23. בקנין לאחר ל_ ובמעכשיו והמסתעף
קטגוריות: ש_ס / לב בבא מציעא / ב_מ עניינים - הרב מאיר קאופמן / קנינים

כ"ה אד"ב ע"א

**סימן כ"ג**

**בדיני מעשה לאחר ל' בחלות דמעכשיו בלא בא לעולם ובבא לעולם והמסתעף מזה**

**א]במעלה דמעכשיו בהקנאת דבר שלא בא לעולם**

**ב]הצדדים האם שייך לעשות קנין זה דמעכשיו בבא לעולם**

**ג]ראיה לנ"ל מדברי הר"ן בנדרים**

**ד]מה שיש לדון מדברי התוס' בקידושין ס"ג.**

**ה]המשמעיות שלא מועיל בבא לעולם**

**ו]האם בקידושי עכו"ם ובתרומה שייך חלות דמעכשיו**

**ז]האם מועיל חלות דמעכשיו בדבר שלא בא לעולם רק עוזר מצד בידו וכדו'**

**ח]בהקנה פירות דקל בסתמא ובמעכשיו ומכר הדקל האם בטל קנין הלוקח**

**ט]בפלוגתת הראשונים בנתקדשה לאחר ל' וחזרה ונתקדשה למישהו אחר האם יש כאן חזרה והאם צריך להגיע לחזרה**

**י]בדברי הרשב"א דבהקנה פירות דקל לכשיבאו לעולם ומת לא חל רק מצד נפלו לו כשהוא גוסס**

**י"א]בהפריש תרומה על פירות לכשיתלשו במעכשיו וחזר והפריש הפירות על דבר אחר**

**י"ב]בהא דמבואר בגמ' כתובות נ"ט. דההקדש דמעשה ידיה דוחה שיעבוד הבעל כיון שאסרה דבר זה קודם נישואיה ונפק"מ להנ"ל**

**י"ג]בדברי הראשונים בהקנאת מעשר שני קודם שזה ממון גבוה והנפק"מ להנ"ל**

**י"ד]בשיטת ר"ת ששדה זו שאירש מאבא מועיל ובעשה חלות מעכשיו האם יכול לחזור בו והאם יש חיסרון דנפלו לו כשהוא גוסס במעכשיו ובביאור החיסרון דנפלו לו כשהוא גוסס**

**ט"ו]האם בסתמא מתפרש שהקנין הוא של מעכשיו ובבכללים בעלמא האם קנין מתפרש מעכשיו או לאחר ל'**

**ט"ז]בכללי כלתה קנינו בקנין לאחר ל' ובביאור מעכשיו ולאחר ל'**

**י"ז]בדין מקנה לעובר הא דאין חיסרון דכלתה**

**המורם מהנ"ל**

**במעלה דמעכשיו בהקנאת דבר שלא בא לעולם**

א]מבואר בגמ' שלרבי שאדם מקנה דבר שלא בא לעולם מועיל שכותב לעבד לכשאקחך הרי עצמך קנוי לך מעכשיו וכן לשון הגמ' בב"מ ט"ז שדה זו לכשאקחנה הרי היא קנויה לך מעכשיו ותמהו הראשונים הרי בעלמא במקנה דבר שלא בא לעולם לא הוזכר שצריך לומר מעכשיו ומצאנו בזה כמה ביאורים בראשונים

א. התוס' בקידושין הביאו מהר"ם וכן הוא בריטב"א בב"מ שבאמת אין שום מעלה במעכשיו אלא שזה בא להראות שלא צריך לעשות עוד מעשה קנין לכשיבוא לעולם

ב. התוס' בקידושין וביבמות כתבו דבעלמא איכא חיסרון של כלתה קנינו אם נעשה על ידי חזקה או משיכה או שטר בנקרע השטר ועל יד שאומר מעכשיו זה מוריד החיסרון של כלתה ועיין תוס' בב"מ ט"ז שביארו שהוא עדיין יכול לחזור בו כיון שזה לא חל

ג.הרמב"ן כתב שזה מועיל לענין שלא יוכל לחזור בו אבל אין זה מועיל לענין שלא יהיה כלתה קנינו וביאר שזה כמו לר"ל שלא אתי דיבור ומבטל מעשה וכן ביאר בריטב"א בגיטין מ"ה דהינו שכה"ג זה בגדר מעשה וע"ש שכל זה שייך בדבר שבא לעולם רק זה אינו ברשותו אבל בדבר שעדין לא קיים בעולם כלל כגון פירות דקל שעדין לא הגיעו כה"ג יכול לחזור בו דהיינו שאם הדבר נמצא אפילו שזה לא שלו יכול לחול על זה מעשה יותר אלים משא"כ אם זה לא קיים ועיין ר"ן בב"מ ט"ז שכתב כרמב"ן וכן הוא בתשובותיו סימן כ"ג

ד.הרשב"א בקידושין כתב שזה מועיל בין לענין שלא יהיה כלתה קנינו ובין לענין שלא יוכל לחזור בו וביאר שזה תלוי אחד בשני דהיינו שכיון שאין כלתה זה מצד שחשיב שנעשה כאן מעשה קנין גמור לכן הוא לא יכול לחזור בו וע"ש שתמה על הרמב"ן שכיון שלא יכול לחזור כי זה מעשה גמור א"כ מאותו טעם שלא יהיה חיסרון של כלתה ועיין ר"ן בגיטין מ"ה שכתב כשיטת הרשב"א הנ"ל וכן מוכח מדבריו בנדרים כ"ח שאם מוכר עד שיעלה מירושלים אין חיסרון של כלתה אם עשה מעכשיו

והנה מבואר ברשב"א ור"ן בנדרים בסוגיא דבר פדא דדנו שלא יכול בפרוטה אחת או בשטר אחד להקנות שדה היום ולאחר ל' אפילו שעושה קנין של מעכשיו שאין כלתה וצ"ע הרי שני שדות אפשר בפרטה אחת וא"כ למה כאן זה גרע הרי הקנין נגמר לגמרי בזמן העשיה ומשמע שגם קנין של מעכשיו אפילו שלא יכול לחזור בו אבל זה לא נגמר לגמרי ועיין לקמן סק"ז ועיין לקמן לענין שזה יחול לאחר מיתה וצ"ע

**הצדדים האם שייך לעשות קנין זה דמעכשיו בבא לעולם**

ב]והנה האחרונים דנו האם חלות זה שנעשה בדבר שלא בא לעולם יועיל גם בבא לעולם ונפק"מ שלא יוכל לחזור בו או שלא יהיה כלתה קנינו ועיין חידושי הגרש"ש על נדרים שהביא מהדברי חיים שזה מועיל גם בבא לעולם אמנם החזו"א אבן העזר סימן ע"א סק" חלק עליו וביאר שיסוד החלות המבואר כאן דכל מעשה לאחר ל' הגדר שהמעשה עדין לא נגמר ורק נגמר לאחר ל' ואז זה חל ולכן יש חיסרון של כלתה משא"כ כאן עושה מעשה גמור עכשיו דהינו סיבה גמורה ובזה אין חיסרון של כלתה ולכן לא יכול לחזור בו ולפ"ז אם יעשה כזה דבר בבא לעולם ממילא זה יחול מיד כיון שעשה מעשה גמור דהינו סיבה גמורה לחלות אין מה שיעכב ממנו לחול וכל שרוצה שלא יחול מיד בהכרח שעדין לא נגמר המעשה וממילא יהיה כאן חיסרון של כלתה ויוכל לחזור בו עכ"ד ובחידושי הגרש"ש שם ובמערכת הקנינים סימן ג' ביאר גם על דרך הנ"ל אלא דבדבריו מבואר שזה סברא בגמירות דעת שכל שהוא לא גומר בדעתו שיחול מיד אין כאן מעשה גמור ולפ"ז דן שבאופנים מסוימים יהיה שייך לעשות חלות של מעכשיו בבא לעולם ע"ש

