כללי איסור והיתר מלאכות חוה_מ
קטגוריות: ש_ס / כב מועד קטן / חול המועד - הרב משה חדש

**מצינו חמשה התירים במלאכות חוה"מ, כמבואר בביהגר"א ומ"ב סי' תק"ל עפ"י הטור. דבר האבד, אין לו מה יאכל, אוכל נפש, צרכי רבים, צורך מצוה. צורך המועד במעשה הדיוט. ושאר התירים מותר אף במעשה אומן. [אולם עי' להלן דבמכשירי או"נ יש חולקין].**

דבר האבד

טירחה יתירה אסור כמבואר בהשקאת בית השלחין. אמנם מצינו מקומות שמותר אף טירחה יתירה כמו קורות בית הבד וזופתין חביתא. עי' פסקי חוה"מ לרמב"ן בשם הראב"ד דשקלו הטירחה כנגד ההפסד וכשההפסד רב התירו אף טירחה יתירה. והריטב"א דף י"א כתב דרק במחובר אסור טירחה יתירה משום דאינו ודאי שיוכל להשתמש בהם המועד עי"ש.

טירחה יתירה בלא מלאכה עי' מחה"ש סי' תקל"ו שלדעת המ"א מותר והמחה"ש הוכיח מהגמ' פסחים נ"ה שאסור החזרת תרנגולים.

מעשה אומן מבואר בביהגר"א שם שמותר. וזו כוונת התוס' דף י' ע"א שבדבר האבד אי"צ לשנות. אמנם עי"ש דיש דבר האבד שצריך שינוי, והיינו מקצת דבר האבד.

אם צריך שינוי, פליגי ר' יהודה ור"י ולהלכה אי"צ שינוי, אמנם במשנה דף ו' ע"ב איתא דצדין את האישות בשדה האילן כדרכו ובשדה לבן לחכמים בעינן שינוי וכ"פ הרמב"ם ועי' פמ"ג סי' תקל"ז ז' דאף לר' יוסי בהפסד קצת בעינן שינוי, וכ"מ שם דמקרין את הפירצה רק בהוצא ודפנא ולרש"י משום דאין הפסד כ"כ. אמנם עי' נמוק"י שם דהוא רק לצניעות ולא משופ פסידא ועי' ברא"ש פ"ב ס"ד דהטעם משום טירחה יתירה וכ"כ הרמב"ן בתוה"א הובא בדף י"א.

אוכל נפש

טירחה יתירה, רמב"ן מוכיח ממדלין לירקות שמותר וכ"מ בתוס' ד' ע"ב. וכ"כ בתורא"ש שם שבמידי דאכילה אין מדקדקין בין טורח רב למעט.

ובמכשירי או"נ עי' מ"ב סי' תקל"ז ט"ו שהפמ"ג אוסר והמ"ב הביא מהרמב"ן שמכשירי או"נ כאו"נ ומותר, וכ"מ בתוה"א דף ח' ע"ב דמה"ט מותר גם חפירת קברים לצורך המתים שכבר מתו בטירחה גמורה מיהו צ"ב דהא אינה או"נ. ומשמע דכל צורך חשוב מותר טירחה יתירה ואף במכשירין.

מעשה אומן – רמב"ן שם מותר אף במכשירי או"נ ולכך אף חפירת בורות מותר. וכן בנין תנור מותר אף מעשה אומן ואף בנין רחיים מותר אף בת עינא וכ"כ הרמב"ם והשו"ע סי' תק"מ ס"ח דמותר אף בת עינא ואף בחדשה והיינו מעשה אומן אמנם הרא"ש בשם הראב"ד שפסק כמ"ד שאסור בת עינא משום דמעשה אומן הוא ולדבריהם משמע דמכשירי אוכ"נ אסור מעשה אומן. אולם שם י"ל דהטעם משום דחשיב מכשירי מכשירין כמש"כ הריטב"א שם. אמנם גם בבנין תנור כתבו הריטב"א וריב"ב ושיטה לר"י מפאריש דף י"א דמיירי במעשה הדיוט ומשמע דמכשירי אוכ"נ אסור. אמנם המאירי דף י"ט כתב דמכשירין מותר אף מעשה אומן ואף טירחה יתירה ומ"מ בתנור הביא במשנה דף י' ע"א דיעות דאסור לבנות תנור והא דגודלין תנור מיירי במעשה הדיוט, ואפשר הטעם דבנין גמור אסור. ועי"ש דכשאין מוצא לאפות מותר ואולי הכי סברי הריטב"א וריב"ב.

