3. טלטול מהצד לצורך דבר האסור
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / מוקצה / הרב מאיר קאופמן / שיעורים

בס"ד

**סימן ג'**

**בדין טלטול מהצד לצורך דבר האסור**

**א]ביאור הסברות בחילוק בין לצורך דבר המותר או דבר האסור**

**ב] הנפק"מ שיש לדון בין הביאורים הנ"ל**

**א.במקום שכל מטרתו הוצאת המוקצה**

**ב.במקום שמטרתו להשתמש במוקצה לצורך שבת**

**ג.במקום שיש לו צורך להיתר והאיסור**

**ד.בדין התחיל לצורך דבר המותר האם יכול להמשיך לצורך דבר האסור**

**ה.טמה"צ לצרך להשתמש אם הכלי אחרי זה לדבר האסור**

**ג]ידון שהגדר שלצורך דבר האסור הוי כידא אריכתא דהמוקצה**

**ד]בקושית התו"י מ"ד. שאיכא סברות הפוכות בלצורך מת**

**ה]בביאור הראשונים בהיתר דקש שעל גבי המיטה והאם לצורך שימוש במוקצה חשיב דבר המותר**

**ו]ידון דגם לביאור הריטב"א לצורך שימוש במוקצה לא חשיב צורך**

**ז]ידון לבאר בנוסח אחר שרק לצורך המוקצה חשיב עיסוק במוקצה וישוב שיטת הר"ן לפ"ז**

**ח]האם בדבר שזהו דרך טלטולו הוי טלטול מהצד**

**ביאור הסברות בחילוק בין לצורך דבר המותר או דבר האסור**

א]מבואר בסוגין דמת המוטל בחמה נחלקו רב ושמואל האם מותר להופכו ממטה למטה דשמואל מתיר ורב אוסר והגמ' מבארת דנחלקו בטלטול מהצד ודעת הבעל המאור דכיון דמבואר בכמה מקומות דקי"ל דטלטול מהצד לא שמיה טלטול ה"ה בסוגין קי"ל כשמואל אמנם דעת רוב הראשונים דקי"ל דאסור והקשו הראשונים דהרי בכולי מכילתין מבואר שמותר טלטול מהצד כגון אבן שעל פי החבית מגביהה ומטה על צידה והיא נופלת או מעות שעל הכר והגמ' קכ"ג. וקמ"א. אומרת מפורש דקי"ל דטלטול מהצד לא שמיה טלטול וא"כ למה כאן זה גרע וכתבו לישב דיש הבדל דבסוגין זה לצורך דבר האסור דהינו לצורך המת וכה"ג זה אסור משא"כ בשאר דוכתי מדובר לצורך דבר המותר כגון שצריך לחבית או למקום האבן וכה"ג מותר והנה לשון הרי"ף משמע שזה סברא מיוחדת להתיר לצורך אכילה אמנם עיין רשב"א שהקשה מקש שעל גבי המטה וכן עיין מאירי קכ"ג. שהקשה דהגמ' עירובין ע"ז. אומרת מפורש שזה היתר גם לצורך שימוש בכלי ונקטו כל הראשונים שזה סברא בכל מקום שזה לצורך דבר האסור וצ"ב הסברא לחלק והנה בפשוטו מצאנו בזה שני ביאורים

א.בפשוטו הביאור דבאמת בין אם זה נעשה לצורך דבר המותר או שזה נעשה לצורך דבר האסור הוי מציאות של טלטול מהצד דהינו שכל שאינו עושה את מעשה הטלטול במוקצה עצמו אלא בדבר אחר שמחזיק המוקצה הוי טמה"צ וכה"ג אין זה טלטול גמור והתירו חז"ל כשזה נעשה לצורך שבת וכל שזה לצורך המוקצה או דבר שזה לא צורך שבת אסור וכן הוא מפורש בריטב"א בסוגין ובשאר דוכתי [י"ח. מ"ט. נ: קכ"ג. קכ"ה. קמ"א. קמ"ב. ובעירובין ל"ד. ע"ז.] שזה היתר מיוחד לצורך שבת וכן משמעות הרי"ף שהדגיש צורך אכילה שזה צורך שבת ועל דרך זה מבואר באו"ז סימן פ"ו אות ג' שהסיבה שלצורך דבר האסור אסור שמא יבוא לטלטל את האיסור בידים דהינו שגם שם זה טמה"צ אלא שחז"ל לא רצו להתיר כה"ג

ב.אמנם עיין חזו"א מ"ז סקי"ב – י"ד שביאר שיסוד החילוק שכל שזה נעשה לצורך דבר המותר הוי טלטול מהצד וכל שזה נעשה לצורך דבר האסור לא חשיב טלטול מהצד אלא טלטול גמור וביאר דבריו שכל יסוד ההיתר דטמה"צ או שכיון שעיקר כוונתו לטלטל ההיתר ואגב זה מטלטל האיסור מתיחס טלטולו להיתר ושממילא האיסור מטלטל וזהו סיבת ההיתר משא"כ אם כוונתו לצורך דבר האסור כה"ג לא שייך לומר שעיקר הטלטול זה ההיתר וממילא האיסור מטלטל דהרי יש לו סיבה מיוחדת לטלטל האיסור וע"ש בסקכ"ב שהוסיף דהנה מבואר בפרק נוטל דכל טלטול מהצד אם יכול לנער המוקצה יכול לנער ובפשוטו הביאור שגם היתר זה עד כמה שאפשר לטלטל ההיתר בלעדיו לא רצו חכמים להתיר אמנם לנ"ל כתב לבאר שהסברא שכל שיכול לנער ולא מנער חשיב שיש לו ענין בטלטול המוקצה עצמו וממילא לא הוי טלטול מהצד כלל עכ"ד וכן הוא בלשון הר"ן וז"ל דכל דעיקר טלטולו משום דבר המותר ודבר המותר הוא שמטלטל אלא שאי אפשר לו לטלטל אותו דבר המותר אלא אם כן יטלטל עמו דבר האסור בטלטול מהצד כה"ג שרי וכו' עכ"ל הרי מפורש בלשונו שיסוד ההיתר דעיקר הטלטול זה לצורך ההיתר ואגב זה האיסור מטלטל וכנ"ל וכן משמעות לשון הרמב"ם שכתב אם היה צריך לדבר שמותר לטלטלו מטלטלו אע"ג שדבר האסור מיטלטל עמו עכ"ל

