מח - סימן שי_ט ס_ה - ס_ו
קטגוריות: שו_ע / אורח חיים / הלכות שבת - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ

## ברירת תורמוסין

א] השו"ע בס"ה כתב דהבורר תורמוסין מתוך פסולת שלהם חייב מפני שהפסולת שלהם ממתקת אותם כשישלקו אותו עמהם ונמצא כבורר פסולת מתוך אוכל וחייב, והוא משבת ע"ד א' דכיון דשלקי ליה שבעא זימני ואי לא שקלי ליה מסרח כפסולת מתוך אוכל דמי, ונחלקו הראשונים בביאור טעם זה דמכח זה חשבינן לה כפסולת מתוך אוכל, דהשו"ע הכא הביא לד' הרמב"ם בפ"ח משבת הי"ג דהוא מפני שהפסולת שלהם ממתקת אותם וכו', אך בפירש"י בשבת שם כתב לפרשה בתלת אנפי, עיי"ש.

ובפי' ר"ח בשבת שם הוכיח מזה דלא הותר לברור לאלתר אלא אוכל מתוך פסולת אך פסולת מתוך אוכל חייב, ומה"ט הוא דהבורר תורמוסין חייב משום דהו"ל כברירת פסולת מתוך אוכל, וכ"כ הרמב"ן והריטב"א והר"ן שם.[[1]](#footnote-2)

## ברירת פסולת מתוך אוכל כדי לאכול את הפסולת לאלתר

ב] והנה נתבאר בגליון מס' 47 פלוגתת רבוותא בטעם איסורא דברירת פסולת מתוך אוכל, דדעת רש"י והתוס' והר"ן דהוא משום דברירת פסולת מתוך אוכל הויא דרך ברירה, אך דעת הרמב"ן והריטב"א והיחוסי תנו"א דהוא משום דאינו אוכל את מה שבירר והוי כבורר לאוצר.

ולדעת רש"י ודעימיה מתפרש היטב הא דאסרינן בברירת תורמוסין מתוך הפסולת שלהן, דאף שבורר את התורמוסין כדי לאכלם, מ"מ כיון דחשבינן לה כברירת פסולת מתוך אוכל שהיא דרך ברירה לי"ב להתירא דברירה לאלתר, אך לדעת הרמב"ן ודעימיה קשיא טובא, דאף דברירת התורמוסין חשיבא כברירת פסולת מתוך אוכל, הרי עיקר איסורא דברירת פסולת מתוך אוכל הוא משום דאינו אוכל את מה שבירר והוי כבורר לאוצר, אך הכא שבורר את התורמוסין כדי לאכלם והוא אוכל את מה שבירר, מה לי דהו"ל כברירת פסולת מתוך אוכל.

ג] ונראה לפרש בזה (ועד"ז כתב האג"ט בורר סקי"ד אות ג') דכל הא דשרינן ברירה כשדעתו לאכול לאלתר את מה שבירר, הוא משום דהתיקון דהברירה הוא במה שבירר וכיון דדעתו לאכלו הו"ל דרך אכילה, ומשא"כ הכא דחשבינן להתורמוסין כפסולת, נמצא דכל שבורר את התורמוסין הוי התיקון דהברירה גם בהמין שמניח, (שהרי דעתו לאכול גם את הפסולת שלהן), ותיקון זה אינו בדרך אכילה, וע"כ הוא חייב.

אך צ"ע דמ"ש מהא דמותר לברור ב' מיני אוכלין זמ"ז כדי לאכול את המין שבירר עכשיו ואת המין השני לאחר זמן, ולא אסרינן משום דהוא מתקן בכך את המין השני,[[2]](#footnote-3) (ומכח זה היה לנו לאסור אף כשדעתו לאכול את ב' המינים לאלתר, כיון דתיקון הברירה הוא גם במין שמניח וזה ל"ה בדרך אכילה), והאג"ט שם סוסקט"ו צידד באמת לאסור בזה,[[3]](#footnote-4) וצ"ע.

