סי_ רעו, מחיקת השם
קטגוריות: שו_ע / יורה דעה / יורה דעה - דור המלקטים

**מחיקת השם**

יו"ד סימן רע"ו

1. מחיקה בשמות הקב"ה.
2. מחיקת שם שמים בלע"ז.
3. בזיון.
4. פסוקים על כסף: ליכנס לבית הכסא.
5. שם בלע"ז על כסף: ליכנס לביה"כ.
6. מחיקת שם ה' מהמחשב.
7. גרם מחיקת השם.
8. שאר ענינים.
9. מחיקה בשמות הקב"ה.
   1. דברים (פר' ראה פרק י"ב פסוק ד') – "**לֹֽא תַעֲשׂ֣וּן כֵּ֔ן לַה' אֱלֹקֵיכֶֽם**".
      1. ספרי (דברים פר' ראה פיסקא ס"א, עי' שבת דף קכ:, מכות דף כב.) – "רבי ישמעאל אומר מנין למוחק אות אחת מן השם שעובר בלא תעשה שנאמר ואבדתם את שמם לא תעשון כן לה' אלקיכם".
   2. **חד מהתרי"ג מצוות**.
      1. רמב"ם (ספר המצוות לא תעשה ס"ה, יסודי התורה פרק ו' הל' א') – "והמצוה הס"ה היא שהזהירנו מנתוץ ומאבד בתי עבודת האל יתעלה ומאבד ספרי הנבואה ומלמחוק השמות הנכבדים והדומה לזה. ולשון האזהרה שבאה בזה הענין הוא אמרו (ר"פ ראה) לא תעשון כן לה' אלקיכם אחר שקדם [שם] הצווי (ע' קפה) לאבד עבודה זרה ולמחות את שמה ולהרוס בתיה ומזבחותיה כולם ובאה האזהרה ואמר לא תעשון כן לה' אלקיכם. וכל מי שעבר על דבר זה כגון שיהרוס שום דבר מן ההיכל והמזבח והדומה להם או שימחה שם משמות ה' לוקה. ובסוף מכות (כב א) התבאר בלשון הגמרא שמי ששרף עצי הקדש לוקה, אמרו ואזהרתיה מהכא מן ואשריהם תשרפון באש לא תעשון כן לה' אלקיכם. וכן התבאר שם שהמוחק את השם לוקה, אמרו ואזהרתיה מהכא ואבדתם את שמם לא תעשון כן לה'".
         1. הו"ד במ"ב (סי' קנ"ד ס"ק כ"ד) – "וכתב הרמב"ם במל"ת סימן ס"ה שהמאבד כתבי הקודש עובר בלאו דלא תעשון כן לה' אלקיכם וה"ה בכל תשמישי קדושה יש ליזהר בזה [אחרונים]".
      2. יראים (מצוה שס"ו) – "לא תעשו כן לה' אלקיכם. צוה יוצרנו שלא למחוק ושלא לחתוך ושלא לשבר דבר קדושה דכתיב ...".
      3. סמ"ג (לאוין ג') – "כתוב בפרשת ראה (דברים יב, ג) ונתצתם את מזבחותם ושברתם את מצבותם ואשריהם תשרפון באש ופסילי אלהיהם תגדעון ואבדתם את שמם מן המקום ההוא, וכתיב בסמוך (פסוק ד) לא תעשון כן לה' אלהיכם, ובספרי (ראה פסקא ז) דורש מכאן שהנותץ אבן אחת מן ההיכל או מן המזבח ומן העזרה שעובר בלא תעשה רבי ישמעאל אומר מניין למוחק אות אחת מן השמות המוקדשין שעובר בלא תעשה שנאמר ואבדתם את שמם וכתיב בתריה לא תעשון כן לה' אלהיכם".
      4. סמ"ק (מצוה ק"ס) – "שלא למחוק אחד משמות של הקדוש ברוך הוא דכתיב (דברים י"ב) ואבדתם את שמם וגו' לא תעשון כן לה' אלהיכם, אזהרה (ספרי פרשת ראה) למוחק את השם ומיירי שנכת' מדעת אבל שלא מדעת לא ובפרק שבועת העדות מפרש אותם שנמחקין ואותם שאין נמחקין, ואם היו כתובי' (שבת דף ס"א ופ"ק דערכין דף ו') על ידות כלים יגוד ויגנוז ואם היו כתובי' בקלף כל היריע' צריכה גניזה".
      5. חינוך (פר' ראה מצוה תל"ז) – "שלא נאבד ונמחה הדברים ששם הקדוש ברוך הוא נקרא עליהם, כגון בית המקדש וספרי הקודש ושמותיו היקרים ברוך הוא, ועל כל זה נאמר [דברים י"ב, ד'], לא תעשון כן לה' אלהיכם, אחר שקדם המצוה לאבד עבודה זרה ולמחות שמה ולהרוס בתיה ומזבחותיה כולם, מנע ואמר לא תעשון כן לה' אלהיכם. ובסוף מסכת מכות [כ"ב ע"א] אמרו זכרונם לברכה, מי ששרף עצי הקדש לוקה, ואזהרתיה מואבדתם את שמם וגו' לא תעשון כן וגו', וכמו כן אמרו שם, שהמוחק את השם לוקה, ואזהרתיה מזה הכתוב בעצמו. **שורש המצוה נגלה**, כי בגשת בני ישראל אל הקדש באימה ברתת בזיע, מתוך כך יכניסו בלבם הפחד והיראה גדולה אל השם ברוך הוא".
   3. **מחיקה רק אותיות אל"ף דל"ת**.
      1. אסור [הגם לא כתוב השם מלא] – ר' אלחנן (תוס' ע"ז דף יח. ד"ה הוגה, לשונו מובא לעיל), עי' רמ"א (יו"ד סי' רע"ו סעי' י', לשונו מובא לעיל), פתחי עולם (סי' ה' ס"ק ב').
   4. **למחוק רק יו"ד ה"א**.
      1. אסור [הגם לא כתוב השם מלא] – שבועות (דף לה:), רמב"ם (יסודי התורה פ"ו הל' ג'), יו"ד (סי' רע"ו סעי' י').
   5. **אם מותר למחוק יו"ד ה"א במקום שיש כוונה לכתוב השם שלום**.
      1. מראי מקומות – קרית ספר (יסודי התורה פ"ו הל' ב'), מנ"ח (מצוה תל"ז ס"ק ו'), שבט הלוי (ח"א סי' קט"ז אות ד'), עי' מסביב השולחן (גליון קס"ט ר' קרליבך שליט"א).
   6. **אם מותר למחוק אותיות וי"ו ה"א** – רדב"ז (אלף ת"ז, ב' אלפים קכ"א), כס"מ (יסודי התורה פ"ו הל' ג' תרץ ב').
   7. **למחוק אותיות ה"א וי"ו**.
      1. מותר – רדב"ז (ב' אלף קכ"א).
      2. מראי מקומות – פתחי תשובה (יו"ד סי' רע"ו ס"ק ט"ו, "כתב בספר בני יונה דלאו דוקא צב מצבאות או א"ה מאהיה שנמחק אלא אפילו כתב כולו חוץ מאות אחת מגמרו של שם אפשר דרשאין למחקו כיון שאין כיוצא בו שם במקום אחר ואפילו באד"נ מאדני יש להסתפק לדעת המתירין ואולי באד"נ יש להחמיר יותר כיון שהוא ית"ש נקרא ג"כ אדון לאפוקי שאר השמות. וכתב עוד דאם כתב ו"ה מהויה ודעתו להוסיף לפניו ב' אותיות הראשונים רשאין למחקו וכתב עוד דשם קדוש שנמחק מקצתו מאליו או ע"י אדם שוגג או מזיד אפ"ה אסור למחוק הנשאר ממנו עיין שם").
   8. **למה מותר למחוק אותיות התורה** – מהרי"ל (סי' קצ"ב), עי' מהרש"ם (ח"א סי' קנ"ט).
   9. **למחוק ב' יודי"ן ואחת על גביהן** – רמ"א (יו"ד סי' רע"ו סעי' י'), ש"ך (שם), גר"א (שם).
      1. דהיינו שני יודין וי"ו על גביהן – תרה"ד (ח"ב סי' קע"א).
      2. **ג' יודי"ן** – ספורנו (פר' בא פרק י"ב פסוק כ"ב), רדב"ז (ח"א סי' ר"ז, "דע כי מה שנהגו לכתוב כן הוא שעולין ג' יודי"ן כשם ההויה עם ד' אותיותיו ולכן מסתברא לי שאסור למוחקו דהוי שם גמור").
      3. מראי מקומות – שיטה לר"ן (שבת דף קטו: ד"ה תנו), מהרש"ם (ח"א סי' קנ"ט).
   10. **למחוק ב' יודי"ן** – מהר"י אסאד (יו"ד סי' ש"ד).
       1. טעם לב' יודי"ן – ר' צדוק (תקנת השבין עמ' פ"ה ד"ה ואע"ג), מהרי"א אסאד (יו"ד סי' ש"ד).
       2. מראי מקומות – שפתי שושנים (פרק ה' הע' ו'), גנזי הקודש (פרק ז' סעי' י').
   11. **הקלטה: טייפ** (tape).
       1. ***מראי מקומות –*** הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש יו"ד פרק נ"ט אות ט"ז).
          1. ***אמת ליעקב (הע' קצ"ה) – "נראה שאין איסור למחוק שם ה' מסרט הקלטה, אבל באמת יש להקפיד שלא להקליט שם ה' כלל דעכ"פ נחשב כהוצאת שם שמים לבטלה כל זמן ששומעים אותו, ורק לצורך תלמוד תורה יש להקל וכמש"כ בחידושי או"ח סי' מ"ז ס"ד עיי"ש".***
          2. ***צדקה ומשפט (פרק ט"ז הע' פ"ג) – "ונראה שכ"ש בסרטי רשם קול (טייפ) שמותר למחקן, אפילו בשמות הקדושים, ושמעתי שכן מורים הרבנים. ובשו"ת מנחת לצחק ח"ג סימן קב כתב למחוק ע"י עכו"ם. וגם בשו"ת שבט הלוי יו"ד סימן קמה העלה שאין איסור מחיקה. ומ"מ יש למנוע מזה. ועכ"פ לעשות ע"י קטן אם אפשר. אלא שחידש שם שאם התחיל בהקלטת השם ומפסיקו באמצע אפשר שיש בזה חשש מחיקה. ובשו"ת חלקת יעקב ח"ג סימן צח כתב שיש איסור מחיקה בסרט רשם קול משום שיש נקודות וקוים ודומה לשם בלשון לע"ז, ולענ"ד אינו דומה, דשם הרושם ניכר ונקרא למי שמבין, וכן כתב ברייל (כתב ממוחד עבור עורים) למי שמבין לקרותו, אבל כאן אינו נקרא רק ע"י הכלי, והרי זה גרע מכתב במי מילין".***
10. מחיקת שם שמים בלע"ז.
    1. **מחמיר, אסור למחוק**.
       1. יעב"ץ (בס' מגדל עוז חלק אבן בוחן פנה ב' אות י')
       2. חכמת אדם (כלל פ"ט סעי' ט') – "ומה שכתב הש"ך דבלשון לעז אינו שם כלל ומותר למחקו תמוה שהרי המקלל בשם בכל לשון חייב כמו שכתב בחושן משפט סימן פ"ז".
       3. עי' שד"ח (מערכת ברכות באסיפת דינים אות ז').
       4. עי' פתחי תשובה (יו"ד סי' רע"ו ס"ק י"א).
       5. עי' גליון מהרש"א (יו"ד סי' קע"ט על ש"ך ס"ק י"א).
       6. עי' פנים מאירות (ח"א סי' מ"ה).
       7. דר"ת (סי' קע"ט ס"ק ל"א) – "בחכמת אדם".
    2. **מיקל, מותר למחוק**.
       1. רשב"א (ח"א סי' תתמ"ב).
       2. תשב"ץ (ח"א ס"ב).
       3. ש"ך (יו"ד סי' קע"ט ס"ק י"א) – "והגע עצמך דהא מותר למחות שם שנכתב בלשון חול כגון גאט בלשון אשכנז או בו"ג בלשון פולי"ן ורוסי"א וכיוצא בזה".
       4. עי' משמרת שלום (שם).
       5. תוס' שבת (סי' של"ד ס"ק כ"ג) – "כתב בש"ג ... ובש"ך יו"ד סי' קע"ט כתב בפשיטות דמותר למחקן".
       6. רע"א (ח"א סי' כ"ה, ח"ב סי' ט"ו).
       7. גר"ז (סי' פ"ה סעי' ג') – "בלשון חול דהיינו שם שהקב"ה נקרא בפי כל עם ולשון שיהיה (כגון גא"ט בל"א או בוג"א בלשון פולין ורוסיא) שאף ששם זה **אין בו קדושה באותיות** כתיבתו ומותר למחקן **מכל מקום יש בו משום בזיון** בהזכרתו במקום טינופת כמו בהזכרת שלום שמותר ג"כ למחקו ואעפ"כ כיון שהקב"ה נקרא בו אף על פי שאינו מיוחד לו אסור להזכירו כשמתכוין על ענין השלום כמו שנתבאר סימן פ"ד **כ"ש** שמות המיוחדים לו בלשונות הנכרים שלכמה דברים דינם כשמות שבלשון הקודש כגון לענין שבועה ולענין הזכרת שם שמים לבטלה ולענין קללת חבירו בשם".
       8. מקדש מעט (סי' רע"ו ס"ק נ"א).
       9. בנין ציון (ח"א סי' ס"ח).
       10. מ"ב (סי' פ"ה ס"ק י') – "בלשון לע"ז כגון גא"ט בלשון אשכנז או בוגא בלשון פולין ורוסיא וכה"ג שאף ששם זה **אין בו קדושה באותיות** כתיבתו ומותר למוחקו **מ"מ יש בו משום בזיון** בהזכרתו במקום טינופת כמו בהזכרת השלום שמותר ג"כ למוחקו ואעפ"כ כיון שהקב"ה נקרא בו אף על פי שאינו מיוחד לו אסור להזכירו כשמתכוין על ענין השלום וכמש"כ סי' פ"ד **וכ"ש בזה** שלכמה דברים דינם כשמות שבלשה"ק כגון לענין שבועה ולענין הזכרת ש"ש לבטלה ולענין קללת חבירו בשם".

