12. בשיטת הרשבא דמוקצה מחמת מיאוס מותר לצורך גומ
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / מוקצה / הרב מאיר קאופמן / שיעורים

בס"ד

ז' טבת ע"ב

**סימן י"ב**

**ביאור שיטת הרשב"א דבמוקצה מחמת מיאוס מותר לצורך גו"מ**

א]מבואר בגמ' מ"ד.דנחלקו ר"י ור"ש במוקצה מחמת מיאוס דלר"י הוי מוקצה ולר"ש לא הוי מוקצה ואופן מחלוקתם הוא בנר ישן והנה בפשוטו לר"י דהוי מוקצה אסור אפילו לצורך גופו ומקומו וכמו מוקצה דאוצר דמבואר בגמ' קכ"ו: שאסור אפילו לצורך מקומו וכן מוכח בפשוטו מהא דנחלקו גם לענין חצוצרות שזה וודאי כלי שמלאכתו לאיסור וא"כ שלא לצורך גם לר"ש אסור וכן בפשוטו נר הוי כלי שמלאכתו לאיסור וא"כ שלא לצורך בין כה אסור לטלטלו ובהכרח הנידון לטלטלו לצורך גופו ומקומו

אמנם המרדכי סימן שט"ו הביא מהראבי"ה שנקט שמותר לצורך גופו ומקומו אמנם בדבריו מבואר שנקט שגם חסרון כיס מותר לצורך גופו ומקומו וכן נקטו שכל הדין של כלי שמלאכתו לאיסור זה רק לר"י אבל לר"ש אינו מוקצה כלל ומותר אפילו מחמה לצל ולפ"ז גם המחלוקת בחצוצרות האם מותר שלא לצורך וכן נר לר"ש מותר אפילו שלא לצורך כלל וכשאר דין כלי שמלאכתו לאיסור וכן נקטו שנר שכבה מותר לצורך גופו ומקומו דאין הקצאתו יותר חמור מחסרון כיס שמותר לצורך גו"מ אמנם לדידן שקי"ל שכלי שמלאכתו לאיסור אסור גם לר"ש וכן שמוקצה מחמת חסרון כיס אסור אפילו לצורך גופו ומקומו א"כ בפשוטו בהכרח שהנידון במיאוס שאסור לגמרי וכנ"ל

[אמנם שיטת הרי"ד בפסקיו דנר שכבה דאסור לר"י זה רק מחמה לצל אבל לצגו"מ מותר ובפשוטו לפ"ז ה"ה מוקצה מחמת מיאוס והוא נקט שבאמת כשמל"א לר"ש מותר לטלטלו אפילו מחמה לצל אמנם לענין חס"כ נקט שזה מוקצה גמור גם אליבא דר"ש ואסור אפילו לצגו"מ]

אמנם עיין גמ' ביצה כ"ח: דשפוד שצלו בו בשר הוי מוקצה וביאר הרשב"א שזה כר"י שס"ל שמוקצה מחמת מיאוס אסור דהינו שעכשיו אין דעתו לצלות יותר בשר וממילא מכח מיאוסו יש כאן הקצאה מלהשתמש בו ועיין רשב"א שם שכתב וז"ל אלא נצטרך לומר שאף קערות שאכל בהן אסור לטלטלן ביו"ט אלא לצורך גופו ומקומו ומיהו אם הם בבית שעומד שם מותר לטלטלם ולהוציאם בין שפוד ובין קערות משום גרף של רעי עכ"ל ומבואר מדבריו שס"ל שמוקצה מחמת מיאוס מותר לצורך גו"מ עוד מבואר מדבריו דמה שזה מפריע לו ויש צד שינזק לא חשיב צורך מקומו דהרי התיר רק משום גרף של רעי ולא דחשיב צורך מקומו וכן מוכח מהסוגיא דשפוד לשיטתו שמותר לצגו"מ שהגמ' מתירה מצד נזק ולא מצד צורך מקומו

ועין בתשובותיו סימן תר"ו שהשואל הקשה לו הרי מוקצה מחמת מיאוס אסור לצורך גופו ותירץ וז"ל תשובה כל מוקצה בין מחמת איסור בין מחמת מיאוס כל שיש תורת כלי מותר לטלטלו לצורך גופו ולצורך מקומו ולא אמרינן מוקצה אסור בטלטול אפילו לצורך גופו ומקומו אלא באין לו תורת כלי כביצה או גרעיני תמרה וקליפין ועצמות וכיוצא בהן אבל כשיש לו תורת כלי אין הפרש בין מוקצה מחמת מיאוס למוקצה מחמת איסור לטלטלו לצורך גופו ומקומו ולא הוציאו מכלל זה אלא המסר הגדול וחביריו עכ"ל

