1 דיני ברכת הריח
קטגוריות: ש_ס / א ברכות / ברכות - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / כיצד מברכין

**דיני ברכת הריח**

**א**

א] כשם שאסור לאדם ליהנות במאכל או במשקה בלא ברכה כך אסור לו ליהנות בריח טוב בלא ברכה,[[1]](#footnote-2) וכל הנהנה מן הריח בלא ברכה מעל,[[2]](#footnote-3) ויש מן הראשונים שנראה מדבריהם דברכת הריח אינה בכלל ברכת הנהנין אלא הויא כעין ברכת ההודאה והשבח.[[3]](#footnote-4)

ב] אין מברכין על הריח אלא לפניו, אבל לאחריו אינו טעון ברכה,[[4]](#footnote-5) ובטעם הדבר ראה הערה.[[5]](#footnote-6)

ג] בשמים המתחדשים משנה לשנה, י"א דמברכין עליהן שהחיינו,[[6]](#footnote-7) וי"א דאין מברכין.[[7]](#footnote-8)

ד] מי שאינו נהנה מן הריח, י"א דא"צ לברך,[[8]](#footnote-9) וי"א דצריך לברך.[[9]](#footnote-10)

ה] מי שאין לו חוש הריח כלל, א"צ לברך,[[10]](#footnote-11) וי"א דצריך לברך,[[11]](#footnote-12) וי"א דאם הוא ריח חזק ביותר צריך לברך.[[12]](#footnote-13)

ו] בשמים העומדין לריח, צריך לברך עליהן כשהוא נהנה מריחם,[[13]](#footnote-14) אף אם לא נתכוין כלל להריח,[[14]](#footnote-15) וי"א דאין מברכין עליהן אא"כ נתכוין להריח,[[15]](#footnote-16) ובשמים שאין עומדין לריח נתבאר דינם להלן סעיפים?.

ז] צריך לברך קודם שמריח,[[16]](#footnote-17) ומ"מ בשמים שריחם נודף למרחוק וכשהן באין לפניו מיד הוא מריחם, מברך עליהן אחר שהובאו לפניו, אף שנמצא שהתחיל להריח קודם הברכה.[[17]](#footnote-18)

ח] הרוצה לבדוק את הבשמים שלפניו אם יש בהן ריח כדי לברך עליהן, יש להסתפק אם מותר להריח בהן קודם הברכה, ואם רוצה להריח כדי לידע אם לקנותם וכיו"ב ואין דעתו לברך עליהן מיד נראה דאסור להריח בהן, ובהערה נתבאר הטעם בכ"ז.[[18]](#footnote-19)

ט] היו לפניו בשמים שאין ברכותיהן שוות, ואחד מהן עיקר והשני טפלה, י"א דמברך על העיקר ופוטר את הטפלה,[[19]](#footnote-20) ויש להסתפק לדעתם בריח הטפל לדבר מאכל, אם מברך על המאכל ופוטר את הריח, וכן במאכל הטפל לדבר ריח, אם מברך על הריח ופוטר את המאכל,[[20]](#footnote-21) ובד' ש"ר והפוסקים משמע דבברכת הריח צריך לברך גם על הטפל.[[21]](#footnote-22)

**ב**

י] כיצד מברך על הבשמים, דבר שאין גידולו מן הארץ מברכין עליו בורא מיני בשמים, ודבר שגידולו מן הארץ, אם הוא מין עשב מברך בורא עשבי בשמים, אם הוא מין עץ מברך בורא עצי בשמים,[[22]](#footnote-23) אם הוא פרי הראוי לאכילה ועיקרו לאכילה י"א דמברך הנותן ריח טוב בפירות,[[23]](#footnote-24) וי"א דמברך שנתן או אשר נתן ריח טוב בפירות וכן הכריע המ"ב, [[24]](#footnote-25) ויש מי שאומר דעל פירות העץ מברך שנתן ריח טוב בפירות העץ ועל פירות האדמה מברך שנתן ריח טוב בפירות האדמה,[[25]](#footnote-26) ועל שמן אפרסמון,[[26]](#footnote-27) מברך בורא שמן ערב והטעם נתבאר בהערה,[[27]](#footnote-28) ויתבארו פרטי דינים אלו לפנינו.

יא] נחלקו הראשונים איזהו עשב ואיזהו עץ, י"א דאינו חשוב עץ לענין ברכת הריח, אא"כ יש לו סימני אילן וחשוב כעץ לענין ברכת הפירות,[[28]](#footnote-29) וי"א דכל דבר קשה שהוא גידולי קרקע חשיב כעץ לענין ברכת הריח,[[29]](#footnote-30) וכיון שלא הוכרע בדין בזה, יש לברך על דבר קשה שאין בו סימני אילן בורא מיני בשמים.[[30]](#footnote-31)

יב] מין פרי הגדל בעץ דאינו חשוב בכלל הפירות וכדלהלן אות ?, מברכין עליו בורא עצי בשמים,[[31]](#footnote-32) וי"א דאין מברכין בורא עצי בשמים אלא על העץ עצמו ולא על פרי הגדל בעץ, אלא מברכין עליו בורא מיני בשמים.[[32]](#footnote-33)

יג] מין פרי שאינו גדל בעץ דאינו חשוב בכלל הפירות, אין מברכין עליו בורא עשבי בשמים.[[33]](#footnote-34)

יד] עץ מאכל שאין עיקר נטיעתו לריח, י"א שאין מברכין עליו בורא עצי בשמים,[[34]](#footnote-35) וי"א דמברכין עליו בורא עצי בשמים.[[35]](#footnote-36)

טו] פירות העץ שאין עיקרן לאכילה, אין מברכין עליהן שנתן ריח טוב בפירות.[[36]](#footnote-37)

טז] פירות שאין עומדין לאכלן בפני עצמן אלא בתערובת, מברכין עליהן שנתן ריח טוב בפירות,[[37]](#footnote-38) וי"א דמברכין עליהן בורא עצי בשמים,[[38]](#footnote-39) וי"א דמברכין עליהן בורא מיני בשמים.[[39]](#footnote-40)

יז] פירות שאין עומדין לאכלן כלל אלא ליתנן בקדירה כתבלין, י"א דמברכין עליהן שנתן ריח טוב בפירות,[[40]](#footnote-41) י"א דמברכין עליהן בורא עצי בשמים,[[41]](#footnote-42) וי"א דמברכין עליהן בורא מיני בשמים.[[42]](#footnote-43)

יח] קליפות הפירות שהסירן מן הפרי,[[43]](#footnote-44) י"א דמברכין עליהן שנתן ריח טוב בפירות,[[44]](#footnote-45) י"א דמברכין עליהן בורא עצי בשמים,[[45]](#footnote-46) וי"א דמברכין עליהן בורא מיני בשמים.[[46]](#footnote-47)

יט] י"א דאין מברכין בורא שמן ערב, אלא על שמן אפרסמון,[[47]](#footnote-48) וי"א דכל שמן שיש בו ריח מעצמו מברכין עליו בורא שמן ערב,[[48]](#footnote-49) וי"א דאף אם קלט ריחו מבשמים שנתנו בתוכו והוציאום ממנו מברכין עליו בורא שמן ערב.[[49]](#footnote-50)

] מים היוצאין מעצי בשמים ומן הפירות, י"א שמברכין עליהן ברכת העיקר,[[50]](#footnote-51) וי"א שאין מברכין עליהן את ברכת העיקר,[[51]](#footnote-52) ולדעתם אם היוצא מהן הוא שמן, מברכין עליו בורא שמן ערב,[[52]](#footnote-53) ואם אינו שמן, מברכין עליו בורא מיני בשמים.[[53]](#footnote-54) וי"א דיש לחלק בזה בין המינים ונתבאר בהערה.[[54]](#footnote-55)

] שמן שכבשו בו עצי בשמים או שנתנו בתוכו עצי בשמים טחונין וקלטו את ריחם, מברכין עליו בורא עצי בשמים,[[55]](#footnote-56) ואם סיננו מתוכם את הבשמים, י"א דמברכין עליו בורא עצי בשמים,[[56]](#footnote-57) י"א דמברכין עליו בורא מיני בשמים,[[57]](#footnote-58) י"א דמברכין עליו בורא שמן ערב,[[58]](#footnote-59) ואם אינו שמן, נראה דמברכין עליו בורא מיני בשמים,[[59]](#footnote-60) וי"א דאין מברכין עליו כלל,[[60]](#footnote-61) וכ"ז כשסיננו ממנו את הבשמים, אך כל שהבשמים קיימים בתוכו, הגם שעכשיו כבר אין הבשמים מריחין אלא נקלט כל הריח בשמן, מברך עליו בורא עצי בשמים,[[61]](#footnote-62) ואם סינן רוב הבשמים ונשתייר מעט מהן, מברך בורא עצי בשמים,[[62]](#footnote-63) ויש מי שאומר דמברך בורא מיני בשמים.[[63]](#footnote-64)

] מוגמר מעצי בשמים, י"א דמברכין עליו בורא מיני בשמים,[[64]](#footnote-65) ודעת רוב קמאי דמברכין עליו בורא עצי בשמים,[[65]](#footnote-66) וי"א דאין מברכין עליו אלא כשעולה תמרתו וריחו עד שעיקרו קיים, אך אם כלה עיקרו עד שלא תעלה תמרתו, אין מברכין עליו,[[66]](#footnote-67) ורוב קמאי לא חילקו בזה.[[67]](#footnote-68)

] בגדים המוגמרים, י"א דאין מברכין עליהן,[[68]](#footnote-69) משום שאין שם עיקר בושם אלא ריח בלא עיקר,[[69]](#footnote-70) וראה בהערה הטעם דל"ד לשמן שסיננו ממנו את הבשמים[[70]](#footnote-71) וי"א דמברכין עליהן,[[71]](#footnote-72) ולא נתפרש בדבריהם מה מברכין עליהן וראה הערה.[[72]](#footnote-73)

] על פת חמה שריחה נודף, י"א דמברכין שנתן ריח טוב בפת, י"א דמברכין בורא מיני בשמים, וי"א דאין מברכין כלל., ?נחלקו הראשונים אם מברכין על אתרוג של מצוה וככל אתרוג, או דאתרוג בסוכות דאינו עומד לריח אין מברכין עליו, ולדעה זו נחלקו האחרונים אם היינו רק כשנוטלו למצוה דלא חשיב כנטילה לריח, או אף כשנוטלו לשם ריח, ובטעמא דמילתא י"א דהוא משום שאינו עומד כלל לריח, י"א דהוא משום שאין תורת פרי עליו שאינו עומד לאכילה, וי"א דהוא משום דבעינן יחוד לריח. - ועל פת חמה, י"א דמברכין בורא מיני בשמים, וי"א דפת לאו בושם היא אלא מברכין הנותן ריח טוב בפת, וי"א דאין מברכין כלל, והטעם י"א דהוא משום דאין ריח הפת חשוב כ"כ, וי"א דהוא משום שאינה עומדת כלל לריח, וי"א דהוא משום דבעינן יחוד לריח?.

והמאירי כתב דהרבה נהגו לברך על פת, ומבו' בדבריו דהוא אף כשאינה חמה, ועי' מחזיק ברכה רט"ז י"א שהביא מפרח שושן כלל א' סימן י"ג דעל פת צוננת ליכא למ"ד דמברכין, והביא לד' המאירי שמפורש לא כן, וציין לברכי יוסף אות ט"ו שהוכיח לא כן.?

] על פלפלין?.

**ג**

] בדין פירות נחלקו הראשונים, דעת הרא"ה והריטב"א דאם נתכוין להריח בהן מברך, דעת התוס' ודעימייהו לפמש"כ בביאוה"ל דרק אם נטלן כדי להריח מברך, או אף אם נטלן כדי לאכול ולהריח, וכן נקטו הפוסקים, ובדעת הגר"א בדעת התוס' נחלקו האחרונים, והחזו"א כתב שדעתו דאינו מברך אלא כשייחדן לריח. - ובדין בשמים של בית הכסא, משמע בד' הרא"ה והריטב"א דאם נתכוין להריח מברך, וצ"ע מסוגיית הגמ', והפמ"ג כתב דכיון שייחד הריח כדי להעביר הזוהמא, אין מברכין ע"ז גם כשנטלו להריח

**ה**

] בירך על א' ממיני בשמים שהכל נהי' בדברו י"א דיצא,[[73]](#footnote-74) וי"א דלא יצא.[[74]](#footnote-75)

] עצי בשמים ועשבי בשמים שבירך עליהן בורא מיני בשמים יצא,[[75]](#footnote-76) ואף פירות שברכתן הנותן ריח טוב בפירות שבירך עליהן בורא מיני בשמים יצא,[[76]](#footnote-77) ואם בירך על שמן אפרסמון בורא מיני בשמים יצא,[[77]](#footnote-78) ואם בירך על פת חמה להדעות שברכתה הנותן ריח טוב בפת בורא מיני בשמים י"א דלא יצא.[[78]](#footnote-79) ואם בירך על פלפלין לדעת הסוברים דמברכין עליהן ריח טוב בפירות בורא מיני בשמים י"א דלא יצא,[[79]](#footnote-80) וי"א דיצא.[[80]](#footnote-81)

] פרי העץ שברכתו שנתן ריח טוב בפירות ובירך עליו בורא עצי בשמים, י"א דיצא,[[81]](#footnote-82) וי"א דלא יצא.[[82]](#footnote-83)

] פרי האדמה שברכתו שנתן ריח טוב בפירות ובירך עליו בורא עשבי בשמים, נראה דלא יצא.[[83]](#footnote-84)

] דבר שברכתו בורא עצי בשמים ובירך עליו בורא עשבי בשמים לא יצא,[[84]](#footnote-85) וי"א דיצא.[[85]](#footnote-86)

] דבר שברכתו בורא עשבי בשמים ובירך עליו בורא עצי בשמים לא יצא.[[86]](#footnote-87)

] בירך על שמן אפרסמון בורא עצי בשמים, י"א דיצא,[[87]](#footnote-88) וי"א דלא יצא,[[88]](#footnote-89) ואם בירך עליו הנותן ריח טוב בפירות לא יצא,[[89]](#footnote-90) ואם בירך עליו בורא מיני בשמים נתבאר לעיל סעיף ?.

] מי ורד להסוברים דמברכין עליהן בורא מיני בשמים, אם בירך עליהן בורא עצי בשמים לא יצא.[[90]](#footnote-91)

] שמן שכבשו בו בשמים וסיננו אותם, לדעת הסוברים דברכתו בורא מיני בשמים או בורא שמן ערב, אם בירך עליו בורא עצי בשמים, י"א דיצא,[[91]](#footnote-92) וי"א דלא יצא.[[92]](#footnote-93)

**ו**

] כל בושם שהוא מסופק בברכתו אחר שלמד ואינו יכול לברר וראה הערה, [[93]](#footnote-94) מברך עליו בורא מיני בשמים,[[94]](#footnote-95) וי"א דמברך שהכל.[[95]](#footnote-96)

] אף אם הוא יכול לברר איזה מין הוא, מ"מ אם ריחו נודף והוא כבר מריחו, אין לו להתעכב מלברך עליו, אלא מברך עליו בורא מיני בשמים ולדעת הי"א מברך עליו שהכל.[[96]](#footnote-97)

] בברכת הבשמים במוצ"ש, נהגו לברך על כל מיני הבשמים בורא מיני בשמים,[[97]](#footnote-98) ואף על פירות,[[98]](#footnote-99) וטוב שיקח דבר שברכתו בורא מיני בשמים לברך עליו,[[99]](#footnote-100) וי"א דמברכין על כל מין ומין את ברכתו הראוי' לו.[[100]](#footnote-101)

] היו לפניו עצי בשמים ועשבי בשמים, מברך על כל א' את ברכתו הראוי',[[101]](#footnote-102) וי"א דמברך בורא מיני בשמים ופוטר את שניהם,[[102]](#footnote-103) ולדעה קמייתא, אף אם היו לפניו גם מיני בשמים, מברך על כל א' את ברכתו הראוי', [[103]](#footnote-104) וי"א דבכה"ג מברך בורא מיני בשמים ופוטר את כולם.[[104]](#footnote-105)

] בירך בורא מיני בשמים על המין הראוי לדעת הסוברים דאין לו לפטור בזה את שאר מינים,[[105]](#footnote-106) לא נפטרו עצי בשמים ועשבי בשמים,[[106]](#footnote-107) וי"א דנפטרו,[[107]](#footnote-108) ואם נתכוין לפטרם נפטרו,[[108]](#footnote-109) וי"א דלא נפטרו.[[109]](#footnote-110)

] נתערבו ב' מיני בשמים שאין ברכתן שוה, כגון שמן שמעורבין בו עצי בשמים ועשבי בשמים, מברך בורא מיני בשמים,[[110]](#footnote-111) וכן הנכנס לחנותו של בשם שיש בה מינין הרבה מברך בורא מיני בשמים,[[111]](#footnote-112) וכן אם הביאו לפניו אגודה שקשור בה עצי בשמים עם עשבי בשמים או עם פירות וא"א להריח מכל מין בפ"ע, מברך בורא מיני בשמים,[[112]](#footnote-113) אך בכה"ג טוב לקטום מהאגודה איזה מין כדי שיוכל לברך עליו ברכתו הראוי' לכתחלה.[[113]](#footnote-114) וי"א דבכל תערובת דכמה מיני בשמים, אם אחד מהן עיקר מברך על אותו שהוא עיקר,[[114]](#footnote-115) ואם כולן שוין בענינם שאין אחד מהם טפל יותר מחבירו מברך על אותו שהוא חשוב בברכה יותר ופוטר את השאר.[[115]](#footnote-116)

] ברכת האכילה קודמת לברכת הריח.[[116]](#footnote-117) ?ועי' מ"ב רט"ז י' בלוקח פרי לאכלו ומריח בו.

] היו לפניו ב' בשמים שברכתן שוה, מברך על החביב ופוטר את חבירו.[[117]](#footnote-118)

]

] לדעת רוב קמאי דמברך על כל א' את ברכתו הראוי', ברכת עצי בשמים וברכת עשבי בשמים קודמות לברכת מיני בשמים,[[118]](#footnote-119) וי"א דאף ברכת עצי בשמים קודמת לברכת עשבי בשמים,[[119]](#footnote-120) וי"א דאינה קודמת אלא מברך תחילה על החביב,[[120]](#footnote-121) וי"א דליכא בזה דין קדימה כלל,[[121]](#footnote-122) ולדינא יש לברך תחילה על החביב והיכא ששניהן חביבין בשוה יש לברך תחילה ברכת עצי בשמים.[[122]](#footnote-123)

] היו לפניו בשמים מז' המינים ושאר בשמים, אין דין קדימה לז' המינים,[[123]](#footnote-124) ונראה דהוא משום שלא נשתבחו ז' המינים אלא באכילתן ולא בריחן.

