פיקוח נפש 2
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב מאיר קאופמן / שיעורי ליל שב_ק / תשפא תשפב

#### שלהי תשרי פ"ב

# הערות בגדרי ההיתר דפיקו"נ

### בהא דאסור להטעות את חברו שיש בזה פיקוח נפש

א] מבואר בגמ' במנחות ס"ד שחולה שהיה צריך לקטוף תאנה ורצו עשרה וקטפו וצריך רק אחד לכולם יש שכר טוב ובפשוטו הביאור שלגבי פיקוח נפש כל שיש צד שמה שעושה נצרך לצורך הצלת חיי אדם אפילו אם באמת לא היה צורך הוא בכלל ההיתר של פיקוח נפש ויש לדון לפ"ז שיהיה מותר לבן אדם לומר לחברו שהוא במצב של פיקוח נפש כדי שיחלל שבת והרי בפשוטו כה"ג חברו לא עשה שום איסור שזהו הרי דין התורה שכל שאדם יש לו ספק שזה סכנה כך הוא צריך להתנהג ואין בזה שום איסור וכמו שאם חשבו שיש פיקוח נפש וחללו שבת והתברר שזה לא היה סכנה ודאי שלא עשו שום איסור אפילו שהכל היה טעות מצד שזה חובת האדם להתנהג שכל שיש לו צד סכנה הוא צריך הוא יכול לעשות את האיסור כדי למנוע הסכנה והנה וודאי שאסור לעשות כך אמנם טעמא בעי

ועיין אגרות משה יו"ד ח"א ס"ג שכתב שכה"ג עובר על איסור לפני עור ועיין קול סופר בסוגיא דהקל הקל [בסוף שו"ת מחנה חיים סק"ז שכתב שאם יש הקל הקל ומביא לחברו את החמור עובר בלפני עור ובפשוטו זה כנ"ל ואולי כאן כיון שהטעות לא קשורה לסכנה גרע וצ"ע]

והנה בפשוטו יסוד האיסור לפני עוור מצד שמכשיל את חברו באיסור וכמו שמיעץ לו עיצה רעה ולפ"ז לכאורא כאן לא שייך לומר שזה עיצה רעה כיון שהרי הוא לא עושה שום איסור אמנם עיין חזו"א יור"ד ס"ב סק"ז כ"ד ובאחיעזר ח"ג ספ"א סק"ז ואילך שהקשו במה שמצאנו שיש לפני עור בעכו"ם הרי בשאר מצות של בן אדם לחברו לא מצאנו איסור בעכו"ם וכן הקשה בקובץ שיעורים פסחים אות צ"ה עוד קשה שהרי העובר הוא מזיד ורוצה בעיצה שאינה הוגנת וכי יש איסור כה"ג וע"ש שחידשו שבאמת באיסור לפני עור יש שני חלקים יש חלק של בן אדם לחברו שזה דין של עיצה שאינה הוגנת וזה באמת רק בישראל ובמכשיל את חברו בשוגג יש לאסור גם מצד דין עיצה שאינה הוגנת ויתכן שבמכשיל את חברו אפילו באיסור דרבנן אם זה בשוגג הוא עובר על לפני עור מדאוריתא אמנם יש עוד חלק שהוא בן אדם למקום שמכלל ציווי האיסורים של התורה רצון התורה שאדם לא יגרום לחברו שיעשה איסור ולכן זה שייך גם בעכו"ם וכן גם אם חברו מזיד שמצד בן אדם לחברו אין לאסור אבל זה אסור מצד בן אדם למקום ועיין אחיעזר שם שהביא מהרמב"ן יבמות פ"ד שכתב בתירוץ אחד שאשה שלא מוזהרת באיסורי כהונה אין לה איסור מה שמכשילה את הכהן והנה אם יסוד האיסור מצד עיצה שאינה הוגנת אין מקום לחילוק זה אמנם אם זה מצד קיום המצוה יתכן שכל שלא מחויב במצוה אין בו את האיסור הנ"ל [ויתכן שכונת הרמב"ן רק לחלק שזה אינו שוה בכל ולא התחדש בזה לפני עוור אמנם גם לפ"ז מבואר שאין לאסור מצד עיצה רעה] והנה הראשונים שם חלקו על זה וכן בתוס' ב"מ: י: מבואר לא כך אמנם יתכן שהכונה שגם אדם שלא מצווה במצוה מסוימת אבל מוטל עליו חיוב כללי שלא לגרום שאדם אחר יעבור איסור ולפ"ז יתכן לומר כנ"ל שבכלל החיוב שלא לגרום לעשות עבירה זה גם שלא לגרום לעשות מעשה עבירה שהתורה מתירה מצד הצלת חיי אדם וזה לא כך אמנם עדין הדבר מחודש שהרי כאן זה לא נחשב עבירה וצ"ע

ובעיקר הדבר ידוע מה שכתב המבי"ט לגבי מחלוקתו אם הב"י בפירות נכרי האם נוהג בה קדושת שביעית שבכל אופן אין איסור לפני עור במה שנותן לאדם פירות שביעית שלא ינהג בזה קדושת שביעית שכיון שכך הוא ס"ל והא עושה כדין אין בזה לפני עור וכן הוא בכתב סופר ובפשוטו זה רק סברא אם יסוד האיסור מצד עיצה שאינה הוגנת אבל אם זה בין אדם למקום א"כ לכאורא גם כה"ג זה כך ואולי כיון שנוהג כדין זה סיבה שלא יחשב מכשול אמנם לכאורא היתר של פיקוח נפש זה ודאי עדיף מזה וצ"ע

והיה מקום לומר שזה איסור מסברא שכיון שכל מה שהתורה התירה כדי להציל חיי אדם ממילא כל שבמציאות זה לא כך רצון התורה שאדם לא יעשה את זה ולכן זה אסור [והנה מבואר בר"ן סופ"ק דקידושין שבספק ערלה שמותר בחו"ל מותר להטעות את חברו ואין בזה איסור לפני עור או איסור הנ"ל אמנם לכאורא שם הרי יש צד איסור והתורה אמרה שכל שהאדם עושה מצד שזה ספק אצלו אין לה ענין שיחמיר אבל כאן זה רק מצד שחיי אדם יותר חשוב ולא שבעצם אין לתורה ענין שלא ישמור שבת והחילוק ברור] ויתכן שבאמת זה איסור קל שהוא מכלל מכוון התורה ונפק"מ באשה שצריכה ליסוע אם עכו"ם בשבת מצד פיקו"נ ויש בזה איסור יחוד האם מותר לה לומר לבעלה שהיא צריכה אותו מצד יתובי דעתא ויש כאן ההיתר של פיקוח נפש וזה איסור יותר קל כגון אמירה לעכו"ם או רכיבה על חמור מיחוד אמנם אם זה לפני עור יש לדון שזה אותו חומר איסור וצ"ע

