מראה מקומות זמני הגעלת כלים
קטגוריות: ש_ס / לז עבודה זרה / הגעלת כלים - הרב מאיר קאופמן

# הגעלת כלים

**ע"ז עה: מתניתין**

**שם ת"ר - עו: שלהי פירקא**

**זבחים צו: מתניתין - צז. וחכ"א**

**פסחים ל. אמר רב - ל: מתניתין**

**חולין ח: איתמר - אמר ר"י**

**שם קיא: א"ר נחמן - א"ר יהודה**

**או"ח סימן תנ"א, תנ"ב, תק"ט ס"ה תס"א ס"א**

**יו"ד סימן קכ"א קכ"ב**

**סימן י'**

**[סימן ק"ג ס"ה - ז', סימן צ"ד ס"ו ז'**

**סימן ק"ח ס"ג, טור ב"י ונקוה"כ סימן צ"ג]**

**כדאי לראות בתחילה סוגית הגמ' ע"ה: עד סוף הפרק עם רא"ש ור"ן [וכן תוס' חולין ק"ח: וברמב"ן ורשב"א שם בהא דמועיל הגעלה שז לא יחזור ויבלע]**

**ולאחר זה ילמדו אי"ה הסוגיא דכל יום נעשה גיעול לחברו והיתרא בלע [רמב"ן רשב"א ריטב"א בסוגין טור סימן צ"ג ובט"ז ונקודות הכסף שם רעק"א סימן פ"ג פ"ד וחזו"א סימן כ"א ועיין פמ"ג תס"א סק"א בא"א האם לרב אשי אפשר להגעיל לאחר שחל נותר ועיין רש"ש בסוגין]**

**גמ' ע"ז ע"ה: - סוף הפרק**

**בדין כל יום נעשה גיעול לחברו ובדין היתרא בלע**

**א. האם צריך הגעלה קודם טבילה – עיין ראשונים בסוגין ובבד"ה י"א. ובטושו"ע קכ"א ס"ב וע"ש בדגמ"ר לענין נטל"פ ובדרכי תשובה הביא אחרונים שחולקים [וכן הוא בישועות יעקב ועיין מש"ז סוף סימן תנ"א לענין בליעה של חמץ ועיין ישועות יעקב לגבי בליעה של בב"ח]**

**ב. בהא דכל הגעלת כלים אין חיסרון שהאיסור חוזר ונבלע – תוס' בסוגין ועיין רמב"ן ורשב"א חולין ק"ח: [ועיין בבד"ה [עמוד שכ"א] וברשב"א שם ובשו"ת סימן תק"ג] וברא"ש סימן ל"ו ובפסחים פ"ב סימן ז' ועיין בב"י סימן צ"ג בביאור העיטור והאריך בזה רעק"א סימן פ"ג, סימן תנ"ב ס"א ב' [ועיין סימן תנ"ב ס"א ובביאור הגר"א שם ובמקור חיים דנקטו שהשו"ע החמיר שם כל השיטות ע"ש] ונחלקו הרא"ש ורשב"א ביסוד ההיתר בהגעלה בכלי אינו בן יומו עוד נחלקו בבן יומו ושני כלים יחד יש שישים האם אמרינן חוזר וניעור ועיין מג"א תנ"ב סק"ו ובגליון רעק"א שם ועיין רעק"א תמ"ז ס"ח ובחזו"א כ"ט סק"ט ענין זה כדאי ללמודו היטב לאחר הסוגיא**

**ג. בהא דנטל"פ אסור – עיין תורי"ד בסוגין ושאר הראשונים גרסו אחרת ועיין רשב"א בקצר ט"ו: ובארוך כ. [הדבר כבר נלמד בעבר]**

**ד. תוד"ה בת יומא – עיין מה שלמדו מדין מריקה ושטיפה ועיין בר"ן מה שדחה והאריך בזה החוו"ד צ"ג סק"א וכן הוא ברמב"ן פסחים ל.**

**ה. בביאור דברי רבא דכל יום נעשה גיעול לחברו – עיין רמב"ן רשב"א וריטב"א שהאריכו בביאור סוגין [ובביאור הריטב"א עיין חזו"א סימן כ"א סק"ב] ועיין תוס' זבחים צ"ו. ד"ה ואם טש [ובביאור סוף דבריהם עיין חזו"א כ"א א' בסוף ד"ה והנה]**

**ו. בדברי הרשב"א בבישל ירקות - עיין רשב"א בחידושים ובתוה"ב מה שלמד מסוגין בבישל ירקות והאריכו בדבריו הב"י סימן צ"ג והט"ז סק"ב ובנקה"כ שם ובביאור הט"ז עיין מש"ז וביד יהודה סק"א בד"ה עיין בט"ז ובחוו"ד צ"ג העמיד שיש שישים והגרעק"א השיג עליו [ובכונת הב"י להקשות מתוס' עיין פר"ח סק"ד ובחוו"ד וע"ש מה שישב]**

**ז. עיין טור סימן צ"ג מה שהביא מהעיטור - ועיין ב"י בשם המהר"י בירב ובישוב העיטור עיין רעק"א סימן פ"ג ועיין יד יהודה סק"א בסופו מה שישב על פי הרמב"ן, ולענין כלי חרס האם יש הקלשה עיין שו"ת רעק"א סימן מ"ט בד"ה ומה שכתב**

**ח. האם בישל חלב בכלי בשר יש הקלשה על הבשר – עיין ב"י מה שהקשה על הרשב"א ועיין חוו"ד צ"ג א' וצ"ד ד' וצ"ו א' ועיין חזו"א כ"א סק"ד ורעק"א הנ"ל בסופו שתלה הדבר ברמב"ן ותוס' [ועיין רעק"א שדן שאין לדמות נידון הקלשה לנידון הגעלה ונפק"מ להגעלה בחלב ועיין חזו"א סימן ט"ז סק"ה ועיין עוד חזו"א כ"ב ג']**

**ט. בהא דכל יום נעשה גיעול לחברו הרי רבנן חולקים על ר"ט – עיין ביאור הגר"א צ"ד י"א ועיין חידושי הגרי"ז מעשה הקרבנות פ"ח ה"ד ד"ה והנראה בשם הראב"ד וע"ש מה שהאריך לישב לדעת הרמב"ם ועין חזו"א סק"א וביד יהודה ד"ה והנה בסופו**

**י. האם היתר סוגין זה גם אם הבישול השני לא הגיע למקום הראשון – עיין בבד"ה עמוד שס"ח ועיין ט"ז סק"ב ובנקו"ה ובראב"ד שהובא בגרי"ז הנ"ל ובחזו"א כ"ב סק"ג**

**י"א. האם דינא דרב אשי זה גם לאחר שחל איסור – עיין פמ"ג תס"א סק"א ובמה שהשיג עליו רעק"א ובראשונים בסוגין מפורש שזה גם לאחר שנאסר וכן הוא בשו"ת הרשב"א רס"ב [ ובביאור סברת רב אשי עיין רמב"ן בסוגין מה שנחלק אם הראב"ד [ועיין ראב"ן] ועיין חזו"א סק"א בד"ה ואמנם] ועיין רש"ש בסוגין ועיין גר"ז תנ"א סי"ג בהגהה ובסיף כ"ה שם לגבי בב"ח [ועיין חת"ס סימן ק"י]**

**י"ב. האם חמץ חשיב איסורא – עיין רמב"ן ורשב"א בסוגין שהאריכו ועיין ביאור הגר"א תנ"ב ס"א שהקשה סתירה בשו"ע ועיין חזו"א קי"ט סקי"ד שהאריך מהראשונים שהנידון של נ"ט בר נ"ט זה לא אותו נידון של הגעלה על תשמישו על ידי האור וע"ש מה שביאר בזה [ועין רמב"ן פסחים ל. לגבי אין מבטלין איסור לכתחלה הובא בר"ן שם] והיד יהודה סק"א דן שלא קי"ל לדין היתרא בלע וכן מבואר בש"ך קכ"א סק"ח וכבר תמה על זה בגליון רעק"א שם**

**י"ג. האם בשר או חלב חשיב היתרא לגבי סוגין – עיין פר"ח סק"ד והאריך בזה היד יהודה סק"א ד"ה אך [ועיין רעק"א קכ"א סעיף ד' מה שהשיג על הפר"ח]**

**י"ד. בדברי הרא"ש בפסחים שבהגעלה לא גזרו אטו בן יומו – יד יהודה צ"ד סקי"ט בד"ה והנה גם [עמוד קפ"ו]**

**ע"ה:**

א] מבואר בגמ' דאיכא דין טבילת כלים הניקחים מהעכו"ם ודעת רוב הראשונים שהוא חיוב דאוריתא ודעת הרמב"ם שזה אסמכתא והנה בלשון הבריתא מבואר שקודם מגעיל ואחרי זה מטביל ודעת תוס' שההוה נקט אבל באמת אין סדר איך לעשות ודעת הראב"ד הובא בתוה"ב ל"ב: וכן בר"ן בסוגין שלכתחילה צריך קודם להכשיר הכלי וכפשטות הפסוק אמנם זה לא מעכב [והנה לכאורא דין הטבילה זה לא מצוה אלא זה רק מעשה המתיר ולפ"ז צ"ע מה שייך בזה לכתחילה ובדיעבד ולכאורא מבואר מהראשונים הנ"ל שזה מצוה וכן דעת הבה"ל סימן שכ"ג ס"ז ד"ה מותר שמדאוריתא יכול לטבול לאחר שנשתמש אמנם השאג"א נ"ו נקט שהכל דין איסור וצ"ע בזה] אמנם דעת הרמב"ן והריטב"א והרא"ה וכן הרשב"א הביא כזו שיטה שזה מעכב אפילו בדיעבד ומבואר בראשונים שדיקו את זה מלשון הגמ' ומשמע שגם לגבי הדחה חוץ ממה שזה חציצה אלא אפילו אם זה לח שזה לא חוצץ בכל אופן כל שאי אפשר להשתמש אם הכלי חשיב טובל ושרץ בידו ועיין שו"ע סימן קכ"א שהביא בסתמא שזה לא מעכב והביא י"א שזה מעכב ועיין ש"ך שיש לחזור לטבול ללא ברכה

ב] ועיין ש"ך סימן קכ"א שהביא מהלבוש שאם מתכונן להשתמש אם הכלי רק לצונן יכול לטובלו גם ללא להגעילו וגם אם יחליט אחרי זה להשתמש בו לדבר חם כבר חל הטבילה ולא צריך לחזור ולטובלו אמנם מבואר שם שאם מתכונן להשתמש אם חם גם הטבילה לא חלה גם לגבי צונן ומשמע שגם אם טבל לצורך צונן כל שזה עומד גם לחם זה סיבה לאסור ועיין מש"ז סוף סימן תנ"א שאם קנה מעכו"ם כלי שיש בו חמץ קודם פסח אם מתכונן להשתמש בו בפסח צריך להגעיל ואחרי זה לטבול אמנם לכאורא יש לדון שכאן שלפני פסח יכול להשתמש מה שדעתו להשתמש בפסח זה לא סיבה שצריך קודם הגעלה, ועיין ישועות יעקב שכתב שאם קנה כלי מעכו"ם שנשתמש רק חלב כשר אפילו שדעתו עכשיו להשתמש בו בשר יכול להטבילו ואחרי זה להגעילו כיון שזה ראוי לשימוש וזה על דרך סברא הנ"ל ועיין דגול מרבבה שנטל"פ שזה לא גדר שיש כאן בליעת איסור אלא איסור השתמשות זה לא סיבה שצריך קודם להגעילו אמנם עיין דרכי תשובה שהביא הרבה אחרונים שחלקו עליו וכן הוא פשטות השו"ע דהרי לא מגעלים רק כלי שהוא אינו בן יומו [והנה יש לעיין שכל אינו בן יומו הרי לגבי דבר חריף חשיב עדין בליעה של איסור ועיין חת"ס סימן ק"י שביאר שכיון שביחס לרוב תשמישו הוא ראוי לשימוש אין זה מעכב בטבילה] ויש לעיין בקנה כלי חדש מהעכו"ם ובלע איסור אצל הישראל האם גם כה"ג צריך קודם כל להגעילו ואחרי זה להטבילו וכן ראיתי לדון ברוצה לאכול בו מאכלות אסורות לחולה האם צריך קודם כל להגעילו והנה מבואר במשנה שהסכין שפה והיא טהורה ודיקו הראשונים שגם בניקח מהעכו"ם אפשר להשתמש אפילו שבחמין אסור אמנם יש ראשנים שזה הגעלה גם לחמין או שהלכים לפי רוב תשמישו וגם אם נימא שצריך הגעלה לחמין אבל כיון שלעיקר תשמישו הוא ראוי לשימוש ממילא אין זה מעכב בטבילה

**ע"ו.**

ג] הראשונים נתקשו מה מועיל הגעלת כלים הרי האיסור שיצא למים הוא חוזר ונבלע בכלי ומצאנו בזה כמה שיטות וכדלקמן א. דעת תוס' בסוגין וכן הרא"ש כאן ובפסחים סימן ז' וכן דעת הרשב"א בתוה"ב שער ד' ב"ד ובחידושים חולין ק"ח. דבאמת במדין הטבילו בכלי גדול שיש שישים כנגד טעם האיסור שיוצא מהכלי ועיין שו"ת הרשב"א ח"א סימן רס"ב שצריך שיהיה שישים כנגד כל הכלים שמגעילים דהינו שנקט שגם אם בתחילה היה שישים כנגד הכלי הראשון אבל אם ביחד אם הכלי השני אין שישים א"כ זה חוזר וניעור אמנם ברא"ש בפסחים לא משמע כך [ועיין מג"א תנ"ב סק"ו ובגליון רעק"א] ויתכן שזה מצד שכיון שבתחילה זה התבטל והנידון שאחרי זה הוא יאסר יש בזה ההיתר דנ"ט בר נ"ט והנה לפ"ז כלי גדול באמת אי אפשר להגעילו וצריך לחכות שיהיה אינו בן יומו וכן הוא במשמרת אמנם בתוס' בחולין ק: וברא"ש שם כתבו שלרבינו אפרים שאין חנ"נ א"כ הגעילו פעמיים ולאחר הפעם הראשונה שכבר כמעט אין איסור בכלי על ידי הגעלה שניה ביחד יש ודאי שישים כנגד הבלוע דהינו שבכל כלי יש שלושים בתכולה כנגד הכלי ובפעמים כבר תמיד יהיה שישים

ד] עוד כתבו הראשונים הנ"ל דאם הכלים הם אינם בן יומם אפשר להגעיל כמה שרוצים כיון שמיד זה מתבטל במים ועיין רשב"א שהקשה מה הועלנו בהגעלה הרי בתחילה זה היה נטל"פ בתבשיל וגם כאן יסוד ההיתר מצד שזה נטל"פ בתבשיל ותירץ שכל האיסור רק טעם שבתחילת בליעתו הוא היה לשבח אבל כאן שבתחילת בליעתו הוא היה לפגם כה"ג אין גזירה דרבנן וברא"ש תירץ מצד שחל כאן היתר של נ"ט בר נ"ט דהינו שהטעם הפגום חשיב היתר וממילא מצד שחוזר ונבלע יש כאן עכשיו סיבת היתר חדשה ע"ש והנה צ"ב למה לא ניחא ליה לרא"ש בתירוץ הרשב"א ויתכן מצד שס"ל שכיון שזה יוצא ונכנס זה כמו אותו בליעה ויתכן שנקט שזה חוכא ואיטלולא שהגעלה לא מועיל כלום מצד האיסור עוד יתכן דס"ל שכל הסברא שתחילת הבליעה בהיתר זה רק סיבה לגבי אוכל שזה נידון של בדיעבד אבל במקום ששיך הגעלה זה לא שייך [ועיין פמ"ג צ"ג ש"ד ג']

והנה הרא"ש בפסחים הקשה עוד למה לא גזרו לגבי הגעלה אינו בן יומו אטו בן יומו כמו שגזרו לגבי השימוש בכלי וכתב שני ישובים או שבישול בקדירה זה מסור לכולם והגעלה מי שבא להגעילה לא יטעה עוד ישב שבבישול יש כאן גזירה של דאוריתא משא"כ בהגעלה גם בבן יומו אין כאן נידון דאוריתא וצ"ב הרי כאן זה נ"ט בר נ"ט דאיסורא ולמה אין כאן נידון דאוריתא ויתכן כונתו דתמיד יהיה שישים אחרי זה בתכולה של הכלי כנגד הכדי חשבון אמנם נקט דמבואר ברא"ש שנ"ט בר נ"ט דאיסורא זה רק דרבנן וצ"ע א"כ גם בתבשיל זה דרבנן לשיטת התוס' והרא"ש שגם בנותר כיון שזה חל בתבשיל חשיב נ"ט בר נ"ט ובפשוטו מבואר שלגבי הדבר הראשון הסברא של איסורא זה דאוריתא ולגבי ההמשך זה דרבנן והארכנו בזה בסוגיא דנ"ט בר נ"ט

ה] ב. והנה מבואר בגמ' בחולין ק"ח: דכזית בשר שנפל בחלב בתחילה מיבלע בלע ומיפלט לא פלט עד שנח מרתיחתו ושיטת רבינו שמואל שזה הולך גם על הטעם שלו עצמו שכל זמן שהוא עסוק בלבלוע הוא לא פולט אלא שכתב שאין כונת הגמ' שרק מתי שהרתיחה מפסיקה הוא מתחיל לפלוט אלא שכשגמר לבלוע הוא מתחיל לפלוט ושיטת ר"ת שכונת הגמ' שאת מה שהוא בולע הוא לא חוזר ופולט עד שנח מרתיחת הקדירה והפמ"ג דייק ברמב"ם וכן משמעות הרמב"ן שכונת הגמ' שזה לא מפליט את מה שזה בלע עד שהוא גומר לבלוע והנה לפ"ז דנו הראשונים בדין הגעלה שלרבינו שמואל צריך להיזהר שלא להוציא הכלי עד שהוא יפסיק לבלוע ולר"ת כתבו לדון שכיון שהמים בולעים אין הם פולטים את בליעתם עד שינח מהרתיחה ולפ"ז יש להוציא הכלי קודם שהמים ינוחו מרתיחתם אמנם התוס' והרא"ש דחו דבר זה שבליעה במים זה מתאחד וודאי שכמו שהמים נבלעים בכלי ה"ה הבליעה שבתוכם ואינם נביאים שאת בליעתם אינם מבליעים [ולכאורא זה כיד יהודה שלח שבלע אפילו טיפה הוא חוזר ומבליע ולא שיך לומר שאת בליעתו הוא לא מבליע ודלא כחוו"ד]

ג. עיין רא"ש בפסחים סימן ז' שהביא מהראבי"ה וכן הוא בהגהות אשר"י סוף ע"ז שכלי כל זמן שהוא עסוק בלפלוט הוא לא בולע וצ"ע א"כ צריך להוציאו מיד כיון שאם ישאר קצת זמן הוא כבר לא עסוק בלפלוט ואולי הכונה שכל שהוא במצב שיש לו סיבת פליטה וצ"ע ועיין תנ"ב ס"א ובנו"כ שם ועיין רעק"א סימן פ"ג בביאור העיטור על פי הנ"ל

ד. עיין רמב"ן ק"ח: וכן הוא ברא"ה בבד"ה ש"ד ב"ד בתחילתו והוא בריטב"א בחולין ובסוף ע"ז ובשו"ת הרשב"א סימן תק"ג שחידש שמים מצד טיבעם לגבי דבר קשה כמו כלי הם מפליטים ולא מבליעים משא"כ חלב זה הפוך שהוא מבליע ולא מפליט והנה קשה לפ"ז שחתיכת נבילה שתיפול לקדירה אם מים הכלי לא יאסר דהרי המים רק מוציאים הטעם ולא מבליעים וברמב"ן משמע שכה"ג הציר מתיש את כח המים וממילא זה דבר שנבלע משא"כ בטעם ובריטב"א משמע שעיקר הסברא שהמים מתיש את כח הבליעה שהוא לא יבלע וזה רק על בליעה ולא על ממשות ובשו"ת הרשב"א כתב שהציר עצמו יש לו כח הבלעה ויתכן שכונתו כריטב"א הנ"ל

ו] מבואר בגמ' שאינו בן יומו אפילו שבדיעבד מותר אבל לכתחילה אסור ובטעם הדבר בגירסתינו מבואר שזה מצד אטו בן יומו דהינו שאין כאן דין אין מבטלין איסור לכתחילה ובפשוטו מצד שזה אין כונתו לבטל אמנם התוס' רי"ד לא גרס בסוגין כנ"ל וביאר שטעם האיסור מצד שאין מבטלין איסור לכתחילה והנה אפילו דבראשונים מבואר שזה אסור מצד אטו אינו בן יומו אמנם יתכן שגדר הדין שחשיב שיש כאן איסור יש כאן ההלכה של אין מבטלין איסור לכתחילה אמנם יש שביארו שזה איסור השתמשות בכלי ולא שחשיב שיש כאן איסור ועיין בזה בלשונות הרשב"א והארכנו בזה בסוגיא דנטל"פ בכלים ועין לעיל לגבי טבילה קודם הגעלה בכלי שבלוע בו נטל"פ

ז] עיין רא"ש בע"ז שהקשה שכמו שגזרו לגבי לבשל בכלי אינו בן יומו אטו בן יומו ה"ה שיגזרו על התבשיל שיאסר בבישול באינו בן ימו אטו אם בישל בבן יומו דהינו שיש כאן סיבה עצמית לגזור ותירץ שכאן שתחילת בליעתו פגום לא גזרו דהינו שכל הגזירה אטו רק שיכת אם באותו דבר נבלע בתחילה לשבח עוד תירץ שכיון שרבנן אסרו ביחס לכלי להשתמש בו ממילא לא מצוי שיבשלו בכלי אינו בן יומו ולכן לא היה גזירה לגבי התבשיל והנה לשון הראשונים בכמה דוכתי שלא גזרו אלא לגבי לכתחילה ולא לגבי בדיעבד ותוס' ע"ז ס"ו: התירו לכן מרדה של עכו"ם שזה כמו בדיעבד ולכאורא זה טעם אחר לישב על האוכל אמנם ראיתי לבאר שיש כאן נידון אחר שאחרי שהחשיבו האיסור שבכלי כחפצא של איסור לשבח א"כ בתור תוצאה זה יאסר האוכל שכל סברת הראשונים לעיל שאין כאן סיבת גזירה עצמית ועל זה כתבו שכל גדר האיסור רק לגבי השתמשות בכלי לכתחילה דהינו שכך גדר הגזירה אמנם עדין אם היה סיבה לגזור גם על התבשיל עצמו ממיאל שםודאי שגדר הדין גם בדיעבד והנה הרא"ש הקשה מה תועלת בהגעלה ובפשוטו צ"ע כמו שביאר הרשב"א שכאן זה בלע לפגם וכנ"ל ולנ"ל א"ש שקושית הרא"ש כאן שעד כמה שהבלעה היא איסור ממילא מצד איסור הכלי לגבי לכתחילה זה נשאר לגבי הכלי גם בפעם השניה ובאמת הראשונים שלא ביארו כרא"ש מבואר שנקטו שגם מצד מה שאסרו הבליעה זה רק ביחס למצב זה לא ביחס למצב שזה יצא וחזר וצ"ע בכל זה