ברכת עצי בשמים קודמת לברכת עשבי בשמים, - דעת הרוקח דבורא עצי בשמים קודם לבורא עשבי בשמים, והב"י כתב דתלי בהפלוגתא אם בפה"ע קודם לבפה"א, וי"א דהכא אינו קודם, משום שאין בורא עשבי בשמים פוטר את בורא עצי בשמים, וע"כ לא חשיב בורא עצי בשמים כברכה מבוררת טפי. - בורא שמן ערב קודם לשאר ברכות, כן נקט המג"א, והוא לפי טעמא דתר"י, אך לדעת ש"ר אין הדין מבורר, ובד' הרא"ה מבו' דיש טעם להקדים שמן ערב לשאר דברים משום שברכתו מבוררת טפי, ואך דלב"ה הדס קודם משום שהוא קיים בגופו. ועי שעה"צ רט"ז סק"מ, ז"ל, (מ) ואם הביאו לפניו שמן אפרסמון ושמן שמבושם בעצי בשמים, נראה דגם להרא"ה טוב יותר שיברך תחלה בורא שמן ערב על האפרסמון משום דהוי ברכה מבוררת טפי, וכפסק המגן אברהם - הנותן ריח טוב בפירות, י"א דהוא קודם לברכת עצי בשמים משום שהוא מבורר טפי, פמ"ג בפתיחה וחיי אדם, וי"א דעצי בשמים חשיב כמבורר טפי, כיון דברכת הנותן ריח טוב בפירות היא אף בפירות האדמה, פמ"ג בסימן רט"ז, ולכו"ע הוא קודם לבורא עשבי בשמים.

דרישה רט"ז סק"ב, דאנן לא קי"ל כבה"ג, וע"כ ליכא דין קדימה לעצי על עשבי, אך איכא דין קדימה על מיני, דומיא דכל הברכות קודמין לברכת שהכל.

בטעם הא דברכת ההדס קודמת לברכת השמן, אף דאין ברכותיהן שוות, ובכה"ג ליכא דין קדימה, כתב הפרישה סקכ"ו, דשאני הכא דברכת ההדס היא מבוררת יותר מברכת השמן שהוא בורא מיני בשמים, אך אי"ז מתישב אם איירי בשמן שברכתו בורא שמן ערב, כמבו' להדיא בד' הטור, וד' הפרישה צע"ג.

בפסקי רי"ד רי"א מבו' דאם שמן והדס הי' ברכתן שוה ל"ה פליגי ב"ש וב"ה.

בס' המאורות ר"ב מבו' דהראב"ד מפרש דכשרתא וכבישא וטחינא הכל ענין א', ואך דחלוק הוא אם שלקו הבשמים בתוכו או כבשו הבשמים בתוכו או טחנו מהן, עיי"ש.

נימו"י ר"ד דדבר שאינו נאכל כמות שהוא, מברכין בורא עצי, ועי' הלק"ט בדין ירק שאינו נאכל חי.

יל"ע אם ד' הלבוש על שמן זית, מתאימים לד' הרא"ה בברכת בורא שמן ערב.

מד' רא"ה דאף על שמן שקלט טעם בושם מברכין שמן ערב, ונת' דהיינו דהשמן עצמו חשיב כבושם, נראה לכאו' דיש ללמוד דמברכין על ריח סינטטי.

בה"ג פירש דשמן והדס איירי במשחא כבישא, ומעלת ההדס משום דבשמן ליכא לבושם בעיני', וזה ניחא טפי לטעמי' בפי' משחא כבישא, דבאמת ליכא כלל מן הבושם.

פי' התפילה לר"י ב"ר יקר קצ"ב דעל שמן מברכין שמן ערב משום דאין עיקרו לריח, ועד"ז הוא בפירות, ובסו"ד נראה דשמן אפרסמון ריחו מהבשמים שבתוכו וע"כ אין מברכין בורא ריח שמן, - ועיקר דבריו הם כמש"נ בדברינו בדין ברכת הריח מתחילה, דפירות ושמן אינם בשמים, ותיקנו בהן ברכה אחרת אף שאינם בשמים.

פמ"ג אש"א רט"ז ט"ו עמד, דלכאו' גם של גינה אין העץ מתקייים, ואפ"ה כיון שהגבעול קשה מברכין בורא עצי בשמים.

במשה"ק המ"ב על השו"ע דמ"ט על מי ורד מברך, הנה בפשוטו חלוק מי ורד שהם יוצא מגוף הפרי כמבו' כן בד' הרשב"א, וכן מבו' גם בהל' הריטב"א, למשחא כבישא דאי"ז אלא בישול, אך מכוון קו' המ"ב, דלפ"ז שמן אפרסמון הוא מפני מעלתו, ואין מקור למשחא כבישא, אך אי נימא דשמן אפרסמון הוא ג"כ כמשחא כבישא ניחא, דלדעה זו זה גופא טעמא דשמן אפרסמון, וכמש"נ מד' ספר השלחן, אך לפ"ז אינו מובן הצד דאין מברכין ע"ז כלל, ובע"כ דהשו"ע לא ס"ל כן, והרי לא יתכן דבזה נחלקו ב' הדעות מהו שמן אפרסמון.

יש להביא לקו' רבינו מנוח ועוד מן הראשונים מ"ט אין מברכין על ריח שעשוי להעביר את הזוהמא, והמאורות נקט דלדעת רש"י ניחא, וצ"ב.

יש לבאר דין בשמים של ערוה, ומש"נ במכתב טללי טוהר.

מהריק"ש הובא בגוו"ר א' מ"ב, דעל פרי שלא נגמר גידולו מברכין בורא עצי בשמים.

ב"י בדעת מהר"ם דקנה וקינמון אינם עיקר פרי, וע"כ אין מברכין עליהן, ונראה ביאורו דמכח זה חשיב כעץ ולא חשיב כפרי, וכ"ה לד' הפרישה דכונת הב"י דהעץ עושה פירות אחרים, ולפ"ז נמצא טעם אחר להא דמברכין על קנה בפה"א, ושם לא נתפרש טעם זה, אך הב"ח כתב לטעם זה בדעת מהר"ם.

וצריך להעמיד הפלוגתא בזה בפירות שאינם עיקר הפרי, אם מברכין עליהן ריח טוב בפירות או בורא עצי בשמים או בורא מיני בשמים, אשר כ"כ האגור, והב"י תמה ע"ז, ועמש"נ ב? בביאור דינא דהאגור, אשר כן הכריע האלי' רבה להלכה.

ובמג"א סימן רט"ז סק"ו עמד דמ"ט מברך על דבר שאינו עיקר הפרי בורא עצי בשמים, ומ"ש מברכת הנהנין דמברכין עליו בפה"א, ועמש"נ לדון בזה בדברינו בסוגיא דצלף דאם הא דאין מברכין על דבר שאינו עיקר הפרי, הוא משום דלא חשיב כפרי אלא הוי מכלל העץ עצמו, אי"ז טעם שלא לברך עליו בורא עצי בשמים.

רש"י בדנ"ג. דרק בשמן אפרסמון מברכין שמן ערב, והב"ח למד דלרש"י הוא משום מעלתו, ויל"ע דבמשחא כבישא וטחינא מבו' ברש"י דבעינן שיהא העץ קיים, וא"כ בשמן אפרסמון הרי אין העץ קיים, ולכאו' צ"ל דהתם חשיב דהעץ קיים, שהרי השמן עומד בפנ"ע, ורק כשהוא נסתר ע"י שמן שאינו מכלל הבושם חשיב שאינו קיים, אך י"ל בע"א, דכל הא דבעינן שיהא השמן קיים הוא רק לגבי ברכת עצי בשמים, אך לברכת מיני בשמים ל"ב לזה, והא דמברכין על שמן אפרסמון שמן ערב הוא מחמת מעלתו, וע"כ י"ל דגם ל"ב שיהא בושם, וכמש"נ במק"א.

תר"י בשם הראב"ד דעל שמן שסיננו מברך במ"ב, וצ"ע דא"כ מ"ט במי ורד הוצרך לפרש טעם אחר דאינו עץ אלא פרי, ואולי חלוק יוצא ממי שלקות, וכן מבו' בשו"ע דעל משחא כבישא אין מברכין וצ"ע מ"ש ממי ורד, ובע"כ לחלק כן דמי הפירות עדיפי, אך יתכן דהטעם הוא משום ששמן שסיננו בטל קליטת הבשמים בשמן, וכמש"נ לעיל לדון לפרש כן, וצ"ע.

ל' רמב"ם פרנקל עץ או מן העץ, ונ' זהו כמש"כ תר"י דגם על הגדל בעץ מברך בורא עצי בשמים, ועפ"ז יל"ד בדין יוצא וכמש"נ במק"א.

רבינו מנוח פי' רמב"ם דשמן זית שכבש וטחן אותם עם בשמים, וע"כ מברכין בורא עצי בשמים, ושאני שמן המשחה דהוא מהרבה מיני בשמים, וזה דלא כפי' הב"י בד' הרמב"ם.

רבינו מנוח ה"ז ג"כ כתב דבאתרוג אין מברך רק כשלוקח להריח כיון שלא נעשה לריח, וכתב דלרש"י ניחא, וכ"כ גם המאורות וצ"ב.

ספר המכתם דבשמן ויין ל"ש לילך אחר החביב, כיון דהוא ב' מיני ברכות, עיי"ש.

ארחות חיים ל"ח ר די"א דעל פלפל וזנגביל מברך בורא מיני בשמים, ונראה דהוא משום שאין נטיעת העץ לריח.

מ"ב סקי"ט דמי ורד הוא גם מה שיצא ע"י שרי', ולא רק ע"י סחיטה, וצ"ע, ועי' כה"ח שם סקנ"ג שנקט לא כן.

רא"ה דחביב ודאי קודם, והפלוגתא היא בשאין א' חביב מחבירו, וב"ש סברי דמשחא עדיף דהוא חשוב בגופו טפי מהדס, וב"ה דברי דהדס כברייתו וקיים בגופו עדיף, - ולהמפרשים דאין ברכותיהן שוות דאיירי בשמן ערב, כתב הרא"ה דטעמא דב"ש הוא משום דחשיב בגופו טפי מהדס, וחשיב נמי בברכתו שמזכיר ומייחד שמן, ונתחדש בזה, דאף דלדעת הרא"ה ברכת בורא שמן ערב היא משום גריעותו דאינו בכלל עץ, מ"מ כיון דבפועל היא ברכה מבוררת טפי, יש להקדימה.

ומש"כ הרא"ה דשמן אפרסמון חשיב דליתא בגופי', והאלי' רבה רט"ז סקי"ט תמה ע"ז, ובמ"ב שם סקמ"ה ובשעה"צ סקל"ט ובביאוה"ל שם כתב דבד' הרא"ה מבו' כד' הטור, אך לכאו' נ' דהרא"ה לטעמי' דס"ל דאין מברכין על שמן אפרסמון בורא עצי בשמים, משום דהו"ל יוצא, ונמצא דחשיב דאינו כברייתו, אך לדעת ש"ר אין מקור לזה, ודו"ק. - וגם טעמא בתרא דהא"ר, דודאי יש להקדים ברכת בורא שמן ערב, שהיא מבוררת טפי, הנה לדעת הרא"ה גופי' הרי אי"ז מפני מעלתה, והאמנם מבו' בדבריו דיש טעם להקדימה מכח שהיא מבוררת, אך מעלת הדבר עצמו עדיפא, אך לדעת ש"ר דמברכין עליו בורא שמן ערב מפני מעלתו, י"ל דודאי יש להקדימו להדס, ודו"ק. - ועי' מג"א רט"ז סקי"ט שדן לומר דאפרסמון קודם להדס משום דהו"ל ברכה פרטית.

ועד"ז י"ל בדעת רש"י, שפירש להביאו לפניהם שמן והדס, דהוא בברכת בורא שמן ערב, וי"ל דרש"י לטעמי' למש"כ ההשלמה בדעתו דאין מברכין בורא שמן ערב אלא כשאינו נוטלו להריח בו, אך אם מביאו להריח בו מברכין עליו בורא עצי בשמים, ולפ"ז הרי נמצא דבורא עצי בשמים עדיפא מבורא שמן ערב, וע"כ אין להקדימו משום זה, ודו"ק.

ובהפלוגתא בשמן ויין, כתב הרא"ה דפליגי אם ריח עדיף דמקרבא הנאתו, או שתי' עדיפא דהנאה מרובה.

וכתב הרא"ה שם דהוא אף בחביב, משום דכשאין ברכותיהן שוות אזלינן בתר חשוב, וצ"ע דא"כ מ"ט לעיל בשמן והדס כתב דאף אם איירי באין ברכותיהן שוות צ"ל דאין א' חביב טפי מחבירו, ואולי התם אזיל להצד דגם באין ברכותיהן שוות אזלינן בתר חביב, וכ"נ בביאוה"ל סימן רט"ז סי"א, ועיי"ש מה שדן בזה לדינא אם הדס קודם לשמן כשהשמן חביב, עיי"ש.

הגר"א רט"ז סק"ח עמד ע"ד הרא"ש דלמד ממשחא כבישא ליוצא, שהרי הרא"ש עצמו מחלק ביניהם בברכת הפירות, עיי"ש.

בשמן והדס נחלקו הראשונים אם ברכותיהן שוות או אין ברכותיהן שוות, דדעת רש"י ודעימי' דאין ברכותיהן שוות, ודעת הרי"ף ודעימי' דברכותיהן שוות. וטעמא דב"ש דשמן קודם הוא משום דזכינו לריחו וזכינו לסיכתו, והרא"ה כתב דאם איירי בשמן שברכתו בורא שמן ערב הוא גם משום דברכתו מבוררת יותר. וטעמא דב"ה דהדס קודם הוא משום דגוף הבושם לפנינו, לאפוקי שמן שניתן בו ריח ע"י הבשמים שנתנו בתוכו, וגם אם איירי בשמן אפרסמון וכו', מ"מ אין גופו קיים אלא השמן היוצא. ובשמן ויין טעמא דב"ש הוא משום דמיקרבא הנאתו, וטעמא דב"ה הוא משום דהנאת שתי' חשיבא מהנאת ריח.

א] בדין פירות נחלקו הראשונים, דעת הרא"ה והריטב"א דאם נתכוין להריח בהן מברך, דעת התוס' ודעימייהו לפמש"כ בביאוה"ל דרק אם נטלן כדי להריח מברך, או אף אם נטלן כדי לאכול ולהריח, וכן נקטו הפוסקים, ובדעת הגר"א בדעת התוס' נחלקו האחרונים, והחזו"א כתב שדעתו דאינו מברך אלא כשייחדן לריח. - ובדין בשמים של בית הכסא, משמע בד' הרא"ה והריטב"א דאם נתכוין להריח מברך, וצ"ע מסוגיית הגמ', והפמ"ג כתב דכיון שייחד הריח כדי להעביר הזוהמא, אין מברכין ע"ז גם כשנטלו להריח. ב] נחלקו הראשונים אם מברכין על אתרוג של מצוה וככל אתרוג, או דאתרוג בסוכות דאינו עומד לריח אין מברכין עליו, ולדעה זו נחלקו האחרונים אם היינו רק כשנוטלו למצוה דלא חשיב כנטילה לריח, או אף כשנוטלו לשם ריח, ובטעמא דמילתא י"א דהוא משום שאינו עומד כלל לריח, י"א דהוא משום שאין תורת פרי עליו שאינו עומד לאכילה, וי"א דהוא משום דבעינן יחוד לריח. - ועל פת חמה, י"א דמברכין בורא מיני בשמים, וי"א דפת לאו בושם היא אלא מברכין הנותן ריח טוב בפת, וי"א דאין מברכין כלל, והטעם י"א דהוא משום דאין ריח הפת חשוב כ"כ, וי"א דהוא משום שאינה עומדת כלל לריח, וי"א דהוא משום דבעינן יחוד לריח.

א] הב"י כתב בדעת כמה מקמאי דמברכין עליו בורא עצי בשמים, אף שאין הבשמים בתוכו, וכתב הב"ח דה"ז עדיף מריח שאין לו עיקר, כיון שנתמצה מן הבשמים לתוכו. ודעת הראב"ד דמברכין עליו בורא מיני בשמים, דלי"ב לחשיבות עצי בשמים כיון דאין הבשמים בתוכו, אך בדעת הטור י"מ דהראב"ד קאי על גוונא שנשתייר מעט מן הבשמים, והרא"ה כתב מתחילה לברך ע"ז בורא שמן ערב, ושוב כתב דאין מברכין ע"ז כלל, דאין מברכין בורא שמן ערב אלא בריח שמגוף השמן. ב] נת' לעיל 19 ב'.

א] דעת הראב"ד ודעימי' דמברכין עליו הנותן ריח טוב בפירות, דהוא ראוי לאכילה וחשיב כפרי. ודעת הרמב"ם והרא"ש דמברכין עליו בורא עצי בשמים כיון שאין עיקרו לאכילה. ב] דעת מהר"ם מר"ב דמברכין עליו בורא עצי בשמים דהוי מין עץ. ודעת הרא"ש דמברכין עליו הנותן ריח טוב בפירות כיון שעיקרן לאכילה, ויש מהפוסקים שפקפקו בזה כיון שאין נאכלין בפנ"ע אלא ע"י תערובת. והאגור כתב בשם הר"מ מקוצי לברך עליהן במ"ב, וכן כתב האלי' רבה, ובמק"א נת' בזה באורך. ג] לדעת מהר"ם מברכין עליו בורא עצי בשמים, ולדעת הרא"ש י"א דמברכין עליו הנותן ריח טוב בפירות כיון שעיקרו עומד לתבלין, וי"א דכיון שאינו עומד אלא לתבלין לא חשיב כפרי, וכתב המ"ב דמספק יש לברך עליו במ"ב. ד] הרמב"ם כתב דמברכין ע"ז בורא עצי בשמים, ופירש הלבוש דאין מברכין ע"ז הנותן ריח טוב בפירות כיון שהוא ע"י מעשה האדם ולא ניתן בו הריח מבתחילתו, ומ"מ כיון שכח הריח הי' בו בפנימיותו, מברכין ע"ז בורא עצי בשמים.

א] כל ברכות הבשמים קודמין לברכת בורא מיני בשמים. - דעת הרוקח דבורא עצי בשמים קודם לבורא עשבי בשמים, והב"י כתב דתלי בהפלוגתא אם בפה"ע קודם לבפה"א, וי"א דהכא אינו קודם, משום שאין בורא עשבי בשמים פוטר את בורא עצי בשמים, וע"כ לא חשיב בורא עצי בשמים כברכה מבוררת טפי. - בורא שמן ערב קודם לשאר ברכות, כן נקט המג"א, והוא לפי טעמא דתר"י, אך לדעת ש"ר אין הדין מבורר, ובד' הרא"ה מבו' דיש טעם להקדים שמן ערב לשאר דברים משום שברכתו מבוררת טפי, ואך דלב"ה הדס קודם משום שהוא קיים בגופו. - הנותן ריח טוב בפירות, י"א דהוא קודם לברכת עצי בשמים משום שהוא מבורר טפי, פמ"ג בפתיחה וחיי אדם, וי"א דעצי בשמים חשיב כמבורר טפי, כיון דברכת הנותן ריח טוב בפירות היא אף בפירות האדמה, פמ"ג בסימן רט"ז, ולכו"ע הוא קודם לבורא עשבי בשמים. ב] בנכנס לחנותו של בשם שמריח כמה מינים יחד, וכן בתערובת בשמים שמריח כמה מינים יחד מברך בורא מיני בשמים. וכן באגודה של כמה מינים, אם א"א לו להריח מכל א' לבדו, מברך בורא מיני בשמים. ודעת הראב"ד דאם היו לפניו עצי בשמים ועשבי בשמים מברך בורא מיני בשמים, ודעת הטור דרק אם היו לפניו גם מיני בשמים מברך בורא מיני בשמים ופוטר את כולם, ודעת ש"ר דמברך על כל מין את הברכה הראוי' לו.

