שעבוד ובדין שעבוד דאקני
קטגוריות: ש_ס / כה כתובות / שעבודים - הרב אלימלך וינברג

בעזרת השם יתברך

קונטרסמראי מקומות **בעניני שעבוד** [ו]
בדין שעבוד נכסי 'דאקני' [ב]
נערך בעזהשי"ת עבור בית המדרש לתורה שם משמעון גור רמת גןנתייסד ע"י מורינו הגאון החסיד הרב אברהם ב"ר אהרן אטלס זצ"ל אב"ד חיפהבנשיאות בנו ראש ישיבות דרכי נועם עמק הלכה הגאון הרב שלמה שליט"א

בעזרת השם יתברך

**בדין חזרה משעבוד 'דאקני' לפני שקנה הנכסים**

**שיטות הראשונים בדין זמן חלות השעבוד ובדין חזרה לפני שקנה**

**בב"ב דף מ"ד:** תניא בברייתא דהקונה קרקע מחבירו ובאו עליה עוררין אין המוכר בא להעיד לטובת הלוקח אפילו לקחה שלא באחריות, משום שמעמידה בפני בע"ח של המוכר וניח"ל דלא להוי לוה רשע ולא ישלם, ומשא"כ הלוקח מטלטלין מעיד לו עליהן כיון דמטלטלי לא משתעבדי לבע"ח, ומקשי' דניחוש דילמא שעבד ליה מטלטלי אגב מקרקעי, ומשנינן דאיירי שלקח המטלטלין ומכרן מיד דליכא בע"ח דלישתעבדו לו, ומקשינן דילמא הקנה לו מטלטלי אגב מקרקעי, ומשנינן דאיירי שהעידו עדים 'שלא היה לו קרקע מעולם', ועיין **ברמב"ן שם** שהק' אמאי בעינן שיעידו שלא היה לו קרקע 'מעולם' ואמאי לא סגי שיעידו שלא היה לו קרקע בשעה שקנה המטלטלין, וכ' דמוכח מהכא דאם כתב לו מטלטלי אגב קרקע דאיקני ולקח קרקע ומכרו וחזר ולקח מטלטלין ומכרן משתעבד ליה שפיר המטלטלין אגב הקרקע, 'ואע"ג דשעבודא מעידן דקנה הוא דחאיל ולא מקמי הכי, כדאמרינן בלוה ולוה, מיהו מעיקרא נמי משתעבד, וכן בדין, שהרי כי אמר ליה דאיקני אינו יכול לחזור בו קודם שיקנה, אלמא מההיא שעתא חאיל שעבודא, ולא דמיא לזביני דאמרינן עד שלא בא לעולם יכול לחזור בו, ואפילו למ"ד אדם מקנה דבר שלא בא לעולם', ומבואר בזה בד' הרמב"ן, דבשעבוד נכסי 'דאקני' חלות השעבוד חייל כבר לפני שקנה הנכסים, ואינו דומה לכל הקנאת דבר שלא בא לעולם לר"מ דלא חייל הקנין עד שבא לעולם ולכן יכול לחזור בו, ומשא"כ בשעבוד כבר חייל לפני שבא לעולם ולכן אינו יכול לחזור בו, ומה"ט מהני כשמשעבד מטלטלין אגב קרקע דאיקני ואע"ג דבשעת חלות השעבוד אין לו קרקע, וגם בשעת הקנין מתחילה אין לו קרקע [וכמפורש בד' הרמב"ן שקנה קרקע ומכרו אחר שכ' לו מטלטלי אגב קרקע דאיקני וחזר ומכר הקרקע לפני שקנה המטלטלין], מ"מ כבר משעת מעשה השעבוד מתחילה כבר חאיל שעבודא על הקרקע והמטלטלין שמשעבד לו דאיקני עוד לפני שקנאם וממילא חשיב שפיר מתחילה שעבוד קרקע אגב מטלטלין, וצ"ב כוונתו במש"כ שכבר 'חאיל שעבודא' לפני שקנה הקרקע והמטלטלין איך יחול חלות שעבוד על דבר שלא בא לעולם עדיין, ועוד צ"ב דהרי כ' הרמב"ן 'ואע"ג דשעבודא מעידן דקנה הוא דחאיל 'ולא מקמי הכי' כדאמרינן בלוה ולוה', והיינו מהא דאמרינן **בב"ב קנ"ז:** והלכתא לוה ולוה וכ' לשניהם דאיקני בזאח"ז ואח"כ קנה נכסים יחלוקו, וחזינן מזה דחייל שעבוד שניהם כאחד משעה שקנה הנכסים 'ולא מקמי הכי', ואיך מסיק הרמב"ן 'מיהו מעיקרא נמי משתעבד', והוכיח מהא דאינו יכול לחזור בו לפני שקנה הנכסים 'אלמא מההיא שעתא חאיל שעבודא', והדברים לכאורה סותרים זל"ז.