ד] וי"ל בזה, דהנה הרי לא אסרו בתורמוסין אלא משום דחשבינן להו כפסולת לגבי הפסולת שלהן, והיינו דכיון דחשבינן להו כפסולת ע"כ חשבינן דתיקון הברירה הוא גם בהפסולת שלהן, אך אם ל"ה חשבינן להתורמוסין כפסולת, הוה חשבינן דעיקר תיקון הברירה הוא בתורמוסין עצמן וכיון שבוררם בידו כדי לאכלם לאלתר שרי, - ולפ"ז י"ל דמה"ט מותר לברור ב' מיני אוכלין זמ"ז כדי לאכול את המין שבירר ולא אסרינן מכח הא דמתקן את המין השני, והיינו משום דחשבינן דעיקר תיקון הברירה הוא בהמין שבירר כדי לאכלו עכשיו, וכיון דהוא בוררו כדי לאכלו לאלתר הו"ל דרך אכילה ושרי, וצ"ע.

## בד' הפמ"ג והמ"ב דמותר לברור פסולת מתוך אוכל כדי לאכול את הפסולת לאלתר

ה] הפמ"ג במש"ז בסוסק"ג כתב דפסולת הראויה לאכול ע"י הדחק מותר לבררה כדי לאכלה לאלתר ולהניח את האוכל לאחר זמן, וכ"כ הביאוה"ל בס"ד (סוד"ה חייב) דמותר לברור עצם מן הבשר להניח הבשר לסעודה ג' ע"י שימצוץ כל עצם קצת בפה קודם שיזרקנו ואז אין שם בורר עליו, וקשיא טובא דמ"ש מדינא דתורמוסין דאסור לבררן כדי לאלתר משם דהתורמוסין חשיבי כפסולת, והרי דאסור לברור את הפסולת כדי לאכלה לאלתר,

ואמנם הנה בד' הפמ"ג שם משמע דטעמו הוא משום דכל שרוצה לאכול את הפסולת לא חזינן לה כפסולת, (ומה"ט צידד דבכה"ג מותר לברור אף את האוכל שרוצה להניח לאחר זמן), וכ"נ גם בד' הביאוה"ל (בסוד"ה מתוך אוכל), ולפ"ז י"ל דע"כ ל"ד לתורמוסין דכיון דמכח ה"ט דאם לא שלקי ליה מסרח חשבינן להו כפסולת, אסור לבררן מן האוכל אף אם דעתו לאכלן.

אך לכאו' אי"ז מתישב למש"כ המ"ב בסקי"ט דהא דחשבינן להתורמוסין כפסולת הוא משום דאינם ראויים כ"כ לאכילה, ולפ"ז דמי ממש לדין פסולת הנאכלת ע"י הדחק, וצ"ע.

## טעם האיסור בתורמוסין לדעת הטור דמותר לברור פסולת מתוך אוכל

ו] הדרישה בסק"ב הק' ע"ד הטור דס"ל דמותר לברור לאלתר אף פסולת מתוך אוכל, ואפ"ה הביא להך דינא דאסור לברור תורמוסין מתוך הפסולת שלהן משום דחשיב כפסולת מתוך אוכל ותיקשי דממ"נ אם הוא בורר לאלתר יש להתיר אף דהוי כפסולת מתוך אוכל, ואם הוא בורר לאחר זמן יש לאסור אף אם הוי אוכל מתוך פסולת.

והדרישה שם כתב לישב דבתורמוסין האוכל מרובה על הפסולת וע"כ אסור לבררו הוא משום דאף התורמוסין חשיבי כפסולת, וכיון דאף היכא דרוב פסולת אסור לטלטל הכל כ"ש כשכולו מיחשב פסולת דאסר לבררו ולטלטלו, ובחי' הגרע"א בשבת שם הק' ממה שאמרו שם דהבורר תורמוסין וכו' חייב ומשום מוקצה ליכא חיוב,[[4]](#footnote-5) עוד יש להעיר בזה, דלכאו' הגם דהתורמוסין חשיבי כפסולת מ"מ אין בהן איסור מוקצה שהרי הם ראויים לאכילה ע"י הדחק, (שהרי איירי כשבוררן כדי לאכלן לאלתר והרי דהם ראויים לאכילה).[[5]](#footnote-6)

