5. רוב תשמישו
קטגוריות: ש_ס / לז עבודה זרה / הגעלת כלים - הרב מאיר קאופמן

כ"ו אייר ע"ז

# בדינא דרוב תשמישו והמסתעף

### שיטות הראשונים בדין הגעלה של סכין

א] הראשונים האריכו בהכשירו של סכין האם דינו בהגעלה או בכלי ראשון ושורש הנידון דהגמ' בפסחים ל: מביאה דרב אשי ס"ל שסכין הכשרו בליבון אמנם הגמ' פוסקת שהכשירו בכלי ראשון ומאידך מצאנו כמה מקמות דמבואר שהכשירו בליבון א. הגמ' חולין ח: אומרת על סכין של עכו"ם כגן שליבנה באור משמע שהכשרה בליבון ב. בתוספתא בסוף ע"ז מובא סכין ביחד אם שפוד שצריך ליבון ג. הירושלמי דמעמיד המשנה סוף ע"ז שסכין שפה והיא טהורה זה רק בקטנה אבל בגדולה צריך ליבון וצ"ב החילוק ומצאנו בזה כמה שיטות בראשונים וכדלקמן

א. דעת הראב"ד וכן ר"ת שבעלמא סכין כיון שלפעמים תוחבים אותו על האש לכן צריך ליבון ורק שלגבי חמץ חשיב היתרא ובזה הרי קי"ל כרב אשי שמועיל הגעלה ומה דרב אשי ס"ל שצריך ליבון זה מצד שחשש לאמוראים שס"ל שגם בהיתר צריך ליבון ובאמת הכרעת הגמ' שמספיק הגעלה זה מדבר רב אשי [ולענין הלכה קי"ל בס"ד דלא כר"ת אלא שחמץ זה איסורא אמנם מבואר במ"ב סקל"ב שבמקום מניעת שמחת יו"ט או הפסד מרובה וזה אינו בן יומו יש להקל בזה]

ב. דעת הרמב"ן וסיעתו שהולכים בכל דבר לפי רוב תשמישו וכיון שעיקר שימוש הסכין זה שלא על האש לכן מספיק לו הגעלה וזה עצמו היה ספיקו של רב אשי האם הולכים לפי רוב תשמישו ומה דמבואר בתוספתא שסכין דינו בליבון בגמ' שלא הוזכר סכין אם שפוד מצד שלא קי"ל כירושלמי והגמ' ח. שאומרת ליבון מצד שלא רצתה להיכנס לנידון של רב אשי האם צריך ליבון או הגעלה [ובאמת הירושלמי שחילק בין סכין קטן לסכין גדול לא ס"ל להיתר דרוב תשמישו וסכין קטן אין בו שום שימוש על גבי האש כלל]

ג. עיין תוס' שהביאו שר"ת הביא מהירושלמי שיש חילוק בין סכין קטן לסכין גדול ובביאור החילוק שסכין גדול לפעמים צולים בו על האש משא"כ סכין קטן וביארו תוס' או מצד שלא צריך לחשוש שנשתמשו על ידי האש [וכן משמע ברמב"ן ובר"ן שנקטו בכונת הירושלמי שבקטן חשיב שכל תשמישו שלא על ידי האש] או שגם אם ודאי קרה פעם שהשתמשו אבל כיון שזה מאוד לא מצוי בזה מספיק הגעלה ור"ת ביאר מצד שעל ידי שימוש הישראל שלא על ידי האש לא יצא האיסור אמנם לראשונים אחרים הביאור דכאן יש ההיתר של רוב תשמישו [ועיין ביאור הגר"א תנ"א ס"ג וקכ"א ס"ז שדן שגם סכין גדול שדרכו על האש זה רק בעכו"ם ולא בישראל ועיין בזה לקמן דיש לדון האם כנתו לחלק בין חמץ לשאר דברים או בין ישראל לעכו"ם] ובב"י סימן קכ"א כתב לבאר למסקנת תוס' שבאמת גם סכין גדול דינו בהגעלה רק שביש בו גומות צריך ליבון וסתם סכין גדול יש בו גומות ולכן הוזכר בזה ליבון

