75 בגדי כהונה
קטגוריות: ש_ס / לט זבחים / זבחים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים

# אור ליום ועש"ק שלח כ' סיון תשס"ב

# בדין בגדי כהונה מרושלין ומסולקין

א] זבחים די"ח. ת"ר היו מרושלין מסולקין משוחקים ועבד עבודתו כשרה, ופירש"י מרושלין נגררין בקרקע, מסולקין מן הקרקע מתוך שהם קצרים,[[1]](#footnote-2) כשרין ואע"ג דכ' מדו בד שתהא כמדתו מצוה בעלמא היא ולא לעכב.

והנה להלן בסוג' שם, אר"י אמר שמואל מרושלין כשרין מסולקין פסולין, והתניא מסולקין כשרים, אמר רמב"ח ל"ק כאן שסילקן ע"י אבנט כאן דליתנייהו מעיקרא, רב אמר א' זה וא' זה פסולין, וכו', אלא לרב קשיא, וכ"ת מאי מרושלין מסולקין ע"י אבנט ואבנט מיגז גייז, אלא מסולקין קשיא, א"ר זירא רב חדא תני מרושלין שסילקן ע"י אבנט כשרין.

והנה מה שפירש"י דדין מדו כמדתו הוי רק למצוה, לכאו' אי"ז לדעת רב, דהרי לדידי' בכל גווני פסולין, ורק מרושלין שסילקן ע"י אבנט כשרין משום דאבנט מיגז גייז וחשיב שפיר כמדתו, והרי גם כל פירש"י לעיל מינה בלישנא דברייתא הוי דלא כרב, דהרי רב חדא תני, ולכאו' ד' רש"י הוו לדעת שמואל, דס"ל דמרושלין כשרין וכן ס"ל דמסולקין ע"י אבנט כשרין, ולדידי' דין מדו כמדתו הוי למצוה.

אמנם צ"ע בזה, דאי נימא דלדעת שמואל מדו כמדתו ל"ה לעיכובא, א"כ מ"ט ס"ל לשמואל דמסולקין מעיקרא פסולין, ולכאו' הי' נ' מזה דלעולם ס"ל לשמואל דדין מדו כמדתו הוי לעיכובא, וע"כ מסולקין מעיקרא פסולין, ומה דמסולקין ע"י אבנט כשרין, הוא משום דלא ס"ל דאבנט מיגז גייז, וע"כ חשיב שפיר כמדתו, ולק' סק"ג ית' שכדרך זו מוכרח מד' התוס' לק' דל"ה. עיי"ש, ומה דמרושלין כשרין, י"ל דהוא משום דחשיב כמדתו, כיון דהוי ככל מדתו, ומה דאיכא עוד יתר על מדתו לא איכפת לן, אך צ"ע דא"כ אמאי לכתחילה לא, וכדתניא שלא יותיר, ועי' בזה לק' סק"ג, די"ל דהגם דהבגד חשיב כמדתו, מ"מ הלבישה ל"ה כמדתו, וע"כ הוי רק בדיעבד, עיי"ש, ומה דרב פליג וס"ל דמסולקין ע"י אבנט פסולין, הוא משום דס"ל אבנט מיגז גייז, וע"כ ל"ח כמדתו, ומה דס"ל דמרושלין פסולין, הוא כמו שפירש"י בד"ה מר סבר, יעו"ש שכ' דלמ"ד יתר כמאן דליתי' גבי מרושלין נמי ל"ה יתור בגדים, ומבו' מזה דטעמא דמ"ד מרושלין פסולין הוא משום דהוי זה יתור בגדים, ומזה מבו' כמש"כ דאין למעט מרושלין משום דין מדו כמדתו, וע"כ הוצרך רש"י לפסול משום יתור בגדים, אך י"ל עוד בדעת רש"י, דס"ל דאף לרב ל"ה מדו כמדתו לעיכובא, וע"כ הוצרך לטעמא דיתור בגדים, ועי' בזה להלן, ועכ"פ נמצא לפ"ז דלכו"ע הוי דין מדו כמדתו לעיכובא, וצ"ע מה שפירש"י דל"ה אלא למצוה.

ולכאו' נ' בדעת רש"י, דאה"נ לרב ולשמואל הוי דין מדו כמדתו לעיכובא, ומה שפירש"י דל"ה אלא למצוה, הוא לס"ד דגמ' דמסולקין הוי כפשטי' דהוו מסולקין מעיקרא, ובזה אין להכשיר רק א"נ דמדו כמדתו ל"ה לעיכובא, וכן נ' מתוך ל' רש"י שם בד"ה מסולקין, "מתוך שהם קצרין", דל' זה נ' דהוו מסולקין מעיקרא.

