כלים פט_ז מ_ב
קטגוריות: ש_ס / נא כלים / כלים עניינים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / כלים ב_מ

**כלים פט"ז מ"ב**

א] **הסלין של עץ משיחסום ויקנב,** הר"ש פירש דקינוב הוא פסיקת הקסמין הקטנים שמשתיירין אחר שנגמר השפה, אך הרמב"ם פירש, דהוא חתיכת הקצוות היוצאים בתוך הכלי וחוצה לו, וכעי"ז כתב הרא"ש, ובתפא"י כתב דהא דאינם טמאין בלא קינוב, ול"ה כגולמי כלי עץ דטמאין, הוא משום דהכא כל שהוצין בולטין מכותלי הכלי מסרט בהן ידיו וא"א להשתמש בו, ועמש"נ להלן אות ב'.

ב] **ושל תמרה אע"פ שלא קינב מבפנים טמאה שכן מקיימים,** בחי' הגר"א פירש דהוא משום שהן רכין והקינוב אינו מעכב את השימוש, אבל מבחוץ הקינוב הוא משום נוי, עכ"ד, וצ"ב דאם אין הקינוב מבחוץ אלא משום נוי, א"כ מ"ט אינם מקבלין טומאה בלא קינוב, ומ"ש מכל גולמי כלי עץ דטהורין.

וצ"ל בזה, למש"כ הר"ש לעיל מ"א, דהא דגולמי כלי עץ טמאין, הוא משום שאינו מקפיד ע"ז, וע"כ הוא דחשיב כנגמרה מלאכתו, דהגם שדעתו לשוף ולשבץ ולגרד, מ"מ כיון שאינו מקפיד להשתמש בלא זה, חשיב כנגמרה מלאכתן, אך בקינוב מבחוץ, הרי הגם דאינו אלא משום נוי, מ"מ ה"ה מקפיד ע"ז, וכמבו' במתניתין דאין מקיימין כן, וע"כ ה"ז טהור בלא קינוב.

ג] **ויגמור את התלוי',** הר"ש פירש דהיינו שיגמור את החבל שתולין בו, והרא"ש כתב שדרך לעשות בה בית יד לתלותו בו, וצ"ב שהרי תניא בחולין דכ"ה. דכלי עץ המחוסר אוזן טמא, וכ"ש במחוסר דבר לתלותו בו, וצ"ל למש"כ בחי' הגר"א דכלכלה הוי תשמישה בתלי' בכותל, ולפ"ז ניחא, דע"כ קודם שגמר את התלוי', אינה ראוי' עדין למלאכתה, וכ"כ בדעת יוסף, ועיי"ש מש"כ עוד בזה.

ד] **בית לגינים ובית הכוסות אע"פ שלא קינב מבפנים טמאה שכן מקיימין,** בחי' הגר"א כתב דהוא דוקא בשהן של תמרה, וכדתניא בתוספתא שהביא הר"ש דבית הלגינים ובית הכוסות של תמרה וכו', והתנא סמך על הסתם דסתמייהו של תמרה הן, וכ"כ בחס"ד, אך בחזו"נ כתב דל"ד של תמרה, דהטעם הוא משום דמקיימין כן, ואף בשאינם של תמרה.

ה] **שם בר"ש, עוד תניא בתוספתא הסלין של גמלים התירן טהורין,** בביאור הגר"א ובזר זהב פירש, דע"י שהתירו אינו יכול לקבל כלום ונעשה כלי פשוט, וכ"כ בחס"ד.

והנה בחזו"א סימן ל' סק"ב כתב דהא דכשהתירן טהורין, הוא משום דדמיא לכפיפה מצרית דתנן לקמן פכ"ו מ"א דלכו"ע כשהתירו את רצועותי' טהורה, משום שאף האומן אינו יכול להחזירה אא"כ הוא בקי ביותר, אך בסימן ט"ז סק"ג כתב, דמדתניא דמיטמאים ומיטהרים אפי' י' פעמים ביום, מ' דההדיוט יכול להחזירו, ועיי"ש מש"כ בטעם טהרתן, ויתכן דכה"ג דמי להא דתנן לקמן פכ"ו מ"ב, דכיס של שנצות שנפשט טהור, ופי' הרא"ש שם דהוא משום שאין לו צורת כלי קיבול, ואכמ"ל.