והנה לכאורא לדעת הרמב"ן שזה רק סברא שזה כמו מעשה אין הגדר שהמעשה גמור לגמרי ולכן יש עדין חיסרון של כלתה א"כ אין סיבה שזה לא יעזור בבא לעולם אמנם לדעת הראשונים שאין חיסרון של כלתה יש לדון כנ"ל ויש גם מקום לחלק דלתוס' שיכול לחזור בו חזינן שזה לא נגמר לגמרי א"כ זה שייך גם בבא לעולם שכיון שזה לא נגמר לגמרי שייך שלא יחול ורק לרשב"א שזה מעשה גמור לגמרי כה"ג בבא לעולם זה חייב לחול מיד ועיין לשון הרשב"א שמעכשיו בלא בא לעולם זה כמו מעכשיו שבא לעולם והרי שם זה חל מיד ומשמע כנ"ל

**ראיה לנ"ל מדברי הר"ן בנדרים**

ג]והנה מבואר בגמ' בנדרים כ"ט: דאם אדם אומר שיחול הקדש לאחר שלושים יום זה וודאי חל והגמ' דנה האם יכול לחזור בו או לא וביאר הר"ן דזה וודאי שאין בזה חיסרון של כלתה קנינו כיון שאמירתו לגבוה כמסירתו להדיוט אלא שהגמ' דנה שגם לא יוכל לחזור בו כי זה כמו מעכשיו עכ"ד וצ"ב כוונתו הרי מעכשיו לא יכול לחזור בו כי זה חל עכשיו אבל כאן הרי זה לא חל מיד אלא לאחר שלושים יום ולמה שלא יוכל לחזור בו ולכאורא כוונתו כמו שביאר הקה"י שם שזה כמו מעכשיו בדבר שלא בא לעולם דנקטו הראשונים שלא יכול לחזור בו ומבואר שגם בדבר שבא לעולם שייך כזה מושג אמנם יתכן ששם נקט כשיטת הרמב"ן שיש חיסרון של כלתה וא"כ וודאי שחזינן שזה לא נגמר ואין סיבה שלא יחול כה"ג בבא לעולם אמנם ברשב"א שם ביאר שהגמ' דנה שזה כמו מעשה שלא אתי דיבור ומבטל מעשה ולא כתב לדמות דבר זה למעכשיו ואם נימא שכונת הר"ן כשיטת הרמב"ן א"כ זה אותו ביארו כרשב"א אלא שהדוגמא שנקט לא שייך לרשב"א אמנם יש להוכיח דדעת הר"ן כאן כרשב"א שגם אין חיסרון של כלתה דעיין כ"ז: דכתב דבמקנה שדהו עד שיעלה לירושלים אם קנה זה חזר ונקנה וביאר שאין חיסרון של כלתה כי עושה מעכשיו ומבואר שס"ל כאן כרשב"א שזה סברא גם לענין כלתה קנינו וא"כ מוכרח שזה מועיל גם בבא לעולם [ותמוה הקה"י שנקט שדעתו כרמב"ן] ושמעתי לדון דבדבר שחל בדיבור אפילו אם המעשה נגמר זה לא חל מיד מצד שכיון שאמר שזה יחול לאחר שלושים חשיב שאין כאן סיבה לחול אלא לאחר שלושים והסיבה הגמורה היא לאחר שלושים וכל זה שייך בחלות שבדיבור שאין כאן יותר מהדיבור משא"כ בחלות במעשה ואין הדברים מוכרחים

**מה שיש לדון מדברי התוס' בקידושין ס"ג.**

ד]אמנם עיין תוס' בקידושין ס"ג. שהקשו למה ר"י אומר שצריך עומדת באגם הרי ביארו שבמעכשיו אין חיסרון של כלתה ולכאורא מפורש בדבריהם שזה מועיל גם בבא לעולם דאל"כ אין מקום לקושיתם דכאן דשייך לעשות חלות של מעכשיו אמרינן שזה כוונתו משא"כ בבא לעולם שלא שייך כזה חלות דזה יחול מיד ממילא מבארים שזה מתחיל היום ונגמר לאחר ל' וע"ש שנקטו שלר"י באמת גם בלא בא לעולם יהיה חיסרון של כלתה ובזה מבואר מה שתמיד לר"י לא מבארים שזה חלות של מעכשיו כיון שאין זה דעתו ולא כי לא מועיל ואולי היה מקום לדחוק דכוונתם דכמו דפה מבארים שכוונתו לעשות מעשה גמור כך נבאר בבא לעולם ושזה יהיה תנאי וכן עיין תוס' ביבמות שהאריכו לבאר למה לרב שזה חזרה פה לא מבארים שזה חזרה ואם נימא שרק בדבר שלא בא לעולם יש כזה חלות א"כ זה עצמו החילוק דרק כאן אפשר לבאר שיחול חלות מידי משא"כ בבא לעולם ואולי כוונתם ממילא ששם יחול תנאי וצ"ע

ובעיקר קושיתם שדימו בא לעולם ללא בא לעולם לכאורא היה מקום לחלק דבלא בא לעולם דהוא מצידו רוצה שיחול עכשיו רק שאי אפשר ממילא אין סיבה שלא לבאר שיחול מיד לגמרי משא"כ בבא לעולם שאמר לאחר ל' דהיינו שלא רוצה שיחול מיד לגמרי בזה נחלקו האם כוונתו חזרה או תנאי או כר"י שזה מתחיל היום ונגמר לאחר ל' וכמו דחזינן דבמהיום ולאחר מיתה ר"י מודה

**המשמעיות שלא מועיל בבא לעולם**

ה]והנה מבואר בתוס' ביבמות צ"ג. דסתם קנין סודר זה מעכשיו דאל"כ יהיה חיסרון של כלתה קנינו וצ"ע עד כמה דנימא ששיך לעשות חלות דמעכשיו שלא יהיה כלתה גם בדבר שבא לעולם א"כ למה לא נימא שזה מה שכוונתו לעשות ולכאורא מוכח מזה דבדבר שבא לעולם אין כזה חלות

ועיין גמ' בב"מ ל"ד שהגמ' אומרת שהבעל הבית מקנה הבהמה לשומר והגמ' דנה או שזה בשעת הנתינה לשמור ומשאיר לעצמו גיזות וולדות או שזה חל רגע קודם הגניבה והגמ' אומרת נפק"מ בקימא באגם ועיין חזו"א שהקשה אם גם בדבר שבא לעולם שייך חלות של מעכשיו א"כ למה לא נימא שחל קנין של מעכשיו לרגע קודם שיגנב ולכן כל הפירות שעד עכשיו שלו ועיין בחידושי הגרש"ש שיתכן שיעזור כאן ישוב התוס' שזה סיבה שהקנין יחול גם ביחס לגיזות וולדות אמנם לכאורא בזה וודאי אפשר לומר שאת זה משאיר אמנם א"כ גם אם זה יהיה בשעת הגניבה הוא לא מקנה לו והרי זה אינו אמנם היה אפש"ל שמקנה עכשיו את מה שיהיה בעת הגניבה וצ"ע

