יט - בפלוגתא דר יוחנן ור_ל בפטור קלב_מ בשוגגין, ובדין חייבי מיתות שוגגין ומלקות
קטגוריות: ש_ס / כה כתובות / כתובות - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / ענינים בפרק אלו נערות

יום ועש"ק ויחי תשפ"ד

**א**

א] כתובות ל"ד ב', נחלקו בגמ' בפלוגתא דר' יוחנן ור"ל בדין שוגגין, דלדעת רב דימי נחלקו בין בחייבי מיתות שוגגין ובין בחייבי מלקיות שוגגין, דלר' יוחנן חייבין בתשלומין ולר"ל פטורין מן התשלומין, ולדעת רבין בחייבי מיתות שוגגין כו"ע מודו דפטורין מן התשלומין מדתנא דבי חזקי' ונחלקו בחייבי מלקיות שוגגין דלר' יוחנן חייבין בתשלומין משום דקרא דתדב"ח הוא בחייבי מיתות ולר"ל פטורין מן התשלומין משום דבפירוש ריבתה תורה חייבי מלקיות כחייבי מיתות, ונחלקו אם הוא מגז"ש דרשע רשע או מגז"ש דמכה מכה.

ב] והנה הרי מצינו ג' אופנים דקלב"מ, חדא, הוא בחייבי מיתות וממון דפטורין מן התשלומין, והב' הוא בחייבי מלקיות וממון דאין לוקה ומשלם, והג' הוא בחייבי מיתה ומלקות דפטורין מן המלקות, ובגמ' הכא נתפרש הדין דשוגגין בחייבי מיתות וממון ובחייבי מלקיות וממון, אך לא נתפרש הדין בחייבי מיתות ומלקות אם פטורין מן המלקות אף כשלא התרו בהן למיתה.

ובחולין פ"א ב' פליגי בה ר' יוחנן ור"ל בשוחט אוא"ב לע"ז דלר' יוחנן כל שלא התרו בו למיתה משום ע"ז לוקה ולר"ל אינו לוקה, ואמרינן עלה דאזדי לטעמייהו דכי אתא רב דימי אמר חייבי מיתות שוגגין וחייבי מלקות שוגגין ודבר אחר ר' יוחנן אמר חייב ור"ל אמר פטור וכו', ואמרינן דצריכא דאי אשמועינן בהא בהא קאמר ר"ל אבל בהא אימא מודי לי' לר' יוחנן, ואי איתמר בהא בהא קאמר ר יוחנן אבל בהא אימא מודי לר"ל, ופירש"י, ז"ל, בהא קאמר ר"ל דפטור ממלקות הואיל ויש בשחיטה זו צד מיתה פקע לי' תורת מלקות מיני' דתרתי בגופא לא רמו עלי' הילכך אפילו לא אתרו בי' למיתה ליכא מלקות אבל חייבי מיתות שוגגין ודבר אחר כגון ממון דחדא בגופא וחדא בממונא אימא תרוייהו רמו עלי' ומיהו היכא דמיקטיל לא משלם משום דקלב"מ אבל היכא דלא מיקטיל משלם, - אבל בהך דלעיל אימא מודי לי' לר"ל דלא רמיא תורת מלקות בעבירה של מיתה כלל, עכ"ל.

והנה הגמ' התם אתיא כר' דימי דלר' יוחנן אין חייבי מיתות שוגגין פטורין מן התשלומין, וזהו שאמרו דלדידי' ה"נ אין חייבי מיתות שוגגין פטורין מן המלקות, - אך לפ"מ דמסקינן בסוגיין כרבין דמודה ר' יוחנן דחייבי מיתות שוגגין פטורין מן התשלומין, ורק בחייבי מלקיות שוגגין הוא דס"ל דחייבין בתשלומין, לא נתפרש להדיא בגמ' דין חייבי מיתות שוגגין אם פטורין מן המלקות.

ג] והנה לפ"מ שפירש"י בחולין שם לצריכותא דגמ', הרי מבו' דהא הוה פשיטא להגמ' דאם חייבי מיתות שוגגין פטורין מן התשלומין, ה"נ הם פטורין ממלקות, אלא דמצרכינן לה איפכא, די"ל דאף דהן פטורין מן המלקות מ"מ אינם פטורין מן התשלומין, ולפ"ז הדין נותן דלפ"מ דמסקינן הכא כרבין דחייבי מיתות שוגגין פטורין מן התשלומין מדתדב"ח, ה"נ הם פטורין מן המלקות, וסוגיא דהתם ר' יוחנן אין חייבי מיתות שוגגין פטורין מן המלקות, הוא לפ"מ דס"ל להגמ' התם כרב דימי דלר' יוחנן חייבי מיתות שוגגין חייבין בתשלומין.

אך הנה התוס' בחולין שם פירשו לצריכותא דגמ' איפכא, דאף אם חייבי מיתות שוגגין פטורין מן התשלומין, י"ל דאינם פטורין מן המלקות, משום דהא דמיפטרי מן התשלומין הוא מדתדב"ח, אך במלקות ליכא להא דתדב"ח, - ולפ"ז הרי י"ל דגם לפ"מ דמסקינן הכא כרבין דמודה ר' יוחנן דחייבי מיתות שוגגין פטורין מן התשלומין מדתדב"ח, מ"מ מתישב הא דא"ר יוחנן בחולין דאינם פטורין מן המלקות, משום דע"ז ליכא להא דתדב"ח.

ד] ונתפרשו הדברים בד' הרשב"א בסוגיין, ז"ל, אמר רבא ומי איכא למ"ד חייבי מיתות שוגגין חייב, כלומר ממון, אבל ודאי חייבי מיתות שוגגין ומלקות וכו' לר' יוחנן חייב מלקות אע"ג דאי אתרו בי' אמיתה פטור ממלקות, דהא בהדיא פליגי בה ר' יוחנן ור"ל בריש פרק אוא"ב וכו', וטעמא דמילתא דפטור דחייבי מיתות שוגגין מהיקשא דמכה בהמה ילפינן לי' וההוא בממון הוא, והלכך ממון שמענו מלקות לא שמענו, עכ"ל, וכ"ה מבו' גם בד' הרמב"ם בפי"ב משחיטה ה"ז שפסק כר' יוחנן דכל שלא התרו בו משום ע"ז לוקה משום אותו ואת בנו, אף דקי"ל דחייבי מיתות שוגגין פטורין מן התשלומין, וכ"כ המאירי בחולין שם דחייבי מיתות שוגגין פטורין מן התשלומין ואינם פטורין מן המלקות.