עי' שעה"צ (סי' של"ד ס"ק כ"ז) – "ומה שכתב בשם השלטי גבורים אם יש לחוש לאזכרותיהם וכו', פלא הוא, דהא שבועה הוא בכל לשון, וגם לענין מחיקה הא מוכח בדף קט"ו דאסור לאבדן ביד לכולי עלמא, ויש לומר, דוקא הכתב כולו, ותדע, דהא קיימא לן דחוץ משבעה שמות נמחקין".

* + 1. אבני נזר (יו"ד סי' שנ"ח אות ד', אות ט') – "הש"ך יו"ד סי' קע"ט ס"ק י"א שכתב בפשיטות דשם הנכתב בלשון לעז כגון 'גאט באג' מותר למוחקו. וכ"כ התשב"ץ ח"א ס"ב וז"ל והאזכרות מתורגמות מותר למוחקן. לפי שאין אסור למחוק אלא שבעה שמות".
    2. מהרש"ם (*עין הרועים ערך מחיקת השם אות א').*
    3. בית יצחק (או"ח סי' י' אות י"ב).
    4. אור שמח (ע"ז פרק ב' הקדמה ב').
    5. כה"ח (סי' של"ד ס"ק ס"ב) – "וכתב בשה"ג ... מ"א שם. מיהו בהש"ך ביו"ד סי' קע"ט כתב בפשיטות דמותר למחקן ... תו"ש או' כ"ג".
    6. שלמת חיים (סי' תתקמ"ב ד"ה בסי' ז').
    7. אחיעזר (ח"ג סי' ל"ב).
    8. ***צדקה ומשפט (פרק ט"ז הע' פ"ג).***
    9. תשובות והנהגות (ח"א סי' תרל"ט).
    10. עי' רי"פ (על רס"ג עשה א' מ"ז-ב' ד"ה ובזה).
    11. עי' מפתח (פרנקל הל' יסודי התורה פ"ו סוף הל' ה').
    12. עי' שבט הקהתי (ח"ג סי' רע"א אות א').
  1. **אכילת שוקולד שכתוב בו שם השם באנגלית**.
     1. חשוקי חמד (שבת דף קכ:) – "שאלה. חברת ממתקים ייצרה שוקולד שדומה לדולר ארה"ב, וכתוב עליו שם הי"ת באנגלית, האם מותר לאכלו. תשובה. מעיקר הדין יש מקום להקל ולהתיר מב' סיבות: א. כתב המשנ"ב (סימן שלד ס"ק נב) וז"ל: 'אותן מטבעות של זהב וכסף שטבעו אותן האדוקין לשם ע"ז יתיכם מיד, כדי שלא יהיה זכר למעשיהם, והרב מו"ה יהודה מילר נסתפק אם מותר להתיכן, שמא אינם מינים לע"ז, ובתשובת חות יאיר (סימן טז) מתיר להתיך המטבעות של שם בן ד' שנעשים במדינות שוויידן, מטעם כי נטבעו להוציאם, והו"ל כאילו נכתבו בפירוש לשם חול', עכ"ל. וכך בעניננו השוקולד הוטבע לשם אכילה, ולא לשם קדושה. ב. עוד כתב המשנ"ב (סימן פה סק"י) וז"ל: 'השמות שאינן נמחקין אסור לאמור שם [בבית הכסא], אפילו בלשון לע"ז כגון גאט בלשון אשכנז, או בוגא בלשון פולין ורוסיה, שאף ששם זה אין בו קדושה באותיות כתיבתו ומותר למחקו, מ"מ יש בו משום בזיון בהזכרתו במקום טנופת וכו', ומכל שכן בזה שלכמה דברים דינם כשמות שבלשון הקודש, כגון לענין שבועה, ולענין הזכרת שם שמים לבטלה, ולענין קללת חבירו בשם', עכ"ל. הרי מבואר במשנ"ב דאין איסור למחוק את ה' הכתוב בלע"ז, כגון 'גאט'. אולם השדי חמד (ח"ד מערכת מ"ם כלל יג) הביא הרבה אחרונים החולקים על כך, וסוברים שאסור למחקו, וכן כתב הארחות חיים (יו"ד עמ' כ"ט) שהביא בשם חכמי לוניל, דלא שנא אם נכתבו האזכרות בכתיבה גסה, או בכתיבת מש"ק, או אפילו בכתיבת גוים אסור למחקן, וברוקח (סימן רצו) משמע כהמשנ"ב שכתב: 'מנהג אבותינו להאכיל לתינוק עוגה שכותבים עליה הפסוק ה' אלוקים נתן לי לשון למודים', עיין שם. והרי הוא מוחק ה' באכילתו של תינוק וספי לתינוק איסור בידים, ואמנם תלמיד מהר"ם בספר התשב"ץ (סימן תטז) כתב: 'ואומר מהר"ם, שאסור לכתוב על העוגה שנותנים לתינוק לפתיחת הלב, משמות הקדוש ברוך הוא שאינם נמחקים', ולכן נראה **שמהראוי לא לאכלם, דנראה כפגם וזלזול בשם**".
  2. מראי מקומות – חזו"א (ידים סוף סי' ח'), אג"מ (או"ח ח"ד סי' מ' אות כ"ז), קונטרסי שיעורים (נדרים שיעור ד' ריש אות ט"ז), הגרשז"א זצ"ל (ועלהו לא יבול ח"ב עמ' ק"כ), משנה הלכות (ח"ה סי' קי"ז), הגר"א נבנצל שליט"א (ביצחק יקרא סי' פ"ה על ס"ק י'), כרם שלמה (סי' קע"ט הע' ס"ב), ***מנחת חן (ח"ב יו"ד סי' ו')***, פסקי תשובות (סי' קנ"ד אות י"ח).
     1. עי' ריא"ז (פרק ט"ז הל' א' אות ח', שלטי גבורים שבת דף מג. אות א') – "ויש לשאול על ספרים שכותבים היום בלשונם והם כתבי הקדש שלנו אם טעונין גניזה בחול ואם יש לחוש אזכרותיהן שלא לישבע בהן לשקר ושלא למחוק אותם שהמוחק את השם עובר [בלאו] ונראה בעיני שטוב להחמיר בדבר".
     2. הו"ד במג"א (סי' של"ד ס"ק י"ז) – "וש"ג כ' וז"ל יש לשאול על ספרים שלנו שכתובים בלשונם אם טעונים גניזה אפי' בחול ואם יש לחוש לאזכרותיהם שלא לישבע בהן לשקר ושלא למחוק אותם וטוב להחמיר עכ"ל".
        1. עי' השעה"צ (סי' של"ד ס"ק ל"ז), לשונו מובא לעיל.
        2. עי' קדושת ישראל (פרק ז' הע' ק"ו ד"ה אכן), "יש לדחוק שהריא"ז מיירי כשהכתב הוא בכתב לע"ז אבל עצם השם הוא קודש שפיר אסור למחקו, אבל היכא שכותב את השם כפי איך שמכונה בלע"ז, שבזה מיירי הש"ך שפיר שרי למחקו".
        3. ע"ע הג' הגרי"פ (על הסמ"ג עשה א' ד"ה ובזה, מ"ז-ב').
     3. ארחות חיים (דין אהבת השם אות ו', יו"ד עמ' כ"ט), הו"ד בשכנה"ג (יו"ד סי' רע"ו הג' טור אות י"ז), בא"ה (מהרי"ט, שם ס"ק י'), בית לחם יהודה (שם ס"ק י') – "וכתב ה"ר מרדכי בשם חכמי לוניל, ולא שנא אם נכתבין בכתיבה גסה, או בכתיבת משק, או אפילו בכתיבת גוים, או מצויירין במשי על ידי תפירה, אסור למחקן".
        1. עי' חשוקי חמד (שבת דף קכ:), לשונו מובא לעיל. אבל עי' קדושת ישראל (פרק ז' הע' ק"ו ד"ה אכן), "כדי שלא יקשה על הש"ך מהא דכתב הארחות חיים ... ועל כרחך דאיהו מיירי כשהכתב הוא רק של גויים, ולא הלשון ולהכי אסר למחקו".
     4. הגרשז"א זצ"ל (הליכות שלמה תפילה פרק כ' ס"ק ל"ג, עי' מנחת שלמה ח"ב סי' א' אות ח' ד"ה ברם) – "דעת הש"ך (יו"ד סי' קע"ט סקי"א) דשם ג-אט מותר למחקו, דלעז אין בו קדושה, ואף שרבים פקפקו על דבריו (ע"ש בנו"כ), מ"מ לענין ...".