ז] ובחי' הר"מ קזיס בשבת שם כתב לישב, דהא דאסור לברור את התורמוסין מתוך הפסולת שלהן אי"ז משום ברירת התורמוסין שלוקח, (דהרי מותר לברור לאלתר אף פסולת מתוך אוכל), אלא הוא משום ברירת הפסולת הנשאר שאנו מחשבין אותו כאוכל וכיון שאינו רוצה לאכלו עכשיו נמצא מתקן אותו לאחר זמן, - והיינו דעיקר מלאכת בורר הוא במה שהוא מתקן בכך את האוכל, וע"כ לא הותר לברור אף לברור פסולת מתוך אוכל לאלתר אלא כשדעתו לאכול את האוכל לאלתר, דבכה"ג חזינן לתיקון האוכל דהוא כדרך אכילה, אך כל שדעתו לאכול את הפסולת לאלתר ואין דעתו לאכול את האוכל לאלתר חייב, דמה שהוא מתקן את האוכל בברירתו הוא לצורך לאחר זמן ואי"ז דרך אכילה.

## טעם האיסור בתורמוסין לדעת התוס' דהיתר בורר לאלתר הוא לברור את המרובה

ח] ועד"ז נראה גם בדעת התוס', דהנה נתבאר בגליון מס 47 דדעת התוס' דהיכא דהפסולת מרובה על האוכל הוי אוכל מתוך פסולת דרך ברירה ואסור לבררו ובכה"ג מותר לברור את הפסולת, ולפ"ז נמצא דהתירא דברירה לאלתר לא תלי כלל אם בורר את האוכל או את הפסולת, אלא תלי אם בורר את המרובה או את המועט, ולפ"ז תיקשי דמאי נפ"מ בהא דחשבינן להתורמוסין כפסולת מתוך אוכל, דממ"נ אם הם מרובין מן הפסולת שלהן הרי דאף דחשבינן לה כברירת פסולת מתוך אוכל יש להתיר, ואם הם מועטין מן הפסולת שלהן הרי אף אם הוה חשבינן לה כברירת אוכל מתוך פסולת היה אסור לבררן, (וי"ל בזה דאיירי דליכא הבדל ניכר בין האוכל והפסולת, ובכה"ג לא הותר לברור אלא את האוכל וכמש"נ שם סקט"ו).

ולמש"נ נראה דאיירי כשהתורמוסין מרובין מן הפסולת שלהן, וע"כ אם הוה חשבינן לה כברירת אוכל מתוך פסולת היה מותר לבררן, אך כיון דחשבינן לה כברירת פסולת מתוך אוכל ה"ז אסור, דלא הותר לברור פסולת מתוך אוכל כשהפסולת מרובה אלא כשדעתו לאכול את האוכל לאלתר, אך כל שבורר כדי לאכול את הפסולת לאלתר ה"ז אסור, משום דהוא מתקן בברירתו את האוכל לצורך לאחר זמן, וע"כ הכא דהוא בורר את התורמוסין מתוך הפסולת שלהן כדי לאכלם לאלתר ואת הפסולת שלהן אינו אוכל אלא לאחר זמן, אין בזה להתירא דברירה לאלתר.

## ברירת פסולת מתוך אוכל כדי להאכיל את הפסולת לבהמה

ט] הדעת תורה בסק"א כתב בשם תוספת ירושלים דמותר לברור פסולת מתוך אוכל כדי להאכילו לבהמה, וכ"כ הכה"ח בסקנ"א בשם הבא"ח, והגרש"ז זצ"ל בשש"כ פ"ג הערה י"ג הק' ע"ז מהא דאסור לברור את התורמוסין משום דחשבינן להו כפסולת, והרי דברירת פסולת מתוך אוכל אסורה אף כשדעתו לאכול את הפסולת, ובתיקונים ומילואים שם כתב לישב די"ל דדבריהם קיימי בגונא דדעתו לאכול גם את האוכל לאלתר, וכל הא דאסרינן הכא הוא כשאין דעתו לאכול את הפסולת שלהן לאלתר, וזה כמש"נ בדעת התוס' והטור דאיירי הכא כשאין דעתו לאכול את הפסולת שלהן לאלתר.

