מזוזה י רפו
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / יורה דעה / מזוזה

**שיעורי הלכה**

**הדינים הנידונים**

* **פתח המרפסת.**
* **עוד בעניין חדר שאין בו דע"ד.**
* **עשה סוכה בחדר שבבית.**

*שיעור י'*

**מזוזה [יו"ד סי' רפו]**

**ממורינו הגאון רבי רפאל צבי ובר שליט"א**

## שיטת מהרי"ל

**בשיעור** הקודם נתבאר כיצד קובעים איזה צד ליתן המזוזה. ונתבאר דעת החזו"א שיש ג' דרגות א. עיקר וטפל לעולם עדיף, ב. פנימי וחיצון. ג. היכר ציר.

**ולהלן** סימן רפט (סעי' ג) כתב המחבר הדין לילך בתר היכר ציר כשיש לו שני בתים ודלת ביניהם, ולכל אחד פתח לרה"ר. ובט"ז שם (ס"ק ד) הביא ממהרי"ל (תשובה סי' צד) שפנימי וחיצון עדיף מהיכר ציר [וכמו שנתבאר], ולכך כתב שמי שיש לו חצר הסמוכה לבית יהיה הדין כך: שאם יש לחצר פתח למקום אחר אזלינן בתר היכר ציר, אבל אם אין לחצר פתח אחר אז לא אזלינן בתר היכר ציר, אלא לעולם נותן המזוזה לימין הכניסה מהבית לחצר. והבית מאיר (סי' רפט) הקשה על מהרי"ל שודאי דין זה נכון בשני בתים סמוכין זה לזה, אבל בחצר ובית הרי חצר מצד עצמה פטורה מהמזוזה ואינה חייבת במזוזה אלא מחמת שהבתים פתוחים לתוכה, כמבואר ברמב"ם [עי' לעיל שיעור ד'], ודין החצר כדין הגינה, וכיון שקיימא לן כרבי יוסי שבית שער שבין הגינה לבית לעולם נחשב ככניסה לבית, א"כ גם בחצר הדין כן והיינו ממש כמשנ"ת מהחזו"א. וכתב הבית מאיר לבאר שדעת מהרי"ל כשיטת הרא"ש שחצר חייבת במזוזה מצד עצמה ולא משום הבתים הפתוחים לתוכה.

## מרפסת פנימית לאיזה צד יתן המזוזה

**ולעניין** הלכה רגילים לפסוק בזה כדעת הב"מ והחזו"א וכשיטת הרמב"ם, שחצר אין לה חיוב מזוזה מצד עצמה וכל חיובא מחמת שהיא טפילה היא לבית, ולכך לעולם נחשב הפתח ככניסה לבית ונותן המזוזה לימין הכניסה מהחצר לבית. והנה מרפסת היא ממש כחצר, וא"כ לדעת החזו"א לעולם נותן המזוזה לימין הכניסה מהמרפסת לבית, ואפילו שהמרפסת פנימית, אמנם מנהג ירושלים היה ליתן המזוזה בימין הכניסה מבית למרפסת והיינו כדעת המהרי"ל הנ"ל ונהגו כן אפילו במרפסת פחות מדע"ד [והוא עפ"י דעת הט"ז להלן].

## חדר פנימי או שההיכר ציר נכנס אליו, והוא פחות מדע"ד

**עוד** כתב מהרי"ל (בתשובה שם והובא בט"ז שם), בעניין מי שיש לו חדר גדול ובית החורף ולכל אחד מהם פתח לחצר, וביניהם יש חדר קטן פחות מדע"ד [כן מפורש בדברי השואל במהרי"ל שם מיהו הט"ז לא הזכיר דמיירי בחדר פחות מדע"ד] שממנו שני פתחים אחד לבית החורף ואחד לחדר הגדול, ובמעשה שם היה היכר ציר מהחדר הקטן לחדר הגדול וכן מהחדר הקטן לבית החורף, וכתב מהרי"ל דאזלינן בתר היכר ציר. ויש לדון מה יהיה הדין באופן שההיכר ציר יהיה להיפך שיפנה לחדר הקטן אם גם בזה ניזיל בתר היכר ציר, שהט"ז כתב להדיא דלעולם אזלינן בתר היכר ציר ואם יהיה ההיכר ציר לחדר הקטן יתן המזוזה בכניסה לחדר הקטן, אא"כ לא היה פתח אחר לחדר הגדול או לבית החורף דאז אזלינן בתר פנימי וחיצון. אולם במהרי"ל נראה שאם היה ההיכר ציר לחדר הקטן היה פטור ממזוזה לגמרי כיון שהחדר הקטן אין בו דע"ד [שכתב שכיון שההיכר ציר מהחדר הקטן לחדר הגדול ולבית החורף לכך שתיהן חייבות ומשמע שבלא זה היה פטור מהמזוזה ולא שהיה נותן בצד השני].

