=ח - בפלוגתת הראשונים אם לדין גרדומין בעינן שישתייר כ_ש מן המין שנפסק, ואם מהני דין גרדומין שיתקיים אף מצות המין שנפסק
קטגוריות: ש_ס / מ מנחות / מנחות - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / ציצית מהדוב

**סימן ח**

**בפלוגתת הראשונים אם לדין גרדומין בעינן שישתייר כ"ש מן המין שנפסק**

**ואם מהני דין גרדומין שיתקיים אף מצות המין שנפסק**

**א**

א] **מנחות ל"ח ב',** לא נצרכה אלא לגרדומין, דאי איגרדם תכלת וקאי תכלת ואי איגרדם תכלת וקאי לבן לית לן בה.

**ודעת** ר"ת שהביאו התוד"ה אלא לגרדומין וש"ר דהכשירא דגרדומין הוא רק כשנשתייר מין אחד שלם שלא נתמעט משיעורו, וגם מהמין שנגרדם נשתייר כדי עניבה, וצ"ב בגדר הצירוף בזה.

**ובכ'** הגרי"ז כתב לפרש בזה, דבציצית איכא ב' דינים, חדא, דין גדיל גדילים דהוא דין בהחפצא שצריך שיהא גדיל גדילים וזהו שנקרא ציצית, ועוד, דין מנין הצריך לקיום מצות ציצית וקיום לבן וכמו"כ לקיום מצות תכלת, וכל הא דמהני הכשירא דגרדומין הוא רק להדין בהחפצא שיהא גדיל גדילים, דכל שבשעת עשיית הציצית הי' גדיל גדילים כשר אפי' איגרדום, ושיעור גרדומין הוא כשנשתייר בהן כדי עניבה, אך בהשיעור הצריך לקיום המצוה ל"מ דין גרדומין כלל,[[1]](#footnote-2) וע"כ בעינן שישאר ב' חוטין שלמים משום דשיעור קיום המצוה הוא בב' חוטין, ובעינן שישאר בהחוטין הנפסקין כדי עניבה, לקיום דין גדילים, עכ"ד.

**ואמנם** הנה דבריו מיוסדים על מה שנקט שם דלעולם קיום המצוה הוא בב' חוטין, והא דבעינן ד' חוטין הוא דין בפנ"ע מקרא דגדיל גדילים דהחפצא דציצית הוא בד' חוטין,[[2]](#footnote-3) - אך כבר נתבאר בסימן ה' מד' התוס' ועוד מקמאי דהא דבעינן ד' חוטין הוא משום דעיקר מצות ציצית הוא בד' חוטין, דאף דהא דבעינן שיהיו ב' חוטין תכלת אינו מעכב, מ"מ ה"ז מעכב שיהיו ב' חוטין אלו, ולפ"ז בע"כ דהכשירא דגרדומין מהני לשיעור ד' חוטין דבעינן לקיום המצוה, והדר צ"ב בגדר הצירוף דבעינן שישתייר מין אחד שלם, ובעינן שישתייר במין שנפסק כדי עניבה.

ב] **והנה** התוס' כתבו לפרש עוד, דהכשירא דגרדומין כשנשתייר מין אחד שלם, הוא אף כשלא נשתייר במין השני כדי עניבה, אלא נפסק החוט מעיקרו ולא נשתייר "אלא כל שהוא", וכ"כ הרא"ש בסימן ז', ומבו' בדבריהם דאף לדעה זו דל"ב שישתייר בחוטין הנפסקין כדי עניבה, מ"מ בעינן שישתייר בהן כ"ש, וכל שלא נשתייר מהן כלום לי"ב להכשירא דגרדומין.

**אך** הנה הרמב"ם בפיהמ"ש כתב, ז"ל, ואמרו והלבן אינו מעכב את התכלת הוא שאם עשה ציצית בשלמות לבן ותכלת, ונתגרדם הלבן "ולא נשתייר ממנו משולשל כלום" ונשתייר התכלת לבדו, הרי יצא בו יד"ח, עכ"ל, ומבו' בדבריו דהכשירא דגרדומין הוא אף כשלא נשתייר כלום מן החוטין שנתגרדמו,[[3]](#footnote-4) וצ"ב בטעם הפלוגתא בזה.

