חבורה אהל 8
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / מלאכות שהיה והטמנה / הרב משה יפהן / חובל ופרק הבונה / סוגיית אהל

חבורה אהל 8

כמה פרטים בענין אהל. א] המשך מה שדנו בחבורה הקודמת בענין כיסוי כלים בשבת בכיסויהם ובנייר כסף. באיזה אופן מותר ובאיזה אופן אסור. וההבדל בין כלי רגיל לכלי רחב. והנה יש להוסיף הדגשה דאם הוזיז את הכלי למטבח בתור לפנותו מהשלחן. ורק אח"כ שם עליו נייר כסף נקט הגרשז"א בשש"כ פכ"ד הערה עד. שנחשב הדבר כאילו העמידן מערב שבת. ומותר לפרוס את הגג עליהן. ודייק כן מדברי השעה"צ אות לא.

עוד פרט באהל של לבוד דמבואר בהלכה ב' דבאופן שהיה אהל לבוד מותר להוסיף עליו אהל עראי אבל לפרוס אהל לבוד לא נאסר ואפילו במקום שנעשה להגן וכגון לפרוש רשת על גבי לול של תרנגולין. דסבר הגרשז"א דכל שהפרוץ מרובה על העומד זה מותר דאין כאן כלל חפצא של אהל.

מה הדין בסכך שעף מקצתו ורוצה להוסיף על הסכך. דהרי המרדכי התיר במחיצה המתרת להוסיף היכן שכבר יש טפח. הפמ"ג בסימן א' לא חילק בין סכך לשאר אהל. אמנם המ"ב להלן סי' תרל"ז סק"א. אסר להוסיף עליו ביו"ט. והביא דין זה בשם הפתחי עולם. דהוא עצמו הביא מהשואל ומשיב מהדורה ד' ח"ג סי' כ"ה. וביאר שאע"ג שבמחיצה המתרת מותר להוסיף. לדעת המרדכי. [ודלא כהר"ן ועין פמ"ג] באהל המתיר אסור להוסיף. וצ"ב סברתו מנליה לחלק. דאף על גב דאהל חמור יותר. מכל מקום כך פסק המ"ב. משם הגרשז"א בשש"כ כתב טעם אחר להחמיר דכאן אין זה רק מתיר אלא שקובע שם סוכה. ובזה. זה חמור יותר ולפי"ז יש לדון דבכהא"ג גם במחיצות לא תאמר סברת המרדכי דאם כבר קיים טפח אז זה מועיל דעדיין לא נעשית השם סוכה. יש לעיין האם באופן שיש סכך קיינעס ויחבר בו חוט או משיחה. האם בכהא"ג זה יועיל דהאם סברא זו יותר אלימא מסתם תוספת באהל עראי. ובאמת מצינו בביאור הלכה שהוא נוקט דבחוט ומשיחה מועיל גם באהל קבע דלא ייחשב כעשיית אהל דאוריתא אלא רק אהל דרבנן ונוקט דסברת חוט ומשיחה היא סברא דחסר בעצם השם עשיית אהל. וממילא יתכן דבחוט ומשיחה של הקיינעס יועיל להשיבם. ולפי"ז במקום שיש רוח אולי יש עצה לחבר חוט ומשיחה ואז זה יכול להועיל גם בעשיית שם סוכה. ויל"ע בזה. והנה לגבי מחיצה המתרת אסר המג"א אפילו ביש לה חוט ומשיחה והתוספת שבת התיר עיין מ"ב אות לט. אמנם שם איירי באופן שאין במחיצה טפח דביש בה טפח היא מותרת אפילו בלי חוט ומשיחה ויל"ע מה הדין בגג באופן שיש טפח ויש גם חוט ומשיחה האם זה סיבה להקל. וצ"ע בכל זה.

