פרק ד 2
קטגוריות: ש_ס / מג ערכין / ערכין - הרב יעקב ברגשטיין / פרק ד

**מתני'. היה עני.** וצ"ב על איזה שעה מיירי, דהיה עני, אם בשעת הנדר או בשעת ההערכה, ובגמ' ילפי' מדכתיב על פי אשר תשיג, דגם ההתחלה קובעת, שאם היה עשיר דינו כעשיר, **וברש"י** שם פי' דאזלי' בתר שעת הנדר, וכ"כ **ברגמ"ה** דקאי על השעה שאמר ב'פה'. אמנם יעוי' **בתוס'** לעיל ז: דנקטו דשעת הנדר אינה קובעת כלל, ורק שעת ההערכה היא הקובעת.

ועי' **בחי' הגרי"ז** שם, **דלהתוס'** דמתני' איירי בדין הישג יד [וע"ע להלן בזה], שפיר אפ"ל דהחיוב שהיה בשעת הנדר, לא נגמר עד שעת הערכה, שאז הכהן מעריכו כמה ידו משגת. אבל **לרש"י והרמב"ם** דאיירי בעשיר ממש, וא"כ א"צ הערכה, ונקבע כבר בנדר דליכא ביה דין הש"י.

וע"ע **במנחת חינוך** ש"נ, וכן **בחי' הגרי"ז** דביארו דלהתוס' בודאי דשעת הנדר קובעת, רק דלא נגמר החיוב עד הערכה, וכ' **בחזו"א** ובמנחת חינוך דלפ"ז היכא דהיה עני בשעת הנדר, והעשיר בשת הערכה, וחזר והעני בשעת נתינה, דיתן כדין עני.

והביאור דכיון דבשעת הנדר חל בו דין הש"י, מה שהעשיר אח"כ בשעת הערכה, אינו מפקיע דין זה, ורק דאם בפועל יכול ליתן יותר, נותן. ולהיפך אם היה עשיר בשעת הנדר, והעני בהערכה, היינו משום דלא נגמר חיובו כעשיר, וא"כ א"א לחייבו. וע"ע **בחזו"א** שאח"כ נסתפק בזה, וכ' דזה פלוגתא דר' יהודה ורבנן.

**והעשיר.** צ"ב על איזה שעה מיירי, **ולהתוס'** לעיל בדף ז: דנקטו דהיה עני קאי על שעת ההערכה, מוכרח ד'העשיר' הכוונה בשעת נתינה. אמנם לשיטת רש"י י"ל דהיה עני היינו בשעת הנדר, והעשיר בשעת ההערכה, וכ"כ **ברגמ"ה.**

אמנם **ברש"י** במתני' כ' דהעשיר קודם נתינה. **ובתוי"ט** כ' דכוונת רש"י קודם הערכה. וע"ע בד"ה אפי' מת אביו, וכן ברש"י לקמן י"ח. בד"ה כשהיה אביו, וכן לקמן בדף כד. בד"ה שלא ישהה, דמבואר דתלוי בהערכה. וע"ע **ברש"ש ובליקוטי הלכות**.

והנה גם 'שעת נתינה', לא נתברר לגמרי מתי הוא זה, אם כשבא לבי"ד ליתן, או בשעת ההפרשה, או בשעת הנתינה לגזבר. ועי' **רש"י** לקמן יח. לגבי דמים דנותן כשעת הנתינה, דרש"י פי' דשעת נתינה היינו שעה שבא לבי"ד, ואולי כוונתו שאז שמין אותו כמה הוא שווה, ולפ"ז דכוותה בערכין היינו שעת הערכה. אמנם **בצפנת פענח** נקט, דשעת נתינה היינו שעת ההפרשה. וע"ע **בליקוטי הלכות**, דבתו"ד נקט דשעת נתינה, הינו כשנותן לגזבר.

**היה עשיר והעני.** עי' **בתוס' לעיל** ז' ע"ב, דנקטו דגם היכא דמלכתחילה לא היה לו דין עשיר, ורק דהיה נידון בהשג יד, אלא דמתחילה היה ידו משגת ליתן ל' ואח"כ העני דיכול ליתן רק כ', מ"מ מחוייב ליתן כפי מה שהשיגה ידו בתחילה.

