ל בדין בתים או חצירות של אדם א_ אם מועילין לדינא דבתים וחצירות פתוחין לתוכו
קטגוריות: ש_ס / יג עירובין / עירובין - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / עירובי חצירות - חוברת

**ל**

**בדין בתים או חצירות של אדם א'**

**אם מועילים לדינא דבתים וחצירות פתוחין לתוכו**

א] **עירובין** דע"ג: אמר רב אין מבוי ניתר בלחי וקורה עד שיהו בתים וחצירות פתוחין לתוכו.

**ופירש"י** דלית לי' לרב הא דתניא לעיל אב ובנו מבוי שלהם ניתר בלחי וקורה וכו', והתוס' כתבו דלא פליג רב אברייתא דלעיל, משום דלא חשבינן בתים וחצירות דאב ובנו חדא כיון שאין פתוחין זל"ז וכו', כי במה שהם של אב ובנו אין לחשבם אחת יותר מבשל נכרים ועירבו וכו'.

**ועמש"נ** בסימן ל"ב בביאור הפלוגתא בזה, ועיי"ש סק"א בהערה מש"נ פלוגתת הראשונים אם קי"ל כדינא דרב דכל דהחצירות פתוחות זו לזו חשיבי כחדא ואין המבוי ניתר בלחי וקורה.

ב] **והנה** בפשוטו נ', דהיכא דב' החצירות הוו של אדם א', מודו כו"ע דלא חשבינן לה כב' חצירות, שהרי חזינן לעיל דע"ג. שדנו דאף ב' חצירות של אב ובנו לא חשבינן להו כב' חצירות, והא דלפי האמת חשיב כב' חצירות פי' הרשב"א שם, ז"ל, דחשיבות מבוי יש כאן שאילו היו אחרים דרים כאן צריכין עירוב ואפי' הן בעצמן אם אין מקבלים פרס כרבים דמו, עכ"ל, אך אילו הוו ב' החצירות של א' ודאי לא חשיבי כב' חצירות.[[1]](#footnote-2)

**ולכאו'** הוא מוכרח כן, דאי נימא דאף ב' חצירות של אדם א' חשיבי כב' חצירות וניתר המבוי בלחי וקורה, א"כ הו"ל לאשמועינן לזה, והוה ידעי' דכ"ש דב' חצירות של אב ובנו חשיבי כב' חצירות, וממה שהוצרכה הברייתא להשמיענו דב' חצירות של אב ובנו חשיבי כב' חצירות, יש ללמוד דאילו היו של אדם א' ודאי ל"ה של ב' חצירות, וקמ"ל הברייתא דאב ובנו לא חשיבי כאדם א'.

**והאמנם** הי' מקום לדון, דשמא אב ובנו עדיפי מב' חצירות של אדם א', דב' חצירות של אדם א' אית לי' בכל א' מקום פיתא גמור, ול"ש ב' הבתים להדדי, ומשא"כ אב ובנו שהבן מקבל פרס מאביו וחשיב כסמוך על שלחן אביו וכמש"כ הריטב"א, חשיבי טפי כחדא, וע"כ רק בזה ס"ד שלא יהא המבוי ניתר בלחי וקורה, אך בב' חצירות של אדם א' פשיטא שניתר המבוי בלחי וקורה, אך לדעת הסוברים דלשם מקבלי פרס סגי שמקבלין הוצאה מאביהם, ועי"ז נטפלין לו, ודאי דבית חצירות של אדם א' שייכי טפי להדדי, ודו"ק, אך בפשוטו נ' שאין מקום לומר כן, דודאי באדם א' שייכי כל מקומות פיתא שלו זל"ז וחשיבי כחדא.

