ב - בהא דפריך דלשלם כי השתא, ובדין תברא או שתיי_ לחיוב כפל ולחיוב חומש
קטגוריות: ש_ס / לא בבא קמא / ב_ק - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / שיעורים בפרק מרובה / שיעורים תשפ_ב

**סימן ב**

**בהא דפריך דלשלם כי השתא**

**ובדין תברא או שתיי' לחיוב כפל ולחיוב חומש**

## דעת הרשב"א והרא"ש בביאור הא דפרכינן בטלה ונעשה איל דלשלם כי השתא

א] **ב"ק ס"ה ב',** א"ר אילעא גנב טלה ונעשה איל עגל ונעשה שור נעשה שינוי בידו וקנאו וכו', איתיבי' ר' חנינא לר' אילעא גנב טלה ונעשה איל עגל ונעשה שור משלם תשלומי כפל ותשלומי דו"ה כעין שגנב, ואי ס"ד קניי' בשינוי אמאי משלם וכו', א"ל ואלא מאי שינוי לא קני אמאי משלם כעין שגנב לשלם כי השתא, א"ל כי השתא ה"ט דלא משלם משום דא"ל תורא גנבי ממך דיכרא גנבי ממך, א"ל רחמנא ניצלן מהאי דעתא וכו'.

**ולקמן** בסוגיין פרכינן מהכא לרב דאמר דכפל ודו"ה כשעת העמדה בדין, דהכא לענין שלומי כו"ע כדמעיקרא משלם דקתני משלם תשלומי כפל ותשלומי דו"ה כעין שגנב, ומשני דטלאים כדמעיקרא דמים כשל עכשיו, ונחלקו הראשונים בפירושה, עיי"ש.

**ובחי'** הגרע"א עמד בזה בהא דפרכינן מינה לרב, דלכאו' זה עצמו הא דפריך לעיל ואלא מאי שינוי אינו קונה לשלם כדהשתא, דהיינו מכח דינא דרב, וכבר משני דהא דאינו משלם כדהשתא הוא משום דא"ל תורא גנבי מינך דיכרא גנבי מינך, ומה הדר ופריך מינה לרב, ועיי"ש שכתב לפרש דהא דפריך מעיקרא דלשלם כי השתא אי"ז מכח דינא דרב, ונתבאר להלן.

ב] **אמנם** הנה מד' כמה מקמאי יש ללמוד דמפרשי דהא דפריך מעיקרא דלשלם כי השתא הוא מכח דינא דרב, דהנה בחי' הרשב"א לעיל בע"א כתב, ז"ל, הא דאמרינן דא"ל אנא מפטמנא ואת שקלת, פי' מפטמנא מלתא בעלמא הוא דקאמר, דל"ד כשפטמה הוא הא נתפטמה ממילא שקיל, דהא א"ל אטו שמנה גזלי מינך, וכדאמרינן לקמן בטלה ונעשה איל דא"ל אטו תורא גזלי מינך ודיכרא גזלי מינך, עכ"ל.

**והנה** אי נימא דהא דפריך מעיקרא דלשלם כי השתא אי"ז מכח דינא דרב, אלא הוא מטעם אחר, וע"ז הוא דמשני ר' חנינא דא"ל תורא גנבי מינך דיכרא גנבי מינך, היאך מייתי מינה הרשב"א דבנתפטמה מאלי' ליכא לדינא דרב, משום דא"ל אטו שמינה גזלי מינך, הרי לא מצינו לה"ט לגבי דינא דרב, וביותר, שהרי אף אחר דמשני דא"ל תורא גנבי מינך, אכתי פרכינן מינה לרב, והרי דשפיר י"ל דאף דלגבי הפירכא דפרכינן מעיקרא מהני ה"ט דאטו תורא גנבי מינך, מ"מ לגבי דינא דרב ל"מ ה"ט, וא"כ היאך מייתי מינה הרשב"א לגבי דינא דרב.[[1]](#footnote-1)

ג] **וכ"ה** מבו' בד' הרא"ש בסימן ב', ז"ל, ובנתפטמה ממילא כתבו בתוס' דלענין כפל דו"ה נמי משלם כעין שגנב, משום דא"ל שמינה גנבי מינך, והביאו ראי' מר' חנינא דאמר לקמן בשמעתין דא"ל תורא גנבי מינך אע"ג דלא חשיב לי' שינוי, וא"כ ה"ה גבי פיטום דממילא, ורב אלפס כתב דדוקא כחושה והשמינה משלם כפל דו"ה כעין שגנב משום דא"ל אנא מפטמינא ואת שקלת, וסברא דידי' משום דקי"ל הלכה כר' אילעא וכו', וכיון דהלכה כר' אילעא ליתא להא דר' חנינא דאמר תורא גנבי מינך וכו', עכ"ל.

**ומבו'** מדבריו דהא דקאמר ר' חנינא לה"ט דאטו תורא גנבי מינך, הוא לגבי דינא דרב, וזהו דמייתי מינה דה"נ בפיטום דממילא ליכא לדינא דרב, והרי"ף דפליג ע"ז הוא משום דס"ל דלא קי"ל כר' חנינא דאמרינן אטו תורא גנבי מינך.

**וכ"נ** גם בד' הרמב"ן במלחמות לקמן בר"פ הגוזל, ובד' תור"פ בסוגיין, דהא דפליגי ר' אילעא ור' חנינא אם אמרינן לה"ט דאטו תורא גנבי מינך, הוא לגבי דינא דרב, עי' בדבריהם.

ד] **ולדעת** כל הני קמאי צ"ל דהא דהדר פרכינן מהך ברייתא לרב, אף דכבר משני מעיקרא דא"ל תורא גנבי מינך, הוא כמש"כ החזו"א בסימן י"ז סק"א דהוא משום דהוי ס"ד דרב אמר תשלומי דו"ה כשעת העמדה בדין לעולם, ולית לי' כלל טענה דתורא גנבי מינך, עיי"ש.

**וי"ל** עוד בזה, לפמש"כ בחי' הראב"ד לפרש, דמה שאמרו דעד כאן לא פליגי וכו', היינו דעד כאן לא פליגי ב"ה על ברייתא זו אלא משום דשינוי קונה, אבל במקום דליכא שינוי כגון יוקרא וזולא כדמעיקרא משלם, עכ"ד, והיינו דהא דפרכינן מינה, הוא לפ"מ דמשני לר' אילעא דהך ברייתא היא כב"ש דשינוי במקומו עומד ולא קני, וע"ז פריך דמהא דלב"ש משלם כעין שגנב, ואף ב"ה לא פליגי אלא משום דשינוי קונה, הויא תיובתא לרב, - ולפ"ז י"ל דזהו דפרכינן מינה לרב, אף דכבר משני ר' חנינא לעיל דא"ל אטו תורא גנבי מינך, דאף דר' חנינא משני הכי, אך הרי ר' אילעא פליג ע"ז וקאמר דרחמנא ליצלן מהאי דעתא, וזהו דפריך דלפ"ז תיקשי מהך ברייתא לרב דאמר דתשלומי כפל ודו"ה כשעת העמדה בדין,[[2]](#footnote-2) וע"ז משני רבא דטלאים כדמעיקרא דמים כשל עכשיו.[[3]](#footnote-3)

## דעת רש"י בביאור הא דפרכינן דלשלם כי השתא

ה] **אמנם** הנה בפירש"י בסוגיין כתב, ז"ל, כעין שגנב, לקמן אותבינן לרב מהא דאמר תשלומי כפל דו"ה כשעת העמדה בדין וכו', עכ"ל, ומשמעות דבריו דרק לקמן הוא דמותבינן מינה לרב, אך הא דפריך הכא דלשלם כי השתא אי"ז מכח דינא דרב.

**וכ"ה** מבו' להדיא ממש"כ רש"י לפרש במה שאמרו דעד כאן לא פליגי וכו', ז"ל, עד כאן לא פליגי ר' אילעא ור' חנינא, אבל לענין שלומי, כגון כפל לר' אילעא וד' וה' לר' חנינא א"נ ביוקרא וזולא בלא שינוי דכו"ע כדמעיקרא משלם דקתני כעין שגנב, עכ"ל, ואם הא דפריך ר' אילעא הוא מכח דינא דרב, היאך פירש"י דמייתינן מדר' אילעא ור' חנינא דביוקרא וזולא בלא שינוי לכו"ע כדמעיקרא משלם, הרי אדרבה חזינן דתרוייהו ס"ל דביוקרא וזולא משלם כדהשתא, ורק בטלה ונעשה איל הוא דס"ל לר' חנינא דמשלם כדמעיקרא, משום דא"ל אטו דיכרא גנבי מינך, - ובע"כ מד' רש"י דהא דפריך ר' אילעא דלשלם כי השתא, אי"ז מכח דינא דרב, אלא הוא מטעם אחר, וע"ז הוא דמשני דא"ל אטו תורא גנבי מינך, אך לגבי דינא דרב ל"מ ה"ט כלל, וזהו דמייתינן מינה דלענין שלומי כו"ע ס"ל דמשלם כדמעיקרא.[[4]](#footnote-4)

ו] **והנה** בחי' הגרע"א כתב לפרש בזה, ז"ל, ואפשר לומר דפירכא דלעיל היינו בלאו ההיא דרב, והיינו דאף בלאו דברי רב, היינו דגם דו"ה כמעיקרא משום דלא מחלקינן בין קרן לכפל, אבל הכא דקרן כדהשתא דהוי כתברא או שתיי' בודאי לשלם ג"כ דו"ה כדהשתא, וכסברת התוס' ד"ה אלמא, עכ"ל.

