כלים פ_ה מ_ז
קטגוריות: ש_ס / נא כלים / כלים עניינים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / כלים ב_ק

**כלים פ"ה מ"ז**

א] **תנור שנטמא כיצד מטהרין אותו,** הרמב"ם בפיהמ"ש הביא להא דדרשי' בתו"כ מדכתיב תנור וכירים יותץ טמאים הם, דאם שלם טמא ואם חתכו טהור, ובפי' הראב"ד לתו"כ פירש, ז"ל, דסתם תנור האמור במקרא שלם הוא, ועוד דכתיב יותץ דמשמע ל' שבירה מכלל דעד השתא שלמים היו, עכ"ל, וצ"ע דמה בעי' לכ"ז, הרי להדיא כתיב בקרא יותץ, והרי שנטהר התנור בנתיצתו, ואולי ס"ד דהגם שהוא נטהר בנתיצתו, מ"מ הוא מקב"ט מכאן ולהבא, וזהו שהוצרך הראב"ד למילף שאף אינו מקב"ט, אך אי"ז במשמע הדברים שם, גם אין נ' לפרש דס"ד דמכוון קרא הוא דאין לו תקנה ע"י טבילה, וע"כ יותץ ולא ישתמש בו, ויותץ לאו דינא הוא כלל, דמ"ש מאותו תשבורו וישבר דכתיב בכלי חרס דמפרשי' לי' דזהו טהרתו, עי' בתו"כ פרשה ז' הי"ג, וצ"ע בזה.

ב] **חולקו לג',** פירש הר"ש דהיינו משום דאם חלקו לשנים הגדול טמא דאיכא רובא, וצ"ב דמ"ט הוא טמא הרי אינו מוקף מד' רוחותיו, ולית לי' בית קיבול, ועי' בפי' הראב"ד לעדיות פ"ג מ"ט שכתב שם דבטבלא של עץ כה"ג אין טמאה אלא מדרבנן משום דהויא פשוטי כלי עץ, ועיי"ש שכתב דבמתני' דהכא בכלי חרס, טומאה דאורייתא היא, ופירש הטעם משום שיש תוך לשברים שלו, והיינו דהגם דכה"ג לא חשיב כלי קיבול, מ"מ בכלי חרס ל"ב כלי קיבול וסגי שיהא ע"ז תורת תוך, וע"כ אף כשאינו מוקף מד' רוחותיו חשיב כתוך, ובאמת מבו' כן גם מהא דתנן לקמן פ"ו מ"א דהעושה ג' פטפוטין בארץ וכו' טמאה משום כירה, והיינו משום דחשיב כתוך, וכבר הוכיח מזה הר"ש בכת"י לעיל רפ"ב דבכלי חרס ל"ב שיהא לו בית קיבול, אלא כל שיש לו תוך ה"ה טמא, ועי' עוד בחזו"א סימן ט"ו סק"ח שכתב כן דבכלי חרס ברוב מוקף חשיב תוך, ול"ד לסרוד של עץ שנפרץ מרוח א' טהור וכדתנן לקמן פט"ו מ"ב.

ולדעת הרמב"ם לעיל פ"ב מ"ג דכלי חרס אינו נטמא אלא אם יש לו בית קיבול, הא דמטמאינן הכא אף שאינו מוקף מד' רוחותיו, הוא משום דתנור שאני, וכמש"כ הרמב"ם לקמן פ"ז מ"ג דבכירה ל"ב שתהא כלי קיבול, אלא כל שהיא ראוי' לבשל עלי' ה"ה טמאה, וה"נ בתנור דכוותה.

ג] ובחזו"א סימן ז' סק"ג פירש דהא דמטמאינן בדאיכא רוב, היינו רוב היקף התנור, וצ"ב היאך משערינן רוב היקף התנור, שהרי אף בנשתייר פחות מרוב, אפשר להוסיף עליו מעט ולסתמו מרוח רביעית, וכנראה היינו לפי דרך עשיית התנור, וצ"ע, והיינו משום דבזה חשיב תנור וחשיב תוך, אבל בפחות מזה לא חשיב תנור ולא חשיב תוך, ואף אם משתמשין בו מ"מ אי"ז תוך ואי"ז שם תנור דאין תנור אלא באיכא תוך וחומו משתמר, א"נ דחשיב תנור אבל אין לו תוך, ועיי"ש שכתב דאין לפרש דהא דבעי' רוב הוא משום שנשתייר עיקר התנור, שהרי הר"ש הביא מתוספתא דאפי' מבית האומן טמא, ואף שלא חל עליו שם תנור מעולם ול"ש למקרי רוב כלי שהרי אין כאן רק חלק הטיט.?אך אם נדחוק בד' התוספתא שם דקאי על חילקו חוליות לרחבו, (ויתישב בזה ד' הר"ש שנקט בה לשיעורא דד"ט, ועמדנו ע"ז להלן), י"ל דרק בזה הוא דמטמאינן גם בשחילקו מבית האומן.?

ועיי"ש סק"ד שביאר עפי"ז הא דפרכי' מינה בחולין דכ"ח: למ"ד דמחצה על מחצה כרוב, וצ"ע דאף דמע"מ כרוב מ"מ אינו ראוי למלאכה, ולהנ"ל ניחא, דאי מע"מ כרוב חשיב כתוך וחשיב תנור, ועיי"ש מה שפירש בהא דמשני התם דתרי רובי בחד מנא ליכא, והרי הכא מטהרינן אף בשעשה מתחילה מקצת, והק' ע"ז ממש"א בבכורות די"ז: דאף אם אפשר לצמצם שאני כ"ח הואיל ויש בו גומות, עיי"ש מש"כ בזה.

