יב - כתובות ע_ה ב_ - ע_ו א_
קטגוריות: ש_ס / כה כתובות / כתובות - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / כתובות פ_ק / מ_מ

**ע"ה ב' - מני רבי יהושע היא דאמר לא מפיה אנו חיין וכו', - עי' רש"י דפלוגתא דר' יהושע ור"ג היא אם לא אזלינן בתר חזקה דגופא, או דחזקה דגופא עדיפא, ועי' שטמ"ק ופנ"י שדקדקו מדבריו דטעמא דר"ג הוא משום החזקה בפנ"ע ול"ב לצירוף הבו"ש, אך יש לדחות לפ"ד הרמב"ן במלחמות לעיל ל"ו א' דהא דבעינן לברי הוא כדי להעמיד החזקה, ועיי"ש בשטמ"ק שכתב לפ"ז דמש"א לעיל ט"ז א' דבברי וברי לא אמר ר"ג, היינו דוקא בברי וברי ולא בשמא ושמא, ועי' תשו' הגרע"א ח"ה סימן ע"ח (בחי' רע"א עמ' תס"א) דהוא משום דמוחזק בברי אלים שלא להוציא ממנו בשום ענין, - אך הרמב"ן וש"ר כתבו דהא דתלינן לה בפלוגתא דר' יהושע ור"ג הוא משום דמתני' נמי בו"ש, דהיא ואבי' טוענין ברי והבעל אינו יודע, - ועי' לקמן בד' התוס' בזה.**

**רבא אמר רישא כאן נמצאו וכאן היו סיפא נמי כאן נמצאו וכאן היו, - עי' רש"י דעיקר שנויא דרבא הוא דברישא כיון דבבית אבי' נמצאו המומין איתרע חזקתי' דאב, וכ"נ בד' התוס', ולפ"ז יסוד דינא דר"ג דנאמנת הוא משום חזקת הגוף, ואך דכשנמצאו המומין בבית אבי' דאיתרע החזקה ל"מ להוציא, ועי' פנ"י דרש"י ל"ג סיפא כנכ"ה, וכ"נ בד' הר"ן שכ"ה גיר' רש"י, - ועי' תוס' הרא"ש דבסיפא ל"ב לכנכ"ה, דבלא"ה אזיל ר"ג בתר חזקת הגוף, ואיידי דאמר רבא רישא כנכ"ה, אסיק למילתי' ואמר סיפא כנכ"ה, ומה"ט במדברת ומעוברת נאמנת אע"ג דל"ש כנכ"ה, - אך בתוס' הרשב"א ותורי"ד כתבו דהא דבמדברת ומעוברת נאמנת, הוא משום דליכא התם חזקת ממון כנגד.**

**ואמנם אף לדעת רש"י ודעימי', בפשוטו גם בסיפא איכא לחזקה דכנכ"ה, דזהו דינא דשלהי סוגיין דכל שנולד הספק ברשותו עליו להביא ראי', ומכח זה על הטבח להביא ראי', אף להעמיד המעות בידו, אף שבעל החמור שמא, ומש"כ בקוב"ש אות רס"ו דלדעת רש"י ותוס' ליכא כלל חזקה דכנכ"ה בסיפא, צ"ע, - אך בד' כמה מקמאי נראה דדינא דכנכ"ה ודינא דכל שנולד הספק ברשותו עליו הראי', ב' דינים חלוקים הם, ואכמ"ל.**

