21הערות ר_ רפאל על דיני הסתכלות בנשים (2)
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב מאיר קאופמן / ענינים כלליים / דיני ראיות האסורות

י"ד אב ע"א

**סימן כ"א**

**באיסור הסתכלות בנשים**

**א]בביאור האיסור דולא תתורו אחרי לבבכם**

**ב]בביאור האיסור דאחרי עיניכם**

**ג]איזה הסתכלות היא בכלל האיסור מהתורה**

**ד]בענין הסתכלות במקומות המכוסים**

**ה]בגדר האיסור דונשמרת מכל דבר רע**

**ו]האם יש איסור בהסתכלות לפי תומו**

**ז]המקורות שיש איסור הסתכלות כשנהנה מזה**

**ח]במחלוקת הרא"ש והרמ"ה בהסתכלות בפני כלה והאם יש איסור הסתכלות ללא הנאה**

**ט]בביאור ההיתר דדמי ליה כקאקי חיורי והאם זה גם ללא צורך כלל**

**בביאור האיסור דולא תתורו אחרי לבבכם**

א]נאמר בתורה פרשת שלח ולא תתרו אחרי לבבכם ואחרי עיניכם אשר אתם זונים אחריהם וברש"י אחרי לבבכם זה מינות אחרי עיניכם זה זנות אשר אתם זונים אחריהם זה ע"ז וכן הוא בברכות י"ב: בפשוטו היה מקום לבאר שזה רק עיצה טובה שאדם לא ילך אחרי מחשבות לבבו שהם נגד התורה וכן אחרי ראית עיניו של דברים שהם נגד התורה ועל ידי ראית הציצית ימנע מכל דברים אלו וכן נקט הגרי"פ בדעת הרס"ג והבה"ג שלא מנו לאו זה במנין המצוות אמנם עיין ברמב"ם ל"ת מ"ז והלכות ע"ז פ"ב ה"ג ושאר מוני המצוות שמנו דבר זה בתור לאו דהינו שיש כאן אזהרה לא ללכת אחרי הלב ולא ללכת אחרי העינים והיה מקום לומר שהכוונה שאם לבו רוצה לעשות עבירה שלא יעשנה וכן אם רואה בעיניו דבר עבירה ורוצה לעשותו שלא יעשנה ולכאורא זה המשמעות הפשוטה של ולא תתרו שהכונה שלא תלכו אחרי הלב אמנם חז"ל דרשו את זה על מינות וזנות דמשמע שיש כאן איסור בעצם המחשבה והראיה וכן הוא ברבותינו הראשונים וכדלקמן

והנה ברבינו יונה שער ג' אות מ"א כתב וז"ל ולא תתרו אחרי לבבכם ואחרי עיניכם הוזהרנו בזה שלא לחשוב לעשות עבירה ועל כל דבר פשע וחטאה כענין שנאמר מחשב להרע ושלא להרהר בדברי המינים פן יכשל וימשך אחריהם וכו' עכ"ל וכן הוא בחרדים פכ"א אות כ"ט ומבואר שביאר בתחילה שזהו פשוטו של מקרא שכל שאדם מתכנן לעשות עבירה הוא בכלל האיסור אמנם בשאר הראשונים ברמב"ם ובסמ"ג וסמ"ק והחינוך לא הזכירו אלא על מחשבת מינות

והנה בביאור האיסור של מחשבת מינות לכאורא מצאנו בזה שני ביאורים בראשונים דהרמב"ם בספר המצוות ל"ת מ"ז כתב וז"ל היא שהזהרנו שלא לתור אחרי לבבינו עד שנאמין דעות שהם הפך הדעות שחייבתנו התורה אבל נקצר מחשבתינו ונשים לה גבול תעמוד אצלו והוא מצוות התורה ואזהרותיה וכו' עכ"ל ופשטות הדברים שרק באמת חושב דבר שהוא נגד התורה כגון שחושב שתורה לא מן השמים או שאין תחית המתים מהתורה

אמנם עיין בהלכות ע"ז פ"ב ה"ג דביאר שעצם המחשבה על דברים אלו האם הם כך או לא הוא בכלל האיסור וכן הוא ברבינו יונה ש"ג אות מ"א הנ"ל ובחרדים הנ"ל שכתבו שלא להרהר בדברי המינים שמא ימשך אחריהם דהינו שאפילו אם רק מברר את דעתם ורוצה לחשוב למה הם לא צודקים גם אסור שמא ימשך אחריהם וכן הוא לשון החינוך מצוה שפ"ז ובפרט בסופו בביאור הצורה לעבור על הלאו ועיין סמ"ק מצוה י"ב שבכלל זה לא לחשוב מה למעלה מה למטה כיון שיכול על ידי זה להגיע לידי מחשבת כפירה

**בביאור האיסור דאחרי עיניכם**

ב]והנה מבואר בתורה ואחרי עיניכם ודרשו חז"ל זה זנות ובגמ' ברכות י"ב: הלשון זה הרהור עבירה והנה כמו שלענין אחרי לבבכם הכוונה שיש כאן לאו על מחשבה הנעשית בלב ה"ה באיסור בעינים יש כאן איסור שנעשה על ידי ראית העין ומבואר מחז"ל דזה קשור לאיסורי זנות וצ"ב מהו האיסור בזה ועיין רמב"ם בספה"מ ל"ת מ"ז שכתב וז"ל אחרי עיניכם זה זנות וכו' רוצה באמרו זו זנות המשך אחרי ההנאות והתאוות הגשמיות והתעסק המחשבה בהן תמיד עכ"ל ועיין חינוך מצות שפ"ז וז"ל וכמו כן שלא ירדוף אדם אחר מראה עיניו ובכלל זה שלא לרדוף אחר תאוות העולם הזה עכ"ל ובסופו כתב ועבר על זה וכו' וכן מי שהוא תר אחר עיניו כלומר שהוא רודף אחר תאוות העולם הזה כגון שהוא משים לבו תמיד להרבות תענוגים גדולים לנפשו מבלי שיכוין בהם כלל לכוונה טובה כלומר שלא יעשה כדי שיעמוד בריא ויוכל להשתדל בעבודת בוראו רק להשלים נפשו בתענוגים כל מי שהוא הולך בדרך זה עובר על לאו זה תמיד בכל עת עסקו במה שאמרנו עכ"ל ומבואר מדבריהם דלא כנ"ל שאין כאן איסור כלל בעצם ההסתכלות אלא שהעינים זה ביטוי על תאוות העולם הזה וכוונת התורה שאדם לא יתעסק במילוי תאוותיו שלא לצורך עבודתו יתברך

אמנם עיין שערי תשובה ש"ג אות ס"ד שכתב וז"ל ונאמר על חוש הראות ולא תתורו אחרי לבבכם ואחרי עיניכם הוזהרנו בזה שלא יסתכל אדם באשת איש ובשאר עריות פן יוקש בהם עכ"ל וכן באגרת התשובה אות י"א כתב וז"ל ואסור לאדם להסתכל באשת איש מן התורה שנאמר ולא תתורו אחרי לבבכם ואחרי עיניכם ואמרו רבותינו ז"ל ליבא ועינא תרי סרסורי דחטאה עכ"ל

ועיין סמ"ק מצוה ל' והובאו דבריו בחרדים פכ"ב אות ד' שיש איסור מהתורה להסתכל בעריות לשם זנות אבל אם רק נהנה ממה שהסתכל עובר רק על ונשמרת מכל דבר רע והנה מבואר בדבריו גם דנקט שיש איסור הסתכלות מהתורה מפסוק זה כפשוטו של מקרא שיש כאן מעשה איסור שנעשה עם העינים אלא שכתב שזה דוקא לשם זנות

והנה כבר הבאנו דהרמב"ם בביאורו את הלאו לא ביאר שזה הולך על ראית העינים אמנם עיין פ"ד מהלכות תשובה שכתב כ"ד דברים מעכבים את התשובה ובה"ד וז"ל והמסתכל בעריות מעלה על דעתו שאין בכך כלום שהוא אומר וכי בעלתי או קרבתי והוא אינו יודע שראית העינים עוון גדול שהיא גורמת לגופן של עריות שנאמר ולא תתורו אחרי לבבכם ואחרי עיניכם עכ"ל ומבואר שוודאי יש בזה איסור מי שמסתכל בעריות ושהוא עוון גדול ונלמד מהפסוק אחרי עיניכם ובפשוטו שאסור ללכת אחרי העינים וכנ"ל דהינו למלאות תאותו ומונח בזה לא להסתכל דברים שגורמים לרצות למלאות תאותו באיסור וצ"ע

**איזה הסתכלות היא בכלל האיסור מהתורה**

ג]והנה באיסור זה דהסתכלות בעריות יש לעיין האם זה בכל הסתכלות או דוקא בסוג הסתכלות מסוים והנה עיין רבינו יונה ש"ג אות ס"ד שכתב וז"ל ונאמר על חוש הראות ולא תתורו אחרי עיניכם הוזהרנו בזה שלא יסתכל אדם באשת איש ובשאר עריות שמא יכשל בהם עכ"ל ובאגרת התשובה אות י"א וז"ל ואסור לאדם להסתכל באשת איש מן התורה שנאמר ולא תתורו אחרי לבבכם ואחרי עיניכם ואמרו רבותינו ז"ל לבא ועינא תרי סרסורי דחטאה עכ"ל ופשטות לשונו שכל הסתכלות בעריות יש בזה איסור דאוריתא אמנם זה לא יתכן.......

אמנם עיין סמ"ק מצוה ל' שכתב וז"ל שלא לתור אחרי העין דכתיב אחרי עיניכם דרשו רבותינו זהו זנות שלא יסתכל בנשים לשם זנות אע"ג דמפיק הסתכלות נשים מקרא דונשמרת מכל דבר רע ההוא הסתכלות נשים שלא לשם זנות רק שנהנה בהסתכלה עכ"ל וצ"ב מה הכוונה לשם זנות ומה הכוונה נהנה בהסתכלה ואפשר לבאר שהרהור זנות שמהרהר בעצם המעשה איסור עמה והאיסור של ונשמרת זה שמסתכל עליה כדי להנות מיפיה אמנם אין זה במשמעות הלשון לשם זנות ויותר משמע שעצם ההסתכלות להנות הנאת אישות וכלשון חז"ל יומא ע"ד: טוב מראה עינים מהלך נפש טוב מראה עינים באשה יותר מגופו של מעשה אמנם לענין ונשמרת וגו' אפשר לבאר או שלא מסתכל להנות הנאת אישות אלא סתם הנאה מיופיה כבריאה נאה או שהכוונה שהוא לא מסתכל לשם הנאה אלא שמסתכל סתם וממילא הוא נהנה ואין זה בגדר הסתכלות של זנות וצ"ע

ועיין מ"ב סימן ע"ה סק"ח שכתב וז"ל אבל לענין איסור הסתכלות לכו"ע המסתכל באשה אפילו באצבע קטנה כיון שמסתכל בה להנות עובר בלאו דלא תתורו אחרי עיניכם וגו' ומקורו מהחיי אדם והפמ"ג שם ומבואר כנ"ל שכל הסתכלות לשם הנאה יש בה איסור דאוריתא ומסתבר שזה גם כוונת הסמ"ק

והנה צ"ב מה צריך האיסור של אחרי לבבכם תיפו"ל שתמיד זה אסור מצד ונשמרת ויתכן שכאן זה אביזריהו דעריות ויהרג ועל יעבור ועוד יתכן שיש מקרים שאין כאן חשש של טומאה בלילה לפי טיבעו אבל בערוה זה איסור גמור וצ"ע