ולפ"ז היכא דהיה עני והעשיר, פשיטא דנותן ערך עשיר, דהא זה גופא הוי הישג ידו, ויתכן דזה כוונת הגמ' דמייתי קרא דהש"י. וע"ע **בחי' הגרי"ז** דבעינן קרא לר"מ דס"ל דבהש"י נותן רק סלע, וא"כ יש לו דין ערך עני, ובעי קרא דהיכא דהעשיר פקע הך חיובא.

ועי' **בחי' הגרי"ז** דהתוס' לא ניח"ל למימר דאיירי בעשיר גמור, כיון דבכה"ג פשיטא דנקבע בנדר דאינו נידון בהש"י, ול"צ קרא לזה.

אמנם לשי' **רש"י והרמב"ם** כ' **בלח"מ** פ"ג ערכין ה"ו, דמתני' מיירי רק בכה"ג דהיה עני גמור דחל בנדרו דין הש"י, ובזה אשמועי' קרא דהשתא שהעשיר, צריך ליתן ערך עשיר. אבל היכא דמעיקרא היה בו דין הש"י, בזה פשיטא דנותן כפי השג ידו, וגם אם בתחילה היה יכול ליתן ל', והשתא יכול לתת כ', נותן הכ' שבידו, דזהו גופא דין הש"י, ש'נותן כל הנמצא בידו' - ל' הרמב"ם. [וע"ע לעיל ז: **בשיט"מ** שכ"כ, ודחה דאין לחלק כן].

ועי' **בשפ"א** דביאר דהיכא דהיה מעיקרא עשיר, הרי דליתא בדין הש"י, כיון דהא דכתיב 'ואם מך הוא' קאי על שעת הנדר, והוא הרי היה עשיר בשעת הנדר, וא"כ ל"צ קרא.

**רש"י בד"ה אפי' מת אביו. אערכין קאי.** ועי' **בליקוטי הלכות** דרש"י בא לבאר דזה אינו המשך למש"כ קודם דקרבנות אינו דומה לערכין, וכמ"ש התוס'. אבל עצם הדין דאין ממתינין שיהיה עשיר, הוא גם בקרבנות, וכמ"ש **בתוספתא**, וכ"כ הרמב"ם בפ"י שגגות.

**גמ'. עני והעשיר אשר תשיג יד הנודר.** ועי' בגיר' **הרגמ"ה**, "אשר תשיג ידו", וכ' דמזה מוכח דנותן כפי שעת נתינה, והשתא הוי עשיר.

**עשיר והעני על פי אשר תשיג.** ועי' גיר' **רש"י** וכן **השיט"מ** באות ח' **והרגמ"ה**, דגיר' ע"פ אשר תשיג יד הנודר, דחזינן דזה נקבע לפי ההש"י של שעת הנדר. **ובעולת שלמה** כ' דילפי' מדכתיב 'על פי', דמשמע דתלוי בפה.

וע"ע **בליקוטי הלכות** דלהתוס' לעיל ז' ע"ב, דבעינן למילף דאזלי' בתר שעת הערכה, צ"ל דהילפותא היא מדכתיב "ע"פ אשר תשיג וכו' 'יעריכנו' הכהן".

**מ"ט דר' יהודה, עד שיהא במכותו מתחילתו** וכו'. ופשטות דרשתו דר"י משמע דהא דהעשיר בינתיים, אי"ז דווקא בזמן הערכה, אלא עצם מה שלא היה מך מתחילה ועד סוף, מפקיע ממנו דין הש"י. ועי' **בחזו"א** דר"ל דהעשיר היינו בזמן הערכה, וע"ז גופא פליגי רבנן דבכה"ג נותן ערך עשיר.

**אלא מעתה גבי מצורע** וכו'. ועי' **בשפ"א** דאין לומר דגם אי ילפי' מגזה"כ דתלוי בהבאת האשם, מ"מ אכתי נילף מ'הוא', דאם היה זמן שהיה עשיר עד הבאת האשם, דאין לו דין עני. דבברייתא משמע ד'הכל' הולך אחר הבאת האשם, דגם בכה"ג שהיה עשיר בינתיים, כך הוא דינו.