1. בזיון.
   1. **יש ב' דינים: קדושה ובזיון**.
      1. מראי מקומות – אחיעזר (ח"ג סי' ל"ב, לשונו מובא לקמן), תשובות והנהגות (ח"ב סי' תס"ו), עי' פסקי תשובות (סי' קנ"ד אות י"ז, אות י"ט), חיי משה (יו"ד פרק ט"ו סעי' ד').
         1. גמרא (שבת דף קטו:) – "אליבא דמאן דאמר לא ניתנו לקרות בהן. רב הונא אמר: אין מצילין, דהא לא ניתנו לקרות בהן, רב חסדא אמר: **מצילין, משום בזיון** כתבי הקדש".
         2. גמרא (שבת דף קכ:) – "דתניא: הרי שהיה שם כתוב לו על בשרו, הרי זה לא ירחוץ ולא יסוך ולא יעמוד במקום הטינופת".
         3. רש"י (שבת דף סב. ד"ה מכוסה) – "במכוסה עור. דליכא גנותא אי מעייל לבית הכסא, ולא בעי למישקליה".
         4. גר"ז (סי' פ"ה סעי' ג'), מ"ב (סי' פ"ה ס"ק י'), אג"מ (או"ח ח"ד סי' מ' אות כ"ז) - לשונם לעיל.
         5. עי' חזו"א (יו"ד סי' קס"ד אות ב' ד"ה והא דאמרינן) – "דוקא משום מצוה שרי אבל בלא"ה אסור ... והאיסור מן התורה שחייבין בכבוד של כל דבר שנקרא עליו שם השם, וגורם כליון פוגע בכבודן".
         6. אז נדברו (ח"ב סי' ס"ד) – "ויסוד הדברים **שיש ב' דינים** דין כבוד ודין איסור בזיון, ונראה דדין כיס בתוך כיס הוא משום כבוד וקדושת החפצא ...".
         7. עי' הגר"מ גיפטער זצ"ל (אג"מ או"ח ח"א סי' ו' ד"ה ומה שדחה) – "**שיש ב' ענינים**, איסור לא תעשון שהוא רק במעשה ולא בגרמא, ואיסור בזיון כתבי הקדש שזה יש אף בגרמא".
   2. **ב"ה (ברוך השם) בראש הדף**.
      1. טעון גניזה.
         1. ***הנהגות ופסקים (הגרי"ח זוננפלד זצ"ל, הל' כתבי הקודש אות ה') –*** "אף שם שכתוב בראשי תיבות, כגון שכתב ב"ה בראש הדף, טעון גניזה".
         2. ***צפנת פענח (ורשא סי' קצ"ו, עי' סי' קצ"ז, סי' ש"ג אות ג') – "***[השאלה, מדוע אינו כותב הרה"ג תיבת 'ב"ה' בראשי המכתבים.] באמת יש להאריך בזה, אם כתב אות אחת מן השם אם מותר למחוק, עיין ירושלמי סוטה פ"ב ופ"ג דהוי בזה מחלוקת ב"ש וב"ה, ומה דפליגי בשבת קט"ו דמצילין מפני הדליקה אי מצרפין אותיות, או רק תיבות ועיין ע"ז י"ח, ***לכן נצרך להיזהר שלא לכתוב 'ב"ה' על ראשי המכתבים".***
         3. ***הו"ד בפסקי תשובה (סי' רצ"ג).***
      2. אין צריך גניזה.
         1. אמרי אמת (מכתבי התורה מכתב ג' אות ד', הסכמה לס' פסקי תשובה ח"ג) – "וכבר אמרתי **כי המדפיס חיבור צריך לברור הטוב, ובפרט שספרך רק מלוקט א"כ תוכל ללקוט רק הטוב**. ולמשל שהבאת בשם הה"ג [מדענענבורג] שלא לכתוב ב"ה, שהכונה כמו ברוך השם או בעזר השם, ומה ענינו לקדושת אות משמו ית', ולדעתי מילתא דתמיהא, והרי גם הרה"ג הזה כתב באיזה סימן בספרך ב"ה. ושאל אביך ויגדך כו', הן אמוז"ל הן חי' הרי"מ כתבו בכל דף ב"ה, ויש אתי חיבורים מהרב ר' משולם איגרא ובכל עמוד כתב ב"ה כמה פעמים בכל עמוד ועמוד".
         2. הגרשז"א זצ"ל (גנזי הקודש פרק ז' הע' י"ג) - לשונו מובא לקמן.
         3. אור לציון (גנזי הקודש פרק ז' הע' י"ג) - לשונו מובא לקמן.
         4. עי' הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש או"ח ח"א פרק כ"ח סעי' נ"א, גנזי הקודש פרק ז' הע' י"ג [לשונו מובא לקמן]) – "ולענין כתיבת ב"ה, הנה מעיקר הדין אינו טעון גניזה, אך המחמיר לגונזו תבוא עליו ברכה, ובעיתונים אף להחמיר אין צריך. ואף שהיה מקום להקל בראשי תיבות אלו, כיון שהה"א של השם כוונתו לתיבת 'השם' ולא לאות ה' משם הויה, מ"מ האחרונים שהחמירו בזה ידעו סברא זו ובכל אופן החמירו".
         5. שבט הלוי (אבני ישפה ח"א סי' י"ג ענף ב') – "שרשאי להשליך מכתב שכתוב בו ב"ה".
         6. יביע אומר (ח"ד יו"ד סי' כ' אות ג', עי' ח"ג יו"ד סי' ט' אות ה') – "והגאון הראגצ'ובי נשאל בשו"ת צפנת פענח (סי' קצו) ... ונראה דאף לב"ה שאני היכא דאיכא סימן של ר"ת להוראת השם, וכמ"ש הרדב"ז הנ"ל. וע"ע למהר"ח פלאג'י בס' רוח חיים יו"ד (סי' רעו סק"א) שג"כ ס"ל להחמיר בכותב ה' להוראת השם. ע"ש. ומ"מ לענין דינא נראה דהעיקר להתיר למחוק ה' שנכתב להוראת שם ה'. וכן דעת הגר"י מאיו בשרשי הים ח"א (די"א ע"א). ע"ש".
         7. חוט שני (גנזי הקודש פרק ז' הע' י"ג) - לשונו מובא לקמן.
         8. אבני ישפה (ח"א סי' י"ג ענף ב') – "אגרות משה ... לענ"ד דבריו תמוהים ... שרשאי להשליך מכתב שכתוב בו ב"ה".
         9. תשובות והנהגות (ח"ב סי' תס"ו ד"ה וברשימות) – "וברשימות (הבר"מ שורקין שליט"א) מביא שהגר"ח מבריסק זצ"ל דקדק לא לכתוב ב"ה במכתביו, דכתב הרמב"ם בהלכות סנהדרין (כ"ו ה"ג) שאפילו בלע"ז דינו ככינוי כיון שהכוונה לבורא ית"ש הוא הדין בב"ה יש חשש שיגיע לאשפה אלא שלדידי אינו ברור כלל שמועה זו, וגם אצל בנו הגריז"ס זצ"ל לא שמענו שהחמיר בזה, אבל במכתבי הגאון בעל 'צפנת פענח' זצ"ל החמיר שלא לכתוב ב"ה, ולרוב הפוסקים אין בזה שום מקום לחשוש כלל, וגם כ"ק האדמו"ר מגור הרא"מ זצ"ל במכתביו מתיר בפשיטות".
      3. דעת החזו"א.
         1. חזו"א (***דרך שיחה ח"ב סוף עמ' תכ"ד) – "סבר שתיבת ב"ה טעונה גניזה (כי זה מרמז על ה'), אבל תיבת בס"ד (***כיון ש'שמיא' הוא גם רמז, ברמז דרמז) א"צ גניזה".
         2. חזו"א (גנזי הקודש פרק ז' הע' י"ג) – "לגבי ב"ה ... וכן נהג החזו"א לגונזו (דינים והנהגות חיו"ד סי"ב והגר"נ קרליץ שליט"א [זצ"ל] אמר לי שכן נהג לעצמו, אך לא הורה כן לאחרים)".
         3. חזו"א (דעת תורה מזוזה סוף הע' תקס"ג) – "ושו"ר בכתבי רבינו שליט"א [זצ"ל] וז"ל חיבת שלו' כתב החזו"א חסר בלא מ"ם, גם לא היה כומג ב"ה במכחבים (רמ"ג), שמעתי שמכתבים והזמנות שהיה כתוב עליהן ב"ה הסיר תיבה זו ושמר אותה לגניזה, (עי' מ"ב סי' פ"ה סק"י ועי' פתחי תשובה יו"ד סי' רע"ו סקט"ז), אבל מש"כ בס"ד לא הקפיד (ר' נסים קרליץ נ"י), ור' זרח שפירא נ"י כתב לי ששאל אם ב"ה צריך גניזה והשיב שמה שמוצאים אין מחוייבים עכ"ל".
      4. מראי מקומות.
         1. אג"מ (יו"ד ח"ב סי' קל"ח) – "ומה שהרבה נוהגין לכתוב בכל מכתבים שכותבין למעלה ב"ה שההא הוא אות מן השם הקדוש וגם הכוונה הוא להשי"ת, ששמעתי שיש הסוברין שהוא איסור, הנה אף שגם שהוא רק אות אחד שליכא בזה איסור מחיקה, מ"מ מסתבר שלא גרע מהשני יודין שאסור למחוק שלא לצורך כדאיתא ביו"ד בסוף סימן ער"ו וכן אסור להשליך **במקום בזיון**, מ"מ איני רואה בזה איסור במדינתנו מכיון שלא מצוי שימחקו ובמדינתנו לא מצוי כלל שיקחו ניר זה **לקנוח בבית הכסא** שיש נירות מיוחדות לכך, ולהשליך במקום בזיון נמי לא מצוי כי רגילין לשרוף הנירות שאין נצרכין ואין לחוש לדבר שלא מצוי כלל, אבל להקפיד דדוקא שיכתבו נמי איני רואה בדבר שלא הוזכר זה בדברי רבותינו, ואיזה מעלה שייך לכתוב על מכתבי חול שהרבה פעמים כותבים שם דברי הבל וגם לפעמים דברים אסורים כלשון הרע וכדומה שיזכירו ע"ז ב"ה. **ואם כותב בס"ד אין שום קפידא** לאסור אף באופן שיש לחוש למחיקה שלא לצורך ולהשתמש לדבר בזיון שאין בזה שום אות מהשם דלא שייך זה לאות ד' דמשם הנקרא דהכל יקראו זה בסייעתא דשמיא. וכן אם יכתבו בעזהש"י נמי אין קפידא כלל כי השין מכיר שגם ההא אינו אות משם הקדוש אלא בשביל השין יקראו כו"ע בעזרת השם יתברך".
         2. גנזי הקודש (פרק ז' סעי' ו', הע' י"ג) – "לגבי ב"ה כתב בשו"ת צפנת פענח סי' קצ"ו קצ"ז (וע"ע שם סי' ש"ג, ג), שטעון גניזה, וכן מוכח במהרש"א סוכה דף נ"ג ע"א בח"א. וכן נהג החזו"א לגונזו (דינים והנהגות חיו"ד סי"ב והגר"נ קרליץ שליט"א [זצ"ל] אמר לי שכן נהג לעצמו, אך לא הורה כן לאחרים). ובתשובות והנהגות ח"א סי' תר"מ הביא שהגר"א לא נהג לכתוב ב"ה במכתביו, וכן הגר"ח מואלוזין נהג שלא לכתוב באגרת הרשות ב"ה, וסיים שיש חילוקי דעות איך נהג בסוף ימיו. גם בהר צבי יו"ד סי' רל"ד כתב שמצד ההידור אין למוחקו, (ועי"ש מש"כ לגבי כתיבתו על לוח ביה"ס). אולם בפסקי תשובה ח"ג סי' רצ"ג כתב הגרא"מ מגור זצ"ל שלא ראינו מי שמחמיר בזה. ועי' בשו"ת אבני ישפה ח"א סי' י"ג שדעת הגר"ש ואזנר שליט"א [זצ"ל] שאינו טעון גניזה, וכן שמעתי מהגר"נ קרליץ שליט"א [זצ"ל] ובשם הגרש"ז אויערבאך והגרב"צ אבא שאול זצ"ל. אולם שמעתי מהגרי"ש אלישיב שמעיקר הדין אינו טעון גניזה, אך מאחר ואיכא מחלוקת אחרונים בזה, המחמיר לגונזו תע"ב (וכ"כ בשו"ת בצל החכמה ח"ד סי' ק"ה), ובעיתונים אף להחמיר א"צ. והמעיין באג"מ יו"ד ח"ב סי' קל"ח יראה שדימה ב"ה לב' יודין שהבאנו בס"י שאין לזורקו בבזיון, אך בסוף התשובה כתב שבעזהשי"ת אינו טעון גניזה, ונימק שמאחר וכותב שי"ן אחרי הה"א, מזה כולם יודעים שאין כוונתו לאות ה' משם הויה אלא לתיבת השם. והיה נראה שדעת המחמירים שהובאה בראש ההערה, דעתם היא שהה"א היא אות ה' משם הויה ולכן החמירו. **אבל האידנא, שכל אחד כוונתו בה"א לתיבת השם אין מקום להחמיר**, וכן העירני מו"ר שליט"א. **אולם** הגרי"ש אלישיב שליט"א [זצ"ל] לא הסכים לזה, ואמר שגם הם ידעו טענה זו, ובכל אופן אסרו. (וראה בסוה"ס בהערות הגרממ"ק שביאר דבריו). ובעצם הדבר עי' בשו"ת תורה לשמה סי' תכ"ג שביאר מקור למנהג לכתוב אות ה' כקיצור לשם הויה".
         3. פסקי תשובות (סי' קנ"ד אות י"ח ד"ה ואף, הע' קכ"ג, הע' קכ"ד) – "וכבר איתבדרא בבי מדרשא המשא ומתן בין גדולי הדורות [עיין פסקי תשובה בריש ח"ג ובסי' רצ"ג מכתביהם של הגה"ק האמרי אמת והראגוטשובער זצ"ל בענין זה, וע"ע שו"ת אג"מ שם (דאכן יש לשמור מבזיון כשכותב 'ב"ה', אך אין להחמיר משום כך שלא לכתוב זאת במכתבים, אך גם אין להקפיד לכתוב ב"ה במכתבי חולין ואין בזה ענין עיין שם), ובאורחות רבנו ח"א עמ' רמ"ז דהחזו"א זצ"ל לא ציין על המכתבים ב"ה וגם לא בס"ד או בע"ה, והגרי"י קניבסקי זצ"ל היה מציין ב"ה על מכתביו ואכן שמר על קדושתן וגם על המכתבים שהגיעו אליו עם ציון כזה היה קורע את הכיתוב וגונז, וע"ע תשובות והגהגות ח"א סי' תר"מ שמביא שהגר"א והגר"ח מואלאזין זי"ע לא כתבו ב"ה על מכתביהם, ובמכתב האמרי אמת זצ"ל (שם) מביא בשם השפ"א וחיהרי"ם ועוד גדולי ישראל זי"ע שהיו כותבים בכל מכתב ב"ה] אם יש להקפיד שלא לכתוב 'ב"ה' בראש המכתבים, כי אפשר שמקבלי המכתבים יזרקום לאשפה, והמנהג הפשוט עפ"י רבים מגדולי וצדיקי הדורות לכתוב 'ב"ה', ויש שהקפידו לכתוב 'בס"ד' או 'בעזהשי"ת' או 'בה"י' וכדו' שבזה [שו"ת אג"מ שם, תשובות והנהגות שם, שו"ת משנה הלכות ח"ו סי' קפ"ג, דכשכותבים ב"ה הכוונה לשבח את שמו יתברך, משא"כ כשכותבים בעה"י או בס"ד הכוונה על האמונה וההודאה על עזרת הבורא יתברך שמו וקיל טפי, ועוד מצינו שהיו כותבים ברוך ד', באות ד' במקום ה', כי ד' אינו כלל באותיות שם המפורש ושפיר טפי] שפיר דמי אף אם לא ישמרוהו מבזיון".
   3. **קו מפריד בין אותיות של שם השם: אם אינו חל קדושה, ולכן מותר למחוק ואינו צריך גניזה**.
      1. אינו מועיל.
         1. אבני נזר (יו"ד סי' שס"ה) – "אך בשם יוד ה"א שלא מצאו מקום לתקן רק שיהי' הי' רחוק מה' וקו קטן מחבר. בזה נראה שלא יצא מתורת שם. כיון שגופי האותיות כתקנם רק שרחוקים זה מזה ונראה כשתים. וכיון שהקו מחברם וניכר שהחיבור לעשותם כתיבה אחת. שאות אחת אינה תיבה. וכיון שניכר הכוונה לעשותה אחת. אחת היא. וכמו שתי תיבות שנקראין כאחת דפסול".
         2. פסקי תשובה (סי' קל"ד).
         3. שלמת חיים (סי' תתס"ז, א"נ עניינים שונים סי' צ') – "במג"א (סי' ק"ע ס"ק י"ט) בענין דברים המשכחים את האדם כגון זיתים וכו': אין זה אלא בעם הארץ אבל האוכלים בכוונה כנודע מוסיפין לו זכירה כי הוא מתקן אותם - ושמעתי לכוין על זיתים כך: א - ל א - להים י - ק - ו - ק בא"ת ב"ש היינו מ - צ - פ - ץ בגימטריא זית. מהו, האם יש לסמוך ע"ז שלא להקפיד להרגיל את עצמו באכילת זיתים, שאמרו ע"ז (הוריות י"ג ע"ב) כשם שהזית משכח לימוד של שבעים שנה וכו', אם אין לו מצוי שמן זית. תשובה: **תמהתי** על שכתב השמות הקדושים, וכן לענ"ד לא יעשה, ומכל שכן שלא היה צריך לכתוב אח"כ החשבון, ולענ"ד אינו דרך כבוד, ועכ"פ יזהר בדף הזה מאד כי נכתבים בו שמות הקדושים לשמרו היטב [בגוף השאלה היה כתוב השמות כהוייתן ובהפסקת קוים וגם צירוף חשבון העולה במספרים, ובזה יובנו דברי התשובה]. ולענין הדין אין ראוי להרגיל בזה במה שמפורש בש"ס, ומכל שכן עניני שכחה אפשר יש בזה לתא דלאו השמר פן תשכח (דברים ח' י"א), אבל יאכל אותם עם שמן זית ואז מה טוב לכוין".

