50 דבר המחובר לבגד
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / הוצאה / הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / במה בהמה עניינים

מוצש"ק ויקרא אור לו' ניסן תשס"ז

בדין דבר שדרך לחברו לבגד

א] כתב הרמ"א בסימן ש"א סכ"ג, ול"מ הא דמחובר לכסות רק בדבר שדרכו להיות מחובר שם, אבל אם חיבר שם דבר שאין דרכו בכך אסור.

ובביאוה"ל שם כתב, ז"ל, וע"כ מותר לצאת בכיסין התפורין בהבגד, וכן בקאפטו"ר שתלוי בבגד שמכסה ראשו בשעת הגשמים, עכ"ל.

ובמ"ב שם סקפ"ב כתב, שאין דרכו בכך היינו דגזרו מחובר אטו אינו מחובר, ועיין במרדכי שם שסיים דאפשר דבכלל משוי הוא וחיוב חטאת נמי יש בזה דאינו בטל לגבי הבגד כיון שאין דרכו בכך,[[1]](#footnote-2) וכן משמע בתשובת הרשב"א שהובא בב"י, שכל דבר שאין צורך להבגד ואין תשמיש להבגד אינו בטל לגבי הבגד והרי הוא כאילו מוציאן לבדו בלא הבגד וחייב, עכ"ל.

ושם כתב הרמ"א מותר לצאת במטפחת שמקנחין בו האף וכו' אם מחובר לכסות, וכתב המ"ב סקפ"ד, ואע"ג דהוא דבר שאינו לא מלבוש ולא תכשיט, מ"מ לא חשיב כמשוי, דדרך הי' בזמניהם לתפור כן לכסות, הלכך בטל הוא לגבי בגד וכו', ויש שכתבו לפי שהפאציילע"ט הוא דבר שאינו חשוב, בטל הוא לגבי הכסות כשתפור בו, עכ"ל, ובשעה"צ שם ס"ק ק"ג ציין המקור לטעמא קמא, הגר"א, וכתב ע"ז, ז"ל, ומשמע מיני' דס"ל דהוא נקרא דבר חשוב ולכן ל"ד לעיגולים ירוקים, ובזה מיושב קו' המג"א, אך דא"כ יקשה למה לא חשיב כמשוי, ולזה כתב הגר"א תיכף כיון שדרך להיות מחובר, והמג"א לא ניח"ל בזה וכו', וע"כ אנו מוכרחין לומר דזה נקרא דבר שאינו חשוב ובטל לגבי הכסות, וכמש"כ הט"ז בשם הש"ג וכו', אך ע"פ האמת סברת המג"א והט"ז תמוה מאד, אמאי נקרא פאציילע"ט דבר שאינו חשוב, ומי גרע מחוטי משי לקמן בסל"ח, אבל לפמש"כ הגר"א כנ"ל ניחא הכל, עכ"ל.

ב] והנה הך דינא דכל דבר שדרך לחברו לבגד בטל לבגד, צ"ב מכ"ד דמצינו דאף דבר שדרך לחברו לבגד אינו בטל לבגד, וכבר עמדו בזה.

והנה אמנם בהא דהיוצא בטלית שאינה מצוייצת חייב חטאת, י"ל דהיינו משום דכל שאינה מצוייצת כהלכתה אי"ז דרך הטלית לחבר לה ציצית שלא כהלכתה, וגם בהא דכסכסי הכילה אינם בטלין אלא משום שאינם חשובין, י"ל דהוא משום דהגם שדרך הכילה בכך, מ"מ אי"ז דרך הטלית שבכילה, שהרי אין משתמשין ברצועות בשעת לבישת הטלית, אלא דרך האהל שבכילה, וע"כ ל"מ ד"ז כד דייני' לבטל להמלבוש דהכילה.

וי"ל עוד עד"ז, דל"מ הך דינא דכל שדרך לחברו לבגד ה"ה בטל לבגד, אלא בששימושו הוא בשעת הלבישה, דבכה"ג מצינו לחשבו כחלק מן הבגד, אך כשאין שימושו בשעת הלבישה, א"א לראותו כחלק מן הבגד, וע"כ אף שדרך לחברו לבגד, אפ"ה אינו בטל לבגד.

אך אכתי צ"ע במש"כ הראשונים לגבי רצועות של משי התלויות באבנט שאינם בטלות כיון שהם דבר חשוב, הגם שדרך לחברן באבנט, וכבר עמד בזה במנחת יצחק ח"ג סימן ס"א, ועיי"ש שכתב בזה, ז"ל, וע"כ אנו צריכים לומר, כיון דדרך וכו' וכן דרכו של לבישת הרצועות האלו, רק בשעה שהמנעלים קשורים בהם, ע"כ היכא וכו' והמנעלים אינם קשורים דיצאו מסדרם הרגיל, הוי בכלל אין דרכו בכך, ואסור לצאת בהם, עכ"ל, ולכאו' אי"ז מתישב כל צרכו, וצ"ע.

