60 דברים הנפטרים בברהמ_ז א_ - בדין תמרים ושאר דבריםdoc
קטגוריות: ש_ס / א ברכות / ברכות - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / כיצד מברכין

יום ועש"ק חיי שרה כ"א מרחשון תשע"ב

**א**

א] ברכות די"ב., לא צריכא כגון דאכל תמרי וקסבר נהמא אכל ופתח בדנהמא וסיים בדתמרי יצא, דאפי' סיים בדנהמא נמי יצא מ"ט דתמרי נמי מיזן זייני.

ובתר"י והרא"ש למדו מזה לדינא, דאם בירך על התמרים ברהמ"ז יצא יד"ח, וכ"ה בד' הרמב"ן במלחמות ובד' כמה מהראשונים בסוגיין שהובאו בקובץ ש"ק, וכ"ה בהל' ברכות להריטב"א פ"ב הי"ז, וכ"כ הראב"ד בהשגות בעה"מ פ' ערבי פסחים והרמב"ן במלחמות שם, ורבינו דוד והר"ן שם, וכ"כ הרשב"א לקמן דמ"ח..

ב] אמנם הנה כתב בה"ג בהל' ברכות, ז"ל, דברים הבאין לאחר סעודה ונאכלין לאחר סעודה כגון תמרי ורומני ושאר מגדי, ואיתינון וקא אכיל להון בתוך סעודה, טעונין ברכה בין לפניהם ובין לאחריהם, חביצא דקאכיל ליה בתוך הסעודה מ"ט לא צריך ברכה אחריו דכיון דמין מזון הוא מיפטר בברכת המזון, אבל תמרי ורומני ושאר מגדי דלאו מין מזון הוא לא מיפטרי בברהמ"ז, עכ"ל.

והרמב"ן במלחמות שם עמד עמש"כ בה"ג דתמרים לאו מין מזון הוא ואינם נפטרין בברהמ"ז, שהרי להדיא אמרו בסוגיין דתמרים נפטרים בברהמ"ז, וכתב לישב, ז"ל, ולפי דבריו כי אמרי' מיזן זייני ה"מ כשהם עיקר סעודתו אבל לאחר סעודתו טעונין ברכה לפניהם ולאחריהם, עכ"ל, וכ"כ בחי' ר"ד שם.

ג] ובד' תוס' ר"י שיריליאון לקמן דמ"א: מצינו דרך אחרת בזה, ז"ל, ומה שפירש בה"ג טעם דייסא וחביצא שבתוך הסעודה דברהמ"ז פוטרת, לפי שהוא מזון, אבל תאנים וענבים ל"ה מזון, לא משמע וכו', ועוד כל מילי זייני לבד ממים ושייך בהו ברכת הזן, ונהי דמזון לא שייך בהו, מיהו ברכת הארץ וברכת ירושלים דעדיפי ממעין ג' יפטרום, ומזון שנזכר בברהמ"ז שהוא בב' ברכות ראשונות הוא בשביל פת, ומ"מ מותר של ברכות יפטור התאנים וענבים כמו הדייסא, ואפי' התחיל ברכת הזן על תמרים בלא לחם יצא כי חתם בתמרי משום דתמרי נמי מיזן זייני, עכ"ל.

ומבו' להדיא בדבריו, דס"ל דשוה דין תמרים לדין תאנים וענבים, דאינם נפטרין בברהמ"ז, וכל מש"א בגמ' דיצא, הוא רק בשפתח בברכת הזן וחתם בתמרי, ובזה הוא דאמרינן דכיון דתמרי נמי מיזן זייני, והיינו כמש"כ לעיל מינה דכל מילי זייני לבד ממים, ושייך בהו ברכת הזן, הרי דהגם דאם סיים בברכת הזן לא יצא, משום דהזכיר מזון, ותמרי ל"ה מזון, מ"מ כל שחתם בתמרי יצא, משום דכל מידי דזיין אינו מופקע לגמרי מברהמ"ז, וע"כ בכה"ג שפיר אזלינן בתר החיתום.

