כלים פכ_ד מי_ד
קטגוריות: ש_ס / נא כלים / כלים עניינים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / כלים ב_ב

**כלים פכ"ד מי"ד**

א] **של ידים טמאה מדרס,** הר"ש הביא מירושלמי כלאים פ"ט ה"ב דטעם הא דטמאה מדרס, הוא מפני שנותנה על הכסת וישן עלי', או משום שנותנה תחת אצילי ידיו, ובסד"ט כתב דצ"ל דבהדי דקא שכיב עלוי' מצי לאשתמושי בה לידים, דאי לאו הכי אמאי טמא מדרס, הא אומרין לו עמוד ונעשה מלאכתנו, עכ"ד.

וי"ל עוד בזה, לפמש"נ לעיל פ"כ מ"א אות ט"ז מד' העוניו"ט והחזו"א, דאף בכלים שאין עיקר עשייתן לישיבה, מ"מ כל שבפועל הן עומדין גם לישיבה, ה"ה טמאין מדרס, וכל הא דתיבה שפתחה מלמעלה טהורה, הוא משום דמכח הא דעמוד ונעשה מלאכתנו אינה עומדת לישיבה, ולפ"ז י"ל דמטפחות אלו עומדות גם לישן עליהן ולהניחן תחת אצילי ידיו, וע"כ הן טמאין מדרס.

וי"ל עוד למש"נ לעיל שם אות י"ז ללמוד מד' התוי"ט, דעיקר הדין תלוי אם בפועל אומרין לו עמוד, וכל שאם יבא לעשות מלאכתו בעודו יושב על כלים אלו לא יאמרו לו עמוד, ה"ה טמאין מדרס, ולפ"ז י"ל דבמטפחות הידים, כשהוא שוכב או נשען עליהן, לא יאמרו לו עמוד לצורך קינוח הידים, וע"כ הן טמאין מדרס.

ב] במשנ"א כתב דצ"ל דעל הכסת ל"ד, דהכסת הוא שתחת הראש ואינה מטמאה מדרס דהא בעינן רובו של זב על המשכב, אלא צ"ל דהיא מטפחת גדולה שנותנה תחת גופו, אך אכתי צ"ע למ"ד דהוא מפני שנותנה תחת אצילי ידיו, עכ"ד.

אך כבר נת' לעיל פ"כ מ"א אות א', דמוכח מכ"ד, דאע"ג דאין המשכב מיטמא עד שינשא עליו רובו של זב, מ"מ לענין מיוחד למדרס סגי שיהא מיוחד למקצתו להשען עליו, וכמש"כ בחזו"א סימן ל' סקכ"ג, וע"כ שפיר נטמאת מטפחת של ידים מדרס, אף שאינה מיוחדת לנשיאת רוב הגוף. ?ונת' עוד להלן פכ"ו מ"ה ופכ"ח מ"ה, עיי"ש?.

ג] **של ספרים טמאה טמא מת,** הר"ש הביא להא דפליגי תנאי לקמן פכ"ח מ"ד, דבה"א מצויירות טהורות ושאין מצויירות טמאות רבן גמליאל אומר אלו ואלו טהורות, ועיי"ש בפי' הר"ש דבתחילה פירש דפלוגתייהו הוא לענין טומאת מדרס, אך בטומאת מת לכו"ע הן טמאות, ומתניתין דהכא כר"ג, אך הוכיח שם דבטומאת מדרס לכו"ע הן טהורות, ופלוגתייהו היא לענין טומאת מת, ומתניתין דהכא כרבנן, ואיירי במטפחות שאינם מצויירות, וכ"כ במלאכ"ש וחזו"נ במשנתינו, ובאלי' רבה לקמן פכ"ח.

