מצות כתיבת ספר תורה
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב מאיר קאופמן / ענינים כלליים

#### כ"א אב פ"א

# **במצות כתיבת ס"ת**

### האם המצוה על פרשת האזינו או כל התורה

א] כתוב בתורה בפרשת האזינו ועתה כתבו לכם את השירה הזאת ומבואר בגמ' סנהדרין כ"א: וכן מנחות ל. שנלמד מכאן שיש מצוה של כתיבת ס"ת ועיין רמב"ם שאפילו שהפסוק מדבר על השירה אבל כיון שלא כותבים פרשה אחת כיון שתורה חתומה ניתנה לכן צריך לכתוב את כל התורה ועיין שאג"א שדן האם באמת המצוה רק על פרשת האזינן רק שאין היכי תימתי לכתוב אלא על ידי שיכתוב ס"ת שלם ולפ"ז אם נשאר יריעה של האזינן מס"ת שלם זה טוב או שהיום זה הלכה של חיוב כתיבת ס"ת והכריע מלשון הרמב"ם והגמ' שיש חיוב של כתיבת ס"ת דהינו שזה רק סיבה לבאר שכונת התורה שזה מצוה על כל התורה ולא רק על האזינו וע"ש שהקשה הרי מותר לכתוב חומשים וא"כ אולי המצוה רק על כתיבת חומש דברים ועיין אבי עזרי שכיון שבהכרח שכונת התורה על כתיבת החומש ולא רק על פרשת האזינו ממילא כיון שאין שום סברא לומר שיש חיוב על חומש דברים יותר מכל החומשים לכן מבארים שכונת התורה על כל התורה כולה

### בגדר המצוה

ב] מבואר בגמ' מנחות כ"ט. שהקונה ס"ת מהשוק כחוטף מצוה ואם כתבו כאילו קיבלו מהר סיני והגמ' אומרת עוד מימרא שאם הגיה בה אות אחת נחשב כאילו כתבו והנה עיין רש"י שכתב שמה שהגמ' אומרת שמי שקונה ס"ת מהשוק באמת יצא המצוה רק חסר בהידור שעדיף שהוא יכתוב ועל זה מבואר בגמ' שאם היה חסר שם אות והוא קנה ותיקן כה"ג זה מצוה מהודרת ועיין נימוק"י שהכונה שכאן אין על טענה מצד מידת הדין שלא רוצה לטרוח שהרי הציל מחברו את האיסור ועל דרך זה הוא בתוס' ובפשוטו שמצד המצוה יסודה שיש לו ס"ת ואין דין שיהיה מעשה כתיבה שלו רק שיש הידור במצוה שהוא כתב את זה וטרח כדי שיהיה לו המצוה ובזה כיון שהגיה בה אות אחת וטרח בכשרות הס"ת זה מספיק

והנה הגמ' בסנהדרין כ"א מביאה מימרא של רבא שאף על פי שהניחו לו אבותיו ס"ת מצוה לכותבה משלו שנאמר ועתה כתבו לכם את השירה הזאת ובפשוטו מבואר שלא מועיל מה שיש לו ס"ת אלא צריך דוקא שהוא יכתוב את זה וצ"ע דכאן רש"י ביאר שמספיק שקנה ועיין אבי עזרי שהביא מרעק"א וכן הוא בבית הלוי ח"א ס"ו שכתבו שבאמת בגמ' בסנהדרין זה מחלוקת רבא ואביי ואביי שם חלק על רבא ויתכן שהגמ' במנחות זה כאביי שמועיל ירושה והנה צ"ב המקור של רש"י שמה שהגמ' אומרת כחוטף מצוה מן השוק שהוא יצא את המצוה וצ"ל שכך משמעות הלשון שיש כאן מצוה רק שזה כחוטף מהשוק ויתכן עוד שרש"י נקט שהדין שהגיה אות אחת זה רק מועיל כי עיקר המצוה זה במה שיש לו ס"ת שאם המצוה זה לכתוב וודאי לא יועיל כתיבת אות אחת אמנם הט"ז והגר"א יור"ד סימן ר"ע הביאו את רש"י שיוצא בקנין והרי לנ"ל בפשוטו הלכה כרבא ועוד שהשו"ע כתב שלא יוצא בירושה ולא כתבו שזה דלא כרש"י ומשמע שנקטו שזה לא סתירה שיסוד הדין שהוא צריך לטרוח במה שיהיה לו ס"ת ולכן בקנה את הס"ת שהוא עשה פעולה לקנות הס"ת הוא יוצא משא"כ בירושה שהוא לא עשה כלום בשביל זה הוא לא יוצא

