קונטרס מראי מקומות בדין עד המסייע לפטור משבועה בעזרת השם יתברך
קטגוריות: כללי / מ_מ בענייני מוחזק וחזקות - הרב אלימלך וינברג / re (4)

בעזרת השם יתברך

**קונטרסמראי מקומותבסוגיאעד המסייע לפטור משבועה**מאת הרב אלימלך וינברג הי"ו להערות יש לפנות לפלא: [PHONE_REMOVED]

**נערך בעזהשי"ת שלהי חודש טבת תשע"זעבור בית המדרש לתורה שם משמעון גור רמת גןנתייסד ע"י מורינו הגאון החסיד הרב אברהם אטלס שליט"א אב"ד חיפהבנשיאות בנו ראש ישיבות דרכי נועם-עמק הלכה הגאון ר' שלמה שליט"א**

**שיטות הראשונים בדין עד מסייע אי פוטר משבועה**

**[א]: בתוס' ב"מ ב: ד"ה וליחזי** פי' בקו' הגמ' 'וליחזי זוזי ממאן נקט' דאותו שהעד מכחישו ישבע שבועה דאורייתא ואותו שהעד מסייעו יפטר משבועה, וכן פירשו **בתוס' קדושין ע"ג: בד"ה בד"א** בפי' הקו' בסוגיין בב"מ 'וליהוי כע"א לפטור את מי שמסייע אפילו משבועת היסת ולחייב את שכנגדו שבועה דאורייתא'.

**ובספר הישר לרבינו תם [חלק החידושים סימן תקע"א]** פירש כן וכ' 'דאילו היה המוכר יודע היה יכול להשביע השני שבועה דאורייתא כדין ע"א וזה היה נוטל בלא שבועה דל"ש הכא תקנתא דריו"ח דתוקף בטלית חבירו דהא איכא ע"א דמסייע ליה', ומשמע דאינו דין כללי דעד מסייע פוטר משבועה אלא הוא סברא מיוחדת בשבועת המשנה דשנים אוחזין, וכ"כ בהדיא **הרמב"ן במלחמות [ב.א. מדפי רי"ף] בפי' ר"ת** 'דשבועה דמתני' משום חשדא שלא יהא כאו,א הולך ותוקף טליתו ש"ח וכדריו"ח והאי כיון דמסייע ליה ע"א רגלים לדבר דלא משקר ואיך חשיד ואיהו לא חשיד' [ועיי"ש שהשיג על בעה"מ שנראה מדבריו שלמד מפי' זה שעד המסייע פוטר אפי' משד"א, ועי' בזה להלן מה שיובא בעזהשי"ת בד' בעה"מ והרמב"ן], ויש לדון לפי"ז אם דוקא עד מסייע 'כשר' פוטר משבועת שנים אוחזין או אפי' קאו"פ או אשה,

[ב]: אמנם **בתשו' מהר"מ ב"ר ברוך [דפוס פראג סימן תתקנ"ד] והרא"ש בפ"ק דב"מ סימן ג' בשמו** שיש ללמוד מפירוש ר"ת דעד המסייע פוטר משבועה והוא דין כללי בכל השבועות שעד המסייע פוטרו, והסכים לזה **הרא"ש שם,** [ועי' **תוס' הרא"ש ב"מ ב: ד"ה וניחזי] בשם ר"ת** 'מ"מ הוי כע"א ולכל הפחות היה להועיל לעדותו להועיל שיטול בלא שבועה אותו חצי שהעד מסייעו שהרי גם את האחר שהוא מחייב שבועה דאורייתא' וצ"ב כוונתו ואם מתיישבים הדברים במש"כ בפסקיו ללמוד מד' ר"ת דעד מסייע פוטר משבועה], וכן כ' **בפסקי אור זרוע ב"מ ריש פ"ק ובמרדכי ב"מ אות רי"ט** ללמוד מפיר"ת הנ"ל דעד המסייע פוטר מכל שבועה, וכ"כ **בהגהות מיימוניות פ"א מטוען ונטען הלכה א' אות ג' בשם ר"ת והאו"ז שם אות א' בשם רבינו שמחה** דעד המסייע פוטר מכל שבועה אפי' דאורייתא, וכן כ' **הרמב"ן במלחמות ב.א. מדפי הרי"ף והר"ן ב"מ ב: בדעת בעל המאור** דס"ל דעד המסייע פוטר אפילו משבועה דאורייתא.