**אך** לכאו' אי"ז מתישב בד' רש"י שכתב, ז"ל, כעין שגנב וכו', ולרבה דאמר תברה או שתיי' משלם ד' כדהשתא ליכא לאותובי, דיכול לשנויי דהך מתניתא כפל דו"ה דוקא נקט, אבל קרן היכא דאשכח כי השתא משלם, עכ"ל, ואם הא דפריך ר' אילעא דלשלם כי השתא הוא מכח דינא דרבה, מהו שכתב רש"י דלרבה ליכא לאותובי.

**ולפ"ז** צ"ב לדעת רש"י, דכיון דהא דפריך ר' אילעא דלשלם כי השתא, אינו מכח דינא דרב דכפל ודו"ה כשעת העמדה בדין, וגם אינו מכח דינא דרבה דתברא או שתיי' משלם כדהשתא, א"כ מ"ט באמת יש לו לשלם כי השתא.

## ביאור מה שהשיב ר' אילעא לר' חנינא דאם שינוי לא קני לשלם כי השתא ומ"ט לדידי' ניחא

ז] **ונראה** לפרש בד' רש"י, ובהקדם, דהנה הראב"ד בסוגיין פירש דמה שהשיב ר' אילעא לר' חנינא דאלא מאי שינוי לא קני לשלם כי השתא, היינו דבע"כ דהך ברייתא משבשתא היא, דלא ס"ל לה"ט דאטו תורא גנבי מינך, ועיי"ש שכתב לפרש לפ"ז דהא דפריך דמ"מ קשיא, אף דכבר משני ר' אילעא דהך ברייתא משבשתא היא, הוא משום דאנן ס"ל דלאו משבשתא היא, והא דמשלם כעין שגנב הוא משום דאטו תורא גנבי מינך, וכ"כ הרשב"א.

**אמנם** הנה הרמב"ן במלחמות בר"פ הגוזל כתב, ז"ל, ואפי' בתשלומי דו"ה משלם כדהשתא במקום שלא נשתנה כדאמרי' א"ל רחמנא ליצלן מהאי דעתא וכו', ואנן כר' אילעאי קי"ל הלכך משלם תשלומי דו"ה כשעת העמדה בדין בכל שבחא דממילא, בר מטלה ונעשה איל לב"ש דכיון שנשתנה שינוי גמור אינו משלם תשלום דו"ה אשבח דלא גנבי' מיני', עכ"ל, ומבו' בדבריו דאף דר' אילעא פליג על ה"ט דאטו תורא גנבא מינך דיכרא גנבא מינך, כ"ז הוא בגונא דאי"ז חשוב כשינוי, אך בגונא דחשבינן לה כשינוי, הרי דאף לב"ש דשינוי אינו קונה, מ"מ אינו משלם כדהשתא על שבח שלא גנב ממנו.

**ולפ"ז** הרי דזהו דהשיב ר' אילעא לר' חנינא, דאין להביא מהך ברייתא דטלה ונעשה איל ל"ה שינוי, דא"כ תיקשי דמ"ט משלם כעין שגנב ואינו משלם כדהשתא, ובע"כ דאדרבה טלה ונעשה איל הוי שינוי, והא דמשלם דו"ה הוא כב"ש דשינוי במקומו עומד, ומ"מ כיון דהוי שינוי, אינו משלם כדהשתא אלא כעין שגנב, וכ"כ בחי' הגרע"א בסוגיין בדעת הרא"ש, עיי"ש.

**ועד"ז** כתב התור"פ בסוגיין, ז"ל, הא מני ב"ש היא וכו', וא"ת אכתי תיקשי לרבי אילעא האי קושיא דכיון דלא קני לי' לישלם כי השתא, דהא לא סבר רבי אילעא הך סברא דתורא גנבי מינך וכו', וי"ל דדוקא לעיל ל"ה סבר האי סברא לפ"ד המקשה שהי' אומר דאפי' למ"ד שינוי קונה לא חשיב האי שינוי כדפי' לעיל, ולכך הוה ס"ל לר' אילעא דכיון דלא חשבת לי' שינוי כלל א"כ לישלם כי השתא, דלא שייך למימר תורא גנבי מינך, אבל השתא דשפיר חשיב שינוי גמור אלא דאתיא כב"ש דאמרי שינוי במקומו עומד וכו', הלכך שייך למימר תורא גנבי מינך, עכ"ל.

ח] **ואמנם** לכאו' יש לפרש לד' התור"פ בע"א, וזה למש"כ התור"פ לעיל מינה לישב לדעת ר' אילעא דלא ס"ל לה"ט דאטו תורא גנבי מינך דלא תיקשי מהא דתניא דשמינה והכחישה משלם כפל ודו"ה כעין שגנב, דהיינו משום דא"ל אטו כחושה גנבת מינאי, וכמו שפירש התור"פ לעיל בע"א, ז"ל, דההיא דלעיל חשיב שינוי טפי לענין דמשלם כעין שגנב משום דמשעת גניבה ל"ה עומדת להכחיש, הלכך מצי א"ל בעל הבהמה לאו כחושה גנבת מינאי אלא שמינה, אבל הכא בעגל ונעשה שור אם אינו חשוב שינוי לקנות וכו' א"כ לא חשיב שינוי לענין לשלומי כדמעיקרא לר' אילעא, לפי שאותו שינוי הי' עומד לבא משעת גניבה שסופו ליגדל ולהעשות שור, וא"כ יש לו לשלם כדהשתא כאילו לא נשתנה כלל, עכ"ל.[[5]](#footnote-5)

**ולפ"ז** הרי דזהו מה שהשיב ר' אילעא דאלא מאי שינוי לא קני לשלם כי השתא, היינו דאם טלה ונעשה איל לא חשיב שינוי, משום דהי' עומד לבא משעת גניבה, וע"כ יש להבעלים תביעת השבה על האיל, דחשיב דהאיל נלקח לבעלים ע"י הגנב, , וחשבינן לי' "כעין שגזל",[[6]](#footnote-6) לא מצינו למימר לה"ט דאטו דיכרא גנבי מינך, שהרי האיל הוא בכלל הגניבה, דמה"ט הוא דאינו קונה בשינוי, וזהו שהוכיח מינה דבע"כ דטלה ונעשה איל הוי שינוי, ואין האיל בכלל הגניבה, וכל הא דמשלם דו"ה הוא משום דאתיא כב"ש דשינוי לא קני, ומ"מ אינו משלם כפל ודו"ה כי השתא, משום דא"ל אטו דיכרא גנבי מינך.[[7]](#footnote-7)

## ביאור פירכא דר' אילעא לדעת רש"י

ט] **ונראה** דעד"ז יש לפרש לעיקר פירכת ר' אילעא לדעת רש"י, דהא דפריך דלשלם כי השתא אי"ז מכח דינא דרב דכפל ודו"ה כשעת העמדה בדין, אלא הוא משום דלר' חנינא דס"ל דטלה ונעשה איל לא חשיב שינוי משום דהי' עומד לבא בשעת גניבה, והו"ל כעין שגזל משום דהוא נכלל בגניבתו, וכאשר כ"ה מבו' בפירש"י בד"ה ונקנינהו בשינוי השם, דטעמא דר' חנינא דל"ה שינוי, הוא משום דממילא קשבח ואזל, הרי הדין נותן דישלם כפל ודו"ה כדהשתא.

**והטעם** בזה הוא, דכל הא דבעינן לדינא דרב דכפל ודו"ה כשעת העמדה בדין, הוא בשבח ויוקרא שנתחדשו לאחר הגניבה ול"ה בכלל הגניבה, ואין עליהן לעיקר תביעת ההשבה, ובזה הוא דנתחדש דהוא משלם על הגניבה דשעת הגניבה כפי שווי הגניבה בשעת העמדה בדין, אך בטלה ונעשה איל דהאיל נכלל בגניבתו, הרי דעיקר תביעת ההשבה היא על איל,[[8]](#footnote-8) והדין נותן דישלם דמי איל, דאף אם אינו משלם כפל ודו"ה כשעת העמדה בדין אלא כעין שגנב, הרי גם האיל הוי "כעין שגנב", (וכדחזינן דאינו קונה אותו בשינוי, דחשיב כעין שגזל).

י] **ולפ"ז** מתפרש היטב לדעת רש"י הא דמשני לר' אילעא דהא מני ב"ש היא דאמרי שינוי במקומו עומד, ולא תיקשי דא"כ לשלם כי השתא, - והיינו שהרי עיקר הא דפריך ר' אילעא דלשלם כי השתא, הוא לר' חנינא לטעמי' דהא דלא קני בשינוי הוא משום דהאיל נכלל בגניבתו, דא"כ הדין נותן דישלם דמי איל, אך לפ"מ דמשני דלעולם אין האיל נכלל בגניבתו, והא דלא קני בשינוי הוא כב"ש דשינוי במקומו עומד, שפיר ניחא הא דאינו משלם אלא כעין שגנב, והא דאינו משלם כי השתא מכח דינא דרב, הוא כדמשני בשלהי סוגיין דטלאים כדמעיקרא.

