טענת קטן
קטגוריות: ש_ס / לו שבועות / שבועות עניינים - הרב מאיר קאופמן

בס"ד י"א שבט ס"ט

**בדין טענת קטן**

א] ביאור שיטת הרמב"ם והרימ"ג במיעוט של שבועה לחש"ו

ב] ביאור שיטת הרמ"ה דאיכא שני סוגי מיעוט

ג] שיטת הרא"ש והטור והרמ"א בהא דנתמעט גם משבועת השומרים האם לפ"ז גדר המיעוט במובמ"ק מצד הטענה או שזה סתם מיעוט וביאור שיטת הראב"ד

ד] בטעם שיש היסת בקטן ותלוי בנ"ל וכן בנידון האם יש חזקה לקטן

ה] בראית הראשונים מסוגין שאין שבועת השומרים האם זה ראיה גם לע"א

ו] בביאור סוגית הגמ' בב"ק לראשונים שחש"ו נתמעט מדין שמירה

**ביאור שיטת הרמב"ם והרימ"ג במיעוט של שבועה לחש"ו**

א]מבואר במתניתין ריש פרק שבועת הדינים דאין נשבעין על טענת חש"ו ומבואר בגמ' מ"ב. הטעם דילפינן מקרא דכי יתן איש כסף או כלים לשמור ואין נתינת קטן כלום והביאו הראשונים מהר"י מגאש דכל זה דוקא בשבועת מודה במקצת וע"א שע"י טענה הם באים אבל בשבועת השומרים שלא צריך טענה גם קטן שנתן לשמור צריכים להישבע לו שזה לא נאנס עכ"ד וכתבו הרמב"ן והר"ן והרשב"א שמה שנקט שע"א גם פטור כי צריך טענה זה לשיטתו שאין שבועת ע"א אלא אם טוען ברי אמנם אם נימא ששבועת ע"א לא צריך ברי א"כ אין מכאן מקור למעט ע"א עכ"ד ובאמת עיין טור וכן הוא במרדכי בסוגין ותוס' סנהדרין ס"ח: דיש שבועת ע"א בקטן כיון שלא צריך טענת ברי

והנה הרמב"ם פסק כר"י מגאש הנ"ל ובפשוטו מוכח ששיטתו שאין חיוב ע"א אלא בטענת ברי אמנם עיין כס"מ וכן בב"י ס' צ"ו שנקט שדעת הר"מ שע"א נשבע גם על טענת ספק ובכל אופן כאן פטור וע"ש שביאר כי תביעת קטן זה לא תביעה וכן עיין שו"ע שפסק ששבועת ע"א זה גם בשמא ובכל אופן אין שבועת ע"א בקטן וכן עיין סה"ת שפסק שבע"א לא צריך טענה ובכל אופן העתיק כאן את הר"מ שרק מודה במקצת וע"א התמעט ולא שבועת השומרים והנה יש שביארו שהטעם שלא צריך טענת ברי כי הוי ברי ע"י אחר דהינו שצריך טענה אלא שזה עצמו שיש לו ע"א חשיב טענה אמנם לכאורא דעת הר"מ הרי שברי ע"י אחר לא חשיב ברי ואולי ע"י ע"א שהתורה האמינתו לשבועה בכלל זה שיש כאן תורת טענה אמנם זה אינו דהרי לצד זה כל נאמנותו הוא רק ע"י הטענה אבל כל שאין טענה אין לו עדיין נאמנות אמנם יתכן שהדין טענה הוא רק לעניין החיוב שבועה אבל מצד נאמנותו וודאי זה לא קשור לטענה ודו"ק וכל זה דוחק ובפשוטו צ"ל כמבואר בכס"מ שאפילו שלא צריך טענה אבל תביעה צריך אלא שצ"ב הרי גם שבועת השומרים צריך תביעה וצ"ל ששבועת השומרים אין צורך בתביעה לעצם המחייב אלא שאם לא איכפת לו בי"ד לא נזקקין משא"כ כאן צריך תביעה ורק מכח זה שתובע שמא יש לי אצלך הוא חייב ועדיין צ"ע

