מראי מקומות כותב 2 קג א
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / מלאכות שהיה והטמנה / הרב משה יפהן / חובל ופרק הבונה / סוגיית כותב ומוחק [וצובע]

**מראי מקומות קג. קג: 2 סוגיית כותב.**

**אמר רבי יוסי לא חייבו שתי אותיות אלא משום רושם וכו'.** שיטת רש"י הר"ן והשיטה לר"ן. דלדעת ת"ק אינו חייב אלא הכותב אותיות. וברושם פטור. ולדעת רבי יוסי כל כותב חיובו משום רושם שכך היה בקרשי המשכן. [ועיין מאירי ויל"ע .] והנה ברש"י לעיל עג. ד"ה כותב מבואר דאליבא דת"ק המקור למלאכת כותב הוא מקרשי המשכן שהיו כותבין אותיות. לידע איך לסדר את הקרשים ושלא לשנות את הסדר והיו כותבים אותיות כדי לזווג את הקרשים, וממילא מכאן ילפינן את השיעור שתי אותיות דבזה נעשה הזיווג בין הקרשים ובפחות מזה לא נעשה זיווג [ ויש בזה נידון בראשונים האם היו כותבים על הקרש הראשונה א' ועל הקרש השני ב' או דהיו כותבים מצד אחד א' ובקרש השני הסמוך לו גם א' ובצד השני של הקרש ב' ובקרש שסמוך לו ב' כך היה יוצא דבכל קרש היו ב' אותיות.] ולכאורה יש לעיין האם רבי יוסי פליג על ת"ק וסבר דבמשכן היה רישום ולא אותיות או דסבר דאפילו דהיה אותיות מכל מקום, המהות של הכתיבה שם היתה הרישום דהיינו הסימון, ולא הכתיבה שענינה ההגייה והקריאה של האותיות, וממילא המחייב הוא על רישום מפני שזה יסוד המלאכה שהיתה במשכן הגם שלמעשה היא נעשתה בידי אותיות. ועיין בדברי יחזקאל סי' ד' שעמד בזה. והנה במשנה הלשון להדיא לא חייבו שתי אותיות אלא משום רושם שכך כותבין על קרשי המשכן לידע משמע להדיא שרבי יוסי גם סבר שהיו כותבין אותיות על הקרשים. אמנם בלשון הברייתא להלן עמוד ב' יש שינוי בלשון אלא דלשון המשנה נראה מכריע יותר ודו"ק, וגם מלשון הברייתא נראה דבאמת ניתן לדייק כן ודו"ק, ועיין לשון רש"י ד"ה משום רושם, ויל"ע בזה. **אמנם עיין בפיה"מ לרמב"ם** בדעת רבי יוסי דמבואר דחייב גם משום כותב וגם משום רושם וכתב דהנפק"מ יהיה דאם יכתוב ארבע אותיות יתחייב שתיים. וצ"ב מהו המכוון מדוע יתחייב שתים הרי הכלל הוא דאם עשה בהעלם אחד אינו חייב יותר מאחד. ולכאורה המכוון הוא דאם יכתוב ארבע אותיות יהיה חייב גם משום כותב. דלכאורה רבי יוסי סבר דרושם הוא חיוב בנוסף לכותב. ויל"ע אם כן מהו הנחשב כותב ומהו נחשב רושם כיוון שרבי יוסי סובר שחייבים גם על כותב. וכן יש לעיין דמהיכן למד רבי יוסי מלאכת כותב כיוון שקרשי המשכן שהם המלמדים על כותב נלמד מהם רושם, וגם צריך עיון לשון המשנה דמשמע שרבי יוסי סבר דעל מה שת"ק חייב משום כותב הוא חייב משום רושם. **ויש לדון** המכוון דרבי יוסי מודה דהיכן דכתב תיבה והתכוון לזה הרי הוא חייב משום כותב ורק באופן שהתכוון לכתוב תיבה שלמה וכתב שתי אותיות אפילו אין להם משמעות הוא חייב משום רושם. והנה המלאכת שלמה ביאר פי' המשנה אחרת דהמכוון דשיעור שתי אותיות הוא רושם ויותר מזה הוא כותב. והנה יש לעיין **א**. דאין מובן מסברא כל כך החילוק. ו**ב.