תחילת המראי מקומות בדין הרי שלך לפניך בשומרים בעזרת השם יתברך
קטגוריות: ש_ס / לב בבא מציעא / שומרים - הרב אלימלך וינברג

בס"ד

**מראי מקומות בדין הרי שלך לפניך בשומרים**

**שיטות הראשונים בפי' מח' רבנן ור' יעקב בב"ק מ"ה.**

**שיטת רש"י**

**בב"ק מ"ה.** מפרשינן בגמ' דלכו"ע אומרים בא"ה הרש"ל, ופלוגתא דר"י ורבנן בשוה"נ הוא בדין אי גומרים דינו של שור שלב"פ, דלרבנן אין גומרים וא"ל אי אהדרתיה נהלי הוי מעריקנא ליה לאגמא השתא אתפסתיה לתוראי ביד מי דלא מצינא אשתעויי דינא בהדיה, ור' יעקב דסבר דגומרים דינו של שור שלב"פ אמר דסו"ס היו גומרים דין השור שלב"פ ותפיסת ב"ד לא הפסידתו כלום, **ובפירש"י שם בד"ה ליפלגו** מפרש דהחיוב לרבנן הוא דוקא כשהתפיס השור בידים 'והזיקא דבידים הוא שהביאו לבי דינא', וכתב דהא דאמרינן דא"ל אי מהדרת נהלי הוי מעריקנא ליה לאגמא אין החיוב משום דלא אהדריה, והוכיח כן דאי מחייבינן ליה משום דלא אהדריה אף בחמץ בפסח נחייבו מה"ט, וכן לר' יעקב נמי נחייבו משום דלא אהדריה דהא אם היה מחזירו היו שוחטים אותו הבעלים, ובע"כ דאין החיוב משום דלא אהדריה אלא משום דהוליכו בידים לב"ד.

ומבואר לשיטת רש"י, דאין לשומר חיוב אחריות על מה שלא מנע מהחמץ ומהשור ליאסר בהנאה, וכל שלא עשה מעשה בידים הגורם להאסר בהנאה לכו"ע אומר השומר הרי שלך לפניך.

וקשה דאם אין לשומר אחריות למנוע איסורו של הפקדון בהנאה, א"כ למה נפטר דוקא כשמחזיר החמץ והשור ואומר הרי שלך לפניך, ואמנם **בשיטמ"ק בב"ק נ"ו: בשם תוס' שאנץ** קס"ד לומר דבאמת לר' יעקב דס"ל דיכול לומר הרי שלך לפניך הרי הוא פטור אפילו אם הרג השור בידים אחר שנאסר דהא על מעשה זה אין לחייבו כלום משום דלא שוה מידי ועל פשיעתו הראשונה אין לחייבו, אך דחה דאא"פ לומר כן מכוח סוגיא ערוכה **בב"ק ע"א:** דאמרינן דלר' יעקב אם גנבו גנב מבית שומר אחר שנאסר בהנאה ושחטו חייב משום דהוי שור זה דבר הגורם לממון לשומר **ופירש"י שם בד"ה מוחזר** 'דכל זמן שהוא קיים שומר פוטר עצמו ואם יאבד ישלם דמיו', ואם אין בכלל חיוב אחריות של השומר למנוע שלא יאסר בהנאה למה יתחייב אם נאבד השור הנסקל אחר שכבר נאסר בהנאה.

