המגרש
קטגוריות: ש_ס / כט גיטין / גיטין - הרב זאב קרלנשטיין

44פרק המגרש

**33ע"מ שלא תנשאי לפלוני, וחוץ:**

11דף פב' ע"א

**מתני':** המגרש וכו' **ובגמ':** אבעיא להו וכו'. **ובתד"ה** "המגרש" וכו'.

**ומבואר דלמסקנא** דרבנן ור"א נחלקו במגרש חוץ מפלוני, אבל במגרש ע"מ שלא תנשאי לפלוני הוי ככל תנאי ואין בזה חסרון כריתות, והתוס' בס"ד נקט דה"מ בלא תנשאי או בלא תבעלי, אבל בע"מ שלא תנשאי ולא תבעלי חשיב חסרון כריתות, והתוס' מסיק שאין הבדל בינהם, ויש שי' דסברי לדינא דבע"מ שלא תינשאי ולא תבעלי חשיב חסרון כריתות, **עיין ב"י רי"ס קל"ז.** ובתוס' ביבמות י' ע"א עולה דבע"מ שלא תנשאי ולא תבעלי חשיב חוץ דאם נתקדשה לאחר פקע החוץ, וצ"ב מדוע אם תנאי מילתא אחריתא א"כ מ"ש שבתנאי דלא תנשאי ולא תבעלי דחשיב דהוי כחוץ, ועיין מש"נ בתמצית סוגיות ביבמות דף י', ובקצרה שיסוד דין תנאי הוא שקיום התנאי הוא חלק ממהות החלות ואם התנה שלא תנשא ולא תבעל הרי שהתנה שמהות החלות הוא באופן שתנהג איסור אש"א בפלוני, והוי כחוץ, ודו"ק וקצרנו.

**עיין רא"ש דמייתי ריצב"א** דאם פלוגתתם בע"מ הרי דדוקא בע"מ שלא תנשאי, אבל בע"מ שלא תינשאי ולא תבעלי לכ"ע הוי כחוץ, עיי"ש. ורק אם פלוגתתם בחוץ הרי שבע"מ לכ"ע ל"ח שיור אף בל"ת ולא תבעלי, וצ"ע כמו שאם לא נחלקו בע"מ הרי שגם בלא תנשאי ולא תבעלי ל"ה כחוץ, א"כ ה"ה אם נחלקו בע"מ הרי דלר"א צריך להיות נמי שבע"מ של"ת ולא תנשאי שייחשב כחוץ, וע"כ עולה דהריצב"א קים ליה שפלוגתת רבנן ור"א היא איננה אם ע"מ כחוץ או לא, אלא ודאי ע"מ יש בו קצת ענין וחסרון של חוץ, אלא דלר"א בחוץ דע"מ שלא תינשאי ולא תבעלי מודה שיש חסרון דחוץ, ודו"ק. אולם אם לא נחלקו כלל בע"מ הרי שע"כ שע"מ ל"ה כלל ענין של חוץ ולכן אף בלא תנשאי לא תבעלי ל"ה כחוץ. ועולה שיש חילוק גדר בין ב' לשנות הגמ' בגדר של תנאי אם יש לו שייכות עם חוץ או לא. והענין טעון ביאור.

**עיין טור קלז'** דמייתי פלוגתא בע"מ שלא יחול בה היתר נישואין לפלוני, ובפשטות הוי כמו תנאי דע"מ שאין לך עלי שאר כסות ועונה, ועדיין אף שע"י התנאי לא חל היתר מ"מ הוי תנאי מילתא אחריתא ול"ה כחוץ, ומאידך בפועל הוי גירושין שדינם שאינם מתירים הנישואין לפלוני, ונראה שבזה פליגי הראשונים.

**שי' הר"מ** שע"מ שלא תינשאי ל"ח חסרון כריתות רק אם התנה ע"מ שלא תנשאי נ' שנה, אבל אם התנה ע"מ שלא תינשאי לעולם הוי חסרון כריתות כמו בע"מ שלא תשתי יין כל ימי חייכי, **והראשונים פליגי** וסברי דביין אסורה לשתות כל ימיה, אבל כאן הרי שאם ימות הפלוני אין עוד תנאי והוי כמו ע"מ שלא תשתי יין כל ימי חיי פלוני, והר"מ פליג וסבר דבמה שבפלוני מת לא נגמר עצם התנאי, ובאמת מצד התנאי היא אסורה לעולם, אלא שאם מת הפלוני הרי אלא שנגמר מציאות קיום וביטול התנאי ובכה"ג חשיב נמי חסרון כריתות אם מצד התנאי הוא אוסרה לעולם, ודו"ק. ויבואר בזה לקמן.

**עיין תורי"ד בסוגיין** שכ' דבתנאי דלא תנשאי מותרת לינשא לשוק מיד ולא חיישינן שמא תינשא לפלוני ויבטלו הגירושין מלמפרע. והקשה מהא דבגירש ע"מ שתתני ר' זוז הדין שאסורה לינשא עד שתתן, וחילק ובלשונו עולה בפי' שיסוד החילוק שבע"מ שתתני ר' זוז הרי דהוי תנאי קיום ועד שלא תתנה אינה מגורשת שלא הושלם קיום החלות, אבל בע"מ שלא תנשאי או שלא תשתי יין הוי תנאי ביטול, והמעשה נגמר ואם תבטל התנאי יחול ביטול על החלות ולכן מותרת לינשא, עיין משנב"ז לעיל עד'.

