35 שכחה, אם חשיב כפשיעה
קטגוריות: ש_ס / לב בבא מציעא / ב_מ עניינים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / שומרים / מהדו_ק

מוצש"ק בלק אור לט"ו תמוז תש"ע

א] כתב התשב"ץ ח"א סימן קנ"ו, ז"ל, וגם אין לפטרו בטענ' אונס לפי שלא היה יודע שאותו שטר היה בכלל אותן שטרות ואונס היה לפי שכל הטוען לא הייתי יודע ששם היה לאו אנוס הוא אלא פושע וכדאמרי' בפ' המפקיד כל לא ידענא פשיעותא היא, וכיון שלהראות אותו השטר שזה הי' בכללן הוי פושע אע"פ שלקח הזקן זה השטר בחזקה ובאונס מחייב, דהא קי"ל התם וכו' תחילתו בפשיעה וסופו באונס חייב, ודבר זה אע"פ שלענין פקדון אתמר ה"ה לדינא דמסור, ולענין נזקין נמי אמרי' בפ' כיצד הרגל היתה אבן מונחת לו בחיקו וגו' הכיר בה ושכחה ועמד ונפלה לענין נזיקין חייב, עכ"ל.

ומבו' מדבריו דלא כמש"כ בישועות ישראל סימן נ"ה סק"א דכל הא דלא ידענא פשיעותא הוא היינו רק בשומר, דבשעה ששכח הוי פושע, וההפסד הוא מכח פשיעה זו, שהרי התשב"ץ למד מזה לדין מוסר, ומבו' בדבריו דהוא חד דינא עם הכיר בה ושכחה דלענין נזיקין חייב.

ואמנם צ"ע שהרי אדרבה אמרו שם דלענין ד' דברים פטור, ופירש"י דאי"ז פשיעה אלא אונס, וכבר עמדו ע"ז הרבה מרבותינו האחרונים, עי' שער אפרים סימן כ"ח ושבו"י ח"ב סימן קמ"ח ועוד רבים.

ונ' מזה, דס"ל דאף בדחשיב שוגג ואינו מתחייב בד' דברים, אכתי י"ל דחשיב כפושע להתחייב בחיובי שומרים.

שאילת יעבץ ח"א סימן פ"ה, וא"כ אפי' שכח קרוב למזיד הוי ואינו נפטר בכך. (וצ"ע במג"א א"ח סי' ק"ח סקי"א) וכל לא ידענא פשיעותא הוא, עכ"ל.

מבי"ט ח"ג סימן קל"ג, שאלה מעשה היה שראובן נתן לשמעון טבע' זהב באבן טובה שיראה את האבן לבקיאים כמה היתה שוה ושמעון הנזכר הניחה באצבעו וכשהיה רוצה ליטול ידיו לאכול הסיר הטבעת מאצבעו והניחו בין חגורו למלבושו עד שינגב ידיו וקראו לו מבחוץ במהירות שהיו מוליכים את קרובו לערכאות שיבא להצילו לנחפז ללכת לחוץ והסיח דעתו מן הטבעת ונפל ונאבד וראובן תובע ממנו ממון רב על האבן הטובה יורינו מורינו. ונראה לי כי אין זה אלא שומר חנם כי לא מסר לו הטבעת אלא להראותו ולא נעשה סרסור עליו גם אם היה דרכו להיות סרסור בשכר באבנים טובות וכיוצא בהם ומה שהניחו בין חגורו למלבושו לא היתה פשיעה כיון שהיתה באצבעו. ורגילות הוא להניח הטבע' באצבעו להוליכו להראותו וגם הוא רגילות להסירו בשעת נטילת ידים שלא יהיה חוצץ ולא היה צריך להניחו בחיקו כיון שמיד היה דעתו לחזור להניחו באצבעו וא"כ אם הקריאה שקראוהו להציל האיש היתה נחוצה שאם לא היה יוצא אז מיד לא היה יכול להצילו כפי מה שקראוהו או כפי מה שאירע לאיש לא הויא פשיעה מה שלא זכר לקחת הטבעת קודם והוי שכחתו בפתע פתאום כמו אונס ונאבד מתוך זה והוי שומר חנם שפטור מגנבה ואבידה כי גם שהשומר לא יעמוד לפי שעה השמירה הראויה לכל דבר אינו נקרא פושע עד שיהיה לו זמן לשמור השמירה הראויה וכמו שאמרו על מי שהופקד אצלו כספים בערב שבת בין השמשות שאינו חייב לקברן עד מוצאי שבת ואם תלמיד חכם הוא עד שיבדיל ונראה לי כי דין זה הוא שאפי' ש"ש אינו חייב לקברן עד מ"ש ואם נאבדו אז פטור וכן בטבעת זה אפי' שהיה ש"ש שאמר לו בפי' שיתן לו שכר על הראותו יהיה פטור מאבדת הטבעת אם היה על אונס ניכר מה שקראוהו ונחפז ללכת, עכ"ל.

ולכאו' מבו' בד' המבי"ט דשכחה חשיבא כאונס, וצ"ע מהא דלא ידענא פשיעותא הוא, וי"ל דהוא רק בלא ידענא שאינו נזכר עתה מקומו, אך מה ששכח רגע א' לא חשיב כפשיעה, אך באמת ממש"כ המבי"ט דהיינו רק בשהי' אונס ניכר שהי' עליו לילך, מבו' דבלא זה חשיב זה כפשיעה, הגם ששכח ומכח שכחתו לא לקח את הפיקדון, והרי דודאי מוטל על השומר לעיין קודם לכתו אם הניח הפיקדון, ורק בכה"ג שהוא נחפז לילך, הוא שכתב דאין שכחתו פשיעה, וצ"ע עוד בזה.