חצר ד - גט, אם חשיב כדעת אחרת מקנה
קטגוריות: ש_ס / לב בבא מציעא / ב_מ עניינים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / קנינים

יום א' כ"א כסליו תשע"א

א] בדינא דדעת אחרת מקנה שאני ול"ב משתמרת, ילה"ע אם ה"נ בגט ל"ב משתמרת, ואך דבעינן עומד בצדו דומיא דיד, אך ל"ב משתמרת.

והנה אמנם בעבד ניעור ל"מ משום שהוא משתמר לדעתו, אך י"ל דהתם הוא משום דמדומיא דידה בעינן שיהא משתמר לדעתה, אך היכא דחשיב משתמר לדעתה ורק הגט עצמו אינו משתמר, דבזה י"ל דליכא לגריעותא זו, י"ל דשפיר מהני, גם י"ל כמש"נ במק"א, דאף בדע אחרת מקנה דל"ב משתמר, מ"מ י"ל דבעינן שמירה מסוימת ע"י החצר, דחצר משום אינטורי, וע"כ בעבד דמשתמר לדעת עצמו, ל"מ.

ב] והנה לדעת רש"י בפשוטו למסקנת הגמ' לא מצינו כלל דדעת אחרת מקנה הוי טעם דלא ניבעי משתמר, אלא הוא טעם דמהני מדין שליחות, ובשליחות ל"ב כלל משתמר, ולפ"ז בגט דמהני רק מדין יד, ניבעי שפיר משתמר.

ובזה ילה"ע ע"ד הגרע"א בדעת הב"ש, דהא דמהני אף שאינו משתמר מן הרוח, ול"ד לרץ אחריו ואינו מגיעו, הוא משום דהוי כדא"מ, ולהנ"ל לכאו' אי"ז מתישב בד' רש"י גופי'.

ג] ולדעת תור"פ דהא דמהני הוא משום דא"א לשאר בנ"א ליקח אותו, לכאו' זה טעם דיועיל גם בגט, ואך דבגט ל"מ בעבד, משום דאי"ז משתמר לדעתה, ואי"ז דומיא דיד, אך היכא דהרשות משתמרת והגט אינו משתמר, הרי דאי נימא דכה"ג הוי שפיר דומיא דיד, ואך דאתינן עלה משום הדין הכללי דבעינן חצר המשתמרת, י"ל דלזה שפיר מהני הא דדעת אחרת מקנה.

ד] ולד' הרא"ש דהטעם הוא משום שמירת הנותן חשובה כשמירתו, לכאו' הוא רק במתנה דמסכמת דעת המקבל, ועי' מחנ"א דאף במקח ובקידושין אי"ז כן, וכ"כ הב"ח באהע"ז סימן ל' והעיר שושן בסימן רמ"ג, אך צ"ע מסוגיית הגמ' דפרכינן עלה מגט, ובאמת תמוה מ"ש לומר בגט דמסכמת דעת המקבל.

ואשר ע"כ לכאו' בעכצ"ל, דלס"ד דגמ' הי' הטעם משום נוחה מתנה זו ליקנות, ורק למסקנא דמשום שליחות הוא דבעינן לה"ט דשמירת הנותן חשובה כשמירתו, אך אי"ז מתישב בד' תוס' הרא"ש בשם מהר"ם דמפורש דגם לס"ד הוי הטעם משום שמירת הנותן, אך נ' דמ"מ כל מש"כ הרא"ש לה"ט דמסכמת דעת המקבל וכו' ושמירת הנותן חשובה לו כשמירתו, הוא רק למסקנא, וכאשר כן נ' להדיא ממה שפירש הרא"ש לטעם זה במסקנא, אך להו"א הי' זה דין דכיון שהוא המקנה, מהניא שמירתו, ורק למסקנא דבאין עומד בצדו הוא משום שליחות, והא דל"מ באינה משתמרת הוא משום דאנ"ס שאין אדם רוצה וכו' ול"ה החצר שליח דילי', הרי דע"ז ל"מ מידי שמירת המקנה, כיון דאין החצר שליח כלל, וע"כ בזה בעינן לה"ט דמסכמת דעת המקבל וכו', וז"ב.

ויל"ד עוד, אי נימא דלדעת הרא"ש דינא דדעת אחרת מקנה באינה משתמרת ודינא דדעת אחרת מקנה ברץ אחריו ב' דינים הם, ונת' בזה ב?, י"ל דהגם דבאינה משתמרת ל"מ אלא במתנה שמסכמת דעתו ולא בגט, אך ברץ אחריו מהני גם בגט.

