42 צורת הפרשיות בתפילין
קטגוריות: ש_ס / מ מנחות / מנחות - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים

מוצש"ק כי תבא אור לי"ז אלול תשס"ג

**סימן ד'**

**בצורת ההפסק שבין הפרשיות בתפילין**

א] בדין צורת ההפסק בין פרשיות התפילין, נחלקו הראשונים ז"ל, ונבאר בעזה"י הדעות בזה, והעולה מזה לדינא.

ז"ל הרמב"ם פ"ב מתפילין ה"ב, וצריך להזהר בפרשיות, שאם עשה הסתומה פתוחה או הפתוחה סתומה פסלן, ושלשת הפרשיות הראשונות כולן פתוחות, ופרשה אחרונה שהיא והי' אם שמוע סתומה, עכ"ל.

ובפשוטו טעמא דהרמב"ם הוא משום דכן הוא בתורה, דג' הפרשיות פתוחות ופרשת והי' אם שמוע סתומה, וע"כ יש לעשות כן גם בתפילין.

אך במש"כ הרמב"ם דאם עשה הסתומה פתוחה פסל, הנה בארחות חיים הל' תפילין כ"ו כתב ע"ז ז"ל, ובעל השלמה כתב זה אינו נראה מן הגמ', ובמזוזה נראה המסקנא בהיפך זה, דר"נ מסיק מצוה לעשותן סתומות ואי עבדינהו פתוחות שפיר דמי, עכ"ל, והיינו דכי היכי דבמזוזה אמרי' דאי עבדי' פתוחות שפיר דמי משום שאין סמוכות לה מה"ת, ה"נ בדין דבתפילין הגם דיש לעשות פרשה אחרונה סתומה כמו שהיא בתורה, מ"מ אי עבדה פתוחה שפיר דמי, כיון שאין סמוכות הפרשיות זל"ז בתורה,[[1]](#footnote-2) ומהרש"ל בשו"ת סי' ל"ז כתב מתחילה מכח קו' זו, שבטלה דעת הרמב"ם בזה.

ומהרש"ל בשו"ת סי' ל"ז כתב לפרש ל' הרמב"ם, דאי"ז פסול לגמרי אלא פסלן מהכשר מצותן לכתחילה, ובשו"ת מהר"מ פאדוא סי' ע"ז כתב לישב ל' הרמב"ם דאה"נ אי"ז מעכב, ומש"כ הרמב"ם דה"ז מעכב קאי על ס"ת, וכ"כ בשו"ת רמ"א סו"ס כ"ה, אך מהרש"ל שם כתב דזה אינו שוה לי כי הלשון לא משמע כן כלל, וגם בשו"ת רמ"ע מפאנו סי' ק"ו כתב ע"ז שאין הדעת סובלתו, וע' עוד בס' מקד"מ סי' ל"ב ס"ק קמ"ט, שהביא דבל' הסמ"ג והמרדכי מפורש דלהרמב"ם ה"ז מעכב, ודלא כד' המהרש"ל וכד' מהר"מ פאדוא.

וכתב בשו"ת רמ"ע שם בישוב דעת הרמב"ם, דהטעם לחלק בין תפילין למזוזה, הוא משום דבתפילין ב' פרשיות הראשונות סמוכות וצריך לעשותן כמו שהן בתורה, וע"כ ה"נ צריך לעשות ב' אחרונות כמו שהן בתורה, ומשא"כ במזוזה, וכ"כ טעם זה הבית יוסף באו"ח סי' ל"ב, וכתב עוד, דתפילין שהן אות וכו', ראוי הוא שיהיו על אותו האופן עצמו שניתנו למשה מסיני, כי בהיות הפרשה פתוחה או סתומה נרמזים בה סתרים וסודות עמוקים, ובהיותן כדמות וצלם ממש הכתובים בתורה, אז יהיו לאות ולמופת וכו', אבל במזוזה לא קפדינן לפי שהיא לשמירה בעלמא וכו', אע"פ שאנו מחויבין לכוין בה לשם מצוה לבד, וע' בחי' מרן הגרי"ז בהל' תפילין שכתב כעין יסוד הדברים, ואי ס"ד דהדין שוה, לישמעי' בגמ' דאין קפידא בתפילין בפתוחות וסתומות, ומינה נשמע למזוזה מק"ו, מהטעמים שהבאנו לעיל.

והביא שם עוד ד' זולתו, דטעמא דהרמב"ם הוא דבתפילין הואיל והוי כל פרשה על קלף בפנ"ע, ע"כ דמי לס"ת וכו', ותמה עליו מאד מסברא, וגם שמפורש להיפך בד' הסמ"ק, שדן דשמא בשל ראש דהוי בקלפים נפרדים אין קפידא בפתוחות.

ויעו"ש לעיל מינה שכתב, דהאמנם להרמב"ם סמ"ג וסמ"ק ה"ז מעכב, אך מדלא הזכירה הרי"ף בהלכותיו נ' שאי"ז מעכב, וכן דייק מל' רש"י במנחות דל"ב. דפירש דפירכת הגמ' שם הא מורידין עושין הכא סתומות והכא פתוחות, קאי על ס"ת, ומדלא פירש דקאי גם על תפילין, ש"מ דבתפילין אי"ז סתומה, והעירוני עוד למש"כ הרא"ש בהלכות ס"ת סי' ז', דפירכא קמייתא קיימא אס"ת דפריך מתפילין ומזוזות, עכ"ל, ונ' להדיא דמתפילין לא פריך, ולכאו' היינו משום דס"ל דאי עושין פרשיותי' של מזוזה פתוחות משום שאין סמוכות זל"ז בתורה, ה"נ עושין פרשיות תפילין פתוחות, וע"כ ל"מ פריך רק מס"ת, (וע' להלן סק"ג בהערה מש"נ עוד בזה), והרמב"ם דייק דמשמע בגמ' דמתרוייהו פריך, ובע"כ דבתפילין מעכב לעשותה סתומה, וכבר מפורש כן בד' בעה"ע בהלכות תפילין חלק ב', דנידו"ז תלוי בפי' הגמ' אי פריך אף מתפילין, או לא פריך רק מס"ת, (ועי' עוד בבעה"ע שם בחלק א', ובהגה' נתיבות שמואל סקי"ג), וע' גם בט"ז או"ח סי' ל"ב סקכ"ה, שכתב זזהו מקורו של הרמב"ם, דאי פירכת הגמ' קאי רק על ס"ת, הו"ל לשנויי דנקט טעם זה דמהני גם על תפילין, עיי"ש, (ועי' נובי"ת או"ח סי' ה' מש"כ לדחות ראית הט"ז, ואין הדברים מובנים, וכפי הנראה באו הדברים משובשים בדפוס),[[2]](#footnote-3) עכ"ד.

ב] אמנם הנה ז"ל בעה"ע בהלכות תפילין, ומסתברא לן מדלא איירי בגמ' בתפילין, דכו"ע פתוחות נינהו, דכל פרשה ופרשה עושה בדף אחד, ובמזוזה הוא דאיירי שכתובה בדף א', ואם עשאה בב' דפין פסולה וכו', יעו"ש שהוכיח כן דתפילין עושה כל פרשה ופרשה בדף אחד, (וכ"ה ברמב"ם רפ"ב מתפילין, ולפלא שלא נזכר דין זה בטושו"ע, וע' עוד בד' בעה"ע שם בחלק א', שהביא דאיתא הכי בירושלמי דתפילין נכתבים על ב' דפים, וע"ש באורך בהגה' שער החדש סקכ"ז, ובמה שהביא שם מאו"ז סי' תקל"ט, וע' עוד באו"ז סי' תק"ע, שהביא כן מר"י חסיד שיש לכתוב כל פרשה בעמוד בפנ"ע, וע' להלן סק"ד שהבאנו ד' היראים דס"ל דכל הפרשיות נכתבין על דף אחד, ועיי"ש בהערה מה שהבאנו עוד מד' המרדכי וד"מ), וכי היכי דעל הארץ דמזוזה קיימא בראש שיטה, ה"נ בש"ר וש"י, ולא חזינא לרבוותא מהאי, עכ"ל.

ומהרש"ל בשו"ת סי' ל"ז, נקט מתחילה בסוד"ה ראשית, בדעת בעה"ע דהוי זה לעיכובא לעשותה פתוחה, ואם עשאה סתומה פסולה, ושוב כתב בד"ה סוף דבר, לתמוה על ד' בעה"ע שפסק להיותן כולן פתוחות נגד משמעות התלמוד והמנהג דנהיגי' בסתומות במזוזה וה"ה בתפילין, ובטלה דעתו אצל כל המפרשים והמחברים קדמאי ובתראי, גם נוכל לומר שלא עלה על דעתו לפסול בסתומות בתפילין בפרשה אחרונה, אלא שדעתו שלא לשנות בפרשיות מאחר ששלשתן פתוחות בודאי ואי עביד בחד מינייהו סתומה פסול התפילין, לכן ראוי שלא יעשה שום סתום אף באחרונה, בפרט מאחר שפתוחה נמי כשרה לכו"ע אלא שמצוה בסתומה במזוזה ולא בתפילין שאין לשנות בין ד' פרשיות בשום דבר וכו', ורוב הפוסקים פסקו כן לעשותה סתומה וכו', עכ"ל.

והנה כפי הנראה לא הי' לפני רבינו המהרש"ל ספר העיטור, שהרי בעה"ע פירש טעמו דל"ד תפילין למזוזה, משום דתפילין כותב כל פרשה ופרשה בדף אחר, ול"ד למזוזה שכתובה בדף אחד.[[3]](#footnote-4)

ולפ"ז מסתבר כמו שנקט מהרש"ל מתחילה, שלדעת בעה"ע אם עשה הפרשה האחרונה סתומה ה"ז פסול, שהרי כל מה שדן מהרש"ל דאולי אין כוונת בעה"ע לפסול בזה, הוא משום שדן לפרש דטעמא דבעה"ע הוא כדי שלא לשנות בפרשיות וכו', אבל כיון שמפורש בד' בעה"ע שטעמו הוא משום דכותב כל פרשה ופרשה בדף אחר, וע"כ יש לעשותן פתוחות, הרי דמה"ט אילו עשאה סתומה פסולה.

