מראי מקומות 4 ק
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / ענייני במה מדליקין / הרב משה יפהן / עניני זכור וכבוד שבת / קידוש

**מראי מקומות 4 ק: קא.**

**עיין ברי"ף דעולה מדבריו ג' חידושים** **א**. דלגבי דין הפסקה לא חילק בין פסח לשאר שבתות ובכולם פסק כשמואל דפורס מפה ומקדש ולא הביא את רבי יוחנן שחילק ביניהם. **ב.** דכתב שבערבי שבתות היכן שהתחיל לפני שעה תשיעית אז נוהג הדין של פורס מפה ומקדש וזה צריך ביאור דהרי הוא פסק כרבי יוסי דאוכל והולך עד שתחשך**, ג.** בדין פורס מפה ומקדש פסק שאח"כ אומר המוציא אפילו שלא בירך לפניו ברכת המזון.

**ועיין בבעה"מ ובמלחמות שעמדו על דבריו,** וכן עמדו על כך האם שייך לברך המוציא אפילו שהוא לא בירך ברכת המזון **והראשונים דנו בתרתי** א. בענין היסח הדעת ב. בענין שהיה אסור לו לאכול ומחמת זה צריך לברך המוציא עוד פעם. ועיין היטב בהשגות הראב"ד שיישב את דעתו ועיין שם לגבי מה שכתב לגבי המוציא.**ועיין בר"ן**. **ועיין היטב ברא"ש בסי' ב'** שהרחיב בדבריו ועיין שם מה שכתב בסוף דבריו לגבי המוציא ומה שחידש הרא"ש שפוסקים כרב פפא עיין שם היטב. **ולגבי דין הב' עיין ברא"ש** שהביא שצריך לשנות הגירסא, ועיין בב"ח בסי' קמט ס"ב שרצה ליישב דברי הרי"ף עיין שם היטב במה שהוא חידש בזה, ועיין בשו"ע סי' קמ"ט ס"ב ובט"ז ובשאר הנושאי כלים בזה. ועיין משנה ברורה.

**תד"ה שאין מביאין את השלחן** מבואר בתוס' טעם למנהגינו שמביאין את הפת קודם קידוש כי יש דין ששולחנו צריך להיות ערוך, וכן מבואר בערוך השלחן סי' רע"א סכ"ב אמנם במעשה רב סקי"ח מהגר"א נקט דגם כיום צריך להביא את הפת לאחר קידוש.

**בא"ד ויש מפרש זכר למן** עיין בביאור הלכה סי' רמ"ב בד"ה זכר למן שהקשה מדוע עשו זכר למן בזמן שהמן לא ירד בו. עיי"ש ועיין מאירי שבי' שהוא זכר ללחם משנה שירד עבור השבת לפני השבת. **עיין ברא"ש** שהביא עוד טעם לפריסת המפה שלא יראה הפת בושתו שלא מקדשים עליו הגם שהוא ראוי לקידוש,

**בסוגיית קידוש במקום סעודה ובקידוש בבית הכנסת.**

**אלא לרב ל"ל לקידושי בביתיה כדי להוציא בניו ובני ביתו.** בפשטות המכוון שהגם שהוא יצא בקידוש מכל מקום הוא מוציא לבניו ובני ביתו מדין ערבות, וכן כתב המרדכי, והקשה השפת אמת לדעת הדגול מרבבה בדעת הרא"ש שסובר דאין ערבות לנשים [ודלא כרע"א שסובר בדעת הרא"ש דיש ערבות לנשים על מצוות שחייבות בהם,] ולכן כל מי שיצא מצווה אינו יכול להוציא את הנשים שהקשה איך יכול להוציא את הנשים ידי חובתן כיוון שהוא כבר יצא, ויש לדון דמכיוון שהברכה מועילה לבנים הקטנים מדין חינוך אז כבר יש לזה תורת ברכה משום הקטנים והנשים יכולות לצאת בזה מדין שומע כעונה,

אמנם עיין בחזו"א סי' לה סק"ז שנקט שלא מהני אמנם עיין לעיל תוס' ק: ד"ה לא יפתחו שפי' שבניו ובני ביתו לא קאי על אשתו ולפי"ז אתי שפיר.

**לאפוקי אורחין ידי חובתן.** עיין רע"א סי' רע"ג שהקשה דהרי למקדש עצמו אסור לשתות וא"כ לשיטות הגאונים שסברו שהמקדש צריך שישתה ולא מהני מה שאחר שותה, האיך הם יצאו ידי קידוש, עיין שם שתי' בב' אופנים ובביאור הגר"א סי' רע"א סי"ד כ' דצריך לומר שאחד מן האורחים קידש. ועוד י"ל לפי"ד השר מקוצי הו"ד במרדכי שבקידוש שלא במקום סעודה מותר לשתות את היין. אמנם צ"ע שבשו"ע הביא את דעת הגאונים ולא הביא את דעת השר מקוצי.

**רשב"ם ד"ה ידי יין לא יצאו** מאחר דעקרו ממקומם הוי הסח הדעת ועיין ברא"ש שביאר דשינוי מקום הוי כהיסח הדעת, עכ"פ מבואר מדבריהם דשינוי מקום הוא הסח דעת ולקמן קא: מבואר בדעת הרמב"ם דשינוי מקום הוא כנסתלק מסעודותו והוי סעודה אחרת ולכן צריך לברך אחריה. ועיין במ"ב סי' קע"ח ששינוי מקום הוא אף בחזר תכף למקומו ולא נשתהה שם שם כלל אמנם בשו"ע הגר"ז שם ס"ח כתב שדווקא שנשתהה חוץ למקומו כגון שהפליג עם חבריו בדברים, אמנם הוסיף שם שדווקא בדברים שקביעותם קביעות עיין שם, ועיין בריטב"א סוכה מה: שמבואר כהגר"ז. ועיי"ש בריטב"א שדימה הפסק בסוכה להפסק ברכות הנהנין, ולכן היוצא מסוכתו לחזור לאלתר אינו צריך לחזור ולברך, אמנם עיין במ"ב סי' תרל"ט סקמ"ז ובשעה"צ סקצ"א וסקצ"ב שמבואר שחלוק דין הפסק בברכות הנהנין מדין הפסק בסוכה.

**רשב"ם ד"ה אף ידי קידוש לא יצאו.** וכו' מבואר ברשב"ם ב' טעמים. עיין בתוס' חכמי אנגליה שכתב שלטעם הראשון אינו אלא דברי קבלה ולטעם השני הוי מדאורייתא, ועיין בפמ"ג במשב"ז סי' רע"ג סק"א שכתב שלטעם השני נמצא דבמקדש על הפת ל"צ במקום סעודה, והנה מדברי הרשב"ם מוכח דאין יוצאין לקידוש במקום סעודה על ידי שתיית רביעית ייין ודלא כמשנ"ת בשו"ע סי' רע"ג ס"ה דאם שתה כוס יין חשיבא קידוש במקום סעודה, ועיי"ש במ"ב סקכ"ה. וכן צ"ע לפי השני כיוון שהשומעים ל"צ לשתות מדוע בעינן קידוש במקום סעודה.