ד. עיין רא"ש בע"ז סימן ל"ד שהביא בשם יש מפרשים שבאמת כוונת הגמ' בפסחים שצריך ליבון רק שאחרי הליבון צריך גם הגעלה כיון שלפעמים יש חלק שקרוב לקתא ששם אי אפשר ללבנו היטב ולכן צריך גם הגעלה ובפשוטו לפ"ז מבואר שגם דבר שמיעוט תשמישו על האש צריך ליבון

ה. עיין רא"ש בע"ז שהביא את הריב"ם שגם סכינים קטנים צריך ליבון כיון שלפעמים הופכים בהם על האש וגם העכו"ם מתקנים בהם את הנר של חלב וכתב הרא"ש שגם מצד זה צריך ללבן רק את ראש הסכין דהינו שמצד ההתפשטות בכל הסכין מועיל ההגעלה והוסיף הרא"ש שכל זה מצד שאין הישראל משתמש באור ובפשוטו כוונתו שהישראל משתמש כמו העכו"ם רק בראש הסכין וכאן שליבן את ראש הסכין וכל הנידון שמדין חם מקצתו יוציא הטעם בכולו בזה צירף את ר"ת שבשאר הכלי לא יצא אלא על ידי האור ולפ"ז גם בגמ' בפסחים הכונה שאת ראש הסכין הוא מלבן ולפ"ז בסכין גדול שהחשש שמשתמשים בכולו צריך ליבון בכולו אמנם הנה הטור העתיק דבר זה בסימן קכ"א אבל לא העתיק דבר זה בהלכות פסח וביאר הגר"א בסימן קכ"א שזה מצד מה שכתב הרא"ש דאין דרך הישראל להשתמש על ידי האש דהינו שנקט שכונת הרא"ש שיש הבדל בצורת השימוש בין עכו"ם לישראל וישראל אין דרכם לתחוב סכין בבשר על האש וכדו' ולכן בגמ' בפסחים שהנידון על כלי של ישראל בזה אין לו שום שימוש על האש ולא צריך ליבון וצ"ב מהיכי תיתי לחלק בין ישראל לעכו"ם בצורת השימוש ובפרט לגבי סכין גדול שביאר הרא"ש שהחשש שצולים על זה בשר וצ"ע [ועיין לקמן סק"

והנה עיקר שיטה זו שאם באמת השתמשו באש אפילו זה מיעוט תשמיש צריך ליבון וזה אפילו בחמץ בפסח וכשיטה הקודמת [והנה דעת הרא"ש עצמו צ"ע דבפסחים סתם שסכינים דינם בהגעלה ובע"ז משמע הכרעת דעתו שצריך ליבון בראש הסכין ולמבואר בגר"א א"ש שבחמץ שכל השנה זה שימוש של הישראל שם אין דרכם להשתמש על האש אמנם יתכן שבפסחים כונתו בסכין קטן ולגבי חמץ לא צריך הגעלה בראש הסכין דאין חשש שנשתמשו חמץ בסכין קטן דהטעמים שמובא בראשונים זה רק לגבי בשר וכל הרא"ש בע"ז שצריך ליבון בראשו זה רק בסכין של עכו"ם ויתכן שזה סברא גם בגדול שמה שמשתמשים באש זה לצלות בשר וכה"ג אין בליעה של חמץ ועיין בזה לקמן ודוחק]

והנה הרמב"ם סתם הדברים ובהלכות חו"מ כתב שסכין צריך הגעלה ובהלכות מאכ"א פי"א כתב שצריך ליבון וביאר המ"מ שס"ל שגם מיעוט תשמיש זה מחייב ליבון רק שבחמץ ס"ל שחשיב היתרא בלע ולכן מספיק הגעלה וברבינו מנוח הלכות חו"מ ביאר מצד שבקונה מעכו"ם מצוי שתוחבו על האש בבשר וכדו' אבל כאן שהנידון מצד איסור חמץ לא מצוי שתוחבים הסכין בחמץ שעל האש ע"ש בלשונו

