30. מצות תכלת ולבן
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב מאיר קאופמן / שיעורי ליל שב_ק / תשפא תשפב

#### ליל י"ט סיון פ"ב שבת קודש פ' שלח – שיעור בית מדרש הגדול נוה יעקב

# בהיתר לבישת לבן ללא תכלת

### מנין חוטי התכלת ובדין תכלת בזמנינו

א] יש מצות עשה של ציצית ומבואר בתורה שיש דין לתת גם חוטי תכלת ונחלקו הראשונים במנין החוטים דעת ר"ת שצריך שני חוטי תכלת ושני חוטי לבן ודעת הראב"ד שחוט אחד תכלת ושלשה חוטים לבן ודעת הרמב"ם שרק חצי חוט תכלת דהינו שהחוט שהוא נכרך על גבי הציצית שבו מתקיים הדין פתיל צריך להיות תכלת והנה נחלקו תנאים האם התכלת מעכב את הלבן ורוב הראשונים נקטו שאינו מעכב ולכן היום אפילו שאין תכלת אנו מקימים מצות ציצית בלבן אמנם הבעל המאור שבת כ"ה נקט שקי"ל כרבי שזה מעכב והעיד עליו הרמב"ן שהוא לא לבש ציצית מימיו אמנם בראב"ד מבואר שגם לרבי בזמן הזה שאין תכלת מדרבנן צריך לתת לבן ללא תכלת

והנה יש שטענו שמצאו דבר שהוא התכלת והנה זה ודאי לא יותר מספק [ואכמ"ל] אמנם צ"ב למה שלא יהיה חיוב להטילו מספק ובשם הבית הלוי אמרו שאין חיוב לעשות ספק דאוריתא במקום שזה ספק אם יקיים אמנם בפשוטו זה נסתר מהראשונים שצריך לקחת ד' מינים בבין השמשות אם לא שנחלק דשם עד כמה שהוא חיב הוא נפטר אבל כאן הוא ודאי חיב וספק אם נפטר אמנם מסברא הדבר מחודש [והעירו דכן הוא במהר"מ שי"ף בב"מ ו: ועיין מג"א לגבי שופר שאם יש מקום שתוקעים רק תשר"ת אפילו שזה ספק חייב ללכת לשמוע ועיין מג"א רצ"ד שהסתפק האם ביודע רק ברכה אחת בברכת המזון מברכים וכתב שמספק לא מברכים אפילו באכל כדי שביעה ועיין פמ"ג דקצת משמע מצד שאין חיוב לעשות דבר שזה ספק האם עשה משהו וכן הוא בפתיחה להלכות ברכות אמנם יתכן דשם זה סברא שכה"ג מצד ספק ברכה לבטלה אסור לברך ואין זה דומה לספק בירך דשם מספק חייב ברכת המזון וכאן יש ספק האם יש כזה מושג של ברכה אחת ועיין קונטרס מהגר"א זנגר שהאריך בזה] עוד יש להעיר לדבריו לקמן שיש בל תגרע ומותר מצד עדל"ת א"כ מצד זה חיב ללבוש ספק תכלת אמנם יש לבאר בזה דבפשוטו מעיקר הדין כיון שיש לנו ספק האם התכלת הוא שני חוטים או חוט אחד א"כ יש פטור מדין ס"ס שספק אולי זה לא התכלת וספק כמה להטיל והרי אם צריך להטיל אחד והטיל שתים יוצא שחסר במצות לבן אלא שעדין יש לטעון שיטיל לפחות אחד ויש צד שיוצא אמנם עד כמה שאין חיוב בזה דעת רבותינו שראוי שלא לשנות ולחדש דברים שאין בהם חיוב וז"ב