והנה בפשוטו דבריו צ"ב שכל זה סברא במטלטל ההיתר לצורך שימוש בהיתר ואגבו מטולטל המוקצה ואין לו ענין בטלטול המוקצה אבל באבן על פי החבית שהוא מנערה הרי כל פעולתו זה ניעור האבן וכן בהיתה בין החביות שמגביה ומטה על צידה והיא נופלת הרי כל מעשהו לצורך ניעור האבן וצ"ל שכל שעיקר מטרת המעשה לצורך שיהיה אפשר להשתמש בחבית מסתכלים על המעשה כעשיה בהיתר דהינו שמטלטל החבית כדי שיוכל להשתמש בה ולא שהטלטול מתיחס למוקצה וכעין שביאר החזו"א סימן מ"ז סקכ"א בדין כיבוד הרצפה שמסתכלים שזה פעולת נקיון הרצפה ולא פעולת טלטול המוקצה ובפשוטו מצד שיסוד האיסור במוקצה זה ההתעסקות במוקצה וכה"ג מסתכלים שזה התעסקות בהיתר ודו"ק

והנה בפשוטו איכא כמה נפק"מ בין ביאורים אלו וכדיבואר לקמן

**הנפק"מ שיש לדון בין הביאורים הנ"ל**

**במקום שכל מטרתו הוצאת המוקצה**

ב] א.במקום שהמוקצה מונח על היתר ורוצה להוציא המוקצה מהחדר לא במטרה להשתמש בכלי שהמוקצה עליו אלא כי המוקצה מפריע לו בחדר דאם הביאור שכל שזה לצורך שבת התירו א"כ גם כאן זה נעשה לצורך שבת אמנם אם יסוד ההיתר דעיקר מטרתו זה ההיתר כאן הרי אין לו ענין אלא לטלטל האיסור ואין לו שום ענין לטלטל ההיתר וההיתר זה רק היכי תימצי לטלטל האיסור וזה וודאי נחשב מעשה טלטול המוקצה והנה עיין שו"ע שי"א ס"ה דאם צריך למקום המת או את הדבר שהמת מוטל עליו מותר טלטול מהצד ומשמע שגם אם אין לו ענין בדבר שעליו מוטל המת מותר ויש לדחוק שהכונה למקום המת וזה כולל גם המטה שהוא מונח עליו אמנם עיין מג"א הובא במ"ב סקי"ג שגם להוציאו לצורך כהנים מותר ושם הרי אין לו ענין אלא לטלטול המת ובפשוטו זה כביאור הריטב"א ודלא כחזו"א [אמנם החזו"א לא כתב בשום מקום דבריו דלא כדין המג"א הנ"ל ובהכרח שס"ל שגם לשיטתו יש להתיר כה"ג וצ"ע טעם]

[ועיין מג"א שי"א סקל"ד שהקשה על הפוסקים שנקטו שלצורך שימוש במוקצה לא הוי לצורך דבר המותר מדין הנ"ל ועיין חזו"א שתמה מה ענין זה לזה הרי לצורך מקומו וודאי שמותר משא"כ כאן שזה לצורך שימוש במוקצה אמנם לנ"ל א"ש שכוונתו שכאן מבואר שגם אם זה לא לצורך הכלי התחתון מותר ובהכרח שזה היתר לצורך שבת וממילא זה גם סברא לצורך להשתמש במוקצה ]

**במקום שמטרתו להשתמש במוקצה לצורך שבת**

ב.במקום שמטלטל המוקצה במטרה להשתמש במוקצה לדרך החזו"א שכל ההיתר כי עיקר הטלטול לא מתיחס למוקצה א"כ כאן שרוצה לטלטל המוקצה וזה כל עיקר מטרתו וודאי שיהיה אסור אמנם אם תמיד זה טלטול מהצד אלא שלצורך שבת התירו א"כ כאן שזה לצורך שבת צריך להתיר [אם לא דנימא דשימוש במוקצה נחשב שזה לא שימוש וממילא אין זה סיבה להתיר ועיין בזה משנ"כ לקמן] ולאו"ז הנ"ל שזה גזירא שמא יגע במוקצה לכאורא שייך גם כה"ג

והנה מצאנו בזה דברים מפורשים דהב"י סימן רע"ו הביא מההגהות מימוני דמותר לטלטל נר דולק על ידי עכו"ם כיון שישראל עצמו יכול על ידי טלטול מהצד וכתב המג"א שזה רק לצורך דבר המותר כגון להשתמש בנר אבל לא לצורך המוקצה שלא יפסד וביארו הגרעק"א והבית מאיר והדרך החיים שם שהכוונה שאפשר על ידי טלטול מהצד שמותר לצורך דבר המותר ולפ"ז מבואר שמה שמשתמש בנר חשיב דבר המותר אמנם הגר"ז שם חלק על זה וכתב שכה"ג חשיב דבר האסור כי מטרתו להשתמש במוקצה ולכן ביאר שהכוונה כי אפשר על ידי טלטול בגופו ובאמת לדידן זה סיבה להתיר גם לצורך המוקצה אלא שר"ת ס"ל שגם טלטול בגופו אסור אלא לצורך דבר המותר והוא ס"ל שכה"ג זה צורך המותר ולכן גם אנן לא מקילים יותר ממה שר"ת הקיל ע"ש ועיין לקמן דיבואר דנחלקו בזה הראשונים