**בענין הסתכלות במקומות המכוסים**

ד]מבואר גמ' ברכות כ"ד. טפח באשה ערוה למאי אילימא לאיסתכולי ביה הרי אפילו אצבע קטנה באשה אסור אלא באשתו ולק"ש ואחרי זה הגמ' אומרת שוק באשה ערוה שער באשה ערוה וקול באשה ערוה עכת"ד הגמ'

והנה בפשוטו מבואר בגמ' שאין שום הבדל בין הסתכלות במקומות המכוסים למקומות המגולים והנה בפשוטו האיסור שמצאנו במסתכל באצבע קטנה זה שמסתכל כדי להנות או לכל הפחות שיש לו כוונה להסתכל אבל אם רואה לפי תומו ולא כיון להסתכל אין בזה איסור וכמבואר במ"ב סימן ע"ה סק"ח ומקורו מהב"ח והפמ"ג ולפ"ז מבואר שגם במקומות המכוסים זה כך וכן הוא בב"ח וע"ש שביאר שלענין ק"ש אסור אפילו ללא כונה להסתכלות וע"ש שנתקשה א"כ למה הגמ' אומרת באשתו הרי נפק"מ לגבי ללא כוונת הסתכלות בכל אשה וכתב שכוונת הגמ' שאסור אפילו באשתו וה"ה באחרת ולכאורא לראשונים שבאשה אחרת אסור אפילו כל שהוא ה"ה לב"ח ללא כונת להסתכל

והנה הגמ' בהמשך אומרת ששוק באשה ערוה וקשה מה המיוחד בזה הרי כל מקום שרגיל להיות מכוסה אסור וכתב הרשב"א בשם הראב"ד שהחידוש שהיה מקום לומר שכיון שמקום זה רגיל להיות מגולה באיש ממילא אין בזה ערוה באשה קי"ל שזה ערוה ויש שביארו שאסור אפילו פחות מטפח והב"ח כתב לישב עוד דכיון שזה מקום מלוכלך והיתי אומר שאין בזה שום איסור וקמ"ל שזה ערוה

ועיין רש"י שכתב ששוק באשה ערוה לענין ק"ש ואשת איש וצ"ע שהרי לענין טפח הקשתה הגמ' שאפילו אצבע קטנה אסור וא"כ למה שכאן זה לא קשה ועיין ב"ח שישב לשיטתו שהיתי אומר שזה מקום מאוס ואין בזה איסור אמנם הרמב"ם ס"ל שגם קול ושער באשה ערוה זה לענין עריות וכן כתב הרא"ש לענין קול ובזה לא יעזור תירוץ הב"ח

ולכאורא מוכרח מזה שמקומות המכוסים יש בהם יותר חשש הירהור ובהם אסור אפילו ללא כונת הנאה ומצד שוודאי שבכל ראיה יש בה הנאה ולכן על זה לא קשה שאפילו אצבע קטנה אסור דפה יש חידוש שאסור כל סוג הסתכלות שיהיה ומה שהגמ' לעיל לא תירצה כן על טפח באשה ערוה דכוונת הגמ' שכיון שיש איסור של הסתכלות לשם הנאה ממילא במקומות המכוסים וודאי אסור אפילו כל שהוא ועיין פמ"ג סימן ע"ה הובא במ"ב סימן ע"ה דכתב דלא כב"ח אלא שבמקומות המכוסים אסור גם ללא כוונת הסתכלות וכן הוא בח"א שם

ולכאורא הוא גמ' מפורשת דהגמ' בב"ב נ"ז: אומרת ועוצם עיניו בראות מרע ארחב"אזה שאין מסתכל על הנשים בשעה שעומדות על הכביסה ועיין רשב"ם שהכוונה כי הם מגלות זרועתיהם והגמ' שואלת שאם יש דרך אחר הוא רשע והגמ' עונה שגם אם אין דרך אחרת הוא חייב לאנוס את עצמו שלא יראה ואם לא הוא עושה איסור כמבואר ברשב"ם הרי מפורש שגם ראיה לפי תומו דרך עברתו אסור וז"ב ודבר זה הוא כמו שמצאנו בע"ז כ: שאסור אפילו ראיה לפי תומו ללא מתכוין שכאן וודאי שזה יביא לידי הנאה ויש בזה איסור

ועיין בתלמידי רבינו יונה דהביא מרב האי גאון שהדין טפח שאסור זה דוקא אם מתכוין להסתכל אבל אם לא מתכוין להסתכל אין בזה איסור ואפילו לקרוא ק"ש כנגדה ומבואר דנקט כב"ח שאין איסור הסתכלות במקומות המכוסים ללא כוונת הסתכלות וצ"ע מסוגיא דב"ב אמנם בקש"ק הובאו דבריו על אשתו ולא לגבי האיסור דהסתכלות ולפ"ז יתכן דלענין איסור הסתכלות וודאי שבמקומות המכוסים אסור בכל אופן

**בגדר האיסור דונשמרת מכל דבר רע**

ה]מבואר בגמ' בע"ז כ: ת"ר ונשמרת מכל דבר רע מכאן שלא יהרהר אדם ביום ויבוא לידי טומאה בלילה וכו' ועיין תוס' בע"ז שם שכתבו שזה איסור דאוריתא וכן הוא ברמב"ן ר"ן בחולין ל"ז: וכן הוא באגרת התשובה אות י"א וכן מנאו הסמ"ק מ' כ"ד, ובפשוטו דבר זה אסור גם ללא שום ראיה אלא עצם ההרהור הוא הדבר האסור אמנם ברמב"ם לא הוזכר כזה לאו מדאוריתא לא במנין המצוות ולא בהלכותיו ומשמע שס"ל שזה רק אסמכתא בעלמא, כן נראה ביראים מ' מ"ה, ז"ל, ועוד הזהירונו רבותינו שלא להסתכל בעריות "ואסמכוה אקרא" דונשמרת מכל דבר רע שלא יהרהר אדם ביום ויבא לידי טומאה בלילה, ומ' דגם על הרהור אי"ז אלא אסמכתא, אך יש לדחוק שכונתו דעל הסתכלות אי"ז אלא אסמכתא, ומצינו שצריך הכתוב כפרה על הרהור עריות במלחמת מדין דכתיב ונקרב את קרבן ה' וגו' לכפר על נפשותיכם לפני ד', אמר להם משה חזרתם לקלקולכם הראשון אמרו לו לא נפקד ממנו איש לעבירה א"כ כפרה זו למה א"ל אם מידי ע"ז יצאנו מידי הרהור לא יצאנו, עכ"ל, ומבו' בדבריו, דאף דאין ע"ז איסור המפורש בתורה, ואי"ז אלא אסמכתא, מ"מ גם מדאורייתא הי' בזה איסור, וע"כ הוצרכו ע"ז כפרה בבנות מדין.

והנה יש לעיין מהו ההרהור שהוא וודאי אסור מדאוריתא מצד הפסוק הנ"ל ובפשוטו זה וודאי שאסור להרהר את עצם המעשה עם האשה ויש מקום לומר שזה נאסר גם באשתו וכן נקט בשו"ת אגר"מ אלא שמצאנו כל מיני דברים שיכולים להביא לידי הרהור דהינו הרהור הנ"ל ובזה אין איסור באשתו כי זה לא מביא לידי ההרהור הנ"ל אמנם החזו"א באיגרותיו כתב שמותר להרהר באשתו ומשמע שלא נאסר שום הרהור כלל וצ"ע

אמנם בפשוטו וודאי שכל הרהור באשה ביופיה וכדו' הוא בכלל האיסור שמא יבוא לידי טומאה בלילה וכן הוא סתימת הדברים בכל מקום

והנה מובא בגמ' שם עוד ונשמרת מכל דבר רע שלא יסתכל אדם באשה נאה ואפילו פנויה באשת איש ואפילו מכוערת ולא בבגדי צבע באשה וכו' ומבואר מכאן שלא רק ההרהור אסור אלא גם הסתכלות באשה אסור וצ"ע האם זה נאסר מדאוריתא או כהרחקה בעלמא מדרבנן עוד צ"ב מה הכונה הסתכלות שיש בה איסור והנה עיין סמ"ק מצוה ל' שכתב וז"ל שלא לתור אחרי העין דכתיב ולא תתורו אחרי עיניכם דרשו רבותינו זה הזנות שלא להסתכל בנשים לשם זנות אע"ג דמפיק הסתכלות דנשים מקרא דונשמרת מכל דבר רע ההוא הסתכלות נשים שלא לשם זנות רק שנהנה בהסתכלה וכו' עכ"ל והובא בחרדים פכ"ב ומבואר שני דברים א. שנקט שלהסתכל ולהנות מיופי האשה יש בזה איסור דונשמרת מדאוריתא ב. בפשוטו ביאר שזה הכוונה של הגמ' לא להסתכל בפנויה שהכונה שמסתכל בצורה שנהנה מיפיה וזה מה שנאסר ומשמע שאם מסתכל ללא הנאה מיופיה אין זה בכלל האיסור אלא שיתכן שבאשה נאה כל הסתכלות לאיזה מטרה שתהיה יש בזה הנאה וממילא זה נאסר וצ"ע

והנה כתב רבינו יונה באגרת התשובה אות י"א ואסור להסתכל בא"א מן התורה וכו' וכן אסור להסתכל בפנויה מדברי קבלה שנאמר ברית כרתי לעיני ומה אתבונן על הבתולה עכ"ל וכן עיין רמב"ם פכ"א מאיסו"ב ה"ג שכתב שמותר להסתכל על אשה לבודקה כדי שיראה אם היא נאה בעיניו כדי שישאנה והוסיף אבל לא יסתכל לשם זנות שנאמר ומה אתבונן על הבתולה עכ"ל והנה הלשון בנביא ומה אתבונן ומשמע שמדובר בראיה אם התבוננות ביפיה וצ"ע מה צריך להגיע לפסוק מיוחד תיפו"ל מצד שיש בזה ונשמרת וכו' והרי רבינו יונה כתב מפורש שזה איסור מהתורה וביותר דעיין אבות דרבי נתן פ"ב הל"ה דמבואר דטעם האיסור שמא יסתכל היום ולמחר יבוא איש אחר וישאנה ונמצא מסתכל באשת איש וכן הוא ברש"י באיוב ל"א ומשמע שמצד עצם ההסתכלות אין איסור וצ"ע

ועין בגמ' דגם הסתכלות בבגדי צבע של האשה אסור מצד ונשמרת וביאר רש"י שזוכר את האשה כמו שהיא מלובשת בהם ונזכר בה ומהרהר אחריה עכ"ל והנה בפשוטו שם משמע שלא מסתכל כדי להנות וכמו שהגמ' מקשה איך מתר לכובס לכבס בגדי נשים והגמ' עונה בעבידתיה טריד ושם הרי לא מדובר שמסתכל במטרה להנות ומשמע שכל שנזכר במראה האשה יש בזה להביא לידי איסור ולכאורא מטעם זה יש לאסור גם להסתכל בפניה תמיד דההסתכלות בה וודאי מביאה לידי הרהור וצ"ע לשון הסמ"ק לעיל שאסור הסתכלות שיש בה הנאה ויתכן ששם הזכיר את עיקר האיסור דאוריתא אבל זה וודאי שרבנן אסרו כל הסתכלות שיכולה להביא לידי הרהור באשה וצ"ע

