957 _עיילא_
קטגוריות: ש_ס / לט זבחים / זבחים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים

אור ליום ג' י"א שבט תשס"ג

**בדינא דעיילא בה עולת בהמה בחטה"ע ואגבהתה ממעשר**

א] זבחים ד"צ:, איבעיא להו חטאת העוף ועולת בהמה ומעשר איזו מהן קודם, תיקדום חטה"ע איכא מעשר דקדים לה, ליקדים מעשר איכא עולת בהמה דקדמה לי', תיקדום עולת בהמה איכא חטה"ע דקדמה לה, הכא תרגימו מין זבח עדיף,[[1]](#footnote-2) במערבא אמרי עיילא בה עולת בהמה בהטאת העוף ואגבהתה ממעשר.

והנה בירושלמי הוריות פ"ג ה"ד אמרו, הי' שם פר ע"ז ושעיר הבא עמו וחטאת אחרת, פר קודם לשעיר ושעיר קודם לחטאת אחרת וחטאת אחרת קודמת לפר, היך עבידא, אמר ר' יוסי מכיון שהשעיר מחוסר זמן לפר כמי שקדמו פר וחטאת אחרת קודמת לפר.

ועיי"ש בס' נועם ירושלמי, שעמד דלכאו' פשיטות הירושלמי לא אתיא כפשיטותא דמערבא בסוגיין, דלדעת מערבא דאמרי' עיילא וכו, הרי דה"נ הי' לנו למימר התם דעיילא בה שעיר ע"ז בפר ע"ז ואגבהתה מחטאת אחרת, וד' המה"פ שם שהשוה ד' הירושלמי לד' מערבא בסוגיין צ"ב רב, ועמש"כ הקר"א בסוגיין מכח זה לפרש ד' מערבא באופן אחר שלכ"ד הראשונים.[[2]](#footnote-3)

ב] ובפשוטו צ"ל בזה, דהנה עיקר הסברא דעיילא, פירש"י ז"ל, עיילא בה חשיבות דעולת בהמה שבאה עמה והיא חשובה ממעשר שהיא קדשי קדשים וכליל, ומגזה"כ החטאת קודמת ואע"פ שזו מין זבח, ואגבהתה ממעשר לבטל חשיבות מין זבח שבו, דהא בעולה נמי איתי' לאותה חשיבות ובטיל לי' מגזה"כ, הלכך יקדים חטה"ע לעולה ועולה למעשר, עכ"ל, והיינו דכיון דגזה"כ הוא דחטה"ע עדיפא מעולה, ע"כ כל היכא דאיכא חטה"ע ועולה לפנינו וחייל בזה הך גזה"כ, הרי שבכלל זה נכלל שאף היא עדיפא ממעשר, כיון שנתחדש דהחטה"ע עדיפא ממין זבח, וא"כ אף היא עדיפא ממעשר, שכל המעליותא שבו הויא שהוא מין זבח.

ונ' לפ"ז, דל"ש דינא דעיילא, רק בכגון הכא, שנתחדש בהגזה"כ דחטה"ע עדיפא מעולה, וע"כ מכח זה היכא דחיילא הך גזה"כ, הרי דה"נ עדיפא גם ממעשר, אך בהא דפר ע"ז קודם לשעיר, הרי לאו היינו שנתחדש בזה דפר ע"ז עדיף מן השעיר, דהרי חזינן שאין פר זה עדיף משאר חטאות, וכמבו' כן בד' הירושלמי שהבאנו, דחטאת אחרת קודמת לפר, והרי דליכא מעליותא מסוימת בפר ע"ז שהוא עדיף מחטאת, ומה שפר ע"ז קודם לשעיר ע"ז, הוי זה סדר בהקרבת פר ושעיר דע"ז, שסדר ההקרבה הוא שמקריבין תחילה הפר ואח"כ מקריבין השעיר, ואי"ז כלל מכח מעלת הפר על השעיר.

ונ' דע"כ ל"ש בזה כלל דינא דעיילא, דל"ש דינא דעיילא, רק היכא שנתחדש דהחטה"ע עדיפא מעולה, וע"כ מכח זה אף עדיפא היא ממעשר, אך בפר ושעיר, שלא נתחדש כלל שהפר עדיף משעיר, אלא הוי זה סדר לההקרבה שכ"ה צורת ההקרבה, הרי שאי"ז טעם כלל שמכח זה אף יוקדם הפר לחטאת אחרת, שהרי כלל לא נתחדש מעלה בהפר שהוא קודם לשעיר, דנימא שמכח זה אף יוקדם לחטאת אחרת, אלא הוי זה דין סדר הקרבה בעלמא, וזה ל"מ מידי לגבי חטאת אחרת, וז"פ.

והנה לפ"ז יהא מוכח מד' הגמ', דהא דחטה"ע קודמת לעולת בהמה היינו אף כשאינן באין על חיוב א', וכמש"כ כן הרא"ש בפי' להוריות די"ג., וכן הוכיחו האחרונים מד' התוס' בסוגיין ד"ה תקדום, וצ"ע בד' התוס' בע"א סוד"ה חטה"ע, ע' מרומי שדה לעיל דפ"ט ובהוריות די"ג., דאי נימא כמו שדנו האחרונים דרק ביולדת הוא שקודם חטה"ע לעולת בהמה, ע' בזה בקר"א ובחזו"א, א"כ הרי בע"כ שלא נתחדש בזה שחטה"ע עדיפא מעולת בהמה, אלא הוי זה סדר בעלמא בהקרבת יולדת, שמקריבין תחילה החטאת ואח"כ העולה, וא"כ ל"ה שייך בזה דין עיילא כלל, כיון שלא נתחדש הכא כלל דחטה"ע עדיפא מעולה, וא"כ מהיכ"ת שתקדום אף למעשר, וז"פ.

ואמנם דאי נימא דהא דחטה"ע קודמת לעולת בהמה הייינו רק ביולדת, ודלפ"ז איירי סוגיין ביולדת שהביאה חטה"ע ועולת בהמה ובא גם מעשר לפנינו, הי' מקום לפרש עיקר דינא דעיילא באופן אחר, דהיינו משום דדיינינן על החטה"ע והעולת בהמה כדבר אחד, וע"כ ה"ז קודם להמעשר, ע' כן בהג' הגראמ"ה, אך אי"ז מתישב בל' רש"י בביאור דינא דעיילא, דמפורש דהוא משום שהכא נתחדש דבטל מעלה דמין זבח כנגד מעלת החטה"ע, ולפ"ז יש ללמוד מד' רש"י, דהא דחטה"ע קודמת לעולת בהמה היינו אף בשבאין על ב' חיובין, אך זה דלא כמו שדייק החזו"א מד' רש"י בע"א, וצ"ע.