**האם בקידושי עכו"ם ובתרומה שייך חלות דמעכשיו**

ו]והנה תוס' כתבו שבתרומה ובקידושין לאחר שאתגייר לא כתוב מעכשיו כי שם אין חיסרון של כלתה מצד שיעבוד המעות קיים ובתרומה כי אמירתו וכו' ומשמע שאם יגידו מעכשיו זה יועיל שלא יהיה כלתה ולכאורא לדעת הרשב"א גם לא יוכל לחזור בו אמנם עיין תוס"ר ביבמות שכתב לענין קידושין שכיון שהוא עכו"ם שאינו בתורת גיטין וקידושין לא שייך לומר שכבר נגמר המעשה קידושין וכה"ג גם אם יגיד מעכשיו יוכל לחזור בו [ועיין יבמות ל"ד. דמבואר ברש"י שקטן יכול לקדש אשה שיחול לכשיגדיל והקשו תוס' הרי אין מעשה קטן כלום וכתב התוס"ר שאין זה חיסרון כדאשכחן שעכו"ם יכול לקדש לכיתגייר דהינו שאפילו שעכו"ם אינו בתורת קידושין יכול לעשות מעשה לכשיתגיר וה"ה קטן יכול לעשות מעשה לכשיגדיל ורק שיש חיסרון מצד דבר שלא בא לעולם ע"ש וזה כדבריו כאן שבעכו"ם יש חיסרון שלא יכול לעשות מעשה גמור]

ולענין תרומה עיין במערכת הקנינים סימן ג' שהביא מהמהרי"ט אלגזי שכיון דמבואר בתוס' שזה אמירתו ולכן אין כלתה ה"ה שלא יכול לחזור בו ולכאורא אין זה מוכרח דהרי הר"ן לענין הקדש כתב מפורש שגם לצד הגמ' שיכול לחזור בו אין בזה כלתה כי אמירתו וא"כ יתכן שגם למסקנא שלא יכול לחזור זה סברא מיוחדת בהקדש אבל תרומה זה לא ממש אמירתו ושם זה רק סברא שהמעשה עדיין קיים וצ"ע אמנם מבואר שזה פשיטא ליה שגם בתרומה במחובר שייך חלות דמעכשיו

**האם מועיל חלות דמעכשיו בדבר שלא בא לעולם רק עוזר מצד בידו וכדו'**

ז]ועיין שו"ת הרשב"א ס' תש"ו הובא בר"ן בקידושין דבנותן לאשה שני פרוטות ואומר לה באחת תתקדשי לי היום ובאחד לאחר שאגרשיך אפילו אם אמר מעכשיו הוא יכול לחזור בו כיון שזה לא חל וצ"ב אבל כיון שבעלמא במעכשיו לא יכול לחזור בו למה כאן זה אחרת ואולי הרשב"א שם סבר כשיטות שיכול לחזור בו אמנם הר"ן העתיק דבר זה ודוחק לומר שכאן נקט דלא כדבריו בחידושיו ואולי לענין בידו בדבר שלא בא לעולם לא שייך לעשות מעשה גמור וצ"ע ועיין בחידושי הגרש"ר על נדרים בשיעורים יומיים שכתב לבאר דאם נימא דבדבר שבא לעולם לא מועיל הסוג קנין מעכשיו דעד כמה שעושה מעשה גמור ממילא זה חל מיד א"כ יתכן שאם עושה באותו רגע שני סיבות כגון שמוכר לעכשיו ולכשיקנה בחזרה ממילא הקנין עכשיו יחול מכח שני הסיבות ולכן חייב לעשות בצורה שזה לא חל מעכשיו ועיין ליקוטי הגרעק"א בקידושין שנקט שבבידו במעכשיו זה כמו לר"מ בדשלב"ל ובחזו"א סימן ע"א סקכ"ז בסופו כתב שהרשב"א כאן חזר בו אמנם לכאורא יש להוכיח מהר"ן והרשב"א בנדרים שגם לדידן במקום שאין חיסרון של דשלב"ל מועיל מעכשיו דעיין בר"ן נדרים כ"ז: וברשב"א בסוף הסוגיא דבמקנה שדהו עד שיבוא לירושלים זה עוזר שאם יקנה זה יחזור וימכר וביארו שאין חיסרון של דשלב"ל כי אומר מעכשיו הרי מפורש שבצורה דבעיא דר' אושעיא מועיל מעכשיו ולכאורא אין סזברא לחלק אם זה בבת אחת או אחד אחרי השני ובפרט הרי הרשב"א ס"ל שאין לחלק ביניהם ועיין נתה"מ סימן רי"א דביאר שדינו של ר"ת דשדה זו שאירש מאבא מכור לך זה מועיל זה מדין בידו ומבואר בר"ת שזה מעשה גמור כמו מעכשיו ולא יכול לחזור בו ומבואר שגם לדידן בבידו מועיל מעכשיו

**בהקנה פירות דקל בסתמא ובמעכשיו ומכר הדקל האם בטל קנין הלוקח**

ח] והנה יש לדון במקנה פירות דקל שלא יכול לחזור בו אם אמר מעכשיו האם כשיקנה למישהו אחר יחול הקנאתו או שכיון שלא יכול לחזור בו גם לא יעזור שיעשה מעשה הקנאה אחר דכבר קדם הסיבה שהראשון יקבל החפץ והנה מבואר בגמ' דבדאיקני לענין שיעבוד אין חיסרון של דבר שלא בא לעולם ודעת הרמב"ן שלא יכול לחזור בו אמנם דעת הרשב"א שיכול לחזור בו והוכיח דבר זה מהא דמבואר בגמ' שאם כתב דאיקני למישהו אחר זה משתעבד גם לשני ואם לא היה יכול לחזור בו זה גם לא היה משתעבד לשני ומבואר שנחלקו בחלות שחל שלא יכול לחזור בו האם במה שעושה סיבה למישהו אחר כה"ג כיון שהדבר לא יצא מבעלותו ממילא חל כאן ההקנאה לשניהם או שכיון שהראשון קיבל כבר סיבת זכיה עד כמה שלא יחזור בו ממילא זה יחול רק לראשון

והנה בפשוטו כל זה דוקא כששניהם צריכים לחול בבת אחת אבל עד כמה שאדם יעשה מעשה לאחר ל' ואחרי זה יקנה למישהו אחר לפני סוף הל' כה"ג אפילו אם עשה מעשה גמור לראשון אבל כיון שההקנאה לשני חלה ממילא כשמגיע הראשון לחול לאחר ל' כיון שהחפץ כבר לא שלו וכל המעשה הוא סיבה לזכות ממנו ממילא זה לא יחול וכן במקנה פירות דקל כשיבאו לעולם ולפני זה הקנה הדקל עצמו למישהו אחר כה"ג לכאורא וודאי שהראשון לא יזכה בפירות דקל וכן מבואר בתוס' בב"ב ע"ט: ד"ה אבל וכן האריך הגרש"ש במערכת הקנינים סימן ב' ועיין סימן כ"ד סק"ז שהבאינו מנתה"מ שדייק מהטור שכה"ג לא חל ע"ש

אמנם לכאורא מדויק ברשב"א בכמה מקומות וכדלקמן שגם כה"ג הראשון שעשו לו מעשה לאחר ל' הוא יזכה בפירות ולכאורא הביאור שכיון שהבעלים של הדקל שמכח זה צריך לקבל הפירות עשה סיבה שהראשון יקבל ממילא כל בעלות שהגיע על הפירות למישהו אחר מכח בעלותו של הראשון גם על זה ישאר הסיבה שהפירות יקנו לראשון

הנה עיין רשב"א בנדרים כ"ט: שכתב דלצד הגמ' שבהקדש לאחר שלושים לא יכול לחזור בו אבל אם הקנה למישהו אחר זה מועיל דכאן אתי מעשה ומבטל מעשה וכן נתקשה על הירושלמי דמבואר שיכול להקנות למישהו אחר למה לא כתוב חידוש יותר גדול דיכול לחזור בו דאם אתי דיבור ומבטל כ"ש הקנאה שזה מעשה ומבואר שכל מה שזה חל כיון שיש כאן חזרה מעצם מעשהו אבל אם לא היה חזרה מצד מה שהקנה למישהו אחר זה לא סיבה שלא יחול לראשון ובהכרח כנ"ל וכן הוא מפורש בלשונו בתשובותיו ח"ג סימן קכ"ב ע"ש וביותר דעד כמה שגם ללא שחוזר בו לא יחול הראשון אין סיבה לראות פה מעשה חזרה כמו שטען הר"ן בקידושין נ"ט.

