סד - סימן שכ_ו ס_א - ס_ח
קטגוריות: שו_ע / אורח חיים / הלכות שבת - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ

## גדר איסור רחיצה בשבת

א] הרי"ף בביצה כ"א ב' כתב בשם גאון דאף דאסור לרחוץ כל גופו בחמין שהוחמו מערב שבת, מ"מ ביו"ט מותר לרחוץ כל גופו בחמין שהוחמו מערב יו"ט, משום דלאו דבר שחייבין עליו משום שבות וכו' אלא גזירה היא וכי גזרי בשבת אבל ביו"ט, וכ"כ האשכול בהל' בע"ק בשם ר"ה גאון, והיינו דאם היה גדר איסור רחיצה איסור דשבות, (דהוה חשבינן לרחיצה בשבת כמעשה מלאכה האסורה מדרבנן), הוה אסרינן אף ביו"ט, ורק משום דאי"ז שבות אלא גזירה בעלמא לא גזרו ע"ז ביו"ט.

והך מילתא דאיסור רחיצה בשבת אינו מלאכה אף מדרבנן ואין איסורו אלא מגזירה בעלמא מצינו כן גם בד' הרשב"א בשבת קל"ד ב', ועיי"ש שהוכיח כן שהרי בצונן מותר וכן פניו ידיו ורגליו אפי' בחמין שהוחמו מער"ש, והיינו דאם הוה אסרינן כל רחיצה בשבת היה מקום לפרש דמדרבנן רחיצה חשיבא כמלאכה, אך כיון דאינה אסורה אלא בחמין ואלא ברחיצת כל גופו בע"כ דגדר האיסור הוא גזירת הבלנין, - ועמש"כ בתשו' הרד"ך בית י"ח לפרש אלו איסורין חשיבי כשבות ואלו איסורין אינם אלא גזירה בעלמא.

ב] ובהך מילתא דאיסור רחיצה בחמין בשבת אינו איסור שבות אלא גזירה בעלמא, מצינו כמה נפ"מ לדינא, חדא, הוא במש"כ הרשב"א בשבת שם דהא דמרחיצין את הקטן לפני המילה, אף דמכשירי מילה אין דוחין את השבת אף בדבר שאין בו אלא משום שבות, הוא משום דהרחצת כל גופו לאו מלאכה היא, אלא שאסרוה מפני הבלנין, ובמקום מילה לא גזרו.[[1]](#footnote-2) - עוד נפ"מ בזה הוא במש"כ בתשו' הרד"ך שם לצדד דמצטער מותר לרחוץ כל גופו בחמין, דאף דלא התירו איסורי שבות במצטער מ"מ הכא דאי"ז איסור שבות אלא גזירה בעלמא לא גזרו על המצטער,[[2]](#footnote-3) (ועיי"ש לעיל מינה שכתב בדעת הרמב"ם להתיר בזה מטעם אחר), וכ"כ בגל' הגרע"א סימן ש"ז ס"ה, (והגרע"א הכא בס"א ציין לזה, והביאו הביאוה"ל).[[3]](#footnote-4) - עוד נפ"מ הוא במש"כ הרד"ך שם דמותר לומר לנכרי לרחוץ את הקטן בחמין, דאף דאמירה לנכרי אסורה אף באיסור דרבנן, היינו באיסורי שבות, (כל' הרמב"ם בפ"ו משבת ה"ט), אך באיסור רחיצה שאינו משום שבות אלא משום גזירה בעלמא לא גזרו אלא בישראל, ואין לנו לגזור כולי האי ואפי' ע"י נכרי, דהבו דלא לוסיף עלה ואין לנו אלא גזירתם. - עוד נפ"מ הוא במש"כ הסד"ט בסימן קצ"ז סק"ט דאף לדעת הסוברים דגזרו על השבות אחר קבלת שבת, מ"מ באיסור רחיצה בחמין שאינו משום שבות אלא משום גזירה לא גזרו ע"ז אף אחר קבלת שבת.[[4]](#footnote-5)

