שטו יג
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / אורח חיים / סימן שיג עד שטו - בונה

**השיעור נמסר בביהכ"נ "בית ציון ואהל אית"ן", נוה יעקב, ירושלים.**

ניתן לשמוע בקול הלשון [טל': [PHONE_REMOVED] או [PHONE_REMOVED] או [PHONE_REMOVED], קוד 1-3-2-2-6, ובשידור חי ביום ה' 22:30].

**נכתב ע"י הרב ש. מ. שליט"א והיה למראה עיני מו"ר שליט"א**

# **שיעורי הלכה**

### שיעורים על סדר השו"ע

### מפי מו"ר הגאון

### רבי **רפאל צבי ובר** שליט"א

##### הלכות

##### **שבת**

##### סימן שטו

##### הלכות אוהל

##### שיעור יג

[סעיף ו] **כשמסדרים חביות זו על גבי זו אחת על גבי שתים, אוחז בידו העליונה ויסדר התחתונות תחתיה, אבל לא יסדר התחתונות תחלה, ויניח העליונה עליהן. [סעיף ז] מותר להניח ספר אחד מכאן ואחד מכאן ואחד על גביהן. הגה. הואיל ואין צריך לאויר שתחתיהן.**

## סידור חביות וספרים בצורת אהל

א] התבאר כאן, דכל שצריך לאויר שתחתיו, חשיב אהל עראי ואסור מדרבנן, והמסדר חביות זו על גב זו, נצרך לאויר שתחתיהן כדי שלא יתעפשו [מ"ב ס"ק כט], אבל בספרים א"צ לאויר שתחתיהן, ולא חשיב אהל [ונתבאר בארוכה בשיעור יא].

## אם הוי בזיון לספרים שמניחם זה על גב זה

ב] ובעיקר הדין דהנחת ספרים זה על גב זה, כתב המ"ב (ס"ק ל) בשם הט"ז שדוקא כשצריך ללמוד משניהם או שהספר התחתון מונח שם כבר שרי, אבל אסור ליתן ספר כדי להגביה ספר אחר אף שהוא רוצה ללמוד בו משום בזיון, אבל הביא שבמג"א מצדד להתיר וכ"כ בח"א דיש להתיר. ובמ"ב לעיל סי' קנב (ס"ק לא) סתם להקל בזה.

[סעיף ח] **כל אהל משפע שאין בגגו טפח, ולא בפחות משלשה סמוך לגגו רחב טפח, הרי זה אהל עראי, והעושה אותו לכתחילה בשבת פטור.**

## אהל טפח ופחות מטפח, קבע ועראי

ג] סעיף זה [וכן סעיפים יא יב], מקורו בגמ' בשבת (דף קלח) לענין טלית כפולה (סעיף י) וכילת חתנים (סעיף יא). ונחלקו שם הראשונים באיזה אהל איירי התם, דעת רש"י והרא"ש דאיירי באהל שיש בגגו טפח, ובזה הדין דפטור אבל אסור מדרבנן [ונ"מ שמועיל לו חוט או משיחה התלויים בו, להלן סעיף י], אבל באין בגגו טפח מותר לנטותו ולפרקו [ואין צריך שום חוט או משיחה שיהיו תלויים בו מערב שבת]. אבל דעת הרי"ף, דכל שיש בו אהל טפח, הוי אהל קבע ואסור מדאורייתא, וכל הסוגיא שם איירי באין בגגו טפח, ובזה הדין דפטור אבל אסור מדרבנן [ואם יש לו חוט תלוי בו מערב שבת מותר, כדלהלן סעיף י]. וכן דעת הרמב"ם (כב, כט) וכן פסק השו"ע.

