20 בדין חם מקצתו, והמסתעף
קטגוריות: ש_ס / מא חולין / חולין - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / הגעלת כלים

יום ועש"ק חיי שרה כ"א מרחשון תשע"ה

**א**

א] פסחים ד"ל:, א"ל רבינא לרב אשי הני סכיני בפסחא היכי עבדינן להו וכו', א"ל כעין חדתא קאמינא קתייהו בטינא ופרזלייהו בנורא והדר מעיילנא לקתייהו ברותחין.

וכתב הר"ן, ז"ל, פי' משו"ה אמר להו קתייהו בטינא ופרזלייהו בנורא, משום דס"ל שב' תשמישין משתמש בסכין אחד ע"י האור כעין שפוד ובשני ברותחין ואותו תשמיש שע"י האור אינו מגיע לקתו של סכין, אבל אותו תשמיש שברותחין מגיע בו, ולפיכך אמרו שמפני אותו תשמיש שע"י האור מעייל להו לפרזלייהו בנורא ומפני אותו תשמיש של רותחין מעייל לקתייהו ברותחין ובכלי ראשון, ומהא שמעינן שכלי של מתכת שמשתמשין במקצתו כל שמכשירין מקצתו דיו כ"ה דאמרינן פרזלייהו בנורא, וכך אמרו בזבחים כלי ואפי' מקצת כלי ולא אמרו כלי ולא מקצת כלי אלא בקדשים בלבד וכו', ואחרים אמרו כיון דחם מקצתו חם כולו צריך שיכשיר את כולו, והכא אהגעלה דלבסוף דעביד להו ולקתייהו סמכינן, וגרסי' בוי"ו, ולא נהירא דאי הכי פרזלייהו בנורא לא מהני ולא מידי, עכ"ל.

והדברים צ"ב, דאף אם משום דחם מקצתו חם כולו צריך שיכשיר את כולו, מ"מ מ"ט ל"מ להכשיר ע"י שמלבן את הסכין ואח"כ מגעיל את הקתא, ומ"ט צריך לחזור ולהגעיל גם את הסכין.

ב] ומצאנו הביאור בזה בד' רבינו דוד, ז"ל, ויש שאמרו וכו' אבל כלי של מתכת חם מקצתו חם כולו וכו', "וא"א להכשירו אלא כולו כאחד", ולסיוע וכו' והדר מעייל להו ולקתייהו וכו' שאף מה שחוץ לקת שנתלבן באור צריך להגעיל ברותחין "מפני שהי' מקצת כלי", עכ"ל.

ומבו' בדבריו, דדינא הוא דא"א להכשיר מקצת כלי בפנ"ע וצריך להכשיר כל הכלי יחד, וע"כ אם אמרינן דמכח הא דחם מקצתו חם כולו נתפשט הבלע בכולו, א"א להכשיר מקצתו בפנ"ע ואח"כ להכשיר את השאר, אלא צריך להכשיר כולו כאחד.

ולכאו' מבו' מזה, דאף אחר הכשר הכלי יש לחוש שנשתייר בו בלע איסור, אלא שהתורה התירתו ע"י שהכשיר הכלי כדינו, וכמש"כ כן בחזו"א סימן ?, ונת' ב?, וע"כ בזה י"ל דדינא הוא דל"מ ההגעלה אלא כשמכשיר כל הכלי יחד, דומיא דטבילה דאין טבילה לחצי כלי, ונת' במק"א.

ג] אמנם צ"ע בזה בד' הב"י בסימן קכ"א שכתב, ז"ל, אבל הרשב"א בתוה"ב גורס מגעיל להו ולקתייהו בוי"ו, ומפני כך כתב שאף על פי שלא נשתמש איסור אלא במקצתו צריך להכשיר את כולו, עכ"ל, וכ"כ הגר"א שם סקכ"ט ובאו"ח סימן תנ"א סי"ב, וצ"ע, דהרי אנן קי"ל דמהני להכשיר חצי כלי ואח"כ להכשיר את חציו השני, וא"כ אף דס"ל להרשב"א דכלי שנשתמש איסור במקצתו צריך להכשיר את כולו, מ"מ מ"ט צריך לחזור ולהגעיל את הסכין, ול"מ מה שליבנו תחילה, וצע"ג.

