914 בית שמאי
קטגוריות: ש_ס / לט זבחים / זבחים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים

יום ד' י"ב תשרי תשס"ג

**הערות בר"פ בית שמאי**

א] זבחים דל"ז., ואכתי להכי הוא דאתא מיבע"ל לכדתניא מנין לניתנין בזריקה שנתנן בשפיכה יצא ת"ל ודם זבחיך ישפך, סבר לה כר"ע דאמר לא זריקה בכלל שפיכה ולא שפיכה בכלל זריקהדתנן בירך על של פסח פטר את של זבח על של זבח לא פטר את של פסח, דברי רבי ישמעאל, ר"ע אומר לא זו פוטרת זו ולא זו פוטרת זו, אכתי מיבע"ל לכדתניא וכו' מעשר ופסח מנין ת"ל ודם זבחיך ישפך, סבר לה כריה"ג דתניא ריה"ג אומר דמו לא נאמר אלא דמם חלבו לא נאמר אלא חלבם לימד על בכור מעשר ופסח שטעונין מתן דמים ואימורין לגבי מזבח, ור' ישמעאל האי קרא מפיק לי' להכי ומפיק לי' להכי, תרי תנאי ואליבא דר' ישמעאל, ופירש"י דמאן דיליף לי' פסח בשפיכה לי"ל פסח פוטר את הזבח, ולא פליג ר' ישמעאל אדר"ע בהא, דכיון דפסח בשפיכה מהך קרא יליף תו לי"ל למילף מיני' ניתנין בזריקה כשרין בשפיכה, ומאן דאית לי' פלוגתא, לי"ל פסח בזריקה אלא בשפיכה כשלמים, ומיהו פסח עיקר וזבח טפל לו, הלכך אין זבח פוטרו לפסח, אבל פסח פוטר את הזבח, ובפסחים ירושלמי האי טעמא קאמר בה, עכ"ל.

והנה מה שפירש"י דלמסקנא הא דזבח פוטר לפסח ופסח אינו פוטר לזבח, הוא משום דפסח עיקר וזבח טפל לו, נ' מד' החזו"א סי' ט"ז סק"ו שפי', דהיינו ע"ד דין עיקר וטפל בברכת הנהנין דמברך על העיקר ופוטר את הטפילה, וכן פי' הקה"ע לירושלמי שלהי פסחים, וכן נקטו גם בהג' בני בנימין לרמב"ם פ"ח מחו"מ ה"ז, ובאבי עזרי חגיגה פ"ד ה"י, [ומצינו דשייך דין עיקר וטפל גם בברכת המצוות, והוא בספר המכתם פ' ערבי פסחים וברדב"ז א' תרצ"ב, שכתבו דהא דאין מברכין על החרוסת, הוא משום דמברך על המרור שהוא העיקר ופוטר את הטפילה, (ובטור סי' תע"ה כ' שאין מברכין על החרוסת לפי שהוא טפל למרור, אך נת' בדברינו בפסחים, דאן כונתו מדינא דעיקר וטפל, אלא כונתו כמש"כ רבינו מנוח בפ"ז מהל' חמץ ומצה הי"א, עיי"ש ואכמ"ל)].

אמנם לפ"ז נמצא דלמסקנת הגמ' הדרי' בן ממה דהוה פשיטא לן מעיקרא דברכת א' פוטרת את השני, (אם אך הוי מתנות השני בכלל מתנות הא'), ולמסקנא ל"מ ברכת א' לפטור את השני כלל, ואך משום דין עיקר וטפל הוא דברכת הפסח פוטרת את של זבח, ואי"ז במשמע, וגם בעיקר הדבר לחשוב הזבח טפל לפסח לדין עיקר וטפל, יל"ע דהגם שהחגיגה באה עם הפסח, מ"מ לכאו' לא חשיבא טפל בגדרי טפל שמצינו בברכת הנהנין, [והנה לדעת התוס' פסחים ד"ע., דלדידן דחגיגת י"ד לאו חובה ליכא כלל שם קרבן דחגיגת י"ד, והוי זה קרבן שלמים, א"כ נ' דודאי אי"ז חשיב טפל, הגם שבפועל הביאו זה לצורך הפסח, אך לדעת רש"י בפסחים שם, ודעת הרמב"ם, (וכ"נ גם דעת התוס' פסחים דנ"ט: ודקי"ד), דאף דחגיגת י"ד לאו חובה, מ"מ איכא שם קרבן דחגיגת י"ד מדאורי', שמביאין אותו עם הפסח, ואך דאי"ז חובה להביאו,[[1]](#footnote-2) ממילא דיש לדון דחשיב טפל ממש, וצ"ע], גם יש להעיר עוד, דבפי' רשב"ם שלהי פסחים פי' למתני' דפטר את של זבח, דהיינו חגיגת י"ד, א"נ נדרים ונדבות שהקריב ערב הפסח ואוכלן בלילי הפסח,[[2]](#footnote-3) ולכאו' נדרים ונדבות ודאי אין לחשבן טפלין, (לענין דינא דמברך על העיקר ופוטר את הטפילה), אך י"ל דאה"נ לדעת רש"י לא יתפרש מתני' רק בחגיגה, (וכאשר כן פירש"י בסוגיין ובשלהי פסחים).

אמנם באמת בדקדוק הלשון נ' להדיא, דה"ט דפסח עיקר וזבח טפל, אי"ז כלל טעם להא דפסח פוטר את של זבח, דזה ל"ה כלל משום דזבח טפל, אלא היינו משום דשוין במתנותיהן, וכמבו' כן בכל הסוגיא, וטעמא דפסח עיקר וזבח טפל הוא דמה"ט אין הזבח פוטר את הזבח, הגם דשוין במתנותיהן דאף פסח בזריקה, מ"מ ל"מ ברכת הפסח לפטור את של זבח, כיון דזבח טפל לפסח, [וכ"ה להדיא בל' התוס' ד"ה תרי תנאי בד' רשב"ם, דהא דזבח אינו פוטר פסח הוא משום שהוא טפל לפסח, וע' גם בירושלמי שלהי פסחים, שהק' ר"ז שבדין שהזבח יפטור את הפסח כיון שפסח בכלל זבח, (ופי' המפרשים דהיינו משום דכ' ואמרתם זבח פסח, ובטוב ירושלים פי' דהוא משום דפסח נמי נכלל במילת זבח כמו כל הקדשים דאיקרו זבח), ומשני הפסח עיקר והזבח טפילה, ונ' דעיקר שנויא הוא, דמה"ט ל"מ הזבח לפטור את הפסח].

