יב - שליחות יד ב
קטגוריות: ש_ס / לב בבא מציעא / ב_מ עניינים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / שומרים / מהדו_ב

**מ"ג א' - השולח יד בפיקדון ב"ש אומרים ילקה בחסר וביתר וכו', - מבו' בכל הסוגיא דחיובא דשולח יד הוא משום דהו"ל כגזילה, וכ"נ לעיל מ"א א' דדיני השבת שליחות יד הוו כדיני השבת גזילה, וכ"כ הרמב"ם בפ"ג מגזו"א, - וצ"ע לפ"ז במש"כ הרא"ש בסימן ו' בשומר שמסר לשומר דחייב הראשון אם שלח השני יד, ומל' הרא"ש שם מ' דחיובא דשליחות יד הוא משום חיובי שומרים, וע"כ נקט דהוא בכלל לישנא דהרי"ף דנטרה כי אורחי', ועי' נתיה"מ סימן רצ"א סקל"ב, ונתחדש בדבריו דאף איכא חיוב שבועת השומרים ע"ז. - ובהגה' רא"מ הורביץ בסוגיין כתב לחדש, דבדינא דשליחות יד נתחדש דליכא פטור אונס כששלח בו יד, והוא חייב אף באונסין מדיני השומרים, ואף באיתבר ממילא ישלם כשעת האיבוד. - ועי' בפירש"י ערכין ו' א' דאף דרשאי להשתמש הוי בכלל שולח יד, וצ"ע, ועי' חו"ד סימן ק"ס סק"י.**

**לימא רבה דאמר כב"ש, - התוס' כתבו דאם איתבר ממילא פשיטא דאינו משלם כשעת הוצאה מן העולם, ועי' תורע"א שהק' דמ"ט אינו חייב ע"ז מדין שומר, ועי' הגה' רא"מ הורביץ, ונתחדש לדבריו, דאף דהוא חייב בנאבד ממילא מדין שומרים, מ"מ אלמלי דינא דרבה ל"ה חייב, משום דל"ה היוקר ברשות הבעלים, וחזו"א ליקוטים סימן כ'. - ועי' הגה' אמרי ברוך סימן רצ"ב שכתב דלדעת הרמב"ן ודעימי' אינו חייב מדין שומר כשעת השבירה, כיון שכבר יצא מרשות הבעלים, ולדעת הרא"ש ה"ה חייב כשעת השבירה.**

**ב"ש סברי שליחות יד א"צ חיסרון, - התוס' כתבו דלב"ש דאפי' בדיבור הוי שולח יד ודאי דא"צ חיסרון, וכ"כ הריטב"א, ובתוס' הרא"ש ותוס' שאנץ כתבו דאין ללמוד מהתם דמחייבי ב"ש בשליחות יד בלא חיסרון בדליכא אלא מחשבה בעלמא. - והרמב"ן לקמן כתב דעיקר דינא דשליחות יד צריכה חיסרון שייך גם לדעת ב"ש, ומכח זה בעינן שיהא מחשבתו לחסר, ועי' מנחת ברוך סימן א' ענף ב'. - ולכאו' הפלוגתא בזה היא אם מ"ד דשליחות יד א"צ חיסרון מודה לאידך מ"ד דשליחות יד הוא רק בחיסרון, ואך דס"ל דסגי במה שדעתו לחסר, או דס"ל דהוא משום דל"ב כלל חיסרון, וכנראה זהו שנחלקו הראשונים אם שואל שלא מדעת הוי בכלל שליחות יד, ועי' פסקי רי"ד שפירש דבזה פליגי אמוראי אם שואל שלא מדעת גזלן.**

**ר"ע אומר כשעת התביעה וכו', - נחלקו הראשונים בזה, עי' תוס', תוס' הרא"ש, תור"פ, תוס' שאנץ, רי"ף, בעה"מ, מלחמות, שטמ"ק בשם הראב"ד, ריטב"א לעיל במתניתין.**

**קמ"ל דבעינן דעת בעלים, - בפסקי רי"ד הוכיח מזה דקי"ל כמ"ד דאף בגונב שלא לדעת בעינן דעת בעלים, ועי' תוס' הרא"ש, - אך בחי' הריטב"א כתב דלר"ע ל"מ ההשבה משום שכלתה שמירתו ואי"ז השבה לרשותו, וכ"כ בקונט' הראיות להריא"ז.**

**החושב לשלוח יד בפיקדון, - נחלקו הראשונים אם היינו בדיבור או אף במחשבה, עי' רש"י בסוגיין ובקידושין מ"ב ב', תוס', רמב"ן, וריטב"א, ושטמ"ק בסוגיא לעיל בשם תוס' שאנץ, ורא"ש הל' ס"ת סימן ג'. - ובחי' הריטב"א כתב די"מ דצריך לומר כן בפני עדים, וכ"ה משמעות ד' רש"י, ונחלק ע"ז.**