ח] הגמ' שואלת סתירה דבמשנתינו מבואר שדבר שדרכו באש צריך דוקא ליבון ובזבחים מבואר שהשפוד והאסכלה מגעילן ברותחים ורבא עונה מצד שכל יום נעשה גיעול לחברו ופשטות הגמ' כמבואר ברשב"א שנתחדש כאן שכל שעדין לא חל האיסור ועושים עוד מעשה בישול בכלי זה עוזר ועיין רשב"א בחידושים ובתוה"ב שנתקשה הרי יש דבר שלא יוצא ללא ליבון ואיך כאן זה יוצא עוד הקשה שכיון שקי"ל שחם מקצתו חם כולו אבל לגבי הגעלה צריך להגעיל את כולו א"כ איך כאן עוזר מה שמבשל בחלק וכתב שנתחדש כאן שודאי שעיקר הטעם יוצא בצורה זו אלא שנשאר עוד קצת טעם וכל שזה היתר זה סברא שאחרי זה חשיב שאין זה סיבה שיחול עליו איסור ועיין ברשב"א שיש כאן קולא אחת שבדבר שבלע בליבון מועיל בישול ועוד נתחדש ששימוש בשפוד זה סיבה להתיר ובמאירי הוסיף שגם בישול במקצת הכלי עוזר על מה שבלע על ידי האש והחזו"א נקט כ"ב סק"ג שפשטות הדברים שגם אם בפעם השניה בישל בשטח פחות מהפעם הקודמת דבפשוטו בכל יום נעשה גיעול לחברו לא מבואר שצריך להקפיד שבישלו אותו דבר אמנם בראב"ד בתו"כ שהובא בגרי"ז מבואר שצריך באותו שיעור וכן הוא ברא"ה בבד"ה עמוד שס"ח והוכיח שבבליעה של פעם אחת לא צריך גדנפא והנה הרשב"א חולק וס"ל שצריך גדנפא וצ"ל שלגבי בליעה של נצוצות זה גם בכלל הקולא שהגעלה בשאר הכלי מספיק והנה בלשון הרשב"א הוזכר רק קולא שהבישול בחלק מועיל גם על מה שבלע מצד חם מקצתו חם כולו ומשמע שלא מועיל לגבי מקום שבלע ממש וכל זה דלא כחזו"א וכן מבואר בט"ז סק"ב עוד קולא יש כאן שלא צריך שזה יגע לרתיחה אמנם בהגעלה צריך דוקא רתיחה וכן הוא בביאור הגר"א צ"ד סקי"א

ט] והנה עיין רשב"א שתמה איך מותר לבשל שלמים בכלי שבישל חטאת הרי זה ממעט באכילתו ואפילו שלגבי שלמים של אתמול חשיב נ"ט בר נ"ט אבל לגבי חטאת זה לא שייך [ולכאורא מבואר מדבריהם שאין איסור לעשות נ"ט בר נ"ט לכתחילה] והנה הרמב"ן הקשה גם על שלמים ובפשוטו זה לשיטתו שרק כשזה עובר לחלב זה נקלש אבל הדבר מצד עצמו לא נקלש ועיין תוס' בזבחים צ"ו. שהקשו גם מיוצא וצ"ע הרי כמו שלא חל על זה נותר כיון שזה כבר נ"ט בר נ"ט ממילא גם יוצא לא יחול על החטאת ויתכן שיוצא יסודו שיש חלות דין מקום אכילה רק במקדש וממילא גם ללא החלות פסול כבר יש לו דין זה וחשיב נ"ט דאיסורא משא"כ בנותר אמנם החוו"ד צ"ג סק"א ביאר שנקטו תוס' שמותר להוציא הכלי לירושלים ולבשל וממילא כבר חל איסור וצ"ע מנ"ל דבר זה, ותירצו התוס' שכיון שמדאוריתא מין במינו בטל לכן הקילו כאן אמנם לכאורא כל מה שהקילו זה רק לא על דבר שחל עליו פסול או איסור ולכן ללא מה שכל יום נעשה גיעול לחברו אלא היה חל נותר לא היו מקילים בזה ויתכן שזה מצד שעד כמה שחל מריקה ושטיפה אסור להשתמש בכלי וצ"ע ועיין בזה לקמן

י] והנה צ"ע הרי רק ר"ט סובר שאפשר לבשל יום אחרי יום אבל לרבנן אסור אלא רק עד זמן אכילה ובפשוטו מבואר שלא ס"ל הסברא שכל יום נעשה גיעול לחברו ואיך רבא כאן מעמיד המשנה מצד ר"ט ועיין ביאור הגר"א צ"ד י"א שבאמת כתב שרבנן חולקים על הדין של כל יום ולכן להלכה לא קי"ל כרבא ובחידושי הגרי"ז הלכות מעשה הקרבנות הביא מהראב"ד בתו"כ שרבנן גזרו שמא לא יבשל באותו שיעור דהינו שס"ל שכל ההיתר רק אם מבשל בבישול השני באותו שטח כמו הבישול הראשון ולפ"ז אם עושה הגעלה שזה על הכל בזה ודאי שמועיל ורבנן לא חולקים וע"ש שבאמת זה התירוץ על קושית הגמ' למה צריך הגעלה עוד תירץ שזה חומרא דקדשים ועיין חידושי הגרי"ז שכתב לבאר בדעת הרמב"ם שלרבנן אסור לדחות המו"ש ולר"ט מותר ולפ"ז ביאר שיסוד הטעם של רבנן אפילו שמצד דיני הגעלה זה מספיק יש עוד הלכה של מו"ש אבל בהגעלה גמורה שכה"ג התקיים הדין מו"ש ורק שנשאר מצד דיני בליעות בעלמא בזה יש ללמוד מר"ט ע"ש [אמנם עדין צ"ע שהרי המשנה זה בקדשים ודוחק לומר שזה כרבנן] והנה עיין תוס' בזבחים צ"ו. בסופם שהקשו שלרבנן לכל הפחות שיהיה מותר להשתמש שלמים של היום וכה"ג לא יצטרכו מו"ש שהרי זה נ"ט בר נ"ט ולכאורא מבואר שנקטו שהטעם שרבנן חולקים מצד שלא רצו להקל לסמוך על ביטול של מין במינו אבל כל שזה נ"ט בר נ"ט לא צריך להגיע לשום ביטול ומשמעות דברים שטעם האיסור מצד שבדין מו"ש נתחדש שזה גם על דבר שיש בזה ההיתר של נ"ט בר נ"ט וכמו שביאר החזו"א כ"א סק"א בד"ה והנה בסופו

י"א] והנה מבואר בכל הראשונים הנ"ל שבאמת עד כמה שכל יום נעשה גיעול לחברו לא צריך הגעלה כלל וכן מבואר ברש"י שגורסים שהגמ' שואלת אי הכי הגעלה נמי לא ליבעי וצ"ל שבאמת הכונה הגעלה על ידי השימוש שזה כמו הגעלה או שיעשו הגעלה קודם שזה יהיה נותר אמנם עיין רמב"ן דמחק גירסא זו ונקט שבאמת וודאי צריך דוקא הגעלה והכריח דבר זה א. דאל"כ איך מותר לבשל שלמים של היום בשל אתמול או שלמים בכלי שיש בו חטאת הרי הוא ממעט באכילת קדשים ב. עוד הקשה שעד כמה שהדבר המתבשל קיבל טעם והא חוזר ונבלע אין סיבה שכל יום יעשה גיעול לחברו [והנה צ"ע שאפילו שס"ל שבתוך הבשר זה לא נ"ט בר נ"ט וכשיטתו אבל כשזה מגיע לכלי זה ודאי הוקלש ולא יחול על זה איסור נותר ובפשוטו משמע דס"ל שלגבי נ"ט בר נ"ט כיון שיש לזה דין קדשים ממילא הפסול יוצא או נותר הוא לא מתחלק אלא חשיב שזה איסורא וצ"ע] ולכן ביאר שזה שצריך הגעלה ורק לכן מותר לבשל בו שלמים לאחר שלמים או חטאת שכבר אין בזה כדי לתת טעם ולאסור אמנם צ"ע א"כ למה צריך גם את הבישול של חברו ועיין ריטב"א שביאר שנשאר כאן קצת ועד כמה שיחול על זה איסור נותר בזה לא היו מתירים לבשל דבר אחר ולבטלו ורק כיון שלא חל על זה איסור מותר עכ"ד אלא שצ"ע מה נוסף בבישול של דבר אחר יותר מההגעלה הראשונה שנעשה כאן וכי הגעלה פעמים זה עדיף וצ"ע

וביאר בזה הגר"ר בן הגר"מ שמולאביץ שליט"א דהנה שיטת הרמב"ן בפסחים ל. שבאמת גם כלי חרס על ידי הגעלה נשאר רק משהו ומה שצריך שבירה זה מצד שיש כאן נותר שצריך ביעור ולפ"ז יתכן שגם כאן אפילו שהיה הגעלה אבל עדין יש כאן משהו שנשאר ויחול על זה דין נותר וזה סיבה לאסור להשתמש אם הכלי ורק על יד שמבשל בו דבר אחר א"כ כבר חל על זה ביטול לכן אין איסור להשתמש אם הכלי מצד פרשת מו"ש אלא שצ"ע שא"כ על ידי המים זה כבר נתבטל וצ"ל שזה לשיטתו ק"ח: שמים לא נבלעים כלל תוך הכלי אלא רק פולטים ולפ"ז א"ש הכל והנה לרמב"ן כתב הריטב"א דאין מקור מסוגין שבישול עוזר דהרי כאן היה הגעלה וכל הבישול עוזר לערב כאן עוד משהו שיחול ביטול לאחר ההגעלה אמנם צ"ע הרי ר"ט ס"ל שאפשר לבשל וזה הרי ללא הגעלה ובהכרח דס"ל שזה בטל וכתוס' וגם ס"ל שזה מוציא האיסור מהכלי ולפ"ז כל הרמב"ן זה לרבנן אבל לא שחולקים על עיקר הדין גיעול שבזה וצ"ע

י"ב] והנה בלשון הרשב"א מבואר שכל מה שהקיל אם בישל ירקות לאחר הבשר שכה"ג הוקלש הבשר ויכול לבשל חלב ומשמע שאם בישל חלב והיה שישים כנגד הבשר אסור ואינו מוכרח דיתכן שעל פי רוב אין שישים במה שבכלי נגד הבליעות שבכלי אמנם עדין במקרה שזה היה נטל"פ שכה"ג החלב לא נאסר יש לדון שזה הקליש הבשר וממילא יוכלו אחרי זה להשתמש אם חלב ומשמעות הדברים לא כך וצ"ב הסברא בזה ועיין ב"י שכתב לדון שחלב כיון שזה סיבת איסור הוא לא מקליש וצ"ב הסברא בזה והנה אם יסוד ההיתר דהטעם נכנס והא מבטל מה שנשאר בקדירה יש מקום לדון כנ"ל אבל אם זה מצד שזה מושכו החוצה צ"ע כנ"ל ועיין רעק"א סימן פ"ג שכתב שכל זה דוקא כאן שהנידון שיחול הקלשה על טעם הבשר שבקדירה אבל אם יעשה הגעלה אם חלב בזה ודאי הכל יצא ואין סברא שהאוסר לא יכול להגעיל אמנם בחזו"א סימן ט"ז סק"ה כתב לדון שכל הגעלה זה קולא של התורה אפילו שנשאר משהו וממילא גם ביחס לזה יש הסברא שחלב לא יתיר בשר וצ"ב הסברות בזה

אמנם עיין רעק"א שם בד"ה ולזה היה נראה ובחזו"א סימן כ"א סק"ד שכתבו לדון שאם נימא שכלי שיש בו בשר ונכנס חלב אפילו שיש שישים אבל הבשר נאסר א"כ לפני שהוא הוקלש הוא כבר נאסר וממילא אפילו שזה לא יוכל לאסור חלב אחר וכן אם יש מקושר וכל האיסור רק חל לאחר שמוציא הכף מהחלב לא יחול איסור אבל הבשר עצמו נאסר אמנם כל זה לתוס' שיכול לחול איסור על הבשר ללא החלב אבל לרמב"ן שלא חל איסור על הבשר ללא החלב א"כ כל שיש שישים וזה מקושר א"כ כל האיסור יכול לחול רק לאחר יציאתו מהקדירה ואז זה כבר הוקלש ע"ש ובחוו"ד סימן צ"ג נקט שהחלב שבלוע הוקלש ולא נאסר אמנם בסימן צ"ד נקט שלתוס' לפני שהוקלש הוא כבר נאסר ובסימן צ"ו נקט שחשיב סופו להתפשט וזה לא נאסר ע"ש אמנם כל זה תשובה על מקרה שיש שישים בחלב כנגד הבשר אבל במקרה שזה נטל"פ בזה אין לישב אלא מצד שאינו בדין שחלב יבטל [והנה בב"י בסימן צ"ד ס"ג מפורש שתמה שבתחת כפית חולבת לכלי בשר שיחול היתר על הכף גם אם זה לא מעלה רתיחות ומדין הקלשה ומבואר כרמב"ן וצ"ע דבפשוטו כל הסמ"ק זה כתוס' כדהארכנו בסימן צ"ד]

והנה לענין הלכה עיין חזו"א סימן כ"א סק"ד שכתב שזה ספק האם קי"ל כרשב"א ובסימן כ"ב סק"ג כתב שהאחרונים סתמו דלא כרשב"א ובפשוטו לגבי האם בשר מקליש חלב או איפכא ודאי מוכח מהדין של תחיבת כף פעמים שאין הסברא של הקלשה כמבואר בחזו"א ובפשוטו הטעם שלא לפסוק כרשב"א כמבואר כאן ביד יהודה באריכות שרבנן חולקים ולא ס"ל כל יום נעשה גיעול לחברו ולתירוצו של רב אשי אין מקור לחידוש של רבא עוד דן הפר"ח סק"ד והאריך בזה היד יהודה שחלב או בשר לא חשיב היתרא כיון שכבר בתחילתו הוא אסור אם בשר והרי זה כמו חמץ וגרע מחמץ דשם זה עדין לא איסור וכאן כבר חשיב כדבר אסור אם בשר ועיין בזה לקמן בגדרי איסורא והיתרא

י"ג] עיין טור סימן צ"ג שהביא מהעיטור שאם בישלו חלב בכלי בשר ויש בו שישים כנגד הבשר שבכלי יש אומרים שמותר לבשל בו חלב כיון שזה הוציא את הבשר אבל אסור לבשל בו בשר והעיטור התיר אפילו לבשל בו בשר והטור תמה איך יתכן שאפשר לבשל בו חלב הרי אין הגעלה לכלי חרס ועיין ב"י שתמה על הטור למה לא הקשה איך אפשר לבשל בשר הרי זה בלוע חלב וכתב שהקשה יותר טוב שגם חלב יאסר לבשל בו אמנם הביא מהמהר"י בן חביב שכתב שיתכן שס"ל שכל זמן שזה לא נח מרתיחתו הוא רק מפליט ולא בולע ואם הוציא החלב בזמן הרתיחה לא נבלע חלב ורק הוקשה לטור שנשאר עדין בשר ועיין רעק"א סימן פ"ג שזה כשיטת הרשב"ם שכל זמן שהכלי טרוד להוציא הוא לא בולע ואפילו בחלב ע"ש אמנם הקשה רעק"א שהרי קודם שזה רתח זה בלע מהחלב ואפילו שזה מוקושר ולא חל עליו איסור אבל גם עליו יש הסברא שאין הגעלה ועיין סימן פ"ד שם וע"ש סימן פ"ג שכתב לישב העיטור לפי הרמב"ן שלא חל איסור בשר בחלב רק על שניהם יחד וממילא כל זמן שזה לא רתח הוא מקושר ולא חל איסור ואחרי שזה רותח חל הקלשה על שניהם והחלב לא נבלע יותר מצד שהכלי טרוד לפלוט וכנ"ל ע"ש [והנה צ"ע שלפי כל הביאורים גם אם אין שישים בחלב הכלי צריך להיות מותר ואלי כל הקולות ה"ל זה רק סברות בהיתרא ולא באיסורא וצ"ע]

והנה מבואר בב"י שנקט מסברא שגם בכלי חרס יש את הדין של ההקלשה ולכן תמה על הטור מה הקשה על העיטור והוכרח לחלק בין כלי חרס דבזה אין הקלשה לבין כלי מתכות אמנם כבר העירו דבלשון הרשב"א מפורש שדיבר בכלי מתכות עוד הקשו דהרי ר"ט רק התיר להשתמש בכלי מתכות אבל לא בכלי חרס חזינן דבזה אין הסברא של הקלשה ועד דבגמ' מבואר שקדירות בפסח ישברו דהינו שלא מועיל להם הגעלה אפילו לראשונים שחשיב היתרא קודם פסח ובהכרח שבכלי חרס אין את הדין של הקלשה עוד ראיתי להעיר דהגמ' בפסחים דנה שיועיל היסק התנור ושואלת מקדירות בפסח ישברו ואם נימא שחמץ חשיב איסור א"כ אין מקום לדמות מצד שיש סברא של הקלשה אלא בהכרח שבכלי חרס שבליעתו מרובה זה לא שייך ועיין רעק"א תשבה מ"ט שכבר תמה בחלק מהקושיות הנ"ל

י"ד] מבואר בגמ' דרב אשי אומר שבהיתרא בלע מועיל הגעלה ואפילו שעכשיו זה איסור אבל בעידנא דקא פליט ליתיה לאיסוריה בעיניה והנה הפמ"ג סימן תס"א סק"א נקט שכונת רב אשי שמגעיל קודם זמן האיסור וכיון שכשבא האיסור לחול זה בליעה באיכות נמוכה לא חל על זה איסור אמנם עיין ברעק"א בכו"ח סימן מ"ה שודאי שכונת רב אשי שמגעילו לאחר שזה נאסר דאל"כ גם רבא מודה שזה עוזר והרי הרשב"א פסק את רבא ובהכרח שכאן נוסף שאפילו שעושה את זה לאחר שחל האיסור בכל אופן זה מועיל וכן מפורש ברמב"ן ובריטב"א ועיין רש"ש כאן שדיק מהר"ן בפסחים כפמ"ג ואינו מוכרח והנה רק אם נסבור שלא קי"ל כרבא יש מקום לדון שרב אשי תירץ שעשו הגעלה בזמן ההיתר והנה בביאור סברת רב אשי ביאר ברמב"ן והריטב"א שהחלק הזה שלא יוצא על ידי הגעלה אלא על ידי ליבון כיון שהוא נבלע כשהוא היה היתר זה לא סיבה שיחול עליו איסור ובחזו"א כתב לבאר שזה בטל לכלי ולכן לא חל עליו איסור

ועיין גר"ז סימן תנ"א סי"ג שכתב לגבי שפוד שבלע בשר ואחרי זה תחבו אותו לכלי חלב דהינו שזה בולע דרך בישול שיועיל לו הגעלה כיון שהבשר שבתחילה נבלע זה היתר ומצד החלב שנבלע אחרי זה הרי מועיל לו הגעלה כי זה דרך בישול אמנם הפמ"ג הנ"ל נקט שכאן שזה לאחר שחל איסור בשר בחלב לא יועיל בזה הגעלה אלא צריך ליבון ויש שהעירו שהחלב שנכנס לתוך בליעות הבשר שלא יוצא כי אין הגעלה באוכלים אמנם א"כ יוצא חידוש שכל כלי שבלע פעם על ידי האש כל בליעה שתהיה גם שלא על ידי האש תאסר מצד חנ"נ ואין הגעלה באוכלים והנה בגר"ז מבואר שגם אם בלע בתחילה בשר בליבון ואחרי זה חלב מועיל הגעלה והנה אם החלב בחוץ נאסר יש כאן איסורא בלע אמנם מדובר כגון גבינה שיש בה שישים מהבשר שתוך השפוד וממילא רק נאסר החלב שנבלע תוך הכלי והנה עיין פמ"ג שדן שלדעות שגם אם הבשר נפרד מהחלב נשאר באיסורו א"כ כאן שהחלב לכאורא בבת אחת שחל נהיה איסור א"כ אפילו שעל חלב הבשר שהיה בשפוד שיוצא רק על ידי ליבון לא חל איסור אבל על חלק החלב שנכנס חל איסור אמנם יתכן שכיון שכל האיסור רק בבת אחת כשהוא נבלע יש בו גם קולא דסוגין והנה לענין כל נ"ט בר נ"ט דייק הנפש חיה מתוס' שכל שבבת אחת מבשלים חלב בקדירה של בשר חל איסור ולא חשיב נ"ט כיון שזה בבת אחת אמנם יתכן שלשיטות שיסוד קולת סוגין לא שלא חל איסור אלא אפילו שחל איסור אבל מועיל הגעלה א"כ גם כאן שהאיסור חל בתור בליעה יש הקולא שמועיל הגעלה ועיין לקמן

ט"ו] והנה נחלקו הראשונים האם חמץ קודם זמן האיסור חשיב היתר כמו נותר או שזה נחשב איסור דדעת הראב"ד וכן ר"ת שחשיב היתר ודעת הרמב"ן והרשב"א שחשיב איסור [ובריטב"א כתב לדון עוד שכיון שחמץ בפסח אוסר במשהו ממילא תמיד יש משהו וכל הגמ' בדבר שצריך שיעור של נותן טעם אמנם צ"ב שהרי כאן שורש הסברא שלא חל על זה איסור כלל] ובפשוטו מקובל לבאר שיסד המחלוקת האם חמץ קודם פסח חשיב שזה אסור בפסח או שרק כשמגיע פסח חל על זה חלות איסור ועיין שו"ת חת"ס סימן ק"ז שכתב שנחלקו הראשונים האם חל ביטול בחמץ קדם פסח או שזה היתר בהיתר ולא חל ביטול וכתב שזה תלוי בנידון האם חמץ קודם פסח חשיב היתר או איסור והנה בפשוטו זה אותו נידון האם חמץ קודם פסח חשיב נ"ט בר נ"ט דדעת תוס' שזה נ"ט בר נ"ט דחשיב היתר ודעת הרשב"א בתוה"ב שחשיב איסור אמנם עיין ביאור הגר"א ופר"ח סימן תנ"ב שהקשו סתירה שהשו"ע סימן תנ"ב ס"א פסק שחמץ קודם זמן האיסור חשיב נ"ט בר נ"ט ומאידך פסק שדבר שדרכו בליבון צריך דוקא ליבון דחמץ חשיב איסורא ועיין חזו"א קי"ט סקי"ד שהקשה סתירה זו בהרבה ראשונים דהרא"ש פסק שצריך ליבון והקיל בהגעלה קודם זמן האיסור וכן הרמב"ן והר"ן נקטו שחמץ זה איסורא וצריך ליבון ובחולין ק"ח הקילו שמועיל הגעלה קודם זמן האיסור ע"ש מה שהקשה בעד ראשונים וע"ש שכתב שבאמת יש כאן שני נידונים ואפילו שלגבי ליבון חשיב איסור אבל לגבי נ"ט בר נ"ט זה לא איסור וע"ש שביאר שלגבי נ"ט בר נ"ט יסוד הקולא שזה טעם קלוש ולא חל איסור על טעם קלוש וממילא ודאי כיון שאיסור חמץ חל רק בפסח יש כאן הסברא שזה איסור קלוש ולא יחול עליו איסור משא"כ לגבי ליבון החלק שנשאר הוא לא בגדר טעם קלוש אלא שזה סברא שחלק זה שלא יוצא אלא בליבון לא חל עליו איסור ובזה הסברא לא בחלות איסור אלא רק בחלות שם הדבר האוסר וכיון שיש לזה שם חמץ כבר קודם ממילא חשיב שיש כאן חמץ בכלי וחל עליו איסור ועדין צ"ב