**אמנם** יש לדחות דאורחא דמילתא קתני, וע"כ הוא דקמ"ל הברייתא הך דינא באב ובנו, ולא בדהוו ב' החצירות של אדם א'.

ג] **אמנם** צ"ע בזה מהא דתניא לעיל ד"ו:, מי שיש לו ב' בתים בב' צידי רה"ר עושה לחי מכאן ולחי מכאן או קורה מכאן וקורה מכאן וכו', וכתבו התוס' שם, ז"ל, פי' שני חצירות, דאין מבוי ניתר בלחי וקורה עד שיהיו חצירות פתוחות לתוכו וכו', עכ"ד.

**וצ"ע** דאכתי מ"ט ניתר המבוי בלחי וקורה, הרי הוו ב' החצירות שלו, וכל כה"ג חשיבי כחצר אחת וכנ"ל.

**וכבר** עמד בזה הרשב"א בתשובה ח"ז סי' קס"ב, ז"ל, ונראה לי להלכה דצורת פתח מכאן ולחי אחד מכאן סגי במבוי המפולש, ואף דאין בתים וחצירות פתוחין לתוכו, דההיא דשני בתים בשני צידי ר"ה מיירי מאיש אחד, ואנן שתי חצרות משני בני אדם בעינן וכן בבתים, והראי' אב ובנו רב ותלמידו אינן צריכים לערב ומבוי שלהם ניתר בלחי וקורה, כלומר לקולא דחזו לשנים ואעפ"כ אמרו אין מערבין רשות הרבים בכך אלא בצוה"פ, דבכל מילי גם כן סגי בצוה"פ מכאן ולחי או קורה מכאן וכו', עכ"ל.

**אמנם** לדעת ש"ר שלא חילקו בזה וס"ל דאף במבוי המפולש הניתר בצוה"פ מכאן ולחי או קורה מכאן, בעי' שיהיו בתים וחצירות פתוחין לתוכו, וכ"כ הרשב"א גופי' בח"ה סי' ר"ב, וע' דרכי משה סי' שס"ג, וכ"ה במ"ב שם ס"ק קי"א, תיקשי דהיאך מהני התם לחי או קורה, הרי לא חשיב דחצירות פתוחין לתוכו, כיון שב' החצירות הם של אדם א'.

**וצ"ל** דלישנא ל"ד, ולא איירי בב' חצירות של אדם א', וכ"ה בתוספתא פ"ז ה"ט, שהביאו התוס' שם, יתר על כן אמר ר"י ב' חצירות זו כנגד זו ברשות הרבים, נותנים לחי מיכן ולחי מיכן או קורה מיכן וקורה מכאן "ומערבין" ונושאין ונותנין באמצע וכו, והרי דאיירי בחצירות של ב' בנ"א, אך בהגה' הגר"א הגי' בד' התוספתא מי שיש לו ב' בתים בב' צידי רה"ר, אך גיר' התוס' לעיל ד"ו: היא כגיר' דילן, עיי"ש שהביאו דבתוספתא גרסי' בהדיא ב' חצירות.

ד] **אך** צ"ע עוד בזה, דהנה לכאו' כ"ה דבעינן שיהיו ב' החצירות של ב' בנ"א, ה"נ בהא דבעי' ב' בתים בחצר, כל דהוו ב' הבתים של אדם א', לא חשבינן להו כב' בתים.

**ומצינו** כן להדיא בשבת דקל"א., דמשני אפשר דמבטלי להו רשותא דכולהו לגבי חד, ופריך סו"ס בית איכא בתים ליכא, ופי' ר"ח, ז"ל, וכיון שביטלו כל בני חצר רשותם לגבי חד נעשו כל הבתים שלו וכולן כבית א' הן חשובין, ורב לא אמר אלא בתים ומיעוט בתים שתים וכו', עכ"ל, וכ"ה בחי' הריטב"א ובמאירי שם, והרי להדיא דכל דהוו כל הבתים של אדם א' חשיבי כבית א'.