**בפלוגתת הראשונים בנתקדשה לאחר ל' וחזרה ונתקדשה למישהו אחר האם יש כאן חזרה והאם צריך להגיע לחזרה**

ט] והנה דעת הרשב"א דבנתקדשה לאחר שלושים יום וקיבלה קידושין ונתגרשה מהראשון תוך ל' יום שיש כאן חזרה ממעשה הקידושין של הראשון וממילא אינה מקודשת לו ודעת הרמב"ן שאין כאן חזרה והיא מקודשת ועיין ר"ן שהקשה שאין סיבה לראות כאן מעשה חזרה אלא שכיון שנתקדשה למישהו אחר ממילא לא יכולים לחול הקידושין של הראשון וכן הוא בלשון הרמב"ם פ"ז מאישות הי"א דבנתקדשה לאחר כיון שתפסו קידושי שני ממילא לאחר ל' יום לא יכולים להיתפס קידושי הראשון ע"ש ובפשוטו דעת הרשב"א כנ"ל שעד כמה שאין כאן חזרה ממילא צריך לחול קידושי הראשון ובהכרח שיש כאן חזרה אמנם לכאורא כל זה שייך בממונות שגם עד כמה שזה נקנה לשני בכל אופן הסיבה שחלה בחפץ או בבעלות שיקבל את זה זה יעבור אליו אבל בקידושין שלא פקע בכדי א"כ עד כמה שחלו הקידושין לשני אין מושג שעל ידי סיבה שחל לראשון זה סיבה שיפקעו קידושיו ורק אם נחדש שכיון שיש סיבה בחפצא שיחול קידושי הראשון ואם יחול השני ממילא לא יחול הראשון זה עצמו סיבה שלא יחול השני וזה לא מסתבר וצ"ע

והנה הרשב"א בקידושין במחלוקתו על הרמב"ן הוסיף שכמו שלר"י זה הסיבה שיכולה לחזור בה ה"ה לר"ל ולכאורא כוונתו כנ"ל דכל הטעם שעל ידי שמתקדשת למישהו אחר ר"ל מודה כי זה חזרה על ידי מעשה וצ"ע דתיפו"ל שכיון שנתקדשה למישהוא אחר ממילא כשיגיע הזמן שיכול לחול הקידושין הראשונים היא כבר א"א ומשמע דעתו שעד כמה שאין כאן חזרה ממילא גם מה שמתקדשת למישהו אחר זה לא יעזור ומבואר או שזה סיבה להפקיע קדושת הגוף וזה לא מסתבר סכה"ג שעשה מעשה לאחר ל' שזה מעשה לא גמור או שזה סיבה שמלכתחילה זה לא יחול וכל זה דוחק ובהכרח צ"ל שכוונת הרשב"א רק לדמות בלשון הגמ' שכמו ר"י זה מדין חזרה ה"ה ר"ל אבל וודאי שכאן גם ללא דין חזרה לא יחולו קידושי הראשון וצ"ע [ובעיקר הדברים עיין ברשב"א בנדרים כ"ט: שנקט שזה חזרה על ידי שמוכר למישהו אחר ובכל אופן אם יחזור ויקנה יחול ההקדש ובהכרח שכל החזרה עד כמה שלא יהיה שייך שיחול המעשה הראשון וזה כרמב"ן בקידושין ודלא כדבריו שם וצ"ע]

**בדברי הרשב"א דבהקנה פירות דקל לכשיבאו לעולם ומת לא חל רק מצד נפלו לו כשהוא גוסס**

י] והנה עיין בגמ' בב"ב קכ"ז שהגמ' מחדשת דלר"מ דאדם מקנה דבר שלא בא לעולם אבל אם נפלו לו כשהוא גוסס כיון שאז הוא לא בר הקנאה ממילא לא חל הקנין וכתב הרשב"א ללמוד מזה דה"ה במוכר פירות דקל והיה גוסס בשעה שפירות הדקל באו לעולם או שהוא מת דלא חל הקנין ועיין שיעורי הגרש"ר אות צ"ו דהקשה דכאן כיון שהוא מת והדקל עבר למישהו אחר וודאי שגם ללא החיסרון של הגמ' שנפלו כשהוא גוסס לא היה חל הקנין לראשון דבזמן שהגיעו הפירות זה לא שלו וכמו שהבאינו לעיל מתוס' בב"ב ע"ט וכה"ג גם בדבר שבא לעולם שאין חיסרון הגמ' אם יעשה מעשה קנין לאחר ל' וימות הקונה הראשון לא יזכה ע"ש אמנם בפשוטו מבואר ברשב"א כנ"ל שכל שעשה מעשה שזה סיבה שהחפץ יעבור למישהו אחר אפילו אם בשעת החלות זה לא שלו כל שלא חזר ממה שעשה הראשון יקנה את זה אמנם בפשוטו הדברים צ"ע שכיון שלא מדובר שהיה מעכשיו ויש חיסרון של כלתה א"כ חזינן שצריך עוד גמר למעשה ועד כמה שהקנה למישהו אחר וודאי שהוא לא יכול לגמור המעשה וצ"ע אמנם עיין בח"ג קכ"ב דמבואר שאפילו שנקט שללא חזרה הראשון יקנה כל זה במכר למישהו אחר אבל במת השני לא יקנה ויתכן מטעם הנ"ל שכאן המעשה לא יכול להיגמר כיון שהוא מת ולפ"ז יתכן דהרשב"א בחידושיו רצה לכלול מקרה של מעכשיו שכה"ג רק מצד חיסרון הגמ' של נפלו לו כשהוא גוסס זה לא חל ודו"ק אמנם ע"ש שדן מצד הדין של נפלו לו כשהוא גוסס על נכסי להאי דמעיברא ובפשוטו שם זה לא מעכשיו אמנם עיין בסוגיא דמקנה לעובר דיתכן דדעת הרשב"א דזה מתפרש בקנין של מעכשיו כל שלא פירש אחרת וצ"ע [אמנם השער המלך דן דבמעכשיו אין חיסרון הגמ' של נפלו לו כשהוא גוסס והחזו"א חלק עליו ועיין לקמן]

ועיין רשב"ם ותוס' בב"ב קמ"ז: דמקנה פירות ומת זה לא חל מצד מקנה דבר שלא בא לעולם והקשה הגרש"ר תיפו"ל שכשזה בא לעולם זה כבר לא שלו ובפשוטו מבואר כנ"ל וצ"ע