### בהא דמותר ללבוש בגד ד' כנפות אפילו שמבטלים מצות תכלת

ב] והנה צ"ב איך אנו לובשים בגד ד' כנפות רק אם לבן הרי אנו מבטלים מצות תכלת ובגרי"פ כתב שכיון שכתוב לדורתם א"כ יש כאן ילפותא שגם בזמן שאין תכלת יקימו לבן וכתב שזה גם לרבי אמנם זה דלא כראשונים לעיל ועיין שאגת אריה סימן ל"ב שכתב דהמרדכי חידש שמי שנקרע ציצתו בשבת יכול ללכת בבגד ד' כנפות ללא ציצית כיון שהוא אנוס על מה שלא מקים המצוה וא"כ ה"ה אצלינו כיון שהוא אנוס על מה שלא יכול לקים מצות תכלת לכן אין כאן איסור ללבוש הבגד אמנם עיין מרדכי שהביא מהר' שלמה שנקט שיש איסור ללבוש בגד ד' כנפות ללא ציצית ולפ"ז צ"ע מה מתיר לנו ללבוש בגד ד' כנפות ללא מצות תכלת וע"ש בשאג"א שדן דנימא שהעשה של הלבן דוחה את העשה של התכלת ודחה שמאי אולמיה דהאי עשה מהאי עשה דהינו שאין היתר לאדם לעבור על עשה אחד כדי לקים עשה אחר כמבואר בגמ' לגבי ציפורי מצורע שזה לא מתיר לעבור על מצות שילוח הקן ועיין מאיר לעולם ח"ב סימן ז' בד"ה ומה שכתב שאם נבוא לדון מצד שלא מקים מצוה בזה ודאי סברת המרדכי נכונה רק שיש כאן גם איסור בזה שלובש בגד ד' כנפות ללא ציצית בזה ודאי המצוה של הלבן דוחה את האיסור של ללבוש בגד ללא תכלת וכדין עדל"ת [ועיין לקמן] אמנם זה תלוי מה סברת הר"ש האם מצד שבכל קיום מצוה מונח איסור או שס"ל שזה חשיב מבטל מצוה בזה שלובש בגד שצריך שיהיה בו ציצית ואין בו ציצית

### בגדר מצות תכלת ולבן

ג] והנה בעיקר מצות תכלת ולבן להלכה שאחד לא מעכב את השני בפשוטו יש כאן שני מצוות מצות לבן ומצות תכלת ואפשר לקים אחד ללא השני ואם מטיל רק תכלת מקיים רק מצות תכלת ואם מטיל רק לבן קיים מצות לבן אמנם עיין קדושת יו"ט סימן ל"ה שכתב לדון שבאמת יש כאן רק מצוה אחת להטיל ציצית בבגד ויש כאן מצוה שחפצא זה יעשה מתכלת ולבן אבל גם אם זה נעשה מלבן לבד או מתכלת לבד הקיום מצוה שזה חפצא של ציצית נעשה, רק שאת המעלה שחפצא זה יהיה מורכב מתכלת ללבן לא קים כה"ג ולא מיבעיא לשיטת הרמב"ם שכל הדין תכלת זה הלכה בפתיל א"כ הרי יסוד הדין ציצית שיהיה בו פתיל וגדיל וכל הדין תכלת שהפתיל יהיה על ידי תכלת ודאי מסתבר שזה עוד תוספת בחפצא של הציצית ולא שזה חיוב לעצמו אמנם גם לראשונים שזה שני חוטים לעצמם אבל הרי שיטת רש"י שתמיד צריך ד' חוטים רק או שזה מורכב משני לבן ושני תכלת או הכל לבן והנה יתכן שבאמת מה שצריך ד' זה מצד שיש הלכה שיהיה חפצא של גדיל אבל באמת מצד עיקר הקיום לבן זה בשני חוטים [כן ביאר הגרי"ז] אמנם בפשוטו הביאור כנ"ל שיסוד הדין שיהיה חפצא של ציצית שזה ד' חוטים והצורה הרצויה זה שנים לבן ושנים תכלת אמנם גם ללא זה יש כאן קיום של חפצא של ציצית אמנם הרא"ש בתשובה נקט שבאמת אם יש רק לבן מספיק שני חוטים אמנם יתכן שגם לדבריו יש מצות ציצית ועיקר המצוה מה שיש חפצא של ציצית והמצות תכלת זה צורה בקיום הדין של ציצית אבל אין זה עוד קיום לעצמו ויש בזה נפק"מ גדולה האם אפשר לעשות גדיל אחד תכלת וגדיל אחד לבן והנה אם נימא שזה שני מצות בפשוטו זה לא יועיל אמנם אם נימא שיסוד המצוה זה שיהיה גדיל ואת עיקר הקיום מקים בזה שיש ד' חוטים א"כ ביחס לזה יש כאן את עיקר הקיום ורק שכה"ג לא קים את המעלה של תכלת ולבן וכן יש לדון נפק"מ אם יש לו תכלת רק לכנף אחד האם יש בזה ענין והנה אם זה חיוב לעצמו א"כ כמו שבלבן זה מעכב שיהיה ד' ה"ה כאן אמנם עד כמה שזה תוספת על החפצא של הציצית יתכן שכל הדין עיכוב זה על עיקר החפצא אבל על החלק של ההוספה שזה יהיה תכלת ולבן בזה גם חלק אחד יש לו משמעות