**האם יש איסור בהסתכלות לפי תומו**

ו]והנה הגמ' שם מביאה מעשה דר"ג ראה אשה עכו"ם נאה ואמר מה רבו מעשיך ה' וכן ר"ע ראה את אשת טרוספרוס הרשע ורק ושחק ובכה והגמ' אומרת שבכה על האי שופרא דבלי בעפרא והגמ' שואלת איך היה מותר להסתכל הרי יש בריתא ונשמרת וכו' שאסור להסתכל באשה נאה והגמ' עונה קרן זוית הואי והנה וודאי שר"ג ור"ע לא הסתכלו כדי להנות ומבואר לכאורא שגם הסתכלות שלא כדי להנות בכל אופן הגמ' שואלת שיהיה אסור ויתכן שרק שם שהיתה נאה ביותר שבזה המציאות שאם אדם מסתכל הוא נהנה לכן הגמ' שואלת אלא שיש לעיין מנא ליה שהיא יפה שמלכתחילה לא יסתכל בה אמנם עיין רש"י שבתירוץ הגמ' שזה קרן זוית ביאר שאם באה מרחוק שכמתקרב אליו צריך כבר למנוע עצמו ממנה ויתכן שכבר קודם שראה אותה ממש כבר רואה שיש כאן אשה יפה במיוחד וממילא רק כה"ג אסור להסתכל דוודאי יהנה עוד יתכן שכיון שחזינן שהתפעל מיפיה זה וודאי נחשב הנאה מראיה שכל הנאה מראית אשה יפה אפילו שזה לא קשור לאשה בכלל הוא בכלל האיסור וממילא וודאי שכבר שלב קודם ההתפעלות היה צריך להפסיק להסתכל ורק בקרן זוית יש כאן ראיה עם התפעלות גמורה וצ"ע בכל זה ובפשוטו מהא דהאחרונים התירו בערוה ראיה לפי תומו ולא כתבו לאסור מצד ונשמרת מבואר שאין בזה איסור

**המקורות שיש איסור הסתכלות כשנהנה מזה**

ז]עיין לעיל דהבאינו דיש איסור הסתכלות בעריות ובסמ"ק ורבינו יונה נקטו שזה איסור דאוריתא וכן פסק המ"ב סימן ע"ה ומקורו מהחיי אדם והפמ"ג והלבוש ועיין בלשון המ"ב שם דמבואר שכל שמסתכל כדי להנות יש בזה האיסור דאוריתא

והנה בעיקר הדבר שיש איסור להסתכל על אשה להנות מיופיה מבואר בגמ' בכמה דוכתי א. שבת ס"ד. שמשה קצף על פקודי החיל שלמה מביאים כפרה וכי נכשלו בעבירה ואמרו לו שאם מידי עבירה יצאנו מידי הרהור לא יצאנו תנא דבי רבי ישמעל מפני מה הוצרכו ישראל שבאותו הדור כפרה מפני שזנו עיניהם מן הערוה וכתב רש"י לשון מזון שנהנו במראית העין ועל זה הגמ' מביאה אמר רב ששת למה מנה הכתוב תכשיטים שבפנים אם תכשיטים שבחוץ לומר לך כל המסתכל באצבע קטנה של אשה כאילו מסתכל במקום התורף ובפשוטו האיסור שמצאנו כאן בגמ' הוא ראיה שיש בה הנאה וכלשון שזנו עיניהם מן הערוה וזה גם האיסור של כל המסתכל המובא בגמ' בברכות וכו'

ב.עירובין י"ח: המרצה מעות לאשה מידו לידה כדי להסתכל בה אפילו יש בידו תורה ומעשים טובים כמשה רבינו לא ינקה מדינא דגהינם ע"כ ובפשוטו מדובר שרוצה להסתכל כדי להנות שלכן מרצה מעות למטרה זו ועיין רמב"ם פכ"א מאיסו"ב ה"ב וז"ל והמסתכל אפילו באצבע קטנה של אשה ונתכוין להנות כמי שנסתכל במקום התורף עכ"ל ומבואר שהוסיף כדי להנות ועיין ביאור הגר"א שכוונתו לגמ' הנ"ל הובאה בברכות ס"א. והרי הגמ' בברכות שואלת מהמסתכל באצבע קטנה שלכן נאסר וודאי פחות מטפח באשה ומבואר שכל גדרי ההסתכלות האסורים זה כמו אצבע קטנה דמבואר ברמב"ם שהאיסור כדי להנות אמנם עדין יתכן שזהו איסור חמור אבל מדרבנן נאסר גם ראיה שיכולה להביא לידי הנאה

**במחלוקת הרא"ש והרמ"ה בהסתכלות בפני כלה והאם יש איסור הסתכלות ללא הנאה**

ח]עיין בגמ' בכתובות י"ז. אמר רב שמואל בר נחמני אר"י מותר להסתכל בפני כלה כל שבעה כדי לחבבה על בעלה ולית הילכתא כוותיה ופרש"י לחבבה כשרואה שהכל מסתכלים בה ועיין רא"ש שהביא שיש כתבו שיום ראשון מותר דאל"כ מי יעיד שיצאה בהינומא וראשה פרוע ודחה הרא"ש שיעיד על ידי שכולם אומרים שעושים הינומא לפלונית ועוד כתב שלראות ההינומא ושערה פרוע אין זה הסתכלות בפניה עכ"ד ובשטמ"ק הביא כן בשם רבינו יונה ולאחר מכן הביא בשם הרמ"ה וז"ל ורבינו מאיר הלוי ז"ל תירץ בענין אחר דדוקא להסתכל אמרו דאינו מותר אבל ראיה בעלמא לפי שעה בשעה שמוליכין אותה מותר עכ"ל

ובפשוטו מבואר שנחלקו רבותינו הראשונים באיסור להסתכל בפני א"א דדעת הרא"ש ורבינו יונה שזה כל הסתכלות אפילו רגע כמימריה כל שמסתכל כדי לראותה כדרך בני אדם שרוצים לראות כל דבר ודעת הרמ"ה שכל האיסור הסתכלות שיש בה משך ואולי יש בה גם התבוננות מדויקת ביפיה אסור וכן נקט שם ביש"ש והנה וודאי שגם לרא"ש כל זה כשמתכוין לראותה ולא שמסתכל על דבר אחר ולא עסוק בראיתה שלזה אין שום מקור לאיסור אמנם היה מקום לומר שכל דברי הרא"ש רק בכלה שלבושה מאוד יפה והמציאות שכל מי שרואה אותה מתפעל מיפיה שבזה חשיב ראיה שיש בה הנאה שאסור מצד הרחקה בא"א אבל יתכן שסתם הסתכלות באשה שלא לצורך הנאה אין בזה איסור ועיין יש"ש שם שהכריע כדעת הרמ"ה והוסיף וז"ל שלא אסרו אלא דרך הבטה והסתכלות בדמותה והתבוננות בצורת קלסתירה ואפילו במלבושיה אסור כה"ג עכ"ל אמנם הרמ"א בסימן ס"ה באבן העזר העתיק את דברי הרא"ש וכן הטור הביא שם את הרא"ש והב"י לא הביא שום חולק על זה ובפשוטו וודאי שכן קי"ל

וע"ש ביש"ש שכתב להוכיח כן מהגמ' בב"ב קס"ז שאומרת שת"ח עדותו על אשה אינה ברורה כי הוא לא מדייק אבל שאר אנשים מדייקים חזינן שיודעים צורתה של אשה אחרת וכן יכולים להעיד על זה וכן בגמ' שם ת"ח לידבר בהדיה ע"ה שהוא יודע שלא יטעו אותו כי יבדוק שזה האשה שקבעו ומבואר שמותר לו להסתכל לכזו מטרה אמנם שם זה עדיף שיש לו סיבה להסתכל לא כדי להנות מיופיה

ועיין בפיה"מ ברמב"ם סנהדרין פ"ז שכתב מפורש שכל האיסור אם מסתכל כדי להינות מיופיה וכן עיין לשון החינוך מצוה קפ"ח באיסור של לא תקרבו שכתב וז"ל מדיני המצוה מה שאסרו חכמים לגדר שלא יקרוץ וכו' ושלא להביט בנשים כלל ואפילו בפני כלה בכוונת הנאה וכו' עכ"ל אמנם ברמב"ם הלכות ברכות כתב שאין לברך על בשמים שעל ערוה כי אסור להריח ומשמע שגם אם מריח כדי להנות מהריח הטוב ולא בכוונת הנאה מהאשה אסור אמנם שם שכוונתו להנות מזה יש בזה יותר מקום לבוא לידי קירבה אליה ויתכן שרק לכן זה אסור

והנה הלשון בגמ' ולאיסתכולי מי שרי וכן רב ששת אומר כל המסתכל וכן לשון הגמ' בע"ז שלא יסתכל אדם באשה נאה ואפילו פנויה ובא"א ואפילו מכוערת ועיין מ"א הלכות נשיאת כפיים סעיף שכתב שסתם הסתכלות זה התבוננות ולא ראיה בעלמא והעתיקו המ"ב וכן כתב לענין המסתכל בקשת דמבואר בגמ' שאסור להסתכל ולפ"ז היה מקום לומר שגם כאן האיסור הוא רק בכה"ג אמנם לכאורא אין הלשון מוכרח והכל לפי הענין ועיין גמ' בב"ב ועוצם עיניו מראות ברע שלא מסתכל על נשים שעומדות על הכביסה דהינו שאונס עיניו יותר ממה שמוכרח והרי שם וודאי שגם הסתכלות בעלמא אסור שזה מקומות המכוסים ולשון הגמ' שאין מסתכל בנשים ובהכרח שלשון זה כולל כל הסתכלות גם אם התבוננות וגם ללא התבוננות

והנה עיין ביאור הלכה לענין רואה גוי נאה שמברך שאפילו שאסור להסתכל בפני אדם רשע אבל כאן זה ללא התבוננות כן הוא במ"א וכתב הבה"ל שזה מוכח שאין איסור להסתכל בפני רשע אלא אם התבוננות דהגמ' בע"ז אומרת שרשב"ג ראה גוי נאה ואמר מה רבו מעשיך ה' והגמ' שואלת מה אם ונשמרת מכל דבר רע וצ"ע למה הגמ' לא שואלת שהרי אסור להסתכל בפני אדם רשע אלא בהכרח שלזה אסור רק בהתבוננות משא"כ באשה אסור גם ראיה ללא התבוננות ומבואר מפורש שהאיסור באשה זה לא כמו בקשת ואדם רשע וברכת כוהנים ועיין שער הציון סימן רכ"ה שברכת שהחיינו זה גם על אשה כגון אמו ואחותו דאחרת הרי אסור להסתכל וגם אם במקרה לא שייך נהנה ושמח בראיתה ומבואר שאם רואה ונהנה אפילו שלא נהנה מיפיה כלל אלא ממה שפוגש אדם שחביב עליו יש בזה איסור וצ"ע הגדרים

ולכאורא מהא דמבואר שא"א אפילו מכוערת שכה"ג הכוונה שלפי הרגיל אין בזה הנאה והנה וודאי לא מדובר שמסתכל כדי להנות ובכל אופן מבואר שאסור ולכאורא זה ראיה ברורה שראיה באשה בצורה מדויקת בצורת פניה וגופה אסור לכל הפחות מדרבנן וכן מהא דהגמ' אוסרת להסתכל בכלה לחבבה על בעלה אפילו שלא עושה לצורך הנאה מוכח שראיה ממושכת שדרכה להביא לידי הנאה וודאי אסור

עי' עוד במהרש"א מכות דכ"ד, שכתב בההיא דזה שאינו מסתכל בנשים בשעה שעומדות על הכביסה, ז"ל, נקט בכה"ג דודאי להסתכל בפני אשה ובשאר מקומות המגולים דאסור דאפשר ליזהר ולהשמר מלהסתכל בזולת עצימת עין רק שלא יגבה עיניו ובכפיפת ראש אבל בשעת הכביסה במקום מגולה בעקבת רגל האשה א"א ליזהר מלהסתכל אם לא בעצימת עין, עכ"ל, ולכאו' מבו' דס"ל דגם בפני' ובשאר מקומות המגולין אסור ראי' לפי תומו.

