ענייני בב_ח
קטגוריות: ש_ס / מא חולין / חולין - הרב וורצל / כל הבשר / בשר בחלב

חולין קיג: הערות בדיני בב"ח

**א. שיעורי בב"ח בבישול ואכילה-**

א. מבואר קח: פלוגתא דרב ולוי בחצי זית חלב וחצי זית בשר אם יש בו איסור בב"ח.

ובדעת רב דפטור פירש"י שאין מצטרפים לקרות איסור עד שיהיה בכ"א ליעשות איסור לעצמו, מבואר בכל דברי רש"י דלרב אין חלות איסור בב"ח בכה"ג כלל ואינו רק חסרון במעשה האיסור שאין כאן שיעור ללקות עליו.

ומה"ט גם אם יהיה כזית בשר עם חצי זית חלב לא יחול בו דין בב"ח.

[והנה לעיל מיניה אמר רב כזית בשר שנפל ליורה של חלב, וכ"ה לשון הטושו"ע צב-א, אבל הר"מ כתב חתיכת בשר.

וכתב הט"ז דלשון השו"ע כזית ה"ה פחות מכזית ורק לענין מלקות יש חילוק, ופי' בפמ"ג מ"ז שם כוונת הט"ז דרב נקט כזית לשיטתו דאין מלקות בפחות מזה, אבל הר"מ להלכה דקי"ל כלוי השמיט תיבת כזית, וכ"כ ביד יהודה בקצר-א, וע"ע בפר"ת שם.

והנה במתני' קתני טיפת חלב שנפלה על החתיכה וצ"ל לדעת רב דאינו אלא איסור דרבנן, וכ"כ בחי' כת"ס ורא"י כאן, ומה"ט דחה לד' הפמ"ג דה"נ הכא לא הו"ל לרב לנקוט כזית דוקא דמ"מ אסור מדרבנן, עיי"ש מש"כ ליישב באופ"א הטעם דנקט כזית].

אמנם בעיקר הדבר תמה ברא"י כאן למה לא יחול שם בב"ח גם בחצי שיעור והרי בכל דוכתא ח"ש אסור מה"ת והוא חפצא דאיסורא [עי' מש"כ בדין ח"ש בשבועה]?

ועי' בראש יוסף די"ל דחצי שיעור הוא איסור חדש משום חזי לאיצטרופי אבל אין שם עיקר האיסור עליו אף למ"ד ח"ש אסור מה"ת, עיי"ש, וצ"ע.

ויל"פ בתרתי:

א. י"ל עפ"י סברת החזו"א כב-א דעיקר דין בב"ח תלוי במה שאחד אוסר את חבירו איסור בפועל, ואם אין שניהם נאסרים מעיקרא לא חייל בב"ח [ובאר בזה דמבשל נבילה בחלב לא חייל איסור גם על החלב, דכיון דאאחע"א בבשר ממילא גם החלב לא נעשה בב"ח שאין בב"ח אלא במה ששניהם נאסרים, ואף דחייל ביה החפצא דאיסורא מ"מ בב"ח תלוי באיסור בפועל של כ"א מהם].

וה"נ בח"ש כיון שלא יחול בכ"א מהם בפנ"ע איסור בב"ח לא חייל כלל דין בב"ח [מיהו לפמש"כ שם החזו"א בהסבר הדברים לא יהני כ"כ לנידו"ד].

ב. אמנם בפשוטו הסברא דאף אי ח"ש חשיב חפצא דאיסורא בכ"מ מ"מ כיון שבכל דיני תורה אין בו איסור שלם ה"נ חצי זית לא חשיב בשר כ"כ לכל דיני תורה וצריך שיהיה דוקא כזית מבשר וחלב דבל"ז לא חשיב 'בשר' ו'חלב'[[1]](#footnote-2).

ויל"ע אם לוי פליג על עיקר יסוד זה וס"ל דסגי מה שנאסר מתורת ח"ש ליצור דין בב"ח, או דפליג בענין אחר וס"ל דדנים הבשר והחלב יחד אבל לעולם בעי שיחול עליו איסור גמור, ונפק"מ במבשל חצי זית מבב"ח יחד אם עובר ויתבאר לקמן.

ב. בפמ"ג פתיחה להל' בב"ח ובמנח"ח-צב הק' מה ענין שיעור כזית לאיסור בישול, ורק לענין איסורי אכילה מצאנו שיעור כזית?

