מראי_מקומות_שכו
קטגוריות: שו_ע / אורח חיים / הלכות שבת - הרב יהושע ננקינסקי

**ס' שכ"ו א-ג**

יש ללמוד הסוגיא לט: מ, ע"א וע"ב

חוץ מגזירת רחיצה בחמים יש עוד גזירה "אין שטין על פני המים" [ביצה לו] שמא יעשה חבית של שיטין ואינה קשורה כלל לגזירת רחיצה.

וגזירת רחיצה נחלקה לשנים. א. הוחמו בע"ש שנאסר כל גופו ומותר פיו"ר [לדינא כל מיעוט גופו].

ב. הוחמו בשבת שנאסר אפי' פיו"ר, ובמשנה מצינו "אם בשבת כחמין שהוחמו בשבת", חזינן דחלוק הוחמו בשבת מהוחמו בער"ש.

ולדינא [מג"א הובא במ"ב] אפי' **הוחמו בהיתר** נאסר רחיצת פיו"ר.

בפשטות המשנה אפש"ל דהוחמו בשבת מדין מעשה שבת וא"כ רק בהוחמו באיסור, ויבואר אי"ה לקמן.

**ס"א**

בגזרת הבלנין עיין בר"ן שאין החשש שיחממו בשבת, דלא נחשדו ע"כ, [דהיינו על מלאכה דאוריתא], אלא הגזירה היתה שנתנו עצים סמוך לשבת ויש חשש שמא יחתה עי"ש.

★חמין שהוחמו מע"ש אסורים ברחיצת כל גופו, פיו"ר מותר, ולדינא לאו דוקא פיו"ר אלא כל מיעוט הגוף שרי ואם רוחץ רוב גופו אסור.

יל"ע דזה פשיטא שאם רחץ מעט גופו בליל שבת ובשבת ירחוץ עוד מעט גוף דשרי למרות שבסה"כ רחץ רוב גופו [דאין קשר בין רחצה אחת לשניה].

וכן פשוט שנאסר ברחיצת רוב גופו למרות שרוחץ כל אבר לחוד נחשב לרחיצת רוב גופו.

וא"כ יל"ע עד איזה זמן מתקשר ונחשב רחיצה אחת שרחץ רוב גופו ואסור, וממתי נחשב כל דבר בפנ"ע ואולי כונתו קובעת.

ובאמת אין זה פשוט כ"כ דכל מיעוט גופו שרי ועיין ביאו"ה ס' תקיא-ב ד"ה "אבל לא כל גופו".

★רחיצה נאסרה רק בחמין, **בצונן** לא נאסר גם כל גופו ובב"י הביא מרדכי [שג] שאסר רחיצה בצונן [מגזירת מרחצאות] ועי"ש שנהר מותר עי"ש בהמשך דבריו [משמע שנהר מותר גם בכוונת רחיצה וגם שיפשוף שרי דלא גזרו].

★חמי טבריא מותר לרחוץ, יל"ע מים שהוחמו בשמש או כל ד"א האם מותר, ומסברא נאסר וכל מה שהותר חמי טבריא זה מים שלא עברו תהליך חימום ולכן לא גזרו בהם, משא"כ אם **התחממו** בכל צורה שהיא נאסרו.

★עיין ב"ח שהביא תשובות מהרי"ל שנהגו שלא לרחוץ בנהר כלל אפי' בצונן א. משום סחיטה. ב. טלטול המים. ג.משום שיטה על פני המים עי"ש.

ובטעם א' משום סחיטה. בפשיטות הכוונה חשש סחיטת שערו אבל סוף דבריו מבואר דחשש סחיטה היינו מפני סחיטת אלונטית, ובמ"ב ס"ק כא מביא חשש של סחיטת שער.

★רחיצה אסורה בחמין, גבי **פושרים** עיין חכ"צ סי"א וע"ע בשו"ת נודע ביהודה ת' כד-כה.

