73 בדינא דהרשב_א דאינו חשוב אינו פוטר את החשוב דרך גרירה
קטגוריות: ש_ס / א ברכות / ברכות - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / כיצד מברכין

יום ועש"ק ויצא ו' כסליו תשע"ב

**א**

א] ברכות דמ"א., כתב בחי' הרשב"א, ז"ל, ומסתברא דאפי' לר' יהודה אם היו לפניו אתרוג וזית וקדם וברך על האתרוג אף על פי שאינו רשאי א"צ לחזור ולברך על הזית כיון שברכותיהן שוות והוא שנתכוון לפטור את הזית בברכת האתרוג וכו' אבל בלא מתכוון לא דאינו בדין שיפטור מי שאינו חשוב את החשוב דרך גררה אלא דרך כונה, והיינו נמי טעמא דההיא דהא משמע אפילו לת"ק פרפרת שהיא חשובה פטרה מעשה קדרה, אבל מעשה קדרה לא פטר את הפרפרת, ולפי פירוש זה אם היה אוכל תפוחים ובירך עליהן ואח"כ הביאו לפניו אגוזים אם התפוחים חביבים לו יותר פוטר את האגוזים בגררת ברכת התפוחים, אבל אם אינן חביבים אינן פוטרין את האגוזים אלא א"כ נתכוין להם מתחלה, עכ"ל.[[1]](#footnote-2)

והנה בביאור מש"כ הרשב"א דאף דאם לא נתכוין על החשוב אינו נפטר, משום דאינו בדין שיפטור מי שאינו חשוב את החשוב דרך גרירה, מ"מ אם נתכוין להדיא לפטרו ה"ה נפטר, יש שפירשו דהוא משום דבכה"ג שנתכוין להדיא לפטור את המין השני, חיילא מעיקרא עיקר הברכה גם על המין השני, וע"כ ל"ש בזה כלל דינא דאינו בדין שיפטור שאינו חשוב את החשוב, שהרי אין החשוב נפטר כלל מכח האינו חשוב, אלא הברכה חיילא מתחילה גם על החשוב.

ב] אמנם נראה דיש להוכיח דגם בכה"ג שנתכוין לפטור את החשוב, חיילא עיקר הברכה על האינו חשוב, ואין החשוב נפטר אלא מכח האינו חשוב.

דהנה הרשב"א לעיל מינה כתב, דטעמא דמ"ד דבאין ברכותיהן שוות דברי הכל מברך ע"ז וחוזר ומברך ע"ז, הוא משום דבשברכותיהן שוות דברכה דחד פטר אידך לגמרי הא מילתא חשיבא טפי ודינא הוא דחשוב ליפטר שאינו חשוב, אבל בשאין ברכותיהם שוות דלא פטר חד לחברי' וליכא אלא הקדמה בלחוד כיון דחביב ליה אידך עליה מברך ברישא והדר מברך אאידך וכו', עכ"ל, וכן פירש הרשב"א עוד בהמשך דבריו, ומבו' בד' הרשב"א דעיקר דין קדימה הוא משום דהברכה חלה על הראשון, ומכח זה נפטרים שאר המינים, וע"כ דינא הוא דחשוב ליפטר שאינו חשוב.

והנה הרי דין קדימה הוא אף היכא שהוא מתכוין לפטור את ב' המינים בברכתו, ואי נימא דהיכא דנתכוין להדיא לפטור את המין השני, חיילא עיקר הברכה אף על המין השני, לא הי' שייך בזה דין קדימה כלל, עכ"פ למ"ד דבאין ברכותיהן שוות מברך ע"ז וחוזר ומברך ע"ז, ובע"כ מזה דגם היכא שהוא מתכוין לפטור את ב' המינים בברכתו חיילא עיקר הברכה על המין הראשון, והמין השני נפטר מכח המין הראשון, וע"כ יש בזה לדין קדימה, דדינא הוא דחשוב ליפטר שאינו חשוב.