**בפירש"י כתב דהא דהא דנאמנת במשארסתני נאנסתי, הוא משום דנכנסה לרשות הבעל ולא הורעה חזקת האב בכך, ועי' תוס' דהיינו כשיכול להיות שנאנסה תחת בעלה, דאל"כ איתרע חזקת רשות האב הואיל דודאי ברשות אבי' נאנסה, וכ"כ הרשב"א, - ועי' תוס' הרא"ש דאף דהיא טוענת משארסתני נאנסתי, ה"ה נאמנת במיגו דמשכנסתני נאנסתי, - אך הגרע"א במערכה מכת"י בסופו עמ' ת"ס דקדק מד' רש"י דאיירי אף בשלא הי' שהות, דאף דבע"כ היו המומין קודם, מ"מ כיון שנולדה הריעותא רק אחר שנכנסה לרשות הבעל, לא אמרינן כנכ"ה, והק' ע"ז מהא דפריך דמ"ט לא סגי להביא עדים שהיו בה המומין משתתארס, ועיי"ש מש"כ בזה, ועי' בית יעקב לקמן ע"ו א' שכתב לחלק בין היכא שראו עדים הקלקול ברשות האב, להיכא דלא ראו עדים, - ועי' שטמ"ק שהאריך דאף אם ליכא שהות, לא חשיב כנמצאת הריעותא ברשות האב, אך מאידך גם לא חשיב שנמצאת הריעותא ברשות הבעל.**

**בפירש"י כתב דלשנויא דרבא אתיא מתניתין כר"ג, אך עי' רא"ה וריטב"א דאתיא מתניתין אף כר' יהושע ולענין גט, וזהו שהקדים רבא דבמקום דליכא חזקת ממון אזיל ר' יהושע בתר חזקת הגוף.**

**עי' ר"ן שנחלק ע"ד ש"ר, ופירש דלשנויא דרבא לא תליא משנתינו בפלוגתא דר"ג ור"י, דהתם נמי איירי בשנמצאת בעולה מיד שא"א שנאנסה אחר שנכנסה לרשותו, ואמרינן כנכ"ה שנבעלה קודם האירוסין, וע"כ ס"ל לר' יהושע דאינה נאמנת, ולר"ג כיון שהיא טוענת ברי לא אמרינן כנכ"ה, וכל שהיא טוענת שמא מודה ר"ג דאמרינן כנכ"ה, ובמשנתינו איירי בשמא ושמא, וע"כ כל שנמצאו המומין בבית אבי' דאיכא למימר כנכ"ה, לכו"ע על האב להביא ראי', וכל שנמצאו בה המומין בבית בעלה לכו"ע על הבעל להביא ראי'.**

**בדינא דכנכ"ה דרישא, עי' ש"ש ש"ב פ"ו ופ"ז שנקט דהוי זה ריעותא בעלמא בהחזקת הגוף, והוי ככל חזקת הגוף דהרי חסר לפניך, וחזקת הגוף דאיתרע ל"מ להוציא ממון, וכן משמע בד' התורי"ד, וע"כ ס"ל דגם בראוה מעוברת דמי לכנכ"ה דרישא, - אך בד' התוד"ה וחדא, מבו' דהוא דין חזקה בפנ"ע דכנכ"ה, ונסתפקו אם הוא עדיף מחזקת הגוף, ועי' רא"ה וריטב"א דמהני כנכ"ה דרישא דא"צ גט, ולא מ' בדבריהם דהוא מדינא דתרתי לריעותא, (ומבו' לפ"ז בדבריהם דכנכ"ה עדיף מחזקת הגוף), - ועי' רשב"א לקמן ע"ו א' דמבו' דכנכ"ה דרישא הוא משום דאין מחזיקין ריעותא ממקום למקום, וצ"ב, - ועי' תשו' הגרע"א ח"ה סימן ע"ח ד"ה ועדיין, בדינא דכל שנולד הספק ברשותו עליו הראי', דאף דבכ"ד מהני חזקה דמעיקרא אף כשאיתרע החזקה, שאני הכא כיון שבינתים נעשה ענין המכירה לצאת מרשות המוכר לרשות הלוקח, אמרינן כיון שנמצא החמור מת בבית המוכר, כאן הי' תמיד דאיתרע בעת שהי' הכל ברשותו, ולא נעשה הריעותא רק בשלו ולא בשל אחרים, ומכח זה אמרינן שלא נתקיים הקנין, שלא יהי' איתרע רשות אחרת שלא אירע הריעותא בביתו, וכ"כ הגרע"א במערכה אות מ"ה, - ובזה מתפרש המבו' בראשונים בסוגיין בכ"ד דדינא דכנכ"ה דרישא ודינא דכנכ"ה דסיפא חד דינא נינהו.**

