40. כיבוס בעור ודין שירה בכיבוס
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / מלאכות שהיה והטמנה / הרב מאיר קאופמן / שיעורים

כ"ז אלול ע"ג

**בדין כיבוס בעור ובדין שרייתו זהו כיבוסו**

**סוגית הגמ' בזבחים ומה שיש להעיר בזה**

א] מבואר במשנה זבחים צ"ג: לענין המצוה של כיבוס דם חטאת שזה בבגד בעור ובשק ומבואר ששיך כיבוס בעור והגמ' שואלת דבשבת קמ"ב: מבואר שמותר לתת מים על כר של עור חזינן שאין כיבוס בעור והגמ' בתחילה מביאה מחלוקת תנאים לגבי דם חטאת האם בעור יש דין כיבוס ומבארת שבזה נחלקו המשנה בזבחים ובשבת והגמ' מביאה מעשה שרב שרה נעליו במים ומבארת שזה כמשנה דשבת ורבא אחרי זה דוחה שברך לכו"ע יש כיבוס והמחלוקת בקשה ולפ"ז ברך אסור שריה והגמ' שואלת שהרי כר זה רך ומבואר שמותר שריה והגמ' אומרת אלא אמר רבא כל כיבוס דלית ביה כסכוס אינו כיבוס ומה שרב התיר לשרות הנעל במים ולא לכבס או שזה היה ברך או בקשה וכר"מ שיש כיבוס בקשה והגמ' שואלת שא"כ גם בגד יהיה מותר לשרות והגמ' עונה בגד שריתו זהו כיבוסו ואחרי זה הגמ' מביאה שרבא דרש מותר לכבס מנעל בשבת והגמ' שואלת עליו מרב שהתיר רק לשכשך והגמ' אומרת שרבא חזר בו ודרש שאסור לכבס מנעל בשבת עכת"ד הגמ'

והנה בפשוטו מסקנת הגמ' שלענין כיבוס בעור אם זה רך ודאי שיש בזה כיבוס ואם זה קשה מחלוקת ר"מ ורבנן וכמן לענין דם חטאת ועיין שאלתות שפסק כר"מ, וברש"י והר"ן בשבת מבואר שפסקו כרבנן ולכן התירו בקשה, וברי"ף וברא"ש סתמו לאיסור ולא חילקו בין רך לקשה ויתכן שפסקו כר"מ אמנם הרמב"ם בהלכות מעשה הקרבנות פסק כרבנן ובכל אופן פה סתם לאיסור ויעוין בבה"ל שטעמו שסתימת לשון רבא שבכל מקרה אסור ועוד דרבא יכל להעמיד את דבריו בקשה אלא בהכרח שגם כה"ג חזר בו ואסר והנה הרמב"ם הביא את הכל בפכ"ב בדיני השבותים ומשמע שזה רק אסור מדרבנן והבה"ל ביאר שרק ביחס לקשה כתב שזה דרבנן אבל ביחס לרך זה דאוריתא אמנם הגר"ז נקט שכונתו שגם ברך זה דרבנן וצ"ל שהגמ' חזרה בה מהדמיון לדם חטאת ורבא בתחילה רצה להתיר לגמרי וסתימת דבריו בכל עור וחזר בו שיש בזה איסור מדרבנן

והנה צ"ב בתחילת הסוגיא שהגמ' ביארה שהמשנה בשבת חולקת על המשנה בזבחים וס"ל שאין כיבוס בעור א"כ למה רק שריה מותר ומפורש ברש"י שגם בצד זה רק שריה מותר ולא כיבוס כמדויק במשנה וכן צ"ב כשרבא העמיד המשנה בשבת בעור קשה וכרבנן א"כ למה כיבוס אסור ואם יש סברא ששבת יותר חמור מדם חטאת א"כ למה הגמ' במסקנה משנה ומדמה שבת לדם חטאת עוד צ"ב דהגמ' בהמשך אומרת אלא אמר רבא כל כיבוס שאין בו כסכוס זה לא כיבוס והגמ' שואלת מבגד ועונה בגד שריתו זהו כיבוסו וצ"ב איך רבא אומר בתור כלל הרי זה רק בעור ועוד הגמ' עונה רבא לטעמיה דבגד שרייתו זהו כיבוסו הרי גם בתחילה ידענו דבר זה ורבא רק צמצם החידוש שבעור זה לא כך

