מראה מקומות במה מדליקין
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / ענייני במה מדליקין / נר שבת וחנוכה - הרב מאיר קאופמן

**פתילות ושמנים האוסרים בהדלקה גמ' כ: כ"א. – סימן רס"ד**

**א. תוד"ה ותנא – עיין בית הלוי ד"ה מהו דתימא**

**ב. בדין נר דבוק מפתילה ושמן פסול – רא"ש ועיין בית הלוי**

**ג. בדין נר שעוה – עיין תוס' ובקושיתם ועיין בר"ן שהקשה משמן ועין שפת אמת וקה"י סט"ז מה שכתבו לישב**

**ד. .בטעם איסור הדלקה – עיין רש"י וברמב"ם בפיה"מ ובתו"י בסוגין ועיין פמ"ג סק"א שכתב בזה כמה נפק"מ ועיין בית הלוי ובקה"י סי"ט בתחילתו**

**ה. .בדין נר כשר אם פסול - עיין מג"א סק"ד ועיין פמ"ג ולבושי שרד לענין לכתחילה שכתבו כל אחד טעם אחר**

**ו. בדין פתילה מכשר ופסול טעם האיסור - עיין רש"י ורמב"ם ובמ"מ ועין בית הלוי בביאור הגמ' לרמב"ם**

**ז. כאן להקפות – עיין רש"י ורא"ש**

**ח. בדין דבר שלא ראוי להדליק בו לבד – רשב"א ועיין בית הלוי ובבה"ל ד"ה ע"ג**

**כ: - כ"א. סימן רס"ד**

א]**תוד"ה ותנא דידן:** צ"ב כוונתם דמאי נפק"מ אם הטעם שאסור כי במציאות לא מדליקים או כי אין האור נמשך אחריו ועיין בית הלוי ד"ה מהו דתימא שדייק מרש"י ד"ה כיתנא דכתב שהטעם שלא מדליקין כי זה לא נמשך אחרי הפתילה ולפ"ז אם יעשה מזה נר שדבוק לפתילה יהיה מותר ולפ"ז בצמר לטעם מתניתין יהיה אסור אמנם לטעם תוס' יהיה מותר ע"ש ועיין בהמשך הסוגיא שכתב לדון עוד דבמערב אם פשתן שכן מדליקין דמבואר בתוס' לקמן ד"ה שמחת שאסור שכל זה אם זה דבר ששיך להדליק בו אבל אם לא שיך להדליק אין האיסור כמבואר ברשב"א ע"ש

ב]**שעוה איצטריכא ליה:** עיין תוס' שביארו שהכוונה שהדליק נר שעוה כמו שלנו שעד כמה שזה דולק בצורה שזה דבוק לפתילה כיון שכל החיסרון שזה לא נמשך אחרי הפתילה וכאן זה נמשך אחרי הפתילה ועיין רא"ש שהביא שיש מפרשים שבדבוק גם אם זה שמן פסול ופתילה פסולה מותר מצד שכה"ג שזה דבוק זה נמשך אחרי הפתילה והרא"ש פליג על זה ובפשוטו הטעם מצד שס"ל שהחיסרון בפתילות שמנו חכמים שהאש מסכסכת ולא מצד שהשמן לא נמשך אחריו אמנם עיין רש"י ד"ה כיתנא דביאר כי השמן לא נמשך אחריו וכתב הבית הלוי שלפ"ז צדקו דבריהם ועיין גר"ז בקו"א סק"ב שכתב שכל שהפתילה פסולה לא עוזר שזה דבוק כיון שהחיסרון מצד הפתילה וכן הוא במ"ב

עוד הביאו הראשונים מחכמי נרבונה שס"ל שבנר שעוה אסור להדליק ובכוונת הגמ' מצאנו שני ביאורים השלט"ג וכן במ"מ מבואר שנקטו שהגמ' מדברת שעשה פתילה משעוה לבד וכה"ג זה טוב אבל אם זה שעוה דבוק לנר זה לא טוב מצד שכה"ג השעוה משמשת כשמן וביאר הבית הלוי שגוזרים אטו שעוה נמיסה [אמנם עיין מ"מ שתמה על ביאור זה איך אפשר להדליק בפתילה משעוה] אמנם הרא"ש ושאר ראשונים הביא בשמם שהגמ' מדברת בנר שעוה שנתון בתוך שמן דהינו שאז הנר משמש כפתילה ועיין ר"ן שהקשה מה זה שונה מעירב שמן שמדליקין בשמן שלא מדליקין דמבואר בגמ' שאסור וא"כ כאן שזה דולק בשני שמנים למה שיהיה מותר והרא"ש והתוס' הקשו מהגמ' של כרך דבר שמדליקים על דבר שאין מדליקין שאסור להדליק בו ולכאורא כונתם שדימו שני שמנים לשני פתילות וצ"ע למה לא הקשו משמן כמו שהקשה הר"ן וצ"ל שהבינו שטעם ההיתר דדנים שהכל פתילה ולכן הקשו שזה עירב וכו' ועיין שפת אמת וקה"י שכתבו לישב שבאמת ודאי חכמי נרבונה מודים שזה דולק יפה בצורה של נר רק שס"ל שאסור גזירה אטו שעוה לבד והנה מבואר בגמ' לקמן שאם מערב שמן כשר בשמן מבושל שזה רק גזירה אטו מותר ולפ"ז ה"ה כאן כיון שעכשיו הרי אין את סיבת הגזירה ורק אסור מצד אטו שעוה לבד וגם יש כאן שמן כשר כה"ג לא גוזרים אמנם הרמב"ן נקט שנר שעוה לא דולק יפה וצריך למחוט אותו כל הזמן אמנם יש לישב שס"ל שכה"ג בשעוה דנים שהכל זה פתילה וכיון שבפתילה של שעוה אי אפשר להדליק לבד ממילא לא שיך כאן הגזירה [ובזה גם מיושב קושית התוס'] וכמבואר ברשב"א לקמן ועיין שפת אמת שהאריך בזה

ג] מבואר בגמ' שאסור להדליק בפתילות שאמרו חכמים כיון שהאש מסכסכת ובשמן כי זה לא נמשך אחרי הפתילה וביאר רש"י וכן הוא ברמב"ם שזה מצד שמא יטה אמנם עיין בפיה"מ שביאר שזה מצד שמא יניחנו ויצא ועיין רש"ש שתמה הרי מה ירויח אם יצא וכתב שלכאורא צריך לבאר שמא זה יכבה ולא יהיה לו נר לשבת ועיין פמ"ג במ"ז סק"א שהאריך בכמה נפק"מ בין הטעמים א. ביש שם עוד נר שמצד שמא יטה שייך ומצד שמא לא יהיה לו נר הרי מספיק נר אחד [ועין לקמן מהקה"י] ב.במקום שזה סגור במפתח שלא שייך שמא יטה דמצד שמא לא יהיה לו אור אסור [ועיין מ"ב שהביא מהט"ז שלא עוזר אחר שקורא עמו מצד שאי אפשר להיזהר] ג. באין לו נר אחר דאם מצד שמא יטה אסור ואם מצד שמא יכבה א"כ ודאי שזה עדיף מללא שום נר

והנה לטעם דשמא יטה עיין מג"א שכאן אסור אפילו תשמיש שלא צריך עיון דהרי בדבר שצריך עיון בכל נר יש איסור להשתמש שמא יטה ועיין נתיב חיים שהקשה הרי בנר חנוכה מותר תשמיש ארעי וא"כ מה הגמ' אומרת שבחנוכה בשבת מותר כי אסור להשתמש לאורה הרי תשמיש ארעי מותר אלא בהכרח שזה לא בכלל האיסור אמנם ודאי גם דבר שהוא לא מצריך עיון זה בכלל האיסור ובזה חלוק בין האיסור בכל שמן שמא יטה לכאן

ד] עיין תוס' שהביאו לדון שאם יש נר אחד כשר זה מזכיר לו ומותר להשתמש בשאר נרות פסולים ועיין ב"י שהביא מהמרדכי להוכיח לא כך מהא דמבואר בגמ' שבנר חנוכה אסור להדליק שמא ישתמש והרי תמיד יש גם נר אחר להיכרא ובכל אופן אסור והנה בתוס' מבואר להתיר אפילו בחדר אחר אמנם עיין א"ר דהביא ראשונים שהתירו רק באותו חדר ועיין מג"א שכתב שבדיעבד אפילו שכתב הרשב"א שאסור להשתמש בו [ובא"ר הביא מהרוקח והראב"ן שמותר] אבל אם יש נר כשר מותר כיון שהוא יכול להתשמש גם ללא הנר הפסול ודימה לנר חנוכה שאם יש נר כשר מותר להשתמש וכתב שהב"ח שאוסר שם אוסר גם כאן ועיין רעק"א שכתב שגם אם שם אסור יתכן שכאן מותר דשם למעשה הוא נהנה גם מנר זה אבל כאן שהחשש שמא יטה וכמו שאם היה רק נר אחד מותר להתשמש א"כ מה שיש עוד נר אין סיבה שיטה אמנם יש אחרונים שכתבו סברא הפוכה שכיוון שאדם רוצה יותר אור ממילא כאן שייך החשש אפילו אם יש נר כשר משא"כ בנר חנוכה אין לזה חשיבות של משתמש באור הנר ועיין תו"ש שנקט שכונת המג"א שמותר גם לכתחילה להדליק אמנם הפמ"ג כתב שודאי שאסור לכתחילה ובטעם הדבר הבה"ל ביאר על פי הגר"א שדבר זה מחלוקת ראשונים הפמ"ג ביאר מצד שמא ידליק בו לבד ובלבושי שרד ביאר מצד שגם כה"ג יש חשש רק זה לא סיבה לאסור בדיעבד ולכאורא הביאור שהאיסור השתמשות הוא בגדרי הנאה וכיון שבגדרי הנאה לא חשיב הנאה וכמו בחנוכה וכמו לגבי אמירה לעכו"ם בסימן רע"ו אבל באמת טעם הגזירה שיך גם כאן וכמו שכתב רעק"א ובזה מיושב קושיתו והנה לפ"ז מוכח שיש איסור בהדלקה אפילו במקום שלא שיך לאסור מצד ההשתמשות אמנם בלשון שו"ת הרשב"א ח"א סימן קע"א משמע שכל האיסור ההשתמשות שמא יטה ולא עצם ההדלקה ע"ש וצ"ע ועיין לקמן לגבי דברים שזה מצד גזירה

ה]**אמר ליה אין מדליקין לפי שאין מדליקין:** עיין רש"י שביאר שזה גזירה אטו אם הוא לבד אמנם הרמב"ם ביאר מצד שגם כה"ג זה לא דולק יפה והנה הגמ' מדמה את זה לפתילות וצ"ל שגם שם זה לא דולק יפה ועיין בית הלוי שכתב שיתכן שאין הביאור שזה ממש כמו אם זה לבד אלא שבאמת מצב זה לבד הוא לא סיבה לגזור ורק אטו פסול לבד אלא שאם זה היה דולק יפה לגמרי לא היה מקום לגזור שאנשים לא יבואו לדמות ועיין מ"מ שביאר שהכוונה שיש חשש שכשיגמר השמן הכשר ישאר רק השמן הפסול ועיין בית הלוי שלפ"ז תמוה מה דמיון הגמ' שמן לפתילה ששם לא שיך שאחד יגמר לפני השני שהרי משתמשים ביחד כל הזמן

ו] **כאן להדליק כאן להקפות:** וברש"י משמע שהאגוז לא דולק ולכן מותר אבל אם זה דולק אסור אמנם עיין רא"ש שדייק מהרי"ף וכן הוא ברמב"ם שבאמת זה דולק ולפ"ז ההבדל אם שם הפתילה להחזיק הפתילה הכשירה ולא שהוא רוצה שזה ידלק או ששם הפתילה כדי שהוא יהיה יותר עבה דהינו שמעונין שזה ידלק ועיין ר"ן שגרס ברי"ף שגם להעבות מותר דהינו שאם זה מונח רק להעבות הפתילה הקימת אפילו שזה כדי שידלק יותר גדול וזה דרך הפתילה הפסולה זה כשר וצ"ל שרק אם מניח לעצם צורך ההדלקה המינמלית זה אסור

ועיין בית הלוי שכתב שיש לדון בגזירה אטו האם זה מצד הרואים או מצד האדם עצמו וכתב שלדעת הרא"ש שתלוי בכוונתו מוכרח שהחשש מצד האדם עצמו ולא מצד הרואים וכתב לדון שאולי כל הנידון רק מתי שזה מכוסה שאז מפני הרואים אין חיסרון אמנם סתימת הדברים שתמיד מותר

ועיין רשב"א שהביא המנהג להקפות פתילה על גמי דהינו והגמי עצמו דולק ולכאורא לדעת רש"י זה אסור וכתב לחדש שאם זה דבר שלא יכול לדלוק לבד לא שיך בזה הגזירה והנה הראשונים לעיל הקשו על חכמי נרבונה שיאסר מצד שזה פתילה כשירה אם פסולה וצ"ע הרי בפשוטו שעוה זה לא ראוי לדלוק לבד ועיין בית הלוי שדייק מזה שפליגי על הרשב"א הנ"ל וכן כתב לדייק דהגמ' בהמשך שואלת איך מדליקים בבגדי כהונה הרי זה מצמר והקשו התוס' הרי זה מעורב בפשתן ובמקדש לא שייך הגזירה והנה מבואר בגמ' לעיל שצמר זה דבר שאי אפשר להדליק בו ומבואר שנקטו שגם בזה יש הגזירה אמנם עיין רשב"א שגם הקשה כן ואולי מצד שלא ברירה ליה היתר זה אמנם יתכן דכוונתם לתנא דבריתא וצ"ע ועיין בה"ל שכתב שלדעת הרמב"ם והר"ן שהאיסור מצד שזה לא דולק יפה א"כ גם בדבר שלא שיך בו להדליק לבד שייך האיסור

ז]הגמ' אומרת שאסור לערב שמן כשר בשמן פסול ורש"י ביאר מצד גזירה אטו שידליק בו לבד דהינו שאפילו שעכשיו זה דולק יפה בכל אופן אסור והקשה התו"י שזה גזירה לגזירה שהרי כל האיסור שמא יטה ותירץ או שזה בגדר ודאי יטה או שסיבת האיסור לא מצד שמא יטה אלא שמא יכבה ולא יהיה לו אור הנר ועיין בית הלוי דהקשה דהגמ' אומרת דנר חנוכה למ"ד מותר להשתמש לאורה אסור להדליק בשמנים ופתילות שאסור בשבת הרי מדליק בפתח ביתו ולא שייך שמא יניח ויצא ואם מדליק בביתו הרי צריך עוד נר להיכר וא"כ לא שייך החשש שיניח ויצא וכתב שבהכרח כונתם שיש גם הטעם הזה ובאמת בגונא של תערובת אין איסור אלא בנר אחד ובקה"י כתב לישב שאפילו שהסיבה מצד שמא יניח אבל גזרו תמיד גם אם יש עוד נר

ח]עייין בה"ל שכתב להסתפק בהדליק בתערובת שזה אסור רק אטו או במבושל האם אסור להשתמש דהינו האם גדר הדין שכאילו יש כאן שמא יטה או שזה רק איסור הדלקה וממילא אין בזה איסור להשתמש ולבית הלוי הנ"ל שזה לא ממש דולק יפה מסתבר שאסור שגדר הדין שגם כאן חוששים שמא יטה והנה בשו"ת הרשב"א כתב שגם אם הדליק אסור להשתמש דכל האיסור זה ההשתמשות ומשמע שאין איסור בעצם ההדלקה וא"כ לא מסתבר דמה שזה אטו יש איסור בגדר אחר ואינו מוכרח [ובסוגיא דהטמנה הבאינו לדון בדברים שזה אטו גחלים האם האיסור במעשה ההטמנה או שהאיסור המצב ולכאורא זהו ממש ספיקו דהבה"ל]

**הלכות חנוכה**

**איסור השתמשות לאורה תרע"ג ס"א**

**א. בגדר איסור השתמשות וטעמו - בעל המאור רמב"ן ד"ה הא דאמרינן ורשב"א ד"ה אמר ר' ירמיה ורא"ש סימן ו' ועיין מג"א סק"ד ובבה"ל ד"ה ויש**

**ב. בדין תשמיש מצוה - טור בשם העיטור ועיין ט"ז סק"ד וביד אפרים ובבה"ל הנ"ל**

**ג. בדין תשמיש ארעי בשבת וחנוכה - עיין מג"א רס"ד סק"א ובנתיב חיים שם ועיין לבושי שרד כאן סק"ה**

**ד. מה נחשב תשמיש - שער הציון י"א ועיין ריטב"א ד"ה אמר רבא ועיין מאירי כ"א: ד"ה נר חנוכה**

**ה. אמר רבא צריך נר אחרת להשתמש לאורה - בביאור כוונתו עיין רש"י ועיין בה"ל בביאור כונת רש"י] ור"ן ועיין ריטב"א וברשב"א ד"ה והילכתא ועיין ביאור הגר"א סק"ז ומקורו מרבינו ירוחם המובא בב"י ועיין מג"א סק"ד ובבה"ל ד"ה שאם**

**ו. בדין השתמשות בנר חנוכה אם נר אחר – מג"א סקי"ד וביאור הגר"א סימן רס"ד ס"א ובקושית המג"א מאמירה לעכו"ם עיין בהגהות ברוך טעם ועיין בה"ל ד"ה יהיה ועיין פמ"ג סק"ה מה שהקשה על המג"א**

**ז. בדין הדלקה מנר לנר במצוה אחרת – שו"ע תרע"ד ס"ב ועיין ביאור הגר"א מה שהקשה וצ"ע סתירת השו"ע [מאמר מרדכי]**

**ח. מג"א סק"ב – עיין פמ"ג מה שהקשה מלקמן תרע"ח סק"ב**

**ט. בגדרי ביזוי מצוה - עיין קה"י**

**כבתה אין זקוק לה - תרע"ג ס"ב**

**א. תוד"ה מותר – עיין מה שישב הרמב"ן ובביאור דבריו עיין שפת אמת על תוס' [ועיין מקור חיים סימן תר"ע מה שביאר בגדר הדין] [ועיין אבני נזר תק"ב סקי"ב] ועיין או"ז לגבי שמן שנשאר**

**ב. כבתה זקוק לה בשמן אחר – עיין בית הלוי**

**ג. באין לו רק שמנים שלא מדליקים ולענין מהדרין – בית הלוי ועיין חת"ס ד"ה אמנם**

**ד. כבתה אין זקוק לו במזיד – שער הציון סקל"ב**

**ה. בהדליק על מנת לכבות – הגהות הגראמ"ה כ"ג: [ועיין טעמא דקרא לגר"ח קניבסקי פ' וישב]**

**ו. כבתה אין זקוק לה בערב שבת – עיין תרוה"ד סימן ק"ה [ובביאור ראיתו רק משבת עיין בית אפרים סימן ס"ג ד"ה ובמה] וט"ז**

**זמן ההדלקה - תרע"ב**

**א. זמן ההדלקה משתשקע החמה והאם הכונה מצד שזה ספק לילה - עיין טושו"ע ס"א ובבה"ל ועיין ביאור הגר"א יור"ד סימן רס"ו סקי"ז**

**ב. בדין הדלקה קודם הזמן ובערב שבת – עיין בה"ל מה שהאריך בדעת הרמב"ם ועיין שלט"ג ועיין ב"י מה שהביא מהר"ן וכן הוא ברשב"א ועיין עוד בריטב"א כמה אפשר להקדים ועיין מאירי ועיין סימן תרע"ט**

**ג. במדליק מפלג המנחה – עיין תרע"ט שער הציון ז' לענין מנחה בשם הפמ"ג**

**ד. מדליק מפלג המנחה שיעור השמן – נשמת אדם סק"ג ופמ"ג א"א א'**

**ס"ב**

**ה. עד מתי אפשר להדליק – תוס' ועיין רשב"א וריטב"א וברא"ש ורמב"ם**

**ו. האם יש דין שיעור לכו"ע – עיין ב"י וד"מ ועיין נשמת אדם סק"א**

**ז..בהכרעת השו"ע שאפשר להדליק לאחר הזמן – עיין פר"ח בטעם הדבר**

**ח. האם היום שצריך שיעור יותר גדול – רמב"ם ועיין ריטב"א ומאירי**

**תרע"ג ס"א , תרס"ד ס"ב**

א]הגמ' אומרת שמותר להדליק נר חנוכה בשבת בשמנים ופתילות שאסור בשבת מצד שאסור להשתמש לאורה והקשו הראשונים שהגמ' לקמן דנה האם מותר להרצות מעות בפני נר חנוכה ושמואל מתיר ורב אוסר מצד רק בזוי מצוה ועיין בעל המאור שנקט שבאמת למ"ד שאסור להשתמש לאורה שזה דומיא דבית המקדש אסור כל שימוש ואין מקום לדון שמעות מותר רק שקי"ל שמותר להשתמש לאורה אלא שבכל אופן דנה הגמ' לאסור מצד ביזוי מצוה אלא שזה רק לצורך חול אבל לצורך מצוה מותר וכמו הדין שמדליקין מנר לנר ולפ"ז נקט שמותר לאכול סעודת שבת לאור הנר כיון שזה דבר מצוה והקשו הראשונים שלכאורא צריך לפסוק שאסור להשתמש לאורה דהרי רב ור' יוחנן ס"ל כך ועיין בית הלוי דמשמעות רש"י שמה שאמרו משמיה דר' ירמיה ולא קיבלה ובסוף אמר משמיה דר"י וקיבלה זה רק הולך על החלק שכבתה אין זקוק לה ועיין בעל המאור שהוסיף דמה שהגמ' אומרת וצריך נר אחר להשתמש לאורה זה מצד היכר שלא יגידו שלצורכה הדליקה ועיין לקמן

אמנם עיין רמב"ן במלחמות ושאר הראשונים שודאי קי"ל שאסור להשתמש לאורה רק שהגמ' דנה שכל זה בתשמיש קבוע אבל בתשמיש ארעי מותר ובזה הגמ' אוסרת מצד ביזוי מצוה ובהא שתשמיש קבוע אסור גם לשמואל ברשב"א ובר"ן ביארו על דרך הבעל המאור מצד שזה דומיא דבית המקדש וזה באמת חידוש שבדין זה יש סברא להקל מצד תשמיש ארעי אמנם עיין מלחמות וכן ברשב"א וברא"ש שדנו לאסור מצד שזה לא יהיה ניכר שזה הודלק לשם מצוה ובזה יש סברא להתיר בתשמיש ארעי ולזה הגמ' אוסרת מצד ביזוי מצוה ועיין רא"ש שכתב שהאיסור תשמיש ארעי של גנאי שזה מה שמקרב ידיו לנר ובפשוטו הכונה כמבואר בפמ"ג שאם לא מקרב ידיו אין זה גנאי ומבואר בדבריו שאם זה לא קרוב לנר וזה תשמיש ארעי מותר ועיין ברא"ש שדייק כן מלשון הגמ' ובפשוטו לרא"ש גם ללמוד בצורה שמקרב את ידיו אסור וצ"ע אמנם סתימת כל הראשונים שכל שימוש אסור גם אם ידיו רחוקות והרשב"א העמיד הנידון כה"ג ועיין מג"א שהקשה מהדין שאסור סעודת שבת לאור הנר ועיין בה"ל שהביא לתמוה שזה תשמיש קבע ומשמע במג"א שכל שמשמש מרחוק זה בגדר ארעי וצ"ע

והנה לכאורא לרא"ש שתשמיש ארעי מותר בנר חנוכה ובכל אופן מבואר שזה לא סיבה לאסור נר חנוכה מבואר שכה"ג מותר להשתמש תשמיש ארעי בשבת [ובפשוטו דבר זה מוכח גם לשאר הראשונים שביארו שמצד הדין אסור וכו' יתכן שתשמיש ארעי מותר אלא שיתכן שרק הגמ' לא יכלה לשאול אבל למסקנא באמת אין הדין כן] ועיין יד אפרים שלכתחילה אסור להדליק שמא ישתמש כדרכו אבל כאן שבין כה אסור מצד תשמיש ארעי זה לא סיבה לאסור אמנם עדין יש ללמוד שנר שעומד במקום שכל מטרת התשמיש הוא ארעי בזה אין איסור ועיין נתיב חיים סימן רס"ד ובלבושי שרד כאן שהניחו בצ"ע ששם המג"א סתם לאיסור שגם אם הדליק אסור להשתמש וצ"ל שחששו לשיטות שאר הראשונים וכמבואר בדבריו שפסק דלא כרא"ש ואולי גם כאן שיך את סברת היד אפרים הנ"ל אמנם בפשוטו אין כונת המג"א לאסור אלא דבר שלא צריך עיון אבל לא מדבר על תשמיש ארעי ועיין ביאור הגר"א רס"ד שביאר שהמקור שדבר שאפשר ללא אור מותר מהדין של הרא"ש

ועיין רשב"א [וכן בחידושי הרמב"ן] שכתב לדון שבאמת האיסור של להשתמש לאורה זה מצד ביזוי מצוה ולכאורא זה דלא כשמואל רק שעדין היה מקום לומר שתשמיש ארעי מותר ולזה רב חידש שאסור להרצות מעות אפילו שזה תשמיש ארעי והקשה שאם כל סיבת האיסור מצד ביזוי א"כ לצורך מצוה מותר כמו שמותר להדליק מנר לנר וכתב שכל זה דוקא לאותה מצוה אבל למצוה אחרת יש בזה ביזוי מצוה [אמנם משמע שזה לא ברירה ליה שיתכן שסוגין האיסור מצד שזה לא יהיה ניכר שזה הודלק למצוה] ועיין טור שהביא מהתרומה שמותר להדליק מנר חנוכה לנר שבת או בית הכנסת והגר"א כתב שלאוסרים בנר חנוכה להשתמש תשמיש קדושה גם כאן הם אוסרים מצד שכל מצוה זה דבר אחר והביאו המ"ב ולכאורא גם אם נימא שזה לא ביזוי מצוה אבל יתכן לאסור מצד הסברא שזה לא ניכר שהדליק למצוה או שזה כמו בית המקדש ורק שלאותו מצוה זה לא חיסרון ועיין מ"ב סימן קנ"ד סי"ד שנקט שמותר להדליק מנר בית הכנסת נר שבת או נר חנוכה ולנ"ל אין זה סתירה אמנם דעת השו"ע שאסר בסימן תרע"ג תשמיש קדושה והתיר להדליק מנר לנר צ"ע ואולי נקט שבהדלקת נר לא שייך לומר לצורכו הדליק ורק מצד ביזוי אסור ולכן כאן מותר וצ"ע

ב]עיין טור שהביא שיטת העיטור שמותר להשתמש לאור נר חנוכה תשמיש קדושה ועיין ט"ז שהקשה א"כ איך מותר להדליק בשבת ועיין חמד משה ועוד שכתבו שדעתו כבעל המאור שבאמת מותר להשתמש לאורה אמנם הדבר תמוה דהבעל העיטור פסק מפורש שמותר להדליק בו בשבת מצד שאסור להשתמש לאורה והבעל המאור כתב שלא קי"ל כן ובהכרח צ"ל כמו שביארו האחרונים שרק ללמוד תורה הוא התיר ולא לסעודת שבת שזה סוג מצוה שזה כן ביזוי מצוה וכממבואר בראשונים שסעודת שבת אסור לאכול בבית הכנסת ואין זה כסעודת מצוה ועיין ט"ז שהקשה שאם ללמוד מותר א"כ למה בשבת מותר להדליק הרי שמא ילמוד בזה וכתב שאין לתרץ כיון שתמיד כשאדם קורא צריך שנים וא"כ יש לו שומר גם לאיסור של שמנים שלא מדליקים דא"כ שתמיד יהיה מותר להדליק כדי ללמוד בהם ועיין יד אפרים שישב שתמיד אסור שמא ישתמש מה שאסור אבל כאן שבין כה אסור וכל ההיתר ללמוד תורה לא שייך החשש ולפ"ז בעבר והדליק מותר על ידי שנים אלא שדן לאסור מצד קנס ע"ש ועדין צ"ע בדברים שאדם יודע בעל פה שאין האיסור ואולי בזה גם אין החשש של שמנים פסולים וצ"ע

