53 הערות להלכה בדיני מלבוש
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / הוצאה / הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / במה בהמה עניינים

א] משקפיים הביא בחוט שני דהחזו"א חשש לילך עמהן ברה"ר גמורה דאפשר דהוי משוי.

ויל"ד מדין קב הקיטע וע' ערוה"ש בזה?

א] בהא דשן תותבת לא חשיב משוי, צ"ב מ"ש מקב הקיטע דחשיב משוי אם אך אין ע"ז תורת מנעל, כמבו' בסוגיא דיומא.

ונ' דשאני שן תותבת שהיא משמשת במקום השן, וע"כ ה"ה בטלה לגוף, ומשא"כ קב הקיטע, כיון שאינו הולך ע"ז ואי"ז אלא כדי שיראה שאינו חסר רגל, ע"כ שפיר חשיב כמשוי, וכ"ה מבו' בתוס' הרא"ש בדס"ה: דאם אינו הולך ע"ז ניחא הא דחשיב משוי, וכ"ה בב"י סימן ש"א, דהא דהוי משוי הוא משום שאינו הולך ע"ז, עיי"ש.

וגם לפ"מ שפירשו התוס' מתחילה דאיירי דהולך ע"ז, הרי פירש בתוס' הרא"ש שם דהא דאסור הוא משום שאין עיקר הליכתו ע"ז, ולפ"ז ניחא דל"ד לשן דהשן התותבת הויא תחליף לשן, וע"כ היא בטלה לגוף, ומשא"כ בקב הקיטע שאין עיקר הליכתו ע"ז ואינו תחליף לרגל, אי"ז בטל לגוף.

והא דלא שרי קב הקיטע משום נוי, נ' דהוא ע"ד דבר העשוי להראות עושר, דמצינו בכוליאר שאסור, ובריטב"א פירש כן גם טעמא דמ"ד דאם יצאה בעיר של זהב חייבת חטאת, וע' גם בד' הראשונים לגבי קמרא שמבו' כן, וה"נ דבר העשוי כדי להראות כאילו יש לו רגל לא חשיב כנוי אלא הוי זה משאוי, וצ"ע עוד בזה.

אך מ"מ נראה דכ"ז הוא כשאינו מחובר לו, אך אם ה"ז מחובר לגמרי, ודאי ה"ז בטל לגוף ומותר לצאת בו, וז"פ.

] בדין אבר מלאכותי, בספר שש"כ פי"ח סט"ו כתב, דמחוסר אבר כלשהו מותר לצאת באבר המלאכותי שהתקינו לו, ובהערה שם כתב, מכיון שהוא דרך שימושו עיין סי' ש"א סט"ו ובמ"ב סקנ"ו, ומותר לצאת בשינים תותבות וכו'.

ולפי האמור יש לדון בזה, שהרי לפי פשטות הסוגיא ביומא, כל הא דקב הקיטע ל"ה משא, הוא רק משום דאף מנעל של עץ יש עליו תורת מנעל, אך אלמלי כן הי' חשיב משוי, וא"כ ה"נ אבר מלאכותי בדין שיהא חשוב כמשוי.

אך כבר נת' לעיל סוסק"א?, דאם הוא מחובר בחיבור גמור לגוף, מסתברא מילתא דהוא בטל לגוף ומותר לצאת בו, ודברינו כאן הוא היכא שאינו מחובר בחיבור גמור לגוף.

ואין לדמותו לשן תותבת דל"ה משוי, שכבר נת' לעיל דטעם ההיתר בשן תותבת, הוא משום שהשן התותבת משמשת כתחליף לשן, והוא אוכל בה, ומשא"כ באבר מלאכותי שאינו משמש לכלום אלא כדי שלא יהא נראה חסר אבר, יש לאסור לצאת בו.

ואמנם לדעת הרשב"א דאף אם מנעל של עץ לא חשיב מנעל אפ"ה לא חשיב קב הקיטע כמשוי, לכאו' יש להתיר גם שאר אבר מלאכותי, וע' בביאור הגר"א סימן ש"א סט"ז שנקט שדעת השו"ע לפסוק כדעת הרשב"א, והגר"א גופי' משמע דמצדד כדעת הרמב"ן, וע' מ"ב שם סקנ"ט, ולפי האמור בזה תלוי דין אבר מלאכותי אם מותר לצאת בו.

