יח - בדין מבוי עקום, ובביאור דין פרצה ד_ דבקעי בה רבים
קטגוריות: ש_ס / יג עירובין / עירובין - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / מחיצות מהדו_ב

**סימן יח**

**בדין מבוי עקום**

**ובביאור דין פרצה ד' דבקעי בה רבים**

**ודין מבוי המפולש**

**ט**

א] **עירובין ו' א',** אמר רנב"י כוותי' דרב הונא מסתברא, דאיתמר מבוי עקום רב אמר תורתו כמפולש ושמואל אמר תורתו כסתום, במאי עסקינן וכו' אלא לאו בעשר אלמא פרצת מבוי מצידו בד' וכו'.

**ובפי'** ר"ח כתב, ז"ל, אלא ודאי בפחות מי' ואמר רב כמפולש, אלמא פרצת מבוי מצידו בד' ס"ל לרב, וכל שהוא יתר מד' ה"ה כמפולש, עכ"ל, ומבו' בדבריו דהא דפרצת מבוי בד' הוא משום דהו"ל כמבוי המפולש.

**אמנם** הנה בפסקי רי"ד לעיל בסוגיין מבו' דהא דפרצה ד' אוסרת, הוא משום דחשבינן לה כפרצה, וכ"ה משמעות ד' הרשב"א והריטב"א לעיל בריש סוגיין, וכ"נ גם בדבריהם לקמן י' ב', ונת' בזה בסימן ט"ז ס"ק ב' ג'.[[1]](#footnote-2)

ב] **ונפ"מ** רבתא בזה לדינא, הוא לדעת חנני' דבמבוי המפולש עושה דלת מכאן ולחי וקורה מכאן, אם ה"נ במבוי שנפרץ בצידו בד' צריך דלת, או דסגי לי' בצוה"פ.

**ובפשוטו** נראה דד"זתליא בפלוגתא זו, דהנה בדין מבוי עקום דתורתו כמפולש מבו' לקמן בע"ב דלדעת חנני' הוא צריך דלת, ולפ"ז הרי דלדעת הר"ח דדינא דפרצת מבוי בד' הוא משום דהו"ל כמבוי המפולש, ה"ה צריך דלת, וכ"כ הגאו"י לקמן שם, אך לדעת הרי"ד ודעימי' דדינא דפרצת מבוי בד' הוא משום דחשבינן לה כפרצה, הו"ל ככל פרצה הניתרת בצוה"פ וא"צ דלת.[[2]](#footnote-3)

ג] **והנה** האהעו"ז בסימן שס"ה כתב, דממה שלמדו להא דפרצת מבוי בד' מהא דמבוי עקום תורתו כמפולש, יש ללמוד דעיקר הא דפרצת מבוי בד' הוא משום דהו"ל כמבוי המפולש, וזהו שאמרו דכ"ה דמבוי עקום תורתו כמפולש, ה"נ כל מבוי שנפרץ בצידו הו"ל כמפולש, ועפי"ז כתב דאם פילוש אוסר בחצר, ה"נ נאסרת חצר בפרצה ד' דבקעי בה רבים, וכ"כ הבית אפרים באו"ח סימן כ"ה ד"ה ועכ"פ והאבנ"ז בסימן רפ"ז סקי"ט.

**אך** לדעת הרי"ד ודעימי' דהא דפרצת מבוי בד' הוא משום דחשבינן לה כפרצה, צ"ע דהיאך מייתינן להא דפרצת מבוי בד' מהא דמבוי עקום תורתו כמפולש, הרי בע"כ דדינא דמבוי עקום דין אחר הוא, דהרי הוא נידון כמפולש ולדעת חנני' הוא צריך דלת.

ד] **ועד"ז** צ"ע עוד בד' הרי"ד שם שכתב דפרצת מבוי בד' צריכה תיקון, ומבו' דמהני לה תיקון דלחי או קורה, וכמש"כ שם לעיל מינה בדין פרצה בקרן זוית דניתרת בלחי או קורה, וצ"ע דא"כ היאך מייתינן לה מהא דמבוי עקום תורתו כמפולש, הרי בע"כ דהתם דין אחר הוא, שהרי הוא נידון כמפולש ולא סגי לי' בלחי ובקורה, ופרצת מבוי סגי לה בלחי ובקורה.

**ב**

ה] **ובפשוטו** הי' נראה בזה, ובהקדם, דהנה לקמן י' ב' א"ר יהודה דמבוי שהוא רחב ט"ו אמה מרחיק ב' אמות ועושה פס ג' אמות, ובחי' הריטב"א שם הק' דלדעת רב הונא דפרצת מבוי בד', היאך הכשרנו לב' אמות הפרוצות, עיי"ש.

**ויש** להעיר בזה, דמ"ט לא קשיא לי' אלא לדעת רב הונא דפרצת מבוי בד', הרי אף לדידן דפרצת מבוי בי', היינו רק היכא דלא בקעי בה רבים, אך היכא דבקעי בה רבים הוי פרצתו בד', והתם הרי בקעי רבים באותם ב' אמות, וכמש"כ הריטב"א שם בד"ה לא שבקי, וכ"ה מבו' בד' הרשב"א שם בסוד"ה מ"ש, וא"כ מ"ט לא תאסור פרצה זו.

**ועד"ז** צ"ע גם בד' הרשב"א לקמן שם, דמבו' בדבריו דדינא דפרצת מבוי בד' לרב הונא הוא אף בראשו, עיי"ש בדבריו בד"ה וליחוש ובד"ה ומ"ש, ולכאו' ה"נ הא דקי"ל דפרצת מבוי דבקעי בה רבים בד', הוא אף בראשו, ותיקשי דא"כ היאך שרינן לאותם ב' אמות, אף דבקעי בהו רבים.[[3]](#footnote-4)

ו] **ונראה** די"ל בזה, דהנה בעיקר מה שנקטו הראשונים שם דאיסורא דפרצה ד' במבוי הוא אף בראשו, נתבאר בסימן ט"ז סק"ב ללמוד מזה דהא דפרצה ד' אוסרת, אי"ז משום דהו"ל כמפולש, דא"כ אין מקום כלל לאסור בפרצה בראשו, אלא הוא משום דהו"ל כפרצה, עיי"ש.

**ולפ"ז** י"ל, דאף דדינא דרב הונא דפרצת מבוי בד' אף בדלא בקעי בה רבים הוא משום דהו"ל כפרצה, וע"כ היא אוסרת אף בדלא בקעי בה רבים, מ"מ הא דקי"ל דפרצת מבוי דבקעי בה רבים בד', אי"ז משום דהו"ל כפרצה, דא"כ היתה אוסרת אף בדלא בקעי בה רבים, אלא הוא משום דהו"ל כמפולש, וע"כ אינה אוסרת אלא בדבקעי בה רבים,[[4]](#footnote-5) - ואשר ע"כ אף דאיסורא דפרצה ד' לרב הונא הוא אף בראשו של מבוי, מ"מ איסורא דפרצה ד' דבקעי בה רבים לדידן, הוא רק כשנפרץ המבוי בצידו דהו"ל כמפולש, אך כל שנפרץ בראשו דא"א לחשבו כמפולש, אין פרצה זו אוסרת כלל.[[5]](#footnote-6)

ז] **ולפ"ז** נמצא, דכל מש"כ הראשונים דדינא דרב הונא דפרצת מבוי בד' הוא משום דחשבינן לה כפרצה, היינו רק לפ"מ דמסקינן דרב הונא איירי אף בדלא בקעי בה רבים, ובכה"ג לא חשבינן להמבוי כמפולש, ובע"כ דהא דפרצה זו אוסרת הוא משום דחשבינן לה כפרצה, אך לפ"מ דס"ד דאיירי בדבקעי בה רבים, וכמו שפירשו כן הרשב"א והריטב"א בהא דפריך מכלל דרב הונא סבר אע"ג דלא בקעי בה רבים, הרי הא דפרצה זו אוסרת הוא משום דהו"ל כמפולש, וע"כ אינה אוסרת אלא בדבקעי בה רבים.