והנה הרמב"ם כתב שיש מצוה לכתוב ס"ת ולא הביא את הגמ' של כחוטף מצוה מן השוק רק כתב שלא מועיל ירושה ועיין מנח"ח דבפשוטו נקט שכונת הגמ' שלא יוצאים בקנין כלל וזה כמו ירושה וע"ש שכתב שהצורה שיוצא על ידי שהוא כותב או ששוכר מישהו שיכתוב בשבילו או שמישהו אחר כותב בשבילו והנה הרמב"ם הביא את ההלכה של הגיה אות אחת וצ"ב איך זה מועיל הרי יש מצוה שיכתוב ס"ת ולא רק שיהיה לו ס"ת ומה עוזר מה שהשלים אות אחת ועיין אבי עזרי שכתב דבפשוטו היה מקום לבאר שהרמב"ם כתב שעדיף שהוא עצמו יכתוב ולא שיכתבו בשבילו ועל זה כתב הרמב"ם שאם כתבו בשבילו והוא השלים אות אחת יש לזה את המעלה כאילו הוא עצמו כתב אמנם הרמ"א כתב שאם אדם קנה ס"ת לא יצא חובתו וזה כהרמב"ם ודלא כרש"י אבל כתב שאם הגיה אות אחת הוא יצא ומשמעות דבריו שכה"ג עוזר גם בקנה ובפשוטו הכוונה שכל שהוא יצר את הס"ת זה כאילו הוא כתב את כולו והנה יש לחקור בדעת הרמב"ם האם המצוה זה רק כתיבת ס"ת או שודאי שיסוד המצוה שיהיה לו ס"ת רק שיוצא בס"ת שהוא כתב או בס"ת שנכתב בשליחותו על ידו ובפשוטו ודאי שיסוד המצוה שיהיה לו ס"ת כדעת רש"י וכן נקט המנח"ח וכן לא מסתבר שחולק על אביי שס"ל שמועיל קניה בכל גדר המצוה דלשניהם המצוה שיהיה לו ס"ת רק נחלקו איזה ס"ת

### בדין ירש ס"ת והשלימו

והנה עיין שאגת אריה שאם ירש ס"ת שהיה בו אות אחת והשלימו זה לא מועיל כיון שלא מספיק לכתוב השירה אלא צריך לכתוב את כל הס"ת ועיין בית הלוי שתמה עליו דהרי מבואר בגמ' שמועיל מה שהשלים אות אחת והנה לדעת רש"י ודאי א"ש דבריו שיסוד המצוה הרי שהוא דאג שהס"ת יכנס לרשותו וכאן הרי לא דאג על כל הס"ת ולדעת הרמב"ם אם נימא כנ"ל שודאי שצריך לכתוב את כל הס"ת רק שמדובר שכתבו בשבילו והוא הגיה אות אחת א"כ ודאי א"ש שכאן שחלק כתוב שלא מצד האדם זה לא מועיל אמנם אם ננקוט כרמ"א שקנין לא מועיל רק ס"ת שהוא השלימו זה כאילו הוא יצר הכל א"כ גם כה"ג זה יועיל

### בדין היה לו ס"ת ונאבד

והנה עיין פתחי תשובה שהביא לדון באם היה לו ס"ת וזה נאבד או נשרף האם כבר יצא ידי חובתו והביא מהתורת חיים בסנהדרין שפשיטא ליה שמכאן ולהבא הוא לא יוצא וכתב שלכן צריך להיזהר כשגמר לכתוב ס"ת שלא יתרום את זה לבית הכנסת אמנם הביא אחרונים שחלקו על זה והנה לדעת רש"י שמועיל מה שקונה ויסוד המצוה מה שיש לו ס"ת על ידי זה ודאי מסתבר שזה מצוה תמידית ולא שמועיל שפעם אחת עשה את זה אמנם לדעת הרמב"ם שיסוד המצוה לכתוב הס"ת בפשוטו הוא תלוי בנ"ל שאם זה רק מצוה של מעשה כתיבה א"כ יתכן שכל שכתב זה מועיל אמנם אם זה מצוה שיהיה לו רק צריך ס"ת שהוא כתב או גרם בכתיבתו א"כ וודאי צריך שזה יהיה שלו תמיד ואם מכרו עכשיו לא מקים המצוה ועיין סה"מ מצוה י"ח שכתב שעוזר מה שקונה את זה אמנם ביד החזקה חזר בו ודוחק לומר שחזר בו בכל הגדרת המצוה