אך הנה מד' הר"ח ודעימיה שהוכיחו מדינא דתורמוסין דאסור לברור פסולת מתוך אוכל לאלתר מוכח לכאו' שפירשו דאיירי אף כשדעתו לאכול גם את הפסולת שלהן לאלתר, (דאל"כ אין ללמוד מזה דאסור לברור פסולת מתוך אוכל אף כשדעתו לאכול את האוכל לאלתר), וכ"ה משמעות ד' הריטב"א בשבת שם דליכא אופן להתיר לברור את התורמוסין ולא יועיל שיהא דעתו לאכול גם את התורמוסים וגם את הפסולת,[[6]](#footnote-7) ומבו' לפ"ז דאסור לברור פסולת מתוך האוכל אף אם דעתו לאכול גם את הפסולת וגם את האוכל לאלתר, וצ"ע.

## ברירת אוכל מתוך פסולת כדי לאכול את הפסולת לאלתר

י] בהגה' הגרא"מ הורוויץ בשבת ע"ד א' כתב לפרש לדינא דתורמוסין דאייריכשבורר את התורמוסין ע"מ לאכול את הפסולת שלהן לאלתר, וע"כ מהני הא דחשבינן להו כפסולת מתוך אוכל, דמכח זה אסור לבררן לצורך אכילת הפסולת, עיי"ש, (ולפ"ז אין מקור מדין תורמוסין דאסור לברור פסולת מתוך אוכל כדי לאכול את הפסולת לאלתר, וניחא דברי הפמ"ג והמ"ב שהבאנו לעיל סק"ה).

ונתחדש בדבריו דמותר לברור אוכל מתוך פסולת כדי לאכול את הפסולת לאלתר, וע"כ כל הא דאסור לברור את התורמוסין מתוך הפסולת שלהן כדי לאכול את הפסולת לאלתר, הוא רק משום דחשבינן להתורמוסין עצמן כפסולת והו"ל כברירת פסולת מתוך אוכל.

ואמנם הנה לדעת הרמב"ן ודעימיה דהא דפסולת מתוך אוכל אסור הוא משום דאינו נותן לפיו את מה שבירר והוי כבורר לאוצר, אין מקום כלל להתיר לברור אוכל מתוך פסולת כדי לאכול את הפסולת לאלתר, כיון שאינו נותן לתוך פיו את מה שבירר, אך לדעת רש"י ודעימיה דהא דפסולת מתוך אוכל אסור הוא משום דהוי זה דרך ברירה, יש מקום לומר דמותר לברור אוכל מתוך פסולת כדי לאכול את הפסולת לאלתר, דכיון דאוכל מתוך פסולת אי"ז דרך ברירה, מותר לבררו אף כדי לאכול את הפסולת.

יא] אך למש"נ לעיל סק"ז וסק"ח נראה דיש לאסור בזה גם לדעת רש"י ודעימיה, ומשום דבכה"ג לא חשיב כברירה לאלתר אלא כברירה לאחר זמן, דאף שהוא בורר ע"מ לאכול את הפסולת לאלתר, מ"מ כיון שדעתו לאכול את האוכל לאחר זמן, נמצא דהוא מתקן בברירתו את האוכל לצורך לאחר זמן, והו"ל כברירה לאחר זמן דאסורה.