הנה הפמ"ג דן לדעת הרי"ף, דאם הוי אהל עראי גם בזמן וגם פחות מטפח מותר אפילו בלי חוט ומשיחה וביאר דאם האיסור של פחות מטפח הוא מדין חצי שיעור אין זה שייך כאן דחצ"ש הוא מדרבנן וכאן דהוי אהל עראי הוי גזירה לגזירה. וגם אם פחות מטפח בעצמו הוא אהל עראי ואין איסור משום חצי שיעור אלא נראה כבנין באופן שיש בו שני סיבור של עראי אינו נראה כבנין. הביאו"ל חלק עליו וסבר דגם באופן זה הוי אהל עראי ולא מותר אלא באופן שיש חוט ומשיחה או דכבר היה פרוס טפח. [או שעושה שינוי מלמעלה למטה.] והנה יש לעיין בדעת הרי"ף האם מועיל חוט ומשיחה רק פחות מטפח או גם בטפח אבל באופן שאהל הוא עראי ובהשקפה ראשונה לכאורה לא שנא דהרי הביאוה"ל נקט. דמהני אפילו באהל קבע שלא יחשב עשיית אהל גמורה. דנחותי חד דרגא ולכאורה הוא הדין דמהני באהל עראי דירד חד דרגא ויהא מותר לגמרי. אמנם מדברי המ"ב והשעה"צ מבואר לא כן דהנה שיטת הרמב"ם בפרוכת היא דכל ההתר הוא דווקא ביש לה חוט ומשיחה ובלי זה אין התר. ומקור לזה הוא משיטת הרי"ף וכן פסק השו"ע בסעיף יא. דפרוכת מותרת רק בחוט ומשיחה. אמנם הרמ"א בסימן א' פסק כהטור שפורכת וכל דבר שלא בא להתיר מותר אפילו בלי חוט ומשיחה. וכנראה שיטת הרמב"ם להחמיר בדפנות דמותר לעשותם רק אם היה בהם חוטים מערב שבת. אמנם המג"א סבר דהשו"ע לא מתפרש כן וסבר שמילת וכן בשו"ע לאו דווקא ודוחק. כן המגיד משנה עצמו נדחק בדברי הרמב"ם לא לפרשו כפשוטם אמנם כתב המ"ב דכבר הר"ח כתב שההתר של פרוכת היא רק בחוט ומשיחה. והנה בסעיף י"ב כתב השו"ע על פי הרמב"ם דהסוגיא של גוד היא משום החשש שיעשה כפל בשעה שתולה את הפרוכת ובכפל יהיה טפח. ולמד המ"ב דאע"ג דיש חוט ומשיחה לא יועיל אם יעשה טפח אע"ג שהטפח הזה הרי הוא רק עראי והוא נעשה לזמן. וזה רק פסיק רישא שזה יתקפל ויהא טפח דהרי הוא לא מתכוון לזה. וביאר השעה"צ אות נא דבאופן זה לא יועיל חוט ומשיחה הרי מבואר דלפי הרי"ף מהני חוט ומשיחה רק באהל עראי של פחות מטפח שחסר בעצם הצורת אהל. והנה מצד שני זה סברא דאוריתא דהרי זה מועיל גם באהל קבע דחסר בעשיית אהל ומכל מקום כשיש בגגו טפח והאהל רק עשוי לזמן אפילו ביש בו חוט ומשיחה עדיין נחשב שאסור משום שדמי לאהל וזה דבר חידוש ומכל מקום כך יוצא דהבין המ"ב. אמנם החזו"א פליג וסובר דגם בעושה לזמן קצר מהני בו חוט ומשיחה ודלא כמו שיצא לנו מדברי המ"ב. והביא שכן כתב המפמ"ג במשב"ז ס"ק ח'.

והנה מענין לענין באותו ענין. החזו"א תמה על עצם הרמב"ם והשו"ע שפסק אותו הרי הכפל נעשה בידי אדם ואין אהל העשוי בידי אדם. ולכאורה צ"ל דכאן זה הדרך שהוא מתקפל ושמים אותו ואז הוא נהיה לאהל. וכאן גם בידי אדם זה אהל. אלא דאם כן זהו סברא לאסור מטרייה גם בידי אדם דהרי אין לך אהל שנעשה בידי אדם שדרכו להיות אהל יותר מזה וזהו סברא גדולה לאסור מטרייה מתוך פסק השו"ע. וזהו יסוד גדול מדברי הרמב"ם. אלא אם כן נאמר דהציור היה באופן אחר אמנם כפשטות הדברים יש כאן ראיה גדולה לאסור מטרייה ודו"ק. וכפי המדויק במ"ב בכהא"ג לא יועיל חוט ומשיחה אמנם לדעת החזו"א יועיל חוט ומשיחה משום שעדיין הוי אהל עראי. ודו"ק. אמנם יש לדון דלא יעזור חוט ומשיחה משום שעצם ההליכה אם המטריה נאסרה משום שהוא יוצר אהל על מקום אחר. או שזה כמו להעביר סוכה שלמה בשבת שלא נאסר וכאן האהל נעשה בידי אדם ובזה היה חוט ומשיחה. אבל להעביר את המטרייה לאדם אחר בשבת יכול להיות בזה בעיה. דאז נוצר כאן אהל חדש ויל"ע בכל זה. ולכאורה יוצא דאין זה רק גדר אלא באמת מעיקר הדין יש חששות בהליכה אם מטרייה בשבת. דלפי החזו"א דהוי גדר מי קבע גדר זה הרי הם אסרו את זה כי הם חששו לחששות מעיקר הדין.