ועיין "סדרי טהרה" יור"ד קצז ד"ה "עיין" שאסר רחיצה בפושרים. ובבית מאיר ס' שכו ס"א.

ובמחנה ישראל פכ"ט גבי חיילים בצבא שנצרכים לרחיצה **הצריך** **לכתחילה מים קרים**, ואם אינו יכול לרחוץ במים קרים יקח מים פושרים, הרי **דלכתחילה אסר פושרים**.

וע"ע במ"ב סק"ז וז"ל "דלפיכך במקום שנוהגין להחם המקוה צריך ליזהר שלא יהיה רק פושרים דאל"כ אסור לטבול בו" דמשמע דפושרין שרי ולקמן סקי"ז אסר רחיצת ידיו בפושרים שנפשרו בשבת.

וא"כ כל מה שהתיר סק"ז בפושרים אולי זה רק בטבילה בצירוף המתירים לטבול עי"ש.

ואולי י"ל בסק"ט יז מירי בעביד מעשה ולכן החמיר גם פושרים [למרות שהמעשה היה בהיתר חמירי].

★צריך לברר מה נקרא **חם** ומה נקרא **פושר**.

★המ"ב מביא את "הקרבן נתנאל" המתיר לטבול בחמים, ועיין בנוב"י שכתב דלא נתפרש טעמו של קולא זו.

ומצדד א. דטבילה דמיירי הקרבן נתנאל זה טבילה הנצרכת מיד בכניסת השבת, ובזה לא גזרו שמא יחממו מים [לפ"ז אין מקום לטבול בבוקר בחמים]. ב. דיק מרש"י דכל הגזירה אטו שישפוך צונן לחמים [דלא גזרו שמא יחממו מים דלזה לא חשו], אלא כנ"ל, ובמקוה לא שייך חשש זה דשואבין פסולים למקוה [לפ"ז בטבילת עזרא דלא אכפ"ל שאובין אין מקום להקל טבילה בחמים].

ג. ובסד"ט קצז הסבירו דלא גזרו במקום **מצוה** [לפ"ז טבילת אנשים אין להקל].

ד. אפשר לבארו דחז"ל גזרו רחיצה, וטבילה אינה בכלל רחיצה.

ה. הובא ב"כפי אהרן" בשם רבי יהודה עיאש, **דרבים** מזהיר זהירי.

ובכלבו מביא "שרב האי גאון" **ביטל תפילה** [דלא התפלל בעת שנצרך לטבילת עזרא] **ולא טבל בחמים** [הובא בבית מאיר] וכן באשכול הלכות תפילה ס' ו'.

★יל"ע האם גזירת רחיצה נאסר על הנרחץ או על הרוחץ ועיין רע"א שהביא שו"ת רד"ך שדן גבי רחיצת מת א"כ משמע שהאיסור על הרוחץ.

וכן בגמ' בשבת קלד: הגמ' דנה על רחיצת קטן מצד איסור רחיצה, והרי ספיה לקטן לצורכו לרשב"א הותר, וא"כ מה הנידון, ולהנ"ל דזה איסור על **הרוחץ** שפיר.

וזה מסתבר יותר דזה היה גזירת הבלנין.

**סג**

★מעשה באנשי טבריא דנאסר, ברש"י נראה דאסר מצד בישול [ובתוס' חלק ע"ז עיש"ה].

ועיין במג"א שביאר ברש"י דהיה מתערב ובכ"ז נאסר מצד **הטמנה** למדנו מדבריו א. דגם בלי צורת הטמנה [דהיינו לא כלי שמתכסה בהטמנה] נחשב הטמנה ב. דנכנס מאליו ג"כ נחשב הטמנה. ג. דנידון כמוסיף הבל ולכן נאסר גם בע"ש דהיה מקום לומר דאין כאן הוספת חום ככל הטמנה שההטמנה **מחממת** את הקר אלא כאן יש חמים ומתקררים ע"י ההתערבות.

ועיין בביאה"ל ד"ה "אפי'" דנעשה מאליו לא נחשב הטמנה.