**הכל הולך אחר החטאת.** יעוי' **בתו"כ** פ' מצורע פ"ד, דמשמע דהחטאת קובעת לגבי העולה, דאם מביא חטאת בהמה, ה"נ דצריך להביא עולה ממין בהמה, וכן איפכא. וכ"כ **הר"ש** בפי"ד בנגעים מי"א. ועי' **בחי' הגרי"ז** דכ' דא"א לומר כן דהרי באשם וצפרים ליכא חילוק 'מינים', בין עניות ועשירות.

ועי"ש דביאר דהחטאת קובעת משום שזמן ההקרבה דידה קובע, וכ' דלפ"ז אם היה עני ומ"מ הביא חטאת בעשירות, מ"מ נקבע דהוא עני, ויכול להביא עולה בעניות.

**שם.** עי' **ברש"י** דמשמע בדבריו דתלוי ב'הבאת' הקרבן, וצ"ב אם כוונתו להבאת הקרבן לעזרה, או להקרבה עצמה. וע"ע **ברגמ"ה ובשיט"מ** בכריתות ט' ע"ב, דמבואר דתלוי בשעת ה'הפרשה', וכ"כ **הרז"ה והראב"ד** בפ"ב קנים מ"ה. וע"ע בראב"ד דהוסיף דהיכא דנפל מום בחטאת, בטלה נמי הקביעות של הך הפרשה.

וע"ע **ברמב"ם** דפסק דתלוי באשם, וכ' דזה תלוי בשעת ה'שחיטה'. וע"ע **רמב"ם בפיהמ"ש** כאן דכ' דתלוי בשעת שנתחייב, **ובתוס' רעק"א** כ' דכוונתו רק לאפוקי דבערכין תלוי בתשלומין].

ובעצם מש"כ הר"מ דתלוי בשחיטה, עי' **בחזו"א** דר"ל דתלוי במתן בהונות, או בזריקת הדם דזה המכשיר של הגברא. [וע"ע **בשיעורי הגרמ"ד** שהסתפק למ"ד דנקבע בצפרים, אם נקבע בשחיטת הצפרים או בהזאה, או דהכל קובע].

**הכל הולך אחר אשם ותניא** וכו'. **והרמב"ם** בפ"ה מחוד"כ ה"ט פסק כר"י, **ובכס"מ** כ' דהא דלא פסק כראב"י, משום דלא נשנה במתני', אלא רק בברייתא.

**ושלשתן מקרא אחד דרשו.** עי' **בחי' הגרי"ז** דהק' דלכאורה למ"ד דתלוי במכפר, יליף מדכתיב "וכפר עליו הכהן", וביאר ד'מטהרתו' ילפי' דלכו"ע תלוי במכשיר, ופליגי באיזה מכשיר מיירי, דלר"ש תלוי במכשיר דקרבנות שהוא המכפר, ולר"י תלוי באשם שהנתינת בהונות היא החפצא המכשיר את האדם.

**ר"ש סבר דבר המכפר.** עי **ברגמ"ה** דבעינן כפרה על נגעים, משום דאמרי' לעיל ט"ז. דנגעים באים על ז' דברים, וכ"כ ר**ש"י** בכריתות ט' ע"ב, ובמנחות צ"א ע"ב. ועי' **בעולת שלמה** במנחות שם דהק' מסוטה טו. דאמרי' דחטאת אינה באה על חטא.

**ר"י סבר דבר המכשיר. וברש"י** כ' דהוי מכשיר לבא במקדש ולאכול קדשים, **והתוס'** כ' דכל הקרבנות מעכבים בקדשים. וע"ע **ברמב"ם** בפ"א מחו"כ ה"ה, דרק החטאת מעכבת. ולדבריו ה'מכשיר' אינו מעכב כפרת הקרבן, והוו ב' דברים בפנ"ע.

