שיעור לג סימן קעח א-ב
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / אורח חיים / סימן קסו עד סימן רא - ברכות

![](data:image/gif;base64...)![](data:image/gif;base64...)

**שיעורי הלכה**

**שיעורים מפי מו"ר**

**הגאון רבי רפאל צבי ובר שליט"א**

**הלכות ברכות**

**שיעור לג**

**~ סימן קעח סעי' א - ב ~**

## [סעיף א] היה אוכל בבית זה ופסק סעודתו והלך לבית אחר, או שהיה אוכל וקראו חבירו לדבר עמו ויצא לו לפתח ביתו וחזר, הואיל ושינה מקומו צריך לברך למפרע על מה שאכל, וחוזר ומברך בתחלה המוציא, ואח"כ יגמור סעודתו, אבל אם דבר עמו בתוך הבית, אף על פי ששינה מקומו מפנה לפנה א"צ לברך.

במשנ"ב כתב הקדמה שסימן זה כולל ג' עניינים **א.** מהו נחשב שינוי מקום, **ב.** באיזה דברים יש דין שינוי מקום, **ג.** מה הדין בשינה את מקומו. ובעניין שינוי מקום יש ג' מדרגות **א.** שינוי מבית לבית. **ב.** שינוי מחדר לחדר. **ג.** שינוי מפינה לפינה באותו חדר. עוד יש חילוק שפעמים אף בשינוי מקום אם רואה את מקומו שפיר דמי, וכן מצינו שאם היה דעתו לכך אפשר דמהני.

### שינוי מקום מבית לבית ואם מועיל כשרואה את מקומו

וכתב שם המשנ"ב דההולך מביתו לבית אחר הוי שינוי מקום, ואפילו אם יצא מפתח ביתו באמצע אכילתו הוי שינוי מקום, ואף אם היה דעתו לכך. וכן מבואר בלשון השו"ע כאן שהיוצא מפתח ביתו הוי שינוי מקום. ובביאור הלכה (ד"ה לפתח) הביא מהפרי מגדים שתמה מדוע היוצא מפתח ביתו הוי שינוי מקום הרי הוא עדיין רואה את מקומו, וברואה את מקומו אין שינוי מקום כמבואר במג"א (ס"ק ב), ותירץ דדלמא מיירי כשנועל את הפתח אחריו ואז הוא אינו רואה את מקומו, עוד תירץ דכל מה דמהני רואה את מקומו הוא דווקא במשנה מחדר לחדר תחת אותו גג, אך המשנה מבית לבית לא מהני אפילו אם הוא רואה את מקומו הראשון.

ובאמת מצינו שנחלקו בזה הרמב"ם והראב"ד דהנה כתב הרמב"ם (פרק ד הלכה ג) דיצא לו לפתח ביתו וחזר הואיל ושינה מקומו צריך לברך ע"ש, ומוכח שהיוצא לפתח הבית הוי שינוי מקום, ובראב"ד שם כתב דאם רואה את מקומו אינה עקירה כלל. ונראה שנחלקו האם מועיל רואה את מקומו בהולך מבית לבית. ובאמת המג"א (ס"ק ב) הביא את דברי הראב"ד להלכה שאם רואה את מקומו מהני, ומשמע קצת מסתימת הדברים שמועיל אפילו בהולך מבית לבית. [והמג"א ציין לשו"ע בסימן רעג (סעיף א), ושם מבואר לגבי שינוי מקום בקידוש די"א שאפילו אם שינה מבית לבית מועיל אם רואה את מקומו הראשון. אך ע"ש במשנ"ב (ס"ק ז) דאין לסמוך על י"א זה אלא לעניין דיעבד].

ולעניין הלכה הנה כאן סתם המשנ"ב שכל שיוצא מפתח ביתו הוי שינוי מקום, ומשמע דאף שאחר יציאתו הוא עדיין רואה את מקומו הראשון, לא מהני רואה את מקומו דהוי שינוי מבית לבית. וכן סתם המשנ"ב לקמן (ס"ק לט) דמבית לבית אפילו רואה את מקומו לא מהני [אכן לקמן (בס"ק יב) הביא שמסתפקים האחרונים אי מהני רואה את מקומו מבית לבית].

### שינוי מקום מחדר לחדר ודין מרפסת וחצר

לגבי שינוי מקום מחדר לחדר הביא המשנ"ב (בהקדמה) שנחלקו בזה הפוסקים ודעת הרבה פוסקים דהוי שינוי מקום, אך בזה אם הוא רואה את מקומו או שהיה דעתו מעיקרא ללכת לחדר אחר, לא הוי שינוי מקום.

