ה - בדין היו לו בינונית וזיבורית והיתה לו עידית ומכרה, וביסוד הדין דבשלו הן שמין
קטגוריות: ש_ס / לא בבא קמא / ב_ק - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / שיעורים פרק ארבעה אבות

**סימן ה**

**בדין היו לו בינונית וזיבורית, והיתה לו עידית ומכרה**

**וביסוד הדין דבשלו הן שמין**

**א**

א] **ב"ק ח' א',** קתני מיהא מציעא בינונית וזיבורית נזקין ובע"ח בבינונית וכתובת אשה בזיבורית, ואי אמרת בשלו הן שמין, תעשה בינונית שלו כעידית וידחה בע"ח אצל זיבורית, הכא במאי עסקינן כגון שהיתה לו עידית ומכרה וכו'.

**והנה** הרמב"ם בפי"ט ממלוה ה"א כתב, ז"ל, כשיורדין בי"ד לנכסי הלוה לגבות מהן לא יגבו לבע"ח אלא מן הבינונית שבקרקעותיו, עכ"ל, ומשמע דבשלו הן שמין ותליא בהבינונית שבקרקעותיו, וכן מצינו בד' הרמב"ם בפ"ח מנז"מ ה"י, לענין נזיקין, ז"ל, גובין השאר מן הקרקע מן היפה שבנכסי המזיק, עכ"ל.

**אך** שם ה"ד כתב, ז"ל, היו לו זיבורית ובינונית בלבד נזקין ובע"ח בבינונית וכתובת אשה בזיבורית, עכ"ל, ולא העמידה כשהיתה לו עידית ומכרה, והמ"מ שם פכ"ד ה"י נקט בדעתו דבשל עולם הן שמין, וע"כ אף דבשלו הויא הבינונית כעידית, מ"מ כיון דבשל עולם היא כבינונית גובה בע"ח ממנה, וכ"כ הבעה"ת בשער ד' חלק ח' אות א' והר"ן בשלהי כתובות בדעתו, וצ"ע דהוא דלא כמשמעות דבריו בפי"ט ה"א דבשלו הם שמין, וכאשר כ"ה מפורש בדבריו בהל' נז"מ לענין נזיקין, ובגמ' מדמינן להו להדדי.

ב] **עוד** קשיא בד' הרמב"ם, דהנה בכתובות ק"י א' פליגי רב נחמן ורב ששת בדין ב' שהוציאו שט"ח זע"ז, דלרב נחמן זה גובה וזה גובה, ולרב ששת אפוכי מטרתא למה לי, ומסקינן התם דפלוגתייהו היא בגונא דאית לי' לחד עידית ובינונית ואית לי' לחד זיבורית, דמר סבר בשלו הן שמין ומר סבר בשל כל אדם הן שמין, והיינו דלרב נחמן דבשלו הן שמין, גובה בעל הזיבורית את הבינונית, וחוזר בעל העידית והבינונית וגובה ממנו את הזיבורית, וכן אם יגבה תחילה בעל העידית והבינונית את הזיבורית, יחזור ויגבנו את הבינונית, ואי"ז אפוכי מטרתא, ולרב ששת דבשל עולם הן שמין, הרי דאם יגבה בעל הזיבורית את הבינונית יחזור ויגבה את חבירו את הבינונית, והו"ל אפוכי מטרתא, - והרמב"ם בפכ"ד ממלוה ה"י פסק כדעת רב נחמן, ז"ל, ב' שהוציאו כל אחד משניהם שט"ח על חבירו וכו', הי' לזה עידית ובינונית ולזה זיבורית זה גובה מן הבינונית וזה גובה מן הזיבורית, עכ"ל.

**והמ"מ** שם והר"ן בכתובות שם תמהו ע"ז, דלמש"כ הרמב"ם בפי"ט דבבינונית וזיבורית גובה בע"ח מן הבינונית, א"כ מ"ט בכה"ג שהי' לזה זיבורית ולזה עידית ובינונית זה גובה מן הבינונית וזה גובה מן הזיבורית, הרי אחר שגובה בעל הזיבורית את הבינונית, ויש בידו בינונית וזיבורית, הרי דינא הוא דבע"ח בבינונית, והר"ן עמד בזה גם בסתירת דברי הרי"ף דבסוגיין כתב דמאן דאית לי' בינונית וזיבורית אית לי' דעולא, ומשמע דהכי קי"ל, והתם כתב דקי"ל כרב נחמן דבשלו הן שמין.

ג] **והכס"מ** שם ובב"י בסימן ק"ב ס"ד כתב לישב, דמש"כ הרמב"ם בפי"ט דבינונית וזיבורית בע"ח בבינונית, איירי כשהיתה לו עידית ומכרה כדמוקמינן לה בסוגיין, והרמב"ם כתב הברייתא כצורתה כמנהגו, ובע"כ ליישבה בכה"ג דהיתה לו עידית ומכרה, וכ"כ הלח"מ שם פי"ט ה"א, דלפי המבו' בל' הרמב"ם שם דבשלו הן שמין, בע"כ דמש"כ שם ה"ד דבבינונית וזיבורית בע"ח בבינינית, היינו כשהיתה לו עידית ומכרה, דגם לדידי' הוא בינונית.

**והגידו"ת** בשער ד' חלק ח' אות א' תמה טובא ע"ז, ז"ל, הוא מבואר גודל הדוחק לומר שיסתום הרמב"ם ז"ל כ"כ לשונו, ויסמוך על מי שיתנבא לומר דמיירי במי שהיתה לו עידית ומכרה, דאע"ג דזהו לשון הברייתא כצורתה, דבר פשוט הוא דכיון דלא מיתוקמה אלא באוקימתא נעלמת וחוץ ממשמעות הלשון, ל"ה שתיק הרמב"ם ז"ל מלהזכירה בפירוש, עכ"ל.[[1]](#footnote-2)

**ב**

ד] **והמאירי** בסוגיין כתב לפרש בטעמא דהרמב"ם דבינונית וזיבורית בע"ח בבינונית, אף דקי"ל דבשלו הן שמין, ז"ל, ולגדולי המחברים ראיתי וכו', נראה שהם מפרשים כאן דמ"ד מבינונית קא גבי אית לי' דעולא, כלומר אית לי' דתקנתא דעולא שייכא אף בבינונית וזבורית דכמה בנ"א אין להם אלא ב' מיני קרקע ר"ל בינונית וזבורית, ואי לא גבי מבינונית איכא נעילת דלת, עכ"ל, ועד"ז כתב הגידו"ת שם.

**ולכאו'** מכוון הדברים הוא, דאף דעיקר התקנ"ח היתה דבע"ח בבינונית, ובכה"ג דיש לו בינונית וזיבורית הרי כיון דבשלו הן שמין הויא הבינונית כעידית, מ"מ כיון שאין לו אלא ב' מיני קרקע תיקנו חכמים דיגבה מן הבינונית אף שהיא כעידית, משום דאל"כ איכא נעילת דלת.

**וצ"ל** לפ"ז דהא דכשיש ללוה עידית וזיבורית גובה בע"ח מן הזיבורית, ולא אמרינן דכיון שאין ללוה אלא ב' מיני קרקעות יגבה הבע"ח אף מן העידית, הוא משום דבכה"ג ליכא נעילת דלת, דאין הדבר מצוי שיהא ללוה עידית וזיבורית, וכמש"כ המאירי דכמה בנ"א אין להם אלא ב' מיני קרקע "ר"ל בינונית וזיבורית", אך אינו מצוי שיהא להם עידית וזיבורית.

ה] **אך** יש להעיר קצת בזה בדעת הרמב"ם שכתב בפי"ט ה"א דלא יגבו לבע"ח אלא מן הבינונית שבקרקעותיו, ולפי הנ"ל הרי לאו כללא הוא דלא יגבו אלא מן הבינונית שבקרקעותיו, שהרי כשיש לו בינונית וזיבורית גובה בע"ח מן הבינונית, אף שהיא העידית שבקרקעותיו.

**גם** אכתי קשיא לפ"ז סתירת ד' הרמב"ם למש"כ בפכ"ד ה"י דזה גובה בינונית וזה גובה זיבורית, ומבו' דכל שיש ללוה בינונית וזיבורית גובה הבע"ח מן הזיבורית, וזה דלא כמש"כ בפי"ט דבכה"ג גובה בע"ח מן הבינונית.

**ג**

ו] **והנה** בהא דפריך דבבינונית וזיבורית תיעשה בינונית שלו כעידית וידחה בע"ח אצל זיבורית, בפשוטו היינו משום דהו"ל כעידית וזיבורית דבע"ח גובה מן הזיבורית, וכדתניא ברישא, וכ"ה משמעות לישנא דגמ' דתעשה בינונית שלו כעידית וידחה בע"ח אצל זיבורית, דאף דאין דינו בזיבורית, מ"מ אפשר לדחותו לזיבורית משום דהבינונית נעשית כעידית.