**בדינא דכנכ"ה דסיפא, עי' רשב"א חולין י"א א' דהוא משום דאין מחזיקין מרשות לרשות, - ועי' פנ"י שנקט דעיקרו הוא משום חזקת הגוף, והק' ע"ד התוס' דה"ז מועיל להוציא ממון אף בשמא ושמא, והרי אף רוב ל"מ להוציא, וכ"ש חזקה, ורובא וחזקה רובא עדיף, ועיי"ש שכתב דחזקה עדיפא מרוב, ועי' שערי ישר ש"ב פי"ג בזה, - ועי' ש"ש ש"ב פ"ד, דאי"ז מדין חזקת הגוף כלל, אלא כיון דליכא ריעותא כלל ה"ז מועיל אף להוציא ממון, וכ"כ בתשו' הגרע"א ח"ה סימן ע"ח, וכתב דמה"ט באלמנה נשאתיך, אינה נאמנת אלא בברי ושמא, משום דהוי ספק מעליא בעצמותו, אך עיי"ש שכתב לדון דאף התם ל"ב ברי ושמא, ורק היכא דהרי חסר לפניך בעינן חסר לפניך, ולפ"ז דינא דכנכ"ה דסיפא הוא רק דלא חשיב כחסר לפניך, והו"ל ככל חזקת הגוף דמהני להוציא ממון, - אך בל' הרשב"א שם משמע דמשום דאין מחזיקין מרשות לרשות, אזלינן בתר חזקת הגוף, וכ"ה בתוס' הרא"ש דאזלינן בתר חזקת הגוף הואיל ולא איתרע חזקתה, ועי' תשו' הגרע"א ח"ה סימן ע"ח ד"ה ומהנך שהוכיח כן מד' התוס' לקמן, ולמש"נ להלן מד' התוס' דרב אשי ס"ל דאחר אירוסין הויא ברשות הבעל, והא דעל האב להביא ראי' הוא משום דחזקת הגוף דהבת ל"מ לאב, מבו' להדיא דעיקר הנאמנות הוא משום חזקת הגוף, - ועי' ריטב"א בשלהי סוגיין דהוא משום צירוף דחזקת הגוף וכנכ"ה, וע"כ ה"ז מועיל אף בשמא ושמא.**

**רב אשי אמר רישא מנה לאבא בידך, - בפירש"י כתב דהוא משום דחזקת הבת ל"מ לאב, וכ"כ התוס', וש"ר פירשו דהוא משום דברי דהבת ל"מ לאב, ועי' ש"ש ש"ב פ"ה מש"כ לפרש לזה בדרך מחודשת.**

**ועי' תוס' שכתבו דאין לפרש דהוא משום דברי דהבת ל"מ להאב, דכל שנולד הספק ברשותו עליו הראי' אף בשמא ושמא, וכ"כ התוס' לעיל ל"ו א', ועי' להלן בדעת ש"ר אם פליגי ע"ז, - ומ' דטעמא דרב אשי דגם ברישא אם הי' הנידון לגבי כתובה לבת על הבעל להביא ראי', הוא משום דס"ל דאחר האירוסין כבר היא ברשות הבעל, וחשיב שנולד הספק ברשותו, וכ"נ בתוס' הרשב"א לעיל ל"ו א'.**