וצריך להוסיף ולבאר בזה, דהנה הרי במנחות דל"ב. תניא דר"מ הי' עושה פרשיותי' של מזוזה פתוחות הואיל ואין סמוכות מה"ת, ולהלן בסוגיא שם מבואר שדנו לפרש דלר"מ אילו עשאן סתומות פסולה, ודנו להוכיח לא כן, ממש"א בס"ת שבלה וכו', הא מורידין עושין, ואמאי הכא סתומות הכא פתוחות, ומבו' להדיא דאילו מכוון ר"מ דצריך לעשות פרשיותי' פתוחות, ה"ז פסול אילו עשאן סתומות, וצ"ב דהגם דס"ל לר"מ דא"צ לעשות פרשיותי' סמוכות כמו בתורה, הואיל ואין סמוכות לה מה"ת, מ"מ מ"ט נימא דאדרבה צריך לעשותן דוקא פתוחות ואילו עבדינהו סתומות פסולה המזוזה, וע' בחי' מרן הגרי"ז הל' תפילין בזה.

והפשוט בזה, שהרי עיקר החילוק שבין פרשה פתוחה לפרשה סתומה, פי' מהרש"ל בשו"ת סי' ל"ז, ז"ל, שההפרש בין פתוחה לסתומה, הוא מובן מעצמו וכשמם כן הוא, שפתוחה אין לה חיבור עם מה שלמעלה והא ענין חלוק בפנ"ע וכאילו התחיל פה, וסתומה מחוברת וסתומה לדברים שלמעלה, ואינה חלוקה אלא ליתן ריוח בין הפרשיות, עכ"ל, וכ"ה מבו' בט"ז או"ח סי' ל"ב סקכ"ה, ואשר ע"כ ס"ל לר"מ , דכיון דאין פרשיותי' סמוכות זל"ז בתורה, והוי כל פרשה ופרשה ענין לעצמו, ע"כ צריך לעשותן פתוחות, שהרי סתומה היא מחוברת לדברים שלמעלה, והכא כיון שחלוקות הפרשיות זמ"ז אין לחברן זל"ז, וע"כ יש לעשותן פתוחות שעי"ז אין לה חיבור עם מה שלמעלה, ואשר ע"כ אילו עשאה סתומות פסולה, כיון שעי"ז נתחברו ב' הפרשיות זל"ז, וכיון שאין סמוכות זל"ז בתורה וחלוקין זמ"ז, הרי דכל שנתחברו זל"ז פסולה, ודמיא להיכא דאיכא הפסק פרשה ולא הפסיקו כלל, דה"ז פסול, משום שדין הפרשיות להפסיק ביניהן, וה"נ היכא דהפרשיות חלוקות זמ"ז לגמרי, ועבדינהו סתומות, מיפסלא המזוזה בהכי.[[4]](#footnote-5)

ופשוט שזהו גם יסוד שי' בעה"ע שבתפילין צריך לעשות כל הפרשיות פתוחות, משום דכותב כל פרשה על דף אחר, וע"כ ל"ד למזוזה, דבמזוזה שכותב הפרשיות על דף אחד מישך שייכי הפרשיות זל"ז, וע"כ מצוה לעשותן סתומות, אך בתפילין שכותב כל פרשה על דף אחר, הרי דכל פרשה הויא לעצמה, וע"כ צריך לעשותן פתוחות, ואם עשאה סתומה וחיבר בין הפרשיות מיפסל.

ובזה יש מקום לבאר מה שסיים שם בעה"ע, ז"ל, וכי היכי דעל הארץ דמזוזה קיימא בראש שיטה, ה"נ בש"ר ובש"י, עכ"ל, וצ"ב מה מייתי מהתם, ועיי"ש בהגה' שעה"ח מש"פ בזה, ולמש"נ יל"פ במכוון ד' בעה"ע, דהנה הי' מקום לומר דדין פתוחה וסתומה הוי דין בפרשה זו בפנ"ע, אף בלא דאיכא פרשה אחרי', ולפ"ז הרי אף שבתפילין הוי כל פרשה בדף אחד, מ"מ הי' צריך לעשות פרשת שמע סתומה כמו שהיא בתורה, דמה לי שכל פרשה ופרשה הוי בפנ"ע, הרי פרשת שמע מצ"ע צריכה להיות סתומה, אף בלא הא דאיכא פרשה אחרי', וזהו דמייתי בעה"ע מהא דעל הארץ דמזוזה קיימא בראש שיטה, והגם שבתורה היא סתומה, ובע"כ דכיון דבמזוזה אין פרשה אחרי' א"צ לעשותה סתומה, וע' תוס' מנחות דל"א: ד"ה ועושה ומש"נ בזה בסי' א' סק"ה??, וה"נ בתפילין דכל פרשה ופרשה הויא בפנ"ע, א"צ לעשות פרשת שמע סתומה, ודו"ק.

ג] והנה במש"כ מהרש"ל שם דרוב הפוסקים פסקו כן לעשותה סתומה, הנה פליגי בזה רבותינו האחרונים בביאור ד' הראשונים, דהנה הרא"ש בסוף הל' תפילין והטור באו"ח סי' ל"ב כתבו, דבתפילין עושה כל הפרשיות פתוחות מלבד האחרונה, ועיי"ש בבית יוסף שפירש שדעתם כדעת הרמב"ם בפ"ב מתפילין, דבין פרשת שמע לוהי' עם שמוע מניח ריוח דסתומה, וכ"ה בפי' ר"י אבוהב ובפרישה שם, וכן פירשו מהרש"ל בשו"ת סי' ל"ז, ושאר חכמי הדור שנדפסו תשובותיהם שם, וכ"ה בשו"ת רמ"ע מפאנו סי' ק"ו, ובעוד רבים מן האחרונים, אך מד' הב"ח שם מבואר דמפרש לד' הטור, דאף בין שמע לוהי' אם שמוע מניח ריוח דפתוחה, ומה שכתבו "מלבד האחרונה", היינו דבסוף והי' אם שמוע אין מניח ריוח כלל, ויש לסייע לדעתו, ממה שפירש הטור שם כיצד יעשה פרשיותי' פתוחות, ולא פירש כיצד יעשה הפרשה האחרונה סתומה, שהרי לדעתו ביו"ד סי' ער"ה כדעת אביו הרא"ש, הרי שכדי לעשותה סתומה עליו להניח בראש שיטה אחת חלק, וכמש"כ הב"י שם, וודאי הי' ראוי ללמדינו צורה זו, ונ' מזה כד' הב"ח דגם בסוף שמע הי' מניח ריוח בסוף השיטה, ומש"כ הטור דפרשה אחרונה יעשנה סתומה, היינו שלא יניח בה ריוח כלל בסופה, וזה נלמד ממש"כ שם דפתוחה יניח ריוח מסופה, ומכלל דסתומה אין לו להניח ריוח בסופה, ולא הוצרך הטור לפרש ד"ז.

וכבר נת' בסי' א' סק"ד, דטעם הפלוגתא בזה, הוא דהב"ח לטעמי' ביו"ד סי' ער"ה שמפרש בדעת הטור שם, אשר כ"ה גם ל' הרא"ש, דההפסק שבין הפרשיות, משוי להפרשה שלפני' לפתוחה או לסתומה, ואשר ע"כ כיון שכתבו הרא"ש והטור דעושה כל פרשיותי' פתוחות מלבד האחרונה, בעי' להניח ריוח דפתוחה בסופן, וע"כ אף בין שמע לוהי' אם שמוע בעי' להניח ריוח דפתוחה, וכ"ה בתשובות מהרש"ל והר"מ בן משולם ומהר"מ פאדוא שבשו"ת מהרש"ל סי' ל"ז, דאי דעת הרא"ש דהיכר הפרשיות הוי בסופן, יש לעשות בסוף פרשת שמע פתוחה, ע' בדבריהם, וכ"ה גם בשו"ת הרמ"א סי' כ"ה, (וע' מש"כ בזה הר"י שוצנא בשו"ת מהרש"ל שם, ונת' בזה בסי' א' שם), אך הב"י כנראה דמפרש דמודו הרא"ש והטור לדעת הרמב"ם דהריוח שבין הפרשיות משוי להפרשה השני' לפתוחה או לסתומה, וכמו שנקטו כן האחרונים שבשו"ת מהרש"ל שם, ואשר ע"כ כיון שכתב הטור שהאחרונה יעשה סתומה, יש להניח לפני' ריוח דסתומה.

ועיי"ש שנת' לסייע עוד לדעת הב"ח בזה, ממש"כ הרא"ש והטור דעושה כל פרשיותי' פתוחות, ובכלל הדברים דאף פרשת קדש עושאה פתוחה, וצ"ב דהנה במש"כ הרמב"ם דעושה ג' פרשיותי' פתוחות, פירש הב"י בסי' ל"ב בשם מהר"י אבוהב דהיינו שמתחיל בראש שיטה, עיי"ש, ולכאו' כ"ז ניחא לדעת הרמב"ם דכל פתוחה מתחלת בראש שיטה וכל סתומה מתחלת באמצע שיטה, וע"כ ע"י דמתחיל פרשת קדש בתחילת שיטה הויא כפתוחה, אך לדעת הרא"ש דאי"ז תלוי כלל במקום תחילת הפרשה, ומשכח"ל דפרשה פתוחה תתחיל באמצע שיטה, בשהניח ריוח חלק לפני' בראש השיטה, ומאידך משכח"ל דפרשה סתומה תתחיל בתחילת השיטה, בשהניח שיטה חלק לפני', וא"כ הרי נמצא דבמה שמתחיל פרשת קדש בתחילת השיטה ליכא כלל היכר דפתוחה, וא"כ מהו שכתבו הרא"ש והטור שעושה כל פרשיותי' פתוחות, ובע"כ מוכח מזה דמכוון הרא"ש והטור דעושה כל פרשיותי' פתוחות ע"י הריוח שבסופן, וס"ל דההיכר לפרשה פתוחה וסתומה הוי בהריוח שבסופה, וע"כ שפיר עושה כל פרשיותי' פתוחות, וע' בתשובת הר"מ בן משולם שנד' בשו"ת מהרש"ל סי' ל"ז, שכבר עמד בזה, וכן עמד בזה בשו"ת הרמ"א סי' כ"ה, וכן עמד בזה הסמ"ע בתשובתו עמ' ט"ז.

