דם במי רגלים, דעת הר_ן
קטגוריות: ש_ס / נ נדה / נדה - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים מהדו_ק / כתמים

יום ועש"ק בשלח י"ב שבט תשס"ו

א] נדה דנ"ט:, האשה שהיא עושה צרכי' וראתה דם, ר"מ אומר אם עומדת טמאה ואם יושבת טהורה, ר' יוסי אומר בין כך ובין כך טהורה.

והנה בשו"ת הר"ן סי' מ"ט פירש טעם פלוגתת ר"מ ור"י, ז"ל, אלא הכי פירושא דסוגיא דקים להו לרבנן שאין דרך דם במקור לצאת עם מימי רגלים, ור"מ נמי מודה בהכי, והיינו טעמיה דר' יוסי דמטהר בכל ענין, אלא מיהו משום דר"מ חייש למיעוטא קאמר דאם עומדת דדחיק לה עלמא איכא למיחש דהדור מי רגלים למקור ואייתו דם ולמעוטא כי האי חיישינן, אבל יושבת דלא דחיק לה עלמא טהורה דכה"ג מיעוטא דלא שכיח הוא ואפי' ר' מאיר לא חייש ליה כדאיתא בפ' בנות כותיים, ור' יוסי מטהר בכל ענין משום דלא חייש למעוטא וכו', עכ"ל, וכ"ה בחי' הר"ן בסוגיין.

ובשו"ת הגרע"א סי' ס"ב הק' ע"ד הר"ן, ז"ל, ובדברי הר"ן בתשו' ההיא שכתב דטעמא דר"י דס"ל דלא חיישינן למיעוטא, וכן בהר"ן פ' ר"א דמילה כתב בההיא דהחולץ דבא ואמר מלתי ולא טבלתי דס"ל לר"י אין מטבילין, ע"כ לא דחיישינן שמא נולד מהול דהא מיעוטא הוא ור"י ל"ח למיעוטא, לכאורה קשה הא ביבמות דף ס"ז דר"י ס"ל דבת ישראל שנשאת לכהן והניחה מעוברת ויש לו בנים דלא יאכלו עבדים בתרומה מפני חלקו של עובר, ורשב"י ס"ל דיש לה בנים יאכלו, ואמרינן התם דהטעם דסמוך מיעוט מפילות למחצה נקבות אם כן מוכח דר"י ס"ל דחיישינן למיעוטא, עכ"ל, וכ"כ התוס' ביבמות שם ד"ה אוכלת, ושם ע"ב ד"ה אין חוששין, ובב"ב דקמ"ב. ד"ה בן יום, ולעיל דל"ב. ד"ה ר"מ, ודמ"ד. ד"ה אמר רב, דטעמא דר' יוסי הוא משום דחייש למיעוטא, וכ"ה בחי' הרמב"ן הרשב"א והריטב"א יבמות וב"ב שם ולעיל דמ"ד.,[[1]](#footnote-2) וכן הק' בשו"ת חת"ס יו"ד סי' קמ"ח.

אך כבר כתב הערול"נ בסוגיין, דלהר"ן לטעמי' ל"ק כלל, דבחי' הר"ן לעיל דמ"ד. כתב, ז"ל, ור' יוסי ס"ל דעובר לא פסיל, ואע"ג דבעלמא לא חייש למיעוטא, משום דלא חשיב מיעוטא דמפילות למסמכי' למחצה דנקבות, עכ"ל. [[2]](#footnote-3)

ב] והנה בחידוד הלכות בסוגיין, ובשו"ת הגרע"א שם, תמהו עוד ע"ד הר"ן, שהרי בגמ' לעיל די"ד: מבו' דלר"מ טמאה נדה, וזה שלא כד' הר"ן דלא מטמא ר"מ בודאי אלא דחייש למיעוטא, עוד תמה בחידוד הלכות שם, דלדעת התוס' בכ"ד דכל הא דחייש ר"מ למיעוטא אינו אלא מדרבנן, א"כ מ"ט מכח זה מטמא הכא מדאורייתא,

והגרע"א שם הק' עוד, דהא כיון דחזקת היתר מסייע הוי מיעוטא דמיעוטא דאפי' ר"מ לא חייש לה, ויל"ד בקו' זו, די"ל דהכא איתרע חזקת היתר, כיון שנמצא דם לפנינו וחזקת דמים מן המקור, וע"כ בכה"ג חייש ר"מ למיעוטא אף דאיכא רובא וחזקה להתיר, וכמש"כ כעי"ז התוס' ביבמות דקי"ט: ובע"ז דל"ד:, וצ"ע בזה.

