יב - בדין גזל לולב ונחלקה התיומת
קטגוריות: ש_ס / לא בבא קמא / ב_ק - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / שיעורים בפרק הגוזל עצים

**סימן יב**

**בדין גזל לולב ונחלקה התיומת**

**א**

א] **ב"ק צ"ו א',** בעי רב פפא נחלקה התיומת מהו, ת"ש דא"ר מתון אמר ריב"ל ניטלה התיומת פסולה, מאי לאו ה"ה לנחלקה, ופירש"י, ז"ל, וכיון דלענין פסול מיפסלא, לענין מקנה נמי שינוי הוא וקני, עכ"ל, וכ"כ הפסקי רי"ד.

**והעונג** יו"ט בסימן נ"ב כתב דמל' רש"י משמע, דלאו היינו דהא גופא שפסלו ממצותו מיקרי שינוי, רק דיליף מדברי ריב"ל דכיון דמיפסל ממצותו בזה שנחלק אלמא דזה מיקרי אישתני מברייתו, א"כ ה"ה לענין שינוי מיקרי אישתני מברייתו וקנה, אבל עצם פסולו מה שנפסל ממצותו ל"ה שינוי, כמו דל"ה שינוי מה דנפסלה הבהמה מקרבן.

**וכ"נ** גם בד' הראב"ד בסוגיין, ז"ל, ה"ה לנחלקה, אלמא אישתני ופסול ה"נ אישתני וקנה לי', עכ"ל, ומשמע להדיא דהא דחשבינן לה כשינוי אי"ז מכח מה שנפסל, אלא היינו דכ"ה דחשיב שינוי לפסלו ה"נ חשיב שינוי לקנות, וכ"נ גם בד' המאירי.

ב] **והנה** ביסוד פסולא דנחלקה התיומת נחלקו הראשונים, דהנה בפי' הר"ן בסוכה ל"ב א' כתב, ז"ל, נחלקה התיומת נעשה כמי שניטלה התיומת ופסול, פירוש אם נחלקו העלין במקום שמתאימין הרי הוא כאילו ניטל בכולן בכל אחת ואחת אותו חוט המתאימן והו"ל חיסרון בכולהו, ובהא ודאי פסול, דמשמע דפשיטא לן דחיסרון בכולהו פוסל, עכ"ל, ומבו' מדבריו דפסולא דנחלקה התיומת הוא משום דחשיב כחסר, וכ"כ המג"א בסימן תרמ"ה סק"ו בשם רי"ו דפסולו הוא משום לקיחה תמה וכשר בשאר ימים.

**אך** בתשו' הגרע"א שבסו"ס דו"ח ח"א כתב ללמוד מד' התוס' בסוכה כ"ט ב' ד"ה נקטם דפסולא דנחלקה התיומת הוא מטעם הדר, עיי"ש.

ג] **ולכאו'** מד' הראשונים בסוגיין שכתבו דכ"ה דחשיב כשינוי לפסול ה"נ חשיב כשינוי לפסול, יש ללמוד דפליגי ע"ז וס"ל דפסולא דנחלקה התיומת אינו משום דהו"ל כחסר ולא משום דין הדר, - והיינודאי נימא דפסולא דנחלקה התיומת הוא משום דהו"ל כחסר, הרי אין לדמות לזה דה"נ חשיב כשינוי לקנותו, דהרי הגם דחשיב כחסר, מ"מ מהיכ"ת דיחשב שינוי לקנות על ידו, וכ"ה דגזל אתרוג ונחסר ודאי ל"ח שינוי, הגם דנעשה עי"ז חסר, (אי נימא דמה שנפסל ממצותו לא חשיב שינוי),[[1]](#footnote-1) וה"נ אי נימא דהוי הפסול משום דאינו הדר, אי"ז ענין כלל לדין שינוי לקנותו, והו"ל כגזל אתרוג ועלתה עליו חזזית חשיב שינוי.

