יט - ביסוד דינא דמכוין מלאכתו במועד
קטגוריות: ש_ס / כב מועד קטן / חול המועד - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים

**סימן יט**

**ביסוד דינא דמכוין מלאכתו במועד**

א] **מו"ק י"א א',** ובלבד שלא יכוין מלאכתו במועד,החינוך במצוה שכ"ג כתב דמה שאסרו לכוין מלאכתו במועד, הוא משום דלא הוקבעו ימי חוה"מ לעסוק במלאכה, כי אם לשמוח לפני ד', ר"ל להתקבץ במדרשות ולשמוע נועם אמרי ספר וכו'.

**אך** מד' תלמיד הרי"מ נראה דיש להוכיח דפליג ע"ז, דהנה בחי' תלמיד הרי"מ לקמן ברפ"ב כתב דהא דבאבל לא אסרו משום כיון מלאכתו, הוא משום שאין זמנו ידוע ופעמים מת לו מת פתאום או שמא באה לו שמועה, ולא שייך התם למימר דהוי מכוין מלאכתו דאקראי בעלמא הוא דאיתרמי לי', עכ"ד, ומבו' דביסוד הדין שייך דינא דמכוין מלאכתו גם באבל, אלא דסתמא דמילתא לא חשיב כמכוין מלאכתו, ולמש"כ החינוך הרי ל"ש עיקר דין מכוין מלאכתו אלא במועד ולא באבל.

**ובע"כ** מד' תלמיד הרי"מ דיסוד דינא דמכוין מלאכתו הוא משום דלא התירו חכמים במלאכת חוה"מ אלא משום הצורך, וכמש"כ כן תלמיד הרי"מ לקמן שם בתו"ד דבמקום פסידא שרו רבנן דהם אמרו והם אמרו ולא העמידו דבריהם במקום דבר האבד, וע"כ לא התירו לכוין לכתחילה למועד, דלא התירו מלאכה בחוה"מ אלא מכח ההכרח, וה"נ הי' מקום לאסור בזה בימי אבלו, אלא דסתמא מילתא לא חשיב כמכוין מלאכתו.[[1]](#footnote-1)

ב] **והנה** לקמן ברפ"ב תנן דמי שהפך את זיתו ואירעו אבל וכו' טוען קורה ראשונה, והרא"ש בסימן א' כתב בשם הראב"ד דהא דבכה"ג שאירעו אבל מותר לעשות המלאכה בחוה"מ, הוא משום דאבל אסור בעשיית מלאכה אף בדבר האבד, דאל"כ הו"ל כמכוין מלאכתו במועד, כיון שהי' בידו לעשות בימי אבלו, והרא"ש שם כתב לדחות דאף דאבל מותר בעשיית מלאכה בדבר האבד מ"מ לא חשיב כמכוין מלאכתו במועד, דלא עשה מתוך מרירות אבילותו, וכ"ה מבו' בד' התורי"ד והר"ן שם.

**והתורי"ד** שם כתב לפרש לפ"ז, דזהו מה שאמרו התם דפתח באבל וסיים במועד, והיינו דמהא דפתח באבל וסיים במועד יש ללמוד דבימי אבלו אסור במלאכת דבר האבד, דאם הי' מותר במלאכת דבר האבד בימי אבלו הי' אסור לעשותה במועד, דהו"ל כמכוין מלאכתו במועד, וכ"נ בד' הר"ן שפירש כן, וכ"כ הגרע"א, - ועיי"ש שכתב לפ"ז דלדעת רב אשי דאבל מותר במלאכת דבר האבד, בע"כ דמתניתין תרתי קתני, ולא איירי באבל הסמוך למועד.

**אמנם** הנה בד' הריטב"א שם מבו' דגם לדעת רב אשי מתניתין חדא קתני, ואה"נ דהוא מותר במלאכה זו אף בימי אבלו, ומבו' לפ"ז דאף שהי' רשאי לעשות מלאכה זו בימי אבלו ולא עשאה, לא חשבינן לי' כמכוין מלאכתו במועד, והוא רשאי לעשותה במועד.[[2]](#footnote-2)

**וכ"נ** גם ממש"כ בפירש"י שם דהא דפריך דפתח באבל וסיים במועד, היינו מהא דלא תני תקנתא לגבי אבל, וכ"כ תלמיד הרי"מ והריטב"א שם, ומשמע דעיקר דינא דמתניתין מתישב גם אם אבל מותר במלאכת דבר האבד, דמ"מ בכה"ג שאירעו אבל קודם המועד והניח מלאכתו עד המועד מותר לעשותה במועד,[[3]](#footnote-3) ואף שהי' רשאי לעשות מלאכה זו בימי אבלו ולא עשאה לא חשיב כמכוין מלאכתו במועד.[[4]](#footnote-4)

ג] **ונראה** דפלוגתא זו תליא ביסוד דינא דמכוין מלאכתו במועד, דרש"י ודעימי' ס"ל דהוא משום דלא התירו מלאכה בחוה"מ אלא משום ההכרח, וע"כ לא התירו לכוין לכתחילה במועד, ולפ"ז אי"ז דין מסוים במלאכת חוה"מ וביסוד הדין שייך הך דינא גם באבל, וכמש"נ מד' תלמיד הרי"מ, וע"כ כל שאין בידו לעשות המלאכה אלא או בימי אבלו או בחוה"מ, מותר להניחה מימי אבלו לימי חוה"מ, דמאי נפ"מ בין זל"ז.