**[ג]: והראב"ד בהשגתו על בעל המאור** [ומובא **בשיטמ"ק ב"מ ב:]** חולק על בעה"מ והוכיח מהא דאי' **בב"מ כ"ח.א.** גבי סימנין וסימנין וע"א ד'ע"א כמאן דליתיה' ויניח דאין עד מסייע פוטר משבועה [וצ"ב ראייתו, ועי' להלן], וכן **בהשגות הראב"ד על הרמב"ם פ"כ ממכירה ה"ד** השי"ג ע"ד הרמב"ם 'וכי מפני הכרעת עד אחד יטול זה בלא שבועה'.

**והרמב"ן במלחמות ב"מ ב.א. מדפי הרי"ף** כ' על מה שלמד מד' בעה"מ דעד המסייע פוטר משבועה 'שנראה מדבריו דאפי' שד"א כגון שבועת מוב"מ או שועת השומרים ע"א פוטר, וזה דבר שא"א, דלא אשכחן ע"א קם אלא לחייב שבועה אבל לא לפטור'.

**[ד]: והר"ן ב"מ ב: בשם ר"ת** 'דין הוא שיועיל עדותו לפטור ההוא דמסהיד ליה משבועה זו של משנתינו שאינה אלא שבועת התקנה בלבד', ועי' **ברמב"ם מכירה פ"כ הלכה ד'** שכ' דכשאין המקח יוצא מתח"י המוכר 'הרי הוא ע"א בלבד ודינו בדין עדות זו כדין כל אדם שהרי אינו נוגע בעדות זו', ואם המוכר אינו יודע 'אין כאן עדות כלל וכ"א מהם נשבע בנקי"ח כתקנ"ח', **ובמ"מ שם** כ' בדעת הרמב"ם שאם המוכר יודע וה"ה עד אחר המסייע לא' מהם 'זה שמסייעו העד נוטל בלא שבועה ונכון הוא מאחר שאין שבועתו אלא מדרבנן וחבירו חייב שד"א' ויש לדון אם כוונתם כסברת ר"ת והרמב"ן הנ"ל ודוקא בשבועת שנים אוחזין פוטר, או שכוונתם דמכל שבועה דרבנן עד מסייע פוטר.

**[ה]: ובטור חו"מ סימן מ"ו אות ל"ו בשם הרמ"ה** לגבי ע"א אומר שהיה תנאי בשטר וע"א אומר שלא היה תנאי, דהאומר שלא היה תנאי הרי הוא מחייב את הנתבע שבועה דאורייתא ואעפ"י שאחר מכחישו אינו נאמן דזה שאומר שהיה תנאי הוא כשנים ואין דבריו של א' במקום שנים, **והטור שם** השיג על דבריו דלמה יהא האומר שלא היה תנאי ג"כ כשנים, **והטור שם בשם רב מתתיה [גאון]** דנשבע שבועת היסת עיי"ש, **ובבית יוסף שם** ביאר פלוגתייהו, דהרמ"ה ס"ל דאין עד המסייע פוטר משבועה ובכוח העד רק לחייב שבועה ולכן המחייב הוא כשנים והפוטר לאו כלום, והטור סובר דעד מסייע פוטר משבועה ולכן שוה כוח הפוטר לכוח המחייב, ורב מתתיה סובר שעד המסייע פוטרו משבועה דאורייתא ומ"מ נשאר חייב בשבועת היסת [ועי' משי"ת בזה להלן בעזהשי"ת].

**ובטור חו"מ סימן ע"ה אות ג'** פסק דעד מסייע פוטר משבועה, וכן **הטור בסי' פ"ז סי"א** כ' דכשם שהעד מחייב שועה כך הוא פוטרו ממנה, ואעפ"י שיש בזה דעות חלוקות הכריע הרא"ש כד' הסוברים דעד מסייע פוטר, **ובשו"ע חו"מ סע"ה ס"ב וספ"ז ס"ו** הביא שני השיטות, **והרמ"א בספ"ז** כ' דהעיקר כדעת הסוברים דעד מסייע פוטר משבועה.

