דרך בישול
קטגוריות: ש_ס / מא חולין / חולין - הרב וורצל / כל הבשר / בשר בחלב

סי' פז- ענייני בב"ח בדרך בישול

**א. צלי-**

קי"ל שלא אסרה תורה בב"ח אלא דרך בישול, אבל כבוש ומליח אין בו איסור בב"ח דאורייתא, ונפק"מ בזה למש"כ הרמ"א סעיף א' דכל שלא נאסר מדאורייתא לא אסרוהו בהנאה.

ודנו הפוסקים לענין צלי, ובפר"ח הוכיח מגמ' סנהדרין ד: דמקשי למ"ד יש אם למסורת נימא שהאיסור הוא במבשל חלב (תרבא) ולא בחלב, ומשני דרך בישול אסרה תורה, ופירש"י ותוס' דחלב (תרבא) אינו בישול אלא טיגון ואין בו איסור, והוסיפו התוס' דלפי"ז כ"ש בצלי אין בו איסור, ורק גבי פסח דכתיב בשל מבושל מ"מ חשיב בישול.

ובכו"פ פז-ב דחה ראיה זו דתלי בפלוגתא דתנאי דאם למקרא ולמסורת, עיי"ש.

ועוד פי' שם התוס' בשם י"מ דרך בישול אמרה תורה היינו דבלא בישול היה מותר לאוכלו ורק ע"י הבישול נאסר משא"כ חלב (תרבא) שאסור אף בלא בישול, ולפי"ז ליכא ראיה כלל.

אבל בכו"פ פז-ב דן להוכיח דצלי אית ביה איסור תורה, עיי"ש מגמ' קח. אי תרי וכו' ולא אמר אי צלי משמע דבצלי וודאי אסור.

ובחת"ס יו"ד-צז דחה די"ל דהנה בכה"ת צלי חשיב כבישול והטעם דגבי בב"ח לא חשיב בישול הוא משום דחידוש הוא ואין לנו לרבות צלי, וא"כ בגמ' קח. דאתא למימר המקור דהוי חידוש א"י לומר דצלי שרי, דהא אי לא היה חידוש וודאי צלי שרי, ועחת"ס מה שהעיר ע"ז.

וע"ע בכו"פ מה שהוכיח מגמ' קיא. גבי כבדא עליו בשרא, עיי"ש וברעק"א קיא. ובחת"ס משכ"ב.

וע"ע בר"ן פכ"ה דאין אומרים חנ"נ בצלי משום דכל גזירת חנ"נ הוא אטו בב"ח והתם ליכא דין קליפה דדרך בישול אסרה תורה, א"כ לא נתנו דין חנ"נ בקליפה.

ובפר"ח הוכיח מזה דדעת הר"ן דצלי אינו איסור תורה ולכך לא משכח"ל דין בב"ח דאורייתא בלא כד"ק.

אבל בפר"ח דחה די"ל דה"מ בצלי ממש אבל בגוונא דטיפת חלב שנפלה על החתיכה וודאי יהיה מדאורייתא שהרי בזה אינו קליפה אלא אוסר הכל.

וביאור דבריו כנראה עפמש"כ בחת"ס-צז ויד יהודה דגוף טעם הר"ן דאין צלי אסור מה"ת אינו משום דצלי לאו בישול הוא דהא בכה"ת חשיב בישול וכל ההבדל בינו לבישול אינו משום גוף פעולת הצליה אלא משום שאינו אוסר אלא כד"ק, אבל לו יצוייר צלי שאוסר הכל כגון היכא דמפעפע או טיפת חלב בזה וודאי יהיה צלי מדאורייתא.

אבל ברעק"א קח. והרבה אחרונים פי' ד' הר"ן כפשוטו שהטעם שאין צלי מה"ת הוא משום שלא אסרה תורה אלא בישול ממש ולא צלי.

וכ"נ בחוו"ד צב-ה דאף גבי טיפת חלב שנפלה על החתיכה נקט שאין בו איסור תורה דחשיב כצלי, ואף שאוסר כל החתיכה.

[וברעק"א נתקשה עפי"ד בד' הר"ן למה הוצרך לומר שאין חנ"נ בצלי משום שאינו אלא כד"ק ולא אמר בפשוטו משום שאין צלי דאורייתא בב"ח לכך אין בו חנ"נ, ונתבאר במקו"א].