ובמנח"ח תי' דכל שיעורי תורה בכזית אם לא נתפרש להיפך, ולא רק שיעורי אכילה.

ובפמ"ג תי' דאף בזה אמרינן דכיון ששיעורין הלמ"מ הרי יש הלמ"מ מיוחדת דבישול בכזית.

וי"ל בזה לפי"ד הכס"מ דכל איסור בישול הוא סייג לאכילה וא"כ כל שיש בו איסור אכילה יש בו איסור בישול.

ובפמ"ג בפתיחה נסתפק אם יש איסור ח"ש בבישול פחות מכזית או כיון דלא חזי לאיצטרופי לאיסור שלם שאף אם יבשל כעת עוד כזית לא יעבור באיסור בישול שאין כאן צירוף של שניהם ממילא אין בו דין ח"ש ואינו אלא דרבנן[[2]](#footnote-3) [או דלמא ענין חזי לאיצטרופי מתקיים ע"י שאם היה מצרף בבישול הראשון עוד חצי זית היה עובר].

ומה דפשיטא ליה לפמ"ג דאם מבשל זא"ז חצי כזית אינו מצטרף מספק"ל לרעק"א, דהנה הק' בכו"פ פז-א למה לי ילפותא דלא תבשל להלכה ולא ילפינן משום לא תאכל כל תועבה [לשיטת הר"מ דבלא"ה אין לוקין על הנאה].

ותי' רעק"א [הו"ד בר"מ פרנקל פ"ח מאכ"א] דנפק"מ בבישל חצי זית בב"ח ואח"כ עוד חצי זית שאינו עובר בבישול ואין לאסור משום תועבה דהא לא עבר באיסורא, ואיצטריך ילפותא דלא תבשל לאסור אכילה והנאה אף בכה"ג, וע"ע בשו"ת נפש חיה יו"ד-יב.

אבל נסתפק בזה רעק"א די"ל דבכה"ג שפיר עבר על איסור בישול דסו"ס בישל שיעור שלם, ודלא כפמ"ג דלא חזי לאיצטרופי, והוא חידוש גדול.

וע"ע בספק הפמ"ג במשי"ת עוד לקמן.

ג. לוי אמר אף לוקה על בישולו [בח"ז בשר וח"ז חלב], וכן תני לוי וכו' ובאיזה בישול אמרו בבישול שאחרים אוכלים אותו מחמת בישולו.

וברש"י כתב שאין אחרים אוכלין אותו אלא אם נתבשל כל צרכו, ובפמ"ג בפתיחה הביא מהפר"ח-פז דסגי במאכל בן דרוסאי ככל דין בישול, ותמה עליו מלשון רש"י אבל בריטב"א נקט כן גם בדעת רש"י דהא בכה"ת חשיב בישול בכה"ג.

ודעת הפמ"ג בדעת רש"י דבעי בישול גמור [וכ"נ מנח"ח ז-ג, וע"ע מנח"ח-צב], ויש לבאר הטעם עפי"ד הכס"מ דאיסור בישול הוא סייג לאכילתו, ולא שייך סייג לאכילה אלא בדרך אכילתו ואינו תלוי בגדרי בישול דכה"ת.

ובפשוטו מתבאר דבבישול פחות ממאב"ד אין בו איסור תורה בין בבישולו ובין באכילתו, וכ"כ להלכה בפר"ח פז-ג דלפי"ז שרי בהנאה כדין כל בב"ח שנאסר מדרבנן, והו"ד בפמ"ג מ"ז סוס"י סח ד"ה הדין הא'.

אבל הק' בכו"פ צב-ג דכיון דמבואר דאין איסור תורה בבישול א"כ להנך דס"ל דל"א חנ"נ באיסור דרבנן מאי קושיא על רב דאל"ס אסור אמאי חלב נבילה הוא ולימא דקדם וסלו מיד קודם שנתבשל כמאב"ד?

ובכו"פ צב-ג רצה לחדש דעיקר הפטור דקתני בברייתא דפחות ממאב"ד גבי בב"ח אין בו איסור תורה אינו משום דלאו דרך בישול הוא, רק שאין בו איסור אכילה משום דלאו דרך אכילתו הוא, וס"ל להאי תנא דילפינן בב"ח מקרא דלא תאכלו וכיון דכתיב ביה אכילה אין בו חיוב שלא כדרך, אבל לענין בישול וודאי חייב.

