קידוש יז
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / אורח חיים / סימן רעא עד רעג - קידוש

**שיעורי הלכה**

### שיעורים על סדר השו"ע

### מפי מו"ר הגאון

### רבי רפאל צבי ובר שליט"א

הלכות קידוש

##### **או"ח סימן רעג סעיף א**

##### **שיעור יז**

**[המשך סעיף א] ובבית אחד מפנה לפנה חשוב מקום אחד שאם קידש לאכול בפינה זו ונמלך לאכול בפנה אחרת אפילו הוא טרקלין גדול אינו צריך לחזור ולקדש.**

## שינוי מקום מפינה לפינה

וכתב המשנ"ב (ס"ק ג) דלכתחילה יש לחוש לדעת הר"ן דס"ל שאפילו מפינה לפינה חשיב שינוי מקום ואין לשנות מקומו כלל. ואף שמשמעות דברי הר"ן שאין להקל מפינה לפינה אפילו אם היתה דעתו ללכת לפינה אחרת, כתב השעה"צ (ס"ק ד) שאם היה דעתו לעבור לפינה אחרת אין צריך לחזור ולקדש, וטעמו דבזה יש לצרף את דעת הראשונים שאם דעתו לעבור למקום אחר אפילו מחדר לחדר לא חשיב שינוי מקום.

## לעבור מבית לסוכה

**[המשך סעיף א]** **הגה: כתב הרמ"א ומבית לסוכה חשוב כמפינה לפינה.**

וביאר המשנ"ב (ס"ק ה) דהטעם שמבית לסוכה חשיב כמו מפינה לפינה הו משום שמחיצת הסוכה אינה נעשית לתשמיש אלא לשם מצוות סוכה, נחשב כאילו המחיצה אינה קיימת. ובמשנ"ב שם הביא שהאחרונים תמהו על דברי הרמ"א דמקור דבריו שמבית לסוכה נחשב כמו מפינה לפינה הוא מדברי המרדכי (פסחים לה, א), ולדעת המרדכי שינוי מפינה לפינה צריך שיהיה דעתו לכך כדי שיחשב כקידוש במקום סעודה, ולכן כתב שמבית לסוכה הוא כמו מפינה לפינה דהיינו שצריך שיהיה דעתו לכך, אך כשאין דעתו ללכת מהבית לסוכה הוי הפסק גמור. ובביאור הלכה (ד"ה ומבית) מבואר דדברי הרמ"א נאמרו רק באופן שהסוכה צמודה לבית, ואין קיר אחר מפסיק ביניהם, אך אם יש קיר אחר שמפריד בין הבית לסוכה הוי כמו מחדר לחדר [ואם החדר מדרגות מפסיק ביניהם, אף שהוא תחת קורת גג אחת נראה דחשיב כמו מבית לבית].

ובמשנ"ב מסיק דלצאת מפלוגתא אם רוצה לעקור את דירתו לאחר קידוש ולסעוד במקום אחר טוב שישתה מתחילה רביעית יין באותו מקום דלדעת הגאונים (לקמן סעיף ה) הוי קידוש במקום סעודה.

ומבואר בדברי המשנ"ב דמיירי באופן שהתחיל את סעודתו בבית מחמת שירדו גשמים בחוץ, ואחר שקידש קודם ששתה היין, ראה שפסקו הגשמים והתחייב בסוכה, והתירו לו לשתות את היין מחוץ לסוכה בשביל שלא תהיה ברכתו לבטלה.

[ויש להעיר מדוע הוא מחוייב ללכת לסוכתו הרי מצינו לקמן בהלכות סוכה (סימן תרלט סעיף ו ובמשנ"ב שם ס"ק לז) שאם התחיל סעודתו בביתו ופסקו הגשמים אינו צריך להפסיק סעודתו אלא גומר את הסעודה בביתו, וצ"ל דבמה שעשה קידוש לא חשיב כמי שהתחיל סעודתו].