### בדין שותפות במצוה זו

והנה דנו האחרונים האם מועיל שותפות במצוה זו ועיין בית אפרים יור"ד סימן ס"ג שדן מצד הפסוק כתבו לכם ומבואר ברשב"ם בב"ב קל"ז שזה המקור שלולב צריך לכל אחד וא,כ גם כאן זה כך אמנם עיין מנח"ח שקשה לדרוש דרשות לבד אמנם עיין מנחת ברוך סימן צ"ה בסופו שכתב שודאי ששותפות לא עוזר מסברא שכל ששי מצוה על הגברא מהיכי תיתי לומר שועיל שותפות וכן הוא באבי עזרי שלא מצאנו שותפות במזוזה וציצית שזה חובה מצד החפצא אבל כאן שכל דינו זה דיןמ על הגברא מהיכי תיתי שיועיל שותפות והנה רעק"א דייק מהתו"ח שלא מועיל שכתב שאם הקדיש לא יצא הרי נשאר לו חלק שזה נהיה ממון הציבור אמנם באגרות משה דן שלהקדיש זה גרע שזה סוג בעלות יותר גרועה שהרי עכשיו לא יכול ללמוד בזה ורק לכן לא יוצא אבל אם זה שותפות רגילה ודאי שהוא יוצא והנה עיין או"ש שכתב לחדש שצריך שכל השותפין יהיו בני חיובא ואם יש שותפות לנשים או לעכו"ם זה לא מועיל דהינו שנקט שגדר הדין שמועיל שותפים שדנים את כולם כאדם אחד שצותה עליהם לכתוב אבל כל שאחד לא בר חיובא א"כ לא שייך לדון אלא שיש לו חלק בס"ת וזה לא מועיל והנה מצאנו בקרבן פסח שמועיל שותפות ומועיל גם שותפות נשים אפילו שפטורות לחד מ"ד דהיינו שגדר המצווה שיההי חפצא של קרבן פסח ושהואיש לו חלק בחפצא זה ולכן לא משנה למי עומד הקרבן וחידש האו"ש שכאן זה לא כך ועיין אבי עזרי שהדבר מאוד מחודש שגדר המצוה יהיה שצריך שלאדם יהיה כל הס"ת רק שיועיל שותפות שכאילו הם כולם אדם אחד ולכן כתב שאם מועיל שותפות הגדר שיש לו חלק מס"ת והנה מסתבר שצריך דוקא שותפות בכל הס"ת שבזה שיך לדון שיש לו ס"ת ללמוד בו שזה מזכויותיו אבל אם יש לו עמוד אחד זה וודאי לא מועיל דהרי המצוה שיהיה לו כל הס"ת

ויש לעיין בכתבו כולם ואחד מהם מת ועכשיו יורשיו קיבלו את זה והנה הם לא מקימים את המצוה כדין ירושה על ס"ת ולאו"ש זה לא יועיל כיון שעכשיו יש כאן חלק מהס"ת שהוא שייך למי שלא בר חיובא וצ"ע

### בחידוש הבית אפרים שמועיל שותפות אם כל אחד כתב אות

והנה עיין בית אפרים שכתב שגם אם שותפות זה לא טוב אבל אם כל אחד כותב אות אחת או שולח שליח לכתוב אות אחת זה מועיל מצד הדין של הגיה אות אחת ודבריו צ"ב לא מיבעיא לשיטת רש"י שעיקר הדין שיהיה לו ס"ת א"כ כאן אין לו ס"ת שלם וגם לדעת הרמב"ם שיש דין לכתוב אבל בפשוטו הביאור שיש לו ס"ת שהוא כתב וכל שלא כל הס"ת שלו מה זה יעזור ורק אם נימא שהמצוה לכתוב ונתחדש שהשלמה של הס"ת מועיל יש לדון שלכל אחד מתיחס השלמה של הס"ת אמנם בפשוטו ההשלמה רק מתיחסת למי שסים הס"ת וכל שכתב האות שהיא לא האות האחרונה לא יוצא בזה ודבריו צריכים רב ופשטות כל האחרונים שדנו בזה ולא הזכירו עיצה זו משמע שלא ס"ל וכן מכל ראיותיהם משמע שלא ס"ל כך וכמדומה שיש בזה הפסד כיון דבפשוטו אם שותפות עוזר אבל לדעת הרמב"ם שצקיך כתיבה דוקא א"כ צריך שכל הס"ת יעשה בשליחות הכותבים