**אמנם** הנה מצינו שנחלקו בזה הראשונים, דבד' הראב"ד בשלהי סוגיין והריטב"א בכתובות ק"י א' מבו' שנסתפקו בזה, אם בכה"ג דיש לו בינונית וזיבורית הויא הבינונית כעידית והזיבורית כזיבורית, או דבכה"ג הויא הבינונית כעידית והזיבורית כבינונית, - והבעה"ע במאמר אחריות יז. כתב דבכה"ג הויא הזיבורית כבינונית, וכ"כ הבעה"ת בשער ל"ד ח"א, והנימו"י בכתובות שם, וכן נקטו הנתיה"מ בסימן ק"ב סק"א וסק"ב, והאו"ש בפכ"ד ממלוה ה"י.[[2]](#footnote-3)

**וביאור** הנידון בזה הוא בעיקר שומת הקרקעות דבינונית וזיבורית, די"ל דשומת הקרקעות היא דהקרקע המעולה היא עידית והפחותה היא זיבורית והאמצעית היא הבינונית, ולפ"ז הרי דבכה"ג דאין לו אלא ב' קרקעות הויא הקרקע המעולה עידית והקרקע הפחותה זיבורית, - אך י"ל דשומת הקרקעות היא דהקרקע המעולה הויא עידית, והקרקע הפחותה ממנה הויא בינונית, והקרקע הפחותה ממנה הויא זיבורית, וע"כ בכה"ג דאין לו אלא ב' קרקעות הויא הקרקע המעולה עידית והקרקע השני' בינונית.

ז] **והנה** הבעה"ע שם כתב וחזר ושנה דטעם הא דבההיא דכתובות אם גובה בעל הזיבורית את הבינונית חוזר ומגבה את הזיבורית, הוא משום דנעשה בינונית שלו עידית וזיבורית בינונית, וכ"כ הבעה"ת והנימו"י שם, - וצ"ב דמ"ט הוצרכו לזה דהויא הזיבורית בינונית, הרי גם אם ל"ה הזיבורית אלא כזיבורית, מ"מ הי' גובה בע"ח מן הזיבורית, דהו"ל כעידית וזיבורית דגובה בע"ח מן הזיבורית,[[3]](#footnote-4) ושמא האמת נקטו.

**ד**

ח] **והנה** בהא דכשהיתה לו עידית ומכרה גובה בע"ח מן הבינונית, מבו' בפירש"י בד"ה אידי ואידי דהוא אף היכא דשויא בינונית דידי' כעידית דעלמא, - והיינו משום דהא דכשהיתה לו עידית ומכרה גובה בע"ח מן הבינונית הוא משום דכבר נשתעבדה לו הבינונית מעיקרא, וע"כ ליכא נפ"מ אם היא כבינונית דעלמא או כעידית דעלמא.

**אך** הנה גירסת כמה מקמאי בסוגיין, דכל שהיתה בינונית שלו כעידית דעלמא אין בע"ח גובה ממנה אף כשהיתה לו עידית ומכרה, וכ"כ רי"ו בנתיב ל"א סוף ח"א.

ט] **ובטעמא** דמילתא כתב הראב"ד, ז"ל, שהיתה לו עידית ומכרה וכו', כשהבינונית שלו כבינונית דעלמא נוטל בע"ח בבינונית הואיל ונשתעבדה לו, אבל כשהבינונית שלו כעידית דעלמא נוטל בזיבורית, "ולפי שלא נשתעבדה בינונית מעולם", עכ"ל, וצ"ב דמאי קאמר, הרי קודם שמכר את העידית הי' גובה הבע"ח מן הבינונית, ומ"ט לא נשתעבדה מעולם.

**ובחי'** תלמיד הרשב"א כתב לפרש הטעם בזה, ז"ל, שהיתה בינונית שלו כעידית דעלמא, פירוש אע"ג דבינונית כבר נכנסה בשעבודא דבע"ח קודם שמכר העידית, מ"מ כיון דהשתא מיהא יצתה העידית מרשות הלוה וחזרה ללוה בינונית עידית דבינונית שלו כעידית דעלמא, אין בע"ח גובה ממנה, וההיא דקתני בע"ח בבינונית בדהויא בינונית שלו כבינונית דעלמא, דבכי הא אזלינן בתר מעיקרא וחזי לעידית כאלו איתא השתא ברשות לוה ובע"ח גובה מן הבינונית, עכ"ל, וג"ז צ"ב.

**ה**

י] **והנה** מבו' בסוגיין דלמ"ד דבשל עולם הן שמין לא אמרינן דרק הקרקע המעולה ביותר שבעולם חשיבא כעידית, אלא כל הקרקעות הטובות שבעולם חשיבי כעידית, וזהו דאיכא גוונא דבינונית או זיבורית דידי' הוו כעידית דעלמא, והרי דאף דיש לו קרקע המעולה טפי, מ"מ גם הבינונית או הזיבורית דגריעי מינה הוו בכלל עידית דעלמא, והיינו דהקרקעות שבעולם מתחלקין לג' דרגות, דהקרקעות הפחותות הוו בכלל זיבורית, והקרקעות המעולות הוו בכלל עידית, והקרקעות הבינוניות הוו בכלל בינונית.

**אך** למ"ד דבשלו הן שמין, נתבאר בשיעור ד' דפליגי האחרונים בזה, דהיש"ש בסימן י"ג כתב דלמ"ד דבשלו הן שמין גובה מן המעולה שבנכסיו ואף מעידי עידית דילי', וכ"ה מבו' גם בדבריו בסימן י"א, וכ"כ הנחל"ד לעיל ז' ב', - אך הש"ך בסימן ק"ב סק"ד תמה ע"ד היש"ש וכתב דבנזיקין אינו גובה מעידי עידית, ויכול המזיק לדחותו לאיזה עידית שירצה, והיינו דלא אמרינן דרק הקרקע המעולה ביותר שבנכסיו חשיבא כעידית, אלא כל הקרקעות המעולות שבנכסיו חשיבי כעידית, וע"כ יכול לדחות את הניזק לאיזה עידית שירצה.

יא] **ונתבאר** שם להוכיח כד' המהרש"ל ממש"כ בפירש"י בגיטין נ' א' ד"ה שפאי עידית והתוס' שם ד"ה מאי עידית דכל שיש לו עידית בינונית וזיבורית ויש לו עוד עידית יפה מאד, גובין נזקין ממנה, והרי דלמ"ד דבשלו הן שמין גובה הניזק אף מעידי עידית דמזיק.[[4]](#footnote-5)

**עוד** נתבאר שם להוכיח כן, ממש"כ התוס' לעיל ו' ב' ד"ה כגון שהיתה דהא דלא מפרשינן דהנפ"מ בפלוגתא דר' ישמעאל ור"ע היא כשהיתה עידית דמזיק כזיבורית דניזק, הוא משום דכו"ע מודו דאין משלם אלא עידית שיש לו וא"צ לקנות, ואי נימא דכל הקרקעות המעולות שבנכסי המזיק חשיבי כעידית ויכול לדחות את הניזק לאיזה עידית שירצה, הרי נפ"מ טובא בפלוגתייהו בגונא דעידי עידית של המזיק הוו כעידית דניזק, דלר' ישמעאל צריך ליתן לו עידי עידית דילי', ולר"ע יכול ליתן לו איזה עידית שירצה.[[5]](#footnote-6)

**ויש** להוסיף דכ"ה מבו' גם בד' תלמיד ר"ת לעיל ז' ב', עיי"ש שכתב דיכול הניזק לתבוע אחת מן הבינוניות, ופירש הטעם בזה, ז"ל, גבי ניזקין כיון דאמרה תורה מיטב שדהו, "ואמרינן לקמן בשלו הן שמין" וגובה מעידית המעולה שבשדותיו, הלכך כ"ש שיגבה מן הזיבורית שהרי היא בעיניו כעידית החשובה, עכ"ל, ומבו' להדיא בדבריו דלמ"ד דבשלו הן שמין הוא גובה מהעידית המעולה שבשדותיו, וע"כ כל שאומר שהזיבורית חשובה בעיניו כעידית החשובה, גובה ממנה, ומשא"כ למ"ד דבשל עולם הן שמין גובה מכל קרקע שהוי בכלל המיטב של עולם, ואינו גובה מעידית החשובה, וע"כ ל"מ מידי מה שאומר שהזיבורית חשובה אצלו, דאף אם היא חשובה יותר משאר הקרקעות, מצי להגבותו משאר הקרקעות שהם כעידית של עולם.

**ו**

יב] **והנה** בטעם הא דלמ"ד דבשל עולם הן שמין הוו כל הקרקעות המעולות שבעולם בכלל עידית, ולמ"ד דבשלו הן שמין לא חשיבא כעידית אלא הקרקע המעולה שבנכסיו, נתבאר שם דהוא משום דחלוק הוא ביסוד הדין הא דבשל עולם הן שמין מהא דבשלו הן שמין, דהא דבשל עולם הן שמין הוי זה דין שומא בעלמא, דקרקע דהויא מיטב בשל עולם יש עלי' תורת מיטב, ובזה הוא דאמרינן דכל הקרקעות המעולות שבעולם חשיבי כמיטב, אך הא דבשלו הן שמין אי"ז דין שומא בעלמא דהקרקע המעולה דידי' יש עלי' תורת מיטב, דנימא דכל הקרקעות המעולות שבנכסיו חשיבי כמיטב, אלא היינו דדינא דמיטב הוא שעליו ליתן את הקרקע היפה שבנכסיו,[[6]](#footnote-7) וע"כ הוא צריך ליתן את הקרקע המעולה ביותר שבנכסיו.[[7]](#footnote-8)

יג] **ויש** להביא סמך לדבר, ממש"כ בחי' תלמיד הרשב"א בסוגיין דאף דאם היתה לו עידית ומכרה גובה בע"ח מן הבינונית מ"מ כל שהיתה לו עידית ונשתדפה אין גובה בע"ח מן הבינונית, ופירש הטעם בזה, ז"ל, דכיון דנשתדפה העידית חזרה לה הבינונית עידית, ול"ד למכר עידית "דהתם אכתי משעבדא לי' עידית", אבל היכא דאשתדוף כמי שלא היתה לו מעולם דמי, עכ"ל, והיינו דהא דבהיתה לו עידית ומכרה גובה בע"ח מן הבינונית, הוא משום דאף עכשיו יש עלי' תורת בינונית, שהרי אף העידית משועבדת לבע"ח.

