סימן כא ספיחים
קטגוריות: ש_ס / ה שביעית / שביעית עניינים - הרב מאיר קאופמן

בס"ד ז' אב ס"ז

**סימן כ"א**

**בעניין ספיחים**

א]סתירה מהמשנה בשביעית והגמ' בפסחים, שיטת רש"י באיסור ספיחים וישוב הקושיא לפ"ז ודעת שא"ר באיסור ספיחים

ב]שיטת הר"ש בשם ר"ת וישוב הסתירה

ג]שיטת הר"ש בשם רבינו ניסים גאון

ד]שיטת הרא"ש הר"ן והריטב"א שהמשנה מדברת לעניין ספיחים וביאור שיטת הרמב"ן

ה]שיטת התוס' בקידושין כמה הערות בדבריהם

ו]בביאור החילוק בין כרוב לשאר ספיחים ובביאור הגזירה ביוצא משביעית לשמינית וקושיא על זה בשיטת התוס' בקידושין

ז]שיטת המהרי"ט והחזו"א שיש דין מיוחד לעניין ספיחים שצריך לקיטה בשביעית ובביאור תוס' בר"ה ט ע"א בעניין הנ"ל

ח]ביאור לשון התוס' בקידושין ומה שיש לדון לעניין הנ"ל

ט]ביאור שיטת תוס' בפסחים נ"א ע"ב

י]שיטת הר"מ בפיה"מ וביאור השנות אליהו וביאור המשנה לפי חזרת הר"מ בחיבורו ושיטת התוס' רי"ד

י"א]סיכום השיטות בביאור המשנה בשביעית והאם יש את הגזירה רק לספיחים או גם לקדו"ש

י"א,ב]בדברי הירושלמי דר"ש ראה אדם שאכל ספיחים כשיטתו

י"ב]שיטת הר"ש והרא"ש בדינא דירק במוצ"ש משיעשה כיוצא בו ביאור המהרי"ק והחזו"א

י"ג]שיטת הר"מ בדין ירק במוצאי שביעית ביאור החזו"א והקשיים בזה

י"ד]ביאור המהר"י קורקוס וישוב דברי הר"מ לפ"ז

ט"ו]ביאור המשנה פ"ב מ"י הדילועין שקיימן לזרע וכו'

ט"ז]ביאור המשנה פ"ה מ"ד לעניין לוף לדעת הר"מ והר"ש

י"ז] ביאור המשנה פ"ה מ"ה מאימתי מותר ליקח לוף במוצאי שביעית

מבואר במתניתין פ"ט מ"א רבי שמעון אומר כל הספיחים מותרים חוץ מספיחי כרוב שאין כיוצא בהן בירקות השדה וחכמים אומרים כל הספיחים אסורים והקשו הראשונים דבגמ' פסחים מבואר איפכא דרבי שמעון אומר כל הספיחין אסורין חוץ מספיחי כרוב שאין כיוצא בהן בירק השדה וחכמים אומרים כל הספיחים מותרים ונאמרו בזה כמה תירוצים ברבותינו הראשונים ונבארם בס"ד

**שיטת רש"י**

א]והנה בעיקר דין ספיחין פירש רש"י בפסחים וכן במנחות ה ע"ב דהוא דווקא לאחר הביעור דהיינו שלא נתחדש כאן איסור חדש אלא זה אסור מצד ההלכה של אחר הביעור והטעם שכרוב זה אחרת דהוא לא כלה לחיה מהשדה ועיין תוס' והראשונים שהקשו שהרי הדין ביעור נלמד מפסוק אחר ועוד איך יתכן שרבנן חולקים על דין ביעור ועוד שא"כ למה רבנן חולקים דווקא בספיחי כרוב ולא בכל הדברים שמבואר במשנה שאין להם ביעור כי לא כלה לחיה מהשדה

ועיין ח' הר"ן בפסחים וברבינו דוד שם שהביאו בשם הרמב"ן שוודאי אין כוונת רש"י שמכאן לומדים לדין הביעור אלא שמסברא אין לזה קדו"ש כיון שזה גודל מעצמו לא חשיבי ולא מיקרי תבואה ולכן צריך פסוק לר"ע וממילא עד כמה שיש לזה קדו"ש זה נאסר לאחר הביעור ורבנן חולקים שאין לזה קדו"ש וממילא זה מותר לאחר הביעור והדברים לכאורא מפורשים ברש"י מנחות ה ע"ב ד"ה ספיחין אסורים וז"ל קדושת שביעית נוהגת בהן וחייבין בביעור משנה שעברה דהא כלה לחיה שבשדה וכו' עכ"ל הרי מפורש דעיקר החידוש שיש קדו"ש וממילא יש דין ביעור וכנ"ל ובזה א"ש למה צריך פסוק וכן א"ש למה גזרו דוקא כאן שזה יאסר אפילו שאין כלה לחיה מהשדה כיון שמצוי אצלו ספיחין אם יתירו את זה אנשים יסברו שזה מחמת שזה ספיחים ולא מחמת שאין זה כלה לחיה מהשדה משא"כ שאר הדברים המנויים במשנה שלא מצוי אצלם ספיחים א"כ באופן הרגיל אנשים יבינו שהטעם שאין ביעור כי זה לא כלה לחיה מהשדה

ועיין ר"ן שהקשה איך אפשר לומר שאין לזה קדו"ש הרי כתוב בתורה מפורש את ספיח קצירך לא תקצור חזינן שזה הפקר וכתב שזה רק לעניין הפקר מפני הרמאים שיגידו שזה גדל לבד ולכן גם אסור לקצור כדרך הקוצרים אבל אין לזה קדו"ש

עוד הקשו הראשונים דהגמ' מנחות ה' ע"ב אומרת שמנחת העומר בשביעית זה לא מתיר כלום לר"ע שספיחים אסורים וביאר רש"י שזה לאחר הביעור דהרי ברביעה שניה כבר כלה לחיה כמבואר במשנה עד אימתי שורפין בתבן וקש של שביעית עד שתרד רביעה שניה והקשו הראשונים דהרי זמן הביעור הוא בשנה השמינית שהרי זמן הקציר הוא רק בפסח וא"כ בשנה השביעית עוד לא הגיע זמן הביעור וישבו הנ"ל שכל זה בשנים כתיקנן שזורעים אבל בשמיטה שאסור לזרוע כל מה שיש ממה שזרעו קודם שביעית או ממה שנפל בזמן הקציר וזה כבר נגמר לפני פסח [[1]](#footnote-2)

וכתב הר"ן שלפי שיטת רש"י לא קשה הסתירה דהגמ' בפסחים מדברת לאחר הביעור שאז כל הספיחים אסורים חוץ מכרוב דעדיין לא הגיע זמן הביעור והמשנה בשביעית מדברת קודם הביעור והנידון לקנות מע"ה שחוששים אולי זה משומר וברישא מבואר שדברים שגודלים רק בהפקר לא חוששים שזה מהמשומר וזה נקנה מכל אדם ובסיפא מבואר שספיחים כיון שזה מצוי שגודל מההפקר אפשר לקנות מכל אדם חוץ מכרוב שזה לא גודל מההפקר וחכמים אוסרים בכל הספיחים אולי זה מהמשומר ועיין רמב"ם בפיה"מ שבתחילתו למד כן בכוונת המשנה ושאין כאן איסור ספיחים ויבואר לקמן בס"ד

והנה רוב הראשונים נקטו שאיסור ספיחים לא דוקא לאחר הביעור אלא גם קודם הביעור ור"ע ס"ל שכל תבואה שגודלת בשביעית אסורה ולא מבעיא מה שזרעו בידים אלא גם מה שגדל לבד ובדעת רבנן רוב הראשונים נקטו שאסור ספיחים מדרבנן כדי שלא יזרע בשביעית ויאמר שזה גדל לבד וכן הביאו מפורש מהתו"כ אמנם דעת הרמב"ם בפיה"מ וכן הגר"א בשנות אליהו וכן נסתפק בחידושי רבינו דוד שרבנן חולקים וס"ל שאין בכלל איסור ספיחים וכן נקט בתורי"ד בפסחים ועין לקמן סק"י

ב]עיין ר"ש שהביא בשם ר"ת שהגמ' בפסחים מדברת בספיחים בשנת השמיטה וכל הספיחים אסורים מעיקר הדין אמנם ספיחי כרוב אין בזה איסור ספיחים מדאוריתא ולכן ר"ש מתיר אמנם רבנן ס"ל שגזרו אטו שאר ספיחים שזה אסור ולכן הגמ' אומרת תרויהו אליבא דר"ע דלמ"ד שספיחים דרבנן וודאי שלא גוזרים ספיחי כרוב אטו שאר ספיחים

ובטעם הדבר שספיחי כרוב זה אחרת עיין ר"ש שהביא שני ביאורים או שכתוב את ספיח קצירך לא תקצור ולר"ע זה הולך על איסור ספיחים וא"כ אין איסור אלא דבר שהוא דרך קצירה כעין תבואה אבל אבל כרוב יש לו ענפים גדולים כעין אילן וא"כ קצירתו כדרך פירות עוד ביאר שלומדים מהפסוק הן לא נזרע ולא נאסוף דהינו שמה שהוא דומיא דזריעה אסור לאסוף וכרוב כיון שהוא דומה לאילן אין זה דרך זריעה ולכאורא הכונה שרגילים לזורעו אם יחור כדרך נטיעה וצ"ב שכ"ז לר"ע שספיחים זה מדאוריתא יש מקום לחלק בין כרוב לשאר ספיחים אבל לרבנן שזה רק גזירה כדי שלא יזרע למה כאן זה אחרת וצ"ל שכיון שלא גזרו על אילן וכאן זה כמו אילן ממילא מדין לא פלוג לא גזרו על זה

ובביאור המשנה שכל הספיחים מותרים חוץ מספיחי כרוב מדובר שנכנס משישית לשביעית כמבואר בירושלמי וכל הספיחים ניכר מה שישית ומה שביעית כיון שזה לא גודל מהר משא"כ ספיחי כרוב שזה גודל מהר לא ניכר ולכן גזרו על של שישית אטו שביעית וע"ש שאין לומר שהנידון לעניין איסור ספיחים שהרי לר"ש אין איסור ספיחים בכרוב אלא הנידון לעניין קדו"ש האם נוהג בזה קדו"ש ונפק"מ שזה אסור לאחר הביעור וכן בסחורה והפסד והלשון מותרים ביאר הר"ש הכוונה מותרים לנהוג שאין קדו"ש ולפ"ז גם אסורים הכוונה שאסור לנהוג בזה כדבר לא קדוש

והנה לפ"ז שנידון המשנה לעניין קדו"ש א"כ צ"ע שהרי ירק הולכים בתר לקיטה וא"כ כל שאר הספיחים צריך לנהוג בהם קדו"ש שהרי לקטו את זה בשביעית וביאר הר"ש או שזה כמו ר' יוסי שאם זה לא גדל על מי שנה החדשה לא איכפת לן שהלקיטה בשביעית ואפילו אם רק רוב גידוליו בשישית אין לזה קדו"ש או שגם לר"ע[[2]](#footnote-3) אין הכוונה דוקא לקיטה אלא הכוונה גמר פריו וכל שנגמר בשישית אע"ג שלקטו בשביעית אין לזה קדו"ש [[3]](#footnote-4)

אלא שצ"ע עוד למה אין כאן נידון לאסור גם באיסור ספיחין לרבנן בשאר דברים והנה אם נימא שכל הטעם לרבנן שגוזרים אטו כרוב א"כ שם שאין איסור ספיחים מעיקר הדין לא שייך לגזור אלא שעדיין יש כאן תימא אצל בני אדם שעד כמה שזה קדוש ממילא זה ספיחים ועוד שעיין ר"ש פירוש אחד שלרבנן גזרו כל הירקות אטו אלו שכן גדלו בשביעית וחידש הר"ש שספיחים לר"ע וה"ה לדידן זה דוקא אם תחילת גידולו בשביעית אבל אם תחילת גידולו בשישית אע"ג שיש לו קדו"ש אין בזה איסור ספיחים ולפ"ז א"ש שאין כאן מקום לגזור מצד ספיחים שגם אלו שיש להם קדו"ש אין להם איסור ספיחים ואלו שתחילת גידולם בשביעית הם וודאי ניכרים מאלו שגדלו בשישית