ג] **עוד** צ"ע בזה בד' הרא"ש שם, ז"ל, וי"מ וכו' לרבי דס"ל מעכבין זא"ז מצוה אחת הן ומועיל השלם לחבירו, אבל לרבנן דסברי דאין מעכבין זא"ז וכו' אם נפסק החוט מעיקרו פסול, כיון דנפסק במקום חיבורו בכנף ולא נשאר כ"א ג' חוטין, עכ"ל.

**וצ"ב** דלמש"כ הרא"ש לעיל מינה דהכשירא דגרדומין לדעת רבי הוא רק כשנשתייר מן החוטין הנפסקין כ"ש, הרי בכה"ג שנפסק החוט במקום חיבורו בכנף ולא נשתייר ממנו כ"ש פסול אף לדעת רבי, ומ"ט תלה הרא"ש לזה בפלוגתא דרבי ורבנן.

**ב**

ד] **והנה** בעיקר הא דמפרשינן להא דתנן דהתכלת אינה מעכבת את הלבן והלבן אינו מעכב את התכלת, בגונא דאיגרדם אחד מן המינים, משמע דהא דמכשרינן בכה"ג, אי"ז משום דמהני בזה הכשירא דגרדומין שיתקיים בזה אף מצות המין השני, ול"מ דין גרדומין אלא להכשיר את המין שנשתייר, דבכה"ג אינם מעכבין זא"ז,[[4]](#footnote-5) דאי נימא דמהני הכשירא דגרדומין שיתקיים בזה אף מצות המין השני, היאך מפרשינן לה להא דתנן דהלבן אינו מעכב את התכלת, הרי חשיב דאיכא גם לבן.

**וכ"ה** משמעות ד' הרמב"ם בפ"א מציצית ה"ד, ז"ל, והתכלת אינו מעכב את הלבן והלבן אינו מעכב את התכלת, כיצד הרי שאין לו תכלת עושה לבן לבדו, וכן אם עשה לבן ותכלת ונפסק הלבן ונתמעט עד הכנף ונשאר התכלת לבדו כשר, עכ"ל, וממה שכלל הרמב"ם להני תרי גווני יחד, משמע דכ"ה דברישא דאין לו תכלת ועושה לבן לבדו, אין מתקיים אלא מצות לבן, ה"נ בסיפא דנפסק הלבן ונשאר התכלת לבדו, אין מתקיים אלא מצות תכלת, וכ"כ הקר"א בסוגיין, והמהר"ם בנעט בביאור המרדכי סק"ד, והמשכנות יעקב בסימן י"ח בדעתו,[[5]](#footnote-6) ויישבו בזה לסתירת דבריו למש"כ שם הי"ח, ואכמ"ל.

**אך** ממש"כ התוס' דהכשירא דגרדומין הוא דתועיל האחת לחברתה, וכ"כ הרא"ש בסימן ז' דמועיל השלם לחבירו, וכ"כ המרדכי בסימן תתקל"ט דמהני השלם על גרדומי חבירו, משמע דמכח דינא דגרדומין מכשרינן אף להמין שנפסק, ומתקיים בכך מצותו, ועמש"נ בסימן ט' לפרש לדעתם להא דמפרשינן כן בהא דתנן דהלבן אינו מעכב את התכלת, אף דמתקיימת בכך אף מצות הלבן.

ה] **ומצינו** עוד שנחלקו בזה הראשונים, דהנה בתשו' רבינו ברוך שבתשו' הגאונים עמנואל סימן קמ"א הוכיח דקי"ל כרבי דהתכלת מעכבת את הלבן, מהא דמפרש רבא למשנתינו דאיצטריך לגרדומין, שאם נפסק אחד מב' המינים ולא נשאר ממנו כשיעור עניבה יהא פסול כולו, וכ"ש כשתעשה הציצית מתחילתה ממין אחר שהיא פסולה.[[6]](#footnote-7)

**אך** הבעה"ע בהל' ציצית שער א' ח"א סז. כתב לדחות, דאתיא אף כרבנן, דאף דלדידהו אין התכלת מעכבת את הלבן, מ"מ למצוה בעינן לתרוייהו, וע"ז הוא דמהני דינא דגרדומין דמתקיימת המצוה כהלכתה, וכל דלא נשתייר כשיעור, אף דאין מעכבין זא"ז, מ"מ למצוה בעינן לתרוייהו, וצריך להטיל בה ציצית אחרת.

