12 גרגרת - צירוף נקבים
קטגוריות: ש_ס / מא חולין / חולין - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / טריפות

אור ליום ועש"ק ויחי ט"ו טבת תש"ע

א] חולין דמ"ה., אמר רב יהודה אמר רבה ניקבה כנפה מצטרפים לרובא וכו', אישתמיטתי' הא דאמר רבי חלבו אמר רב חמא בר גוריא אמר רב נקבים שיש בהן חסרון מצטרפין לכאיסר ושאין בהן חסרון מצטרפין לרובא וכו', בעופא מאי אמר ר"י בר נחמני לדידי מפרשא לי מיניה דר"א מקפלו ומניחו ע"פ הקנה אם חופה את רוב הקנה טרפה ואם לאו כשרה.

ופירש"י, ז"ל, כנפה, הגרגרת סביב סביב להיקפה נקבים דקים כנפה, מצטרפין הנקבים לרובא, אילו היו כולן מחוברים יחד היה רובא נפסק טרפה וכו', אם חופה, בין הנקבים והשלם שבין נקב לנקב את רוב הקנה אע"ג דבנקבים גרידי ליכא רובא, טריפה, הואיל ויש בהן חסרון, ושיעור סמיכת נקבים זה לזה כנפה דהא אניקבה כנפה קיימינן, עכ"ל.

ומבו' להדיא בד' רש"י, דחלוק הוא דינא דניקבה כנפה מצטרפים לרובא, דהיינו דהנקבים עצמן מצטרפין לרוב, מדינא דגרגרת דעוף שניקבה נקבים שיש בהן חיסרון, דמצטרף השלם שבין נקב לנקב לשיעורא דחופה את רוב הקנה.[[1]](#footnote-2)

וזה שלא כדעת הרא"ה והר"ן בסוגיין, דבכל גווני מצרפין השלם שבין הנקבים לשיעור, בין בעוף ובין בבהמה, בין בנקבים שיש בהן חיסרון ובין בנקבים שאין בהן חיסרון, וע' שטמ"ק בשם הרא"ה מה שפירש במש"א וסימנך כי נפיא, וכעי"ז בבדה"ב בית ב' ש"ג (מ.).

ובשטמ"ק הביא מתור"פ שעמד ע"ד רש"י אלו, ופירש בטעמא דמילתא, דשאני עוף דזוטר חיותי', וע"כ מצטרפין הבשר שבין נקב לנקב, ומשא"כ בבהמה דנפיש חיותי', ומצינו לעיקר הך מילתא דחלוק בדין זה עוף מבהמה בהגהת ר"פ לסמ"ק מ' ר"א ובפי' הר"י מלוניל בסוגיין, ועמש"נ בזה להלן סק"ג, ועי' ביד"י סימן ל"ג סק"ג (קלא:), שלמד כן גם מל' בעה"ע תוה"ב ושבלי הלקט, שלא הביאו להך דינא דהשלם מצטרף, אלא בעוף ולא בבהמה, ומ' להדיא דבבהמה אי"ז מצטרף אף בנקבים שיש בהן חיסרון.

ב] אך השטמ"ק גופי' כתב בדעת רש"י, דהא דבניקבה כנפה אין השלם מצטרף, ואילו לשיעורא דחופה את רוב הקנה מצטרף השלם, הוא משום דחלוק דין נקבים שאין בהן חיסרון, מדין נקבים שיש בהן חיסרון, ורק בנקבים שיש בהן חיסרון מצטרף השלם לשיעור, עיי"ש, וכ"כ גם הש"ך בס' הארוך סימן ל"ד בדעת רש"י, ועיי"ש שכתב כן גם בדעת הרא"ש, אך ביד"י (קלב:) האריך בדעת הרא"ש שדעתו כדעת הרא"ה והר"ן, דאף בנקבים שאין בהן חיסרון ואף בבהמה, מצטרף השלם, עיי"ש.

ומצינו כדעה זו גם בס' יבין שמועה להתשב"ץ, עיי"ש בדבריו שנראה להדיא דאין השלם שבין הנקבים מצטרף בבהמה ובעוף, אלא בנקבים שיש בהן חיסרון.

