בצדק תשפט עמיתך
קטגוריות: כללי / דור המלקטים עניינים כלליים / מידות

**בצדק תשפט עמיתך**

ויקרא פרק י"ט פסוק ט"ו

1. כללים.
   1. **רשע**.
      1. מצוה לדן לכף חובה – רמב"ם (אבות פרק א' משנה ו'), שע"ת (אות רי"ח), ח"ח (הל' לשה"ר כלל ד' סעי' ז', כלל ו' הג"ה על במ"ח ס"ק כ"ח).
      2. מר"מ – ח"ח (כלל ו' הג"ה על במ"ח ס"ק כ"ח).
   2. **צדיק, וירא אלקים**.
      1. הכף חוב הוא הרבה יותר מכף זכות.
         1. חיוב לדונו לכף זכות – ח"ח (לשה"ר עשה ג', כלל ג' סעי' ז').
      2. **הגדר של "צדיק"**, פרטי או כללי.
         1. השיעור היומי לח"ח (עברית, הע' צ') – "לגבי דין זה כשהראשונים מדברים על צדיק הכוונה למי שהוא צדיק בנוגע לעבירה שנחשד עליה - הגאון ר' הלל זקס שליט"א במרפא לשון, וכן הורה למעשה מרן הגש"ז אויערבך זצ"ל".
         2. אמנם עי' ח"ח (הל' לשה"ר כלל ד' סעי' ז'), "... אחרי שנתחזק לרשע גמור בשאר עניניו".
   3. **איש בינוני**.
      1. ספק השקל.
         1. נתחיבנו לדון אותו לכף זכות – ח"ח (לשה"ר עשה ג').
      2. הכף חוב הוא הרבה יותר מכף זכות.
         1. מידה טובה, לדון לכף זכות – ח"ח (לשה"ר כלל ג' במ"ח ס"ק י' אות ב', "מצד מידה טובה, אפילו הכף חוב הוא הרבה יותר מכף זכות צריך לדון לכף זכות. **וראיה משבת** (קכז:) בכל מעשיות שהביא שם הגמרא היה הכף חוב הרבה והרבה יותר מהכף זכות ואפילו הכי צריך לדונו לכף זכות, כמו שאמר שם 'העבודה כך היה וכשם וכו'").
            1. נתיבות חיים (לשה"ר כלל ג' שבילי חיים ס"ק ל') – "והנה מה שכתב רבנו ראיה לדבריו מכל מעשיות דגמ' שבת, שם המדובר באנשים המוחזקים בחסידות, ומחויבים ע"פ דין להטות לכ"ז אמנם שפיר יש ראיה ממעשה הראשון של פועל אצל בעל הבית".
            2. פירות תאנה (דף קכז: ד"ה א"ל) – "ויש להעיר ... שו"ת ר"י ברונא ... ועוד צ"ע דהא הח"ח פסק בשמירת הלשון כלל ג' סע' ז' דאם האיש ההוא ירא אלקים נתחייב לדון אותו לכף זכות אפילו אם הדבר קרוב ונוטה אצל הדעת לכף חובה ולפ"ז אין כלל ראיה מסוגיין למש"כ דמדת חסידות לדון את הבינונים לכף זכות גם אם הכף חובה גדול יותר".
   4. **לא מכיר**.
      1. מידה טובה לדונו לכף זכות – ח"ח (לשה"ר עשה במ"ח ס"ק ג' ד"ה ואל, "באדם שאין אני מכירו אם הוא צדיק אם רשע לזה בודאי אין אני מחויב מן התורה לדונו לכף זכות רק מדה טובה בעלמא").
   5. **החושד בכשרים**: צריך לברכות.
      1. ברכות (דף לא:) – "ויען עלי ויאמר לכי לשלום. אמר רבי אלעזר: מכאן, לחושד את חברו בדבר שאין בו שצריך לפייסו; ולא עוד, אלא שצריך לברכו, שנאמר: ואלהי ישראל יתן את שלתך".