אך המהרש"א במכות ט"ז א' נקט בפשיטות דלפ"מ דקי"ל דחייבי מיתות שוגגין פטורין מן התשלומין, ה"נ הם פטורין מן המלקות, ותמה ע"ד המהרש"ל שם שנקט דלא כן, וזה כמש"נ בדעת רש"י.

**ב**

ה] ואמנם הנה לא נתפרש בד' הרשב"א דאם לר' יוחנן חייבי מיתות שוגגין חייבין במלקות משום דליכא ע"ז להא דתדב"ח, א"כ מ"ט לר"ל הם פטורין מן התשלומין, הרי טעם הא דס"ל לר"ל דחייבי מלקיות שוגגין פטורין מן התשלומין, הוא מגז"ש דרשע רשע או מגז"ש דמכה מכה, וליכא למילף מינה אלא דחייבי מלקיות שוגגין פטורין מממון, והיאך שמעינן מינה דחייבי מיתות שוגגין פטורין ממלקות, ואין לפטור בזה לא מדתדב"ח דהוא בממון, ולא מגז"ש דהיא בהא דמלקות פוטר מממון.[[1]](#footnote-2)

ו] והפנ"י בסוגיין כתב לפרש בזה, דהרי הא דפטרינן במיתה ומלקות או במלקות וממון הוא מקרא דכדי רשעתו, ומשא"כ בהא דפטרינן במיתה וממון דהוא מקרא דלא יהי' אסון, וע"כ הוא דלר"ל דיליף מגז"ש רשע רשע דחייבי מלקיות שוגגין פטורין מן התשלומין, הרי דמזה נלמד דקרא דכדי רשעתו הוא גם בשוגגין, וע"כ ה"נ חייבי מיתות שוגגין פטורין ממלקות מכדי רשעתו, אך לר' יוחנן דחייבי מלקיות שוגגין חייבין בתשלומין, ולא פטרינן מכדי רשעתו אלא כשהתרו בו דהוא מתחייב משום ב' רשעיות, ה"נ חייבי מיתות שוגגין חייבין במלקות ולא פטרינן להו מכדי רשעתו, ורק בהא דמיתה פוטרת מן התשלומין דהוא מלא יהי' אסון הוא גם בשוגגין, ועיי"ש שכתב דאין נראה כן בד' התוס' בחולין שם.

ובכ' הגר"ח לעיל בפירקין הוסיף לפרש בזה, דחלוק הוא ביסוד דינו פטורא דלא יהי' אסון מפטורא דכדי רשעתו, דפטורא דלא יהי' אסון הוא דמיתה פוטרת מן התשלומין, אך פטורא דכדי רשעתו הוא דאין מחייבין אותו בב' רשעיות ולא ענשינן לה בתרתי, וכתב לפ"ז דזהו גדר הדין לדעת ר' יוחנן דחייבי מיתות שוגגין פטורין מן התשלומין וחייבי מלקיות שוגגין חייבין בתשלומין, דבהא דחייבי מיתות פטורין מן התשלומין דהוא משום דמיתה פוטרת ממון, נלמד מהא דתדב"ח דמעשה חמור המחייב מיתה פוטר מממון ואף כשלא התרו בו, אך בהא דחייבי מלקיות פטורין מן התשלומין דהוא משום דלא ענשינן לי' בב' עונשין, הרי דכל הפטור שייך רק כשהתרו בו דבכה"ג הוא די"ל דלא ענשינן לי' בתרי, אך כל שלא התרו בו לא שייך עיקר הפטור, וע"כ הוא דלא מדמינן פטורא דמלקות וממון לפטורא דמיתה וממון, - אך לדעת ר"ל דיליף מגז"ש דחייבי מלקיות שוגגין פטורין מן התשלומין, ונלמד מזה דגם פטורא דכדי רשעתו הוא אף בשוגגין, אין לחלק בין הא דפטרינן במלקות וממון להא דפטרינן במיתה ומלקות.[[2]](#footnote-3)

ז] ועיקר מש"כ הגר"ח דחלוק הוא ביסוד דינו פטורא דמיתה וממון מפטורא דמלקות וממון, בפשוטו מתפרש כן מש"כ בתשו' הרשב"א ח"ה סימן י"ח בהא דבא במחתרת פטור מן התשלומין אף דאי"ז רשעה המסורה לבי"ד, דהוא משום דהא דחייבי מיתות פטורין מן התשלומין אי"ז מכדי רשעתו אלא מלא יהי' אסון, והיינו דפטורא דכדי רשעתו הוא רק ברשעה המסורה לבי"ד וכמו שאמרו במכות י"ג ב', אך פטורא דלא יהי' אסון הוא אף במיתה שאינה מסורה לבי"ד, - וגדר החילוק בזה מתפרש היטב לפ"ד הגר"ח, דפטורא דלא יהי' אסון הוא דמיתה פוטרת ממון, והיינו אף במיתה שאינה מסורה לבי"ד, אך פטורא דכדי רשעתו דהוא דלא ענשינן לי' בב' עונשין, היינו רק ברשעה המסורה לבי"ד דעיקר הך דינא הוא על בי"ד שאין עונשין אותו בתרתי.[[3]](#footnote-4)

ח] וכבר נתבאר בסימן ג' סק"ו לפרש עד"ז לד' הירושלמי בפירקין ובכ"ד דמיבע"ל לדעת ר"נ בן הקנה דכרת פוטר מן התשלומין בדין מכות וכרת, אם כרת פוטר מן המלקות, ואמרו ע"ז דלר' יוחנן דחייבי מיתות שוגגין חייבין במלקות ודאי דחייבי כריתות חייבין במלקות, וצע"ג, שהרי פלוגתא דר' יוחנן ור"ל הוא כשלא התרו בו, דלר' יוחנן חייבי מיתות שוגגין אין פטורין מן המלקות, אך כל שהתרו בו מודה ר' יוחנן דפטור מן המלקות, וא"כ מ"ט לדידי' פשיטא דחייבי כריתות אין פוטרין ממלקות.

