51 חסרונות, ודין אבד חפץ ואין ידוע אם הוא הפיקדון
קטגוריות: ש_ס / לב בבא מציעא / ב_מ עניינים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / שומרים / מהדו_ק

סיון תש"ע

א] ב"מ ד"מ. המפקיד פירות אצל חבירו ה"ז יוציא לו חסרונות, ובגמ' מייתי' להא דתניא בד"א בשעירבן עם פירותיו וכו', ופרכינן וכי עירבן עם פירותיו מאי הוי ליחזי לדידי' כמה הויין, ופירש"י, ז"ל, ליחזי דידי' כמה הוו כו', ויראה כמה חסרו, ויטול על של חברו כפי חשבון, עכ"ל.

וצ"ב דמ"ט בכה"ג הוא מנכה משל חבירו לפי חשבון, הרי יתכן דמשלו חסר יותר ממה שחסר של חבירו, וא"כ כיון שאינו יכול לישבע שחסר כן משל חבירו, הי' בדין דנימא משאיל"מ, ואם מאיזה טעם א"צ לישבע ע"ז, א"כ אדרבה נימא דשמא של חבירו חסר יותר, וינכה משל חבירו יותר מכפי חלקו.

וכבר עמד ע"ז הש"ך סימן רצ"ב סקכ"ב, ז"ל, ואין להקשות דהא כאן וכן במעות אח"כ בסמוך הו"ל משואי"ל דהא מחויב לישבע דשל חבירו נאבד וא"י בבירור, י"ל דנשבע שנאבד כך וכך ואח"כ אנו מחשבין לפי ערך ואומרין מסתמא נאבד לפי הערך, עכ"ל, ומשמעות דבריו דהטעם בזה הוא דתלינן דמסתמא נאבד לפי חשבון, וע"כ אינו מחויב שבועה ע"ז.

וביאור הדברים, דהנה כתב בתרוה"ד סימן שי"ד, ז"ל, אכן כי דייקינן שפיר וכו', ימצא לנו דלא שייך הכא למימר המע"ה ושלכם יפסדו או כל דפריש מרובא קפריש, לפי דברי אשירי דלעיל שחילק בראיות ריצב"א, משום דגבי חמרא לא הוברר חלקו לא שייך לומר שלך לומר שלך החמיצו, משום דשם כולם על כל חבית וחבית, ה"נ בנ"ד אע"ג דהיה לכל אחד כבר מבוררים הזהובים שלו, מ"מ לאחר שעירבו מדעתו שם טיבעא חד הוא, ואם לא היה נפסד כלום מהם ודאי היו נוטלים בלא קפידא מן הכיס והיה מחזיר לכל אחד לפי המנין שנתן לו, ול"ד למפקיד טלה דיש קפידא בין טלה לחבירו וכל אחד מקפיד שיבא לידו את שלו, משא"כ בזהובים שהן כולם טבי ותקולי לא קפדי אינשי כלל שיבא לידם את שלהם, וא"כ שם כולם על כל זהוב וזהוב ולא שייך לומר בהן שלך נפסד וכל דפריש מרובא קפריש וכו', עכ"ל.

ונתחדש בד' התרוה"ד, דאף שכל א' הטיל לכיס מעות, מ"מ כיון שאינם כל א' מקפיד שיבא לידו את שלו, ה"ה חשובין כשותפין בכל המעות, וע"כ כל שנאבד מן המטבעות הוי ההפסד לכולם לפי חשבון.

וזהו שכתב הגר"א דה"נ הוא במפקיד פירות ועירבן הנפקד עם פירותיו, דכיון דכל הפירות הוו ממין א' וליכא קפידא ע"ז, ה"ה נעשין שותפין בפירות, וע"כ כל שנאבד מהן, הוי ההפסד לכל א' לפי חשבון.

ואמנם צ"ע, שהרי בפירות אמרינן דאדם רוצה בקב שלו, וא"כ הרי דמי לטבעות דמקפידין ע"ז, ומ"ט אמרינן בזה דה"ה כשותפין בכל הפירות, והרי איירי בשעירבן השומר שלא מדעת הבעלים.

והנה כתב השו"ע בסימן קע"ו ס"א, אין השיתוף נגמר בדיבור וכו', ואינו מתקיים אלא בקנין וכו', אלא צריך שיביא כל אחד מעותיו ויטילו מעות שניהם בכיס א' ויגביהו שניהם הכיס, עכ"ל, ומבו' דבלא שהגביהו שניהם הכיס אינם נעשין שותפין, אף שנתערבו המעות יחד, וצ"ע היאך זה מתישב עם דינא דתרוה"ד, ושמא כל דינא דהתם הוא רק לגבי שיהא הרוח לאמצע או שלא יהא בידם לחזור בהן, אך ודאי דיד שניהם היא בכל המעות.

ושם ס"ב כתב, וכן אם ערבו פירותיהם וכו' הרי אלו שותפין בהם, והסמ"ע שם פירש דשאני פירות ממעות, כיון דהבעלים מקפידין עליהן, וכל שעירבום יחד, ה"ה נעשין שותפין, ומשא"כ במעות.

אך בחזו"א ב"ב סימן ד' סקי"א כתב דליכא נפ"מ בין מעות לפירות, וגם בפירות אם עירבום יחד ה"ה נעשים שותפין, ודינא דס"א דבעינן שיגביהו שניהם, הוא כשהמעות ניכרים, עיי"ש, וצ"ע בענין זה.