**ומבו'** להדיא מד' הבעה"ע דמהני הכשירא דגרדומין דעי"ז מתקיימת אף מצות המין השני, וע"כ א"צ להטיל בה ציצית אחרת.[[7]](#footnote-8)

**אך** מד' רבינו ברוך שהוכיח מזה דקי"ל כרבי, נראה דס"ל דל"מ דינא דגרדומין כשנפסק אחד מן המינים שיתקיים אף מצות מין זה, ואין מתקיים בזה אלא מצות המין שנשתייר שלם, ול"מ דינא דגרדומין אלא דבכה"ג אין ב' המינים מעכבין זא"ז, וע"כ ל"ב להך דינא אלא לרבי דהתכלת והלבן מעכבין זא"ז.[[8]](#footnote-9)

**ג**

ו] **עוד** יש להוכיח לזה, דהנה בעיקר מש"כ ר"ת דאף לדידן תלי דין גרדומין במה שנשתייר ב' חוטין שלמים, אף דלדידן ליכא ב' מינים, כתב היראים בסימן ת"א, ז"ל, מי שאין לו תכלת נותן ד' חוטי לבן במקום תכלת, ואחרי שהד' במקום תכלת יש לדקדק ולומר דהא דמכשרינן גרדומי ציצית בכדי לעונבן, כגון שניתקו ב' מצד זה וב' מצד זה שנמצא במקום תכלת ובמקום לבן קיימים ושלמים, אבל אם נפסקו ד' מצד אחד שאין לו לא לבן ולא תכלת קיים כשיעורו מתחלה פסול, דלא מכשרינן גרדומי ציצית אא"כ אחד מהם שלם, עכ"ל, וכ"ה מבו' בד' המרדכי בסימן תתקל"ט.

**ומבו'** בדבריהם דכ"ה דמכשרינן אם נשתיירו ב' חוטי הלבן, ה"נ יש להכשיר כשנשתיירו ב' החוטין שבמקום תכלת,[[9]](#footnote-10) משום דסגי במה שנשתייר אחד מן המינים,[[10]](#footnote-11) וזה כמש"נ בסימן ה' דהא דבעינן ד' חוטין, היינו דבעינן בציצית ב' חוטין שמצותן שיהיו לבן ועוד ב' חוטין שמצותן שיהיו תכלת, וכל שנשתיירו ב' חוטין אלו או ב' חוטין אלו, יש בזה להכשירא דגרדומין.

ז] **וכמה** נפ"מ בדבר, חדא, לדעת הבעה"ע דהחוטין שבמקום תכלת בעינן שיהיו של צמר, ולפ"ז הרי דבגונא שעשה ב' חוטין ממינו וב' חוטי צמר ונפסקו החוטין שממינו, יש בזה להכשירא דגרדומין, אף דחוטי הצמר לא באו לקיום דין חוטי הלבן, אלא לקיום דין החוטין שבמקום תכלת.

**עוד** נפ"מ בזה, לדעת רש"י ודעימי' דבעינן שיהיו חוטי הלבן מצבע הטלית, ואפ"ה מבו' בסוגיית הגמ' לקמן מ' א' דכל שיש לו ב' חוטי לבן מצבע הטלית, מהני אף חוטין שאינם מצבע הטלית להשלים למנין ד' חוטין, ונתבאר בזה בסימן ו' סק"ב, ולפ"ז הרי דאם עשה ב' חוטין מצבע הטלית וב' חוטין מצבע אחר, ונפסקו החוטין שמצבע הטלית, יש בזה להכשירא דגרדומין, אף דהחוטין שאינם מצבע הטלית לא באו לקיום דין חוטי הלבן, אלא לקיום דין החוטין שבמקום תכלת.

**עוד** נפ"מ בזה, דהנה בד' הפרישה בסימן י"ב סוסק"ו נתחדש דביד עושה הציצית לקבוע בשעת עשיית הציצית דב' חוטין אלו יהיו לקיום מצות לבן וב' חוטין אלו יהיו במקום תכלת, עיי"ש, ולפ"ז הרי דבכה"ג דעשה כן ונפסקו החוטין שייחד לקיום מצות לבן, אף דהחוטין שנשתיירו הם החוטין שבאו במקום התכלת, יש בזה להכשירא דגרדומין.