והמאיר לעולם בח"א כתב לפרש בזה, ועד"ז כתב האחיעזר ח"א סימן כ' סק"ח, דלר' יוחנן דחייבי מיתות שוגגין אין פטורין מן המלקות, היינו משום דכל פטורא דכדי רשעתו הוא ברשעה המסורה לבי"ד דאין ביד בי"ד לחייבו בב' עונשין, וע"כ הוא דבשוגגין דאין חייבין מיתה אין פטורין מן המלקות, וע"כ לדידי' אין מקום לפטור חייבי כריתות מן המלקות, שהרי חיוב כרת אי"ז עונש דבי"ד, ולא חשיב דמחייבין אותו ב' עונשין, וליכא למילף לה מהקישא דכרת שלי כמיתה שלכם, שהרי אף מיתה אינה פוטרת ממלקות כשאינה מסורה לבי"ד, וכל הא דמיתה פוטרת ממלקות הוא דאין בי"ד עונשין ב' עונשין, וזה לא שייך בכרת, אך לר"ל דחייבי מיתות שוגגין פטורין מן המלקות, הרי דגדר הפטור אינו דאין ביד בי"ד לחייבו ב' עונשין, שהרי אף שוגגין פטורין אף דלי"ב לה"ט דאין ביד בי"ד לחייבו ב' עונשין, אלא דמעשה המחייב מיתה אינו מחייב מלקות, וע"כ לדידי' י"ל דאף חייבי כריתות פטורין ממלקות.

ט] וכד' הגר"ח משמע להדיא בד' הרמב"ם בפ"ג מגניבה ה"א, ז"ל, כבר ביארנו בהל' נערה שכל העושה עבירה שיש בה עון מיתת בי"ד ותשלומין אינו משלם אע"פ שהי' שוגג, והעושה עבירה שנתחייב בה מלקות ותשלומין לוקה ואינו משלם שאין אדם לוקה ומשלם, "לפיכך" אם הי' שוגג או לא התרו בו משלם ואינו לוקה וכו', עכ"ל, והנה בתחילת דבריו כבר רמז הרמב"ם להך מילתא דבהא דמיתה פוטרת מתשלומין סגי במה שיש בה עוון מיתת בי"ד דאף שוגגין פטורין, והא דמלקות פוטר מתשלומין הוא רק כשנתחייב מלקות אך שוגגין חייבין, - אך צ"ב במש"כ הרמב"ם דלפיכך אם הי' שוגג או לא התרו בו משלם, ומאי לפיכך, והול"ל אבל אם לא התרו בו משלם ואינו לוקה.

ונראה בביאור ד' הרמב"ם, דבהא דמיתה פוטרת כתב דמעשה שיש בו עוון מיתת בי"ד פוטר, אך בהא דמלקות פוטר כתב הרמב"ם דהוא משום "דאין אדם לוקה ומשלם", וע"ז הוא שכתב הרמב"ם דכיון דכל עיקר הפטור הוא דאין אדם לוקה ומשלם דא"א לענשו בב' עונשין, ע"כ כ"ז הוא במזיד שנתחייב מלקות ובזה שייך דינא דאין לוקה ומשלם, אך בשוגג דאינו מתחייב מלקות אין מקום לפטרו, ומשא"כ במיתה דאין הדין דאין מת ומשלם, אלא הדין הוא דמעשה שיש בו עוון מיתת בי"ד פוטר מן התשלומין, וע"כ אף שוגגין פטורין.

**ג**

י] ובזה נראה לפרש לד' הרמב"ם בפיהמ"ש התמוהים בגיטין בהא דמנסך, דבגמ' שם אמרו דלשמואל מנסך פטור משום דקלב"מ, ולרב חייב משום דמשעת הגבהה הוא דאיחייב מתחייב בנפשו ל"ה עד שעת ניסוך, וכבר נתבאר בסימן י"א מש"כ התוס' שם כמה דרכים בטעמא דשמואל דפליג ע"ז.

אך הרמב"ם בפיהמ"ש שם כתב בהא דמנסך חייב, דהוא כשלא ידע שהמנסך לע"ז חייב סקילה, לפי שאם הי' יודע שהוא חייב סקילה אינו חייב לשלם לפי שהכלל אצלנו אין אדם מת ומשלם, וזה דלא כמש"כ הרמב"ם בהלכותיו בפ"ז מחובל ה"ו דאף אם התרו בו חייב בתשלומין משום דנתחייב לשלם משעת הגבהה, - וצע"ג בתרתי, חדא, דהוא דלא כמו שאמרו בגמ' דטעם הא דחייב ולא מיפטר משום קלב"מ הוא משום דמשעת הגבהה הוא דאיחייב מתחייב בנפשו ל"ה עד שעת ניסוך, ולפ"ז אף אם הי' יודע שחייב סקילה לא מיפטר מן התשלומין, והרמב"ם כתב דכל הא דלא מיפטר הוא משום דלא ידע שהמנסך לע"ז חייב סקילה, ועוד, דאם שייך פטור קלב"מ במנסך, ולא אמרינן דמשעת הגבהה הוא דאיחייב וכו', א"כ מה מהני הא דלא ידע שהמנסך לע"ז חייב סקילה, הרי חייבי מיתות שוגגין פטורין מן התשלומין.

ובעכצ"ל דתרוייהו צריכי, דודאי דעיקר הא דחייב הוא כמו שאמרו בגמ' דמשעת הגבהה הוא דאיחייב, אלא דאם הי' יודע שחייב סקילה ל"ה מהני בזה טעמא דגמ', אך כיון דלא ידע ובאנו לפטרו משום הא דתדב"ח, הרי דע"ז מהני טעמא דגמ' דמשעת הגבהה הוא דאיחייב, אך טעם הדברים צ"ב.

יא] ולמש"נ נראה לפרש בזה, דהנה לפי הנ"ל נמצא דבהא דמיתה פוטרת מן התשלומין איכא ב' דינים, חדא, דאין אדם מת ומשלם דלא ענשינן לי' בתרי עונשין דומיא דהא דאין אדם לוקה ומשלם, דלא גרע מיתה וממון ממלקות וממון, ועוד נתחדש מהא דתדב"ח דמעשה חמור המחייב מיתה פטור מן הממון והוא פטור במעשה.[[4]](#footnote-5)

ולפ"ז י"ל, דהנה התוס' שם הק' דמ"ט דרב דמנסך חייב, הרי אף דנתחייב משעת הגבהה משום גזילה, הרי יכול לומר הרש"ל דהוי היזק שאינו ניכר, ואין לחייבו אלא על שעת ניסוך ובשעה זו הרי קלב"מ, וכתבו התוס' דכיון דבשעת גניבה ליכא קלב"מ מחייבינן לי' גם על הניסוך, ונתבאר בזה בסימן י"א דכיון דהניסוך הוא המשך דהגניבה, ע"כ כל דעל תחילת הגניבה ליכא לפטורא דקלב"מ, לא חייל פטורא דקלב"מ על המשך הגניבה.