עוד ראיתי להעיר בזה ממש"כ הראשונים לדון לאסור לצאת בטלית בזה"ז משום דלית לן תכלת, ואם כללא הוא דדבר שדרך לחברו לבגד בטל לבגד, הרי דרך לחבר חוטי לבן לבדן לבגד, וא"כ מ"ט אינם בטלין לבגד.[[2]](#footnote-3)

עוד העירו מדין מפתחות המחוברין לחגורה, שלא התירו הפוסקים משום שדרך לחברן, וי"ל דל"ה דרך כ"כ, אך למש"כ המ"ב בדעת הגר"א דגם חיבור מטפחת חשיב דרך הגם שהיו מחברין רק בשבת ולצורך השבת, לכאו' מפתח לא גרע מיני', וכ"ה מבו' בתו"ד הדרכ"מ שאי"ז דרך, וע"כ כתב דלדעת תשובה אשכנזית שהתירה בזה, ה"נ יש להתיר בשאר דבר שאין דרך בכך.

גם העירו ממשה"ק הגר"א בדין בתי ידים דמה מהני תפירה הרי הוי דבר חשוב, ומ"ט לא התיר משום הא דדרך לחברו, אך בזה ודאי י"ל דאי"ז דרך.

ג] והנה אמנם בעיקר מה שפירש כן המ"ב בד' הרמ"א, באמת הדברים צ"ב, שהרי במקור הדין בדרכי משה, לא מצינו כלל דין זה דדבר שדרך לחברו לבגד בטל לבגד, ולא נזכר הא דדרך לחברו רק לענין דבזה לא גזרו אטו שאינו מחובר, עיי"ש.

האמנם לכאו' יש מקום ללמוד כן ממש"כ הדרכ"מ בתו"ד שכ"כ ב"י בשם תשובת הרשב"א לגבי מפתח המחובר לאזור, והנה הרי התם לא דן הרשב"א כלל מצד חשש נפילה, אלא משום דאינו בטל כלל לאזור והוי משוי, מ' דמכוון הדרכ"מ דכל שאין דרך לחברו אינו בטל לבגד.

אך מאידך, ממש"כ הדרכ"מ דלפ"ד תשובה אשכנזית אפשר דגם שאר דברים המחוברים שרי אפי' אם אין דרך בכך, ותיקשי דא"כ מ"ט היוצא בטלית שאינה מצוייצת כהלכתה חייב חטאת, ומ"ט אין הרצועות בטלות לאבנט אם הם של משי, ומ"ט בכילה וכסכסי' בעי' להא דאינם דבר חשוב, שהרי לעיל סק"ב נת' לישב דהא דאינם בטלין הוא משום דחשיב שאין דרך לחברן, אך לפ"מ שדן הדרכ"מ שאף אם אין דרך לחבר ה"ז בטל, א"כ מ"ט הם אינם בטלין.

ובע"כ שלא נתכוין הרמ"א לחדש היתר חדש דדרכו בכך, אלא ההיתר הוא משום דהוי תכשיט, ורק מהני החיבור להפקיע חשש נפילה, ובזה הוא שכתב הרמ"א דמהר"ם כתב דל"מ חיבור לבגד אלא בשדרכו בכך, והיינו משום דאם אין דרכו בכך גזרינן אטו שאינו מחובר, ואילו מד' תשובה אשכנזית שהתיר לחבר המפתח לחגורה הגם שאין דרך בכך, מבו' דס"ל דכל דמחובר שרי ולא גזרו אטו היכא דאינו מחובר, אך טעם הא דאי"ז משוי הוא משום שאינו דבר חשוב, כמש"נ להלן סקי"ג ממשמעות ל' הסמ"ק ורבינו פרץ, או משום דאיירי דה"ז משמש לחגורה, ע' במג"א ומ"ב בסעיף י"א שהעמידו לד' מהרי"ל דאיירי בכה"ג, וצ"ע עוד בזה.

וע' להלן סקי"ג מש"נ לבאר עוד בד' הדרכי משה עפי"ד החיי אדם.

ד] ומה שיסד המ"ב דבריו ע"ד הגר"א, הנה לכאו' גם בדבריו יל"פ כן, שכל דבריו קיימי מ"ט לא גזרו אטו שאינו מחובר, וע"ז כתב דהוא משום שדרכו להיות מחובר.

וכ"ה מבו' בל' הגר"א, שהרי הגר"א שם מדמה לה לזוג, ובזוג הרי להא דשרי ליצא בו ולא חשיב משוי, ל"ב להא דמחובר לכסות, אלא הוא משום דהוי תכשיט, ול"ב להא דדרכו להיות מחובר אלא דמה"ט לא גזרו אטו שאינו מחובר, וא"כ ה"נ מה שדימה הגר"א לזה דין מטפחת המחוברת, היינו ג"כ דמה"ט הוא דלא גזרו אטו שאינו מחובר.