והנה בפשוטו לפ"ז גדר המיעוט שאין טענת קטן טענה ולדעת הר"מ שאין תביעת קטן תביעה ולכן איפה שלא צריך טענה או תביעה לא נתמעט קטן והנה מבואר בגמ' ב"ק ק"ו: דנתמעט גם נתינת קטן והגדיל ולכאורא עד כמה שכל המיעוט רק שאין טענתו טענה א"כ כל שעכשיו הוא גדול אין שום סיבה למעט ועיין ראשונים שהקשו רק ששם הרי מדובר בשומרים והגמ' ממעטת לעניין טוען טענת גנב ובהכרח טעם המיעוט כי אין חיוב שמירה בשומרים ולא הקשו מעצם הדין דמבואר שזה לא סברא שאין טענתו טענה וכנ"ל וצ"ל דעדיפה מיניה מקשו והנה הרמב"ם העתיק הסוגיא דשם לעניין טוען טענת גנב דהינו אפילו שיש שבועה וכנ"ל בכל אופן נתמעט שאין הדין טוען טענת גנב ולפ"ז יתכן שבאמת כל הדין המבואר שם בגמ' הוא רק לענין טטע"ג אבל לענין מודה במקצת באמת שם החיסרון רק מצד שאין טענתו טענה ובאמת אם טוען על דבר שהיה בקטנותו והיום הוא גדול יש חיוב שבועה ובאמת שיטת הר"מ בפשוטו כר"ח דגם אם אביו הלוה וכדו' והבן טוען בקטנותו פטור ויתכן שזה מטעם הנ"ל שכיון שיסוד המיעוט שאין טענת קטן טענה א"כ אין שום מעלה במה שזה תביעה מצד אביו והנה באמת לשון הר"מ פ"ה מטוען דאין טענת קטן ולא הזכיר שזה גם אם הנתינה היה בקטנות ומשמע שכה"ג יהיה חייב וכנ"ל

[אמנם אחרי זה מצאתי בבעה"ת שער ל"ו ח"ב שהביא את הר"מ שזה לא מיעוט משומרים אמנם העתיק את הדין שצריך נתינה כשהוא גדול ודלא כמשמעות הר"מ וצ"ל שלמד שגדר המיעוט של טוען טענת גנב כמו שביאר הברכ"ש בשם הגר"ח שלזה צריך טענה של התובע שנתן לו החפץ וכיון שקטן נתמעט מהדין טענה או תביעה ממילא אין דין טוען טענת גנב ולכן אפשר ללמוד מכאן גם לעניין שבועת ע"א ומודה במקצת ומבואר שגם בכה"ג שהתביעה הוא בגדלותו שייך למעט כי אין טענת קטן טענה וצ"ע]

**ביאור שיטת הרמ"ה דאיכא שני סוגי מיעוט**

ב]והנה עיין שטמ"ק בב"ק שם שהובא שם שיטת הרמ"ה בארוכה ומבואר דעתו דפליג על הרימ"ג הנ"ל וס"ל שגם משבועת השומרים נתמעט קטן אצנם מבואר מדבריו שיש כאן שני סוגי מיעוטים א. נתמעט קטן שאין טענתו טענה ולכן פטור ממודה במקצת וכן משבועת ע"א דס"ל שצריך טענה בשבועת ע"א ע"ש ובזה באמת כל שתבעו כשהוא גדול חייב דלא איכפת לן הנתינה כלל וכן בזה אפילו אם התביעה מכח נתינת אביו הוא פטור כיון שהיום זה טענה של קטן ב. נתמעט מחיוב שומרים ולכן גם אם נתן כשהוא קטן והיום הגדיל פטור דאין חיוב שמירה על נתינת קטן כמסקנת הסוגיא שם ומאידך כה"ג אם היה נתינת אביו כה"ג גם אם זה תביעת קטן הוא חייב שבועה דכאן הרי לא צריך טענה וכיון שזה נתינת גדול וחל חיוב שמירה ממילא איכא לכל חיובי השומרים עכ"ד והנה מבואר בדבריו בעיקר הנידון שלענין המיעוט משבועה זה רק כל שעכשיו הוא קטן וכנ"ל אלא שהוא ס"ל שנתמעט גם משבועת השומרים אמנם לא מצד דין שבועה אלא מצד חיובי שמירה והרמב"ם ס"ל שזה רק מיעוט לעניין טוען טענת גנב והנה לפ"ז א"ש שגם אם ננקוט שנתמעט שומרים אבל ע"א עד כמה שלא צריך טענת ברי אין מקום למעטו דהדין שבועה הוא רק מצד טענה וא"ש שיטת תוס' והמרדכי הנ"ל גם אם ס"ל שנתמעט שבועת השומרים

**שיטת הרא"ש והטור והרמ"א בהא דנתמעט גם משבועת השומרים האם לפ"ז גדר המיעוט במובמ"ק מצד הטענה או שזה סתם מיעוט וביאור שיטת הראב"ד**