וי"ל בדעת הרמב"ם דכ"ז הוא בפטורא דקלב"מ דשוגגין דמעשה המחייב מיתה פטור מן הממון, דהוא דין פטור שפטרתו תורה, ובזה הוא דאמרינן דכל דלא חייל הפטור בתחילת הגניבה, ליכא פטור גם על המשך הגניבה, - אך אם הי' מנסך במזיד והי' מתחייב מיתה בפועל, הרי התם איכא לדינא דאין אדם מת ומשלם, דא"א לענשו בב' עונשין, וע"ז ל"מ הא דעל תחילת הגניבה ל"ה פטור, כיון דאי"ז דין פטור, אלא יסוד הדין הוא דא"א לענשו בתרתי, ומה יועיל הא דבתחילת הגניבה ל"ה אלא עונש אחד, הרי מ"מ כל שבאנו לחייבו על הניסוך א"א לענשו בתרתי, אך הרמב"ם בהלכותיו נקט דלא כן, ודגם אם התרו בו ויש בו לדינא דאין אדם מת ומשלם, מהני הא דמשעת ניסוך הוא דנתחייב.

וזהו שכתב הרמב"ם דאם הי' חייב סקילה ל"ה חייב בתשלומין דאין אדם מת ומשלם, והוא כלישנא דהרמב"ם בהלכותיו דאין אדם לוקה ומשלם, והרי שלא הביא להא דמיתה פוטרת מן התשלומין, אלא להדין הנוסף דכדי רשעתו דאין אדם מת ומשלם, ודין זה שייך אף בניסוך, וכמש"נ.

**ד**

יב] אך כבר נתבאר בכ"ד דבד' ש"ר מבו' דלא כן, ופטורא דמזידין ופטורא דשוגגין אינם ב' פטורין חלוקין, דבתשו' הרשב"א ח"ה סימן י"ח מבו' דאף שחילק בין פטורא דלא יהי' אסון לפטורא דכדי רשעתו בדין רשעה שאינה מסורה לבי"ד, מ"מ בהא דשוגגין פטורין מבו' להדיא בדבריו דאי"ז פטור אחר, אלא לעולם עיקר ושורש הפטור הוא במזיד, והא דשוגגין פטורין הוא משום דהי' יכול לבא לידי חיוב מיתה, וכלישנא דגמ' דכיון דכי אתרו בי' פטור כי לא אתרו בי' נמי פטור, ולפ"ז אין ללמוד מפטורא דשוגגין דגדר הפטור הוא פטור אחר, ואין מקור להא דחלוק הוא ביסודו פטורא דלא יהי' אסון מפטורא דכדי רשעתו, - וכן נתבאר מד' רש"י בב"מ צ"א א' דגם הא דחייבי מיתות פטורין מן התשלומין הוא דאין בי"ד עונשין אותו בב' עונשין, וע"כ חייב לצי"ש ומהני תפיסה.

יג] ויש ללמוד כן עוד מד' הרשב"א, דהנה הגמ' לקמן ל"ז א' דנה בטעם הא דבעינן לקרא דלא יהי' אסון ולקרא דכדי רשעתו, ואמרו דחדא למיתה וממון וחדא למלקות וממון וצריכא, ואמרינן התם דלר"מ דאדם לוקה ומשלם, חדא למיתה וממון וחדא למיתה ומלקות, ולא נתפרש בגמ' דמנ"ל דלרבנן ליכא מיתה ומלקות, והתוס' שם כתבו דמכדי רשעתו ילפינן בין למלקות וממון ובין למיתה ומלקות, דמשמע אם נתחייב בהדי מלקות מיתה או ממון משום רשעה אחת אתה מחייבו.

אך הרשב"א שם כתב בע"א, ז"ל, אבל לרבנן מסתברא דמיתה ומלקות לא צריך קרא, דהשתא מלקות וממון לא מחייב מלקות ומיתה לא כ"ש, ואי משום דחמיר איסורי' הא אשמעינן מיתה וממון דאע"ג דחמיר איסורי' לא מיחייב תרתי, עכ"ל, ואי נימא דפטורא דכדי רשעתו ופטורא דלא יהי' אסון ב' פטורין חלוקין הם ביסודם, א"כ היאך ילפינן ממלקות לממון למיתה ומלקות, הרי י"ל דפטורא דכדי רשעתו דלא ענשינן לי' בתרי הוא רק היכא דלא חמיר איסורי', ואין ללמוד מהא דמיתה פוטרת מממון אף דחמיר איסורי', דהתם הוי פטור אחר דמעשה המחייב מיתה פוטר מן הממון, ופטור זה הוא אף היכא דחמיר איסורי', אך פטורא דכדי רשעתו דהוא דלא ענשינן לי' בתרי, י"ל דהוא רק היכא דלא חמיר איסורי', - ובע"כ מד' הרשב"א דיסוד הפטור במלקות וממון ובמיתה וממון חד הוא, וע"כ שפיר יש להוכיח מהא דבמיתה וממון פטור אף דחמיר איסורי', דה"נ במיתה ומלקות יהא לפטורא דכדי רשעתו.[[5]](#footnote-6)

יד] ובאמת השטמ"ק לקמן שם דכתב דאף דפטורא דמיתה וממון הוא מלא יהי' אסון, מ"מ אחר דילפינן מכדי רשעתו הוי גם פטורא דמיתה וממון בכלל כדי רשעתו, ויישב בזה לקו' התוס' בהא דמייתינן בגמ' לקרא דכדי רשעתו על מיתה וממון, ולפי דבריו ודאי דפטורא דמיתה וממון ופטורא דמלקות וממון חד פטורא הוא, ועיקר הך מילתא דגם הפטור במיתה וממון הוא מכדי רשעתו, כ"נ בגמ' ובפירש"י במכות י"ג ב', (אך עמש"נ להלן סקכ"ד, ולפ"ז אין להביא משם), וכ"ה בפי' רשב"ם בב"ב פ"ו א', עיי"ש.

**ה**

טו] אך יש להעיר בזה, דאם אכן דין קלב"מ במיתה וממון הוא חד פטורא עם פטורא דמלקות וממון והוא נכלל בקרא דכדי רשעתו, א"כ מנ"ל לדעת ר"ל דגם במיתה ומלקות מיפטר אף כשלא התרו בו למיתה, - דמש"כ הפנ"י דכיון דילפינן מגז"ש דגם פטורא דכדי רשעתו הוא אף בשוגגין, אינו מתישב לדרך זו דגם דין קלב"מ דמיתה וממון הוא בכלל קרא דכדי רשעתו, ואפ"ה לדעת ר' יוחנן אמרינן דרק במיתה וממון פטור אף בשוגגין, אך במלקות וממון חייב, וא"כ ה"נ לדעת ר"ל הי' לנו לומר דאף דילפינן מגז"ש דגם במלקות וממון פטור אף בשוגגין, מ"מ במיתה ומלקות לא מיפטר אלא במזידין.