והנה הארכנו במקום אחר דהאחרונים דנו סוף סימן ש"ו האם מותר לעבור איסור דאוריתא קל כדי שלא יעבור איסור חמור שכופים אותו לעשותו ויש לו בזה ההיתר של יעבור ואל יהרג דיש שאסרו שכיון שזה מעשה היתר אין סיבה לאסור אמנם במג"א והגר"א התירו דבר זה ובא"ר והגר"ז מבואר שגם האוסרים זה רק בדאוריתא אבל מותר לעבור איסור דרבנן כדי להצילו ומבואר שחשיב מעשה עבירה ובפשוטו אין חילוק בין אונס לפיקוח נפש ואולי הכונה שכיון שזה יותר קל זה מחשיב שאותו היתר שיש בפיקוח נפש או האונס יש בעשיה של הדבר היותר קל וצ"ע

והנה עיין בה"ל סימן רס"ו בד"ה חמורו שאם יש עמו בערב שבת מעות שיכול להניחם על בהמת חברו בלא ידיעתו ואין בזה איסור לפני עור של שביתת בהמות כיון שהוא לא יודע מזה ומבואר שמה שמכשיל את חברו על עבירה באונס אין בזה לפני עור וכל שכן אם יש היתר של פיקוח נפש ומבואר שגם אין האיסור שכתבנו מסברא וצ"ע בזה

### כשיש לפני החולה היתר ואיסור ועשה את האיסור

ב] יש לדון ביש לפני החולה היתר ואיסור כגון שצריך לאכול חתיכת בשר ויש לפני כשירה ונבילה ואכל את הנבילה האם חייב מלקות דיש מקום לדון שכיון שזה מעשה הצלה ממילא מדאוריתא חשיב מעשה היתר ומסברא זה ודאי אסור דכל ההיתר של פיקוח נפש זה כדי להציל חיי אדם וכל שבשביל להציל את חיי האדם אין סיבה לעשות איסור ממילא אין כאן ההיתר של פיקוח נפש ועיין ספר תורת היולדת פ"ח הערה א' שהביא דבשו"ת מהרש"ג ח"ב סי"ד פשיטא ליה שפטור כה"ג אמנם עיין עולת שלמה מנחות ס"ד. שכתב שבצריך תאנה לחולה ויש תאנה תלושה וקצר תאנה והחולה אכלה שחייב [ובמחצית השקל שכ"ח סק"ט כתב שאם יש בשר היתר לפניו ושוחט בהמה ודאי שזה אסור וכן כתב בישועות יעקב שכ"ח ז' ד"ה תמן שכה"ג חשיב שאין כאן סכנה] ולכאורא זה גמ' מפורשת דהגמ' שם אומרת שאם שחטו בהמה לקרבן תמיד ואחרי זה שחט עוד בהמה וזרק את דמה אפילו שבסוף הכפרה היה על ידו בכל אופן חייב על השני חזינן שאפילו היתר גמור אבל הכונה שהצורך של ההיתר הוא המכפר וכל שאין צורך כי אפשר בהיתר חשיב חילול שבת אמנם יתכן שיש סברא מיוחדת בפיקו"נ דשם התורה רצתה שאדם לא יהיה מוגבל בתורה ביחס לחיו ולכן התירו אפילו מה שהצד סכנה הוא רחוק לכן מכלל ההיתר הזה שכל שעושה לצורך הצלה הוא בכלל ההיתר אבל בקרבנות שההיתר מצד חובת הקרבן ממילא יותר ממה שמוכרח אין ההיתר עוד יש מקום לדון שבמקום שמצד הרגילות אין שום סיבה לעשות האיסור יותר מההיתר בזה יש חיוב חטאת אבל במקום שללא האיסור צורת ההצלה בדרך רגילה היא בצורה מסוימת בזה יתכן שאפילו שיש דין לעשות בצורה המותרת אבל זה לא מדאוריתא אלא מדרבנן

והנה מבואר בגמ' שבת שמותר לכבות את הנר לצורך חולה שיש בו סכנה אפילו לר"י דהוי איסור דאוריתא ועיין שיטה לר"ן ל: שכתב שגם אם יכול להוציא את הנר או לכפות את הכלי בכל אופן מכבהו לאלתר והזריז הרי זה משובח דהינו שנקט שכיון דמבואר בגמ' ביומא פ"ד: דהזריז הרי זה משובח א"כ כה"ג שהנידון על עוד רגע עיכוב לשינתו זה בכלל ההיתר של פיקוח נפש אמנם עיין רמב"ם בפיה"מ שכתב שמשנתינו זה בתנאי שלא יכול להוציא את הנר או את החולה דהינו שנקט שאין בזריזות זו גדר של פיקו"נ או שבמקרה שבין כה לא הולך לישון מיד לא שייך דין הזריז הרי זה משובח והנה עד כמה שאין כאן ענין בזריזות בפשוטו ודאי אם יכול להוציא את הנר או החולה חייב להצילו ומדין הקל הקל אמנם יש לדון האם יש בזה איסור דאוריתא וחיוב חטאת ועיין שפ"א שבת ג. בד"ה בר שנסתפק בזה ובישועות יעקב שכ"ח סק"ב נקט שפטור אמנם הבה"ל סימן רע"ח בד"ה מותר נקט שחייב חטאת דהינו שאפילו שהמציאות שלא יהיה האור זה מעשה הצלה אבל כל שיכול לעשות בהיתר ועושה באיסור אין כאן היתר של פיקו"נ ובפשוטו ה"ה ביש לו חתיכת היתר ועשה באיסור אמנם יתכן לחלק דכאן ההצלה בזה שאין את האור ומציאות זו יכול לעשות אחרת משא"כ אם ניצול בחתיכה מסוימת בזה יתכן שמה שיש אפשרות הצלה בדבר אחר אין בזה חיוב חטאת ולא מסתבר

והנה כתב הרמב"ם פ"ב הי"ז ננעלה דלת בפני התינוק שובר הדלת ומוציאו ואע"פ שהוא מפצל אותה כמין עצים שראוים למלאכה והלח"מ כתב שודאי אסור לעשות דוקא בצורה זו וכתב הפמ"ג שכ"ח א"א ח' שמשמע שאין בזה חיובא ותמה שכיון ששבת דחויה א"כ כיון שיכול דרך קלקול שזה בהיתר למה שלא יהיה חייב ומבואר כדברי הבה"ל שמכבה נר שיכול ללא כיבוי הוא חייב וצ"ע