ח] **והנה** אי נימא דל"מ דין גרדומין שיתקיים אף מצות המין שנפסק, ול"מ אלא להכשיר את המין שנשתייר, הרי הדין נותן דלא יועיל הכשר גרדומין כשנשתיירו החוטין שבמקום תכלת, שהרי לקיום מצות ציצית בעינן לעיכובא שיהיו או חוטי לבן או חוטי תכלת, ול"מ החוטין שבמקום תכלת אלא להשלמת ד' חוטין, ול"ש שיתקיים כל המצוה בלא שיתקיים כלל מצות לבן או מצות תכלת, וכמש"נ כן בסימן ה' סק"ה, עיי"ש.[[11]](#footnote-12)

**וממש"כ** היראים והמרדכי דהכשירא דגרדומין הוא אף כשנשתיירו החוטין שבמקום תכלת, יש ללמוד דדין גרדומין מהני שיתקיים אף מצות החוט שנפסק, וע"כ שפיר מהני אף כשנשתיירו החוטין שבמקום התכלת, כיון דעי"ז מתקיים אף מצות חוטי הלבן.

**ד**

ט] **ולפ"ז** נראה דזהו יסוד פלוגתת התוס' והרא"ש עם הרמב"ם אם הכשירא דגרדומין הוא רק כשנשתייר כ"ש מן החוטין שנפסקו, או דהוא אף כשלא נשתייר מהן כלום, דהתוס' והרא"ש לטעמייהו דמהני דין גרדומין שיתקיים אף מצות הלבן שנפסק, וע"כ בעינן שישתייר מן הלבן כ"ש, דבכה"ג מהני דין גרדומין להכשיר לכ"ש זה שנשתייר, אך אם לא נשתייר ממנו כלום, ל"ש כלל דיועיל דין גרדומין שיתקיים אף מצות לבן, שהרי ליכא חוטי לבן כלל, - אך הרמב"ם לטעמי' דל"מ דין גרדומין אלא להכשיר את התכלת שנשתייר, אך אין מתקיים בזה מצות הלבן שנפסק, וע"כ ל"ב שישתייר מן הלבן כלום,[[12]](#footnote-13) דהרי עיקר ההכשר דגרדומין הוא, דאף דמתחילה ל"מ לעשות ציצית מן התכלת לבדו, מ"מ כל שעשה ציצית מלבן ותכלת ואיגרדם הלבן ונשתייר התכלת איכא הכשר על התכלת לבדו, ומ"ט ניבעי שישתייר אף מן הלבן.

**ועד"ז** מתפרש דעת ר"ת דל"מ הכשירא דגרדומין אלא כשנשתייר מין אחד שלם ונשתייר מן המין השני כדי עניבה, דאף דעיקר ההכשר דגרדומין הוא מכח המין שנשתייר שלם, מ"מ כיון דבעינן דמכח זה יתקיים אף מצות המין שנפסק, בעינן שיהא בו כדי עניבה,[[13]](#footnote-14) דאל"כ הוי כמאן דליתא, ול"מ דינא דגרדומין להכשירו,[[14]](#footnote-15) ושמא הוא בכלל מש"כ המהר"י אבוהב בסימן י"ב דהא דבעינן שישתיירו ב' חוטין שלמים וישתייר בחוטין שנפסקו כדי עניבה, הוא משום דבעינן תרתי לטיבותא.

י] **ולפ"ז** יש מקום לישב מש"כ הרא"ש דלדעת רבי מהני הכשירא דגרדומין כשנפסק חוט אחד מעיקרו סמוך לכנף, אף דגם לדעת רבי בעינן להכשירא דגרדומין שישאר מן החוטין שנפסקו כ"ש, - והיינו משום דד' הרא"ש קיימי כשלא נפסק אלא חוט אחד, ונשתייר החוט השני שלם, ובכה"ג שפיר מהני הכשירא דגרדומין שיתקיים מצות המין שנפסק בחוט שנשתייר, וכל הא דל"מ הוא רק כשנפסקו ב' החוטין ולא נשתייר בהן כ"ש, דבכה"ג א"א שיתקיים מצות החוט שנפסק, כיון דלא נשתייר ממנו כלום.