**ועד"ז** י"ל עוד, דמש"כ הרי"ד דפרצת מבוי בד' ניתרת בלחי ובקורה, הוא רק בדינא דפרצה ד' דלא בקעי בה רבים דאוסרת משום דהו"ל כפרצה, וע"כ היא ניתרת בלחי ובקורה, משום דעי"ז חשבינן לה כפתח, וכמש"נ בסימן ט"ז סק"כ, אך פרצה ד' דבקעי בה רבים דאוסרת משום דהו"ל כמפולש אינה ניתרת בלחי ובקורה, דמבוי המפולש אינו ניתר אלא בצוה"פ מכאן ולחי וקורה מכאן.

ח] **ואם** כנים הדבריםמתישב היטב הא דמייתינן להא דפרצת מבוי בד' מהא דמבוי עקום תורתו כמפולש, כיון דבאמת הא דפרצת מבוי דבקעי בה רבים בד', הוא משום דהו"ל כמפולש, ואינה ניתרת אלא בצוה"פ, ולדעת חנני' אינה ניתרת אלא בדלת, והו"ל כמבוי עקום דתורתו כמפולש.

**ג**

ט] **אמנם** הנה מלבד דאי"ז במשמעות ד' הראשונים דדבריהם קיימי רק לפ"מ דמסקינן דדינא דרב הונא הוא אף בדלא בקעי בה רבים, ולס"ד מתפרש דינא דרב הונא בע"א, - גם נסתרים הדברים ממש"כ הרשב"א בריש סוגיין, ז"ל, לא סגי להו באותה פרצה בלחי או בקורה אחרת שאין קורה מתרת את הפרצה אלא צריכין צוה"פ, והיינו דכי אתא ר"נ למידק ממבוי עקום, לא דייק לה אלא מדרב בלחוד דמצריך לי' צוה"פ כמפולש, ולא דייק לה מכו"ע דהא שמואל לחי מיהא בעי לעקמימותו וכפי פירושו האחר של רש"י ז"ל, עכ"ל, ולהדיא דאף לפ"מ דמייתינן ממבוי עקום דפרצת מבוי בד', הא דל"מ בפרצת מבוי לחי וקורה הוא משום דאין לחי וקורה מתירין את הפרצה, והרי דאף דינא דפרצת מבוי דבקעי בה רבים, הוא משום דהו"ל כפרצה.

י] **עוד** יש להעיר בזה, דהנה בעיקר מה שאמרו דמודה רב הונא היכא דאיכא גידודי דאין הפרצה אוסרת, כתב הרשב"א, ז"ל, ואוקימנא בדאית בה גדודי דכיון דאית בה גדודי "שמעכבין הילוך הרבים" אי"ז כמפולש, עכ"ל.

**ומבו'** בדבריו, דהא דפרצה ד' אוסרת לרב הונא, הוא משום דהיא ראוי' לבקיעת הרבים, וע"כ הוא דאינה אוסרת בדאיכא גידודי ואינה ראוי' לבקיעת הרבים.

**ומשמעות** הדברים לפ"ז, דעיקר הא דפרצה ד' אוסרת לרב הונא, הוא חד דינא עם הא דפרצה ד' אוסרת לדידן בדבקעי בה רבים, ואך דלדידן אינה אוסרת אלא כשהיא עומדת בפועל לבקיעת הרבים, ולדעת רב הונא סגי במה שהיא ראוי' לבקיעת הרבים.[[6]](#footnote-7)

**וכ"ה** להדיא בחי' המאירי בסוגיין, ז"ל, אבל הכא ליכא גידודי ונוח להם לבני רה"ר לילך ולדרוס שם, הואיל ונוח להם הוי כאילו בקעי, עכ"ל, ולהדיא דהא דפרצה ד' אוסרת לרב הונא, הוא משום דהו"ל כבקעי בה רבים, והוא חד דינא עם הא דפרצה ד' אוסרת לדידן בדבקעי בה רבים, וכ"נ להדיא בד' הגר"א בסימן שס"ה ס"ב, עיי"ש שכתב דהיכא דבקעי בה רבים מודו לרב הונא, ומשמע דחד דינא הוא.

יא] **ונראה** דיש ללמוד כן ממש"כ הרשב"א בעבוה"ק שער ב' פ"א הכ"ב, ז"ל, בד"א בזמן שבעלי המבוי דעתן לגדור אותה פרצה ומונעין רגל הרבים משם, ואם לא לעולם אסור עד שלא תהא הפרצה ד"ט, נשארו בפרצה למטה במקום דריסת הרגל גבשושיות שמונעות רגל הרבים, ה"ז כמקום שאין בוקעין בו רבים וכו', עכ"ל.

**והנה** ממה שהוצרך הרשב"א להשמיענו דכל דאיכא גידודי אין הפרצה אוסרת, משמע דכל דאיכא גידודי אין הפרצה אוסרת אף אם בפועל בקעי בה רבים, דכיון דמקום זה אינו ראוי לבקיעת רבים, הו"ל כמקום שאין בוקעין בו רבים,[[7]](#footnote-8) - וכ"ה להדיא בתשו' הר"ן סימן ע"ב, עיי"ש שנשאל בדין מבוי שנפחת בית א' מצידו ובפרצתו עוברים רבים דרך קפנדריא, והשיב, ז"ל, ולענין אותה פרצה שאמרת, אם יש בתחתי' גידודי דהיינו שפה שהיא מעכבת את הרבים מלעבור להדיא, א"צ שום תיקון וכו', עכ"ל, ולהדיא דאף דהרבים עוברים בפרצה זו דרך קפנדריא, מ"מ אם יש בה גידודי המעכבת את הרבים מלעבור להדיא, אין פרצה זו אוסרת, וכן נקט בפשיטות באהעו"ז סימן שס"ה, עיי"ש שכתב דפילוש אוסר בחצר, והא דחצר שהרבים נכנסין לה בזו ויוצאין בזו רה"י לשבת, איירי בדאיכא גידודי.[[8]](#footnote-9)

**והנה** אי נימא דדינא דפרצה ד' דבקעי בה רבים לדידן הוא משום דהו"ל כמפולש, ודינא דפרצה ד' דלא בקעי בה רבים לרב הונא הוא משום דהו"ל כפרצה, הרי דאין ללמוד מהא דמהני גידודי כלפי דין פרצה ד' דרב הונא, דה"נ יועילו גידודי כלפי דין פרצה ד' לדידן, - ובע"כ מד' הרשב"א והר"ן, דדינא דפרצה ד' לרב הונא, הוא חד דינא עם דינא דפרצה ד' לדידן, ואך דלדידן אינה אוסרת אלא כשהיא עומדת בפועל לבקיעת הרבים, ולרב הונא סגי במה שהיא ראוי' לבקיעת הרבים, וע"כ שפיר יש ללמוד מהא דמודה רב הונא דאין פרצה ד' אוסרת בדאיכא גידודי, דכ"ש דלדידן אינה אוסרת בכה"ג.[[9]](#footnote-10)

**ד**

יב] **והנה** לפמש"נ נמצא, דמש"כ הראשונים דהא דפרצת מבוי בד' הוא משום דהו"ל כפרצה הוא אף בדינא דפרצת מבוי דבקעי בה רבים, וכן נקט הבית מאיר בסימן שס"ה ס"א.

**וכ"ה** משמעות ל' הטור בסימן שס"ה, דאיסורא דפרצה ד' דבקעי בה רבים, הוא משום דלא חשיב כפתח והו"ל כפרצה, וכ"ה בד' הלבוש שם ס"ב, שכתב דאינו נקרא פתח רק דרך הרבים, והביאו המ"ב שם סק"י, וכ"נ בד' הפמ"ג שם במש"ז סוסק"א, וכמש"כ שם דה"ז מבטל לפתח.

**ולפ"ז** הדר צ"ע בהא דמייתינן להא דפרצת מבוי בד' מהא דמבוי עקום תורתו כמפולש, והרי דינא דמבוי עקום הוא דין בפנ"ע דחשיב כמפולש, והיאך שמעינן מינה דפרצה ד' במבוי חשיבא כפרצה.

יג] **עוד** יש להעיר בזה, דהנה הר"ן לעיל בסוגיין כתב בדינא דפרצה בקרן זוית אוסרת בד', דהיינו כשהיא אוכלת מב' הכתלים, ועיי"ש שכתב דאין לפרש דכל שהפרצה מגעת עד הקרן אע"פ שאינה אוכלת מכותל האחר קרן זוית קרינן לי', דאי הכי כי אקשי לי' רב הונא ממבוי עקום לישני לי' שאני התם דנפרצה בקרן זוית, עכ"ד, ועיי"ש שכתב לדחות דס"ל דכי אמר רב דתורתו כמפולש היינו אף כשאין העקמימות בראשו אלא באמצעיתו, ועי' גם במאירי שעמד בזה.