יא] **ולדרך** זו נמצא דהא דמשני ר' חנינא דא"ל תורא גנבי מינך דיכרא גנבי מינך, היינו כלפי הא דפריך ר' אילעא דלשלם כי השתא משום דהאיל נכלל בגניבתו, ומכח דין התשלומין דכעין שגנב יתחייב לשלם דמי איל, וע"ז משני ר' חנינא דמ"מ כיון דמעשה הגניבה נעשה על טלה, אינו משלם אלא כדהשתא.[[9]](#footnote-9)

**ולפ"ז** מתפרש היטב הא דפרכינן דעד כאן לא פליגי וכו' אבל לענין שלומי כו"ע כדמעיקרא משלם, והיינו דהרי כל הא דפריך ר' אילעא דלשלם כי השתא, הוא מכח דאף האיל נכלל בגניבתו, ומכח דין התשלומין דכעין שגנב יש לחייבו בדמי איל, וע"ז משני ר' חנינא דא"ל דיכרא גנבי מינך, דלא נעשה מעשה הגניבה על איל, וא"א לחייבו בדמי איל מכח דין התשלומין דכעין שגנב, והרי דלכו"ע דין התשלומין הוא כעין שגנב, וקשיא מינה לרב דכפל ודו"ה כשעת העמדה בדין,[[10]](#footnote-10) וע"ז משני דטלאים כדמעיקרא, ולדעת רש"י היינו דכל דמשלם טלה, סגי במה דמשלם כעין שגנב, ולי"ב לדינא דרב דמשלם כשעת העמדה בדין.[[11]](#footnote-11)

## ביאור פירכא דר' אילעא לדעת הרמב"ם דבתברא או שתיי' משלם כפל ודו"ה כדהשתא

יב] **אמנם** הנה מד' הרמב"ם נראה דיש ללמוד כמו שפירש הגרע"א, דהא דפרכינן מעיקרא דלשלם כי השתא הוא מכח דינא דרבה דתברא או שתיי' משלם כדהשתא.

**דהנה** כתב הרמב"ם בפ"א מגניבה הי"ד, ז"ל, גנב בהמה או כלי וכיו"ב, ובשעת הגניבה הי' שוה ד' ועכשיו בשעת העמב"ד שוה ב' משלם קרן כשעת הגניבה ותשלומי כפל או דו"ה כשעת העמדה בדין, הי' שוה בשעת הגניבה ב' ובשעת העמב"ד ד', אם שחט או מכר או שבר הכלי או אבדו משלם תשלומי כפל או דו"ה כשעת העמב"ד, ואם מתה הבהמה או אבד הכלי מאליו משלם תשלומי כפל כשעת הגניבה, עכ"ל, וכ"כ הריא"ז בפירקין ה"א דין י"ב י"ג.

**ובד'** היש"ש בסימן ג' מבו' שפירש בד' הרמב"ם, דס"ל כדעת ר"ת דדינא דרב דכפל ודו"ה כשעת העמדה בדין הוא רק כשנשתנה לגריעותא, וע"כ היכא דהי' שוה בשעת הגניבה ב' ובשעת העמב"ד ד' משלם תשלומי כפל כשעת הגניבה, והא דאם שחט וכו' משלם תשלומי כפל או דו"ה כשעת העמב"ד, הוא מכח דינא דתברא או שתיי' דמשלם כדהשתא, וס"ל להרמב"ם דמכח זה משלם אף כפל ודו"ה כדהשתא, וכ"ה מבו' בד' הגר"ח שם הט"ו ובפ"ז מחובל ומזיק, עיי"ש.[[12]](#footnote-12)

יג] **והנה** אמנם צ"ע מקור דברי הרמב"ם להך מילתא דמהני הא דתברא או שתיי' לחייבו כפל ודו"ה כדהשתא, דאין דרך הרמב"ם לכתוב בסתמא דינים שלא נתפרשו בגמ', אלא כותבם ביראה לי.

**ונראה** דמזה מקור נאמן לדרכו של הגרע"א, דהא דפריך ר' אילעא דלשלם כי השתא, הוא מכח דינא דתברא או שתיי', דמכח זה משלם אף כפל ודו"ה כי השתא, ואף בלא דינא דרב דכפל ודו"ה כשעת העמדה בדין, - ולפ"ז נתפרש להדיא בגמ' דמהני דינא דתברא או שתיי' דיתחייב אף כפל ודו"ה כדהשתא, וזהו שכתב כן הרמב"ם, דאף דדינא דרב הוא רק כשנשתנה לגריעותא, ובנשתנה למעליותא משלם כדמעיקרא, מ"מ כל דתברא או שתיי' דמשלם קרן כדהשתא, משלם אף כפל ודו"ה כדהשתא.

## ביאור שנויא דגמ' דאטו תורא גנבי מינך לדעת הרמב"ם

יד] **והנה** הגרע"א פירש לדרך זו, דהא דמשני דאטו תורא גנבי מינך דיכרא גנבי מינך, היינו דאף קרן אינו משלם כדהשתא, משום דהשבח של גזלן מתקנת השבים, עיי"ש.[[13]](#footnote-13)

**אמנם** הנה אי"ז מתישב בדעת הרמב"ם בפ"ב מגזילה דאין הגזלן זוכה בשבח הבא מאליו קודם יאוש, ולפ"ז ה"נ בגנב טלה ונעשה איל אין השבח של הגזלן, למ"ד דאינו קונה את האיל בשינוי, וצ"ב לפ"ז דמהו דמשני דא"ל דאטו תורא גנבי מינך דיכרא גנבי מינך, הרי מ"מ יש לחייבו בקרן וכפל ודו"ה כי השתא מכח דינא דתברא או שתיי' דמשלם כי השתא.

טו] **ובפשוטו** צ"ל בזה, למש"כ האחרונים בשם הגר"ח דדינא דתברא או שתיי' דמשלם כדהשתא הוא משום דהשבירה היא תוספת על הגניבה דמעיקרא, - ולפ"ז י"ל דזהו הא דמשני ר' חנינא, דבגנב טלה ונעשה איל וטבחו או מכרו, אין לחיייבו בדמי איל מכח דינא דתברא או שתיי', משום דא"ל אטו דיכרא גנבי מינך, והיינו דכל חיובא דתברא או שתיי' הוא בהדבר שנעשה בו הגניבה דמעיקרא, אך בטלה ונעשה איל דלא נעשית הגניבה דמעיקרא אלא בטלה, אין לחייבו על האיל מדינא דתברא או שתיי'.[[14]](#footnote-14)

טז] **והך** מילתא דכל שנתפטמה מאלי' ותברא או שתיי' לית בי' לדינא דרבה ואינו משלם קרן כדהשתא, הוא מבו' כן בד' התוס' בד"ה טלאים, ז"ל, דלענין טלה ונעשה איל או כחושה ונתפטמה או איפכא לשלם כפל נמי וכן ד' וה' כדמעיקרא "כמו קרן", עכ"ל, והגר"א בסימן שנ"ד סוסק"ח כתב בדעתם דאף דכשטבח או מכר הו"ל כתברא או שתיי', מ"מ משלם קרן כדמעיקרא, ודלא כמש"כ הרא"ש בסימן ב' דשבחא דממילא לענין קרן כיוקרא וזולא דמי, דכל דתברא או שתיי' משלם כדהשתא, וכ"כ הרשב"א, (וכ"ה מבו' גם בפירש"י בד"ה נעשה שינוי), וכ"ה להדיא בתורי"ד לקמן בסוגיין, עיי"ש, וזה מתפרש ע"פ הנ"ל.[[15]](#footnote-15)

יז] **ויש** להוסיף, דממה שהוצרכו התוס' התם לפרש להך מילתא, דבנתפטמה מאלי' אינו משלם קרן כדהשתא, נראה להדיא כד' הגרע"א, דאם הי' משלם קרן כדהשתא מדינא דתברא או שתיי', אף הי' משלם כפל ודו"ה כדהשתא, דהגם דדינא דרב דכפל ודו"ה כשעת העמדה בדין הוא רק ביוקרא וזולא, מ"מ בכה"ג דמשלם הקרן כדהשתא ל"ב לדינא דרב, אלא כיון דהוי הקרן כדהשתא, הוי אף הכפל ודו"ה כדהשתא, וע"ז הוצרכו התוס' לפרש דבכה"ג הוא משלם קרן כדמעיקרא, וכיון דבשבח ופיטום ליכא לדינא דרב, ה"ה משלם אף כפל ודו"ה כדמעיקרא כמו קרן.[[16]](#footnote-16)

## מה דיש להעיר בד' הרמב"ם דבתברא או שתיי' משלם כפל ודו"ה כדהשתא

יח] **אמנם** הנה בעיקר מש"כ היש"ש והגר"ח בדעת הרמב"ם, דהא דכשהי' שוה בשעת הגניבה ב' ובשעת העמב"ד ד', ושחט וכו' משלם תשלומי כפל ודו"ה כשעת העמדה בדין, הוא מכח דינא דתברא או שתיי', דהו"ל כשעת הגניבה, יש להעיר ממש"כ הרמב"ם דבכה"ג הוא משלם כשעת העמדה בדין, ומשמע דהא דהוא משלם ד', הוא משום דבכה"ג דינא הוא דמשלם כשעת העמדה בדין, ולדרך זו הרי הא דמשלם כדהשתא, הוא משום דשעה זו היא שעת הגניבה, ולא משום דבכה"ג הוא משלם כשעת העמדה בדין, וכבר רמז לזה בחי' הגר"ח בהל' גניבה שם, עיי"ש.[[17]](#footnote-17)

יט] **גם** קשיא טובא מד' הרמב"ם והטוש"ע על מש"כ הקצוה"ח בסימן ל"ד דחיובא דתברא או שתיי' הוא מדין מזיק, שהרי להדיא כתבו הרמב"ם והטוש"ע דבתברא או שתיי' הוא חייב כפל ודו"ה כדהשתא, והרי דחיובו הוא מדין גניבה, וזה קשיא למש"כ הנתיה"מ דחיובו הוא משום דחשבינן לה כגזילה חדשה, דבפשוטו אינו חייב ע"ז כפל ודו"ה, (כדתנן דאין הטובח ולא המוכר אחר הגנב משלם תשלומי דו"ה).

