ג (ב) - בביאור ד_ התורי_ד בדין חליפין באשה
קטגוריות: ש_ס / ל קידושין / קידושין - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים

אור ליום ב' כ"ב אייר תשע"ה

**א**

א] קידושין ד"ג., למעוטי חליפין, סד"א הואיל וגמר קיחה קיחה משדה עפרון מה שדה מקניא בחליפין אף אשה נמי מקניא בחליפין קמ"ל, ואימא הכי נמי, חליפין איתנהו בפמשו"פ ואשה בפמשו"פ לא מקניא נפשה.

ובתורי"ד כתב, ז"ל, ק"ל טובא ואם נתן אדם סודר לאשה שיש בו שו"פ, אע"פ שנתנו לה בתורת חליפין אמאי אינה מקודשת, והרי יש כאן שו"פ, וכיון דנקיטא בי' גע"ג והיא רשאית לפסקו אמאי אינה מקודשת,[[1]](#footnote-2) ואע"פ שהיא מחזירתו לו מדעתה היא מחזירתו ואם היא רוצה הוא שלה וכו', עכ"ל, - ועמש"נ בסימן ג' (א) דמשמעות ד' הרי"ד דאין הקו' מכח דינא דשמין את הנייר דדעתה נמי אניירא, אלא היינו דתשלום דחליפין, אף אם אינו מועיל בתורת חליפין, ה"ה מועיל בתורת כסף, ועיי"ש מש"נ בביאור פלוגתת הראשונים בזה.

ב] ועיי"ש בתורי"ד שכתב, ז"ל, ונ"ל לומר שאם בזה הסודר לבד נתרצת לו לקדשה אע"פ שהזכיר לה שם חליפין מקודשת היא, והבמ"ע כגון שהתנה עמה לקדשה במנה ול"ה נותנו לה עכשיו אלא התפישה את הסודר שתתקדש לו ולא תוכל לחזור בה והוא יתחייב ליתן לה המנה לאח"ז, בכה"ג ודאי אינה מקודשת, כיון שלא נתרצית להתקדש לו אלא במנה ומנה אין כאן, ואע"פ שבשדה קונה הסודר שאם מכר לו השדה במנה ולא נתן לו המנה שיקנהו בכסף ונתן לו את הסודר שלא יוכל לחזור בו קנה את השדה והוא חייב ליתן לו את המנה לאחר זמן וכו' משא"כ באשה וכו', עכ"ל.[[2]](#footnote-3)

ובאבנ"מ סימן כ"ט סק"ב כתב לפרש דבריו, ז"ל, ונראה בביאור שיטת רי"ד והוא לפמש"כ בסמ"ע סימן ק"צ סק"א דהא דשדה נקנה בשו"פ היינו כשנותן בעד שיוי המקח ונותן בעד תחלת הפרעון והשאר זוקף במלוה או היכא שכל שווי המקח אינו אלא פרוטה אבל אם אינו נותן בעד שווי המקח אלא שנותן לקנין לא מהני שהרי שדה עפרון הי' בעד שווי המקח וכו', ולפ"ז יתבאר דברי תורי"ד דהיכא דמקדשה בחליפין שו"פ והוי האשה תמורת החליפין, הו"ל חליפין משום לתא דכסף שבו ונקנית בתורת שווי, אבל חליפין שהוא לקנין שמוכר לו שדה במנה ואינו נותן המנה רק שנותן הסודר לקנין, דבזה אין הסודר בתורת שווי דהא המכר הי' בעד מנה ואינו מנכה מן המנה מה ששוה הסודר ואין הסודר אלא לקנין, וא"כ אין בו משום לתא דכסף דהא כסף אינו קונה אלא כשנותנו לפרעון או לתחילת פרעון וכו', אבל בסודר וכו' א"כ אינו אלא לקנין וכל שהוא לקנין אין בו תורת כסף, דהא כסף לא מהני אלא לפרעון או לתחלת פרעון, וזה הוא ההבדל שבין כסף לחליפין דכסף אינו לקנין וחליפין הוא לקנין ובכסף כשהוא לתחלת פרעון הוא נכנס בכלל שווי המקח וסודר אינו בכלל שווי המקח אלא דמי המקח הוא בשלימות כאשר קצוב ביניהם והחליפין הוא לקנין, ומשו"ה כשמקדשה בסודר שו"פ אע"ג שאומר בתורת חליפין יש בו נמי משום לתא דכסף כיון דאינו נותן רק הסודר בעד שווי הקידושין ה"ל כסף ולשווי הקידושין וכו', אבל אם מקדשה במנה ונותן לה סודר ושיתחייב המנה בשלימות תו אינו אלא חליפין ולא מהני בתורת כסף כיון דאינו לתחלת פרעון הו"ל לקנין וכסף לא מהני לקנין אלא משום תורת חליפין ובכלי ותורת חליפין לא מהני אלא בשדה ולא בקידושי אשה וכו', עכ"ל.

