בונה, בדין הידוק ורפוי
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / מלאכות שהיה והטמנה / הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים

מוצש"ק לך לך אור לט' מרחשון תשס"ח

**א**

א] כתב הטור סימן שי"ג, ז"ל, וראיתי כתוב על שם הר"ם מרוטנבורג דה"ה כוס של פרקים אסור להחזירו אא"כ יהא רפוי, ונראה דכוס אין דרך להדקו כל כך ושרי בכל ענין, עכ"ל, ובשו"ע שם ס"ו כתב, ז"ל, וכוס של פרקים מותר לפרקו ולהחזירו בשבת. ויש מי שאומר שדין הכוס כדין המטה.

ובביאור הפלוגתא בזה, פירש המ"ב שם סקמ"ה בשם הט"ז, ז"ל, לפרקו ולהחזירו, "כשהוא רפוי", והטעם דאין דרך להדק כ"כ בחוזק שיהי' חשוב כמו תקיעה וע"כ אין לחוש שמא יתקע, והיש מי שאומר ס"ל כיון דעכ"פ דרך להדק גם ברפוי אסור כמו במטה של פרקים, עכ"ל.

והיינו דלעולם אף שאין דרכו לתקוע אסור להחזיר בהידוק, וכל פלוגתת המהר"ם והטור הוא אם מותר להחזירו ברפוי, דהטור ס"ל דכיון שאין דרכו בתקיעה שרי להחזירו ברפוי, והמהר"ם ס"ל דאף שאין דרכו בתקיעה, מ"מ כיון שדרכו בהידוק אסרו אף ברפוי.

ואמנם פי' זה צ"ע רב מכמה טעמים, חדא הוא משה"ק השעה"צ שם סק"ל דל' הטור שכתב דשרי בכל ענין אינו מתישב לפירוש זה.[[1]](#footnote-2)

עוד ילה"ע, שהרי השו"ע שם כתב דדעת המהר"ם דדין הכוס כדין המטה, והנה לעיל מינה בדין המטה כתב השו"ע דאם הי' רפוי מותר, ולא הזכיר כלל דאם דרכו בהידוק אסור אף ברפוי, ורק הרמ"א כתב לזה, וא"כ היאך נימא דמש"כ דיש מי שאומר דדין הכוס כדין המטה הוא לאסור אף ברפוי, וביותר צ"ע, שהרי השעה"צ שם סקל"ה כתב, דלדעת הטור גם במטה שרי להחזיר ברפוי אף דדרכו בהידוק, וא"כ מהו שכתב השו"ע דיש מי שאומר דדין הכוס כדין המטה, הרי גם לדעה הראשונה דין הכוס כדין המטה, דאף במטה מותר להחזיר ברפוי אף שדרכו בהידוק.

עוד אינו מתישב לפ"ז, מש"כ הרמ"א שם ע"ז, ז"ל, ואם דרכו להיות מהודק אע"ג דעכשיו רפוי אסור, עכ"ל, ופי' המ"ב שם סקמ"ח, ז"ל, ר"ל להיות מהודק ותקוע בחוזק, שבזה אף הטור דהוא דעה ראשונה מודה דאסור, ובשעה"צ שם סקל"ה, ז"ל, דסתם הידוק הלא הדעה ראשונה דהוא הטור סבירא לה דשרי, ומה שהגי' הרמ"א בריש הסעיף דדוקא בשדרכה להיות רפוי' שרי, נקט הכי דבזה לכולי עלמא שרי, אבל באמת לדעת הטור אפילו אם דרכה להיות מהודק קצת ג"כ שרי כשעושה רפוי, כיון שאין דרך להדקו בחוזק, דנגזר משום תקיעה, עכ"ל.

והנה המ"ב הוצרך לכך, לפ"מ שפירש דפלוגתת מהר"ם והטור היא אם אסרו רפוי בדבר שדרכו בהידוק, וע"כ בע"כ דמש"כ הרמ"א דאם דרכו להיות מהודק אע"ג דעכשיו רפוי אסור, הוא רק בשדרכו להיות מהודק ותקוע בחוזק, וע"כ נמי מש"כ הרמ"א בריש הסעיף דרק בדרכה להיות רפוי' שרי הוא רק לדעת מהר"ם.

אמנם כ"ז הוא דוחק, שהרי ל' מהודק שכתב השו"ע בריש הסעיף, הוא על הידוק שאינו כתקיעה, וא"כ ק' לומר דמש"כ הרמ"א דאם דרכו להיות מהודק אע"ג דעכשיו רפוי אסור, היינו רק בשדרכו להיות מהודק ותקוע בחוזק, גם מש"כ השעה"צ דד' הרמ"א בריש הסעיף הם רק לדעת מהר"ם, הוא קצת דוחק.

ב] ומה שייחס השעה"צ פי' זה בפלוגתת הטור והמהר"ם להט"ז, יל"ד בזה, דהנה ז"ל הט"ז שם סק"ז, שדין הכוס וכו', ולכאו' גם הנודות של בדיל שיש לנו שיש בה שרוי"ף אסור עכ"פ להדקה בחוזק כמו במטה של פרקים, ולדיעה אחרונה הי' לנו לאסור אפי' להדקה ברפיון כיון שדרך להדקה, עכ"ל.