### בטעם פטור נשים במצוה זו

והנה ברמב"ם ובחינוך כתבו שנשים פטורות ממצוה זו ותמה השאגת אריה מה המקור לזה והנה בפשוטו הביאור שכיון שהתורה כתב לכתוב השירה ולמדה את בני ישראל ומבואר שיסוד החיוב כדי שיוכלו ללומדו א"כ נשים שלא מצוות במצות ת"ת לא שייך אצלם החיוב הנ"ל אמנם השאג"א דן שכיון שהם חיבות ללמוד כדי לדעת הדינים שלהם מילא הם חיבים ללמוד וכמו לגבי ברכת התורה אמנם עיין בית הלוי שתמה שכאן התורה לא רצתה כדי שידעו המצות אלא כדי שיקימו מצות ת"ת

עוד כתב הבית הלוי לדון שאם המצוה לכתוב הס"ת א"כ אשה כיון שהיא פסולה לכתוב ממילא היא לא מצוה דהינו שאם המצוה שיהיה ס"ת א"כ זה כמו מזוזה שאפילו שהיא לא יכולה לכתוב בכל אופן ציותה התורה שיהיה לה בפתח אבל אם יש מצוה שהאדם יכתוב רק שמועיל שליחות לכתוב א"כ יש כאן החסרון שכל היכי דהיאו לא מצי עביד שלוחיה לא מצי עביד אמנם עיין קובץ הערות ובשערי יושר שכתבו שרק בשליחות של חלות יש חסרון זה אבל בשליחות מעשה שהחפצא עצמו כשר גם ללא השליחות בזה מועיל שליחות אפילו שהוא לא יכול וביארו שזה כונת הגמ' לגבי קרבנות דהכהנים שלוחי דידן ואין החיסרון של כל היכי וכו' שכיון שהקרבן כשר גם ללא השליחות שזה הכונה שזה שלוחי דרחמנא ממילא גם שייך שיהיה דין שלוחי דידן ע"ש והנה הבית הלוי כתב לפ"ז לרש"י אשה חייבת והנה בפשוטו כיון שברמב"ם וחינוך כתבו שהיא פטורה אין כאן צד ספק רק שיכולה לקים המצוה כמו כל מצות עשה שהזמן גרמא אבל יתכן שכאן שהמצוה כדי ללמוד בזה זה לא שייך באשה כלל [ואולי יש לחוש שזה הרמב"ם לשיטתו שיסוד המצוה אל שיהיה לו ס"ת וצ"ע]

### בביאור כונת הרא"ש במצות כתיבת ס"ת בשאר ספרים

עיין רא"ש תחילת הלכות ס"ת שכתב שכל המצוה לכתוב ס"ת זה בזמנם שלא היו כותבים רק ס"ת והיו לומדים בהם אבל היום עיקר המצוה זה לכתוב ספרים ופירושיהם שדרך זה יודעים את התורה והנה פשטות דבריו כמבואר בפרישה שיסוד המצוה של כתיבת ס"ת שיהיה לו את זה ללמוד בזה וכיון שהיום לא לומדים בזה אלא זה רק עומד לקריאת ס"ת א"כ לא יוצא בכתיבתו ורק בכתיבת התורה בצורה שאפשר ללמוד בזה יוצאים בזה והנה מבואר ברא"ש חידוש שאין המצוה דוקא על חמשה חומשי תורה אלא ה"ה כל שאר הספרים שדרכם יודעים את דיני התורה זה בכלל המצוה ודבר זה מחודש מאוד שהתורה דיברה על ס"ת ואנו אומרים שה"ה שאר תורה שבעל פה