### בדין עשית המלאכה על ידי שינוי

ג] והנה מבואר בגמ' קכ"ח: שבצריך להביא שמן ליולדת צריך להביאו בשינוי כגון לקשור כלי לשערה או להבליעו בשערה ועיין תורת האדם לרמב"ן שלמד מכאן לכל חולה שאם אפשר לעשות בשינוי צריך לעשות בשינוי וכן הביא מהגמ' קל"ג. לגבי לאחר המילה בדברים שיש בהם סכנה דמבואר שצריך לשחוק כמון בשינוי וכן שאר דברים אמנם כל זה בתנאי שאין עיכוב בצרכי החולה וכן הוא שיטת הרא"ש אמנם הרמב"ם כתב את דיני שינוי רק ביולדת וכתב המ"מ הובא במ"ב ש"ל סק"ה שרק שם צריך שינוי כיון שלידה זה דבר טבעי ואין אחד מאלף שמתים לכן חז"ל החמירו לשנות דהינו שמצד עיקר הדין לא צריך לשנות בכל פיקוח נפש רק רבנן החמירו ביולדת שזה צד סכנה רחוק ויש שביארו שהכונה שאם לא יטפלו בה זה סכנה רק לאחר שמטפלים היא לא בסכנה ועיין קובץ תשובות שלמד מזה שכל שאין עדין סכנה רק עושים למנוע סכנה בזה ודאי צריך שינוי והשו"ע שכ"ח סי"ב לא הזכיר שצריך שינוי ורק בסימן ש"ל לגבי יולדת כתב שצריך שינוי אמנם הרמ"א שם כתב שכל צרכי חולה צריך לעשות בשינוי

והנה צ"ב בדעת הרמב"ם למה אין חיוב לשנות הרי כיון שיכול לעשות בצורה שלא יהיה איסור שהרי מדאוריתא אין בזה איסור וביותר שלכל הפחות מדין הקל הקל יצטרך לעשות בשינוי ועיין עמק ברכה הלכות יוה"כ שכתב שזה מצד שחוששים שאם יעשה בשינוי הוא יתעכב בצרכי החולה ויתכן עוד שאם יהיה הלכה לעשות בשינוי במקרה שלא יוכלו לעשות בשינוי אנשים לא יעשו כלל וכמו לגבי עכו"ם עיין לקמן ושאר הראשונים לא ס"ל כן ובפשוטו לשיטתם אם יכול לעשות בשינוי ועשה ללא שינוי יש בזה איסור דאוריתא שהרי יכל לעשות בהיתר ואין שום סיבה לחילול שבת ואין לומר שכיון שמדרבנן אסור גם בשינוי א"כ זה כדין הקל הקל דעד כמה שכאן רבנן לא גזרו זה לא שייך ובשש"כ פל"ב הערה י"ט הביא מהגרשז"א שזה רק דרבנן וגם לבה"ל שאם יכול להוציא הנר זה מצד שלא צריך הכיבוי אבל אם צריך מציאות הכיבוי רק לא עשה בשינוי בזה הוא רק דרבנן ולכאורא אין שום מקור ושום סברא לחידוש זה רק שהיה מקום לדון כנ"ל שכל שעושה כדרכו בחול מדאוריתא הוא מותר ולפ"ז גם לגבי הוצאת הנר או החולה אין בזה חיוב מדאוריתא ודלא כמ"ב

והנה יש לדון כמה צריך להתאמץ כדי לעשות בשינוי והנה עיין מ"ב שכ"ח סקל"ט שנקט להלכה כדעת רוב הראשונים ששבת דחויה אצל פיקו"נ והנה עיין תורת היולדת פמ"ד הערה א' הובא באורחות שבת דברמב"ם מבואר שלא צריך להביא כהנים מעיר אחרת דהינו שכזו דרגת טירחא לא צריך [אמנם הרדב"ז ביאר שמדובר שאיןא אפשרות להביא מעיר אחקת] אמנם מאידך מבואר בגמ' יומא ו. שאם נטמאה מנחת העומר קוצריך ודשין ועושים הכל שיהיה בטהרה אפילו שזה טירחא גדולה וכן לגבי שמן דמבואר בגמ' שמביאה בשערה וודאי שזה טירחא גדולה והנה עיין מ"ב סימן תס"ו סק"ב שחולה שיש בו סכנה וצריך חיטים על גבי מכתו שאם יכול בקל לעשות דרך היתר צריך לעשות דרך היתר ומשמע שאם זה קשה לא צריך דרך היתר וצ"ב מנ"ל למ"ב חידוש זה ועיין משנת פיקו"נ סמ"א סק"ב שכתב שכונת המ"ב שאם זה דבר שצריך טירחא יתרה בעשית הרפואה דהינו שצריך הרבה השגחה שזה יועיל בזה חשיב צד סכנה אבל ודאי שצריך לטרוח כדי לעשות בשינוי ויתכן שלא צריך טירחא גדולה לעשות בשינוי שבזה חוזר חשש הראשונים שבמקום שלא אפשר בשינוי לא יעשו מלאכה לכן לא צריך שינוי אלא אם אפשר בקלות באותה צורה שנעשית המלאכה כדרכו ובזה א"ש שאפילו שזה דחויה זה חלוק מטומאה מצד שכאן צריך להתיר ללא הגבלה מצד צורך הפיקוח נפש וצ"ע