**רחיצה בשבת בפושרין**

ג] נחלקו האחרונים באיסור רחיצה בשבת אם הוא אף בפושרים, ומקור הדברים הוא בהא דתניא בשבת מ' ב' מתחמם אדם כנגד המדורה ויוצא ומשתטף בצונן ובלבד שלא ישתטף בצונן ויתחמם כנגד המדורה מפני שמפשיר מים שעליו, והתוס' שם כתבו בשם ריב"א דטעם האיסור בזה הוא משום דדומה כרוחץ במים חמים ויבא להחם חמין לרחוץ גופו, ועד"ז כתב הרמב"ן במלחמות ובחידושיו שם דהוא משום גזירת מרחצאות שנמצא כרוחץ במים פושרין, וכ"כ הרשב"א שם דהוא משום דנראה כרוחץ במים פושרין, וכ"כ הפסקי רי"ד והריא"ז והר"ן שם, וכ"כ הרמב"ם בפכ"ב משבת ה"ג והשו"ע הכא בס"ד דכיון דמפשיר מים שעליו נמצא כרוחץ כל גופו בחמין, והבית מאיר הכא הוכיח מדבריהם דאף רחיצה בפושרין אסורה וכמש"כ הרמב"ן והרשב"א דהוא משום דהוי כרוחץ במים פושרין, וכן האריך הבית מאיר ביו"ד סימן קצ"ז, עיי"ש, (וכתב שם דטעם הא דאסרו לזה הוא משום דהדרך להפשיר מים הוא ע"י שמחמם מים ומערבן בצוננין, וע"כ שפיר שייך בזה הגזירה), וכ"כ הראש יוסף בשבת שם, וכ"ה מבו' בד' הרדב"ז בתשו' ח"ד סימן צ"ד ובד' המג"א בסק"ו, וכ"כ החמד משה בסק"א והגר"ז בס"ד, וכן נקט השעה"צ בסק"ה לעיקר.

אך בתשו' זרע אמת ח"א סימן ע"א כתב להתיר רחיצה בשבת בפושרין, דעיקר גזירת מרחצאות הוא שמא יבא להחם בשבת, וע"כ אין לאסור בפושרין, דמותר להפשיר מים בשבת אף כנגד המדורה, וכ"כ בתשו' נובי"ת או"ח סימן כ"ד, (ועיי"ש שכתב דהא דאסרינן במפשיר מים שעליו משום איסור רחיצה הוא דוקא ביושב ומתחמם כנגד המדורה, דבזה אסרו אפי' בפושרין דדומה כרוחץ בחמין),[[5]](#footnote-6) וכ"כ הערוה"ש בס"ו, וכן האריך בתשו' אג"מ או"ח ח"א סימן קכ"ו.

ד] והכל בו בסימן קמ"ו הביא תשו' ר"ה גאון שנשאל במי שראה קרי בליל שבת בימי קור אם חייב הוא ליטהר אע"פ שהוא חולה ובא לידי סכנה, או פטור הוא מן התפילות, או יש תקנה להחם חמין מער"ש ובשבת יערב בהן אחרים כדי שיהיו כפושרין ויתנם על גופו, והשיב שאם חושש שמא יסתכן אם רוחץ בשרו במים צוננים פטור מן התפילה, והמים שהוחמו מער"ש אסור לרחוץ בהן כל גופו, והבית מאיר ביו"ד שם כתב ללמוד מדבריו דאף רחיצה בפושרין אסורה, וכ"כ התהל"ד בסק"ג, - אך בתשו' מהרש"ם ח"ב סימן שכ"ט הביא לתשו' ר"ה גאון שהביא האשכול בהל' בעל קרי, ובסוף דבריו שם מבו' דמותר לרחוץ ע"י שמערב חמין בצונן, והרי דרחיצה בפושרין מותרת, עיי"ש.[[6]](#footnote-7)

## איסור רחיצה בפושרין אם הוא אף הוא אף בחמין שהוחמו מער"ש

ה] לדעת הסוברים דרחיצה בפושרין אסורה נחלקו האחרונים, דהבית מאיר שם נקט דהיינו אף בחמין שהוחמו מער"ש, וכ"כ הראש יוסף שם, וכ"ה מבו' בד' השעה"צ, וכ"כ בתשו' הגרע"א ח"ג סימן נ' בתו"ד דאין לחלק בזה בין היכא שהוחמו בשבת להיכא שהוחמו מער"ש, - אך הגר"ז במהדו"ב סימן רנ"ט (ד"ה והנה ברמב"ן) כתב דאיסורא דחמין שהוחמו מער"ש, הוא רק בחמין ולא בפושרין, אך איסורא דחמין שהוחמו בשבת, הוא אף בפושרין, (וכתב דזהו שדקדק הר"ן בשבת שם וכתב דהאיסור הוא משום דנראה כרוחץ בחמין שהוחמו בשבת).

