57 בדיו הורתו שלא בקדושה ולידתו בקדושה, בשאר האם ובשאר האב
קטגוריות: ש_ס / לד סנהדרין / סנהדרין עניינים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ

אור ליום ב' כ"ו אייר תשע"ג

**א**

יג] סנהדרין דנ"ח. גר שהיתה הורתו שלא בקדושה ולידתו בקדושה יש לו שאר האם ואין לו שאר האב, ופירש"י, ז"ל, שהורתו שלא בקדושה, וכל גר שנתגייר כקטן שנולד עכשיו בלא אב ואם וקרובים דמי ואין עליו קורבה מקודם לכן, ומיהו רבנן הוא דגזור עלי' וכו', עכ"ל.

והנה ביבמות דצ"ח., אמר רבא הא דאמור רבנן אין אב לגוי לא תימא משום דשטופי בזמה דלא ידיע אבל ידיע חיישינן אלא אפילו דידיע נמי לא חיישינן, דהא ב' אחין תאומים דטפה אחת הי' ונחלקה לשתים וקתני סיפא לא חולצין ולא מייבמין ש"מ אפקורי אפקרי' רחמנא לזרעי' וכו', ופירש"י, ז"ל, הא דאמור רבנן אין אב לגוי ואפי' היכא דליכא למימר כקטן שנולד דמי, כגון הורתו שלא בקדושה ולידתו בקדושה דיש לו שאר מן האם כשאר ישראל גמור ואין לו שאר מן האב, לא תימא וכו' אבל היכא דידיע וכו' חיישינן ואי נולד בקדושה דליכא למימר כקטן שנולד ליהוי לי' נמי שאר האב וכו', וקאמר לא חולצין ולא מייבמין, ומסיפא יליף טעמא, דאי מרישא לא מצי למילף דאפילו שאר האם אין לו דטעמא לאו משום דזרמת סוסים הוא אלא משום דכקטן שנולד דמי, עכ"ל.

ומבו' בד' רש"י, דכל שהיתה הורתו שלא בקדושה ולידתו בקדושה לא אמרינן בי' דכקטן שנולד דמי, אף לענין שאר האב, וע"כ כל הא דאין לו שאר האב הוא משום דרחמנא אפקרי' לזרעי' דגוי.

וצ"ע לפ"ז במה שפירש"י בסוגיין דבהורתו שלא בקדושה ולידתו בקדושה הוי כקטן שנולד ואין עליו קורבה מקודם לכן, ולכאו' זה דלא כמבו' בסוגיא דיבמות דכל שלידתו בקדושה ליכא לדינא דכקטן שנולד דמי, והנה אמנם י"ל דהגם דהוא ל"ה כקטן שנולד, אך קרובותיו הוו כקטן שנולד, וע"כ הוא מותר בהן מן הדין, אך אי"ז מתישב כלל בל' רש"י, דלהדיא דהוא הוי כקטן שנולד.

ב] ונראה לישב, דהנה בעיקר מה שפירש"י ביבמות שם דבהורתו שלא בקדושה ולידתו בקדושה ליכא למימר כקטן שנולד דמי, צ"ע הטעם בזה.[[1]](#footnote-2)

ובחי' הגר"ש כתובות סימן י"א פירש בזה, דהוא משום דבעובר לא חייל בו חלות הגירות אלא אגב אמו, ודינא דכקטן שנולד הוא רק במי שחל בו גירות מצד עצמו, עיי"ש בדבריו.

אך כבר עמד הגר"ש שם, דלפ"ז הדין נותן דהגם דהולד עצמו ל"ה כקטן שנולד, אך אמו שנתגיירה ודאי הויא כקטן שנולד, ותיקשי דא"כ מ"ט יש לו שאר האם גם עם האחים שנולדו לאמו אח"כ,[[2]](#footnote-3) ועיי"ש שכתב דצ"ל בדוחק דאף דיש להאם דין כקטן שנולד לגבי כל העולם, מ"מ לגבי הולד שלה עצמה אין לה דין כקטן שנולד.

אמנם הנה בד' רש"י ביבמות שם ד"ה מן האב יקיים, נראה להדיא, דאלמלי הא דאין אב למצרי, הי' אסור הולד שהורתו שלא בקדושה ולידתו בקדושה, במי שנולד לאביו אחר שנתגייר, עיי"ש, וכ"ה מבו' בד' הריטב"א שם דצ"ז:, ז"ל, ואפי' היתה הורתו של ראשון שלא בקדושה ולידתו בקדושה והורתו ולידתו של שני בקדושה וכו', שהרי אינם אחין מן האב, כי הראשון שהיתה הורתו שלא בקדושה רחמנא אפקרי' לזרעי', עכ"ל, ואי נימא דהא דבהורתו שלא בקדושה ל"ה כקטן שנולד הוא משום דלא חייל בו חלות גירות מצ"ע, הרי אף דהולד ל"ה כקטן שנולד מ"מ האב הוי כקטן שנולד, וא"כ מ"ט הי' אסור במי שנולד לאביו אחר שנתגייר, אלמלי הא דרחמנא אפקרי' לזרעי'.[[3]](#footnote-4)