ומצי' דכוותה בברכת הנהנין, בברכות דמ"ב: דלר"כ ולר"ש אין יין שבא לשרות פוטר יין שבא לשתות, ופי' תוס' שם הטעם דאין יין שבא לשרות דלא חשיב פוטר יין שבא לשתות דחשיב, וכעי"ז מצי' בחי' הרשב"א ברכות דמ"א, (הובא בב"י סו"ס רי"א וברמ"א שם), שכ' שם דאם קדם ובירך על שאינו חביב, א"צ לחזור ולברך על החביב, והוא שנתכוין לפטור את החביב, אך בלא מתכוין לא, שאינו בדין שיפטור מי שאינו חשוב את החשוב דרך גררא אלא דרך כוונה, (אמנם חלוקין הן זמ"ז, דבהא דאין יין הבא לשרות פוטר יין הבא לשתות, היינו אף אם כיון לפטרו, ואילו בהא דאין שאינו חביב פוטר את החביב, היינו רק כשלא כיון לפטרו, דל"מ שאינו חביב לפטור את החביב דרך גרירה, וכמש"כ הרשבש"א), וה"נ הוא הא דאין ברכת הזבח פוטרת את של פסח, דכיון דפסח עיקר וזבח טפל, אינו בדין שיפטור הזבח את הפסח. [[3]](#footnote-4)

ואי דתיקשי דמ"מ מ"ט לא יפטור ברכת הזבח את הפסח כשנתכוין להדיא לפטרו, וכדמצי' בד' הרשב"א הנז' דהגם דאין שאינו חביב פוטר את החביב, אך אם כיון להדיא לפטרו מהני, דרק דרך גרירה אינו בדין שיפטור, הנה מלבד די"ל דזה דמי להא דאין יין שבא לשרות פוטר יין שבא לשתות דהיינו אך אם כיון להדיא לפטרו וכנ"ל, אך מלבד זה נמי לק"מ, דנ' פשוט דעיקר מה שדנו בסוגין שיפטור ברכת הזבח את הפסח, היינו רק מדין גרירה, דהרי באמת חלוק נוסח הברכה שעל הזבח מנוסח הברכה שעל הפסח, וצ"ב מ"ט כלל יפטר זה את זה, הרי אי"ז נוסח הברכה הראוי' לו, אך הפי' בזה הוא, דאה"נ ודאי ל"ש שתחול ברכת הזבח על הפסח וברכת הפסח על הזבח, אך מדין גרירה, כל דחיילא הברכה על קרבן א', נפטר אף הקרבן השני, אף שאי"ז הברכה הראוי' לו, (כיון דבדין גרירה ל"ב שתחול הברכה ע"ז, אלא דממילא הוא נפטר, וע"כ לא איכפ"ל שאי"ז הברכה הראוי' לו), [[4]](#footnote-5) וכיון שכל מה שדנו דיפטור זל"ז הוי רק מדין גרירה, הרי דבזה שפיר אמרי' דכיון דהפסח עיקר והזבח טפל לו, אינו בדין שיפטור הטפל את העיקר ע"י גרירה, וז"פ וברור.

**[**ויש לציין בזה לד' הצל"ח שלהי פסחים, שכ' בדעת הרמב"ם, דכל מה שדנו דפסח פוטר את הזבח, היינו רק לבן תימא דחגיגת י"ד ה"ה כפסח, וע"כ ה"ז נכלל בברכת על אכילת פסח, אך לדידן דלא הויא כפסח, ודאי אינה נכללת בברכת הפסח, וע"כ הוא דפסק הרמב"ם דאין ברכת הפסח פוטר את של זבח, אך בשו"ת חת"ס יו"ד סי' רמ"ט פליג ע"ז, והוכיח מד' רשב"ם שלהי פסחים שכ' דבכלל זבח הוי אף נדרים ונדבות, וע"כ דכיון דדינם שוה נפטרים בברכת הפסח, ועיי"ש שכ' דמ"מ ודאי דכ"ז רק אם מברך על הפסח, דבכה"ג אף הזבח נפטר, הגם דלי"ל שם פסח, אך אם בירך על הזבח לחודי' על אכילת פסח, ודאי דלא יצא יד"ח, (עיי"ש בדבריו מש"כ לפ"ז בדין מילה ופריעה), [[5]](#footnote-6) וזה כמש"נ דהכא ודאי הוי כל הנידון שיפטור הפסח את הזבח דרך גרירה, וודאי ל"ש שתחול ברכת הזבח על הפסח, (וה"נ ל"ש שתחול ברכת הזבח על הפסח, ול"מ לפטור לפסח רק דרך גרירה, וע"כ כיון שהזבח טפל, ל"מ לפטור דרך גרירה, וכמש"נ).