ויש לדון בזה בהרבה פרטים במצות ציצית והנה עיין רמב"ם בספר המצות שורש י"א שכתב שתכלת ולבן לא מונים את זה כשני מצות כיון שזה ענין אחד ועיין רמב"ן שהקשה שגם תפילין שניהם זה ענין אחד ועיין מעשה ניסים לר"א בן הרמב"ם סימן ה' שביאר שכל המצות ענינם אחד לאהוב את הקב"ה אבל זה שני עשיות שונות אבל כאן זה עשיה אחת ובפשוטו כונתו כנ"ל שכאן באמת זה עשיה אחת של מצות ציצית רק שיש פרט במצוה שזה יהיה עשוי בתכלת ולבן ועיין רמב"ם פ"א ה"ה שכתב וז"ל אע"פ שאין אחד מהם מעכב את חברו אינו שני מצות אלא מצוה עשה אחת והלובש טלית שיש בה לבן או תכלת או שניהם כאחד הרי קיים מצות עשה אחת עכ"ל ומבואר כנ"ל שתמיד זה קיום של מצוה אחת להטיל חפצא של ציצית רק שיש פרט במצוה זו שיהיה מחוטי תכלת ולבן אמנם בפשוטו בדברי הרמב"ן מבואר שזה קיום נפרד

ולפ"ז וודאי לא שייך טענת השאג"א מאי אולמיה דהאי עשה מהאי עשה דכאן הרי עושה את עיקר המצוה ומחסר פרט במצוה וודאי שעדיף לעשות את עיקר המצוה ללא פרט מסוים מאשר שלא לעשותה כלל וכל מה שמצאנו מאי אולמיה כשיש שני מצות ובוחר לעשות אחד מהם ואחד מהם לבטל ובמאיר לעולם ח"ב כתב שבפסוק שכתוב שהתכלת אינו מעכב את הלבן אין הכונה רק מצד החפצא אלא כונת התורה שאם אין לו תכלת ילבש לבן לבד

### בהא דאין לאו דבל תגרע בלובש לבן ללא תכלת

ג] והנה צ"ב איך מותר ללבוש בגד לבן ללא תכלת ולמה אין כאן לאו דבל תגרע ועיין ארצות החיים י"ט סק"א שכתב שלדברי הטו"א שבל תגרע זה רק אם עושה חלק מהמצות בצורה של גרעון א"כ כאן ביחס לתכלת הוא לא התחיל המצוה כלל אמנם לנ"ל שהדין תכלת זה פרט במצות ציצית א"כ כאן עושה מצות ציצית אם גרעון של תכלת וצ"ע למה אין בזה לאו של בל תגרע ובבית הלוי ח"א סמ"ב כתב שבאמת עובר על בל תגרע רק שיש כאן עדל"ת שהמצוה של ציצית דוחה את הלאו של בל תגרע וצ"ע דלפ"ז מה שדנו הראשונים שאשה יכולה ללבוש ציצית בזמן הזה שזה יהיה תלוי האם מצוה קיומית דוחה לל"ת אמנם עיין בית שלמה ח"א סט"ז סק"ב שכתב לדון בזה דהנה עיין צל"ח פסחים מ"ט שדן במי שיש לו חמץ בביתו ואין לו אפשרות לבארו שיוכל לשחוט על החמץ מצד עדל"ת וכתב שכיון שהאיסור נאמר על מצב זה בזה אין עדל"ת ולפ"ז יש לדון שגם כאן כיון שיסוד האיסור נאמר על צורת קיום המצוה שלא יעשה בגירוע בזה אין עדל"ת אמנם עיין רעק"א פסחים מ"ט דהביא דהטורי אבן הקשה דיש מצות ראית פנים בעזרה ויש לאו לא יראו פני ריקם דמי שלא יכול להביא קרבן שיוכל בכל אופן להכנס לעזרה מצד עדל"ת ומבואר שנקט שגם במקום שעל מצב זה הזהירה התורה יש עדל"ת ולפ"ז א"ש ולכאורא אם נימא כקדושת יו"ט שזה מצוה אחת רק צורה בקיום המצוה יתכן שמצאנו בל תגרע או בל תוסיף שמגרע עשיה מסוימת או מוסיף עשיה מסוימת אבל כאן זה ד' חוטים רק מגרע באופן עשיתם ואולי זה לא בכלל בל תגרע אמנם לראשונים שמספיק שני חוטים אינו נכון