**בהפריש תרומה על פירות לכשיתלשו במעכשיו וחזר והפריש הפירות על דבר אחר**

י"א]והנה מבואר בתוספתא דבמפריש מפירות תלושין על פירות מחוברין לכשיתלשו אם עושה מהם מעשר על דבר אחר לפני שהפירות המחוברים נתלשו זה חל ועיין מערכת הקנינים סימן ב' שהביא מהמהרי"ט אלגזי להקשות דלרשב"א דבמעכשיו לא יכול לחזור בו והרי תרומה ביאור הראשונים שזה כמו מעכשיו שלכן אין חיסרון של כלתה קנינו ולפ"ז ה"ה שלא יכול לחזור בו א"כ למה יכול להפרישם על משהו אחר וכתב הגרש"ש שאין זה קושיא שאפילו אם לא יכול לחזור בו אבל אם הקנה למישהו אחר או עשה על זה חלות אחר ממילא הסיבה הראשונה כבר לא תחול כי זה לא שלו ע"ש ולכאורא למה דהבאינו מדברי הרשב"א אינו כן אמנם לכאורא כל הנ"ל במקום ששיך לדון שסיבת הזכיה הראשונה תגרום שהחפץ יעבור מבעלות השני לראשון אבל ההקנאה לשני וודאי חלה וא"כ גם כאן הרי התרומה השניה וודאי חלה וממילא אחרי שזה כבר תרומה לא שיך שיחול על זה עוד תרומה וכן אם זה נהיה מתוקן לא יכול לחול על זה חלות תרומה ולכאורא הוא סברא פשוטה וצ"ל בדעת המהרי"ט אלגזי שנקט שכל דבר שעד כמה זה יחול זה סיבה להפקיע החלות של השני עד כמה שהוא לא יכול לחזור בו זה גם סיבה שלא יוכל לעשות את זה והדברים מחודשים ועיין מה שכתבנו לעיל לדון בדברי הרשב"א במקדש לאחר שלושים וחזרה ונתקדשה לאחר אמנם בעיקר דבריו לא מצאנו בראשונים שתרומה זה כמו מעכשיו לענין חזרה אלא כל דבריהם לענין כלתה וכמו שכתבו לעיל סק"ו וצ"ע בזה

**בהא דמבואר בגמ' כתובות נ"ט. דההקדש דמעשה ידיה דוחה שיעבוד הבעל כיון שאסרה דבר זה קודם נישואיה ונפק"מ להנ"ל**

י"ב] והנה מבואר בגמ' בכתובות נ"ט. דאשה שעשתה קונם על מעשה ידיה מבעלה יפר שמא יגרשנה ותאסר עליו ובגמ' מבואר שזה א"ש למ"ד אדם מקנה דשלב"ל שיכולה לאסור מעשי ידיה לאחר שתתגרש והקשה בחלקת יואב בקבא דקשייתא הרי זה יחול לכשיגיעו המעשה ידים של אחרי שתתגרש ותתקדש לעולם והרי אז זה כבר משועבד לה חזרה ולא יכולה לאסור את זה ועיין חזו"א אבן העזר ע"א ז' שעמד בזה וכתב שכיון שהמעשה הקדש שלה היה לפני שהיה הסיבה שהוא יזכה כה"ג זה מועיל ובפשוטו מבואר מכאן דהמקדיש פירות דקל לכשיבאו לעולם והקנה הדקל למישהו אחר בכל אופן הפירות יהיו לקונה וזה לכאורא כמו שהארכנו לעיל מהרשב"א אמנם הדבר צ"ע למה שלא יהיה כאן החיסרון של הגמ' של נפלו לו כשהוא גוסס דבזמן שזה מגיע אין לה כח להקנות [והרי הרשב"א בב"ב נקט שזה גם בפירות דקל עיין לקמן סקי"ד] וצ"ל שדוקא כאן שגם הזכיה של הבעל זה רק כשהפירות מגיעים כל שהיא עשתה סיבה קודם זה קודם לזכותו ואין זה דומה למקום שהקנה הדקל עצמו למישהו אחר ולכאורא זה דמיא למשעבד דאיקני דנקט הרשב"א דאם לא יכול לחזור בו זה יחול לראשון דכיון דיש לו סיבה קודמת זה עדיף אמנם לרמב"ן שלא ס"ל סברא זו צ"ע אמנם למה שדן הרשב"א לקמן שהגדר של זכות הבעל שיש לו הדקל לפירות עצמו ושכאילו הידים שלה צ"ע

**בדברי הראשונים בהקנאת מעשר שני קודם שזה ממון גבוה והנפק"מ להנ"ל**

י"ג]והנה הגמ' בקידושין נ"ד: מביאה את ר"מ שמעשר שני ממון גבוה ושואלת ממשנה דמבואר שאפשר לתת את זה במתנה והגמ' מתרצת שהוא נתן את זה כשזה סמדר ודלא כר"י שזה כבר נחשב פרי והקשו הראשונים למה הגמ' לא מתרצת שהוא נתן את זה כשזה פחות מסמדר וכתב הרשב"א דכה"ג לר"מ זה יועיל אבל לרבנן הוי דשלב"ל ועיין חידושי הגרעק"א שהקשה שכל המחלוקת ר"מ ורבנן עד כמה שזה יחול כשיבוא לעולם ועד כמה שכאן רוצה שזה יחול לאחר שיגדל הפרי א"כ זה כבר ממון גבוה ולא יכול להקדיש וביאר בזה הגר"ר שמולאביץ שליט"א דהרשב"א לשיטתו שכיון שכבר עשה מעשה קנין מראש זה יצר סיבה שיעבור לשני ואפילו שזה ממון גבוה אבל הרי זה שלו וכיון שיצר הסיבה כשהיה לו כח הקנאה ממילא גם היום זה יעזור אמנם לכאורא למה דהסיק הרשב"א שיש חיסרון של נפלו לו כשהוא גוסס במקנה פירות דקל אם בזמן שהוא בא לעולם הוא גוסס ה"ה כאן שהרי כשזה יבוא לא יהיה לו כח הקנאה ולולי דברי הרשב"א בב"ב היה מקום לומר שהחיסרון של נפלו וכו' זה רק על יורשה שלא היה לו את הדקל שממנו יוצא הפירות אבל בפירות דקל אין חיסרון זה וא"ש סוגין אמנם הרשב"א בב"ב מפורש דימה הדברים ועיין סימן כ"א מה שכתבנו ליישב הקושיא שאפילו שזה חל מיד בכל אופן זה תלוי בר"מ ורבנן וצ"ע בזה

**בשיטת ר"ת ששדה זו שאירש מאבא מועיל ובעשה חלות מעכשיו האם יכול לחזור בו והאם יש חיסרון דנפלו לו כשהוא גוסס במעכשיו ובביאור החיסרון דנפלו לו כשהוא גוסס**

י"ד]והנה עיין תוס' כתובות צ"א: הובא בטושו"ע סימן ר"י דהמקנה שדה זו שאירש מאבא אין חיסרון של דשלב"ל שכיון שזה דבר שממילא וכן זה דבר מסוים זה מועיל ועיין תוס' שם שר"ת הוכיח דבר זה מהגמ' בב"ב קנ"ט שגמ' דנה שבן שמכר בנכסי אביו ומת קודם שמת האב הנכד מוציא מיד הלקוחות מצד שמכח אבוה דאבא קאתינא וקשה איך יכל למכור הרי זה דשלב"ל והוכיח מזה ר"ת שבירושת אביו על קרקע מסוים אין חיסרון של דשלב"ל ועיין תוס' בב"ב קנ"ט שהקשו על זה הרי מבואר בגמ' קכ"ז שגם לר"מ במקנה דשלב"ל לא עוזר בנפלו לו כשהוא גוסס דהינו שצריך שבזמן החלות הוא יהיה ראוי וא"כ כאן גם אם הבן היה זוכה בקבר הוא לא ראוי להקנאה ועיין במערכת הקנינים דצ"ל שכוונת ר"ת שזה היה בקנין של מעכשיו שאין חיסרון של כלתה ולא יכול לחזור בו וכה"ג מועיל אפילו בגוסס דהינו שכל הסברא בגמ' שכיון שהקנין נגמר בזמן שזה מגיע לעולם לכן הוא צריך להיות אז ראוי לקנין אבל במעכשיו שהקנין נגמר בשעת המעשה א"כ לא איכפת לן שבזמן שהדבר מגיע לעולם הוא לא ראוי לקנין עכ"ד