ויש להעיר עוד, בד' האו"ז הל' ק"ש סי' כ"ה, יעו"ש שהביא ד' הר"ר משה ב"ר יעקב, שהוכיח שאם לא בירך קודם המצוה מצי לברך אח"כ, (ודלא כדעת הרמב"ם שא"א לברך אח"כ), מדתנן בירך על הפסח פוטר את של זבח, וזבח היא חגיגת י"ד והיתה נאכלת בראשונה, והיכי משכח"ל, לאו כגון ששכח ואכל הזבח בלא ברכה, והביאו את הפסח ובירך עליו וקתני פטר, הא לא בירך על הפסח לא פטר וצריך לחזור ולברך על הזבח ואע"פ שגמר ואכל, עכ"ל, [ובדעת הרמב"ם עיי"ש מש"כ בפי' רבינו מנוח פ"ח מחו"מ ה"ז דברים מחודשים, והבאנו דבריו בהערה לעי', ולכאו' בלא"ה ניחא בפשיטות לדעת הרמב"ם, שהרי מבו' בדבריו בהל' חו"מ שם ה"ט, דעיקר הדין דאכילת פסח לבסוף הויא רק על כזית מבשר הפסח, אך שאר הפסח אוכלו מתחילה, וממילא דשפיר שייך שיאכל הפסח קודם להזבח, (ואף שכ' שם בה"ז שמברך על של זבח תחילה, לכאו' אי"ז לעיכובא, וגם דמ"מ מברך על של פסח קודם שגומר אכילת הזבח, וממילא דשפיר צריך עדין לפטור של זבח, שעדין לא גמר אכילתו), ושו"ר שכ"כ מהר"ם חלאוה פסחים דקי"ט: והצל"ח בשלהי פסחים, ובגהש"ס לירושלמי פסחיפ פ"ו ה"ד, ובהעמ"ש שאילתא קנ"ד הוסיף עוד, דמה שכ' הרמב"ם דמברך על של זבח תחילה, הוא משום דזבח תדיר, וע"כ אם לא הי' הזבח לפניו מברך על של פסח תחילה], ולמש"נ דכל מה דשל פסח פוטר את של זבח הוי רק דרך גרירה, יל"ע בזה אם שייך דין גרירה גם כשכבר אכל להזבח, ורק איכא עליו חובת ברכה, וצ"ע בזה**].**

ב] שם, הנה בעיקר המבו' בסוגיין (עכ"פ בס"ד דסוגיין, וכ"ה בסוגיא דשלהי פסחים), דטעמא דר"י הוא משום דזריקה בכלל שפיכה, וטעמא דר"ע דלא זריקה בכלל שפיכה ולא שפיכה בכלל זריקה, הנה מבו' בפירש"י בסוגיין ובפסחים שם, דהיינו דלר"י כיון דזבח הוי בכלל מתן דמים דפסח, ע"כ הזבח נפטר בברכת הפסח, ולר"ע דאין דומין זל"ז במתן דמים אין הא נפטר בברכת חבירו, והיינו שדין הברכות הוי בתוצאה מדין המתן דמים, וצ"ב הטעם בזה, דמה ענין הברכות על האכילה לדין המתן דמים, ומה טעם יש שמשום שחלוקין במתן דמים לא יהני ברכת א' לפטור לחבירו, וצ"ע בזה, (ובהג' הגארמ"ה בשלהי פסחים רל"פ דמתני' קאי בהברכה שמברכין על העבודות, אך כבר כתבו דהראשונים לא פי' כן דא"כ אי"ז שייך לפי' ערבי פסחים).

אמנם מד' רשב"ם בפי' בשלהי פסחים, נ' דמפרש בזה בענין אחר, דז"ל רשב"ם שם, ה"ג לכשת"ל וכו', במס' זבחים שמעי' לי' לר"י דאמר דפסח בשפיכה ולא בזריקה, דתניא ר' ישמעאל אומר וכו', והשתא דקאמר ר"י דפסח בשפיכה, ושמעית לי' במתני' דאמר דבברכת הפסח הוא נפטר מברכת הזבח, ואינו נפטר משל פסח בברכת הזבח, אמור מעתה הניתנין בזריקה כגון שאר זבחים שניתנו בשפיכה כפסח יצא, כדתניא בהדיא בפ' בית שמאי מנין לניתנין בזריקה שנתנן בשפיכה וכו', אבל הניתנין בשפיכה כגון פסח שנתנן בזריקה כשלמים וכל שאר זבחים לא יצא, דומיא דברכת הפסח והזבח דקאמר נמי ר"י במתני' כה"ג, ולדברי ר"ע, כדאמרי' נמי במתני' גבי ברכת הפסח והזבח שאין זו פוטרת את זו, ור"ע נמי סבר דפסח בשפיכה, דלא אשכחן תנא דאמר בזריקה אלא לריה"ג וכו', עכ"ל.

והנה לפי מה שפירש"י דטעמא דר"י דזבח אין פוטר של פסח, וטעמא דר"ע דאין זו פוטרת את זו, הוא משום דחלוקין במתן דמים, א"כ הרי מזה גופא מוכח דלדעתם הוי פסח בשפיכה, וצ"ע מה שהוצרך רשב"ם להביא דר' ישמעאל ס"ל בפסחים דפסח בשפיכה, ודר"ע נמי ס"ל כן כיון דרק לריה"ג הוי בזריקה, ולכאו' מה הוצרך לזה, הרי ע"ז מיוסד עיקר דבריהם במתניתין, גם צ"ב כל ל' הרשב"ם, שנ' להדיא דמכוון הגמ' הוא דהנדון אם מהני זריקה בפסח ושפיכה בשאר קרבנות הוי דומיא דמה דפליגי בברכותיהן, (ולר"י כ"ה דפסח פוטר לזבח ה"נ מהני שפיכה בזבח, וכ"ה דזבח אינו פוטר לפסח ה"נ ל"מ זריקה בפסח, ולר"ע דאין זו פוטר את זו, ה"נ ל"מ שפיכה בזבח וזריקה בפסח), ולכאו' הרי אדרבה כל הנידון בברכות, הוי מכח דין המתן דמים.