### בדין עשית מלאכה על ידי עכו"ם

ד] עיין יומא פ"ד: לגבי עשית המלאכה על ידי עכו"ם ומצאנו בגמ' שלשה שיטות שיטת רוב הראשונים שאין לעשות המלאכה על ידי עכו"ם מצד שיצא מזה מכשול שיחשבו שאין לחלל שבת על ידי ישראל אמנם דעת האו"ז ובפסקי הרי"ד שמדובר שאין עכו"ם לפנינו אבל אם יש עכו"ם לפנינו חייב לעשות על ידי עכו"ם וצ"ב למה אם אין עכו"ם לפנינו לא צריך לטרוח אחריו ואולי כונתם בדבר שהזריז הרי זה משובח דהינו שמצד החולה יש ענין למהר כמה שיותר וכן הוא בשלטי הגבורים ולפ"ז בדבר שנצרך לעוד זמן צריך לטרוח אחרי עכו"ם אמנם הרמב"ן הביא גירסא בגמ' שאם יש עכו"ם אין הלכה לעשות דוקא על ידי עכו"ם אלא עושה כמו שרוצה וזה צ"ב שעד כמה שאין סיבה שלא לעשות על ידי עכו"ם למה שלא יהיה חייב על ידי עכו"ם ואולי חז"ל לא רצו שיהיה הלכה לעשות דוקא על ידי ישראל שיצא מכשול וכדרך הראשונים הנ"ל אמנם עדין צ"ב שכיון שבפועל יכול לקחת עכו"ם למה שזה לא יהיה איסור וקצת משמע שמדאוריתא אין דין לעשות על ידי עכו"ם ויתכן שיון שצריך לעשות פעולה לצורך הצלה אין חיוב לעשותה דרך מישהו אחר רק שמדרבנן מסתבר שמדין הקל הקל צריך מישהו אחר ויתכן שכאן לא חיבו כי יצא מזה מכשול וכנ"ל וכל זה צ"ע ויותר מסתבר שכל שלפי ההוה היה עושה בעצמו יכול לעשות בעצמו ובאמת אם יש שני רופאים בבית החולים ומבקש מישראל בזה יש איסור דאוריתא שהרי גם ביום חול אין כאן סיבה לפי ההוה שיקח דוקא ישראל [אחרי כתבי מצאתי בגר"ז שכ"ח י"ג שכתב שכאן כיון שאי אפשר להצילו רק דרך מלאכה ממילא חל היתר לישראל שהם אלו שמצוים להצילו וחז"ל אסרו על ידי עכו"ם שמא יצא מזה מכשול דהינו שהסברא של מכשול אין זה יסוד ההיתר אלא שכאן מעיקר הדין אין ההלכה של הקל הקל אמנם כונתו צ"ב]

והנה בפשוטו לראשונים שבמקום שאפשר על ידי עכו"ם צריך דוקא על ידי עכו"ם מסתבר שאם עושה על ידי ישראל חייב חטאת וכמו לגבי להעביר הנר למקום אחר אמנם יש מקום לדון כנ"ל שכל שלפי ההוה רגילים שלא לעשות על ידי עכו"ם בזה הדין לקחת עכו"ם הוא ודאי רק דרבנן והנה נחלקו הראשונים ביש חולה בשבת ויש ברירה או לשחוט לו בהמה או להאכילו נבילה ונחלקו הראשונים מה עדיף וכתב החזו"א נ"ט סק"ב שאם צריך להרוג בהמה בזה ודאי עדיף ישראל כיון שהרי מותר על ידי ישראל ואפילו שכתב הרמ"א שיעשה על ידי עכו"ם אבל אין איסור בדבר וכאן שיש נפק"מ שלא יאכל נבילה ודאי עדיף על ידי ישראל וצ"ב למה אין איסור בדבר ובהכרח כנ"ל שנקט שכיון שלפי הרגיל עושים על ידי ישראל לכן אין כאן נידון דאוריתא אמנם בר"ן מפורש שהנידון האם לנחור על ידי עכו"ם או ישחוט על ידי ישראל ועיין רשב"א בתשובה הובא בב"י שכ"ח סי"ג שחלק שהרי קי"ל שלא עושים על ידי עכו"ם אמנם בשלטי גבורים יומא ד: כתב שלשיטתו שאם יש עכו"ם עושים עכו"ם כך כאן זה כך ומפורש דלא כחזו"א וצ"ע בכל זה

ויש מקום לומר שכל הדין לעשות דוקא על ידי ישראל זה בדבר שצריך לעשות מיד שבזה אם יעשו על ידי עכו"ם יכול לצאת מכשול אבל בהכנה לדבר שצריך בעוד זמן שאין הזמן בהול יתכן שבזה אדרבא כל אחד מבין שעדיף על ידי עכו"ם כמו שעדיף על ידי שינוי וכדו' וכמו שהוא לשלטי הגבורים וכמדומה שכן הוא בחוט שני וצ"ע בזה

[והנה אין לומר שכיון שעל ידי עכו"ם זה גם איסור לכן זה רק דרבנן כדין הקל הקל דבפשוטו במקום חולי לא גזרו כלל וממילא האפשרות לתת לעכו"ם זה כמו לומר למי שלא קיבל שבת]

### בדין הקל הקל ביחס לדין לא תאכילום

ה] ראיתי בכתבי הגר"א זנגר להסתפק ביש פיקוח נפש לקטן לאכול חמץ בפסח האם יש ענין שהוא יאכל לבד כדי שהגדול לא יעבור אל בל תאכילום או שאין בזה ענין ויסוד הספק מהו האיסור לא תאכילום האם הכונה שהתורה לא רצתה שהקטן יעשה איסור רק שעליו אי אפשר להטיל איסור ורק הגבילה את הגדול שלא יכשילהו במעשה איסור ולפ"ז כאן שהקטן מותר לו לאכול אין שום איסור על הגדול דהרי מאכילו דבר שמותר לקטן לעשות גם עד כמה שהוא היה מצוה במצות אמנם יתכן שזה מלתא דגדול דהינו שהתורה חיבה יהודי שלא יעשה עבירה וגם מחובתו שלא לגרום שיעשה מעשה איסור על ידי הקטן וממילא גם כה"ג יש כאן מציאות של לא תאכילו רק שיש היתר מצד פיקו"נ ועד כמה שאין צורך בשביל הפיקוח נפש אין סיבה לעשות כך

וע"ש שהביא בשם הגר"נ נבנצל לדון בהא דחידש המבי"ט שאין לפני עור אם מכשיל מי שסובר שזה מותר האם מותר גם לתת לקטן דאם האיסור מצד שמכילו א"כ גם כאן שייך ההיתר הנ"ל אבל אם זה מלתא דגדול א"כ כיון שהמכשיל ס"ל לאיסור גם כה"ג זה אסור ויש לדון עוד שהקטן הרי אין לו דעת ואולי לא דנים לפי מתי שיהיה גדול ויקבל את הוראת אבותיו וצ"ע

והנה נחלקו הראשונים לגבי חולה שיש לו נבילה האם מותר לשחוט לו בשבת ודעת הר"ן שמדין הקל הקל יש לשחוט לו בשבת כיון שבאכילת הנבילה עובר איסור בכל כזית וכזית משא"כ בשחיטה עובר רק איסור אחד וכתב המ"ב סימן שכ"ח שלגבי קטן ודאי עדיף לתת לו נבילה אמנם האחיעזר ח"ג סימן פ"א סק"י דן שגם בזה עדיף לשחוט כיון שבנבילה עובר על לא תאכילום בכל כזית וכזית ובפשוטו נחלקו בנ"ל דדעת האחיעזר שאפילו שאכילת הקטן זה בהיתר דפיקו"נ בכל אופן יש כאן מציאות של לא תאכילום ואפשר לדון מה יותר קל אמנם דעת המ"ב יתכן שבקטן שעושה מעשה הצלה אין לזה שם איסור כלל וממילא ודאי שזה נחשב איסור יותר קל ויש שכתבו שבזה גם אם אוכל הרבה זה נחשב איסור אחד וצ"ע בזה

