10 מי פירות ד - בטעמא דר_א דכל מי פירות אסורין, ובטעם הא דלדידי_ מברכין עליהן את ברכת הפרי
קטגוריות: ש_ס / א ברכות / ברכות - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / קונטרס בדין מי פירות

יום ד' י"ב תשרי תשפ"ד

**א**

א] ברכות ל"ח א', ואמר מר ב"ר אשי האי דובשא דתמרי מברכין עלוי' שהכל נהי' בדברו מ"ט זיעה בעלמא הוא, כמאן כי האי תנא דתנן דבש תמרים ויין תפוחים וחומץ סתוניות ושאר מי פירות של תרומה ר"א מחייב קרן וחומש ור' יהושע פוטר.

ובחולין ק"כ ב' מפרשינן בטעם הפלוגתא בזה, דר"א אליעזר סבר דון מינה ומינה מה בכורים משקין היוצא מהן כמותן אף תרומה נמי משקין היוצא מהן כמותן, ומינה מה בכורים אפי' שאר מינין אף תרומה נמי אפילו שאר מינין, ור' יהושע סבר דון מינה מה בכורים משקין היוצאין מהן כמותן אף תרומה משקין היוצאין מהן כמותן ואוקי באתרה מה משקין דקדשים בתרומה תירוש ויצהר אין מידי אחרינא לא אף משקין היוצאין מהן כמותן תירוש ויצהר אין מידי אחרינא לא.

ב] ובביאור הא דתלינן לדין הברכה על דבש תמרים בפלוגתייהו, אף דפלוגתייהו היא בדרשא דקראי, בפשוטו הוא מתפרש למש"כ הרשב"א בסוגיין בתו"ד, ז"ל, אלא משמע דטעמא קא דרשינן, דכיון דלא חייל שם תרומה אסחיטת הפירות לבד מיין ושמן ש"מ דלא חשוב משקה אלא זיעה בעלמא, עכ"ל, וכ"כ הרמב"ן בחולין ק"כ ב' בתו"ד, ז"ל, ואיכא למימר כיון שחייבה תורה על משקה זיתים וענבים כמותן ופטרה על שאר מיני פירות בכל מקום, ש"מ דזיעה בעלמא חשיב להו וכו', וה"נ מתפרש דאמרינן בפרק כיצד מברכין האי דובשא דתמרי מברכין עלי' שהכל מ"ט זיעה בעלמא הוא ואוקימנא כר' יהושע, עכ"ל, וכיון דעיקר הא דחשבינן לכל מי פירות כזיעה בעלמא הוא נלמד מהא דפטרה תורה במי פירות, ע"כ כ"ז הוא לדעת ר' יהושע, אך לדעת ר"א דחייבה תורה אף בשאר מי פירות, לא חשבינן להו כזיעה בעלמא, וי"ל דאדרבה מהא דחייבה תורה אף בשאר מי פירות, בע"כ דל"ה זיעה בעלמא, דאם הוו זיעה בעלמא ל"ה מחייבינן בהו.

ולפ"ז נמצא דהא דלר"א מברכין על שאר מי פירות את ברכת הפרי הוא חד דינא עם הא דלדין מברכין על היוצא מזיתים וענבים את ברכת הפרי, דהוא משום דכל דהמשקה היוצא אינו זיעה בעלמא מברכין עליו את ברכת הפרי.

**ב**

ג] אמנם הנה בחי' הרא"ה בסוגיין כתב, ז"ל, אמרינן בגמ' דמר ב"ר אשי אתיא כר' יהושע דאמר בפירות של תרומה דמשקין היוצאין מהן אינן כמותן דכל שאין גופו קיים אינו כלום אא"כ ריבה אותו הכתוב בפירוש כשם שריבה תירוש ויצהר בתרומה שהוא משקה וריבה אותו הכתוב לעשותו כפרי, ואפי' בממחה את החלב וגמעו איצטריך רבויא לר' יהושע לחיובא כדאיתא בהעור והרוטב דאי לא לא מחייב, ואפי' ביין ושמן לערלה בעינן התם רבויא לר' יהושע למהוי כפרי דאי לא לא מיתסר וכו', עכ"ל.

ומבו' בד' הרא"ה דכל הא דבעינן קרא לרבות חלב שהמחהו הוא רק לדעת ר' יהושע, אך לדעת ר"א ל"ב קרא להכי, ומשמעות דבריו דהוא משום דכל עיקר הך מילתא דכל שאין גופו קיים בעינן קרא לרבויי, הוא רק לדעת ר' יהושע, אך לדעת ר"א ל"ב כלל קרא לרבויי.

ד] ונתחדש בד' הרא"ה דאף דעיקר הא דפליגי ר"א ור' יהושע הוא אם דון מינה ומינה או דון מינה ואוקי באתרא, מ"מ מכח זה פליגי ביסוד הדין, דלר"א דילפינן מהך קרא דכל מי פירות אסורין, הוי זה גילוי מילתא דלא איכפת לן כלל במה שנשתנה הדבר ואין גופו קיים, ויש ללמוד מזה דה"נ בשאר איסורין יש לאסור אף כשנשתנה הדבר ואין גופו קיים ול"ב קרא לחלב שהמחהו וגם ל"ב רבויא למי פירות בערלה, - אך לר' יהושע דלא נאסר אלא היוצא מן הזיתים ומן הענבים אך שאר מי פירות מותרין, הרי חזינן דכל שנשתנה הדבר ואין גופו קיים שרי, אלא דגזה"כ הוא דהיוצא מזיתים וענבים אסור אף דנשתנה, וע"כ לדידי' בעינן רבויא בהמחה את החלב וגמעו, ובעינן רבויא ביין ושמן לערלה.