והנה מבואר בשו"ע לקמן (סימן תרלט סעיף ב) שמותר לשתות מים ויין מחוץ לסוכה, ומי שמחמיר על עצמו בזה הרי זה משובח, ובמשנ"ב שם (ס"ק יג) הביא דכמה אחרונים סוברים שאם שותה יין בקביעות ובפרט בני חבורה שקבעו עצמם לשתות יין חייבים בסוכה, וע"ש עוד בביאור הלכה (ד"ה ויין) שהביא דדעת הריטב"א שאפילו רביעית יין אסור לשתות מחוץ לסוכה. וצ"ע איך היקל המשנ"ב כאן לשתות יין מחוץ לסוכה. וצ"ל שבשעת הדחק סמך המשנ"ב על הפוסקים שהקילו לשתות יין חוץ לסוכה.

אך יש לדון מדוע התירו לו לשתות רביעית יין מחוץ לסוכה ולא סגי שישתה מלא לוגמיו דבשיעור זה אין איסור לשתות חוץ לסוכה, וגם ברכתו אינה לבטלה כיון ששותה מהיין.

ונראה דאף שברכת היין אינה לבטלה מכל מקום מחמת ברכת הקידוש צריך לשתות רביעית ולא סגי בכך שישתה פחות מזה, שהרי מבואר בשו"ע לקמן (סעיף ה) שרק אם שותה שיעור יין שחייב עליו ברכה יצא ידי חובת קידוש במקום סעודה, וע"ש במשנ"ב (ס"ק כב) דלכו"ע בעינן שיעור רביעית כדי להיחשב קידוש במקום סעודה, ולכן צריך לשתות רביעית בביתו ורק אח"כ ילך לסוכה ויאכל סעודתו.

## שתיית היין בברית בסוכות בביהכנ"ס

אמנם יש לדון לגבי ברית בחג הסוכות שעושים אותה בבית כנסת האם מותר לשתות את היין בבית הכנסת מחוץ לסוכה. והנה אם הסוכה סמוכה לבית הכנסת והכל תחת גג אחד, נראה שצריך ללכת לסוכה ולשתות שם את היין כיון שאין בזה שינוי מקום, אך אם הסוכה אינה סמוכה ממש לבית הכנסת, יש להתיר לשתות בבית הכנסת מהכוס של ברכה רק כדי שיעור של מלא לוגמיו דבזה נחשב ששתה מכוס של ברכה, אך אין להתיר בזה לשתות שיעור רביעית מחוץ לסוכה [אכן אם שותה רק כשיעור זה הוא נכנס בספק אם צריך לברך ברכה אחרונה (כמבואר בבסימן קצ סעיף ג), ואפשר שיאכל אח"כ מזונות בסוכה ויכלול בברכת מעין ג' גם ברכת היין כמפורש ברמ"א בסימן רח (סעיף יח)].

## אם רואה את מקומו הראשון

**[המשך סעיף א] וי"א דכל שרואה את מקומו אפילו מבית לחצר אינו צריך לחזור ולקדש.**

ומבואר בר"ן (פסחים דף כ, א מדפי הרי"ף) דמקור סעיף זה הוא ממה שמצינו לגבי זימון ששתי חבורות האוכלות בשני בתים אם מקצתן רואים אלו את אלו מצטרפות לזימון וכן נפסק בשו"ע (סימן קצה סעיף א), ומוכח שאם רואה את המקום השני נחשב הכל למקום אחד והכא נמי לעניין קידוש סגי אם רואה את מקומו הראשון דבזה נחשב הכל כמקום אחד.

וכתב המשנ"ב כאן (ס"ק ז) שאם יש שביל היחיד הקבוע בימות החמה ובימות הגשמים מפסיק ביניהם לא מועיל מה שרואין אלו את אלו, והוא על פי מה שהתבאר בשו"ע שם שאם רשות הרבים מפסקת ביניהם אינם מצטרפין בשום ענין.