ד] בחולין דקכ"ד. מקשינן עלה מהא דתנן בריש פירקין דתנור תחילתו ד' ושיריו ד' וכו' טעמא דאיכא שיריו ד' הא ליכא שיריו ד' טהור, ומשני התם דצלקי' מיצלק הכא דעבדי' גיסטרא, ופירש"י דפירכת הגמ' היא דהתם תנן דשיריו ד' אבל בציר מד' לא טמא הוא, והכא קתני חלקו לג' אבל לב' לא סגי ואע"ג דליכא בחציו ד', אפ"ה בעי' דלא ליהוי רובא, ומה שפירש"י שם דשמעי' לה מד' ר"מ דממעטו מבפנים מד' מכלל דרבנן נמי בהא פליגי דאע"ג דל"ה השבר ד' אפ"ה בעינן דלא ליהוי רובא, צ"ב, דמה מייתי מהא דס"ל לרבנן דלא סגי למעטו מבפנים מד' טפחים, דה"נ מטמאי בשחילקו לשנים אף שאין בכל חלק ד' טפחים, הרי פלוגתת ר"מ ורבנן היא אם מטהרי' בשאינם מחוברים בגובה ד"ט, ואילו בחילקו לשנים דייני' אם מטמאינן בשאין ברחבו ד' טפחים, ועוד, שהרי הא דמטמאי רבנן אף שלא נשתייר בו ד"ט, הוא משום דהדר חלים, שהרי מודו רבנן דשיירי תנור בד', ולרש"י היינו בתנור בן ז', ?שו"ר בפי' הראב"ד הנדמ"ח לתו"כ שפירש דמש"א ר"מ דממעטו מבפנים מד"ט הוא בגובה, ויל"פ כן בד' רש"י, וזה מתישב עם מש"נ להלן אות ח' לדעת רש"י, דלרבנן סגי לחלק עד שלא ישאר רובו, וא"כ מש"א ר"מ ממעטו מד' טפחים לא קאי על הגובה, דע"ז הרי לא פליגי רבנן כלל, וצריך בדיקה בזה, ועי' עוד בתוי"ט שכתב, ז"ל, חולקו לשלשה דעבדי' גיסטרא. שחולקו לארכו בגובהו ומש"ה לא סגי להו לרבנן כשממעטו בפחות מד' כמו לר"מ אלא בעינן דלא ליהוי רובא, דלא דמי לשיריו ד' דריש פרקין. דהתם דצלקי' מצליק לרחבו, ובמי"ט חרד"נ א' תמה עמש"כ דלרבנן סגי למעטו מד"ט, שהרי לרבנן בעי' לחלקו עד לארץ, ובחרד"נ תמה גם על מה שהביא ע"ז לשנויא דגמ', והגמ' כלל לא פריך ע"ז, (וע"ז התי' דהכא שאני דהדר חלים), אך האמת יורה דרכו דלא כיון התוי"ט לזה, דודאי כונתו ג"כ על מה שנשתייר ברוחב, ואך דס"ל דגם ר"מ קאי ע"ז, וכד' רש"י, ודו"ק? ומשני דהתם דקתני דבעי' ד' איירי דצלקי' מצלק לרחבו דשוב אינו עומד יפה, והכא דקתני ברובא טמא ואע"ג דל"ה ד' דעבדי' גיסטרא שחילקו לארכו בגבהו, ומ' מל' רש"י, דאין עיקר החילוק דבחילקו לארכו לא נאמר כלל שיעור ד', דלעולם אף בארכו נאמר שיעור ד', ואך הכא שחלקי התנור עומדין יחד יפה, הוא דל"ב שישתייר ד', וכ"ה מבו' בד' מהרש"א שם, וצ"ע בזה.

אמנם בפי' הרא"ש במתניתין פירש דפירכת הגמ' דהכא מטהרי' בשלא נשאר רובו בשבר א' ואע"פ שיש בו ד' טפחים, והתם תנן דשיריו בד', וצ"ע מלישנא דגמ' "טעמא דאיכא שיריו ד' הא ליכא שיריו ד' לא", דמבו' דמקשינן מהא דהכא מטמאינן אף דליכא שיריו ד' וכפירש"י, ועמד ע"ז במשנ"א, וע"ז משני דהתם איירי בחלקו לרחבו והכא איירי בחלקו לארכו.

ופשוט דאזלי לטעמייהו וכמש"כ במים טהורים, דרש"י לטעמי' דמפרש התם דהא דתנן דשיריו בד' איירי בתנור בר ז' דאף אם נשתייר רובו אינו טמא אם אין בו ד', וע"כ מפרש דזהו דפריך מהא דהכא כל שנשתייר רובו טמא אף שאין בו ד', אך הרא"ש לטעמי' דמפרש לעיל מ"א דהא דתנן דשיריו בד' איירי בתנור בר ט', דאף דלא נשתייר רובו מ"מ אם יש בו ד' ה"ה טמא, וע"כ מפרש דזהו דפריך מהא דהכא אם לא נשתייר רובו טהור אף שיש בו ד'.

