פרוזבול
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב מאיר קאופמן / שיעורי הלכה

#### יום ב' ט"ז אלול פ"ב - שיעור בבית מדרש הגדול נווה יעקב

# דיני שמיטת כספים ופרוזבול

### ביסוד המצות עשה והלאו

א]מצות עשה מהתורה להשמיט בשביעית כל חוב שיש לו ונוסף על זה לאו שאסור לתבוע חוב זה והנה שיטת היראים שהחוב קיים ויש עליו חיוב לבוא ולפרוע רק המלוה צריך לומר משמט אני אמנם דעת רוב הראשונים שזה הפקעתא דמלכא דהינו שהחוב פוקע מאליו והמצוה בזה שלא גובה את חובו או שאם הלוה בא לשלם אומר לו משמט אני ובפשוטו אם המלוה תבע החוב גם אם הלוה לא רצה לשלם בעצם התביעה הוא עובר על הלאו וכן הוא בלשון הרמב"ם שהתובע חוב שעברה עליו שביעית עובר בל"ת ובחינוך תע"ז כתב שגם עובר על העשה ובחינוך כתב שלא לוקים על לאו זה כי אין בו מעשה ובפשוטו כי האיסור בעצם התביעה

והנה דעת רוב הראשונים שכל הדין שמיטת כספים הוא בסוף שנת השביעית וברגע שחל ר"ה של שמינית חל האיסור נגישה ומצות השמטה אמנם דעת הרא"ש שבר"ה של שביעית כבר חל איסור של לא יגוש אבל המצוה עדין לא חלה ולכן כיון שהחוב קיים ואם הלוה נותן מעצמו אין איסור לכן מותר לקבל החוב ורק בסוף שמיטה חל המצוה השמטה ופוקע החוב וקי"ל כרוב הראשונים והנה יש שכתבו להחמיר לעשות פרוזבול קודם שביעית לצאת דעת הרא"ש אמנם לדעתו בפשוטו כל החובות שעשו בשביעית יש איסור לכתוב עליהם פרוזבול שזה עצמו הנגישה שלהם וכיון שבזה אנו לא מחמירים זה תרתי דסתרי להחמיר רק לעשות פרוזבול בסוף השנה השישית והנה הק"נ הביא מהב"ח והרדב"ז שכל חוב של שנת השביעית אין איסור נגישה עד סוף השביעית אמנם בלשון הרא"ש מבואר שלא כותבים פרוזבול רק בסוף שישית וכן נקט הק"נ

והנה משמעות הרמב"ם והחינוך שזה נוהג גם בנשים ואין כאן הפטור של מ"ע שהז"ג וכן הוכיח בדרך אמונה מנידון הגמ' האם כתובה משמטת ובטעם הדבר יש שכתבו כיון שמרגע השביעית זה נוהג לעולם ויש שכתבו שכיון שיש לאו יש גם העשה אמנם אין הדבר מוסכם בראשונים בשאר מקומות

כתב בתשובות הרשב"א שלא מברכים על מצוה זו כיון שאין בה מעשה וצ"ב הרי אם בא לשלם לו יש מצוה לומר לו משמט אני וכמבואר במרדכי שזה כדין הקדש על בכור שאפילו שזה לא מחיל כך דינו ואולי ס"ל שבאמת אין זה מצוה אלא רק שאסור לו לקחת החוב ויש שכתבו שכיון שזה מצוה אם חברו לא מברכים על זה וצ"ב דשם זה מצד שאולי לא יוכל לקים המצוה אבל כאן זה לא שייך שזה רק תלוי בו

מבואר במשנה שסדר קיום המצוה הוא שמי שלא כתב פרוזבול ובא הלוה לשלם לו צריך לומר לו משמט אני ואם אומר לו אעפ"כ יכול לקבל ממנו אמנם הלוה צריך לומר לו שבמתנה אני נותן לך ומבואר שמותר לתת ללוה הרגשה שמחכה שיגיד לו אעפ"כ ומבואר במשנה שהמחזיר חוב שעברה עליו שביעית רוח חכמים נוחה הימנו והנה בבן איש חי כתב שיש ענין להלות משהו אחרי כתיבת הפרוזבול ולקים המצוה של שמיטה ולכאורא אם אמר משמט אני והלוה אומר אעפ"כ קים המצוה בשלימות ואין ענין ביותר מזה

