כלים פכ_ד מ_ה
קטגוריות: ש_ס / נא כלים / כלים עניינים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / כלים ב_ב

**כלים פכ"ד מ"ה**

א] **ושאוכלין עליו טמא טמא מת,** בד' הרמב"ם בפיהמ"ש נראה דמפרש דתרבוס הוא יריעה של עור פשוטה דאין לה בית קיבול, ולפ"ז הא דשאוכלין עליו טמא טמא מת, הוא דומיא דשלחן דטמא משום שהוא משמש אדם ומשמשיו, וכ"כ במשנ"א ובסד"ט, ועיי"ש במשנ"א שכתב דזהו דקמ"ל במשנתינו דאף פשוטי כלי עור טמאין כמו פשוטי כלי עץ.

ואמנם צ"ע בזה בד' הרמב"ם בפיהמ"ש לעיל פט"ז מ"ד שנסתפק אם פשוטי כלי עור מקב"ט מדרבנן כמו פשוטי כלי עץ, ומ' בדבריו שם דנקט לעיקר דאינם מקב"ט, וזה דלא כמש"כ בפ"א מכלים ה"י דגם פשוטי כלי עור מקב"ט מדרבנן, וקשיא שהרי להדיא תנן הכא דפשוטי כלי עור מקבלין טומאה.

אך פשוט דהרמב"ם לטעמי' אזיל, דס"ל בפיהמ"ש בכ"ד דכל פשוטי כלי עץ מקב"ט מדרבנן, וכמש"נ לעיל פ"כ מ"א אות י"ג, ולדעתו ב' דיני טומאה איכא בפשוטי כלי עץ, דהמשמשין אדם ומשמשיו טמאין מדאורייתא, ושאינם משמשין אדם ומשמשיו טמאין מדרבנן, ולפ"ז פשוט דכל מה שנסתפק הרמב"ם בדין פשוטי כלי עור, הוא רק אם יש בהן להטומאה דרבנן דפשוטי כלים, אך טומאה דאורייתא דמשמשי אדם ומשמשיו, ודאי דהיא אף בפשוטי כלי עור, שהרי הא דפשוטי כלי עור טהורין, הוא חד דינא עם הא דפשוטי כלי עץ טהורין משום דל"ה דומיא דשק, וכיון דמרבינן מקרא דהמשמש אדם ומשמשיו חשיב דומיא דשק וטמא, ודאי הוא אף בכלי עור, וע"כ אין ללמוד מהא דמטמאינן הכא בתרבוס של עור שאוכלין עליו, דטומאת פשוטי כלים היא אף בפשוטי כלי עור, וז"ב.

ב] **ושל זיתים טהור מכלום,** הרמב"ם בפיהמ"ש כתב דאינו כלי, וע"כ אין בו טומאה כלל, ונ' דכונתו הוא כמש"כ לקמן מ"ו דהדינים האלה וכו' וכל שאין עליו צורת כלי בשום פנים ה"ה טהור מכל טומאה, ונ' דקאי גם על תרבוס, דהא דשל זיתים טהור מכלום הוא משום דאין עליו צורת כלי, וע"כ לא חשיב ככלי ואינו מקב"ט.

ג] אך בפי' הר"ש מכת"י כתב דשל זיתים היינו שסוחטין עליו את הזיתים, וטעם טהרתו הוא משום שאינו חשוב ממשמשי אדם, ועד"ז כתב הרמב"ם בפכ"ז מכלים ה"ה דהוא תרבוס ששוטחין עליו את הזיתים וטהור לפי שאינו ממשמשי אדם.

ובתפא"י ומשנ"א וסד"ט פירשו דהיינו, דכיון דהוי כלי פשוט, אינו מקב"ט אלא כשהוא משמש אדם ומשמשיו, וע"כ של זיתים שאינו משמש את האדם אינו מקב"ט, וכ"ה במרכה"מ בהל' כלים שם.

ובסד"ט עמד דלדעת הסוברים דפשוטי כלי עץ העשויין לקבל עליהן מקב"ט, מ"ט תרבוס זה העשוי לשטוח עליו זיתים אינו מקב"ט, וכתב לישב דהזיתים אינם נשארים מונחים עליו, אלא מתגלגלים ממנו על הקרקע, ונמצא דאינו עשוי לקבל עליו דבר, ובחזו"א סימן כ"ח סק"ט כתב דטעם טהרתו הוא משום שאין מטלטלין בו את הזיתים, אלא הוא עשוי לשטוח עליו ומאספין ממנו לכלכלות, וע"כ הוא טהור כדין פשוטי כלי עץ, כיון שאינו עשוי לקבלה וטלטול והוי ככלי עץ העשוי לנחת, עכ"ד.

