56 בדין שאר האב בגוים, ורחמנא אפקרי_ לזרעי_
קטגוריות: ש_ס / לד סנהדרין / סנהדרין עניינים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ

יום ה' כ"ב אייר תשע"ג

א] סנהדרין דנ"ח:, אמר רב הונא נכרי מותר בבתו, ופירש"י, ז"ל, בין לר' אליעזר בין לר' עקיבא דקסבר רב הונא לא ילפינן שאר עריות מהנך דכתיבי בהאי קרא מדפרט כל הני שמע מינה דוקא כתבינהו, עכ"ל.

אך בחי' הרמב"ן יבמות דצ"ח: פירש בטעמא דרב הונא, ז"ל, ודכו"ע בשאר האם נתרבו בהן כל העריות אבל בשל אב אין להם שאר כלל אלא משום גזיה"כ, לר"א באחות האב מן האם, דאילו מן האב שריא אלמא חדוש הוא בזו ולא באחרת, ולר"ע באשתו, והיינו דגרסינן התם אמר רב הונא גוי מותר בבתו, פי' משום שאין חוששין בהם לזרע האב, עכ"ל, וכ"כ הרשב"א והריטב"א שם והר"ן בסוגיין.[[1]](#footnote-2)

ועיי"ש בחי' הרמב"ן שהביא לפירש"י דטעמא דרב הונא הוא משום דלא ילפינן שאר עריות מהנך דכתיבי, וכתב ע"ז, ז"ל, ומיהו סוגיין לא אזלא הכי אלא כל שאר אחוה מן האם אית להו, מדפליגי באיסורי אישות דאחוה מן האם הא באחוה גופה אסירן, ובזה אין פירושו נכון כלל דא"כ הני מתנייאתא הוו תיובתי' דרב הונא, ועוד מאי שנא בתו דנקט, עכ"ל.[[2]](#footnote-3)

עוד קשיא לדעת רש"י, דהנה בפירש"י לעיל בסוגיין פירש בהא דאחות האב מן האב מותרת לבן נח, ז"ל, דלא נאסר איסור אחוה בבני נח אלא מן האם, דכתיב וגם אמנה אחותי בת אבי היא אך לא בת אמי וכו', עכ"ל, ולפ"ז הרי דאי נימא דלדעת רב הונא נכרי מותר באחותו מן האם, הרי ליכא למילף מהך קרא דאחותי בת אבי אך לא בת אמי דלא נאמר איסור אחוה בבני נח אלא מן האם, וא"כ תיקשי לדעת רב הונא דמנלן דבן נח מותר באחות אביו מן האב.

ב] והפשוט בדעת רש"י דאזיל לטעמי', דהנה בהא דתניא על כן יעזב איש את אביו ואת אמו ר"א אומר אביו אחות אביו אמו אחות אמו, פירש"י, ז"ל, אחות אביו וכ"ש אחותו, עכ"ל, והרי דס"ל דמהא דנאסרה אחות אביו מצינו למילף בק"ו דאחותו אסורה, וס"ל דבבן נח מזהירין ועונשין מן הדין, וכמש"כ הרמ"ה לעיל דנ"ז., ולפ"ז פשוט דאף לדעת רב הונא דס"ל דנכרי מותר בבתו ומשום דלא ילפינן שאר עריות מהנך דכתיבי בהאי קרא, מ"מ לדעת ר"א דנכרי אסור באחות אביו ואחות אמו, אף הוא אסור באחותו מק"ו, וע"כ ניחא דלא קשיא מברייתא דלעיל דמבו' דנכרי אסור באחותו ואינו מותר אלא באשת אחיו מאמו על רב הונא, וגם ניחא הא דנקט רב הונא נכרי מותר בבתו, וניחא נמי הא דילפינן מקרא דאחותי בת אבי דנכרי מותר באחוה מן האם, וז"ב.[[3]](#footnote-4)

ג] ובטעמא דרש"י דלא פירש דהא דגוי מותר בבתו הוא משום דאין לו שאר האב דרחמנא אפקרי' לזרעי', וגזה"כ הוא לאסור באשת אביו לר"ע ואחות אביו לר"א, וכמש"כ ש"ר, נראה דאזיל לטעמי'.