### באיסור שלא להלות מחמת השביעית

ב] נצטוינו במצות עשה נוספת שלא נמנע להלות מחמת הפחד שיגיע שביעית ובפשוטו הכונה שאדם מבקש הלואה ומצד ההסכם שביניהם ישלם בזמן קודם סוף השביעית ואדם מפחד שאולי לא יהיה לו לשלם ולכן לא רוצה להלות לו והנה דעת רבינו יונה שזה מצוה כללית בכל השנים שאדם לא ימנע מלהלות לחברו מחשש רחוק שלא ישלם לו ולפ"ז ודאי מסתבר שאם יש חשש קרוב מאוד שבאמת יחכה לשביעית ולא ישלם מסתבר שאין בזה איסור אמנם דעת הרמב"ם שזה מצוה מיוחדת על מי שנמנע להלות מחמת פחד השמיטה ולפ"ז יתכן שזה גם ביש חשש קרוב שלא ישלם לו וצ"ע והנה הח"ח בתחילת אהבת חסד העמיד מחלוקת האם יש מצוה להלות רק לעני או גם לעשיר ומקורו מהרמב"ם שבאיסור שלא להלות מחמת שביעית כתב גם עשיר אמנם למבואר שלרמב"ם זה איסור מיוחד שקשור לשביעית לכאורא אין ללמוד מזה והנה בפשוטו יש לדון האם בשביעית בזמן הזה דרבנן עובר איסור דאוריתא והנה אם זה איסור מיוחד על שביעית הדבר תמוה לומר שעובר איסור דאוריתא אחרי שאין כאן שביעית אמנם אם נימא שזה מצוה כללית בפשוטו יעבור אמנם אם נימא שיש כאן עוד פרט שגם בחשש אמיתי מחמת שביעית אסור להימנע מסתבר שלא יעבור כה"ג רק מדרבנן ועיין חינוך דמשמע שנוהג בזמן הזה ומשמע שזה רק מחמת השביעית וצ"ע ואולי הכונה במי שחושש שיבנה בית המקדש וישמט החוב

### בדין שמיטת כספים בזמן הזה

ג] נחלקו תנאים האם שמיטת כספים נוהגת בזמן הזה מדאוריתא והרמב"ן במלחמות נטה שזה נוהג מדאוריתא אמנם דעת רוב הראשונים וכן קי"ל שזה רק נוהג מדרבנן והנה יש ראשונים שכל זה בזמן שהיה בי"ד חשוב ונהג יובל בא"י מדרבנן אבל היום שאין שום ניהוגי יובל לא נוהג שביעית אמנם כל הראשונים חלקו על זה והנה בזמן הראשונים היו מקומות שלא נהגו לכתוב פרוזבול כלל ולא היו נוהגים שמיטת כספים ותמהו על זה הראשונים וברא"ש כתב שיתכן שכיון שכולם כך נהגו זה כאילו התנו על מנת שלא תשמטיני שביעית שזה עוזר עוד כתבו לדון שכיון שכתוב בשטר שיוכל לגבות בכל מקרה מונח בזה תנאי אמנם הרא"ש כתב שהוא לא היה מוכן לדון בכזה חוב והנה השו"ע כתב ששמיטת כספים נוהג בזמן הזה והרמ"א כתב שנהגו להקל כמבואר במהרי"ק ותרוה"ד שישבו דבר זה בתשובותיהם עכ"ד והנה במהרי"ק מבואר שזה מצד שסברו שקי"ל שמלוה בשטר שביעית לא משמטת ולפ"ז מלוה ע"פ זה ישמט ובתרוה"ד כתב שכל מה שנוהג בחו"ל זה רק במקומות הסמוכים לא"י וכמו לגבי תרו"מ אבל במקומות הרחוקים לא נוהג והנה טעם זה לא שייך כאן בא"י והנה כל האחרונים קראו תגר על המנהג הזה וכתבו שחיבים לנהוג היום דין שמיטת כספים

### מתנה שלא תשמטנו שביעית

ד] מבואר בגמ' מכות ג: שאם אדם מלוה על מנת שלא תשמטנו שביעית יש הבדל בנוסח האמירה שאם אמר על מנת שלא תשמטיני שביעית שביעית משמטת ואם אמר על מנת שלא תשמיטיני בשביעית השביעית אינה משמטת ופשטות הראשונים האם עושה התנאי על השביעית או שעושה התנאי אם חברו וברמב"ם מבואר שהתנאי צריך להיות שהלוה מתחיב לשלם וזה כמו התחיבות מצדו והנה בפשוטו זה רק יכול להועיל בתור חלות שחל בזמן ההלואה אמנם החזו"א אבן העזר סימן נ"ו סקט"ו נקט שיסוד הדין שכיון שזה לזכות הלוה לכן יכול למחול על זה ובאמת גם יעזור אם לאחר ההלואה יאמר שלא רוצה ששביעית תשמטנו וכן מביאים משו"ת בית דוד