ג] ובאמרי בינה קנינים סימן א' הק' ע"ז ממש"כ התורי"ד לקמן די"ג., ז"ל, א"נ אם רצונו ליתן שדהו מתנה לחברו ואינו יודע לכתוב לו שטר וגם הי' השדה רחוק ממנו שלא היה יכול להחזיק בו וירא שמא יחזור בו מקבל ממנו פרוטה ואמר לו הרי שדי קנוי' לך בפרוטה זו דקרקע נקנה בכסף, עכ"ל, ומבו' בד' הרי"ד דמתנה נקנית בקנין כסף, ואי נימא בדעת הרי"ד דל"מ לקנין כסף אלא כסף שניתן לפירעון דמי המקח, היאך מהני קנין כסף במתנה,[[3]](#footnote-4) ושמא מכוון הרי"ד דע"י שאומר לו הרי שדי קנוי' לך בפרוטה זו, הו"ל כמכר, וע"כ ה"ז נקנה בכסף, (ומתפרש לפ"ז טעם הא דהצריך שיאמר המוכר הרי שדי קנוי' לך בפרוטה, ולא סגי במה שנותן הלוקח פרוטה לקנין) , אך משמעות ד' הרי"ד דאף דנותן לו הכסף אכתי הו"ל מתנה.

ד] עוד צ"ע בזה, דאם אכן ל"מ לקנין כסף אלא כסף שניתן לפירעון דמי המקח, א"כ מ"ט כשלא נתחייב לה מנה, מהני הסודר מדין כסף, הרי סודר זה לא ניתן כפירעון דמי הקידושין, והרי לא נתחייב לה כלום בעד הקידושין אלא ניתן בתורת חליפין, ועי' בחזו"א שעמד בכעי"ז.

והנה אמנם אי נימא דמכוון ד' הרי"ד הוא מדינא דשמין את הנייר, וה"נ הכא דעתה נמי אכסף, הרי י"ל דבכלל דעת זו הוא דבכה"ג יהא הסודר לדמי הקידושין, והו"ל נתינה בתורת שווי ופירעון, - אך לפ"ז תיקשי איפכא, ועמד ע"ז בכ' הגר"ר, דמ"ט אם נתחייב ליתן לה מנה וכו' ל"מ, והרי בדינא דשמין את הנייר מ' מסתימת הדברים דה"ז מועיל בכל גוונא, אף אם נתחייב לה מנה בעד הקידושין, וכ"נ גם ממש"א בירושלמי במכילתין דכל הא דבעינן לקנין שטר הוא רק בשאין בו שו"פ, וא"כ בחליפין ל"מ בכה"ג, - ולכאו' מוכח מזה איפכא, דבחליפין ליכא למיתי עלה כלל מדינא דשמין את הנייר, וכמו שנת' בסימן ג' (ב) סק"י, וכל הא דמהני הוא משום דמדינא הו"ל כסף מעליא, וע"כ הוא דל"מ בגונא דנתחייב לה מנה, וצ"ע בזה.