טז] וי"ל בזה בפשיטות למש"כ הרשב"א דליכא קרא בפנ"ע להא דפטרינן במיתה ומלקות, אלא עיקר הא דפטרינן במיתה ומלקות ילפינן לה ממלקות וממון ומיתה וממון, - וע"כ הוא דלדעת ר"ל דפטורא דמלקות וממון הוא אף בשוגגין, הרי דה"נ פטורא דמיתה ומלקות דילפינן מיני' הוא אף בשוגגין, אך לדעת ר' יוחנן דפטורא דמלקות וממון הוא רק במזידין, ה"נ פטורא דמיתה ומלקות דילפינן מיני' הוא רק במזידין.

יז] ואמנם הנה נתחדש לפ"ז דכל הא דס"ל לר"ל דחייבי מיתות שלא התרו בו פטורין מן המלקות, כ"ז הוא לפ"מ דקי"ל כרבנן דאין לוקה ומשלם, אך לר"מ דס"ל דלוקה ומשלם וקרא דכדי רשעתו הוא למיתה ומלקות, לא פטרינן במיתה ומלקות כשלא התרו בו למיתה, - שהרי כל עיקר הא דלר"ל פטרינן במיתה ומלקות כשלא התרו בו, הוא מכח הא דיליף מגז"ש דבמלקות וממון פטור אף כשלא התרו בו, ומזה נלמד למיתה ומלקות, אך לר"מ דלוקה ומשלם, הרי דאף דילפינן מקרא דכדי רשעתו דמיתה פוטרת מן המלקות, מ"מ ליכא קרא דהיינו אף כשלא התרו בו, דקרא דתנדב"ח הוא במיתה וממון וליכא למילף מינה למיתה ומלקות.

ובאמת דגם לד' הפנ"י הוא כן, שהרי לפי דבריו הא דלר"ל פטורא דמיתה ומלקות הוא אף בשוגגין, הוא משום דמהגז"ש ילפינן דקרא דכדי רשעתו הוא גם בשוגגין, וכ"ז הוא לדעת רבנן דכדי רשעתו הוא גם במלקות וממון, אך לדעת ר"מ דכדי רשעתו הוא רק במיתה ומלקות אין לנו מקור דהוא אף בשוגגין, - והרי כל עיקר הא דפליג ר"ל על ר' יוחנן הוא מכח הגז"ש דמכה מכה או דרשע רשע, ואחר דילפינן מינה דמלקות פוטר ממון אף כשלא התרו בו, אמרינן דה"נ מיתה פוטרת מן המלקות אף כשלא התרו בו, אך לדעת ר"מ דאדם דלוקה ומשלם ולא דריש לגז"ש זו, אין מקור להא דמיתה פוטרת מן המלקות אף כשלא התרו בו.[[6]](#footnote-7)

**ו**

יח] בעיקר מש"נ בדעת הרשב"א ודעימי' דפטורא דקלב"מ במיתה וממון ופטורא דמלקות וממון הוו מגדר אחד, ודלא כמש"נ בדעת הרמב"ם דהם חלוקים ביסודם, מצינו כן עוד בד' הריטב"א לעיל ל"ב א' במה שאמרו בגמ' שם דקסבר עולא כל היכא דאיכא ממון ומלקות ממונא משלם מלקא לא לקי, והק' הריטב"א דדילמא בעלמא לוקה ואינו משלם ושאני הכא שבפירוש ריבתה תורה תשלומין מדכתיב נער הנערה, והתוס' לעיל ל"ב ב' (ד"ה אלא עולא) כתבו די"ל כן דלפי המסקנא לא אמר עולא דמשלם ואינו לוקה אלא בהני תלת, וכתב לישב בתי' בתרא, ז"ל, ועוד דא"כ בתו נמי ישלם קנס ולא יהרג דהא גלי קרא גבי קנס הבת שיהא חייב בו ולא נימא קלב"מ לפוטרו מקנס ומה לי חייבי כריתות ומלקיות או חייבי מיתות בי"ד, עכ"ל, והיינו דאם ילפינן מקרא דאף דבעלמא לוקה ואינו משלם, מ"מ בחיוב קנס דאונס ומפתה עדיף חיוב הקנס מחיוב מלקות וע"כ משלם ואינו לוקה, ה"נ הי' בדין דאף בבא על בתו דחייב מיתה ישלם ולא יהרג, דכ"ה דעדיף חיוב הקנס מחיוב מלקות ה"נ הוא עדיף מחיוב מיתה.[[7]](#footnote-8)

ומוכרח מזה דפטורא דקלב"מ במיתה וממון ופטורא דמלקות וממון הוא ביסודו חד דינא, דאי נימא כמש"כ הגר"ח דב' דינים חלוקין הן דפטורא דמיתה וממון הוא דמיתה פוטרת ממון ופטורא דמלקות וממון הוא דלא ענשינן לי' בב' עונשין, ומה"ט הוא דבחובל ועדים זוממין משלם ואינו לוקה, דיסוד הדין הוא דלא ענשינן לי' בתרי, ובעלמא עדיף חיוב מלקות מחיוב ממון, ובחובל ועדים זוממין נתחדש דעדיף חיוב ממון מחיוב מלקות, הרי דאף אם בחיוב קנס נתחדש דעדיף חיוב הקנס מחיוב מלקות, מ"מ אין ללמוד מזה דה"נ בבא על בתו יתחייב קנס, דרק בדינא דכדי רשעתו דלא ענשינן לי' בתרי הוא דנתחדש דבחיוב קנס משלם ואינו לוקה, ודלא כשאר חיובים דעדיף חיוב המלקות מחיוב הממון, אך אין ללמוד מזה דגם לא יהא בזה לדינא דלא יהי' אסון דמיתה פוטרת ממון, - ובע"כ מד' הריטב"א דפטורא דמיתה וממון ופטורא דמלקות וממון הוו ביסודם חד דינא דאין אדם מת ומשלם ואין אדם לוקה ומשלם, וע"כ אם בחיוב קנס נתחדש דעדיף חיוב הקנס מחיוב המלקות ומשלם ואינו לוקה, ה"נ בדין דיהא עדיף מחיוב המיתה ויהא דינו דמשלם ואינו נהרג.

