שיעורי שבת טו
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / אורח חיים / סימן שכח - רפואה בשבת

# שיעורי הלכה

### שיעורים על סדר השו"ע

### מפי מו"ר הגאון

### רבי **רפאל צבי ובר** שליט"א

##### הלכות

##### **שבת**

##### סימן שכח

##### שיעור טו

**הטעם שהתירו לגונח לינק מבהמה בשבת**

א] [סעיף לג] **גונח מותר לינק חלב מהבהמה דבמקום צערא לא גזרו רבנן וכו'.** ועיין במג"א לעיל סי' שז (סק"ז) דכתב דמשום שבות שלא כדרכו הוא, ואף לשיטת הטור בדעת הרמב"ם [דעה א' לעיל סעיף יז] דכל שבות מותר לצורך חולה, הכא דהוא רק צער, דווקא באופן זה שהוא שלא כדרכו שרי.

והמשנ"ב (ס"ק קז) כתב לבאר בטעם ההיתר, וז"ל היינו דאף דעיקר חליבת הבהמה הוא מדאורייתא משום מפרק דהוא תולדה דדש, מ"מ בזה שהוא ע"י יניקה דהוא רק כלאחר יד לא הוי רק איסור מדרבנן, והתירו בזה. ואף דקי"ל דבכל חולי שאין בו סכנה אומר לא"י ועושה, הכא שאני דרפואה שלו הוא לינק בעצמו עכ"ל.

ויש להעיר דצירף כאן שני דעות, דהר"ן בשבת (דף ס.) הקשה כן אמאי שרי לינק בעצמו, והא התירו לחולה בשבת רק ע"י אינו יהודי. ותי' דכיון דא"א ע"י עכו"ם שרי, ועוד תי' בשם הרמב"ן דכיון שהוא כלאחר יד שרי כמו שהתירו אמירה לעכו"ם. ובפשטות הם שני דעות שונות, דדעת הר"ן (שהיא דעה ב' לעיל סעי' יז) דלא התירו לצורך חולה שאב"ס אלא אמירה לעכו"ם, וגונח הותר משום דאי אפשר ע"י עכו"ם, ואין הכי נמי דאם א"א בשינוי שרי ג"כ בלא שינוי, ומה דאמרו בגמ' דיניקה מפרק כלאח"י הוא רק כדי לאשוויי איסור דרבנן [ולעולם יסוד ההיתר משום דאי אפשר]. וכן פי' הבית מאיר והתהל"ד (לקמן סל"ז), דמשו"ה הותר נטילת תרופה לצורך חולה בשבת, משום דא"א ע"י עכו"ם ולא צריך שינוי, וכן למד הח"א [כלל סט דין יב הביאו המשנ"ב לעיל ס"ק קא] דאם א"א בשינוי שרי ג"כ בלא שינוי [ובמשנ"ב הביאו רק לגבי חומץ ויי"ש בכאב שינים, אמנם בח"א (שם) מבואר דס"ל כהר"ן דבכל מקום כל דא"א שרי גם בלא שינוי דומיא דגונח וכמו שביאר בנשמ"א (שם סוף ס"ק ג' ד"ה שבתי וראיתי)]. ואילו דעת הרמב"ן (והיא דעה ג' לעיל סעי' יז) דשבות דלאחר יד שרי לצורך חולה שאב"ס, כמו דשרי אמירה לעכו"ם, וראייתו מגונח [ובלא שינוי אסור אף כשא"א]. וא"כ דברי המ"ב צ"ב, דבתחילה פי' כהרמב"ן דההיתר משום דהוא כלאחר יד, ואח"כ כתב כר"ן משום דא"א ע"י עכו"ם, וצ"ע.

**בצער של רעבון אם שרי לינק בשבת ויו"ט מבהמה**

ב] **ויש** **אומרים שאם אין לו אלא צער של רעב אסור לינק מהבהמה בשבת.** וביאור המחלוקת, דהנה בגמ' בכתובות (ס.) תניא שגונח יונק חלב בשבת, והקשו הראשונים דביבמות (קיד.) אמר אבא שאול שיונקים מבהמה טהורה ביו"ט, ומשמע דדוקא ביו"ט שרי ולא בשבת. ודעת הרי"ף (שבת סא.) דהוא מחלו', והלכה דגונח יונק אפילו בשבת. אבל התוספות (יבמות שם ד"ה שבת) כתבו ליישב דמה שהתירו לינק בשבת היינו דוקא בגונח מחמת חולי שאין בו סכנה, ומש"ה התירו אפילו בשבת, אבל ביבמות מיירי בגונח מחמת צער של רעב, ובזה לא התירו בשבת אלא רק ביו"ט.