ד] אמנם כמדומה דאי"ז מתישב בד' הרמב"ם, שכתב לעיל מינה בה"ד בהא דדיצת הערביים טהורה מכלום, דהוא משום דאינה ממשמשי אדם וכל כלי שאינו ממשמשי אדם אינו מקב"ט כל עיקר, והנה הרי התם איירי בתריס של מתכת, וטעם טהרתו הוא משום דכלי שאינו משמשי אדם אינו מקב"ט כלל, ובקרית ספר שם כתב דהיינו משום דאינו דומיא דכלי מדין, וא"כ הרי גם מש"כ הרמב"ם בתרבוס של זיתים דטהור לפי שאינו ממשמשי אדם, אי"ז משום דהוא מפשוטי כלי עור, אלא אף אם הי' של מתכת לא הי' מקב"ט, משום שאינו משמשי אדם.

וכ"נ גם בד' הר"ש שכתב ד"אינו חשוב" משמשי אדם, ומ' דנתחדש בזה דתשמיש זה לסחוט עליו זיתים, אינו חשוב כתשמיש האדם כלל, וע"כ אינו מקב"ט, ובאמת דלמש"כ הר"ש דסוחטין עליו את הזיתים, לכאו' הוי כלי קיבול, דל"ב שיהא משמש אדם ומשמשיו, ועי' בסד"ט שעמד ע"ז, ובע"כ דהא דמטהרינן לי' הוא משום דאינו חשוב ממשמשי אדם, וכל שאינו ממשמשי אדם אינו מקב"ט כלל.

ה] ואמנם לא נתפרש לן דמ"ט תשמיש זה דלסחוט או לשטוח עליו את הזיתים לא חשיב כמשמש האדם, וכבר תמה ע"ז הראב"ד בהשגות שם, ז"ל, זה הטעם מצא חן בעיניו ותולה בו כל הדברים ובכאן אינו אלא וכו', עכ"ל, ובחזו"א סימן כ"ח סק"ט פירש ד' הרמב"ם, דכיון שאינו עשוי לטלטל בו את הזיתים, אלא לשטוח אותם עליו, לא חשיב כמשמש את האדם, וע"כ אינו מקב"ט, ועיי"ש שתמה ע"ז, דא"כ כל כלי עץ העשוי לנחת לא מקרי משמשי אדם, והלא בשלהי חגיגה מבואר דאם השלחן דינו כשל מתכת הוא מק"ט אף שאין עשוי אלא להניח עליו הלחם, וצ"ע בזה.

ו] והראב"ד שם כתב דטעם טהרתו הוא מפני שאינו עשוי אלא כדי שלא יתלכלכו אצבעותיו בשמן העורות ודומה לו קסי' של צבעים ושל נפחים שהיא טהורה מפני שהוא לקבל את הזיעה ולא לקבלה אחרת, עכ"ל, ובמרכה"מ שם ובחזו"נ פירשו בדבריו, דמפרש דתרבוס של זיתים הוא עור העשוי לעושה מלאכה בבית הבד כדי שלא יתלכלכו אצבעותיו משמן, וע"כ דמי לקסי' של צבעים דתנן לעיל פי"ז מ"ו דטהורין, ונ' דהראב"ד אזיל לטעמי' שפירש בפי"ג מטו"א הי"א דקסי' של צבעים ושל נפחים עשוי' לקנח בה את הזיעה, ונתחדש בזה דלא חשיבי ככלי קיבול מכח מה שהן מקבלין את הזיעה בתוכן, וה"נ הכא דכוותה, ועמש"נ לעיל פט"ז מ"ו אות י"א בטעם הא דל"מ קבלת הזיעה והשמן לחשבן ככלי קיבול.

ז] ובאלי' רבה פירש דתרבוס הוא כעין כסא של ג' רגלים וכ"כ גם בחי' הגר"א, ושל זיתים שעומדין עליו ליטול זיתים טהור, ובפשוטו טעם טהרתו הוא משום דהוא פשוטי כלי עץ ואינו משמש אדם ומשמשיו, ואף שעומדין עליו לא חשיב כמיוחד למדרס, דומיא דסולם דלא חשיב כמיוחד למדרס וכמש"כ התוס' במנחות דל"א., ומשום דאינו עשוי להנאת מדרס, אך באלי' רבה כתוב דטעם טהרתו הוא משום שאינו משתמש בו אלא לפרקים מועטין, וצ"ב.