** דבפיה"מ לרמב"ם להדיא מבואר דהחיוב הוא רק בארבע אותיות ולא בכל דבר שהוא יותר משלוש. **עוד יל"ע בפיה"מ להרמב"ם** דסבר דהמקור לשתי אותיות נלמד מזה שהיו קרשים שהיה כתוב על כל קרש את האותיות ובקרש הי"א היו כותבים ב' אותיות. דהרי י"א מורכב מב' אותיות. ויל"ע מדוע ילפינן דווקא מהסימון של י"א ולא מהסימון של א' או של כ' וצ"ב בזה. **והנה עיין ברמב"ם פי"א הי"ז**. דכתב דגם לת"ק חייב משום רושם ועיי"ש במ"מ דנראה דסבר דליכא מחלוקת בין ת"ק לרבי יוסי אלא רק האם הוי אב או תולדה ולא דפליגי בעצם הדין. וצ"ע מלשון הרמב"ם דלא הזכיר שחייבים על ב' סריטות בעלמא. ומשמע דפליג ת"ר על ר"י וכן משמע בירושלמי. עיין בירושלמי פ"ז ה"ב , ועיין בביאור הלכה סי' ש"מ ד"ה מותר שהשיג בהרחבה על דברי המ"מ האלו ונקט דפליגי ר"י ות"ר בעיקר הדין. ועיין היטב לשון הר"ח בסוגייא, ודו"ק בדבריו היטב. **מתני' בין משם אחד בין משתי שמות.** פי' רש"י שם אחד היינו שניהם אלפין ומבואר מרש"י דהחיוב הוא אפילו על דבר שאינו ראוי לקריאה אלא כן שכתב שתי אותיות הרי הוא מתחייב משום כותב. והרמב"ם פי"א ה"י פסק דלא מחייב על ב' אלפין אלא רק שכתב דבר שאפשר לקרוא אותו כגון דד או שש. אמנם עוד ראשונים פי' כרש"י הר"ן והר"י מלוניל והמאירי. ועין ברע"ב על המשניות. ועיין בתוס' רע"א על המשניות שהקשה מהסוגיא להלן עמוד ב' דלא מחייב אלא בדברים שיש להן משמעו של מילה. כן מובא שם משמיה דרבי יהודה. והש"ס בעי למימר דר"ש פליג ודחי לה. ותי' רע"א דת"ק כאן פליג על השיטות המובאות בברייתא והוי שיטה חדשה.. ועיין בתפארת ישראל. בבועז אות א'. ועיין רש"ש שדן דרש"י פי' כן אליבא דר"י דחייב משום רושם אמנם ברע"ב לא ניתן לפרש כן וכתב דרק כשכותב שם קטן משם גדול בעינן ב' אותיות שיש להם משמעות אבל בכותב רק שני אותיות חייב אפילו באיין להם משמעות. וכן נקט השפ"א וכן נקט הביאוה"ל סי' ש"מ ס"ד ד"ה במשקין. ועיין במאירי בשם גדולי הפוסקים. דבכותב שתי אותיות שונות חייב אפילו אם אין להם משמעות.. וכן דקדק המנח"ח כותב סק"ג מדברי המגיד משנה. והנה במשנה להלן קד: מבואר דבעינן שיהיו נהגין זה עם זה. ויל"ע מה הענין הרי אינם נקראים יחד. ויל"ע בזה. והנה בתחילה חשבתי אולי כוונת רש"י דשיטת ת"ק היא שיטה חמישית שאסרה אפילו א"א וכמו שסברה הגמ' בתחילה בדעת ר"ש או דאפילו יותר ממה שמובא בברייתא ונאסר בעצם שתי אותיות אפילו שאין להם כלל חיבור של תיבה ולא כההו"א של הברייתא דחייבה רק משום שכך כותבים בקמיעות. והדיוק הוא משום שבמשנה משמע שבכל שתי אותיות משם אחד חייבו ולאו דווקא בתיבות שיש להם משמעות. ובאמת בר"י מלוניל מבואר לא כן אלא דמצד אחד סבר דנאסר א"א מצד שני סבר דזהו כרבי יהודה בשם ר"ג דנאסר שתי אותיות אותו הדבר. ובדעת רש"י יש להביא ראיה כן מרש"י בע"ב שכתב היינו ת"ק והביא שיטת רבי יהודה ולכאורה צ"ל דהמכוון לת"ק של המשנה ומבואר ברש"י להדיא דהוא סבר דחייב בשתי אותיות רק באופן שיש להם משמעות. ובאמת דבר זה ומחלוקת תנאים זו צריכה הסבר דכיוון דיש לזה משמעות של תיבה מהו העדיפות של אותיות שונות מאשר אותה אות. וצ"ע בסברא זו. ודנו דאולי עיקר החשיבות של שפה ענינה צירוף ההגיות זה לזו ויש בזה חשיבות יתירה וצ"ע  **גמ' אלא אשמאל אמאי הרי אין דרך כתיבה בכך.