דהנה בעיקר מש"כ הראשונים דהא דגוי מותר בשאר האב הוא משום דרחמנא אפקרי' לזרעי', וכ"כ גם התוס', ולדעתם הוא מוכח כן, שהרי ס"ל דגוי מותר באחותו, וליכא למילף מקרא דאחותי בת אבי אך לא בת אמי, (ורש"י לטעמי' הוכרח דאחותו אסורה, דאם היתה מותרת, לא הי' לנו מקור להתיר נכרי באחות אביו מן האב), הנה בד' רש"י לעיל מבו' דפליג ע"ז, אלא בעינן לקרא דאחותי בת אבי, ובפירש"י בכל הסוגיא לא נזכר כלל להא דאין אב למצרי, ורק לגבי איסורי אחוה כתב דלא נאסר הגוי באחוה מן האם, ומ' דהוי זה גזה"כ בעלמא, ואי"ז משום דאין אב למצרי.[[4]](#footnote-5)

ד] והטעם בזה נראה, לפמש"כ רש"י בכתובות דמ"ד: דבתולת גרים יתומה היא משום דרחמנא אפקרי' לזרעי' דמצרי.

וצ"ע דלכאו' לגבי דינים אלו ל"ש הא דרחמנא אפקרי' לזרעי', דהגם דמכח הא דרחמנא אפקרי' לזרעי' ליכא קורבא בין הגוי לבתו, אך זכויות האב בבתו שפיר שייכי גם בגוי, וא"כ מ"ט חשיבא בתולת גרים כיתומה, ואמנם לכאו' מצינו למימר דהוא משום דגר שנתגייר כקטן שנולד, (ובזה יל"ד כמש"נ במק"א די"ל דכלפי דיני האב אינו כקטן שנולד), אך רש"י פירש דהוא משום דרחמנא אפקרי' לזרעי', וזה צ"ב.

ומוכח מזה בדעת רש"י, דכל הא דרחמנא אפקרי' לזרעי' דגוי, הוא רק אחר שנתגייר, אך בעודו גוי ליכא להא דרחמנא אפקרי' לזרעי', וע"כ אף דגוי יש לו חייס, מ"מ כל שנתגיירה הבת אינה חשובה כלל כבתו, וע"כ הו"ל כיתומה.

ה] והדברים מבוארים כן להדיא בד' רש"י ב"ק דפ"ח., ז"ל, גר אין לו חייס דכתיב וזרמת סוסים זרמתם, ואע"ג דכתיב בלאדן בן בלאדן ה"מ בגיותן אבל נתגיירו הבנים לא נתיחסו אחר אביהם בפרק הבא על יבמתו, עכ"ל.

ומבו' להדיא בד' רש"י, דכל הא דרחמנא אפקרי' לזרעי' הוא רק אחר שנתגייר, ומהני הא דרחמנא אפקרי' לזרעי' דאין לו חייס ואינו חשוב כבנו כלל, והא דגויים יש להן חייס, הוא משום דבגיותם לא אמרינן דרחמנא אפקרי' לזרעי', וזה דלא כמש"כ הרמב"ן ביבמות דגם בגיותם אפקרי' רחמנא לזרעי', ודין ירושה גזה"כ הוא דל"מ ע"ז הא דאפקרי' לזרעי', וכאשר כ"ה מבו' גם בד' ש"ר וכנ"ל.[[5]](#footnote-6)

וכ"נ גם בד' רש"י בבכורות דמ"ז., ז"ל, דאיעבר מגוי "דלית לי' חייס לגבי ישראל" ושייך הבן בתר אם ישראלית טפי מבתר אבוה גוי, עכ"ל, ובפשוטו נראה דמש"כ רש"י דגוי לית לי' חייס לגבי ישראל, הוא מכח הא דרחמנא אפקרי' לזרעי', ולפ"ז הרי מבו' להדיא בד' רש"י, דכל הא דרחמנא אפקרי' לזרעי' ואין לגוי חייס, הוא רק לגבי ישראל, ולא לגבי גוי, וזה כמש"נ בדעתו.