**ובהבנת** דעת הט"ז שחייב במזוזה אע"פ שהחדר קטן ואין בו דע"ד, צריך לומר דס"ל שלעולם פתח זה חייב במזוזה מחמת החדר הגדול, וההיכר ציר קובע באיזה צד יתן, ואם ההיכר ציר לקטן נותן המזוזה שם אף שהחיוב רק מחמת החדר הגדול.

**ודעת** הבית מאיר והחזו"א דלעולם נותן המזוזה בימין הכניסה מהחדר הקטן לבית הגדול כיון שהוא טפל לחדר הגדול, וכמו שמבואר לעניין גינה ובית שלעולם נותן מימין הכניסה מהגינה לבית. ועיי"ש בב"מ שהביא דבריו בפני חתן בן אחותו רבי יעקב מליסא [רבינו הנתה"מ] שהסכים דלא כמהרי"ל מחמת שדברי המרדכי מוכיחים שחולק על המהרי"ל, וכן הביא הש"ך (סי' רפט ס"ק ו) בשם הלבוש דלעולם אזלינן בתר העיקר ולא משגיחים בהיכר ציר. ועיי"ש שהביא הנתיבות מדברי אב"ד גלוגא שסובר שאין הולכים אחר עיקר וטפל, אלא היסוד הוא שהולכים אחר עיקר הכניסה, ובזה ביאר דעת מהרי"ל שפתח שבין חצר לבית נותן בימין הכניסה מהבית לחצר, משום שסובר שעיקר הפתח נעשה בשביל ליכנס מהבית לחצר, ועיי"ש שהבית מאיר כתב שמלבד שהפירוש אינו מובן [וכן הסכים הנתיבות שאי"ז מובן מסברא], הרי גם לדעתו שהולכים אחר עיקר הכניסה צא ולמד מלשון העולם שאומרים שיוצאים לחצר ונכנסים ולבית, ואין אחד שיאמר שנכנס הוא לחצר ויוצא לבית, ומוכח שהעולם מחשיבים הדלת ככניסה לבית. ומסיק שם להלכה דלא כמהרי"ל אחר שמוכח שהמרדכי חולק עליו.

**בשו"ת** בנין ציון (סי' צט) כתב שחדר פחות מדע"ד שיש לו פתח לחדר גדול מחוייב ליתן מזוזה מחמת החדר הגדול וכדעת רע"א, והוכיח כן מבית דירה שיש בבית המדרש שמבואר בשו"ע שחייב במזוזה בפתח שביניהם, אף שהבית מדרש פטור מהמזוזה. ואף שיש היכר ציר לחדר הקטן, ס"ל שיתן את המזוזה בצד של הכניסה מהחדר הקטן לגדול, כיון שהקטן פטור מהמזוזה, וכל החיוב הוא מחמת שהוא גם כניסה לחדר הגדול, וכל מה דאזלינן בתר היכר ציר זה רק בב' בתים ששניהם חייבים במזוזה ואינו יודע באיזה צד ליתן המזוזה. ומשמע דעתו שלעולם נותן מימין הכניסה מהחדר הקטן לגדול, ולא אזלינן לא בתר היכר ציר ואף לא בתר פנימי וחיצון ועיקר וטפל. אמנם כבר נתבאר שדעת החזו"א אינה כן אלא אזלינן בתר עיקר וטפל, וזה הטעם שחייב ליתן מזוזה בפתח שבין החדר הקטן לגדול, כי החדר הקטן טפל לגדול, ולא משום הפטור כדמוכח מבית הכסא שפטור ממזוזה ואעפ"כ אינו חייב ליתן מזוזה בצד שיוצאים מבית הכסא לחדר.

