33 סימנים - רשימות
קטגוריות: ש_ס / לב בבא מציעא / ב_מ עניינים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / אבידה ומציאה

סימנים וסימנים, יל"ע אם תולין שאחד משקר או דאיתרמי, ומד' רא"ש שצריך לישבע מבו' דהנידון מי משקר, דאל"כ אין לו על מה לישבע שהרי אין העד מכחיש את דבריו, ואכתי הוא חידוש דלכאו' אי"ז מכחיש להעד, - שוב נתבוננתי דאי"ז ראי' כלל, דודאי מש"כ הרא"ש דצריך לישבע, היינו שהוא מכיר את החפץ בטב"ע, דכיון שהעד מעיד ע"פ טב"ע שהוא של אחד, הרי דאם אין חבירו נשבע שלא כדברי העד, נותנין אותו לזה שהעד מסייעו, וע"כ עליו לישבע שהוא מכיר בטב"ע שהחפץ שלו, ורק בכה"ג אין נותנין אותו לחבירו, וז"ב.

ומד' ראב"ד דבסימנים דאורייתא אין חילוק, נ' מוכרח דהנידון הוא משום דאיתרמי, דבהראי' דאינו משקר, ודאי דיש לחלק, דהסימנים המובהקים הוו ראי' טפי שאינו משקר, ובע"כ דהנידון הוא אי איתרמי, וכבר נת' במק"א דהא דבסימנים לא אמרינן דאיתרמי אחר כזה, הוא דין הכרעה שנתנה תורה דיש לתלות במה שידוע לנו, ואי"ז הסתברות במציאות, וע"כ בזה ס"ל להראב"ד דאין עדיפות לסימנים מובהקין טפי, ודו"ק.

עיקר הא דחלוקין הן זמ"ז הא דסימנים הוי ראי' דאינו משקר, והא דמכח הסימנים לא אמרינן דיש עוד חפץ אחר כזה, מבו' כן בכ"ד, חדא, במש"כ התוס' בדכ"ב: בדין אמר את האבידה דלא חיישינן שמשקר, והיינו משום דכלפי זה הוי זה כסימן וכמש"כ הגרע"א, ואילו כלפי החשש דאיתרמי ל"מ, משום דאין ע"ז תורת סימן, ונת' במק"א, דאף בחפץ שאינו מצוי כ"כ, ויתכן דטפי מצוי חפץ אחר שיש בו סימנים בינונים ממה שמצוי חפץ זה, מ"מ אין ע"ז תורת סימן, ואכמ"ל, - וכן מצינו במשקל, לפי הפי' הפשוט בד' התוס' בדכ"ג: דמשום דדרך לשקלו חיישינן דמשקר, אך לגבי החשש דאיתרמי הוי משקל סימן מובהק טפי, אך בד' הרמב"ן שם ובב"ב דקכ"ח. מבו' דגם בעדים אמרינן דבדבר שדרך לשקול מדה עדיפא, וצ"ל דכיון שדרך לשקלו עושים אותו כפי המשקל, וע"כ יש לחוש בזה טפי לאיתרמי, - וכן מצינו בסימן מקום לפמש"נ במק"א בדעת הר"ח והרמב"ן דטעמא דמ"ד דל"מ סימן מקום, אמרו בגמ' דכ"ג: דהוא משום דכ"ה דאיתרמי, ונראה מזה דלגבי חשש משקר אין לנו לחוש, אך חיישינן לאיתרמי. - וכן מצינו במטבע ששמו כתוב עלי', דלדעת הרמב"ן ודעימי' לא חיישינן למשקר, אלא חיישינן לאיתרמי. - וע"פ הנ"ל יל"ד בקו' רבינו יונה דמ"ט מדה הוי מובהק מסוגיא דב"מ, וכן במה שהוכיח מהכא דבמשקל ל"ה מובהק וא"כ ה"נ מדה, ולהנ"ל י"ל דכלפי חשש משקר הו"ל מובהק ? כעת לא הבנתי כוונת הדברים? ובמק"א נכתב, די"ל בגמ' ב"ב, דלגבי האיתרמי הוי משקל סימן גם לגבי ממון, וכ"כ הפרי יצחק, ע"כ. - ושו"ר בפרי יצחק שכבר כתב כן, דאף דסימנים מובהקין עדיפי טפי גם לגבי חשש משקר, כדמוכח מדעת הרא"ש דגם לרמאי ועכ"פ לסתם בנ"א נותנין בסימנים מובהקין, וכן מוכח מד' רבים מקמאי שכתבו כבר בתחילת הסוגיא דסימנים מובהקין מהני, והק' ג"כ דמ"ט לא משני בהא דחמור בסימני אוכף דאיירי בסימנים מובהקין, ובהא דדרשהו דאיירי בסימנים מובהקין, מ"מ תורת סימנים מובהקין לענין חשש משקר, ותורת סימנים מובהקין לגבי חשש איתרמי, אינו שוה, עיי"ש מש"כ בזה. - ועפי"ז יל"ד בנידון הנ"ל דסימנים וסימנים, היאך הוי הדין אם לגבי חשש משקר הוי סימנים דחד מובהקין טפי, ולגבי חשש איתרמי הוו סימנים דאידך מובהקין טפי, וצ"ע בזה.

