=י - בדין מבוי שנפרץ מצידו כלפי ראשו לדעת הרשב_א והריטב_א
קטגוריות: ש_ס / יג עירובין / עירובין - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / מחיצות מהדו_ב

**סימן י**

**בדין מבוי שנפרץ מצידו כלפי ראשו לדעת הרשב"א והריטב"א**

**א**

א] **עירובין ה' א',** מבוי שנפרץ מצידו כלפי ראשו, איתמר משמי' דר' אמי ור' אסי אם יש שם פס ד' מתיר בפרצה עד י', ואם לאו פחות מג' מתיר ג' אינו מתיר.

**ובפירש"י** בסוגיין ולקמן י' ב' פירש דטעם הא דאם לא נשתייר פס ד' אינו מתיר, הוא משום דחיישינן דשבקי בני מבוי פתחא רבא ועיילי ונפקי בההיא פרצה וכו'.

**אך** בחי הרשב"א לקמן שם נחלק ע"ד רש"י, ופירש דהא דאם לא נשתייר פס ד' אינו מתיר, אי"ז משום דשבקי וכו', אלא הוא משום דכל דלא נשתייר פס ד' אין כאן קורת מבוי, וכ"ה גם בתו"ד הרשב"א לקמן ו' א', דכל שלא נשתייר שם פס ד' לאו כלום הוא דבעינן הנחה ע"ג מבוי וליכא, והריטב"א בסוגיין ולקמן י' ב' כתב דהוא משום דאיכא תרתי לריעותא, דליכא קורה ע"ג מבוי ודשבקי וכו'.

ב] **והנה** בתשו' נפש חי' או"ח סימן כ"ח נקט, דמש"כ הראשונים דליכא קורה ע"ג מבוי, אין כונתם להדין שנאמר בקורה דבעינן להניחה ע"ג כותלי מבוי, אלא היינו משום דהו"ל כמבוי שצידו אחד ארוך וצידו אחד קצר, והויא הקורה מחוץ למבוי.

**ומצאנו** כן בד' המאירי בסוגיין, ז"ל, ואם אין בשיור זה של כותל ד"ט וכו' אינה ניתרת שאי"ז קורת מבוי להתירה, וה"ה כמבוי שצידו אחד ארוך וצידו אחד קצר, עכ"ל.

ג] **ואמנם** צ"ב דמ"ט חשיב כצידו אחד קצר, הרי אף שנפרץ הכותל יותר מג"ט, הרי מ"מ איכא עומד מרובה ברוח זו, וה"ז מועיל לגדור את כל המבוי, ומ"ט חשבינן לה כמבוי שצידו אחד קצר.

**ונראה** דהטעם בזה הוא, משום דדינא הוא דמבוי שאין לו כתלים אין תורת מבוי עליו, ואינו ניתר בלחי וקורה, אף בגונא דהוי רה"י מעליא, וע"כ אף דלדין מחיצות רה"י סגי בעומ"ר, מ"מ לדין כותלי מבוי לא סגי בזה, והיינו משום דהא דמהני עומ"ר, אי"ז משום דחשיב דאיכא מחיצה גם במקום הפרוץ, אלא הוא משום דהעומ"ר גודר את כל הרוח, ולדין כותלי מבוי לא סגי בזה, וע"כ כל שנפרץ כותל המבוי ג"ט, הו"ל כמבוי שצידו אחד קצר.[[1]](#footnote-2)