והנה הדברים מפורשים ברמב"ן שכשחלק על הראב"ד שנקט שזה היתר ביאר את כונת הגמ' אחרת מהראב"ד לגבי נותר ומבואר שאין יסוד מחלוקתו בגדר חמץ אלא בביאור סוגין ויתכן הכונה שדעת הראב"ד כמבואר בראב"ן סימן שט"ז ובמאירי שיש כאן קולא בדיני הגעלה שכל שהאיסור חל תוך הכלי כשזה לא בעין מועיל בזה הגעלה ולא צריך ליבון דהינו שזה נחשב איסור יותר קל דהינו שאין הביאור כמבואר ברמב"ן שכה"ג לא חל איסור על החלק שיוצא רק בליבון אלא חל איסור על הכל רק שכאן מועיל הגעלה והדברים צ"ב הרי יסוד החיסרון תמיד שזה לא יוצא אמנם עיין חזו"א ט"ז בסופו שכתב שגם בהגעלה נשאר משהו רק שזה גזה"כ שזה מועיל ולפ"ז יתכן שבדבר שדרכו באש והאיסור חל בכלי הוא בכלל החידוש של הגעלה עוד יתכן למבואר ברמב"ן וריטב"א בסוגין שעל ידי הגעלה ודאי לא נשאר נותן טעם רק שבכל אופן יש כאן עדין חפצא של איסור וממילא מצד זה אסור להשתמש אם הכלי וצ"ל שזה או מצד שאין מבטלין איסר לכתחילה או שזה מפרשת גיעולי מדין שנאסר הרי אפילו אם טעם כעיקר לאו דאוריתא וא"כ כה"ג שכל האיסור חל בכלי לא נתחדש האיסור בשיעור שלא יוצא אלא על יד ליבון

ט"ז] והנה הגמ' בפסחים ל. שואלת למה קדירות בפסח ישברו הרי אפשר להשתמש שלא במינו לאחר הפסח וצ"ב הרי יש גזירה אינו בן יומו אטו בן יומו ועיין ר"ן שכתב לבאר שכיון שהבליעה בכלי היה כשזה היתר כה"ג אין איסור אינו בן יומו אטו בן יומו ועיין פר"ח תחילת סימן תנ"ב שכתב שכל זה הר"ן לשיטתו שחמץ חשיב היתרא אבל לרמב"ן שחמץ חשיב איסורא א"כ אין זה שונה מכל האיסורים אמנם הרי מקור הר"ן מחידושי הרמב"ן ומפורש שאין בזה סתירה אמנם לנ"ל א"ש שכאן סברת הרמב"ן מצד חלות זמן האיסור וזה ודאי שזה רק חל בפסח ולא קודם וכל סברתו ביחס לדברי רב אשי ועיין רשב"א בתוה"ב ש"ד ב"ד שהוכיח שגם דבר שנבלע בהיתר יש הגזירה של אינו בן יומו אטו יומו מהא שאסור בפסח להשתמש בכלי חמץ ועיין שו"ת חת"ס סימן ק"י ובאו"ח סימן ק"ז שהקשו הרי שיטת הרשב"א שחמץ חשיב איסורא בלע ואיך הוכיח מזה לבשר בחלב ולפ"ז א"ש שזה ודאי שהאיסור רק חל בפסח ולגבי הסברא של אין גזירה אינו בן יומו אטו בן יומו בדבר שנבלע כשהוא היתר ודאי שהנידון בזמן חלות האיסור

י"ז] והנה בדברי הרשב"א מבואר דפשיטא ליה שבשר בחלב חשיב היתרא ושמועיל הגעלה אמנם עיין פר"ח סימן צ"ב שדן שזה כמו חמץ דחשיב איסורא כיון שיש עליו שם חמץ לפני זה ה"ה כאן הרי היה עליו שם חלב ושם בשר קודם ועיין יד יהודה שהוכיח מהגהות מימוני שנקט כן לדינא שצריך ליבון על בליעה של בשר או חלב והנה הרי זה מפורש בגמ' שיש היתר של נ"ט בר נ"ט בבשר בחלב אלא בהכרח שכונתו שיש לחלק בין הנידון של נ"ט בר נ"ט לנידון של הגעלה על דבר שדרכו באש ועיין רעק"א בגליון השו"ע סימן קכ"א שהקשה מהרשב"א שנקט שחמץ אין ההיתר של נ"ט בר נ"ט וכן אין ההיתר של הגעלה אבל בבשר בחלב מועיל חזינן שזה לא דומה לחמץ אמנם לראשונים שבחמץ יש ההיתר של נ"ט בר נ"ט ואין לדמות הדברים יתכן שגם בשר בחלב זה כך והנה מסברא דברי הפר"ח צ"ב שהרי כאן שם האיסור הוא בשר בחלב ושם זה רק חל כשליתיה לאיסורא בעיניה ואם מצד איסור אכילת בשר אם חלב הרי כל שביחס לבישול הוא לא אסור גם אין איסור ביחס לאיסור זה כדחזינן שבשר יש בו היתר של נ"ט בר נ"ט וצ"ב

י"ח] עיין שו"ת חת"ס סימן ק"י שדן בשפוד שצלו בו בשר וכשהוא אינו בן יומו צלו בו חלב האם מועיל לו הגעלה והובא בפתחי תשובה סימן קכ"א וצ"ע מה הנידון הרי כיון שירקות מותר להשתמש חזינן שלא חל כאן איסור בשר בחלב רק שיש איסור להשתמש חלב מצד הבשר שהיה בן יומו וכן חלב מצד הבשר א"כ הבשר הוא ודאי היתרא ולמה שלא יועיל הגעלה ואפילו למנהג המובא ברמ"א שאין להשתמש כלל בפשוטו זה אטו בשר בחלב אבל לא שיש כאן מצד המנהג חפצא של בשר בחלב וביותר דגם אם זה כך אבל האיסור רק חל תוך הכלי וממילא זה כגר"ז לעיל שביחס לדבר שנבלע ראשון וודאי מועיל הגעלה וממילא זה תלוי בט"ז ובש"ך האם כשהפריד החלב מהבשר יש בזה איסור

# תנ"ב ס"א ב'

**[עיין גר"ז סעיף ט"ז ואילך שביאר כוונת השו"ע ועיין מקו"ח סק"א**

# גדנפא – סימן תנ"ב ס"ו

**א. בטעם שצריך גדנפא והאם עוזר זריקת אבן מלובנת – עיין ב"ח סימן תנ"ב ובפר"ח שם ועיקר סברת הב"ח מבואר בריטב"א פסחים ל:**

**ב. למה גדנפא זה לא הגעלה גמורה – עיין לשונות הראשונים ובחזו"א יור"ד סימן י"ט סק"א ועיין מג"א סקי"א ובגר"ז תנ"ב ס"א**

**ג. האם צריך גדנפא לבליעה של פעם אחת – עיין לשון רש"י ועיין ב"ח ס"ד ד"ה עוד הובא בפמ"ג ועיין בבד"ה ל"ח. [בדפו"ח עמוד שס"ח] ועיין איסור והיתר כלל נ"ח סעיף ס"א**

**ד. האם הגעלת פנים עוזר לגבי בליעה שהגיעה מבחוץ בניצוצות ובמים עומדים – עיין חזו"א סימן י"ט סק"ד ו' [ועיין עוד חזו"א י"ז סק"ו] ועיין דעת תורה שהקשה מדין טלאי**

# בדין גדנפא

א] מבואר בגמ' שכלי גדול צורת הגעלתו שעושים לו שפה וממלאים מים ומבואר בגמ' שיש כאן חכמה של מר עוקבה דמה בולעו בניצוצות דהיינו שיש כאן קולא בהגעלה שזה רק בניצוצות ובעלמא כזה דבר לא מועיל ורק כאן כיון שהבליעה היה בניצוצות לכן מועיל ניצוצות והנה צ"ב למה צריך גדנפא ולא מועיל שירתיח המים ושכמו שזה בלע בניצוצות כך זה יפלוט בניצוצות וביאר רש"י שבישול שהוא קבוע יש בו הרבה ניצוצות וכאן שזה פעם אחת מי אמר שזה יעלה דהינו שבבישול הרבה זמן ודאי לפעמים האוכל גלש אבל כאן זה לא חייב להיות שיגיע לאותו מקום שהגיע אז ועל יד גדנפא זה ודאי מגיע ועיין ר"ן שכתב שמה שנוזל פעם אחת לא עוזר על הרבה פעמים והיה קצת משמע שיש כאן סברא שאפילו שזה מגיע למקום הזה בכל אופן ההגעלה מפעם אחת לא עוזר על איכות של הרבה פעמים וכן ביאר בב"ח שזה דלא כרש"י וכתב לפ"ז לבאר השיטות המובאות בב"י שלא מועיל לזרוק אבן מלובנת שאפילו שהמים הולכים ודאי על הכל אבל זה רמת הגעלה שלא מועילה [וכן מבואר בריטב"א בפסחים ל:] אמנם הר"ן עצמו הביא את הדין של אבן רותחת חזינן שכונתו כרש"י וכן הוא בפר"ח שם [והאריך בזה המאמר מרדכי] והנה משמע שאם בישלו פעם אחת עוזר ללא גדנפא וצ"ע הרי אולי בפעם הזו לא הגיע הניצוצות ואם יש מושג של רוב תשמישו אולי גם כאן זה שייך אבל אם לא אז צ"ב ועיין פמ"ג שהביא ב"ח שגם בנשתמשו פעם אחת צריך גדנפא וצ"ע שזה נגד משמעות רש"י [ובאיסור והיתר כלל נ"ח סס"א משמע שגם על ידי פעם אחת צריך גדנפא אמנם בבד"ה ל"ח. הוכיח שבפעם אחת לא צריך גדנפא דאל"כ מה עוזר שכל יום נעשה גיעול לחברו אמנם הרשב"א שלמד מהגמ' לתמיד משמע שנקט שגם פעם אחת צריך גדנפא ולכן יש ללמוד מכאן לתמיד]

והנה צ"ב למה על ידי הגדנפא זה לא הגעלה גמורה לגבי שפת הכלי דבפשוטו הגדנפא הוא מחוץ לכלי וא"כ שפת הכלי מתמלא מים ועיין מג"א ולכאורא כונתו וכן ביאר הגר"ז שהמים זבים דרך הטיט וא"כ המים לא עומדים אלא נוזלים ורק מחמת שהבליעה היתה במים שלא עומדים לכן זה מועיל אמנם הדבר סתום בדברי הראשונים אמנם יתכן שזה ודאי שאי אפשר למלאות מים במקום הבצק והטיט וכל מה שזה עוזר שבעלמא אי אפשר למלאות עד סוף הכלי ממש ועל ידי זה אפשר למלאות עד סוף הכלי וממילא זה עולה על ידי הרתיחה על שפת הכלי כך שהמים שעומדים שם זה לא קבוע ועיין איסור והיתר כלל ל"א ובלשון חידושי הראב"ד מפורש שהגדנפא זה מחוץ לכלי ולא על שפת הכלי

והנה לא הוזכר נידון שצריך הגעלה גם על הצד החיצוני מחמת שלפעמים גולש ובולע שם ופשטות המ"מ פ"ה מחו"מ וכן ביארו הפר"ח והב"ח שזה כונת הגמ' שכך פולטו בניצוצות דהינו שצריך שהמים יעלו על גדותיהם ויגעילו הצד החיצוני וחוץ מזה צריך גדנפא אמנם החזו"א הביא מהפמ"ג שדחק שכונת המ"מ כרש"י וכן ביאר במאמר מרדכי והדבר מדויק בדבריו שהביא את רש"י ולא משמע שחולק עליו ולפ"ז מבואר שלא צריך שם הגעלה וביאר החזו"א דהגעלת פנים מועיל גם לגבי מה שבלע מבחוץ אמנם יתכן שזה רק אם ירצה להשתמש מבפנים אבל אם ירצה שמאכל יגע מבחוץ או להכניסו לתוך כלי יתכן שלגבי זה לא מועיל ובחזו"א סק"ז נקט שודאי שהגעלת פנים מועיל גם לזה שכן הוא סתימת הגמ' אמנם אין זה מוכרח דהרי יורא גדולה לא מכניסים אותה לתוך כלי כל הנידון על הצד הפנימי [אמנם הבדי השלחן צ"ב ס"ז ד"ה אז הביא מהאיסור והיתר שזה לא מועיל לגבי זה ולכאורא אין דיוקו מוכרח ואדרבא משמע שם כחזו"א]

והנה כתב המג"א שאם הכניס הכלי לתוך כלי האיסור שזה בלע מצד החיצון צריך להגעילו דוקא תוך כלי ולא מועיל גדנפא ובדברי המג"א ושאר אחרונים מבואר שהחיסרון מצד שהצד החיצוני לא היה עליו הגעלה אמנם החזו"א דן שהגעלת פנים עוזר לבחוץ וכל החיסרון רק מצד שפת הכלי ואם כאן יגעיל שפת הכלי בנפרד לא צריך הגעלה לגבי הצד החיצון והנה הפתחי תשובה סימן צ"ב סק"ג כתב שאם כלי בלע טיפה בחוץ צריך דוקא הגעלת חוץ והחזו"א תמה על זה שהרי זה מפרש בגמ' מה בלעו בניצוצות אף פולטו בניצוצות וגם כאן טיפה שניתזה זה בגדר ניצוצות והנה בגמ' אין נידון מפורש על זה אמנם בפשוטו ודאי שמצוי שכלי גולש ובולע מבחוץ ולא מבואר שצריך להקפיד שעכשיו בהגעלה זה יגלוש אלא בהכרח שלגבי בליעה בניצוצות ודאי מועיל הגעלת חוץ אמנם יתכן שזה רק לגבי להשתמש בפנים וכמבואר באיסור והיתר אבל לגבי להניח מאכל על החלק החיצון או לתוחבו לתוך כלי יתכן שזה לא עוזר והנה שיטת הר"ש שבליעה שמבחוץ לא נכנס לבפנים ולפ"ז יתכן שבאמת אם ירצה להכניס הכלי תוך כלי אחר זה יאסר אמנם החזו"א שיתכן שמה נכנס מים בפנים זה מקליש הבליעה שבפנים והנה בעיקר הדין האם הגעלת פנים מעיל עיין דעת תורה למהרש"ם שהביא מדין טלאי שדנו הראשונים שלא יועיל להגעיל ואם נימא שהגעלת פנים מועיל א"כ אין בזה חיסרון ועין פר"ח שם עוד ראיתי להעיר מהדין המבואר בסימן תנ"ב שלא להגעיל הרבה כלים יחד שנוגעים אחד בשני ולא נכנס מים מכל הצדדים הרי מבפנים זה מתמלא מים אלא בהכרח שהגעללת פנים לא עוזר לצד חוץ

בעיקר הדין המבואר בסוגין שצריך גדנפא בשביל שפת הכלי צ"ע דתמיד יש שישים בכלי נגד המקום הקטן ששם ולמה שלא יחשב כתשמישו בשפע וצ"ל שאן שזה בלע הרבה לא מועיל להגעיל חלק אלא כה"ג צריך להגעיל הכל ועיין ב"ח שביאר למה לא צריך גדנפא בזמן ההגעלת כלים מצד שזה כל שהוא וצ"ע

# גמ' פסחים ל. ההוא תנורא – ל: במשנה

**כדאי ללמוד הנ"ל היטב אם רא"ש ור"ן**

**. עץ פרור ברותחין וכלי ראשון – עיין ר"ן ועיין רמב"ן ע"ז ע"ד: ד"ה והוי זהיר ועיין טור סימן קכ"א שני דעות [והאריכו בזה ברבינו דוד ומהר"ם חלאוה**

# סוגיא דרוב תשמישו

**א. תוס' סוף ע"ז וברמב"ן שם, ותוס' חולין ח., רא"ש בע"ז סימן ל"ד**

**ב. סימן תנ"א ס"ג ו' י"א כ' כ"ה[ובס"ד ברמ"א לענין חצובה] ועיין בזה עוד סימן קכ"א בב"י בסוף הסימן ובשו"ע שם ס"ד ה' ז'**

**ג. שו"ת הרשב"א סימן שע"ב, שו"ת הרמ"ע מפאנו סימן צ"ו. חזו"א קי"ט סקט"ו וחוו"ד צ"ו סק"ז לענין דבר חריף חת"ס יר"ד סימן ק"י בד"ה אלא,**

**א. יסוד ההיתר דרוב תשמישו כי זה אינו בן יומו והאם תלוי בזמן ההגעלה - שו"ת הרשב"א סימן שע"ב הובא ב"י תנ"א סכ"ה וברמ"ע מפאנו סימן צ"ו הובא בש"ך סימן קכ"א סק, ובפר"ח ס"ו ועיין מש"ז י"א [וצ"ע מהרמ"א סוף סימן קכ"א ובגר"א שם] ועיין חזו"א קכ"ב ג' ד"ה דוקא שהקובע זמן ההגעלה ולא זמן השימוש וע"ש סק"ד ועיין שו"ת חת"ס סימן ק"י בד"ה אלא שלאחר הגעלה זה לא מחליא לשבח**

**ב. האם שימוש בפסח נחשב בדיעבד – חק יעקב סקל"ב ובגר"ז סכ"ח ובשער הציון סקנ"ה בשם הבית מאיר סי"א**

**ג. עיין סי"א לגבי מחבת האם חשיב רוב תשמישו [ועיין חמ"ד משה סכ"א] ועיין סימן קכ"א ס"ד ועיין פר"ח ובחק יעקב סקל"ח ובהגהות חת"ס ועיין ש"ך קכ"א סק"ח ובגליון רעק"א שם [ובעיקר הנידון של בליעה של נוזל איסור עיין מש"ז ט"ז ועיין מקו"ח סק"ג שהביא תוס פסחים מ"ד: שיין לנזיר מועיל הגעלה ועיין חזו"א יור"ד מ"ד ד' ובאו"ח קי"ט סקי"ט ועיין בפ"ת קכ"א בשם החת"ס]**

**ד. בדין רוב תשמישו בפסח לאוסרים נטל"פ – עיין ט"ז סקי"א ובמ"ז שם ובמ"ב סקמ"ז ובשער הציון סק"נ [ועיין ישועות יעקב סק"ט י']**

**ה. בדין רוב תשמישו בדבר שלא צריך הגעלה כלל – עיין הגהות הגר"ב פרנקל סימן תנ"א**

**ו. בדין רוב תשמישו בכלי ראשון אבל בלע איסור פעם אחת על ידי האור – הגהות חכמת שלמה למהרש"ק סימן צ"א ס"א הובא בדרכי תשובה קכ"א סק"ד**

**ז. האם רוב תשמיש נקבע לפי תשמיש האיסור - חזו"א קי"ט סקט"ו בד"ה ולהאמור נראה ועיין היטב בלשון המ"ב ס"ק קנ"ה**

**ח. מה נחשב רוב תשמישו עיין א"א סקכ"ב**

**ט. בדין רוב תשמישו לגבי דבר חריף – חזו"א קי"ט סקט"ו בד"ה סימן ואילך אמנם עיין ב"מ צ"ו ס"ג ובחוו"ד שם סק"ז דמבואר שגם בזה יש הקולא [ועיין פלתי צ"ו סק"ב]**

**י. בדין מיעוט תשמישו בגוש שזה כ"ר – מ"ב תנ"א סק"כ בשם הלבושי שרד בסימן תנ"ב סק"ב [ולכאורא דבריו נסתרים מהגמ'] מש"ז י"א בסופו [ועיין מ"ב סק"נ לגבי אבן מלובנת דבפשוטו זה כמו אינו מעלה רתיחות וכן זה כאינו על האש]**

**י"א. בהא דמבואר בגמ' דעץ פרור מגעילו בכלי ראשון וכן בסכין האם הכונה על גבי האש – עיין ר"ן ועיין רמב"ן ע"ז ע"ד. בד"ה והוי זהיר ועיין טור סימן קכ"א שני דיעות [והאריכו בזה רבינו דוד ומהר"ם חלאוה בסוגין] ועיין חזו"א קכ"ב סק"ה**

**י"ב. האם יש להקל בסכינים שרוב תשמישו בכלי שני בפסח שהיתרא בלע שיועיל הגעלה לא על גבי האש וכן בהיתרא בלע – גר"ז סכ"ה וע"ש סי"ד לגבי מעלה רתיחות ובמג"א סק"ז ועיין רעק"א ס"ה ועיין א"א תנ"ב סק"ג**

**י"ג. האם יש מקום להחמיר ברוב תשמישו שלא על ידי האור שיצטרכו ליבון לגבי חמץ – רעק"א ס"ג ועיין מש"ז סקי"א לגבי עוגות בקערות הובא בשער הציון סקנ"א**

**י"ד. בלע בכבוש האם צריך כ"ר על האש – א"א סקי"ז**

**ט"ו. סכין גדול האם חשיב רוב תשמישו שלא על ידי האש – עיין ביאור הגר"א קכ"א סקי"ח הובא בשער הציון כ"ב ועיין ברמ"א ביור"ד שהקיל בדיעבד גם בגדול**

**לאחר זה ילמדו אי"ה על סדר השו"ע סימן תנ"א, תנ"ב, קכ"א, גמ' ח. וסימן י'**

# סוגיא דרוב תשמישו

א] עיין גמ' בפסחים ל: שסכינים מגעילם ברותחים ובכ"ר וכן עץ פרור מגעילו ברותחין ובכלי ראשון ועיין ר"ן בפסחים שכתב שהכונה כלי ראשון שלא על האש כמבואר בגמ' שבת מ"ב: והעמיד שמדובר בעץ פרור שלא מערבים אם זה כשזה על האש אמנם הרמב"ן בע"ז ע"ד. ביאר שמדובר בדבר שמערבים על גבי האש וכוונת הגמ' בכלי ראשון על גבי האש והנה מבואר בגמ' חידוש שכבלעו כך פלטו והנה אם הכונה שלא על גבי האש א"כ זה עצמו החידוש אמנם אם הכונה על גבי האש צ"ב מה החידוש ואולי היה מקום לומר שמספיק שלא על גבי האש קמ"ל שצריך על גבי האש עוד יש מקום לבאר שהנה נקטו הפוסקים שבבלע על גבי האש צריך מעלה רתיחות ויש לבאר שזה הכונה ברותחין וכלי ראשון והכונה מעלה רתיחות ושזה עצמו החידוש והנה לשיטות שמדובר שזה לא על גבי האש בפשוטו המציאות שאין שם רתיחות כמבואר במהר"ם חלאוה בפסחים וכן הוא במג"א ס"ג שהכונה שזה יד סולדת אמנם הגר"ז העמיד שגם אם זה לא על גבי האש צריך יד סולדת ועיין רבינו דוד שם שהביא עוד סברא שגם בבלע מכלי ראשון שלא על גבי האש צריך הגעלה דוקא מכלי ראשון שעל האש ועיין טור סימן קכ"א שהביא דיעות שגם אם הכונה שזה בלע על גבי האש בכל אופן מועיל הגעלה שלא על גבי האש

והנה בפשוטו אותו נידון שיש בראשונים לגבי עץ פרור זה גם לגבי סכינים והנה סתם סכין חותכים בו בכלי ראשון שלא על גבי האש ולראשונים שכאן יסוד ההיתר מצד רוב תשמישו א"כ לכאורא בהכרח הביאור בגמ' שלא על גבי האש אמנם עיין בראשונים סוף ע"ז שכתבו שכיון שמצוי שתוחבים על גבי האש ולפעמים באש עצמה לכן זה יש כאן רמת שימוש שזה סיבה לכלי ראשון ולראב"ד שיסוד הקולא בסוגין מצד היתרא בלע א"כ לשיטות שהכונה על גבי האש א"כ מצאנו קולא בדבר שעל ידי האש בהיתרא בלע שלא צריך כלי ראשון על גבי האש ולשיטות שהכונה על גבי האש א"כ מבאר שאין מקום להקל אלא על גבי האש והנה השו"ע פסק בסכין שלא צריך על גבי האש וביארו האחרונים שזה מצד ממ"נ אמנם לפ"ז מבואר שהקיל גם לסברת הראב"ד אפילו בכלי שלא על גבי האש וכן הוא בגר"ז וע"ש שהוסיף שבדבר שדרך תשמישו בכלי ראשון שעל גבי האש יש להקל בפסח להגעילו שלא על ידי האש מצד צירוף השיטה המובאת בטור שתמיד מועיל שלא על גבי האש וגם לראב"ד יש כאן קולא של היתרא בלע וחמץ חשיב היתר אמנם בפשוטו דבר זה נפסק בתורת ודאי שתשמישו על ידי כלי ראשון שעל האש צריך דוקא הגעלה על גבי האש שכן הוא דעת רוב הראשונים