ו] והגר"ז שם כתב להוכיח כן דאיסורא דחמין שהוחמו בשבת הוא רק בחמין ולא בפושרין, שהרי אפי' מי הנהר בקיץ מיקרי פושרין, או בחורף שעמדו מעט בבית, - אך בד' הבית מאיר שם מבו' דאיסורא דרחיצה בפושרין הוא רק כשהופשרו ע"י האור, ולפ"ז ניחא דמותר לרחוץ במי הנהר וכו' שהופשרו שלא ע"י האור, וכ"ה מבו' בד' הראש יוסף שם ועיי"ש שכתב דאף מים שבבית שהופשרו מעט ע"י שהוסק בית החורף, מ"מ כיון שלא עשו מעשה ונתכונו כדי להפשירן לא גזרו בהן.

## איסורא דרחיצה בפושרין אם הוא אף פניו ידיו ורגליו

ז] בד' המג"א בסק"ו מבו' דאיסורא דרחיצה בפושרין הוא אף ברחיצת ידיו, - אך החמד משה בסק"א כתב דאיסורא דחמין שהוחמו בשבת דאסורין אף ברחיצת פניו ידיו ורגליו הוא רק במים שהוחמו ולא במים פושרין, ועיי"ש שהוכיח כן, שהרי כל המים שיעמדו בחורף בבית שהסיקוהו ודאי שנפשרים ויהיה אסור לרחוץ בהם משום מים שהוחמו בשבת, ולא שמענו איסור בזה, - אך למש"כ הראש יוסף ניחא, דאף דהופשרו המים בשבת מ"מ כיון שלא עשו מעשה ונתכונו כדי להפשירן לא גזרו בהן.

## מים שהופגה צינתן

ח] בתשו' חכם צבי סימן י"א כתב להתיר לטבול בשבת במים שהופגה צינתן, (והסכים לזה הסד"ט בסימן קצ"ז סק"ט), ובתשו' הגרע"א ח"ג סימן נ' כתב בדעתו דאף דאסור לרחוץ בפושרין, היינו היכא דניכר בהן כח החימום ויש שם חמין עליהן, אך בהפגת צונן בעלמא דאין שם חמין עליהן לי"ב לאיסור רחיצה.

אך הגרע"א שם צידד לאסור בזה דלא נתנו חכמים דבריהם לשיעורין לחלק ולהבחין בין הפגת צונן לפושרים, וכן הוכיח הבית מאיר ביו"ד שם מד' הרשב"א, וכ"ה מבו' בד' החמד משה בסק"א והראש יוסף בשבת שם והגר"ז במהדו"ב בסימן רנ"ט דבגונא דאסור רחיצה בפושרין היינו אף במים שהופגה צינתן, (דומיא דמים שבבית).

## מהו דחשיב כמים פושרין

ט] הרשב"א בשבת מ"ב א' כתב דאין דרך אדם לרחוץ במים חמין שהוא מסלד בהן, ולפ"ז מוכח דאף אם איסור רחיצה בשבת הוא רק בחמין מ"מ היינו אף כשאין היד סולדת בהן, (שהרי אין דרך כלל לרחוץ בחמין שהיד סולדת בהן), והערוה"ש בס"ג כתב דהיינו כל שנקרא חם בפי העולם, והתהל"ד בסוסק"ג כתב דהיינו כל שמרגישין בו חמימות, והאג"מ באו"ח ח"ד סו"ס ע"ד כתב דהוא פחות ממידת החום שדרך סתם בנ"א לרחוץ בחול.[[7]](#footnote-8)

**רחיצה בחמין שהוחמו בשבת בהיתר**

י] בפי' הר"ן בשבת שם כתב דהא דאסור להשתטף בצונן ולהתחמם כנגד המדורה, הוא משום שנראה כרוחץ במים שהוחמו "בשבת", וכ"כ המאירי שם, ומבו' דאף דמותר להפשיר המים בשבת מ"מ חשבינן להו כחמין שהוחמו בשבת, ונפ"מ בזה הוא דהן אסורין אף ברחיצת אבר אחד, וכ"כ המג"א בסק"ו והגר"א בס"ה והמ"ב בסקי"ז בדעת הרא"ש, והמג"א שם הוסיף לפרש דדמי למה שאסרו בחמין שהוחמו ביו"ט אף דמותר לחמם מים לשתות.