**בגדר ובטעם דין עד מסייע פוטר משבועה [לסוברים כן]
ובסברת מהר"מ וה'קל וחומר' שלו ובדחיית החולקים עליו**

**בתשו' מהרבר"ב הנ"ל וברא"ש הנ"ל ובר"ן הנ"ל בשמו** דכיון דכתיב לכל עוון ולכל חטאת אינו קם ודרשינן 'אבל קם הוא לשבועה' אמרי' ל"ש לחייבו שבועה ול"ש לפוטרו משבועה, **והרמב"ן הנ"ל במלחמות** כ' 'דלא אשכחן ע"א קם אלא לחייב שבועה אבל לא לפטור', **ובשיטמ"ק ב"מ ב: בשם הרשב"ץ** דחה ד' מהר"מ, דקרא ודאי איירי רק לענין 'חיוב' ולא לענין 'פטור', דהרי הא דאינו קם לממון איירי לענין 'חיוב ממון' דאין הע"א יכול לחייבו, דאילו ל'פוטרו' ממון [והיינו כשנתחייב ע"י עדים או פיו] לא איצטריך קרא לפוטרו, וממילא אף לגבי שבועה רבי ביה קרא דקם לשבועה רק לחיוב ולא לפטור, **ובשו"ת הרדב"ז סימן שנ"ד** דחה ד' מהר"מ דעצם הקרא ודאי איירי לענין חיוב דומיא דלכל עוון ולכל חטאת דאיירי ביה קרא עיי"ש, **ובשו"ת מהרי"ט אה"ע סימן כ"ז ד"ה ואם לוי** דחה ד' מהר"מ, דהא דע"א מחייב שבועה היינו משום 'דחיוב שבועה לא חשיב חיוב גמור אלא בירור רמי רחמנא עליה כי היכי דלודי' אבל פטור שבועה היכא דנתחייב בה מטעם מוב"מ אין ללמוד מכאן עיי"ש [וכנראה כוונתו דכשהנידון לענין 'פטור' אפי' יפטרנו רק משבועה הוי 'פטור גמור' וזה אין בכוח הע"א לעשות, דמה שהוא מחייב שבועה היינו מפני שאינו 'חיוב גמור'].

\*\*\*\*\*\*

**ובתשו' מהר"מ הנ"ל וברא"ש הנ"ל ובמרדכי הנ"ל ובר"ן הנ"ל בשמו** דק"ו הוא, דאם בכוח עד לסייע למי שאינו מוחזק לחייב את המוחזק לישבע כש"כ שיכול לסייע למוחזק לפוטרו משבועה, **ובאור זרוע הנ"ל בשם רבינו שמחה** דהק"ו הוא דהשתא בכופ"ה ע"א מחייבו שבועה אעפ"י שהוא מוחזק בממון ע"א מגרע חזקתו היכא דמוב"מ וע"א מסייעו שע"א יסייע לחזקה דפטור משבועה'.

**ובשיטמ"ק הנ"ל בשם הרשב"ץ** דחה ד' מהר"מ, דכשהעד מחייבו שבועה אינו ממצב של פטור שפטרתו תורה ורק שלא היה מי שיחייבנו ופטורו הוא 'ממילא', אבל כשכבר חייבתו התורה שבועה אין לנו ללמוד מהכא שבכוחו לפוטרו ממה שנתחייב ע"י התורה עיי"ש, וכעי"ז השיג על הק"ו **בתשו' הרדב"ז הנ"ל.**

**ובשו"ת מהרי"ט הנ"ל** דחה דבריו מה"ט, דמה שמחייב שבועה הוא רק 'חיוב לברר' מכוח הרגל"ד ואין ללמוד מכאן שכשיש רגל"ד לפוטרו דהא לא יתברר, וכ' ליישב ד' מהר"מ עפ"י כמה מקורות מד' הראשונים דכשיש ספק אם האדם מחוייב שבועה לא מחייבינן ליה מספיקא וכ' הטעם 'דכשם שאדם מוחזק בממונו ואין להוציאו אלא בדבר הברור כך אדם מוחזק בגופו אא"כ הוא דבר ברור שהוא חייב שבועה', וזה הק"ו דמהר"מ דאם מהני 'להוציא' שבועה מהאדם אעפ"י שגופו כמוחזק לענין זה כש"כ דמהני לפטור המוחזק בגופו מחיוב השבועה עיי"ש.