והנה לשון השו"ע זה בכלי ראשון רותח וכתב המג"א דהינו יד סולדת ובפשוטו מבואר שלא צריך מעלה רתיחות וכן הוא בפמ"ג ובמקו"ח אמנם המ"ב הביא מהלבושי שרד שצריך מעלה רתיחות וע"ש שכיון שבסכין חותכים גוש והוי ככלי ראשון לכן צריך מעלה רתיחות והנה דבריו צ"ע שהרי השו"ע נקט שלא צריך מעלה רתיחות דסתם שלא על גבי האש זה לא מעלה רתיחות והרי ודאי סכין חותכים דבר גוש וא"כ הביאור בגמ' לא משתנה האם סוברים שדבר גוש זה כלי ראשון או לא ובפשוטו דבר גוש שזה כמו כלי ראשון אבל אין לזה המעלה של מעלה רתיחות ולכן לא צריך בזה מעלה רתיחות ועיקר דברי הגר"ז והלבושי שרד תמוהים דמה שיך מעלה רתיחות בדבר שלא על על גבי האש ודבר זה כמעט ואינו בהוה וצ"ע

ב] מבואר בגמ' בפסחים שסכינים מגעילם ברותחין ובכלי ראשון והקשו הראשונים שמצאנו בכמה מקומות שזה צריך ליבון א. הגמ' חולין ח. אומרת כגון שליבנה באור ובתוספתא מובא סכינים יחד אם שפוד ומצאנו בזה כמה מהלכים בראשונים דעת הרמב"ן וסיעתו שבאמת כל דבר הולכים לפי רוב תשמישו וגם סכין שלפעמים תוחבים אותו על גבי האש מספיק לו הגעלה בכלי ראשון וזה עצמו ספקו של רב אשי האם הולכים לפי רוב תשמישו ולכן החמיר לעצמו אבל הכרעת הגמ' לקולא והגמ' דף ח. לא רצתה להיכנס שם בגדרי הגעלה ולגבי התוספתא כתבו שבבלי לא גורסים סכינים אם שפוד ומבואר שבאמת לא צריך ליבון ב. דעת הראב"ד שבאמת אין מושג של רוב תשמישו אלא אפילו אם פעם אחת השתמשו על גבי האש בכל אופן צריך דוקא על ידי האש ורק שחמץ חשיב היתר ובזה יש קולא שמספיק כלי ראשון וכמבואר בסוגין לגבי נתר שכיון שהיתרא בלע מספיק הגעלה בכלי ראשון ג. יש ראשונים שנקטו שבאמת לא הולכים לפי רוב תשמישו רק בגמ' בפסחים מדובר בסכינים קטנים שלא השתמשו אף פעם על גבי האש ובשאר מקומות מדובר בסכין שלפעמים משתמשים על גבי האש ולפ"ז כתב הריב"א שהיום שמצוי שהעכו"ם משתמשים על גבי האש בסכין כגון להפך מה שעל האש או לתקן הפתילה שעשויה מחלב צריך דוקא ליבון ד. תוס' הביאו לחלק בין סכין קטן לגדול ועיין ביאור הגר"א דגדול לא חשיב רוב תשמישו בכלי ראשון וקטן חשיב רוב תשמישו בכלי ראשון ה. עיין רא"ש שהביא שיש שביארו בסוגין שהכונה שקודם צריך ללבן הסכין ולאחרי זה צריך להגעילו ע"ש והנה משמעות תוס' שלגבי סכין קטן בפשטות יש לתלות שהעכו"ם לא השתמש על האש ובפשוטו משמעות הרא"ש שם שלא ס"ל היתר של רוב תשמישו אמנם צ"ע הב"י שנקט בדעתו שס"ל שהולכים לפי רוב תשמישו

ועיין בראשונים שהביאו עוד סברא בשם ר"ת שכיון שהישראל לא משתמש על ידי האש ממילא מה שלא יצא בהגעלה לא יצא על ידי שהישראל ישתמש שלא על ידי האש והראשונים חלקו על זה דהרי חזינן בכ"ח שלא אומרים שמה שלא יצא בהגעלה לא יצא אחרי זה ובדעת ר"ת יש לחלק שכ"ח זה דבר שאין בו תורת הגעלה דהינו שלא התחדש בו הטבע שמים מוציאים משא"כ כאן שיש טבע הגעלה א"כ מה שלא יוצא זה רק מצד שזה נסרך ולכן מים לא מוציאים וא"כ אין סיבה שעל ידי שימוש במים זה יצא עוד יש לדון למבואר באחרונים סימן צ"ג שכ"ח כיון שבלע הרבה לכן לא מועיל הגעלה משא"כ כאן שזה בלע קצת ורק מצד שזה קבוע בתוכו א"כ כל שזה לא יצא עכשיו זה גם לא יצא אחרי זה

ג] והנה לענין הלכה השו"ע פסק בס"ד דחמץ חשיב איסורא בלע ולכן צריך ליבון בשפודים ומאידך פסק בס"ו שכל דבר הולכים לפי רוב תשמישו אמנם צ"ב דבס"כ כתב לגבי שולחנות שצריך עירוי כיון שלפעמים נשפך על זה וצ"ע הרי רוב תשמישו לא בנשפך על זה איסור ובאמת הרמ"א בסימן קכ"א כתב להתיר בשולחנות בדיעבד וביארו האחרונים דזה מצד ההיתר של רוב תשמישו ואולי כיון שלא מניחים כלל אוכל על השולחן ממילא כל הדין רוב תשמישו רק בשימושים שיש להם איזה הכשר כגון הדחה וכדו' אבל לא בשימושים שאין להם שום הכשר וכיון שלא עובר מכלי לכלי ללא רוטב ממילא כה"ג לא חשיב רוב תשמישו עוד צ"ע דהשו"ע פסק סימן קכ"א לגבי סכינים שצריך ליבון ועיין ביאור הגר"א שזה חומרא בעלמא אמנם הוסיף שסכין גדול בזה הרי יש דעות שזה לא רוב תשמישו ביתר ומה שהקיל בחמץ זה בצירוף לשיטות שחמץ חשיב היתרא בלע

ד] והנה הרמ"א הביא בס"ו את הראבי"ה שגם קערות שדרך תשמישים בכלי שני אבל כיון שלפעמים מכניסים אותם בכלי ראשון לכן צריך להגעילם בכלי ראשון דהינו שלכתחילה אין לסמוך על הדין של רוב תשמישו אמנם לגבי סכינים לא כתב שראוי ללבנם והמג"א העיר בזה אמנם עיין רעק"א וגר"ז שכתבו שהרי סכינים מפורש בגמ' שמותר וא"כ ממ"נ או שזה חשיב היתרא או שהולכים לפי רוב תשמישו ולכן אין להחמיר בזה אמנם מדברי המג"א משמע שנקט שחוששים גם לשיטות שכונת הגמ' שמדובר בסכינים שלא השתמשו רק בכלי ראשון או שבאמת היה שם ליבון וכדהבאינו מהרא"ש והנה עיין רמ"א בס"ד שכתב שדבר שזה רק חומרא שצריך ליבון בזה מועיל ליבון קל ובפשוטו הכונה כדביאר שם בהגהות ר' שאול מאשטרדם שכה"ג אפשר לסמוך הראשונים שקש נשרף זה ליבון גמור וכגון בדבר שעיקר תשמישו בכלי ראשון דהינו שלכתחילה צריך ליבון וכדמבואר ברמ"א [וכן לגבי מחבת כיון שרק מחומר אחשיב על ידי האש לכן מבואר שם שמועיל קל נשרף] והנה החזו"א קכ"ב סק"ה כתב שבדבר שרוב תשמישו שלא על גבי האש ומיעוט על גבי האש מספיק שלא על גבי האש אבל למה שהחמיר הרמ"א ברוב תשמישו גם כאן יש להחמיר והנה לגבי שאר איסורים א"ש אבל לגבי חמץ בפשוטו ממ"נ זה מותר כמדויק בגמ' אמנם אם ננקוט שחוששים לשיטות שגם בחמץ להחמיר א"ש והנה לשון הרמ"א שקערות גדולות שאי אפשר להגעילם אפשר על ידי אבן מלובנת ויערה מכלי ראשון והנה כאן לכאורא זה לא כמו המעלה של על גבי האש ומבואר שלגבי חמץ יש לסמוך להקל בכלי ראשון שלא על גבי האש וכמבואר בגר"ז וזה מצד הממ"נ וכנ"ל שהרי כונת הגמ' בכלי ראשון שאינו על האש ואין לומר שכאן שאי אפשר זה כמו בדיעבד שכבר כתב החק יעקב סקל"ב ובגר"ז סכ"ח שכאן לא הובא ברמ"א היתר של בדיעבד כיון שאפשר לחכות לאחר פסח ואין להפסיד הכלי ואולי במקום שיש את הממ"נ כל שאי אפשר יש להקל

ה] ובעיקר מה שכתבנו שלכתחילה מחמירים שלא מועיל רוב תשמישו עיין ט"ז שזה רק מצד שאנשים יטעו ומשמע שזה לא מצד שחוששים לשיטות ועל דרך זה חידש בית מאיר סי"א הובא בשער הציון נ"ה שזה רק אם יש צד שהשתמשו בבן יומו אבל אם זה דואי לא בן יומו אין את החומרא הנ"ל אמנם הדברים צ"ע דמפורש בדרכי משה שחששו לשיטות שאין דין רוב תשמישו וכן הוא פשטות האחרונים

ו] בעיקר הדין תשמישו בשפע עיין מ"ז סקי"א שתמה מה סברא בזה הרי גם דבר שבלע פעם אחת צריך הכשר ועיין במקור חיים ובפמ"ג ובפר"ח שהביאו מהרמ"ע מפאנו וכן הוא בשו"ת הרשב"א סימן שע"ב שזה רק קולא באינו בן יומו דהיינו ששם זה רק דין דרבנן של אינו בן יומו אטו בן יומו ובזה הקילו לסמוך לפי רב תשמישו ולפ"ז אם הוא יהיה בן יומו וודאי שצריך לחוש גם לדבר שזה מיעוט תשמישו ועיין חזו"א קי"ט סקט"ו שכתב שלפ"ז בדבר חריף שמחליא לשבח לא שייך הדין של רוב תשמישיו כיון שכאן זה כמו בן יומו ועיין חת"ס סימן ק"י שהביא מתלמידו שדבר שדרכו באש שהיה הגעלה אפילו שעדין יש כאן טעם אבל כבר חל קלישות שלא יהיה בזה מחליא לשבח אמנם הרי בראשונים מבואר שגם דבר שדרכו בצונן שמספיק הדחה מועיל הדין של רוב תשמישו ושם ודאי קשה מה אם דבר חריף [וההי מקום לומר שרק הרשב"א שס"ל שדבר חריף זה רק בחילתית לכן יכל לומר כנ"ל אבל לראשונים שזה בכל דבר בהכרח שזה קולא גם בבן יומו וצ"ע] ובעיקר הדבר צ"ע דהדי דיוק הראשונים לדין רוב תשמישו הוא מהדין של קערות שמספיק הדחה הרי לפעמים מבשלים על ידי האש והרי תנא דבריתא בע"ז ס"ל שנטל"פ אסור ובכל אופן מבואר שדין ההגעלה כל אחד לפי רוב תשמישו וצ"ע

והנה יש דנו לומר שהדין מחליא לשבח זה רק דרבנן אמנם הדבר מחודש דבפשוטו זה דאוריתא ועד דלכאורא כל הסברא שהקילו לדון לפי רוב תשמישו זה סברא ביחס לדרבנן של אינו בן יומו דיסודו הוא איסור ביחס לכלי ובזה מובן שקבעו החומרא ביחס לכלי לפי עיקר תשמישו אבל כאן שזה דרבנן אחר מה פתאום להקל בזה ובאמת עיין פמ"ג מ"ז י"א שהקשה שלרמ"א שהחמיר נטל"פ בפסח מה שייך להקל ברוב תשמישו וכן הוא ברשב"א הרי יש כאן איסור דרבנן מעיקר הדין מצד שיש כאן משהו ולא ביחס לגזירה על הכלי ומהיכי תיתי שגם בדרבנן זה נקיל ללכת לפי רוב תשמישו והנה אם יש מקור מהגמ' של סכין א"ש אבל אם מהגמ' אין מקור ורק מסברא זה כך כמו שהוכיחו הראשונים משאר איסורים א"כ יש לחלק כנ"ל ואולי זה הטעם שכתב הרשב"א שלגבי חמץ נהגו להחמיר להגעיל גם מה שעיקר תשמישו בכלי שני ע"ש

ועיין חזו"א או"ח קכ"ב סק"ד דכל שיש צד שזה בן יומו צריך להחמיר ולא מועיל רוב תשמישו והוסיף עד שכל הקולא רק אם ההגעלה היה אחרי שזה אינו בן יומו ולא אם הגעילו כשזה בן יומו ורוצים לחכות ולהשתמש אחרי שזה אינו בן יומו

ז] והנה בעיקר הדין רוב תשמישו כתב החכמת שלמה סימן צ"א הובא בדרכי תשובה ק"א סק"ד שזה רק בקנה מעכו"ם או חמץ קודם הפסח שהדבר צריך הכשר מהרבה בליעות ובזה נקבע לפי רוב תשמישו דהינו שרוב האיסור שצריך הגעלה ונתחדש שגם צונן כיון שצריך הדחה ממילא הדין שחל על הכלי הוא לפי רוב האיסור שיש בו אבל אם זה בלע פעם אחת איסור כגון על ידי האש בזה לא שייך לומר שיהיה דין של רוב תשמישו והנה יש מקום לבאר שאין זה תלוי בתשמיש האיסור אלא שכל כלי ההכשר שלו מהאיסור שיש בו נקבע לפי רוב השימושים שיש בו שאם היה צריך הכשר מה היה דין ההכשר שלו ולכן ודאי ששימוש שלא מצריך הכשר הוא לא נכלל כגון שולחן שמניחים עליו קדירות ולא עובר מכלי לכלי ללא רוטב שם ודאי צריך לדון על מה שנשפך וא"ש שבסעיף כ' לגבי שולחנות לא דנים כדין רוב תשמישו ועיין הגהות הגרב"פ סימן תנ"א שכתב לדון שרק בדבר שהנידון האם צריך הגעלה או ליבון מועיל רוב תשמישו כיון שהבליעה הוא בוא בכל הכלי והנידון מהצורת ההכשר שלו אבל לגבי צונן ששם לא צריך הגעלה על תוך הכלי אין זה קובע בגדר רוב תשמישו וכן דבר שרוב תשמישו בעירוי כיון שזה נבלע רק כדי קליפה א"כ לגבי עומק הכלי יש רק אם הבליעות של הבישול ובזה אין דין רוב תשמישו אמנם כתב שבראשונים מבואר לא כך שהרי כתבו את זה רק בצונן ע"ש אמנם יתכן שיש ראשונים שבדעתם זה נכון

ועיין חזו"א קי"ט סקט"ו לגבי מדוכה שעומדת לטחינת תבלין ורק מיעוט משתמשים בה בחמץ שבזה לא שיך לומר רוב תשמישה לא בחמץ אלא כיון שרוב התשמישים זה סוג שדרך הגעלתו בצורה מסוימת אפילו אם זה בלע פעם אחת זה אסור אמנם עיין לשון המ"ב ס"ק קנ"ה לגבי דבר שבלע חמץ דמשמע שאם רוב בליעות החמץ זה בצונן דין הכשרתו כמו צונן ולא דנים לפי כלל הכלי ולגרש"ק הנ"ל יש לזה מקום בסברא ובאמת בחזו"א הנ"ל שכתב שהקובע זה גם תשמישי היתר משמע שנקט דלא כגרש"ק לעיל

ח] עיין ראשונים שדנו לגבי מחבת האם חשיב תשמישו על ידי האור או על ידי בישול ויש שהעמידו נידון שטיגון זה כמו על ידי האש אמנם הראשונים הכריעו לא כך אמנם הרא"ש הביא מהראבי"ה שכיון שמצוי שבזמן הבישול נגמר כל השמן וזה נשאר יבש ממילא חשיב תשמישו על ידי האש והרא"ש חלק שתמיד נשאר קצת רטיבות שזה עדין לא נחשב על ידי האש לבד ואפילו דמבואר בפוסקים שקצת שמן שמורחים על השפוד זה לא סיבה שזה יחשב שלא על ידי האש אבל כאן שכל התבשיל בלוע בלחות שאני וצ"ע והנה יש לדון שלכאורא זה רק מיעוט תשמיש וממילא מה הצד לאסור והניחא הרא"ש שנקט שלא הולכים לפי רוב תשמישו אבל הרשב"א הרי ס"ל שהולכים לפי רוב תשמישו ועיין א"א סקכ"ב שכתב שכיון שזה מצוי זה לא סיבה שזה לא יחשב רוב תשמישו ויתכן לומר עוד שרק שימוש שהוא שימוש חריג מכלל שימושי הכלי יש ההיתר של רוב תשמישו אבל כאן שזה מעיקר צורת השימוש של הכלי אפילו שזה מיעוט אין בזה ההיתר של רוב תשמישו ויתכן שזה הנידון בסכין גדול האם חשיב רוב תשמישו ששם מה שהופכים הבשר זה מכלל שימושי הכלי רק שזה שימוש רחוק וצ"ע [ונפק"מ לסתימות שינים האם יש לדון מדין רוב תשמישו בצונן וכן בשיש]

והנה לענין הלכה השו"ע תנ"א סי"א פסק להקל אמנם בסימן קכ"א פסק להחמיר וכתבו הש"ך והט"ז שפסח זה יותר קל וביאר החק יעקב דבפסח הרי יש לצרף השיטות שבהיתרא בלע מספיק הגעלה משא"כ בשאר איסורים והש"ך הביא מהרמ"ע מפאנו סימן צ"ו שדן שבכלי עכו"ם כיון שהדבר שבו מטגנים הוא גם אסור כגון שומן איסור ממילא כה"ג חשיב על ידי האש משא"כ בחמץ תמיד החמץ הוא רק נבלע בדבר אחר ומבואר בש"ך שלפ"ז בחלב חשיב תשמישו על ידי האש וצריך ליבון ועיין רעק"א בגליון שהקשה הרי חלב זה היתרא ובזה מועיל הגעלה ובעיקר חידוש הרמ"ע עיין לעיל שהרבה אחרונים נקטו שכל שהבליעה היא על ידי דבר לח חשיב שלא על ידי האש אפילו אם זה האיסור בעצמו

ט] עיין א"א י"ז שבלע בכבוש שזה כמבושל אבל אין לזה את החמור של כלי ראשון על גבי האש וצ"ע הגדרים בזה לקבוע בדברים שלא בבישול ממש האם זה כמו על ידי האש

# סימן תנ"א סעיף א' ב', תס"א ס"א

# צ"ז ס"ב [וע"ש יד יהודה סקי"ב לגבי ליבון קל]

## סעיף א' ב'

**א. בגדרי ליבון עיין רא"ה בבד"ה עמוד שס"ה, ועיין א"א תנ"א סק"ל**

**ב. בדין שצריך דוקא הסיקו מבפנים – עיין יד יהודה צ"ז סי"ג ועיין גר"ז ס"ז ח' ס"י**

**ג. בדין ליבון קל האם זה מגדר הפלטה – גר"ז ס"י ועיין בלשון המרדכי ועיין פמ"ג תנ"ב מש"ז ד'**

**ד. בחום הנצרך לליבון קל – עיין מג"א סקכ"ז בשם הרא"ם הובא במ"ב סקע"ז ובגליון רעק"א [וכן הוא בט"ז סק"ח] ועיין א"א כ"ז והנה כאן מבואר שמועיל הסיקו מבחוץ ועיין א"א סק"י וביד יהודה הנ"ל**

**ה. בבלע בחום שחלש האם גם צריך מעלה ניצוצות – פמ"ג א"א סק"ל**

**ו. בדין הגעיל כלי שיש חשש שיתקלקל האם המאכל נאסר – מש"ז סק"ב**

**המשך סימן תנ"א**

## סעיף ג'

**ז. בטעם איסור הורדת חלודה – עיין לשון הרא"ש ובריטב"א בפסחים ל: ועיין מש"ז סק"ו**

**ח. תנור גרוף האם חשיב על ידי האור ובדין גוש שהוסר מהאש – א"א סק"י ובמ"ז סק"ה**

**ט. בלע מכלי על האש שלא מעלה רתיחות – איסור והיתר ס"מ ועיין חזו"א או"ח קכ"ב סק"ה**

**י. בהא דחלודה מועיל ליבון – הגהות חת"ס על המג"א סקכ"ז**

**האם ליבון קל מועיל לחלודה – גר"ז סט"ז ועיין מש"ז ח' ובסדר הגעלה סוף סימן תנ"ב**

### סעיף ד'

**ח. בדין חצובה והאם בחמץ מחמירים שעובר מכלי לכלי ללא רוטב – מ"ב סקל"ד וס"ק קל"ו**

**ט. רוב תשמישו האם מועיל ליבון קל – מ"ב סקמ"ח**

**י. כלי אדמה – מג"א סק"ד וביד יהודה ס"ט סקפ"א [עמוד קמ"ג וע"ש מה שהביא מספר המכריע ועיין או"ז סימן רצ"ז וראבי"ה סימן רס"ד שגרסו שמועיל הגלעה לכלי אדמה] חזו"א ק"כ סק"ב**

**י"א. שחיקת כלי אבן [שיש קיסר] – דרכי תשובה קכ"א סקכ"ה ועיין יד יהודה סימן ס"ט סקפ"א ד"ה והנה מתוך [עמוד קמ"ג]**

**י"ב. כלי פלסטיק – אגרות משה או"ח ח"ב סימן צ"ב שלא מועיל מנחת יצחק ח"ג סימן ס"ז נקט שמועיל**

### סעיף ו'

**י"ג . בדין אבן מלובנת – עיין ביאור הגר"א במעלתה ועיין סט"ז בבה"ל מתי לסמוך על זה ועיין מ"ב קי"ד שמועיל גם מכלי שני**

### סעיף י"א

**י"ד. בהא דמחבת לא הוי רוב תשמישו – א"א סקכ"ב**

**ט"ו. בחילוק בין חמץ לשאר איסורים – עיין חק יעקב כאן ועיין ש"ך סימן קכ"א בשם הרמ"ע מפאנו ועיין מש"ז ט"ז ובחזו"א סימן מ"ד**

### סעיף י"ב

**י"ד. בדין ידות הכלים – עיין יד יהודה צ"ב סקל"ו בהשמטות ד"ה הבאתי [עמוד קמ"ג] לענין היד שתוך קת הסכין ובדין טלאי למה לא נאסר מצד חם מקצתו ועיין נו"כ ובדרכי משה סימן קכ"א בטעם הדין הגעלה של היד האם זה מדין חם מקצתו או שמא זה בלע**

**ט"ו. ביאור הנידון בגמ' האם בסכין צריך להגעיל גם הלהב – עיין ר"ן שם וביאור דבריו ברבינו דוד ועיין משמרת הבית עמוד שס"ט בסוגיא דחם מקצתו מה שדן בביאור סוגין**