**וצ"ע** דהיאך הו"מ לפרושי דהא דמבוי עקום תורתו כמפולש, הוא מכח איסורא דפרצה בקרן זוית, הרי איסורא דפרצה בקרן זוית הוא משום דהו"ל כפרצה, כיון דפתחא בקרן זוית לא עבדי אינשי, ומ"ט נימא מכח זה דמבוי עקום חשיב כמפולש.[[10]](#footnote-11)

**ה**

יד] **ולכאו'** צ"ל בזה, דהנה בעיקר הא דמבוי עקום תורתו כמפולש, ול"ה ככל פרצת מבוי מצידו דל"ה כמפולש, להני קמאי דאיסורא דפרצת מבוי הוא משום דהו"ל כפרצה, לכאו' הטעם בזה הוא דלא חשיב כמבוי המפולש אלא כשהוא פתוח בב' ראשיו לרה"ר, וע"כ הוא דמבוי עקום חשיב כמפולש, משום דהו"ל כמבוי אחד הפתוח בב' ראשיו לרה"ר, ומשא"כ במבוי שנפרץ בצידו, דאחד מן הפתחים הוא בצידו, ל"ה כמפולש.

**ואמנם** י"ל, דכל הא דחשבינן למבוי עקום כמבוי אחד ומכח זה הוא דהו"ל כמפולש, הוא רק משום דלא מצינו לדון על כל מבוי בפנ"ע, שהרי הוא פרוץ בצידו למבוי השני, ומכח זה הוא דחשבינן לב' המבואות כמבוי א' המפולש, אך אלמלי הא דכל מבוי פרוץ בצידו למבוי השני, מצינו לחשוב לכל א' מן המבואות שהוא מבוי בפנ"ע והוא סתום, ואין לנו לחשבו כמבוי המפולש.

טו] **ולפ"ז** ניחא דזהו דמייתינן מהא דמבוי עקום תורתו כמפולש דפרצת מבוי בד', דאם לא היתה פרצת מבוי אוסרת בד', והי' כל מבוי ניתר במחיצותיו, ל"ה חשבינן לי' כמבוי א' המפולש, ועד"ז כתב החזו"א בסימן ס"ה סקכ"ה לפי דרכו, דרק אם פרצה מן הצד אוסרת וא"א להתיר את המבוי במחיצותיו הוא אלא במחיצות מבוי השני, אז מועילות עיקום הדפנות למחשב כמפולש ביושר, אך אם הושלמו מחיצות מבוי זה קודם הפילוש של מבוי השני, לא חשבינן לי' כמפולש, עיי"ש.

**וזהו** גם מש"כ הר"ן והמאירי דאם עקמומית המבוי הו"ל כפרצה בקרן זוית, י"ל דמה"ט הוא דמבוי עקום תורתו כמפולש, ומשום דא"א לדון על כל מבוי בפנ"ע במחיצותיו, כיון שהוא פרוץ בקרן זוית.[[11]](#footnote-12)

**ו**

טז] **והנה** הבית מאיר בסימן שס"ה ס"א נקט דפרצת מבוי אינה ניתרת בלחי וקורה אף כשתיקנו את ראש המבוי בצוה"פ, ועמש"נ לדון בזה בסימן ט"ז ענף ה', ועיי"ש שהק' לפ"ז במש"כ בשו"ע סימן שס"ד ס"ג דמבוי עקום ניתר בצוה"פ בב' ראשיו ולחי או קורה בעקמומיתו, דהיאך מהני לחי וקורה לפרצה.[[12]](#footnote-13)

**ועד"ז** צ"ע גם במש"כ הריטב"א בסוגיין דלדעת מורי הזקן דלשמואל צריך לחי בעקמומיתו, הו"מ לאתויי משמואל דפרצת מבוי בד', ותיקשי דאם מודה שמואל דפרצת מבוי בד', א"כ היאך הוא ניתר בלחי, הרי אין לחי וקורה מתירין את הפרצה, וכמש"כ הריטב"א לעיל מינה, ועמד בזה הקר"א, ובאמת הרשב"א בריש סוגיין כתב כן, דהא דלא מייתי משמואל הוא משום דבפרצת מבוי מצידו בעי צוה"פ.[[13]](#footnote-14)

יז] **ולפמש"נ** י"ל בזה, דאף דפרצת מבוי בצידו חשיבא כפרצה ואינה ניתרת בלחי ובקורה, מ"מ במבוי עקום דחשבינן לי' כמבוי א', שפיר מצי ליתן את הלחי והקורה במקום העקמומית, דהו"ל כנותן את הלחי והקורה באמצע המבוי, - והיינו דכל הא דחשבינן להעקמומית כפרצה, הוא רק אם באנו לדון על כל מבוי בפנ"ע, והו"ל מבוי הפרוץ בצידו, אך כל שבאנו לדון על ב' המבואות כמבוי א', לי"ב פרצה כלל, ושפיר מהני לחי או קורה בעקמומיתו,[[14]](#footnote-15) אך צ"ע אם זה מתישב עם מש"נ בסימן ט"ז ביסוד דינא דפרצה ד', ואכמ"ל.

**ז**

יח] **אמנם** צ"ע בזה, דהנה ביסוד דינא דמבוי עקום דתורתו כמפולש, נת' בסימן י"ט ענף ו' שנחלקו הראשונים בזה, דבד' המרדכי מבו' דהוא משום דחשבינן לה כמו שנפשט עקמומיתו והוי כמבוי א' המפולש ביושר, וכ"נ גם בד' התוס', אך בד' התורי"ד וש"ר מבו' שפירשו בדעת רש"י ודעימי' דמבוי עקום צריך צוה"פ בעקמומית, דלעולם חשבינן לי' כב' מבואות, והא דחשיב כל מבוי מפולש הוא משום דהוא מפולש דרך חבירו לרה"ר, עיי"ש.

**והנה** מש"נ דהא דמייתינן מהא דמבוי עקום תורות כמפולש דפרצת מבוי בד', הוא משום דאם לא היתה פרצת מבוי אוסרת בד', והי' כל מבוי ניתר במחיצותיו, ל"ה חשבינן לי' כמבוי א' המפולש, כ"ז ניחא לדעת הסוברים דהא דתורתו כמפולש הוא משום דחשבינן לי' כמבוי א', אך לדעת הסוברים דחשבינן לי' כב' מבואות ואפ"ה חשיב כמפולש משום דהוא מפולש דרך חבירו לרה"ר, לכאו' ל"ב בזה להא דכל מבוי אינו ניתר במחיצותיו, דאף אם מן הדין הי' כל מבוי ניתר במחיצותיו, מ"מ כיון דהוא מפולש דרך פתחו לרה"ר תורתו כמפולש, - ולפ"ז הדר צ"ע לדעתם דמה מייתינן מהא דמבוי עקום תורתו כמפולש דפרצת מבוי בד', וצ"ע גם בד' הר"ן והמאירי שנקטו דיש לפרש לדינא דמבוי עקום דהוא משום דהו"ל כפרצה בקרן זוית, אף דהם עצמם פירשו בדינא דמבוי עקום דחשבינן לי' כב' מבואות.

יט] **עוד** צ"ע בזה, דאם כל הא דמבוי עקום תורתו כמפולש הוא משום דכל מבוי פרוץ לחבירו ואינו ניתר במחיצותיו, לכאו' הי' בדין דכל שתיקנו את הפרצה שביניהם, הדר דינא דמצינו לדון על כל מבוי בפנ"ע, ותו ל"ה כמפולש.

**ולפ"ז** תיקשי במה שאמרו לקמן בע"ב דלדעת חנני' דמבוי מפולש צריך דלת מכאן אף מבוי עקום צריך דלת, ולהנ"ל הי' בדין דכל שעשה צוה"פ בפרצה שבין המבואות, מצינו לדון על כל מבוי בפנ"ע ול"ה כמפולש, ולא ניבעי בזה דלת, והיינו דכ"ה דאם פרצה ד' אינה אוסרת במבוי, לא חשבינן לי' כמפולש וא"צ צוה"פ או דלת, ה"נ אם פרצה ד' אוסרת במבוי, מ"מ כל שעשה לה צוה"פ דתו אינה אוסרת, הי' בדין דלא יהא המבוי חשוב כמפולש ולא יהא צריך דלת.