אך באמת י"ל דלדעת שמואל ל"ה דין מדו כמדתו לעיכובא, ומה דמסולקין פסולין הוא כמש"כ בטה"ק דהוא משום שא"ר לבילה, דאין ראויין להיות כמדתו, וארווחנא לפ"ז עוד, דהנה הרי מבו' בסוגיין דפליגי רב ושמואל בתרתי, דלרב מרושלין פסולין, וכן לדידי' מסולקין ע"י אבנט פסולין דאבנט מיגז גייז, ולשמואל מרושלין כשרים וכן מסולקין ע"י אבנט כשרין, ולכאו' אין ב' הפלוגתות שייכי זל"ז, ואך דתליין זב"ז מכח הברייתא, דלרב דמרושלין פסולין ע"כ דהא דמכשרא ברייתא במרושלין היינו בשסילקן ע"י אבנט, ולפ"ז הרי בע"כ דאבנט מיגז גייז, וע"כ מסולקין ע"י אבנט פסולין, אך לדרך זו הרי דב' הפלוגתות תליין זב"ז, דרב ס"ל דדין מדו כמדתו הוי לעיכובא, וע"כ מרושלין פסולין, וע"כ נמי מסולקין ע"י אבנט פסולין כיון דאבנט מיגז גייז, אך שמואל ס"ל דדין מדו כמדתו ל"ה לעיכובא, וע"כ מרושלין כשרין, וע"כ נמי מסולקין ע"י אבנט כשרין, ואי"ז משום דס"ל דאבנט לא מיגז גייז, אלא היינו דכיון דלדידי' דין מדו כמדתו ל"ה לעיכובא, וכל הא דמסולקין פסולין הוא משום דאי"ז ראוי לבילה, הרי דאין לפסול רק במסולקין מעיקרא ולא במסולקין ע"י אבנט דהגם דאבנט מיגז גייז מ"מ ה"ז ראוי לבילה, וז"פ, וי"ל עוד דלדידי' הא דמסולקין פסולין הוי משום חיסור בגדים כמש"כ הרמב"ן בסהמ"צ ל"ת קס"ד, ועי' להלן סק"ד שנת' דדרך זו בבי' פלוג' דרב ושמואל מוכרחת בד' הרמב"ן, ולפ"ז ניחא דד' רש"י דדין מדו כמדתו הוי רק למצוה אתיין כד' שמואל.

ב] ונ' די"ל עוד דאף רב מודה דדין מדו כמדתו ל"ה לעיכובא, ומה דמרושלין פסולין הוא כמבו' בדעת רש"י דהוא משום יתור בגדים, ולהלן ית' בעזה"י הגדר בזה, ומה דמסולקין ע"י אבנט פסולין, נ' כמש"כ הרמב"ן בסהמ"צ הנז', דפסול מסולקין הוי משום דאין כל גופו לבוש בהם, והיינו משום דחשיב חיסור בגדים, ונ' לפ"ז דאף מה דפסיל שמואל במסולקין מעיקרא היינו משום חיסור בגדים, וכ"ה להדיא ברמב"ן הנז' דאזיל לדעת שמואל, ואך דפליגי רב ושמואל במסולקין ע"י אבנט אי חשיב חיסור בגדים, וזה תליא אי אבנט מיגז גייז או לא, וכמו שיתבאר.