**ב**

ד] **אך** נראה דיש להוכיח דמכוון ד' הראשונים הוא להך דינא דבעינן קורה ע"ג כותלי מבוי, חדא, הוא ממש"כ הריטב"א בסוגיין דפסולא דפרצת צידו סמוך לראשו הוא משום דאיכא תרתי לריעותא, דליכא קורה ע"ג מבוי ושבקי לפתח המבוי ועיילי באידך פתחא, ובחי' הריטב"א לקמן י' ב' הוסיף לפרש בזה, ז"ל, דלעולם לא פסלינן הכשר קורה בסוף מבוי אלא היכא דאיכא תרתי לגריעותא, שלא נשאר שם היכר קורה ע"ג מבוי, ודשבקי פתחא רבה ועיילי באידך פתחא, ולפיכך כשיש שם פס ד' שנשאר שם עדיין קורה ע"ג שיעור מבוי ואיכא הכירא טובא, תו לא חיישינן למאי דשבקי וכו', אבל כשאין בו פס ד' וכו' דחיישינן דילמא שבקי וכו' משו"ה פסלינן לי' דהשתא לא נשתייר בו שום היכר לא בגופו ולא בהיכר כניסת הנכנסים והיוצאים, עכ"ל.

**ובביאור** דבריו נראה, לפי המבו' בד' הראשונים לקמן ח' ב' דהא דבעינן קורה ע"ג מבוי הוא משום דבעינן היכר דהקורה שייכא למבוי, וזהו שכתב דבסוף מבוי הקילו, דאף אם אין הקורה ע"ג מבוי וליכא היכר בגוף המבוי, מ"מ כל דאיכא היכר בכניסת הנכנסים והיוצאים סגי בהכי, אך כל דשבקי וכו' ל"מ הקורה להתיר, משום דליכא היכר לא בגוף המבוי משום דלא נשתייר פס ד', ולא בכניסת הנכנסים והיוצאים משום דשבקי וכו'.

**וכ"ז** מתפרש רק אי נימא דמכוון ד' הריטב"א הוא להך דינא דבעינן קורה ע"ג מבוי, אך אי נימא דמכוון ד' הריטב"א הוא לדינא דמבוי שצידו אחד ארוך וצידו אחד קצר, הרי דהא דל"מ התם הקורה להתיר כנגד הארוך, אי"ז משום דליכא היכר, ואין מקום לצרף להא דהו"ל כמבוי שצידו אחד קצר, עם הא דליכא היכר בכניסת הנכנסים והיוצאים.

ה] **עוד** יש להוכיח כן, דהנה כתב הרשב"א בעבוה"ק שער ב' פ"א הכ"א, ז"ל, מבוי שהכשירוהו בלחי או בקורה ונפרץ מצדו כלפי ראשו "מקום שהקורה או הלחי נתונין שם" וכו', אם נשאר תחת הקורה או "סמוך ללחי" פס ד' ה"ה מותר וכו', עכ"ל.

**ומשמע** להדיא בד' הרשב"א, דאף דדינא דפרצת צידו סמוך לראשו, הוא אף במבוי שהכשירוהו בלחי, כ"ז הוא כשנפרץ הכותל באותו רוח שהלחי נתון שם, אך אם נפרץ ברוח השני', ל"ב שישתייר פס ד', וכ"ה מבו' להדיא בד' המג"א בסימן שס"ה סק"ג, עייש"ה.

**והנה** אי נימא דהפסול בפרצת צידו סמוך לראשו, הוא משום דהו"ל כמבוי שצידו אחד קצר, הרי ודאי דל"מ הלחי אף כשנפרץ הכותל ברוח השני', ככל מבוי שצידו אחד קצר דאינו ניתר בלחי אלא כנגד הקצר, ובע"כ מד' הרשב"א דהפסול בפרצת צידו סמוך לראשו, הוא משום דבעינן קורה ע"ג כותלי מבוי, והא דה"ז אוסר אף בלחי, הוא משום דגם בלחי בעינן שיהא סמוך לכותל המבוי, דאף דל"ב שיהא הלחי ממש במבוי, מ"מ בעינן שיהא סמוך לכותל המבוי, וכמש"כ בחי' הרשב"א לקמן ח' ב', וע"כ כ"ז הוא כשנפרץ הכותל באותו רוח שהלחי נתון שם, דחשיב דאין הלחי סמוך לכותל המבוי, אך אם נפרץ הכותל ברוח השני', אי"ז אוסר.[[2]](#footnote-3)