א] מהר"ם כתב דא"צ לחזור ולברך אם דעתו לחזור ולא הסיח דעתו, והמג"א הק' דמ"ט לי"ב משום שינוי מקום, ותירץ חדא דבריח הוא חוזר ומריח אותם בשמים ול"ד לאכילה, ועוד דבריח הוא חוזר ומריח בלא מעשה, ובמ"ב כתב דאם חוזר ומריח בשמים אחרים חייב לברך לטעמא קמא דהמג"א, ובבשמים שאין מריח מהם אלא ע"י שנוטלם, חייב לברך לטעמא בתרא דהמג"א. והגר"א דחה לטעמא קמא, ובביאור הגר"א סימן ח' נראה שהטעם בזה הוא דבריח ליכא קביעות מקום כלל, וע"כ לי"ב לעיקר דין שינוי מקום, דאין הריח שייך למקום זה, ואכמ"ל. ב] דעת הט"ז דאינו מברך אא"כ נתכוין להריח, דכ"ה דאינו מברך על דבר שאינו עומד לריח, ה"נ אינו מברך על דבר העומד להריח אם לא נתכוין להריח, ועוד דהו"ל כהנאה הבאה לו לאדם בע"כ, אמנם בד' הרא"ה והריטב"א מפורש דאף אם לא נתכוין להריח חייב לברך, וכן הסכימו רוב האחרונים.

מגן גיבורים רט"ז סק"ה דבשמן אפרסמון שמברכין אף להעביר את הזוהמא, הוא משום דאין הברכה על הריח, אלא על גוף השמן שהוא שמן ערב, ואף על סיכתו, וצ"ב.

ל' רס"ג עמ' צ"ג צ"ד, ואם הריחות האלה באו ביחד וברכתן היא שוה יכול המברך להתחיל באיזה מהם שהוא רוצה, ואם ברכתם היא שונה יקדים בורא עצי בשמים ואחרי' בורא שמן ערב, וחוץ מאלה הדבר נתון ביד המברך, עכ"ל, ולעיל עמ' פ"ו כתב דבברכת הנהנין מקדים את החביב, וע"כ אין לפרש דמש"כ דמקדים את מי שירצה, היינו את החביב, ומבו' דבברכת הריח ליכא דין קדימה לחביב, ואולי ס"ל דאינו מכלל ברכת הנהנין.

ועי' בדבריו עמ' פ"ב שחילק דיש ב' מיני ברכות, או שהן קשורות בגוף האדם או שהן נוגעות בחושיו, והקשורות בגוף האדם ג"כ מתחלקות לג' חלקים מאכלים ומשקים ופעולות, והתלויות בחושיו ג"כ בג' אופנים בראי' בשמיעה ובהרחה, עכ"ל, ונ' מזה דברכת הריח וברכת הנהנין ב' עניני ברכות הם, וצ"ע.

ואולי ס"ל דאי"ז אלא מברכות השבח, אך עיי"ש לגבי ברכה אחרונה שהדגיש דל"ד לאכילה ושתי' דטעון ברכה לאחריו.

ברכי יוסף רט"ז ב', על ריח מינט"ה הנקרא בערבי נענ"ה ונקרא בלשון משנה פ"ז דשביעית (מ"ב) דנדנה. ופ"ק דעוקצין (מ"ב) מינתא. ואמיתא, בשבת דף קכ"ח. כתב הרב גנת ורדים א"ח כלל א' סי' מ"א דאין מברכין. והרב פרח שושן כלל א' סי' י"ג חלק עליו, ובהסכמה עלה דמברך עליו הנותן ריח טוב בפירות. וכ"כ הרב הלקט ח"ב סי' קט"ו, וכתב דהעולם מברכין עשבי, ולא ידע למה. והביא כל זה הרב יד אהרן נר"ו, ואשתמיט מכלהו מ"ש הרב שבלי הלקט סוף סי' מ"ד וז"ל, והפיגם רוטא והאמיתה מינטה וכל שהן עשב שריחן נודף מברך עליהם עשבי בשמים, עכ"ל, אך במחב"ר אות י' כתב דבשבה"ל כת"י ליתא.

מג"א דאין מברכין רק על העומדין בחנות ולא בחדר, ונ' דאי"ז סתירה למש"נ דודאי מברכין על בשמים העומדין להריחן במקום אחר, ואטו בשמים שדרך להריחן בחדר א' בביתו, אין מברכין עליהן בחדר אחר, אלא הכא שאני שעיקרן לסחורה ולא לריח, ורק כשמעמידן בחנות דמטרתו לריח, הוא דמשוי להו כעבידי לריחא, ודו"ק.

1. בה"ג פרק ו', פי' ר"ח מג., רמב"ם פ"ט ה"א, ספר היראה לרבינו יונה, תר"י מג., הגהות סמ"ק מ' קצ"ג אות י"א, טוש"ע סימן רט"ז ס"א, ובחי' הרמב"ן ברכות נא: כתב שלא תיקנו ברכות בהנאות שאינם נכנסות לגוף כגון רחיצת מים וקרים וכגון נשבה הרוח ונהנה וכו' אלא בדברים הנכנסין לגוף והגוף נהנה מהן כגון אכילה ושתיה "וריח נמי דבר הנכנס לגוף וסועד הוא" וכאכילה ושתי' דמי, עכ"ל, וכעי"ז כתב בחי' רבינו דוד ס"פ מקום שנהגו.

   ועי' במג"א שם סק"א מש"כ בטעם הא דאין מברכין על קול ערב ועל רחיצה וסיכה, וכטעמא דהמטה משה דאין מברכין על קול ערב משום שאין בו ממש, כ"כ בפי' התפילה להר"י ב"ר יקר, עיי"ש בדבריו, ובד' הרמב"ן הנז' מבו' ישוב לזה, וכעי"ז כתב בדרכ"מ שם, ועי' עוד בספר המספיק לעובדי ד' עמ' 240 שעמד דמ"ט לא תיקנו ברכה על חוש הראי' והשמיעה והמישוש, עיי"ש מש"כ בזה, ועיי"ש דמבו' בדבריו, דברכת הרואה אילנות בימי ניסן אינה כשאר ברכות הראי', אלא הוי ברכת הנהנין על הראי', וכ"נ גם ממש"כ ראבי"ה סימן ק"כ דיש מי שאומר דאין מברכין ברכת האילנות רק בפעם הראשון, ואינו נראה לי, עכ"ד, ולפי דבריו מתבאר היטב הא דמייתינן לה בסוגיית הגמ' מג: בהדי ברכת הריח, אך בד' הרמב"ם לא משמע כן, שהרי הביאה יחד עם כל ברכות הראי', וצ"ע, ולפ"ד הר"א ז"ל יש לחוש שאסור לראות אילנות טובות בימי ניסן בלא לברך עליהן, ול"ד לשאר ברכות הראי' דאם יש לו טעם ראוי מותר להמתין מלברך, וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-2)
2. הר"א בן הרמב"ם בספר המספיק לעובדי ד' עמ' 240, וכ"ה בל' הפמ"ג רי"ז מש"ז סק"ב. [↑](#footnote-ref-3)
3. במג"א סימן רי"ח סק"ה הביא מש"כ האבודרהם, ז"ל, וא"ת הרי ברעמים ובזוועות ובריח חנותו של בשם אין שם פרק אלא בכל הפסקה שיפסיק צריך לברך כמו שאמרנו למעלה, וי"ל וכו' וריח חנותו של בשם אף על פי שהוא אותו הדבר בעצמו כיון שהנאתו דומה להנאת אכילה מברך בכל הפסקה שמפסיק, והראב"ד כתב בתשובה שאלה כי ריח חנותו של בשם אינו הדבר ההוא בעצמו שהריח מוסיף והולך, עכ"ל, וצ"ב בד' הראב"ד דמ"ט הוצרך לטעם אחר ופליג ע"ד האבודרהם שכתב דכיון דהנאתו דומה להנאת אכילה מברך בכל הפסקה שמפסיק, הרי ודאי דדינא דל' יום הוא רק בברכת ההודאה והשבח ולא בברכת הנהנין, ונראה מזה בדעת הראב"ד דס"ל דברכת הבשמים אינה ברכת הנהנין, אלא הויא מכלל ברכות השבח וההודאה, וע"כ הי' בדין דלא יברכו ע"ז אלא אחת לל' יום, וכ"נ ממש"כ המג"א בסימן רצ"ז סק"ה בשם הגהות מנהגים שבס' המנהגים לר"א טירנא מוצ"ש אות ז' דמי שאין לו חוש הריח מברך על הבשמים, שהרי הוא נהנה מריח שאחרים מצילים אותו משריפה ע"י ריח, עכ"ל, והיינו דומיא דהא דסומא מברך יוצר המאורות, וי"א דאף מברך בורא מאורי האש, משום דאית לי' הנאה מיני', ואם ברכת הריח היא ברכת הנהנין דאסור ליהנות מן הריח בלא ברכה, ל"ש לחייב כלל בברכה מכח מה שיש לו תועלת בריח שאילו היתה שריפה היו מצילין אותו ע"י הריח, ובע"כ דס"ל דברכת הריח הויא מכלל ברכות השבח וההודאה, וכל שנכנס הריח לגופו יש לו להודות על הריח, ולזה סגי במה שיש לו הנאה מבריאת הריח שמצילין אותו משריפה עי"ז, וכן משמע קצת באהל מועד דרך ג' שכלל יחד ברכת ההודאה הראי' והריח, ובדרך ד' כתב לדין ברכת הפירות, אך בדבריו בדרך א' נתיב ב' ונתיב ט' לא משמע כן.

   ובגמ' מג: ילפינן לחיוב ברכת הריח מדכתיב כל הנשמה תהלל, והצל"ח שם כתב דבעינן קרא להך אסמכתא דס"ד דכיון דריח אין בו משום מעילה, אף אין חיוב ברכה על הנאתו, ויל"פ לדעת הני קמאי, דלא ילפי' מהך קרא חיוב דברכת הנהנין, אלא הוי חיוב הודאה בעלמא, ושו"ר בס' ציונים לתורה כלל ז' שנקט כן, עיי"ש באורך.

   ושם דמ"ג. ס"ד דרב זירא דאין מברכין על הריח קודם שהריח, ורבא בר ירמי' משני לי' דדמיא לברכת המוציא שמברכין קודם האכילה, ובדעת רב זירא י"ל דהוא משום דס"ל דברכת הריח הויא מכלל ברכת השבח וההודאה וע"כ אין מברכין קודם שיריח, ול"ד לברכת הנהנין שמברכין קודם האכילה, וגם לפ"מ דמשני לי' דדמיא לברכת המוציא, י"ל דמייתי מינה דכ"ה דמברכין ברכת הנהנין קודם האכילה, ה"נ מצי לברך ברכת ההודאה והשבח על הריח קודם שהריח. [↑](#footnote-ref-4)
4. גמ' מד: ונדה נב.. [↑](#footnote-ref-5)
5. בפירש"י נדה נב. פירש דהנאה מועטת היא, והב"ח בסימן רט"ז פירש דבריו דר"ל דמיד לאחר שהריח נפסקה הנאתו ודמי לאוכל ונתעכל המזון במעיו שאינו מברך, וכן פירשו הט"ז שם סק"א והגו"ר כלל ג' סימן כ', וכ"כ הארחות חיים סימן מ"ב, ז"ל, שכשמפסיק הריח מחוטמו עברה הנאתו משא"כ באכילה, עכ"ל, וכ"ה בכל בו סימן כ"ד, אך בד' המג"א שם סק"א מבו' דטעמא דרש"י הוא טעם אחר מטעמא דהכל בו, וכמו שעמד ע"ז הפמ"ג שם, וכ"ה מבו' גם בדברי חמודות פרק כיצד מברכין סקק"כ, ובמער"ק פ"ט מברכות ה"א פירש ד' רש"י דהו"ל כאוכל פחות מכשיעור דאין מברך לאחריו, ועיקר טעם זה כתבו גם בפמ"ג בפתיחה וכת"ס או"ח סימן כ"ד ואו"ש פ"א ה"ב, ואמנם ג"ז אינו מתישב בד' הדברי חמודות והמג"א שכתבו דמה"ט גם אין מברכין ע"ז שהחיינו, ובע"כ שפירשו ד' רש"י דהנאה מועטת היא ואינה חשובה לברך עלי' ברכה אחרונה, וה"נ אינה חשובה לברך עלי' ברכת שהחיינו, ועי' גם בכת"ס שם שנקט דרש"י לא נתכוין לומר דהוי כפחות מכשיעור. ועי' עוד בעולת תמיד סימן רט"ז סק"א שכתב טעם אחר בזה. - ויש להוסיף דאי נימא בדעת כמה מקמאי דברכת הריח הויא ברכת השבח וההודאה, הרי פשוט דמה"ט אין מברכין לאחריו ול"ד לברכת הנהנין. [↑](#footnote-ref-6)
6. רבינו מנוח פ"י ה"ב, רדב"ז סימן רצ"ז, הובא במג"א סימן רכ"ה סקי"ב, שבו"י ח"ב סימן ל"ז, מור וקציעה סימן רט"ז. [↑](#footnote-ref-7)
7. דברי חמודות פרק כיצד מברכין סקק"כ, ופירש הטעם משום דהנאה מועטת היא, ובשם הר"מ דיין כתב דהוא משום שברכת הריח סמכו על כל הנשמה תהלל והנשמה נצחית לא שייך לומר שהחיינו וקיימנו וכו' שהרי קיימת ונצחית בעצמו, והמג"א סימן רט"ז סק"א כתב דהוא משום שהן קיימין כל השנה, ותמה ע"ז האלי' רבה שם סק"ב דהחוש מכחיש זה, ובברכ"י סימן רט"ז סק"א מסיק דאין לברך, והובא בשע"ת שם סק"א, וכ"כ במ"ב סימן רכ"ה סקט"ז דנהגו שלא לברך. [↑](#footnote-ref-8)
8. גו"ר כלל א' סימן מ"א, פרח שושן כלל א' סימן י"ג. [↑](#footnote-ref-9)
9. לקט יושר עמ' 40 בתשו' הר"ר מנליפא, ומשום דבטלה דעתו אצל כל אדם, ואמנם בריח שהרבה בנ"א אינם נהנין ממנו ל"ש טעם זה, וכ"ה לדעת הסוברים דאף מי שאין לו חוש הריח כלל מברך וכדלהלן הערה ?, דכ"ש דמי שאינו נהנה מן הריח מברך. [↑](#footnote-ref-10)
10. מרדכי סימן קפ"ח וטור סימן רצ"ז בשם ה"ר אפרים, והוא בשו"ת בעלי התוס' סימן ל"ב, אלי' רבה סימן רצ"ז בשם פסקי תוס' והסכים לזה. [↑](#footnote-ref-11)
11. ארחות חיים הל' הבדלה ס"ח די"א דמברך דאע"פ שאינו מרגיש בריח הנאה יש לו שמחזק ראשו וגופו, והובא בב"י סימן רצ"ז. הגהות מנהגים שבס' המנהגים לר"א טירנא מוצ"ש אות ז' דמברך משום שנהנה מריח שאחרים מצילים אותו משריפה ע"י ריח, עכ"ל, והובא במג"א סימן רצ"א סק"ה ופליג ע"ז, ועמש"נ בזה לעיל הערה ?. ובשבו"י ח"ג סימן ל"ב נקט לעיקר כד' הא"ח. [↑](#footnote-ref-12)
12. מג"א סימן רצ"ז סק"ה דבכה"ג דברי ארחות חיים אמת שנהנה ראשו וגופו, וכ"כ בגליון הגרע"א שם, אך בד' ה"ר אפרים שלא חילק נראה דגם בכה"ג אינו מברך, וכ"ה מבו' בד' האלי' רבה הנז'. [↑](#footnote-ref-13)
13. ריטב"א שם, וכן נראה מל' הרא"ה שם, וכ"ה בל' הגר"ז בסדר ברכה"נ פי"א ה"י. - ונראה דאף אי נימא דגם מי שאינו נהנה מן הריח צריך לברך, וכדלעיל הערה ?, מ"מ כ"ז הוא כשהוא מתכוין להריח, אך כשאינו מתכוין להריח, מסתבר דאם אינו נהנה מזה אינו טעון ברכה, וצ"ע, ומצינו בחי' הריטב"א פסחים כה: שכתב בשם הרא"ה דמתכוין דאמרינן לענין הנאת ריח, ל"ד מתכוין ממש להריח, אלא היינו שנהנה מאותו ריח, כי יש הרבה מבנ"א שאין נהנין בדבר ואינו ערב להם וכל שנהנה מן הריח חשיב לן מתכוין, עכ"ד, ומבו' מזה דאסור להריח ריח של איסור אף כשאינו נהנה, ומ"מ כשאינו מתכוין לכך וגם אינו נהנה דנו בגמ' להתיר. [↑](#footnote-ref-14)
14. רא"ה מג: ומיוחס לריטב"א שם, ריטב"א פ"ד ה"ג, וכן נראה מד' תר"י שהבאנו להלן הערה? דאם משתהה מלברך נהנה מן העולם בלא ברכה, אך שמא כיון דהתם מביאין להן המוגמר כדי להריח, חשיב כמתכונין להריח מיד, וכ"כ בשעה"צ סימן רי"ז סק"ד בשם רבים מהאחרונים, וכן נראה שהכריע שם לדינא, וכ"כ הגר"ז בסדר ברכה"נ פי"א ה"י. - אמנם כמדומה דיש מקום לומר דיש ממיני הריח דריחם מועט ואין בהן הנאה כ"כ, וי"ל דאין מברכין עליהן אלא בשנתכוין להריחן וליהנות מהן, דאחשבינהו להנאתן, וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-15)
15. ט"ז סימן רי"ז סק"א וסק"ד וסימן רט"ז סקי"א, ובשעה"צ סימן רי"ז סק"ג כתב דכ"כ גם במער"ק וכן צידד בעולת תמיד, וכן העתיקו החיי אדם והיד הקטנה. - ובחזו"א סימן ל"ד סק"א כתב דאף בשמים שיחדן להריח אם נוטלן באקראי להעביר ריח רע או להעביר הזוהמא א"מ עליהן באותו פעם, ושם סוסק"ד כתב, ז"ל, משום שעיקר דעתו למיכל הו"ל כמתעסק לענין הנאה, ואף שמכוין להריח דרך התעסקות אינו מברך, עכ"ל, ולכאו' נראה מזה שנקט בפשיטות דאין מברכין על הבשמים אלא בשהוא מתכוין להריח וכדעת הט"ז, דאם צריך לברך אף כשאינו מתכוין להריח, לכאו' אין לומר דאם נטל הבושם למטרה אחרת, א"צ לברך על הריח, וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-16)
16. ר"ח מג., רמב"ם פ"א ה"ב ופ"ט ה"א, טור סימן רט"ז וכתב דדמי לאכילה דמברכין קודם האכילה, וכ"כ הפוסקים שם. [↑](#footnote-ref-17)
17. כתב תר"י מג., ז"ל, המוגמר מיד שמביאין אותו מריחין אותו ונהנין ממנו, לפיכך אחד מברך ופוטר לכולם, שאם היינו אומרים שיברך כל אחד ואחד היו שוהין "הרבה" אחר שהריחו אותו ונמצא שהיו נהנים מן העולם בלא ברכה, ולפיכך יותר טוב שיברך האחד ויפטר לאחרים בשמיעה בלבד ואע"פ שלא יענה אמן משיהנה מן העוה"ז בלא ברכה "שעה גדולה כ"כ", עכ"ל, ומבו' דמה שנהנה מעט זמן בלא ברכה ליכא איסורא, ובע"כ הוא משום דאין לברך עליו קודם שהביאוהו לפניהם, וכן נראה גם מדינא דנכנס לחנותו של בשם, דאינו מברך אלא אחר שנכנס, והרי דאף דמיד שנכנס מיד הוא נהנה מן הריח, ונמצא שנהנה מעט קודם הברכה, לי"ב איסורא, ועי' ט"ז סימן רי"ז סק"ד שרמז להעיר בזה בדין הי' הולך חוץ לכרך והריח ריח טוב, עיי"ש מש"כ בזה, ואמנם זה ניחא לדבריו דאין מברכין על הריח אלא כשנתכוין להריח, דלפ"ז ניחא בכל הני דוכתי, ואין מקור כלל דשרי להתכוין להריח ולברך אח"כ, וע"כ באמת נראה בדבריו דיש לאסור בזה, עיי"ש. - והנה אמנם בברכת הנהנין דאכילה לא מצינו להתיר בכה"ג ושמא לא משכח"ל, וי"ל דשאני ריח דגם אם מריח קודם הברכה, אין ברכתו אחר הנאתו אלא בשעת הנאתו, דהנאת הריח היא הנאה הנמשכת ול"ד לאכילה דאם מברך אחר שאכל מעט, נמצא דכלפי האכילה שאכל מתחילה הויא הברכה אחר אכילתו, ועי' ב"ח ר"ס רט"ז שעמד ע"ז, עיי"ש, וע"כ התירו בכה"ג. [↑](#footnote-ref-18)
18. בבא"ח שנה א' פר' ואתחנן דין ב' התיר להריח תחילה כדי לידע אם יש בו ריח טוב או אם ירגיש בריח ויברך ע"ז, והביא כן מס' חסד לאלפים, ואי נימא כמש"נ לעיל הערה ? דמיני ריח שריחן מועט, אין מברכין עליהן אלא בשנתכוין להריח וליהנות דאחשבינהו להנאתן, הרי דבמיני ריח אלו ודאי מותר להריח כדי לבדקן בלא לברך.