**שיטות הראשונים בדין שריתו זהו כיבוסו והאם זה גם בסחיטה והביאור בזה**

ב]והנה בעיקר הדין המבואר בסוגין דשרייתו זהו כיבוסו הקשו הראשונים מהרבה מקומות דמבואר שמותר לשרות בגד במים ויש רק חשש שמא יסחוט עוד הקשו מכל סיפוג הידים באלונתית ומצאנו בזה כמה ישובים בראשונים

א.עיין רמב"ם שבאמת לא הזכיר בשום מקום הדין ששריתו זהו כיבוסו ועיין נשמת אדם שדן שס"ל שבאמת כל הסוגיות חולקות על סוגיא דזבחים וס"ל שלא אמרינן שריתו זהו כיבוסו

ב. שיטת היראים שבאמת תמיד שריתו זהו כיבוסו והגמ' מדברות בבגד עור והוסיף שבמים מועטים אין דין שריתו זהו כיבוסו ולכן מותר לקנח ידיו ועל דרך זה מובא בתו"י ביומא בשם ר"ת שיש הבדל בין סוגי הבגדים שיש שעל ידי שריה הם לא מתנקים וכן הביא הטור מהמהר"ם מרוטנבורג לחלק בין בגד צמר לבגד פשתן

ג.עיין ריב"א הובא בסמ"ג ובאו"ז ובהגהות מימוני פכ"ב משבת דרק בכונתו לכיבוס אמרינן שריתו זהו כיבוסו אבל כל שאין כונתו לזה לא חשיב כיבוס ועיין ביאור הגר"א סימן שי"ט ובגר"ז קו"א א' שביארו שזה כמו מצרף שכתב במ"מ שאין לזה חשיבות מלאכה אלא אם כונתו ליצירה שנעשית

ד.עיין ברא"ש ביומא ע"ז: ובעוד ראשונים שהביאו לחלק שרק בבגד שיש עליו לכלוך אמרינן שריתו זהו כיבוסו אבל בגד שאין עליו לכלוך לא אמרינן שריתו זהו כיבוסו

ה. ע"ש שהביא מר"ת שגם בגד נקי אמרינן שריתו זהו כיבוסו אבל כל שעושה בדרך לכלוך אין בזה דין שריתו זהו כיבוסו ולכן מקנח ידיו או עובר בנהר שזה נחשב דרך לכלוך איטן בזה שריתו זהו כיבוסו

והנה בעיקר ההגבלות הנ"ל בפשוטו הוא רק במעשה ששריה אבל לענין סחיטה או כסכוס לא מצאנו סברות הנ"ל ושם בכל אופן אסור וכגון בסברת הסמ"ג שאם אין כונתו מותר והרי בספוג ומסוכריתא דנזיתא שכתבו שאסור מצד פס"ר הרי כאן ודאי שאין כונתו לפעולת הנקיון שבסחיטה ובכל אופן חשיב ליבון ולדעת הרמב"ם הכל מצד מלבן וכן לענין הסברא שבגד נקי אין בזה איסור על זה עצמו כתב הרמ"א שאם זה מים מרובים אסור שמא יסחוט וכן הוא פשטות הגמ' שעל המקרים שמותר שריתו מבואר שמא יסחוט אמנם למבואר ברא"ש שמדובר שיש על זה שחרות יתכן שזה לא יורד בשריה אבל זה יורד בסחיטה אמנם סתימת הראשונים שגם בבגד נקי לגמרי יש הדין שמא יסחוט ולא מצאנו בזה שום היתר ועיין גר"ז שנקט שלשיטות האוסרות זה גם בבגד נקי לגמרי מצד שזה מצהיל דהינו שמשמעות הדברים שנידון הראשונים היה גם בזה אמנם עיין מ"ב סימן תקכ"ו שנקט שגם סחיטה מותר בבגד נקי וצ"ע

