כלים פכ_ו מ_ו
קטגוריות: ש_ס / נא כלים / כלים עניינים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / כלים ב_ב

**כלים פכ"ו מ"ו**

א] **עב כסות ותכריך כסות מדרס, עב ארגמן ותכריך ארגמן ב"ש אומרים מדרס וב"ה אומרים ט"מ,** הרמב"ם והרא"ש פירשו דעב כסות הוא נרתיק עור שעושים להצניע בו הבגדים, ותכריך כסות הוא עור שכורכים בו הבגדים, והא דטמא מדרס מבו' בד' הרא"ש דהוא משום דה"ז מיוחד גם לשכיבה, ומה"ט ס"ל לב"ה דעב ארגמן ותכריך ארגמן אינו טמא מדרס משום דאינו מיוחד לשכיבה, וכפי הנראה ב"ש פליגי בזה, וס"ל דגם עב ארגמן ותכריך ארגמן חשיבי כמיוחדים לשכיבה.

ובטעם הא דמודו ב"ה בתכריך ארגמן שהוא טמא טמא מת, י"ל דכיון שכורכים בו הבגדים חשיב ככלי קיבול, וי"ל עוד דהוא משום דהו"ל משמשי אדם ומשמשיו, שהרי הוא משמש גם לשכיבה, וכדחזינן דס"ל לב"ש דהוא טמא מדרס, ואף דפליגי ב"ה וס"ל דלא חשיב כמיוחד לשכיבה ליטמא מדרס, מ"מ סגי במה שהוא משמש גם לשכיבה לחשבו כמשמש אדם, וי"ל עוד לפמש"כ התוס' בשבת דס"ג: דפשוטי כלי עור הרכים טמאין משום שראויין לקפלן ולישא בתוכם, וע"כ תכריך ארגמן שהוא עשוי מעור רך, וכדחזינן שכורכין בו בגדים, טמא טמא מת, ולדעת הרמב"ם י"ל עוד כמש"נ לעיל מ"ג אות ה' בדעתו, שגזרו חכמים טומאה על כל פשוטי כלי עור שיש עליהן צורת כלי.

ב] והערוך והר"ש פירשו דעב כסות הוא לבד שעושין ממנו כסות, ותכריך כסות הוא בגד עב ואין ראוי לעשותו מלבוש ועשה ממנו בגד שלא כמנהג העולם, ומשמעות הדברים לפ"ז, דכסות מעליא אינה טמאה מדרס, ורק לבד שעדיין לא עשו ממנו כסות, או בגד עב שאינו ראוי כ"כ לשמש כבגד, הוא דטמא מדרס, ובזה הוא דפליגי ב"ש וב"ה בעב ארגמן ותכריך ארגמן דחשיבי טפי, דב"ה ס"ל דדמו לכסות מעליא דאינה טמאה מדרס.

והטעם בזה נראה לפמש"נ לעיל מ"ה אות ג' מד' הרא"ש, דבגדים אינם טמאין מדרס מכח הא דכשהוא יושב ושוכב בעודו לבוש בהן הוא יושב ושוכב עליהן, וכל הא דהן טמאין מדרס הוא משום שהוא מניחם תחתיו לישב או לשכב עליהן, ולפ"ז י"ל דכ"ז הוא באותם הבגדים שנתפרשו במתניתין לקמן פכ"ז דטמאין מדרס, דדרך לישב או לשכב עליהן, אך סתם בגד אינו עשוי לכך, וע"כ אינו טמא מדרס, ורק בעב כסות ותכריך כסות שאינם מלבוש גמור, ה"ה משמשים גם לישב או לשכב עליהן, וי"ל עוד, דבמלבוש גמור אף אם פעמים יושבים ושוכבין עליו, מ"מ אינו טמא מדרס, משום דאומרין לו עמוד ונעשה מלאכתנו, ומשא"כ בעב כסות ותכריך כסות דלא חשיבי כ"כ, אין בכח מלאכתם לבטל את היחוד למדרס.