והנה לשון המשנ"ב (ס"ק יב) דשינוי מחדר לחדר בבית אחד היינו תחת קורת גג אחת. ויש שדקדקו מזה שהיוצא מבית למרפסת הוי שינוי מקום כיון שאינו תחת גג אחד. אכן מסתבר שהמשנה מקומו מבית למרפסת הוי כמשנה מחדר לחדר, כיון שהכל משמש לתשמיש אחד, ולא חשיב שינוי מקום אם היתה דעתו לכך, וכן אם רואה את מקומו מהני, משום שהמרפסת היא נחשבת כחלק מביתו. ולגבי חצר היוצאת מבית ורגילים לצאת לשם, נראה שאם אין לחצר יציאה לרשות הרבים דינה כמו מרפסת, דהוי רק שינוי מחדר לחדר דלא שנא ממרפסת ביתו, אך אם יש לחצר יציאה לחוץ יש להסתפק דאולי לא חשיב כחלק מן הבית, והוי כמשנה מבית לבית. וכן היוצא לחדר מדרגות מסתבר דהוי מבית לבית.

### העובר מכיתה לכיתה במוסדות וישיבות וכדו'

והנה שאלה זו מצויה בבתי הספר וכדומה שיש כמה כיתות, וכן ב'פנימיה' בישיבות שיש שם הרבה חדרים, אם העובר מכיתה לכיתה או מחדר לחדר הוי כמו שינוי מחדר לחדר ומועילה דעתו, או דהוי שינוי מבית לבית דהוי שינוי מקום אפילו היה דעתו לכך. ולכאורה היה נראה דהוי כמו מבית לבית, דאף שיש את אותה הבעלות במקום, הרי כל חדר משמש לכיתה אחרת, וחשיב כבית בפני עצמו. אכן נראה דבמקום שהרגילות הוא שעוברים מחדר לחדר, חשיב הכל כחדר אחד, דבכה"ג הוא כמו שינוי מחדר לחדר ומועילה דעתו. וצריך לברר בכל מקום אם המנהג שהכל נכנסים ויוצאים שם הוי כמו מחדר לחדר.

### דין יוצא מחדר לחדר בזמנינו

הנה כבר הבאנו לעיל שנחלקו הפוסקים אם המשנה את מקומו מחדר לחדר אי חשיב שינוי מקום. ובביאור הלכה (ד"ה בבית אחד) האריך בזה ומסיק שאף שלכתחילה ראוי שלא לעבור מחדר לחדר באמצע אכילתו, מכל מקום הנוהג להקל בזה אין למחות בידו דיש לו על מי לסמוך.

ונראה דהיום יש להקל טפי שיכול לצאת מחדר לחדר באמצע אכילתו, משום דבזמנם שהיה השמש מגיש לפניהם את האוכל היה הרגילות שלא היו צריכים לקום באמצע סעודתם כלל, אך כהיום שהסועדים מביאים בעצמם את האוכל הדרך הוא שהוא הולך מחדר לחדר, ומסתבר דלא חשיב שינוי מקום. ועוד יש להוסיף בזה דכיון שהרגילות שבאמצע האכילה יוצאים מחדר לחדר ומשנים את מקומם, הוי כמו שהיה דעתו לכך מתחילה דבזה ודאי לא הוי שינוי מקום. ולפי זה נראה שלאותם החדרים שרגילים ללכת באמצע אכילתו אינו בכלל שינוי מקום דחשיב כמו שדעתו לכך, אך למקום שהוא אינו רגיל ללכת בשעת אכילתו [וכגון לחדר שינה וכדו'] לא ילך לכתחילה אא"כ הייתה דעתו בהדיא לכך [אמנם נראה שבאופן שהייתה דעתו ללכת לחדר אחר, א"צ שיהיה דעתו ללכת דווקא לחדר מסוים, אלא לכל חדר שהולך אליו לא הוי שינוי מקום, כיון שדעתו לשנות את מקומו. ורק בהיתר הנ"ל שהוא מחמת הרגילות ללכת לשם צריך שיהיה הרגילות ללכת לאותו החדר].