**אך** הנה בפירש"י בשבת שם נ' שפי' ד' הגמ' שם בע"א, וכ"ה בחי' המיוחסים להר"ן שם, ולפ"ז אין להוכיח משם, ועמש"נ עוד בפלוגתת רש"י והר"ח בפי' ד' הגמ' שם, בסימן ל"ג סק"ה.

**וכ"ה** גם בעבוה"ק ש"א פ"ד, ז"ל, עירבו בתים זה עם זה, יש מגדולי המורים שאמרו דנסתלקו בתים ואינם אלא כבית אחד וחצרות יש אבל לא בתים, עכ"ל, ועמש"נ בזה בסימן ל"ג סק"ב, והרי דבעי' שיהיו הבתים חלוקין זמ"ז, וכל שעירבו זע"ז וחשיבי כשל אחד, אין מתקיים בזה דין בתים פתוחים לתוכו.

**אמנם** צ"ע רב בזה, מהא דתניא לעיל דע"ג. דהאב ובנו הרב ותלמידו מבוי שלהן ניתר בלחי וקורה, ופירש"י שם דאיירי שחצר אחת של אב ואחת של בן, וקשיא דהגם דאב ובנו חשיבי כתרתי, וע"כ חשיב דאיכא ב' חצירות במבוי, מ"מ הרי ב' הבתים שבכל חצר הוו דאדם א', שהרי בחצר אחת הי' האב לבדו ובע"כ דב' הבתים שהיו שם הוו דילי', ובחצר השני' הי' הבן לבדו וב' הבתים שהיו שם הוו דילי', וא"כ הרי ליכא ב' בתים בכל חצר, והיאך ניתר המבוי בלחי וקורה.[[2]](#footnote-3)

**ולדעת** הראב"ד ודעימי' דסגי בבית א' בכל חצר, מתישב היטב, דע"כ שפיר ניתר המבוי בלחי וקורה, ואף דליכא אלא בית א' בכל חצר.

**והנה** אמנם בעבוה"ק להרשב"א ש"א פ"ד הביא לדינא דברייתא בגונא שהי' הבית א' לאב והשני לבן, ולא קאי כלל על ב' החצירות, אלא באחת מן החצירות הי' בית א' לאב והשני לבן, וכ"ה בפסקי ריא"ז בסוגיין, ופי' הטעם דמהני "מפני שב' בתים הן ודומין כמי שעירבו", ונ' להדיא דאה"נ אם יהיו ב' הבתים של אדם א' לא יהני, וכ"ה בטושו"ע סי' שס"ג סכ"ו.

**אך** בד' רש"י ותוס' וש"ר לעיל דע"ג. ובסוגיין מבו' להדיא דמפרשי לה בשחצר אחת של אב וחצר אחת של בן, ותיקשי דמ"ט ניתר המבוי בלחי וקורה הרי ליכא ב' בתים בחצר כיון דהוו הבתים של אדם א'.

**וצ"ל** דאיירי התם בשהיו האב וג' בניו והרב וג' תלמידיו, והיו ב' מהן דרין בחצר אחת וב' מהן דרין בחצר השני', וכ"נ בל' תוס' הרא"ש שם, ז"ל, בדליכא בכל המבוי אלא האב "ובניו" הרב "ותלמידיו" ובתים וחצירות פתוחין למבוי, עכ"ל, וכ"נ גם בל' התוס' בסוגיין, שכתבו שתי' ר"י דלא חשיבי בתים וחצירות דאב ובנו חדא כיון שאין הבתים פתוחין זל"ז וכו', ונ' שהנידון הי' גם על הבתים דיחשבו כחדא מפני שהם של אב ובנו.

