כלים פכ_ח מ_י
קטגוריות: ש_ס / נא כלים / כלים עניינים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / כלים ב_ב

**כלים פכ"ח מ"י**

א] **סבכה שהתחיל בה מפי' טהורה עד שיגמור את קורקורתה,** בחזו"א סימן ל"ג סקי"ד כתב, דאע"ג דבבגד שהתחיחל לארוג, כיון שארג גע"ג טמא, כדתנן לעיל פכ"ז מ"ז, התם בעומד לחתכו, והלכך כל גע"ג כבר ראוי למלאכתו, ואף אם מקפיד עליו לחתכו עכשיו וכו', חשיב כמחוסר זמן ולא כמחוסר מלאכה, ומשא"כ הכא בעושה סבכה, אין טמא משום גע"ג, דהוי כעור כעור העומד לרצועות וסנדלים פכ"ד מי"ב דטהור מכלום וכל שלא גמרה לאו בגד הוא, עכ"ד, ועמש"נ בזה לעיל פכ"ז מ"ב אות י"ב ואילך.

ב] **שביס שלה טמא בפני עצמו,** בתוספתא שהביא הר"ש תניא דהא דהוא טמא בפנ"ע הוא משום שהוא מתקנו לסבכה אחרת, והיינו דמה"ט חשיבא כבגד בפנ"ע, ובחזו"א סימן ל"ג סקי"ד כתב, דהא דלא חשיבא כמחוסר מעשה תפירה, הוא משום דפעמים שתוחבין אותו במחטין לסבכה, עיי"ש בדבריו.

ג] **סבכה שנקרעה אם אינה מקבלת את רוב השיער טהורה,** בחס"ד פירש דטעם טהרתה, הוא משום דכל שאינה מקבלת רוב השיער, חשיב דאין עושה מעין מלאכתה, ומשא"כ כשהיא מקבלת רוב השיער, ה"ה עושה מעין מלאכתה, וע"כ היא טמאה, ובחזו"א סימן ל"ג סקי"ד נסתפק, דאפשר דהא דטהורה הוא משום כלי, אבל אם יש בה גע"ג טמאה משום בגד, ואפשר דעומדת לתקנה והלכך טהורה עתה מכלום, עכ"ד.

ד] בשו"ת דובב מישרים ח"א סימן קכ"ד דן להוכיח מהא דאם מקבלת את רוב השיער טמאה, דמותרת אשה לצאת בסבכה המכסה את רוב השיער, דאי נימא דאסור לצאת בה משום איסור פריעת ראש, לא הי' עלי' תורת כלי לקב"ט, כמש"כ הרשב"ם בב"ב דפ"ט:, ועמש"נ בזה לעיל פי"ב מ"ז אות ג' ד', ופי"ז מט"ז אות ה' ולהלן פכ"ט מ"ה אות ג' ד', עכ"ד.

אמנם הנה בס' מעשה אורג כתב דהא דחשיבא כבגד הוא משום דחזיא לבתולות דמותרות בפריעת הראש, וי"ל עוד דה"ז חשוב כבגד משום דה"ז ראוי לה בביתה דאין בזה איסור גמור, וכן ה"ז ראוי לה בחצר לדעת הסוברים דלי"ב משום פריעת ראש.

אך בשו"ת תשורת שי ח"א סימן נ"א וח"ב סימן ל"ח הוכיח דה"ז ראוי אף במקום דיש בו משום פריעת הראש, ממש"כ הראב"ד בפכ"ז מכלים הט"ו, ז"ל, ושל יוצאת החוץ טהורה מכלום, והם הזונות שמראות את שערן והנקבים גדולים מאד ואין עליהם תורת בגד שאינה ראוי' אלא לזונות, וה"ה כמי שנקרעה ואינה מקבלת רוב השער, עכ"ל, והרי דכל שהיא מקבלת את רוב השער, ה"ה ראוי' אף לכשרות, עיי"ש בדבריו, אך י"ל בזה, לדעת הסוברים דקלתה הוא כיסוי שאינו מכסה את כל ראשה, ומבו' בכתובות דע"ב: דמותרת אשה לצאת בקלתה אף מחצר לחצר דרך מבוי, וה"נ י"ל דסגי בסבכה המכסה את רוב הראש, ולפ"ז אף ביוצאת לשוק, לי"ב איסורא אלא מדת יהודית, כמבו' בכתובות שם.

ה] **שם בר"ש, תניא בתוספתא וכו' הטסין והציפויין והחוליות שבו טהורים ומשום חיבור שביס טמאים,** הר"ש פירש דעל השביס משימין טסי זהב וחוליות של אבנים טובות ומרגליות, ובחס"ד עמד בזה, דבלשמא החוליות של אבנים טובות ומרגליות אינם טמאים אלא משום חיבור שביס, דאינם מהמינים המקב"ט, אבל טסי זהב מ"ט אינם טמאים אלא משום חיבור שביס, הרי הוא עיקר התכשיט טפי מהבגד המצוייר שתחתיו, והיכי תני דמשום חיבורי שביס דוקא טמאים.

ובחזו"א סימן ל"ג סקי"ד כתב דהא דאין הטסים טמאין בפנ"ע, הוא משום דאינם משמשין בפנ"ע אלא כשתפורין והוו מחוסר מעשה, וע"כ ל"ד לשביס דטמא בפנ"ע, עכ"ד, ויתכן לפרש עוד, דטעם החילוק בין שביס דטמא בפנ"ע לטסין דאין טמאין בפנ"ע, הוא משום דבטסין שהן פשוטי כלי מתכת, אינם טמאין בפנ"ע משום דאין להן שם בפנ"ע, ומשא"כ בשביס דהוא בגד כמש"כ הר"ש והרא"ש, ה"ה טמא בפנ"ע אף שאין לו שם בפנ"ע, דדינא דיש לו שם בפנ"ע הוא דין מסוים בפשוטי כלי מתכת, ובבגד ל"ב שיהא לו שם בפנ"ע, אך לפ"מ שפירש הרמב"ם בפיהמ"ש דשביס הוא כלי כעין ציץ של זהב וטומאתו היא משום תכשיט, לא א"ש, ואמנם לב' הדרכים צ"ע, דלפ"ז הרי הגם דבפנ"ע הן טהורין, מ"מ כשהן תפורין הוי טומאתן משום עצמן, ומ"ט תני דטומאתן הוא משום חיבור שביס, וצ"ע בזה.