**ונתחדש** בזה, דשומת הקרקעות לענין עידית ובינונית אינה רק בהקרקעות שלו, אלא הוא בכל הקרקעות המשועבדות, ואף בהקרקעות שאינם שלו, וע"כ כיון דהעידית שמכר משועבדת לבע"ח, אכתי יש על הבינונית שבידו תורת בינונית.

**וזה** מתפרש טפי לדרך זו דלמ"ד דבשלו הן שמין הוי דין מיטב ליתן את הקרקע המעולה שבידו, ודין בינונית הוא ליתן את הקרקע שאחרי', וע"כ יש לנו לדון על כל הקרקעות העומדות לגבי', דדין מיטב הוא ליתן את הקרקע המעולה מתוך הקרקעות העומדות לגבי', ואף הקרקע שמכר בכלל, דאי נימא דדין מיטב בשלו הוא שומא בעלמא דלדידי' חשיבא קרקע זו כמיטב, מסתברא מילתא דאין לשום אלא בהקרקעות שלו, (אך אינו מוכרח, די"ל דשומת הקרקעות אינה בשלו, אלא היא בקרקעות העומדות לגבי').

יד] **ובדעת** הש"ך שנקט דגם לפ"מ דקי"ל דבשלו הן שמין חשיבי כל הקרקעות המעולות שבנכסיו כעידית, לכאו' הוא משום דפליג ביסוד הדברים וס"ל דאף הא דבשלו הן שמין הוי דין שומא, אלא דשומת המיטב הויא לפי קרקעות דילי', וכאשר כן משמע קצת מלישנא דגמ' דבשלו הן "שמין", ומשמע דהוא דין שומא, וכ"נ בל' האיבעיא דבשלו הן שמין או בשל עולם הם שמין, ומשמע דהוא ענין אחד דשמין את הקרקעות לענין מיטב, ומיבע"ל היאך שמין אותן, וע"כ כ"ה דלמ"ד דבשל עולם הם שמין חשיבי כל הקרקעות המעולות של עולם כמיטב, ה"נ למ"ד דבשלו הן שמין חשיבי כל הקרקעות המעולות דידי' כמיטב.

**ז**

טו] **והנה** למ"ד דבשל עולם הן שמין, בפשוטו קביעות שם עידית בינונית וזיבורית הוא ע"י שמחלקין את הקרקעות שבעולם לג' דרגות, דהמעולות הוו עידית והפחותות הוו זיבורית והבינוניות הוו בינונית.[[8]](#footnote-9)

**אך** לפ"מ דקי"ל דבשלו הן שמין, לא נמצאנו שנתפרש הדין בגמ' ובד' הראשונים בגונא דיש לו י' קרקעות זו למעלה מזו, אלו מהן הוו בכלל עידית ואלו מהן הוו בכלל בינונית ואלו מהן הוו בכלל זיבורית.[[9]](#footnote-10)

טז] **ובפשוטו** הי' נראה דד"ז תליא בפלוגתא זו דהמהרש"ל והש"ך, דלמש"כ המהרש"ל דמיטב דשלו הוא הקרקע המעולה ביותר, ונתבאר דהיינו משום דהא דבשלו הן שמין אינו דין שומא, אלא היינו דדין מיטב הוא ליתן את הקרקע הטובה שבידו, הרי דלפ"ז מתפרש דין בינונית דהיינו דא"צ ליתן את הקרקע הטובה שבידו, ולפ"ז הרי דגם הקרקע השני' יש עלי' תורת בינונית.

**אך** לדעת הש"ך דהא דבשלו הן שמין היינו דשומת הקרקעות היא בשלו, וכל הקרקעות המעולות הוו בכלל עידית, הרי דכ"ה דלמ"ד דבשל עולם הן שמין הוו הקרקעות המעולות עידית והפחותות הוו זיבורית והבינוניות הוו בינונית, ה"נ למ"ד דבשלו הן שמין הוו הקרקעות המעולות שבידו עידית, והקרקעות הפחותות זיבורית והבינוניות בינונית.

יז] **אמנם** הנה התוס' לקמן בסוגיין ד"ה אין לו כתבו דאם אין לו גובה משלפניו ואפי' מן העידית, והאשה משלפני פניו ואפי' הן עידי עידית, ומבו' להדיא מדבריהם דאף דקי"ל דבשלו הן שמין, לא אמרינן דכל הקרקעות מלבד הקרקע העליונה הוו בינונית או זיבורית, אלא יש בהן עידית ועידי עידית, ואף דמד' התוס' גופייהו לעיל ו' ב' מבו' דס"ל דגובה הניזק מן הקרקע המעולה ביותר של המזיק, וכמש"נ לעיל סקי"א.

**ובאמת** הוא מבו' כן להדיא בסוגיית הגמ' בב"מ ס"ו ב' דכשיש לו כמה קרקעות הויא העליונה עידי עידית והקרקע שתחתי' הויא עידית, ובד' הריטב"א שם מבו' להדיא דהוא לפי השומא דבשלו, עייש"ה, וכ"כ הבעה"ת בשער ד' חלק ח' דהגמ' התם אתיא כמ"ד דבשלו הן שמין, (וכ"כ הבעה"ע מכת"י במאמר ד' בשם רבינו אפרים), - וכ"ה מבו' בפירש"י בגיטין נ' א' בההיא דשפאי עידית, דהיינו שיש לו עדיין עידית ובינונית וזיבורית אלא שזו היתה יפה מאד, ומבו' דאף דזו היתה יפה מאד, גם העידית שתחתי' חשיבא כעידית,[[10]](#footnote-11) וזהו שהק' התוס' שם ע"ז דעידי עידית מאן דכר שמי'.

יח] **ולכאו'** יש ללמוד מזה, דלעולם הא דבשלו הן שמין הוי דין שומא, כלישנא דבשלו הן "שמין", וכמשמעות האיבעיא דהוא מענין אחד עם הא דבשל עולם הן שמין,[[11]](#footnote-12) וע"כ הוא דכל הקרקעות המעולות שלו חשיבי כעידית.

**ולפ"ז** צ"ל דהא דגובה הניזק מן הקרקע המעולה של המזיק, ול"מ ליתן לו אחת מן הקרקעות דהוו בכלל עידית, הוא משום דלקיום דין מיטב לא סגי במה שנותן עידית דילי', אלא צריך ליתן עידי עידית דילי', וכאשר כ"ה להדיא בפירש"י בגיטין נ' א', ז"ל, הזיק זיבורית גובה דמי נזקו מן העידית של מזיק "ואפילו עידי עידית", עכ"ל, והרי דדין נזיקין הוא דגובין מעידי עידית דילי', ואי"ז משום דהעידי עידית חשיבי כעידית, והעידית חשיבא כבינונית, וכ"ה בל' היש"ש בסימן י"ג והנחל"ד לעיל ז' ב'.

**והא** דלמ"ד דבשל עולם הן שמין אינו גובה מעידי עידית, צ"ל דהוא משום דלמ"ד דבשל עולם הן שמין מתפרש הא דכתיב בקרא מיטב דהיינו שדה שהיא מכלל השדות הטובות שבעולם, דאין לפרש דמיטב היינו השדה המעולה ביותר שבעולם, דמהיכ"ת דשדה זו הויא ביד המזיק, - אך למ"ד דבשלו הן שמין, מתפרש הא דכתיב מיטב דהוא הקרקע המעולה ביותר בשומתה, וע"כ הוא גובה מעידי עידית.

**ח**

יט] **והנה** לפמש"נ דהא דבשלו הן שמין הוא דין שומא, דשמין את הקרקעות בשלו, מסתברא מילתא כמש"כ בחי' רא"ל סימן נ"ז, דכל הא דבשלו הן שמין ולא אזלינן בתר של עולם, הוא בגונא דהשומא דבשלו סותרת להשומא דבשל עולם, אך כל שאינה סותרת לה, שפיר יש לשום בשל עולם, ועיי"ש שכתב לפ"ז דכל שאין לו אלא קרקע אחת, הוי שומתה כמו שהיא בשל עולם.[[12]](#footnote-13)

**ויש** לסייע לזה מהא דתניא ברישא דברייתא דאין לו אלא עידית כולן גובין מן העידית בינונית כולן גובין מן הבינונית זיבורית כולן גובין מן הזיבורית, - והנה הא דתני דזיבורית כולן גובין מן הזיבורית, הוא לאשמועינן דאף הנזקין ובע"ח גובין מן הזיבורית וא"צ לקנות עידית ובינונית, וכמש"כ כן המאירי, וכ"נ בד' התוס' לעיל ו' ב', ותיקשי דלפ"מ דמוקמינן להברייתא כמ"ד דבשלו הן שמין, הרי דאף דאין לו אלא זיבורית יש עלי' תורת עידית, וכמש"כ כן הנתיה"מ בסימן ק"ב סק"ב בתו"ד, וא"כ מאי קמ"ל דכולן גובין מן הזיבורית וא"צ לקנות.[[13]](#footnote-14)

**ובע"כ** מזה דכל שאין לו אלא קרקע אחת שמין אותה בשל עולם, וכל שאין לו אלא זיבורית, יש עלי' תורת זיבורית, וזהו דקמ"ל דאפ"ה כולן גובין מן הזיבורית וא"צ לקנות.[[14]](#footnote-15)

כ] **עוד** יש להוכיח כן, דהנה בפירש"י בד"ה אידי ואידי כתב לחד גירסא, דהא דתניא דבינונית וזיבורית בע"ח בבינונית, איירי כשהיתה בינונית שלו כעידית דעלמא, והא דגובה בע"ח מן הבינונית, הוא משום שהיתה לו עידית ומכרה.