ובמשנ"א תמה דלד' הרא"ש חזינן דצלקי' מיצלק עדיף מעבדי' גיסטרא, ואילו לפירש"י הוא להיפך דעבדי' גיסטרא עדיף מצלקי' מיצלק, עיי"ש, ומלבד דיל"ד בעיקר הקו', גם למש"נ הוכרחו רש"י והרא"ש לזה לטעמייהו, וגם בלא"ה בל' הרא"ש מבו' דשנויא דגמ' הוא דשיעור ד' לא נאמר רק בשנחלק לרחבו ולא בשנחלק לארכו, ואילו בפירש"י מבו' דשיעור ד' נאמר בין בנחלק לרחבו ובין בנחלק לארכו, ורק דהכא דחלקי התנור עומדין יחד יפה ל"ב שיהא בכל א' מהן ד', וא"כ אין בזה כלל סברות הפוכות, אך במאירי חולין שם פירש דהא דבחילקו לארכו טהור אף שיש בו ד', הוא משום שא"א להעמיד החתיכות יפה, וזה להיפך מפירש"י.

ה] ובחזו"א סימן ז' סק"א תמה בעיקר פירכת הגמ', דאיך יתכן דהא דקתני תנור שיריו ד' יהא כולל את הגובה ואת הרוחב שאין ענינן שוה, דבגובה אין השבירה מזקת תשמישה וא"צ רק שיעור חשוב לבנ"א לשמש בו ושיעורו בד', אבל שיעור הרוחב שמפסיד כל ענין התנו רשאין ראוי להיסק כיון שאין לו מקיף כל סביבותיו ל"ש בזה שיעור ד', ואף את"ל דבשיעור זה ראוי להיסק מ"מ ל"ש למכללינהו, ועוד דתחילתו ד' לא שמענו לפרש ברוחב אלא בגובה, אך המהרש"א בחולין שם נקט בפשיטות דהא דתחילתו ד' הוא אף ברוחב, עיי"ש משה"ק מכח זה, ועיי"ש מה שתמה עוד בזה, ודן לפרש בע"א, דפריך אהא דאמר ת"ק דחולקו עד שיהא בארץ, מהא דמודה ת"ק דשיריו ד', ומשני דדוקא בצלקי מיצלק סגי במיעוט מד', אבל כשעומד מחובר בתחתיתו אמרי' חלים והלכך צריך לחלקו עד שיהא בארץ.

ו] והנה הר"ש במתניתין בפי' לתוספתא כתב, דהא דתניא תנור שחלקו לשנים אפי' כל שהוא, היינו שאין בו ד' ובתנורא בר ז' וכו' דשיעורו ברובא לרבנן, ובפשוטו מבו' בדבריו דשיעור ד' טפחים נאמר אף בשחילקו לארכו, ועמד ע"ז החזו"א שם סק"ב, וכן נ' בד' הר"ש לקמן מי"א בפי' לתוספתא, ז"ל, חילקו לשנים א' גדול וא' קטן כי ההיא דתנן לעיל גבי תנור של חרס אלא דהכא מיירי בשנחלק המתכת בלא טפילה וכו', ויתכן דהכא מיירי בשיש בכל א' ד' כגון בתנור בר ט' וכו', עכ"ל, והרי דאף בחילקו לארכו כל שנשתייר בו ד' טפחים טמא, ועי' חזו"א שם סקל"ג שעמד ע"ד הר"ש, ונ' מדבריו שמפרש ד' הר"ש בשנחלק לרחבו, וצ"ע שהרי הר"ש מדמי לה לדינא דמתניתין דילן, דאיירי בשנחלק לארכו, וכן מצינו הדברים מפורשים בפי' הראב"ד לתו"כ פ"י ה"ב, ז"ל, אבל חילקו לג' חלקים וכו' כולן טהורים, והוא שלא ישאר ד' טפחים בא' מהם, עכ"ל, ועי' עוד במאירי חולין שם שהביא פלוגתא בזה אם אף בשנשאר בחלק זה שיעור ד' טפחים טהור, גם ל' הרא"ש לעיל מ"א דאם נחלק לשברים ויש בשבר א' ד' טפחים "על ד'" מקב"ט, והרי דשיעור ד' הוא אף בנחלק לארכו, ועי' גם בד' רבינו הלל שהבאנו להלן אות י"ג שנ' כן.

וצע"ג היאך זה מתישב עם סוגיית הגמ' בחולין, דמשני דבחילקו לארכו אף שנשתייר בו ד' טהור, והנה אמנם הי' מקום לדון, דכל פירכת הגמ' התם היא משום דס"ד דהא דשיריו בד' הוא בין בתנור גדול ובין בתנור קטן, אך לבתר דמוקמי' התם דהא דתנן דשיריו ברובו איירי בתנור גדול, ומוקמי' דהא דתנן דשיריו בד' הוא בתנור גדול והא דשיריו ברובו הוא בתנור קטן, שוב י"ל דגם הא דתנן במתני' דחולקו לג' הוא בתנור קטן, וא"צ לחלק בין צלקי' מיצלק לעבדי' גיסטרא, אך אי"ז מתישב בד' הר"ש כאן ולעיל מ"א שהביא לסוגיית הגמ' בחולין, והרי דלא הדרינן בן מזה, גם הי' מקום לישב לפ"ד החזו"א שהבאנו לעיל אות ה' שפירש פירכת הגמ' בע"א, ולפ"ז לא נתפרש בגמ' דבחילקו לארכו אינו טמא בשנשתייר בו ד', אך ג"ז אינו מתישב בד' הר"ש כאן דמפורש בדבריו דמפרש פירכת הגמ' כפשטה, וצ"ע בזה.

