שיעור ד_
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / יורה דעה / בשר בחלב / שיעורי בשר בחלב ליל שישי

# שיעורי הלכה

### שיעורים על סדר השו"ע

### מפי מו"ר הגאון

### רבי **רפאל צבי ובר** שליט"א

##### הלכות

##### **בשר בחלב**

##### שיעור ד'

* איזו ביצה מותרת בחלב ואסורה משום אבר מן החי ?
* האם יש להמתין ו' שעות אחר ויטמין בשרי ?
* בישול בקיטור רווי (שבמפעלים) האם דינו כמעושן ?

**דין ביצה שנמצאה בעוף**

**כתב** השו"ע (פ"ז ה') וז"לביצים הנמצאים בעופות, אם הם גמורות דהיינו שיש להם חלבון וחלמון אע"פ שהיא מעורה בגידים הרי זה גמורה ומותר לאכלה בחלב, אבל אם אין לה אלא חלמון אסור לבשלם בחלב, אבל אם אכלם בפני עצמם מותר לאכול אחריהם גבינה או חלב עכ"ל.

**ומקור** הדין דתני' (ביצה ו: ז.) השוחט את התרנגולת ומצא בה ביצים גמורות מותרות לאכלן בחלב, רבי יעקב אומר אם היו מעורות בגידין (לאשכול), אסורות.

**ונחלקו** הראשונים בפי' הברייתא מהן ביצים גמורות שנחלקו ת"ק ור' יעקב (דהרי ביצה כמו שנמכרת בשוק מותרת בחלב, ובעודה בתרנגולת מח'), ויש בזה ד' שיטות (ובהם נ"מ לדינא).

**שיטת** רש"י (ד"ה ביצים) דגמורות היינו שהחלמון לבדו גמור (דלא כשו"ע), ולת"ק אע"פ שמעורה עדיין בגידין מותרת בחלב, ולרבי יעקב אם מעורה בגידים דינה כבשר, ואסורה בחלב, וכן פי' הרא"ש (פ"א ח') ופסק כת"ק להקל בנגמר החלמון ואע"פ שמעורה בגידין, וסמך עליו הש"ך (סק"י) בהפסד מרובה, אלא דהיד יהודה (סקי"ח) פקפק עליו וכתב דצ"ע להתיר בזה.

**שיטת** הרשב"א (תוה"ב ב"ג ש"ד) וכן פסק השו"ע (הכא) דגמורות היינו שאף החלבון גמור, ואפי' מעורה בגידין מותרת בחלב, ואופן זה צ"ע במציאות, דהיד יהודה (סקי"ז) כתב דבדק באלפי עופות ומצא שאי אפשר שתהא מעורה בגידים אם החלבון גמור (דאחרי שמתנתק החלמון מהאשכול ליכנס לאם, אז גדל החלבון), ודייק כן מרש"י דלא פי' גמורות ממש (כהפשטות), אלא שרק החלמון נגמר, וכן דייק מתוס' (ד"ה ומצא).

**שיטת** הבה"ג (ט"ז) הרי"ף (ג. מדפ"ה) ועוד ראשונים, שפסקו כרבי יעקב דכל שמעורה בגידים אסור.

**ושיטת** הרשב"ם (הובא במרדכי תר"נ) דגמורות היינו בקליפתה הקשה, אבל בקרום הדק (שתחת הקשה) בלבד אסורה, וזו השיטה המחמירה ביותר, וכן נקט הש"ך (סק"י) לכתחי', ובדיעבד מיקל בנגמר החלבון ואינה מעורה בגידים (דחושש לבה"ג דפסק כר' יעקב).

**ולענין** מליחה כתב הרמ"א (ע"ה א') דאם נגמר החלמון לבד צריכה מליחה כשאר בשר, ומותר למולחה עם בשר, ואם נגמר אף החלבון אפי' בקליפה הקשה נוהגים למולחה (מעליה), אך יזהר שלא למלחה עם בשר (די"א דאין לה דם וא"כ אינה עסוקה בפליטה ותבלע דם מהבשר), ובדיעבד אין לחוש.