**ושו"ר** בגאו"י לעיל דע"ב: בד"ה אמר הריטב"א שכתב דאיירי בכה"ג שהיו כמה בנים, דאל"כ ליכא ב' בתים בכל חצר, עיי"ש.

**אך** לכאו' אי"ז מתישב בל' רש"י שם, שפי' להדיא דהוו ב' חצירות אחת של אב ואחת של בן, ונ' להדיא דהאב הי' לבדו בחצר והבן הי' לבדו בחצר, וכ"ה להדיא בל' רבינו ירוחם נתיב י"ב חי"ז, אפילו אין שם דיורין אחרים במבוי אלא שהאב דר בחצר א' והבן בחצר אחרת,[[3]](#footnote-4) והדק"ל היאך ניתר המבוי בלחי וקורה הרי ליכא ב' בתים בכל חצר, כיון דהוו של אדם א'.

ה] **ובפשוטו** נ' דצ"ל בזה בדעת רש"י, דהא דאב ובנו מבוי שלהם ניתר בלחי וקורה, אין הטעם בזה משום דאב ובנו לא חשיבי כחד, כמש"כ הרשב"א, אלא הטעם בזה הוא דאף דחשיבי כחד, מ"מ כיון דאיכא ב' חצירות במבוי ה"ה ניתר בלחי וקורה, ואף אם היו ב' החצירות של אדם א' נמי הי' המבוי ניתר בלחי וקורה.

**ונ'** כן מד' רבינו ירוחם נתיב י"ב חי"ז, ז"ל, האב ובנו הרב ותלמידו שדרים במבוי אחד, אפילו אין שם דיורין אחרים במבוי אלא שהאב דר בחצר א' והבן בחצר אחרת ופתוחים חצרותם למבוי, לא תאמר כיון שהם כיחידים לענין חצר וכו', כמו"כ במבוי והרי הם חשובין כחצר אחת הפתוחה למבוי ואינו ניתר המבוי בלחי וקורה וכו', אלא בודאי מבוי שלהם ניתר בלחי וקורה, "שאע"פ שהם כיחידים" מכל מקום הם שני חצרות פתוחות למבוי וניתר בלחי וקורה, עכ"ל.

**והא** דלא אשמועינן הברייתא דאף בדהוו ב' החצירות של אדם א' ניתר המבוי בלחי וקורה, וכ"ש באב ובנו, צ"ל כמש"נ לעיל סוסק"א דאורחא דמילתא קתני, שאין דרך שיהיו ב' חצירות של א' וידור בשתיהן.

**ולפ"ז** ניחא גם הא דחשבינן דאיכא בכל חצר ב' בתים, הגם דב' הבתים הוו של אדם א', דמ"מ כיון דאיכא ב' בתים בחצר, ניתר המבוי בלחי וקורה, ואמנם פשוט דכ"ז הוא היכא דאית לי' מקום פיתא בב' הבתים, אך אם לי"ל מקום פיתא בא' מן הבתים, ל"ח בית זה כלל כבית להיתר המבוי, וכמבו' בסוגיין.

**אך** אכתי לא נתישב היטב, דלפ"ז הרי נמצא דאלמלי הדין שנתחדש בברייתא דאף ב' חצירות של אב ובנו חשיבי כב' חצירות, ה"נ ל"ה מהני ב' בתים של אדם א' ליחשב כב' בתים בחצר, וא"כ בכה"ג דאיירי הברייתא שהיו ב' הבתים שבכל חצר של אדם א', ל"ה מהני אף בלא הא דהוו החצירות של אב ובנו, ואי"ז במשמעות הברייתא, דמ' דכל הא שהוצרכה הברייתא להשמיענו שהמבוי ניתר בלחי וקורה הוא רק משום דהוו החצירות של אב ובנו, ולא משום דהוו ב' הבתים שבחצר של אדם א'.

ו] **ואשר** ע"כ נ' בדעת רש"י ודעימי', דהנה בטעמא דרב דס"ל דאם החצירות פתוחות זו לזו אין המבוי ניתר בלחי וקורה, נת' בסימן ל"ב שנחלקו בזה הראשונים, ונת' שם בדעת רש"י דאין טעמא דרב דמשום דחזו לערובי חשיבי ב' החצירות כחד, אלא טעמא דרב הוא משום דאין המבוי ניתר בלחי וקורה אא"כ יש בתים וחצירות שצריכין להשתתף זע"ז, וע"כ כל שפתוחין זל"ז ומצי לערב בלא שיתוף ל"מ לחי וקורה.