עוד תמוה הא דמדמי לה הגמ' שם לדין עד שאינו בדוק, ופריך התם דהא דאמר ר"י בר חנינא כשטימא ר"מ לא טימא אלא משום כתם, ואילו רבי משום נדה קאמר, וצ"ב דמאי פריך, דלכאו' הגם דלא טימא ר"מ בדם במ"ר אלא משום כתם, מ"מ שפיר י"ל דבעד שאינו בדוק טמאה נדה, דהתם הצד שבא הדם מן המקור אינו מיעוט בעלמא, וא"כ מאי מדמי לה להכא דהצד דהדור מ"ר למקור ואייתו דם אי"ז אלא מיעוטא בעלמא.

ג] ומצינו ישוב לזה בחת"ס יו"ד סי' קמ"ח בתו"ד, ז"ל, דודאי ר"מ ור"י דחיישי בעלמא למיעוטא ולדדהו מיעוטא כמאן דאיתא דמי' ודמי לעד שאינו בדוק, אע"ג דהכא ליכא רוב מתנגדו מ"מ לדדהו דחיישי' למיעוטא תלי' זה בזה, עכ"ל.

ונ' בביאורו, דטעם הפלוגתא בבדקה בעד שאינו בדוק, אי"ז משום דרגת החשש שבא הדם מעלמא, ודר"מ ורבי דמטמאין ס"ל דלא מסתברא מילתא שבא הדם מעלמא, אלא היינו דהגם דשפיר יתכן שבא הדם מעלמא, מ"מ ס"ל לר"מ ורבי דכיון דחזקת דמים מן המקור, אין לנו לתלות שבא הדם ממקום אחר שאינו לפנינו, ור' יוסי ר' חייא דפליגי ס"ל, דהגם דהמקור עשוי להוציא דם, מ"מ יש לנו לתלות שמא בא הדם ממקום אחר שאינו לפנינו.

ואשר מה"ט למ"ד דס"ל דמכח הא דחזקת דמים מן המקור אין לנו להסתפק שבא הדם ממקום אחר שאינו לפנינו, הרי דאף היכא דאי"ז אלא מיעוט שבא הדם מן המקור, מ"מ אם אך חיישי' למיעוטא ולא נתבטל הצד הזה, הרי יש לנו להכריע כצד זה מכח הא דחזקת דמים מן המקור, ואשר ע"כ ניחא דהגם שפי' הר"ן דטעמא דר"מ הוא משום דס"ל דחיישי' למיעוטא, מ"מ מכח זה ס"ל דטמאה נדה ודאי.