בחי' הר"ן בדף ד' משמע דאסור חפירת בורות אף לאו"נ ושאני ממדלין לירקות משום דהכא מעשה אומן הוא. וכן נראה דעת רש"י שברי"ף שהביא הריטב"א שם דאף באין לו מה לשתות אסור[[1]](#footnote-1).

מכוון מלאכתו במועד – עי' רא"ש פ"ב סי' י"ז דלצורך אוכל מותר. אמנם לא פי' במכשירין, ובמאירי דף י"ט מבואר דגם במכשירין מותר מכוון מלאכתו במועד. וכ"כ בדף י"ב ד"ה כלל. ועי' רמ"א סי' תק"מ ס"ח ובמ"ב שם ס"ק כ"ז עפ"י הט"ז דמכוון מלאכתו אסור [אבל בלא כיון אלא אפשר מבעו"י מותר]. אמנם עי' מ"ב תקל"ג סק"ג ושעה"צ שם ג' דהתיר מכוון בקוצץ עצים וכדהוכיח בביהגר"א. ולכאורה התם הוא רק מכשירין [ובשש"כ סי' ס"ו הערה פ"א תי' עפ"י הר"ן בביצה דף ל"ב במתני' דאין מבקעין חשיב כאו"נ משום דנכנס לגופו אמנם הוא עצמו העיר דכ"ז אי מיירי בקוצץ לחימום גופו אבל לבישול הוי מכשירין ועי' הגר"ז בקו"א לסי' תצ"ה דנקט דאף בבישול חשיב או"נ ולפי"ז א"ש ועצ"ע].

אפשר מבעו"י באו"נ מותר ולמאירי ה"נ במכשירין וכ"כ הט"ז הנ"ל אמנם בשעה"צ כתב דהמאמ"ר מחמיר וכן הביא שם בשם השע"ש דבמעשה אומן החמיר. ולכאורה במעשה הדיוט גם למאמ"ר מותר ולא עיינתי.

צרכי רבים

מעשה אומן - לצורך המועד מותר כההיא דחפירת בורות אבל שלא לצורך המועד מותר רק מעשה הדיוט, כמבואר ברא"ש בשם הראב"ד. וללבוש תקמ"ד דלצורך אחר המועד מותר משום דבר האבד צ"ב אמאי אסור מעשה אומן ועי' פמ"ג דהוי קצת כדבר האבד.

טירחה יתירה לרא"ש בשם הראב"ד מותר אף שלא לצורך המועד [כל שאינה מעשה אומן] ולכן מותר חפירה להרחבת נקב האמה כל שאינה מעשה אומן. [ועי"ש בשם הירושלמי שהקשו איך מותר טירחה יתירה ואמרו משום שאם לא יעשה עכשיו לא יעשה לעולם ומשמע שזה סיבת היתר טירחה וצ"ב]. אמנם לתוס' דף ב' דחפירות בורות אסור אף לצורך רבים משום טירחה יתירה מבואר דאסור לצורך רבים. וכן משמע בריטב"א דף ד' ע"ב.

חפירת קברים – רמב"ן מותר משום צרכי רבים ואסור חפירה משום התחלת מלאכה וצ"ב.

צורך הגוף

בגמ' דף ט' ע"ב איתא שמותר לעשות קישוטי נשים ועי"ש בריטב"א דמותר אף מעשה אומן משום דחשיב כאו"נ וכ"כ בפסקי חוה"מ לרמב"ן. ובדין זה אפשר דשרי כאו"נ ממש ואפי' במכוון מלאכתו במועד וגם במכשירין. בריטב"א והרמב"ן נקטו מה"ט דגם גילוח מותר מעשה אומן אמנם המ"ב סי' תקל"ג נתקשה בזה ונדחק דמותר משום דעשאוהו כדבר האבד. [ועי' ביהגר"א סי' רנ"א דמשמע דהיתר גילוח למי שלא גזרו עליו הוא רק במעשה הדיוט. ואיני עומד בזה].