?ילה"ע עוד בדעת הראב"ד, שהרי בהמש"ד לדעת ר"מ מבו' דמפרש דסגי לטהר או שלא נשתייר רובו או שלא נשתייר ד' טפחים, וא"כ מ"ט בחילקו לארכו לא מטהרינן אלא בשלא נשתייר לא רובו ולא ד"ט, ואולי זה הפתח לישב דבריו עם סוגיית הגמ' בחולין, דבחילקו לרחבו כל שאין רובו ה"ז מטהר ואף שיש בו ד"ט, ואילו בחילקו לארכו הוא להיפך, דכל שיש רובו הוא מטמא אף שאין ד"ט.

ועיי"ש בדבריו שפירש לישנא דר"מ דקאי על כל חלק שלא יהא בו ד"ט, ולפ"ז מ' דלר"מ גם אם יש בו רוב טהור אם לא נשתייר בו ד"ט, ופליג בהך מילתא על רבנן, וזה כפירש"י בחולין דמזה הוא דפריך הגמ', דמ' דלרבנן לא מטהרינן אף אם לא נשתייר ד' טפחים, וצ"ע בזה.

ויתכן דזהו מקור דינו של הראב"ד דשיעור ד' טפחים הוא גם בחילקו לארכו, שהרי ר"מ קאמר לה, ות"ק פליג עלה דאף אם לא נשאר ד"ט טמא אם איכא רוב, אך מודה ת"ק דלא סגי במה דליכא רוב, דלא פליג בזה על ר"מ.

לדעת הר"ש והרא"ש מוכח דאין לפרש כפי' רש"י והראב"ד דד' טפחים דר"מ קאי על החלוקה לארכו, שהרי לפ"ז נמצא דמתניתין איירי בתנור קטן, שרובו הוי פחות מד', וא"כ הרי ת"ק דקאמר דחולקו לג', אתי לטעמי' דס"ל לעיל מ"א דתנור קטן שיעורו ברובו, ור"מ דפליג לטעמי', ומה פריך הגמ' שם.

וכל פי' רש"י והראב"ד א"ש לטעמייהו דמפרשי דתנור קטן בד' ותנור גדול ברובו.

ויש להוסיף, דמש"כ הראב"ד דלת"ק ל"מ לטהר אא"כ אין בו ד' ולמד כן מד' ר"מ, הנה אמנם בדעת רש"י י"ל דר"מ לטעמי' דס"ל דליכא טהרה כלל ברוב, וע"כ גם הכא לא מטהר ברוב, ומשא"כ לת"ק לטעמי' יש לטהר כד ליכא רוב אף אם יש בו ד'

והראב"ד לטעמי' דס"ל דלא פליג בזה ת"ק על ר"מ, ע"כ ס"ל דמהא דלר"מ אינו טהור אא"כ אין בו ד', גם לת"ק אינו טהור רק אם אין בו ד', ואך דמוסיף דלא סגי בזה אלא בעי' נמי שלא ישתייר רובו, ודו"ק.?

ז] **וגורר את הטפילה,** בפי' הראב"ד לתו"כ פירש, ז"ל, פי' וכו' ואם יש שם סדקים הטפילה סותמן וצריך לגרור אותה, עכ"ל, ולפ"ז א"צ לגרור אלא את הטפילה שע"פ מקום הסדקים, וכ"נ גם בד' רש"י בחולין דקכ"ג: והר"ש שפירשו דהא דגורר את הטפילה הוא משום שגם היא מחברתו, אך הרמב"ם פירש, ז"ל, גורר את תוספת הטיח שע"ג התנור עד שישארו ג' החתיכות של גוף התנור מורכבים ע"פ הארץ כמי שהניחום שם ביד ואין שם בנין המחברם לארץ, עכ"ל, ובא"ר פירש כונתו שגורר את הטפילה שמתחת התנור והיא בין התנור לארץ עד שיהא התנור בארץ בלא טיט, ובחזו"א סימן ז' סקכ"ו הק' ע"ז דלפ"ז אין שייך ד' ר"ש דצריך להסיעו, עיי"ש, ועי' להלן אות י"ב, ולפ"ז צריך לגרור את כל רוחב הטפילה, ואך דלכאו' ל"ב לגרור כל גובה הטפילה, אלא סגי לגרור את הטפילה למטה במקום שמחברת התנור לארץ.

ח] **עד שיהא בארץ,** בפירש"י חולין דקכ"ד. פירש דקאי על הטפילה דעד הקרקע מפילה, אך הר"ש והרא"ש מסקי דקאי על חילוק התנור שחולקו עד שיהא בארץ ולא סגי בחילוק רובו, וכ"ה בפי' הראב"ד לתו"כ, ובפירש"י חולין שם ד"ה קתני מיהא, נ' דלרבנן סגי בחילוק רובו, (והובא בתויו"ט), ועמד ע"ז המי"ט, ואזיל לטעמי' דעד שיהא בארץ קאי על הטפילה, ?אך למש"נ לעיל במכוון ד' רש"י דמפרש לד' ר"מ על הרוחב, תו אין לדקדק כלל מד' רש"י, וכמש"נ לעיל בד' התוי"ט, ובאמת המי"ט עמד דמהא דבעי' לת"ק להפיל הטפילה לארץ, ה"נ לא סגי לחלוק את התנור אא"כ חולקו כולו, עיי"ש, ולמש"נ ניחא,? ולדעת הרמב"ם והגר"א היינו שגורר את הטפילה למטה עד שיהא התנור בארץ בלא טיט המחברו.