ועד"ז תיקשי במש"כ רש"י בבכורות דמ"ו. דהא דבמעוברת שנתגיירה אינו יורש את אביו, הוא משום דרחמנא אפקרי' לזרעי', ונת' בדברינו בדין שאר האב בגוים סקי"א דמה שלא פירש"י לטעמא דכקטן שנולד דמי, הוא משום דבהורתו שלא בקדושה ולידתו בקדושה ליכא למימר דכקטן שנולד דמי, ואי נימא דהא דלא אמרינן בזה דכקטן שנולד דמי הוא משום דלא חייל בו חלות גירות מצ"ע, ולפ"ז הרי דהאב הוי שפיר כקטן שנולד, א"כ מ"ט הוצרך רש"י להא דרחמנא אפקרי' לזרעי', תיפו"ל דהאב הוי כקטן שנולד וע"כ אין הבן יורשו, ועד"ז תיקשי גם בד' רשב"ם ב"ב דקמ"ט. ותורי"ד קידושין די"ח. שפירשו דהא דבגוי הבא על בת ישראל ונתגייר האב, אין הולד יורשו, הוא משום דרחמנא אפקרי' לזרעי', ותיקשי דמה הוצרכו לזה, תיפו"ל דהאב הו"ל כקטן שנולד.

ג] עוד צ"ע בזה במש"כ הר"ן בסוגיין בדין הורתו שלא בקדושה ולידתו בקדושה, ז"ל, אבל כתב ה"ר דוד ז"ל שמ"מ נראה באמת שמה שהוא אסור בשאר האם משום גזרה דרבנן וכו', היינו דוקא באותן שנתגיירו לאחר שנולד דבכה"ג איכא איסורא דרבנן בלחוד, אבל עם כל אותן שהיו בגירות בשעה שנולד, לאו משום גזרה דרבנן בלחוד הוא דאסור אלא קורבה גמורה יש לו עמהם הואיל ובקדושה ילדתו, וזה שלא כדברי רש"י ז"ל שכתב הלכך נשא אחותו מאם שנולדה קודם שנתגיירה אמה ונתגיירה עם אמה ונשאה זה משהגדיל יוציא דלא גרע מב"נ ומדרבנן, ולפי' ה"ר דוד ז"ל בכה"ג איכא איסורא דאורייתא כיון שכשנולד יהודי היתה אחותו מאמו יהודית, עכ"ל.

והנה בעיקר מש"כ רבינו דוד דאחותו שנתגיירה קודם שנולד ה"ה אסור בה מדאורייתא, לכאו' הוא מיוסד על המבואר בסוגיא דיבמות דכל שהורתו שלא בקדושה ולידתו בקדושה ליכא למימר כקטן שנולד, וע"כ ה"ה אסור באחותו מדאורייתא.

והנה אי נימא דהא דבהורתו שלא בקדושה ולידתו בקדושה ליכא למימר כקטן שנולד, הוא משום דלא חיילא בי' חלות גירות מצ"ע, א"כ הרי ל"ה לנו לאסרו מכח זה באחותו שנתגיירה קודם שנולד, דהגם דהוא ל"ה כקטן שנולד, אך הרי אחותו זו הויא כקטן שנולד, ומ"ט הוא אסור בה.

עוד צ"ב במה שחילק רבינו דוד, דבאחותו שנתגיירה אחר שנולד אינו אסור מדאורייתא, ובאחותו שנתגיירה קודם שנולד ה"ה אסור מדאורייתא, ולכאו' ממ"נ, אם כל שנתגייר בעודו עובר ליכא למימר כקטן שנולד, ומכח זה הוא אסור באחותו שנתגיירה קודם לידתו, א"כ מ"ט אינו אסור באחותו שנתגיירה אחר לידתו, ואם גם בכה"ג שנתגייר בעודו עובר אמרינן כקטן שנולד, או משום דאחותו הויא כקטן שנולד, וע"כ אינו אסור באחותו שנתגיירה אחר שנולד, א"כ מ"ט הוא אסור באחותו שנתגיירה קודם שנולד.

ד] ונראה הביאור בזה, דל"מ הא דגר שנתגייר כקטן שנולד דמי, רק כלפי דיני קורבא שחלו עליו קודם שנתגייר, אך בדיני קורבא דמצו לחול עליו אחר שנתגייר, ל"מ מידי הא דכקטן שנולד דמי, וע"כ כל שהורתו שלא בקדושה ולידתו בקדושה, הגם דהוי כקטן שנולד, ואם באנו לדון כלפי דיני הקורבא שחלו עליו קודם שנתגייר אמרינן דכקטן שנולד דמי, מ"מ אחר שנתגייר חיילי עלי' דיני קורבא לאביו ולאמו בשעה שנולד ונשלמה יצירתו, דכיון שגמר יצירתו הוא מכח האב והאם, חייל מכח זה דיני קורבא לאב ולאם, וכלפי דיני קורבא אלו, ל"ה כלל כקטן שנולד.

ואשר ע"כ הוא דכל שלידתו בקדושה יש לו שאר האם, ול"מ מידי הא דהאם הויא כקטן שנולד, דמ"מ בשעה שנולד חיילי דיני קורבא בין האם והבן, וכיון דחיילי דיני קורבא אלו אחר שנתגיירו האם והבן, ל"מ הא דהוו האם והבן כקטן שנולד להפקיע לדיני קורבא אלו. - וע"כ נמי הי' בדין דיהא לו שאר האב, וכל הא דאין לו שאר האב, הוא רק משום דרחמנא אפקרי' לזרעי'.