**וקשה** בנגמר החלמון איך מותר למולחה עם בשר, הא פסק הש"ך (סק"י) בהפסד מרובה כהרא"ש דאינה כבשר (וכן בנגמר החלבון ונמלחה עם בשר מ"ט בדיעבד אין לחוש לבליעת דם מהבשר), וכתב הט"ז (ע"ה סק"ה) והש"ך (סקי"ב) דמהרש"ל (פכ"ה ב') חולק על הרמ"א ואוסר בנמלחה עם בשר אף בדיעבד, אפי' נגמרה לגמרי, (אלא דהיד יהודה (ארוך סק"ח) יש לו צד להקל, דכיון דמשרק שריק ויש לה ציר, אינה בולעת).

**וכתב** הש"ך (סק"י) בשם מהרא"י (הג' לשערי דורא ע' ד') דנהגו הנשים להחמיר בביצה שנמצאה בעוף אף בקליפה הקשה, גם לענין בשר בחלב, ונראה דהחמירו משום דאי' (עירובין סב:) דאף ביעתא בכותחא (דמותר) אל יורה במקום רבו, והרי לשיטת רשב"ם היינו בנמצאה בקליפה הקשה דצריכה הוראה, ולא רוצים להורות (וכ"כ הגר"א (ע"ה סק"ו) בהא דנהגו למולחה), אא"כ יש מנהג להקל, מיהו היום אין מנהג (דלא שכיח) ופשטות הפוסקים משמע שנהגו להחמיר.

**מאי שנא בב"ח מדין אבר מן החי**

**עוד** הקשה הש"ך (סק"ט) אמאי פסק השו"ע בביצה שנמצאת גמורה לענין בב"ח דאינה כבשר (וכת"ק), וגבי אבר מן החי פסק (פ"ו ד') דאם מעורה בגידים דינה כבשר (וכרבי יעקב), וכן משמע ברשב"א (חולין נח.) לענין ביצת נבילה דהוי' כבשר, ותי' הש"ך (בתי' ג') דשאני איסור אבר מן החי דכל שהוא חלק ממנה אסור (אפי' אינו בשר) לכן במעורה אסורה, משא"כ בב"ח דצריך שיהיה עליה שם בשר, וכיון שנגמר החלבון אינה בשר.

**והקשה** עליו היד יהודה (ארוך סק"ו) דאף בבב"ח אין דין בשר, דלא אמר קרא אלא גדי בחלב אמו (ובשר בחלב אינו אלא שם מושאל).

**וכן** נחלקו הפר"ח (פ"א י"ב) והחזו"א (י"ב סק"ג), גבי שליה דיש בה דין נבילה וטמאה, ואין בה דין בב"ח, ופי' הפר"ח משום דבב"ח צריך שיהא בשר, משא"כ בשאר איסורים כל שהוא חלק מהבהמה אסור, והקשה עליו החזו"א דלא מצאנו שצריך בבב"ח דין בשר, ואם היא חלק ממנה בשאר איסורים ה"ה בבב"ח אסורה.

**בדין המתנה בביצה שאינה גמורה**

**כתב** השו"ע (הכא) דאפי' ביצה שאסורה בחלב, מותר לאכול אחריה גבינה או חלב, ואין צריך להמתין ו' שעות, ונחלקו האחרונים מאי טעמא הקילו בה, הש"ך (סקי"ב) פירש דמיירי בנגמר החלמון, וכיון דלרא"ש בכה"ג דינה כביצה, והרי המתנה הוי חומרא, לכך לא החמירו בה להמתין (ורק ביחד אסורים).

**מיהו** הגר"א (סקי"ב) ביאר משום דעוף בחלב אינו אלא מדרבנן, ועוד די"א דאין צורך בהמתנה בין עוף לחלב כלל (חולין קד: ותוד"ה עוף), לכן הקילו אף בביצה, ולא פי' טעמו.

**ונראה** לפרש על פי דברי היד יהודה (ארוך סק"ח) דביצה אפי' לא נגמר החלמון אין צריך להמתין לחלב, דאין בה את ב' הטעמים שהצריכו בהמתנה בין בשר לחלב, דהא רש"י (חולין קה. ד"ה אסור) פי' משום השומן המושך בפיו עד ו' שעות, ולרמב"ם (פ"ט ממ"א הכ"ח) משום הבשר הנשאר בין השיניים, וטעמים אלו לא שייכים בביצה (שהיא רכה ודומה לגבינה).