ג]הגמ' אומרת שבשעת הסכנה מדליקה על שולחנו ודיו וצריך נר אחרת להשתמש לאורה ועיין בעל המאור שכתב שזה כדי שיהיה היכר שזה לא לצורכו וכן ביאר רש"י [ועין פר"ח וגר"א שיתכן מצד דס"ל שרבא ס"ל שמותר להשתמש לאורה] אמנם הרשב"א כתב שזה מצד שאסור להשתמש לאורה ולפ"ז מבואר שעל ידי שיש עוד נר מותר להשתמש לאורו וכן הוא בפר"ח סימן תרע"ג ובביאור הגר"א סימן רס"ד אמנם עיין ר"ן שכתב שאפילו שרבא ס"ל אסור להשתמש לאורה וא"כ פשיטא שצריך עוד נר אבל כאן כיון שמניחה על שולחנו א"כ הוא בין כה משמתמש בכל אופן צריך נר כדי שידעו שלא הדליק לצורכו ובפשוטו לפ"ז משמע שאסור להשתמש כשיש נר אחד של איסור וכמו שדייק הפר"ח וכן הוא דעת הב"ח ועיין פמ"ג סק"ה שתמה על המג"א שהעתיק בתרע"א סק"ה את ביאור הר"ן ועיין מג"א שהוכיח מהא דהדליק עכו"ם נר נוסף מותר להשתמש חזינן שזה לא נחשב השתמשות אמנם יתכן שזה קולא מיוחדת באמירה לעכו"ם [עיין הגהות ברוך טעם] והנה עיקר דברי המג"א לגבי תערובת נרות אמנם לגבי מצות חנוכה כתב בשם המלחמות שאסור מצד שלפעמים אדם מדליק שתי נרות ולכן צריך שהשמש יעמוד בנפרד והשימוש בו יהיה בנפרד וצ"ע שהרמב"ן דיבר שגם ביש עוד נר בבית אסור להשתמש לאורו אבל לא דיבר כשמשתמש בשניהם יחד עוד כתב שהבעל המאור אומר שאפילו אם יש שמש אצלם צריך נר על השולחן וכבר תמהו האחרונים שהוא לא דיבר ביש נר אצלם ע"ש

**ס"ב - בדין כבתה אין זקוק לה**

ד]הגמ' אומרת שלמ"ד כבתה זקוק לה אסור להדליק בשמנים שלא מדליקים בשבת וביאר רש"י שמא יכבה ויפשע ולא יחזור וידליק והגמ' מביאה את רב הונא שאומר אין מדליקין לא בחול ולא בשבת והטעם בחול לא מצד שכבתה זקוק לה והגמ' מדיקת מהדין של שבת שמותר להשתמש לאורה והקשו התוס' אולי זה אסור מאותו טעם שאסור ביום חול ותירצו דמזה שנקט גם לגבי שבת חזינן שיש טעם מיוחד בשבת מצד האיסור השתמשות אמנם צ"ב מה נפק"מ בטעם הנוסף ודוחק לומר שבא לומר הדין שמותר וכו' שא"כ שיגיד כך מפורש ועיין בית הלוי שכתב בזה שני נפק"מ א. שאם אין לו שמן אחר שביום חול ידליק לפחות את זה ובשבת אסור שמא יטה ועיין אבי עזרי שכתב לדון שהיום רבנן פסלו שמן זה מהדלקה והוי וודאי הדלקה פסולה וכן הוא בחידושי חת"ס עוד כתב נפק"מ לגבי נרות ההידור ששם אין חשש שיפשע ולא ידליק דהרי מהדרין זה לא חיוב דביום חול יכול להדליק בזה ובשבת לא ואם נימא כאבי עזרי הנ"ל יש מקום לומר שפסלו דבר זה מהדלקה לגמרי [והעירו דהרמב"ן שחילק בין לקמן בין גדר ההדלקה בשבת או יום חול לא מסתבר אם זה פסול בשמן]

ועיין רמב"ן שכתב ליישב דבשבת שלא יכול לחזור ולהדליק לכו"ע כבתה אין זקוק לה ורק מצד שאסור שמא יטה אסור להדליק בזה ועיין חת"ס ובשפת אמת שביארו דבפשוטו יסוד המחלוקת אם כבתה זקוק לה הוא בגדר דין ההדלקה האם מעשה ההדלקה שמכוחו זה יכול לדלוק או שקיום המצוה בזה שזה דולק שיעור הזמן הנצרך וכל שזה לא דלק כל הזמן לא קיים המצוה [וכן הוא במקור חיים בהערות לסימן תר"ע] ולפ"ז בשבת שאי אפשר להדליק חזרה אם זה יכבה הוא באמת לא קיים המצוה וכמבואר בתוס' וכל מה שרש"י הוצרך שמא יפשע מצד שללא זה הרי יחזור וידליק אמנם עיין שפת אמת שכתב לדון דבאמת גם המ"ד זקוק לה מודה בגדר הדין שהוא מעשה הדלקה כמו למ"ד השני רק שס"ל שעד כמה שזה כבה חל עליו חיוב לחזור ולהדליק דכל רגע של הזמן זה סיבה לחיבו הדלקה ולפ"ז לגבי שבת שם לא חייב החיוב השני דהרי הוא אנוס ולא יכול לחזור ולהדליק ובזה א"ש דברי הרמב"ן, ובחת"ס כתב שגם אם ביום חול הגדר שאין קיום מצוה אלא בזה שזה דלק הזמן הנצרך אבל בשבת הגדר אחרת [ועיין בית אפרים סימן ס"ג שנקט שגם למ"ד כבתה זקוק לה אבל קיים חלק מהמצוה רק שזה לא מצוה מושלמת ויתכן שזה על דרך השפת אמת ואין זה במשמעות לשונו שם אמנם בחת"ס מבואר שלא קיים מצוה וצ"ע]

והנה רש"י ביאר שמא יפשע ויש מקום לומר שכונתו שללא זה יכול להשגיח ולבדוק האם זה כבה או לא אמנם עיין פנ"י שנתקשה למה לא כתב שלא ישים לב שזה יכבה וכתב שבאמת זה לא שכיח שיכבה ולא צריך לחשוש ורק שרבנן חששו שמא יכבה ויפשע ולא ידליק וכתב שלפ"ז א"ש קושית תוס' שבשבת זה לא פשיעה שהרי לא יכול להדליק אמנם יתכן שתוס' למדו ברש"י כנ"ל וכאן שלא יכול זה ודאי סיבה שלא ידליק וכן הוא במאירי

ה]עיין רי"ף שכתב שראית הגמ' שכבתה אין זקוק לה מזה דאפשר להדליק בשבת ומבואר שאין ראיה מיום חול וצ"ל מצד שיתכן שלא חוששים שמא יפשע ולא ידליק ורק הראיה משבת שאז הרי אם יכבה לא יוכל לחזור ולהדליק אמנם הטור ביאר הראיה מזה שלא חוששים שיחזור וידליק ובהכרח שאין כזה חיוב ועיין מהרש"ל סימן פ"ה שלכתחילה יש ענין לחזור ולהדליק מצד דין הידור וצ"ב כונתו ובפשוטו זה דלא כמשמעות הראשונים שאין שום ענין לחזור ולהדליק ובעיקר ביאור הרי"ף בגמ' צ"ע דבמאן דאמר מדליקים בחול ולא בשבת הגמ' אומרת כבתה אין זקוק לה ומותר להשתמש לאורה והרי יתכן שזקוק לה רק שביום חול לא חוששים שיפשע משא"כ בשבת שלא יכול לחזור ולהדליק

ו]עיין תרוה"ד שדן האם בערב שבת גם כבתה אין זקוק לה ויסוד ספיקו דאולי רק בהדליק בזמן קיום המצוה א"כ זה דלק קצת ולכן אין זקוק לה אבל כאן שזה כבה לפני זמן ההדלקה א"כ זקוק לה וכתב דמהא דמברכים להדליק נר של חנוכה חזינן שיש קיום מצוה בהדלקה גם בערב שבת וביאר שזה כמו לענין כיבוד אב ואם שהיה לגמ' צד שהשחיטה כדי להאכיל לאביו כיון שזה מוכרח הוא דוחה ל"ת וע"ש שהוכיח את דינו מהא דמותר להדליק בשמנים שאין מדליקין בהם בשבת ולא חוששים שזה יכבה קודם צאת הכוכבים לאחר שקיבל שבת אלא בהכרח שגם כאן כבתה אין זקוק לה עכת"ד והסכים עמו הגר"א והפר"ח אמנם המהרש"ל כתב שצריך לחזור ולהדליק ועיין ט"ז שכתב שאם לא קיבל שבת חייב לחזור ולהדליק אבל אם קיבל שבת זה כמו ביום חול לאחר שקיעת החמה שלא צריך לחזור ולהדליק ועיין פמ"ג שרק אם קיבל שבת סמוך לשקעה"ח ולא הרבה זמן קודם ועיין בית אפרים סימן נ"ג שביאר כונת התרוה"ד דעד כמה דנימא שבערב שבת כבתה זקוק לה הוא רק מצד שכל שלא הגיע זמן ההדלקה חייב לחזור ולהדליק א"כ זה תלוי בשקעה"ח ולא בזמן היכולת להדליק וצ"ע כוונת הט"ז

והנה צ"ב למה התרוה"ד הביא ראיה רק שלא חוששים שזה יכבה לאחר קבלת שבת ולא הוכיח מקודם קבלת שבת ועיין בית אפרים סנ"ג שביאר שכל מה שרש"י אומר שיפשע כיון שקיים חלק מהדלקה אבל כאן שזה כבה קודם שקיים כלום כה"ג ודאי לא יפשע ויחזור וידליק ולכן רק הוקשה לו מקיבל שבת ובזה כבר יישב הט"ז כנ"ל ובפשוטו אם השיעור מעכב אין סברא בחילוק זה זה רק מצד שגם המ"ד כבתה זקוק לה מודה שזה חיוב חדש כמבואר בשפת אמת ובאבני נזר ובערב שבת יש כאן את כל החיוב

והנה בפשוטו כיון שקי"ל כבתה אין זקוק לה הביאור שהמצוה זה עצם ההדלקה אמנם מדברי התרוה"ד שדן שזה רק כהכשר מצוה משמע שהמצוה ודאי מה שזה דולק בזמן רק מה שהוא עשה חלק מהמצוה שזה ההדלקה זה מספיק סיבה שלא חייב לחזור ולהדליק וכן מבואר בדבריו סימן רס"ט שדימה דבר זה לפדיון הבן בערב שבת שקודם שלושים ולכאורא לפ"ז אין איסור השתמשות קודם השקיעה דזה עדין לא קיום המצוה וצ"ע א"כ למה לא נחוש שמא ישתמש ולמה מותר להדליק בשבת וצ"ל שגם עכשיו זה ביזוי מצוה ועיין שו"ת ספר הישר לר"ת סימן מ"ח שכתב שמברכים על נר שבת אפילו שזה קוטדם הלילה כיון שזה נהיה שבת וזה כמו נר חנוכה שיש פרסומי ניסא וכן הוא בראבי"ה סימן קצ"ט ומבואר כסברת התרוה"ד אלא שנקט שהגדר שגם מבעוד יום מתחיל הפרסומי ניסא דהינו שזמן זה אינו חיוב אבל עד כמה שהדליק זה חלק מהמצוה

ז]בעיקר הדין דכבתה אין זקוק לה עיין פמ"ג דפשיטא ליה שבכבתה במזיד צריך לחזור ולהדליק והרשב"א כתב דבשוגג לא צריך לחזור ולהדליק אמנם המהרש"ל נקט שאם הוא כיבה אפילו בשוגג צריך לחזור ולהדליק דלשון הגמ' רק כבתה מאיליה אמנם צ"ע גדר הדברים דעד כמה שגדר החיוב זה מעשה ההדלקה א"כ אם עשה עבירה וכיבה למה שיתחיב לחזור ולהדליק אמנם לנ"ל שודאי שעיקר המצוה זה המציאות שזה דולק רק שזה קולא שכיון שעשה חלק המהמצוה ודאי יתכן שאם הוא גרם שהמצוה לא תימשך שאין לו קולא זו וחייב לחזור ולהדליק והנה ברשב"א משמע שאם היה חיוב לחזור היה צריך לברך אמנם בט"ז מבואר שהברכה שבירך בתחילה עולה גם על הדלקה זו ועיין מהר"ם קזיס שלא צריך לחזור ולברך ןיתכן לבאר הפמ"ג שזה כמו אם כבתה זקוק לה שזה חיוב חדש ועל חיוב זה אין ברכה

ח]עיין בית הלוי שהקשה בכבתה למה שלא יתחייב לחזור ולהדליק מצד חשד ועיין שערי תשובה שכתב שבאמת צריך להשאיר החנוכיה מטעם הנ"ל אמנם יתכן שדין חשד זה רק מטיל דין הדלקה דנר חנוכה ולא שזה סתם חיוב חשד ללא גדרי הדלקה ועיין מה שכתבנו סימן תרע"א

**סימן תרע"ב**

ט]בהא דמבואר בגמ' שמצותה משתשקע החמה בטור מבואר שהכונה שקיעה שניה וביארו האחרונים שכונתו לא תחילת שקיעה שניה אלא סוף שקיעה שניה וכן הוא בלשון הרא"ש בתענית וכן בסוגין כתב חצי שעה מהלילה וכן הוא בטור וזה כשיטת ר"ת שיש שני שקיעות וכאן מדובר על שקיעה שניה והוסיף שהכונה סוף שקיעה שניה אמנם הגר"א הביא את הרשב"א ר"ן מאירי ריטב"א שהכונה תחילת שקיעה שניה והנה בפשוטו אותו נידון יש לשיטות שיש רק שקיעה אחת האם הכונה תחילת שקיעה או הכונה צאת הכוכבים אמנם יש מקום לדון שלגאונים ודאי ששקיעה הכונה התחלת השקיעה כי הסוף זה רק לאחר ד' מיל וביותר שאין שום מקור לחלק בלשונות ותמיד הכונה שקיעה ורק לר"ת נתחדש מושג של סוף שקיעה ולפ"ז היום אין צד לדון להדליק בצאת הכוכבים לנוהגים דלא כר"ת [אמנם מהא דהמ"ב לא הזכיר טענה זו משמע שלא ס"ל] אמנם עיין ביאור הגר"א יור"ד סימן רס"ו שכתב שיתכן שיסוד הדין הוא תחילת הלילה רק שאפשר מהשקיעה דאז לר"י זה ספק לילה אבל לר' יוסי שבין השמשות מתחיל לאחר הלילה של ר' יהודה א"כ באמת זמן ההדלקה הוא רק אז אלא שלכאורא כל הדין של חצי שעה המבואר בראשונים זה המציאות של מהשקיעה ולא מצאת הכוכבים דר' יוסי וא"כ ודאי יספיק חצי שעה מהשקיעה הראשונה ועוד דלפ"ז מבואר שאפשר ודאי להקדים מהשקיעה דמאז זה לא שרגא בטיהרא אמנם עד כמה שאת המעשה הדלקה אפשר לעשות גם קודם זמן החיוב א"כ וודאי אפשר גם קודם והרמב"ם שס"ל שמעכב להקדים מצד לשון הגמ' בהכרח למד שבתורת ודאי הזמן הוא בשקיעת החמה ואין זה ענין מתי חשיב לילה בדיני התורה וצ"ע

י]עיין רמב"ם שכתב שלא מקדימים ועיין מ"מ שלמד שזה כוונת הגמ' כ"ג: תנא ובלבד שלא יקדים ולא יאחר שזה הולך על נר חנוכה אמנם רוב הראשונים למדו שזה הולך על שבת ולפ"ז אין שום מקור שאין להקדים אלא שיש מקום לדון מצד הלשון משתשקע ולא קודם וכן נראה משלט"ג שכתב שברי"ף משמע כרמב"ם וכן ביאר בב"י אמנם הרשב"א כתב שכמו שבערב שבת אפשר קודם מצד שזה כבר ניכר שזה לצורך שבת ה"ה כאן ובריטב"א כתב שאפשר להקדים משקיעה ראשונה וכמו לענין הדלקת נרות שבת שאז זה כבר מאיר אמנם ברשב"א משמע שאפשר להקדים קצת ועיין רשב"א שהוכיח מערב שבת אמנם הביא מהבה"ג שכתב ששבת חל קצת אחרי השקיעה כרב יוסף לקמן וצריך להדליק בשקיעה [וצ"ע איך אפשר לחיב את כלל ישראל לצמצם כל כך ועד לקים מצות תוספת שבת] אמנם לדעת רבה זה לא שייך והבה"ל כתב שהרמב"ם פסק כרבה א"כ ודאי אפשר להדליק קצת קודם אמנם עיין מאירי דלא לומדים איפה שאי אפשר מאפשר וכתב שצריך באמת לדקדק להדליק כמה שיותר מאוחר ועיין שלט"ג שכתב מפורש שדעת הרמב"ם זה לעיכובא

והנה לכאורא היה מקום לומר בביאור דעת הרמב"ם שכאן שהזמן שקבעו זה מהשקיעה א"כ מה פתאום שיעשה המצוה קודם הזמן וכמו שיום קודם אי אפשר והרי זה כלוקח לולב רגע קודם עלות השחר שזה לא עוזר ואין זה דומה לנר שבת שמראש נקבע שזמן קיום המצוה הוא קודם דהינו שזמן ההדלקה הוא קודם ולכאורא מבואר דעת הרשב"א שהמצוה זה המציאות שזה דולק וזה תמיד מתקיים בזמן וההדלקה זה רק הכשר מצוה ולגבי זה נקט מסברא שלמה שחז"ל יקפידו שלא ידליק קודם וזה כדעת התרוה"ד שההדלקה זה רק הכשר מצוה ובדעת הרמב"ם יתכן שס"ל שהמצוה זה מעשה ההדלקה וא"ש שנקט מסברא שאין להקדים ולפ"ז בערב שבת שבהכרח תיקנו שמעשה ההדלקה יעשה קודם יתכן שכל שזה מפלג המנחה זה טוב ואין ענין לצמצם כמה שיותר אמנם לדעת הרשב"א והר"ן שתמיד אפשר קצת להקדים ואין סיבה שחז"ל ישנו הזמן א"כ עדין צריך להסמיך לזמן ההדלקה כמבואר בנר שבת וכמדויק ברשב"א והרי בנר שבת גם יש דין שלא יקדים שזה לא ניכר שזה לשבת ויש דעות שזה לעיכובא ורק אם מקבל שבת מיד א"כ זה סמוך לשבת אבל כאן ביחס לחנוכה לכאורא לא יעזור מה שיקבל שבת וצ"ע ולכאורא ודאי ראוי לאחר להדליק בערב שבת לא יותר מדאי מוקדם. אמנם בתרוה"ד משמע שתמיד אי אפשר קודם הזמן וכאן אפשר מצד שאי אפשר אחרת ועד כמה שכאן תיקנו קודם יתכן מפלג במנחה וכן מבואר בגר"א סימן תרע"ח שהתרוה"ד חולק על הרשב"א ע"ש

והנה הב"י הביא מהאורחות חיים שאפשר להדליק מפלג המנחה כמו הבדלה וצ"ע שכאן שתיקנו שקיעת החמה שזה זמן שניכר האור מה שייך להקדים שהרי אין יסוד דינו בלילה והניחא לגר"א שיסוד הדין הוא מתי שיש לו דין לילה אבל לפשטות הדברים צ"ע וביותר שזה נגד לשון הרמב"ם והאחרונים הרי נקטו שזה לעיכובא ועיין באר"ח דצריך שזה ידלק חצי שעה אחרי השקיעה דהינו שרק אפשר להקדים זמן המעשה הדלקה וכמו ליל שבת [אם לא דנימא דס"ל דתמיד צריך עד שתכלה גם אם זה יותר מחצי שעה] אמנם הביא מהפמ"ג שדן שכיון שזה לילה א"כ כל שזה דלק חצי שעה זה מספיק וודאי שאם הסיבה שאפשר להקדים כי חשיב לילה וזמן ההדלקה הוא חצי שעה ולא יותר א"כ ה"ה כאן מספיק חצי שעה אם לא דנימא שזמן הקיום מצוה ודאי מהשקיעה ורק שדן שזמן המעשה הדלקה תלוי בצד לילה וצ"ע והנה לכאורא המדליק מפלג המנחה ודאי שיש לו להתפלל מנחה קודם פלג המנחה דאל"כ זה תרתי דסתרי עד כמה שכל ההיתר להקדים רק מצד הדין של הבדלה שיסודו מצד שזה לילה וצ"ע ועין סימן תרע"ט בשערי תשובה שדן רק מצד שתמיד קודם להדלקת נרות בבית המקדש ועיין שער הציון ז' שדן מצד טעם הנ"ל במקדים הרבה

**ס"ב**

י"א]הגמ' מביאה ברייתא שמצותה משתשקע החמה עד שתכלה רגל מהשוק ובתחילה הגמ' מבארת שהכונה שכבתה זקוק לה והגמ' דוחה או שאי לא אדליק מדליק או לשיעורא וביאר הרי"ף או שהכונה שיכול לכבות לאחר זמן זה או שצריך לתת במנורה שמן כשיעור זה [ויש שנקטו שלביאור השני לא ס"ל שיש חיוב של שיעור בעצם ההדלקה] והנה עיין רמב"ם דמבואר דנקט שאין כאן מחלוקת אלא שני הדברים נכונים דהינו שאם לא אדליק מיד בשקיעה מדליק אחרי זה ודבר שני שכשמדליק בשקיעה צריך לתת שמן שידלק עד שתכלה רגל מהשוק והנה עיין פר"ח שדייק מלשון הרמב"ם שאם מדליק לאחר תחילת הזמן לא צריך לתת חצי שעה כמבואר ברי"ף שזה הזמן שתכלה אלא צריך לתת כשיעור עד שתכלה רגל מהשוק ולפ"ז היה מסתבר שאין כאן שיעור של חצי שעה אמנם הפוסקים כתבו שגם לשיטה זו במדליק בפנים תמיד צריך חצי שעה וצ"ל שזה ודאי ששורש הדין הוא שידליק מהשקיעה עד שתכלה וזה חצי שעה שזהו השיעור שקבעו רק במדליק בחוץ ובמאחר אין טעם להדליק חצי שעה אבל במדליק בפנים שודאי קבעו שיעור קבעו שהזמן הוא חצי שעה כמו הלכתחילה בחוץ ולפ"ז ה"ה היום שיש אנשים יותר מאוחר צריך להדליק חצי שעה אמנם צ"ע שהמג"א והפר"ח כתבו דבר זה אפילו שנקטו שיש כאן מחלוקת ויש שיטה שאין שיעור ולשיטה שיש שיעור אבל באמת אפשר להדליק אחרי זה א"כ לא נאמר כלל שיש דין עד זמן מסוים והלשון משתשקע זה שיעור השמן וזה בכל האופנים

ועיין תוס' שנקטו שיש כאן מחלוקת וכתבו שאם לא הדליק עד שתכלה מתחיל אחרי זה מצד שיתכן שהאמת כשיטה השניה דהינו שנקטו שיש כאן מחלוקת והלשון השני לא ס"ל הלשון הראשון ועיין דרכי משה שהביא מהראבי"ה וכן הוא בסמ"ג שגם הלשון השני חולק על הלשון הראשון ולדבריו אין דין לתת שיעור חצי שעה וע"ש שאפשר להקל כשני השיטות ומשמעות דבריו שיכול גם להדליק לאחר הזמן ופחות מחצי שעה וצ"ע שהרי זה ודאי אינו נכון עוד צ"ע למה שלא יהיה כאן הכלל של הראשונים ביצה י"ד שכיון שכל צד יש לו קולא וחומרא א"כ אין כאן הכלל של בדברי סופרים הלך אחר המיקל וממילא צריך להחמיר כשניהם והנה לביאור הנ"ל שללשון הראשון אין דין שיעור צ"ע מה הנידון של הגמ' לעיל האם כבתה זקוק לה הרי אין דין שיעור ואין לומר שאם הדליק שיעור מסוים כל שזה לא ידלק עד סוף השיעור זה חיסרון וחייב לחזור להדליק דאין בזה שום סברא דפתאום נהיה חיוב יותר גדול וצ"ע ויתכן שיש שיעור קטן שהוא ודאי לעיכובא והנה הרא"ש כתב שראוי לחוש ולהדליק בתחילת הזמן לחשוש ללשון הראשון ומשמע שנקט שזה מחלוקת וצ"ע למה לא כתב לחוש ולתת שיעור בנר עוד צ"ע שאחרי זה כתב שאם הדליק ולא היה שמן בנר זה לא טוב ועיין פר"ח שכתב שצריך לחזור ולהדליק ולברך וצ"ע הרי ללשון הראשון הרי אין דין שיעור וכבר הקשו כן הפמ"ג והחמד משה ועוד דעיין ב"ח שכתב שללשון שלא צריך שיעור א"כ אם הדליק כמה שהדליק זה בכלל המצוה ואסור לכבות [וכן מסתבר דאל"כ בכל ברכת הרואה זה רק ברגע הראשון וכן בהקיף קערה אם פתילות יצא ברגע הראשון] אמנם הרא"ש הרי העתיק שלאחר השיעור זה מותר ולכאורא מוכרח מזה שנקט שזה ודאי שיש דין שיעור ובזה אין מחלוקת ויתכן שזה מסברא ורק שהלשון הראשון חידש שגם לא יכול להדליק אחרי זה ובזה דן שראוי להחמיר בזה ובזה א"ש שיש כאן מעיקר הדין ספק דרבנן לקולא כי כולם מודים ללשון השני

י"ב]בתוס' משמע שנקטו שללשון הראשון אם לא הדליק עד שתכלה אינו מדליק כלל וכן הביא בשמם הר"ן והרשב"א וכן הוא בלשון הרמב"ם אמנם עיין רשב"א וריטב"א שכתבו שכונת הגמ' שזהו הזמן של עיקר המצוה אבל וודאי שבדיעבד מדליק גם אחרי שהרי אמרו כל דבר שמצותו בלילה כשר כל הלילה [וצ"ב קושיתו דהרי כאן אין דינו בלילה אלא משקיעת החמה עד שתכלה וגם לר' יוסי שזה ודאי לא לילה זה כך ובפשוטו כיון שנקט שהפרסומי ניסא זה לא לעכיובא בהכרח שיש כאן סתם חלות זמן ולכן הקשה מהמשנה אבל אם זה רק מדצ חסרון מציאות של הפרסום אין מקום לקושיתו] ומשמעות הרשב"א שמדליק בחוץ [וצ"ל שתמיד יש אפשרות שמישהו יעבור] אמנם הריטב"א כתב שמדליק בפנים שכה"ג כיון שאין פירסומי ניסא בחוץ מדליק בפנים כשעת הסכנה והנה לכאורא לביאור הרשב"א שהגמ' דנה על ההדלקה לכתחילה מבואר שאם מדליק תוך הזמן אפילו לא מיד זה הדלקה לכתחילה ולא אמרינן שחסר במצוה [וכן הוא בספר התרומות] והנה ברמב"ם מבואר שזה רק בדיעבד אם לא מדליק מיד בשקיעה וזה לשיטתו שהגמ' דנה שלאחר הזמן אי אפשר להדליק והנה הטור נקט שבדיעבד ודאי אפשר להדליק אחרי הזמן ועיין קיצור פסקי הרא"ש דמבואר דפשיטא ליה כרשב"א שנידון הגמ' לגבי קיום הדין לכתחילה