## מה דיש להעיר במש"כ הגרע"א דהא דפריך דלשלם כי השתא הוא מדינא דתברא או שתיי'

כ] **עוד** יש להעיר בזה, דהנה עיקר מש"כ הגרע"א לפרש דהא דפריך דלשלם כי השתא, הוא מכח דינא דתברא או שתיי', דכיון דמשלם קרן כדהשתא משלם אף כפל ודו"ה כדהשתא, לכאו' כ"ז ניחא אם חיובא דתברא או שתיי' הוא משום גניבה, ובכה"ג דגנב טלה ונעשה איל ותברא או שתיי' הוי הקרן דהגניבה כדהשתא, וזהו דפריך דא"כ ישלם אף כפל ודו"ה כדהשתא.

**אמנם** הנה הגרע"א גופי' בכ"ד נקט בפשיטות דחיובא דתברא או שתיי' הוא משום דהוי כמזיק, ונמצא דאף היכא דתברא או שתיי' הוי חיוב הקרן דהגניבה כדמעיקרא, והא דמשלם כדהשתא הוא מדין מזיק, וצ"ע דא"כ מאי פריך דלשלם כדהשתא, הרי כיון דחיוב הקרן דהגניבה הוא כדמעיקרא, הדין נותן דישלם אף כפל ודו"ה כדמעיקרא, דהא דמשלם קרן כדהשתא מדין מזיק, אי"ז ענין לחיובא דכפל ודו"ה.

כא] **ובאמת** בפירש"י בסוגיין בד"ה כעין שגנב מבו' דדינא דרבה ל"מ לחייבו כפל ודו"ה כדהשתא, וי"ל דהוא משום דחיובא דתברא או שתיי' אינו מדין גניבה, דהוי כגונב מן הגנב, אלא מדין גזילה או מדין מזיק, ונמצא דהקרן דגניבה הוא כדמעיקרא, וע"כ משלם אף כפל ודו"ה כדמעיקרא.

**אך** העירו בזה ממש"כ רש"י לקמן בסוגיין בד"ה לימא, ז"ל, תיובתא דרב דאמר לעיל כשעת העמדה בדין כשהוזלה, וכ"ש כשהוקרה "דהתם אפי' קרן מחייב לי' רב כי השתא" דהא כרבה ס"ל וכו', עכ"ל, ומבו' דהיכא דתברא או שתיי' הוי חיוב הקרן דהגניבה כדהשתא, וזהו שפירש"י דלרב דמשלם כפל ודו"ה כדהשתא אף בהוזלה דמשלם קרן כדמעיקרא, כ"ש דבהוקרה דמשלם אף קרן כדהשתא, דישלם כפל ודו"ה כדהשתא, דאי נימא דאף בכה"ג הוי הקרן דהגניבה כדמעיקרא, והא דמשלם קרן כדהשתא הוא מדין גזילה או מדין מזיק, מ"ט כ"ש הוא דבכה"ג משלם כפל ודו"ה כשעת העמדה בדין, וכבר עמד בכעי"ז בחי' הב"ח בסוגיין, ועיי"ש במש"כ בזה, וצ"ב.

## בד' התוס' דבתברא או שתיי' משלם חומש וכפל כדהשתא

כב] **והנה** מש"כ הגרע"א דכל דמשלם קרן כדהשתא מדינא דתברא או שתיי', משלם אף כפל ודו"ה כדהשתא, אף בלא דינא דרב, הוא מיוסד על מש"כ התוס' לעיל בסוגיין בד"ה אלמא, ז"ל, תימה אמאי לא דחי כגון דמעיקרא שויא זוזא ולבסוף שויא ד', וכפילא זוזא כעין שגנב דלא כרב וחומשא זוזא כשעת העמדה בדין כדאמר דתברה או שתיי' משלם ד', וי"ל דליכא למימר הכי כלל, דמהיכ"ת דקרן יהא כשעת העמדה בדין וכפל ודו"ה יהי' כעין שגנב, דאין לחלק בין כפל ודו"ה לקרן אם לא מכח הפסוק ובזה אין לנו שום פסוק, עכ"ל, ופירש הגרע"א הכא דמכוון ד' התוס' להעמיד להך ברייתא היכא דתברא או שתיי', דבכה"ג משלם קרן וחומש כדהשתא, וזה כמש"כ המהדו"ב שם בביאור ד' התוס', וע"ז כתבו התוס' דבכה"ג משלם גם כפל כדהשתא, דאין לחלק בין כפל ודו"ה לקרן, וזה דלא כמש"כ בחי' הגרע"א לעיל שם לפרש לד' התוס' שם בע"א, עיי"ש.

כג] **ואמנם** בעיקר ד' התוס' שם צ"ב, דאף דהיכא דתברא או שתיי' משלם קרן כדהשתא, מ"מ מ"ט הוא משלם חומש כדהשתא, הרי אף דנימא דחיוב החומש אינו חומש מן הממון שכפר, אלא הוא חומש מתשלומי הקרן, וכמש"כ בפירש"י בד"ה כפילא זוזא,[[18]](#footnote-18) הרי אי"ז אלא מתשלומי הקרן שנתחייב בהן על הגניבה דמעיקרא, וא"כ אף דבתברא או שתיי' דמשלם ד', מ"מ כיון דעל הגניבה דמעיקרא לא נתחייב אלא זוז, דאף אם חיובא דתברא או שתיי' הוא משום תוספת גניבה, הרי הא דמשלם ד' הוא על הגניבה האריכתא, אך על הגניבה דמעיקרא בפנ"ע לא נתחייב אלא זוז, מ"ט ישלם חומש כדהשתא, וזה בכלל קו' הגרע"א לעיל שם ע"ד התוס'.

**ועד"ז** צ"ע גם במש"כ התוס' בתירוצם דבכה"ג משלם אף כפל כדהשתא, ותיקשי דכיון דחיוב הכפל הוא על הגניבה דמעיקרא, הרי דאף דהוא משלם קרן כדהשתא מדין תברא או שתיי', מ"ט ישלם כפל כדהשתא, הרי על הגניבה דמעיקרא לא נתחייב אלא זוז, והרי דעת התוס' דהתברא או שתיי' מצ"ע אינו מחייב כפל, אלא דכיון דבכה"ג הוי הקרן כדהשתא הוי אף הכפל כדהשתא, וזה צ"ב.

## תשלומי חומש וכפל כשהוקרה הגניבה והיא בעין

כד] **ונראה** לישב, ובהקדם, דהנה השטמ"ק לעיל בסוגיין כתב בשם הר"א מגרמיישא שהק' במשה"ק התוס' דאמאי לא דחי כגון דמעיקרא שויא זוזא ולבסוף שויא ד', וחומשא זוזא כשעת העמדה בדין כדאמר דתברה או שתיי' משלם ד', שהרי לא איירי התם בתברא או שתיי', וכתב לפרש דמכוון התוס' דאיירי כשהגניבה היא בעין דמשלם הקרן והחומש כדהשתא, ולא הביאו מההיא דתברא או שתיי' אלא דמהתם שמעינן דברשות בעלים הוקר, וכ"כ בחי' הגרע"א שם.

**והך** דינא דכל דמעיקרא שויא זוזא ולבסוף שויא ד' והגניבה בעין משלם חומש כדהשתא, כתב במשנת ר"א סימן כ' סק"ו לדקדק כן ממש"כ הרמב"ם בפ"ז מגזילה ה"ז, ז"ל, כמה הוא החומש אחד מד' בקרן, שאם גזל שוה ד' ונשבע משלם ה', "ואם היתה הגזלה קיימת מחזיר אותה ונותן דמי רביע שלה", עכ"ל, ומש"כ דכשהגזילה קיימת נותן דמי רביע שלה, בע"כ היינו דנותן החומש כפי שווי הגזילה השתא, דאל"כ מה אתי לאשמועינן.

**ועיי"ש** בסימן י"ז סוסק"ב שכתב דנתחדש בזה, דבכה"ג דמעיקרא שויא זוזא ולבסוף שויא ד' והגניבה בעין, הוי דין ההשבה דהקרן כדהשתא, וע"כ הוי אף החומש כדהשתא, דחומשא בתר קרנא שיימינן.[[19]](#footnote-19)

כה] **והנה** התוס' שם כתבו לישב דליכא למימר הכי כלל, דמהיכ"ת דקרן יהא כשעת העמדה בדין וכפל דו"ה יהי' כעין שגנב וכו', ובד' הגרע"א שם מבו' שפירש בדבריהם דהיינו דכ"ה דהקרן והחומש הם כדהשתא, ה"נ הכפל הוא כדהשתא, דדין הכפל הוא לשלם ב' פעמים את הקרן, וע"כ כל דמשלם את הקרן כדהשתא, משלם אף את הכפל כדהשתא.[[20]](#footnote-20)

**ונתחדש** לפ"ז, דכל הא דבעינן לדינא דרב דכפל ודו"ה כשעת העמדה בדין כשהוקרה הגניבה, הוא רק כשאין הגניבה בעין, דמשלם קרן כדמעיקרא, אך כל דהגניבה בעין דמשלם את הקרן כדהשתא, פשיטא דמשלם כפל ודו"ה כדהשתא, ול"ב בזה לדינא דרב.