והמבו' מד' רשב"ם, דמפרש לעיקר ד' הגמ' באופן אחר, דלעולם הנידון אם ברכת זו פוטרת את זו, לא תליא כלל בדין המתן דמים, (דלא שייכי הברכות שעל האכילה, לדין המתן דמים כלל, וכנ"ל), אלא הוי נדון בפנ"ע, דלר"י נכלל הזבח בכלל הפסח, וע"כ מהני הברכה שעל הפסח לפטור לזבח, ולר"ע ל"ה זבח בכלל פסח ולא פסח בכלל זבח, וע"כ ל"מ ברכה שעל פסח לפטור לזבח, ומש"א בגמ' דלר"י זריקה בכלל שפיכה ולא שפיכה בכלל זריקה ולר"ע לא שפיכה בכלל זריקה ולא זריקה בכלל שפיכה, מפרש הרשב"ם, דהיינו דכיון דבכל הקרבנות הוי צורת המתן דמים בזריקה, ובפסח הוי צורת המתן דמים בשפיכה, הרי שיש לנו לדון אם מהני כשנתן הפסח במתן דמים דשאר קרבנות, ואי מהני כשנתן שאר קרבנות במתן דמים דפסח, (והיינו דודאי בפשוטו יש לנו לומר שזהו צורת המתן דמים ולא יהני באופן אחר, ורק כיון דצורה זו הויא צורת מתן דמים דקרבנות אחרים, ע"כ יש לנו לדון אם מהני צורת מתן דמים דקרבנות אחרים, לקרבן זה, וכן נ' להדיא בל' רשב"ם, דכל הנידון דיהני בשנוי צורת המתן דמים, הוא משום דהוי זה מתן דמים דקרבנות אחרים, דו"ק ותשכח), וזהו שאמרו דלר"י דברכת פסח פוטרת לזבח, ה"נ [[6]](#footnote-7) דמתן דמים דפסח מהני לזבח, [[7]](#footnote-8) (ויש לפרש, דעיקר מה דברכת הפסח פוטרת לזבח, נלמד מהא דילפי' מקרא דניתנין בזיריקה שנתנן בשפיכה יצא, דמזה ילפי' דמהני מתן דמים דפסח לשאר קרבנות, וה"נ מהני ברכת הפסח לשאר קרבנות), ומשא"כ מתן דמים דשאר קרבנות ל"מ לפסח, כמו דברכת שאר קרבנות ל"מ לפסח, אך לר"ע דאין ברכת זו פוטרת את זו, ה"נ ל"מ מתן דמים דזו לפטור את זו, ואכתי צ"ע בהסבר הדברים.

ונמצא לפ"ז, דהנידון אם פוטרין זא"ז בברכתו, ל"ה כלל מכח השנוי במתן דמים, אלא ב' הנידונים תלויין זב"ז, דלר"י ברכת הזבח ומתן דמיו מועילין לשאר קרבנות, וברכת הזבח ומתן דמין אין מועילין לפסח, ולר"ע אף ברכת הפסח ומתן דמיו אין מועילין לפסח, ונמצא לפ"ז דאין הכרח כלל ממתני' דלר"י ור"ע פסח בשפיכה, דהרי דינא דמתני' ל"ה כלל מכח שנוי המתן דמים, וע"כ שפיר י"ל דפסח בזריקה, ומ"מ ל"מ ברכת זו לפטור לזו, וזהו שהוצרך רשב"ם להביא מקורות דסבירא להו דפסח בשפיכה, ודממילא בתוצאה מכך יש לנו לומר דבפסח ל"מ מתן דמים דזריקה דהוא מתן דמים דשאר קרבנות, ובזבח ה"ז תלוי בפלוג' ר"י ור"ע אם מהני בי' מתן דמים דפסח דהיינו בשפיכה.

ונמצא לפ"ז דכל מה דלר"י מהני בניתנין בזריקה שנתנן בשפיכה, היינו רק מכח דשפיכה הויא מתן דמים דפסח, ולדידי' מהני מתן דמים דפסח לכל הקרבנות, אך אילו הי' פסח בזריקה, הרי שודאי ל"ה מהני בניתנין בזריקה שיתנם בשפיכה, דכל מה דמהני הוא רק משום דמתן דמים דפסח מהני לשאר קרבנות, אך בלא"ה ודאי ל"מ שפיכה במקום זריקה, (ובשטמ"ק בהשמטות, כ' כן מטעם אחר קצת), ולפ"ז מיושב היטב מה שהוקשה לרש"י בסוגין, דכיון דאמרי' שתרי תנאי ואליבא דר"י, הרי דלפ"ז מאן דאית לי' דפסח בשפיכה, לי"ל דניתנין בזריקה שנתנן בשפיכה יצא, וא"כ מ"ט דר"י דבירך על של פסח פטר את של זבח ועל של זבח לא פטר את של זבח, אך למש"נ בד' רשב"ם, הרי דאף מאן דדריש קרא לניתנין בזריקה שנתנן בשפיכה יצא, בע"כ יש ללמוד מהך קרא גם להא דפסח בשפיכה, דאי ל"ה פסח בשפיכה לא הי' מהני שפיכה בשאר קרבנות, דכל מה די"ל דיהני בהו שפיכה, הוא משום דמהני בהו מתן דמים דפסח, ואשר ע"כ אף מאן דדריש לקרא דניתנין בזריקה שנתנן בשפיכה יצא, מ"מ יש ללמוד מזה גם דפסח בשפיכה, ואשר כן ס"ל נמי לתנא דמתני' בדעת ר"י, וא"ש, (ומש"א בגמ' דתרי תנאי ואליבא דר"י, הוא משום דהגם דגם למאן דדריש לקרא לניתנין בזריקה שנתנן בשפיכה, ילפי' מינה נמי דפסח בשפיכה, אך מ"מ אין ללמוד מזה דמעשר בשפיכה, וע"כ בע"כ דהוו תרי תנאי, וע' כעי"ז בשטמ"ק בהשמטות, ויש להוסיף, דברשב"ם בפסחים נ' להדיא דדרשי מהך קרא גם דבכור ומעשר בשפיכה וגם דניתנין בזריקה שנתנן בשפיכה יצא, וזה דלא כסוגיין, וכנ' ס"ל דסוג' דפסחים פליגא אסוגיין, אך צ"ע היכי ילפי' לתרוייהו, ולמש"נ א"ש קצת, וצ"ע בזה).