# 11דף פב' ע"ב

**תד"ה "שרבי"** והביא ראיה מע"מ שלא תבעלי לאביך שמותרת לינשא, דבע"מ שלא תבעלי לאחר אסורה לינשא, **וצ"ע לפי"ז על תי' של התורי"ד הנ"ל** דהתם הוי תנאי ביטול ומ"מ אסורה לינשא. **ועיין שו"ת רע"א קכו'** (מבנו הגר"ש) דמייתי מהרנ"ח שהקשה כן, ותי' דבאמת בע"מ שלא תבעלי אין החסרון משום שלא נתקיים התנאי אלא החסרון משום דהוי חסרון כריתות כמו בע"מ שלא תשתי יין כל ימי חייכי דהכא התנה ע"מ שלא תבעל לפלוני, ותלוי בפלוגתת הר"מ והראשונים דלעיל דע"מ שלא תנשאי, ועיין שם הגר"ש איגר שהקשה עליו דהא א"כ בע"מ שלא תבעלי לאבא נמי הוי חסרון כריתות ומה נשתנה בכך שבין כה אסורה עליהם, עיי"ש מה שתי', וצ"ע.

**תד"ה "אפילו**" עיין מש"נ בארוכה בתמצית סוגיות יבמות י' ע"א ואן כאן מקומו.

**הגמ'** מייתא דרשא לר"א דמהני חוץ, ורבנן דחו לדרשא, **ועולה** דהפשטות שלא מהני חוץ, ולר"א אית דרשא מיוחדת שמהני ורבנן דחו לדרשא, **ויש לדון** בהטעם דבפשטות לא מהני חוץ, **או,** משום שאין חפצא של חלות אישות כלפי אדם א'**, או**, משום דהוי חסרון כריתות שיחול גירושין וישוייר מהם מקצת אישות לאדם א'. **ובגמ' אבעיא** בקדושין האיך, ועולה דלרבנן הספק הוא אולי רק בגירושין יש חסרון כריתות אבל בקידושין אין חסרון כזה, דהיינו שקידושין מסברא מהני חוץ. ולר"א נקט דאולי דוקא גט שיש קרא משא"כ קידושין שאין קרא, וע"כ שלר"א הנידון הוא אינו משום כריתות, דבקידושין אין חסרון כריתות, אלא הנידון הוא שאין חפצא של חלות אישות לאדם א', ומשו"ה שייך לומר שדוקא גט שיש קרא משא"כ קידושין לא מהני, ועולה דלר"א נוקטים שהנידון בחוץ הוא אם יש חפצא של אישות כלפי אדם א', ולרבנן נוקטים שהנידון דחוץ הוא משום ענין של כריתות, וצ"ע.

**גמ':** אפי' לא נתגרשה אלא מאישה, **הר"מ** פ"י ה"א שהאיסור לכהונה הוא מדרבנן. **והרשב"א** פד' ע"ב נקט שהוא מדאו', **ויש אחרונים** שנקטו אף בדעת הר"מ שהוא מדאו'. **ועיין קובה"ע** סו' ב'.

**ובתד"ה "אפילו"** דפשיטא ליה שמותרת לייבום, **ובתוס' רא"ש** מבואר דל"כ, **עיין פנ"י. ועיין** **אב"מ קלז' א'.**

**יש לדון** מדוע באישות שייך קנין חוץ מפלוני, ובממון ל"ש, **ונראה** דקנין ממון יסודו דין בעלות על שימוש והנהגת הממון, משא"כ אישות יסודה מניעת הנהגת אישות מאחרים, דאישה אינה ממון שהבעל בעלים עליה אלא רק הוא אוסרה על כל העולם, ועיין איילת השחר.

**77חילוק בין חוץ לקידושי כולם תופסים בה:**

**הראשונים בסוגיין ובקידושין ס'** הקשו מהא דר"י דמקדש לאחר ל' דקידושי כולם תופסים בה ועולה דמהני קידושין לזה ולא לזה, **ומייתו ראב"ד ליישב** דר' יוחנן כר' אבא. והריטב"א מיישב דהתם מצד הקידושין אין שיור ולאחר ל' יחולו לגמרי ובזה אין חסרון, ודוקא כאן שמקדש באופן שלעולם ישאר שיור לפלוני, **ויש לדון** אם מקושית הראשונים עולה דנקטו סברת ר"י דקדושי כולם תופסים בה הוא שקידש חוץ ממי שיקדש בתוך ל', אולם נראה דודאי סברת ר"י הוא אינו משום חוץ, דל"ש חוץ על מי שיתברר למחר, אלא שבמקדש לאחר ל' הרי שחל היום סיבת אישות ללאחר ל', (וזה הכוונה שהחלות מתחיל היום ונגמר אח"כ) ומ"מ דימו לכאן דסברו שיסוד הנידון בחוץ הוא אם שייך אישות מחולקת לב' אנשים, **ולהראב"ד** זהו הנידון ולכן תלוי ר"י בר' אבא, **ולהריטב"א** אין חסרון שהאישות תתחלק לב' אנשים, אלא שא"א לעשות מעיקרא אישות מחולקת, אולם שם שמקדש קידושין גמורים שיושלם כחם בפועל לאחר ל' ובאמצע קדש אחר ויצא שיש אישות לב' אנשים בזה אין חסרון, ודו"ק. **ועיין ריטב"א** (מכת"י) ומדבריו משמע שעיקר הקושיא היא על המקדש השני איך שייך שיחולו קדושיו בזמן שלא יחולו אלא על חצי אשה, ותי' שבאמת מצד קדושיו צריך לחול על כולם אלא שאין מקום לקידושין לחול עד כמה שחלו כבר הקידושין הראשונים, ובכה"ג אין חסרון דחוץ.