ג]עוד הביא הר"ש בשם ר"נ גאון שהגמ' בפסחים מדברת בספיחי שביעית שיצאו למוצאי שביעית שמעיקר הדין לא נוהג איסור ספיחין אמנם מבואר פ"ו מ"ד מאימת מותר אדם ליקח ירק במוצאי שביעית משיעשה כיוצ"ב דהיינו שאע"ג שמעיקר הדין אין על זה קדו"ש ואיסור ספיחין אבל כיון שחששו שילקט בשביעית וישמור עד מוצאי שביעית ויגיד שלקט במוצאי שביעית לכן אסרו גם מה שלקטו לאחר שביעית עד שיעשה כיוצ"ב וזה הכוונה כל הספיחים אסורים אמנם ספיחי כרוב הם גודלים מאוד מהר וא"כ סמוך מאוד לשביעית כבר אפשר להתיר שזה שיעור שיעשה כיוצ"ב וחכמים גוזרים אטו שאר ספיחים וזה אסור עד שגם שאר ספיחים יהיה מותרים והגמ' אומרת שזה רק אליבא דר"ע שכיון שספיחים דאוריתא לכן גזרו על כרוב אטו שאר ספיחים אבל אם זה דרבנן לא גוזרים שאר ספיחים אלא כשיעשה כיוצא בו מיד מותר

והנה לפ"ז גם בכרוב יש איסור ספיחים ולפ"ז לכאורא היה אפשר לבאר המשנה שכל הספיחים מותרים שמדובר לעניין איסור ספיחים שרק לר"ת שאין איסור ספיחים בכרוב א"כ אין לומר שהמשנה לעניין איסור ספיחים אבל לר"נ גאון הנ"ל אין סיבה אמנם מפורש בר"ש שהנידון לענין קדו"ש וכן הוא בר"נ גאון עצמו (הובא בקש"ק)שהנידון לעניין ביעור דהיינו קדו"ש ובפשוטו הטעם כיון שס"ל שלעניין ספיחים זה לא תלוי בלקיטה א"כ כאן לא שייך הגזירה בתחילת שביעית שלא יכול להספיק לגדול רוב גידולו ואפילו אם בכרוב יכול אבל בשאר ירקות זה לא שייך וס"ל שטעם דרבנן לא אטו כרוב דלעניין לאסור הכל לא מסתבר שגזרו לאסור את כל הספיחים אטו כרוב [[4]](#footnote-5) ועוד שבזה א"ש שכל המשניות לעיל שיש ירק קדוש בקדו"ש ואין איסור ספיחים ולא צריך להעמיד דווקא כר"ש[[5]](#footnote-6)

ד] ועיין רא"ש בפירושו שהביא רק את דברי רנ"ג לחלק דבמתניתין מדובר בנכנסים משישית לשביעית ובגמ' בפסחים מדובר ביוצאים משביעית למוצ"ש אמנם כתב שבמתניתין וודאי יש לזה קדו"ש שהרי בירק הולכים בתר לקיטה וכוונתו שהנידון במשנה לעניין איסור ספיחים דמעיקר הדין אין איסור ספיחים כמו שביאר שם שהולכים לפי תחילת הגידול ורק מצד שיוחלף בין אלו שגדלו בשביעית לכן גזרו ולר"ש גזרו רק בכרוב ולרבנן גזרו בכולם וכן ביאר בריטב"א בקידושין ב ע"ב

והנה צ"ע לפ"ז מה שהעמיד את המשניות שיש קדו"ש וזה לא אסור מצד ספיחין כגון שתחילת הגידול היה לפני שביעית הרי רבנן גזרו אטו אלו שגדלו בשביעית ואין להעמיד בשל עכו"ם או ארבע שדות שלא גזרו דא"כ אזדא כל ראיתו וצ"ל או שקי"ל כר"ש שלא גזרו בשאר ספיחים או שכל הגזירה רק אם כבר הספיק לגדול דבר שיש עליו איסור ספיחים אבל אם לא יכל להספיק עדיין לגזור לא גזרו וצ"ע

ועיין ח' הר"ן על פסחים שנקט בביאור הסוגיא בפסחים כר"ת שהנידון האם יש ספיחין בכרוב ולפ"ז נתקשה מה ר"ש במשנתינו אומר שכרוב אסור והביא את הפירוש שמדובר לעניין קדו"ש והקשה הרי בירק הולכים בתר לקיטה ולכן ביאר שכל המחלוקת בפסחים זה אליבא דר"ע שספיחים זה דאוריתא אבל המשנה בשביעית מדברת אם ספיחים דרבנן ולפ"ז וודאי גזרו גם בכרוב ור"ש ס"ל שלעניין ספיחים שזרעו קודם שביעית רק בכרוב יש מקום לגזור אטו אלו שזרעו בשביעית ולא בשאר ספיחים ורבנן ס"ל שכיון שגזרו ספיחין לא חילקו ולכאורא כוונתו שכל שיש עליו קדו"ש הוא נאסר בספיחין והנה מבואר שביאר את המשנה כרא"ש והריטב"א הנ"ל אלא שלדבריו אין להעמיד כל המשניות שירק מותר אלא כר"ש או בארבע שדות ועין לקמן סק"י שלכאורא כן צריך לבאר בדעת הר"מ

והנה דעת הרמב"ן עה"ת שלעניין קדו"ש הולכים לפי לקיטה ממש אמנם לעניין ספיחים דעתו שהולכים לפי גדילתו ובזה ביאר את המשניות של הלוקח ירק בשביעית וכן לעניין פיגם שמבואר שזה נלקח מכל אדם שהטעם שאין איסור ספיחים כי תחילת גידולו היה לפני שביעית והנה לפ"ז אין לבאר משנתינו לעניין קדו"ש דהרי הלקיטה היתה בשביעית וכה"ג תמיד יש קדו"ש ובהכרח ביאר שהנידון לעניין ספיחים וכנ"ל וצ"ל שקי"ל כר"ש שלא גזרו בכל הספיחים ואין להעמיד בארבע ארצות שהרי לא רצה להעמיד המשניות הנ"ל כך אלא העמיד שתחילת גידולו קודם שביעית אמנם יתכן שס"ל שמצד איסור ספיחין וודאי לא גזרו לאסור כי אין זה דומה ועד כמה שיודעים שזה תחילת גידולו קודם שביעית זה וודאי מותר אמנם נידון המשנה לגבי לקנות מהחשוד וכמו רישא דמתניתין וכמו שביאר הר"מ בפיה"מ עיין לקמן סק"י

**שיטת תוס' בקידושין**

ה]והנה עיין גמ' קידושין ב ע"ב שאתרוג שווה לאילן בשלשה דברים לערלה ושביעית ורבעי וביאר רש"י שהולכים בתר חנטה ולא בתר לקיטה כירק וכתבו התוס' וז"ל משמע מתוך פירושו דבירק אזלינן בתר לקיטה לעניין שביעית ולא דק דבמס' שביעית תנן כל הספיחים מותרין חוץ מספיחי כרוב והקשה ר"נ דבפרק מקום שנהגו תני איפכא ותירץ דבההיא דמס' שביעית דקתני כל הספיחים מותרין מיירי בספיחין של ערב שביעית שנכנסו בשביעית דכיון שגדלו רובן בשישית הם כשל שישית ומותרין אף לסחורה חוץ מספיחי כרוב שהם אסורין לסחורה כדין שביעית או לאחר הביעור לאכילה כדמפרשינן בירושלמי כל ירק אתה יכול לעמוד עליו בין חדש לישן אבל ספיחי כרוב שדרכו לגדל אמהות ויש עלין שהם גדילים בשביעית ושמא יקח מהעלין שהם אסורים ויאמר מן האמהות לקחתי וההוא דמקום שנהגו דקתני כל הספיחים אסורים מיירי בספיחים שגדלו בשביעית ואליבא דר"ע דדריש וכי מאחר שלא נזרע מהיכן אוספים אלא לימד על הספיחין שהם אסורים אפילו לאכילה וכ"ש לסחורה וסבר דספיחין אסורים בשביעית מדאוריתא ואפילו קודם זמן הביעור וכשיצאו למוצאי שביעית אסור מדרבנן בכדי שיעשו וכיוצא בהן וקא סבר כל שאר הספיחים אסורים במוצאי שביעית אבל ספיחי כרוב שאין כיוצא בהן בירקות השדה לא גזרינן בהם משום שאר ספיחים דהא מינכרא מילתא ומה שגידל אמהות הרי הוא של שביעית ואסור ומה שלא הגיע הרי הוא של מוצאי שביעית ושרי ומאן דחזי לבר אינש דאכל ספיחי כרוב למוצ"ש לא אתי למיכל שאר ספיחים דהא שאני משאר ספיחים ולא גזרינן היתרא משום איסורא מ"מ ש"מ דלא אזלינן כלל בירק בתר לקיטה אלא בתר רוב גידולים מדשרי ספיחי שביעית שנכנסו לשביעית וי"ל דנהי דההיא דלא אזלינן בתר לקיטה מ"מ בתר הנטה נמי לא אזלינן אלא הגדל באיסור אסור ובהיתר מותר מה שאין כן באתרוג ושאר אילן דאזלינן לגמרי בתר חנטה דאם חנט באיסור אפילו מה שגדל בהיתר אח"כ אסור וכו' עכ"ל

והנה בעיקר קושיתם צ"ב הרי כתבו בתחילה שהולכים לפי רוב גידול כירק ורש"י עצמו כתב שאילן לפי חנטה וא"כ עד כמה שהוכיחו שלא כרש"י אלא שהולכים לפי גידול עדיין זה חלוק מאילן וכמו שתירצו ומעיקרא מאי קא סברו ויתכן שכוונתם שכיון שמעיקר הדין זה לפי לקיטה וכאן זה לפי גידול א"כ ה"ה באילן זה כך שהולכים לפי גידול וקשה מה הנידון לעניין אתרוג ותירצו שאינו כן אלא אילן לפי חנטה וירק הגדל בהתר מותר ובאיסור אסור

עוד צ"ב שבתחילתם כתבו שהקובע הוא רוב הגידול ובסוף כתבו שהקובע הוא כל דבר מתי שגדל והגדל בהתר מותר ובאיסור אסור ואולי ס"ל שאם הקובע הוא רוב הגידול א"כ אין מקום לחלק בין אילן לירק ולכן ביארו שהקובע כל דבר מתי שגדל ואז מובן שאילן בתר חנטה שזה עיקר הגידול ואין זה מסתבר והוא דוחק גדול

עוד יתכן שמה שכתבו בתחילה רוב גידולו הכוונה שאז יש ביטול ברוב ובגידולים ס"ל שאין חומרא של דבר שיש לו מתירים וכן שיצטרכו שישים אלא לפי רוב עיין חזו"א שכן מסקנת הגמ' בנדרים

ובעיקר שיטתם דס"ל שהולכים לפי רוב גידול לעניין שביעית כן הוא גם שיטת התור"פ בפסחים אלא שהוא ס"ל שגם לעניין ספיחים זה כך ע"ש שכתב שלא משכח"ל ביעור אלא בפירות האילן ולפ"ז המשנה ריש פ"ט זה גם לעניין ספיחים אלא שצ"ע שהוא ס"ל כר"ת וא"כ בכרוב הרי אין איסור ספיחים וצ"ל שהמשנה אומרת שיש לזה דין שביעית כל אחד כדינו ומה שיש בזה איסור ספיחין יש בזה איסור ספיחים ומה שנוגע רק לביעור יש בזה ביעור עוד יתכן שס"ל כר"ן לעיל סק"ד ע"ש אמנם תוס' כאן שביארו סוגיא דפסחים כר"נ א"כ וודאי יש איסור ספיחים גם בכרוב ובכל אופן העמידו הנידון בשל שישית שנכנס בשביעית לעניין ביעור בהכרח דס"ל שלעניין ספיחים זה תלוי בתחילת הגידול ודלא כר"פ הנ"ל

**ביאור החילוק בין כרוב לשאר ספיחים בנכנסו לשביעית ולשמינית**

ו]והנה בעיקר כוונת התוס' לעניין מוצ"ש לכאורא מסברא כמו שנקט המהרש"א וכן הוא במקנה ובעצמות יוסף ובחזו"א סימן י' סק"ג דלעניין ספיחים אזלינן בתר רוב גידול ואם רוב גידול היה בשביעית יש לזה דין ספיחין ואם רוב הגידול היה בשמינית אין לזה דין ספיחין וכמו דין קדו"ש ולפ"ז מה שכתבו תוס' וכשיצאו למוצ"ש אסור מדרבנן הכוונה שהיה רוב הגידול בשמינית ורק שתמיד אם נתיר מה שרוב הגידול בשביעית אנשים יחשבו שזה היה רוב הגידול בשביעית משא"כ בכרוב שזה גודל מהר יתלו שזה גדל לאחרי שביעית וכמו שכתבו תוס' בפסחים שס"ל שהולכים בתר לקיטה שזה החילוק ששאר ספיחים יחשבו שזה נלקט בשביעית משא"כ כרוב אפילו שרואים אותו גדול לא יתלו שהוא נלקט בשביעית אלא בשמינית ומה שהוכיחו תוס' שלא הולכים בתר לקיטה זה מהמשנה בשביעית בנכנסו משישית לשביעית שאין לזה קדו"ש ולא זכיתי להבין מה הוקשה למהרש"א בזה