**במקום שיש לו צורך להיתר והאיסור**

ג.יש לעיין במקום שיש לו צורך בטלטול האיסור אלא שנצרך לו גם ההיתר ולא יכול לנער כגון דיש לו הפסד או בצריך למקומו ובפשוטו הוא תלוי בנ"ל דאם כדעת החזו"א וודאי אסור כיון שכאן שיש לו ענין בטלטול המוקצה אין זה טלטול מהצד משא"כ אם נימא שגם לצורך דבר האסור חשיב טלטול מהצד אלא שהדבר האסור הוא לא סיבה להתיר דבר זה א"כ כאן שיש בזה צורך שבת זה סיבה להתיר ומה איכפת לן שנעשה כאן דבר שהוא גם לא לצורך שבת ועיין תהילה לדוד רע"ז סק"ה מה שכתב בזה

ובפשוטו נחלקו בזה הבית מאיר והגרעק"א דדנו האחרונים בדין דלא צריך לנער במקום הפסד האם זה דוקא הפסד ההיתר או גם הפסד המוקצה ועיין חידושי הגרעק"א קמ"ב דהביא שו"ת הרשב"א דבמקום דליקה ויש כיס דיש בו היתר ואיסור ורוצה להצילו דצריך לנער האיסור ומזה מוכח דאפילו שיש לו הפסד במוקצה חשיב שאפשר לנער עכ"ד ומבואר מדברי רעק"א שאם לא יכול לנער המוקצה וודאי מותר ורק דן לאסור מצד החובת ניעור אמנם הבית מאיר סימן ש"י כתב לדחות שכה"ג גם אם לא יכול לנער המוקצה יהיה אסור שהרי כוונתו גם לצורך האיסור ובפשוטו דבר זה תלוי בנ"ל ועיין רשב"א ביצה כ"א דמותר להוציא גרעיני תמרה בטלטול מהצד כיון שצריך למקומו אפילו שמטרתו גם להביא לבהמה ומבואר שאפילו שיש לו מטרה גם למוקצה אבל כיון שיש לו סיבת היתר שיש כאן דבר המותר ממילא לא איכפת לן שרוצה גם את האיסור

אמנם יש מקום לדחות דכיון דגם ללא הצורך לטלטל המוקצה הוא עושה כאן את המעשה טלטול א"כ מה שיש לו עוד כוונה זה לא סיבה לאסור והנה בעלמא וודאי שבמלאכות דאוריתא כה"ג חשיב ככוונה גמורה אמנם יתכן שכאן לענין טלטול מוקצה הקילו לדון כאין אין כאן כוונה גם לדבר האיסור וצ"ע וגם בדעת הבית מאיר יתכן שאפילו שזה היתר לצורך דבר המותר אבל כיון שחז"ל אמרו שלצורך דבר האסור אסור א"כ גם בכה"ג הוא בכלל האיסור

ועיין גר"ז שאפילו שנקט שאסור לטלטל לצורך שימוש במוקצה אבל אם צריך לטלטל השולחן אפילו שרוצה האור ג"כ בחדר אחר מותר מצד שחשיב שיש לו הפסד ובהכרח כנ"ל שכיון שללא רצונו לאור היה מותר גם מה שרוצה שייך עדין לדון שזה טלטול מהצד

ולכאורא יש להוכיח כן מהא דמבואר בגמ' דבמעות שעל הכר בצריך למקומו מותר לקחת המעות אם הכר למקום אחר וביאר רש"י שרוצה את מקום הכר אם המעות והנה כה"ג אין לו ענין להשתמש אם הדברים אמנם מעונין להוציא את שניהם בשוה אלא בהכרח שכיון שעושה הפעולה גם מצד ההיתר לבד מה שיש כאן איסור זה לא סיבה לאסור וצ"ע לחזו"א ששני מטרות זה סיבה לאסור למה כאן זה אחרת

**בדין התחיל לצורך דבר המותר האם יכול להמשיך לצורך דבר האסור**

ד.דעת המג"א שכל מוקצה שהתחיל לקחתו מותר להמשיך לטלטלו ובפרט בהתחיל בהיתר ויש לעיין מה הדין בהתחיל לטלטל לצורך דבר המותר ובסוף כבר אין לו צורך דבר המותר ורוצה לטלטל לצורך דבר האסור ובפשוטו הוא תלוי בנ"ל דאם גם כשזה היה לצורך דבר המותר הוי טלטול מהצד אלא שאז היה היתר א"כ לכאורא יכול גם להמשיך אבל אם הגדר שאז זה מעשה טלטול מהצד ועכשיו שזה לצורך האיסור הוי טלטול גמור א"כ לכאורא כה"ג לא חשיב התחיל בהיתר וכמו אם אחד התחיל לטלטל אם ככר ותינוק ונפל הככר ותינוק שלכאורא לא נימא שכיון שהתחיל בהיתר הוא יכול להמשיך

והנה עיין רש"י קמ"ב: דמבואר ברש"י דבאבן על פי החבית שמגביה ומטה על צידה דמיד שיכול להפילה הוא צריך להפיל ועיין חידושי הגרעק"א שהקשה הרי בעודו בידו מותר לטלטל ולנ"ל הוא מיושב אמנם הבה"ל ש"ח סכ"ז הביא מהרמב"ן להיתר כה"ג להביאו עד התנור ומשמע דלא כרש"י [ועיין מה שכתבנו במראה מקומות בסוגיא דעודן בידו]