והנה אדם שלוה מחילוני ויודע שלא כתב פרוזבול הנה מעיקר הדין הוא לא צריך לשלם וכן לכאורא אם הוא שכח מהחוב עדיף שלא ישלם לו אמנם אם הוא יודע שהחילוני יתבע אותו מסתמא עדיף שישלם לו כדי שלא יעבור על האיסור לתבוע אותו וכן מביאים מהמהריל"ד שכל שהנכשל מכריח את המכשיל אין בזה לפני עור אמנם אם נזכר מזה קודם ר"ה לנ"ל יגיד שהוא מוחל על זכות השביעית וכה"ג זה לא ישמט

והנה הפתחי תשובה הביא שיש שכתבו שאסור לעשות כן אמנם הראשונים הקשו קושיא זו למה לחז"ל לתקן פרוזבול ולא תיקנו שאדם יתנה בשעת ההלואה ותירצו שמא ישכח או שרצו שלא ישתכח תורת שמיטה חזינן שאין בזה איסור וגם לאוסרים זה רק אם זה מגיע מכח בקשה של המלוה ולא אם הלוה עושה מעצמו

### בדין מלוה לחברו לעשר שנים

ה] מבואר בגמ' שני לשונות האם הלואה שזמן הפרעון לאחר שביעית משמטת וקי"ל להלכה שאינו משמט ולכן מי שמלוה לאחר כתיבת הפרוזבול והדבר מצוי בשכנים שלוים מצרכים קודם החג יגיד שזמן הפרעון הוא לאחר ר"ה ואז שביעית לא תשמט והנה החידושי הרי"מ ועוד הקשו למה רבנן היו צריכים לתקן פרוזבול ולמה לא תיקנו שאדם ימחול החוב קודם ר"ה שזמן הגביה יהיה לאחר ר"ה והנה יש לדון שחלות זה לא יכול לחול בע"כ של הלוה והנה הסמ"ע סימן ע"ג הסתפק האם צריך קנין אמנם הש"ך שם סק"ה כתב שזה כמו כל מחילה שאין צריכה קנין ובפשוטו לשיטות שמועיל מחילה בע"כ גם כאן זה יעזור בע"כ והגרד"ל דן שכאן לא צריך קנין כי זה ברשותו אבל כל שאין הפקעת החוב זה לא מועיל בע"כ אמנם החלקת יואב הקשה שיועיל להאריך את זמן הפרעון שזה זכות ללוה וכמו דמבואר שלהקנות לו קרקע חשיב זכות לדעת הר"ן דזה עצמו זכות והגריש"א היה מורה למי ששכח ולא כתב פרוזבול ואין לו אפשרות לכתוב שיאריך את זמן הפרעון ושמיטה לא תשמט ומי שחושש שנכנס לו הפקדה בחשבון לאחר שכתב פרוזבול יעשה עיצה זו אמנם סתימת כל הפוסקים שלא הזכירו עיצה זו וטרחו הרבה על זמנם שלא נהגו לכתוב פרוזבול קצת משמע שזה לא מועיל וצ"ב בטעם הדבר

והנה כתב הרמב"ם שהמלוה על מנת שלא יתבענו שמיטה משמטת וכתב הכס"מ או כי מועיל תפיסה או כי יש לו חיוב לצאת ידי שמים ונחלקו האחרונים האם סתם הלואה שלושים יום שמיטה משמטת דהב"ח נקט שזה משמט וזה כשיטתו בסימן ע"ד שמועיל תפיסה אמנם באו"ז ובשיטה לר"ן בשבת נקט שזה לא משמט ועיין מהר"ח או"ז שרק חסרון בזכות גביה של החוב אינו משמט אבל כל שזה מחמת איסור כגון שנשבע שלא יתבענו או שקבע את זמן הפרעון בשבת שחל בער"ה כה"ג זה משמט

### איזה סוגי הלואות שביעית משמטת

ו] א. מבואר במשנה שהקפת החנות שביעית לא משמטת ודעת רוב הראשונים שזה מצד שיש הלכה שרק חוב של הלואה ולא חוב שנוצר מחמת סיבה אחרת אמנם בדעת הרמב"ם משמע שזה מצד שכה"ג זה נחשב שלא עומד לגביה עדין אמנם מבואר שאם זקפו במלוה זה משמט ומה נחשב זקיפה במלוה ברמ"א מובא שני אפשרויות או שקבע זמן לפרעון ולכאורא הכונה שלאחר ההקפה קבע זמן או שסיכם החוב כמה הוא חייב לו

