א - שבת ב_ א_ - ג_ א_
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / הוצאה / הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / הוצאה מהדו_ב / מראי מקומות

**סדר הלימוד אי"ה לע"ע, - סדר א', ריש מכילתין, - ט' א', - סדר ב', פ' המצניע ופ' הזורק**

**ב' א' - שניהם פטורין, - בד' רש"י דאין איסורם אלא מדרבנן, ולי"ב משום חצי שיעור, עי' חי' בית מאיר וחת"ס ושפ"א, ועי' רש"ש לקמן ג' א', - ועי' רמב"ם פי"ב משבת ה"ט ובס' קובץ שם, ועי' תוצאות חיים סימן ח'.**

**תוד"ה פשט בעה"ב, - בהא דבעינן תרי קראי להוצאה, עי' רמב"ן ורשב"א ותוס' הרא"ש.**

**בטעם הא דהוצאה מלאכה גרועה, עי' רמב"ן וש"ר בסוגיין ובריש שבועות, ועי' או"ז סימן פ"ב.**

**תוד"ה שבועות שתים, - באיסור מעביר מרה"י לרה"י דרך רה"ר, עי' תוס' עירובין ל"ג א' ורשב"א שם ולקמן צ"ז א', ומאירי לקמן שם, ועי' חי' הגרע"א לקמן ה' א', ותוצאות חיים סימן א' וחזו"א סימן ב' סקי"ג אות ג'.**

**ב' ב' - תוד"ה מי לא עסקינן, - מבו' דלכו"ע הכנסה הוי תולדה, ועי' רמב"ן שכתב דפליגי בה אמוראי, ועי' רמב"ם בפיהמ"ש ובפי"ב משבת ה"ח דמשמע דהכנסה הוי אב.**

**ג' א' - תוד"ה בבא דרישא, - בהא דאסור אף בחד עברא דנהרא, עי' רא"ש, ועי' ש"ך יו"ד סימן קנ"א סק"ו ודגמ"ר שם, ועי' שעה"צ סימן שמ"ז סק"ח.**

**פטורי דאתי לידי חיוב חטאת קא חשיב, - עי' בעה"מ רמב"ן ורשב"א.**

**והא איתעבידא מלאכה מבינייהו, - עי' תוס' וש"ר דלא ס"ד אלא לחייב את השני, ועי' תוס' לקמן צ"ג א' שפירשו בע"א, ועי' אפיקי ים ח"ב סימן ד' ענף ח' במש"כ ללמוד מזה בגדר הא דבעינן הנחה, ועי' בזה בתוצאות חיים סימן ז' סק"א.**

**ב' א' - שתים שהן ארבע בפנים, - בפירש"י כתב דמדבריהם הוסיפו ב' לאסור לכתחילה, ומבו' דאף זה שעקר ולא הניח אינו אסור אלא מדרבנן, אף דהי' ראוי להשלים המלאכה, וכ"ה בפירש"י בד"ה שניהן פטורין ולקמן ג' א' וקנ"ג ב', ועי' שפ"א דלא אסרינן בזה משום חצי שיעור, דהו"ל חצי מלאכה, וכ"כ הפמ"ג בפתיחה להל' שבת, והבית מאיר בסימן שמ"ז, עיי"ש, ועי' תוצאות חיים סימן ח', אך בחת"ס כתב דה"ז אסור מדאורייתא משום ח"ש, וכ"כ הרש"ש לקמן ג' א', ועי' בס' קובץ פי"ב משבת ה"ט שכתב בשם הרשב"ץ דעובר על לאו דלא יצא איש או על לאו דלא יעשה מלאכה לתרומת הקדש, ועיי"ש שתמה ע"ז.**

**ועי' רמב"ן ור"ן לקמן צ"ד ב' דמבו' דאף המוציא פחות מכשיעור אינו אסור אלא מדרבנן, וכן מ' מד' הרמב"ם בפי"ב משבת ה"ט שדימה הוציא פחות מכשיעור לעקר ולא הניח או הניח ולא עקר, ועיי"ש בס' קובץ דהוא משום דבשאר איסור תורה לא נאסר ח"ש, וכמש"כ החכ"צ בסימן פ"ו, ועי' קרית ספר פי"ח משבת דממעטינן לה מקרא דבעשותה, ובתוצ"ח סימן ח' כתב דהוא משום דפחות מכשיעור ל"ה מלאכת מחשבת, וכמש"כ רשב"ם ב"ב נ"ה ב', ועיי"ש בסוה"ס להעיר ע"ז מד' הרמב"ם בפ"א ממעילה ה"ז, - אך בהג"א לקמן רפ"ח כתב דהמוציא פחות מכשיעור אסור מדאורייתא משום ח"ש, וכ"ה בפירש"י ומאירי לקמן ע"ד א' בבורר פחות מכשיעור, וכ"ה במל"מ פי"ח משבת ה"א.**