ובאמת דלמש"נ בד' רשב"ם, הרי דאף אי נימא דלתנא דמתני' ס"ל דאף פסח בזריקה, נמי ל"ק קו' רש"י, דהרי נת' דלדעתו הנידון אי פוטרין זא"ז בברכותיהן, ל"ה כלל מכח דין המתן דמים, אלא הוי נדון בפנ"ע אי נכלל זה בכלל זה, וע"כ שפיר י"ל דלעולם שוין הן בהמתן דמים, דכולן ניתנין בזריקה, ומ"מ לר"י פסח פוטר לזבח ולא זבח פוטר לפסח, ולר"ע אף פסח אין פוטר לזבח, אך יש לפקפק בזה, דיתכן דכל מה דקים לי' לר"י דהזבח הוי בכל הפסח, הוא מהא דילפי' דניתנין בזריקה שנתנן בשפיכה יצא, דשמעי' מינה דמתן דמים דפסח מהני לזבח, וה"נ ברכת הפסח מהניא לזבח, אך א"נ דלר"י הוי פסח בזריקה, לי"ל מקור כלל לזה, וצ"ע בזה.

ג] שם בתוד"ה תרי תנאי, יעו"ש בתו"ד שכ' די"ל דהא דפסח בשפיכה הגם דילפי' לי' מקרא דבכור דכ' בי' זריקה, שמא משום דאתו מרבויא ולא כתבינהו בהדיא דריש, ולכאו' המכוון בזה, הוא כמש"כ בשטמ"ק בהשמטות אות ל"ג, דאית לן לאוקמי בשפיכה לפי שהוא מתן מועט שבדמים, דכיון דאלא מפרש קרא איזה מתן יעשה, ש"מ מתן מועט יעשה, דתפסת מועט תפסת, עכ"ל.

והנה מבו' לפ"ז דמתן דמים דזריקה עדיף ממתן דמים דשפיכה, דשפיכה חשיבא מתן מועט שבדמים, (וכנ' היינו, דזריקה שזורק מרחוק הויא מתן דמים טפי משפיכה מקרוב, וצ"ב).

אמנם הנה ז"ל המאירי שלהי פסחים, והזריקה היא נעשית מרחוק שאין קפידא בנפילת השירים על היסוד, והשפיכה היא בנחת כדי שלא יפלו חוץ ליסוד, עכ"ל, ולכאו' מבו' בדבריו, דעיקר החילוק שבין זריקה לשפיכה, הוא דבשפיכה איכא קיום דין נוסף שיגיעו הדמים ליסוד, וע"כ הוא דאין נותנן בזריקה אלא בשפיכה, [[8]](#footnote-9) ולכאו' לדבריו מתן דמים דשפיכה עדיף ממתן דמים דזריקה, ושלא כדעת התוס'.

[ועיי"ש בפירש"י דקכ"א. שלכאו' ג"כ כ' כן, אך בד' רש"י שם נ', דכל עיקר נידון הסוגיא ל"ה כלל על עיקר המתן דמים דפסח וזבח, אלא על צורת נתינת שיירי הדם דפסח וזבח, והדברים צ"ב רב, וגם ילה"ע דבד' רש"י בסוגיין ד"ה מנין מ' קצת, דבניתנין במתנה אחת ליכא כלל דין שפיכת שירים, וכאשר כן כ' בפי' הראב"ד לתמיד, (ונ' מל' הראב"ד שהטעם בזה הוא, דדין שפיכת שירים הוי מתנה נוספת, ובהנך שדינם במתנה אחת, היינו דלי"ב כלל חילוקי מתנות, ונותן כל הדם כאחת, וממילא דאף לי"ב דין שפיכת שירים)] .

ובתוס' לק' דנ"א: דנו למ"ד דבכור ומעשר בשפיכה, מנ"ל דין יסוד בזה, וראיתי בס' בד קודש ח"ה סי' ע' שכ' דלד' המאירי הנז' ל"ק כלל קו' התוס', דהרי כל עיקר דין שפיכה הוא משום שדין הדם הוא לינתן ליסוד, וא"כ ודאי דבעי' בהו כנגד היסוד, והוכיח מד' התוס' דפליגי על ד' המאירי, וס"ל דאף בשפיכה ליכא קיום דין שיגיעו הדמים ליסוד, עיי"ש, ולמש"נ הרי שהדברים מתאימים עם ד' התוס' בסוגיין, דמבו' בדבריהם דשפיכה הויא מתן מועט שבדמים, ובע"כ שדעתם דליכא קיום דין בשפיכה טפי מבזריקה, וכמש"נ.

והנה בתוס' שלהי פסחים כ' בחד תי', דהא דניתנין בזריקה שנתנן בשפיכה יצא, הוי מסברא דמה לי זריקה מרחוק מה לי שפיכה מקרוב, וע' בתויו"ט במשניות שם שכ' דמ"מ אם נתן פסח בזריקה לא יצא, דודאי ברחוק לא עדיפא כמו בקרוב, ומבו' מזה שלדעת תוס' פסחים שפיכה עדיפא מזריקה, וכמש"נ בדעת המאירי, ודלא כדעת התוס' בסוגיין והשטמ"ק שמבו' דאדרבה שפיכה הוי מתן מועט שבדמים, וצ"ע בזה.

[ויש לציין עוד, לד' המהרש"א בפסחים דפ"ט., שנקט דניתנין בשפיכה שנתנן בזריקה יצא, וכבר תמה עליו השעה"מ בפ"ג מק"פ ה"ט בסוף דבריו והקרני ראם והרש"ש שם, שזהו נגד סוגי' דשלהי פסחים, דאמרי' דאף לר"י לא שפיכה בכלל זריקה, (וכמו שפי' רש"י ורשב"ם שם), וכ"ה גם בפירש"י בסוגיין דלא מצי' לניתנין בשפיכה שכשרין בזריקה, וד' המהרש"א צע"ג, אך נ' שטעמו של המהרש"א הוא, דהגם דלי"ל קרא להכשיר ניתנין בשפיכה שנתנן בזריקה, מ"מ יש להכשיר בזה מסברא, דס"ל כדעת תוס' בסוגיין דשפיכה הוי מתן מועט שבדמים, וזריקה עדיפא משפיכה, וע"כ מסברא יש להועיל שיתן פסח בזריקה, דהוי מתן דמים דעדיף, (והוי דומיא שדן שם המהרש"א שמהני ליתן פסח במתן ב' שהן ד' ככל קרבנות, דהוי זה תוספת על מתן דמים דפסח,וה"נ יהני ליתן בזריקה, דהוי זה תוספת על מתן דמים דפסח)].