ב. מבואר עוד שגם חוב של גזילה או פקדון שנאבד לא משמט ולגבי שכירות בפשוטו גם לא משמט ולדעת הרמב"ם היום שיש זמן תשלום קבוע משמט ובפשוטו אחרי שכתבו תלוש משכורת ושלחו זה כמו זקיפה במלוה וודאי משמט

ג. התומים חידש שאדם שלוה ומת והשאיר שיעובד נכסים ורק מחמת זה גובים מיורשיו כה"ג זה לא נחשב חוב שהוא בר נגישה כיון שגובה מהם לא מחמת שיעבוד הגוף ושביעית לא משמטת אמנם בשו"ע אבן העזר סימן ק"א מובא הדין של כתובה משמטת באלמנה וכן הוא במאירי וזה רק שיעבוד נכסים והדבר נפק"מ לחוב של בנק שיש שדנו שזה רק כמו שיעבוד נכסים אמנם שם יתכן שזה שיעבוד הגוף על בעלי הבנק רק שזה אפותיקי שלא יהיה לך גביה אלא מכאן

ד. אדם שמילא כרטיס במקוה ומצוי שזה ערב ר"ה לאחר כתיבת הפרוזבול לכאורא אם זה פעימות שיכול הכל להשתמש באותו יום יש לדון ששיך בזה שביעית אמנם מסתבר שזה תשלום מקח ולא חשיב הלואה ואינו משמט וצ"ע אמנם לדעת הרמב"ם שרק מצד שלא הגיע זמן הפרעון כאן וודאי שזה בגדר עומד לפירעון ויתכן שזה משמט וכן בקונה כרטיס הלוך וחזור באוטבוס עוד ראיתי לדון בשמור לי היום ותשמור לי למחר האם זה הלואה או שזה כמקח ותלוי בנ"ל

ה. בפשוטו חשבון חשמל מים וגז הוי כמקח אמנם המקח הוא בהשתמשות ומסתבר שכשעושים סיכום של החוב זה ודאי כזקיפה במלוה והנה אם עבר התאריך האחרון לפירעון בזה ודאי ששמיטה משמטת אמנם אם כבר שלחו התשלום רק שהתאריך האחרון לפרעון הוא לאחר ר"ה יש לדון האם כיון שזה התאריך האחרון זה נחשב שזמן התשלום הגיע רק שמסכים לעכב עד התאריך האחרון או שזה כמו תוך זמנו וצ"ע

### תקנת פרוזבול

ז] א. מבואר בגמ' שהלל ראה שהעם נמנעים מלהלות אחד לשני דמפחדים שיגיע שביעית ולא ישלמו לכן תיקן תקנת פרוזבול שכל שאדם עשה פרוזבול אינו משמט ויסוד דין פרוזבול רוב הראשונים נקטו שזה כעין מוסר שטרותיו לבי"ד אמנם בלשון הרמב"ם משמע שזה הלכה שכל שמודיע לפני בי"ד שהוא יגבה את חובו זה מועיל ובפשוטו נפק"מ במתו הדינים קודם ליל ר"ה שלדעת הראשונים שזה מצד שהם גובים כאן הבי"ד לא קיים אמנם לדעת הרמב"ם זה רק היתר על החוב וצ"ע

ב. מבואר בגמ' שלא עוזר אלא אם ללוה יש קרקע ואפילו כל שהוא ומבואר שמועיל גם אם יש לו קרקע מושכרת או שאולה ואפילו כל שהוא עוד מבואר בגמ' שיתומים שיש לאפוטרופוס שלהם קרקע יכולים לכתוב על קרקע האפוטרופוס עוד מבואר שבעל יכול לכתוב על קרקע אשתו והנה המהרי"ט ח"א סס"ה כתב שמספיק מה שיש לו קרקע שמשתמש אפילו שאין לו קנין שאלה או שכירות אמנם הדבר אברהם ח"ב סי"ז אות ז' הביא מהרשב"א ועוד גדולי האחרונים שנקטו שצריך קרקע שיכול לגבות בחובו וממילא צריך שיהיה לו בזה קנין שאלה או שכירות ולפ"ז מסתבר שילדים בבית הורים זה לא נחשב יש לו קרקע ולגבי בחורי ישיבות בישיבה יש לדון האם זה נחשב שיש להם קנין בחדר שלהם או שזה רק אפשרות שימוש