**ב**

ה] ונראה דאדרבה ד' הרי"ד הכא אתיין לטעמי' דס"ל דמהני קנין כסף במתנה, והרי דאף כסף שלא ניתן לפירעון דמי המקח מהני לקנין, וע"כ ה"נ כסף שניתן בתורת חליפין, מהני בתורת כסף לקנין, וכמש"נ בסימן ג' (א) סק"ט דהוא משום דחליפין הוו מטעם כסף, דהו"ל תשלום המחייב את המוכר בעשיית המקח, וע"כ אף אם אי"ז מועיל בתורת חליפין, ה"ז מועיל בתורת כסף, אף דאינו לפירעון דמי הקידושין.

ו] והא דכשנתחייב לה במנה ונתן לה סודר ל"מ, יל"פ בכמה גווני, חדא, למש"כ בתורי"ד לקמן די"ג., ז"ל, אבל בתורת דמים בעינן פרוטה ומכי יהיב ליה פרוטה קנה כל השדה "ושאר המעות זוקף עליו במלוה" כדאמרי' בפ' השוכר את האומנין וכו', אבל אי יהיב ליה פחות משו"פ לא קנה, ואע"ג דזקפן עליו במלוה, עכ"ל, ומ' מד' הרי"ד דהא דמהני נתינת פרוטה לקנין, הוא רק משום דשאר המעות זוקף עליו במלוה, ולמד הרי"ד לזה מסוגיא דפ' השוכר את האומנין, ולפו"ר צ"ע דבסוגיא דהתם מבו' דרק בעייל ונפיק אזוזי בעינן זקיפה במלוה, ושמא ס"ל דהיכא דלא עייל ונפיק אזוזי הו"ל בסתמא כזקיפת מלוה, וצ"ע,[[4]](#footnote-5) אך בלא"ה ל"ה מהני.

והטעם בזה הוא משום דכל דעדיין הוא חייב בתשלום על השדה, ל"מ תחילת פירעון לקנות, וע"כ כל הא דמהני תחילת פירעון, הוא רק ע"י דשאר הכסף זקף במלוה, דעי"ז חשיב דפרע כל דמיו ועתה הוו כהלואה אצלו, עי' בפירש"י ב"מ דע"ז:, ועי' רשב"א לקמן דכ"ו. דבעייל ונפיק אזוזי מהני זקיפת מלוה, דעי"ז לא עייל ונפיק אזוזי מכירתו אלא אזוזי מלותו, דזקפן עליו כמלוה הוי כפירעון, ועי' גם בתורי"ד לקמן דט"ז. דמבו' דהי' בדין דיועיל זקיפת מלוה לגירעון כסף אלמלי הסברא דנקיט מרגניתא בידי' ויהב לי' חספא, ועד"ז מצינו בד' הרי"ד לקמן דכ"ז: בהני גווני דאמרינן התם דלא קנה עד שיתן דמי כולם, דאם זקף עליו שאר הדמים במלוה קנה הכל, עיי"ש.

ולפ"ז י"ל, דע"כ ל"מ הסודר בתורת כסף כשלא נתרצית להתדש אלא במנה, דהרי ל"מ קנין כסף כשלא פרע כל הדמים, ואך דאם הי' נותן לה מקצת מדמי', הי' חל בזה זקיפת מלוה על כל הדמים, והי' חשוב שנפרעו כל הדמים, והוו עליו עתה במלוה, אך ע"י נתינת הסודר ודאי דלא חייל זקיפת מלוה על כל השדה, וע"כ הוא דל"מ מתורת כסף.

ובעיקר הך דינא דל"מ תחילת פירעון כשעדיין הוא חייב תשלום על השדה, יש להסתפק אם הוא מהל' קנין כסף, ונתחדש דמהני ע"ז זקיפה במלוה, (ועיי"ש בד' הרי"ד שהוצרך להשמיענו דהיכא דלא נתן שו"פ לא קנה אף שזקף השאר המלוה), או דהוא משום רצוי דידי' דליכא גמ"ד דהמוכר למכור לו בעד הכסף כשעדיין לא פרע לו כל הדמים, - ודרך בתרא מתישבת טפי בל' הרי"ד הכא דמשמע דהגריעותא הוא בריצוי דידה שלא נתרצתה להתקדש לו אלא במנה.

