84 פתח אדעתא דחמרא ד - בדין המתפלל בשבת חוה_מ שחרית תפילת שבת ויו_ט
קטגוריות: ש_ס / א ברכות / ברכות - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / כיצד מברכין

מוצש"ק שמיני אור לכ"ג ניסן תשע"ב

**א**

א] בביאוה"ל סו"ס ת"צ הביא מברכ"י, דאם בשבת חוה"מ חתם מקדש השבת וישראל והזמנים יצא יד"ח, ובמקור הדברים בתשו' מהר"י פראג'י סימן צ"ח שהביא הברכ"י שם מבו' דטעמו הוא משום שכבר סיים הברכה, ומה שהוסיף אח"כ ישראל והזמנים הוא תוספת בעלמא, והוי זה כמו שסח בדברים אחר גמר ברכתו שא"צ לחזור, ולמד לזה ממש"כ הרשב"א בסוגיין דאינו מגרע מה שהוסיף אחר הברכה, עכ"ד, ולפ"ז הרי דה"נ הוא בשבת דעלמא שחתם מקדש השבת וישראל והזמנים יצא יד"ח.

והנה מבו' בדבריהם, דאלמלי ה"ט דמה שהוסיף אחר ברכתו אינו מגרע, ל"ה יוצא יד"ח, ולכאו' הטעם בזה, דהגם דהזכיר גם מקדש השבת, מ"מ כיון שאמר גם ישראל והזמנים, הוי זה ברכה דשבת ויו"ט, ואין יוצאין בשבת בברכה דשבת ויו"ט, - ונתחדש עוד בדבריהם, דגם בשבת חוה"מ אין יוצאין יד"ח בברכה דשבת ויו"ט, אף דבמוסף חותמין כן, וזה חידוש, וכנראה הוא משום דהו"ל משנה ממטבע שטבעו חכמים.

ולפ"ז נלמד, דאם חתם במוסף דיו"ט מקדש השבת וישראל והזמנים לא יצא יד"ח, ושו"ר דכ"ה להדיא בפמ"ג סימן תפ"ז אש"א א', וכ"נ במ"ב שם סק"ג, ול"ד למש"כ התוס' דאם חתם מקדש השבת וחזר ואמר מקדש ישראל והזמנים דיצא יד"ח, דהתם הוא משום שחזר בו, והויא הברכה כפי חתימתו, אך הכא שלא חזר בו, נכלל בברכתו גם שבת, ואינו יוצא בה יד"ח, ועיי"ש בפמ"ג, דרק כשחזר ואמר "מקדש" ישראל והזמנים, חשיב כחזרה, אך אם סיים ישראל והזמנים, אך דיש בדעתו לחזור בו, ל"מ.

ב] אך צ"ע, דמ"ש ממזכיר מאורע שאר ימים בתפילה דיצא יד"ח, ולא דנו בזה אלא משום דשיחה מפסקת, ועמש"נ בזה בסימן ג'.

וצ"ל דשאני מזכיר מאורע בתוך תפילתו, דכיון שחתם כראוי, הוי ברכתו ברכה כראוי, ומה שהזכיר מאורע בתוך תפילתו הוי זה כשיחה בעלמא, אך משא"כ כל שחתם בשבת, ה"ז קובע שברכתו היא ברכת שבת, דהכל הולך אחר החתימה, וע"כ אינו יוצא בזה יד"ח, וצ"ע בזה.

ג] ועד"ז נראה גם בדעת הסוברים דהמתפלל מוסף במקום שחרית לא יצא יד"ח, וצ"ע, שהרי חתם כראוי, ומה שהזכיר המוסף, ליהוי כמזכיר הזכרה בתוך תפילתו שפסק המ"ב דאחר שסיים ברכתו אינו חוזר, ובאמת הגר"א בסימן רס"ח כתב כן, דכל הא דלא יצא בנתפלל מוסף במקום שחרית, הוא רק לדעת הסוברים דהמזכיר דבר שלא בזמנו הוי הפסק, וכן עמדו ע"ז התוספת שבת והבגדי ישע שם, ובע"כ דבכה"ג גרע, משום דה"ז נקבע כברכה אחרת, ושאני ממזכיר הזכרה בתוך תפילתו, וכמש"נ.