ובזה ניחא גם משה"ק החידוד הלכות לדעת התוס' בכ"ד דלא חייש ר"מ למיעוטא אלא מדרבנן, שהרי אף דהא דחייש ר"מ ואסר במיעוטא אי"ז אלא מדרבנן, מ"מ הרי עיקר פלוגתא דר"מ ורבנן הויא בדאורייתא, וכמש"כ התוס' בכ"ד דהיכא דאיכא למיסמך מיעוטא לחזקה, ס"ל לר"מ דמדאורייתא הוי זה כפלגא ופלגא, ואי"ז פלוגתא נוספת, אלא הוי הכל חד פלוגתא, וכאשר כ"ה מבו' בל' הגמ' בחולין דפ"ו. ובל' רש"י בקידושין ד"פ., דהא דס"ל לר"מ דסמוך מיעוטא לחזקה, הוא מכח הא דס"ל דחיישי' למיעוטא, והיינו כמש"כ הביה"ל ח"ב סי' כ"ג, והקוה"ע סי' ס"ו סק"י, וכן האריך בזה אא"ז הגאון זצ"ל משום דעיקר פלוגתא דר"מ ורבנן בדאורייתא, דלרבנן מיעוטא כמאן דליתא, ולר"מ מיעוטא כמאן דאיתא, וע"כ הגם דמודה ר"מ דמדאורייתא מהני הרוב להכריע ולא חיישי' למיעוטא, מ"מ כיון דמיעוטא כמאן דאיתא דמי, ע"כ הוא מצטרף לחזקה, ומה"ט נמי ס"ל דחששו רבנן למיעוט, כיון דמיעוטא כמאן דאיתא, אך רבנן ס"ל דמיעוטא כמאן דליתא דמי, וע"כ אינו מצטרף לחזקה, וע"כ גם לא חששו רבנן למיעוטא, וכן הביאו מד' הר"ן בפי' הרי"ף ר"פ כל הצלמים שמפורש יוצא כן מדבריו, דשורש פלוגתת רבנן ור"מ הוא אם מיעוטא כמאן דליתא או כמאן דאיתא, וכ"ה מבו' בפנ"י כתובות ד"ט. בקו"א, ובשו"ת חוט המשולש להגר"ח סי' י'.[[3]](#footnote-4)

ולפ"ז שפיר מדמי' בגמ' דין עד שאינו בדוק להכא, הגם דהכא אי"ז אלא מיעוט שבא הדם מן המקור.[[4]](#footnote-5)

ג] אך אכתי תמוה ד' הר"ן, במה שפירש דטעמא דר' יוסי דמטהר הכא, הוא משום דס"ל דלא חיישי' למיעוטא, וקשיא דא"כ מה אמר ר' זירא בגמ' שם דכשטיהר ר' יוסי לעצמו טיהר, הרי הא דמטהר ר' יוסי הכא הוא משום דלא חייש למיעוטא, אך בעד שאינו בדוק דאי"ז מיעוט שפיר יש לו לטמאות.

ומכח זה פירש החת"ס שם בע"א, דאדרבה אף ר' יוסי ס"ל דחיישי' למיעוטא, וכדאשכחן בכ"ד, וע"כ מהא דמטהר ר' יוסי הכא, ש"מ דלא ס"ל להא דחזקת דמים מן המקור, וכנ"ל, וע"כ שפיר מדמי' לה דה"נ לדידי' יש לטהר בעד שאינו בדוק, ועיי"ש שישב עפי"ז פסק הרמב"ם, דפסק הכא כר' יוסי דטהורה, ואילו בעד שאינו בדוק פסק כרבי דטמאה נדה, אשר תמוה טובא שהרי הגמ' מדמי זל"ז, ולהנ"ל א"ש, דהגם דקי"ל דבעד שאינו בדוק טמאה נדה, משום הא דחזקת דמים מן המקור, מ"מ קי"ל הכא כר' יוסי דמטהר ולא מטעמי', אלא משום דאנן לא חיישי' למיעוטא, עכ"ד הנפלאים.

וצ"ל בדעת הר"ן, דמש"א ר' זירא דכשטיהר ר' יוסי לעצמו טיהר, לאו היינו דלר' יוסי לטעמי' הכא, ודאי יש לטהר אף בעד שאינו בדוק, שהרי באמת שפיר יש לחלק ביניהם וכנ"ל, ואך מכוון ר' זירא הוא, דאילו הוה ס"ל לר' יוסי הכא כר"מ דטמאה נדה, לא הי' מטהר בעד שאינו בדוק, ורק משום דמטהר ר' יוסי הכא, מצי לטהר אף בעד שאינו בדוק.