**ועולה פלוגתת ראב"ד וריטב"א** אם חסרון דחוץ הוא שא"א שיהיה בפועל אישות מחולקת , או שא"א לעשות קדושין שדינם להיות מחולקות, אך אם מעצמו נעשה אישות מחולקת אין בזה חסרון.

**עיין בראשונים** שביארו דחוץ אינו קדושי "חצי אשה" אלא הוי חצי קנין, והמובן בזה שאין מושג של אישות בחצי גוף האשה, אבל יש מושג של בעלות בשותפות באשה כולה. **וצ"ע** מדוע א"א לקדש אשה לב' אנשים ע"י שאומרים לה התקדשי לזה ולזה **כמבואר בשו"ע לא' ח', ועיי"ש אב"מ סקכ"ג.**

**גמ':** אמר אביי את"ל וכו' ובא שמעון וקדשה חוץ מראובן. **שי' הריטב"א** דקידושי שמעון לא אהנו כלל, דקידושין שאינם אוסרים מישהו אינם קידושין, **ושי' הרשב"א** דהקידושין של שמעון מהנו לענין שאם ימות ראובן תהיה אסורה לעלמא ויחולו אז קידושי שמעון, ונקט דמשו"ה אהנו קידושי שמעון כבר השתא לאסור על ראובן, ומ"מ אין כאן אשת ב' מתים, למרות שקדושי שמעון אהנו לאסור על ראובן מ"מ ל"ח אישות דבאמת שמעון קדש חוץ מראובן וראובן אסור בה רק מחמת שכשימות יחול אישות שמעון וחשיב אישות דרביעא עליה לאסור עליו אך ל"ח אשת ב' מתים. **ונראה לבאר**, דבקדש שמעון סתם הרי שחל הנהגת אישות של שמעון שהיא אשתו לענין לאסור על ראובן, אולם בקדש שמעון חוץ מראובן הרי שבפועל השתא אין בקדושיו דין הנהגת אישות מחמת קדושיו, אלא שחל רק סיבת אישות לכשימות ראובן, והכלל שגם אשה שחל בה סיבת אישות יש עליה איסור ביאה ולכן לראובן אסור לבא עליה, אולם לענין נפילה לייבום תלוי בדין אישות בפועל , וכאן ששמעון קדש חוץ מראובן אין הנהגת אישות בפועל אלא רק סיבת אישות שאינה מפלת לייבום, אולם איסור אש"א יש מחמת סיבת אישות דהוי אריא דרביעא עליה ודו"ק.

**ע"ע ברשב"א** דמ"מ מכיון שבשעה שמת ראובן היא אסורה לעולם מחמת שמעון א"כ הא הויא יבמה באיסור אשת איש דשמעון, ועוד הא מכיון שחלק אישות דראובן אינו נופל לייבום במיתת ראובן א"כ אותו חלק אישות אוסר באיסור אשת אח כמבואר בירושלמי בב' אחין שקדש א' חוץ מחבירו וקדש חבירו ומת הא' דאינה מתייבמת לשני ממ"נ, דחלק הקנוי לשני אוסר על הייבום מדין אשת אח עיי"ש. ותי' דמיירי שמתו בב"א. **עיין חזו"א אבהע"ז סי' קלד' לדף י'**, ונתבאר בתמצית סוגיות יבמות דף י'.

**עיין קובה"ע ס"ד סק"ז** שהקשה לשי' רש"י ביבמות מט' ע"ב דערוה מפקיעה אישות (דלא כהתוס' שם דערוה רק מונעת אישות מלחול) וא"כ מדוע קדושי שמעון שקדש סתם שאוסרים על ראובן, שיפקיעו את אישות ראובן. **וידועין דברי הפנ"י** קידושין מב' שדין ערוה דאשת איש הוא משום גזל ולפי"ז מיושב שחלקו של ראובן אינו גזל ולא פקע ודו"ק. עיין אמרי משה סי' ט'. וקצרנו בכ"ז.