**ויש** להעיר בזה, שהרי ברישא דאין לו אלא בינונית ואין לו אלא זיבורית, הרי דאף דבשלו היא כעידית, מ"מ קרי לה בינונית וזיבורית משום דבשל עולם הוא כן, והיאך נימא דהא דתני בסיפא בינונית וזיבורית הוא להיפך, דאף דבשל העולם הויא בינונית זו כעידית, מ"מ כיון דבשלו היא בינונית קרי לה בינונית.

**ולמש"נ** נראה, דלעולם הא דקתני בברייתא בינונית וזיבורית, אי"ז משום דבשל עולם הם כן, אלא הוא משום דדינם הוא כבינונית וזיבורית, אלא דהא דברישא דינם כבינונית וכזיבורית הוא משום דאין לו אלא קרקע אחת, ובכה"ג שמין בשל עולם, והא דבסיפא דינה כבינונית, אף דבשל עולם היא עידית הוא משום שהיתה לו עידית ומכרה.

**ט**

כא] **והנה** במש"נ לדון במי שיש לו י' קרקעות זו למעלה מזו אלו מהן הוו בכלל עידית ואלו מהן הוו בכלל בינונית ואלו מהן הוו בכלל זיבורית, הנה בפשוטו הי' נראה דכ"ה דבשל עולם מחלקין את הקרקעות שבעולם לג' דרגות, דהמעולות הוו עידית והפחותות הוו זיבורית והבינוניות הוו בינונית, ה"נ הוא בשלו, דמחלקין את הקרקעות שלו לג' דרגות, דהמעולות הוו עידית, אלא דנזיקין גובין מהקרקע המעולה ביותר, וכנ"ל, והפחותות הוו זיבורית והבינוניות הוו בינונית.

**אמנם** הנה מצאנו דבר חדש בד' האורים בסימן ק"ב סק"ג, ז"ל, אם יש ללוה בינונית וזיבורית, אף דבינונית שלו הם כמו בינונית דעלמא, מ"מ הואיל ולי"ל רק בינונית נעשים עידית אצלו ואין גובה רק מזיבורית, ואם בינונית דלוה טובים כמו עידית דעלמא וזיבורית כמו בינונית דעלמא, גובה מ"מ מן בינונית "דהולכין הכל אחר הלוה בכל אופן, אם לא דיש לו ד' מינים עידי עידית ועידית וגם בינונית וזיבורית נוטל מבינונית", עכ"ל.

**ומשמעות** דבריו דהא דבכה"ג דיש לו ד' מינים נוטל מבינונית, הוא משום דבכה"ג אזלינן בתר של עולם, וכיון דבשל עולם הויא כבינונית, ע"כ דינה כבינונית.

**והטעם** בזה הוא עפמש"נ, דכל הא דבשלו הן שמין הוא כשהשומא דבשלו סותרת להשומא דבשל עולם, וע"כ כל שיש לו ד' מינים דגם בהשומא דשלו מצינו לדון דב' הקרקעות העליונות הוו עידית והקרקע הפחותה מהן הויא בינונית, הרי דאף שמצינו לדון להיפך דב' הקרקעות התחתונות הוו זיבורית והקרקע המעולה מהן הויא בינונית, אזלינן בתר של עולם.[[15]](#footnote-16)

**ולפ"ז** הרי דזהו כלל הדברים במי שיש לו י' קרקעות זו למעלה מזו, דהקרקע העליונה לעולם הויא כעידית, והקרקע התחתונה לעולם הויא כשיבורית, והקרקעות שבאמצע דליכא הכרעה גמורה בשלו היאך לדונם, נידונות כשל עולם.[[16]](#footnote-17)

כב] **והנה** נתבאר לעיל סק"ו מה שנחלקו רבוותא בדין מי שיש לו ב' קרקעות אם חשבינן להו כעידית וזיבורית או חשבינן להו כעידית ובינונית, - ולפ"ד התומים יש מקום לומר הכרעה שלישית בזה, דבכה"ג אין הדבר מוכרע ע"פ השומא שבשלו אם לדון את הקרקע השני' כבינונית או כזיבורית, ובכה"ג אזלינן בתר של עולם, דאם בשל עולם הויא הקרקע השני' בינונית דינה כבינונית, ואם הויא זיבורית דינה כזיבורית.

**וסמך** לזה הוא ממשה"ק השטמ"ק בשם מהר"י כ"ץ בהא דפריך בבינונית וזיבורית דתעשה בינונית שלו כעידית, דהו"מ למיפרך דאם בשלו הן שמין מ"ט קרי לה בינונית, ולא הק' כן בהא דתניא לעיל מינה דאין לו אלא בינונית ואלא זיבורית, ובהא דתניא דעידית ובינונית ועידית וזיבורית, - והיינו משום דבכל הני גווני אף דבשלו הן שמין חשבינן לה כבינונית וכזיבורית, משום דאין השומא דבשלו סותרת להשומא של עולם, ורק בבינונית וזיבורית הוא דקשיא לי', דכיון דנעשית בינונית שלו כעידית, מ"ט קרי לה בינונית.

**וראיתי** עוד לסייע לזה, ממש"כ הטוש"ע בסימן ק"ב ס"ד, אם יש לו עידית ובינונית "יתן לו בינונית", יש לו עידית וזיבורית "לא יתן לו אלא זיבורית", - ומשמע דכשיש לו עידית ובינונית מתקיים בבינונית זו דין בינונית, ויתן לו קרקע זו שהיא כדינו, וכשיש לו עידית וזיבורית אין מתקיים בזיבורית דין בינונית ואינה כדינו, אלא דמ"מ לא יתן לו אלא זיבורית, וזה כמש"נ.[[17]](#footnote-18)

**י**

כג] **והנה** לפ"ז נראה די"ל, דלפ"מ דקי"ל דבשלו הן שמין, לא קרינן "בינונית" אלא לקרקע שהיא בינונית בשלו ולא קרינן "זיבורית" אלא לקרקע שהיא זיבורית בשלו, והא דתניא דאין לו אלא בינונית ואין לו אלא זיבורית, הוא משום דבכה"ג דאין לו אלא קרקע אחת אזלינן בתר השומא של עולם וחשבינן להו כבינונית וזיבורית, וכן הא דתניא עידית ובינונית ועידית וזיבורית, הוא משום דבכה"ג דיש לו ב' קרקעות שמין את הקרקע התחתונה כשל עולם.

כד] **ולפ"ז** נראה במש"כ הרמב"ם בפי"ט ממלוה ה"ד דבינונית וזיבורית בע"ח בבינונית, וכתבו הכס"מ והלח"מ דהיינו כשהיתה לו עידית ומכרה, אשר קשיא טובא דא"כ היאך סתם הרמב"ם בזה.

**ולמש"נ** יש להקל הקושיא, והיינו דהרמב"ם כתב לעיקר הדין דכל שיש לו בינונית וזיבורית גובה בע"ח מן הבינונית, ודין זה לעולם הוא כן, דכל שיש לו קרקע שיש עלי' תורת בינונית וקרקע שיש עלי' תורת זיבורית גובה בע"ח מן הבינונית, - ואך דלא משכח"ל דיש לו קרקע שיש עלי' תורת בינונית וקרקע שיש עלי' תורת זיבורית אלא כשהיתה לו עידית ומכרה, דבכה"ג יש על הבינונית תורת בינונית, אך כל שלא היתה לו עידית ומכרה אין על הבינונית תורת בינונית אלא תורת עידית, לפ"מ דקי"ל דבשלו הן שמין, ואי"ז נכלל במש"כ הרמב"ם דהיו לו בינונית וזיבורית,[[18]](#footnote-19) וע"כ שפיר סתם בזה הרמב"ם.[[19]](#footnote-20)

**יא**

כה] **והנה** למש"נ יש מקום לדון בדעת הבעה"ע ודעימי', דס"ל דאף דבשלו הן שמין מ"מ לא בטלה השומא דשל עולם, ול"מ הא דבשלו הן שמין, אלא דלא סגי במה שנותן עידית של עולם, וצריך ליתן עידית דידי',[[20]](#footnote-21) ומה"ט ס"ל דכל שהיו לו בינונית וזיבורית, הרי דאף דהבינונית הויא בשלו כעידית, מ"מ כיון דבשל עולם הויא כבינונית יש עלי' גם תורת בינונית, והי' בדין שיגבה הבע"ח ממנה, כיון שאין לו קרקע אחרת שדינו בה.