ויתכן נפק"מ האם יש איסור מכניס עצמו לפיקוח נפש בקטן ונפק"מ כגון בילד כהן לגרום שיצטרכו לטמאותו במת שיתכן שכיון שיש על זה ההיתר דפיקו"נ לא חשיב שמאכילו איסור כלל

והנה מבואר במ"ב שכ"ח סקל"ו שבמקום שצריך לעשות מלאכה בשבת עדיף על ידי קטן ויש לעיין האם כשאפשר גדול על ידי שינוי או קטן עדיף על ידי קטן ומסברא כיון שלומר לקטן לעשות מלאכה דאוריתא יש בזה איסור לא תאכילום ובגדול שעושה על ידי שינוי זה רק דרבנן א"כ ודאי שעדיף לעשות על ידי גדול בשינוי וכן כתב בתורת היולדת פ"ה בשם הגרח"פ שינברג ובמ"ב שכתב את זה בד"ה על ידי גוים שזה עדיף מישראל על ידי שינוי משמע שגם קטן עדיף מישראל על ידי שינוי ועיין ארחות שבת פ"כ הערה נ"ב וכן בתורת היולדת שם שכתב שקטן שעושה פעולה לצורך פיקוח נפש אין זה לא תאכילים כלל שזה לא נחשב שסופה לו איסור שהרי פעולתו זה מעשה הצלה אמנם לכאורא אין זה דומה כלל דהנה במקרה שיכול לעשות על ידי עצמו ללא שום איסור כגון להוציא הנר וכי יכול להגיד לקטן לכבות הנר כיון שזה מעשה הצלה ודאי שאסור שכל שאפשר ללא איסור אין סיבה שמעשה הקטן לא יחשב מלאכה וא"כ כיון שעל ידי שינוי הוי מעשה היתר א"כ ודאי שבזה שאומר לקטן הוי לא תאכילום גמור ורק אם נימא שגם אם יעשה בעצמו ללא שינוי אין בזה איסור דאוריתא יש לדון כנ"ל וגם זה אינו מוכרח דיתכן שהגדר מדרבנן שדנים שאין סיבה לפיקוח נפש וממילא ודאי שחשיב לא תאכילום וז"ב

והנה עיין קול סופר סקכ"ג שנסתפק במאכיל קטן דבר אסור האם יש דין הקל הקל כגון שיש לפניו חלב ונבילה דיתכן שכיון שהוא עובר אותו איסור של לא תאכילום שזה גדר לאו א"כ אין הבדל מה הוא מאכילו וכן הכריע שם אמנם יש לדון שכיון שיסוד האיסור מצד שלא רצתה התורה שקטן יעשה איסור או שהגדול יגרום לאיסור על ידי הקטן א"כ כמו שבשם האיסור יש יותר חמור באחד מהשני ה"ה ביחס ללא תאכילום יש בזה חומר יותר וצ"ע בזה

### ביסוד דין הקל הקל האם הוא מדאוריתא או מדרבנן

ו]מבואר בגמ' יומא פ"ג. שחולה שצריך להאכיל אותו איסור מאכילים אותו הקל הקל ואם יש טבל ונבילה מאכילים אותו נבילה כיון שטבל יש בו מיתה בידי שמים ונבילה זה רק לאו והנה יש לדון האם זה חיוב דאוריתא או חיוב דרבנן ובפשוטו הוא סברא מדאוריתא שכמו אם היה לו חתיכת היתר אין כאן סיבה להתיר כל גם מתי שצריך להתיר אבל ביחס לאיסור החמור אין סיבה להיתר ועיין כפות תמרים שהקשה שפשיטא שצריך להאכיל הקל הקל ומבואר שזה דין דאוריתא מסברא וכן הוא בחת"ס יור"ד סימן ע' לגבי עכו"ם שנקט שדינו יעבור ואל יהרג וכתב שאם לא עשה הקל הקל נהרג והנה בתורת היולדת פמ"ב סוף הערה א' כתב לדון שעכו"ם שאני שאין לו היתר אלא של אונס אמנם דבריו ברוכא שהחת"ס שם מדבר על מתרפאין ונקט שגם בעכו"ם יש הסברא שלא צריך למסור נפשו בשביל המצות אמנם יתכן שבישראל הגדר שלא הוזהר על המצות על חשבון החיים משא"כ עכו"ם שמציאות החיים דוחה ולכן שם ודאי חייב הקל הקל אמנם עיין חידושיו חולין י"ח שגם נקט שזה דאוריתא וכן הוא בשואל ומשיב רביעאה ח"א סמ"ב והנה יש לדון האם בעבר על החמור יש לו מלקות והנה בפשוטו עד כמה שמצד ההיתר של פיקו"נ זה רק על הקל א"כ החמור הוא איסור גמור אמנם יש מקום לדון דהנה בשני שמות של איסור שונים הרי יעשה מה שירצה וא"כ יתכן שביחס לרמת האיסור הקל באמת חל ההיתר ורק ביחס לחומר האיסור לא חל ההיתר [ודוגמא רחוקה לדבר מה שכתב הגר"ח בספרו שאיסורים מבטלים זה את זה הוא רק על השם פרטי אבל לא על עיקר האיסור] ובספר קול סופר הודפס בשו"ת משנת חיים [הובא בתורת היולדת פמ"ב] כתב לדון שאין מלקות כיון שבאמת מצד היתר פיקו"נ זה חל על הכל רק שיש דין צדדי לבחור בקל ולכאורא אין מקום לסברתו שאם מדאוריתא יש דין הקל הקל בהכרח שזה סברא שאין סיבה שיחול היתר על הקל וז"ב ועיין בשיעור על עשית איסור לצורך מיעוט באיסור שהוכחנו שהדין הקל הקל הוא דאוריתא