ג. עוד מבואר בגמ' שאם אין ללוה קרקע יכול לזכות לו קרקע ובטעם הדבר הרא"ש כתב שזה מקולי שביעית ובר"ן כתב שכיון שעצם זכית הקרקע היא זכות אפילו שיוצא לו מזה חובה חשיב זכות וקי"ל שמועיל שיש לו קרקע בזמן כתיבת הפרוזבול ולא צרי בזמן ההלואה והנה עיין ר"ן שכתב לדון האם צריך שזה יהיה לו עד ליל ר"ה וכתב שאם היסוד קרקע שכה"ג זה כגבוי ממילא כאן אם עכשיו אין לו קרקע זה לא כגבוי אבל אם צריך כדרך הלואה כל שזה היה בשעת כתיבת הפרוזבול זה מספיק והנה בגמ' מבואר שמספיק כל שהוא אבל בלשונות האחרונים שמקנים קרקע ד' אמות ויש אומרים שכיון שזה מקום לא מוגדר צריך שיהיה לזה חשיבות והנה בשו"ע סימן קצ"ה מבואר מחלוקת האם שכירות קרקע נקנה בסודר לכן כדאי לעשות בכסף

ג. פרוזבול אינו מועיל אלא להלואות שנעשו קודם כתיבת הפרוזבול ולא מועיל לכתוב פרוזבול על חובות שאחרי זה וכן משמע מכל האחרונים שדנו על הלואות לאחר הפרוזבול ולא כתבו לעשות פרוזבול על הלואות של אחרי זה והטעם פשוט דזה דשלב"ל ולכן נוהגים לאחר את הפרוזבול עד ערב ר"ה

ד. פרוזבול המוקדם פסול והמאוחר כשר וראוי לכתוב תאריך בשטר ובדרך אמונה הביא שי"א שללא זמן הוא פסול

ה. יש אחרונים שנקטו שלא מועיל פרוזבול על ידי שליח כיון שמילי לא ממיסרי לשליח והנה אם החלות פרוזבול חל על ידי האמירה לכאורא זה כמו שליח להפריש שאין בזה חסרון אמנם אם יש דין אמירה לפני בי"ד ורק אז יכולים לכתוב והפרוזבול חל על ידי אמירה יש לדון שזה מילי [וראיתי בשם הגר"ח ברטלר שדן עוד שהבי"ד נחשבים שליח לגבות חובותיו וממילא זה נחשב שהוא שולח שליח שימנה שליח לגבות חובות ולדעת הר"ן זה ספק הגמ' באומר אמרו אמנם רוב האחרונים נקטו שזה מועיל] [עיין שבות יצחק שהביא הדיעות בזה] וכן נהגו והחזו"א אמר שגם מועיל מדין זכין לאדם שיודעים ודאי שרוצה למסור חובותיו לבי"ד רק הוא שכח אבל לא לחלוני שלא איכפת לו ובשבות יצחק כתב בשם הגריש"א שמשמעות כל המקומות שזה לא עוזר ומצד שחז"ל רצו שלא ישתכח תורת שביעית ואם מועיל זכין יעשו זכין לכל כלל ישראל וכן משמע בראשונים שמאוד התרעמו שלא עושים פרוזבול ולא עשו זכיה לכלל ישראל וי"ל

ו. כיון שהזמן שחל השמיטת כספים זה בתחילת ר"ה יש לדון במקום שהמלוה גר במקום אחד והלוה גר במקום אחד מתי חל השמיטת כספים והשבט הלוי דן שבכל מקום זה חל לפי א"י אמנם כל הפוסקים לא הזכירו להיזהר שהפרוזבול יעשה קודם הזמן שזה שמיטה בא"י מבואר שלא ס"ל כן ובפשוטו זה תלוי במלוה כיון שההפקעה חלה מצד חיובו

### סדר עשית פרוזבול

ח] א. משמעות הגמ' שסדר עשית הפרוזבול שהמלוה הולך אצל שלשה דינים ואומר שמוסר להם את החוב והם כותבים שמסר בפניהם את החוב וחותמים על השטר והנה מבואר בגמ' שרבנן דבי רב מסרי מיליהו להדדי והרא"ש למד מזה שמועיל מסירה ללא כתיבה אמנם הר"ן הביא מהרמב"ם שזה קולא מיוחדת בת"ח שמועיל בדיבור בעלמא ובמהריק"ש נקט שגם הלוה צריך להיות ת"ח ועיין סמ"ע שגם לרא"ש מעיקר התקנה זה זה דוקא על ידי כתיבה ורק יותר מאוחר תיקנו שיחול על ידי אמירה ויתכן שכל שכותבים באמת זה חל על ידי כתיבה ויתכן שזה עדיף כמבואר במשנה שכותבים פרוזבול בחול המועד והנה בריב"ש סימן שפ"ב מבואר שהמסירה חלה על ידי הדיבור והכתיבה זה סתם שטר ראיה וביאר שלכן יכולים לכתוב בלשון עידים אמנם בשו"ת הר"ן סימן נ"א מבואר שכל החלות חל על ידי כתיבת הפרוזבול וביאר שלכן מוקדם פסול דכל החלות על ידי כתיבה [וצ"ע מתי שעידים כותבים מה המעלה בזה] ומשמע שהריב"ש נקט שכן הוא מאז ומעולם שמועיל בע"פ וגם אם נימא שצריך כתיבה אבל הפרוזבול לא חל על ידי זה ולהלכה השו"ע פסק כרמב"ם והרמ"א כתב שאפשר מסירה בע"פ