ו] **עוד** יש להוכיח לזה, דהנה לקמן ו' א' אמרו דפרצה בקרן זוית אוסרת בד' טפחים, ובחי' הרשב"א שם כתב, ז"ל, וא"ת מ"ש מדר' אמי ור' אסי וכו', לא היא דהתם הוא שנפרץ מצדו במקום הנחת הקורה, והלכך כל שלא נשאר שם פס ד' כשיעור מבוי לאו כלום הוא, דבעינן הנחה ע"ג וליכא וכו', אבל כאן שב' ראשי הקורה ע"ג כותל המבוי וכו', אע"פ שנפרץ בקרן, אם אין הפרצה ד' אין בכך כלום, עכ"ל, וכעי"ז כתבו הריטב"א והר"ן שם.[[3]](#footnote-4)

**והנה** אי נימא דפסולא דפרצת צידו סמוך לראשו הוא משום דהו"ל כמבוי שצידו אחד קצר, הדין נותן דלא יועיל מה שנשתייר כותל לרוחב המבוי, דאכתי כיון שנפרץ כותל אורך המבוי, חשיב דנסתיים המבוי במקום הפרצה, והו"ל כמבוי שצידו אחד קצר, ובע"כ מד' הראשונים דפסולא דפרצת צידו סמוך לראשו, הוא משום דבעינן קורה ע"ג כותלי מבוי, ולא חשיב ככותל מבוי אלא כשיש בו כשיעור מבוי, וזהו שכתבו דע"כ התם דנשתייר כותל לרוחב המבוי, והקורה מונחת עליו, חשיב שפיר דהקורה ע"ג כותלי מבוי.[[4]](#footnote-5)

ז] **וזה** נראה במש"כ הרשב"א בעבוה"ק דפסולא דנפרץ מצידו כלפי ראשו, הוא כשנפרץ במקום "שהקורה" או הלחי נתונין שם וכו', ואם נשאר "תחת הקורה" וכו', ולמש"נ נראה, דמש"כ הרשב"א דהפסול הוא כשנפרץ במקום שהקורה נתונה, ונפרץ תחת הקורה, הוא ללמד, דכל דיש כותל לרוחב המבוי והקורה מונחת עליו, אף אם נפרץ כותל שבצד המבוי סמוך לראשו, אי"ז אוסר, ובכה"ג דמי דין קורה לדין לחי, דאם נפרץ אותו הכותל שהקורה נתונה עליו ה"ז אוסר, ואם נפרץ הכותל השני דאין הקורה נתונה עליו אי"ז אוסר.

ח] **ויש** להוסיף עוד בזה, דהנה בעיקר פלוגתת הראשונים אם פסולא דפרצת מבוי מצידו הוא משום דהוי כמבוי שצידו אחד קצר, או הוא משום דבעינן קורה ע"ג כותלי מבוי, נראה דנפ"מ רבתא לדינא בזה, הוא אם מהני שיניח את הקורה באלכסון, שצידה האחד בראש הכותל שלא נפרץ וצידה השני בכותל שנפרץ קודם מקום הפרצה, - דלמש"כ המאירי דפסולא דפרצת מבוי מצידו הוא משום דהוי כמבוי שצידו אחד קצר, הרי דדמי להתם דאינו מניח את הקורה באלכסון, וכ"ה להדיא בל' המאירי דאף הכא אין מניחו אלא כנגד הקצר, אך למש"נ בד' הרשב"א והריטב"א דפסולא דפרצת מבוי מצידו הוא משום דבעינן קורה ע"ג כותלי מבוי, אך לעולם חשיב כל המבוי כמבוי מעליא, ול"ה כמבוי שצידו אחד קצר, הרי דשפיר מהני להניח את הקורה באלכסון, דהויא הקורה ע"ג כותלי מבוי, והוי כמניח את הקורה באלכסון באמצע המבוי דמהני, וכמש"כ הרא"ש בסימן י'.

