כלים פ_כ מ_ז
קטגוריות: ש_ס / נא כלים / כלים עניינים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / כלים ב_מ

**כלים פ"כ מ"ז**

א] **מחצלת שעשה לה קנים לארכה טהורה וחכ"א עד שיעשה כמין כי,** בחי' הגר"א ובא"ר פירש, שדרך עשיית המחצלת הוא שנותנין קנה לרחבה בכל ד' טפחים, וגודלין בגמי לארכה של המחצלת, ושוכבין לרחבה של המחצלת בד' טפחים שבין קנה לקנה, וע"כ מטהר ת"ק היכא שנתן את הקנים לארכה, דכה"ג לא חזיא לשכיבה לרחבה כדרכה, שאם ישכב עלי' לרחבה ישכב על הקנים וקשין הן לשכב עליהן, וחכמים מטמאין, דאף דבכה"ג לא חזיא לשכב עלי' לרחבה, מ"מ היא ראוי' לשכב עלי' לארכה, וכ"נ גם בד' הרא"ש.

ב] **כמין כי,** הרמב"ם פירש דהיינו שימתח עלי' את הקנים מג' צדדים בצורת כ"ף, וכתב דאולי כונתו כאן כמי כי יונית, וג"ז צורתו דומה לכ"ף, כמש"כ הרמב"ם בפיהמ"ש מנחות פ"ו ה"ג ובפ"א מכלי המקדש ה"ט, וכ"ה גם בד' הר"ש, ועי' בפירש"י מכת"י מנחות דע"ד: ובתוס' שם דע"ה., אך בד' הרא"ש נראה דמפרש דהוא כמין דל"ת, עיי"ש, ועי' בתוי"ט שהאריך בזה.

ג] **נחלקה לרחבה ר"י מטהר, וכן המתיר ראשי המעדנים טהורה,** בחי' הגר"א ובא"ר פירש, דנחלקה לרחבה היינו שלא נשברו הקנים לב', אלא נחלק הגמי שבין קנה לקנה לרחבה, וכיון דקיום אריגת המחצלת הוא ע"י שקושרין את ראשי הגמי בקצה המחצלת, ע"כ כל שנחלק הגמי שבין קנה לקנה לרחבה, תו אין מתקיים אריגת המחצלת, וע"כ מטהר ר"י, ולפ"ז הוי זה חד דינא עם הא דהמתיר ראשי המעדנים טהורה, וגם הך דינא ר"י קאמר לה.

אמנם הנה הרמב"ם בפיהמ"ש כתב דאין הלכה כר"י, וכ"כ בפכ"ה מכלים הי"ד דנחלקה לרחבה טמאה, ואילו בהתיר ראשי המעדנים כתב הרמב"ם שם דטהורה, והרי דתרי דיני נינהו, ועי' בסד"ט ובחזו"א סימן כ"ה סקכ"ו מש"כ בזה.

ואמנם בד' הרמב"ם בפיהמ"ש מבו' להדיא דנחלקה לרחבה היינו שנשברו הקנים שלה בחצי, וכן פירשו הרא"ש והרע"ב, וזה דלא כמו שפירש הגר"א דהיינו שנחלק הגמי שבין קנה לקנה, ולפ"ז הא דמטהר ר"י אי"ז כלל משום שאין אריגת המחצלת מתקיימת, שהרי לא נחלקה האריגה כלל, אלא הוא משום דס"ל דכל שנשברו הקנים לב' לא חזיא לשכיבה, ובזה קי"ל דלא כוותי' ואף שנשברו הקנים לב' אכתי חזיא לשכיבה, אך כל שהתיר ראשי המעדנים ואין אריגת המחצלת מתקיימת ה"ה טהורה.

ד] **נחלקה לארכה ונשתיירו בה ג' מעדנים של ו' טפחים טמאה,** בחי' הגר"א ובא"ר פירש, דנחלקה לארכה היינו שנשברו כל הקנים לחצאין, אבל האריגה של גמי שהיא לארכה נשארת עם קשרים חציין בחצי מחצלת זו וחציין בחצי מחצלת זו, וכל שנשארו ברחבה ג' קשרים, שיש ברחבה ו' טפחים, טמאה, שיש בה שיעור מחצלת.

אמנם לפ"מ שפירש הרמב"ם בפיהמ"ש דנחלקה לרחבה היינו שנשברו הקנים שלה בחצי, הרי מתפרש הא דנחלקה לארכה דהיינו שלא נשברו הקנים כלל אלא נחלקה האריגה שבין הקנים, ובזה הוא דתנן דכל שנשאר בה ו' טפחים ה"ה טמאה, ולפ"ז הא דתנן דנשתיירו בה ג' מעדנים של ו' טפחים לאו היינו דרוחב המעדנים הוא ו' טפחים, אלא ב' מילי נינהו, דבעינן שישתייר בארכה ו' טפחים, ובעי' שתהא קשורה ברחבה בג' מעדנים, וכ"ה להדיא בצורה שבפיהמ"ש, עיי"ש, אך קשיא טובא ע"ז מהא דתניא בתוספתא שהביא הר"ש דנשתיירו בה ג' מדנים שהם ו' טפחים טפחיים בין מדן למדן וכו', והרי דרוחב המעדנים הוא ו' טפחים.