ד] וכתב המ"ב (ס"ק לב) "היינו אפי' עשאו לקבע שיתקיים כמה ימים, מ"מ כיון שאין בגגו טפח לא חשיב רק אהל עראי". עוד כתב (ס"ק לד) שאין בגגו טפח וכו'. ודוקא שעשאו לקבע, אבל לעראי כגון שפרס מחצלת ע"ג ארבעה עמודים, אף שיש בגגו כמה טפחים איסורו רק מדרבנן". דדעת המ"ב דאף לדעת הרי"ף והרמב"ם, אינו איסור מה"ת אלא באהל קבע היינו שעשוי לכמה ימים, דאז כל שיש בגגו טפח חשיב אהל קבוע וחייב, אבל באהל עראי, אפי' יש בו כמה טפחים אינו אסור מהתורה אלא מדרבנן, וכן כתב החזו"א (סי' נב ס"ק ד) גבי טלית כפולה, דאיירי בעשויה לכמה ימים, ולכך ביש בו גג טפח, חשיב אהל קבע וחייב (וכן מבואר בפמ"ג משב"ז ס"ק ז). אלא דא"כ צריך לבאר מדוע פחות מטפח אסור רק מדרבנן, הרי הוא עשוי לקבע, ושיעור בונה בכל שהוא, ותי' החזו"א וז"ל "ונראה דתליית בגד שאין בו אהל טפח, אין עשוי להתקיים ובטלה דעתו".

ה] אמנם דעת הנודע ביהודה (או"ח תנינא סי' ל הובא בשעה"צ ס"ק לט) דפשטות הסוגיות שם, נראה דאיירי באהל עראי, ואעפ"כ דעת הרי"ף דבאהל טפח אסור מן התורה, וע"כ דאף באהל עראי כל שיש בו גג טפח חשיב אהל קבע וחייב. וכתב שם דלפי"ז לדעת הרי"ף יש איסור דאורייתא בפתיחת מטריה בשבת, דאע"פ שהוא עראי, אחר שנעשה לצל ויש בגגו טפח הרי הוא בכלל חיוב סקילה.

אלא דהקשו עליו בשו"ת חת"ס (או"ח סי' עב) ובחזו"א (שם), מהמבואר בעירובין (קב.) דכל שפרס עליו טפח מבעוד יום מותר להמשיך ולפורסו [וכדלעיל בסעיף ב], וע"כ דאיסורו מדרבנן, ומשום כן לא גזרו אלא בעושה מתחילתו ולא במוסיף על אהל עראי, אבל לדעת הנוב"י כיון שעושה גג טפח הוי דאורייתא, ומה מועיל שהתחיל מבעוד יום. ועמד ע"ז בנוב"י שם, ותי' דשאני התם שעושה אהל לבדו, אבל אם עושה גם מחיצות, הרי הוא אסור מן התורה, ואף במטריה חשיב שמעמידו כולו האהל עם המחיצות, ולכך אסור מן התורה. ואע"פ דמבואר בראשונים [גבי עושה אהל ומחיצות שלא לשם דיורין תחתיו, וכדלעיל בסעיף ג] דצריך מחיצות המגיעות לארץ, כתב הנוב"י דלאו דווקא כתבו כן, אלא כל שעושה מחיצות הוי דאו', אף שאינן מגיעות לארץ.

אמנם דעת החת"ס והחזו"א דאינו כן, דבוודאי צריך מחיצות המגיעות לארץ, ובלא"ה לא מסתבר דבאהל עראי יש חיוב חטאת, ולכך פי' דכל דברי הרי"ף איירי דווקא באהל קבע שעשוי לכמה ימים, וכמו שפי' המ"ב, ולכך אין במטריה איסור דאורייתא [ומ"מ דעתם דיש בזה איסור, וכמו שנתבאר לעיל בשיעור יב].

[סעיף ט] **משמרת שתולין אותה לתת בה שמרים לסננן, ומותחין פיה לכל צד, חשוב עשית אהל ואסור לנטותה.**