## חדר פנימי שעשאו סוכה

**עוד** כתב הבנין ציון (שם) לחדש עפ"י דבריו שאם היה לו בבית שתי חדרים ובסוכות עושה באחד מהם סוכה וכל השנה המזוזה בימין הכניסה לחדר שבו הסוכה, בחג הסוכות כיון שהסוכה פטורה מהמזוזה צריך להפוך את המזוזה ליתנה מימין הכניסה מהסוכה לבית, וכיסודו שלעולם אם יש חדר אחד פטור מהמזוזה חייב ליתן מזוזה מחמת החדר המחוייב, ונותן בימין הכניסה לחדר המחוייב.

**וכפי** הנראה מיירי בחדר שבבית שבחג הסוכות מוריד לו את הגג ונותן סכך, והבין הבנין ציון שהסוכה פטורה מהמזוזה מדינא דגמרא, ולכך צריך להפוך את מקום הנחת המזוזה. ובפתחי תשובה להלן (ס"ק יג) הביא נידון זה, גבי הדין שכתב השו"ע (סעי' יד) שבית שאינו מקורה פטור מהמזוזה והיא דעת הרמב"ם, והביא הפת"ש שם שדעת גדול אחד [והוא הפרי חדש] שאם מוריד הגג בחדרו ונותן שם סכך לדעת הרמב"ם נפטר מהמזוזה כי נעשה בית שאין בו תקרה, ולכך פסק שלאחר סוכות כשמחזיר את הגג צריך להסיר את המזוזה ולקובעה מחדש, משום תעשה ולא מן העשוי. והפת"ש הביא בשם שו"ת ארבעה טורי אבן (סי' יד) שחולק על הפר"ח שכל הטעם שהסוכה פטורה מהמזוזה היינו משום שסוכה דירת עראי ואין זה מחייב במזוזה, אבל חדר שכל השנה הוא דירה ודאי אינו נפטר מחמת שבחג עושה שם סוכה.

## תעשה ולא מן העשוי

**עוד** כתב שם לחלוק על הפרי חדש במה שכתב שצריך לקבוע שוב את המזוזה משום תולמ"ה, וכמו"כ סובר הפר"ח שאם עקר את הדלת כשמחזירה צריך להוריד את המזוזה ולקובעה שוב משום תולמ"ה, שהרי לדעת הרמב"ם פתח שאין בו דלת פטור מהמזוזה. וכתב הפת"ש בשם ארבעה טורי אבן (שם) לחלוק דפסול תולמ"ה לא הוי אלא כשמתחלה נעשה בפסול, אבל אם מתחלה נעשה בהכשר בחדר שחייב במזוזה, אף שנפטר אח"כ ממזוזה כגון שמסירין הקירוי וכדומה לזה, מ"מ כשנתקן אח"כ כשירה ואין בזה משום תולמ"ה. אכן במשנ"ב בהלכות ציצית (סי' טו ס"ק ו) כתב שאם היה לו ד' כנפות ונתעגל כנף אחד, אם חוזר ונותן שם כנף צריך להתיר כל הציצית ולהטיל מחדש משום תולמ"ה ומבואר כדעת הפר"ח. אמנם כבר הקשו על המשנ"ב שסותר עצמו שבהלכות סוכה (סי' תרכו סעיף ג) כתב הרמ"א להתיר לעשות סוכה תחת הגגות העשויות לפתוח ולסגור, והביא המשנ"ב הרבה מן האחרונים שחולקים שצריך להסיר הגג קודם שעושה את הסוכה דאל"כ יהיה בזה משום תולמ"ה, ומ"מ כתב המשנ"ב (שם ס"ק יט) שאם סגר את הגג מחמת הגשמים, אחר שפותח אין בזה משום תולמ"ה אף לדעת המחמירים, כיון שנעשה מתחילה להכשר. וצריך לחלק בין מקום שיש פסול בחפצא כציצית, לבין סוכה שאי"ז אלא פסול חיצוני שנעשה גג מעל הסוכה, ומעתה יל"ד לגבי מזוזה אי נחשב כפסול חיצוני או פסול בחפצא, ואולי בזה גופא נחלקו הפר"ח ושו"ת ארבעה טורי אבן.