ובפי' רבינו הלל לתו"כ שמיני פ"י ה"ב הביא די"ג ועד שיהא מחברו בארץ, ופירשה, ז"ל, דכל המחובר קרקע לא מקב"ט, וכיון דל"ה חיבור מעליא שהרי התנור דבר המטלטל הוי, הלכך צריך שיהא חולקו לג' וגורר את הטפילה, עכ"ל, ומבו' דעתו דתנור המחובר לקרקע חיבור גמור אינו מקב"ט, ואמנם צ"ע, דהכא שכבר הי' עליו תורת כלי בתלוש, הרי דאף אם הי' מחברו לקרקע חיבור גמור הי' מקב"ט משום דהוי תלוש ולבסוף חיברו, ובס' תורת הראשונים כתב בזה לפ"ד הנובי"ת יו"ד סימן ק"ט, ז"ל, גם דבר שהוא נעשה מתחלתו להיות תשמישו עם הקרקע אבל לא להתחבר בקרקע, והוא התנור של מתכת וכו', בזה קודם שחיברו בקרקע מקבל טומאה כיון שלא חיברו ולא נעשה על דעת לחברו, אבל אחר שנתחבר לקרקע אף שלא עשאו מתחלה לחברו נלע"ד שאינו מקבל טומאה, ועדיין לא קבעתי בזה הלכה לחלוטין וכו', עכ"ל, ואכמ"ל.

ט] **ר"מ אומר א"צ לגרור את הטפילה ולא עד שיהא בארץ אלא ממעטו מבפנים ד' טפחים,** בפי' הראב"ד לתו"כ פירש, ז"ל, שאפי' מבפנים א"צ לחלקה "אלא עד רובו" או עד שלא יהי' מן החתוך ולמטה שלם כדי ד' טפחים, עכ"ל, והיינו משום דס"ל כדעת רש"י ודעימי' דלא מטמאינן אלא בשנשתייר רובו ויש בו ד' טפחים, אך צ"ע דכ"ז הוא לרבנן לעיל מ"א, אך הרי ר"מ שם פליג וס"ל דשיריו ארבעה, ולדידי' אינו נטהר אלא בשאין מן החתוך ולמטה שלם כדי ד' טפחים, ובאמת הרמב"ם בפיהמ"ש כתב כן דר"מ דאמר דממעטו מבפנים ד' טפחים, אזיל לטעמי' לעיל מ"א, ומבו' דעתו דלרבנן אף תנור גדול שיריו ברובו, וזה דלא כפשטות ד' הרמב"ם לעיל מ"א ובפט"ז מכלים ה"א, וכ"ה בפי' רבינו הלל לתו"כ, וצ"ע בזה, ?ואולי דעת הראב"ד דר"מ לא פליג אלא על תחילת תנור קטן, ולא על שיירי תנור גדול, וכ"ה מסתבר לדעתו, שהרי ר"מ מיקל טפי, וא"כ מ"ט בהא יחמיר טפי, וכמו שעמד הר"ש לעיל מ"א?.

י] בחולין שם מקשי' לר"ל דס"ל דעור שנטמא וסדקו ושייר מקצת טמא משום דהדר חלים, דא"כ מ"ט הכא מטהר ר"מ כי ממעט לה מד' הא חלים וקאי, ומשני רבא דה"ק תנור שנטמא כיצד מטהרין אותו ד"ה חולקו לג' וגורר את הטפילה עד שיהא בארץ, והרוצה שלא יבא תנורו לידי טומאה כיצד הוא עושה חולקו וכו' ר"מ אומר וכו', והיינו דבתנור שעדין לא נטמא, ס"ל לר"מ דל"מ הא דחלים וקאי, וע"כ סגי בזה למעטו מבפנים ד' טפחים, ולרבנן גם בתנור שעדין לא נטמא אמרי' דחלים וכמו שפירש הר"ש.

והרמב"ם פט"ז מכלים ה"ב הביא לדינא דמתני' בתנור שנטמא, ולא פירשה כשנויא דרבא דמיירי בתנור שעדין לא נטמא, ועמד ע"ז הליקוטי הלכות בחולין שם, אך לכאו' י"ל בפשיטות, דכל הא דמוקי לה רבא הכי, הוא לדעת ר"ל דס"ל דכל דהדר חלים טמא, אך לפ"מ דקי"ל כר' יוחנן דאף דהדר חלים טהור, שפיר יל"פ מתני' כפשטה בתנור שנטמא, וכ"ה במים טהורים, ועיי"ש שתמה ע"ד הקרבן אהרן שהעתיק אוקימתא דרבא, ועיי"ש שדן דלדעת ר' יוחנן לא פליגי אלא בתנור שנטמא.

יא] ובאמת המהרש"א בחולין שם תמה להיפך, דלדעת ר' יוחנן דאמר עור לא חלים, תיקשי הא דס"ל לרבנן הכא דעד שיהא בארץ, משום דחלים וקאי, וכתב דליכא למימר דחלים וקאי עדיף מעור שלא נתחבר עדין, דא"כ מאי קאמר רבא התם דאימא מדרבנן לסיועי' לר"ל, וע' לב ארי' בחולין שם ומים טהורים מש"כ בזה.