צורך הגוף בדבר שאינו בגופו ממש. יש שלמדו דהיינו כצורך הגוף שמותר כאו"נ אבל בריטב"א מבואר איפכא דכתב בדף י' ע"ב דכ"ז בדבר שבגופה ממשאבל קיטורי בירי אסור דאינו בגופה ממש, ואמנם מבואר שם דרק משום דסגי בלאו הכי אסור ומשמע דאם א"א בלא"ה מותר, אמנם זה רק בצורך שא"א בלא זה וגם בזה אין ראי' דחשיב כאו"נ, דאפשר דדינו כדבר האבד שמותר מעשה אומן אבל טירחה יהא אסור וגם מכוון מלאכתו במועד יהא אסור.

כתיבה לצורך רבים לרמב"ם מותר ועי' ביהגר"א סי' תקמ"ד שכתב דאף לרמ"א דבעינן צורך הגוף הכא חשיב כצורך הגוף אמנם כתיבת ב"ת לא חשיב צורך הגוף. עכ"ד.

**מקורות להתיר צורך חשוב במעשה אומן.**

הריטב"א דף י' באופן שיורדים גשמים ודולף הבית, מותר אף מעשה אומן, דאין אדם דר בדירה סרוחה ועוד דאין לך דבר האבד גדול מזה [וטעם ב' היינו שהבית יפסד, אבל טעם א' הוא משום הדיורין עצמם] והובא בביאוה"ל סי' תק"מ.

סירוג המיטות - קושית התוס' אמאי מותר בלא שינוי וכוונתם דהוי מעשה אומן, והרא"ש כתב דהוי כדבר האבד ור"ל דהצורך שינה חשוב כדבר האבד והיינו דהוא צורך חשוב מאוד. וכאבידת גופו דמי. אמנם העיר בעמ"ח שמירת המועד דלהלכה לא קי"ל כהרא"ש אלא ההיתר משום דחשיב כמעשה הדיוט דהרי בנין איצטבא מותר רק מעשה הדיוט ועי' בשו"ע סי' תק"מ דהוא לישן עליו [והרא"ש התיר אף בנין של אבנים ויתכן דלשיטתו הוא דצורך שינה מתיר מעשה אומן אולם בב"י משמע דאף בנין אבנים מעשה הדיוט הוא אלא דפליגי בזה אי שרי בנין גמור וצל"ע]. ומ"מ אין ראי' דלא נקטינן היתר צורך הגוף שא"א בלעדיו אלא דאיצטבא אינה צורך כ"כ דיכול לישן על הארץ.

רפואה מותר ויל"פ משום צורך הגוף אמנם בביאוה"ל סי' תקל"א בדין נטילת שפה משמע דההיתר רק משום חולי אבל במקום צער בעלמא לא ואיכל"מ דההיתר משום אבידת גופו ולא משום צורך הגוף. ובשבט הלוי ח"ח סי' קכ"ה התיר לכל מיחוש ודלא כהמ"ב וכנראה משום צורך הגוף אבל איכל"מ דאף אי יש היתר לצורך הגוף לא סגי בצער גרידא אא"כ הוא צער גדול בגדר נפל למשכב.

בשו"ת הרשב"א פי' היתר צורך רבים רק בצורך הגוף כמרחץ משום דא"א שלא יהא יחיד שצריך לו וביחיד אסור דאפשר לו לילך למרחץ של אחר [או בלא רחיצה, מ"ב] ומשמע דאם א"א בלא זה מותר אף ליחיד[[2]](#footnote-2).

צורך המועד [שלא לאו"נ]

מעשה הדיוט מותר מעשה אומן אסור עי' דף י' ע"א.

טירחה יתירה. בחפירת קברים הראב"ד אסר אף לצורך המועד משום טירחה שיכול לחפור קבר זמני דאין טירחתו מרובה [ואולי בא"א באו"א מודה הראב"ד], והרמב"ן חולק דלא מצינו חילוק בצורך המועד בין יש בו טירחה יתירה לאין בו טירחה. ולכאורה אינו אוכל נפש ואעפ"כ התיר ואולי ס"ל דחשיב צורך הגוף דהוי כאו"נ שמותר אף מעשה אומן. ועי' שיטת ריב"ב סוף פ"א שכתב להדיא דלצורך המועד מותר ליחיד מעשה הדיוט אף בטירחה יתירה. ועי' פמ"ג תקל"ז משב"ז ג' כל לצורך המועד אף טורח רב מותר. ואפשר כוונתו לאו"נ וצל"ע ממש"כ שם דמכשירי או"נ אסור טירחה יתירה ואפשר דהכא מיירי באו"נ גופיה משא"כ במכשירין.

