בישול אחר בישול
קטגוריות: ש_ס / מא חולין / חולין - הרב וורצל / כל הבשר / בשר בחלב

חולין קד: דין בישול אחר בישול בב"ח

**א. בישול אחר בישול-**

מבואר במתני' שאין להעלות על שולחן אחד בב"ח ומסיק בגמ' קד: הטעם שמא יעלה באילפס רותח, והנה בהג' רעק"א-פז וברסי' קה הביא מהגש"ד דחתיכה שנכבשה בחלב אסור לחזור ולבשלה בחלב שהרי הוא מוסיף כאן בישול על הכבישה שהרי כבישה אינה אלא מדרבנן, ובדו"ח סוף ח"א כתב "וחידוש בעיני שלא בארו זה האחרונים".

[ומזה תמה ע"ד התוס' ע"ז לה: ולקמן קטז. דמפרש שמואל טעם איסור גבינת עכו"ם משום שמעמידין החלב בקיבה של נבילה, ופי' בתוס' דלא נקט חלב כשרה ומשום איסור בב"ח שכיון דלאו בישול רק כבישה מדרבנן אינו אלא סד"ר ולקולא.

והק' רעק"א דהא אח"כ מבשלו ויש לחוש בו לאיסור תורה של בישול אחר כבישה].

ודייק רעק"א מזה דחתיכת בשר שנתבשלה בחלב תו אין בה איסור לחזור לבשלה שהרי כל טעם הגש"ד משום דכבישה דרבנן אבל בנתבשל אין איסור לבשל אח"כ.

וכדבריו מבואר ברגמ"ה קח: בהא דמקשינן אדרב בחצי זית בשר וחצי זית חלב מ"ש דפטור על בישולו וחייב על אכילתו, ומשני בבא מיורה גדולה, ורש"י פי' דמה דאמר רב לוקה על אכילתו איירי בגוונא מיוחד דבא מיורה גדולה והיה בו כזית.

אבל רגמ"ה פי' דכל מימרא דרב לוקה על אכילתו ולא על בישולו איירי הכל בבא מיורה גדולה, והיינו שכבר נתבשל חתיכת בשר זו בחלב, ולקח חצי זית מחלב שביורה וחצי מבשר שביורה וחזר ובישלם, אבישול לא לקי משום שהוא כבר מבושל אבל אאכילה לקי משום דחייל ביה בב"ח מבישול הראשון.

ומבואר בזה כדינו של רעק"א דכל היכא שכבר נתבשל לית ביה איסור בב"ח.

וכ"כ בכו"פ פז-יג כדינו של רעק"א, וכתב הטעם בזה דאין בישול אחר בישול.

אלא שתמה ע"ז מסוגיין דאמרינן שמא יעלה באילפס רותח והרי וודאי הוא מעלה לשולחן בשר מבושל ולא חי ומ"מ גזרינן שמא יתבשל עם החלב, והרי הבשר כבר נתבשל ואין בישול אחר בישול?

מבואר בזה דעת הכו"פ דס"ל בפשיטות דאם כבר נתבשל הבשר לבדו אף בלא חלב מ"מ כיון אין בישול אחר בישול ולא חשיב בישול על הבשר לכך אינו עובר משום בב"ח כלל, וע"ע בשבות יעקב א-לח.

ומבואר בזה שתי חידושים:

א. אף היכא שנתבשל בתחילה הבשר לבדו בלא חלב, ואח"כ מבשלו בחלב יש בו הדין דאין בישול אחר בישול ולא חשיב בישול על הבשר.

ב. עוד מבואר דכל דלא חשיב בישול על הבשר ה"נ אינו מתחייב על החלב דדין בב"ח הוא רק בבישול שניהם [ויסוד הדברים כנראה ברמב"ן קיא: דבדין בב"ח בעי שיתנו טעם זב"ז כש"כ רעק"א-רז, ומתבאר כאן חידוש נוסף דאף תורת בישול בעינן בתרוייהו].

אבל בפמ"ג מ"ז קה-ב כתב דדין בישול אחר בישול אינו ענין לדין בישול בב"ח וכתב בזה שתי נפק"מ:

א. לחומרא, שאף באופן שאין בישול אחר בישול בעלמא (כגון ביבש או בלח למאן דאית ליה) מ"מ אם נתבשל הבשר בפנ"ע והחלב בפנ"ע ואח"כ חוזר ומבשלם יחד עובר משום בישול בב"ח.

והביאור דעיקר האיסור אינו בבישול כמו בהל' שבת וכה"ת שעיקרו הוא במה שהוא מכשיר את החפצא ומתקנו, רק עיקר האיסור הוא במה שמייצר חפצא של בב"ח ומרכיבם יחד וכל שהוא מבשלם יחד עובר אף אם כ"א בפנ"ע מבושל.

[ומ"מ בכבוש נקט הגש"ד שאסור לבשלו שוב ואף שכבר נתערבו הטעמים מ"מ לא חייל בו חפצא של בב"ח שהוא רק דרך בישול].