ה] והנה אמנם מתו"ד השעה"צ מבו' דעיקר מה שלמד כן מד' הגר"א, הוא משום שבד' הגר"א מבו' שבא לישב קו' המג"א מ"ש דלגבי עיגולים ירוקים סגי שמחובר קצת לכסותו, ואילו במטפחת בעי' חיבור גמור, וע"ז יישב הגר"א, דבעיגולים ירוקים דלא חשיבי ליכא למיחש דילמא נפיל ואתי לאתויי, וע"כ כל שהוא מחובר מעט לכסות שרי, ומשא"כ במטפחת שהיא דבר חשוב ויש לחוש דילמא נפיל ואתי לאתויי, בעי' שיהא תפור לכסות.

אך לול"ד י"ל, דהגם דמטפחת חשיב דבר חשוב לגבי הא דחיישי' דאם נפיל אתי לאתויי, אך לגבי הך דינא דדבר שאינו חשוב בטל לבגד, חשיב כדבר שאינו חשוב.

ובפרט ניחא לפמש"כ הגר"ז שם סכ"ג ד"דבר חשוב" היינו נגד הכסות, וע"כ המטפחת בטלה לבגד ואינה בטלה לחגורה, דנגד הבגד הוי דבר שאינו חשוב כלל, ונגד החגורה הוי דבר חשוב, ובזה ניחא גם משה"ק השעה"צ דמי גרע מחוטי משי דחשיב דבר חשוב, אך לפ"ד הגר"ז ניחא, דהא דחוטי משי הוו דבר חשוב הוא כנגד האבנט, אך במטפחת שמחברה לבגד, ל"ה דבר חשוב כנגד הבגד, וז"ב.

ועיקר הדבר, מבו' בד' הביאוה"ל גופי' בסעיף י"א, שכתב בדעת הט"ז, דסובר דהמפתח אינו חשוב כלל לגבי השלשלת של כסף, וע"כ דמי לדינא דסעיף ל"ח, עיי"ש, והרי דהגם דודאי דהמפתח הוי דבר חשוב, מ"מ כיון שאינו לגבי השלשלת של כסף ה"ה בטל לו.

ו] והנה אמנם בטעם ההיתר לצאת בעיגולים הירוקים, כתב באו"ז ב' טעמים, חדא משום שדרך לצאת בזה כל ימות השבוע, ועוד שאמרו בירושלמי כל המחובר לכסות ה"ה ככסות.

והנה לפום טעמא בתרא הרי מבו' דכללא הוא דכל המחובר לכסות ה"ה ככסות, וכ"ה דלא תיקשי דהרי בעלמא לא שרינן במחובר לכסות, צ"ע דשאני הכא שדרך לחברו לכסות, וא"כ נמצא מקור להך דינא דכל שדרך לחברו לכסות ה"ה בטל לכסות.

אך י"ל דהא דעיגולים בטלים לכסות הוא משום דהוו דבר שאינו חשוב, ובדבר שאינו חשוב אמרו דכל המחובר לכסות ה"ה ככסות.

אך צ"ע שהרי בירושלמי שם אמרו לה על מידי דתכשיט, עיי"ש, דודאי הוי דבר חשוב, אך צ"ב שם מ"ט הוצרכו להא דכל המחובר לכסות ה"ה ככסות, הרי בלא"ה הוי זה תכשיט, וצ"ע שם.

ואמנם צ"ע, דלכאו' כיון דעיגולים ירוקים הוי דבר שאינו חשוב, א"כ באמת יש להתיר בזה משום הך דינא דדבר שאינו חשוב בטל לבגד, ומה בעי' בזה לדין חדש דכל המחובר לכסות ה"ה ככסות.

וע"כ נראה מזה, דבאמת לא נתחדש מזה היתר חדש דדבר שדרכו לחבר לבגד בטל לבגד אף אם הוא דבר חשוב, וצ"ע בזה.

ז] [ויש להוסיף, דבד' המג"א שם מבו' שפירש דטעם ההיתר דעיגולים ירוקים, הוא משום חיבורו לכסות וע"כ הוא טפל לכסות, וזהו שהק' דמ"ש התם דסגי בחיבור קצת, ואילו במטפחת בעי' חיבור גמור, ותירץ דעיגולים ירוקים בטלים טפי לבגד.

אך אי נימא דהא דשרי ליצא בעיגולים הירוקים הוא משום שדרך לצאת בהן כל ימי השבוע, ל"ק קו' המג"א, דע"כ התם ל"ב תפירה גמורה, דבלא"ה ה"ז בטל לבגד, והא דבעי' שיהא מחובר קצת, הוא כ"ה שלא נחוש שיפול ואתי לאתויי, ומשא"כ במטפחת דכל ההיתר לצאת בה הוא משום שהיא בטלה לבגד, בעי' תפירה גמורה.