וברש"י ותוס' סנהדרין ד: מבואר דאף מבשל בחלב (תרבא) לא חשיב דרך בישול, ובתוס' ק. דנו דחלב מפעפע בכל החתיכה ומ"מ לאו דרך בישול מיקרי, מבואר דאף בנאסר כולו לא חשיב בישול, וגם ברש"י סנהדרין משמע דאף שנעשה החלב כעין רוטב מ"מ לא חשיב דרך בישול דאינו אלא טיגון אף דוודאי אוסר כולו כדין רוטב מ"מ לא חשיב דרך בישול ודלא ככל אחרונים הנ"ל ורק בשיטת הר"ן י"ל כן.

**ב. חם לתוך צונן ולהיפך-**

עוד כתב בפר"ח דה"נ לענין צונן לתוך חם יש בו איסור תורה אף שאין שניהם חמים ואינם על האש, וכמבואר קד: שמא יעלה באילפס רותח.

ועוד הוסיף דאף בעירוי חם לתוך צונן נמי הוא בכלל בב"ח דאורייתא, ומבואר שם בדבריו דאף דקי"ל ת"ג מ"מ אוסר כד"ק מדאורייתא.

אלא שנתקשה בגמ' קד: שמא יעלה באילפס רותח והול"ל בפשיטות דשמא יערה מכלי ראשון על הבשר, ועיי"ש דאה"נ הו"מ לשנויי הכי.

והנה באמת הרבה אחרונים כתבו דאיסור כד"ק אינו מן הדין רק חומרא בעלמא, עיין מג"א תסז-לג ונתבאר במקו"א, וכתב רעק"א טעמם משום דלאו דרך בישול הוא שאינו מבשל רק מבליע ומפליט.

אבל באמת כתב רעק"א ופמ"ג שפ"ד קה-ה דה"מ בעירוי שנפסק הקילוח שאינו מבשל רק מבליע ומפליט, אבל עירוי שלא נפסק הקילוח שפיר כוחו לבשל ואוסר בב"ח מדאורייתא ואף בהנאה נאסר, והוכיחו כן מד' הרמ"א בסי' קד גבי עכבר, וכנראה בכה"ג דבר הפר"ח דהוי דאורייתא וס"ל ככל הנך אחרונים.

מיהו בהג' יד אברהם רסי' פז ובסי' צא-ד חלק ע"ד הפר"ח וכתב דאין בו איסור תורה ולא חשיב דרך בישול ונפק"מ דמותר בהנאה, והוכיח כן מסוגיא קד: מקו' הפר"ח הנ"ל.

ועוד הוכיח כן מד' הר"ן בסוגיא דטיפת חלב דלא מצאנו קליפה בב"ח דאורייתא.

ובביאור הטעם דלא חשיב דרך בישול אף בכה"ג שלא נפסק הקילוח נראה עפמש"כ האחרונים שהבאנו לעיל בדעת הר"ן דכל שהוא מבשל רק קליפה הרי זה בעצמו מחשיבו לאו דרך בישול דדרך בישול בבישול כולו, וא"כ אף בעירוי שלא נפסק הקילוח לאו בב"ח דאורייתא הוא.

ומ"מ פשוט לפי"ז דכל מה דלא חשיב דרך בישול הוא דוקא להלכה דקי"ל ת"ג ואינו אוסר כולו אבל לרב דס"ל ע"ג ואוסר כולו מיקרי דרך בישול.

**ג. נגעו זב"ז-**

ע"ע ביש"ש ז-מה [הו"ד ברעק"א רסי' פז ובפמ"ג פתיחה להל' בב"ח] דבשר שנגע בגבינה וקיבל ממנה טעם י"ל שאין בו איסור תורה שאין כאן בישול רק נגיעה ונתינת טעם זב"ז.

ובמקו"א הבאנו ד' החוו"ד דטיפת חלב שנפלה על החתיכה נמי לא חשיב דרך בישול ואין בו אלא איסור דרבנן.

אבל לד' החת"ס הנ"ל הרי כל שנאסר כולו הוא בכלל דרך בישול ואסור מדאורייתא וע"כ יחלוק על היש"ש.

