ציונים והערות- דריסה
קטגוריות: ש_ס / מא חולין / חולין - הרב ישעיה הלברשטט / שחיטה / שחיטה ציונים והערות

**דף ל עמוד ב' מתני' השוחט ב' ראשין**. רישא דמתני' בקדשים איירי, כמבואר לעיל דף כ"ט עמוד א'.

**התיז את הראש בב"א פסולה.** הנה שמעתא זו היא בענין הלכתא ד'דריסה', ובגמ' ילפינן לה מקראי, ובפירש"י לעיל דף כ"ז. כתב דאף דהלכות שחיטה הלמ"מ הם, יש מהן שנכתבו כגון דרסה, ועי' רשב"א שם דר"ל דאינו מההלכה ורק אגב גררא נמנה בכלל ההלמ"מ, וכ"כ רע"א בגליון הש"ס דף ד. [דהוא המקום הראשון שנזכרו במכלתין החמשה הלכות] ועי' ריטב"א שם. אך **הרמב"ן** והרשב"א לעיל כ"ז. כתבו, דאף פסול דרסה הוא מהלמ"מ, וקרא אסמכתא בעלמא הוא[[1]](#footnote-2), ועי' **ברשב"א** בתוה"ב בית ב' שער א' כב. וצ"ע.

**בגדר הפסול**, עי' **ברי"ף** בסוגיין, דהפסול הוא משום דאי"ז 'דרך השחיטה', דבעינן הולכה והבאה בשחיטה, וליכא. **והמאירי** כתב, דאי"ז שחיטה אלא 'נחירה', שאין שחיטה אלא לשון חיתוך דרך משיכה. **והראב"ן** בסימן ר"ט כתב דאיסור דרסה הוא משום שנא' וזבחת ואכלת, ודרך הזובח להיות מוליך ומביא ולא חותך בב"א כארי הטורף וכעוף הדורס וכאדם המתיז בחרבו את ראש חבירו, שאי"ז קרוי זביחה אלא 'הריגה ודריסה'. **וכן כתב** **הראבי"ה** [אלף פ"ו] וז"ל, והלכה גמירא שאין זביחה אלא על ידי הולכה והובאה ולא בדורס ומתיז את הראש בב"א שנקראת הריגה, שנא' וזבחת ואכלת וכתיב חץ שחוט לשונם, ואין שחוט אלא משוך, [דרסה - דוחק, כמו דרסה על פי עגול (ביצה ג:), וי"מ כעוף הדורס], עכ"ל[[2]](#footnote-3).

**היה שוחט והתיז את הראש בב"א, אם יש בסכין מלא צואר כשרה.** עי' **רמב"ן** שדקדק מהא דקתני דהתיז את הראש, דאם חתך רק את הסימנים, ה"ז כשר אף בסכין שאין בו אלא כמלא צואר, **אך בל' רש"י** בד"ה אם יש, משמע דאף כשלא חתך אלא את הסימנים ה"ז פסול, משום דאין הסימנים נחתכים במשיכה זו בלא דרסה, וכ"כ הרמב"ם פ"ג משחיטה הי"א, וכ"כ הרשב"א והר"ן, ועי' בתוה"ב כ"ב: ובדברי הרא"ה שם.

**היה שוחט והתיז ב' ראשים כאחד אם יש בסכין מלא צואר אחד כשרה.** רש"י כתב דהיינו כמלא צואר חוץ לב' צוארים, דיש בו שיעור ג' צוארים[[3]](#footnote-4), ועי' **רמב"ן ורשב"א, וברא"ש** סי' ח'.

**אבל אם הוליך והביא אפי' כ"ש אפי' באיזמל כשרה.** עי' **ברי"ף** דאיכא מ"ד דה"מ בעוף שצוארו דק אבל בהמה לא, ועי' ברמב"ן, וב**ר"ן** על הרי"ף, ועי' **רמ"א** בסימן כ"ד ס"ב דנהגו להחמיר כהרי"ף.

**דף ל"א. והא בעי כיסוי. הרשב"א** בתוה"ב בית א' שער ה' י"ט. כתב ללמוד מהכא דמי שאין לו עפר לכסות אסור לשחוט, והכי קי"ל בשו"ע סי' כ"ח סעיף כ"א, וציין הגר"א לשמעתין. ועי' שם גליון מהרש"א שהקשה מ"ש מדברי המרדכי הידועים גבי נקרע הציצית בשבת, דשרי ללבוש בלא הטלת ציצית, **ועי' קה"י** ב"ב סו"ס י'.

**חוץ לצואר כמלא צואר.** התוס' כתבו דא"צ להוליך כל אותו מלא צואר שחוץ לצואר, ולא הוצרך שיעור זה אלא כדי שישחוט בריוח. **[ובתבו"ש** סימן כ"ד ס"ב כתב, דמ"מ אם נתכוין מעיקרא שלא להוליך או להביא את כל הסכין, צריך שיהא כשיעור ב' צוארים במקום שדעתו להוליך, **וכ"כ הפמ"ג** שם במש"ז סק"א וכ"נ בד' **הגר"א** שם סוסק"ה]. **ומאידך בחזו"א** סימן ג' סק"ט כתב להוכיח מד' הרשב"א והר"ן דפליגי על תוס', וס"ל דצריך להוליך את מלא ב' הצוארים, עיי"ש. **וכ"כ הגר"ז** בסימן כ"ד סוסק"ט, עי"ש שהוכיח מד' הרמב"ן והרשב"א והר"ן דפליגי ע"ד התוס', ושכן דעת השו"ע.