ומצינו באחרונים מחלו' בביאור דעת הרי"ף, דהמג"א (סקל"ט) כתב לבאר דלדעת הרי"ף בין ביבמות ובין בכתובות מיירי בגונח מחמת חולי, ובזה נחלקו אם להתיר בשבת או רק ביו"ט, וקיי"ל להתיר אפילו בשבת, אבל בגונח מחמת רעבון לא מצינו כלל היתר לינק ואפילו ביו"ט. אבל הב"ח והא"ר כתבו, דלדעת הרי"ף כל גונח שרי לינק, ואין חילוק כלל בין גונח מחמת חולי או מחמת רעבון, וכיון דקיי"ל כגמ' בכתובות שהתירו לינק אפילו בשבת, א"כ אף מחמת צער של רעב שרי לינק ואפילו בשבת.

והנה במשנ"ב (ס"ק קו) ביאר כהמג"א שדעה ראשונה שהיא דעת הרי"ף מתרת לינק רק מחמת חולי, וצ"ע דאח"כ (בס"ק קח) פסק המשנ"ב כדעה שניה עפ"י הב"ח והא"ר, ולכאורה קשה דהא לדעת הב"ח והא"ר דעה ראשונה מקילה יותר, ולכן פסקו כדעה הב' להחמיר, וא"כ לדעת המשנ"ב דדעה ראשונה היא המחמירה, א"א להוכיח מדברי הב"ח והא"ר שהלכה כדעה הב'. וצ"ע למעשה.

**אם יש בחלב משום מוקצה ומשקין שזבו**

ג] והנה רעק"א דן (שו"ת מהדו"ק סי' ה) איך שרי לינק, והא לכאו' החלב אסור משום מוקצה, וגם משום משקין שזבו מאליהן דאסרו רבנן גזירה שמא יסחוט [עיי"ש שדן לגבי איסורי אכילה בשבת אי שרי, וכן קשה לדעת הרמב"ן הנ"ל דלא הותר אלא בשינוי ושתיית החלב הוא כדרכו]. ותי' דקיי"ל כר"ש דאין מוקצה אלא היכא דדחיה בידים. ועל משקין שזבו יישב, דקיי"ל לעיקר דבהמה לא הוי גידולי קרקע ואין דישה אלא מדרבנן, ובדרבנן לא גזרו משום משקין שזבו. ותירוצו צ"ע דלעיל סי' ש"ה (סעיף כ) פסק השו"ע דמותר לומר לאינו יהודי לחלוב בהמתו בשבת משום צער בע"ח, והחלב אסור בו ביום, ופי' שם המשנ"ב (ס"ק עב) דהוא משום משקין שזבו מאליהן דאסורין. ועי' ברעק"א שציין להא דמבואר בהל' יו"ט (סי' תקה) דעכו"ם שחלב בהמה, שרי החלב ואינו אסור משום נולד. אמנם במשנ"ב שם (סק"ד) ביאר דמה דשרי החלב הוא משום שחולב הוא לתוך האוכלין, אבל בלא"ה אסור ופירש המג"א (שם) משום משקין שזבו וגם משום מוקצה. ועיין בבית מאיר שם דציין לדעת הרמב"ן דיש בזה משום משקין שזבו.

והחזו"א (סי' מד סק"ה) כתב להוכיח דלא כרעק"א, דהא מבואר בכתובות (שם) דרב יוסף ס"ל דשרי לגונח לינק, והוא ס"ל (בביצה כא:) כר"ש במוקצה, וע"כ צ"ל דהתירו שתיית מוקצה בשבת, דמוקצה קיל טפי [ועיין במג"א לעיל ס"ק ט"ו שהביא מהאו"ה להקל לטלטל מוקצה גם בלא שינוי], וה"ה במשקין שזבו שהקילו לצורך חולה בשבת. ונפק"מ לדינא בכל משקין שזבו או אוכל מוקצה, אם שרי לצורך חולה שאב"ס בשבת, דדעת הגרעק"א לאסור, אמנם דעת החזו"א להקל.