וצ"ב בד' המ"ב, דבס"ק פ"ג פירש טעם היתר עיגולים הירוקים, משום דחשיב מלבוש כיון דדרך לצאת בו כל ימי השבוע, ולפ"ז הרי ל"ק קו' המג"א וכנ"ל, וא"כ מה דן בשעה"צ ס"ק ק"ג בקו' המג"א, וצ"ע בזה].

ח] ולהאמור נמצא, דאם נבא לדון בהך דינא דכל המחובר לבגד ואינו דבר חשוב בטל לבגד, אם בעי' חיבור גמור או סגי בחיבור קצת, נמצא שהדבר תלוי בפלוגתת המג"א והגר"א, דלדעת המג"א בעי' חיבור גמור, ורק בעיגולים ירוקים דלא חשיבי כלל סגי בחיבור קצת, ולדעת הגר"א סגי בחיבור קצת, ורק במידי דיש לגזור דילמא נפיל ואתי לאתויי בעי' חיבור גמור, ולמש"נ יש מקום לדון דבכל גווני בעי' חיבור גמור, והא דבעיגולים הירוקים ל"ב חיבור גמור, הוא משום שאין התירן משום טפלות לבגד, אלא משום שדרך ליצא בהן כל ימות השבוע.

ומאידך אם נבא לדון לגבי חשש דילמא נפיל ואתי לאתויי, אם מהני לזה חיבור קצת, או בעי' תפירה גמורה, הרי שלפ"ד הגר"א מבו' דבעי' חיבור גמור, אך לפ"ד המג"א אין מקור לזה, ושפיר י"ל דל"ב תפירה גמורה.

ויותר נראה, דמודה הגר"א דאף בלא תפירה גמורה ליכא למיחש דילמא נפיל, ואך שהרי גזרו מחובר אטו אינו מחובר, ובזה הגם שבדבר שדרך לחברו לא גזרו שלא הטריחוהו לפסקו מכל בגדיו, מ"מ בחיבור מעט גזרו, ודו"ק,

ומש"כ במ"ב שם סקפ"ד, ז"ל, כאן בעינן שיהי' מבעו"י תפור היטב להכסות או עכ"פ שיהי' תפור בב' תכיפות דאז הוי כמו ארוג יחד, וכנ"ל בריש הסעיף, דאל"ה חיישינן דילמא מיפסיק ואתא לאתויי וכו', עכ"ל, הנה כ"ז הוא ד' הגר"א, וכמש"כ השעה"צ שם, אך לדעת המג"א הטעם הוא משום דכל שאינו תפור לגמרי אינו בטל לבגד.

ט] ולהאמור יש להעיר במש"כ המ"ב שם סק"פ, עמש"כ המחבר דיוצאין בזגין הארוגין אבל אם אינם ארוגין לא, וכתב המ"ב, ז"ל, ואפי' הם קשורין להכסות וכו', ובשעה"צ שם סקפ"ח ציין מקורו למג"א סקל"ד, ולהנ"ל יל"ע בזה, דמש"כ המג"א דבעי' תפירה גמורה, הוא בדין ביטול לכסות, וכמבו' במה שחילק בין דין מטפחת לדין עיגולים הירוקים, דחילוק זה הוא בדין ביטול לכסות, אך בזוגין דהא דשרי ליצא בהן הוא משום שהן תכשיט, ול"ב לחיבורן לבגד אלא כ"ה שלא נחוש דילמא נפיל ואתי לאתויי, מהיכ"ת דל"מ קשירה לכסות, וצ"ע בזה.

וכפי הנראה, המ"ב כתב כן ע"פ דעת הגר"א, דס"ל דלגבי חשש דילמא נפיל ואתי לאתויי, בעי' תפירה גמורה, ולא סגי בקשירה בעלמא, ולדידי' גם בזגין לא סגי בקשירה.

ושו"ר כן בתהל"ד שם סקי"ז, ז"ל, ואף בפאטשייל"א שכתב המ"א סקל"ד בשם הב"ש דבעי תפור, היינו דבלא תפירה אינו בטל לגבי הבגד, אבל לא מטעם דחיישינן דילמא נפל, דלזה מהני קשור.

י] ובעיקר דין זה, ע' נשמת אדם כלל נ"ו סק"ד, שדעתו דל"ב תפירה דוקא, וסגי בקשירה, ועיי"ש שהביא מהב"ח דסגי אפי' בקשר שאינו של קיימא, וכתב דבב"י מבו' לא כן, והוכיח ממשמעות הדברים דבין לענין חשש דילמא נפיל ובין לגבי ביטול לבגד, סגי בקשירה ול"ב תפירה.