והנה מבואר בגמ' שמותר לסנן מים במשמרת וצ"ב למה אין בזה שריתו זהו כיבוסו ועיין טור שביאר שכיון שזה עומד לכך אין בזה דין שרייתו זהו כיבוסו אמנם בפשוטו זה לא היתר לגבי לסחוט דהרי ספוג עומד לספוג בו מים ובכל אופן דנו מצד מלבן וכן המ"ב שם מפורש לאחר שהביא הטור המשיך לדון למה אין בזה חשש שמא יסחוט וצ"ב החילוק ולענין מסוכריתא דנזיתא הר"ן כתב סברא זו שאין זה דרך ליבון [עיין בדבריו סוף פ' שמונה שרצים] והעתיקו הגר"ז ש"כ סכ"ד אמנם הבה"ל שם ד"ה יש כתב שכל הראשונים לא ס"ל כן ובהכרח שמחלק בין שריה לסחיטה

עוד מצאנו דנחלקו הראשונים האם יש סחיטה משוטם ליבון בשאר משקים אמנם עיין שער הציון שי"ט סקכ"ט דהביא מהיראים ששריה ודאי שאין איסור וצ"ב כנ"ל דעד כמה שאין סברא שזה נשאר מלוכלך על ידי שאר משקין א"כ למה לגבי סחיטה זה אחרת

והנה בפשוטו הביאור בכל הנ"ל על דרך הגר"א הנ"ל ששריתו אין לזה חשיבות כיבוס כל כך ולכן רק במקום שהתועלת שלו גדולה יש לזה חשיבות ולכן בבגד נקי או בגד שעומד לכך או בשאר משקין שיש קצת נקיון אין לזה חשיבות כיבוס אמנם בסחיטה וטכסכוס שהתועלת גדולה חשיב תמיד כיבוס אמנם עדין צ"ב מאן מפיס שבסחיטה יש יותר נקיון משריה תמיד ולכאורא יש מקום לבאר שעיקר מלאכת כיבוס זה דרך מעשה כיבוס וזה עיקר האב מלאכה אלא דנתחדש שכל פעולת נקיון בבגד גם אם זה לא מעשה כיבוס אסור מצד התוצאה שיש כאן בגד נקי אלא שבזה חלוק דרגת היצירה הנצרכת דבמקום שעושה מעשה כיבוס בזה יש חשיבות ליצירה תמיד משא"כ במקום שלא עושה מעשה כיבוס אלא שכל הסיבה שזה אסור מצד התוצאה בזה רק על כמה שהוא מחשיב היצירה שנעשית חשיב מלאכה [ובל"א אפשר לומר שכל שלמעשהו יש שם כיבוס זה עצמו נותן לזה חשיבות מלאכה גם עד כמה שאין חשיבות ליצירה אמנם כל שאין למעשהו שם כיבוס בזה המלאכה היא רק מצד היצירה וצריך יצירה יותר חשובה] ולפ"ז א"ש הנ"ל דסחיטה שזה מעיקר מלאכת הכיבוס או כסכוס בזה גם ללא שיכוין לנקיון וכן גם בדבר שזה דרך שימושו וכן בבגד נקי או בשאר משקין חשיב מלאכה משא"כ בשריתו שאין זה כיבוס אלא מצד התוצאה בזה נתחדש חשיבות יותר ליצירה שעושה כדי שיחשב בכלל המלאכה

והנה עיקר הדבר דמלאכת מלבן זה לא דוקא על ידי מעשה כיבוס מוכרח מהא דמבואר בראשונים דנתינת אונין של פשתן לתוך התנור הוי מלבן ולכאורא ודאי שמעשה זה אינו מעשה כיבוס דמעשה כיבוס זה פעולה להוציא הלכלוך וכאן זה רק פעולה להצהיל הבגד חזינן שכל שלמעשהו יש תוצאה שנקיונו של הבגד יותר חשוב הוא בכלל מלאכת מלבן

ויש לבאר שזה כונת רבא שכל כיבוס שאין בו כסכוס זה לא כיבוס דהינו שהחשיבות של מעשה כיבוס זה רק על ידי כסכוס וזה בכל דבר ולא רק בעור וכפשטות לשונו, ולזה בא רבא וחידש שאפילו ששריה זה לא מעשה כיבוס אבל בבגד זה אסור מצד שזה כמו כיבוס דהינו שזה מנקה הבגד ולפ"ז א"ש לשון הגמ' רבא לטעמיה דבגד שריתו וכו' דהינו שהדגיש בגד דהינו שהדבר מצד עצמו הוא לא מעשה כיבוס ורק בבגד ומצד שזה מנקה ולפ"ז בדם חטאת באמת לא יקיימו דין כיבוס על ידי שריה דאין זה מעשה כיבוס וכן לגבי בגד מצורע