## איסור תליית משמרת

ו] בטעם האיסור דתליית משמרת, נחלקו הראשונים (בשבת קלח.), אם הוא משום עובדא דחול, או מטעם אהל, והשו"ע כאן פסק כדעת הרשב"א דאיסורו משום אהל. ונתבאר לעיל (בשיעור יב) דלכאו' הרי מחיצותיו עשויות מבעוד יום, ובאופן זה אין איסור לעשותו בשבת, וצריך לדחוק דהביא את המשמרת לכאן בשבת, וכדעת המ"ב (ס"ק מח) דבאופן זה חשיב שעשה גם את המחיצות. אמנם דעת התהל"ד והחזו"א [כמשנ"ת לעיל שם] דאין חשיב בכך לעשיית מחיצות, וא"כ לדעתם צריך לבאר מדוע חשיב עשיית אהל. אלא דכבר ביאר החזו"א (שם ס"ק א) הטעם דחשיב כאן אהל, משום דמותח את המשמרת, והוכיח שם מהגמ' והרשב"א והרמב"ן שם, דכל דבר שמותחו חשיב אהל עראי ואסור מדרבנן, אף שמחיצותיו עשויות מבעוד יום. ומה שכתב רש"י שם (ד"ה אלא) דאיסורו משום עובדא דחול, ביאר החזו"א דס"ל לרש"י דאינו מתוח דיו כדי להחשיבו אהל, אבל להרשב"א והרמב"ן נחשב מתוח כדי להחשיבו לאהל. ועוד כתב (שם ס"ק ב, דינים העולים אות ה) דאף אם אינו מותחו, כל שהוא בר מתיחה אסור מדרבנן מגזירת אהל.

[סעיף י] **טלית כפולה שהיו עליה חוטין שהיתה תלויה בהם מערב שבת, מותר לנטותה ומותר לפורקה, וכן הפרכת.**

## אהל עראי כשיש לו חוט או משיחה מבעוד יום

ז] ובמ"ב (ס"ק לז) פי' כאן כדעת הרי"ף שם, דיש שם מוט בין שני כתלים, ותולה על המוט טלית, ושני ראשיה משולשלין ומגיעין לארץ [כדוגמת תליה על חבלי כביסה] ונכנס לישון בין שני קצותיה מפני החמה, וכיון דאין בה רוחב טפח [וכמו שכתב המג"א ס"ק יב] אין איסורו אלא מדרבנן, ומשום כן כל שהיה עליה חוט או משיחה מערב שבת, שמתוקן לנטותה ולפרקה בכך, נחשב כאילו עשוי בה טפח מבעוד יום, ואינו אלא מוסיף על אהל עראי ושרי, אבל ביש בה רוחב טפח שהוא אהל חשוב, לא מועיל לו חוט או משיחה מבעוד יום [אבל רש"י והרא"ש פי' דאיירי באהל טפח, וס"ל דאסור מדרבנן ומועיל לו חוט או משיחה, וכבר בארנו דהשו"ע פסק כדעת הרי"ף והרמב"ם].

ולפי המתבאר לעיל דדעת המ"ב דכל דברי הרי"ף הם דווקא באהל קבע שעשוי לכמה ימים, א"כ נ"מ גם באהל שיש ברחבה טפח, וכגון באהל עראי דאיסורו מדרבנן, דמועיל לו חוט או משיחה שתלויין בו מבעוד יום.

ח] וכתב השו"ע 'וכן פרוכת', וביאר המג"א (ס"ק טו) בשם המגיד משנה (כב, כט), דהיינו מחיצה בלא גג, ואף לא מחיצה המתרת, וכמו פרוכת שלפני ארון הקודש, ומותר לנטותה ולפרקה וכמ"ש הרמ"א לעיל (בסעיף א) וא"צ לזה חוט או משיחה מבעוד יום. ולפ"ז הוא דוחק גדול השייכות לסעיף זה, דאינו דומה לטלית כפולה כלל. ובאמת במ"ב (ס"ק לט) הביא מפי' הר"ח וכן מוכח מביאור הגר"א, דאף בפרוכת צריך חוט או משיחה מבעוד יום, וע"כ דאיירי בפרוכת שיש לה גג אלא דהוא פחות מטפח, ולפ"ז דמיא ממש לטלית כפולה, דאיסורו מדרבנן, וכשהיה בו חוט או משיחה נחשב כטפח פרוס מבעוד יום ושרי.