1. וזה כמש"כ הקוב"ש בח"ב סימן כ"ד דל"מ דין גרדומין אלא היכא דהשיעור הוא בהחפצא, אך היכא דהשיעור הוא בקיום המצוה ל"מ דין גרדומין כלל, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-2)
2. וגם אי"ז מתישב אלא לטעמי' שפירש דל"מ דין גרדומין שיתקיים בזה אף מצות תכלת, ול"מ אלא להכשיר את הלבן, אך למשמעות ד' התוס' ודעימייהו דה"ז מועיל להכשיר אף את הלבן, ונתבאר להלן סק"ה, לא א"ש. [↑](#footnote-ref-3)
3. וכ"ה משמעות ד' הרמב"ם בפ"א מציצית ה"ד, ז"ל, וכן אם עשה לבן ותכלת ונפסק הלבן ונתמעט "עד הכנף" ונשאר התכלת לבדו כשר, עכ"ל, וכ"כ הכס"מ שם הי"ח בדרך קמא, ועיי"ש שכתב עוד ב' דרכים בד' הרמב"ם, אך אחר שזכינו לד' הרמב"ם בפיהמ"ש, מתפרשים גם דבריו בהלכותיו כפשוטם. [↑](#footnote-ref-4)
4. והקדושת יו"ט בסימן ל"ו כתב לדמותו לאזוב, דתחילתו בג' וסופו בב' או תחילתו בב' וסופו בא', וה"נ הכא, אף דבתחילתו בעינן לבן ותכלת, מ"מ בסופו סגי בחד מינייהו. [↑](#footnote-ref-5)
5. והמהר"ם בנעט שם נקט דגם לדעת רבי הוא כן, דאף דס"ל דהתכלת והלבן מעכבין זא"ז, מ"מ כל שהי' ב' מינים ונפסק אחד מהן, כשר המין השני לבדו, - אך הקר"א שם נקט דלדעת רבי דמעכבין זא"ז אין להכשיר אלא אם מתקיים גם מצות המין השני, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-6)
6. לכאו' יש ללמוד מדבריו דלרבנן דאין מעכבין זא"ז אם אין לו אלא לבן סגי בב' חוטין, דלדעת רוב קמאי דאף כשאין לו אלא לבן בעינן ד' חוטין, הרי דאף דאין התכלת מעכבת את הלבן, מ"מ שפיר אמרו דכשלא נשתייר כדי עניבה פסול, משום דבעינן ד' חוטין.

   ושמא יש לדחות דס"ל דל"מ דין גרדומין כלל לקיום דין ד' חוטין, וכל הא דמכשרינן באיגרדם תכלת וקאי לבן וכו', הוא כשעשה מתחילה ד' חוטי לבן וד' חוטי לבן, דנשתיירו ד' חוטין, וכלפי הא דהתכלת מעכבת את הלבן מהני דינא דגרדומין, ובכ' הגרי"ז בתו"ד דן לפרש כן, וע"כ לרבנן דאין התכלת מעכבת את הלבן ל"ב שישתייר בחוטי התכלת כדי עניבה, אך בד' הבעה"ע בהל' ציצית שער א' ח"א (סז.) מבו' שפירש לדבריו כשהיו ב' חוטי תכלת וב' חוטי לבן ונפסקו חוטי התכלת, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-7)
7. אך הנה הבעה"ע בשער ב' ח"א עב: כתב דהא דפריך לקמן מ' א' דלא יהא אלא לבן, הוא אף לדעת רבי דמעכבין זא"ז, דלבן בלא תכלת, נהי דכולה מצוה ליכא איסורא מי איכא, אטו חוטי צמר דפטרי בשל פשתן עם התכלת אי איגרדים תכלת וקם אלבן מי איכא איסורא מצות לבן קעביד, עכ"ל, ומבו' דאי איגרדים תכלת וקם אלבן אינו מקיים אלא מצות לבן, וזהו שכתב דאף בכה"ג הותר איסור כלאים, הגם דלי"ב אלא מצות לבן, וזה דלא כדבריו הכא דמהני דין גרדומין שיתקיים אף מצות המין שנפסק.

   אך נראה דבע"כ דבריו התם קיימי כשנפסק התכלת ולא נשתייר ממנו כדי עניבה, ובכה"ג באמת אין מתקיים מצות תכלת, וליכא אלא לבן, - וכ"ה מוכרח, שהרי עיקר דבריו הם להוכיח דאף דלרבי התכלת מעכבת את הלבן, וכל שאין לו אלא לבן אין מתקיים מצות ציצית כלל, מ"מ כיון דהוא פלגא דמצוה לי"ב משום כלאים, ותיקשי דמה הביא ע"ז מגרדומין, הרי בגרדומין איכא הכשר עכ"פ לחוטי הלבן, ובכה"ג אין התכלת מעכבת את הלבן, וע"כ לי"ב משום כלאים, - ובע"כ דדבריו קיימי כשלא נשתייר מן התכלת כדי עניבה, דבכה"ג ה"ז מעכב את הלבן, ואפ"ה כיון דהלבן הוא פלגא דמצוה לי"ב משום כלאים. [↑](#footnote-ref-8)
8. ויש מקום לפרש עוד בד' רבינו ברוך, דס"ל דעיקר מצות תכלת ולבן היא רק בשעת העשי', דדינא הוא לעשות חוטי לבן וחוטי תכלת, וע"כ כל שנפסק מין אחד אחר העשי' ל"ב בזה להכשירא דגרדומין, וזה ע"ד דין הקדמת לבן לתכלת, דמבו' בפירש"י דאינו אלא בשעת העשי', וכל שהקדים תכלת ללבן א"צ להסיר את החוטין ולחזור ולהטילם ולהקדים לבן לתכלת.