**תד"ה "כגון"** מחלק בין גירושי חוץ שאחר שנישאת לשני פקע איסור בחוץ, ובקידושי חוץ ונתקדשה לאחר לא פקע האישות של ראשון. וביאר שגירושין שהתחיל לנתקה הושלם הניתוק ע"י קידושי שני, **ונראה לבאר עצם** הענין שבגירושי חוץ ונתקדשה לאחר שפקע החוץ, (עיין תוס' להלן ד"ה "אילימא") דיסוד ענין דחוץ הוא שכ"ז שהבעל המגרש הוא המתיר של האשה לשוק הרי שהיתר שלה לשוק תלוי בבעל המגרש ובתנאים שהתירה לשוק, דמכיון שהיה בעלה, והגירושין שגרשה הם אינם סילוקו ממנה, אלא גדר גירושין הוא שהוא מחיל עליה חלות היתר, והתירה הוא בכל עת מכח הבעל, הרי משו"ה שדין התירה לשוק תלוי בתנאי שעשה הבעל, אולם מאחר שכח הגירושין ודין ההיתר שעשה הבעל הראשון כבר נתקדשה לשני הרי שפקע כאן כח בעל הראשון ונגמר כחו ע"י שכבר נתקדשה ונקנית לשני, וקנה השני את כל דין הנהגת האישות שבאשה ושוב כשמגרש השני הרי השני הוא בעלים עליה ועל התירה ושוב ההיתר שלה אינו תלוי עוד בדעת ותנאי הראשון, ודו"ק.

**ועכ"פ לפי"ז** יסוד דין גירושי חוץ הוא שחל על האשה שהיא מגורשת, אלא מכיון שכח המתיר של האשה הוא הבעל הרי שיכול הוא למנוע ולשייר חלות ההיתר כלפי פלוני, אך אין הגדר שכלפי הפלוני הבעל נשאר בעל, אלא הגדר שכלפי הפלוני לא חל היתר, וכמש"נ שיסוד גירושין הוא חלות היתר ולא סילוק הבעל מהאישות, ולכן יש לבעל בעלות וכח לעכב ההיתר על האשה כלפי הפלוני, ומשו"ה אם נתקדשה לאחר שמעכב כח האיסור וההיתר של האשה נמסר לשני הרי שאין הבעל הראשון בעלים על האיסור וההיתר של האשה, ולפי"ז עולה שגירושי חוץ הוא איננו חלוקת האשה לב' אישויות, אלא הוי גדר אחר שמכיון שהבעל הוא המתירה הוא יכול לעכב התירה כלפי פלוני**, אולם במקדש חוץ מפלוני** הוא להיפך שהוא קונה את האשה ומשייר חלק באשה שתוכל ליתקדש לאחר, הרי שכאן אין שום סיבה שכשיקדש השני שיפקע קידושי הראשון, ודו"ק היטב.

# 11דף פג' ע"א

**רש"י ד"ה "מאי"** דהדר אמר לה קודם מסירה, **ועיין רמב"ן בספר הזכות** שביאר דדוקא בחזר ואמר קודם שנתן, אבל אם נתן ואמר חוץ ואח"כ נטל וחזר ונתן בלא חוץ ודאי לא מהני דהוי כשטר שנמחל שעבודו, **ועיין ראב"ד** שם דפליג וסבר דמהני אף בחזר ונטל **, וידוע הנידון** אם שטר שנמחל שעבודו אינו חוזר ולווה בו רק לענין שעבוד נכסים דליכא קלא, או דלא מהני אף לעצם ההלואה משום שהעדים לא חתמו על ההלואה השניה, עיין שו"ע ונו"כ בחו"מ סי' מח' ס"א , ויש לתלות הראשונים הנ"ל בזה.

**יש לדון** אם כמש"נ שבגירושין חוץ מפלוני אין קנין אישות לבעל כלל,אלא שהבעל עכב חלות היתר נישואין כלפי פלוני, א"כ צע"ק איך שייך גירושין על היתר החוץ בלבד, הא האשה כבר אינה אשתו, ועולה ששייך חלות גירושין רק על היתר לפלוני בלבד, וצע"ק. (עיין בזה בקונטרס הערות וציונים **ומייתי קצו"ה קיא' סק"ג** שדן אם זכות חשיב זכות ממון, כגון במכר חוץ מבע"ח עיי"ש, ולהקצו"ה שם אין ע"ז שם זכות ממון למכירה או ירושה, וא"כ ה"ה לענין גירושין אין על החוץ שם גירושין לענין שיוכל הבעל לגרש, וצ"ע.)