ואמנם ילה"ע ע"ד זו, כמו שעמדו הרש"ש וחי' הרי"מ בסוגיין, והיד"י סימן ל"ד סק"ג (קלא:), ממש"א רב חלבו וריב"ל, דנקבים שיש בהן חסרון מצטרפין לכאיסר ושאין בהן חסרון מצטרפין לרובא, ומ' דחד דינא הוא בצירוף הנקבים, ואם בנקבים שאין בהן חיסרון, אין השלם שביניהם מצטרף, ה"נ בנקבים שיש בהן חיסרון אין השלם שביניהם מצטרף.

ג] והנה ממש"כ רש"י, ז"ל, אם חופה בין הנקבים והשלם וכו' דבנקבים גרידי ליכא רובא, טריפה, "הואיל ויש בהן חסרון", עכ"ל, למד הש"ך בס' הארוך סימן ל"ד שדעתו, דכל הא דהשלם מצטרף, הוא רק בנקבים שיש בהן חיסרון, וכן נקטו עוד מן האחרונים.

אך מד' תור"פ נ' שפירש בד' רש"י דהוא אף בנקבים שאין בהן חיסרון, שהרי קשיא לי' ע"ד רש"י אלו, ממה שפירש לעיל בהא דנקבים מצטרפין לרובא, דבעי' שיהא בנקבים עצמן רוב, ואם כל מה שאמרו דהשלם מצטרף הוא רק בנקבים שיש בהן חיסרון, הרי דל"ק מההיא דלעיל דאיירי בנקבים שאין בהן חיסרון, וזה מתאים עם ד' ר"פ בהגהת סמ"ק, שמפורש בדבריו דבעוף מצטרף השלם גם בנקבים שאין בהן חיסרון, ועמש"נ בדעתו להלן סק"ג.

וכ"ה מבו' בד' השטמ"ק שפירש כן בד' ר"פ, וזהו שהביא השטמ"ק לד' הרי"ד דהך דינא דמצטרף השלם, הוא בנקבים שיש בהן חיסרון, וצ"ב מה מצא בד' הרי"ד שלשונו הוא כל' רש"י, וכ"ה דבד' רש"י יל"פ דאף בנקבים שאין בהן חיסרון מצרפין השלם שבין הנקבים, ה"נ יל"פ כן בד' הרי"ד, ונקט השטמ"ק בפשיטות דלפ"ז ניחא ד' רש"י, דמש"כ לעיל דמצרפין הנקבים בפנ"ע, הרי איירי בנקבים שאין בהן חיסרון, וע"כ ל"ק מהא דהכא מצטרף השלם, דכ"ז הוא בנקבים שיש בהן חיסרון, ומבו' מד' השטמ"ק, דתור"פ דלא ניח"ל לפרש כן בד' רש"י, הוא משום דפליג ע"ד הרי"ד, ולא ס"ל לחלק בין נקבים שיש בהן חיסרון לנקבים שאין בהן חיסרון, והא דהשלם מצטרף בעוף, הוא אף בנקבים שאין בהן חיסרון, וז"ב.

ונ' לפ"ז, דמש"כ רש"י "טריפה הואיל ויש בהן חיסרון", לא בא לפרש להא דהשלם שביניהם מצטרף, דהוא משום שיש בהן חיסרון, אלא בא לפרש להא דמשערינן להו בחופה את רוב הקנה, דהוא משום שיש בהן חיסרון, אך הא דהשלם שביניהם מצטרף הוא אף בשאין בהן חיסרון.[[2]](#footnote-3)

ג] והנה בהגהת ר"פ לסמ"ק מ' ר"א כתב, ז"ל, ותדע דהא לא תני נמי בההיא דיתר עליהם עוף וכו' הא דאמר בריש אלו טרפות גבי ניקבה כנפה דגבי בהמה אמרי' דנקבים שאין בהם חסרון מצטרפים לרובה, פירוש לרוב מן הנקבים עצמן ואין השלם שבין נקב לנקב נחשב בכלל הנקבים, וגבי עוף אמרי' מקפלו ומניחו על פי הקנה אם חופה רובו טריפה, פי' שאף השלם שבנתים נחשב בכלל הנקב, ואפ"ה לא תני לי' גבי יתר עליהם עוף, משום דמ"מ שם פסוקת הגרגרת ברובה טריפה גבי בהמה, אלא דגבי עוף משום דזוטר חיותיה נחשב השלם שבנתים בכלל הנקב, עכ"ל.