ובטעם הדבר למה אינו חייב באחריות על מה שנאסר הפקדון בהנאה לא נתפרש בד' רש"י הטעם, ולכאו' י"ל דס"ל כשיטת **התוס' בב"ק מ"ה. בד"ה השתא ובגיטין נ"ג: בד"ה גזלן הוא והרמב"ן במלחמות בב"ק שם** דאין לחייב את השומר באחריות על היזק שאינו ניכר, ויסבור רש"י דאף לרבנן דאין גומרים דינו של שור שלא בפניו לא הוי היזק ניכר במה שבא ליד ב"ד כיון דאין ההיכר בגופו של שור [ודלא כשי' **התוס' והרמב"ן שם],** אכן צ"ע דא"כ אמאי חייב כשהתפיסו בידים אי היזק ניכר לאו שמיה היזק, וכן הק' **התוס' בב"ק שם ע"ד רש"י,** והיה אפשר לדחוק דאיירי בהתפיסו בידים במזיד דבכה"ג קנסינן ליה אף למ"ד לאו שמיה היזק כמבואר **בגיטין שם,** אך יעוי' **במשנה למלך פ"ג מגזילה ואבידה הלכה ד' בד"ה עוד ראיתי לתוס' שם** שכ' בפשיטות דלדעת רש"י אף דהוי היזק שאינו ניכר ולאו שמיה היזק לחייבו מדין מזיק או מצד פשיעת השומר על עשיית היזק זה, אבל אם בידים הביא זה ההיזק מהני עשייתו בידים בשומר וגזלן לענין שלא יוכל לומר הרי שלך לפניך, וכ"כ **בשו"ת חתם סופר או"ח סימן ק"ה** 'רש"י ס"ל דלעולם הוי היזק שאינו ניכר, ומ"מ נהי דגם שומר פטור כשההיזק אינו ניכר דמשו"ה פטור אפשיעה דנגיחה, מ"מ אי התפיסו בידים לא שמיה השבה, ולא דמי למנסך דפטור אפי' מטמא ומדמע בידים, מ"מ שומר וגזלן דבעי למיעבד השבה נהי אי אתיא ממילא ההיזק שאינו ניכר הוה שמיה השבה מ"מ אי הזיקו בידים לאו שמיה השבה'.

וכ"כ יסוד זה **בתרומת הכרי סימן שס"ג** והוסיף לטעון דבע"כ אין לחייבו מתורת מזיק כשהתפיסו בידים לב"ד הגומרים את דינו דהא גרמא בעלמא הוי, ועוד אי טעמייהו דרבנן לחייבו מדין מזיק גרידא אמאי הוצרכו להעמיד מחלקותם בשומר ולא נחלקו במי שהתפיס שורו של חבירו בב"ד אם יש לחייבו מדין מזיק, ובע"כ דאין לחייבו מדין מזיק כיון דהוי גרמא בעלמא, אלא שהוא דין שנאמר כלפי הפטור של הרי שלך לפניך שאין לו פטור זה אלא כשלא סיבב הוא את הנזק בידים אבל כשסיב הנזק בידים אין לו את הפטור של הרש"ל.

ולפי יסוד זה מבואר בשיטת רש"י, דאף בשומר יש דין 'השבה', וכל פטורו באיסורי הנאה הוא רק כשמשיבו לבעלים ואומר הרי שלך לפניך, ולכך כשעשה בידים את איסור ההנאה נתחדש דשוב אינו יכול לקיים ההשבה ולומר הרי שלך לפניך וממילא יש לחייבו.

**[ובמשנה למלך שם** ציין שכ"כ מפורש **התוס' בב"ק צ"ח. בד"ה הצורם** דהא דפטור בגזל בהמה ונפסלה מע"ג המזבח היינו דוקא בנפסלה ממילא אבל בעשה בידים חייב, והוכיחו מזה דצורם אוזן בכור חייב משום מזיק עיי"ש, ותימה דא"כ נדייק ג"כ בתרומה ונטמאת דאם עשה כן בידים חייב משום מזיק והתם ודאי פטור משום מזיק דהא הוי היזק שאינו ניכר כמבואר **בגיטין דף נ"ג.** ויסודו של המל"מ בדעת רש"י דאע"פ שאינו חייב משום מזיק מ"מ כשעשה בידים מהני שלא יוכל לומר הרש"ל בודאי שהתוס' חולקים ע"ז כמבואר **בתוס' בב"ק דף מ"ה. ובגיטין דף נ"ג. הנ"ל** שהק' דאי הוי היזק שאינו ניכר ואי נעשה ממילא פטור אף כשנעשה בידים פטור, ובד' **התוס' בב"ק דף צ"ח. הנ"ל** ג"כ מפורש דאתו לחייבו כשעשה בידים 'מדין מזיק' עיי"ש וא"כ האיך נחייבו בתרומה וטימא אותה בידים, ונמצאו ד' התוס' סותרים זה את זה וצע"ג].

