כוורת
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / הוצאה / הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / מהדו_ק

א] שבת ד"ח., אמר אביי זרק כוורת לרה"ר גבוהה עשרה ואינה רחבה ששה חייב רחבה ששה פטור רבא אמר אפילו אינה רחבה ששה פטור מאי טעמא אי אפשר לקרומיות של קנה שלא יעלו למעלה מעשרה כפאה ע"פה שבעה ומשהו חייב שבעה ומחצה פטור רב אשי אמר אפילו שבעה ומחצה חייב מאי טעמא מחיצות לתוכן עשויות

והנה משה"ק הגר"ח דמההיא דעמוד שנעץ בו יתד וכו' חזינן דל"ב שיהא עומ"ר, הנה לדעת הר"ח והרמב"ם גופייהו לק"מ, שהם פירשו לההיא דעמוד שנעץ בו יתד בענין אחר, ועי' מה שביאר הגר"ח להלן ? בדבריהם, ולפ"ז אי"ז ענין לנידו"ד.

והאמת יורה דרכו, דהרמב"ם כלל לא ס"ל להך דינא דהוי רה"י מכח הא דאי בעי מנח מידי ומשתמש, ומש"א בעירובין דע"ח. דהא דבור וחוליתו הוי רה"י הוא משום דאי בעי מנח ומידי משתמש, ברור שאין הרמב"ם מפרשה כפירש"י וש"ר דקאי אהא דבור וחוליתו מצטרפין לד', וראי' מוכרחת לזה, שהרי הרמב"ם לא הביא בשום מקום דבור וחוליתו מצטרפין לד', ומ"ט השמיט לסוגיא ערוכה, ובע"כ שדעתו לפרש סוגיא דהתם כפי' ר"ח שם, ז"ל, ?, וזה מתאים עם מה שפירש לההיא דעמוד שנעץ בו יתד.

ולפ"ז לא מצינו כלל דבור וחוליתו מצטרפין לד', וי"ל דבאמת אינם מצטרפין, ול"מ מידי הא דאי בעי מנח מידי ומשתמש, וזהו שסתם הרמב"ם וכתב דבעי' שיהא בתוך חלל המחיצות ד' ולא חילק שאם יש עומ"ר ל"ב שיהא ד' ביניהם.

והנה אמנם בפי' ר"ח לקמן דצ"ט. הביא לדינא דהירושלמי דבור וחוליתו מצטרפין לד' היכא דהוי עומ"ר, אך הרמב"ם לא הביא לזה, וכנראה ס"ל דהבבלי לא ס"ל לזה, וצ"ע המקור לזה.

והנה הרשב"א בעבוה"ק הכריע להלכה שלא כד' הירושלמי וכנראה הוא משום דס"ל דסתימת הבבלי דבור וחוליתו מצטרפין לא משמע כן, גם י"ל דס"ל דאם הטעם הוא משום דאי בעי מנח מידי ומשתמש ל"ב שיהא עומ"ר, ולא ס"ל למה שפירש בזה הגר"ח, והטעם בזה הוא עפימש"נ במק"א בדעת הרשב"א דבההיא דבור וחוליתו מצטרפין מצרפין הקרקע דהבור עם החוליא, ואכמ"ל, אך הר"ח לטעמי' שפיר הביא לדינא ד' הירושלמי, שהרי לדעתו לא נתבאר בגמ' דילן כלל דין בור וחוליתו מצטרפין לד', ומש"א אי בעי מנח מידי ומשתמש לא קאי ע"ז כלל, וכנ"ל.

רש"י בעירובין דכ"ה. פירש דמחיצה ע"ג תל לא חשיבא כמחיצה ע"ג מחיצה דמחיצות התחתונות ל"מ מידי.

ונ' פשוט דאזיל לטעמי' דבתל בעי' לדין גוד אסיק, כ"ה שיהא מחיצה על י' טפחים דעיקר הרשות, וע"כ כל שיש מחיצה אחרת ל"ב כלל להגוד אסיק, ועיקר המחיצה היא המחיצה הקיימת, ול"ד לכל מחיצה ע"ג מחיצה דהמחיצה העליונה אינה מועלת כלל.

לדעת המאירי דמקום המובדל הוי רה"י גם בלא מחיצות, צ"ב הפלוגתא בנעץ קנה ובראשו טרסקל.

אך נ' פשוט עפי"ד הרשב"א הנ"ל, דהגריעותא דבקיעת גדיים היא אף בחורין, הגם דל"ב בהו כלל למחיצות, ובע"כ דהוי זה חיסרון בהרשות כל שאינה מתחלת מהקרקע, ול"ד לעגלות דהוי על גביהן רה"י, דהתם יש להן מחיצות י', וע"כ הוו כמקום מובדל לעצמו, ומשא"כ בחורין שאין להן מחיצות, הוו חד מקום עם הקרקע שתחתיהן, וכפי הנראה דע"ז הוא דבעי' לדינא דגוד אחית מחיצתא, דעי"ז חזינן להו כמקום מובדל, ודו"ק.

חזו"א דאף דאין כרמלית בכלים מ"מ מחיצות רה"י חשיבי כדבר קבוע ול"ה רה"ר,