**בחליבה לכלי מאשה וכן יניקת גדול מאשה אם הוי דאורייתא או דרבנן**

ד] [סעיף לד] **לא** **תקל אשה חלב מדדיה לתוך הכוס או לתוך הקדרה ותניק את בנה.** ומשמע במשנ"ב (ס"ק קיא) דהוא איסור דאורייתא משום מפרק וכן דעת הפמ"ג, ובבה"ל הביא דעת התו"ש דאין דרך לחלוב מאשה לכלי, אלא דווקא דרך יניקה, וא"כ חשיב כלאחר יד ואסור מדרבנן. וכן איפכא, אם יונק גדול מאשה הוי מפרק כדרכו וחייב מדאורייתא, ולא דמי לבהמה דדרכה בחליבה וע"כ התירו לגונח לינוק דהוא שלא כדרכה. אמנם בבה"ל הניח דבריו בצ"ע.

ובתהל"ד (ס"ק נח) הוכיח דלא כתו"ש, דא"כ אמאי שרי לאשה להניק בנה הקטן בשבת, הא הוי ספייה באיסור דאורייתא, ואם מותר משום פיקו"נ וכמו שאמרו ביבמות (קיד.) דתינוק מסוכן הוא אצל חלב, דזהו אוכל של התינוק והוא חיותו, א"כ עדיף שתחלוב לתוך כלי ותתן לתינוק, דכה"ג לתו"ש הוי שלא כדרכו ואסור רק מדרבנן.

**בטעם דמותר להניק בנה בשבת ואינו אסור משום מפרק**

ה] ובעיקר הדין מה שמותר להניק בנה בשבת אף דהוא מפרק [ולדעת הרמב"ם דבהמה חשיב גדו"ק וה"ה אדם, א"כ הוי מפרק דאורייתא], יעויין באור שמח (פ"ח ה"י) דכתב דחשיב מעשה של התינוק ולא של האם. והא דאין בו משום ספייה לתינוק, הוא ע"פ המבואר ביומא (עח:) להתיר לקטן ביוה"כ שאר עינויים לבר מנעילת הסנדל, משום דהיינו רביתייהו, וה"ה הכא אין איסור משום ספייה דהיינו רביתייהו [ולא קשה קו' התהל"ד הנ"ל]. ודעת התהל"ד שבאיסור מה"ת אין קולא של היינו רביתיהו, כמפורש בר"ן ריש יומא (א.) ומכח זה הכריח שרחיצה ביוה"כ אסורה רק מדרבנן [וע"ע תהל"ד סי' שמג סק"ד].

ומחמת זה כתב להקשות על האבן העוזר (סו"ס שכח) דס"ל דלהניח עלוקה על בשרו שתמצוץ דמו הוי מפרק דאורייתא, דחשיב מעשה שלו [ועיין במג"א לקמן ס"ק נג דדן בזה], דא"כ ה"ה הכא האשה עוברת באיסור מפרק בקירוב פי התינוק, אע"כ דלא חשיב מעשה של האם אלא התינוק יונק בעצמו, וה"ה בעלוקה מה שמשים עלוקה על גופו לא חשיב מפרק דהעלוקה יונקת הדם מעצמה. וכתב שאין שייך לומר שכל ההיתר הוא רק משום הצלת נפשות, כדמוכח בגמ' (שבת קלה. ובתוס' שם) דשרי להניק גם נֵפל שאין בו היתר דפקו"נ.

**טעם ההיתר לקלח חלב כדי שהתינוק ינוק**

ו] [סעיף לה] **מותר לאשה לקלח מהחלב כדי שיאחוז התינוק הדד ויניק.** צריך ביאור מאי שנא הכא דכתב השו"ע דשרי, ולעיל סעיף ל"ד אסור. ופי' הפמ"ג דמה שהותר כאן לקלח את החלב היינו כשחולבת ע"ג קרקע, והתינוק רואה את החלב ורוצה לינוק, וא"כ הוי מלאכה שאצל"ג דהחלב הולך לאיבוד, ומשו"ה התירו, משא"כ בסעיף ל"ד בחולבת לתוך הכוס, הוי מלאכה הצריכה לגופה דהא אח"כ נותנת את החלב לתינוק.