ד] ובאמת דגם בד' רבינו דוד והר"ן אין הדברים מתישבים כלל, דאם אכן דינא הוא דא"א להכשיר מקצת כלי בפנ"ע, א"כ הרי אף לדעתם דלא אמרינן חם מקצתו חם כולו להצריכו הכשר בכולו, מ"מ כיון דנשתמש בכל הסכין תשמיש אחר ברותחין, ומכח תשמיש זה צריך כל הכלי הגעלה, היאך מהני להכשיר תחילה את הסכין ואח"כ את הקתא, ומאי נפ"מ אם צריך להכשיר כל הכלי משום שבלע כולו ע"י שנשתמשו במקצתו ע"י האור, או צריך להכשירו משום שנשתמשו בכולו ברותחין, ובע"כ דמודו דמהני להכשיר כלי מקצת כלי בפנ"ע, וא"כ מ"ט אם אמרינן חם מקצתו חם כולו להצריך הכשר בכולו, א"א להכשיר מקצת הסכין בפנ"ע.

**ב**

ה] ונראה לדון בזה, דהנה ביד יהודה בהשמטות שנד' בסוף ח"א קמג: לסימן צ"ב סקל"ו הק', לדעת הני קמאי דכלי שנשתמש במקצתו ונתפשט הבלע בכולו ל"מ להכשירו כדרך תשמישו משום כבולעו כך פולטו, אלא צריך להגעיל את כולו, דא"כ מ"ט בכלי שיש בו טלאי וקדם הטלאי להאיסור מהני להגעילו משום דכבולעו כך פולטו, הרי באותו מקום שכנגד הטלאי בלע הכלי גם ע"י התשמיש שנשתמש בשאר הכלי, ומכח תשמיש זה צריך להגעילו בכולו, והיאך עולה ע"ז ההגעלה שבמקום הטלאי.

ועיי"ש שכתב דבאמת הרא"ש בפ' כל שעה ובתשו' כלל י"ד סימן א' כתב דכלי שיש בו טלאי אין להגעיל, ולא חילק דאם קדם הטלאי מהני להגעילו, וי"ל דהוא מה"ט, ואזיל הרא"ש לטעמי' בשלהי ע"ז דכלי שנשתמש במקצתו צריך להכשיר את כולו, - והטור באו"ח סימן תנ"א שכתב דאם קדם הטלאי מהני להגעילו, הוא לטעמי' דס"ל בסימן קכ"א דכלי שנשתמש איסור במקצתו מהני להגעיל את מקצתו משום דכבולעו כך פולטו, - אך בד' האו"ה וש"פ מבו' דאף דס"ל דכלי שנשתמש איסור במקצתו צריך להגעיל את כולו, מ"מ ס"ל דכל שקדם הטלאי לבליעת האיסור מהני להגעילו, ובעכצ"ל דאף דכל דנשתמש איסור במקצתו ל"מ להגעיל את אותו מקצת, מ"מ אם מי ההגעלה מקיפין מכל צד ורק שבאמצע יש מקום שלא בא שם מי ההגעלה שפיר דמי, אך טעם הדבר לא נתברר, עכ"ד.

ו] והנה מש"כ היד יהודה דבדעת הרא"ש י"ל דבאמת מה"ט ל"מ להגעיל אף כשקדם הטלאי לבליעת האיסור, צ"ע, דהנה המרדכי בפ' כל שעה סימן תקע"ח הוכיח דכל שקדם הטלאי לבליעת האיסור מהני ההגעלה, ממש"א בסוגיין בסכינים דאידי ואידי ברותחין ולא מצריך להסיר הברזל מן הקתא, והיד יהודה שם כתב דיש לדחות, דהברזל שבתוך הקתא אינו בולע כלל כיון שלא נתחמם, וע"כ שפיר מהניא ההגעלה.