**ועי' משך חכמה בפר' משפטים דטעמא דב"ש דחייב על המחשבה הוא משום דה"ז ברשותו ואין מוחה בידו, ועיי"ש שחידש דאינו חייב אא"כ שלח בו יד לבסוף.**

**עי' קצוה"ח סימן קפ"ט סק"א וסימן שמ"ח סק"ב בטעם הא דלב"ה אינו מתחייב במחשבה, ולא אמרינן דתקנה לו חצירו, ובמחנ"א גזילה סימן י"ב כתב דגזה"כ הוא דבעינן שישלח בו יד ממקום למקום ואין ללמוד משם דשליחות יד חידוש הוא, ועי' גל' הגרע"א סימן רצ"ב ס"ג, אמרי משה סימן ל"ב סק"ב, וחזו"א ליקוטים סימן כ' לעיל מ"א א'.**

**הטה את החבית, - בפירש"י כתב דמילתא באפי נפשה היא, ומ' דאתיא אף כב"ש, אך הרמב"ם בפיהמ"ש כתב דאתיא כב"ה. ובדעת רש"י י"ל, או דס"ל דהכא דליכא דיבור גם לב"ש אינו חייב בלא הגבהה, או דלא מחייבי ב"ש במחשבה אלא על החלק שדעתו ליטול, וכמשמעות ד' רש"י ברישא.**

**הגביהה ונטל ממנה רביעית ונשברה משלם דמי כולה, - דעת רוב קמאי בסוגיין ולעיל מ"א א' דהוא משום דכל ששלח יד במקצתה חייב על כולה וכ"כ הרמב"ם בפ"ג מגזו"א הי"ב, והראב"ד שם נחלק ע"ז ופירש למתניתין בשהגבי' לגזול את כולה, ועי' חי' הגרנ"ט וקה"י סימן מ', ולפ"ד הראב"ד מבו' שלא כד' התוס' לעיל מ"א א' דכל שנטלה ע"מ לגזלה כולה הוי כחיסרון, וצ"ל לדעתו דהא דנטלה ע"מ לגזלה ל"ב חיסרון היינו שנטלה ע"מ לגזול ולא לשלם, ובכה"ג ה"ה חייב מדין גזילה דעלמא וא"צ חיסרון, וכ"כ בחי' הגרנ"ט, ועי' קה"י שם. - ובל' רש"י מ' דבדינא דב"ש דחייב במחשבה, היינו רק כשחשב ליטול את כל הפיקדון.**

**בפירש"י כתב דאיירי שנשברה לאחר זמן, ועי' פנ"י לעיל מ"א א' שהק' דאם נשברה לאח"ז מ"ט הוא חייב לדעת ר' ישמעאל דל"ב דעת בעלים, ועי' רש"ש, ועי' קונט' הראיות להריא"ז דגם לדעת ר' ישמעאל לא חשיב כחזרה אלא כשחזר והניחה לצורך הבעלים, ועי' תוס' הרא"ש לעיל ו' א' דגם לר' ישמעאל אינו נפטר כשהחזירה ע"ד להשתמש בה תדיר, וכ"ה בהג"א בפרק קמא סימן י'. - ומעיקר ד' הריא"ז מבו' דכל שנטלה וחיסר מקצת והשיב את שאר הפיקדון ה"ה נפטר, וזה דלא כד' הבעה"מ לעיל מ"א א' דרק כשחזרה לבריאותה ובטל החיסרון מהני ההשבה, וגם בד' ש"ר שם מבו' דפליגי ע"ד בעה"מ.**

**בד' בעה"מ לעיל מ"א א' מבו' דכל הא דבעינן הגבהה בשליחות יד, הוא רק בדהוי השליחות יד במקצתה, אך כל ששלח יד בכולה ל"ב הגבהה, וע"כ כל דהכחש פושט בכולה וחשיב כשליחות יד בכולה, ל"ב הגבהה, ונ' מדבריו דעיקר השליחות יד הוא בהחיסרון, והא דבעינן הגבהה הוא רק כדי לחשוב להחיסרון במקצתה כגזילה על כולה, אך כל שהחיסרון הוא בכולה ל"ב הגבהה, וכנראה מה"ט הוא דס"ל דל"מ להשיב את מקצתה בלא להשיב את החיסרון, (וע"כ נמי ס"ל התם דכל שבטל החיסרון הוי כהשבה אף דעדיין מקלו ותרמילו עלי', והרמב"ן שם נחלק ע"ז).**

