משיכה ד - בדבר שדרכו להגבי_
קטגוריות: ש_ס / לב בבא מציעא / ב_מ עניינים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / קנינים

מוצש"ק ויגש אור לה' טבת תשע"א

א] בפסקי הרי"ד כתב דל"מ משיכה דספינה אלא כשהיא עומדת ביבשה והיא נחה, אבל אם היא עומדת במים אין משיכה קונה בה כיון שאינה נחה, וכדאמרינן בריש שבת דאגוד ע"ז מים לאו הינו הנחתו, עכ"ל, ובפסקי ריא"ז פליג עליו.

אך רבינו יונה כתב להיפך, דל"מ משיכה דספינה אלא כשהיא במים, אך כשהיא ביבשה ל"מ המשיכה, כיון שאין דרכה לימשך ביבשה.

נ' לדון בדעת הרמב"ם, שהביא לדינא דמסירה אינו קונה במציאה ונכסי הגר, וצ"ע דהרי קי"ל דמסירה אינה קונה בבהמה, ועמד ע"ז הלח"מ פ"ג ממכירה, ומש"כ הלח"מ דהיכא דתפוס במוסירה עדיף וקונה אף בבהמה, קשיא דא"כ מ"ט לא הביא הרמב"ם לדין זה בהל' מכירה.

וע"כ נ' לדון, שהרי הא דמסירה אינה קונה בשאר מטלטלין, הוא משום דאפשר במשיכה, והוי חד דינא עם הא דדברים שדרכן להגבי' אינם נקנין אלא בהגבהה, ולפ"ז י"ל בדעת הרמב"ם, דכל דינא דדברים שדרכן להגבי', הוא רק בנכסי חבירו, אך בהפקר ה"ה קונה אף בדברים שדרכן להגבי', וזה ניחא למשמעות ל' הרמב"ם בכ"ד דהך דינא הוא שהצריכוהו חכמים לעשות הקנין היותר טוב, וע"כ כתב דבבהמה דמסרכא לא הצריכוהו להגבי', ובספינה לא הצריכוהו למשוך, ולא תיקנו חכמים כן, אלא בנכסי חבירו, והי' מקום לומר דהוא משום דכל קניני משיכה והגבהה בנכסי חבירו הוו מתקנ"ח, ומשא"כ בהפקר דהוו קנינים מה"ת, אך באמת בד' הרמב"ם מ' דמשיכה הוי קנין דאורייתא, וכל פלוגתא דר"י ור"ל הוא אם מעות נמי קנו, ולפ"ז לא א"ש, אך עמש"נ בדברינו בדין כסף ז' בדעת הרמב"ם - לדון בזה, וצ"ב הטעם בזה.

ומקור ד' הרמב"ם לזה, י"ל דהוא מסוגיין דאמרינן דמסירה במציאה ונכסי הגר לא קני משום דמאן מסר לי' דליקני, וכבר הק' הראשונים דמ' מהכא דמסירה קונה בבהמה, ומזה הוא שלמד הרמב"ם, דאלמלי ה"ט דמאן מסר לי' דליקני, היתה מסירה קונה בבהמה, וצ"ע עוד בזה.

ובעיקר הדברים יש להוסיף, דד' הרמב"ם דבטעון שאפשר לו לפרקו אינו נקנה במשיכה, הוא לטעמי' דדינא דדברים שדרכן להגבי', היינו דבזה הצריכוהו חכמים להגבי', וע"כ כל שאפשר לו לפרק ולהגבי', הצריכוהו להגבי', אך אי נימא דדינא דדברים שדרכן להגבי' הוא דכה"ג לאו אורחי' במשיכה, וכמש"כ בתוס' הרא"ש דע"ו. וכ"נ בביאור ד' רבינו יונה שם, או דנימא דכה"ג לא חזינן להמשיכה כהכנסה לרשותו, כיון דאפשר להכניס לרשותו טפי, לכאו' מסתבר דיש לנו לדון לפי מצבו עכשיו, ואף שבידו לפרק ולהגבי' לית לן בה, ודו"ק.

ויש להוסיף בזה, ד' המאירי בב"מ ד"ח. דרכוב בלא מנהיג ברגליו אינו קונה אלא במציאה ולא במו"מ, עיי"ש, ועיי"ש בדבריו בד"ט. שכתב דרכוב שקונה ברה"ר הוא משום דהוא רכוב ומנהיג ברגליו, וזה לטעמי' דהגם דקי"ל דרכוב קני, אך במו"מ אינו קונה אלא במנהיג ברגליו, וע"כ הסוגיא דהתם ברכוב ברה"ר דאיירי במו"מ, איירי בשהוא מנהיג ברגליו, וע"כ הוא קונה אף ברה"ר.

ויל"פ דהוא ע"ד הנ"ל, דבנכסי חבירו אינו קונה עד שימשוך, ורכוב אי"ז משיכה גמורה, ורק בנכסי הגר ה"ה קונה ברכיבה גרידתא, אך בד' המאירי אין לפרש דהוא מכח דבנכסי חבירו אין משיכה קונה אלא מדרבנן, שהרי להדיא כתב המאירי בדמ"ז: דמשיכה ודאי קונה מה"ת.

בעיקר מש"כ רבינו יונה והרא"ש בדע"ו. דהא דמשיכה אינה קונה בדבר שדרכו להגבי', הוא משום שאין דרך למשכו, צ"ע ממש"כ רבינו יונה גופי' בדפ"ו. שאף דבר שדרכו בין בהגבהה ובין במשיכה אינו נקנה במשיכה, וכ"כ כל הראשונים שם, והנה אמנם מד' התוס' שם ד"ה והא - משמע דפליגי ע"ז, דאל"כ מאי קשיא להו דאין דרך הוצאה בכך, הרי שפיר י"ל דאיירי בשדרכן בין במשיכה ובין בהגבהה, וגם בתירוצם קמא אין הדבר ברור שכיונו לכך, והתוס' בכתובות דל"א: לא תירצו כן כלל, אך מאידך מד' התוס' ד"ה לצדדין נ' ג"כ כן, דאל"כ לא הוצרכו להוכיח דגם דברים שאין דרכן להגבי' נקנין בהגבהה, והרי דהא דאינם נקנין במשיכה, אי"ז משום שאין דרכן במשיכה, אלא משום דאפשר בהגבהה שהוא קנין מעליא.

ושמא י"ל, דמש"כ רבינו יונה והרא"ש דאין דרכו במשיכה, היינו דכיון דאפשר להגביהו, ע"כ כשבאים לקנותו דרך לעשות קנין הגבהה, ואין דרך למשכו כדי לקנותו, וכאשר כן מצינו בל' רשב"ם דע"ו: לגבי מסירה, עיי"ש, וע"כ הוא שאינו נקנה במשיכה.

ומה שחילקו רבינו יונה והרא"ש דלפ"ז ל"ש דין זה במסירה ומשיכה, צל"פ לפ"ז דהיינו, דכיון דמשיכה אינה קונה ברה"ר ובחצר שאינה של שניהם, וברשויות אלו דרך למעבד מסירה כדי לקנות, ע"כ כבר חשיב שדרכו במסירה, ובדין שתקנה מסירה גם במקום דמהני בי' משיכה, ואכתי צ"ע בזה.