שבת שובה תשובה
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב מאיר קאופמן / ענינים כלליים / אגדה

#### נאמר בבית תפילה - שבת שובה ח' תשרי פ"ד

### בחובת עשית תשובה ביוה"כ

א] כתוב בתורה על יוה"כ כי ביום הזה יכפר עליכם מכל חטואתיכם לפני ה' תטהרו דהינו שהקב"ה קבע את יום זה ליום מחילת עונות ומבואר בגמ' שיוה"כ מכפר אם התשובה ולכן מבואר בראשונים שיש מצות עשה לשוב ביוה"כ וז"ל הרמב"ם פ"ב מתשובה **יוה"כ הוא זמן תשובה לכל יחיד ורבים והוא קץ מחילה וסליחה לישראל לפיכך חייבים הכל לעשות תשובה ולהתודות ביום הכיפורים** ובשערי תשובה ש"ב אות י"ד **ומצות עשה להעיר אדם את רוחו לחזור בתשובה ביוה"כ שנאמר מכל חטואתיכם לפני השם תטהרו ואמרו חז"ל יוה"כ מכפר אם התשובה על כן הזהירנו הכתוב שנטהר לפני השם בתשובתינו והוא יכפר עלינו ביום הזה לטהר אותנו** ובש"ד אות י"ז כתב וז"ל **כי מה שנאמר לפני ה' תטהרו היא מ"ע על התשובה שנחפש דרכינו ונחקורה ונשובה אל ה' ביום הכיפורים ואע"פ שנתחייבנו על זה בכל עת הנה החיוב נוסף ביוה"כ** עכ"ל

והנה הדבר הכי גרוע זה יהודי שיש לו עבירות דהרי כל מטרת ביאת האדם לעולם הוא כדי לעבוד את הקב"ה ולהנות מזיו השכינה לחיי נצח וכל חיי הנצח תלוי כמה חטאים יש לו וכמה מצות יש לו ואמרו חז"ל גדול המחטיאו יותר מהורגו שההורגו זה בעולם הזה והמחטיאו זה לחיי עולם הבא ולכן אמרו חכמים לא היו ימים טובים לישראל כיוה"כ והגמ' אומרת שזה יום סליחה וכפרה דהינו שכולנו יודעים דיש לנו עונות וכל חיי הנצח שלנו תלוי בזה וביום זה נמחלים העבירות ועיין שע"ת ש"ד אות ח' שכתב וז"ל **ואם עבר אדם על מצות ל"ת ועשה תשובה ידאג לעונו ויכסוף ויחכה להגיע יוה"כ למען יתרצה אל השם יתברך וכו' ועל כן אמרו חז"ל כל הקבע סעודה בערב יוה"כ כאילו נצטוה להתענות תשיעי ועשירי והתענה בהם כי הראה שמחתו בהגיע זמן כפרתו** וכו' דהינו שנצטוינו לאכול קודם יוה"כ כדי להראות את גודל השמחה ממחילת עונות ביום זה

והנה הקב"ה ברוב חסדיו שרוצה שנצדק לפניו כמבואר ביחזקאל כי לא אחפוץ במת המות כי אם בשובו מדרכו הרעה וחיה נתן לנו את היום הזה שמתקרב אלינו מאוד וקבע אותו ליום צום וביום זה הקב"ה עולה לעולם יותר גבוה שהשטן לא יכול לקטרג שם והאדם מתעלה למצב שהוא בדרגא הרבה יותר גדולה והרבה יותר קל לו לעשות תשובה ועיין דרך ה' ח"ד פ"ח וז"ל **ענין יוה"כ דהנה הכין האדון ברוך הוא לישראל יום אחד שבו תהיה התשובה קלה להתקבל והעונות קרובים למחות דהינו לתקן כל הקלקולים שנעשו ולהסיר כל החושך שנתגבר על ידיהם ולהשיב השבים אל מדרגת הקדושה והקורבה אליו יתברך כמו שנתרחקו מהם על ידי חטאיהם והנה ביום זה מעיר אור שבזה נשלם כל זה הענין** עכ"ל