**אמר לעבדו ולשלוחו מנין ת"ל על כל דבר פשע, - בקידושין מ"ב ב' מבו' דהיינו דבשליחות יד יש שלד"ע, ועי' סמ"ע סימן רצ"ב סק"י שכתב דהיינו רק כשלא ידע השליח שהוא של אחרים או שאינו בר חיובא או שאין לו מה לשלם, דאל"כ הרי אין שלד"ע, ועי' ש"ך שם סק"ד במש"כ בישוב דבריו, ועיי"ש בקצוה"ח סק"א ובנתיה"מ סק"ה.**

**ובקצוה"ח שם הביא ממהרי"ט דדינא דשליחות יד ע"י אחר אי"ז מדין שליחות, אלא הוא מדין פושע, - ועי' נתיה"מ שם סק"ה שכתב דבשליחות יד ע"י אחר אינו חייב אלא משום דהקניני גזילה הוו להמשלח, אך לפ"ד המהרי"ט לכאו' ליכא להמשלח קניני גזילה, אלא הוא חייב על גזילת השליח.**

**ועי' חי' המיוחסים להריטב"א לעיל ל"ה ב' שכתב בשומר שמסר לשומר דאם שלח השני יד אין השני חייב דאשלד"ע, ובקצוה"ח סימן רצ"א סקי"ד תמה ע"ז דהרי בשליחות יד גלי קרא דישלד"ע, ובאו"ש פ"ג מגניבה ה"ו כתב דהא דישלד"ע בשליחות יד הוא רק כשהשליח שלח יד לצורך המשלח, ולא בששלח יד לצורך עצמו, ומד' הקצוה"ח מבו' דגם בששלח יד לצורך עצמו חייב המשלח, וזה מתישב עם ד' המהרי"ט שהביא בסימן רצ"ב. - והמאירי בסוגיין כתב בשם חכמי הדורות דגם בשלחו לשלוח יד לצורך עצמו חייב, דחשיב כנוטלה במה שהוא נותנה לאחרים.**

**אבל החמיצה משלם את כולה, - בפירש"י כתב דהחיוב הוא מדין פשיעה וכ"כ בפסקי רי"ד, ופירשו דהוא משום שהיין מחמיץ בכלי חסר, אך בשטמ"ק בשם הראב"ד כתב דהיא מחמצת מכח הנדנוד, ועי' תלמיד הרשב"א דנפ"מ בזה בשנדנד ולא נטל, וכן נפ"מ כשנטל מחבית חסירה, והריטב"א והמאירי כתבו דהוא מדין מזיק, - ועי' רמב"ם בפ"ג מגזו"א הי"ג דמשלם כשעת הגזילה, ועי' שיעורי הגר"ח בזה, ולפ"ד בעה"מ דכל שהחיסרון בכולה חשיב כשליחות יד בכולה אף בלא הגבהה, לכאו' מה"ט משלם הכא את כולה, ויל"פ כן בד' הרמב"ם, ועי' חמד"ש כעי"ז.**

**דניח"ל דתיהוי כולה בסיס להאי רביעית, - עי' ריטב"א דהיינו דכל הא דשליחות יד צריכה חיסרון, הוא משום דכ"ז שלא חיסר אמרינן דלא גמר בדעתו לגזול ומהדר הדר בי', ועי' נתיה"מ סימן רצ"ב סק"ד שהק' דא"כ מ"ט בהניח מקלו ותרמילו וכו' אמרינן דצריך חיסרון, עיי"ש, עוד צ"ע מד' הריטב"א לעיל מ"א א' דגם כשדעתו ליטול את כולה בעינן חיסרון, - ולפ"ד התוס' לעיל מ"א א' דבנטלה ע"מ לגזלה אין לך חיסרון גדול מזה, והיינו כמש"כ בפסקי רי"ד דגמר כל מעשיו, לכאו' מה"ט אם ניח"ל דתיהוי כולה בסיס חשיב דגמר כל מעשיו.**

**בפירש"י כתב דבכה"ג הוא חייב על שאר החבית מדין שואל, ועי' ריטב"א ותרוה"כ סימן רצ"ב מש"כ בביאור דבריו.**

**הגבי' ארנקי ליטול דינר וכו' - עי' שטמ"ק בשם הראב"ד ופסקי רי"ד דלפ"מ דקי"ל דשליחות יד א"צ חיסרון ודאי הוא חייב, וכ"כ הראב"ד בהשגות פ"ג מגזו"א הי"ב, וכ"כ האחרונים בדעת הרי"ף והרא"ש שהשמיטו לאיבעיא זו, אך בפי' ר"ח וברמב"ם שם נקטו לדינא דהוי ספק, ועי' מ"מ שם, מאירי, מחנ"א גזילה סימן כ"ב, ביאור הגר"א סימן רצ"ב ס"ק ח - י, נתיה"מ שם סק"ד, וחי' הגרנ"ט.**