והנה בעיקר מה שכתבו הראשונים שנקטו שהולכים לפי גמר גידולו לעניין שישית לשביעית שמותר שכיון שזה גדול הוא ניכר שזה של שישית ולא יבואו להתיר מה שגדל בשביעית משא"כ בכרוב צ"ע שעדיין מה שגמר גידולו בשביעית דומה למה שגמר גידולו בשביעית שזה יכול להיות הבדל של יום והניחא אם הנידון לעניין ספיחים כיון שהאיסור רק אם תחילת גידולו בשביעית בוודאי שדבר שהוא גמור בתחילת שביעית הוא לא דומה לדבר שרק התחיל לגדול בשביעית אבל אם הנידון לעניין קדו"ש קשה כנ"ל

ולכאורא בהכרח צ"ל כמו שביאר בחזו"א סימן י סק"ג דהדרך שאין דברים שנגמרים בתחילת שביעית אלא או קודם שביעית או דברים שנזרעו סמוך לשביעית וזה נגמר הרבה אחרי תחילת שביעית ורק כרוב שהוא גודל מהר א"כ גם מה שנזרע קרוב לתחילת שביעית הוא דומה למה שנזרע הרבה קודם שביעית

וזה גם הביאור במוצאי שביעית שהדרך שמה שגדל מכח גידולי שביעית הוא נגמר לפני סוף שביעית והדברים שנגמרים אחרי שביעית הם נגמרים רק הרבה זמן לאחר שביעית ולכן גם אם יש ירק שגמר להיגדל לאחר שביעית אנשים יתלו שזה נגמר בשביעית ויבואו להתיר גידולי שביעית ולכן רק אם זה עשה כיוצא בו לאחר שביעית דהיינו שגם גידולים של אחרי שביעית כאלו גדולים כה"ג אין סיבה לאנשים לחשוב שזה משביעית

ועל דרך הנ"ל יתבאר גם תוס' בקידושין שס"ל שהולכים לפי רוב הגידול שהדרך שאו שהדבר נגמר רוב גידולו קודם שביעית או הרבה אחרי כניסת שביעית משא"כ כרוב שגם מה שנזרע סמוך לתחילת שביעית הוא גדול סמוך לשביעית לכן אסרו כל שנלקט בשביעית

וה"ה במוצאי שביעית הדרך שדבר שרוב גידולו לאחר שביעית הוא לא מצוי אלא מה שנזרע לאחר שביעית דמה שהתחיל לגדול בשביעית הוא רוב גידולו בשביעית ולכן גם אם קרה שרוב גידולו לאחר שביעית זה אסור כי יחשבו שזה רוב גידולו בשביעית

והנה מבואר במשנה פ"ה מ"ד שמאימתי ירק מותר במוצאי שביעית משיעשה כיוצא בו ועיין ר"ש ורא"ש שם שביארו שהכוונה שיעור יותר ממה שהיה משביעית שזה בטל ברוב וכן הוא ברמב"ם פ"ד ה"ז ומקורו מהתוספתא פ"ד ה"ז וצ"ב טעם ההיתר הרי לכאורא גם דבר שגדל רובו לאחר שביעית הדרך שזה משביעית וכנ"ל וצ"ל שגדר האיסור שרק מה שגדל בשביעית זה אסור באיסור ספיחים ולא שייך לאסור את מה שגדל לאחר שביעית ולכן עד כמה שיש רוב אין סיבה לאסור

ולפ"ז אם נימא שדעת תוס' בקידושין שגם לעניין ספיחים הולכים לפי רוב גידול א"כ בהכרח כל הדין דרבנן שגזרו על איסור ספיחין שבזה חלוק כרוב משאר דברים רק אם רוב גידולו לאחר שביעית והרי כה"ג תמיד מותר מצד שגדר האיסור שאסרו רק מה שגדל בשביעית וא"כ תמיד זה יבטל במה שגדל לאחר שביעית וזו קושיא עצומה ויתכן שתוס' פליגי על הר"ש וס"ל כלשון המשנה שיעשה כיוצא בו הכוונה אם תחילת גידולו לאחר שביעית ולא ידיע להו התוספתא הנ"ל ודוחק

ז]והנה עיין מהרי"ט שם בקידושין וכן החזו"א באבן העזר ס' קמ"ח בהערות ע"ס הדף שרצו לומר שאפילו אם לעניין קדו"ש הולכים לפי רוב הגידול לעניין ספיחין הולכים לפי הלקיטה והטעם כיון שכתוב ולא נאסוף את תבואתינו א"כ אין האיסור אלא אם זה נלקט בשביעית ולפ"ז כוונת תוס' כפשוטו שכאן מדובר שהיה רוב גידול בשביעית ובכל אופן מעיקר הדין אין כאן איסור ספיחים ורק מצד שזה נראה לאנשים שזה נלקט בשביעית ולכן כרוב שגודל מהר ואנשים יתלו שגדל אחרי שביעית מותר וכן א"ש שאם גדל כיוצא בו במוצאי שביעית מותר דרק אסרו את גידולי שביעית ולכן עד מה שיהיה ביטול ברוב יהיה מותר וככל הנ"ל

והיה מקום לומר שכל זה דווקא לתוס' שהולכים מעיקר הדין לפי רוב גידול א"כ הלשון לא נאסוף את תבואתינו מגלה שכאן זה אחרת אמנם לראשונים שהולכים לפי לקיטה אלא שגמר גידול זה כמו לקיטה א"כ אין מקור מלשון התורה שכאן זה אחרת דהלשון ולא נאסוף את תבואתינו מתפרש בזמן הראוי לאסיפה

והנה הגמ' ר"ה ט ע"א מביאה את ר"ע שדורש מהפסוק בחריש ובקציר תשבות שזה בא להגיד דין תוספת דהוא חריש של ער"ש הנכנס לשביעית וקציר של שביעית היוצא למוצ"ש והכוונה שתבואה שהביאה שליש בשביעית יש בה קדו"ש וכדלקמיה והקשו התוס' הרי ר"ע ס"ל שספיחים אסורים ולדעת ר"ת הכוונה שזה אסור אפילו לפני הביעור והנה אם ס"ל שהריבוי בא לומר את עצם הדין שיש לזה קדו"ש וכדעת רש"י וחד תירוצא בתוס' שם י"ב ע"ב אפילו שקוצר את זה אחרי שביעית א"כ אין מקום לקושיתם שכמו שלא היה לזה קדו"ש כך לא היה לזה איסור ספיחים ובהכרח שס"ל כאן כתירוצם לקמן שהתחדש שאסור עבודת קרקע לצורך דבר שקדוש בקדו"ש [והארכנו בזה בפ"ב]ועל זה הקשו שאם זה בין כה אסור באכילה מה הנידון לעבוד בקרקע כדי להשביח את זה [[6]](#footnote-7)

ותירצו וז"ל וי"ל דספיחים לא אזלינן בתר הבאת שליש וכי אסרינן ספיחים מהן לא נזרע היינו דנלקטין בשביעית קמ"ל בחריש ובקציר תשבות ואי מהכא לא הייתי אוסר לאכילה אלא לסחורה קמ"ל הן לא נזרע עכ"ל והנה בכוונת תירוצם עיין הגהות הר"ש מדויסא וכן נקט החזו"א בפשוטו ס"י סק"ג שבאמת נשאר שלעניין ספיחים זה תלוי לא בשליש אלא בלקיטה ולכן כאן שאין איסור ספיחים צריך פסוק לעניין תוספת והוסיפו שאם היה כתוב רק הפסוק של תוספת לא הייתי יודע שיש איסור ספיחים קמ"ל אמנם עיין חזו"א שדן שאולי כוונתם שקמ"ל שיש איסור ספיחין כה"ג והנה זה דוחק גדול דהפסוק בא לומר דין תוספת ולא דין ספיחין אמנם צ"ב בתירוצם מה כתבו שלא הייתי אוסר אלא סחורה הרי הפסוק בא לומר שיש איסור עבודת קרקע במוצאי שביעית ויותר נראה שס"ל כתירוץ קמא בתוס' לקמן שהפסוק בא לומר את עצם הדין שיש קדו"ש ודלא כמו שכתבנו לעיל ורק שדנו מסברא שעד כמה שיש איסור ספיחין אין סברא שזה יהיה תלוי בלקיטה ותירצו שאינו כן ועד כמה שמסברא אין קדו"ש גם איסור ספיחין אין והפסוק בא לומר שיש קדו"ש וממילא שיש גם איסור ספיחין אמנם גם לפ"ז אפש"ל שנשארו מסברא שאם היה איסור ספיחים לא צריך פסוק אלא אדרבא איסור ספיחים אין כאן וודאי וממילא שייך לדון שגם אין קדו"ש קמ"ל שיש

והנה אם ננקוט כביאור שתוס' חזרו בהם א"כ צ"ע לתירוץ התוס' לקמן שיש כאן חידוש שאסור לעבוד בקרקע לצורך תבואת שביעית איך אפש"ל את שני הדברים ועוד שהרי לפ"ז הכוונה שכבר יודעים ממקום אחר שיש קדו"ש וא"כ הדרא קושיא אמנם אם יש סברא מיוחדת שספיחים הולכים לפי לקיטה א"ש וצ"ע בכל זה

והנה עיין רא"ש פ"ט מ"א שכתב בסופו שלר"ע שיש איסור ספיחים לא משכח"ל ביעור אלא בספיחי שישית או תבואה שלא הביאה שליש או פירות האילן וצ"ע מה הכוונה תבואה שלא הביאה שליש הרי אם זה משישית א"כ אינן לזה קדו"ש כלל וגם לא צריך ביעור וראיתי בביאורי סוגיות שכתב לבאר שמדובר שגדל שליש בשביעית שכה"ג יש לזה קדו"ש ובכל אופן כיון שהיה אסיפה בשמינית אין לזה איסור ספיחין

אמנם עיין ר"ש שכתב מפורש לעניין תבואה שתלוי בשליש זה גם לעניין ספיחים שאם הביא שליש בשביעית זה אסור מצד ספיחים וע"ש שהביא כן מהירושלמי וכן עיין פ"ו מ"ד שס"ל שבירק הולכים לפי גמר פרי וכתב שגם לעניין ספיחים הולכים לפי גמר פרי

ח]והנה עיין לשון התוס' אבל ספיחי כרוב שאין כיוצא בהן בירקות השדה לא גזרינן בהם משום שאר ספיחים דהא מינכרא מילתא ומה שגידל אמהות הרי הוא של שביעית ואסור ומה שלא הגיע הרי הוא של מוצ"ש ונתקשו האחרונים מה כתבו התוס' שמינכרא מילתא הרי לעיל כתבו שבכרוב אין להכיר וכן מה טעם שהאמהות אסור ועיין מקנה שביאר שהכוונה שניכר החילוק בין ספיחי כרוב שגודלים מהר שלכן זה מותר מיד משאר ספיחים שגודלים לעט שלכן זה אסור ומה שכתבו שהאמהות אסורים הכוונה שמה שידוע שזה רוב גידולו בשביעית אסור דזה אסור מעיקר הדין ולכאורא לדעת המהרי"ט הנ"ל שכאן מעיקר הדין הולכים לפי לקיטה וכל מה שמחמירים מצד גזירה א"כ בכרוב שאין סיבה לגזירה צריך להתיר הכל לפי מה שנקט החזו"א עין לקמן סקי"ג אמנם למה שהארכנו שם סקי"ב י"ד שאינו כן אלא הוא רק היתר של ביטול או תליה א"כ כל שאין רוב אין סיבה להתיר

אמנם עיין עצמות יוסף שם שגם ביאר על דרך המקנה אלא שביאר שמה שכתבו תוס' שאמהות גדולות אסור הכוונה כל זמן שעדיין לא הספיק לגדול מהחדש כאלו שאז אין סיבה להתיר אבל כשגודלים חדשים זה סיבה להתיר גם את הגדולים ולפ"ז אדרבא מבואר שכאן לא הולכים לפי רוב גידול ואינו מוכרח שהרי זהו הכלל שאם עשה כיוצא בו תולים שהרוב היתר וכמבואר בר"ש ולפ"ז דבריו הם כדעת המקנה ודו"ק