והש"ך בס' הארוך סימן ל"ד פירש בדעת הגהת סמ"ק, דכל מש"כ דבבהמה אין השלם שבינתים מצטרף, הוא רק בנקבים שאין בהן חיסרון, אך בנקבים שיש בהן חיסרון אף השלם שבינתים מצטרף, עיי"ש בדבריו.

אמנם אחר שזכינו לד' תור"פ בסוגיין שהביא בשטמ"ק שעמד ע"ד רש"י שכתב דבניקבה כנפה אין השלם מצטרף לרוב הקנה, ואילו בגרגרת דעוף שניקבה נקבים שיש בהן חיסרון מצטרף השלם, וכתב לישב דהוא משום דשאני עוף דזוטר חיותי', הרי יש ללמוד מדבריו דבבהמה אין השלם מצטרף אף בנקבים שיש בהן חיסרון, שהרי בד' רש"י מפורש דמפרש דמש"א בעוף דמקפלו ומניחו וכו', איירי בנקבים שיש בהן חיסרון, וע"ז כתב ר"פ דהא דהתם מצטרף השלם שבין הנקבים, הוא רק בעוף, אך בבהמה אין השלם מצטרף, והרי דבבהמה אין השלם מצטרף אף בנקבים שיש בהן חיסרון, וודאי מסתברא מילתא דגם בדבריו בהגהת סמ"ק ס"ל כן, ועוד, שהרי מדקשיא לי' ד' רש"י אהדדי, ולמד מינה דחלוק דין עוף מדין בהמה, הרי מבו' דפשיטא לי' דאין לחלק בזה בין נקבים שיש בהן חיסרון לנקבים שאין בהן חיסרון, דאם הי' מקום לחלק בזה, הרי לא סתרי ד' רש" אהדדי, וכמש"כ בשטמ"ק שם, ורחוק לומר דבדבריו בהגהת סמ"ק פשיטא לי' לחלק בזה.

ויש להוכיח כן עוד, שהרי בד' ר"פ שם מבו' דלמד להא דבבהמה אין השלם שבין הנקבים מצטרף, ממש"א דנקבים שאין בהם חסרון מצטרפים לרובה, ונ' דהיינו דל' מצטרפין מ' דמצרפין את הנקבים בלא מה שביניהם, ועוד, דאם גם מה שביניהם חשיב כנקוב, הרי ל"ב בזה לדין צירוף נקבים, שהרי חשיב הכל כנקב א', ודו"ק.

והנה לפ"ז הרי מהא דאמרי רב חלבו וריב"ל דנקבים שיש בהן חיסרון "מצטרפין" לכאיסר, יש ללמוד דגם בנקבים שיש בהן חיסרון אין מצטרף השלם שבין הנקבים לכאיסר, ורק בעוף דזוטר חיותי' מצטרף השלם שבין הנקבים.

ובאמת צ"ב עיקר הך מילתא שכתב הש"ך בדעת ר"פ דבנקבים שיש בהן חיסרון מצטרף השלם שבין הנקבים לכאיסר אף בבהמה, וצ"ע שהרי הך דינא דהשלם שבין הנקבים מצטרף, לא מצינו לחדשו מדעתינו, אלא הוא נלמד ממש"א דמקפלו ומניחו על פי הקנה, אשר מל' זה משמע דאף השלם מצטרף, וכאשר כן למד רש"י מהך לישנא, וכן דקדקו הרא"ה והר"ן, וכיון דדעת ר"פ דהך דינא הוא רק בעוף דזוטר חיותי' ולא בבהמה, א"כ מהיכ"ת דבנקבים שיש בהן חיסרון מצטרף השלם אף בבהמה.