י"ג]עיין ראשונים שדנו לגבי הזמן הזה שמדליקים בפנים וכתבו שאין להקפיד על זמן ההדלקה כיון שבין כה הפירסום לבני הבית והרמ"א כתב לכתחילה להחמיר וביאר הבה"ל מצד הטור שהרי רואים ברחוב אמנם צ"ע שבזמן הרמ"א הדליקו ממש בבית ובפשוטו זה מצד זריזים מקדימין למצוות או שחשש לר' פורת שגם במדליקים בפנים נשאר הזמן של תקנת חז"ל וכן מבואר במעשה רב לגר"א שחשש לרבינו פורת והנה השו"ע הקיל לברך גם לאחר הזמן וביאר הפר"ח מצד שמדליקים בפנים ולפ"ז היום זה לא שייך אמנם כיון שהיום מתאחר זמן כלה רגל מהשוק מסתבר שודאי אפשר להדליק יותר מאוחר וכדלקמן

ועיין סמ"ג שדן שכשמדליקין בפנים לא צריך שיעור דהפירסום לבני הבית אמנם הראשונים כולם רק דנו מצד הלשון הראשון ולא מצד סברא זו שנקטו שודאי שקבעו שיעור וכמו בזמן חז"ל

י"ד]בהא דמבואר שזמנה עד שתכלה רגל מהשוק וכתב הרי"ף שזה חצי שעה ויש לדון במקום שהרגל כלה יותר מאוחר האם יש חיוב להדליק יותר ויש דנו מלשון הרמב"ם שכתב או יתר וכן הוא בלשון הריטב"א שצריך להדליק יותר מאוחר אמנם יתכן שכונתו לגבי שיכול להדליק בדיעבד ולכאורא כן מוכרח שתמיד השיעור חצי שעה א.סתימת הרי"ף והרמב"ם חצי שעה משמע שתמיד זה כך ולא שצריך לבדוק בכל מקרה דא"כ בשביל מה כתבו שיעור ב. הטור רק העתיק חצי שעה ולא כתב כלל הדין שתכלה רגל מהשוק ג.שיטת הר"י פורת שגם כשמדליקים בפנים השיעור עד שתכלה רגל מהשוק ולכאורא כל זה אם יש דין שיעור זמן אבל אם הזמן עד שתכלה וכל שישתנה המציאות ישתנה הזמן א"כ גם בחוץ מצד הזמן לא חסר כלום ד. הפוסקים למדו שבפנים יש שיעור חצי שעה וכל זה אם יש שיעור בחוץ אבל אם אין דין שיעור א"כ או שמספיק רגע או שצריך כל הלילה ה.ברא"ש מבואר שגם במדליק אחרי יש דין להדליק חצי שעה ומבואר שיש חלות של שיעור א"כ מהיכי תיתי לומר שיש גם דין של עד שתכלה בפועל אלא שיתכן שיש ענין להשאיר אמנם בבית מבואר בפוסקים שאין שום ענין להוסיף ואולי מצד ששם הפירסום לאותו בן אדם

טו]עיין מג"א ופר"ח שנקטו שאם הדליק קודם שתכלה רגל מהשוק לא מצריך לתת שמן חצי שעה והנה בדעת הרמב"ם הדבר מבואר שאין תקנה אלא על זמן שיש אנשים אלא שמסברא כיון שאם מדליק בסוף הזמן מספיק מה שאפשר א"כ היה מקום לומר שגם במדליק בתחילת הזמן בדיעבד מספיק וצ"ל שגדר הדין שצריך להדליק עד הזמן שכלה רגל וזה עצמו השיעור והנה צ"ע שהפר"ח והמג"א ס"ל שמדליקים אחרי הזמן בדיעבד א"כ למה שכאן זה גרע וצ"ל שזה ודאי שעיקר הזמן הוא עד שתכלה מבואר שזה הזמן וכל שמדליק בזמן גדר דינו כמו לרמב"ם ורק בלא הדליק בזמן כה"ג מדליק כמו אם היה מדליק בזמן לכתחילה דהינו שהתחליף הוא לעיקר דינו בצורה המוכרחת אמנם כל זה א"ש אם אין כאן מחלוקת רק שבדיעבד אפשר אחרי וכדעת הרשב"א אבל האחרונים שהעתיקו שזה מחלוקת ולמדו שיש דין שיעור רק לחד לשון בהכרח שכונת הגמ' לשיעורא שתמיד זה השיעור שצריך א"כ מה זה משנה מתי הוא הדליק וצע"ג והנה להבנה הנ"ל במג"א נדחה הראיות שהבאינו לעיל שהיה תקנה של זמן דיתכן שרק במדליק שלא בזמנו בזה השיעור כמו אם היה מדליק בזמנו בזמן חז"ל שזה השיעור הכי קטן שמצאנו אבל כל שמדליק כפי עיקר תקנתו יתכן שבזה השיעור עד שתכלה בפועל ודו"ק

**תרע"א**

**ס"ג – בגדר דין מהדרין**

**א. בגדר מהדרין לכל אחד האם הגדר שלא יוצא בהדלקה דבעל הבית – רעק"א תנינא תשובה י"ג פמ"ג תרע"ד סק"א ועיין היטב בתרוה"ד סימן ק"א בסופו [ובשו"ת הרמ"א סימן צ"ט] ועיין מ"ב תרע"ז סקט"ז השיטות האם יכול לכוין לא לצאת וע"ש במג"א**

**ב. במחלוקת הרמב"ם ותוס' בגדר מהדרין מן המהדרין ובטעמי הגמ' – עיין ביאור הגר"א ובבית הלוי כאן ובקה"י סימן י"ז [ועיין בשפת אמת שכתב עוד נפק"מ בין הטעמים] ועיין חידושי הגרי"ז על הר"מ הלכות חנוכה והשגת האבי עזרי עליו ועיין מהרש"א על תוס' ד"ה מצוה ועיין בית הלוי כ"ג. לגבי רב הונא שהיה אכסנאי**

**ג. האם אפשר לברך על הנרות הנוספות – רע"א תשובה י"ג ועיין מג"א סימן תרנ"א סקכ"ה מה שהביא משו"ת הרמב"ם [ובנשמת אדם כלל קמ"ח ביאר הרמב"ם באופן אחר] ועיין מג"א סקי"א ובהגהות ברוך טעם**

**ד. ביש לו שתי נרות ביום השלישי והאם יש קיום מהדרין בחלק – בית הלוי בסוגין ואבי עזרי הלכות חנוכה ועיין שפת אמת [ויש לעיין בכונת הארחות חיים הובא בב"י סימן תרע"ב והרמב"ם הנ"ל] ועין בית הלוי כ"ב. לענין כבה נר נוסף האם יש ענין בנשאר ועיין בה"ל תרע"ג ס"ב ד"ה אם בכבה הנר הראשון קודם עשיית המהדרין**

**ה. בדין מהדרין לנשים – עיין מ"ב תרע"ה סק"ט ועיין חידושי חת"ס כ"א: ד"ה והמהדרין**

**ו. בדין מהדרין לקטן – עיין תרע"ה ס"ג בבה"ל ד"ה ולדידן**

**ז. בגדר החיוב נר חנוכה שזה איש וביתו - עיין פנ"י כ"א: ד"ה בגמ' ועיין שפת אמת כאן ועיין תוס' סוכה מ"ו. ד"ה הרואה ועיין רמב"ם הלכות ברכות פי"א ה"ב ג' ועיין הגהות ברוך טעם ס"ז הובא בשער הציון נ"ב [ויש לעיין בנידון האחרונים האם יכול לכוין לא לצאת האם תלוי בגדר הדין] [ועיין שו"ת חכם צבי ח"ב סימן נ"ט ובזכרון שמואל עמוד ק"ז לענין קטן בהדלקת נר חנוכה]**

**ח. האם עדיף נר לכל אחד מההידור של מוסיף והדלקה לכולם – מ"ב סק"ו סק"י ושער הציון י"ב**

**ס"ה – מקום הדלקה**

**ח. ביאור שיטת רש"י – עיין רשב"א וריטב"א ובתוס"ר ועיין פר"ח שהאריך בביאור השיטות**

**ט. האם לשיטת תוס' אפשר להדליק בפתח הבית – עיין טור סימן תרע"ז בשם רב שר שלום ובריטב"א כ"ג. ד"ה והא דאמר, וברבינו ירוחם נתיב תשיעי**

**י. אם היה דר בעליה – עיין ב"י הא דלא מדליק בפתח החצר [ועיין חידושי מהר"ם קזיס]**

**י"א. בשעת הסכנה וכו' האם כלול בזה כל שאין לו אפשרות – עיין ריטב"א ד"ה ובשעת, ועיין לעיל בריטב"א ד"ה ואי לא אדליק, וברשב"א כ"א: לענין אם אין לו כסף לנר שבת וחנוכה וכן הוא במג"א תרע"ג סק"ב ובגר"א סק"ה [ועיין בדבריו תרע"ח סק"ב ובהגהות ברוך טעם שם]**

**י"ב. מהו שעת הסכנה – תוס' מ"ה. ד"ה מקמי ונפק"מ למקום הפסד עיין פר"ח ועיין הגהות רעק"א בס"א [אינו בכל הדפוסים] ועין מג"א תרנ"ו סק"ז מהיש"ש**

**י"ג. האם הפירסום ברה"ר הוא לעיכובא – ריטב"א הנ"ל וברשב"א ד"ה והילכתא כמ"ד ועיין לעיל אות י"א ועיין תרע"ה ס"א במג"א ובגר"א**

**תרע"א – ס"ג**

א]מבואר בגמ' דאיכא תקנה דמהדרין נר לכל אחד ואחד ומהדרין מן המהדרין שמוסיף והולך ומבואר בגמ' דנחלקו ב"ש וב"ה האם מוסיף והולך או פוחת והולך והגמ' אומרת או שזה מצד ימים היוצאים וימים הנכנסים או שזה מצד כנגד פרי החג או מצד שמעלין בקודש ואין מורידין והנה בתוס' מבואר שאם עושים מוסיף והולך לא עושים נר לכל אחד כי לא יהיה ניכר שמוסיף והולך אבל הרמב"ם כתב שעושים את שניהם ביחד דהינו שנחלקו בלשון מהדרין מן המהדרין האם הכוונה שעושה את שני ההידורים או שעצם זה שמוסיף והולך זה נחשב הידור יותר גדול [ועיין רמב"ם שהמנהג שרק אחד מדליק ומוסיף והולך וביאר רעק"א תשובה קכ"ה בתחילתו שהכונה שנהגו רק לעשות ההידור של מוסיף והולך ולא שכל אחד מדליק והב"י ביאר המנהג דס"ל כתוס'] וצ"ב מה אם טענת תוס' ועיין ביאור הגר"א ומקורו בפר"ח שדברי הרמב"ם לטעם של מעלין בקודש וכן קי"ל להלכה כמבואר ברי"ף אמנם עיין בית הלוי ושפת אמת ובקה"י ובחזון יחזקאל שכתבו לדון שודאי ששורש הסיבה זה מצד הנכנסים או היוצאים שיש בזה פרסום הנס מיוחד שעל ידי זה שיש שינוי מתפרסם יותר הענין של התמדת הנס ורק כלפי הנידון האם להוסיף או להוריד בזה הגמ' דנה האם מצד פרי החג או מצד מעלין בקודש ולפ"ז ודאי שיש ענין של היכר הנס

ועיין בית הלוי שכתב לדון כשיש לו ביום השלישי רק שתי נירות האם ידליק שתים או רק אחד וכתב שזה תלוי בטעמים שאם מצד מעלין א"כ לפחות שלא יוריד משא"כ אם מצד ימים היוצאים א"כ כל שלא יכול לפרסם דבר זה אין ענין שידליק שני נרות ועיין אבי עזרי שחלק עליו וכתב שהדלקה של שלש נרות פירושו שמפרסם התמדת הנס של שלשה ימים ובזה הרי כלול גם שתים ולכן אם לא יכול לפרסם שלש לפחות יפרסם שתים אמנם יתכן שלא דנים לפי המטרה אלא שהיום יש חפצא של הידור מצוה שזה בנרות לפי הימים וכל שלא עושה הצורה של הידור שקבעו חז"ל אין בזה הידור מצוה וצ"ע והנה הארחות חיים דן במקרה שהדליק שתים ביום השלישי וצ"ע למה עשה את זה ומשמע שיש בזה ענין ואולי היה שם טעות ולא משמע שכתב הרי שדעתו על כל המצוה [אמנם המג"א והפר"ח ביארו שטעה וצ"ע למה לא לדון שאין כאן היסח הדעת] וכן יש לעיין משו"ת הרמב"ם סימן רכ"ב הובא במג"א סימן תרנ"א סקכ"ה שכתב שאם הדליק נר ומוסיף נר צריך לברך אמנם יתכן שכונתו למהדריך שלכל אחד ובנשמת אדם כלל קמ"ח ביאר שהכונה לבית אחר של אדם אחר ובתור שליחות ועין לקמן

ועיין שפת אמת שכתב לדון ביש לו עשרים נרות האם עדיף להדר בימים הראשונים או האחרונים וכתב שאם זה יש ענין של מעלין ולא מורידים א"כ עדיף שיהדר בימים האחרונים דאל"כ הוא יוריד בסוף החנוכה אמנם יתכן שזה רק סברא בצורת התקנה אבל כל אדם גם אם יום אחד הדליק מהדרין ולמחרת לא הדליק אין בזה מורידין וע"ש עוד יש לדון דתמיד הידור שנמצא עכשיו זה קודם וכמבואר במ"ב שעדיף יום ראשון שמן זית אפילו אם בגלל זה יחסר לו ההידור בשאר הימים

ב]עיין ברמב"ם דמבואר בלשונו שבעל הבית מדליק כמנין אנשי הבית ועיין בדרכי משה שכתב שאנו נוהגים כרמב"ם אמנם היום שמדליקים בפנים אפשר לעשות גם לתוס' מצד שכל אחד מדליק במקום אחר ועוד שאין חיסרון שלא ניכר הימים כיון שההיכר רק לבני הבית א"כ הם יודעים כמה אנשים יש שם והנה מבואר ברמ"א שצורת תיקון הדין מהדרין לא שבעל הבית מדליק כמנין האנשים שבבית אלא שכל אחד מדליק לעצמו והנה יש לעין מה גדר ההידור האם שבאמת את עיקר ההדלקה יוצא בשל בעל הבית ורק שעושה עוד הדלקה בתור הידור או שגדר ההידור שלא יצא ההדלקה מבעל הבית אלא מדליק לבדו ועיין רעק"א תנינא תשובה י"ג שכתב לדון שגדר ההידור שכל אחד יוצא בעצמו ולא בשל בעל הבית [והדבר מפורש יותר בגליון השו"ע] וכן מבואר בפמ"ג תרע"ד סק"א וכן הוא בחידושי הגרי"ז ולפ"ז אם יש לו לבן הבית רק נר אחד ביום השני עדיף שיצא נר איש וביתו ושמוסיף והולך מאשר שידליק רק נר אחד אמנם עיין רעק"א שם שהביא מהמג"א שכתב שאין להדליק מנר של בעל הבית לנר של שאר בני הבית כיון שזה רק הידור ומבואר לכאורא שבאמת יצא את חיובו על ידי בעל הבית ורק שמדליק עוד הדלקה מדין הידור ועיין סימן תרע"ז דהב"י דן דאכסנאי לא יכול לכוין לא לצאת בהדלקת אנשי ביתו וכן נקט הפר"ח והמהרש"ל שם ואם נימא שגדר ההידור שלא יוצא ההדלקה דבעל הבית ועושה הדלקה נפרדת א"כ מדין מהדרין יכול להדליק לבד ועיין תרוה"ד שכתב שיכול לברך לבד שזה כמו מהדרין אמנם מבואר בלשונו שזה דומה למהדרין של הגמ' שדן למה הגמ' לא אמרה מהדרין זה וכן מבואר בתשובות הרמ"א סימן פ"ט, והמג"א סימן תרע"ז הביא מהמהרי"ל שמכוין לא לצאת כדי להדליק בעצמו אמנם לא כתב שזה צורת תקנת מהדרין אלא שרק כאן זה כך [ואולי רק כאן הוצרך כיון שסיבת הדלקה מצד חשד שזה לא סיבה לברכה]

ומשמע מכל זה שודאי שעיקר תקנת מהדרין שיוצא בהדלקה של בעל הבית אלא שזה עצמו ההידור שכיון שלא עשה הדלקה פרטית עושה עוד הדלקה פרטית ולענין אכסנאי נקטו שכל ההידור שמוסיף במקום הדלקת העיקר עוד הדלקה פרטית אבל זה לא שייך אם עושה את זה במקום אחר שלא נתקן כזה צורה של הידור

והנה עיין חידושי הגרי"ז שביאר מחלוקת הרמב"ם והרמ"א האם את ההידור אפשר לעשות על ידי שני בני אדם דנחלקו הרי בדין ציצין שאין מעכבין דדעת הטור שחוזר אפילו לאחר זמן ודעת הרמב"ם שאינו חוזר אלא בשעת המצוה וביאר הבית הלוי דנחלקו האם שיך הידור לא בזמן המצוה ובזה ביאר גם האם שיך שההידור יהיה על ידי אדם אחר מעיקר צורת התקנה דלרמב"ם זה לא שייך ולטור זה שייך ועיין אבי עזרי שתמה שאם כאן ההידור שהוא יוצא המצוה לבד כמבואר בגרי"ז א"כ זה סוג הידור כלל לא במצוה של הראשון אלא שעל כל אחד מבני הבית מדין הידור יש ענין שיפרסם לבד ומה זה ענין לציצין שאין מעכבין ועיין קונטרס חנוכה ומגילה מה שדן בזה

והנה פשטות הרמ"א שהבין שגם בדעת הרמב"ם הגדר שזה הדלקה של כל אחד רק שבעל הבית עושה לכולם וכן ביאר הגרי"ז שזה מדין שליחות אמנם פשטות הדברים שדעת הרמב"ם שהכל זה בדין הידור דנר איש וביתו וכנ"ל ובפשוטו נפק"מ האם צריך להדליק גם על האשה שהאחרונים כתבו שכיון שהיא כגופו עיין א"ר בשם השער אפרים [אמנם הברכי יוסף העיר שמלשון הרמב"ם והשלט"ג מבואר שגם על האשה מדליקים לא צריך] אמנם כל זה אם זה דין הדלקה נפרד והנה בפשוטו היה מקום לומר שמדליק גם על קטנים אמנם במאירי מבואר שזה רק על בני חיובא הובא בבה"ל תרע"ה ס"ג וברמ"א שם מבואר לא כך ויתכן שזה תלוי באמת האם בעל הבית מדליק על כולם או שכל אחד מדליק ובעיקר הנידון לגבי אשה עיין מ"ב תרע"ה סק"ט שהביא מהעולת שמואל שכיון שנשים טפלות דהינו דרק חיבות מצד שהיו באותו הנס עין תוס' מגילה ד. ממילא אין אצלם תקנת מהדרין וזה דלא כלשון הרמב"ם

והנה מבואר בגמ' לקמן שנר שיש לו שתי פיות עולה לשני בני אדם ורש"י ביאר שעושים המהדרין והתוס' הקשו על רש"י שבפתח הבית ועיין מהרש"א שלא ביארו לשני בני אדם ומדין מהדרין כי נר איש וביתו ולכאורא הכונה כדעת הרמב"ם שזה הדלקה אחת אמנם למנהג הרמ"א א"ש. כן הביאו לבאר מספר גליא מסכתא תלמיד הגר"ח מואלזין

ג]עיין רעק"א שדן באחד שלא בירך בהדלקת הנר הראשון האם יכול לברך לפני שגומר הדלקת כל הנרות ודן האם אפשר לברך על ההידור עצמו והביא דנחלקו בזה האחרונים דהפר"ח כתב מסברא שאין לברך והא"ר כתב שאפשר לברך [וע"ש מה שכתב לדיק מהב"י בסימן תרע"ב דהביא מהארחות חיים שהיה מעשה שהדליק שתי נרות במקום שלש ואחרי זה לא חיבו אותו לברך על השלישי כי הברכה שעשה בתחילה זה על כל הנרות ואפשר לבאר שכיון על כל הנרות ואפשר לבאר שזה חל על כל הנרות אלא שלפ"ז מבואר שבעיקר הדבר מברכים על ההידור] ועין מג"א סימן תרנ"א סקכ"ה שהביא שו"ת הרמב"ם שבנר חנוכה אם נזדמן לו עוד נר מברך ומבואר שמברך על ההידור אמנם הנשמת אדם כלל קמ"ח ביאר שזה על שני בתים של שני בני אדם ע"ש והנה צ"ע דהרי מנהגינו שכל אחד מברך וכתב רעק"א ששם הגדר שמכוין לא לצאת אמנם צ"ע דהפר"ח הרי כתב שאי אפשר לכוין לא לצאת לענין אכסנאי וכאן נקט שאין מברכים על ההידור וצ"ל שההידור שאותו אדם עצמו מדליק עוד נר זה הידור שלא מברכים אבל ההידור שכל אחד מדליק בנפרד זה סיבה לברך ואפשר לומר או שזה חלוק בגדר הההידור שהוספת הנרות זה כדין הידור מצוה רגיל בקיום המצוה של הנר הראשון משא"כ בהדלקה נפרדת ויתכן שאפילו אם זה לא הידור בנר הראשון אבל כיון שזה הוספה על עיקר המצוה שהוא עושה זה לא סיבה לברכה משא"כ באדם אחר שזה הידור בעשיה נפרדת רק שזה לא חיוב שעל זה ודאי צריך לברך והנה יש שהקשו הרי לענין ציצין לא מברכים אמנם עיין אבי עזרי שביאר שהחילוק מבואר ששם זה רק הידור במצוה הראשונה וכאן זה תקנה של עשיה של מעשה הידור נפרד ע"ש וזה על דרך הנ"ל

והנה עיין מג"א סקי"א שכתב שאדם יכול להתחיל ולתת את שאר הנרות למי שהוא אחר לגמור כמו שביוה"כ הכה"ג עושה רוב ואת הענין לגמור עושה אחר וצ"ב שכאן יש תקנה של מהדרין ולמה שאת זה יעשה על ידי שליח ואין זה דומה לשם שזה רק כמו ציצין ועיין ברוך טעם שהעיר כעין זה

ד]בעיקר נידון רעק"א הנ"ל האם יכול לברך לאחר הדלקת הנר הראשון ראיתי מביאים מהכתב סופר וכן הוא בשערי תשובה שכתב שכיון שלענין לולב מבואר שאפשר לברך כל שלא עשה עדין הנענועים דהינו שכל שיש עדין המשך למצוה אפילו בדבר שלא מחויב זה סיבה שיכול לברך א"כ ה"ה כאן ובדעת רעק"א צ"ל שכאן שזה לא הידור בנר הראשון אלא זה קיום של הידור בעיקר חיוב המצוה א"כ ביחס לעשית הנר הראשון אין כאן שום המשך ולא יכול לברך ופשוט

ה]והנה יש לדון בהדליק הנר הראשון וכבה לפני שהדליק ההידור מה יעשה ועיין בה"ל תרע"ג ד"ה אם כבתה דנקט דצריך לחזור ולהדליק גם הנר הראשון כדי לקיים ההידור והיה מקום לומר שכל גדר ההידור שמוסיף על הנר הראשון וכל שאין כאן הנר הראשון לא שייך להחשב מעשה הדלקה של הנר הראשון כדי לקיים ההידור אמנם אם נימא שגדר ההידור של מהדרין שיוצא בהדלקה של בעל הבית א"כ מבואר ששיך הדלקה של הנר הראשון בתור מהדרין אמנם עדין זה לא דומה דכאן כבר הדליק הנר הראשון וצ"ע והנה יש מקום לומר שגם ללא הנר הראשון יקיים דין מהדרין על ידי שיוסיף רק מה שחסר והנה לא מיבעיא לגר"א שקי"ל כטעם שזה לא היכר אלא רק שתקנו מספר נרות כזה מטעם הגמ' אמנם גם אם נימא שזה נגד הנכנסים והיוצאים אבל יתכן שהיום גדר הדין שחיב להדליק מספר נרות כזה ולא שצריך כל פעם לדון האם זה נעשה או לא אמנם לתוס' שצריך היכר בפועל יש לעין האם יש ענין ללא זה או שלא

ועיין בית הלוי כ"ב שדן בכבה נר אחד מהנרות האם כבר אין שום קיום גם בשאר הנרות או לא והביא מהרמ"א שכתב שבכבה נר אחד לא ידליקו מהשאר שכיון שכבתה אין זקוק לה ממילא זה כמו נר הרשות והקשה הנ"ל דמשמע שגם משאר הנרות לא יכול להדליק א"כ לכאורא גם הנר הדולק אין בו קיום מהדרין ושיהיה מותר להדליק בו עוד הקשה דבגמ' מבואר שלמ"ד אסור להשתמש לאורה מותר להדליק בנרות שאסרו חכמים וצ"ע הרי אולי יכבה אחד ואז יהיה מותר להשתמש אם הנותרים ומזה מוכח כרמ"א שגם אם כבה נר אחד מההידור יש עדין קיום מצוה בשאר ובפשוטו מוכח מכאן כאבי עזרי שיש קיום הידור גם בפחות ממנין הימים אמנם יתכן שלאחר שהדליק דנים שזה פרסום הנס גם ללא הטעם אמנם בעצם ההדלקה כל הענין הוא כפי גדרי חז"ל וכנ"ל וצ"ע

ו]בפשוטו עדיף ההידור שמוסיף והולך מנר לכל אחד ואחד כמבואר בתוס' וכן לשיטת הרמב"ם הרי הביא שכך המנהג אמנם עיין מ"ב סק"י שבאין לו לכל אחד מוסיף והולך לפחות שכל אחד ידליק נר אחד ומבואר שזה עדיף אמנם אם לא הגדר שהוא לא יוצא בהדלקה של בעל הבית א"כ מקיים את שניהם ולשון השער הציון שכה"ג לא מקיים ההידור של מוסיף הכונה בדין המהדרין אמנם עיין סק"ו שכתב שמי שאין לו נר עדיף שיתן לחברו ולא יקים מוסיף וכו' אבל אם הוא מאנשי ביתו הוא קודם ומבואר שמצד חברו עדיף שיהיה לו נר נפרד וצ"ע וצ"ל דלדעת הרמב"ם שהכונה הידור על הידור א"כ ההידור הראשון עדיף מהשני לבד

ז]בעיקר החיוב הדלקת נר חנוכה יש לעיין האם זה חיוב גברא ככל החיובים רק שמקום ההדלקה הוא בביתו או שזה חובת בית דהינו שכל אדם שיש לו בית וגר שם הדירה בביתו מחייב להדליק נר וכמו מזוזה ועין פנ"י ושפת אמת כ"א: והנה תוס' סוכה מ"ו. וכן ברש"י כאן בכמה דוכתי מבואר שבא בספינה ובדרך לא מדליק דהינו שכל דין ההדלקה הוא בבית והנה לא משמע שבאמת יש עליו חיוב רק הוא אנוס מלהדליק שא"כ אסור לו להיות בדרך וכמו אדם שאסור לו להיות בדרך רחוקה בערב פסח ואם זה חיוב בית א"ש אמנם אין זה מוכרח דיתכן שזה ודאי שזה חיוב על הגברא אמנם כיון שהחיוב הוא להדליק במקום דירה כל שאין לו דירה חשיב שאין עליו חיוב דזה כל שם חיוב ולא שיך להטיל כזה חיוב על האדם דהינו שזה לא שיש חיוב להדליק ורק שמתנאי ההדלקה שיהיה בבית אלא שכל החלות חיוב הוא על ההדלקה בבית וצ"ע ועיין רמב"ם פי"א מברכות ה"ג שמנה מצות חנוכה שזה לא כמזוזה שזה כרשות שרק אם יש לו בית חייב ובפשטות משמע שכל אדם חייב שיהיה לו בית וידליק אמנם יש לדחות דכונתו שכאן החיוב לא מתחיל מחמת הבית אלא מחמת האדם ורק אם אין בית אין צורה לחייבו וצ"ע