] ד"מ., לפר זה פר יוהכ"פ, למאי הלכתא אי לעכב פשיטא חוקה כתיב בי', אמר רנב"י לא נצרכה אלא לר' יהודהדאמר כי' כתיבא חוקה אדברים הנעשים בבגדי לבן בפנים וכו', אימא מדכסדרן לא מעכב הזאות נמי לא מעכבי קמ"ל, מתקיף לה ר"פ וכו' א"ל ר"י מפני מה לא נאמר אם כילה כיפר ואם לא כילה לא כיפר, (והיינו דמהתם ילפי' עיכובא).

וע' בס' גבו"א יומא דס"א. במילואים, שהק' בזה, דמה בעי' כלל לכל הנך קראי למילף דמתנות שבחוץ מעכבות, תיפו"ל מקרא דמלבד חטאת הכיפורים, דדרשי'' לי' ביומא שם לר' יהודה חטאת אחת ולא ב' חטאות ולר"א ור"ש חטאת אחת ולא ב' חטויים, ואי נימא דהזאות אינו מעכבות הרי לא משכח"ל כלל ב' חטאות וב' חטויים, שכיון דלא מעכב, הרי דאי נתן מתנה אחת ונשפך הדם א"צ להביא כלל אחר ולגמור המתנות, מידי דהוי אגמר מתנות שבהיכל ונשפך הדם דאין מביא אחר כיון דשירים אין מעכבין, (והך קרא הרי כתיב גבי מתנות קרנות).

ועיי"ש שכתב ליישב, דלעולם אף אם אין המתנות מעכבות , מ"מ מצוה מיהו איכא, ויכול להביא פר אחר לקים המצוה, ורק בשירים הוא דאמרי' דאי שירים אין מעכבין אינו מביא פר לשירים, והיינו משום דהרי אף אי שירים מעכבין, מ"מ כשמביא פר אחר אינו יכול להתחיל השירים, כיון דליכא ע"ז כלל שם שירים, וצריך להתחיל וליתן ממנו מקצת מתנות כדי שיהא על הנותר שם שירים, וע"כ רק למ"ד דשירים מעכבין, אשר נמצא דאף המתנות שכבר נתן אינן כלום כ"ז שלא נתן השירים, וממילא דשפיר יכול להתחיל וליתן מן הדם מקצת מתנות, כיון שעדין לא יצא ידי חובת המתנות, אך למ"ד דשירים לא מעכבין ל"מ להביא פר אחר לשירים, דבכה"ג הרי ל"מ להתחיל וליתן ממנו מקצת מתנות, כיון שכבר יצא יד"ח מתנות, והמתנות שיתן לאו כלום הם, וליתן ממנו לשירים לבדן ג"כ א"א, כיון שאם אין נותן מהן מקצת מתנות, ליכא ע"ז שם שירים, וע"כ הוא דאמרי' דלמ"ד שירים אין מעכבין אינו מביא פר לשירים, אך משא"כ בהזאות עצמן, הרי שאף אם אין כולן מעכבין, שפיר יכול להביא פר לקיום מצות נתינת המתנות, עכ"ד.

אך יש להעיר על דבריו, דמד' רש"י לק' דנ"ב: ד"ה לדברי, נ' להדיא דאף אילו הי' הדין שיכול להתחיל מן השירים, וא"צ ליתן מתחילה במזבח, מ"מ לא הי' דין זה רק למ"ד דשירים מעכבין, אך למ"ד דשירים אין מעכבין לא הי' מביא כלל פר אחר לשירים, עיי"ש, ולפ"ז הרי מבו' אין מביאין פר משום מתנות שאין מעכבות (אף בלא הא שצריך להתחיל במתנות מזבח), והדרא קו' הגבו"א לדוכתה.

אך נ' ליישב בפשיטות, דהנה לעי' דל"ח: אמר רב פפא, דג' מתנות שבחטאת יש מהן כתחילתן וכו', חוץ לילה זרות וכלי שרת וכו' כיבוס וכו' כתחילתן, ובפשוטו מ' מד' הגמ' דשירים כשרין בלילה ול"ב בהו כלי שרת, וע' בזה בס' קר"א ובליקוטי הלכות ובחזו"א, אך גם אי נימא דל"ד קאמר ואף שירים פסולין בלילה ובעי' בהו כלי שרת, מ"מ הרי לענין כיבוס דעת ר"פ דהגם דשירים אין טעונין כיבוס, מ"מ דם שעדין לא ניתנו ממנו ג' מתנות שניתז על הבגד טעון כיבוס, והמבו' מזה דחלוק הוא דין שירים למ"ד דשירים לא מעכבי, מדין ג' מתנות שבחטאת שאין מעכבות, דשירים למ"ד דלא מעכבי הרי שאי"ז כלל מעיקר המתן דמים דהקרבן, וליכא לזה כלל תורת זריקה, רק הוי זה דין בפנ"ע דשפיכה ליסוד, אך ג' מתנות שבחטאת הגם שאינן מעכבות, מ"מ הוו מעיקר המתן דמים דהקרבן ואיכא עלייהו תורת זריקה, ואך שאי"ז מעכב, וע"כ איכא בהו דין כיבוס ול"ח שכבר הוזה, כיון דאכתי איכא בזה דין זריקה, (ומשא"כ דם שירים אין טעון כיבוס דחשיב שכבר הוזה, כיון דכבר ליכא בהדם דין זריקה).