והנה עיין מחנה אפרים הובא בשיעורי הגרש"ר בב"ב ק"ל דהביא דשיטת הרמב"ן דהחיסרון של הגמ' הוא גם בדבר שבא לעולם ושיטת הרשב"א בחידושיו שם ובתשובותיו שזה רק בדבר שלא בא לעולם ולכאורא הביאור דדעת הרמב"ן שהחיסרון כנ"ל שהמעשה נגמר הרי כשזה מגיע לעולם ולכן צריך שאז יהיה ראוי לקנין וזה סברא גם בבא לעולם אמנם דעת הרשב"א שזה רק בלא בא לעולם שכל הכח לפעול זה מצד מה שיקבלו מחר לכן צריך שבזמן שזה יגיע יהיה לו כח להחיל החלות והנה לפ"ז אם נבוא לדון במעכשיו לדעת הרשב"א שהקנין נגמר לגמרי לכאורא הדבר תלוי בנ"ל שלדעת הרמב"ן לכאורא כה"ג אין חיסרון אמנם לדעת הרשב"א שזה חיסרון שפועל מכח המחר א"כ לכאורא גם במעכשיו אין אפשרות לפעול רק מכח המחר

והנה השער המלך פכ"ב ממכירה דן בנ"ל וכתב להוכיח מהרשב"א בקידושין שבמעכשיו מועיל גם בנפלו לו כשהוא גוסס דהרשב"א כתב שבמעכשיו לר"מ זה כמו בבא לעולם לרבנן שהקנה מעכשיו והרי כה"ג אין חיסרון שהוא גוסס דהרי זה חל בשעת המתנה עכ"ד ודבריו צ"ע דהרשב"א רק דימה לגבי שחל כאן חלות גמור אבל וודאי שבמציאות זה עדין לא שלו וא"כ במת וודאי שהזוכה לא יקבל וכן יתכן שגם בנפלו כשהוא גוסס שיש חיסרון שלא היה לו כח לפעול אלא מכל המחר זה וודאי לא יועיל

וע"ש שכתב שלכאורא מהגמ' מבואר שלא מועיל מעכשיו דהגמ' שואלת לר"מ יכיר למה לי הרי הוא מקנה דשלב"ל וא"כ נאמן במיגו ועונה שנפק"מ בנפלו לו כשהוא גוסס ואם נימא שבמעכשיו אין חיסרון א"כ עדין יש לו מיגו שיכול להקנות במעכשיו וע"ש שדחה שרוצה שיוכל לחזור בו וצ"ע הרי עדין יכול להקנות קנין של מעכשיו על תנאי שלא יחזור בו וצ"ע אמנם יתכן שהגמ' יכלה לומר כך ויש תירוצים אחרים דיתכן נפק"מ אם יאמר נגד עדים שמיגו לא עוזר ויכיר עוזר וצ"ע בסוגיא שם

אמנם עיין בנתה"מ סימן רי"א סק"ב וסק"ה שביאר שיסוד סברת ר"ת שכיון שזה ממילא מגיע לידו מחוסר זמן לא חשיב מחוסר מעשה וזה כמו בידו וחשיב בא לעולם וע"ש שהוסיף שלפ"ז אפילו לראשונים שבלא בא לעולם אפילו אם מעכשיו יכול לחזור בו זה דוקא שם כי הקנין רק יכול להיגמר כשיבוא לעולם אבל פה שזה כאילו בא לעולם דמחוסר זמן לאו כמחוסר מעשה לכו"ע אם עשה קנין מעכשיו אין חיסרון של כלתה ולא יכול לחזור בו ולכן כאן אין חיסרון שלנפלו לו כשהוא גוסס עכ"ד ולכאורא כוונתו שפה יכול לפעול מכח העכשיו שזה כאילו שהוא בעלים כבר ולפ"ז לא קשה מהגמ' דמבואר דבלא בא לעולם גם במעכשיו לא יועיל ששם פועל מכח המחר משא"כ כאן אמנם בפשוטו הסיבה שהרמב"ן חולק דס"ל שאין כזה מושג שמעשה קנין נגמר אם הוא לא יכול עכשיו לחול ולא שזה סברא מיוחדת בלא בא לעולם ועוד דלכאורא גם אם מחוסר זמן זה לא נחשב חיסרון זה רק סברא שפה זה כמו לר"מ בלא בא לעולם אבל לא שזה עדיף מזה והרי מפורש בגמ' שלענין בידו אין הגדר שזה כמו בעולם דהרי מבואר שיש חיסרון של אין בידו לקדשה וכמו שביארנו בסימן כ"א ע"ש

והנה ע"ש בנתה"מ שהביא להקשות מהפני יהושע דמבואר בגמ' שאדם שמקדש אשה לאחר שימות בעלך היא לא מקודשת והרי מיתה זה מגיע ממילא וע"ש שהאריך ולכאורא תוכן כוונתו דסברת ר"ת שדבר שממילא קאתי זה כמו בידו והרי בבידו מבואר בגמ' שיש חיסרון של אין בידו לקדשה א"כ גם כאן הרי לאחר שימות בעלה מי אמר שתרצה להתקדש ע"ש והנה לכאורא סותר דבריו לעיל שביאר שכאן זה כמו בעולם ולכן מועיל מעכשיו מה שלר"מ בלא בא לעולם לא מועיל ולפ"ז לכאורא לא יהיה את החיסרון של הגמ' וצ"ע ואם הביאור בגמ' שמצד האשה זה לא בידו א"כ לא שייך את דברי הגמ' שכאן המיתה של הבעל זה גם בידו ביחס לאשה ודו"ק ובעיקר הקושיא יש מקום לומר שכל דבר ר"ת ביחס לאב ובן שדרך העולם שהאב מת לפני הבן אבל באשה זה לא שייך דמי יימר שהוא ימות קודם וצ"ע

**האם בסתמא מתפרש שהקנין הוא של מעכשיו ובבכללים בעלמא האם קנין מתפרש מעכשיו או לאחר ל'**

ט"ו]והנה הנתה"מ נקט דבסתמא זה מתפרש שנעשה מעכשיו מצד המבואר ברמ"א סימן קצ"ה דבעושה קנין סודר כיון דיש חיסרון של כלתה ואדם לא עושה קנין בכדי לכן נוקטים שנתכוין שיחול מעכשיו וה"ה כאן כיון שאם זה לא חל מעכשיו יכול לחזור בו זה נחשב בכדי ולכן מפרשים שזה חל מעכשיו ולא יכול לחזור בו וכן נקט לענין משכיר בית לאחר שלושים יום אפילו שזה דשלב"ל ולא יכול לחול מיד זה חל בצורה של קנין מעכשיו שלא יכול לחזור בו