ומקור גדול לדבריו, הוא מהא דמפרשינן בסוגיין דע"ז קאי הא דתניא דהכל הולך אחר החיתום, וצ"ע דכיון דאפי' סיים בדנהמא יצא, א"כ מהו דתני דהכל הולך אחר החיתום, ובפשוטו מה"ט לא מוקמינן לה בגוונא דנקיט כסא דחמרא בידיה וקסבר דשכרא הוא ופתח ומברך אדעתא דשכרא וסיים בדחמרא, דאמרינן לעיל בסוגיין דיצא, משום דבכה"ג הרי אף אם סיים ואמר שהכל נהי' בדברו יצא, ול"ב בזה להא דהכל הולך אחר החיתום, וכבר עמד בזה הראש יוסף, ושו"ר בשו"ת ר"י לבית הלוי (ויניציא שצ"ב) כלל ה' סימן מ"ז שעמד ע"ז, וכתב דהא גופא קמ"ל דתמרים נפטרין בברהמ"ז, עיי"ש, אך צ"ע היאך מצינו ללמוד לדין זה מן הברייתא, ולפ"ד הר"י שיריליאון ניחא, דאה"נ כל הא דיוצא יד"ח הוא רק משום שסיים בתמרי, והכל הולך אחר החיתום.

ד] ואמנם תמוה טובא, שהרי להדיא אמרו בסוגיין דאפי' סיים בדנהמא נמי יצא, והיאך כתב הר"י שיריליאון דכל הא דיצא הוא רק אם חתם בתמרי.

ונ' לישב, דמש"א בגמ' דאפי' סיים בדנהמא נמי יצא, לאו היינו דאפי' אם פתח בדנהמא וסיים בדנהמא, אלא היינו דאפי' אם פתח בתמרי וסיים בדנהמא יצא, משום דתמרי מיזן זייני, וע"כ שפיר שייכא בהו חתימת הברכה דהזן את הכל, וע"כ אף שאם בירך כל ברכת הזן על התמרים לא יצא, משום דתמרים ל"ה מזון, מ"מ כיון דסיום הברכה דהזן את הכל שייך שפיר על תמרים, ע"כ אף אם פתח בדנהמא וסיים בתמרי יצא, דכיון דברכת הזן שייכת נמי על תמרים, ועיקר מש"א דאפי' סיים נמי בדנהמא יצא, היינו דאין ללמוד מזה דאזלינן בתר חתימה, שהרי גם באופן ההפוך שפתח בתמרי וסיים בנהמא יצא.

**ב**

ה] והנה לדעת הני קמאי דתמרים נפטרין בברהמ"ז, מבו' בדבריהם דהוא דין מסוים בתמרים, משום דזייני וחשיבי כמזון.[[1]](#footnote-2)

אמנם הנה בס' המאורות בסוגיין כתב, ז"ל, ובהאי לישנא דאיתמר בגמ' דתמרי נמי מיזן זייני, יש לתמוה על המפרשים שפירשו דוקא תמרי אבל לא שאר דברים אם אינם מה' המינים אפי' הם מז' המינים, ומי יוכל לומר שתאנים וענבים וגם רבים משאר פירות כגון אפרסקים וכו' ומיני קטנית ובשר ודגים ואורז ודוחן וכיוצא באלו לא זייני, לכך נראה לומר דכל מידי נמי מיקרי מזון כיון דזיין, והלכך לא מפקינן מינייהו אלא מים ומלח, וכי אמרינן בגמ' דתמרי נמי מיזן זייני חדא מן הפירות נקט וכו', ואיך אפשר לומר דמי שאינו מחויב לברך אלא בנ"ר וחסרונן וכו' אם בירך הזן את הכל דעליי' לברכתי' שלא יצא, וד"ז השכל מכריח אותו לקבלו ולפרשו כן, כי מה שאדם רואה בעיניו אין אדם יכול להכחיש, ואנו רואים רבים בני העולם שעושין כל ימיהם עיקר מאכלן באורז ודוחן ופוליז ומיני זרעים, ובהם הם ניזונים ומתפרנסים הם וכל בני ביתם, ולא טעמו פת מה' המינים ה' פעמים בשנה, לפיכך נראה כמו שכתבנו, כי ברהמ"ז פוטרת הכל דיעבד, מיהו לכתחילה אין לו לברך ג' ברכות אלא בשביל אכילת פירות, דברכה שא"צ היא, עכ"ל.