**77ביסודו של הרשב"א שגירושין שמביאין ביטול דין תורה אינם גירושין:**

**77חילוק בין תנאי דשוא"ת לתנאי דקו"ע:**

**גמ':** ת"ר לאחר פטירתו וכו' אמר מר נענה ר"ט וכו'. ומקשה הגמ' וכי איהו עקר, **והקשה הרשב"א** דא"כ עולה שאם התנה ע"מ שתינשאי לאחיו של אותו חוץ דבאמת חשיב מתנה לעקור ד"ת, ועוד הוסיף דא"כ הא חשיב תנאי לעקור ד"ת שתנאי בטל ומעשה קיים וכאן עולה שהמעשה בטל, וע"כ ל"ח תנאי לעקור ד"ת מכיון דיכולה האשה שלא לקיים התנאי כמו בע"מ שתאכלי חזיר, ותי' דמכיון שהתנה בתנאי שתנשא לפלוני ואין לה שום איסור לינשא לפלוני, ולאחמ"כ כשמת בעלה ונופלת לפני אחיו לייבום הרי אסורה לתייבם וחשיב שהבעל הראשון בגרושיו גרם לדין בטול מצות יבמין, והוי גירושין המביאים תקלה וגירושין המביאים תקלה אינם גירושין, אך ל"ח מתנה לעקור ד"ת מכיון שיכולה מעיקרא לא לינשא לפלוני ולא יתקיים הגט ולא יבטל ד"ת. **וחידש לפי"ז הרשב"א** דדוקא בע"מ שתאכלי חזיר שאסורה לינשא עד שיתקיים התנאי דהוי תנאי בקו"ע דאין היתר עד שיתקיים התנאי, הרי שבכה"ג הבעל אינו מסובב איסור מכיון שהאשה אסורה לינשא עד שתאכל, הרי שאכילתה הוא על דעתה ולא מחמת הבעל, אבל בע"מ שלא תאכלי מצה בפסח דהוי תנאי בשוא"ת שהדין שמותרת לינשא מיד אף קודם שיתקיים התנאי , וא"כ היא תינשא בהיתר ואח"כ כשיגיע פסח לא תוכל לאכול מצה כדי שלא יהיו בניה ממזרין הרי שחשיב שהבעל גורם גירושין שמביאים תקלה, דחשיב שמתבטל מצות מצה ע"י הבעל, דמכיון שע"פ דין מותרת לינשא מיד אלא שאח"כ יגרם ע"י תנאי הבעל שלא תוכל לאכול מצה הרי דחשיב גירושי תקלה שאינם חלים, ועולה כאן יסוד גדול בהל' גירושין שכל גירושין שמסובבים ביטול דין תורה אינו גירושין, ואולי הוי גדר של מילתא דאמר רחמנא לא תעביד דאי עביד לא מהני , שגורם ע"י גירושין שיבטל דין תורה, ודו"ק.

**ומדברי הרשב"א יש להוכיח באופן מוחלט** שיסוד החילוק בין תנאי דשוא"ת שמותרת לינשא מיד לתנאי דקו"ע שאסורה לינשא עד שיתקיים התנאי הוא אינו סברא בחשש וביטול התנאי,ובתנאי דשוא"ת אין לחשוש שמא תבטל בקו"ע ובתנאי דקו"ע חיישינן שמא לא תקיים,דא"כ הכא במצה בפסח דהוי תנאי דשו"ת שאסור לה לקיימו א"כ ודאי יש לחשוש שלא תקיים התנאי והא ודאי שלא תקיים התנאי מכיון שזהו איסור וא"כ צריך ליהיות שיהיה לה אסור מעיקרא לינשא מחמת שודאי לן שצריך ליבטל התנאי בקו"ע ע"י אכילת מצה.**וע"כ כמש"נ כמה פעמים** שתנאי דשוא"ת הוי תנאי ביטול,שע"י קו"ע מבטל התנאי ולכן הוי גט עד שיבוטל ולכן מותרת לינשא עד שיבוטל,משא"כ תנאי דקו"ע הוי תנאי קיום שעד שלא יישה מעשה אין קיום למעשה ולכן אסורה לינשא עד שיקוים התנאי, ומשו"ה בתנאי שלא תאכלי מצה דהוי תנאי ביטול שאם תאכל יבטל, הרי שמותרת לינשא מיד למרות שברור שאסור לה לקיים התנאי וודאי שתבטל התנאי, מ"מ עד שלא יבוטל התנאי יש כח גירושין גמור עד שיבוטל ע"י ביטול התנאי,ודו"ק

**תד"ה "ועמדה"** ועולה דע"מ שלא תינשאי הרי שלעולם אין היכי תמצא שתינשא, **וידועין דברי** **הגרש"ש בשע"י ט"ז פט"ז** דהוא משום שכל חלות שאם יחול הוא יפקע הרי שמעיקרא אינו חל , והדברים עתיקין. **ועיין ראשונים** דנקטו דבאמת הקידושין חלין ופוקעים ולכן חשיב שבטל התנאי, ויש ראשונים שנקטו דבאמת אף שלא חלו הקידושין מ"מ בהכי חשיב שביטל התנאי, ועל זה התנה שיעשה מעשה קידושין למרות שלא חל. וקצרנו. **ויש לתלות** במה שכבר נתבאר שביטול תנאי הוא איננו למפרע אלא מכאן ולהבא ולמפרע ועד הביטול יש מעשה גירושין תלוי ועומד, וא"כ בשעה שבא עליה או נשאה הרי שחל קידושין שהם מעכשיו מפקיעים הגירושין מכאן ולהבא ולמפרע, ודו"ק.

**עיין ראשונים דמייתו שי' רבנן סבוראי** של"ש ביטול תנאי לאחר מיתת המגרש, ונתבאר לעיל פרק מי שאחזו.

**גמ'**: מודה ר' אלעזר, נתבאר לעיל הגדר מדוע בקידושין פוקע החוץ, **עיין אב"מ קלז' סק"ב** שדן ענין של חוץ בממון, וכן דן שיפקע חוץ ע"י שיקנה אחר, וצ"ע.

**עיין חזו"א קמז'** דנקט דלשון "מודה" הוא משום דאי ל"ש שיפקע החוץ מודה ר"א דהוי חסרון כריתות.

**עיין רע"א בגלהש"ס** שהקשה דל"ד נשא בת אחיו שפטרה מייבום לטענת ר"ע שהיא בתורת ייבום ואין היכי תמצא לייבמה.

**עיין רע"א בגהש"ס** שהקשה מדוע הושמט לדינא בגרש חוץ מעכו"ם ונתגייר דאסור בה ואם נישאת יפקע האיסור, **ועיין חזו"א קמז'** שדחה דבכה"ג ודאי אף בנתגייר מותר בה העכו"ם, ויש לדון בזה וקצרנו.