**ועד"ז** צ"ע גם למש"כ בפסקי רי"ד דפרצת מבוי ניתרת בלחי או קורה, ולפ"ז תיקשי דמ"ט מבוי עקום אינו ניתר בלחי או קורה בעקמומיתו, הרי כ"ה דאם פרצת מבוי אינה אוסרת כלל, לא חשבינן לי' כמפולש, ה"נ אם עשה לה לחי או קורה דתו אינה אוסרת, הי' בדין דלא יהא המבוי חשוב כמפולש.[[15]](#footnote-16)

**ח**

כ] **ואשר** ע"כ נראה לפרש בזה, ובהקדם ביאור עיקר דינא דמבוי המפולש דצריך צוה"פ מכאן ולחי או קורה מכאן, דהנה בסוגיית הגמ' לקמן י"א ב' מבו' בפשוטו, דהא דבעינן ג' מחיצות ולחי, ולא סגי בב' מחיצות וב' לחיים, הוא משום דדינא הוא דבעינן ג' מחיצות גמורות, עיי"ש.

**וכ"ה** להדיא בד' הרשב"א והריטב"א לקמן צ"ד א', דהא דמבוי המפולש צריך צוה"פ, הוא משום דג' מחיצות דאורייתא, וע"כ הוא דלא סגי בב' מחיצות וב' לחיים, ועיי"ש שכתבו דמה"ט הוא דלר' יהודה דב' מחיצות דאורייתא סגי בב' מחיצות וב' לחיים, וכ"ה משמעות ד' תוס' ותוס' הרא"ש שם, עיי"ש, וכ"ה גם בפסקי רי"ד לקמן צ"ה א', - וכ"ה מבו' גם בד' התוס' לקמן י"ב ב' ד"ה איתיבי', דעיקר הא דמבוי המפולש אינו ניתר בלחי או קורה מכאן ומכאן, הוא משום דבעינן ג' מחיצות גמורות, וכ"נ גם בד' הרמב"ן במלחמות לקמן כ"ב א', עיי"ש.

**וכ"נ** גם בד' תור"פ לקמן ז' א' שכתב דא"צ להשמיענו דמבוי המפולש לבקעה מכאן ומכאן צריך צוה"פ ולא סגי בלחי, דדבר פשוט הוא דאין שום מבוי מפולש מותר בלא צוה"פ, וכ"כ בתוס' הרא"ש וריטב"א ור"ן שם, ולכאו' הוא משום דעיקר דינא דמבוי המפולש דצריך צוה"פ מכאן, הוא משום דבעינן ג' מחיצות גמורות, וזהו הוא מילתא דפשיטא.

כא] **אמנם** הנה צ"ע לפ"ז במש"כ הראשונים בכ"ד דמבוי מפולש אינו ניתר אלא בצוה"פ ולא סגי במה דאיכא עומ"ר,[[16]](#footnote-17) ואם כל הא דמבוי המפולש אינו ניתר בלחי מכאן ומכאן הוא משום דבעינן ג' מחיצות גמורות, הי' בדין דיהא סגי בעומ"ר דעי"ז איכא ג' מחיצות גמורות.

**ובפשוטו** צ"ל בזה, וכ"ה מבו' בד' האו"ש בפי"ז משבת הט"ז והבית שלמה ח"א סימן נ"ג, לפמש"כ התוס' לעיל ה' ב' דל"מ עומ"ר מק"ו אלא ברוח רביעית, אך בשאר רוחות ל"מ עומ"ר דדיו כלחי, וע"כ הוא דבמבוי המפולש דצריך צוה"פ מכאן ולא סגי בלחי, אף ל"מ עומ"ר.[[17]](#footnote-18)

כב] **אך** אכתי צ"ע במש"כ הראשונים בכ"ד דלא בכל גוונא חשבינן להמבוי כמפולש, והוא מש"כ רש"י בסוגיין ועוד מקמאי די"ל דדינא דמפולש הוא רק כשהוא זה כנגד זה, ומש"כ התוס' לקמן י' ב' דכל הא דמבוי עקום הוי כמפולש הוא משום דיש בב' ראשיו בכל צד רה"ר ורגילות לילך דרך מבוי מצד זה לצד אחר, וכ"כ הרשב"א והריטב"א בסוגיין.

**והנה** אי נימא דכל עיקר דינא דמבוי המפולש הוא דבעינן ג' מחיצות גמורות לכאו' אין לחלק בכ"ז, וממש"כ הראשונים לחלק בזה יש ללמוד דדינא דמבוי המפולש הוא דהפילוש לרה"ר אוסר, ובזה יש לחלק בין היכא דהוי זה כנגד זה להיכא דל"ה זה כנגד זה, וגם י"ל דהיינו רק בגונא דהוי דרך לרבים משער לשער.

כג] **ונראה** דצ"ל בזה, דלעולם עיקר דינא דמבוי המפולש הוא דבעינן ג' מחיצות גמורות, ואך דאכתי הי' בדין דיועיל עומ"ר ברוח שלישית דעומ"ר הוי מחיצה גמורה, והא דל"מ עומ"ר, הוא מכח דינא דפרצה ד' דבקעי בה רבים, דכל דבקעי רבים במקום הפרצה ל"ה העומ"ר כמחיצה גמורה, וכמש"נ בסימן ט"ז סק"ח מד' הריטב"א דזהו יסוד דינא דפרצה ד', וממילא דחשיב דליכא ג' מחיצות גמורות,[[18]](#footnote-19) והך דינא הוא רק בפילוש גמור דאיכא בקיעת רבים מעליא.[[19]](#footnote-20)

**והדברים** מפורשים כן בד' הר"ן לקמן ח' ב', ז"ל, דאפי' רבה דקאמר זה כנגד זה אסור, לא שמעינן לי' הכי אלא גבי מבוי "משום דאין בפרצתו תורת פתח", אבל חצר שהרבים נכנסין בו ויוצאין בו כל חד מינייהו פתח הוא ולא שמעינן לי' לרבה דאסר בכה"ג, עכ"ל, ולהדיא בדבריו דהא דמבוי המפולש אינו ניתר בעומ"ר, הוא משום דאין בפרצתו תורת פתח ופרצה היא, ומבו' עוד בדבריו דמה"ט הוא דחצר מפולשת ניתרת בעומ"ר, משום דיש על פרצתה תורת פתח, וחשיב העומ"ר כמחיצה גמורה, ונת' במק"א.

**ויש** לסייע עוד לזה ממש"כ התורי"ד בסוגיין דדינא דפרצת מבוי דהוא משום דהו"ל כמבוי המפולש, ומאידך כתב התורי"ד בתו"ד, דרב הונא "חשיבא לי' פרצה" וצריכה צוה"פ, וכ"כ התורי"ד גם לעיל ה' ב' דמד' ולמעלה "הוי פרצה" ואוסרת כל המבוי, ונראה מזה כמש"נ, דעיקר הא דמבוי המפולש אינו ניתר בעומ"ר, הוא משום דחשבינן לה כפרצה, ול"ה העומ"ר כמחיצה גמורה, וע"כ הוא דבעינן צוה"פ.[[20]](#footnote-21)

**וכ"נ** גם ממש"כ בפסקי רי"ד לעיל בסוגיין, דמבוי שנפרץ בראשו היינו שנפרץ בכותל האמצעי שכנגד הפתח, וכ"כ המאירי, והנה בכה"ג הרי הו"ל מבוי המפולש גמור, ואפ"ה אמרו שם דאי"ז אוסר אלא בדבקעי בה רבים, והרי להדיא דעיקר הא דל"מ עומ"ר במבוי המפולש, הוא מכח דחשבינן לה כפרצה, וע"כ כ"ז הוא בדבקעי בה רבים, אך אם לא בקעי בה רבים, שפיר הוא ניתר בעומ"ר.[[21]](#footnote-22)

**ט**

כד] **ולפ"ז** מתפרש בפשיטות הא דמייתינן בסוגיין דפרצת מבוי בד' מהא דמבוי עקום תורתו כמפולש, דהרי עיקר הא דמבוי המפולש אינו ניתר בעומ"ר, הוא משום דחשבינן לה כפרצה, וזהו דמייתינן מהא דמבוי עקום צריך צוה"פ ואינו ניתר בעומ"ר, דבע"כ דאף פרצת מבוי מצידו בד', דאם פרצת מבוי מצידו בי', ובפחות מכך לא חשבינן לה כפרצה כלל, שפיר הי' מועיל העומ"ר להתיר.[[22]](#footnote-23)