## ברירה בדבר הנעשה פסולת ע"י הברירה

יב] בפירש"י בשבת שם כתב לפרש בשם רבינו הלוי דהאיסור בברירת תורמוסין הוא משום דכשנוטלו נימוח בין אצבעותיו ונמאס, וע"כ הוי מה שנוטל כפסולת והנשאר הוי כאוכל עד שחוזר ונוטלו, ועד"ז כתב בפי' המיוחס להרמב"ם (שנד' בקובץ בית אהרן וישראל גליון ר"ה) דכיון דכשמוציאין את הפסולת מהתורמוס הרי הוא מתקלקל ע"כ נעשה הפסולת כאוכל והאוכל כפסולת, ונמצא הבורר התורמוס מהפסולת כמו שבורר הטיט מהקמח ומחמת כן הוא חייב לפי שזו ברירה גמורה, - והאג"ט מרקד סק"ה סוף אות ב' כתב להוכיח מזה דאף היכא דקודם הברירה היה הכל אוכל, מ"מ כל דע"י הברירה עצמה נעשה כפסולת, הו"ל כברירת פסולת מתוך אוכל וחייב.

אמנם הנה הפמ"ג באש"א סימן ש"כ סק"ז כתב דכל דקודם הברירה היה הכל אוכל אף אם ע"י הברירה נעשה הנברר כפסולת, אפ"ה חשיב כמפריד אוכל מאוכל ושרי, וכבר תמהו רבים שהוא נסתר מדינא דהכא דכל דנעשה ע"י הברירה כפסולת חשיב כברירת פסולת מתוך אוכל.

אך נראה דלק"מ, דבד' הפמ"ג שם מבו' דטעם ההיתר בזה הוא משום דלא חשיב כברירה כלל משום דקודם הברירה היה הכל אוכל והוי כמפריד אוכל מאוכל, (וזהו שהתיר מכח זה בסחיטה, אף שכתב שם דיש לאסור אף באוכל מתוך פסולת כיון דהוא דרך בורר), ולפ"ז הרי דכ"ז הוא בכה"ג די"ל דאי"ז ברירה כלל, אך הכא דהוי זה מעשה ברירה, (דהתורמוסין והפסולת שלהן לא חשיבי כדבר אחד), אלא שבאנו לדון אם חשיב כברירת אוכל מתוך פסולת או כברירת פסולת מתוך אוכל, הרי דע"ז מהני הא דאחר הברירה הוו כפסולת לחשבו כברירת פסולת מתוך אוכל.

יג] ואמנם בעיקר מש"כ רש"י לאסור בזה נראה דכ"ז הוא לטעמיה דאיסור ברירת פסולת מתוך אוכל הוא משום דהו"ל כדרך ברירה, וע"כ י"ל דאף אם ה"ז נעשה לפסולת ע"י הברירה הו"ל כדרך ברירה, אך לדעת הרמב"ן ודעימיה דאיסור ברירת פסולת מתוך אוכל הוא משום דאינו אוכל מה שבירר, הרי דבכה"ג דהוא אוכל את התורמוסין שבירר אין לאסור מכח הא דנעשו כפסולת, - דאין לומר כמש"נ לעיל סק"ג דמכח הא דחשבינן להתורמוסין כפסולת הוי התיקון דברירה גם במין שמניח וע"כ ה"ז אסור, דכ"ז שייך רק היכא דהוו פסולת מעיקרא בעודם בתערובת, אך בכה"ג שנעשו פסולת ע"י הברירה ליכא לטעם זה כלל.

## טעם הא דפירוק הדגן מן השבלים הוי בכלל דש וקילופו אינו בכלל דש

יד] המג"א בסק"ח כתב דפירוק הדגן מן השבלים הוי תולדה דדש ואסור אף לצורך לאלתר אך כשנתפרקו הדגן מן השבלים מער"ש מותר לקלפו לאלתר, והיינו משום דבכה"ג אינו בכלל דש אלא בכלל בורר, ומקור דבריו הוא מד' התוס' בביצה י"ג ב' ד"ה ואם קלף, עיי"ש.

