993 איסורי במה
קטגוריות: ש_ס / לט זבחים / זבחים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים

אור ליום ג' ו' ניסן תשס"ג

**בדין איסורי במה**

**א',** בטעם פלוגתת הראשונים אם הא דירושלים אין אחרי' היתר, תליא בהפלוגתא אי קדשה לע"ל, ובגדר האיסור להקריב בבמה בזה"ז אף למ"ד דלא קדשה לע"ל להסוברים כן. **ב',** בדינא דאסור לסייע לנכרים בהקרבה בבמה. **ג',** בדינא דר"ש דמחוס"ז בחוץ בלא תעשה, (ובטעמא דרבנן דפליגי עלי').

א] זבחים דקי"ב:, באו לירושלים נאסרו הבמות ולא הי' להם היתר, והנה בהא דאחר ירושלים לא הי' היתר, נחלקו הראשונים אם היינו רק למ"ד דקדושת הבית קדשה לע"ל, אך למ"ד דלא קדשה לע"ל שפיר הותרו הבמות בזה"ז, או דאף למ"ד דלא קדשה לע"ל לא הותרו הבמות אחר ירושלים.

דהנה דעת רש"י לעיל דק"ז: ד"ד וקידשה, ולקמן דקי"ט. ד"ה זו וזו שילה, דלמ"ד דלא קדשה לע"ל הותרו הבמות, וכ"ה דעת תוס' מכות די"ט. וחולין די"ז., והרשב"א והריטב"א במגילה ד"י., והרמב"ן וש"ר בשבועות דט"ז., והרי"ד בפסקי זבחים דק"ז: ומגילה ד"י.

אך התוס' לעיל דס"א. ובמגילה ד"י. הביאו שי' רבינו חיים, דאף למ"ד דלא קדשה לע"ל, מ"מ מודה דירושלים אין אחרי' היתר כיון דאיקראי נחלה, וכן דעת המאירי מגילה ד"י. ושבועות דט"ז., ול' המאירי דלענין איסור במות קדשה לע"ל, וכן נקטו האחרונים בדעת הראב"ד, והוא ממה שלא השיג ע"ד הרמב"ם פ"א מביהב"ח שכ' דירושלים אין אחרי' היתר, הגם שדעתו בפ"ו שם דקדושת הבית לא קדשה לע"ל.

והנה טעם שי' רבינו חיים ודעימי', דס"ל דאף דלא קדשה לע"ל מ"מ לא הותרו הבמות, כבר פירשו דהוא משום דעיקר איסור הבמות הוי מכח שנבחרה ירושלים, אשר כן נ' בל' רש"י לעיל דק"ז:, ובל' הרמב"ם פ"א מהלכות ביהב"ח,[[1]](#footnote-2) ובחירת ירושלים הרי לא בטלה, וע' תוס' שבועות דט"ז: ובראשונים שם דמבו' דלכו"ע אחר שנתקדשה ירושלים, שוב אין השכינה שורה במקום אחר, וודאי א"א לבנות ביהמ"ק במקום אחר.

ויל"פ עוד הטעם בזה, וע' בטו"א מגילה ד"י. שכבר עמד בזה, דהרי מבו' בגמ' לקמן דקי"ט. דהא דמשחרבה שילה הותרו הבמות, ילפי' לה מקרא דחלקן לשילה וירושלים, ליתן היתר בין זל"ז, והרי דאי לאו דחילקן, הי' לנו לומר דאין אחר שילה היתר, ובפשוטו היינו דהגם דשילה לא קדשה לע"ל, מ"מ הרי בלא הפרשה דאיש כל הישר בעיניו לא הי' היתר במות כלל, ובהפר' דכל הישר בעיניו נאמר כי לא באתם עד עתה אל המנוחה, אשר היינו שילה, ולא נאמר ההיתר רק עד זמן שילה, וע"כ אף אחר שחרבה שילה לא הי' לנו להתיר, דהרי ליכא על זמן זה קרא להתיר, וע"כ בעי' למילף לזה ממה שחילקן קרא, ולפ"ז הרי מבו' היטב הא דירושלים אין אחרי' היתר, אף שלא קדשה לע"ל, דכיון דלית לן קרא להתיר, הרי שאין לנו להתיר מדעתינו, וכדחזי' דאחר שילה הוצרכנו לקרא להתיר הבמות, ודעת ר' יצחק שהותרו הבמות, הוא משום דיליף מקרא דמקיש נחלה למנוחה דיש אחרי' היתר, אך אנן לא סבירא לן היקש זה, וע"כ אין לנו מקור להתיר הבמות אחר ירושלים.