ו] וצריך להוסיף בזה, דהנה צ"ע בד' רש"י בב"ק שהביא כן מפ' הבא על יבמתו דכשנתגיירו הבנים לא נתייחסו אחר אביהם, וצ"ע דהרי התם אמרינן דהא דכשנתגיירו אין להן חייס הוא משום דגר שנתגייר כקטן שנולד דמי, ולא משום דרחמנא אפקרי' לזרעי'.

ונתעוררתי לישב, דהא דרחמנא אפקרי' לזרעי' הוא רק בשנתגייר הבן, דכלפי בן ישראל אפקרי' רחמנא לזרע האב, אך התם שנתגייר האב ולא נתגיירו הבנים, וגם אם נתגיירו לכאו' אי"ז נוגע לדיני האב, ליכא למיתי עלה אלא משום דכקטן שנולד, ולא הביא רש"י משם אלא דהך קרא לא איירי אלא בגיותם.

ובזה נתישב גם דלא תיקשי ממ"ד דהיו לו בנים בעודו גוי ונתגייר קיים פו"ר, דלענין זה לא אמרינן כקטן שנולד דמי, ותיקשי דהרי רחמנא אפקרי' לזרעי' ולא חשיבי כבניו, ולהנ"ל ניחא, דכלפי האב לא אמרינן דרחמנא אפקרי' לזרעי'.[[6]](#footnote-7)

והנה בזכר יצחק סימן א' עמד בד' רש"י ביבמות דמ"ח. די"מ בדעתו דגר שנתגייר מעכב אותו מילת בניו שנולדו בגיותו מלאכול בפסח, והק' הזכר יצחק דהרי רחמנא אפקרי' לזרעי', וכתב דכל הא דרחמנא אפקרי' לזרעי' הוא רק לדיני הקורבא ולא לענין מה דבנו הוא כשלו, עיי"ש, וצ"ע אם זה מתישב עם ד' רש"י בכתובות דכל שנתגיירה הבת חשיבא כיתומה, ולמש"נ ניחא בפשוטו, דכל הא דרחמנא אפקרי' לזרעי', הוא רק לגבי הבנים, אך לגבי האב ל"מ הא דרחמנא אפקרי' לזרעי', וה"ה חשובים כבניו, וע"כ מילתם מעכבתו מלאכול בפסח, ואכתי צ"ע בזה.

ז] ועיקר הך מילתא דכל הא דרחמנא אפקרי' לזרעי' הוא רק לאחר שנתגייר, כ"נ גם בדעת ר"ת דס"ל דאין חייבין מיתה על ביאת גוי דרחמנא אפקרי' לזרעי' והוי כביאת בהמה, ומ' מזה דכל הא דרחמנא אפקרי' לזרעי' הוא רק כלפי ישראל, וע"כ אף דבדינים גויים חייבין מיתה על ביאת גוי, מ"מ כשבא על ישראלית אינה חייבת מיתה משום דרחמנא אפקרי' לזרעי', אך יש לדחות, דגזה"כ הוא לחייב גויים על ביאה דידהו אף דרחמנא אפקרי' לזרעייהו, ובישראל דליכא לגזה"כ זו, אין חייבין מיתה על ביאת גוי.