**תוד"ה פשט, דהוצאה מלאכה גרועה היא דמה לי מוציא מרה"י לרה"ר מה לי מוציא מרה"י לרה"י, - עי' תוס' לקמן צ"ו ב' דמה"ט הוא דבעינן קרא להוצאה, אף שהיתה במשכן, ועי' מהרש"א שעמד דמ"ט לא הביאו התוס' הכא מזה, וכתב דיש לישב, ולכאו' היינו דמהתם לא חזינן דאף אחר שנלמד דהוצאה אסורה, חשבינן לה כמלאכה גרועה, - ועי' בעה"מ לקמן מ"ט ב' דהוא משום דבהוצאה לא עביד ולא מידי, וע"כ אף שהיתה במשכן בעינן קרא לחייב עלי', ומבו' דגריעותא דהוצאה הוא משום דלא נשתנה הדבר ע"י ההוצאה ולא עביד מידי, וכ"ה באו"ז סימן פ"ב דהוצאה מלאכה גרועה היא משום דמעיקרא חפץ והשתא נמי חפץ, וכ"נ בד' המאירי, וי"ל דעד"ז הוא מכוון ד' התוס', דכ"ה דבמוציא מרה"י לרה"י (אף בהוציא מחדר לבית, וכ"ה בתוס' הרשב"א פסחים פ"ה ב' ובתוס' הרא"ש ריש שבועות), אין ע"ז תורת מלאכה, משום דלא נשתנה החפץ, (וע"כ לא מחייבינן בזה אף דהי' כן במשכן), ה"נ בדין דבמוציא מרה"י לרה"ר ל"ה מלאכה, - ועי' רמב"ן וש"ר דהוצאה חידוש הוא, דברה"י מותר לישא משא גדול ואם הוציא לרה"ר כגרוגרת חייב, משא"כ בשאר אבות מלאכות שאינן חלוקות ברשויות אלא איסורן מחמת עצמן, וצ"ב.**

**ול"ה גמרינן הוצאה דעני מבעה"ב ולא הוצאה דבעה"ב מעני, - עי' רמב"ן ריש שבועות דהא דחשבינן להוצאה דעני ודבעה"ב כתרי גווני, הוא משום דבהוצאה דעני ה"ה מוציא את החפץ ממקום אחר למקומו, ובהוצאה דבעה"ב ה"ה מוציאו ממקומו למקום אחר, וכ"ה מבו' בד' תוס' הרא"ש והריטב"א שם, ועי' פנ"י במש"כ לפרש בזה בע"א.**

**ותדע מדאיצטריך תרי קראי בהוצאה וכו', - עי' תוס' הרא"ש, דקרא דויכלא העם מהביא הוא להוצאה דעני, וקרא דאל יצא הוא להוצאה דבעה"ב, אך בתוס' הרשב"א פסחים פ"ה ב' כתב בשם ר"י דקרא דויכלא הוא הוצאה דבעה"ב, וקרא דאל יצא הוא להוצאה דעני, וכ"כ הרמב"ן בריש שבועות, - ועי' ריטב"א שם דאם ל"ה אלא חד קרא הוה מוקמינן לה בהוצאה דבעה"ב שכן דרך רוב המוציאין, והרמב"ן בסוגיין כתב דיש לחייב טפי בהוצאת עני, משום שדרך האדם למשוך לעצמו והיא המלאכה החשובה אצלם.**

**עי' רמב"ן די"מ דהא דבעינן תרי קראי הוא דאם ל"ה אלא חד קרא הו"ל דללאו יצאת, וכעי"ז בתוס' הרא"ש, ועי' אפיקי ים ח"ב סימן ד' ענף ח' שכתב לחדש לפ"ז, דגם אחר דנתחדש דהוצאה מלאכה היא, איכא מלבד זה איסור לאו דאל יצא, עיי"ש מש"כ לפ"ז, והעירו ע"ז ממש"א בעירובין י"ז ב' דלאו דאל יצא הוי לאו שניתן לאזהרת מיתת בי"ד, ועיי"ש דמסיק דבאמת ל"ב תרי קראי, אלא פלוגתא דתנאי היא, - ועי' רמב"ם פי"ב משבת ה"ח דהביא לקרא דאל יעשו עוד מלאכה ויכלא העם מהביא דהכתוב קראו מלאכה, ובפי"ד משגגות ה"ב הביא לקרא דאל יצא, ולכאו' הוא ע"ד ד' הי"מ, דמקרא דאל יצא ילפינן לאיסורא דהוצאה, ומהא דקראו הכתוב מלאכה ילפינן דיש ע"ז תורת מלאכה וחייבין עלי' סקילה וחטאת.**