וכ"כ גם בס' המנהיג הל' סעודה, ז"ל, ואם בירך אחריהם ארבע ברכות שלימות יצא, דכי אמרינן תמרי מיזן זייני, ל"ד תמרי, דהא בריש בכל מערבין אמרינן דכל מיני מיזן זייני חוץ ממלח ומים, ועיי"ש שכתב ע"ז, ז"ל, וי"א דתמרי דוקא דסעדי ליבא שאם בירך אחריהן ג' ברכות יצא, ואין נראה דאי מסעד סעדי כיין ופת ובריך עלייהו כיין ופת לבריך שלש ברכות ממש לאחריהן כיין בדקבע עליהם כיון דסעיד כפת אלא ודאי לא סעדי אלא מיזן זייני כשאר מינין, עכ"ל, וכ"כ המאירי בסוגיין בשם יש מי שאומר, וכתב ע"ז דאין הדברים נראין.

ו] ושיטה אחרת מצינו בד' המאירי, ז"ל, וי"מ שלא נשתנה דין תמרים מדין שאר פירות של ז' המינים אלא בטועה שבירך אחריהם ברהמ"ז ול"ה חייב בברהמ"ז ובתמרים הוא שיצא אבל לא באחרות, אבל אם הי' חייב בברהמ"ז כגון שבאו על השלחן ואע"פ שבאו אחר הסעודה שחייב לברך עליהם יצא בברהמ"ז על הכל, אלא שבפירות שאינם מז' המינים אם באו לאחר הסעודה או שאכלן שלא בשעת הסעודה לא יצא בברהמ"ז, ומה שאמרו דברים הבאים לאחר הסעודה שלא מחמת הסעודה טעונין ברכה לפניהם ולאחריהם ומסתמא אפי' בז' המינים נאמרה, התם לכתחלה שמברך עליהן לאחריהן קודם ברהמ"ז אבל בדיעבד יצא, עכ"ל.

ונראה בביאורו, דבטועה ובירך אחר שאר פירות ברהמ"ז, הרי דכיון שהוא מזכיר בברהמ"ז מזון, והני פירות אינם מזון, אינו יוצא יד"ח, ויש להסתפק אם הטעם הוא משום דהזכיר שקר בברכתו, או הוא משום דכשהוא מזכיר מזון ה"ז קובע שברכתו היא על מזון, וכיון שלא אכל מזון, הו"ל ברכה לבטלה, ומשא"כ כשהוא מחויב בברהמ"ז על הפת, שפיר מצי ליכלל בברכתו אף שאר פירות, ואך דלכתחילה יש לו לברך עליהן ברכתן הראוי' ולא לפטרן בברהמ"ז, אך כל שבירך ברהמ"ז שוב אינו מברך עליהן.

ועיקר הך מילתא דשאני היכא דמברך ברהמ"ז רק על דברים דאינם מזון דאינו יוצא יד"ח, מהיכא שהוא מחויב בברהמ"ז על הפת דבכה"ג י"ל דאף שאר דברים נכללין בברכתו, מצינו כן גם בד' תוס' ר"י שיריליאון לקמן דמ"א:, ז"ל, ומה שפירש בה"ג טעם דייסא וחביצא שבתוך הסעודה דברהמ"ז פוטרת, לפי שהוא מזון, אבל תאנים וענבים ל"ה מזון, לא משמע וכו', ועוד כל מילי זייני לבד ממים ושייך בהו ברכת הזן, ונהי דמזון לא שייך בהו, מיהו ברכת הארץ וברכת ירושלים דעדיפי ממעין ג' יפטרום, "ומזון שנזכר בברהמ"ז שהוא בב' ברכות ראשונות הוא בשביל פת", ומ"מ מותר של ברכות יפטור התאנים וענבים כמו הדייסא, עכ"ל.

ומבו' בדבריו, דאף דאם בירך ברהמ"ז על כל מילי לא יצא יד"ח, משום שהוא מזכיר בברהמ"ז מזון והם אינם מזון, והיינו או משום שהזכיר שקר בברכתו, או משום דה"ז קובע שברכתו היא על מזון, וכנ"ל, מ"מ כל שמברך ברהמ"ז על הפת, הרי דמזון שמזכיר בב' ברכות הראשונות הוא בשביל פת, ושפיר מצו שאר מילי דזייני ליפטר בברהמ"ז, ועמש"נ בדבריו להלן ענף ג'.