ז] ויל"פ עוד בזה, דהנה עיקר דינא דחליפין הוא, דהו"ל תשלום המחייב את המוכר בקיום המקח, ונמצא דבמתנה ה"ז מחייב את המוכר בנתינת החפץ, ובמכר ה"ז מחייב את המוכר בנתינת החפץ בעד דמים, - ולפ"ז י"ל דכל הא דכסף שניתן בתורת חליפין מהני בתורת כסף, הוא רק במתנה, דהואיל וגם בתורת חליפין הוי תשלום המחייב את נתינת החפץ, מצי מהני בתורת כסף קנין, ומשא"כ במכר, דהתשלום דחליפין אינו מחייב את המוכר אלא בנתינת החפץ בעד דמים, י"ל דתשלום זה ל"מ לתורת קנין כסף, דלקנין כסף בעינן שיהא הכסף מחייב את נתינת המקח לגמרי, ומהני גם תחילת פירעון דדמים אלו שנתחייב המוכר בעדם בנתינת המקח, ודו"ק, ודרך זו מתישבת טפי במש"כ הרי"ד דבכה"ג שנתחייב לה מנה, נתן לה הסודר שלא תוכל לחזור בה, ובפסקי ריא"ז כתב דנתן לה את הסודר כדי לקיים הקידושין.

**ג**

ח] ונראה עוד בזה, דהנה בתורי"ד לקמן ד"ח. כתב במש"א התם בעבד עברי דבכסף הוא נקנה ואינו נקנה בתורת תבואה וכלים, ז"ל, ג"ז כך הוא פירושו כדפרישית גבי אשה, אבל אם נותן לו סודר ששוה כל דמיו היינו שו"כ ובכל ענין שנותן לו קונה אותו, עכ"ל.

ובפשוטו מכוון ד' הרי"ד הוא, דבגונא שלא נתחייב לו דמים אחרים, ה"ה נקנה בסודר בתורת כסף, וכמש"כ כן לגבי אשה.

אך צ"ע בזה, דהרי קרא איירי בעבד עברי "הנמכר" לגוי, ובכה"ג שלא נתחייב לו דמים אחרים, הרי אי"ז מכר אלא מתנה,[[5]](#footnote-6) - ושמא איירי הרי"ד בחליפי שוה בשוה, ובכה"ג י"ל דחשיב שפיר כנמכר לגוי, ואף דגם חליפי שוה בשוה ל"ה מכירה גמורה, (ודעת הרי"ף דלי"ב אונאה משום דממכר אמר רחמנא ולא חליפין, מ"מ י"ל דקרינן לי' מכירה, - וביותר צ"ע בל' הרי"ד שכתב דנותן לו סודר "ששוה" כל דמיו, ולכאו' הול"ל שנתן לו סודר בלבד ולא נתחייב לו עוד, ומהו שהצריך שיהא שוה כל דמיו, ובפשוטו צריך לדחוק דכונתו שיהא הסודר כל דמיו ולא יתחייב לו מלבדו.

ט] ונראה ללמוד מזה, דמש"כ הרי"ד דכל שנתחייב לה מנה וכו' ל"מ הסודר מתורת כסף, הוא משום דכיון שקצצה שדמי' הם מנה, ע"כ אינה מתקדשת בסודר שאינו שוה מנה, - והיינו משום דלקנין כסף בעינן שיתן לו את כל דמיו, ועי"ז אית לי' תורת כסף קנין, אך מקצת מהדמים ל"מ הוו כסף קנין, וע"כ כיון שלא נתרצית להתקדש לו אלא במנה וקצצה כן דמי', ל"מ מקדשא לי' ע"י הסודר שאינו שוה מנה ואין בנתינתו תשלום כל דמי האשה, - ומשא"כ אם נתרצית להתקדש לו בסודר לבדו, שפיר מצי להועיל בתורת כסף דחשיב שפיר נתינת כל דמי', דהרי אשה דמי' קצובין בפרוטה, וכמש"כ הרשב"א בב"ב דמ"ח:, ועי' גם בד' הרא"ש בפ"ק דב"מ שהביא האבנ"מ בסימן כ"ט סק"ב.