**ולפ"ז** נ' בדעת רש"י, דהא דתניא בברייתא דהאב ובנו מבוי שלהם ניתר בלחי וקורה, אתא לאשמועינן הך מילתא, דהגם דבעי' ב' חצירות, מ"מ ל"ב שיהיו ב' החצירות צריכין להשתתף זע"ז, ודלא כרב דס"ל דכל שאין ב' החצירות צריכין להשתתף זע"ז, ל"מ.

**וכ"ה** להדיא בפירש"י לעיל שם אהא דתניא דמבוי שלהם ניתר בלחי וקורה, ז"ל, ואע"פ שאין צריכין לערב חצירות, מ"מ פתוחין לו כצ"ל, עכ"ל, ומפורש בד' רש"י דהא דס"ד דאין מבוי שלהם ניתר בלחי וקורה וקמ"ל הברייתא שהוא ניתר, הוא משום דא"צ החצירות לערב, וע"כ ס"ד דחשיבי כחדא, דדינא דבעי' ב' חצירות היינו ב' חצירות המשתתפות דרך המבוי, וכאשר כן ס"ל לרב, וקמ"ל הברייתא דכל דחצירות פתוחות לו, אף שא"צ לערב זע"ז, ה"ה ניתר בלחי וקורה.

**ונ'** לפ"ז, דכל נידון הברייתא הי' רק בדינא דב' חצירות, דבזה יל"פ דבעי' ב' חצירות המשתתפות דרך המבוי, וע"כ ל"מ חצירות של אב ובנו דל"ב לערובי, אך בהך דינא דבעי' בכל חצר ב' בתים, פשיטא דסגי במה דהחצר חשובה שיש בה ב' בתים, והגם דל"ב לערובי, שהרי לעולם א"צ לערב הבתים דרך המבוי, וא"כ ודאי דלדין ב' בתים ל"ב שיהא בעי לערובי, ואשר ע"כ אף דהוו ב' הבתים שבחצר של אדם א' שפיר דמי.[[4]](#footnote-5)

**ולפ"ז** מתישב היטב משה"ק לעיל, דמ' בברייתא דאלמלי הא דהוו החצירות של אב ובנו, פשיטא דהמבוי ניתר בלחי וקורה, הגם דב' הבתים שבכל חצר הם של אדם א', ולמש"נ א"ש היטב, דכל נידון הברייתא הוא שמא בעינן ב' חצירות הצריכות לערב זע"ז, אך בבתים פשיטא דכל דאיכא ב' בתים מהני, אף דהוו של אדם א' וא"צ לערב זע"ז.

ז] **ונפ"מ** עוד בזה, בדינא דרב דכל שפתוחות החצירות זל"ז חשיבי כחדא, ויש להסתפק אם ה"נ הוא בשפתוחין ב' הבתים זל"ז, דנמי נימא דחשיבי כחדא ואין ניתר המבוי בלחי וקורה.

**ובל'** התוס' בסוגיין נ' דאף בתים הפתוחין זל"ז חשיבי כחדא, שכתבו דלא חשבינן בתים וחצירות דאב ובנו חדא, כיון שאין הבתים פתוחין זל"ז וכו', והרי דאם היו פתוחין הבתים זל"ז הוי חשיבי כחדא, ובד' התוס' דע"ד: מבו' דנסתפקו בזה, וטעם הספק הוא, דשמא בבתים דחלוקין יותר זמ"ז, ע"כ אף שפתוחין זל"ז ומערבין דרך פתחיהן לא חשיבי כחדא.