ובקריס ספר פי"ד ממאכלות אסורות כתב שזה איסור רק מדרבנן וז"ל **וכן כל מי שמסוכן מאכילין אותו דברים אסורים ונראה דהא דאמרינן מאכילין הקל קל תחלה לא הוי אלא מדרבנן דמדאוריתא אין לך דבר חמור שעומד בפני פקוח נפש אלא ע"ז ג"ע ש"ד כדילפינן להו בדוכתייהו הא שאר איסורין כולהו אין עומדין בפני פקוח נפש עכ"ל** והנה משמעות לשונו זה מצד שפיקוח נפש דוחה הכלו צ"ב שהרי כאן אין סיבה לדחיה ומשמע שס"ל שכל שעושה לצורך פיקוח נפש אין זה בכלל הזהרות התורה ולדבריו גם אם יהיה היתר ואיסור זה כך וכנ"ל מהמהרש"ג אמנם כבר הבאינו מהמ"ב שנקט לא כך וע"ש שכתבנו שאם בהוה עושים את האיסור בזה יתכן שזה רק מדרבנן אבל אם אם מצד ההצלה עצמה אין סיבה לעשות את האיסור בה לכאורא הוא ודאי דאוריתא

והנה יש מקום לדון שהדין הקל הקל הוא דרבנן מצד שדנים כל איסור לעצמו וביחס לכל איסור זה נחשב שאין לו אפשרות לעשות בצורה אחרת כיון שיש איסור אחר ואולי לפ"ז הוא סברא גם ביחס לאיסור דרבנן אמנם לאחר שאמרו לעשות הקל הקל דהינו שלא העמידו כאן את האיסור דרבנן ודאי שלא שייך לומר כך אמנם עיקר הסברא לא מסתבר שכיון שיכול לעבור על כל איסור מה שנצרך אין זה נחשב שאין לו אפשרות ודו"ק בזה אמנם יש לדון עוד שהקל הקל זה דרבנן מצד שמדאוריתא מה לי איסור חמור מה לי איסור קל שכיון ששניהם זה איסור עד כמה שכשיעשה זה היתר אין הבדל על מה יחול ההיתר אמנם לפ"ז אם יש פעולה אחת שיש בה שני איסורים ופעולה אחת שיש בה איסור אחד בזה ודאי הקל הקל הוא דאוריתא ובפרט אם יש איסור אחד בשני הדברים שהוא אותו שם כגון חלב של נבילה או נבילה שבזה הרי איסור נבילה יש בשניהם ואיסור חלב יש רק באחד מהם וצ"ע בכל זה

### בדין ספק איסור דאוריתא וודאי איסור דרבנן

ז] יש לדון בדין הקל הקל בהיה לפניו ספק איסור דאוריתא וודאי איסור דרבנן והנה לראשונים שספק דאוריתא מדאוריתא לחומרא א"כ ודאי שעדיף לעבור איסור דרבנן כיון שזה רק חיוב דרבנן משא"כ ספק דאוריתא משא"כ לרמב"ם שזה רק מדרבנן א"כ שניהם זה דרבנן והרי ספק דאוריתא על הצד שזה היתר אין כאן איסור משא"כ הדרבנן השני הוא וודאי איסור ועיין קול סופר סקי"ב שהביא מהפמ"ג סימן שכ"ח מ"ז סק"ו שכתב שעדיף שיעבור את הספק דרבנן והסברא בזה שהגדר מדרבנן שספק דאוריתא לחומרא לא סתם שעשו כאן איסור דרבנן אלא שאמרו לחוש לצד דאוריתא ולכן ודאי שזה נחשב איסור יותר חמור אמנם בבנין עולם סי"ט סקכ"ז נקט שלדעת הרמב"ם עדיף לעבור על ספק דאוריתא [וכמדומה שבזכרון שמואל מובא מהפמ"ג שאדם שחיב מדרבנן יכול להוציא מי שעושה ספק דאוריתא לחומרא מדרבנן דהינו שיש כאן דרבנן חדש ולא שחיבו לצאת את הדאוריתא והאריך בזה הגר"א זנגר בספר בירורי הלכות סוף סימן ח' וע"ש בח' הגר"א גניחובסקי סימן ו' הערה י"א]

### בדין ספק איסור חמור או ודאי איסור קל

ח] יש לדון ביש לו ספק איסור דאוריתא חמור או איסור דאוריתא קל שהוא וודאי איסור והנה לרמב"ם שמדאוריתא לקולא א"כ ודאי שעדיף ספק אמנם באיסורי כרת בפשוטו דעת הרמב"ם שמדאוריתא לחומרא ולכן מביאים קרבן אמנם לשאר הראשונים שזה חיוב מדאוריתא יש לדון כנ"ל והנה צדדי הספק דיש לדון שמה שירצה יעשה ומצד שאם באמת זה דבר אסור א"כ עדיף לעשות הקל והותר רק הקל אמנם אם זה מותר א"כ חל ההיתר רק על הקל וא"כ יש ספק על מה חל ההיתר ויעשה מה שירצה או שיש מקום לדון שעד כמה שלא ידוע האם זה אסור או מותר א"כ ספק איסור זה בעצם נחשב כאיסור יותר קל מאיסור ודאי שהרי על ספק איסור אין מלקות ועל ודאי איסור קל יש מלקות ועיין ספר בר אלמוגים סימן ז' שהביא שבספר קול סופר קונטרס הקל הקל סקי"ב בד"ה אך שנקט שעדיף לעשות איסור של ספק דאוריתא אמנם בראש יוסף שבת ע"ב מדויק שבזה אין דין להעדיף את הספק [ועיין ספר בנין עולם סימן י"ט סקכ"ז שדן לענין ודאי חצי שיעור או שיעור שלם של ספק איסור וכתב שעדיף ספק איסור וזה כקול סופר הנ"ל] ועיין בר אלמוגים שהביא מהשערי תשובה סימן כ"ה שהנה קי"ל שתפילין זה עדיף ממזוזה אמנם נחלקו אחרונים האם ספק תפילין עדיף מודאי מזוזה וכתב שזה אותו נידון של כאן וצ"ע

### בדין איסור אחד ודאי או הרבה ספק איסור

ט] עוד יש לדון במקום שיש צד או לעבור ודאי איסור קל או הרבה ספיקות של איסור חמור וע"ש בבר אלמוגים סימן א' שכתב נפק"מ מעשה בבחור שהוצא לו עבודה בצבא ברוסיא או לכרות עיצים או להיות ספר ודן שלהיות ספר יש מלאכה בכל שני שערות משא"כ לכרות עצים יש הרבה פחות מלאכות אמנם מאידך לגזוז שערות שלא לצורך השערות זה מחלוקת ראשונים ולדעת התוס' הוי משאצל"ג ורק לדעת הרמב"ן הוי איסור דאוריתא ובפשוטו זה אותו נידון דיש מקום לומר שיעשה מה שירצה כיון שאם יש כאן גוזז דאוריתא עדיף לכרות עצים ואם אין גוזז דאוריתא עדיף לגזוז אמנם יתכן לדון כקול סופר שהגזיזה כולה זה ספק משא"כ לכרות עצים זה וודאי ויש מקום לדון שכשהנידון על איסור אחד בזה ודאי שצד איסור ודאי הוא יותר חמור מצד של חומר של איסור משא"כ כאן שהנידון על הרבה איסורים בזה ודאי שעדיף לעשות פחות איסורים אפילו שזה ודאי [ושורש הספק האם מעמידים את הדבר כעסק רוחני ודנים מה יותר כדאיות או שיש כאן גדרי הדין ודו"ק בזה] ועיין שם שהאריך בזה מסוגיא דשבת ס"ט ועיין דרשת שבת שובה שהבאינו דמהמ"ב שם משמע שנקט שעדיף לעבור ספק איסור אפילו שאם זה אסור זה יותר איסורים וצ"ע בזה