**ולכאו'** מוכרח מזה בדעתם, דפסולא דנחלקה התיומת הוי פסול בפנ"ע, דכיון דנשתנה הלולב מברייתו לי"ל כלל תורת לולב, וע"כ שפיר מדמינן דכי היכי דע"י שנחלקה התיומת חשיב דנשתנה לענין פסולא, ה"נ חשיב כנשתנה לענין קנין.[[2]](#footnote-2)

**ומצאנו** הדברים מפורשים כן בשטמ"ק בסוגיין בשם הרמ"ה, ז"ל, ומדלענין מצוה פסול "אע"ג דלא חסר ולא מידי" אלמא הו"ל כי הוצי בעלמא, גבי גזלן נמי קני דמעיקרא לולבי והשתא הוצי, עכ"ל, והרי להדיא דפסולא דנחלקה התיומת הוי משום דלא חשיב כלל כלולב והוי הוצי בעלמא, וזהו דמדמינן לה דה"נ הוי שינוי לקנות.[[3]](#footnote-3)

**ב**

ד] **והנה** לפ"ז הי' נראה דלדעת רש"י ודעימי' פסולא דנחלקה התיומת הוא אף בשאר הימים, דכיון דפסולו הוא משום דחשיב הוצי בעלמא ולי"ל שם לולב כלל, יש לפסלו אף בשאר הימים, - דאף לדעת הרמב"ם ודעימי' דגם פסולי הדר הוכשרו בשאר הימים, הרי היינו רק בהפסולים דלא פקע עיקר שמם מינייהו, אך כל שפקע שמו ממנו ולא חשיב כלל כלולב, ודאי דפסול אף בשאר הימים,[[4]](#footnote-4) וזה שלא כמש"כ המג"א בסימן תרמ"ה סק"ו בשם רבינו ירוחם דנחלקה התיומת כשר בשאר ימים.

ה] **אמנם** יש לפקפק בזה, דהנה בהל' לולב להראב"ד מבו' דפסולא דנחלקה התיומת הוא בכלל נפרצו עליו, עיי"ש במש"כ לפרש לאיבעיא דרב פפא בנחלקה התיומת, ובדין נפרצו עליו מבו' בדבריו בסוף הל' לולב דאינו פסול אלא ביום ראשון, ולפ"ז הרי דה"נ נחלקה התיומת אינו פסול אלא ביום ראשון.

**והנה** לפ"ז בע"כ לדעת הראב"ד דפסולא דנחלקה התיומת הוא משום דל"ה הדר, וכאשר כ"ה מבו' בד' הראב"ד שם דכל הפסולין דאינם פסולין בשאר הימים הוא משום דפסולן הוא משום הדר, וזה דלא כמש"נ ללמוד מדבריו בסוגיין דפסולא דנחלקה התיומת הוא פסול בפנ"ע דלי"ל תורת לולב כלל, ופסול אף בשאר ימים.

**ולכאו'** בעכצ"ל בזה, דאף דלדעת הראב"ד הוי פסולא דנחלקה התיומת משום דאינו הדר, מ"מ הא דאינו הדר הוא משום דנשתנה מברייתו ואבדה צורתו ממנו, והיינו דאיכא כמה גווני דל"ה הדר, ובנחלקה התיומת כל הא דל"ה הדר הוא משום דאבד שמו ממנו (דהרי ליכא בזה חיסרון נוי), וע"כ שפיר מדמינן לה דה"נ חשיב שינוי לקנותו, וצ"ע.

**ג**

ו] **ולדעת** הסוברים דפסולא דנחלקה התיומת אינו משום דל"ה לולב כלל, אלא משום דחשיב כחסר, או משום דאי"ז הדר, ונימא דהא דאי"ז הדר אי"ז מכח הא דנשתנה מברייתו ואבדה צורתו ממנו, צ"ב הא דמדמינן לה דכ"ה דחשיב שינוי לפסלו, ה"נ חשיב שינוי לקנות על ידו.

**ולכאו'** מוכרח מזה בדעתם דמה שאמרו דכיון דנחלקה התיומת פסול אף הוי שינוי לקנות, לאו היינו כפירש"י ודעימי' דכ"ה דחשיב שינוי ליפסל ה"נ חשיב שינוי לקנותו בכך, אלא היינו דהא גופא דנפסל הלולב עי"ז חושבו לשינוי, וע"כ הגם דפסולא דנחלקה התיומת הוי משום חסר או משום דאי"ז הדר, מ"מ כיון שנפסל הלולב מכח זה הוי זה שינוי לקנות על ידו, ולפ"ז לכאו' ה"נ הוא בשאר פסולי ד' מינים דחשיבי כשינוי לקנות, אך להלן נתבאר דלאו כללא הוא, עיי"ש.