**ויש** להוסיף, דהנה בעיקר מה שאמרו בסוגיין דכל שיש לו בינונית וזיבורית נעשית הבינונית שלו כעידית, כתב בחי' הר"מ קזיס בדעת הרמב"ם דלשינויא דרבינא פליגי בה הברייתות, ולחד ברייתא לא אמרינן הכי, ופירש הטעם, ז"ל, ולא אמרו דתיעשה בינונית שלו כעידית, דכיון שאין כאן אלא שני מיני קרקע והן בינונית וזבורית לגבי של עולם, אע"פ דבשלו הן שמין גובה מבינונית, שיותר ראוי לקרותן בינונית וזיבורית מלקרותן עידית ובינונית, עכ"ל, וזה כיסוד הדברים שנתבארו, דכל דליכא הכרעה ברורה בשומת הקרקעות בשלו, אזלינן בתר של עולם, וע"כ חשבינן להו כבינונית וזיבורית, - ועד"ז י"ל דאף לפ"מ שאמרו מעיקרא דנעשית הבינונית כעידית, כיון דאין בזה הכרעה גמורה בהשומא דבשלו, לא בטלה לגמרי השומא דבשל עולם, ויש עלי' גם תורת בינונית, והי' בדין שיגבה הבע"ח ממנה, כיון שאין לו קרקע אחרת שדינו בה.

**וע"כ** הוצרכו הבעה"ע ודעימי' לפרש דהא דבכה"ג גובה הבע"ח מן הזיבורית, הוא משום דחשבינן לה כבינונית ומתקיים בזה דינו.

כו] **ובד'** הראב"ד והריטב"א שנסתפקו דכל שהיו לו בינונית וזיבורית חשבינן לה כעידית וזיבורית, ואפ"ה אין הבע"ח גובה אלא מן הזיבורית, בפשוטו הוא משום דפליגי ביסוד הדברים, וס"ל דכיון דבשלו היא עידית אין עלי' תורת בינונית כלל, וע"כ אין גובה הבע"ח ממנה.

**יב**

כז] **אך** נראה דיש לפרש בזה בע"א, ובהקדם, דהנה בכתובות ק"י א' אמרו בדין ב' שהוציאו שט"ח זע"ז, דאם הי' לזה בינונית ולזה זיבורית, וגבה בעל הבינונית את הזיבורית חוזר חבירו וגובה ממנו את הזיבורית, ואינו גובה ממנו את הבינונית דהויא כעידית.

**וההפלאה** שם הק' דמ"ש ממה שאמרו בסוגיין דכל שהיתה לו עידית ומכרה גובה מן הבינונית אף שנעשית כעידית, וה"נ התם יגבה מן הבינונית שהיתה משועבדת לו בשעת ההלואה, אף שעכשיו כשגבה בחובו זיבורית נעשית כעידית.

**והנתיה"מ** בסימן ק"ב סק"ב כתב לישב היטב, דכל הא דבהיתה לו עידית ומכרה גובה בע"ח מן הבינונית, הוא משום דבשעת ההלואה הי' עלי' תורת בינונית, אך כל שלא הי' לו בשעת ההלואה אלא בינונית, וחל שעבודו עלי', ואח"כ קנה זיבורית, גובה זיבורית, דהרי בשעת הלואה ל"ה עלי' תורת בינונית דבשלו הן שמין והוי עידית לדידי', אלא שהי' גובה ממנה משום דאין לו קרקע אחרת.

כח] **אמנם** הנה תי' זה ניחא אי נימא דכל שאין לו אלא קרקע אחת חשבינן לה כעידית, אך למש"נ לעיל די"ל דכל שאין לו קרקע אחת שמין אותה בשל עולם, הרי נמצא דבגונא דהתם שלא הי' לו אלא בינונית, הרי דמלבד מה דהי' דינו לגבות ממנה משום שאין לו קרקע אחרת, גם נשתעבדה לו בתורת בינונית, והדק"ל דא"כ מ"ט כשגבה אח"כ זיבורית גובה בע"ח מן הזיבורית, אף שכבר נשתעבדה לו הבינונית בשעת ההלואה.

כט] **והשער** משפט בסימן ק"ב סק"ה כתב לישב, ז"ל, דדוקא בהי' לו עידית ומכרן גובה מהבינונית דאיהו דאפסיד אנפשי' שמכר העידית ושייר לעצמו בינונית, משא"כ בקנה אח"כ זיבורית שלא גרם לנפשי' שום הפסד כלל, עכ"ל, וצ"ב דמ"ש זמ"ז, הרי בב' האופנים הוא גרם להפקעת השעבוד, ומה נפ"מ אם גרם לכך ע"י שמכר את העידית, או גרם לכך ע"י שקנה זיבורית.

ל] **ונראה** בביאורו, דהנה עיקר הך מילתא דדינא דהיתה לו עידית ומכרה הוא רק כשמכרה דאיהו דאפסיד אנפשי', כתב כן הגידו"ת בשער ד' חלק ח', דכל שנשתדפה העידית אינו גובה מן הבינונית, והוכיח כן מסוגיית הגמ' בב"מ ס"ו ב', וכתב לפרש הטעם בזה, ז"ל, דיש לחלק בין ההיא דאתא בדקא דלאו מוכר הוא דפקע שעבודי' אלא מן שמיא גרמו לי', ובין לוה שמכר העידית דאיהו גרם אנפשי', זכר לדבר ההיא דאשתדוף בני חורין, עכ"ל.

**ומבו'** בדבריו דטעם החילוק בין היכא שמכר את העידית להיכא שנשתדפה, הוא ע"ד מה שאמרו בכתובות צ"ה א' דאף דאין נפרעין מנכסים משועבדים במקום שיש בנ"ח, מ"מ כל דנשתדפו הבנ"ח גובה ממשועבדים, וכל שבפשיעתו א"א לגבות מהבנ"ח אין גובה ממשועבדים.

לא] **והביאור** בזה הוא, דבעיקר הא דבע"ח בבינונית ואינו גובה מן העידית, י"ל דאי"ז רק משום דעיקר זכותו של הבע"ח היא בינונית, אלא הוא גם דין בחיוב דאין גובה הבע"ח מן העידית, דמה שתיקנו חכמים דגובה בע"ח מן הבינונית ולא תיקנו שיגבה גם מן העידית, הוא או משום שלא רצו להפסיד את הלוה, או כדי שלא יקפוץ וילונו, ומכח זה דינא הוא דאינו גובה מן העידית, וכ"כ בחי' רא"ל סימן נ"ז, עיי"ש.[[21]](#footnote-22)

**ולפ"ז** י"ל, דאף כשהיתה מתחילה ביד הלוה עידית ונשתעבדה הבינונית לבע"ח, מ"מ כיון שעכשיו אין לו עידית והויא הבינונית כעידית, הוי זה בכלל התקנה שלא יגבה הבע"ח מן העידית, והפקיעו את שעבודו של הבע"ח, ודמי לדינא דמשועבדים, דאף דאין נפרעין מנכסים משועבדים והפקיעו את שעבודם, מ"מ כל דאשתדוף בנ"ח חוזרין וגובין מהן כדי שלא יפסיד הבע"ח, - ובזה הוא דאמרינן דכל שהוא מכר את העידית והפסידה לעצמו, איהו דאפסיד אנפשי' ולא הפקיעו בכה"ג את שעבודו של הבע"ח, וזה ע"ד דבנכסים משועבדים כל שאין בידו לגבות מן הבנ"ח בפשיעתו, לא תיקנו חכמים שיגבה מן המשועבדים, אך כל שנשתדפה העידית ולא גרם הוא לעצמו, הרי דאף דכבר נשתעבדה הבינונית לבע"ח, הוי זה בכלל התקנה שלא יגבה הבע"ח מן העידית, ואינו גובה ממנה.[[22]](#footnote-23)

לב] **ואשר** זהו מש"כ השער משפט דכל הא דכשנשתעבדה לו הבינונית בשעת הלואה גובה הבע"ח ממנה, הוא כשמכר הלוה את העידית והפסיד לעצמו שלא יהא לו את העידית, ובכה"ג לא תיקנו חכמים שלא יגבה הבע"ח מעידית זו, כיון דהלוה גרם לעצמו להפסיד את העידית, - אך בגונא שלא הי' לו אלא בינונית וקנה זיבורית, הרי דכיון דנעשית הבינונית כעידית, הפקיעו חכמים את שעבודו של הלוה בבינונית, שהרי בכה"ג לא הפסיד הוא לעצמו את העידית.[[23]](#footnote-24)

**יג**

לג] **ולפ"ז** יש מקום לומר בדעת הראב"ד ודעימי', דלעולם כשהיו לו בינונית וזיבורית, אף דנעשית הבינונית כעידית, מ"מ כיון דבשל עולם הויא בינונית, וגם בשלו ליכא הכרעה גמורה שאינה כבינונית, יש עלי' גם תורת בינונית, וכמש"נ לעיל סקכ"ה בדעת הבעה"ע ודעימי', והא דפריך דתעשה בינונית שלו כעידית וידחה בע"ח אצל זיבורית, אי"ז משום דאין עלי' תורת בינונית, אלא היינו דכיון שיש עלי' גם תורת עידית, הוי בכלל הדין דאין ביד הבע"ח לגבות מן העידית של לוה, וזהו דפריך דמה"ט ידחה בע"ח אצל זיבורית, וזהו לישנא דתעשה בינונית שלו כעידית וידחה בע"ח אצל זיבורית, דאף דדינו הוא בבינונית זו, מ"מ כיון שיש עלי' גם תורת עידית אין ביד הבע"ח לגבות ממנה, והוא נדחה אצל זיבורית.