ועיין שפת אמת שכתב דמהא דצריך להשתתף בפריטי מבואר שזה לא חובת בית כמו מזוזה אמנם לכאורא יש מקום לומר שגם אם זה חובת בית אבל יסוד הדין שהדירה בבית מחיבת פרסום של כל אחד והדלקה של מי שהוא לא איש וביתו אין זה פירסום הנס שלו וממילא לא מתקיים בזה דינו והנה מפורש בראשונים דאדם שיש לו שני בתים כגון שאחד אוכל ואחד ישן לא חיב מעיקר הדין להדליק בשניהם ולכאורא אם זה חיוב בית אין סיבה שלא יתחיב בשניהם והנה דנו האחרונים האם אדם יכול לכוין לא לצאת מצות נר חנוכה ולכאורא אם יסוד החיוב על כל אחד בנפרד רק שאפשר לצאת בהדלקה אחת א"כ מה שיך לומר שיצא בעל כרחו ובאמת הט"ז דימה למי שיוצא על ידי אחר שיכול לכוין לא לצאת אלא לברך לבד דהינו שנקט שזה חיוב גברא על כל אחד בנפרד אמנם יתכן שכיון שגדר החיוב איש וביתו דהינו שמראש הטילו חיוב משותף על כולם כל שזה נעשה על ידי אחד מהאנשים ממילא כולם יוצאים וצ"ע והנה מבואר בשו"ע שקטן יכול להדליק ותמהו האחרונים שלענין מגילה לא הקיל בזה ועיין שו"ת חכם צבי ח"ב סימן נ"ט ובזכרון שמואל עמוד ק"ז שביארו שתרי דרבנן חשיב חפצא של מצוה רק יש חיסרון שהוא לא יכול להוציא אדם אחר אבל כאן שכל דין ההדלקה שאחד ידליק אין חיסרון זה דלא צריך להגיע שמכוין להוציא אחר אלא שממילא יוצאים

והנה עיין שו"ת הריב"ש סימן קכ"א שדן שהמדליק בבית הכנסת לא יצטרך להדליק בביתו וכתב שם השואל שעדין יש חיוב מצד חשד והריב"ש כתב שהרי זה חיוב נר איש וביתו וצ"ב כונתו דלכאורא עיקר הסברא שכיון שמקום הדלקה שקבעו זה בבית וכאן שבית הכנסת לא חשיב ביתו למה שיצא שם ואולי המקור שהחיוב דוקא בבית הוא מלשון זה אמנם עיין בסימן תרע"א ס"ז בהגהות ברוך טעם הובא בשער הציון נ"ב שדן שבאכסנאי שכבר מדליקים בבית יכול לצאת בהדלקת בית הכנסת ומשמע שיש חיוב גברא על כל אדם ויש עוד חיוב בית ולכן אדם שיש לו בית חיב להדליק בבית אבל אם כבר מדליקים בבית שהחיוב בית מתקים כה"ג יש עליו רק חיוב גברא ואת זה אפשר גם בית הכנסת וצ"ע מהיכי תיתי לחדש כך ועיין בה"ל סימן תרע"ז שאכסנאי שיוצא באשתו אין חיסרון שתבוא מהרה וכו' כיון שעדיף שידליק בביתו וצ"ע עד כמה שגם מקום דירתו חשוב דירתו מה שייך להעדיף מקום דיור גמור וצ"ע ובאמת שדבר זה גם צ"ע על הרמ"א שכתב שעדיף להדליק במקום אכילה ועד כמה שהבית זה רק היכי תימצי מה שייך לומר שזה יותר בית ואולי אפש"ל גדר אמצעי שהדיורים מחיבים הדלקה וא"ש שמי שאין לו בית אין עליו חיוב וא"ש שאין מחייב אלא להדליק בבית אחד שלא כל בית מחיב אלא הדיורים מחיבים הדלקה אחת וא"ש שעדיף בעיקר דירתו שזה עיקר המחייב

**ס"ה**

ז]**טפח הסמוך לרה"ר:** עיין תוס' שנקטו שהכונה בפתח החצר ועיין טור סימן תרע"ז בשם רב שר שלום שאפילו שס"ל שמניחים בפתח החצר אבל אם יש כמה בני חצר ורוצים לקים מהדרין שכל אחד ידליק לעצמו יכולים להדליק בפתח הבית כדי שיהיה ניכר של כל אחד דהינו שהדין פתח החצר לא מעכב כל שזה ניכר ברה"ר ולכן ודאי שה"ה אם מדליק בחלון אפילו שרואים פחות ברה"ר יוצאים בזה אמנם עיין ביאור הגר"א לענין הדליקה בפנים והוציאה לחוץ שהכונה בזמן הטור שמדליקים בבית ורואים בחוץ שכה"ג אין לפסול מצד שהיום דין הדלקה הוא בפנים ומבואר שללא זה הדלקה בבית שרואים בחוץ לא יוצאים בזה וצ"ע ויתכן שמדובר שהדלת סגורה ורקר כשפותחים רואים וכן משמע סימן תר"פ בטור ע"ש והנה סתימת רבינו ירוחם והטור משמע שגם אם כל אחד מדליק בפתח ביתו ולא רואים ברה"ר יוצא שם וכן הוא ההוה שיש לחצר פתח אחד ובפרט אם יש שם בית שער ומשמע ששיך לדון שכל בני החצר זה גם כמו רה"ר וצ"ע בזה

אמנם עיין רש"י שכתב מבפנים ובביאור כוונתו עיין פר"ח שהביא מרבינו ירוחם שהכונה שמדליק בפתח החצר רק שזה לא עומד בחוץ אלא עומד בפנים אמנם ע"ש שהביא לבאר וכן מדויק מרש"י בדין נר אם שתי פיות ובדין חצר אם שני פתחים שס"ל שלא מדליקים על פתח החצר אלא בפתח הבית דוקא ובפשוטו שצריך שזה יתיחס אליו ועיין תוס"ר שהקשה מהגמ' של נר ותירץ שמדובר שהיה הבית פתוח לרה"ר ולא לחצר וכן העמיד סוגין ומבואר שאין חיסרון במה שזה עומד ברה"ר אם זה סמוך לביתו וכן הוא בשיטה לר"ן והנה רש"י ביאר בחלון שמדליק מבפנים ועיין פר"ח דמבואר ברש"י שלא מועיל מה שמעמידים בחוץ ומזה הוכיח כרבינו ירוחם שלרש"י תמיד ההדלקה בפנים ולא ברה"ר אמנם עיין חידושי מהר"ם קזיס שביאר שכונת רש"י שאפשר להניח מבפנים אבל באמת ודאי שיכול גם להניח מבחוץ [ובלשון רבינו ירוחם כתוב בחולן בחוץ] והנה לרש"י במדליק בפתח הבית לחצר ביאר ברא"ם על הסמ"ג שמדובר שזה מול רה"ר אמנם בחידושי מהר"ם קזיס כתב שרבנן לא חילקו וגם כה"ג מדליק בפתח החצר ולכאורא ודאי שכן הוא סתימת הדברים דביש כמה בני אדם בחצר אין פתח כל הבתים מול רה"ר [ועיין שבות יצחק שהאריך בהבאת השיטות] ונפק"מ האם במדליק לכיוון חדר מדרגות יש כאן פתח הבית לחצר לשיטת רש"י

והנה בפשוטו לביאור רבינו ירוחם שלרש"י זה צריך להיות תוך החצר או תוך הבית יסוד הסברא שההדלקה היא בביתו ולא ברחוב ובפשוטו זה לעיכובא אמנם עיין ריטב"א שכתב שהדין של חנוני שפטור על אש מדובר שהדליק בחוץ ומבואר שבדיעבד גם אם מדליק בחוץ יוצא בזה וכן הביא הפר"ח מהרא"ם ותמה עליו שזה לא סיבה לפטור אמנם לגבי עיקר החיוב מבואר שיוצא בזה וצ"ל שכיון שזה בטפח סמוך והא יוצא ונכנס שם חשיב שיש כאן הפירסומי ניסא גם לביתו ונפק"מ במדליק מביתו לחדר מדרגות שגם אם זה לא נחשב חצר וכל דין הדלקתו לתוך הבית שגם במקום זה יוצא וצ"ע

ח]הגמ' אומרת ואם היה דר בעליה מניחה בחלון הפתוח לרה"ר עיין ב"י שהקשה למה שלא יניח בפתח החצר וכתב שמדובר שהוא יוצא מבית בעל הבית וממילא בהדלקה על פתח החצר או הבית לא ניכר שזה הדלקתו כיון שיש הפסק בין דירתו לפתח או לחצר [אמנם עיין חידושי מהר"ם קזיס שגם העמיד כך אמנם דן שזה רק באין חצר אבל ביש חצר מדליק לתוס' בפתח החצר] והנה עיקר נידון הב"י שיש מדרגות שיורדות מהעליה לחצר או לרה"ר ומבואר בדבריו שלרש"י לא קשה מצד שתמיד מדליק בפתח ביתו וכאן בסוף המדרגות זה לא פתח ביתו דהינו אפילו שזה ודאי מתיחס אליו אמנם מבואר בדבריו שלתוס' אם הם יורדים לרה"ר מדליק בפתח המדרגות ואם זה יורד לחצר מדליק בפתח החצר ומבואר שגם למדרגות אלו שלכאורא זה רק מעבר יש שם חצר וזה לכאורא דלא כחזו"א שרק חצר שיש בהם שימושי חצר ואולי כאן שזה מדרגות רק לו לבד עדיף וצ"ע והנה מבואר בב"י שאם יוצא לבית אפילו שמשתמש בחצר לא יכול להדליק בפתח החצר דהינו שכיון שיש באמצע מקום שלא מתיחס אליו זה מבטל את הדלקתו אפילו שעובר שם ואולי זה סברא שלא שיך לדון את החצר כחלק מדירתו וזה קצת סיוע לחזו"א שצריך דוקא חצר אמנם יתכן שכאן גרע שלבעל הבית זה דירה ולו זה רק מעבר

ט]**בשעת הסכנה וכו':** עיין תוס' מ"ה. ד"ה מקמי שהביאו בתחילה שהכונה שביום אידם לא הרשו להדליק נר אמנם אחרי זה ביארו שהכונה שגזרו על המצות ומשמע שם שלביאור זה מצד סכנת חברים זה לא סיבה שלא להדליק וכן ביאר בפר"ח ויתכן שצריך סכנת נפשות או יתכן שזה חשש צער והפסד יותר גדול ולא נתבאר השיעור ועיין ריטב"א שה"ה סכנת צער ואיבה אמנם ביאר שזה לא גזירה על המצות דא"כ יש בזה סכנה ופשיטא שלא צריך מצד שזה מצוה עשה ולא צריך למסור נפש לקיום מצוה ע"ש ובזה מיושב תמיהת הב"ח

והנה עיין פמ"ג סק"ג שכתב שאין חיוב להוציא יותר מחומש למצות נר חנוכה אמנם עיין רעק"א ס"א[אינו בכל הדפוסים] שכתב שכיון שמבואר שחיב לחזר על הפתחים ולמכור כסותו חזינן שכאן חייבו גם דבר שיותר מחומש וכן הוא במג"א תרנ"ו סק"ז מהיש"ש ע"ש אמנם עיין בה"ל שם שדן שאדם שבין כה אין לו כלום אין בו ההיתר של אל יבזבז יותר מחומש ולפ"ז אין כאן ראיה

י]והנה יש לדון במה דמבואר כאן שבשעת הסכנה מדליקה על שולחנו ודיו האם זה תקנה מיוחדת דהינו שמצד חובת הדלקת נר חנוכה זה רק ברה"ר שיש פירסום הנס ובאמת אם מדליק ללא פרסום הנס לא יצא רק כאן היה תקנה מיוחדת שידליק בביתו שלא יתבטל התקנה או שאדרבא עיקר מה שכתוב כאן שהדין הדלקה יוצאים גם בפנים ורק שלכתחילה צריך להדליק בחוץ וכל שאי אפשר כגון שעת הסכנה בזה מדליק בפנים והנה עיין אורחות חיים שנקט שלאחר זמן שתכלה רגל מהשוק אין להדליק ובכל אופן כתב שבזמן הזה שמדליקים בפנים אפשר להדליק גם מאוחר [וכן הוא פשטות תוס'] וצ"ע שא"כ גם בזמנם לאחר הזמן שידליק מאוחר בפנים מדין שעת הסכנה ובהכרח שזה תקנה מיוחדת לשעת הסכנה וכן עיין במג"א ובגר"א תרע"ה ס"א דמשמעות הפוסקים דהדין שאם הדליק בפנים והוציא לחוץ לא יצא כיון שבפנים זה לא מקום הדלקה אבל אם ידליק בחוץ ויכניסס לבפנים אין חסרון זה ע"ש ולשון הגמ' לא עשה כלום ומשמע שזה מעכב

אמנם עיין רשב"א שכתב שודאי שגם לאחר הזמן מדליק שהרי זה מצותו כל הלילה ודוחק לומר שזה דוקא בחוץ שזה מקום ההדלקה דהרי שם אין המעלה של הפרסומי ניסא יותר מאשר בביתו וכדבריו מבואר ברבינו ירוחם ובטור, ובריטב"א כתב מפורש שלאחר הזמן ידליק בפנים ועין רשב"א שנקט שאם מותר להשתמש לאורה באין לו אלא נר אחד ידליק נר שבת בפנים בתור נר חנוכה ויקיים שניהם דהינו שאפילו שכאן מצד הגברא והמצב יכול להדליק בחוץ בכל אופן בדיעבד יוצא בפנים וראיה זו מבוארת במג"א סימן תרע"ג סק"ב ועיין רבינו פרחיה שהביא מהגאונים שאם יש רוח מדליק בפנים כמו בשעת הסכנה ודוחק לומר שרוח זה מצב לתקנה אחרת ויותר מסתבר שרק מצד שבדיעבד תמיד יוצאים ממילא ה"ה כאן ועיין קונטרס חנוכה ומגילה לגרח"א טורצין זצ"ל שהביא מהגרי"ז שכשהיה רוח הדליק בפנים וכשהפסיק הרוח חזר והדליק בחוץ שנקט שזה תקנה מיוחדת לזמן סכנה אבל את התקנה של בחוץ לא קיימו ויש מקום לומר שאפילו שזה תקנה מיוחדת אבל כבר תיקנו שתמיד המעשה הוא מעשה הדלקה ואין כאן ברכה לבטלה רק שעדין יש כאן החיוב של פרסומי ניסא בחוץ

והנה עיין תוס' שהביאו מרבינו פורת שאין להדליק לאחר הזמן דהינו שנקטו שלשון הגמ' הוא כפשוטו והנה אם נימא שבאמת לא היה תקנה מיוחדת לימי הסכנה א"כ קשה למה שלא ידליק בפנים וכמו בזמן הסכנה וכדעת הריטב"א ובהכרח שגם בזמן הסכנה זמן ההדלקה הוא עד שתכלה רגל מהשוק ולא יותר וכן הוא במעשה רב מהגר"א

י"א]והנה בטור מבואר שבזמנם היה אפשר להדליק בפתח הבית מבפנים שראו בחוץ וכתב שכן עושים ולכן יש להקפיד להדליק בתחילת הזמן וכן המג"א כתב שבזמן הזה שאפשר להדליק בחלון עדיף להדליק שם מאשר בפתח הבית וצ"ע האם כונתם שזה חוזר לזמן חז"ל או שכיון שיש עדין סכנה זה בכלל הקולא של שעת הסכנה ועין לשון החיי אדם שכתב שראוי להדליק בחלון ולא כתב שזה חיוב גמור ויתכן מטעם הנ"ל ועיין שער הציון סק"ל שדן האם עדיף חלון למעלה מעשרה או פתח ביתו מבפנים וכתב שכיון שיש שלא פסקו הדין למטה מעשרה ודאי שחלון עדיף שיש לזה מקור מהגמ' וצ"ע הנידון שודאי שעיקר הדין זה הדלקה לבני רה"ר אמנם הנידון על זמן הזה שחשיב שעת הסכנה וכנ"ל וכן מפורש בפמ"ג שם וכן מבואר בשער הציון והדבר מוכרח דהרי מפורש בגמ' שמניחה בחלון ולא בפתח

והנה בעיקר דברי הטור שרואים בחוץ משמעות לשונו שהדלת היתה פתוחה כל הזמן אמנם הב"ח ביאר שרק כשפתחו הדלת ראו בחוץ וכן משמעות המ"ב שכתב שיש היכר לרה"ר ולא משמע שיש כאן את עיקר התקנה וכן משמע בדבריו סימן תר"פ שבשבת כתב שצריך להיזהר כשפותח הדלת שלא יכבה הנר וכמו נר שאחורי הדלת ובזה א"ש הגר"א שכתב על הדין שהדליקה בפנים והציאה לחוץ שמדובר בזמן הטור שגם במקום ההדלקה זה לא כמו זמן חז"ל ולא צריך לחדש שס"ל שהדין הפתח מבחוץ זה מעכב

י"ב]מבואר בגמ' דבדר בעליה מניחה בחלון ובמ"ב הביא מהפר"ח שאם דר למעלה מעשרים אמה עדיף בפתחו שמרויח הענין של מזוזה אמנם בריטב,א כתב בביאור הגמ' שגם כה"ג כיון שאצלו זה תוך עשרים אמה מניחה בחלון והנה בפשוטו ודאי שאין כונת הריטב"א שמקיים כאן התקנה של פרסומי ניסא לרחוב ודאי שאם יש לו אפשרות להדליק תוך עשרים אמה לרחוב חשיב כאילו הדליק תוך הבית ורק שכתב שיש בזה עדיפות דקצת פרסומי ניסא יש כאן ובחו"ב כתב שכונת הריטב,א שמתקים בזה התקנה של הדלקה לרחוב שכל שלגביו תוך עשרים אמה לגבי הרחוב זה רק ענין של הידור ונראה שאם זה כונת הריטב"א כל הראשונים והפוסקים שלא כתבו כן סתמו כפירושו שלא ס"ל סברא זו ולא קי"ל כן

**תרע"א - ס"ח**

**א. בברכה על חשד – עיין ר"ן ובפר"ח יור"ד סי"ג סק"ה ועיין כל בו סימן מ"ד**

**ב. בדין חשד במדליק בחלון – הגהות ברוך טעם ס"ח**

**ג. בדין כבתה אין זקוק לה למה אין בזה חשד – בית הלוי כ. ובשערי תשובה תרע"ג סק"ז**

**ד. בחידושא דחשד בסוגין – עיין נימוקי הגרי"ב**

**ה. בדין חשד באכסנאי שמדליקין עליו בביתו – עיין לשון הרי"ף והרא"ש ובמאירי כ"ג. ובספר הליקוטים על הרמב"ם בשם הבנין שלמה**

**ו. במדליקים בפנים לענין אכסנאי – עיין מ"ב תרע"ז סק"ז מהאחרונים ומהמג"א**

**תרע"ה**

**א. בהא דהרי"ף נקט הטעם דהרואה אומר – עיין ב"ח וט"ז ומג"א ועיין ביאור הגר"א ועיין רע"א תשובה קכ"ה מ"ת מה שהקשה בסתירת דברי המג"א מסימן רס"ג סקכ"ה [וכן הוא בגליון לעיל תרע"א בחלק מהדפוסים]**

**ב. בדין הדליק בידו על מנת להניח – ט"ז ועיין ריטב"א ומאירי**

**ג. בדין הוסיף שמן על הנר כשיעור חצי שעה – מקור חיים סימן תר"ע ועיין חיי אדם ובהגהות הגראמ"ה על הרא"ש**

**ד. מ"ב סק"ט בדין מדליק על ידי שליח – מקורו בב"ח ומג"א סימן תרע"ו ומקורם מהמהר"ח או"ז סימן קכ"ח ועין יד אפרים סימן תל"ב מה שביאר דבריו ועיין רבינו דוד פסחים ז: ובר"ן שם שצריך שהשמן יהיה שלו [ויש לעיין האם דין זה הוא תמיד] ועיין פמ"ג תרע"ט סק"א [ועיין מ"ב תרע"ז סק"ד לענין אכסנאי שצריך לעמוד בברכות ויתכן דהוא מטעם הנ"ל]**

**תרע"א - ס"ח**

א]מבואר בגמ' דמפני החשד צריך להדליק והגמ' דנה מקור שיש סברא של חשד ועיין שו"ת חכם צבי סימן צ"א שהקשה דמצאנו בכמה מקומות בש"ס שחששו לחשד ברכות ג. שלא יתפלל בחורבה ובשקלים לענין תרומת הלשכה וכתב שכאן החשד מצד שאנשים טועים שחושבים שצריך להדליק בשני הפתחים והגמ' דנה שיש חשד בגלל טעות וזה דומה לפאה שאם הדין להניח איפה שרוצה אין סיבה לחשד רק שאנשים טועים שצריך בסוף ע"ש ועיין נימוקי הגרי"ב שביאר שתמיד הכונה שאדם עושה דבר שיחשדו שפעולה זו לא בסדר אבל כאן הוא לא עושה כלום ואנשים חושדים בו והגמ' מביאה מפיאה ששם הרי קוצר כדרכו של עולם ולא שיך לדון שעושה דבר שזה סיבה לחושדו ויש שביארו שכאן זה חשד של ביטול מצוה ולא שעושה איסור וצ"ע

ב]עיין ר"ן שכתב שכיון שזה רק מצד חשד לא מברכים על ההדלקה ועיין פר"ח יור"ד סי"ג סק"ה שהביא מהרשב"א לגבי שחיטת בן פקועה שמברכים על השחיטה אפילו שס"ל שלא צריך ממש כל דיני שחיטה ע"ש ועיין אורחות חיים שדן שצריך לברך רק שיוצא בברכה על ההדלקה שלו ועיין שערי תשובה שהביא מהמכתם לדוד שאם לא בירך על הדלקתו יכול לברך על החשד ובפשוטו זה דלא כר"ן

והנה יש לעיין האם יש כאן סתם חיוב שלא יהיה חשד או שזה רק סיבה שכאן תיקנו עוד חיוב הדלקה בגדרי הדלקה של נר חנוכה בגלל חשד [ועיין כל בו סימן מ"ד] ובפשוטו הר"ן שנקט שלא מברכים חזינן שזה לא נר חנוכה אמנם יתכן שזה חיוב נ"ח רק שכיון שסיבת החיוב זה חשד זה לא סיבה לברכה והנה עיין בית הלוי שהקשה למה כבתה אין זקוק לה הרי יש כאן חשד וכתב שבאמת מדובר שנשאר אור כבוי שלא יוצאים בזה נר חנוכה ושמעתי להקשות א"כ למה אין בזה חשש שמא יטה בשבת ובשערי תשובה הביא אחרונים שצריך להשאיר שם הנר חנוכה וצ"ע סתימת הפוסקים ועוד שבחושך הרי לא רואים כלום והיה מקום לומר שכיון שמצד גדרי הדלקה לא צריך להדליק לא שייך משום חשד ועיין מ"ב סימן תר"ע לגבי אונן והביא מהפמ"ג שכיון שזה פירסומי ניסא שידליק ללא ברכה וצ"ע כונתו דמהיכי תיתי דפרסום הנס זה עדיף מכל המצות ובשם הגריל"ד הביאו שמצד חשד צריך להדליק אמנם לנ"ל כל שהוא פטור מנר חנוכה לא שיך לחיבו מצד חשד ונפק"מ האם אפשר לברך על חשד ברכת הרואה וכן יתכן נפק"מ האם שמן שהוקצה למצותו מותר לקחתו לנר חנוכה של חשד וכן האם שיך תורת הידור בהדלקה של חשד דהרי לא שיך חשד על ההידור כי הוא לא חייב ויתכן נפק"מ האם יש איסור להשתמש לאורה מצד ביזוי מצוה ונפק"מ לדין הוקצה למצותו ויתכן גם נפק"מ להדליק על ידי שליח בשמן שלא שלו עוד יתכן נפק"מ בנסע בשבת מביתו אם נימא שביתו זה לא מקום הדלקה שאם זה סתם חיוב של חשד יתכן ששיך כאן ואם זה גדר של הדלקה בביתו יתכן כאן זה לא שייך ויש מקום לדון שכיון שהדרך ליסוע לשבת לא שייך חשד

ועיין רי"ף שאכסנאי ידליק לבד ביש לו פתח משום חשד ומשמעות דבריו דביש לו מי שמדליק בביתו לא צריך וכן דן במהר"ם קזיס וכן הוא בחידושי הגר"א ובמאירי וצ"ב הרי יש כאן חשד ומשמע שכיון שיש לו בית לא חשיב כלל מקום הדלקה וממילא אפילו שיש חשד זה לא מחיבו ובבנין שלמה בספר הליקוטים ביאר שכה"ג זה ללא ברכה משא"כ באכסנאי רגיל זה אם ברכה שזה מחיב אותו הדלקה בנפרד ע"ש ובאמת ברמב"ם ובטור הביאו החשד גם במדליקים עליו בתוך ביתו ועין רא"ש דביש לו מקום שינה בנפרד צריך להדליק שם משום חשד ומשמע שצריך לברך ולנ"ל שהגדר שיש כאן חיוב מצד פרסום הנס א"כ א"ש שזה מנתק את חיובו רק למקום זה וכל זה במקום שזה מקום הדלקה ולא אם מדליקים בביתו שזה לא מקום הדלקה לגביו והנה האחרונים נקטו שגם במדליקים עליו בביתו יכול להדליק באכסנאי ומבואר שזה נחשב בית גם ביש לו בית גמור ואם כונתם רק מצד מהדרין א"ש וצ"ע בזה

ג]עיין טור דהביא ספר התרומות דבמדליקים בפנים אין חשד וכתב הטור דאם מדליק בצורה שרואים בחוץ יש חשד וכן הוא בריטב"א בסוגין אמנם כתב שבמקום שפתח אחד זה עיקר יציאתו אין סיבה לחשד דכולם מבינים שמקום הדלקתו בפתח השני ולפ"ז יש לבאר החשד דסוגין דאנשים יחשבו שפתח זה הוא עיקר פתחו וממילא מסתבר שהיה צריך להדליק כאן ומהא דלא הדליק מסתמא לא הדליק כלל וצ"ע והנה המג"א כתב סק"ח דגם בזמן הזה אם יש לו חלון אם לא שכיח היזק יניח בחלון והקשה בהגהות ברוך טעם א"כ יש חשד גם בזמן הזה ומבואר שנקט שגם מדליק בחלון יש חשד לענין שאר חלונות אמנם לנ"ל כל החשד רק בפתח שיחשבו שפתח אחד עיקרי אבל החלון זה לא שייך ופשטות הפוסקים לא מצאנו שיש חשד בחלון וצ"ע עוד יתכן דדעת המג"א דכיון דהרבה אנשים לא מדליקים בחלון אלא בפנים ממילא במציאות לא שייך היום חשד וכן יש שדנו שהיום שהרבה מדליקים בפנים לא שייך חשד

ד]עיין בד"מ סימן תרע"ז שכתב שהיום שהמנהג שכל אחד מדליק לבד אין להשתתף בפריטי כי יחשדו בו שלא הדליק וכן במדליקים עליו בביתו חייב להדליק והמג"א סק"ג הכריע שזה רק ביש לו חדר לבד אבל באין לו חדר לבד אין סברא זו וצ"ב הסברא ואולי הכונה שאם יש לו חדר נפרד שאנשים חושבים שצריך להדליק בחדרו שזה יותר מתיחס אליו לכן יבאו לחושדו משא"כ אם מקום ההדלקה איפה שהדליקו בזה פחות יחשדו וצ"ע