ג] עוד יש להוכיח כן, דהנה בשו"ע סימן ר"ו ס"ו כתב, נטל בידו פרי לאוכלו ובירך עליו ונפל מידו ונאבד או נמאס, צריך לחזור ולברך אע"פ שהי' מאותו מין לפניו יותר כשברך על הראשון, ובמש"ז שם סק"ח כתב, ז"ל, כי הרא"ש סובר "אפי' הי' דעתו בפירוש שיהא הברכה על הכל", הואיל ונטל א' בידו ועליו בירך עיקר הברכה כל שנפל מידו צריך על השאר ברכה תנינות, עכ"ל.

והנה אי נימא דהיכא דנתכוין להדיא לפטור את הפרי השני, חיילא מעיקרא עיקר הברכה גם עליו, הרי הי' בדין דאף אם נפל הפרי הראשון, מצי לאכול את הפרי השני, שהרי הברכה מעיקרא חלה עליו, ובע"כ דאף בכה"ג שנתכוין להדיא לפטור את הפרי השני, אין עיקר הברכה חלה אלא על הפרי הראשון, ומכחו נפטר הפרי השני, וע"כ כל שנפל הפרי הראשון צריך לחזור ולברך.

ד] עוד יש להוכיח כן, דהנה בשו"ע סימן ר"ו ס"ה כתב, אין מברכין לא על אוכל ולא על משקה עד שיביאוהו לפניו ברך ואח"כ הביאוהו לפניו צריך לברך פעם אחרת, אבל מי שברך על פירות שלפניו ואח"כ הביאו לו יותר מאותו המין או ממין אחר שברכתו כברכת הראשון א"צ לברך.

והנה בפשוטו הא דאם בירך על פירות שלפניו ואח"כ הביאו לו יותר א"צ לברך, הוא משום דהא דאין מברכין על אוכל ומשקה עד שיביאוהו לפניו, היינו דאין הברכה חלה אלא על דבר שלפניו, וע"כ כ"ז הוא בפרי שאוכל תחילה שבעינן שתחול עיקר הברכה עליו, אך בפירות שהביאו לו אח"כ שאין עיקר הברכה חלה עליהן אלא הן נפטרין דרך גרירה, ל"ב שיהיו לפניו.

ולפ"ז הרי דאי נימא דהא דאם נתכוין להדיא לפטור את החשוב מהני, הוא משום דבכה"ג חיילא עיקר הברכה גם על החשוב, הי' בדין דניבעי שיהא החשוב לפניו, ובד' הרשב"א מפורש דכל שהי' דעתו לפטור את האגוזים ה"ה נפטרים אף שלא היו לפניו,[[2]](#footnote-3) ובע"כ מזה דהא דאם נתכוין לפטור את החשוב מהני, אי"ז משום דעיקר הברכה חלה גם החשוב, אלא אף דעיקר הברכה חלה על שאינו חשוב, מ"מ בכה"ג פוטר שאינו חשוב את החשוב.

ה] עוד יש להוכיח כן, דאי נימא דהא דכשנתכוין לפטור את החשוב מהני, הוא משום דבכה"ג חלה עיקר הברכה גם על המין החשוב, הי' בדין שאם הפסיק בשיחה קודם אכילת המין החשוב, הו"ל כשח בין ברכה לאכילה דחוזר ומברך, וזה לא שמענו.

וראיתי בס' ישועת דוד או"ח סימן ה' שעמד בכעי"ז בדינא דהשו"ע סימן ר"ו דאם בירך בפה"א על פה"א ונתכוין להדיא לפטור את פה"ע דמהני, ונקט בישועת דוד שם דהוא משום דכה"ג חיילא עיקר הברכה גם על פרי העץ, ודן דלפ"ז אם יפסיק בשיחה בין אכילת פה"א לאכילת פה"ע, לא יפטר פה"ע, דבכה"ג ל"מ חיילא הברכה על פה"ע, כיון שהפסיק בשיחה בין הברכה לאכילה זו, וכתב דאי"ז כן, אלא כל עיקר דין הפסק בין ברכה לאכילה, הוא משום דבכה"ג נתבטלה הברכה, אך כל שיש עלי' תורת ברכה, שפיר מהניא לפטור אף אם שח ביניהם, עיי"ש בכל דבריו.