ובדעת הטור צ"ע דבסימן תנ"א לגבי סכינים כתב בכלי ראשון ולא חילק בין הסכינים ולגבי קערות כתב שבכלי שני והביא את הראבי"ה שחוששים שהניחו אותם בכלי ראשון ויתכן שלגבי סכין יש לצרף השיטות שחמץ זה היתרא אבל בקערות הנידון שמספיק כלי שני בזה אין להקל אלא מצד רו"ת [עוד יש לדון לסברת הגר"ב פרנקל שרק אם שניהם זה בליעה שבכלי עוזר רו"ת ולא בדבר שתשמישו בצונן שדינו רק בהדחה] ובסוף הסימן כתב שכלי שתיה מדיחים ולא חשש שלפעמים זה בכלי ראשון ועיין ב"י שדעתו שזה תלוי ברוב תשמישו אמנם יתכן שכמו שאת הגמ' צריך להעמיד שמדובר שלא היה בכלי ראשון כך הוא דיבר בכזה אופן וצ"ע ראיית הב"י, וביור"ד סימן קכ"א הביא את שני השיטות לגבי סכין וצ"ל שכאן שאין צירוף של חמץ לא הכריע וא"ש הכל ולגר"א מיושב כנ"ל שאין דרך ישראל להשתמש על האור

### ביאור הכרעת השו"ע והרמ"א

ב] ובדעת השו"ע מבואר בסימן תנ"א ס"ו לגבי קערות שמספיק כלי שני דהיינו שנקט שדיני ההגעלה נקבעים לפי רוב תשמישו וכן כתב בסעיף כ"ה לגבי כלי שתיה שאפילו שלפעמים משתמשים בחם בכל אופן הלכים לפי רוב תשמישו וכן בס"ג לגבי סכינים פסק שכל הסכינים מספיק כלי ראשון דהיינו אפילו בסכין גדול אמנם צ"ע מה שהקשה הגר"א שבסימן קכ"א כתב שסכין בין גדול בין קטן צריך ליבון וביאר הגר"א שס"ל שסכין גדול יש לאסור מעיקר הדין שזה לא נחשב רוב תשמישו שלא על ידי האש כי צולים בו בשר וסכין קטן זה רק חומרא בעלמא [ומשמעות דבריו שהחומרא בקטן זה הנהגה אגב גדול ולכן הוכרח לבאר שגדול זה מעיקר הדין] אלא שצ"ב למה בחמץ לא החמיר בסכין גדול וביאר הגר"א שרק דרך העכו"ם להשתמש על האש ולא בישראל ולכאורא כונתו שחמץ אין הדרך להשתמש אם סכין על האש אלא רק לצלות בשר וכדהבאינו לעיל מרבינו מנוח אמנם מהא שבסימן קכ"א ציין לרא"ש משמע שכונתו שהישראלים משתמשים בצורה אחרת אבל בסימן תנ"א לא הביא את הרא"ש כמקור לחילוק זה וצ"ע כונת הגר"א, והיה מקום לומר שרק בחמץ הקיל בסכין גדול כיון שאפשר לצרף את שיטת רבינו תם שחמץ חשיב היתרא

והנה הרמ"א בסימן תנ"א ס"ו לגבי קערות כתב שראוי להחמיר כראבי"ה שקערות צריך כלי ראשון כיון שלפעמים משתמשים בכלי ראשון וכן בסעיף כ"ה לגבי כלי שתיה כתב שראוי להגעיל בכלי ראשון אם לפעמים נותנים בהם חם אמנם מבואר בדבריו בס"ד שכיון שיש דעות שליבון קל חשיב ליבון כמבואר בב"י בשם ר' אביגדור כה"ג שרוב תשמישו בכלי ראשון יש לסמוך על שיטות אלו [כן ביאר בהגהות ר' שאול מאמשטרדם] וכן בסי"א לגבי מחבת כיון שמעיקר הדין מספיק הגעלה יש לסמוך על השיטות שליבון קל חשיב ליבון [ובמקום שצריך הגעלה זה ודאי שליבון קל זה כמו הגעלה]