כו] **וכמדומה** דהדברים מבוארים כן בדברי הריא"ז בפירקין, ה"א דין י"ב י"ג, ז"ל, הגונב שור מחבירו או שגזלו ששוויו ק' זוז ולבסוף הוקיר ושווה מאתים וכו', מת השור מאליו משלם עליו כמו שהי' שווה בעת שגנבו או שגזלו, "ואם עמד עליו בדין קודם שימות משלם עליו הכל כמו שהי' שווה לבסוף בשעת העמדה בדין", עכ"ל.

**ומבו'** להדיא בדבריו, דאף דביוקרא ליכא לדינא דרב, ואם מת השור מאליו משלם כפל כדמעיקרא, מ"מ כל שהוא בעין משלם כפל כדהשתא, ומכח זה חידש עוד, דאם כבר עמד עליו בדין ונתחייב קרן וכפל כדהשתא, הרי דאף אם מת אח"כ, משלם כשעת העמדה בדין, וצ"ע.

כז] **וכ"נ** גם ממש"כ הרמב"ם בפ"א מגניבה הי"ד דכשהוקרה הגניבה אם שחט וכו' משלם כשעת העמדה בדין ואם מתה הבהמה או נשבר הכלי מאליו משלם כשעת הגניבה, ולא פירש הרמב"ם להדין בגונא דהגניבה קיימת, דלכאו' הדין נותן דכל שלא שחט וכו' אף שהגניבה קיימת משלם כשעת הגניבה, ומ"ט נקט הרמב"ם להך דינא רק כשמתה הבהמה ונשבר הכלי, ומשמע דכל דהגניבה קיימת ודין ההשבה דהגניבה הוא כדהשתא, פשיטא דמשלם תשלומי כפל כדהשתא, ורק היכא דאין הגניבה קיימת הוא דיש לחלק בין היכא ששבר בידים להיכא שנשבר מאליו.

## אם יש בכלל חיוב גזלן ושומר בהשבת הגזילה והפיקדון אף להשיב את דמיהם

כח] **ולפ"ז** נראה דזהו טעמא דהרמב"ם דכל דהוקר ותברא או שתיי' משלם כפל ודו"ה כדהשתא, דאי"ז משום דהתברא או שתיי' עצמו מחייב בכפל ודו"ה, אלא היינו משום דכ"ה דאם הגניבה בעין משלם כפל כדהשתא, הרי דה"נ בתברא או שתיי' חשיב כמו שהגניבה היא בעין, וע"כ הוא משלם כפל ודו"ה כדהשתא.[[21]](#footnote-21)

**והטעם** בזה הוא, דהנה יש לדון בגונא דגזילה דמעיקרא שויא זוזא ולבסוף שויא ד' ובא אחר ואכלה, ושילם האוכל ד' זוז לגזלן עצמו, אם חייב הגזלן בהשבת דמים אלו לבעלים, או דאף דדמים אלו שייכים לבעלים, מ"מ אין עליהן חיוב השבה, דחיוב ההשבה הוא על הגזילה עצמה ולא על דמי'.

**וכמדומה** דמסתברא מילתא דחייב הגזלן בהשבת דמים אלו לנגזל, דכ"ה דהוא חייב בהשבת החפץ עצמו, ה"נ הוא חייב בהשבת הדמים שהם חליפי החפץ.

כט] **ומצינו** עד"ז לענין חיוב שומר, והוא במש"כ המג"א בסימן תמ"ג סק"ה דכל שהפיקדון עומד ליפסד, חייב השומר במכירתו מדיני שמירה, עיי"ש, ונתחדש בזה דאף דאין בידו להעמיד את החפץ עצמו לבעלים, מ"מ מכח דין שמירה הוא חייב במכירתו כדי להעמיד את דמיו לבעלים, והרי דגם העמדת חליפי הפיקדון הוא מכלל דין השמירה שנתחייב בו.

**וכ"נ** גם ממה שאמרו לקמן ק"י ב' דנגנבה באונס ואח"כ הוכר הגנב, עושה עמו דין, דאף דאין שומר חייב על גניבה באונס, מ"מ כיון דבידו להוציא את הפיקדון מן הגנב בדין הוא מחויב בכך, ואף דלא נתפרש להדיא מ"מ מסתימת הדברים משמע דאיירי אף כשאין הגניבה בעין ביד הגנב, - והרי דחיוב ההשבה דהפיקדון מחייב את השומר גם בהשבת הדמים שהם תמורת הפיקדון, וע"כ אף דאינו חייב על הגניבה שנגנבה באונס, מ"מ כיון דדמי הפיקדון קיימים ביד הגנב, הוא חייב לעשות עמו דין ולהשיבם לבעלים.[[22]](#footnote-22)

## טעם הא דבתברא או שתיי' חשבינן דחיוב הקרן הוא כדהשתא

ל] **ולפ"ז** נראה דע"כ כיון דהיכא דמעיקרא שויא זוזא ולבסוף שויא ד', הוי דין ההשבה דהגניבה כדהשתא, ה"נ כשאין הגניבה בעין ותברא או שתיי' הוי דין ההשבה דהגניבה כדהשתא, דאף אם חיובא דתברא או שתיי' הוא מדין מזיק, מ"מ אחר דהוא חייב בדמי הגניבה דהשתא מדין מזיק, יש להבעלים תביעת השבה על דמים אלו, ונמצא דאכתי קיים חיוב ההשבה על ד', דהו"ל כמו שהגניבה קיימת דהוא חייב בהשבת ד',[[23]](#footnote-23) ויש להוסיף, דהרי זכותם של הבעלים בתשלומי ד' מדין מזיק, הוא מכח זכותם בהשבת הגניבה עצמה, דמכח זה הם זכאים אף בדמי ההיזק דממון זה, וע"כ קיימת תביעת ההשבה אף על דמים אלו, דהם חליפי הגניבה עצמה.

**ובזה** מתפרש מש"כ הראשונים בכ"ד דכל דתברא או שתיי' משלם קרן כדהשתא, דאף אם חיובא דתברא או שתיי' הוא מדין מזיק, מ"מ אחר שנתחייב בכך מדין מזיק, תו יש על דמים אלו לחיוב ההשבה דהקרן דהגניבה, והוי הקרן דהגניבה כדהשתא,[[24]](#footnote-24) ושו"ר יסוד הדברים במשנת ר"א סימן י"ז סק"ד וסקי"ד וסימן כ"א סק"ו, (ועי' גם באבהא"ז פ"א מגניבה הי"ד ד"ה והנראה).

לא] **ובזה** נראה לפרש להא דפריך הגמ' לעיל בסוגיין דלימא פליגא דרב אדרבה, וקשיא דלמש"כ הקצוה"ח דחיוב תברא או שתיי' הוא מדין מזיק, א"כ מאי פריך, הרי רב לא קאמר אלא דחיוב הקרן מדין גניבה הוא כעין שגנב, ושפיר י"ל דהוא חייב גם בדמי היוקר מדין מזיק, ונפ"מ דעל היוקר ליכא לדינא דאין שמין, ואין ע"ז לדין ונמכר בגניבתו.

**ולמש"נ** ניחא, שהרי מכח הא דתברא או שתיי' חייב מדין מזיק, אף הוי זה בכלל חיוב הקרן דהגניבה, וזהו דפרכינן דא"כ היאך קאמר רב דקרן כעין שגנב, הרי גם מדין גניבה הוא חייב קרן כדהשתא.

## טעם הא דבתברא או שתיי' משלם כפל וחומש כדהשתא

לב] **ובזה** מתפרש מש"כ הרמב"ם דבתברא או שתיי' משלם כפל ודו"ה כדהשתא, דאי"ז משום דתברא או שתיי' חשיב כגניבה לחייב כפל ודו"ה, וי"ל דחיוב תברא או שתיי' אינו כלל מדין גניבה אלא מדין מזיק, אלא הוא מיוסד על מש"כ הרמב"ם בפ"ז מגזילה דכל שהגזילה בעין משלם חומש כדהשתא, וה"נ הוא משלם כפל כדהשתא, וכמש"כ התוס' לעיל בסוגיין דאין לחלק בין קרן לכפל, וכמש"נ לעיל סקכ"ז לדקדק מל' הרמב"ם, והיינו משום דכשהגניבה בעין הוא מחויב בהשבתה כדהשתא, וע"כ ה"נ הוא דהיכא דתברא או שתיי' כיון דמחויב הגנב בהשבת דמי הגניבה כדהשתא, אף משלם כפל ודו"ה כדהשתא.

לג] **ובזה** מתפרש מש"כ התוס' דהיכא דתברא או שתיי' משלם חומש כדהשתא, דכ"ה דכשהגזילה בעין משלם חומש כדהשתא, ה"נ כשאין הגזילה בעין ונתחייב בדמי' מדינא דתברא או שתיי', הוי דין ההשבה דהקרן כדהשתא, וע"כ הוא משלם חומש כדהשתא.[[25]](#footnote-25)

**ועד"ז** מתפרש מש"כ הגרע"א דהא דפריך ר' אילעא דלשלם כי השתא הוא מכח דינא דתברא או שתיי', דאף דס"ל דחיובא דתברא או שתיי' הוא מדין מזיק, מ"מ אחר דנתחייב בכך מדין מזיק, הוי אף דין ההשבה דהקרן דהגניבה כדהשתא, וע"כ הוי אף הכפל כדהשתא.