והנה כפי הנראה מד' המ"ב שפירש מכוון הט"ז, דמש"כ דאסור עכ"פ להדקה בחוזק הוא אף לדעת הטור, דדמי למטה של פרקים שאסור להדקה, ומש"כ דלדעה אחרונה הי' לנו לאסור אפי' להדקה ברפיון כיון דדרך להדקה, כונתו דלדעת מהר"ם אסור אפי' להדקה ברפיון, משום דכל שדרך להדק בחוזק, אסור אף ברפוי, ומזה הוא שלמד המ"ב דדעת הט"ז דפלוגתת הטור ומהר"ם היא אם בדבר שדרך להדקו אסור להחזיר אף ברפוי או לא, אך בהידוק לכו"ע אסור להחזיר אף שאין דרכו בתקיעה, וזמש"כ הט"ז דבנודות וכו' אסור עכ"פ להדקה בחוזק גם לדעת הטור.

אמנם הנה עיי"ש בלבו"ש שפירש, דמש"כ הט"ז דלדעה אחרונה אסור אפי' להדקה ברפיון, כונתו היא לד' הרמ"א דאם דרכו להיות מהודק אע"ג דעכשיו רפוי אסור, וזהו שכתב הט"ז דלפ"ז אסור אף להדק ברפיון, כיון שדרך להדקו, ועיי"ש בלבו"ש שכתב, דגם המחבר מודה לדין זה, ומש"כ הט"ז לדעה אחרונה, הוא משום דל' המחבר משמע לכאו' דברפיון מותר עד שהוצרך הרמ"א לפרש ד' המחבר דמודה דאסור, משו"ה קרי לי' הט"ז דעה אחרונה אע"פ שבאמת לא פליגי כלל.

והנה לפי' זה מתבאר, דמש"כ הרמ"א דאם דרכו להיות מהודק אע"ג דעכשיו רפוי אסור, אין כונתו בשדרכו להיות מהודק ותקוע בחוזק, אלא כונתו בדרכו להיות מהודק בסתם הידוק, דבכה"ג אסור להחזירו אף ברפיון, וזה כמש"כ הרמ"א בריש הסעיף, במש"כ השו"ע דאם הי' רפוי' מותר לכתחילה, והוסיף הרמ"א תיבות "דרכה להיות", ואשר זמש"כ הט"ז דלפ"ז הי' לנו לאסור בנודות אפי' להדקה ברפיון כיון שדרך להדקה, הגם שאין דרכה בתקיעה.

ולפ"ז הרי בע"כ דפלוגתת הטור והמהר"ם אינה בדין זה אם מותר להחזיר ברפיון דבר שדרכו בהידוק, שהרי הרמ"א כתב דזה לכו"ע אסור.

ומוכח לפ"ז דמפרש הט"ז לפלוגתייהו, אם מותר להחזיר הכוס בהידוק, דהטור ס"ל דשרי להדקו, וכאשר כן מוכח מל' הטור דשרי בכל ענין, והמהר"ם ס"ל דאסור.

ומש"כ הרמ"א דאם דרכו להיות מהודק אע"פ דעכשיו רפוי אסור, אין כונתו דכה"ג אסור לכו"ע אף בכוס, שהרי לדעת הטור מותר להחזיר הכוס אף בהידוק וכ"ש ברפוי, אלא כונתו בגווני דאסור להחזיר בהידוק לכל מר כדאית לי', דמה שלא נאסר אלא בהידוק ולא ברפוי, הוא בשאין דרכו להיות מהודק, אך כל שדרכו להיות מהודק אסור להחזיר אף ברפוי, וזמש"כ הרמ"א בריש הסעיף דבמטה לא הותר להחזירה רפוי' אלא אם דרכה להיות רפוי', וז"ב.

ולפ"ז נ' דמש"כ הט"ז דלכאו' גם הנודות וכו' שיש בה שרוי"ף אסור עכ"פ להדקה בחוזק, אין כונתו לאסור בזה גם לדעת הטור, אלא כונתו דלדעת מהר"ם דאסור להדק אף דבר שאין דרכו בתקיעה, יש לאסור גם בזה, דהאמנם לפ"מ שפירש המ"ב דמש"כ הט"ז לדעה אחרונה, היינו דעת מהר"ם, הרי בע"כ דמש"כ מתחילה לאסור הוא לדעת הטור, אך לפמש"כ הלבו"ש דמש"כ הט"ז לדעה אחרונה היינו לדעת הרמ"א, שפיר מתפרש דמש"כ מתחילה לאסור הוא לדעת מהר"ם.

וכן נ' להדיא מל' הט"ז, שהעמיד לדבריו עמש"כ השו"ע די"א דדין הכוס כדין המיטה, וע"ז הוא שכתב דלכאו' "גם" הנודות וכו' אסור עכ"פ להדקה בחוזק כמו במטה, ונ' להדיא דכונתו דלדעת מהר"ם דדין הכוס כדין המטה, גם דין נודות אלו כדין המטה ואסור להדק בחוזק, ויותר מוכח כן ממש"כ הט"ז בהמש"ד, ז"ל, אלא דנראה דדוקא בכוס "יש מי שמחמיר" וכו', עכ"ל, והרי דכל מה שדן לאסור הוא לדעת מהר"ם דמחמיר בכוס, וזש"כ דנראה דדוקא בכוס יש מי שמחמיר ולא בנודות, וז"ב.