ועיין מהרי"ט וכן עצמות יוסף בתחילתו שביארו שכוונת התוס' לחלק שאם יש עלים קטנים כה"ג זה וודאי יכול לבוא לאחר שביעית וזה מותר משא"כ עלים גדולים שזה לא יכול עדיין לעשות כיוצא בזה אסור ואין זה דומה לתחילת התוס' שבעלים גדולים אי אפשר להכיר מה משישית ומה משביעית משא"כ עלים קטנים אפשר להכיר ועדיין דברי התוס' סתומים וצ"ע

**שיטת תוס' בפסחים**

ט]עיין תוס' שם ותוכן דבריהם שבתחילה הביאו את דברי ר"ת בביאור הגמ' בפסחים ואח"ז הקשו מהמשנה פ"ט שזה סותר לסוגיא דפסחים והביאו את רנ"ג שמדובר משישית לשביעית והנידון לעניין ביעור ואח"ז הביאו את רנ"ג שיישב את הגמ' בפסחים שיצאו למוצ"ש ועיין מהרש"ל ומהרש"א שכתבו שלכאורא שמה שהעמידו את המשנה בשביעית לעניין ביעור וכוונתם לעניין קדו"ש והלשון אסורין זה לאחר הביעור שכל זה לר"ת שאין איסור ספיחים בכרוב אבל לאחר שהביאו את רנ"ג עצמו שביאר אחרת את הגמ' בפסחים א"כ אפשר לבאר את המשנה לעניין ספיחים

והנה וודאי שהוא דוחק בדבריהם וכבר הבאינו לעיל סק"ה את שיטת התוס' בקידושין שאע"ג שלא הביאו את ר"ת כלל בכל אופן העמידו הנידון לעניין לאחר הביעור או איסור סחורה וכן הבאינו סק"ג את שיטת הר"ש והטעם כמו שביארנו שם שס"ל שלעניין ספיחים זה תלוי בתחילת הגידול ואין מקום לגזור והוכרחו לזה דהרי רבנן אוסרים כל ספיחים וא"כ זה נגד המשניות שהביאו שיש ירק אם קדו"ש ללא איסור ספיחין וזה דוחק להעמיד כר"ש ובהכרח שלעניין ספיחים הולכים לפי תחילת גידול ולכן אין מקום לגזור

עוד הקשו התוס' שם שמבואר מהדין של כרוב שאם יש מקום לטעות שזה גדל בשביעית אסור א"כ למה הגמ' אומרת שאתרוג בר שישית שנכנס לשביעית פטור מן הביעור הרי בזמן הביעור יש אתרוגים של שביעית ותירצו או שהגמ' שם מדברת מצד הדין דאוריתא או ששם מדובר שלקטו בתחילת שביעית וזה נשאר עד לאחר הביעור ולכאורא הכוונה שכה"ג שבשעת הלקיטה זה לא נאסר וודאי שאחרי זה הוא לא יאסר והקשה המהרש"א א"כ מה תוס' אמרו לעיל שבשאר ספיחים אין מקום לגזור הרי כיון שמדובר לאחר הביעור כה"ג כבר אפשר לטעות וכמו שכתבו התוס' כאן לעניין אתרוג וע"ש שיישב שמדובר שלקט אותו בתחילת השנה וכמו שתירצו תוס' לעניין אתרוג ופשוט

והנה התוס' שם בסוף דבריהם הקשו דבגמ' מבואר שיש איסור ספיחים בירקות שגדלו בשביעית והרי יש כמה משניות שירק צריך לנהוג בו קדו"ש והרי כה"ג הוא נאסר באיסור ספיחים ותירצו וז"ל ותירץ ר"י דבשל ער"ש איירי ומה שיש בהם דין שביעית לעניין סחורה ושאר דינים לפי שנלקט בשביעית ובירק אזלינן בתר לקיטה עכ"ל והנה פשטות לשונם שהולכים ממש בתר לקיטה והקשה המהרש"א א"כ איך ביארו שהמשנה בשביעית מדברת לעניין ביעור הרי מדובר שזה נכנס לשביעית והולכים לפי הלקיטה וע"ש שדן שמדובר שנלקט בשישית והנה זה נסתר מלשון התוס' שכתבו שנכנסו לשישית ועוד הרי בשעת לקיטה זה היה מותר ואיך זה יחזור ויאסר וכמו שכתבו התוס' עצמם לעניין אתרוג שאם לקטו קודם הביעור אפילו שהגיע אח"ז הביעור ויש מקום לגזור לא גוזרים [ויתכן שזה כוונת המהרש"א שם]

וע"ש שרצה לחדש שחלוק סחורה והפסד מדין ביעור וכל מה שכתבו תוס' שהולכים לפי לקיטה זה רק על סחורה והפסד אבל לעניין ביעור זה אחרת דהולכים לפי הגידול ונידון המשנה לעניין ביעור וצ"ב מה הסברא לחלק

ולכאורא היה מקום לומר שתוס' פה לא נכנסו לבאר מה זה לקיטה וס"ל כהר"ש שגמר פרי זה הכוונה לקיטה והמשנה מדברת שהיה גמר פרי קודם שביעית וכוונתם כשיטת הר"ש לעיל אמנם זה אי אפשר לומר שס"ל כתוס' בקידושין שהולכים לפי רוב גידול שהרי הזכירו לקיטה ותוס' שם כתבן שזה דוקא לעניין מעשר ופשוט

י]עיין רמב"ם בפיה"מ שביאר מתניתין שהנידון רק לעניין קניה מע"ה שיש דין שאסור לקנות מע"ה מצד שהוא חשוד שזה מהמשומר וברישא מבואר שיש דברים שהדרך שזה גודל הפקר ולכן תמיד אפשר לקנות מכל אדם ואין חשש שזה שמור ור' יהודא מוסיף שגם ספיחי חרדל אין דרך בני אדם להביא מהמשומר ור"ש ס"ל שלא גזרו אלא בדבר שהוא וודאי מהמשומר כגון כרוב שזה לא גודל הפקר אבל שאר דברים שיתכן שזה מההפקר מותר והנה מדברי הר"מ אלו נראה שאין איסור ספיחים כלל

ועיין שנות אליהו שביאר בדרך דומה ונראה מדבריו שניכר על דבר אם הוא ספיח או שגדל ע"י זריעה וכאן מדובר שיודעים שלא גדל ע"י זריעה אלא שעדיין יש מקום לדון שזה שמור ור' יהודה ס"ל שחרדל הדרך לעשות ערוגות ולא חוששים שזה שמור והכוונה שעד כמה שזה גודל בצורה לא מסודרת אדם לא ישמור את זה ור"ש ס"ל שסתם ספיח גודל ביער ולא צריך לחוש שזה מהשמור חוץ מכרוב שאין כיוצא בהן ביער וע"ש שביאר שרבנן ס"ל שאין איסור ספיחים ובזה מיושב הסתירה מהמשנה פה לסוגיא בפסחים ששם מדובר לר"ע שספיחים אסור מדאוריתא ובזה הגמ' אומרת שספיחי כרוב אין על זה איסור וכביאור ר"ת משא"כ משנתינו כרבנן שאין איסור ספיחים וכל הנידון לאסור מצד שמור ובזה נחלקו התנאים וכנ"ל וע"ש שסתימת הירושלמי בכמה מקומות שהלכה כר"ע וספיחים אסורים מדאוריתא וביאר שלכן הר"מ אע"ג שביאר מתניתין לעניין שמור ומשמע שאין איסור ספיחים פסק שיש איסור ספיחים דהלכה כר"ע

ולכאורא הדבר פלא דהרי הר"מ התיר ספיחי ארבע ארצות ולכאורא זה רק שיך אם ספיחים דרבנן וכמבואר בדברי הרמב"ן עה"ת וכן משמעות הר"ן בפסחים אבל לר"ע שזה דאוריתא וודאי שאין לחלק אמנם ר"ד בפסחים נקט שגם לר"ע איכא קולא זו וצ"ע

ובפשוטו הר"מ חזר בו בביאורו וס"ל שגם לרבנן איכא איסור ספיחים וכן הוא בפיה"מ מהדורא מאוחרת וביאר שהנידון שספיחים אלו מההפקר ורק כה"ג אין איסור ספיחים וכדין שדה בור וכן עיין סוף פ"ב שביאר בפיה"מ את המשנה אסור לקיימן לזריעה ובחיבורו חזר וביאר מצד איסור ספיחין

והנה דעת הרמב"ם בחיבורו שגם לעניין ספיחים הולכים לפי לקיטה וכן לעניין קדו"ש הולכים לפי לקיטה ולפ"ז צ"ע איך יבאר מתניתין וביאר החזו"א שזה עצמו המחלוקת ר"ש ורבנן דר"ש ס"ל שדבר שניכר שהוא לא מזריעה של שביעית אין על זה איסור ספיחין ורבנן חולקים וס"ל שהעמידו את גדרי ספיחין כגדרי שביעית וכל דבר שיש לו קדו"ש יש לו איסור ספיחין וכדהבאינו לעיל סק"ד מהר"ן

ועיין תוס' רי"ד שכתב שצריך לגרוס במשנתינו כמו בפסחים אלא שהראשונים דחו את זה מכח הירושלמי ועין תוס בכורות כ"ב ע"ב שכתבו על סוגין שיש הרבה מקומות מחלוקת בין הירושלמי לבבלי בגירסא

י"א]המורם מהנ"ל בביאור מתניתין פ"ט דשביעית דכל הספיחים מותרים חוץ מספיחי כרוב וחכמים אומרים כל הספיחים אסורים

א,שיטת רנ"ג וכן נקטו תוס' בפסחים ותוס' בקידושין וכן שיטת הר"ש שאין כאן איסור ספיחים כלל ובפשוטו הטעם כי תחילת גידולו בשישית וכל הנידון מצד קדו"ש ומעיקר הדין אין כאן קדו"ש והטעם דעת תוס' בקידושין כי הולכים לפי רוב גידול ודעת הר"ש כי הולכים לפי גמר הגידול וזה היה בשישית ודעת ר' שמעון שרק בכרוב שאפשר לטעות גזרו שיש על זה דין קדו"ש אבל בשאר ירקות לא גזרו ודעת רבנן שגזרו בכולם ועיין חזו"א סוף סק"א שהלכה כרבנן וא"כ תמיד אם לקטו בשביעית יש קדו"ש

ב,שיטת הרא"ש פ"ט והריטב"א בקידושין והר"ן בפסחים שנחלקו בהלכות ספיחין שמעיקר הדין אין כאן איסור ספיחים כי תחילת גידולו בשישית ר"ש ס"ל שרק בכרוב יש מקום לגזור אטו גידולי שביעית ורבנן פליגי שתמיד אסור והטעם או שבכל המינים יש מקום לגזור אטו מה שבשביעית כן הוא ברא"ש אמנם הר"ן והרמב"ם ביארו שרבנן חולקים שקבעו את דיני ספיחים לפי קדו"ש וכיון שיש לזה קדו"ש יש לזה גם איסור ספיחים

ג,שיטת הר"מ בפיה"מ וכן הוא בשנות אליהו ויתכן שכן הוא שיטת הרמב"ן שנידון המשנה לעניין לקנות מהחשוד שר"ש ס"ל שרק ספיחי כרוב שזה וודאי לא מההפקר אסור לקנות מהחשוד אבל שאר ספיחים מותר ותולים שזה מההפקר ולא מהמשומר ורבנן חוששים בהכל כיון שגם זורעים אותם שיש איסור לקנות מע"ה שמא זה מהמשומר ומה שאין כאן ספיחים הר"מ והגר"א נקטו כי משנתינו ס"ל שאין איסור ספיחים כלל והרמב"ן ביאר כי זה תחילת גידולו קודם שביעית

ד,והתוס' רי"ד גרס כמו הגמ' בפסחים שרבנן מתירים את הכל ור"ש אוסר וביאר שר"ש ס"ל כר"ע שספיחים אסורים ורבנן פליגי וס"ל שאין איסור ספיחים כלל אפילו מדרבנן