**ועד"ז** הוא גם במש"כ הר"ן והמאירי דאם עקמומית המבוי דינה כקרן זוית, י"ל דמה"ט הוא דמבוי עקום תורתו כמפולש, - והיינו משום דעיקר הא דמייתינן מדינא דמבוי עקום דפרצת מבוי בד', הוא משום דאל"כ הי' המבוי ניתר בהעומ"ר של כל מבוי ומבוי, וע"כ אם הו"ל כפרצה בקרן זוית, י"ל דמה"ט הוא דאין המבוי ניתר בהעומ"ר, ואין ללמוד מזה דפרצת מבוי בד'.[[23]](#footnote-24)

**י**

כה] **ואמנם** בעיקר מש"נ דיסוד דינא דמבוי המפולש דצריך צוה"פ הוא משום דבעינן ג' מחיצות גמורות, צ"ע דהיאך זה מתישב במה שנחלקו הראשונים במבוי עקום כמין ח' אם תורתו כמפולש, והרי דאף דמבוי דכמין ח' יש לו ג' מחיצות גמורות, דכל פרצותיו הם ברוח רביעית, מ"מ אם חשבינן לי' כמפולש הוא צריך צוה"פ, והרי דהא דמבוי המפולש צריך צוה"פ אינו מכח הא דבעינן ג' מחיצות גמורות.

**אך** נראה דבעכצ"ל דטעם אחר יש בזה, שהרי להדיא כתבו הראשונים דדינא דמבוי המפולש הוא מכח הא דג' מחיצות דאורייתא, וע"כ הוא דלדעת ר' יהודה ניתר מבוי המפולש בלחי או קורה מכאן ומכאן, וא"כ ודאי דכל שבאנו לדון על תיקון רוח רביעית, ל"ש דינא דמבוי המפולש כלל, דכ"ה דלר' יהודה ל"ב צוה"פ במבוי המפולש משום דאיכא ב' מחיצות גמורות, ה"נ לדעת רבנן אין להצריך צוה"פ במבוי המפולש היכא דאיכא ג' מחיצות גמורות.

כו] **ומש"כ** הראשונים דבמבוי כמין ח' י"ל דתורתו כמפולש והוא צריך צוה"פ, נראה דבעכצ"ל בזה דהוא משום דכל דחשבינן לי' כמפולש וכמו שנפשט עקמומיתו, נמצא דהוא פתוח מב' ראשיו, וחשיב כמו שאין לו אלא ב' מחיצות, והיינו דכיון דהא דבעינן ג' מחיצות גמורות הוא מדין תיקון מבואות, וכמש"נ בסימן ט"ז סקכ"ב, ע"כ כל דבדין תיקון מבואות חשבינן לה כמו שנפשט עקמומיתו, תו חשבינן דלי"ב ג' מחיצות גמורות.[[24]](#footnote-25)

**ואמנם** כ"ז ניחא לדעת הסוברים דהא דמבוי עקום תורתו כמפולש הוא משום דחשבינן לי' כמבוי אחד המפולש ביושר, וכתב המרדכי דהוי כמו שנפשט עקמומיתו, אך למש"כ כמה מקמאי בדעת רש"י דחשבינן לי' כב' מבואות, ול"ה כמו שנפשט עקמומיתו, והא דהוי כמפולש הוא משום דפילושו לחבירו הוי כמפולש לרה"ר, תיקשי דא"כ מ"ט הוא צריך צוה"פ, הרי יש לו ג' מחיצות.

**אך** נראה דלרש"י לטעמי' ניחא, שהרי לדידי' מבוי עקום צריך תיקון בעקמומיתו ול"מ לו התיקון שבראשו של חבירו, וע"כ ה"נ הוא בהא דבעינן ג' מחיצות גמורות, דהוא ג"כ מדין תיקון מבואות, דלתיקון רוח שלישית בעינן מחיצה גמורה, דבעינן שיהא במבוי זה עצמו מחיצה גמורה, ול"מ מה דאיכא מחיצה גמורה בחבירו, וע"כ אף דמבוי כמין ח' יש לו ג' מחיצות גמורות, מ"מ כיון שכל א' מן המבואות אין לו ג' מחיצות גמורות בפנ"ע, ה"ה צריך צוה"פ בעקמומיתו.

כז] **ונפ"מ** רבתא בזה נראה, במש"כ הלבוש בסימן שס"ד ס"ג דמבוי עקום כמין ח' צריך צוה"פ בב' עקמימותיו ובב' ראשיו לחי או קורה, או צוה"פ בכל א' מב' ראשיו ולחי או קורה בכל א' מעקמימותיו, וכ"כ המ"ב שם סקי"ג.

**והחזו"א** בסימן ס"ה סק"ז וסקמ"א נחלק ע"ז, דלא סגי במה שעושה צוה"פ לב' ראשיו וב' לחיים בעקמימותו, דאכתי המבוי שהוא בגג הח' אסור, דהרי בעינן שיהא הצוה"פ ניכר בכל מבוי, ובכה"ג שעושה צוה"פ לב' ראשיו וב' לחיים בעקמימותו, אין ניכר הצוה"פ במבוי שבגג הח', עיי"ש.

**ולמש"נ** נראה דד"ז תליא בפלוגתא זו, דאי נימא דהא דמבוי כמין ח' תורתו כמפולש אף דיש לו ג' מחיצות גמורות, הוא משום דחשבינן לי' כמו שנפשט עקמומיתו והוא פתוח מב' ראשיו, הרי דאף המבוי שבגג הח' דינו כמפולש וצריך צוה"פ, והדין נותן דלא יועיל לו הצוה"פ שעשו בב' הראשים, - אך אי נימא דהא דתורתו כמפולש אף דיש לו ג' מחיצות גמורות, הוא משום דלתיקון רוח שלישית דמבוי זה בעינן שיהא בו עצמו מחיצה גמורה, ול"מ לו המחיצה שבחבירו, הרי דכ"ז הוא בב' המבואות שברגלי הח', שהם פרוצים מב' רוחות, אך המבוי שבגג הח' דב' פרצותיו הם ברוח אחת, לי"ב כלל לדינא דמבוי המפולש, וע"כ הוא ניתר בלחי מכאן ולחי מכאן.[[25]](#footnote-26)

**יא**

כח] **אמנם** לכאו' עיקר הדברים אינם מתישבים אלא לדעת הסוברים דשמואל פליג על עיקר דינא דפרצת מבוי מצידו, אך לדעת רש"י ודעימי' דמודה שמואל לדינא דפרצת מבוי מצידו, ואך דס"ל דמ"מ כיון דאין פילושיו מכוונים ל"ה כמפולש והוא ניתר בלחי, בע"כ דדינא דמבוי המפולש הוא דין בפנ"ע, דכל שהוא מפולש ל"מ לחי מכאן ולחי מכאן, ובזה הוא שנחלקו במבוי עקום, אם תורתו כמפולש והוא צריך צוה"פ, או דתורתו כסתום והוא ניתר בלחי מכאן ולחי מכאן.[[26]](#footnote-27)

**ולפ"ז** הדק"ל, דהיאך מייתינן מהא דרב דתורתו כמפולש דפרצת מבוי בצידו בד', הרי בע"כ דדינא דמבוי עקום הוא דין בפנ"ע דהו"ל כמפולש וע"כ הוא צריך צוה"פ, והיאך שמעינן מינה דפרצת מבוי מצידו בד', הרי דינא דפרצת מבוי מצידו אינה משום דהו"ל כמפולש, שהרי חזינן דאף לשמואל דמבוי עקום תורתו כסתום, מ"מ יש בזה לדינא דפרצת מבוי מצידו, וע"כ הוא צריך לחי, ואינו ניתר בעומ"ר.

כט] **ונראה** לישב, דאף דדינא דמבוי המפולש הוא דין בפנ"ע דהוא צריך צוה"פ ול"מ בו לחי מכאן ומכאן, מ"מ הא דל"מ בו עומ"ר אינו מכח ד"ז, אלא הוא מכח דחשבינן לה כפרצה, דאלמלי כן שפיר הי' מהני העומ"ר, כיון דהוי מחיצה מעליא.