וכן באמת הביא רעק"א בהג' על הפמ"ג שם דכ"נ באו"ה שהובא במ"ז צד-יד שאם חתך בסכין חולבת חתיכת בשר רותח הוי איסור תורה דרך בישול וממילא אסור בהנאה, ואף שאינו בתוך הרוטב.

ועוד ציין לד' הפמ"ג שפ"ד צד-כח שכל בב"ח בלא רוטב הוי דרבנן.

**ד. צונן לתוך חם ולא נתחמם אם חשיב בישול-**

בפמ"ג שפ"ד סט-מד הביא ממנ"י שאם נפל בשר צונן שלא נמלח לתוך קדירה רותחת כל שהחתיכה לא הגיעה לדרגה של יס"ב מותר, ובפמ"ג כתב דלפי"ז היה נראה דתוחב כף חולבת צוננת לתוך יורה רותחת לא נאסרה, אבל כתב שזה טעות דאף המנ"י מודה שהוא מבליע ומפליט ולא אמר המנ"י אלא דלא חשיב כנתבשל ואכתי מותר הבשר ע"י מליחה.

ולפי"ז כתב דכה"ג שנפלה חתיכת בשר ליורה חולבת לא יהיה בו איסור בב"ח דאורייתא, ומותר בהנאה, ומסיק שאין להקל בזה.

**ה. טיגון-**

ולענין טיגון עיין פתחי תשובה פז-ג שהביא פלוגתא בזה דפשטות ד' רש"י ותוס' סנהדרין ד: דלא חשיב דרך בישול, וכ"נ מהרמ"ש חולין קיז: ומנ"י בסולת למנחה פה-ג, ובפמ"ג מ"ז פז-א סמך ע"ז בהפמ"ר, וכ"נ ערוה"ש פז-י, וע"ע בפמ"ג שפ"ד צב-י שלא סמך ע"ז כ"א כסניף, ונפק"מ מזה דן בפמ"ג לד' השער אפרים אם מותר להדליק נ"ח בחלב וחמאה יחד או שיש בו איסור בישול והנאה.

ועי' בספר הבתים פ"ט מאכ"א מש"כ להסתפק אם טיגון דאורייתא וכתב שלא מצא ראיה לזה אבל מסתבר שהוא דאורייתא.

**ו. בישול בטעם-**

דעת ערוה"ש פז-לא דאף למ"ד טכע"ק דאורייתא מ"מ אם בישל בשר בקדירה חולבת וכה"ג אין בו איסור תורה דלאו דרך בישול הוא, וכ"נ בכו"פ פז-יג בביאור ד' הרמ"א שמעיקר הדין מותר לחתות תחת קדירה של עכו"ם אף שמעורב בה בב"ח דבטעם לחוד אין איסור בישול ואף שמתערב עם מין שהוא בעין מ"מ בטעם לחוד ליכא איסורא [ולא מסברת הכו"פ צח-ב שהבאנו במקו"א דהטעם בכלי פגום קצת בכל איסורין רק סברא מיוחדת לענין בב"ח][[1]](#footnote-2).

אבל ברעק"א-רז ופמ"ג שפ"ד פז-יח נקטו שיש בו איסור תורה, ומ"מ כתב בפמ"ג דטעם בטעם לית ביה איסור תורה שאין דרך בישול בטעם, ורק כשאחד מהם בעין חשיב דרך בישול באותו המין [ואי"צ דרך בישול בתרוייהו וסגי מה שמבשל את הבשר בחלב].

ובאמת גם בדעת ערוה"ש לא נתברר לי אם כ"כ גם לענין איסור אכילת בב"ח או רק לענין איסור בישול, וצ"ע, ובבדה"ש פז-ו ד"ה ואף נקט דאף לענין איסור אכילה כן, ומ"מ זה נסתר מד' הרשב"א צז: דלמ"ד טכע"ק דאורייתא שפיר נאסר אף בקדירה מדאורייתא, ושו"ר שכ"כ בשו"ת בי"צ יו"ד ב-קמז [ותי' שם בסברת ערוה"ש דהא דמהני קפילא בב"ח אף דטכע"ק דאורייתא].