**ונראה** דג"ז נרמז במש"כ הרשב"א בעבוה"ק דפסולא דנפרץ מצידו כלפי ראשו הוא כשנפרץ במקום "שהקורה" או הלחי נתונין שם וכו', ואם נשאר "תחת הקורה" וכו', והיינו דכל הפסול בזה הוא רק כשהקורה מונחת ע"ג הכותל שנפרץ, אך כל שמניח את הקורה באלכסון ואין הקורה מונחת כלל על הכותל שנפרץ, שפיר דמי.

**ג**

ט] **במש"כ** הראשונים לקמן ו' דהא דשרינן בפרצה בקרן זוית פחות מד' הוא משום דהקורה מונחת ע"ג כותל דרוחב המבוי, נראה שנחלקו הראשונים בדינו.

**דהנה** בחי' הר"ן לקמן שם כתב, דהא דשרינן מכח הא דהקורה מונחת על הכותל דרוחב המבוי, הוא משום דיש שם פס ד', אך בד' הרשב"א והריטב"א שם לא נתפרש הך מילתא דכל הא דמהני הוא משום דיש שם פס ד'.

י] **ונראה** דיש להוכיח מדבריהם דל"ב דיהא שם פס ד', וזה ממה שאמרו לקמן י' ב' דמבוי רחב ט"ו אמות מרחיק ב' אמות ועושה פס ג' אמות, וכתבו הרשב"א והריטב"א שם דנותן את הקורה מן הכותל ועד ראש אותו פס, - והנה אי נימא דהא דמהני ליתן את הקורה על כותל רוחב המבוי, הוא רק כשיש שם פס ד', הרי הדין נותן דכ"ז הוא בסוף מבוי, אך בתחילת מבוי לא יועיל אלא אם איכא שם פס ד' אמות, וכמו שאמרו בסוגיין דהא דסגי בפס ד"ט, הוא משום דהוי סוף מבוי, וא"כ התם דהוא תחילת מבוי, היאך מהני להניח את הקורה ע"ג הפס שאין בו ד' אמות.[[5]](#footnote-6)

**והנה** אמנם לדעת הר"ן דס"ל דל"מ אלא אם יש שם פס ד', נראה דהא דמהני התם להניח את הקורה על פס שאין בו ד' אמות, הוא משום דכל הא דפסלינן כשאין שם פס ד', הוא בצירוף הא דשבקי וכו', וכאשר כ"ה מבו' בד' הר"ן לקמן י' ב' דעיקר פסולא דפרצת צידו סמוך לראשו הוא משום דשבקי וכו', וע"כ התם דליכא למיחש לשבקי וכו', משום דלא ממעט בהילוכא, וכמו שאמרו לקמן שם, ל"ב שיהא שם פס ד' אמות.

**אך** בד' הרשב"א והריטב"א אי"ז מתישב, שהרי דעת הרשב"א דהא דפסלינן בדליכא פס ד' הוא רק משום דל"ה הקורה ע"ג כותלי מבוי, ואי"ז כלל בצירוף הא דשבקי, - וגם לדעת הריטב"א דהוא בצירוף הא דשבקי, הרי מפורש בדבריו לקמן שם דהיינו רק משום דהו"ל סוף מבוי, אך אם הי' זה תחילת מבוי, הוה פסלינן אף בלא הא דשבקי, עיי"ש, - ולפ"ז הרי דמהא דמהני להניח את הקורה ע"ג פס ג' אמות, יש ללמוד דכל שמניח את הקורה ע"ג הכותל דרוחב המבוי, ל"ב שיהא בו כשיעור משך מבוי.