וכ"נ ממש"כ התוס' לחלוק ע"ד ר"ת דהא דרחמנא אפקרי' לזרעי' הוא לגבי חייס, ולכאו' הול"ל לגבי שארות, דלגבי חייס הרי אמרינן ביבמות דס"ב. דיש לגוי חייס, ובע"כ בדעת התוס' דס"ל דכל הא דרחמנא אפקרי' לזרעי' הוא רק כשנעדגם בעודו גוי אמרינן דרחמנא אפקרי' לזרעי', אך בדינא דר"ת י"ל דכלפי הישראלית הוא דאמרינן דרחמנא אפקרי' לזרעי', והרי אדרבה חזינן דבדיני גוי מחייבין על ביאתו ולא אמרינן דרחמנא אפקרי', אך ממש"כ התוס' שם לחלוק על דבריו דרק לגבי חייס אמרינן דרחמנא אפקרי' לזרעי', והרי לגבי חייס אמרו בגמ' דגוי יש לו חייס, ובע"כ דכשנתגייר שאני.

ח] וכ"ה גם בתשו' רבינו יואל שבראבי"ה סימן תתקל"ט, ז"ל, אשר שאלתני על המשוחרר וכו', נראה לנו שאין לפוסלו בכך, דנהי דאין לו חייס אב היינו משום דאפקרי' רחמנא לזרעי' ומיהו בני פלניא נמי קרו להו כדאמרינן בפרק נושאין על האנוסה, אלמא שדרך העולם לקרותו בן פלוני וכו', וגרסינן בירושלמי פ"ק דביכורים תני בש"ר חייא גר עצמו מביא וקורא מה טעם כי אב המון גוים נתתיך לשעבר היית אב לארם מכאן ואילך אתה אב לכל הגוים, ותני נמי במסכתא דמאי גר וגוי שירשו אביהם גוי וכו' ומייתי לה בפ"ק דקידושין דמדברי סופרים יורש גר אביו, אלמא דאית לי' אב, ותו נלמד מאברהם שהי' תחילה לגרים וכתב בי' תרח אבי אברהם, עכ"ל.

ומפורש בכל דבריו כמש"נ בד' רש"י דרק כשנתגייר אין לו אב, וע"כ ס"ל דאף אינו קרוי אביו כלל, ורק בל' בנ"א הוא קרוי בנו, ואף שאמרו בגמ' דגויים יש להן חייס דכתיב בלאדן בן בלאדן, מ"מ כשנתגיירו אינו חשוב בנו כלל דרחמנא אפקרי' לזרעי', - וע"כ לא הביא רק ממש"א דגר יורש את אביו, וממש"א תרח אבי אברהם אף שהי' אברהם ראש לגרים, וז"ב.

ט] ולפ"ז נמצא דמן הדין הי' לנו לאסור את הגוי בשאר האב, שהרי בעודו גוי לא אפקרי' רחמנא לזרעי' כלל, והאמנם דמקרא דאחותי בת אבי ילפינן דבקורבא דאחוה לא אסרה תורה אלא אחוה מצד האם, ומשא"כ בתו שפיר הי' לנו לאסרה.

י] והנה בפירש"י נקט דלדעת ר"ע אסור הגוי גם בקרובות דאישות, והרמב"ן והר"ן נחלקו ע"ז, דגזה"כ הוא לאסור באשת אביו, ולא ילפינן מינה, שהרי בלא"ה גזה"כ הוא משום דאין אב למצרי, ולמש"נ אזיל רש"י לטעמי' דאי"ז גזה"כ, אלא מדינא הוא כן.

יא] והנה בפירש"י בכורות דמ"ו. כתב, ז"ל, נתגיירה מעוברת ובעלה עמה וילדה הוי אותו ולד בכור לכהן דפט"ר הוא בישראל, ולא לנחלה דהורתו שלא בקדושה ולאו בר נחלה הוא, וזרע גוי רחמנא אפקרי' דכתיב וזרמת סוסים זרמתם, עכ"ל.

והתוס' שם כתבו ע"ז, ז"ל, ובחנם פי' טעם זה דבלא"ה לאו בר נחלה הוא משום דגר שנתגייר כקטן שנולד דמי, ואינו חשוב אביו, ואע"ג דבעודו גוי חשוב אביו גבי נחלה ולא אמרי' רחמנא אפקרי' לענין זה לזרעי' דהא גוי יורש אביו דבר תורה, עכ"ל.