**ב**

ד] נת' לעיל ענף א', דבד' המהרי"פ והברכ"י מבו', דכל הא דהחותם בשחרית דשבת חוה"מ מקדש השבת וישראל והזמנים יצא יד"ח, הוא רק משום דמה שהוסיף אחר ברכתו אינו מגרע, אך אלמלי ה"ט ל"ה יוצא יד"ח, דהגם דהזכיר גם מקדש השבת, מ"מ כיון שאמר גם ישראל והזמנים, הוי זה ברכה דשבת ויו"ט, ואין יוצאין בשבת בברכה דשבת ויו"ט.

והנה עפי"ז נ' פשוט לדעתם, דאם טעה בשבת חוה"מ ואמר והשיאנו, וחתם מקדש ישראל והזמנים דודאי דלא יצא יד"ח, ובס' חיזוק למשכני יעקב סימן י"א אות ג' כתב דיצא יד"ח, ובמקורות \*\*7 כתב דל"ד למש"כ האחרונים דאם חתם בשבת חוה"מ מקדש ישראל והזמנים דלא יצא יד"ח, דשאני הכא שהזכיר בברכתו יו"ט, וכיון שחתם ביו"ט, דמי למש"כ החיי אדם דבברכה שמזכירין בה ב' דברים וחתם בא' מהם יצא יד"ח, עכ"ד, ואמנם הוא תלוי בהפלוגתא ביו"ט שחל בשבת וחתם בשל יו"ט לבד, דדעת רבים מהאחרונים דלא יצא.

ואין הדברים נראין, דכל ד' החיי אדם הם בברכה שדינה להזכיר בה ב' דברים, אך בהך גוונא שהזכיר בה יו"ט שלא כדין, ודאי דאינו יוצא יד"ח כשחתם בה ביו"ט ולא חתם בשבת, דמלבד דמסתברא מילתא דכיון שאין דינו לברך על יו"ט, ל"מ לברך מדנפשי' ברכת יו"ט, וע"כ ודאי דאם חתם רק ביו"ט אינו יוצא יד"ח, גם בלא"ה נמי, הרי אפי' אם אמר כל הברכה כדינה וחתם בשבת ויו"ט מבו' בד' האחרונים דמן הדין הי' שלא יצא יד"ח, אלמלי הא דהוי זה תוספת אחר ברכתו, והרי דבשבת חוה"מ כל דברכתו היא ברכה דשבת ויו"ט אינו יוצא בה יד"ח, וע"כ כ"ש דבכה"ג לא יצא יד"ח, דאף אי נימא דכיון שהזכיר יו"ט בברכתו הוי ברכתו גם ברכת יו"ט וע"כ סגי במה שחתם ביו"ט, הרי מ"מ הא גופא דברכתו הויא גם ברכת יו"ט, הוא טעם שלא יצא יד"ח.

ה] ומה"ט גם מש"כ שם דמי שטעה ואמר השיאנו בשבת חוה"מ, ונזכר אחר שאמר מקדש, מסיים השבת וישראל והזמנים, ובמקורות שם כתב דהוא משום דכ"ה חתימת והשיאנו, הנה לפמש"נ נ' ברור דאין הדין כן, שהרי אדרבה אם יהא מה שחותם ישראל והזמנים בכלל ברכתו, לא יצא בה יד"ח, וכמבו' בד' האחרונים הנז', וכל מה שיוצא יד"ח הוא משום דחזינן לה כשיחה בעלמא, וע"כ ודאי דאין לו לחתום בזה, ושם אות ד' או"ק ד' כתב דאם אמר בשבת חוה"מ אתה בחרתנו וכו' ככל נוסח יו"ט, חותם במקדש השבת, וסותר ד' עצמו, דאם אפי' כשאמר ברכת שבת וסיים בוהשיאנו חותם מקדש השבת וישראל והזמנים, כ"ש דאם אמר כל הברכה דיו"ט דיש לו לחתום גם ביו"ט,