והנה תוס' בפסחים שואלים איך הגמ' בר"ה אומרת על אתרוג של ששית שנכנס לשביעית שהוא פטור מהמעשר ומן הביעור הרי בזמן הביעור יש כבר פירות של שביעית ולא ניכר מה של שביעית ומה של שישית וצריך להיות הכל חייב בביעור וע"ש מה שתירצו אמנם כן דעתם שזה לא רק הלכה בירקות אלא בכל דבר שהוא מחובר בזמן שיש ממין זה שיש בהם דין ביעור ולכאורא ה"ה בזמן שיש כבר פירות אם קדו"ש ועין חזו"א סקט"ז מה שדן בזה והנה לכאורא יש מקום לחלק שכל הגזירה רק ביחס לאיסור ספיחין שחז"ל לא רצו שעוברי עבירה יוכלו לעשות עבירות אבל לענין קדו"ש זה לא שייך אמנם זה תלוי בדעות הראשונים דלביאור א' הנ"ל על זה המשנה דיברה אבל לביאור השני שמדובר על איסור ספיחים אין לנו מקור לעניין קדו"ש וכן לביאור הר"מ איו שום מקור לגזירה זו והנה החזו"א בהלכות תרומות שהוצא ע"י הר"ז שפירא נקט לעיקר לדינא שלקיטה זה כפשוטו ולא גמר הגידול ולפ"ז אין לבאר כביאור הראשון ובהכרח שמדובר על ספיחים או כביאור הר"מ וא"כ אין שום מקור לאסור לעניין קדו"ש וצ"ע[[7]](#footnote-8)

אמנם עיין חזו"א סקי"ז וכן י"ג שלעניין הגזירה של אחר שביעית שהראשונים ביארו שאפילו אם לקט אחרי שביעית יש גזירה שזה נראה שלקט בשביעית שזה גם לעניין קדו"ש דהיינו שס"ל שאין לחלק בזה וצ"ע ועיין קיצור הלכות דנסתפק האם גם לענין הפקר חז"ל גזרו ולפ"ז משכח"ל אופן שיהיה קדו"ש וחייב במעשרות [[8]](#footnote-9)

י"א,ב]והנה עיין תוס' בפסחים שהביאו ירושלמי שר"ש ראה אדם מלקט ספיחי כרוב בשביעית ושאל אותו מאי האי ואמר לו הרי אתה מתיר ור"ש אמר לו הרי חברי חלוקים עלי וקרא עליו פורץ גדר ישכנו נחש וכך הוי והנה גירסת תוס' שזה היה ספיחי כרוב ולשון הירושלמי שזה היה בשביעית ובהכרח כר"ת שנחלקו על ספיחי כרוב בשביעית עצמה אבל לרנ"ג הרי בשביעית לכו"ע ספיחים אסורים אמנם יש ראשונים שלא גרסו כרוב וא"כ יתכן שמדובר על שאר ספיחים שנכנסו משישית לשביעית והנה הניחא לרא"ש שהנידון לעניין ספיחים שאסור לאוכלם אבל לר"ש שהנידון לעניין קדו"ש אם כן אין כאן צד איסור וצ"ל שהיה מלקט מתוך שלו והיה נידון של שמור או שזה היה לאחר הביעור ולא ביערו ודוחק

י"ב]גרסינן פ"ו מ"ד מאימתי מותר אדם ליקח ירק במוצאי שביעית משיעשה כיוצ"ב עשה הבכיר הותר האפל רבי התיר ליקח ירק במוצאי שביעית מיד ע"כ והנה היה מקום לבאר שהדין של עשה כיוצא בו אין הכוונה שנתחדש כאן איסור על דבר שמעיקר הדין אין בו איסור ספיחים או קדו"ש אלא שמדובר שקונה מחשוד ולא יודע באם זה אסור מצד ספיחין כי לקטו בשביעית או לא וכה"ג שעשה כיוצא בו תולים שזה מהשנה החדשה אמנם עיין ר"ש פ"ט מ"א וברא"ש שם שהביאו את מתניתין כמקור שגם במקרה שוודאי לקט בשמינית זה אסור וכן כל הראשונים שביארו את הסוגיא בפסחים שלקט כרוב במוצאי שביעית ובכל אופן מבואר שזה אסור חזינן שיש דין מיוחד שאפילו שמעיקר הדין לא צריך להיות דין ספיחין בכל אופן יש איסור מדרבנן ובטעם שמעיקר הדין אין איסור ספיחים עיין לעיל שדעת הר"ש כיון שהלקיטה היתה בשמינית או גמר הגידול ובדעת תוס' בקידושין ביארנו או כי זה תלוי ברוב הגידול ומדובר שרוב הגידול היה בשמינית או שלעניין ספיחים הולכים לפי לקיטה והבאינו שכן הוא פשטות התוס' בר"ה ודעת הרא"ש עס"ק ו-ז

ובטעם הדבר שבכל אופן מבואר במשנה שזה אסור עד שיעשה כיוצא בו עיין ר"ש במתניתין וכן הוא בתוס' בפסחים שחששו שהוא ילקוט בשביעית וישמור את זה למוצ"ש ויגיד שלקט את זה במוצ"ש ולכן אמרו שגם אם לקט את זה במוצ"ש זה אסור והר"ש שס"ל שאם נגמר בשביעית זה כמו לקיטה ביאר שהגזירה לא דווקא שאולי לקט את זה בשביעית אלא אולי נגמר גידולו בשביעית[[9]](#footnote-10)

ובטעם הדבר שמשיעשה כיוצא בו מותר עיין ר"ש ורא"ש שכוונת המשנה שאפשר להספיק לזרוע חדש ושהוא יגדל וכה"ג אפשר לתלות שמה שקונים זה מגידול של אחרי שביעית [והוסיף החזו"א ס"ט סקי"ג שאחרי זמן זה כבר אין סיבה לשמור משביעית דהרי יכול להספיק לגדול חדש] והוסיפו עוד שה"ה אם הספיק לגדול יותר ממה שגדל בשביעית א"כ יש על זה ביטול ברוב זה גם סיבה להתיר והר"ש ביאר שזה הטעם שעשה הבכיר הותר האפל דכה"ג וודאי שגם באפל ההיתר רבה על האיסור אמנם הרא"ש ביאר שתולים שזה הגיע משם[[10]](#footnote-11)

והנה לכאורא צ"ע למה כה"ג שיש שיעור ביטול מותר הרי החשש אולי הוא שמר משביעית ואם מצד תליה סתם שאולי לקט את זה במצב זה א"כ תמיד יש תליה זו אולי לקט אחרי שביעית שאז אין לזה איסור ספיחים ועד כמה שגוזרים א"כ גם כאן יש סיבה לגזור ולכאורא צ"ל שגדר הגזירה היה שפה לא הולכים לפי הלקיטה אלא לפי זמן הגידול ולכן במקום שגם אם מה שגדל בשביעית אסור בכל אופן יש כאן שיעור ביטול לא שייך לאסור

והנה יש לדון בשיעור שאפשר לזרוע חדש או שיגדל מהחדש כמות שמבטלת ברוב האם זה רק היתר עד כמה שלא יודעים ממתי זה שאפשר לתלות שזה מזריעה של אחרי שביעית או שזה מדבר שרוב גידולו אחרי שביעית אבל אם יודע שזה רוב גידולו בשביעית אפילו שלקט את זה היום זה אסור או דכה"ג הותר הכל דאין סיבה לגזירה דאנשים יתלו שזה מאחרי שביעית וגם שאין סיבה לאדם להטמין לזמן זה שכבר יכול למצוא בהיתר ויתכן יותר דלצד זה גם אם לקט את זה קודם שיעשה כיוצא בו זה מותר ברגע שנעשה כיוצא בו דכה"ג אין סיבה לגזירה אמנם הדבר חידוש שכיון שכבר נקבע על זה איסור ספיחים זה לא פוקע

והנה עיין לשון הרא"ש שתולים שמא נזרע מוצ"ש או שרבה ההיתר ומשמעות לשונו שזה רק מצד תליה וכן הוא לשון הר"ש והנה קשה שהרי הם ביארו תחילת פ"ט שר"ש שהתיר ספיחי כרוב שזה עושה כיוצא בהן מהר והרי שם היה ידוע שזה מגידולי שביעית ובכל אופן מבואר שאסור ובדעת הרא"ש היה מקום לומר שכיון שזה גודל מהר אין סיבה לגזירה שאנשים לא יטמינו וכן הוא לשון תוס' בפסחים אמנם בר"ש מפורש שגם כרוב צריך כיוצא בו אלא שזה שיעור מהר חזינן כצד זה שחל היתר על מה שגדל בשביעית

אמנם יתכן שהר"ש בתחילתו סבר שזה רק צד תליה אמנם ע"ש שהוסיף ובתוספתא משמע אפילו דאפילו בידועין של שביעית שרי כשיעשו כיוצא בהן וכו' ולכאורא זה מה שבכוונתו להוכיח ששם מדובר שזרעו בשביעית וגדל בשביעית ובכל אופן זה מותר אמנם הרא"ש והריבמ"ץ שלא הביא כ"ז בפשוטו ס"ל כתחילת דברי הר"ש שזה לא מתיר מה שנאסר אלא זה רק דין תליה וכנ"ל וצ"ע

והנה עין חזו"א סקט"ו שמסברא נקט שלפ"ז גם מה שלקט לפני שעשה כיוצא בו נהייה מותר אלא שמדברי הר"ש מבואר לא כך ולא זכיתי להבין כוונתו

אחרי שכתבתי הדברים ראיתי במהר"י קורקוס פ"ד ה"ז שביאר כוונת הר"ש להוכיח מהתוספתא שזה גם מה שיצא משביעית כוונתו שטעם ההיתר כי תולים שיש ביטול ברוב ולפ"ז מה שכתב בתחילה שיש כאן ביטול זה לפי מה שהוכיח אח"ז וע"ש שבזה ביאר מה שכתב הר"ש לאחר התוספתא שיש ליישב לפי שיטת הירושלמי שהבין שההיתר של יעשה כיוצא בו זה אותו טעם היתר של רבי שהתיר ירק במוצאי שביעית והרי שם ביאר שזה מצד תליה שזה מחו"ל וא"כ זה לא מתאים אם התוספתא שזה מדין ביטול ולפ"ז הרא"ש גם העתיק צד זה וצ"ל שזה הכוונה גם לעניין כרוב שכיון שזה עושה מהר תולים שיש כאן שיעור ביטול והכל א"ש

וכמדומה שזה גם הבנת החזו"א בר"ש ולכן נקט שזה רק אם זה מחובר שאז יכול לחול על זה ביטול

י"ג]הנה לשון הרמב"ם פ"ד שם מפורש שנקט לעניין ספיחי שישית שנכנסו לשביעית הכל הוא לפי גידרי קדו"ש ולכן ירק לפי לקיטה ותבואה וקטניות לפי הבאת שליש ואורז ודוחן לפי גמר פרי וכן לעניין יצאו משביעית למוצאי שביעית כתב בהי"ג ואילך שתבואה לפי שליש וירק לפי לקיטה ואורז לפי גמר פרי ומשמעות דבריו שם שלא מדבר רק לעניין קדו"ש אלא גם מה שנוגע לאיסור ספיחים וע"ש הט"ו שכתב מפורש לעניין פול המצרי שאם זרעו בשביעית לירק ונלקט בשמינית כיון שירק הולכים לפי לקיטה אין לזה איסור ספיחים

אלא שצ"ע דע"ש ה"ה וז"ל ספיחין של שביעית שיצאו למוצאי שביעית אסורין באכילה ואין תולשין אותן ביד אלא חורש כדרכו וכו' עכ"ל הרי מפורש שזה מחובר עדיין במוצאי שמינית שאז חורש וכמו שכתב שזה בשמינית ובכל אופן יש לזה איסור ספיחים והיה מקום לדחוק שמדבר על תבואה או אורז שלא תלוי בלקיטה והרי כתב ספיחי שביעית וזה נקרא ספיחי שביעית והנה בהמשך לשונו כתב שאיסור ספיחים זה עד חנוכה ולפ"ז מבואר שגם דבר שיש לו קדו"ש מעיקר הדין בכל אופן יש לו היתר בחנוכה

אמנם ע"ש ה"ז וז"ל בצלים שיצאו משביעית למוצאי שביעית אם עשו כיוצא בהן מותרים ואם לאו אסורים וכן שאר הפירות אין לוקחין אותן במוצ"ש אלא משיעשו כיוצא בהן מפירות מוצאי שביעית עשה הביכר הותר האפיל ומותר ליקח ירק במוצאי שביעית מיד עכ"ל והנה בצל הולכים לפי לקיטה ובכל אופן כתב הר"מ שביצאו למוצ"ש אין היתר אלא בעשו כיוצא בו ועיין תו"ז שעמד בכ"ז