ז] ומש"כ המאירי דכל הא דכשהוא חייב בברהמ"ז הוא פוטר שאר פירות, הוא רק בז' המינים, נראה דזה מתפרש כמש"כ המאירי לעיל מינה, ז"ל, שאפי' בירך עליהן ג' ברכות יצא הואיל והם מהז' מינים ומדברים הזנים ותמרי מיזן זייני, עכ"ל, ומבו' דכל הא דתמרים נפטרין בברהמ"ז משום דמיזן זייני הוא רק משום שהן מז' המינים, וגם בד' ההשלמה והמאורות והרשב"ץ בסוגיין נראה דכל מה שהוצרכו לחדש דשאר מינים אין נפטרין בברהמ"ז, הוא רק בדברים שהן מז' המינים, עיי"ש.

ונ' בביאורו, שהרי בפי' רשב"ם פסחים דק"ג: כתב דיין נפטר בברהמ"ז מק"ו, דהשתא אחת מעין ג' סגי להו כ"ש ג' ברכות עצמן, והראב"ד בכתוב שם נחלק ע"ז, וכתב דלא אתו שלש ומיפטר מעין שלש, וטעמא דמילתא משום דשלש ברכות מדכרינן בהן מזון ופירות אינם מזון, עכ"ל, ואשר ע"כ בתמרים שהן מזון שפיר אמרינן להק"ו דהשתא אחת מעין ג' סגי להו כ"ש ג' ברכות עצמן, ומשא"כ בדברים שאינם מז' המינים שאין דינם לברך עליהן מעין ג', אין ברהמ"ז פוטרתן, דכל הק"ו הוא רק בדברים שדינם לברך עליהן מעין ג' ברכות, דבזה אמרינן דכ"ש ג' ברכות עצמן, ומשא"כ בדברים שברכתן היא בנ"ר, דאי"ז שייך כלל לברהמ"ז, אין ברהמ"ז פוטרתן.

ואשר זהו שכתב המאירי, דגם לדעה זו דכשהוא מחויב בברהמ"ז ה"ה פוטר אף שאר פירות, כ"ז הוא בפירות מז' המינים שדינם לברך עליהן מעין ג', ואמרינן דק"ו שהן נפטרין בברהמ"ז, ואך דמ"מ כל שבירך עליהן בפנ"ע ברהמ"ז לא יצא משום שאינם מזון, ובזה הוא דאמרינן דכל שהוא מחויב בברהמ"ז על הפת, קאי הזכרת המזון על הפת, ושפיר הן נפטרין בברהמ"ז, אך פירות שאינם מז' המינים אין ברהמ"ז פוטרתן כלל, וע"כ אף אם הוא מחויב בברהמ"ז על הפת, אינם נפטרין בברהמ"ז.

ח] ובעיקר מה שנקט המאירי דדברים שברכתן לאחריהן היא בנ"ר אינם נפטרין בברהמ"ז, אף כשמברך ברהמ"ז על הפת, הנה בד' הריטב"א מצינו דפליג ע"ז, דהנה ז"ל הריטב"א בהל' ברכות פ"ג ה"ג, ופירות הבאים לאחר סעודה כל שהוא מז' המינין טעון ברכה לפניו ולאחריו חוץ מן תמרים, ואם אינו מז' המינין טעון ברכה לפניו ולא לאחריו ונפטר בברהמ"ז וכן הדין באוכלי ירקות חיים לתענוג לאחר סעודה מברך לפניהן ולא לאחריהן, עכ"ל, והרי דאף דפירות מז' המינים אינם נפטרין בברהמ"ז, מ"מ שאר פירות וירקות נפטרין בברהמ"ז.

והדברים נתפרשו במיוחס לריטב"א לקמן דמ"א:, ז"ל, והא דאמרינן הכא דטעונין ברכה לאחריהם היינו בפירות של ז' המינים, אבל שאר פירות דברכה דידהו לאחריהם הוא בנ"ר רבות ולא כלום מקריא בכל דוכתא וכיון דבריך ברהמ"ז ממילא מפטר, עכ"ל.

ואמנם לכאו' הי' נראה דמודה הריטב"א דאם בירך על שאר מינים בפנ"ע ברהמ"ז לא יצא יד"ח, דכיון שאינו מחויב בברהמ"ז, וגם אינהו לא זייני, הו"ל ברכה לבטלה, ורק כשהוא מחויב בברהמ"ז על הפת, הוא דס"ל שה"ז פוטר לדברים שברכתן היא בנ"ר, אך בד' הריטב"א פ"ז ה"ד מבו' לכאו' דגם אם בירך עליהן ברהמ"ז נפטר, ושמא יש לדחות, עיי"ש.