**אך** בדעת הראב"ד ודעימי' נראה דס"ל דיסוד דינא דמכוין מלאכתו במועד הוא משום דלא הוקבעו ימי חוה"מ לעסוק במלאכה וכו' וכמש"כ החינוך, והוא דין מסוים במלאכת חוה"מ, אך באבל ליכא להך דינא כלל, וע"כ אף אם אין בידו לעשות המלאכה אלא או בימי אבלו או בחוה"מ, אסור להניחה מימי אבלו לחוה"מ,[[5]](#footnote-5) אך עמש"נ להעיר ע"ז בסימן י"ט? סק"ד, וצ"ע.

1. ומצאתי כן בד' השלחן עצי שטים בכללי המלאכות סוס"ה דבאבל לא שייך כוון מלאכה אא"כ ראה קרוב גוסס, ומבו' מדבריו דכל שראה קרובו גוסס וכיון מלאכתו לימי האבילות, יש בזה לאיסורא דמכוין מלאכתו.

   והנה התוס' הרא"ש בריש פירקין כתב ע"פ הירושלמי דטעמא דר' יהודה דלא שרי לגמור מלאכת המסיקה הוא משום שדרך אדם להערים ולכוין מלאכתו במועד שהוא פנוי, וע"כ מחמיר ואסר לטעון קורה שני' אע"פ שהוא פנוי, ועיי"ש שהביא להא דתניא במס' שמחות דאף באבל אסר ר' יהודה לגמור מלאכת המסיקה, וצ"ע דבאבל ליכא למיחש שיכוין מכוין בימי אבלו, ומ"ט אסר ר' יהודה לגמור מלאכת המסיקה, - ושמא י"ל עפי"ד השלחן עצי שטים דאף באבל חיישינן שמא יכוין מלאכתו לימי אבלו כשיראה קרובו גוסס, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-1)
2. וי"ל דאיירי בגונא שיש בידו לעשות המלאכה ע"י אחרים, דבכה"ג אסור לעשותה בעצמו בימי אבלו, וכמש"כ הריטב"א דבזה כו"ע מודו, וע"כ הוא רשאי לעשותה במועד, ואף שהי' בידו לשכור פועלים בימי אבלו ולא שכר, מ"מ לא חשיב מכח זה כמכוין מלאכתו במועד, ועמש"נ בסימן ט"ז סק"ה בפלוגתת האחרונים בד"ז לדעת הראב"ד. [↑](#footnote-ref-2)
3. ואמנם בד' תלמיד הרי"מ שם מבו' דלדעת רב אשי דגם בימי אבלו שרי במלאכת דבר האבד, מתניתין מילי מילי קתני, ולא איירי כלל כשאירעו אבל קודם המועד, - אך מבו' בדבריו דהגמ' מעיקרא פירשה דאיירי כשאירעו אבל קודם המועד, ואפ"ה לא חשבינן לה כמכוין מלאכתו במועד אף לפ"מ שדנו דאבל מותר במלאכת דבר האבד, ולדעת הריטב"א גם לדעת רב אשי איירי מתניתין בכה"ג שאירעו אבל קודם המועד. [↑](#footnote-ref-3)
4. ואין לומר דהא דלא חשבינן לה כמכוין מלאכתו במועד הוא משום דלא עשה מחמת מרירות אבילותו, וכמש"כ הרא"ש, דלהדיא כתב בפירש"י שם במתניתין דהא דאירעו אבל הוא משום דאבל אסור בעשיית מלאכה, וכ"כ תלמיד הרי"מ והריטב"א שם, ועיי"ש שהוכיחו כן דהא דאירעו אבל לאו היינו שנמנע משום טירדת אבילותו וצרכי מתו, אלא הוא משום דאבל אסור בעשיית מלאכה. [↑](#footnote-ref-4)
5. וי"ל עוד בדעת הראב"ד, דאף אם שייך עיקר האיסור דמכוין מלאכתו אף בימי אבלו, מ"מ כיון דמלאכת חוה"מ אסורה מדאורייתא ומלאכת אבל אינה אסורה אלא מדרבנן, אינו רשאי להניחה מימי אבלו לחוה"מ, אך מסברא נראה טפי, דכיון דהאיסור לכוין מלאכתו אינו אלא מדרבנן, אין לאסור להניחה מימי אבלו לחוה"מ. [↑](#footnote-ref-5)