## אם מועיל חוט או משיחה במחיצה המתרת

ט] עוד הביא המ"ב (שם) דדעת המג"א דלא מועיל חוט או משיחה במחיצה המתרת, והוכיח כן מהמ"מ (שם). אמנם דעת התוספת שבת (ס"ק יט) דמחיצה המתרת, קיל טפי מאהל, דהלא לדעת רש"י שרי לגמרי, ובוודאי דמועיל לו חוט או משיחה, ומה שהמ"מ לא פי' דין זה במחיצה המתרת, כיון שסתם וילון ופרוכת לא משמע ליה אלא מחיצה בעלמא, שאינה מתרת. ונראה פשוט דמחיצה המתרת הקבועה במסילה, אף לדעת המג"א מותר לסוגרה ולפותחה, דהוי כדלת הקבועה בצירין.

[סעיף יא] **כילת חתנים שאין בגגה טפח, ולא בפחות משלש סמוך לגגה רוחב טפח, הואיל שהיא מתוקנת לכך מותר לנטותה ומותר לפרקה והוא שלא תהא משולשלת מעל המיטה טפח.**

## כילת חתנים, שאין בה טפח

י] דין כילה מפורש שם בגמ' (קלח:) ואיירי בכילה קטנה מאוד שאין בגגה טפח, וכיון שמתוקנת לכך לנטותה ולפרקה, אין צריך חוט או משיחה, ומותר לעשות כן בשבת.

וכתב השו"ע 'והוא שלא תהא משולשלת מעל המיטה טפח' ופי' במ"ב (ס"ק מב) דאף שאין בגגה טפח, כיון שהכילה יורדת אויש לה אפח זקוף תחת המיטה הוי כמחיצות, וממילא נחשב כל השיפוע שעליה כאהל למחיצות, וכיון שבכל השיפוע יש טפח הוי אהל טפח שאסור מדאורייתא [לדעת הרי"ף והשו"ע, והנה כיון שעשוי לדיורין סגי באהל לבד אף בלי מחיצות, וכמו שנתבאר לעיל בשיעור יא, אלא דבלא המחיצות, אף אהל אין כאן, והמחיצות עושות את השיפוע לגג, וממילא יש כאן אהל ומחיצות יחד]. ולכך כתב המשנ"ב שהפורס סדין במיטות שלנו, שאין להם כלל שיפוע, א"כ אף שעושה מחיצות טפח שרי, דהוא מחיצות בלא אהל כלל.

[סעיף יב] **הנוטה פרוכת וכיוצא בה, צריך ליזהר שלא יעשה אהל בשעה שנוטה, לפיכך אם היא פרוכת גדולה תולין אותה שנים, אבל אחד אסור. ואם היתה כילה שיש לה גג, אין מותחין אותה ואפי' עשרה, שא"א שלא תגבה מעט מעל הארץ ותיעשה אהל עראי.**

## איסור נטיית פרוכת ביחיד

יא] ביאר המ"ב דמדובר בפרוכת שאינה מחיצה, ואסור לנטותה ביחיד, כיון דפסיק רישא הוא (כמבואר בשעה"צ ס"ק נג), שתוך כדי התליה הפרוכת תתקפל ויהיה כאן גג טפח, אבל בשנים מותר דיכולין ליזהר בכך. ותמה בזה החזו"א (שם ס"ק ה) דכיון שאוחז האהל בידו מותר לכתחילה לעשות כן, וכמבואר בשבת (מג: ונתבאר לעיל שיעור יא) דמותר לעשות אהל לצל כשאוחזו בידיו, וכ"ש הכא דהוא רק חשש בעלמא ואפי' על עמודין וכלונסאות שרי. וע"כ פי' דאיירי בפרוכת שיש לה אהל, אלא דאין ברחבה טפח, ולכך אסור לנטותה ביחיד, דא"א ליזהר שלא יהיה תוך כדי התליה אהל טפח [ובאמת צ"ב מדוע לא פי' כן המ"ב, וכמו שפי' לעיל בסעיף יא, ע"פ הר"ח והגר"א דפרוכת דהתם היינו שיש לה גג].

