36. בדין בורא פרי האדמה על העץ כשבירך גם על האדמה ובדין הזכרת פירותיה ובגדר ברכה אחרונה
קטגוריות: ש_ס / א ברכות / ברכות - הרב מאיר קאופמן / כיצד מברכין / שיעורים

כ"ב כסליו ע"ה [כמדומה שלא נאמר]

**סימן ל"ו**

**בדין בירך בורא פרי האדמה על האדמה וכיון לפטור העץ**

**ובדיני סיום דעל פירותיה**

**א]בדין בירך בורא פרי האדמה על האדמה והעץ**

**ב]בהא דבסתמא ודאי האדמה לא פוטר העץ**

**ג]בביאור הדין דבירך מזונות וכיון לפטור גם המוציא**

**ד]מה הקובע לסיים על פרותיה**

**בדין בירך בורא פרי האדמה על האדמה והעץ**

א] מבואר בגמ' מ. שאם אמר בורא פרי האדמה על העץ יצא ועיין ב"י סימן ר"ו שהביא מחלוקת ראשונים בבירך על האדמה ורצה לפטור העץ האם גם כה"ג זה נפטר דדעת תר"י שזה נפטר ודעת רש"י שזה לא נפטר והגר"א כתב שגם דעת רש"י שזה נפטר אמנם פשטות תוס' והרשב"א שם שזה לא נפטר ועיין ב"י בסימן ר"ח שהביא נידון זה גם לענין אם בירך בפה"ג הגפן על ענבים דדעת הרא"ש שזה פוטר בדיעבד דבאופן ששתה גם יין וגם ענבים וכיון על הענבים שלדעת תר"י יצא ולדעת רש"י ותוס' לא יצא והנה בטעם הדבר בפשוטו הביאור כמבואר בב"ח סימן רט"ז ובמחצית השקל ר"ח סקכ"ג ובגר"ז פ"א ס"ה וכן הוא לשון המ"ב סימן ר"ו ובשער הציון קע"ו סק"ב שכל הדין שזה פוטר רק אם זה יהיה ברכה לבטלה אבל במקום שזה לא יהיה ברכה לבטלה בזה הוא לא פוטר ובפשוטו הביאור שבאמת כיון שזה לא הנוסח המתאים זה סיבה שלא יצא רק במקום שאם לא יצא זה יהיה ברכה לבטלה לכן אמרו חז"ל שבדיעבד יוצא אבל כאן שיש לברכה על מה לחול ממילא זה לא חל על הדבר שהוא העץ

אמנם החזו"א סימן ל"ד סק"ח [וכן בשו"ת פנים מאירות ח"א סנ"ח] כתבו לבאר דחזינן דגדר הדין ברכה שעל מה שבירך חל הברכה והשאר זה מדין גרירה [והארכנו בזה בסוגיא דתורמוס ובדין פטור ברכה בסתמא] ויש כאן סברא בדין גרירה שדבר שאין זה ברכתו לא התחדש בזה דין גרירה ובפנים מאירות דימה דין זה לדברי הרשב"א שאינו בדין שיגרור האינו חשוב את החשוב ה"ה כאן אינו בדין שיהיה גרירה על דבר שזה רק ברכתו בדיעבד ובחזו"א יש קצת משמעות שזה סברא שכיון שזה דבר שיש לו דין ברכה אחר חשיב כאכילה אחרת שלא חל על זה גרירה שכל הדין גרירה על דבר שזה אותו סוג אכילה ולא על דבר שזה אכילה אחרת והנה בעיקר הנידון הנ"ל יש כמה דוגמאות שלא נזכרו מפורש ויש לדון בהם