**והרשב"א בב"ק מ"ה. בד"ה השתא אתפסתיה לתוראי** הק' ע"ד רש"י 'דאי התפיסו בידים לב"ד האיך יכול להוציאו מיד ב"ד ולהחזיר לבעלים', ולכאו' קושייתו היא דלא מיפטר ב'הרי שלך לפניך' אלא כשמשיבו ליד הבעלים ואחר שתפסוהו ב"ד האיך ישיבו ליד הבעלים, ולכן מסיק הרשב"א דאיירי כשתפסוהו ב"ד מאליהם ולרבנן חייב משום פשיעתו עיי"ש, וכן הבין **המגיה ע"ד הרשב"א ברשב"א הוצאת מוסד הרב קוק הע' ,359** ולפי"ז ד' הרשב"א מתמיהים מאוד, דמאי ניחא ליה לדידיה יותר מלפירש"י, דאם כבר תפסוהו ב"ד והוא בידם האיך יאמר הרש"ל כשהוא ביד ב"ד, ואי מיירי כשיצא מתח"י ב"ד ויכול להשיבו לבעלים אמאי לרש"י קשיא ליה, ולכאו' נראה דצ"ל כוונה אחרת בד' הרשב"א, דקשיא ליה דאי איירי כשהתפיסו בידים לב"ד נחשב הוא 'מזיק בידים' אף לר' יעקב בזה שהבריח השור מהבעלים שלא יוכלו לשוחטו, ואי הוי מזיק גמור אין לפוטרו בחזרת השור ליד הבעלים ודו"ק.

**שיטת התוס' בב"ק ובגיטין והרמב"ן במלחמות בב"ק:**

**התוס' בב"ק מ"ה. בד"ה השתא אתפסתיה לתוראי** ביארו דאיירי כשנתפס השוק ליד ב"ד מאיליו בפשיעת השומר, ולרבנן הוי היזק ניכר כיון דאין גומרים דינו של שור שלב"פ ולכך א"י לומר הרש"ל ולר' יעקב דגומרים דינו של שור שלב"פ לא הוי היזק ניכר דהא בלא"ה היו גומרים את דינו ולכך יכול לומר הרש"ל עיי"ש, וכ"כ **התוס' בגיטין דף נ"ג: בד"ה גזלן הוא** עיי"ש, וכ"כ **הרמב"ן במלחמות ה' בב"ק מ"ה.** עיי"ש.

והנה **התוס' בב"ק שם** כתבו 'וכן משמע בהנזקין דבהיזק שאינו ניכר אינו יכול לומר הרי שלך לפניך', ומשמע מדבריהם ש'חידוש' הוא דבר זה דאי הוי 'היזק ניכר' אינו יכול לומר הרש"ל אף בשומר, וצ"ע דהא שומר חייב בהפסד הבהמה אפילו כשאין בה 'שנוי' כלל, וכמבואר **בתוס' ב"ק נ"ו: בד"ה פשיטא** 'דמצינו דברים שהשומר חייב והגזלן פטור, שהרי בכחשה בהמה הכחשה דהדרא ופירות שהרקיבו מקצתן מוכח בהגוזל קמא דגזלן אומר הרש"ל משום דלא חשיב שנוי ולא קנינהו ופטור אפילו בפשיעה כיון דלא קיבל עליו שמירה, אבל שומר כיון שנתחייב בכחשה דלא הדרא ובהרקיבו כולם אם נעשה בפשיעה למה לא יתחייב בכחשה דהדרא ובהרקיבו מקצתם כיון דקיבל עליו שמירה דלמה לא יתחייב בזה כמו בזה שאאין השומר קונה בשנוי', ומעתה דמפורש בד' התוס' דשומר חייב בכל 'היזק' שנעשה בבהמה בפשיעתו אפילו כשאינו בגדר 'שנוי', א"כ מה זה שכ' התוס' דכדי לחייבו על 'היזק ניכר' בעינן לזה ש'אינו יכול לומר הרי שלך לפניך' בהיזק ניכר והביאו ד' הגמ' בגיטין שפירשו כן לגבי גזלן דאי הוי היזק ניכר חשיב 'שנוי' ואינו יכול לומר הרש"ל, והרי שומר חייב על 'היזק' הנעשה בפשיעתו גם אם אינו 'שנוי' וצע"ג.