**ומצינו** כן להדיא בד' הריא"ז בפירקין ה"א דין י"א, ז"ל, גזל לולב "של מצוה" ונחלקה התיומת בידו "הואיל ונפסל למצותו" אין שם לולב עליו וקנאו בשינוי זה, עכ"ל, ולהדיא בדבריו דהא דחשיב שינוי הוא מכח הא דנפסל למצותו, וזהו שכתב דכל הא דהו"ל שינוי הוא בלולב של מצוה, אך בלולב הפסול למצוה ל"ה שינוי, וכ"כ בחי' תלמיד הרשב"א בסוגיין, ז"ל, פי' כיון דמעיקרא חזי למצוה והשתא לא חזי חשיב שינוי וקני לי', עכ"ל, וכ"כ התו"ח לעיל בסוגיין.

ז] **ונפ"מ** רבתא לדינא בזה, הוא בגזל לולב פסול ונחלקה התיומת אי חשיב שינוי לקנות על ידו, דלדעת רש"י ודעימי' דהא דנחלקה התיומת הוי שינוי לקנות בכך הוא משום דמעיקרא לולבא והשתא הוצי, ודאי דהיינו אף בלולב פסול, ורק בגונא דפסולו מעיקרא הוא משום דלא חשיב כלל כלולב, לא חשיב הא דנחלקה התיומת כשינוי, אך לדעת החולקים דהא דנחלקה התיומת הוי שינוי לקנותו בכך הוא משום דנפסל למצותו, הרי דכ"ז הוא הוא בלולב כשר, אך בלולב פסול דמעיקרא ל"ה ראוי למצוה, ודאי דלא חשיב כשינוי, וכאשר כ"ה להדיא בד' הריא"ז ותלמיד הרשב"א דכל הא דהוי שינוי הוא בלולב דחזי למצוה, וכ"כ התו"ח.

ח] **והנה** לעיל בסוגיין אמרו דגזל לולבא ועבדינהו הוצי קני, דמעיקרא לולבא מיקרי והשתא הוצי, והתו"ח שם הק' דתיפו"ל דמיפסל פסלי' כמו שאמרו בנחלקה התיומת, וכתב לישב דאיירי בגזל לולב הפסול כגון שנפרצו עליו.

**ולמש"נ** הרי דכ"ז הוא לטעמי' דהא דחשבינן לה כשינוי הוא מכח מה שנפסל, וע"כ אם הי' הלולב מעיקרא פסול ל"ח שינוי כלל, אך לדעת רש"י ודעימי' דהא דחשבינן לה כשינוי הוא משום דנשתנה מברייתו ואין עליו תורת לולב, הו"ל שינוי אף בלולב הפסול, ולפ"ז הדרא קו' התו"ח לדוכתה, דמ"ט הוצרכו בגזל לולבי ועבדינהו הוצי להא דמעיקרא לולבא והשתא הוצי תיפו"ל שנפסל בכך.[[5]](#footnote-5)

**אך** נראה פשוט דלדעתם מעיקרא לק"מ, שהרי מה שאמרו דמעיקרא לולבי והשתא הוצי הוא חד טעמא עם הא דבנחלקה התיומת חשיב שינוי משום דנפסל בכך, שהרי אף מה דנחלקה התיומת חשיב שינוי הוא משום דאין תורת לולב עליו, ולא חשיב כלולב אלא הוצי בעלמא, וכמש"כ כן הרמ"ה, ואך דבגזל לולבא ועבדי' הוצי פשיטא דעי"ז אין עליו תורת לולב, וא"צ להוכיח כן ממה שנפסל למצותו.

**ד**

ט] **ובעיקר** מש"נ מד' הריא"ז ותלמיד הרשב"א דהא דגזל לולב ונחלקה התיומת חשיב שינוי, הוא מכח מה שנפסל למצותו, צ"ע דמ"ש מגזל בהמה ונפל בה מום דאומר לו הרש"ל, הגם שנפסלה מליקרב, והרי דמה שנפסל אינו חושבו לשינוי.

**ובפשוטו** צ"ל בזה, דהרי עיקר הא דכשנפסלה מע"ג המזבח ל"ה שינוי, פירש"י לקמן צ"ו ב' דהוא משום דסתם בהמות לאו לגבי מזבח קיימי, ולפ"ז י"ל דלולבי קיימי טפי למצוה, וע"כ הוא דכל שנפסל ממצותו חשיב כשינוי.

**וביותר** י"ל, דהנה משמעות ד' הריא"ז דכל הא דנחלקה התיומת חשיב כשינוי הוא בלולב של מצוה דהיינו לולב המיוחד למצותו, ולפ"ז הרי דמה"ט הוא דחשבינן לה כשינוי ול"ד לגזל בהמה ונפסלה מע"ג המזבח, דלא קיימא כלל למזבח.