\*\*\*\*\*

**[א]: בכתב וחותם להגרעק"א סימן ג' ובחי' רעק"א שבס' וזאת ליהודה** נסתפק באופן שגלגל עליו כמה שבועות ויש לנתבע עד מסייע בשבועת העיקר אי פטור מהגלגולין, וכ' רעק"א שתלוי הדבר בגדר הדבר דעד המסייע פוטר משבועה, האם ענינו הוא דהוי 'כאילו נשבע' ואי נימא כן אינו פוטר משבועת הגלגול כמו כשנשבע [או משלם] את שבועת העיקר דעדיין חייב בשבועת הגלגול, או דענינו דלגבי שבועה 'הוי ע"א כשנים' והוי כאילו באו ב' עדים על שבועת העיקר וממילא אין כאן כלל חיוב שבועת העיקר לגלגל ממנה עיי"ש, ועיקר הספק כ' גם **בהגהות רעק"א על שו"ע חו"מ סצ"ד ס"ה** עיי"ש, ועי' **בתשו' מהר"י באסן סימן ט'** שדן בנידון זה והעלה דאין יכול לגלגל עליו בכהא"ג ומה"ט דעד המסייעו לגבי לפטור משבועה הוי כשנים לענין ממון וכשיש שנים הפוטרים אותו מעיקר השבועה ודאי אין מגלגלין וה"ה בעד המסייע עיי"ש.

**[ב]: ובשער משפט סימן צ"ד סק"ב** כ', דלדעת בעל התרומות ודעימיה דס"ל דאעפ"י דעד המסייע פוטר משבועה אינו פוטר משבועת היסת [עי' משי"ת בזה להלן בעזהשי"ת], ה"ה דאינו פוטר משבועת הגלגול כיון ששבועת הגלגול הוא מתחייב 'בכל ענין', **ובחידושי ר' ראובן ב"מ סי' א' סק"א** ביאר סברתו, דלשיטות הללו עד המסייע בכוחו להפקיע 'הדררא המחייבת השבועה' וכמש"כ **התוס' ב"מ ד.א. ד"ה** דחיוב שבועה הוא מכוח הרגל"ד דאיכא ע"י ההודאה במקצת או ע"י הע"א ובזה כוח הע"א להעמיד כנגד זה דררא ורגל"ד לטובת הנתבע ומילא הוא פטור, ולכן בשבועת היסת או שבועת הגלגול דאי"צ שום דררא כדי לחייבם ל"ש כלל פטורא דעד המסייע.

**[ג]: ובתרומת הדשן סימן של"ד** דן באופן שנתחייב שבועה משני סיבות, גם מכוח מודה במקצת או שומרין וגם מכוח ע"א אי יכול ע"א לפוטרו מזה, והעלה דע"א פוטרו אפי' משני סיבות של שבועה, ונתן הטעם לפי"ד מהר"מ דילפי' דלכל עוון ולכל חטאת הוא דאינו קם אבל קם הוא לשבועה ל"ש לחיוב ול"ש לפטור וא"כ מה"ט אף כשיש ב' סיבות לחיוב שבועה הוא קם, והוסיף לבאר עוד לפי"ד **התשו' מיימוניות בשם מהר"מ** דהא דעד המסייע פוטר משבועה היינו משום כללא דכ"מ ששנים מחייבים ממון ע"א מחייבו שבועה וממילא אמרי' דהוא בין לחיוב ובין לפטור, דלפי"ז אף כשיש ב' סיבות לחיוב שבועה הרי אם היו באים שנים היו פוטרים אותו ממון ואף ע"א מועיל בכהא"ג לפטור משבועה עיי"ש, והנה דנו הפוסקים והאחרונים הרבה בדבריו דנימא אוקי חד בהדי חד ויהיה העד כמאן דליתא [וית' להלן בעזהשי"ת], אמנם **בתשו' הרדב"ז** **סימן שנ"ד** חלק על התה"ד וכ' דפשוט לו דאפי' להסוברים דעד מסייע פוטר משבועה אינו פוטר כשיש עליו 'חיוב מתרי אנפי' עיי"ש, ולכאו' יסוד הפלוגתא בזה, דהרשדב"ז סובר דגדר הפטור הוא שבכוח העד הפוטר להביא 'דררא וסיבה' כנגד הדררא והסיבה שיש לתובע לחייב ולהכי כשיש לתובע 'שני דררות וסיבות' אין בכוח העד המביא 'דררא וסיבה אחת' לפטור, אבל התה"ד סובר דגדר הפטור דהוי 'כשנים לענין שבועה' או דהוי 'כאילו נשבע' וממילא פוטר אפי' מב' שבועות ודו"ק.