ובקה"י ר"ה סימן ט"ז כתב לדון שבל תגרע שייך רק אם יכול לעשות ולא עושה אבל אם לא יכול לעשות אין בזה האיסור כלל עוד כתב לדון שכמו שכתב המרדכי שכל שלא יכול להטיל ציצית בבגד יכול ללובשו בשבת ללא הטלה מצד שהוא אנוס על קיום המצוה ממילא זה סברא גם בלאו שהוא בשב ואל תעשה שכיון שהלאו במה שלא מטיל התכלת והוא אנוס על זה ממילא אין איסור על מה שמכניס עצמו לחיוב ולא מקים ועיין רעק"א סימן י"ג שבחול אם נקרע לו ציצית אחת דמפני כבוד הבריות מותר לו להישאר אם הציצית אבל חייב להוריד שאר החוטים דאל"כ עובר על בל תגרע וכתב שאולי אם מכוין שלא לצאת לא עובר על בל תגרע ומבואר בדבריו דבשבת הרי הותר ללובשו ואין בזה איסור מצד בל תגרע ובהכרח כנ"ל שכל שלא יכול לקים הכנף הנוסף אין בזה איסור וזה או מצד סברת המרדכי וזה גם על לאו או שזה סברא מיוחדת בבל תגרע [ויש לציין דבעמק ברכה כתב שמותר להתחיל לברך ברכת כהנים קודם שקיעת החמה אפילו שלא יגמור מצד שהוא אנוס ומאידך עיין בה"ל תרנ"א סי"ב דבאין רק ג' מינים דכדי שלא ישתכח המצוה לוקחים אותם יכוין שלא לשם מצוה דאל"כ עובר בבל תגרע אמנם השפ"א בסוכה ל"א נקט שכה"ג אין בל תגרע]

### ביסוד איסור בל תגרע

ד] אמנם יש לדון בעיקר האיסור של בל תגרע האם האיסור במה שהוא לא עושה את החלק שמחסר או האיסור הוא העשיה של מצוה בגירוע והנה לשיטות שכל אחד שלא מקים מצוה עובר בבל תגרע עיין שערי תשובה ש"ג אות י"א חזינן שהאיסור מה שלא עושה החלק שצריך לעשות [ועיין קה"י ר"ה סט"ז] אמנם הטורי אבן ר"ה כ"ח נקט שכל האיסור אם עושה חלק מהמצוה לא בשלמות ולא אם לא עושה כלל [ויתכן שגם לשע"ת יש בזה שני דינים] ולפ"ז יש לדון כנ"ל והנה כל מה ששיך לדון כנ"ל שאין כאן בל תגרע מצד שאין לו אפשרות או מצד סברת המרדכי זה רק אם נימא שיסוד האיסור הוא במה שלא עושה החלק הנוסף אמנם אם נימא שיסוד האיסור במה שעושה מצוה בגירוע א"כ יש כאן מעשה איסור בידים במה שמקים המצוה אם גרעון וודאי לא שייך סברות הנ"ל ולכאורא יש לדון בזה מכמה דוכתי

א. הנה מבואר בגמ' מנחות ל"ז: ד' ציצית מעכבות זו את זו שארבעתן מצוה אחת ר"י אומר ארבעתן ד' מצות ובפשוטו הכונה שלר' ישמעאל מקים מצוה גם אם יש רק כנף אחד ומבואר בגמ' שם שאם יוצא בציצית שיש בה רק כנף אחד לרבנן הוי משאוי משא"כ לר' ישמעאל שיטת רש"י שמי שלובש שני תפילין דיש בזה בל תוסיף הוי משאוי דהינו שכל שזה לבישה שיש בה איסור חשיב משאוי והקשה השאגת אריה סימן מ"א א"כ למה לר"י לא הוי משאוי הרי הוא עובר בבל תגרע בזה שמטיל רק כנף אחד ועיין ארצות החיים סימן י"ט שכתב שכל סברת רש"י שכיון שבלבישת תפילין אלו יש איסור ממילא חשיב משאוי אבל כאן אין האיסור בזה שלובש כנף אחד אלא האיסור במה שלא מטיל עוד ג' כנפות ומה שייך לדון שזה משאוי ובפשוטו נחלקו בנ"ל דהשאג"א נקט שיסוד האיסור זה מה שמקים מצוה בגירוע ולכן האיסור הוא בכנף שבו מקים המצוה אמנם הארצות החיים נקט שהאיסור במה שלא לובש את הכנף הנוסף וממילא לא שיך לומר שהכנף הראשון הוא משאוי ועיין טורי אבן ר"ה כ"ח: באבנ"מ שכתב מפורש שאם עושה מצוה בגירוע חשיב עבירה בקום ועשה