ובאמת מגוף ד' הגמ' נמי מ' דאיירי הכא בחטה"ע ועולת בהמה שבאו על ב' חיובים, ודאף בכה"ג חטה"ע קודמת לעולת בהמה, דאי נימא דאין חטה"ע קודמת לעולת בהמה רק ביולדת שה"ה באין על חיוב א', ודלפ"ז איירי הכא ביולדת, א"כ הרי נמצא דאין מקום לדון כלל דליקדום עולת בהמה, דכל הצד דליקדום חטה"ע או דליקדום מעשר, נ' דהיינו, דכיון שאין לנו להקריב המעשר, משום שהעולת בהמה קודמת לו, ממילא ה"ז כאין המעשר לפנינו ושפיר מקריבין החטה"ע, או שכיון שא"א להקריב העולת בהמה משום שהחטה"ע קודמת לו, ממילא ה"ז כאין העולת בהמה לפנינו ושפיר מקריבין המעשר, אך ודאי ל"ש לומר שיקריבו העולת בהמה, דמה יתן לן מה דא"א להקריב החטה"ע משום שהמעשר קודם לה, הרי אף אם אין החטה"ע לפנינו כלל ג"כ אין מקריבין העולת בהמה קודם החטה"ע, - מלבד לדעת השטמ"ק בע"א, דס"ל דכשיש לה רק עולה ה"ה מקריבתו קודם החטאת - וז"פ, ומד' הגמ' מ' שהי' מקום להכריע דליקדום עולת בהמה, ובע"כ דאיירי הכא בבאו על ב' חיובין, וע"כ שפיר הי' מקום לומר דליקדום עולת בהמה

ג] ונ' די"ל עוד בזה, דבאמת יל"פ דהך טעמא דקאמר הירושלמי דכיון שהשעיר מחוס"ז לפר וכו', הוי זה גם טעם דלא נימא בזה עיילא, והיינו משום דהרי חזינן דלא אמרי' עיילא רק אם יש חטה"ע ועולת בהמה לפנינו להקרבה, אך בלא שהעולת בהמה לפנינו לא אמרי' שכיון שבכח החטה"ע לקדום לעולת בהמה, נימא בזה עיילא, ותקדום אף למעשר, ובע"כ הטעם בזה, דרק כשהעולת בהמה לפנינו וחייל בזה הגזה"כ דחטה"ע קודמת לעולה, הוא דאמרי' דמכח זה אף קודמת היא למעשר, אך כשאין העולה לפנינו, ולא דייני' על הקרבת עולה, ולא חייל בזה בפועל קדימת החטה"ע לעולה, ל"ש בזה דינא דעיילא ואין היא קודמת למעשר.

ולפ"ז י"ל, דמה"ט דהוי השעיר מחוס"ז, אף ל"ש בזה דינא דעיילא, דכיון דהוי השעיר מחוס"ז, הרי שאף אם בא השעיר לפנינו, ליכא כלל נידון להקריבו, דהרי אכתי אין הוא ראוי ליקרב, כיון שהוא מחוס"ז, וע"כ אף שבא הוא לפנינו ה"ז כאילו לא בא, ול"ש בזה דינא דעיילא, ודו"ק.

והנה לפ"ז הרי תיקשי במה דהכא בסוגיין אמרי' עיילא, ולא אמרי' דהעולת בהמה הויא מחוס"ז, וה"ז כאילו לא באה העולת בהמה לפנינו דל"ש בזה דינא דעיילא.

והנה בפשוטו הי' מקום לומר, לפמש"נ לעיל דמ' מד' הגמ' דאיירי הכא בשבאו החטה"ע והעולת בהמה על ב' חיובים, ובכה"ג הרי ל"ה עולה מחוס"ז כלל,[[3]](#footnote-4) וכל מה שאין מקריבין אותה הוא רק משום שבאה גם החטה"ע לפנינו וחטה"ע קודמת לה, וע"כ שפיר שייך בזה דינא דעיילא, אמנם אי נימא הכי נמצא, דבגוונא שבאו חטה"ע ועולת בהמה דיולדת ומעשר, לא יהא שייך דינא דעיילא, וזה אינו נ' בסתימת ד' הגמ' והרמב"ם.

אמנם י"ל בזה, לפמש"כ השטמ"ק בע"א, בבי' מש"א שם למקראה הקדימה הכתוב, דהיינו שאם לא נזדמן לה אלא פרידה אחת והיא רוצה לעשות ממנה עולתה, ולכשיזדמן לה אחרת תביא חטאת, הרשות בידה, ולכך הקדימה הכתוב, אבל כשהן באין יחד לעולם חטאת קודמת לה וכו', עכ"ל, ולדבריו הרי נמצא שאף בחטה"ע ועולת בהמה הבאין על חיוב א' ביולדת, מ"מ ל"ה העולת בהמה מחוס"ז, שהרי אם לא תביא עתה להחטה"ע, שפיר אפשר להקריב להעולה, ונמצא שכל מה שאין מקריבין עתה להעולה הוא מכח שהחטאת שבאה עמה קודמת לה, וע"כ שפיר שייך בזה דינא דעיילא.

ונ' די"ל עוד בזה, לפמש"כ התוס' לעיל דף ה'. ד"ה עולתה, דהא דבחטאת ועולה של יולדת אם הביאה עולתה תחילה כשרה, ילפי' לה ממצורע דגילה הכתוב שאם הביא העולה תחילה כשרה מוהעלה, וילפי' מינה לכל דוכתי דחטאת קודמת לעולה, שאם הקדים העולה כשרה ול"ה מחוס"ז, אך בדיני קדימה אחרים כגון הא דבמצורע אשמו קודם לחטאתו, אם הקדים החטאת ה"ה פסולה משום מחוס"ז, דע"ז לא גלי קרא להכשיר בדיעבד, עיי"ש בדבריהם.

והנה לפ"ד התוס' נ' פשוט, דהקדים שעיר ע"ז לפרו פסול, דכיון דבזה לא גלי לן קרא להכשיר, יש לנו לפסול משום מחוס"ז, וע' מנ"ח שדן לומר, שבקרבנות החג דקי"ל שקרבין כסדר הכתוב בתורה, הרי שאם הקדים השעירים לפרים וכו' ה"ז פסול, אך כ' שם, שלמש"כ הרמב"ם שאין קרבנות החג מעכבין זא"ז, ודאי שאין לפסול בכה"ג, וז"פ, ונ' לפ"ז דבפר ושעיר של ע"ז דהפר מעכב את השעיר, הרי ודאי שאם הקדים השעיר לפר ה"ז פסול.[[4]](#footnote-5)

[ועד"ז הוא גם לפ"ד הגר"ח שהביא הגרי"ז בספרו בהל' עיוהכ"פ, דהא דהקדים עולה לחטאת כשר, ול"ד למצורע שהקדים חטאתו לאשמו דפסולה משום מחוס"ז, היינו משום דבעולה ל"ש כלל פסולא דמחוס"ז לפסלה לגמרי, כיון שיש לה הכשר בתורת עולת נדבה דלענין זה לאו מחוס"ז היא, וע"כ ל"ש בה דינא דמחוס"ז, דיסוד דינו הוא רק דין פסול, וכל שאין הקרבן נפסל משו"ז, שוב ה"ז גם עולה לו לחובתו, דלענין זה ל"ש דין מחוס"ז שהקרבן לא יעלה לחובה, עיי"ש, וגם לפי דבריו הקדים שעיר ע"ז לפרו, פסול השעיר משום מחוס"ז, כיון דל"ש בי' הכשירא דנדבה].

ולפ"ז י"ל, דע"כ שאני פר ושעיר של ע"ז דל"ש בזה דינא דעיילא, דכיון שהשעיר הוא מחוס"ז, ואינו ראוי כלל להקרבה, הרי הוא כאילו לא בא לפנינו, כיון דל"ש כלל להקריבו השתא, אך משא"כ בחטה"ע ועולת בהמה שאם הקדים העולה לחטאת כשרה, והויא העולה בת הקרבה השתא, הרי דכל שבאה העולה לפנינו חייל דין הקדימה דחטה"ע לעולה, וע"כ שפיר שייך בזה דינא דעיילא, וזה ניחא טפי אי נימא, דמה שנתחדש דהקדים עולה לחטאת כשר, לאו היינו שנתחדש דהגם דהוי זה מחוס"ז מ"מ ה"ה כשר, אלא היינו שנתחדש בזה דלא חשיבא העולה מחוס"ז, ודלפ"ז הרי נמצא דהעולה הויא בר הקרבה, ורק שהחטאת קודמתה, וע"כ שפיר שייך בזה דינא דעיילא.