ה] ולפ"ז נראה דזה ביאור ד' רבינו דוד דכל שלידתו בקדושה יש לו שאר האם שנתגיירו קודם שנולד, ואין לו שאר האם שנתגיירו אחר שנולד, דבנתגיירו קודם שנולד כיון דהוא והם ישראלים, חיילא עלייהו תורת אחוה בשעת לידתו, ול"מ מידי מה דהוו כקטן שנולד, דכיון דעכשיו בשעת לידתו חייל עלייהו דין קורבא זו, ל"מ מה דהוו קודם לכן כקטן שנולד להפקיע לדין קורבא זה, ומשא"כ כשנתגיירו אחר לידתו, הרי הגם דבשעת לידתו חייל עלייהו דיני קורבא, מ"מ כשנתגיירו אח"כ פקעו דיני קורבא אלו, דכקטן שנולד דמי.

ויותר נראה, דבכה"ג שנתגיירו אחר שנולד, לא חייל עלייהו בשעת לידתו דיני קורבא כלל, דל"ש שיחול דיני קורבא בין ישראל לגוי, דרק כשחלו דיני קורבא בין ב' גוים, הוא דאם נתגייר א' מהן היתה קורבא זו קיימת אלמלי הא דכקטן שנולד דמי, אך מעיקרא לא חיילא קורבא בין ישראל לגוי, ורק כשנתגיירו קודם שנולד, דבשעת לידתו הוו הוא והם ישראלים, שפיר חיילא עלייהו דיני קורבא.

ו] והנה אמנם עיקר ד' רבינו דוד מחודשים, דהגם דבשעת לידתו הוו הוא והם ישראלים, מ"מ כיון דהאחיות אין להן קורבא כלל עם האם, שהרי הוו האחיות והאם כקטן שנולד, היאך תחול קורבא ביניהם לבין האח שילדה האם אחר שנתגיירה, - ונתחדש בד' רבינו דוד דקורבא דאח לא תליא בקורבא דאם, אלא אף שאין לאחיות קורבא עם האם, מ"מ כיון שבפועל אמם היא, יש להם קורבא עצמית עם מי שילדה האם, דקורבא דאחים ל"ה מכח ששניהם קרובים של האב או של האם, אלא הויא קורבא עצמית דב' אחין, וכל שנולדו שניהם לאב א' או לאם אחת, יש להן קורבת אחוה זל"ז.

ובפשוטו י"ל דזהו טעמא דרש"י שנחלק ע"ד רבינו דוד, וס"ל דמדינא אין לו שאר האם אף באותם שנתגיירו קודם שנולד, והגם דכה"ג ליכא למימר דכקטן שנולד דמי, דמ"מ כיון שהאחיות הוו כקטן שנולד ואין להן קורבא כלל עם האם, ע"כ אף לא חיילא קורבת אחוה ביניהם לבין האח שילדה האם אחר שנתגיירה.

ז] אך נראה דיל"פ בטעמא דרש"י בע"א, דהנה כבר נת' לעיל סק"ה דמסתברא מילתא דל"מ חיילא קורבא בין ישראל לגוי, ול"ב להא דכקטן שנולד דמי, רק היכא דמעיקרא חלה הקורבא בין ב' גוים, ולפ"ז י"ל, דע"כ לא מצי חיילא קורבת אחוה, בין הולד שהיתה לידתו בקדושה לבין האחיות שנתגיירו קודם שנולד, דהגם דעכשיו הוו הוא והם ישראל, מ"מ כיון דעיקר קורבת אחוה חיילא מכח לידת שניהם, ול"ד לקורבת אב ואם דחיילא בלידת הבן, ומשא"כ קורבת אחוה שהיא מכח שנולדו לאב א' או לאם אחת, חיילא מכח לידת הראשון ולידת השני, ע"כ כיון דהאחיות נולדו בגיות והוא נולד בגירות, לא מצי חיילא קורבת אחוה ביניהם בשעת הלידה, וע"כ הוא דאין לו שאר האם אף שנתגיירו קודם לידתו.

ח] ולפ"ז מתישב היטב ד' רש"י בסוגיין דהא דבהורתו שלא בקדושה ולידתו בקדושה אין לו מדינא שאר האם, הוא משום דכקטן שנולד דמי, אשר צ"ע שהרי בכה"ג דלידתו בקדושה ליכא לדינא דכקטן שנולד, וכמבו' בסוגיא דיבמות.

ולפמש"נ נראה, דהגם דכל שלידתו בקדושה ה"ה אסור בשאר האם שנולדו אחר שנתגיירה אמו, וליכא בזה לדינא דכקטן שנולד דמי, מ"מ כל שבאנו לדון לאסרו בשאר האם שנולדו קודם שנתגיירה אמו, שפיר מהני ע"ז הא דהוי הולד כקטן שנולד.

והטעם בזה הוא, דכל שבאנו לאסרו בשאר האם שנולדו קודם שנתגיירה אמו, הרי לא מצינו לדון שתחול ביניהם קורבת אחוה בשעת לידתו, דכיון שהאחיות נולדו בגיות והוא נולד בגירות, ל"מ חיילא ביניהו קורבת אחוה, וכנ"ל, וכל מה דהי' לנו לדון שתהא ביניהם קורבת אחוה, הוא משום דקודם שנתגייר והיו הוא והם גויים חיילא בינייהו קורבת אחוה, וכלפי קורבא זו שפיר אמרינן דכקטן שנולד דמי, - וזה כמש"נ דכל הא דבלידתו בקדושה ליכא לדינא דכקטן שנולד, הוא רק כלפי דיני קורבא דחיילי בשעת הלידה, אך כלפי דיני קורבא דחיילי מעיקרא, שפיר איכא לדינא דכקטן שנולד, ומיושבים היטב ד' רש"י.