לד] **ולפ"ז** י"ל, דהא דמשני דכשהיתה לו עידית ומכרה גובה בע"ח ממנה, היינו משום דאף כשאין לו אלא בינונית וזיבורית יש על הבינונית גם תורת בינונית, אלא שבאנו לדון דכיון דיש עלי' גם תורת עידית דינא הוא דאין הבע"ח גובה ממנה, ובזה הוא דאמרינן דכל שנשתעבדה לו מעיקרא כשלא הי' עלי' תורת עידית, ה"ה גובה ממנה.

**ואמנם** כ"ז הוא משום דשויא בינונית דידי' כבינונית דעלמא, ויש עלי' תורת בינונית, אך כל דשויא בינונית דידי' כעידית דעלמא ואין עלי' תורת בינונית כלל, הרי נמצא דאחר שמכר את העידית, בטל עיקר סיבת השעבוד, דכל מה שנשתעבדה הוא לגבות ממנה בתורת בינונית, ועכשיו כבר אין עלי' תורת בינונית, ובכה"ג ל"מ הא דכבר נשתעבדה לו ובטל עיקר השעבוד.[[24]](#footnote-25)

**יד**

לה] **ועד"ז** נראה במש"כ הרמב"ם דבינונית וזיבורית גובה בע"ח מן הבינונית, וכתב המאירי דהוא משום דבכה"ג דאין לו אלא ב' מיני קרקע תיקנו חכמים דיגבה מן הבינונית אף שהיא כעידית, משום דאל"כ איכא נעילת דלת.

**ולמש"נ** נראה דהיינו משום דאף כשיש לו בינונית וזיבורית יש על הבינונית גם תורת בינונית, אלא שבאנו לדון דכיון דיש עלי' גם תורת עידית דינא הוא דאין בע"ח גובה מן העידית, ובזה הוא דאמרינן דכיון דיש לחוש בכה"ג לנעילת דלת, לא תיקנו חכמים בכה"ג שלא יגבה מן העידית, והדר דינא דכיון דיש עלי' גם תורת בינונית גובה הבע"ח ממנה.[[25]](#footnote-26)

**וניחא** בזה מש"כ הרמב"ם בפי"ט ה"א דלא יגבו לבע"ח אלא מן הבינונית שבקרקעותיו, דלעולם הוא כן דאין גובין לבע"ח אלא מקרקע שיש עלי' תורת בינונית, ואף הא דבבינונית וזיבורית גובה בע"ח מן הבינונית, הוא משום דיש עלי' תורת בינונית, וכנ"ל.[[26]](#footnote-27)

לו] **ויש** להוסיף, דלדרך זו מתפרש היטב הא דכשאין לו אלא עידית וזיבורית גובה הבע"ח מן הזיבורית, אף דגם בכה"ג י"ל דכיון דאין לו אלא ב' מיני קרקעות יש לחוש לנעילת דלת, וא"צ למש"נ לעיל סק"ה דהוא משום דאין הדבר מצוי כ"כ שיהיו לו עידית וזיבורית, - והיינו משום דעיקר התקנ"ח משום נעילת דלת, הוא שיגבה בע"ח מן הבינונית, ולא פלוג רבנן בתקנתם, ורק בכה"ג דיש לו בינונית וזיבורית דיש על הבינונית גם תורת בינונית, אלא שבאנו לדון דמ"מ כיון דיש עלי' גם תורת עידית לא יגבה הבע"ח ממנה, ובזה הוא דאמרינן דמשום נעילת דלת לא תיקנו חכמים דבכה"ג לא יגבה הבע"ח ממנה.

**טו**

לז] **ובישוב** מש"כ הרמב"ם בפכ"ד ממלוה ה"י דזה גובה בינונית וזה גובה זיבורית, אף דבבינונית וזיבורית גובה בע"ח מן הבינונית, נראה די"ל בזה דהא דהתם אין גובה השני מן הבינונית, אי"ז משום דנעשית הבינונית כעידית, אלא הוא משום דלא היתה בינונית זו בידו בשעת ההלואה, אלא קנאה לאחר ההלואה, ואין גובה הבע"ח אלא מבינונית שהי' ביד הלוה בשעת ההלואה,[[27]](#footnote-28) וזה ע"ד מה שנסתפק הגרע"א בר"פ הנזקין בדין מיטב דהיינו רק מן הקרקעות שהיו לו בשעת הנזק.

**אך** לכאו' אי"ז מתישב, שהרי בכתובות ק"י א' תלינן לה בהפלוגתא אם בשלו הן שמין או בשל עולם הן שמין, והרי דהא דאינו גובה ממנה אי"ז משום דאינה גובה מבינונית שלא היתה בידו בשעת ההלואה, אלא הוא משום דבשלו הן שמין ונעשית הבינונית כעידית.

לח] **ונראה** די"ל בזה דהא דתלינן לה בהפלוגתא אם בשלו הן שמין או בשל עולם הן שמין, היינו דלמ"ד דבשל עולם הן שמין, הרי דאף כשלא הי' לו אלא זיבורית, הי' דינו של הבע"ח בבינונית, אלא דכיון שלא הי' לו אלא זיבורית א"צ לקנות, וע"כ כל שגבה בינונית בחובו גובה הבע"ח ממנה, וזה ע"ד מש"כ החזו"א בליקוטים סימן י"ט (ד"ה הגרע"א וד"ה וכן ב"ח) בספיקא דהגרע"א, עיי"ש, - ומשא"כ למ"ד דבשלו הן שמין, הרי דמעיקרא כשלא הי' בידו אלא זיבורית, חשבינן לה כעידית, ונתקיים בזה דינו של הבע"ח, אלא שבאנו לדון דאחר שגבה בינונית בחובו תו אין על הזיבורית תורת עידית, ויגבה בע"ח מן הבינונית, ובזה י"ל דכיון דבשעת ההלואה נתקיים דינו של הבע"ח בזיבורית, ל"מ מה שקנה אח"כ בינונית להוסיף על דינו שיהא זכותו בבינונית.[[28]](#footnote-29)

**ואמנם** כ"ז ניחא אי נימא כמש"כ הנתיה"מ דכל שאין לו אלא קרקע אחת חשבינן לה כעידית, ונמצא דאף דקרקע זו הויא זיבורית, מתקיים בה דינו של הבע"ח, אך אי נימא כמש"נ לעיל די"ל דכל שאין לו אלא קרקע אחת שמין אותה בשל עולם, לא א"ש.[[29]](#footnote-30)