ועיין חזו"א סקי"ג ותוכן דבריו שדעת הר"מ כנ"ל מהר"ש שיש כאן שני נידונים אחד מה שיש בו איסור ספיחים מעיקר הדין וזה כל דבר שיש בו קדו"ש וזה דברי הר"מ בהט"ו שירק שנלקט לאחר שביעית אין בו איסור ספיחים ויש עוד דין מדרבנן שאם נתיר כך ילקוט בשביעית ויגיד שזה מלקיטה של אחרי שביעית ועל דין זה נאמרו שני היתרים או שיגיע חנוכה או שיעשו כיוצא בהן דהיינו שיש כבר כזה מהתבואה החדשה ושני היתרים אלו בין אם זה נלקט קודם הזמן הזה ועמד בתלוש וכ"ש אם עמד במחובר אבל אין היתרים אלו אלא על מה שאין לזה דין ספיחים מעיקר הדין וזה כוונת הר"מ הי"ג ואילך שאין לזה איסור ספיחים דהינו שזה לא מעיקר הדין ונפק"מ שיהיה את ההיתר של אחר חנוכה או שיעשה כיוצא בהן אבל מה שנלקט בשביעית שיש לזה דין ספיחים מעיקר הדין וודאי שזה אסור לאחר חנוכה או לאחר שיעשה כיוצא בו

והנה עדיין קשה מה שהקשה שם החזו"א שלעניין אחר חנוכה הר"מ סתם ומשמע שזה בכל אופן וגם בתבואה שהביאה שליש בשביעית או אורז שנגמר בשביעית או ירק שנלקט בשביעית ולכאורא שם שזה מעיקר הדין אין את ההיתר שהרי זהו חילוקי הר"מ בהי"ג ואילך וכנ"ל

עוד הקשה שהרי בירושלמי שהובא בר"ש פ"ט מ"א מבואר שתבואה שהביאה שליש בשמינית אין לזה קדו"ש והר"מ סתם שכל תבואה שיצאה לשמינית אסור עד ר"ה ובפרט לנ"ל שכל דברי הר"מ שם על דבר שאין לו קדו"ש מעיקר הדין א"כ וודאי זה כולל גם כה"ג

י"ד]אמנם המעיין במהר"י קורקוס כאן יראה שיש לו מהלך אחר בדברי הר"מ ובפשוטו בזה נתיישבו דברי הר"מ דבאמת איכא כאן שני היתרים אחד אחרי חנוכה והיתר זה הוא אפילו אם נלקט בשביעית דהיינו גם על מה שאסור מצד עיקר הדין והטעם כיון שספיחים זה גזירה דרבנן כדי שלא יזרע בשביעית וכיון שאסרו עליו עד חנוכה זה מספיק כדי שלא יזרע בשביעית [ויתכן עוד שכיון שאז ע"פ רוב יש כבר מהתבואה של שמינית לכן אין סיבה לגזור]ואיכא עוד היתר שיעשה כיוצא בו וזה באמת לא מתיר מה שנלקט קודם שיעור זה דאל"כ מה צריך שני שיעורים חנוכה ובכדי שיעשו אלא זה רק סיבה מחמת שעד כמה שזה היה מחובר תולים שההיתר רבה על האיסור וזהו הדין בבצלים וזה גם הטעם שעוזר הבכיר שאז כבר מסתמא גם באפיל יש רוב וזה גם היתר לעניין ליקח מהשוק שלא יודע מתי לקטו את זה שכה"ג אפשר לתלות שזה מהתבואה החדשה וכמו לעניין ירק שמותר מיד שתולים שזה מחו"ל

והנה לא נתבאר בדבריו מה הנידון בהט"ו האם לפי לקיטה או השרשה דהרי אחרי חנוכה הכל מותר אמנם הביאור פשוט שהנפק"מ לעניין בכדי שיעשו שאם הולכים לפי השרשה א"כ להכל יש דין קדו"ש מעיקר הדין א"כ אין כאן שום ביטול משא"כ אם הולכים לפי לקיטה א"כ כאן שלוקט לאחר שביעית שזה רק מצד חומרא א"כ רק מה שגדל בשביעית נאסר ומה שגדל אחרי שביעית הוא לא נאסר וממילא יש כאן ביטול ברוב ופשוט

והנה לפ"ז נתיישבו כל דברי הר"מ שמה שכתב בה"ה ספיחי שביעית שיצאו למוצאי שביעית הכוונה במקרה שיש לזה מעיקר הדין קדו"ש שזה הלשון ספיחי שביעית וגם על זה עוזר חנוכה ואדרבא יתכן שרק על כה"ג מדובר אבל אם אין על זה קדו"ש זה עדיין לא הוזכר כאן אלא בה"ז לעניין בצלים ולפ"ז לא קשה מתבואה שהביאה שליש בשמינית שזה לא נחשב ספיחי שביעית אמנם יתכן שגם אם ננקוט את הר"מ גם על דבר שזה לא מעיקר הדין יתכן שלא פסק את הירושלמי שהרי הר"מ סתם ולא כתב כלל דין זה וא"ש הכל

והנה גם אם נלמד בכוונת הר"מ שיעשה כיוצא בו זה לא מדין ביטול אלא שאז חל היתר וכמו שנקט החזו"א היה מקום לישב את דברי הר"מ ע"פ הנ"ל שאיכא היתר של חנוכה ואז חל היתר על הכל וגם מה שמעיקר הדין ואיכא היתר של משיעשה כיוצא בו שזה רק היתר על מה שלא אסור מעיקר הדין אלא כעין מעשה שבת שעד כמה שיכול להשיג כבר מההיתר אין סיבה לגזור וככל הנ"ל וא"ש הכל

והנה החזו"א נקט לדינא להקל שאם עשה כיוצא בו מותר אפילו מה שלקט קודם וזה לפי שיטתו שכך למד בדעת הר"מ וצ"ע אחרי שבדברי הרא"ש והר"ש והריבמ"ץ מפורש לא כך וכן ברמב"ם עצמו אין שום מקור לבאר דלא כר"ש והמהרי"ק נקט שזה כוונת הר"מ וצע"ג

והנה יש לדון בכמה משניות לשיטות הראשונים ונבאר הדברים בס"ד

ט"ו]גרסינן פ"ב מ"י הדילועין שקיימן לזרע אם הקשו לפני ר"ה ונפסלו מאוכל אדם מותרין לקיימן ואם לאו אסורין לקיימן בשביעית והנה הרמב"ם בפיה"מ שסבר שאין איסור ספיחין וכנ"ל ס"ק י' ביאר וז"ל ואם לאו אסור וכו' מפני שפירות שביעית אסור לגנוז אותם ולהניחם לזריעה עכ"ל דהיינו שאין כאן נידון של איסור ספיחים אלא של קדו"ש ואם זה הוקשו קודם שביעית אין לזה קדו"ש ואם לא הוקשו לפני ר"ה יש לזה קדו"ש ואסור לזרוע את זה ומה שכתוב אסור לקיימן או הכוונה שאסור לקיים לצורך זריעה או כמו שביאר המהרי"ט שס"ל לר"מ שגם מוטל על האדם לדאוג שלא יופסדו פירות שביעית וכין שאם זה ישאר זה יוקשה ולא יהיה ראוי לאכילה לכן חייב לעקור את זה

אמנם הר"מ בחיבורו שחזר בו וס"ל שיש איסור ספיחים ביאר שהכוונה שאם זה הוקשו לאחר ר"ה יש לזה קדו"ש וממילא יש על זה איסור ספיחין ואם הם הוקשו קודם ר"ה אין לזה איסור ספיחים וקדו"ש ולכן מותר לקיים את זה לזרע וזה לשיטתו שדין ספיחים הוא תלוי בלקיטה ולא בתחילת הגידול והנה בפשוטו כל דין המשנה רק כאן שברגע שזה הוקשו זה נפסל מאכילת אדם אמנם עיין בר"מ פ"ד הי"ח וז"ל הדילועין שקיימן לזרע אם הוקשו לפני ר"ה ונפסלו מלאכול אדם מותר לקיימן בשביעית שהן מפירות שביעית ואם לאו אסורין כספיחי שביעית וכן הירקות כולם שהוקשו לפני ר"ה מותר לקיימן בשביעית ואם היו רכים אסור לקיימן בשביעית עכ"ל ומבואר בלשונו שזה לא דווקא בדבר שנפסל מאכילה שלכן לא חל עליו קדו"ש אלא גם כל ירק שהוקשו ובטעם הדבר ביאר החזו"א סק"ד שכה"ג זה כאילו נתלש בשישית ולפ"ז בנפסלו מאוכל אדם זה רק סימן שזה הוקשו אבל לא צריך להגיע לזה ומקור הר"מ מהתוספתא

והנה צ"ב למה אסור לקיימן ואין לבאר שהכוונה לזרע שהרי בסתם ירקות אין זה עומד לזרע ע"י שזה הוקש ועוד שלשון הר"מ משום ספיחין ועיין כס"מ שנקט שסתם ספיחים אין דין לעקור ורק כאן שהם לחים ונראה שזרעו אותם בשביעית צריך לעקור אמנם עיין מהרי"ק וכן בחזו"א שהוא הלכה בכל ספיחים שאסור לקיימן ובטעם הדבר המהרי"ק ביאר שמאותו טעם שאסרו ספיחים מפני עוברי עבירה שלא יזרעו בשביעית ויגידו שזה גדל לבד כך אסור להשאיר שלא יגידו שזרע את זה בשביעית ואע"ג שבתחילת שביעית אם זה גדול זה לא שייך לא פלוג רבנן והגדירו כך את איסור ספיחים והיה מקום לומר טעם אחר שלא יגידו שהוא רוצה לאוכלם והנה עיקר הדבר מבואר בתוספתא שזה מצד מראית העין ובהכרח שיש כצאן עוד דין מדיני ספיחים

והנה הר"ש שם כתב וז"ל בירושלמי פריך למה לי הוקשו אפילו לא הוקשו ומשני מכיון שהוקשו נעשו כזרעוני גינה שאינם נאכלים עכ"ל ובפשטות הכוונה שאז זה לא ראוי לאכילה וממילא לא חל על זה קדו"ש ולפ"ז צ"ל שמה שאסור לקיימו או שהכוונה שאסור לקיים לצורך זריעה או כמו שביאר החזו"א סקי"ז שכיון שזה הפקר אם זה נשאר באדמה זה נראה שמשאיר את זה לזריעה והנה בפשוטו לפ"ז הוא דווקא בדילועין שזה נהיה זרע אבל בשאר ירקות שדה זה לא שייך והנה בתוספתא מפורש שזה בכל ירקות שדה והטעם שאסור לקיים מפני מראית העין ובפשוטו זה דלא כירושלמי והנה כאן צ"ב כיון שאין כאן איסור ספיחים למה שיהיה אסור לקיים וצ"ל כמו שביאר החזו"א סקי"ז שכיון שהדרך שאת ירקות ההפקר מלקטים וכאן אם זה נשאר זה נראה שהוא שומר את זה ולא מפקיר

והנה לעניין האיסור להשאיר ספיחים ושצריך ללקטם מהטעם של הר"ש זה לא שייך דכאן שזה אסור באכילה אין שום סיבה ללקט ולמה שיחשבו שהוא משמר את זה ולדעת הר"ש אין לנו שום מקור לאיסור זה וא"כ להלכה שקי"ל כהר"ש וכמו שפסק החזו"א אין שום מקור לאיסור זה ובספר משפטי ארץ ראיתי שהעתיק את דברי הר"מ האלו ולכאורא אין זה לעניין הילכתא

והנה צ"ב לדעת הר"ש שלא חל קדו"ש כיון שזה לא ראוי לאכילה וזה עומד לזרע א"כ למה זה לא סיבה שיפקע הקדושה דהרי מבואר במשנה פ"ט דתבן וקש ברביעה שניה נפקע הקדו"ש כי זה נסרח ועיין חזו"א סק"ד שנראה כוונתו שזה עדיין ראוי למאכל בהמה או למאכל אדם ע"י הדחק אלא שזה עומד לזריעה וכה"ג זה רק סיבה שלא יחול קדו"ש וזה לא סיבה שיפקע [ולכאורא זה דלא כמו שכתב לעניין נפסל מאוכל אדם וזה ראוי לבהמה ולא עומד לבהמה והארכנו בזה במקום אחר]

עוד צ"ב לדעת הר"ש שהולכים לפי גמר גידול ולא לפי לקיטה א"כ למה צריך הוקשו ולא מספיק גמר הגידול וצ"ל שכיון שקי"ל כרבנן שכל הספיחים מותרים והכוונה שגוזרים אטו נגמר בשביעית לכן לעניין שביעית תלוי בלקיטה בפועל ורק כיון שהוקשו ויש כאן עוד סיבה שלא יחול קדו"ש לא חל