**ועי' תוס' הרא"ש בשם הר"י מפריש, דכיון דכתיבי תרי קראי בהוצאה דעני ודבעה"ב הוו ב' אבות להתחייב עליהן ב' בהעלם א', והא דלא חשיב בהוצאה אלא אב א', הוא משום דשם הוצאה א' היא.**

**ובתולדות דהוצאה בעינן שיהיו במשכן וכו' המושיט וכו' - עי' רמב"ן וריטב"א לקמן ע"ג א' שהביאו מירושלמי דמושיט הוי אב, ועיי"ש בריטב"א דאי"ז אב בפנ"ע, וצ"ע לפ"ז הא דפריך בירושלמי דמ"ט לא תני לה.**

**ובריש הזורק נמי בעי הזורק ד' אמות ברה"ר מנלן וכו', - עי' בעה"מ לקמן שם דהא דהעברת ד' אמות הויא תולדה דהוצאה, הוא משום דד' אמות של אדם בכל מקום קונות לו וכרשותו דמיין, וכשמוציא חוצה להן בזורק או במעביר כמוציא מרה"י לרה"ר דמי, וכ"כ הרמב"ן וש"ר לקמן ע"ג א', וכ"נ בל' הרמב"ם בפי"ב משבת ה"ח.**

**וא"ת וכו' דהזורק ד' אמות ברה"ר וכו' אע"פ דהתם ליכא סברא, - עי' תוס' לקמן צ"ו ב' דאף בזורק איכא סברא דמה לי ע"י הוצאה מה לי ע"י זריקה, ועי' מהרש"א שם דהוא משום דהעברה ד' אמות חשיב כהוצאה מרשות לרשות וכמש"כ הבעה"מ.**

**בהא דהוצאה מלאכה גרועה היא, עי' תוס' הרא"ש דמה"ט אמרו בביצה י"ב א' דאין עירוב והוצאה ליו"ט, משום דאינה חשובה מלאכה וביו"ט כתיב לא תעשה כל מלאכה, וצ"ל דאף דודאי דאחר שנתחדש דהוצאה אסורה, יש עלי' תורת מלאכה, (וזהו טעמא דהא דקי"ל דיש עירוב והוצאה ליו"ט), מ"מ הך מ"ד ס"ל דכיון דאינה מלאכה גמורה, אינה נכללת בקרא דלא תעשה כל מלאכה, וכעי"ז בתוס' ורשב"א ביצה שם, - ועי' פסקי ריא"ז בפ' בתרא דמדאורייתא ליכא איסור שביתת בהמתו בהוצאה דגריעא משאר מלאכות, ובתורי"ד לקמן קנ"ג כתב דמתחילה סבר כן וחזר בו, וכ"ה דעת ש"ר דה"ז אסור מדאורייתא, - ועי' פמ"ג בפתיחה שנסתפק בדינא דלקמן פ' א' דהוציא ח"ש ונשרף וחזר והוציא ח"ש דפטור דהוא רק בהוצאה דמלאכה גרועה היא, - ועי' בתשו' בית יצחק או"ח סימן ל"ד דהוכיח מסוגיית הגמ' לקמן צ"א א' דמקלקל בהוצאה חייב, ול"ד לשאר מלאכות, וצ"ע מהא דתניא לקמן ק"ו א' דכל המקלקלין פטורין חוץ מחובל ומבעיר, וכ"ה להדיא בפירש"י בחגיגה י' א' ד"ה אפי' תימא, דמקלקל בהוצאה פטור, - ועי' אבנ"ז או"ח סימן ר"י שהוכיח דבהוצאה חייב אף במלאכה שאינה מתקיימת, ול"ד לשאר מלאכות.**