ובפשוטו מבואר מכל זה דס"ל לרשב"א דמוקצה מחמת מיאוס לר"י אם יש לו תורת כלי מותר לטלטלו לצורך גופו ומקומו ובפשוטו מקורו או שדימה לכלי שמלאכתו לאיסור או שכונתו ללמוד מלשון המשנה שלא הוציאו אלא מסר הגדול שזה ח"כ ולא שאר מוקצה אלא שצ"ע שהרי נר זה כלי שמלאכתו לאיסור וגם לר"ש אסור שלא לצורך וכמבואר ברשב"א ל"ו שוודאי שר"ש מודה לדין כלי שמלאכתו לאיסור וא"כ מה המחלוקת דר"ש ור"י

והנה מסברא היה מקום לומר דכל דברי הרשב"א בדבר שמלאכתו להיתר דבזה אין כאן הקצאה גמורה משימושו הרגיל דהרי לאכול בו מותר ובזה ס"ל שהותר לצורך גו"מ אבל בכלי שמלאכתו לאיסור דלדבר שזה עיקר שימושו הרי הוא מקצה את דעתו א"כ ממילא ביחד אם זה מקצה את דעתו מכל שימוש כיון שלר"י זה דרגא של הקצאה ולפ"ז כל דברי הרשב"א רק בכלי היתר שנמאס או במוקצה של אוצר שהדבר הוא היתר ואין כאן הקצאה גמורה אבל בכלי שמלאכתו לאיסור זה גרע ויש כאן הקצאה ממש

אמנם עיין קנ"ד: שיטת הבעל המאור והרמב"ן שקרני דאומני כיון שהם לא ראוים לשום שימוש דהינו לכיסויי ביה מנא ממילא הוי מוקצה גמור ואסור לטלטלם אפילו לצורך מקומו כדין מוקצה גמור ולא רק כדין כלי שמלאכתו לאיסור שמותר לצורך גו"מ אמנם הרשב"א שם פליג עליהם וכתב שמותר לטלטלו לצורך מקומו ובפשוטו ה"ה לצורך גופו ומבואר שגם כלי שמלאכתו לאיסור שאין לו שום שימוש אחר בכל אופן כיון שהוא כלי לא חשיב הקצאתו כהקצאה גמורה ומותר לצורך גו"מ וא"כ ה"ה בכל מוקצה מחמת מיאוס לר"י אפילו שזה מלאכתו לאיסור אין סיבה שיהיה אסור לצורך גו"מ והדרא קושיא מדין נר ישן דבפשוטו זה כלי שמלאכתו לאיסור ובהכרח מחלוקתם דר"י ור"ש בדין טלטול לצורך גו"מ

עוד צ"ע על הא דמבואר ברשב"א דגם בלא לכיסויי ביה מנא מותר לטלטל כלי שמלאכתו לאיסור לצורך גו"מ הרי הגמ' מ"ו. אומרת שלר"ש מה שנר מותר לטלטל מצד שחזי לכיסויי ביה מנא ומבואר שללא זה אסור ואין לומר שכוונת הגמ' לענין מחמה לצל דזה הרי בין כה אסור מצד שזה כלי שמלאכתו לאיסור

ועיין פמ"ג סימן רע"ט ובתהילה לדוד שם דהביאו דהרשב"א שבת קכ"ב: הביא ראב"ד דס"ל דנר לא חשיב כלי שמלאכתו לאיסור כיון שלא עושים אתו מלאכה ורק שהוא מחזיק את האיסור וכה"ג לא הוי כלי שמלאכתו לאיסור וכתבו הנ"ל שצ"ל שכן הוא שיטת הרשב"א בכל דוכתי ולפ"ז באמת נר ישן כל המחלוקת לענין מחמה לצל דלר"ש שאין זה מוקצה מותר לטלטלו ולר"י שזה מוקצה אסור מחמה לצל אבל לצורך גו"מ מותר ולפ"ז מה דהגמ' אומרת דלר"ש צריך שחזי לכיסויי ביה מנא הכוונה שללא זה הוי מוקצה ומותר לצורך גו"מ אבל עכשיו שזה חזי לכיסויי ביה מנא אינו מוקצה כלל ומותר אפילו מחמה לצל