ויש להוסיף, דבפשוטו זהו ביאור דעת הרוקח שהביא הרמ"א בסימן קס"ז דאם טעם המברך ואח"כ שחו המסובין קודם שטעמו הם, אינם צריכים לחזור ולברך, וכ"כ גם המאירי בפסחים דק"א. ובהלכות ברכות להריטב"א, והיינו משום דכיון דכבר טעם המברך, כבר חלה הברכה, ותו מהניא לפטור אף אכילות אחרות, ואף ששחו בין הברכה לאכילות אלו.[[3]](#footnote-4)

אמנם מד' הרי"ד בס' המכריע סימן ס"ו שכתב דהא דשח בין שחיטה לשחיטה חוזר ומברך, הוא משום דהו"ל כשח בין ברכה למצוה, וכן נת' במק"א בד' הרא"ש בפ' כיסוי הדם, דבב' כסויים דבעינן שתחול הברכה על שניהם, כל שסח בין כיסוי לכיסוי ודאי דחוזר ומברך משום דהוי כשח בין ברכה למצוה, מוכח דאף כשחלה הברכה כבר ותורת ברכה עלי', מ"מ ל"מ לפטור מצוה אחרת אם הפסיק בשיחה ביניהם, וכן נ' גם ממש"כ כמה מקמאי דהא דשח בין תפילין לתפילין חוזר ומברך, הוא משום דהוי כשח בין ברכה למצוה, ונת' בזה במק"א, והרי דאף דכבר חלה ברכת להניח ותורת ברכה עלי', מ"מ אינה פוטרת את תפילין ש"ר אם הפסיק בשיחה.

ולפ"ז הרי הדר יש להוכיח, דאי נימא דהא דהיכא דנתכוין לפטור את המין החשוב ה"ה נפטר, הוא משום דבכה"ג חיילא עיקר הברכה גם על המין החשוב, מ"ט ה"ה נפטר גם כשהפסיק בשיחה קודם אכילת המין החשוב.

אך העירוני די"ל בזה, דאף אם כשנתכוין לפטור את המין השני חיילא עיקר הברכה גם על המין השני, לאו היינו דחיילא הברכה על המין הראשון בפנ"ע ועל המין השני בפנ"ע, אלא היינו דחיילא עיקר הברכה על כל אכילתו, דומיא דמברך על המצוה, דחיילא הברכה על כל המצוה, וע"כ אף אם שח קודם אכילת המין השני אינו חוזר ומברך, דומיא דשח באמצע המצוה דאינו חוזר ומברך.

ולפ"ז גם יל"ד במש"נ לעיל להוכיח ממה דל"ב שיהא המין השני לפניו, די"ל דאף דעיקר הברכה חלה גם על המין השני, מ"מ כיון דהיינו דעיקר הברכה חלה על כל אכילתו, סגי במה שתחילת אכילתו היא לפניו, וצ"ע בזה.

ז] אמנם העיקר נראה, דודאי גם היכא שנתכוין לפטור את המין השני החשוב, חלה עיקר הברכה על המין הראשון ומכחה נפטר המין השני, והא דבכה"ג מהניא הברכה לפטור את המין השני, ולא אמרינן דאינו בדין שיפטור שאינו חשוב את החשוב, הוא משום דכל הא דאינו בדין שיפטור שאינו חשוב את החשוב הוא רק בדרך גררה, ולא בדרך כונה שנתכוין להדיא שתיפטר גם שאר האכילה מכח ברכתו.