ובטעם הא דהן טמאין טמא מת, כתב הרמב"ם בפיהמ"ש והרא"ש לקמן שם, דאף דמה שהן משמשין את הספרים אינו ממשמשי אדם, מ"מ הן טמאין הוא משום שהן ראויין גם לשאר דברים, ובתוי"ט במשנתינו הביא מכס"מ פכ"ז מכלים הי"ג שפירש דטעם טומאתן הוא מפני שפעמים עושין אותה כמין תיק ונותנה בחיקו ומתחמם בה, וכמש"א בירושלמי כלאים פ"ט ה"ב לענין איסור כלאים, ?ועיי"ש בירושלמי כמה דעות בזה, והרש"ס והר"א פולדא נקטוו דקאי גם על טומאה, ויתבאר בעזה"י עוד בזה לקמן פכ"ח?.

ד] והרש"ש והמשנ"א כתבו דלפי גיר' הספרים של "ספרין", יל"פ דהיינו של מגלחין שמגלחין שערות הראש ודרכן לכסות בגדי המסתפרים שלא יפול עליהן וכו', עיי"ש, ועמש"כ בזה בתפא"י ובחי' ר"א מגריידיץ ובסד"ט.

ה] **ושל תכריך ושל נבלי בני לוי,** כ"ה גירסת הרמב"ם בפיהמ"ש ובפכ"ז מכלים הי"ג, ופירש דתרתי קתני, דשל תכריכי המת ושל נבלי בני לוי טהורין מכלום, והרמב"ם בהל' כלים שם כתב דטעם טהרתן הוא משום שאינם משמשי אדם, אך גיר' הר"ש והרא"ש של תכריך נבלי בני לוי, והוא תכריך שכורכין בו בני לוי כלי שיר שלהן.

ובחזו"א סימן כ"ח סק"ב כתב, דהא דאין תכריך טמא משום בגד, הוא משום דאין טמא משום בגד אלא בעומד לשמש אדם או בתשמיש קיבול, ועיי"ש שכתב דלמש"כ התוס' בשבת דס"ג: דגם בטומאת בגדים בעינן שיהא מטלטל מלא, והא דבגד כ"ש טמא הוא משום דראוי הוא לכוף ולקפל וליקח בו מרגלית או מחט, הרי דע"כ תכריך שאינו עשוי כלל לטלטל על ידו, אינו מקב"ט.

ו] הר"ש כתב דה"נ תיק עור שעושין לשאר נבלים טהור כדתנן לעיל פט"ז מ"ז, וכ"כ הרע"ב, ובתוי"ט כתב דצ"ל דל"ד לתכריך הכלים דתנן לעיל מי"ב דטמא, ובחזו"נ פירש טעם החילוק, דהא דתכריך הכלים טמא היינו במשמש הכלים בשעת מלאכה ושלא בשעת מלאכה, ותכריך נבלים איירי בשאינם משמשין את הכלי אלא בשעת מלאכה, ועמש"כ עוד בזה במקד"ד סו"ס נ"ד.

ובסד"ט עמד בזה, דלמש"כ לעיל פט"ז דהא דמשמשי כלים בשעת מלאכה ושלא בשעת מלאכה טהורין, הוא רק בשהן משמשין כלים הטמאים, ועמש"נ לעיל פט"ז מ"ז אות י' י"ב דכ"ה לדעת הר"ש, הרי דתכריך נבלי בני לוי טהור אף בשהוא משמשן בשעת מלאכה ושלא בשעת מלאכה, שהרי נבלי בני לוי אינם מקבלין טומאה וכדתנן לעיל פט"ו מ"ו, ואך לפ"ז צ"ע ד' הר"ש שעמד דמ"ט נקט תכריך נבלי בני לוי, הרי תכריך שאר נבלים נמי טהור, ולהנ"ל הרי שאני תכריך נבלי בני לוי שהוא טהור אף כשהוא משמש בשעת מלאכה ושלא בשעת מלאכה, ואילו תכריכי שאר נבלים שהן מקבלין טומאה וכדתנן לעיל שם אינם טהורין אלא בשאינם משמשין את הנבלים בשעת מלאכה ושלא בשעת מלאכה, עכ"ד.