יא] **והעירוני** דיש להוכיח כן עוד, דהנה לקמן י' א' תני לוי דמבוי שהוא רחב כ' אמה נועץ קנה באמצעיתו ודיו, ואמרינן עלה דאין הלכה כאותה משנה, וכתב הרשב"א שם דנראה מן הירושלמי דהא דל"מ הוא דוקא כשאין מניח קורה אלא לצד אחד כלומר מן הקנה לכותל האחד, עיי"ש, ומבו' להדיא דשפיר מהני להניח את הקורה על קנה כ"ש שברוחב המבוי, ומתקיים בזה דינא דקורה ע"ג כותלי מבוי.

יב] **ובביאור** הפלוגתא בזה נראה, דהרשב"א והריטב"א ס"ל, דדוקא כשמניח את הקורה ע"ג כותל דאורך מבוי, הוא דאמרינן דלא חשיב ככותל מבוי אלא בשיש בו ד' אמות כשיעור משך מבוי, אך כל שמניח את הקורה ע"ג כותל דרוחב מבוי, הרי דאף כשאין בו ד' אמות חשיב שפיר ככותל דכל המבוי, דשיעורא דד' אמות הוא במשך המבוי, אך ברוחב המבוי ליכא לשיעור זה.[[6]](#footnote-7)

**אך** בדעת הר"ן נראה, דאף דברוחב המבוי ל"ב שיעור כלל, מ"מ כל דבעינן שיהא הכותל חשיב ככותל מבוי, אף שאינו על כל רוחב המבוי, בעינן שיהא בו כשיעור משך מבוי, וכאשר מצינו עד"ז במה שאמרו לקמן בסוגיין דלחי המושך ד' אמות נידון משום מבוי, והרי דאף ברוחב המבוי ליכא תורת כותל מבוי אלא בשיש בו ד' אמות, וע"כ גם לדינא דקורה ע"ג מבוי בעינן שיהא הכותל ד' אמות, ובסוף מבוי סגי במה שהוא ד"ט.

**ד**

יג] **בעיקר** מש"כ הריטב"א דפסולא דפרצת מבוי מצידו הוא משום דאיכא תרתי לגריעותא, דליכא קורה ע"ג כתלי מבוי, ודשבקי לפתח המבוי ועיילי באידך פתחא, הנה מבו' לפ"ז, דלא סגי בהא דשבקי וכו' בפנ"ע לפסול, ואי"ז פוסל אלא בצירוף הא דליכא קורה ע"ג כותלי מבוי, וע"כ הוא דאם נשתייר פס ד' מתיר, אף דאכתי איכא למיחש דשבקי וכו'.

**ואמנם** קשיא ע"ז מהא דפרכינן לקמן י' ב' במבוי רחב ט"ו אמות דמרחיק ב' אמות וכו', דליחוש דליחוש דילמא שבקי פתחא רבא ועיילי בפתחא זוטא, והתם הרי הויא הקורה ע"ג כתלי מבוי, דלדין קורה ע"ג כתלי מבוי סגי במה שהיא על הפס ג', כמש"נ לעיל סקט"ז מד' הריטב"א, וא"כ מה לי דשבקי וכו', הרי בזה בפנ"ע לא סגי לאסור.[[7]](#footnote-8)

יד] **ונראה** לישב, דהנה הריטב"א לקמן שם כתב בסו"ד, ז"ל, וא"ת ומאי האי דפרכינן דניחוש דשבקי לפתחא רבה ועיילי בפתחא זוטא, ומה בכך כיון ששתיהם בתחלת המבוי וקורה על גביהן הרי המבוי מוכשר, שהרי יש בב' אמות שיעור פתח, יש לומר שאילו הניח קורה מכותל לכותל ה"נ, אבל מיירי שלא הניח קורה אלא מן הפס של ג' אמות לכותל "ונשארו ב' אמות אלו פרוצות בלא הכשר קורה ולא לחי", וכן פירש הראב"ד ז"ל, עכ"ל.