### היוצא מחדר לחדר ורואה את מקומו

עוד מבואר במשנ"ב (ס"ק יב) שהיוצא מחדר לחדר ורואה את מקומו, לא הוי שינוי מקום אפילו כשלא היה בדעתו לעבור ממקום למקום. והוסיף שם המשנ"ב שאפילו אם רואה דרך החלון חשיב רואה את מקומו, ויש להעיר דכיון שיצא מביתו הרי הוא שינה את מקומו, כיון שבאותו הזמן הוא אינו רואה את מקומו הראשון, ואיך שייך שיהיה 'רואה את מקומו' דרך החלון. וצ"ל דאיירי באופן שהחלון סמוך לדלת, ומיד עם יציאתו מביתו הוא ממשיך ורואה את מקומו מהחלון. וכ"כ בבדי השולחן (סימן נז ס"ק ב).

והנה בעיקר הדין שאם רואה את מקומו לא הוי שינוי מקום כתב בשש"כ (פרק ד הערה כד) בשם הגרש"ז שאף אם הוא במקום שרואה את מקומו רק אם הוא מסובב את ראשו, מכל מקום חשיב כרואין אלו את אלו, כיון שבפועל הוא יכול לראות את חבירו. וכעין זה דנו בעניין צירוף למניין ע"י שרואין אלו את אלו, דסגי בכך שבמקום שהוא עומד הוא יכול לראות את חבירו, ואף שהוא מסיט את ראשו כדי לראותו. אמנם באופן שהוא יכול לראות את מקומו רק ע"י שמתכופף וכדו' נראה דלא נחשב בכך כרואה את מקומו, כיון שצריך לעשות פעולה מיוחדת בשביל כך. [ואף אם כשיושב הוא אינו רואה את מקומו ואם יעמוד הוא רואה את מקומו יש לעיין אם מהני, כיון שצריך לעשות פעולה בכדי לראותו].

[סעיף ב] חברים שהיו יושבים לאכול וכו', שכל המשנה מקומו הרי פסק אכילתו ולפיכך מברך למפרע על מה שאכל, וחוזר ומברך שנית על מה שהוא צריך לאכול. הגה: ויש חולקים בכל מה שכתוב בסימן זה, רק סוברים ששנוי מקום אינו אלא כהיסח הדעת, ולכן אם שינה מקומו למקום אחר א"צ לברך אלא לפני מה שרוצה לאכול, אבל לא על מה שכבר אכל וכו'. וכן נוהגין במדינות אלו, מ"מ לכתחלה לא יעקר ממקומו בלא ברכה, דחיישינן שמא ישכח מלחזור ולאכול.

### מחלוקות השו"ע והרמ"א בדין שינוי מקום וטעמיהם

וכדי לבאר מחלוקת השו"ע והרמ"א בסימן זה יש להקדים ולבאר דהנה נחלקו האמוראים בפסחים (קא, ב) דדעת רב חסדא דעל שינוי מקום צריך לברך רק בדברים שאין טעונין ברכה לאחריהן במקומן, אבל דברים הטעונין ברכה לאחריהן במקומן אין צריך לברך דלקיבעא קמא הדר. ודעת רב ששת שאחד זה ואחד זה צריך לברך. ולעניין הלכה נחלקו הראשונים דדעת התוס' בפסחים (שם ד"ה כשהן) דקיי"ל כרב חסדא שבדברים הטעונים ברכה לאחריהם אין צריך לחזור ולברך אף שהיה שינוי מקום, אך הרמב"ם (ברכות פרק ד הלכה ג) פסק כרב ששת שבכל שינוי מקום צריך לברך.

עוד נחלקו במי ששינה את מקומו שצריך לחזור ולברך דלדעת הרמב"ם אם שינה את מקומו צריך לחזור ולברך גם ברכה לאחריה על אכילתו הראשונה, וגם ברכה לפניה על מה שממשיך לאכול, וכך פסק השו"ע, אך התוס' סברו שאינו צריך לברך אלא רק ברכה לפניה על מה שמוסיף לאכול, ומה שכבר אכל נפטר בברכה אחרונה שמברך אחר האכילה, וכן פסק הרמ"א. ועולה למעשה דלדעת השו"ע אם אכל פת שטעונה ברכה במקומה ושינה את מקומו צריך לברך ברכת המזון והמוציא, על המשך אכילתו, וכן הדין גם באוכל פירות. ולדעת הרמ"א אם אוכל פת אפילו אם יצא ממקומו וחזר ממשיך ואוכל ואינו טעון ברכה כלל, ואם אכל פירות וכד' שאינם טעונים ברכה במקומם אז צריך לברך ברכה לפניה על המשך אכילתו.