שלמת חיים (סי' תק"מ, א"נ יו"ד סי' קל"ג) – "אם כותב שם ועושה קוים בין האותיות, כזה י - ק - ו - ק, האם צריך גניזה. ומקור הספק הוא אצלי, משום ששמעתי דאותן הכותבים באגרת תיבת 'גא - ט' באשכנז יעשו קוים בין האותיות ולא יצטרך גניזה. אמנם מזה אין ראיה לפי מה שכתב הש"ך (בסי' רע"ו ס"ק י"ב) דשם הנכתב בלשון חול מותר למחקו, א"כ עצה זו היא לרווחא דמילתא למאן דרוצה להחמיר אף בשם הנכתב בלשון חול. ואולי י"ל אם עושה קוים ביניהם מוכרח כוונתו שאינו רוצה שיחול קדושה על השם, והוי כאילו מתנה שלא יהא קדושה על זה. תשובה: לענ"ד פשיטא כך וכבר כתבתי, והשם בלשון לעז אינו אלא כינוי, אבל בשמות שאינם נמחקים לענ"ד צריך גניזה, ואם הוא בדרך לימוד לצורך צריך שמירה מעולה כראוי".

***הנהגות ופסקים (הגרי"ח זוננפלד זצ"ל, הל' כתבי הקודש אות ג') – "אף כאשר רשם קווים בין האותיות של השמות צריכים גניזה. ואם הוא בדרך לימוד לצורך, צריך שמירה מעולה כראוי".***

* + - 1. מנחת יצחק (ח"ט סי' ס"ב אות ג') – "וע"ד לכתוב שמות הקדושים בקוין בין האותיות. נראה דדומה למש"כ הרמ"א (יו"ד סי' רע"ו סעי' י') בהשם שכותבין בסידורים ב' יודין ואחת על גביהן וכו' דנראה שהתירו בסידורין דוקא. ועי' שד"ח (מע' המ"ם כלל י"ב אות ט') דהביא מכמה החולקים על הרמ"א הנ"ל דמתיר שם למחוק אם הוא לצורך, וס"ל דאף אם הוא לצורך אסור למחוק, וכתב שם בשד"ח מספר כסא רחמים שגם בס"ח כתב כדברי הרמ"א, ובס"ח שלפניו מיירי שכתוב בשני יודין וקו אחד באמצע עיין שם, א"כ נראה לכאורה שהנידונים שוים, וכבר ראיתי כתוב כן בספר מג"א שהחמיר בזה ואיני זוכר טעמו ... בתשו' אבני נזר (חאו"ח סי' שס"ה) שכתב ע"ד שרוצים להדפיס סידורים ונביאים ותהלים והשמות הקדושים לא יהיו נכתבים רק בשינוי קצת שלא יהי' בהם איסור מחיקה, ולא מצאו מקום לתקן בשה"ק רק שיהי' נחלקים האותיות זמ"ז וקו קטן מחברן, וכתב דנראה שלא יצא מתורת שם, כיון שהקו מחברם וניכר שהחיבור לעשותם כתיבה אחת וקרוב לודאי שיש במחיקתם איסור מן התורה עיין שם".
      2. פסקי תשובות (סי' קנ"ד אות י"ח ד"ה ואף) – "ואף אם כתבו את שמות הקודש בקו הפרדה באמצע (וכמו שכתבנוהו לעיל), יש בו איסור מחיקה מדרבנן, ויש לנהוג בהם קדושה שלא ליכנס בהם לביהכ"ס (אלא כשהם כיס בתוך כיס) וטעונים גניזה".
    1. מועיל.
       1. הגריש"א זצ"ל (גנזי הקודש פרק ז' הע' כ"ט, מנשים באהל יו"ד אות קי"ז).
    2. **קו מפריד מועיל מצד האיסור של בזיון** – אחיעזר (ח"ג סי' ל"ב ד"ה שו"ר, "דעיקר החשש משום שלא יבוא לידי בזיון. ועל כן אם כי הי' נכון לכתחלה לשנות ולהביא מלה אחרת כמו דער עוויגער שעפער או לעשות כמו שנהוג אצלנו **לעשות קו מפריד** בין אות ג' ואות ט' או בכל אופן שימצאו עצה לתקן להוציא מידי חשש עוררים"), צדקה ומשפט (פרק ט"ז הע' ע"ט).
       1. הר"י בריקמן מעורר שלכאורה פשט באחיעזר, שהקו לא רק מפריד בין האותיות, אלא הוא ג"כ במקום אות "א" [אלף]. וצ"ע. והארה לי הגנזי הקודש (פרק ז' סעי' י"ב, הע' כ"ו), "ובאיגרת שלומים וכד', אין לכתוב GOD אלא G-D, כדי שלא יגיע לידי בזיון (הערת מו"ר שליט"א [זצ"ל]. שוב ראיתי שכן מוכח בשו"ת אחיעזר (ח"ז) [ח"ג] סי' ל"ב בסופו)".
       2. הגרי"ד סולובייציק (נפש הרב ריש עמ' קס"א) – "היה אומר כמה פעמים, שמה שנהגו הרבה לכתוב (באנגלית) ג-ט, במקום גאט, 'הוא עם-הארצות גמורה', כי איזה נפק"מ יש בין זה לזה, הלא בין כה וכה 'גאט' איננו שם, אלא רק דבר המרמז להקב"ה, ואף אילו היו כותבים ארבעה כוכבים כזה (\* \* \* \*) לרמז על שם הוי', ג"כ היה דינו שוה לגאט, ואף ג-ט לא גרע מארבעת הכוכבים הנ"ל, והכל שוה".
    3. מראי מקומות – הגרשז"א זצ"ל (הליכות שלמה תפילה פרק כ"ב סעי' י', הל' ל"ד, לשונו מובא לעיל), חיי משה (יו"ד פרק ט"ו סעי' ד'), גנזי הקודש (פרק ז' סעי' י"ד).
       1. תשובות והנהגות (ח"א סי' תרל"ח) – "שאלה: לכתוב שם אלקים עם ה' וקו ביניהם אם מועיל. נראה שהקו לא מועיל, כיון שנקרא יחד הוי שם ואסור למוחקו, ומה שנהגו בקו הוא להורות שאינו מתכוון לכתוב לקדושת השם. אבל לדידן גם אם לא נתכוון לשם השם, כיון שנכתב באופן שנקרא כשם השם, יש בו אסור מחיקה. וראוי למחות באלו שכותבים אלקים עם ה' בשמו יתברך, וכן בעשיית קו בין היו"ד והמ"ם גם כן נראה שדינו כשם ואסור למוחקו, כיון שבזה כונתו להשי"ת ונקרא בשמו ית', ומצאתי שפירש כן להדיא בשו"ת אבני נזר (ח"ב יו"ד שס"ה) וראוי להזהיר על זה, רק יש לכתוב אלקים שאז אין כזה קדושה כיון ששמו יתברך לא מופיע כלל אלא באות ה', וכן בשו"ת 'שלמת חיים' מהגרי"ח זוננפלד זצ"ל סי' שס"ו כתב בשמות שאינו נמחקים אף שעושה קו בין האותיות צריך גניזה. ומיהו אף שראוי להחמיר כן, **אין דין זה ברור אצלי** שהרי בהפסקו הקו שינה צורתה ושוב אין בזה קדושה כלל, וכעין זה מבואר בש"ע הקדוש האריז"ל שאיסור הוגה השם באותיותיו היינו אפילו קורא האותיות לבד בלי נקודות, אבל אם מפסיק בצירי מותר, ומוכח שבהפסקה נשתנה ומותר, ואם כן גם כאן דמוכח ששינה בכתיבתו אין בו קדושה".
       2. הגרח"ק זצ"ל (דרך שיחה ח"א עמ' מ"ז) – "שאלה: לכתוב בית א-ל, אם אי אפשר, שהרי הרב לא רצה לענות לו. תשובה: איני יודע אם זה מועיל, שהרי מבורר שכוונתו לכתוב תיבה אחת".
  1. **אם שמות אדם וכדומה יש קדושה, אם חלק מהאותיות יש שם השם** – תשב"ץ (ח"א סי' קע"ז), משנה הלכות (ח"ג סי' ט'), קונטרס באר בשדי (בשד"ח מכתב ז' אות ג'), מנחת יצחק (ח"ט סי' ס"ב אות ב'), באר משה (ח"ד סי' ח' אות ד'), עי' הליכות שלמה (תפילה פ"י ארחות הלכה ל"ד), עי' רמ"א (יו"ד סי' רע"ו סעי' י"ג), חיי משה (יו"ד פרק ט"ו ס"י), [עי' גנזי הקודש (סוף פ"ז), צדקה ומשפט (פרק ט"ז הע' פ')].
     1. לא.
        1. אג"מ (מסורת משה ח"ג עמ' רס"ח אות רל"ג) – "והשיב רבינו לרב קופרמן (מה'מכללה בירושלים') שמצד הדין אין איסור לכתוב מילה או שם שנגמר ביו"ד עם ה"א, כמו ספריה, ישעיה, או ב'אלף ולמ"ד' וכדומה, כל זמן שניכר שזה שם אחר, דאין קדושה בשם כזה, אפילו במילה כמו 'שמיה' וכדומה, אבל לאיזה סיבה נוהגים העולם לכתוב את התיבות הללו עם הפסק קו כזה -, ולמה נהגו כך אינו ידוע, אבל הנח להם לישראל".
        2. הגר"י קמנצקי זצ"ל (במחיצת רבינו עמ' רכ"א).
        3. הגר"א נבנצל שליט"א (ביצחק יקרא סוף ח"ו, הנהגות אות ל"ה) – "מתר לאומרו ולכתבו ... ונוהגים לכתבו בקצור, ולא מדינא".
        4. שבט הלוי (ח"י סי' כ"ו) – "שאלה: אנשים ששמותיהם מסתיימים באותיות א' ל', האם יש מקום להחמיר שלא לחתום הל' או להפסיק בין הא' לל'. תשובה: ידוע שהי' בזה ב' הנהגות בין גדולי ישראל, ועני כמוני נוטה יותר להמקילים לחתום שמו כמו שהוא, כי הלא זה שמו".