יט] ונתחדש עוד בד' הריטב"א, דהנה כבר נתבאר בסימן י"א סקי"ד ובסימן י"ד סק"ו לדון אם ממון פוטר מן המיתה, עיי"ש, ונתבאר סתירת ד' הגרע"א בזה, ובד' הריטב"א הכא מפורש דממון פוטר מן המיתה, וע"כ אם גלי קרא בחייבי דמשלם ואינו לוקה, ה"נ בבא על בתו הי' משלם ולא יהרג.

ובאמת דלהריטב"א לטעמי' הוא פשוט כן, שהרי נתבאר דלדעתו דמי פטורא דקלב"מ במיתה וממון לפטורא דקלב"מ במלקות וממון דאין מת ומשלם ואין לוקה ומשלם, ויסוד הדין הוא דלא ענשינן לי' בתרי, וע"כ כ"ה דבמלקות וממון אף דבעלמא עדיף חיוב מלקות מחיוב ממון, מ"מ כל דגלי קרא דמשלם הוי הדין דמשלם ואינו לוקה, ה"נ במיתה וממון כל דגלי קרא דמשלם הוי הדין דמשלם ואינו נהרג.

כ] ובעיקר מש"כ הריטב"א דאם גלי קרא בקנס דמשלם אף במקום דקלב"מ, הי' הדין דמשלם ואינו נהרג, ראיתי להקשות מהא דאמר רבה לעיל ל"ד ב' דלדעת ר"מ חידוש הוא שחידשה תורה בקנס דאע"ג דמיקטיל משלם, ותיקשי דמ"ט לא נימא דאחר שהוא חייב ממון משום דחידוש הוא שחידשה תורה בקנס, יהא הדין דפטור מן המיתה, ומ"ש דאם לדעת עולא חידשה תורה בקנס דמשלם הוי הדין דמשלם ואינו נהרג, ולרבה בדעת ר"מ דחידשה תורה בקנס דאע"ג דמיקטל משלם לא אמרינן דמשלם ואינו נהרג.[[8]](#footnote-9)

ושמא י"ל בזה דחלוק הוא גדר הא דנתחדש לר"מ לדעת רבה דאע"ג דמיקטיל משלם, מהא דלדעת עולא ילפינן מקרא דנער הנערה דבקנס משלם ואינו לוקה, דהרי יסוד דינא דקלב"מ הוא דלא ענשינן לי' בתרי, ולעולם צריך לדון איזה עונש עדיף שיתחייב בו.

והנה בהא דלרבה חידוש הוא שחידשה תורה בקנס דאע"ג דמיקטל משלם נראה דלאו היינו דחידשה תורה דהכא עדיף חיוב הקנס מחיוב המיתה, אלא הוא כפירש"י שם דכיון דחידוש הוא ע"כ אע"ג דמיקטיל נמי לא מיפטר מיני', והיינו דכיון דחידוש הוא לי"ב כלל לפטורא דקלב"מ, ואף דעדיף חיוב המיתה מחיוב הממון מ"מ לא מיפטר מחיוב הקנס, דאף דבעלמא לא ענשינן לי' בתרי, מ"מ בקנס דחידוש הוא ענשינן לי' בכל ענין ואף היכא דמתחייב בעונש אחר דהי' ראוי לפטרו מן הקנס מ"מ לא פטרינן לי', - וע"כ אף אחר דהוא חייב בקנס מ"מ לא מיפטר מן המיתה, דכל מה שמצינו דחיוב אחד פוטר מהחיוב השני, הוא רק היכא דחיוב זה עדיף מחבירו, אך בקנס הרי לעולם חיוב המיתה עדיף מחיוב הקנס, ואך דמ"מ כיון דקנס חידוש הוא ואין חיובו מן הדין ע"כ ענשינן לי' אף כשנתחייב גם מיתה ול"ה ראוי לחייבו, אך מ"מ אין טעם שיפטור חיוב הקנס מחיוב המיתה, שהרי חיוב המיתה עדיף מחיוב הקנס.[[9]](#footnote-10)

ומשא"כ בהא דבאונס ומפתה אי נימא דגלי קרא דחייב קנס, היינו דהכא גלי קרא דעדיף חיוב הממון מחיוב מלקות, וע"כ ה"נ עדיף חיוב הממון מחיוב המיתה, וע"כ הי' בדין דגם בבא על אחותו יהא הדין דמשלם ואינו נהרג.[[10]](#footnote-11)

**ז**

כא] בעיקר מש"נ לדון אם לפ"מ דקי"ל דחייבי מיתות שוגגין פטורין מן התשלומין וחייבי מלקיות שוגגין אין פטורין מן התשלומין, אם חייבי מיתות שוגגין פטורין מן המלקות, דדעת הרמב"ם והרשב"א והמאירי דאינם פטורין מן המלקות, ובד' רש"י נראה דהם פטורין מן המלקות, וכ"כ המהרש"א, לכאו' גמ' ערוכה היא דאינם פטורין מן המלקות, ועמד ע"ז המאיר לעולם, והאריך הרבה בזה.

דהנה במכות י"ג ב' נחלקו ר' ישמעאל ור"ע אם חייבי מיתות לוקין, ומעיקרא מפרשינן דפליגי אף כשהתרו בו וטעמא דר' ישמעאל דלוקה ולא פטרינן לי' מכדי רשעתו הוא משום דמיתה ומלקות מיתה אריכתא היא, ורבא אמר דהיכא דהתרו בו למיתה כו"ע לא פליגי דאין מת ומשלם כי פליגי היכא דלא התרו בו, ופליגי אם לאו שניתן לאזהרת מיתת בי"ד לוקין עליו, ופירש"י דהיינו דאם התרו בו אין מת ומשלם מכדי רשעתו, ומבו' להדיא דסתמא דגמ' הוא דאף דמיתה פוטרת מלקות מכדי רשעתו מ"מ כל שלא התרו בו לא מיפטר, - והמאיר לעולם כתב דאין לומר דהגמ' התם ס"ל כהגמ' בחולין דחייבי מיתות שוגגין חייבין בתשלומין, שהרי רבא גופי' בסוגיין אמר דמי איכא למ"ד דחייבי מיתות חייבין בתשלומין, והרי דפשיטא לי' דחייבי מיתות שוגגין חייבין בתשלומין, ומכח זה דחינן לדרב דימי, ואפ"ה קאמר רבא דאינם פטורין מן המלקות, ואף לר"ע דפטר הוא משום דלאו שניתן לאזהרת מיתת בי"ד אין לוקין עליו.