**ב**

ט] בחי' הר"ן בסוגיין כתב, ז"ל, אבל גר שהיתה הורתו ולידתו בקדושה אינו בדין זה להיות מותר בשאר האב שהרי וודאי אסור הוא בכל שאר האב "שהיו בגירותו בשעה שנולד" שקורבה גמורה של ישראל יש לו עליהן וכו', והא דקתני הורתו שלא בקדושה ולידתו בקדושה ולא קתני הורתו ולידתו שלא בקדושה לאשמעינן שאע"פ שלידתו בקדושה הואיל והורתו שלא בקדושה מותר הוא בשאר האב "ואפילו באותן שהיו בגירות כשנולד שמ"מ בשעה שעברתו אמו מאביו לא הי' לו קורבה עמו מאחר שהי' שלא בקדושה", וכל שאר האב מותרין לו לעולם כאלו היתה הורתו ולידתו שלא בקדושה וכו', עכ"ל.

ובפשוטו מבו' בד' הר"ן דבר חדש, דכל שהיתה הורתו ולידתו בקדושה, ה"ה אסור אף בשאר האב שנולדו ממנו בגיותו ונתגיירו קודם שנולד זה, וכל הא דמפלגינן בין שאר האב לשאר האם, הוא רק בהורתו שלא בקדושה ולידתו בקדושה, דבכה"ג אין לו שאר האב ויש לו שאר האם, אך כל שהיתה הורתו ולידתו בקדושה, יש לו אף שאר האב באותם שנתגיירו קודם שנולד.

ואמנם צ"ע הטעם בזה, שהרי הא דבהורתו שלא בקדושה ולידתו בקדושה אין לו שאר האב, הוא משום דרחמנא אפקרי' לזרעי', וכמש"א ביבמות דצ"ח., ומה"ט הרי בדין דאף אם הורתו ולידתו בקדושה, דכלפי דידי' ליכא למימר דרחמנא אפקרי' לזרעי' דאביו, כיון דהיתה הורתו בקדושה, אך הרי כלפי הקרובות שנולדו לאביו בגיותו אמרינן דרחמנא אפקרי' לזרעי', והרי דעת הר"ן בסוגיין דגם בעודו גוי אמרינן דרחמנא אפקרי' לזרעי', ומ"ט יהא לו קורבא גמורה עמהם.

י] ולכאו' הי' נראה בדעת הר"ן, דס"ל דהא דרחמנא אפקרי' לזרעי' דגוי, לאו היינו דבאמת חשבינן לזרעו כזרע בהמה וע"כ אין לו שאר האב, אלא הוי זה ילפותא בעלמא דלא נתחדש בקורבא דגוי אלא קורבת אם ולא קורבת אב, וכ"ז הוא כשבאנו לדון שתחול עליו קורבת גוי, דבזה הוא דאמרינן דבקורבת גוי ליכא קורבת אב, אך כל שבאנו לדון שתחול עליו קורבת ישראל, ל"מ ע"ז הא דרחמנא אפקרי' לזרעי', וע"כ כל שנתגיירו הם קודם שנולד, דמצי חיילא עלייהו קורבת ישראל, וכמש"כ הר"ן דקורבא גמורה של ישראל יש לו עליהן, ל"מ בזה הא דרחמנא אפקרי' לזרעי'.

וצ"ל לפ"ז, דהא דבהורתו שלא בקדושה אין לו שאר האב, ול"ד לשאר האם דיש לו, אי"ז משום דרחמנא אפקרי' לזרעי', שהרי כל שבאנו לדון שתחול עליו קורבת ישראל, ל"מ הא דרחמנא אפקרי' לזרעי', אלא הוא משום דקורבת אב תליא בשעת העיבור, ול"ד לקורבת אם דסגי בשעת הלידה, ועי' בזכר יצחק סימן ד' שכתב כן מדעתו.

וכן נראה גם בד' התוס' בבכורות דמ"ו. שנקטו דאף בהורתו שלא בקדושה ולידתו בקדושה אמרינן דכקטן שנולד דמי וע"כ אינו יורש את אביו, וקשיא דא"כ מ"ט יש לו שאר האם, ובע"כ דחלוק דין שאר האם מדין שאר האב, דשאר האב תליא בשעת העיבור, וע"כ כל שנתגייר אח"ז והו"ל כקטן שנולד אין לו שאר האב, ומשא"כ בשאר האם דסגי במה שנולד מאמו למישדי לי' בתר דידה, ל"מ הא דנתגייר קודם לידתו להפקיע לזה.