אך הביא מד' המג"א והט"ז דבעי' דוקא תפירה, ומה שהביא כן מד' הט"ז, צ"ב, דלכאו' כוונת הט"ז היא דבבתי ידים ל"מ קשירה כיון דהוו דבר חשוב ולא בטלי לגבי הבגד, ואדרבה מד' הט"ז סקי"ד מ' דס"ל דאף קשר של קיימא מהני, וכמש"כ הפמ"ג שם, ועי' שעה"צ ס"ק ק"ו, ומבו' מתו"ד שם דכ"ז הוא לגבי ביטול לבגד, אך לגבי חשש נפילה שפיר י"ל דל"ב תפירה, עייש"ה בדבריו.

יא] עוד ילה"ע, בהא דמבו' בד' המ"ב דלפ"ד המג"א והט"ז שרי אף אם אין דרך בכך, כיון דהוי דבר שאינו חשוב, ופירש בשעה"צ דס"ל דהא לא חשיב דרך מה שדרך לעשות כן בשבת, וצ"ע דהגם דאין לאסור משום משוי, מ"מ מ"ט לא גזרו משום דילמא נפיל ואתי לאתויי, אשר גזרו בזה גם באריג אטו שאינו אריג, היכא שאין דרך לחברן.

וצ"ל, דכ"ה שכתב הגר"א דבעיגולים הירוקים לא חיישי' דילמא נפיל ואתי לאתויי משום דהוי דבר שאינו חשוב, וכ"ה להדיא באו"ז סימן פ"ד, ה"נ לפ"מ שנקטו המג"א והט"ז דמטפחת הוי דבר שאינו חשוב, אין לחוש בזה לדילמא נפיל ואתי לאתויי.

אך למש"נ לעיל סוסק"ה דלעולם מודו המג"א והט"ז דמטפחת חשיב דבר חשוב, וכמו שתמה המ"ב דודאי הוי דבר חשוב, ואך דס"ל דכלפי הבגד אי"ז חשוב, וע"כ ה"ז בטל לבגד, ולפ"ז הרי כל הא דס"ל דמטפחת חשיב דבר שאינו חשוב, הוא כד דייני' לבטלו לבגד, אך כד דייני' לגבי חשש נפיל ואתי לאתויי, ודאי דהוי המטפחת דבר חשוב, וא"כ ודאי אין להתיר אלא משום שדרך לחברה לכסות, וכמש"כ הגר"א, וצ"ע בזה.

יב] בעיקר מש"נ אם דינא הוא דכל דבר שדרך לחברו לבגד ה"ה בטל לבגד, הנה במחה"ש סקל"ג נקט דדינא הכי דכל דבר שדרך לחברו לבגד הוא בטל לגבי הבגד, והביא כן מב"י, ולא מצאתי לזה בד' הב"י.

גם בחיי אדם כלל נ"ו סט"ו ושם נשמ"א סק"ד מבו' דס"ל להך דינא דכל שדרך לחברו לבגד ה"ה בטל לבגד, וכתב דמה"ט הכיסין בטלין לבגד, ומה"ט קאפטו"ר בטל לבגד, ובנשמ"א שם דן לגבי אם סגי בקשירה, שהי' מקום לומר דהגם דליכא חשש נפילה, מ"מ בדבר שההיתר משום שדרכו להיות מחובר, בעי' תפירה, ודחה לזה, עיי"ש.

יג] אך הנה שו"ר בתו"ד הנשמת אדם שכתב, ז"ל, ולפ"ז פאשטייל"ע שלנו שאין דרכן כלל לחבר בבגד ל"מ מה שתופרין, ובפרט בזמנינו שהפאשטיילעס הם חשובין כידוע לא בטלי לגבי הבגד, עכ"ל.

וצ"ב דמבו' בדבריו דאף אם הי' דרך לחברן מ"מ אם היו חשובין אינם בטלין, ולכאו' אי"ז מתאים עם יסוד דבריו דאיכא דין בפנ"ע דדבר שדרך לחברו לבגד בטל לגבי הבגד.

עוד צ"ב במש"כ דבפרט בזמנינו שהן חשובין וכו', ומ' דמה שאסר מתחילה משום שאין דרך לחברן, הוא אף בלא הא דבזמנינו הן חשובין, אלא אף אם אי"ז דבר חשוב, מ"מ אם אין דרך לחברן ה"ז אסור, וצ"ב, דהאמנם אם באנו לדון משום דינא דדבר המחובר לבגד אם דרכו בכך ה"ה בטל לבגד, הרי שבזה כל שאין דרך לחבר אי"ז בטל, אך מ"ט לא נתיר בכה"ג משום אידך דינא דדבר שאינו חשוב בטל לבגד, אשר דין זה הוא אף היכא שאין דרך לחברו לבגד.

ואמנם אשר נ' מד' החיי אדם, דס"ל דכדי שיתבטל דבר לבגד, בעי' לתרתי, גם שיהא דרך לחברו לבגד, וגם שיהא דבר שאינו חשוב, אך דבר שאין דרכו לחבר לבגד אינו בטל אליו אף אם הוא דבר שאינו חשוב, ומאידך דבר חשוב אינו בטל אף אם דרכו לחברו לבגד.