ונ' לבאר בזה, דהנה במש"כ רש"י דמרושלין הוי יתור בגדים, הק' המקד"ד בריש סי' ל"ו, חדא דהרי יתור בגדים אינו פוסל אלא בגע"ג והכא ה"ז פוסל במשהו, ועוד דהרי לק' די"ט. נחלקו אי פוסל יתור בגדים שלא במקום בגדים, והכא הרי הוי יתור שלא במקום בגדים, ועי' שפ"א שג"כ דן בזה, ועיי"ש במקד"ד שכתב ליישב דל"ב שיהי' הבגד עצמו במקום בגדים, אלא שתהי' הלבישה במקום בגדים, והכא הרי לבישת החלק הנוסף הוא נמי במקום בגדים, עיי"ש, ולפ"ז י"ל דע"כ נמי ל"ב שיהי' ג' על ג', וזה עפמש"נ בדברינו בדין יתור בגדים סק"ב לדון דבדין יתור בגדים במקום בגדים ל"ב שיהא ג' על ג', אך בד' רש"י עירובין דק"ג: מבו' להדיא לא כן עייש"ה, ועי' בדברינו שם מש"נ בזה, ואכמ"ל בזה, וי"ל עוד, דכיון דהוי תוספת על בגד גדול, הרי דכל משהו שמוסיף אית לי' תורת לבישת בגד, ונ' בבי' ד' רש"י דאין כוונתו דהוי זה יתור בגדים כבגד נוסף, אלא היינו דכ"ה דאיכא דין יתור להוסיף בגד אחר, ה"נ איכא דין יתור להוסיף בהבגד עצמו, זכר לדבר, דין בל תוסיף, דאי"ב תרי גווני, הוספת מצוה אחרת והוספה במצוה זו, וע"כ ניחא דל"ש לדון בזה דלי"ב גע"ג ודלא הוי במקום בגדים, דפשוט דדינים אלו לא שייכי רק בהוספת בגד אחר, ולא בהוספה על הבגד, וז"פ.

ובזה נ' לבאר מה דתלי' בגמ' להנדון אי מרושלין כשרים בפלוגתא אי יתר כמאן דאיתי' או כמאן דליתי', וצ"ע לדעת רש"י שפסול מרושלין הוי משום יתור בגדים, א"כ מה יהני לן דיתר כמאן דליתי', הרי סו"ס אי"ב יתור בגדים, וי"ל דאי יתר כמאן דליתי', הרי שכ"ה דבבגד דאי"ב ה' כנפות חשיב כל הבגד בגד דד' כנפות, ויכול להטיל ציצית באיזה ד' מהכנפות, (ועי' שו"ע ר"ס י' דיש להטיל הציצית בד' כנפותי' המרוחקות זמ"ז, והוא מהרמב"ם פ"ג מהל' ציצית, אך עיי"ש במ"ב דד' הכ"מ הלבוש והט"ז דאי"ז אלא דינא דרבנן, ודלא כהר"מ מינץ והל"ח דהוי דין דאורי'), ה"נ בבגד יתר על מדתו, חשיב כל הבגד לבגד כהונה, וע"כ ל"ה כלל יתור בגדים, וצ"ע בזה, ולמש"נ נ' דרק אי יתר כמאן דאיתי' וחשיב עיקר הבגד בגד יתר, הוא דחשיב זה יתור בגדים, דאיכא יתור בהבגד גופי', אך אי יתר כמאן דליתי', הרי דהבגד גופי' חשיב בגד כצורתו, ול"ח דאי' ייתור בהבגד גופי', הרי דל"ח כלל יתור, דאי משום החלק הנוסף בפנ"ע הרי אי"ז גע"ג ואי"ז במקום בגדים, וביותר נ' דגרע משלא במקום בגדים דהרי אי"ז כלל על גופו, וע"כ לי"ב משום יתור בגדים, ורק אי יתר כמאן דאיתי' וחשיב דאיכא יתור בהבגד גופי', הוא דהוי זה בכלל יתור בגדים.

ונ' דעד"ז מתפרש הא דמסולקין הוי חיסור בגדים, דאי"ז משום דחסר בגד על מקום זה, וכאשר כן נ' מד' הרמב"ן, אלא היינו משום דמחסר בהבגד, ואף זה בכלל יתור בגדים, ולהל' סק"ד נת' שכן צל"פ גם בד' הרמב"ן, ולפ"ז ניחא דבמסולקין ע"י אבנט תליא הפלוגתא אי הוי חיסור בגדים, אי אבנט מיגז גייז או לא, דאי אבנט מיגז גייז הרי היינו כמש"פ רש"י דכל סילוק שע"י אבנט הוי כחותך ונוטל, ועוד פירש"י דאי מיגז גייז הו"ל כקצרים מעיקרא, אשר נ' מזה דד' רש"י דהא דאבנט מיגז גייז מהני לחשוב שנחתך חלק זה כנחתך מן הבגד, וחשיב כבגד קצר,[[2]](#footnote-3) וע"כ אי אבנט מיגז גייז חשיב דאיכא חיסור בהבגד, ומשא"כ אי אבנט לא מיגז גייז, הרי ליכא חיסור כלל בעיקר הבגד, ומה דנחסר דליכא בגד על מקום זה ל"ח כלל חיסור בגדים.