ג] ובביאור פלוגתת מהר"ם והטור לפי' זה, בפשוטו הי' נראה דפליגי בדין הידוק בדבר שאין דרכו בתקיעה, דמהר"ם ס"ל דאסור, והטור ס"ל דשרי, ואשר זהו מש"כ הט"ז דלכאו' ה"נ בנודות וכו' שיש בה שרוי"ף, אסור לדעת מהר"ם להדקה בחוזק, אף שאין דרכו בתקיעה, (דס"ל דשרוי"ף לא חשיב כתקיעה), אך לדעת הטור שרי, וכמו שפירש כן הגר"ז, הבאנו דבריו להלן סק"ט.

אך מל' הט"ז בסוף דבריו נראה שפירש בע"א, ז"ל, דדוקא בכוס יש מי שמחמיר, שא"צ לפורקו כי עיקר תשמישו שלא ע"י פירוק, משא"כ בנוד שעיקר תשמישו ע"י פירוק תמיד, לא מקרי "גמר מלאכה" אפי' אם הוא תוקע בחוזק השרוי"ף, עכ"ל.

ומשמעות ד' הט"ז שפירש, דד' מהר"ם שאסר בכוס מיוסדים על הא דכל שמהדק הכוס בחוזק הוי זה גמר מלאכה, וזהו מש"כ דנראה דאף לדידי' כ"ז הוא בכוס, אך בנוד לא מיקרי גמר מלאכה אפי' אם הוא תוקע בחוזק השרוי"ף.

ונ' מזה שפירש הט"ז דלכו"ע מותר להחזיר בהידוק דבר דל"ש בו תקיעה, ומה שאסר מהר"ם להחזיר כוס של פרקים, הוא משום דהידוק הכוס בחוזק רב חשיב כתקיעה, והטור שהתיר להחזירו הוא משום דאין דרכו בכך להדקו בחוזק רב, וכל שאין דרכו בתקיעה מותר להדקו, ויל"פ עוד דהטור פליג בהך מילתא גופא, וס"ל דאף אם מהדק הכוס בחוזק רב לא חשיב כתקיעה, דתקיעה הוא רק ע"י יתידות וכיו"ב, אך אי"ז מתישב כ"כ בל' הטור, ואשר זמש"כ הט"ז דלדעת מהר"ם לכאו' גם בנודות וכו' שיש בה שרוי"ף אסור עכ"פ להדקה, משום דאף בשרוי"ף אם מהדקו בחוזק רב חשיב זה כתקיעה, וע"כ יש לאסור אף בסתם הידוק, ולדעת הטור אין לאסור בזה, והיינו או משום דאין דרך להדקו בחוזק רב, או משום דס"ל דאף אם מהדקו בחוזק רב לא חשיב זה כתקיעה.

ולפ"ז נמצא, דמש"כ השעה"צ שם דמהט"ז משמע דס"ל דאפי' ע"י שרוי"ף בחוזק הוא רק איסור דרבנן, הנה כ"ז הוא לפי דרכו בביאור ד' הט"ז, דלפ"ז הרי ממש"כ הט"ז דלדעת הטור שרי להדקו ברפוי, מוכח דגם אם מהדקו בחוזק אי"ז כתקיעה, וע"כ כיון שאין דרכו בתקיעה שרי להחזירו ברפוי, אך לפמש"נ לדון בביאור ד' הט"ז מתבאר בדבריו דאם מהדק בחוזק רב ע"י שרוי"ף חשיב זה כתקיעה עכ"פ לדעת המהר"ם, וז"ב.

ד] ובעיקר ד' הט"ז צ"ע, דהנה ממש"כ הט"ז שם להתיר בנודות, משום דעיקר תשמישו ע"י פירוק וע"כ לא מיקרי גמר מלאכה אפי' אם הוא תוקע בחוזק השרוי"ף, יש ללמוד דס"ל דהא דאסור להחזיר בהידוק הוא שמא יתקע ויתחייב משום מכה בפטיש, וכמש"כ הט"ז בסק"ו דהא דאם תקע חייב חטאת הוא משום דהוי גמר מלאכה וחייב משום מכה בפטיש, ואשר זהו שכתב דבנודות אין לאסור, משום דאף אם יתקע בחוזק לא מיקרי גמר מלאכה, וע"כ אין לאסור שמא יתקע.

והנה לדעת הט"ז דהאיסור מה"ת להחזיר בתקיעה הוא משום מכה בפטיש, הרי אין אסור מה"ת אלא להחזיר בתקיעה, אך לפרק כלי המחובר בתקיעה לי"ב איסורא, שהרי סתירת מכה בפטיש אינה מלאכה, ולפ"ז הרי הי' בדין דגם במה שאסרו להחזיר בהידוק גזירה שמא יתקע, לא נאסר אלא להחזיר, אך לפרק כלי המחובר בהידוק שרי, דאין מקום לגזור בזה כלל, שהרי אף אם הי' הכלי מחובר בתקיעה, נמי לא הי' איסור בפירוקו.