**בביאור ההיתר דדמי ליה כקאקי חיורי והאם זה גם ללא צורך כלל**

ט]עיין סמ"ק מצוה ל' לענין האיסור של לא תתורו דבדמי ליה כקאקי חיוורי אין איסור ומקורו מהגמ' בכתובות י"ז שרב אחר היה רוקד אם הכלה על כתיפיו והגמ' אומרת שהטעם שמותר לו כי מרגיש כמו שסוחב קורה וכן בגמ' ברכות כ.רב גידל הוי רגיל דהוי קאזיל אשערי טבילה אמר הו הכי טבילו אמרי ליה רבנן ולא מסתפי מר מיצר הרע אמר להו דמיין באפאי כי קאקי חיורי דהיינו כאוזים לבנות ולכאורא הכוונה שכשראה אשה זה היה אצלו כמו שרואה אווז ועיין ריטב"א בקידושין פ"א שביאר וז"ל ואם מכיר בעצמו שיצרו נכנע וכפוף לו ואין מעלה טינה בלבו כלל ולכאורא הכוונה שיש אנשים שלא נגרם להם שום הנאה מראית אשה ובהם אין איסור ועיין חוט שני שלמד מכאן שכל שמסתכל על האשה ואין נראה לו שרואה אשה אלא כאדם בעלמא אין בזה איסור אמנם כבר כתב הריטב"א קידושין פ"א שכל זה במי שהוא חסיד גדול ביותר אבל בסתם אדם זה לא שייך וכן כתב בחינוך מצוה קפ"ח שרק בזמנם שהם היו כמלאכים והיו דבקים בתורה ובמצוות ע"ש

והנה צ"ע מה הגמ' שואלת על ר"ע ור"ג שראו אשה יפה והתפעלו מיפיה הרי יש איסור של ונשמרת אולי הם היו כר' גידל שישב בשערי טבילה וביאר הריטב"א בקידושין שכל שאין אצלו שום חשש אין איסור ולכאורא מוכרח כמו שכתב החינוך מצוה קפ"ח זה וודאי שגם אמוראים אלו זה לא שאצלם הכל מותר אלא שזה סברא שכשיש צורך מותר אבל לא ללא שום צורך וממילא כאן שלא היה שום צורך מיוחד היה פשוט לגמ' שאסור וצ"ע

והנה לשון המסילת ישרים שהאיסור של הנאה מראית ערוה זה איסור בעצם וכתב וז"ל ומשום זנות הוא שנאסר ככל שאר עניני הזנות חוץ מגופו של מעשה שאע"פ שאין בהם כרת או מיתת ביד אסורים הם איסור עצמם מלבד היותם ג"כ גורמים ומביאים אל האיסור הראשון עצמו עכ"ל ועיין יומא ע"ד טוב מראה עיניים באשה יותר מגופה של מעשה ועיין סמ"ג ובתו"י שם שכתבו הלכך צריך להיזהר בזה מאוד ומשמע שיש בזה איסור בעצם בראיה כמו גופו במעשה אמנם צ"ע דהרמב"ם כתב שבאשתו נדה מותר להביט ביפיה ובפשוטו הכוונה שמסתכל להנות מיפיה ועד כמה שזה איסור בעצם מהיכי תיתי שבאשתו נדה שתהיה מותרת לאחר זמן ובפשוטו מבואר ברמב"ם דלא כמסילת ישרים ולדעת המסילת ישרים אסור להסתכל באשתו נדה כדי להנות אלא דבסתמא כל הסתכלות אין בזה הנאה אמנם וודאי שכשמתקשטת יכול להיות בזה הנאה והרי מבואר שאין איסור העצם להתקשט רק ראוי להימנע וצ"ע ועיין לשון הרמב"ם הלכות תשובה שביאר את האיסור כי זה גורם לגופן של עריות ומשמע שאין זה איסור בעצם ויתכן שגם המסילת ישרים דיבר על שאר איסורים שבעריות ולא על ראיה ע"ש

י]מבואר בגמ' שאין שואלין בשלום אשה כלל לא בעצמה ולא על ידי שליח ועיין בתוס' בקידושין שהכוונה ששולח לומר לה שדורש בשלומה וביאר רש"י כי זה גורם קירוב הדעת ובפשוטו מבואר שכל דיבור שהאשה מרגישה איזה קירוב הדעת מהאיש הוא בכלל האיסור דהינו שהצורה הראויה היא שיש נתק גמור בין איש לאשה ולכאורא ה"ה לברכה בברכת מזל טוב וכדו' ולא הבנתי מה שבחוט שני נקט שזה רק שאילת שלום אסור

**א]מבואר בתורה ולא תתורו אחרי לבבכם ואחרי עיניכם וגו' ובגמ' ברכות י"ב: מבואר שזה הרהור עבירה ונקטו הראשונים שיש כאן לאו דאורייתא[[1]](#footnote-2)**

**ב]מבואר בשערי תשובה ש"ג אות ס"ד ובסמ"ק מצוה ל' שהמסתכל בעריות עובר על לאו דאורייתא דולא תתורו וכן פסק המ"ב סימן ע"ה סק"ז ומקורו מהחיי אדם והפמ"ג[[2]](#footnote-3)**

**ג]עיין שערי תשובה הנ"ל וכן באגרת התשובה אות י"א שסתימת לשונו שכל הסתכלות בעריות אסורה מדאוריתא[[3]](#footnote-4) אמנם בסמ"ק מצוה ל' כתב שהאיסור רק בהסתכלות לשם זנות ובפשוטו כוונתו שמסתכל כדי להנות מיופיה הנאת אישות [לאפוקי הנאה כמו הסתכלות על ילד קטן שמראהו יפה] וכן פסק המ"ב סימן ע"ה סק"ז וז"ל אבל לענין איסור הסתכלות לכו"ע המסתכל באשה אפילו באצבע קטנה כיון שמסתכל בה להנות עובר בלאו דלא תתורו אחרי עיניכם וגו' ומקורו מהחיי אדם והפמ"ג שם ומבואר כנ"ל שכל הסתכלות לשם הנאה יש בה איסור דאורייתא ומסתבר שזה גם כוונת הסמ"ק [ולענין הסתכלות ללא כוונת הנאה עיין לקמן אות ז]**

**ד]מבואר בגמ' ע"ז כ: כתובות מ"ז. ונשמרת מכל דבר רע שלא יהרהר אדם ביום ויבוא לידי טומאה בלילה ע"כ ומבואר בתוס' שם שהוא איסור דאורייתא וכן הוא ברמב"ן ור"ן חולין ל"ז: ובסמ"ק מצוה ל' וכן נקט באיגרת התשובה אות י"א ובשע"ת ש"ג אות מ'[[4]](#footnote-5) ובפשוטו עיקר האיסור הוא ההירהור ביופי האשה וכדו' לכאו' אין האיסור בהרהור ביופי האשה, אלא בהרהור זנות, ובד' רבינו יונה באגרת התשובה מבואר, דנגיעה בערוה כדי ליהנות מן הנגיעה, אינה אסורה משום ונשמרת, (וע"כ כתב דחמור הרהור הפנוי' ממגעה, שעל ההרהור עובר בלאו, והרי דבמגע ליכא איסור משום ונשמרת), וזה מובן רק אם לא נאסר מה"ת אלא הרהור זנות, דאם אסור הרהור ביפי', לכאו' כ"ש דאסור מגע לשם הנאת אישות, ועי' גם בשע"ת ש"ג אות מ' שנראה כן להדיא דהרהור האמור כאן הוא הרהור בעבירה עצמה, (אך לכאו' יש לאסור הרהור ביפי' וכדו', כיון דיש לחוש שיבא עי"ז להרהור זנות, וזה כ"ה דאסרינן בהסתכלות משום שיבא עי"ז לידי הרהור, אך עיקר איסורא דונשמרת הוא על הרהור זנות, וכנ"ל, ויש להוסיף, די"ל דדעת רבינו יונה היא כמש"נ לדון בדעתו בהע' 6 דמה שאסרו הסתכלות משום ונשמרת, אי"ז אלא מדרבנן, <וכלישנא דמכאן אמרו חכמים>, וע"כ לא אסרינן בהרהור ביפי' מדאורייתא), גם ללא ראיה[[5]](#footnote-6)**

**ה]מבואר בגמ' בע"ז כ. ונשמרת מכל דבר רע שלא יסתכל באשה נאה ואפילו פנויה וכו' וכתב הסמ"ק מצוה ל' שבהסתכלות באשה ונהנה בהסתכלותו יש בזה האיסור דאורייתא דונשמרת וגו'[[6]](#footnote-7)**

**ו]כתב הסמ"ק מצות ל' שהחילוק בין לא תתורו לונשמרת דולא תתורו זה בהסתכלות לשם זנות והאיסור ונשמרת זה שנהנה מראיתו ופשטות לשונו שלא הזכיר שמסתכל כדי להנות אלא כל שיש לו הנאה בהסתכלות אסורה וכך מסתברא שג"ז מביאו לידי הרהור, ויש בזה משום שלא יהרהר אדם ביום ויבוא לידי טומאה בלילה**

**ז]עיין לעיל דלשון הסמ"ק דהאיסור מדאורייתא הוא מה שמסתכל ונהנה אמנם פשטות לשון הגמ' שאסור להסתכל בפני אשה משמע שגם אם אין מטרתו להסתכל ביופיה אלא מסיבה אחרת גם כן יש את האיסור וכסתימת לשון רבינו יונה לעיל ולכאורא הטעם כי מצוי שהוא נהנה מראיתה ועיין בזה עוד לקמן [ומסתברא שזה רק דרבנן ואם זה וודאי שיהנה הוא מדאורייתא וצ"ע] וכל זה בפנויה אבל בא"א שמפורש אפילו מכוערת וודאי הכוונה אפילו שאין לו הנאה באופן הרגיל[[7]](#footnote-8)**

**ח]לשון הגמ' שאסור להסתכל באשה ויש לעיין האם הכוונה גם הסתכלות של רגע כמימריה או שהכוונה דוקא הסתכלות ממושכת שיש בה גם התבוננות מדויקת במראה האשה ובפשוטו נחלקו בזה הראשונים כתובות י"ז. ובטושו"ע נפסק לאיסור וכן הוא הכרעת המ"ב בכמה דוכתי ועיין בהערה שהארכנו בזה קצת[[8]](#footnote-9) ועיין לקמן דבפשוטו כל זה בסתם אשה אבל באשה יפה ביותר וודאי אסור כל הסתכלות ודבר זה מוכח מהגמ' אך במ"ב סימן ע"ה מבו' דלא חילק בזה, אלא פירש הגמ' דהוא משום דאדם חשוב יש לו ליזהר בכל גווני, והוי כמקומות המכוסים דמבואר בגמ' שאסור בכל גווני**