והא דבעלמא מהני נתינת מקצת מדמי המקח לקנין, נראה דהוא משום דהוי זה תחילת פירעון של כל דמי המקח, אך המקצת בפנ"ע ל"מ, ובזה מתפרש דעת רש"י בב"מ דמ"ח: דאם לא נתן העירבון בתורת תחילת פירעון ל"מ, ויל"פ בזה גם דעת בעה"מ בב"מ דע"ז: דעייל ונפיק אזוזי דל"מ הוא רק בקנין כסף ולא בשאר קנינים, ואכמ"ל, - ונראה בגדר הדברים, דתשלום דמקצת דמי המקח, הוי תשלום גרוע, ול"מ לקנות, אך כל דהוי זה תחילת הפירעון של כל דמי המקח, הרי הוי זה חלק מתשלום מעליא, וע"כ ה"ז מועיל לקנות, - וע"כ אם נותן לה מקצת מן המנה, דהוי זה תחילת הפירעון של תשלום המנה, ה"ה מקודשת, אך בנתינת הסודר דאי"ז תחילת פירעון של תשלום המנה, ל"מ לקידושין, כיון דאינו שוה את כל דמי'.

י] ולפ"ז מתפרשים היטב ד' הרי"ד לקמן ד"ח., דמחד גיסא נראה, דאף אם איירי הרי"ד בשנתן עצמו במתנה, מ"מ ל"מ הסודר לקנותו, ובעינן שיהא שוה כל דמיו, אך סודר שאינו שוה אלא פרוטה ל"מ, דרק באשה שדמי' קצובין בפרוטה, הוא דמהני סודר שו"פ, אבל בעבד ל"מ אם אין הסודר שוה כל דמיו, ומשום דרק תשלום מעליא דכל דמי הדבר מועיל לקנות בקנין כסף, וע"כ ל"מ רק אם שוה הסודר כל דמיו.[[6]](#footnote-7)

ומאידך גיסא נראה, דשפיר י"ל דאיירי הרי"ד בגונא שנתחייב לו דמים אחרים בעד המכירה, וכמש"נ דבהכי איירי קרא, ואפ"ה שפיר מהני הסודר בתורת כסף, כיון שהוא שוה כל דמיו, דכל מש"כ הרי"ד באשה דל"מ כשנתחייב לה מנה, הוא רק משום דאין הסודר שוה מנה, וע"כ ל"מ להועיל בתורת כסף, כיון דאין בזה תשלום כל דמי', אך כל שהסודר שוה מנה, שפיר מהני, שהרי א"צ לקנין כסף שיתן הכסף בפירעון דמי המקח, דהרי חזינן דאף מתנה נקנית בקנין כסף, ובע"כ דכל דמשלם לו בעד הדבר ה"ז מועיל לקנותו, וכמש"נ בסימן ג' (א), וע"כ כל דהסודר שוה מנה, שפיר מהני בתורת קנין כסף, אף שלא ניתן לפירעון דמי הקידושין, - וע"כ ה"נ בעבד, כל הא דל"מ הסודר הוא רק אם אינו שוה כל הדמים שקצץ בעבורו, אך אם שוה כל הדמים שפיר מהני, אע"פ דנתחייב לו דמים אחרים ואין הסודר מכלל הדמים, וז"ב.

יא] ואמנם לכאו' יש להעיר על עיקר יסוד דברינו דל"מ קנין כסף אלא כשנותן את כל דמי הדבר, דא"כ היאך מהני קנין כסף במתנה ע"י שנותן לו שו"פ, וכמש"כ הרי"ד לקמן די"ג., ולכאו' למש"נ הי' בדין דלא יהני רק אם יתן לו כשווי הקרקע.