והנה במשה"ק התוס' ע"ד רש"י דבלא"ה לאו בר נחלה הוא משום דכקטן שנולד דמי, כבר כתבו האחרונים דרש"י לטעמי' אזיל, שפירש ביבמות דצ"ח. דבהורתו שלא בקדושה ולידתו בקדושה ליכא למימר כקטן שנולד גם לענין שאר האב, וכל הא דאין לו שאר האב הוא משום דרחמנא אפקרי' לזרעי' דגוי, וע"כ התם בבכורות דאיירי במעוברת שנתגיירה ולא חשיב כקטן שנולד, הוצרך רש"י לה"ט דרחמנא אפקרי' לזרעי'. [[7]](#footnote-8)

ומשה"ק התוס' ע"ד רש"י דבעודו גוי חשוב אביו גבי נחלה ולא אמרינן רחמנא אפקרי' לענין זה לזרעי', הנה לפ"ד רש"י גופי' הוא מתישב היטב, דלעולם הא דרחמנא אפקרי' לזרעי' הוא גם לענין ירושה, והא דגוי יורש את אביו, הוא משום דלגבי גוי לא אמרינן כלל דרחמנא אפקרי' לזרעי', דגויים יש להם חייס, אך כל שנתגייר ואמרינן כלפי הגר דרחמנא אפקרי' לזרעי' דגוי, לא חשיב כבנו כלל, וע"כ אינו יורשו, ושו"ר בקונט' השליחות להגרש"ש סו"ס כ"ה שכתב לעיקר הדברים.

יב] ואמנם קו' התוס' תיקשי לדעת הריטב"א ביבמות דצ"ח., דס"ל כדעת רש"י דבהורתו שלא בקדושה ולידתו בקדושה ליכא לדינא דכקטן שנולד גם לגבי שאר האב, וכל הא דאין לו שאר האב הוא רק משום דרחמנא אפקרי' לזרעי', ומאידך ס"ל התם דהא דרחמנא אפקרי' לזרעי' הוא גם בעודו גוי, ולפ"ז בע"כ דלענין ירושה גזה"כ הוא דל"מ הא דרחמנא אפקרי' לזרעי', וא"כ תיקשי לדעתו דמ"ט במעוברת שנתגיירה אין הולד יורש את אביו, הרי בכה"ג ליכא לדינא דכקטן שנולד, וגם ל"מ בזה הא דרחמנא אפקרי' לזרעי', דגזה"כ הוא לענין ירושה דל"מ הא דרחמנא אפקרי' לזרעי'.

ובפשוטו צ"ל בזה, כמש"כ בחי' הגר"ש יבמות סימן י"ב, דכל הגזה"כ דגוי יורש את אביו אף דרחמנא אפקרי' לזרעי', הוא רק בדיני הנחלות דגויים, אך בדיני הנחלות דישראל ליכא להך גזה"כ, וכל דרחמנא אפקרי' לזרעי' ולית לי' להשארות דבן, אינו יורשו, וע"כ כל שנתגייר האב, ואתינן עלה משום דין נחלות דישראל, הרי דכיון דרחמנא אפקרי' לזרעי' ולא חשיב כבנו, אינו יורשו.[[8]](#footnote-9)

וי"ל עוד בזה, דהגם דבהורתו שלא בקדושה ולידתו בקדושה ל"ה הולד כקטן שנולד, מ"מ האב הוי כקטן שנולד, עי' בדברינו בדין הורתו שלא בקדושה ולידתו בקדושה סק"ב מש"נ בזה, וע"כ אין הבן יורשו,[[9]](#footnote-10) - ומש"כ הריטב"א ביבמות דאלמלי הא דרחמנא אפקרי' לזרעי' הי' לולד זה שאר האב, אף עם מי שנולד לאביו אח"כ, ולכאו' אם האב הוי כקטן שנולד, ואין לו שארות עם אביו, היאך יהא לו שארות עם האח, צ"ל דהוא משום דקורבא דאח לא תליא בקורבא דאב, אלא אף אם אין לו קורבא עם האב, מ"מ כיון דבפועל אביו הוא, יש לו קורבא דאח עם מי שנולד לאביו, וכמש"נ בדברינו בדין הורתו שלא בקדושה ולידתו בקדושה סק"ו בדעת רבינו דוד, וע"כ בעינן בזה להא דרחמנא אפקרי' לזרעי'.