**[ד]: ובשיטה מקובצת ב"מ ב: ד"ה וכתב עליו הרשב"ץ** וכו' **ובר מדין** וכו' כ' בדין נסכא דר' אבא שאם יש לחוטף עד המסייע שדידיה חטף הרי הוא פטור לסוברים עד המסייע פוטר משבועה עיי"ש, והנה לצד דעד מסייע הוי 'כאילו נשבע' אין דבריו מובנים כלל הרי להכי נחשב 'אינו יכול לישבע' שאין דין שבועתו אא 'להכחיש את העד' וא"כ כמו שלא מהני שבועה שדידיה חטף לא יועיל עדות ע"א שדידיה חטף, אבל להצד דהעד 'מפקיע הדררא' מחייבת עי"כ שעושה 'דררא נגדית' י"ל דכשמעיד שדידיה חטף ועושה בה דררא לטובת הנתבע הרי הוא פוטרו משבועה שנעשית ע"י העד המחייב ודו"ק, [ולהצד הנ"ל דהעד כשנים לענין שבועה ין לחייב וין לפטור א"כ לכאו' אינו מובן ד' הרשב"ץ, וי"ל ודו"ק], ועי' **בשיעורי ר' שמואל ב"מ אות ל"ג** מש"כ בד' הרש"ץ.

**[ה]: ובתשו' הב"ח סימן ס"ד** כ' בדעת **תשו' מיימוניות משפטים סס"א** דס"ל דע"א פוטר אף משבועת הנוטלין דמשמע מדבריו דה"ה בנוטלין כאלו שכל נטילתם הוא תקנה ע"י השבועה כשכיר ונחבל וכיוצ"ב כשיש עד מסייע נוטל בלא שבועה, **ובחי' ר' ראובן שם** כ' דכך הוא פשטות ד' הראשונים [ועי' משי"ת להלן בעזהשי"ת] וכ' דבע"כ לשיטה זו גדר פטור עד מסייע דהוי 'כאילו נשבע' דהרי כ"ז שאין דין שבועה אין בכוחו ליטול.

**[ו]: ובחידושי ר' ראובן שם** כ' בדעת **הרא"ש ב"מ סימן ב'** דאעפ"י דעד מסייע פוטר משבועה אין בכוחו לפטור משאיל"מ דבכהא"ג הרי הוא מחוייב ממון ואין בכוח העד לפוטרו מזה, דמדבריו מוכרח לא כגדר הנ"ל דהעד 'מפקיע הדררא' ע"י שעושה 'דררא הפוכה' דא"כ אמאי לא יפקיע דין משאיל"מ ע"י שמפקיע הדררא המביאה לחיוב שבועה, וכן אא"פ כאופן הנ"ל דכוח העד לעשות 'כאילו נשבע' דא"כ אמאי לא יהני אף כשאינו יכול לישבע, ובע"כ דהרא"ש סובר בגדר הדברים דבכוח העד לעשות 'פטור משבועה' ובזה כ' הרא"ש דכשנעשה דין משאיל"מ הוי פטור מממון ולא משבועה [וזה כעין סברת **מהר"י באסן ורעק"א הנ"ל** דע"א הוי כשנים לענין שבועה בין לחייב ובין לפטור ודו"ק.

**בדין עד מסייע לפטור משבועת השומרים**

**הרמב"ן במלחמות [ב"מ ב.א. מדפי רי"ף]** הוכיח דעד המסייע אינו פוטר ממה ששול"ש אינו פוטרו משבועה, ומפורש שהבין דלסוברים דעד המסייע פוטר משבועה אף משבועת השומרים, **והרא"ש פ"ק דב"מ סימן ב' בשם רבינו יונה** הק' על מהר"מ מהא דהמפקיד אצל חבירו בעדים צריך דוקא 'עדים' על החזרה ולא מהימן בהחזרתי מיגו דנאנסו אלא בשבועה על טענת החזרתי ולא סגי ב'עד אחד' לפוטרו משבועת החזרתי עיי"ש, ומבואר גם בדבריו דלסוברים דעד מסייע פוטר אף בשבועת שומרין כן, **והרא"ש שם** תי' לקושיות הרמב"ן ורבינו יונה ולא דחה דשבועת השומרין שאני ומבואר בדבריו כנ"ל, [ועי' **בתרומת הדשן סימן של"ד** שהוכיח מד' הראשונים הנ"ל דאין לחלק בין שבועת שומרין לשאר שבועות ובכולן מהני עד המסייע לפטור].