## ביאור דברי המשנ"ב לגבי מזוזה בסוכה שבבית

**ועי'** במשנ"ב שם (ס"ק כא) שכתב וז"ל כתב הפמ"ג בס"ס תרמ"ג מזוזה בסוכה פטור ומשמע חדר של כל השנה שדר בו תמיד ובסוכה מסיר הגג אפ"ה בסוכות פטורה דבשבעה ימים לאו קבע מקרי. ומי שיש לו שני חדרים זה לפנים מזה, אם הולך מחדרו לסוכה, פתח הסוכה צריך מזוזה משום חדרו, ואם הולך מסוכה לחדרו בענין שהפתח הוא מחדר הסוכה, י"ל שחייב הוא במזוזה בפתח בסוכה הפתוח לר"ה וכדומה דהוי כבית שער.

**ומבואר** דעת הפרי מגדים והמשנ"ב כהפרי חדש שכיון שעשה בחדרו סוכה פטור מהמזוזה [רק שלהפר"ח פטור מהמזוזה מחמת שסוכה אין לה גג ובפמ"ג והמשנ"ב כתבו משום שהיא דירת עראי וכמ"ש הבנין ציון] מיהו לא הזכירו הפמ"ג והמשנ"ב דינו של הפר"ח שצריך להוריד את המזוזה ולהחזיר משום תולמ"ה.

**ומש"כ** המשנ"ב לגבי חדר לפנים מחדר שאם הולך מחדרו לסוכה חייב במזוזה משום חדרו, נראה כוונתו שאם היה לו חדר פנימי בבית, שנתן שם מזוזה בימין הכניסה לחדר הפנימי, כשעושה שם סוכה צריך להפוך את המזוזה כיון שחיוב המזוזה הוא מחמת חדרו ולא מחמת הסוכה וכדעת הבנין ציון. מיהו כל זה שייך להבנת הבנין ציון שכיון שנעשה מקום פטור צריך ליתן המזוזה בימין הכניסה לחדר החייב במזוזה, אבל לדעת החזו"א דאזלינן בתר עיקר וטפל, נראה ברור שאין צריך להפוך המזוזה, כי מה שעשה את החדר לסוכה ודאי אין זה הופך את המקום להיות עכשיו לטפל מחמת ששם היא סוכתו.

## סוכה העומדת בית רה"ר לפתח הבית מה הדין לעניין מזוזה

**ואח"כ** כתב המשנ"ב שאם היה הולך מהסוכה לבית שיש לומר שחייב ליתן מזוזה גם בפתח שמרה"ר לסוכה מדין בית שער, והרבה הבינו בכוונתו שאם הייתה הסוכה לפנים מהבית [היינו שעשה סוכה בין רה"ר לפתח הבית], שחייב ליתן מזוזה בפתח שבין רה"ר לסוכה מדין בית שער, וקשה שהרי לגבי סוכות היוצרים זו לפנים מזו דעת הרמב"ם שהחיצונה פטורה משום שהיא עראי, וא"כ גם בסוכה לפנים מן הבית יש לפטור מהמזוזה כיון שהסוכה דירת עראי, ואיך סתם המשנ"ב כהראב"ד. ואף לדעת הראב"ד נראה שכאן יהיה פטור מהמזוזה, שדוקא בסוכות היוצרים סובר הראב"ד שחייב במזוזה משום שסוכות היוצרים הוא בנין קבע רק שהשימוש בסוכה החיצונה הוא עראי, אבל סוכה שכל בניינה הוא עראי גם להראב"ד יהיה פטור מהמזוזה. ועל כרחך המשנ"ב מיירי במי שיש לו חדר של קבע ובחג הסוכות מסיר את הגג ליתן שם סכך דבכה"ג החדר הוא קבע, וע"ז כתב שאם עושה כן בחדר החיצון הסמוך לרה"ר, נחשב החדר שעשה בו סוכה כבית שער, וחייב ליתן מזוזה בפתח שבין רה"ר לאותו חדר, ובזה י"ל שאף הרמב"ם מודה שחייב במזוזה. ואע"פ שדעת המשנ"ב שחדר כזה פטור מהמזוזה, אבל באופן שהוא בית שער חייב במזוזה כשהוא טפל לבית.