**ועדיין** קשה דכתב הפרמ"ג (פ"ט במ"ז סק"א) שהלועס לתינוק תבשיל (בשרי) עם שומן, שאין בו חשש שישאר בין השיניים (דהוא רך), ואף אין חשש לטעם שבפיו (דלא בלע), מ"מ יש להמתין משום דלא פלוג, ומוכח מהא דלא כהיד יהודה שהיקל בביצה.

**ומעין** זה אי' באגר"מ (יו"ד ח"ב כ"ו) גבי ויטמינים של כבד דאין צריך להמתין אחריו, דאין בו את ב' הטעמים, ותלה מחלוקת המחבר והרמ"א (פ"ט ג') גבי תבשיל של בשר אם צריך להמתין אחריו, דהמחבר הקיל והרמ"א החמיר, דנחלקו אם אמרי' לא פלוג, דלא מסתבר שנחלקו במציאות אם מושך בו טעם בפיו, וא"כ לרמ"א אף בויטמינים נאמר לא פלוג, וכתב שי"ל דשאני ויטמינים שאינם דבר הנאכל אלא נבלע (ואין לא פלוג), ועוד דלא ברור שיש בו טעם בשר.

**וכתב** (שם) שמהאי טעמא (שאין בו טעם) אפשר שיש להקל אף באיסור טריפה שבו, ונראה לבאר ספיקו דהרי כתב הרא"ש (פסחים פ"ב א') דכל שאינו ראוי לאכילה דשרי מדאוריי', כיון שאוכלו, אחשביה ונאסר מדרבנן, וכתבו היד אברהם (פ"ד י"ז) והיד יהודה (ארוך ק"ג ח') דברפואה לא שייך אחשביה, דמה שגזרו הוא דוקא במחשיבו לאוכל, משא"כ ברפואה שאין אוכלו בתורת אוכל, אלא לרפואה, שרי, מיהו בויטמינים יש להסתפק דיש שאוכלים ויטמינים להשלים מאכלם, ואה"נ דאלו שאינם אוכלים אותם אלא לרפואה (כשחסר להם ויטמין מסויים) יש לדון להקל.

**ונראה** לפרש דברי היד יהודה דלא אסרי' ביצים בלא פלוג, מהא דחידש בשו"ת הרשב"א (ח"א ז') לשי' הרמב"ם (דס"ל משום בשר שבין השינים), שאף בשומן יש להמתין משום דלא פלוג, כיון שא"א ליתן שיעור בדבר, דהא יש בשר רך הדומה לשומן וא"א ליתן גבול לאיסור, לכך לא פלוג רבנן ואסרו הכל, ואף ברוטב בשר החמירו דדינו כבשר ממש, משא"כ ביצה דרק מצד הדין היא כבשר ואינה דומה לבשר כלל, לא אסרוה משום לא פלוג, ושמא ע"ז סמך היד יהודה להקל.

**בדין מעושן וחמי טבריה**

**כתב** השו"ע (פ"ז ו') וז"ל המעושן והמבושל בחמי טבריה (תולדת חמה) אין לוקין עליו עכ"ל, והוא לשון הרמב"ם (פ"ט ממ"א ה"ו) דאסר בשניהם מדאוריי', דבעי' ולא אפשטא בירושלמי (נדרים פ"ו ה"א) וספקו להחמיר אלא דאינו לוקה, ונ"מ דאסור בהנאה, דאילו נאסר מדרבנן מותר בהנאה כדכתב הרמ"א (סעי' א').

**מאידך** הפר"ח (סק"ב) מחלק וס"ל דמעושן אסור מדאוריי' דאיפשטא בירושלמי (שבת פ"ז ה"ב) גבי איסור שבת דהוי בישול וה"ה לבב"ח, אבל בחמי טבריה נחלקו (שם), ובש"ס דידן (שבת מ:) מסקי' דאינו בישול, וא"כ ה"ה בבב"ח אינו אלא מדרבנן ומותר בהנאה, וכן משמע דס"ל לגר"א (סקי"ג וי"ד) מדהביא את דברי הפר"ח.