ולפ"ז נמצא דהגם שלדרך זו נת' דדין מדו כמדתו ל"ה לעיכובא, היינו רק דאף בגד ארוך ממדתו או קצר ממדתו אי"ל תורת בגד, ואין נפסל עיקר הבגד, אך מ"מ הא דמידת הבגד הוי כמדתו וא"א להוסיף ע"ז ושיהי' זה מכלל הבגד, וכן אי נחסר מזה חשיב דנחסר מהבגד, הוי זה דין לעיכובא, וע"כ לדעת רב במרושלין הוי יתור בגדים, ובדעת שמואל י"ל דס"ל דיתר כמאן דליתי' וע"כ ל"ח זה יתור בגדים, אך לפ"ז צ"ע, דהי' להגמ' לומר דלשמואל ודאי תנאי היא, ועי' שפ"א שהאריך בזה, וע"כ נמי במסולקין מעיקרא לכו"ע חשיב חיסור בגדים, ובסילקן ע"י אבנט פליגי רב ושמואל אי אבנט מיגז גייז וחשיב חיסור, או דלא גייז ול"ח זה חיסור בגדים, וכמש"נ.

ג] והנה בתוס' לק' דל"ה. אהא דפריך התם וכ"ת דמדלי להו והתניא מדו כמדתו שלא יחסר ולא יותיר, וכ' התוס' דהך פירכא אליבא דמ"ד אבנט מיגז גייז לעי' בפ"ב, והנה מבו' מד' התוס' דנחלקו רב ושמואל בהך מילתא אי אבנט מיגז גייז או לא, וזה אינו מתיישב להדרך הב' שנת' לעי' בסק"א, דלדרך זו הרי לכו"ע אבנט מיגז גייז, ורק דלשמואל דכל הא דמסולקין פסולין הוי משום דאין ראוי לבילה, הרי שאין לפסול בסילקן ע"י אבנט הגם דאבנט מיגז גייז, וז"פ.

והנה עי' בקר"א בסוגיין שכתב ע"ד התוס', דאי"ז מוכרח דלשמואל נמי מסולקין ע"י אבנט לכתחילה אסור כמו מרושלין, ושפיר פריך היכי עביד עבודה, וצ"ע ד' התוס', דלכאו' הרי הגם דס"ל לשמואל דאבנט לא גייז, מ"מ הרי י"ל דאי"ז למצוה כיון דמ"מ אי"ז למדתו.

ונ' ברור בד' התוס' דס"ל כהדרך הא' שנת' לעי' סק"א, דאף שמואל ס"ל דדין מדו כמדתו הוי לעיכובא, ומה"ט ס"ל דמסולקין מעיקרא פסולין, ומה דמסולקין ע"י אבנט כשרין היינו משום דאבנט לא גייז וחשיב כמדתו, וע"כ פשיט"ל להתוס' דאף למצוה ל"ב שלא יהיו מסולקין ע"י אבנט, דהרי אי ל"ה חשיב כמדתו הרי שהי' זה מעכב, וכיון שה"ז כשר בע"כ דחשיב כמדתו, ואשר ע"כ שרי אף לכתחילה, ואמנם הי' מקום לומר דדין מדו כמדתו הוי דין בבגד ודין בלבישה, והדין בהבגד הוי לעיכובא, (דל"ב בזה שנה לעכב, כיון דגלי קרא דזהו צורת הבגד), ועז"א דלא גייז וחשיב הבגד כמדתו, אך אכתי ודאי דאין הלבישה כמדתו, ואך דאי"ז מעכב, (דע"ז בעי' שנה לעכב), אך מ"מ לכתחילה אין לו ללבוש כן, אך התוס' לא ניח"ל לחדש כן, אך לכאו' נ' סמך לזה, מהא דמרושלין כשרין, והיינו בע"כ משום דחשיב כמדתו, ומ"מ לכתחילה אין לו ללבוש מרושלין, וכדתניא דלא יותיר, ובע"כ דהגם דהבגד חשיב כמדתו, כיון דאי"ב שיעור מדתו, וע"כ אי"ז מעכב, מ"מ ל"ה הלבישה כמדתו, וע"כ לכתחילה ל"מ, וצ"ע בזה לדעת התוס'.