ב. הגמ' בעירובין מביאה את דעת ר"י שאם התערב מתן ד' במתן אחד יתכן מתן אחד מצד שאם יתן ד' יעבור בבל תוסיף ואפילו שיש כאן בל תגרע אבל שב ואל תעשה עדיף ועיין עמק ברכה ברכת כהנים ו' שכתב שכל זה אם נימא שהאיסור בזה שלא מזה ד' א"כ יש לדון שבזה שמזה אחד לא עושה איסור וכל האיסור במה שלא מזה ד' והוי שב ואל תעשה אבל אם נימא שיסוד האיסור בעשיה של מצוה אם גרעון א"כ יש כאן קום ועשה וודאי עדיף שלא יזה כלל אלא בהכרח שהאיסור מה שלא משלים המצוה ולא העשיה של המצוה בגירוע ולכן כל שהוא אנוס על השלמת המצוה אין בזה איסור וכנ"ל [והנה יש שדנו שכיון שלאחר שהזה מתנה אחת יכול עדין להשלים המצוה ממילא כה"ג נחשב שהאיסור בשב ואל תעשה בזה שלא מזה את השאר אמנם לכאורא אין זה נכון דעד כמה שלא משלים המצוה האיסור במה שהזה בתחילה רק שאם כבר היזה אחד ונבוא לדון האם חיב להזות ההזאה השניה בזה יתכן שעכשיו זה נידון של שב ואל תעשה וצ"ע]

ג. אמנם הנה עיין ט"ז סימן תרנ"א סקי"ז שכתב שגם לאחר שקים כבה מצוה אסור לקחת ג' מינים ולכוין לצאת בהם את המצוה מצד שיש בזה בל תגרע והנה אם יסוד האיסור מה שעושה המצוה בגירוע א"כ כאן שכבר קים המצוה ואין עליו חיוב כלל זה לא שייך ובהכרח שנקט שיסוד האיסור הוא עשית מעשה מצוה בגירוע ולכן גם כה"ג זה אסור אמנם הבה"ל בד"ה אבל כתב שהאחרונים הכריעו שכיון שכבר קיים המצוה לא שייך בזה בל תגרע ויתכן מטעם הנ"ל ועיין בה"ל סימן ל"ד שכתב שגם מי שלובש תפילין של ר"ת יחשוב שאם זה לא מצוה לא לובש לשם מצוה דאל"כ יש כאן בל תגרע והרי מדובר שלובש גם תפילין דרש"י וא"כ לא מחסר בקיום המצוה ובכל אופן נקט שיש בזה בל תגרע

ד. והנה בחינוך משמע שיש מלקות בלאו של בל תגרע שכתב שדינו כמו ב"ת ושם כתב דיש מלקות והמנח"ח דייק מהרמב"ם שאין מלקות ובפשוטו אם האיסור במה שעושה המצוה בגירוע חשיב יש בו מעשה אבל אם האיסור בזה שלא עושה את השלמת המצוה א"כ הוי לאו שאין בו מעשה

והנה הבאינו לעיל דרעק"א נקט דמי שלובש ציצית רק אם ג' ציציות עובר על בל תגרע רק שבמקום שהוא אנוס ולא יכול להטיל ציצית אין בזה איסור אמנם לכאורא אם נימא שבל תגרע זה איסור מה שעושה פעולה בגרעון א"כ לכאורא כה"ג ודאי אסור לו ללבוש הבגד וע"ש שדן שאם מכוין שלא לקים מצות ציצית יתכן שלא עובר ומשמע דלא ברירה ליה דבר זה והנה במה שנקט שגם דבר שמעכב בקיום המצוה בכל אופן יש בזה בל תגרע ודלא כטו"א וזה כמבואר ברש"י עה"ת שג' פרשיות בתפילין עובר על בל תגרע ובמה שדן שאם מכוין לא לצאת לא עובר צ"ב מה זה שונה מבל תוסיף דמבואר בגמ' שאם מצות אינם צריכות כונה ודאי עובר ויש ראשונים שגם אם צריכות כונה עובר אמנם שם יש בזה חפצא של מצוה בעצם כגון שלובש שני תפילין אבל כאן שאין כזה מצוה בזה ודאי לא נחשב שעושה מצוה בגירוע אלא אם עושה את זה בתור מצוה והנה מבואר בגמ' שרב אשי הלך בכרמלית ונקרע לו כנף של הציצית ולא אמרו לו כיון שכבוד הבריות דוחה וצ"ב אבל למה לא אמרו לו שלא יכוין לשם מצוה [וכבר תמה כן בבית שלמה סט"ז אות ב'] ויתכן שכיון שהוא מכוין לקיום מצוה של ד' כנפות ולא לג' כנפות זה נחשב שאין לו כונה לקיום המצוה שהרי אין לו כונה לקים המצוה בגירוע וצ"ע