18 בסוגיא דצלף ד - בטעם החילוק בין קפריסין לתמרות בברכתם, ובדין קליפות מראנצ_ן
קטגוריות: ש_ס / א ברכות / ברכות - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / כיצד מברכין

אור ליום ג' י"ד אלול תשע"א

א] לדעת תר"י והטור דס"ל דלדעת ר"א אף התמרות חייבין בערלה, ומ"מ אין מברכין עליהן בפה"א, ול"ה כקפריסין דכ"ה דהן חייבין בערלה, ה"נ מברכין עליהן בפה"ע, בפשוטו הטעם בזה, דהקפריסין הוו טפי עיקר הפרי מן התמרות, וע"כ מברכין על הקפריסין בפה"ע ועל התמרות בפה"א.

אך יל"פ עוד בזה, דלעולם ל"ה הקפריסין עיקר הפרי טפי מן התמרות, ואך דכיון דהוו שומר דהפרי אף דאין עליהן דין שומר לענין ערלה, אין מתחלק דינם מן הפרי עצמו, ומברכין עליהן בפה"ע, ויל"פ עוד עד"ז, דכיון דהוו שומר דהפרי, ע"כ לא אמרינן שאינם עיקר הפרי, ול"ד לתמרות דהוו פרי בפנ"ע, ואינו עיקר הפרי.[[1]](#footnote-2)

וגדולה מזו מצינו בד' הריטב"א בהל' ברכות פ"א ה"י, ז"ל, כל שומר פרי הראוי לאכילה דינו כפרי עצמו לענין ברכה וכו', ואע"פ שלענין ערלה אין דינו כפרי אלא בשומר המתקיים עד שיש לפרי דין פרי ליאסר מדין ערלה ושיהא בענין שאם יסתלק השומר ימות הפרי, שבכך הוא טפל לפריו, אבל לענין ברכה אין הפרש ביניהם ולעולם דינו כפרי עצמו אם הוא ראוי לאכילה ומברך בפה"ע וכו', וכן האוכל קפרס מצלף של ערלה, אע"פ שאין לו דין ערלה מברכין עליו בפה"ע וכו', עכ"ל,[[2]](#footnote-3) והרי דס"ל דמכח דהוי שומר אף דאין עליו דין שומר לענין ערלה, מברכין עליו ברכת הפרי, אף במקום שהוא עצמו אין תורת פרי עליו, ויל"פ כן בטעמא דהראב"ד שכתבו הראשונים משמו דאף לר"ע מברכין על הקפריסין בפה"ע, וכ"ה מבו' בד' הרא"ה, ולפ"ז מתישב משה"ק הראשונים ע"ז מסוגיית הגמ', ולפ"ד הריטב"א י"ל, דכל הא דמברכין ע"ז בפה"ע נתחדש אחר דפריך דתיפו"ל דשומר הוא, וע"כ שפיר י"ל, דגם לדעת ש"ר דפליגי ע"ז, וס"ל דלר"ע דהקפרס ל"ה פרי, אין מברכין עליו בפה"ע, מ"מ לדעת ר"א דחשיב כפרי, מהני הא דהוי שומר דמכח זה מברכין עליו בפה"ע, ולא אמרינן דהוי כפרי שאינו עיקר הפרי שאין מברכין עליו אלא בפה"א.

ב] ויש להביא מקור נאמן לזה, מד' המג"א סימן ר"ב סקי"ז והט"ז סימן ר"ד סקט"ו, שדנו לדמות דין קליפות מראנצי"ן לדין קפריסין, וכ"ה גם בד' הגר"ז סימן ר"ב ס"ט, וצ"ע מאן לימא לן דקליפות מראנצי"ן ראויים לאכילה באותה מידה דקפריסין ראויים לאכילה, וא"כ מהיכ"ת נדמי זל"ז.

ומבו' מזה להדיא דס"ל, דהנידון בקפריסין אם חשיבי כפרי, הוא משום דחשיבי כחלק מן הפרי, וזהו שדימו לזה דין קליפות הפירות, דלהצד דקפריסין חשיבי כחלק מן הפרי ומברכין עליהן בפה"ע, ה"ה דקליפות הפירות חשיבי כחלק מן הפרי ומברכין עליהן בפה"ע, וכ"ה בד' הגר"ז בסדר ברכה"נ פ"ו ס"ד, דהצד דמברכין על קליפות הפירות בפה"ע, הוא משום שהם "מכלל" הפרי עצמו.[[3]](#footnote-4)

ג] ונ' דזהו שהק' הט"ז שם ע"ד התוס' והרא"ש דס"ל דמברכין על קפריסין בפה"ע, ממש"א דקליפי ערלה אינם אסורין אלא משום רבויא דאת הטפל לפריו, ובפשוטו אינו מובן, הרי הא דבעינן לזה הוא משום דקליפי הפירות לא חזיין כ"כ, אך קפריסין דחזי לאכילה, שפיר מברכין עליו בפה"ע, ושו"ר שתמה ע"ז בנהר שלום שם, ועי' גם בדברי דוד בסוגיין ובדה"ח בקו"א להל' ברכות, שתמהו כעי"ז ע"ד הט"ז, ומבו' בד' הט"ז, דהצד דמברכין על הקפריסין בפה"ע, הוא משום דהוו מכלל הפרי, וגם לענין ערלה זהו טעמא דר"א דחייבין בערלה, וזהו שהק' ע"ז, מהא דלענין ערלה בעינן לרבויא דאת הטפל לפריו.