**כמה פרטי דינים המבוארים בפוסקים**. **א. הגר"ז** בסימן כ"ד סק"א כתב, דאם דוחק בשעת ההולכה והבאה שפיר דמי, וכ"כ **היד יהודה** שם, אך **בדרכ"ת** שם סק"ב הביא דיש חולקים ע"ז, עיי"ש, וצ"ע לדינא. **ב. הפמ"ג** בשפ"ד סימן כ"ד סק"א כתב, דבגונא שאין בסכין אלא מלא צואר אחד, והשוחט אומר ברי לי שלא דרסתי, דעת **הפר"ח** שם סק"ח שאינו אסור אלא מדרבנן, ודעת **התבו"ש** בסימן ח' סק"ז דהוא פסול מדאורייתא. **ג. עי' ש"ך** סימן כ"ד סק"ב, דכל שיש בסכין כמלא ב' צוארים, מותר לשחוט בו לכתחילה בלא הולכה והובאה, **וכ"כ בתשו' מבי"ט** ח"א סימן ל"ו. **אך התורת חיים** בסוגיין דקדק מל' הרמב"ם והשו"ע דלכתחילה צריך לשחוט בהולכה והובאה, וכ"כ **פר"ח** בסימן כ"ד סק"ג, וכ"כ **הגר"ז** בסימן כ"ד סק"ו וסוסק"ט, ועיי"ש שכתב דבקו"א כתב בדעת הרמב"ן ודעימי' בביאור ד' התוספתא, דלא מכשרינן בדאיכא כמלא ב' צוארים, אלא כשנתכוין לשחוט בהולכה והובאה, אך אם נתכוין לשחוט בהולכה לחוד או בהובאה לחוד, פסול.

1. **והשאילתות** בשאילתא קכ"ה כתב, דשחיטה בסכין פגום פסולה משום דהו"ל דרסה, **ובהעמק שאלה** שם כתב בדעתו, דדין דרסה דמשנתינו, אינו כלל מן ההלכתא, אלא ילפינן לה מקרא, וההלכתא דדרסה היא לפסול סכין פגום. [↑](#footnote-ref-2)
2. **ומצינו בכמה דוכתי** דחלוק פסול דרסה משאר הלכות שחיטה. **א. עי' פמ"ג** בסימן כ"ד בשפ"ד סקי"ח בדעת הר"י שושאן, דאף לדעת הרמב"ם דמיבע"ל בהחליד במיעו"ק דושט דכשר, מ"מ **בדרס** במיעו"ק דושט ודאי פסול, דשאני חלדה דהוי שחיטה מעליא אלא דהלמ"מ דבעינן שלא בחלדה, לכך מביע"ל להכשיר, אבל דרס דמקרא מפורש הוא, וכל שדורס לאו שחיטה הוה אלא חונק, הוי כניקב מיעוט הושט דנבילה היא. **ב. עי' יד יהודה** [סי' כ"ג סקי"ב] דלדעת רש"י והרשב"א בתוה"ב הנ"ל דילפינן לפסול דרסה מקרא, אי"ז שחיטה כלל ואי"ז פוסל במיעוט בתרא, וכמבואר בד' הרא"ש שבשו"ת הרשב"א ח"א סימן שס"ז שנסתפק בדין זה, **ומש"כ הרשב"א** שם דלדעת רש"י דרס במיעוט בתרא פוסל, הוא לטעמיה דפירש ברש"י דפסולי שחיטה פוסלין במיעוט בתרא, מדרבנן ולפיכך אין מקום לחלק. **[ועי' ראבי"ה** אלף פ"ו שהביא פלוגתת רבוותא בדין דרסה במיעו"ב]. **ג. יש לדון** גם בדין מיעוט קמא, דאף לפשטות ד' רש"י לעיל דהחליד במיעוט קמא דקנה פסולה, מ"מ אם דרס במיעוט קמא דקנה אפשר דכשרה, כיון דאי"ז שחיטה כלל, והו"ל כחצי קנה פגום, **אולם הב"י** בסימן כ"ד כתב בשם שחיטות אשכנזיות, דדרסה פוסל במיעוט קמא דקנה. **והרמ"א** בסימן כ"ד ס"ו כתב דהמנהג לפסול דרסה במיעוט קמא דקנה, **והש"ך שם** סקי"ג פירש דהוא משום דחיישינן שנגע בושט, וכ"כ **הגר"א** שם סק"ז. **אך הגר"ז** שם סקכ"ח כתב בדעת השו"ע דדעתו לאסור בזה מדינא, משום דס"ל כדעת הרמב"ם דהאיבעיא דהחליד במיעוט סימנים הוא במיעוט קמא אף דקנה, וה"נ הוא בדרסה. [↑](#footnote-ref-3)
3. **וביד יהודה** סימן כ"ד סק"ד העיר בזה, שהרי צוארי הבהמות א"א שיהיו סמוכים זל"ז, דהגופים והראשים דהם רחבים יותר מהצוארים מפסיקין ביניהם, וא"כ היאך סגי בסכין שרחב כשיעור ג' צוארים, ועיי"ש שכתב דבע"כ ל"ד הוא, והמכוון הוא שיהא לו רוחב ג' צוארים חוץ מהריוח שבין הראשים. [↑](#footnote-ref-4)