**ט]עיין מ"ב סימן ע"ה סק"ח שכתב וז"ל וראיה בעלמא לפי תומו בלא נהנה שרי אם לא מצד המוסר ובספר מנחת שמואל הוכיח שבאדם חשוב בכל ענין יש לו להיזהר בכל גווני עכ"ל[[9]](#footnote-10) והנה מקורו מהפמ"ג בשם הב"ח ושם מבואר שהכוונה שאם לא מתכוין להסתכל וכגון שמסתכל על משהו אחר ורואה את זה כה"ג אין איסור אך בפמ"ג מ' להדיא לא כן, דאין אסור אלא כשמתכוין ליהנות, עיי"ש שכתב דכן מ' באהע"ז סימן כ"א ס"א, ובע"כ כונתו למש"כ שם דהמסתכל אפי' באצבע קטנה ונתכון ליהנות, ומזה דקדק דבלא כוונה ליהנות ליכא איסורא, ולכאורה הכוונה כל שאין לו כוונה מיוחדת להסתכל ולראות את צורת האשה יש להוסיף, דכ"ה להדיא בפיהמ"ש להרמב"ם סנהדרין פ"ז, ז"ל, ואסור לראותה אח"כ אא"כ לא נתכוון להכיר צורתה, עכ"ל, והרי להדיא דכשאינו מתכוין להכיר צורתה ליכא איסורא במה שרואה אותה [[10]](#footnote-11)**

**י]בפשוטו במקום שיש לו צורך לעצם ההסתכלות מותר אמנם בתנאי שמכיר בעצמו שלא יגיע לידי הרהור עבירה וצ"ע הגדרים בזה[[11]](#footnote-12)**

**י"א]עיין מ"ב סימן ע"ה סק"ח שכתב וז"ל וכתב הפמ"ג דמקומות שדרך להיות מכוסה כגון זרעותיה וכה"ג שאר מקומות מכוסים בגוף אף ראיה בעלמא אסור [דהינו לפי תומו הנ"ל] וכן הוא מפורש בגמ' בב"ב נ"ז: דבנשים שעומדות על הכביסה אם יכול לעבור בדרך אחרת ועובר שם הוא רשע וגם אם לא יכול חייב להעצים את עיניו בגמ' לא נתפרש דהוא חייב להעצים את עיניו, ובפשוטו אי"ז אלא מידת חסידות, וכן נ' בפירשב"ם שם, ועי' אג"מ אהע"ז ח"א סימן נ"ו, (אך ילה"ע ע"ז מד' הרמב"ם ) - ויש להוסיף, דלדעת הסוברים דמהני עצימת עינים כנגד טפח מגולה באשה, וכל הא דאסור לקרות קר"ש כנגדו הוא רק כשהוא רואהו, הרי בע"כ דבדליכא דרכא אחרינא אינו חייב לעצום עיניו, דאל"כ אטו ברשיעי עסקינן.**

**אמנם בעיקר התירא דליכא דרכא אחרינא, מבו' בד' הרמ"ה ב"ב שם, דהוא רק כשהוא אנוס להסתכל בדרך כדי שלא ינזק, ומ' דכל שבידו לעצום עיניו בלא חשש נזק, (וכגון מי שנוסע באוטובוס וכיו"ב) ליכא כלל להתירא דדרכא אחרינא, והוא חייב לעצום עיניו, וצ"ע, וגם אי"ז במשמע בדינא דטפח באשה ערוה, דמשמע דאם הוא כנגד טפח מגולה, אינו חייב לעצום עיניו, דהינו דבר שלענין מקומות המגולים אין כזה חיוב[[12]](#footnote-13)**

**י"ב]עיין גמ' בע"ז כ: הובא ברמב"ם פכ"א ובשו"ע סימן כ"א דאסור להסתכל בבגדי צבעונים של אשה ויש מ"ד בגמ' שזה רק שראה אותה לבושה בבגדים אלו אמנם הרמב"ם והשו"ע סתמו שתמיד אסור אמנם מבואר בלשון הרמב"ם שהכוונה רק אם יודע של מי זה הבגדים ומכיר צורת האשה וכתב רש"י הטעם וז"ל שכשרואה אותן נזכר ביפיה עכ"ל ובפשוטו איסור זה אפילו ללא כוונת הנאה[[13]](#footnote-14)**

**י"ג]קרובות שאין לבו של אדם נוקפו אין בהם איסור הסתכלות והם אמו בתו אחותו נכדתו וסבתו ואחות אמו ואחות אביו אבל שאר קרובות שבדרך חתנות כגון אשת אחיו וכלתו וחמותו הרי הן כשאר עריות[[14]](#footnote-15)**

**י"ד]כתב הרמב"ם פכ"א ה"ב וז"ל ואסור לאדם לקרוץ בידיו וברגליו או לרמוז בעיניו לאחת מן העריות וכן לשחוק עמה או להקל ראש וכו' עכ"ל**

**ט"ו]מבואר בגמ' קידושין ע. וכן נפסק ברמב"ם ובשו"ע שאין שואלין בשלום אשה כלל וביאר רש"י וז"ל שמא מתוך שאילת שלום יהיו רגילים זה לזה ע"י שלוחם ויבאו לידי חיבה עכ"ל[[15]](#footnote-16)**

**ט"ז]מבואר ברמב"ם שאסור להריח בשמים שעליה ובפשוטו זה גם ללא כונת הנאה[[16]](#footnote-17)ואם אין כונתו כלל ליהנות מן הבשמים, צ"ע אם ה"ז אסור.**

**י"ז]כתב הרמב"ם פכ"א מאיסו"ב הכ"ב וכן הוא בשו"ע מי שפגע באשה בשוק אסור להלך אחריה אלא רץ ומסלקה לדרכים או לאחריו וכו' עכ"ל**

**י"ח]מבואר בגמ' שבכתובות שהיו אמוראים שלקחו הכלה על כתפיהם ולא חששו להרהור וכן מבואר בגמ' ברכות כ. דר' זירא היה יושב על שערי טבילה ואמר להם איך לטבול והגמ' אומרת שמה שעשו את זה כי היו נדמים להם כקאקי חיורי דהינו אווזים לבנים ועיין סמ"ק שהעתיק דבר זה להלכה דהינו שאדם שלפי מצבו אין לו שום צד הרהור וקירוב הדעת לא שיך בו את האיסור אמנם עיין חינוך מצוה קפ"ח שכתב שזה רק לצורך מצוה ולא סתם וכתב עוד שזה רק אצלם שהיו דבוקים בתורה ובמצוות אבל אנחנו אין לנו לפרוץ כלל מהגדרים שגדרו לנו חז"ל ע"ש שהאריך ועיין ריטב"א קידושין פ"ב. וז"ל ואם מכיר את עצמו שיצרו נכנע וכפוף לו ואין מעלה טינא כלל מותר לו להסתכל ולדבר עם הערוה ולשאול בשלום אשת איש והיינו ההיא דר' יוחנן וכו' [והביא עוד דוגמאות בש"ס] אלא שאין ראוי להקל בזה אלא לחסיד גדול שמכיר ביצרו ולא כל ת"ח בוטחין ביצרם כדאשכחן וכו'[[17]](#footnote-18)**

**אמנם בתוס' קידושין דפ"ב. כתבו דאנו סומכים להשתמש בנשים, על הא דכל לשם שמים, וכן פסק הרמ"א בסימן כ"א ס"ה, - והרי דסומכים למעשה על היתר זה, - ועי' בשו"ת**

**מהר"ם שיק אהע"ז סימן נ"'ג שכתב דע"ז סומכים לשאול בשלום אשה, עיי"ש.**

**י"ט]בענין להסתכל בסרטים שיש בהם תמונות של פריצות שוודאי יש בהם להביא להרהור עבירה אפילו אם אין בזה הלאו דלא תתורו כי לא מכיר האשה צ"ע אם אכן הוא כן דאין איסור לא תתורו אלא כשמכיר את האשה, אבל וודאי שיש בזה האיסור של ונשמרת וגו' ובפשוטו הוא בכלל מגרי יצר הרע בנפשיה והרי באיכא דרכא אחרינא מבואר בגמ' שנקרא רשע ועוד שאפילו אם נגדיר שהצורך לראות סרט זה בגדר ליכא דרכא אחרינא לכאו' כל התירא דליכא דרכא אחרינא הוא כשעיסוקו הוא בהליכה, ואגב זה הוא רואה את הנשים העומדות על הכביסה, אך לעסוק בהסתכלות שיש בכללה פריצות, ליכא להך התירא, אא"כ נימא דמצינו לחשבו שהוא מתעסק בהסתכלות על עיקר הסרט, ואגב זה הוא רואה את הפריצות, וצ"ע, אבל הרי חייב לאנוס עצמו ואם פעם אחת לא יאנוס עצמו יעבור על איסור אולי מדאורייתא וודאי מדרבנן, כבר נת' לעיל דבפשוטו אי"ז אלא מידת חסידות, ועיין רמ"ה שגם אם הולך במקום שמוכרח חייב? לא להסתכל אפילו אם יתקל וינזק ועל זה נאמר בגמ' נדה י"ג. כל המביא עצמו לידי הרהור אין מכניסים אותו למחיצתו של הקב"ה ואכמ"ל**

1. הנה בפשוטו היה מקום לומר שזה רק עיצה טובה שעל ידי ראית הציצית לא יגעו לכלל איסור וכן נקט הגרי"פ בדעת הרס"ג והבה"ג שלא מנו את זה במנין המצוות אבל הרמב"ם והחינוך והסמ"ג והסמ"ק ורבינו יונה נקטו שיש כאן איסור דאורייתא [↑](#footnote-ref-2)
2. הנה ברמב"ם בספר המצוות ל"ת נ"ז כתב שהאיסור "המשך אחרי התאוות הגשמיות והתעסק המחשבה בהן " וכן בחינוך מצוה שפ"ז האריך שהאיסור במה שמשקיע מאמצים לקבל הנאות עולם הזה ולא הזכיר שזה הולך על הסתכלות בנשים אמנם ברבינו יונה וסמ"ג וסמ"ק מפורש שהאיסור הוא ההסתכלות בעריות וכן עיין רמב"ם פ"ד מהלכות תשובה ה"ד וז"ל והמסתכל בעריות מעלה על דעתו שאין בכך כלום שהוא אומר וכי בעלתי וקרבתי אצלה והוא אינו יודע שראית העינים עוון גדול שהיא גורמת לגופן של עריות שנאמר ולא תתורו אחרי לבבכם ואחרי עיניכם, הרי מפורש שגם לרמב"ם יש מכאן מקור לאיסור הסתכלות בעריות ועיין בית שמואל אבן העזר סימן כ"א וצ"ע בזה

   אמנם בד' הרמב"ם פכ"א מאיסו"ב והסמ"ג ע' קמ"ו והחינוך מ' קמ"ח, מבואר דאיסור הסתכלות בעריות, הוא מכלל איסורי קירבה, שנאסר כל קירבה המביאה לידי גילוי ערוה, והסתכלות בעריות היא בכלל זה, וכ"נ גם בד' הרמב"ם בפיהמ"ש פ"ז דסנהדרין, אך מבו' בד' הרמב"ם דאי"ז קירבה גמורה האסורה מדאורייתא, אלא אי"ז אסור אלא מדרבנן, וע"כ מכין לעובר ע"ז מכת מרדות, וכ"ה להדיא בחינוך שם שאסרוהו חכמים לגדר, ובד' הרמב"ם בהל' איסו"ב והחינוך מבו' דגם שחוק וכו' אינם אסורין אלא מדרבנן, אך בדבריו בפיהמ"ש מבו' דהן אסורין מדאורייתא. - ואמנם באג"מ אהע"ז ח"א סימן נ"ו האריך בדעת הרמב"ם, דאין האיסור בזה משום קירבה, אלא משום ונשמרת, עיי"ש, אך בד' הסמ"ג והחינוך מפורש דהאיסור בזה הוא משום קירבה, ואך דאי"ז קירבה האסורה מדאורייתא, אלא אסרוהו חכמים לסייג.