ז] אמנם הנה באמת בד' הר"ש בכת"י לעיל שם מבו', דתיק הנבלים יש לו בית קיבול, וטעם טהרתו הוא משום דאין רגילות לטלטל הנבלים על ידם, והו"ל ככלי עץ העשוי לנחת, ולפ"ז מתבאר בפשיטות דל"ד לתכריך הכלים דטמא, דחשיב ככלי קיבול, וכמש"נ לעיל מי"ב אות א', וסתם תכריך הכלים רגילות לטלטל הכלי על ידו ואינו עשוי לנחת.

ולפ"ד הר"ש דתיק הנבלים עשוי לנחת, י"ל דהוא טהור אף בשהוא משמש את הנבלים בשעת מלאכה ושלא בשעת מלאכה, וכאשר כן צידד בחזו"א סימן כ"א סק"י דלא גזרו טומאה משמשי משמשין בכלי העשוי לנחת, ולפ"ז ניחא מה שעמד הר"ש דמ"ט תני תכריך נבלי בני לוי, שהרי אף תכריך שאר נבלים טהור, ואף בשהוא משמש אותם בשעת מלאכה ושלא בשעת מלאכה.

אך באמת מסתברא מילתא דגם לד' הר"ש דטהרתן הוא משום דחשיבי ככלי העשוי לנחת, היינו רק אם באנו לטמאותן בתורת כלי קיבול, דכלפי זה הוא דאמרינן דכיון שאין מטלטלין את המתקבל בהן על ידן, לא חשיבי כמטלטל מלא וריקן, וכמש"כ רש"י בשבת דס"ו. והר"ש בכת"י לעיל פט"ז מ"ו דמה"ט קב הקיטע טהור אף שיש לו בית קיבול ראש שוקו, משום דאין הוא מטלטל את השוק, אך אם באנו לטמאותן בתורת פשוטי כלים המשמשין כלים בשעת מלאכה ושלא בשעת מלאכה, ודאי דל"ב שיטלטלו את המתקבל בתוכן על ידן, שהרי כלל ל"ב שיהא מתקבל בתוכן.

ומה שלא פירש הר"ש דהא דתני תכריך נבלי בני לוי, הוא משום דהוא טהור אף בשהוא משמשן בשעת מלאכה ושלא בשעת מלאכה, י"ל דהוא משום דלפי ההוה אין התכריך משמש את הנבלים בשעת מלאכתן, וע"כ אין לדון כלל לטמאותו מדינא דמשמשי כלים בשעת מלאכה ושלא בשעת מלאכה.

ח] והנה לעיל שם אות ז' נתבאר, דמד' הרמב"ם יש ללמוד דפליג ע"ד הר"ש וס"ל דתיק הנבלים אינו עשוי לנחת, וטעם טהרתו הוא משום דאין לו שולים ול"ה כלי קיבול, עיי"ש, ולפ"ז הרי דכל טהרתו היא רק בשאינו משמש את הנבלים בשעת מלאכה ושלא בשעת מלאכה, וכאשר כ"ה להדיא בד' הרמב"ם פ"ד מכלים ה"א.

ואמנם דלדעת הרמב"ם אין לישב דמה"ט תני נבלי בני לוי ולא תני שאר נבלים, משום דבמטפחת של נבלי בני לוי שאינם מקבלין טומאה, ה"ה טהורה אף בשהיא משמשת אותן בשעת מלאכה ושלא בשעת מלאכה, שהרי כבר נת' לעיל פט"ז שם אות י"ב ללמוד מד' הרמב"ם בפ"ד מכלים, דטומאת משמשי כלים בשעת מלאכה ושלא בשעת מלאכה, היא אף במשמשי כלים הטהורים, עיי"ש.