ועיין **בשיטמ"ק ב"ק נ"ו: בשם תוס' שאנץ** שכתב כדברי התוס' שם דבשומר חייב אפילו בהרקיבו מקצתן וכחשה דהדרא אע"פ שגזלן אינו חייב ע"ז דאינו שנוי מ"מ שומר חייב על פשיעתו, וכתב דלפי"ז הסוגיות **בב"ק מ"ו. ובב"ק צ"ח:** דתלו פטורו של שומר בדין 'הרי שלך לפניך' כמו בגזלן אי"ז אליבא דאמת, ובשומר הכל תלוי אי הוי 'היזק ניכר' ואז חייב אפי' בלא הרי שלך לפניך ואי הוי היזק שאינו ניכר אז פטור אפילו כשאינו משיבו ואינו אומר הרש"ל עיי"ש, אכן בד' התוס' דידן יש בזה סתירה חמורה כנ"ל, דבדבריהם בדף מ"ו. מפורש שיש 'חידוש' בזה שאי הוי היזק ניכר אין השומר יכול לומר בו הרש"ל כמו גזלן ובדבריהם בדף נ"ו מפורש דאף כשאינו שנוי חייב השומר על פשיעתו.

וביותר תמוהים ד' **הרמב"ן במלחמות שם** שכתב 'דרבנן ס"ל דהאי היזק ניכר הוא........נמצא שהתפיסה שתפסוהו ב"ד בפשיעתך היא גרמא לאוסרו, והרי זה כשומר שלא שמר ובא גזלן ונטלו שלא יכול לומר הרש"ל כ"ז שהוא ברשות גזלן, ואף זה משנכנס ביד ב"ד שוב לא יצא מרשותם שהרי אסרוהו ובכל מקום שהולך שם ב"ד ורשותם עליו', ומפורש בדבריו דהטעם דחייב אליבא דרבנן דסברי דהוי 'היזק ניכר' הוא משום דאינו יכול לקיים ה'השבה' לבעלים שאחר שנאסר הרי כלעולם ביד ב"ד, ומפורש לכאו' בדבריו שללא יסוד זה דהוי כ'לעולם ביד ב"ד' שבכל מקום שהולך שם ב"ד ורשותם עליו והוי כגזלן גזלן והרי הוא עדיין ביד הגזלן היה יכול לומר 'הרי שלך לפניך' וליפטר בהשבתו אף אי נעשה בו 'היזק ניכר', ולכאו' מפורש ברמב"ן שחולק ע"ד **התוס' בב"ק נ"ו: הנ"ל** וסובר דאף ב'היזק ניכר' פטור השומר על פשיעתו אם מקיים ה'השבה' לבעלים ואומר הרש"ל.