אמנם הנה הרמב"ם בפכ"ב משבת ה"ג והשו"ע בס"ד כתבו כתב דלא ישתטף כל גופו בצונן ויתחמם כנגד המדורה מפני שמפשיר מים שעליו ונמצא כרוחץ כל גופו בחמין, ומבו' דלא נאסר אלא כשרוחץ כל גופו אך אם אין רוחץ אלא אבר אחד שרי, ובד' הגר"א בס"ד מבו' דהוא משום דס"ל דכל שהוחמו המים בשבת בהיתר הו"ל כחמין שהוחמו מער"ש דלא נאסרו אלא ברחיצת כל גופו, - אך המג"א בסק"ה נקט דמודה הרמב"ם דחשבינן להו כחמין שהוחמו בשבת, ומש"כ דלא נאסר אלא לרחוץ כל גופו הוא משום דאי"ז רחיצה גמורה, (והשעה"צ בסק"ח עמד בפלוגתא זו).

יא] ובעיקר הנידון בזה לכאו' נחלקו בזה הראשונים, דהנה בד' הרשב"א בשבת קל"ד ב' משמע להדיא דכל הא דאסרינן רחיצת אבר אחד בחמין שהוחמו בשבת, הוא משום קנס דמעשה שבת, ולפ"ז הרי דכל שהוחמו בהיתר דינם כחמין שהוחמו בשבת.[[8]](#footnote-9)

אך הנה הריטב"א שם א' כתב במה שאמרו שם דהתירו להשתטף אף במרחץ שאין חמין שלו מחופין בנסרים, דהוא משום דעיקר חימומם היה מערב שבת ולא קפדינן אתוספת חימום שנתחממו בשבת מחמת חומו של מרחץ, ומבו' דאם היה עיקר חימומם בשבת הוה חשבינן להו כחמין שהוחמו בשבת, אף שנתחממו בהיתר, וכ"ה מבו' בד' התו"י שם ל"ט ב', (ועיי"ש שכתבו דאף מים שהוחמו מער"ש ומתחממין והולכין גם בשבת חשיבי כחמין שהוחמו בשבת).

והשיטה להר"ן שם מ' א' כתב דהא דהתירו במרחץ שאין חמין שלו מחופין בנסרים, הוא משום דהאור שהסיקו בו היה מבעו"י מערב יו"ט ואע"פ שנתחמם ביו"ט אין בכך כלום, ומבו' דאף אם היה עיקר חימומם ביו"ט מ"מ כיון דהוא ע"י אור שהסיקו מבעו"י ל"ה כחמין שהוחמו ביו"ט, ויש להסתפק אם הוא משום דס"ל דלא חשיב כחמין שהוחמו ביו"ט אלא כשהוחמו ביו"ט באיסור, או דאף אם חשיב כחמין שהוחמו ביו"ט אף כשהוחמו בהיתר, מ"מ בכה"ג שהם מתחממים ממילא מכח האור שהסיקו מערב יו"ט הו"ל כחמין שהוחמו מערב יו"ט, (וכמש"כ הגרע"א הכא בס"ד, ונתבאר לעיל סקי"ב).

## חמין שהוחמו בשבת בלא מעשה

יב] המג"א בסק"ד כתב דאם המשיך מער"ש צוננין לתוך חמין שיתערבו יחד לי"ב משום איסור הטמנה, ובגל' הגרע"א כתב דמשמע דשרי אף ברחיצה אף דהמים נמשכו ובאו בשבת, וכתב דאף דדעת המג"א גופיה דחמין שהוחמו בשבת דרך היתר הוו כחמין שהוחמו בשבת, צ"ל דבכה"ג עדיפא משום דלא נעשה מעשה בשבת כלל, - אך בד' הריטב"א והתו"י שהבאנו לעיל מבו' דס"ל דאף מים שנתחממו בשבת בלא שנעשה בהן מעשה בשבת ויו"ט הוו כחמין שהוחמו בשבת ויו"ט, וצ"ע.[[9]](#footnote-10)

## רחיצה בחמין שנתנם בשבת לתוך הצונן

יג] בשבת מ"ב א' מבו' דמותר לרחוץ פניו ידיו ורגליו בחמין שהוחמו מער"ש ונתנם בשבת לתוך הצונן להפיג רתיחתן, ובחי' הגרע"א שם מ' ב' הק' דלמש"כ המג"א דחמין שהוחמו בהיתר בשבת דינם כחמין שהוחמו בשבת ואסור לרחוץ בהן אף פניו ידיו ורגליו ואף בפושרין אסור, מ"ט שרינן לרחוץ פניו ידיו ורגליו בחמין אלו שנתנם לתוך הצונן אף דנמצא דרוחץ במים שנפשרו בשבת.[[10]](#footnote-11)