אך אכתי לא נתישב בזה, דמ"ט הוצרך הר"ן הכא לפרש דטעמא דר' יוסי הוא משום דלא חייש למיעוטא, הרי אף אם הוה חייש למיעוטא שפיר הוה מטהר, דומיא דהא דמטהר בעד שאינו בדוק, הגם דהתם הצד שבא הדם מן המקור אינו מיעוט, ומ"מ כיון שיש לתלות שבא הדם מעלמא מטהרי' לה, וא"כ ה"נ הכא דכוותה.

ונ' דצ"ל בזה, דהגם דבעד שאינו בדוק מטהר ר' יוסי, מ"מ הכא ל"ה מטהר ר' יוסי אילו הוה חייש למיעוטא, שהרי הכא לפום צד המיעוט דהדור מ"ר למקור ואייתו דם, ליכא למיחש כלל שיש לה מכה בכליות, שהרי כל הא דמספקינן שיש לה מכה, הוא רק מכח שאין דרך דם לצאת עם מ"ר, אך אילו הדור מ"ר למקור ואייתו דם, אין לנו לחוש כלל שיש לה מכה, ואשר ע"כ אם הוה חייש ר' יוסי למיעוטא, ל"ה מטהר, כיון דלפי צד המיעוט אין לתלות כלל שבא הדם מן המכה ול"ד להא דמטהר בעד שאינו בדוק, דהתם הרי ודאי יש לתלות שבא דם מעלמא, וע"כ מטהרי' בזה.

והא דמדמי הגמ' דין עד שאינו בדוק להכא, הגם דהכא חמיר טפי משום דלפי הצד דהדור מ"ר למקור ליכא למיחש כלל שיש לה מכה, ומשא"כ בעד שאינו בדוק, היינו משום דהא דמטמא ר"מ הכא, אאל"פ דהוא אך משום דחייש למיעוטא ולפי צד המיעוט ליכא למיחש כלל שיש לה מכה, דהרי זה אינו טעם לטמאות בודאי, ור"מ הרי מטמא לה בודאי, ובע"כ דהא דמטמא ר"מ הוא משום דאמרי' דחזקת דמים מן המקור, ומכח זה מטמאינן בודאי כל היכא דאפשר שבא הדם מן המקור, וע"כ שפיר מדמי דה"נ יש לטמאות בבדקה עד שאינו בדוק ומצאה דם.

ד] ולהאמור בדעת הר"ן, ניחא דעת הרמב"ם דפסק בעד שאינו בדוק דטמאה נדה, ואילו הכא פסק כר' יוסי דטהורה, אשר קשיא שהרי בגמ' מדמי להו להדדי, אך לדעת הר"ן ניחא, דאין מכוון הגמ' כלל דמאן דמטמא בעד שאינו בדוק, בע"כ יש לו לטמאות באשה שהיתה עושה צרכי', שהרי הכא אי"ז אלא מיעוטא, וע"כ למ"ד דלא חיישי' למיעוטא אין לטמאות הכא כלל, אלא מכוון הגמ' הוא להיפך, דמאן דמטמא הכא, ה"נ מטמא בבדקה בעד שאינו בדוק??.

ובזה ניחא גם דעת הראב"ד והרא"ש, דפסקו כדעת ר' חייא דבעד שאינו בדוק טמאה משום כתם, ואילו הכא פסקו כדעת ר' יוסי דטהורה לגמרי, וכ"ה בשו"ע, וכבר תמה הרשב"א ע"ד הראב"ד שהרי בגמ' מדמי להו זל"ז, ועמש"כ בזה בסד"ט סי' ק"צ סקס"ד, ובחוו"ד שם סקכ"ד, ועמש"נ בזה ב??, ולפ"ד הר"ן א"ש, דהגם דבעד שאינו בדוק טמאה מדרבנן משום כתם, מ"מ הכא שצד הטומאה אינו אלא מיעוטא בעלמא, לא חיישי' לי', וז"פ.

