69 רשימות בד_ בעה_מ בדין דעת בעלים
קטגוריות: ש_ס / לב בבא מציעא / ב_מ עניינים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / שומרים / מהדו_ק

יום ב' ט"ז תמוז תש"ע

א] כתב בעה"מ שלהי ב"ק, ז"ל, ואוקמא רב זביד משמיה דרבא אליבא דר"ח בשומר שגנב מרשותו וכו', ורב זביד משמיה דרבא הוא דאוקמא הכי רבא לטעמיה דס"ל כר"ח וכו', ואהניא אוקמתיה לתרוצי בטלה מיהת אבל בסלע ליכא לדחויא למאי דאמרי' מעיקרא דבפלוגתא דרב ושמואל ודאי פליגי וכטעמא דפרישנא, ואי איכא מאן דסליק אדעתיה דרב זביד אכולה ברייתא קאי ואפי' אסלע וה"ט דר"ע דאמר צריך דעת בעלים כלומר צריך חזרה לרשות הבעלים כדבעינן למימר קמן לדעת הרי"ף ז"ל ואפי' במנין סגי ליה, ור"י דלא בעי אפי' מנין ס"ל מאחר שלא כלתה שמירתו, וחזרה שמירתו במקומה כמי שלא גנבה מעולם דמיא, אי הכי מאי איריא למקום שגנב דאלמא צריך שיחזירנה לתוך אותו הכיס שגנבה ממנו אפי' שלא במקומה נמי תהא חזרתו חזרה מאחר שחזרה שמירתו במקומה כאילו לא גנב מעולם וכו', וכיון שהחמרת עליו בדין למקום שגנב יחזיר על מה אתה מיקל עליו לפטרו לדעתיה דר' ישמעאל אפי' ממנין, עכ"ל.

והרמב"ן במלחמות כתב ע"ז,?

ונ' בדעת בעה"מ, וכ"ה בחי' רמ"ש, דס"ל דל"מ הא דדעת שומר כדעת בעלים, רק אם אתינן להצריך דעת משום דאנקטה נגרי ברייתא, דע"ז מהני הא דהשומר משמרה לדעת הבעלים, אך אם אתינן להצריך דעת מדיני ההשבה, דלא חשיבא השבה אלא לדעת הבעלים, ל"מ ע"ז דעת השומר?.[[1]](#footnote-2)

ויש להסתפק אם היינו רק משום שהשומר עצמו גנב, או אף בשגנב אחר, ואי נימא דהיינו אף בשגנב אחר, צ"ל דמש"א דהחזירו לעדר שבמדבר יצא, היינו בשהחזירו לבעלים עצמו הרועה עדרו, ודלא כפירש"י דהיינו בשהחזירו לרועה.

ואמנם הא גופא צ"ע, דמנלי' דבעינן דעת, הרי אדרבה כיון דהוי כגוזל שלא מדעת ל"ב דעת כלל, אך העירוני דד' בעה"מ פשוטים, דבפי' זה אתי לפרש דלישנא דר"ע צריך דעת בעלים היינו מנין, ולא ניח"ל לפרש כפי' הרי"ף דהיינו השבה לרשות הבעלים, דע"ז תמה להלן, ומה שהביא את ד' הרי"ף הוא בתורת טעמא, לפרש דמ"ט ל"מ השבתו בלא דעת הבעלים ולא אמרינן דבטלה הגניבה, דהוא משום דכבר אי"ז רשות הבעלים, וע"כ ממילא דצריך להשיב לרשות הבעלים, וזה נכלל במה שאמר דצריך דעת בעלים, אך אי"ז עיקר דינא דר"ע, שהרי ר"ע אמר צריך דעת בעלים ולא אמר דצריך השבה לרשות הבעלים, ואמנם לדעת הרי"ף ל"ה מצי הבעה"מ לפרש כן, שהרי דעת הרי"ף דקי"ל כר' יוחנן דשלא לדעת א"צ אפי' מנין, וא"כ הרי בשומר שגנב מרשותו דהוי שלא לדעת, א"צ אף מנין, ובע"כ דמש"א ר"ע דצריך דעת בעלים היינו דצריך השבה לרשות הבעלים.