ובטעם החילוק בין פירוק הדגן מן השבלים לבין קילוף השעורים מקליפתם החיצונה כתב הפמ"ג דהוא משום דהקליפה הדקה המחוברת בטלה מאד לגבי אוכל, וע"כ לי"ב משום דש, ובר"ס ש"כ הק' דלפ"ז מ"ט מותר לשבר את האגוזים מקליפתן בשבת ולי"ב משום דש, (והביאו בגל' הגרע"א הכא), וצ"ע.

טו] והמגן אבות במלאכת דש כתב דאין מכוון התוס' כלל לחלק ביסוד הדין בין השבלים לקליפה החיצונה, אלא היינו דמלאכת דש הוא רק ע"י מעשה דישה או ע"י מלילה הדומה לדישה דנעשה המעשה בכל הגרעין, אך קילוף אינו בכלל דישה כיון דלא נעשה המעשה אלא בקליפה, (ויש מקום לדמותו למש"כ ההשלמה בשבת ע"ה א' דהא דחובל אינו חייב משום דש ול"ד לפציעת חלזון דלר' יהודה הויא בכלל דישה, הוא משום דדוקא פציעה שהוא דוחק את הבשר כדי שיוציא את דמו דמי לסחיטה ומשא"כ בחובל דאע"פ שיוצא הדם אין בו משום דישה דלאו סחיטה היא כלל, ונתבאר בגליון מס' 42 סקט"ז).

אך הנה אי"ז מתישב במש"כ הרמ"א לאסור לקלף אגוזים מתוך קליפתן הירוקה והיינו משום דהו"ל בכלל דש, והרי דמלאכת דש הוא אף כשמפרק ע"י מעשה קילוף.

יז] ובתשו' מהרש"ג ח"ב סימן ק"ח כתב דדש הוא מלאכת שדה, וע"כ לא נאסר אלא לתלוש מן השבלים שהוא מלאכת שדה, אך קילוף השעורים מקליפתן החיצונה שדרך לעשותו בבית לי"ב משום דש, ולפ"ז ניחא הא דמותר לשבר את האגוזים מקליפתן.

אך הנה בירושלמי בפ' כלל גדול אמרו דהאי מאן דשחיק תומא כד מפרך ברישא חייב משום דש, ובד' הריא"ז בפ' כלל גדול מבו' דהיינו דכשמפרק שיני השום חייב משום דש, וכ"כ בביאור מהר"א שטיין ומהרש"ל על הסמ"ג והנשמ"א בכלל ט' סק"ח, ומבו' דאף דהדרך לעשות כן בבית יש בזה משום דש.

יח] אך בשם הגרי"ש זצ"ל הביאו דלא תלי בפועל אם דרך לעשות כן בשדה או בבית, אלא היינו דמלאכת דש הוא רק בפירוק האוכל מקליפה שאינה נצרכת לו, (וקליפה זו באופן הרגיל דרך לקלפה בשדה כיון דאינה נצרכת לפרי), אך פירוק האוכל מקליפה הנצרכת לו (ובאופן הרגיל דרך לקלפה בבית) לי"ב משום דש, ולפ"ז ניחא הא דיש בפירוק שיני השום משום דש, ומאידך אין בקילוף אגוזים משום דש.

??בעיקר הנידון אם קי"ל לדינא דהרשב"א, יש להעיר, דלכאו' הרשב"א שהתיר טחינה לאלתר, אזיל לטעמי' שם בסו"ד דס"ל דגם דישה ולישה מותרין לאלתר, ואי"ז היתר מסוים בברירה, אך לפ"מ דקי"ל דדישה ולישה אסורין אף לאלתר, ונתבאר במ"מ למלאכת דש דף מס' 2, ובמ"מ למלאכת לש דף מס' 5 בהערה, מ"ט נימא דטחינה מותרת לאלתר.