ובעיקר הדברים דסימנים מועילין גם לגבי חשש משקר וגם לגבי איתרמי, אך לא תלו זב"ז במציאות וכנ"ל, צ"ע דא"כ מ"ט תלו ב' הנידונים זב"ז, הרי י"ל דלגבי חשש משקר מהני סימנים מדאורייתא ולגבי איתרמי ל"מ, וכן י"ל להיפך. - ונ' פשוט, דהנה בד' הראשונים מבו' דכל הצד דסימנים דאורייתא הוא משום דילפי' מאבידה, ולפ"ז הרי דע"כ תליא הא בהא, דאם באבידה ילפי' מקרא דמהני סימנים, הרי דמינה נשמע דמהני סימנים בין לגבי חשש משקר ובין לגבי חשש איתרמי, ואם לא מצינו דמהני סימנים באבידה, ואין לנו מקור דסימנים מועילין מדאורייתא, ל"מ הסימנים לא לגבי חשש משקר ולא לגבי חשש איתרמי.

בד' רא"ש בסימנים ועדים שהי' בידו, יל"ע למש"כ הראשונים דהסימנים הוו ראי' שנפל ממנו דאל"כ היאך ידע מן הסימנים, דא"כ מ"ט לא נימא דהסימנים עדיפי, עכ"פ למה שדן הגרע"א דסימנים עדיפי מעדי אריגה, - ועד"ז יל"ע בזה עדים וזה עדים וסימנים, דלכאו' אם לא איירי בעדי נפילה, מ"ט לא עדיפי העדים וסימנים, ולכאו' ל"ש ע"ז חזקת מר"ק, וצ"ע בזה.

בעיקר דינא דעדי אריגה ועדי נפילה, לכאו' מבו' מזה דחזקה כל מה שתח"י אדם שלו מהניא גם כשאין החפץ בידו, - אך הראב"ד כתב דהא דעדי נפילה עדיפי, הוא משום די"ל דארג לאחר, והרי דאם היינו יודעים שהי' שלו, ל"ה עדי נפילה עדיפי, וזה מקור לד' הגרנ"ט.

ואמנם אין הדבר ברור דתלי דין אבידה בדיני ממון דעלמא, וכבר עמד האולם המשפט דמשמע דעדי אריגה ועדים שהי' בידו, לא אמרינן דעדים שהי' בידו עדיפי, ורק עדי נפילה עדיפי, ולכאו' הרי גם בעדים שהי' בידו יש לו חזקת מטלטלין, - ומאידך כתב באולם המשפט דבדברים העשוים להשאיל ולהשכיר עדיפי עדי אריגה מעדי נפילה, ולכאו' הוא מוכרח כן, אך צ"ע מסתימת הדברים, וצ"ע בכ"ז.

שו"ר בשו"ת הב"ח סימן פ"ו שכתב דהא דינתן לעדי נפילה הוא משום דהמע"ה, ז"ל, ה"ט דינתן לבעל עידי נפילה דבממונא מדאורייתא נמי זה כלל גדול בדין המע"ה וכיון דאיכא עידי נפילה חשבינן לי' להאי דנפל מיניה כאלו היה מוחזק בטלי' שבידו וזה בא להוציא מידו והלכך ינתן לבעל עידי נפילה, עכ"ל.