ד בגדר טומאת אחורים בס
קטגוריות: ש_ס / נא כלים / כלים עניינים - הרב מאיר קאופמן

בס"ד כ"ו כסליו ס"ח

**סימן ד**

**בדין טומאת אחורים בכלי חרס ובגדר טומאת אחורים**

א]שיטת הר"מ שכלי חרס מטמא מגבו במשקין וביאור החילוק בין זה לכלי שאין לו תוך וביאור שיטת רש"י בבכורות

ב]ביאור סברת הר"מ שכאן זה חלוק מכל טומאת כלי חרס דכאן הוא טומאה חדשה ולא דין הטומאה שהיה מתחילתו

ג]עוד ביאור ע"פ דברי החזו"א שרק פני הכלי טמאים ולא גוף הכלי וביאור דבריו

ד]בקושית האחרונים דלר"מ כלי חרס מגבו לא יחוץ בפני הטומאה וכן יקבל טומאת כתמים וישוב לנ"ל

ה]בספק המשנה למלך בגב שנעשה תוך האם יהיה טומאה בכולו ומה שיש לדון לנ"ל ודעת החזו"א בזה

ו]בדברי הראב"ד דכלי שמקבל טומאה מדרבנן פשוט לגמ' שאין לו טומאת גב

ז]ביאור בהא דגב לא מטמא אוכלי תרומה לנ"ל ובדברי התוס' בנדה שטומאת גבו זה תקנה יותר מאוחרת

ח]בדין טומאת אחורים בכלי חרס לקדש

**א**]כתב הרמב"ם פי"ג מכלים ה"ד וז"ל כלי חרש שנגעו משקין טמאין באחוריו בלבד נטמאו אחוריו כשאר כל הכלים במה דברים אמורים בשהיה לו תוך אבל אם אין לו תוך ונגעו בו משקין טמאין הרי זה טהור שכל שאין לו תוך בכלי חרש אין אחוריו מתטמאין במשקין עכ"ל ומבואר שיטת הר"מ שטומאת משקין יש באחורי כלי חרס אמנם דווקא אם יש לו תוך ועיין ראב"ד פ"ז מהלכות אבות הטומאות ה"ג שהשיג על זה שכיון שכלי חרס לא מקבל טומאה מגבו משרץ אין שום סיבה שיקבל טומאה ממשקין ועיין הוצאת הרש"פ במקורות וציונים שהביאו עוד שיטות כהר"מ

והנה מקור דברי הר"מ הוא לא מסברא אלא דבמשנה פ"ב דכלים מ"ג מבואר זה הכלל כל שאין לו תוך בכלי חרס אין לו אחורים וביאר הר"מ שם שאם יש לו תוך יש לו טומאת אחורים ורק באין לו תוך אין לו טומאת אחורים אמנם הר"ש והרא"ש שם ביארו שהכוונה כמו הגמ' בבכורות כנגדו בכלי שטף אבל כלי חרס עצמו אין לו טומאת אחורים

והנה מבואר מדברי הר"מ דאע"ג דמקבל טומאה מגבו אבל זה רק בכלי חרס שיש לו תוך ומקורו מהמשנה הנ"ל והנה הגמ' בבכורות ל"ח. מביאה עדות של חזקיה אבי עקש ובתחילה הבינה שמדובר בכלי חרס ואמר שכל שאין לו תוך אין לו אחורים לחליקה דהינו שנטמא אחוריו נטמא כולו והגמ' שואלת שהרי כלי חרס בתוכו תלה רחמנא דהיינו דכאן שאין לו תוך הוא וודאי לא מקבל טומאה אלא שצ"ב עד כמה שהגמ' שואלת שכיון שיש לו דין תוך בעלמא אז גם לעניין טומאת משקין זה כך שללא תוך זה לא מקבל טומאה א"כ למה לעניין טומאת אחוריו זה אחרת מבעלמא שאע"ג שתמיד לא חל טומאה על גבו פה חל