**ולפ"ז** נראה דזהו דמייתינן מהא דס"ל לרב דתורתו כמפולש, דפרצת מבוי בד', דאף דס"ל דמבוי עקום תורתו כמפולש, מ"מ אם לא היתה פרצת מבוי אוסרת בד', הי' ניתר המבוי בעומ"ר.

ל] **ובזה** נתישב מש"כ בפסקי רי"ד דפרצת מבוי בצידו ניתרת בלחי ובקורה, וקשיא דא"כ היאך מייתינן לה מהא דמבוי עקום תורתו כמפולש, הרי בע"כ דהתם דין אחר הוא, שהרי הוא נידון כמפולש ולא סגי לי' בלחי ובקורה, - ולפמש"נ ניחא, דאף דשאני מבוי עקום דחשיב כמפולש וע"כ אינו ניתר בלחי מכאן ומכאן, ומשא"כ בפרצת מבוי מצידו דל"ה כמפולש, מהני בה לחי, מ"מ הא דל"מ בזה העומ"ר, הוא רק מכח דינא דפרצת מבוי מצידו, וכמש"נ.

1. ונראה דיש ללמוד כן גם מד' רש"י ודעימי' דס"ל דמודה שמואל לדינא דפרצת מבוי בצידו, ונת' בזה בסימן י"ט ס"ק ב' ג', ומבו' להדיא לפ"ז, דאף דס"ל לשמואל דמבוי עקום ל"ה כמפולש, מ"מ הפרצה מצידו אוסרת וצריכה תיקון ואינה ניתרת בעומ"ר, ובע"כ דדינא דפרצת מבוי מצידו הוא דין בפנ"ע, ואי"ז משום דהוי כמפולש. [↑](#footnote-ref-2)
2. ומד הרשב"א נראה דיש להוכיח דמבוי שנפרץ בצידו צריך דלת, וזה ממש"כ הרשב"א לעיל בריש סוגיין דהא דמצריך רב צוה"פ במבוי עקום הוא דומיא דהא דפרצת מבוי אינה ניתרת אלא בצוה"פ, עייש"ה, ולפ"ז בע"כ דגם למ"ד דמבוי עקום צריך דלת, ה"נ פרצת מבוי בצידו אינה ניתרת אלא בדלת, דאי נימא דמבוי עקום גרע משום דהוי כמפולש, א"כ הרי ה"נ י"ל דאף דפרצת מבוי בצידו א"צ צוה"פ וסגי לה בלחי מ"מ במבוי עקום בעינן צוה"פ, ויש לדחות. [↑](#footnote-ref-3)
3. וי"ל בזה לפמש"נ בסימן ט"ז סקי"א בהערה, דכל מש"כ הרשב"א והריטב"א דפרצה ד' אוסרת בראשו, אף דעיקר איסורא דפרצה ד' הוא משום דבעינן ג' מחיצות שלימות, וברוח הרביעית הרי ל"ב מחיצה גמורה, הוא לרב הונא לטעמי' דעומ"ר אינו מתיר במבוי, עיי"ש, ולפ"ז הרי דלפ"מ דקי"ל דעומ"ר מתיר במבוי, אין פרצה ד' אוסרת בראשו של מבוי. [↑](#footnote-ref-4)
4. וכן משמע קצת בד' הריטב"א בסוגיין, ז"ל, שאני התם דבקעי בה רבים, וכיון שכן דין הוא דאפילו בעשר יהא חשוב כפילוש, משא"כ מבוי שנפרץ מצידו דלא בקעי בה רבים, הלכך כל שהוא בעשר או בפחות "לא חשיבי לי' פרצה ולא פילוש" אלא כאלו הוא סתום, עכ"ל, - וממש"כדבמבוי שנפרץ מצידו דלא בקעי בה רבים לא חשיבי לי' לא פרצה ולא פילוש, משמע דכל דבקעי בה רבים חשבינן לי' כפילוש, וזהו מש"כ דלא חשיבי לי' לא פרצה ולא פילוש, והיינו דלא ס"ל כרב הונא דחשבינן לה כפרצה, וגם ל"ה כפרצה דבקעי בה רבים דחשבינן לה כפילוש. [↑](#footnote-ref-5)
5. והנה אמנם הריטב"א לקמן שם כתב בתו"ד, דבההיא דמבוי שנפרץ בראשו אין הפתח מיושר כ"כ "וכדמוקמינן התם בדלא בקעי בה רבים", ויש שכתבו ללמוד מזה דפרצה ד' דבקעי בה רבים אוסרת אף בראשו, וזהו שכתב הריטב"א דמוקמינן לההיא דמבוי שנפרץ בראשו בבקעי בה רבים, וע"כ הוא דאין הפרצה אוסרת, - אך כמדומה דאין ללמוד כן מדבריו, דאף דפרצה בראשו אינה אוסרת אף בדבקעי בה רבים, מ"מ כיון דמוקמינן התם לההיא דפרצה בצידו בדלא בקעי בה רבים, ה"נ ההיא דפרצה בראשו איירי בכה"ג. [↑](#footnote-ref-6)
6. אך הנה בחי' הריטב"א כתב, ז"ל, איכא גידודי, פי' שיסודות הכותל קיימין ונראין על הקרקע ולא ניחא תשמישתי', גם נראה לכל שהיא מחיצה נפרצת, אבל הכא ליכא גדודי שנסתר הכותל לגמרי ונראה לכל כאילו לא היתה שם מחיצה מעולם ולפיכך פרצתו אוסרת בד"ט, עכ"ל, ולפי דבריו לא מצינו דדינא דפרצה ד' לרב הונא הוא מכח הא דהיא ראוי' לבקיעת הרבים, וי"ל דהוא דין בפנ"ע דהו"ל כפרצה, ואך דכל דלא ניחא תשמישתי' וגם נראה שהיא מחיצה נפרצת, לא חשבינן לה כפרצה.

   והך מילתא דלדעת הריטב"א דינא דפרצה ד' לרב הונא אינו מכח דהיא ראוי' לבקיעת הרבים, יש ללמוד כן גם מדבריו לקמן י' ב', דמבו' בדבריו שם דיש מקום לומר דאף לרב הונא אין פרצה ד' אוסרת בראשו, משום דלא שבקי וכו', ומבו' דהא דפרצה ד' אוסרת לרב הונא, אי"ז מכח הא דהיא ראוי' לבקיעת הרבים, דע"ז ל"מ כלל הא דלא שבקי וכו', דהרי הא דלא שבקי קאי על בני המבוי, ולא על בני רה"ר, וא"כ אי"ז מועיל כלל כלפי בקיעת הרבים, (דבקיעת רבים היינו בקיעת בני רה"ר, כמבו' בד' הריטב"א לקמן ח' ב' בתו"ד). [↑](#footnote-ref-7)
7. והיינו, דאם ד' הרשב"א קיימי בדלא בקעי בה רבים, פשיטא דאין פרצה זו אוסרת, שהרי אף בדליכא גידודי אין הפרצה אוסרת אלא בדבקעי בה רבים, - אך יש לדחות, דהרי בד' הרשב"א שם מבו' דכל הא דאין פרצה ד' אוסרת בדלא בקעי בה רבים, הוא רק כשבעלי המקום דעתם לגדור אותה פרצה ומונעים רגל הרבים משם, אך בלא"ה אוסרת פרצה זו אף אם בפועל לא בקעי בה רבים, וזהו דהשמיענו הרשב"א דכל דאיכא גידודי אין פרצה זו אוסרת, אף שאין הבעלים מונעים רגל הרבים משם. [↑](#footnote-ref-8)
8. אך בד' הגר"ז בסימן שס"ה סוס"א משמע קצת דכל דרבים בוקעין בפרצה ה"ה אוסרת אף אם יש בה גידודי, עיי"ש, וכ"כ האבנ"ז בסימן רס"ב סק"ח, ונחלק ע"ד האהעו"ז בזה, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-9)
9. ולפ"ז צ"ל, דהא דלרב הונא אוסרת פרצה ד' בראשו ולדידן אינה אוסרת בראשו אף בדבקעי בה רבים, הוא משום דהא דפרצה ד' דבקעי בה רבים אוסרת, הוא רק כשהיא משמשת כדרך לבני רה"ר, וע"כ כל שהפרצה היא בראש המבוי ואינה משמשת כלל כדרך לבני רה"ר, אינה אוסרת, ומשא"כ לרב הונא דפרצה ד' אוסרת אף בדלא בקעי בה רבים, שפיר היא אוסרת אף בראשו, ולא מיבעיא למש"נ לעיל סק"י בהערה בדעת הריטב"א דהא דפרצה ד' אוסרת לרב הונא אי"ז כלל מכח הא דהיא ראוי' לבקיעת הרבים, אלא אף למש"נ בדעת הרשב"א דהא דהיא אוסרת הוא מכח דהיא ראוי' לבקיעת הרבים, י"ל דאף בפרצה בראשו חשבינן דהיא ראוי' לבקיעת הרבים, דאף דאין דרך הרבים לבקוע בכה"ג, מ"מ היא ראוי' לבקיעתם, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-10)
10. והנה אמנם יש מקום לדחוק, דמכוון הר"ן והמאירי הוא דהו"מ לפרושי דהא דמבוי עקום תורתו כמפולש ל"ד הוא, אלא היינו דהוא צריך צוה"פ משום שהוא פרוץ בקרן זוית.