ולפ"ז ניחא מש"נ להעיר לעיל סק"ב, בהא דבטלית שאינה מצוייצת כהלכתה וברצועות הקשורות באבנט אם הוי דבר חשוב אי"ז בטל, הגם שדרך לחברן, אך לפי הנ"ל הוא מתישב היטב, דאדרבה אם ל"ה דרך לחברן ל"ה זה בטל אף אם הי' דבר שאינו חשוב, ורק משום שדרך לחברן הוא דאם הוי דבר שאינו חשוב ה"ז בטל, וע"כ בכילה וכסכסי' שדרך לחברן לה, כל דהוו דבר שאינו חשוב ה"ה בטלין.

ובזה ניחא גם מש"נ לעיל סק"ג להעיר בד' הדרכי משה, ולהנ"ל י"ל בביאור ד' הדרכי משה, שהרי מפתח של ברזל י"ל דחשיב כדבר שאינו חשוב, ואפ"ה לא התירו הרשב"א, ובמק"א נת' די"ל דהרשב"א לטעמי' דלדידי' אף דבר שאינו חשוב אינו בטל לבגד אם אינו משמש אותו, אך הדרכי משה לא פירש טעמו כן, ופירש הדרכי משה שטעמו הוא משום שאין דרך לחברו, ודבר שאין דרך לחברו אינו בטל אף אם הוא דבר שאינו חשוב, וע"ז כתב דלתשובה אשכנזית דס"ל דה"ז בטל, והיינו משום דהוי דבר שאינו חשוב, וזה כמו שנראה בד' הסמ"ק מ' רפ"ב, ובד' רבינו פרץ שבתשב"ץ קטן סימן מ"ט, דעיקר טעם ההיתר הוא משום החיבור לחגורה, אף שאינו משמש לא לנוי ולא לחגור בו, וחזינן דס"ל דדבר שאינו חשוב בטל אף אם אין דרך לחברו, הרי דה"נ שאר דברים שאינם חשובין בטלין אף אם אין דרך לחברן, ודו"ק.

יד] אך הנה עיקר הדברים מחודשים טובא, דלפ"ז נמצא דכל הך דינא דדבר שאינו חשוב בטל לבגד, הוא רק בדבר שדרך לחברו לבגד, וזה חידוש רב.

ואמנם נ', דאף אם כן הוא דדבר שאינו חשוב אינו בטל אא"כ דרך לחברו, מ"מ דבר שאין בו צורך כלל ה"ה בטל בכל גווני, וזה ע"ד מש"נ במק"א דאף לדעת הרשב"א דאף דבר שאינו חשוב אינו בטל לבגד, מ"מ דבר שאין בו צורך כלל ה"ה בטל לבגד.

טו] ולהאמור בביאור ד' החיי אדם נמצא, דכל מש"כ דשרי לצאת בבגד שיש בו כיסים, או במעיל שתפור בו כובע, הוא משום דהוו דבר שאינו חשוב כלפי הבגד והמעיל, וזה חידוש לחשוב הכובע שתפור במעיל כדבר שאינו חשוב כלפי המעיל, וע"כ הן בטלין לו.

ולפ"ז היכא דהוו דבר חשוב כלפי הבגד, יהא אסור לצאת בהן, וצ"ע.

גם יש מקום לאסור לפ"ז לדעת החיי אדם לצאת בכיס שפיהו תפור, כמו שדרך בכיסי החליפה, דהגם דהוי הכיס דבר שאינו חשוב, מ"מ דמי לדבר שדעתו להשלים עליו, דדעת החיי אדם דמכח זה חשיב כדבר חשוב ואינו בטל לבגד, ונת' בזה בדברינו בדיני דבר המחובר לבגד ענף ב'.

ואמנם לגבי מעיל שתפור בו כובע, י"ל דחזינן להכובע כחלק מן המעיל, ולא חזינן לזה כלל כדבר לעצמו, וע"כ אף אם עתה אין נותנו על הראש, אין אסור לצאת בו, אך לגבי כיסים ק' לומר כן, ואולי גם בכיסים נימא, דכיון דשימושם הוא יחד עם הבגד, שייכי טפי לבגד, וע"כ הם בטלין לו.

אך הנה מד' החיי אדם והמ"ב מבו' דס"ל דבעי' בהו לכללי ביטול לבגד דשאר מילי, ולא החשיבום כחלק מן הבגד, ולפ"ז לפמש"נ נמצא דאם יהיו דבר חשוב לא יהיו בטלין לבגד, וצ"ע בזה.