   ועי' בבית שמואל סימן כ"א סק"ב שכתב כן דלדעת הרמב"ם איסור הסתכלות בעריות הוא מדרבנן.

   אמנם צ"ע ע"ז וע"ד הב"ש שנקט כן מד' הרמב"ם בהל' תשובה, דמבו' לכאו' דיש בזה איסור דאורייתא מלא תתורו.

   וכמדומה דהישוב ע"ז הוא, דאיסורא דלא תתורו הוא במה שהולך אחר מראה עיניו, וע"כ מי שרגיל להסתכל בעריות והולך אחר מראה עיניו, עובר על איסורא דלא תתורו, אך הסתכלות אחת באשה אינה בכלל איסורא דלא תתורו, ואיסורה הוא משום דהויא מדרבנן בכלל איסורי קירבה, וצ"ע עוד בזה. [↑](#footnote-ref-3)
3. אמנם צ"ע דבגמ' מבואר שיש מ"ד שמותר להסתכל בפני כלה ומבואר בגמ' סנהדרין שיש מ"ד שנשים הולכות לפני המיטה וביארו תוס' שכיון שליבם שבור אין חשש עבירה משם לכאו' ל"ק, דודאי דראי' שאינה עשוי' לגרום להרהור וכו', לי"ב איסורא מדאורייתא, ועוד כמה דוכתי שמבואר שלצורך התירו וכגון לבדוק על אשה אם מוצאת חן בעיניו וזה גם בנדה ובהכרח שאין איסור דאורייתא בראיה ללא הנאה וכוונת רבינו יונה שבכל ראיה יש חשש איסור דאורייתא אם יהיה לו מזה הנאה וצ"ע [↑](#footnote-ref-4)
4. אמנם הרמב"ם לא כתב בהלכותיו שיש איסור הרהור מדאורייתא אלא רק הזכיר שאסור להרהר באשה והביא בפכ"א את כל איסורי הרהור אמנם הביא עוד בה"ג שמדברי קבלה שאסור להסתכל לשם זנות בפנויה וכתב הגר"א שמקורו מע"ז כ. ומבואר שהרמב"ם נקט שונשמרת זה אסמכתא ויסוד האיסור מדברי קבלה של ומה אתבונן על הבתולה וצ"ע

   עי' אחיעזר ח"ג סימן כ"ד סק"ה שכתב בדעת הרמב"ם והשו"ע דהאיסור בהרהור הוא מדרבנן, וכ"כ הפמ"ג בפתיחה כוללת ח"ה אות ל"ד, וכ"נ להדיא ביראים מצוה מ"ה, עיי"ש.

   עי' עוד בד' הרמב"ן בשכחת הלאוין יא שנקט דעיקר האיסור הוא רק במחנה, עיי"ש, ולא ברירא לי אם כונתו דשלא במחנה ליכא איסור דאורייתא כלל, עיי"ש, והגרי"פ ח"ב דף ו: נקט שכונתו דליכא איסור דאורייתא שלא במחנה, ועיי"ש שהוכיח כד' הרמב"ן ממש"א בקידושין דל"ט: ודלמא מהרהר בעבירה הוה מחשבה רעה אין הקדוש ברוך הוא מצרפה למעשה, והרי דליכא איסור דאורייתא בהרהור בעריות, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-5)
5. והנה מבואר בגמ' חולין ל"ז: דיחזקאל התפאר שלא הרהר ביום לבוא לידי טומאה בלילה והקשו הראשונים הרי זה דאורייתא ועין מאירי חולין שכתב וז"ל ואע"פ שהכתוב רמזה דכתיב ונשמרת וכו' ההיא בשהוא עצמו מכין מחשבותיו לכך או שירגיל עצמו בדברים המביאים לידי כך אבל הוא היה משבח עצמו שלא היה מניח מחשבותיו לפנות לשום דבר המוני וכו' עכ"ל ומכל הראשונים משמע שכל שמהרהר ולא מסלק מחשבתו מזה יש בזה איסור אמנם אם מסלק מחשבתו וודאי שלא עבר שום איסור [↑](#footnote-ref-6)
6. אמנם באגרת התשובה אות י"א כתב שאסור להסתכל באשת איש מהתורה ובפנויה מדברי קבלה שנלמד מאיוב שאמר ומה אתבונן על הבתולה ואחרי זה כתב שאסור להרהר באשה ואפילו בפנויה וחמור ממגעה שזה דאורייתא ומבואר שלא הזכיר איסור בהסתכלות בפנויה מצד ונשמרת, וכ"ה מפורש בד' הרמב"ם בפיהמ"ש סנהדרין פ"ז, דשרי מן הדין להסתכל בפנוי' אף לשם הנאה, עיי"ש, אך צ"ע ע"ז מהברייתא בע"ז דלהדיא דאסור להסתכל בפנוי' נאה משום ונשמרת, וזה ראי' למש"נ להלן הערה 8 דהסוגיא דע"ז איירי במקומות המכוסין, (אך בד' רבינו יונה יש לדחות בפשיטות, דס"ל דעיקר איסורא דונשמרת הוא על ההרהור, שהרי לא הביא לאיסורא דונשמרת אלא על ההרהור, וכ"ה גם בדבריו בשע"ת ש"ג אות מ', ומכח זה "אמרו חכמים" שלא להסתכל כדי שלא יבא לידי הרהור, אך בהסתכלות עצמה ליכא איסור דאורייתא), אמנם יתכן שזה לשיטתו שהאיסור הסתכלות הוא גם ללא שום הנאה אך בד' הרמב"ם הנ"ל מבו' דגם לשם הנאה שרי, אמנם עיין לעיל הערה 3 שכתבנו שאין זה כוונתו [↑](#footnote-ref-7)
7. והנה לשון הרמב"ם בפיה"מ בסנהדרין פ"ז וכן אסור להריח בבשמים שעל הערוה וליהנות בראיית העין בצורתה במתכוין להנאה ומשמע שללא כונה להנאה אין איסור אמנם שם דיבר על האיסור הוודאי דדן שיהיה מלקות מצד לא תקרבו, ועיי"ש בהמשך דבריו שכתב, ז"ל, ומותר לראות את הכלה בשעת הברכה וכו' ואסור לראותה אח"כ אא"כ לא נתכוון להכיר צורתה, עכ"ל, ולהדיא דכל שנתכוין להכיר צורתה הוא בכלל איסור הסתכלות, ולא הותר אלא כשאינו מתכוין להכיר צורתה, דזהו ראי' לפי תומו, (אך יתכן דכל שמתכוין להכיר צורתה, יש לחוש בזה להנאה, וע"כ הוא דאסור), ועיין לשון החינוך מצוה קפ"ח וז"ל ושלא להביט בפני אשה כלל אפילו בפני כלה בכוונת הנאה עכ"ל ומשמע שללא כוונת הנאה מותר ועיין לשון הרמב"ם פכ"א מאיסו"ב שכתב שהמסתכל באצבע קטנה של אשה ומתכוין להנות כאילו נסתכל במקום התורף עכ"ל ומבואר כן דקדקו היש"ש בפ"ב דכתובות והצל"ח ברכות דכ"ד. שהתנה ונתכוין להנות לכאו' בד' הרמב"ם שם שאסר הסתכלות משום איסור קירבה, ודאי דזה אסור רק כשמתכוין ליהנות, וככל איסורי קירבה לעריות שאינם אסורין אלא בכוונת הנאה, אמנם יתכן שזה באצבעה שללא כוונה להנות אין סיבה לחשוש שיהנה ממנה דהרי בתחילת לשונו כתב ואסור להביט ביפיה ולא התנה בכוונת הנאה ובגמ' שאסור להסתכל בפני כלה והרי שם המטרה לחבבה על בעלה דאם מסתכל להנות מיפיה וודאי שלא הותר בכלה ולא שייך את נידון הגמ' אך בד' החינוך שכתב דאסור להסתכל אפי' בפני כלה בכוונת הנאה, משמע דלמ"ד דשרי להסתכל בפני כלה, שרי אפי' בכוונת הנאה, אך זה אינו מובן כלל, דמ"ט יתירו לזה, ושמא הטעם, דכל הא דע"י שמסתכלין בה ה"ז מחבבה על בעלה, הוא כמש"כ בשטמ"ק כתובות די"ז. בשם הגאונים, ז"ל, כדי שישיב אל לבו שמרוב יפי' מסתכלין בה ומתחבבת על בעלה, עכ"ל, וזה שייך רק כשמסתכלין עלי' כדי ליהנות מיפי', ושמא מ"מ אין הכונה דמסתכל כדי ליהנות הנאת אישות, אלא כדי ליהנות מן היופי, וככל מסתכל על דבר נאה, וצ"ע רב בזה, אמנם שם יתכן שיש לו הנאה אלא שאין זה כוונתו וצ"ע ועיין בהערה לקמן שכן מבואר מהב"ח והפמ"ג והמ"ב סימן ע"ה דכל כוונת הסתכלות אסור ועיין לקמן עוד אריכות בזה אמנם וודאי שההנהגה הראויה לא להסתכל בנשים כלל וכמבואר בגמ' בב"ב קס"ז דת"ח אפילו כשהולך לקדש אשה לא מסתכל לבדוק שזו האשה המיועדת לו וכן מבואר לענין עדות שאין דרכו לדקדק ולכן יכול לטעות בעדותו על אשה כי לא ראה אותה ועיין ברכות ס"ב: א"ל אביי לרבנן כי עיילי בשבילי דמחוזא למיפק ביה חקלא דילמא יתבי נשי ולאו אורח ארעה לאיסתכולי בהו עכ"ל הגמ' הרי מפורש שגם מהסתכלות בדרך הליכתו ללא שום כוונת הנאה זה לאו אורח ארעא וצ"ע בכל זה [↑](#footnote-ref-8)
8. עיין כתובות י"ז. מותר להסתכל בפני כלה כל שבעה לחבבה על בעלה ולית הלכתא כוותיה ועיין רא"ש ותר"י בשטמ"ק שהביאו ראשונים שביום ראשון מותר דאל"כ מי יעיד עליה שיצאה בהינומא וראשה פרוע ודחו שמספיק שראו שעושים ההינומא ואמרים שזה לפלונית או שמותר להסתכל בשערה ובהינומא אבל בפניה אסור להסתכל ובשטמ"ק בשם הרמ"ה כתב לישב וז"ל דדוקא להסתכל אמרו דאינו מותר אבל בראיה בעלמא לפי שעה בשעה שמוליכים אותה מותר עכ"ל ועיין ביש"ש דמבואר דנחלקו הראשונים בהסתכלות לרגע ללא התבוננות בצורתה האם יש איסור או לא והיש"ש הכריע לקולא, בס' לחם יהודה למהר"י עייאש פכ"א מאיסו"ב ה"ג נקט כן בפשיטות דראי' בעלמא שריא, ויישב עפי"ז משה"ק המ"מ שם לדעת הראב"ד דת"ח אין לו להסתכל בפנוי' כדי לישאנה, שהרי אמרו דאסור לקדש את האשה עד שיראנה, וכתב המהר"י עייאש דהתם אמרו עד שיראנה, וסגי בראי' בעלמא, דלי"ב איסורא כלל, עיי"ש, אמנם עיין טור ושו"ע סימן ס"ה וברמ"א שם שהביאו את דברי הרא"ש וכן בב"י לא העתיק רק את דברי הרא"ש ומשמע שכך נקטו להלכה וכן מפורש בב"ח סימן ע"ה שכל שמתכוין להסתכל אסור ועיין פמ"ג ומ"ב שהעתיקו את דבריו בשינוי לשון קצת אמנם כתבו שהסתכלות לפי תומו מותר ומשמע שהכונה שאין לו כוונת הסתכלות ורק כה"ג התירו אין הדבר ברור בלשונם כלל, דאדרבה בתחילת דבריהם כתבו דכשמסתכל ליהנות אסור, וכן נ' גם ממה שהביא במ"ב שם ד' המנחת שמואל, שדבריו מיוסדים על מה שנקט דראי' זמן מועט מותרת, אך בד' הביאוה"ל בסימן רכ"ה מבו' כן דאף ראי' מועטת אסורה, ואמנם לכאו' דבריו סותרים זא"ז, שהרי בביאוה"ל סימן רכ"ה הוכיח כן מההיא דע"ז, ובסימן ע"ה פירש ההיא דע"ז דהוא משום דאדם חשוב יש לו ליזהר בכל גווני, צ"ע, - וע' עוד בד' המקנה בסימן ס"ה שנקט לעיקר דראי' מועטת שריא, וכן נקט הנצי"ב בהעמ"ש שאילתא נ"ב אות א' וכן עיין שעה"צ סימן רכ"ה סק"ב שכתב שאין לברך שהחיינו על ראית אשה אלא על בתו ואמו דהרי אסור להסתכל באשה אחרת והוסיף שגם אם במקרה הסתכל אין לו הנאה מזה ומבואר שבאופן הרגיל לא יתכן שרואה אשה ורק במקרה יכול להיות שרואה אותה וכן הוא בבה"ל שם ד"ה אפילו ועיין מהרש"א מכות כ"ד. בחידושי אגדות שביאר הא דהגמ' העמידה עוצם עיניו וכו' בעומדות על הכביסה ולא בסתם אדם שהולך בדרך וז"ל דוודאי להסתכל בפני אשה ובשאר מקומות המגולים דאסור אפשר ליזהר ולישמר מלהסתכל בזולת עצימת עין רק שלא יגבה עיניו ובכפיפת הראש עכ"ל ובפשוטו מבואר דפשיטא ליה דברואה דרך הליכתו חייב לכופף עיניו דלא יראה הסתכלות אסורה אך בדבריו אלו מבו' דגם ראי' לפי תומו אסורה, וס"ל דאין חילוק בין ראי' במקומות המכוסין לראי' במקומות המגולין, וזה שלא כד' הפמ"ג והמ"ב, ויתכן הכוונה שכשהולך ואין לו כונה לראיה מסוימת כל ראיה זה נחשב ראיה גמורה ולא לפי תומו