ג]והנה הרא"ש העתיק את דברי הרימ"ג הנ"ל שרק מודה במקצת וע"א פטור אבל שומרים חייב וחלק עליו דגם שומרים פטור אמנם משמעות דבריו שה"ה ע"א וצ"ע כיון שהוא חולק על הרימ"ג וס"ל שע"א חייב גם ללא טענת ברי א"כ אין סיבה לפטור והטור נקט כך כדבר פשוט שכיון שע"א לא צריך טענה א"כ גם בקטן חייב וצ"ע סתימת הרא"ש אמנם הנה הרמב"ן נסתפק האם בקטן נתמעט מכל פרשת שומרים וסתימת הרא"ש משמע שלא נתמעט שרק הזכיר שמשבועה הוא פטור ולא המשיך להביא את ספק הרמב"ן לעניין עיקר חיוב שמירה ולפ"ז בהכרח שהוא מיעוט מדין שבועה לקטן ובפשוטו לפ"ז כן הוא הגדר גם בשבועת מודה במקצת שאין שבועה לקטן ולפ"ז אין סברא לחלק שע"א זה אחרת וא"ש הרא"ש שלא השיג על הרימ"ג לעניין ע"א שכיון שס"ל שזה הלכה גם בשומרים ממילא דינו של הרימ"ג אמת ומטעם אחר ולפ"ז הטור שכתב שע"א זה אחרת הוא רק בהעתיקו שיטת הרמ"ה ושיטת הרמב"ם שלדידהו אין מיעוט בשומרים מצד השבועה וכנ"ל ולפ"ז בפשוטו כל המיעוט שאין טענתו לעניין שבועת מודה במקצת וא"כ זה לא מקור לעניין ע"א וא"ש

והנה לנ"ל לעניין מלוה בהלוה כשהוא קטן ועכשיו הוא גדול גם לא יהיה שבועה דכיון דבפקדון המיעוט הוא משבועה וחזינן שגם כה"ג הוא בכלל המיעוט ה"ה לעניין שבועת מודה במקצת ובאמת כן הוא בטור בתחילת סימן צ"ו שהעתיק את דין הגמ' גם לעניין הגדיל בשבועת מודה במקצת ועיקר הדין מבואר בראשונים בכמה דוכתי שחלקו על רש"י שהעמיד את מחלוקת ראב"י ורבנן בקטן דהרי מבואר בגמ' שנתמעט שצריך נתינה ותביעה בגדלות ולכן גם בהגדיל פטור וא"כ ה"ה הפוך ומבואר שנקטו שדין הגמ' הוא גם בהלואה וכן מפורש בסה"ת שער ל"ו ח"ב וכן בהגהות אשר"י לקמן [וכל זה דלא כברכ"ש שנקט שבהלואה אם התביעה בגדלותו לא איכפת לן העבר וודאי חייב]

והנה בפשוטו עד כמה שננקוט שבשומרים הוא נתמעט מכל פרשת שומרים א"כ כל המיעוט בשבועה נאמר רק במודה במקצת ואפש"ל שאין טענתו טענה אמנם עיין שיטת הראב"ד שנקט שנתמעט מכל פרשת שומרים ובכל אופן הקשה על הר"מ שיש שבועה בשומרים אם במקום שהוא טוען ברי הוא נתמעט במקום שטוען שמא לא כ"ש והנה אם נימא שגדר המיעוט שאין טענתו טענה א"כ אין שום ק"ו אלא בהכרח שס"ל שזה סתם מיעוט מהחיוב שבועה ולכן למד ק"ו ויתכן שגם אם המיעוט מפרשת שומרים אבל עדין היה חיוב שבועה שזה לא אצלו וזה נתמעט מצד מיעוט מפרשת שומרים ודו"ק