וכ"ה מדוקדק קצת בל' הרשב"א שכתב דאינו בדין שיפטור מי שאינו חשוב את החשוב דרך גררה אלא דרך כוונה, ומ' דכל הא דאינו בדין שיפטור מין שאינו חשוב את החשוב הוא רק בדרך גררה ולא בדרך כונה, דאי נימא דבדרך כונה לא חשיב כלל דשאינו חשוב פוטר את החשוב, הול"ל דאינו בדין שיפטור שאינו חשוב את החשוב, אלא שיברך על החשוב.

ח] ונפ"מ רבתא לדינא בזה, הוא היכא שבירך על שאינו חשוב ונתכוין להדיא לפטור את החשוב, ואח"כ הביאו לפניו עוד מאכלים אחרים חשובים, ויש להסתפק אם הן נפטרין בברכתו.

וכמדומה דהדבר תלוי בנידו"ז, דאי נימא דהא דכשנתכוין להדיא לפטור את החשוב מהני, הוא משום דבכה"ג חלה עיקר הברכה גם על המין החשוב, הרי ממילא דשפיר תועיל הברכה לפטור גם מאכלים אחרים חשובים, שהרי ל"ב שיפטור האינו חשוב אותם, אלא הם נפטרים מכח המאכל החשוב שנתכוין לפטרו, אך לפמש"נ דאף בכה"ג שנתכוין להדיא לפטור את החשוב, חיילא עיקר הברכה על המאכל הראשון, ואך דבדרך כונה פוטר שאינו חשוב את החשוב, הרי דאין נפטר אלא אותו המאכל שנתכוין לפטרו, אך שאר המאכלים החשובים שלא נתכוין לפטרם, אינם נפטרים, דאינו בדין שיפטור שאינו חשוב את החשוב דרך גררה, אא"כ נימא דיש גרירה לגרירה, וזה רחוק, וז"ב.[[4]](#footnote-5)

ט] עוד נראה לדון לפ"ז, דהנה בחי' הרשב"א בסוגיין כתב בתו"ד, ז"ל, וה"ה באתרוג וצנון שאין ברכת צנון פוטרת את האתרוג, דלא אמרו אם בירך על פירות האילן בפה"א יצא אלא במברך עליו ממש, עכ"ל, ולכאו' משמע מדבריו כמש"כ השאג"א, דכל שבירך בפה"א על פה"א לא פטר את פרי העץ אף אם נתכוין לפטרו.[[5]](#footnote-6)

ואמנם הנה אי נימא דכל שנתכוין להדיא לפטור את המין השני, חלה עיקר הברכה עליו, הרי י"ל דזה נכלל במש"כ הרשב"א מברך עליו ממש, אך למש"נ דאף בכה"ג שנתכוין להדיא לפטרו חלה עיקר הברכה על המין הראשון ומכחו נפטר המין השני, הרי דממש"כ הרשב"א דאין פה"ע נפטר בברכת בפה"ע אלא במברך עליו ממש, יש ללמוד דכל שבירך בפה"א על פרי האדמה ונתכוין לפטור את פרי העץ, אינו נפטר, שו"ר במאמ"ר סימן ר"ח סוסקל"א שכתב לפרש גם בד' הרשב"א דאם נתכוין לפטור את פרי העץ ה"ה נפטר, והוכיח כן מד' הארחות חיים שהביא כן בשם הרשב"א.

**ב**

י] בתשו' גו"ר כלל א' סימן ז' בתשו' מהר"י הלוי כתב בדינא דהרשב"א, דאם אוכל אצל בעה"ב, כיון דאתא דבעה"ב סמיך, הוי כאילו נתכוין בפירוש לפטור כל מה שיביאו לו, והובא בגל' הגרע"א סו"ס רי"א ובביאוה"ל שם, וכ"כ גם בס' יד הקטנה פ"ה סק"ז.