ולפ"ז נמצא, דהרמב"ם לטעמי' דס"ל דהא דבגדים טמאים מדרס, הוא משום שכשהוא יושב ושוכב ונשען בעודו לבוש בהן, ה"ה יושב ושוכב ונשען עליהן, וחשיבי כמשמשין מדרס עם מלאכתן, וכמש"נ לעיל שם אות ב', הרי דמה"ט ודאי דאף כסות מעליא טמאה מדרס, וע"כ ל"ה מצי הרמב"ם לפרש כפי' הערוך והר"ש דרק תכריך כסות שאינה מלבוש גמור טמאה מדרס, ותכריך ארגמן דחשיב טפי אינו טמא מדרס.

ג] **עור שעשאו חיפוי לכלי טהור, למשקולת טמא, ר' יוסי מטהר משום אביו,** דעת הרמב"ם לעיל פט"ז מ"ח ובפ"ד מכלים ה"ד דחיפוי היינו צפוי הכלי, ודינא הוא דכלי המצופה אינו מקב"ט לא מכח הצפוי ולא מכח הכלי עצמו, עיי"ש, ולדעתו זהו דתנן הכא דעור שעשאו חיפוי לכלי טהור, דכיון שציפה בו את הכלי, הוי ככל כלי המצופה דאינו מקב"ט.

והא דעשאו חיפוי למשקולת טמא, כתב הרמב"ם בפיהמ"ש דהוא משום שהוא כלי קיבול עשוי לקבלה ואבני המשקל אינם כלים, ונראה מדבריו, דכל הא דחיפוי הכלים טהור, הוא רק משום דהוא מכלל הכלי, וע"כ לא חשבינן לי' כמקבל את הכלי, אך באבני המשקולת שאינם כלים ולא חשיבי, חשבינן דהחיפוי מקבל בתוכו את האבנים, וע"כ הוא מקב"ט, ובדברינו נתישב מה שתמה החזו"א בסימן ל' סק"כ ע"ד הרמב"ם, עיי"ש.[[1]](#footnote-2)

ונתחדש עוד בד' הרמב"ם דאף דבפשוטו חיפוי המשקולת אינו משמש לטלטול המשקולת על ידו, מ"מ חשיב ככלי קיבול העשוי לקבלה, וזה כמש"נ לעיל פט"ו מ"ה אות ה' ופט"ז מ"ו אות א' בדעתו, דכלי קיבול טמא אף בשאינו משמש לטלטל את הדבר המתקבל על ידו, עיי"ש.

ד] ובד' הר"ש בשלהי מתניתין והתוס' בסוכה ד"כ: מבו', דהעשוי לחיפוי היינו שהוא עשוי לכסות את הכלי, וע"כ הוא טהור, ובפשוטו טעם טהרתו הוא משום שאינו משמש לקבלה, אך בחזו"א סימן ל' סק"כ וסקכ"ד כתב דטהרתו הוא משום דתשמיש חיפוי לא חשיב כתשמיש כלי, עיי"ש.

ובטעמא דחיפוי המשקולת טמא, כתבו התוס' שם דהוא משום דפעמים שמקבלין בו דבר, ור' יוסי מטהר משום דעיקרו לכסוי, והרא"ש כתב דהוא משום דהעור בטל עם המתכת וטמא, ובחזו"א סימן ל' סק"כ כתב, דאע"ג דבעלמא בכלי המצופה אזלינן בתר צפוי, הכא הוי המשקולת עיקר טפי ואזלינן בתר עיקר הכלי, ועיי"ש מש"כ עוד ע"ד הרא"ש.

ה] אך צ"ע בזה בד' הר"ש, שכתב דהא דתנן לעיל ספט"ז דהעשוי לחיפוי טהור אתיא כר' יוסי משום אביו, אם לא נחלק בין שאר כלים להני, וצ"ע דהרי גם רבנן מודו דחיפוי שאר כלים טהור, ולא פליגי אלא בחיפוי המשקולת, וא"כ שפיר אתיא מתניתין דלעיל כרבנן, וביותר צ"ע מש"כ הר"ש אם לא נחלק בין שאר כלים להני, ומ' להדיא דרבנן מטמאי בחיפוי כל הכלים, ונראה מזה דגיר' הר"ש במשנתינו היא עור שעשאו חיפוי לכלי ולמשקולת טמא, וכאשר כן נ' בנוס' הכת"י במד' עוז והדר.?וצריך בדיקה בגירסאות בזה?.