אמנם מד' הב"י שם בסי' ל"ב מתבאר שמפרש דגם לדעת הרא"ש ניחא הא דעושה פרשת קדש פתוחה ע"י שמתחילה בתחילת השיטה, ומהר"י שוצנא בתשובתו שבשו"ת מהרש"ל סי' ל"ז כתב בד' הב"י, דלהרמב"ם ניחא שפיר הא דפרשת קדש הויא פתוחה, שהרי לדעתו זהו היכר פתוחה, וכל משה"ק הב"י הוא רק דלא ניחא לדעת הרא"ש, דלדידי' לא מינכרא מילתא, שהרי אפשר שתהא סתומה בתחילת השיטה, וע"ז יישב שבהני דאפשר לתקוני מתקני', ופרשת קדש תקרא פתוחה להיותה התחלת התפילין, וצ"ב בזה.

והנה זיכני ד' ומצאתי ראי' מכרעת לדעת הב"ח ודעימי', ממש"כ הרא"ש בסוף הלכות תפילין והטור בסי' ל"ה ראשי השיטין בתפילין, וכתבו שם דראשי השיטין בפרשת שמע של יד הם, שמע, את, והיו, לבבך, ובלכתך, ידך, מזזות, והנה נמצא לפ"ז דבשיטה האחרונה של פרשת שמע נשתייר ריוח גדול יותר מכדי ט' אותיות, שהרי אין בשיטה אחרונה אלא ג' תיבות מזזות ביתך ובשעריך, ובשאר השיטין יש לכה"פ ז' תיבות, ומנין האותיות בשאר השיטין הוי לכה"פ ב' פעמים כמנין האותיות שבשיטה האחרונה, וחזי' מזה להדיא דס"ל דבסוף פרשת שמע יש להניח ריוח דפתוחה, שהרי ריוח חלק בסוף השיטה עושאה פתוחה להרא"ש והטור, (וכ"ה דעת כל הראשונים, מלבד דעת מ"ס כפי שהביאה ר"ת בהל' ס"ת שלו), ושוב מצאתי בעז"ה, שכבר עמד בראי' זו הר"ד בלומיש בתשובתו שהובאה בשו"ת מהרש"ל סי' ל"ז, עיי"ש, ושוב אח"ז ראיתי שגם עמד בזה הסמ"ע בתשובתו עמ' ט"ז, ולכאו' זוהי ראי' שאין עלי' תשובה.

ויש לסייע עוד לזה, ממש"כ הרא"ש והטור דכל הפרשיות יש בהן ז' שיטין, והנה אי נימא דבין שמע לוהי' אם שמוע יש לעשות סתומה, הרי שלהרא"ש והטור לטעמייהו בדין סתומה, בע"כ עלינו להניח שיטה א' חלק בראש פרשת והי' אם שמוע, כ"ה שתהא פרשת והי' אם שמוע סתומה, וכ"כ הב"י בסי' ל"ב, ונמצא לפ"ז דפרשת והי' אם שמוע יש בה ח' שיטין, ובע"כ שדעתם דאף בין שמע לוהי' אם שמוע יש לעשותה פתוחה, וזה הוי ע"י שמניח ריוח חלק בסוף שמע, וע"כ שפיר הוי פרשת והי' אם שמוע ז' שיטין, אך יש לדחות דמש"כ דהוי ז' שיטין היינו השיטין שכתוב בהן הפרשה, וע"כ לא כללו בזה להשיטה א' שלמעלה שאין כתובין בה כלום, ואינה מכלל השיטין דפרשת והי' אם שמוע, אלא הויא הפסק קודם הפרשה.

ולפי המבו' נמצא, שדעת הרא"ש והטור היא כדעת בעה"ע שיש לעשות ריוח דפתוחה אף בין שמע לוהי' אם שמוע,[[5]](#footnote-6) כיון שכותב כל פרשה על דף אחר, וע"כ צריך להפסיקן זמ"ז לגמרי,[[6]](#footnote-7) ורק בסוף והי' אם שמוע אין מניח ריוח כלל, והיינו משום דליכא פרשה אחרי' שיהא עלינו להבדילה ממנה, וע"כ א"צ לעשות אחרי' ריוח דפתוחה, ואדרבה יש לעשותה סתומה כמו שהיא בתורה, דומיא דמש"כ התוס' במנחות דל"א: ד"ה ועושה לגבי מזוזה, ונת' בזה בסי' א' סק"ה, (אך בד' בעה"ע עצמו מ' דאף פרשה אחרונה עושאה פתוחה,[[7]](#footnote-8) וכ"ה בב"י בסי' ל"ב שדעת בעה"ע כל ד' פרשיות שבתפילין יעשה פתוחות), ולמש"נ נ' שכ"ה גם שי' סה"ת הל' תפילין סי' ??, והגמי"י ספ"א מתפילין, ורבינו ירוחם, שכתבו צורת ראשי השיטין כד' הרא"ש והטור, ומוכח דס"ל דבסוף פרשת שמע יש להניח ריוח חלק לעשותה פתוחה, וכמש"נ, וכ"ה גם בס' תיקון תפילין לרבינו אברהם באות הע' ובסופו, עיי"ש, ו?? כתב שאין לסמוך ???, והרי כן הי' מנהג סופרי אשכנז כמו שהעיד רבינו אברהם שם, וכמו שהביאו הפוסקים, וכ"ה ברמ"א סי' ל"ב סעיף ל"ו וכן מבו' גם בשו"ת מהרש"ל סי' ל"ז, עיי"ש בכל תשובות חכמי הדור ההוא, ולמש"נ נמצא שנהגו כן ע"פ דעת רבותינו חכמי אשכנז שהי' דעתם לעשות פרשת שמע פתוחה בסופה,[[8]](#footnote-9) וזכינו בעזה"י לקיים מנהגן של ישראל, אשר ערערו עליו הרבה מן האחרונים.

וע' גם בארחות חיים הל' תפילין דין כ"ו, שמפורש יוצא בדבריו, דלהסוברים דפרשה פתוחה וסתומה נקבע לפי ההיכר שבסופה, יש לעשות ג' הפרשיות הראשונות פתוחות בסופן, והפרשה הרביעית סתומה בסופה עייש"ה, וע' מהר"מ פאדווא סי' ע"ז ומהרש"ל סי' ל"ז מש"כ ע"ד הארחות חיים, וצ"ב דמ"ט יעשה פתוחה בסוף שמע, הרי בתורה היא סתומה, ובע"כ שדעתם כדעת בעה"ע וסה"ת והרא"ש ודעימייהו, שעושין אף פרשת שמע פתוחה בסופה, וכמו שפירש בעה"ע הטעם בזה, וכנ"ל, ונ' שמה"ט העתיק הארחות חיים קודם לכן צורת ראשי השיטין, אשר נמצא לפ"ז דבסוף פרשת שמע מניחין ריוח פתוח, והיינו משום דכ"ה לדעת הסוברים דההיכר דפרשה פתוחה הוי בסופה, וגם לדעת הרמב"ם מצינו למעבד הכי, שהרי לדעתו כל שמתחיל הפרשה השני' באמצע השיטה הוי סתומה, הגם דהניח חלק גם בסוף השיטה שלפני', וז"פ.

ושו"מ בתשובת הסמ"ע שהאריך להוכיח כן, שמכוון הרא"ש וש"ר הוא שעושה בסוף פר' שמע פתוחה, ודקדק כן מל' הרא"ש והטור, ועיי"ש בעמ' י"ז שדקדק כן גם מל' הסמ"ק, ועיי"ש בכל דבריו בזה.

ד] ומצינו שיטה נוספת בזה בד' הראשונים, והוא בספר יראים סימן שצ"ט, ז"ל, ובתפלין של יד ו' שורות, ראשונה והי' מסיים זבת, שני' מסיים החוקה הזאת, שלישית למועדה ומסיים ד' כל, רביעית מסיים ובלכתך בדרך, חמישית ובשכבך מסיים אחרים, ששית והשתחויתם מסיים על הארץ, עכ"ל, ומצאתי שכ"ה גם בהלכות תפילין לראבי"ה סי' אלף קל"א.

והנה מבואר בד' היראים והראבי"ה דכל ד' הפרשיות כותבן בעמוד אחד, וזה דלא כמש"כ הרמב"ם רפ"ב מתפילין שכותב???, וכ"כ בעה"ע בהלכות תפילין, וכמו שהבאנו לעיל סק"ב ???.[[9]](#footnote-10)

ומבואר עוד בד' היראים והראבי"ה שאף כותב ב' פרשיות בשיטה אחת,[[10]](#footnote-11) וצ"ע דהרי ב' פרשיות הראשונות מודו כו"ע דיש לעשותן פתוחות, וא"כ היאך מצי לסיים קדש באמצע שיטה ולהתחיל באותה שיטה והי' כי יביאך, וכן לסיים והי' כי יביאך ולהתחיל שמע באותה שיטה, הרי א"כ הוי זה סתומה, ואנן בעי' למעבדינהו פתוחות.