ולפ"ז יש מקום לבאר שהגמ' בתחילת הסוגיא נקטה שהשריה זה עצמו נחשב מעשה כיבוס וגם במצורע או בדם חטאת זה יועיל ולכן עד כמה שבעור שריה אין לזה משמעות א"כ עליו לא נאמר דין כיבוס ולפ"ז גם עד כמה דמבואר שבעור אין חיוב על השריה ומצד שפעולה זו אין זה מעשה כיבוס אבל לענין שבת יש לחייב על עצם הנקיון וממילא כל כסכוס בעור אפילו שזה לא מעשה כיבוס זה סיבה לאסור וא"ש המשנה ומעשה דרב [ואפש"ל שגם להו"א כסכוס זה מעשה כיבוס אבל כל שכל צורת הכיבוס לא שיכת בו לא נאמר בזה דין כיבוס] אמנם למסקנא שחידשה הגמ' שעיקר המעשה כיבוס זה הכסכוס והרי זה שייך גם בעור ובכל אופן מבואר שאין כיבוס בעור קשה, לרבנן, בהכרח יש כאן סברא שבכלי עור קשה אין לזה שם כיבוס מצד החומר דהינו שאין לנקיונו חשיבות של כיבוס וממילא זה סברא גם לענין שבת וכדלקמן משא"כ להו"א שזה רק סברא מצד שפעולה זו לא מנקה אבל עד כמה שיהיה פעולה שזה מנקה אין סיבה שלא יהיה בזה מלאכה לענין שבת

והנה מבואר ברמב"ם שאין סחיטה בשער והאחרונים דנו מה מקור הרמב"ם ועיין חזו"א סימן נ"ו שכתב שמקורו מסוגין שהגמ' אומרת כל כיבוס שאין בו כסכוס זה לא כיבוס ורבא דיבר על עור ומבואר שגם סחיטה זה לא כיבוס אמנם לנ"ל שרבא דיבר לגבי כל דבר ורק שבבגד יש סיבה אחרת לאסור שריה א"כ בהכרח שאין זה דיוק ואדרבא סחיטה הוא בכלל כסכוס וכמבואר באו"ז ויראים שזה אב מלאכה

**ההסברא שעור קשה אין כיבוס והאם צריך שיבלע לכיבוס**

ג]והנה צ"ב מה הסברא שבעור קשה אין בזה כיבוס דמבואר בגמ' שאותו סברא שזה לא כיבוס לגבי דם חטאת זה גם סברא לגבי שבת והנה בעיקר דמיון הגמ' דין כיבוס של שבת לדם חטאת עיין אגלי טל ס"א סק"ז שהקשה מה הדמיון הרי בשבת אין דין כיבוס אלא מלבן שמנקה הבגד וא"כ גם אם בעור לא שייך כיבוס אבל למה שלא יהיה בזה איסור מצד מלבן וע"ש שביאר שיסוד מלאכת מלבן זה רק בלכלוך שבלוע בבגד אבל עד כמה שזה לא בלוע אלא מונח על הבגד אין בזה מלאכת מכבס וכן לגבי דם חטאת שבכלי הדין גרדו ובבגד צריך לכבסו וביאר הנ"ל שבבגד שזה נבלע לכן צריך כיבוס משא"כ בכלי שזה לא נבלע בזה אין דין כיבוס ולפ"ז ביאר שדמיון הגמ' דהצד שבעור קשה אין כיבוס כי זה לא בולע וממילא גם לגבי שבת אין בזה מלאכת מלבן ובזה ביאר למה בכלים אין בזה כיבוס כיון שזה לא בולע את הלכלוך וע"ש שנסתייע לזה מהרמ"א שכתב שלהוציא נוצות מהבגד זה לא כיבוס וביאר הנ"ל כיון שזה רק מונח על הבגד ולא בלוע בתוכו ובפשוטו זה הביאור דבעור אין דין שריתו זהו כיבוסו דכיון שהכיבוס זה על מה שבלוע וזה לא יוצא בעור על ידי שריה אבל עד כמה שגם הלכלוך שדבוק לדבר יש בו כיבוס א"כ וודאי שגם בעור זה מוריד הלכלוך ולפ"ז א"ש מה שביארנו לעיל שעד כמה שבעור קשה אין כיבוס אפילו על ידי כסכוס בהכרח שזה סברא גם לענין שבת כיון שזה לא בולע הלכלוך [ועיין בהעמק שאלה על השאילתות מצוה פ"ח אות כ"א שביאר שטעם הרמב"ם שגם עור קשה זה מהתורה כיון שחלוק שבת מדם חטאת ששם צריך שיבלע משא"כ לגבי שבת לא צריך שיבלע והגמ' שדימתה סברא שגם דם חטאת לא צריך שיבלע ע"ש]