אמנם **בתרומת הדשן שם בשם גליון פ"ק דב"ק** לחד שינויא 'דכלל של ר"ת לא קאי אשבועת שומרין כיון דודאי היה של חבירו בידו לא יוכל ליטר מן השבועה אלא בשני עדים', ועי' **בשו"ת הרדב"ז סימן שנ"ד** שהכריע כן מסברתו 'היכא דבריר לן שבא ממון חבירו לידו כגון בשומרים שע"א מעיד שלא פשע בהא מסתברא לי לפסוק כדעת האומרים שאין ע"א פוטר משבועה דכיון שהוא מודה שבא ממון חבירו לידו לא מיפטר מיניה אלא בשבועה ואין ע"א פוטרו', ולכאו' כוונתם הוא, דגבי שומרים חיובם בעצמותם הוא 'ממון' עד שיבררו פטורם בשבועה ולכן ל"מ עד מסייע לפטר ממון ומשא"כ בשאר שבועות אין חיובם אלא שבועה בעלמא ולהכי מהני בהו עד מסייע לפטור, ויסוד חילוק זה בין שבועת השומרין דחיובו ממון לשאר שבועות דחיובם רק שבועה בעלמא כתבו **בשיעורי רבינו חיים הלוי ב"ק ק"ז.א.** עיי"ש,[**ובנתיבות המשפט כללי מיגו אות כ"ח** כ' להיפך, דשבועת השומרין חיובה רק שבועה ולא ממון ולהכי ל"מ מיגו לאפטורי מינה ומשא"כ שאר שבועות חיובם הוא ממון ולהכי מהני מיגו לאפטורי מינייהו דהא מהני מיגו לפטור מממון עיי"ש, ועי' **במגיד משנה פ"ב משכירות הלכה ח' בשם יש מהפרשים ז"ל** בדין מיגו לאפטורי משבועה שבכל השבועות מהני ובשבועת השומרין לא מהני עיי"ש, וצ"ע], ועי' **שואל ומשיב ח"ג סימן ע"ה** שבי' דבשבועת השומרין ל"מ עד מסייע כיון שהשומר בחזקת חיוב ל"מ ע"א להוציא מחזקה עיי"ש, ועי' **בשיעורי ר' שמואל ב"מ אות ל"ד בשם הגרש"ש** דבשומרין חיוב השבועה הוא מצד התחייבותו לבעלים לברר או לשלם ולהכי אם עד מסייע יפטרנו מהתחייבותו הוי כע"א קם לממון עיי"ש, [ואולי י"ל להצד שנת' לעיל מחי' ר' ראובן דגדר פטור עד מסייע הוא עי"כ שמביא לנתבע 'דררא המסייעתו' כנגד הדררא שיש לתובע, ולפי"ז י"ל דגבי שבועת השומרין שאין חיובה מחמת שום דררא לא יהני עד מסייע לפטור ודו"ק].