**תוד"ה שבועות שתים, וא"ת וכו' ומעביר מרה"י לרה"י דרך רה"ר, - עי' תוס' עירובין ל"ג א' שכתבו כן דמעביר מרה"י לרה"י דרך רה"ר חייב, ועי' תוס' הרא"ש לקמן ד' ב' דילפינן לה ממשא בני קהת, - ועי' רשב"א לקמן צ"ז א' ובעירובין שם שנחלק ע"ז, אך לקמן ד' ב' נקט כד' התוס', - ועי' חי' הגרע"א לקמן ה' ב' ובכ"ד שפירש בד' התוס' דהא דחייב הוא מדין העברת ד' אמות ברה"ר, ונתחדש דל"ב שהיא העקירה וההנחה ברה"ר, וכ"ה במאירי לקמן צ"ז א', - אך בחזו"א סימן ס"ב סקי"ט סוף אות ג' הוכיח מד' התוס' הכא דהוי מלאכה בפנ"ע כעין מושיט, וכ"נ למש"כ הרא"ש דילפינן לה ממשא בני קהת, ומה"ט כתב הרא"ש שם דאינו חייב אלא במעביר, ולא במושיט וזורק, ובחי' הגרע"א לקמן נקט באמת דאף זורק חייב, וכ"כ באפיקי ים ח"ב סימן ל"ז, ועי' תוצאות חיים סימן א' שהאריך בזה.**

**אבות תני תולדות לא תני, - בפירש"י כתב דהכנסה הויא תולדה כיון דמקרא לא משמע אלא הוצאה, אלא מסברא אמרינן דאף הכנסה הויא מלאכה, ועי' תוס' ד"ה מי דמבו' דלכו"ע הויא הכנסה תולדה, - אך עי' רמב"ן דלדעת ר"פ ורב אשי הכנסה הויא אב, עיי"ש, ועי' רשב"א שכתב לפ"ד התוס' דהכנסה דעני הוי אב והכנסה דבעה"ב הוי תולדה, ועי' תוצאות חיים סימן ו' שהק' ע"ז מסוגיית הגמ' לקמן צ"ז ב', ועי' בדבריו בסימן י"ח סקי"ד - ועי' רמב"ם בפי"ב משבת ה"ח דמשמע דהכנסה הויא אב, ועי' לח"מ שם, ועי' שו"ת ר"ב אשכנזי סימן ל"ח שהאריך בזה, - ועי' בפיהמ"ש שכתב דכל הוצאה היא גם הכנסה ביחס למקום שהוצא אליו אותו הדבר, וכל הכנסה היא גם יציאה ביחס למקום שהוצא ממנו אותו הדבר, וע"כ אין לחלק בין הוצאה להכנסה.**

**ועי' רמב"ם שם ה"י דמבו' דאב דהוצאה הוא כשהולך עם הכלי מרה"י לרה"ר, אך כשמוציא ע"י הושטה הוי תולדה, ועי' בגל' הגרע"א שם שהק' ממש"א הכא דתני אבות, ואף דהכא איירי במוציא ע"י הושטה.**

תוד"ה בבא דרישא, - ואפי' וכו' מ"מ איסור דרבנן מיהא איכא שחייב להפרישו באיסור, - עי' רא"ש דזה נלמד מהא דקטן אוכל נבילות בי"ד מצווין להפרישו, כ"ש גדול שאסור לסייע לו, ועי' טו"א חגיגה י"ג א' שהק' דאף דמצווה להפריש חבירו מן העבירה, מ"מ הכא שאין בידו למנעו, שהרי לא קאי בתרי עברי דנהרא, י"ל דלי"ב איסורא, - ועי' שעה"צ סימן שמ"ז סק"ח שהק' דחיוב לאפרושי מאיסורא הוא דאורייתא, וכן נקט השאג"א בסימן נ"ח, אך הב"ח ביו"ד סימן ש"ג נקט דאי"ז אלא מדרבנן, וכתב דהכא איירי כשאין בידו למנעו, ומ"מ מדרבנן ה"ז אסור משום מסייע ידי עוברי עבירה, - ועי' דרכ"מ יו"ד סימן קנ"א שכתב דפליגי קמאי בהך מילתא אם במקום שיכול ליטלו לבדו אסור ליתן לו, ועי' ש"ך שם סק"ו דלא פליגי, דכל הא דאסור הוא משום דין לאפרושי מאיסורא, והיינו רק בישראל ולא בגוי או בישראל מומר, ובד' הריטב"א בע"ז שם מ' דגם בגוי אסור, עיי"ש, ועי' ביאור הגר"א שם סק"ח ודגמ"ר שם.