ובתשו' הרשב"א המיוחסות סימן ר"ב נחלק ע"ז, ז"ל, דלעולם אין ברכה פוטרת חברתה ואפילו החשובה לשלמטה הימנה, ולא אפילו ברכת בורא נפשות שקורין אותה ולא כלום, ותדע לך מכללי דר"פ וכו' דברים הבאים לאחר סעודה טעונין ברכה לפניהם ולאחריהם, ואמאי לאחריהם לפטרינה ברכת ג' של ברהמ"ז, אלא ש"מ דאין ברכה פוטרת חברתה ומדקאמר סתם דברים הבאים לאחר סעודה, משמע כל דברים בין ענבים בין אתרוג שאין ברכתו אלא בורא נפשות, עכ"ל.

ט] ויש להוסיף עוד בענין זה, דהנה כתב הטור בסימן ר"ח, ז"ל, ואני הייתי רוצה לומר דה"ה אם אכל מיני לפתן ואכל עמו מה' מינין שא"צ לברך על הלפתן שברכת על המחי' פוטרתו דאף הוא זיין, ולא הודה לדברי, עכ"ל, והב"י שם פירש דטעמא דהרא"ש דלא הודה לו, הוא משום דמיני ליפתן אע"ג דמיזן זייני לא סעדי, אבל מיני דגן מיסעד סעדי הלכך לא שייכי אהדדי, עכ"ל.

והב"ח שם תמה ע"ז, דא"כ מ"ט אם בירך על תמרים ברהמ"ז יצא, הרי תמרים נמי לא סעדי כיון דאינם מין דגן, אמנם בד' כמה מקמאי מבו' דתמרי מסעד סעדי והוו מזון, וע"כ פירש טעמא דהרא"ש, דדוקא בתמרים יצא בברהמ"ז משום דגידולם מן הארץ כמו ה' המינים ומשא"כ בלפתן דהיינו בשר ודגים, אע"ג דזייני, ל"ד לה' המינים דגידולן מן הארץ, עכ"ד, וצ"ב מ"ש דברים שגידולם מן הארץ שנפטרים בברהמ"ז מדברים שאין גידולם מן הארץ שאין נפטרין בברהמ"ז, ולכאו' עפי"ד המאירי הי' מקום לומר, דשאני תמרים שהן מז' מינים, וע"כ הן נפטרין בברהמ"ז, ומשא"כ שאר מינים אף אם זייני אינם נפטרין בברהמ"ז ובברכת מעין ג'.

אך לכאו' אי"ז מתישב למש"כ הרא"ש בסוגיין שאפי' לא אמר על התמרים אלא ברכת הזן יצא, ובכה"ג שלא אמר אלא ברכת הזן, הרי א"א לפטרו מכח הק"ו דאם במעין ג' יצא כ"ש בג' ברכות עצמן, ובע"כ דהא דתמרים מיפטרי בברהמ"ז אי"ז מכח הק"ו, אלא כיון שהם בכלל מזון, ה"ה נפטרין בברהמ"ז, וא"כ אי נימא דגם שאר מילי חשיבי מזון, בדין דאף שאר מילי יפטרו בברהמ"ז, ודו"ק.

**ג**

י] כתב הרא"ש בפ' כיצד מברכין סימן כ"ו, ז"ל, ועוד כתב בה"ג מה שחביצא ודייסא נפטרין בברהמ"ז משום דהוו מין מזון, אבל תמרי ורמוני ושאר דברים לאו מין מזון הוא הלכך לא נפטרו בברהמ"ז, וקשה לפירושו וכו', ועוד כל מילי דזייני לבד ממים שייכא בהו ברכת הזן ונהי דמזון לא שייך בהו מ"מ ברכת הזן וברכת הארץ וברכת ירושלים דעדיף טפי ממעין ג' לפטרן, עכ"ל.