י] **אך** אכתי תיקשי בזה למש"כ התוס' לקמן צ"ח א' ד"ה הצורם שפירשו דהא דגזל בהמה ונפסלה מע"ג המזבח אומר לו הרש"ל איירי בבהמה קדושה דודאי לגבי מזבח קיימא, והרי דאף בבהמה קדושה דקיימא למזבח לא חשבינן למה שנפסלה כשינוי, ותיקשי דא"כ מ"ט בלולב שנפסל למצותו חשיב כשינוי.[[6]](#footnote-6)

**ה**

יא] **ונראה** לישב, דהנה לעיל בסוגיין אמרו דגזל דיקלא וקטלי' לא קני משום דמעיקרא דיקלא מיקרי והשתא נמי דיקלא מיקרי, והתוס' לעיל צ"ג ב' ד"ה עצים ועשאן כלים כתב דהוא משום דל"מ שינוי מעשה כשלא נשתנה שמו בכך, וכמש"כ התוס' לעיל צ"ג ב'.

**ונראה** לפ"ז דכל הדינים שנשנו בסוגיין מיוסדים ע"ז, וזהו הא דאמר רבא דגזל לולבא ועבדינהו הוצי קני דמעיקרא לולבי "מיקרי" והשתא הוצי, והיינו דזה ודאי דיש בזה מעשה שינוי, ואך דמ"מ הרי בעינןן שישתנה שמו, וזהו דאמר רבא אמר רבא דנשתנה שמו מלולבא להוצי, וזהו גם הא דבעי ר"פ בנחלקה התיומת, דהגם דזה הוה פשיטא לי' דחשיב זה מעשה שינוי בגוף הלולב, מ"מ כיון דבעינן שישתנה שמו, הרי שבזה הוא דמיבע"ל אם נשתנה שמו בכך או לא.

יב] **ולפ"ז** נראה דזהו דמייתינן מהא דנחלקה התיומת פסול דמה"ט חשיב כשינוי, דאמנם אם היינו דנים על עיקר תורת שינוי ל"ה מהני מידי מה שנפסל, דמה שנפסל לא חשיב כשינוי כדחזינן בגזל בהמה ונפסלה מע"ג המזבח, אך כיון דהא מילתא הוה פשיטא לן דבנחלקה התיומת יש בזה מעשה שינוי אלא דמיבע"ל אם נשתנה שמו, הרי דבזה הוא שאמרו דכיון שנפסל נשתנה שמו מהכשר לפסול, וכיון שנשתנה שמו עי"ז הדר דינא דהו"ל שינוי מכח מה שנחלקה התיומת.

**ובזה** מתישב היטב הא דנחלקה התיומת חשיב כשינוי מכח מה שנפסל בכך ול"ד לגזל בהמה ונפסלה מע"ג המזבח דלא חשיב כשינוי, והיינו משום דבגזל בהמה ונפל בה מום לא חשבינן לה כלל כמעשה שינוי בגוף הבהמה, וכאשר כ"נ ממה שלא הביאו התוס' מזה דל"מ שינוי מעשה בלא שנשתנה שמו, משום דאי"ז שינוי כלל בעיקר הבהמה, וע"כ אין מועיל בזה מה שנפסלה מע"ג המזבח, ומשא"כ בגזל לולב ונחלקה התיומת דהו"ל מעשה שינוי בגוף הלולב, אלא שבאנו לדון דלא נשתנה שמו בכך, הרי דבזה הוא דמהני הא דנפסל בכך למצותו דמכח זה חשבינן לי' דנשתנה שמו עי"ז.

יג] וכמדומה דהדברים מבוארים כן בד' הריא"ז בפירקין ה"א דין ח' ודין י"א, ז"ל, גזל לולב וניתק מהן עלים קנאן שמתחילה לולב שמן ועכשיו עלין שמן, וכן כל שינוי מעשה שנשתנה שמו ע"י אותו השינוי קנאו הגזלן באותו השינוי, ואם לא נשתנה שמו באותו השינוי לא קנאו הגזלן באותו השינוי וכו', גזל לולב של מצוה ונחלקה התיומת בידו, הואיל ונפסל למצוה "אין שם לולב עליו" וקנאו בשינוי זה, עכ"ל, ומשמע להדיא כמש"נ, דעיקר נידון סוגיין הוא בהא דבעינן שישתנה שמו, והא דבלולב ועבדינהו הוצי קנה הוא משום דנשתנה שמו, וכתב לדמות לזה דה"נ בכל שינוי מעשה בעינן שישתנה שמו, וה"נ הוא בנחלקה התיומת דע"י שנפסל למצותו חשיב שנשתנה שמו, וע"כ הו"ל שינוי.