ועוד צ"ע הרי לכאורא הדין שכלי חרס שאין לו תוך שלא מקבל טומאה הוא מצד שכל טומאת כלי חרס זה רק מתוכו וא"כ כאן שנתחדש שהוא מקבל טומאה גם מגבו א"כ זה צריך להיות גם בדבר שאין לו תוך והמוכרח לכאורא בדברי הר"מ שהם שני הלכות נפרדות א.שכלי שיש לו תוך הוא לא מקבל טומאה אלא מתוכו ב.שכלי שאין לו תוך הוא לא בר קבלת טומאה כלל לעניין כלי חרס ויתכן שמצד ההלכה הראשונה זה רק עד כמה שיש לו תוך זהו צורת טומאתו אבל עד כמה שאין לו תוך זה לא שייך

אמנם בדברי רש"י שם מבואר לא כך דע"ש ד"ה ולא שויה דהקשה כיון שרבנן גזרו טומאה בכלי חרס למה זה לא מטמא מאחוריו וע"ש מה שביאר והקשה המשנה למלך פ"א מכלים מנ"ל לרש"י שבאמת לא טמא הרי הגמ' רק אמרה שאם אין לו תוך זה לא טמא אמנם הביאור ברש"י כמו שביאר החזו"א דס"ל דהסיבה שפשוטי כלי חרס לא מקבל טומאה כי כל הטומאה חלה דרך תוכו ואין לו תוך והרי הגמ' שאלה לעניין כ"ח שאין לו תוך מצד חיסרון שהטומאה חלה מתוכו א"כ זה גם סיבה ביש לו תוך שלא יקבל טומאה מגבו

אמנם לכאורא אין הדברים מסתברים כלל בדעת הר"מ לומר שיש שני הלכות ויתכן שהגמ' סברה שאפילו שפה רבנן תיקנו שחל טומאה מאחוריו אפילו שבעלמא לא מקבל טומאה אבל מסתבר שזה רק בדבר שבעלמא הוא מקבל טומאה ולא בדבר שלמעשה הוא לא מקבל טומאה כלל ובזה א"ש גם הקושיא הראשונה שלא הוקשה לגמ' שהרי כלי חרס לא מקבל טומאה מגבו דכאן איכא גזירה דרבנן [אמנם עיין לקמן סימן י שהארכנו בראיות שיש שני דינים ע"ש והוא העיקר]

ב]אמנם עדיין צ"ע כמו שהקשה הראב"ד מה ראו חז"ל כאן לגזור יותר משרץ והרי כל הטעם של טומאת משקין אטו משקה זב וזבה וכיון שמשקה זב וזבה לא מטמא מאחוריו למה כאן זה מטמא מאחוריו וכמו שהקשה הראב"ד

ולכאורא וודאי גדר הדברים שאע"ג שאין פה את סיבת התקנה אבל כיון שחז"ל תיקנו כאן חלות טומאה חדשה כלפי חלות זה אין שום סיבה שזה לא יהיה בכלי חרס וביאור הדברים שמדאורייתא אין כזה מושג שיהיה טומאה רק על גבו וא"כ רבנן חידשו כאן אופן טומאה מחודש או חלות טומאה מחודש ואין סיבה לומר שזה בשאר כלים יותר מאשר כלי חרס דכמו דבשאר כלים אין כזה טומאה מדאוריתא וחז"ל חידשו טומאה מחודשת ה"ה לעניין כלי חרס שאין כזו טומאה ע"י גבו רבנן חידשו לזה טומאה אבל כל זה בדבר שהוא מקבל טומאה אבל בדבר שאינו מקבל טומאה לא חידשו חז"ל טומאה ואין שום סיבה לחדש וא"ש קושית הגמ'

אמנם היה מקום לומר שאין כאן טומאה מחודשת אלא שזה אותו טומאה הרגיל אלא שיש כאן קולא שלא כל הכלי נטמא אמנם בדברי הר"מ בהכרח שאינו כן והטעם דמדין דאוריתא עד כמה שלא חל טומאה על כולו לא צריך שיחול טומאה על מקצתו דהחלות טומאה הוא על השם כלי שלו ובהכרח שיש כאן טומאה מחודשת וא"ש יותר אם נימא דבמעמיד וכדו' חל טומאה על הכל ועיין פכ"ב מ"י סק"ג שהוכחנו כן מהחזו"א ועיין אבי עזרי וכמדומה שזה כוונתו ועיין לקמן סי' י ולפ"ז יש לדון שהוא לא מוכרח ע"ש