   אך הנה אי"ז מתישב למשמעות ד' רבינו ברוך דס"ל דכל דאין לו אלא מין אחד סגי בב' חוטין, ונתבאר בהערה ?, ולפ"ז ודאי מסתברא מילתא דהא דבעינן לב' המינים, אי"ז דין בשעת העשי', אלא אף אח"כ בעינן שיהיו ד' חוטין של ב' מינים. [↑](#footnote-ref-9)
9. וכ"ה מבו' בד' המהר"י אבוהב בסימן י"ב, והביאו הב"י שם, וכ"ה גם בד' הפרישה שם סוסק"ו והדרישה שם סוסק"א, וכ"כ המשכנות יעקב בסימן י"ח, והארצות החיים בסימן י"ב ס"א ובהמל"א שם סקי"ד, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-10)
10. ויש ללמוד מזה דלא כמש"כ הגרי"ז דהכשירא דגרדומין כשנשתייר ב' חוטין שלמים, היינו דמתקיימת המצוה בב' חוטין אלו, דלפ"ז הרי אין להכשיר אלא כשנשתיירו ב' חוטי הלבן, דמתקיימת בהן מצות לבן, אך כל שנשתיירו ב' החוטין דבמקום תכלת ליכא בזה להכשירא דגרדומין, שהרי חוטין אלו מתחילתם אין מתקיימת בהן מצות ציצית, אלא דהן מועילין להשלים למנין גדיל גדילים, וכ"ש דא"א שיתקיים בהן בפנ"ע מצות ציצית, כיון דאין מתקיים בהם לא מצות לבן ולא מצות תכלת. [↑](#footnote-ref-11)
11. ואמנם שמא יש מקום לומר דגם ע"ז מהני הכשירא דגרדומין, דאף דבתחילת עשיית הציצית בעינן לעיכובא שיהיו ב' חוטי לבן או ב' חוטי תכלת, מ"מ בגרדומין ל"ב לזה, - אך אי"ז מתישב, דמנ"ל להיראים והמרדכי הך מילתא, הרי לא מצינו בגמ' דאיכא להכשירא דגרדומין אלא כשנשתייר לבן או תכלת, ומנ"ל דסגי אף כשנשתיירו החוטין שבמקום תכלת. [↑](#footnote-ref-12)
12. ואף אי נימא כמו שנקט הקר"א דמש"כ הרמב"ם דדין גרדומין הוא להכשיר את הלבן לבדו, הוא רק לדעת רבנן, אך לדעת רבי דמעכבין זא"ז בע"כ דמהני דין גרדומין שיתקיים אף מצות התכלת, - י"ל דגם מש"כ הרמב"ם דדין גרדומין הוא אף כשלא נשתייר מן הלבן כ"ש, הוא רק לדעת רבנן, אך לדעת רבי אין להכשיר בכה"ג, דא"א שתתקיים מצות הלבן כשלא נשתייר מן הלבן כלום. [↑](#footnote-ref-13)
13. וכ"ה דלפי' בתרא ל"מ הכשירא דגרדומין אלא כשנשתייר מן המין שנפסק כ"ש, ה"נ לפי' ר"ת ל"מ אלא כשנשתייר מן המין שנפסק כדי עניבה. [↑](#footnote-ref-14)
14. וכ"כ המהר"ם בנעט בסק"ד בתו"ד, דכדי להכשיר אף את המין שנפסק בעינן שישתייר ממנו כדי עניבה, עיי"ש, וכ"כ הקדושת יו"ט בסימן ל"ו בתו"ד, דאם בעינן שישתייר כדי עניבה, בע"כ דמתקיים בזה אף מצות המין שנפסק. [↑](#footnote-ref-15)