והוסיף בס"ו שבדיעבד סגי בשטיפה וכתב החק יעקב סקל"ב וכן הוא בגר"ז סכ"ה שכל הבדיעבד זה ביחס למאכל אבל ביחס לכלי אפילו בכלי חרס שתשמישו בצונן שאי אפשר להגעילו חשיב לכתחילה כיון שאפשר לחכות לאחרי פסח ע"ש וכן הוא במ"ז י"א לגבי כלי בדיל שאי אפשר ללבנו כי יותךבאש שאין לו תקנה לפסח והנה בסימן קכ"א מפורש ברמ"א שבדיעבד יש להקל ואפילו ביחס לכלי במקום שאי אפשר להגעיל וכגון בכ"ח ועיין חזו"א קכ"ב סק"ג בד"ה ולפיכך שגם אם אין לאדם כלי אחר חשיב בדיעבד ובפשוטו ה"ה אם אדם קנה דירה מאינו שתו"מ ונימא דהשיש חשיב רוב תשמישו בצונן כאן חשיב בדיעבד ואפשר להקל ויש לדון האם דבר שאפשר להגעיל רק כרגע אדם נמצא ומתארח אצל מישהו האם יכול לנקטו שזה כמו בדיעבד וכן מסתבר וכמבואר בחזו"א הנ"ל [בעיקר הדבר שנקטו האחרונים להקל בדיעבד יש מקום לומר שכל הרמ"א בקכ"א בכ"ח זה מצד שנוקטים שלא השתמשו באש כמבואר במקור באיסור והיתר דין מ"ה בשם הראבי"ה והרי הוא לא ס"ל כלל ההיתר דרוב תשמישו אבל כל שודאי נשתמשו באיסור לגבי להשתמש בכלי החמירו תמיד וצ"ע]

והנה לגבי סכינים שתק הרמ"א ולא השיג שלכתחילה ראוי להחמיר כמו שהחמיר לגבי קערות וכלי שתיה ועיין מג"א סק"ו שתמה בזה ועיין רעק"א ובגר"ז ובפמ"ג שכתבו שכאן ממ"נ זה מותר דהרי מפורש בגמ' שסכינים מותר והביאור או שהולכים לפי רוב תשמישו או שחמץ חשיב היתרא בלע וא"כ בסכינים אין מקום להחמיר ורק בקערות ששם הנידון שגם הגעלה לא יצטרכו שזה לא סיבה להקל מצד היתרא בלע בזה החמיר הרמ"א אמנם בדעת המג"א צ"ל שחשש לשיטות הראשונים שהובאו לעיל שגם בחמץ לא עוזר רוב תשמישו וכל הקולא בסוגין במקום שבאמת לא השתמשו בחמץ וכנ"ל מהרא"ש או מהראשונים שהעמידו בסכין קטן שכה"ג נקטו שלא משתמשים כלל באש או שבאמת היה ליבון וכי"מ ברא"ש וז"ב והמ"ב נקט בזה דלא כמג"א רק כתב שמי שיכול לקנות סכינים חדשים זה עדיף דהינו שגם על הגעלה לא סמך אמנם צ"ע דבסס"ד לגבי כלי שלפעמים מחממים סובין הצריך על ידי האש אפילו שיש שם צירוף של רו"ת ושזה חמץ