ויש ראשונים שמשמע שהלוה כותב נוסח זה בפני הבי"ד ומוסר להם דהינו שצריך שהמסירה תהיה בכתב וזה מצד שחוב נקנה בכתיבה ומסירה והאריך בזה בספר ראשית בכורים סימן א' וכן נהג החזו"א שכתב בכתב ידו וחתם ומסר את זה לבי"ד [הובא בדרך אמונה סקצ"ט] אמנם משמעות הפוסקים לא כך ובשו"ת חת"ס סימן קי"ג כתב שבשולח כתב לבי"ד שרוצה למסור שטרותיו בזה הפרוזבול לא יכול לחול מצד האמירה שאין כאן אמירה לפני בי"ד שהרי כתב בביתו אלא זה רק מועיל על ידי שיכתבו פרוזבול

ב. הגמ' מסתפקת האם אפשר לכתוב פרוזבול רק בבי"ד כמו רב אמי ורב אסי שאלומי לאפקועי ממונא או אפשר בפני כל בי"ד והשו"ע פסק כדעת רוב הראשונים שצריך דוקא בי"ד חשוב והרמ"א פסק כרא"ש שאפשר בפני כל בי"ד והנה לראשונים שצריך בי"ד חשוב יש כמה לשונות מה נחשב בי"ד חשוב יש שכתבו הבי"ד הכי חשוב בדור ויש שכתבו באותה מדינה אמנם השו"ע כתב כדעת הבעל התרומות שכל שבני המקום המחום עליהם וקיבלו אותם לבי"ד עליהם דהינו הבי"ד של אותו מקום והוסיף בלשונו וראוים להפקיע ממון בני עירם בתקנתם ועיין במהר"י קורקוס שלפ"ז צריך שהלוה יהיה מהעיר של הבי"ד ולא מספיק שזה העיר של המלוה והנה היום שאין כח לשום בי"ד לכפות דברים אלא כל אחד הולך למקום אחר צ"ב מה נחשב בי"ד חשוב ומקובל שיש בי"ד הכי חשוב שזה ודאי מועיל וצ"ע והחזו"א עשה בבי"ד של הגר"ש ואזנר אמנם שני הדינים שהיו עמו לא היו מהבי"ד

והנה גם לדעת הרמ"א יש מקום לומר שצריך בי"ד וכן נקט המבי"ט ח"ב ספ"א אמנם מקובל שכל ג' אנשים עוזר דהרי המקור מהגמ' שרבנן דבי רב אשי מסרו מיליהו ההדדי ולא משמע שהם היו דינים וכן הוא סתימת לשון הרמ"א [והנה בדין של ת"ח מסרי מיליהו להדדי עיין כס"מ שהביא בזה מחלוקת האם יש כאן גם קולא שלא למסור בבי"ד חשוב]

ג. והנה הרמ"א הכריע להקל אמנם הוסיף ונ"ל דיש להקל בזמן הזה ויש לדון האם כונתו דהיום שביעית זה דרבנן או מצד מה שכתב לעיל שיש שנהגו להקל לגמרי והנה שם הביא את התרוה"ד שבחו"ל זה לא נוהג ולפ"ז בא"י הוא לא היקל וכן כתב בפאת השולחן ובשערי צדק כתב שראוי להחמיר בזה כיון שזה דעת רוב הראשונים וכן הוא בחת"ס חו"מ קי"ג והנה דנו לגבי לוה מבני ספרד שיתכן שהוא לא חייב לשלם את החוב עד כמה שהמלוה אשכנזי ועשה פרוזבול שלא בפני בי"ד חשוב [ויש לדון עוד שגם אסור לו לשלם החוב כיון שלשיטתו מכשיל את הלוה ולא מסתבר] וזה עוד טעם שראוי לכתוב בבי"ד חשוב ועיין לקמן