**טמה"צ לצרך להשתמש אם הכלי אחרי זה לדבר האסור**

ה. יש לדון בטלטול מהצד לצורך לשמש מוקצה וכגון שמטלטל חבית כדי לנער האבן והמטרה לקבל בזה מוקצה במקום שאין בזה ביטול כלי מהיכנו או לכפות את זה על כלי מוקצה דאם תמיד הוי טלטול מהצד ורק שהותר לצורך דבר המותר דהינו לצורך שבת א"כ כאן הרי עושה לצורך דבר האסור אבל אם עיקר הסברא שכל שזה לא לצורך המוקצה רק כה"ג הוי טלטול מהצד א"כ גם כה"ג הוי טלטול מהצד

והנה מבואר בשו"ע סימן של"ה דאם יש חבית שיש בה מוקצה שמטפטפת אין היתר להניח כלי מתחת לקבל המוקצה מצד מבטל כלי מהיכנו אם לא שיש ההיתר של גרף של רעי והקשה הגרעק"א שיהיה מותר לקבל על דעת לשפוך בכלי כדי לחזור ולקבל בו ואין כאן ביטול כלי מהיכנו וכוונתו אם אין בסיס באמצע שבת וכה"ג שזה במקום הפסד מותר ביטול לשעה והניח בצ"ע ומבואר מדבריו דפשיטא ליה שמותר לטלטל הכלי על דעת לנער המוקצה כדי לקבל עוד מוקצה ולכאורא הוא תלוי בנ"ל

**בדין דחיפת מוקצה בקנה**

ו. עיין ט"ז סימן ש"ח סקי"ח שכתב שטלטול מוקצה על ידי קנה חשיב טלטול מהצד אמנם בסימן תמ"ו כתב שלהוציא מוקצה אם קנה אסור דהוי טלטול מהצד לצורך דבר האסור וכן ביאר הפמ"ג את דבריו ע"ש [וצ"ב למה המצוה שיש על הגברא לא חשיב צורך דבר המותר ואם נימא שצריך צורך שבת אולי צורך קיום מצוה זה לא צורך שבת ולא מסתבר וצ"ע ולמאי דיתבאר לקמן שהעיקר שלא יהיה לצורך המוקצה שכה"ג זה עיסוק במוקצה יתכן שכאן שיש לו קיום דין בהוצאת החמץ חשיב כמו עיסוק במוקצה ] והנה בפשוטו היתר זה תלוי בנ"ל דאם כל שהטלטול לא בגוף המוקצה הוי טלטול מהצד רק שצריך שזה יהיה לצורך שבת א"כ גם כאן זה לצורך שבת משא"כ אם יסוד ההיתר דהטלטול מתיחס למוקצה א"כ כאן שכל סיבת הטלטול כדי לדחוף המוקצה וודאי דחשיב כמו לצורך דבר האסור ועיין חזו"א מ"ז י"ד שפליג על הט"ז מטעם הנ"ל וכשיטתו

ובגר"ז סימן רנ"ט קו"א סק"ג הביא הרבה ראיות דלא כט"ז וחלק עליו מטעם אחר שכה"ג זה כידא אריכתא ולא הוי טלטול מהצד [ומשמעות דבריו שם שזהו טעם האיסור בלצורך דבר האסור שאז דנים את ההיתר כידא אריכתא] והנה חלק גדול מראיותיו כי נקט שגם לצורך דבר האסור הט"ז מתיר וכן נקט שגם אם זה הדרך כך אסור אמנם עיין מאירי ל"ז. ד"ה כבר ביארנו שגם כתב להתיר אמנם רק אם זה לא הדרך ולכאורא הביאור שאם זה הדרך הוי כידא אריכתא ובזה מיושב מה דכיבוד הבית הרבה ראשונים חיפשו טעם להתיר כיון ששם זה הדרך ואין כאן ההיתר של קנה אמנם כשזה לא לצורך המוקצה הוי יותר חידוש דהוי ידא אריכתא

**ידון שהגדר שלצורך דבר האסור הוי כידא אריכתא דהמוקצה**

ג]והנה היה מקום לומר על דרכו של החזו"א בשינוי קצת דהיינו דבאמת עצם מה שלוקח על ידי ההיתר לכן הוי טלטול מהצד אלא שכל שלוקח לצורך המוקצה חשיב כידא אריכתא של המוקצה וכן משמע בגר"ז רנ"ט קו"א ג' דחלק על הט"ז כי הקנה זה ידא אריכתא ודייק דבר זה מלשונות הראשונים בהיתר טלטול מהצד שזה דוקא אם זה לצורך דבר המותר ולא לצורך דבר האסור ולפ"ז בנפק"מ הנ"ל במקום שזה גם לצורך דבר המותר ולא רק לצורך דבר האסור יתכן שזה עצמו שיש סיבה לטלטול מצד עצמו זה סברא לא לראות את זה כידא אריכתא אמנם מסתברא שכל שזה לצורך מקומו של המוקצה אבל כל המטרה זה לטלטל המוקצה הוי כידא אריכתא ולא שרק צורך המוקצה בעצמו הוי ידא אריכתא וצ"ע

**בקושית התו"י מ"ד. שאיכא סברות הפוכות בלצורך מת**

ד]והנה עיין בגליון הגרעק"א על השו"ע סימן שי"א שהקשה דמצד אחד חזינן שלצורך מת הקילו על ידי ככר ותינוק אפילו שלא הקילו לצורך מוקצה אחר חזינן שיש יותר סיבה להתיר מבעלמא ולענין טלטול בצריך למקומו התירו טלטול מהצד ולא התירו ככר ותינוק ועיין תו"י על הגליון ויותר מפורש בתוס"ר שכתבו שלפי החילוק בין דבר האסור לדבר המותר א"ש וצ"ע כוונתו דעד כמה שיסוד ההיתר כי זה צורך שבת א"כ לענין ככר ותינוק חזינן שצורך מת הוי יותר סיבה להתיר מאשר צורך שבת משא"כ לענין טלטול מהצד חזינן שלצורך שבת התירו ולצורך מת לא התירו ומוכח מזה לכאורא כביאור החזו"א דהינו שזה וודאי שמת זה יותר סיבה להתיר אלא שמה שטלטול מהצד מותר ולצורך מת אסור כי אז זה לא טלטל מהצד ורק ככר ותינוק התירו ולא דבר שחשיב טלטול גמור ואם יהיה דבר שחשיב טלטול מהצד וודאי שיתירו לצורך מת כמו שהתירו לצורך שבת וז"ב בכוונתו