1. ויש להעיר עוד בזה, ממש"כ הרמב"ם שם היו לו בינונית וזיבורית "בלבד" נזקין ובע"ח בבינונית, ולכאו' מש"כ הרמב"ם "בלבד", ולעיל מינה בעידית וזיבורית ועידית ובינונית לא כתב כן, הוא לרמז דלא איירי כשהיתה לו מתחילה עידית ומכרה, אלא לא היו לו אלא בינונית וזיבורית בלבד. [↑](#footnote-ref-2)
2. ונפ"מ רבתא לדינא בזה, הוא למש"כ רבינו יונה בב"ב מ"ז א' דזכות הבע"ח הוא עד בינונית, וע"כ יכול לברור וליטול איזה זיבורית שיחפוץ, ולא מצי לברור איזה בינונית שיחפוץ, ולפ"ז הרי דבכה"ג דיש ללוה בינונית וב' זיבורויות שוות זל"ז, הרי דאי נימא דחשבינן להן כעידית וזיבורית, יכול הבע"ח לברור וליטול איזה מהן שיחפוץ, אך אי נימא דחשבינן להו כעידית ובינונית, אין יכול הבע"ח לברור וליטול איזה מהן שיחפוץ. [↑](#footnote-ref-3)
3. ואין לומר דגם הא דבעידית וזיבורית גובה בע"ח מן הזיבורית הוא משום דהויא הזיבורית כבינונית, דזה ניחא למ"ד דבשלו הן שמין, אך למ"ד דבשל עולם הן שמין הרי יש עלי' תורת זיבורית, ואפ"ה גובה הבע"ח ממנה. [↑](#footnote-ref-4)
4. והתוס' שם כתבו דכ"ז הוא למ"ד דבשלו הן שמין, אך למ"ד דבשל עולם הן שמין אין גובה מעידי עידית דעלמא, וזה כנ"ל דלמ"ד דבשל עולם הן שמין כל הקרקעות המעולות שבעולם הוו בכלל עידית, וע"כ אין דינו על העידי עידית. [↑](#footnote-ref-5)
5. ועד"ז יש להוכיח גם ממש"כ הרשב"א והמאירי בסוגיין דהא דבשל עולם הן שמין, לאו היינו דאם מיטב של עולם הוא יותר ממיטב דידי' צריך ליתן מיטב של עולם, דא"צ לקנות מיטב, ואי נימא דכל הקרקעות המעולות דידי' הוו בכלל מיטב בשלו, הרי אף דא"צ לקנות מיטב, מ"מ נפ"מ בגונא דרק הקרקע המעולה דילי' הויא מיטב בשל עולם, אם יכול ליתן אחת מן הקרקעות המעולות בשלו, או דצריך ליתן את הקרקע המעולה ביותר שהיא מיטב בכל עולם, - אך הנה למש"נ להלן סקכ"א די"ל דכל שיש לו יותר מג' קרקעות, הוי הקביעות איזה מהן הויא בכלל עידית ואיזה הויא בכלל בינונית ואיזה הויא בכל זיבורית ע"פ של עולם, נמצא דבכה"ג דרק הקרקע המעולה ביותר שלו הויא מיטב בשל עולם, הרי דגם למ"ד דבשלו הן שמין רק היא חשובה כעידית, ואין להוכיח מזה דאף כשיש לו כמה קרקעות החשובות כעידית צריך ליתן את המעולה ביותר. [↑](#footnote-ref-6)
6. והא דלא אמרינן דגם למ"ד בשלו הן שמין הו"ל דין שומא דשמין את המיטב בשלו, הוא משום דבשומת מיטב, ודאי דיש לנו לשום בשל עולם, דמ"ט נימא דמשום דהוא אין לו אלא קרקעות אלו, חשיבא קרקע זו כמיטב, ובע"כ דהא דבשלו הן שמין הוא משום דדין מיטב אינו ליתן קרקע שיש עלי' תורת מיטב, דנימא דכל דהיא מיטב בשל עולם יש עלי' תורת מיטב, אלא הוא ליתן את הקרקע היפה שבנכסיו. [↑](#footnote-ref-7)
7. ונתבאר שם להוסיף, דגם בדין מיטב דניזק מוכח מד' התוס' בגיטין מ"ט א' ד"ה ועוד מאי ק"ו דאף אם יש להניזק קרקעות רבות צריך המזיק לשלם כפי הקרקע המעולה ביותר של הניזק, ומה"ט הוא דבהקדש ל"ש לשום בדניזק, דשמא יש להקדש עידית בסוף העולם טובה שאין כמוה, והיינו משום דדין מיטב דניזק אינו דין שומא דהקרקע שהיא כמיטב דניזק חשיבא כמיטב, דאין מקום כלל לשום את תורת המיטב דקרקעות המזיק כפי קרקעות הניזק, אלא הוא שיעור בזכותו של הניזק, דזכותו הוא לגבות קרקע כמיטב דידי', וע"כ מפרשינן דהוא כפי הקרקע המעולה ביותר של הניזק. [↑](#footnote-ref-8)
8. ובד' הפנ"י והגרע"א בסוגיין מבו' דמלבד ג' דרגות אלו איכא קרקעות מעולות ביותר דהוו עידי עידית, ואין הניזק גובה מהן, ואכמ"ל. [↑](#footnote-ref-9)
9. ומצאתי בהגה' חכמת מנוח על הטור בסימן ק"ב, שנד' בטור מהד' המאור, ז"ל, מכאן ראי' שאם יש לו י' שדות כל אחד משובח מחבירו, אינו נוטל אלא לאותו שדה הקרוב לזיבורית, עכ"ל, ומשמעות דבריו דרק השדה הקרובה לזיבורית חשיבא כבינונית, והשדות דעדיפי מינה חשיבי כעידית, וצ"ע, וגם צ"ב היאך למד לדין זה מד' הטור שם. [↑](#footnote-ref-10)
10. ואין לומר דרק אחר שנשתדפה העידית, הוא דחשבינן להקרקע שתחתי' כעידית, דלהדיא מבו' בפירש"י שם ד"ה הזיק זיבורית דכבר מעיקרא חשבינן דאיכא עידית ועידי עידית, וגובה הניזק מעידי עידית, וכ"ה מבו' ממשה"ק התוס' שם על פירש"י דעידי עידית מאן דכר שמי'.