ג]ויש מקום לבאר עוד ע"פ מה שביאר החזו"א סימן כ"ט סקי"ב הטעם דכאן מספיק לטבול את גבו בלבד כמבואר בזבחים ע"ט. אע"ג דבעלמא יש דין שהכלי יהיה מוקף במים וללא זה אין לזה שם מעשה טבילה וביאר הנ"ל דכאן אין הטבילה על הכלי אלא על פני הכלי וביאור הדברים דהרי אם אדם יגע על שפת הכלי אפילו במקום הכי פינתי הוא לא יהיה יטמא וגם אם ננקוט כחזו"א סכ"ט סק"ט ששפת הכלי טמא אבל אם יגע תוך הכלי במקום הכי פינתי יהיה טהור חזינן שבאמת אין פה גשם טמא ולכן כל שגב הכלי במים חשיב שפני הכלי מוקפים במים עיין פכ"ה מ"ה שהארכנו בזה ולפ"ז יש מקום לבאר שכל מה שמצאנו בתורה שיש דין שכלי חרס מקבל טומאה מתוכו ולא מגבו זה דוקא עד כמה שחל טומאה על גוף הכלי אבל עד כמה שחל טומאה על פני הכלי אין לנו מקור להגבלות אלו ועדיין צ"ב

ד]והנה הקשו האחרונים על שיטת הרמב"ם הנ"ל דכלי חרס מקבל טומאת משקין מגבו א"כ למה כלי מוקף צמיד פתיל חוצץ בפני הטומאה הרי הוא מקבל טומאה מגבו ויש שיטות שגם דבר שמקבל טומאה רק מדרבנן לא חוצץ בפני הטומאה וכן הקשו דמבואר בגמ' בנדה ס: שכתמים שנמצאו על גב כלי חרס לא מטמאים וחשיבי שנמצאו על דבר שאינו מקבל טומאה והרי הוא מקבל טומאת משקין וקשה לשיטות שגם דבר שמקבל טומאה מדרבנן יש לו טומאת כתמים אמנם לנ"ל א"ש שכאן שאין החפצא טמא לעניין טומאת כתמים או לחצוץ בפני הטומאה חשיב כדבר שאינו מקבל טומאה

ה]והנה עיין ר"ש בכלים פכ"ה מ"א דהביא תוספתא דכר שהפכו נעשה אחורו תוכו ותוכו גבו ועיין משנה למלך פכ"ח מהלכות כלים ה"א דנסתפק האם הכונה דווקא מכאן ולהבא אבל על טומאה שכבר חלה נשאר הטומאה כמו שהיה ואם חל טומאה על תוכו נשאר כל הכלי טמא ואם נטמא גבו היום שהפכו רק תוכו טמא או שהכונה שגם אם זה קיבל טומאת גב עכשיו שזה נעשה תוך ממילא הכל טמא וכן אם זה קיבל טומאת תוך עכשיו שזה גבו ממילא פוקע הטומאה ונשאר רק על גבו עכ"ד

ולכאורא הסברא דאם קיבל טומאת אחוריו שעכשיו שזה נהפך לתוכו הכל יהיה טמא אע"ג שעכשיו אין כאן מעשה נגיעה חדש הוא מצד שיש כאן הרי סיבת טומאה לכולו אלא שהקילו שלא חל טומאה על כולו אבל ברגע שזה נהיה תוך ממילא דין טומאתו על כולו אבל לכאורא כל זה שייך אם נימא שזה דין טומאה רגיל אלא שיש כאן קולא שלא חל טומאה על הכל אבל למה דהוכחנו בר"מ שזה דין טומאה מחודש ואין כאן את הדין טומאה הרגיל וכן אם כנ"ל שכאן זה רק טומאה על פניו א"כ אין כאן את הדין טומאה הרגיל וא"כ וודאי שכל שהוא לא חל בשעת נגיעתו אין סיבה שיחול אחרי זה ויתכן עוד שיפקע הטומאה דכל הדין טומאה מחודש הזה נתחדש על פני הכלי ולא על מקום אחר וצ"ע ועיין חזו"א סימן כ"ט סקט"ז שכתב שוודאי שכוונת התוספתא מכאן ולהבא דבנטמא תוכו כיון שכבר חל טומאה על הכל אין שום סברא שזה יפקע