ט"ז]עיין משנה פ"ה מ"ד לוף של ערב שביעית שנכנס לשביעית וכן בצלים הקיצונין וכן פואה של עידית בית שמאי אומרים עוקרין אותה במארופות של עץ וב"ה אומרים בקרדומות של מתכת ומודים בפואה של צלעות שעוקרין אותה בקרדומות של מתכת עכ"ל המשנה ומבואר בראשונים שהנידון מצד שנראה שיש כאן עבודת קרקע והנה הרמב"ם העתיק משנה זו ועיין חזו"א סק"ג דמבואר שכה"ג אין איסור ספיחים וקשה שהרי דעת הר"מ שהולכים לפי לקיטה וע"ש שיצא לחדש שלעניין ספיחים מודה הר"מ שכל שנגמר גידולו זה לא נאסר והנה המעיין שם בלשונות הר"מ יראה שזה מאוד דחוק בלשונו וגם בסברא שהרי מצד גזירת ספיחים לא מסתבר שיהיה לפי לקיטה ומה טעם שהולכים לפי לקיטה כמבואר בר"ן כי לא פלוג ורצו לעשות כמו גדרי קדו"ש ולמה שדווקא לעניין זה יהיה אחרת ועוד דעיין הר"מ בפירושו תחילת פ"ו לאחר חזרתו שכתב שהנאכל בשביעית זה רק פירות האילן או ירקות שחזקתן מההפקר [דהיינו מארבע ארצות] ולא כתב שגם אם הלקיטה בשביעית ומשמע שזה אותם גדרים

והנה הרי הר"מ בתחילתו לא סבר שיש איסור ספיחים ובכל אופן ביאר בפיה"מ שמדובר שזה נשלם בערב שביעית ולא נשאר בו אלא לעוקרו ובפשוטו דכה"ג שאין לו שום קשר לקרקע ויתכן שגם אין לו כבר יניקה מהקרקע גם הר"מ מודה שגם לעניין קדו"ש אין לזה קדו"ש וזה נחשב לקיטתו בשישית ועיין בר"מ מ"ג שם לעניין לוף שעברה עליו שביעית שמבואר שהנידון של קדו"ש הוא רק על העלין ולא על הבצל וביאר שזה גדל בשישית ומשמע שיש כאן סברא גם לעניין קדו"ש שלא חל על הבצל וצ"ב הטעם

והנה עיין ר"ש שהביא את הירושלמי שמדובר שזה לא הוסיף בשביעית וצ"ב למה אם זה הוסיף בשביעית אסור לקצור אותו ולפי הר"מ ביאר החזו"א דאז יש איסור ספיחים אמנם לדעת הר"ש שאין איסור ספיחים בתחילת גידולו בשישית לא שייך לבאר כך ובאמת שזה צ"ע גם לר"מ בפירושו שנקט שהנידון לא לעניין ספיחים וכן למה שכתבנו שבצל זה אחרת א"כ גם אם ישאירנו ויגדל עוד אין על זה איסור ספיחים על הבצל

ובהכרח צ"ל או אם יש דין ללקוט פירות שביעית בשינוי א"כ עד כמה שגדל עוד ויש לזה קדו"ש אז הנידון שצריך שינוי בלקיטה או כמו שביאר החזו"א שיש כאן הפסד לעלים החדשים שהם בתחילת גידולם וגם לר"מ שזה אסור מצד ספיחים כאן שזה הפסד מדאוריתא הדין דרבנן של ספיחים זה לא סיבה להתיר אמנם כל זה שייך אם האיסור לקצור קודם הזמן מצד הפסד אבל לשון הר"מ שזה מצד דיני ההפקר א"כ כאן שבין כהלא יוכלו להשתמש לא שייך דבר זה וצ"ע

י"ז]והנה במשנה אחרי זה מבואר מאימתי מותר אדם ליקח לוף במוצאי שביעית רבי יהודה אומר מיד וחכמים אומרים משירבה החדש ועיין ר"ש ורא"ש מה שהביאו מהירושלמי וביארו שטעמו של ר' יהודה שלא חוששים שלקט את זה בשביעית כדי להטמין את זה בקרקע למוצאי שביעית כיון שצריך לעקור את זה בשינוי שגם ב"ה שאומרים בשל מתכת יש בזה שינוי קצת דהיינו שכל החשש כנ"ל סקי"ב שהוא לקט את זה בשביעית ויש לזה קדו"ש אבל כאן שהוא וודאי לקט בשמינית א"כ אין על זה איסור ספיחים ולכן זה מותר ומה שהירושלמי אומר שבשביעית אסור דשם הרי הוא לא צריך להטמין אלא יכול ללקוט מיד ולמכור והנה עדיין צ"ב הרי אולי הוא לקט סוף שביעית ומוכר מיד אחרי שביעית שכה"ג לא צריך להטמין וכן לשיטת הר"ן שמעיקר הדין הולכים לפי גמר הגידול א"כ אולי גמר הגידול היה בשביעית ולקט אחרי שביעית ויש לזה איסור ספיחים וצריך לדחוק שתמיד הגזירה לא רק בגלל מקרים אלו אלא בצירוף שהוא לקט בשביעית והנה לשון הירושלמי בטמון אנן קיימין והיה מקום לומר שזה דוקא אם רואים שזה טמון אלא שא"כ גם בשביעית אין סיבה לגזור ויותר נראה שהכוונה כנ"ל שבשביעית הוא לא צריך להטמין וממילא יתכן שלקט כדינו

והנה המהרי"ק ביאר שטעם הרמב"ם שאסור גם אם לקטו לאחר שביעית זה לא כמו שביאר הר"ש כי אולי לקטו את זה בשביעית אלא כדי שלא יזרעו בשביעית כדי שיגדל למוצאי שביעית ולכאורא לפ"ז אין שום סיבה להתיר פה שאפילו אם זה נלקט למוצאי שביעית זה צריך להיות אסור

אמנם עיין ביאור הגר"א שגרס אחרת בירושלמי ולעתו ר' יהודה מדבר בטמון ותולים שזה משנה הבאה ועד כמה שזה בשביעית עצמו ויש כאן צד איסור מעיקר הדין חוששים להערמה אבל אחרי שביעית שזה לא מעיקר גזירת ספיחין כה"ג סומכים שזה משישית והנה וודאי שזה א"ש אם הטעם אחרי שביעית שמא זה נלקט בשביעית אבל למהרי"ק אפש"ל שכה"ג זה לא עיקר גזירת ספיחים ולכן הקילו

והנה רבנן אומרים משירבה החדש ועיין ר"ש מהירושלמי שזה בפסח ולכאורא הכוונה שיש גידולים יותר מהעיקר וכמו שהביא הר"ש בפ"ו מ"ד ולפי זה הוא אותו שיעור של משיעשה כיוצא בו וכמבואר שם בר"ש והנה לפ"ז מבואר שלא ס"ל לר"ש והרא"ש ההיתר של חנוכה דא"כ כבר לפני פסח זה מותר ועיין חזו"א שצריך לדחוק הירושלמי שהמעשה היה בפסח אבל זה מותר קודם אמנם זה נגד ביאור הראשונים בירושלמי ובפשוטו מבואר שהראשונים לא ס"ל היתר דחנוכה או שס"ל שזה רק לענין תליה שזה לא משביעית ולא אם ידוע שזה משביעית וצ"ע

ועיין ביאור הגר"א שלשיטתו הכוונה משירבה החדש שיהיה בשוק הרוב מהתבואה החדשה והטעם שהחמירו פה יותר מתמיד שמספיק משיעשה כיוצא בו ואפילו רק בבכיר שכאן שזה דבר שרגילים להטמין החמירו ולפ"ז גם א"ש שכאן אין היתר דחנוכה אמנם כל זה לגירסתו ואולי כולם מודים לעצם הדין ודוחק שלא הזכירו מזה כלום

**דיני ספיחים**

א]איסור ספיחים לר"ע הוא מדאוריתא ודעת רש"י שזה רק לאחר הביעור וכל הראשונים חלקו עליו והגר"א בשנות אליהו פסק כר"ע אמנם רוב הראשונים נקטו שאין הלכה כר"ע (סק"א)

ב]בדעת רבנן הגר"א נקט וכן הוא בתוס' רי"ד בפסחים שאין איסור כלל וכן הוא בר"מ בפיה"מ אמנם חזר בו ביד החזקה וכן דעת רוב הראשונים שאסור מדרבנן והטעם שלא יזרע ויאמר שזה גדל לבד וכן קיי"ל (סק"י)

ג]עיין תוס' בתענית ו' ע"ב שגם במאכל בהמה יש איסור ספיחים וכן הכריע החזו"א סימן ט' סקי"ז ולעניין דבר שאין עליו קדו"ש כגון פשתן עיין ס"י סק"ב שזה מחלוקת בירושלמי ונקט להיתר ולעניין תבן כיון שכבר גזרו על התבואה לא גזרו על התבן כן הוא ברמב"ם ומקורו בירושלמי

ד]עיין שער המלך שכתב שסתימת לשון הראשונים שספיחים אסורים רק באכילה אמנם זה וודאי שגם במאכל בהמה נוהג כמבואר בר"מ שצריך היתר מיוחד על קש שאין עליו איסור ספיחים אמנם עיין תוס' בתענית ו' ע"ב לעניין תבן וקש שנראה שגם לעניין לשרוף אותם בצורה המותרת [עיין ס"כ סק"ב מה שכתבנו שם] אסור מצד ספיחים וכן בפשוטו הראשונים שדנו שלר"ע אין ביעור אלא באילן או בצורות מסוימות ולא כתבו לעניין שאר הנאות דעד כמה שספיחים אסורים באכילה מסתבר שזה מותר בהדלקה שהנאתו או ביעורו שווה או במלוגמא חזינן שזה אסור בכל שימוש וכן הוא בחזו"א סימן י"ג סקט"ז ועוד מקומות ועיין מקד"ד סנ"ט סק"ג שדן בראיות לכאן ולכאן ובמנח"ש דן לומר כל דבר נאסר למה שעיקר שימושו אמנם גם זה נסתר מתוס' בתענית הנ"ל ועיין דרך אמונה בבה"ל שם שהביא כמה ראיות לאיסור

ה]עיין רמב"ם ה"ג והמלקטן מכין אותו מכת מרדות וברדב"ז מבואר שזה מצד שמא יבוא לאוכלו ובפשוטו לפ"ז אפילו אם אין כוונתו לאכילה אמנם החזו"א סק"ד נקט שהכוונה אם מלקט לאכילה ואדרבא בהי"ח מפורש שצריך לעקור ועין רמב"ם ה"ה וז"ל ספיחים של שביעית שיצאו למוצ"ש אסורים באכילה ואין תולשין ביד אלא חורש כדרכו ומבואר לכאורא כרדב"ז אמנם עיין חזו"א שזה דווקא במוצאי שביעית שמא יאכלם או שיחשדוהו שרוצה לאכלם [ונפק"מ בדבר שלא ראוי לאכילת אדם] וצ"ב מאי שנא וצ"ל כי אפשר דרך חרישה משא"כ בשביעית ולפ"ז אם אי אפשר יהיה מותר כמו בשביעית עצמו

ו]ברמב"ם מבואר שמצווה לעקור ספיחים וביאר החזו"א שלא יאמרו שהוא מקיים לאכלם ולכאורא אין מקור לזה אלא הר"מ לשיטתו שהולכים בספיחים לפי לקיטה אמנם למאי דקיי"ל לא כך לכאורא אין מקום לדין זה ועיין חזו"א סק"ו שנסתפק אם יודע שישאר עד חנוכה האם חייב לעקור (סקט"ו)

ז]עיין חזו"א סק"ו שנסתפק האם מותר לעוקרם קודם שהגיעו לעונת המעשרות כיון שספיחים זה רק דרבנן ונקט להחמיר שלא להפסידם ביד אמנם בסקי"ח כתב שבמקום שיש חשש שיבואו לידי מכשול מותר לקוברם צ"ל שנקט מעיקר הדין לקולא ועיין ס"ק ט"ז שהוכחנו לכאורא שאסור וצ"ע

ח]לא גזרו על איסור ספיחים בשדה עכו"ם ועיין חזו"א שזה במקום שהרווח לעכו"ם ויתכן אפילו אם ישראל עובד שם אבל אם הרווח לישראל והוא עבד שם באיסור וודאי זה בכלל איסור ספיחים ועיין כס"מ סוף פ"ד בתו"ד דמבואר כן