**תרע"ה**

א]מבואר בגמ' דבהדליק בפנים והוציא לחוץ לא עשה ולא כלום ובטעם הדבר הגמ' אומרת או כי הדלקה עושה מצוה וביאר רש"י שכיון שהדליק במקום שהוא לאו בר חיובא לא יוצא ידי חובתו עוד מבואר בגמ' שכיון שהרואה אומר לצורכו הוא דאדליק לכן לא עשה כלום והרי"ף והרא"ש העתיקו את הטעם דהרואה אומר והקשו האחרונים שכל מה דהגמ' הוצרכה לזה רק למ"ד הנחה עושה מצוה אבל למ"ד הדלקה עושה מצוה לא צריך להגיע לטעם זה ועיין ב"ח בתירוץ אחד וכן בט"ז שדנו שלמסקנת הגמ' שיש הטעם של הרואה וכו' ובהדליק נר בידו זה כל הסיבה שזה לא טוב זה גם הטעם במימרא הקודמת ולפ"ז אין חיסרון מצד שמעשה ההדלקה נעשה שלא במקומו וכתב הב"ח דנפק"מ לשבת ע"ש אמנם האחרונים נקטו שודאי שטעם זה נשאר גם למסקנא וכתב הב"ח דנפק"מ בזמן הזה שמדליקים בפנים דכה"ג אין לפסול מצד שהדליק שלא במקום חיוב וטעם הפסול מצד הרואה אומר וכו' וכן נפק"מ בהדליק בחוץ והכניס בפנים והנה לפ"ז מבואר שהדין של הרואה אומר זה אפילו אם שניהם זה מקום הדלקה כיון שזה שני מקומות ועיין מג"א תרע"א סק"ז לגבי הדליק למעלה מכ' והוריד שפסול מצד הדלקה עושה מצוה והמג"א הביא מהיש"ש שיש לפסול מצד הרואה אומר ומבואר שרק כיון שזה מקום פסול זה סיבה לפסול ועיין רע"א תשובה קכ"ה תנינא וכן בגליון בסימן תרע"א [אינו בכל הדפוסים] שהקשה שזה סותר למג"א כאן שנקט שגם אם שניהם מקום הדלקה יש בזה הרואה אומר ועיין מג"א רס"ג סקכ"ה לגבי נר שבת שנקט שרק אם הדליק שלא במקומו זה לא טוב אבל אם הדליק במקום שזה מקומו זה טוב ודייק מלשון הגמ' הדליקה בפנים אבל לא בחוץ במקום אחר והרי דיוק זה הוא גם למ"ד הנחה שזה מצד הרואה אומר וכו'

ב]והנה לשון הגמ' לא עשה כלום ומבואר בגמ' שזה מצד הדלקה עושה מצוה והיה מקום לדחוק שזה רק ביחס למצוה של הדלקה בחוץ אמנם א"כ ודאי עדיף הטעם השני של הגמ' שזה סיבה לפסול בדיעבד ולא קשה קושית האחרונים ובאמת דהרמב"ם כתב הטעם של הדלקה עושה מצוה ולא מצד הרואה וכו' ומבואר שנקט שזה סיבה לפסול בדיעבד וצ"ע לראשונים שבדיעבד מועיל בפנים כמו שעת הסכנה והיה מקום לדחוק שגם מה שהגמ' אמרה שהדלקה עושה מצוה זה סיבה לפסול מצד הרואה אומר רק שעד כמה שצריך מעשה הדלקה וכאן בתור הדלקה בחוץ זה לא טוב יש כאן הרואה אומר והגמ' דוחה שגם ללא זה יש הרואה אומר וצ"ע עוד יתכן שגם אם יוצאים בפנים אבל חיב לחזור ולהדליק מצד החיוב פרסום הנס ובזה א"ש קצת הלשון לא עשה כלום

ועיין ביאור הגר"א שכתב על הטור שכתב בהדליק בפנים והציא לחוץ וכתב שצריך להדליק במקום הנחתו ואין כאן החיסרון של הדלקה עושה מצוה דמדובר בזמנו שהדליקו בפנים ורק שהיו מניחם את זה סמוך לפתח שראו בחוץ וכה"ג כיון שזה הדלקת פנים לכן אין חיסרון מצד שהדליק בפנים רק מצד הרואה אומר עכ"ד והנה מבואר בדבריו לכאורא דאם מדליק בפתח הבית בפנים ורואים בחוץ לא יוצאים חובת המצוה דאל"כ גם בזמן הטור כיון שיכלו להדליק בפתח כה"ג זה כמו חלון ואם ידליק בפנים לא יוצאים ולפ"ז מבואר עוד דמי שדינו להדליק בחלון והדליק בפנים יצא אמנם אינו מוכרח דיתכן כונתו שבזמן הטור הוא בכלל זמן הסכנה שלכן לא צריך לעשות הדין לכתחילה וכה"ג שזה זמן הסכנה כבר יכול להדליק לגמרי בפנים וחשיב מקום הדלקה אבל ודאי שאם מדליק בחלון יוצא ידי חובתו וכמבואר בטור סימן תרע"ז דיוצא בפתח הבית אפילו שס"ל פתח החצר ויתכן עוד דשם זה לא היה פתוח כל הזמן כמבואר בב"ח ולכן חשיב הדלקת פנים אמנם לשון הטור והא פתוח וכן מה שנקט שיש חשד בפשוטו משמע שזה פתוח כל הזמן אמנם עיין סימן תר"פ דמשמע קצת כב"ח וכן מקושית השער הציון מהא דהרמ"א כתב שהיום אין חשד הרי כתב להדליק לכתחילה בפתח ומהקשה הרי ברמ"א הפתח היה סגור אלא בהכרח שנקט שגם בטור זה כך

ג]מבואר בגמ' שהיה אוחז נר בידו לא יצא מצד הרואה אומר וכו' עיין ט"ז שדן שאם הדליק והניח יצא ודיק מלשון רש"י ועיין א"ר שדחה שלמ"ד הנחה עושה מצוה ודאי שזה כך אבל למ"ד הדלקה עושה מצוה יתכן שזה לא טוב כי הדליק במקום שלא מועיל למצוה ובדעת הט"ז צ"ל שאם מתכונן מיד להניח לא חסר במעשה הדלקה ויתכן שאם חשב להניח ובסוף לא הניח כיון שזה הדלקה טובה כבר יצא אמנם יתכן שבאמת ההדלקה נחשבת הדלקה טובה רק כשהניח וצ"ע

והנה שמעתי להקשות דבמנורה מבואר בתוס' שהדלקה עושה מצוה וצ"ע א"כ איך אפשר להדליק על ידי שמושך הפתילה הרי במצב זה לא חשיב שזה במנורה ולדעת הט"ז ניחא אמנם אינו דומה דכאן הרי יש דין מנורה ובידו וודאי שזה לא מנורה אמנם יש מקום לומר דהחידוש המבואר בסוגין שצריך שבהדלקה זה ראוי למצותו זה רק בדבר שהוא עיקר החיוב כמו נר חנוכה שבפנים אין כאן פרסום הנס משא"כ במנורה זה רק תנאי דעיקר הדין זה מה שזה מאיר במקדש וצ"ע

**ס"ג**

ד] מבואר בשו"ע דצריך לתת שמן כשיעור והרא"ש דיק דבר זה מלשון הגמ' הדלקה עושה מצוה שצריך שבמעשה הדלקה יהיה מונח כל ההדלקה והנה לשון הרא"ש שצריך לחזור ולהדליק וכתב הפר"ח שזה אם ברכה אמנם הפמ"ג דן שכיון שללשון אחד בגמ' אין שיעור א"כ צריך לחזור ולהדליק ללא ברכה ובפשוטו מוכח דעת הרא"ש שלכו"ע יש דין שיעור אמנם יתכן שגם אם לא צריך שיעור כדי שיכלה רגל וכו' אבל ודאי שיש איזהו שיעור ולא כ"ש וכן הוא בלבוש סימן תרע"ב ואולי זה כונת הרא"ש

והנה המ"ב לעיל כתב שאם הדליק כשיש רוח צריך לחזור ולהדליק ומובא בשם הגריל"ד שאם מדליק בצורה שיש רוח שאם ישאיר כך זה ודאי יכבה לא מועיל מה שדעתו לסגור ובספר טעמא דקרא יצא לדון שכיון שדעתו לסגור כה"ג אין חיסרון וגם כאן אם דעתו לתת שמן מראש זה לא חיסרון וכדחזינן לענין שדעתו לכבות שזה מעכב בהדלקה ה"ה הפוך אמנם יש לחלק שבדעתו לכבות כיון שקיום המצוה בזה שדולק חצי שעה ממילא כאן אין הקולא של כבתה אין זקוק לה משא"כ הפוך כיון שלא מונח במעשה ההדלקה שלו שזה ידלק חצי שעה זה לא מועיל אמנם בפשוטו יש מקום לדון מסברא שכאן כיון שמצד הנר זה יכול להדליק חצי שעה ורק שיש כאן דבר שעומד למנוע הנר והא דעתו לסלקו חשיב כאילו אין כאן דבר שעומד למנוע הנר ולכן יוצא וכן ביאר בטעמא דקרא ודו"ק

ה]בעיקר לשון הרא"ש שכיון שהדלקה עושה מצוה לכן צריך שיהיה שיעור שמן ולא יעזור שיוסיף אחרי זה צ"ב מה זה קשור להדלקה עושה מצוה הרי אם יש כזה תנאי יתכן שזה גם בהנחה ובמקור חיים סימן תר"ע ביאר שרק דיק מלשון הגמ' שיש דין שהכל יהיה מונח במעשה ההדלקה והנה עיין הגהות הגראמ"ה שהקשה על הרא"ש שלמה שנתינת השמן לא יחשב כמעשה הדלקה ומשמע שנקט שעיקר כוונת הרא"ש לומר שנתינת שמן זה לא מעשה הדלקה וכן מבואר בחיי אדם שכתב שגם אם יתן שמן אחרי זה כשיעור חצי שעה לא יצא ולפ"ז היה מקום לומר שאם אדם מראש רוצה לעשות הדלקה משני הדלקת זה טוב רק כוונת הרא"ש שכיון שהדלקה עושה מצוה א"כ צריך מעשה הדלקה ומסתבר שנתינת שמן זה לא מעשה הדלקה אמנם יתכן שזה פשוט ששני הדלקות זה לא טוב רק אם הנחה עושה מצוה שאפשר להסויף שמן דלא איכפת לן מהמעשה הדלקה א"כ זה היה הדלקה אחת אבל עכשיו שהדלקה וכו' לא יועיל שיעשה עוד הדלקה דשני הדלקות לא מצטרף ונפק"מ בהדליק וכיבה במזיד האם צריך רק להשלים לחצי שעה או שצריך עוד חצי שעה וצ"ע בזה ועיין א"א [בוטשאט]

ו]בהא דמבואר בשו"ע שקטן יכול להדליק הקשו האחרונים דבהלכות מגילה הכריע השו"ע שלא יכול להדליק ועיין חכם צבי החדשות נ"ט ובזכרון שמואל שכתבו שבחנוכה שעיקר דין ההדלקה הוא איש וביתו ולא צריך להגיע שהוא מוציא את השני אלא כל שאחד מבני הבית הדליק התקיים המצוה בזה אין חיסרון של תרי דרבנן דגם זה חשיב חפצא דמצוה ע"ש והנה הר"ן כתב שזה מועיל כמו במגילה וראיתי להקשות ששם זה מדין שומע כעונה אבל כאן צריך להגיע לשליחות ואין שליחות לקטן אמנם אם נימא דמדבר שהוא חלק מבני הבית א"ש דיתכן דלא צריך להגיע לשליחות וכנ"ל וכן ליד אפרים שזה כמו מניח תפילין על יד חברו א"כ יתכן שזה כמו קביעת מזוזה שלא צריך שליחות כלל רק שצריך שיהיה קביעה של בר חיובא וכמו בתקיעת שופר שהמוציא צריך להיות בר חיובא

ו]עיין מ"ב סק"ט ומקורו בב"ח סימן תרע"ו ובמג"א שם סק"ד דאם אחר מדליק עליו בביתו אין לברך אלא א"כ הוא עומד שם ושומע הברכה ומקורו במהר"ח או"ז סימן קכ"ח וכן הוא ברבינו דוד פסחים ז: ועיין יד אפרים סימן תל"ב שביאר שזה כמו אם אדם אחר מניח תפילין לראובן שאת הברכה ראובן עושה כך כאן קיום המצוה זה של בעל הבית שיש נר בחצרו אמנם צ"ע הרי הדלקה עושה מצוה א"כ כל המצוה זה המעשה הדלקה ומבואר שעיקר קיום המצוה בזה שהנר דולק והנה המהר"ח שם נקט שגם שליח שמקדש אשה המשלח מברך ולא קי"ל כך ויש מקום לומר שזה אותה סיבה בנר חנוכה דהינו שגם כשכל המצוה זה מעשה המצוה זה כך אמנם הפוסקים העתיקו דבר זה וצ"ע ובפשוטו גם המשלח יכול לברך ואדרבא הוא עיקר הברכה וצ"ע והנה מבואר ברבינו דוד שם שבאמת אין השליח יכול להדליק אלא א"כ השמן של המשלח שלכן חשיב מצותו וכן הוא בר"ן בפסחים שלכן מברכין להדליק אמנם לכאורא אדם שמדליק בעצמו גם אם השמן לא שלו חשיב הדלקתו [אמנם פשטות הר"ן שהוכיח מאכסנאי משמע שזה כל בכל הדלקה שצריך להיות שלו אמנם יתכן שהגדר באכסנאי שלגבי האורח זה כמו שליחות ורק לכן צריך להיות שלו ועין סוף סימן תרע"ז מה שכתבנו שם] ועיין פמ"ג סימן תרע"ט שבקיבל שבת וממנה חברו למה אין חיסרון של כל היכי דאיהו לא מצי עביד שלוחיה נמי לא מצי עביד ותירץ שכיון שהשמן שלא לא צריך להגיע לדין שליחות והקשה שלפ"ז השליח לא יוכל לברך דהינו שנקט דבעלמא זה שליחות על ההדלקה אבל אם השמן של המשלח לא צריך להגיע לדין שליחות כלל ורק שחשיב חפצא של מעשה הדלקה כי הוא בר חיובא וצ"ע בזה ובעיקר הנידון בנוסח הברכה עיין ברא"ש שם שכתב טעם אחר כיון שהדרך שאדם מדליק ולא שולח שליח ויתכן דפליג בגדר הדברים ויתכן דס"ל שכיון שלמעשה נעשה על ידי שליח זה סיבה לברך על אמנם בפשוטו כל הסברא של שליח אם השליח מברך אבל אם המשלח מברך או שיוצא מדין שומע כעונה לא שיךסברא זו וצ"ע

והנה מבואר במהר"ח שם שכל אחד מבני הבית יכול לעמוד ומבואר שיש דין ברכה על כל מי שיוצא בהדלקה וצ"ע א"כ תמיד שכולם יברכו ומוכח מזה שאין על מצוה יותר מברכה אחת ומבואר שדין הברכה זה שהמצוה מחיבת ברכה ולא סתם עוד שבח על מה שהאדם מקים מצוה וכן מוכח מעיקר שיטת הרשב"א לענין ברכת הרואה דבעלמא הבעל הבית מוציא גם בברכה

**סימן תרע"ו – ברכת הרואה**

**א. בדין ברכת הרואה – עיין רשב"א ומרדכי ועיין עוד שיטה בריטב"א ועיין בב"ח בביאור שיטת המרדכי**

**ב. האם לדעת הרשב"א בלא בירך בהדלקה מברך כשרואה – מ"ב סק"ד ובפמ"ג מ"ז סק"ד בסופו**

**ג. תוס' סוכה מ"ו. ד"ה הרואה – עיין מג"א סק"א וע"ש במהרש"א ומהר"ם [ועיין ק"נ בסוגין ובשפת אמת]**

**ד. בנמצא בין הגוים האם זה סיבה להדלקה – תרע"ז ס"ג ובשער הציון כ"א [ועיין לשון המרדכי [ורבינו ירוחם] האם יש חיוב לראות הנרות [ועיין שו"ת הרמ"א סימן צ"ט] ועיין הגהות ברוך טעם סימן תרע"ו]**

**ה. האם יש תקנת זמן ושעשה ניסים ללא נר – עיין שעה"צ ג' ועיין סימן תרצ"ב בבה"ל ד"ה שהחיינו**

**ו. האם בבירך בבית הכנסת חוזר ומברך בביתו – מ"ב תרע"א סקמ"ה ועיין שם בשערי תשובה**

**ז. הדליק יום ראשון ללא שהחינו האם מברך בשני – טור בשם הרא"ש ועיין שער הציון תרס"ב סק"ד ועיין חיי אדם כלל קמ"ח ס"י שלמד מכאן**

**ח. ברכת הרואה במהדרין – שער הציון סק"ה**

**ט. האם הברכה שבהדלקה זה מצד הראיה שאחרי זה – עיין ריטב"א ועיין שער הציון סק"י ועיין א"ר לענין לצאת ברכת הרואה בברכת בעל הבית בהדלקה**

**ברכת הרואה – תרע"ו**

א]מבואר בגמ' דהרואה מברך ומצאנו כמה שיטות בראשונים א.עיין ריטב"א דהביא שיטה דגם במדליק לאחר זה בביתו יכול לברך וחוזר ומברך בהדלקתו אמנם כתב שאם לא חוזר ומברך בהדלקתו בביתו ודאי עדיף שישאיר הברכה להדלקה ועיין פר"ח דכתב דמשמעות הרמב"ם כשיטה זו ורק שאם בירך בראיה לא מברך בהדלקה ב.עיין מרדכי שאם הוא עתיד להדליק בביתו ולברך ודאי שלא יברך עכשיו אמנם אם לא עתיד להדליק בביתו אפילו שמדליקין עליו בביתו ומקיים ההדלקה בכל אופן מברך על הראיה ג.עיין שיטת הרשב"א והר"ן דכל דמדליקין עליו בביתו לא צריך לברך ובטעם הדבר בפשוטו מצד שהברכה שמברכים בביתו על ההדלקה עולה לו אמנם אם לא ברכו בביתו ודאי שצריך לברך וכן נקט ברעק"א תנינא תשובה י"ג ובמ"ב סק"ד אמנם הפמ"ג מ"ז סק"ד נסתפק דאולי כוונת הרשב"א שלא תיקנו ברכת הרואה רק למי שאין לו קיום המצוה וכל שיש לו קיום המצוה א"כ התקנה היא בהדלקה ולא בראיה ויש לזה קצת משמעות בלשון הרשב"א שכתב שלא מצאנו מי שעושה המצוה מברך והנה מבואר כאן חידוש ששיך לדון את הברכה כחלק מעשית המצוה ושגם על זה יש דין איש וביתו

ועיין תוס' סוכה מ"ו. ד"ה מברך שהקשו למה תיקנו ברכת הרואה על חנוכה ולא על לולב ותירצו כיון שיש כאן ענין פרסום הנס עוד תירצו שיש אנשים שאין להם בית וכתבו שטעם זה לא שייך במזוזה ועיין מג"א שהוכיח מכאן שאין חיוב ברכה עד כמה שקים מצוה דאם נימא דיש חיוב ברכה בהכרח שיש כאן חיוב הודאה על כל אדם א"כ אין דמיון כלל למזוזה [כן ביארו המחצית השקל והפמ"ג] אלא בהכרח שכל הברכה מצד שלא קיים המצוה וזה בתור תחליף מסוים לקיום המצוה ובזה הקשו למה בשאר מצות לא תיקנו כן ותירצו שלש תירוצים או שכאן היה להם ענין מצד הפרסומי ניסא או שכאן מצוי שלא מקיים המצוה [והנה מלשון התוס' גם מבואר שאין חיוב אלא במי שלא קיים המצוה] והנה היה מקום לומר שגם לרשב"א הגדר שאת חיוב הברכה יוצא בעשית מצותו שנעשה אם ברכה ולפ"ז מי שלא מקיים המצוה כלל מברך מצד חובת הברכה ולא קשה קושית התוס' ומזה מבואר שאין חיוב על הראיה רק מי שלא קיים המצוה וצ"ע על רעק"א לעיל שאם הדליק ולא בירך צריך לברך אחרי זה וצריך לדחוק שלאחר שחז"ל העמידו תחליף למצוה זה סברא שהעמידו גם לענין הברכה

והנה יש לעיין לראשונים שגם במדליקין עליו בביתו צריך לברך האם הברכה של המדליק זה על הראיה שאחרי זה או שעד כמה שיש כאן הדלקה שלו יכול לברך מצד ההדלקה גם לא מצד הראיה שבזה ועיין ריטב"א שהביא דיעות תמיד לברך לאחר הדלקת הנר הראשון ויש מקום לומר שגם אם לא כן אבל מברכים על הראיה שיעשה אחרי זה ולא מסתבר ועיין שער הציון סק"י שכתב מפורש שבאכסנאי שמשתתף בפרוטה ושמע הברכות בהדלקה אפילו אם לא רואה הנר יוצא והנה מנהגינו תמיד שבני הבית יוצאים הברכה אפילו שעדין לא ראו הנרות ויתכן שזה מצד שיש להם שותפות בהדלקה שהרי זה הדלקה שלהם [וכן הוא במהר"ח או"ז שהשליח מברך מצידם גם אם בעל הבית לא נמצא רק בני הבית אמנם להדליק מסתבר שלא שיך לברך פעמים אמנם שעשה ניסים ושהחינו שיש חיוב על כל אחד בזה שעת עשית המצוה היא סיבה לברכה לא רק למדליק אלא לכל היוצאים במצוה ואולי זה רק סברא ביוצאים ברכתו ] אמנם יתכן שבאמת זה מועיל רק מצד הראיה שאחרי זה ולא משמע וצ"ע בזה אמנם עיין א"ר שהביא מהכנסת הגדולה שבמדליקין ביתו יצא מהברכה של אדם שמדליק ומשמע שזה קודם שהדליק והרי אין כאן רואה ומבואר שאפשר לברך על הראיה שאחרי זה ולא משמע שמדובר שיש שם כבר הדלקה של מישהו אחר וצ"ע

ב]עיין ב"י סימן תרע"ז שהביא מרדכי שמי שנמצא בין הגויים ולא רואה נר חנוכה אפילו שמדליקים עליו בביתו אבל חייב להדליק כדי לראות ולברך ובפשוטו זה כשיטת המרדכי שגם אם מקיים המצוה יש לו חיוב ברכה וצורת הברכה זה בראית הנר וחידש שיש גם חיוב הדלקה כדי שיוכל לברך ועיין רבינו ירוחם שכתב מפורש שלשיטה שצריך לברך אם הדליקו בביתו חייב לראות כדי לברך דהינו שזה לא רק שאם רואה מברך [ועיין הגהות ברוך טעם סימן תרע"ז ובמג"א סק"א] ועיין פר"ח שתמה על זה שכיון שאין לו חיוב הדלקה א"כ זה גם לא יעזור לברכת הרואה דאין כאן ראית נר חנוכה והנה השו"ע העתיק דבר זה ועיין מ"ב שתמה דהרי פסק לעיל דאם מדליקים בביתו לא מברך וא"כ למה שכאן ידליק ויברך וע"ש שהביא מהמאמר מרדכי לישב דס"ל שיש חיוב ראית הנר שזה השתתפות במצוה וזה גם לשיטות שמדליקים עליו בביתו ובמקום שאין לו מקום לקיים חיוב זה יש כאן סיבה להדליק נר וכיון שיש לו חובת הדלקת הנר ממילא זה גם סיבה לברך ויתכן שהשו"ע שהעתיקו ודאי כוונתו שלא יצא בחובת ההדלקה בביתו ורק שכאן לא חשש לברכה שאינה צריכה כיון שהרי צריך לעשות דבר זה מצד שיטת המרדכי וזה מחייב ברכה ובאמת כיון ששיטת רוב הראשונים שיש חיוב ברכה של הרואה ומבואר בב"ח שזה חיוב על כל אדם לברך על ידי ראיה א"כ ודאי שזה מספיק סיבה שלא יחשב גורם ברכה שאינה צריכה וצ"ב מה דנו בזה האחרונים ומשמע קצת שנקטו שיש כאן שאלה של ברכה לבטלה דהינו שלא שיך לכוין לא לצאת וצ"ע

ג]עיין שער הציון סק"ג דהביא מהמאירי שמי שאין לו לברך כלל יברך שהחיינו ושעשה ניסים על היום אפילו ללא נר דהינו שרק לכתחילה תיקנו לברך את זה על הנר אמנם עיין מאירי מגילה ד: ד"ה חייב שכתב לגבי תקנת זמן במי שאין לו מגילה שאין לברך שלא תיקנו אלא על המגילה ודימה לחנוכה שאין לברך אלא בהדלקה ולא על היום וכן הוא בפר"ח כאן ועיין בבה"ל סימן תרצ"ב דהביא מהישועות מלכו שאם אין לו מגילה בפורים יברך שהחינו על הזמן ולא יברך שעשה ניסים והברכי יוסף כתב שהאחרונים לא הסכימו עמו והבה"ל כתב שלא מצא האחרונים אמנם לכאורא בפר"ח כאן ודאי מבואר כך והנה במאירי הנ"ל מבואר שגם שעשה ניסים דן לברך ללא נר אמנם בישעות מלכו מבואר שכל ספקו רק על זמן אבל שעשה ניסים ודאי לא מברך ובפשוטו ה"ה בחנוכה לא יברך רק זמן ללא נר ועיין מ"ב סימן תרע"א סקמ"ה לענין מי שהדליק בבית הכנסת שלא יחזור ויברך בביתו שהחינו רק אם מוציא את בני ביתו אבל שעשה ניסים יחזור ויברך ומבואר כנ"ל ששהחינו יתכן שזה בעיקרו על היום אבל שעשה ניסים זה ודאי רק נתקן בהדלקה וצ"ע שלמה שכתב כאן לברך גם ללא נר א"כ אין חילוק ביניהם

והנה לכאורא יש להוכיח שאין לברך שהחינו על היום שהרי מבואר ברשב"א שאם הדליקו עליו בביתו לא מברך כלום ועד כמה שזה ברכה על היום אין שום סברא שיצא במה שבירכו על הנר וכן לכאורא לגבי על הניסים ויש מקום לומר שכל המאירי שדן לברך זה רק לשיטות שהרואה מברך גם אם כבר קיים המצוה חזינן שזה חובת גברא בעצם ויש מקום לומר שזה גם ללא המצוה אבל למה דפסק המ"ב לחשוש לרשב"א לכאורא הדברים מחודשים וצ"ע

ד]עיין טור דהביא שו"ת הרא"ש שאם לא בירך ביום הראשון מברך שהחינו ביום השני ומבואר כאן חידוש שאפילו דבאכל פרי ללא שהחינו אינו מברך לאחר זמן צ"ל דשם אין שמחה בהמשך אבל כאן כיון שזה שמחה שקשורה לזמן עדין חשיב שקימת שמחה כל הזמן ובאמת עיין שער הציון תרס"ב סק"ד שהביא מהפמ"ג שאם לא בירך זמן על הלולב ביום הראשון לא יברך בשני והוא חלק עליו וביאר שכל יום זה מצוה לעצמה וצ"ב הסברא בזה הרי זה לא סיבה לברך כל יום ועוד וכי בישיבת סוכה אם לא בירך ביום הראשון לא יברך בשאר הימים ואם כסברא הנ"ל א"ש

ה]עיין ב"י שהביא מתשובה אשכנזית דאם בירך ברכת הרואה אפילו שלא הדליק ולמחרת מדליק לא יברך שהחיינו ודימה להא דמבואר בגמ' בעירובין מ: דזמן מברך אפילו בשוק וכן ציין הגר"א וצ"ע הדמיון דשם הברכה על היום אפילו שיש ענין לסדר על הכוס אם אין כוס מברך בשוק אבל כאן שיש ברכה על המצוה ועל מצות נר חנוכה לא בירך א"כ למה שלא יברך עכשיו ומשמע שס"ל שהברכה היא על הזמן רק שלא מברכים אלא בקשר לנר חנוכה וצ"ע

