מראי מקומות ברכות רד ז-סוף_1
קטגוריות: שו_ע / אורח חיים / הלכות זימון וברכות הנהנין - הרב יהושע ננקסקי

**ברכות ר"ד ז-סוף**

[לא כולל סעיף י"ב שנלמד בס"ד בסוגית עיקר וטפל]

**ס"ז**

**★**עיין ברכ"י [ג] באחד שברך בתחילה בו"נ ובסוף שהכל, והעלה שם דיצא ידי חובת ברכה ראשונה.

וע"ע במאמר מרדכי.

**★**יל"ע אי בעינן **כל** הרביעית שישתה לצומאו, ונפק"מ במי שצמא וברך שהכל ולאחר שתית חצי רביעית כבר אינו צמא ושתה רביעית שלמה אי חייב בברכה אחרונה או דפטור דחלק מהשתיה אינה לצומאו.

וע"ע באמרי נועם [מה.] בשם הגר"א.

**★**יל"ע שותה **מי סודה** שנהנה מהמים [רק בלי מתיקות וכדו'] אי חשיב הנאה או לא.

**★**דנו לענין תה בלא סוכר האם לברך דהרי יש כאן הנאה.

**★**שותה הרבה לפני דרך או לפני צום וכדו' שכרגע אין לו הנאה מהמים רק שותה בשביל למנוע שיהיה צמא ואז יש לו הנאה מהמים, עי' "דעת תורה" שהסתפק בזה וצריך ביאור בספקו.

**★**יל"ע שותה מים קרים לקרר את גופו או חמים כדי לחמם האם מברך ע"ז.

ועי' אגלי טל [אופה יח-יב] שחלק דמים צוננים אין בהם הנאה ובחמים חשיב הנאה אפילו לא לצומאו.

**ס"ח**

★בגמ' [לו., לח.] "מהו דתימא כיון דלרפואה קא מכוין לא ליבריך עליה כלל קמ"ל כיון דאית ליה הנאה מיניה בעי ברכוי".

ויל"ע אי הכוונה **הנאת החיך** [כלשון השו"ע], או עצם הדבר שזה אוכל ומזין נחשב הנאה.

**★**"אנסוהו לאכול וכו'".

עיין שעה"צ [קצו-יא] דמיירי בדבר היתר.

**★**עיין משנ"ב [מה] "משא"כ הכא שהאכילה גופא היא ע"י אונס שאונסים אותו לאוכלו לא שייך בזה לחייבו לברך על הנאתו כיון שזה בע"כ".

ואע"ג דלקמן גבי אכילת מצה קי"ל [תנה-ה] כפאוהו ואכל מצה יצא" י"ל בין לצאת ידי חובה לבין לברך על הנאה, עי' א"ר [יג].

ויש דתירצו דשאני התם דהוא דבר מצוה ומסתמא נתרצה.

**★**בעיקר הדברים עיין ט"ז ומג"א, והכרעת הח"א, גר"ז [טו], וע"ע במשנ"ב בשעה"צ [לט].

**★**יל"ע גבי קטן שמכריחים אותו לאכול האם לברך על זה.

**ס"ט**

**★**עי' ב"ח שחילק בין אכילת היתר בזמן איסור לבין אוכל דבר איסור.

וע"ע "מאמר מרדכי" [ט].

**ס"י**

**★**במשנ"ב [נה] "מ"מ אין טעם הפירות נרגש כלל בהדבש", צריך ביאור בדבריו דהרי אין מברכים על מי פירות ומה אכפת לי שמורגש הטעם.

**סי"א**

**★**גבי שקד מצופה בסוכר דהפרי עיקר אף שהסוכר הרבה מהפרי, פמ"ג [א"א כה, משנ"ב כא].

ע"ע כה"ח [נה] שיש נוהגים להפריד ולברך שתי ברכות.

**★**גבי עיקר וטפל באוכל את הטפל לפני העיקר עי' ברמ"א [ריב-א] דמברך על הטפל.

ויל"ע במכניס לפיו את השקד המצופה ומוצץ את הציפוי החיצוני לחוד ואח"כ אוכל את השקד אי חשיב כאוכל את הטפל קודם וממילא צריך לברך על הציפוי או דהכל נחשב דבר אחד.

**★**"אפי' הן כתושים ביותר".

עי' משנ"ב [נב] ושעה"צ [מד] ולכאו' צ"ל דאין דרך אכילתם במרקחת הנ"ל דאי דרכם בכך לכו"ע מברך ברכתם הראויה.

**★**בדברי הרמ"א "אלא לרפואה מברכים עליו שהכל".

מקורו מפירוש הרא"ש בסוגיא [לח] דזה החסרון של שתיתא רכה.

וע"ע במאירי התם.

וע"ע בדברי הרשב"א התם.

**★**ויל"ע בחסרון רפואה אי הוי כאכילה שלא כדרך [לשון המשנ"ב].

וע"ע בביאה"ל לקמן [ריב ד"ה ואינו] שדימה זה לטפל כשאינו נהנה מהדבר את עיקר הנאתו יורד לשהכל.

וע"ע ברשב"א הנ"ל "שאין לשון **מזון** נופל על אכילת רפואה" וזה רק חסרון בבורא מיני מזונות.

**סי"ג**

**★**עי' משנ"ב [ס].

וע"ע לקמן רח שעה"צ טז.

**★**בשעה"צ [מח] וע"ע לקמן [רו-א].