אמנם המשנ"ב (ס"ק קיב) פירש דמיירי שמקלחת לתוך פי התינוק, וכמו שהוכיח בשעה"צ (ס"ק פא) מהשבלי הלקט, וא"כ קשה מ"ש מסעיף ל"ד דאסור. ופי' בשעה"צ דהכא התירו לקלח לפי התינוק משום סכנת התינוק, ובסעיף ל"ד איירי שאין צריך לחלב ואין היתר של פקו"נ.

ובתהל"ד (סקנ"ח) פירש בשם הבגדי ישע, דבסעי' ל"ד מיירי באשה שיש לה הרבה חלב בדדין ומחמת רוב החלב אין התינוק יכול לינוק, ומשו"ה רוצה להקל החלב מדדיה, וע"כ לתוך כלי אסור, ואף אם אינה רוצה ליתנו לתינוק, דחוששים שמא בסוף תשתמש בו, וחשיב כה"ג מלאכה הצריכה לגופה, ואף שהוא סכנה אין להתיר דיש לה אפשרות לשאוב לאיבוד. אבל בסעיף ל"ה שרי, דהוא לצורך התינוק להאכילו, וע"כ שרי משום סכנה כמ"ש השעה"צ.

**אם שרי לשאוב כדי להאכיל לתינוק חלב אֵם, במקום כשיש תחליפי מזון**

ז] ומצוי באשה שאין בנה יכול לינוק, ויש לדון אם שרי לה לשאוב בשבת ע"מ להאכיל התינוק. והנה היכא שאין אפשרות להביא לתינוק תחליף אחר פשיטא דשרי, דהוי פקו"נ לתינוק. אמנם בזמנינו שיש תחליפי מזון טובים, יש לדון אם שרי מחמת דמוסכם בין הרופאים דחלב אֵם יותר טוב לתינוק. ונראה שאין לסמוך על דעת התו"ש דאי שואבת לכלי הוא דרבנן [ושרי דהתינוק כחולה שאי"ב סכנה], דהבה"ל והתהל"ד הקשו עליו, ועוד דבשבט הלוי (ח"ו סי' ל ח"ז סי' צט) כתב דבזמנינו דהדרך לשאוב לכלי, גם התו"ש מודה דהוי כדרכה והוא דאורייתא.

ושמעתי מהגרי"ש אלישיב זצ"ל דכיון שיש כאן איסור דאורייתא משום מפרק, אין להתיר אלא בשינוי או ע"י עכו"ם. אמנם הרבה סמכו להתיר בשעת הדחק, ונסמכו בזה על דברי החזו"א שכתב [סי' נט סק"ד הובא לעיל בשיעור ב'] דבמקום שצריך הלרתיח החלב מחמת חשש חיידקים, מותר לבשל בשבת חלב לצורך התינוק, והוא עפ"י הגמ' ביבמות (קיד.) שסתם תינוק מסוכן אצל חלב, אע"פ שודאי יש שם תחליפים, דאל"כ פשיטא [וכתב שם דליתן לו החלב בלא בישול הוא סכנה רחוקה, דמי שרוצה להחמיר בכך ולבטוח בה' שרי ואין מזניחין אותו בכך] וא"כ ה"ה דיש להתיר בשעת הדחק לשאוב כדי ליתן לו חלב אֵם, ולא להשתמש בתחליפי חלב.

1. דכל כה"ג נידון כסכנה לתינוק ושרי [ומ"מ אם רוצה להחמיר ולבטוח בה' שרי].

**השיעור נמסר בביהכ"נ "בית ציון ואהל אית"ן", נוה יעקב, ירושלים.**

ניתן לשמוע בקול הלשון [טל': [PHONE_REMOVED] או [PHONE_REMOVED] או [PHONE_REMOVED], קוד 1-3-2-2-2, ובשידור חי ביום ה' 22:30].

**נכתב ע"י ש. מ. והיה למראה עיני מו"ר שליט"א**