    והנה בפשוטו הי' נראה דדין זה תליא בפלוגתת הראשונים בדין מטעמת, דלדעת רוב קמאי שלא הותר מטעמת אלא כשטועם ופולט, אין להתיר להריח כדי לבדוק אם יש בו ריח בלא ברכה, אך לדעת הרמב"ם ודעימי' דהתירא דמטעמת הוא אף כשבולע, יש להתיר להריח כדי לבדוק את ריחו בלא ברכה, דדמי למטעמת.

    אך יש לדון בזה, דמחד גיסא י"ל דגם לדעת הרמב"ם יש לאסור בזה, דהנה צ"ע בדעת הרמב"ם דמ"ש מאוכל לרפואה דאם נהנה צריך לברך, ובמק"א נתבאר בדעת הרמב"ם דהאוכל לרפואה מברך על הנאת הרפואה, אך בד' הפוסקים אי"ז מתישב, וי"ל דשאני אוכל לרפואה שהוא מתכוין לבלוע לשם הרפואה, ול"ד למטעמת שאין כונתו לבליעה אלא לטעימה וטעימה הרי אינה מחייבת ברכה, ולפ"ז בנידו"ד שהוא מתכוין להריח יש לאסור גם לדעת הרמב"ם, אך באמת י"ל דשאני אוכל לרפואה שכונתו לצורך גופו וחשיב כלקיחת המאכל לעצמו וע"כ כל שנהנה הוא צריך לברך, ומשא"כ במטעמת שאי"ז כלל לצורך גופו אלא לצורך התבשיל ואינו לוקח כלל את המאכל לעצמו, וע"כ אף שנהנה א"צ לברך, ולפ"ז יש להתיר לדעתו להריח כדי לבדוק את ריחו.

    אמנם באמת נראה ברור דיש לאסור בזה גם לדעת הרמב"ם, שהרי האחרונים בסימן רי"ז הכריעו דמברכין על הריח אף כשאינו מתכוין להריח ונת' להלן הערה ?, וכיון דאף כשאינו מתכוין כלל להריח מברך, לכאו' אין מקום לומר דהיכא שמריח כדי לבדקו שלא יהא טעון ברכה, דרחוק לומר דהיכא דיש לו כונה אחרת גרע, (ואי נימא כן, הי' מקום לפרש בע"א טעם החילוק בין מטעמת לבין אוכל לרפואה, ואכמ"ל), ובפרט דבל' הרמב"ם פ"א ה"ב נראה להדיא דשורש התירא דמטעמת הוא, משום דחיוב ברכה באכילה כ"ש הוא רק בנתכוין לאכול או לשתות, עיי"ש, ובע"כ מזה דליכא להתירא דמטעמת בריח, ורק לדעת הט"ז שם דכל שאינו מתכוין להריח אינו טעון ברכה, י"ל דכל שאינו מתכוין להנאת הריח אלא כדי לבדקו ג"כ אינו טעון ברכה, וי"ל כן גם לדעת ש"ר דמטעמת טעונה ברכה כשבולע, דמ"מ בריח שאינו טעון ברכה אלא כשמתכוין להריח, י"ל דבעינן שיהא מתכוין להנאת הריח, ויל"פ כן בד' הבא"ח שהתיר בזה, דאזיל לטעמי' שם דין י"ג שנקט כד' הט"ז.

    והטעם בזה י"ל, דרק לגבי ברכת הנהנין שלא נתחייב בברכה אלא ע"י מעשה אכילה, הוא דאמרינן דכל שאינו מתכוין לאכילה לא חשיב כמעשה אכילה לחייב בברכה, אך בריח דהויא הנאה דממילא ליכא כלל להתירא דמטעמת, וי"ל עוד לדעת הסוברים דלא הותרה מטעמת אלא עד רביעית אך רביעית אסור, והיינו שלא הותרה מטעמת אלא בפחות מכשיעור, ובריח י"ל דאף ריח כ"ש חשיב כשיעור שלם, והרי אם היו מברכין ברכה אחרונה על הריח היו מברכין על ריח כ"ש, אך למש"כ במ"ב סימן ר"י סקי"ד דרק יותר מרביעית אסור דכיון שהוא הנאה יתירה חשיב כמו שמתכוין לאכילה, לכאו' אין לאסור מכח זה בריח, וגם אי נימא דהא דאין מברכין ברכה אחרונה על הריח, הוא משום דריח לעולם חשיב כפחות מכשיעור, לא א"ש.

    ובאמת כמדומה דיש לדקדק מד' הרמב"ם לאסור בזה, וזה ממש"כ הרמב"ם פ"א ה"ב, ז"ל, ואפי' "נתכוין" לאכול או לשתות כ"ש מברך ואח"כ יהנה, וכן אם הריח ריח טוב מברך ואח"כ יהנה ממנו, עכ"ל, והרי דבאכילה ושתי' התנה הרמב"ם שיתכון לאכול או לשתות, וכונתו למעט מטעמת וכמש"כ האחרונים, ובריח לא התנה שיתכוין להריח, ונ' מזה דחיובא דברכת הריח הוא אף דומיא דמטעמת שאינו מתכוין להריח, ומ' מזה גם כמו שהכריעו האחרונים דמברכין על הריח אף כשאינו מתכוין להריח, אך שו"ר ברמב"ם הנדמ"ח שד' הרמב"ם לגבי ריח הם קודם ד' הרמב"ם דאפי' נתכוין לאכול וכו', ולפ"ז אין הדקדוק מוכרח.

    ואמנם מ"מ י"ל דבנידו"ד יש להתיר בזה, ומכח זה יש להתיר גם לדעת ש"ר, וזה לפ"מ שנתבאר לעיל הערה ? דמותר להביא לפניו דבר שריחו נודף ולברך עליו, אף שנמצא שנהנה מן הריח מעט קודם הברכה, ולפ"ז יתכן דה"נ יש להתיר בכה"ג שאינו יודע אם יש בו ריח הראוי לברך עליו להריח ואם ימצא שיש בו ריח הראוי לברך עליו יברך, אך אין להתיר מכח זה בגוונא דיתכן דגם אם ימצא שיש בו ריח יחוש שאין די בריח זה לברך ולא יברך עליו היכא שלא יהא זה חשש גמור דחשיב כספק ברכות דלהקל, וגם אין להתיר מכח זה במי שרוצה להריח את הבשמים כדי לידע אם לקנותם, ואין דעתו לברך עליהן עכשיו. - ושו"ר בס' אדני פז סימן רט"ז שכתב כן להתיר להריח כדי לברך, ומבו' בדבריו דלא שרי אלא משום שיברך עליהן אח"כ, וזה כמש"כ.

    ויש שדנו להתיר, דכיון שאינו יודע אם יש בו ריח, אין לאסור עליו להריח בלא ברכה, דהו"ל ספיקא דרבנן ולקולא, וכמדומה דאי"ז כן, שלא הותר מכח ספיקא דרבנן היכא שכשיעשה המעשה יהא ידוע שעשה איסור, והרי לא התירו לגרור מטה בשבת למ"ד דדבר שאינו מתכוין אסור, משום דהו"ל ספיקא דרבנן דשמא לא יעשה חריץ, וכן מצינו בכ"ד. [↑](#footnote-ref-19)
19. ריטב"א פ"ד הי"א, דמים או שמן שיש בהם בשמים ממינים חלוקים וריחם מתערב, אם אחד מהם עיקר מברך על אותו שהוא עיקר, ולכאו' הוא מדינא דמברך על העיקר ופוטר את הטפלה, וכמש"כ הריטב"א פ"א ה"ל במאכל העשוי מכמה מינים, ולמדנו מזה דגם בברכת הריח איכא לדינא דמברך על העיקר ופוטר את הטפלה. [↑](#footnote-ref-20)
20. מקום הספק בזה, דהנה גם למש"נ ב? דהיכא שהעיקר פטור מברכה גם הטפל פטור מברכה, מ"מ היינו רק כשהעיקר הוא ג"כ דבר מאכל, דבכה"ג אמרינן דהטפל הוא טפל באכילתו, אך כל שאין העיקר דבר מאכל, ל"ש בזה דינא דטפל כלל, וע"כ מסתברא דאם העיקר הוא דבר מאכל והטפל הוא ריח או להיפך, ל"ש בזה דינא דטפל, אך שמא כיון דגם ברכת הריח הויא מכלל ברכת הנהנין, שפיר שייך בזה דינא דטפל. - ובד' הלבוש סימן רט"ז ס"ב מבו' לכאו', דאם הריח הוא טפל לאכילה, מברך על האכילה ופוטר את הריח, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-21)
21. כתב הרמב"ם פ"ט ה"ה דבושם שעירבו הרוכל ממינים הרבה מברך עליו בורא מיני בשמים, ועד"ז כתבו תר"י מג. והרא"ש בסימן ל"ו בשם הראב"ד דכשרתא שהיו מעורבין בו עצי בשמים ועשבי בשמים, מברך מיני בשמים שברכת מיני בשמים כוללת הכל, וכן מצינו בד' רבים מהראשונים, וכ"ה בטוש"ע סימן רט"ז, וסתימת הדברים מורה דהוא אף כשאחד מהן עיקר והשני טפל לו, ולכאו' הוא מוכח כן, שהרי בתערובת דמיני מאכל חשבינן להרוב כעיקר, וא"כ מ"ט בתערובת דמיני בשמים לא אזלינן בתר הרוב (וכמש"כ בחמד משה סימן רי"ז ובביאוה"ל שם ס"ח), אך בזה י"ל דלגבי ריח לא אמרינן דהרוב חשיב כעיקר, וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-22)
22. ודעת מר שמואל גאון רבו של רב אחאי גאון שהביאו הראשונים בדף מג., דאין מברכין בורא עצי בשמים אלא על ההדס, וכל הראשונים נחלקו עליו. [↑](#footnote-ref-23)
23. טוש"ע סימן רט"ז ס"ב, ריקאנטי סימן ע"ח, וכן הביאו הרבה מהאחרונים - והנה אמנם בטוש"ע גופייהו כתבו בהמשך דבריהם שנתן ריח טוב בפירות, וגם הריקאנטי סימן ע"ט כתב כן, וכן מצינו גם באהל מועד שכתב בדרך א' דמברך הנותן ובדרך ג' כתב דמברך שנתן, וכתב האלי' רבה סק"ג דמזה שמעינן דס"ל דאין קפידא בזה. [↑](#footnote-ref-24)
24. כ"ה הנוסחא לפנינו בגמ' מג:, וכ"ה ברי"ף ורשב"א ורא"ש וש"ר שם וברמב"ם פ"ט ה"א ובאלי' רבה שם הביא שכ"ה בד' רבים מן הראשונים, עיי"ש, וכ"ה בד' עוד רבים מהראשונים ואכמ"ל, ובגמ' וברוב הראשונים הנוסח שנתן ריח טוב, אך הרבה ראשונים כתבו אשר נתן, וצ"ל דאין קפידא בזה, וכתב האלי' רבה דמי יקל ראש כנגדם, וכ"כ לדינא הגר"ז בסדר ברכה"נ פי"א ס"ג וחיי אדם כלל ס"א ס"ב ומ"ב סימן רט"ז סק"ט, ואחר שהוכיח האלי' רבה מד' הטוש"ע והריקאנטי דודאי מצי לברך שנתן ריח טוב בפירות, ודאי דיש לנהוג כן. [↑](#footnote-ref-25)
25. עולת תמיד סימן רט"ז סק"ב, ולמד כן מל' הרא"ש, אך באלי' רבה שם סק"ט ובמאמ"ר שם סק"ו דחו לזה. [↑](#footnote-ref-26)
26. נחלקו הראשונים כיצד היא עשיית שמן אפרסמון, דבערוך ע' אפרסמון כתב דשמן אפרסמון הוא צרי ואילן שלו קטף שמו והשמן הוא מן השרף של עץ זה, וכ"כ הרא"ה והמיוחס לריטב"א מג. והריטב"א בנדה ח: והאו"ז סימן קע"ט ועוד מקמאי, וכ"ה פשטות הגמ' בשבת כו., אך בפי' הר"י מלוניל מג. פירש דשמן אפרסמון היינו שלוקחין עץ האפרסמון ומטילין אותו לתוך זכוכית מלאה שמן וקולט השמן את הריח ומביאין השמן בלא העץ להריח בו, וכ"כ המאירי שם, וכ"ה מבו' בפי' התפילה לר"י ב"ר יקר ובספר השלחן שער ד'. [↑](#footnote-ref-27)
27. במה שמברכין על שמן אפרסמון בורא שמן ערב ואין מברכין עליו בורא עצי בשמים, מצינו כמה טעמים בד' הראשונים. - תר"י מג. כתב דמפני שהוא נמצא בא"י והוא חשוב קבעו לו ברכה בפנ"ע, וכ"כ בספר הפרדס שער ז', - ובאבודרהם דין ברכת הריח, כתב שמתוך חשיבתו קבע לו ברכה בפני עצמו, ונראה דאין כונתו משום שהוא נמצא בא"י, אלא מפני שהוא שמן חשוב מאד, וכמו שמצינו בפירש"י מלכים ב' כ' י"ג וישעי' ל"ט ב' דהוא נקרא שמן הטוב, ובפירש"י מג. כתב דהי' גדל ביריחו ועל שם הריח היתה נקראת יריחו, וכ"ה בפי' רבינו מנוח פ"ט ה"ג דהוא מופלג בריחו ומעלתו שמעצמו וע"כ קבעו לו ברכה אחרת. - והבה"ג פ"ו כתב, ז"ל, ומ"ש מכל משחי בשמי הנך מעצר עצרי להו וריחא דהאי מאילנא נפיק, עכ"ל, והרשב"ץ מג. פירש בדבריו, דל"ד לשאר שמנים שקולטים ריח מהעצים הנתונים בהם, וזה אינו כן שהשמן עצמו הוא יוצא מן העץ, וכתב שם דלפ"ז בשאר שמנים שקולטין ריח, אפי' אין שם גוף העץ מברך בורא עצי בשמים, עכ"ד, אך לכאו' יש מקום לומר דכל מעלת שאר שמנים שקולטים ריח מהעצים הנתונים בהן, הוא רק כ"ז שהעצים בתוכן, דכשהוציאו מהן את העצים, לא עדיפי משמן היוצא מגוף העץ, אך בדעת הרשב"ץ צ"ל דהוא ע"ד מש"כ הרא"ש דמי שלקות עדיפי ממי פירות, וצ"ע. - והרא"ה מג. ומיוחס לריטב"א שם כתבו דאין מברכין עליו בורא עצי בשמים, משום ששמן היוצא מן העץ אינו כמותו, וזה כמש"נ להלן הערה ? בדעתם. - והר"י מלוניל והמאירי שם וספר השלחן ש"ד כתבו דהוא משום שמביאין השמן בלא העץ להריח בו, וע"כ אין ראוי לברך עליו בורא עצי בשמים, וזה לפי שיטתם בפי' שמן אפרסמון שנת' לעיל הערה ?הקודמת?, - ולדעה שהביא הטור בסימן רט"ז דעל שרף העץ אין מברכין בורא עצי בשמים, נראה דמה"ט אין מברכין על שמן אפרסמון בורא עצי בשמים, שהרי שמן אפרסמון הוא שרף הנוטף מעצי הקטף וכנ"ל הערה ?. - ובס' ההשלמה נג. כתב לדעת רש"י שם, דכל ברכת בורא שמן ערב, היא רק כשמביאו לסוך בו ולהעביר את הזוהמא, אך כל שמביאו לריח מברך עליו בורא עצי בשמים, והביא די"מ דאין מברכין עליו בורא עצי בשמים מפני שאין גוף הבושם בתוכו, ויל"פ כונתו או כד' הרא"ה ודעימי' או כד' הר"י מלוניל ודעימי', וכ"כ בביאור הגר"א סימן רט"ז ס"ו, דדעה זו דמברך על שמן שסיננו הבשמים מתוכו בורא שמן ערב, ס"ל דלהכי מברך בשמן אפרסמון בורא שמן ערב לפי שאין בו בשמים בעין, ובשעה"צ שם סקכ"ה פירש לדבריו, דהוא משום דאין ניכר בו גוף העץ, וכ"נ ברשב"ץ מג. שפירש כן מתחילה, עיי"ש, ועמש"נ עוד בענין זה להלן הערה ? והערה ? והערה?. [↑](#footnote-ref-28)
28. בה"ג פרק ו', סידור רס"ג עמ' צ"ג, ערוך ע' חילפא בשם הגאונים, וכן הובאו ד' הגאונים באשכול הל' ברכת מיני מזונות ופירות מה. וברשב"א מג. ובאו"ז סימן קע"ט, וכ"ה באבודרהם שער ז' ובארחות חיים סימן ל"ח בשם הירושלמי ואינו לפנינו, וכ"ה במאירי מג: דמדמי לה לכללא דתוספתא לענין כלאים, וכ"ה מבו' בד' הר"ש כלאים פ"ה מ"ח דשוה דין עץ לענין ברכת הריח לדין עץ לענין כלאים.