ואשר מבו' מד' היראים והראבי"ה, דכל פרשיות שבתפילין עושה אותן סתומות, ואף שבתורה פתוחות הן, ואמנם כ"ז הוא בתש"י, אך בתש"ר מפורש שם ביראים ובראבי"ה דפרשת שמע הויא ג' וחצי שיטין, ונמצא דפרשת והי' אם שמוע הויא פתוחה, (אא"כ נימא דס"ל להיראים דפתוחה מסופה ל"ה פתוחה), וכנר' היינו משום דס"ל דבתש"ר דכל פרשה הוי על עור בפנ"ע ל"ש הדין לעשותן סתומות, (ועמש"נ בפרט זה להלן סק"?? ובסי' ב' סק"ו בהערה), וצ"ב הטעם בזה, וביותר צ"ע, דהרי בסוגיא דמנחות נ' להדיא דמה דפרשיות מזוזה סתומות הוא משום שכן הם בתורה, וכמש"א שם דר"מ הי' עושה אותן פתוחות ופירש טעמו משום שאין סמוכות זל"ז בתורה, והרי שהטעם לעשותן סתומות הוא משום שכן הם בתורה, וא"כ הרי שבתפילין שבתורה הן פתוחות, מ"ט עבדי' להו סתומות.

והנה סייעני ד' ומצאתי שדעה זו שכל פרשיות שבתפילין סתומות הן, מפורשת היא גם בד' ראבי"ה בסי' תקמ"ח, ומדבריו נ' ללמוד טעם הדברים, דיעו"ש שהביא מכתב ה"ר שמעון זצ"ל, ז"ל, בפרשיות של מגילה, לא שמעתי אם פתוחות אם סתומות, ומסתברא לעשותן סתומות כעין תפילין ומזוזות, עכ"ל, והובאו הדברים גם באו"ז בהלכות מגילה סו"ס שע"ג, והרי להדיא דס"ל דפרשיות של תפילין סתומות הן.

ונ' דמדבריו יש לנו ללמוד גם טעם הדין, דהנה הרי הרר"ש מדמה לה דה"נ פרשיות של מגילה סתומות הן, וצ"ב מה ענין זל"ז, ובחי' מרן הגרי"ז הל' מגילה ביאר בזה, שטעם הא דעושה פרשיותי' של מגילה סתומות הוא משום דדין כתיבה של מגילה הוי דין כתיבה בפנ"ע, וע"כ הוא שעושה פרשיותי' סתומות, שרק בדין הכתיבה בתורה איכא דין פתוחות וסתומות, אך בשאר דיני כתיבה הוי דינן לעשותן סתומות, וזהו דמייתי הרר"ש מהא דתפילין ומזוזות הוו פרשיותיהן סתומות, אשר הטעם בזה משום שנאמר בהן דין כתיבה בפנ"ע, ובדין כתיבה זה עושין הפרשיות סתומות, עכ"ד,[[11]](#footnote-12) ועכ"פ למדנו מזה טעם הדין דעושין פרשיות התפילין סתומות, דהוא משום דהוי זה דין כתיבה בפנ"ע של תפילין, ואין דינן לכתבן כפי שהן בתורה, ודין הפרשיות בכ"מ הוא לעשותן סתומות.

ואמנם צ"ע ע"ז מסוגיא דמנחות הנז', שמבו' להדיא שהטעם שעושין פרשיותי' של מזוזה סתומות הוא משום שכן הן בתורה, וכנ"ל.

ונ' לישב, דהאמנם למה דס"ד בסוגיא שם דעושין פרשיותי' סתומות לעיכובא, הוי הטעם בזה משום שכן הם בתורה, אך למאי דמסיק שם דמצוה בסתומות ואי עבדינהו פתוחות שפיר דמי, י"ל דהא דמצוה לעשותן סתומות אין הטעם משום דבתורה הן סתומות, דהרי כיון שאין סמוכות זל"ז בתורה א"צ לעשותן כפי שהן בתורה, וממ"נ אם הי' צריך לעשותן כפי שהן בתורה, אף הי' זה מעכב, וכדינא דס"ת דסתומה שעשאה פתוחה פסול, אלא הוי זה דין בפנ"ע דבדין הכתיבה דמזוזה נאמר דיש לעשותן סתומות, ודין זה אינו מעכב, ואשר ע"כ ה"נ בתפילין יש לנו לעשותן סתומות, דכי היכי דדין הכתיבה דמזוזה הוא לעשות פרשיותי' סתומות, ה"נ הוא דין הכתיבה דתפילין, דג"ז הוא דין כתיבה בפנ"ע, וזש"כ הרר"ש דבתפילין ומזוזות עושין הפרשיות סתומות, וזהו גם דעת היראים שמבו' מדבריו דעושין פרשיות התפילין סתומות.[[12]](#footnote-13)

אך אכתי צ"ע, דמ"מ אמאי עושין בין פרשת קדש לוהי' כי יביאך סתומה, הרי הם סמוכות זל"ז בתורה, וא"כ דין הוא לעשותן כפי שהן בתורה, דהרי אמר ר"מ דהא דעושה פרשיותי' פתוחות דלא כפי שהן בתורה הוא משום דאינן סמוכות זל"ז בתורה, והרי דאי היו סמוכות זל"ז בתורה הי' לנו לעשותן כפי שהן בתורה, וא"כ פרשיות קדש ווהי' כי יביאך שסמוכות זל"ז בתורה, הי' בדין לעשותן כפי שהן בתורה, וי"ל בזה דכיון שנאמר דין בכתיבה דתפילין לעשות פרשיותי' סתומות, ע"כ לא איכפ"ל שאינן כן בתורה, דמש"א ר"מ דאילו הי' סמוכות זל"ז בתורה הי' לנו לעשותן כפי שהן בתורה, הוא משום דלא נאמרה הלכה לעשות פרשיות המזוזה פתוחות, וע"כ יש לנו לעשותן כפי שהן בתורה, אך למה דמסקי' דמצוה לעשותן סתומות, דהוא משום שנאמרה ההלכה דבדין כתיבה דמזוזה יש לעשות פרשיותי' סתומות וכ"ה גם בתפילין, הרי דלא איכפת לן כלל הא דבתורה הן סמוכות זל"ז והן פתוחות, וז"פ, וי"ל עוד דאחר דשאר הפרשיות אין סמוכות זל"ז בתורה, ע"כ אין דין הכתיבה לכתוב כפי שהן בתורה, וע"כ אף דקדש ווהי' כי יביאך סמוכות זל"ז בתורה, א"צ לעשותן כפי שהן בתורה, וצ"ע בטעם זה.

ה] ויל"פ עוד בד' היראים והראבי"ה, דס"ל כדעת הרי"ד בפסקיו למנחות, שמפרש דמש"א דעושה פרשיותי' סתומות, היינו שלא הי' מניח ריוח כלל בין פרשת שמע לוהי' אם שמוע, שאע"פ שבס"ת יש ריוח בין הפרשיות, התם הוא משום שעשויות להתלמד בהן, וכדי שיוכל אדם להתבונן בין פרשה לפרשה, צריך ליתן ריוח ביניהן וכו', אבל המזוזה שאין עשוי' לקרות בה אלא לקובעה בכותל, א"צ להניח ריוח ביניהן, אלא כותב את שתיהן כאילו היו פרשה אחת, עכ"ל, ומפרש הרי"ד לפ"ז, דמש"א ר"מ דעושה פרשיותי' פתוחות לפי שאינן סמוכות זל"ז בתורה, היינו דר"מ הי' מניח ריוח ביניהן, ופירש טעמו דאי היו סמוכות זל"ז בתורה וכו' לא הייתי חושש לעשות ריוח ביניהן במזוזה, כיון דלאו לקריאה קיימא, אבל כיון שהפרשיות רחוקות זמ"ז וכו', משו"ה איני מסמיכן ומדביקן ואני עושה ריוח ביניהן, עכ"ל, (ולדבריו אפשר דאף ר"מ הי' עושה הריוח שביניהן סתום כפי שהוא בתורה, ומש"א דעושה פרשיותי' פתוחות היינו דמניח ריוח חלק בין הפרשיות, וצ"ע בזה).[[13]](#footnote-14)

ולכאו' פשוט שלדעת הרי"ד הרי דה"נ בתפילין אין לנו להניח ריוח בין הפרשיות, כיון שאין עשויין לקרות בהן,[[14]](#footnote-15) וי"ל שכ"ה גם דעת היראים והראבי"ה דא"צ להניח ריוח כלל בין הפרשיות, וע"כ שפיר כותב ב' פרשיות בשיטה אחת.

ומה"ט יש לתמוה על מה שדנו האחרונים לפרש שדעת הרא"ש והטור דהא דעושה פרשיותי' של מזוזה סתומות, הוא כדעת הרי"ד שאין מניח ריוח כלל, וע"כ כתבו הרא"ש והטור דיניח פחות מג' אותיות בסוף שמע ובתחילת והי' אם שמוע, הגם דאין בזה כדי הפסק פרשה, ופירשו כן גם בד' הסמ"ג, וצ"ע רב דא"כ הרי בדין דאף בתפילין יעשו הפרשיות סתומות, ולהדיא כתבו הרא"ש והטור וסמ"ג דעושין פרשיות התפילין פתוחות, ומוכח שאין מפרשים כד' הרי"ד, ומצאתי שכבר עמד בזה בגדוה"ק סי' ל"ב סקמ"א, עיי"ש.

אמנם באמת יל"ד ולומר, דאף הרי"ד מודה דבתפילין עושין הפרשיות פתוחות כמו שהן בתורה, ומשום דכל ה"ט דכיון שאין עשויות לקרות בהן, א"צ להניח ריוח ביניהן, הוא רק לגבי ריוח דסתומה, אך ל"מ ה"ט לגבי ריוח דפתוחה, והטעם בזה הוא לפ"מ שפירש מהרש"ל בשו"ת סי' ל"ז, שההפרש בין פתוחה לסתומה וכו', שפתוחה אין לה חיבור עם מה שלמעלה והא ענין חלוק בפנ"ע וכאילו התחיל פה, וסתומה מחוברת וסתומה לדברים שלמעלה, ואינה חלוקה אלא ליתן ריוח בין הפרשיות, עכ"ל, ואשר ע"כ בריוח דסתומה דכל עיקרו הוא ליתן ריוח בין הפרשיות, ע"כ כל היכא שלא ניתנו לקרות בהן א"צ להניח ריוח ביניהן כלל, אך משא"כ בריוח דפתוחה שהוא מפני שאין לה חיבור עם מה שלמעלה והוא ענין חלוק בפנ"ע, הרי דזה שייך אף בשלא ניתנו ליקרות בהן, ודו"ק.