**[**ובדעת רש"י ודעימי' דפשיטא להו דלמ"ד לא קדשה לע"ל הותרו הבמות, אשר צ"ע דאף דקדשה לע"ל מ"מ הרי י"ל דלית לן קרא להתיר הבמות, נ' דאזיל רש"י לטעמי', דבד' רש"י לקמן דקי"ט. ד"ה זו וזו שילה, מבו' דאף בלא קרא, מ"מ אי שילה לא קדשה לע"ל ודאי דהותרו הבמות, וע"כ אף לר' ישמעאל דס"ל זו וזו שילה ולא חילקן קרא, מ"מ אחר שחרבה שילה מותרות הבמות, ולדעתו צל"פ דהא דלדידן בעי' קרא דחילקן ליתן היתר בין זל"ז, הוא משום דהו"מ למימר דאף שילה קדשה לע"ל, ואף שאחר שקדשה ירושלים ודאי בטלה קדושת שילה, מ"מ כ"ז שלא נתקדשה ירושלים הו"מ למימר דקדושת שילה קיימת, ומתיישב בזה משה"ק הטו"א שם, עיי"ש, וזהו דילפי' מקרא דחילקן ליתן היתר בין זל"ז, וילפי' מינה דשילה לא קדשה לע"ל, אך לעולם כל שלא קדשה לע"ל, פשיטא דמותרות הבמות, ול"ב קרא לזה, אך עיקר ד' רש"י דמבו' דהי' מקום לומר דשילה קדשה לע"ל צ"ב, ע' קר"א שם.

ומה דיליף ר' יצחק מהקישא דנחלה למנוחה, היינו דמהאי קרא ילפי' לעיקר הא דירושלים לא קדשה לע"ל, אך לעולם כל שלא קדשה לע"ל ל"ב לקרא להתיר במות, וי"ל עוד דהוצרך ר' יצחק להך הקישא, כ"ה דלא נימא דאדרבה מדחילקן מ' דירושלים אין אחרי' היתר, וכמבו' די"ל כן בד' התוס' לעיל דס"א., וכדהלן.

ולדעת רבינו חיים לדרכו של הטו"א דבלא קרא אין לנו להתיר הבמות, צ"ע דא"כ לדעת ר' ישמעאל דזו וזו שילה מנלן דהותרו הבמות לאחר שחרבה שילה, ואכן התוס' לעיל דס"א. הביאו שדעת רבינו חיים גופי', דלר' ישמעאל לא הותרו הבמות אחר שחרבה שילה, ומבו' בתוס' שלדעתו ע"כ דנו"ג הי' אהל מועד גמור, ע' בדבריהם, והיינו משום דבזמן איסור הבמות גם ליכא הקרבה בבמה גדולה, ומשום דליכא קרא לזה, אך התוס' הרי פליגי ע"ז והוכיחו מקראי שהותרו הבמות, וצ"ב דמהיכן ילפי' לזה, ואמנם הרי התוס' לעיל דס"א. הק' להיפך, דלר' ישמעאל מנלן דירושלים אין אחרי' היתר, וחזי' שדעתם דאדרבה בלא קרא יש לנו לומר דאחר ירושלים הותרו הבמות, ורק מדחילקן מ' דשילה יש אחרי' היתר וירושלים אין אחרי' היתר, וצ"ב**]**.

ב] והנה לדעת רבינו חיים ודעימי' דלא הותרו הבמות בזה"ז, צ"ע דמ"מ מה איסור יש בזה, והרי כיון דלא קדשה לע"ל אי"ז ראוי לפתח אהל מועד, ומד' התוס' לעיל דנ"ט. ד"ה עד מבו' דכל שאינו ראוי לפתח אהל מועד ליכא כלל איסורא, שהרי כתבו דמה דפריך בע"ז די"ג: ולישחטינהו מישחט, הוא משום שאינו ראוי לפתח אהל מועד, והרי דהוי היתר גמור, וא"כ מ"ט אסורין הבמות בזה"ז.