1. והנה המאירי בסוגיין כתב דטעמא דמ"ד דגוי אסור בבתו, הוא דומיא דהוא אסור באמו, אך לפ"ד הרמב"ן ודעימי' אין לפרש כן, שהרי לדעתם לא נאסר גוי בשאר האב דרחמנא אפקרי' לזרעי', וא"כ אין ללמוד מהא דהוא אסור באמו דה"נ הוא אסור בבתו, ואין לומר דהך מ"ד ס"ל דגוי אסור אף בשאר האב, דא"כ מ"ט אינו אסור באחות האב מן האב וכו', - ובע"כ צ"ל לדעת הרמב"ן ודעימי', דהא דגוי אסור בבתו, ילפינן לה מהא דלא נשא אדם את בתו, וגזה"כ מסוימת הוא באיסור בתו. [↑](#footnote-ref-2)
2. ובחי' הר"ן בסוגיין יישב לקו' בתרא דמ"ט לא נקט אחותו, דהוא משום דאליבא דר"ע אמרה לשמעתי', עכ"ד, והיינו דכיון דאליבא דר"ע אמרה לשמעתי', לא איצטריך לאשמועינן דהוא מותר באחותו, שהרי לדעת ר"ע לא נאסרו לב"נ אלא חייבי מיתות, ופשיטא דהוא מותר באחותו, ולא איצטריך לאשמועינן אלא דהוא מותר בבתו, אף דהויא מחייבי מיתות. [↑](#footnote-ref-3)
3. ועד"ז י"ל עוד למש"כ הרמב"ם דנכרי אסור באחותו וילפינן לה מקרא דאחותי בת אבי אך לא בת אמי ותהי לי לאשה, ולפ"ז הרי דגם לדעת רב הונא דלא נאסרו אלא אותם העריות דכתיבי בקרא, הרי מ"מ הוא אסור באחותו דנתפרש איסורה בקרא, - ובאמת דבל' רש"י לעיל בסוגיין ד"ה מן האב משמע קצת דס"ל כדעת הרמב"ם דמהך קרא דאחותי בת אבי אך לא בת אמי מצינו למילף דנכרי אסור באחותו, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-4)
4. ובפי' הריב"א שמות פ"ב כתב בשם החזקוני, דכל הא דגוי ועבד הבא על בת ישראל הולד כמותה, הוא רק אחר מתן תורה דאפקרי' רחמנא לזרעי' דגוי, עכ"ד, ונ' מדבריו דהא דרחמנא אפקרי' לזרעי' דגוי נתחדש במתן תורה, ולפ"ז הרי בע"כ דהא דגוי מותר בשאר האב אי"ז משום דרחמנא אפקרי' לזרעי', אלא דין בפנ"ע הוא. [↑](#footnote-ref-5)
5. וכ"ה מבו' במד"ר רות פר' ב', אבטימס הגרדי מתה אמו בערבי פסחים, ועלה ר' מאיר להראות לו פנים, ומצא אותן יושבים אבלים, לאחר זמן מת אביו ועלה ר' מאיר להראות לו פנים, ומצאם שהם עסוקים במלאכתם, א"ל דומה שאמך היתה חביבה עליך מאביך, א"ל ולא כן כתיב אשה לבית אימה לבית אומתה, אמר לו, יפה אמרת, שאין אב לגוי, ע"כ, והרי דגם בגיותם אין אב לגוי, - ובמדרש זוטא רות סימן ח', לכנה שובנה בנותי אשה לבית אמה, למה [לא] נאמר לבית אבי', ללמדך שאין אב לגוי, ע"כ, - ובמד' תנחומא וירא, וגם אמנם אחותי בת אבי היא אך לא בת אמי, מכאן אמרו אין אב לגוי, ע"כ.