לקדוחי נהרא מבואר בדף ד' ע"ב דשרי משום צרכי רבים ופי' הנמוק"י דהיינו חפירה ולפי' קמא מיירי בצורך המועד ולפי' ב' מותר אף שלא לצורך המועד לצרכי רבים אע"ג דטירחה יתירה היא מותר כל שאינה מעשה אומן משא"כ חפירת בורות דמעשה אומן היא. וכ"כ הרא"ש והוסיף דמה"ט אסור ליחיד לצורך המועד משום דמעשה אומן הוא, ומשמע דבמעשה הדיוט אף בטירחה יתירה כההיא דקדוחי נהרא אם יהא לצורך המועד מותר אף ליחיד.

אמנם לפי' א' משמע דאף לצורך המועד אסור מעשה הדיוט ליחיד אע"ג דלאו מעשה אומן הוא ומשום טירחה יתירה. ואפשר דפי' א' סבר דמיירי במעשה אומן.

מכוון מלאכתו במועד – עי' שו"ת הרשב"א ח"ז סי' רצ"ד וכ"ה במכתם סוף מו"ק, שהראב"ד התיר לצורך המועד והרשב"א חולק דאסור [והוכיח כן מהא דאסור לתקן מנעלים] וכ"כ המאירי דף י"ב ע"ב ד"ה כלל.

הרא"ש פ"א סי' י"ט כתב דתיקון צפרני הסוס אסור לכוון מלאכתו במועד, ויש לדחות למש"כ הריטב"א דהתם ההיתר משום דבר האבד ונפ"מ דשרי אף מעשה אומן ובזה לא התירו מכוון מלאכתו במועד אבל מעשה הדיוט לצורך המועד אפשר דשרי מכוון מלאכתו במועד.

וברא"ש סי' ו' בשם הירושלמי התיר צרכי רבים אף דמכוון מלאכתו במועד דאם לא יעשו במועד לא יעשו לעולם ועי"ש ברא"ש דמיירי אף לצורך המועד וכ"כ בשו"ע סי' תקמ"ד ס"ב ומשמע דבלא"ה אסור אף לצורך המועד. וצ"ע שהרא"ש מייתי לה בשם הראב"ד וסותר לראב"ד שהובא בשו"ת הרשב"א דס"ל שמותר.

ובמ"ב פסק שאסור לכוון מלאכתו במועד, עי' סי' תק"מ ס"ק ט', תקמ"א סק"ד וסקי"ב. תקמ"ה ס"ק ל"א ובשעה"צ שם [וקצ"ע ששם הביא זה בתורת חידוש של השלחן ע"ש].

# בגדר מעשה הדיוט ומעשה אומן

מצינו ב' נוסחאות אי מעשה אומן היינו מעשה שצריך דקדוק או טירחה, או משום שהוא מעשה חשוב. בתרוה"ד סי' פ"ז כתב דכתיבה אינה כ"כ מעשה אומן משום שכולם רגילים לכתוב, ומשמע דהאיסור משום החשיבות ולכן כשכולם יודעים אינו כ"כ מעשה אומן מיהו הרי מבואר בדבריו דמ"מ חשיב מעשה אומן אלא שבזה מהני שינוי קצת וצל"ע.

עי' ביהגר"א סי' תקמ"א דמעשה אומן אסור משום טירחה ולכן חולק על התרוה"ד דמתיר שינוי בקולמוס דאינו ממעט בטירחה. ועי' מור וקציעה סי' ש"ו דאיסור מעשה אומן הוא משום טירחה. אמנם לראשונים דצורך המועד אף טירחה יתירה מותר ע"כ דמעשה אומן אסור משום החשיבות.