ועי' רשב"א דהא דפטור ומותר, היינו דאין בזה נדנוד עבירה מחמת הוצאת או הכנסת עצמו, ומשא"כ בבבא דסיפא, דכשהניח איכא נדנוד עבירה משום דנגמרה המלאכה על ידו וכאילו הוא עושה המלאכה, ובעקירה איכא נדננוד עבירה דיש לחוש שמא יגמור, ומבו' דחלוק הוא טעם האיסור בהנחה מבעקירה, ובד' הרשב"א בעבוה"ק ש"ג לא משמע כן, - ועי' רא"ש סו"ס א' ור"ן דהא דפטור ומותר, היינו דלי"ב משום איסור שבת, ועי' חי' הגרע"א דנפ"מ דל"ה מומר לחלל שבתות.

**פטורי דאתי בהו לידי חיוב חטאת קחשיב, - בפירש"י כתב דהיינו דלא חשיב אלא עקירות שהן תחילת המלאכה דאיכא למיגזר דילמא גמר לה, ואמנם הרי אף הנחה אסורה אף דלי"ב לגזירה זו, ויל"ע אם גם בעקירה יש לאסור דומיא דהנחה, ואך דבעקירה יש לאסור גם משום הגזירה, או דרק בהנחה שהשלים המלאכה אסרו חכמים, אך בעקירה הוי כל האיסור מגזירה שמא ישלים המלאכה, וכמש"נ לעיל מד' הרשב"א, - ומבו' דאם יגמור המלאכה יהא חייב חטאת, וצ"ל דל"ד להמפנה חפצים ממקום למקום ונמלך עליהן והוציאן דפטור, דשאני הכא שהי' דעתו להשלים המלאכה ע"י חבירו, ול"ב שיהא דעתו מתחילה למלאכה שחייבין עלי', ובבית מאיר סימן שמ"ז כתב לא כן, וצ"ע, - ועי' בעה"מ שהק' דב' פטורי דעני הוו בעקירת הכנסה וב' פטורי דבעה"ב הוו בעקירת הוצאה, ומ"ט חשיב להו בתרתי, ועי' רשב"א דהעקירות משתנות זוז מזו, דזו עקירה עם העברה וזו עקירה בלא העברה.**

**ועי' תוס' בשם ריב"א דהוא אותו שפושט את ידו ומכניסה או מוציאה, דעשה עיקר המלאכה אלא שחיסר מעט או עקירה או הנחה, ומבו' דעיקר המלאכה היא בהעברה, וכ"נ גם בד' התוס' לקמן צ"ג א' ד"ה חד, ועי' אבנ"ז סימן רמ"ה שהאריך דעיקר האיסור הוא בעקירה והנחה, וצ"ע, - ועי פסקי רי"ד שפירש כד' הריב"א, וחידש דהשני שעשה עקירה או הנחה לחוד, לי"ב איסור אפי' מדרבנן, אך בד' ש"ר מבו' דשניהם אסורין מדרבנן, ואך דמתניתין לא תני אלא פטורי דאתי לידי חיוב חטאת.**

**ועי' רמב"ן ורשב"א דלא חשיב אלא הנחות דעי"ז נגמרה המלאכה, והיא עיקר המלאכה, ומתניתין אתי לאשמועינן דלי"ב חיוב חטאת, וזה כמש"כ להלן דכל הס"ד לחייב חטאת הוא רק את המניח.**

**עי' עבוה"ק ש"ג רפ"ה דהעוקר ולא הניח או הניח ולא עקר אסור מדרבנן, ומבו' דהאיסור דרבנן הוא אף כשלא נעשה מלאכה שלימה ע"י ב', ועי' עוד בדבריו שם דגם העברה לחוד בלא עקירה והנחה אסורה מדרבנן, ועי' פמ"ג במש"ז סימן שמ"ו סק"ב וסימן שמ"ז במש"כ לדון בזה, ועי' בזה במ"ב סימן שמ"ז סק"ד ושעה"צ סימן שמ"ו סק"ד.**