ו] והנה אמנם שו"ר באשל אברהם שבגל' השו"ע סימן ת"צ שכתב, דאם התפלל בשבת חוה"מ תפילת יו"ט והזכיר של שבת יצא אף אם לא חתם בשל שבת, עיי"ש, ונתחדש בדבריו דאף דלא תיקנו חכמים בשחרית לברך ברכה דיו"ט, מ"מ אם בירך ברכה דיו"ט והזכיר בה שבת יצא יד"ח.

אך נ' דזה שלא כד' האחרונים הנז', דלדבריהם ודאי דלא יצא יד"ח, שהרי דעתם דאין יוצאין בשחרית דשבת חוה"מ אלא בשברכתו היא ברכה דשבת, ולא כשהיא ברכה דשבת ויו"ט.

וע"כ נ' לדעתם דאף אם חתם בברכת אתה בחרתנו בשבת ויו"ט אינו יוצא יד"ח, דכיון דכל הברכה הויא ברכה דיו"ט, לא אמרינן דכשחתם מקדש השבת וישראל והזמנים, הויא חתימתו רק מקדש השבת, ומכח זה הוי ברכתו ברכה דשבת, ומה שהזכיר אח"כ ישראל והזמנים הוי תוספת לאחר ברכתו, אלא ודאי הוי ברכתו ברכה דיו"ט, והוי משנה ממטבע שטבעו חכמים בברכות ואינו יוצא יד"ח, וכ"ש דאם לא הזכיר שבת בחתימתו דלא יצא יד"ח, וזה נ' ברור.

ז] שוב נתבוננתי דיל"פ דטעמא דהא דס"ל להמהרי"פ ודעימי' דאם היתה חתימת הברכה בשבת ויו"ט לא יצא יד"ח, אי"ז משום דכל שבירך בשבת חוה"מ ברכת שבת ויו"ט לא יצא יד"ח, והרי במוסף דשבת חוה"מ חותמין מקדש ישראל והזמנים, אלא הוא משום דלא אמר מעין החתימה סמוך לחתימה, וה"ז מעכב, וכמו שהביא המחז"ב בסימן רס"ח סק"ה והנשמ"א בכלל כ"ח סק"ג מד' הריטב"א בביצה די"ז. דבמוסף שבת ר"ח, אם לא הזכיר ר"ח סמוך לחתימה לא יצא יד"ח, וכתב הנשמ"א שם, דאף דאם לא חתם בר"ח כלל יצא יד"ח, וכמש"כ הפר"ח, מ"מ כל שחתם בר"ח ולא הזכיר מעין החתימה סמוך לחתימה גרע טפי, וי"ל דה"נ הכא דכוותה, ולפ"ז אי"ז סותר לד' האשל אברהם, וגם יש מקום למש"כ בס' חיזוק למשכני יעקב הנז', וצ"ע בזה.

ח] שו"ר בס' שיח מרדכי סימן ב' פ"י שהביא משבה"ל סדר פסח סו"ס רי"ט, דהמתפלל תפילת יו"ט בשבת חוה"מ והזכיר שבת יצא, והביאוהו בשכנה"ג סימן ת"צ ובפר"ח שם סק" ובאלי' רבה שם סק"ח ובמקור חיים שם ס"ט. - אך בחקרי לב סימן נ"ד צו דן לומר דלא יצא משום דהו"ל משנה ממטבע שטבעו חכמים, ובאג"מ ח"ד סימן כ"א אות ג' נקט בפשיטות דלא יצא, ועיי"ש בס' שיח מרדכי מש"כ עוד בענין זה, וצ"ע.