ונראה דגם אי נימא דמכח הגזירה שמא יתקע, שויוה רבנן כמלאכה, נמי אין מקום לאסור לפרק, דכיון דלדעת הט"ז המלאכה בתקיעה היא מלאכת מכה בפטיש, א"כ גם מה דשויוה להידוק כמלאכה, הוא מלאכת מכה בפטיש, וא"כ אין לנו לאסור לפרק כלי המחובר בהידוק, וגם דלפמש"נ לעיל בדעת הט"ז דלכו"ע מותר להחזיר בהידוק כלי דל"ש בו תקיעה, הרי נראה דלא שויוה רבנן להחזרה בהידוק כמלאכה, שהרי בגוונא דל"ש תקיעה לא אסרו החזרה בהידוק, אלא הוי זה איסור מחודש להחזיר במקום שיש לחוש שיתקע, וא"כ ודאי אין מקום לאסור לפרק כלי המחובר בהידוק.

אך הנה בד' הט"ז שם מפורש, דלדעת מהר"ם אסור לפרק כוס של פרקים, וכ"ה להדיא בד' מהר"ם מר"ב בתשב"ץ קטן סימן ל"ו, והרי דכ"ה שאסור להחזיר כלי בהידוק, ה"נ אסור לפרק כלי המחובר בהידוק, וצ"ב הטעם בזה.

ה] ובעיקר פלוגתת המהר"ם והטור, הנה מד' הב"י נ' ללמוד שפירש פלוגתייהו בע"א, דהנה כתב הב"י בסימן שי"ג, ז"ל, ונראה מדבריו שם דהא דאמרינן אם הי' רפוי מותר היינו לומר שהוא עשוי להיות רפוי ומשו"ה שרי, אבל אם הוא עשוי להיות מיהדק אע"פ שעכשיו כשמחזירו מניחו רפוי אסור, "וכן נראה ממה שאמר רבינו בסמוך גבי כוס של פרקים שמותר להחזירו לפי שאין דרך להדקו דמשמע הא אם הי' דרך להדקו אסור להחזירו אפילו מניחו רפוי" וכו', עכ"ל.

ובחזו"א סימן נ' סק"י כתב ע"ז, ז"ל, ובב"י סי' שי"ג כתב דמשמע מדברי הטור דאין מותר רפוי אלא באין דרכו להדק, וזה תמוה מאד דאדרבה הטור מתיר בכוס אפי' מהודק כיון שאין דרכו להדקו בחוזק שהוא תקוע, אבל רפוי לעולם מותר, עכ"ל.

ובביאור ד' הב"י נראה, דס"ל בפי' פלוגתת מהר"ם והטור כמש"כ הלבו"ש ע"ד המג"א סקי"ב, דפליגי אם הידוק של כוס חשיב כהידוק, דמהר"ם ס"ל דחשיב כהידוק, וע"כ אסר להחזירו, והטור ס"ל דלא חשיב כהידוק וע"כ התיר להחזירו.

ולפ"ז מבו' היטב מה שדקדק הב"י מד' הטור, דכיון שדעת הטור דהידוק דכוס לא חשיב הידוק, א"כ מה הוצרך לפרש טעם ההיתר משום שאין דרך להדקו, הרי בהחזרה זו שאנו דנים עלי' דלדעת הטור דינה כרפוי הי' מותר להחזיר אף אם דרך להדקו, ומזה למד הב"י דדעת הטור דכל שדרכו בהידוק אסור להחזירו אף ברפיון, ואשר זהו מש"כ הטור דהא דמותר להחזיר כוס של פרקים, הוא משום שאין דרך להדקו כ"כ, וז"ב.[[2]](#footnote-3)

ו] וי"ל עוד בביאור פלוגתת מהר"ם והטור, דכו"ע ס"ל דסתם הידוק של כוס לא חשיב כהידוק ורק הידוק כוס בחוזק רב חשיב כהידוק, ומהר"ם שאסר להחזיר הכוס, הוא משום דס"ל דלא התירו רפוי אלא בדבר שהוא רפוי וא"א להדקו, אך כוס דשייך בו הידוק, אסור להחזירו אף ברפוי, והטור שהתיר להחזירו, הוא משום דרק דבר שדרך להדקו הוא דאסור אף ברפוי, אך כוס שאין דרך להדקו כ"כ שיהא חשוב הידוק, מותר להחזירו ברפוי, ולעולם מודה הטור דאסור להחזירו בהידוק בחוזק רב דחשיב כהידוק, ומש"כ דשרי בכל ענין, הוא משום שאין דרך כלל להדקו כ"כ.

וגם לדרך זו ניחא ד' הב"י שלמד מד' הטור דכל שדרכו בהידוק אסור להחזירו אף ברפיון, שהרי כל מה שהתיר הטור להחזיר הכוס ברפיון הוא רק משום שאין דרך להדקו, אך אם הי' דרך להדקו הי' מודה לד' מהר"ם שאסור להחזירו אף ברפיון, אך אין מ' כן מל' הב"י, דלדרך זו הרי נמצא דכל עיקר הפלוגתא דמהר"ם והטור מיוסד ע"ז דלא התירו רפוי אלא במקום דליכא הידוק, ואך דמהר"ם ס"ל דכל דשייך הידוק הגם שאין דרך בכך לא התירו להחזיר אף ברפוי, והטור ס"ל דרק אם דרכו בהידוק לא התירו להחזיר ברפוי, ואין מ' כן כלל מל' הב"י.