וי"ל עוד עד"ז, דהנה התוס' לעיל דף ה'., הק' ע"ד ה"ר חיים, שפירש דעולה שהקדימה לחטאת כשרה בדיעבד, מסברא כיון דליכא קרא לפסול בזה, והא דבמצורע איצטריך קרא להכשיר היינו משום דכתיב בי' הווי' דמשמע עיכובא, וכ"כ התוס' בפסחים דנ"ט. ובקידושין די"ג., והתוס' שם פליגי ע"ז, וכתבו דהא דמכשרי' בכ"ד בהקדים עולה לחטאת ילפי' לה מדמכשיר קרא במצורע, דאל"כ הי' לנו לפסול מטעם מחוס"ז, כדמבו' בפ"ק דמנחות דמצורע שהקדים חטאתו לאשמו פסולה מטעם מחוס"ז, וזה הטעם למה לא יהי' גבי חטאת ועולה בעלמא, וע"כ בעי' לקרא דוהעלה במצורע להכשיר, עכ"ד התוס', וצ"ע ד' ה"ר חיים דפליג ע"ז, וס"ל דבלא קרא אין לנו לפסול בהקדים עולה לחטאת, ומ"ש ממצורע שהקדים חטאתו לאשמו דפסול מטעם מחוס"ז, וכמשה"ק התוס', וע' בתוס' מנחות ד"ד: מש"כ בזה, וע"ע מש"כ בזה הקר"א לעיל שם, וכעי"ז כתב בכ' הגרי"ז במנחות, וע' עוד בחי' מר"ה בהל' עיוהכ"פ מש"כ בזה בשם הגר"ח והבאנו דבריו לעיל.

ונ' די"ל בדעת הרר"ח, דהנה הדין דחטאת קודמת לעולה הרי הוי בכל חטאת ועולה הבאין לפנינו, וכדתנן במתני' לעיל דפ"ט: דחטאת קודמת לעולה מפני שהיא מרצה, והיינו אף כשהן באין על ב' חיובין, וה"נ מה דחטאת קודמת לעולה בבאין על חיוב א' הוי שורש הדין מכח מעלת החטאת שהיא מרצה, ומכח זה יש להקדימה לעולה, והאמנם שמכח זה כבר חיייל דין סדר בההקרבה, שהקרבת החטאת קודמת להקרבת העולה, ואי"ז דין קדימה בעלמא, ומה"ט אף אם אין החטאת לפנינו ל"מ להביא העולה קודם החטאת, ואכמ"ל בזה.

ונ' דמה"ט ל"ש בזה דין מחוס"ז כלל, דהרי העולה מצ"ע היתה ראוי' ליקרב אף קודם החטאת, ורק דאיכא בזה דין קדימה דהחטאת קודמת לעולה מכח מעלתה שהיא מרצה, אך הרי אי"ז כלל דין בגוף העולה שאינה ראוי' ליקרב אלא אחר החטאת, וע"כ ל"ח העולה מחוס"ז כלל, שעיקר זמנה כבר הוי השתא, ואך שהחטאת קודמת לה.

והא דמצורע שהקדים חטאתו לאשמו תעובר צורתה ותצא לבית השריפה, וחשיבא החטאת מחוס"ז, נ' דהוא משום דהדין דאשם מצורע קודם לחטאתו, אי"ז כלל דין קדימה בהאשם מכח מעלתו, דהרי בעלמא חטאת קודמת לאשם, אלא הוי זה גזה"כ במצורע שיקריב תחילה אשמו ואח"כ חטאתו, וע"כ בזה הוא דחשיבא החטאת מחוס"ז, כיון שכך הוא עיקר דין הקרבת המצורע, שתהא הקרבת החטאת אחר הקרבת האשם, וכ"ז שלא הקריב אשמו אכתי לא מטא זמן החטאת, וע"כ הוא דהויא החטאת מחוס"ז.

ואמנם דזה תליא בב' תי' התוס' לקמן במתני' בד"ה חוץ, דלתי' קמא דהתוס', אף מה דאשם מצורע קודם לחטאתו הוא משום דאי"ל מעלת מכשיר, דכיון שנותנין ממנו מתן בהונות חשיב מכשיר טפי, ולתי' בתרא הא דאשם מצורע קודם לחטאתו אי"ז מכח שהוא מכשיר, דהרי אף החטאת מכשרת, אלא הוי זה מגזה"כ, והא דתנן במתני' שאשם מצורע קודם לחטאת מפני שהוא מכשיר, היינו דמה"ט הוא קודם לשאר חטאות, ועתורע"א ח"נ ורש"ש שפירשו כן ד' התוס',[[5]](#footnote-6) והנה לתי' קמא דהתוס' ל"ש כל דברינו, דהרי אף הא דאשם מצורע קודם לחטאתו הוי דין קדימה דהאשם מכח מעלתו, ואפ"ה חשבי' לי' מחוס"ז, וה"נ הי' בדין דבהא דחטאת קודמת לעולה הבאה עמה, תהא העולה חשובה מחוס"ז, אך לתי' בתרא דהתוס' דנמצא דהא דאשם מצורע קודם לחטאתו אי"ז משום מעלתו, אלא הוי זה גזה"כ, שפיר קיימי דברינו, דחלוק הוא הדין דחטאת קודמת לעולה מהדין דאשם מצורע קודם לחטאתו, וע"כ הגם דמצורע שהקדים חטאתו לאשמו הויא החטאת מחוס"ז, מ"מ בעלמא הקדים עולתו לחטאתו ל"ה העולה מחוס"ז, וכמש"נ.

ולפ"ז א"ש היטב, מה דבסוגיין אמרי' עיילא, ול"ד לפר ושעיר של ע"ז וחטאת אחרת דלא אמרי' עיילא, ונת' שהטעם בזה משום דהוי השעיר מחוס"ז וכאילו אינו לפנינו, דשאני פר ושעיר של ע"ז, דהואיל ובעלמא חטאת קודמת לעולה, הרי דהא דבע"ז נתחדש דפר קודם לשעיר, אי"ז דין קדימה בעלמא שהפר קודם מכח מעלתו, אלא הוי זה סדר בהקרבת הפר ושעיר, שמקריבין תחילה הפר ואח"כ מקריבין השעיר, וכ"ה עיקר דין הקרבת פר ושעיר דע"ז, שיקרב השעיר אחר הפר, וע"כ הרי דכ"ז שלא הקריבו הפר הוי השעיר מחוס"ז, וע"כ חשיב כאילו אינו בפנינו, שעדין לא הגיע זמן הקרבתו, ומשא"כ הכא בהא דחטה"ע קודמת לעולה, דלא חשיבא העולה מחוס"ז, כיון דליכא דין בהעולה שלא תקרב רק אחר החטה"ע, דהרי שורש הדין הוי דין קדימה דהחטה"ע להעולה , דהרי אף בשבאין על ב' חיובין חטה"ע קודמת לעולת בהמה, וכמש"נ לעיל, ע"כ כל שבאה החטה"ע והעולה לפנינו, שאף העולה כבר הגיע זמן הקרבתה, ואך שמקדימין לה החטה"ע מכח דין הקדימה דחטה"ע לעולה, הרי שכיון דחייל בזה דין קדימה דחטה"ע לעולה, בכלל זה אף קודמת החטה"ע למעשר מדינא דעיילא, וכמש"נ.