אך אכתי צ"ע, דמאי קשיא לי' ע"ד התוס' והרא"ש, הרי להדיא תניא הכי בברייתא דמברכין על הקפריסין בפה"ע, ופלוגתת הראשונים היא אם קי"ל כר"ע או כר"א, שו"ר לפרש בזה, דס"ל להט"ז דאה"נ לדעת ר"א גם בשאר קליפות ל"ב לרבויא דאת הטפל לפריו, ומברכין עליהן בפה"ע, וע"כ לא קשיא לי' אלא ע"ד התוס' והרא"ש שנקטו דקליפות הפירות איתרבו מאת הטפל לפריו ואין מברכין עליהן בפה"ע ובקפריסין ס"ל דמברכין עליהן בפה"ע, וצ"ע.

1. ומה"ט י"ל, דכל מש"כ הרמב"ן דר"א מחייב תמרות במעשר מדין ירק, הוא רק בתמרות, אך בקפריסין ודאי דחיובן הוא מדין פרי העץ, דא"א לחשוב האביונות כפרי העץ והקפריסין שהן השומר דהאבינות כירק, וע"כ פשיטא להגמ' דלר"א קפריסין חייבין בערלה ומברכין עליהן בפה"ע, אך בפשוטו א"צ לזה, אלא הא דפשיטא להגמ' כן, הוא משום דאל"כ הך ברייתא דתניא דמברכין עליהן בפה"ע אמאן תרמיי'. [↑](#footnote-ref-2)
2. ובערוך ע' צלף כתב, ז"ל, וגם על הקפרס שהוא שומר אביונות מברכין בפה"ע, שהוא שומר הפרי, עכ"ל, ולכאו' כונתו כד' הריטב"א, וכן פירש בעוללות אפרים דין ו' (יד:) ועיי"ש שתמה ע"ז, ובפי' הרשב"ץ פירש ג"כ שדעתו כדעת הראב"ד, עיי"ש.

   אך יל"פ בדבריו עפמש"נ בדעת התוס', והיינו דס"ל כדעת ר"א דהוא חייב בערלה, וע"כ חשיב כפרי לענין ברכה, ואך דמ"מ הי' בדין שלא יברכו עליו בפה"ע, משום שאינו עיקר הפרי, וכ"ה ל' הערוך שם דאביונות הם "עיקר הפרי" ומברכין עליו בפה"ע, ולזה מהני הא דהוי שומר. [↑](#footnote-ref-3)
3. שוב העירוני דיל"פ בזה, דלעולם עיקר פלוגתת ר"ע ור"א אינה אם הקפריסין הוי חלק מן הפרי או לא, שהרי פליגי אף בתמרות, ולדעת תר"י והטור פליגי בהו אף לגבי ערלה, (אך לדעת הרמב"ן דב' פלוגתי נינהו, ואה"נ מודה ר"א דתמרות אין חייבות בערלה, ניחא), אלא עיקר פלוגתייהו היא אם דברים הגדלים באילן דלא חזיין כ"כ יש עליהן תורת פרי או לא, ואך דאף לר"א דיש עליהן תורת פרי, מ"מ אין מברכין על התמרות בפה"ע משום שאינם עיקר הפרי, ומשא"כ בקפריסין דהוו כשומר לפרי, הוו מכלל הפרי, וחשיבי שפיר כעיקר הפרי, אך כ"ז הוא רק משום דתורת פרי עליהן, וע"כ לר"ע דאין תורת פרי עליהן, ל"מ מה שהן שומר לפרי, כיון דל"ה שומר גמור וכמש"א בסוגיין, וזהו שדימו לזה דין קליפות המראנצי"ן, דלדעת ר"א דכל הדברים הגדלים באילן יש עליהן תורת פרי, מלבד עלים שאינם בצורת פרי כלל, יש אף על הקליפות תורת פרי, וכיון שהן קליפות הפרי והוו מכלל הפרי, מברכין עליהן בפה"ע, ודו"ק.

   אך עכ"פ גם לפי דרך זו מבו' בדבריהם, דטעם החילוק בין קפריסין לתמרות, אינו משום דקפריסין חזו טפי, דא"כ מנא להו דקליפות המראנצי"ן דמו לקפריסין ולא לתמרות, אלא הוא משום שקפריסין הוו כקליפת הפרי, וע"כ חשיב שהן מכלל עיקר הפרי, ומשא"כ תמרות שהן עומדין לעצמן, ול"ה עיקר הפרי, וז"ב. [↑](#footnote-ref-4)