**ומבו'** בד' הריטב"א דהא דפרכינן התם דניחוש דשבקי וכו', לאו היינו דמכח זה בטל תיקון הקורה דהפתח הגדול, אלא היינו דמכח זה אף הפתח הקטן צריך תיקון, וכל שלא הניח בו קורה ולי"ב תיקון, ה"ז אוסר,[[8]](#footnote-9) ועי' בתשו' צ"צ האחרון או"ח סימן מ"א ענף ד' שכבר עמד ע"ד הריטב"א בזה.

**וכ"ה** להדיא בד' המאירי לקמן שם בשם הראב"ד, ז"ל, וחזרו והקשו וליחוש דילמא שביק פתחא רבה וכו' וה"ה מבוי שיש לו ב' פתחים הואיל ונכנס ויוצא בשניהם, ואי אתה יכול לחשב מה שבין הפס לכותל כסתום, ונמצאת צריך להניח הקורה מכותל לכותל, כך פירשוה גדולי המפרשים, עכ"ל.[[9]](#footnote-10)

טו] **ולפ"ז** נראה, דלעולם אם באנו לאסור מכח הא דשבקי וכו' ומכח זה אין פתח המבוי ניתר בקורה, לא סגי בהא דשבקי לחודי', ואי"ז פוסל אלא בצירוף הא דליכא קורה ע"ג כותלי מבוי, - והא דפרכינן התם דליחוש דילמא שבקי וכו', אף דהתם איכא קורה ע"ג כותלי מבוי, היינו משום דכל דשבקי וכו' אף הפתח הקטן צריך תיקון, וכנ"ל.

**והא** דבפרצת מבוי מצידו לא אסרינן מכח ה"ט דאף הפרצה שבצידו צריכה תיקון, ומכח זה הי' לנו לאסור אף כשנשתייר פס ד', י"ל דהוא משום דהרי איכא עומ"ר ברוח זו, וע"כ אף אם שבקי וכו' ואף פרצה זו צריכה תיקון, ה"ה ניתרת בעומ"ר,[[10]](#footnote-11) - וכל הא דאסרינן בזה מכח הא דשבקי וכו', הוא משום דאין הקורה ניכרת במקום הנכנסים והיוצאים, וזה אינו אוסר אלא בצירוף הא דליכא קורה ע"ג כותלי מבוי.[[11]](#footnote-12)

1. והא דסגי במה דנשתייר פס ד"ט, הוא משום דלדין כותלי מבוי סגי במה שיש כתלים כשיעור מבוי, ותו ניתר כל המבוי בלחי וקורה, וכאשר כ"ה מבו' מהא דכשאין כותלי המבוי גבוהין י' סגי לחקוק כשיעור משך מבוי, אף דלשאר המבוי ליכא כתלים כלל. [↑](#footnote-ref-2)
2. ונתחדש בזה, דאף דגם בלחי בעינן שיהא סמוך לכותל, מ"מ סגי בהא דבמקום עמידתו הוא סמוך לכותל, ול"ב דהצד השני דהלחי גודר שם יהא סמוך לכותל, ובמק"א? נת' ללמוד כן מד' הרשב"א והריטב"א לקמן י' א', ומד' המהרש"א לקמן ט' ב', ואכמ"ל. [↑](#footnote-ref-3)
3. וזה דלא כמש"כ המג"א בסימן שס"ה סק"ג דלדינא דקורה ע"ג מבוי בעינן שתהא הקורה ע"ג כותל דאורך המבוי, ול"מ כשהיא ע"ג כותל דרוחב המבוי, כשאינו מחובר לכותל דאורך המבוי, ואכמ"ל. [↑](#footnote-ref-4)
4. אמנם יש להעיר בזה ממשה"ק הרשב"א בסוגיין, ז"ל, ק"ל למאי דס"ד דהא דר' אמי ור' אסי משום דאורך מבוי בד' והו"ל אותו פס ד' כמבוי בפנ"ע וכאלו כלה בסוף אותו פס, א"כ הוה לי' רחבו יתר על ארכו, דמסתמא בכל מבוי קאמרינן ואפי' כשרחבו יתר מד', ואנן הא קי"ל דאין המבוי ניתר בלחי וקורה אלא בשארכו יתר על רחבו, עכ"ל, ולכאו' הניחא אי נימא דפסולא דפרצת מבוי מצידו הוא משום דדמי לצידו אחד קצר, הרי דהא דמכשרינן כשנשתייר פס ד' הוא משום דהו"ל כמבוי בפנ"ע, וזהו דקשיא לי' להרשב"א דהו"ל רחבו יתר על ארכו, אך אי נימא דפסולא דפרצת מבוי מצידו הוא משום דליכא קורה ע"ג כותלי מבוי, והא דמהני כשנשתייר פס ד' הוא משום דחשיב ככותל מבוי, כיון דהוא כשיעור מבוי, א"כ מ"ט חשיב כמבוי שאין ארכו יתר על רחבו.