[סעיף יג] **בגד ששוטחין ע"פ החבית לכסות, לא ישטחנו על פני כולו משום אהל, אלא יניח קצת ממנו מגולה. וה"מ כשהכובא (פי' כלי) חסרה טפח, אבל אם אינה חסרה טפח מותר דאין כאן אהל.**

## כלי רחב הרבה

יב] וטעם האיסור נתבאר לעיל (שיעור יא) דאע"פ דאהל שאינו משתמש תחתיו לדיורין, אין איסור לעשותו אלא א"כ עושה אהל ומחיצות יחד, ומלמטה למעלה כסדרן. מ"מ בכלי רחב הרבה אסור אף באהל לבד, וכמבואר בתוס' (ביצה לג. ד"ה מלמטה) וכביאור החזו"א (שם ס"ק י)וז"ל "דכיון שהמחיצות רחוקות זו מזו, כשעושה הגג הוי כעושה גם המחיצות, דע"י הגג משתתפות המחיצה לחטיבה אחת ולשימוש אחד". עוד כתב שם (ד"ה אמנם) דשיעור 'רחב הרבה' לא ידוע לנו.

## כלי אכילה שרחב הרבה

יג] וכתב השו"ע דדוקא כשחסרה טפח, וביאר במ"ב (ס"ק מט) דהכלי לא מלא עד למעלה, אבל אם הוא מלא עד למעלה לא חשיב אהל ושרי, עוד הביא המ"ב דעת הראב"ד והרשב"א דבכל גווני אין בכיסוי כלים משום אהל, ומסיק ונכון להחמיר כדעת השו"ע והנוהגין להקל בזה אין למחות בידם. ויש להעיר דלפ"ז אין לכסות סירים רחבים הרבה, ומצוי בישיבות שיש בהם סירים גדולים, ומסתמא נחשב רחב הרבה, וראיתי מי שאומר (כ"כ באורחת שבת פ"ט הערה נד) דעד חמישים סנטימטר בוודאי שרי דלא נחשב לרחב הרבה, דכך היה פעם שיעור מטותיהם, ומבואר לעיל (סעיף ג) דמיטה שלהם לא חשיב רחב הרבה, אמנם כבר הבאנו מ"ש החזו"א דאין ידוע לנו השיעור בזה.

## להחזיר מגירות למקומם

כתב המ"ב (ס"ק מח) "עוד כתב [חיי אדם] דטי"ש קעסטי"ל [מגירת שולחן] שנשמט כולה מן השולחן, אם יש טפח בעומק חללה, אסור להחזירה שעושה אהל" וכו'. והיינו מגירות הקבועין מתחת גג השולחן, ודעת החיי אדם, דכשמחזירה בשבת נחשב שעושה אהל, ותמה ע"ז בחזו"א (שם ס"ק יד) דהלא הגג כבר עשוי מקודם [היינו גג השולחן] ומה איסור יש בעשיית מחיצות לחוד, וע"כ דעתו דאין בזה איסור אהל, אלא דיש לדון בו משום בנין בכלים, ותלוי אם הוא רפוי או תקוע. ובדעת החיי אדם נראה, דבהכנסת המגירה, הרי הוא עושה את גג השולחן לאהל על המגירה, דהרי הוא מאהיל על מקום שלא האהיל קודם, ולכך נחשב שעושה מחיצות ואהל יחד.

יד] ובשעה"צ (ס"ק נו) הביא שהקיצור שו"ע דחה את דבריו, דהרי הוא עושה מחיצות אחר האהל, ונחשב כמלמעלה למטה, דמבואר לעיל (סעיף ג) דשרי. ויישב השעה"צ דכל ההיתר מלמעלה למטה, כיון שהוא שלא כדרך, וכאן שהוא דרכו בכך לא חשיב שינוי. אמנם למה שבארנו דעת המ"ב מיושב טפי, דהרי הוא עושה בבת אחת אהל ומחיצות [דעושה את הגג לאהל] ולא שייך להתיר משום שינוי דמלמעלה למטה.