אך צ"ב, דאם לא נשתברו הקנים לשנים אלא נחלקה האריגה שבין הקנים, א"כ הרי נמצא שהותרו כל ראשי המעדנים, והיאך נשתייר ג' מעדנים, ואם לא איכפת לן במה שהותרו המעדנים מצד א', וכמש"כ בסד"ט, א"כ הרי אדרבה כיון שלא נשתברו הקנים, נמצא דנשתיירו כל המעדנים המחברין את הקנים זל"ז, ומהו דתנן דנשתיירו בה ג' מעדנים, ובשיעורי הגרי"מ כתב דאיירי בשלא נחלקה כולה, ונשתייר בה מקום ג' מעדנים שלא נחלק כלל, עיי"ש, אך לכאו' אי"ז מתישב בל' הרמב"ם בפיהמ"ש.

ואולי י"ל דהא דתנן דנשתיירו ג' מעדנים, היינו דאחר שנחלקה קשר ג' ראשי מעדנים, ועי"ז נשתיירו בה ג' ראשי מעדנים קשורים מב' צידיהם, ובכה"ג היא טמאה, וזהו דתנן דנשתיירו בה ג' מעדנים, דשאר המעדנים לא נשתיירו בה, שהרי הותרה קשירתם, ולא נשתיירו בה אלא ג' מעדנים שראשיהם קשורים, וכ"נ בל' הרמב"ם בפיהמ"ש שכתב דאם נותר וכו' ויהיו בו ג' שורות של חבלים "שראשיהם קשורים", והרי דעיקר דינא דמתניתין הוא דבעינן שישתיירו בה ג' מעדנים דראשיהם קשורים, והיינו משום דאיירי בשהותרה האריגה שבין הקנים והותרה עי"ז קשירת המעדנים, וזהו דתנן דאינה מקב"ט אא"כ נשתיירו ג' מעדנים שקשרם בראשיהם.

ה] **שם בר"ש, תניא בתוספתא וכו' עשאה לשכיבה וחישב עלי' לאהלים עד שלא קשר ראשי מעדנים שלה טמאה,** בפי' הר"ש מכת"י להלן כתב דצ"ל טהורה, דמחשבה ראשונה שחישב עלי' לשכיבה קודם שנגמרה מלאכתה לאו מחשבה היא, וכיון דחזר בו קודם שנגמרה מלאכתה טהורה, ובחזו"א סימן כ"ה סקכ"ו עמד בזה, שהרי במתניתין קתני מאימתי מק"ט משתקנב, וא"כ קודם קינוב שעדיין לא ירדה לה תורת טומאה בדין הוא שתועיל מחשבה, וכתב דצ"ל דר"מ ס"ל כר"י דפליג בתוספתא וס"ל דהיא מקב"ט משיקשור רשאי המעדנים אע"פ שלא קנב.

ו] בעיקר הא דמבו' בתוספתא דאם חישב עלי' לאהלים אחר שקשר רשאי מעדנים שלה, ה"ה מקב"ט מדרס, בפשוטו היינו משום שאחר שירדה לידי קבלת טומאה, אינה עולה מטומאתה אלא בשינוי מעשה.

ובחזו"א סימן כ"ו סק"י עמד בזה, דזה דלא כמו שצידד הר"ש לעיל פ"ז מ"ב דלענין מדרס ל"ב שינוי מעשה, אלא כיון שיחדו לתשמיש אחר אינה נטמא מדרס דאומרין לו עמוד ונעשה מלאכתנו.

אמנם כבר נת' לעיל מ"ו אות ט' מד' הרי"ד, דכל הא דלענין מדרס ל"ב שינוי מעשה משום דבעינן כלי המיוחד לכך, הוא רק היכא שעכשיו אינו ראוי לישיבה, ובכה"ג אמרינן דאף בלא שינוי מעשה בטל יחודו למדרס, אך כ"ז שהוא ראוי למדרס, ל"מ מחשבתו לייחדו לתשמיש אחר, אלא ע"י שינוי מעשה, עיי"ש, ולפ"ז ניחא דע"כ הכא ל"מ מחשבתו לאהלים לטהרו, אך באמת בל' הר"ש לעיל מ' דסגי במחשבה גרידא לטהרו אף כשהוא עדיין ראוי למדרס, וצ"ע.

ז] **שם, עוד תניא בתוספתא מחצלת מאימתי מקב"ט משיחסום ויקנב ר"י אומר משיקשור ראשי המעדנים,** הר"ש להלן פירש דלר"י משיקשור ראשי המעדנים מקב"ט אע"פ שלא קינב, ולפ"ז מודה ת"ק לר"י דבלא קשירת ראשי המעדנים אינה מקב"ט, אלא דס"ל דבעינן נמי קינוב, ובזה הוא דפליג ר"י וס"ל דל"ב קינוב.

ובחזו"א סימן כ"ה סקכ"ו כתב לפרש, דלא פליג ר"י דבעי קינוב כמו דתני בפט"ז, אלא דר"י פליג דקישור מעדנות מעכב, אך זה דלא כפי' הר"ש, וגם בד' הרמב"ם שפסק בפכ"ה מכלים הי"ד דהתיר ראשי מעדנים טהורה, מבו' דס"ל דמודו רבנן לר"י דכל שלא קשר ראשי מעדנים אינה מקב"ט, וכמו שעמד בחזו"א שם.