וממילא להלכה לדידן דקי"ל פסחים כד: דבב"ח נאסר גם שלא כדר"א ה"נ וודאי נאסר באכילה גם בפחות ממאב"ד [ובזה יישב השמטת הר"מ לדין זה דפטור ממלקות], ועי' בחוו"ד צא-ז שנקט לא כן בפשיטות ובהג' אמ"ב שם ציין לד' הכו"פ.

אבל בפמ"ג סי' סח שהבאנו דחה דבריו וכתב דמסתברא דעיקר הפטור משום דלאו דרך בישול הוא.

אבל בכמה מהאחרונים נקטו ליישב באופ"א, דע"כ אית ביה איסור חצי שיעור דאורייתא אף בפחות ממאב"ד ואין פטורו אלא ממלקות, ונשנו בזה כמה טעמים:

א. בבי"מ צידד לומר דעצם מה שמבשל פחות ממאב"ד חשיב כמו חצי שיעור באיכות, וברייתא דקתני באיזה בישול וכו' היינו לענין מלקות.

אבל צ"ע דלא מצאנו ח"ש בכה"ג, וגם לא שייך בזה חזי לאיצטרופי שהרי אם גומר הבישול חייב רק על הגמר דהא אפי' אחר שעשה כן יתחייב אף שלא עשה כל הבישול.

ב. בכו"פ כתב בשם בעל כנפי יונה שהלחלוחית חלב שנבלע בבשר מתבשל מיד כמאב"ד, ומה דקתני בברייתא דבעי דוקא כמאב"ד הוא לענין מלקות דבלאו הכי אין כאן שיעור שהרי לא נתבשל שיעור.

ובזה יש להטעים טפי מה דקתני בברייתא דין זה על בישול חצי זית חלב ובשר דבכה"ג כל שלא נתבשל כמאב"ד הרי אף שהטעם שבתוכו נתבשל מ"מ וודאי אין בו שיעור.

ג. בחוו"ד צא-ז וישוע"י-פז כתבו ג"כ דוודאי אית ביה איסור תורה בבישול פחות ממאב"ד, וטעמם כעין ד' הכו"פ בנו"א, שהחלב צלול ומתבשל תיכף, חל בו איסור בב"ח עם טעם הבשר המעורב בו, וממילא נאסר גם הבשר משום טכע"ק של איסור.

ומבואר דעת כל הנך אחרונים דפשיטא להו דאם בישל חצי שיעור בב"ח חייל בו דין בב"ח ואסור באכילה מתורת ח"ש דאורייתא.

אבל בריטב"א כתב דאף שלא נתבשל כמאב"ד מ"מ איסור אכילה מדרבנן שפיר אית ביה כצונן בצונן אבל אין בו איסור תורה של אכילת בב"ח, ודלא כהאחרונים רק כדעת הפר"ח וכבר עמד בזה בבי"א יו"ד-ל.

ונראה דאף הריטב"א מודה למה שנקטו האחרונים שחלק מן הטעם מתבשל לגמרי ומ"מ ס"ל שאין בו ח"ש מדאורייתא.

וביאור הדברים י"ל דהנה חזינן דעת רב דבעי כזית מבשר וחלב וביאור דעתו כש"כ לעיל דתחילת דין בב"ח מיתלא תלי במה דחייל ביה איסור גמור בכ"א מהם, וחצי שיעור לא חשיב איסור ואין בו דין בב"ח.

ויל"ד בדעת לוי אם גם הוא מודה לזה אלא דס"ל דמצטרפים הכזית בשר והחלב יחד לשיעור שלם וסגי בזה ליצור איסור, אבל בח"ש מודה שלא יחול דין בב"ח, וזהו דעת הריטב"א.

ודעת ש"א מבואר דלדעת לוי אין דין כלל שיחול איסור גמור כדי שיחול בו דין בב"ח, ודו"ק.

אח"כ ראיתי בחזו"א בכורות טז-טז שנסתפק בזה בדעת לוי אם צריך שיעור או סגי בח"ש, ועיי"ש מש"כ לדון לענין עצמות לפי דרכו שם דחשיב כחצי שיעור.

**ב. עוד באיסור בישול ואכילה-**

ולדעת הריטב"א בפשוטו גם איסור בישול לא יעבור בח"ש [ובפמ"ג שהבאנו לעיל נסתפק בזה מטעם אחר], אבל יש לחלק בזה דלענין בישול שפיר עובר ורק לענין אכילה צריך שיאסרו זא"ז, מיהו בגמ' בדעת רב ל"מ לחלק כן.