ז] והנה במג"א שם סקי"ב כתב, ז"ל, ונ"ל דכוסות שלנו העשויין בחריצים סביב ומהודקים בחוזק לכו"ע אסור, עכ"ל, ובשעה"צ שם סקל"ב כתב ע"ז, דמלישנא דהמג"א מוכח דכשיהדק בחוזק על ידי השרוי"ף הוא חשוב כמו תוקע ממש, וע"כ אסור אפי' להטור בכל גווני, עכ"ד.

אמנם כ"ז הוא לפ"מ שפירש המ"ב פלוגתת מהר"ם והטור, דפליגי אם התירו רפוי בדבר שדרכו בהידוק, ולפ"ז הרי דמש"כ המג"א דבכוסות שלנו לכו"ע אסור, היינו דאסור אפי' ברפוי, ובע"כ הטעם בזה משום דדרכו בתקיעה, ומזה הוא שלמד השעה"צ שדעתו דהידוק ע"י השרוי"ף דינו כתקיעה.

אך אם נפרש פלוגתת מהר"ם והטור כמו שפירש הב"י, דפליגי אם הידוק כוס של פרקים חשיב כהידוק דאסור, וכן פירש הלבו"ש בד' המג"א, הרי דלפ"ז מש"כ המג"א דבכוסות שלנו לכו"ע אסור, מתפרש דבזה מודה הטור דחשיב כהידוק ואסור מדרבנן, ואין ללמוד מדבריו דהידוק ע"י השרוי"ף חשיב כתקיעה.

וכן מוכח מד' המאמ"ר שפירש כן ד' המג"א, דהמאמ"ר תמה ע"ד המג"א, דבכוסות שלנו דל"ש בהו תקיעה כלל, אין לאסור להחזירן, דלא אסרו חכמים להחזיר אלא בדבר דשייך בו תקיעה, עיי"ש באורך, והרי שפירש בדעת המג"א דהידוק ע"י שרוי"ף לא חשיב כתקיעה, ואפ"ה אסור להחזיר בהידוק מדרבנן, וזהו שתמה ע"ז המאמ"ר דלא נאסר הידוק בדבר דלא שייך בו תקיעה.

ח] אמנם לכאו' אכתי יש להוכיח כן מד' המג"א, דהנה במג"א שם סק"ט כתב, ז"ל, ולכאו' נר' דצירים שלנו העשוים בברזל ל"ש למיגזר שמא יתקע דהחור רחב וא"א לתקוע יותר וכו', עכ"ל.

ומבו' בד' המג"א דלא אסרו חכמים להחזיר, אלא בדבר דשייך בו תקיעה, וע"כ דן להתיר בצירים שלנו דל"ש למיגזר בהו שמא יתקע, ומשמעות סתימת הדברים, דאם ל"ש למיגזר שמא יתקע, שרי אף במהודק.

ולפ"ז הרי דממה שאסר המג"א להחזיר בכוסות שלנו, מוכח דס"ל דהידוק שע"י שרוי"ף חשיב כתקיעה, וכיון דשייך בהו תקיעה, ע"כ יש לאסור להחזיר אף בלא תקיעה מגזירה שמא יתקע, דאי נימא דהידוק שע"י שרוי"ף לא חשיב כתקיעה, הרי ל"ש בכוסות אלו תקיעה כלל, ולא הי' אסור להחזירם, וכאשר כן תמה המאמ"ר ע"ד המג"א.

אך אכתי י"ל, דמודה המג"א לד' הט"ז דסתם הידוק ע"י שרוי"ף לא חשיב כתקיעה, ורק אם מהדקו בחוזק רב הוא דחשיב כתקיעה, וכמש"נ כן לעיל סק"? בדעת הט"ז, וע"כ שפיר אסור להחזיר כוסות שלנו, מגזירה שמא יתקע.

ט] ובד' הגר"ז והחזו"א מצינו דרך אחרת בפי' פלוגתת מהר"ם והטור, דהנה ז"ל הגר"ז בסעיף כ"א, וכוס של פרקים י"א שאף שדרכו להיות מהודק קצת מותר להחזירו ולהדקו קצת, ואין חוששים שמא יתקע בחוזק, לפי שאין דרך הכוס כלל להדקו כ"כ בחוזק עד שיתחייב עליו משום בונה ולא אסרו להדק אפי' מעט אלא במטה של פרקים וכל כיוצא בה משאר הכלים שיש לחוש בהם שמא יתקע בחוזק, וי"א שאין חילוק בין כוס לשאר כלים ואסור להחזיר הכוס אא"כ מניחו רפוי לגמרי וכו', עכ"ל.

ומבו' בדבריו דמפרש פלוגתת מהר"ם והטור, בדין הידוק בדבר שאין דרך כלל לתקוע, דהטור ס"ל דלא אסרו הידוק אלא בדבר שיש לחוש בו שמא יתקע בחוזק, אך דבר שאין דרכו כלל בתקיעה שרי להחזיר אף בהידוק, ומהר"ם ס"ל דאסרו להחזיר בהידוק אף בדבר שאין דרכו כלל בתקיעה, וכן פירש החזו"א בסימן נ' סק"י, עיי"ש.