יד] **ונפ"מ** רבתא לדינא בזה, דהנה בפשוטו הי' נראה דלדעת הסוברים דהא דנחלקה התיומת הוי שינוי הוא משום שנפסל למצותו, הרי דה"נ בכל גוונא שגזל אחד מד' מינים ונפסל חשיב שינוי לקנות על ידו.

**אך** למש"נ אין הדין כן, דרק היכא דאיכא מעשה שינוי, הוא דמהני הא דנפסל ממצותו לחשבו שנשתנה שמו עי"ז וחשיב כשינוי, אך בפסולין דלא חשיבי כלל כשינוי, ל"מ הא דנפסל לחשבו כשינוי לקנות על ידו, והיינו כגון בעלתה חזזית דמסתברא מילתא דל"ח כלל כשינוי וכן בהרבה מן הפסולים.

1. אמנם יש מקום לדחות בזה, דהגם דבכל חסר לא חשיב כלל כשינוי לקנות על ידו, מ"מ בנחלקה התיומת הרי לא נחסר כלום, והא דחשבינן לה כחסר הוא מכח דנשתנה הלולב ואינו כברייתו, וע"כ שפיר מדמינן לה דה"נ חשיב שינוי לקנות על ידו, - אך בד' הר"ן משמע דחשיב כחסר ממש משום דחשיב דניטל החוט המתאימן, ולפ"ז אין לומר כן, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-1)
2. שו"ר במשכנות יעקב סימן קנ"ח שהוכיח מסוגיא זו דפסולא דנחלק התיומת הוא ברוב העלים, דאל"כ ודאי אי"ז שינוי לקנות בו, וככל שאר פסולי ד' מינים דל"ה שינוי לקנות בו, וזה מתפרש כמש"נ דעיקר פסולו הוא משום דליכא עלי' תורת לולב כלל, וזה מתישב רק היכא שנחלקו רוב העלים, וע' עוד בס' הליכות שלמה מועדים פ"י סק"ו שתמה בד' הגמ', דמ"ט חשיב זה שינוי לענין גזילה. [↑](#footnote-ref-2)
3. ומבו' עוד בד' הרמ"ה, דאם הי' בנחלקה התיומת חסר, ל"ה מצי לאתויי מינה דה"נ הוי שינוי לקנות, דודאי דחסר לא חשיב כלל שינוי לענין קנין, וזה כמש"נ. [↑](#footnote-ref-3)
4. ועד"ז מצינו בד' הריטב"א בר"פ לולב הגזול דלולב שהוא אופתא או שנשרו רוב עליו או שנפרצו עליו וכו', כל אלו אין שמם עליהם וכמינים אחרים דמו, ולפיכך נוהגין כל ז' ואפי' בגבולין שהן מדבריהם ואפי' בשעת הדחק וכו', וכ"כ המאירי שם בשם מקצת גדולי הדורות דכל שאין שמו עליו ודאי פסול אף בשאר ימים, וכ"כ הריטב"א והר"ן שם ל"ב א דלולבא דסליק בחד הוצא דאמרינן דבע"מ הוא, משמע שפסולו מגופו ופסול כל ז' ואפי' בזה"ז וכו', והיינו דכיון דהוי בע"מ לי"ל תורת לולב כלל, וע"כ ודאי דפסול כל ז'. [↑](#footnote-ref-4)
5. והיינו דהגם דנתבאר דלדעת רש"י ודעימי' לא כל דבר הפוסל בלולב חשיב שינוי לקנות על ידו, ורק נחלקה התיומת חשיב כשינוי משום דאין שם לולב עליו, אך שאר פסולין דשם לולב עליו לא חשיבי כשינוי, הרי מ"מ בלולבי ועבדינהו הוצי ודאי דאין שם לולב עליו, וא"כ מטעם זה יהא חשוב כשינוי. [↑](#footnote-ref-5)
6. ושמא יש לחלק בזה בין פסול למצוה לבין פסול לגבוה, - וי"ל עוד, דכיון דסתם בהמה אינה עומדת למזבח, ע"כ אף בבהמה קדושה שנפסלה לא חשבינן לה כשינוי בגופה, ומשא"כ בלולב דסתמו עומד למצוה חשיב מה שנפסל כשינוי בגופו. [↑](#footnote-ref-6)