יא] ומצאנו הדברים מבוארים כן בד' הרמ"ה בב"ב דקמ"ט., ז"ל, רב מרי ברי' הורתו שלא בקדושה ולידתו בקדושה הוה וכו', אי בירושה גר לאו בר ירושה הוא, דאע"ג דקימא לן דגוי יורש אביו ד"ת וכו', ה"מ כל כמה דלא איגיור וכו', מ"ט דגר שנתגייר כקטן שנולד דמי ולא מיחס בתר אבוה וכו', ורב מרי וכו' השתא דהורתו שלא בקדושה אע"ג דלידתו בקדושה הו"ל כגר את הגר דלא ירית לי' וכו', ש"מ דגר שאין הורתו בקדושה אע"פ שלידתו בקדושה אינו יורש את אביו, וה"ה לאחיו ולשאר מורישין הבאין מכח האב וכו', אבל יורש הוא את אמו, "דכיון דלידתו בקדושה על כרחיך בתרה שדינן לי'" וברא הוא וירית לה, ובהדיא גרסינן וכו' היתה הורתן שלא בקדושה ולידתן בקדושה לא חולצין ולא מיבמין אבל חייבין משום אשת אח, אלמא כל היכא דלידתן בקדושה אע"פ של"ה הורתן בקדושה אית להו חייס האם בדאורייתא דהא חייבין קתני, וה"ה לענין ירושה שיורשין את אמן דאידי ואידי חד טעמא הוא, עכ"ל.

ומבו' להדיא בד' הרמ"ה, דהא דבהורתו שלא בקדושה ולידתו בקדושה אין לו שאר האב, הוא משום דינא דגר שנתגייר כקטן שנולד דמי, ול"ב בזה להא דרחמנא אפקרי' לזרעי', והא דיש לו שאר האם, הוא משום דכיון שילדתו בקדושה על כרחך בתרה דידה שדינן לי', והיינו דהגם דדינא דכקטן שנולד הוא גם במי שלידתו בקדושה, כ"ז הוא לגבי שאר האב דתליא בשעת העיבור, וכל שנתגייר אח"ז הוי כקטן שנולד, אך לגבי שאר האם, הרי דאף שהיתה הורתו שלא בקדושה ונתגייר אח"כ, מ"מ כיון דלידתו בקדושה ונולד מאמו ביהדות, על כרחך בתרה דידה שדינן לי', וע"כ יש לו שאר האם.

יב] ואמנם צ"ע בזה מסוגיית הגמ' ביבמות דצ"ח. דמבו' להדיא דכל הא דבהורתו שלא בקדושה ולידתו בקדושה יש לו שאר האב, הוא משום דרחמנא אפקרי' לזרעי', וכמו שפירשו רש"י והריטב"א שם.

ושמא י"ל בדעתם דמפרשי לסוגיא דהתם כפי' התוס' בבכורות דמ"ו., דלא איירי כלל בהא דבהורתו שלא בקדושה ולידתו בקדושה אין לו שאר האב, אלא בהא דבהורתו ולידתו שלא בקדושה לא גזרו חכמים לאסרו בשאר האב ולא הצריכום חליצה, וכמש"נ בדברינו בדין שאר האב בגוים סקי"א בהערה, - וכן נראה גם בד' הרמב"ם פי"ד מאיסו"ב הי"ג שפירש כן, שהביא למש"א התם דאין אב לגוי אף כשידוע שהוא אביו, לענין איסורא דשאר האב בגרים, ונ' דמפרש דע"ז הי' נידון הסוגיא שם, וצ"ע בזה.

יג] אך באמת אין הדברים מתישבים היטב בד' הר"ן, דלדרך זו הרי הי' בדין, דכל שהורתו ולידתו בקדושה, לא יהא אסור אלא בשאר האב שהיו בגירות "בשעת העיבור", אך כל שלא היו בגירות בשעת העיבור אלא בשעת הלידה, לא יהא אסור בהן, אך ל' הר"ן הוא דהוא אסור בכל שאר האב שהיו בגירותו "בשעה שנולד", וצ"ע הטעם בזה.

**ג**

יד] נת' לעיל סק"ה וסק"ז דמסתברא מילתא דל"מ חיילי דיני קורבא בין ישראל לגוי, וכל הא דבעינן לדינא דגר שנתגייר כקטן שנולד דמי, הוא רק היכא דחלה הקורבא בגיותם, עיי"ש.

ועפי"ז נראה במש"כ רש"י בבכורות דמ"ו., ז"ל, נתגיירה מעוברת "ובעלה עמה" וילדה, הוי אותו ולד בכור לכהן וכו' ולא לנחלה דהורתו שלא בקדושה ולאו בר נחלה הוא וזרע גוי רחמנא אפקרי' וכו', עכ"ל, והתוס' שם הביאו לד' רש"י אלו, ותמהו ע"ז דבלא"ה לאו בר נחלה הוא משום דכקטן שנולד דמי, ונת' בזה בדברינו בדין שאר האב בגוים סקי"א, והגרש"ש בקונט' השליחות סימן כ"ה פירש דמכוון התוס' הוא דהאב הוי כקטן שנולד, אך הבן ל"ה כקטן שנולד, והוכיח כן ממה שהעתיקו התוס' לד' רש"י דנתגייר בעלה עמה, עיי"ש בדבריו.[[4]](#footnote-5)

אך לפמש"נ נראה, דמה שפירש"י דנתגייר בעלה עמה והעתיקוהו התוס', הוא משום דאם לא נתגייר בעלה עמה, ל"ב להא דרחמנא אפקרי' לזרעי', דבלא"ה ל"מ חיילא קורבת אבהות בין האב הגוי לולד הישראל, ואמנם דחיילא קורבת אבהות על העובר קודם שנתגייר, אך ע"ז אמרינן דכקטן שנולד דמי, וכמש"נ לעיל סק"ז, ורק כשנתגייר בעלה עמה, הוא דמצינו לדון דתחול קורבת אבהות בין האב הגר לולד הגר, ובזה הוצרך רש"י להא דרחמנא אפקרי' לזרעי'.