וצריך להוסיף בזה, דבד' הגר"ז שם מבו' דיש ג' חלוקות בזה, דהיכא שדרכו תמיד בתקיעה, אסור להחזיר אפי' רפוי, והיכא שאין דרכו תמיד בתקיעה אך לפעמים תוקעין אותו, אסור להחזיר בהידוק ושרי להחזיר ברפוי, והיכא דאין דרכו כלל בתקיעה, פליגי בזה המהר"ם והטר אם אסור להחזירו בהידוק, עיי"ש, אך החזו"א שם נקט לדינא, דאף היכא שדרכו בתקיעה, שרי להחזירו רפוי, עיי"ש.

י] וראיתי להעיר על דרכם של הגר"ז והחזו"א, ממש"כ הטור בסימן תקי"ט, ז"ל, והא דשרי בחנויות דוקא כשיש לו ציר באמצע וכו' ואינו נראה כ"כ כבונה, אבל יש לו ציר למעלה ולמטה אפי' בחנויות אסור, עכ"ל.

ומבו' בד' הטור, דטעם הא דאסור להחזיר כלים, אי"ז כלל מגזירה שמא יתקע, אלא הוא משום שנראה כבונה, ונת' בזה באורך ב?.

ולפ"ז הרי ודאי שלדעתו יש לאסור להחזיר בהידוק אף בדבר שאין דרכו כלל בתקיעה, ובע"כ דמה שהתיר להחזיר בכוס של פרקים, הוא רק משום דס"ל דלא חשיב כהידוק, דאילו הי' זה חשוב כהידוק, הי' לנו לאסור להחזיר אף שאין דרכו בתקיעה.

**ב**

יא] כתב המג"א סימן שי"ג סקי"א, ז"ל, ז"ל הכלבו בשם הראב"ד דברים שאין אדם מקפיד עליהם אם יתנענע בתוך החור מותר דאין לגזור אלא בדבר שצריך להיות מעמידה בדוחק אבל בסמ"ג איתא דדוקא דבר שצריך גבורה ואומנות אסור, עכ"ל.

ובביאור ד' המג"א, מבו' מד' האלי' רבה שם דהיינו דלדעת הסמ"ג אין אסור מה"ת אלא בדבר שצריך גבורה ואומנות, אך לדעת הראב"ד כל שצריך להיות מעמידו בדוחק ה"ז אסור מה"ת, והנה בל' הראב"ד מפורש דלא אסר אלא מגזירה, וכפי הנראה פירשו מכוון ד' הראב"ד, דבדבר שצריך להיות מעמידה בדוחק, אסרו אף ברפוי, גזירה שמא יעמיד בדוחק דחייב חטאת, ועיי"ש באלי' רבה שפירש טעם הפלוגתא בזה, דהסמ"ג ס"ל דהחיוב בתקיעה הוא משום בנין, דחשיב כעושה כלי חדש, ולא חשיב כעושה כלי חדש אלא בשצריך לזה גבורה ואומנות, אך הראב"ד ס"ל דהחיוב בתקיעה הוא משום מכה בפטיש, וע"כ כל שמקפיד שלא יתנענע בתוך החור ומהדק בדוחק אסור, עכ"ד.

יב] ואמנם הדברים צע"ג, דהנה כתב המאירי בס"פ כירה בשם הראב"ד, ז"ל, וגדולי המפרשים כתבו במה שהתרנו ברפוי שלא נאמר אלא בדברים שדרכם להשמט ולהחזיר ואין אדם קפיד עליהם, אבל דבר שאין דרכו להשמט ושאדם קפיד בהשמטתם אף ברפוי גמור אסור שמא יתקע שם יתד עד שלא ישמט ונמצא מכה בפטיש, וזהו שאסרו בדלת שידה תיבה ומגדל בפ' כל הכלים ולא חלקו בין רפוי לשאינו רפוי, עכ"ל.

ומבו' להדיא דמעולם לא נתכוין הראב"ד לומר דכל שמעמיד בדוחק הוי זה כתקיעה שחייב עלי' חטאת, אלא כונתו היא דכל הא דשרי ברפוי ולא גזרינן שמא יתקע, הוא רק בדבר שאין מקפיד עליו אם יתנענע, דבזה ליכא למיחש שמא יתקע, אך בדבר שאדם מקפיד בהשמטתו אסרו אף ברפוי גזירה שמא יתקע שם יתד עד שלא ישמט, ופירש כן להא דתניא דדלת של שידה וכו' נוטלין אבל לא מחזירין, ולא חילקו בין רפוי לשאינו רפוי, משום דבדלת של שידה אין דרכו לישמט ואדם מקפיד על השמטתם, וע"כ אף מחזיר ברפיון חיישי' שמא יתקע, אך לעולם מודה הראב"ד דאף אם מעמיד בדוחק אי"ז כתקיעה, וכאשר כן מפורש בדבריו דרק אם תוקע שם יתד עד שלא ישמט הוא דהוי מכה בפטיש, וכל שאין תוקע שם יתד, אף שמעמידו בדוחק, אי"ז אלא הידוק האסור מדרבנן גזירה שמא יתקע, (שהרי אלמלי הא דלא חילקו בדלת שידה וכו' בין רפוי לשאינו רפוי, הוה ניח"ל להעמידה בשאינו רפוי, ובגמ' שם אמרו דמדאורייתא אי"ז בנין והא דאסור הוא מדרבנן גזירה שמא יתקע, וז"ב.