ובהמשך ד' הרמב"ן שם: 'ואיכא למימר טעמא, משום דכיון דקנה קרקע וחאיל עליה שעבודא דמלוה, אע"ג דזבניה מיקנו ליה הני מטלטלי אגב ההיא ארעא, דאכתי בשעבודא דהך מלוה איתא, ומה שאמרו אינו יכול לחזור בו, שעבודא שאני', והיינו שבדרך זה חזר בו הרמב"ן מדבריו הראשונים ד'חאיל שעבודא' מתחילה, ולכן אפשר לשעבד מטלטלי דאיקני אע"ג שכבר אין לו הקרקע בשעת קניית המטלטלין, דבאמת לא מהני בכהא"ג שאין לו כלל קרקע בשעת קניית המטלטלין שאז חייל השעבוד, אלא שכיון שכבר היה לו קרקע מתחילה ונשתעבדה לו, אעפ"י שמכרו אח"כ נחשב הדבר שעוד יש לו הקרקע בשעת קניית המטלטלין כיון שעוד יש שעבוד על הקרקע לבעל חובו מכוחו, ומכוח שיור זה שנשאר לו בהקרקע יכול הוא לשעבד המטלטלין אגב קרקע זו, ומבואר בזה בד' הרמב"ן חידוש עצום, דשעבוד שיש על הנכסים הוא מכוח שנשאר עוד על הנכסים בעלותו של הלוה המוכר, ומשמע דס"ל כד' **רש"י בפסחים דף ל': בד"ה כו"ע לא פליגי,** דטעם שנשארו הנכסים משועבדים אחר מכירתו של הלוה הוא משום דלא חייל מכירתו של הלוה לגמרי דהמשועבדים נחשבים 'אינו ברשותו' של לוה שאינו יכול להקנותם עיי"ש, ולדרך זה דלא חאיל השעבוד משעת הכתיבה אלא משעה שקנה הנכסים כ' הרמב"ן דמ"מ אינו יכול לחזור בו אף לפני שקנה הנכסים, וקשיא ליה דהא בקנין דשלבל"ע לר"מ יכול לחזור בו לפני שקנה הנכסים, וע"ז ביאר 'שעבודא שאני', וצ"ב טעם הדבר ששעבודא שאני מקנין.

**והרשב"א בב"ב דמ"ד: ד"ה ומהא שמעינן** הק' ג"כ כקושיית הרמב"ן הנ"ל, וכ' ליישב: 'שמעינן מינה, דכל ששעבד לו מטלטלי אגב מקרקעי בדאיקני, אם היה לו קרקע באותה שעה, אעפ"י שקדם ומכר קרקע ואח"כ קנה מטלטלין נשתעבדו לו, דמאותה שעה חל השעבוד, וכל שלא חזר בו קנה, ואעפ"י שאילו חזר בו קודם קניית המטלטלין לא קנה ואעפ"י שיש לו קרקע, כדאמרינן בדקנ"ז: לוה ולוה ואח"כ קנה יחלוקו', ומבואר בד' הרשב"א שבעיקר יסודו של הרמב"ן הנ"ל [בדרך הראשון] דחלות השעבוד כבר חייל מתחילה לפני שבא הדבר לעולם, הנה הסכים לזה הרשב"א, ומה"ט שייך לשעבד מטלטלין דאיקני אפי' שכשבאו המטלטלין לעולם כבר אין לו קרקע, אבל לענין 'חזרה' משעבוד דאיקני חולק על הרמב"ן וסובר דאפשר לחזור לפני שבאו הנכסים לעולם, ואעפ"י שאם לא חזר בו חל השעבוד מתחילה, והדברים צ"ב, דאם חל השעבוד מתחילה איך יוכל לחזור בו, ועי' **בחי' הר"ן על הש"ס ב"ב מ"ד:** שהביא למח' הרמב"ן והרשב"א בזה ארי יכול לחזור בו לפני שקנה, ומסיק דאף להרשב"א אי לא חזר בו חאיל השעבוד מתחילה ולכן מצי משעבד מטלטלי אגב מקרקע אעפ"י שאין לו קרקע כשקנה המטלטלין וכנ"ל.