   והנה מבואר בגמ' שאסור להסתכל בקשת ועיין ב"י סימן רכ"ט שהביא שהקשו לרא"ש הרי אסור להסתכל בקשת ותירץ שזה רק הסתכלות ארוכה שיש בה התבוננות בצורתו המדויקת וכן נקט המג"א לענין האיסור להסתכל בכהנים בזמן ברכת כהנים והובא במ"ב סימן קכ"ח סכ"ג ובפשוטו לפ"ז ה"ה לענין אשה אמנם עיין בה"ל סימן רכ"ה שכתב ששם וודאי שאין זה הכוונה, ובאמת דבספר תורת ההסתכלות פרק י"א הביא מס"ח תנינא לבן אחותו של הרא"ש שכתב לענין קשת וז"ל אבל לישא עיניו ולראות בו רגע כמימריה ש"ד וכן המסתכל בנשים פירוש שמביט בכוונה עכ"ל ומבואר שלענין אשה עיקר הכוונה שיש לו כוונת הסתכלות וכנ"ל אינו נראה כלל שזה כוונת הרא"ש, דבדבריו נראה להדיא שבא לדמות ל' הסתכלות בקשת דאי"ז ראי' בעלמא, להסתכלות באשה דנמי אי"ז ראי' בעלמא, ואם אדרבה באשה אסור כל ראי' בכוונה, ואילו בקשת אין אסור אלא כשמביט בכוון זמן ארוך למה הוא דומה ולמי ידמהו וישוה, א"כ הרי אדרבה ל"ד זל"ז כלל, ואי"ז נראה כלל בד' הרא"ש, ובע"כ דמש"כ הרא"ש דהמסתכל בנשים פירוש שמביט בכוונה, היינו כמש"כ לעיל מינה לגבי קשת, דהיינו שמביט בכיוון למה הוא דומה ולמי ידמהו וישוה, וה"נ באשה היינו כשמביט ומתבונן בצורתה, - ולזה הוא דקרי הרא"ש מביט בכוונה, דאינו רואה ראי' בעלמא, אלא הוא מביט עלי' ומתבונן בצורתה, [ולכאורה יש להוכיח שהלשון הסתכלות לא חייב להיות עם התבוננות דהגמ' בב"ב נ"ז אומרת שאסור להסתכל בנשים שעומדות על הכביסה ושם וודאי הכוונה שגם ראיה כל שהוא אסור ולכאורה זה ראיה ברורה ועיין אגרות משה או"ח ח"א סימן מ' שגם הכריע שכל הסתכלות בכוונה להסתכל אסור עיי"ש בתחילת דבריו שכתב דאין אסור להסתכל אלא כשנהנה, וההיא דע"ז כיון שהתפעל וכו' חשיב כהנאה, וכל מש"כ דאסור להסתכל בכונה, הוא משום דיש לו לחוש שמא יהנה מזה וקעביד איסורא, עיי"ש, ולכן כתב שרב שעונה לאשה צריך להיזהר שלא להסתכל בפניה ע"ש

   והנה הגמ' בע"ז כ. אומרת שר"ג ור"ע ראו אשה נאה ביותר והתפעלו מזה ע"ש והגמ' שואלת הרי יש איסור של ונשמרת שאסור להסתכל באשה נאה והגמ' עונה שזה היה קרן זוית וביאר רש"י שלא באה מרחוק שיכול לעצום עיניו קודם שמגיעה ועיין חיד"א בספרו פתח עניים שם ובספרו חיים שאל סימן כ"א דכתב דמגמ' זו מוכח שאסור הסתכלות גם דרך העברה בעלמא דאל"כ מה צריך להגיע לקרן זוית אולי סתם נסתכל לרגע וראה את מראה ועיין אגרות משה או"ח סימן מ' שכתב לדחות שמראיה כזו אין התפעלות באג"מ שם לא כתב כן, אלא כתב דכיון שהתפעל רשב"ג מיופי', נחשב זה הנאה, אך הנצי"ב בהעמ"ש ש' נ"ב אות א' כתב לישב, דהתם ודאי ראה אותה ראי' מרובה, ועפי"ז פירש להא דמשני דקרן זוית הואי, דהיינו שלא הי' יכול להסתיר פניו ממנה וראה אותה ראי' מרובה, אך לכאו' זה דלא כפירש"י שם, ועי' עוד ביד מלאכי קמ"ט שכתב כעי"ז, עוד יש לדחות ששם זה היה אשה נאה ביותר ובזה הדרך שכל אדם נהנה מראיה כל שהיא וכמו דמבואר שבמקומות המכוסים אסור לראות שום ראיה וכן ראיתי בחוט שני ועיין לקמן הערה 8

   המעיין בד' הרמב"ם בפכ"א מאיסו"ב יראה, שחילק הרמב"ם הדינים לתרתי, דבתחילת הפרק הביא לכל איסורי קירבה, וכתב דמכח זה אסור להסתכל בערוה וכו', ובסוף הפרק הביא לאיסור הוז"ל ואיסור מקשה עצמו לדעת ואיסור הרהור, וע"ז כתב דאסור להסתכל בנשים בשעה שעומדות על הכביסה, ולהסתכל בבגדי צבעונים.

   וכמדומה יש ללמוד מדבריו, דאיסור הסתכלות במקומות המגולים, הוא משום קירבה, אך לי"ב משום ונשמרת, ואיסור הסתכלות במקומות המכוסים אף בלא כונה, הוא משום שה"ז מביא לידי הרהור.

   אמנם צ"ע שהרי בגמ' בע"ז אמרינן דאסור להסתכל באשה משום ונשמרת, והרי דגם הסתכלות במקומות המגולים אסורה משום הרהור.

   וביותר צ"ע בד' הרמב"ם בפיהמ"ש סנהדרין פ"ז שכתב, ז"ל, ואשה שאינה נשואה מותר למי שאינה ערוה עליו ליהנות בהסתכלות בצורתה, ואין איסור בכך אלא בדרך הצניעות והפרישות מן המותר כדי שלא יכשל באסור וכו', אבל אינו אסור, עכ"ל, וכן מ' קצת בד' הרמב"ם פכ"א מאיסו"ב ה"ג דאי"ז איסור גמור להסתכל על פנוי' דרך זנות, עיי"ש, וכ"כ בס' המאיר לארץ (לנכד המשכנות יעקב) שם, וכ"ה להדיא באדר"נ פרק ב', דכל הא דלא נסתכל איוב על בתולה, הוא שמא תהא אשת איש וכו', עיי"ש, וזה כד' הרמב"ם בפיהמ"ש, ותמוה טובא, שהרי להדיא אמרו בע"ז דלא יסתכל באשה נאה ואפי' היא פנוי', ודוחק גדול לומר דד' הרמב"ם בפיהמ"ש קאי על אשה מכוערת, שהרי סתם הרמב"ם בזה, וביותר שהרי כתב שמותר ליהנות בהסתכלות בצורתה, וסתמא דמילתא היינו באשה נאה.

   ונ' מוכרח מכ"ז דהרמב"ם מפרש לההיא דע"ז דאיירי במקומות המכוסין, וכמו שהביא בס' תורת ההסתכלות פי"א מד' המפרש בנדרים ד"נ: שפירש בההיא דר"ע דגילתה שוקה כנגדו, ויתכן דגם בההיא דרשב"ג קים לה להגמ' שהי' כן, או דקו' הגמ' היא מההיא דר"ע, ולפ"ז מתישב היטב כל הענין, ועי' לעיל הע' 6 שנת' דיש ללמוד כן גם מד' רבינו יונה דההיא דע"ז איירי רק במקומות המכוסים, עיי"ש.

   ונ' עוד סמך לזה, מד' רש"י ברכות דכ"ד. ודס"א. שנראה דאיסור הסתכלות במקומות המכוסין הוא רק באשת איש ולא בפנוי', ועי' פמ"ג סימן ע"ה שעמד ע"ד רש"י בדכ"ד. ופירשה דהוא בלא כונה ליהנות, דאי"ז אסור בפנוי', וכמדומה שלמד לזה מההיא דלא יסתכל באשה נאה ואפי' היא פנוי' באשת איש ואפי' היא מכוערת, והרי דבפנוי' מכוערת ליכא איסור, ולפ"ז מבו' שפירשה במקומות המכוסין, והא דבאשה נאה אסור אפי' בפנוי', יתכן דהוא משום דבאשה נאה יש לו הנאה בראייתה, וזה כמש"כ הפמ"ג שם דד' רש"י דהתיר הסתכלות במקומות המכוסין בפנוי', הוא רק בלא כוונת הנאה, עיי"ש.