אמנם היה מקום לומר שגם לראשונים שלא נתמעט מדין שומרים אלא רק מדין שבועה אבל אין זה מיעוט סתם מצד הלכות שבועה אלא זה בחלות חיוב שמירה שזה דין שמירה ללא חיוב שבועה ולפ"ז יתכן שרק בזה הוא סברא גם בהגדיל כי חיוב השמירה שחל כאן הוא ללא דין שבועה אבל לעניין מודה במקצת כל שהנידון עכשיו שהגדיל מה איכפת לן שהמעשה היה בקטנות וכמבואר סברא זו ברמ"ה הנ"ל ולפ"ז יתכן עוד שגם מה שנתמעט לעניין מודה במקצת זה מיעוט שאין טענתו טענה וכנ"ל מהרמב"ם ואין זה ענין למיעוט שבועה בשומרים דשם זה מיעוט בדין שמירה שלו ולפ"ז אם נסבור שע"א לא צריך טענה יהיה חיוב שמירה אפילו אם בשבועת השומרים פטור וכן לפ"ז יתכן שנתנו אביו ומת לעניין מודה במקצת זה יהיה חיסרון דכאן יסוד המיעוט הוא מטענת קטן אבל שבועת השומרים יהיה כיון שחל כאן חיוב שמירה בגדול וככל שיטת הרמ"ה הנ"ל אמנם בפשוטו מהרא"ש שפטר משבועת ע"א משמע דלא כגדר הנ"ל אלא שזה מיעוט משבועה וכמו שהבאינו מהראב"ד

והנה עיין רמ"א סימן צ"ו שכתב שיש שבועת ע"א בקטן כיון שס"ל שלא צריך טענה וכן איכא מיעוט משבועת השומרים ולכאורא בהכרח שהמיעוט בשומרים הוא לא מדין השבועה אלא מדין השומרים או שס"ל כרמ"ה שאין חיוב שמירה כלל או כנ"ל שהמיעוט של השבועה הוא חסרון בחלות חיובי שמירה ולפ"ז לכאורא הדין שנתן כשהוא קטן והגדיל אין לנו שום מקור לענין שבועת מודה במקצת וביותר דלכאורא כאן הרי זה לא טענת קטן וא"כ זה כמו ע"א וצ"ע שסתימת הרמ"א שהעתיק דין זה גם לעניין מודה במקצת וכן מפורש שם בנתה"מ וצ"ע וצ"ל שס"ל שזה לא מיעוט שאין טענתו טענה אלא שהמיעוט רק משבועה שצריך טענה ולכן אין ללמוד מכאן לשבועת ע"א שלא צריך טענה ומשבועת השומרים אין ללמוד כנ"ל ששם זה מיעוט בדין שמירה וכנ"ל וצ"ע בכ"ז

אמנם עיין הגהות אשר"י בב"ק שכתב וז"ל אין נתינת קטן כלום ואינו יכול להשביעו כשהוא גדול על טענת נתינה בשעת קטנותו ואפילו אותו חפץ עדיין קיים מיהו אי איכא עד אחד חייב שבועה מן התורה כי העד מחייבו לא קטן עכ"ל והנה מבואר מדבריו שלא רק לעניין שבועת השומרים התמעט וכנ"ל אלא גם על תביעה של הדבר בעין ולכאורא לפ"ז בהכרח שהוא לא מיעוט בטענת קטן וכנ"ל ובכל אופן חייב בע"א וצ"ע טעם הדבר ובאמת שגם משמעות דברי הטור שגם לפני שהביא הרמ"ה חלק על הר"מ וס"ל שע"א מחייב שבועה אפילו שכתב שנתנו כשהוא קטן ותבעו כשהוא גדול פטור

אמנם ע"ש שכתב וז"ל כתב הרמב"ם אין נשבעין על טענת קטן בין מודה במקצת ובין כופר הכל ועד אחד מחייבו אבל למה שכתבתי למעלה דגדול התובע ע"פ ע"א חייב הכי נמי חייב שאין החיוב בא על תביעת הקטן אלא על פי העדאת העד עכ"ל ומבואר בלשונו שכאן זה לא חיוב על תביעת הקטן ולא הזכיר שהרי לא צריך טענת הקטן וביותר לעיל בהגהות אשר"י כי העד מחייבו ומשמע שכוונתם לחלק שמודה במקצת או שבועת השומרים התובע של השבועה זה הבעל דבר ואפילו שלא צריך טענת ברי אבל יסוד הדין שבועה מכח תביעתו לשבועה משא"כ ע"א זה מכח העד וכמו שאם יש שני עדים הם מחייבים ממון לא מכח תביעתו ה"ה כאן בע"א לעניין שבועה ולפ"ז א"ש כל הנ"ל שאפילו שנתמעט נתינה כשהוא קטן חזינן שזה לא מיעוט שאין טענתו טענה אמנם המיעוט שכל שהשבועה הוא מכח דין ודברים שנעשה אם קטן חשיב שתביעת השבועה הוא מצד הסיפור של קטן והוי תביעת קטן משא"כ בע"א שלא צריך את תביעת הבע"ד כלל ועדיין צ"ב