ד. עיין ב"י שהביא דנחלקו הראשונים האם צריך דוקא למסור בפני בי"ד או שיכול לומר לפני עידים שמוסר לבי"ד שבמקום פלוני והשו"ע כתב להקל בזה והנה מקור המרדכי מהירושלמי שכתוב שאפילו היו ברומי וביאר המרדכי שהכונה הדינים ועיין תומים שהביא מהראשונים שביארו שהשטרות ברומי והביא עוד שכל הראשונים הקשו אם צריך בי"ד חשוב למה אדם נאמן לומר פרוזבול היה לי ואבד מצד שלא שביק היתרא ואכיל איסורא הרי זה קשה ללכת לבי"ד חשוב ומבואר שלא מועיל שימסור שלא בפניהם אמנם הם הוכיחו מזה שלא צריך בי"ד חשוב ואם צריך בי"ד חשוב בהכרח צ"ל כמרדכי ולפ"ז אפשר למסור לפני שלשה אנשים ולהוסיף שאם זה לא מועיל הוא מוסר בפניהם לבי"ד החשוב והרי מוכרח בגמ' שאחד מהשנים מועיל וכן נהג הגריש"א [ובמכתבים בסוף ספר דרך אמונה אות ל"ז מובא שהחזו"א שלח שליח למסור בפני העדה"ח ולמחרת אמר בפני שלשה שמסרתי החוב לבד"ץ וחתמו על זה שלשה דינים דהינו שנסתפק האם שליח עוזר ולכן עשה גם שלא בפניהם אבל לא רצה לסמוך על זה לבד וצ"ע מה שהיה שם]

ה. בפוסקים לא דיברו כל כך בדין קרובים בדינים והנה אם הדינים קרובים זה לזה שחסר בכל השם בי"ד שלהם כתב המהריק"ש ערך לחם סימן ל"א שזה ודאי לא טוב אמנם לגבי אם הם קרובים ללוה או למלוה כתב שזה טוב ובתומים סקכ"ג הסתפק בזה וכתב שראוי להיזהר בזה, וצ"ע אם צריך בי"ד חשוב של אותו מקום מה יעשו הדינים וקרוביהם ולכאורא הדינים שכותבים השטר שמסר בפניהם בזה ודאי לא יכולים להיות קרובים שהרי זה כעין עדות וצ"ע

ו. האו"ש הסתפק שכיון שזה מסירה לבי"ד זה רק ביום אמנם המהריק"ש כתב שאפשר לעשות בלילה וכיון שבדיעבד זה ודאי טוב נהגו לכתוב בלילה

ז. נהגו לעשות הפרוזבול כסדר ישיבת בי"ד שהדינים יושבים והמוסר עומד

ח. עיין ר"ש מ"ה שלפי פירוש אחד צריך שהפרוזבול יהיה קיים ברגע שחל השמיטת כספים וכן הוא בריבמ"צ שם אמנם החת"ס ליקוטים פ"ו ועוד אחרונים הובא בשבות יצחק נקטו שלא צריך שיהיה קיים ולכתחילה ראוי להחמיר בזה אמנם מעיקר הדין גם אם זה נקרע זה טוב ובפרט אם מועיל אמירה והשטר זה רק ראיה כמבואר בריב"ש אמנם יתכן שאם יש כתב זה חל בכתב

### מי האנשים שצריכים לכתוב פרוזבול

ט] א. אשה נשואה שלבעלה יש זכות בכל נכסיה יכול למסור גם את שטרותיה וכתב הדרך אמונה שלכן לא צריכה לכתוב פרוזבול אלא הפרוזבול של בעלה עוזר גם בשבילה אלא אם כן הלותה מכסף שאין לבעלה רשות בו והנה דעת הבית מאיר שכל המעשה ידים שהיום אשה עושה אין בזה לבעל פירות והגריש"א החמיר בזה מצד שהיא מוחזקת ובשם החו"ב שמעתי שכל שיש לה פנסיה או חשבון נפרד שרק היא יכולה לגבותו אפילו אם על פי ההלכה זה שייך לו אבל כיון שרק היא יכולה לגבותו ממילא הבעל לא יכול למסור החוב לבי"ד כיון שרק היא יכולה לגבות את זה וממילא היא צריכה לכתוב פרוזבול

