זבים פ_ה מ_ח
קטגוריות: ש_ס / נח זבים / זבים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ

**זבים פ"ה מ"ח**

א] **הנושא את המרכב וכו',** עיקר דינא דמתניתין הוא, דבמרכב חלק מגעו ממשאו, דרק הנושאו מטמא בגדים אך הנוגע בו אינו מטמא בגדים, ול"ד למשכב ומושב דאף הנוגע בהן מטמא בגדים, ועמש"נ בכלים פכ"ד מ"ב דעות הראשונים מ"ט אין מרכב טמא מתורת משכב ומושב, (שהרי טומאת מו"מ הויא אף בכלי המיוחד לעמוד או ליתלות או לישען עליו, וכמבו' בכ"ד), ואכמ"ל.

ב] **הנושא וכו' ואת מי חטאת שיש בהן כדי הזאה,** בתוספתא שהביא הר"ש לקמן מ"ט תניא דאף הנוגע במי חטאת שיש בהן כדי הזאה מטמא ב' ופוסל א', שא"א לנוגע שלא יסיט, וכ"כ הרמב"ם בפ"ו משאה"ט הי"ג, דמי חטאת שיש בהן כדי הזאה, אע"פ שאין מטמאין בגדים אלא הנושאן, הרי הנוגע בהן מטמא בגדים בשעת מגעו משום נושא, שא"א שיגע במים שלא יסיט אותן.

ובכס"מ שם כתב, דלפ"ז הא דתנן בריש כלים דחשוכי בגדים במגע, היינו לומר דאין מטמאין בגדים מדין מגע אלא מדין היסט, (וכ"כ הכס"מ בפט"ו מפרה ה"א, ובאלי' רבה בכלים שם כתב דזהו דתנן וחשוכי בגדים במגע, ולא תנן ואינם מטמאין בגדים במגע), וכתב בשם המהר"י קורקוס, דאפשר דנפ"מ לאם היו קרושין כגליד דליכא היסט.

והתוי"ט לקמן מ"י כתב דזהו דתנן הכא דהנושא מי חטאת שיש בהן כדי הזאה, ופירש הרע"ב דהוא לפי שאינן מטמאין בגדים במגע, דאף דהן מטמאין בגדים אף במגע מדין היסט, מ"מ לאו מילתא פסיקא היא, שהרי אם הן קרושין לא יטמאו, וע"כ קתני הנושא, דמילתא פסיקא הוא.

ג] ובחס"ד פ"ה ה"ה כתב לדון בד' המהר"י קורקוס, דהרי אין מי חטאת מטמאין אא"כ ראויים להזאה, וכמש"כ הרמב"ם בפט"ו מפרה ה"ב, וכיון דמי חטאת שהגלידו פסולין להזאה, וכמש"כ הרמב"ם בפ"ט מפרה הי"ג א"כ מ"ט הן מטמאין כלל כשהן קרושין כגליד, ועיי"ש שכתב דלק"מ, דכל הא דכשנפסלו אינם מטמאין, היינו דוקא כשאין חוזרין להכשרן, אך כל שנגלדו שהן חוזרין להכשרן כשנימוחו בחמה, ה"ה מטמאין, ועי' במקד"ד סימן מ"ח סק"ג בזה.

ובחי' הרמ"ל פ"ק דכלים מ"ב כתב לדון עוד בזה, דאף דגם בשעה שקרשו יש עליהן תורת מי חטאת, (כיון דאם חזרו ונימוחו בחמה חוזרין לכמות שהיו, וכנ"ל), מ"מ כיון דמהא דאפקי' רחמנא לנושא בל' מזה ילפינן דבעינן שיעור הזאה, ה"נ י"ל דבעינן שיהיו ראויים להזאה בההיא שעתא, ומי חטאת שהגלידו, כיון דהשתא מיהא לא חזי להזאה, לא עדיפי מאין בהן כדי הזאה, והוו כמי חטאת שאין בהן כדי הזאה דאין מטמאין במשא כלל, עכ"ד, וכ"כ הזרע אברהם והמלבי"ם בפי' הספרי חקת (פיסקא קכ"ט), ובסד"ט פ"ק דכלים (יג.) נחלק ע"ז, דכיון דיש בו שיעור וראוי להזות לכשיופשר, חשיב כיש בו כדי הזאה.