ועיין **משך חכמה** שאפילו דמבואר בגמ' שחילול ה' לא מכפר אלא מיתה אבל בנעילה שאז הקב"ה בעצמו פוסק הדין ללא שום בי"ד כמבואר בירושלמי בזה הוא מוחל גם על חילול ה' וכן הקב"ה נתן לנו את עשי"ת שחז"ל אמרו על זה דרשו ה' בהימצאו קרואה בהיותו קרוב וכתב הרמב"ם וז"ל שהתשובה והתפילה בימים אלו מתקבלת מיד והקב"ה קבע שכל חיי האדם בשנה זו נקבעים ביום זה שעל ידי זה האדם מתעורר לחזור בתשובה כי יודע שבזה תלוי כל עתידו ועיין שע"ת ש"ב שמנה את הדברים שמעוררים לתשובה וכתב וז"ל **הדרך החמישי בעשרת ימי תשובה הירא את דבר ה' לבו יחיל בקרבו בדעתו כי כל מעשיו בספר נכתבים ובעת ההיא אלקים יביא במשפט את כל מעשה על כל נעלם אם טוב ואם רע כי האדם נידון בראש השנה וגזר דין שלו נכתב ביוה"כ ובעת אשר ידע האדם כי יביאו את דינו לפני מלך בשר ודם הלא יחרד חרדה גדולה וישית עצות בנפשו ובכל דרכי החריצות יחיש מפלט לו ולא תעלה על רוחו לפנות על ימין או על שמאל ולהתעסק ביתר חפציו ולא ישגיח לפתח ולשדד אדמתו ולא יפנה דרך כרמים ולא יתרפה ביום צרה מהכין לב להנצל כצבי מיד לכן מה נואלו היוצאים לפעלם ולעבודתם עדי ערב בימים הנוראים ימי הדין והמשפט ואינם יודעים מה יהיה משפטם הלא לענות יהגה לבם ביום שידובר בם וכו**' עכ"ל ומבואר שמנה שמה שחייו תלוים עכשיו זה סיבה לעורר האדם לתשובה [ובר"ן כתוב שכיון שזה זמן סליחה לכן הקב"ה דן האדם אז שיצליח בדינו]

ומאידך אם לא מנצלים ימים לו וקירבת ה' לתשובה יש בזה הפסד גדול והא חמור מאוד כמבואר בשער תשובה שער א' אות ב' שהמתאחר מלשוב יכבד עליו עונשו בכל יום והביא המשל לכת שהיתה בבית הסהר וחתרו ויצאו ואחד מהם נשאר ומצאו שר בית הסהר ואמר לו הלא המחתרת חתורה לפניך ואיך לא מהרת להימלט על נפשך דהינו שזה מראה שלא איכפת לו החטא ועיין דרשת הרמב"ן על ר"ה שכתב וז"ל **שהקב"ה אומר גיליתי לכן דין יוה"כ והודעתי לכם שאני מכפר בו לשבים וספרתי לכם טכסיסין של יום בתענית ובתפילה ולא חששתם לדברי לשוב כלל הרי זה מרד גמור** עכ"ל והמשך חכמה פ' נציבים הביא את הגר"א שביאר את המשנה שאדם צריך למסור דין וחשבון שדין זה על העבירה בעצמה וחשבון זה על שבזמן זה יכל לעשות מצוה ולא עשה וכתב שלפ"ז יוה"כ שזה זמן שקל לשוב שהקב"ה קרוב אלינו והשטן לא מקטרג והוא מיוחד לתשובה אם אדם לא עושה תשובה לא רק שלא כיפר על חטאו אלא שנחשב לו לחטא מה שלא עשה תשובה וכל עונותיו נהפכים לחטא כפול ועיקר הדברים מבואר בריטב"א בר"ה ט"ז שלא כתוב על הרשעים חטאו נכתבים למיתה אלא לא עשו תשובה וביאר שזה עצמו שלא עשו תשובה ביום זה ממילא הרשיעו ונתחייבו והאריך בזה הכוכבי אור במה שכתב הרמב"ם שבינונים שקולים ועומדים ואם עשו תשובה נכתבים לחיים וכי אין עוד מצות שעשו בעשרת ימי תשובה וביאר שאם לא עשו תשובה זה כזו עבירה גדולה שלא יועיל כל המצות שיעשו להכריעם לטובה ואם עשו תשובה זה עצמו סיבה שיכתבו לחיים