עוד צ"ע בד' הר"ש שכתב לעיל פט"ז מ"ח דטעמא דהעשוי לחיפוי טהור הוא משום דהוי תשמיש עראי, ובדבריו בשלהי מתניתין נראה דהוא משום דאינו משמש לקבלה אלא לכסוי בעלמא, ועי' חזו"א סימן ל' סק"כ בתחילת דבריו, וצ"ע בזה.

ו] **שם בר"ש, תניא בתוספתא עור החמור וכו' אם יש בו ה' על ה' טמא וכו', עור השטיח וכו' אע"פ שאין בו ה' על ה' טמא,** לעיל מ"ה אות א' נתבאר הטעם בזה, דעור השטיח וכו' שעיקרן הוא למדדרס, ל"ב בהו שיעור ה' על ה', ורק בעור החמור וכו' שאין עיקרן למדרס, אינם טמאים אלא בשיש בהן ה' על ה', וכ"כ בחזו"א סימן ל' סקכ"א, וכתב לפרש לפ"ז טעמא דהרמב"ם בפכ"ד מכלים ה"ב שפסק כרשב"ג, משום דסתם מתניתין לקמן פכ"ז ה"ד דתנן עור ה' על ה' למדרס אתיא כוותי'.

ז] **שם, עור שעשאו לתכריך אפילו כ"ש טמא,** בסד"ט וחזו"א סימן ל' סקכ"ב פירשו דטומאתו היא משום כלי קיבול, דהעושה כלי קיבול מ"מ טמא, ודמי לצרור המרגלית דטמא.

ח] **שם, אמר ראב""י לא נחלקו וכו' שהן טמאין, על מה נחלקו וכו',** לפי הנוסחא שלפנינו נמצא דראב"י ס"ל להיפך מתנא דמתניתין, דלתנא דמתניתין בעב כסות ותכריך כסות לכו"ע טמא מדרס, ונחלקו בעב ארגמן ותכריך ארגמן, ולראב"י בעב ארגמן ותכריך ארגמן לכו"ע טמא מדרס, ונחלקו בתכריך כסות, וזה צ"ב, ובהגה' הגר"א הגי' ברישא שהן טמאין טמא מת, ולגיר' זו ניחא.

ט] **שם, תכריך ארגמן בזמן שתוכו טמא פשטו טהור,** לעיל מ"ב אות ט' נת' פלוגתת הראשונים בהא דתניא בתוספתא דצרור המרגלית בזמן שתוכו טמא פשטו טהור, דהר"ש ותוס' הרא"ש פירשו דהיינו דגם למ"ד דצרור המרגלית טהור, מ"מ כ"ז שהמרגלית בתוכו ה"ה טמא, ורק כשניטלה המרגלית מתוכו טהור לפי שנפשט העור מעצמו ואין קיבולו מתקיים, והרמב"ם והראב"ד פירשו דהיינו דגם למ"ד דצרור המרגלית טמא, היינו רק כ"ז דתוכו קיים, אך אם פשטו ובטל התוך טהור, ונראה דעד"ז פליגי גם הכא, דלדעת הרא"ש והרא"ש היינו דתכריך ארגמן אינו טמא אלא בזמן שהארגמן בתוכו, אך כשהוציא ממנו את המרגלית ה"ה טהור, שאין קיבולו מתקיים, ולדעת הרמב"ם והראב"ד היינו דאם פשט את העור ובטל תוכו ה"ה טהור, וכ"כ בחזו"א סימן ל' סקכ"ב, ועיי"ש מש"כ עוד בזה.

י] **שם, עובי הצמר ואויירטין וכו' אע"פ שהן באין במדה טמאין,** בזר זהב פירש דהוא משום שאין להן שולים, וכלים הבאין במדה שאין להם שולים טמאין, וכדתנן לעיל רפט"ו, ובחס"ד פירש דהוא או משום דראויין למדרס וזה ניחא לדעת הסוברים דבטומאת מדרס טמא אף כלי הבא במדה, או משום דדמי לדרדור וכו' דתנן לעיל רפט"ו דטמאין לפי שאינן עשויים לטלטל אלא במה שבתוכן.