ויסוד זה כתב בחי' חת"ס קד: ויישב בזה קו' הכו"פ מהא דשמא יעלה אילפס רותח, דאף שהבשר בפנ"ע נתבשל כבר מ"מ חיישינן שמא יתבשל הבשר עם החלב שוב והוא עושה בב"ח וחייב, וכן רמז בהג' רעק"א רסי' פז דלד' הפמ"ג א"ש קו' הכו"פ.

ב. עוד הוסיף בפמ"ג דה"נ לקולא, שאף באופן שיש בישול אחר בישול בכה"ת, וכגון צלי אחר בישול או לח שנצטנן וכה"ג מ"מ לענין בב"ח אין בו בישול שכבר נעשה חפצא של בב"ח ולא אכפ"ל מה שהוא מבשלם.

וע"ע בפמ"ג פז-ב בשם שער אפרים שמותר להדליק נ"ח בחמאה שנתבשלה עם בשר דמלל"נ ולא חשיב נהנה מבב"ח [אלא שאם יש לו נרות אחרים הרי הוא נהנה מאיסוה"נ שאי"צ להדליק אחרים ולא שייך בזה מלל"נ רק אם אין לו כלל נרות, עיין בפמ"ג פתיחה כוללת א-כט, ומקור לזה הביא בפר"י ב-כ מירושלמי, אבל אגרו"מ או"ח-קצא נקט דאף בכה"ג שיש לו שמן אחר לא חשיב הנאה][[1]](#footnote-2).

והעיר בפמ"ג ע"ד שער אפרים דהא כתב מהרמ"ש דטיגון אין בו איסור תורה, א"כ אין בו איסור הנאה כלל.

ומ"מ בעיקר ד' שער אפרים תמה בפמ"ג בשם אליהו זוטא-תרעג דאי ס"ל דטיגון אסור מה"ת ואסור בהנאה א"כ מה יהני מלל"נ תיפו"ל לאסור משום הא מ"מ עובר באיסור בישול דקי"ל בלח יש בישול אחר בישול [עיי"ש מש"כ להליץ עליו דטיגון אינו מדאורייתא ובבישול מותר ובהנאה אסור מדרבנן]?

ולפי יסוד הנ"ל מדברי הפמ"ג בסי' קה אשה"ט דכיון שכבר נתבשלו יחד הרי אף באופן שיש בישול אחר בישול בהל' שבת מ"מ אינו יוצר חפצא חדש של בב"ח [וצ"ע למה לא נחית הפמ"ג לזה וסתרי דבריו להדדי, וכבר העיר ע"ז בהג' רעק"א על הפמ"ג, ועי' בפמ"ג או"ח-תרעג כנראה נחית לזה ממש].

ומתבאר לנו בזה דחלוק דין בישול של בב"ח משבת, דגבי בב"ח עיקרו הוא במה שמתקן את החפצא להיות בב"ח, אבל בשבת העיקר הוא שינוי החפץ בעצמותו.

ובפמ"ג עצמו כתב ליישב דדין בישול בב"ח אינו ענין לדיני שבת ואף אם בשבת יש בישול אחר בישול הכא לא.

[וע"ע בדרכי תשובה פז-ד הביא שיטות דאף אם נתבשל כבר בב"ח מ"מ יש בו איסור בישול שנית אף שכבר נעשה חפצא של בב"ח, וכנראה דעתם דלא דמי לשבת, דאמרינן אין בישול אחר בישול דאיסור בישול בשבת היינו בתיקון הדבר אבל גבי בב"ח עצם מעשה הבישול אסרה תורה.

והנה מבואר תמורה לד. דלר"י מותר לשרוף בב"ח ואין חיוב לקוברם דוקא, וע"כ מתבאר מזה חדא מתרתי, או שאין בישול אחר בישול בב"ח דלא כהדרכ"ת, או שאין איסור בישול בכילוי הבב"ח, ושו"ר ביד אברהם יו"ד סוס"י פז שהוכיח מהתם דדרך כילוי שרי.

וע"ע ברמ"א פז-ו שמעיקר הדין מותר לחתות תחת קדירה של עכו"ם ורק יש להחמיר בזה לכתחילה, וטעם ההיתר יל"פ משום שהבב"ח כבר מעורבים ואינו מוסיף בתערובת ואין בישול אחר בישול בכה"ג בב"ח.

אבל בכו"פ סקי"ג פי' הטעם משום דבעירוב של טעם גרידא אין איסור בישול, ומשמע מדבריו שאם היה בעין היה אסור גם בבישול אחר בישול שכבר נתערבו זב"ז וכד' הדרכ"ת].

**השמטה-**שו"ר בספר הבתים פ"ט מאכ"א הביא פלוגתא בזה ומסיק דפטור משום אין בישול אחר בישול.

ומ"מ כתב שאם מבשל בשר ואח"כ צלאו עם חלב חייב, ואינו מבואר כ"כ אם עיקרו משום שיש צליה אחר בישול, או משום שלא בישל שניהם רק את הבשר ואח"כ צולה שניהם].