והנה מבואר בגמ' דבדליקה מותר לטלטל המת בטלטול מהצד ודעת רוב הראשונים דה"ה בטלטול גמור אמנם מבואר בדבריהם דעד כמה שאפשר על ידי ככר ותינוק עדיף ועיין רא"ש שה"ה שעדיף טלטול מהצד אמנם הרמב"ם כתב כיכר ותינוק ואם אי אפשר אז אפשר כדרכו ולא כתב שעדיף טלטול מהצד [אמנם הב"י נקט שדעתו כרא"ש] וצ"ב הטעם הרי חזינן שלצורך דבר המותר זה מותר דהינו שזה פחות טלטול מוקצה וא"כ למה שכאן לא עדיף שיעשו כך ולכאורא לביאור החזו"א יש מקום לומר שעד כמה שזה לצורך דבר האסור לא הוי טלטול מהצד כלל וחשיב טלטול גמור ואין בזה שום ענין וגם בדעת הרא"ש שחולק יתכן שכיון שבשמואל חזינן שזה לא כטלטול גמור לכן גם במקום שמתירים לטלטל מוקצה עדיף בכה"ג ובזה א"ש שמבואר ברא"ש שטלטול במטה אחת אין בזה ענין וכן משמעות השו"ע והמ"ב [אמנם הגר"ז כתב שעדיף מטה אחת מאשר מת בידים] ועד כמה שסיבת הרא"ש מצד שמצאנו שלצורך דבר המותר מותר א"כ גם במטה אחת הרי בעלמא מותר אמנם לנ"ל א"ש שכל מה שדן שעדיף כך כי שמואל ס"ל שזה לא טלטול וס"ל שכל דברי שמואל רק בניעור ולא בטלטול דשם גם הוא מודה דאסור לצורך המוקצה דחשיב טלטול גמור וא"כ אין בזה צד קולא כלל ובזה א"ש מה דפשיטא להו דגם לשמואל אסור כה"ג דכיון דיסוד ההיתר הוא שזה מתיחס להיתר א"כ בלצורך דבר האסור זה לא שיך ורק בניעור שזה לא מעשה טלטול גמור וז"ב אמנם לביאור הריטב"א אין מקום לכל זה ועיין בזה מה שנכתוב בסימן ד' אי"ה

**בביאור הראשונים בהיתר דקש שעל גבי המיטה והאם לצורך שימוש במוקצה חשיב דבר המותר**

ה]והנה מבואר בגמ' לקמן קמ"א. דהקש שעל גבי המטה לא ינעננו בידו אבל מנענו בגופו ומבואר בגמ' שזה היתר כדין טלטול מהצד והגמ' מוכיחה מזה דלא כמ"ד שאסור טלטול מהצד והקשה הרא"ש בשם רבינו יונה עד כמה שכל ההיתר בטלטול מהצד כי זה לצורך המותר הרי כאן זה לצורך דבר האסור דהינו שהרי עושה את זה כדי להשתמש במוקצה וס"ל לרא"ש דשימוש במוקצה חשיב דבר האסור ותירץ שטלטול בגופו לא חשיב טלטול כלל ולכן גם לצורך דבר האסור מותר ובביאור כוונתו החזו"א ביאר שכיון שעיקר מעשהו זה מעשה השכיבה ומכח זה הקש מסתדר אפילו אם עושה פעולה מיוחדת לזה הוי טלטול מהצד אמנם רוב האחרונים נקטו שהכוונה שכל טלטול בשאר אברי הגוף לא נאסר בהם טלטול מוקצה וכן הוא בפסקי הטור וכן הוא בתלמיד הרמב"ן קנ"ד: וצ"ע א"כ מה הגמ' מדמה טלטול מהצד לטלטול בגופו הרי כאן בהכרח שזה יותר קל דהרי הותר אפילו לצורך דבר האסור משא"כ בטלטול מהצד וא"כ איך אפשר להוכיח מהמשנה שטלטול מהצד לא שמיה טלטול [ועיין פמ"ג סימן שי"א מש"ז ח' שכתב שקים להו לחז"ל שזה אותה דרגא, והוא דוחק דמכח זה הגמ' דוחה את ר"נ ] ולכאורא מוכרח כאן כביאור החזו"א שכל מה שטמה"צ צריך לדבר המותר דאל"כ לא הוי טלטול מהצד אבל טלטול בגופו תמיד חשיב טלטול מהצד וממילא כאן גם לצורך דבר המותר זה אסור משא"כ אם הביאור כריטב"א א"כ בהכרח דשם זה טלטול יותר חמור דשם התירו רק לצורך שבת וכאן התירו גם שלא לצורך שבת והנה באמת בעיקר הדבר דמבואר ברא"ש דלצורך שימוש במוקצה הוי צורך דבר האסור מוכרח דאין הביאור כריטב"א שזה היתר לצורך שבת דא"כ לכאורא גם לצורך לשכב על הקש זה סיבה להתיר וז"ב