## בדעת רש"י אם מהני הא דתברא או שתיי' לחייב כפל ודו"ה כדהשתא

לד] **ובדעת** רש"י דפליג ע"ז וס"ל דדינא דתברא או שתיי' אינו מועיל לחייבו בכפל ודו"ה כדהשתא, וע"כ פירש דלא פרכינן מינה לרבה, נראה דמודה ליסוד הדברים דכל דתברא או שתיי' ונתחייב בדמי הגניבה דהשתא, הוי אף חיוב הקרן דהגניבה כדהשתא, ואך דפליג ע"ד התוס' וס"ל דחיוב כפל ודו"ה אינו כפי הקרן, וע"כ אף דבכה"ג הוי חיוב הקרן כדהשתא, מ"מ שפיר י"ל דחיוב הכפל ודו"ה הוא כעין שגנב, אלמלי דינא דרב דכפל ודו"ה כשעת העמדה בדין.[[26]](#footnote-26)

לה] **ובזה** מתפרש מש"כ רש"י דלרב דמשלם כפל ודו"ה כדהשתא בהוזלה, כ"ש דבהוקרה דמשלם אף קרן כדהשתא, דישלם כפל ודו"ה כדהשתא, - דכיון דכשהוקרה נתחייב בדמי הגניבה דהשתא מדינא דתברא או שתיי', תו מכח זה הוי חיוב הקרן דהגניבה כדהשתא, וע"כ ודאי דיש בזה לדינא דרב דכפל ודו"ה כשעת העמדה בדין, דהרי אף בזולא דמשלם קרן כדמעיקרא, משלם כפל ודו"ה כדהשתא, וכ"ש דביוקרא דמשלם קרן כדהשתא, דישלם אף כפל ודו"ה כדהשתא.

## ביאור בע"א לשנויא דאטו תורא גנבי מינך לדעת הרמב"ם

לו] **והנה** נתבאר לעיל, דלמש"נ בדעת הרמב"ם דהא דפריך ר' אילעא דמשלם כי השתא, הוא מכח דינא דתברא או שתיי' דמשלם כדהשתא, צ"ל דהא דמשני ר' חנינא דא"ל אטו תורא גנבי מינך דיכרא גנבי מינך, היינו דמה"ט לי"ב לדינא דתברא או שתיי' דמשלם כדהשתא מדין גניבה, וע"כ אף אינו משלם כפל ודו"ה כדהשתא.

**אך** לפמש"נ נראה דיש לפרש בזה בע"א, דלעולם אף בכה"ג דגנב טלה ונעשה איל וטבחו או מכרו משלם דמי איל מדינא דתברא או שתיי', ומ"מ בכה"ג אינו משלם כפל ודו"ה כדהשתא.

לז] **והטעם** בזה הוא לפמש"נ, דהא דבתברא או שתיי' משלם כפל ודו"ה כדהשתא, הוא מיוסד ע"ז דכל שהגניבה בעין הוי חיוב ההשבה דהקרן כדהשתא, ומשלם אף חומש וכפל כדהשתא, וע"כ אף היכא דתברא או שתיי', כיון דנתחייב בדמי הגניבה דהשתא, הוי כמו שהגניבה בעין, ומשלם כפל ודו"ה כדהשתא.

**ולפ"ז** י"ל דזהו הא דמשני ר' חנינא דא"ל אטו תורא גנבי מינך דיכרא גנבי מינך, דכל הא דכשהגניבה היא בעין הוי דין ההשבה כדהשתא, ומכח זה משלם אף את הכפל כדהשתא, הוא רק ביוקרא, דדין ההשבה דהגניבה דמעיקרא הוא כפי שוי' עכשיו, אך בטלה ונעשה איל, כיון שלא גנב ממנו איל, אין דין ההשבה אלא על טלה, ואף דאין הגזלן זוכה בהאיל, מ"מ אין ע"ז דין השבה, אלא הו"ל כפיקדון בידו, (וע"ד מש"כ החזו"א בסימן ט"ז סק"ח גם בדין יוקר), וע"כ הוא משלם אף כפל ודו"ה כעין שגנב.[[27]](#footnote-27)

## בישוב הא דבשמינה והכחישה משלם כפל כעין שגנב לדעת רש"י

לח] **והנה** לעיל בסוגיין פריך על רב דתשלומי כפל ודו"ה כשעת העמדה בדין, מהא דתניא דשמינה והכחישה משלם תשלומי כפל ותשלומי דו"ה כעין שגנב, ומשני דהתם נמי משום דאמרינן מה לי קטלה כולה מה לי קטלה פלגא, ופירש"י, ז"ל, הלכך מההיא שעתא דאכחשה אתחלה לה טביחה, עכ"ל.

**וצ"ע** דלא נתישב בזה אלא הא דמשלם תשלומי דו"ה כעין שגנב, משום דמההיא שעתא אתחלה לה טביחה, אך אכתי תיקשי דמ"ט משלם תשלומי כפל כעין שגנב, אף כשלא טבחה ומכרה כלל, דליכא בזה לה"ט דמההיא שעתא אתחלה לה טביחה, ועמש"נ בזה בשיעור א' סקל"ג.

לט] **וכבר** עמדו דיש לפרש בזה, דמעיקרא לא פרכינן אלא מהא דמשלם תשלומי דו"ה כעין שגנב, דהא דמשלם תשלומי כפל כעין שגנב, י"ל דהוא משום דכשהכחישה בידים הו"ל כתברא או שתיי', והוא מתחייב בתשלומי הכחש,[[28]](#footnote-28) ומכח זה הוא מתחייב אף בתשלומי כפל, ולא פריך אלא מהא דמשלם תשלומי דו"ה כעין שגנב, דע"ז ל"מ הא דנתחייב על הכחש מדינא דתברא או שתיי', דהרי בגניבה זו דתברא או שתיי' ל"ה טביחה ומכירה, ובאנו לחייבו מכח הטו"מ דהבהמה עצמה, ולרב אין לחייבו ע"ז אלא כשעת העמדה בדין, וע"ז שפיר משני דמההיא שעתא דאכחשה אתחלה לה טביחה, וע"כ הוא משלם דו"ה כעין שגנב.

**אך** לכאו' אי"ז מתישב עם מש"כ רש"י בסוגיין, דלרבה דאמר תברא או שתיי' משלם כדהשתא, ל"ה מצי לאותובי, דיכול לשנויי דהך מתניתא כפל ודו"ה דוקא נקט, והרי דדינא דתברא או שתיי' ל"מ לחייבו בכפל כדהשתא, ולפ"ז הרי דאף דבשמינה והכחישה הוא חייב בתשלומי הכחש מדינא דתברא או שתיי', מ"מ לא הי' לנו לחייבו ע"ז בתשלומי כפל, והדק"ל דמ"ט הוא משלם תשלומי כפל כעין שגנב.

מ] **ולפמש"נ** נראה, דאף דדינא דתברא או שתיי' אינו מחייבו בכפל, מ"מ בגנב שמינה והכחישה, דבשעת הגניבה היתה שמינה, ובאנו לדון דישלם כפל דכחושה מכח דינא דרב דתשלומי כפל כשעת העמדה בדין, הרי דכיון דמכח דינא דתברא או שתיי' נתחייב בדמי הכחש, ויש ע"ז לדין ההשבה דהקרן, משלם אף כפל כדמי שמינה.

**והטעם** בזה, דהרי כל הא דתשלומי כפל כשעת העמדה בדין, הוא משום דזהו שווי הגניבה השתא, וע"כ כ"ז הוא היכא דזהו שווי הגניבה השתא, אך כל שנתחייב בדמי הכחשה ואף דמי הכחש הוו בכלל הגניבה דהשתא, לי"ב לדינא דרב דמשלם כפל כדהשתא.[[29]](#footnote-29)

