כ מ"ט מחייבינן בחופר ברשותו ופתחו לרה"ר, ומשמע דאף לשמואל אין לחייב בכה"ג אלא משום בעל הבור, וצ"ע דמ"ש מנתקל באבן ונישוף בקרקע דדעת הרשב"א דחייב.

ה. יש לעיין בבור ברה''ר, ופתחו ברה''י, האם לדעת רב חייב על חבטו כדין בור ברה''י, או כיון שהבור ברה''ר אינו חייב אלא על הבלו.

ו. יש לעיין בבור ברה''י ופתחו ברה''ר, האם לרב חייב על חבטו משום דחבטא דידיה, או דאף בזה אזלינן בתר פתחו, ודינו כבור ברה''ר שאינו חייב על חבטו - שהרי למד''א דבור ברה''ר פטור, פטור כשפתחו ברה''י, אע''פ שהבור ברה''י -.

ז. ברש''י מבואר דסברת מד''א דבור ברשותו פטור הוא משום דכי אפקרנא וכו', וצ''ב א''כ מדוע בהפקיר רשותו ובורו חייב, הא אף בזה שייכא סברת כי אפקרנא וכו' - עי' פנ''י בסוגיין ובדף כ''ח ב', ואולי י''ל דיש לו רשות להפקיר רק את רשותו, אך אין לו רשות להפקיר גם את בורו ועי' במלח' בדף י''ג בדפי הרי''ף - ויש לעיין לדברי רש''י כיצד הדין בהפקיר רשותו וגם את הפתח של הבור, ועומק הבור נמצא ברשותו, האם דינו כמפקיר רשותו ובורו, או כמפקיר רשותו ולא בורו - ולדברי התוס' ודאי חייב מכיון שלא שייך בכה''ג סברת תורך ברשותו וכו' -.

ח. בור ברה''ר ופתחו ברה''י פטור למד''א בור ברה''י פטור, וצ''ב הרי ניזוק ברה''ר, ולא שייכא סברת רש'י כי אפקרנא וכו', ובפרט לר''נ שחייב בעל הבור אף בנתקל בקרקע ונישוף באבן.

ט. צ''ב בסברת מד''א דבור ברשותו חייב, דלכא' סברת התוס' דתורך ברשותי מאי בעי הוא סברא פשוטה דאין רשות לבני רה''ר ללכת באופן שיכנסו בטעות לרה''י, ועליהם להזהר שלא לגזול את בני רה''י, וכיון שעל הניזק להזהר, ואם יזהר לא יפול, מדוע בני רה''י צריכים לדאוג לבני רה''ר שלא יכנסו בשלהם - ובתוס' דף כ''ח ב' מבואר דלכו''ע א''א לחייב בור ברשותו מדין שור משום סברת תורך וכו', ורק מדין בור אפשר לחייב, ועי' בדברי התוס' בדף כ''א ב' -.

י. ר"ע אומר הפקיר רשותו ולא הפקיר בורו זהו בור האמור בתורה, וצ''ב הרי חפר ברשות, ומנלן דחייבה התורה אף בכה''ג, אולי אינו חייב אלא בחפר סמוך לרה''ר דבאיסור חפר - עי' תוס' דף ו' א' ד''ה מה לבור, ורעק''א שם -.

יא. יש לעיין כיצד הדין בשור חפר בור ופתח הבור ברה''ר, ועומק הבור ברשות חבירו, האם חייב בעל החצר מדין הו''ל למלויי וכו' או''ד דאזלינן בתר פתחו שהוא ברה''ר ואינו חייב למלאותו - עי' פנ''י בסוגיין -

יב. כתב הרא''ש בפ''א סי' א' וכן פותקין ביבותיהן וגורפין מערותיהן אף על גב דברשות קעבדי לשמואל דאמר בור ברשותו חייב עכ''ל, ומשמע דלמד''א בור ברשותו פטור אינו חייב, וצ''ב.