      2. הו"ד בראשונים – בה"ג (סי' א' הל' ברכות פרק ה', עמ' נ"ד), שאילתות (שאילתא מ'), רי"ף (ברכות דף כג.), רא"ש (ברכות פרק ה' סי' ח'), אורחות חיים (דין החושד בכשרים אות א').
      3. הו"ד בפוסקים – של"ה (שער האותיות אות פ"א - פריון אות ו').
   6. מר"מ – רס"ג (עשה כ"ב, קנ"ו-ד' ד"ה ועכ"פ , קנ"ז-א' ד"ה ולפ"ז), חוט שני (שמה"ל פרק ב'), אנציקלופדיה תלמודית (כרך י"ז ערך חשד, טור תקס"ב - טור תקס"ו).
      1. מאירי (דף קכז:) – "מכל אלו שאע"פ שהמעשים נוטים לחיוב אחר שהמעשה יוצא ממוחזק בחסיד ראוי לדונו לזכות אף באפשר רחוק ומ"מ בהפך זה ר"ל שהוא מוחזק ברשע ראוי לדונו לכף חובה אף באפשר רחוק כאמרו כי יחנן קולו אל תאמן בו ובאדם סתם ראוי לדונו אחר הוכחת המעשה ואדם סתם ומעשה סתם ר"ל שאף המעשה אפשר לדונו בשני פנים ואין הכרע באחד יותר מבהפכו ראוי לדונו לכף זכות מצד מעלת מדת המכריע וכך היא מבוארת בביאור גדולי המחברים למשנת חסידים".
      2. מהר"י מברונא (סוף סי' ל"ח) – "ולעולם ירחיק אדם את עצמו מן החשד, דאי עביד דברים ניכרים מותר לחושדו, והראייה מדוד דאמרינן בגמ' (שבת שם) קבל דוד לש"ה ומשני דברים ניכרים חזיה בי' בפ' (במ"מ) [במה אשה], **ואל תקשה עלי מהנהו עובדי דפ' מפנין** (קכז ב) גבי ההיא רבית' דאשכיב תחת מרגלותיו ור' יהושע סגר הדלת משום דמילת' דעביד לאיגלויי הוא, ועוד דברים של טעם הוא גלוי לכל למה עשה כן, א"נ שאני ר' יהושע דקים להו בגוויה ולא חשדוהו כלל. ותדע דהא תנן בפ"ר אליעזר דמילה (קל א) ובסכנה מביאהו ע"פ עדים שלא יחשדוהו, אעפ"י דבמצוה קא עסיק, וכן בכמה דוכתין בפ' במה בהמה ובמה אשה ע"ש".
         1. הו"ד בקיצור בח"ח (הל' רכילות כלל ב' בהג"ה) – "כעין זה תירץ בתשובת ר"י ברונא על ר' יהושע בשבת (קכז:) במה שהביא עצמו לכאורה לידי חשד".
      3. כת"ס (יו"ד סי' ק"ט) – "ומעשה אני יודע ושמעתיו מפה קדוש אבא מאוה"ג זצ"ל, **פעם הי' לסמ"ע** דין על אחד והציע משפטו לפני ב"ד הגדול במקום וועד היריד שהזכירו מהרש"א שלהי גיטין, וכשטען הסמ"ע לפניהם הראוהו שהיה בהעלמת עין ממנו דברי עצמו הודה ולא בוש, כמה גדולים דברי חז"ל, אין אדם רואה חובה לעצמו".
      4. אור לציון (חכמה ומוסר עמ' רמ"ז) – "מספרים על הש"ך שבזמנו היה דין ודברים בין שתי עיירות ורצו לדעת עם מי הצדק, החליטו שכל עיירה תברור לה את הרב שלה שיטען, ויבררו עוד רב אמצעי שיפסוק להם את הדין. וכך עשו, והרב האמצעי פסק נגד הש"ך. אמר לו הש"ך אני תמה איך פסקת כך, הלא כתוב בגמ' פלונית ופלונית נגדך. אמר לו גם אני חשבתי בתחילה כמוך, אבל ראיתי ספר חדש ששמו שפתי כהן ודחה את כל הראיות הללו. והש"ך נדהם, שכמה גדול כח מה שאמרה תורה 'והשוחד יעור' עד כדי שנעלם מעינו מה חידש הוא בעצמו".