אמנם הנה בד' הרשב"א במשמה"ב בית ד' ש"ד מבו' להדיא דבסכינים אמרינן דאף הברזל שבתוך הקתא בולע מכח הא דחם מקצתו חם כולו, וכ"ה מבו' גם בד' הרא"ש בע"ז פ"ה סו"ס ל"ד, וכבר עמד היד יהודה גופי' בסימן צ"ב סקל"ו ע"ד הרשב"א, וביאר לזה דהיינו, דכיון דטבעו של מתכת ששולט החום שבמקצתו בכולו, ע"כ אף שראינו שעדיין לא נתחמם מ"מ שפיר יש בו חמימות עכ"פ לקבל הבלוע בכולו, עכ"ד, ולפ"ז הרי דמהא דאמרינן דאידי ואידי ברותחין מבו' להדיא דכל שקדם הטלאי לבליעת האיסור מהני לי' הגעלה, ולא אמרינן דכיון שהברזל שבתוך הקתא בלע ע"י התשמיש שנשתמש בשאר הסכין, ל"מ לו ההגעלה שמגעילו עם הקתא, ולכאו' בעכצ"ל כמש"כ היד יהודה דשאני היכא דמי ההגעלה מקיפין מכל צד, ואך דטעם הדברים צ"ב.

**ג**

ז] ונראה דיש מקום לפרש בזה, ובהקדם, דהנה הרא"ה בבדה"ב בית ד' ש"ד כתב דכלי שנשתמש איסור במקצתו, סגי להגעיל את מקצתו, משום דכבולעו כך פולטו, אך כל שנשתמש בו ע"י האור דהוא טעון ליבון, לא סגי ללבן את מקצתו, משום דליבון אינו מפליט את כל האיסור, אלא הוא מכלה את האיסור, וע"כ לא סגי בליבון מקצתו, דזה אינו מועיל לכלות את הבלע שבשאר הכלי.

ויש להסתפק אם ד' הרא"ה קיימי אף בגונא דע"י נתינת מקצת הכלי באש נתחמם כולו עד שניצוצות ניתזין מכולו, או דאיירי רק בגונא דאין ניצוצות ניתזין מכולו.

ח] ובפשוטו הי' נראה דזה תליא במה שנחלקו האחרונים במש"א לעיל בסוגיין דל"מ בכלי חרס היסק חוץ, דהפמ"ג בסימן תנ"א סק"? והגר"ז שם ס"? כתבו

אך היד יהודה בסו"ס צ"ז נחלק ע"ז?

ולכאו' גם דין זה תליא בפלוגתא זו.

אך נראה דהכא כו"ע מודו, דהרי בהגעלה הוא מגעיל דרך חלק זה, דכבולעו כך פולטו, וא"כ כל הא דל"מ בליבון הוא רק משום ה"ט דלא נתחמם כ"כ, ול"ד להיסק בחוץ דל"מ משום דכבכ"פ.

וכיון דהא דליבון ל"מ הוא רק בכה"ג, הרי מסתברא מילתא דגם הא דהגעלה ל"מ הוא רק בכה"ג, וע"ז קיימי ד' הרשב"א והרא"ה.

אך לכאו' ד' הרשב"א בתוה"ב קיימי גם על כה"ג, שהרי שפוד שצולין בו, ודאי דכולו מתחמם, - אך יתכן דלא סגי בחום זה לליבון, וקליש חום זה מחום השפוד שכנגד האש, והיינו די"ל דאף אם ל"ב ניצוצות ניתזין, מ"מ בעינן אותו דרגת חום שהי' עליו מתחילה, ואינו מגיע לחום זה, ודו"ק.

ועפי"ז נתישב גם קו' הריטב"א והפמ"ג ע"ד הרשב"א מיורה דמר עוקבא, ודו"ק.

