ג בענין מינוי דכהן גדול
קטגוריות: ש_ס / יז יומא / יומא פ_ק חבורות - הרב יהודה נהוראי

**בענין מינוי כהן גדול.**

א. דף ה. רבינא אמר ריבוי שבעה ומשיחה שבעה איכא בינייהו וכו' ועי' רש"י ריבוי שבעה שישמש כ"ג שבעה ימים רצופין כשממנין אותו לכהונה גדולה **וילבש שמונה בגדים בשעת עבודה.**

והנה בגמ' להלן מביא דרשות שצריך משיחה וריבוי בגדים אף לדורות וילפי' מקרא שאין מעכב משיחת שבעה וריבוי שבעה מדכתיב אשר ימשח אותו ואשר ימלא את ידו. ועי' בגמ' בהוריות יב: שמביא ילפותא אחרת מדכתיב והכהן הגדול מאחיו אשר ימשח אותו וכו' מרובה בגדים מנין דכ' ואשר ימלא את ידו וכו'.

וקשה מדוע הוצרכו שתי לימודים על ענין זה, ועי' בתו"י כאן ויותר מבואר בתוהרא"ש כאן שאי מן הקראי דהוריות הו"א שצריך או משיחה שבעה או ריבוי שבעה אבל אין לנו מקור על משיחה יום אחד או ריבוי דיום אחד וזה נלמד מקראי דשמעתין. [והנה מתירוצם זה מוכח שהדין שנאמר כאן אין לי אלא משיחה שבעה וריבוי יום אחד או איפכא שאין צריך לא זה ולא זה שבעה. ועי' בפנ"י בשמעתין שהקשה באמת על הרמב"ם הל' כלה"מ שנקט בפשיטות שאפי' בחד מינייהו סגי וזה עפ"י התו"כ ועמד בסתירת הדברים, ורצה לחלק שדוקא לחומרא לענין שתחול עליו קדושת כהונה לכל הדברים סגי בחד מינייהו אבל לענין היתר עבודה ביו"כ בעי חד מינייהו שבעה אבל כתב שמהרמב"ם אין עולה כן.]

אולם לשיטת רש"י והראב"ד יש כאן מהלך אחר שיש הבדל בין עבודת יוה"כ לבין שאר דיני כהן גדול דהנה מדברי רש"י דלעיל מוכח שהיה באותן שבעה ימים משמש בח' בגדים ולא הוי מיותר בגדים אף שלא נתחנך קודם בלבישה של שבעה, ולשיטתו כתב בד"ה שהדין שאסור קודם משיחה שבעה וריבוי שבעה נאמר לענין ביאת אוהל מועד ביוה"כ. [והיה מקום לפרש לענין ביאת לפני ולפנים] אולם בראב"ד הל' כלי המקדש פ"ד הי"ג שהדין הזה דבעי משיחת שבעה אינו נאמר אלא לענין עבודת יוה"כ אבל בשאר ימים עובד בשמונה בגדים אף בלא שימשח תחילה]. ובסוגיין התחדש שאף לענין עבודת יוה"כ אין מעכב שיהיו שבעה אבל אפשר דחד מינייהו שבעה מעכב.[[1]](#footnote-1)

ונראה שהתו"י והרא"ש אזלי בשיטת הרמב"ם שהדין לבישה ומשיחה מעכב אף בשאר ימות השנה.

ובטעם דברי רש"י והרמב"ם היה נראה לבאר עפ"י מה שכתבו התוס' במנחות [דף ע"ח] שלענין מנחת חינוך של כה"ג שהיא נצרכת רק כשעמד ביוה"כ אבל בשאר ימות השנה אי"צ מנחת חינוך חדשה, והגדר הוא לכאו' שכל המושג של עבודת כהן גדול שייכת רק לענין יוה"כ.

והנה הגר"ח מבאר שהראב"ד ס"ל שאין מניעה ללבוש את הבגדים של הכה"ג כל שאר הימים שעבודתו כשירה דלא גרע מכהן הדיוט ורק לענין יוה"כ נאמר דבעי משיחה משום שלא הותרה העבודה אלא לכהן גדול, ומצד יתור בגדים לא שייך כאן שאחר שלבשם שעה אחת יש עליו שם כהן גדול לענין קדושת כה"ג אך לענין היתר עבודה ביוה"כ צריך שבעה ימים ריבוי ומשיחה.

ב. והנה הגבו"א הקשה על הרמב"ם דס"ל שהלבישה של הבגדים היא בלא עבודה מהגמ' לקמן יב. שהקשה אותו כהן במאי מחנכין אותו שמבואר שצריך ללבוש הבגדים בשעת עבודה והקשה דלפי הרמב"ם הנ"ל מאי קשיא להו שילבוש הבגדים שעה אחת בלא עבודה ויתחנך דבדיעבד שרי לו לעבוד.