א. בירך האדמה על תפוח האם זה פוטר תפוח אחר או מין אחר כגון תפוז דלטעם החזו"א שלא אומרים גרירה משני סוגי ברכות אבל כאן שזה אותו סוג ברכה זה לא שייך אמנם אם זה סברא שברכה בדיעבד לא חלה אלא אם זה יהיה ברכה לבטלה או שלא חל גרירה על ברכה של בדיעבד א"כ גם כאן זה כך אמנם סתימת הדברים וודאי שגם בכה"ג זה נפטר וצ"ל שכל זה רק אם הנידון לפטור דבר שזה סוג ברכה אחרת אבל לא באותו ברכה ויתכן שבאותו מין זה גרירה אלימה כדחזינן שאין בזה את דינו של הרשב"א של אינו בדין וצ"ע

ב. בירך שהכל על דבר שהוא אדמה וכיון לפטור גם דבר שהוא העץ שלטעם החזו"א והפנים מאירות לכאורא זה לא יחול אמנם לטעם האחרונים שכיון שזה בדיעבד ממילא במקום שזה לא ברכה לבטלה זה לא חל אבל כאן שזה על שניהם אותו בדיעבד יש מקום לדון בזה

ג. דבר שמספק מברכים עליו האדמה דלטעם החזו"א והפנים מאירות מסתבר דמה שבפועל מברכים על זה אדמה אבל כיון שבשורש הדין ברכתו העץ חשיב שכאן זה ברכתו בדיעבד משא"כ לאחרונים שזה סברא שבמקום שזה לא יהיה ברכה לבטלה כיון שזה רק בדיעבד זה לא חל יש מקום לחדש שזה רק מתי שזה באמת בדיעבד דהינו שעושה שלא כדין אבל כל שזה כדין דכך ההנהגה לברך אין חיסרון זה ובאמת דודאי שכך משמעות ההלכה שבכל הספיקות דמבואר לברך האדמה או שהכל לא מוזכר שצריך להקפיד לברך על הדבר המסופק ואדרבא הפמ"ג רי"א מ"ז א' כתב שעדיף לברך על הדבר הודאי דהינו שדבר שהוא רק נגרר בזה זה נחשב פחות בדיעבד מאשר שעיקר הברכה נעמדה על דבר שזה בדיעבד [עיין סוגיא דקדימה בברכות ב' מה שביארנו בזה]

ד. ברוצה לצאת בשומע כעונה דבר שזה בדיעבד שכאן אם לא יצא ידי חובתו זה לא יחשב לגביו ברכה לבטלה דלכאורא לטעם הראשון לא יצא ידי חובתו ולטעם השני כיון שבפועל הברכה היתה על זה אין בזה שום חיסרון וודאי שיצא בדיעבד [וראיתי מביאים דבפרמ"ג רי"ד דן מצד לתקוני שדרתיך וכן דן בזה בספר פתח הדביר בסימן זה והאריך בזה בספק עדות ליעקב]

ה.עיין מור וקציעה שכתב דבבירך והיה לפניו זית וצנון וכיון על שניהם ורוצה להתחיל בזית כה"ג ברכתו גם חלה על הצנון ולא פטר הזית וזה רק לסברא שכל מה שיוצאים בדיעבד כדי שלא יהיה לבטלה אבל לטעם החזו"א כיון שהזית לא יהיה בגרירה לא שיך דבר זה

ו. האם דין זה שייך גם לגבי ברכה אחרונה דלדרך החזו"א וודאי שאין חיסרון זה דכאן הברכה חלה על הכל ולא רק מדין גרירה דהרי זה לאחר האכילה אמנם לטעם האחרונים שברכה בדיעבד זה סברא רק במקום שללא זה זה יהיה ברכה לבטלה א"כ גם כאן זה כך ועיין חזו"א שהביא לגבי מכוין לפטור בברכת המזון יין או תמרים וכדו' שזה ודאי מועיל