וביאור מחלוקתם דלדעת הרמב"ם אם משנה את מקומו הוא מחשיב את המשך אכילתו כ'אכילה חדשה', והיא אינה חלק מהאכילה הראשונה, ולכן צריך לברך על האכילה הראשונה ברכה לאחריה, דאין ראוי לפטור שתי סעודות בברכה אחת, ואח"כ הוא מברך על האכילה השניה ברכה לפניה, אך לדעת התוס' דין שינוי מקום הוא רק מחמת היסח הדעת, ולכן הוא צריך לברך ברכה שלפניה, אך לעניין ברכה אחרונה הוא נפטר במה שהוא מברך אחר אכילתו, כי הכל נחשב לאכילה אחת.

וכן מבואר במשנ"ב (ס"ק ו) שביאר דברי השו"ע שצריך לברך משום דכסעודה אחרת דמיא, אך הרמ"א בראשית דבריו כתב ששינוי מקום אינו אלא כהיסח הדעת, וכמש"כ שם במשנ"ב (ס"ק כו) דהכל נחשב כסעודה אחת ולכן לא מצרכי ברכה אחרונה על מה שאכל [וקצת יש להעיר דא"כ שהוא רק משום היסח הדעת מדוע אם הוא יוצא לרגע אחד חשיב היסח הדעת אף שדעתו לחזור].

### הניח מקצת חברים אי צריך שיאכלו

מבואר בשו"ע שאם השאיר מקצת חברים אף אם יוצא וחוזר למקומו אינו טעון ברכה לכו"ע, והטעם שע"י החברים שנשארים שם נחשב שממשיכה סעודתו הראשונה וכמבואר במשנ"ב (ס"ק טו). והנה מלשון המשנ"ב (ס"ק א) משמע דמה שמועיל אם נשארו מקצת חברים היינו שיישארו חברים שאוכלים עמו, דבכך הם ממשיכים את הסעודה, אך אם משאיר חברים שאינם אוכלים עמו הרי נפסקה סעודתו והוי שינוי מקום. אמנם דעת הבן איש חי (שנה א בהעלותך אות ב) שאף אם השאיר מקצת חברים שאינם אוכלים עמו מהני.

### אם לדעת השו"ע אסור לצאת קודם שיברך

כתב המשנ"ב (ס"ק ז) שאף לדעת השו"ע לכתחילה לא יצא עד שיברך אפילו בדבר הטעון ברכה במקומו כמבואר בסעיף ב. ומקור דבריו הוא מהמג"א (ס"ק א) שכתב שאף לדעת השו"ע אסור לכתחילה לצאת ממקומו.

ומה שציינו לסעיף ב, לכאורה כוונתם למש"כ הרמ"א שם דלכתחילה לא יעקור ממקומו בלא ברכה. והנה כדברי הרמ"א שם מצינו בתוס' בפסחים (שם ד"ה כשהן), שביארו מש"כ בגמרא 'שכשהן יוצאין טעונים ברכה למפרע', דהכוונה שצריכים לברך קודם יציאתם, משום שיש לחוש שמא ישכחו מלברך. אך דבר זה צ"ע דכל זה הוא רק לשיטת התוס' אך לדעת הרמב"ם (שהובא לעיל) דס"ל שכשיוצא ממקומו וחוזר צריך ברכה אחרונה על האכילה הראשונה שלו, א"כ יש לפרש את דברי הגמרא כפשוטה, שטעונים ברכה למפרע, היינו שצריך לברך ברכה אחרונה על האכילה הראשונה, וא"כ אין הוכחה מהגמרא שיש איסור לצאת ממקומו מחשש דשמא ישכח. ואדרבה מלשון השו"ע משמע שאין איסור לצאת קודם שבירך, שהרי כתב בסעיף א שאם יצא לפתח ביתו דצריך לברך, ולא משמע שמיירי בעבריין שעבר ועשה כן, אלא דלכתחילה יכול לצאת ממקומו. וצ"ע.

והנה ברמ"א ציין דמקור דבריו הוא מהר"ן, ובביאור הלכה (ד"ה בלא ברכה) כתב שדין זה הוא לשיטת הר"ן דס"ל שע"י עקירה ממקומו חשיב כגמר סעודה ולכן צריך לברך לאחריה שמא ישכח, וכמו שמבואר בסימן קפד שצריך לברך אחר גמר סעודתו קודם שיצא, וה"נ כיון שע"י שיוצא נגמרה סעודתו הראשונה צריך לברך אחריה קודם שיצא. עכת"ד.