**11דף פג' ע"ב**

**תד"ה "מה"** משמע קצת שאיסורי קרובות הבעל הוא דין של קנין האוסר כמו אשת איש, ול"ה ענין של קורבה האוסרת, ומשו"ה עמד התוס' דמ"מ אין הויה שניה דומה להויה ראשונה, ודו"ק. **עיין אתוון דאורייתא ס"ח.**

**עיין תורת גיטין שהקשה** בהתנה ע"מ שלא תינשאי לכהן ומת המגרש א"כ מותרת לינשא דע"י שתינשא יבטל הגט מלמפרע, ובסוגיין עולה דל"כ, עיי"ש, וכאן נמי יש לדון אם ביטול חל מכאן ולהבא ולמפרע א"כ יש איסור ביאה של גרושה ואח"כ חל ביטול הגט מכאן ולהבא ולמפרע, ודו"ק.

**גמ':** היכן מצינו זה אוסר וזה מתיר, והרי יבם וכו', ודימתה הגמ' יבם שמתיר איסור זקוקה, למקדש אשה שהיה בה איסור חוץ שפוקע ע"י הקידושין. ונראה כמש"נ דמגרש בגירושי חוץ הרי שמכיון שהמגרש הוא המתיר הרי שכחו לקבוע את כללי התירה ושלפלוני לא תותר, אך אם נישאת הרי שכח היתר המגרש נגמר מכיון שכח ההיתר שלו בה הגיע לתכליתו שמחמתו שתקדשה לשני, ושוב האשה אינה מותרת ע"י המגרש, אלא היא מקודשת לשני ושהוא תולדה מההיתר שהתירה הראשון אך המצב שהראשון הוא המתירה נגמר בקידושי השני, וכ"כ ביבם הרי שהמת אוסר האשה מכח בעלותו לעכבה עד שתתייבם ולכן אסורה לשוק, ובכך שמתייבמת ובא עיכובה לתכלית הייבום פוקע העיכוב של המת, והוי כמו כח המגרש שפוקע כשבא לתכליתו ע"י שנתקדשה לאחר ודו"ק.

**77חסרון כריתות ע"י תנאי:**

**גמ':** ה"ז גיטיך ע"מ שלא תשתי יין.

**ועולה דע**"מ שלא תשתי כל ימי חיי חשיב כריתות מכיון שאחר מות הבעל תייחשב שהושלמו גירושיה, אבל כל ימי חייכי אינה כריתות מכיון שאגידה גביה דבעל כל ימיה. **ויש לדון** מהו חסרון הכריתות כאן, אם הא גופא שלעולם כל ימי חייה וחייו אינה מתנתקת מבעלה ואגידא ביה, א"כ מ"ש בין כל ימי חיי לכל ימי חייכי הא בשניהם לעולם היא אגידה גביה דבעל כ"ז שהוא והיא קיימין. וצ"ל שיסוד חסרון כריתות כאן הוא שיש דין בחלות גירושין שיהיו ראויין שיבא יום שהאשה תעמוד במצב של מגורשת בלא קשר וחיוב כלפי בעל, ובכל ימי חיי הרי שאחר מות הבעל האשה תעמוד כמגורשת מבעלה שמת, משא"כ בכל ימי חייכי הרי שלעולם לא תוכל האשה לעמוד במצב של מגורשת ומנותקת מבעלה, ודו"ק. (**עיין ר"ן** דחסרון כריתות הוא מחמת שהגט תמיד יכול ליתבטל, ועיין רש"י בקידושין ה' ועירובין טו' שהחסרון שלעולם האשה אסורה בשתיית יין, וצ"ע אם יש לדון שרש"י חלק על הר"ן, דא"כ בתנאי שאינו תלוי בה אלא אם יתנה בתנאי שכל השנים ירדו גשמים דלהר"ן יהיה חסרון כריתות ולרש"י לא ולא נראה כן, ולכן נראה שגם רש"י כוונתו שהיא חייבת שיתקיים התנאי ואם לא יבטל הגט, ודו"ק)

**ועכ"פ מתבאר** דבכל ימי חיי פלוני או ימי חיי אף אם מתה האשה קודם שימותו ומתברר שלא עמדה במצב של כריתות, אין בזה חסרון, שאי"צ שתעמוד בפועל במצב של כריתות אלא צריך רק שהגט יהיה מעיקרא ראוי לעמוד במצב של כריתות, ובכל ימי חייכי אין היכי תמצא שתעמוד האשה ושיעמדו הגירושין במצב של כריתות.

**ונחלקו הראשונים** בע"מ שלא תבעלי לפלוני לעולם, ובע"מ שלא תשתי יין זה לעולם, וכן בע"מ שלא תלכי לבית אביך לעולם, דבכל הני יש אפשרות שימות הפלוני או שיאבד היין או שיפול או יימכר הבית ויבטל התנאי, וא"כ יש היכי תמצא שתעמוד במצב של כריתות . **ובאמת רוב** **הראשונים** סברי דבהכי חשיב כריתות. דמכיון שיש אפשרות שהאשה תעמוד במצב של כריתות הרי שאין כאן חסרון כריתות. **אולם שי' הר"מ** בכל הני דמכיון שמצד התנאי הרי שלעולם אסורה לשתות היין וליכנס לבית וליבעל לפלוני ואם יפול הבית ויאבד היין וימות פלוני הרי שרק אין היכי תמצא לביטול התנאי אך עדיין יש תנאי שאסורה בכל הני, ומשו"ה בהכי חשיב חסרון כריתות. ויש לדון במאי פליגי.