    ויש להסתפק, למש"כ הרא"ה מ. בדרך קמא דהך דינא דאין מברכין בפה"ע אלא היכא דכי שקלת לי' לפירי איתי' לגווזא והדר מפיק, לא נאמר לגבי כלאים, דהתם הוא דלענין גופי' אי איכא לאחשובי ירק או לא, וכלל זה הוא רק לגבי הפרי אם חשיב כפרי עץ או לא, ועי' בדברינו בדין אילן שאינו מתקיים משנה לשנה ענף ב' מש"נ הטעם בזה, דלפ"ז מסתבר דלגבי ברכת עצי בשמים מברכין עליו אף אם כי שקלת לי' לפירי ליתי' לגווזא דהדר מפיק, אך ש"ר פליגי ע"ד הרא"ה בזה, וכמש"נ בדברינו שם, ולדעתם גם לגבי ברכת עצי בשמים אין מברכין אלא היכא דכי שקלת לי' לפירי איתי' לגווזא והדר מפיק, והדברים מפורשים כן באבודרהם ובארחות חיים שם בשם הירושלמי, ז"ל, כל שתמרתו נשארת משנה לשנה מברך עליו בורא עצי בשמים וכל שתמרתו מתיבשת וכלה בימות החורף מברך עליו בורא עשבי בשמים, וכ"ה בסידור רס"ג שם ובספר המנהגות, וכן נקט בביאוה"ל סימן רט"ז ס"ג. [↑](#footnote-ref-29)
29. פסקי ריא"ז פ' כיצד מברכין ה"ה דין ז', רא"ה מג. ומיוחס לריטב"א שם, ריטב"א פ"ד ה"ה, וכ"נ בד' הראב"ד שהביא בס' המאורות מג: בדין נרקום דגינוניתא, וכ"כ המאירי שם בשם י"מ. - והרא"ה שם פירש הטעם דל"ד לדין ברכת הפירות, דלישנא דעץ בברכה דבפה"ע בעי למימר "אילן" והני לאו אילן נינהו, ומשא"כ לענין ברכת הריח ל"ב אילן אלא דבר קשה דחשיב כעץ, וכעי"ז כתב הריטב"א שם. [↑](#footnote-ref-30)
30. ביאוה"ל סימן רט"ז ס"ג, וכתב דכן משמע מפמ"ג ומאמ"ר שמצדדים כן לדינא. [↑](#footnote-ref-31)
31. רמב"ם פ"ט ה"ו דהורד ומי הורד והלבונה והמסטכי וכיוצא בהן בורא עצי בשמים, ושם ה"ג דשמן זית שכבשו או שטחנו עד שחזר ריחו נודף מברך עליו בורא עצי בשמים, וכ"ה מבו' מד' רבים מן הראשונים, ואכמ"ל. - ובתר"י מג. פירש הטעם בזה, שאע"פ שאינו בא מהעץ של הוורד עצמו כיון שנברא מדבר הנברא בתוכו דמברכין עליה עצי בשמים, עכ"ל, ומשמע דאין הטעם משום דכל הגדל בעץ חשיב נמי כעץ, אלא הטעם הוא דמטבע הברכה דבורא עצי בשמים, אינו כלל על הבושם עצמו, אלא על העץ שגדל בו, ועמש"נ בזה להלן הערות ?. [↑](#footnote-ref-32)
32. תר"י ברכות מג. בדעת הראב"ד דעל הוורד והלבונה והמצטכא אינו מברך עצי בשמים אלא מיני בשמים, ועי' להלן הערה ? דיש ב' גירסאות בדבריו, דהוא מפני שאין מי הוורד באין מעץ הוורד עצמו אלא מהפרי הנברא בתוכו. - ובטור סימן רט"ז די"א שמברכין על הלבונה בורא מיני בשמים שאינו עץ אלא קטף של אילן, וזה מחודש טפי, דאף דבר שאינו מין פרי כלל, מ"מ אם אינו מגוף העץ אין מברכין עליו בורא עצי בשמים. [↑](#footnote-ref-33)
33. כן מבו' בד' הפמ"ג רט"ז אש"א סק"י ומ"ב שם סקכ"ה, שכתבו דאם עשה שמן מפירות שאינם גדלים על העץ וטחנם וכתשם ומריח שמנם אינו מברך עליהן רק בורא מיני בשמים, ול"ד לשמן זית שכתשו וכו' דמברך עליו בורא עצי בשמים, ונראה דזהו מה דאתי המג"א שם לאשמועינן, עיי"ש, ודו"ק, ומבו' בדבריהם דהגם דבפרי הגדל בעץ קי"ל דשייכא בי' ברכת בורא עצי בשמים, מ"מ בפרי הגדל באדמה ל"ש ברכת בורא עשבי בשמים, משום שהגדל באדמה לא חשיב כלל שהוא גדל על העשבים, ול"ד לפרי הגדל בעץ שהוא גדל על העץ, וע"כ שייכא בי' ברכת בורא עצי בשמים. - ונראה לפ"ז, דגם לדעת הסוברים דכל דבר הקשה חשיב כעץ, מ"מ על פירות שיגדלו בו ואינם חשובים מכלל הפירות, אין לברך בורא עשבי בשמים, דכיון דאינו "אילן", לא חשבינן להפירות כגדלין עליו, ודו"ק, וצ"ע עוד בזה. - ובעיקר הדברים ילה"ע, דהנה בשעה"צ שם סק"ה פירש בד' המג"א, דמש"כ השו"ע עץ או מן עץ, בא לרבות דברים שאין שם פרי העץ עליהן, ומ"מ כיון שהן באין מן העץ מברכין עליהן בורא עצי בשמים, עיי"ש, והנה הרמב"ם בפ"ט מברכות ה"ב כתב עץ או מן עץ וכו' עשב או מן עשב וכו', ואם מש"כ הרמב"ם מן עץ היינו דברים הבאים מן העץ, הרי דה"נ מש"כ מן עשב היינו דברים הבאין מן העשב, ומבו' לפ"ז דמברכין על דברים הבאים מן העשב בורא עשבי בשמים, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-34)
34. תוס' ר"י שיריליאון מג., והובאו דבריו בחי' הרשב"א ותוס' הרא"ש ומאירי ורשב"ץ שם ובארחות חיים סימן ל"ח וס' הפרדס ש"ז וספר השלחן ש"ד. - ובד' המאירי והרשב"ץ והארחות חיים וספר השלחן, מבו' להדיא דהוא דין מסוים בברכת בורא עצי בשמים, דלא חשיבי כעצי בשמים אלא בשעיקר נטיעתן לריח, אך ברכת מיני בשמים שפיר מברכין ע"ז, ובד' הארחות חיים וספר השלחן מבואר דגם ברכת בורא עשבי בשמים היא אף בדברים שאין עיקרן לריח. - עוד מבו' בד' הרשב"ץ והארחות חיים וספר השלחן, דכיון דאין עיקר נטיעת העץ לריח, אין מברכין בורא עצי בשמים אף על הדברים שבו שעומדין לריח, וכ"נ גם מד' הרשב"א. - ונת' כ"ז בדברינו בדין ברכת הריח ענף ד'. - אך בביאוה"ל סו"ס רט"ז נקט דמכוון הר"י שיריליאון ודעימי' דדבר שאין עיקרו לריח לא חשיב כבושם, וע"כ אין מברכין עליו גם ברכת בורא מיני בשמים, עיי"ש, ולדבריו לא תלי אם עיקר נטיעת העץ היא לריח או לא, אלא תלי אם דבר זה שיש לו ריח הוי עיקרו לריח או לא, וצ"ע. ?עי' עוד להלן בדין פלפלין וזנגביל, ובדין צימרינג ונעגעל"ך, ובדין אתרוג ובדין פת חמה וכו'.? [↑](#footnote-ref-35)
35. כן מבו' מד' הרמב"ם בפ"ט ה"ג דשמן זית שכבשו או שטחנו עד שחזר ריחו נודף מברך עליו בורא עצי בשמים, וכ"ה בשו"ע סימן רט"ז ס"ה, והרי דאף דאין עיקר נטיעת העץ לריח, מברכין על השמן בורא עצי בשמים, וכן מבו' גם מדעת מהר"ם מר"ב שהביא הטור בסימן רט"ז דמברכין על קנה וקינמון בורא עצי בשמים, וכן מבו' בד' הפוסקים בסימן רט"ז שדנו לברך על צימערינג ועל נעגעל"ך בורא עצי בשמים, אף שאין עיקר נטיעת העץ לריח. [↑](#footnote-ref-36)
36. רא"ש סימן ל"ז, דמה"ט אין מברכין על הורדים שנתן ריח טוב בפירות, וכמש"כ הרמב"ם משום דאין עיקרן לאכילה. - וגם בדעת הראב"ד והרשב"א דמברכין עליהן שנתן ריח טוב בפירות, כתב בשו"ת הרדב"ז ח"א סימן מ"ד ובח"ב סימן תש"מ דהוא משום דס"ל דחשיב דעיקר נטיעתן היא לאכילה, ובמהרי"ט ח"ב יו"ד סימן ל"ד נראה ג"כ עד"ז דפלוגתייהו אם חשיבי כעומדין לאכילה או לא, עיי"ש. - ובעיקר דין זה, הנה משמעות ל' הרא"ש דהיינו משום דאין תורת פרי עליהן, וכן נקטו הרדב"ז והמהרי"ט, וכתבו מה"ט דאף אין בהן איסור ערלה, אך במגן גיבורים סימן רט"ז סק"ג כתב דודאי יש תורת פרי עליהן כיון שראויין לאכלן במרקחת, ואך דמ"מ כיון שאין עיקרן לאכילה, לא תיקנו בהן הברכה המבוררת דשנתן ריח טוב בפירות, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-37)
37. [↑](#footnote-ref-38)
38. [↑](#footnote-ref-39)
39. [↑](#footnote-ref-40)
40. [↑](#footnote-ref-41)
41. [↑](#footnote-ref-42)
42. [↑](#footnote-ref-43)
43. [↑](#footnote-ref-44)
44. ביד אפרים סימן רט"ז ס"ב כתב דנראה כן מד' המג"א, ולא ראיתי נוהגין כן? [↑](#footnote-ref-45)
45. [↑](#footnote-ref-46)
46. בגל' הגרע"א סימן רט"ז ס"ב הביא כן מהפמ"ג באגרת שבתחילת הספר, דמספק יש לברך עליהן במ"ב.?ועי' יד אפרים שם בשם מעשי חייא ומחזיק ברכה. [↑](#footnote-ref-47)
47. כ"ה לדעת תר"י מג. דקבעו ברכה בפנ"ע לשמן אפרסמון מפני שהוא נמצא בא"י והוא חשוב, וכ"ה גם לד' האבודרהם ורבינו מנוח שמפני חשיבותו קבעו לו ברכה בפנ"ע, וכ"ה בל' רש"י נג. דבורא שמן ערב מברכין אם שמן של אפרסמון הוא, והרי דעל שאר שמנים אין מברכין בורא שמן ערב, אך יל"פ דאתי לאפוקי שמן שאין ריחו מעצמו אלא שקלט ריח בשמים שנתנו בתוכו, וכ"ה מבו' בד' הב"ח והגר"א בסימן רט"ז ס"ו דלדעת תר"י אין מברכין בורא שמן ערב על שאר שמנים. [↑](#footnote-ref-48)
48. סידור רס"ג עמ' צ"ג דכל השמנים החמים והקרים כשמן היסמין והסגל ושמן השושנה ברכתן בורא שמן ערב, וכ"נ בל' הרמב"ם פ"ט ה"ג דשמן של אפרסמון "וכיוצא בו" מברך עליו בורא שמן ערב, וכ"נ ממש"כ הרמב"ם שם, ז"ל, אבל שמן זית שכבשו או טחנו עד שחזר ריחו נודף מברך עליו בורא עצי בשמים, עכ"ל, והרי דס"ד דיברכו עליו בורא שמן ערב, והא דאין מברכין עליו בורא שמן ערב, צ"ל דהוא דומיא דאין מברכין עליו שנתן ריח טוב בפירות, וצ"ע, (ולמה שפירש רבינו מנוח שם לד' הרמב"ם דכבשו או טחנו עם הבשמים, ניחא דע"כ אין מברכין עליו בורא שמן ערב, כיון דאין הערבות מגופו, וכ"ה בל' הריטב"א פ"ד ה"י, וכ"ה מבו' בד' הרא"ה והמיוחס לריטב"א מג. והטור סימן רט"ז שדנו בדין משחא כבישא שהוציאו הבשמים מתוכו שיברכו עליו בורא שמן ערב, - וכבר כתבו הב"ח והגר"א בסימן רט"ז והשעה"צ שם סקכ"ה דדעה זו ס"ל דהא דמברכין על שמן אפרסמון בורא שמן ערב, אי"ז משום מעלתו כד' תר"י, אלא הוא משום גריעותו שאינו חשוב כעצי בשמים, והיינו או משום דהוא יוצא, או משום דאין ניכר בו גוף העץ, או משום דאין בו אלא קליטת ריח הבשמים, וכמש"נ הדעות בזה לעיל הערה ?, אך בפמ"ג סימן רי"ז אש"א ה' כתב דבורא שמן ערב לפעמים היא ברכה חשובה באפרסמון ולפעמים היא כמו בורא מיני בשמים, וצ"ע. - אך בדעת הרמב"ם אין לומר כן, שהרי דעת הרמב"ם דעל מי ורד מברכין בורא עצי בשמים, וא"כ ה"נ שיייכא ברכת בורא עצי בשמים בשמן אפרסמון, אא"כ נימא דהרמב"ם מפרש דשמן אפרסמון אין ריחו מעצמו אלא מקליטת ריח הבשמים שנתנו בתוכו, וס"ל דע"כ לא שייכא בי' ברכת בורא עצי בשמים, אך אי"ז מתישב עם מש"כ המאורות והב"י בדעתו דשמן שכבשו בו בשמים וסיננו ממנו אותם, אין מברכין עליו כלל, ובע"כ דהא דמברכין על שמן אפרסמון בורא שמן ערב הוא מפני מעלתו, אך נראה לדעתו דהיינו דמפני מעלת השמן שזכינו לסיכתו, תיקנו עליו ברכה בפנ"ע, וע"כ אין מברכין שנתן ריח טוב בשמן או בורא ריח שמן, אלא מברכין בורא שמן ערב, כיון דהברכה אינה רק על ריחו, ועי' מש"נ לפ"ז להלן הערה ?. [↑](#footnote-ref-49)
49. רא"ה מג. וכ"כ בדף מג: בתחילת דבריו, אך בסו"ד נקט לעיקר דאין מברכין עליו כלל, והובא בטוש"ע סימן רט"ז ס"ו. [↑](#footnote-ref-50)
50. רמב"ם פ"ט ה"ו דמי הורד מברכין עליהן בורא עצי בשמים, וכ"כ הרא"ש בסימן ל"ז, ורבינו מנוח בפ"ט שם וספר השלחן שער ד' כתבו בשם הראב"ד דמברכין עליהן ריח טוב בפירות, וכ"כ הרשב"א מג:, והמאירי שם כתב דבין אם ברכתן ריח טוב בפירות ובין אם ברכתן עצי בשמים, דין מימיהן והמשקה הנעשה מהן כמותן.

    ובטעמא דמילתא, הנה רבינו מנוח שם כתב בשם הראב"ד דהוא משום דמיא דכולהו שלקי כשלקי, אך הרשב"א כתב דאף דלגבי ברכה ל"ה היוצא מן הפרי כפרי עצמו, היינו לגבי אכילתן, אבל בריחן לא, וכ"כ המאירי, ופשוט דאזלי לטעמייהו, דהראב"ד לטעמי' דס"ל דבכל הפירות אמרינן דהיוצא מהן כמותן, ורק אם יצאו מעצמן הוא דהו"ל זיעה בעלמא, וכמו שהביא משמו בחי' הרשב"א לח., אך הרשב"א לטעמי' שם דלא אמרינן דמיא דכולהו שלקי כשלקי רק בדברים שעיקר דרכן בכך, הרי דמי הורדים דנקט הרשב"א דאין עיקר דרכם בכך ל"ה כורדים, ואפ"ה לענין ברכת הריח הוו כורדים.

    ובביאור מה שחילקו הרשב"א והמאירי בין אכילתן לריחן, יל"פ כמש"כ המג"א סימן רט"ז סק"ז, דהא דמי פירות הוו זיעה בעלמא, הוא משום דמי פירות אין טעמם כטעם הפרי, אך לגבי הריח, הרי ריח המי פירות הוא כריח הפרי עצמו, וע"כ לגבי ריח הו"ל כפרי עצמו, ובד' המג"א משמע דהוא רק במי ורד שיש בהן גם לחוזק הריח דהורד עצמו, אך בד' הראשונים משמע דבכל המינים הוו היוצא מהן כמותן לגבי ברכת הריח, וצ"ל דהוא משום דאף אם נחלש הריח מן הריח שהי' בעיקר, מ"מ הוא אותו הריח, ומשא"כ לענין אכילה, דטעם המי פירות הוא טעם אחר לגמרי מטעם הפרי עצמו. - ויל"פ עוד, דהוא משום דבברכת הבשמים אין הברכה על גוף הבושם, אלא על ריחו, שהרי אינו מכלה את גוף הדבר אלא הוא מריח אותו, וע"כ אין חיוב הברכה על גוף הדבר אלא על ריחו, ול"ד לברכת האכילה שהיא על גוף הדבר, וע"כ הגם דמי פירות דהוו זיעה בעלמא אין מברכין עליהן את ברכת הפרי, ה"מ בברכת האכילה שמברכין על גופן, והמים היוצאין מהן לא חשיבי כפרי, אך לגבי ברכת הריח שמברכין על ריח הפרי, הרי דהריח שבמים היוצאין הוא ריח הפרי, וע"כ מברכין עליו את ברכת העיקר, אך יש לפקפק בזה, דמהא דאין מברכין על ריח שאין לו עיקר, נראה דאף בריח הויא הברכה על גוף הבושם, וי"ל. - ויל"פ עוד אך אי"ז כ"כ במשמעות ל' הרשב"א והמאירי, דהוא משום דבברכת הבשמים, אין מטבע הברכה על גוף הבושם, שהרי מברכין על הגדל בעץ בורא עצי בשמים, ונת' ב? דלאו היינו משום דהגדל בעץ חשיב כעץ, אלא היינו דמטבע הברכה היא על העץ שבו גדלו הבשמים, ול"ד לברכת האכילה דמברכין בורא פרי העץ, ומטבע הברכה הוא על הפרי הנאכל עצמו, וי"ל דטעם הדברים הוא משום דבברכת הריח שאינו מכלה את גוף הדבר אלא נהנה מריחו, יש לו לברך על מקור הריח, ואשר ע"כ דוקא לגבי ברכת האכילה אין מברכין על היוצא מן הפרי, דהוי זיעה בעלמא ולא חשיב כפרי העץ, אך בברכת הריח הגם דהיוצא אין עליו תורת עץ ותורת פרי, מ"מ מברכין בורא עצי בשמים ושנתן ריח טוב בפירות על העץ והפרי שבא בושם זה מהן. [↑](#footnote-ref-51)
51. רא"ה מג. ומיוחס לריטב"א שם בדין שמן אפרסמון, ריטב"א פ"ד ה"י בדין שמן ורדים או מי ורדים. - והנה הרא"ה והריטב"א לא חילקו בזה בין המינים, ונראה דהוא לטעמייהו דלא ס"ל כלל לדינא דמיא דכולהו שלקי דמברכין עליהן בפה"א, עי' רא"ה ומיוחס לריטב"א לט. וריטב"א פ"א הל"ו, אלא לעולם אין היוצא מן הפירות ומים שנתבשלו בהן הפירות כמותן, מלבד יין ושמן, וע"כ אף לענין ברכת הריח לעולם לא חשיבי כפרי עצמו.