ב] ועיקר המבו' בד' בעה"מ דהיכא דבעינן דעת ל"מ דעת השומר, הנה לפ"ז מתישב משה"ק הרמב"ן ע"ד בעה"מ, מסוגיא דב"מ דמ"א. דאמרינן דרישא ר' ישמעאל וסיפא ר"ע, ומנ"ל דלר"ע אף בשומר שגנב מרשותו בעי' דעת בעלים, הרי יתכן דמודה ר"ע דלא כלתה שמירתו ומהני אף דעת השומר, ולפ"ד בעה"מ גופי' ניחא, דכיון דס"ל לר"ע דבעינן דעת, הרי דאף אם לא כלתה שמירתו ל"מ דעתו לקיום דין זה, וכבר כתב כן הגרע"א במהדו' תנינא.

והנה אמנם ילה"ק בע"א, דמנ"ל דלר"ע בעינן דעת אף בגזילה שלא לדעת, הרי לדעת רב ברייתא דגונב סלע וטלה איירי בגונב לדעת, וא"כ שמא בגונב שלא לדעת מודה ר"ע דל"ב דעת כלל, ועיי"ש בתשו' הגרע"א שכתב לישב בפשיטות, דאי נימא דגם לר"ע בגונב שלא לדעת ל"ב אף מנין, א"כ מתניתין דב"ק דמנין פוטר אתיא דלא כמאן.

ויש להוסיף דכ"ז הוא לדעת רב, אך לדעת ר' יוחנן אין לישב כן, שהרי לדעתו מתניתין ר' ישמעאל היא, והא דתנן דבעינן מנין הוא בגזילה לדעת, וא"כ אכתי תיקשי דמנלי' לר' יוחנן דלר"ע בעינן דעת גם בגזילה שלא לדעת, אך נ' פשוט, שהרי כבר נת' להלן דלדעת ר' יוחנן בע"כ לפרש לברייתא דגונב טלה שהוא שלא לדעת, שהרי לדעתו דמתניתין כר' ישמעאל, הרי מבו' דלר' ישמעאל בגזילה לדעת בעינן מנין, וא"כ ברייתא דגונב טלה דלא מצריך ר' ישמעאל מנין, בע"כ דאיירי בשלא לדעת, וע"ז הוא דפליג ר"ע ואמר דצריך דעת, ושפיר ס"ל לר' יוחנן דלר"ע בעינן דעת גם בשלא לדעת.

וכן מתישב בזה משה"ק הרמב"ן עוד, דאם הלכתא כרב, א"כ מ"ט אמר רב זביד משמי' דרבא כרב חסדא, ולא אמרינן דהוא כרב ורב דאמר כדברי הכל, עיי"ש, וכ"ז קשיא לפ"מ שנקט הרמב"ן דגם במקום דבעינן דעת מדיני ההשבה, מהני דעת השומר, וע"כ הרי י"ל דכולה ברייתא איירי בשומר שגנב מרשותו, ולכו"ע בעינן מנין, ואך שנחלקו אם מהני דעת השומר או דכלתה שמירתו, אך לד' בעה"מ הרי שנויא דרבא ל"מ קאי אליבא דרב, שהרי לדעת רב אף בגונב שלא לדעת בעינן מנין, וא"כ אם איירי ברייתא בשומר שגנב מרשותו, ולא פליגי ר"י ור"ע בדיני דעת בעלים, ולכו"ע בעינן מנין, א"כ מ"ט דר' ישמעאל דהוי זה השבה, הרי הגם דלא כלתה שמירתו, מ"מ ליכא דעת בעלים, ול"מ דעת השומר לקיום דין דעת בעלים, וז"פ.

ג] הרמב"ן הק' ע"ד בעה"מ, דאם ר' יוחנן ס"ל כר"ע, מ"ט לא מוקי למתניתין כר"ע.

ונ' דהרמב"ן לטעמי' קאזיל, שכתב ביבמות דמ"ב: דהא דסתם ואח"כ מחלוקת אין הלכה כסתם, היינו דלא חשיב כסתם משנה דהלכה כסתם, אך לאו כללא הוא דאין הלכה כן, אך בב"מ דנ"ב. לא כתב כן, וגם ש"ר שם לא כתבו כן, וצ"ע, וע"כ שפיר הק' דמ"ט לא מוקי ר"י למתניתין כר"ע, אך לדעת הסוברים דכללא הוא דכה"ג אין הלכה כסתם, הרי אדרבה כיון דס"ל לר"י דהלכה כר"ע, בע"כ הוצרך לפרש למתניתין כר' ישמעאל, דאם הך מתניתין כר"ע, א"כ ל"ה הלכה כר"ע, דהו"ל סתם ואח"כ מחלוקת.