**בהא דבסתמא ודאי האדמה לא פוטר העץ**

ב] והנה גם לתר"י זה ודאי דבבירך בסתמא בורא פרי האדמה זה לא פוטר בורא פרי העץ כמבואר בכל הראיות שהביא השאגת אריה ויש לדון בטעם הדבר ובפשוטו הביאור כמבואר בלבוש ר"ו ס"ב מצד שמסתמא אין כוונתו להוציא דבר זה דהסתמא שרוצה לפטור את מה שבאמת זה ברכתו אבל אין כונתו להוציא מה שזה לא ברכתו אמנם יש מקום לבאר שדבר שלא היה על זה מחשבה מפורשת שם באמת יתכן שמצד דעת לפטור אין כאן מספיק וכל מה שזה נפטר רק מצד שכיון שזה נחשב כאכילה אחת לכן זה נגרר ובזה יתכן שכולם מודים שלא נפטר אם זה ברכתו בדיעבד דרק במקום שכיון על זה מפורש שיתכן שזה לא גרירה, ואפילו אם זה גרירה אבל יש כאן כונה שהיא סיבה לפטור ורק שצורת הברכה חלה בגרירה אבל בכה"ג שכל הסיבה שחשיב כוונה מצד גרירה בזה יתכן שכולם מודים שזה לא שייך על בדיעבד אמנם לא ברירה מה נחשב שזה רק כונת גרירה דיתכן שרק דבר שלא בפניו זה כך וכדביאר היד יהודה סימן י"ז [והארכנו בזה בדין תורמוס ובדין מה נפטר בסתמא] שלכן אם זה שלא בפניו לא נפטר רק אותו מין ולא מין אחר ויתכן שזה הטעם שנקט הבה"ל שגם לראב"ד שבנפל יכול לקחת פרי אחר אבל רק מה שהיה או בפניו או שהיה דעתו אבל לא אותו מין שלא היה בפניו ועיין פמ"ג בפתיחה סקי"ג שכתב לגבי ספיקות שראוי לכוין מפורש שמוציא את זה ולא מועיל סתמא והניח בצ"ע ומשמע שנסתפק בדבר זה ובפנים מאירות ח"א סימן נ"ח מבואר כטעם הנ"ל דהינו שכאן כולם מודים לרשב"א [אמנם יתכן שנקט שכל שברכתו העץ זה עצמו סיבה שזה יחשב יותר חשוב וצ"ע שם]

**בביאור הדין דבירך מזונות וכיון לפטור גם המוציא**

ג] והנה בפשוטו לשיטת התר"י וכן קי"ל א"כ בכל הברכות זה כך שכל דבר שבדיעבד נפטר אם בירך עליו, גם אם בירך על דבר אחר וכיון לפוטרו זה מועיל אמנם עיין מ"ב סימן קע"ו דהביא מהשטמ"ק דכתב דבירך מזונות על המוציא יצא אבל אם בירך על דבר שברכתו מזונות וכיון לפטור המוציא לא יצא ועיין חזו"א דהקשה שלמאי דקי"ל בסימן ר"ו שאדמה פוטר העץ כה"ג א"כ ה"ה כאן אמנם סתירה זו קימת בשטמ"ק ובריטב"א בסוגין [אמנם יש הרבה דברים שזה העתקה ויתכן שזה משני בני אדם] ובפשוטו יש כאן חילוק בגדר הבדיעבד ולכאורא יש לבאר שאדמה על העץ או שהכל על כל דבר, זה כולל את כל השבח רק שלא פירט משא"כ מזונות על המוציא זה לא כולל את החלק של הלחם ולפ"ז גם העץ על יין לא יעזור אמנם לפ"ז היה עדיף לברך שהכל על ספק פת הבאה בכיסנין מאשר מזונות ובהכרח שמזונות הכונה כל מה שמזין ואחד מהדברים זה לחם וחשיב כמו שהכל לגבי שאר דברים