ו] והנה לפי ב' הטעמים שנתבארו בד' היראים והראבי"ה, נמצא לכאו' דאי"ז מעכב לעשותן סתומות, שהרי הא דעבדינן להו סתומות, הוי חד דינא עם הא דבמזוזה עושין פרשיותי' סתומות, וכ"ה דבמזוזה אמרו דאי עבדי' פתוחות שפיר דמי, הרי פשיטא דה"נ בתפילין אי עבדינהו פתוחות שפיר דמי.

אך באמת נ', דאי נימא דהטעם שעושין הפרשיות סתומות הוא כד' הרי"ד, שכיון שלא ניתנו ליקרות בהן א"צ להניח ריוח כלל, יל"ד ולומר דהא דאי"ז מעכב במזוזה, הוא מן הטעם שאמר ר"מ שאין סמוכות זל"ז בתורה, וכמו שפי' הרי"ד שם דמה"ט שאין סמוכות זל"ז עשה ריוח ביניהן, אך בפרשת קדש והי' כי יביאך בתפילין שסמוכות זל"ז, י"ל דאם יניח ריוח ביניהן ה"ז מעכב, וצ"ע בזה.

ועכ"פ עלה בידינו ד' שיטות בדין צורת הפרשיות בתפילין, דשי' הרמב"ם היא דבין קדש לוהי' כי יביאך ובין והי' לשמע עבדי' פתוחה, ובין שמע לוהי' אם שמוע עבדי' סתומה, ובפשוטו דעת הרמב"ם דה"ז מעכב, ודעת ההשלמה דאי"ז מעכב, וכן דייק בשו"ת רמ"ע מפאנו מד' הרי"ף ורש"י, (ובהערה נת' פלוגתת האחרונים בזה אם אף אי"ז מעכב להניח פתוחה בין והי' כי יביאך לשמע, או דזה לכו"ע מעכב), ושי' בעה"ע היא דאף בין שמע לוהי' אם שמוע עושה פתוחה, וכן פירשו כמה מן האחרונים בדעת הרא"ש והטור, ואמנם בד' בעה"ע נ' דאף בסוף והי' אם שמוע יש לעשות פתוחה, וברא"ש ובטור מפורש דיש לעשותה סתומה, ונת' לסייע לזה בכמה ראיות, ומד' מהרש"ל יוצא, שלדעה זו אף ה"ז מעכב לעשותן פתוחות, ושי' ה"ר שמעון היא דעושה כל הפרשיות סתומות, ויל"ד לפרש כן בדעת היראים והראבי"ה, ולדעתם אי"ז מעכב, כ"ה דבמזוזה אי עבדינהו פתוחות שפיר דמי, ושי' הרי"ד דאין מניחין ריוח כלל בין הפרשיות, אך נת' לדון דשמא בין קדש לוהי' ובין והי' לשמע דפתוחות הן בתורה יש להניח ריוח אף בתפילין, ורק בין שמע לוהי' אם שמוע אין להניח ריוח, ויל"ד לפרש כן בדעת היראים והראבי"ה, וגם לדעה זו אי"ז מעכב ואף אם הניח ריוח שפיר דמי, וכמש"א בגמ' במזוזה, אך נת' לדון די"ל דבין קדש לוהי' כי יביאך, ה"ז מעכב שלא להניח ריוח ביניהן, כיון שסמוכות הן בתורה.

והנה דנו האחרונים בדין תפילין של ר"ת, היאך יעשה הריוח שבין הפרשיות, ע' פמ"ג סי' ל"ב מש"ז כ"ו, ובאה"ט שם סקנ"ג, ושע"ת שם סקכ"ב, ובאוה"ל ד"ה לדעת, ולכאו' בפשוטו נמצא, דלדעת הרמב"ם ודעימי' דיש לעשות הפרשיות כפי שהן בתורה, הרי דה"נ בתפילין של ר"ת, יש לעשות פתוחה בין קדש לוהי' כי יביאך, ובין והי' אם שמוע לשמע, כיון דפרשת שמע פתוחה היא בתורה, אך בין והי' כי יביאך לוהי' אם שמוע, יש לעשות סתומה, כיון דוהי' אם שמוע סתומה היא בתורה, ולדעת בעה"ע ודעימי' פשוט דאף בתפילין של ר"ת יש לעשות ג' הפרשיות הראשונות פתוחות,[[15]](#footnote-16) ובסוף פרשת שמע, לבעה"ע גופי' יש לעשות פתוחה, ולהרא"ש והטור יש לעשות סתומה, ולה"ר שמעון יש לעשות כל הפרשיות סתומות, ולהרי"ד אין להניח ריוח בין כל הפרשיות, וכ"ז פשוט.

ז] ובדין תפילין של ראש,

ח] והנה הב"י בסי' ל"ב הביא מש"כ מהר"י בן חביב, שלעשות פרשת והי' אם שמוע סתומה אליבא דהרמב"ם והרא"ש, הוא מן הנמנע, מכיון שאינו יכול לכתוב בעמוד אחד סוף שמע והתחלת והי' אם שמוע, א"כ לדעת הרמב"ם הוא הכרח שיתחיל והי' אם שמוע מאמצע שיטה, ולדעת הרא"ש זהו ציור פתוחה, ויצטרך לדעתו שבעמוד והי' אם שמוע יניח שיטה א' חלק בתחילת העמוד, ואח"כ בשיטה שני' יתחיל בראש שיטה שני' והי' אם שמוע, לפנינו בב"י כתוב "לא יתחיל בראש שיטה שני' וכו', אך כבר כתבו הרבה מהאחרונים, (והובאו במקד"מ ס"ק קנ"ו), שתיבת לא ט"ס דמוכח הוא, וצ"ל יתחיל, שהרי אדרבה אם לא יתחיל בראש שיטה שני', הרי בפשוטו יהא זה פתוחה לדעת הרא"ש, (ועמש"נ בפרט זה בסי' ג' סק"???), ואף אי נימא דאף בכה"ג הוי זה סתומה, מ"מ מ"ט ניבעי למעבד הכי, (ועוד דאי מצינו למעבד הכי, א"כ הרי בפשוטו יצאנו בזה גם לדעת הרמב"ם, שהרי לדעתו בכה"ג הויא סתומה, אך עמש"נ בסי' ב' סק"ה דדעת המהרש"ל ודעימי' דכה"ג מודה הרמב"ם דהוי פתוחה), ומסיק המהריב"ח, דהמנהג היותר מרווח הוא להתחיל פרשת והי' אם שמוע באמצע שיטה ראשונה של עמוד אחרון, שעי"ז הויא סתומה להרמב"ם, ואע"פ שלדעת הרא"ש היא צורת פתוחה, אין לחוש מפני כך לעשות ב' זוגות תפילין דכל כה"ג סמכי' על בעה"ע שכתב דכל ד' פרשיות דתפילין יעשה פתוחות, עכ"ד, וכן פסק בשו"ע שם סעיף ל"ו.

והנה הט"ז שם סקכ"ו כתב דיש לפנינו דרך לצאת ידי הרמב"ם והרא"ש, והוא שבסוף פרשת שמע יניח חלק פחות מט' אותיות, ובתחילת והי' אם שמוע ג"כ יניח ריוח קצת פחות מכשיעור, נמצא שהפרשה הרביעית היא סתומה לדברי הכל, בין להרמב"ם דג"ז מיקרי מתחיל באמצע, וגם להרא"ש אין כאן כיון שאין במקום אחד חלק כשיעור ל"ה פתוחה, עכ"ד, וכן כתבו עצה זו בשו"ת רמ"ע מפאנו סי' ק"ו, ומהרש"ל בשו"ת סי' ל"ז, ומהר"מ פאדוא בסי' ע"ז, ע' בדבריהם, וכן הסכימו לזה רבים מהאחרונים, ע' ביאור הגר"א ופמ"ג ועוד רבים, וע' מ"ב שם ס"ק קס"ד וביאוה"ל שם, וחזו"א או"ח סי' י'.

והנה בכלל ד' הט"ז נכללו ב' חידושי דינים, הא' דמצינו לצרף לשיעור פרשה ריוח שבב' שיטין, והב' דכה"ג הוי זה סתומה.

והנה כבר הביאו האחרונים שמצינו בד' הראשונים לב' חידושי דינים אלו,

] והנה אחר כל הדברים, אם נבא לדון אם ראוי לעשות כעצת הט"ז, דהביאוה"ל כתב דאין למנוע הנוהג כהט"ז, (ובמ"ב שם משמע דכ"ה העיקר לדינא), והחזו"א כתב???, הנה הרי נתבאר דמצינו כמה פקפוקים בעצת הט"ז, הא', דלמש"כ הריטב"א בדעת הרמב"ם, אין מצרפין ריוח מב' שיטין, וכן דעת המאירי, אלא שדעתו דלהרמב"ם ה"ז מצטרף, וכן נ' דעת מהר"י בן חביב??? והב"י והב"ח והפרישה, ונמצא דלדעתם אם נעשה כעצת הט"ז, יהיו התפילין פסולין, כיון שלא הניח ריוח כשיעור, הב', דעי"ז ליכא שיעור ריוח דג' אשר, והאמנם דבפשוטו מבו' בד' הרמב"ם דאי"ז מעכב, אך לכתחילה בעי' למעבדי'.

והאמנם דמעיקר הדין ודאי א"צ לחשוש לכ"ז, שהרי דעת הרבה מן הראשונים מפורשת שמצרפין ריוח מב' שיטין, וכמו שהבאנו שכ"ה דעת???, וכן שיעור ג' אשר הוי רק מידי דלכתחילה.