והדברים צ"ב, שהרי בפשוטו נ' בד' הרשב"א, דלא סגי במה שהיתה דעתו לאכול את החשוב, אלא בעינן שיהא דעתו לפטרו, וא"כ מה מהני לזה הא דאתכא דבעה"ב סמיך, הרי לכאו' כל הא דאתכא דבעה"ב סמיך הוא שדעתו לאכול מה שיביא לו בעה"ב, אך מהיכ"ת נימא שדעתו לפטור כל מה שיביא לו בעה"ב, דלא עדיף מה שדעתו לאכול מכח דאתכא דבעה"ב סמיך, ממה שחשב בעצמו לאכול, ואם מה שחשב לאכול אינו נפטר אם לא נתכוין לפטרו, ה"נ בדין דמה שדעתו לאכלו מכח דעת בעה"ב, אינו נפטר.

ולכאו' מוכח מדבריהם דס"ל דאין הדין כן, אלא כל שהי' דעתו לאכול את החשוב, ה"ה נפטר, וכל מש"כ הרשב"א דאין החשוב נפטר, הוא רק כשלא הי' דעתו עליו לאכלו.[[6]](#footnote-7)

אך מלבד דצ"ע ממשמעות ל' הרשב"א דבעינן שיהא דעתו לפטרו, צ"ע טפי דבד' הגו"ר שם מבו' דמדמי דינא דהרשב"א לדינא דבירך בפה"א על פרי האדמה דלא פטר את פרי העץ אלא בשנתכוין לפטרו, והנה הרי התם ודאי דלא סגי במה שדעתו לאכלו, אלא אינו נפטר אלא בשהיתה דעתו לפטרו, וא"כ אם דינא דהרשב"א הוא דומיא דהך דינא, הי' בדין דגם בדינא דהרשב"א לא יפטר החשוב אלא בשהיתה דעתו לפטרו.

יא] וע"כ נראה בדעתם, דלעולם ביסוד הדין אין החשוב נפטר אלא בשהיתה דעתו לפטרו וכל' הרשב"א, ואך דדעת האדם היא לפטור אלא כל מה שדעתו לאכול, ואף אם לא חשב ע"ז להדיא, מ"מ יש ע"ז דעת כללית, וע"כ כל שדעתו לאכול את החשוב, חשיב דדעתו לפטרו, וה"ה נפטר, וע"כ נמי כל דסמיך אתכא דבעה"ב, יש בדעתו לפטור את כל מה שיביא לו בעה"ב, וע"כ חשיב כדעתו לפטור את החשוב דה"ה נפטר.

ולפ"ז ניחא, דהגם דביסוד הדין הוי דינא דהרשב"א חד דינא עם הא דבירך בפה"א על פרי האדמה דאינו פוטר את פרי העץ, מ"מ חלוקין הן לענין זה, דהתם לא סגי במה שדעתו לאכול את פרי העץ, דכיון דאי"ז ברכתו הראוי', ודאי דאף שדעתו לאכלו, אין בכלל דעתו לפטרו בברכתו, וע"כ אינו נפטר אלא כשחשב להדיא לפטרו, ומשא"כ בבירך על שאינו חשוב, הרי דכל שדעתו לאכול את החשוב, יש בכלל דעתו לפטרו בברכתו, וע"כ ה"ה נפטר, וכמש"נ.

יב] ואם כנים הדברים נמצא, במה שדן הפמ"ג בפתיחה בדין בירך בפה"א על פרי האדמה, אם הוא פוטר בודאי לדבר שהוא ספק פרי העץ, דמברכין עליו בפה"א מספק, ולפמש"נ נמצא, דאף אי נימא דאינו פוטרו בודאי אא"כ הי' דעתו לאכלו, אך ל"ב שיהא דעתו לפטרו, דכיון דבפועל דינו הוא לברך עליו בפה"א, הרי דכל שדעתו לאכלו יש בכלל זה דעת לפטרו, וכנ"ל.