**ובחידושי הריטב"א ב"ב מ"ד:** שם, הק' לקו' הרמב"ן והרשב"א הנ"ל, ותי' כתי' השני של הרמב"ן הנ"ל, דאעפ"י שאין לו קרקע בשעה שקונה המטלטלין, כיון שהרי היה לו קודם להקרקע ונשתעבד לבעל חובו מכוחו הרי זה נחשב כמי שיש לו עדיין קרקע לשעבד אגבה מטלטלין אגב מקרקעי, ומסיק הריטב"א דלפי זה אם היה לו קרקע שאולה או שכורה וכלה זמן השאלה והשכירות כשכבר קנה המטלטלין, שנמצא שאין כלל שעבוד מכוחו על הקרקע בשעת קניית המטלטלין, לא מצי משעבד בכהא"ג מטלטלי אגב מקרקעי, עיי"ש, והיינו דהריטב"א חולק על הרמב"ן והרשב"א בעצם היסוד, וסובר דשעבוד דאקני מתחיל רק כשקנה הדבר שנשתעבד וממילא בעינן שבשעת קניית הצמטלטלין שאז חייל שעבודם אז יהיה לו קרקע שמשעבד אגבה למטלטלין.

**ובמרדכי ב"ב פ' מי שמת סי' תר"מ** כ' בדין חזרה מדאקני לפני שקנה הנכסים: 'דאי בעי למיהדר לגמרי מצי מיהדר, דפשיטא שלא קנה אלא כשיקנה, והיינו דס"ל כהרשב"א הנ"ל ולאו מטעמיה, דלהרשב"א אעפ"י שחייל השעבוד מעכשיו יכול לחזור בו, ואילו להמרדכי לא חייל השעבוד מעכשיו ולכן יכול לחזור בו.

**ובר"ן גיטין דף מ"ה.א.** כ' בדין מקנה דבר שלא בא לעולם לר' מאיר, דאם לא כ' לו 'מעכשיו' יכול לחזור בו לפני שבאו הנכסים לעולם, אבל אי כ' לו 'מעכשיו' מהני שלא יוכל לחזור בו, וכ' הר"ן דנפק"מ בזה אף לדידן דס"ל א"א מקנה דשלבל"ע, לגבי שעבוד נכסי 'דאקני' דמהני, דאם כ' לו בשעה ששיעבד לו 'מעכשיו' א"י לחזור בו, ואם לא כ' לו מעכשיו יכול לחזור בו עיי"ש.

ועיין **בב"י חו"מ ססי' קי"ב** שהביא מח' הרמב"ן והרשב"א הנ"ל, ועי' **ברמ"א חו"מ סי' קי"ב סעי' א'** שהביא שני הדעות בזה.

**ובשו"ע סי' ר"ט סעי' א' ברמ"א** הביא מחלוקת דיש סוברים דאעפ"י שא"א מקנה דשלבל"ע מ"מ יכול לשעבדו, ויש חולקין, ועי' **בסמ"ע שם סק"ח ובביאורי הגר"א שם סקי"ד** שכ' דלכו"ע יכול לשעבדדשלבל"ע כדקיי"ל דדאיקני משתעבד, אלא הפלוגתא הוא לענין אי יכול לחזור בו לפני שבאו הנכסים לעולם עיי"ש בדבריהם.