טו] ויש להוסיף, דהנה הר"ן בקידושין די"ח. כתב, ז"ך, אבל רב מרי בן ישראלית הוה ולא שדינן לי' בתר אבוה כלל דקי"ל גוי ועבד הבא על בת ישראל הולד כשר, וה"ה כאילו אינו בנו כלל, ומשו"ה ל"ה לי' לרבא למיחש לרוח חכמים נוחה, עכ"ל, וכעי"ז כתבו הרשב"א והתוס' הרא"ש שם והר"ש בשלהי שביעית.

ומבו' בדבריהם, דגוי הבא על בת ישראל וילדה, אין הולד בנו כלל, ואף דל"ש בזה הא דגר שנתגייר כקטן שנולד דמי, משום דבתר אימי' שדינן לי'.

אמנם הנה בפי' רשב"ם ב"ב דקמ"ט. ותורי"ד קידושין שם כתבו, דהא דרב מרי ל"ה יורש את איסור גיורא, הוא משום דרחמנא אפקרי' לזרעי', עיי"ש, וצ"ע דמ"ט הוצרכו לזה, תיפו"ל דגוי שבא על בת ישראל בתר דידה שדינן לי' ואין הולד מתייחס אחריו כלל, וכמש"כ הר"ן וש"ר.

ולפמש"נ ניחא, דהא דבגוי הבא על בת ישראל וילדה אין הולד בנו כלל, הוא משום דלא חיילא קורבא בין האב הגוי לולד הישראל, אך מ"מ כל שנתגייר האב קודם לידתו, הי' בדין שתחול קורבא בשעת הלידה בין האב הגר לולד, וע"ז הוא שהוצרכו רשב"ם והרי"ד להא דרחמנא אפקרי' לזרעי', וכמש"נ.[[5]](#footnote-6)

טז] ובעיקר ד' רש"י בבכורות י"ל עוד, דמש"כ דנתגייר בעלה עמה, היינו משום דאם נתגייר האב אחר לידתו, הרי דאף בלא הא דרחמנא אפקרי' לזרעי', ובשעת הלידה חיילא הקורבא בין האב לולד, מ"מ כשנתגייר האב אח"כ הו"ל כקטן שנולד, וע"כ אין הבן יורשו, ורק כשנתגייר בעלה עמה, לא מצינו למיתי עלה משום דינא דכקטן שנולד, משום דבשעת הלידה חיילא הקורבא בין האב לולד, ול"מ מה דהוו מעיקרא כקטן שנולד להפקיע לזה, וכמש"נ לעיל, ובזה הוא שהוצרך רש"י להא דרחמנא אפקרי' לזרעי'.

**ד**

יז] והנה כתב הרמב"ם בפ"א מיבום ה"ד, ז"ל, אבל בנו מן השפחה ומן הנכרית אינו פוטר, שזרע הבא מן השפחה עבדים והבא מן הגוי' גוים וכאילו אינם, עכ"ל, ומבו' בדבריו, דהא דבנו מן השפחה ומן הנכרית לא חשיב כבנו, אי"ז דין בפנ"ע, אלא הוא משום דהולד הוא עבד וגוי, וע"כ אינו מתייחס אחר אביו, ויל"פ דהוא כמש"נ לעיל, דל"ש שתחול קורבא בין ישראל לעבד ולגוי.

והנה לפ"ז הרי הדין נותן, דכל שנתגיירה הנכרית בעודה מעוברת וילדה, דהוי הולד ישראל, יהא חשוב כבנו, דכיון דמצי חיילא קורבת האב לבן בשעת הלידה, הרי דכל שבשעת הלידה ה"ה ישראל, ה"ה חשוב כבנו, ומצאתי שכ"כ הגרש"ש בקונט' השליחות סימן כ"ה, אך כתב דבד' המ"מ פ"ד מחובל ה"ד מבו' לא כן.

יח] אמנם באמת זה נסתר ממש"כ הרמב"ם בפ"ח ממלכים ה"ח, ז"ל, ותמר מביאה ראשונה של יפת תואר היתה, אבל אבשלום נולד מאחר הנישואין, נמצאת תמר אחות אבשלום מאמו ומותרת להנשא לאמנון, עכ"ל, והנה מש"כ הרמב"ם דתמר אחות אבשלום מאמו, הוא משום דנתגיירה אמה בעודה מעוברת, וע"כ יש לה שאר האם, וכמש"כ כן הנוב"י בגל' הרמב"ם ובדגמ"ר סימן רס"ט, ואפ"ה אינה חשובה כבתו של דוד, משום דבתך הבאה מן הנכרית אינה קרוי' בנך, והרי להדיא דהא דבנך הבא מן הנכרית אינו חשוב בנך, הוא אף בשנתגיירה האם בעודה מעוברת.[[6]](#footnote-7)

וכ"ה מבו' גם בד' הרמ"ה בסנהדרין דכ"א., ז"ל, וכיון דהיתה הורתה שלא בקדושה הרי ולדה כמוה דכתיב וכו' ואין בתך הבא מן הגוי' קרוי בנך אלא בנה וכו', ומנין שהיתה הורתה שלא בקדושה וכו', אלא הורתה שלא בקדושה היתה ותנן ולד שפחה ונכרית מישראל אין להם קורבת אב, עכ"ל, ולהדיא דולד נכרית מישראל דהורתו שלא בקדושה אין לו קורבת אב, אף אם לידתו בקדושה.