אך מ"מ צ"ע בזה, שהרי לכאו' בעיקר עצת הט"ז יל"ע אם ה"ה מועלת לנו, דמלבד דלדעת הרא"ש והטור גופייהו לא הועלנו בזה כלום, שהרי לדעתם כל דאיכא בא' מן השיטין יותר מג' אותיות תו אי"ז סתומה, וביותר נת' לעיל סי' ג' סק"?? שלד' הפמ"ג והקדושת יו"ט, יל"ד שאם יעשה כעצת הט"ז הוי זה פסול, כיון שאי"ז לא סתומה ולא פתוחה, ועיי"ש מש"נ לדון להכשיר בזה מכמה טעמים.

גם לכאו' אחר שנת' לנו דדעת הרבה מן הראשונים, סה"ת, בעה"ע, רא"ש, טור, הגמי"י, רבינו ירוחם, תיקון תפילין, היא שיש לעשות פתוחה אף בין שמע לוהי' אם שמוע, ואף יתכן שה"ז מעכב לעשותה פתוחה, וכמש"נ דלפ"ד מהרש"ל לכאו' ה"ז מעכב, א"כ הרי יתכן דאדרבה נגרע בזה שנעשה אותה סתומה, כיון שדעת הרבה מן הראשונים והרא"ש מכללן דיש לעשותה פתוחה, ולעיל סוסק"ג בהערה נתבאר, דלפ"ד מהרש"ל, הרי דאי לדעת בעה"ע ה"ז מעכב לעשותה פתוחה, יש לקיים מנהג הסופרים לעשותה כן, עיי"ש.

והנה אמנם דלהלכה קי"ל דיש לעשותה סתומה, וגם להלכה קי"ל דשיעור סתומה הוי בט' אותיות, וע"כ אף דיש בשיטה א' יותר מג' אותיות אכתי הוי זה סתומה, מ"מ כיון שעיקר עצת הט"ז אינה ככו"ע, דלכמה מן הראשונים כה"ג ה"ז פסול, וגם אנו מפסידין בזה דליכא ריוח כשיעור ג"פ אשר, הרי יתכן שאין ראוי לעשות כן, אחר שלבעה"ע והרא"ש ודעימי' אדרבה צריך לעשותה פתוחה, וגם דלהרא"ש והטור אף אם עושין כעצת הט"ז אי"ז סתומה, וכנ"ל, וצ"ע בזה.

1. והנה בד' הבית יוסף בסי' ל"ב מבואר, דמכח ה"ט שאינן סמוכות זל"ז בתורה, יש לנו להכשיר אף אם שינה ועשה סתומה במקום פתוחה, בין פרשת והי' כי יביאך לשמע, וכן נקט הב"ח שם, וכ"ה בשו"ת רמ"ע מפאנו סי' ק"ו, וכ"נ גם בדברי בעה"ע הלכות תפילין ח"ב, אך הדברים באו משובשים בדפוס, וקשה ללמוד משם, אמנם בד' מהרש"ל בשו"ת סי' ל"ז, ד"ה סוף דבר, מפורש דבהנך דפתוחות אילו עשאן סתומות מיפסל לכו"ע, וכ"כ מהר"י שונצא בתשובתו שם, ז"ל, ובודאי דסתומה שעשאה פתוחה שייך לאכשורי משום שאין סמוכה לה בתורה, אבל פתוחה שעשאה סתומה ודאי היא פסולה, וכ"ה במ"ב סי' ל"ב ס"ק קנ"ט, ובשעה"צ שם ציין מקורו מלבוש ופמ"ג ורע"א והגר"ז, אך לפלא שלא הזכיר לד' הב"י והב"ח שמפורש לא כן.

   וטעם הפלוגתא בזה, דהב"י ודעימי' ס"ל, דה"ט שאינן סמוכות זל"ז בתורה, הוא דמה"ט לא מיפסל אם שינה מצורתה בתורה, וכאשר כ"ה ל' הב"י שם, ואשר ע"כ בין אם שינה ועשה לסתומה פתוחה ובין אם שינה ועשה פתוחה סתומה לא מיפסל בהכי, אך מהרש"ל ודעימי' ס"ל, דה"ט שאין סמוכות זל"ז בתורה, הוא דמה"ט א"צ לעשותה סתומה, דענין סתומה הוא, כמו שפירשו מהרש"ל וט"ז, הבאנו דבריהם להלן סק"ב ובסי' א' סק"???, שה"ז מחובר לדברים שלמעלה, וע"כ כיון שאין סמוכות זל"ז בתורה, א"צ לעשותה סתומה, דכיון שאינן סמוכות זל"ז, כבר ל"ש זל"ז, וכ"ה מפורש טעם זה בט"ז או"ח סי' ל"ב סקכ"ה, עיי"ש, אך להיפך אילו עשה פתוחה סתומה מיפסל, דהא שאין סמוכות זל"ז בתורה הוא טעם שלא לחברן, אך אי"ז טעם שיהא רשאי לחברן טפי, דאדרבה כיון שאין סמוכות זל"ז בתורה, ודאי דאין לחברן זל"ז, וע' בד' הגר"ז שם סעיף נ' שמפורש שזהו הטעם לחלק בזה, ומדבריו נ' טפי מזה, דה"ט שאינן סמוכות זל"ז בתורה, היינו משום דביניהן יש גם הפסק דפתוחה, וע"כ מצי לעשותה פתוחה, וראיתי שכ"כ גם בס' קדושת יו"ט ר"ס כ"ה, וכ"כ במקד"מ ס"ק קנ"ח, אך בד' הפמ"ג שם במש"ז כ"ה מבו' שפירש הטעם בזה באופ"א, עיי"ש וצ"ב????.

   ויש להעיר, שלכאו' יש להביא סייעתא לדעת מהרש"ל ודעימי', מהא דמבו' במנחות דל"ב. דיל"פ דלר"מ ה"ז מעכב לעשות במזוזה פרשיותי' פתוחות, משום שאין סמוכות זל"ז בתורה, ואם עבדינהו סתומות מיפסלא, ונת' להלן סק"ב שהטעם בזה הוא דכיון דאין סמוכות זל"ז בתורה, ע"כ יש להפרידן זמ"ז ולעשותן פתוחות, ואילו עבדינהו פתוחות וחיברן זל"ז מיפסלא, וחזי' מזה דה"ט דאין סמוכות זל"ז בתורה הוי טעם מסוים לענין שלא לעשותן סתומות, אך היכא שהן פתוחות בתורה, ל"מ ה"ט שלא לעשותן פתוחות, שהרי אדרבה ס"ד דאף היכא שהן סתומות בתורה, בעי' לעיכובא לעשותן פתוחות מכח ה"ט דאין סמוכות זל"ז בתורה.

   ובישוב דעת הב"י ודעימי', אשר כן נ' גם דעת בעה"ע, צ"ל, דס"ל דלמה דמסיק דמצוה בסתומות ואי עבדינהו פתוחות שפיר דמי, אין לפרש שהטעם בזה הוא דמשום שאינן סמוכות בתורה ע"כ לא שייכי זל"ז, דא"כ מ"ט מצוה בסתומות, ואדרבה הי' לנו להצריך לעשותן פתוחות, אלא בע"כ דהטעם הוא דכיון שאינן סמוכות זל"ז בתורה, ואי"ז כפי הצורה שבתורה, ע"כ אינו מעכב לעשותן כפי שהם בתורה, וע"כ ה"נ להיפך אף היכא דהוו פתוחות בתורה, אי"ז מעכב לעשותן פתוחות, ודו"ק. [↑](#footnote-ref-2)
2. ושמעתי להוסיף עוד בזה, די"ל דהרמב"ם לטעמי' הוכרח לפרש דהא דפריך בגמ' הוא דוקא מתפילין ולא מס"ת, שהרי דעת הרמב"ם דכתבה למזוזה על ב' דפין ל"מ אפי' אם תפרן, ולפ"ז הרי צ"ע בהא דפריך הא מורידין עושין, והיינו דס"ד דנוטל ב' הפרשיות מס"ת, וזהו דפריך דא"כ נמצא דאי"ז פתוחה, ולכאו' הרי בע"כ לא מצינו לפרש דנוטל ב' הפרשיות מס"ת, שהרי כתבה על ב' דפין פסולה, ותפירה ל"מ לחשבן כדף א', ואי נימא דכבר בס"ד ידעה הגמ' דאיירי להשלים, ורק דס"ד דמשלים פרשה שלימה, וע"ז משני דאיירי להשלים שיטה אחת, הרי צ"ע רב, דהרי שפיר משכח"ל דמשלים פרשה שלימה ותהא פתוחה, (וכאשר כן מבו' בד' התוס' שם ד"ה דילמא דמפרשי כן לשנויא דגמ'), ע' בחזו"א או"ח סי' י' סק"ג האופנים בזה, וע' בחזו"א שם שעמד שמוכח מד' הגמ' כהסוברים דמהני תפירה לחשבן כדף אחד, אך לדעת הרמב"ם בפ"ה ממזוזה ה"א דס"ל דל"מ תפירה בשכתב על ב' עורות, צ"ל דהגמ' פריך מתפילין דהוו תרויי' על דף אחד, וזהו שהוכיח הרמב"ם מזה דאף אי מזוזה כשרה בפתוחות, ואף אי דינה לעיכובא בפתוחות, מ"מ בתפילין צריך לעשות סתומות, ושו"ר עיקר הדברים בהגה' הגרמ"ב למרדכי, עיי"ש, ויש לציין עוד למש"כ בס' קדושת יו"ט סי' כ"ה, שלדעת ר"ת אין לומר דמהני תפירה והגמ' פריך מתפילין, שהרי אף בתפילין א"א בלא תפירה, שהרי בתפילין כותבין פרשת והי' אם שמוע קודם פרשת שמע, עכ"ד, אך להסוברים דאף לר"ת מ"מ בתפילין של יד כותבין הפרשיות כסדרן, ע' סמ"ק, וכ"ה מבו' להדיא ביראים סי' שצ"ט, ניחא.