והנה בתוס' בסוגיין כתבו אהא דמסולקין כשרין דהא דתניא וכו' מדו בד כמדתו פי' הקונטרס דהיינו למצוה ולא לעכב, ולכאו' ד' תוס' אלו אינם מתיישבים עם דברי התוס' לק' דל"ה. הנז', דהרי לד' תוס' שם בע"כ דדין מדו כמדתו הוי לעכב, ואם לא נשוי פלוגתא בזה בין התוס', ונימא דתוס' בסוגיין ס"ל כהדרך הב' או הדרך הג' שנת' בד' שמואל, דס"ל דדין מדו כמדתו ל"ה לעיכובא, הרי בע"כ צ"ל, דמש"כ תוס' דדין מדו בד הוי למצוה ולא לעכב, היינו להס"ד דגמ' דמסולקין מעיקרא נמי כשרין, וכמש"נ כן מתחי' בד' רש"י, ונ' סמך לזה, דא"נ דד' תוס' קאי על שמואל דלדידי' מדו כמדתו ל"ה לעיכובא, צ"ע דלכאו' יש להוכיח כן רק מהא דמכשיר שמואל מרושלין, אךהיאך הוכיחו כן תוס' מהא דמסולקין כשרין, הרי י"ל דהא דמסולקין ע"י אבנט כשרין הוא משום דאבנט לא גייז והוי כמדתו.

ד] הרמב"ן בסהמ"צ ל"ת קס"ד כתב דהא דמסולקין דליתנייהו מעיקרא פסולין הוא משום שאין כל גופו לבוש בהן, והיינו דהוי מחוסר בגדים במקום זה,[[3]](#footnote-4) והנה מבו' דאזיל אליבא דשמואל דמסולקין ע"י אבנט כשרין, ורק מסולקין מעיקרא פסולין, והנה הא דנקט לה אליבא דשמואל, ולא נקט הא דלרב מסולקין פסולין בכל גווני, אי לא דנימא דס"ל דהלכתא בזה כשמואל, ודלא כפסק הרמב"ם כרב, אשר זה צ"ע דהא הלכתא כרב באיסורי, נ' דהוא משום דלרב א"צ לטעמא דחיסור בגדים, דלדידי' הרי הוי מדו כמדתו לעכב, דמה"ט מרושלין נמי פסולין, וע"כ לדידי' הרי יש לפסול משו"ז גם במסולקין, וע"כ לא הביא הרמב"ן רק מד' שמואל, דאיהו הרי ס"ל דמרושלין כשרין והרי דמדו כמדתו ל"ה לעיכובא, ואעפ"כ פסל במסולקין מעיקרא, ובע"כ דבזה יש לפסול משום מחוסר בגדים, וזה כהדרך הב' שנת' בסק"א בבי' פלוגתת רב ושמואל.

אמנם עיקר ד' הרמב"ן צ"ע, דהיכי מצ"ל דהא דמסולקין פסולין הוא משום שאין כל גופו לבוש בהן, דא"כ הרי הי' לנו לפסול אף במסולקין ע"י אבנט, דסו"ס הרי אין כל גופו לבוש בהן, ומהו שכ' הרמב"ן דרק במסולקין מעיקרא הוי מחוסר בגדים.

ולכאו' י"ל, דמש"כ הרמב"ן דהוי מחוסר בגדים, אי"ז משום דעל מקום זה ליכא בגדים וה"ה מחוסר בגדים במקום זה, וכאשר כ"ה פשטות ל' הרמב"ן, אלא היינו כמש"נ לעי' סק"ב בדעת רש"י, דהוי זה חיסור בהבגד גופי' דאינו בגד על כל גופו, ולפ"ז ניחא דע"כ ל"ה חיסור בגדים רק במסולקין מעיקרא, אך במסולקין ע"י אבנט דהבגד הוי בגד גכל גופו וליכא חיסור בהבגד, הרי דהגם דבפועל אין כל גופו לבוש ל"ח חיסור בגדים.

ולפ"ז נ' דיל"פ דב' הפלוגתות דרב ושמואל תליין זב"ז, עי' לעיל סוסק"א בזה, דלרב דס"ל דדין מדו כמדתו הוי לעיכובא, הרי דע"כ מרושלין פסולין, וע"כ נמי מסולקין ע"י אבנט פסולין, כיון דאבנט מיגז גייז, אך לשמואל דדין כמדתו ל"ה לעיכובא, הרי שע"כ מרושלין כשרין, וע"כ נמי מסולקין ע"י אבנט כשרין, דהגם דאבנט מיגז גייז, מ"מ ל"מ זה לשנות עיקר הבגד, וע"כ לא חשיב דאיכא חיסור בהבגד, וע"כ מסולקין כשרין, ורק לרב דדין מדו כמדתו הוי לעיכובא, ע"ז מהני הא דאבנט מיגז גייז, דמכח זה הרי לא חשיב הבגד כמדתו, כיון דצורת לבישתו לא הויא כמדתו, וזה דלא כמש"נ לעי' סק"ב בדעת רש"י דהא דמיגז גייז מהני לשנות עיקר הבגד.