ועיין שער הציון נ"ה שהביא מהפמ"ג שקערות של בדיל שלפעמים אופים בזה עוגות אין לו תקנה כיון שאי אפשר ללבנו והבית מאיר ס"ל שאם זה ודאי אינו בן יומו אפשר להקל וע"ש דנקט שכל חומרת הרמ"א לחשוש שזה בן יומו ודבר צע"ג דודאי דהרמ"א החמיר כשיטת הראבי"ה וכסתימת הדברים בכל דוכתי שגם לאחר שזה אינו בן יומו מחמירים

### האם הקובע של רוב תשמישו תלוי בשימושי איסור

ג] והנה בעיקר הדין שהולכים בתר רוב תשמישו עיקר הדבר מצאנו בראשונים בקונה כלי מעכו"ם שהשתמשו בו באיסור בכמה אופנים שבזה דין ההגעלה נקבע לפי רוב השימושים וכן לגבי חמץ שכיון שהשתמשו בכלי בהרבה פעמים בחמץ כה"ג נקבע דין הכשר הכלי כרוב תשמישו והנה יש לדון בכלי שעומד להיתר ובלע רק פעם אחת איסור דלכאורא מה שייך לומר בזה רוב תשמישו הרי שימוש בזה איסור רק פעם אחת ואין זה דומה לדין רוב תשמישו הנ"ל ובפשוטו הביאור שלא דנים לפי שימוש האיסור אלא שיש כאן דין כללי בדין הכשר הכלי ונקבע שכלי זה אם יבלע איסור הכשרו כרוב תשמישיו ולכן ברוב תשמישו בצונן שיש בזה דין הדחה נקבע שדין הכשר הכלי הוא בהדחה וודאי שהדין רוב תשמיש זה לפי השימושים שהם סיבה לדין הכשר ושימוש ביבש שזה לא סיבה לדין הדחה הוא ודאי לא קובע הדין רוב תשמישו ועיין לקמן ולפ"ז יש לדון בכלים חדשים שמרוחים בשומן האם בעומדים לשימוש בצונן יש בזה ההיתר של רוב תשמישם או שכאן שהבליעה נבלעה לפני העמדת הכלי לשימוש בזה אין ההיתר של רוב תשמישם [ולגרש"ק לקמן אין מקום לנדון שיש כאן רק בליעה של איסור אחת]

אמנם יתכן שבאמת הקובע הוא רק שימושי איסור דהינו שצריך לדין על כל השימושים שהם סיבה לדין הכשר הכלי ובזה דין ההכשר הוא כרוב השימושים לפ"ז אין לדון אלא לפי שימושי האיסור ולפ"ז כלי ששימושו בצונן ופעם אחת בלע על ידי האש איסור דין ההגעלה יקבע לפי הפעם הזאת ולא לפי שימושי היתר שבכלי וכן נקט בחכמת שלמה לגרש"ק סימן צ"א ס"א ולכאורא לפ"ז בכלי שרוצים להכשירו לפסח ורוב שימושו על גבי האש אמנם השימושים של חמץ רובם שלא על ידי האש דלפי הביאור הפשוטו כיון שנקבע שדין הכשר הכלי הוא על ידי האש ממילא הוא צריך ליבון כל שפעם אחת נשתמשו בו חמץ על ידי האש אבל אם נימא שזה תלוי ברוב שימושי האיסור א"כ כל ששימושי החמץ רובם שלא על ידי האש לא יצטרכו לזה ליבון ועיין מ"ב ס"ק קנ"ה שכתב שבדיעבד אם היה רוב תשמיש חמץ שלו בצונן ועתה נשתמש מצה בחמין בלא שום הכשר מותר ומשמע שהקובע איך השתמש החמץ ולא שאר שימושים ועיין חזו"א קי"ט סקט"ו שדן לגבי מדוכה שדכים בה חמץ חריף אבל רוב שימוש בתבלין ללא חמץ וכתב שודאי שכל הדין רוב הוא בחם וצונן אבל לא רוב היתר ומיעוט איסור ע"ש ומשמעות דבריו שההיתר גם בכלל הרוב ולא שכל הרוב ומיעוט הוא על האיסור וצ"ע בזה