[ועיין שם שהבאינו לדון ביש לפניו שני חתיכות אחד היתר ואחד איסור ולא יודע מה היתר ומה איסור וצריך לאכול שני כזיתים האם עדיך שיאכל כזית מכל אחד ויש רק כאן רק איסור אחד בודאי או שיאכל שני כזיתים מחתיכה אחת ויש כאן רק ספק איסור רק שאם זה אסור עובר על שני איסורים ויש להעמיד הנידון גם בשלש חתיכות ע"ש]

### בדין איסור קל שספק אם יועיל או איסור חמור שודאי יועיל

י] עיין קול סופר סק"ג [וע"ש סק"א כעין זה] שדן במי שיש לפניו איסור קל ואיסור חמור והאיסור חמור ודאי ירפא אותו והאיסור קל ספק האם ירפה אותו האם שיאכל קודם הספק איסור קל או שכיון שיתכן שבסופו של דבר זה לא יועיל וא"כ עשה שני איסורים א"כ עדיף לעשות את האיסור הודאי והנה בפשוטו אם יועיל הקל א"כ ההיתר רק על הקל ואם לא יועיל א"כ ההיתר רק על החמור וא"כ מה שירצה יעשה אמנם יתכן לדון שיש כאן סברא שהרוח של החמור על הקל זה פחות מלעבור שני איסורים ודו"ק בזה ואם הקל הקל זה דרבנן מסתבר ודאי שיאכל החמור

והנה הבאינו לדון במי שהוא ספק חולה ורוצים להתקשר לבית החולים לברר האם צריך לבוא, ואם לא צריך א"כ ודאי שהרוחנו שבמקום לעשות הרבה איסורים עשו רק איסור אחד ומאידך אם יצטרכו לבוא א"כ עשה איסור נוסף על כל האיסורים שיעשו אחרי זה ויש לדון האם זה תלוי בנידון של הרבה ספיקות איסור או איסור אחד וודאי וצ"ע בזה

### האם עדיף ביטול עשה או איסור דרבנן

י"א] עיין ספר בר אלמוגים ס"ב סקי"ב בדן ביש לו פיקו"נ ויש לו אפשרות להציל הפיקו"נ או דרך זה שלא יעשה מצות עשה או דרך זה שיעבור איסור דרבנן ויסוד הספק דהנה בעלמא הדין שהעמידו דבריהם אפילו במקום כרת דהינו שאם יש על אדם חיוב מצות עשה ויכול לקימו על ידי שיעבור איסור דרבנן שאסור לעבור על האיסור דרבנן ויתכן שגם כאן זה כך דחזינן שרבנן העמידו את האיסור דרבנן כחמור מקיום דאוריתא אמנם יתכן שזה ודאי שמצד חומר הדבר דאוריתא הוא יותר חמור רק שהיה תקנה דרבנן לדון איסור דרבנן כדאוריתא כדי שיקימו הדרבנן ויש לדון האם תקנה זו היתה גם ביחס לדין הקל הקל דיתכן שכאן שזה היתר של פיקוח נפש בזה לא העמידו דבריהם וא"כ ודאי שמצוה דאוריתא זה יותר חמור

וע"ש בהערות של הגר"י הורביץ בסוף הספר שהביא מהמג"א שכ"ח שכתב שלדעת המהר"ם ששבת זה הותרה ועדיף לשחוט מאשר לאכול נבילה שזה גם ביחס לאכילה של איסור דרבנן ובמחצית השקל העיר שהרי אם זה היה היתר ודאי שבזה המהר"ם מודה ויתכן שביחס לגדרי פיקו"נ רבנן לא גזרו והעמידו דבריהם כהיתר ובפשוטו נחלקו בסברא הנ"ל ודו"ק וצ"ע בזה [ועיין גר"ז סוף סימן ש"ו שבדין חטא באיסור דרבנן כדי שחברו לא יעבור איסור דאוריתא שאסור כדי שחברו יקים מצוה דאוריתא וזה פשוט שזה כגדרי דחיה אצל עצמו]

תשב"ץ ח"ג סל"ז ב שעדיף איסור חמור על ידי עצמו מקל על ידי אחר שלטי הגבורים יומא דף מדפי הרי"ף אשר לשלמה מועד סימן ס'

שלטי גבורים הנ"ל שגם אם צריך לשחוט בהמה עדיף על ידי עכו"ם מלשחוט על ידי ישראל ודלא כחזו"א

תשב"ץ הנ"ל שכל הר"ז זה כמה כזיתים ולא כמה חצי שיעור עוד הקשה מהגמ' שאסור לעשר הרי אוכל כמה זיתים

אשר לשלמה מועד ס' הביא שכמה חצי שיעור כיון שזה רק מצד הרחקה ולא איסור בעצם לכן זה יותר קל ובזה חלק על האפיקי ים והביא דהרמב"ן נסתפק בחצי שיעור האם יש דין הקל הקל דהכל אותו שם איסור וע"ש שהקשה למה שלא יאכל כמה כזתים יחד וע"ש שדן שצריך חצי שיעור כי אין לו צורך ליות אלא שא"כ לא צריך להגיע לדין הקל קל תחילה

חיי אברהם הערה ה' הביא שפ"א שבת ג. שתולש תאנה ויש לו תלושה לא חייב סקילה וכן דן בזה חזון יחזקאל יומא פ"ד שפ"א הנ"ל שבת לענין כיבוי הנר ובמנחות דן בצירך שני גרוגרות ויכל לתלוש אחד שיש בו שנים ועשה שני תלישות שאין בזה חיוב כי הכל להצלתו ובעולת שלמה דן שאם יש לו כבר אחד ותלש שתים חיב חטאת ויש לדון אם הותרה האם יש דין הקל הקל לגבי שבת והנה הגמ' דנה איך לעשות חזין שגם בזה יש דין הקל הקל