**ובפסקי** ריא"ז דין ו' כתב בבתים שאם ראויין לערב יחד דרך פתח שביניהם חשיבי כבית א', ולעיל מינה בדין ה' פירש דין אב ובנו על ב' בתים, ופי' הטעם דמהני מפני שב' בתים הן ודומין כמי שעירבו.

**ולפמש"נ** בדעת רש"י נמצא, דבזה מודה רב דאף היכא שפתוחין הבתים זל"ז ניתר המבוי בלחי קורה, וכמש"נ.

1. וראיתי שהביאו שדעת התוס' דמהני אף אם הוו ב' החצירות של אדם א', וזה ממש"כ התוס' בסוד"ה עד, ז"ל, אפי' היו כל החצירות של אדם א', עכ"ל, אך הוא טעות, דאין מכוון התוס' לחדש דמהני אפי' ב' חצירות של אדם א', דזה ל"ש כלל לדבריהם שם, אלא מכוון התוס' הוא לפרש, דהא דע"י חלון לא חשבי' לב' החצירות כחדא, הוא משום דחלון ל"מ למיהוי רגיל כפתח הפתוח למבוי אפי' כשב' החצירות הם של אדם א', ול"ד לפתח שבין זו לזו דמשוי להו חדא אע"פ שאין בני כל חצר רגילין בהן, דהתם מה שאין רגילין בהן הוא משום שרשויותיהם חלוקות, אך אם היו ב' החצירות של אדם א' שפיר הי' רגיל בפתח זה, וז"פ. [↑](#footnote-ref-2)
2. ואין לומר דאיירי דיש עם האב ישראל אחר בחצר ועם הבן ישראל אחר, דלכאו' כה"ג פשיטא דניתר המבוי בלחי וקורה, משום דבעו לערב משום הדיורין אחרים שדרים עמהם, והאמנם הי' מקום לדון דהואיל דהאב ובנו אין חלוקין זמ"ז, ל"ח דאיכא ב' בתים בכל חצר כלפי המבוי, אך אי"ז נראה, ולכאו' נ' פשוט דהיכא דבית א' שבחצר זו ובית א' שבחצר השני' הוו של אדם א', ודאי שניתר המבוי בלחי וקורה, כיון דאיכא ב' חצירות חלוקות במבוי, ובכל חצר איכא ב' בתים חלוקין, ול"ב שיהיו ב' הבתים שבחצר זו חלוקין מב' הבתים שבחצר השני', אך אי נימא דיסוד דין בתים וחצירות הוא שיהיו ד' בתים במבוי, (עמש"נ בזה בסימן ל' סק"ד)לכאו' ל"מ בכה"ג, וצ"ע בזה, וביותר שהרי היכא דיש עמהם דיורין אחרים בחצר צריכין אף האב ובנו עירוב לכאו"א, וא"כ ודאי דניתר המבוי בלחי וקורה, וגם בד' התוס' בדע"ג ד"ה כרבים מבו' דאיירי דבכל המבוי ליכא אלא האב ובנו. [↑](#footnote-ref-3)
3. ויש להוסיף, די"ל דרש"י לטעמי' הוא מוכח כן דאיירי בדליכא אלא האב לבדו בחצר אחת והבן לבדו בחצר השני', עמש"נ בזה בסימן כ"ו סק"ח מד' הגאו"י. [↑](#footnote-ref-4)
4. אמנם ילה"ע בעיקר הדברים, דלכאו' אי"ז מתישב עם מש"נ בסימן ל"א סק"ד בדעת רש"י, דעיקר דינא דבתים וחצירות הוא שיהיו ד' בתים פתוחים למבוי, והא דבעי' חצירות, הוא משום דבעי' שיהיו הבתים פתוחים כדרכם, ולפ"ז לכאו' אין לפרש דינא דרב דהוא משום דבעי' שיהיו החצירות צריכות להשתתף זע"ז, וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-5)