    והנה בתר"י מג. כתב בשם הראב"ד דמברכין על מי הורד בורא מיני בשמים, אך משמעות דבריו דאי"ז משום דהיוצא מהן אינו כמותן, והרי הראב"ד ס"ל דהיוצא מן הפירות הוי כפרי לענין ברכה, וא"כ מברכין על מי הורד את ברכת הורד, וכ"ה בס' המכתם בסוגיין ובס' הפרדס ש"ה, דמברכין על מי הורד בפה"ע, והיינו משום דס"ל כדעת הראב"ד דהיוצא מן הפרי הוי כפרי לענין ברכה, אלא הוא משום דס"ל דגם על הורד עצמו מברכין בורא מיני בשמים, דאין מברכין עליו בורא עצי בשמים משום דאינו מגוף העץ, ואין מברכין עליו שנתן ריח טוב בפירות משום דלאו פרי הוא, אך ש"ר הביאו בשם הראב"ד דמברכין על הורד שנתן ריח טוב בפירות, ורבינו מנוח כתב בשמו דגם על מי הורד מברכין כן, וצ"ע, שו"ר בארחות חיים סימן מ' שהביא בשם הראב"ד דמברכין על מי הורד אשר נתן ריח טוב בפירות, ואח"כ הביא די"א דמברכין עליהן בורא מיני בשמים, וכתב דרבינו יונה נתן טעם לדברי הראב"ד וכו', עיי"ש, ונראה מזה דט"ס נפל בד' תר"י שלפנינו, ובאמת לא קיימי ד' תר"י ע"ד הסוברים דמברכין עליהן במ"ב, אלא על דעת הראב"ד דמברכין ע"ז שנתן ריח טוב בפירות, אך בכל בו סימן כ"ד ובספר הפרדס שער ז' הביאו בשם הראב"ד ותר"י כמו שהוא לפנינו, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-52)
52. כ"כ הרא"ה והריטב"א דמה"ט הוא דמברכין על שמן אפרסמון בורא שמן ערב, ומבו' בד' הרא"ה והמיוחס לריטב"א דאי"ז ברכה מסוימת בשמן אפרסמון, אלא בכל שמן הוא כן, וע"כ דנו דאף על משחא כבישא יברך בורא שמן ערב. [↑](#footnote-ref-53)
53. כ"נ בדעת הריטב"א שם בדין שמן ורדים ומי ורדים, דלא נתפרש בדבריו מה מברך עליהן, והנה אמנם מ' קצת בדבריו דדינם כשמן אפרסמון ומברך עליהן בורא שמן ערב, אך זה א"א, שהרי מי ורדים אינם שמן כלל, וגם שמן ורדים, הרי היינו שמן זית שמעורב בו ממי הורדים, וא"כ מסתבר דל"ש בו ברכת בורא שמן ערב, שהרי השמן אינו ערב כלל, אלא מעורב בו מי ורדים שיש בהן ריח, ואף לפ"מ שדן הרא"ה לברך על משחא כבישא בורא שמן ערב, נראה דהיינו רק במשחא כבישא, דאין לריח עיקר, ובכה"ג חשבינן דזהו ריחו של השמן, אך בשמן ורדים שמעורב בו מי הורדים, אין לחשוב השמן כשמן ערב, וע"כ נראה דמכוון הריטב"א לדמותם לשמן אפרסמון אין מברכין עליו את ברכת העיקר, אך אין כונתו דמברכין עליהן בורא שמן ערב, אלא מברכין עליהן בורא מיני בשמים. - ויש לדמות דין זה, למש"כ רש"י דמברכין על המוגמר בורא מיני בשמים, כיון דאין העץ קיים, ולמש"כ הראב"ד דמשחא כבישא שהוציאו ממנו את הבשמים, מברכין עליו בורא מיני בשמים, משום דאין גוף העץ קיים, וה"נ הכא דכוותה. [↑](#footnote-ref-54)
54. הב"ח סימן רט"ז כתב דעל מי הורד מברכין כברכת הורד, משום דהורד כלה בבישולו ועיקרו יוצא ויש לו טעם ורד ממש, וע"כ אינו זיעה בעלמא כמו שאר פירות, ולפ"ז בשאר מים היוצאין אין מברכין עליהן את ברכת העיקר. והמג"א שם סק"ז כתב בשם הב"ח דהוא משום דמי הורד "מריחין" כמו הורד עצמו, ומשמע דהיינו רק משום שיש בהן את חוזק הריח שיש בורד, אך כל שנקלש ריח המים היוצאין אין מברכין עליהן את ברכת העיקר, והפמ"ג שם אש"א ז' כתב די"ל דהוא משום דורד דרכו בכך, וע"כ הוו המים היוצאין ממנו כמותו, ולפ"ז בשאר מינים שאין דרכן בכך לא יהיו מימיהם כמותן. [↑](#footnote-ref-55)
55. גמ' מג. דמברכין על משחא כבישא ועל משחא טחינא בורא עצי בשמים, ולפירש"י שם היינו בכה"ג, וגם לדעת הר"ח וש"ר שלא פירשו כן, מ"מ פירשו כעי"ז בכשרתא דמברכין עליו בורא עצי בשמים, וכ"ה בטוש"ע סימן רט"ז ס"ו. [↑](#footnote-ref-56)
56. כן הוכיח הב"י בסימן רט"ז מד' ר"ח שהביאו תוס' ותר"י שפירש דמשחא כבישא היינו שכובשים שומשמין וורד ועצי בשמים ומינים הרבה וקולט השומשמין הריח של בשמים וסוחטין וטוחנים אותם ויש בו ריח של בשמים וכו', ומשמע דאע"פ שאין כאן עיקר הבושם כלל אלא הריח שקלטו השומשמין ממנו מברך בורא עצי בשמים, עוד הוכיח כן מד' הרשב"א מג: שהוכיח דעל מי הורד מברכין בורא עצי בשמים, ממשחא כבישא דמברכין עליו בורא עצי בשמים, דאלמא אפילו שמן הקולט ריח הורד מברך עליו בורא עצי בשמים כ"ש מי הורד בעצמן, ומשמע להדיא דאע"פ שאין מהבושם בשמן כלל ועיקר מברך עליו בורא עצי בשמים, עכ"ד. והב"ח בסימן רט"ז ורי"ז נקט דמש"כ הטור בסו"ד דא"א הרא"ש כתב סתם על כולם בורא עצי בשמים ולא חילק, קאי על דין זה דסינן את הבשמים, וצ"ע, שהרי הרא"ש גופי' הביא ד' הראב"ד דכל שהוציא את הבשמים מברך בורא מיני בשמים, ושו"ר שעמד ע"ז הפמ"ג בסימן רי"ז מש"ז ב. - ויש להעיר, דלפירש"י מג. דפירש הנידון במשחא כבישא דהוא משום שאין נראה לעינינו אלא השמן, ועד"ז מתפרש הא דמשחא טחינא, הרי ודאי דכל שהוציאו העצים מתוכו אין מברכין עליו בורא עצי בשמים, וכמו שהוכיח כן הרא"ה, והני קמאי דפליגי ע"ז הוא משום דמפרשי לההיא דמשחא כבישא ומשחא טחינא כפי' ר"ח, דלפ"ז אין מקור כלל דכל שאין העצים לפנינו אין מברכין בורא עצי בשמים. [↑](#footnote-ref-57)
57. כ"כ תר"י מג. והרא"ש בסימן ל"ו והטור בסימן רט"ז בשם הראב"ד, וכ"כ בפסקי ריא"ז שם, ולהריא"ז לטעמי' שפירש לההיא דמשחא כבישא וטחינא כפירש"י הוא מוכרח כן, וכנ"ל הערה ?. - והנה בפשוטו הי' נראה בטעם דעה זו, דהוא משום דס"ל דהיוצא מן העץ אינו כעץ, וע"כ אין מברכין ע"ז בורא עצי בשמים, אך אי"ז מתישב, שהרי הראב"ד גופי' ס"ל דהיוצא מן הפירות דינו כפרי לענין ברכה, וכמש"כ בשמו בחי' הרשב"א לח., וגם בדין מי ורד כתבו רבינו מנוח והארחות חיים בשם הראב"ד דמברכין ע"ז שנתן ריח טוב בפירות, ועי' לעיל הערה ?שהבאנו ד' תר"י שנראה לא כן וד' הארחות חיים?, ובע"כ דטעמא דהראב"ד דאין מברכין בורא עצי בשמים, אלא כשהעצים או מי העצים ניכרים, אך כל שהוציאו את העצים ואין ניכר הבשמים כלל, אין מברכין ע"ז בורא עצי בשמים, גם י"ל דהוא משום דהיוצא מן העצים בטל בשמן, וע"כ אין ע"ז חשיבות עצי בשמים.

    והנה רבותינו האחרונים נקטו דדעה זו חולקת על דעת הר"ח בדין משחא כבישא ומשחא טחינא, שהבאנו לעיל הערה ? דאף שלא נשתייר מן הבשמים כלל מברכין ע"ז בורא עצי בשמים, ואמנם הדברים צע"ג, שהרי תר"י הביא ד' הראב"ד בסתמא, ואח"כ פירש למשחא כבישא ומשחא טחינא כפי' ר"ח, וכ"ה גם בס' הפרדס שער ז', וכ"ה גם בתוס' הרא"ש שהביא לפי' ר"ח במשחא כבישא ומשחא טחינא, ולפי' הערוך בכשרתא, והביא לד' הראב"ד בכשרתא, ואין מתישב כלל לומר דזה שלא כפי' ר"ח במשחא כבישא ומשחא טחינא, וביותר שהרי הערוך גופי' פירש במשחא כבישא ומשחא טחינא כפי' ר"ח, וכן נ' מוכח גם מד' הרא"ש בסו"ס ל"ז שהוכיח ממשחא כבישא, דה"נ במי הורד יש לברך עליהן בורא עצי בשמים, והנה הרי הרא"ש גופי' הביא בסימן ל"ו ד' הראב"ד בכשרתא דאם הוציאו הבשמים מתוכו מברכין עליו בורא מיני בשמים, ואי נימא דלפ"ז גם במשחא כבישא איירי דגוף הבשמים בתוכו, הרי אין ללמוד מזה למי הורד, ובע"כ דיש לחלק בזה בין כשרתא לבין משחא כבישא וטחינא, אך הטעם בזה צע"ג. [↑](#footnote-ref-58)
58. רא"ה מג. וכ"כ שם מג: בתחילת דבריו, והובא בטור סימן רט"ז וכמדומה דט"ס נפל בד' הטור, וצ"ל וי"א דלכו"ע וכו', שהרי דבריו שם העתקת ד' הרא"ה (וכמש"כ בשעה"צ שם סקכ"ה, וגם מש"כ הטור "דלכולי עלמא" בעינן שיהא עיקרן קיים קצת, אין המכוון דלכל הראשונים הוא כן, אלא היינו דהוא לכולהו אמוראי ואף למ"ד דמשחא טחינא מברכין עליו בורא עצי בשמים, וכמבו' בד' הרא"ה), והוא חולק על דעת הראב"ד שהביא הטור לעיל מינה, וכמש"כ הב"ח והגר"א שם וכ"ה בשעה"צ סקכ"ח, (אך בסתימת ד' הב"י נראה דאי"ז חולק על ד' הראב"ד, וכנראה נקט דד' הראב"ד הוא כשנשאר מעט מן הבשמים, וכ"כ באלי' רבה סקי"ב בדעת הטור, ועד"ז כתב בפרישה שם לדחות מש"כ הב"י דמד' הר"ח מבואר דפליג ע"ז, עיי"ש). - ויש להוסיף, דלהרא"ה לטעמי' דאין מברכין על היוצא מן העץ ומן הפירות את ברכת העיקר, ודאי דאין לברך על שמן זה בורא עצי בשמים, דהו"ל כמיא דשלקי דדעת הרא"ה דאין מברכין עליו בפה"א. [↑](#footnote-ref-59)
59. כן נראה, שהרי בשמן אפרסמון הוי הריח מגופו, וא"כ לפ"מ שדן הרא"ה דגם על שמן שקלט ריח הבשמים מברכין בורא שמן ערב, הגם דלא מצינו שנתחדש בשמן שמברכין עליו גם כשאין הריח מגופו, ה"נ הוא בדברים אחרים שקלטו ריח שמברכין עליהן בורא מיני בשמים. [↑](#footnote-ref-60)
60. מסקנת הרא"ה מג: והמיוחס לריטב"א שם מג., דכיון שאין הערבות ממנו אלא שקלט אותו מאחר, הו"ל כריח שאין לו עיקר דאין מברכין עליו, וכ"כ הריטב"א פ"ד ה"ז. וכן נקט הכס"מ פ"ט ה"ג והב"י בסימן רט"ז לדעת הרמב"ם דריח שאין לו עיקר אין מברכין עליו, וכ"כ בדעתו בס' המאורות מג. - ובטעמא דהרא"ה מתחילה דמברכין עליו, אף דאיהו גופי' ס"ל דאין מברכין על המוגמר כשכלה עיקרו משום דהו"ל ריח שאין לו עיקר, נראה דהוא משום דכל שקלט השמן ריח, חשיב השמן עצמו כמין בושם, וחשיב שפיר כריח שיש לו עיקר, וכ"ה מוכרח ממש"כ הרא"ה דמברכין עליו בורא שמן ערב, ואם היו מברכין על ריח הבשמים שנקלטו בשמן, ל"ש בזה ברכת שמן ערב, ובע"כ דמברכין על השמן שנקלט בו הריח וחשיב השמן עצמו כבושם, ולפ"ז י"ל דאדרבה כל הצד דמברכין ע"ז בורא שמן ערב, הוא רק משום דאין מברכין על ריח שאין לו עיקר, וע"כ אין מברכין על ריח הבשמים שנקלט בשמן אלא על השמן עצמו, (אך אי"ז מוכרח, די"ל דלדעה קמייתא שמתבטל הריח לשמן וחשיב השמן עצמו כבושם, אין לברך על קליטת הבושם אלא על השמן, ודו"ק), אמנם למש"כ הב"י הנז' דדעה קמייתא ס"ל דמברכין על ריח שאין לו עיקר, וכ"ה מבו' במג"א שם סקי"ג, ואך שכתב בדעת השו"ע דשמן עדיף מכלים המוגמרים כיון שקלט עיקר הבושם, עיי"ש, צ"ל דהגם דהרא"ה גופי' ס"ל דאין מברכין על המוגמר כשכלה עיקרו, מ"מ שמן שקלט עיקר הבושם עדיף, וצ"ב. [↑](#footnote-ref-61)
61. ריטב"א פ"ד ה"ז. - ונראה הטעם בזה, דכל שלא הופרד הריח מן הבשמים, חשיב עדיין דריח הבשמים יש לו עיקר, וכל כה"ג מברכין עליו את ברכתו, וכל הא דכשסיננו ממנו את הבשמים אין מברכין עליו את ברכתו, הוא משום דכה"ג כבר אין שייך הריח לבשמים, ובאנו לדון שיברכו על הריח בפנ"ע, ובזה הוא שנחלקו אם מברכין עליו בורא מיני בשמים או בורא שמן ערב או אין מברכין עליו כלל. [↑](#footnote-ref-62)
62. כן נראה מל' הראשונים, דרק כשסינן כל הבשמים הוא שנחלקו אם מברכין עליו את ברכת הבשמים, וכ"ה בספר המאורות בשם הראב"ד, דהא דמברכין על כשרתא בורא עצי בשמים, הוא משום דא"א שלא יהא שם מעט מן הסמנין, וכ"ה בפרישה סימן רט"ז, שכתב בדעת הטור שמפרש בפי' ר"ח, דנשתייר מעט מן הבשמים, וע"כ מברכין עליו בורא עצי בשמים, וכ"ה במ"ב שם סקכ"ט. - ונתחדש בזה, דהגם דעיקר הריח אינו מן הבשמים שנשתיירו, אלא מן הבשמים שהוציא, מ"מ כיון שנשתיירו מעט מן הבשמים, חשיב שעדיין יש לריח זה עיקר, - וגדולה מזו מצינו בשעה"צ סימן רט"ז סקכ"ה שכתב בדין מי ורדים, דאף אם אין מברכין בורא עצי בשמים על יוצא, מ"מ כל שמונח שם קצת מן הורדים, מברכין ע"ז בורא עצי בשמים, ומ' דאיירי אף בשעיקר הריח הוא ממי הורדים, ומ"מ כיון שנשתייר מעט מן הורדים עצמן, הוי ברכת הכל בורא עצי בשמים, וזה צ"ב. [↑](#footnote-ref-63)
63. אלי' רבה סימן רט"ז סקי"ב שכן פירש הטור בדעת הראב"ד, וכן נראה גם מד' הב"י שם שפירש כן בד' הטור, וע"כ לא עמד דב' הדעות שהביא הטור בדין סינן את הבשמים הם שלא כד' הראב"ד, אך עיי"ש באלי' רבה שכתב דמד' ש"ר אין נראה שפירשו כן ד' הראב"ד, וגם בדעת הטור לא נקטו כן הב"ח והגר"א שם וכ"ה גם בשעה"צ שם סקכ"ח, וביותר יש להעיר, שבד' הראב"ד גופי' שהובא בספר המאורות מבו' לא כן וכנ"ל הערה ?הקודמת?. [↑](#footnote-ref-64)
64. כ"נ דעת רש"י מג. דאיתותב מ"ד דמברכין עליהן בורא עצי בשמים, אלא כיון שנשרף ואינו בעין מברכין עליו בורא מיני בשמים, וכ"כ בפסקי רי"ד שם, והנה אמנם הרא"ה והריטב"א כתבו דפעמים שעולה תמרת עשן ממנו קודם שיכלה גופו, ויש להסתפק לפ"ז אם מש"כ רש"י דאין מברכין עליהן משום שאינם בעין הוא רק כשנשרפו לגמרי וכלה גופן, או דס"ל דגם כשלא כלה גופן, מ"מ כיון שהעשן עולה מהחלק שנשרף ואינו בעין, אין מברכין עליהן בורא עצי בשמים, ובביאוה"ל סימן רט"ז סי"ב משמע דמפרש ד' רש"י דאיירי כשנשרף וכלה לגמרי, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-65)
65. בה"ג פרק ו', ר"ח מג., רי"ף שם., רמב"ם פ"ט ה"ב, וכ"כ הראשונים בשם רב אחאי גאון ור"ה גאון, וכן הסכימו הראשונים. [↑](#footnote-ref-66)
66. רא"ה מג. ומיוחס לריטב"א שם דכה"ג הו"ל ריח שאין לו עיקר ואין מברכין עליו, וכ"כ הריטב"א בפ"ד ה"ח. [↑](#footnote-ref-67)
67. כן הוכיח בביאוה"ל סימן רט"ז סי"ב מד' הראשונים, עיי"ש, - והנה בפשוטו הי' נראה דלטעמייהו אזלי, דהרא"ה והריטב"א לטעמייהו דס"ל דמשחא כבישא וטחינא שסיננו העצים ממנו אין מברכין עליו דהוי כריח שאין לו עיקר, וה"נ ריח הבא מעשן הבשמים שכלו הוי כריח שאין לו עיקר, אך ש"ר דפליגי ע"ז אזלי לטעמייהו דס"ל דאף כשסיננו העצים מברכין עליו בורא עצי בשמים, וה"נ בריח הבא מעשן הבשמים שכלו מברכין עליו בורא עצי בשמים, אך בד' הריא"ז מבו' שחילק בזה, דבמשחא כבישא וטחינא שאין גוף הבושם בתוכו כתב דמברך בורא מיני בשמים, ובריח הבא מן העצים הנשרפין כתב דמברכין בורא עצי בשמים, וכן מבו' בביאוה"ל שהכריע לדינא דמברכין על מוגמר אף כשכלה עיקרו, ובמשחא כבישא הרי חוששין לכתחילה לדעת הרא"ה דאין מברכין עליו, והטעם בזה נראה, דבריח מוגמר לעולם חשבינן שהוא מריח את ריח העצים הנשרפין, ול"ד למשחא כבישא וטחינא שנקלט הריח בשמן והוא מריח את השמן שקלט את הריח, דלא חשיב כמריח את העצים, ועי' עוד בביאוה"ל סימן רי"ז ס"ג שכתב דהא דמברכין על המוגמר אף שכלה עיקרו, הוא משום דגחלת הבשמים קיים, ויל"ד אם י"ל דמכח זה ה"ז עדיף ממשחא כבישא, אף שגם במשחא כבישא נפלט לתוכו מן הבשמים. [↑](#footnote-ref-68)
68. רמב"ם פ"ט ה"ח, שו"ע סימן רי"ז ס"ג. ?ובטעם הדבר עי' רבינו מנוח וב"י ויד הקטנה?. [↑](#footnote-ref-69)
69. כן פירש הרמב"ם שם, ובספר המאורות כתב דהרמב"ם למד לזה מהא דאין מברכין עצי בשמים אלא על אפרסמון של בית רבי, ופירש ההשלמה דהוא לפי שאין גוף הבושם קיים, וה"נ בכלים המוגמרים, עכ"ד, וצע"ג, דההשלמה שם אזיל כדרך רש"י דאין מברכין על המוגמר משום שאין העצים קיימין, אך הרמב"ם הרי פסק דמברכין על המוגמר, - אמנם יש לקיים עיקר הדברים, דממה שדנו בגמ' אם מברכין על המוגמר, ש"מ דבעינן ריח שיש לו עיקר, ובזה הוא שדנו אם מוגמר חשיב כריח שיש לו עיקר.