   ונראה דצ"ל בזה, דהנה בעיקר הא דכל דלא נשתייר פס ד' לא חשיב כקורה ע"ג מבוי, י"ל דאי"ז משום דלדין קורה ע"ג מבוי בעינן שתהא ע"ג כותל מעליא כשיעור מבוי, אלא הוא משום דבעינן שתהא הקורה ע"ג כותל דכל המבוי, וכל דנפרץ הכותל באמצעיתו והו"ל כב' כתלים, נמצא דאין הקורה מונחת ע"ג כותל דכל המבוי, וע"כ הוא דל"מ, וכ"ה משמעות ל' הריטב"א בסוגיין שכתב דהא דל"מ הוא משום דאין הכותל סמוך לקורה כשיעור הכשר מבוי, - והא דאם נשתייר פס ד' מהני, הוא משום דשיעור מבוי ד"ט, וע"כ מצינו לחשוב להמקום שכנגד כותל זה כמבוי בפנ"ע והוי הכותל כותל דכל המבוי, וזהו שהק' הרשב"א דא"כ הו"ל רחבו יתר על ארכו, אך אכתי צ"ע בתי' הרשב"א דלא משמע כדרך זו, עיי"ש [↑](#footnote-ref-5)
5. והנה אמנם יש מקום לפרש דמש"כ הר"ן דבעינן שיהא שם פס ד', אי"ז משום דשיעור סוף מבוי הוא בד"ט, אלא הוא משום דשיעור רוחב המבוי הוא ד"ט, ואף בתחילת מבוי סגי בד"ט, - אך מסתימת ל' הר"ן משמע דמה שהצריך שיהא שם פס ד' הוא דומיא דהא דכנשפרץ בארכו בעינן שישתייר שם פס ד', ולפ"ז הדין נותן דבתחילת מבוי בעינן ד' אמות. [↑](#footnote-ref-6)
6. ואמנם אכתי יש מקום להצריך שיהא הפס ד' טפחים, דזהו שיעור רוחב מבוי, ואך דאם משום זה, שפיר סגי בפס ד"ט אף בתחילת מבוי, אך כבר נת' בסימן ח' סקכ"ה ובהערה שם דליכא שיעור כלל לרוחב המבוי, והא דכשאין בו ד"ט א"צ תיקון, הוא משום דהוי מקו"פ, והא דקי"ל כרב אחלאי דאף כשאין פתחו ד"ט א"צ תיקון, הוא משום דאין עליו תורת פתח, וע"כ שפיר מהני להניח את הקורה אף ע"ג קנה שאינו רחב ד"ט. [↑](#footnote-ref-7)
7. והנה אמנם הי' מקום לומר בזה, דכל הא דלא סגי בשבקי לחודי' לאסור הוא רק בסוף מבוי, אך בתחילת מבוי יש לאסור משום שבקי לחודי'.