**. בהא דבגדנפא לא צרך הגעלה מצד חם מקצתו – מ"ז י"ז ועין ריטב"א סוף ע"ז ועיין יד יהודה צ"ב ל"ו בד"ה ומה**

### סעיף י"ג

**ט"ז. בדין טלאי – עיין פר"ח שהאריך ביאור מחלוקתם ועין גר"ז סל"ח שנחלק אם הפר"ח בביאור הרשב"א**

**י"ז. בדינא דהרא"ם עיין פר"ח סק"ה ופמ"ג א"א כ"ז ובשוטו מבואר שמועיל ליבון קל מבחוץ**

### סעיף ט"ו

**י"ח. זיעה ובדין זיעה ביבש - סט"ו ועיין חק יעקב שציין למנחת יעקב ל"ה סקכ"א וביד יהודה צ"ב סקנ"ג נ"ה ועיין בית מאיר סימן תס"א הובא במ"ב סק"ג ובשער הציון תנ"א סקק"פ ועיין מאמר מרדכי שדן שזיעה מועיל הגעלה שזה בגדר דבר לח [ונפק"מ בתנורים דידן שיועיל ליבון קל ביחס לדפנות]**

**י"ט. הגעלה בזיעה – פר"ח קכ"א סקט"ו הובא בפמ"ג צ"ד א' ד"ה ודע חוו"ד צ"ב סקכ"ו יד יהודה צ"ד סק"ב ד"ה ובאמת ועיין חוו"ד צ"ב כ"ה לגבי זיעה בכלי סגור**

### סעיף י"ז

**כ. בית שאור מה שיעורו – מ"ב סקצ"ב צ"ה צ"ט**

### סעיף י"ח

**כ"א. הגעלה בבגדים – עיין מ"ב סקק"ו ועיין רא"ש בע"ז פ"ה סוף סימן ל"ג ועיין ב"י קכ"א ס"ב בשם רבינו ירוחם ועיין פר"ח שם סקי"ג ועיין ש"ך קל"ח סק"י**

### סעיף י"ט

**כ"ב. בדין רחת – עיין ב"י לענין להגעילו בדרגא שבלע ועיין א"ר בטעם שיועיל כאן הגעלה ולא צריך ליבון**

### סעיף כ'

**כ"ג. בדין שולחנות ששימושם בדבר גוש לגבי הגעלה בעירוי – מ"ב סקקי"ד ועיין יד יהודה צ"ד ל"ז ד"ה ראיתי [ועיין שער הציון תמ"ז י"ז]**

**כ"ד. האם שולחנות חשיב רוב תשמישו עין מ"ב ועיין ביאור הגר"א קכ"א ס"ה**

### סעיף כ"א

**כ"ה. בדין בליעה בכבישה – עיין ש"ך סימן קל"ה סקל"ג ובביאור דבריו האריך חזו"א קכ"ב סק"ב ג' ד' ועיין מ"ב ס"ק קי"ז קי"ח ועיין חכמ"א כלל פ"א בצורת הדין עירוי ג' ימים ונפק"מ לכלי חרס שבלע חלב שבזה ודאי מועיל הנ"ל**

**כ"ו. בדין בליעה בכבוש האם צריך כ"ר על האש – מ"ז סק"ט**

**כ"ז. בדין כבוש על ידי חריף האם מועיל עירוי ג' ימים – גר"ז סכ"א**

### סעיף כ"ב

**כ"ח. בסוגית הגמ' בכלי חרס שבלע דבר חם לגבי להשתמש בצונן – עיין רמב"ן ור"ן ועיין סימן צ"א פר"ח סק"ג וביד יהודה שהאריכו שם בזה ועיין רמ"א רכ"א ס"א ועיין מ"ב סקקל"ו שפסק דלא כפר"ח**

### סעיף כ"ג

**כ"ח,ב. עיין תוס' בע"ז ל"ג: ובכתובות ק"ז: במה שנחלקו רש"י ור"ת ועיין תוס"ר בע"ז מה שביאר כונת ר"ת ועיין פר"ח כאן מה שהקשה על ר"ת ועיין מאמר מרדכי בכונת ר"ת האם חולק גם בחמין ועיין יד יהודה ס"ט סקפ"א בסופו בביאור דברי ר"ת וע"ש שהאריך בכונת הגמ' חזינא דמדיתי**

### סעיף כ"ו

**כ"ט. כלי זכוכית [בחמץ ובשאר איסורים] – עיין מ"ב סימן קנ"ח פמ"ג מ"ז ל"א בד"ה דע ועיין יד יהודה ס"ט בקצר ס"ק קי"ז ועיין מג"א דמשמע שזה נוהג בשאר איסורים**

**סימן קכ"א**

**. בדין הגעלה ג"פ – עיין חזו"א סימן מ"ד סק"ג בביאור דין זה ועיין או"ח ק"ב סק"ג ד"ה אם ושם בד"ה לפיכך**

**להשלים סימן תנ"ב [רובו כבר נלמד]**

# סימן תנ"א

### סעיף א' ב'

א] מבואר כאן שיש הלכה להצניע הכלי חמץ במקום צנוע ועיין ביאור הגר"א שזה כמו חמץ של עכו"ם שעושה לו מחיצה והנה צ"ע שבכל תערובת חמץ שלא בטל הדין שצריך לבערו מצד שמא יבוא לאוכלו ולמה כאן זה אחרת וצ"ל שכאן שזה רק חשש שיבשלו הוא פחות חמור אמנם יתכן עוד למה שביאר הגר"ז שגדר הדין היה שהחשיבו החמץ כדבר הצריך ביעור וא"כ בכלי שזה כאינו מצוי כמבואר במג"א לא שייך גדר זה והנה בפשוטו היה מקום לומר שהדין מחיצה כאן הוא מעיקר הדין אמנם עין גר"ז שזה לא חיוב אלא הנהגה וזה סברת המקילים להניחו במקום גבוה ולא אומרים לא פלוג שכיון שאין כאן תקנה דרבנן כל שאין חשש זה מספיק והנה מבואר ברמ"א שמותר תשמיש ארעי וצ"ע הרי יש כאן חיוב מחיצה ועיין יד יהודה צ"א סק"ד בתו"ד שכתב שמדובר בכלי שעיקר תשמישו בצונן שבזה אין חיוב הצנעה אמנם בגר"ז ביאר שכל שמוציאו מקום ההצנעה לשימוש ארעי ומחזירו אין זה בכלל האיסור וצ"ע מהיכי תיתי לדמות לשאר איסורים שכאן שלא בדיל מניה זה יותר חמור וצ"ע

ב] מבואר ברמ"א שכלי שני צריך להגעילו בכלי שני ומקורו מהרי"ף והרמב"ם ועיין מג"א סק"ג ובגר"א שכתבו שעיקר מכוון הראשונים מצד שעירו לזה מכלי ראשון ולכן גם כאן צריך לערות מכלי ראשון ע"ש אמנם צ"ע שהרי מבואר בדבריהם שצריך להשהות הכלי במים ואם כל ההגעלה זה רק בעירוי ואחרי זה אין כאן דין הגעלה א"כ לא צריך להשהות אלא שא"כ צ"ב איך מועיל הגעלה בעירוי למה שבלע בעירוי הרי צרך להשהות ויתכן או שלגבי זה יש הסברא כבולעו כך פולטו או שבאמת ס"ל שעירוי זה כמו כלי שני מספיק הגעלה של כלי שני ודלא כרמב"ן שגם אם זה כלי שני אבל צריך הגעלה בעירוי שזה דרגת חום יותר גבוהה וצ"ע ובאמת למבואר שלכתחילה צריך להשהות הכלי במים צ"ע איך זה מועיל בעירוי

ג] עיין מג"א סק"ד שכתב שלבנה שנתיבשה בחמה יש לה דין כלי אדמה ומועיל לו הגעלה ועיין חזו"א ק"כ סק"ב שתמה על זה שודאי שכלי אדמה אין להם הגעלה וזה גרוע מכלי חרס וכן נקט ביד יהודה ס"ט סקפ"א שכל שזה שחיקה של דבר ודאי שזה בולע וזה כמו חרס שלא מועיל לו הגעלה ובדעת המג"א מבואר שגם שחיקה של דבר מועיל הגעלה ורק יש חומר מיוחד בכלי חרס ובפשוטו בזה תלוי הנידון האם שחיקת אבנים מועיל הגעלה או שזה כמו חרס ועיין בזה לקמן

ד] עיין מ"ב סק"ד שכתב שבליעות בכלים מותר לאחר פסח וחידש שזה גם בנבלע חמץ בפסח והיה מקום לומר שכמו שבתערובת לא גזרו ה"ה כל שזה בלוע חשיב כחמץ שלא בעין שלא גזרו עליו אמנם עיין פמ"ג שכתב בשם הרשב"א במשמרת הבית שכיון שלא מצוי כאן חמץ בן יומו לכן לא גזרו על אינו בן יומו ולפ"ז כתב הפמ"ג שאם יש כאן חמץ שעבר עליו הפסח שהוא בן יומו בזה באמת אסור לבשל בכלי והנה בפשוטו הגזירה תמיד מצד שאם יבשל בכלי כשאינו בן יומו א"כ יבשל את אותו דבר כשהוא בן יומו ולפ"ז לכאורא מה איכפת לן שלא מצוי בליעות של בן יומו הרי הגזירה לא אטו כלי אחר שבלוע איסור אלא אטו המצב הזה אמנם היה מקום לומר שכל הרשב"א זה רק ביחס שהבן יומו היה קודם פסח דכה"ג כל הצד לאסור אטו כלי אחר בן יומו בזה כתב שזה לא שכיח כיון שאנשים לא מבשלים חמץ בפסח וכן צ"ל לרב שחמץ של עכו"ם אסור אבל אנשים לא קונים מעכו"ם כזה חמץ עד כמה שהוא אסור [ועיין חידושי רעק"א ל.] אמנם עד כמה שזה בלע חמץ אסור בפסח א"כ כאן כמו שהבן יומו שכיח גם האינו בן יומו שכיח ולגבי זה יתכן שאין מקום להקל וצ"ע והנה בעיקר טעם הרשב"א הנ"ל עיין יד יהודה צ"ג סק"ג שהקשה שאם נימא דאיסורי משהו מותר נטל"פ א"כ מהא דמבואר בגמ' שלרב אסור לאחר פסח מבואר דלא כסברת הרשב"א ורק לשיטת שאיסורי משהו אין היתר של נטל"פ א"ש ולפ"ז להלכה אין לבאר כטעם הרשב"א וצע"ג

ה] מבואר בגמ' דכלי חרס שבלע אינו יוצא מידי דפיו לעולם אמנם מבואר בגמ' שאם ממלאים אותו בגחלים או שמסיקים התנור דהיינו שנותנים גחלים על כל קרקע התנור כמבואר בסימן תס"א ס"א או שמחזירים הכלי לכבשונות כה"ג זה מועיל ונקטו הראשונים שזהו אותו דין ליבון דבר שתשמישו על ידי האש ולכן צריך עד דרגא שיהיה ניצוצות ניתזין ממנו והנה בפשוטו דין ליבון הוא מצד שנשרף מה שבפנים הכי כמבואר ברא"ה וכן נקטו האחרונים והנה מבואר כאן שצריך דוקא גחלים בפנים ולא מועיל גחלים בחוץ ועיין פמ"ג וגר"ז שזה מצד כבולעו כך פולטו ועיין יד יהודה סוף סימן צ"ז שתמה שעד כמה שזה מצד שזה מגיע לחום שנשרף מה שבפנים מה זה משנה מאיפה החום מגיע וע"ש שכתב שצ"ל שקים להו לחז"ל שהכלי לא מגיע לחום על ידי היסק בצד השני וע"ש שלפ"ז בכלי מתכות שהוא דק וודאי שהצד השני גם מגיע לחום של ניצוצות ניתזין בזה יועיל גם מבחוץ ומה שהטור כתב בפנים מצד שבא לחדש שלא חוששים שזה יפקע

והנה לגבי ליבון קל מבואר בפמ"ג ובגר"ז סעיף י' שגם שם צריך דוקא הגעלה מבפנים ועיין יד יהודה דמשמע ששם ניחא ליה מצד שכבולעו כך פולטו אמנם בפשוטו גם שם אם הכלי יגיע לחום של קש נשרף שזהו החום הנצרך אין סיבה שזה לא יועיל וצ"ע בזה ועיין לקמן לגבי כיסוי בדיל

ו] מבואר בגמ' שבמקום שיש חשש שלא ילבנו היטב אין להתירו על ידי היסק ולמדו מזה הפוסקים שה"ה כל שבהגעלתו יש חשש שזה יתקלקל חוששים שלא יגעיל טוב ויש בזה חידוש שיתכן שרק כאן שצריך להשאירו זמן רב יוציאו קודם הזמן או שיעשה היסק חוץ כמבואר ברש"י אבל בהגעלה כל שיכניסו במים ממילא זה מוגעל והנה עיין מש"ז ב' שאם כן עשה הגעלה כדינו והשתמש בכלי האוכל נאסר כמו אם בישל בכלי באינו בן יומו ולכאורא יש לחלק דשם הגדר שמדרבנן חשיב שיש כאן איסור וממילא כל שעשה באיסור זה לא בטל אבל כאן שעכשיו אין באוכל איסור למה שזה יאסר אמנם עיין סוגא דנטל"פ שהבאינו דבריטב"א מבואר שזה כלל בכל שעבר על דרבנן שקונסים אותו אלא שכאן יש חידוש שנאסר דבר אחר ולא שלא חל מה שעשה קודם וצ"ע

### סעיף ג' [עיין בסוגיא דרוב תשמישו שרוב הדברים נתבארו שם]

ז] מבואר בספרי שיש דין להעביר החלודה ובלשון הרא"ש משמע שזה מצד שזה מעכב את הבליעות מלצאת אמנם הט"ז ביאר וכן נקטו הפוסקים שזה רק מצד שיש חשש שיש שם חמץ בעין מתחת ועיין מש"ז ו' דנפק"מ אם לאחר שניקו הכלי זה העלה חלודה שלטעם הראשון צריך לנקות ולטעם השני לא צריך והנה לגבי טלאי החמירו הפוסקים כצד שהבליעה לא יוצאת אבל כאן נקטו להקל ועיין מש"ז הנ"ל שזה מצד שכאן זה פחות מעכב על ההגעלה להועיל והנה מבואר כאן בפוסקים שכדי לשרוף את הבעין מועיל ליבון קל וצ"ע שהרי על ידי האש זה מבליע האיסור וממילא חשיב דבר שתשמישו על ידי האש שצריך ליבון ואולי כיון שזה רק קצת מצד הבליעה זה בכלל ההיתר של תשמישו בשפע דכאן הבליעה מראש היא קטנה אמנם עיין הגהות חת"ס על המג"א סקכ"ז שכתב שזה נשרף לפני שהוא נבלע וצ"ע הרי כל דבר כדי להישרף הוא צריך להתחמם קודם ואולי ס"ל שכל בליעה לוקח לה זמן וצ"ע בזה

### סעיף ד'

ח] עיין ב"י שעיקר דין ליבון שצריך ניצוצות ניתזין אמנם יש דרגת ליבון של קש נשרף שדעת ר' אביגדור שזה הכונה ניצוצות ניתזין ודעת שאר הראשונים שאין זה מועיל בתור ליבון ורק חידש המרדכי שכל מקום שמועיל הגעלה גם מועיל כזו דרגת חום שזה עדיף מהגעלה והנה כתב הרמ"א שבמקום שמעיקר הדין מועיל הגעלה ורק מחמירים לעשות ליבון מועיל ליבון קל ובפשטו כונתו שכאן סומכים על השיטות שליבון קל חשיב ליבון וכמבואר לקמן לגבי מחבת וכן הוא במ"ב סקמ"ז לגבי רוב תשמישו

ט] והנה בעיקר מה דמבואר כאן שליבון קל מועיל בתור הגעלה יש כאן חידוש דמהיכי תיתי לחדש שחום מוציא בליעות אולי רק בכל המים זה כך והנה אם נימא שליבון חמור זה מפליט יתכן שאפשר לדמות הדברים אבל אם שם זה מצד ששורף וכאן מצד שזה מפליט כמבואר בלשון המרדכי א"כ לכאורא אין לדמות הדברים והנה צ"ע מה גדר החום הנצרך ובלשון המרדכי שיהיה יד סולדת ועיין גר"ז שהכונה שמניחים אש בצד השני ואם זה מחמם עד שבצד השני זה יד סולדת זה מספיק אמנם כתב שהמנהג לחכות שיהיה קש נשרף אמנם לכאורא כל זה כי צד אחד יש אש לכן הצד השני מספיק יד סולדת אבל ודאי שעיקר החום או חום גבוה לפחות כמו הגעלה ועיין פמ"ג שכתב שבדבר שבלע על האש שצריך מעלה רתיחות א"כ צריך חום שמעלה רתיחות ודבר שבלע שלא על האש מועיל יד סולדת והנה צ"ע לראשונים שתמיד מועיל הגעלה שלא על האש ולכאורא גם לא צריך מעלה רתיחות א"כ מה צרך גדנפא תיפו"ל שזה נהיה חום יד סולדת ואולי כשיש מים בכלי זה גרע ובפשוטו ודאי אין להקל ביד סולדת כדמוכח מהא דבעינן מעלה רתיחות

י] מבואר ברמ"א שחצובה צריכה ליבון וביאר המ"ב כי לפעמים נופל שם בצק דהינו שמצד דבר נוזלי יועיל הגעלה רק כיון שלפעמים נופל בצק לכן צריך ליבון ועיין מ"ב דמבואר שכאן חוששים לשיטות שעובר מכלי לכלי ללא רוטב וכן הוא בדבריו סקקל"ו והא מחומרא דפסח דבעלמא משמע שלא מחמירים בזה ולפ"ז צ"ב למה הוצרך לבצק שנפל ולא שעבר מהכלי לחצובה וצ"ל שלגבי זה מועיל הגעלה והנה לכאורא עד כמה שדנים שיש בליעה מכלי לכלי ללא רוטב א"כ חשיב רוב תשמישו בהגעלה דמה שעובר מהכלי לחצובה מסתבר שזה בגדר על ידי בישול וצ"ע שא"כ מחמירים כאן שני חומרות ועיין מ"ב שמה שמעיקר הדין אין חיסרון מצד שזה מיד נשרף ומשמע שלוקח זמן עד שנבלע וצ"ע בכל זה

### סעיף ו'

י"א] מבואר ברמ"א שיש היתר להגעיל קערות על ידי שיניח אבן מלובנת תוך הקערה וישפוך עליה מים דהינו שאפילו שהצריך כאן הגעלה בכלי ראשון כה"ג חשיב ככלי ראשון והובא עיצה זו גם בסט"ז לגבי מדוכות ובס"כ במ"ב לגבי שולחנות והנה צ"ב מה המעלה של אבן מלובנת ופשטות הדברים שכיון שיש כאן את גוף האש ששומר על חום המים זה נחשב כמו כלי ראשון ולכן מבואר במרדכי בע"ז הובא במ"ב בס"כ שזה עוזר גם בכלי שני אמנם בביאור הגר"א ביאר שזה רק סברא שהמים של העירוי לא מתקררים ולכן זה מועיל בכולו ולא רק בכדי קליפה דהינו שאין כאן תתאי גבר ולפ"ז לכאורא בכלי שני זה לא עוזר אלא זה רק כמו כלי ראשון שלא על האש והנה עיין בה"ל סט"ז שהביא מהפר"ח והא"ר דאין לסמוך על זה אלא במקום שמעיקר הדין מספיק עירוי וכל הדין שצריך כלי ראשון הוא רק חומרא בעלמא וצ"ע לפ"ז בס"כ למה התיר גם בכלי שני הרי שם זה דברים שצריך מעיקר הדין בעירוי וכן צ"ע לגבי בית שאור שלכאורא צריך הגעלה מעיקר הדין ועירוי לא יעזור וא"כ אבן מלובנת שזה רק כעירוי למה כאן יש לסמוך על זה ועיין ס"ו בשער הציון דהביא מהפמ"ג בשם הש"ך שכל הדין אבן מלובנת רק עוזר בדבר שבלע בצונן כגון כבוש וכדו' אבל לא דבר שבלע בכ"ר ממש והמ"ב כתב שבבן יומו אין להקל אבל באינו בן יומו אפשר להקל אמנם כל זה בדבר שרוב תשמישו בעירוי ומעיקר הדין לא צריך כ"ר והנה בעיקר הדבר כשרוצים שיהיה לזה יותר ממעלה של עירוי יש לצרף השיטות שכל שזה מחובר לדבר שעומד על האש חשיב כלי ראשון ולא כעירוי ולכן אם יש קומקום חשמלי דולק ומערה ממנו זה עדיף מסתם עירוי אמנם עיין בסוגיות של עירוי שמעיקר הדין קי"ל שזה לא ככלי ראשון אלא רק בתור חומרא

י"ב] עיין שער הציון נ"א שדן בכלי בדיל שרוב תשמישו על ידי מים שאפשר להקל להשתמש בו וצ"ע שבכל הסימן כתב להחמיר לגבי פסח לא לסמוך על רוב תשמישו ואולי כונתו במקום שאין לו כלי אחר שחשיב בדיעבד וצ"ע

### סעיף ח'

י"ג] עיין טור לענין כלי אבנים דיש שכתבו שלא צריך הגעלה כלל ויש שכתבו שלא מועיל הגעלה ויש שכתבו שזה כמו כלי מתכות והנה עיין ר"ן שהוכיח שאבנים זה כמו מתכות וזה לא כמו חרס דהינו דמבואר בספר המכריע סימן ס"ב וכן הוא בפסקי הרי"ד על פסחים שזה בכלל כלי נתר דמבואר במשנה שדינן ככלי חרס והוכיח הר"ן שכלי אבנים זה לא כלי נתר וממילא מסברא מועיל לו הגעלה והנה עיין ראבי"ה סימן תס"ד הובא באו"ז פסקי ע"ז סימן רצ"ו שהביא שהר"י מסימפונט הביא תוספתא בזבחים שכלי גללים כלי אבנים כלי אדמה לא צריכים מריקה ושטיפה אלא הדחה ומזה למד שזה לא צריך הגעלה [וכן העתיק הרמב"ם פ"ח ממעה"ק הט"ו אמנם ס"ל שבעלמא צריך הגעלה] אמנם הראשונים הנ"ל חלקו עליו וכתבו לבאר שהדחה הכונה שזה צריך הגעלה ועיין או"ז דהוכיח דבר זה מהא דכלי אדמה גם מבואר שם והרי ודאי שזה בולע והנה לפ"ז מבואר שגרסו שכלי אדמה מועיל לו הגעלה וזה לא כמו כלי חרס וכן הוא במג"א סק"ג בסופו שכלי אדמה שנתיבש בחמה ולא בכבשן מועיל לו הגעלה ועיין חזו"א סימן ק"כ סק"ב שתמה על המג"א מנ"ל שכלי אדמה מועיל לו הגעלה וכתב שלמד מכלי גללים שכן הוא ברי"ף והכונה גללי בקר אמנם הביא דהר"ן ביאר שזה כלי אבנים אמנם לנ"ל הדבר מבואר בראשונים ובאמת מסברא הדברים צ"ע שמהיכי תיתי לומר שרק מה שזה בכבשן זה עושה שלא יועיל הגעלה ועיין יד יהודה ס"ט סקפ"א בסופו שגם תמה על המג"א והביא התוספתא הנ"ל וביאר שהכונה כלי שחצבו מהאדמה דהינו קרקע קשה מטיבעה שכה"ג זה לא בולע אבל כל שזה לישה של אדמה אין סברא שזה לא יבלע