גם צ"ע, דלפ"ז לדעת הרשב"א והרי"ד שנת' בדברינו בדיני דבר המחובר לבגד סק"ז שדעתם דאף דבר שאינו חשוב אינו בטל לבגד, א"כ יהא אסור לצאת בבגד שיש בו כיסים לרה"ר, וצ"ע.

טז] בס' שש"כ פי"ח ס"ק קל"ב כתב, דכובע שאחורי המעיל מותר לצאת בו, אף אם אינו תפור אלא מחובר בכפתורים, כיון שדרך העולם לעשות את המלבוש באופן זה.

והדברים מחודשים, דלדעת המג"א דס"ל דאין דבר בטל לבגד אא"כ הוא מחובר ע"י תפירה, ול"מ חיבור קשירה, מהיכ"ת דמהני חיבור כפתורים היכא שהדרך בכך.

וכ"ה מבו' להדיא בד' הנשמת אדם כלל נ"ו סק"ד, עיי"ש שמבו' בדבריו, במש"כ על ד' האגור, דלפ"ד המג"א ודעימי' אין להתיר בכובע של מעיל אא"כ הוא תפור, ולפי דבריו שנחלק עליהן ל"ב שיהא תפור ואף אם הוא תלוי ברצועות ה"ה בטל, עייש"ה.

ולפ"ז לפמש"כ במ"ב סקפ"ד דקשירה בעלמא ל"מ אפי' קשרו בקשר של קיימא, והוא עפי"ד המג"א, ובשעה"צ שם הביא מהא"ר דאף הט"ז בשם הב"ח מודה לזה, והרי שפסק להלכה דלדין ביטול לבגד בעי' תפירה ולא סגי בקשירה, א"כ אין להתיר כובע של מעיל אם אינו תפור בו.

אך אין הדבר מוכרע בדעת המ"ב, שהרי במ"ב שם פירש עפי"ד הגר"א שטעם האיסור הוא משום דילמא מיפסיק ואתי לאתויי, וכ"ה במ"ב שם סק"פ, דמה"ט אין יוצאין בזגין שאינם ארוגין אפי' הן קשורין לכסות, ועמש"נ בזה לעיל סק"ח וסק"ט, והנה לעיל סק"ח נת' די"ל, דמודה הגר"א דאף בלא תפירה גמורה ליכא למיחש דילמא נפיל, ואך שהרי גזרו מחובר אטו אינו מחובר, ובזה הגם שבדבר שדרך לחברו לא גזרו שלא הטריחוהו לפסקו מכל בגדיו, מ"מ בחיבור מעט גזרו, ולפ"ז הרי כ"ז הוא בדבר שאין דרכו להיות מחובר לבגד, וע"כ יש לגזור בו מחובר אטו מחובר, אך בדבר שדרכו להיות מחובר לבגד, ל"ש בו גזירה זו, וע"כ יש להתיר בזה אף בקשירה בעלמא, ולפ"ז שפיר יש להתיר בכובע המעיל אף במחובר בכפתורים.

אך מאידך ממש"כ שם בשעה"צ ס"ק ק"ו, דהתו"ש כתב דגם הב"ח והט"ז מודים לזה, ועיקר ד' התו"ש מיוסדים על זה דהא דבעי' תפירה הוא כדי לבטל לבגד, ובזה חילק בין האופנים, עיי"ש, והבאנו דבריו להלן סקי"ט, ולפ"ז מ' שפסק המ"ב דבקשירה בעלמא אין דבר בטל לבגד, וצ"ע בזה.

יח] והנה הי' מקום לומר דגם לפי יסוד ד' הנשמ"א לא סגי בחיבור ע"י כפתורים, שהרי בתו"ד כתב ע"פ ל' השה"ג דב' תפירות הוי חיבור לענין כלאים, וכתב הנשמ"א דה"ה קשירה הוי חיבור לענין כלאים, וכ"כ התהל"ד סוסקי"ז, ולפ"ז חיבור שע"י כפתורים דל"ה חיבור לענין כלאים, כמבו' ברמ"א יו"ד סימן ש' ס"ג והוא מתרוה"ד סימן רצ"ו, לא מהני גם לבטל לבגד.

אך ממש"כ דאף תלוי ברצועות בטל לבגד, מבו' דעתו דכל חיבור שהוא סגי לבטל לבגד.

וכ"ה מבו' גם ממה שהביא שם ד' האלי' רבה סל"ז בשם התניא, דאם יש בבתי הידים קרסים ומחוברים בבתי זרועותיו מותר להוליכם, ולמד מזה דכל חיבור מהני לבטל לבגד, אך הא"ר גופי' פירשה דהיינו רק בבתי ידים, והבאנו דבריו להלן סקי"ח, והרי להדיא דגם חיבור ע"י כפתורים מהני לבטל לבגד.

