מראי_מקומות_שיט2
קטגוריות: שו_ע / אורח חיים / הלכות שבת - הרב יהושע ננקינסקי

**סימן שיט-ב**

★גבי **תערובת של דברים גדולים** התה"ד "מסברא רצה להתיר מ"מ לא רצה להקל בלא ראיה", וז"ל הרמ"א "אף על פי שהחתיכות גדולות וכל אחת ניכרת בפני עצמה".

ועיין [משב"ז-ב בסופו], "ולענין אם בירר ב' מיני דגים ניכרים צ"ע וי"ל **דמותר דיעבד דספק** דרבנן לקולא וכו'.

וכן בביאה"ל ד"ה "לאכול" צירף את התה"ד הנ"ל.

★ודין זה קשה להגדיר מה נחשב תערובת ומה לא.

ונפק"מ מאוד מצויה במקרר או מקפיא עמוסים [ולא מונח כ"א בסדר בפנ"ע].

וכן שולחן שיש בו כלים רבים, ובפרט לאחר האכילה, האם הכלים נחשבים מעורבים, דהיינו זה פשוט שאם כ"א בפנ"ע ורחוק מאוד מחברו, אין כאן תערובת בנוגעים אחד בשני ודאי חשיב כאן תערובות.

הנידון שרחוקים קצת אחד מהשני מתי מוגדרים תערובת ומתי לא, והכל מסור לעין, האם רואים את זה כתערובת.

★בשני מיני אוכלים התחדש דאחד נחשב אוכל והשני פסולת וזה שרוצה נחשב אוכל והשני שאינו רוצה נידון כפסולת.

אבל **במין אחד** מה שרוצה דבר אחד יותר מהשני בזה עדיין לא נחשב אוכל ופסולת.

ובזה שפיר מה שיש שהקשו אמאי "עלים המעופשין אם ראויים לאכילה ע"י הדחק נתבאר לעיל דאסור לברור **מדרבנן**".

למה זה לא דאוריתא הרי לא חפץ באחד.

ולהנ"ל שפיר שיש **שני מינים** יש כאן תערובת רק שניהם אוכל ומי יחשב אוכל ומי פסולת, בזה אמרינן דאותו שחפץ חשיב אוכל וכו'.

משא"כ במין אחד רק כשיש עלים מעופשים וכדו' אם נאכל ע"י הדחק עדיין מוגדרים כאותו מין א"כ מה שאינו חפץ לאוכלו עדיין לא מחשיב כמין אחר, ושפיר אין כאן בורר מדאוריתא, ורק בדרבנן מותר.

★בענין הגדרת שני מינים צריך עיון רב.

עיין פמ"ג [א"א ט] שחלוקים **בטעם** או **בשם** "לענין שהחיינו" חשיבי כשני מינים ה"ה כאן וצ"ע.

וצ"ע א"כ מה הסתפק הפמ"ג אי תפוחים חמוצים ותפוחים מתוקים חשיבי כשני מינים או כמין אחד [הובא במ"ב ס"ק טו].

וי"ל דאולי מיירי בגוונא דאין חילוק גדול **בטעם** וס"ל דבתפוחים ההבדל לא כ"כ גדול, ולכן הסתפק, משא"כ "חלוקים בטעמם" מיירי בחילוק גדול **וצע"ג.**

★חלוקים **בשימוש** ג"כ מגדיר לשני מינים כגון כוס גדול וכוס קטן כדאשכחן גבי קמח מצה שאסור לברור מתוכו חתיכות גדולות [מהרי"ל] וביאר הפמ"ג [משב"ז-ב] מפני שלא ראוי לעשות מהם קניידלאך.

חזינן דההבדל בשימוש יוצר הגדרת שני מינים. וכן פשטות דברי רש"י [שבת עד:] גבי ברירת קנים.

ובעיקר דברי המהרי"ל עיין מג"א [תקצ-ה] דחשיב שני מינים **דחלוקים בשם** דזה קמח וזה פרורים. עי"ש.

★במין אחד אין ברירה למרות שיש לו עדיפות באחד יותר מהשני.

ויל"ע מין אחד שחלקו **אסור** האם חשיב ברירה אם נידון כמין אחד או כשני מינים.

עיין מנ"ח במוסך השבת [מלאכת בורר ז-ו] שנסתפק בזה עיי"ש ובמה שהביא במג"א.

★יל"ע בורר מצות שלמות מתוך שבורות [לא בתנאי ברירה דהיינו לא סמוך לסעודה] אי חשיב מין אחד, או כשני מינים, דזה ראוי ללחם משנה וזה לא, וכנ"ל או דזה חסרון מעלה לא פסול ואיסור.

★עיין משב"ז ב וז"ל "והנה תפוחים מתוקים וחמוצים את"ל **מין אחד** ממש הוה אפ"ה כל **ששונא** חמוצים פסולת מיקרי לגבי דידה וכו'.

ויש להסתפק האם כל יחיד שלא אוכל דבר מאכל מחמת שאינו מחבבו, האם נחשב פסולת דזה נקרא שונא או רק דבר שמצוי שיש רבים שאינם אוכלים, ורק כה"ג החשיבו הפמ"ג לשונא.

וכן מהי הגדרת שונא, האם דוקא שונא בקביעות או חד פעמי.

נמצאנו למדים שיש כמה דרגות פסולת:

1. פסולת גמורה, ואסורה **מדאוריתא**.
2. פסולת שראויה ע"י הדחק ונאסרה **מדרבנן**.
3. פסולת מחמת שאינו מחבב [פמ"ג הנ"ל].
4. פסולת מחמת איסור וכנ"ל.