ועי' במנ"ח שהקשה שאף דברי רש"י קשה איך מחנכין אותו בתמיד של שחר והרי צריך להמשח קודם שיעבוד שום עבודה ואיך מהני עבודתו מחנכתו, ועי' בפנ"י שעבודת כהן גדול ביוה"כ שרי משום שאי אפשר וצ"ב הסברא, גם צ"ע מה מקשו לקמן לפ"ז במה יתחנך שהרי אי אפשר לחנכו קודם עבודה.

ג. ובגוף מחלוקת הרמב"ם ורש"י היה נראה דפליגי בגדר הדין מינוי בכהן גדול האם הוא נעשה על ידי המינוי בפה והמשיחה והריבוי הם תנאי בחלות מינוי או שהמינוי בעצמותו חל על ידי הדברים הללו, ועי' תוס' לקמן יב: שכתבו מהירו' ביומא פ"א סוף ה"א שכהן גדול מתמנה בפה על ידי אחיו הכהנים ומסתלק בפה ומייתי לה מקרא דוכפר הכהן, ועי' במנ"ח שם שמבאר עפ"ז שהקדושת כהונה חלה כבר בשעת המינוי לענין כל האיסורים אבל לענין עבודה צריך משיחה וריבוי אך צ"ע מהגמ' בהוריות דמבואר שלא חל שום דבר בלי משיחה וריבוי.

ועי' בגבו"א בשמעתין שחקר אם כאשר לכתחילה עושים מינוי שבעה אם חלה עליו כבר קדושת כהונה לאלתר או שרק בגמר השבעה ובתוך כך מותר באלמנה [ומה שנאמר דסגי בריבוי יום אחד היינו אם מלכתחילה נתכוונו לקדשו על ידי יום אחד], והוכיח מן הגמ' במנחות שאם מת כהן גדול המתמנה מביא באותו יום מנחת חביתין אחרת ומוכח שחל עליו דין כהן גדול. [אך אפשר דדין דמנחת חביתין חל כבר בשעת המינוי הראשון אך קדושת כהונה אכתי לא חיילא.] עוד דייק דמהרמב"ם פ"ד מכה"מ נראה דבכל ענין עבודתו כשירה גם אם מתחילה התכוונו לעשות מינוי שבעה.

והנה לפי רש"י שהמינוי הוא הקובע לכהונה גדולה אין מניעה שהכהן ילבש את הבגדים בשעת החינוך כיון שכבר יש לו קדושת כהונה אבל לענין היתר עבודה באוה"מ צריך שקודם יתחנך, אבל הרמב"ם ס"ל דעכ"פ לכתחילה נחשב שיש חיסרון במינוי ולכן צריך שקודם יתחנך ואחר כך יעבוד.

ואכתי צ"ב שמהגמ' לקמן נראה כשיטת רש"י שאין דין מינוי אלא בשעת עבודה, וצ"ב מ"ש ממילואים שהיו לובשים שלא בשעת עבודה וכן הק' בגבו"א, וגם למה לרש"י לא מהני מינוי שלא בשעת עבודה ומה הסברא בזה.

אך יש לומר שבאמת המשיחה דז' ימי המילואים חלוק מהמשיחה דלדורות דבז' ימי המילואים הוא נצרךלעצם החלת קדושת כהונה על הכה"ג דמקודם שנמשח שבעה והתרבה שבעה לא נתכהן כלל [למ"ד שמעכב ריבוי שבעה ומשיחה שבעה ואפשר דאף למ"ד שאינו מעכב מ"מ גזיה"כ שלא חלה עליהם קדושת כהונה אלא בשביעי] ובאמת היה אהרן הכהן מותר באלמנה עד גמר הז' ימי המילואים ונמצא שכל הקדושה חלה על ידי הריבוי שבעה אבל לדורות שהוא כבר קדוש בכהונה הוא יכול להתמנות כבר בפה ויש לו תורת כה"ג אלא שישנה גזיה"כ שיהא מנכר שהוא כהן גדול וכמ"כ רש"י לקמן יב. שמפרש במה מחנכין אותו במה יהא מנכר שהוא כה"ג שלא תהא נעשית עבודת יוה"כ בכהן הדיוט והיינו שזה תוכן הדין ריבוי ומשיחה ועי' בזב"ת שמפרש דברי רש"י שם באו"א.

מעתה מבואר היטב שלדורות כיון שעיקר המינוי נעשה בפה ויש הלכה צדדית שיהיה ניכר שהוא כהן כאן אדרבה צריכים שדוקא יעשה עבודות באותם הז' ימים שיהא ניכר שהוא כהן גדול, ועי' בספר מנחת אברהם שכתב עד"ז מהגר"ח.