   ויש לציין עוד בענין זה, למש"כ בעה"ע הלכות תפילין ח"א, דאי נימא דמזוזה פסולה על ב' דפין, צל"פ דהא דאי מורידין עושין היינו שידבקם יחד לדף אחד, ומבו' מדבריו, דאילו כשרה מזוזה על ב' דפין, יל"פ דהא דאי מורידין עושין, איירי בלא דיבוק, וכנר' היינו שבלה ונמחק כל מה שבין ב' הפרשיות דמזוזה, ונוטל לכל יריעה זו למזוזה, וזה חידוש דמהני כה"ג למזוזה, הגם שיש ריוח גדול ביניהן, וצ"ע בזה, וע' גם בפסקי רי"ד במנחות שם, שפי' לס"ד דגמ' דהמכוון הוא שתופר ב' הפרשיות יחד, וע' עוד בחי' הריטב"א החדשים בשבת דע"ט: שהוכיח מההיא דהא מורידין עושין דמהני לתפור, אך התוס' בשבת שם כתבו דאע"ג דפרשת והי' אם שמוע רחוקה מפרשת שמע, עושין דקאמר היינו שאם פרשת שמע כתובה בסוף העמוד יכתוב אחרי' והי' אם שמוע וכו', עכ"ל, (וכ"ה גם בתוהרא"ש ובר"ן שם), וכנ' כונתם דס"ל דל"מ תפירה לחבר ב' הפרשיות, וע"כ הוצרכו לפרש דל"מ רק להשלים, אך צ"ע ע"ז מס"ד דסגיא דמנחות דלא מפרשי' לה לענין להשלים, וכבר נת' לעיל דאין לפרש דאף בס"ד הוה מפרשי' בברייתא דאיירי שנוטל פרשה אחת ומשלים הפרשה השני', ובמסקנא נתחדש דאיירי להשלים שיטה אחת, שהרי אף אי איירי להשלים פרשה שלימה, נמי משכח"ל דיהא פתוחה, וכמו שעמד בזה החזו"א הנז', אמנם י"ל שדעתם דהאופן היחיד דסתומה הוא בשהריוח באמצע שיטה, וע"כ לא משכח"ל להשלים פרשה שלימה ושתהא פתוחה, (שהרי לא ניח"ל לאוקמי בחתיכה ומחיקה, וכמש"כ בס' קדושת יו"ט סי' כ"ה), וע' ב??? סק"?? בהערה, שנת' כן בדעת הרי"ד דזהו האופן היחיד דסתומה, וצ"ל דהו"מ למיפרך נמי הך פירכא, אלא דבלא"ה משני שפיר, וע' בס' האשכול הל' מזוזה, שכתב דהך ברייתא דלא כהלכתא, דלהלכה א"צ להא דאין מורידין וכו', דתיפו"ל דאין נכתבין על ב' עורות, ודבעי' על הארץ בתחילת שיטה, ויל"ע בזה, וצ"ע רב בזה. [↑](#footnote-ref-3)
3. ובס' קדושת יו"ט סי' מ"ד, כתב שטעמו של בעה"ע הוא משום דס"ל דהאופן היחיד של סתומה הוא באמצע שיטה, וע"כ א"א לעשות סתומה בתפילין, כיון דכותבין כל פרשה בדף אחר, עכ"ד, וכנראה לא הי' לפניו ספר העיטור. [↑](#footnote-ref-4)
4. ועד"ז נ' במקור ד' הרמב"ם פ"ח מס"ת ה"ג, דאם טעה בריוח הפרשיות וכתב פתוחה סתומה או סתומה פתוחה או שהפסיק והניח פנוי במקום שאין פרשה או שכתב כדרכו ולא הניח ריוח במקום הפרשה וכו', ה"ז פסול, ועיי"ש בכס"מ, שמקור הדין הוא מברייתא בשבת דק"ג. דפתוחה לא יעשנה סתומה וסתומה לא יעשנה פתוחה, וצ"ע דמנלי' להרמב"ם דאם הפסיק והניח פנוי במקום שאין פרשה ה"ז פסול, (וע' ב"ח יו"ד ר"ס ער"ה שכתב בדעת הטור שם דפליג על הרמב"ם בזה, והש"ך שם סק"א כתב שאין דבריו מוכרחין, ועיי"ש בגדוה"ק סק"א).

   ונראה בדעת הרמב"ם, שמפרש דהא דסתומה שעשאה פתוחה, אי"ז משום דבעי' שתהא סתומה ולא נתקיים בה דינה, (והוי כאילו לא הניח ריוח בין הפרשיות), שודאי דין ההפסק דסתומה נתקיים אף בשעשאה פתוחה, שהרי אדרבה פתוחה הוי הפסק טפי, אלא הטעם לפסול בזה, הוא משום דסתומה דינה להיות מחוברת לדברים שלמעלה, (וההפסק הוי רק ליתן ריוח בין הפרשיות), וע"כ כל שהפסיק טפי ועשאה פתוחה אשר עי"ז נתחלקה יותר, מיפסלא בהכי, וא"כ הרי פשוט שבכלל זה נכלל דהיכא של"ב כלל להפסיק והפסיק דמיפסלא בהכי, (וברייתא רבותא קמ"ל, דאפי' היכא שדינה להפסיק, ואך שדינה שלא להפסיק לגמרי אלא לעשותה סתומה, ועשאה פסולה אשר הוי זה הפסק גמור, מיפסלא בהכי, וכ"ש היכא שהפסיק במקום שאי"צ הפסק כלל, והאמנם דלפ"ז הי' מקום לדון, דרק אילו עשה הפסק דפתוחה מיפלא, אך בעשה הפסק דסתומה, דאינו מחלקה לגמרי לא מיפסלא, וראיתי בגדוה"ק סי' ער"ה סוסק"א שדן לומר כן, וכתב דאין להעמיד יסוד על חילוקים מסברת הלב דלא כמשמעות הפוסקים, והרי עד"ז הוא מה שפסק הרמב"ם דאם לא הניח ריוח בין הפרשה פסול, אשר פשוט דזה נלמד מדינא דפתוחה שעשאה סתומה פסולה, אשר חזינן בזה דכל שמיעט בההפסק שבין הפרשיות פסולה, וכ"ש היכא דלא הניח ריוח כלל, וה"נ מה שפסק הרמב"ם דהניח ריוח במקום שא"צ פסולה ה"ז נלמד מדינא דסתומה שעשאה פתוחה פסולה, וכמש"נ, (אך למש"כ הב"ח בדעת הטור דהניח ריוח במקום שא"צ לא מיפסלא, צ"ל דהא דסתומה שעשאה פתוחה מיפסלא, אי"ז משום שהפסיק טפי, שהרי אף במקום שאי"צ הפסק כלל ועשאה פתוחה לא מיפסלא, וכ"ש בסתומה שעשאה פתוחה, אלא משום שלא נתקיים דינה שתהא סתומה, והוי כאילו לא הפסיק בין הפרשיות, וצ"ע בזה, ועמש"נ עוד בזה בדעת הטור בסי' א' סק"???). [↑](#footnote-ref-5)
5. ובזה יל"ב מש"כ הרא"ש בהל' ס"ת סי' ז', דפירכא קמייתא דהא מורידין עושין אמאי הכא סתומות והכא פתוחות, קיימא אס"ת דפריך מפתוחות וסתומות, ולעיל סוסק"א נת' בזה בפשוטו, דהיינו דמתפילין ל"מ פריך משום דאי במזוזה עושה פרשיותי' פתוחות ה"נ בתפילין, עיי"ש, אך למש"נ עתה בד' הרא"ש מבו' הטעם בזה באופ"א, דבתפילין פשיטא לן דעושה פרשיותי' פתוחות, ואף למה דמסיק דבמזוזה מצוה לעשותן סתומות, מ"מ בתפילין עושה אותן פתוחות, וע"כ ל"ש למיפרך כלל מתפילין, וז"ב. [↑](#footnote-ref-6)
6. וצריך להוסיף בזה, דהנה הרי בעה"ע פירש שהטעם לחלק בזה הוא משום דתפילין עושה כל פרשה ופרשה בדף אחד, ובמזוזה אילו עשאה בב' דפין פסולה, אך הרי דעת הרא"ש דאף במזוזה אילו כתבה בב' עמודים כשרה, והא דכתבה על ב' דפין פסולה, היינו על ב' עורות שאינן מחוברין, ולפ"ז הרי לכאו' אין לחלק בין תפילין למזוזה מטעמא דבעה"ע.

   אך נ' דאכתי יש לחלק כן, שהרי מ"מ חלוק תפילין ממזוזה, דבתפילין צריך לכתבן בב' עמודין, ובמזוזה כותבן בעמוד א', וכן בתפילין קי"ל דבדיעבד כשר אף אילו כתבן על עורות נפרדים, ובמזוזה כה"ג פסול, וחזי' מזה דבתפילין הוי כל פרשה ופרשה דבר בפנ"ע, ובמזוזה הוו ב' הפרשיות המשך אחד, וע"כ שפיר י"ל דמה"ט בתפילין יש לעשותן פתוחות, כריון דלא שייכי הפרשיות זל"ז, ובאמת נ' שכ"ה מוכרח לחלק כן, שהרי בעה"ע עצמו שם בחלק א', נסתפק דשמא הבבלי פליג על הירושלמי וס"ל דמזוזה כשרה בב' דפין, עיי"ש, ובע"כ לפרש דמ"מ חלוק תפילין ממזוזה מהטעמים שנתבארו, וז"ב. [↑](#footnote-ref-7)
7. וכבר עמד בזה הסמ"ע בתשובתו עמ' י"א, דאין לישב מנהג הסופרים כדעת בעה"ע, שהרי לדעת בעה"ע יש לסיים גם והי' אם שמוע באמצע השיטה, והסופרים הנ"ל אין נוהגין כן, עיי"ש, ולמש"נ ניחא מנהג הסופרים שנהגו כן עפ"ד הרא"ש ושאר חכמי אשכנז, וכמש"נ למעלה. [↑](#footnote-ref-8)
8. ומהרש"ל בשו"ת סי' ל"ז, כתב דהסופרים שנהגו כן, הוא כדי לצאת ידי דעת בעה"ע שיש לעשותה פתוחה, ועיי"ש בהמש"ד שכתב דיל"פ דמש"כ בעה"ע לעשותה סתומה הוא כדי שלא לשנות בפרשיות מאחר ששלשתן פתוחות בודאי ואי עביד בחד מינייהו סתומה פסול התפילין, לכן ראוי שלא יעשה שום סתום אף באחרונה, בפרט מאחר שפתוחה נמי כשרה לכו"ע אלא שמצוה בסתומה במזוזה ולא בתפילין שאין לשנות בין ד' פרשיות בשום דבר וכו', וכתב לפ"ז דאף לבעה"ע אי"ז מעכב לעשותה פתוחה, וע"כ נכון לעשותה סתומה, עכ"ד, אך לפמש"נ לעיל סק"ב שלפ"מ שמפורש בד' בעה"ע גופי' הטעם לעשותה פתוחה, לכאו' אף ה"ז מעכב, הרי לכאו' הדר דינא דיש לנו לנהוג כמנהג הסופרים לעשותה פתוחה, וצ"ע בזה.