אמנם הב"י כתב שלא יתכן לומר שמה שפעם היה מצוה היום זה לא מצוה ולכן כתב שודאי שמקימים מצוה אם כותבים ס"ת ולומדים בו רק שכתב הרא"שש עדיף לכתוב שאר ספרים והנה משמעות הרא"ש שכל המצוה אם לומדים בזה וצ"ע הרי היום לא לומדים בזה ואולי כונתו שקריאת התורה זה נחשב ללמוד בזה והנה ביארו הכונה בלבוש כתב שעיקר המצהו זה לכתוב ס"ת רק יש שלמות במצוה שכותים גם את כל שאר התורה שיוכלו ללמוד בזה וכן הוא בברכי יוסף ובחינוך אמנם משמעות הדברים שבאמת אפשר בכתיבת פירושים לצאת המצוה רק שהב"י כתב שגם כתיבת ס"ת זה קיום המצוה והנה עיין אגרות משה שלרא"ש שהענין שיהיה לו אם מה ללמוד מסתבר שלא עוזר שותפות שאז לא יכול ללמוד בזה כל זמן ורצון התורה שהאדם ילמד בזה

והנה צ"ב אם הענין שיהיה לו ס"ת א"כ למה לא עוזר ירושה ועיין חינוך דמשמע שעיקר הענין שיהיה לו ס"ת רק שהתורה רצתה שיהיה גם להשאיל לאחרים לכן ציותה שכל אחד יכתבו בעצמו ועל ידי זה ירבו ס"ת ומשמעות הדברים ודאי שעיקר הענין שיהיה לו ס"ת וכנ"ל גם לרמב"ם

### בדין כתיבת ס"ת במלך

והנה מבואר בגמ' שמלך צריך לכתוב ס"ת לשמו והגמ' שואלת שמשע שהדיוט מועיל מה שיש לו ירושה והגמ' עונה שמדובר בס"ת שכותב לעצמו ופשטות הדברים שיש מצוה לכל אדם לכתבו ס"ת ובמלך צריך עוד ס"ת ואם כתב ס"ת כשלא היה מלך מקים בזה המצוה של הס"ת של כל אדם ועכשיו נוסף לו עוד מצוה אמנם ברמב"ם ובמאירי מבואר שלמדו את הס"ת האחד יכול גם בירושה ורק אם השני צריך לכתוב בעצמו ועיין כס"מ ודבריו צ,ב ופשטות הכונה כמבואר באבי עזרי שאת המצוה הכללית הוא מקים בס"ת שכותב בתור מלך שבזה מקים שני מצוות ויש עוד הלכה שיהיה לו עוד ס"ת בבית גנזיו ואת זה יכול גם לקנות או ירושה ואין דין דוקא שהוא יכתוב את זה והנה מבואר חידוש שאפילו שיש שני חיובים יכול באותו ס"ת לקים את שני החיובים אמנם לגבי מצות ק"ש גם לראשונים שמעלות השחר עד הנץ החמה אפשר לקרוא את שניהם אבל לא יכול באותו ק"ש לקים את שניהם וצ"ב החילוק ואם כאן המצוה שיהיה לו כזה ס"ת יתכן לחלק בין מצוה לעשות מעשה למצוה שיהיה לו דבר וצ"ע

### האם יוצאים על ידי זכין ובדין זכין במצוות

עיין פ,ת שהביא להסתפק האם כשכתבו ס"ת בשביל מישהו אחר יוצא מדין זכין והנה בפשוטו צריך ודאי שזה יהיה שלו ואולי מדובר שזיכה לו הקלף וכל החלקים ואחרי זה כתב לו מדין זכין והנידון לדעת הרמב"ם שצריך מעשה כתיבה שלו והנה יש מקום לדון שגם לדעת רש"י לא יוצא שכיון שירושה לא מועיל חזינן שיש דין דוקא שהוא יצור שזה יהיה ברשותו א,כ כאן שלא עשה כלום אלא זיכו לו זה לא מועיל והנה בפשוטו אם ירש קלף והוא כתב זה מועיל שעיקר המצוה זה שהחפצא של הס"ת נעשה על ידו וא"כ הכונה שמדין זכין זה נחשב שנעשה בשליחותו וצ"ע אם זה שייך כאן וכן צ"ע מה שייך לקים מצוה מדין זכין הרי הוא לא עשה כלום