    ומה שהוצרך רש"י לפרשה בכה"ג דעדיין יש בידו עידית ובינונית וזיבורית אלא שזו היתה יפה מאד, ול"ה ניח"ל לפרש דרק קרקע זו שנשתדפה הויא עידית, אלא דאחר שנשתדפה יש לו ג' קרקעות דחשיבי כעידית בינונית וזיבורית, דע"ז לא תיקשי משה"ק התוס' דעידי עידית מאן דכר שמי', - נראה דאזיל לטעמי' דס"ל דשומת הקרקעות לענין מיטב תליא בשעת הנזק, ובע"כ דהקרקע עידית שנשתיירה בידו אחר שנשתדפה העידית הי' עלי' תורת עידית כבר בשעת הנזק, דאל"כ מהו שאמר רבא דגובה מן הבינונית, הרי עכשיו אין לו עידית כלל, דגם הקרקע המעולה שנשתיירה בידו לא חשיבא כעידית, כיון דבשעת הנזק ל"ה עלי' תורת עידית. [↑](#footnote-ref-11)
11. ויש להביא סמך לזה, ממש"כ הריא"ז בפירקין דבבינינת וזיבורית גובה בע"ח מן הזיבורית אף אם הי' לו עידית ומכרה קודם ההלואה, וממה שהוצרך להשמיענו לזה מבו' דהי' מקום לדון דבכה"ג יגבה בע"ח מן הבינונית, - וזה מתפרש ע"פ הנ"ל, דהא דבשלו הם שמין הוי דין שומא ששמין בקרקעותיו, ובזה הי' מקום לדון דכיון דקודם לכן הי' לו עידית, והיתה קרקע זו חשובה כבינונית, יש עלי' תורת בינונית אף אחר שמכר. [↑](#footnote-ref-12)
12. ואמנם בדבריו שם מבו' דלא תלי אם בקרקע זו יש שומא אחרת בשלו מבשל עולם, אלא היינו דא"א לחשוב קרקע זו כבינונית כשל עולם, אם יש לו קרקע אחרת שהיא בינונית, וע"כ כל שאין לו אלא בינונית וזיבורית, אף דהבינונית הויא בשלו כעידית, מ"מ יש עלי' גם תורת בינונית, כיון שאין לו בינונית אחרת, - אך מסתבר טפי בע"א, דכל שבקרקע זו יש שומא אחרת בשלו מבשל עולם הולכין אחר השומא דבשלו, וכל שבקרקע זו ליכא שומא אחרת בשלו מבשל עולם הולכין אחר השומא דבשל עולם. [↑](#footnote-ref-13)
13. ואין לומר דזה עצמו הוא דקמ"ל דכל שאין לו אלא קרקע זיבורית חשבינן לה כעידית, וע"כ הוא דא"צ לקנות, שהרי ודאי דגם אם הוה חשבינן לה כזיבורית ל"ה צריך לקנות, כאשר כ"ה למ"ד דבשל עולם הן שמין, דאף דלדידי' יש על קרקע זו תורת זיבורית, א"צ לקנות, וכ"כ התוס' לעיל ו' ב' דאף אם אין לו קרקע כמיטב דניזק א"צ לקנות. [↑](#footnote-ref-14)
14. ובזה מתפרש מש"כ התוס' לעיל ו' ב' להוכיח מהכא דכל שאין לו עידית א"צ לקנות, והק' התפארת יעקב בגיטין מ"ט א' דהרי הכא כיון שאין לו אלא קרקע זו חשבינן לה כעידית, וכתב דצ"ל דמכוון התוס' להוכיח מהא דס"ד דהך ברייתא ס"ל דבשל עולם הן שמין, ואפ"ה כולן גובין מן הזיבורית וא"צ לקנות, ולמש"נ ניחא דאף דבשל עולם הן שמין, מ"מ כל שאין לו אלא קרקע אחת שמין אותה בשל עולם ויש עלי' תורת זיבורית, ושפיר הוכיחו התוס' מהכא דא"צ לקנות, אך בד' הרשב"א לעיל בסוגיין משמע דאין להוכיח מהכא דא"צ לקנות, אלא לפ"מ דמוקמינן לה כמ"ד דבשל עולם הן שמין, עיי"ש, ויש לדחות. [↑](#footnote-ref-15)
15. וכ"נ להדיא בפירש"י בגיטין נ' א', דהא דחשבינן דמלבד העידי עידית יש לו עידית אחרת, ולא אמרינן דרק הקרקע המעולה ביותר היא דחשיבא כעידית, והקרקע הפחותה ממנה היא בינונית, הוא משום דעידית זו הויא כעידית שבעולם, אלא דמלבד זה יש לו קרקע יפה מאד, אך אם היו לו ד' קרקעות שרק העליונה שבהן היא כעידית דעלמא, היתה קרקע זו חשובה כעידית והקרקע שתחתי' היתה חשובה כבינונית, וזהו שהק' התוס' שם על פירש"י דעידי עידית מאן דכר שמי', והיינו דכל הא די"ל דגם הקרקע השני' חשיבא כעידית, הוא רק משום דהיא עידית בשל עולם, אלא דיש קרקע אחרת שעדיפה ממנה והויא כעידי עידית. [↑](#footnote-ref-16)
16. ואם יש לו י' קרקעות שכולן הן עידית בשל עולם, הרי דהקרקע הפחותה הויא זיבורית והקרקע שמעלי' הויא בינונית ושאר הקרקעות הוו עידית, ומאידך אם כולן זיבורית בשל עולם, הרי שהקרקע העליונה הויא עידית והקרקע שמתחתי' הויא בינונית ושאר הקרקעות הוו זיבורית, - ויש להסתפק בגונא דה' מהן הוו עידית בשל עולם וה' מהן הוו זיבורית בשל עולם, ואין לו קרקע שהיא בינונית בשל עולם, איזה מהן תהא הבינונית, אם הקרקע הפחותה מהקרקעות שהם עידית בשל עולם, או הקרקע המעולה מהקרקעות שהם זיבורית בשל עולם. [↑](#footnote-ref-17)
17. ונפ"מ רבתא לדינא בזה הוא ע"ד שנתבאר לעיל סק"ו בהערה בגונא דיש לו עידית וב' בינוניות שוות או שיש לו עידית וב' זיבוריות שוות, דלמש"נ נמצא דכשיש לו ב' בינוניות שוות אין יכול הבע"ח לברור וליטול איזה מהן שיחפוץ, וכשיש לו ב' זיבוריות שוות יכול הבע"ח לברור וליטול איזה מהן שיחפוץ. [↑](#footnote-ref-18)
18. ואף שכתב הרמב"ם שם גם היו לו עידית וזיבורית והיו לו עידית ובינונית, אך היינו משום דבכה"ג שאין לו אלא ב' קרקעות נישומת הקרקע הפחותה בשל עולם, וכנ"ל, ושפיר חשבינן לה כבינונית או כזיבורית. [↑](#footnote-ref-19)
19. והיינו דאם דינא דבינונית וזיבורית בע"ח בבינונית אינו בכל גוונא אלא כשהיתה לו עידית ומכרה, ל"ה מצי הרמב"ם לכתוב בסתמא דבע"ח בבינונית, - אך למש"נ הרי לעולם הוא כן דכל שיש לו בינונית וזיבורית בע"ח בבינונית, אלא דלא משכח"ל אלא כשהיתה לו עידית ומכרה, ובזה שפיר יש מקום לומר דהרמב"ם כתב הברייתא כצורתה והיא מתפרשת כשהיתה לו עידית ומכרה. [↑](#footnote-ref-20)
20. וגדולה מזו כתב החזו"א בליקוטים סימן י"ט ד"ה הגרע"א וד"ה וכן ב"ח דאף למ"ד דבשלו הן שמין הוי עיקר השומא בשל עולם, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-21)
21. ומצאנו יסוד הדברים בד' החזו"א בליקוטים סימן י"ט ד"ה וכן ב"ח, עיי"ש שנקט דאף למ"ד דבשלו הן שמין הויא עיקר השומא בשל עולם, והא דכשיש לו בינונית וזיבורית גובה בע"ח מן הזיבורית, הוא משום דאין מחייבין אותו ליתן עידית דידי', וע"כ אם קנה אח"כ עידית, גובה הבע"ח מן הבינונית, כיון דגם מעיקרא הי' חייב בכך, אלא שהי' כאנוס, עיי"ש, ולהדיא בדבריו דאף דמשום זכות הבע"ח בבינונית הי' בדין שיגבה בינונית דעלמא, מ"מ כיון דהוי עידית דידי', איכא דין בחיוב דאין מחייבין אותו ליתן בינונית דידי'. [↑](#footnote-ref-22)
22. וי"ל כן מטעם אחר, דכיון דכבר נשתעבדה בינונית זו לבע"ח, אלא דאתינן עלה משום התקנה שישתייר ללוה את העידית, הרי דכל שמכר הלוה את העידית ליכא כלל להך דינא, דחשיב דנשתיירה העידית לבע"ח אלא שנשתמש בה ומכרה. [↑](#footnote-ref-23)
23. אמנם הנה הנתיה"מ בסימן ק"ב סק"ב כתב דהא דכשהיתה לו עידית ומכרה גובה בע"ח מן הבינונית, הוא משום דלאו כל כמיני' לקלקל שעבודו, ומה"ט הוא דכשנשתדפה אין גובה הבע"ח מן הבינונית, ולפי דבריו אין מקום לחלק בין היכא שמכר הלוה את העידית ועי"ז נעשית הבינונית כעידית, להיכא שקנה זיבורית ועי"ז נעשית הבינונית כעידית, דגם בכה"ג י"ל דלאו כל כמיני' לקלקל שעבודו. [↑](#footnote-ref-24)
24. וי"ל עוד עד"ז, והוא מתישב טפי בל' הראב"ד שכתב דבכה"ג לא נשתעבדה בינונית מעולם, דכיון דעיקר השעבוד שנשתעבדה לו הבינונית הוא כדי לגבות ממנה לבסוף את חובו, ע"כ כל שבשעת הגבי' אין עלי' תורת בינונית, וליכא לעיקר סיבת השעבוד, איגלאי מילתא דלא נשתעבדה לו מעולם, ורק כשבשעת הגבי' יש עלי' תורת בינונית, אלא דבאנו לדון דדינא הוא דאין גובה בע"ח מן העידית, בזה הוא דאמרינן דכל דבשעת ההלואה ל"ה עלי' תורת עידית כבר נשתעבדה לבע"ח. [↑](#footnote-ref-25)
25. ועד"ז נראה גם בביאור מש"כ הראב"ד בשלהי סוגיין דלמ"ד דבע"ח מדאורייתא בעידית, והא דתיקנו חכמים שלא יגבה אלא מבינונית הוא כדי שלא יראה אדם לחבירו שדה נאה וכו', הרי דכה"ג דאין לו אלא בינונית וזיבורית, אע"פ שזו הבינונית נעשית אצלו עידית גובה ממנו, שאין כאן כדי שלא יקפץ וילונו, שהרי עידית כזו מצויים הרבה בעולם, ואדינא מוקמינן לי', - ולמש"נ נראה דהיינו, דכיון דבכה"ג שאין לו אלא בינונית וזיבורית יש על הבינונית גם תורת בינונית, אלא דכיון דיש עלי' גם תורת עידית יש בזה להדין דאין בע"ח גובה מן העידית, הרי דבזה הוא דאמרינן דבכה"ג דליכא למיחש שמא יקפוץ וילונו, אין בזה להדין דאינו גובה מן העידית. [↑](#footnote-ref-26)
26. ובחי' הר"מ קזיס בסוגיין כתב בדעת הרמב"ם, דטעמא דהך ברייתא דבינונית וזיבורית בע"ח בבינונית, ולא אמרו דתיעשה בינונית שלו כעידית, הוא משום דכיון שאין כאן אלא ב' מיני קרקע והן בינונית וזבורית לגבי של עולם, אע"פ דבשלו הן שמין גובה מבינונית, שיותר ראוי לקרותן בינונית וזיבורית מלקרותן עידית ובינונית, - ולפי דבריו מתישב בפשיטות מש"כ הרמב"ם בפי"ט ה"א דלא יגבו לבע"ח אלא מן הבינונית שבקרקעותיו, שהרי הא דבבינונית וזיבורית גובה בע"ח מן הבינונית הוא משום דחשבינן לה כבינונית גמורה. [↑](#footnote-ref-27)
27. והנה אמנם בכתובות ק"י א' אמרו דכל דאית לי' לחד בינונית ולחד זיבורית, אם גובה בעל הזיבורית תחילה את הבינונית, אין חבירו חוזר וגובה אותה ממנו, משום שנעשית כעידית, וזה דלא כמש"נ בדעת הרמב"ם דמטעמא אחרינא הוא דאינו גובה אותה, - אך המאירי שם כתב דגירסת הספרים היא בע"א, ולפ"ז ניחא. [↑](#footnote-ref-28)
28. ועד"ז י"ל עוד, דדינא הוא דשומת הקרקעות לענין בינונית נקבעת בשעת ההלואה, וע"כ למ"ד דבשל עולם הן שמין, דגם בשעת ההלואה הי' תורת בינונית על בינונית של עולם, הרי דאף שלא גבאה אלא לאחר ההלואה גובה הבע"ח ממנה, - אך למ"ד דבשלו הם שמין דכל שאין לו אלא זיבורית יש עלי' תורת עידית, ובאנו לדון דכשגבה בינונית בחובו נימא דהזיבורית היא כזיבורית והבינונית היא כבינונית, הרי דבזה הוא דאמרינן דשומת הקרקעות נקבעת בשעת ההלואה. [↑](#footnote-ref-29)
29. ואמנם לעיל נתבאר כן בדעת הרמב"ם למש"כ הכס"מ והלח"מ בדעתו דהא דבינונית וזיבורית בע"ח בבינונית הוא כשהיתה לו עידית ומכרה, ולדעתם בלא"ה ל"ק ממש"כ הרמב"ם בפכ"ד דזה גובה בינונית וזה גובה זיבורית, - אך למש"כ המאירי בדעת הרמב"ם אין מקור לזה, ושפיר י"ל דאף כשאין לו אלא קרקע אחת שמין אותה בשלו וחשבינן לה כעידית, ומה"ט הוא דבב' בע"ח שהוציאו שט"ח זע"ז ויש לזה זיבורית ולזה בינונית זה גובה בינונית וזה גובה זיבורית, ואינו חוזר וגובה את הבינונית, כיון דבשעת ההלואה הי' על הזיבורית שבידו תורת עידית, וכמש"נ. [↑](#footnote-ref-30)