ב. מבואר בגמ' שיתומים אין צריכים פרוזבול מצד שבי"ד אביהם של יתומים ובפשוטו מבואר שחוב שהם הלוו להם נשמט ומשמע שאם זה לא יתומים אלא יש להם אב כיון שהוא אפוטרופוס צריך לכתוב להם פרוזבול אם חיבים להם כסף אמנם התומים חידש שרק על חוב שירשו מאביהם צריכים פרוזבול ולא על מה שהם הלוו ולפ"ז סתם קטנים שיש להם חוב לא צריכים פרוזבול ויש להחמיר בזה דבראשונים מבואר לא כך והנה היום שיש תכנית חסכון יש לדון שכל ילד צריך פרוזבול אמנם האב הוא נחשב אפוטרופוס כמבואר בד"מ ר"צ אות ט' והמהריק"ש הסתפק האם צריך לפרט בנפרט או שזה בכלל חובותיו

ג. הפקדה בבנק בפשוטו צריכה פרוזבול אמנם התומים יצא לחדש שכיון שזה רק שיעבוד נכסים ולא שיעבוד הגוף אין בזה דין שביעית אמנם פשטות הראשונים כך והורה הגריש"א שראוי להזכיר בנקים כיון שיתכן שיש לסמוך על התומים וזה לא ודאי בכלל לשון השטר וצ"ע

ד. מבואר בשו"ע שמעות של עניים לא צריכים פרוזבול מצד שבי"ד אחראים עליהם ויש לדון האם זה בכל עניני צדקה והנה בכל גמ"ח יש פקדונות ויש לדון האם זה נחשב הלואה לגמ"ח או שהם רק שליח ולכן ראוי שהגמ"ח יכתבו פרוזבול בשביל כל אלו שהפקידו שם דודאי שיש להם דין אפוטרופוס ביחס לפקדונות שבידם

### דוגמאות מצויות שלא הועיל עליהם הפרוזבול

י] א. כיון שהפקדה בבנק זה הלואה ממילא אם נכנס כסף בחשבונו לאחר שכתב פרוזבול יהיה אסור לו לגבות החוב ובפשוטו אפילו שזה רק נרשם יום אחרי אבל זה נחשב שכבר היה הלואה שהגיע זמן פרעונה ועיין לעיל שיש שדנו שיועיל שיאריך את זמן הפרעון עד לאחר ר"ה

ב. אדם שיקבל ציק מאדם חילוני מן הראוי שלא לגבות הציק מיד לאחר ר"ה כיון שזה גביה מהחוב שהבנק חייב לו ועל פי ההלכה הרי אסור לו לגבות אלא יחכה כמה ימים ואז אפשר לתלות שכבר הכניסו כסף אחר בחשבון

ג. ראוי להיזהר לשלם החשבונות גז חשמל מים כיון שהם לא כתבו פרוזבול וממילא אחרי זה שמשלם הוא מכשילם באיסור

ד. אדם שהחזיר מוצר או מקבל זיכוי בערב ר"ה לאחר שכתב פרוזבול בפשוטו זה משמט

ה. יש לדון בכרטיס רב קו האם זה כהלואה בנתיים או שזה כתשלום בעד נסיעות וממילא זה לא משמט וכן מסתבר וצ"ע לרמב"ם שגם שאר חובת משמטים

ו. אשה שמלוה לחברתה בערב ר"ה אוכל וכדו' ולא קובעים זמן פרעון לאחר ר"ה זה משמט וכיון שכשיחזירו ישכחו מזה ראוי לקבוע שזמן הפרעון לאחר ר"ה

ז. תשלום ועד הבית שעדין לא שילמו יש לדון האם הגדר שהשכנים הלוו להם או שהגדר שחיבים על הנקיון שקיבלו או על החשמל אמנם כאן מסתבר שזה חיוב מצד משתרשי ליה ויתכן שזה כמו ערב ששמיטה משמטת אמנם בפשוטו זה כמו זקיפה במלוה שמשט עד כמה שתבעו אותם ובפרט אם שלחו סיכום של כמה חדשים והנה אם כל הבנין חרדים בפשוטו עשו פרוזבול וממילא יכולים לגבות אמנם אם יש חילונים בבנין שלא עשו פרוזבול הועד בית צריך לעשות פרוזבול בתור אפוטרופוס

מבואר בשו"ע שערב ששילם החוב של הלוה שביעית משמטת ומבואר שזה נחשב הלוא הדהינו דמה שפרע את חובו ולכאורא זה מחיב מדין נההנ או משתרשי ליה ועיין שש"כ שהביא מחלוקת האם ערב על הקפת החנות משמט ומסברא ודאי שזה משמט שכלפי החיוב של הערב לא משנה מה היה החיוב הקודם

אנשים שמפקידים כספים לגמ"ח יש לדון האם חשיב שיש כאן בן אדם שנוגש וחל עליו מצות השמטת כספים או שזה קופה שזה לא בן אדם ובעלי הגמ"ח זה רק פקידים וצ"ע איך לדון את זה