אמנם עיין בר"ן מ"ג: וכן ברשב"א שכתבו לבאר שקש חשיב צורך דבר המותר וכן מבואר ברמב"ן במלחמות ובריטב"א קמ"א. ועיין מג"א שי"א סקל"ד דבפשוטו הבין שהכונה שלצורך להשתמש בקש חשיב דבר המותר אמנם בר"ן משמע שביאר שאין כוונת הסוגיא כרש"י שמנער הקש כדי לשכב עליו אלא שזה מפריע לו על המטה ולכן מנערו וכן ביאר הגר"ז בכוונתו וכן הוא בנימוק"י ולפ"ז מבואר שלצורך שימוש במוקצה לא חשיב דבר המותר אמנם בדעת הרמב"ן יתכן שכוונתו שהשימוש בקש לשכיבה הוי גם דבר המותר וצ"ע והנה הר"ן בקמ"א: ביאר כרש"י שמנענע הקש כדי שיהיה צף לשכב עליו ומשמע שביאר כרש"י אמנם שמעתי לדון שגם אם זה הכוונה אבל עיקר מה שמנער שחלק זה שבולט מפריע לו ורוצה לסדר שיהיה הכל ישר וגם כה"ג זה כמו צריך למקומו [ולא מסתבר שסתר עצמו בדין שנקט שזה לא חשיב צורך דבר האסור אלא בביאור המציאות]

**ידון דגם לביאור הריטב"א לצורך שימוש במוקצה לא חשיב צורך**

ו]והנה מבואר דנחלקו הראשונים בדין קש שעל גבי המטה שמותר האם טעם ההיתר כי הוי בגופו או כי חשיב לצורך דבר המותר [ועיין רמב"ן ר"ן וריטב"א קנ"א. שכתבו שמה שהגמ' קנ"ד: מתירה להפיל השקין מעל הבהמה אם ראשו זה מצד צער הבהמה והריטב"א כתב מצד הפסד ממון ומבואר שמעיקר הדין אין היתר וזה כשיטתם שכל ההיתר בגופו לצורך דבר המותר ובהמה הוי צורך דבר האסור כמבואר במג"א סימן ש"ה וגם הרשב"א שכתב תירוץ אחד שזה צער בעלי חיים ועוד שזה טלטול מהצד כוונתו שכאן זה טלטול מהצד ועדין אסור הרי לצורך דבר האסור ובזה כתב שלצורך צער בעלי חיים התירו] ובפשוטו כל זה תלוי בנ"ל דאם יסוד ההיתר בלצורך דבר המותר דרק כה"ג הוי טלטול מהצד א"כ כאן שזה מעשה טלטול ישירות במוקצה לא שיך גדר זה ובהכרח שזה גדר חדש שבזה נחשב טלטול מהצד גם אם זה לצורך המוקצה משא"כ הראשונים האחרים ס"ל שזה היתר לצורך שבת א"כ שייך חילוק זה גם בקש שעל גבי המטה ולפ"ז למה דנקט המג"א דהלכה כהרא"ש בהכרח ששימוש במוקצה לא חשיב דבר המותר דאין לומר דחשיב דבר המותר אלא שבגמ' בקש זה עוד היתר דהרי הגמ' מדמה את זה לדין טלטול מהצד ולמאן דלא ס"ל טלטול מהצד לא יתיר במתניתין וביותר דמהדין של קש או שמוכח ששימוש במוקצה הוי דבר המותר או שיש כאן היתר חדש אבל אין מקור לומר את שני החידושים וכבר העיר בזה הגר"ז ומכח זה פסק שאסור לצורך שימוש במוקצה וצע"ג דברי המג"א

והנה שיטת הר"ן צ"ב דמצד אחד נקט שגם בסוגיא דקש שעל גבי המטה שייך לחלק אם זה לצורך דבר האסור או המותר ומצד אחד נקט שלצורך שימוש בקש לא הוי צורך דבר המותר וצ"ב עד כמה שההיתר כי זה צורך שבת א"כ גם כאן זה צורך שבת ובחזו"א ביאר שעיקר ההיתר בקש שעל גבי המטה דזה מעשה שכיבה וממילא הקש מסתדר ולכן גם כאן שייך לחלק דאם עיקר כוונתו לא לצורך המוקצה חשיב שפעולתו זה מעשה שכיבה אבל כל שעיקר כוונתו לצורך המוקצה חשיב מעשה ישיר של נענוע הקש אמנם הדבר סתום בלשונות הראשונים

ויש מקום לומר דיסוד ההיתר כביאור הריטב"א כי זה לצורך שבת אלא ששימוש במוקצה לא חשיב צורך שבת דבדין מוקצה נתחדש ששימושי מוקצה הם לא בכלל שימושי שבת ולכן עד כמה שמטלטל הקש כדי להשתמש במוקצה חשיב שלא לצורך שבת ולפ"ז שמעתי מהגר"נ קופשיץ לישב את דברי המג"א דבנר כל ההקצאה זה מטלטול אבל אין השימוש להנות מאור הנר מוקצה דהרי לזה הוא עומד ולכן אם יטלטל להנות מאור הנר חשיב טלטול לצורך דבר המותר. ושמעתי מקור לזה שאין הנאת האור של הנר מוקצה דהרשב"א כ"ט. דן האם מותר להנות ממוקצה ללא מעשה ולא הוכיח מהא דמותר להנות מנר הדולק ובהכרח שהנאת האורה של נר הוא לא מוקצה דאדרבא הוא עומד לכך וכל זה מחודש ששימוש מוקצה לא חשיב שימוש [אמנם עיין סוגיא דביטול כלי מהיכנו סימן ב' שהוכחנו דבר זה ששימוש מוקצה אינו שימוש לענין בכמ"ה וצ"ע בזה]