    אך באמת נראה דאין להצריך הכא צוה"פ מכח הא דהו"ל פרצה בקרן זוית, דהרי חזינן דלדעת שמואל תורתו כסתום והוא ניתר בלחי מכאן ומכאן, אף דפרצתו בעקמומית הויא פרצה בקרן זוית, והיינו דאף למש"כ הר"ן לדחות דרב איירי אף כשהעקמומית היא באמצעיתו, מ"מ ודאי דאיירי אף כשהעקמומית היא בצידו, ואפ"ה לדעת שמואל תורתו כסתום וא"צ צוה"פ, - והטעם בזה הוא, דאף דלא מצינו להתירו משום העומ"ר של כל מבוי בפנ"ע, כיון דכל מבוי בפנ"ע הוי פרצתו בקרן זוית, מ"מ שפיר מצינו להתירו מכח צירוף המחיצות של ב' המבואות, ול"ה הפרצה בקרן זוית כלל, דכ"ה דאם הויא העקמומית יותר מי' ופתחי המבוי לרה"ר ל"ה יותר מי', הוו המבואות רה"י מעליא, משום דמצרפין את המחיצות יחד, ה"נ אם במקום העקמומית הו"ל פרצה בקרן זוית ובפתחי המבוי ל"ה פרצה בקרן זוית, הוו המבואות רה"י מעליא מכח צירוף המחיצות. [↑](#footnote-ref-11)
11. ומכלל הדברים נלמד, דמד' הר"ן והמאירי יש ללמוד, דאין להוכיח מהא דמייתינן מדין מבוי עקום דפרצת מבוי בד', דדין פרצת מבוי הוא מדין פילוש, דאם הוא מדין פרצה, ל"ה זה טעם שיהא תורת מבוי עקום כמפולש, שהרי פירשו דהומ"ל דדינא דמבוי עקום דתורתו כמפולש הוא משום דהו"ל פרצה בקרן זוית, אף דפרצה בקרן זוית היא מדין פרצה, וע"כ שפיר י"ל דדין פרצת מבוי בד' הוא מדין פרצה, ואפ"ה מכח זה הוי תורת המבוי עקום כמפולש. [↑](#footnote-ref-12)
12. ועיי"ש שכתב דהכא עדיף משום דל"ב להתיקון בעקמומית אלא להיכר, - וצ"ע דלפ"ז הדין נותן דכל שלא תיקנו את ראש המבוי השני, לא יועיל לחי בעקמומית, ובד' רש"י לקמן ח' א' ותוס' הרא"ש ותור"פ שם והתו"י בסוגיין מבו' דאף בכה"ג מהני לחי בעקמומית. [↑](#footnote-ref-13)
13. ושמא י"ל בזה, דהא דמהני הלחי בעקמומית, ולא אמרינן דאין לחי מתיר את הפרצה, הוא משום דאף דכלפי מבוי זה דהוי זה פרצה בצידו הו"ל כפרצה, מ"מ כלפי המבוי השני דהוי זה בראשו הו"ל כפתח, וע"כ שפיר מהני תיקון לחי זה, וזה ניחא לדרכו של הבית מאיר דדינא דפרצת מבוי הוא דיש תורת פרצה עלי' כיון דאין דרך לעשות פתח למבוי בצידו.

    ובזה מתישב הא דקשיא דבהני גווני דמהני לחי בעקמומית, מ"ט בעינן לחי ואי"ז ניתר בעומ"ר מק"ו, ולהנ"ל ניחא, דכיון כל הא דמהני לחי, הוא מכח הא דלגבי המבוי השני הו"ל כפתח, הרי דכ"ז הוא בלחי דהוא קיים אף כלפי המבוי השני, אך העומ"ר דאינו קיים אלא כלפי מבוי זה, דבמקום דאיכא עומ"ר למבוי זה, הוי פרצת מלואו למבוי השני, ובמקום דאיכא עומ"ר למבוי השני הוי פרצת מלואו למבוי זה, ל"מ להתיר, דאין עומ"ר מועיל בפרצה, ודו"ק. [↑](#footnote-ref-14)
14. והנה בהא דפריך בסוגיין דאילימא ביותר מי' בהא לימא שמואל כסתום, פירש"י דלפי' מוה"ז היינו דל"מ לחי ביותר מי', ולפי' קמא היינו דכיון דיותר מי' הוי כחד מבוי ובהא לא לימא שמואל דלאו מפולש הוא, ובד' תוס' הרא"ש נראה להדיא דלפי' מוה"ז אין לפרש דפירכת הגמ' דביותר מי' הוי כחד מבוי וחשיב כמפולש, וצ"ב.

    ולפמש"נ י"ל בזה, דלפי' מוה"ז דנותן לחי בעקמומיתו, ולא אמרינן דאין לחי וקורה מתירין את הפרצה, בע"כ דאף לדעת שמואל חשבינן לב' המבואות כמבוי א', וע"כ ל"ה כפרצה, ולפ"ז הרי בע"כ דס"ל דאף אם הוי כמבוי א', מ"מ כיון דהוא עקום לא חשיב כמפולש, וא"כ אף ביותר מי' אין לחשבו כמפולש.

    אך לכאו' אי"ז מתישב, דבפירש"י לקמן ח' א' ובתוס' הרא"ש שם מבו' בפשוטו דאף לפי' קמא דלשמואל א"צ תיקון בעקמומית, מ"מ כל שבני המבוי השני לא עשו לחי לפתחן, צריך מבוי זה לחי בעקמומיתו, ומבו' לפ"ז דאף לפי' קמא מהני לחי בעקמומית, ולפמש"נ צ"ל דאף לפי' קמא חשבינן לה כמבוי א', ול"ה כפרצה, ואפ"ה פריך דאם ביותר מי' הוי כמפולש, וזה מתפרש היטב כמש"כ התוס' הרא"ש דפריך דאחרי שהוא רחב כ"כ בעקמומית נראה כמבוי שאינו מעוקם וע"כ הוי כמפולש, וא"כ שפיר יש לפרש כן גם לפי' מוה"ז. [↑](#footnote-ref-15)
15. אמנם שמא יש מקום לומר בזה, דכל דלפי עיקר מחיצות המבואות, יש פרצה ביניהם, חשבינן להו כמבוי אחד, ואף אם עשה מחיצה בפתח שבין ב' המבואות ל"מ זה לחלקם זמ"ז.