כב] אך באמת יש לתמוה עוד בסוגיית הגמ' במכות, הנה הרי בסוגיין מפרשי אביי ורבא לטעמא דר"ל, ולא נתפרש אם אביי ורבא גופייהו ס"ל כר"ל, או דלטעמא דר"ל מפרשי ואינהו לא ס"ל הכי, והר"ש בתרומות פ"ז מ"א בסו"ד כתב דרבא לא ס"ל כר"ל, וכ"ה מבו' למש"כ באגרות הרמ"ה סימן מ"ז בהא דחידוש הוא שחידשה תורה בקנס דגרסינן רבא ולא גרסינן רבה, ולפ"ז הרי נתפרש בגמ' לקמן בע"ב דס"ל לרבא כר' יוחנן דחייבי מלקיות שוגגין חייבין בתשלומין, וכ"כ המ"מ בפ"ג מגניבה ה"ב בסו"ד דר' יוחנן ורבא ס"ל דחייבי מלקיות שוגגין ודבר אחר חייב, אך בד' התוס' בסוגיין ד"ה רבא אמר מבו' להדיא דאביי דמפרש לטעמא דר"ל ס"ל כוותי', וזהו שכתבו דסוגיא דלקמן כרבא ודלא כאביי ואביי מוקי קרא במיתה ומלקות כר"מ, ולפ"ז ה"נ רבא ס"ל כוותי', וכ"כ הקצוה"ח בסימן כ"ח סוסק"א ובסימן ל"ח סק"א, וההפלאה לקמן ל"ח א' כתב לדון בזה.

ולדעת התוס' ודעימייהו קשיא טובא מסוגיית הגמ' במכות דאמר רבא דמיתה אינה פוטרת ממלקות כשלא התרו בו, וכיון דרבא ס"ל כר"ל, הרי לר"ל חייבי מיתות שוגגין פטורין מן המלקות, וכל מה שנחלקו רבוותא בזה הוא לפ"מ דקי"ל כר' יוחנן, אך לר"ל ודאי דפטור, כמו שאמרו בסוגיית הגמ' בחולין.

כג] ונראה לישב, דהנה בעיקר מה שאמרו במכות שם דהא דחייבי מיתות אין לוקין הוא מקרא דכדי רשעתו, כבר עמדו בזה על מש"כ המהר"ם בב"ק ד' א' דאין לפטור רוצח מכופר משום קלב"מ, דפטורא דקלב"מ הוא רק בב' עונשין על ב' דברים, אך ברוצח דחיוב המיתה וחיוב הכופר הוא על חד מילתא ליכא לפטורא דקלב"מ, ותיקשי דא"כ מהו שאמרו דחייבי מיתות אין לוקין מכדי רשעתו, הרי התם חיוב המיתה וחיוב המלקות הוא על עבירה אחת ובזה ליכא לפטורא דכדי רשעתו.[[11]](#footnote-12)

כד] וראיתי באבי עזרי שכתב לפרש בזה, ויסוד הדברים מצינו בד' המשך חכמה בקרא דכדי רשעתו, דבאמת דינא דכדי רשעתו דסוגיא דמכות הוא דין בפנ"ע הנלמד מקרא דכדי רשעתו, דחד דינא דכדי רשעתו הוא דלא ענשינן לי' בתרי והיינו רק כשהם ב' חיובים שבאו יחד, ועוד ילפינן מקרא דכדי רשעתו דעל עבירה אחת לא חייבתו תורה בב' עונשין,[[12]](#footnote-13) ודין זה הוא רק בעבירה אחת, דכשבאנו לדון איזה עונש חייבה תורה על עבירה זו, אמרינן דלא חייבתו תורה בב' עונשין, ובהך דינא הוא דקאמר רבא דהיינו רק כשהתרו בו, דלא חייבתו תורה ב' עונשין על עבירה אחת, אך כל שלא נתחייב מיתה חייב מלקות.

ולפ"ז ניחא הא דכשלא התרו בו הוא חייב מלקות, ולא תיקשי מינה למש"נ בדעת רש"י דקי"ל דחייבי מיתות שוגגין פטורין מן התשלומין, וגם לא תיקשי מינה על מש"כ התוס' דרבא ס"ל כר"ל ולר"ל חייבי מיתות שוגגין פטורין ממלקות, והיינו משום דהתם ליכא כלל לפטורא דכדי רשעתו דעלמא כיון דהוו ב' החיובים על עבירה אחת, ואך דכל שהתרו בו איכא דין בפנ"ע דעל עבירה אחת לא חייבתו תורה בתרתי, אך כל שלא התרו בו ואינו מתחייב מיתה שפיר הוא מתחייב מלקות.