ה] ולפ"ד הרא"ה נמצא דחלוק הוא הא דלר"א מברכין על כל מי פירות את ברכת הפרי מהא דלר' יהושע מברכין על יוצא מזיתים וענבים את ברכת הפרי, דהא דלדעת ר"א מברכין על מי פירות את ברכת הפרי הוא משום דלדידי' לא איכפת לן כלל במה שנשתנה הפרי ואין גופו קיים, אך הא דלר' יהושע מברכין על יוצא מזיתים וענבים את ברכת הפרי, הוא משום דאף דלדידי' כל דנשתנה הפרי ואין גופו קיים הוי זיעה בעלמא, מ"מ מברכין ע"ז את ברכת הפרי, וכמו שפירש הרא"ה הטעם בזה, ונתבאר להלן.

ו] ונפ"מ רבתא בזה לדינא, דהנה הרא"ה כתב דהא דמברכין על היוצא מזיתים וענבים את ברכת הפרי הוא משום דנתרבו לענין ברכת מעין ג', משום דבהך קרא כתיב זית שמן ויין כשמן, או משום דהוקש להו בתרומה דכתיב תירוש ויצהר או משום דכתיב ושבעת וזו שתי', ולענין ברכה לפני' הוא משום דאיתרבי לענין בכורים וערלה דכתיב בהו פרי, ונתבאר בסימן ב' סק"א ובהערה שם.

והנה לכאו' לפ"ז הי' בדין דאף דלדעת ר"א מברכין על כל מי פירות את ברכת הפרי, כ"ז הוא לענין ברכה לפני', כיון דאיתרבי לענין ביכורים וערלה דכתיב בהו פרי, אך לענין ברכה לאחרי' אין מברכין ברכת מעין ג' אלא על היוצא מזיתים וענבים, דבזה איכא להטעמים שכתב הרא"ה, אך על דבש תמרים אין מברכין ברכת מעין ג', אי לא דנימא דכיון דכתיב בקרא ודבש נלמד מזה דמברכין על דבש תמרים מעין ג'.

אך למש"נ מד' הרא"ה, הרי דכל מה שהוצרך לפרש דהא דמברכין על יוצא מזיתים וענבים ברכת מעין ג' הוא משום דבהך קרא כתיב זית שמן וכו', הוא רק לדעת ר' יהושע דס"ל דכל שנשתנה הפרי ואין גופו קיים אינו כלום, וע"כ אף דאיתרבי לענין ביכורים וערלה, בעינן גם קרא לרבויי לי' לענין ברכת מעין ג', אך לדעת ר"א דלא איכפת לן כלל במה שנשתנה הפרי ואין גופו קיים, אף מברכין עליו מעין ג', ול"ב בזה קרא לרבויי.

**ג**

ו] והנה בתרומות פי"א מ"ב תנן דבש תמרים וכו' ושאר כל מי פירות של תרומה ר"א מחייב קרן וחומש ור' יהושע פוטר, ור"א מטמא משום משקה, א"ר יהושע לא מנו חכמים שבעה משקים כמוני פטמים אלא אמרו שבעה משקין טמאים ושאר כל המשקין טהורין, - ומבו' דפליגי ר"א ור' יהושע גם לענין תורת משקין לענין טומאה והכשר, דלר"א יש תורת משקין על כל מי פירות, ולר' יהושע אין תורת משקין אלא על יוצא מזיתים וענבים.

והחזו"א בטבו"י בהוספה לסימן ד' סוסק"א עמד בזה, דמנ"ל לר"א דמי פירות מטמאין משום משקין, הרי אף דיליף טומאה מביכורים, מ"מ מנ"ל לענין טומאת משקין, הרי ביין ושמן ילפינן לדין טומאתן מקרא כמש"כ הר"ש במכשירין פ"ו מ"ד, וכתב דצ"ל דקרא אסמכתא בעלמא הוא ור"א אית לי' מסברא דכיון דרבינהו רחמנא כיין ושמן יש להם גם דין משקה, וכתב דבזה אפשר דיל"פ למה שאמרו בסוגיין דלר"א חשיב משקה היוצא כפרי לענין ברכה.

ולכאו' המכוון בזה דהא דמרבינן מקרא דמי פירות לא חשיבי כזיעה בעלמא, הוא מכח הא דיש עליהן תורת משקה, וע"כ הוא דיש עליהן תורת פרי, ועמש"נ בזה בסימן ה' סק"ז.

וכ"נ להדיא ממש"כ הרא"ש בתרומות שם דטעמא דר"א דמחייב קרן וחומש בכל מי פירות הוא משום דחשיב להו משקה, וכ"נ בד' הריבמ"צ שם, ונתבאר בסימן ג' סק"ד.

ז] אך למש"נ מד' הרא"ה דטעמא דר"א דמחייב בכל מי פירות הוא משום דס"ל דלא איכפת לן כלל במה שנשתנה הפרי ואין גופו קיים, הרי דאי"ז טעם כלל דיהא על כל מי פירות תורת משקה.

ובע"כ לפ"ז דהא דפליג ר"א וס"ל דיש על כל מי פירות תורת משקה לענין טומאה והכשר הוא פלוגתא בפנ"ע, וכאשר כ"נ בד' הירושלמי שם דמפרשינן דפליגי ר"א ור' יהושע בדרשא דקראי דכל משקה אשר ישתה, עיי"ש.[[1]](#footnote-1)

1. בס' משנת ר"א זרעים סימן י"ב סק"ד נסתפק בטעמא דר"א דמחייב בכל מי פירות, וכתב דבזה תליא אם הא דפליג לענין טומאה והכשר הוא חדא פלוגתא או הוא פלוגתא בפנ"ע, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-1)