חבורה אהל 1
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / מלאכות שהיה והטמנה / הרב משה יפהן / חובל ופרק הבונה / סוגיית אהל

חבורה אהל. 1

הקדמה לסוגיית אהל. מבואר בגמ' בדברי אביי דאהלי קבע לא יעשה ואם עשה חייב חטאת. עוד מבואר בגמ' דאהל עראי לא יעשה. דנאסר מדרבנן. וכלשונו של רבה בר בר חנא אמר רבי יוחנן הכל מודים שאין עושין אהל עראי בתחילה ביו"ט ואין צ"ל בשבת. וטעם הדבר נתבאר במסכת ביצה דהוא משום גזירת אהל עראי אטו אהל קבע. ויש אופנים שנחלקו בהם תנאים האם יש בהם איסור עשיית אהל. ויש אופנים דהם מותרים לכו"ע ולית בהו איסור עשיית אהל.

והנה בגדר מלאכת בנין וסתירת אהל צריך להתבונן מהו גדרה של מלאכה זו. ובאיזה אופנים הם דאוריתא ואיזה אופנים לא נאסרו אלא מדרבנן. ואיזה אופנים הותר לגמרי. ובוודאי השלמת נושא זה הוא בלימוד כל הסוגיא פרטיה וכלולתיה ודקדוקיה. ומכל מקום תחילת דבר. נראה באופן זה. דהנה גדרה של מלאכה זו לא נתפרשה בדברי הראשונים. אלא רק הדינים אבל לא הגדר.

והנה הרמב"ם כתב דעשיית אהל הוא תולדה דמלאכה בונה. וכבר ביארנו דנאמרו בזה שני פי' עיקריים בדברי האחרונים מדוע עשיית אהל היא תולדה ואינה אב סברת רא"ז דהאב הוא קיבוץ החלקים. ועשיית אהל ובמקום שהוי רק קיבוץ החלקים או רק עשיית אהל הוא תולדה והקשינו עליו מסותם גומא דמבואר דהוי אב אפילו דליכא עשיית אהל. או מה שהקה"י כתב דהאב הוא קיבוץ החלקים בדבר המחובר לקרקע. ובאמת שאנחנו רצינו לדון דאפילו אם זה לא מחובר לקרקע מכל מקום האב הוא קיבוץ חלקים בדבר שהוא חשוב. ויש בו בנין חשוב ולא כלי שאינו חשוב וקרשי המשכן זהו קיבוץ וחיבור בדבר חשוב. וכן כל עשייה בקרקע זהו הנקרא אב ושאר הדברים נקראים תולדה ולדעת הקה"י. צריך לומר דקרשי המשכן היו מחוברים בקרקע.

והנה יש לעיין מדוע בכל עשיית אהל העומד על גבי קרקע לא נחייבו משום בנין דהרי הוא בונה תוספת לקרקע ואפילו אם נאמר דאיירי רק באהלים דאינם מחוברים לקרקע אלא רק עומדים על גביה מכל מקום נחיבים מדין עשיית כלי. ומהו הייחוד בבנין אהל יותר מבנין מיטה ושאר כלים ששם הנידון הוא מהלכות בונה.

ומבואר דהמחייב באהל אינו משום עצם בנין הכלי. דאפילו במקום שלא ניתן לחייבו מדין עשיית כלי ניתן לחייבו משום עשיית אהל והנה זה וודאי דאם יעשה אהל על ידי תקיעה בוודאי הוא מתחייב מדאוריתא משום בונה. דחשיב בנין בכלים. [ואפילו אם חזינן דעשיית כלי חדש חייב אפילו ברפוי כמו במוכין של כר. מכל מקום באהל חייב גם בעתיקי. משום דאין המחייב של אהל משום עשיית הכלי אלא עשיית הגידור והמחיצה של המקום וגם באופן של רפוי או דאפילו אינו רפוי אלא רק מונח על גביו . גם מתחייב משום עשיית אהל. ויש קצת משמעות אחרת בפנ"י בסוכה טז: דכתב דעשיית אהל היא עראי. ולכן לא חייבים משום בונה. ומשמע דנתכוון דאפילו אהל קבע הוא עדיין עשייה לזמן והוי כמו בנין לשעה. אמנם לכאורה זהו תלוי בראשונים דמצינו שפטרו בנין לשעה באופן שאינו עתיד להתקיים אפילו לשבת אחת להריטב"א אמנם לפסקי הרי"ד אם דעתו לפרקו בזמן קצר באמת פטור על זה ובזה נתחדש דנתחייב באהל. עוד כתב שם הפני"י דעיקר אהל הוא מלמעלה משא"כ בונה הוא מן הצדדים ויל"ע דבוודאי בונה הוא גם מלמעלה ולא מבואר מה נתחדש בשם אהל יותר מהשם בונה. אמנם ראיתי באבן האזל פ"י הי"ז דכתב כדברינו. דעיקר מלאכת אהל אינה הבנין והחיבור של הדבר. אלא עיקר יסודה הוא הגידור וההבדלה שהוא מבדיל את המקום מסביבותיו. ומבואר בכמה פוסקים בפמ"ג במ"ז סק"ח וסקי"א. דאהל קבע שנאסר לא נאסר דווקא אהלה של הגג אלא גם של המחיצות שיסודם הוא הגידור של המקום והבדלתו ממקום אחר וזהו המחייב של אהל וגם למשל אם יפרוס יריעה על מנת להגן על מקום מהחמה והשמש הוי אהל קבע. דיסודו הוא כל העמדה של מחיצה וגידור ענינה הוא עשיית אהל וחייבים עליה משום אהל. וזה נאמר בין בגג בין במחיצות. וזהו המחייב באהל קבע.