# צרכי מצוה

עי' תוס' דף י"ט ותוס' דף ו' בדין יוצאין על הכלאים ועי' שו"ת הרשב"א ח"ד סי' רכ"ו דבנין ביהכנ"ס לא הותר דאפשר להתפלל בלא ביהכנ"ס ועי' ריב"ש סי' שכ"ג. עי' שו"ע תקמ"ה ס"ב דלמצות קריאת ס"ת מותר כשאין להם ס"ת אחר ופי' המפרשים משום דהוי מצוה עוברת אמנם הגר"א סי' תקמ"ד ס"ב חולק דאין זה צורך הגוף, האחרונים דנו מהא דבונים בחוה"מ בימה בביהמ"ק לשמחת בית השואבה. עי' שבילי דוד סי' תקמ"ה דלמצוה חיובית מותר מלאכה בחוה"מ.

# איסור דרבנן אם מותר בחוה"מ

עי' רמב"ן בפסקי חוה"מ דמה שאסור אף משום שבות בשבת אסור בחוה"מ,

באיסור פרקמטיא בחוה"מ נחלקו הראשונים עי' נמוק"י דטעם האיסור שמא יכתוב וכמו בשבת וכ"כ המ"מ אבל הרא"ש וכן התוס' דף י"ב פי' דהאיסור משום טירחה ועי' שבילי דוד שתמה אמאי לא פי' שמא יכתוב ותי' דבחוה"מ דמותר לכתוב חשבונותיו ליכא גזירה ולדעת הנמוק"י משמע דכל שאסור משום שבות אסרו גם בחוה"מ. וצל"ע.

המ"ב סי' תרל"ז הביא מהמאמ"ר דאסור לבנות סוכה בחוה"מ ומ"מ בנין ארעי מותר ולא נאסר בחוה"מ כלל [והמ"ב חולק דאף בנין גמור מותר לצורך מצוה]. ועי"ש במאמ"ר דביאר הטעם משום דמלאכה שאין בה טירחה היא ומותר כדמצינו בריש סי' תק"מ דשרי להעמיד מחיצה וכן ליטול גבשושית ומשום דאין בה טירחה ומשמע דההיתר רק לצורך המועד כהא דסי' תק"מ ולכאורה היינו דחשיב מעשה הדיוט. אמנם בלא זה אסור אף מלאכה דרבנן. [וצ"ב דאי משום צורך המועד גם טירחה אסור. אך בלא"ה קשה כן בהא דגבשושית לפירוש הפמ"ג והמ"ב דמותר משום דאין בה טירה ורק לצורך המועד. דבהג' סמ"ק משמע דמותר אף שלא לצורך המועד].

המ"ב בסי' תקל"ג הביא בשם הרדב"ז דמותר לצוד זבובים דאין לך צורך גדול מזה ומבואר דבלא"ה אסור אף דמלאכה דאצל"ג היא.

1. בבימ"ד העירו דלא מצינו ברא"ש מפורש היתר או"נ אלא רק במכוון מלאכתו במועד עי' פ"ב סי' י"ז וכן לענין טירחה מבואר דשרי כההיא דמדלין לירקות, אבל לא מצינו שזה היתר למלאכה, ואיכל"מ דהיתר מעשה אומן הוא משום צורך הגוף דחשיב כדבר האבד כההיא דסירוג מיטות, אבל לא יותר מצורך הגוף. אך בביהגר"א אליבא דהטור כתב דהיתר צורך המועד הוא משום או"נ. ומשמע גם לדעת הרא"ש. [↑](#footnote-ref-1)
2. ויש שדחו דעיקר ההיתר משום צורך רבים אלא דסובר דלא הותר אלא כה"ג דאיכא צורך הגוף וברבים חשיב צורך משום דא"א שלא יהא יחיד שצריך לזה. ועי' שעה"צ סי' תק"מ ט"ז לענין בנין תנור לחימום שהוכיח מהרא"ש [עפ"י המ"א] שאסר מרחץ דה"נ אין להתיר תנור אא"כ הכל חולים אצל צינה. ומשמע דלרשב"א שרי ואף ליחיד. ויש שדחו דכוונתו להוכיח מהרא"ש דלכו"ע לא חשיב צורך זה כאו"נ. ולענ"ד לא נראה כן. ועצ"ע. [↑](#footnote-ref-2)