והנה הי' מקום לומר דאה"נ ליכא בזה איסורא, רק הא דלא הותרו הבמות היינו דאין לזה תורת הקרבה, דליכא תורת הקרבה בבמות בזה"ז, אך אה"נ לי"ב איסורא כלל כיון שאינו ראוי לפתח אהל מועד, אך העירוני שמפורש יוצא מד' הראשונים דאיכא בזה איסורא, שהרי הרשב"א והריטב"א במגילה הביאו להוכיח דאף למ"ד לא קדשה לע"ל לא הותרו הבמות, ממש"א ר"ל לעיל דק"ז: דהמעלה בחוץ בזה"ז פטור ולא אמר מותר, עי' בדבריהם, והרי להדיא דאי לא הותרו הבמות אי' בזה איסורא, ועי' גם בס' ליקוטי הלכות לעיל דק"ז: שכתב דאף בשאינו ראוי לפתח אהל מועד, מ"מ בודאי יש איסורא בדבר, דהלא הוא סתם משנה בפ' בתרא דמשבאו לירושלים נאסרו הבמות ושוב אין עוד היתר, וע"כ אף שנחרב הבית וכו', מ"מ אין היתר במות לעולם, עכ"ד, ולא פירש לנו מהו האיסור בזה.

ונ' די"ל בזה, דהנה בתוס' לקמן דקי"ט: ד"ה הקדישן, כתבו דהמקריב בבמת יחיד בזמן היתר הבמות, חובות יחיד או קרבנות ציבור, עובר בלאו הבא מכלל עשה, וע' ח"נ שם, ונ' כוונתם דמהקרא דאיש כל הישר בעיניו נלמד דאין קרבין בבמה רק קרבנות ישרות, ואיכא לאו הבא מכלל עשה להקריב קרבנות אחרים בבמה, אך צ"ע בזה כמשה"ק העול"ש שם, דלפ"ז מה פריך בגמ' לקמן דקי"ח. דלר' יהודה איש למה לי, הרי שפיר איצטריך קרא דאיש לאסור בלאו הבמכל"ע הקרבת קרבנות ציבור בבמה, דאי לאו קרא דאיש, הרי הגם דאין ראוי להקריב קרבנות ציבור בבמת יחיד, מ"מ לא הי' בזה איסור, וי"ל בדוחק, ונ' שאין האיסור בזה מכלל איסור שחוטי חוץ, דהרי חובות יחיד לרבנן אינן קריבין כלל בזמן היתר הבמות, ואינן ראויין לפתח אהל מועד, אלא הוי זה איסור במה, והיינו דאיכא איסור הקרבה בבמה בקרבנות שאין ראויין ליקרב בה.

ונ' דה"נ הוא איסור הקרבה בבמה בזה"ז לדעת רבינו חיים, דהרי מקרא דכי לא באתם עד עתה ילפי' דאחר שבאו נאסרו הבמות, וממילא דבקרא דאיש כל הישר בעיניו נלמד דאין להקריב בבמה אחר שבאו לירושלים, והוי זה לאו הבא מכלל עשה שלא להקריב בבמה בזה"ז, וע"כ הגם שאין לאסור הקרבה בזה"ז משום איסורא דשחוטי חוץ, כיון שאי"ז ראוי לפתח אהל מועד, מ"מ יש לאסור בזה משום איסור במה, דאיכא איסור להקריב בבמה בזה"ז.

ונ' פשוט לפ"ז, דכל האיסור ל"ה רק בששוחט בחוץ בתורת הקרבה, אך כל ששוחט שלא לשם הקרבה אין לאסור כלל, דהרי הא דאסרי' בזה"ז ל"ה משום שחוטי חוץ, אלא משום איסור במה, וודאי אין איסור זה אלא להקריב בבמה, ולפ"ז ניחא מש"כ התוס' דשרי בזה"ז לשחוט בהמת קדשים, כיון שאי"ז ראוי לפתח אהל מועד, ולא אסרי' בזה משום איסור במות, כיון שאין דעתו כלל בשחיטתו בתורת הקרבה, וז"פ.