וכ"ה בתוס' ר"י שיריליאון לקמן דמ"א:, ועיי"ש שהוסיף ע"ז, ז"ל, נהי דמזון לא שייך בהו, מיהו ברכת הארץ וברכת ירושלים דעדיפי ממעין ג' יפטרום, ומזון שנזכר בברהמ"ז שהוא בב' ברכות ראשונות הוא בשביל פת, ומ"מ מותר של ברכות יפטור התאנים וענבים כמו הדייסא, עכ"ל, והיינו דהגם דאם בירך עליהן ברהמ"ז לא יצא, ול"ה כמידי דמזון דאם בירך עליהן ברהמ"ז יצא, היינו משום שהזכיר מזון והם אינם מזון, אך כל שמברך ברהמ"ז על הפת, דהמזון שהזכיר הוא בשביל פת, הרי דאי נימא דמידי דמזון נפטרים בברהמ"ז, ה"ה לשאר דברים דזייני.

יא] אמנם צ"ע בזה, דהנה דעת הרא"ש גופי' דיין ותמרים נפטרין בדיעבד ברהמ"ז משום דחשיבי כמזון, והאחרונים נקטו דלדעתו ה"נ אם בירך ברהמ"ז על הפת ונתכוין לפטור את התמרים והיין יצא, וה"נ הוא בדייסא שנקטו האחרונים דודאי עדיפא מתמרים ונפטרת בדיעבד בברהמ"ז, דה"נ אם בירך ברהמ"ז על הפת ונתכוין לפטור את הדייסא יצא.

ולפ"ז הרי הי' הדין נותן, דאם בירך ברהמ"ז על הפת ונתכוין לפטור לשאר דברים שאינם מזון, יצא יד"ח, שהרי הרא"ש נחלק ע"ד בה"ג, דאם דייסא נפטרת בברהמ"ז שמברך על הפת, בדין דאף שאר מילי דזייני נפטרין בברהמ"ז, וא"כ כיון דמודה הרא"ש דאם נתכוין לפטור את הדייסא בברהמ"ז יצא, בדין דאף שאר מילי שנתכוין לפטרם בברהמ"ז נפטרו, והפוסקים נקטו בפשיטות לא כן.

יב] ושמעתי לישב היטב בזה, ושו"ר כעי"ז בס' עדות ביעקב סימן קמ"א, דמשה"ק הרא"ש ע"ד בה"ג דאם דייסא נפטרת בברהמ"ז משום דהויא מין מזון, ה"ה שאר דברים דזייני, הוא רק לדעת בה"ג דלכתחילה דין הדייסא ליפטר בברהמ"ז.

והטעם בזה, דהנה נת' בסימן ד' סק"ג בדעת הרא"ש דס"ל, דדברים הנפטרים בדיעבד בברהמ"ז, אף אם יש לו לברך ברהמ"ז על הפת, אין לו לפטרם לכתחילה בברהמ"ז, ולפ"ז הרי דה"נ אף דדייסא הויא מזון ונפטרת בברהמ"ז, מ"מ לכתחילה יש לו לברך עלי' את ברכתה ולא לפטרה בברהמ"ז.

ונראה דמה"ט פירש הרא"ש בדעת בה"ג, דהא דדייסא נפטרת לכתחילה בברהמ"ז, הוא רק משום דהויא מכלל סעודת הפת, וע"כ כל שמברך ברהמ"ז על הפת, יש לו לכללה בברהמ"ז, כיון שאף היא מזון היא.

וע"ז תמה הרא"ש, דא"כ אף שאר מילי נמי, דכיון דזייני מצינו לכללם בברהמ"ז, דאף דמזכיר מזון בברהמ"ז, הוי זה בשביל הפת, ושפיר מצו שאר מילי ליכלל בכלל ברהמ"ז.

יג] ולפ"ז נראה, דכ"ז הוא לדעת הבה"ג דדייסא נפטרת לכתחילה בברהמ"ז משום שהיא בכלל סעודת הפת, וע"כ ס"ל להרא"ש דבדין דאף שאר מילי יפטרו בברהמ"ז, אך לדעת הרא"ש גופי' דדייסא אינה נפטרת לכתחילה בברהמ"ז, והא דאם נתכוין לפטרה בברהמ"ז יצא, הוא משום דהו"ל כבירך ברהמ"ז על הדייסא בפנ"ע דיצא, הרי ממילא דכ"ז הוא בדייסא ובתמרים וביין דהוו מזון, אך בשאר מילי דל"ה מזון, הרי דכ"ה דאם בירך עליהן בפנ"ע ברהמ"ז לא יצא, ה"נ אם נתכוין לפטרם בברהמ"ז שבירך על הפת לא יצא.