1. פסוקים או הלכות על כסף: האם מותר ליכנס עמהם לבית הכסא.
   1. **מיקל**.
      1. ציץ אליעזר (חט"ז סי' ל"א) – "נידוננו שנכתב רק לשם דוגמא בעלמא ולא לשם קריאה ולימוד כלל וכנ"ל שבודאי שיש להקל הכניסה בהם לביהכ"ס ושלא לחייב לשומרן בקדושה כלל ובפרט בכל כגון דא שנדפסים במכונות חדישות ביותר שההדפסה שלהם היא שלא ע"י כח אדם כי אם ע"י כח כח אחר המסבב את אופני הדפוס".
      2. הגריש"א זצ"ל (גנזי הקודש פרק ד' הע' ו') – "לגבי הפסוקים שנדפסו על שטר של מאה ש"ח בארץ ישראל, שא"א לקוראו, ואף אם היה אפשר לקוראו אין בו שום קדושה, דאין כוונתם כלל לפסוק. (ובספר אחד לא הבין כוונתו נכון)".
      3. שבה"ל (ח"ו סי' ח') – "קבלתי מכתבו עם השאלה אודות שטרות של כסף החדשים שנדפס עליהם מפרקי הרמב"ם הל' מלוה ולוה אם מותר להכנס לביה"כ כבר נשאלתי ע"ז - ואין לדעתי שום חשש מכמה טעמים. א - דאם הכסף נתון בתוך כיס כסף כרגיל והכיס מונח בתוך כיס הבגד, דנקרא כלי תוך כלי אפילו הא' אינו כלי, והא אפילו בתפילין מותר כמבואר או"ח סי' מ"ג ועיין מ"ב שם ס"ק כ"ד בשם מחצית השקל. ב - ויתכן דגם אם מונח אפילו רק בכיס המלבוש ללא כלי שני דמותר כמו תפילין בשדה וכיו"ב כיון דהוא דבר הרגיל וא"א להזהר בשום אופן לא חייבו כלי תוך כלי. ג - כיון דהוא רק דרך דפוס וכבר ידוע מחלוקת הפוסקים בענין דפוס אם יש לו קדושה כלל עיין מג"א סי' ל"ב ס"ק נ"ז ובט"ז יו"ד סי' רע"א ובדע"ק סי' רפ"א ובשאר הרבה פוסקים. ד - ועוד דכבר כתבתי בעניי בשו"ת שבט הלוי חיו"ד סי' קמ"ג אות ב' דבזה"ז לכו"ע אין זה רק מעשה מכונה בעלמא לא מעשה ידי אדם. ה - ועוד למש"כ בתשובת חו"י סי' קפ"ד ובפ"ת יו"ד סי' רפ"ב ס"ק י"ב להקל בדפוס בכלל, בליל העונה בשעת הדחק, עש"ה. ו - והכא עוד נעשה לשם ענין חילוני מובהק דבודאי אין סרך קדושה בזה, וגם אני מסופק אם ניכרות האותיות לקריאה בכלל, - סו"ד איני רואה מקום חשש בפרט אם הכסף נתון בתוך כיס הבגד כנ"ל. ז - ודברי תשובת הרדב"ז ח"ג סי' תקי"ג שכ' להקל בכתובים שאינם כתב אשורי אלא פרובינצאל וכדומה ודאי הלכה הם ועיין בדע"ת או"ח סו"ס מ"ג - ואין להאריך בפשוט".
      4. פסקי תשובות (סי' קנ"ד אות ט"ו, הע' צ"ט) – "שטרות כסף ובולי דואר וכדו' המודפס עליהם דברי תורה, א"צ מדינא לשמור אותם בקדושה וא"צ גניזה, ובלבד שלא יהיה בהם שם קודש. [שו"ת בצל החכמה ח"ו סי' קכ"ד, שו"ת שבה"ל ח"ו סי' ח', שו"ת יבי"א ח"ד יו"ד סי' כ"א וכ"ב, שו"ת משנה הלכות ח"ה סי' קי"ז, כולם העלו להתירא בשטרות כסף שמודפס עליהם מכתבי הרמב"ם וכדו' וגם פסוקים, כיון דלשם חול הודפסו וגם בדר"כ ההדפסה ע"י גוי, והכתב קטן מאד וכו' אין צריך לשמרם בקדושה, ובס' הליכות שלמה פ"כ הערה ל"ג בשם הגרש"ז אויערבאך זצ"ל שגם שטרות הדולר שכתוב עליהם ש"ש בלשונם אין צריך לשומרה בקדושה בהסתמך על הש"ך יו"ד קע"ט סקי"א. וע"ע להלן הערה 119 בשם החו"י. ובענין תמונות קיר שיש בהם פסוקים וכדו' עיין לקמן סי' ר"מ אות י"ט]".
   2. **מחמיר: צריך למכסה בכיס אחד**.
      1. בצל החכמה (ח"ו סי' קכ"ד) – "נראה פשוט שמותר להכנס לבית הכסא כששטרות אלה מונחים בכיסו ... בנד"ד שאין כאן לא שם קודש ולא כתבי קודש, בודאי כל שהם מכוסים אין קפידא. ומ"מ בלי כיסוי נראה שראוי להזהר שלא יהא נראה להרואה כמזלזל בכתבי קודש".
      2. אז נדברו (ח"ב סי' ס"ד, ח"ח סי' מ"ט אות א') – "נראה דלמעשה יש להחמיר לכה"פ לכסותם ואם מונחים בכיס הבגד שפיר דמי אפילו שלא בתוך כיס. **ויסוד הדברים שיש ב' דינים** דין כבוד ודין איסור בזיון, ונראה דדין כיס בתוך כיס הוא משום כבוד וקדושת החפצא לכן כמו בנידון שלנו שלא נדפס לשם קדושה א"צ כיס בתוך כיס. אבל מ"מ כיון שיש לזה שייכת לדבר שבקדושה אנו מוזהרין שלא לנהוג בו מנהג בזיון ואינו גרע מתשמיש מצוה שנזרקין דמ"מ אסור לנהוג בבזיון".
      3. הגרח"ק זצ"ל (נקיות וכבוד בתפילה פרק י"ב סוף הע' י"א, עמ' רי"ג אות קמ"ה) – "שאלה: האם שטר כסף שמוזכר בו ד"ת אסור להכניסו לשירותים כשאינו מכוסה. תשובה: אסור, ואף אם זה שכתב את הד"ת התכוון לאפיקורסות אבל המדפיס לא התכוון לכך".
   3. מראי מקומות – נקיות וכבוד בתפילה (פרק י"ב סעי' ו').
      1. "במטבעות שנטבעין במדינות שווידין בשם של ד' אותיות היה צ"ע. ומ"מ נ"ל דמותרים הם **כי נטבעו להוציאם וה"ל ככתיבת השם בפירוש לשם חול**" – חות יאיר (סי' ט"ז), מחה"ש (סי' של"ד ס"ק כ"ד), מ"ב (סי' של"ד ס"ק נ"ב), משנה הלכות (ח"ה סוף סי' קי"ח), חשוקי חמד (שבת דף קכ:, לשונו מובא לעיל).
      2. הגרא"מ שך זצ"ל (גנזי הקודש פרק ד' הע' ו') – "על שטר של שקל אחד שהודפס בו קטע מהרמב"ם (הל' שטרות), שאין צריך לכבדו אבל אין לבזותו. ולענין כניסה לביה"כ נשאר בספק אי סגי בכיסוי אחד".
      3. הגריש"א זצ"ל (עלינו לשבח ח"ג סוף עמ' ת"ר, אשרי האיש יו"ד פרק נ"ט אות י"ד) – "שטר כסף שכתבו עליו את הפסוק שמע ישראל וגו' עם שם ה', ובכתב אשורית, מאחר ושם ה' לא מופיע לבד אלא בתוך פסוק, מעיה"ד מותר השטר בשימוש. אך להלכה למעשה, יגזור את המקום בשטר שבו מופיע ה' ויגנזנו, ויקח את השטר לבנק ישראל, יספר את אשר אירע, ויבקש שטר חדש במקום. וסיים רבינו, ואם יקחו בבנק קצת כסף על כך, אפשר לתת להם".
2. שם שמים בלע"ז על כסף: האם מותר ליכנס עמהם לבית הכסא - (למשל: IN GOD WE TRUST).
   1. **מיקל**.
      1. הגרשז"א זצ"ל (הליכות שלמה תפילה פרק כ' ס"ק ל"ג, אמנם עי' מה טובו גליון כ"ג עמ' י"ד אות כ"ה [לשונו מובא לקמן]) – "ושטר דולר, שכתוב עליו שם ד' בלעז, מותר להכנס עמו לביהכ"ס, שהרי דעת הש"ך (יו"ד סי' קע"ט סקי"א) דשם ג-אט מותר למחקו, דלעז אין בו קדושה, ואף שרבים פקפקו על דבריו (ע"ש בנו"כ), מ"מ לענין הכנסה לביהכ"ס יש להקל, דדבר זה קיל טפי ממחיקה".
      2. הגרחפ"ש זצ"ל (רבבות אפרים ח"ח סי' קנ"ח אות ד') - לשונו מובא לקמן.
      3. משנה הלכות (ח"ה סי' קי"ח) – "לענין ליכנס בבית הכסא בספרים כתובים בלשון לע"ז או בכסף שנכתב עליו השם באנגלית הלכה זו מבוארת ברדב"ז ... שוב מצאתי בשו"ת חו"י ... וכן משמע בפמ"ג א"ח סי' של"ד ולזה נראה שהסכים המ"ב ע"ש וא"כ הכ"נ בדידן כיון שנעשו להוציאם הו"ל כאלו נכתבו בפי' לשם חול ואין בזה חשש".
      4. הגר"ד שוורצמן זצ"ל (שמעתי).
      5. הגר"י בעלסקי זצ"ל (שנה ב' גליון כ' הע' נ').
      6. שבט הקהתי (ח"ג סי' רע"א אות ב').
      7. הגר"י רייזמן שליט"א (מלכים ב' מספר ס"ג).
      8. עי' פסקי תשובות (סי' קנ"ד הע' צ"ט).
   2. **צריך למכסה בכיס אחד**.
      1. דעת יהודה (או"ח אות ע"ז) – "עז דולר של ארה"ב שמוזכר בו שם השם באנגלית, האם מותר להכניסו לביה"כ כשאינו מכוסה. תשובה: בכיסו נראה דמותר".
      2. חוט שני (תשמישי קדושה ס"ק ט' אות ה') – "בנתיבות המשפט כתב, אין לכתוב באגרת שלום תיבת גא"ט שהוא כינוי לשם ב"ה, עכ"ל. ועל כן שטר דולר שכתב על זה שם ה' צריך שלא להכנס בזה בגלוי בבית הכסא, אלא רק כשהוא מכוסה, אמנם אין צריך כיס בתוך כיס".

חוט שני (גנזי הקודש פרק ד' הע' ו', נקיות וכבוד בתפילה פרק י"ב סוף הע' י"א) – "שאין להוציאו מכיסו לחלל ביהכ"ס, אבל כשמונח בכיסו מותר ליכנס עימו לביהכ"ס".

* + 1. תשובות והנהגות (ח"ב סי' תס"ו ד"ה וברשימות, רבבות אפרים ח"ח סי' קנ"ח אות ד' [לשונו מובא לקמן]) – "שעל בזיון ראוי להחמיר יותר".
    2. הגר"ד פיינשטיין (רבבות אפרים ח"ח סי' קנ"ח אות ד') - לשונו מובא לקמן.
    3. עי' מנחת יצחק (ח"א סי' י"ח).
    4. עי' הגרי"א הענקין זצ"ל (רבבות אפרים ח"ח סי' קנ"ח אות ד') - לשונו מובא לקמן.
  1. **צריך כיס בתוך כיס**.
     1. הגר"א וסרמן זצ"ל (רבבות אפרים ח"ח סי' קנ"ח אות ד', איש הלכה עמ' קל"ג, עי' מסביב לשולחן גליון קס"ט עמ' ג' טור ב').
     2. הגר"מ סולובייצי'ק ([אחיו של הבריסקר רב] נפש הרב סוף עמ' ק"ס, רבבות אפרים ח"ח סי' קנ"ח אות ד') – "שכשנכנס לביה"כ היה מוציא את כל הכסף האמריקאי מכיסו, כי לפי חומרת הגאונים דנים על השמות שקוראים בהם הגויים להקב"ה כדין 'שמות', ועל כל הכסף האמריקאי נדפס (באנגלית) 'בד' (גאט) אנו בוטחים', ובודאי בזיון הוא להכניס שם ד' אל ביה"כ".
     3. אבן ישראל (רבבות אפרים ח"ח סי' קנ"ח אות ד') - לשונו מובא לקמן.
     4. הגר"ט גולדשטיין זצ"ל (איש הלכה עמ' קל"ג).
     5. הגר"מ סולובייצי'ק ([בנו של הבריסקר רב] תשובות והנהגות ח"ב סי' תס"ו ד"ה וברשימות) – "ומביא עוד מבנו הגרמ"ס שלא רצה להכניס מטבעות שחקוק עליהם שמו יתברך בלע"ז לבית הכסא".
     6. הגרח"ק זצ"ל (מאיר עוז ח"ה סי' קנ"ד סעי' ה', עמ' תשע"ב) – "אך ראיתי את מו"ר הגרח"ק שליט"א [זצ"ל] שהשאיר את הדולרים מחוץ לבית הכסא".

עי' הגרח"ק זצ"ל (נקיות וכבוד בתפילה פרק י"ב סוף הע' י"א, עמ' רי"ג אות קמ"ז) – "שאלה: האם דולר (של ארה"ב) שמוזכר בו שם ה' באנגלית אסור להכניסו לשירותים אם אינו מכוסה. תשובה: ראוי ליזהר".