**ידון לבאר בנוסח אחר שרק לצורך המוקצה חשיב עיסוק במוקצה וישוב שיטת הר"ן לפ"ז**

ז]עוד צ"ע בדעת הגר"ז שנקט ששימוש במוקצה לא הוי לצורך דבר המותר וגם בהנאת נר ולכאורא בהכרח כביאור החזו"א ובכל אופן נקט שמותר להוציא מת בטלטול מהצד לצורך שלא יהיה טומאת כהנים ולכאורא אם כחזו"א אין מקום להתיר וכנ"ל שהרי כל מעשהו מתיחס למוקצה

והנה עיין תרוה"ד סימן ס"ז שהקשה סתירה לגבי נגיעה במוקצה וכתב לחלק שאם זה לצורך המוקצה אסור ואם זה לא לצורך המוקצה מותר ודימה לדברי התוס' בסוגין שחילקו כנ"ל לענין טלטול מהצד והנה לכאורא לא שייך כאן את ביאור החזו"א דממ"נ אם נגיעה במוקצה אסורה א"כ תמיד אסור ואם מותר א"כ גם לצורך המוקצה זה מותר ובפשוטו כוונתו על דרך הריטב"א שיש כאן היתר לצורך שבת ולכן לצורך המוקצה אסור ושלא לצורך מותר אמנם מבואר בדבריו שם שדוקא לצורך המוקצה אסור אבל אם נוגע סתם גם שלא לצורך אין בזה איסור ואם כדרך הריטב"א א"כ כאן מעיקר הדין גם נגיעה אסורה רק התירו לצורך שבת א"כ שלא לצורך שבת אין סיבה להתיר

ובפשוטו מבואר מכל זה כמו שביאר בספק לשון לימודים דביסוד הדברים עיקר החילוק בין לצורך דבר המותר או לצורך דבר האסור שלצורך דבר המותר חשיב טלטול מהצד ולצורך דבר האסור לא חשיב טלטול מהצד אלא שאין הביאור על דרך החזו"א שהקובע האם עיקר כוונתו בטלטול ההיתר או האיסור אלא שכל שזה נעשה לצורך האיסור זה מה שמפקיע מזה שם טלטול מהצד ולכן אם יטלטל לצורך טומאת כהנים כיון שזה לא לצורך המוקצה אפילו שכל כוונתו לטלטל המוקצה בזה יש ההיתר של טלטול מהצד ובביאור הדברים שיסוד האיסור במוקצה הוא ההתעסקות במוקצה וכה"ג שלא נוגע ממש במוקצה אלא על ידי דבר אחר אין כאן התעסקות ישירה במוקצה וזה סברא להקל אלא שכל שזה לצורך המוקצה זה נותן לזה שם התעסקות במוקצה ובזה א"ש התרוה"ד דנגיעה בעלמא אין זה התעסקות במוקצה ורק אם זה לצורך המוקצה הוי התעסקות במוקצה ולפ"ז לכאורא בכל הנידונים לעיל במקום שמתכוין לתועלת המוקצה יהיה אסור ובמקום שמתכוין רק לסלקו ממקומו יהיה מותר ולפ"ז א"ש הדין של הט"ז על ידי דבר אחר שלא חשיב טלטול מוקצה כל שזה לא לצורך המוקצה אלא לסלק הדבר מהמקום ולפ"ז מיושבת גם קושית התו"י לעיל כמו לדרך החזו"א ודו"ק בכל זה ועיין עוד לעיל סק"ב

**האם בדבר שזהו דרך טלטולו הוי טלטול מהצד**

ח]עיין שו"ע סימן שי"א ס"ה דמבואר דאם רוצים להוציא מת בצריך למקומו מותר מצד שזה טלטול מהצד לצורך דבר המותר וצ"ע למה דוקא על ידי לפנותו ממטה למטה הרי תמיד באבן שעל פי החבית מותר גם להגביה החבית ולטלטלה ביחד כדי לנער האבן ועיין בגר"ז שבאמת כתב שאם אי אפשר צריך לנער ממטה למטה אפשר להוציא אם המיטה שהמת מונח עליה והקשה התהלה לדוד שהרי במעות שעל הכר בצריך למקומו לא כתוב שעדיף לנער מכר לכר ולא להגביה הכר אם המעות ולמה שכאן זה יהיה אחרת וצ"ע

ולכאורא היה מקום לדון דהנה לענין טלטול על ידי קנה הבאינו לעיל דבמאירי מבואר שאם הדרך לטלטל בקנה אסור ואם אין הדרך מותר והנה בכל טלטול מהצד וודאי שאין חילוק בין אם הדרך או לא וכמו שנקטו האחרונים בכל מקום כגון לענין מעות או לענין נר על השולחן וכן מבואר בגמ' שפירות בכלכלה יש שם ההיתר של טלטול מהצד גם בפירות טבל וצ"ע למה שבקנה זה אחרת ולכאורא צ"ל כמו שביאר הגר"ז דבמקום שזה הדרך הוי כידא אריכתא משא"כ אם זה לא הדרך רואים את זה פחות כיד של המוקצה ובכל אופן חזינן שיש סברא שבדבר שזה הדרך זה פחות טלטול מהצד ולפ"ז יש לדון שגם בטלטול מהצד של איסור אגב היתר אם זה דבר שאין הדרך לטלטלו אלא אם כלי כה"ג דנים הכלי כדבר אחד אם המוקצה ולא הוי טלטול מהצד וכגון במים או שמן מוקצה ולפ"ז יתכן שגם מת שאין הדרך לטלטלו אלא אם מטה כה"ג הטלטול אם המטה הוי כטלטול גמור ולא הוי טלטול מהצד ובזה א"ש דברי התוס' שפשיטא להו שגם שמואל מודה שלטלטל המת אם המטה אסור דשם כיון שזה דרך הטלטול לא הוי טלטול מהצד ורק במנערו שלא משתמש אם המטה לטלטלו איכא להיתר זה