יש נושא של סתירת אהל בשבת. והנה יש בזה כמה חילוקי דנים מבנין אהל. א] דאין בזה התר של מלמעלה למטה משום שבסתירה אין דרך איך סותרים. והנה מצד אחד מצינו שסתירה חמורה מבנין. דאפילו לשי' השו"ע להלכה דאין איסור על עשיית הגג אלא אם כן עשה את המחיצות. מכל מקום בסתירה מבואר דנאסר אפילו הוצאת הגג לבדה. ובביאור דבר זה נאמר דבדמי לבנין בעינן עשייה חשובה אבל בסתירה כל שסותר את הבנין ועיקר הבנין הוא הגג הוא נחשב סותר. והאבני נזר פליג גם בזה אמנם כן מבואר מדברי השעה"צ אות לא.

ומצינו דנחלקו החזו"א והאבני נזר. האם מותר לסתור תוספת אהל עראי באופן שהיה אהל שלם בערב שבת. לסותרו לשיעור טפח. דהאבני נזר התיר והחזו"א סי' נב סק"ז ד"ה והתוס' אמר. אסר וסברת החזו"א צריכה עיון דהרי לא אסר אהל אלא אסר תוספת. וסבר החזו"א דזהו קו

ובסעיף מו השעה"צ המ"ב דהתירו לסתור לגמרי אהל שהיה מונח מערב שבת. על חוטין דבגמ' מבואר שהתירו להשליך אותו לארץ ולכאורה הסברא דלהחזיר אותו לחוטים זה סותר למה שהיה כבר ולהפילו לארץ אין זה סתירה של אהל כל זמן שאין כאן מצב של אהל וניתן לעשות בשלבים. אמנם במ"ב לא משמע סברא כזו דהשעה"צ כתב דבכזה עראי שהוא אהל גרוע לא גזרו אל סתירתו ויש לעיין בזה כדביארנו וכאן מבואר דסתירה קיילא. והנה לסתור מחיצה המתרת היכן שגמרה להתיר התיר הגרשז"א. או שהסתפק בזה. עוד דן בענין הסרת קדירה מעל התנורה. ודן בזה כמה סברות להקל. עיין בשש"כ פכ"ד הערה י"ז והרחבה בח"ג שם.

והנה בבנין אהל יש לעיין האם ניתן לעשות צירופים. והנה התוספת שבת התיר לשים אהל לבוד ואז לעשות תוספת. והגרשז"א החמיר. ולכאורה הביאור הוא דאז רואים את כל האהל כעשיה אריכתא ויש להביא ראיה לזה. מחוט ומשיחה דמשמע דההתר הוא רק אם הם היו תלויים מערב שבת אבל אם לא אנחנו רואים את כל המעשה כמעשה אהל אריכתא.

לא רק בעשיית אהל אבל לא בחפצא של אהל שנוצר וממילא אם זה היה הצורת אהל אז נאסרה הסתירה של המקצת אהל. ומכל מקום אם זה נעשה בשבת אז לא חל בדבר שם שזה החפצא של האהל וזה עצמו גם חידוש. דאם סברא זו נכונה היה מקום לדון דיאסר לעשות כן גם בשבת.

ומצינו דבר היוצא מן הכלל.

באופן שהיה חצי טפח מערב שבת והוסיף לו חצי טפח השש"כ אסר והקצות השולחן התיר.