   ועי' עוד במד"ר בראשית פי"ח, דהא דמותר בשאר האב הוא משום דאין אב למצרי, ולכאו' זה שלא כד' רש"י, - אך יל"פ דאזיל לפרושי דמ"ט לא אסרינן משום אחלופי. [↑](#footnote-ref-6)
6. ולמש"נ דכשנתגייר האב ל"ש רחמנא אפקרי' לזרעי', אלא לגבי בניו הגרים, יל"ד במשה"ק הגר"ח ע"ד ר"ת דאין חייבין מיתה על ביאת הגוי משום דרחמנא אפקרי' לזרעי', דא"כ מ"ט ב"נ שבא על אשת ישראל ונתגייר חייב, ומ"ט לא אמרינן אישתני דינא, שהרי בתורת ישראל ל"ה חייב מיתה על ביאה זו שבא בעודו גוי דהויא כביאת בהמה, ולמש"נ י"ל, דל"מ הא דרחמנא אפקרי' לזרעי' וחשיב כביאת בהמה, אלא לגבי האשה, ולא לגבי דידי', - ובלא"ה י"ל כן, דכל הא דחשיבא ביאתו כביאת בהמה, ל"מ אלא לפטור את האשה, דלא חשיב שנבעלה לאדם, אך ל"מ זה לפטור את הבועל, דכיון שהוא אסור באשה זו, נאסר עליו לבא עלי' בביאה דידי', גם אם היא חשובה כביאת בהמה, ודו"ק. [↑](#footnote-ref-7)
7. ובדעת התוס' שהק' כן ע"ד רש"י, פשוט דאזלי לטעמייהו שכתבו שם, ז"ל, ומיהו בפ' נושאין וכו' אמרינן הא דאמור רבנן אין אב לגוי לאו משום דשטופי בזימה ולא ידיע דהא ב' אחין תאומים דטיפה א' היא ונחלקה לב' וקתני ואין חייבים משום אשת אח ש"מ אפקורי אפקרי' רחמנא לזרעי' דגוי, דצריך לטעמא דאפקרי' אף על גב דנתגיירו ולא סגי בטעמא דכקטן שנולד דמי ודבר תימה הוא, וי"ל דאי לאו טעמא דאפקרי' לזרעי' הי' לנו לאסור למנסב נשי דהדדי משום דאתי לאחלופי בישראל, והתם משמע דאפי' איסורא ליכא ואין חייבין ל"ד, וגם הי' לנו להצריך חליצה והתם קתני לא חולצין ולא מייבמין, עכ"ל.

   ומבו' בדבריהם דגרסי בסוגיא דיבמות דמייתינן מרישא דבהורתן ולידתן שלא בקדושה אין חייבין משום אשת אח, ובחי' הריטב"א ביבמות שם הביא די"ג כן, ותמה ע"ז, והא דמייתינן מינה דאין אב לגוי, הוא מהא דלי"ב איסור אשת אח, ולפ"ז נראה, דהגמ' שם היא בהמשך למש"א לעיל מינה דה"ה דאיסורא נמי ליכא, וע"ז הוא דאמרינן דמהא שמעינן דמה שלא אסרו באשת אחיו מן האב ומן האם משום דבני פלניא קרו להו, אי"ז משום דשטופי בזימה ואינם בני אב אחד, אלא אפי' אם ידוע שהם בנים לאב א' לא גזרו, משום דאין אב לגוי, ומהא דלא הצריכו חכמים חליצה. - ועי' בקונ' השליחות להגרש"ש סימן כ"ה ובאג"מ אהע"ז ח"א סימן ט' שפירשו כן בד' התוס', אך מש"כ האג"מ שם כן גם בפי' ד' רש"י, הוא צע"ג, דפשוט דמש"כ רש"י דדמסיפא יליף טעמא, הייינו דהראי' היא מבבא דהורתו שלא בקדושה ולידתו בקדושה, ולא מבבא דהורתו ולידתו שלא בקדושה, וכאשר כ"ה מבו' בד' רש"י לעיל מינה, דהגמ' מייתי מלידתו בקדושה דל"ש בו הא דכקטן שנולד, וכ"ה להדיא בריטב"א שם, עיי"ש.