אמנם נראה, דהנה עיי"ש בתורי"ד שכתב דמהני במתנה דמקבל ממנו פרוטה ואומר לו הרי שדי קנוי' לך בפרוטה זו, וצ"ע מ"ט בעינן אמירת הנותן, ולכאו' סגי שיתן לו המקבל פרוטה בתורת קנין כסף, ואף אם בעינן אמירת הנותן, מ"ט בעינן שיאמר לו שדי קנוי' לך "בפרוטה, - ונראה מזה דאדרבה באמת בסתמא ל"מ שיתן המקבל פרוטה בתורת קנין כסף, דביענן שיתן כל דמי השדה, ורק ע"י אמירת הנותן שדי קנוי' לך בפרוטה זו, שמתרצה הנותן שתהא פרוטה זו תשלום גמור בעד השדה, הוא דמהניא הפרוטה בתורת קנין כסף, - ולפ"ז שפיר י"ל כמש"נ, דבנתן חליפין לעבד ולאשה, דליכא התרצות דידהו שיהא זה תשלום גמור, שהרי ניתן הסודר להם בתורת חליפין, ל"מ רק אם שוה הסודר כל דמי העבד והאשה, וכמש"נ, וה"נ נראה דבמתנה לא יועיל חליפין שו"פ בתורת קנין כסף, ורק אם יהא שווי הסודר כשווי כל דמי המתנה הוא דמהני.

**ד**

יב] ולפמש"נ יתכן דיש לישב משה"ק האחרונים עוד ע"ד התורי"ד, בהא דמטבע ופירי אינם נעשין חליפין, ומ"ט לא יועילו בתורת קנין כסף, ועמש"נ בזה לעיל סק"א בהערה בשם הגר"נ זצ"ל, - ולמש"נ י"ל דאה"נ, כל דשוין הפרי או המטבע כשווי כל הדבר הנקנה, שפיר מהני בתורת קנין כסף, אבל בסתמא הרי אינם שוין כהדבר הנקנה, וע"כ אינם מועילין בתורת קנין כסף, דלקנין כסף בעינן שיתן לו כל דמיו, אא"כ קצץ לו פחות מדמיו, אשר זה ליכא בחליפין דליכא כלל קציצה, - ואי"ז דוחק כ"כ, דבלא"ה הרי דעת ר"ת דחליפין שוה בשוה מהני אף בפירי, ודעת ר"ת גופי' דמהני אף במטבע, ונת' במק"א, וצ"ע עוד בזה.

יג] ויש להוסיף עוד בזה, דהנה בד' הרי"ד בסוגיין מבו' דכל הא דמהני הסודר בתורת כסף, הוא רק משום שהיא יכולה לפסקו דאי תפיס מתפיס, וצ"ע דלכאו' גם אם אי תפיס לא מתפיס, מ"מ מן הדין הי' שתהא מקודשת, דהו"ל כמתנה ע"מ להחזיר, - ובפשוטו י"ל בתרי גווני, חדא, דמכוון ד' הרי"ד דמכח זה בדין שיועיל אף אחר שתיקנו חכמים דל"מ מתנה ע"מ להחזיר בקידושין, ועוד, דלמ"ד דאי תפיס לא מתפיס דהו"ל קני ע"מ להקנות, גרע ממתנה ע"מ להחזיר, ונחלקו בזה קמאי בס"פ השותפין, ואכמ"ל.

אך לפמש"נ יל"פ בזה בע"א, דאף אם הי' מועיל מתנה ע"מ להחזיר בקידושין, ואף אם קני ע"מ להקנות הו"ל כמתנה ע"מ להחזיר, מ"מ בכה"ג ל"מ הסודר בתורת כסף, שהרי נת' דכל הא דמהני הסודר בתורת כסף, הוא משום דאשה דמי' קצובין בפרוטה וכמש"כ הרשב"א, וע"כ מהני לקנין כסף דבעינן בי' שישלם כל דמיו.