?למש"נ בדעת רש"י דגם רבנן מודו דסגי לחלק עד שלא ישאר רובו, צ"ע מ"ט מקשינן על ר"מ, ולא על רבנן, וכנראה לדעתו הקו' היא מהא דמטהר ר"מ אף שהטפילה קיימת, וכ"ה להדיא בל' רש"י הא חלים וקאי שהטפילה מעמידו יפה, ודו"ק, אך באמת כבר נת' לעיל דאין מקור מד' רש"י לזה, ושפיר י"ל דלא סגי בזה, אך נ' להיפך, דמה שפירש"י דהקו' מהא דמטהר ר"מ אף שהטפילה קיימת, הוא משום דלדעתו י"ל דגם לר"מ בעי' לחלק את התנור עצמו עד הארץ, וע"כ כל הא דחלים וקאי הוא רק משום שהטפילה קיימת?.

יב] **ר"ש אומר וצריך להסיעו,** בל' הר"ש והרא"ש ובל' הראב"ד בתו"כ מבו' דהיינו משום דס"ל דצריך להפריד החלקים זמ"ז, והיינו דאף שכבר אינם מחוברים זל"ז, מ"מ כ"ז שלא הפרידן זמ"ז אכתי חשבינן להו כתנור א', אך בל' הרמב"ם נ' דמפרש דס"ל לר"ש דבעי' לעקרו מן הארץ, והיינו דאף דלפי' הרמב"ם כבר גרר את הטיט המחבר את התנור לארץ, מ"מ עדין החתיכות מורכבים ע"פ הארץ וכמו שפירש הרמב"ם לעיל, וע"כ ס"ל לר"ש דאינו נטהר עד שיעקרו מן הקרקע, ואזיל הרמב"ם לטעמי', דמפרש דלרבנן בעי' שלא יהיו חלקי התנור מחוברין בטיט לקרקע, וה"נ לר"ש בעי' שלא יהא קבוע התנור כלל בקרקע, אך לדעת ש"ר לא מצינו כלל דחיבור התנור לקרקע הוא חיסרון בנתיצתו.

יג] **חלקו לשנים א' גדול וא' קטן הגדול טמא והקטן טהור,** בפי' רבינו הלל לתו"כ פירש, ז"ל, א' גדול דאית לי' ד' טפחים וא' קטן דלי"ל ד' טפחים הגדול טמא וכו', עכ"ל, וצ"ע דאף אי נימא דשיעור ד' טפחים נאמר גם בשחילקו לארכו עמש"נ לעיל אות ו', מ"מ אי ס"ל כדעת הר"ש ודעימי' דכל דנשתייר רוב ל"ב שיהא בו ד' טפחים, וכאשר כן נ' להדיא בדבריו לעיל מינה, עיי"ש, א"כ מ"ט פירש דהגדול אית לי' ד' טפחים, הרי גם אם לי"ב ד' טפחים הוא טמא משום דאית בי' רוב, ואי ס"ל כדעת רש"י דלא מטמאינן אלא בשנשתייר רובו וגם יש בו ד' טפחים, א"כ מ"ט פירש דהקטן לי"ל ד' טפחים, הרי אף אם הי' בו ד' טפחים ה"ה טהור, וכ"ה מבו' להדיא מהא דתניא התם חלקו לב' והם שוים טמאין מפני שא"א לצמצם, והרי להדיא דטומאת הגדול וטהרת הקטן, הוא משום דבגדול יש רוב ובקטן אין רוב, וצע"ג.

?אין הדברים מדויקים, דד' רש"י דלא מטמאינן אלא בשנשתייר רובו וגם יש בו ד"ט, הוא בחילקו לרחבו, ולא בחילקו לארכו, דהתם כל דאיכא רוב טמא, ואך דלרש"י הוא רק בדצלקי' מיצלק, אך אם הפריד החלקים זמ"ז לא יהא טמא, ולפ"ז יל"ד בישוב ד' רבינו הלל, דבעי להעמיד להך דינא בכל גווני בין בשלא הפריד החלקים דאז גם אם ליכא רוב לא מטהרינן אלא בשאין בו ד' טפחים, ובין בשהפריד החלקים דאז אף אם איכא רוב לא מטמאינן אלא אם יש בו ד"ט, וזה חידוש.?

יד] **שם בר"ש, תניא בתוספתא וכו' אין טהרה לכ"ח אלא שבירתה ואפי' חיבר בקרקע ואפי' קבע במסמר ומילא סיד וגפסיס טמא רשב"ג מטהר, ת"ק חייש דילמא ממליך ומפני לי',** בחי' הגר"ח פכ"ב מטו"מ ה"ב, דקדק מד' הרמב"ם פ"א ממקואות ה"ג, דהא דבמלאהו סיד וגפסיס אינו נטהר, הוא משום גזה"כ דואותו תשבורו שאין לכ"ח טהרה אלא שבירתו, וכתב לפ"ז דכ"ז הוא בשנטמא מקודם ואח"כ נתמלא סיד וגפסיס, אבל בשעה שהוא מלא סיד וגפסיס לאו בר קב"ט הוא, ופירש הטעם משום דבנתמלא כולו פקע מיני' תורת תוך ולהכי אין בו גם דין קב"ט, ומשא"כ בנטמא מקודם הוא בטומאתו, משום דהפקעת טומאתו היא דין טהרה, וזהו הדין האמור בקרא דואותו תשבורו דכלי חרס אין לו דין טהרה, עכ"ד, ובגליונות חזו"א שם תמה ע"ז, וכתב דכל הגזה"כ דאין לכ"ח טהרה אלא שבירה, היינו שאינו נטהר בטבילה, אך בדיני שבירה כ"ח וכלי שטף שוין, וכל דבר שמבטל את הכלי מקבלת טומאה פקעה גם טומאתה והיינו שבירה, עיי"ש.