כבר כתב היד יהודה גופי' בסימן צ"ב סקל"ו דבד' הרשב"א במשמה"ב מבו' שכתב לגבי סכינים דצריך להכשיר גם את הברזל שבתוך הקתא, דאף שהברזל שבתוך הקתא לא נתחמם, אפ"ה ה"ה בולע מכח הא דחם מקצתו חם כולו, וכ"ה מבו' גם בד' הרא"ש הרא"ש בע"ז פ"ה סו"ס ל"ד דבלקח סכין מן הגוי סגי ללבן חודו של סכין שרגילין הגוים להשתמש בו באור, ואע"ג דחם מקצתו חם כולו ונתפשט האיסור בכולו, מ"מ כיון שאין הישראל משתמש בסכין ע"י האור סגי בהכי, עכ"ד, ומבו' בד' הרא"ש דאף בסכינים אמרינן דנתפשט הבלע בכולו, אף דסתמא דמילתא לא נתחממו כולם, וכמש"כ היד יהודה שם.

העתקה מרשימות ע"פ חבורה שנאמרה

א] בגמ' פסחים דסכינים מלבנם ומכניס הי ברותחין, וכתב רבינו דוד והר"ן די"א דחם מקצתו חם כולו וצריך להגעיל כולו ממת בליעת האור, וע"כ ל"מ הליבון שבתחילה אלא צריך להגעיל כולו, וצ"ע דאף דחם מקצתו חם כולו, מ"מ מ"ט ל"מ להגעיל מקצת ועוד מקצת, ומבו' בדבריהם דהוא משום דדינא הוא דכלי ולא מקצת כלי, ולכאו' מבו' דפליגי ע"ד ש"ר וס"ל דל"מ להגעיל מקצת כלי, וצע"ג.

ב] והנה מ' מזה דהגעלה הכשר היא, וכד' החזו"א, ומקור לזה יש להביא מדין מרו"ש להרמב"ם דפי' הגר"ח דהוי הכשרו של כלי אף דלא יצא כל הבליעה ומהני גם בכ"ח, - ומאידך מצינו לדעת ש"ר דמרק ולא שוטף יאכל כחמור שבהן, ואף דהי' הגעלה, ונראה כחזו"א, - אך עי' ר"ש שכתב דכאילו לא הגעיל, והיינו דזהו הגזה"כ לדון כאילו לא הגעיל, ונפ"מ דלא יהני קפילא, דכיון דאם הי' הבלע הי' אסור, גזה"כ הוא לדונו כבלוע, וזה חידוש, ולדעת הרמב"ם אין מקור לזה, ויל"ד דלדעתו מתפרש סוגיין בע"א, ודו"ק, ונפ"מ עוד, דגם קודם מרו"ש יאסור אף אם טעמו קפילא.

ג] אך צ"ע דא"כ מ"ט הוא רק משום דחם מקצתו חם כולו, ואם לא חם מקצתו חם כולו מהני להגעיל מקצת, והרי גם אם לא חם כולו, הרי יש שימוש בכולו ברותחין ונאסר כולו ול"מ להגעיל את מקצתו, וצע"ג.

ד] עוצ"ע בזה בד' הב"י שהביא לד' הרשב"א דאמרינן חם מקצתו חם כולו, וכתב דלפ"ז גרסינן להו ולקתייהו, וכ"כ הגר"א, אך בד' הרשב"א במשמה"ב מבו' לכאו' לא כן, ועמד ע"ז הפר"ח, וק' טובא, דלדינא הרי ודאי דמהני הגעלת מקצת כלי ואח"כ מקצת הנשאר, וא"כ מ"ט צריך לחזור ולהגעיל להו ולקתייהו.

ה] ונראה בביאור, דהנה דעת הרשב"א דחם מקצתו חם כולו, ל"מ הגעלה על מקצת, וק' לפ"ז בדינא דטלאי דהיאך מהני להגעיל כלי עם טלאי שקדם להאיסור, הרי בלע מן הצד, וע"ז ל"מ הגעלה, וכן ק' על הרא"ש דס"ל לב' הדינים, אך בד' הרשב"א אינו ברור היאך ס"ל בזה אם מהני הגעלה דרך הטלעי, עי' פר"ח וגר"ז.