אמנם כל זה דוחק דהרשב"א שם הביא את הראב"ד הנ"ל בתור חידוש ולא כתב שזה מוכרח מכל מחלוקת ר"י ור"ש בנר ועיין עוד בבית מאיר סימן ש"י שכתב שכל דברי הראב"ד שם להו"א בגמ' שם אבל למסקנא וודאי הדרינן לפשטות דהוי כלי שמלאכתו לאיסור עוד צ"ע דהריטב"א קנ"ד: כתב כדברי הרשב"א שקרני דאומני מותר לצורך גו"מ אפילו שלא ראוי לכיסויי ביה מנא והוא לא ס"ל כראב"ד הנ"ל

והנה צ"ע עוד דהרי מבואר בגמ' ל"ו. דחצוצרות לר"י הוי מוקצה וזה הרי וודאי כלי שמלאכתו לאיסור וכן מפורש ברשב"א שם ולכן מחמה לצל ודאי אסור וכל מחלוקתם האם מותר לצורך גו"מ הרי מפורש שדבר שזה מחלוקת ר"י ור"ש אסור אפילו לצורך גו"מ

והנה במוקצה מחמת חסרון כיס הרי מפורש במשנה וכן הוא ברשב"א בתשובות שזה וודאי שאור אפילו לצורך גופו ומקומו וצ"ע עד כמה שמעלת כלי זה סיבה שיהיה מותר לצורך גו"מ למה שם זה אחרת ובפשוטו צ"ל ששם הוי הקצאה יותר אלימה לכן גרע אמנם יש מקום לבאר שחלוק צורת ההקצאה בחסרון כיס ממחמת מיאוס דחסרון כיס זה הקצאה חיובית דהינו שיש כאן החלטה לא להשתמש שום דבר אחר משא"כ מיאוס אין כאן הקצאה חיובית לא להשתמש אלא שכיון שזה מאוס אין הדרך להשתמש וכה"ג זה רק חשיב חסרון הכנה שזה לא מוכן לדבר זה וממילא הוי מוקצה כדין כל דבר שלא מוכן ובזה ס"ל לרשב"א דאפילו אם זה מוקצה אין בזה איסור לצורך גו"מ והנה יש להסתפק בגדר המוקצה של חצוצרות האם זה כמו מיאוס דרק בפועל לא משתמשים דבר אחר ואין כאן שום הקצאה משימוש אחר או דוודאי דשם כיון שמצד צורת הכלי זה לא ראוי לשימוש אחר ממילא אדם גם מחליט בדעתו לא להשתמש דבר אחר כיון שבין כה זה לא ראוי לדבר אחר ורוצה אתו למלאכתו וממילא הוי כח"כ אלא שר"ש חולק שכאן כיון שסיבת ההקצאה לא בגלל חסרון כיס אין זה הקצאה גמורה ועדין בדעתו שאם יהיה לו צורך גדול ישתמש בזה ור"י ס"ל שהוי הקצאה אמנם זה סוג הקצאה כמו חסרון כיס ולכאורא נראה שכן ס"ל לרשב"א ובזה מבואר למה בחצוצרות אסור גם לצורך גו"מ ובמוקצה מחמת מיאוס מותר דחצוצרות גדר הקצאתם כמו חסרון כיס משא"כ מוקצה מחמת מיאוס ובזה א"ש עוד דהרשב"א הרי דקדק מלשון המשנה שלא הוציאו אלא מסר הגדול וכונתו שהרי המשנה גם כר"י וצ"ע הרי גם לא הוציאו חצוצרות ולנ"ל א"ש דחצוצרות שגדר הקצאתו לר"י בדיוק כמו מסר הגדול א"כ הוא בכלל משא"כ מיאוס שאין כאן הקצאה אלא שזה לא מוכן לשימוש בזה ס"ל לרשב"א שזה דרגא פחות ומזה שהמשנה לא אמרה דבר זה משמע שמותר לצורך גו"מ