ו]עיין ראב"ד פכ"ח מכלים דמבואר דס"ל דבדבר שמקבל טומאה דרבנן נטמא תוכו נטמא גבו אבל לא חל טומאה על גבו כלל ומבואר בדבריו שלגמ' זה היה סברא פשוטה שלא החמירו שיהיה טומאת גב לעניין טומאה דרבנן ולכאורא עד כמה דנימא דאין כאן טומאה מחודשת אלא שיש כאן הדין טומאה הרגיל ורק הקילו שזה לא על תוכו א"כ מה סברא שכיון שזה מקבל טומאה דרבנן ואין לו תוך שלא יהיה לו טומאת גב אמנם לנ"ל שיש כאן טומאה מחודשת א"כ בזה שאמרו שלא נטמא תוכו ביטלו הדין טומאה הרגיל והיה צריך להיות שאין לו טומאה כלל ובאו וחידשו טומאה חדשה ולכן ס"ל לגמ' שלא מסתבר שחידשו את זה בכלי שכל טומאתו דרבנן ועיין פכ"ה דכלים משנה א שהארכנו בדברי בראב"ד

ז]והנה מבואר בטהרות פ"ח דכלי שנטמא אחוריו במשקין ס"ל לר"א שנטמא גבו הוא מטמא רק משקין ולא מטמא אוכלי תרומה ועיין חזו"א סימן כ"ט סק"ג שהקשה מה ראו חז"ל להקל כך הרי מעיקר הדין היה צריך לטמאות לגמרי והקילו שזה לא יטמא לגמרי כדי שיהיה היכר ולא ישרפו על זה קדשים אבל מאחוריו שזה מטמא למה שלא ישאר כדינו שזה מטמא אוכלי תרומה וה"ה חולין

אמנם לנ"ל א"ש שכיון שזה לא מטמא את תוכו א"כ זה לא צריך להיטמות כלל ויש כאן עוד תקנה מיוחדת שזה כן נטמא בגבו וחז"ל ראו צורך להחמיר רק בקודש לעניין אוכלים ולא בתרומה

ועיין תוס' בנדה ז: ד"ה משום שכתבו על הא דמבואר בגמ' שתוכו פוסל גם אוכלי תרומה ולא גבו וז"ל אבל תוך כלי פוסל אוכלין דתרומה משום דהוי מי"ח דבר האוכלין והכלים במשקין עכ"ל ועיין ערוך לנר שדייק מדבריהם שהדין טומאת גבו זה לא מי"ח דבר אלא תקנה מאוחרת יותר וא"ש דבתקנה המיוחדת אין זה שחוזר לעיקר הדין אלא שיש כאן טומאה מחודשת וכדחזינן בראב"ד הנ"ל

ח]עיין חזו"א סימן ג סק"י וכן במקדש דוד בכמה דוכתי שהקשו על הרמב"ם שכלי חרס מקבל טומאת משקין מגבו דהרי מבואר בפרה פ"י מ"ג דכלי חרס שיש בו מי חטאת ונגעו משקין מאחוריו המי חטאת טהורים ועד כמה שיש כאן הגזירה דטומאת משקין והרי בקודש נטמא גבו נטמא תוכו עכ"ד

ולכאורא מסברא וודאי שגם בקודש בכלי חרס לא יהיה הדין נטמא תוכו נטמא גבו דנראה דיסוד הדין בקודש דפה אין את הקולא דנטמא גבו לא נטמא כולו דזה חוזר לעיקר הדין אבל לא שכאן מצד הטומאת גבו המחודשת נטמא תוכו ולכן בכלי חרס שמעיקר הדין לא נטמא כלל וודאי שכאן לא יהיה נטמא גבו נטמא תוכו ועיין מקדש דוד סימן מ"ג סק"ה דנסתפק האם בקודש יש טומאת יד ולנ"ל מסתבר שכאן שזה חוזר לעיקר הדין יהיה לזה טומאת יד וכן מסתבר לפ"ז דרובע וחצי רובע לקודש יטמא כולו וצ"ע בכל זה