1. והנה אמנם לפ"מ דמשני דטלאים כדמעיקרא, ופירש הרשב"א דהיינו דשמין אותן כפי גדלותם וקטנותם שהיתה בשעת גניבה, נלמד דבנתפטמה מאלי' ליכא לדינא דרב, אך הרשב"א הרי לא מייתי מזה, אלא מהא דא"ר חנינא דאטו תורא גנבי מינך. [↑](#footnote-ref-1)
2. אך דרך זו אינה מתישבת למש"כ הרמב"ן ותור"פ דכל הא דפריך ר' אילעא לר' חנינא, ולא ס"ל לה"ט דתורא גנבי מינך דיכרא גנבי מינך, הוא רק לר' חנינא לטעמי' דטלה ונעשה איל ל"ה שינוי כלל, אך לר' אילעא דהוי שינוי אלא דאתיא הך ברייתא כב"ש דשינוי במקומו עומד, שפיר ניחא הא דמשלם כעין שגנב משום דא"ל תורא גנבי מינך דיכרא גנבי מינך, ונתבאר להלן סק"ז. [↑](#footnote-ref-2)
3. ולדעת רש"י ור"ת הוא שינויא אחרינא, ואי"ז כשינויא דר' חנינא דאטו תורא גנבי מינך, ולדעת ר"י ודעימי' הוא כשנויא דר' חנינא דאטו תורא גנבי מינך, והיינו דמשני רבא דבע"כ יש לנו לומר בזה כדעת ר' חנינא. [↑](#footnote-ref-3)
4. וכ"ה מבו' גם מהא דמשני דטלאים כדמעיקרא, ופירש"י דאם בא לשלם טלאים כדמעיקרא סגי, והרי למש"כ רש"י דהפירכא היא מדר' אילעא ור' חנינא, לכאו' גם הא דמשני דטלאים כדמעיקרא הוא גם לר' חנינא, ותיקשי דזה דלא כדמשני ר' חנינא גופי' דהא דמשלם כדמעיקרא הוא משום דא"ל אטו תורא גנבי מינך, - ובע"כ דב' ענינים הם, דכלפי הא דפריך ר' אילעא דלשלם כי השתא, משני ר' חנינא דא"ל אטו תורא גנבי מינך, וכלפי הא דפרכינן דלשלם כי השתא מכח דינא דרב, משנינן דאם בא לשלם טלאים כדמעיקרא משלם. [↑](#footnote-ref-4)
5. ומבו' מזה דפליג התור"פ על הרמב"ן לדינא, בגונא דגנב בהמה ונתפטמה בכה"ג דאי"ז שינוי, אם משלם כפל ודו"ה כדהשתא או כדמעיקרא, דלדעת הרמב"ן כיון דאי"ז שינוי לא אמרינן בזה תורא גנבי מינך ומשלם כדהשתא, אך לדעת התור"פ אף דאי"ז שינוי אמרינן בזה תורא גנבי מינך ומשלם כדמעיקרא, דמה"ט הוא דבגנב שמינה והכחישה משלם כדמעיקרא, אף דאיירי בכחש דל"ה שינוי. [↑](#footnote-ref-5)
6. והיינו דיסוד דינא דשינוי קונה, הוא דאין להבעלים תביעה על הממון אלא באופן שהי' בידם, ומה"ט הוא דאף שינוי בב"א עם הגזילה קונה, דכיון דלא הי' להבעלים את ממונם באופן זה, לית להו ע"ז תביעת השבה, ואכמ"ל, וע"כ בטלה ונעשה איל דחשיב דהי' להבעלים את האיל, אית להו תביעת השבה ע"ז. [↑](#footnote-ref-6)
7. אך שוב נתבוננתי דבד' התור"פ לא משמע כן, ומשמעות דבריו דלדעת ר' אילעא איכא תרי גווני דמצי למימר תורא גנבי מינך, חדא, היכא דהוי שינוי גמור אף למ"ד דשינוי לא קני דבכה"ג אף דהי' עומד לבא משעת גניבה, מ"מ כיון דהוא שינוי גמור אמרינן תורא גנבי מינך, והב', הוא היכא דל"ה עומד לבא משעת גניבה, דבכה"ג אף אם אי"ז שינוי גמור, דומיא דשמינה והכחישה, אמרינן תורא גנבי מינך, וכאשר כ"ה מבו' להדיא בד' התור"פ דגם לדעת ר' אילעא כל הא דבשמינה והכחישה אמרינן כחושה גנבי מינך אף דאי"ז שינוי, הוא משום דאי"ז עומד לכך משעת גניבה, - ונמצא לפ"ז דר' אילעא לא פליג על עיקר ה"ט דהי' הדבר עומד לבא משעת גניבה, אלא דס"ל דאפ"ה חשבינן לה כשינוי. [↑](#footnote-ref-7)
8. והיינו דעיקר תביעת ההשבה היא על מה שנחסר לבעלים מכח לקיחת הגניבה, ובטלה ונעשה איל כיון דהאיל עומד לבא משעת גניבה, חשבינן דנחסר האיל לבעלים מכח לקיחת הגניבה, וע"כ הדין נותן דיהא חיוב ההשבה דהקרן וחיוב התשלומין דכפל ודו"ה כדמי איל. [↑](#footnote-ref-8)
9. אך ר' אילעא פליג ע"ז וס"ל דממ"נ, אם חשבינן דאין האיל נכלל בגניבתו, הדין נותן דיקנה בשינוי, ואם חשבינן דהאיל נכלל בגניבתו, משום דחשיב דכבר הי' להבעלים את האיל, ונלקח מהם ע"י הגניבה, הדין נותן דישלם דמי איל, - וזהו דקאמר ר' אילעא דרחמנא ליצלן מהאי דעתא, דהוא תרתי דסתרי, דמחד גיסא אמרינן דהאיל נכלל בגניבתו וע"כ חשיב כעין שגזל ואינו קונה בשינוי, ומאידך גיסא אמרינן דאינו משלם דמי איל משום דאטו דיכרא גנבי מינך. [↑](#footnote-ref-9)
10. והיינו דכלפי דינא דרב ל"מ ה"ט דאטו דיכרא גנבי מינך, דאף דמעשה הגניבה נעשה על טלה, ואינו חייב בדמי איל מכח דין התשלומין דכעין שגנב, מ"מ יש לחייבו בדמי איל מכח דין התשלומין דכשעת העמדה בדין, דזהו עיקר דינא דרב דמשלם על הגניבה כפי שוי' בשעת העמדה בדין. [↑](#footnote-ref-10)
11. אך על הא דפריך ר' אילעא דלשלם כי השתא, ל"ה מצי לשנויי דכל דמשלם טלה סגי בהכי, דכיון דהא דפריך דלשלם כי השתא הוא משום דאף האיל נכלל בגניבתו, הוא צריך לשלם איל, ולא סגי במה שמשלם טלה, - ורק כלפי דינא דרב דכשעת העמדה בדין, דהוא משלם על הגניבה דשעת הגניבה כפי שהיא בשעת העמדה בדין, הרי דע"ז אמרינן דכ"ז הוא כשבא לשלם דמים, אך כל דמשלם טלה וחשיב דהוא משלם את הגניבה עצמה, סגי בהכי. [↑](#footnote-ref-11)
12. ולדרך זו נמצא, דמש"כ הרמב"ם דאם הי' שוה בשעת הגניבה ב' ובשעת העמב"ד ד' ומתה הבהמה או אבד הכלי מאליו משלם תשלומי כפל כשעת הגניבה, הוא מכח שנויא דגמ' דטלאים כדמעיקרא, וכמו שפירש ר"ת, - ובזה מתישב היטב משה"ק הגר"א בסימן שנ"ד סק"ח ע"ד הרמב"ם מהא דמעיקרא ס"ד דרב איירי היכא דמעיקרא שויא זוזא ולבסוף שוה ד', ומהא דפרכינן הכא עד כאן לא פליגי וכו' לימא תיהוי תיובתא דרב, עיי"ש, ולפי הנ"ל ניחא, דבאמת מעיקרא ס"ד דדינא דרב הוא אף היכא דמעיקרא שויא זוזא ולבסוף שויא ד' ואף בטלה ונעשה איל, ורק בשנויא דרבא דטלאים כדמעיקרא נתחדש דדינא דרב הוא רק היכא דמעיקרא שויא ד' ולבסוף שויא זוזא.