חלקת יואב סי"ד בדה אך כז שיש לדןון שבדרבנן שלא גזרו בחולה לא שייך לדון את זה כאיסור ושיהיה דין הקל הקל

אם הקל הקל יש מלקות עיין חת"ס סימן ע' ועיין חיי אברהם אות ט' מה שהביא וציין לשאגת אריה

קול סופק אות י"ז דן ביש לו כזית קל וכזית חמור האם חייב לאכול קודם הקל דכל שיכול הקל אין החמור וצ"ע

אמרי בינה שבת כ"ח שהקל הקל רק אם דחויה וכן הוא בביאור הגרא שהוכיח כן מהגמ' מנחות שגם בשבת יש דין קדימה ועיין עמק ברכה עמוד קכ"ח שדחה שלא חל הותרה אלא על מה שצריך וכל שיכול בשינוי לא חל היתר על יותר מזה וכמו ביכול בהיתר גמור שזה דרכו

מנחת שלמה סימן ז' האריך האם אדם חייב לתת משלו כדי שחברו שיש לו פיקוח נפש לא יעשה איסור

קובץ שיעורים כתובות י"ג שאין מחיוב תוכחה להביא לחולה הקל דהרי אם לא יביא לו מותר לו לאכול החמור

חיי אברהם הערה כ"א הביא בטומאה דוחיה או הותרה בציבור אם יכול בטהורים שזה רק לכתחילה ועיין עמק ברכה שדין לגבי עכו"ם

תורת היולדת בשם הגריש"א שהצד לחלוק על המשנה למלך מצד מוטב לאדם לעבור איסור קל יותר מחמור וזה לא ביחס למישהו אחר

הערה כ"ה דן שיותר קודם זמן האיסור מצד שמוטב שיעבור איסור קל מאיסור חמור אמנם אם זה נכון שזה היתר מה שיש פיקו"נ לא שיך סברת ההיתר רק אם נחלק בדרבנן והביא מהקובץ הערות מ"ט י' לגבי גוי מכריחו לעשות מלאכה ואם לא יהרגו שזה היתר של אונס ולא של פיקו"נ ולפ"ז בבה"י שי הכלל שמוטב איסור קל מאיסור חמור

אגו"מ יור"ד ח"א ס"ג שהמכריח את חברו לעשות איסור ואם לא יהרגנו יש בזה לפני עור ועיין ר"ן לגבי ערלה בחו"ל שמותר ועיין מנח"ש ס"ז ענף ב' והנה זה ודאי לא גרע מהדין הותרה שאם יכול בטהורים צריך או במילה בבהרת ויש לחלק

יש לדון ביכול לתת לו הקל ונתן לו החמור כי אמר לו שזה הקל האם עבר על לפני עוור

בני ראם סי"א מנח"ח רצ"ו אות י"א בהכריחו אותו לאכול איסור ואם לא יהרגו אותו ויכול להציע איסור קל האם ביחס לזה יש ההיתר

חיי אברהם עמוד 43 בהערה בדין אונס ורצון יחד

עיין פוסקים שכ"ח לעשות עבירה להתיצו מעבירה באונס ודנו מצד לעשות איסור קל כדי להצילו מחמור ולא דנו מצד הקל הקל

מחנה ישראל ח"ב בהגהה פ"ה דהוכיח מכתובות שכיון שעדין לא הגיע זמן האיסור לכן יעבור איסור חמור שות" מהריל דסקין סימן ה' ועיין בקונטרס עמוד 59

משנת וחי בהם פ"ב הערה 14

חת"ס סימן פ"ג בד"ה נחזור שאם ישאר יחל הרבה שבתות ועדיף לחלל פחות אפילו שעכשיו זה לא מעשה הצלה אלא רק מניעה מאיסור

מחנה ישראל פ"ז שאסור לעשות מלאכה בשביל חברו שלא יחלל שבת

שם כתב שצריך לגמור המלאכה קודם שבת וצריך לשכור גם מישהו שיעשה דבר זה וציין לסימן קנ"ז ומבואר שזה לא כמו טומאת מת ומבואר עוד חידוש שאפילו שבשבת יהיה לו היתר של פיקו"נ מחויב לדאוג שזה לא יקרה פל"ב הערה ק"ד שאין חיוב לדאוג שלא יהיה לו היתר של פיקו"נ ובהכרח שאונס זה אחרת

סל"ד בשש"כ הנל שחייב מערב שבת לדאוג לכל מה שצריך של איחלל שבת ורק אם הוא כבר במצב שודאי יצטרך וכן הוא במ"ב שד"מ ויתכן שזה מצד שהוא תוך הסכנה ואין לזה סברא וע"ש עמוד 60 בקונטרס שצריך להוציא על זה ממון ח"ח כלל ו' ס"ו בהגהה שאסתר נאסרה כי הלכה מעצמה אפילו שאחרי שהלכה היא אנוסה ועיין גרש"ש כתובות ס"נ ובק"ש בתחילה ועיין קונטרס עמוד 61

תורה לשמה סימן צ"ג שצריך לשלם קודם שבת כסף להחילף משמרתו שלא יעשה מלאכה

מהרש"ג שו"ת ח"ב סי"ד אגר"מ ח"ג סס"ט

שלמי יוסף שבת סימן רי"ט

מנחת אריאל שבת קל

למה שלא יעשה כל סעודה לעצמו

שערי זבולון שבת סימן ק"ה

מג"א שכ"ט סק"ה פת"ש יור"ד קנ"ז ס"א בשם הרדב"ז שחולה צריך להוציא כל ממונו שלא יאכל איסור

עמוד 77 בהערה בדין מכניס עצמו לחיוב מצוה שלא יכול לקימה

תורת היולדת פ"נ הערה י"ד

חת"ס יור"ד של"ח שצריך לדאוג קודם שבת לילודת ולחולה ועין תוס' ביבמות י"ד. שדחו ההכנות למילה לשבת משום חיבוב מצוה ועיין מנחת שלמה ח"א ס"ז אות בד"ה והנלענ"ד

]יש להסתפק ביש לפניו הצלה של שני אנשים אוחד מהם על ידי איסור יותר קל אם יש כאן הדין של הקל הקל

]קול סופר סק"ז במאכיל חיברו איסור במקום פיקוח נפש האם יש דין הקל הקל הרי הוא עובר בלפני עור ובזה שניהם זה אותו שם של איסור

]קול סופר סק"ח האם כמה איסורים על ידי כמה אנשים זה גם נחשב יותר חמור כגון יש נבילה או שישחוט בהמה אבל למעשה כל חולה אוכל רק כזית