**ובשער המשפט סי' קי"ב סק"ג** כ' דהרשב"א חולק על הר"ן הנ"ל וסובר דאף בכ' לו מעכשיו יכול לחזור בו משעבוד דאיקני לפני שקנה הנכסים, שהרי הרשב"א כ' דבי' הדין **בב"ב קנ"ז: הנ"ל** בקנה וקנה ואח"כ לוה יחלוקו שהוא מפני שבשעבוד לשני חוזר בו מהראשון, ופרכינן ע"ז בגמ' מדין בע"ג גובה את השבח כדתניא בברייתא, והשבח נחשב דאיקני, וא"כ אמאי גובה את כל השבח ולא רק חצי שבח, ומשנינן דאה"נ גובה רק חצי שבח, ואי נימא דבדכ' מעכשיו אינו יכול לחזור בו אמאי לא מוקמינן לברייתא בדכ' לו מעכשיו שאז אינו יכול לחזור בו וממילא הכל משועבד לבע"ח ראשון וגובה כל השבח, ובע"כ דאף בכ' לו מעכשיו יכול לחזור בו להרשב"א עיי"ש, ואמנם צ"ע בזה, דהרי **הרשב"א בדקנ"ז: הנ"ל** דימה דין חזרה מדאיקני לפני שקנה הנכסים לדין חזרה בדשלבל"ע לר' מאיר דיכול לחזור בו לפני שבאו הנכסים לעולם, **וברשב"א קידושין דס"ג** כ' דבדבר שלא בא לעולם לר' מאיר אם כ' לו מעכשיו אינו יכול לחזור בו עיי"ש, ותמוה לפי"ז אמאי גרע שעבוד דאיקני מדשלבל"ע לר' מאיר, ועי' **בחזון איש [אבהע"ז סי' ע"א סקכ"ז]** שכ' שמד' **הרשב"א הובא בב"י אבהע"ז סי' מ'** מוכח דבדשלבל"ע לר' מאיר יכול לחזור בו אפי' כתב לו מעכשיו, וכ' שזה סותר לד' הרשב"א קידושין ס"ג הנ,ל שכ' להדיאשא"י לחזור בו, וצ"ע בזה.

**סברות האחרונים בבי' ב' השיטות בדין חזרה בנכסי 'דאיקני'**

**בש"ך סי' קי"ב סק"ב** כ' בבי' דעת הסוברים דאינו יכול לחזור בו משעבוד דאיקני לפני שקנה הנכסים, דלא דמי למקנה דשלבל"ע לר' מאיר שיכול לחזור בו לפני שבאו הנכסים לעולם, דהתם חוזר בו מכל הקנין, אבל הכא כ"ז שאינו מחזיר לו המעות של ההלואה אינו יכול לחזור בו מהשעבוד כיון שע"ד השעבוד של הדאיקני ניתנו לו מעות ההלואה, ועוד חילוק כ' עפי"ד **התוס' בדקנ"ז.א. ד"ה דאיקני** דעדיף שעבוד לרבנן בדשלבל"ע מקנין לר' מאיר [דמהני אפי' בלא עבידי דאתו כמש"כ התוס' שם], והכ"נ עדיף לענין חזרה עיי"ש, **ובקצוה"ח שם סק"ג** חלק על טענת הש"ך הנ"ל דכ"ז שאינו מחזיר המעות אינו יכול לחזור בו כיון שניתנו המעות ע"ד השעבוד, וכ' דאעפ"י שעדיין אינו מחזיר לו המעות יכול לחזור בו מהשעבוד, כמו בפועל שיכול לחזור בו בחצי היום אעפ"י שכבר קיבל המעות דאמרינן דנעשו המעות חוב עליו והכ"נ בנידו"ד עיי"ש.

**ובמחנה אפרים הלכות גביית חוב סימן א',** ביאר סברות מח' הרמב"ן והרשב"א הנ"ל, דדעת הרמב"ן כשיטת **בעל התרומות שער ס"ד ח"ב סי' ג'** דיסוד דין דמהני שעבוד דאיקני ואין בזה הגריעותא דדשלבל"ע הוא משום דחל השעבוד 'על גופו' של הלוה דאיתיה בעולם בשעה שמשעבד לו [ובקונ' הקודם הובאו כמה ראשונים הסוברים כן], וכיון שחייל השעבוד על גופו אינו יכול לחזור בו מזה, ודעת הרשב"א הוא כשיטת **הרשב"ם והנימוק"י בדף קנ"ז.א. בפי' הראשון** דטעם דמהני שעבוד דאקני בדשלבל"ע הוא מפני תקנת חכמים משום נעילת דלת, וא"כ חלות השעבוד הוא רק על הנכסים עצמם כשיבואו לעולם, וממילא הוי כקנין בדשלבל"ע לר' מאיר דקודם שבאו לעולם יכול לחזורבו עיי"ש.