וע"ש שדן לגבי כלי אבנים שזה דוקא באבן חצובה כגון אבן שיש אבל אם טחנו אבנים ועשו מהם כלי כה"ג ודאי שלא מועיל לו הגעלה כמו כלי חרס ובאמת בספר המכריע סימן ס"ב דן שכה"ג דינו ככלי חרס דאין דין שיעשה דוקא מאדמה אלא גם משחיקת אבנים זה כך ובדרכי תשובה סימן קכ"א סקכ"ה נקט גם להחמיר בשחיקת אבנים אמנם לכאורא למבואר במג"א שכלי אדמה מועיל הגעלה בהכרח שנקט שרק בכבשן יש בזה חומר מיוחד א"כ יתכן שגם שחיקת אבנים[מה שנקרא היום שיש קיסר] מועיל הגעלה אמנם יש לדון שיש שם דבק וצריך לדעת מה דינו ויתכן לדון שהסברא של השיטה שכלי אדמה לא צריך הגעלה כמו כלי אבן זה מצד שאין לו תורת כלי וכל שאין לו תורת כלי האיסור בטל לדבר ופקע ממנו שם אוכל וכן משמע בספר המכריע שם וצ"ע בזה אמנם להלכה שכלי אבנים צריך הגעלה דהינו שאפילו שזה לא מקבל טומאה א"כ כלי אדמה לגבי זה לכאורא הוא כמו כלי חרס כמבואר בחזו"א ויד יהודה וצ"ע בזה

י"ד] יש לדון כלי פלסטיק האם מועיל לו הגעלה דהינו האם לדמותו לכל חרס או לכלי אבנים ועיין אגרות משה ח"ב סימן צ"ב שכתב שאין לנו לחדש מדעתינו שמועיל לזה הגעלה אמנם המנחת יצחק ח"ג סימן ס"ב נקט שמועיל לזה הגעלה ויש שמקילים לסמוך על העיטור להגעילו ג' פעמים והנה בעיקר הנידון מסתבר שלמג"א שכלי אדמה מועיל הגעלה ורק יש חומר מיוחד בחרס א"כ כאן אין סיבה לומר שיש בזה חומר מיוחד אבל לחולקים יש לדון שלא מועיל דלא ברור להגדיר החילוק בין הכלים רק שיש מקום לדון שעל הסברא של כלי חרס שהוא בולע הרבה וכאן זה לא בולע הרבה אלא רק טעם בעלמא וצ"ע בזה אמנם בכלי פלסטיק לפעמים יש הסברא של חייס עליהם שלכן לא שייך להגעילם ונפק"מ בכלי טפלון שזה ציפוי של פלסטיק האם מועיל להם הגעלה אמנם יש שנקטו שפלסטיק מאוד דחוס כמו ציפוי הטפלון [וכן שאר פלסטיק קשיח] לא בולע כלל וכל הצד שזה בולע הוא חומרא וממילא ודאי יש לסמוך שמועיל הגעלה

### סעיף י"א

ט"ו] נחלקו הראשונים האם מחבת צריך ליבון או הגעלה והסברא להחמיר כי מצוי שנגמר השמן ובזמן הזה הוא על ידי האש והנה הרא"ה נקט שכיון שכלי מפסיק זה לא נחשב על ידי האש אמנם כל הראשונים חלקו עליו ועיין א"א כ"ב שהקשה שגם אם לפעמים נגמר השמן אבל רוב תשמישו הוא לא כך וכתב שזה מיעוט המצוי ובפשוטו יש מקום לבאר שכיון שבכל שימוש יש חלק מהשימוש שהוא על ידי האש דנים על כללת השימוש וכן הוא לשון הרשב"א אבל אם יהיה שימוש נפרד שהוא מיעוט המצוי יתכן שבזה הוא לא סיבה לחייב ליבון וכמו סכינים גדולים דהרבה ראשונים נקטו שכיון שזה לא קבוע לא חשיב תשמישו על ידי האור

והנה השו"ע אצלינו הקיל ולגבי שאר איסורים החמיר ובפשוטו הביאור דכאן יש לצרף השיטות שחמת חשיב היתרא בלע ומועיל הגעלה כדביאר בחק יעקב, ובש"ך סימן קכ"א משמע שהביא מהרמ"ע מפאנו לישב שכל שהדבר הנוזלי הוא עצמו האיסור חשיב תשמישו על ידי האור ולכן בכלי עכו"ם שנשתמש בציר של איסור או שאר איסורים נוזלים ממילא חשיב תשמישו על ידי האור משא"כ לגבי חמץ שתמיד זה בליעה שתוך המים וע"ש שלפ"ז חלב שנבלע בכלי חשיב תשמישו על ידי האור אמם עיין מ"ב כאן שהביא שודאי ששומן נחשב שלא על ידי האור וכן המקור חיים כאן והחזו"א כתבו שמשמעות כל הראשונים לגבי מחבת של עכו"ם לדון לאסור רק מצד שהשמן מתיבש דהינו שבפשוטו כל דבר נוזלי צורת בליעתו פחות מאשר דבר יבש ואדרבא יש כאן הסברא של כבולעו כך פולטו ובתוס' בפסחים מבואר שכלי שבלע יין דינו בהגעלה עיין מקו"ח שהביא ראיה זו

ט"ז] עיין מ"ב סקס"ה דהביא מהחיי אדם שכיון שלפעמים מבשלים בו סובין שזה ללא מים יש להחמיר שצריך ליבון ועיין שער הציון שזה כמחמירים ברוב תשמישו ומבואר שגם במץ לא סומכים בהגעלה ברוב תשמישו וזה כמג"א בס"ג ודלא כמ"ב שם וצ"ע

### סעיף י"ב

י"ז] מבואר בשו"ע שצריך להגעיל גם את היד של הכלי ובטעם הדבר דרכי משה ביור"ד ביאר שזה מצד שחם מקצתו חם כולו וזה מבליע בכולו והביא שהטור חולק מצד שכבולעו כך פולטו ועיין רעק"א שהקשה שכאן שזה נגד הגובה זה כמו עובי הכלי שודאי שבליעה נבלעת בהכל והוסיף שאם זה מחובר במסמרים א"כ מה שיך כאן הנידון של חם מקצתו חם כולו אמנם הט"ז ביאר שזה מצד שחוששים שניתז על היד ולכן צריך להגעילו ולכן זה לא דוקא בכלי מתכת אלא בכל הכלים ולכן בדיעבד זה לא אוסר דזה רק חשש רחוק וכן הוא ביד יהודה צ"ב ל"ו וצ"ב למה צריך להגעיל ואין כאן ההיתר דרוב תשמישו ואולי כיון שכל בישול זה יכול לקרוא אין כאן ההיתר של רוב תשמישו והנה לגבי סכינים הרי מפורש בגמ' שצריך להגעיל גם היד ועיין ט"ז ששם ודאי חוששים שניתז על זה או מצד שחם מקצתו חם כולו לענין בליעה ולא לענין הפלטה

והנה עיין ר"ן בסוגין שהביא הנידון האם חם מקצתו חם כולו וכתב שנפק"מ איך לגרוס האם צריך אחרי זה להגעיל הכל או רק היד וצ"ב שגם אם נימא שאת היד צריך להגעיל מצד שחם מקצתו חם כולו אבל למה שלא היה אפשר להגעילה לבד שהרי את החוד כבר ליבנו ואין שם איסור כלל ועיין רבינו דוד שביאר שכל שהבליעה נהיתה על כל הכלי צריך להגעיל כל הכלי ואי אפשר להגעיל רק חלק ממנו ורק אם היד אסור כי בלע מצד עצמו והחוד כי בלע מצד עצמו מועיל להגעיל כל אחד בנפרד אמנם הרי קי"ל שאפשר להגעיל חלק מהכלי ולפ"ז דברי הר"ן צ"ב והב"י הרי העתיקו וכתב שהרשב"א גרס אם ו' ועיין רשב"א במשמרת הבית לגבי חם מקצתו [עמוד שס"ט שדן בטעם הגמ' האם צריך להגעיל היד כי זה בלע כי נגע שם איסור או מצד שמתפשט בכולו וע"ש שביאר שהנידון על היד שנכנס תוך העץ וצ"ל שזה חוזר ופולט וע"ש שלגבי זה הליבון שבחלק שמחוץ לברזל יחד אם ההגעלה עוזרת]

והנה עיין יד יהודה סימן צ"ב סקל"ו בהשמטות שהקשה על הרא"ש של טלאי איך מועיל להגעיל הסכין הרי הברזל שתוך היד בלע מדין חם מקצתו חם כולו וא"כ ההגעלה שמסביבו לא עוזרת וע"ש שדן שהחלק הפנימי לא מתחמם אמנם הבאינו מהרשב"א שבאמת יש סיבה לאוסרו ובאמת המרדכי הביא להוכיח מזה שקדם טלאי לבליעה מועיל הגעלה והיד יהודה כתב שסתימת הרא"ש לא כך וכאן מדובר שהחוד הפנימי לא מתחמם ע"ש עוד כתב לדון שכיון שהגעלה מקיפה מכל צד כה"ג מה שנבלע רק מצד חם מקצתו מועיל לו ההגלעה מסביב וצ"ע בכל זה

י"ח] עיין פמ"ג מ"ז י"ז ובחוו"ד צ"ב ט"ז וכן בריטב"א סוף ע"ז שהקשו שאם אומרים חם מקצתו חם כולו לגבי להבליע ולא לגבי להפליט א"כ מה הגמ' אומרת לגבי גדנפא שמה בולעו בניצוצות אף פולטו בניצוצות הרי יש כאן בליעה מצד חם מקצתו חם כולו ועיין יד יהודה צ"ב ל"ו בד"ה ומה שכתב לישב שהרי כל הבליעה תהיה בניצוצות ולגבי זה הועילה ההגלעה אמנם כתב עוד שכל קושיתם אם הביאור כחזו"א שצריך גדנפא מצד שהמים לא מגיעים עד למעלה אבל אם החיסרון מצד שפת הכלי א"כ ביחס לעובי הכלי יש כאן הגעלה גמורה

### סעיף י"ג

י"ט] מבואר ברא"ש שאם יש טלאי על הכלי לא מועיל להגעילו בכזו צורה והפוסקים נקטו שהרשב"א חולק וביאר הפר"ח מצד שמועיל ההגעלה שמהצד השני ולפ"ז כאן לא יועיל הגלעת פנים אם גדנפא אמנם הגר"ז ביאר שההגעלה מועילה אפילו מבעד לטלאי ועיין יד יהודה צ"ב ל"ו בהשמטות עמוד קל"ג שהקשה הרי תמיד בבלע בפנים צריך הגעלת פנים ולא עוזר הגעלת חוץ וא"כ למה שכאן יעזור אם יש חיסרון שהטלאי מפריע למים להגעיל האיסור ובאמת המג"א למד שגם הרשב"א רק חלק בקדם טלאי לאיסור אמנם האחרונים נקטו שכל חומרת טלאי זה בגלל איסור שמתחת אבל מצד הבליעה זה יכול לצאת ועיין יד יהודה שביאר שכאן שמים מקיפים מכל הכיוונים הטלאי לא מפריע להוציא האיסור וע"ש שביאר שלכן גם לראשונים שחם מקצתו חם כולו וזה בלע דרך המקום הגלוי בכל אופן מועיל הגעלה בכזו צורה והנה עיין מרדכי שהובא בב"י שדן שגם בקדם בליעה לטלאי אבל עד כמה שזה לא יוצא עכשיו זה גם לא יצא בבישול וצ"ע שכל שחסר בכח ההפלטה בזה קי"ל שזה יוצא לאט לאט כמו בעשה הגעלה במקום שצריך ליבון

והנה במג"א מבואר שאם יש חיסרון מצד שקדם בליעה לטלאי כה"ג לא מועיל ליבון קל אלא צריך ליבון חמור ורק אם הנידון על חמץ בעין שיש שם מועיל ליבון קל וצ"ע הרי כאן זה דבר שתשמישו שלא על ידי האש וליבון קל עוזר בתור הגעלה וא"כ כיון שהברזל נתחמם עד קש נשרף ממילא יצא הכל ומבואר כאן שצריך דוקא להעמיד הגחלים על הצד שזה בלע ולא מספיק שזה מגיע לדרגת חום גבוהה וצ"ע בזה

כ] עיין מג"א סקכ"ז שהביא מהרא"ם שכלי שבלע איסור שציפו אותו בבדיל שיש שדנו שהוא צריך הגעלה וכתב הרא"ם שלא יועיל לו הגעלה כי זה כמו טלאי ועיין פר"ח שלדעת המרדכי והרשב"א שמועיל הגעלה שמסביב גם כאן זה עוזר והוסיף שגם לרא"ש אבל כאן שזה מאוד דק זה לא מעכב בהגעלה ובמ"ב כתב בשם הט"ז שכיון שזה מתאחד ממש אם הכלי בזה אין חיסרון של טלאי והרא"ם כתב שזה לא צריך הגעלה מצד שיש כאן ליבון שכיון שזה מתחמם עד שניתך העופרת זה מועיל בתור ליבון ולכאורא מבואר שאפילו שהאש עומדת מבחוץ אבל כל שזה נתחמם עד שניתך ברזל זה מספיק ומדין ליבון קל וצ"ע מה זה שונה מהמג"א לעיל שליבון קל נקט שזה לא עוזר והנה בלשון הרא"ם שעוזר מה שזה יד סולדת ועיין רעק"א ופמ"ג שתמהו הרי צריך קש נשרף עוד כתב הרא"ם להתיר מצד שזה כמו כלי חדש וביאר הפר"ח שזה כמו כלי קוניא מכוסים בעופרת שכתב ר"ת שמועיל הגעלה אמנם הפוסקים פסקו כרש"י שלא מועיל הגעלה ע"ש

### סעיף ט"ו

כ"א] עיין טור שמכסה שמונח על החררה צריך ליבון מצד שזה נוגע וכן מצד הזיעה של החמץ והנה מבואר כאן שיש זיעה גם באוכלים ולא רק במשקין וכמבואר בפמ"ג כאן ודלא כפמ"ג המובא בפתחי תשובה צ"ב ס"ח ועיין יד יהודה צ"ב נ"ג שהאריך להוכיח דלא כפמ"ג הנ"ל והנה עיין תו"ח כלל ל"ה דין ו' שהקשה דמבואר בסימן ק"ח שאם אפו תחת כיסוי של ברזל פשטידא פעם של בשר ופעם של חלב מותר ולמה אין כאן איסור מצד זיעה וכתב לחלק בין דבר יבש לדבר לח שרק בבישול אם מים יש זיעה ועיין מנחת יעקב שם סקכ"א הובא בחק יעקב כאן שהקשה שהרי כאן בטור מבואר שגם באפיה יש זיעה וע"ש שכתב לחלק בין לכתחילה לבדיעבד עוד כתב לחלק בין דבר שכל השנה משתמשים שתולים שמתוך הריבוי נהיה זיעה של חמץ אבל לא מצד פעם אחת עוד כתב לחלק שפסח שאוסר במשהו לכן זה אסור משא"כ בשאר איסורים שצריך שישים ודאי שזיעה של דבר יבש אין בזה אלא רק משהו בעלמא ולכאורא לפ"ז לכתחילה אסור ואולי זה כמו תשמישו בשפע וביד יהודה צ"ב נ"ג מחלק בין בשר וחלב שמכוסה בפשטידא שבזה כמעט אין זיעה מהבשר וחלב משא"כ לגבי חמץ שהוא לא מכוסה וכן מבואר בד"מ ק"ח ה' ועיין ביד יהודה ק"ח ט"ז מחלק שרק בחררה מדובר שזה מאוד קרוב ולכן יש עדין זיעה אבל בסימן ק"ח מדובר שזה רחוק וממילא בדבר יבש שבקושי יש זיעה כה"ג במרחק כבר אין כלום

והנה עיין סימן תס"א ס"א דכתב הבית מאיר לגבי תנור שאפו בו חמץ שמספיק גחלים ולא צריך ליבון גם על גג התנור כיון שבדבר יבש אין זיעה אלא אם זה מאוד קרוב ולא אם זה עומד במרחק והביאו המ"ב שם סק"ג וכן בשער הציון ק"פ וחלק עליו רק מצד שבבישול של אוכלים יש זיעה אבל לגבי דבר יבש משמע שהסכים עמו וכן הוא בשו"ת אגר"מ יור"ד סימן נ"ט ונפק"מ באפיה בתנור חלבי עוגה או חלות שאין בהם זיעה

והנה בעיקר דין זיעה מבואר בסימן צ"ב ס"ח שכל שאין בזיעה יד סולדת אין בזה איסור ועיין ביאור הגר"א שם שדבר שהוא לא חם אפלו בכלי ראשון זה לא עובר הלאה ומשמע שאם הקדירה חמה מלמעלה אפילו שהזיעה לא תהא יד סולדת יש לה חומר זיעה וכן הוא הסברא וכן משמע בתרוה"ד שם וכן הוא בגליון רעק"א שם אמנם עיין מג"א סקמ"ד דמשמע שכל שזה זיעה שזה לא יד סולדת פקע ממנה שם אוכל ולכן זה לא אוסר וכבר העיר עליו רעק"א ועיין גליון רעק"א יור"ד סימן צ"ב שהביא משו"ת הב"ח שבמקום שיש לזיעה איפה ללכת זה רק חומרא ולא במקום ספק יש להקל ולכאורא משמעות כל הנ"ל לא כך אלא שזה מעיקר הדין כמבואר בתרוה"ד ועיין יד יהודה צ"ב נ"ה שכתב לחדש שכל שהזיעה לא יד סולדת או שהיא לא ממש מול הכלי כה"ג כבר פקע מזה שם אוכל

והנה בעיקר דין הטור כאן יש חידוש גדול שהזיעה חשיב תשמישו על ידי האור אפילו שזה דבר נוזלי ובזה היה מקום לדון שזה כמו בישול שמועיל לו הגעלה וכן הוא במאמר מרדכי ובאמת המ"ב והגר"ז לא העתיקו כלל הטעם מצד זיעה אלא רק מצד שזה נוגע

כ"ב] עיין פמ"ג צ"ד סק"א ד"ה ודע שהביא מהפר"ח סימן קכ"א סקט"ו שדבר שבלע בזיעה אפשר להגעילו בזיעה מצד שכבולעו כך פולטו אמנם בחוו"ד צ"ב סקכ"ו מבואר שזה לא מפליט וכן היד יהודה צ"ד סק"ב בד"ה ובאמת כתב שאין לחדש שכל דבר שמבליע הוא גם מפליט אמנם עיין חוו"ד צ"ב כ"ה שבכלי סגור כה"ג הזיעה כמו שזה נבלע כך זה מפליט ויתכן שכה"ג יועיל ג בהגעלה ונפק"מ בצינורות סגורים שבלעו בזיעה האם אפשר להגעיל בזיעה

כ"ג] מבואר בשו"ע שמכסה של כלי מועיל הגעה ויש לעיין בהניחו לחמם לחם על המכסה האם חשיב תשמישו על ידי האור והא דבר המצוי והשו"ע לא הצריך בכל כיסוי ליבון ומשמע שזה לא סיבה ויתכן מצד שיש זיעה תוך הכלי וצ"ע

### סעיף ט"ז

כ"ד] מבואר בשו"ע שמדוכה מועיל להגעילה על ידי אבן מרותחת ועיין בה"ל דהפר"ח נקט שזה לא מועיל אלא במקום חומרא וצ"ע למה כאן זה לא מעיקר הדין כיון שזה כבית שאור וחשיב כמו בליעה בחמין ובפשוטו צריך הגעלה בכלי ראשון ממש ואולי נקטו שכאן לא צריך שעל גבי האש וכדרגא זו זה כן מועיל

### סעיף י"ח

כ"ה] עיין רא"ש בע"ז פ"ה סוף סימן ל"ג שדן במפות שנפל עליהם איסור רותח שיצטרכו להגעילם בכלי ראשון אמנם כתב שאם מכבסים אם אפר וחובטים על הבגד הרבה מועיל גם הגעלה בכלי שני וכן הוא בב"י סימן קכ"א ס"ב בשם רבינו ירוחם וכן פסק הש"ך קל"ח סק"י ועיין שער הציון שרק דן בבלע בצונן האם גם צריך אפר וחביטה ע"ש והפר"ח סימן קכ"א כתב להחמיר שצריך כלי ראשון ובפשוטו אם מכבסים במכונת כביסה תשעים מעלות זה ודאי יד סולדת וחשיב הגעלה אם אפשר וחביטה ונפק"מ למגבות שבלעו חמץ להשתמש בפסח

### סעיף י"ט

כ"ו] עיין ב"י שהביא מהכל בו שמועיל ברחת הגעלה ויש חולקין וצ"ע מה הצד שיועיל הגלעה הרי זה תשמישו על ידי האש ועיין א"ר דבפשוטו מצד דס"ל שחמץ זה היתרא בלע ולכן מועיל הגעלה ולפ"ז לא היה לשו"ע להביאו דהרי כבר הכריע שזה נחשב איסורא בלע ועיין א"ר שכתב לדון עוד שכיון שמכניסם ומוציאם את זה מיד מספיק הגעלה וצ"ע שלא מצאנו בדיני בליעות שיש הבדל כמה זמן זה היה והנה מבואר בכלבו עוד שמועיל לחממו מצד שכבולעו כך פולטו ונראה שרק כאן שמעיל גם הגעלה ולא צריך דוקא ליבון שזה שורף בזה הרי ליבון קל עוזר ומספיק חום שכבולעו כך פולטו ואדרבא מהא שלשיטות שצריך ליבון אין לו תקנה ולא אומרים כבולעו כך פולטו חזינן שבליבון שזה מצד שזה שורף לא מספיק דרגת חום כמו שזה בלע

### סעיף כ'

כ"ז] מבואר בשו"ע ששולחנות צריך הגעלה כיון שנשפך על זה וצ"ע הרי רוב תשמישו בהנחת קדירות ויש לבאר שכיון שאז זה לא סיבה לדין בליעות לא מחשיבים את זה כמו שלא מחשיבים הנחת ספרים עוד יתכן שכיון שהשפיכה זה חלק משימוש ההנחה בזה לא שייך רוב תשמישו והנה ברמ"א בסימן קכ"א כתב להקל בשולחנות בדיעבד והגר"א שם ביאר כי רוב תשמישו שלא בעירוי ומבואר שבאמת כאן זה רק אם נחמיר רוב תשמישו וכן יש שדיקו מלשון השו"ע נהגו שזה לא מעיקר הדין אמנם במ"ב כאן משמע שזה מעיקר הדין ובעיקר דברי הרמ"א יתכן שכונתו שבקונה מעכו"ם לא צריך לחוש שנשפך או שכוונתו שהמאכל מותר

כ"ח] המ"ב הביא מהמהר"י וייל שעדיף הגעלה באבן מלובנת כיון שזה בלע בגוש רק שבדיעבד כיון שרוב תשמישו לא בגוש לכן יש להקל וצ"ב הרי יש כאן תתאה גבר וא"כ גם בגוש זה רק בולע כדי קליפה ועיין יד יהודה צ"ד ל"ז ד"ה וראיתי שכבר תמה בזה וכתב שיתכן שבליעה של גוש זה דרגת חום יותר מעירוי ולכן זה בליעה יותר חזקה ויתכן עוד שיש ראשונים שעירוי זה לו ככלי ראשון אפילו בנפסק הקילוח משא"כ דבר גוש דבפשוטו הוא ודאי עדין כלי ראשון והנה במהרי"ו מבואר שהסיבה שצריך אבן מלובנת מצד שזה בלע בכולו וזה ודאי פלא ויתכן רק מצד שס"ל שבכלים אין תתאי גבר או שבנתחמם התחתון כה"ג דבר גוש מבליע בכולו ועיין שער הציון תמ"ז י"ז דנקט מפורש שדבר גוש לא אוסר רק כדי קליפהובאמת גם כאן לא העתיק שצריך כלי ראשון מצד שזה בכולו ויתכן שודאי שאין להחמיר בדבר זה