עוד שמעתי לבאר דהנה מבואר בגמ' שאיכא מ"ד מ: שהדין על הכל אם אמר שהכל נהיה בדברו יצא זה חוץ מפת ויין וצ"ב החילוק ובסידור רס"ג ביאר דמבואר בגמ' דטעם דר' יהודה דצריך לברך בורא מיני דשאים מצד שתן לו מעין ברכותיו ומזה הטעם גם לרבנן תיקנו בורא פרי האדמה ופרי העץ אבל לא מצד שיש כאן ענין מיוחד להודות עליו משא"כ פת ויין תיקנו ברכה מיוחדת מצד שרצו לשבח על היין והפת ולהלכה קי"ל שזה לא מעכב אפשר לומר מצד שברכת שהכל חשיב שמשבח את הכל ולפ"ז אם יברך העץ על יין או מזונות על לחם לא יעזור וזה כסברת המג"א אמנם יתכן שקי"ל שזה לא סיבה שלא יצא ידי חובתו ולכן בשני אופנים אלו מועיל [וכן מבואר ברא"ה ובריטב"א] אמנם זה ודאי חזינן שזה יותר חמור ולפ"ז יתכן שלגבי בירך בורא מזונות על המוציא כאן הוי חומר של בדיעבד יותר גדול שחיסר שבח שחז"ל תיקנו ולכן כאן זה סיבה אם לא בירך על זה עצמו זה לא יועיל

והנה לשני ביאורים אלו אם בירך על ענבים וכיון לפטור יין זה לא יועיל ובבה"ל סימן ר"ח בסופו נקט לגבי ברכה אחרונה שזה מועיל ולדרך מ"ב שהחיסרון דלא כחזו"א א"כ זה סברא גם בברכה אחרונה כמבואר במאמר מרדכי [וכן לכאורא אין סברא לחלק] וחזינן דלא כנ"ל והאמת שאין בזה סברא אמיתית דמי מדד בשאלו מים להחליט שכאן זה סוג של בדיעבד שזה סיבה שלא יצא ידי חובתו וכאן זה אחרת הרי אין שום ראיה מהגמ' לחילוקים אלו אמנם לביאור השני יתכן שזה רק סברא איך לתקן אבל אין סיבה מצד הברכה שזה לא בסדר ואינו מוכרח כלל

**מה הקובע לסיים על פרותיה**

ד]הגמ' מביאה מחלוקת אמוראים בחתימה של מעין ג' האם חותמים על הפירות או על פרותיה והגמ' מבארת הא לן והא להו דהינו שבני א"י אומרים על הפירות ובחו"ל אומרים פרותיה והגמ' שואלת אינהו אכלי ואנן מברכים דהינו שאין סברא שבני חו"ל יברכו על פירות א"י לכן הגמ' אופכת שבני א”י אומרים על פירותיה ובני חו"ל אומרים על הפירות והנה מבואר בגמ' לקמן שהכונה על הארץ ועל הפירות שזה ארץ שמוציאה פירות וצ"ב שיוצא שלא מודים על הפירות כלל וצ"ל שהכונה בזה שמדגישים שזה ארץ שמוציאה פירות דהינו שמודים על הפירות ועין מג"א שכתב שארץ לא מעכב דהינו שעיקר ההודאה זה על הפירות אלא שאומרים את זה ברמז והנה בפשוטו אדם מודה ברכתו על הפירות שאכל ולפ"ז קושית הגמ' אינהו אכלי ואנן מברכינן דהינו שהרי צריך להודות על הפרות שאכל ואם בני חו"ל יודו על הפירות של א"י לא יודו על הפירות שאכלו ועיין רשב"א שכתב שמסתבר שבני חו"ל שאוכלים מפרות א"י כה"ג יזכירו על פרותיה ועיין א"ר שנקט שה"ה איפכא שני א"י שאוכלים פרות חו"ל מזכירים על הפירות