ו] **שם, סלי נצרים שלא קינבם ומשתמש בהן עראי טמאין,** בזר זהב פירש דכיון דמשתמש בהן כך, גמר שלא לקנב, וע"כ הן טמאין, ובס' דעת יוסף כתב, דממה שהשמיט הרמב"ם לדין זה, נ' דס"ל דתנא דמתניתין דסתם בקנונין וקלתות דמשיחסום ויקנב, ולא תני דאם גמר שלא לקנב טמא, וכדתנן לעיל מ"א דגמר שלא לשוף טמאה, ס"ל דהכא ל"מ מחשבתו שלא לקנב, דבטלה דעתו אצל כל אדם.

ועי' עוד במשנ"א שכתב דמדלא תני במתניתין בשל תמרה דמבחוץ אם רצה לקיים טמא, מבו' דאפי' רצה שלא לקנב, אי"ז מקב"ט, דבטלה דעתו, עכ"ד, ולכאו' זה נסתר מד' התוספתא דמבו' דכל שגמר שלא לקנב טמא, אך י"ל דמתניתין פליגא, וכנ"ל.

ז] **שם, הי' עתיד לחסום ולקנב אע"פ שמשתמש בהן עראי ומשליכן טהורים,** בחס"ד פירש, דכיון שהי' עתיד מתחילה לחסום וכו', אע"פ שמשתמש בהן עראי ומשליכן, הואיל ואינו משתמש בהן בקבע לא חזר בו ממחשבתו הראשונה ועדין לא נגמרה מלאכתן וטהורין.

ובהגה' הגר"א מחק תיבת "ומשליכן", ונ' דהיינו, משום דאם הוא משליכן, נמצא שאין עתיד עוד לחסום ולקנב, ונמצא שכבר נגמרה מלאכתן, ורק כשהוא עתיד עדין לחסום ולקנב, הוא דהן טהורין אף שהוא משתמש בהן עראי בלא חסימה וקינוב, אך בסד"ט כתב לפרש דהא דמשליכן היינו שמשליכן מלהשתמש בהן כמו שהן, אלא דעתו לחסמן ולקנבן.

ח] **שם, ובלבד שלא יערים, ואם הערים הרי אלו טמאים,** בזר זהב פירש דהערמה היינו, שאין בדעתו לקנב והוא יאמר שדעתו לקנב בשביל לטהרן, ובחס"ד פירש דהיינו שמשליכן דרך הערמה להראות שאינם כלים גמורין, אבל לעולם גמר בדעתו שלא לחסום ולקנב, אך לדעת הגר"א אין לפרש כן, דלדעתו לא איירי הכא בשמשליכן, וכנ"ל.

ומבו' לפ"ז, דהא דתניא ברישא דסלין שלא קינבם ומשתמש בהן עראי טמאין, ומבו' דמהני מחשבה שלא לקנב, אי"ז רק במחוסר קניבה, אלא אף במחוסר חסימה ה"ז טמא אם גמר שלא לחסום, וכדתניא הכא דאם הערים הרי אלו טמאים, אף שלא חסם.

ט] **חומר בכלי פאפיר מכלי נצרים וכו',** בחס"ד ביאר טעם הדין, דכלי נצרים סתמן קטנים, וכלי פאפיר סתמן גדולים, וה"ז דומה לדין הקנונים דתנן לקמן מ"ג דהטנים משיחסום ויקנב והגדולים משיעשה ב' דורים, ובשל פאפיר סגי בדור א' כמו ים נפה, ובסד"ט כתב, דכלי פאפיר ל"ב חסימה וקניבה לפי שהן רכין ומתקיימין כן בלא חסימה וקניבה, ועיי"ש מש"כ לדון אם סגי בכולן בדור א', או דאיכא מינייהו דבעו ב' דורין.