אמנם בהעלאה ליכא נפ"מ בזה, כיון דאף חיובא דהעלאה משום איסור חוץ ל"ה רק במתכוין לד', וכדתנן לעיל דק"ח., וזהו מש"כ הראשונים דלא אמר ר"ל מותר, והיינו משום דע"כ איירי התם במתכוין לד', דאל"כ ליכא כלל חיובא דחוץ, ובכה"ג דמתכוין לד' יש לאסור אף לר"ל משום איסור במה, וז"פ.

ג] ועד"ז נ' לפרש במש"א לקמן דקט"ז:, דאין הנכרים מצווין על שחו"ח, לפיכך כאו"א בונה לו במה לעצמו ומקריב עלי' כל מה שירצה, א"ר יעקב אסור לסייען ולעשות שליחותן, ופירש"י אסור לסייען בזמן איסור הבמות כגון בזה"ז דקדושת ירושלים אין אחרי' היתר.

ובתוד"ה אסור, ז"ל, תימה לר' יוסי דאמר לעיל בפרק ב"ש דקדשי נכרים השוחטן בחוץ חייב, לא הו"ל למיתני הכא לשון אסור וכו', ובחזו"א קמא סי' מ"א סקי"ד תמה ע"ד התוס', דהרי בזה"ז ליכא חיוב בחוץ משום דליכא מזבח וכמש"כ התוס' לעיל דנ"ט:, ונ' שדעת התוס' הכא היא כדעתם לעיל דס"א. שיש לחייב בחוץ אף דליכא מזבח כיון שאפשר לבנות מזבח ולהקריב שם, וי"ל דקתני אסור לפי שיש כמה עבודות דלא מיחייב עלייהו בחוץ דאסור לסייען דגזרי' אטו עבודה דבת חיובא, עכ"ל.

והאחרונים הקשו ע"ד התוס', דלכאו' אף לדעת ר' יוסי דמחייב על שחיטת קדשי נכרים בחוץ, היינו רק בשהקדישום להקריבן במקדש, אך קדשים שהקדישום נכרים להקריבן בחוץ, הרי לכאו' אין ראויין כלל ליקרב בפנים, ואין לחייב עליהם משום שחו"ח, אמנם מד' התוס' נ', שאף קדשים שהקדישום נכרים להקריבם בחוץ, ה"ה ראויין ליקרב אף בפנים, וע"כ נקטו שיש לחייב עליהם משום שחו"ח.

אך אכתי צ"ע כמשה"ק השפ"א, שהרי נכרים מקריבין בחוץ קרבנות שאין ראויין כלל ליקרב בפנים, שהרי תניא בדף קט"ו:, דהכל כשרים ליקרב ואף חי' ובעלי מומין שאין קריבין בפנים, וה"נ הן מקריבין בחוץ עולת נקבה שאין כשרה ליקרב בפנים, ובהנך גווני ודאי אינם ראויין לפתח אהל מועד ואין לחייב עליהם בחוץ, וצ"ע בזה.

והנה אי נימא כד' האחרונים הנז', דבהנך קדשים שהקדישום נכרים להקריבן בחוץ ליכא משום שחו"ח, צ"ע דא"כ מ"ט באמת אסור לסייען בזה, ואולי הוי זה גזירה אטו קדשי ישראל, וכן נ' מד' התוס', דהוה ניח"ל הא דאסור לסייען למ"ד דקדשי נכרים אין חייבן עליהן משום שחו"ח, וכנ' היינו משום גזירה, וכמש"כ התוס' בהטעם דאסור אף עבודות שאין חייבין עליהן משום חוץ, וצ"ע.

ונ' לפרש בזה ע"פ הנ"ל, דמלבד איסורא דשחו"ח איכא נמי איסור במה, דבקרא דלא תעשון נלמד מה הותר בבמה, וכל הקרבה שלא הותרה בבמה, ה"ה אסורה ואיכא בזה לאו הבא מכלל עשה, וע"כ בזה"ז שנאסרה ההקרבה בבמה מקרא דכי לא באתם עד הנה אל המנוחה ואל הנחלה, דמזה נלמד דאחר שבאו לירושלים נאסרו הבמות, הרי שמכח זה נאסר להקריב בבמה אף בגוונא דלי"ב משום שחו"ח, ולפ"ז לא יהא בזה איסור, רק אם שוחט לשם קרבן, וע"ד שנת' לעיל, ושו"ר בחזו"א קמא סי' מ"א סקי"ד, שכתב ב' טעמים לאיסור, א', דהוי זה איסור מדרבנן, ב', דאף מדאורייתא אסור לחדש צורת הקרבה, ודרך זו היא בדומה למש"נ.