   אמנם בד' הגר"א באהע"ז סימן כ"א מבו' שפירש ד' הרמב"ם בתחילת הפרק, דאיסור הסתכלות היא משום ונשמרת, עיי"ש שהביא לההיא דע"ז כמקור למש"כ הרמב"ם דאסור להביט ביפי', וכמקור למש"כ הרמב"ם דאין להסתכל בפנוי' דרך זנות, וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-9)
9. והנה מקורו הוא מהגמ' בע"ז הובא בהערה 7 ששואלת איך ר"ע ראה אשה נאה והוקשה לו על המג"א שלהסתכל זה ראיה נמשכת ונקט שגם באשה זה כך ומכח זה חידש שאדם חשוב זה אחרת אמנם אין זה במשמעות הגמ' כלל ששואלת מעיקר הדין וכוונתה שממילא אדם חשוב יש לו ליזהר תמיד ועיין לעיל מה שביארנו בגמ' זו אמנם עיקר דינו נכון כמבואר בגמ' ברכות ס"ב שאביי אמר לתלמידיו להיזהר בהליכתם שלא יכשלו בראית אשה ועיין לעיל הערה 7 [↑](#footnote-ref-10)
10. ולכאורא אם מדבר אם אשה ומרגיש לא נעים לא להסתכל בפניה לכאו' גם אם אינו משפיל עיניו, מ"מ אם אינו "מסתכל עלי' כלל", אלא הוא רואה אותה לפי תומו, הוי זה בכלל ראי' לפי תומו שהתיר המ"ב, וכמש"נ מד' הרמב"ם בפיהמ"ש דכל שאינו מתכוין להכיר צורתה לי"ב איסורא, וא"כ צ"ב מדוע הוא מרגיש לא נעים כשאינו "מסתכל" עלי', - ואמנם ודאי, דיש להרחיק עצמו גם מזה, כדי שלא יבא להסתכל בה ויבא לידי הרהור, או שרוצה לראות איך היא נראית לדעת עם מי הוא מתעסק כיון שכרגע כוונתו לעשות את פעולת ההסתכלות הרי זה בכלל האיסור ובספר חוט שני נראה שנקט שגם כה"ג אם מסתכל בצורה שלא מעונין לראות בצורה מדויקת אלא הסתכלות כללית אין זה בכלל האיסור וכמדומה שאין זה במשמעות הדברים וצ"ע וכן מי יימר שלא ייהנה מיפיה ויעבור איסור [↑](#footnote-ref-11)
11. דבר זה מוכח א.מהא דכתב הרמב"ם פכ"א ה"ג דמותר להסתכל באשה לבודקה האם מוצאת חן בעיניו ומשמע אפילו שבודק ביופיה כיון שיש לו צורך בדבר הזה עצמו באמת בל' הרמב"ם שם מ' להדיא דכל ההיתר הוא בפנוי', דלי"ב לאיסור הסתכלות מעיקר הדין, כיון שאינה ערוה, עייש"ה, וכן נ' שנקט באג"מ או"ח ח"א סימן כ"ו וח"ב סימן ד', וע"כ כתב דל"ק ע"ז מההיא דע"ז ד"כ., דהתם איירי בנכרית שהיא חשובה כערוה, עיי"ש, אך זה צע"ג, דא"כ הי' אסור להסתכל בפנוי' שהיא נדה אף כדי לישאנה ב.עיין בגמ' בב"ב קס"ז. דכדי שיתנו לו האשה שקבעו מותר לקחת ע"ה שמכיר בנשים ויסתכל שנתנו לו האשה המדוברת ג.מבואר בגמ' בב"ב קס"ז: שסתם אדם שמעיד עדות על אשה מסתכל עליה ויודע ברור שבזו המדובר ומבואר שת"ח לאו אורחיה למידק אבל אם דק דק ומבואר שמותר לו להסתכל בצורה שידע ברור שזו האשה המדוברת אמנם עדין צ"ע לדמות לדברים אחרים מה נחשב צורך, ואין להקשות דא"כ מה הקושיא בכלה איך יעידו דשם אף אחד לא חושב שאולי יצטרכו להעיד ולכן מסתכל

    עי' עוד בבראשית רבה פרשה פ"ה אר"ח בר זבדא צריך אדם להזהר עצמו באחות אשתו ובקרובותיו שלא יכשל באחת מהם, ופירש"י, ז"ל, להרגיל עצמו באחותו ובקרובותו שיכירנה יפה ולא יכשל בה, עכ"ל, ונ' מזה דהסתכלות לצורך לי"ב איסורא, וכן הוכיח מזה בס' המאיר לארץ לנכדו של המשכנות יעקב פכ"א מאיסו"ב ה"ג, ועי' גם במכתב הגרח"ק שבס' תורת ההסתכלות שהביא מזה. [↑](#footnote-ref-12)
12. ובפשוטו כן מוכח גם מהגמ' ברכות כ"ד שקול באשה ערוה וכן שער והרמב"ם כתב לענין ערוה ולא לענין ק"ש וצ"ע קושית הגמ' לפני זה על טפח באשה ערוה שאפילו באצבע קטנה אסור ובהכרח שכוונת הגמ' שממילא כאן וודאי גם בכל שהוא יש הנאה ואסור וכל הקושיא שלא צריך טפח אבל לענין כל שהוא וודאי שיש דין מיוחד במקומות המכוסים שאסור אפילו בראיה לפי תומו ועיין בתר"י י"ז. מדפי הרי"ף שכתב גם לענין טפח באשה שזה רק במתכוין להסתכל ובפשוטו מבו' לפ"ז כד' הב"ח דגם במקומות המכוסין לא נאסרה ראי' לפי תומו, (אך יש לדחות דאיירי בדליכא דרכא אחרינא), ומה שהביא מקוש"ק, כמדומני ששם הוא מס' האשכול, שידוע שהוא מזויף, ובד' הפוסקים בסימן ע"ה מבו' שפירשו ד' רבינו יונה כפשוטו דקאי גם על אשה אחרת, עיי"ש, אמנם עיין בקש"ק שהביא את דבריו לענין אשתו ולא לענין איסור ערוה שעל זה באמת אזלא הסוגיא ולפ"ז גם אין ראיה מדבריו שס"ל כדעת הרמ"ה לעיל ובד' הב"ח באו"ח סימן ע"ה מבו' דראי' בעלמא שריא גם במקומות המכוסים, אך הפמ"ג והמ"ב שם נחלקו ע"ז, (ומ"מ מבו' בד' הפמ"ג דכ"ז באשת איש, אך בפנוי' שאינה ערוה שרי ראי' בעלמא גם במקומות המכוסים, עיי"ש). [↑](#footnote-ref-13)
13. כן הוא סתימת הדברים וביותר דהגמ' הרי שואלת שאיך מותר לכובס לכבס בגדי נשים והרי וודאי לא מסתכל כדי להנות ולכאורה לפ"ז כ"ש לראות אשה לבושה בבגדי צבעונים או מקושטת יפה שזה אסור אפילו ללא כוונת הנאה וכן אסור אפילו הסתכלות בעלמא וצ"ע הרמ"ה שהתיר להסתכל בכלה ראיה בעלמא וצ"ע לכאו' ל"ק, שהרי גם לדעת הרא"ש מותר להסתכל בתכשיטים שעלי', וכמש"כ בטוש"ע סימן ס"ה, והרי שלא אסרו בכלה להסתכל על בגדי צבעונים שלה, דלכאו' תכשיטים הם בכלל בגדי צבעונים, וצ"ע, וכ"ה בחי' חת"ס כתובות די"ז, דמצוה להסתכל בבגדי צבעונים שעלי', וע"כ התיר הרמ"ה גם להסתכל בפני'.

    אך באמת בעיקר הך מילתא שהתירו הטוש"ע להסתכל בתכשיטים שעלי', צ"ע מקור דין זה, דבד' הרא"ש לא מצינו אלא שמותר להסתכל בהינומא, שאינו בגד המיוחד לכלה זו, וע"כ לי"ב לאיסורא דבגדי צבעונים, וכבר עמד ע"ז המקנה שם, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-14)
14. עיין שו"ע סימן כ"א ס"ז דמובא דעריות אלו אין לבו של אדם נקפו ובפשוטו לפ"ז אין בהם איסור הסתכלות ועיין שער הציון רכ"ה סק"א שכתב שברכת רואה חברו באשה שייך באמו בתו ואחותו וראיתי מביאים מהגריש"א דה"ה בשאר עריות הנ"ל דמבואר בשו"ע שאין לבו של אדם נוקפו אמנם בפשוטו אם מסתכל לשם הנאת אישות ודאי דאסור ובזה לא דיבר המ"ב אלא שלא צריך לחוש שיהיה בזה ראיה של הנאה וצ"ע

    יש לדמות למש"כ הרמב"ם בפיהמ"ש סנהדרין פ"ז, ז"ל, ונשוק הקרובות שאין טבע אנשי התורה מתעורר אליהן ולא נהנה בכך כגון האחות ואחות האם ואחות האב ובת הבת ובת הבן מתועב מאד ואסור, אלא שאין בו חיוב מלקות "אם לא נתכוון ליהנות" ואעפ"כ אסור, עכ"ל, והרי דאם נתכוין ליהנות, ליכא נפ"מ בין עריות אלו לשאר עריות, וכל הא דבסתמא לי"ב איסור דקירבה, הוא משום דסתמא דמילתא לי"ב הנאה, משום שאין טבע האדם מתעורר עליהן, וא"כ לכאו' ה"ה בהסתכלות. [↑](#footnote-ref-15)
15. ולכאורה מבואר דכל דיבור עם אשה שגורם לקירוב הדעת אסור וכל זה בכלל לשון הרמב"ם שלא יקרוץ בעיניו וירמוז בידיו ובחוט שני התיר לומר ברכה כגון מזל טוב וכדו' ולא הבנתי איזה סברא יש לחלק דאדרבא שאלת שלום זה דבר רגיל וכ"ש שאר דיבורים שיש בהם משום קירבה עי' בס' עזר מקודש אהע"ז סימן כ"א ס"ו שהתיר בזה, וכתב שכן המנהג הפשוט, וכן התיר במנחת יצחק ח"ח סימן קכ"ו, וכמדומני שכן המנהג גם בזה"ז בקרובות שע"י נישואין כחמותו וכיו"ב, וא"א לנו לאסרו - בשגם אף בשאילת שלום ממש, נטה בשו"ת מהר"ם שיק אהע"ז סימן נ"ג להתיר משום דסמכינן על הא דהכל לשם שמים, וכמש"כ התוס' לגבי הא דאין משתמשין באשה, ופסק כן הרמ"א בסימן כ"א, עיי"ש בדבריו. [↑](#footnote-ref-16)
16. וכן מוכח ברמב"ם הלכות ברכות שכתב שלא מברכין על בשמים של ערוה כי אסור להריח בהם ומבואר שגם אם מריח סתם ללא כונת הנאה מהאשה אלא להנות מהבשמים או כדי לברך אין להריח לצורך זה [↑](#footnote-ref-17)
17. ועיין סנהדרין כ' דמבואר בגמ' שהיו מקומות שנשים הלכו לפני המיטה וכתבו התוס' שלא חששו שרואים הנשים כיון שליבם שבור ומבואר שכל שזה מצב שאין חשש הרהור מותר לכאו' ה"ז דומיא דדמיין עלייהו כקאקי חיורי דשרי, אך לד' החינוך שלא הותר אלא לצורך מצוה, צ"ל דבמקום שבכל בנ"א אין חשש הרהור, שרי טפי. [↑](#footnote-ref-18)