    ומקור לזה יש להביא ממש"כ התורי"ד בסוד"ה אילימא דלפ"מ דס"ד דאיירי כשעקמומיתו יותר מי', י"ל דהא דמהני בזה צוה"פ, אף דלרב ל"מ צוה"פ ביותר מי', הוא ע"י שימעט ויעשה צוה"פ, ועד"ז כתב בתוס' הרא"ש סוד"ה בהא, וצ"ע דכל שממעט העקמומית מי', תו הו"ל כעקמומיתו פחות מי' דל"ה כמפולש, ובע"כ דכיון דהפתח שבין ב' המבואות הוא יותר מי', חשבינן להו כמבוי אחד, ואף שמיעט במקום הפתח ל"מ זה מידי, - אך יש לדחות, דמכוון דבריהם הוא שימעט אחת מן העקמומיות, וע"כ אף דמבוי זה שאינו פתוח לחבירו ביותר מי' לא יהא כמפולש, אך המבוי השני הפתוח ביותר מי' הוי כמפולש, וכ"ה מבו' בד' תוס' הרא"ש לעיל מינה דמצינו לפרש דאיירי דאחד מן הפתחים הוי יותר מי' והשני ל"ה יותר מי', עיי"ש. [↑](#footnote-ref-16)
16. כ"כ הר"ן לקמן י"א א', וכ"ה מבו' בד' הריא"ז בפירקין ה"א דין ל"ב וההשלמה לקמן ח' ב', שכתבו דאף חצר שנפרצה מב' רוחות זה כנגד זה אסורה, אף דאיכא עומ"ר, וכ"ה מבו' בד' הרשב"א בעבוה"ק שער א' פי"ד הפ"ד עיי"ש, וכ"ה מוכח לדעת הסוברים דפרצת מבוי בצידו הוא משום דהו"ל כמפולש והרי דכל דהוי בכלל מפולש אינו ניתר בעומ"ר, וכן הוכיח הגאו"י לקמן ח' א' מסוגיית הגמ' שם, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-17)
17. ואמנם כבר נת' בסימן י"ז סק"ז דכ"ז ניחא רק למש"נ בסימן ט"ז סקכ"ב דהא דבעינן ג' מחיצות שלימות הוא מדין תיקון מבואות, ואשר ע"כ שפיר י"ל דכיון דלחי ל"מ לתיקון מבוי ברוח שלישית אף עומ"ר ל"מ, אך אי נימא דהא דבעינן ג' מחיצות שלימות הוא מכח עיקר דין המחיצות דרה"י, הרי דהדין נותן דשפיר יועיל בזה עומ"ר, כיון דכל דאיכא עומ"ר איכא ג' מחיצות שלימות, ולהא דמהני עומ"ר לדין מחיצות רה"י ל"ב להק"ו מלחי, ולדין תיקון מבוי, שפיר מהני לחי אף ברוח שלישית, וכאשר כ"ה בחזו"א סימן ס"ה סוסק"ב. [↑](#footnote-ref-18)
18. ואמנם דבדין פרצה זו לחודה לא סגי, דכל עיקר דינא דפרצה ד' הוא דלא חשיב כמחיצה גמורה, וע"כ כל הא דפרצה זו אוסרת, הוא רק מכח דהצריכו חכמים ג' מחיצות גמורות, ולא סגי בלחי או קורה, ומכח זה אף ל"מ עומ"ר, משום דאיכא פרצה ד', ולא חשיב העומ"ר כמחיצה גמורה. [↑](#footnote-ref-19)
19. ואמנם נראה, דאף למאן דס"ל דפרצת מבוי בי' אף בדבקעי בה רבים, מ"מ י"ל דמודה דמבוי המפולש אינו ניתר בעומ"ר, ורק בפרצה מצידו הוא דס"ל דל"ה כפרצה, אך בפרצה בראשו מודה דהוי זה פרצה, והיינו משום דבראשו הוי זה עיקר פתח המבוי, דזהו דרך המבוי שפתחו הוא בראשו, ובכה"ג ודאי דלא מצינו לחשוב להעומ"ר כמחיצה גמורה, וגם י"ל דהוא משום דבראשו דהוי הפילוש זה כנגד זה, הוי טפי כפרצה. [↑](#footnote-ref-20)
20. וכ"נ גם בד' הרשב"א דבדבריו בריש סוגיין משמע דדינא דפרצה ד' במבוי הוא משום דהו"ל כפרצה, וכ"נ גם ממש"כ לקמן י' ב' דפרצה ד' אוסרת אף בראשו, ובשלהי סוגיין כתב דכל דאיכא גידודי שמעכבין הילוך הרבים אי"ז כמפולש, והרי דדינא דפרצה ד' הוא משום דהו"ל כמפולש, ולמש"נ ענין אחד הוא, דאף במבוי המפולש הא דל"מ העומ"ר הוא משום דהו"ל כפרצה, וכבר נת' כן בסימן ט"ז סקט"ו, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-21)
21. ונראה דאף אי נימא דמבוי המפולש אינו ניתר בעומ"ר אף בדלא בקעי רבים, י"ל דהוא משום דכשהפילוש זה כנגד זה והוא עומד טפי לבקיעת רבים, הו"ל כפרצה אף אם בפועל לא בקעי בה רבים. [↑](#footnote-ref-22)
22. ואמנם כ"ז הוא בהא דאינו ניתר בעומ"ר וצריך צוה"פ, אך הא דלחנני' הוא צריך דלת ואינו ניתר בצוה"פ, אי"ז מכח הא דהו"ל פרצה, דבפרצת מבוי מודה חנני' דניתרת בצוה"פ, אלא הוא משום דהו"ל כמפולש, - וזה כמש"נ במק"א בדעת התוס' דאף דדין מבוי המפולש דאינו ניתר בעומ"ר הוא רק במבוי ולא בחצר, מ"מ דינא דחנני' דהוא צריך דלת הוא אף בחצר, והיינו משום דהא דאינו ניתר בעומ"ר הוא מכח דינא דפרצת מבוי, ובחצר אין פרצה זו אוסרת, אך דינא דחנני' דצריך דלת, אי"ז מכח דינא דפרצת מבוי, אלא הוא דין בפנ"ע, וע"כ בעינן לזה אף בחצר, ואכמ"ל. [↑](#footnote-ref-23)
23. ואמנם צ"ע בזה, דכבר נת' לעיל סקי"ג בהערה להוכיח, דאף דכשהעקמומית היא בקרן זוית לא מצינו להתירו משום העומ"ר של כל מבוי בפנ"ע, מ"מ שפיר מצינו להתירו מכח העומ"ר שבצירוף המחיצות של ב' המבואות, ול"ה הפרצה בקרן זוית כלל, עיי"ש, ולפ"ז תיקשי דהיאך מצינו לפרש דהא דמבוי עקום תורתו כמפולש ואינו ניתר בעומ"ר הוא משום דהעקמומית היא בקרן זוית, הרי אכתי יש לנו להתירו מכח העומ"ר שבצירוף המחיצות של ב' המבואות.

    וצ"ל בזה לפמש"נ לעיל ריש סקכ"ג בהערה, דאף מ"ד דפרצת מבוי בי', מודה דמבוי המפולש אינו ניתר בעומ"ר, משום דבראשו דהוי זה עיקר פתח המבוי, לא חשיב העומ"ר כמחיצה גמורה, - ולפ"ז נראה, דע"כ כל דהעקמומית היא בקרן זוית וא"א להתיר מכח העומ"ר של כל מבוי בפנ"ע, אף א"א להתיר מכח העומ"ר של צירוף המחיצות של ב' המבואות, דכלפי עומ"ר זה הרי הו"ל כפתח בראש המבוי, דל"מ בזה העומ"ר, וכנ"ל, ודו"ק. [↑](#footnote-ref-24)
24. אך לכאו' לפ"ז הדק"ל, דמה מייתינן מהא דמבוי עקום תורתו כמפולש דפרצת מבוי בד', הרי י"ל דהא דמבוי עקום צריך צוה"פ ואינו ניתר בעומ"ר, הוא משום דחשבינן לי' כמו שנפשט עקמומיתו וליכא עומ"ר, ולא שמעינן מינה דפרצת מבוי בד', וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-25)
25. ואמנם לפ"ז נמצא, דמש"כ הלבוש והמ"ב דהוא צריך ב' צוה"פ בב' ראשיו וב' לחיים בב' עקמימות, היינו רק להיתר רגלי המבוי, אך להיתר גג המבוי, א"צ צוה"פ כלל, וסגי במה שעושה ב' לחיים בב' עקמימות, והעירו די"ל דאף לא יהא צריך ב' לחיים, דהוא ניתר בעומ"ר, וזה דבר חדש, וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-26)
26. והיינו, דאי נימא דעיקר דינא דמבוי המפולש הוא דהוא צריך ג' מחיצות גמורות, והא דל"מ העומ"ר הוא מכח דהו"ל כפרצה, הרי דכיון דמודה שמואל לדינא דפרצת מבוי בצידו, מ"ט ס"ל דמהני בזה לחי, הרי ליכא ג' מחיצות גמורות, ואם מועיל הלחי לתקן את הפרצה, א"כ מ"ט אם הוו הפילושים מכוונים ל"מ, וכמדומה דזהו משה"ק בתור"פ על פי' מורי הזקן, עייש"ה. [↑](#footnote-ref-27)