ובאמת כ"ה מוכרח לדעת התוס' לעיל דנ"ט:, דס"ל דבזה"ז דליכא מזבח אין חייבין משום שחו"ח, ולפ"ז תיקשי דמ"ט אסור לסייען בזה"ז, הרי ליכא מזבח, ואין לומר שהגם דחיובא ליכא מ"מ איסורא מיהא איכא, שהרי בד' התוס' לעיל שם מבו' דאף שרי לכתחילה, וכמו שהבאנו לעיל סק"ב, ובעכצ"ל ע"ד שנת' לעיל שם, דהגם דמבו' בד' התוס' דליכא אף איסורא בעלמא, היינו רק בגוונא שאין דעתו בשחיטה בתורת הקרבה, אך כל שדעתו להקרבה אסור משום איסור במה, וכמש"נ, וע"כ הוא דאסור לסייען, וז"ב.

ד] ועד"ז יש לדון גם בדינא דר"ש דמחוס"ז בחוץ בל"ת, דהנה לקמן דקי"ד., מ"ט דר"ש, אמר ר"א אמר ר"ל, דאמר קרא לא תעשון ככל אשר אנחנו עושים פה היום, אמר להו משה לישראל, כי עייליתו לארץ ישרות תקריבו חובות לא תקריבו, וגלגל לגבי שילה מחוס"ז הוא וקאמר להו משה לא תקריבו, אמר ר' ירמי' לר' זירא, אי הכי מילקי נמי לילקי אלמה אמר ר"ז הכתוב נתקו לעשה, ה"מ לרבנן לר"ש הכי נמי, רנב"י אמר פנים דשילה לגבי גלגל כחוץ דמי, רבה אמר טעמי' דר"ש כדתניא ר"ש אומר מנין לזובח את הפסח בבמת יחיד בזמן איסור הבמות שהוא בל"ת, ת"ל לא תוכל לזבוח את הפסח וכו', אימת אי נימא אחר חצות כרת נמי מיחייב אלא לאו קודם חצות וכו', ע"כ הסוגיא.

והנה לכאו' נ' מתוך הסוגיא, דלר' ירמי' ור' זירא בדעת ר"ל, הא דאסר ר"ש מחוס"ז בחוץ, אי"ז כלל משום איסור חוץ ואיסור הקרבה בבמה, אלא הוי זה איסור על הקרבת מחוס"ז, וע"כ ס"ל דיש לאסור משו"ז גם בפנים, וכ"ה מבו' בל' רש"י ד"ה בשעת היתר, עיי"ש,[[2]](#footnote-3) וזהו מה שפי' התוס' בד"ה רנב"י אמר, דפריך לר"ל, דנפק"ל מלא תעשון לאו במחוס"ז, הא האי קרא בגלגל קאי ופנים הוא והיכי יליף מיני' בחוץ, וכ"ת ק"ו בחוץ, הא אין מזהירין מן הדין, עכ"ל, (וע' פנים מאירות שכ' בדעת רש"י, דל"ק קו' התוס', דקרא סתמא כתיב, וקאי בין על במת ציבור שבגלגל ובין על במת יחיד שבגלגל, וכמבו' כן בד"ה רש"י בתחילת הסוגיא בד"ה חובות לא תקריבו, וכ"כ הקר"א, והשפ"א רל"פ כן במכוון התוס', וצ"ע), והקר"א כ' דא"צ לזה, אלא פירכת הגמ' היא דאי"ז איסור חוץ אלא איסור מחוס"ז, עיי"ש בדבריו, אך בד' התוס' נ', דאה"נ אף מה שאסר ר"ש בחוץ נמי הוי משום איסורא דמחוס"ז, וכ"ה להדיא בחק נתן שם, וכ"כ החזו"א קמא סי' מ"א סק"ט, עיי"ש.