    ובביאור הגר"א סימן רי"ז ס"ג כתב ע"ד הרמב"ם, ז"ל, למד מדין המוגמר כמ"ש לפי שלא כו' אלא כדי כו', עכ"ל, וצ"ב, ונראה בביאורו, דאם לא בעינן ריח שיש לו עיקר, וריח המוגמר בפנ"ע טעון ברכה, היו מברכין עליו גם בשעה שמגמרין בו, שהרי הוא עשוי לריח להריחו כשיכנס בתוך הכלים, ומה שאינו עומד לריח במקום זה אלא במקום אחר לית לן בה, ול"ד לחנותו של בשם, דהן עומדין עכשיו לסחורה ולא לריח, וכאשר כן פירש המאירי בדף נג., ומשא"כ במוגמר הרי הוא עומד לריח, ואך דהאופן להריח בו הוא ע"י שיקלטו הכלים את ריחו, ובע"כ דריח המוגמר בפנ"ע אין טעון ברכה, ואך דבעוד עשן המוגמר עולה ה"ה טעון ברכה משום דחשיב כמריח את העצים עצמן, ובזה הוא דאמרינן דהעצים אין עומדין כלל לריח, ודו"ק. [↑](#footnote-ref-70)
70. הב"י בסימן רט"ז ובכס"מ פ"ט ה"ג נקט דאה"נ כ"ה דאין מברכין על בגדים המוגמרים, ה"נ אין מברכין על שמן שסיננו ממנו את הבשמים, וכ"ה בס' המאורות מג., אך שאר אחרונים נחלקו ע"ז, ובטעמא דמילתא כתב הב"ח בסימן רט"ז כתב דל"ד לכשרתא ומשחא כבישא דדעת הרבה מן הראשונים דמברכין עליהן אף כשסיננו מהן את הבשמים, משום דשאני כלים המוגמרים דמעולם לא נכנס בכלים עיקר הבושם אלא נכנס בהן הריח של תמרות עשן מבושם הנשרף בגחלים משא"כ בכשרתא שהכניסו בו עיקר הבושם וקלט השמן הריח מעיקר הבושם אע"פ שסיננו חשוב כאילו נשאר לשם העיקר, והובא במג"א שם סקי"ג ובשעה"צ סקכ"ה, - וי"ל עוד עד"ז, דבכשרתא ובמשחא כבישא, יוצא ע"י הבישול והכבישה מעט מגוף הבשמים, וע"כ חשיב שפיר כריח שיש לו עיקר, ול"ד לכלים המוגמרים שאינם קולטים כלל מגוף הבשמים.

    ובעולת תמיד שם סק"ו כתב לחלק בין ריח הנבלע בכלי לריח הנבלע בפרי דחשיב כריח שיש לו עיקר, וכ"כ באלי' רבה שם סוסקי"ב, והי' מקום לפרש בזה, דכל שנקלט הריח בפרי, מצינו לחשוב פרי זה עצמו כבושם, אך כלי שבלע ריח לא חשיב כבושם, אמנם לכאו' זה ניחא רק לדעת הסוברים דמברכין עליו בורא מיני בשמים או בורא שמן ערב, אך לדעת הסוברים דמברכין עליו בורא עצי בשמים, לכאו' בע"כ דאין הטעם דהשמן עצמו חשיב כבושם, אלא מברכין על הריח שבתוכו, וצ"ל דכונתם דכל שנבלע הריח בכלי חשיב טפי שאין ממשו קיים, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-71)
71. השגות הרמ"ך פ"ט ה"ח, טור סימן רי"ז, - והב"י שם תמה שהרי בסימן רט"ז בדין משחא כבישא שסיננו הבשמים מתוכו כתב הטור די"א דאין מברכין עליו משום שאין לו עיקר, וכן הביא בדרכ"מ בשם מהר"א מפראג שעמד ע"ז, והדרכי משה כתב לישב דלק"מ, דהגם דכשהוציאו הבושם מן השמן ולא נשאר בשמן רק קליטת הריח אין מברכין עליו, מ"מ במוגמר שהבשמים נשרפו ונתהפכו ונעשו ריח ואותו ריח הוא כעיקר הבושם, ס"ל להטור דמברכין עליו, ועי' עוד במש"כ הב"ח שם בשם מהרש"ל והט"ז שם סק"ב. ?יל"ע בפסקי ריא"ז בדין זה, שהמ"ב הביא משמו דס"ל כדעת הטור, גם יל"ע במקו"צ מי סובר כדעת הרמב"ם?. [↑](#footnote-ref-72)
72. בדברי הטור לא נתפרש אם כלים המוגמרים מעצי בשמים מברכין עליהן בורא עצי בשמים, די"ל דהגם דמברכין על ריח שאין לו עיקר, מ"מ כיון שאין עיקר הבושם קיים אין מברכין ע"ז בורא עצי בשמים, אלא בורא מיני בשמים, וע"ד מה שפירש"י בדין מוגמר דכיון שנשרף ואינו בעין אין מברכין עליו בורא עצי בשמים אלא בורא מיני בשמים, וע"ד מש"כ הראב"ד בדין כשרתא שהוציאו ממנה את העצים, שנת' לעיל הערה ? דהוא משום דאין העצים בעין, וה"נ הכא דכוותה, וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-73)
73. תוס' מג. בשם י"מ, תוס' ר"י שיריליאון שם לו:, מרדכי סימן קמ"ז, ארחות חיים סימן מ"ב בשם הרמב"ם וכבר עמד בברכ"י סימן רט"ז סק"ד שאינו בד' הרמב"ם שלפנינו, ספר השלחן הל' סעודה שער ד', וכ"כ לדינא בעולת תמיד סימן רט"ז סק"ב, ובפמ"ג שם מש"ז ג' ואש"א י"ט, וכן הביא הפמ"ג באגרת ב' בשם הכנסת יחזקאל, וכ"כ במ"ב שם סקי"ג בשם איזה אחרונים. [↑](#footnote-ref-74)
74. שו"ת בית יהודה או"ח מ"ב, ופירש הטעם דהוא משום דלא נתקנה ברכה זו אלא על אכילה ושתי', וכן נראה שנוטה דעת הברכ"י סימן רט"ז סק"ד, וכ"כ המגן גיבורים שם סק"ז, והובא במ"ב שם סקי"ג, - וכ"ה פשטות ד' הרבה מהראשונים שכתבו דברכת בורא מיני בשמים על ריח הויא ברכה כוללת כמו ברכת שהכל על אכילה ושתי', ומשמע דברכת שהכל אינה ברכה כוללת לריח. [↑](#footnote-ref-75)
75. רמב"ם פ"ט ה"א, תוס' מג., טוש"ע סימן רט"ז ס"ב, וכ"ה בד' רבים מן הראשונים שכתבו במקום ספק לברך בורא מיני בשמים. [↑](#footnote-ref-76)
76. רמב"ם וטור שם, כמו שדקדק הב"י שם, הר"א בן הרמב"ם בספר המספיק לעובדי ד' עמ' 244, וכ"כ האחרונים בסימן רט"ז. [↑](#footnote-ref-77)
77. יד הקטנה פ"ו ה"א, וכן משמע מד' האחרונים שהבאנו להלן הערה ? שלא דנו אלא בבירך עליו בורא עצי בשמים, ומ' דאם בירך עליו בורא מיני בשמים פשיטא להו דיצא, ומש"כ בשעה"צ סימן רט"ז סקכ"ו דיש פלוגתא בזה, נראה דט"ס הוא וקאי על ברכת עצי בשמים, וכן בדין, שהרי בשמן שסיננו מתוכו את הבשמים, לכאו' פשיטא דאם בירך בורא מיני בשמים יצא, ודו"ק. - אך בל' הרמב"ם פ"ט ה"א וה"ג משמע קצת דלא יצא, ואם אכן הוא כן, יל"פ דהוא משום שבשמן תיקנו להודות על גוף השמן ולא על ריחו, שהרי אין מזכירין בברכה כלל את ריחו, וע"כ י"ל דאם בירך עליו בורא מיני בשמים לא יצא, וזה ניחא טפי למש"נ לעיל הערה ? בדעת הרמב"ם דעל כל שמן מברכין בורא שמן ערב, ונתייחדה לו ברכה זו משום שזכינו לסיכתו, ועי' מגן גיבורים סימן רי"ז סק"ה שפירש כן בדעת רש"י דמברכין על שמן אפרסמון אף כשבא להעביר את הזוהמא, דהוא משום דאין עיקר הברכה על ריחו, עיי"ש, ועמש"נ בזה לעיל הערה?, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-78)
78. כן משמע מד' ר"י מפרי"ש שהביא הב"י בסימן רצ"ז, וכן נקטו בגו"ר כלל א' סימן מ"א ובפרח שושן כלל א' סימן י"ג. [↑](#footnote-ref-79)
79. מחה"ש סימן רצ"ז, וזה לפ"ד המג"א שם שנקט דפלפלין לא חשיבי כבשמים, ואפ"ה מברכין עליהן הנותן ריח טוב בפירות. - וכן מ' גם בפמ"ג ובלבו"ש שם, אך אין הכרח גמור לזה מדבריהם, די"ל דאף אם יצא בברכת במ"ב, מ"מ הוי זה שינוי מן המטבע ואין להתיר לברך כן אף במוצ"ש. [↑](#footnote-ref-80)
80. תוספת שבת סימן רצ"ז סק"א, ונקט כן גם לפ"ד המג"א הנז'. [↑](#footnote-ref-81)
81. פמ"ג סימן רט"ז מש"ז ד', וע"כ תמה ע"ד האלי' רבה שכתב לברך על נעגעלך בורא מיני בשמים, דמ"ט לא יברך בורא עצי בשמים, וכ"כ בקיצוש"ע סימן נ"ח ס"ז, ובפשוטו כ"ה לפ"מ דקי"ל דאף בעץ דאין עיקר נטיעתו לריח שייכא ברכת בורא עצי בשמים, וכמש"נ לעיל הערה ?, ואך שנתייחדו הפירות לברך עליהן בורא עצי בשמים, וע"כ אם בירך עליהן בורא עצי בשמים שהיא ברכה כוללת יצא, אך זה מוכרח רק לדעת הסוברים דאם בירך על יין בפה"ע יצא. [↑](#footnote-ref-82)
82. כ"ה לדעת תוס' ר"י שירליאון ודעימי' שהבאנו לעיל הערה ? דעצי אתרוג ותפוחים שאין עיקר נטיעתן לריח לא חשיבי כעצי בשמים, דלפ"ז אם בירך עליהן בורא עצי בשמים לא יצא.