והאג"ט אופה סקס"ו כתב לישב דהתם שאני דאין נותן את החמין בצונן כדי לחממם אלא נותנם כדי להפיג רתיחתן ובכה"ג חשיב כמו שהוחמו מאליהן, - ולכאו' זה מתישב רק למש"כ הגרע"א דמים שהוחמו מאליהן בשבת ל"ה כחמין שהוחמו בשבת, דאל"כ הרי דאף שנתן החמין בצונן כדי להפיג רתיחתן, מ"מ כיון דעי"ז נתחממו המים הצוננין לא עדיפי ממים שהוחמו מאליהן דהוו כחמין שהוחמו בשבת, ולפ"ז הרי דלמש"כ בדעת התו"י והריטב"א דאיסורא דחמין שהוחמו בשבת הוא אף כשהוחמו מאליהן, תיקשי דמ"ט מותר לרחוץ בחמין שהוחמו מער"ש ונתנם בשבת בתוך הצונן, ועמש"כ בזה התהל"ד בסק"י והשביתת השבת במלאכת מבשל ס"ק קכ"ז, וצ"ע.

## טעם הא דאסור לרחוץ ביו"ט בחמין שהוחמו בהיתר

יד] המג"א בסק"ו הוכיח דאסור לרחוץ בשבת אף חמין שהוחמו בשבת בהיתר, מהא דביו"ט אסור לרחוץ בחמין שהוחמו בו אף שהוחמו בהיתר, שהרי מותר להחם מים לשתות, (והיינו דהא דאסור לרחוץ בחמין שהוחמו ביו"ט הוא אף כשהוחמו לשתות, וכ"כ השעה"צ בסימן תקי"א סק"ב).

ובדעת הסוברים דחמין שהוחמו בשבת בהיתר לא חשיבי כחמין שהוחמו בשבת, תיקשי מהא דאסור לרחוץ ביו"ט בחמין שהוחמו בו בהיתר, וי"ל בזה בתרי גווני, חדא, דאיסורא דרחיצת כל גופו הוא מגזירת מרחצאות, ואף דביו"ט לא אסרוהו אלא כשהוחמו ביו"ט, מ"מ היינו אף כשהוחמו בהיתר, אך איסורא דרחיצת פניו ידיו ורגליו בחמין שהוחמו בשבת אינו כלל מגזירת מרחצאות אלא משום איסור מעשה שבת, וע"כ היינו רק כשהוחמו באיסור, - וי"ל עוד בזה, דאף דיש ללמוד ממה שאסרו בחמין שהוחמו ביו"ט דאסרו אף בחמין שהוחמו בהיתר, היינו רק כשנתחממו חימום גמור האסור לצורך רחיצה ובזה אסרו אף כשעשה כן בהיתר לצורך שתי', אך בהפשר דאי"ז חימום האסור כלל לא אסרו, וצ"ע.