* + - 1. צ"ע, כיון שרק דבר שהוא קדוש צריך כיס בתוך כיס, ולא מצד בזיון. אולי י"ל, הם חוששים להשיטות שיש איסור מחיקה, ולכן יש דין קדושה. [הגם יכול לומר, שאפילו להמחמירים שהאיסור מחיקה על השמות בלע"ז, הוא ג"כ רק מדין בזיון]. וצ"ע.
  1. **דעת** הגריש"א זצ"ל.
     1. הגריש"א זצ"ל (גנזי הקודש פרק ד' הע' ו') – "שמותר להיכנס לביהכ"ס עם דולר ללא כיסוי נוסף, וטעמו שאין כוונתם לשם ה'".
     2. הגריש"א זצ"ל (מה טובו גליון כ"ג עמ' י"ד אות כ"ה) – "עם דולר לבית הכסא שכתוב שם שם השם הורה מרן זצוק"ל דדי שהוא בתוך כיס אחד. [וכן הורה מרן הגרש"ז זצוק"ל]".
  2. מראי מקומות – הגר"א נבנצל שליט"א (ביצחק יקרא סי' פ"ה על ס"ק י'), גנזי הקודש (פרק ד' סעי' ה'), נקיות וכבוד בתפילה (פרק י"ב סעי' ו').
     1. רבבות אפרים (ח"ח סי' קנ"ח אות ד') – "בענין האיסור בזיון עם מטבעות שנכתב עליהם 'IN GOD WE TRUST' יש מחל' אם הוא דרך בזיון להכניסם לביה"כ, ואפילו א"ת שהוא דרך בזיון, יש מחל' אם צריך כיס אחד, או כיס בתוך כיס, הגרח"פ פסק שמותר להכניסם לביה"כ, משום דאינו בזיון, אבל אם הוא על הרצפה צריך להגביהו [וכן צידד הגר"י]. הגר"ט אמר בשם הגרי"א הענקין דאסור להכניסו לביה"כ, אבל אינו יודע אם דעת הגרי"א שצריך כיס א' או כיס בתוך כיס, הגר"ד והגר"מ - ל"צ אלא כיס אחד, הגר"ט בשם הגר"א וסרמן, הגרי"י, והגר"מ סולובייציק [נפש הרב עמ' ק"ס] - צריך כיס בתוך כיס ... הבחור אברהם קאלקא".

1. מחיקת שם ה' מהמחשב.
   1. **מחמיר**.
      1. הגריש"א זצ"ל (קדושת השבת ח"ב מילואים פרק ח' ענף מ"ה [עמ' ת"ט], ישא יוסף או"ח ח"ג סי' פ"ב) – "שאלנו את הגרי"ש אלישיב (שליט"א) [זצ"ל] גם לגבי דין מחיקת שם שמים במחשב. וכגון שכתב שם הוי"ה, המותר למחוק זאת ובאיזה אופנים (הפעם לא הספקנו לפרט לגריש"א (שליט"א) [זצ"ל] את פעולת הכתיבה בצגים השונים. בכל אופן בעבר הוסבר לו בפרוטרוט בליווי תרשים אופן הכתיבה בצג האנלוגי). וענה הגריש"א (שליט"א) [זצ"ל] שבשו"ת אגרות משה פסק שמותר למחוק דברי תורה הכתובים במחשב, אך אסור למחוק שם שמים הכתוב במחשב [ר' שו"ת אג"מ (חיו"ד ח"א סי' קע"ג, וחיו"ד ח"ב סס"י קמ"ב, וחאו"ח ח"ג סי' ל"א), שכתב גבי מחיקת ש"ש בטייפ, וחילק בין דבר שיש בו אותיות לבין אין בו אותיות. והסיק שבטייפ למרות שאין שם אותיות מ"מ מכוער הדבר ולכן כשצריך למחוק יש לעשות זאת בגרמא, דבזה אין איסור מעצם הדין. ואף שבשמות הכתובים יש להחמיר, אבל בזה דליכא איסור בעצם, יש להתיר ע"י גרמא - מ.ה.]. ושאלנו את הגריש"א האם גם דעתו כך. וענה הגריש"א שכן. ושאלנו מדוע אסור למחוק ש"ש, האם בגלל שזה נראה בצג שם שמים ונראה שמוחקו (ח"ו). וענה הגריש"א שאכן כך, **והוסיף שאמנם זה לא איסור דאו' אך מ"מ זה אסור**. ושאלנו, האם אסור הדבר גם אם לא התכוין לקדש את השם שכתב. וענה הגריש"א שגם זה אסור כי מחיקת שם שמים זה חמור, ואין הבדל בזה אם קידש לבין אם לא קידש. עכת"ד ... ועוד שאלנו את הגריש"א (שליט"א) [זצ"ל], האם מותר למחוק עכ"פ כינויים, כגון רחום וחנון. וענה הגריש"א שלכינויים יש בזה דין של דברי תורה שמותר למוחקם".

עי' הגריש"א זצ"ל (אבני ישפה ח"ד סי' ק"ה ד"ה ולכן) – "שבקסטה אין צורה ממשית, ולכן זה קל, אבל במחשב נראה צורת האותיות, ואולי זה דומה לקורקטין שדנו בזה ר' יצחק אלחנן, משיב דבר (ח"ב סי' פ) שכתבו ששם שנכתב בהדיא שלא לשם קדושה שרי למוחקו לכתחילה, שהוא נעשה מתחילה רק לתקן. אבל בכל אופן יש להתרחק מזה".

* + 1. הגרחפ"ש זצ"ל (אורחות הרב וראש הישיבה עמ' ק"כ) – "לעניין מחיקת שם ה', המוזכרת במשנ"ב ס"ק ד', אמר לי, דאין למחוק שם ה', ממחשב, אף שאין זו כתיבה כמעט שהרי הצורה של האותיות היא אותות אלקטרוניים אבל אין כאן דבר הנכתב, מכל מקום חשש מרן לזה ולא התיר מחיקת שם ה', בלתי על ידי שינוי או על ידי קטן או גוי. (הדגיש בפנינו כמה פעמים את הזהירות בכתבי הקודש ואמר לנו כי על זה נאמר, ובדבר הזה תאריכו ימים)".
    2. יביע אומר (מעין אומר ח"ו סי' ע"א) – "שאלה: כשמגיהים ספר תורה האם לא עדיף לעשות מחשב תחילה שאם יעשו ידני ומצאו שלוש טעויות צריך להגיה הגהה ידנית שוב. תשובה: לא יעשו כלל מחשב, יש בעיה שמוחק את שם ה' במחשב, והרב ואזנר שהוא ראש משמרת הסת"ם, יש לו תשובה שהוא מפקפק בזה".
  1. **מיקל**.
     1. רבבות אפרים (המחשב לאור ההלכה עמ' קי"ג) – "ואין מחיקה שייך שם בשם ה'".
     2. תשובות והנהגות (ח"ב סי' צ"ט, ח"ג סי' שכ"ו, ח"ו סי' פ"ג ד"ה אמנם [עמ' קע"ז]) – "ויש טוענים דמצוי חשש מחיקת השם במחשב, (שמוחקין בגוף המחשב אחר שגמר לבדוק), אבל כבר דנו הפוסקים בנעשית מעיקרא למחיקה כמו קרעקטין וכאן עדיף טפי דאינו ככתיבה, והבעיה מצויה בכל דפוס בזמן האחרון ואכמ"ל שכבר נהגו בכ"ז להתיר וכאן תקנתו מרובה וכמ"ש".

***תשובות והנהגות (אהל יעקב הל' כבוד וקדושת הספרים עמ' י"ג אות י"ז) – "שאלה: האם יש איסור למחוק שם ה' ממחשב שלכאורה אם כן לא יהיה מותר להקליד אותיות של שם ה' ולסגור את המחשב מחשש מחיקת השם. תשובה: אינו אותיות אמיתיות וגם נכתבו למחיקה כמבואר בתוס' סוטה שמותר וזה דומה".***

* + 1. עי' שבט הקהתי (ח"ב סי' קנ"ג) – "מה שדנו הפוסקים אי מותר לגלגל מנעול עם מספרים או אותיות משום חשש כותב. נראה להביא ראי' ג"כ דמותר משו"ת חות יאיר (בסו"ס ט"ז) [והפ"ת ביור"ד סי' רע"ו ס"ק י"ז מביאו] דטבעת של פרקים שעל כל פרק ממנו כתוב א' מאותיות השם ונעשה לפרוק ולסדר מותר לפרוק ואין בזה משום מוחק דלפירוק קיימא עיי"ש, ועי' בבני יונה הארוך [בסי' רע"ו] וא"כ ה"נ לגבי שבת מותר, ואע"ג דספר שכתוב עליו בראשי חודי דפיו אותיות או תיבות יש אוסרין לפתחו ולנעלו, עי' [סי' ש"מ] מ"מ רוב הפוסקים והרמ"א בתוכם מתירים וכן פסק המ"ב (בס' ש"מ ס"ק י"ז) ומסיק המ"ב דלכתחלה יש להחמיר כשיש לו ספר אחר. ונראה דמהך ת' חות יאיר יש לצדד להקל מה שמקילין המדפיסים למחוק השמות מעל המסך של המחשב ולא הוי כמוחק השם כיון דעשוי להמחק תיכף ואע"ג דהבאתי לקמן בהל' מחיקת השם דאפילו כתב השם ע"מ למחוק אסור למחוק וראי' מסוטה, התם משום דהוי כתב גמור עכ"פ לזמן, משא"כ כאן דעשוי להמחק תיכף ודו"ק, והנה הרבה פוסקים מקילין לפתוח ולנעול בשבת ספר שכתוב אותיות בראשי חודי דפיו כיון דעשוי לנעול ולפתוח לא הוי מוחק ועי' במ"ב [סי ש"מ] דגם מקיל מדינא אלא כתב דנכון להחמיר ביש לו ספר אחר, וכאן בהני מחשבים אין לו עצה אחרת ע"כ יש לצדד להקל כנלע"ד".
    2. עי' אבני ישפה (ח"ד סי' ק"ה) – "נראה לי שמותר לכבות מחשב שכתוב בו שם ה' על המסך, וכל שכן מותר למחוק שם ה' שכתוב על הדיסקט, שהרי אין בו כלל צורת אותיות ורק תגובות חשמל שמגיבות כמו אותיות. וכל זה יעשה רק לצורך".
    3. אבני דרך (ח"ה סי' מ"ג) – "לאור הדברים נראה שכאשר קונה מחשב לביתו יתנה מראש שבכל הכתיבה על גבי המחשב לא תחול קדושה, ואם לא התנה נראה שיכול להקל למחוק".
  1. **מדינא מותר, ונכון להחמיר**.
     1. הגרשז"א זצ"ל (מאורי האש השלם ח"ב עמ' תש"מ הע' ח', עי' עמ' תתקמ"ה ד"ה הוראה) – "הגרי"י נויבירט (שליט"א) [זצ"ל] אמר לי כי מטעם זה עצמו אמר לו רבינו זצ"ל שאין דין של מחיקת השם כאשר אדם מכבה צג של מחשב ששם השם נראה על גביו, עם זאת אמר לי ידידי הרב אליהו פרידמן שיחי' שהוא שאל את רבינו זצ"ל אודות מחיקת השם במחשב, ורבינו זצ"ל השיב לו שאמנם אין בזה איסור, אך אם אפשר כדאי להמנע מזה כי הדבר מכואר".

הגרשז"א זצ"ל (ושב ורפא ח"ב ריש סי' נ"ז) – "ושמעתי מהרה"ג מוה"ר ר' יששכר דוב קנאפפלער שליט"א דיין בלונדון הבירה יצ"ו בשם הגרש"ז אויערבך זצוק"ל שהתיר למחוק בשעת הדתק וא"א בע"א".