   והר"י שוצנא בתשובתו שבשו"ת מהרש"ל שם, דן לישב מנהג הסופרים, אשר כ"כ הברוך שאמר, שזה עפ"ד התוס' במנחות דל"ב. דאף במזוזה יש לעשות פרשיותי' פתוחות לכתחילה, אך הר"מ בן משולם בתשובתו שם, כתב דאין נראה לומר דעשו כן ע"פ התוס', שהרי בד' הרא"ש מפורש דלכתחילה צריך לעשות סתומות, ע' בדבריהם.

   והר"ד בלומיש בתשובתו שם כתב לישב מנהג הסופרים, דבתפילין ל"ש דין פתוחות וסתומות כיון דל"ד למזוזה דהוי בעמוד א', אלא הוי כל פרשה ופרשה דין בפנ"ע כמו התורה, שמתחלת בתחילת שיטה ומסיימת באמצע שיטה, משום שהתורה פתוחה לכל העולם מי שזכה בה יבא וילמדנה, וכ"ה כל פרשה בפנ"ע בתפילין, ועיי"ש שכתב דע"כ עשה סמ"ק פי' תמונתן, ועיי"ש מש"כ לפ"ז בדין תפילין של ר"ת, והבאנו דבריו להלן ???, עכ"ד, וצ"ע רב, דאי זהו הטעם, א"כ מ"ט פרשת והי' אם שמוע עושין אותה סתומה בסופה, ושוב אח"ז מצאתי שתמה בזה הסמ"ע בתשובתו עמ' י"ג, ועיי"ש מה שהאריך עוד לתמוה על דבריו, וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-9)
9. ולכאו' כ"ה ג"כ דעת המרדכי, דעי' במרדכי בהלכות מזוזה סי' תתקס"א, שכתב לישב לדעת רש"י דמניחין הפרשיות מעומד, דקשיא ע"ז ממש"א דכתבן בקלף א' והניחן בד' בתים יצא, דלא משכח"ל רק במניחן שוכב, וכ' המרדכי דה"ר אלחנן אומר דמשכח"ל לפ"ה שיכתוב כל ד' פרשיות לאורך הקלף זו אצל זו וכו', וכ"כ הדרכי משה באו"ח סי' ל"ב, עיי"ש, והרי שדעתם דמצינו לכתוב כל הפרשיות בדף אחד, (אא"כ נימא שכונתם דה"ז כשר בדיעבד), אך העירוני דאולי י"ל בזה, דהגם דבתש"י בעי' שיהא כל פרשה בדף אחר, היינו משום דדין כתיבתן הוא בעור אחד, אך בתש"ר שדין כתיבתן הוא בעורות נפרדים, הרי שדם אם כתבן בעור א', דייני' לכל פרשה בפנ"ע, וע"כ לא איכפ"ל דהוו כל הפרשיות בעמוד אחד, וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-10)
10. ומד' הרא"ש בהלכות מזוזה מתבאר בפשוטו, שאף דכותבין מזוזה בעמוד אחד, מ"מ צריך להתחיל פרשת והי' אם שמוע בשיטה אחרת, וע"כ א"א לעשותה סתומה רק ע"י שיניח פחות מג' אותיות בסוף שמע ופחות מג' אותיות בתחילת והי' אם שמוע, ויש לדחות שאין לשנות מצורת השיטין שכתב הרי"ף, (וע"כ נמי לא כתב הרא"ש שיכול להניח שיטה חלק), וע' עוד בחדרי דעה סי' רפ"ח ס"ב, שהוכיח מן הגמ' דאין כותבין ב' פרשיות בתפילין בעמוד א', ועכ"פ אין כותבין בשיטה אחת, וצ"ע מזה ע"ד היראים, ול"ע כעת. [↑](#footnote-ref-11)
11. ומש"כ מרן הגרי"ז שם עוד, לישב בזה מה דמעיקרא מייתי' האו"ז מסורת מכל הפרשיות שיש במגילה איזה מהן פתוחה ואיזה מהם סתומה, ולכאו' דבריו סותרין זא"ז, וביאר בזה דהמסורת שיש במגילה מפתוחות וסתומות כולן נאמרו רק אם בא לכותבה בתורת כתה"ק, אבל דין כתיבת מגילה היא כתיבה אחריתא לגמרי, שע"ז לא נאמר שום מסורת כלל, וע"ז מסיק האו"ז שבדין כתיבה זו דין הפרשיות להיות סתומות, עכ"ד, והדברים צ"ע, דאי מש"כ מתחילה מסורת הפרשיות הפתוחות והסתומות הוא מדין כתיבת כתה"ק ולא מדין כתיבת מגילה, א"כ לאיזה ענין פירש לנו הפתוחות והסתומות, שהרי אין אנו כותבין מגילה מדין כתיבת כתה"ק, ואמנם כבר עמדו שאין כאן סתירה כלל, דמפורש שם בד' האו"ז דהם ב' דעות, דאחר שכתב מסורת הפתוחות והסתומות הביא תשובת הר"ר שמעון, והוא כתב דיש לעשות כל פרשיותי' סתומות, וז"ב. [↑](#footnote-ref-12)
12. ולפמש"כ הרר"ש דהא דעושין פרשיות מגילה סתומות הוא כעין תפילין ומזוזות, נ' דכ"ה שאמרו במזוזה דאי עבדינהו פתוחות שפיר דמי, ה"נ במגילה אי עבדינהו פתוחות שפיר דמי, אמנם בתרוה"ד פסקים וכתבים סי' כ"ג, כתב דלמש"כ מהר"ם בשם ר"ת דיש למגילה כל דין ס"ת, הרי דאי עבדינהו פתוחות פסולה המגילה, דדמיא לס"ת דפסול אי עביד הסתומה פתוחה.

    והנה יעו"ש בתרוה"ד שהביא ד' השואל דר"ל דהא דעושה פרשיות המגילה סתומות, הוא משום דנקראת אגרת, וע"כ אי"ז רק דינא לכתחילה, והתרוה"ד תמה עליו דאי הטעם הוא משום דנקראת אגרת, א"כ הי' לנו לעשות המגילה לכתחילה בלא שם פרשה והפסק כדי שתהא כמו אגרת, כדאיתא בהגמי"י דיש נוהגין שלא להפסיק בקריאתה בין פסוק לפסוק משום דנקראת אגרת, עכ"ד, אמנם בביאור הגר"א סי' תרצ"ב ס"ב פירש דהא דעושין פרשיותי' סתומות הוא משום דנקראת אגרת, ובחי' מרן הגרי"ז כתב דלכאו' אינו מובן מה ענין אגרת לפתוחות או סתומות, עיי"ש מה שפירש בזה, אך בפשוטו נ' שכונת הגר"א הוא כד' השואל בתרוה"ד, והיינו ע"ד מש"כ ההגמי"י דיש נוהגין שלא להפסיק בין פסוק לפסוק משום שנקראת אגרת, וה"נ אין להפסיק בכתיבתה בין פרשה לפרשה, ומשה"ק התרוה"ד דא"כ הי' לנו לעשותה בלא שום פרשה והפסק, י"ל בדעת הגר"א לפמש"כ מהרש"ל בשו"ת סי ל"ז, והבאנו דבריו כמ"פ, שפתוחה אין לה חיבור עם מה שלמעלה והא ענין חלוק בפנ"ע וכאילו התחיל פה, וסתומה מחוברת וסתומה לדברים שלמעלה, ואינה חלוקה אלא ליתן ריוח בין הפרשיות, עכ"ל, וע"כ י"ל דה"ט שנקראת אגרת ל"מ רק דמה"ט אין להפסיק לחלק הפרשיות זמ"ז, אך שפיר מצינו לעשותן סתומות דאי"ז מחלקן זמ"ז, וצ"ע עוד בזה. [↑](#footnote-ref-13)
13. ובדברינו ב?? סק"?? בהערה, כתבנו להעיר ע"ד הרי"ד, דכיון דמסקי' דמצוה לעשותן סתומות, א"כ מ"ט הי' ר"מ עושה אותן פתוחות, ובד' הרמב"ן והר"ן בשבת דע"ט: מבו' דהי' עושה אותן פתוחות היכא שלא נזדמן לו לעשותן סתומות, אך לד' הרי"ד צ"ע דהיכי משכח"ל שלא יהא בידו לעשותן סתומות ולא להניח ריוח ביניהן, וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-14)
14. [↑](#footnote-ref-15)
15. וע' בתשובת הר"ד בולמיש שנד' בשו"ת מהרש"ל סי' ל"ז, שכתב ג"כ לעשות כן בתפילין של ר"ת, עיי"ש בטעמו, (והבאנו עיקר דבריו לעיל סק"ג בהערה, ועיי"ש מש"נ לתמוה בזה). [↑](#footnote-ref-16)