ד] והנה כל דברינו עד עתה, הם לפי מה שנקטנו בפשיטות דהא דפר ע"ז קודם לשעיר ע"ז, הוי זה דין מסויים בפר ושעיר דע"ז הבאין על חיוב א', אמנם הנה בס' נועם ירושלמי פ"ג דהוריות ה"ד, כתב להוכיח מד' הירושלמי שם, דהא דפר ע"ז קודם לשעיר ע"ז, היינו דנתחדש בזה דשעיר ע"ז, לית לי' מעלת חטאת, וע"כ פר ע"ז קודם לו, ונ' לפ"ז, דהא דקודם הפר לשעיר, הוי מכח הדין דפר קודם לשעיר משום שנתרבה בנסכים,[[6]](#footnote-7) ולפ"ז נמצא דהא דפר ע"ז קודם לשעיר, דמי ממש לדינא דחטה"ע קודמת לעולה, ולא שייכי כל דברינו.

אמנם נ' פשוט, דאי נימא כד' הנוע"י, הרי דמעיקרא ל"ק כלל דנימא בזה עיילא, וכמו שיתבאר.

דהנה דעת המג"א או"ח סי' רי"א סק"ח, בדיני קדימה בז' המינים, דזיתים קודמין לתבשיל שעורים, משום דזית סמוך לארץ טפי, ותבשיל שעורים קודמין ליין, משום שהן סמוכין לארץ טפי, אך יין קודם לזיתים, משום שמברכין עליו בפה"ג, דהוי ברכה מבוררת טפי, והא שאין יין קודם לתבשיל שעורים, הוא משום דאף במ"מ הויא ברכה מבוררת, וליכא עדיפות כ"כ לברכת בפה"ג, שמכח זה תקדום לתבשיל שעורים המוקדם ליין בפסוק, ומ"מ לא חשיבא ברכת במ"מ כ"כ, דנימא דתוקדם ברכת תבשיל שעורים לזית המוקדם בפסוק, וכתב המג"א שם סקי"ג, שהיו לפניו יין ותבשיל שעורים וזית, צ"ע מה יעשה, דהא יין קודם לזית ושעורים קודמין ליין וזית קודם לשעורים.

ובשו"ת פנים מאירות ח"ג סי' ל"ח, כתב דלכאו' יש לפשוט ספק זה מסוגיין, דכ"ה דהכא אמרי עיילא בה עולת בהמה בחטה"ע ואגבהתה ממעשר, ה"נ נימא התם דעיילא בה שעורים בזית ואגבהתה מיין, וכתב הפנ"מ דל"ד כלל, דהכא בסוגיין שפיר אמרי' עיילא, דכיון דהחטה"ע קודמת לעולת בהמה אף דאית בה למעלת מין זבח, ה"נ קודמת למעשר אף שהוא מין זבח, והיינו דהרי כל מה שהמעשר קודם לחטה"ע, הוא משום מעלת מין זבח, וכיון שנתחדש דהחטה"ע קודמת לעולת בהמה ומהניא מעלת החטאת כנגד מעלת מין זבח, ה"נ היא קודמת למעשר, הגם דאי"ב מעלת מין זבח, אך משא"כ התם ל"ש למימר עיילא, כיון דהגם שמצינו דהזית קודם לשעורים, מ"מ לא מצי' שעדיף הזית ממעלת בפה"ג, ועיי"ש דמסיק דכיון דל"ש בזה עיילא, א"כ אדרבה מעלת בפה"ג עדיפא, וכדאמרי' בסוגיין דמין זבח עדיף, ואף מערבא לא פליגי ע"ז, אלא משום דאיכא למימר עיילא, אך התם דל"ש לומר עיילא, מודו כו"ע דבפה"ג עדיף.

ועד"ז כתב הטו"א מגילה ד"ג:, עיי"ש שדעתו דמקרא מגילה אינו דוחה השבת אבידה, ונסתפק לפ"ז אם מגילה והשבת אבידה ועבודה לפניו, איזה מהם קודמת, אי אמרי' מגילה עדיף, הא איכא השבת אבידה דקודם לה דהו"ל כקום ועשה וא"א למגילה דרבנן לדחותה, ואי אמרי' השבת אבידה קודם, הא איכא עבודה דעדיפא מהשבת אבידה, ואי עבודה קדים, הא איכא מקרא מגילה דעדיפא מעבודה, וכתב הטו"א דמסתברא לי' דעבודה קודם לכל דהא עדיפא מהשבת אבידה, ולא מיבעיא למ"ד בסוגיין דמין זבח עדיף, אלא אף למ"ד דאמרי' עיילא, התם ליכא למימר הכי דעיילא בה עבודה במקרא מגילה ואגבהתה מהשבת אבידה, דהא איכא למימר איפכא דעיילא בה השבת אבידה בעבודה ואגבהתה ממקרא מגילה, א"נ עיילא מקרא מגילה בהשבת אבידה ואגבהתה מעבודה, ול"ד להכא דלא אמרי' דעיילא מעשר בעולת בהמה ואגבהתה מחטה"ע, א"נ חטה"ע במעשר ואגבהתה מעולת בהמה, דשא"ה דאותה חשיבות גופה שיש במעשר שהוא מין זבח הא איכא נמי בעולת בהמה שהוא מין זבח, ועדיפא מיני' שהוא קדשי קדשים וכליל, ומגזה"כ חטאת קודמת לו, לפיכך י"ל עיילא בי', משא"כ התם דליכא למימר הכי מודה, וכו', עכ"ד הטו"א.[[7]](#footnote-8)

ונ' דה"נ בפר ושעיר דע"ז וחטאת אחרת, ל"ש כלל הא דעיילא, דנימא דעיילא בה שעיר החטאת בפר, ואגבהתי' מחטאת אחרת, דהרי הא דהפר קודם לשעיר, היינו משום דשעיר ע"ז לי"ב מעלת חטאת, אך לא נימא מכח זה שאף יקדום הפר לחטאת אחרת דאית בה מעלת חטאת, וע"כ ל"ש בזה דין עיילא כלל, וז"פ.

ה] ונ' להוסיף עוד בזה, דבהא דלא אמרי' בסוגיין דעיילא בה חטה"ע במעשר ואגבהתה מעולה, דיל"ד אם ע"ז שייך טעמא דהפנ"מ והטו"א, הוי הטעם פשוט, דהרי כל מה דהמעשר קודם לחטה"ע הוא משום שהוא מין זבח, ומעלה זו הרי ל"ש כלל שתקדימו לעולה, שהרי כנגד עולה לית לי' כלל למעלה זו, שהרי אף עולה הויא מין זבח, וע"כ ל"ש בזה דין עיילא כלל, דדין עיילא הוא, שכ"ה שחטה"ע מכח מעלת החטאת קודמת לעולת בהמה, ה"נ היא קודמת מכח זה למעשר, אך מעשר שקודם לחטה"ע מכח דהוי מין זבח, הרי שאי"ז טעם כלל שיוקדם לעולת בהמה דנמי הויא מין זבח, וז"ב,[[8]](#footnote-9) ומה"ט הקשו התוס' בסוגיין בד"ה תקדום, דתקדום חטה"ע למעשר מק"ו, ולא הקשו כלל דיקדום מעשר לעולת בהמה מק"ו, כיון דע"ז ל"מ הק"ו כלל, דהרי כל מה שהמעשר קודם לחטה"ע הוא משום דהוי מין זבח, וזה אינו טעם כלל שיקדום לעולת בהמה, דנמי הוי מין זבח, וז"פ.