### סעיף כ"א

כ"ט] מבואר בשו"ע שאפילו כלי חרס שבלע בצונן כגון שימוש ראשון או שהיה כבוש בזה חמץ מועיל הגעלה או עירוי ג' ימים דהינו למלאות מים כ"ד שעות ולהחליף מים ג' פעמים ומקור הדין מהגמ' בע"ז לגבי כלי שהיה בו יין נסך ועיין ש"ך קל"ה סקל"ג שכתב דבפשוטו זה קולא מיוחדת ביין נסך וגם שם זה רק בבלע בצונן ולא היה כבוש אבל כבוש שזה כרותח אין סיבה שיועיל והקשה מהא דמבואר שלגבי חמץ מועיל וכתב לישב או שבאמת יש כאן קולא מיוחדת בין אינו בן יומו או שזה סברא מיוחדת בחמץ כיון שזה היתרא בלע ועיין חזו"א קכ"ב ב' שלטעם הראשון זה רק קודם זמן איסורו דהינו שכאן זה רק כסברת רבא שאם הגעיל קודם האיסור לא יחול על הנשאר איסור וכדין בישול ירקות של הרשב"א [וצ"ע הרי קי"ל שחמץ זה איסורא ואולי כאן זה כמו נ"ט בר נ"ט שחשיב היתרא למבואר בחזו"א]אמנם לטעם השני יועיל אפילו לאחר זמן איסורו ומאידך אם זה עדין בן יומו וקודם ד' שעות לטעם הראשון זה מועיל ולטעם השני זה לא מועיל ועיין חזו"א שעד כמה שזה קולא באינו בן יומו ועל דרך הירושלמי שמועיל הגעלה ג' פעמים לגבי האיסור של אינו בן יומו עיין טור סימן קכ"א א"כ צריך שההגעלה תעשה לאחר שזה אינו בן יומו שרק אז התחדש הקולא בזה ולענין הלכה המ"ב קי"ז כתב שיש אומרים שאין להקל אלא באינו בן יומו אמנם לא ביאר טעמו כלפי האם צריך דוקא היתרא אמנם לגבי בשר בחלב אפשר ודאי להקל באינו בן יומו שלשני הטעמים זה מותר ונפק"מ בכלי פלסטיק שכבשו בו חלב ורוצים להשתמש לבשר ועיין גר"ז סעיף ס"א שכתב שאם בלע בחריף כה"ג זה כמו בלע בכלי ראשון שאין את הקולא של עירוי ג' ימים והגעלה בכלי חרס

### סעיף כ"ב

ל] עיין סוגית הגמ' לגבי כלי חמץ והנה עיין רא"ש דבפשוטו מדובר בכל הכלים ואם נשתמש בצונן אין איסור להשתמש אפילו בחמין אבל אם השתמש בחמין או בית שאור שזה כמו חמין כה"ג אסור להשתמש בחמין ועיין רא"ש שהביא גירסא כל הכלים שנשתמש בהם חמץ בצונן משתמש בהם מצה בצונן וביאר שהכונה ללוש בהם בצק של מצה ובזה באו לחדש שבבית שאור זה גורם להחמיץ ולכן אסור ללוש בזה בצק ועיין ביאור הגר"א תנ"א ס"א שהביא מהמרדכי שזה בא לרמז שאם נשתמש חמץ בחמין אסור להשתמש מצה אפילו בצונן וזה מצד שמא ישתמש בהם בחמין ולפ"ז מבואר שיש גזירה דרבנן שכל כלי שבלוע בו איסור ואסור להשתמש בחמין שיש איסור גם להשתמש בצונן וכן פסק הרמ"א ביור"ד סימן קכ"א אמנם כתב שבדרך עראי מותר כגון שהוא בבית עכו"ם ואין לו כלי אחר

אמנם גירסת הרי"ף כלי חרס שנשתמש בו חמץ בצונן מותר להשתמש בו מצה בצונן ועיין ר"ן שתמה שכיון שנשתמש חמץ בצונן למה שיאסר להשתמש מצה בחמין הרי זה לא בלע כלום וע"ש שתירץ בשם הרמב"ן שחמץ זה נחשב כמו דבר חריף שזה נבלע בכלי חרס ומשמעות הרמב"ן שגם בשאר כלים זה נבלע אמנם ר"ן משמע שזה רק בכ"ח והנה מבואר בגמ' עוד שבבית שאור אסור אפילו מצה בצונן וצ"ב למה שיהיה אסור ועיין ר"ן שביאר שיש כאן גזירה דרבנן שכיון שבחמין אסור להשתמש ממילא גם צונן אסור שמא ישתמש בחמין אמנם כל זה בכלי חרס שלא שייך בו הגעלה אבל בדבר ששיך בו הגעלה לא גזרו ולכן בנשתמש צונן כיון ששם הרי מועיל הגעלה אפילו בכלי חרס או עירוי ג' ימים ממילא בזה אין את האיסור ועיין פר"ח צ"א סק"ג שנקט שודאי שקי"ל להלכה שבכלי חרס אסור אפילו צונן מצד שאין לו הגעלה ואפילו בארעי וצ"ע שהרי לדעת המרדכי אין מקור לדין זה והנה בגמ' מבואר שרב אשי שבר את הכלי שבלע במליחה ומזה למדו כאן הראשונים לאיסור זה אפילו בצונן אמנם יתכן ששם זה מצד שלא היה לו ענין לצונן או שפחד שהיה מזה מכשול

ל"א] בעיקר הדין בית שאור המבואר בסוגין מבואר בב"י מהמרדכי וכן נקט המ"ב שזה רק בנשתמשו בו הרבה פעמים ולא פעם אחת אמנם ממנהג משמע שהחמירו בזה תמיד ושלא מועיל לו הגעלה ויש לעיין האם גם כל שהוא עושה בית שאור ועיין חת"ס או"ח תשובה קכ"ו בסופו שנקט שגם משהו שמחמיץ זה נהיה שאור ונפק"מ שלפעמים בסוף העבודה לא מנקים המקלות של המצות מהבצק הדבוק בהם ונשאר פירורי חמץ ולפעמים זה שבת שלמה ויש לדון האם יש לזה חומר בית שאור שצריך הגעלה ולכתחילה ליבון וצ"ע בזה ועיין אבני נזר או"ח ח"ב סימן שע"א וראיתי מביאים מהמהרש"ם ח"ב סימן צ"ח שהחמיר בזה רק שכתב שכונת הרא"ז שזה ממהר להחמיץ ולא שמיד זה מחמיץ ולפ"ז יש להקל במקלות

### סעיף כ"ג

ל"ב] הגמ' דנה במאני דקוניא ורש"י ביאר שהכוונה שזה מכוסה בעופרת ומבואר לפ"ז שגם אם זה מצופה בכלי שמועיל לו הגעלה אבל כיון שהבליעה נכנסת לבפנים ועל זה הרי לא מועיל הגעלה ממילא דינו ככלי חרס שלא מועיל לו הגעלה אמנם עיין ב"ח שהביא מר"ת שביאר שמדובר במכוסה בזכוכית ומשמע מדבריו דבמכוסה בעופרת כיון שזה כלי שמועיל לו הגעלה ממילא גם כה"ג יועיל הגעלה ולכן העמיד במכוסה זכוכית ובזה ביאר שכל שזה לא מותך טוב הזכוכית עצמו דינו כחרס שלא מועיל לו הגעלה ע"ש והנה המג"א סקכ"ז הביא מהרא"ם שנקט להקל כר"ת אמנם הפר"ח העיר שהפוסקים כאן החמירו כרש"י והנה בפשוטו מה דהגמ' כאן אומרת חזינן דמדיתי מדובר בחם אמנם עיין יד יהודה ס"ט סקפ"א שהביא ראשונים שהעמידו בצונן ע"ש שהאריך בזה

### סעיף כ"ו

ל"ג] עין ב"י שהביא הנידון לגבי כלי זכוכית שיש שס"ל שהוא לא בולע ויש שס"ל שהוא בולע ומועיל לו הגעלה ויש שס"ל שלא מועיל לו הגלעה כמו כלי חרס והשו"ע הקיל והרמ"א כתב להחמיר בזה והנה יש לעיין האם מחמירים רק בפסח או גם בשאר איסורים ובמג"א הקשה מהלכות יין נסך ששם מקילים וכתב ששם הקילו ומשמע שבכל איסורם מחמירים ולא רק בחמץ אמנם עיין מנחת יעקב וכן בפמ"ג מ"ז ל"א בד"ה ודע בתחילתו שנקטו שזה רק חומרא בחמץ אבל בשאר איסורים זה לא בולע וכן כתב היד יהודה ס"ט בקצר קי"ז שכן הוא המנהג וע"ש בארוך ובפשוטו כל שזה כלי שני או אם יש עוד צירוף ודאי יש להקל בזה

### סימן קכ"א

ל"ד] עיין רשב"א בתורת הבית שהביא ירושלמי לגבי תרומה שכיון שזה איסור דרבנן ממילא מועיל שם הגעלה שלש פעמים אפילו בכלי חרס וע"ש שדן לדמות דבר זה לכל איסור דרבנן אמנם כתב לחלק שאולי זה רק בדבר שאין לו עיקר מהתורה והקשה מהא דמבואר בגמ' קי"א לשבור הכלי ושם מדובר על דם שבישלו זה רק דרבנן והרי אפשר לעשות כנ"ל וכתב שזה היה טירחא גדולה והעדיף לשוברו ובעיטור הובא בטור סימן קכ"א שזה סיבה להקל אפילו בכל נטל"פ אמנם הרשב"א הרי לא הקשה רק מצד שדם זה דרבנן ולא כתב שכל אינו בן יומו זה כך ומשמע שכיון ששם זה אטו בן יומו בזה אין הקולא הנ"ל והנה בגמ' מבואר שקדירות בפסח ישברו וצ"ע הרי זה אינו בן יומו וממילא יש תקנה כנ"ל ואולי גם שם כיון שזה טירחא גדולה וכנ"ל אמנם החזו"א סימן קכ"ב סק"ג שכיון שחמץ בפסח אוסר במשהו בזה לא הקילו וכן לרב שמין במינו במשהו אין להקל בזה

והנה מבואר בירושלמי שצריך הגעלה ג' פעמים ועיין דרישה שם שצריך להחליף המים וביאר הטעם שרבנן רצו שיהיה היכר שאין הגעלה לכלי חרס ולפ"ז אפשר באותם מים להגעיל כמה כלים ורק שלכל כלי צריך שלשה מימות ועיין חזו"א יור"ד מ"ד סק"ג שכתב שהטעם כיון שהמים מקבלים טעם יש בהם פחות כח הפלטה וכל הקולא בשלשה מים שיש בהם כח הפלטה גמור ולפ"ז כתב שגם אי אפשר באותו מים להגעיל כמה כלים ע"ש והנה להלכה לא קי"ל כעיטור אמנם עיין חזו"א קכ"ב ב' בד"ה לפיכך שכל שמעיקר הדין מותר גם ללא זה ראוי לעשות הגעלה זו וכן החת"ס בתשובותיו סימן ק"י כתב כך לגבי כל דבר שזה ספק כלי חרס

סוגיא דסכין

**סוף ע"ז בדין נעיצה ושיפה בראשונים שם וסימן קכ"א ס"ז**

**חולין ח: אתמר השוחט - אמר רב יהודה ובראשונים שם**

**חולין קי"א: אמר ר"נ אמר שמואל סכין ששחט בה ובראשונים**

**טושו"ע סימן י' [וסימן פ"ט ב"י בסופו צ"ד ס"ז ברמ"א]**

**ועיין נחלת דוד וראש יוסף חולין ח: וביד יהודה סימן י' סק"ג שהאריכו בביאור השיטות**

**סוף ע"ז**

**א. בדין הרשב"א שמועיל נעיצה בדבר חריף עיין גליון רעק"א צ"ו סק"ה ועיין בית מאיר סימן צ"ו ובפתחי תשובה סימן קכ"א מה שהביא מהבכור שור [ועיין משמרת הבית ע"ז.] והאריך בזה המ"ז סימן י' סק"ו וביד יהודה צ"ו סקי"ב**

**ב. בהא דמבואר שיפה לרמב"ם בדבר רותח עיין פר"ח צ"ד סקכ"ג ועיין פמ"ג סימן י' שפ"ד סקכ"ב ובמ"ז ו' בד"ה עוד לו וביד יהודה סימן י' סק"ג בתחילתו [ובקצר שם]**

**ג. בעיקר דין שיפה ונעיצה עיין רשב"א בד"ה מתניתין שזה מצד שסכין פולט בצונן ועיין תוס' ע"ו: ועיין ב"י סוף סימן פ"ט וע"ש ביד יהודה סק"ז [ובסימן י' סק"ג שהאריך בזה] ועיין ביאור הגר"א צ"ד סקכ"ז**

**ד. האם נעיצה מעכב בדיעבד – רעק"א צ"ו סק"א וביד יהודה סק"ג בד"ה בה"ש בסופו [ועיין פר"ח סימן י' סק"ז]**

**ה. מתי צריך נעיצה – תוס' ע"ה: וכן חולין ח: שו"ע סימן י' ס"ג רמ"א צ"ד ס"ז וכן ס"ט סעיף כ' ועיין ש"ך צ"ד סקל"א ובפר"ח שם**

**חולין ח: קי"א:**

**ו. בישוב הסוגיא של סכין עכו"ם טריפה והגמ' קי"ב. מצאנו כמה שיטות - א. עיין ר"ן ח: בסוגין ולקמן [ועיין חידושי רעק"א מה שהקשה עליו] ב. עיין רשב"א בחידושים ובתוה"ב [הודפס בחוברת עמוד 63]ועיין ש"ך סק"ו ובט"ז סק"ו מה שנחלקו לשיטתו האם בליעה יוצאת ג. עיין רש"י ורא"ש בסוגין ולקמן קי"א ועיין ספר התרומה סימן ס"ט ע' הובא בהג"א שם [ובביאור דעת הרא"ש עיין ש"ך סקי"ד והאריך בזה הנחלת דוד וביד יהודה צ"ד סקל"ב ובסימן י' סק"ה]**

**ז. בנידון הראשונים שסתם סכין זה אינו בן יומו והאם מדובר על שמנונית והאם זה גם נפגם עיין ט"ז וש"ך סק"ו ובמ"ז שם ובגליון רעק"א עיין רש"ש ח: ועיין רא"ש פ"ז סימן כ"ד ופ"ח סימן ל"ד ועיין יד יהודה צ"ד סקל"ב בד"ה והנראה [ועיין רש"ש שדן אם מדובר על בליעה למה צריך הדחה ועיין נחל"ד וראש יוסף שבהכרח שדוחקא מפליט כריב"ם] ועיין סימן ק"ג ס"ה ובביאור הגר"א שם**

**ח. האם מועיל נעיצה בסכין של עכו"ם – עיין ט"ז וש"ך סק"ו מה שהביאו מהמרדכי ועיין גליון רעק"א בישוב סוגין**

**ט. האם נעיצה מועיל לכתחילה – ש"ך סק"ח ועיין סקכ"ב ובנקוה"כ סק"ד ועיין פר"ח סק"ז שביאר הטעם שכאן זה רק בדיעבד וכן הוא בכס"מ**

**י. בהא דכתב רש"י להחמיר מצד סד"א אפילו שהוא מין במינו – חידושי רעק"א בד"ה רש"י [וכן יד יהודה סימן י' סק"ד]**

**י"א. בביאור הרשב"א שקל לבלוע בסכין יתר מלהפליט – יד יהודה סק"ג בד"ה ובה"ש ובנחלת דוד בד"ה אמנם [ועיין רעק"א במערכה בד"ה ובזה יבואר שדן ברש"י שזה סברות הפוכות ולנ"ל מיושב]**

**י"ב. בהא דבסוגין קולף ולא מבליע בכולו – עיין טור סימן צ"ד ס"ז ובביאור הגר"א שם וברשב"א בסוגין ובתוס' צ"ו: ובש"ך צ"ד סקכ"ט ועין עוד ברשב"א לקמן קי"א:**

**י"ג. תוד"ה סכין – עיין מהרש"א, ובנחלת דוד וכן הוא ביד יהודה סק"ה**

**י"ד. בהבדל בין קינוח להדחה – עיין רא"ה בבד"ה ט"ו: וברשב"א במשמרת הבית ע"ו: בד"ה אמר וברא"ש בסוגין ובר"ן קי"א: והאריך בזה הש"ך סקט"ז ועיין יד יהודה סק"ח ועיין יד יהודה צ"א סק"א ועיין ש"ך סק"כ מהו הדחה**

**ט"ו. בישוב הטור דסכין ששחט טריפה ולא קינח זה לא אוסר - יד יהודה סק"י**

**ט"ז. האם על ידי הדחה בסכין שחיטה אפשר לחתוך חריף – תוה"ב בקצר ועיין יד יהודה סק"ג בד"ה ובה"ש באמצעו**

**י"ז. האם אסור לשחוט על מנת לקלוף ובאינו בן יומו – רא"ש ועיין ש"ך סקי"א**

**י"ח. בהא דסתם סכין יותר חמור מסתם קערה – גליון מהרש"א צ"ה סק"ב**

**י"ט. בדין קערה של איסור האם צריך קינוח או הדחה – ראשונים קי"א: ועיין תוה"ב ע"ו: והאריך בזה הש"ך צ"א ג' וביד יהודה שם סק"ח**

### בסוגיא דסכין

א] מבואר במשנה שסכין שפה והיא טהורה ובגמ' מבאר שצריך נעיצה עשר פעמים בקרקע קשה ובגמ' מבואר שזה רק לגבי צונן והנה שיטת רש"י שתמיד צריך גם נעיצה בקרקע וגם שיפה דמתניתין אמנם הראשונים חלקו ולמדו שכונת הגמ' שצריך או שיפה או נעיצה עשר פעמים בקרקע והנה בפשטות הביאור שכיון שהנידון לגבי צונן אין כאן נידון אלא מצד ממשות שעל הסכין ובדבר שאין בו דוחקא מועיל הדחה ורק כאן שיש דוחקא ממילא יש יותר שמנונית ולכן צריך נעיצה אמנם עיין בראב"ד רמב"ן רשב"א ור"ן בסוגין שהקשו למה בשפוד המשנה לא אמרה הדין של נעיצה ותירצו א. ששם אין הדרך להשתמש בצונן ב. שרק בדבר שיש בו דוחקא צריך נעיצה מצד שללא זה עובר בליעה מהסכין למאכל דהינו דנתחדש כאן שעל ידי דוחקא נפלט קצת מהסכין ונדבק במאכל ולפ"ז באמת ביחס לממשות כל שהיה הדחה כבר לא נשאר ממשות כלל ועיין ב"י סוף סימן פ"ט שהביא מהאורחות חיים שאפשר לחתוך אם סכין חולבת לחם ולאכול אם בשר ללא נעיצה כיון שזה נ"ט בר נ"ט אבל לחתוך בשר אסור ועיין יד יהודה דמבואר דעתו שאחרי הדחה כבר לא נשאר בעין אלא זה רק נידון של בליעה ולכן צריך נעיצה וממילא אם זה נבלע בלחם אין חיסרון אמנם עיין יד יהודה סימן י' סק"ג וסימן צ"א סק"ח שהביא שברשב"א בתוה"ב בכמה מקומות וכן בחידושיו ח: מבואר שהסיבה שצריך נעיצה שמחמת הדוחקא דסכינא השמנונית עוברת לבשר ולא מצד הבליעות שבסכין וכן הרא"ה בבד"ה השיג שדוחקא לא מוציא בליעות

והנה עיין רשב"א חולין ח: שהקשה בהא דמבואר בגמ' בע"ז שחילתית אסור מצד שמחליא לשבח ותיפו"ל שיש כאן שמנונית על הסכין ותירץ שהאומנים מנקים הכלים היטב והקשה הרי הם לא עושים נעיצה והוכיח מזה שנעיצה זה לא מעכב בדיעבד אמנם לכאורא כל זה אם נימא שהצורך לנעיצה זה מחמת השמנונית שעל הסכין אבל אם נימא שהצורך לנעיצה מחמת בלע שיוצא א"כ בזה וודאי שיש ההיתר של נטל"פ כיון שזה בליעה ומבואר שנקט שאין האיסור מצד הבליעה ובעיקר הדבר עיין תבו"ש שכתב שבאמת ללא נעיצה צריך הדחה ואפילו בדיעבד ועיין יד יהודה ס"י סק"ג שבאמת הרשב"א לא הביא דבר זה בתוה"ב שזה לא מעכב וע"ש שבאמת לאחר ההדחה זה רק אוסר כ"ק ולא בכולו

ב] אמנם שיטת הרמב"ם שהדין שיפה מועיל אפילו לגבי רותח ועיין בראשונים שהאריכו בשיטה זו והנה עיין פר"ח קכ"א ט"ו ובסימן צ"ד סקכ"ג שנקט שזה רק מוציא מהכדי קליפה והוכיח מזה שכל בליעה שעל ידי חתיכה זה רק מבליע כדי קליפה וכן הוא בבד"ה אמנם עיין ברמב"ן שלמד בכונת הירולמי ששיפה לא מועיל בדבר שבלע על ידי האש ולכן בסכין גדול זה לא מועיל ויש לבאר שאז נבלע בכולו ויש לבאר שאז זה נסרך יותר וזה לא יוצא על ידי שיפה אמנם עיין פמ"ג סימן י' מש"ז ו' ובשפ"ד כ"ב שכתבו שזה ודאי שמבליע בכולו כדמשמע בכל מקום שצריך שישים כנגד כולו וע"ש שעל ידי השיפה גם הקצת טעם שנשאר הוא כבר משהו שזה לא סיבה לאסור ועיין יד יהודה סק"ג שביאר שהשיפה זה מחמם את כל הסכין ולכן זה מוציא את כל הבלע וכמו ליבון אמנם בראשונים מבואר שזה לא דרגא של ליבון שלא יועיל למה שבלע על ידי האש

ג] עוד מבואר ברשב"א בתוה"ב שאתרוג זה נחשב דבר חריף ולכן למד מזה שנעיצה עוזר לחתוך דבר חריף והנה בפשוטו דבר חריף מוציא מהכלי ומבואר שזה גם עוזר להוציא מהכלי ועיין רעק"א סימן צ"ו סק"ה דחזינן מזה שדבר חריף רק מוציא כדי קליפה דהרי נעיצה גם אם זה מוציא זה רק מהכדי קליפה ע"ש אמנם הקשה דהרי מבואר שבדבר חריף זה אוסר בכולו ואם ימא שזה רק נגד כדי קליפה א"כ תמיד יש שישים נגד אמנם ביד יהודה סימן י' סק"ג וצ"ו סקי"ב נקט שנעיצה בכוחה גם לגבי צונן בדבר שלא נסרך מאוד להוציא מכולו אבל דבר רותח מוציא גם דבר שנסרך יותר והנה לפ"ז מסתבר שגם דבר שעל ידי האש מועיל לו הגעלה לגבי דבר חריף ובזה א"ש סתימת הפוסקים שרוב תשמישו עוזר בסכין אפילו שחותכים דברים חריפים דלגבי זה מועיל הגעלה אמנם עדין צ"ע לגבי לחתוך חריף חם

ועיין בית מאיר סימן צ"ו שנקט שכל סברת הרשב"א שמועיל לגבי דבר חריף זה מצד שדבר חריף מדובר רק על ממשות אבל למה דקי"ל שזה גם על בליעה לא מועיל נעיצה וצ"ל שאתרוג זה לא דבר חריף ובאמת בבד"ה הוכיח מהסוגיא של אתרוג שסכין לגבי דבר חריף הנידון רק על השמנונית שעל הסכין ולא על הבליעה שבסכין ובפתחי תשובה הביא מהבכור שור שדייק מתוס' שחולקים על הרשב"א ולא מועיל נעיצה לגבי דבר חריף שכתבו שהנעיצה עוזרת לגבי הממשות שעל הסכין אמנם לכאורא אין זה מוכרח דתוס' דייקו על המשנה שעיקר דין ההכשר לגבי צונן לא חריף וכתב שראוי להחמיר בזה