ומה שלמד הש"ך כן בדעת ר"פ, ממשה"ק דאמאי לא תני דיתר עוף מבהמה בנקבים שאין בהן חיסרון, דבעוף מצטרף השלם לרוב, וכמש"א דאם חופה את רוב הקנה, אשר מזה למד הש"ך דמפרש ר"פ לההיא דאם חופה את רוב הקנה, דאיירי בנקבים שאין בהן חיסרון, (וצ"ע היאך מתפרש לפ"ז לישנא דמקפלו ומניחו ע"פ הקנה), נ' די"ל, ועד"ז כתב ביד"י (קלד:), דהגם דההיא דאם חופה את רוב הקנה איירי בנקבים שיש בהן חיסרון, אך מזה ל"ה קשיא לי' לר"פ, שהרי בנקבים שיש בהן חיסרון חלוק הוא עוף דשיעורו בחופה את רוב הקנה מבהמה דשיעורה בכאיסר, וע"כ הגם דבעוף מצטרף השלם ובבהמה אין מצטרף השלם, לא מצינו לחשבו בכלל יתר עליהן העוף, וביד"י הוסיף, דהוא משום דיתכן דכד משערינן בחופה את רוב הקנה, הרי דאף בלא השלם שביניהם, נפיש שיעורו מכפי ערך שיעור איסר דבהמה, וע"כ לא הביא ר"פ אלא מנקבים שאין בהן חיסרון, דבבהמה אין השלם מצטרף, ובעוף השלם מצטרף, דומיא דמצינו דהוא מצטרף בנקבים שיש בהן חיסרון, ואזיל ר"פ לטעמי' דס"ל דאין מקום לחלק בין נקבים שיש בהן חיסרון לנקבים שאין בהן חיסרון, וכמש"נ לעיל בדעתו בתור"פ.

ד] בטעם הא דהשלם שבין הנקבים מצטרף, כתב הרא"ש דהוא משום דסופו ליחסר, וכעי"ז כתבו הרא"ה והר"ן דהוא משום שאינו מתקיים ורואין אותו כמי שאינו.

אך מד' הר"י מלוניל ור"פ שחילקו בדין זה בין עוף לבהמה, משום דעוף זוטר חיותי', נ' להדיא דהא דהשלם שבינתים מצטרף, אינו משום שסופו ליפסק, אלא הוא משום דכל שהנקבים סמוכין זל"ז כ"כ, חשבינן גם למה שביניהם כנקוב, דל"מ לחיות העוף, כיון שהוא מועט מאד, והנקבים רבים עליו, ובזה הוא שחילקו דכ"ז הוא בעוף דזוטר חיותי', ודו"ק.

ועפי"ז נ' גם בדעת הסוברים דכל הא דהשלם מצטרף הוא רק בנקבים שיש בהן חיסרון, ובפשוטו הי' נ' בטעמא דמילתא, דכל הא דאין השלם שבינתים מתקיים וסופו ליפסק, הוא רק בנקבים שיש בהן חיסרון, אך בנקבים שאין בהן חיסרון, אין סוף השלם שבינתים ליפסק, וע"כ אינו מצטרף.

אך למש"נ מד' הר"י מלוניל ור"פ, יל"פ בזה בע"א, דכל הא דל"מ השלם שבינתים לחיות העוף, הוא רק בטריפה דחסרה, אך בטריפה דפסוקה, כל שלא נפסק בפועל הרוב, ליכא להריעותא דפסוקה, וע"כ אין השלם שבינתים מצטרף.

ה] מד' הרמב"ם נ' להדיא, דלעולם אין השלם שבין הנקבים מצטרף, וכמו שעמדו ע"ז בלח"מ שם ובפר"ח סימן ל"ג, ועי' יד יהודה סימן ל"ד סק"ג (קלב.) שהאריך בזה, אך מה שהוכיח כן גם מד' הרי"ף, כמדומה דאינו מוכרח כלל, עיי"ש, וזה ממש"כ בפ"ג משחיטה הכ"ג, ובעוף כל שאילו מקפל הרצועה או הנקבים שיש בהן חסרון ומניחן ע"פ הקנה אם חופה את רובו נבלה, עכ"ל, ומדכייל לרצועה ונקבים יחד, נ' דכ"ה דברצועה משערין בנקב עצמו, ה"ה בנקבים רבים משערין בנקבים עצמן, וכ"ה מבו' גם ממש"כ דמקפל "הנקבים", וכ"ה מבו' גם ממה שלא העמידה בנקבים "כנפה", ואם נתחדש הכא דבנקבים כנפה מצטרף השלם לשיעור, וכל הך דינא הוא בנקבים סמוכין זל"ז כנפה וכמש"כ הראשונים, מ"ט השמיט הרמב"ם לזה, ובפיהמ"ש בפירקין, ז"ל, אם נקבה הגרגרת נקבים מפולשים אלא שלא חסר מגופה כלום כמי שנוקב במחט בעור, הרי כל אותם הנקבים מצטרפים, ואם היה בכולם רוב הגרגרת טרפה. ואם היה באותם הנקבים חסרון או אם חסר ממנה רצועה ארוכה, אם היה בכל תשבורת "מה שחסר מגופה" יתר מכאיסר טרפה, עכ"ל, ומבו' דעכ"פ בבהמה אין משערין אלא בנקבים עצמן, ואין השלם מצטרף.