[ועד"ז נ', בהא דאמרי' לקמן דצ"א. בחד שנויא דמצוי דמילה לגבי מצוי דפסח כי תדיר דמיא, ודלפ"ז הרי דלהצד דתדיר ומקודש תדיר עדיף, ודעת הרע"ב בפירושו למתניתין דהכי קיי"ל, וכן דעת הט"ז ???, וכן דעת הירושלמי בכ"ד, דלב"ה תדיר ומקודש תדיר עדיף, ה"נ מצוי גמור קודם לדבר שאינו מצוי כלל, אף שהאינו מצוי הוא מקודש טפי, ולפ"ז נמצא דבג' מצוות, שהא' מצוי' מאד, והב' מצוי' פחות, והג' אינו מצוי כלל, ומאידך הוי הג' המקודש מכולן, והב' הוי מקודש יותר מהא', הרי דהוי הדין בזה, דהא' קודם להג' כיון שהוא מצוי הרבה ממנו, ותדיר ומקודש תדיר עדיף, והג' קודם להב' כיון שהוא מקודש טפי, והב' קודם להא', כיון שהוא מקודש טפי, ועד"ז הוא לס"ד דגמ' לקמן דצ"א. דשלמים חשיבי תדיר לגבי חטאת, ואי תדיר ומקודש תדיר עדיף, ה"נ שלמים עדיפי מחטאת, הרי דלפ"ז שלמים עדיפי מחטאת, וחטאת עדיפא מתודה ואיל נזיר, ותודה ואיל נזיר עידיפי משלמים, עיי"ש בהג' הגראמ"ה.[[9]](#footnote-10)

ויל"ע לפ"ז בהיו לפניו ג' המצוות יחד, הי מינייהו קדים, דאם תיקדום המצוה הא', הרי המצוה הב' מקודשת ממנה וקודמת לה, ואי תיקדום המצוה הב', הרי המצוה הג' מקודשת ממנה וקודמת לה, ואי תיקדום המצוה הג' הרי המצוה הא' חשיבא לגבי' כתדירה וקודמת לה, וה"נ יל"ע לס"ד דגמ', בהיו לפניו חטאת איל נזיר ושלמים, דהי מינייהו יקדם.

ונ' דל"ש בזה דינא דעיילא כלל, דל"ש למימר דעיילא בה המצוה הג' במצוה הא' ואגבהתה מהמצוה הב', דהרי כל מה שהמצוה הא' קודמת למצוה הג' הוא משום שה"ה חשובה תדיר כנגדה, וע"כ ל"ש מכח זה להקדים המצוה הא' למצוה הב', שהר כנגד המצוה הב' לא חשיבא המצוה הא' תדיר, שאינה מצוי' הרבה יותר ממנה, ומאידך ל"ש דנימא עיילא בה המצוה הא' במצוה הב' ואגבהתה מהמצוה הג', דהגם דהמצוה הב' קודמת למצוה הא', הרי כל קדימתה הוי מכח שהיא מקודשת ממנה, ולא שייך כלל שתקדום מכח זה למצוה הג', שכלפי' לית בה כלל מעלת מקודש, ועוד דלא מצי' דמהניא מעלתה רק כנגד המצוה הא', אך ל"מ מעלתה כנגד מעלת המצוה הג' שהיא מקודשת טפי, וכן ל"ש דנימא עיילא בה המצוה הב' במצוה הג' ואגבהתה מהמצוה הא', דהגם שהמצוה הג' קודמת למצוה הב', מ"מ לא מצי' דמהניא מעלתה כנגד מעלת המצוה הא' שהיא מצוי' טפי, וע"כ ל"ש בזה דין עיילא כלל].

ו] ואחר העיון נ', דשורש הדבר דל"ש דינא דעיילא רק בסוגיין, ול"ש דינא דעיילא בנידון המג"א ובשאר דוכתי, הוא משום דבנידון המג"א, הא דהזית קודם לשעורים ושעורים קודמין ליין ויין קודם לזית, הרי אי"ז גזה"כ בלא טעם, אלא היינו משום שהזית אי"ל מעלה כנגד השעורים שהוא מוקדם לו בפסוק, והשעורים אי"ל מעלה כנגד היין שהן מוקדמין לו בפסוק, והיין אי"ל מעלה כנגד הזית שברכתו מבוררת, והא דלא אמרי' ק"ו דאי קודם הזית לשעורים כ"ש שיקדום הזית ליין שהשעורים קודמין לו, הרי היינו משום דהא דהשעורים קודמין ליין, היינו משום שאין להיין מעלת ברכה מבוררת כנגד השעורים, אך כנגד הזית איכא להיין מעלת ברכה מבוררת, וע"כ הוא קודם לו.

ונ' דע"כ ל"ש בזה נידון עיילא כלל, דכל דינא דעיילא שייך רק בסוגיין, שהרי כיון שחטה"ע קודמת לעולה מכח מעלת החטאת הגם שהיא מין זבח, הרי שה"נ יש לה ליקדום למעשר, ואך שגזה"כ הוא שתקדום חטה"ע לעולה ולא ילפי' מיני', וע"כ אמרי' דהיכא דאיכא חטה"ע ועולה לפנינו, וחיילא בזה קדימת החטה"ע להעולה, ה"נ היא קודמת להמעשר, אך משא"כ בנידון המג"א, הרי דכי היכי דכשאין שלשתן לפנינו, לא אמרי' שיוקדם הזית ליין כ"ה שהוא קודם לשעורים, ואי"ז משום דגזה"כ הוא, אלא היינו משום שאף שהוא קודם לשעורים, אי"ז טעם שיוקדם ליין וכנ"ל, הרי דה"נ אף בדהוו שלשתן לפנינו, ליכא כלל טעם שמכח שהוא קודם לשעורים נימא עיילא ויקדום ליין, דהרי חזינן דאף שהוא קודם לשעורים מ"מ אינו קודם ליין, ומה יתן ומה יוסיף מה שהוו שלשתן לפנינו, וה"נ הוא בנידון הטו"א, וכן בהנידון שנת' במצוי ומקודש, דבכל הנך כיון שכשאין כולן לפנינו לא אמרי' דמק"ו יקדום לו, ל"מ מידי מה דשלשתן לפנינו, ול"ש בזה כלל דין עיילא, ורק בנידון דסוגיין, דמאותו טעם שהחטה"ע קודמת לעולת בהמה, הי' לנו לומר שתקדום למעשר, ואך דגזה"כ הוא ולא ילפי' מיני', וע"כ בזה הוא דשאני היכא דהוו שלשתן לפנינו, דכיון דהוו החטה"ע ועולת בהמה לפנינו, חיילא הגזה"כ דהחטה"ע קודמת לעולת בהמה, ומכח זה אף קודמת היא למעשר, וז"ב. [[10]](#footnote-11)

ז] והנה התוס' בסוגיין ד"ה חטאת העוף, כתבו דכעין בעיא זו איכא למיבעי אבידתו ואבידת חבירו וכיבוד אב ואם למ"ד משל בן, איזה מהן קודם, תקדום אבידתו, איכא כאו"א דקודם למ"ד משל בן, תקדום כאו"א, איכא אבידת חבירו וכו', תקדום אבידת חבירו, איכא אבידתו דקודמת לאבידת חבירו, עכ"ל, ובס' צאן קדשים כתב לפשוט הספק, דאבידתו קודמת, דעיילא בה אבידת חבירו באבידתו ואגבהתת מכיבוד או"א, עיי"ש.