ולפ"ז י"ל דכ"ז הוא אם נותנו נתינה גמורה, אך אם נותנו ע"מ להחזיר, ל"ש דיועיל בתורת כסף, דהו"ל כמו שאינו נותן כל דמיו דל"מ, שהרי הדבר פשוט דבדינא דהרשב"א בתליוה ונתקדשה בעד פרוטה ע"מ להחזיר, דל"מ, אף מדינא דאורייתא דמתנה ע"מ להחזיר מהני בקידושין, דהגם דדמי' קצובין בפרוטה, היינו בפרוטה דנתינה גמורה, ולא שיתן לה ע"מ להחזיר, ולפ"ז הרי דמה"ט גם לא יועיל אם נתן לה הסודר ע"מ להחזיר, דלא חשיב זה כנתינת כל דמי', ומש"א לקמן ד"ו: דמדינא מהני מתנה ע"מ להחזיר בקידושין, היינו כשנתנו לה בתורת כסף ונתרצתה לזה, דעי"ז קצצו דמי' לפרוטה ע"מ להחזיר, אך כשנתנו לה בתורת חליפין דלא קצצו דמי' לכך, ל"מ רק אם נותן לה פרוטה שלא ע"מ להחזיר.

אך באמת אי"ז מוכרע, די"ל דכיון דדמי' קצובין בפרוטה, ומתנה ע"מ להחזיר שמה מתנה, חשיב שפיר שנתן לה כל דמי', דהרי מתנה ע"מ להחזיר לא חשיב כנתינת מקצת מן הדבר, אלא חשיב כנתינת כולו, וממילא די"ל דשפיר חשיב כנתינת כל דמי'.

? בד' התוס' לקמן ד"ו: מבו' דיש מקום לומר דאף דל"מ מדין כסף מ"מ יועיל מדין חליפין, ואף שנתנוהו בתורת כסף, וצ"ע דמ"ש מכל קנין מעות שביטלוהו חכמים, ולא אמרינן דיועיל בתורת חליפין, ואולי הוא רק משום דמטבע אינו נעשה חליפין, וצ"ע.