ועיקר פי' זה בד' הראב"ד, מבו' כן בד' הב"י שכתב, ז"ל, ונראה מדבריו שם דהא דאמרינן אם הי' רפוי מותר, היינו לומר שהוא עשוי להיות רפוי ומשו"ה שרי, אבל אם הוא עשוי להיות מיהדק אע"פ שעכשיו כשמחזירו מניחו רפוי אסור וכו', וכן כתוב בכל בו בשם הראב"ד דברים שאין אדם מקפיד עליהם אם יתנועע בתוך החור מותר להכניסן בחורן, שאין לגזור שמא יתקע אלא בדבר שצריך להיות מעמידו בדוחק, עכ"ל, ומבו' להדיא בד' הב"י דמה שאסר הראב"ד בדבר שצריך להיות מעמידו בדוחק, הוא משום שדרכו בהידוק, וכל שדרכו בהידוק דמקפיד עליו, אסור להחזירו אף ברפוי, גזירה שמא יתקע, ועי' חזו"א סימן נ' סק"י שכתב לפרש ד' הכל בו בשם הראב"ד בע"א, אך אחר שזכינו לד' המאירי, הרי הדברים מפורשים כמו שפירש הב"י בדעתו.

יג] שו"ר בשו"ת בית אפרים יו"ד סי' נ"ג ד"ה ובאמת שנ' מדבריו שפירש ד' המג"א בע"א, שכונתו דלדעת הסמ"ק לא נאסר רפוי שדרכו בהידוק, ורק דבר שצריך אומנות אסור, עיי"ש.

**ג**

יד] כתב בביאוה"ל סו"ס תקי"ט, ז"ל, וכתב שם בעבוה"ק דהא דמחמרינן בשיש להם ציר מן הצד דוקא אם לאחר חזרתן יהיו רפויין ואינם רפויין, אבל רפויין גמורים מותר להחזיר אף בשבת ואצ"ל ביו"ט, והוא שלא יתקע, עכ"ל.

והנה בדין זה פליגי הרמב"ן והרשב"א, דהרמב"ן במלחמות ר"פ הבונה פירש דאסור להחזיר תריסין אף בשהן רפויין, משום דדרכן בתקיעה, וכ"נ בד' הרמב"ן במלחמות פ"ק דביצה, והרשב"א בפ"ק דביצה נקט דרפוי בכל גווני שרי להחזיר, ובע"כ דהא דאין מחזירין תריסין איירי בשאינן רפויין לגמרי אלא רפויין ואינם רפויין.

והנה בפשוטו טעמא דהרשב"א דפליג ע"ד הרמב"ן, הוא משום דס"ל דמש"א רשב"ג דאם הי' רפוי מותר הוא בכל גווני, ואף בדבר שדרכו בתקיעה, וע"כ ס"ל דמותר להחזיר תריסין רפויין אף דדרכן בתקיעה.

ולפ"ז הרי דלפ"מ דקי"ל בסימן שי"ג דאסור להחזיר רפוי שדרכו בתקיעה, יש לאסור להחזיר תריסין רפויין, וצ"ע מה שהביא הביאוה"ל בסתמא לד' הרשב"א בעבוה"ק שהתיר בזה.

טו] ונ' בדעת הביאוה"ל, דהנה בב"י סימן שי"ג הביא ד' הרשב"א בעבוה"ק דרפוי ואינו רפוי אסור, והובא במג"א ומ"ב שם.

וילה"ע בזה, שהרי הרשב"א בביצה למד להך מילתא דרפוי ואינו רפוי אסור, מהא דאסור להחזיר תריסין הגם שאינם מהודקין, ובע"כ דרפוי ואינו רפוי אסור, אך לפ"מ דקי"ל דאסור להחזיר רפוי שדרכו בתקיעה, אשר לפ"ז אסור להחזיר אף תריסין הרפויין, מנ"ל דרפוי ואינו רפוי אסור בכל גווני, אמנם י"ל, שהרי הרשב"א בביצה הביא כן בשם רבינו יונה, וע"כ קי"ל הכי, אך בל' הרשב"א שם נראה שלא הסכים לזה רק מכח הראי' מתריסין, עיי"ש.

ונ' מזה, דהגם דקי"ל דאסור להחזיר רפוי שדרכו בתקיעה, מ"מ קי"ל דמותר להחזיר תריסי החנויות הרפויין, שכיון שהי' הדרך להוציאן כדי לשטוח עליהן תבלין כמו שפירש"י בביצה ד"י., לא הי' הדרך כ"כ לתקען, ולא חשיב כדבר שדרכו בתקיעה, וע"כ ממה שאסרו להחזיר תריסין שאינם מהודקין, יש ללמוד דרפוי ואינו רפוי אסור, האמנם הרמב"ן דלא ס"ל דרפוי ואינו רפוי אסור, הוכרח לפרש דאף תריסין הוו דבר שדרכו בתקיעה, וע"כ אסור להחזירן רפויין, אך לפמש"כ רבינו יונה והרשב"א דרפוי ואינו רפוי אסור, שפיר י"ל דתריסין ל"ה כדבר שדרכו בתקיעה, והכי קי"ל.[[3]](#footnote-4)

ולפ"ז ניחא ד' הביאוה"ל שהביא לד' הרשב"א מותר להחזיר תריסין הרפויין, הגם דאנן קי"ל דרפוי שדרכו בתקיעה אסור, דתריסין לא חשיבי כדבר שדרכו בתקיעה, וכמש"נ.