ובדעת התוס' דלא ס"ל דנימא בזה עיילא, נ' בפשוטו דהוא כמש"נ לעיל, דל"ש כלל עיילא בכה"ג, דהרי הגם דאבידתו קודמת לאבידת חבירו, מ"מ אינה קודמת לכיבוד או"א, ולא אמרי' דמק"ו תקדום לכיבוד או"א, וא"כ מה יתן לן מה שנזדמנו שלשתן יחד, דהגם דאבידת קודמת לאבידת חבירו, מ"מ אי"ז טעם כלל שתקדום לכיבוד או"א, וכמש"נ.

אמנם נ', דודאי גם הצ"ק מודה לטעם זה, דל"ש עיילא בכל כה"ג, וזה מוכרח מעיקר ד' הצ"ק, שכתב דנימא עיילא בה אבידת חבירו באבידתו ואגבהתה מכיבוד או"א, ומ"ט לא נימא איפכא דעיילא בה אבידתו בכיבוד או"א ואגבהתה מאבידת חבירו, א"נ עיילא בה כיבוד או"א באבידת חבירו ואגבהתה מאבידתו, ובע"כ דהיינו משום דל"ש ע"ז דינא דעיילא כלל, וכמש"נ, ומה שנקט הצ"ק דשייך דינא דעיילא שמכח זה תקדום אבידתו לכיבוד או"א, נ' דהוא משום דס"ל דהא דאבידתו קודמת לאבידת חבירו, ולא ילפי' מינה שתקדום לכיבוד או"א, וילפי' לה מכבד את ד' בהונך, דה"נ הוי בחיסרון כיס, אי"ז גזה"כ בעלמא, דבלא הגזה"כ הי' לנו לומר שתקדום אבידתו לכיבוד או"א, שהרי אבידת חבירו קודמת לכיבוד או"א, וכיון שאבידתו קודמת לאבידת חבירו, כ"ש שתקדום לכיבוד או"א, אלא היינו משום דהא דאבידתו קודמת לאבידת חבירו הוי זה גזה"כ, מקרא דאפס כי לא יהי' בך אביון, וע"כ ל"ש למילף מינה שאף תקדום אבידתו לכיבוד או"א, דע"ז ילפי' מקרא דכיבוד או"א אי"ז בכלל הגזה"כ דאפס, ואשר ע"כ ס"ל דשפיר שייך בזה דינא דעיילא, דהיכא שנזדמנו שלשתן לפנינו, וחייל בזה הקדימה דאבידתו לאבידת חבירו, הרי שמכח זה אף קודמת היא לכיבוד או"א.

אך בדעת התוס' דס"ל דל"ש בזה עיילא, נ' דס"ל דהא דילפי' מקרא דאבידתו אינה קודמת לכיבוד או"א, ול"ש בזה הק"ו מאבידת חבירו דאבידתו קודמת לה, היינו משום דכל דינא דאבידתו קודמת לאבידת חבירו, היינו משום דחיוב השבת אבידה לחבירו הוי חיוב לחבירו, וע"כ איכא בזה לדינא דאפס, דשלך קודם, ומשא"כ מצות כיבוד או"א הויא מצוה לשמים, וע"כ ל"ש בזה דינא דאפס, ויל"פ עוד הטעם בזה, כמש"כ בס' ברכת שמואל, דהא דכיבוד או"א קודם לאבידתו, הוא משום שזהו גופא חיובו לאביו, וע"כ ל"ש ע"ז דינא דאפס, ולפי ב' הטעמים ל"ש בזה דין עיילא כלל, דכ"ה דבעלמא אין אבידתו קודמת לכיבוד או"א, הגם שהיא קודמת לאבידת חבירו, ה"נ אף אם נזדמנו שלשתן לפנינו, אין טעם שיתוסף קדימה באבידתו שתקדום אף לכיבוד או"א, וז"פ.

ונ' די"ל עוד, דל"ש כלל למימר דעיילא בה אבידת חבירו באבידתו ואגבהתה מכיבוד או"א, דעד כאן לא מצי' דינא דעיילא, רק בחטה"ע ועולת בהמה, שנתחדש מגזה"כ דמעלת החטאת עדיפא מעולת בהמה, וה"נ עדיפא מעלת החטאת ממעשר, אך באבידתו שהיא קודמת לאבידת חבירו, הרי ליכא מצוה כלל באבידתו, ומה שהיא קודמת לאבידת חבירו אי"ז משום מעלתה, שהרי אי"ז מצוה כלל ולי"ב מעלה, אלא היינו שאין מחויב להפסיד אבידתו לצורך השבת אבידת חבירו, אך אי"ז דין קדימה ומעלה כלל, וע"כ ל"ש דמה"ט יפטר אף מכיבוד או"א, דהרי לצורך כיבוד או"א מחויב להפסיד ממונו, ואף שלצורך אבידת חבירו אין מחויב להפסיד ממונו, מ"מ ל"ש בזה דינא דעיילא, ודו"ק.

ובדומה לזה נ', במה שדן החזו"א מנחות סי' ל"ג סקי"א, בשהיו לפניו תמיד של בין הערבים מוספי ר"ח ונדרים ונדבות, שהנו"נ קודמין לתמיד של בין הערבים, שאין לאחרם מכח דין תושא"ת, כיון דהוו מצוה עוברת, שהרי א"א להקריבן אחר תמיד של ביה"ע, ותמיד של ביה"ע קודם למוספין, משום דהוי התמיד תדיר, והמוספין ל"ה מצוה עוברת, כיון שאפשר להקריבן אחר התמיד דמוסף דוחה לעשה דהשלמה, וכמש"כ התוס' ר"ה ד"ל:, אך עמש"נ בדברינו בדיני קדימות סק"ו שמד' הראשונים נראה, דמוספין קודמין לתמיד של ביה"ע, ומוספין קודמין לנו"נ משום דבאין בשביל קדושת היום, וכן ודאי דה"ז קודם לנו"נ דשלמים, ויש להוסיף, דמטעם אחר יש להקדים מוספין לנו"נ, משום דקרבן ציבור קודם לקרבן יחיד, וכמבו' בהוריות די"ג., וכתב החזו"א דלכאו' כיון דנו"נ קודמין לתמיד של ביה"ע, דין הוא שמקדימין מוספין לנו"נ, וכדאמרי' בסוגיין עיילא וכו', וה"נ עיילא נו"נ במוספין ואגבהתה מתמיד, ואפשר דל"ד כ"כ וכו', עכ"ד החזו"א.

ולכאו' נ', דכלל ל"ש בזה דין עיילא, שהרי הא דהנו"נ קודמין לתמיד של ביה"ע, ל"ה כלל מכח מעלתן, דאי"ב דין קדימה לתמיד של ביה"ע, אלא היינו שהגם שמצד דיני הקדימה תמיד של ביה"ע קודם להן, מ"מ ל"מ דיני הקדימה במקום שעי"ז יתבטל הקרבן המאוחר, וע"כ כיון שאם יקדימו להתמיד של ביה"ע, לא יקריבו אח"כ להנו"נ, ל"מ דין הקדימה דתמיד של ביה"ע להקדימו לנו"נ, וע"כ נ"פ דל"ש בזה כלל דין עיילא, שאין לנו לומר שמכח הא דהמוספין קודמין לנו"נ, אף הן קודמין לתמיד של ביה"ע, שהרי אף הנו"נ אינן קודמין מצד דיני הקדימה לתמיד של ביה"ע, ואך שכיון שא"א להקריבן אחריו מקדימין אותן, וזה אינו טעם כלל שנקדים המוספין לתמיד של ביה"ע, שהרי את המוספין אפשר להקריב אחר תמיד של ביה"ע, וז"פ.