יא] **שם השידה וכו' של עץ ושל עור רבי מטמא וריבר"י מטהר**, בתוספתא שלפנינו גרסינן של עצם ושל גמי, והגר"א הגי' של עצם ושל עור, ובזר זהב שם פירש דרבי קסבר דל"ב מטלטל מלא וריקן אלא בכלי עץ דאיתקש לשק, ובחזו"א סימן ל' סקכ"ד תמה דא"כ ליפלוג רבי בפשוטין, ועיי"ש שכתב לפרש טעמא דרבי בע"א, ועמש"נ לעיל פי"א מ"א אות ב' לישב, דהגר"א לטעמי' אזיל שכתב באלי' רבה לעיל רפ"ב דהא דפשוטי כלי עץ טהורין הוא משום דכתיב בהו כלי ופשוט לא חשיב כלי, עיי"ש.

ובחזו"א שם עמד ע"ד הרמב"ם בפ"ג מכלים ה"ב שפסק כריבר"י, דהרי הלכה כרבי מחבירו, אך בחס"ד כתב דטעמא דהרמב"ם הוא, דמתניתין לעיל רפט"ו אתיא כריבר"י דברישא תנן נמי כלי עור וכלי עצם, וע"ז הוא דתני דהשידה והתיבה והמגדל טהורין, ומ' דקאי גם על כלי עור וכלי עצם.

יב] **שם, ומשום חיבורי כלים טמא,** בזר זהב פירש דהיינו דאם מחובר החיפוי להבית הלגינין ובית הכוסות ה"ה טמא, ועמש"כ בחזו"א סימן ל' סקכ"ד לדון דאף אם אינו מחובר ממש לכלי, מ"מ אם הוא מהודק, או משמש בשעת מלאכה ושלא בשעת מלאכה ה"ה טמא בכלל הכלי, עיי"ש.

יג] **שם, עור שבפני החמור אע"פ וכו' טהור שאינו אלא חיפוי,** בחזו"א סימן ל' סקכ"ד כתב דהוא כמין מלקוט של בקר לעיל פט"ז מ"ז לפי' הר"ש שם, ובטעם טהרתו כתב הר"ש דהוא משום דכל חיפוי טהור, ונראה דהיינו כמש"כ הר"ש בכת"י לעיל פט"ז מ"ז דטהרת מלקוט של בקר הוא משום שאינו עשוי לטלטל דבר אחר על ידו, ואינו משמש אלא לחיפוי, אך בחזו"א שם פירש דטהרתו הוא משום שאינו בכלל הכלים כלל, כיון דמשמש תשמיש חיפוי, ועיי"ש מש"כ עוד בזה, וצ"ע, שהרי משום הא דמשמש לחיפוי הבהמה בלא"ה אינו מקב"ט, דכל משמשי בהמה טהורים.

יד] **שם, הכסת שלו טהורה,** הר"ש פירש דהיינו כסת של עור כדי שלא יזיק לו המשוי, ובטעם טהרתה כתב בחס"ד דהוא משום דכל משמשי בהמה טהורים, ובחזו"א סימן ל' סקכ"ד עמד בזה, דלדעת הרמב"ם לעיל מ"ה זהו עור החמור דתנן התם דטמא מדרס, ולדעתו צל"פ כמש"כ בזר זהב דכסת דטהורה היא כסת שהחמור ישן עלי', וטהורה משום דאינה מיוחדת למשכב אדם, ונלמד מזה דגם בטומאת מדרס אין טמא אלא המיוחד למשכב אדם ולא המיוחד למשכב בהמה, ובחזו"א סימן ל' סקכ"ד כתב דטהרתה הוא משום דל"ה בכלל הכלים, ועפי"ז עמד בהמש"ד דמ"ט אם מקבלת כ"ש טמאה, וצ"ע.

טו] **שם, היתה תפורה לאוכף טמאה,** הר"ש פירש דכל שמחוברת לאוכף הויא כאוכף, ובחזו"א סימן ל' סקכ"ד כתב דאם איירי דאין יושב עלי' ואין עושין תרוייהו חד מלאכה אינו חיבור מן הדין אלא מדרבנן כמו שלל של כובסין ובית הפך, ועיי"ש מש"כ עוד בזה.