**בדין עד מסייע לפטור משבועת הנוטלין**

**בתשו' מהרמבר"ב ד"פ סימן תתקנ"ד** כ' עוד ראיה דעד מסייע פוטר משבועה מהא דנסכא דר' אבא דהתובע נוטל בלא שבועה והטעם משום דהעד המסייע פוטרו עיי"ש, **ובתשו' מהר"מ בתשו' מיימוניות משפטים סימן ס"א** האריך בזה יותר וכ' דבכל גוונא דאמרי' משאיל"מ דינו הוא שהשתובע ישבע ויטול, וכמו בחשוד, והא דמוכרח **בשבועות ל"ב:** דגבי נסכא דר' אבא התובע הנוטל נוטל ללא שבועה [ולהכי כשמשביע העד חייב קר"ש ולא הוי רק גורם לממון עיי"ש] היינו משום דשהעד מסייעו לתובע ופוטרו משבועת הנוטלין עיי"ש [והנה השבועה שבא העד לפוטרו ממנה היא שבועה ש'לאו דידיה חטף' ולפי"ז יש בדברי מהר"מ לכאו' יסוד גדול בסוגיא דנסכא דר' אבא, דעדות העד אינה רק עדות על החטיפה עצמה אלא היא נחשבת עדות על זה שהממון של התובע והוי 'עד מסייע' לתובע שהוא 'שלו' והנתבע 'לאו דידיה חטף' ודו"ק], ולמד מכאן לאופן שנתחייב הנתבועה שבועה דרבנן והפכה לתובע ויש לתובע עד מסייעו הרי הוא נוטל בלא שבועה עיי"ש.

**והרמ"א בסי' פ"ז סעי' ו'** כ' דיש אומרים דעד מסייע פוטר משבועת הנוטלין, וצויין שם מקורו מתשו' מהר"מ הנ"ל, **ובט"ז שם** כתב, דכל דינו של מהר"מ הוא רק לשיטתו דס"ל דבכל משאיל"מ יש עליו חיוב שבועת הנוטלין ושפיר הוכיח מנסכא דר' אבא דעד מסייע פוטר התובע משבועת הנוטלין, אבל לדידן דקיי"ל דמשאיל"מ נוטל בלא שבועה [חוץ מחשוד] אין ראיה משם ואין עד מסייע פוטר משבועת הנוטלין, וכן **בשו"ת הב"ח [הישנות סימן ס"ד]** האריך בזה לדחות ד' מהר"מ ולדחות ראייתו הנ"ל לפי מה דקיי"ל דמשאיל"מ נוטל התובע בלא שבועה וכנ"ל.

**ובשו"ת הב"ח שם** הביא ד' **הרא"ש בפ"ק דב"מ סימן ב' בשם רבינו יונה** שהק' על מהר"מ מהא דיתומים ששטר בידם אין נוטלין מיתומים ללא שבועה שלא פקדנו אבא כשאין להם עדים ומוכח דעד אחד המסייע אין פוטרם, והרא"ש דחה דעדים לאו דוקא אלא ה"ה ע"א, עיי"ש, ומוכח בהדיא דהבינו רבינו יונה והרא"ש דלסוברים דעד מסייע פוטר הוא הדין דפוטר משבועת הנוטלין, **והב|"ח שם** דחה דבריהם וכ' דכל הקל וחומר של מהר"מ הוא רק שהעד יכול לסייע למוחזק אבל לא שיכול לסייע לנוטל ועיי"ש שהאריך.

**ובשו"ת הב"ח שם** כ' בפשיטות דלדעת מהר"מ דעד מסייע פוטר אף משבועת הנוטלין הוא הדין בנוטלין כאלו שללא שבועה אין דינם ליטול כלל, וכמו שכיר ונחבל וכיוצ"ב, [וכ"מ לכאו' ממ"ש מהר"מ דהעד המסייע פוטר מ'היפוך שבועה' ולכאו' בהיפוך שבועה דומה לשבועת הנוטלין שכל עיקר הנטילה הוא רק בשבועה, ויש לדחות ודו"ק], ועי' **ובחי' ר' ראובן ב"מ סימן א'** כ' דפשטות הדברים בד' מהר"מ והרמ"א כהבנת הב"ח דעד מסייע פוטר מכל שבועת הנוטלין.

אמנם **בשו"ת חוט השני סימן ו' ובתומים סימן פ"ז סק"ו** כ' לחלק בזה בין נוטלין שכל נטילתם רק בשבועה ככל הנך דר"פ הנשבעין דבזה אין עד מסייע פוטר, דבכהא"ג אי יפטור העד שיטול בלא שבועה הרי הוא קם לממון, ומשא"כ בכל הנך נוטלין שמה"ת נוטלין ללא שבועה ורק תקנו חכמים להחמיר על הנוטל לישבע כהא דפוגם את שטרו וע"א מעיד שהוא פקרוע והבא ליפרע מנכסי יתומים, בהנך מהני עד מסייע לפטור משבועת הנוטלין, ועיי"ש בתומים מה שהאריך בענין זה, ותן לחכם ויחכם עוד בעזהשי"ת.