אמנם הרי מבואר בגמ' בב"מ ד. דמה לע"א ומודה במקצת שע"י טענה וכפירה הם באים וביארו הראשונים שאפילו שע"א לא צריך ברי אבל צריך טענה ומשמע דלא כנ"ל וצ"ע

והנה בלשון ההגהות אשר"י הנ"ל מבואר שגם אם יהיה נידון על דבר בעין שלכאורא התביעה היא עכשיו של ממוני גבך ואין זה עניין לשעת הנתינה בכל אופן כל שהמסירה בקטנותו פטור ואולי זה רק באופן שכל תביעתו מחמת דבר שזוכר מקטנותו וצ"ע

**בטעם שיש היסת בקטן ותלוי בנ"ל וכן בנידון האם יש חזקה לקטן**

ד]והנה דנו הראשונים האם איכא שבועת היסת בטענת קטן והנה לרימ"ג והרמב"ם שנתמעט שאין טענת קטן טענה א"כ זה גם סיבה לכאורא לעניין היסת ובאמת הר"מ ביאר שחייב מצד תיקון העולם וברימ"ג כתב שלעניין זה טענתו טענה ולכאורא כוונתו שכאן החיוב מצד שאין אדם תובע אלא א"כ יש לו ולא צריך כאן לדין טענה וביתר ביאור שקטן נתמעט שאין לו כח טענה אבל המציאות של תביעה יש לו ונפק"מ דגם בהוחזק כפרן שאין לו כח טענה יכול לחייב שבועת היסת וכן הוא בש"ך ס' צ"ב אמנם עיין ר"ן שכתב שהרי חזינן למקצת הראשונים שבנתינת אביו הוא יכול לתבוע אפילו שהוא קטן חזינן שתביעתו ברי ולכאורא כוונתו שלא נתמעט כלל שאין טענתו טענה וזה כשיטתו שגם שבועת השומרים התמעט וה"ה ע"א אפילו שלא צריך טענת ברי שזה מיעוט משבועה בחיוב לקטן ודו"ק אמנם עדין לנ"ל שקטן נתמעט מהמחייב של שבועה א"כ ה"ה בהיסת וצ"ל שבשבועות דרבנן לא שייך את המיעוט ורק שעדין דנו הראשונים אם אין טענתו טענה זה סברא גם לעניין שבועה דרבנן

והנה עיין ב"י שהביא מהרשב"א ששטרות בקטן כיון שזה תקנתא לתקנתא אין כאן היסת ולכאורא לנ"ל בדעת הר"י מגאש א"כ לעניין היסת לא שייך המיעוט כלל ואין כאן תקנתא לתקנתא אמנם הרשב"א ס"ל שזה מיעוט משבועה וא"ש

ושמעתי לבאר בזה עוד דעיין רמב"ם פי"ג מטוען שקטן שהחזיק שלש שנים אין חזקתו חזקה דהינו שזה חזקה שאין עמה טענה והובא דין זה בשו"ע ס' קמ"ט סי"ח ובביאור הגר"א ציין לדין שאן משביעין על טענת חש"ו ועיין מ"מ שהרמב"ן והרשב"א פליגי על זה ולפ"ז הוא לשיטתם דלרמב"ם והרימ"ג שס"ל שהמיעט שאין טענתם טענה זה סברא גם לעניין שזה חזקה ללא טענה אמנם לרמב"ן והרשב"א אין שום מיעוט שאין טענתם טענה

**בראית הראשונים מסוגין שאין שבועת השומרים האם זה ראיה גם לע"א**

ה]בעיקר הנידון האם נתמעט חש"ו משבועת השומרים עיין רמב"ן הובא ברא"ש שהוכיח מהא דהגמ' שואלת סתירה שברישא כתוב שאין נשבעין על טענת חש"ו ובסיפא כתוב שנשבעין לקטן וקשה דאם נימא דאיכא שבועת השומרים בקטן שהגמ' תתרץ שבסיפא זה שבועת השומרים והוסיף שגם בהקדש יש שבועת השומרים שלא יזלזלו בהקדשות עכ"ד ועיין ביאור הגר"א שא"כ זה גם מקום שאין שבועת ע"א דאל"כ שהגמ' תתרץ שבסיפא מדובר על ע"א ולכאורא היא קושיא עצומה והנה לשון הרמב"ן רא"ש רשב"א וביותר בריטב"א שהדין שבועה בהקדש זה גם בשומרים אמנם יתכן שזה רק בשומרים ולפ"ז יתכן שכל הראיה דהרי בהקדש זה בהכרח שומרים א"כ גם בקטן אפשר לבאר כך אבל לעניין ע"א כיון שבהקדש אין כזה שבועה ממילא יתכן שלגמ' לא היה ענין להעמיד בכזה אוקימתא וצ"ע בזה ועיין גידולי תרומה