אמנם בעיקר הדבר שנקט שכיבוס זה רק להוציא דבר בלוע יש לדון מכמה דוכתי א.מבואר בגמ' שטינוף שישב על הבגד אם מקפיד יש בו כיבוס ועיין בה"ל שהביא כן מהבה"ג ובפשוטו זה לא בלוע בבגד ולכן אין לזה חשיבות רק במקפיד וי"ל ב.עיין בה"ל שהביא מהערוך שביאר בירושלמי שאבן תפורה לבגד שמנקים אותה אם גפרית הוי מלבן ושם בפשוטו זה לא מוציא לכלוך שתוך האבן ג. עיין באג"ט שהביא ירושלמי שאשה שמחוירה פניה בצורה מיוחדת עוברת מצד מלבן ובפשוטו זה לא לכלוך שבלוע בגופה ויתכן שרק באופנים אלו שיש חשיבות מיוחדת לפעולה שעושה בזה חשיב ליבון גם בדבר שלא בלוע אמנם עיין זבחים צ"ח: שהגמ' דנה שדם קדשים על דם חולין אפילו שזה לא בלוע יהיה דין כיבוס וגם למסקנא שאין ביאר החזו"א קדשים כ' סק"ד כי זה לא על הבגד אבל אם זה על הבגד חל דין כיבוס גם לפני שזה נבלע כמבואר בגמ' שדם שעף על בגד טמא יש דין כיבוס אפילו שדם טמא אין עליו דין כיבוס אלא שיתכן שרק דבר שהוא יכול לבלוע נקיונו חשיב ליבון גם אם עכשיו זה לא בלוע לכלוך אמנם דבר שהוא לא בר בליעה כלל אין נקיונו בכלל בליעה

והנה כתב הרמב"ם שאין סחיטה בעור וצ"ב מקורו והנה הגמ' קכ"ח: אומרת שאם יולדת היתה צריכה שמן חברתה מביאה בשערה והגמ' שואלת והרי היא צריכה לסחוט והגמ' עונה אין סחיטה בשער רב אשי אמר מביאה בכלי קשור בשערה ולענין הלכה פסקו הפוסקים כשיטות שאין סחיטה בשער אלא דנחלקו האם יש בזה איסור דרבנן דהרשב"א נקט שאין אפילו איסור דרבנן והר"ן והריטב"א וכן משמעות הרמב"ם שיש איסור מדרבנן וכן הראב"ד שאסר טבילה בשבת שמא יסחוט שערותיו מבואר שנקט שיש בזה איסור והנה לראשונים שס"ל שיש בסחיטה דש א"כ בפשוטו נידון הגמ' מצד דש וכן הוא ברא"ש וכן מוכרח לר"ת שאין מלבן בשמן ולפ"ז כונת הגמ' שמצד דש אין בזה איסור דהשמן לא נבלע בשער אלא בין השערות ובפשוטו לפ"ז אין נידון הגמ' כלל מצד מלבן דבאדם לא שייך מלבן אמנם דעת הרמב"ם שאין נידון של דש בסוחט וכל הנידון מצד מלבן ובהכרח שנידון הגמ' משום מלבן והדבר צ"ע מה שייך באדם מלבן הרי מותר לרחוץ גופו וצ"ל שזה סברא מיוחדת בפעולת הסחיטה שיש לנקיון זה חשיבות גם בגוף האדם ולכן דנה הגמ' שיהיה בזה מלבן דאוריתא וכמן שהביא האגלי טל מהירושלמי שאשה שמנקה פניה בצורה מיוחדת עוברת משום מלבן והנה היה מקום לומר שכונת הגמ' אין סחיטה בשער כיון שזה בגוף האדם אמנם כתב הבה"ל דמסתימת לשון הר"מ לא משמע כך דהינו שנקט שלשון הגמ' משמע שגם שער שאינו מחובר בגוף האדם יש בו סחיטה