והנה הגר"א ביאר שסכין גדול אפילו שלר"ת לא חשיב רוב שימושו שלא על ידי האש כי זה שימוש מצוי אבל כל זה בכלי עכו"ם שהנידון מצד בליעת בשר אבל בישראל שהנידון מצד בליעת חמץ בזה לא מצוי על ידי האש וחשיב רוב תשמישו שלא על ידי האש ולכאורא מבואר כאן כגרש"ק שלא דנים לפי השימושים הכללים של הדבר שא"כ הרי רוב תשמישו על ידי האש ומה איכפת לן שהחמץ לא מצוי על ידי האש אלא שדנים לפי שימושי האיסור וכיון שרוב שימושי החמץ זה שלא על ידי האש לכן דין הגעלתו בכלי ראשון והנה הגר"א באו"ח באמת לא ציין מקור לחילוק בין חמץ לעכו"ם אמנם ביור"ד ציין לרא"ש בפסחים דהינו שנקט שכונת הרא"ש שיש הבדל בצורת השימוש וישראל לא משתמש כלל על ידי האש וכנ"ל ולפ"ז יתכן שס"ל גם לגבי סכין גדול כך וצ"ע

והנה יש לדון האם יש גם היתר של רו"ת מצד השימושים מכאן ולהבא שכל שרוב תשמישו בצונן ולזה לא צריך הגעלה זה סיבה להתיר ובפשוטו לא מצאנו כגון זה אמנם עיין כו"פ סימן צ"ו שדן בגיעולי מדין מה ההתיר של נטל"פ הרי אולי צריך להגעיל מצד דבר חריף וכתב שכיון שרוב השימושי היתר זה לא בחריף יש כאן היתר של רו"ת וצ"ע

### בביאור הנידון במחבת ולמה אין בזה ההיתר של רוב תשמישו

ד] עיין ראשונים שדנו לגבי מחבת האם מספיק הגעלה או שצריך ליבון והנה זה מבואר ברשב"א ששפוד אפילו שמורחים עליו קצת שמן שזה לא ישרף כה"ג חשיב תשמישו על ידי האור [והביאו המ"ב סקכ"ז] אבל במחבת הרי מטגנים אם יותר שמן ועיין רשב"א שכתב שכיון שבמשך הבישול השמן נגמר חשיב תשמישו על ידי האור והרא"ש חלק שכיון שתמיד נשאר לחלוחית בכל החתיכה כה"ג חשיב עדין תשמישו שלא על ידי האור והנה צ"ב בדעת הרשב"א אפילו אם נימא שבזמן שאין שמן זה נחשב תשמישו על ידי האור אבל לא שלא ניזל בתר רוב תשמישו שזה על ידי שמן ועיין א"א כ"ב שכתב שמיעוט המצוי זה כבר מספיק סיבה שיצטרכו הכשר כמיעוט זה ובאמת הראשונים דנו למה סכינים צריך כלי ראשון הרי עיקר תשמישם בכלי שני ועיין רשב"א שכתב שכיון שמצוי במכניסים לתוך הכלי שעל האש להעלות הבשר לכן צריך כלי ראשון דהינו שמיעוט מצוי זה מספיק סיבה אמנם בראשונים יש שם עוד ביאורים או מצד שדוחקא בכלי שני זה כמו כלי ראשון או שבצירוף למה שלפעמים זה על האש ממש לכן הוי כלי ראשון ויתכן עוד שכאן שבכל שימוש חלק מהשימוש הוא ללא שמן וכלשון הרשב"א [ל"ה.] שכך הוא הדרך שנגמר השמן מוסיפים שמן בזה חשיב שרוב תשמישו על ידי האור ולא דנים לפי רוב הזמן [והנה הרא"ש הוכיח מכל בישול שהרי לפעמים נגמר המים ובכל אופן מבואר בגמ' שזה חשיב שלא על ידי האש אמנם הרשב"א הרי ס"ל להיתר של רוב תשמישו ולכן שם שזה לא בכל שימוש אלא מקרה שקרה אין סיבה לליבון והרא"ש שס"ל שלא מועיל רוב תשמישו הוכיח מזה שתמיד חשיב שלא על ידי האש]