אמנם בשו"ע ובראשונים לא הוזכר חיוב במחיצות. ובמ"ב סי' שט"ו סק"ט נקט בפשיטות שנאסרה מחיצת קבע. ויש שטענו שאין איסור דאוריתא בעשיית המחיצות אלא רק בגג. ודלא כהפמ"ג דהגם ששיטת התוס' דלא חייבים משום אהל בעשיית הגג לבדו. הביאור דלבדו לא חייבים על הגג משום שלא חייבים על גידור המקום רק אם גדרו את כולו. אמנם יש לדון דיש לחלק בין מחיצות של אהל דשם באופן של קבע הוא נאסר מדאוריתא לבין מחיצות שאין עליהם האהלה ששם אפשר שאפילו באופן של קבע הם לא נאסרו ומסתבר סברא זו כפי שיטת התוס' שסובר דאין חיוב על עשיית הגג בלי עשיית המחיצות אם כן סברא הוא דגם נאסרו המחיצות. ויתכן דחייבים עליהם באופן של קבע. ובאמת בשעה"צ סעיף יא כתב דאם מחבר וילון מכל הצדדים שלא יהא הרוח מנידו הוא נחשב קבע. ובסעיף ו' כתב דהוא חייב והביא מהפמ"ג דהוא חייב בעושה מחיצת קבע משום שהוא מוסיף על בנין קבע ומשמע דהחיוב הוא דווקא באופן שיש גג הוא חייב גם על המחיצות אמנם מי שיעשה מחיצה תחת כיפת השמיים ולא באופן שיש גג יש לעיין האם התחייב שם מדאוריתא משום עשיית מחיצה אמנם מדרבנן בוודאי נראה דיהיה אסור.

אלא דיש לדון מהו הנחשב אהל קבע. ומהו הנחשב אהל עראי. והנה מצינו בפנ"י שהבאנו לעיל דהגדיר דגם אהל קבע הוא עראי והגם שלא נתחייב עליו משום בונה כיוון דהבנין הוא לשעה מכל מקום הבדלה וגידור לזמן קצר יש בהם כן חשיבות של בנייה כיון שהחשיבות הוא לא בחפצא של הכלי אלא במה שהכלי פועל ואם הוא פועל האהלה לזמן יש בזה כבר חשיבות של יצירה שיש בה תוצאה. בשעה"צ סק"ו וסק"י. ובפמ"ג סי' שט"ו סק"א דן לגבי מי שנפלה סוכתו. ביו"ט או בשבת אם מותר להקימה ודן שהיא נחשבת אהל קבע. ולא אהל עראי ואסור. ובהלכות סוכה סי' תרכו הסתפק הפמ"ג האם סוכה נחשבת אהל עראי או אהל קבע. והרע"א ציין לדברי הפמ"ג האלו. אמנם הביכורי יעקב. ובשות עטרת חכמים להברוך טעם נוקטים דסוכה היא אהל עראי. אמנם פקק החלון מבואר דהוא אהל עראי. ובביאוה"ל סי' שי"ג ס"ג בשם התו"ש כתב לגבי פקק החלון דאם דעשוי לפתוח בתוך שלושים יום מותר ואם עשוי לפתוח יותר משלושים יום נאסר מדרבנן. ואפשר ששם צורתו מוכחת דעשוי לנטילה משום כן חשיב עראי אלא אם כן אמור להיות מונח שם לזמן מרובה..

עוד כלל מצינו באהל דאין חייבים עליו אלא אם כן יש חלל טפח על טפח ברום טפח לבד מהחפצים שנמצאים שם ובלי"ז לא נחשב רק כיסוי בעלמא.

ומצינו עוד סוגים של אהל עראי. אהל עראי העשוי להגן על האויר שתחתיו. ויסוד הנידון הוא נידון של זמן. אהל עראי. מבואר ברי"ף וברמב"ם דכל שאין בגגו טפח אז אין זה גידור חשוב והוא גם נחשב כעראי. וכדלהלן בסוגיא. ומצינו עוד אהל עראי המבואר בביצה לב: דהמסדר עצים לצורך מדורה. ועורך אותם בצורת אהל הרי זה אהל עראי ונאסר בו דרבנן ומבואר בראשונים דאהל זה לכו"ע לא נאסר רק באופן שעושה לו מחיצות. [חוץ מדעת הרשב"א . עוד דוגמא יש היא דעת הב"י דוילון שמתנועע ברוח הוא נחשב אהל עראי חזינן דכל אהל שחסר בחשיבות של האהל אז הוא נחשב אהל עראי דבעינן אהלה חשובה ובלי זה חסר במחייב של אהל.

ומצינו התר בכל סוגי האהל עראי דהתירו בשינוי דהיינו אם עושה מלמעלה למטה דגם עושה את הגג ואח"כ עושה את המחיצות כמבואר בביצה לג.

ותחילת סוגייתנו מדברת בענין התוספת באהל עראי.

עוד שני ענינים דמבואר בראשונים דאהל לא נאסר אלא במקום שהוא צריך לחללה ועוד מבואר שיטת התוס' דלא חייבים דווקא אם עושה את המחיצות חוץ מכובא המבואר להלן קלט: ששם חייבים אפילו אם המחיצות היו קודם. עוד נושא הוא הנידון בתוס' מה חשיב מתכוון ומה חשיב אין מתכוון ומבואר בדברי התוס' דחשיב מתכוון בשם כלי על גבי קדירה דיחשב אהל. אמנם יש ראשונים שמשמע מדבריהם דאינו מחויב משום שכל החפצא של עשיית אהל הוא רק באופן שהוא מתכוון להגן על האויר שמתחת אמנם אם לא מתכוון להגן עליו והוא רק צריך את האויר אין זה נחשב אהל.