ולכאורא דבריו צ"ע דהרי נחלקו הראשונים לענין אם אדם מקנה לחברו בקנין סודר אם יעשה כך וכך דדעת הר"ן נדרים כ"ז: והריטב"א דכמו דכל תנאי דאם זה מתפרש שיחול כשיעשה ה"ה כאן ודעת ר"ת והרא"ש והרשב"א שכיון שיש בסודר חיסרון של כלתה לכן מכח זה אומרים שנתכוין מעכשיו ולכן כה"ג בקנין כסף שאין חיסרון של כלתה וודאי שזה לא חל מעכשיו ומשמע שרק מצד שיש חיסרון של כלתה אמרינן שזה חל מעכשיו אבל ללא זה נוקטים שזה חל מעכשיו והרי זהו מקור הרמ"א אמנם היה מקום לומר שזה דוקא שם שהלשון אם משמע שיחול רק כשיתקים התנאי אבל כאן שהלשון יכול להתפרש שזה חל מיד נוקטים שזה חל חלות של מעכשיו ושלא יכול לחזור בו

אמנם הרי הגמ' בקידושין אומרת בדשלב"ל מעכשיו וביארו הראשונים שלכן אין כלתה ולא יכול לחזור בו ומבואר שבסתמא זה לא חל בתור קנין של מעכשיו [אם לא שנדחוק ששם שאמר לכשאקחנה ללא שיאמר מעכשיו זה יתפרש לאחר ל'] וכן במוכר פירות דקל שהגמ' אומרת שיכול לחזור בו וודאי לא משמע שמדובר דוקא שאמר שלא יחול מעכשיו וכן הרי לענין דאיקני דעת הרשב"א שיכול לחזור בו ולא אומרים דבסתמא זה חל מעכשיו וכן עיין בר"ן ורשב"א בנדרים בסוגיא דבר פדא דאם אומר שמוכר השדה עד שיעלה מירושלים דהינו שכל שיחזור ויקנה יחזור וימכר זה מועיל אמנם יש חיסרון של כלתה ולכן הדגישו שזה דוקא כי אמר מעכשיו ומבואר שבסתמא לא מבארים שחל קנין של מעכשיו וכן שמעתי דבראבי"ה מבואר לענין שכירות לאחר ל' שיש חיסרון של כלתה דהינו שלא מבארים שחל קנין של מעכשיו ומכל זה מוכח שסתם קנין לא מבארים שחל בצורה של מעכשיו ושלא יוכל לחזור בו ורק במקום שיש חיסרון של כלתה מבארים שזה חל מעכשיו ומשמע בראשונים שחלות זה בדשלב"ל שזה סוג מחודש לא מבארים בסתמא אפילו במקום שיהיה חיסרון של כלתה דהרי דיברו על סודר בדדשלב"ל וכתבו שצריך לומר מעכשיו אם לא שנדחוק שדוקא שם כי אמר לכשאקחנה וצ"ע

אמנם לענין שכירות יש מקום לדון דאם נימא כהאחרונים שיכול לחול עכשיו ואין בזה חיסרון של דשלב"ל עיין סימן כ"ד שהארכנו בזה דא"כ אין שום סיבה שלא יחול עכשיו כמו סתם דבר שמבארים שחל עכשיו אם אין סיבה לומר אחרת וצ"ע מהראבי"ה הנ"ל ועיין נדרים מ"ח שנחלקו אמוראים בקני על מנת להקנות האם זה חל מעכשיו או שלא חל מעכשיו ויש חיסרון של כלתה ועיין ר"ן שהטעם לפרש שזה לא מעכשיו כי מה יהיה אם הפירות ומשמע שבסתמא זה מתפרש מעכשיו וכן עיין בנימוק"י שם שביאר שזה רק סברא מיוחדת שם שלא רוצה שיזכה עד שיודע שבן בנו ת"ח ע"ש ולכאורא זה דלא כראבי"ה הנ"ל אם לא שנימא שס"ל ששכירות זה דשלב"ל

והנה אפילו אם ננקוט שסתם קנין מתפרש שזה מיד אבל יתכן שבדבר שלא בא לעולם שאי אפשר מיד והחפץ לא קיים עדין זה מתפרש שהחפץ יגיע שלשון הגמ' מוכר פירות דקל לא מבואר שצריך לומר שזה לא מעכשיו וכן שדה זו שאירש מאבא לר"ת וכן מה שתעלה ממצודתי מכור לך לא כתוב שלר"מ צריך לפרש שלא חל עכשיו וכן בלשון הרמב"ם שהעתיק הדין שמקנה דשלב"ל כתב דוגמאות שמוכר עכשיו ואל כתב שאומר שלא יחול מיד ובהכרח כנ"ל אמנם לענין מקדש עובר מבואר בלשונים שסתם זה מתפרש מיד וכן לענין לאסור מעשי ידים אם לא אומרת לכשתתגרש זה מתפרש מיד וצ"ל בין אם הדבר קיים או לא אמנם צ"ע מנכסי להאי דמעיברא דמבואר ברשב"א שזה יכול להתפרש כשיבוא לעולם וכן מקושית הרשב"א על הרמב"ן בקידושן ס"ג במוכר פירות דקל ועיין מה שכתבנו סימן כ"ב סק"ו

**בכללי כלתה קנינו בקנין לאחר ל' ובביאור מעכשיו ולאחר ל'**

ט"ז] עיין גמ' קידושין נ"ט: דבמקדש מעכשיו ולאחר שלושים יום דנחלקו בזה אמוראים דעת רב שזה ספק תנאי ספק חזרה ודעת שמואל שזה תנאי דהינו שיחול מעכשיו אם לא ימות תוך שלושים ויש ראשונים שגם אם לא יחזור בו ודעת ר"י שקידושי מאה תופסים בה שזה מתחיל מהיום ונגמר לאחר שלושים ולענין הלכה תוס' בקידושין ס"ג. וכן הביאו הראשונים מר"ח שפסקו כר' יוחנן אמנם הרא"ש כתב שקי"ל כרב וכן נקטו רוב הראשונים והרמב"ם כתב שקידושי כולם תופסים בה מספק ונחלקו הראשונים האם חשש לר"י ולרב או שפסק וודאי כרב אלא שס"ל שיש ספק שאחד תנאי ואחד חזרה

והנה יש לדון מה הכוונה כה"ג שאומר מעכשיו ולאחר שלושים לענין ממון והנה באומר מהיום ולאחר מיתה מבואר בגמ' בב"ב קל"ו שזה מתפרש גוף מהיום פירות לאחר מיתה כיון שאפשר לפרש בכזו צורה מבארים שהכונה בכזו צורה ודעת הרמב"ן בכתובות פ"ו ועוד ראשונים שה"ה בכל מעכשיו ולאחר שלושים בממון זה מתפרש גוף מהיום פירות לאחר ל' אמנם דעת תוס' בקידושין ס"ג. ויבמות צ"ג. מבואר שנקטו שכאן זה גרע ויש כאן את אותה מחלוקת אמוראים אמנם ברמב"ם מבואר שבממון כולם מודים לשמואל וכתב הגר"א שכן משמע סתימת הסוגיות שזה חל מעכשיו ועיין לקמן לענין הלכה