**ועי' ש"ש ש"ב פ"ו שכתב לפ"ד התוס' דמש"א לעיל ט"ז א' דלא אמר ר"ג אלא בברי ושמא, הוא במתניתין דמוכ"ע, דהתם ליכא למיתי עלה משום שנולד הספק ברשות הבעל, שהרי גם לדברי האשה אירע זה קודם האירוסין, והא דנאמנת הוא משום בו"ש, וצ"ע מסוגיית הגמ' לעיל י"ב ב' דדינא דמשארסתני נאנסתי ודינא דמוכ"ע אני הם מיסוד א', - ועי' תוס' הרשב"א בשלהי סוגיין שעמד בזה דלשמואל דכל שנולד הספק ברשותו עליו הראי', טעמא דר"ג דמשארסתני נאנסתי נאמנת, אי"ז מדין ברי ושמא, והק' דא"כ מ"ט דר"ג דבמוכ"ע אני נאמנת, ולא ניח"ל לפרש דהוא מטעם אחר, וכתב דהוא במיגו דמשארסתני נאנסתי, והק' ע"ז מחרשת דטענינן לה, וכתב דהוא משום דרוב נשים מחבטות ולא איתרע חזקה דידהו כלל, ושמא היינו דע"כ דמי לכנכ"ה דלא איתרע חזקתה כלל, - ועי' תורי"ד בע"ב שהוכיח דאינה נאמנת לר"ג אלא משום ברי, ממש"א לעיל י"ד א' דטעמא דר"ג הוא משום דאלים לי' ברי, אך בד' תוס' הרשב"א מ' דסוגיא דהכא פליגא על סוגיא דפ"ק.**

**סיפא מנה לי בידך, - עי' רמב"ן ורשב"א בשלהי סוגיין, שלמדו מזה דאף בסיפא אינה נאמנת אלא משום ברי ושמא, ואף דכל שנולד הספק ברשותו עליו הראי' אף בשמא ושמא, משום דאשה אינה ברשותו של בעל לגמרי, - אך עי' רא"ה דבסיפא אף דטוענת שמא על הבעל להביא ראי' משום שנולד הספק ברשותו, ומש"א דמנה לי בידך, היינו דמה"ט אף אם הביא עדים שהיו בה המומין משתתארס, על הבעל להביא ראי', ואתי רב אשי לשנויי להא דמותיב אביי דמ"ט בסיפא לא סגי שיביא ראי' שהיו בה המומין משתתארס, וכן מבו' בד' הר"ן, - ועי' ריטב"א בשלהי סוגיין, דאף דבסיפא ה"ה נאמנת אף בשמא ושמא, מ"מ במשארסתני נאנסתי בעינן טענת ברי, דאם אינה טוענת רגל"ד כדברי הבעל ואיתרע חזקתה.**

**עי' רשב"א דטעמא דרב אשי דאם טוען האב בברי א"נ בבוגרת שהכתובה לדידה על הבעל להביא ראי', י"ל דהוא משום דלית לי' לדינא דכנכ"ה, דדוקא בטומאה אמרינן כן, וכ"ה בתורי"ד בשלהי סוגיין דרב אשי פליג על דינא דכנכ"ה, ומכח זה כתב דלא קי"ל כשמואל דכל שנולד הספק ברשותו עליו להביא ראי', אך בד' הרשב"א מבו' דב' דינים חלוקים הם, (והכא ליכא לדינא דשמואל, משום דאשה אינה ברשותו של בעל לגמרי), - אך מסקנת הרשב"א דטעמא דרב אשי הוא משום דבברי ושמא נאמנת אף כנגד כנכ"ה, וכ"כ הרא"ה והר"ן, וכתב הרא"ה דהיינו רק לר"ג דאלים לי' ברי, אך לר' יהושע אין הדין כן, - ועי' רא"ה שכתב עוד, דהיכא דליכא כנכ"ה, אזלינן בתר חזקת הגוף אף בשמא ושמא, ומה"ט בחרשת טענינן לה, והא דבפ"ק בעי ר"ג טוענת, הוא משום דריעא כי לא טענה, ומשא"כ במנה לאבא בידך, דליכא ריעותא, דל"ה לי' להאב למידע, כל הא דעל האב להביא ראי', הוא משום חזקה דכנכ"ה, וזה כד' הריטב"א דלעיל.**

**עי' רשב"א דלדעת רב אשי ל"ב לאוקמה למתניתין דמשארסתני נאנסתי, בשהי' שהות שנאנסה אחר הנישואין, אלא אף דליכא שהות ה"ה נאמנת משום שטוענת ברי, ועי' ב"ש סימן קי"ז סקט"ו שעמד בזה מד' הרא"ש שכתב דליכא נפ"מ בין רבא לרב אשי, ועיי"ש מש"כ בזה.**