יג. הניח אס''ו שלו ברה''ר, האם פטור למד''א בור ברשותו פטור - עי' בעה''מ ומלח' בדף י''ג בדפי הרי''ף -.

יד. בגמ' דף מ''ט ב' אם על פתיחה חייב על כרייה לא כל שכן, ובמכילתין אמרינן מכאן שאין עונשין מן הדין, וצ''ב הרי הבכל כרייה יש פתיחה, וא''כ אינו כ''ש אלא בכלל מאתים מנה - מהדו''ב, ועי' חי' ר' נחום דף ב' אות ו' -.

טו. בדף נ' א' מבואר דלמ''ד בור ברה''ר פטור, אילו לא היה כתוב פותח ס''ד דרק כורה חייב, אך פותח אינו חייב, וצ''ב הרי להך מד''א אין חיוב אלא בור ברשותו, וא''כ אף בלא פתיחה חייב משום שהוא ממונו, וכמבואר בגמ' בדף מ''ח א' דחייב בעל החצר אפי' כשחפר שור של אחר בור בחצירו - קו''ב אות לה, ולדברי רש''י שם ניחא -.

טז. עי' מהר''ם שי''ף שכתב בדעת רש''י דהחופר בור ברשותו סמוך לרה''ר פטור לכו''ע דרשאי לחפור בשלו, ואין חיוב בבור ברשותו אלא במפקיר רשותו ולא הפקיר בורו, דאין לו רשות להפקיר רשותו ולתת ע''י תקלה ברה''ר, וצ''ב אם חיובו על מעשה ההפקר ולא על החפירה או הפתיחה, מדוע אילו לא היה כתוב פותח לא היה חייב, הא חיובו על ההפקר ולא על הפתיחה, וכן מדוע אילו לא היה כתוב כורה ס''ד עד דטאים ליה, הא חיובו על ההפקר ולא על הכרייה.

יז. עי' שטמ''ק בדף כ''ט א' מהריב''א דאפי' למד''א דבור ברה''ה פטור, ומפקיר רשותו ובורו פטור, אפילו הכי אם הפקיר רשותו ולא בורו, ואח''כ הפקיר בורו חייב, מכיון שלפני שהפקיר את בורו הו''ל לסלוקי תו ל''מ הפקר, וצ''ע הרי למד''א דבור ברה''ר פטור אין מקור לדין עשאן הכתוב וכו' וא''כ כיצד אפשר לחייבו, ואם כורה בור ברה''ר פטור, כ''ש הפקיר רשותו ואח''כ הפקיר בורו.

יח. ר''ע הוכיח מקרא דבעל הבור דבור ברשותו חייב, ור''י דחה דבעל הבור הכוונה בעל התקלה, וצ''ב הרי כתב הר''ן בפסחים דמבעל הבור ילפינן דעשאן הכתוב וכו וא''כ נקרא בעל הבור גם ברה''ר ולא רק בעל התקלה - עי' רש''י בשמות פכ''א פסוק לד -.

יט. וכעין זה צ''ב לדעת רבה דר''ע מחייב בין בבור ברשותו ובין בבור ברה''ר, והוכיח דאף בור ברשותו חייב מדכתיב בעל הבור, והרי איירי בקרא אף בבור ברה''ר וא''כ בע''כ אין הכוונה בעל הבור לבעל הבור ממש אלא לבעל התקלה.

כ. תוס' בדף כ''ח ב' כתבו די''ל דבהפקיר רשותו ובורו א''א לחייב מדין שור אליבא דרב אלא מדין בור, משום שמדין שור איכא למימר תורך ברשותו בעי מאי, וצ''ב מאי שנא דין בור מדין שור, ואם יש סברת תורך וכו' יהיה פטור גם מדין בור - עי' ברכ''ש סי' י''ב סק''א, ואבי עזרי בפי''ב מהלכ' נזק''מ הי''ג, ובפ''כ מהלכ' עדות ה''ב -.