**[**ואמנם צ"ע, דמ"ש משאר איסורי הקרבה, דודאי אין עובר אם הקריבן בחוץ בזמן איסור הבמות, וא"כ מ"ט איכא איסורא הקרבת מחוס"ז במקריבו בחוץ, וביותר צ"ע ד' התוס', שכתבו דאי אסור בפנים ק"ו שיהא אסור בחוץ, וצ"ע דהרי בשאר איסורי מזבח אי"ז כן, ודאי ליכא להנך איסורים בחוץ, ונ' שהטעם בזה, דכל איסורי מזבח דשורש האיסור הוא שלא להקריב קרבן פגום לגבי מזבח, הרי ודאי שאין לאסור רק בביהמ"ק, ולא בשמקריב בחוץ דלי"ב תורת הקרבה כלל, ואף בזמן היתר הבמות בעי' קרא לאסור הקרבת בע"מ בבמה, וכמש"נ במק"א, דהגם דודיא בע"מ פסול בבמה, מ"מ בלא הך קרא לא הי' בזה איסור הקרבה, שלא נאסר רק הקרבה במקדש, אך משא"כ באיסורא דמחוס"ז, שאין שורש האיסור שלא להקריב דבר פגום לגבי מזבח, דהרי מחוס"ז לי"ב פגם וחיסרון כלל, ובפרט במחוס"ז בבעלים דהוי קרבן מעליא, אלא שורש האיסור הוא שלא להביא הקרבן בזמן שאינו ראוי לו, ונאסר בזה הקרבת הקרבן שלא כדינו, וע"כ מכ"ש שיש לאסור בחוץ, שמשנה מדינו בתרתי, וז"פ**]**.

ולדעת רנב"י דמשני דגלגל לגבי שילה כחוץ דמי, לכאו' היינו דפליג ע"ד ר' ירמי' ור' זירא, וס"ל דהא דאסר ר"ש מחוס"ז בחוץ, אין האיסור משום מחוס"ז, אלא הוי האיסור משום חוץ, וכן פירש"י שם ז"ל, הלכך בחוץ הוא דאשכחן בי' לא תעשה משום איסור במה ולא בפנים, עכ"ל.

והנה בפשוטו המכוון בזה, דהגם דכל שאין ראוי לפתח אהל מועד עתה אין חייבין עליו משום שחו"ח, מ"מ ס"ל לר"ש דרק כרת ליכא בזה, אך איסורא דשחו"ח הוי אף כשאינו ראוי עתה, כיון שהוא ראוי לאח"ז, וכן מת' מד' פי' המיוחס להר"ח שפי' כן, וכ"ה בקר"א.

אך צ"ע בזה, דא"כ מ"ט איכא להך איסורא אף בגלגל, והגם דמשני רנב"י דגלגל לגבי שילה כחוץ דמי, אך ק' להבין שיהא שייך בזה איסור שחו"ח, דהרי הוי זה אהל מועד, וביותר דהרי לעיל דק"ז: ילפי' מקרא שהשוחט עולה בדרום אינו חייב, כיון שה"ז ראוי לשחיטת קק"ל, וא"כ ה"נ הוה לן למעט שאין חייבין משום שחו"ח בגלגל, כיון שהוא ראוי לשחיטת קרבנות ציבור וכו', ויש לחלק.

גם אולי י"ל, דלדעת רבא לעיל שם, דממעטי' גגו של היכל מקרא דאל פתח אהל מועד, י"ל דה"נ גם מה דממעטי' שוחט עולה בדרום מקרא דחוץ למחנה, הוי זה גילוי דבכה"ג חשיב שהובא אל פתח אה"מ, ודלא נימא דבעי' דוקא שיבא כדינו, וכמו שפירש"י שם, אך בגלגל לגבי חובות די"ל דליכא למעוטי מקרא דאל פתח אה"מ, כיון דליכא לזה תורת אה"מ כלפי חובות, ע"כ יתכן דגם א"א למעט לה מקרא דמחוץ למחנה, וצ"ע בזה.