אכן צ"ע המשך ד' **הרמב"ן שם** שכתב 'ור' יעקב סבר גומרין דינו של שור שלא בפניו והתפיסה שתפסוהו ב"ד אינה מועלת כלום ואין השור ברשותם, נמצא שהוא היזק שאינו ניכר ואומר לו הרי שלך לפניך', ותמוה דאי לרבנן הוי 'היזק ניכר' ומ"מ כל חיובו הוא משום שהשור הוי ככל שעה ברשות ב"ד ואינו יכול לקיים ההשבה, א"כ לר' יעקב דסבר דאין השור כברשות ב"ד מה צריך לבאר דמה שפוטר משום דלדידיה הוי כהיזק שאינו ניכר, ולכאו' מד' הרמב"ן לר' יעקב מבואר דאף היכא דהוי היזק שאינו ניכר כל פטורו הוא כשמקיים ההשבה אבל אי הוי כברשות ב"ד ואינו מקיים ההשבה הרי הוא חייב אף כשאינו היזק ניכר, ובד' הרמב"ן אליבא דרבנן מבואר דכל חיובו לקיים ההשבה הוא דוקא אי הוי היזק ניכר וגם אז הרי הוא נפטר בהרש"ל אם יכול לומר כן, וצע"ג.

והנה **הרמב"ן במלחמות שם** הקשה על **הבעל המאור שם** לפי מה שהבין בדבריו דס"ל דלר' יעקב דסבר דגומרים דינו של שור שלא בפניו השומר אינו נחשב 'פושע' 'שא"כ לא פשע השומר כלל והואיל ולא פשע אפילו לא החזירו לבעליו נמי פטור, ובודאי לא פטר ר' יעקב אלא כשהחזירו לבעלים אבל לא החזירו חייב כדאיתא בפרק מרובה ובפרק אלו נערות', וכוונת הרמב"ן להוכיח מהא דאי' **בב"ק ע"א: וכתובות ל"ד:** דבגנבו גנב מבית שומר אחר שנאסר בהנאה ושחטו חייב אליבא דר' יעקב אי ס"ל כר"ש דדבר הגורם לממול כממון דמי, **ופירש"י בב"ק ע"א: ד"ה מוחזר** 'דכל זמן שהוא קיים שומר פוטר עצמו בו ואם יאבד ישלם דמיו', והרי מפורש דאף לר' יעקב אינו נפטר אלא כשמשיבנו לבעלים, ולכך הגנב בגניבתו ושחיטתו הוי 'גורם לממון' כלפי השומר כיון שע"י מעשה הגניבה והטביחה השומר מתחייב לבעלים, וכן הוכיח **בשיטמ"ק ב"ק נ"ו: בשם תוס' שאנץ** במסקנתו דאף לר' יעקב דלא הוי היזק ניכר אין השומר נפטר אלא כשמשיבנו לבעלים עיי"ש, ולכן מפרש **הרמב"ן במלחמות שם** דודאי הוי פשיעה אף לר' יעקב אלא שאינו מתחייב משום דהוי היזק שאינו ניכר וכ' שם במסקנת דבריו 'אבל אילו נסקל היה חייב לפי שאומר לו אילו החזרתו לי הוה שחיטנא ליה, ואפילו נגח באונס שבפשיעתו בא ההיזק, והוא היזק ניכר, וכך פירשו **רבותינו הצרפתים ז"ל** והוא הנכון', ומבואר בד' הרמב"ן דחיובו הוא דוקא כש'נסקל' דאז הוא שנעשה 'היזק ניכר', ולפי זה אילו מת השור מאליו לפני שנסקל הרי הוא פטור לר' יעקב אעפ"י שאינו מקיים ההשבה בפועל ליד הבעלים, וזה מפורש בהדיא בד' הרמב"ן, ועיין **בברכת שמואל ב"ק סימן ל"א סק"א** שכתב דלשיטת הרמב"ן 'אין הביאור דנעשה מחוייב בהשבה משעת הפשיעה, אלא דנעשה רכמו שנגמרה הפשיעה למפרע ע"י שנסקל ונעשה ההיזק ניכר', וכתב שם דלפי זה אם תמות הבהמה באונס שאינו מחמת הפשיעה הרי הוא פטור, ועיי"ש מה שביאר **בשם הגאון הגדול הצדיק ר' שמחה זעליג זצוק"ל**.