ועיין ריטב"א קכ"ד: ד"ה ולענין הלכה שכתב שקי"ל שכלי שמלאכתו לאיסור מותר רק לצורך גו"מ כתב וז"ל וא"ת היכי מוקמי פלוגתא דטלטול שופר וחצוצרות בפלוגתא דר"י ור"ש במוקצה בשלהי פרק במה מדליקים י"ל שלא העמידו שם מחלוקתם אלא לענין טלטול לצורך גופם מפני שיש כלים שמיוחדים למלאכתם ואין אדם רוצה להשתמש בהם אלא דוקא במלאכתם ואפילו שלא מטעם חסרון כיס דבהא איכא משום מוקצה אליבא דר"י כגון מיטה שיחדה למעות וקינה של תרנגולים כדאיתא לאיל בפרק כירה וזהו הטעם בחצוצרות דדרך בני אדם ליחד אותה למלאכתה ושלא להשתמש בה דבר אחר ומשום הכי אית ביה מוקצה לר"י עכ"ל הרי מפורש בלשונו ששם גדר ההקצאה שאדם לא מוכן שישתמשו דבר אחר אלא שזה לא מחמת חסרון כיס ולכן זה שנוי במחלוקת ר"י ור"ש ולפ"ז א"ש כנ"ל שחצוצרות וקינה של תרנגולים ומטה שיחדה למעות שאדם מקפיד שלא ישתמשו דבר אחר אלא שזה לא מחמת חסרון כיס וכה"ג לר"י הוי הקצאה גמורה וכחסרון כיס ואסור אפילו לצורך גו"מ

אמנם עדין צ"ע דכל זה ניחא בחצוצרות וכדו' אבל בנר ישן שכל הקצאתו מחמת מיאסותו שהרי שם המוקצה מיאוס א"כ לכאורא זה כמו קערות וכוסות שכתב הרשב"א שמותר לצורך גו"מ וא"כ למה כאן זה אחרת והנה הרשב"א ל"ו. דימה מפורש חצוצרות למטה שיחדה למעות וכתב ששניהם אינם עומדים אלא למלאכת איסור וזה מיוחד לתקיעה זה אסור והנה הגמ' הרי מ"ד. מדמה נר ישן למטה שיחדה למעות ומשמע שגם נר ישן יש סיבה שאדם מקצה דעתו מכל שימוש אחר יותר מכל מיאוס אלא שטעמא בעי

אמנם עיין מ"ד. בסוגיא דמטה שיחדה למעות דמבואר שם ברשב"א שהגמ' מדמה לנר דכמו דשם אדם מיחד רק למעות ה"ה בנר אדם מיחד רק להדלקה כיון שתשמישו תדיר ואין זה דומה למתכת שאין תשמישו תדיר וע"ש שהקשה א"כ נר אסור מחמת שמיחדו להדלקה ולא מחמת מיאוס וכתב שבאמת זה כך אלא שכל הסיבה שמיחדו להדלקה בגלל שהוא מאוס והנה ע"ש לשונו שזה כאילו שהוא בסיס וצ"ב כוונתו אמנם זה וודאי מבואר בדבריו דבנר של חרס יש יחוד להדלקה ואדם מחליט לא להשתמש שום דבר אחר כמו מטה שיחדה למעות ולפ"ז א"ש שיש כאן הקצאה מיוחדת ולכן כאן זה יותר חמור מכל מוקצה מחמת מיאוס ואסור אפילו מחמה לצל

ולפ"ז א"ש הגמ' מ"ו. שוודאי שזה כלי שמלאכתו לאיסור ואסור מחמה לצל ונידון הגמ' לאסור לגמרי ללא שחזי לכיסויי ביה מנא דכה"ג שיש הקצאה כל מה שר"ש חולק שזה לא סיבה לאסור רק מצד חזי לכיסויי ביה מנא אבל ללא סברא זו כה"ג הוא היה מודה לר"י שיש כאן הקצאה ואין זה דומה לקרני דאומני דנקט הרשב"א שגם ללא חזי לכיסויי ביה מנא מור לצגו"מ ששם אין כאן הקצאה חיובית לא להשתמש דברים אחרים שכה"ג גם לר"י זה מותר לצגו"מ ואפילו אם זה לא חזי לכיסויי ביה מנא ודו"ק בכל זה

אלא שצ"ב מה הגמ' מדמה לשירים ונזמים שמותר לצגו"מ ולכאורא שם אין שום הקצאה אמנם יתכן שהגמ' מביאה ראיה למושג של שם כלי שזה סיבה שיש בו פחות שם הקצאה ובאמת שם לא צריך חזי לכיסויי ביה מנא אמנם צ"ע שהריטב"א כתב שצריך שם חזי לכיסויי ביה מנא אפילו שהסכים אם הרשב"א בדף קנ"ד: וצ"ע

והנה לפ"ז נתישבה שיטת הרשב"א גם אם נר זה כשמל"א ויתכן שדבריו להלכה אבל לפמ"ג והתהלה לדוד כיון שקי"ל שנר הוי כשמל"א בהכרח שלא קי"ל כרשב"א דבלא ראוי לכיסויי ביה מנא מותר לצורך גו"מ