וע"כ הי' נ' לפרש בזה, דלעולם מודה ר"ש דבמחוס"ז בחוץ ליכא כלל לאיסורא דשחו"ח, כיון שאינו ראוי עתה בפנים, ומה דעובר בל"ת, הוי זה איסור במה, וכלישנא דרש"י, והיינו דמהך קרא דלא תעשון נלמד דאסר רחמנא הקרבה בבמה אף בקרבן שאינו ראוי ליקרב עתה בפנים, והרי כל הך קרא ילפי' מיני' איסורי במה, וכמש"נ לעיל, וה"נ מסתבר דאף הך דינא דילפי' מיני' דחובות לא תקריבו, הוי זה מאיסורי במה, וע"כ שפיר יש לאסור מכח זה אף בגלגל, דגלגל לגבי חובות נמי אי"ל תורת במה, ושפיר שייך בזה איסור במה.

אך באמת נ' דאין לומר כן, דאי נימא הכי דהא דאסר רחמנא הקרבת חובות בגלגל אי"ז איסור חוץ אלא איסור במה, נ' דלא הוה מצי למילף מינה לאסור בכל מחוס"ז בחוץ משום איסור במה, דהניחא אם הא דאסר רחמנא הקרבת חובות בגלגל הוי זה איסור חוץ, והרי דהגם דהשתא אי"ז ראוי לפתח אהל מועד, מ"מ כיון דיהא זה ראוי בשילה אי"ב איסור חוץ, ה"נ ילפי' מינה לכל מחוס"ז בחוץ, דאי"ב איסור חוץ, אך אי נימא דהא דאסר רחמנא הקרבת חובות בגלגל הוי זה איסור במה, אשר היינו דנאסר להקריב בבמה הקרבה שלא הותרה בה, הרי לכאו' ליכא למילף מינה למחוס"ז, דהרי חובות אלו אינם מחוס"ז כלל, דהאמנם אינם ראויים השתא לפתח אהל מועד, אך כלפי במה הרי אינם מחוס"ז כלל, שהרי אילו הי' דינם שהם קרבין בבמה, היו ראויין ליקרב עתה, ורק דכיון שאינן קריבין רק בשילה, ע"כ הוא דהוו השתא מחוס"ז, אך כלפי במה אינם מחוס"ז כלל, וז"פ, ומנא לן דנאסרה הקרבת במה אף בקרבן מחוס"ז, הרי י"ל דכל שהוא מחוס"ז לי"ל תורת הקרבה, ואין לאסור בכה"ג הקרבת במה, אך אולי י"ל, דבאיסורא דהקרבה בבמה, מסברא יש לאסור אף במחוס"ז, דכיון דהקרבן ראוי ליקרב לאח"ז ואי"ל תורת קרבן, ודאי סגי בזה לשם הקרבה, שיהא בזה איסור במה, (ול"ד לרובע ונרבע ודכוותי', דלי"ב תורת קרבן כלל, וע"כ ל"ש בהו איסור במה), וע"כ כיון דיליף ר"ש מקרא דאף במידי דלי"ב איסור חוץ, (כיון שאינו ראוי עתה לפתח אה"מ), מ"מ אי"ב איסור במה, ע"כ מסברא יש ללמוד דאף במחוס"ז דלי"ב איסור חוץ, מ"מ יהא בו איסור במה, וצ"ע בזה, ובע"כ מוכח מזה, דהא דאסר רחמנא הקרבת חובות בגלגל הוי זה איסור חוץ, וע"כ שפיר יליף מינה ר"ש דבמחוס"ז בחוץ איכא איסור חוץ, וז"ב.

ונ' לפ"ז דמה"ט הוא דפליגי רבנן על ר"ש, וס"ל דליכא ל"ת במחוס"ז בחוץ, ולא ילפי מדאסר רחמנא הקרבת חובות בגלגל, ולמש"נ נ' שהטעם בזה הוא, דס"ל לרבנן דהא דאסר רחמנא הקרבת חובות בשילה הוי זה איסור במה, וע"כ ליכא למילף מינה לאסור במחוס"ז בחוץ, דשאני הכא דלגבי במה אי"ז מחוס"ז כלל, וכמש"נ.[[3]](#footnote-4)