ו]**ס"ה:** עיין ב"י ובאחרונים לגבי סדר ההדלקה ודעת השו"ע שיש ענין להתחיל מהנר הנוסף וכן צריך לפנות משמאל לימין לכן תמיד יתחיל להדליק בנר הכי ימני וכל יום יוסף את הנר היותר שמאלי בין מדליק בימין הפתח בין מדליק בשמאל הפתח והנה משמעות דבריו שזה בין במדליק תוך חלל הפתח ובין במדליק סמוך לפתח וצ"ע במדליק סמוך לפתח והנרות בצד ימין הפתח אם יתחיל ביום הראשון בנר הימני זה רחוק מטפח סמוך לפתח והניחא שזה משמאל הפתח יתכן שדנים שכיון שבסוף ההדלקה יהיה הכל מתחיל בטפח וכו' אמנם כאן שמדליק היום רק נר אחד זה לא שייך וצ"ע ועיין ביאור הגר"א שהקשה על הא דמבואר להתחיל בהידור הרי העיקר זה הנר הראשון ולא ההידור וכתב ועיין תרע"ד ס"א וכונתו דמבואר שם שאסור להדליק מהנר הראשון לשני ולכאורא כונתו להקשות דאם הנר הראשון זה ההידור א"כ אפשר להדליק ממנו אמנם בפשוטו ודאי דאין כונת השו"ע שלא יוצא חובתו בנר הראשון שמדליק אלא כונתו שיש ענין לקיים הנר חובה בנר ששיך לאותו היום בעשית ההידור ומסתבר שזה עצמו חולק הגר"א שאין ענין לעשות המצוה בנר של ההידור אלא אדרבא ראוי לעשות המצוה בנר העיקרי ודעת הגר"א והמהרש"ל דתמיד יתחיל בנר שסמוך יותר לפתח ויוסיף עליו דהינו שענין זה קודם לענין של כל פנות וכו' והנה משמעות דבריהם שזה גם אם הכל תוך הפתח ויש כאן חידוש שיש ענין שיהיה סמוך למזוזה והנה יש לעיין במדליק בחלון שאין כאן ענין של סמוך לפתח האם עדיף הענין של כל פנות וכו' או להדליק בנר העיקרי וצ"ע ובמעשה רב החדש כתבו שבבית הכנסת נהג להדליק בנר הנוסף. ודעת הט"ז והפמ"ג דכל פנות הכוונה מימין לשמאל ועוד טען הט"ז שמצד כל פנות צריך לגשת ראשון לימני לכן ביארו שתמיד יתחיל בימני וילך ממנו לשמאלי

**תרע"ז - אכסנאי**

ז]מבואר בגמ' דאכסנאי משתתף בפרוטה ועיין ר"ן שהיה מקום לדון שאין זה ביתו קמ"ל שזה ביתו והנה פשוט שלא נתחדש שזה לא ביתו ובכל אופן יש חובת גברא גם ללא בית דהרי מבואר בכל הראשונים דמי שאין לו בית לא מדליק [אמנם מצאנו שיטת הארחות חיים שההדלקה בבית הכנסת בשביל מי שאין לו איפה להדליק ומשמע שנקט שיש חובת גברא גם ללא חובת בית ואולי מקורו מסוגין אמנם ודאי שיטות הראשונים לא כך וכן מבואר בדבריהם טעם אחר למה מדליקים בבית הכנסת ובב"י הביא טעם הנ"ל בשביל אורחים שישנים שם] והנה היה מקום לדון שכל מה שנתחדש שזה ביתו עד כמה שאין לו בית אבל אם מדליקים יש לו בית אחר שנמצאים שם שזה מקום הדלקה בזה לא נתחדש שהאכסניא חשיב בית ובזה היה מקום לבאר לשון הרי"ף והרא"ש שמשום חשד לא מדליק בפתח ביתו אלא אם אין מדליקין עליו בביתו דבמדליקין עליו בביתו לא חשיב כאן מקום הדלקה עיין בספר הליקוטים על הרמב"ם, אמנם כל הפוסקים שדנו שיכול להדליק כאן כדין מהדרין או אם עדין לא הדליקו בביתו מבואר לא כך וכן מפורש בפוסקים שהולך לבית חברו כיון שזה רק לסעודה לא חשיב אכסנאי אמנם מבואר שמצד שיש עדין בני ביתו בביתו זה לא סיבה שלא יוכל להדליק

והנה יש מקום לדון ביש לו בני בית האם יש עדיפות שיצא בהדלקה שבביתו כיון שזה עיקר ביתו או שכיון שגם כאן זה ביתו אין סברא שכיון שזה עיקר ביתו שעדיף שידליק שם והנה הבה"ל הקשה איך אשתו הדליקה עליו הרי תבוא מארה וכו' וכתב שכיון שזה עיקר ביתו עדיף להדליק שם דעיקר ההדלקה מונח על הבית וצ"ב הסברא בזה הרי הדין הדלקה הוא על הגברא וכן צ"ב על הא דמבואר ברמ"א בהמשך דעדיף להדליק במקום אכילה דמה שיך כזה מושג עד כמה שמקום שינה זה בית מה שיך עדיפות והרי אין חובת בית דהרי ביש לו שני בתים לא חייב להדליק בשניהם [ובעיקר קושית הבה"ל מתבוא מהרה צ"ע שזה רק כשהיא מוציאה אותו כי לא יודע לברך]

ח]והנה דנו האחרונים ברוצה להדליק במקום האכסנאי ומדליקין עליו בביתו דהמהרי"ל התיר ושיכוין לא לצאת ובתרוה"ד כתב שמדין מהדרין יכול להדליק שם ומשמעות דבריו שאין זה מצד הדין מהדרין הרגיל אלא שזה כמו שיש דין מהדרין שכל אחד מדליק כך יש דין מהדרין שאם נמצא במקום אחר שידליק נרות בנפרד ועיין ב"י שכתב שזה ברכה שאינה צריכה ובמהרש"ל ופר"ח כתבו שלאו כל כמיניה שלא לצאת ומשמעות דבריהם שלא יכול שלא לצאת אמנם עיין מהרש"ל שאם חשב שלא מדליקים עליו בביתו ובסוף הדליקו חייב לחזור ולהדליק ובפשוטו הביאור כמו שביאר בלבושי שרד דממילא כיון לא לצאת ומבואר שס"ל שעוזר לכוין לא לצאת וצ"ע והנה צ"ב הנידון למה שלא יוכל להדליק מדין מהדרין ובפשוטו מבואר שדין מהדרין זה רק תוספת הדלקה במקום הדלקת העיקר וזה לא שייך במקום אחר אמנם עיין א"ר שביאר מצד שאשתו כגופו וא"כ חשיב כמו שהוא הדליק ואין כאן סיבה מצד מהדרין והא חידוש שאומרים הוא כאשתו ואולי מצד שזה בשמן שלו ולפ"ז אם זה אחד משאר בני הבית ראוי שידליק במקומו מצד מהדרין

ובמ"ב כתב שאם ידליק קודם אשתו אין חיסרון ולכאורא זה חידוש בדין ברכה שאינה צריכה שכה"ג אין חיסרון ואם דן מצד ברכה לבטלה א"ש והנה הט"ז דן מה זה שונה מכל אחד שלא חייב לצאת בברכת המזון מחברו אלא יכול לברך לבד ובפשוטו מבואר מדבריו שגדר חיוב נר חנוכה שיש חיוב על כל אחד רק שאפשר לצאת החיוב על ידי הדלקה אחת אמנם דעת שאר האחרונים שכל החיוב הוא חיוב של נר וביתו ולכוין לא לצאת זה לחדש מצב וזה גם הסברא שזה לא יכול דבמציאות היה כאן הדלקה של איש וביתו

ט]עיין מ"ב לענין אכסנאי שיש לו חדר לעצמו שמצד חשד צריך להדליק שם האם יכול לברך והפר"ח והמג"א כתבו שלא יכול רק אם יכוין לא לצאת והפמ"ג והברוך טעם כתבו שהרי כאן צריך לתת פרוטה ואם לא נותן פרוטה א"כ ממילא ודאי חיב להדליק מצד עצמו וצ"ע דעת הפר"ח ויתכן שס"ל שזה ודאי שהוא חייב לתת פרוטה דדינו שהוא חלק מבני הבית רק כאן כדי שיצא את חיובו צריך פרוטה ולא יועיל להדליק לבד דצורת הקיום המצוה הוא נר איש וביתו ודבר זה לא מסתבר וצ"ע

י]עיין בה"ל דהביא לדון מהפר"ח במי שיצא מביתו לבית חמיו שאין לו להדליק בביתו אפילו שמשך היום שם הוא שם כיון שעקר דירתו לימי החנוכה ומבואר מדבריו שאם עקר רק ליום או יומים יכול להדליק בביתו ובשם הגריש"א שחייב להדליק בביתו דנקט שיש חובת בית וכיון ששם עיקר דירתו חייב להדליק דוקא שם והנה האחרונים דנו בהולך סעודה אחת לאכול אצל חברו וכתבו שאין זה אכסנאי ומבואר שללא זה יכל להדליק שם ואין חיסרון שלא עקר מביתו ובפשוטו מבואר שיש רק חיוב גברא וכל שחשיב ביתו יכול להדליק שם ולדעת הגריש"א צריך לדחוק ששם מדליקים בביתו מצד החובת גברא כבר יצא

והנה בעיקר הא דמבואר בפר"ח שביצא ליומו או יומים יכול להדליק בביתו יש שדנו שזה רק אם זה באותו עיר ולא אם זה בעיר אחרת עוד יש שדנו שבשבת בעיר אחרת כיון שלא יכול לחזור וודאי חשיב שעקר דירתו ולא יעזור אם ישלח שליח להדליק בביתו ולכאורא יש לדון שאם עוזר מדליקים עליו בביתו ה"ה אם אין אף אחד בבית אבל עקר ליום אחד ואינו מוכרח וצ"ע ויש מקום לומר שכל מה דמבואר בדבריו שכל שלא עקר לכל חנוכה זה לא עקירה זה רק כיון שמשך היום היה מגיע לביתו אבל אם אינו מגיע לביתו תמיד חשיב שעקר דירתו

י"א]עיין מ"ב סקי"ב דאם רוצה לסמוך על אשתו עדיף שהוא ידליק מצד שמצוה בו יותר מבשלוחו לכאורא כאן שזה חיוב של איש וביתו א"כ תמיד אחד מדליק ולא שייך פה החיסרון של מצוה וכו' וצ"ל שכונתו שעדיף שהמצוה יעשה בו וכעין גדול המברך יותר מהעונה אמנם יש לעיין שלכאורא אם היא תדליק לא יקיים דין מהדרין דלכאורא מצאנו אשתו כגופו ולא הפוך ויתכן שכיון שזה שמן שלו א"כ אדרבא היא עושה בתור שליחות של בעלה והיא יוצאת מדין נר איש וביתו וא"כ יש כאן ממש הדין דמצוה בו יותר מבשלוחו וצ"ע

י"ב]עיין שער הציון י"ט דמבואר דשיך לקיים דין מהדרין על ידי שמשתתף ובפשוטו הדבר צ"ע שהגדר של שיתוף שהוא נחשב כמו איש וביתו אבל לא שיש כאן ממש הדלקה שלו דאל"כ בכל מהדרין שישתתפו בפרוטה ויחשב כאילו כולם הדליקו וצ"ע ואלי וודאי שעיקר דין מהדרין שכל אחד ידליק אלא שגם אם יוצא בשיטוף זה עדיף מאשר איש וביתו ואולי יש לדחוק שכונתו שידליק נר בנפרד

י"ג]בעיקר דין השתתפות בפרוטה יש לדון האם זה מחסר בקיום דין של בעל הבית שאין לו הדלקה לבד והנה בפשוטו במקרה שחלק מבני הבית לא מדליקים לבד זה לא מוריד בהידורו דהוא עיקר ההדלקה והשאר יוצאים מדין איש וביתו אבל כאן שנותנים פרוטה א"כ ההדלקה שיכת גם לאכסנאי והרי מבואר במ"ב שהוא צריך להיות שם בברכות ובפשוטו זה מצד דחשיב שיש כאן קיום שלו פרטי וממילא יש לו חיוב ברכה פרטי ולכאורא היה מקום לומר שהגדר של פרוטה שזה מכניס אותו ביחס להדלקה זו בגדרי איש וביתו ולפ"ז לא צריך לשמוע הברכה יותר מכל אחד שבעל הבית מדליק

והנה הפר"ח דן האם הדין פרוטה זה גם בשני בעל הבית או רק באכסנאי והביא מהמ"מ שביאר שנר שיש לו שני פיות זה בשני בעלי בתים מוכח שלא מועיל שיתוף וצ"ע אולי הטעם כי העדיפו להדליק לבד כיון שיש להם חיוב עצמי אמנם עיין טור סימן תרע"ז שהביא מרב שר שלום מפורש שיכולים כל בני החצר להשתתף בפרוטה לצאת בפתח החצר וכן הוא בריטב"א בסוגין ושמעתי לדון בכונת הפר"ח דהרי נר שיש לו שתי פיות בהכרח שהם שותפין בשמן דהרי זה כלי אחד וא"כ למה צריך שני הדלקת אמנם יתכן שצריך שותפות גם בפתילה כמבואר בלשון הרשב"א עוד יתכן שהעדיפו חיוב עצמי

י"ד]עיין מהרש"ל שהבחורים היו מדליקים לבד וצוח עליהם שעושים מה שלא צריך דהרי בגמ' מבואר שר' זירא השתתף בפרוטה וצ"ע למה שלא יהיה כאן דין מהדרין דכיון דמנהגינו שכל אחד מדליק לבד מה זה שונה מתמיד ואם מצד שס"ל שהשתתפות זה קיום דין מהדרין א"כ זה תמיד צריך להיות כך ובפשוטו מבואר שדייק מהגמ' שאכסנאי אין בו חיוב מהדרין כיון שהוא רק אורח כאן והנה עיין מ"ב סק"ג שאם יש לו נר ראוי שהוא ידליק מצד סברת המהר"י וייל שיש בו חשד וצ"ע למה לא ביאר מצד תקנת מהדרין ומשמע שס"ל כמהרש"ל וצ"ע בזה

ט"ו]עיין מ"ב סק"ז דגם בהדליקו עליו בתוך ביתו דראוי שיהיה לו נר מצד שיש חיוב של ברכת הרואה וצ"ב שבשביל זה יכול לצאת בברכתו של בעל הבית ולמה צריך להדליק ולברך ואולי ס"ל דאדם רגיל לא יכול לצאת ברכת הרואה בברכה של בעל הבית שזה לפני הדלקת הנרות ומה שתמיד יוצאים בני הבית כיון שההדלקה זה המעשה המצוה שלהם ממילא יכולים לברך מצד זמן עשית המצוה אמנם עיין א"ר שנקט שיכול תמיד לצאת רק שצריך לכוין וכן הביא מהכנסת הגדולה וצ"ע ועיין שלמי תודה שהאריך בזה

ט"ז]בגמ' מבואר שמשתתף בפריטי בפשוטו היה מקום לומר שעל ידי זה יוצא בהדלקה כמו בדין איש וביתו ולפ"ז אין לו חיוב לשמוע הברכה אלא רק מצד ברכת הרואה אמנם עיין מ"ב סק"ד שכתב שהוא צריך לעמוד שם בשעת הברכה ומשמע שכיון שהוא יוצא בזה המצוה וזה הדלקה שלו לכן הוא חייב לעמוד שם וכן בהלכות שבת כתב שכמה בעלי בתים שמשתתפים בפרוטה צריכים כולם לעמוד בשעת הברכה דהיינו שאין הגדר שהוא נהיה כמו איש וביתו אלא זה כאילו יש כאן הדלקה שלו דהינו שנתחדש שאפשר מעשה הדלקה אחד לכמה אנשים אמנם עיין לעיל בסימן תרע"ה בשליח שמדליק שיכול לברך רק מצד שזה כאילו שהמשלח מברך ומספיק שעומד אחד מהיוצאים במצוה ומשמע שתמיד כולם נחשבים מדליקים ולא מי שעושה המעשה הדלקה ויש דין ברכה על כולם אמנם יתכן ששם הגדר שהמצוה צריכה ברכה אבל יש רק ברכה אחת ויכול לברך אחד מהיוצאים אבל כאן זה יותר שזה כאילו שיש כאן כמה מצות וכל זה צ"ב

י"ז]מבואר ברמ"א שעדיף להדליק במקום אכילה ויש לעין האם זה כמו עירוב שמקום שינה לא חשיב כלל ביתו או שודאי שגם מקום שינה חשיב ביתו ובדיעבד ודאי יוצא שם רק שלכתחילה צריך במקום שזה עיקר דירתו והנה מבואר ברא"ש שבמקום שיושן במקום לעצמו ידליק שם מצד חשד דהינו רק שם ומבואר לכאורא שזה ודאי דהוי מקום דירתו דאל"כ צריך להדליק גם במקום אכילה אמנם יתכן לדחות שכיון שמדין חשד הטילו עליו חיוב הדלקת נר חנוכה ממילא לא חיב להדליק יותר וגם לר"ן שלא מברכים יתכן שודאי שחשיב נר חנוכה רק שכיון שהטעם בגלל חשד זה סיבה לא לברך אבל זה מספיק סיבה לדון שכיון שבין כה צריך להדליק כאן הוי מקום הדלקה אבל זה לא ראיה על תמיד אמנם מסברא ודאי יוצאים [אמנם יש כמה הוראות מהחזו"א שמשמע שנקט שיש כאן נידון בדיעבד דהורה לכתחילה לאכול גם בחדירם וכן הורה לגר"ח להדליק גם אצל אביו וגם במקום שינתו וצ"ע]

י"ח]מבואר בגמ' דאכסנאי משתתף בפרוטה ובפשוטו היה מקום לומר שזה רק סברא במקום שההדלקה כבר נעשית בשביל בעל הבית, ועוד מישהו רוצה להשתתף בהדלקה בזה צריך לתת פרוטה אבל עד כמה שזה הדלקה של מישהו מסוים אפילו אם אין ההדלקה שלו אין צורך שהשמן יהיה שלו אמנם עיין בר"ן פסחים ז. שכתב לדון למה מברכים להדליק נר חנוכה הרי אפשר על ידי שליח וכתב שכיון שצריך שהשמן יהיה שלו כמבואר בגמ' של אכסנאי א"כ זה חשיב הדלקה שלו ע"ש וברבינו דוד ומבואר שגם באחר המדליק בשביל חברו צריך שהשמן יהיה של המדליק והנה יש שלמדו מזה שגם כשאדם מדליק לעצמו צריך שהשמן יהיה שלו [עיין בהגהות הגרד"ל בסוף ספר קרית מלך רב שדן לפ"ז לב"ש שיש שביתת כלים איך הדליקו נר חנוכה] אמנם יש מקום לדון שעיקר המכוון שזה יהיה הדלקה שלו ואם הוא מדליק חשיב שזה הדלקה שלו ורק בעושה שליח אין זה נחשב הדלקתו בלי שזה שלו אמנם הדבר קצת צ"ב דהרי שלוחו של אדם כמותו, ואולי זה מצוה שבגופו וכל הדין שליחות יתכן רק על ידי שהשמן שלו וצ"ע וסתימת הפוסקים שלא הוזכר בשום מקום שצריך שהשמן יהיה שלו והרי זה דבר שמאוד מצוי שבאחד מבני הבית מדליק משל בעל הבית ולא מוזכר שצריך לזכות בשמן ועיין מ"ב שדן לענין שמן גזול האם זה מצוה הבאה בעבירה ולא דן שכיון שזה לא שלו יש בזה חיסרון

והנה הרי לענין שבת גם מברכים להלדיק נר של שבת ולפ"ז מבואר שגם בנר שבת זה צריך להיות שלו והרי מבואר בראבי"ה שהדין פרוטה הוא גם בנר שבת ועיין גר"ז סימן רס"ג שכתב שבמדליקין עליו בביתו זה רק עוזר אם השמן שלו אבל אם השמן לא שלו זה לא יעזור והנה בעלמא ודאי שבני הבית יוצאים בהדלקת בעל הבית אפילו שהשמן לא שלהם וצ"ע מהיכי תיתי שכאן זה אחרת והנה זה ודאי דבשולח שליח מבואר בר"ן שצריך שהשמן יהיה שלו ויש לעין בשולח להדליק את אור החשמל דהיום זה עיקר ההדלקה נר שבת האם שיך קנין בשמן שזה החשמל דהרי זה שייך לחברת חשמל ולכאורא אין סיבה דיועיל קנין במנורה שהרי זה כמו הפתילה וכל הדבר שגורם להדלקה זה החשמל וצ"ע

**נר שבת**

**א.גמ' כ"ה: ר' ישמעאל אומר- ת"ר.**

**ב.גמ' כ"ג: אמר רבא פשיטא לי - ולא בשמן ובר"ן שם.**

**ג.סימן רס"ג, [בעיקר ס"א-סי"א-סי"ז ילמדו אי"ה בהמשך הזמן] וסימן רע"ג ס"ז, סימן תר"י.**

**א. האם מברכים על הדלקת נ"ש - תוס' ועיין מרדכי רצ"ד [ובשו"ת ספר הישר לר"ת מ"ח ו'] ועיין בית הלוי ח"א סי"א ועיין קה"י סימן י"ט כ'.**

**ב. בביאור ראית ר"ת מהדין לא ידליק ובדין הקדמה בדיעבד - חידושי רעק"א [ועיין שפת אמת בביאור דברי התוס'] ועיין גר"ז ס"ו סי"א [ודה"ח] ובבה"ל ס"ד ד"ה מבעוד יום.**

**ג. בגדר הדין הדלקת נר שבת ויו"ט - רמב"ם פ"ה ה"א פ"ל ה"ו פ"ג מיו"כ ה"י ועיין גר"ח סטענצל [ועיין גר"א תקכ"ט ס"א ד"ה שזהו] ובזכרון שמואל סימן ל"ב סק"ז ועיין רש"י ד"ה חובה ובפמ"ג מ"ז רס"ד סק"א ד"ה ואני מסופק [ובתו"ש רס"ג בתחילתו]**

**ד. בענין ברכה אחרי הדלקה – מג"א סקי"א ובגר"ז קו"א סק"ה.**

**ה. האם חובת ההדלקה רק במקום אכילה – סימן תר"י בב"י בשם הסמ"ג ובפר"ח שם.**

**ו. האם מברכים על ההדלקה כדי שלא יכשל- ב"י סימן תר"י לענין יוה"כ ועיין ב"ח ס"ג ד"ה כתב באגודה ומג"א סקי"ג בה"ל ד"ה בחורים [ועין ברכי יוסף בשם ספר הפרדס]**

**ז. שלא יכשל שלא בבית – מ"ב תר"י סק"ח [מהרי"ל סימן נ"ג]**

**ח. האם איכא חיוב הדלקה שלא יכשל- מג"א סק"א ועיין ס"ו ועיין א"ר בס"ו מה שהביא מהכל בו והתשב"ץ**

**ט. האם נר שבת שלא יכשל קודם לנ"ח או קידוש - רשב"א כ"ג:פמ"ג א"א סק"ט גר"ז ס"ד [תהל"ד סק"ד]**

**י. האם מועיל להדליק במקום שמשהו אחר משתמש - מג"א סק"ט סקט"ו סקכ"א , גר"ז סי"א סי"ד. [ועיין עולת שבת]**

**י"א. מדליקין בביתו האם צריך בשמן שלו – גר"ז ס"ט**

**י"ב. תוספת אורה בשלא יכשל- מהרי"ל סנ"ג ועיין מ"ב סקמ"א בשם דה"ח ובשערי תשובה סק"ג, מ"ב סקי"ד לענין סומא ועיין פמ"ג א"א בביאור המג"א.**

**י"ג. תוספת אורה במקום שאין חיוב הדלקה - תהלה לדוד סק" ועיין ברכי יוסף ובלשון השלט"ג על המרדכי ובביאור הגר"א ס"ח [ועיין בזה בדמשק אליעזר]**

**י"ד. תוספת אורה לדעת השו"ע באין נר אלא אור היום - מ"ב סק"מ**

**ט"ו. בדינא דבה"ג דהדלקת נר הוי קבלת שבת - עיין הגהות ברוך טעם ונפק"מ לדין זריקת הפתילה [ועין ר,ת בספר הישר שהוכיח מבה"ג שיש חיוב ברכה**

**ט"ז. בנר דלוק במקום אכילה האם יש חיוב לחזור ולהדליק - בית הלוי ח"א סימן י"א**

**נר שבת – סימן רס"ג**

א]הגמ' אומרת שעיטרן אסור מצד שמא יניחנו ויצא והגמ' שואלת ויצא ועונה שהדלקת נר בשבת חובה ומשמע שלאביי אין זה חובה והקשו התוס' מהמשנה לקמן שמתות בשעת לידתן ועיין תוס"ר וכן בפנ"י שביארו שהמשנה לקמן זה מצד שמדליקין בזמן האיסור ולא שלא מקימים חובת ההדלקה אמנם צ"ע דהרי לגבי יוה"כ מפורש שבשבת לכו"ע מדליקין וצ"ל ששם הנידון לא על החיוב להדליק אלא האם בפועל נוהגים להדליק או לא וביוצא בשבת המנהג להדליק ולא שיש בזה חיוב

אמנם התוס' ביארו שגם לאביי זה חובה רק שהגמ' מחדשת שיש חובה במקום האכילה וכן משמעות לשון רש"י וצ"ב למה עד כמה שזה חובה סתם לא מפריע שהוא יוצא משא"כ אם זה במקום אכילה מפריע שהוא יוצא ובפשוטו צ"ל שאם זה לא רק ביחס לאכילה א"כ הענין שיהנה מאור הנר א"כ כל שכבר נהנה ועכשיו לא רוצה אין בזה חיסרון משא"כ אם יש חיוב מיוחד באכילה בזה אולי יצא קודם האכילה או שכאן יש ענין בכל המצות סעודת שבת אמנם עדין צ"ב למה תוס' לא ביארו שהכוונה שחז"ל לא רצו שאדם ישב בחושך כלל וצ"ל שזה אינו דודאי מותר לאדם לשבת בחושך אמנם לשיטות שיש חיוב להדליק בכל חדר שנמצא צ"ע ועיין בית הלוי ח"א סי"א שביאר שלאביי דין הדלקה מצד כבוד שבת וכמו נר של כבוד של בית הכנסת ובזה לא איכפת לן שיוצא, שהכבוד מה שבביתו יש נר ורבא חידש שהנר זה מצד הענין שיהיה לו עונג שבת ובזה אם יצא לא יהיה לו עונג שבת ולפ"ז ודאי צ"ע למה ביארו שהענין ביחס לאכילה ולא עצם זה שנמצא בחושך

ועיין קה"י סימן י"ט שהביא את הרמב"ם שהחשש שיהיה אור חשוך והא יצא וצ"ע מה ירויח שיצא למקום אם חושך וצ"ל שכונתו שיצא למקום אחר שיש אור וצ"ע א"כ מה איכפת לן וביאר הנ"ל שהכונה שממילא לא יקיים חובת הדלקת נר שבת שיסודו שישתמש אם הנר שהדליק והדברים מחודשים שהרי קצת נשתמש ועוד שהרי הדליק כדי להשתמש ובפשוטו אפילו אם בסוף קרה מקרה שלא השתמש קיים מצות הדלקת נר שבת וצ"ע בזה

ועיין לקמן שדעת המרדכי שכונת הגמ' שהדלקת נר בשבת חובה מצד שמא יכשל ולפ"ז צ"ב דעת אביי ובפשוטו צ"ל כתוס"ר לעיל אמנם עיין עמק שאלה פ' בהעלותך סק"ג שביאר שלאביי זה רק בסעודה ופה הרי לא יצא קודם שיאכל ורבא חידש שזה ענין כל הזמן שלא יהיה בחושך ולכן צריך הדלקה שתשמש כל הזמן ולא רק בתחילת הלילה ועיין לקמן

ב]והנה בעיקר מצות הדלקת נר שבת לשון תוס' ורוב הראשונים שזה מצד עונג שבת שאדם מתענג להיות באור אלא שיש שכתבו שזה באכילה ויש שכתבו שזה גם ללא אכילה וכן הוא ברמב"ם פ"ה ע"ש אמנם עיין רש"י שכתב שזה כבוד שבת שיאכל סעודה אם אור ועיין תו"ש שס"ל שזה מצד כבוד שבת ויש שביארו שהכונה כמו נר של כבוד בבית הכנסת אמנם לכאורא הכונה שכאן הכבוד בזה שיש יותר אור והסעודה נאכלת יותר לעונג ולא כמו סתם נר של בטלה וז"ב והנה הרמב"ם בפ"ל כתב שהדלקת נר זה מצד כבוד שבת ועיין גרי"ז בחידושי הגר"ח סטענצל שכתב להקשות עוד שכאן הרמב"ם כותב שהעונג מה שזה דולק בשבת ושם כתב מה שמדליק בערב שבת וכתב לבאר שדין כבוד זה דוקא בערב שבת בזה שמכין את צורכי שבת לפני שבת ודין עונג זה בשבת עצמו וכיסודו מבואר בגר"א סימן תקכ"ט ס"א ע"ש אמנם בפשוטו ודאי שיש כבוד גם בשבת עצמו וכמבואר בגמ' קי"ט. שכבוד יוה"כ בכסות נקיה וודאי שזה גם בלבישת הבגדים בבוקר ונפק"מ דגם ביו"ט ראוי להדליק קודם יו"ט שיש בזה עונג יו"ט