1. בשיעורי הגר"נ סימן ב' עמד בזה, דמ"ט קשיא לי' להרי"ד רק מכח דנקיטא בי' גע"ג, הרי כיון דעיקר הקו' היא דיועיל זה בתורת כסף, הי' בדין דיועיל אף אם לא נקיטא בי' גע"ג, ועיי"ש מש"כ לחדש בזה, דרק משום דיש ע"ז תורת תשלום מפרשת חליפין, הוא דה"ז מועיל בתורת כסף, - אך כמדומה דע"ד הפשט י"ל דמכוון הרי"ד דכיון שהי' דעתה להתקדש בתשלום דחליפין, הרי דכל דלא תפסה גע"ג דאין מתקיים בזה תורת חליפין, ל"ה דעתה כלל על תשלום זה, וע"כ ודאי דל"מ, - וכעת שמעתי מהגרא"א בשם ח"א שאמר לפרש עוד, לדעת כמה מקמאי דס"ל דדינא דכמאן דפסיק דמי הוא רק בגע"ג, אך בפחות מגע"ג ל"ה כלל כמאן דפסיק, אף לדינא דשנים אוחזין בטלית, וזה מתישב טפי בל' הרי"ד. [↑](#footnote-ref-2)
2. ומכבר הי' ק"ל לד' הרי"ד, דא"כ מ"ט אמרינן לקמן ד"ו: דמתנה ע"מ להחזיר ל"מ גזירה אטו חליפין, הרי אף בחליפין גופייהו מתקדשת בגונא שלא התנה ליתן לה מנה, וא"כ בכה"ג מ"ט ל"מ מתנה ע"מ להחזיר, והגע עצמך, הרי שנתן לה סודר ע"מ להחזיר נמי ל"מ משום גזירה זו, ומ"ש לגזור בכה"ג אטו חליפין, הרי באמת הו"ל חליפין, ואפ"ה ה"ז מועיל בתורת כסף, - אך כעת שמעתי מהגרא"א דלק"מ, דהגזירה היא דיסברו דהא דמהני מתנה ע"מ להחזיר הוא "מתורת חליפין", ודאשה נקנית בחליפין, ומכח זה יבואו לומר דאף אם נתחייב לה מנה וכו', מהני הסודר בתורת חליפין, וזה הרי ל"מ, דכל הא דיש לחלק בין אם נתחייב לה מנה וכו', הוא רק משום דאינה נקנית בתורת חליפין אלא בתורת כסף, אך אם היתה נקנית בתורת חליפין, אין לחלק בזה, וז"ב. [↑](#footnote-ref-3)
3. ובאמת מצינו כמה מרבוותא שנקטו דלדעת הסמ"ע ודאי דל"מ קנין כסף במתנה, עי' חמד"ש לקמן דכ"ז. ובקונט' קנין כסף להגרש"ש סימן א' ובדברי יחזקאל סימן ל"ט סק"ד, והוכיח כן מד' הרמב"ם שלא הזכיר קנין כסף במתנה, - ובאמת כ"נ ממשה"ק הריטב"א בב"מ דמ"ז. דלר' יוחנן דד"ת מעות קונות ולא משיכה, מתנת מטלטלין היאך תקנה, וכתב דהיא נקנית בחליפין וכו', ומ' דאינה נקנית בנתינת כסף שו"פ, אך שמא כל שנותן עלי' שו"פ, כבר אינה מתנה גמורה, וזהו דקשיא לי' היאך תיקנה מתנה גמורה, - וצ"ל לפ"ז דהא דתנן בב"מ דקנ"ו. ומייתינן לה בגיטין ספ"ק דהמחלק נכסיו על פיו ר"א אומר נכסים שיש להן אחריות נקנין "בכסף" שטר וחזקה, היינו דמצי ליתן כסף ועי"ז יהא זה מכר. [↑](#footnote-ref-4)
4. ומצאתי בקונט' הראיות להריא"ז ב"מ דמ"ט., ז"ל, אבל גבי מקח כשאדם נותן מקצת פרעון כבר התחיל לפורעו לקנות המקח והשאר הוא כאלו זקפו עליו במלוה, עכ"ל, והרי דאף דהתם איירי בדלא עייל ונפיק אזוזי, וכדמוקמינן לה שם דע"ז:, ודע"כ ל"ב שיזקפנו להדיא במלוה, מ"מ כתב הריא"ז דכל הא דמהני הוא משום דהוי כאילו זקפו עליו במלוה, אך יש לדחות דלפי האמת אי"ז כן, והוא רק בדרך דחי', עייש"ה בדבריו. [↑](#footnote-ref-5)
5. גם צ"ע אם שייך כלל שיתן עצמו לעבד במתנה, והרי כתב הרמב"ם דאף למכור עצמו אסור אם א"צ לדמים למזונותיו, וכ"ש דאסור ליתן עצמו במתנה, וביותר למש"כ המנ"ח דאף מכר עצמו כשא"צ לדמים למזונותיו לא חיילא המכירה, דה"נ ל"מ המתנה, אך בעיקר ד' המנ"ח כבר עמדו דלהדיא תניא בתוספתא ערכין פ"ה, דהמכירה חלה, - והנה אמנם בד' התורי"ד לקמן דכ"א: מבו' דמהני דיתן האב את בתו לאמה במתנה, אך משמעות דבריו שם דהוא רק באמה ולא בעבד, אך לכאו' אין טעם לחלק בזה, וכנראה דאורחא דמילתא נקט, ועכ"פ לפ"ז גם הכא ודאי דלא איירי בע"ע שנתן עצמו במתנה לנכרי. [↑](#footnote-ref-6)
6. והאמנם אם יקצוץ שמוכר את עצמו בעד פחות משויו, שפיר מהני, דבכה"ג מהני קציצתו לקבוע דזהו דמיו, אך התם הרי לא קצץ עמו כלום, שהרי נתן את הסודר בתורת חליפין, וע"כ ל"מ אם אינו שוה כל דמיו, - ודוגמא לדבר מצינו בד' התורי"ד לקמן דכ"א:, עיי"ש שכתב דשייך דין גירעון כסף אף כשנתן את בתו במתנה, ובכה"ג הוי שומת הגירעון כפי שוי' בשעת נתינתה, והרי דאף דבגונא שמכרה בדמים מועטין, הוי הגירעון לפי הדמים שמכרה בהן, מ"מ כל שנתנה במתנה, הוי הגירעון לפי שוי' האמיתי. [↑](#footnote-ref-7)