טו] ובפיהמ"ש להרמב"ם עוקצין פ"ב מ"י מבו' דעציץ שמילאהו עפר עד שפתו דינו כטבלא שאין לה לבזבז דטהורה, ובחזו"א עוקצין סימן ד' סק"י עמד ע"ז דמ"ש מכלי חרס שמילאהו סיד דטמא לת"ק דרשב"ג, עיי"ש שכתב דשאני מילאהו סיד דאין הכלי משמש לסיד ואדרבה הסיד מתקשה והכלי מתבטל מתשמישו ומאן דמטמא משום דסתמא ממליך עלי' ומפנה את הסיד וכמש"כ הר"ש, ומשא"כ בעציץ שזהו תשמישו למלאותו עפר ואין עתיד לפנותו, עכ"ד, ולד' הגר"ח ניחא, דאף במילאהו סיד אינו מקב"ט, ואך דכל שנטמא ה"ה נשאר בטומאתו, משום דאין לכ"ח טהרה אלא שבירתו.

טז] ועי' עוד לעיל מ"ו אות ה', מש"נ בטעם הא דהכא מטמאינן, ול"ד לתנור שמילאהו עפר עד חציו דדעת הרמב"ם דמעיקר הדין אינו מקב"ט, וג"ז ניחא לפ"ד הגר"ח, דדינא דהכא הוא רק בכלי חרס שנטמא שאין לו טהרה אלא שבירה, אבל לעולם אינו מקב"ט, אלא שהגר"ח כתב כן רק בשמילאהו כולו דפקע מיני' תורת תוך.

יז] ויש להוסיף עוד בזה, דהנה החזו"א שם הוכיח כדבריו, מהא דתני בכלל זה להא דאפי' חיברו בקרקע וקבעו במסמר, ודין זה אינו דין מסוים בכלי חרס ואינו רק בשכבר נטמא, שהרי זוג של בהמה שעשאו לדלת מבו' ברמב"ם פ"ח מכלים הי"ב שהוא מקב"ט עדין, וה"נ הא דאינו נטהר בשמילאו סיד או גפסיס אינו דין מסוים בכלי חרס שנטמא, עכ"ד.

אמנם הנה החזו"א גופי' בסימן י"ט סק"ו נתחבט בהא דכ"ח טמא אפי' חיברו בקרקע וקבעו במסמר, דמ"ש כ"ח משאר כלים, וכתב דאין לומר דחיבור כ"ח חשיב כחיבור זוג בדלת, דמשמע דוקא בכ"ח הדין כן אבל בעלמא הוי סגי בקבעו במסמרים לטהר, ובסימן ח' סקי"א כתב דדין זה הוא מדרבנן, עיי"ש.

אך לפ"ד הגר"ח הוא מבו' היטב, דאף בגווני דשאר כלים נטהרין ע"י חיבור במסמר, מ"מ כלי חרס שנטמא וחיברו לקרקע במסמר אינו נטהר, משום שאין לו טהרה אלא שבירה, וגדר הדברים נ', דבכל הכלים הרי דכל שפקע מיני' תורת כלי לקבלת טומאה ה"ה נטהר מטומאתו, אך בכלי חרס גזה"כ דאין לו טהרה אלא שבירה, ואי"ז דין מסוים דכלי חרס אין לו טהרה ע"י טבילה, דלעולם אף בכלי חרס שייכא טהרת טבילה, ואף דטומאת כלי חרס חמירא שאינה פוקעת אלא ע"י שבירה, וע"כ הוא דכ"ח אין לו טהרה בטבילה, וע"כ נמי אין לו טהרה ע"י שבטל תורת כלי מיני' לקבלת טומאה.

יח] ושיטה חדשה בזה מצינו בחי' הגר"א לקמן מי"א, ז"ל, אף זה אינו מיוחד בתנור דבכל כ"ח כן דטמא במחובר, כמ"ש בתוספתא והביאו הר"ש במתני' ז' וכו', עכ"ל, והרי דהא דכ"ח שחיברו בקרקע אינו נטהר, הוא משום דכ"ח מקב"ט אף במחובר לקרקע, ול"ה כשאר כלים שאין מקבלין טומאה במחובר.

יט] **שם, תניא בתוספתא תנור שחלקו וכו' ואפי' מבית האומן טמא וכו', פי' אפי' כ"ש שאין בו ד' ובתנורא בר ז',** בהא דאפי' מבית האומן טמא, עמש"נ לעיל אות ג', ובמה שפירש הר"ש דאיירי בשאין בו ד' עמש"נ לעיל אות ו'.

כ] **שם, לפי שא"א לכוין וכו', וטמאים ב' החלקים דלא ידעינן בהי מינייהו איכא רוב וכו',** בתוס' רע"א לקמן פי"ב מ"ו עמד בזה דמ"ט לא מטהרינן לה משום דאיכא ספק ספיקא, ספק הוא המיעוט וספק נחתך במצומצם לחצאין, וכעין מש"כ התוס' בכ"ד בשם הרר"ש דכה"ג שרי, ובעירובין ד"ו. כתבו דהוי כעין ספק ספיקא, וכתב דהוא משום דהוי ספק טומאה ברה"י דאפי' ס"ס טמא.