אך בדעת בעה"מ גופי' נ' שמודה לד' הרמב"ן דסתם ואח"כ מחלוקת לאו כללא הוא דאין הלכה כסתם, שהרי בד' בעה"מ מבו' דקי"ל כדעת רב דמפרש למתניתין כר"ע וקי"ל כוותי', ותיקשי דהיאך קי"ל כוותי', הרי הוי סתם ואח"כ מחלוקת, וגם אי נימא דקי"ל כשאר אמוראי דמפרשי למתניתין דב"מ דכולה ר' ישמעאל היא, אכתי תיקשי דא"כ הי' לנו לפסוק כסתמא בתרא, ובע"כ דאף דהוי סתם ואח"כ מחלוקת קי"ל כסתם, אך אי"ז מוכרע, וי"ל דלא קי"ל להא דכולה נזיקין חדא מסכתא היא, וע"כ אי"ז סתם ואח"כ מחלוקת.

ובתוס' הרא"ש ב"מ דמ"א. כתב לישב בזה, דלא ניח"ל לאוקמי למתניתין כר"ע, דא"כ נמצא שחזר בו רבי ב' פעמים, דמתחילה סבר כר"ע, ושוב סתם בב"מ כר' ישמעאל, ושוב חזר בו וסתם כר"ע, אך לדעת בעה"מ נ' דאין לישב כן, דבד' הרא"ש מבו' דמתניתין דב"מ דרישא ר' ישמעאל וסיפא ר"ע, היינו תרי סתמי דסתרי אהדדי, דברישא סתם תנא כר' ישמעאל ובסיפא סתם תנא כר"ע, אך בד' בעה"מ שכתב דהוי סתם ואח"כ מחלוקת, הרי מבו' דס"ל דכה"ג דרישא ר' ישמעאל וסיפא ר"ע, אי"ז סתמא כלל, אלא הוי זה כמחלוקת, שנשנו במשנתינו ב' דעות, ואך שלא נתפרש להדיא דב' דעות הם, ולא נתפרשו שמות החולקים, ולא חזר בו רבי כלל, וז"פ.

ד] ונ' לישב לדעת בעה"מ, דס"ל לר' יוחנן דממש"א ר"ע דצריך דעת בעלים, נשמע דגם בגוזל שלא לדעת צריך דעת, שהרי בטלה הוי זה גזילה שלא לדעת, ואפ"ה מצריך ר"ע דעת בעלים, ואין לומר דמש"א ר"ע דצריך דעת בעלים, היינו מנין, שהרי בסלע איכא מנין דאדם עשוי למשמש בכיסו, והא דאמר ר"ע דצריך דעת בעלים, היינו דצריך דעת ממש, וכיון שכלל ר"ע סלע וטלה יחד, הרי דגם בטלה לא סגי במנין אלא בעינן דעת ממש, והרי דס"ל לר"ע דבין בגזילה לדעת ובין בגזילה שלא לדעת צריך דעת בעלים, וא"כ בע"כ דמתניתין דתנן דמנין פוטר דלא כר"ע, אלא אתיא כר' ישמעאל, דאיהו ס"ל כן, דבגונב סלע שהוא לדעת סגי במנין, וכיון דאדם עשוי למשמש בכיסו בכל שעה איכא מנין, ובגונב טלה שהוא שלא לדעת אפי' מנין א"צ.

והנה אמנם לדעת רב דמוקי למתניתין כר"ע, צ"ל כמש"כ בעה"מ דאף בטלה איירי בגנב לדעת, וע"כ הוא דמצריך ר"ע דעת בעלים, אך לדעת ר' יוחנן הרי מוכרח דמפרש דגונב טלה איירי בגנב שלא לדעת, שהרי איהו ס"ל דלר' ישמעאל בגזילה לדעת בעינן מנין, שהרי מפרש למתניתין כר' ישמעאל, ותנן דצריך מנין, ובע"כ דאיהו מפרש לברייתא דגונב טלה דל"ב ר' ישמעאל מנין, בגונב שלא לדעת, דאם איירי בגונב לדעת, הרי יש ללמוד מזה דלר' ישמעאל אף בגונב לדעת ל"ב דעת, וכמש"כ כן בעה"מ, (וכתב מכח זה דר' ישמעאל לא אתי כחד מכולהו אמוראי), וע"כ נשמע מינה דלדעת ר"ע אף שלא לדעת צריך דעת, וע"כ לא מצי לאוקמי למתניתין כר"ע.