### תשובה מהי

ב] והנה כתב רבינו יונה שימים אלו הוקבעו לחזור בתשובה דהינו שזה לא רק זמן להתפלל על שנה הבאה ולבקש סליחה אלא להתעסק לחזור בתשובה וידוע שהאבני מילואים כתב תשובה י"ד תשרי וכתב שלא יכל עד עכשיו להתפנות לענות כי היה עסוק בתשובה וכן יש תשובה בנוב"י דהינו שהשקיעו לקים מצות תשובה ועיין שע"ת ש"ב שכתב וז"ל **וראוי לכל ירא אלקים למעט בעסקיו ולהיות רעיונותיו נחתים ולקבוע עיתים ביום ובלילה עתים להתבודד בחדריו ולחפש דרכיו ולחקור ולקדם אשמורת ולהתעסק בדרכי התשובה וכשרון המעשה** עכ"ל והנה מצות תשובה מבואר ברמב"ם שזה שלשה חלקים א. חרטה על העבר קבלה על העתיד וודיוי [והנה בלשון הרמב"ם מבואר שבוידוי כלול אמירת החרטה וקבלה לעתיד והנה החרטה אנו אומרים במילים ולא שוה לנו אבל לא הוכר קבלה לעתיד ובשם הגריש"א שראוי לומר דבר זה בפה]

והנה בחלק של הקבלה לעתיד מונח שאדם עובר על סדר יום שלו ואם שם לב דבר שהוא לא בסדר הוא מתקנו ולפעמים זה רק מחוסר שימת לב אמנם הרי יש עבירות שיודע שזה לא בסדר ובכל אופן לא מצליח להתגבר על יצרו וגם בזה הרי צריך להגיע למצב שיותר לא יחטא וכן צריך להגיע לחרטה על מה שעשה לא בסדר והנה לכאורא זה דבר מאוד קשה

אמנם הנה כתוב בתורה כי המצוה הזאת אשר אנכי מצוך היום לא רחוקה היא וגו' בפיך ובלבבך לעשותו והרמב"ן ביאר שזה על התשובה ומבואר בתורה שזה לא מצוה קשה וידוע שהח"ח עמד בכנסיה הגדולה ואמר שיש מצוה קלה של תשובה וזה כולל רק חרטה ווידוי והחלטה יותר לא לחטוא ועיין כתר ראש וז"ל **תשובה עצמית ע"פ דינא דגמ' בנקל לצאת דהינו שיגמור בדעתו שלא ישוב לכסלה עוד ומרירות הלב ליתר שאת** עכ"ל דהינו שהקב"ה ברוב חסדיו קבע שגם אם אדם יש לו סיבה כרגע שהוא מתחרט באמת ומחליט שלא לחטוא יותר מחמת סיבה חיצונית אבל במצב זה הוא באמת לא יחטו זה נחשב תשובה ואפילו שזה מחמת מעלת יוה"כ שאדם בדרגא מאוד גדולה ועיין שע"ת שכתב שגם תשובה שאדם חוזר בעת מיתתו שכרגע הוא מרגיש שאבוד לו וכל סיבת התשובה זה הפחד מהמיתה והרי ודאי אדם זה אם כרגע יתרפא זה לא מחיב שיתנהג כצדיק גמור בכל אופן זה נחשב תשובה ומבואר בגמ' בקידושין שהמקדש את האשה על מנת שאני צדיק גמור הרי היא ספק מקודשת שמא הרהר תשובה בלבו ומשמע שגם אם רואים אחרי זה שהוא מתנהג כמו שהתנהג קודם אבל אם היה לו הרהור תשובה אמיתי אפילו שאחרי זה לא עמד בזה הוא נחשב צדיק גמור ובגמ' יומא פ"ו היכי דמי בעל תשובה כל שבא לידו עבירה פעם אחת ושניה וניצול ממנה והנה הרי הרבה פעמים בפעם עשירית כבר לא יוכל להתגבר אלא עצם זה שהיה כאן חרטה אמיתית במצב זה שאין יצה"ר שמפריע והחלטה שבאמת לא רוצה לחטוא עוד זה כבר תשובה וכל זה מחסדי השם יתברך ולכן כל יהודי חרדי שבאמת יודע שעבירה זה גרוע ובאמת מצטער ביוה"כ על העבירות שעשה ודאי שזכה למחילת עונות וצריך להתמלאות שמחה שאין דומה לה

אמנם וודאי כמה שאדם יותר מתחרט ויותר מגיע למצב שיותר לא יחטא גם לאחר שירד ממדרגת עשי"ת זה תשובה יותר נעלית כמבואר בשערי תשובה וכן ודאי שחובת האדם לנצל ימים אלו להגיע לדרגא של תשובה לפי כמה שיוכל להשיג והבאינו דגדולי ישראל השקיעו להגיע לדרגא של חרטה ועזיבת החטא וצ"ב איך עושים את זה