שו"ר בשו"ת מהרש"ם ח"ב סימן ה' דפשיטא לי' דעין זכוכית ל"ה משוי, ולא דן שם אלא משום חשש דילמא נפיל ואתי לאתויי, עיי"ש דמסיק להתיר בזה, וצ"ע בזה.

] מוך לנדתה, יל"ד אם הוא מוצמד לבגד אם הוא בטל לבגד.

ובפשוטו אם מצטערת במה שגופה מתלכלך, חשיב צורך הגוף ומותר, ול"ב דוקא צער שכתבו התוס'.

עוד יל"ד אם בלא זה אין יכולה ללבוש את הבגד, די"ל דכה"ג חשיב כצורך לבישת הבגד, וה"ז בטל לבגד, וצ"ע בזה.

] כסא גלגלים, יל"ד מדין קב הקיטע, גם יל"ד מדין טפל, וע' פלוגתת הר צבי עם הגרש"ז, ודו"ק.

ובדין אופנים, יל"ד אם חשיב כהוצאה גמורה, או דהוי טפל, וודאי י"ל דלא חזינן לה כקב הקיטע, כיון שאי"ז משמש לו כרגלו.

] נעלי בית, ע' מ"ב סק"ס, ולכאו' בזמנינו יש להתיר, שאין דרך לילך בלא נעליים, וגם ביוהכ"פ נ' דיש להתיר.

] מחט שמשאירים לצורך אינפוזי' או דיאליזי' התיר בחוט שני סקי"ב, כיון שבאדם כזה הדרך שיהי' לו המחט בבשרו כמו שנוהגים לעשות הרופאים, ובטל כלפי הגוף, ומותר לצאת בו בשבת.

וכ"ז הוא אם נתיר דבר שדרך להיות עליו.

גם יל"ד, דאף אם שרי דבר שדרך להיות עליו, כ"ז הוא אם שימושו הוא עתה, אך דבר שמניחין אותו בקבע לצורך שימוש שיתשמש בו בביתו, ודאי אין לנו להתיר.

] שקית ניילון שאי"ז הדרך להגן על הראש בזה מפני הגשמים ה"ז אסור, וכ"כ בחוט שני סקי"ג

] שרוולים מקופלים אסר באג"מ, וצ"ע חדא דהרי כל שמכניס ידיו שרי אף אם מקפל, ועוד דכל הא דאסרו במקפל הוא בשאי"ז דרך לבישה, אך שרוולים מקופלים הרי הוי דרך לבישה.

] פלטה לישור שינים אסר שם סקי"ט אא"כ אין מוציאין אף בלילה, דל"ד לרפואה כיון שהתועלת הוא לזמן מרובה, ולכאו' אין מקור לזה, אלא כיון שהוא משמש את הגוף ה"ז מותר.

] שינים תותבות, כתב שם דאם ה"ז ליופי מותר, ואם רק לאכילה אסור.

ולמש"נ לעיל יש לדון הרבה בזה.

] שם סקכ"ב, התיר במכשיר שמזרים בקצב איטי לתוך הגוף אינסולין או סוכר לחולי סוכר, ובלון שמזרים מתוכו חמצן לגופו של האדם, דכיון דהאדם נצרך לזה לרפואתו והתקינו לכך מכשירים המתאימים לצורך רפואתו, הוי בכלל התירא דרפואה שאינו משאוי בשבת, ואף שכעת הוא נושא משא של חמצן סוכר אינסולין שלא נצרך אליו ממש באותו רגע אלא למשך השעות הקרובות, ולכאו' הוי כמו משאוי וכו', זה אינו, דכיון דזה דרך השימוש שנכנס מעט מעט לגופו והוא מחובר לגופו ונצרך לו, הרי זה דרך השימוש באלו באופן הזה, עכ"ד, והוא תמוה טובא, ולכאו' אין מקום כלל להתיר בזה, דמה יבטל כל האינסולין וכו' לגופו.

יש להתיר בכמה דברים, ע"פ ל' הרמב"ם, וע"פ ד' הסה"ת בזוג, די"ל דדבר קטן ה"ה בטל לבגד אף אם אינו משמש אותו ודעתו עליו, ואינו חשוב משוי, וצ"ב השיעור בזה, וגם בפוסקים לא הוזכר ד"ז.