והנה בעיקר הדין רוב תשמישו היה מקום לדון שזה רק דבר שהוא לא מיעודי הכלי אלא שבמקרה עושים אותו אבל דבר שהוא מיעודי הכלי אפילו אם זה רק מיעוט אין בזה ההיתר של רוב תשמישו והיה מקום לומר שזהו יסוד המחלוקת האם סכין גדול יש ההיתר דרוב תשמישו דהגר"א נקט דדעת השו"ע להחמיר יותר משאר רו"ת דשם מה שמשתמשים לצלות בשר זה מיעוד הסכין רק שזה דבר שנעשה לעיתים רחוקות אמנם עיין רמב"ן שההוכחה לדין רו"ת זה מקערות שודאי שלפעמים מערים ישר מהקדירה לשם ולכאורא זה ודאי חלק מיעודי הכלי ולא דבר שונה וביותר דעיין מ"ב ס"ק קנ"ה שכלי דרך תשמישו שמשאירים האוכל בכבישה חשיב תשמישו בחמין ומבואר שאם זה רק מיעוט תשמישו מותר ושם ודאי שמה שמשאירים הרבה זמן זה מיעודי הכלי וכן עיין סקס"ה שמחבת שחלק מהשימושים זה לחמם בה סובין בכל אופן זה תלוי בדין רו"ת וכן עיין חוו"ד צ"ו ז' שנקט שיש גם היתר של רוב תשמישו בכחוש והוא חידוש גדול שכאן לכאורא שמן וכחוש זה לא סוג שימוש אחר ובכל אופן יש בזה דין רו"ת ועיין בית מאיר סימן צ"ו שסכין חולבת חשיב רו"ת בצונן דלא מצוי כל כל חלב חם דהינו אפילו שזה מיועדי הכלי לחתוך כל דבר חלבי ויש מיעוט חם בכל אופן יש בזה ההיתר [ובאמת מכל הדוגמאות הנ"ל משמע שגם מיעוט שימוש שכיח עדין יש כאן היתר של רוב תשמישו וצ"ע]

והנה מבואר בשו"ע סימן כ' ומקורו מהטור ששולחנות ותיבות יש להגעילם דלפעמים נשפך עליהם רוטב וחשיב כלי שתשמישו בעירוי ועיין מ"ב דהביא מהמהרי"ו דכיון דלפעמים מניחים על זה פשטידא חשיב תשמישו בגוש ולא מועיל עירוי וכתב המ"ב דבזה כיון שרוב תשמישו לא בדבר גוש ממילא בדיעבד זה מותר ומשמע שלגבי עירוי אפילו בדיעבד זה אסור וצ"ע הרי רוב תשמישו להניח עליו קדירות וקערות ולא שישפך עליו איסור אמנם יש לבאר שזה כמו מחבת שכיון שמה שנשפך זה מכלל שימוש ההנחה על השולחן אין בזה ההיתר של רו"ת אמנם בפשוטו יש לישב דזה ודאי דדבר שרוב תשמישו בהנחת ספרים לא נימא שרוב תשמישו ללא הכשר דרק בשימושים שהם מצריכים לכלי הכשר בזה נקבע שדין הכשר יהיה כרוב השימושים אבל דבר שלא מצריך הכשר זה לא סיבה [וכנ"ל סק"ג] וכיון שלא עובר מכלי לכלי ללא רוטב א"כ סתם שימוש על השולחן הוא לא נכנס בדין רו"ת ולכן גם בס"ד דמובא ברמ"א שחצובה צריך הגעלה כיון שלפעמים נשפך על זה רוטב אפילו שרו"ת בהנחת קדירות אבל כיון שזה לא סיבה להכשר החצובה זה לא בכלל הרו"ת והנה בסימן קכ"א ס"ה מבואר ברמ"א שבדיעבד השולחנות מותר ויש מקום לומר שהכונה מצד שבאינו בן יומו בדיעבד המאכל מותר ויותר משמע שם שההיתר כיון שלא צריך לחשוש שנשפך על זה אמנם בביאור הגר"א שם כתב שזה מצד הדין של רו"ת אמנם יתכן שאין זה סתירה לכל הנ"ל אלא שבמציאות ודאי מניחים על השולחן גם דברים צוננים שדינן בהדחה ולפ"ז מה שהשו"ע כאן כתב שנוהגים להגעיל השולחנות אפילו שהקיל ברו"ת זה באמת רק מנהג ולא מעיקר הדין ולפ"ז גם בס"ו יש להחמיר וצ"ע