והנה בפשוטו עיקר הצורה לעשות תשובה זה כמה שאדם מרגיש בחומר החטא וכמה שזה גרוע לחטוא על ידי זה הוא מתחרט ממה שעשה וכן לא יכשל בחטא מכן ולהבא וזה עיקר העבודה בימים אלו וכל אדם לא עושה טעויות שההפסד מזה הוא גדול כיון שדבר זה מונח לו מתחת לסף ההכרה כמה שזה גרוע שזה יקרה ובאמת מסברא כיון שבשכל אנו מאמינים שכל חטא זה חמור מאוד ממילא היה צריך להיות שנפחד ולא נעשה חטאים אמנם הקב"ה עשה חק שכל דבר רוחני אדם לא מרגיש את זה בצורה מוחשית וזה העבודה בימי חלדו להרגיש את הרוחניות כדבר אמיתי בדיוק כמו דברים גשמיים וכמו שריב"ז **אמר לתלמידיו יהי רצון שיהיה מורא שמים אליכם כמורא בשר ודם תדע שאדם חוטא ורוצה שאדם לא יראו ולא מפחד מהקב"ה שרואה אותו** והרי אדם יכול לבחון עצמו שגם במקום שיש ספק ומכריע להיתר אם יגידו לו שאם טעה מפסיד מאה ₪ וזה יתברר אחרי זה הוא לא היה עושה ועיין חיי עולם דאדם צריך להרגיש שצד עבירה זה כמו שמקבל את אותה מלה ה"י

ואומרים שרעק"א לא שכח בחיו הזכרה בתפילה וכן אמרו על הגר"א גניחובסקי כי מי שבאמת איכפת לו שלא לעשות עבירה הוא נזהר מזה וכל אדם יודע שבליל ר"ח הרבה יותר שוכחים יעלה ויבוא מביום כי ביום צריך לחזור ולאדם איכפת ולכן הוא יותר נזהר והחזו"א באמונה ובטחון כתב ששוחד זה חק כי מסברא איך יתכן שחכם שהנגיעה הכי גדולה זה שלא לטעות בדין יטעה בגלל בצע כסף וז"ל פ"ג אות ל' **וחובת התלמיד להאמין כי אין נגיעה בעולם כח להטות לב חכם לעוות המשפט כי מגמת החכם לזכות נפשו ולהתגאל באיזה אשמה יכאב לנפשו יותר מכל מכה ופצע ואיך יתכן שבשביל בצע כסף או לעגי חנף יחבל נפשו לעות משפט** עכ"ל והצורה היחידה שאדם יוכל להתגבר על יצרו שגדול הוא על ידי שמבהיר לעצמו שהסיכון הכי גדול שיעשה עבירה וממילא כח הנגיעה שבאדם יגרום להרחיקו מהחטא והרי אדם לפעמים עומד בפני נסיונות דקים שבדקים וכגון אצל המרגלים שכתוב בחז"ל שמשה רבינו ראה אותם כאנשים צדיקים וחטאו וכתוב בזוהר שזה היה מחמת שרצו כבוד והצורה להתגבר רק על ידי שאדם מבין את חומר החטא והחזו"א כותב באגרת שהדבר הכי גרוע אצלו זה לעבור על דין בשו"ע וזה הדבר היחיד שדרכו אדם יכול להתגבר על יצרו

והנה הצורה שאדם יפחד מלחטוא זה ההתבוננות בחז"ל בחומר החטא וההתבוננות בגודל המעלה שזוכה בזה שמתגבר על יצרו ומתנהג כדין והנה עיקר החטאים שלנו זה לא במזיד אלא בשוגג ואנו מרגישים שזה לא נורא כי זה בלי כונה אמנם צריך לדעת את חומר החטא של שוגג והנה מבואר בתורה שמי שהורג בשוגג יש לו חטא של גלות והנה זה דבר קשה שצריך לעזוב את ביתו וללכת למקום מסוים ולהישאר שם כל ימיו חזינן כמה חמור חטא בשוגג ועיין תשובה מרעק"א תנינא ג' מאדם שלא נזהר והעגלה התהפכה ובנו מת כמה הכביד עליו בתיקוני תשובה והנה זה היה בנו וודאי שלא רצה שזה יקרה ובכל אופן העונש על זה הוא גדול ובגמ' במעילה מובא שרשב"י אמר איזה ביטוי שהיה נראה כפגיעה ברבו ר"ע והגמ' אומרת שהושחרו שיניו מפני התענית והנה לצום כל כך הרבה צומות ודאי שזה הפריע לו ללימוד התורה אבל הבין שללא זה ההפסד שיהיה לו בשמים על חטא קל זה הוא הרבה יותר ובגמ' בב"מ ל"ג. שר,ח שאל את רב הונא האם תלמיד שרבו צריך לו הרב צריך לקרוע עליו וענה לו שהוא לא צריך אותו והגמ' אומרת שר,ח ישב ארבעים יום צום כי הוא ציער את רב הונא ורב הונא ישב בצום ארבעים יום כי חשד ברב חסדא והנה עונם היה בשוגג ובכל אופן כל כך החמירו בתיקון עונם וכן ידוע המעשה בגמ' על נחום איש גמזו שחטא בזה שלא מיהר להוריד השק וזה שוגג גמור וגזר עליו שיהיה משותק כל ימיו וזה מצד שהבין בחומר החטא ושבלי זה יהיה הרבה יותר גרוע ומבואר ברמ"א שאם נגע במוקצה בשוגג צריך לצום ארבעים יום