אך ילה"ע על דרך זו, דלפ"ז הרי נמצא דלדעת ר' יוחנן קי"ל דאף שלא לדעת צריך דעת, וא"כ מ"ט פסק בעה"מ כדעת רב דשלא לדעת מנין פוטר, ולא פסק כדעת ר' יוחנן דאף שלא לדעת צריך דעת.

ושמא י"ל, דכיון דבסוגיא דב"ק שהיא סוגיא במקומה לא מייתי' כלל לדעה זו דאף שלא לדעת צריך דעת, אף במקום דלא שייכי ניגרי ברייתא, ע"כ אף דר' יוחנן ס"ל הכי, לא קי"ל כוותי', או דנימא דכיון דלר' יוחנן אתיא מתניתין דלא כהלכתא ולרב אתיא מתניתין כהלכתא, ע"כ קי"ל כרב.

ובאמת הוא מבו' כן בד' בעה"מ, שהרי כתב דקי"ל כרב דמפרש למתניתין דלדעת צריך דעת ושלא לדעת מנין פוטר, והרי דלא קי"ל כר' יוחנן דמפרש למתניתין כר' ישמעאל, ואפ"ה פסק להלכה כר"ע, אלא קי"ל כרב, ותיקשי דבהך פלוגתא בפי' דמתניתין מ"ט לא קי"ל כר' יוחנן, ובע"כ כא' מהטעמים שנתבארו בזה, ואכתי צ"ע.

ו] והנה לדעת רש"י דלאוקימתא דרבא הא דל"מ לר"ע השבת השומר הוא משום דליכא דעת בעלים, וכ"ה גם בל' ר"ח ב"מ דמ"א., הרי אי"ז מתישב אלא לדעת רב חסדא ולא לדעת ר' יוחנן, דלדידי' הרי בגונב שלא לדעת א"צ דעת, ובע"כ דר' יוחנן מפרש לה כדמפרשינן מעיקרא, ואשר ע"כ פירש ר' יוחנן למתניתין כר' ישמעאל, אף דלא קי"ל כוותי', משום דלדידי' אין מתישב מתניתין כר"ע, וכמש"נ לעיל בדעת בעה"מ, ומתבאר בזה ל' רש"י ב"מ דמ"א. דנ' להדיא דמפרש דפלוגתת ר"י ור"ע היא אם בעינן דעת בעלים בהשבת גזילה, עיי"ש, ולהנ"ל כיון דסוגיא דהתם ר' יוחנן היא, ע"כ פירשה רש"י כדעתו.

ואמנם לדעת רש"י אף דאין אוקימתא דרבא מתישבת לדעת ר' יוחנן, אך לדעת רב ושמואל שפיר י"ל כאוקימתא דרבא, דלדעתם הרי גם שלא לדעת צריך מנין, וע"כ לר"ע דכלתה שמירתו ול"מ דעת השומר, ל"מ עד שיהא דעת בעלים, ואה"נ ל"ב דעת בעלים אלא סגי שיהא מנין דבעלים, וכמבו' בתוס' דקי"ח. דל' דעת בעלים מצי להתפרש גם על מנין, אך לדעת בעה"מ אי"ז מתישב גם לדעת רב ושמואל, שהרי לדעתם דשלא לדעת צריך מנין, תיקשי דמ"ט דר' ישמעאל, הרי הגם דלא כלתה שמירתו, מ"מ כל היכא דבעינן השבה לדעת, ל"מ דעת השומר, וכנ"ל, ובע"כ גם לדעתם דפלוגתא דר"י ור"ע היא בגנב מבית הבעלים, ובסלע לדעת ובטלה שלא לדעת, וכדמפרשינן לה מעיקרא.