והטעם בזה הוא, דאף שכתב הר"י שיריליאון דשפיר מצינו לפטור גם שאר מילי בברהמ"ז, משום דמזון שנזכר בברהמ"ז הוא בשביל פת, כ"ז הוא אם הם נכללין בכלל סעודת הפת ומצינו לכללם בברהמ"ז דהפת, דבזה הוא דאמרינן דמזון שנזכר בברהמ"ז הוא בשביל הפת, אך אם באנו לדון דתחול ברהמ"ז עליהן בפנ"ע, הרי דכיון שנזכר מזון בברהמ"ז, ל"מ ליפטר בברכה זו כיון שהם אינם מזון.

וזה מתבאר היטב לפמש"נ לעיל סק"ו לדון, דהא דכשמברך ברהמ"ז על דברים שאינם מזון בפנ"ע לא יצא, משום שמזכיר מזון והם אינם מזון, אי"ז משום שהוא מזכיר שקר בברכתו, אלא הוא משום שכל שהוא מזכיר מזון, מתפרשת ברכתו על מזון, וע"כ ל"מ לפטור דברים שאינם מזון, ואשר ע"כ הדין חלוק, דאם באנו לדון שיכללו שאר מילי עם הפת בברכתו, שפיר מצינו לכללם, דמה שהזכיר מזון הוא בשביל הפת, אך אם באנו לדון שתחול הברכה על שאר מילי בפנ"ע, הרי דכיון שהוא מזכיר מזון בברכתו, ל"מ חיילא על דברים שאינם מזון בפנ"ע, ודו"ק.

יד] ובעיקר מש"נ דכל עיקר קו' הר"י שיריליאון והרא"ש ע"ד הבה"ג, הוא משום דס"ל דאף דברים דהוו מזון ונפטרים בברהמ"ז, מ"מ לכתחילה אין לו לפטרם בברהמ"ז אף כשהוא מחויב בברהמ"ז על הפת, ובע"כ דהא דדייסא נפטרת לכתחילה בברהמ"ז הוא משום דהויא בכלל סעודת הפת, וזהו שהקשו דא"כ אף שאר מילי נמי, הנה לפ"ז נמצא דאי נימא בדעת בה"ג דס"ל כדעת הרמב"ן ודעימי' שנת' בדעתם בסימן ד' סק"א דכל דברים הנפטרים בברהמ"ז בדיעבד, כל שיש לו לברך ברהמ"ז על הפת הוא פוטרם לכתחילה, שפיר ניחא הא דס"ל לבה"ג דדייסא נפטרת בברהמ"ז, ול"ק ע"ז דא"כ אפי' שאר מילי נמי, וז"פ.

1. וצ"ע לפ"ז, דמ"ט הנודר מן המזון אינו אסור אלא בה' המינים, ולא נאסר בתמרים דנמי חשיבי כמזון, והמאירי לקמן דל"ה: נקט, דאף דתמרים זנים וסועדים, מ"מ אינם מזון, וע"כ אינו נאסר בהן, וכנראה היינו דמזון לא חשיב אלא דבר שעיקרו עומד לזון בו, וע"כ תמרים שאין עיקרם לזון בהן, לא חשיבי כמזון, אך בד' ההשלמה בסוגיין מפורש דתמרים הוו מזון כה' מיני דגן, עיי"ש, וכ"ה בל' כמה מקמאי בסוגיין, ולפ"ז תיקשי דמ"ט אין הנודר מן המזון נאסר בהן, ועמש"כ בזה בדברי דוד לקמן דל"ה:, וע' גם באהעו"ז סימן ר"ח שרמז להעיר בזה.

   אמנם כבר נת' בסימן ב' סק"ג בהערה, דמעיקרא לק"מ, שהרי בד' כמה מקמאי מפורש דהנודר מן המזון אינו נאסר אף באורז ודוחן, וכ"ה בטושו"ע יו"ד סימן רי"ז, ופירש הגר"א שם דהוא משום דבל' בנ"א אין קורין להן מזון, וא"כ הרי דמה"ט אף אינו נאסר בתמרים, וז"פ. [↑](#footnote-ref-2)