    וכ"נ גם בד' הגר"ז בסדר ברה"נ פי"א ס"ד שכתב דעל קינמון וצפורן י"א דמברך שנתן ריח טוב בפירות וי"א דמברך בורא עצי בשמים, ומספק יברך בורא מיני בשמים שהיא כוללת כל המינים ויוצא בה יד"ח בדיעבד על כל המינים, עכ"ד, ונראה מזה דלהצד דברכתן שנתן ריח טוב בפירות, אינו יוצא בברכת בורא עצי בשמים, - ואמנם בדבריו אין לפרש דהוא משום דעת הר"י שיריליאון ודעימי', שהרי נקט דלהצד שאין עליהן חשיבות פרי מברכין עליהן בורא עצי בשמים, והרי דאף דאין עיקר נטיעתן לריח, מ"מ הוו שפיר בכלל עצי בשמים - והי' מקום לפרש בטעמו, דכל דבר שיש עליו חשיבות פרי, אין שם עץ עליו, ורק דבר הגדל בעץ דאין עליו חשיבות פרי, הוא דחזינן לי' כחלק מן העץ ומברכין עליו בורא עצי בשמים, וכ"ה במרומי שדה מג. דהא דמברכין על פרי שאינו עומד לאכילה בורא עצי בשמים, היינו דכיון דאינו פרי הו"ל כעץ בעלמא, וע"כ להצד דמיני תבלין חשיבי כפרי, אם בירך עליהן בורא עצי בשמים לא יצא, אך ג"ז אינו מתישב עם ד' הרמב"ם דשמן זית שכתשו וכו' מברך עליו בורא עצי בשמים, - וע"כ נראה בטעמו, דאזיל לטעמי' שכתב בסימן ר"ב ס"י ובלוח ברה"נ פ"א ה"ב, דאם בירך על היין בפה"ע לא יצא, והרי דכיון שנתייחדה לו ברכת בפה"ג, אינו יוצא בברכה הכוללת יותר, אלא בברכת שהכל, ומה"ט דעת הגר"ז בסימן קס"ח סי"ב דאם בירך על הפת במ"מ לא יצא, (אך בסדר ברה"נ פ"א ס"ב הביא ב' דעות בזה וכתב דספק ברכות להקל), וע"כ ס"ל דה"נ פירות שברכתן שנתן ריח טוב בפירות אם בירך עליהן בורא עצי בשמים לא יצא, ורק אם בירך עליהן בורא מיני בשמים דהיא ברכה כללית לכל הבשמים דומיא דברכת שהכל יצא, אך זה מחודש, דבפשוטו הא דעל פירות מברכין שנתן ריח טוב בפירות, אי"ז מפני חשיבותם, (דומיא דברכת היין וברכת הפת), אלא מפני שהם מין בפנ"ע, וכמו שמברכין על פירות העץ בפה"ע, וכ"ה בסידור רס"ג עמ' פ"ב, דברכת בפה"ע הוא ברכה מינית, וברכת בפה"ג הוא ברכה מיוחדת, ונת' בזה ב?. - ונ' לדון עוד בזה, דדמי למש"כ הראשונים דאם בירך על מיני מזונות בפה"א לא יצא, ונת' בדברינו בדין החליף ברכה בחברתה הערה י"ב דהוא משום דקבעו חכמים לברך על המזון, וכשמברך בפה"א אינו מברך כלל על המזון, וה"נ בפירות שקבעו חכמים לברך שנתן ריח טוב בפירות, הרי כשמברך בורא עצי בשמים אינו מודה כלל על בריאת "פירות" שיש בהן ריח, וע"כ אינו יוצא יד"ח רק בברכת בורא מיני בשמים, שהיא הודאה כללית על כל מיני הבשמים. - עוד יל"ד בזה, דכיון דמברכין שנתן ריח טוב בפירות גם על פירות האדמה, נמצא דברכה זו אינה ברכה פרטית לחלק מעצי בשמים, אלא הוי זה ברכה חלוקה לגמרי, וע"כ אם בירך בורא עצי בשמים לא יצא, ואף אי נימא דמ"מ יצא, מ"מ י"ל דהוי זה שינוי מן המטבע, וע"כ יש לו לברך בורא מיני בשמים, וכמש"נ בדברינו בדין החליף ברכה בחברתה הערה קי"ז כעי"ז, וצ"ע בכ"ז. [↑](#footnote-ref-83)
83. כן נראה, משום דהפירות הגדלין באדמה אינם כלל בכלל עשבים, וכמש"נ לעיל הערה? ללמוד מד' הפמ"ג והמ"ב, ולמש"נ שם, הרי דה"נ לדעת הסוברים דכל דבר קשה הגדל בארץ חשיב כעץ, מ"מ אם גדל בו פרי ובירך עליו בורא עשבי בשמים לא יצא. [↑](#footnote-ref-84)
84. לבוש סימן רט"ז ס"י, ב"ח שם, מג"א שם סקט"ז, א"ר שם סקט"ז נהר שלום שם סק"ד, שיורי ברכה שם סק"ב, מאמ"ר שם סק"י, חיי אדם כלל ס,א ס"ט, מ"ב שם סקל"ט, וכ"ה בשו"ת הלק"ט ח"ב סימן כ"ד - וכן הוכיחו הא"ר והנה"ש והשיו"ב והמאמ"ר שם ממש"כ הראשונים דבספק עצי או עשבי מברך מיני, ולא כתבו לברך עשבי, והנה לכאו' למש"נ בדברינו בדין החליף ברכה בחברתה הערה ? יש מקום לדון בזה, די"ל דאף אם יוצא בברכת עשבי בשמים על עצי בשמים, מ"מ הוי זה שינוי מן המטבע, וע"כ אין לברך כן במקום ספק, אך באמת נראה, דכיון דעכ"פ מוכח מזה דברכת עשבי בשמים אינה ברכה כוללת לעצי בשמים, א"כ מהיכ"ת נימא דאם בירך כן יצא. [↑](#footnote-ref-85)
85. בנהר שלום שם הביא משו"ת דבר שמואל סימן ב' שהוכיח מד' הרוקח שכתב להקדים ברכת עצי בשמים לברכת עשבי בשמים, דס"ל דברכת עשבי בשמים פוטרת ברכת עצי בשמים, וכן דנו בזה השיורי ברכה והמאמ"ר שם, עי' בדבריהם, ועיי"ש שם בשיו"ב שהביא תשובת הר"ש נאואוי שבעץ שהוא דומה לעשב יצא בברכת עשבי, וכעי"ז דן בשו"ת ר' עקיבא יוסף סימן ע' ע"א, עיי"ש. - ונ' דיש להוכיח כן מד' ארחות חיים סימן ל"ח וספר השלחן ש"ד שכתבו לברך על עצי אתרוגים ותפוחים בורא עשבי בשמים, ונת' בזה לעיל הערה ?, והרי דס"ל דעצים הוו בכלל עשבים, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-86)
86. פשוט, וכ"ה בלבוש סימן רט"ז ס"י ובמ"ב שם סקל"ט. [↑](#footnote-ref-87)
87. ב"ח סימן רט"ז דלדעת תר"י דמה שמברכין עליו בורא שמן ערב ואין מברכין בורא עצי בשמים, הוא משום מעלתו, אם בירך עליו בורא עצי בשמים יצא. וכן נקטו לדינא בעולת תמיד שם סק"ד ובאלי' רבה שם סקי"א ובפמ"ג שם מש"ז ו' ואש"א י' ובמער"ק פ"ט ה"ג, ובד' הפמ"ג שם מבואר דהיינו, דלפ"מ דקי"ל דעל מי ורד מברך בורא עצי בשמים, ודאי דשייכא ברכת בורא עצי בשמים גם בשמן אפרסמון, (וכן העיר בזה בשעה"צ שם סקכ"ה), וע"כ אם בירך ע"ז בורא עצי בשמים יצא. - ואמנם יל"ד בזה, דלדעת הסוברים דאם בירך על יין בפה"ע לא יצא, י"ל דה"נ שמן אפרסמון שקבעו עליו ברכה מפני חשיבותו, אם בירך עליו בורא עצי בשמים לא יצא, וזה כמש"נ לעיל הערה ? דמה"ט דעת הגר"ז דאם בירך על פירות בורא עצי בשמים לא יצא. [↑](#footnote-ref-88)
88. ב"ח שם דלפמש"כ הטור שם דעל שמן שסיננו הבשמים מתוכו מברכין בורא שמן ערב, והרי דס"ל דמה שמברכין על שמן אפרסמון בורא שמן ערב, הוא משום שאינו העץ עצמו, אם בירך ע"ז בורא עצי בשמים לא יצא. [↑](#footnote-ref-89)
89. פמ"ג סימן רט"ז מש"ז ו', והיינו משום שאינו ראוי לאכילה ואינו פרי.?אך בדבריו שם נ' שפקפק בזה, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-90)
90. זה נלמד ממש"כ הב"ח בסימן רט"ז דלדעת הסוברים דהא דמברכין על שמן אפרסמון בורא שמן ערב ואינו מברכין עליו בורא עצי בשמים, הוא משום שאינו העץ עצמו אלא היוצא מן העץ, אם בירך עליו בורא עצי בשמים לא יצא, ונת' לעיל הערה ?, וא"כ ה"נ במי ורד להסוברים דברכתן בורא מיני בשמים משום דהוו יוצא, אם בירך עליהן בורא עצי בשמים לא יצא, - ויש לדמות ד"ז, למש"כ בגל' הגרע"א סימן ר"ח דאם בירך על מי פירות בפה"ע לא יצא. [↑](#footnote-ref-91)
91. אלי' רבה סימן רט"ז סקי"ג, מ"ב שם סקל"ב ושעה"צ סקכ"ו, ובד' שעה"צ שם כמדומה דנפלה ט"ס וצ"ל דאף על שמן אפרסמון אם בירך בורא "עצי" בשמים יצא. [↑](#footnote-ref-92)
92. פמ"ג סימן רט"ז מש"ז ז' תמה ע"ד האלי' רבה, דכיון שסיננו ואין בו מעצי הבשמים, וע"כ אין מברכין עליו בורא עצי בשמים, היאך יוצא בברכת עצי בשמים, ול"ד לשמן אפרסמון די"א דיוצא בברכת עצי בשמים, דשמן אפרסמון יוצא מן העץ. - ויש לתמוה עוד, שהרי לדעה זו דמברכין על שמן שסיננו הבשמים מתוכו בורא שמן ערב, ס"ל דאף אם בירך על שמן אפרסמון בורא עצי בשמים לא יצא, וכמש"נ לעיל הערה ?. [↑](#footnote-ref-93)
93. כ"ה מבו' בד' רבינו יונה בספר היראה, עיי"ש, וכ"ה פשוט ודלא ככמה ממחברי הזמן שנשתבשו בזה, שהרי הראשונים כתבו דהא דבספק מברך בורא מיני בשמים, הוא דומיא דהא דבספק בברכת הפירות מברך שהכל, וא"כ כ"ה דהתם לא הותר לו לברך שהכל אלא כשהוא מסופק אחר שלמד ואינו יכול לברר, וכמש"כ הפוסקים בסו"ס ר"ב, ה"נ הכא, ואין לומר דמ"מ בברכת הריח אי"ז כ"כ דיעבד לברך בורא מיני בשמים, וע"כ בזה הותר לו לברך מספק אף כשיש בידו לברר, שהרי הב"י בסימן רט"ז תמה ע"ד הטור שכתב דאם היו לפניו עצי בשמים ועשבי בשמים ומיני בשמים דמברך לכתחלה על מיני הבשמים ופוטר את השאר, דמ"ש מברכת הפירות שאף על פי שהאחת נפטרת בברכת חברתה בדיעבד, לכתחלה מיהא צריך לברך על כל אחת ברכה הראוי' לה, עכ"ד, והאחרונים הסכימו לד' הב"י, והרי דפשיטא להו דאין לחלק בזה בין ברכת הפירות לברכת הריח. - ול"ד למריח אגודה של בשמים דמברך בורא מיני בשמים, דהתם כיון דמתערב הריח מכמה מינים, זהו ברכתו הראוי' לו.

    אמנם לדעת הראב"ד והטור דס"ל דל"ד ברכת הריח לברכת הפירות, אלא פעמים שמברך לכתחילה בורא מיני בשמים ופוטר את עצי בשמים ואת עשבי בשמים, וכמש"נ להלן הערה?, יתכן דכל שהוא מסופק בברכתו מותר לו לברך בורא מיני בשמים אף אם יש בידו לברר. [↑](#footnote-ref-94)
94. רמב"ם פ"ט ה"ה, תוס' מג. בשם הר"מ מקוצי, וכ"כ ש"ר, שו"ע סימן רט"ז ס"ב. - ובס' השלחן שער ד' כתב בזה, ז"ל, והטעם בזה מפני שאין ברכות אלו מה"ת כ"א מדרבנן "והם תיקנו לברך כך", ומה שאמרו בירושלמי ר' ירמי' לא אכל סולת מן יומוי לפי שהי' מסופק בברכה אחרונה שהיא מה"ת, אבל בברכה ראשונה שהיא מדרבנן אם נסתפק במיני אכילה מברך שהנ"ב ואוכל ואם מיני הריח מברך מיני בשמים ומריח, "שכך תיקנו הם", עכ"ל, ונ' מדבריו דהא דבמקום ספק מותר לו לאכול ולברך שהכל אף דשמא אי"ז ברכתו, הוא משום דכך תיקנו חכמים דבמקום ספק יברך כך, ועמש"נ עפי"ז בדברינו בדין החליף ברכה בחברתה הערה קי"ז. [↑](#footnote-ref-95)
95. תוס' שם בשם י"מ, מרדכי סימן קמ"ז. [↑](#footnote-ref-96)
96. כ"ה בד' התוס' שם שכתבו דמי שהולך בבית שיש שם בשמים ויש שם מיני בשמים שמריח בהן ומספק"ל אי ממין עץ אי ממין אדמה הוא י"מ שמברך שהכל וכו' והרר"מ מקוצי הי' אומר שיברך במ"ב, ומשמע דיש בידו לברר מאיזה מין הם, דאם אין בידו לברר, לא הו"ל להתוס' להעמידה במי שהולך בבית שיש שם בשמים וכו', אלא במי שלוקח בשמים להריח בהן, ואפ"ה מברך עליהן שהכל או בורא מיני בשמים, ונ' דהיינו משום שכבר הוא מריח ונהנה מהן, ואין לו להתעכב ולא לברך עד שיבדוק מאיזה מין הם, וזה ע"ד מש"כ תר"י מג. בטעם הא דבמוגמר א' מברך לכולן, ועי' ט"ז סימן רט"ז סקי"א שכתב בדומה לזה בדעת הטור, אך הט"ז גופי' לא ס"ל כן, משום דס"ל דאינו חייב לברך אלא בשמתכוין להריח. [↑](#footnote-ref-97)
97. מג"א ר"ס רצ"ז בשם השל"ה, דכיון דאין הכל בקיאין בברכות תקנו לומר בורא מיני בשמים דיוצא על כל מינים, וכ"כ באלי' רבה שם סק"ח, וכ"כ במ"ב שם סק"א. [↑](#footnote-ref-98)
98. תוספת שבת סימן רצ"ז סק"א, מאמ"ר שם סק"א, הגר"ז שם ס"ג. [↑](#footnote-ref-99)
99. מג"א ומ"ב שם. [↑](#footnote-ref-100)
100. במג"א שם הוכיח מד' מהרי"ו שהיו מברכין על עצי בשמים בורא עצי בשמים, וכ"כ המאמ"ר שם דכן מנהגם וכן המגהג בערי איטליא ונכון הוא, וכ"נ בד' הגר"ז שם ס"ג דכן ראוי לנהוג. [↑](#footnote-ref-101)
101. בה"ג פ"ו, רמב"ם פ"ט ה"ד, טור סימן רט"ז, שו"ע שם ס"י. [↑](#footnote-ref-102)
102. ארחות חיים סימן מ' בשם הראב"ד, ועי' להלן הערה ? מש"נ בזה. [↑](#footnote-ref-103)
103. בה"ג שם, טור שם בשם רב עמרם, רשב"ץ מג. בדעת הרמב"ם, שו"ע שם ס"י, וכן הסכימו האחרונים. [↑](#footnote-ref-104)
104. ב"י שם בדעת הטור שם, והטור כתב כן בדעת הרמב"ם, וכ"כ בלקט יושר עמ' מ', וכן הסכים במאמ"ר שם סק"ט בביאור ד' הטור, אך הפרישה והב"ח שם פירשו ד' הטור בע"א, - והב"י תמה ע"ד הטור, דמ"ש מברכת הפירות דלכתחילה צריך לברך על כל מין את ברכתו הראוי' לו, ועי' בדברינו בדין ברכת הריח שנת' בדעת הטור, דחילוק הברכות בברכת הריח הוא רק מדינא דתן לכל מין מעין ברכתו, וע"כ בזה אמרינן דכל דבלא"ה הוא מברך בורא מיני בשמים, ה"ה פוטר אף את שאר המינים, וע"ד הא דס"ל לרבנן בסוכה מו. דהיו לפניו מצוות הרבה אומר אקב"ו על המצוות, הגם דעל כל מצוה בפנ"ע מברך ברכה אחרת, ואף דלא קי"ל כן, מ"מ כיון דיש לו לברך בורא מיני בשמים, ה"ה פוטר את כולם, ובזה מתבאר גם ד' הראב"ד שהבאנו לעיל הערה ? דאף כשהיו לפניו עצי בשמים ועשבי בשמים מברך בורא מיני בשמים ופוטר את שניהם, אך בזה צ"ע, דהא קי"ל כר' יהודה דהיו לפניו מצוות הרבה מברך על כל א' וא' בפנ"ע, ואכמ"ל. [↑](#footnote-ref-105)
105. אך לדעת הסוברים דבכה"ג הוא פוטר לכתחילה שאר מינים, אף אם לא נתכוין לפטרם נפטרו, וכ"כ בנהר שלום סימן רט"ז סק"ד ללמוד מל' הטור. - ואמנם כ"ז הוא אם הא דס"ל דהוא פוטר לכתחילה שאר מינים, הוא משום דכל שמברך במ"ב על המין הראוי, זהו עיקר דינו לפטור בו שאר מינים, אך הט"ז שם סקי"א כתב בדעת הטור דהא דלכתחילה יש לו לפטרם הוא משום שהריח בא לו שלא בבחירה שלו וכו', עיי"ש, וע"כ נקט דגם לדעת הטור אם לא נתכוין לפטרם לא נפטרו. [↑](#footnote-ref-106)
106. ב"ח סימן רט"ז סק"ח, ט"ז שם סקי"א י"ב, אלי' רבה שם סקט"ז, מ"ב שם סקל"ט, וכ"כ הפרישה שם סקכ"ג בדעת רב עמרם. [↑](#footnote-ref-107)
107. פרישה שם בדעת הטור, וכ"כ בחמד משה שם סק"ב, והפרישה פירש דל"ד לבירך בפה"א על פרי האדמה דלא פטר את פרי העץ אא"כ היתה דעתו עליו, דשאני התם דהוא מחוסר לקיחה ואכילה דכל חד מינייהו משא"כ הכא דבחדא זימנא מריח משלשתן, ועיי"ש שכתב דשמא איירי רק בכה"ג שהוא כבר מריח משלשתן. [↑](#footnote-ref-108)
108. פרישה ט"ז אלי' רבה ומ"ב שם, וכ"כ הב"ח שם בדעת הטור. [↑](#footnote-ref-109)
109. ב"ח שם דכן פירש הטור בדעת רב עמרם, וכן צידד לפרש בנהר שלום שם סק"ד. וכ"ה לדעת השאג"א בסימן כ"ז ודעימי' שהבאנו בדברינו בדין החליף ברכה בחברתה הערה ע"ד דאם בירך בפה"א על פרי האדמה לא פטר את פרי העץ אף אם נתכוין לפטרו, וכ"ה מבו' בפמ"ג רט"ז אש"א ט"ז ובחזו"א סימן ל"ה סק"ז דתלי זב"ז. [↑](#footnote-ref-110)
110. רמב"ם פ"ט ה"ה, תר"י מג., רא"ש סימן ל"ו, ריטב"א פ"ד הי"א בשם י"א, שו"ע סימן רט"ז ס"ו. - והטעם בזה הוא, דכיון שהוא מריח ריח אחד אינו מחויב אלא בברכה אחת, וכיון דהוא בא ממינים דאין ברכותיהן שוות, יש לו לברך בורא מיני בשמים שהיא כוללת את כל המינים, וכן מבו' בד' הפרישה סימן רט"ז סקכ"ד ודרישה סימן רי"ז סק"א ואלי' רבה שם סק"ב ומ"ב שם סק"ג. [↑](#footnote-ref-111)
111. רמב"ם שם, שו"ע סימן רי"ז ס"א. [↑](#footnote-ref-112)
112. הר"א בן הרמב"ם בס' המספיק לעובדי ד' עמ' 244, אלי' רבה סימן רט"ז סקט"ז, מ"ב שם סקל"ט. [↑](#footnote-ref-113)
113. מ"ב שם, דכן משמע בד' האלי' רבה שכתב שכן הי' מנהג זקינו הגאון. [↑](#footnote-ref-114)
114. אך בד' ש"ר שלא חילקו בזה נראה דאף אם א' מהן עיקר מברך בורא מיני בשמים, ונת' בזה לעיל הערה ?. [↑](#footnote-ref-115)
115. ריטב"א שם. [↑](#footnote-ref-116)
116. גמ' מג: וכמו שפירשו הרא"ה שם והרשב"א שם מא., מג"א סימן רי"א סקי"ג ור"ס רט"ז, אלי' רבה רי"ב סק"ח ורט"ז סק"ו, פמ"ג באש"א ר"ס רט"ז, מ"ב שם סק"ד. - אך בדרישה סימן רי"ב כתב דרק ביין והדס ס"ל לב"ה דמברך תחילה על היין, משום דברכת היין מבוררת טפי דהא אין מברכין בפה"ע כ"א איין, משו"ה חשוב טפי, עכ"ד. [↑](#footnote-ref-117)
117. רא"ה מג., מיוחס לריטב"א שם, הריטב"א?. [↑](#footnote-ref-118)
118. [↑](#footnote-ref-119)
119. רוקח סימן שכ"ט, ?ז"ל, באו לפניו פירות וירקות מברך בורא פרי העץ. ואחר כך בורא פרי האדמה ואחר כך שהכל. בא לפניו עצי בשמים ועשבי בשמים מברך עצי בשמים ואחר כך עשבי בשמים, עכ"ל, ונ' דהוא חד דינא, וכן נקטו האחרונים. [↑](#footnote-ref-120)
120. [↑](#footnote-ref-121)
121. [↑](#footnote-ref-122)
122. [↑](#footnote-ref-123)
123. כן מוכח בביאוה"ל סימן רט"ז סי"א ובשעה"צ שם סקל"ה שפירש לדעת הרמב"ם לההיא דהביאו לפניו שמן והדס, דקאי על שמן זית שכתשו, ואפ"ה ההדס קודם, ובהמשך דבריו שם דן אם דין הקדימה הוא גם כשאחד מהן חביב, ולא עמד כלל דלדעת הרמב"ם חזינן דהדס קודם אף דהשמן הוא ממין ז', והיינו משום דלגבי ברכת הריח ליכא כלל למעלת מין ז'. [↑](#footnote-ref-124)