אך באמת נ' להוכיח שדעת רש"י בזה הוא כדעת בעה"מ, דכל היכא דבעינן דעת מדיני ההשבה ל"מ דעת השומר, דאל"כ תיקשי לדעתו משה"ק הרמב"ן במלחמות שם, דאם פלוגתא דגונב סלע וטלה לא איירי בשומר שנגב מרשותו, א"כ מנלי' לסוגיא דב"מ דלר"ע ל"מ השבה אף לרשות השומר, ושמא מודה ר"ע דלא כלתה שמירתו ומהני ההשבה לרשותו, ובעכצ"ל לדעת רש"י, כמש"כ כן הגרע"א לדעת בעה"מ, דכיון דס"ל לר"ע דבעינן דעת, ע"כ ודאי דל"מ לזה דעת השומר, וכנ"ל.

אך תיקשי ע"ז מהא דהחזירו לעדר שבמדבר, דפירש"י דהוא לרועה, והרי דאף דבעינן דעת או מנין, מהני גם דעת ומנין דהשומר, וצ"ל כמש"נ לעיל דכל הא דל"מ דעת השומר, הוא רק כלפי גניבה דהשומר עצמו, אך כלפי גניבה דאחר, שפיר מהני דעת השומר, וצ"ע.

ז] והנה הרמב"ן הק' לד' בעה"מ, דא"כ נמצא דשמואל דאמר דבין לדעת ובין שלא לדעת מנין פוטר הוא דלא כמאן, והיינו דהרי לדעת ר' ישמעאל חזינן דשלא לדעת א"צ אפי' מנין, שהרי אמר דבטלה מהני השבה, אף דליכא מנין, ואילו לדעת ר"ע חזינן דלדעת אין מנין פוטר, שהרי אמר דבסלע ל"מ השבה, אף דאיכא מנין דאדם עשוי למשמש בכיסו בכל שעה.

ולכאו' צ"ל בחד מתרי גווני, אך שניהם אין מתישבים כ"כ בד' בעה"מ, או דשמואל לא ס"ל להא דאדם עשוי למשמש בכיסו, ונמצא דגם בסלע ליכא מנין, ושפיר י"ל דלדעת ר"ע מנין פוטר אף בגזילה לדעת, ומש"א דצריך דעת בעלים היינו מנין, וזה אינו מתישב כ"כ, דבד' בעה"מ מבו' דלא ניח"ל לפרש דדעת בעלים היינו מנין, ושמואל כר"ע.

או דנימא דאיירי הך ברייתא ברקועתא, דאף בטלה איכא מנין, ואך דס"ל דל"מ רקועתא אלא כמנין, אך לא חשיב כדעת בעלים גמורה, עי' רשב"א שדן בזה ונטה דחשיב כדעת בעלים גמורה, ובל' רש"י מ' דלא חשיב אלא כמנין, וע"כ ס"ל לר"ע דל"מ ההשבה, דאיהו ס"ל דאף בגזילה שלא לדעת צריך דעת, או דכיון דהוא רקועתא, ע"כ יודעים הבעלים גם בגזילה, (כמבו' כן בד' הראב"ד בחי', אך בד' רש"י לכאו' מוכח לא כן), והוי כגזילה לדעת וע"כ הוא דס"ל לר"ע דצריך לדעת בעלים, אך ר' ישמעאל ס"ל דבין לדעת ובין שלא לדעת מנין פוטר, וע"כ מהני ההשבה בסלע משום דאדם עשוי למשמש ואיכא מנין, ובטלה משום דברקועתא הוי זה כמנין, ושמואל כר' ישמעאל, וג"ז אינו מתישב בד' בעה"מ, שהרי כתב בעה"מ דלפמש"כ דכולה ברייתא איירי בגונב לדעת, אתיא כר' ישמעאל דלא כחד מהני אמוראי, והיינו משום דלכו"ע בגוזל לדעת בעינן עכ"פ מנין, ואילו ר' ישמעאל ס"ל דל"ב אפי' מנין, ואם מצינו להעמיד לברייתא ברקועתא, א"כ שפיר אתיא דר' ישמעאל כהנך אמוראי דס"ל דלדעת מנין פוטר.

1. ובחי' הרשב"א נ' טפי מזה, דס"ל דגם על דין דעת דניגרי בריתא ל"מ דעת השומר, ורק לדעת הר"א אב"ד מהני ע"ז דעת השומר, משום דחשיב כאילו לא גנב, ואך דבשומר שגנב מרשותו ליכא לדין דעת דניגרי ברייתא, וכמש"כ הרשב"א בהמש"ד, וע"כ הוא דמהני השבתו לרשותו, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-2)