ונראה דאף שבאמת טעמא דהר"ן הוא משום שמא ישכח לברך, וכמו שמבואר כאן בבית יוסף, מכל מקום אין נראה דזה טעמו של הרמב"ם, דבשלמא לדעת הר"ן שמחלק בין דבר הטעון ברכה במקומו לדבר שאינו טעון ברכה במקומו, וס"ל שבדבר הטעון ברכה במקומו אין דין שינוי מקום, שייך לומר דבזה יש לחוש שמא ישכח לברך, שהרי הוא צריך לברך דווקא במקומו [וכן מבואר ברמב"ן במלחמות שם]. אך לדעת הרמב"ם שאין חילוק בין דבר הטעון ברכה במקומו לדבר שאינו טעון ברכה במקומו, מהיכי תיתי שיהיה איסור לצאת קודם שמברך לאחריה אף על דבר שאינו טעון ברכה לאחריה. וממילא קשה טפי דמה מקורו של המשנ"ב שלדעת השו"ע שהיא דעת הרמב"ם יש איסור לצאת קודם שמברך. ובלאו הכי צ"ע דאף אם מוכח דדעת הר"ן שע"י שינוי מקום הוי כגמר סעודה, והוא ס"ל שיש איסור לצאת קודם שיברך לאחריה, מכל מקום אינו מוכרח דגם הרמב"ם ס"ל כן.

וגם מה שהוכיח מסימן קפד צ"ע בכוונתו ששם מבואר שדבר שטעון ברכה ממקומו חייב לברך במקומו ולא ייצא ואח"כ יברך, אך מנא לן שאם יוצא ואחר כך חוזר למקומו ולברך שם שיש איסור לצאת קודם שמברך לאחריה וצ"ע.

[ויש שרצו לומר שכוונת המג"א והמשנ"ב במה שציינו לסעיף ב היינו ללשון השו"ע שכתב 'כשהם יוצאים' דמשמע שהוא רק דיעבד (וכמבואר בתוס' בפסחים קא, ב, שהוא מקור דברי הרמ"א בסמוך, שדקדקו דין זה מלשון הגמ' שם 'כשהן יוצאין' שהוא לשון דיעבד), אך לא נראה כן במשנ"ב שהרי כתב (בס"ק יז) שסעיף ב אינו נצרך כלל, וכפל את הדברים רק בשביל דינא דהניח מקצת חברים ע"ש, ואי כדבריהם דבסעיף ב התחדש בשו"ע שלכתחילה אסור לצאת ממקומו הרי זה חידוש גדול, ואינו כפילות הדברים].

**הדינים העולים:**

1. המשנה מקומו מבית לבית לא מועיל אפילו אם רואה את מקומו ואפילו דעתו לכך.
2. המשנה מחדר לחדר אם דעתו לכך או שרואה את מקומו לא הוי שינוי מקום. ובלא"ה דעת הרבה פוסקים דהוי שינוי מקום.
3. מי שרגיל ללכת מחדר לחדר חשיב כמו שהיה דעתו לכך, והיינו לחדרים שרגיל ללכת באמצע סעודתו. ולכן בזמנינו שהרגילות ללכת מחדר לחדר יש להקל.
4. היוצא למרפסת או לחצר שיוצאת מביתו שרגילים לצאת לשם, ואין לו יציאה ממנה הוי כמו מחדר לחדר. ואם יש לחצר יציאה לבחוץ צ"ע.
5. העובר מכיתה לכיתה בבית הספר או מחדר לחדר ב'ישיבה', אם הדרך ללכת בין החדרים הוי כמחדר לחדר, אך אם לכל אחד יש את החדר המיועד לו הוי כמבית לבית.
6. הרואה את מקומו הראשון לא הוי שינוי מקום. ונראה שאם יכול לראותו רק אם יסב את פניו דחשיב רואה את מקומו, אך אם צריך להתכופף ולהתאמץ בשביל כך לא חשיב רואה את מקומו.
7. דעת השו"ע שיש דין שינוי מקום אפי' בדבר הטעון ברכה במקומו ולרמ"א רק בדבר שאינו טעון ברכה במקומו. עוד נחלקו באופן שהיה שינוי מקום אם מברך רק ברכה שלפניה על המשך אכילתו, או שמברך גם ברכה אחרונה על האכילה הראשונה.
8. במשנ"ב מבואר שיש איסור לצאת אפילו לדעת השו"ע ויל"ע מה מקורו דסעיף ב איירי רק לדעת הרמ"א אליבא דהר"ן.