**שם.** ע"ע **רמב"ם בפיהמ"ש** דכ' עוד הא דנקבע באשם, משום דהך קרבן שווה בעני ועשיר. ועי' **במהר"י קורקוס** שם שהוסיף דגם האשם הוא הראשון. וכוונתו שהוא הראשון בין הקרבנות, דצפרים קודמים לאשם.

**ראב"י סבר הגורם לו טהרה. וברש"י** כ' דרק אז יכול לגלח. ועי' **בשיעורי הגרמ"ד** דמה שנקט רש"י גילוח, משום שהוי מצות עשה, וכמ"ש **הרמב"ם** בפי"א מטומאת צרעת ה"א, אבל מה שנכנס למחנה אינו מצות עשה.

**שם. ברש"י** מבואר דהצפרים מעכבים את הגילוח, וע"ע **ברמב"ם** שם בה"ד, דנקט דאינו מעכב.

**פתוח ונסתמא**. וברש"י כ' דסומא פסול לעדות, דכתיב או ראה, ועי' **בקצה"ח** רנ"ט ס"ב, דהביא בזה פלוגתא אי הוי פסול הגוף, או דזה מטעם דאינו יכול לכוון עדותו.

**דף י"ח ע"א.**

**ואח"כ מתה בתו.** ועי' **בתוס'** דכ' דלשיטת ר' יהודה בעינן דגם לא יהיו לו בנים מבתו, ועי' **בחשק שלמה** דהק' דא"כ מהיכי תיתי לן לאוקמי הך ברייתא כר"ש, כיון דהא לא קתני דאין בנים לבתו. ועי' **ברש"ש** בב"ב קכ"ח ע"ב דביאר דס"ד דהך ברייתא בהיא אליבא דר"י, כיון דקתני דסומא פסול לעדות, וס"ד דזה רק אליבא דר' יהודה דסומא פטור מכל המצוות.

**משביעני עליכם אם יודעים אתם לי עדות** וכו'. ולגיר' הגמ' וכן מבואר **ברש"י**, דהחילוק דאם משביע את כל הנמצאים, אי"ז משביע את 'עדיו', ורק אם אומר על 'מי שיודע' חשיב השבעת העדים. אמנם **הרמב"ם** בפ"ט משבועות ה"ט, דהיכא דאמר כל מי שיודע, לא 'יחד' עדיו, ורק אם השביע את כל הנמצאים, חשיב ד'יחד' את העדים.

**שכירות אינה משתלמת אלא לבסוף.** עי' **בליקוטי הלכות** שדקדק, דקאי רק מה שהשכירות 'משתלמת' לבסוף, אבל משמע דעצם השכירות ישנה מתחילה ועד סוף, ורק דילפי' מקרא דשכיר שנה בשנה, דמ"מ משתלמת בסוף. ומבואר דגם אם באמת יש לו תביעת ממון, מ"מ כיון דהתשלומין הם בסוף, ועד אז הוי כמלוה לזמן קצוב וכמ"ש הרמ"ה, דחשיב כעני ונידון בהש"י.

ועי"ש עוד מש"כ לדון דלפ"ז ה"נ היכא דהלוה מעות לזמן קצוב, הוי עני, ועוד כ' דיל"ע דאולי גם סתם הלואה כיון דדינה הוא דהוי לל' יום, הוי נמי כהלואה לזמן קצוב, ויהיה נידון בהש"י.

**שם.** עי' **קונטרס הספיקות** כלל ז' סק"ה, דנקט דהא דשכירות אינה משתלמת אלא לבסוף, היינו דווקא בפועל דיכול לחזור בו בחצי היום. אבל שכירות קרקע ומטלטלין, השוכר מתחייב מיד בכל התשלומי השכירות, דמ"ל אם קנאם לשנה או לחלוטין. ולכאורה ק' דהכא אמרי' הך דינא על על שכירות ספינה. שמועת חיים.

**שם.** עי' **בשפ"א** דלכאורה מ"מ לגבי הלכתא דמסדרין לו מזון ל' יום וכסות י"ב חודש, דהיכא דהגיע זמן פרעון השכירות בתוך הי"ב חודש, דמעתה ואילך לא יניחו לו מעות לכסות.