**ובפשטות י"ל דלהראשונים** הרי שחסרון הכריתות הוא ע"י שבפועל האשה אגידא בדינים וחיובים מחמת גירושי הבעל, ולכן אם בטל האפשרות המציאותית של קיום וביטול התנאי הרי שאין כאן חסרון כריתות, ומשו"ה אם יש אפשרות שיתבטל האפשרות של קיום וביטול התנאי הרי שהגירושין מעיקרא נחשבים כגירושין שיש בהם כריתות, כמש"נ, **משא"כ הר"מ סבר** שעצם דין תנאי שבכחו להחיל דיני תנאים שאוסרים על האשה הוא עצמו האגידא ביה וחסרון הכריתות, ולכן דוקא אם עצמו של תנאי הוא עד שימות פלוני הרי שאחר שימות פלוני נגמר התנאי. הרי דמשו"ה הוי כריתות, אולם בתנאי דלעולם, שיכול ליתבטל אפשרות קיום התנאי, בזה עדיין חשיב שיש חסרון כריתות, ודו"ק.

**עיין רשב"א שהקשה** על הר"מ א"כ מדוע בהתנה ע"מ שלא תבעלי לאביך לעולם, דהוי כריתות, הא הוי תנאי לעולם, ולהר"מ לא מהני מה שהפלוני ימות, **ותי' הרשב"א** או שבאמת התנה שלא תבעל לאביה ל' יום. **ועוד תי'** דמכיון שבין כה אסורה להם הרי שבמה שנוסף איסור ע"י התנאי אין חסרון, וצ"ע דהניחא לשי' הרשב"א דיסוד חסרון כריתות הוא עצם הדבר שמחמת הבעל היא אגידא ביה א"כ הכא שבין כה אסורה הרי שאין הגט והתנאי אוגדה לבעל יותר ממה שאסור לא ממילא, **אולם להר"מ** שעצם התנאי לעכב האשה אף שאין בו שום נ"מ שכבר מת, ומ"מ עצם התנאי הוא סיבה לחסרון כריתות, א"כ צריך להיות שגם במקום שבין כה אסורה מ"מ התנאי מהוה חסרון כריתות, וצ"ע.

**עיין טור וב"י קמג'** בענין אם התנה וקצב זמן שודאי לא תחיה האשה אם הוי חסרון כריתות, ולהטור ל"ה חסרון כריתות מכיון שקצב, והב"י דן בזה ודקדק ברשב"א דלא מהני תנאי לר' שנה עיי"ש. **ולפמש"נ בדעת הר"מ** שהעיקר תלוי אם יש מצד מהות הגירושין אפשרות לקיום א"כ אף בהפליג בזמן אין חסרון כריתות, ולשי' הראשונים שתלוי בענין אם אגידא ביה בפועל יש לדון אם לשי' תלוי רק במציאות אם אגידא ביה בפועל, ולכן אם הפליג בשנים אית חסרון כריתות, או"ד גם לשי' העיקר הוא אם מהות התנאי הוא קובע שלעולם אין כריתות, אלא דסברי דאף אם במהות התנאי לעולם אין כריתות אלא שבמציאות יש כריתות מכיון שנשפך היין דבכה"ג שוב אין חסרון כריתות, אולם בהתנה והפליג בשנים מכיון שמצד מהות התנאי יש אופן לקיום שוב לכ"ע אין בזה חסרון כריתות, ודו"ק.

**עיין בראשונים דמייתו בתוספתא** דע"מ שתעלי באילן ונעקר האילן דהיא מגורשת, ועולה דלמרות שבשעה שגירשה לא הוה כריתות משום דאין האילן עומד ליעקר, מ"מ מהני מה שיעקר האילן לאחמ"כ שיהפך להיות כריתות, והדבר תמוה דבפשטות הכל תלוי בשעת הגירושין ומה מהני מה שיקרה לאחמ"כ. **עיין גר"א קמג'** סקמ"ח שעמד בזה, **ועיין תורת גיטין שיישב** דהתוספתא סבר דע"מ לאו כאומר מעכשיו , ומכיון שהגירושין חלין לאמ"כ הרי דמהני מה שבשעה שחלין הגירושין אז נקצץ האילן, ונעשה כריתות, עיי"ש. (וצע"ק הא בתנאי דאם המעשה נגמר עכשיו ומה שמעוכב החלות עד קיום התנאי זהו מחמת דין תנאי מילתא אחריתא כמש"נ בפרק מי שאחזו, וא"כ מסברא הנידון אם הוי כריתות או לא צריך ליקבע בשעת עשיית הגירושין ולא בשעה שחלין בפועל, ודו"ק, וצ"ע.)