**ב. בישול דרך כילוי-**

וע"ע בתשובת חת"ס יו"ד-צב מש"כ לצדד עוד ע"ד השער אפרים דהיכא שבבישולו מתכלה החפץ אין בו איסור בישול.

וביאור הדבר כנראה יש שני אופנים:

א. י"ל שכל איסור בישול הוא סייג לאכילה כש"כ בכס"מ, והבאנו במקו"א מהפר"ח פז-א שהביא ד' התרגום דמתרגם בכל מקום לא תבשל-לא תיכלון, ותמה ע"ז בפר"ח דהא קי"ל אחד לאכילה ואחד להנאה, וכתב דכוונת התרגום לומר שלא אסרה תורה אלא בבישול שאכלו לבסוף ואז למפרע עובר גם על הבישול וגם על האכילה [וכעי"ז קידושין עח. קידש ובעל].

ועי' בר"ן רי"פ כל הבשר שכתב להדיא שיש איסור בבישול אף בלא אכילה ושלא כד' התרגום עפי"ד הפר"ח.

אבל מ"מ דנו הפוסקים דבישול שאינו מיועד לאכילה כלל יתכן שאין בו משום בב"ח, עיין דובב משרים-ל שדן לענין שריפת חמץ ששורפים בב"ח יחד או בבדיקה כימית שעושין בבישול בב"ח, ודן להתיר משום שכל האיסור הוא בבישול ע"מ לאוכלו וזה עפי"ד הכס"מ הנ"ל.

ב. ביד אברהם יו"ד סוס"י פז נראה טעם אחר בזה דכל שהאש מכלה את המאכל אינו בכלל שם בישול כלל רק שם הבערה, וכן צידד בחת"ס יו"ד-צב.

מיהו שם כתב דיותר נראה דדוקא לענין שבת אמרינן כן דמדליק נר אינו עובר אלא משום מבעיר ולא משום בישול דדרך כילוי הוא ולא צורת בישול שאין לו חשיבות של מלאכה של תיקון האוכל, אבל לענין בב"ח יתכן שעבר באיסור בישול.

מיהו שמעתי בשם הגרשז"א להוכיח דאף לענין שבת חשיב בישול ממה שנפסק בשו"ע שאין לקרב ידים רטובות לאש משום בישול אף שהוא דרך כילוי, וכן מבואר בתו"ר יבמות ו: גבי הטיית נר שיש בו משום בישול.

וע"ע בשבו"י א-לח שהשואל שם רצה לדון סברא זו שאין איסור בישול בב"ח ע"י כילוי, ובשבו"י דחאו וגם טען עליו דעד שמתכלה בתחילה מתחמם והוי בישול גמור, וכן מבואר דעת הפמ"ג בקו' מנר חנוכה דפשיטא ליה שיש איסור בישול בכה"ג.

[ועוד שמעתי להקשות על החת"ס מהא דמניח פת בתנור התירו לו לרדותה, ולמה לא ימתין עד שתשרף הפת לגמרי ואין בו משום בישול, אבל שמעתי ליישב דכל שמתחילה נתכוין לבישול מודה החת"ס שחייב משעה שנתבשל ומה לי שאח"כ נתכלה].

ולהלכה במ"ב רסד-יד מבואר שיש איסור בישול בכה"ג, וע"ע במ"ב תרעג-ב פסק גבי נ"ח שלא להדליק כן ואף לבטלו בשישים אסור[[2]](#footnote-3), וכ"ה בשבט הלוי ט-קנו.

וע"ע בשו"ת הר צבי יו"ד-עט ראיות לאסור.

1. אלא דמסיק התם דמ"מ לא יצא יד"ח הדלקה שהרי בב"ח אסור בהנאה וכתותי מיכתת שיעוריה דאף נ"ח בעי שיעור שידלק חצי שעה [ואף בב"ח שהוא מהנקברין אמרינן כתותי מיכתת שיעוריה ולא רק בנשרפין], אמנם בערוה"ש וישועות יעקב או"ח-תרעג ושב יעקב יו"ד-נ ותו"ח-ס ועוד כתבו דלא שייך כתותי דלא הצריכו שיעור בשמן של חצי שעה רק שבפועל ידלק כן ועי' בפמ"ג שם. [↑](#footnote-ref-2)
2. וציין מקורו בפמ"ג, וצ"ע דבפמ"ג מסיק להקל משום שכבר נתבשל, אח"כ ראיתי מקורו בפמ"ג יו"ד שפ"ד צט-יא.

   ועכ"פ משמע כוונת המ"ב משום איסור בישול, ולפי"ז מבואר שיש איסור ביטול לכתחילה גם לענין בישול בב"ח דלא כמו שצידד רעק"א פז-ו ד"ה כשהדיחם, ובלא"ה בפמ"ג שפ"ד פז-יא מבואר לאיסור [אמנם מסתבר דוודאי גם להסוברים הטעם משום כתותי אסור לבטלו שהרי יש לו צורך לבטל את האיסור, ואולי זה באמת כוונת המ"ב]. [↑](#footnote-ref-3)