והנה עיין שפ"ד סימן י סקכ"ב שהקשה שלשיטות שאין דין מחליא לשבח רק בחילתית א"כ אין מקור מסוגין שמועיל נעיצה על דבר חריף דהרי סתם כלים אינם בני יומן והרי להלכה קי"ל שזה ספק האם הדין מחליא זה גם באינו בן יומו אמנם יש לעיין שכאן הוא הרי חתך באינו בן יומו לצורך הישראל ולשיטות שעכו"ם עושה לצורך הישראל בבן יומו זה נאסר ע"ש אמנם כבר הוכחנו בסוגיא דנטל"פ שלכאורא אם הישראל לא אמר לו לעשות ועושה מעצמו זה לא נאסר וצ"ע

ד] בעיקר המבואר בגמ' שצריך ליבון עד שתשיר קליפתן עיין מרדכי שלמד מכאן שמועיל לקלף בכלי אומנות את הכדי קליפה ואז מועיל הגעלה דהינו שלגבי הבפנים זה מדין ליבון קל אמנם פשטות הראשונים שתשיר קליפתן זה שיעור של חום ולא שזה ביחס לכדי קליפה ועיין רמ"א סימן קכ"א שלא מועיל לקלף את הכדי קליפה אם כלי אומנות

ה] בעיקר הא דמבואר כאן שצריך נעיצה עשר פעמים בקרקע עיין מאירי ע"ו: בד"ה בא שה"ה אם מנקה אם סמרטוט עד שכל השמנונית הלכה זה מועיל והוסיף שלגבי דבר חריף שצריך נעיצה זה לא מועיל אבל אם מנקה אם בורית ואפר זה מועיל במקום נעיצה ובאמת בשיבולי הלקט הלכות פסח סימן ר"ז ביאר שהכונה שיפה זה כרש"י שמשפשף בסמרטוט וזה לבד מועיל ועד כמה שזה הביאור במשנה בהכרח שזה גם מועיל לדבר חריף

### חולין ח:

ו] בעיקר נידון הסוגיא בשוחט של סכין של עכו"ם עיין ראשונים שהקשו שהרי סתם סכין זה אינו בן יומו וכתבו התוס' שמדובר בבן יומו והרשב"א כתב שמדובר בשמנונית שעל הסכין וזה אסור גם באינו בן יומו והנה הרא"ש שלא כתב כרשב"א יש לבאר בשני אופנים או שנקט שגם שמנונית זה נפגם על ידי שזה אינו בן יומו וכן הוא בט"ז [וכן צידד במשמרת ט"ו.] אמנם יתכן שנקט שנידון סוגין זה לא דוקא על השמנונית שעל הסכין אלא מדובר על הבליעה שבפנים ולכן הוקשה לו שבאינו בן יומו אין סיבה לאסור ובאמת אם זה יהיה שמנונית שעל הסכין זה לא נפגם אם הוא אינו בן יומו וכן נקט הש"ך והנה עיין רש"ש שהקשה שעד כמה שמדובר רק על בליעות א"כ למה מדיח הרי עד כמה שזה צונן אין כאן שום דבר ורק אם נימא שדוחקא זה מפליט קצת וכמדויק ברש"י קי"ב. וצ"ע ועיין יד יהודה ונחלת דוד

והנה עיין תוס' בע"א שכתבו שלשון הגמ' כגון שליבנה באור זה לפי הלשון שבית השחיטה רותח ועיין תבואות שור סימן י' סקי"א שכתב שמבואר בתוס' שלא מועיל נעיצה מצד שהנידון על בלע ולא על שמנונית אמנם עיין רעק"א בגליון השו"ע וכן ברש"ש שכתבו דמהא דלא כתבו התוס' למ"ד שקולף אלא רק ללשון שבית השחיטה רותח מבואר שצד שזה צונן ואסור מצד דוחקא אז באמת מספיק נעיצה מצד שהנידון רק על השמנונית ולפ"ז בהכרח דס"ל לתוס' דגם שמנונית נפגם ועיין רש"ש שכתב גם לדיק כן מתוס' בע"ב שהקשו על הריב"ם שדוחקא אוסר ללא חום מהא דרק דבר חריף זה אוסר והנה שם הרי יש היתר של נ"ט בר נ"ט אם זה לא חריף ובהכרח שלמדו שהנידון בסוגיא שם בשמנונית שעל הסכין ובפשוטו מבואר שסתם סכן אינו מקונח ועיין רש"ש מה שהקשה מתוס' קי"ב. בד"ה אגב דמשמע שסתם סכין הוא מקונח אמנם עיין יד יהודה צ"ד ל"ב שהאריך שיש דרגות בשמנונית ויש דרגא שזה לא נפגם וזה בסתמא מקונח ויש דרגא שזה לא מקונח וזה נפגם ע"ש

ז] מבואר בגמ' בשחט בסכין של עכו"ם שנחלקו אמוראים האם קולף או מדיח ומבואר בגמ' שלשה אפשרויות במחלוקתם או האם בית השחיטה רותח או צונן או שלכו"ע רותח ונחלקו האם יש סברא שאידי דטרידי למפלט לא בלעי או דלכו"ע זה צונן ורק נחלקו האם מצד דוחקא דסכינא זה בולע ומבואר בגמ' עוד מימרא בהמשך שסכין טריפה אם רוצים לשחוט בה נחלקו אמוראים האם צריך להגעילה בחמין או בצונן והגמ' מסיקה בצונן ושמספיק קינוח בבליתא דפרסי עוד מימרא מצאנו בגמ' לקמן קי"א: שסכין ששחט בה אסור לחתוך בה רותח מצד שזה בלע דם ולגבי צונן הגמ' אומרת שנחלקו האם צריך הדחה או לא והראשונים נקטו שצריך הדחה ומצאנו כמה שיטות בראשונים בישוב הסגיות וכדלקמן

א. שיטת רש"י שבאמת קי"ל לגבי טריפה שזה בצונן דהינו שבית השחיטה צונן ובכל אופן לגבי שוחט בסכין של עכו"ם זה אסור וכתב רש"י שהחילוק שסימנים רכים והם בולעים משא"כ סכין שזה קשה ופשטות רש"י שהנידון בסכין של עכו"ם שיש שמנונית על פניו וכיון שיש כאן קצת חום לכן זה בולע והנה בגמ' לקמן מבואר שסכין ששחט בה אסור לחתוך בה רותח ומבואר שזה בלע ומבואר ברש"י שזה מצד שבית השחיטה רותח ובפשוטו באמת שמואל זה כהמ"ד שסכין של טריפה צריך בחמין אבל לא קי"ל כן כמבואר שם בהגהות אשר"י בשם ספר התרומה סימן ע' והנה רש"י אצלינו כתב שגם למ"ד בית השחיטה רותח זה רק לגבי שמנונית ולא לגבי דם ולפ"ז שמואל דלא כחד כמבואר בראשונים ועיין רעק"א בגליון השו"ע נדפס בחידושים כאן שביאר שכל דברי רש"י להו"א של הגמ' שבהכרח יש הסברא של אידי דטריד דאל"כ בכל שחיטה צריך קליפה ובהכרח שהמימרא מדובר על שאר דבר רותח ולא על שחיטה ומהא דהגמ' לא הקשתה מצד דם בהכרח שלא בולע אבל לאחר ישוב הגמ' אפשר להעמיד שמדובר על שחיטה וא"כ בעלמא יתכן שגם מצד דם אסור רותח

ב. עיין תוס' בד"ה סכין שכתבו שלחתוך רותח אסור ועיין מהרש"א שהכונה לכו"ע וביאר על דרך הר"ן שרק כאן יש סברא דאידי דטרידי אבל בעלמא קי"ל שבית השחיטה רותח ולפ"ז תוס' לקמן שכתבו שבית השחיטה צונן חולקים על תוס' הנ"ל אמנם עיין יד יהודה סק"ה ובנחלת דוד דביארו דכונת תוס' רק שמי שאוסר בטריפה ס"ל שאסור לחתוך כלום גם בכשירה אבל להלכה אין איסור וזה כספר התרומה לעיל וע"ש וביד יהודה סימן צ"ד סקל"ב שביארו שזה גם כונת הרא"ש וכן משמע בדבריו לקמן פרק כל הבשר שכתב מפורש שמה שאסור לחתוך רותח זה מצד שבית השחיטה רותח והרי כאן פסק שזה צונן ובש"ך סקי"ד משמע קצת שהגמ' לקמן זה לגבי לגתחילה וכאן זה לגבי בדיעבד ושחיטה זה כמו בדיעבד כיון שמצוי שיש שחיטה של טריפה ולא שיך כל פעם להכשיר הסכין ע"ש

ג. עיין ר"ן שכתב שבאמת קי"ל שבית השחיטה רותח ומה שבטריפה מותר מצד שאידי דטרידי למפלט זה לא בולע ולפ"ז בהכרח קי"ל כמ"ד שבסכין של עכו"ם מדיח דאין סברא שלגבי בעין זה אחרת ולפ"ז א"ש מה שהגמ' לקמן אומרת שסכין ששחט בה אסור לחתוך רותח דשם מדובר לא לגבי לשחוט וממילא כיון שהסכין בלע כי בית השחיטה רותח לכן אסור לחתוך בזה רותח [אמנם בגמ' כתב שאפשר לפסוק שקולף והעתיק את לשון רש"י וצ"ע שאם הסברא מצד שכיון דטרוד לפלוט זה לא בולע בזה אין חילוק האם מדובר על שמנונית או על בעין ועיין חידושי רעק"א] והנה עיין נחלת דוד שאם בית השחיטה רותח וזה פולט ומה שבטריפה מותר מצד שאידי דטרידי א"כ מה ענין להדיח הסכין הרי בין כה נפלט איסור החוצה וע"ש שבאמת תמיד מדיחים קודם מליחה ורק הראשונים תירצו שכאן צריך שפשוף יפה וכל זה לממשות שעל הסכין אבל הבליעה שיוצאת מספיק הדחה ללא שפשוף

ד. עיין רשב"א ולכאורא כונתו שנקט שבית השחיטה צונן אמנם זה קצת חם ולכן זה מבליע בסכין ולכן מבואר בגמ' לקמן שאסור לחתוך בו רותח אמנם לגבי טריפה מותר מצד שחום בית השחיטה אין בכוחו להפליט מהסכין אמנם בשוחט בסכין של עכו"ם קולף מצד שכיון שיש שם ממשות זה נבלע בבהמה אמנם אפשר לפסוק כמ"ד מדיח וזה מצד שאידי דטרידי סימנים למפלט זה לא בולע רק שאין לזה הכרח והנה בפשוטו לדבריו אם קי"ל קולף זה לא כמ"ד בית השחיטה רותח מצד שא"כ גם בסכין שחיטה זה אסור ורק מצד הלשון השני והאריך בזה היד יהודה והנה מבואר ברשב"א שהסכין בולע מצד חום בית השחיטה אבל הוא לא פולט ועיין בד"ה לרא"ה שהקשה הרי כבולעו כך פולטו ובפשוטו מבואר ברשב"א שיותר קל לבלוע מלפלוט אמנם עיין נחלת דוד שביאר שהמציאות של הדחיקה של הבשר על הסכין זה דוחק הבשר ולכן זה נבלע בסכין אבל אין דחיקה ביחס לסכין וביד יהודה סק"ג בד"ה ובה"ש ביאר שהדבר החם מצד הדחיקה הוא נבלע אבל הסכין הרי הוא קר וממילא חמימות בית השחיטה שאין בכחה לחמם הסכין זה לא סיבה להפליט [ולפ"ז גם אם ברש"י מבואר שיותר קל להפליט מלבלוע אין זה סברות הפוכות אלא שבאמת יותר קל בעלמא להפליט מלבלוע רק שלגבי דחיקה לרשב"א יש בזה סברא שזה אחרת ועיין רעק"א שעמד שזה סברות הפוכות]

והנה דעת הט"ז דלרשב"א אם אין שמנונית גם ללא נעיצה אין שום בליעה יוצא מהסכין לבית השחיטה וביותר דנעיצה לא עוזר לגבי בליעות אמנם הש"ך נקט שמהכדי קליפה יוצא על ידי הדוחקא אבל כל שנעצו הסכין כה"ג זה גם מוציא את הבליעה שיוצאת על ידי חום בית השחיטה וכדאשכחן שנעיצה עוזר אפילו לדבר חריף ועיין רעק"א שתמה הרי בסכין של טריפה מבואר בגמ' שמספיק הדחה או קינוח והרי זה לא מוציא כלום ממה שבלוע וע"ש שהביא מהמשמרת הבית ע"ז. שגם הדחה מוציא קצת בליעה אבל קינוח ודאי לא מוציא כלום ובזה ביאר המחלוקת בגמ' לגבי סכין ששחט האם צריך הדחה או קינוח שבקינוח כבר אין שמנונית אבל עדין יש בזה קצת בליעה שיוצא ולכן צריך הדחה ובטריפה כיון שהנידון על שמנונית זה נכנס יותר לא יוצא על ידי דוחקא וא"כ צ"ע מסוגין שמועיל קינוח אמנם עיין ש"ך סקי"ז שכתב שרק בסכין של עכו"ם שיש הרבה בליעה זה יוצא על ידי השחיטה וצריך נעיצה אבל סכין טריפה אינו כן כיון שזה לא נבלע על ידי חום גמור ולכן כתב שגם נעיצה בסכין של נכרי זה רק בדיעבד ולכתחילה צריך שיפה או הגעלה כן ביאר בשפ"ד י"ז וכ"ב אמנם הפר"ח ביאר שזה מצד שיש לחוש לשיטות שבית השחיטה רותח

ה] מבואר בגמ' שסכין ששחט טריפה למ"ד בצונן מספיק קינוח והקשו הראשונים מה זה שונה מסוף ע"ז דמבואר שיש דין קינוח ונאמרו בזה כמה ביאורים דעת הרא"ה בבד"ה ט"ו: שבאמת אין דין דוקא נעיצה אלא כל שעשה פעולה שלא יהיה שום ממשות על הסכין זה מועיל אמנם עיין תוס' שהביאו לחלק או שההבדל אם זה בלע בחמין או בצונן עוד כתבו לחלק בין אם חתכו בזה הרבה פעמים איסור או קצת ועיין רמ"א סימן ס"ט שהביא מהספר התרומה לחלק שיש הבדל כשזה עדין לח שמספיק קינוח לבין מתי שזה התיבש שאז צריך דוקא נעיצה בקרקע ועיין ש"ך צ"ד סקל"א שהביא מהאיסור והיתר שאפילו אם חתך פעם אחת צונן כגון גבינה צריך נעיצה דהינו שרק בסוגין שבהמה זה דבר רך אבל דבר קשה צריך דוקא נעיצה ועיין פר"ח שם שחלק עליו

ו] מבואר בגמ' קולף עיין רשב"א שהקשה למה רק קליפה הרי עד כמה שזה רותח זה צריך להבליע בכולו דהרי יש כאן שמנונית ודבר שמן הרי מתפשט בכולו וע"ש שכתב לישב או שכאן זה לא רותח גמור ולכן זה רק מבליע כדי קליפה כמו בתתאה קר שגובר שבכל אופן נבלע כדי קליפה עוד ישב שהשמנונית שעל הסכין זה דבר כחוש ומספיק כדי קליפה אמנם לראשונים שצריך נטילה זה לא ישוב עוד תירץ שבאמת זה מתפשט בכלו ומצד זה יש שישים ובכל אופן זה אוסר כדי קליפה וצ"ע שהרי בפשוטו מהגמ' בפסחים מבואר שזה אוסר כדי נטילה ועיין טור בשם רבינו פרץ שכתב שיש שכתבו שחתך בשר חם בסכין חולבת זה רק אוסר כ"ק מסוגין ודחה רבינו פרץ שרק כאן כיון שלא חם כל הבית השחיטה אלא רק הכדי קליפה ועיין תוס' צ"ו: וברא"ש שם שכתבו שכיון שכאן זה רק קצת דהינו שזה משהו בעלמא זה לא אוסר אלא כדי קליפה כמבואר בגמ' בפסחים לגבי סכו בשמן של תרומה ועיין מאירי שכתב שזה רב לשיטתו שעילאה גבר והסכין הוא נחשב עילאה לכן זה לא אוסר רק כ"ק אמנם הש"ך צ"ד סקכ"ה שכשיש דוחקא תמיד הסכין גובר

והנה עיין ש"ך סקי"ד שבחתך בסכין שחיטה רותח זה רק אוסר כדי קליפה ולכן נקט שגם מועיל להכשיר בעירוי כיון שזה רק בלע כ"ק ועיין אחרונים שגם אם בעלמא זה לא מבשל אבל כאן זה רק חום שמבליע ולא מבשל וכמבואר ברשב"א שדימה דבר זה לכלי שני ועיין פר"ח שזה תלוי בתירוצי הרשב"א כאן והנה דעת הטור שכלי שני מבליע בכולו ובפשוטו צ"ע דברשב"א מבואר שמקורו מסוגין וכאן זה רק כ"ק אמנם אם נימא שזה מצד שהבהמה לא רותחת רק כ"ק לא קשה ועיין ש"ך צ"ד כ"ט שנקט שכל שזה רק שמנונית אין בזה שיעור לאסור אלא כ"ק וזה עוד ישוב לקושית הרשב"א

ז] מבואר ברש"י שקי"ל קולף מצד שספק דאוריתא לחומרא עיין יד יהודה סק"ד שהקשה שהרי זה מין במינו שבטל ברוב וכתב שזה רש"י לשיטתו שמין במינו לא בטל אמנם הראשונים העתיקו את רש"י לדינא אלא שמדבריהם משמע שזה מצד שרב יותר גדול ולא מדין ספק וע"ש שהביא מהרשב"א צ"ז: שדנים דבר זה כדאריתא כיון שהנידון רק על השיעור הנצרך ע"ש ועיין חידושי רעק"א שעמד בכל זה וכתב שיתכן שאין רוב נגד הבליעה וכתב שמכאן מוכח שגם אם טע"כ לאו דאוריתא אבל צריך רוב

ח] מבואר בגמ' שמספיק קינוח בבגד ישן והנה בגמ' לקמן לגבי סכין שחיטה לגבי צונן מבואר בגמ' שני לשונות האם צריך הדחה או לא ועיין רא"ש שנקט שודאי קינוח צריך רק נחלקו אולי צריך הדחה שזה יותר ובפשוטו הכונה שפשוף במים היטב אמנם עיין בר"ן שם שביאר שקינוח דסוגין זה כמו הדחה ובסכין שחיטה גם קינוח היטב לא צריך וצ"ל כי דם זה נופל ולא נשאר ועיין מ"מ סוף פ"ו ממאכלות אסורות שגם נקט שקינוח והדחה זה אותו דבר והש"ך פסק סקט"ז שבעלמא צריך דוקא הדחה ורק כאן יש קולא של קינוח ועיין בדבריו צ"א ג' שרק דוחקא צריך הדחה אבל בכלי איסור מספיק קינוח והפר"ח שם חלק עליו

ט] לגבי סכין של עכו"ם מבואר ברשב"א שמועיל נעיצה ובלשונו משמע שזה גם לכתחילה וכמו בכל סכין של עכו"ם אמנם ברמב"ם מבואר שזה רק בדיעבד וכן נקט הש"ך סק"ח והרמ"א כתב שבמקום שאין לו אפשרות להגעיל יכול להקל כמדויק בראשונים שמותר גם לכתחילה והנה צ"ע למה כאן זה חמור יותר מתמיד ועיין פר"ח סקי"ג שכיון שיש מ"ד שבית השחיטה רותח לכן לכתילה צריך להחמיר וצ"ע שא"כ גם בשוחט טריפה זה כך ושם הרי מבואר שיש להקל לכתחילה עיין ש"ך סקכ"ב וצ"ל שרק כאן שזה בלוע הרבה יש לחשוש שזה יוצא בדוחקא אבל בבלע רק על ידי בית השחיטה זה לא סיבה ולכאורא מה שלכתחילה יש להחמיר מצד הבליעות שבפנים

והנה הש"ך והט"ז הביא מהמרדכי שלא מועיל נעיצה ובפשוטו מצד שנקט להלכה כלשון שבית השחיטה רותח וסוגין מדובר על בליעה וממילא צריך הגעלה וגם אם מצד שיש דוחקא דסכינא אבל אם הנידון בסוגין על הבליעה שבסכין א"כ יתכן שצריך דוקא הגעלה אלא שצ"ע א"כ מה סברא להקל בטרפה ואין לומר מצד שסמנים טרודים לפלוט שא"כ גם סכין של עכו"ם זה כך ועיין רעק"א בגליון השו"ע סק"ג שכתב או שזה חם רק כדי להפלי ולא כדי לבלוע או שרק בליעה מורבה זה מפליט ולא בליעה מועטת של חום בית השחיטה

י] עיין טור וכן פסק השו"ע שאפילו לשיטות שסכין של עכו"ם קולף אבל בסכין טריפה אם לא הדיח מספיק להדיח ועיין אחרונים שהביא מהרשב"א מפורש שגם כה"ג קולף וצ"ע הצד להקל שכיון שיש כאן בעין ויש כאן חום של בית השחיטה למה שזה לא יבלע ועיין יד יהודה סק"י שהביא שבעיטור מפורש כטור וצ"ל כמבואר בפמ"ג שכאן שיש רק משהו בעלמא ממילא כיון שהסמנים טרודים לפלוט לכן זה לא בולע וצ"ע מנ"ל חידוש זה

י"א] עיין ש"ך סקי"ד שהאריך מהרבה ראשונים שסכין שחיטה שחתך בו בדיעבד זה מותר ובפשוטו זה כל הראשונים שנקטו כרש"י שבית השחיטה צונן אבל לרשב"א שנקט שלגבי לבלוע זה כחם ממילא אין סיבה שזה לא יאסור בדיעבד וכן נקט שם ועיין תבו"ש שנקט להחמיר והיד יהודה נקט להקל

י"ב] הרשב"א והר"ן בסוגין נקטו שהדין נעיצה הוא לא מעכב בדיעבד והוכיחו מסכין של עכו"ם שרק מצד מחליא לשבח זה אסור דהינו שזה מקונח והרי הוא לא עושה נעיצה כל פעם אלא רק הדחה אלא בהכרח שבדיעבד זה גם מספיק ועיין יד יהודה סק"ג בד"ה בה"ש בסופו שכתב שהרשב"א לא הזכיר דבר זה כלל בתוה"ב ומשמע שם שזה מעכב וכתב שכה"ג אבל זה רק אוסר כדי קליפה וממילא אין ראיה מהגמ' בע"ז דשם הנידון לאסור בכולו כמבואר ברשב"א והתבואות שור נקט להחמיר בזה כמבואר בגליון רעק"א סימן צ"ו והנה כאן בשו"ע מבואר שרק על יד נעיצה בדיעבד מותר ומשמע שללא זה אסור ומבואר שזה מעכב בדיעבד וצ"ע ועיין פר"ח שהעיר בזה

י"ג] עיין רא"ש שאין לשחוט לכתחילה על מנת לקלוף ועיין ש"ך סקי"א שהביא מהב"ח שדן שאם זה סכין נקי וכל האיסור מצד בליעת בזה כל שדעתו לקלוף כיון שגם אם לא יקלוף זה לא נאסר בדיעבד כה"ג אין איסור והש"ך חלק עליו מצד שכיון שזה גזירה אטו בן יומו ואז יש איסור שמא לא יקלוף ממילא גם כאן זה אסור