והנה הגרעק"א תשובה א' חידש שאשה לא מצוה בעונג יו"ט ועיין זכרון שמואל סימן ל"ב סק"ז שהקשה שהרי מבואר ברמב"ם שיש חיוב נר גם ביו"ט והרי נשים מדליקות וכתב לדון שזה מצד כבוד יו"ט ובזה אשה מצוה והנה הרמב"ם הביא הברכה בפ"ה בדיני עונג יו"ט ומבואר שזה סיבת הברכה ועוד שגם אם יש בזה כבוד אבל כונת הרמב"ם שיסוד החיוב מצד לענג השבת אלא שבמציאות שמדליק בערב שבת גם מכבד בזה השבת אבל לא שהחיוב מצד כבוד וצ"ל שהיום זה תקנה להדליק וצ"ע

והנה מבואר ברא"ש שיש הדלקת נר ביוה"כ מצד שמא יכשל עד כמה שלא חוששים למנוע תשמיש וצ"ע דבפשוטו אין דין עונג ביוה"כ דהרי יש דין עינוי ועיין קי"ט. שהגמ' אומרת שלקדוש ה' מכובד שזה יוה"כ שיש בו רק כבוד וכן עיין רא"ש יומא ס"ט שיש ענין להרבות נרות בבית הכנסת מצד כבוד ואם נימא שהדין הדלקה זה מצד כבוד א"ש אמנם לשון הרא"ש בסוגין מפורש שזה מצד עונג שבת וצ"ע

ועיין תוס' דמבואר שאם היה דלוק צריך לכבות ולחזור ולהדליק והטעם מצד שצריך שיהיה הדלקה לצורך שבת וכן צריך לא להקדים שיהיה ניכר שזה נעשה לצורך שבת ועיין קה"י שאם מצד עונג העיקר שיהיה אור והוכיח שיש בזה גם דין כבוד וזה רק אם זה נעשה לצורך שבת אמנם בפשוטו וודאי שיסוד הדין לענג השבת אלא שתיקנו לעשות הכנה זו בצורה שניכר שזה לצורך שבת וזהו הדין כבוד שבזה ולא סתם הדלקת נר

ג]עיין תוס' שהביאו שיש שכתבו שאין לברך על הדלקת נר שבת מצד שלשון הגמ' חובה וזה כמו מים אחרונים ודחו תוס' שהכונה חובה לגבי רשות אבל זה מצוה עוד כתבו שכיון שאם מצא דלוק לא מדליק זה סיבה לא לברך והתוס' חלקו שכמו שבכיסוי הדם ומילה יש מצוה אפילו שיש מצב שאין החיוב והוסיפו עוד שבאמת יש דין לכבות ועיין עוד במרדכי סימן רצ"ד שהביא מרבינו משולם שלא לברך כיון שאין היום מצוה אלא בשעת הסעודה וכל דבר שאין עשיתו גמר מצותו לא מברכים ובפשוטו יסוד מחלוקתם דרבינו משולם נקט שכל המצוה זה העונג בזה שיש נר בשבת וא"כ ההדלקה זה הכשר בעלמא ולא צריך לברך ולכן דימה למים אחרונים וכן נקט שכיון שאם זה דלוק לא מדליק דהינו שאם זה היה הכשר שמוכרח לעשות יתכן שחשיב מצוה אבל כאן זה הכשר שלא מחויב ותוס' חלקו שכאן זה קיום מצוה גמור וכן מצד דבר שעשיתו לא גמר מצותו הרי זה רק חיסרון בדבר שהוא רק הכשר מצוה ולא בדבר שזה המצוה בעצמה וכאן שההדלקה זה מצוה בעצם וודאי צריך לברך ואין חיסרון זה ועיין קה"י ושפת אמת

והנה בפשוטו המצוה הוא מעשה ההדלקה שמכוחו יהיה נר בשבת ועיין מרדכי שגם כאן יש דין הדלקה עושה מצוה ושלכן מברכים להדליק וצריך להדליק במקום מצותה ולא שידליק ואחרי זה יביאנו למקום ההשתמשות ובפשוטו אם הדליק ובסוף לא השתמש קיים מצותו ולא הוי ברכה לבטלה אמנם עיין מרדכי שר"י ענה על הטענה שזה לא גמר מצותה דהרי מיד הוא משתמש בבית ולישא כלים על השולחן ועיין ראבי"ה סימן קצ"ט שכתב שמיד יש שלום בית ובפשטות הכוונה שיש מיד קיום מצוה דהינו שרבינו משולם נקט שכל העונג זה בזמן הסעודה ותוס' חלקו שהעונג הוא מיד ומשמע שבאמת קיום המצוה זה לא מעשה ההדלקה אלא המצב שיש לו נר בשבת ועיין שו"ת ר"ת שדימה לחנוכה שיש מיד פרסום ניסא ומשע שגם שם אין המצוה מעשה ההדלקה אלא מה שזה דולק וזה מתחיל מיד [וצ"ל שגם במדליק קודם שקיעת החמה שאין עכשיו חובת הפרסום אבל חשיב שהתחיל הפירסום] וצ"ע הרי עדין לא קיבל שבת אמנם עיין ר"ת ובראבי"ה שהוכיחו מהבה"ג שחל קבלת שבת בהדלקת הנר כשיטתם והיה מקום לבאר שס"ל שכל הקבלה מצד הברכה אמנם עיין ראבי"ה שמהירושלמי שיש ברכה מבואר כבה"ג ולכאורא יתכן שהכונה כנ"ל שבהכרח מקבל שבת מיד ויש כאן עונג שבת דאל"כ לא יכול לברך ועיין רמ"א שאם מברכים אחרי ההדלקה מכסה עיניה ואחרי זה נהנת מהנר והוי עובר לעשיתם ומשמע שקיום המצוה בעונג שבנר וכנ"ל ועיין מג"א סקי"ג דיכולה לברך גם לאחר הדלקה ועיין גר"ז בקו"א שכיון שקיום המצוה זה העונג שבדבר לכן כל שזה נעשה על ידי הדלקה כל שנהנית יכולה לברך [ואפילו שס"ל לגר"ז שעוזר הנאה של מישהו אחר אבל קיום המצוה במה שהנר מענג יהודי] אמנם עיין מאמר ממרדכי שהביא שיש שכתבו זה רק בזמן שראוי להדליק ולנ"ל זה לא משנה ואולי זה רק סברא מצד נוסח הברכה ועיין מג"א שהביא עוד שיכולה לברך גם במדליקה על ידי עכו"ם והאחרונים הקשו הרי אין שליחות לעכו"ם ובפשוטו מבואר כנ"ל שעיקר המצוה זה בהא שיש לו נר דולק שנעשה מכוחו וגם מה שצוה לעכו"ם שידליק חשיב נעשה מכוחו וצ"ע בכל זה

והנה בעיקר דמיון תוס' לכיסוי הדם ולמילה עיין קה"י שנקט שזה לא דומה ששם הכונה שאם זה נתכסה אין מה לכסות ולא שהתקיים המצוה והראיה שאם נתכסה קצת צריך לחזור ולכסות וכן במילה הביאור שאין היכי תימצי למול דאין מה למול משא"כ כאן הרי יש אפשרות להדליק נר אחר רק שאין בזה ענין וצ"ל דס"ל לתוס' דמה שלא צריך להדליק מצד שגדר הדין להאיר את המצב החשוך וממילא כל שיש אור אין את החפצא של החיוב וזה דומה לשם ובאמת החולקים יתכן דכוונתם להוכיח שאין זה מעשה מצוה ולא אפילו שזה מעשה מצוה זה לא סיבה לברך] ולמסקנת תוס' הביאור שאת מציאות העונג של האור צריך להעשות דרך מעשה הדלקה לשם שבת

ועיין ראבי"ה שיש חובת הגוף של כל אחד להדליק נר לכבוד שבת וצריך שיתוף בפריטי וודאי שכל זה למסקנת התוס' שצריך לכבות ויש כאן חיוב לעשות מעשה הדלקה וממילא חידש שזה לא רק חיוב שאת העונג הנ"ל יעשו במעשה מצוה אלא שיש כאן חובת הגוף לכל אחד

ד]עיין תוס' שכתבו שאם זה היה דולק צריך לחזור ולכבות והראיה מהדין שלא יקדים וכונתם דמבואר שאם הקדים זה לא טוב והרי יש כאן נר דולק אלא בהכרח שצריך שההדלקה תהיה לשם נר שבת ובהקדמתו אין ניכר שזה לצורך שבת ועיין דרך החיים והגר"ז שלמדו מתוס' שאם הקדים לא יצא וצריך לחזור ולהדליק אמנם עיין חידושי רעק"א שכתב לדון שודאי שהדין שאם הקדים זה רק דין לכתחילה דגם אם הקדים כיון שעשה לצורך שבת זה מספיק רק תוס' הוכיחו שיש מצוה בעצם ההדלקה שאז שייך לומר שיש ענין שלא יהיה מוקדם דאם כל המצוה שיהיה נר א"כ מה משנה מתי מדליק ודבריו צ"ע דהרי תוס' כאן הולכין לצד שיש מצוה בעצם ההדלקה רק שאם זה דולק לא צריך לכבות וא"כ מה הראיה אולי שם מדובר שרוצה לקים המצוה של הדלקה ולכבד השבת ובזה אמר לה שלא תקדים אלא בהכרח שנקטו תוס' שהדין לא להקדים הוא מעכב ומזה הוכיחו שחייב לכבות ולהדליק ועיין שפת אמת שכתב לדחוק שר"ת חוזר להוכיח נגד הצד שכיון שאם דולק לא צריך לכבות שזה ראיה שאין בזה מצוה כלל ע"ש והנה בפשוטו להבנת רעק"א גם אם ידליק קודם פלג המנחה לשם שבת יצא בדיעבד אמנם בעולת שבת ששם מקורו מבואר שקודם פלג המנחה זה מעכב וצ"ע עד כמה שלהקדים זה לא לעיכובא מהיכי תיתי שקודם פלג המנחה זה מעכב

ועיין לשון הרמב"ם בפ"ה שחובה לכל אחד שיהיה לו נר בביתו והיה מקום לדייק שאם היה נר דלוק לא צריך לחזור ולהדליק והרי הרמב"ם את הדין שלא יקדים כתב לגבי נר חנוכה אמנם עיין פ"ג משביתת העשור שכתב מפורש שיש חיוב להדליק נר ולא רק שחיב שיהיה לו נר וצ"ע

ה]מבואר בגמ' שיש מ"ד שאפילו שיוה"כ לא מדליקים נר אבל בחל בשבת צריך להדליק ועיין ב"י סימן תר"י שהביא מהמרדכי שאין לברך על זה כיון שזה לא לצורך אכילה דהינו שנקט שכל הדין ברכה הוא רק לגבי הדלקה לצורך אכילה וצ"ב א"כ למה חייב להדליק וצ"ל שנקטו שזה ודאי שיש חיוב הדלקה כמבואר ל. שנשים מתות אלא שזה רק חיוב מצד שלא יכשל וזה באמת רק הכשר מצוה ולא מברכים על זה והגמ' פה חידשה הדלקת נר בשבת חובה שהכונה שיש חובה לצורך האוכל והדלקה זו היא בגדר מעשה מצוה ורק על הדלקה זו מברכים ועיין ב"ח ס"ג שכתב שלדעת רש"י ותוס' והמרדכי שביארו סוגין שחובה מצד האוכל א"כ אם מברך על נר שלא במקום אוכל זה ברכה לבטלה והוא כנ"ל דכל מקור לחיוב הדלקה בברכה זה מהגמ' בסוגין שזה חובה והרי כאן זה לצורך אכילה

אמנם עיין מרדכי סימן רצ"ד והובא בב"י שכתב שאפשר לאכול בחצר כיון שנר שבת חובה כדי שלא יכשל בעץ ואבן א"כ הנרות שבבית לצורך הערב הוי נרות שבת וכן כתב שבחורים שיש להם חדר נפרד אפילו שלא אוכלים שם מדליקים מצד שלא יכשל ומבואר שנקט שכונת הגמ' הדלקת נר בשבת חובה הכונה כדי שלא יכשל ולפ"ז או שאביי ס"ל שאין חיוב כלל וכתוס"ר או שס"ל שעיקר החיוב שהוא הדליק ונהנה מזה קצת ואין חיוב שיהיה באור הנר והגמ' חידשה שזה חיוב שיהיה אור בביתו ועיין לעיל, ובהעמק שאלה פ' בהעלותך כתב שלאביי החיוב רק לאוכל וא"כ הוי גם אם יש ריח רע הרי קודם יאכל ואחרי זה יצא ולרבא יש חיוב בכל מקום כדי שלא יכשל

והנה לפ"ז לשיטה שמברכים על שלא יכשל אין לנו מקור לדין הדלקה מיוחד מצד אכילה אמנם עיין גר"ז ס"א שנקט שיש חיוב הדלקה שזה מצד המשנה ל. וזה גם סיבה לברכה והגמ' כאן חידשה דין הדלקה לצורך אכילה ובזה יש החיסרון שיניחנו ויצא דהינו שגם לביארו תוס' בסוגין יתכן שגם שלא יכשל זה סיבה לברכה ולא מצאנו מפורש כזו שיטה בראשונים [אמנם הפוסקים שכתבו שרק כשיש לו צער בחצר אפשר לאכול שם מצד שהנרות לעונג ניתנו ולא לצער אבל לכתחילה צריך בחצר לאכול במקום הנרות אפילו שנקטו שמברכים על שלא יכשל לכאורא גם מוכרח כך] והנה מבואר בתוס' שבהיתה דלוקה חייב לכבות ולחזור ולהדליק אמנם בפשוטו זה רק בנר אחד ולא בכל הנרות שבבית ולראשונים שהחובה זה על מקום אכילה א"כ חייב לכבות במקום אכילה ולמרדכי מספיק בשאר מקומות שבבית ולגר"ז אפילו שקי"ל שמברכים על שלא יכשל אבל יש חיוב מחודש מצד אכילה ויתכן שגם שם יש דין לכבות ולחזור ולהדליק וצ"ע בזה

והנה תוס' הביאו לדייק שלא מברכים מהלשון חובה ודחו לשון זה ועיין בית הלוי ח"א סי"א שהקשה הרי יש חיוב הדלקה גם לאביי ואולי החיוב של מקום אכילה זה באמת לא סיבה לברכה והנה בפשוטו כל החיוב הדלקה בברכה דהינו שזה לא רק הכשר מצוה זה רק נלמד מסוגין וכל הדין ברכה הוא מצד סוגין אמנם לגר"ז הנ"ל צ"ע וצ"ל שלשון הגמ' חובה משמע שזה תמיד בגדר זה ולא רק פה וצ"ע

ו]והנה מבואר בגמ' שנר שבת קודם לנר חנוכה מצד שלום בית ועיין רשב"א כ"ג: שזה בנר דמקום אכילה ועיין פמ"ג א"א סק"ט שכתב שכל זה אם הדין הדלקה לצורך אכילה אבל אם הדין הדלקה הוא שלא יכשל א"כ על זה יש הדין שזה קודם אמנם עיין מג"א וכן בגר"ז דמבואר שרק לנר אחד הדין שזה קודם ובפשוטו הכונה לאכילה וכן הוא בגר"ז אמנם יש מקום לומר שזה רק לגר"ז דבגמ' מבואר שיש חיוב מצד האכילה אבל לשיטת המרדכי אין לזה מקום אמנם יתכן שמסברא הדין שזה קודם לנר חנוכה הוא רק לצורך אכילה ששם השלום בית שלא יכשל הוא חשוב ודוחק ועיין מרכבת המשנה שנקט בדעת הרמב"ם שסתם דין הדלקה לא דוקא לאכילה וכן לגבי נר שבת קודם זה בכל נר

ז]והנה מבואר בגמ' לגבי נר יוה"כ מקום שנהגו להדליק מדליקין מקום שנהגו שלא להדליק אין מדליקין ומבואר בגמ' שאלו ואלו נתכונו למצוה שאלו שאמרו להדליק כדי שיהיה אור וימנע משתמשי ואלו שאמרו לא להדליק כדי שלא יראה אותה ויתאוה לה ועיין רא"ש שצריך לברך כיון שיש בזה שלום בית שלא יכשל ועיין פר"ח שתמה הרי מבואר בגמ' שכל ההדלקה מצד מניעת תשמיש ולא מצד שמא יכשל ובאמת כן הוא במרדכי שודאי שלא מדליקין כיון שלא מברכים על מנהג ועיין גר"ז סימן תר"י וכן משמעות המ"ב וכן ביאר בשפת אמת שם שס"ל לרא"ש שכל סברת הגמ' שאין כאן ענין לבטל ההדלקה מצד מניעת תשמיש אלא אדרבא וממילא חוזר החיוב הרגיל של שלא יכשל ועיין ירושלמי דהובא בראשונים שכתב שיש ראיה כמנהג שמדליקין שהרי בחל בשבת כולם מודים שמדליקין וצ"ב הראיה שהרי שם זה שבת וביאר השפת אמת דמאותה סיבה שאין בכל יוה"כ אפילו שזה יו"ט ה"ה היה צריך להיות שאין בשבת ומזה שלענין שבת לא נהגו שלא להדליק ה"ה בכל יוה"כ

אמנם דעת המרדכי שזה ודאי שאין חיוב הדלקה בנר יוה"כ אלא רק מצד מנהג והנה מהרא"ש מוכח שיש חיוב הדלקה גם שלא לצורך אכילה וכן הוכיח במהרי"ל וגם לחולקים יתכן שזה רק סברא מיוחדת ביו"כ וכנ"ל שאין דין עונג [ועיין לשון ר"פ שלא שייך שמא יכשל וצ"ב] והרי בחל בשבת מבואר בגמ' שלרשב"א מדליקים וכן פסקו הראשונים [אמנם יתכן שגם אז זה רק מצד מנהג או שלכל הפחות מצד שורש הדין לא צריך להדליק וכמשמעות הירושלמי וכנ"ל ] ועיין מהרי"ל הובא במג"א סקי"ג שכתב שהלכה שמדליקים על שלא יכשל מהא דביוה"כ מברכים

ח]בפשוטו יסוד הדין נר שבת הוא שצריך שאדם יהיה לו עונג שבת על ידי נר ועשית עונג זה יש בו חפצא של מצוה וחיבים לעשותו לכבוד שבת ולכן צריך לכבות ולהדליק אמנם אין חיוב על כל אחד ואחד להדליק נר שבת ואם אדם נמצא במקום שהדליקו שם נר שבת אם גדרי המצוה אין עליו חיוב הדלקה אמנם עיין ב"י שהביא מהראבי"ה שיש חובת הגוף על כל אחד ואחד להדליק נר שבת ולכן כתב שאם הוא מתארח אצל מישהו ואין מדליקין עליו בביתו צריך להשתתף בפריטי דהינו שיש חובה על כל אחד להדליק כמו נר חנוכה

עוד היה מקום לומר שגם אם כנ"ל אבל גדר הדין שאת העונג שבת של כל אחד שנעשה בנר שבת יש חיוב על כל אחד שהוא ידליקו או בהדלקה של איש וביתו אבל לא יעזור כלל אם אשתו מדלקת עליו בביתה והוא לא שם שזה לא הנר של העונג שבת שלו אמנם מבואר בראבי"ה שמועיל מה שאשתו מדלקת עליו דהינו שאת החובת הגוף שיש על כל אחד הרי זה חל על איש וביתו וכל שיש הדלקה שמתיחסת אליו יוצא ידי חובתו בזה ויתכן שזה רק מצד שאשתו נהנית והיא אחד מהציבור שחל עליהם החיוב [ובפשוטו מזה מוכח שהגדר שמראש חל החיוב איש וביתו ודלא כט"ז בחנוכה שהחיוב הוא על כל אחד ורק שיכולים לצאת בהדלקה אחת שאז מסתבר שכאן לא יעזור מה שאשתו נהנית דביחס לחיבו היא כמו אדם אחר שלא קשור למצוה] ויתכן שזה מצד שלא צריך דוקא הנאה של המדליק וכדלקמן

ט]והנה עיין ב"י דהביא מרדכי שבחורים שיש להם חדר נפרד צריכים להדליק ולברך ואם הם אצל נשותיהם אינם צריכים לברך והאחרונים נקטו שתמיד הרי אשתו מדלקת עליו וכמבואר בראבי"ה וא"כ מה ההבדל בין אם הוא אצל אשתו או לא וביארו שזה ודאי שצריך להדליק בחדרו מצד שלא יכשל ולא עוזר מה שאשתו מדליקה עליו אלא שלגבי הברכה בזה אם הוא אם אשתו א"כ יוצא בברכה של אשתו ואם הוא בנפרד אינו יוצא בברכה של אשתו ולפ"ז נתחדש שיש חיוב מצד שלא יכשל לא רק בחדר אחד אלא בכל החדרים וכן הביא המג"א סק"א ובאמת יש חיוב ברכה מצד שלא יכשל גם כשיצא חובת הדלקה רק תמיד לא מברך כי יצא בברכה של אשתו וצ"ע מה שיך שיוצא בברכה של אשתו אם לא שמע הברכה הרי הניחא אם היה מחובתה להדליק גם בחדר של בעלה אבל כיון שהיא לא משתמשת שם א"כ אין עליה שום חיוב בקשר לנר זה ומה פתאום שהברכה תחול על זה וצ"ל כמבואר בחק יעקב סימן תל"ב [וע"ש במ"ב סק"י] שלא מברכים על מצוה פעמים ומצות מקום האכילה ובחדרו זה אותו מצוה אמנם קשה מה ההבדל אם הוא נמצא עמה או לא וצ"ל שאם לא משתמש במקום שהיא נמצאת ויש לו מקום שזה חיוב רק עליו בזה עיקר מצותו היא על מקום זה והברה לא מתיחסת על זה וכל זה מחודש ובדוחק היה מקום לומר שהכונה שהוא שמע את הברכה ובאמת עין ברכי יוסף שהביא מספר הפרדס שצריך להדליק נר בכל חדר ואם הפסיק בשיחה גם אם בירך על החדר הראשון צריך לחזור ולברך על החדר השני וזה כנ"ל

אמנם עיין א"ר דהביא מהתשב"ץ והכל בו דכתב מפורש שאם נמצא אצל אשתו לא צריך להדליק ומבואר שאין חיוב שיהיה נר בכל חדר וחדר ולפ"ז צ"ב למה שלא יצא בנר אשתו כמו אם נמצא אצלה ולכאורא מצד שפליג על הראבי"ה ולא ס"ל שיש כאן חובת הגוף שיוצאים על ידי שאחד מבני ביתו מדליק אלא שיש חיוב על כל אחד שיהיה לו עונג בנר שבת שנעשה על ידי מצות הדלקת נר שבת אלא שא"כ למה שלא יצא בנר בעל הבית שבמקום האכילה ויתכן שעיקר החיוב הוא על מקום שאחריותו על מקום זה או שס"ל שזה חובה על כל אחד אבל אדם לא יוצא חובה זו אלא בנר שהוא נהנה ממנו

והנה צ"ב עד כמה דמבואר שיש חיוב להדליק שלא יכשל וזה חיוב בכל חדר וחדר וא"כ זה גם חייב ברכה והרי אין המנהג להקפיד באור שיהיה דלוק לצורך שבת וכן לא מצאנו שבכל החדרים יש דין לכבות אם לא הדליק לצורך שבת והנה אם נימא כתשב"ץ שאין חיוב אלא נר אחד א"כ לגבי שאר הבית הרי אין חיוב הדלקה כלל אמנם למה דנקטו הפוסקים לא כך צ"ב והיה מקום לומר שאם הדליק לצורך שבת אפשר לדון שיש כאן אור ואין סיבה להדלקת נר וכל הדין לכבות הוא מצד החובת הגוף שכל אחד ידליק ולא שגדר הדברים שצריך שההנאה של נרות שבת תעשה דרך מעשה הדלקה לצורך שבת אלא שא"כ בבעלי בתים שהאשה מדליקה עליו למה מברך על ההדלקה הרי תוס' דנו שהדלקה שאם היה דולק לא צריך לכבות לא מברכים על זה וא"כ כאן למה מברכים אמנם יתכן שכל דברי תוס' זה סברא שאין כאן תקנת מצוה אם ברכה אבל לאחר שיש כאן תקנת מצוה אם ברכה כבר אפשר לברך גם על כזה מקום וצ"ע והנה כתב המ"ב סק"ל דכמה בעלי בתים שנמצאים ביחד צריכים להשתתף בפרוטה ולצאת המצוה ביחד וכולם צריכים להיות שם לשמוע הברכות ולכאורא צ"ע שאחד ידליק ולאחר שאחד הדליק השני כבר לא חייב כי יש כאן אור והרי כאן מדובר שאת חובת הגוף יכול לצאת בשל אשתו ולכן אם הוא אצל בעל הבית שהוא אחראי על ההדלקה אין לו חיוב להדליק שם ולהשתתף בפרוטה כלל וצ"ע

י]עיין מג"א סקט"ו וכ"א שהביא מהמהרי"ל שאשה יכול להדליק בבית הכנסת מצד שאנשים אחרים נהנים מזה וגם לשיטות שצריך אכילה השמש משתמש בזה צרכי אכילה והנה מבואר בדבריו חידוש גדול שעוזר הדלקת נרות גם אם העונג שבזה נעשה לאדם אחר וזה על פי שיטת הראבי"ה שיש חובת הגוף על כל יהודי להדליק והקיום מצוה בזה שנרו דולק ומהנה יהודי ועיין עולת שבת שכתב שזה דברים תמוהים דהינו שחלק על חידוש זה וכן המ"ב בשם מקום לא העתיקו והנה בדברי המהרי"ל מבואר שיכול לצאת חובת הגוף גם אם מדליק למישהו אחר רק שלא יכשל אמנם המג"א סקכ"א וכן הגר"ז ס"י כתבו שרק אם הראשון ישתמש שם צרכי אכילה ולא כדי שלא יכשל ועין לקמן אות י"ב וצ"ב מהיכי תיתי שיהיה חילוק זה עד כמה שיש דין הדלקה גם שלא יכשל עוד מבואר במהרי"ל שמה שזה משמש לצרכי אכילה זה גם נחשב כמו מקום אכילה וצ"ע שלשיטות שזה רק לאכילה הכונה המעלה של עונג בזמן האכילה ומה זה ענין להכנת האוכל ואולי זה רק סברא שלאחר שתיקנו זה בכלל התקנה וצע"ג