**והא איתעבידא מלאכה מבינייהו, - עי' תוס' דלא פריך שיתחייב הראשון, דאין סברא דע"י השני שעשה הנחה וגמר המלאכה יתחייב הראשון, אלא אשני קפריך שיתחייב לפי שעל ידו נגמרה המלאכה, ועי' אפיקי ים ח"ב סימן ד' ענף ח' דמוכח מזה דההנחה היא מכלל עיקר המלאכה, ולא אמרינן דאי"ז אלא תנאי בעלמא, ועיי"ש שהאריך בזה, ועי' תוצאות חיים סימן ז' שהביא מהמאירי בע"ב דחלוק דין הנחה בהוצאה מבהעברת ד' אמות, - ועי' תוס' לקמן צ"ג א' דהא דבעינן למעוטי זה עוקר וזה מניח, הוא משום דהו"א דאהכנסה והוצאה הוא דקפיד רחמנא וליחייב אפי' בלא הנחה, ועי' חי' הגר"מ בנעט ואפיקי ים שם דהיינו דס"ד דמלאכת הוצאה היא אף בלא הנחה, ונמצא לפ"ז דלא ילפינן מקרא לפטור בב' שעשו, אלא ילפינן לעיקר הא דאינו חייב בהוצאה בלא הנחה, וכן מ' בפירש"י בפסחים פ"ה ב', אך י"מ דהיינו דס"ד דעיקר המלאכה היא בהכנסה והוצאה, וע"כ ה"ה חייב אף אם נעשית ההנחה ע"י אחר.**

**עי' תוס' לקמן שם דמה"ט לא איצטריך מיעוטא לכתב אות אחת ובא חבירו וכתב אות אחרת, ועי' תוס' הרא"ש שם דהא דלא איצטריך מיעוטא לכתב אות אחת וכו', הוא משום דל"ד עושה ח"ש לב' המתעסקין בשיעור שלם, אך בד' הרמב"ם בפיהמ"ש מבו' דגם הא דפטור בכתב אות אחת וכו', הוא מהך קרא.**

**תוד"ה בעשותה, - מדמצרכינן קרא לפטור מ' דזה עוקר וזה מניח הי' במשכן וכו', - עי' בחי' מהר"מ בנעט דהא דבעינן דיהא במשכן, הוא למש"כ התוס' לעיל ב' א', דבהוצאה דמלאכה גרועה היא לא מחייבינן אלא במה שהי' במשכן, וכ"כ האבנ"ז סימן קצ"ב סק"ב, אך הצל"ח בסוגיין נקט לא כן, עיי"ש, - ועי' תוס' לקמן צ"ד א' דהא דפטרינן בחי נושא את עצמו, אף דהו"ל כזה יכול וזה אינו יכול דהיכול חייב, הוא משום דבמשכן לא היו נושאין דבר חי, ועי' תוס' הרא"ש שם שתמה ע"ז, וזה מתפרש לדבריהם הכא דאין לחייב בהוצאה אלא באופן שהי' במשכן, ובד' הרא"ש י"ל כמש"כ באבנ"ז שם, די"ל דרק בזה עוקר וזה מניח דעשה כל א' חצי המלאכה בעינן שיהא במשכן, אך כשעשו ב' כל המלאכה, ל"ב שיהא במשכן.**

**ונראה לר"י דבמושיט אין זה עוקר וזה מניח אלא המושיט עושה עקירה והנחה וכו', - עי' מאירי לקמן צ"ו א' שכתב דמושיט נעשה ע"י ב' ושניהם חייבין, ועיי"ש שכתב די"מ דרק הראשון חייב דהוא עיקר הענין, ומ' בדבריו דגם אינהו ס"ל דגמר ההושטה נעשית ע"י השני שמניחו, ואך דאינו חייב אלא הראשון שהוא עיקר הענין.**

**ולא קשיא להו וכו' וכאן אינו מתחייב אלא ע"י חבירו, - מ' דהא דאינו חייב אלא כשנותנו ליד חבירו, אי"ז בתורת מקום בעלמא, אלא הוי המלאכה ע"י שחבירו מקבלו ממנו, ומ"מ כיון שהוא עושה המעשה לבדו ל"ש בזה פטורא דשנים שעשו, ואך דפרכינן דהוא איפכא מכל מקום, ועי' בחי' מהרי"ט בזה, - ועי' תוס' הרא"ש שכתב לפ"ז דהא דמשני שכך היתה עבודת הלויים, היינו דלעולם הי' השני מקבלו ול"ה מלאכה זו נעשית ביחיד כלל, ומשא"כ במלאכה שהיתה במשכן נעשית ביחיד וגם ע"י ב', מיעטה קרא מבעשותה דאם נעשית בב' פטורין, וצ"ב מ"ט הוצרך לזה, הרי למש"כ לעיל מינה לא חשיב הכא כב' שעשו, וע"כ הוא חייב.**