ובזה יל"פ דעת הרא"ש דכתב דבעומדת ושותתת מודה ר"י דטמאה, ונת' ב?? שכוונת הרא"ש דכה"ג טמאה משום כתם, ולהנ"ל יל"פ שהטעם בזה הוא, דבעומדת ומזנקת או ביושבת, הוי צד הטומאה מיעוטא בעלמא, וע"כ לא חיישי' לי' ולא מטמאי' לה משום כתם, ול"ד לעד שאינו בדוק דטמאה משום כתם, דהתם צד הטומאה אינו מיעוטא בעלמא, אך משא"כ בעומדת ושותתת דשכיח טפי דהדור מ"ר למקור, הוי צד הטומאה צד גמור, וע"כ מודה ר' יוסי דטמאה משום כתם???

1. וצ"ע בד' הרמב"ן והרשב"א לעיל ר"פ בנות כותים, דמשמע דר' יוסי לא חייש למיעוטא, וכ"ה בחי' הרשב"א שבת דקל"ה., וזה סותר לדבריהם בשאר דוכתי דר' יוסי חייש למיעוטא. [↑](#footnote-ref-2)
2. והנה בחי' הריטב"א ביבמות שם, הק' מסוגיא דפ' מצות חליצה דמוכח התם דר' יוסי לא חייש למיעוטא, ותי', ז"ל, וי"ל דמאן דסבר הכא דבחוששין למיעוט פליגי לית ליה ההוא סברא דחכמים היינו ר' יוסי, ומ"ד לההיא מילתא סבר דהכא בדרב נחמן פליגי כדאמרן בסמוך, עכ"ל, ומבו' בדבריו דלפום שנויא דגמ' ביבמות דברב נחמן פליגי, אין להביא משם דר' יוסי חייש למיעוטא, וצ"ב שהרי אדרבה לפום הך שנויא אף רשב"י ס"ל דחוששין למיעוט, וכמש"נ שם דלעולם קסבר חוששין למיעוטא, ואך דמ"מ ס"ל דעבדי' לי' תקנתא כדרב נחמן, אך אילו ל"ה חיישי' למיעוטא, ל"ה בעי' למעבד תקנתא כדרב נחמן, דכלל אין לחוש שמא ימצא העובר זכר, שו"מ שכבר עמד בזה השעה"מ פ"ג מיבום הט"ז.

   וצ"ל בביאור ד' הריטב"א, דלעולם י"ל דהתם ל"ח כלל מיעוטא, וכמש"כ הר"ן דלא חשיב מיעוטא דמפילות למסמכי' למחצה דנקבות, ואך דס"ל דאי טעמא דרשב"י הוא משום דלא חייש למיעוטא, הרי בע"כ דאף כה"ג חשיב כמיעוטא, ולא מסתבר דבהא גופא פליג עלי' ר' יוסי, אלא בע"כ דס"ל דחיישי' למיעוטא, אך אם טעמא דרשב"י הוא משום הא דרב נחמן, הרי שפיר י"ל דלא חשיב כלל מיעוטא, וע"כ לכו"ע חיישי' לזה, ומש"א בגמ' שם דלעולם קסבר חוששין למיעוטא, היינו להך מיעוטא, ומשום דלא חשיב כמיעוט, וניחא בזה הא דלא ניח"ל לל"ב לפרושי טעמא דרשב"י משום דלא חיישי' למיעוטא, אשר צ"ב דהרי רבנן ס"ל דלא חיישי' למיעוטא, וא"כ מ"ט לא נפרש כן ד' רשב"י, אך להנ"ל ניחא, דל"ב ס"ל דכה"ג ל"ח מיעוטא, ולכו"ע חיישי' לי'. [↑](#footnote-ref-3)
3. ובמק"א נת' לישב בזה קו' הגרע"א בסי' קצ"ח, על מה שדנו התוס' ביבמות דקי"ט. דשמא לא חייש ר"מ למיעוטא מה"ת אפילו היכא דאיכא חזקה בהדי', והק' הגרע"א דהיאך אפשר לומר כן, הא זה נסתר מההיא דתינוק בצד עיסה, ואכמ"ל בזה. [↑](#footnote-ref-4)
4. ומקור לסברא זו מצינו בד' התוס' לעיל די"ח:???? [↑](#footnote-ref-5)