והנה מבואר בגמ' כתובות פ"ב. דר"י ס"ל שמשוך פרה זו ולא תקנה אלא לאחר שלושים יום ועומדת באגם לא קנה דכלתה קנינו ורק אם אומר מעכשיו קונה ונחלקו הראשונים בביאור הסוגיא דעת תוס' שהכונה שזה ר' יחנן לשיטתו שזה מתחיל היום ונגמר לאחר שלושים ולכן גם אמר מעכשיו צריך שזה יהיה באגם אבל אם זה ברה"ר זה לא יעזור אמנם הרמב"ן ושאר ראשונים נקטו שזה גוף מהיום פירות לאחר ל' ולפ"ז גם אם יעמוד ברה"ר זה יעזור והלשון אגם הוא לאו דוקא וברמב"ם מבואר שזה מתפרש תנאי ובפשוטו לפ"ז הלשון אגם הוא לאו דוקא אלא ה"ה ברה"ר וכן הוא במ"מ, והכס"מ כתב שזה דוקא אם זה באגם וצ"ע הטעם כיון שזה תנאי וחל למפרע

ובגמ' פ"ו: מבואר דבנותן גט לאשתו לאחר שלושים יום אם זה עומד ברה"ר לא קונה ואם זה עומד באגם או צידי רה"ר או סימטא קונה והגמ' מדמה לר"נ שאמר משוך פרה זו ולא תהיה קנויה לך אלא לאחר שלושים יום שקונה אם היא עומדת באגם ונחלקו הראשונים באיזה אופן אירי סוגין דעת תוס' דמדובר במעכשיו כסוגיא דלעיל פ"ב. וסוגין כר"י שקידושי מאה תופסים בה וגם בגט שייך כה"ג ונתחדש שמועיל שזה באגם

אמנם הראשונים שנקטו שאין הלכה כר"י וכן שנקטו שלענין ממון חל גוף מהיום ופירות לאחר שלושים א"כ מדמיון הגמ' לר"נ בהכרח שזה לא היה מעכשיו דא"כ לא צריך אגם ולכן ביארו שבאמת מדובר במעשה לאחר שלושים רגיל והסוגיא פה חולקת על ר' יוחנן וסוברת שגם ללא מעכשיו אם זה קימא באגם זה עוזר ולא חשיב כלתה קנינו אלא שלענין הלכה נחלקו הראשונים דעת הרשב"א לפסוק כסוגיא דלעיל שלא קונה ודעת הר"ן שקי"ל כסוגין שכן קונה

וברמב"ם מבואר שיש חילוק שלענין משיכה נקט שרק במעכשיו ולאחר שלושים זה קונה אבל לענין גט נקט שגם אם אומר שיחול לאחר שלושים זה קונה דוקא אם זה באגם וצ"ל שחלוק משיכה שלאחר שלושים לא נשאר הקנין כלל ולא יעזור אם זה ישאר באגם משא"כ בגט שהשטר קיים והמגרש זה השטר כה"ג כל שהוא באגם זה מועיל והנה אם הכונה שהזכיה בנייר חלה בשעת מסירה א"כ ודאי א"ש שכאן לא חשיב כלתה אמנם עיין חזו"א שדייק את לשון הרמב"ם שזה פקדון עד הגירושין ולפ"ז צ"ע איך היא מתגרשת וצ"ל שהזכיה בממון זה תוצאה מקיום הדין נתינה לגירושין וחזינן שעצם ההקנאה אין זה מעיקר המעשה גירושין והנה עדין צ"ע מה הגמ' דימתה ובפשוטו צ"ל שס"ל שזה מחלוקת הסוגיות כנ"ל אלא שלענין משיכה פסק כר"י שצריך מעכשיו ובאמת כה"ג לא צריך דוקא אגם ולענין גט פסק כסתמא דגמ' שלא צריך מעכשיו והגמ' דימתה לר"נ בממון שבזה לא קי"ל כמותו

והנה לענין הלכה השו"ע פסק דמעכשיו ולאחר ל' עוזר אם זה באגם ובביאור כוונתו נחלקו האחרונים הקצוה"ח נקט שפסק כר"י ולפ"ז זה דוקא אם זה באגם וצ"ע שהרי לענין גט וודאי שהעיקר דלא כר"י והגר"א ביאר שזה כדעת הרמב"ם שפה לכו"ע זה מתפרש כתנאי והנתה"מ נקט שזה כדעת הראשונים שהכוונה גוף מהיום פירות לאחר ל'

**בדין מקנה לעובר הא דאין חיסרון דכלתה**

י"ז] והנה בדינו דר"נ דמקנה לעובר לכשתלד קנה כתב הרא"ש והרשב"א ור"י שצריך שזה עומד ברשות הזוכה או באגם דאל"כ זה כלתה קנינו וצ"ע הרי לדעת תוס' כל מה שעוזר באגם אם עושה מעכשיו וכאן הרי צריך לכשתלד והקצוה"ח ביאר שעשה קנין של מעכשיו וצ"ע כמו שהקשה החזו"א דהאי הרא"ש כתב שאין כזה מושג שמתחיל היום ונגמר לאחר ל' ובזה דחה את ר"י מהלכה וע"ש דהרי הרא"ש לא העתיק אלא סוגיא פ"ו: ובפשוטו נראה שפסק כדברי הר"ן שגם בלא מעכשיו עוזר אם עומד באגם אמנם צ"ע דהטור הרי כתב לענין משיכה שצריך מעכשיו וללא זה יש כלתה ובהכרח כר"י וצ"ע שהרי לענין קידושין פסק דלא כר"י ואולי ס"ל שרק בגט וקידושין לא שיך קידושי מאה תופסים בה אבל בממון זה שיך ולכן שם זה מתפרש כמו הדין של ר"י

אמנם עדין צ"ע למה הרא"ש לא כתב שמדובר שעשה חלות של מעכשיו שכה"ג אין חיסרון של כלתה וכדעת הרשב"א ועיין סימן כ"ב דיתכן דכה"ג יהיה חיסרון של דשלב"ל ורק אם אומר לכשתלד דהינו שמכין הקנין שיחול כשתלד כה"ג אין חיסרון של לא בא לעולם וצ"ע

**המורם מהנ"ל**

]הקנאה בדבר שלא בא לעולם וודאי מועיל גם אם לא אמר מעכשיו אמנם מבואר בגמ' שיש עשיה שאומר מעכשיו ויש ראשונים שאין בזה שום מעלה ויש ראשונים שזה עוזר רק לכלתה ויש ראשונים רק לענין שזה כמעשה דר"ל שלא אתי דיבור ומבטל מעשה ויש ראשונים שזה מועיל שלא יכול לחזור בו ושאין כלתה וכן נקטו האחרונים להלכה

]בדבר שבא לעולם בתוס' משמע שמועיל עשיה של מעכשיו ויתכן שלרשב"א שזה קנין גמור לא שייך כזה דבר אמנם בפשוטו מבואר בר"ן שמועיל גם בבא לעולם והארונים תמהו על זה מכמה דוכתי

]בתוס"ר מבואר שבקידושי עכו"ם זה לא שייך

]מצאנו סתירה ברשב"א האם בדבר שמועיל מצד בידו מועיל הקנין של מעכשיו

] הקנה פירות דקל ומכר הדקל בתוס' משמע שבטל המכר וברשב"א משמע שלא בטל וצ"ע

]גם לר"מ שאדם מקנה דשלב"ל אבל בנפלו לו כשהוא גוסס זה לא מועיל ודעת הרשב"א שזה סברא מיוחדת בלא בא לעולם ודעת הרמב"ן שזה גם בבא לעולם ובקנין של מעכשיו נחלקו האחרונים האם יש כזה חיסרון ובפשוטו לדעת הרשב"א וודאי שיש כזה חיסרון

]סתם קנין בדבר שלא בא לעולם לא חל בצורה של מעכשיו ואפילו אם יהיה חיסרון של כלתה והנתה"מ נקט דבסתם זה חל במעכשיו וצ"ע הגדרים בזה

]