   אך אי"ז מתישב, ומתרי טעמי, חדא, דמסתימת ד' הריטב"א בסוגיין ולקמן שם משמע דלא הוצרך להא דהוי סוף מבוי, רק בהא דלא אסרינן משום דליכא קורה ע"ג מבוי, אך הא דלא אסרינן משום שבקי לחודי', הוא אף בתחילת מבוי, ועוד, דלהדיא מבו' בד' הריטב"א לקמן שם, בד"ה לא שבקי, דהא דאסרינן התם משום דשבקי, הוא אף בסוף מבוי, וזהו שהק' שם, דמ"ט לא אסרינן במבוי שנפרץ בראשו משום דשבקי. [↑](#footnote-ref-8)
8. אמנם צ"ע, דהרי התם איכא עומ"ר כנגד הפתח הקטן, וא"כ מ"ט אסרינן מכח הא דאף הפתח הקטן צריך תיקון, הרי יש בו תיקון דעומ"ר, - וצ"ל בזה, דבדין עומ"ר לתיקון מבוי בעינן שיהא עומ"ר כנגד כל הרוח, וכיון דהתם ליכא עומ"ר כנגד כל הרוח, אי"ז מועיל לתיקון הפתח, והא דבעינן שיהא הפס עומ"ר כנגד הפתח הקטן, הוא כדי דלא נימא אתי אוירא וכו', אך ליכא בזה להמחיצה דעומ"ר, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-9)
9. ובד' המאירי נראה בגדר הדברים, דכל דאינו נכנס ויוצא בפתח זה, מהני העומ"ר לחשבו כסתום, ובכה"ג שפיר מהני עומ"ר אף שאינו עומ"ר כנגד כל הרוח, אך כל שנכנס ויוצא בפתח זה ול"מ העומ"ר לחשבו כסתום, ל"מ העומ"ר להתיר את הפתח, ככל עומ"ר ברוח רביעית דמהני, משום דאינו עומ"ר כנגד כל הרוח, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-10)
10. וי"ל עוד, דהוא משום דהכא איירי בפרצה דלא בקעי בה רבים, וכמו שאמרו לקמן ו' א', ולדעת רב הונא איירי בדאיכא גידודי, וע"כ אין לנו לחשבה כפתח המבוי ואינה צריכה תיקון, אך יש לפקפק בזה, דכיון דכל הא דאין עלי' תורת פתח המבוי, הוא משום דלא בקעי בה רבים, הרי דכל דשבקי וכו' כבר חשיב דבקעי בה רבים, ויש לנו להצריכה תיקון. [↑](#footnote-ref-11)
11. והעירו די"ל עוד בזה, דהנה בחי' הרשב"א לקמן י' ב' כתב די"ל דכל הא דפסלינן מכח הא דשבקי וכו', הוא רק כשיש ב' פתחים בראשו, דכל דשבקי לפתח אחד ועיילי באידך מבטלי לי' מתורת פתחא, דאי לאו דמגלו בדעתייהו דמבטלי לי' לא הוו שבקי לי' ועיילי באידך דהא לא ממעט בהלוכא, ומשא"כ כשנפרץ מן הצד, הרי דאף אם שבקי לפתח המבוי ועיילי באידך פתחא, אינו נראה כמבטלין פתחא קמא מתורת פתחא, אלא דמשום דצריכין השתא למיעל בי' למעט בהלוכם, ולא מבטיל קמא מתורת פתחא, עכ"ד, - וי"ל עד"ז גם בדעת הריטב"א, דע"כ אף דכל דאיכא ב' פתחים בראש המבוי, מהני הא דשבקי וכו' בפנ"ע לאסור, מ"מ בפרצת מבוי מצידו דממעטי בהילוכא, ל"מ הא דשבקי וכו' בפנ"ע לאסור, ואי"ז אוסר אלא בצירוף הא דליכא קורה ע"ג כותלי מבוי, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-12)