ט]מבואר בירושלמי שלא גזרו איסור ספיחים בארבע שדות א]שדה בור ועיין חזו"א ס"י סק"א שביאר שאינה נזרעת מפני תנאים קשים שיש בה כגון מקום התורף ואין פירותיה משתמרים או שיש טורח מרובה בשמירתה או שהיא רחוקה מהישוב ב]שדה ניר דהינו שדה שחרשו אותה ועומדת ריקה לצורך השבחת הקרקע ג]שדה כרם שהרי לא רוצה לאסור כרמו ד]שדה זרועה כי זה מזיק לגידול הראשון ועיין חזו"א שנסתפק האם זה דווקא אם זה דווקא כשאין על השאר איסור ספיחים

י]עיין רמב"ם ה"ג שדבר שבדרך כלל גדל בר ואין דרך לזורעו זה לא נאסר מצד ספיחים

י"א]עיין חזו"א סק"ו שכל היתר זה אם גדל מאליו שלא חוששים שיזרע בכה"ג אבל אם זרע בידים זה אסור

י"ב]איסור ספיחים רק נוהג בדברים שהדרך לזרוע חד פעמי וגודל באותה שנה כגון ירק ותבואה

י"ג]עציץ נקוב לכאורא נוהג איסור ספיחים ועציץ שאינו נקוב מסתבר שכמו שלעניין כלאים מבואר שלמ"ד שעציץ נקוב זה דרבנן לא נאסר ה"ה כאן וכן הוא ברא"ש לעניין ערלה אמנם החזו"א שנקט שם להחמיר צ"ע ועיין ס"ח סקט"ו מה שכתבנו שם

י"ד]דעת הר"מ ולכאורא כן הוא דעת הר"ן בפסחים שאיסור ספיחים משישית לשביעית הוא לפי כללי קדו"ש דהיינו רק לפי לקיטה ותבואה לפי שליש והחזו"א רצה לחדש שכאן זה לפי גמר גידול ואין זה במשמעות דברי הר"מ אמנם דעת רבינו ניסים גאון והר"ש והרא"ש ותוס' בכמה דוכתי והרמב"ן וכן הכריע החזו"א והפאת השולחן לדינא שזה דוקא אם תחילת גידולו בשביעית ומשמעות הר"ש שזה קודם הזמן של תבואה דהיינו הבאת שליש אמנם פשטות הדברים שצריך תחילת הגידול של הירק ולא מספיק השרשה בשישית ובשם החזו"א שתלוי בהשרשה והוא מחודש מאוד ולשון הריטב"א שזה תלוי בחנטה והכוונה דומיא דפירות ושם זה התחלת הפרי ומשמעות המהר"מ חלאוה בפסחים שזה תלוי בשליש וצ"ע אמנם לעניין תבואה זה וודאי תלוי בשליש כמבואר בירושלמי עיין בר"ש

י"ד ב']בר"ש ותוס' בקידושין מבואר שעלים חדשים שיוצאים בשביעית מכרוב ג"כ אין איסור ספיחים

ט"ו]במוצאי שביעית מעיקר הדין כל שאין קדו"ש אין איסור ספיחים דהינו תבואה לפי שליש וירקות לדעת הר"מ לפי לקיטה ולדעת הר"ש לפי גמר גידול ולדעת תוס' בקידושין לפי רוב גידול וכן הוא בר"מ שלפי לקיטה אמנם משמעות תוס' בר"ה וכן מדויק מתוס' בקידושין וכן מבואר ברא"ש שזה תלוי באסיפה ואפילו בתבואה והיינו לקולא (סק"ז)

ט"ז]אמנם מבואר בתוספתא וכן נקטו הראשונים שיש גזירה דרבנן לאסור גם אם נלקט בשביעית והר"ש ביאר שמא נלקט בשביעית או גמר גידול והמהרי"ק ביאר מצד שרצו שלא יזרע בשביעית והחזו"א ט' י"ג וכן שם סקי"ז ד"ה אורז נקט שזה גזירה גם לקדושת שביעית אפילו אם אין איסור ספיחים ונסתפק לעניין הפקר ע"ש ועיין סקי"ב בהערה

י"ז]דעת הר"מ ע"פ הירושלמי שאיסור ספיחים עד חנוכה והחזו"א נקט שזה רק למה שלא אסור מעיקר הדין ולא למה שנלקט בשביעית אמנם משמעות הר"מ לא כך וכן נקט המהרי"ק אמנם מדברי הראשונים פ"ה מ"ה משמע שאין כזה היתר (סקי"ג י"ד ט"ז)

י"ח]במשנה מבואר שיש היתר משיעשה כיוצא בו דהיינו שיכול לגדול מהתבואה החדשה ודעת הרא"ש והר"ש והריבמ"ץ וכן נקט המהרי"ק בדעת הר"מ שזה מצד שיש רוב מהתבואה החדשה ומדין ביטול ברוב והחזו"א נקט בדעת הר"מ שאז חל היתר למה שלא אסור מעיקר הדין אלא מצד גזירה וכנ"ל אות ט"ו ט"ז ולכאורא קשה להקל בזה (סקי"ב-ט"ו)

י"ט]לעניין לקנות מחשוד אם יכול לגדול כיוצא בו מותר ותולים שזה מאחרי שביעית

כ]הדילועין שהוקשו בשביעית ויש על זה קדו"ש אסור להשאיר בקרקע כי נראה שמשאיר לזרוע (סקט"ז)

כ"א]קדו"ש דעת תוס' בקידושין שתלוי ברוב גידול דהינו כל דבר מתי שגדל ודעת הר"ש שמעיקר הדין לפי גמר הגידול וכן מוכרח בתוס' בפסחים אמנם יש גזירה מדרבנן לפי לקיטה בפועל ודעת הר"מ לפי לקיטה ובפשוטו לעניין קדו"ש צריך להחמיר אמנם לעניין מעשרות לכאורא העיקר שתלוי בגמר הגידול שהוא דעת הרבה מהראשונים ואם נוקטים שאין איסור ספיחים לפי לקיטה כך הוא פשטות המשנה והארכנו בזה ועיין סקי"א

1. ובדעת הראשונים שהקשו כן יתכן שס"ל שכיון שאין גשם אין זה גודל רק אחרי החורף של שביעית וא"כ לא מגיע זמן הביעור אלא בשנה השמינית כמו כל הדברים [↑](#footnote-ref-2)
2. ועיין ר"ש שכתב דמתניתין אפשר לבאר שזה לר' יוסי אמנם הגמ' בפסחים קשה שהרי זה ר"ע וצ"ע מה קשה משם הרי לר"ת מדובר בספיחי שביעית עצמם וגם לר"נ גאון שזה גזירה אטו ספיחי שביעית הכוונה שלקטו אותם בשביעית וכמבואר בדבריו פ"ו מ"ד וצ"ע [↑](#footnote-ref-3)
3. ובעיקר הדבר שלקיטה הכוונה גמר גידול כן הוא לכאורא דעת רוב רבותינו הראשונים עיין רשב"א ריטב"א ור"ן ותוס' ר"ה י"ד ע"ב וכן הוא בתוס' סוכה ל"ט ע"ב וכן הוא בפסקי הרי"ד בר"ה וכן הוא בסמ"ג אמנם עיין לקמן שדעת הריטב"א והר"ן להעמיד את המשנה בשביעית על ספיחים ולפ"ז ירד כל ראיתם [↑](#footnote-ref-4)
4. ובעיקר הדבר שגם לר"נ הנידון לא לעניין ספיחים אלא לעניין קדו"ש מבואר בתוס' קידושין ב ע"ב ובפשוטו כן הוא גם בתוס' בפסחים עיין לקמן [↑](#footnote-ref-5)
5. ועיין ר"ש לעיל פ"ה מ"ג בביאורו את הירושלמי וז"ל מתניתין דשריא באכילה עד שלא גזרו על הספיחים דתנן לקמן בפ"ט כל הספיחים אסורים ואפילו באכילה אסירי כדמוכח בפ"ק דמנחות וכו' עכ"ל ולכאורא זה כרא"ש לקמן אבל הוא העמיד הנידון על קדו"ש ולא על איסור ספיחין וצ"ע [↑](#footnote-ref-6)
6. ולכאורא מבואר מזה שזה לא רק אסור באכילה דאל"כ נפק"מ לצורך אכילת בהמה ואולי רק לצורך בהמה אסור אבל שאר שימושים מותר ולזה אין צורך לעבוד בקרקע ודוחק אמנם לפי המבואר לקמן בכוונת התוס' שאזלי לצד שמכאן לומדים שיש לזה קדו"ש ליכא ראיה [↑](#footnote-ref-7)
7. ובעיקר הדבר לכאורא רוב רבותינו הראשונים ס"ל שהולכים לפי גמר גידול עיין ר"ה י"ד דכן הוא דעת הרשב"א ריטב"א ר"ן ורי"ד וסמ"ג אלא שכולם ראייתם מהמשנה בשביעית הנ"ל ולכאורא לביאור הר"ן בפסחים אין לזה מקור וכן לביאור הריטב"א בקידושין ודו"ק אמנם כן הוא גם דעת תוס' בר"ה וצ"ע [↑](#footnote-ref-8)
8. ט"ו אד"א ס"ח

   ושמעתי להעיר דמבואר פ"ט מ"ז דזמן הביעור של עשבים לחים ברביעה שניה ובפשוטו הולכים בתר לקיטה וא"כ לכאורא כה"ג כבר אין להם קדו"ש אמנם אם נימא דמדרבנן אסור א"ש אמנם נראה יותר כמו שביאר החזו"א סכ"ז סק"ז ד"ה מש"כ דביבשו עוקציהן הוי כנלקט לכו"ע וא"כ יתכן ששלב זה קורא מחמת החום כבר בשביעית [↑](#footnote-ref-9)
9. והנה לכאורא באיסור ספיחים דרבנן שזה מצד שמא יזרע אין זה תלוי בקדושת שביעית וכמו שבנכנסו משישית לשביעית להרבה ראשונים מותר היה מקום לומר שגם כאן כל דבר שבהכרח זמן זריעתו בשביעית הוא בכלל האיסור אמנם מהא דהראשונים חיפסו מקור לאסור חזינן לא כך ולכאורא מקורם מהא דאם גדל כיוצא בו ויש ביטול זה מותר חזינן שכל גדר האיסור רק על מה שגדל בשביעית ושכאן אין ההיתר של לקיטה ולכאורא הסברא שזה מדיני קדושת שביעית וכמו לר"ע ולכן אם אין קדושת שביעית אין גם איסור ספיחים וכמבואר בירושלמי לעניין פשתן וזרעים שאין בזה איסור ספיחים והנה החזו"א ט' י"ג וכן שם סקי"ז למד שגם למסקנא אין כאן חידוש דוקא בגזירת ספיחים אלא יש בו קדושת שביעית וממילא יש בזה איסור ספיחים אבל גם אם זה יהיה ארבע שדות או שדה עכו"ם יהיה לזה קדושת שביעית ורק נסתפק לעניין הפקר וא"ש כדחזינן מהראשונים שגזירת ספיחים תלוי בקדושת שביעית אמנם היה מקום לומר שרק בדבר ששיך בו גזירת ספיחים גזרו שיהיה בו קדושת שביעית ומסתבר שגם לחזו"א הנ"ל זה רק במינים שיש בהם איסור ספיחים ולא בבננות וכדו' שהולכים בתר לקיטה ואין בזה ספיחים או באתרוג לצד הגמ' שהיו הולכים אחר לקיטה ודו"ק והנה החזו"א נקט ששדה עכו"ם שישראל זרע בה והרוחים לישראל זה בכלל גזירת ספיחים ויש מקום לומר לנ"ל שזה רק לשיטתו שיש בזה קדושת שביעית אבל אם אין קדושת שביעית בפירות עכו"ם לא שייך בזה ספיחים אמנם עיין רמב"ם שדן בפ"ד בסופו למה אין ספיחים בעכו"ם ולא כתב כי אין בזה קדושת שביעית ומשמע שזה לא קשור לקדושת שביעית וכן עיין כס"מ שבביאור דברי הר"מ שם בתו"ד כתב שאם ישראל יזרע בשלעכו"ם זה יאסר ולכאורא הוא מדין ספיחים ולא שיש איסור נזרע דהר"מ לא העתיק איסור זה וצ"ע בכ"ז **[ו' תשרי ס"ט]** [↑](#footnote-ref-10)
10. ונתעוררתי עוד שוודאי שהר"ש לא כיון שהשיעור של ההיתר בזמן שיכול להיות רוב דהרי זה תלוי מתי זרעו אותו בשביעית אלא כונתו שוודאי זמן ההיתר כי אפשר לזרוע ויגדל חדש ורק ביאר למה זה עוזר או כי כבר תולים שזה מהחדש או שבזמן זה וודאי שגם מה שזרעו בשביעית יש רוב מאחרי שביעית וז"ב **[ו' תשרי ס"ט]** [↑](#footnote-ref-11)