* + 1. שבט הלוי (ח"ז סי' ד', שאילת שאול ח"א יו"ד סי' ס"א, תורת הלוי הל' סת"ם פרק ט' סעי' ח') – "שם שנכתב על גבי מסך המחשב (-קאמפיומער), נראה דאין בו חשש מחיקת השם דאורייתא, ובפרט אם התנה בפה מלא שלא תחול קדושה כלל, אמנם למעשה יש לתקן ככל האפשר שלא יהיה סרך חשש מחיקת השם אף להמחמירים".
    2. ברכת ראובן שלמה (ח"ד סי' נ"ט, ח"ה סי' ע"ז) – "ואעפ"כ נראה לומר דראוי לכל ירא שמים המקליד שם השם במלואו על מסך המחשב, אם ירצה לכבות את המחשב ימתין עד שירד מעצמו האותיות מן המסך ואז לכבות את המחשב, או קטן יכבה את המחשב עיין פ"ת סימן רעו סקי"ט".
    3. ושב ורפא (ח"ב ריש סי' נ"ז) – "ומכל הנ"ל אין למצוא היתר למחוק שמות קדושים מן המסך או מן הדיסקט. וכמה צירופים יש כאן ונראה שבצירוף כל הטעמים יש להתיר ... יש להחמיר להסיר הכתב מהמסך באופן אחר, ולא ע"י לחיצת המתג, ואם אפשר להעביר על השם הקדש בדברי תורה, לעשות את הכל ביד שמאל ולהעבירו למקום במחשב שימחק מעצמו בלא גרם ע"י אדם. ומה טוב להתנות שלא תחול שום קדושה על הדיסק ועל המסך ושיוכל למותקו בכל עת שירצה. ואם אפשר יש למחוק ע"י נכרי או קטן".
  1. מראי מקומות – שאילת שאול (ח"א יו"ד סי' נ"ט - סי' ס"ג), גנזי הקודש (פרק ז' סעי' כ"ב), הגר"י הערשקאוויטש (אור ישראל גליון י' עמ' נ"ט), המחשב לאור ההלכה (פרק ג'), הר"מ רוטנברג (ישורון גליון ל"א עמ' שע"ו), עומק הפשט (גליון רפ"ה).
     1. הגריש"א זצ"ל (שיעורי ברכות דף נג., עמ' תר"ט) – "והנה כתב של מחשב הוא כתב של קיימא, אע"פ שאינו מתקיים על המסך אלא כמה רגעים, כיון שזהו רק מחמת הוראה חיצונית שיש לו (לעבור לתמונה אחרת או שומר מסך). וזה כמו כותב על בשרו שביאר הרמב"ם (שבת י"א, ט"ז) 'הכותב על בשרו חייב מפני שהוא עור, אף על פי שחמימות בשרו (זיעה) מעברת הכתב לאחר זמן הרי זה דומה לכתב שנמחק' והיינו מפני שהזיעה היא דבר חיצוני אבל הכתב בעצמו הוא מתקיים. וכך במחשב הרי מצד עצמו היה נשאר הכתב על המסך, אלא שיש לו הוראה חיצונית".
     2. עטרת פז (ח"א כרך ב' יו"ד, הערות סי' י"ג הע' ד') – "בענין מחיקת דברי תורה ואזכרות מהמחשב ...".
     3. חוט שני (תשמישי קדושה ס"ק ח', רבית עמ' ק"ע אות ו') – "... ולמעשה צ"ע. ואמנם כל זה איירי לענין שם השם, אבל לענין דברי תורה בלי שם ה', אם מוחק ומכניס דברי תורה אחרים, אין בזה איסור".

עי' חוט שני (תשמישי קדושה ס"ק ח' ד"ה ואם) – "ואם רוצה להכנס לבית הכסא ויש בידו מחשב קטן שמוקלט בתוכו דברי תורה, נראה כיון שזה דבר שאפשר ללמוד תורה מזה, מן הראוי לכסותו [וכגון להכניסו לתוך כיס]".

* + 1. הגר"י טשזנר (מה טובו גליון ה' עמ' רצ"א) – "ולמעשה היה ראוי להחמיר בזה ולא למחוק את שם ה', כי מלבד מה שנלענ"ד מקופיא שהעיקר כהמחמירים ואכמ"ל, אבל גם בלי זה ראוי להחמיר בכבוד שמים. אלא שבזמנינו זהו דבר שכמעט בלתי אפשרי, כי ... והיה ראוי לגדולי הדור לפרסם איסור לקנות תוכנות שיש בהם שמות קודש. כי הרי אפשר למחברי התוכנות לכתוב בהם כינויים במקום שמות הקודש אלא שהדבר קשה מאוד, וכל עוד שאנשים קונים התוכנות הקיימים לא יטרחו בזה [רק בשם הוי"ה יש תוכנות שכותבים כינויים במקום שם הקודש אבל בשאר שמות שאינם נמחקים לא ידוע לי תוכנה כזאת] ...".
    2. ישא יוסף (או"ח ח"ג סי' פ"ב, ישורון גליון כ"ט עמ' תקע"ד) – "מכל הלין ברור דהמבקש שלא להכשל באיסור מחיקת השם עליו להתקין במחשב או בתוכנה איזשהו תיקון לדבר. ובזמנו פניתי לאדם חרדי שעוסק בתוכנת ספרים ידועה לעוררו כי כדאי לעשות איזה תוספת לתוכנה שתזהה שם שאינו נמחק ואז היא לא תעתיקו על המסך או לפחות תעתיקו בצורה שאינה מושלמת כדי לא להכשל באיסור זה. ואחרי זמן ראיתי שהביא הצעה כגון זו בספר צדקה ומשפט להגר"י בלוי זצ"ל (פט"ז הערה פג עמוד שפט). וכשהבאתי את הדברים קדם מרן הגר"ח קנייבסקי שליט"א שמעתי ממנו כי יש לעורר את העוסקים בזה לתקן הדבר באופן שלא יכשלו המשתמשים באיסור דמחיקת השם. ביום ח' בכסלו תשע"ג הראתי הדברים האמורים לעיל למרן הגר"ח קניבסקי והסכים עם האמור לעיל כי יש למנוע מחיקת שמות ממסכי המחשבים".
  1. **אלקטריק בוק (Electronic-Readers), קינדל (kindle)**.
     1. מנחת אשר (באתר) -

**Question:** Electronic-Readers such as Amazon Kindle and Barnes and Noble’s Nook are increasingly popular today and have the capability to display divrei Torah and Shem HASHEM using electrophoretic ink technology. These differ from traditional electronic displays in that the image on an E Ink screen will be retained even when all power sources are removed, even after several weeks of non-use. A special version of one of these devices has been released, pre-loaded with Torah texts and with no access to the internet. It allows the user portable access to hundreds of Torah texts and - I believe - it has no other functionality. What is the halachic status of a Shem HASHEM and divrei Torah displayed with this technology? Is there an issue of turning to a new page or clearing the screen, in the course of one’s learning and research? What is the status of using this device on Shabbat, outside of the general prohibition against using electrical devices on Shabbat? What is a Bistable Display? E Ink’s technology is commonly referred to as 'bistable'. What does this mean? Bistable means that the image on an E Ink screen will be retained even when all power sources are removed. In practice, this means that the display is consuming power only when something is changing. For example, when reading on an eReader, power is only needed when turning to a new page but no power is consumed by the display while reading the page. This is most noticeable when an eReader goes into sleep mode yet there is still an image being displayed. By contrast, with a traditional LCD, the display is needs to be refreshed around 30X per second, regardless of the whether anything new is being displayed. Electronic ink is made up of millions of tiny microcapsules, about the diameter of a human hair. Each microcapsule contains positively charged white particles and negatively charged black particles suspended in a clear fluid. When a positive or negative electric field is applied, corresponding particles move to the top of the microcapsule where they become visible to the viewer. This makes the surface appear white or black at that spot.

**Answer:** There is no prohibition of 'mechikas hashem', erasing the name of Hashem, on any electronic device which displays 'virtual' writing by means of a screen. The fact that E ink screens can maintain their display even without a power source, as opposed to traditional computer screens which require a constant flow of power to keep them lit, is not significant with regards to this prohibition. In both cases no authentic, halachic ksav is present, and as such no destructive act is being done to the shem Hashem which is displayed, which is the defining factor of this prohibition. With regards to Shabbos it must be clearly stated that use of any such electric device, is strictly prohibited, and should be regarded as a Torah prohibition. On the theoretical level there is room to argue that with regards to the melacha of Kosev, an E-ink display may fall under the category of writing, as sustainable message was portrayed with ink like properties. Perhaps the principle of maleches machsheves would include this form of writing as a **tolda** of maleches kosev.

"**מקורות וביאורים**: עי' למטה שהבאנו תשובה שכתב רבנו לענין פתיחת ספרים שיש בהם שם שמים נכתב על צידיהם, ובו הסביר החילוק בין גדרי כתיבה בשבת ולענין מחיקת השם

**אם מותר לפתוח ספרים ששם ה’ נכתב על צדם**

מעשה בישיבה אחת בירושלים שאחד התלמידים שכנראה בא לכלל כעס ונשתבשה עליו דעתו בא בחשכת ליל, ורשם שם הוי' ב"ה על צדי הספר בספרים רבים שבבית המדרש. כונתו המרושעת היתה למנוע מן התלמידים את האפשרות לפתוח ספרים וללמוד בהם, לפי המבואר באו"ח סימן ש"מ במשנ"ב ס"ק י"ז דאסור לפתוח ספרים שאותיות כתובות על צידם משום מלאכת מוחק וא"כ כל הפותח ספר ששם שמים כתוב בצדו הו"ל כמוחק את השם. ואחר הרבנים פסק שאין פתרון לספרים אלה ויש לגונזם, ולעומתו הציע רב אחר שיש להדביק בדבק את הצד שבו כתוב שם שמים ושוב לחתוך את רוחב השכבה כדי להסיר מן הספר שם שמים בשלימותו. אך באמת אין זה פתרון כלל מחדא ותרי טעמי. א: קרוב לודאי שהדפים יתפרקו לגמרי בשעת הנסירה והחיתוך והוי כמוחק ומאבד את ה’ בידיים. ב: הרי בכך אנו נותנים פרס לפושע ובחור מופרע זה יחזור על מעשיו עד שכל ספרי הקודש שבישיבה יחתכו לגזרים וכדי בזיון וקצף. ומה נעשה אם יתפרסם הדבר וכל תלמיד שנשתבשה עליו דעתו וגבר עליו יצרו יעשה כנ"ל חלילה. ולענ"ד מותר לפתוח ספרים אלה ואין בהם חשש איסור כלל, דשאני איסור מחיקת ה’ ממלאכת המוחק בשבת. דבמלאכות שבת עצם **המחיקה** היא המלאכה, אבל בשמות הקדושים אין איסור במחיקה אלא **באיבוד**, דהלא מקור איסור זה במה דכתיב אבד תאבדון וכו' לא תעשון כן לה’ אלקיכם, הרי דמהות האיסור אינו אלא באיבוד והשחתה, וכ"כ הרמב"ם בפ"ו ה"א מיסודי התורה 'כל **המאבד** שם משמות הקדושים הטהורים שנקרא בהם הקב"ה לוקה מה"ת'. וכך מבואר גם בספר המצוות להרמב"ם ל"ת ס"ה דכל גדר האיסור בזה אינו אלא בדרך איבוד והשחתה וזפ"מ. ומשו"כ נראה דאף אם בשבת נקטינן לחומרא שלא לפתוח ספרים שאותיות כתובות בצדם אין זה אלא לגבי מלאכת מוחק בשבת דמ"מ הוי בכלל מלאכת מחיקה, אבל אין בזה איבוד והשחתה כלל, דכאשר ישלים חוק לימודו ויסגור את הספר חוזר שם שמים לתיקונו ומתכונתו הראשונה. (ובאמת נראה עיקר גם בשבת דאין זה אלא חומרא יתירא אך לדינא דעת רוב הפוסקים להקל בזה, וכך נראה עיקר מסברא דאין זה בכלל מוחק כלל, ואכמ"ל). ומשו"כ נראה פשוט דאין בזה סרך איסור ואין צריך לחתוך ולנסר ספרים אלה וחלילה להשליך אותם לגניזה אלא ילמדו בהם תורת ה’ תמימה ויתקדש שם שמים".

* + 1. הגר"ע אוירבאך שליט"א (תורת חיים מספר כ"ז) -

I have seen people reading *seforim* on small, handheld, computer-like devices called Nooks or Kindles. From what I understand, these devices are closer to actual writing than a computer, for a computer screen only shows a reflection of light, while these devices use actual oils and dyes to produce the writing. If I display on a Nook or a Kindle a *siddur* that has Hashem’s Name, is there a problem of *mechikas haSheim*, erasing Hashem’s Name, when changing pages, since the old page disappears afterwards? Thank you.

We must preface this answer by stating that erasing Hashem’s Name is a Torah prohibition (*Devorim* 12:3-4) and, therefore, this issue must be taken very seriously. In order to answer your question, we must determine if there is a prohibition to erase a name that is not written with the intention to sanctify it as a divine name, like in the case of these devices you describe. Rav Akiva Eiger, the *Pri Chodosh* (*Yoreh Deiah* 276) and other *Acharonim* rule that any time a divine name is written, there is a Torah prohibition to erase it. On the other hand, the *Shach* (ibid. 12) and other *Acharonim* rule that this prohibition only applies if the name was written *lesheim kedushah,* i.e., with the intention of sanctifying it. Rav Yitzchok Elchonon Spector (*Ein Yitzchok*, *Orach Chaim* 5) explains that as long as there is some need to erase the name, it is not considered to be “destroying” Hashem’s Name and it is permitted. Other *Acharonim* permit one to erase Hashem’s Name that was made in a way that will definitely be taken apart, such as the letters of a handset printing press (*Bnei Yonah*, *Yoreh Deiah* 276, and *Chavos Yair* 16). This reason should also apply to these Nooks and Kindles that you describe. However, there are many *poskim* who rule stringently. Since there are strong arguments both to be lenient and to be stringent, and we are dealing with a *safeik de’Oraisa,* one should preferably avoid this predicament and not put the actual Name of Hashem into the computer. I am aware that some programs have a significant gap splitting the letters in half when writing Hashem’s Name. When this is done, the letters are not considered to be forming Hashem’s Name and it is permitted to erase the writing by changing pages. If this was not done, since there are many lenient opinions, *bedieved* one who uses these devices has upon whom to rely.

* + 1. מראי מקומות – הגר"י ברקוביץ שליט"א (שמעתי, מחמיר), הגר"י רובין שליט"א (שמעתי, מיקל), הגר"נ קפלן שליט"א, הר"מ רוטנברג (ישורון חל"א עמ' שע"ו, חל"ב עמ' תר"ל).

