מראי_מקומות_שח_כ-כג
קטגוריות: שו_ע / אורח חיים / הלכות שבת - הרב יהושע ננקינסקי

**שח כ-כג**

★עיין בר"ן שסובר דמחשבה דרשב"ג היינו **לשבת אחת.**

וכן מוכח מרש"י [ד"ה ורב אסי] וז"ל "ישב עליהן מבעו"י ואף על פי שלא חישב עליהן לישב למחר, גלי דעתיד דלישיבה קימי" [והיינו דמחשבה של מחר לחוד סגי].

וע"ע בתוס' [ד"ה ואם] והיינו כנ"ל דמחשבה היא לשבת.

ובדברי תוס' היה מקום לבאר דבנמלך לא מהני, משום **דביטל** את מחשבתו דנעשה לכלי ע"י מחשבה וחוזר בו.

וברא"ש מוכח שהבין בתוס' דלאו משום חזרה, אלא דיחוד לע"ש לחוד לא מהני, דע"ז פליג עיש"ה.

ולדבריו תוס' סובר דלא סגי בהכנה לע"ש לחוד, והסבר בתוס' י"ל דאיה"נ לא נעשה כלי ע"י מחשבה אלא **מוכן לדבר** ולכן מותר לטלטל כעין עפר שהכין לכיסוי, דאפי' דלא חשיב כלי למה שעומד מותר ה"נ רק למה שעומד. ולכן מחשבה של ע"ש לחוד לא מהני [דהרי לא הוכן לשבת].

או דס"ל לתוס' דאיה"נ נעשה כלי רק בכ"ז פוקע ממנו שם כלי [לאחר שנגמר זמן הכנתו].

ולפ"ז י"ל דהכין למוצ"ש מהני ולפירוש א' לא מהני.

והשו"ע פסק כרא"ש דמהני מחשבה לחול, וז"ל "או אם חשב עליהם מבעוד יום לישב עליהם **אפי' בחול"**.

ובא"ר [ס"ק נח] תמה על השו"ע למה פסק כרא"ש נגד הראשונים דלעיל.

וכן קשה דלקמן סעיף כב מביא מחלוקת הרשב"א והר"ן אי סגי מחשבה לשבת אחת או בעי יחוד לעולם, ואי כרא"ש הרי מחשבה דחול מהני.

וע"ז י"ל דמבואר בגר"א דהא דבעי הרשב"א יחוד לעולם דוקא במידי דלאו אורחיה, וא"כ בחריות גם הרשב"א מודה דסגי יחוד ליומא.

ועיין גר"ז [ס"ק נ] דמשמע מדבריו דמחשבה לחול דמהני לא שחושב לחול ומחשב אח"כ לחזור וליחדו לשריפה, אלא שמחשב להשתמש בהם עד **שיצטרך** **לפנותם** [ובזה מהני חד יומא וכן ע"ש].

★ישב אע"פ שלא חישב ולרוב הראשונים מעשה גרע ממחשבה.

וקשה אם מהני מחשבה לפעם אחת, הרי כל ישב יש מחשבה.

ועיין במאירי וז"ל "וכן הדין במעשה בלא מחשבה כגון שישב עליהן מבעו"י **במקרה ולא בכונה**".

וע"ע בגר"ז [נא] **"ואפי' אם לא חשב עליהם כלל לישיבה אלא** **שאירע מקרה** שישב עליהן מעט קודם השבת מותר לטלטלם בשבת וכו', וזה **חידוש דעצם הישיבה הפכה את זה לכלי.**

★בדעת הר"ן [בסוגיא דתורת כלי] דכל מה דבעינן תורת כלי זה רק דלא משתמש בהם אבל אם משתמש לא בעי תורת כלי ולכן הרי"ף לא הזכיר זה בפקק החלון עי"ש.

הרי דס"ל דמעשה עדיף ממחשבה דחישב לא מהני רק משתמש בהם מהני.

ובסוגיא דחריות ס"ל דמחשבה עדיפא [וחלק על הרמב"ן].

וכן קשה בשו"ע [בסעיף כ] משמע מלשונו שמחשבה עדיפה ממעשה, [ישב וכ"ש חשב].

ולעיל [בסעיף י] גבי כיסוי מביא מעשה או משתמש מבעו"י ולא מביא מחשבה.

ועיין בזה א"ר [כה] ובתו"ש [לו].

★מלשון שו"ת הרשב"א [תשנז] משמע דאין יחוד לשבת אחד, וא"כ גם בחריות לא מהני רק מחשבה לעולם, וכן בר"ן דלרשב"א גם חריות לא מהני, וכן במג"א [ס"ק מב] דגם במידי באורחיה תלוי במחלוקת הרשב"א והר"ן.

ומהגר"א מוכח דבחריות גם הרשב"א מודה דסגי ביחוד לשבת אחת, וכן בחו"ש [סו] מבאר דמחלוקת הרשב"א והר"ן, דהר"ן ס"ל באבן לפצע בה אגוזים אורחיה בהרי וע"ז הרשב"א סובר דלאו אורחיה, והיינו כגר"א דאם זה אורחיה גם הרשב"א מודה דסגי לשבת אחת דלא כהנ"ל.

★בפשטות פליגי [הרשב"א והר"ן] אי יחוד לשבת אחת נותן שם כלי או רק יחוד לעולם נותן שם כלי.

או דגם הר"ן מודה דשם כלי הוא רק ביחוד לעולם, רק היות ויוחד לשבת מותר לטלטלו בעומד לכך [גם בלי שם כלי כמו עפר שהוכן לכיסוי דמותר לכסות בו] ומותר רק למה שעומד לא לכל דבר.

וקצת משמע הכי בפרישה [כא], "שאני הכא דאיסורה משום מוקצה ובמחשב עליה **גלי אדעתיה דלא מקצי דעתיה מיניה"**.

ובגר"ז [נג] "אע"פ שלא יחדה לכך אלא לשבת זו בלבד **מותר לטלטלה גם לכל צרכיו** וכו'", ולכאורה פליגי בהנ"ל.

★יל"ע אם מהני יחוד **בדבר הפקר**, וכן שותפים אי אחד יכול ליחד.

★במ"ב [צג] "נראה דאפי' במחשבה בעלמא ולא בעינן שיפרשו בפה", ובשעה"צ [פה] דלא כפמ"ג בסימן רנט **דהצריך יחוד בפה.**

וב"מור וקציעה" מצריך פה, וע"ע שו"ע הגר"ז [תצה-יד קו"א ח].

★עיין חזו"א [מג-יג] "ומיהו אם ידוע בלבו שלא יקיימה אלא סופו לזורקה בין גרוטאות מיקרי יחוד לשבת אחת וכו'.

★בדבר שאין דרכו בכך ובעי יחוד ע"י מעשה עיין מ"ב [שיב ס"ק ה] דמשמע דבעי מעשה **ניכר** [גם לאחרים].

★בפמ"ג [רנט א"א ז] מסתפק אבנים שיחדם לקדירה האם מותר לפצע בהם אגוזים.

★פמ"ג [א"א מב] גבי יחוד של קטן "ואם קטן וודאי אין מחשבתו כלום".

★עיין מ"ב רנט סק"ב.ה