### בחילוק במחבת בין חמץ לשאר איסורים ובחידוש הרמ"ע בהגדרת תשמישו על ידי האש

ה] והנה לענין מחבת השו"ע בסימן תנ"א סי"א פסק להקל ובסימן קכ"א כתב השו"ע שלגבי פסח מספיק בהגעלה אבל לגבי שאר איסורים צריך ליבון וכתב הש"ך החילוק דבפסח היתרא בלע וביאר החק יעקב שהכונה שמעיקר הדין קי"ל כרא"ש שמחבת זה נחשב שאין תשמישו על ידי האור רק שבשאר איסורים השו"ע החמיר אבל בפסח שיש לצרף השיטות שחשיב היתרא בלע ומועיל הגעלה בזה ודאי שיש להקל

והש"ך הביא מהרמ"ע מפאנו לחלק עוד שכל שתשמישו על ידי שומן אסור חשיב תשמישו על ידי האור דהינו שרק במקום שהבליעה לכלי עוברת דרך דבר אחר חשיב שלא על ידי האור אבל במקום שהמים עצמם אסורים חשיב על ידי האור ולכן בפסח שהשומן עצמו לא חמץ חשיב שלא על ידי האור משא"כ בשאר איסורים ולפ"ז לגבי חלב ללא הסברא שזה היתרא חשיב תשמיש על ידי האור ע"ש ובגליון רעק"א אמנם עיין במקור חיים וכן בפמ"ג סקי"א ובחזו"א יור"ד מ"ד ד' שנקטו שודאי שכל שתשמישו על ידי דבר נוזלי אפילו הוא עצמו איסור חשיב תשמישו שלא על ידי האור דהרי לגבי מחבת מפורש בראשונים בקונה מעכו"ם שלא דנו אלא מצד שזה מתיבש אבל לא דנו מצד שהשומן עצמו חשיב על ידי האש ועיין מקו"ח דהביא מתוס' בפסחים מ"ד שגם בליעה של יין לנזיר מועיל הגעלה ובפשוטו הביאור מצד שכבולע כך פלטו וכמו שזה נבלע אם משקה כך זה יצא אם משקה ועיין חת"ס הובא בפתחי תשובה שם שכתב שכל הרמ"ע רק בטיגון שזה על ידי שומן ואינו נוזל גמור אבל יין או חלב או שאר נוזלים תמיד לא חשיב תשמישו על ידי האור ובמ"ב סקס"ד כתב שודאי שגם שומן חשיב שלא על ידי האור והנה עדין יש לדון שתשמישו על ידי האור אבל האיסור רק בלוע בדבר בזה אין המעלה וכגון חתיכת בשר שבלעה חמץ לא חשיב על ידי האור אמנם עיין שער הציון ל"ב שהביא מהאחרונים שבמלחו ולא נזהרו אם יש שם חמץ במלח יש להקל דזה לא ודאי שהיה חמץ ומשמע שאם לא נזהרו צריך ליבון אפילו שהיום החמץ זה רק בלוע בבשר