ובחזו"א יו"ד סימן קי"ב סק"י העיר בזה, שהרי הוי זה אין בו דעת לישאל, ואי"ז בא בידי אדם דאין השבירה גורמת הטהרה אלא מה שהוא שבור, וציין למש"כ שם סי' צ"ח דלפי דבריו שם י"ל דכה"ג חשיב כטומאה ביד אדם, ומבו' שפירש ד' הגרע"א דדייני' דין ספק טומאה ברה"י על התנור גופא לטמאו, ולפ"ז אף הנוגע בו ברה"ר יהא טמא, אך הי' מקום לפרש שכונתו דדייני' דין ספק טומאה ברה"י על הנוגע בתנור ברה"י, דספיקו טמא, אך י"ל דאם הוכרע על התנור מכח ס"ס דהוא טהור, תו ל"ש לדון על הנוגע בו שיהא טמא משום ספק טומאה ברה"י, גם י"ל דדין ס"ט ברה"י נאמר רק על המתטמא הראשון, ואכמ"ל, ועי' עוד באחיעזר ח"ב סימן ב' סקי"ג מש"כ לדון מטעם אחר דלא חשיב כיבד"ל, ודבריו צ"ב.

ובחי' ר' שלמה חולין סימן ח' עמד בזה, שהרי כתבו התוס' בכ"ד דכל היכא שא"א להיות לא גמרי' מסוטה, וא"כ הכא שא"א לטמאות ב' החצאים, בדין דיועיל ספק ספיקא לטהר, והגם שהוכיחו האחרונים דגם היכא דא"א שיהיו שניהם טמאין לא אזלי' בתר חזקה לטהר, מ"מ י"ל דספק ספיקא יועיל בזה לטהר, עיי"ש מה שדן בזה, ועיי"ש שכתב לישב בע"א, דכיון דמבו' בגמ' בבכורות דבתנור שחלקו לכו"ע א"א לצמצם משום דאיכא גומות, ע"כ ודאי אינם שוין בצמצום וליכא ספק ספיקא, ונ' דהיינו, דהגם דודאי יתכן בצד רחוק שב' החצאין שוין זל"ז, מ"מ לא שרינן, כמבו' בל' התוס' בחולין ובבכורות דכל הא דשרינן בכה"ג הוא רק בשדומה לנו דהפרוץ כעומד ודהוי מחצה על מחצה, דבלא זה הוי זה צד רחוק ואינו מצטרף להתיר.

כא] ובחזו"א שם דן עוד, דל"ש לטהר משום ספק ספיקא, משום דלא אזלי' בתר ספק ספיקא דסתרי אהדדי, אך בחי' ר"ש היימן שם כתב להוכיח מד' התוס' בחולין דכ"ח: דרק היכא דב' הספיקות סתרי אהדדי לא אזלי' בתר ס"ס, וכבר כתב כן בפמ"ג יו"ד סימן כ"ג שפ"ד י"א.

ובעיקר מה שנקט הגרע"א דכה"ג חשיב כספק ספיקא, צ"ב דמ"ט יהא חשוב זה כס"ס, הרי לכאו' הוי זה חד ספיקא אם איכא רוב או לא, וגם דהוי כשם אונס חד הוא, ובד' התוס' שכתבו דהוי כעין ספק ספיקא, ידוע לפרש דהוא משום דהתירא דרוב הוא משום דחשיב דהכל עומד והתירא דמחצה על מחצה הוא דפרוץ כעומד מותר, וע"כ חשבינן לה כספק ספיקא, אך הכא ל"ש ה"ט, ועי' עוד בתשובת הנתיה"מ שבחמד"ש אהע"ז סימן כ"ג סקי"ג שעמד ע"ד התוס' בחולין דמ"ט חשיב כס"ס, עיי"ש מש"כ לישב, ודבריו צ"ע שהרי התוס' כתבו כן גם לגבי לחי ד', ועי' עוד באו"ש פ"א משחיטה הי"ג, ושמעתי לפרש בזה, דמש"כ התוס' דהוי ס"ס הוא משום דלפנינו ה"ז נראה כמחצה על מחצה, וע"כ איכא חד ספיקא אם צמצם שפיר, וגם אם לא צמצם שמא עומד מרובה, וע"כ חשיב כב' ספיקות, וה"נ הכא דכוותה, אך אי"ז מתישב בל' התוס' שנקטו תחילה להספק שמא עומד מרובה, וצ"ע בזה, וע' חזו"א יו"ד סימן קי"ב סק"י שכתב בסו"ד דצ"ע אי חשיב ס"ס בכה"ג.

כב] ועי' עוד לקמן פי"ב מ"ו דחכמים מטהרין בטבלא שנחלקה לשנים, ובתויו"ט שם הק' דמ"ש מהכא דמטמאינן בתנור שחלקו לשנים משום דא"א לצמצם, עיי"ש מש"כ בזה, ועי"ש בתוס' רע"א ובחי' מהרי"ח, ובחי' ר' שלמה שם, ובחזו"א סימן ט"ו סק"ח, ועי' עוד בפי' הראב"ד לעדיות פ"ג מ"ט שמבו' בדבריו ישוב לזה, ואכמ"ל.

הרמב"ם פירש דר"מ לשיטתו דכל תנור בעי ד' טפחים, וכ"ה בפי' רבינו הלל, ומבו' דרבנן פליגי גם על תנור גדול ודלא כמשמעות פי' הרמב"ם שם, אלא אי נימא דמכוון הדברים דלרבנן דלאו תנאה הוא דבעי' ד' טפחים שהרי בתנור קטן סגי בפחות, ע"כ גם הכא סגי בפחות שהוא מחובר ע"י תחתיתו, ומשא"כ לר"מ דינא הוא דאין תנור פחות מד', וצ"ע.