י"א]עיין ב"י שהביא לדון האם מברכים על תוספת אורה ושהמהר"ח או"ז פקפק בזה אמנם המהרי"ל כתב שכיון שיש בזה הנאה שיש אור בכל זוית ממילא אפשר לברך על זה והשו"ע כתב שנכון להזהר בספק ברכות ורק אחד יברך והרמ"א כתב שהמנהג לברך והנה יש לדון האם הדין תוספת אורה זה רק לגבי אכילה אבל לגבי שלא יכשל כיון שכבר בין כה לא יכשל אין זה סיבה לברך או שגם לגבי שלא יכשל כל שיש יותר אור יש בזה יותר עונג שבת ועיין מהרי"ל סימן נ"ג לגבי הדלקה בבית הכנסת שזה תוספת אורה וכתב שאפשר מצד שלא יכשל אמנם עייו שערי תשובה סק"ג שכתב כדבר פשוט שאין לברך על זה וכן ביאר הפמ"ג את המג"א סקכ"א ולפ"ז צ"ע ביוה"כ איך מברכים שנית באותו חדר והנה השו"ע ס"ט כתב המדליקים בבית ואוכלים בחצר אם האור לא דולק עד הלילה זה ברכה לבטלה וכתב המג"א דמשמע שאם אוכלים לאור הנרות כיון שיש בזה הנאה ושמחה באכילה אצל הנרות מותר וצ"ע הרי דעת השו"ע שלא מברכים על תוספת אורה [וכן עיין מג"א סקי"ז שאם יש מקום שמשתמש קודם הלילה שזה מוסיף לו האור מותר ומשמע שיש תוספת אורה לענין שלא יכשל אמנם משמע שזה שמן יותר מאורח מהזמן שאוכל בבית ויש אור דהינו שצריך הנאה הניכרת] וצ"ל שאם זה אור יום והוא מוסיף אור של נר כה"ג זה סיבה לברך ורק אם יש נר הוא לא יכול לברך עוד צ"ע דעיין מג"א סק"ט דסומא יכולה לברך כי יש לה תועלת מהאור דאנשים אחרים יכולים לשמשה אמנם אם יש כבר אור שכל הברכה מצד תוספת אורה לא יכולה דהינו שכל המושג תוספת אורה זה לא בתשמיש אלא בסעודה אמנם צ"ע למה לא יעזור מה שיש תוספת למישהו אחר והרי דעת המג"א כמהרי"ל שאפשר לצורך מישהו אחר והנה לשון המחצית השקל שם דזה תוספת בשלא יכשל אמנם לכאורא הצד שמותר דאדם יש לו הנאה תמיד שיש לו אור יותר גדול וכלשון הרמב"ם אמנם בסומא שכל התועלת שיעשו לו דבר בזה כל שיכול לקבל מה שצריך אין סיבה שתוספת מותר ויתכן שאם יהיו צרכים שרק על ידי תוספת האור יוכלו לעשות לו באמת יהיה מותר

והנה בעיקר הדין דמברכים על תוספת אורה עיין תהלה לדוד שכתב לדון שכל זה במקום שיש עליו חובת הגוף יכול לצאת חובתו גם בתוספת אורה אבל במקום שסמוך על שולחן בעל הבית ויצא בו חובת הגוף כה"ג ודאי שאין לברך אלא על חובת הבית שיש מקום חשוך שחייבים להדליק שם אבל לא על תוספת אורה אמנם כתב שהמנהג לא כך וכן מבואר בברכי יוסף שגם כה"ג מברכים והנה לשון השלטי גבורים על המרדכי וכן בגר"א כאן שזה מצד שיש חובת הגוף אלא שיתכן שמועיל לכוין לא לצאת וכמו בחנוכה וממילא תמיד חשיב צורך הגוף אלא שלשיטות ששם זה ברכה שאינה צריכה או שלא מועיל ה"ה כאן צריך להיות שלא יועיל והנה במהרי"ל שהאשה מדליקה בבית הכנסת לכאורא בעלה לא יצא שם והדליק בביתו וא"כ אין עליה חובת הגוף ובכל אופן חזינן שיכולה לברך על תוספת אורה אמנם לנ"ל יתכן שמצד שמכוינת לא לצאת וכמו שכתב המהרי"ל לענין נר חנוכה ונפק"מ באשה כזו שלא הדליקה האם יש עליה קנס שאם רק לא עשתה תוספת אורה אין קנס ואם לא יצאה חובת הגוף יש קנס

והנה בעיקר הדין תוספת אורה העירו דהיום שיש פלורסנט אין באור הנר אפילו תוספת אורה ואין סיבה לברך ויש שדנו ששני הנרות הראשונים הוי מצד כבוד שבת כמו שמדליקים בברית וד"ז צ"ע דלשון הראשונים שמדליקים מצד עונג שבת וגם הראשונים שכתבו כבוד שבת כוונתם שמה שעושה דבר שגורם שיש אור זה הכבוד שבת ולא סתם נרות ביום דהרי לא תיקנו הדלקת נרות ביום טוב ביום ועיין מ"ב סק"מ בשם המג"א דאם אוכלים מבעוד יום חשיב הנאה מהנרות שיש בזה שמחה ומשמע שמצד כבוד בעלמא זה לא סיבה וכן מפורש בלבושי שרד ובא"ר שם ויש שמדליקים החשמל לאחר הדלקת הנרות ובפשוטו זה לא עוזר דהרי לאחר החשמל אין שום הנאה מהנרות וזה כמו שעומד לכבותם שמבואר בבה"ל ס"ד שזה ברכה לבטלה ובפשוטו צריך שהאשה תדליק האור חשמל ובזה עצמו בפשוטו יוצאים מצות הדלקת נר שבת אמנם יש לדון בפלורסנט שזה לא אש והגרשז"א דן שכיון שהחשמל נוצר כל הזמן אולי לא חשיב שי כאן מעשה הדלקה

י"ב]עיין מג"א סקכ"א דמבואר בדבריו דגם מי שיש עליו חובת הגוף אין לו להדליק לקים חובתו במקום שזה לא לצורך אכילה וצ"ב הטעם שכיון שיש עליו חובת הגוף והא נהנה במקום זה מה איכפת לן שאין הוא מחויב בהדלקה במקום זה ועיין גר"ז סי"ד וס"י דמבואר דכן ביאר המג"א אמנם עיין מחצית השקל דביאר דזה סברא בעושה לצורך אחר לא עוזר רק באכילה וזה בוכת המג"א שאין אחריותו עליו דהינו שלא נהנה שם ובפמ"ג ביאר שכיון שיש שם אור הלבנה ואיןמ שם אכילה אין לברך אלא תוספת אורה בשלא יכשל ואין זה במשמעות לשון המג"א שכתב שאין אחריותו עליו

י"ג]עיין גר"ז סט"ו שיצא לחדש שכל הדין שכל אדם יכול להדליק ולברך מצד חובת הגוף שכל זה באין סמוך על שולחן בעל הבית אבל בסמוך על שולחן בעל הבית אין הוא יכול להדליק ולברך אלא א"כ יש לו חדר מיוחד [ועין לעיל כעין זה בסקי"א] ולכאורא סברתו כי הברכה של בעל הבית היה כבר על כל המקומות שבאחריותו וכיון שהוא מבני הבית א"כ הברכה זה גם ביחס להדלקתו אמנם לכאורא יכול לכוין לא לצאת בהדלקתו של בעל הבית ויתכן שזה תלוי בנדון האחרונים בנר חנוכה האם יכול לכוין לא לצאת ועיין ברכי יוסף שכתב שגם כה"ג מותר וכן דייק הגר"ז מהעולת שבת שהובא במ"ב סקמ"ה אמנם ע"ש שביאר שבאמת הוא שליח של בעל הבית רק שהשליח מברך גם אם בעל הבית בירך ע"ש בקו"א מה שהביא מדיני בדיקת חמץ

י"ד]מבואר בשו"ע דבאוכל בשולחן בעל הבית מדליק בחדרו וצ"ע כיון שבעלמא קי"ל שעדיף להדליק במקום אכילה ואפילו לשיטות שצריך להדליק מצד שלא יכשל וכמבואר באו"ז כיון שזה המקום שבו האור יותר חשוב ובפרט למהלך הגר"ז שיש דין הדלקה מיוחד מצד האכילה ולכן לכתחילה אסור לאכול בחצר א"כ למה שלא ידליק במקום האכילה ואפש"ל בשני אופנים או שכיון ששם יש בעל הבית שזה אחריות שלו וכאן זה אחריות של המתארח לכן זה סברא להעדיף מקום זה עוד יתכן שכיון שבמקום זה אין אור כלל ובמקום השני יש תוספת אורה לכן עדיף להדליק במקום שאין אור כלל שזה כבוד שבת יותר ונפק"מ כגון היום במקרה שיש כבר אור חשמל שהוא לא שייך לאורח שבזה כבר עדיף להדליק במקום אכילה משא"כ טעם הראשון עדיף במקום שינה עוד נפק"מ במקום שבעל הבית משתמש בחדרו [ובזה יש להוסיף דעת המג"א סקכ"א שמקום שאין אחריותו עליו אין להדליק אלא במקום אכילה אמנם המ"ב לא העתיק דבר זה] והחזו"א והקה"י היו מורים גם בילדים שמתארחים אצל הוריהם להדליק במקום אכילה דחששו מאוד לשיטות שלא מברכים אלא על מקום אכילה אמנם זה דלא כהכרעת השו"ע

**שו"ת מהרי"ל סימן נג**

**הנה ראיתי כמה נשים כשנתארחות במעלי דשבת במקומות אחרים, אז מדליקין את הנרות שהיה להן להדליק בבית, אותם הנרות מדליקין בבית הכנסת ומברכים עליהם להדליק נר ש"ש =של שבת=. וכן נוהגים הנשים כשאירע ליל טבילתם ליל שבת והמקוה [עומד] בבית הכנסתא כגון הכא במתא דקראשנ"ךב אז נוהגים לילך בסנדליהם בבית הכנסת כדי שלא יטנפו בגדיהם ויטנפו בשרם ולאו אדעתייהו והוי חציצה ומדליקין בב"ה =בבית הכנסת= ומברכין.**

**ותמיהני על זה כי עיקר נר של שבת ניתקן בבית משום שלום ביתג ועל זה שייך לברך אשר צונו מלא תסורד אבל בבית הכנסת מה שלום בית איכא. והלא כל מה שאנו מדליקין בבהכ"נ אינו אלא משום כבוד המקום ית'. ואף על גב שאנו מדליקין בחוץ בעוד היום גדול בע"ש =בערב שבת= ומברכים עליו, אף על פי שאין שייך התם משום שלום בית, דשרגא בטיהרא מאי אהני'ה וגם [כן] פעמים שמדליקין בבית ואוכלין בחצר, וכן ראיתי [נוהג] מהר"מ זלה"ה (ו) [וכן] יתר רבותינו, וכן לפעמים אין הנרות ארוכות כ"כ שמדליקין עד הלילה דשייך לומר על אותם נרות משום שלום בית ואפילו הכי מברכין, יש ליישב אותו מנהג כיון דבבית שייך שלום בית אין לחלק בין קיץ לחורף, אבל בבית הכנסת דאין מדליקין אלא לכבוד המקום ית' אין שייך שם אשר צונו להדליק כו'.**

**תשובה על הנשים המדליקין בבהכ"נ ומברכין, אם היו מדליקים נרות שלהם או לוקחות נרות לשם כך, ומוסיפין אותם על נרות בבית הכנסת שבלאו הכי [שם], היה קצת נרא' ליישב מנהגא כי אלו הנוספים לידן חשיב לשלום בית, אף על גב דבלאו הכי איכא נרות טובא בבית הכנסת, מידי דהוה ב' וג' בעלי בתים אוכלים במקום אחד, כל אחד מברך על מנורה שלו, אף על פי שיש כבר אורה מרובה. אף על גב שהא"זו גמגם בזה מכל מקום יש מנהגינ' הכי. ובעניות דעתי נ"ל ליישב דכל מה דמיתוסף אורה יש ביה שלום בית טפי ושמחה יתירה להנאת אורה בכל זויות וזויות, דבכה"ג מדליקין נרות בבית הכנסת בי"ט, אף על גב דשרגא בטיהרא מאי אהניא, וכתב מהר"םז הטעם בתשובה דלא הוה נר של בטלה, דכל מה דמיתוסף נרות נהנה וחשיבה צורך היום ומצותו, ה"נ כל מה דמוסיף אורה חשיב הנאה טפי, וכן בב"ה אי הוה מוסיפין הוה אור טפי ועשוי להאיר. אף על גב דבסמ"גח כתב דכל נר שאינה לצורך [אכילה] אין מברכין עליו, ודלא ככל רבותי'ט שכתבו לברך כשחל יום הכיפורים בשבת דהדלקה בשבת חובה, מכל מקום חזינן דלא נהיגי כוותייהוי כמו שכתבת שמדליקין בבית ואוכלים בחצר כמו שכתבו הגדוליםיא וא"ת התם הוה קצת לצורך אכילה, שמשתמש במקום הנר לצורך מידי לאכילה, הכי נמי אפשר בבית הכנסת כעבדייב מידי, דנהנה בו הלילה לצורך אכילה, וקל למצוא.**

**אבל כתבת שמדליקין (נרות) [הנרות], משמע המבוררות, כלומר המיוחדות בלאו הכי לכבוד בית הכנסת, ולזה איני מסכים דלס"ד פרק אלו דבריםיג חשיב נר בבית הכנסת לכבוד ולא להאיר אי איכא אדם חשוביד אי לאטו ומשום הכי צריך להדליק נר אחר במוצאי יום כיפורים מנרות בית הכנסת שמוליכי' לביתם להבדיל עליוטז וא"כ אז אינ' עשויה להאיר היה תימא היכ' נפיק ביה, אי לאו דנימא דהוה נמי קצת להאיר ולשמחה שיהא להם אורה בבית הכנסת. ודוחק להכניס פילא בקופא דמחטא. אבל בעירך שבית הכנסת של נשים הוה מרתיפו של השמש שמא חשיב לצורך סעודה למשוך יין בלילה, וכ"ש אם מדליקין בבית הכנסת של נשים אצל היין.**

**וההוא גופא שכתבת שמדליקין בזויות בבית ואוכלין בחצר, כתב באגודהיז בפי' שאם הנרות [אינן] ארוכות שדולקות עד הלילה דהוה ברכה לבטלה. וכמה פעמים שמעתי שקורין תגר על אותו מנהג, ואמרתי דאותו מקום שדולקין שם הוה קצת חושך, שכן דרך בערב שמחשיך קצת בחדרים, ומשתמש שום דבר לאור הנר כדפי' לעיל. אבל בחופות שמשכימי' הרבה ומקצת' דולקות נרות קצרו' ועוד היום גדול, קשה למצוא התירא אם לא שיהיו דולקו' במרתף ובמקום חשיכה. והרי הן בעיני כק"ש =כקריאת שמע= בערב שבת דערבית בחופה קודם פלגא דמנחה טובא ואין כח למחות, והמדקדק על עצמו ושם ארחותיו יעשה ארוכותיח**

**ספר הישר (חלק התשובות) סימן מח**

**ו. (בענין ברכת נר בשבת). ומה שכתבת שגם הורה41 בנר שבת שלא לברך ומסתבר טעמא שאינה גמר מצותה הא ליתא שגמר מצותה היא כנר חנוכה דלפרסומי ניסא היא וה"נ מדהוה שלום ביתו דאין לו להקדים ולא לאחר42 ולא דמי לתפילין וציצית דפטרינן ליה מברכת מצוה בהתכלת43 לפי שאחרי העשיה יש לבישה והנחה כאילו מברכינן לעשות בפתילה בשבת. ובנר חנוכה לא היה [לברך] כדבריך, דבלעשות קפריך אגמר מצוה44 אבל בשהחינו כגון גבי לולב וכן בלהדליק לא קפריך,,,45 ותמיה אני עליך שאתה מאמין לפי טעותך לרב יהודאי להתיר נדה לבעלה שהיא בכרת46 ולרב שרירא שכתב להגבות לבע"ח מטלטלי דיתמי47 ואינך מאמין לרב עמרם, שמפיו אנו למדין כל ברכות ותפלות כגון ברכת מפטיר ורוב ברכות שאינן לא בתלמוד ולא במסכת סופרים, לברך על הדלקת נר בשבת. הוי פיקח ושתוק ואל ילעיגו עליך, וגם לא יענשוך מלאכי השלום48 ולפי שהנשים מברכות בלחש וקולם לא ישמע, שכחת המנהג שגם אני לא שמעתי מימי, ופעמים שהיתי מדליק היתי שוכח לפי שאינה באנשים כבושים /כבנשים/. ועוד ראיה לברכה שכן כתב בהלכות גדולות49 המדליק נר חנוכה ונר שבת תחילה מדליק נר חנוכה דאי אדליק שבת ברישא איתסר ליה. מכלל שהוא מברך, שאם אין ברכה קבלה מניין ואם אינך מאמין לדברי הקדמונים ומנהגינו, בבבלי אל תאמין כמו כן. שהרי מצינו שחכמי התלמוד בחרו להם תלמוד ירושלמי כדאמרינן ר' זירא הוה יתיב ק' תעניתא דלישתכח מיניה תלמודא דבבלאי50 ור' יוחנן אמר אורייתן כשרה בנתן לא כשרן51 ותו אמרינן אין שלום מן הצר זה תלמוד בבלי52 ותו אמרינן במחשכים הושיבני זה תלמוד בבל53 ור' ירמיה דקרי ליה בבלאי טפשאי54 ותו אמרינן אוירא דא"י מחכים55 אלא מנהגינו תורה היא. ומנהגינו בבבל ע"פ חכמי ארץ ישראל שהם עיקר ההוראה ולפיכך יש לסמוך על גאונינו ועל רבנן סבוראי,,,**

**ס"י**

א]הראשונים הביאו מהבה"ג דיש להדליק נר חנוכה ואחרי זה נר שבת מצד שבהדלקת נ"ש חל עליו שבת ובראשונים מצאנו בזה כמה שיטות יש שכתבו שזה רק על המדליק ויש כתבו שזה על כל בני הבית ויש שכתבו שזה רק מצד אומדנא ויש שכתבו שזה תקנה דרבנן שזה חשיב מעשה קבלת שבת ולא יועיל תנאי [ובגר"א מבואר שגם אם זה מעשה קבלה בעצם אבל מועיל תנאי וכמו לגבי סוכה ע"ש] ויש שכתבו שזה רק מצד הברכה ואפילו אם מברך קודם אבל הברכה סיבה שבגמר ההדלקה יחול שבת ויש שכתבו שתיקנו הברכה אחרי מצד שבזה חל קבלת שבת אמנם הרמב"ן וסיעתו חלקו עליו וכתבו שאין בזה קבלת שבת וע"ש שהקשה א. למה שיחול בזה קבלת שבת ב. א"כ איך יכול להדליק כמה נרות ג.ע"ש שהקשה מהגמ' ל"ה: דמבואר דהדליק המדליק ושהה כדי לצלות דג קטן הרי מבואר שלא חל קבלת שבת אם הדלקת הנר ועיין ר"ן שכתב לישב שהיה תקנה דרבנן שהמלאכה האחרונה שעושים בערב שבת זה יהיה הדלקת הנר וממילא יש כאן אומדנא שמקבל שבת מיד אמנם אם לא ירצה לקבל שבת עדין יאסר מצד התקנה וע"ש שביאר הגמ' שהטמין המטמין וצלית דג זה קודם ההדלקה והנה צ"ב הרי הטמנה מותר גם בין השמשות ועיין שו"ת חת"ס סימן ס"ה שביאר שלכתחילה צריך לעשות הכל קודם הדלקה אמנם אם לא עשה שבותים אלו מותר לעשות גם אחרי ההדלקה והנה הר"ן לא התיחס לקושיא שאיך מותר להדליק שני נרות אמנם בפשוטו עד כמה שזה מצד תקנה דרבנן ואמדנא וודאי שכל התקנה בגמר ההדלקה וכן האומדנא רק אז

עיין ב"י שהביא שיש נשים שחושבות שהשבת חלה בברכה ולכן מברכות לאחר ההדלקה והרמ"א הביא שכן נהגו ועיין מג"א שהביא לדון שביו"ט שמותר להדליק ביו"ט אפשר לברך לפני והמג"א חלק מצד שלא פלוג והאחרונים תמהו עליו שהרי לא היה תקנה לברך אחרי ובפשוטו ס"ל למג"א שמה שיש נשים שברכו אחרי הכונה שיש שיטה שבאמת השבת חלה בברכה וחז"ל תיקנו לברך אחרי ואנו חוששים לשיטה זו וממילא עד כמה שחוששים לשיטה זו זה סיבה גם ביו"ט לברך אחרי אמנם יש מקום לדון שכל מה שחששו לגבי האיסור מלאכה אבל לא לגבי לא פלוג והנה צ"ב כיון שלשאר הראשונים צריך לברך קודם איך מבטלים הדין עובר לעשיתו שבפשוטו זה מעכב מצד שרוצים להחמיר כבה"ג שהרי לא פסקו כן וצ"ל שס"ל שלכו"ע אפשר לברך אחרי מצד שכיון שקיום המצוה הוא עכשיו מה שנהנה בשבת לאור הנר אמנם אם לא קיבל שבת הדבר צ"ע וכמו שהעיר בהגהות ברוך טעם וצע"ג

והנה בספר הישר ובאו"ז מבואר שהוכיח שיש דין ברכה בהדלקת נר שבת מדין הבה"ג ובפשוטו שס"ל שכל החלות שבת זה על ידי הברכה אמנם עיין ראבי"ה שכתב שמהירושלמי שיש ברכה מבואר כבה"ג ולכאורא יש לבאר למבואר במרדכי שכל הסיבה שאפשר לברך וחשיב עשיתה גמר מצותה זה מצד שמיד זה מכבד השבת וכל זה אם חל שבת מיד לאחר הברכה וגם אם הברכה קודם אבל מיד שמדליק חל השבת וזה מכבד השבת

והנה להלכה אנו מברכים אחרי והיה מקום לומר שחוששים רק שחל שבת על ידי הברכה וכן הוא בבה"ל ס"א ד"ה שתי פתלות אמנם לפ"ז אין את ענין השו"ע שלא לכבות הפתילה אמנם כל הפוסקים סתמו בזה ולא כתבו שלמנהג הרמ"א עין הדין הנ"ל אמנם הביאור שחוששים ודאי גם לשיטות שההדלקה זה החלות שבת ובפרט לביאור הר"ן ולכן זה גם סיבה לא לעשות מלאכה לאחר שגמר הדלקת הנרות אמנם לפ"ז צ"ע כמו שהקשה הברוך טעם באיש שמדליק נרות ולא מקבל שבת שיצטרך לברך קודם שכאן הרי ללא זה חסר בדין עובר לעשיתן

ב]עיין במג"א שנקט שאנשים לא מקפידים על הבה"ג ולכאורא היה מקום לומר שהכל מצד אומדנא שמקבל שבת ואנשים לא מקבלים שבת אמנם הרי המג"א כתב שגם באשה לכתחילה לא לעשות תנאי דהינו שחששו לבה"ג גם מצד שיש כאן תקנה דרבנן או על דרך הר"ן וא"כ מה שונה איש מאשה וצ"ל שחומרא זו לחוש שלשיטת הבה"ג נהגו רק נשים ולא גברים וצ"ע הנהגה זו שתמיד הרי זה הפוך עוד צ"ע למה בנר חנוכה שהבעל מדליק והרי לא נהגו שהוא מקבל שבת בהדלקת האשה א"כ שידליקו קודם נר שבת ואחרי זה נר חנוכה ואולי כיון שהבעל מדליק גם בתור הדלקה של האשה יש ענין שזה לא יהיה אצלה שבת ואם זה גדר שליחות א"ש אמנם באורחות חים נקט שלא חל שבת על כל בני הבית וכתב שבאמת רק אם אותו אדם מדליק שניהם יקדים נר חנוכה ע"ש

ג]מבואר בגמ' שלא יקדים והקשו הראשונים שהרי מבואר בגמ' שרב התפלל מפלג המנחה ותירצו שאם מקבל שבת מיד יוצא שזה סמוך לשבת אין חיסרון של לא יקדים וצ"ע לבה"ג שבכל הדלקת נרות שבת חל שבת א"כ לא שייך האיסור שלא יקדים וצ"ל שס"ל שמדובר על נר חנוכה וכשיטת הרמב"ם ויתכן עוד שאשתו של רב לא הדליקה אלא סמוך לשבת וצ"ב הראשונים שלא ניחא להו ואלי ס"ל שמצות הדלקה נר שבת הרי מועיל גם לרב וזה צריך להעשות קודם שיקבל שבת וצ"ע אלא שא"כ צ"ב עד כמה שמחמירים הבה"ג שגם יחמירו לא להדליק מוקדם גם אם מקבל שבת שהרי כן מוכח לשיטתו אמנם צ"ע דהר"ן הביא את הדין לא יקדים על שבת וכן ביאר שיש אומדנא שכל הדלקה חל בזה שבת וצ"ל שהדין לא יקדים אם לא רוצה לקבל שבת ורק שיש התקנה הדרבנן שלא יעשה מלאכה אחרת אבל חשיב לא יקדים ודוחק שהכל מדובר בכה"ג ואולי הר"ן באמת נקט שגם אם תוספת אסור והגמ' שם אשתו של רב הדליקה מאוחר וכנ"ל ועיין ראבי"ה שכתב שיש ענין לא לקבל שבת תמיד בצורה מוקדמת כי זה לפעמים גורם לחסר בכבוד שבת ויתכן עוד שהכונה שלא יקדים קודם פלג המנחה ומצד שלא חל שבת

ד]עיין שו"ע דמבואר שאם רוב הציבור קיבלו שבת היחידים נגררים אחרי כולם והמקור מהגמ' של תקיעה דמבואר שזה מחיל שבת על הבעל תוקע אפילו שהוא לא רוצה וכתב השש"כ בשם הגרשז"א שזה רק בקבלה של ציבור כגון תפילה בבית הכנסת או תקיעה שזה קבלה משותפת אבל אם במקרה כולם קיבלו כל אחד קבלה עצמית אין זה מחיב את הציבור ועיין מ"ב שאם יש בתי כנסיות נפרדים אין אחד גורר את השני ועיין גר"ז רס"ג סי"ט במוסגר שנסתפק ביחיד שלא היה בבית הכנסת ורוה העיר לא קיבלו שבת האם נגרר אחרי הבית הכנסת שלו ובמחצית השקל סקכ"ד נקט שנגרר ועיין פמ"ג רס"ג סק"א שבני הבית נגררים אחרי בעל הבית אמנם במ"ב לא הוזכר דבר זה

ומבואר בפוסקים שאפילו שנגרר אחרי הציבור אבל יכול להתפלל מנחה אם לא ענה ברכו [ומבואר חידוש שברכו זה מעשה קבלה גם אם לא ענה בתור תחילת מעריב וצ"ע וכי יש גמ' שברכו זה קבלת שבת הרי זה רק אומדנא] ועיין חיי אדם כלל ל"ג ס"ד שביאר שמעיקר הדין היה צריך להתפלל תפלת חול בשבת וממילא כאן העמידו על עיקר הדין ולכאורא יש מקום לומר יותר דכל הדין גרירה אין הביאור שבאמת זה שבת אצלו אלא רק זה דין הנהגה כמו הציבור וכל זה לגבי דיני מלאכה ולא לענין תפילה וכדו' ויתכן דאם יעקור לעיר אחרת או לבית הכנסת שממילא יהיה לו מותר במלאכה שלא הגדר שחל עליו שבת וצ"ע

עוד מבואר שבטעות לא חל אמנם לגבי מי שעשה מעשה הדלקה זה חל בטעות דהוי מעשה יותר מתפילה ולכאורא כל זה לשיטות שהחלות מצד המעשה הדלקה אבל אם זה מצד הברכה א"כ אין עדיפות ועיין ביאור הגר"א שנקט שתפילה לא חל מצד שבאמת אין זה תפילה ואפילו שרבנן הקילו אבל חשיב שאין כאן מעשה קבלה אבל לענין הברכה על הדלקת הנר זה לא שייך

ה]מבואר שהתפילה שהתפללו כי חשבו שזה כבר לילה לא מועילה ביחיד ורק בציבור וכתב הב"י שזה רק לענין לאחר פלג המנחה וצ"ב א"כ מה איכפת לן שטעו וחשבו שזה לילה וכי ההיתר של פלג המנחה רק מחמת שאדם מתיחס לזמםן זה כלילה הרי הסיבה דעביד כמר עבד ולר"י זה זמן מעריב ועיין גר"ז שכתב לבאר שזה רק סברא בערב שבת שכל התפילה בנוסח של שבת רק שייך כי זה שבת וכיון שיש כאן קבלה בטעות זה לא שבת ולכן השמו"ע לא טוב ולפ"ז ביום חול זה לא שייך אמנם כתב שזה דלא כפוסקים