ולכאו' לפי זה, דוקא כש'נסקל' השור הרי הטא חייב כיון שהסקילה הוי כ'גמר' ההיזק שנעשה שבזה שנאסר הוי היזק שאינו ניכר ובסקילת השור נעשה ההיזק ניכר והרי זה כהיזק אחד ארוך שחייב עליו, אבל אם נגנב השור אחר שנאסר בהנאה אפילו אי הוי בפשיעת השומר הרי הוא פטור, אמנם הרמב"ן הרי הוכיח מהגמ' **בב"ק ע"א: וכתובות הנ"ל** דאפילו אם גנבו גנב מבית שומר ושחטו דהוי גורם לממון ומזה מוכרח דהשומר חייב אף כשנגנב, ועיין **בברכת שמואל שם סק"ב** שביאר דהחיוב הוא כשנגנב בפשיעת השומר, ודברים הללו מתמיהים איך נחייבו כשנגנב השור בפשיעתו, והרי כבר נאסר בהנאה לפני שנגנב, ועל מה שנאסר השור הרי אין לחייבו כיון דהוי היזק שאינו ניכר וא"כ איך נחייבו על פשיעלו בשור שנאסר בהנאה ונגנב ממנו דנחייבנו על הגניבה, ובברכת שמואל שם ביאר דכשנגנב בפשיעה הוי דנשלמה מעשה הפשיעה ושוב הוי היזק ניכר עיי"ש, והדבריפ אינם מובנים לכאו' וצ"ב רב, ועיין מה שביאר בענין זה בביאור עמוק **בחידושי ר' שמואל פסחים אות ק"א**

ואמנם **בתרומת הכרי סימן שס"ג ס"א ד"ה ובהאי ענינא** דעתו דמשעת פשיעת השומר אפילו בהיזק שאינו ניכר נתחייב בהשבת הפקדון ושוב אפילו אי נאבד ממנו באונס ג"כ חייב, וכן מבואר **במקור חיים הלכות פסח סימן תמ"ג סק"ו** עיי"ש, ועיין **בברכת שמואל שם** שהניח ד' התרומה"כ בצ"ע מד' הרמב"ן הנ"ל.

ועי' עוד **בשיעורי ר' שמואל פסחים אות ק"ח** שהביא שיטת **השיטמ"ק ב"מ דף ל"ד בשם הראב"ד** דלא חשיב גורם לממון כממול דמי אלא היכא שיש אחריות אונסין על מי שהדבר גורם אצלו לממון, והוכיח לפי"ז הגר"ש דלשיטת הראב"ד בע"כ דאי נגנב האיסורי הנאה מבית שומר אפילו באונס הרי הוא חייב עליו מדאמרינן **בב"ק ע"א: וכתובות ל"ד: הנ"ל** דחשיב כגורם לממון כשנגנב האיסוה"נ מבית שומר, ולכאו' ראייתו מוכרחת, ונמצא מחלוקת יסודית בין הרמב"ן להראב"ד בגדר הדין ד'הרי שלך לפניך' הנאמר לר' יעקב בשור הנסקל, דלהרמב"ן אין צריך השבה ליד בעלים ואין חיובו באבידת השור הנסקל אלא כשנאבד מחמת פשיעה המחייבתו כפי דיני שמירתו, ולשיטת הראב"ד משעה שפשע ונאסר בהנאה 'נתחייב בהשבה' ואם אינו משיבו אפילו כשמת באונס הרי הוא חייב עליו.

**שיטת בעל המאור בב"ק והרשב"א שם בשם הראב"ד**

**שיטת הרמב"ם ובד' היש"ש בשיטתו**

**בד' המג"א והגרעק"א והחק יעקב בדין שומר שפשע במה שלא מכר החמץ**