   ועכ"פ לפ"ז הרי נמצא, דלהתוס' לטעמייהו לא מצינו כלל דבמעוברת שנתגיירה ל"ה הולד כקטן שנולד לענין שאר האב, וע"כ ס"ל דכל מש"א דבהורתו שלא בקדושה ולידתו בקדושה חייב משום שאר האם, הוא רק בשאר האם ולא בשאר האב, ועמש"נ בדברינו בדין הורתו שלא בקדושה ולידתו בקדושה סק"י הטעם בזה, וזהו שכתבו ע"ד רש"י דהול"ל דכקטן שנולד דמי. [↑](#footnote-ref-8)
8. ויש לסייע לזה מקידושין די"ז: דפירש"י דהא דגר אינו יורש את אביו הגוי הוא משום דכקטן שנולד, ולא כתב דהוא משום דרחמנא אפקרי' לזרעי', ולדרך זו ניחא, דהתם שבא לירש את אביו הגוי מכח דין ירושה דגוי, ל"מ הא דרחמנא אפקרי' לזרעי', שהרי גזה"כ הוא דבדיני נחלות דגוים ל"מ הא דרחמנא אפקרי' לזרעי', ומסתברא מילתא דאף דהיורש הוא ישראל, מ"מ כיון דהמוריש הוא גוי, יש בזה לדיני הנחלה דגוי, דעיקר הדין תליא בהמוריש.

   ויש להוסיף, דהנה לפ"ז יש מקום לומר, דבמעוברת שנתגיירה ולא נתגייר האב, יהא הבן יורש את אביו, דבכה"ג כיון דהאב גוי הוא והוא בא לירשו מדיני נחלות דגוי, שפיר יהא הבן יורשו, דאף דרחמנא אפקרי' לזרעי' דגוי, אך הרי לענין דיני הנחלות דבן נח ל"מ הא דרחמנא אפקרי' לזרעי', - ובד' תוס' הרא"ש קידושין די"ח. מבו' לא כן, עיי"ש שכתב דבהורתו שלא בקדושה ולידתו בקדושה, אם היו שניהם חוזרים לסורם הי' יורש את אביו, ומבו' דאם האב לבדו הי' חוזר לסורו, לא הי' יורשו.

   אמנם למש"נ בדברינו בדין הורתו שלא בקדושה ולידתו בקדושה סק"ח נמצא, דכל הא דבמעוברת שנתגיירה בעינן להא דרחמנא אפקרי' לזרעי', הוא רק כשנתגייר אביו ומצי לחול עליו קורבת בן בשעת הלידה, אך אם לא נתגייר אביו ובאנו לדון שיחול עליו קורבת בן מכח הזמן דקודם שנתגייר, הרי דלגבי זה אמרינן דכקטן שנולד דמי, ולפ"ז ניחא דע"כ ודאי דאינו יורש את אביו, אף דבדיני נחלות דגוים ל"מ הא דרחמנא אפקרי' לזרעי'. [↑](#footnote-ref-9)
9. ושו"ר בקונט' השליחות להגרש"ש סימן כ"ה שפירש כן בד' התוס' שם, דמשה"ק ע"ד רש"י דתיפו"ל מדינא דכקטן שנולד, כונתם דהאב הוי כקטן שנולד, וע"כ אין הבן יורשו. [↑](#footnote-ref-10)