יט] והנה אמנם צ"ע הטעם בזה, דכיון דכל הא דולד נכרית מישראל אינו קרוי בנו, הוא משום דהוא גוי, וכמש"כ הרמב"ם בהל' יבום, א"כ כל שלידתו בקדושה והוי ישראל בשעת לידתו, מ"ט לא חיילא קורבת אבהות בשעת הלידה.

ונראה דמזה מוכח כמש"נ לעיל סקי"א בדעת הרמ"ה, דהא דבהורתו שלא בקדושה ולידתו בקדושה אין לו שאר האב ויש לו שאר האם, הוא משום דשאר האב תליא בשעת העיבור, ושאר האם תליא בשעת הלידה, ולפ"ז הרי דמה"ט אף שהיתה לידת תמר בקדושה, לא היתה חשובה כבתו של דוד, כיון דבשעת העיבור היתה נכרית, וקורבת אב תליא בשעת העיבור, וזה מתישב היטב גם בדעת הרמב"ם, למש"נ לעיל סקי"ב דמפרש לסוגיא דיבמות דצ"ח. כפי' התוס' בבכורות דמ"ו., ודלפ"ז אין מקור מסוגיא דהתם דמצי חייל שאר האב בשעת הלידה.

כ] אמנם הנה בפירש"י בסנהדרין שם כתב, ז"ל, תמר אחות אבשלום בת יפת תואר היתה קודם שנתגיירה בלב שלם מעכה אמו "ילדה לו לדוד את תמר" וכו', אלא ש"מ עדיין לא נתגיירה אמו "כשילדתה" ותנן ולד שפחה ונכרית מישראל אין לו קורבת אב עכ"ל, וכ"ה בפי' ר"ח שם, ז"ל, אלא מלמד שהי' בא עלי' דוד בגיותה "וילדה" ואח"כ נתגיירה וקי"ל כי בתו הבאה מן הנכרית אינה בתו, עכ"ל.

ולפמש"נ נראה דאזיל רש"י לטעמי', דס"ל דמצי חייל שאר האב בשעת הלידה, וע"כ אילו היתה מתגיירת מעכה קודם שילדה את תמר, היתה חשובה תמר כבתו של דוד, וע"כ הוצרך רש"י לפרש דילדה מעכה את תמר קודם שנתגיירה בלב שלם, וע"כ לא היתה חשובה כבתו של דוד, ודו"ק.

כא] ובעיקר הנידון בזה י"ל עוד, למשמעות ד' התוס' בקידושין דס"ח: ד"ה ולדה כמותה, דהא דולד נכרית מישראל אינו חשוב כבנו, אי"ז משום דהוא גוי, אלא הוא דין בפנ"ע דאינו קרוי בנו, עיי"ש, ועי' בס' באר מרים פ"ח ממלכים ה"ח שהאריך בזה, ולפ"ז יש מקום לומר, דאף אם לידתו בקדושה ובשעת לידתו ה"ה ישראל, מ"מ אינו חשוב בנו.

ועיקר הך מילתא דהא דולד נכרית מישראל אינו קרוי בנו הוא דין בפנ"ע, לכאו' מוכח כן למש"נ לעיל סק"ט בדעת הר"ן, דכל שהורתו ולידתו בקדושה יש לו שאר האב עם אותם שהיו בגירות בשעה שנולד, ותיקשי לפ"ז בהא דתנן ביבמות דכ"ב. דמי שיש לו אח מן השפחה ומן הנכרית אינו זוקק את אשתו ליבום, ומ' דהיינו אף בשנתגייר האח הגוי קודם לידת אחיו, ותיקשי דבכה"ג מ"ט אינו חשוב כאחיו, הרי הגם דכשנולד הי' גוי, מ"מ כל שנתגייר קודם לידת אחיו חשיב כאחיו.

ובע"כ מזה, דהא דולד נכרית מישראל אינו חשוב כבנו, הוא דין בפנ"ע דבתרה דידה שדינן לי', ואינו חשוב כלל כבנו, וע"כ אף אם נתגייר אח"כ קודם לידת אחיו, אינו חשוב כאחיו, וכמש"נ.

ז"ל הרמב"ן ביבמות שם, ואע"ג דאית להו חייס ולענין ירושה נמי אמרינן גוי יורש את אביו דבר תורה, התם שאני דגלי בי' רחמנא אבל לענין עריות לית לי' דרחמנא אפקרי' לזרעי' בין בגיות בין בגירות, והיינו נמי דאיצטריך לרבוי' בירושה, וה"ה נמי בעריות דאישות כגון אשת קרובים דמותרות בגיותן, דגבי עריות קיחה כתיב בהו ואינהו קיחה לית להו, ולא גמרינן מדאשכחן להו אישות באב, דחדוש הוא דהא אפקרינהו רחמנא לזרעייהו כדפרישית וכו', עכ"ל.

קובה"ע סימן נ"א סק"ג הק' ע"ד הרמב"ן שהרי חזינן לענין פו"ר וכו' דיש לו חייס, ועי' חי' הגר"ש דאף דיש לו חייס, אך אין לו קורבה.