**בביאור סוגית הגמ' בב"ק לראשונים שחש"ו נתמעט מדין שמירה**

ו]עיין לעיל דדעת הרבה ראשונים שגם משבועת השומרים נתמעט קטן ועיין רמב"ן שהמיעוט של כי יתן איש נאמר בש"ש ששם לא כתוב שבועת מובמ"ק והנה נסתפק הרמב"ן האם זה מיעוט רק משבועת השומרים או גם מכל חיובי שמירה דהינו גניבה ואבידה ואונסים וברשב"א בסוגין וכן ברמ"ה הובא לעיל כתבו שזה מיעוט מכל פרשת שומרים וכן הוא שיטת הראב"ד וברשב"א ביאר כי המיעוט נאמר על עיקר הפרשה ולא רק על דין השבועה ודימה לדין לשמור ולא לחלק שזה מיעוט מעיקר הדין שמירה ואפילו מפשיעה וה"ה כאן והנה משמע שלא כתב את דבריו אלא מסברא שהמיעוט הוא על כל הפרשה

והנה הגמ' בב"ק ק"ו: אומרת הטוען טענת גניבה באבידה משלם תשלומי כפל והגמ' שואלת מבריתא שכתוב כי יתן איש אין נתינת קטן כלום ואין לי אלא נתנו כשהוא קטן ותבעו כשהוא קטן נתנו כשהוא קטן ותבעו כשהוא גדול מניין ת"ל עד האלקים יבוא דבר שניהם עד שתהיה נתינה ותביעה שווין כאחד ואם איתא תיהוי נמי כאבידה וביאר רש"י שכמו שאבידה דאפילו דאין נתינה בכל אופן יש בזה דין שבועה וכפל ה"ה כאן אם עכשיו הוא גדול והגמ' עונה שמדובר שאכלו כשהוא קטן ומה שצריך מיעוט כי הוא תובע כשהוא גדול ורב אשי עונה שאבידה אתי מכח בן דעת לכן חייב משא"כ נתינת קטן ולכן אפילו אם הוא הגדיל פטור עכת"ד הגמ' ועיין ברכ"ש בב"ק שהקשה דעד כמה דנימא דיסוד המיעוט בקטן מעיקר דין שומר א"כ מה ענין לשומר אבידה דבאמת שם חזינן שלא צריך נתינה אבל כאן איכא חיסרון אחר שלא חל דין שומר והיה מקום לומר שזה עצמו קושית הגמ' שאם אין דין נתינה אין סיבה שבגדלותו לא יחול דין שומר כיון שעכשיו הוא גדול ולא איכפת לן איך היה הנתינה אמנם עדין צ"ע א"כ מה הגמ' דוחה שכוונת הבריתא למעט על אופן שאכלו כשהוא קטן ותבעו כשהוא גדול הרי על זמן שהוא קטן לא חל דין שמירה וא"כ מה הצד שהוא יתחייב על זה

וע"ש שישב שבאמת לצד זה של הגמ' וודאי שזה רק מיעוט מדין שבועה ולכן הגמ' דנה שאם לא איכפת לן מהנתינה א"כ כשהוא גודל צריך לחול דין שבועה וכן גם אם אכלו בקטנותו אבל כיון שעכשיו היא התביעה היה מקום לומר שאיכא דין שבועה ורק לר"א שעונה שכל שזה מחמת נתינת קטן פטור אפילו על אונס שקרא בגדלותו ובזה אפשר לבאר שטעם הדבר כי נתמעט מכל דיני שומר והרמב"ן נסתפק שגם לצד זה הוא רק מיעוט מדין שבועה וכמאן דאמר השני עכת"ד והנה בפשוטו הדברים מוכרחים וכנ"ל אמנם צ"ע שהרשב"א דן שמשמעות המיעוט שזה מעיקר דין שמירה ועד כמה שיש מ"ד לא כך א"כ בהכרח שזה לא טענה מוכרחת וצע"ג אמנם למה שצידדנו לעיל שגם אם נתמעט משמירה אבל עדין מה שלא נשבע שזה לא ברשותו הוא מצד מיעוט מדין שבועה א"כ יתכן שעלל זה נידון הגמ' שאם עכשיו הוא גדול צריך להישבע