ו] שיטה חדשה בזה מצינו בד' הרשב"א במשמה"ב מ., ז"ל, וכנפיא היינו שיש נקבים רבים ותכופים שהם רבים "שאין אנו יכולין לשער בנקבים עצמן", אמרו שנקפל ונניח ע"פ הקנה וחושבין אנו שיהיו הנקבים באמת כחצי, ולפיכך כשיש בקיפול כדי שיעור רוב הקנה רואים אנו כאילו ניקב כולו או רובו, עכ"ל.

והמדקדק יראה וכעת לא ראיתי שעמדו ע"ז, דהרשב"א במשמה"ב חזר בו ממש"כ בתוה"ב, וס"ל דאין הנקבים מצטרפין לשיעור, שהרי כתב דהך שיעורא דמקפלו אמור בנקבים כנפיא, משום שאין אנו יכולין לשער בנקבים עצמן, והרי דלעולם הוי הדין לשער בנקבים עצמן, ואך דכיון דהנקבים סמוכין זל"ז, א"א לנו לשער מידת הנקבים עצמן, וע"כ אמרו שנקפל וכו', דעי"ז יודע לנו אם יש בנקבים עצמן כשיעור.

ולפ"ז הרי דמש"א דמקפלו ומניחו ע"פ הקנה, היינו דכופל מקום הנקבים לשנים, ומניחו ע"פ הקנה, וכיון שאומדין אנו שמידת הנקבים היא כחצי ממידת כל רצועה זו, ע"כ כל שיש בקיפול כדי שיעור רוב הקנה, אומדין אנו שיש בנקבים עצמן כשיעור רוב הקנה, ומיטרפא בהכי.

וכפי' זה מצאנו בפי' הר"י מלוניל, ז"ל, וי"מ דאין מחמירין בעוף יותר מבהמה לחשוב שאינו נקוב כנקוב, אלא כופלין כל אותו הנקב ונחשב החצי נקוב, שהרי הפרוץ כעומד ואם אותו כפל חופה רוב הקנה פסול, שהרי רוב הקנה ניקב וכו', עכ"ל.

ז] כתב ראב"ן סימן ר"ל, ז"ל, אמר רב נחמן ניקבה כנפה נקבים שאין בהן חיסרון מצטרפין לרובא ושיש בהם חסרון מצטרפין לכאיסר. ואמר ריב"ל ניטלה הימנה רצועה מצטרפין לכאיסר. וגרגרת של עוף שאין בכולה כאיסר, בין בנקבים שיש בהם חיסרון "בין שאין בהן חסרון" מקפלין את מקום הנקבים ע"פ הנקב אם חופה את רוב הקנה טריפה ואם לאו כשירה, עכ"ל.

ומבו' בדבריו, דשיעורא דחופה את רוב הקנה, הוא גם בנקבים שאין בהן חיסרון, וכ"כ הרא"ה בבדה"ב מ. בשם י"מ, אך בחידושיו ובפסקיו לא הזכיר לדעה זו, וזה צ"ב, ועי' יד"י סימן ל"ד סק"ג קלד..

ח] הרא"ה והר"ן כתבו, דכל שיש בין נקב לנקב כמלא נקב, אין השלם מצטרף, ומצרפין הנקבים עצמן, ועי' יד"י סימן ל"ד סק"ד שכתב ללמוד מדבריהם, דבנקבים גדולים מצטרף השלם שביניהם אף אם הוא גדול, כל שאינו כמלא נקב, ועיי"ש שדן בדעת ש"ר, דלעולם אין מצטרף השלם אא"כ הוא דק כעין השלם שבנפה, (ומש"כ שם מד' הרשב"א במשמה"ב, כבר נת' לעיל סק"ד דהרשב"א התם אזיל בדעה אחרת, וס"ל דכלל אין מצרפין השלם שבין הנקבים).