** עיין בר"י מלוני"ל ושיטה לר"ן דעמדו על כך דלא דמי למלאכת הוצאה דקיי"ל לעיל צב. דבין בימינו ובין בשמאלו חייב. דהתם כך הוא אורחיה משא"כ כתיבה שהיא מלאכה לאו אורח ארעא למכתב בשמאל. והנה המ"ב סי' ש"מ סוס"ק כ"ב. הביא בשם החיי אדם דכל המלאכות חוץ מכותב חייב בין בימינו ובין בשמאלו. וסייע לזה מהתוספתא פ"י הי"א עיי"ש. אמנם בר"י מלוניל ובשיטה לר"ן הנ"ל נראה דלא כדבריו. ועיין בשיטה לר"ן ריש פרק ר"א דמילה דהמל בשמאל הוי שינוי מלאכה. ויש לדון ליישב את דברי התוספתא. מצינו באחרונים שדנו לענין שאר מלאכות. עיין אבני נזר או"ח סי' ר"ט שדן לענין מחיקה בשמאל. והאליהו רבה סי' ש"מ סעיף יא נסתפק בזה. ובחי' רע"א חולין טו: נסתפק לענין שחיטה בשמאל.. והמגן אבות נקט דהבורר בשמאל פטור. ועיין באפיקי ים ח"ב סי' ד' סוף ענף ה'. הגרשז"א אוירבעך נסתפק בכותב בשמאל במכונת כתיבה שהדרך לכתוב בה בשתי ידיים והוא כותב בשמאל לבד עיין שולחן שלמה סימן י"ג אות ח'. ופוסקי זמנינו דנו מה הדין חותם בחותמת ביד שמאל או לוחץ על מקש להדפיס. וכן יש להסתפק בנוטל גגו של חית ועשו ממנו שני זיינין דחחיב משום כותב האם חייב גם כשעשה כן בשמאל. ולכאורה תלוי בפלוגתת הפוסקים לגבי מחיקה. ועיין באפיקי ים הנ"ל. הנה מצינו שנחלקו הב"י או"ח סי' ל"ב ד"ה וצריך עם הרמ"א יו"ד קכ"ג אות א' לענין כתיבת ס"ת וכתיבת גט האם כשר בשמאל דהב"י פסל ס"ת ומשמע דסבר דאין לזה כלל שם כתיבה. לעומת זאת הרמ"א הכשיר בדיעבד כתיבת גט בשמאל. ומשמע דסבר דיש לזה שם כתיבה אלא דהוי כתיבה בשינוי דלגבי שבת יש בזה פטור מלאכת מחשבת. ועיי"ש בבבית שמואל ובחלקת מחוקק. **א"ר ירמיה באיטר יד שנו**. עיין שיטה להר"ן דהקשה מדוע לא אמרינן שבטלה דעתו אצל כל אדם כדאמרינן לעיל צב: באנשי הוצל. עיי"ש מה שתי'. ועיין שפ"א. **ותיהוי שמאל דידיה כימין כל אדם.** עיין במאירי מה שלמד מכאן בשם הגאונים לענין כל המצוות שאיטר עושה בשמאלו עיי"ש. ועיי"ש מה שכתב לענין תפילין שגם איטר מניח בשמאל כנגד הלב. וצע"ג דזה נגד סוכה מפורשת במנחות לז. דאיטר מניח בימין. וצ"ע.  **אלא אמר אביי בשולט בשתי ידיו**. עיין בחי' הריטב"א החדשים שכתב דקמ"ל דאפילו אם אינו שולט בשתי ידיו בשווה ורוב מלאכות עושה בימין אפ"ה חייב בשמאל. אמנם ברמב"ם פי"א הי"ד מבואר דלא כדבריו. ולדרכו יל"ע מאי קמ"ל מתניתין. וכן יל"ע במאי פליגי הריטב"א והרמב"ם. רבי יעקב וכו' הא מני רבי יוסי היא וכו'. ופי' רש"י ה"מ ר' יוסי דלא בעי כתיבה אלא רושם בעלמא ובשמאלו רושם מיהא הוי. וצ"ע דאה"נ דרושם דרכו בשמאל מ"מ בכתיבת אותיות אין הדרך לכתוב בשמאל והוי שינוי במלאכה. ואמאי חייב ועיין חזון יחזקאל סי' ד' שנקט דאיירי דכוונתו לצורך רשימה ולא לצורך כתיבה ובהכי חייב גם בשמאל. וכן משמע מפי' ר"ח להלן דכתב הא דרבי יוסי וכו שנתכוון לרשום חייב בין בשמאל ויל"ע אם כן משמעות דברי רש"י. ובחבורה דנו ליישב באופן אחר.