ד] ולדעת הרמב"ם דגם במתנה בעינן משתמרת ומ"מ מהני אף שרץ אחריו ואינו מגיעו, עי' בהגרע"א שנקט דזה מהני אף בגט, ומבו' מדבריו דנקט דהא דמהני בכה"ג אי"ז רק מדין שליחות, אלא אף מדין יד, והכי מסתברא, ואף שבד' הגרע"א מבו' דגם חיסרון זה הוא משום אינה משתמרת, מ"מ כיון דקי"ל דגם בשליחות בעינן משתמרת, הרי דלגבי חיסרון זה שהחפץ אינו משתמר, י"ל דאין לחלק בין יד לשליחות, ויש להוסיף, דאי נימא לדעת הרמב"ם דבחצר שאינה משתמרת ועומד בצידה ל"מ אלא מתורת יד, הרי דמהא דאף בזה מהני כשרץ אחריו ואינו מגיעו, מוכח דגם בתורת יד מהני רץ אחריו ואינו מגיעו בשדעת אחרת מקנה, ודו"ק.

ויש להוסיף, די"ל דאדרבה הא דלדעת הרמב"ם רץ אחריו ואינו מגיעו מהני במתנה, ול"ד לאינה משתמרת דל"מ, הוא משום דבעומד בצדו דהוי מדין יד, שפיר מהני דעת אחרת מקנה, ומשא"כ בשאינו עומד בצדו שאינו אלא מדין שליחות, הרי דכל שאינו משתמר ל"ה שליח, ול"מ ע"ז הא דדעת אחרת מקנה, ולפ"ז ודאי דיועיל כה"ג אף בגט.

ה] וע"פ האמור, הנה כאשר נבא לדון בסוגיא דגיטין, אם יש לדון בזה משום אינו משתמר, הרי דלדעת רש"י לכאו' יש לדון בזה משום אינו משתמר, אא"כ נימא כמש"נ ב? דאם הוי כמונח סגי במה שהמקום עצמו הוי משתמר, אך לדעת הרמב"ם י"ל, דכל שהמקום עצמו הוי משתמר, תו א"צ כלל שישתמר הגט, דומיא דרץ אחריו ואינו מגיעו, והא דפריך והא לא מינטר, הוא או מחמת דינא אחרינא וכמש"כ הרשב"א, או משום דמקום האויר אינו כלל מקום המשתמר, ורק במקום המשתמר הוא דל"ב שיהא החפץ משתמר, אך במקום שאינו משתמר מן הרוח, הגם שהוא משתמר מבנ"א לא סגי בזה.

ל"ע אם בגט מהני בחצר שאינו משתמרת ועומד בצדו כשאינו יודע, ואם מהני רץ אחריו ואינו מגיעו.

וצריך להקדים לזה, דהנה בחי' הר"ן ב"מ די"א. כתב דעומד בצדו ל"מ אא"כ ראה את המציאה, דאל"כ אינה משמרה, ולכאו' צ"ע ע"ז ממש"כ הר"ן בגיטין דע"ח. דמהני ליתן הגט לחצירה בלא ידיעתה, ולהלן שם כתב דל"מ ליתן לחצירה כשהיא ישינה, משום דכה"ג אי"ז משתמר על ידה, וצ"ע דכיון דבעינן שיהא משתמר על ידה, ולא סגי במה שהוא חצר המשתמרת, א"כ היאך מהני ליתן בלא ידיעתה, הרי כה"ג אי"ז משתמר על ידה.

אך פשוט דהביאור בזה הוא, דהגם דס"ל להר"ן דמדינא דעומד בצידה בעינן שתהא עומדת ומשמרת, מ"מ ל"ב שתהא עומדת ומשמרת את הגט, אלא בעינן שתהא עומדת ומשמרת את החצר, דכה"ג הוי מקום החצר דומיא דיד, שהיא משתמרת על ידה, וע"כ הגם דל"מ ליתן לה כשהיא ישינה, משום שאין המקום משתמר על ידה, אך כל שהיא ניעורה והמקום משתמר על ידה, והוי המקום דומיא דיד, הרי דהגם שאינה משמרת את הגט, שפיר דמי, וז"פ.

ומעתה יל"ד אם כ"ז הוא בחצר המשתמרת, דכל הא דבעינן שתהא היא משמרתו הוא מדינא דעומדת בצידה, ולזה סגי בשהיא משמרת את המקום, אך בחצר שאינה משתמרת, לא יהני ליתן גט בלא ידיעתה, כיון שאינה משמרתו, דומיא דהא דל"מ במציאה, או דנימא דשאני גט דדעת אחרת מקנה, וע"כ מהני גם בכה"ג.