ספר תשב"ץ קטן סימן לו

שולחן ערוך אורח חיים סימן שיג

וכוס של פרקים, מותר לפרקו ולהחזירו בשבת. ויש מי שאומר שדין הכוס כדין המטה

ומ' קצת, דלמאן דאסר אסור אף לפרקו, וכ"ה להדיא בט"ז שם סק"ז.

ונ' הטעם בזה, שהרי לדעת הט"ז האיסור הוא משום מכה בפטיש, אך הא דנאסרה החזרתן אי"ז משום גזירה שמא יתקע, אלא כמפורש בט"ז דהוי זה בנין דרבנן, וע"כ יש לאסור גם פירוקן.

והוא מוכח כן, שהרי הט"ז אסר בשרוי"ף אף דלדידי' לא משכח"ל תקיעה, ונ' דטעמו הוא משום שאי"ז כלל גזירה שמא יתקע, אלא הוי זה בנין דרבנן, וע"כ ה"נ יש לאסור סתירתן.

אך בטור הזכיר בשם מהר"ם דאסור להחזירן ולא הזכיר דאסור לפרקן, ובתשב"ץ קטן ובכלבו כתוב שאסור גם לפרק, וצ"ע בזה.

] בד' הריטב"א בדמ"ח. מבו' דטעם האיסור בהחזרת רצועות בטורח, הוא משום איסור החזרת כלי של פרקים ברפוי, עיי"ש, ונ' לפ"ז דאף בדבר שאין דרך לפרקו שרי להחזיר ברפוי.

ולפ"ז אי"ז כמרדכי דמשמע בדבריו שטעם האיסור משום דחשיב כעשיית כלי לכתחילה.

וע' עוד בחי' הריטב"א עירובין דל"ה. דהתירא דמוסתקי הוא משום דאין בנין בכלים ברפוי, והנה אמנם מ' בדבריו שם דמותר לשבור אף שלא במקום דיבוק המוסתקי, ודלא כמבו' בד' הרשב"א דלא שרי אלא במקום הדיבוק, ונ' דהטעם בזה הוא, דכיון דכל החיבור הוא רפוי, אין ע"ז תורת כלי כלל, וע"כ אין משום סתירה כששוברו, שאינו סותר כלי אלא חתיכות חרס בעלמא, ודו"ק.

טור אורח חיים סימן תקיט

והא דשרי בחנויות דוקא כשיש לו ציר באמצע פי' באמצע הדופן יש ציר ויש לדלת שם בליטה כנגדו שתוחבין אותו בציר ואינו נראה כ"כ כבונה אבל יש לו ציר למעלה ולמטה אפי' בחנויות אסור

1. אך יל"פ בזה, שהרי לפי' זה מתפרש מש"כ מהר"ם דכוס של פרקים אסור להחזירו אא"כ יהא רפוי, דהיינו דרק אם דרכו ברפוי מותר, אך אם דרכו בהידוק אסור להחזירו אף רפוי, ויל"פ דע"ז הוא שכתב הטור דשרי בכל ענין, דהיינו דשרי להחזירו רפוי בכל ענין, אף שדרכו בהידוק. [↑](#footnote-ref-2)
2. והעירוני דיש להוסיף בזה, דאכתי צ"ב שהרי עיקר פלוגתת הטור עם מהר"ם היא דלהטור שרי להדקו משום דאי"ז הידוק, וא"כ מ"ט נקט הטור להא דאין דרך להדקו כ"כ, אך יל"פ בזה, דל' מהר"ם מורה דלא שרי להחזירו רפוי אלא בשדרכו בכך, אך אם דרכו בהידוק אסור להחזירו אף רפוי, וע"ז כתב הטור דנראה דכוס אין דרך להדקו כ"כ וע"כ שרי בכל ענין להחזירו, ובכלל זה נכלל דגם שרי להחזירו בהידוק משום דלא חשיב זה כהידוק. [↑](#footnote-ref-3)
3. ובמק"א נת' דיש מקום לתלות ד"ז בפלוגתת המג"א והביאוה"ל סימן ש"ח סט"ז אם אזלי' בתר אדם זה שאצלו דרכו להיות רפוי או תלוי בדעלמא, דאם אזלי' בתר דידי' ודאי דתריסי החנויות לא חשיבי דבר שדרכו בתקיעה, שהרי אדם זה הי' דרכו לסלקו בכל יום ולא הי' דרכו לתקוע.

   ובאמת מד' הרמב"ן במלחמות ר"פ הבונה שפירש דהאיסור בתריסין הוא משום דדרכן בתקיעה, מוכח דלא אזלי' בתר דידי' אלא בתר עלמא, וזה כד' הביאוה"ל, ודו"ק. [↑](#footnote-ref-4)