    אך אי"ז מתישב עם מש"כ הב"י בסימן שנ"ד בדעת הרמב"ם, דמפרש לשנויא דטלאים כדמעיקרא כמש"כ הרא"ש בדעת הרי"ף, דהא דבטלה ונעשה איל משלם כדמעיקרא, הוא משום דהו"ל שינוי, עיי"ש, וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-12)
13. ונתחדש בדבריו, דאף דהשבח של הגזלן מתקנת השבים, מ"מ אכתי שייך בזה דינא דרב דכפל ודו"ה כשעת העמדה בדין, וזהו דפרכינן מינה לקמן על רב, ומשמע קצת מדבריו דהוא אף אם לא מצי לסלקו בדמים, עיי"ש, וזה דלא כמש"כ הרמב"ן במלחמות לקמן בר"פ הגוזל, דכל דהשבח של הגזלן מתקנת השבים, ליכא לדינא דרב דכשעת העמדה בדין, וזהו דמשני לעיל בכחושה ונתפטמה דא"ל אנא פטימנא ואת שקלת, וכ"ה גם בחי' הראב"ד בשלהי סוגיין, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-13)
14. ואמנם י"ל דאף בכה"ג הוא חייב קרן כדהשתא מדין מזיק או משום גזילה חדשה, אך מ"מ כיון דבכה"ג א"א לראותו כתוספת על הגניבה דמעיקרא, ואין בזה לחיוב גניבה, אינו חייב ע"ז כפל ודו"ה. [↑](#footnote-ref-14)
15. ואמנם בד' התורי"ד מבו' דכל הא דליכא בזה לדינא דתברא או שתיי', הוא רק מכח שינויא דגמ' דטלאים כדמעיקרא, דיכול לומר לו טלה גנבתי ממך ולא איל, וכ"ה דלי"ב לדינא דרב דכפל ודו"ה כשעת העמדה בדין, ה"נ לי"ב לדינא דרבה דתברא או שתיי' משלם כדהשתא, - אך בד' התוס' משמע קצת דהא הוה פשיטא לן דלי"ב לדינא דתברא או שתיי' ומשלם קרן כדמעיקרא, ולא נתחדש בשנויא דגמ' דטלאים כדמעיקרא, אלא דלי"ב לדינא דרב דכפל ודו"ה כשעת העמדה בדין, והדר דינא דכיון דהקרן הוי כדמעיקרא, אף הכפל ודו"ה הוו כדמעיקרא, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-15)
16. ואמנם הנה בד' התוס' שם בשם ר"ת מבו' דלא כן, אלא כל דמעיקרא שויא זוזא ולבסוף שויא ד', לי"ב לדינא דרב דכשעת העמדה בדין ומשלם כפל ודו"ה כדמעיקרא, אף דבכה"ג משלם קרן כדהשתא מדינא דתברא או שתיי', ולכאו' הוא דלא כמשמעות ד' התוס' בתחילת דבריהם דאם הי' משלם קרן כדהשתא, הי' משלם כפל ודו"ה אף בלא דינא דרב, - אך באמת למש"כ הגרע"א דהא דכשמשלם קרן כדהשתא משלם כפל ודו"ה כדהשתא הוא מכח ד' התוס' לעיל בד"ה אלמא, הרי דלדעת ר"ת באמת לא אמרינן הכי, וכמש"כ המהרש"א והמהר"ם לעיל ע"ד התוס' שם, דדבריהם אינם מתישבים עם ד' ר"ת, דלדעתו שפיר מתחלק דין הכפל מדין הקרן. [↑](#footnote-ref-16)
17. ויש להעיר עוד בזה, שהרי אם הוקר הכלי בין שבירה להעמדה בדין, הדין נותן דאינו חייב כשעת העמדה בדין אלא כשעת שבירה, שהרי ביוקר ליכא לדינא דרב, אלא דהוא חייב כשעת שבירה מדינא דתברא או שתיי', והרמב"ם סתם בזה, אך זה ניחא למש"כ הגר"ח בהל' גניבה שם בדעת הרמב"ם דאחר שנאבד הכלי מן העולם לי"ב יוקרא וזולא, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-17)
18. ומה"ט מבו' בפירש"י ובפי' ר"ח שם, דאלמלי דינא דרב דקרן כעין שגנב, אלא הי' משלם קרן כשעת העמדה בדין, הי' משלם אף חומש כשעת העמדה בדין, דאף דכפירתו בשבועה היתה על קרן ד', מ"מ כיון דהשתא הוי חיוב הקרן זוז, שיימינן לחומשא בתר קרנא. [↑](#footnote-ref-18)
19. והיינו דאף דחומשא בתר קרנא שיימינן, היינו כפי הקרן שהוא חייב בהשבתו, ואי נימא דכל דמעיקרא שויא זוזא ולבסוף שויא ד' הוי דין ההשבה על זוז, וליכא דין השבה על היוקר, אלא הוי זה כפיקדון בידו, וכמש"כ החזו"א בסימן ט"ז סק"ח, הדין נותן דלא ישלם חומש אלא מן הזוז. [↑](#footnote-ref-19)
20. אך בד' תור"פ משמע דמכוון דבריהם הוא דכ"ה דהכפל הוא כדמעיקרא, אף הקרן הוא כדמעיקרא, ולכאו' המכוון בזה הוא, דאף דמשלם את הגזילה כדהשתא, מ"מ דין ההשבה דהקרן הוא כדמעיקרא, וע"כ הוא דהוי אף החומש והכפל כדמעיקרא, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-20)
21. וזה מבו' בד' הגרע"א בסוגיין, דהא דפריך דלשלם כי השתא מכח דינא דתברא או שתיי', לאו היינו דהתברא או שתיי' עצמו מחייבו בכפל ודו"ה, אלא היינו דאחר דמדין תברא או שתיי' משלם קרן כדהשתא, תו הוי אף הכפל ודו"ה כדהשתא. [↑](#footnote-ref-21)
22. ולמש"נ דה"נ הוא בגזילה, הרי דאם גזל ומעיקרא שויא זוזא ולבסוף שויא ד' ובא אחר ואכלו, מחויב הגזלן לתבוע את הדמים מן האוכל כדי להשיבם לבעלים. [↑](#footnote-ref-22)
23. ועד"ז נתבאר במק"א לפרש מש"כ הרא"ש בסוגיין דבגונא דמעיקרא שויא ד' ולבסוף שויא זוזא ותברא או שתיי' משלם ד' שלא יהא חוטא נשכר, ואלמלי ה"ט הי' נפטר בהשבת זוז, דכיון דנתחייב בדמי הגניבה דהשתא, הוי כמו שהגניבה קיימת, דהוא נפטר בהשבתה, אך אין הדבר מוכרע, די"ל דרק השבת גוף הגזילה פוטרתו מתשלומי הדמים דשעת הגזילה, אך השבת דמי הגזילה דהשתא אינה פוטרתו.

    ובזה יש לפרש גם מש"כ הגרע"א בכתובות ל"ד ב' לדקדק מל' הגמ' שם דהיכא דהיתה פרה שאולה לו וטבחה בשבת, אם הי' חייב בקרן מדין שאלה, דמשעת שאלה נתחייב באונסי', אף הי' חייב בדו"ה, למ"ד דבקנס אדם מת ומשלם, ועיי"ש שעמד בזה, דמ"ט הוא חייב בדו"ה, הרי חיוב קרן דגניבה ליכא, דאינו חייב בקרן אלא מדין שומרים, - ולמש"נ י"ל, דאי נימא דקלב"מ אינו פוטר מחיוב השבת הגזילה עצמה, וכמש"כ בקוב"ש אות י"ד בדעת רבא בסנהדרין ע"ב א', הרי דה"נ כשנאבדה הגזילה והוא חייב בדמי' מדין שואל, תו יש בזה גם לחיוב השבת הגזילה, וע"כ שפיר הוא חייב בדו"ה, ועד"ז יש לפרש גם למש"כ הריטב"א שם, דכל שגנב בשבת וטבח בחול, חייב דו"ה, עמש"כ בחי' הגר"ש סימן כ"א ס"ק ז' ח', ושו"ר שכבר כתב כן במשנת ר"א סימן כ"א סק"ז, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-23)
24. ומתפרש בזה הא דפריך לעיל בסוגיין דאם איירי רב היכא דמעיקרא שויא זוזא ולבסוף שויא ד', לימא פליגא דרב אדרבה דתברא או שתיי' משלם ד', דאף אם דינא דרבה דמשלם ד' הוא מדין מזיק, מ"מ מכח זה הוי הקרן דהגניבה כדהשתא, וזה דלא כדקאמר רב דחיוב הקרן דהגניבה הוא כעין שגנב. [↑](#footnote-ref-24)
25. ומה שהוצרכו התוס' להעמידה בתברא או שתיי', ולא העמידוה כשהגזילה בעין, דמשלם חומש כדהשתא, דהרי כל הא דבתברא או שתיי' משלם חומש כדהשתא, הוא משום דהוי כמו שהגזילה בעין, י"ל דהוא משום דלישנא דברייתא ד"משלם קרן", משמע דאיירי כשאין הגזילה בעין ומשלם את דמי', וכאשר כן צ"ל לדעת הרמב"ם דכל שהגזילה בעין משלם חומש כפי שווי הגזילה השתא, ומשמע דהוא אף כשהוזלה, ובע"כ לפ"ז דמה שהעמידו דאיירי בגונא דמעיקרא שויא ד' ולבסוף שויא זוזא, הוא כשאין הגזילה בעין, ולא פירשו לזה משום דכ"ה משמעות לישנא דברייתא. [↑](#footnote-ref-25)
26. וכבר כתב כן בחי' הב"ח בסוגיין דד' רש"י אלו הם דלא כמש"כ התוס' דאין לחלק בין קרן לכפל, ועיי"ש במש"כ די"ל דלא פליג רש"י ע"ד התוס', וצ"ב. [↑](#footnote-ref-26)
27. ונפ"מ רבתא בזה לדינא, הוא במשמעות ד' הרמב"ם דכל שהגזילה קיימת והוקרה משלם חומש כדהשתא, דלדרך זו נמצא דכ"ז הוא בהוקרה, דדין ההשבה דהקרן הוא כדהשתא, וע"כ הוי אף החומש כדהשתא, אך כל שנתפטמה, אין דין ההשבה דהקרן אלא כדמעיקרא, וע"כ אף תשלומי החומש הם כדמעיקרא, [↑](#footnote-ref-27)
28. וראיתי שכתבו לדחות לזה, דהגמ' התם הרי קיימא בלא דינא דרבה דתברא או שתיי' משלם ד', וכדס"ד לאוקמה לההיא דרב היכא דמעיקרא שויא זוזא ולבסוף שויא ד', וא"כ היאך נימא דהא דבשמינה והכחישה משלם תשלומי כפל כעין שגנב הוא מכח דינא דתברא או שתיי', - אך באמת לק"מ, דהרי כל מה שהוצרכנו לדינא דרבה, הוא רק כשנתיקרה הגניבה, דס"ד דהיוקר אינו ברשות הבעלים לחייב ע"ז, וכמש"כ כן הראשונים בב"מ מ"ג ב', אך בגנב שמינה והכחישה בידים, ודאי דיש לחייבו בתשלומי הכחש. [↑](#footnote-ref-28)
29. ואמנם כ"ז הוא בתשלומי הכפל, אך בתשלומי דו"ה אין לחייבו כדמעיקרא מכח טעם זה, דאף דגם הכחש הוי בכלל הגניבה דהשתא, מ"מ כיון דלא טבח ומכר את הכחש, וחיובו הוא על הטו"מ דהבהמה הכחושה, הרי דאין לנו לחייבו כעין שגנב, אלא אם עיקר דינא דתשלומי דו"ה הוא כעין שגנב, דאם תשלומי דו"ה הוא כדהשתא, והא דמשלם כפל כעין שגנב, הוא משום דגם הכחש הוי בכלל הגניבה דהשתא, אי"ז טעם לחייבו בדו"ה כדהשתא, כיון דלא טבח ומכר את הכחש. [↑](#footnote-ref-29)