**ובחי' הגרעק"א זיע"א ב"מ די"ד.א. על תוד"ה תריץ,** כתבו בטעם דאינו יכול לחזור בו להרמב"ן, דס"ל דטעם דמהני שעבודדאקני בדשלבל"ע הוא מפני תקנת נעילת דלת, ומאותו הטעםתקנו גם שלא יוכל לחזור בו כדי שלא תהיה נעי"ד עיי"ש.

**ובגידולי שמואל בדף קנ"ז.א.** ביאר בסברת הרמב"ן דא"י לחזור בו, דס"ל כשי' **התומים בסי' ק"ד סק"ד** דשעבוד הנכסים על דאיקני אינו צריך כלל לשעבודו של הלוה אלא השעבוד חייל מעצמו כל שעה ושעה מכוח עצם החוב, והא דבעינן שיכתוב לו דאיקני הוא כמש"כ **באור שמח אישות פי"ז ה"א** דללא שכותב לא חייל דין ערבות על הנכסים שאינם בשעת הלואה כיון שלא סמכה דעת המלוה עליהם עיי"ש, ולפי"ז כשכ' דאיקני וכן סמכה דעתו של המלוה עליהם בשעת הלואה נשתעבדו מעצמם כשקנה הלוה ושוב א"י לחזור בו הלוה אפי' לפני שקנאם, ולא דמי לדשלבל"ע לר' מאיר דחייל הקנין מכוח המקנה וממילא יכול לחזור בו לפני שחייל הקנין, ומשא"כ בדאיקני שחייל השעבוד מעצמו מכוח ההלואה, ודעת הרשב"א הוא כשיטת **הקצוה"ח סי' ק"ד** דלא חייל שעבוד נכסים מצד עצמו אלא מכוח מעשה ההלואה ולא מכוח החוב בכל שעה, ושעבוד דאיקני הוא שעבוד מחודש הנעשה ע"י האדם, ומהני בדשלבל"ע אף לרבנן דר' מאיר מתקנ"ח וכמו שהעלה **הקצוה"ח בסי' קי"ב סק"א** וממילא הוי כדשלבל"ע לר' מאיר שיכול לחזור בו לפני שבא הדבר לעולם.

**ובקובץ שיעורים ב"ב אות תקע"ב ובשיעורי ר' שמואל רוזובסקי זצ"ל אות רי"ח** ביארו בסברת הרמב"ן שאינו יכול לחזור בו, עפימ"ש **התוס' בב"מ דט"ז.א. ד"ה קנויה והרמב"ן בקידושין דס"ג.א. ד"ה לכשאקחך,** דבמקנה דשלבל"ע לר' מאיר יש חילוק בדבר, דבהקנה לו סתם יכול לחזור בו לפני שבא לעולם, אבל בכ' לו 'מעכשיו' אינו יכול לחזור בו, וכ' דסובר הרמב"ן דשעבוד דאיקני הוי ככותב לו מעכשיו ולכן אינו יכול לחזור בו, אלא שכ' הקוב"ש שאינו מבואר טעמו של דבר דהוי ככותב מעכשיו אעפ"י שלא כ' מעכשיו, [וי"ל בפשטות שהוא כן אומדן דעת שאם יוכל לחזור בו כל שעה מה הועיל במה ששיעבד לו ובע"כ דכיון לשעבדו באופן שלא יוכל לחזור בו והיינו שיהיה מעכשיו, ולהצד הוא דהוא תקנ"ח י"ל דכן תקנו שיהיה ככותב לו מעכשיו כדי שלא יוכל לחזור בו].

**בי' ד' הגמ' בדין לוה ולוה ואח"כ קנה יחלוקו לשני השי' בדין חזרה**

**והרשב"א הנ"ל** הוכיח כשיטתו דיכול לחזור בו, מהא דאי' **בב"ב קנ"ז:** דלוה ולוה ואח"כ קנה יחלוקו, והיינו דהרשב"א סובר דאם לא היה יכול לחזור לא היה ראוי להיות יחלוקו אלא היה צריך להיות משועבד לראשון לחודיה, וכ"כ בהדיא **הרשב"א בדף קנ"ז:** דמהא דאמרינן יחלוקו שמעינן שיכול לחזור בו, דאל"כ היה ראוי להשתעבד לראשון, ודימה שם למוכר דשלבל"ע לר' מאיר דיכול לחזור בו לפני שבא לעולם עיי"ש, ועיין **במגיד משנה פ"כ ממלוה ולוה ה"א** שהביא לד' הרשב"א הנ"ל.