1. בד' הרשב"א משמע דרק במקום מילה לא גזרו, אך לצורך שאר מצוה לא התירו, אך בתשו' דברי יוסף סימן ס"ד כתב לדון להתיר רחיצה בחמין בשבת לצורך טבילת מצוה, דכיון דאי"ז אלא גזירה בעלמא י"ל דלא גזרו והעמידו דבריהם במקום טבילת מצוה, (ובסו"ד עמד בזה ממש"כ הכל בו בסימן קמ"ו בשם ר"ה גאון דאסור בעל קרי לטבול בשבת בחמין שהוחמו מער"ש, וכ"כ גם בפי' רבינו פרחיה בשבת מ' א'), והביאוהו הסד"ט בסימן קצ"ז סקט"ז והברכ"י הכא בסק"ב. [↑](#footnote-ref-2)
2. וצ"ע ממה שאמרו בשבת קל"ד ב' דאסור לרחוץ קטן, (ונחלקו תנאי שם ברחיצה אחר המילה), ואם לא אסרו רחיצה בחמין בשבת במקום צער, לכאו' כ"ש דיש להתיר לרחוץ קטן דלכל צרכיו הוא כחולה שאין בו סכנה, (וכ"ש ברחיצה שאחר המילה), ושמא לא התירו רחיצה במצטער אלא בחמין שהוחמו מער"ש, אך איסור רחיצה בחמין שהוחמו בשבת (אף כשהוחמו בהיתר) הוא גם במקום צער, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-3)
3. התהל"ד הכא בסק"א האריך לאסור בזה, ודבריו צ"ע, דמש"כ שם דאנן לא קי"ל כד' הרי"ף, אלא אסור לרחוץ בחמין שהוחמו מערב יו"ט, צ"ע, דטעם החולקים ע"ד הרי"ף הוא משום דס"ל דאף ביו"ט יש לגזור בחמין שהוחמו בערב יו"ט אטו חמין שהוחמו ביו"ט וכמש"כ הר"ן בשבת מ' א' ובביצה שם, אך בהך מילתא דאי"ז איסור שבות אלא גזירה לא נחלקו ע"ד הרי"ף, (וכבר כתב כן הסד"ט בסימן קצ"ז סק"ט ד"ה מיהו נראה). [↑](#footnote-ref-4)
4. ואמנם הנה לדעת הסוברים דגזרו על שבות ביה"ש (או כשאי"ז לצורך מצוה) היינו אף ברחיצה בחמין שאינה שבות אלא גזירה, וכאשר כ"ה מבו' בברכות כ"ז ב' דאסור ליכנס להזיע אחר קבלת שבת, (ועמש"כ בזה בתשו' חכם צבי סימן י"א), וכ"ה מבו' בד' הסד"ט שם שכתב לדמותו להא דשרי אמירה לנכרי לאחר קבלת שבת, והרי דכל הא דשרי הוא משום דלא גזרו על שבות בביה"ש. [↑](#footnote-ref-5)
5. בהגה' אור גדול שם עמד בזה דבד' הרמב"ן והרשב"א בשבת שם מבו' להדיא דאי"ז איסור מסוים ביושב ומתחמם כנגד המדורה, אלא כל רחיצה בפושרין אסורה, וכ"כ התהל"ד בסק"י. [↑](#footnote-ref-6)
6. לכאו' אין הדבר מוכרע, שהרי משמעות דברי ר"ה גאון שם דכל שהוא חושש מן הצינה לא נמצא היתר להטיל עליו ט' קבין בשבת, והרי דאף בפושרין אסור, וזהו שהביא דהיה יושב מר רב אהרן גאון [ובטל] מן התפילה עד הערב, ומשא"כ בהמשך דבריו בדין עירוב מים י"ל דהוא לברר אם יש בזה משום איסור בישול אך לא בא להתיר לרחוץ בזה, (וכ"נ בד' הכל בו שפירש כן בדבריו, דאם מכוון ר"ה גאון הוא להתיר לרחוץ בפושרין, מ"ט השמיט הכל בו לד"ז), וצ"ע. [↑](#footnote-ref-7)
7. בס' ארחות שבת פכ"א ס"ג הובא לדינא לד' התהל"ד והאג"מ בזה, וסתמו הדברים לפני המעיינים דאין להתיר בזה אלא לדעת הסוברים דרחיצה בפושרין מותרת, אך לדעת רובא דרבוותא דרחיצה בפושרין אסורה אין מקום להתיר בזה, (והתהל"ד גופיה לא התיר בזה). [↑](#footnote-ref-8)
8. וכ"נ גם בפי' הר"ן שם מ' ב', (ועמד ע"ז האג"מ באו"ח ח"א סימן קכ"ו ענף ב' ד"ה אך מה), וצ"ע דהוא דלא כמש"כ הר"ן דכשמשתטף בצונן ומתחמם כנגד המדורה נראה כרוחץ בחמין שהוחמו בשבת, והרי דאיסורא דחמין שהוחמו בשבת הוא אף כשהוחמו בהיתר. [↑](#footnote-ref-9)
9. בתשו' אג"מ או"ח ח"ד סימן ע"ה נקט בפשיטות לאסור לרחוץ בחמין שהוחמו בשבת מעצמן, עיי"ש, אך הגרש"ז זצ"ל בשש"כ פי"ד הערה י"ב כתב להתיר בזה. [↑](#footnote-ref-10)
10. לדעת הסוברים דמותר לרחוץ בשבת בפושרין י"ל דמה"ט הוא דשרי, וכ"כ האמרי בינה בדיני שבת סימן כ"ה. [↑](#footnote-ref-11)