1. גרם מחיקת השם.
   1. **סתירות גמרות**.
      1. שבת (דף קכ:) – "דאמר קרא ואבדתם את שמם מן המקום ההוא לא תעשון כן לה' אלקיכם, עשייה הוא דאסור, **גרמא שרי**".
      2. שבת (דף קטו:) – "תנו רבנן: הברכות והקמיעין, אף על פי שיש בהן אותיות של שם, ומעניינות הרבה שבתורה, אין מצילין אותן מפני הדליקה, אלא נשרפים במקומן [הן ואזכרותיהן]. מכאן אמרו: **כותבי ברכות כשורפי תורה**. מעשה באחד שהיה כותב בצידן, באו והודיעו את רבי ישמעאל, והלך רבי ישמעאל לבודקו. כשהיה עולה בסולם הרגיש בו, נטל טומוס של ברכות ושקען בספל של מים. ובלשון הזה אמר לו רבי ישמעאל: גדול עונש האחרון מן הראשון".
   2. **לגרום מחיקה לדברי קדושה**.
      1. מחמיר – נוב"ת (או"ח סי' י"ז, "דלא שרי גרמא אלא לטבילה של מצוה אבל לדבר הרשות אפילו גרמא אסור, ואף דליכא לאו דלא תעשון מ"מ אסור משום בזיון השם, דאין בזיון גדול יותר מגרם מחיקת השם"), טוב טעם ודעת (ח"א סי' רל"ט), חזו"א (יו"ד סי' קס"ד אות ב' ד"ה והא דאמרינן, "דוקא משום מצוה שרי אבל בלא"ה אסור ... והאיסור מן התורה שחייבין בכבוד של כל דבר שנקרא עליו שם השם, וגורם כליון פוגע בכבודן, ומ"מ לטבילת מצוה שרי דזהו כבוד המקום ב"ה לעשות מצותיו").
         1. דרבנן – יעב"ץ (ח"ב סי' ק"מ ד"ה ולענין אזכרות, "כיון דלא עביד בידים. לית לן בה משום לא תעשון והעמידו דבריהם בשבות דשבת דחמיר"), עי' עין יצחק (או"ח סי' ה' אות ו').
      2. מקיל – ***מהר"ם שיק (או"ח סי' קט"ז ד"ה וראיתי), אבני נזר (יו"ד סי' ש"ע, עי' סי' שנ"ח אות ה', "הדבר ברור בסוגיא דשבת (ק"כ ע"ב) דמותר דהתם אמר מה גרם כיבוי בשבת מותר כ"ש גרם מחיקה. וקי"ל סימן של"ד סעיף כ"ב דגרם כיבוי מותר"),*** חלקת יעקב (ח"ג סי' מ"ג אות ג', או"ח סי' י"ח אות ג').
      3. מראי מקומות – ***רמב"ם (יסוה"ת פרק ו'), חשק שלמה (שבת דף קכ:), מנ"ח (סי' תל"ז אות י"ג),*** עין יצחק (או"ח סי' ה' אות ל"ז), ***שד"ח (סוף ח"ה באר השדה מהר' אליעזר אות ח'), אחיעזר (ח"ב סי' מ"ח אות ב'), אג"מ (יו"ד ח"ב סי' קל"ט),*** הגריש"א זצ"ל (הע' במסכת שבת סוף דף קכ:), ***צדקה ומשפט (פרק ט"ז הע' פ"ד), פרדס יוסף (ראה עמ' תע"ח אות ט'),*** עלינו לשבח (בראשית), נקיות וכבוד בתפילה (עמ' ק"צ אות ק"נ), הגר"י רייזמן שליט"א (שמואל ב' מספר ל"ח), פירות תאנה (שבת דף קטו.), דף על הדף (שבת דף קכ:), אוצר מפרשי התלמוד (מכות עמ' תפ"ד).
   3. **ראיות לחומרא**.
      1. מגילה (דף כו:) – "ואמר רבא: ספר תורה שבלה גונזין אותו אצל תלמיד חכם, ואפילו שונה הלכות. אמר רב אחא בר יעקב: ובכלי חרס".
         1. הו"ד – נוב"ת (או"ח סי' י"ז ד"ה אמנם).
      2. מכות (דף יא., סוכה דף נג:) – "שבשעה שכרה דוד שיתין קפא תהומא, בעא למישטפא לעלמא, אמר: מהו לכתוב שם אחספא ומישדא בתהומא דליקו אדוכתיה ... נשא אחיתופל ק"ו בעצמו, אמר: ומה לעשות שלום בין איש לאשתו, אמרה התורה: שמי שנכתב בקדושה ימחה על המים, לכל העולם כולו לא כל שכן, א"ל: שרי".
         1. הו"ד – טוב טעם ודעת (ח"א סי' רל"ט ד"ה והנה).
      3. א"ת שבת דף קכ:.
         1. י"ל, רק לדבר מצוה מותר – נוב"ת (או"ח סי' י"ז, "דלא שרי גרמא אלא לטבילה של מצוה"), חזו"א (יו"ד סי' קס"ד אות ב' ד"ה והא דאמרינן, "דוקא משום מצוה שרי אבל בלא"ה אסור ... והאיסור מן התורה שחייבין בכבוד של כל דבר שנקרא עליו שם השם, וגורם כליון פוגע בכבודן, ומ"מ לטבילת מצוה שרי דזהו כבוד המקום ב"ה לעשות מצותיו").
         2. י"ל ע"י הרשב"א (דף קכ: ד"ה לעולם, לשונו מובא לקמן) – דובב מישרים (ח"א סי' צ"ט).
   4. **דעת** הרשב"א (דף קכ: ד"ה לעולם, "תמיהא לי דהא מכיון שהוא מכניס ידו במים הרי זה כמקרב את כבויו, וי"ל דלא קרינן מקרב את כבויו ... משום דאי יפלו שם ניצוצות או תגיע שם דליקה ודאי תכבה, אבל כאן **אפשר דלא ימחק** שאילו ודאי נמחק היינו כמשפשף שהרי הוא נותן ידו במים"), והריטב"א (דף קכ: ד"ה ורמי, "וא"ת והא אין זה גרם כיבוי אלא מקרב את כיבויו ... וי"ל דאע"פ שנכנס במים **אפשר הוא שלא יכבה** (ימחק) כל זמן שלא ישפשף").
      1. רק גבי מקרב את הכיבוי מחמיר אם הוי פס"ר – חלקת יעקב (ח"ג סי' מ"ב, או"ח סי' י"ז), מנחת אשר (שבת, מכתבים סי' כ"א ד"ה לול"ד).
      2. "שרצונו שימחק כדי שלא יצטרך לשמור שלא לרחוץ ולא יסוך" – ***אבני נזר (יו"ד סי' ש"ע אות ו').***
      3. ***"ובטובל והשם על בשרו איירי שאין השם נמחק בלא שפשוף אלא מתרפה ומסייע במחיקתו שהרי סופו להמחק מבשרו ובלחלוחו במים גורם למהר מחיקתו וכמש"כ הרשב"א שבת שם – חזו"א (יו"ד סי' קס"ד אות ב', ידים סי' ח' ס"ק י"ז).***
      4. ***משום גרם מחיקה אסור –*** דובב מישרים (ח"א סי' צ"ט).
      5. ***מראי מקומות – טוב טעם ודעת (ח"א סי' רל"ט הוספה ב'), מהר"ם שיק (או"ח סי' קט"ז ד"ה וראיתי),*** עי' ראמ"ה (שבת דף קכ: ד"ה עשייה), ***אג"מ (או"ח ח"ד סי' ח' אות ב' ד"ה והרשב"א),*** הגרשז"א זצ"ל (מאורי האש השלם עמ' קפ"ד אות ב'), ***יביע אומר (ח"ד או"ח סי' ל"ו אות ה', "כבר עמדו האחרונים בזה ע"ד הרשב"א הנ"ל, דא"כ מה ענין זה לגרמא, כיון שאין הדבר אלא בגדר ספק הו"ל ככל דבר שאינו מתכוין שמותר").***
   5. **למה יש חיוב להציל מדליקה, הא גרם כיבוי מותר**.
      1. י"ל, רק במקום מצוה יש להתיר.
         1. נוב"ת (או"ח סי' י"ז) – "דלא שרי גרמא אלא לטבילה של מצוה".
         2. חזו"א (יו"ד סי' קס"ד אות ב' ד"ה והא דאמרינן) – "דוקא משום מצוה שרי אבל בלא"ה אסור ... והאיסור מן התורה שחייבין בכבוד של כל דבר שנקרא עליו שם השם, וגורם כליון פוגע בכבודן, ומ"מ לטבילת מצוה שרי דזהו כבוד המקום ב"ה לעשות מצותיו".
         3. הגר"מ גיפטר זצ"ל (אג"מ או"ח ח"א סי' ו') – "**מחדש שיש ב' ענינים**, איסור לא תעשון שהוא רק במעשה ולא בגרמא, ואיסור בזיון כתבי הקדש שזה יש אף בגרמא, וטעם זה הוא חיוב הצלה ובשם לבד ליכא איסור בזיון רק לא תעשון לכן מותר בגרמא וכן לצורך ליכא איסור בזיון".
      2. כתבי קודש יותר חמור.
         1. אג"מ (או"ח ח"א סי' ד') – "דכתבי הקודש חמורים משם בעלמא ...".
   6. **אם מותר ליקח תפילין לבית החולים שבעת שיוצאים משם שורפים כל אשר להם**.
      1. מחמיר.
         1. חזון נחום (ח"א סי' ו').
         2. דובב מישרים (ח"א סי' צ"ט).
         3. אג"מ (או"ח ח"א סי' ד') – "דכתבי הקודש חמורים משם בעלמא ...".

אג"מ (או"ח ח"א סי' ה', סי' ו') – "שאינו מתכיון למחיקת השם ... ואף שהוא פס"ר נחשב רק כגורם".

אג"מ (או"ח ח"א סי' ז', ח"ד סי' ח', עי' סי' ל"ט ד"ה והנה) – "והנה אף שאין דרכי להדפיס בשביל לתרץ דברי כי אינני רואה צורך בזה **כי האמת יורה דרכו להמעיינים בשום לב** ובישוב הדעת כראוי למורי הוראה ות"ח, אבל מחמת שהוא נוגע למעשה ואפשר לבוא לידי מכשול שיש שיחשבו אם אשתוק שהודיתי וחזרתי בי, לכן הדפסתי בהמסילה תשובתי על דברי המשיגים וגם מורים להיפוך ואני אעתיק מה שהדפסתי לכאן".

* + - 1. מנחת יצחק (ח"ג סי' ג') – "נראה לענ"ד דשב ואל תעשה עדיף בזה".
    1. מיקל.
       1. חלקת יעקב (ח"ג סי' מ"ב - מ"ד, או"ח סי' י"ז - י"ט).
       2. הגריש"א זצ"ל (במסביב השולחן גליון קס"ט, הערות במסכת סוכה דף נג. עמ' רנ"ח, שבת דף קכ: ד"ה הרי, סוטה דף כ. עמ' קי"ח) – "ברור שמותר כיון שאי"ז כלל בידים, אלא אח"כ ישרפו העכו"ם, וגם אינו ברור כלל שיבוא לידי שריפה. דשמא יאבד קודם ופשוט דכל כה"ג אי"ז פס"ר".

1. שאר ענינים.
   1. **שם השם בכתב מיקרוסקופי, להכנס למקומות המטונפים**.
      1. מראי מקומות – שערים מצויינים בהלכה (סי' כ"ח ס"ק י"ב, וסי' קל"ו ס"ק ג'), אז נדברו (ח"ב סי' ס"ד), משנה הלכות (ח"ד סי' קכ"ט), יביע אומר (ח"ד יו"ד סי' ב' אות ב', יחוה דעת ח"ו סי' מ"ז), ילקוט יוסף (ח"ט עמ' קע"ב), חיי משה (יו"ד פרק י"ב סעי' י"ג), מסביב לשולחן (גליון קס"ט עמ' א' טור ג').
         1. מהרש"ם (ח"ג סי' שנ"ז) – "וע"ד שאלתו היות שהמציא א' דבר חדש להדפיס כל כ"ד כתבי קדש תנ"ך במלאכת הפאטאגראפיע באותיות מרובעות וע"פ המסורה מונח כולו בתוך תיק אחד (בל"א מעדיליאן). ותוך התיק משובץ כלי מגדיל הראות (מיקריסקראף) אשר על ידו רואים לקראם ונושאים אותו על יד שרשרת מורה שעות וכדומה. ושאל אם מותר לכנוס בו לביהכ"ס ...".
         2. הגרח"ק זצ"ל (מילי מעלייתא אות נ"ה) – "שאלה: דברי תורה הכתובים באותיות קטנות עד שאי אפשר לקראם בלא הגדלה, האם יש עליהם קדושה שצריך לנהוג בהם בכבוד. תשובה: יש".
      2. עי' יו"ד סי' פ"ד, לשיטות ומראי מקומות לענין דברים שנראה במיקרוסקופ.