1. והיינו דלסוגיית הגמ' בחולין דאתיא כרב דימי ניחא, דדמי דין חייבי מיתות לפטור מן המלקות לדינם לפטור מן הממון, וע"כ לר' יוחנן דחייבי מיתות שוגגין חייבין בתשלומין ה"נ הם חייבין במלקות, ולר"ל דחייבי מיתות שוגגין פטורין מן התשלומין ה"נ הם פטורין מן המלקות, - אך לסוגיא דילן דמודה ר' יוחנן דחייבי מיתות שוגגין פטורין מן התשלומין ואפ"ה ס"ל דהם חייבין מלקות משום דע"ז ליכא להא דתדב"ח, א"כ מ"ט דר"ל דהם פטורין מן המלקות, הרי ליכא למילף לה מהא דתדב"ח, ורחוק לומר דהוא פלוגתא אחרינא אם ילפינן הא דחייבי מיתות שוגגין פטורין ממלקות מהא דפטורין מן התשלומין. [↑](#footnote-ref-2)
2. ויש להעיר בזה דלכאו' כ"ז אינו מתישב לדעת רש"י והראב"ד והרמב"ן דלדעת ר"נ בן הקנה אין חייבי כריתות שוגגין פטורין מן התשלומין, אף דאין פטורן מקרא דכדי רשעתו, דאי"ז רשעה המסורה לבי"ד, אלא מקרא דלא יהי' אסון, דכרת שלי כמיתה שלכם, ואם גדר הדין לר' יוחנן הוא דפטורא דלא יהי' אסון הוא גם בשוגגין ופטורא דכדי רשעתו הוא רק במזידין, הי' בדין דחייבי כריתות שוגגין יהיו פטורין מן התשלומין, - והרמב"ן לקמן בע"ב כתב דטעם הא דחייבי כריתות שוגגין חייבין בתשלומין אף דכרת שלי כמיתה שלכם, הוא משום דאין ללמוד מזה לפטור בשוגגין, כ"ה דלר' יוחנן לא ילפינן מגז"ש דרשע רשע דחייבי מלקיות שוגגין פטורין מן התשלומין, ולפ"ד הגר"ח הרי ל"ד זל"ז כלל, דכל הא דלא ילפינן לפטור במלקות וממון כשלא התרו בו מהגז"ש דרשע רשע, הוא משום דהתם גדר הדין הוא דלא ענשינן לי' בתרי וע"כ אין לנו לפטרו בשוגג שלא נתחייב מלקות, אך בכרת דגדר הפטור הוא דכרת פוטר ממון, הי' ראוי ללמוד ממיתה דפוטרת ממון אף בשוגג. [↑](#footnote-ref-3)
3. אך בלא ד' הגר"ח צ"ל דאף אם גדר הפטור שוה בתרוייהו, מ"מ כל דפטורא הוא מכדי רשעתו ילפינן דהוא רק ברשעה המסורה לבי"ד, וכל דפטורו הוא מלא יהי' אסון ילפינן דפטורו הוא בכל מיתה ואף אם אינה מסורה לבי"ד. [↑](#footnote-ref-4)
4. וזהו שכתב הרמב"ם בפיהמ"ש בפירקין, ז"ל, הרי הרוצח נהרג ולא יהי' שם עונש כלל וכו' ויבטלו התשלומין "לפי שאין אדם מת ומשלם", ואפילו הי' שוגג שאינו חייב מיתה "שכל עון שיש בו מיתת בי"ד אין בו תשלומין ואפי' לשוגג", עכ"ל, ונכללו בזה ב' הדינים, דכל שנתחייב מיתה פטור מן התשלומין משום דאין אדם מת ומשלם, ובשוגג דאינו חייב מיתה פטור מן התשלומין משום דהוא עוון שיש בו מיתת בי"ד. [↑](#footnote-ref-5)
5. אך שמא יש לדחות דאף אם פטורא דמיתה וממון ופטורא דמלקות וממון הם ב' פטורין החלוקין ביסודם, אכתי יש ללמוד מתרוייהו למיתה ומלקות, וכמש"נ במק"א מכ"ד דמצינו למילף מהצד השוה אף אם ב' המלמדים חלוקין בגדריהם, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-6)
6. ויש להעיר בזה עוד, דלמש"כ התוס' בסוגיין דלאביי ילפינן לפטורא דמלקות וממון מגז"ש דרשע רשע ול"ב בזה לקרא דכדי רשעתו, וקרא דכדי רשעתו הוא למיתה ומלקות, הרי הדין נותן דלדידי' אף לר"ל חייבי מיתות שוגגין אין פטורין מן המלקות, שהרי אין ללמוד מהא דחייבי מלקיות שוגגין פטורין מן התשלומין דה"נ חייבי מיתות שוגגין פטורין מן המלקות, שהרי פטורא דמלקות וממון ופטורא דמיתה ומלקות הם מתרי קראי ולא שייכי זל"ז, - ולכאו' בע"כ לדעתם דסוגיית הגמ' בחולין אתיא כרב דימי דלדידי' פלוגתא דר' יוחנן ור"ל היא בעיקר דין קלב"מ בשוגגין, דר' יוחנן לית לי' להא דתדב"ח, ולר"ל דאית לי' להא דתדב"ח, הרי דגלי קרא דפטורא דקלב"מ הוא אף בשוגגין ומזה ילפינן גם לשאר גווני דקלב"מ, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-7)
7. צ"ע שהרי חזינן דבחובל בחבירו גלי קרא דמשלם ואינו לוקה, ואפ"ה כל שנתחייב מיתה לא אמרינן דיהא משלם ואינו נהרג, והחובל בחבירו בשבת פטור מן התשלומין, - וי"ל דכל הא דגלי קרא דחובל דמשלם ואינו לוקה הוא רק במלקות דמשום הלאו דחובל, ולא במלקות דמשום לאו אחר, וע"כ ה"נ אם בחובל בשבת דחייב מיתה משום איסור שבת, פטור מן התשלומין, ועמש"נ בסימן י"ג בגדר דינא דחובל דמשלם ואינו לוקה ובפלוגתת רבוותא בזה. [↑](#footnote-ref-8)
8. ויש מקום לדון בזה דלר"מ לטעמי' דאדם לוקה ומשלם ואין הממון פוטר מן המלקות, ה"נ ל"מ הממון לפטור מן המיתה, וכל דברי הריטב"א הם לפ"מ דקי"ל דאין לוקה ומשלם ומהני הממון לפטור מן המלקות, וה"נ מהני הממון לפטור מן המיתה, ודו"ק. [↑](#footnote-ref-9)
9. אך בד' הגרע"א בדין תנאי החיוב מבו' לכאו' דאף דחיוב מלקות עדיף מחיוב ממון, מ"מ אם מאיזה טעם יתחייב בחיוב הממון, תו א"א לחייבו בחיוב מלקות, ונתבאר בסימן י"א, ולכאו' הוא דלא כמש"נ, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-10)
10. אך צ"ע דמנ"ל הך מילתא, ומ"ט לא נימא דגם בהא דגלי קרא דחייב קנס דאונס ומפתה, היינו דגלי קרא דחייב קנס אף כשנתחייב מלקות ואין ראוי לחייבו, ומנ"ל דגלי קרא דחיוב הממון עדיף מחיוב מלקות, - וביותר שהרי ל' הריטב"א שם בתו"ד דחידוש הוא דחידשה תורה בקנס דאע"ג דלקי ממונא משלם, והוא כלישנא דרבה דחידוש הוא שחידשה תורה בקנס דאע"ג דמיקטל משלם, ומ"ט נימא דחלוקין הם בגדריהם, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-11)
11. ויש שכתבו לישב למש"כ האחרונים דחיוב מיתה הוא על גוף העבירה וחיוב מלקות הוא על הא דעבר אמימרא דרחמנא, ועפי"ז כתבו לחלק כמה מילי בין חיוב מיתה לחיוב מלקות, ולפ"ז י"ל דחשיב דהמיתה והמלקות הם על ב' דברים דהמיתה הוא על העבירה עצמה והמלקות הם על הא דעבר אמימרא דרחמנא. [↑](#footnote-ref-12)
12. והעירו דלפ"ז יש לפרש למש"כ בפירש"י לעיל ל"ב ב' בהא דלא השם המביאו לידי מלקות מביאו לידי תשלומין, דהיינו משום דממון ומלקות אתו מתרי קראי מלקות מלא תענה וממון מועשיתם לו כאשר זמם, והתוס' שם תמהו ע"ז, ולהנ"ל יש לפרש דהיינו דאם היו מלקות וממון משם אחד הי' בזה לאידך דינא דכדי רשעתו דעל עבירה אחת אינו מתחייב בב' חיובים. [↑](#footnote-ref-13)