ולפ"ז מבו' באופו אחר מה דלא הביא הרמב"ן רק מד' שמואל ולא מד' רב, דרק לשמואל דפסל רק במסולקין מעיקרא, י"ל דהייניו מדין חיסור בגדים, אך רב דפסל אף במסולקין ע"י אבנט הגם דבזה ליכא חיסור בהבגד, הרי בע"כ דלדידי' אין הטעם משום חיסור בגדים, דבמסולקין ע"י אבנט ל"ח חיסור בגדים וכנ"ל, ומדוקדק לפ"ז מש"כ הרמב"ן דפסלו מסולקין דליתנייהו מעיקרא מן הטעם הזה, ודקדק הרמב"ן דאין לפסול מטעם זה רק מסולקין מעיקרא, וזה כמש"נ דמסולקין ע"י אבנט ל"ה כלל חיסור בבגד.

ה] בהא דס"ל לשמואל דמסולקין ע"י אבנט פסול, יל"ע בגונא דאיכא חציצה במקום זה דאין הבגד עליו, אם אף בכה"ג שייך פסול חציצה, ומסברא נ' דבזה אין לפסול, אך אולי י"ל דיש לפסול בזה משום דאין ראוי לבילה, אך לפ"ז לכאו' אף בגונא שלא סילקן ואיכא חציצה במקום שראוי לסלק,[[4]](#footnote-5) נמי לא הי' לנו לפסול משום החציצה, דדל מהכא מקום זה ואי"ז במשמע, ואף לרב קשיא, א"נ דכל פלוגתת רב הויא משום דכיון דאבנט גיז אין הבגד ראוי, אך מודה רב דל"ב שתהא הלבישה על כל גופו, ואולי י"ל דאף לשמואל דמסולקין ע"י אבנט כשרין, היינו רק משום דאיכא לבישה על כל הבגד, דאף חלק הבגד דמסולק בהאבנט נמי חשיב דהוי על בשרו, אך משא"כ אם לא סילקן ואיכא חציצה למטה, דחלק בגד זה אינו על בשרו ל"מ, וצ"ע בזה.

עוד יש להעיר, בהא דמיבע"ל לק' ד"כ. ביצא שערו בבגדו, ובד' הרמב"ם פ"י מכלהמ"ק ה"ז מבו' דמפרש כמש"כ בשפ"א ובליקוטי הלכות, דהיינו דיצא שערו מן הבגד, וזהו דמספק"ל אי מהני, או דל"מ משום דעל שער זה ליכא בגד"כ, ומבו' לפ"ז דדין על בשרו הוי דין בהגוף שיהא על כולו בגד"כ, ואי"ז רק דין בהבגדים, וז"פ, וצ"ע דהרי חזי' דלד' שמואל ל"ב שיהי' על כל הגוף בגד"כ, והרי דליכא כלל דין בהגוף שיהי' עליו בגד"כ, ואף רב י"ל דלא פליג וכנ"ל, וא"כ מ"ט נימא דיצא שערו מבגדו ל"מ, ואף אי איירי התם במקום דא"א לסלק הבגדים ממנו, מ"מ לכאו' הי' לנו להכשיר, כיון דליכא כלל דין בהגוף שיהי' עליו בגדי כהונה, וצ"ע בזה.

1. ומבו' מל' רש"י דשיעור אורך הכתונת הוי עד הקרקע, וע"כ מרושלין היינו שנגררין בקרקע ומסולקין היינו מן הקרקע, ויותר מבו' כן בפירש"י פסחים דס"ה: ז"ל שם, כמדתו שוה לארץ, אמנם ברמב"ם פ"ח מהל כלהמ"ק הי"ז כ' דאורך הכתונת עד למעלה מן העקב, ולכאו' לדעתו הוי מרושלין דארוכין יותר מן העקב ומסולקין שאין מגיעין עד העקב, אך י"ל דגם לדעת הרמב"ם ל"ח מרושלין רק בנגררין בקרקע, וזה לפמש"כ בקרי"ס שם דגם הרמב"ם מודה דאורך הכתונת הוי עד הארץ כדכ' מדו כמדתו, ורק דע"י האבנט הויא הכתונת עד למעלה מן העקב עיי"ש, ולדבריו ודאי דהיכא דהויא הכתונת עד הקרקע ל"ח מרושלין.