אמנם הנה בד' הפמ"ג שם לא משמע כן, ונ' דהפמ"ג אזיל לטעמי', דבדבריו בסימן ח' סוסקט"ו נ' להדיא דבדינא דהרשב"א לא סגי במה שדעתו לאכלו ודחשבינן לה כדעתו לפטרו, אלא בעינן שתהא דעתו להדיא לפטרו, עיי"ש, וע"כ ה"נ י"ל דבירך בפה"א על פרי האדמה, אינו פוטר בודאי לפרי שהוא ספק פרי העץ, אא"כ נתכוין לפטרו.

וכד' הפמ"ג מצינו גם בד' הגר"ז בסדר ברכה"נ פ"ט, ז"ל, מי שבירך על הפירות שלפניו ואח"כ הביאו לו יותר מאותו המין או ממין אחר שנפטר בברכת הראשון כגון שברכותיהן שוות או שהראשון עיקר והשני טפל א"צ לחזור ולברך אפילו הביאו לפניו ממין האחר אחר שכלה הראשון שכבר אכלו כולו והוא שכשבירך היתה דעתו גם על השני לאכול "אפי' ל"ה בדעתו בפירוש לפוטרו בברכה זו", אבל אם ל"ה דעתו עליו בשעת הברכה וכו', וכ"ז כשהראשון והשני הם שוים בחשיבות וכו', אבל אם היה להשני דין קדימה על הראשון אף על פי שהיו שניהם לפניו בשעת הברכה, אין ברכת שאינו מוקדם פוטרת את המוקדם לברכה אא"כ "נתכוין לפוטרו בפירוש בברכה זו" וכשנתכוין לפוטרו פוטרו אפילו לא היה לפניו בשעת הברכה, עכ"ל.

ומבו' בדבריו להדיא, דאף דבהביאו לפנו פירות אחרים סגי במה שהיתה דעתו לאכלן אף שלא היתה דעתו בפירוש לפטרן, מ"מ בדינא דהרשב"א לא סגי בזה, ואין החשוב נפטר אא"כ נתכוין לפטרו בפירוש בברכה זו, וזה כד' הפמ"ג.

יד הקטנה פ"ה סק"ז חילק בד' הרשב"א, דכשהם לפניו ה"ה פוטר אף כשהם שוים, ורק אם השני חשוב טפי אינו נפטר, אך כשאינם לפניו אינו פוטר אלא בשהוא חשוב טפי, וכתב שם עוד דהביאו לפניו מאותו המין שלא הי' לפניו ה"ה פוטרו וכסברת בעה"ע, עיי"ש, וכתב עוד דאף דבכה"ג שהביאו לפניו אחר שכלו הראשונים וכו', הו"ל כהיסה"ד, מ"מ מבו' בד' הרשב"א דלי"ב לדינא דהיסה"ד, אך כ"ז בקביעות, אך בלא קבע עצמו כלל הו"ל כהיסה"ד.

תהל"ד ר"ו סק"ד נקט דב' מיני יין חשיבי כב' מינים, ועפי"ז יל"ד בדינא דהרא"ש ביין ישן ויין חדש, אם יש בזה לדינא דהרשב"א, והיינו שהרי נחלקו המג"א והא"ר סו"ס ר"ו אם דינא דהרשב"א הוא גם במין א', עיי"ש, והובא במ"ב שם ונרמז גם בדבריו בסו"ס רי"א.