#### הוספה סיון פ"ג

והנה בהאי ענינא לגבי זכין במצות הנה בברכת שמואל קידושין סימן י' דיק מלשון הרמב"ם שגם אם יש דין זכין אבל בקידושין לא שייך זכיון כיון שיש הלכה של מעשה קידושין דהינו שלא שייך זכין על שליחות מעשה ובפשוטו הביאור דיסוד הדין שליחות בזה הוא מה שעושה על פי צוויו וצריך שזה יהיה מציאות זו והנה מבואר בגמ' שהמקור של שליחות מקרבן פסח והקשה התוס"ר ובאו"ז ח"ב סימן דמה צריך פסוק תיפו"ל מצד זכין וכתבו שזכיה מטעם שליחות עוד כתבו לדון שזה לא זכות ומבואר שמועיל זכין ביחס למצות שחיטה והנה האו"ש והמנחת ברוך נקטו שהקרבן כשר וכל הנידון ביחס למצוה שהוא ישחוט ולפ"ז הוא ממש רק שליחות על המצוה אמנם יש שנקטו שהקרבן פסול ולפ"ז יש לדון שיסוד הדין שכח החלה של הדבר זה הבעלים אבל לא שיסוד הענין זה קיום מעשה מצוה שלו וצ"ע ועיין ריטב"א שם שתירץ שהיה מקום לומר שצריך שדוקא הוא יעשה ויתכן שזה סברא שזה מצוה שבגופו ויתכן שכונתו לנ"ל

והנה בפשוטו אדם ששוחט בהמת חברו או טובל כליו יכול לברך אפילו שאין כאן שליחות והוא מתנגד שהברכה היא על ההיתר שחל וזה נוגע לכולם ואפילו שמי ששוחט לא בשביל לאכול לא מברכים אבל כל שיודע שיאכלו ולכן עושה יש לו סיבת ברכה בעצם אמנם בטבילת כלים יש לדון שאם יש מצוה ואין איסור השתמשות רק מכח המצוה ובמקום שלא יכול אפשר להשתמש א"כ לכאורא אין לברך אלא הבעלים ולא שמענו כזאת וזה ראיה שהמצוה על ההיתר בשימוש בכלי

אמנם יש לדון בקביעת מזוזה בקובע לחברו שלא מדעתו האם מברך והנה שליח מברך ויתכן דשם באמת יש קיום מצוה ועל זה מברך אמנם בפשוטו הברכה על מעשה המצוה ויש לדון שזה מדין זכין ובפשוטו גם אם יניח שלא מדעתו יברך ומצד שמעשה שעל ידי זה מישהו אחר מקים מצוה מברכים וראיתי בכתבי הגר"י אידלשטין שהביא שבכתבי הקה"י החדשים מנחות סימן כ"ז כתב שהקובע מזוזה לחברו שלא בשליחות לא מברך וע"ש שהקשה עליו מהבה"ל לגבי עירובי תבשילין שדן שבמניח לחברו מדין זכין יכול לברך רק שדן שאולי הוא כבר הניח ומבואר שיכול לברך מדין זכין אמנם שם כל המצוה זה החלות היתר ויתכן שבאמת מי שעושה המעשה לו באמת שייך הברכה ויש לדון בבודר חמץ לחברו ויש לדון האם שייך זכין ונחשב שחברו מקים המצוה וממילא יכול לברך

ועיין ט"ז וש"ך סימן ש"ה שדנו לגבי פדיון הבן בקטן האם מישהו אחר יכול לפדות בשבילו מדין זכין ודנו האם חשיב זכות או לא ומבואר שאפשר לפדות מדין זכין אמנם שם זה פרעון חוב ויתכן שכמו שפרעון חוב אפשר לעשות לחברו גם כאן זה כך וצ"ע והנה לגבי מילה דנו האם לגבי האב מועיל שליחות ויש לדון האם יועיל מדין זכין שיחשב שהאב מל וכן יש לדון האם זה סיבה לברכה מצד המל או מצד האב

ועיין כנסת אברהם שהאריך בזה כגון להדליק נר חנוכה לבחררו מדין זכיון ולברך וכן נר שבת ולברך ועיין בענין משלוח נמנות שיש לדון האם שייך לשלוח מנות בשביל חברו שךא מדעתו מדין זכין וכן יש לדון לגבי בדיקת חמץ לבדוק לחברו שלא מדעתו ועיין קצוה"ח שפ"ב שכתב שבשולח חברו למול יכול מישהו אחר למול מדין זכין שהרי גם בזה יקים המצוה והא עצמו בין כה לא עושה רק דן שזכין מאדם לא אמרינן דהינו שהקיום מצוה לאב על ידי זכין זה כמו על ידי שליחות וצ"ע למה שיקבל שכר כל שמצדו לא עשה כלום אמנם מצאנו שאם נפל פררוטה מידו ומצאה עני שיש לו שכר דהינו שהשכר יתכן גם ללא מאמץ מצד האדם אלא עצם המציאות שעושה מצוה וצ"ע בכל זה