ויש מקום לדון עפמשי"ת לקמן מהצפנ"פ פ"ט מאכ"א דאיסור בישול ודין דרך בישול לענין איסור אכילה אינם שוים זל"ז, וא"כ י"ל דאף בטעם דלא חשיב לאיסור בישול מ"מ איסור אכילה שפיר אית ביה.

ומקור לזה יש מד' השו"ע צד-ג שאם תחבו כף חולבת לתבשיל בשר אסור בהנאה, מבואר לכאו' שיש בו איסור דאורייתא לכך אוסר בהנאה, וצ"ע לדעת ערוה"ש [עי' מש"כ בסי' פז הכללים באיסור דרבנן אימת יש בו איסור הנאה ובישול], אבל לפמש"כ דוקא לענין איסור בישול אין בו איסור תורה.

ואמנם עי' בפסקי ר"י מפריס-יט בדין הנ"ל של השו"ע כתב דנכון להחמיר שלא להנות ממנו, משמע דמדינא שרי, ואולי מטעם הנ"ל דאין בו בישול דאורייתא.

[ולענין איסור בישול בשר בקדירה של חלב, עי' בחי' רעק"א צז. פשיטא ליה שיש בו איסור תורה ובאר בזה הא דקתני לא יבשל בה חלב דמשמע שיש איסור על הבישול ולא רק על האכילה.

אמנם בחי' ר"ד פסחים ל. כתב בתו"ד דמ"ש קדירה שבישל בה בשר לא יבשל חלב ואם בישל בנו"ט, אין הכוונה לאסור לו את הבישול עצמו שמותר לבשל ואם ימצא שאין טעם מותר התבשיל, רק שאם ימצא שנו"ט יאסר התבשיל.

ודבריו תמוהים דתיפו"ל שאסור משום חשש איסור בישול בב"ח אם יתן טעם?

וכנראה ס"ל שאין איסור בישול בקדירה ויתכן הביאור שלא נתחדש לענין זה טכע"ק רק לענין איסורי אכילה, א"נ מסברת הכו"פ וערוה"ש הנ"ל].

**ז. דרך בישול לענין איסור אכילה ואיסור בישול-**

בצפנ"פ פ"ט מאכ"א ובתשובה-קצח יצא לחדש דאף דלענין בישול בעי איסור בישול גמור מ"מ לענין לעשותו בב"ח לאוסרו באכילה סגי בבישול כמאב"ד והעיקר שיתנו טעם זב"ז דלא בעינן אלא שיקרא דרך בישול ואף כה"ג מהני.

אבל מ"מ מודה בכבוש וכה"ג דלא חשיב דרך בישול ואינו נאסר באכילה כמבואר בגמ' דאי תרו ליה כולא יומא וכו' משמע דשרי גם באכילה ולא רק בבישול וכבר פי' הראשונים דהיינו כבוש [והרי משמע בגמ' דאף מותר באכילה ולא רק בבישול עצמו וכפירש"י פסחים מד:, מיהו אח"כ ראיתי בצפנ"פ עצמו בסו"ד שנקט שהגמ' שם איירי לענין איסור בישול].

ומבואר בדבריו חידוש גדול שיתכן שיהיה בב"ח רק לענין איסור אכילה ולא לענין איסור בישול, ובפשוטו הוא תלוי זב"ז דמה דחשיב בב"ח לענין בישול הוא חשוב בב"ח לענין אכילה.

ובמקו"א הבאנו דבריו בביאור הגמ' קד: שמא יעלה באילפס ראשון דמשמע התם שאין בו איסור בישול רק איסור אכילה, ובאר עפי"ד הירושלמי שאין בישול בכ"ר אלא כשהאור מהלך תחתיו וה"מ לענין איסור בישול אבל לענין איסור אכילה נקט שייאסר גם בלא אור תחתיו דחשיב דרך בישול לענין זה, ואכ"מ ונתבאר במקו"א.

1. ועפי"ז כתב בבדה"ש לתרץ הקו' היאך אמרינן גיעולי מדין חידוש הוא דלמא הצריכה תורה משום בב"ח דטכע"ק דאורייתא בב"ח, אבל לפי הנ"ל בבלוע בכלי לאו דרך בישול הוא. [↑](#footnote-ref-2)