אך בשפ"א כתב דטעמא דרבנן הוא, דס"ל דאין האיסור מטעם חוץ, אלא הוי זה איסור מסוים על זמן גלגל, ויתכן שנאסר אף בעלי מומין, עיי"ש, ובחזו"א קמא מ"א ט' כתב, דרבנן פליגי וס"ל דקרא לא אתי ללא תעשה בהקרבת חובות בגלגל, אלא ללמד דליכא תורת הקרבה על חובות בגלגל, וכן נ' מד' התוס' לקמן דקי"ט: שכתבו דבהקרבת חובות בבמת יחיד איכא לאו הבא מכלל עשה, והרי דלי"ב לא תעשה, ועמדו בזה האחרונים, ולכאו' מוכח מד' התוס' דס"ל דלרבנן לי"ב כלל ל"ת, אך החזו"א הק' דהתם הרי אזלי התוס' על ברייתא דר"ש, ור"ש הרי ס"ל דאי"ב ל"ת, אך נ' פשוט, דהתוס' דנקטו דאיכא רק לאו הבא מכל"ע, הוא לדעת רבה, דמפרש דטעמא דר"ש הוא מקרא דלא תוכל לזבוח את הפסח, ולדעתו מודה ר"ש לרבנן דליכא ל"ת כלל במקריב חובות בזמן היתר הבמות, דאיסורא דלא תזבח הרי ממעטי' מקרא דאינו נוהג בזמן היתר הבמות, וז"פ, וע' גם בתשו' הר"א בן הרמב"ם, שבס' מעשה נסים ב', ובברכת אברהם ו', והובא בכס"מ פ"א מקר"פ, דמת' שם להדיא דלדידן ליכא ל"ת בהקרבת חובות בבמה, עיי"ש, והקר"א בדקי"ד: תמה עליו דהרי אי"ב לאו דלא תעשון, ונקט הקר"א שם דאף בקרבנות ציבור בבמת יחיד איכא ללאו זה, אך ברור שדעת הר"א בהרמב"ם דאי"ז לאו כלל, וכנ"ל.

1. ומקור לזה הוא מד' ראב"ן סי' נ', שהובא בס' כנסת ראשונים לעיל ד"ס., דמבו' בדבריו דאף למ"ד דקדשה לע"ל ונאסרו הבמות, מ"מ במקום המקדש אפשר להקריב אף בבמה, עיי"ש, והיינו משום דכל עיקר איסור הבמות הוא משום דנבחרה ירושלים שרק שם יהא מקום ההקרבה, וע"כ נאסרה הקרבת הבמות בשאר מקומות, אך במקום המקדש עצמו שפיר אפשר להקריב בבמה. [↑](#footnote-ref-2)
2. אך באמת י"ל, דלדעת רש"י שפי' דקרא קאי בין בבמת ציבור ובין בבמת יחיד, א"כ יתכן דלדעת ר' ירמי' ור' זירא לעולם איכא בזה ב' איסורים, דבבמת ציבור הוי זה איסור מחוס"ז, ובבמת יחיד הוי זה איסור חוץ, (דל"ש בחוץ איסור הקרבת מחוס"ז, כיון שאי"ז הקרבה כלל), ורנב"י דחי, דלעולם הוי זה רק איסור חוץ, ואף בבמת ציבור יש לאסור משום חוץ כיון דגלגל לגבי שילה כחוץ דמי, אך אי נימא הכי לכאו' הי' בדין שיהא זה כלאו שבכללות, וצ"ע בגדרי לאו שבכללות. [↑](#footnote-ref-3)
3. ובזה נ' לישב, מה שיש להעיר, לדעת רבינו חיים דס"ל דבזה"ז נאסרה הקרבת במות הגם דלא קדשה לע"ל ואינו ראוי עתה לפתח אה"מ, דא"כ מ"ט דרבנן דמחוס"ז בחוץ פטור, ומ' דאיסורא נמי ליכא, הרי גם לדעתם נילף לאיסורא מהא דחזי' דבזה"ז אסור להקריב, הגם דהוי זה מחוס"ז עד שיבנה ביהמ"ק בב"א, וה"נ מה"ט נאסור בכל מחוס"ז, אך למש"נ ניחא, דהרי הא דלדעת רבינו חיים אסור להקריב בזה"ז בבמות, נת' לעיל דאי"ז איסור חוץ, אלא הוי זה איסור במה, וע"כ ליכא למילף מינה שאף במחוס"ז יהא אסור, דהגם דבזה"ז אסור, הרי היינו משום דלגבי הקרבת במה אי"ז מחוס"ז כלל, וכמש"נ. [↑](#footnote-ref-4)