והנה הצפנ"פ פ"ט מאכ"א יצא לחדש דאף דלענין בישול בעי איסור בישול גמור מ"מ לענין לעשותו בב"ח לאוסרו באכילה סגי בבישול כמאב"ד והעיקר שיתנו טעם זב"ז דלא בעינן אלא שיקרא דרך בישול ואף כה"ג מהני.

אבל מ"מ מודה בכבוש וכה"ג דלא חשיב דרך בישול ואינו נאסר באכילה כמבואר בגמ' דאי תרו ליה כולא יומא וכו' משמע דשרי גם באכילה ולא רק בבישול וכבר פי' הראשונים דהיינו כבוש [והרי משמע בגמ' דאף מותר באכילה ולא רק בבישול עצמו וכפירש"י פסחים מד:].

ומבואר בדבריו חידוש גדול שיתכן שיהיה בב"ח רק לענין איסור אכילה ולא לענין איסור בישול, ובפשוטו הוא תלוי זב"ז דמה דחשיב בב"ח לענין בישול הוא חשוב בב"ח לענין אכילה.

ויש להביא קצת סמך לדבריו, הנה מפרשינן קד: טעם גזירת העלאה משום שמא יעלה באילפס רותח, ועי' רש"י קג: שכתב האיסור בהעלאה דלמא אתי למיכלינהו כי הדדי דקא נגעי ובלעי מהדדי.

וכתב מהרמ"ש וכ"מ במאירי דכוונת רש"י לאיסור בישול, דכיון שיאכלם יחד יניחם באילפס ועובר באיסור בישול, וכ"ה להדיא ברש"י קד: ד"ה גזירה.

אבל מהר"ם פי' כוונת רש"י משום איסור אכילה, וצ"ב למה לא פירש"י משום בישול, וראיתי מבארים דהיכא שעולה באילפס רותח מתבשל רק מעט ואין בו איסור בישול ומ"מ איסור אכילה אית ביה.

מיהו זה שלא כד' האחרונים שהו"ד לעיל דאף באכילה אית ביה איסור חצי שיעור, אבל מ"מ לד' הריטב"א קח: מבואר שאין בו אלא משום חצי שיעור, ויתכן שיודה הריטב"א לענין איסור בישול שהוא איסור תורה, כש"כ לעיל לדון בזה.

ובמקו"א הבאנו ד' הצפנ"פ שכתב בנו"א בביאור הגמ' קד: עפי"ד הירושלמי שאין בישול בכ"ר אלא כשהאור מהלך תחתיו וה"מ לענין איסור בישול אבל לענין איסור אכילה נקט שייאסר גם בלא אור תחתיו דחשיב דרך בישול לענין זה, ואכ"מ ונתבאר במקו"א.

במקו"א כתבנו לדון באוכל חצי זית בשר וחצי זית חלב דמבואר בסוגיא קח: דחייב אם הוא גם למ"ד אל"ס מותר, עיין בסוגיא דאל"ס מה שהבאנו בשם מה"ב (ט.).

1. ועי' בראב"ד על הסוגיא פסחים מג: שכתב להוכיח מבב"ח וגיעולי מדין דחצי שיעור אסור מה"ת, וכנראה כוונתו דאף ללוי לא היה נאסר אלא מכח דח"ש אסור מה"ת, וצ"ב דלכאו' לא פליגי ר"י ור"ל אם יש כאן חפצא דאיסורא ואיך יהיה מחלוקת לענין בב"ח?

   ולדרך הראשונה שכתבנו א"ש היטיב דח"ש לא חשיב איסור גמור ובב"ח תלי בדין האיסור דוקא, ואף ללוי בכה"ג לא יהיה בב"ח ורק ע"י דח"ש אסור מה"ת ס"ל ללוי שיכול לחול על חצי זית.

   ולדרך השניה צ"ל דה"נ פלוגתא דח"ש מותר מה"ת הוא בעיקר שם האיסור ולר"ל לא אלים להחשב חפצא דאיסורא משא"כ לר"י, וה"נ תלי בזה דין בב"ח [וזה חידוש דבפשוטו גם ר"ל דס"ל ח"ש מותר מה"ת מודה דחשיב חפצא דאיסורא]. [↑](#footnote-ref-2)
2. וכנראה לפי דרכו גם אם יצרף עוד חצי זית לא יעבור למפרע משעת זית הראשון רק מהשתא כעין סברת השאג"א גבי ב"י וב"י. [↑](#footnote-ref-3)