ועיין בה"ל וכן במנח"ח שהקשו איך הגמ' אומרת אין סחיטה בשער הרי מבואר במשנה לענין דם חטאת שגם בשק יש כיבוס והרי שק עשוי משער [והנה בפשוטו קושיתם צ"ע שכל הגמ' בשער נפרד והנידון מצד כל שערה בנפרד אבל בבגד משער יתכן שוודאי יש סחיטה ביחס לכללות הבגד וצ"ל או שהבה"ל הבין שלשון הר"מ אין סחיטה בשער משמע גם בבגד משער או שנקט ששק בחוטים עבים ויש מרווח בין החוטים לא שייך לדון מצד כללות הבגד אלא מצד כל שער בפני עצמו] ועיין בבה"ל שכתב שצריך לחלק שאפילו שאין סחיטה בשער אבל יש בזה כיבוס וע"ש שכתב שמזה למד הרמב"ם לעור שהוא יותר קשה משער וממילא אפילו שיש בו כיבוס אבל אין בו סחיטה והנה עיקר הדבר שכתב שהרמב"ם למד משער לעור כן הוא משמעות דברי הרמב"ם שהביאם יחד אלא שצ"ב הדמיון דשער הרי הוא לא בולע ולכן אין בזה סחיטה אבל עור זה בולע והנה זה ודאי מבואר מהבה"ל ששער אפילו שזה לא בולע אבל יש בזה כיבוס ומבואר לכאורא שלכיבוס לא צריך שיבלע ודלא כאג"ט ומבואר כאן יותר שגם דבר שלא בר בליעה שיך בו כיבוס וצ"ע למה כלים אין בזה כיבוס וצ"ל ששם כיבוס לא שייך בכלי ורק דבר שעשוי כמין בגד שיך בו חשיבות הכיבוס וצ"ע [אם לא דנימא שכל הכיבוס מצד הבליעה שבין החוטים וביחס לסחיטה זה לא סיבה]

ובטעם שאין בזה סחיטה משמע מדבריו שבדבר קשה אין מעשה הסחיטה מעשה כיבוס והנה בעיקר המלאכה שבסחיטה עיין לשון הרמב"ם שזה מצד שזה מצרכי הכיבוס וכמו הגסה שזה מצרכי הבישול ומשמעות הדברים שכל שזה נעשה בתור אחד משלבי הכיבוס הוא מלאכה ובפשוטו הוצרך לזה מחמת שהוקשה לו שהסחיטה זה לא פעולת נקיון אלא שלאחר שכיבסו הבגד יש כאן מים מלוכלכים שצריכים להוציאם ולכן חידש שזה מלאכה מצד שזה חלק מהכיבוס אפילו שפעולה זו אין בה כיבוס והנה הראשונים כתבו שבשאר משקין אין דין סחיטה דזה נשאר מלוכלך ועיין ר"ן שכתב שביין כיון שרגילים לכבס בו הוי מלאכה וצ"ע אבל עד כמה לאחר הסחיטה זה נשאר מלוכלך א"כ למה שיתחייב ומשמע שנקט כנ"ל שדבר שרגילים לכבס בו א"כ הוצאתו זה חלק מהכיבוס אבל דבר שלא רגילים לכבס בו אין הוצאתו חלק מהכיבוס ואין בזה כיבוס ועיין רמב"ן שכתב שזה מצד צובע וביאר האג"ט שהוקשה לו כנ"ל שאין בזה הוצאת הלכלוך הדבוק בבגד ולכן ביאר שזה מצד שזה מצהיל הבגד וכמו צובע ויש מקום לבאר שהמים הרי הם אם לכלוך ולכן הוצאתם חשיב כיבוס ויתכן עוד שיש כאן פעולת שכשוך שזה מעשה הכיבוס והנה במה שנקט המ"ב שאין בזה סחיטה כי זה קשה לכאורא יתכן להבין את זה רק מצד שתמיד המלאכה מצד החיכוך שבזה וכאן אין את זה ובזה א"ש הדמיון לעור וצ"ע