ועיין **ברשב"ם ב"ב קנ"ז: בד"ה ואם תמצא לומר,** שביאר צד ספק הגמ' דבדכ' דאיקני לבתרא משתעבד: 'דלא אלים דאיקני לתפוס עד שיבואו הנכסים לעולם, וכי קנה הני נכסים אחרי כן הא הדר ביה מקמא ויקנה בתרא', ולשי' הרשב"א הנ"ל דאף למסקנא דיחלוקו הוא משום דיכול לחזור בו, צ"ב אמאי יחלוקו ולמה לא נימא דמשתעבד לגמרי לשני כהצד שמתחילה דלבתרא משתעבד.

ועיין **בריטב"א קנ"ז: בשם הרמב"ן ובנימוק"י שם בשם הרמב"ם והרא"ם ובמרדכי ב"ב פ' מי שמת אות תר"מ בשם ר' אברהם מרינשבור"ק,** דהא דיחלוקו הוא מספיקא אי לקמא משתעבד או לבתרא משתעבד, ולפי"ד הרשב"ם הנ"ל לכאו' זהו גופא ספק הגמ' אי יכול לחזור בו או לא [אך יש לדחות דהספק הוא אם 'כוונתו' לחזור בו].

**ובמרדכי שם** חולק על הר' אברהם וכ' דהא דיכול לחזור בו אינו מספיקא אלא משום דאמדינן דעת הנותן שרוצה שיהיו שניהם שוים בדבר עיי"ש.

אבל **ברשב"ם שם ד"ה יחלוקו וביד רמ"ה שם סי' קס"ו ד"ה ואסיקנא והר"י מיגש והריטב"א שם,** כ' דהטעם דיחלוקו הוא מפני שכשקנה הנכסים חל שעבוד שניהם כאחד, ומשמע דזה ש'יחלוקו' אינו מחמת דין 'חזרה' כשיטת הרשב"א והמרדכי הנ"ל, אלא באמת נשאר שעבוד שניהם, אבל כשקנה הנכסים וחייל השעבוד עלייהו חייל השעבוד של שניהם ביחד, וכן מבואר בד' **הרמב"ן בדמ"ד: הנ"ל** שכ' דמהא דלוה ולוה ואח"כ קנה יחלוקו מבואר 'דשעבודא מעידן דקנה הוא דחאיל ולא מקמי הכין, כדאמרינן בלוה ולוה ואח"כ קנה יחלוקו', ואעפ"י שהרי הרמב"ן עצמו דעתו שאינו יכול לחזור בו, ובע"כ כוונתו כהרשב"ם ושיטתו דאעפ"י ששני השעבודים קיימים מ"מ בשעת חלות השעבוד שהואכשקנה חלים שניהם כאחד.

ועיין **בש"ך סי' קי"ב סק"ב** שכ' להכריע כהרמב"ן דאינו יכול לחזור בו אפי' קודם שקנה הנכסים,ועל ראיית הרשב"א הנ"ל מהא דלוה ולוה ואח"כ קנה יחלוקו כ' הש"ך, דטעם החלוקה אינו משום דמצי הלוה לחזור בו כד' **הרשב"ם והמרדכי הנ"ל,** אלא משום דניח"ל לבע"ח ראשון לשייר ללוה שיוכל לשעבדו לשני כדי שיתן לו השני מעות שיוכל אח"כ לקנות הקרקע שיוכל לגבותה עיי"ש.

**ובביאורי הגר"א זיע"א סי' קי"ב סק"ה** כ' מקור דעת הסוברים שיכול לחזור בו שהוא מדין לוה ולוה וקנה דיחלוקו, והוסיף לבאר דמה שיחלוקו ולא שמשתעבד רק לשני היינו משום דאמדינן דעת הלוה שיהיושני הבע"ח שווים ורוצה לחזור רק מחצי וכד' **המרדכי הנ"ל, והגר"א בסק"ו שם** כ' בבי' דעת הסוברים דאינו יכול לחזור בו, דהא דיחלוקו הוא כד' **רשב"ם הנ"ל ד"ה יחלוקו,** והיינו דדין יחלוקו אינו משום חזרה אלא דכיון שקנה הקרקע אחר שחל שעבוד שניהם משתעבד לשניהם בשוה כ"א לפי מעותיו.