1. ויש להוסיף, דדעת הפסקי רי"ד והריא"ז בשבת שם דמותר לברור פסולת מתוך אוכל לאלתר, ולכאו' תיקשי דא"כ מ"ט הבורר תורמוסין מתוך פסולת שלהן חייב, אך באמת לק"מ שהרי דעתם שם דהבורר אוכל מתוך פסולת לאחר זמן פטור, ולפ"ז מתפרש דינא דתורמוסין בבורר לאחר זמן, וכל הא דחייב הוא משום דהוי כברירת אוכל מתוך פסולת. [↑](#footnote-ref-2)
2. ואמנם לדעת התוס' ודעימייהו דס"ל דעיקר הא דשייכא ברירה בב' מיני אוכלין הוא משום דאותו שאינו חפץ לאכול חשיב כפסולת ואלמלי כן ל"ה שייכא בזה ברירה כלל, והיינו משום דעיקר המלאכה דבורר הוא בתיקון האוכל, (ונתבאר בגליון מס' 46), ניחא, דע"כ אין לאסור מכח הא דמתקן את המין השני שרוצה לאכול לאחר זמן, דליכא איסור כלל בברירה זו, דכיון דמה שחפץ לאכול עכשיו חשיב כאוכל ומה שרוצה לאכול לאחר זמן חשיב כפסולת, הרי דכל המלאכה היא במה שמתקן את האוכל שרוצה לאכול עכשיו, וסגי במה דברירה זו היא לאלתר, אך למש"נ שם בדעת הרמב"ן והריטב"א דעיקר הא דשייכא ברירה בב' מיני אוכלין הוא אף אם לא חשבינן להו כאוכל ופסולת, הרי שפיר יש לאסור גם משום תיקון המין שרוצה לאכול לאחר זמן. [↑](#footnote-ref-3)
3. הרד"ע בפ"ח משבת הי"ג כתב דנ"ל שאם בירר אוכל מתוך אוכל ואכל האוכל שבירר אעפ"י שנשאר האוכל האחר אין כאן איסור דלא אסרינן זה אלא בפסולת מתוך אוכל, ולכאו' כונתו להך דינא דמותר לברור אוכל מתוך אוכל כדי לאכול את האוכל שבירר לאלתר, אף דהוא מתקן בכך את האוכל שמניח לאוצר, (אך המאמ"ר בסק"ד פירש לדבריו בע"א ותמה ע"ז). [↑](#footnote-ref-4)
4. ובדעת הדרישה י"ל למש"כ הריטב"א בשבת שם דדינא דתורמוסין הוא כמ"ד דפסולת מתוך אוכל אסור, וע"כ הוא שאמרו דהבורר תורמוסין מתוך פסולת שלהן חייב, ואך דהטור למד מזה לדידן דכ"ה דלחזקיה חשיבי התורמוסין כפסולת וחייב על ברירתן, ה"נ לדידן אסור לבררן משום מוקצה. [↑](#footnote-ref-5)
5. ועוד יש להעיר, דאם אינם ראויים לאכילה וע"כ הוו מוקצה, הרי דהא דאסור לבררן אי"ז שייך כלל להלכות בורר אלא להלכות מוקצה ומהו שהביא הטור לדין זה בכלל דיני בורר, (דהאמנם הך דינא דהיכא דהפסולת מרובה על האוכל הוי הכל מוקצה ואסור אף לטלטלו הביא הטור בכלל דיני בורר, אך היינו משום דקמ"ל דבכה"ג מהניא התערובת לחשוב אף את האוכל כמוקצה, וע"כ כתב לזה בדיני ברירת אוכל ופסולת המעורבין, אך בתורמוסין דהוו התורמוסין עצמן מוקצה, אי"ז שייך כלל לדיני בורר). [↑](#footnote-ref-6)
6. וכ"נ ממש"כ הריטב"א שם דהא דאסור לברור את הפסולת דהתורמוסין מתוך התורמוסין, הוא משום דג"ז חשיב כברירת פסולת מתוך אוכל, והרי דאיירי כשדעתו לאכול גם את הפסולת לאלתר, דאל"כ הרי גם אם הוה חשבינן לה כברירת אוכל מתוך פסולת ל"ה לנו להתיר בזה, כיון שאין דעתו לאכול את מה שבירר. [↑](#footnote-ref-7)