ויש מקום לדון בזה, דלמש"כ בפי' הר"י מלוניל, דהא דנקבים מצטרפין ?, א"כ הרי כ"ז הוא בשסמוכין הנקבים זל"ז כנקבי הנפה, אך כל שמרוחקין הן זמ"ז, ומה שביניהם אין סופו ליפסק, י"ל דאין מצרפין הנקבים זל"ז, וצ"ע בזה.

ואמנם מד' התוס' יש להוכיח דלעולם מצטרפין הנקבים זל"ז, וזה ממש"כ התוס' בד"ה אישתמיטתי', ז"ל, ומסיק דבשאין בהן חסרון איירי ולא נקט נפה אלא לומר דמלאה נקבים כנפה, עכ"ל, והרי דפשיטא להו דאף נקבים המרוחקים זמ"ז מצטרפין, וע"כ כתבו דלא נקט נפה אלא לומר דמלאה נקבים כנפה, וז"ב.

ויל"ד עוד לתלות דין זה בפלוגתת האחרונים בר"ס ל"ב אם בפסיקת חוט השדרה מצטרפין נקבים זל"ז, ולדעת הב"ח והש"ך דאין מצטרפין נקבים זל"ז, הרי דדינא דצירוף נקבים בפסוקת הגרגרת הוי הל' מחודשת, ולפ"ז י"ל טפי דאין מצטרפין רק כשהן סמוכין זל"ז כנקבי הנפה.

והעירוני עוד בזה, דמשמעות ל' הרא"ה דכל שיש בין נקב לנקב כמלא נקב, אין הנקבים מצטרפין אלא להשלים לרוב, אך אינם מצטרפין לאיסר, עייש"ה, וזה חידוש.

גם ילה"ע ע"ז, שהרי הגמ' מדמי לה להא דבגולגולת אפי' יש בה נקבים הרבה מצטרפין למלא מקדח, והתם מ' מסתימת הברייתא הוא אף בנקבים שיש בין זל"ז כמלא נקב, וא"כ ה"נ בנקבים בגרגרת דמדמי' לה, בדין דיצטרפו הנקבים אף לכאיסר, וצ"ע בזה.

1. והך מילתא דבניקבו כנפה אין השלם שבין הנקבים מצטרף, כבר הוכיח הפרי תואר בסימן ל"ד כן גם מד' התוס' בד"ה אישתמיטתי' שכתבו, ז"ל, ומסיק דבשאין בהן חסרון איירי, "ולא נקט נפה אלא לומר דמלאה נקבים כנפה", עכ"ל, ואי נימא בנקבים כנפה מצטרף אף השלם שבין הנקבים, הרי דמה"ט הוא דנקט נפה, וממש"כ התוס' דלא נקט נפה אלא לומר דמלאה נקבים כנפה, מ' דאף בנקבים כנפה אין השלם שבין הנקבים מצטרף. [↑](#footnote-ref-2)
2. וקצת מקור לזה, דאי נפרש ד' רש"י דמש"כ הואיל ויש בהן חיסרון, היינו דמה"ט מצטרף השלם, צ"ע דמהיכא פסיקא לי' לרש"י דהא דמצרפין השלם הוא רק משום שיש בהן חיסרון, ודילמא אף בנקבים שאין בהן חיסרון מצטרפין השלם, וע"כ נוטה טפי לפרש ד' רש"י, דקאי על הא דמשערינן להו בחופה את רוב הקנה, וכמש"נ.

   והנה אמנם בפי' הר"י מלוניל ובפסקי הרי"ד נקטו דהך דינא דהשלם מצטרף הוא רק בנקבים שיש בהן חיסרון, וכנראה היינו, דכיון דלא מצינו להך דינא בגמ' אלא בנקבים שאין להן חיסרון, אין לנו ללמוד מזה לנקבים שאין להן חיסרון, וקיימי' בהו כפשטא דמילתא דאין השלם שבין הנקבים מצטרף, ולפ"ז י"ל כן גם בדעת רש"י. [↑](#footnote-ref-3)