ובאורחות חיים לרא"ש כתב יבהלוך רעיונך מדי זכרך חרדת ריב"ז והא בגמ' ברכות כ"ח. **כשחלה ריב"ז נכנסו תלמידיו לבקרו כיון שראה אותם התחיל לבכות אמרו לו תלמידיו נר ישראל עמוד הימני פטיש החזק מפני מה אתה בוכה אמר להם אלו לפני מלך בשר ודם היו מוליכים אותי שהיום כאן ומחר בקבר שאם כועס עלי אין כעסו כעס עולם ואם אוסרני אין איסורו איסור עולם ואם ממיתני אין מיתתו מיתת עולם ואני יכול לפיסו בדברים ולשוחדו בממון אעפ"כ היתי בוכה ועכשיו מוליכים אותו לפני מלך מלכי המלכים הקב"ה שהוא חי וקים לעולם ולעולמי עולמים שאם כועס עלי כעסו כעס עולם ואם אוסרני איסורו איסור עולם ואם ממתיני מיתתו מיתת עולם ואיני יכול לפיסו בדברים ולא לשחדו בממון ולא עוד אלא שיש שני דרכים לפני גן עדן וגהינום ואיני יודע באיזו דרך מוליכים אותו ולא אבכה** עכ"ל הגמ' והנה ריב"ז היה ממוסרי התורה ומעמידיה אחרי החורבן ובכל אופן פחד שמא יש לו חטא עד כדי בכי והאריך בזה הכוכבי אור שאין אנו יודעים חשבונות שמים

ומאידך צריך לדעת את גודל השכר שאדם מקבל על כל מצוה הכי קטנה ועל כל מאמץ שלא לחטוא הכי קטן ומבואר במשנה **שיפה קורת רוח בעולם הבא מכל חיי עולם הזה** וידוע מהגר"א שהכונה שכל הנאות עולם הזה שכל בני העולם זה לא כמו שכר על מצוה אחת בעולם הבא ומבואר חז"ל ש**שכר מצוה בהאי עלמא ליכא** וביארו רבותינו כי לא שייך לקבל שכר במושגים של עולם הזה כל כך השכר גדול וכתוב שמשה רבינו פחד מזכותו של **עוג** מלך הבשן שאמר לאברהם על ששבו את לוט והנה הוא התכוין שאברהם ימות וישא את שרה ובכל אופן כיון שהיה מעשה כזה טוב לאחר ארבע מאות שנה אברהם אבינו עוד מפחד מזכות מצוה זו ומבואר בגמ' **שנבוכדנצר** זכה למלוך על כל העולם שלש וחצי דורות בגלל שלש וחצי פסיעות שעשה לכבודו של הקב"ה ויהודי שמתאמץ ולא מדבר לשון הרע או קם לתפילה הרי זה הרבה יותר קשה ושכרו כפול ומכופל מהשמים

והנה מצות יראת שמים מלא בפסוקי התורה ובסוף קהלת סוף דבר הכל נשמע את האלקים ירא ומצותיו שמור כי זה כל האדם והדרגא המינמלית של יראת שמים זה הפחד לחטוא ויש דרגא של יראת הרוממות וכמה שאדם מתבונן במאמרי חז"ל בחומר החטא וגודל השכר בעשית מצותיו וקובע הדבר בנפשו מקים מ"ע של את ה' אלקיך תירא וזה עיקר עבודת האדם בעולמו

והנה אם בן אדם באמת מכיר בגודל חומר החטא כמה מתמלא שמחה ביוה"כ שיודע שביום זה ימחלו לו עונותיו