**תד"ה "כל"** ומיהו קשה לר"י וכו' והתוס' ביומא יג' ע"א שם תי' דבאמת מכיון שהתנה אם תמות גרע, ותמוה דמכיון שיכול ליתקיים התנאי בכך שתמות חברתה א"כ הוי כריתות. ונראה שהנידון בזה הוא אם הוי תנאי א' דע"מ שתמות או היא או חברתה, או דהוי ב' תנאים נפרדים ושאם לא תמות חברתה יקויים ע"י תנאי שתמות היא ומעיקרא לא התנה ע"מ שתמות חברתה ומתברר שבאופן שמתה היא הרי שנעשו הגירושין רק אם היא תמות והוי חסרון כריתות, הרי דהתוס' בסוגיין נקט דהוי תנאי א' ומשו"ה ל"ה חסרון כריתות, והתוס' ביומא סבר דהוי ב' תנאים ושמתברר מלמפרע שרק א' מהם התנה ולכן הוי חסרון כריתות וכמש"נ**. עיין תורת גיטין.**

**עיין ריטב"א שהקשה** מדוע לר"א במגרש חוץ מפלוני ל"ח חסרון כריתות, ותי' דהוא משום שאם ימות הפלוני תותר לגמרי וחשיב כריתות, **ויש לדון** בעצם קושייתו דדוקא תנאי חשיב שאגידא גביה מכיון שעצם הגירושין דינם להיות תלויים בקיום תנאי הבעל וחשיב גירושין שאינם כריתות, משא"כ בגירושי חוץ הרי שכלפי מי שנתגרשה הוי גירושין גמורין, ורק כלפי א' כלל לא נתגרשה, ויש לדון בזה, וקצרנו. (עיין מגיה על הריטב"א שהאריך בדברי הריטב"א)

**גמ':** בעא מיניה רבא מר"נ היום אי את אשתי וכו', **ומתבאר דלר"א** הספק הוא אם לא חל כלל או חל היום ולא למחר, **ולרבנן** הספק אם לא חל כלל או שחל לעולם מכיון שפסקה. וצ"ל דבספק אצל ר"א עדיין לא ידעינן לצד של פסקה, ולכן הספק הוא אם חל גירושין ליום או לא. דרק לר"א שייך לדון שיהני גירושין ליום דהא סבר דאין חסרון כריתות, אולם לרבנן ודאי ל"ש שיהני גירושין ליום והספק הוא אם אמרינן פסקה **או לא** וחלין גירושין לעולם, או לא אמרינן פסקה ולא חלין הגירושין מעיקרא כלל. ובאמת שוב אחרי שנקטינן לצד של פסקה מסתמא גם לר"א אין צד שיחולו דירושין ליום אלא ודאי אם חלין ליום פקעה האישות משום פסקה, ודו"ק.

"**ובתד"ה מסתברא"** מייתי הגמ' לקמן פו' דמשמע דאינה מגורשת, **ונחלקו הראשונים** לדינא אם ודאי אמרינן פסקה, **או** דהוי ספק מגורשת דהוי בעיא דלא איפשטא, **והר"מ** פסק דודאי אינה מגורשת ומקורו מלקמן פו' כמש"נ.

**עיין ריטב"א** דמייתי לבאר מסקנת הגמ' כיון שפסקה שהכוונה שהיא מגורשת ליום א'.

**עיין ריטב"א** דנקט דכמו שבגט נקטינן דכיון דפסקה פסקה לעולם, הרי שה"ה במוכר ממון לחבירו ליום א' הרי שהדין שכיון שפסקה פסקה לעולם, **ועיין אב"מ כח' נג'** שעמד בזה דהא מבואר דמהני קנין אחריך דהיינו ששייך שקנין יהיה לזמן ויפסוק מעצמו לאחמ"כ, עיי"ש מה שיישב וצ"ע. **ועיין מערכת הקניינים סי' ט' י' ובקובה"ע נו'**, ויסוד הענין הוא שממון כמו שמתחלק לשימושים כ"כ מתחלק לזמנים ושייך למכור השימוש בממון של זמן מסויים, ובזה ודאי מהני בממון קנין לזמן, ומשנ"ב בריטב"א דלא מהני קנין לזמן בממון הוא במקום שנתן הממון לגמרי לכל בעלותו לא' ורוצה שיהיה כל הבעלות של הקונה רק ליום א' דבזה אמרינן כיון שפסקה פסקה, ופשוט.

**ובפשטות** דוקא קנין ממון שיסודו בעלות של שימושים הרי דשייך לחלק הממון לזמנים וכל זמן וזמן מוגדר כשימוש בממון שיש לו תורת קנין לעצמו, אולם קנין אישות הוא אינו קנין על שימושים אלא חלות דין בגוף האשה שנאסרה על כל העולם, הרי שכאן ל"ש לחלק החלות לזמנים, אלא שרוצה להחיל חלות גירושין או קידושין עם כח הפקעה לאח"ז הרי שכאן הכלל הוא שכיון שפסקה פסקה, ודו"ק. **ועיין גמ' בנדרים כט'** דבקידושין ודאי אם נתקדשה ליום א' לא פקע האישות, ועיין ירושלמי פ"ג מקידושין ה"א שמחלק דבקידושי כסף ליום א' מכיון שחל לא פקע, ובקידושי שטר אינם חלים כלל כמו בגירושין. **ועיין שו"ע ונו"כ סי' מ' ס"א ובאב"מ שם סק"ה, ועיין קובה"ע סי' נו',** וקצרנו.