והנה דעת הדרך החיים (הובא בשעה"צ ס"ק ח) דאין להקל ולסמוך על דעה זו שברואה את מקומו הראשון נחשב כמקום אחד אלא רק אם היה דעתו לכך, אך אם אין דעתו לא מהני. ונראה לבאר סברתו דהנה מצינו בביאור הלכה בהלכות תפילה (סימן נה סעיף יג ד"ה ולחוץ) שהביא מהפרי חדש שאם רואין אלו את אלו מצטרפים לתפילה, אך כתב שלכתחילה יותר טוב להחמיר בזה ולא לסמוך על מה שרואין אלו את אלו כי הרשב"א בתשובה (חלק א סימן צו) כתב דין זה בדרך אפשר ושמא יש לחלק בין תפלה לזימון. ובזה נראה לבאר כוונת הדרך החיים דאין לסמוך על סברת רואה את מקומו דשמא יש לחלק דרק לעניין זימון מצטרפים בכך, ולכן כתב שאין להתיר בזה רק בצירוף הדעות שמהני דעתו לעבור מבית לבית.

## רואה מקומו דרך החלון

כתב המשנ"ב שאם רואה את מקומו דרך החלון חשיב רואה את מקומו. ונראה שראיה דרך זכוכית נחשבת ראיה, וכמו שמבואר בכף החיים לעניין קידוש לבנה דרך עששית (לקמן סימן תכו ס"ק יט) דדמי לערוה בעששית דראיה דרך זכוכית נחשבת כראיה גמורה.

והנה בספר קצות השולחן (סימן נז בדה"ש ס"ק ב) הקשה איך מהני שרואה את מקומו הראשון דרך החלון, הרי צריך שיראה את מקומו כל הזמן, והכא כשרואה את מקומו דרך החלון הרי באותו הזמן שהוא הולך למקומו הוא אינו רואה את מקומו הראשון, וכתב שם בדוחק דמיירי שהחלון היה סמוך לפתח ומיד הולך לביתו וכל הזמן הוא רואה את מקום הסעודה, וצ"ע.

## אם צריך לראות מקומו בפועל או שסגי שיכול לראות

ובדעת תורה למהרש"ם (סעיף א) הסתפק האם צריך שיראה את מקום הקידוש בפועל או שדי בכך שיכול לראותו, וכגון באופן שמפנה את גבו למקומו הראשון דכתב שם שאפשר שאינו שינוי מקום דנחשב כמו שרואה את מקומו הראשון. ובאשל אברהם (בוטשאטש תניינא) כתב לחדש יותר שאם יושב במקום שאם הוא יעמוד יראה את מקומו הראשון, חשיב כרואה את מקומו הראשון כיון שבפועל יכול לראות בלי שיזוז ממקומו.

והנה הדבר פשוט שסומא אף שבפועל אינו רואה את מקומו הראשון כיון שאם יעמוד שם פיקח יראה מקומו חשיב כרואה את מקומו, וכן פשוט שאם עוצם את עיניו חשיב שרואה מקומו הראשון, ומדברי האחרונים הנ"ל מתחדש יותר דאף שבמצבו אינו יכול לראות את מקומו הראשון ורק ע"י שיקום או שיסובב ראשו יוכל לראות את מקומו הראשון חשיב כרואה את מקומו הראשון.

אכן נראה שאם יוכל לראות את מקומו הראשון רק ע"י פעולה נוספת, וכגון שיעלה על גבי סולם ומשם יראה את מקומו הראשון נראה דלא חשיב כרואה את מקומו כיון שממקום זה לא ניתן לראות את מקומו הראשון.