ולד' הפנים מאירות והטו"א שהבאנו לעיל, נמי פשוט מטעם נוסף דל"ש הכא דין עיילא, דהרי ל"ש דין עיילא רק בכגון ההיא דסוגיין, דכיון שהחטה"ע קודמת לעולת בהמה, הגם דאי"ב למעלת מין זבח, ה"נ היא קודמת למעשר, הגם דהוי מין זבח, אך משא"כ בנידון דהחזו"א, הרי הגם דהמוספין קודמין לנו"נ, מהיכ"ת שתועיל מעלתן לקדום להתמיד דהוי תדיר יותר מהמוספין, וגם למש"נ עוד, ל"ש דין עיילא, רק בכגון ההיא דסוגיין, דמעלת החטאת המקדימתה להעולת בהמה, קיימת אף כנגד מעשר, וע"כ אמרי' דכ"ה שמכח מעלה זו היא קודמת לעולה, ה"נ מכח זה היא קודמת אף למעשר, אך משא"כ בנידון דהחזו"א, הרי מה שהמוספין קודמין לנו"נ, הוא משום שהם באין לחובת היום, ומשום שהן מקודשין, ומשום שהן קרבן ציבור, והרי ל"ש כלל שיקדמו המוספין לתמיד משום כל הנך מעלות, דהרי אף התמיד אי"ב לכל הנך מעלות, וע"כ ל"ש בזה כלל דין עיילא, וכ"ז פשוט.

1. ופירש"י ויקדום מעשר וכו', דאילו עולת בהמה ל"מ קדמה לחטה"ע מגזה"כ, ולכאו' נ' לפ"ז, דטעמא דמין זבח עדיף, היינו דכיון דא"א להקדים העולת בהמה מגזה"כ, ממילא דאין הנידון לפנינו אלא אם להקדים המעשר או החטה"ע, וע"כ ודאי דמעשר קדים דמין זבח הוא, וצ"ע בזה במה שהבאנו להלן סק"ד, ד' האחרונים שדימו גווני אחריני לזה, דהפנים מאירות כתב דה"נ בגוונא דהיו לפניו זית תבשיל שעורים ויין, אמרי' דברכת בפה"ג עדיף, והטו"א כתב דה"נ בעבודה מקרא מגילה והשבת אבידה, אמרי' דעבודה עדיפא, עיי"ש בדבריהם, ולכאו' אם טעם הא דמין זבח עדיף, הוא משום שאין אנו דנים כלל על העולת בהמה, וע"כ בהנידון שבין מעשר לחטה"ע הרי דמעשר קדים, א"כ הרי ל"ש ה"ט כלל בגווני אחריני, והאמנם דבגוונא דהטו"א, כתב הטו"א בסו"ד, דא"א כלל להקדים מקרא מגילה להשבת אבידה, אך הוצרך לזה רק דמה"ט ל"ש בזה עיילא, אך למ"ד דמין זבח עדיף לא הוצרך לזה, ופשיטא לי' דה"נ עבודה עדיפא), ונ' מד' רבותינו האחרונים, שפירשו דמש"א מין זבח עדיף, היינו דדין הקדימה דמין זבח, עדיף על דיני הקדימות האחרים, וע"כ היכא שכל א' קודם לחבירו, יש לנו להעדיף הקדימה דמין זבח, וזהו שדימו האחרונים דה"נ מסתברא להו דדין הקדימה דבפה"ג עדיף מדין הקדימה דמוקדם בפסוק, וה"נ דין הקדימה דעבודה, עדיף משאר דיני הקדימה, וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-2)
2. ויש לציין עוד, לד' החזו"א מנחות סי' ל"ג סוסקי"ח, שנקט דבגונא שיהיו לפנינו פר ושעיר דע"ז וחטאת אחרת, נימא בזה עיילא, ומכח זה יקדם הפר ע"ז להחטאת האחרת, עיי"ש, וזה שלא כד' הירושלמי, וכנ' נקט החזו"א דהירושלמי פליג על מערבא ולא ס"ל לדינא דעיילא, אך למש"א בסוגיין דעיילא וכו', ה"נ י"ל התם עיילא, וזה שלא ככל הדרכים שנתבארו בהמשך דברינו דל"ש בזה דין עיילא. [↑](#footnote-ref-3)
3. דהרי בשבאו על ב' חיובין, כל מה שיש להקדים החטה"ע לעולת בהמה, היינו רק משום ששניהם לפנינו, אך אם אין החטה"ע לפנינו שפיר מקריבין להעולה, וע"כ ודאי ל"ה העולה מחוס"ז, ובאמת שאף אם היינו חושבין אותו מכח זה למחוס"ז, מ"מ כיון שכ"ז הוי רק משום שהחטה"ע באה לפנינו, שפיר שייך בזה דינא דעיילא, ודו"ק, ול"ד לדין הקדימה בשבאו על חיוב א', דבזה אף אם אין הקרבן הקודם לפנינו, אין מקריבין להקרבן השני, וע' קר"א בריש פירקין שעמד על חילוק זה, וע"כ שפיר יש לחשוב הקרבן השני מחוס"ז, כיון שאין מקריבין אותו כלל קודם הקרבת הקרבן הראשון, וצ"ע בס' חקרי לב או"ח סי' א'. [↑](#footnote-ref-4)
4. וצ"ע לדעת התוס', בהא דתנן בפסחים דס"א. דשחטו קודם לתמיד כשר, ומ"ט אינו נפסל משום מחוס"ז, וקו' זו ק' להראב"ד והריטב"א דס"ל דעולה שהקריבה קודם החטאת פסולה, ואף דליכא קרא לעכב, דא"כ מ"ש פסח ששחטו קודם התמיד דלא מיפסל בהכי, והק' כן בס' חקרי לב או"ח סי' א, וגם הקר"א בזבחים ד"ה. עמד בזה ע"ד התוס', ועיי"ש שהוכיח מזה, דל"ש פסולא דמחוס"ז רק בחטאת מצורע, משום דכל עבודותיו פסולות אם הקדימן לאשמו, וע"כ גם השחיטה פסולה דחשיבא מחוס"ז, עיי"ש בדבריו, ועמש"נ לישב בזה במנחות ד"ד: בדברינו בדין מחוס"ז סק"??. [↑](#footnote-ref-5)
5. ובס' חקרי לב או"ח סי' ב', הביא מהגאון בעל שעה"מ שפירש ד' התוס', שכונתם כמשמעות לשונם דאשם מצורע אינו קודם לחטאת מצורע, והיינו דהגם דדינא הוא דאשם מצורע קודם לחטאתו, היינו דוקא לחטאת שבאה עמו ומגזה"כ, אך אם נזדמנו אשם מצורע של זה וחטאת מצורע של אחר, חטאת מצורע קודמת, עיי"ש בדבריו. [↑](#footnote-ref-6)
6. והוכיח כן, ממש"א שם דנדבת משיח ושעיר ע"ז, שעירי ע"ז קודם משום שדמ ניתן בפנים, ולא אמרי' שיקדום שעיר ע"ז משום שהוא חטאת, ובע"כ דבדינא דפר ע"ז קודם לשעיר ע"ז, נתחדש דבשעיר ע"ז ליכא למעלת חטאת, וע' קר"א הוריות די"ג., שעמד בד' הירושלמי, דנ' דמעלת משיח מציבור, מהניא אף בדעדיף קרבן הציבור מקרבן המשיח, דקרבן הציבור הוי חטאת וקרבן המשיח הוי עולה, והק' שם מ"ש ממש"א שם דהא דקרבן איש קודם לקרבן אשה, היינו רק בשקרבנותיהן שוין, אך בדהוי זה פר וזה גדי הפר קודם, והרי דל"מ מעלת המקריב כנגד מעלת הקרבן, וכתב שם דצריך לחלק בין מעלת המשיח על ציבור למעלת האיש על האשה, ולד' המוע"י ל"ק כלל, ודבריו צ"ע, דא"כ אמאי לא נימא נמי, דמהא דפר ע"ז קודם לשעיר, הגם שהשעיר נכנס לפנים, בע"כ נתחדש בזה דליכא בשעיר ע"ז מעלת נכנס דמו לפנים, וא"כ מה"ט אף לא יקדם לנדבת משיח, וי"ל, עוד ילה"ע, דאי בשעיר ע"ז ליכא מעלת חטאת, א"כ מ"ט שעיר ע"ז קודם לחטאות אחרות, והרי שאר חטאות אי"ב מעלת חטאת כנגד שעיר זה, ואולי מעלת נכנס לפנים עדיפא, ונ"פ דהגם שנתחדש דלי"ב בשעיר מעלת חטאת, היינו רק שאין לנו להקדימו מכח זה לעולה, אך מ"מ אין לנו להקדים חטאת אחרת לשעיר, שהרי אף השעיר הוי חטאת והוא מרצה, ואין לחטאת אחרת מעלה עליו, דהגם שנתחדש דבשעיר ע"ז ל"מ מעלה זו להקדימו, מ"מ סו"ס אי"ב למעלה זו, וע"כ ליכא לחטאת אחרת קדימה עליו, וז"פ. [↑](#footnote-ref-7)
7. ובאמת הוא מפורש כן בפירש"י שפירש, ז"ל, עיילא וכו' ואגבהתה ממעשר לבטל חשיבות מין זבח שבו, "דהא בעולה נמי איתי' לאותה חשיבות ובטיל לי' מגזה"כ", הלכך יקדים חטה"ע לעולה ועולה למעשר, עכ"ל, ולהדיא דכל הא דאמרי' דעיילא וכו', הוא משום דכל קדימת מעשר לחטה"ע הוא משום שהוא מין זבח, וכיון דגזה"כ דחטה"ע קודמת לעולה אף שגם בעולה יש לחשיבות זו דמין זבח, ע"כ היא קודמת גם למעשר. [↑](#footnote-ref-8)
8. ומה"ט גם בנידון דהמג"א, ל"ש כלל לומר דעיילא בה יין בשעורים ואגבהתה מזית, כיון דכל מה דהשעורים קודמין ליין הוא משום שהן מוקדמין בפסוק, ומעלה זו ל"ש כלל שתקדימם לזית, שהרי כנגד הזית לי"ל כלל מעלה זו, ואדרבה הזית מקודם טפי בפסוק, וע"כ ל"ש בזה דינא דעיילא כלל. [↑](#footnote-ref-9)
9. וכתב שם הגראמ"ה, דאשם קודם לתודה ואיל נזיר, משום דאינן מצויין, ואף דשם שלמים עליהם, מ"מ אהני הא דחטאת ואשם מקודשין להקדימן להן, ומ"מ תודה ואיל נזיר קודמין לשלמים, דאף שדשלמים מצויין, מ"מ כיון דגם תודה ואיל נזיר הוו בכלל שלמים המצויין, ה"ה קודמין לשלמים שהן מקודשין ממנו, עכ"ד, והיינו שהגם שלתודה ואיל נזיר ליכא מעלת מצוי, שמכח זה יקדמו לקרבנות אחרים, מ"מ אית להו חשיבות מצוי דאין להקדים השלמים להן.