טז] **שם, העושה פסיקיא לשפיר וללב ולצואר בהמה טהורה, לתחת כריסו של חמור טמאה,** בחס"ד פירש דהעשוי' לשפיר וכו' טהורה משום דהו"ל משמשי בהמה, והעשוי' לתחת כריסו של חמור, ה"ה משמשת לרכיבה, וחשיבא כמשמשי אדם, ועמש"כ עוד בזה בחזו"א סימן ל' סקכ"ד.

יז] **שם, העושה פסיקיא כ"ש טהורה, לחוק בה שקין ומרצופין להלך בה ממקום למקום טמאה,** הגר"א מחק תיבת טהורה, וגריס העושה פסיקיא כ"ש לחוק בה וכו', והא דתני כ"ש כתב בזר זהב דהיינו איך שיהי' בלבד שיהא ראוי לתשמיש זה, ולגיר' דילן פירש בחס"ד דאם עשאה סתם כ"ש טהורה, דבעיא מחשבה לאחותי בה טומאה, ובחזו"א סימן ל' סקכ"ד כתב דאיירי בשעשאה לתחת כריסו של חמור וכל שעשאה כ"ש ואין בארכה ד"ט אינה ראוי' למלאכתה, וע"כ היא טהורה.

והא דכשעשאה לחוק בה טמאה, כתב בחס"ד שם דהוא משום דבכה"ג הויא משמשי אדם וכלים וטמאה, ובחזו"א שם כתב דלדעת הרמב"ם היא טמאה אף בפשוטין, ולדעת ש"ר אינה טמאה אלא במשמשת לקיפול, א"נ מה שנושא בהאי אזור חשיב כמטלטל בו.

יח] **שם, כל הגדולות וכו' ובאדם טהורין חוץ משל שק ומשל בגד**, בזר זהב פירש דגדולות הוא אריג, ובזה הוא דתני דאין טמא משום אריג אלא שק ובגד, וכדתנן לקמן פכ"ז מ"א ועי' בחזו"א סימן ל' סקכ"ד מש"כ בזה, ויתבאר בזה בעזה"י להלן שם.

יט] **שם, הקלע שבית קיבול שלה של משיחות, ר"ד בן הרכינס מטהר וחכ"א ג' טמאה וב' טהורה,** בעדיות פ"ג מ"ה תנן דהקלע שבית קיבול שלה ארוג טמאה, ושל עור ר"ד מטהר וחכמים מטמאין, ובפי' הראב"ד שם כתב, דכשהקיבול שלה אריג אפי' לר' דוסא טמא משום אריג כ"ש, אבל בשל עור מטהר ר' דוסא דקסבר דתשמיש הקלע לאו תשמיש הוא כדי לעשותו כלי, לפי שאינו עשוי אלא לזרוק בו אבנים ומעשה מקל בעלמא הוא עושה, ורבנן סברי דהוא טמא אף בשאין בו ה' על ה', דאף שאין בו שיעור עור, ה"ה טמא משום כלי, ובד' תוס' שאנץ שם מבו' וכ"נ מד' הראב"ד דאם יש בו ה' על ה' מודה ר' דוסא דטמא, ורק כשאין בו ה' על ה' דאין בו שיעור עור, ובאנו לטמאותו משום דהוי כלי, בזה הוא דס"ל לר' דוסא דתשמיש הקלע לא חשיב לעשותו כלי, ובחזו"א סימן ל' סקכ"ה פירש דכשאין בו ה' על ה' אינו טמא אלא בדהוי כלי קיבול, ובזה הוא שנחלקו אם תשמיש הקלע חשיב כתשמיש קיבול, ולפ"ז מהא דאם בית קיבול שלה ארוג טמאה, מבו' דבאריג ל"ב שיהא עשוי לקבלה, ועמש"נ בזה לעיל מ"ג אות ג'.?ועמש"כ בזה לעיל פכ"ג מ"ה, וצ"ע?.

1. אך בעיקר ד' הרמב"ם דאבני המשקל אינם כלים צ"ע ממש"כ הרמב"ם בפ"ט מכלים ה"ח דכל המשקולות של מתכות מקב"ט, ומפרש כן למתניתין לעיל פי"ב מ"ב, וכבר תמהו בזה בתפא"י משנ"א וסד"ט, וצע"ג. [↑](#footnote-ref-2)