**והקשה** המרדכי (ע"ז תתל"ב) על הירושלמי (נדרים שם) דכתב דאין בישול עכו"ם בעישון, (וכן נקט השו"ע, קי"ג סי"ג), דמאי שנא משבת (שבת שם) דאסרי' עישון כבישול גמור, ומשמע מדבריו (שם) דלא ברור שעישון אסור מדאוריי', (ולרמב"ם לא קשה, דלא הביא איסור דעישון בשבת, ורק בבב"ח אסר מספק).

**והנה** באופני העישון כתב הפרישה (סק"ט) ב' אופנים, שכבש בשר בחלב (כ"ד שעות, ואינו אסור מדאוריי') ושוב עישנן (בעשן שריפת נסורת, והוא בישול מיוחד), ומזה הוכיח הפר"ח (סק"ב) דצלי אסור מדאוריי', דהרי אפי' עישון שאינו אש הסתפקו עליו בירושלמי שמא הוא דאוריי', כ"ש צלי שעדיף ממנו.

**ואופן** אחר נקט הפרישה (שם) שמניח בקדרה בשר עם חלב ומחמם אותם ע"י עשן, והקשה עליו החדרי דעה (הובא בבדי השולחן ד"ה המעושן) מאי שנא מבישול רגיל, דמה ההבדל כיצד מחמם החלב (ולא דמי למבשל בחמי טבריה דהתם סוג הבישול שונה, אבל עישון הוי תולדת האור דאוריי').

**ומצוי** היום (במפעלים) שמבשלים ע"י קיטור, ויש שרצו לדמותו למעושן שאין בו משום בישול עכו"ם, מיהו יש לחלק בין סוגי הקיטור, דהרי הקיטור הוא אדי מים שמחממים את מי הקדרה, ובזה הוי בישול גמור, אבל בקיטור רווי (שלא רואים את האדים כלל) בזה סברו דדמי למעושן.

**אלא** דזה תלוי בב' אופני העישון של הפרישה (שם), דלאופן הא' דוקא בעישון בלי מים שרי, אבל עם מים אין חילוק איך מחמם אותם, משא"כ לאופן הב' אם מחממם בעשן אין בו משום בישול עכו"ם, וכיון דהפר"ח (שם) ס"ל כביאור הא' של הפרישה (כנ"ל), וכן החדרי דעה (שם) הקשה על הפי' הב', א"כ אף בקיטור יש לאסור בבישול עכו"ם, דאין נ"מ כיצד מחמם את מי הקדרה (ואינו עישון דשרי).

**ולגבי** בישול בחמי טבריה קשה דבאיסור בב"ח ס"ל לשו"ע דאסור מספק דאוריי', ובשבת אינו אסור אלא מדרבנן, ואפשר לחלק מדפרש"י (שבת לט. ד"ה דשרי) דטעם הפטור במבשל בתולדת חמה משום שאינו דרך בישול, משא"כ בב"ח, דהא כתב הפלתי (צ"ב סק"ד) שלענין בב"ח חייב גם על בישול שלא כדרך, אמנם היד יהודה (פ"ז סק"א ד"ה מעתה) חולק עליו שאף לענין בב"ח צריך בישול כדרך, והביא שהפלתי (פ"ז סקט"ז) כתב כדבריו, ולפ"ז צ"ע לחלק בין שבת לבב"ח.

**ובבישול** בב"ח במקרוגל, בספר בדי השולחן מדמה אותו לחמי טבריה, ויש לדון שהחשמל הוי תולדת האור דאוריי' והוא בישול גמור, (והוא נ"מ גם בספק דהפמ"ג (או"ח שי"ח מש"ז סק"ו) בדבר שהתבשל בתולדת חמה אם מותר לבשלו שוב בשבת באור, דה"ה בהתבשל במיקרוגל).

**נמסר בביהכ"נ "בית ציון ואהל אית"ן", נוה יעקב, ירושלים.**

**נכתב ע"י י. ל. ע"פ הקלטה, והיה למראה עיני מו"ר שליט"א.**

ניתן להשיג בטל': 5850732-02 (בערב).