ולפ"ז מיושב היטב, דהגם דבשירים אמרי' דלמ"ד דאין מעכבין אין מביא פר אחר, מ"מ במתנות שבהיכל אף אין מעכבין מביא פר אחר, דרק בשירים הוא דאמרי' דאין מביא פר אחר אם אינן מעכבין, כיון דכלל ליכא לזה תורת זריקה, ול"ש להביא פר בפנ"ע לזה, שלא יהא בו זריקה כלל, אך משא"כ במתנות ההיכל הרי שאף אם אינן מעכבין, מ"מ שפיר שייך להביא פר בפנ"ע לזה, כיון דאיכא על כל המתנות תורת זריקה, ושפיר שייך שיהיו מתנות אלו המתן דמים של הפר, וא"ש.

וי"ל עוד בזה, לדעת הר"מ מפונטייז"א שהביאו התוס' לק' דנ"ג: ד"ה העולה, שא"צ להשאיר מן הדם לשפיכת שירים, ולדעתו כל עיקר דין שפיכת שירים הוי רק דהשירים הנשארין דינן לישפך ליסוד, אך ליכא כלל קיום דין בקרבן דשפיכת שירים, ולדעתו הרי פשוט מסברא דל"ש להביא פר בפנ"ע לשפיכת שירים, (ורק אי שירים מעכבין דהוי מדין הקרבן שיהא שפיכת שירים, הוא דמביא פר בפנ"ע לשירים), ומשא"כ במתנות ההיכל, הרי שגם אם אינן מעכבות, מ"מ כיון דאיכא דין בהקרבן ליתן מתנות אלו, שפיר י"ל דשייך להביא פר בפנ"ע למתנות אלו, וז"פ, [והנה שי' רש"י לעי' דל"ז. ד"ה לימד, ולק' דנ"א ד"ה אל יסוד (האחרון), דא"צ להשאיר דם לשפיכת שירים, ולכאו' הוא כדעת הר"מ מפונטייז"א הנז', אך כבר כ' די"ל דלא כ' כן רש"י רק בעולה דלא כ' בגופה שפיכת שירים, אך בחטאות דכ' בהו שפיכת שירים הוי זה קיום בהקרבן, וודאי צריך להשאיר לשירים, וכ"נ מד' הגר"א במאורות הגר"א בפ' איזהו מקומן, ולפ"ז הרי שלדעת רש"י לא שייכי דברינו].

אמנם יש להעיר בזה, על עיקר מה שהוכיח הגבו"א דשייך להביא פר בפנ"ע גם למתנות שאין מעכבות, (ורק לשירים ל"מ להביא מטעמא אחרינא וכנ"ל), דהנה הגבו"א במילואים שם, (בד"ה לי שנה רבי), נקט בפשיטות דהדין דמביאין כמה פרים ל"ה דין מסוים ביוהכ"פ, אלא בכל חטאות הפנימיות יכול להביא כמה פרים, ולכאו' לפ"ז הרי שה"נ גם בחטאות החיצוניות לדעת ב"ש דב' מתנות מעכבות, יכול להביא ב' פרים, (למ"ד דמתחיל ממקום שהפסיק, וע' בזה בקר"א לק' דמ"ב ובמקד"ד סי' ז' סק"ד), וא"כ אטו נימא דאף לב"ה דרק מתנה אחת מעכבת מ"מ יכול להביא פר בפנ"ע לג' מתנות, (למ"ד דמתחיל ממקום שמפסיק), וזה לא שמענו, [[9]](#footnote-10) ולכאו' מוכרח מזה דל"ש להביא פר בפנ"ע רק למתנות המעכבות, ודלא כמו שהוכיח הגבו"א, (אך למה שנקטו החזו"א והגרי"ז, דרק בפר יוהכ"פ שייך להביא כמה פריםדעיקרו חובת היום, ניחא).

אמנם נ', דאף לדעת הגבו"א דהדין דמביאין כמה פרים ל"ה במסוים בפר יוהכ"פ, מ"מ הך מילתא דאף למתנות שאין מעכבות שייך להביא פר בפנ"ע, ודאי לא שייכא רק בפר יוהכ"פ ולא בשאר קרבנות.

והטעם בזה נ' פשוט, דבשאר קרבנות הרי כל שנתן המתנות המעכבות ונשפך הדם, הרי שהגם דלא נתקיימו כל מתנות הקרבן, מ"מ על הגברא הרי ליכא כלל דין למצוה שיתן שאר המתנות, דהרי בכל הקרבנות ליכא כלל דין על הגברא שיתן המתנות, אלא חיובא דגברא הוי להביא הקרבן, וכל שהביא הקרבן וניתנו ממנו המתנות המעכבות, ויצא יד"ח הקרבן, תו ודאי ליכא עלי' דינים כלל, וממילא דודאי ל"ש שיביא קרבן אחר, דהרי ליכא עלי' מצות מתנות כלל, ודוקא בפר יוהכ"פ דהוי מחובת היום, הרי שבזה אף אם נתן המתנות המעכבות, מ"מ אי לא נתן שאר המתנות, הרי אכתי איכא עלי' מצוה ליתן שאר המתנות לקיים חובת היום, (דבפר יוהכ"פ הרי הוי חובת היום בעצם המתנות, ול"ה כשאר קרבנות שחובתו הויא בהבאת הקרבן, ונתינת המתנות הויא דינא דהקרבן), וע"כ בזה שפיר י"ל שיש לו להביא פר בפנ"ע לקיים חובת היום, ההגם שאין מתנות אלו מעכבות, וזה נ' ברור בעזה"י.