אמנם עיין תוס' שהביאו מר"ת שמצוי שר' יוחנן דיבר לבני חו"ל ורב חסדא דיבר לבני א"י ולפ"ז הקשו תוס' בסוגין מה הגמ' שואלת על ר"ח הרי דיבר לבני א"י ותירצו שהגמ' ידעה שבאותו זמן לא היו שם מבני א"י אמנם עיין תוס' בקידושין כ"ט: בסופם דתירצו שכאן זה לא תלוי בבני א"י או חו"ל אלא זה תלוי במקום שנמצאים ומבואר שבקושיתם נקטו דבן חו"ל גם כשהוא בא"י ואוכל פרות א,י אורמ על הפירות ובן א"י אפילו שהוא בחו"ל ואוכל פרות חו"ל אומר על פירותיה ולא חזרו מעצם הדבר שזה לא תלוי מה הפירות אלא חידוש שכאן אין המושג שזה תלוי במקום שהאדם מגיע אלא זה תלוי במקום שהוא נמצא כעת ועיין תוס"ר בסוגין וצ"ב שלכאורא עד כמה שמודה על הפירות שאכל לכאורא ודאי מסתבר שזה תלוי בפרות שאכל שצריך להזכירם ולכאורא מוכח מכאן שבאמת אין זה הודאה על הפרות שאכל אלא זה הודאה כללית על הפירות ובזה יש מקום לומר שכל שמודה על פרות א"י מונח בזה שני דברים א. על עצם זה שיש לו פירות ב. שזה פירות א"י וסברת הגמ' שאינהו אכלי וכו' הכונה שזה כעין מחזי כשיקרא שכיון שעצם זהשמודה על פירות א"י משמעותו שאכל מהם וזה לא סיבה להודות אבל אם הוא בן א,י דבעלמא אכילתו זה פרות א"י גם עכשיו במקרה זה לא כך אין בזה חיסרון

והנה לאחר שנתבאר שכן הוא שיטת תוס' יש מקום גדול לומר דגם לרשב"א שנקט שבן חו"ל שאוכל פרות א"י אומר פרותיה אבל ה"ה בן א"י שאוכל פרות חו"ל מברך על פרותיה דבאמת עיקר המטבע הוא להודות על פרות א,י ושכלול בזה הודאה על הפרות שאכל רק שלאדם שאין לו קשר לפרות א"י לא מתאים כזה לשון אבל כל שדרכו לאכול פרות א"י שיך כזה לשון ועיין רבינו יונה שכתב שמספק יאמר על הפירות והב"י ביאר וכן הוא בכל בו ובאורחות חיים שנסתפק בבן חו"ל שהביאו לו מפרות א"י האם יאמר על הפירות או על פרותיה ומלשונו משמע שבן א"י אפילו שאוכל פרות חו"ל יאמר על הפירות וא"כ ודאי יש מקום לומר שהרשב"א רק חלק לגבי פרות א"י בחו"ל

והנה ידוע לדון באוכל שני פירות מא"י ומחו"ל האם יאמר על הפרות או על פרותיה והנה אם כפשוטו שזה הודאה על הפרות א"כ כל שמודה גם על פירות חו"ל לא יכול לומר ועל פרותיה שא"כ לא מודה על הפרות שאכל אמנם למה דנתבאר שההודאה על המין ורק שאם לא אכל כלל זה לא מתאים להודות על פירות א"י א"כ כאן שאכל מפירות א"י אין בזה חיסרון ובפרט אם זה בא"י שיתכן ששם תמיד צריך לומר על פרותיה והנה יש לדון באוכל שבעת המינים ופוטר בזה תפוחים ורק התפוחים מא"י בפשוטו כיון שעיקר סיבת הברכה זה פרות חו"ל א"כ לא יאמר על הפירותיה אמנם לנ,ל שעיקר התקנה זה על פרות א"י ורק מצד מחזי כשיקרא לא ימא על פרותיה יש מקום לומר שגם כה"ג יאמר על פרותיה וצ"ע בכל זה

והנה בעיקר מה דנתבאטר מהראשונים כאן שברכה אחרונה זה לא הודאה ישירה על הפרות שאכל אלא זה הודאה כללית על המין יש לבאר בזה הא דכתב הפמ"ג שבברכה אחרונה לא עוזר לכוין שזה עוזר על חלק מהפירות דרק ברכה ראשונה שזה הודאה על החפץ שאכל בזה על מה שכיון להודות הועיל ועל מה שלא כיון זה לא הועיל אמנם בברכה אחרונה שזה חובת ברכה שלא מתיחס לחפצא מוסים א"כ כל שאמר את הנוסח שצריך קיים את חובתו ועיין מה שהארכנו בזה בסוגיא דבריה