## לראות חלק מהחדר שקידש

במשנ"ב (ס"ק ו) כתב שאם רואה את מקומו ואפילו מקצת מקומו סגי, ובחוט שני (פרק פה ס"ק ח) כתב לחדש שאפילו אם רואה מקצת מהחדר שקידש שם סגי דנחשב הכל כמקום אחד. ודבריו תמוהין שהרי דעת הר"ן (פסחים כ, א מדפי הרי"ף) המובאת במשנ"ב (ס"ק ג והובא לעיל) שאם שינה מקומו מפינה לפינה חשיב שינוי מקום, ולפי דברי החוט שני דברי הר"ן צ"ע דלעולם יחשב כמו שהוא רואה את מקומו כיון שהוא רואה חלק מהחדר, ועל כרחך דראיית חלק מהחדר לא נחשבת כראיית כל החדר.

ואף די"ל דכל זה הוא לדעת הר"ן דמפינה לפינה נחשב כשני מקומות, אך לדעת החולקים דלא הוי שינוי מקום תועיל ראיית חלק מהחדר כראיית כל החדר, מכל מקום נראה דאין להקל בראיית חלק מהחדר שהרי המשנ"ב כתב דלכתחילה יש להחמיר כדברי הר"ן. ועל כן נראה שאין להקל בזה אלא אם כן הוא רואה את מקומו הראשון. ומצינו בבדי השולחן שכבר הרגיש בזה והוכיח מדברי הר"ן שאם רואה חלק מהחדר לא חשיב ראיה המצרפת, אך כתב לחדש שאם רואה את הד' אמות של המקום שבו קידש סגי, והוא כעין מה שנתבאר בשיעור הקודם דמצינו בכמה עניינים שד' אמות חשיב כמקום אחד. וצ"ע לדינא.

## רואה את מקומו בב' בתים

והנה בביאור הגר"א כתב מקור לדברי השו"ע מדברי הירושלמי (ברכות פרק ו הלכה ח) והובא בשו"ע בהלכות ברכות (סימן קעח סעיף ב) לגבי ברכת הנהנין שאם היה אוכל במזרחה של תאנה ובא לאכול במערבה צריך לחזור ולברך. ובמשנ"ב שם (ס"ק כה) מבואר שמיירי בדווקא במזרחה של תאנה ועבר למערבה, משום שהתאנה מפסיקה ומחמתה הוא אינו רואה את מקומו הראשון, אך אם הוא רואה מקומו הראשון מהני, עוד מבואר שם במשנ"ב דמיירי דווקא באופן שהתאנה לא עמדה בתוך היקף מחיצות, אך אם המקום מוקף מחיצות אף שאינו רואה את מקומו הראשון אינו צריך לחזור ולברך דחשיב הכל כמקום אחד.

והביא שם שנחלקו הראשונים האם מועיל מה שהיה בדעתו לעבור למערבה של תאנה באופן שאינו מוקף מחיצות דלדעת הראב"ד אם דעתו לעבור מקום מהני, אך לדעת הרמב"ם לא מועיל בזה דעתו. ונראה שנחלקו הראשונים האם לעבור ממזרחה של תאנה למערבה באופן שאינו מוקף מחיצות נחשב כמו שינוי מבית לבית דלא מועיל דעתו או כמו מחדר לחדר דמהני דעתו, והנה לדעת הרמב"ם דחשיב כמו מבית לבית ולכך לא מהני דעתו, מבואר בשו"ע דמכל מקום אם רואה את מקומו הראשון מהני, ומוכח דכשרואה את מקומו הראשון מהני אפילו מבית לבית.

אכן במשנ"ב כאן נראה שלא סמך על כך שרואה את מקומו הראשון מבית לבית, ונראה דס"ל שיש לחלק דאף שלגבי תאנה אינו מקום אחד כמו מחדר לחדר מכל מקום לא חשיב כמו מבית לבית כיון שבאילן אין מחיצות שמפרידות בין המקומות, ובשתי בתים המחיצות של הבית מפרידות לגמרי חדר אחד מהשני, ולכך ס"ל למשנ"ב דאף אם ממזרח תאנה למערבה מועילה רואה את מקומו, הכא מבית לבית לא מועיל מה שרואה את מקומו [וע"ש במשנ"ב (ס"ק לח) שמאילן לאילן לא מהני רואה את מקומו כל שאינו מקוף מחיצות אך ע"ש בשעה"צ (ס"ק ל) דאין דין זה ברור].