ועי' יד יהודה שעמד בזה וכתב דצ"ל דכשכל הכלי במים שפיר מהני ההגעלה, וצ"ע הטעם בזה, - ויש מקום לדון בזה, דהנה במש"כ הרא"ש דל"מ בליבון, יל"ע אם איירי בשניצוצות נפלטין, או בשאינם נפלטין, ועי' יד יהודה דהיסק שפיר מהני מבחוץ אם ניצוצות נפלטין, אך הפמ"ג והגר"ז כתבו דל"מ, - ובליבון קל לכאו' מוכח דל"מ מבחוץ, דאל"כ מ"ט ל"מ להרתיח קדירה ומה חכמתו של מר עוקבא, ואי נימא כפמ"ג דליבון קל מדין פליטה, ודאי ניחא, אך לד' הגר"ז מחודש טפי, - וצ"ע היא נימא דמדין שריפה, דלענין זה מה נפ"מ בין הגעלה לליבון, וגם מ"ש לומר ק"ו מהגעלה, - אך צ"ע מדינא דהר"א מזרחי ופי' הגר"ז סעיף ע' דעושין כן מבחוץ, והרי דג"ז מהני, וצ"ע, - ונפ"מ מצוי' בתנורים אם אפשר להתיר ע"י היסק מבחוץ מדין ליבון.

ו] ועכ"פ אי נימא כד' היד יהודה, הרי בע"כ דהא דל"מ הליבון, הוא רק כשלא הגיע לניצוצות, ומה שדנו שיועיל ע"ז חם מקצתו, היינו דע"י חם מקצתו חשיב כחם כולו, וכמבו' כן בדבריהם.

ולפ"ז יש מקום לומר, דכל מש"כ הרשב"א דל"מ ההגעלה, הוא רק כשאי"ז מתחמם, אך כל שנתן כולו בכלי ונתחמם, שפיר דמי, דכה"ג חשיב כהגעלה בכולו, אך יל"ע בזה, די"ל דהמים רק מתחתיו, וע"כ ל"מ.

ז] ועכ"פ איך שיהי' הטעם בזה, מ"מ כיון דאמרינן דל"מ כשיש טלאי רק כשמגעיל כולו יחד, שפיר ניחא ד' הב"י בדעת הרשב"א, ודו"ק.

ח] אמנם בד' הרשב"א גופי' במשמה"ב אין נראה כן, דאכתי תיקשי היאך מהני בסכינים לדעת רב אשי, ובע"כ הישוב ע"ז דלבליעה דחם מקצתו ועכ"פ אחר שנפלט ע"י הגעלת מקצתו, סגי גם דרך הטלאי, וצ"ע, - וכן צ"ל גם בדעת הרא"ש, - אך לד' הרא"ש י"ל דבסכינים אין דרך להשתמש בפסח שלא ע"י האור, וכמש"כ הרא"ש, וצ"ע.

ט] אך ד' רבינו דוד לא נתישבו בזה, דבדבריו מבו' דדינא הוא דכלי ולא מקצת כלי, ודחוק לפרש דכונתם כן, ואינו מוכרח.

י] וע"כ נ' לדון בזה בע"א, דהנה בדין גדנפא הק' הריטב"א ע"ד הרשב"א דבעינן לגדנפא גם בלא הניצוצות, ועמד ע"ז הפמ"ג, ועי' יד"י דטעם אחר יש בגדנפא דכבולעו כך פולטו, ול"מ להפליט כשבלע מבחוץ, - ועד"ז מצינו בדין שאיבה, דל"מ הגעלת פנים דכבולעו כך פולטו.

ולפ"ז ילה"ע בדינא דחם מקצתו, דהיאך מהני לזה הגעלה, הרי מה שבלע דרך המקצת זה, ל"מ להפליט ע"י מקצת זה, וגם ל"מ להפליטו ע"י המקצת השני, והיאך יועיל זה.

ולכאו' בעכצ"ל דלגבי בלע דחם מקצתו, לא אמרינן דכבולעו כך פולטו, - ועפי"ז יש להבין דינא דטלאי בע"א, דכל הגריעותא בטלאי היא מצד הל' כבולעו כך פולטו, ואינו מוכרע, די"ל להיפך.

אך י"ל בד' רבינו דוד, דבאמת מה"ט בעינן הגעלה בכולו, דאל"כ ל"מ משום דכבולעו כך פולטו, ודו"ק.