יט] ומאידך יש מקום לדון דגם לדעת המג"א סגי בחיבור בכפתורים, דהנה בשעה"צ שם ציין לד' התו"ש מש"כ דהב"ח מודה לדין זה, ובתו"ש סקמ"ז כתב דהא דל"מ קשירה הוא רק בכסות שאין הפציל"י שייך לגבה כלל ולכן אינו בטל לגבי הכסות אלא כשמחובר בחגורה, אבל הפציל"י היא שיייכא לחגורה טפי כיון שדרכה להיות תלוי בחגורה והי' ראוי להתיר אף בקשירה לחוד, עכ"ד, ולפ"ז י"ל דה"נ הוא לגבי כובע המעיל, דיש להתיר אף בקשירה לחוד, וצ"ע בזה.

ויש לדון בזה מטעם אחר, והוא דהנה בשו"ע שם סל"ז כתב בדין בתי ידים דיש מי שמחמיר להצריך שיתפרם מע"ש בבתי ידים של מלבושי או שיקשרם בהם בקשר של קיימא, ובביאוה"ל שם הביא משה"ק הט"ז דמה מהני קשר של קיימא, הרי לא סגי בזה לבטל לבגד, והביא מה שתירץ האלי' רבה, דכיון דקושר בקשר יפה מיחזי כבית יד ארוך ואין ע"ז שם משא, ועיי"ש באלי' רבה שבזה ביאר ד' התניא שכתב דסגי גם שיהיו הבתי ידים מחוברין בקרסים, עיי"ש.

ולפ"ז יש מקום לומר, דגם בכובע שאחורי המעיל, כל שהוא מחובר למעיל אף ע"י כפתורים, חזינן לי' כחלק מן המעיל, וע"כ אין ע"ז שם משא.

כ] עוד ילה"ע בזה, ממש"כ הב"י בסו"ס ש"א ע"ד האגור שלא התיר אלא בתפור ולא בתלוי ברצועות, ז"ל, ואיני יודע מה חילוק יש בין תפורים לתלויים ברצועות, דכיון דתלוי ברצועות תו ליכא למיחש דילמא נפיל ואתי לאיתויי, ושמא וכו' אבל כשתלוי ברצועות שוב אינו מגין מהקור וכו', עכ"ל.

ומבו' בד' הב"י, דפשיט"ל דיש להתיר הכובע אף אם הוא תלוי ברצועות, ולפ"ז יש להתיר גם אם מחובר ע"י כפתורים, ולפי המבו' זה שלא כד' המג"א והט"ז שנקטו דלא שרינן לצאת בדבר המחובר לבגד אלא כשהוא תפור בו, וצ"ע שלא הזכירו הפוסקים לד' הב"י בזה, ואין לומר דכובע שאחורי המעיל עדיף, וע"כ שרי אף אם תלוי ברצועות, דממשה"ק הב"י דמה חילוק יש בין תפורים לתלוים ברצועות מ' דכללא הוא דבכל דבר דמהני תפירה מהני אף תלי' ברצועות, וצ"ע בזה.

1. הדברים צ"ב, דבד' המרדכי לא נזכר דמשום הא דאין דרך לחברו הוי משוי, אלא כתב שם ב' טעמים לאסור, חדא דכיון דאין דרך לחבר ע"כ גזרו בזה אטו שאינו מחובר, ועוד דמאן לימא לן דהמפתח בטל לגבי החגורה והוי משוי, וי"ל דטעמא בתרא הוא אף אם דרך לחברו, עייש"ה. [↑](#footnote-ref-2)
2. והנה אמנם לדעת המג"א סקל"ד דאין בטל לבגד אלא בתפור ולא בקשור, הרי י"ל דמה"ט בכל הני דוכתי אי"ז בטל לבגד, מדין דבר שדרך לחברו לבגד, הוא משום דבהני דוכתי הרי אי"ז תפור לבגד אלא קשור ותלוי.

   ולפ"ז צ"ל, דהא דמבו' בהני דוכתי דאם הוי זה דבר שאינו חשוב ה"ז בטל לבגד, הוא כמש"כ המג"א לגבי עיגולים הירוקים, דבטלים טפי לבגד, וה"נ בהני דוכתי דכוותה, וצ"ב שלא הזכיר המג"א לכ"ז.

   אך באמת י"ל, דגם לפ"ד המג"א דקשירה לא מהניא, מ"מ היכא שתכף תכיפה אחת וקשר, הוי זה חיבור גמור, וסגי בזה לבטל לבגד, ומה"ט לא הזכיר המג"א להני דוכתי דמבו' דה"ז בטל לבגד אף שאינו תפור, משום דתכיפה אחת וקשירה הוי חיבור גמור כתפירה, וז"ב, ולפ"ז שוב אין לישב דהא דבכל הני דוכתי אי"ז בטל מדין דבר שדרכו לחבר לבגד, הוא משום דאי"ז תפור לבגד אלא קשור ותלוי, שהרי תכיפה אחת וקשירה חשיב כתפירה, וצ"ע עוד בזה. [↑](#footnote-ref-3)