   והנה מל' רש"י בפסחים נ', דהילפותא דמדו כמדתו, לאו היינו דבעי' שתהי' הכתונת כהמדה הראוי' לו, אלא היינו שתהי' כמדת גופו, וכן מבו' בל' רש"י יומא דכ"ג: שיהא כתונת כהנים למדת קומתו, לא נגררות ולא מסולקות, וכן מבו' להדיא מד' הקרי"ס, (וזהו שהק' דלהרמב"ם הרי אי"ז כמדת גופו, דאי"ז שוה לארץ), ולפ"ז י"ל דכל ההל' דמדו כמדתו הויא רק בכתונת, דקבעה לה תורה מדה שתהא עד הארץ, (דעלי' נא' בקרא מדו), אך בשאר בגדים ל"ש הך הלכתא כלל, כיון שלא ניתנה להם מידה כלל, והרי כל סוגיין איירי בכתונת, דהרי מוקמי' לדעת רב דמרושלין ומסולקין היינו מרושלין שסילקן ע"י אבנט, וז"ש רק בכתונת, וכן פירש"י למרושלין ומסולקין בהכתונת, דאיהי הויא עד הקרקע, וצ"ע בזה, אמנם נ' פשוט דבמכנסיים ל"ב לדינא דמדו כמדתו, דהרי כ' בקרא ממתניים ועד ירכיים יהיו, וכבר קבעה תורה מדתן, ובכתונת שלא קבעה תורה מידה, ילפי' מקרא דמדו בד, דהויא מדתה כמדת כל גופו שוה לארץ, אך בשאר בגדים לא נא' מדה כלל, ולפ"ז הרי שאף בכתונת י"ל דאין דין מדו כמדתו רק באורך הכתונת עצמה ולא באורך בית יד שלה, וצ"ע בכ"ז, ועי' בפי' הרמב"ן ר"פ צו דנ' להדיא דכל דין מדו כמדתו הוי דין מסויים בכתונת, עייש"ה, (ולכאו' כן מבו' גם מסוג' הגמ' ביומא דכ"ג: שמשם מקור ד' הרמב"ן עיי"ש, וילה"ע לפ"ז בד' הרמב"ן בסהמ"צ ל"ת קס"ד, שהבאנו לק' הע' 3, דהא דמקורעין פסולין ההוא משום דהוי מחו"ב על מקום הקרע, ולכאו' להנ"ל הרי בשאר בגדים ליכא כלל שיעור בהבגד, וא"כ מ"ט חשיב מחו"ב, הרי לכאו' כלל ל"ב בגד על מקום זה, וי"ל), אך סתימת ל' הרמב"ם פ"ח מכלהמ"ק ה"ד, נ' דהוי דין זה בכל הבגדים, ונ' מלשונו דמפרש דמדו כמדתו היינו כמדה הראוי' לו, וע"כ שייך הק דינא בכל הבגדים, ולפ"ז א"צ לחדש כד' הקרי"ס דאורך הכתונת עצמה הי' עד הארץ, ואכתי יל"ע בזה. [↑](#footnote-ref-2)
2. ונ' לפ"ז דכל הא דמיגז גייז הוי רק במקצרו ע"י אבנט, דבזה י"ל דחשיב כמשנה מידת הבגד, אך כל דמעלה הבגד בידו ודאי ליכא למימר בי' מיגז גייז, אך בתוס' לק' דל"ה. ד"ה והתניא, מ' דאף במעלהו בידו הוי כאבנט דמיגז גייז, (ולפ"ז בע"כ דהא דמיגז גייז לאו היינו דחשיב כמשנה מידת הבגד, אלא היינו בהלבישה, דל"ח לבישה כמידת אורך עיקר הבגד, ועי' לק' סק"ד שנת' כן בדעת הרמב"ן, דהא דמיגז גייז ל"מ לשנות עיקר מידת הבגד), אך עיי"ש בגיר' השטמ"ק, דלפ"ז איירי התוס' במסלק ע"י אבנט, ובזה הוא שכ' דמיגז גייז. [↑](#footnote-ref-3)