1. וברמב"ם פ"י מק"פ הי"ג כ' דאי' לאו מסוים בחגיגת י"ד שלא להותירה, ומבו' מזה כנ"ל דאף דהויא רשות, מ"מ איכא שם קרבן דחגיגת י"ד, ונ' דמה"ט גם דעת הרמב"ם, דהגם דבכל הקרבנות ס"ל דאין מברכין על אכילת חלק הבעלים, מ"מ בחגיגת י"ד מברכין ע"ז, וכדתנן במתני' דמברכין על הזבח, והיינו משום דחגיגת י"ד דעיקר הקרבן הוי לאכילה, הרי ודאי דאיכא מצוה באכילתו, וע"כ מברכין ע"ז. [↑](#footnote-ref-2)
2. ויש להעיר, דלדעת הרמב"ם הנז' בהע' הקודמת, אאל"פ דמתני' איירי אף בנדרים ונדבות, כיון שלדעתו ליכא כלל ברכה באכילת הבעלים לכל קרבנות, ורק בחגיגת י"ד הוא דאיכא ברכה, וכנ"ל. [↑](#footnote-ref-3)
3. והנה בחזו"א שם פי' בדעת הרמב"ם דפסק להלכה דאין ברכת זו פוטרת את זו, דהוא משום דפי' טעמא דר' ישמעאל דפסח פוטר את הזבח משום עיקר וטפל, ור"ע דפליג הוא משום דס"ל דל"ש בזה דין עיקר וטפל, וע"כ אין הפסח פוטר את הזבח, (ואי"ז כלל משום דאין שפיכה בכלל זריקה), אך לפמש"נ ל"ש לומר כן, דהטעם דפסח פוטר את הזבח ל"ה כלל משום עיקר וטפל וכמש"נ. [↑](#footnote-ref-4)
4. אך יש להעיר בזה, דלכאו' הרי בפסח איכא מצוה בפנ"ע מלבד מצות אכילת כל קדשים, וא"כ הרי צ"ע היאך שייך כלל שיפטור של זבח את של פסח, ובשלמא אי נימא דהנידון שיפטור הוא משום דברכת הזבח חיילא אף על הפסח, י"ל דממהניא הברכה גם על המצוה המסוימת שבאכילת פסח, אך למש"כ דכל מה דמצי פטר הוי רק מדין גרירה, צ"ע אי שייך דין גרירה בזה, אחר דבפסח אי' מצוה מיוחדת, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-5)
5. אך ראה זה מצאתי בפי' רבינו מנוח הל' חו"מ פ"ח ה"ז, שפי' בדעת הרמב"ם, דפלוגתת ר"י ור"ע הויא בשבירך על הזבח ברכת הפסח, (ול"ה הפלוגתא בבירך על אכילת הפסח אם פטר את הזבח, דהרי זבח אכיל בראשונה), ופי' שם טעמא דר"ע דל"מ לפטור, דהוא משום דפסח וזבח תרי עניני נינהו ול"ש בהדי הדדי, שהרי חגיגת י"ד לאו חובה היא, ופעמים שלא היתה באה וכו', ומש"ה אין ברכותיהן פוטרות זו את זו, (ולדבריו ניחא פסק הרמב"ם דאין פסח פוטר את זבח, הגם שפסק דניתנין בזריקה שנתנן בשפיכה יצא, אך צ"ע מסוגית הגמ' שאמרו דטעמא דר"ע משום דלא זריקה בכלל שפיכה וכו'), ועכ"פ מבו' בדבריו דלר"י פטרה ברכת פסח לשל זבח, גם בשבירך על הזבח ברכת הפסח, ושלא כד' החת"ס, ואמנם הדברים צ"ב הרי אי"ז נוסח הברכה כלל, וצ"ע, שו"ר בחי' מהר"ם חלאווה פסחים דקי"ט: שכ' כד' החת"ס, דמי איכא מ"ד דאם בירך על הזבח לאכול את הפסח יצא, הא לאו פסח הוא כלל, [וע' בהג' בני בנימין בהל' חו"מ שם שג"כ כ' בדעת הרמב"ם כד' רבינו מנוח, וכ' לדייק כן ל' הרמב"ם, שכ' ולא "ברכת הפסח" פוטרת של זבח, ורשב"ם בשלהי פסחים כ' דה"ג בירך "על" הפסח, לשלול פי' זה, אך הרמב"ם גרס ופי' כן, (וכ"ה גם גי' הרמב"ם במשנה שבפיהמ"ש)]. [↑](#footnote-ref-6)
6. וזמש"א לכשתימצי לומר, דאי"ז עיקר טעמא דר"י ור"ע, ואך שמתוך דבריהם יש ללמוד לזה, (וכן מתפרש הלכשת"ל גם לפירשב"ם שהביאו תוס' בסוגיין ובשלהי פסחים, ואי"ז פי' רשב"ם שלפנינו, וכמש"כ מהרש"א בפסחים). [↑](#footnote-ref-7)
7. וזה ניחא מאד לרשב"ם לטעמי', דפי' במתני' דהא דלר"י ברכת הפסח פוטר את של זבח, היינו אף לנדרים ונדבות, ואי"ז דין מסוים בחגיגה, וע"כ לדידי' יל"פ דה"נ מה"ט מהני מתן דמים דפסח לכל שאר קרבנות, ודו"ק. [↑](#footnote-ref-8)
8. וע' עוד בשטמ"ק לק' דפ"א: אות ז', שכתב בהא דמבו' בסוגיא שם, דלכו"ע א"א ליתן תחילת עולה על האיצטבא, דהוי זה מקום שירים, דהיינו רק משום דניתנין בזריקה שנתנן בשפיכה לא יצא, אך למ"ד דניתנין בזריקה שנתנן בשפיכה יצא, א"כ איצטבא שהיא מקום שירים חזיא בדיעבד לתחילת עולה, ומבו' בדבריו חידוש רב, דהניתנין בשפיכה הויא נתינתן כעין שירים, וע"כ שפיר נותנין אותן על האיצטבא, ויל"פ דבריו עפ"ד המאירי הנז', וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-9)
9. וגם א"כ הו"ל לרב פפא לומר דבר נוסף דג' מתנות הוו כתחילתן, אך בזה י"ל דלדידן דס"ל דצריך להתחיל בתחילה, ל"ש כלל הך דינא, דהכא ל"ש להתחיל בתחילה כיון שיצא כבר יד"ח מתנה זו, וכל מה די"ל דיבא פר אחר הוא רק למ"ד ממקום שפסק הוא מתחיל. [↑](#footnote-ref-10)