   ועד"ז נ' לבאר ד' השאג"א סי' כ"ב, שכתב שם דברהמ"ז של שבת קודם לספיה"ע, כיון שהוא תדיר ממנו, אך ברהמ"ז של חול שאינו תדיר, שאינו מחויב לאכול, והוי רק מצוי בעלמא, אינו קודם לספיה"ע, ומסיק שם דאיזה שירצה יקדים, עיי"ש, וצ"ע דכיון שברהמ"ז של חול ל"ח תדיר, א"כ מ"ט לא יקדם לו ספיה"ע דהוי תדיר, ונ' שביאור ד' השאג"א הוא, דהגם שברהמ"ז של חול לי"ל מעלת תדיר מכח מה שברהמ"ז דשבת הוא חובה, דל"מ זה לחשוב ברהמ"ז דחול תדיר, כיון שאין ברהמ"ז דחול מכלל התדיר, מ"מ אף ל"מ ספיה"ע לקדום לו מכח מעלת תדיר, דהרי ברהמ"ז הוי נמי תדיר בשבתות וימים טובים, והגם דל"מ זה ליתן לו מעלת תדיר להקדימו לספיה"ע, מ"מ אף אין ספיה"ע קודם לו, וז"ב. [↑](#footnote-ref-10)
10. אמנם עדין יש לדון במש"כ התוס' להלן דאף אם תדיר ומקודש מקודש קודם, מ"מ עולת מוספי שבת קודמת אף לחטאת מוספי ר"ח, דכיון דקודמת לעולת מוספי ר"ח משום דתדירה קודמת נמי לחטאת, שהשוה הכתוב עולה דמוסף עם החטאת, ולפ"ז הרי שאם באו לפניו עולת מוספי שבת וחטאת מוספי ר"ח ופר העדה, הרי שדינא הוא דעולת מוספי שבת קודמת לחטאת מוספי ר"ח, וחטאת מוספי ר"ח קודמת לפר העדה משום דתדירה, ופר העדה קודמת לעולת מוספי שבת משום שמקודשת, ויש להסתפק איזה מהן יקדום.

    ונ' דבכה"ג יש מקום לומר דנימא דעיילא בי' חטאת מוסף ר"ח בעולת מוסף שבת ואגבהתה מפר העדה, דכיון דמן הדין הי' שיקדום חטאת מוסף ר"ח לעולת מוסף שבת משום שהיא מקודשת ממנה, ואך דגזה"כ הוא שיקדום עולת מוסף שבת לחטאת מוסף ר"ח, הרי די"ל דבכה"ג שבאו שניהם לפנינו וחיילא בזה קדימת עולת מוסף שבת לחטאת, תו היא קודמת אף לפר העדה, וגם הטעמים שנתבארו לעיל דלא אמרי' עיילא ל"ש בכה"ג, שהרי בכה"ג הרי הא דעולת מוספי שבת קודמת לחטאת ר"ח הוא משום שהיא תדירה, וזה טעם גם להקדימה לפר העדה, וגם מאידך כל הא דאתינן להקדים פר העדה לעולת מוספי שבת הוא משום שהיא מקודשת, ומעלה זו הרי איכא גם להחטאת מוספי ר"ח, ואפ"ה עולת מוספי שבת קודמת לה, וצ"ע בזה – י"ז סיון תשס"ח. [↑](#footnote-ref-11)