ראב"ן יבמות דהא דבגוי ועבד הבא על בת ישראל לא שדינן להולד בתר אביו הוא משום דרחמנא אפקרי' לזרעי', ויל"ע אם גם הא דהוי ישראל הוא רק מה"ט, או דרק הא דאינו יורשו הוא מה"ט, ושייך למש"נ אם שייך שתחול קורבת בן דגוי על ישראל. - וכמה מקמאי כתבו כן בהא דהולד אינו אפי' פגום, דהוא משום דרחמנא אפקרי' לזרעי'.

בס' אהל אברהם להגר"א שאג סימן ס"ט הק', למש"כ הראשונים דמעוברת שנתגיירה בנה צריך מילה, דא"כ היאך יש לו שאר האב, הרי ל"ה ישראל עד שנימול, ועיי"ש שדן לומר דהחלק שהגדיל הולד אחר גירות אמו, הוי ישראל, וע"כ יש לו אחוה מכח חלק זה, וכתב דלא שקטה רוחו בזה, ואמנם לפי דרך זו מבו' להדיא, דמצי חייל שארות האם ואחוה מכח המשך העיבור, ונפק"מ למה שדנו בדין פונדקאית, ואכמ"ל, - ובסו"ד כתב לדון דשמא בכה"ג כיון שנולד מאם ישראלית, ואח"כ בגירותו הוא מקרב עצמו להיות עם א' עם אמו, לא חשיב כקטן שנולד כלל, וצ"ע.

עיי"ש בדבריו דקשיא לי' בד' רש"י דמ"ט יהי' לו שאר האב בלא הא דרחמנא אפקרי' לזרעי', וכתב דלעולם יחס האב חייל בשעת הלידה, וזה כעין מש"נ, אך מה שנקט שם דכל יחס האב חייל רק בשעת הלידה, לפמש"נ י"ל דמצי חייל יחס האב גם בשעת העיבור וגם בשעת הלידה.

ועיי"ש שכתב עוד, דלדעת התוס' בבכורות דפליגי ע"ד רש"י, והרי דס"ל דלא חייל יחס האב בשעת הלידה, צ"ע דא"כ מ"ט יש לו אחוה מן האם, אם לא דנימא דמה שנתגדל אח"כ נקרא על שם האם, וזה כעין מש"נ לעיל בדעת התוס', וג"ז מקור לדין אם פונדקאית.

1. שוב הראוני בד' הגרש"ש בקונט' השליחות סימן כ"ה מש"כ בזה דברים מחודשים, וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-2)
2. ועיי"ש שכתב די"ל דזהו טעמא דהש"ך ביו"ד סימן רס"ח סק"ו שכתב דכל הא דחייבין משום אשת אח, הוא רק בב' אחין תאומים שהורתן שלא בקדושה ולידתן בקדושה, אך אם ילדה אמו בן אחר אחר שנתגיירה, אין חייבין על אשתו משום אשת אח, עיי"ש, ובקר"א יבמות דצ"ז: תמה ע"ז דמה מקום יש לחלק בזה, ולהנ"ל ניחא, דהגם דהולד ל"ה כקטן שנולד, אך האם הויא כקטן שנולד, וע"כ אין להולד קורבה עם הבן שילדה אמו אחר שנתגיירה. [↑](#footnote-ref-3)
3. וי"ל בזה, לפמש"נ להלן סק"ו בדעת רבינו דוד, דאף בגונא דהוי האב או האם כקטן שנולד, מ"מ שפיר מצי חייל קורבת אחוה בין בניהם, עיי"ש, ולפ"ז ה"נ הכא, אף דהאב הוי כקטן שנולד, מ"מ כיון דהולד ל"ה כקטן שנולד, הי' בדין שתחול קורבת אחוה בינו ובין הבא אחריו שהיתה הורתו ולידתו בקדושה, וע"כ בעינן להא דרחמנא אפקרי' לזרעי'. [↑](#footnote-ref-4)
4. ועיי"ש שנקט דבמעוברת שנתגיירה ולא נתגייר האב, הא דאין הולד יורש את אביו, הוא רק משום דרחמנא אפקרי' לזרעי', עיי"ש, אך למש"נ א"צ לזה, אלא בכה"ג לא חיילא קורבא כלל בין האב לולד, וכלפי הקורבא שחלה עליו קודם שנתגייר העובר, הוי העובר כקטן שנולד. [↑](#footnote-ref-5)
5. ונראה דזהו דקרינן לי' לרב מרי הורתו שלא בקדושה ולידתו בקדושה, הגם דהוא הי' ישראל גם בשעת העיבור, אלא דהאב הי' גוי בשעת העיבור ונתגייר אח"כ. [↑](#footnote-ref-6)
6. אמנם יש לדחות, דלעולם לא נתגיירה מעכה אלא אחר שילדה את תמר, וכאשר כ"ה משמעות ל' הרמב"ם שם, עיי"ש, ועי' או"ש שם שעמד בזה, - ומש"כ הרמב"ם דהיתה אחות אבשלום מאמו, הוא משום דס"ל כדעת רבינו דוד, דמי שלידתו בקדושה יש לו שאר האם עם אותם שנתגיירו קודם לידתו, - ולפ"ז שפיר י"ל דאם היתה מעכה מתגיירת קודם לידת תמר, היתה תמר חשובה כבתו של דוד. [↑](#footnote-ref-7)