**דינים העולים**

1. סדור חביות, אחת ע"ג שתים למטה, כיון שצריך לאויר שתחתיהן שלא יתעפשו, נחשב שעושה אהל, ומלמטה למעלה אסור, אבל מלמעלה למטה [שאוחז החבית למעלה ומניח התחתונות תחתיה] שרי דאין דרך בנין בכך. ומותר להניח שני ספרים, מכאן ומכאן, ואחד ע"ג כדי להגביהו, כיון שאינו צריך לאויר שתחתיו.
2. בהנחת ספרים באופן הנ"ל, דעת הט"ז דדוקא אם צריך ללמוד בספרים שתחתיו, אבל בלא"ה אסור, משום בזיון הספרים, אלא א"כ היה מונח שם קודם. ולדעת המג"א אין בו משום ביזוי ספרים, וכן סתם המ"ב.
3. דעת הרי"ף והרמב"ם, דאהל טפח חשיב קבע ואסור מן התורה, ודעת הנוב"י דאף באהל עראי אפשר דחייב לדעת הרי"ף [באופן שעושה גם את המחיצות, ולכך יש במטריה חיוב סקילה חשיב שעושה את המחיצות ג"כ, אבל החת"ס והחזו"א חולקים דצריך דווקא מחיצות המגיעות לארץ], אבל דעת החת"ס והמ"ב והחזו"א, דדוקא באהל קבע שעשוי לכמה ימים, אבל אהל עראי אסור מדרבנן.
4. העושה אהל שאין בה טפח, לדעת רש"י והרא"ש מותר [ובמ"ב הביא בשם הפמ"ג דאף הם מודו באהל קבע שאסור]. אבל דעת הרי"ף והרמב"ם וכן פסק השו"ע, דאסור מדרבנן [ואף שעשוי לכמה ימים אין בו איסור תורה], ואם יש בו חוט או משיחה מבעוד יום, שמתוקן לפתוח ולסגור בו, דינו כטפח פרוס מבעוד יום, דהוי תוספת אהל עראי ושרי. וה"ה אהל שיש בו טפח, אלא שהוא עראי, דאסור מדרבנן, ומותר ע"י חוט או משיחה.
5. מחיצה המתרת, דעת המג"א דלא מועיל בה חוט או משיחה, ולדעת התו"ש מהני.
6. כילת חתנים שאין בה אהל טפח, א"צ בה חוט או משיחה, כיון שמתוקנת לכך. ובלבד שלא יהיה בה טפח משולשל מעל המיטה, דחשיב מחיצות, ומחשיב את השיפוע לאהל שיש בה טפח. אבל מיטות שלנו, שאין בהם שיפוע כלל, אין איסור שישתלשלו ממנה מחיצות טפח.
7. אסור לנטות פרוכת גדולה ביחיד, אבל בשנים שרי. ולדעת המ"ב היינו פרוכת בלי גג, ופסיק רישא שתוך כדי התליה יהיה בו אהל טפח. ודעת החזו"א דאין בזה איסור, אלא דווקא בפרוכת שיש לה אהל פחות מטפח, ובזה אסור לתלותה ביחיד, דא"א שלא יזהר שלא יהיה בה אהל טפח.
8. משמרת, אסור לתלותה משום אהל, ופי' החזו"א דכיון דהוא דבר הנמתח, הוי אהל גם אם המחיצות עשויות מבעוד יום, ולאו דווקא אם מותחן, אלא כל דבר שהוא בר מתיחה אסור אף בלי מתיחה.
9. כלי רחב הרבה [וכתב החזו"א דלא ידוע לנו השיעור בזה] אסור לכסותו כולו, אע"פ שהמחיצות עשויות מבעוד יום. ובלבד שאינו מלא עד למעלה אלא יש שם חלל טפח. ובכלי אכילה נחלקו הראשונים, וכתב המ"ב דיש להחמיר בזה, אבל אין למחות ביד המקילין דיש להם על מה שיסמוכו.
10. המחזיר מגירת שולחן, לדעת החיי אדם יש בו משום אהל, ולחזו"א אין בו אהל, וצריך לדון בו משום בנין בכלים אם הוא רפוי או תקוע.