והנה כבר הבאינו לעיל דהגרעק"א הקשה בסימן של"ה בגיגית שנוטף ממנה מים שיקבל המוקצה בגיגית ויוכל אחרי זה לטלטל הכלי אם המוקצה לצורך לנער בחבית וכוונתו שזה מדין טלטול מהצד לצורך דבר האסור אמנם לנ"ל ביין שדולף שכל צורך טלטולו אם החבית הוי כטלטול להדיא ולא הוי כטלטול מהצד ומיושב קושית הגרעק"א

אמנם נראה להוכיח מהראשונים דלא כנ"ל דכולם הקשו אם ביטול לשעה לא הוי ביטול מה הגמ' שואלת מדלף הרי שם יתכן שכוונתו לטלטל הדלף ולשופכו [כן הוא ברשב"א קנ"ד ובתוס' בביצה] והנה וודאי אין הכוונה במקומו דהרי למה מקבלו אלא וודאי כוונתו שישפכנו בחוץ והטעם שמותר לטלטלו ביחד מצד טלטול מהצד הרי מפורש שגם מים בכלי חשיב טלטול מהצד ובאמת צ"ע לאוסרים קנה כי זה כמו ידא אריכתא וכי כאן זה גרע ויש לחלק בזה ועיין סימן ו' שהארכנו בזה

אמנם היה מקום לדון שדבר זה תלוי בשיטות הראשונים האם בטלטול בגופו יש ההיתר של לצורך דבר המותר דלראשונים שגם בזה יש החילוק וא"כ בפשוטו הביאור שלצורך שבת מותר טלטול שהוא לא גמור וגם כוונת טלטול המוקצה לצורך שבת מותר א"כ ה"ה על ידי כלי דאין גדר ההיתר שהטלטול מתיחס למשהו אחר אלא שאין כאן עיסוק גמור במוקצה אבל לשיטת הרא"ש וכהכרעת החזו"א שהגדר שזה מחסר במעשה הטלטול בזה וודאי מסתבר שבטלטול של דבר שאי אפשר לטלטלו אלא בצורה זו דחשיב טלטל להדיא ואין להוכיח מהרשב"א ותוס' לדעת הרא"ש ולפ"ז א"ש השו"ע במת דהוא הרי פסק כרא"ש שטלטול בגופו מותר אפילו לצורך דבר האסור וצ"ע בזה

**ועיין סימן ו' ענף א' שהארכנו בזה**

**ט]** יש לעיין בהא דהותר טלטול מהצד לצורך דבר המותר האם כל צורך זה סיבה להתיר או שצריך דוקא צורך חשוב ואולי צריך גדר של צורך גו"מ של כלי שמלאכתו לאיסור והנה בפשוטו לביאור החזו"א לא מצאנו שום הגבלה כל שהוא טלטול מהצד ורק שכשאפשר אחרת לא הוי טלטול מהצד אמנם אין זה מוכרח דיתכן דגם לשיטתו זה היתר והתירו לצורך גו"מ ולא יותר אמנם לשיטת הריטב"א ושכן הוא לדעת הרבה ראשונים כמו שהוכחנו שזה היתר לצורך שבת ומצאנו בגמ' קמ"ב. שאם יכול לנער אפילו שיש טירחא צריך לטרוח וכן בקטן שזה לא צורך גדול אסור יתכן וודאי שצריך סיבת היתר כמו כשמל"א והפמ"ג הרי דימה שכמו שמותר לצורך מקומו כ"ש צורך גופו ויתכן שזה אותם גדרים והנה יש בזה נפק"מ גדולה דעיין סימן כ"ו שהוכחנו מהרשב"א דצריך דוקא צורך גופו או מקומו אבל שאר דברים לא נחשב צורך והנה הבאינו לעיל דהט"ז נקט דמותר על ידי קנה לצורך דבר המותר אמנם לצורך הוצאת חמץ אסור והגר"ז תמה בטעם הדבר אמנם לנ"ל שכאן אין זה בגדר צורך גופו ומקומו אין זה בכלל ההיתר וכמו בכשמל"א אמנם אין זה מוכרח דיתכן שכיון שההלכה לסלק החמץ זה כמו לצורך דבר האסור

והנה מבואר בגמ' קמ"ג. דמסלק את הטבלה כולה ומנערה והקשו הראשונים למה שלא ינער ותירצו או שזה גרף של רעי או שצריך למקומו וצ"ע הרי וודאי מדובר שזה מפריע לו לסדר הבית ולכן לוקח למקום אחר וכל שזה טלטול מהצד אין סיבה לאסור ומשמע שרק דבר שהוא בגדר צורך מקומו מותר ולכן גם גרף של רעי זה לא סיבה להתיר אלא מצד ההיתר של גרף של רעי

אמנם עיין רמב"ן קנ"ד: שרצה להעמיד דקרני דאומני זה מלאכתו לאיסור וע"ש שנקט שאם זה יהיה מונח על כלי יהיה אסור להרים המוקצה כדי להציל הכלי מחמה לצל דאין זה צורך מקומו אמנם לנער מבואר מדבריו שיהיה מותר וראיתי להוכיח מכאן שלא צריך גדר גופו ומקומו אמנם יתכן שכל זה לענין ניעור דבאמת לא מצאנו שיש ענין למנוע ניעור בסוגין קמ"ב. וכן מדויק שם בתוס' משא"כ בטלטול אסור אגב היתר כה"ג צריך צורך מקומו ולפ"ז אין סתירה מהרשב"א הנ"ל לרמב"ן ועין סימן ד' ה' בחילוקי דינים בין טלטול איסור אגב היתר ודין ניעור אמנם סתימת הפוסקים שכל שיש לו סיבה לא לנער מותר לטלטל ולנער במקום אחר ולא צריך גדרי צורך מקומו וצ"ע בזה ובפשוטו כיון שגם בכשמל"א לא ברור שלא כל דבר נקרא צורך כאן וודאי אפשר להקל