ד. והנה לישוב הקושיות מהגמ' לקמן איך הותר לו עבודה בתמיד של שחר ביוה"כ והרי לא נמשח מקודם אפי' יום אחד ואפי' שעה אחת וכזר הוא חשוב. וקושיא זו יש ליישב אי נימא שהדין שצריך ריבוי ומשיחה הוא רק לענין ביאת אוהל מועד ניחא, אך לפי הראב"ד קשיא שבלא הדין נאמר לענין עבודת יוה"כ נמי. ושמעתי מהרב י. עלזאס ליישב שאף אי נימא שתמיד של שחר צריך כהן דוקא מ"מ אין כאן הלכה שיהיה ניכר שבעה ימים קודם שמ"מ אין זה עבודת יוה"כ והדברים מדוייקים להפליא בדברי רש"י לקמן יב. שביאר שמחנכין אותו לזה המשמש תחתיו בתמיד של שחר שיהא משמש תחתיו בשמונה בגדים ויהא מחונך לכהונה גדולה **קודם שיגיע עבודת יוה"כ**. ועי' שם ברש"ש שרצה להוציא מדברי רש"י הללו שעבודת תמיד של שחר אינה צריכה כה"ג אבל לפי הנ"ל אין צריך לזה שרק לענין עבודת היום נאמר הדין שצריך דוקא ריבוי ומשיחה מקודם אבל לענין תמיד של שחר הוא יכול לעבוד ולהתמנות כאחת.

אך קשה לפ"ז בהמשך הגמ' שם שאם אירע פסול זה לאחר תמיד של שחר במה מחנכין אותו ולמ"ד שהצתת אליתא לא מהני תירצו שעבודתו מחנכתו וקשה שהרי מקודם שנתמנה אסור לו לעבוד וכן הקשו המנ"ח והזב"ת.

ויש שרצו ליישב שבמינוי של סגן שאינו מינוי גמור אין צריך ריבוי ומשיחה, לפי מה שמבואר בתו"י לקמן נט. שאין הוא אלא שלוחו של ראשון שאם נטמא אין צריך חפינה חדשה ויכול להשתמש בחופנו של זה [ולקמן נביא ריבוי על זה], אך אכתי יקשה שאם מת הכהן ודאי צריך מינוי חדש וגמור כמבואר שם בתו"י ואיך נעביד במצב כזה שמת הכהן במה יתחנך.

ובזב"ת כתב בזה מהלך חדש שבתו"כ ילפי' מוכפר הכהן שאף אם לא נמשח ולא נתרבה במינוי בפה לחוד סגי ובהכרח מיירי לענין כהן הנמשח ליוה"כ וכן ביארו הראב"ד והר"ש שבהתקנה של ז' ימים סגי לזה בדיעבד, אך הקשה שם לפ"ז מאי קמקשה במאי מחנכין אותו שהרי כבר התמנה בפה ועי' מה שכתב ליישב.

ובלא"ה הרי התוס' לקמן הוציאו מדרשא זו שמיירי בשאר כהן גדול שמתנה בפה ומסתלק בפה וזה בהכרח שלא כדברי הראשונים הנ"ל.

והיה נראה לחדש בזה ובהקדם מה שהבאנו לעיל את דברי הפנ"י בשמעתין דהיכא שלא אפשר מהני אף בלא שיהא ניכר מקודם והיינו שבזה אין קפידא שיהיה ניכר מקודם שהוא כהן גדול וזה הגדר בדברי התו"כ שעיקר המינוי הוא בפה ואם לא משכח"ל אופן של מינוי מקודם לא קפדינן בזה שיהא מנכר מקודם ועל ידי עבודתו מחנכתו חל שיש כאן עבודת כהן גדול ואם לא היתה עבודתו מחנכתו פשיטא דזר הוא אצלה ולא היה מועיל מה שמינוהו בפה אבל השתא שעבודתו מחנכתו נמצא שיש כאן עבודה כשירה בכהן גדול ומה שאינו ניכר מקודם זה חיסרון רק כלפי כהן כזה שהתמנה מקודם ולא נמשח אבל במי שנתמנה היום שלא שייך להכירו יותר אין זה מעכב וצריך להגדיר הענין יותר.

והנה לפי הרמב"ם שאפי' בשאר ימות השנה אסור לו לעבוד קודם שימשח שבעה אין זה מעכב בדיעבד ומהני אף על ידי שעבודתו מחנכתו שהעיקר הוא שלא תהא העבודה בזר וכאן הרי אינו זר בעבודה זו שבאין כאחת חינוכו ועבודתו רק לכתחילה צריך שיהיה מתקדש ז' ימים ויש כאן מצב של זרות לענין לכתחילה אך לא במקום דלא אפשר [ועי' באבי עזרי] והדברים מתבארים כמין חומר.

1. ועי' בחי' מרן רי"ז הלוי עה"ת שהביא את הפסוק דשבעת ימים ילבשם הכהן אשר יבוא אל אוהל מועד לשרת בקודש ולמה הוצרך הפסוק לפרש מה תפקידו של הכה"ג ועי' ברש"י עה"ת שהוא הכהן המוכן לשרת לפני ולפנים וביאר הגרי"ז שזה באמת הנפק"מ מהדין ריבוי ז' ימים לדורות דלענין שאר דינים אין נפקותא. [↑](#footnote-ref-1)