## **דעתו לעבור ממקום למקום**

## [המשך סעיף א] וי"א שאם קידש במקום אחד על דעת לאכול במקום אחר שפיר דמי.

ומבואר בביאור הלכה (ד"ה וכן) שאע"פ שפסק השו"ע שמועיל דעתו מכל מקום לכתחילה אין לעשות כן. ואף שלעניין שינוי מקום בברכה כתב הרמ"א לעיל (סימן קעח סעיף א) שאם היתה דעתו לאכול במקום אחר לא מיקרי שינוי מקום, וביאר המשנ"ב שם (ס"ק יב) דשינוי מקום מחדר לחדר תחת גג אחד לא חשיב שינוי מקום, מכל מקום לעניין קידוש מבואר במשנ"ב כאן שיש להחמיר טפי דאפילו אם היתה דעתו לא מהני אלא לעבור מפינה לפינה, אך מחדר לחדר הוי שינוי מקום. וכן מצינו בביאור הלכה שם (ד"ה בבית אחד) שהביא שמנהג העולם שאם עובר מחדר לחדר לא חשיב היסח הדעת כלל, וביאר שם שיש לחלק בין שינוי מקום לעניין קידוש במקום סעודה, לשינוי מקום לעניין ברכת הנהנין, דלגבי קידוש יש להחמיר טפי שאפילו מחדר לחדר חשיב שינוי מקום.

[והנה במשנ"ב בהלכות ברכות (שם ס"ק לח) הביא בשם החיי אדם שאם היה דעתו לאכול במקום מסוים בדווקא, לא מועיל מה שרואה את מקומו הראשון ואפילו אם המקום מוקף מחיצות. וצ"ע מדוע הפוסקים לא הביאו דין זה לגבי קידוש שאם דעתו לא לעבור למקום אחר לא מהני מה שרואה את מקומו. ואולי יש לחלק דשם מיירי לגבי העובר ממזרחה של תאנה למערבה, ואף שנחשב כמו מחדר לחדר כמבואר לעיל, מכל מקום אינו ממש תחת קורת גג אחת, משא"כ היכא שיש קורת גג דאפשר שבזה מהני מה שרואה את מקומו אפילו אם היה דעתו להדיא לא לעבור למקום אחר.]

**הדינים העולים:**

1. לכתחילה אין לשנות את מקומו בין הקידוש לסעודה מפינה לפינה באותו חדר אלא אם כן היתה דעתו לכך.
2. לדעת הרמ"א יכול לעבור מבית לסוכה כמו מפינה לפינה, אך הרבה פוסקים החמירו בזה.
3. אם קידש בביתו ופסקו הגשמים ורוצה ללכת לסוכה צריך לשתות רביעית יין במקומו דחשיב על ידי זה כמקום סעודה.
4. בשעת הדחק יש להקל רביעית יין מחוץ לסוכה.
5. בשו"ע הביא דיש אומרים שאם רואה את מקומו הראשון מהני, ובדרה"ח כתב דזה דווקא אם דעתו לעבור.
6. דעת כמה אחרונים שאם נמצא במקום שיכול לראות משם את מקומו הראשון אף אם אינו רואה מקומו בפועל מהני. אך רואה רק ע"י סולם וכדו' לא מהני.
7. לגבי תאנה מצינו שלא נחשב שינוי מקום אם רואה מקומו הראשון, ונחלקו הראשונים אם מהני דעתו אפילו אם אינו מוקף מחיצות.