3. וכן כתב שם דמה"ט במקורעין עבודתו פסולה, מדין מחוסר בגדים שאינו לבוש במקום הקרע, (אך לשונו לעיל מינה שהבגדים הקרועים הם כמי שאינן והו"ל מחוסר בגדים, וצ"ב, (וע' עוד לעיל בהע' א' מש"נ להעיר על ד' הרמב"ן), וזה דלא כפירש"י בסוגיין דפסול מקורעין הוי משום דלאו בגד הוא הראוי לעבודה דבעינן לכבוד ולתפארת, וכן מבו' גם מל' הרמב"ם פ"ח מכלהמ"ק ה"ד, (וראיתי שכתבו דהר"ן בסנהדרין דכ"ב כ' ג"כ כהרמב"ן דהוא משום מחוסר בגדים, אך זה טעות דהר"ן ס"ל כד' רש"י דהוי בגד פסול משום לכבוד ולתפארת, וממילא דהוי מחוסר בגד זה, אך הרמב"ן ס"ל דאין הבגד פסול, ורק דמ"מ הוי מחוסר בגדים על מקום זה, וז"ב), ונ"מ בזה הוא הבגד שיש בו קרע א' דלד' הרמב"ן גם בזה יש לפסול שאינו לבוש במקום הקרע, אך לד' רש"י והרמב"ם י"ל דמשום קרע א' ל"ח מקורעין, (וכאשר כן כ' האחרונים בדעת הרמב"ם, שכ' בפ"א מביאמ"ק דקרוע בגדים עבודתו כשירה, ותמוה דמ"ט אין עבודתו נפסלת מדין מקורעין, וכ' האחרונים דמשום קרע א' ל"ח מקורעין), ומאידך נ"מ במקורעין בגונא שאין נחסר מהבגד כלום, ומכוסה כל גופו דלרש"י והרמב"ם מ"מ פסול, ולרמב"ן לכאו' בכה"ג כשר, והנה בשטמ"ק אות א' כ' במש"כ רש"י לק' דדין חדשים הוי משום שאי"ז נוי, דאי"ז משום לתפארת דא"כ הו"ל לעכב כמקורעין, אלא ר"ל משום הידור מצוה, דמלתפארת לא ממעטי' אלא בגד שאינו ראוי וכו', עכ"ד, אך לד' הרמב"ן שפיר י"ל דדין לכבוד ולתפארת ל"ה לעיכובא, ודע"כ אף דישנים ל"ה לכבוד ולתפארת מ"מ הן כשרין, [ובד' רש"י בי' מרן הגרי"ז דנמי י"ל דהא דישנים לכתחי' לא נמי הוי מכח דינא לכבוד ולתפארת, דמשו"ז הוא דאי"ב הידור מצוה, דכל שמוסיף בהלכבוד ולתפארת, הוי הידור בגוף המצוה, (ואי"ז הידור דנוי בעלמא, רק הוי הידור בגוף המצוה, וע"ד הא דאתרוג גדול משיעורו הוי מידור בגוף המצוה, ואי"ז כלל משום נוי), ואך דמ"מ אף ישנים חשיבי מ"מ לכבוד ולתפארת, וע"כ הן כשרין בדיעבד, (ויש להוסיף דאי משום נוי גרידא, הרי י"ל דל"ש זה במכנסיים דה"ה מכוסין, וכמש"כ תוס' מנחות דל"ב: בשם ר"ת דתפילין דמכוסין בעור ל"ב שרטוט דלא שייך בהו נוי, ופשוט דכל ד' התוס' הוי רק בנוי בעלמא שאינו הידור בגוף המצוה, ואשר ע"כ במכנסיים ל"ש כלל הידור דנוי גרידא, ורק משום דינא דלכבוד ולתפארת הרי הוי זה הידור בגוף הבגד, וע"כ שייך דין הידור זה אף במכנסיים)]. [↑](#footnote-ref-4)
4. והיינו דודאי אף לדעת שמואל אם מסלק עד למעלה ממתניו ודאי דפסול, כיון דבזה א"צ לדינא דמדו כמדתו, אלא אי"ז כלל צורת כתונת, וז"פ, אך צ"ע השיעור בזה, ובסוג' להל' דל"ה. ובפסחים דס"ה: נ' דהיכא דמדלי לי' עד ארכובותיו בעי' לדין מדו כמדתו ובלא"ה הי' כשר, ובתוס' לק' שם מבו' דלשמואל כשר בכה"ג, והרי שאף בדמדלי לי' עד ארכובותיו חשיב צורת כתונת. [↑](#footnote-ref-5)