1. והנה הרמ"א בסימן רי"א הביא לדינא דהרשב"א, ובד' הפוסקים לא מצינו שכתבו דיש החולקים על דבריו, מלבד הגר"ז בסדר ברכת הנהנין פ"ט ה"ז שכתב דיש חולקים ע"ז, ועי' בדברינו בדין קדימה סימן א' סק"ו מש"נ די"ל דלדעת הרא"ש אין מקור לעיקר דינא דהרשב"א, ובמרומי שדה דמ"ב. כתב על דינא דהרשב"א דלא ראינו נוהגין כן, ועיי"ש שכתב דלדידן אין מקור להך דינא מפרפרת. [↑](#footnote-ref-2)
2. והנה אמנם יש לדחות דאיירי בגוונא שהוא ודאי שיובא אצלו כגון שהוא בחדר הסמוך לו וכיו"ב, שכתב במ"ב שם סקי"ט דהפמ"ג צידד דא"צ לחזור ולברך, אך סתימת ד' הפוסקים נראה דדינא דהרשב"א דאם נתכוין לפטרו ה"ה נפטר, הוא אף בשלא הי' לפניו ולא הי' ודאי שיובא אצלו. [↑](#footnote-ref-3)
3. וזה מתבאר לפמש"נ במק"א מד' הרא"ש בפ' כיסוי הדם שלמד מהא דתניא די' בנ"א שעושין מצוה א' ברכה א' לכולן, כ"ש יחיד שעושה מצוה אחת ב' פעמים בלא היסה"ד שאינו מברך אלא פעם א', ומבו' מזה דבי' בנ"א שעושין מצוה שאחד מוציא את כולן בברכתו, לאו היינו דחשיב כבירך כל א' וא' ברכה בפנ"ע מדין שומע כעונה, אלא היינו דברכת המברך מועלת להוציא את כולם, ואכמ"ל. [↑](#footnote-ref-4)
4. ושו"ר בישועת דוד סימן א' שכתב דאם בירך בפה"א וכיון לפטור את פה"ע, שוב נפטר גם פה"ע אחר בגרירה, ודוקא שיאכל תחילה את פה"ע שכיון עליו, עיי"ש, וכ"ז הוא לפ"מ שנקט שם דבכה"ג שכיון על פרי אחר חיילא עיקר הברכה גם על הפרי השני, אך למש"נ יש לדון בזה וכנ"ל. [↑](#footnote-ref-5)
5. וזה דלא כמש"כ הב"י מד' תר"י, דאם נתכוין לפטרו נפטר, ואמנם דהי' מקום לדון לפרש בד' תר"י דאין כונתו לכך, עיי"ש, אך בספר הפרדס שער י' כתב בשם רבינו יונה כן, ועי' גם בד' הרא"ה והמיוחס לריטב"א שכתבו כן להדיא שאם נתכוין לפטרו ה"ה נפטר. [↑](#footnote-ref-6)
6. שוב הראוני דכ"ה בהגהות הסמ"ע סימן ר"ו ס"ה, שכתב עמש"כ הרמ"א דטוב ליזהר לכתחילה להיות דעתו על כל מה שיביאו לו, וכתב הסמ"ע, ז"ל, ואז אפי' אותו שהובא אח"כ הוא חביב יותר א"צ לברך, נ"ל, עכ"ל, ורמז לזה גם בהגה' הסמ"ע בסימן רי"א ס"ה, והנה לכאו' ממה שהוצרך הסמ"ע לחדש לזה, והרי להדיא כתב הרמ"א בסימן רי"א ס"ה דאם עבר ובירך על שאינו חשוב פטור את החשוב אם הי' דעתו עליו בברכתו, נ' דהוא משום דהכא דעתו לאכול מה שיביאו לו, אך ל"ה דעתו לפטרו, וזהו שהוצרך הסמ"ע לחדש דסגי בזה לפטור אף את החשוב.

   אך באמת נ' דאין מכוון הסמ"ע לזה, שהרי באופן הרגיל כל שמכוין בדעתו על כל מה שיביאו לו, היינו דהוא מכוין לפטור את כל מה שיביאו לו, אלא נ' דמכוון הסמ"ע הוא, דאף דלא חשב להדיא על דבר זה, אלא חשב לפטור מה שיביאו לו, ה"ה פוטר אף את החביב, ולא אמרינן דכל שלא חשב להדיא לפטרו, אינו נפטר, דומיא דבירך בפה"א על פרי האדמה, דודאי אינו פוטר את פרי העץ, אף אם היתה דעתו לפטור כל מה שיביאו לו, וז"ב. [↑](#footnote-ref-7)