1פסי ביראות - א
קטגוריות: ש_ס / יג עירובין / עירובין - הרב יהושע  ננקנסקי

**יז:**

★ ביסוד ההיתר של פסי ביראות עי' רש"י לקמן [כא.] שהותר **לעולי רגלים** ולכיוצא בהן **שהולכים לדבר מצוה.**

ובבבל דלא שכיח מתיבתא להיות התלמידים הולכים מעיר לעיר לא הותר.

ולשון רש"י [סוכה ז: ד"ה פסי] "**דהתירו חכמים** משום עולי רגלים" וכו'.

★בתוס' [ד"ה עושין] "הואיל ואיכא בכל צד אמה וכו' **חשיב פתח**".

ורש"י בסוכה [ז:] "ורואין כאילו יש מחיצה מזה לזה ונמצאת הבור מוקף מחיצות".

ובתוס' הקשה איך מהני "והא דאמר לעיל הכי אגמריה רחמנא למשה לא תפרוץ רובה" וכן הקשו ברשב"א ובריטב"א.

ותירצו:

1. הואיל ואיכא בכל צד אמר חשיב כפתח, ועי' במהרש"א דזה סברא כלפי דאוריתא, ואיה"נ מדרבנן נאסר דחשיב כפרוץ מרובה והקילו בעולי רגלים.

וכעי"ז בריטב"א "דכל שיש מחיצות שלמות בזויות שיעור אמה לכל צד חשיב מחיצה גמורה ולא תפסל בשום פירצה בעולם ובאו חכמים ואסרו שלא לטלטל בו אלא לצורך עולי רגלים או לדבר מצוה".

1. דמדאוריתא מהני אפי' פרוץ מרובה כשיש במקום אחד שיעור רוחב מחיצה, והא דאמרינן **הכי אמר רחמנא** לא תפרוץ רובא היינו מדרבנן דרחמנא אגמרן למשה מסיני שכן עתידין חכמים לתקן וכו' [ראב"ד, הובא ברשב"א ובריטב"א טו:].

★בעיקר דברי תוס' דחשיב פתח עי' חידושי הגר"ח [הל' שבת פט"ו הל' טז ד"ה והנה] דהרשות נעשית ע"י המחיצות העומדות ובאנו לבטל מדין פירצה וזה מהני דחשיב פתח, ולא דמי לצוה"פ דהשם פתח הוא הגדרת המחיצה וכולו מחיצה, משא"כ הכא [דכאן ליתא צורת הפתח אלא יש כאן פתח].

וע"ע באבנ"ז [תסה ד-ה].

★וארבעה פשוטין.

בתוס' [ד"ה וארבעה] הקשו אמאי לא אמרינן אי אוירא דהאי גיסא ודהאי גיסא ומבטלי ליה.

והא דלא הקשו גבי הדיומדין י"ל עפ"י דברי התוס' [ד: ד"ה ואצבעים] "באוירא דעלמא לא אמר דאתי ומבטל ליה אלא באויר שאני חושבו כסתום".

ותירצו:

1. דמדאוריתא מהני ובעולי רגלים אוקמיה אדאוריתא [ותס'].

וע"ע בקרן אורה דהקשה מנ"ל לומר כן דכל פסולי אינו אלא מדרבנן.

וע"ע בשפ"א.

וע"ע בחזו"א [קיב-ה].

1. דהיכא דאיכא **אמה** לא אמרינן מדאוריתא אתי אוירא [תו"י].
2. כנ"ל אלא דסגי בפשוט ד"ט או ג"ט [בריטב"א].
3. בפסי ביראות שפרוץ מרובה על העומד ניתן בהן **הרי הוא כאילו היה עומד** וכו' ופשוטים הללו **אין להם שיעור** [ר"ן].

ונמצינו למדים ג' שיעורים בפשוטים. א. אמה [רש"י במשנה, ובתו"י]. ב. ד"ט לרשב"א או ג"ט לרבנן [ריטב"א]. ג. אין שיעור [ר"ן הנ"ל, וברשב"א יט" סד"ה הק'].

★נחלקו ר"מ ור"י כמה שיעור הפירצה בפסי ביראות, ובעלמא שיעור הפירצה לכו"ע בי' [יט:].

ונחלקו האחרונים האם פירצה מעל י' פסולה מדאו' או מדרבנן, ויבואר במקומו.

★בתוס' בסוגין מבואר דיכול להרחיק כמה דבעי ולא אכפ"ל שיש בית סאתיים פנוי, ועדיפא משירא דנעשה לצורך שעה ולכך בעינן שלא יהיה ב"ס פנוי, משא"כ הכא.

א"נ בעולי רגלים הקילו, וכעי"ז בריטב"א.

וע"ע בריטב"א שהביא יש מפרשים דה"ה הכא בעינן שלא יהיה ב"ס פנוי.

וע"ע ברשב"א [כב. סד"ה מתני לא אמרו].

★חכמים התירו יותר מב"ס.

והטעם:

1. "הואיל ומימיהם ראויין לשתית אדם תשמיש דירה מעליתא הוא" [רש"י]. וע"ע בתוס' [כא. ד"ה מידי].

וע"ע בריטב"א [כב ד"ה מתניתין] מה שהקשה עליו.

1. "אלא שחכמים הקילו בפסי ביראות לצורך דבר מצוה אפילו בלא היקף לדירה ואוקמהאדאוריתא" [ריטב"א הנ"ל וכעי"ז ברשב"א שם].

וע"ע ביאה"ל [שנח-א ד"ה לדירה].

וע"ע בחזו"א [קיב טז].

וע"ע במהרש"א.

1. ע"ע בריו"נ [ו. ד"ה אמרו]. וע"ע בגאו"י מה שהקשה עליו.

★הטעם שדיר וסהר חשיב הוקף לדירה.

1. דהוא אויר שתשמישו לדירת אדם לכניסה ויציאה תמיד [ביה"ל הנ"ל בדעת רש"י].

ועי"ש מה שהקשה עליו.

1. דיש שם בית לרועה [ביאה"ל הנ"ל בשם רבינו יונתן]**.**
2. דירת בהמה חשיב דירה [ביאה"ל הנ"ל עי"ש].

**יט:**

★העריך בדיומדין בשיעור פשוטין לר"מ מהו.

ביאור הספק עי' רש"י.

וע"ע בריטב"א.

וע"ע בר"ן.

★האם התירו לכל דבר מצוה

עי' רש"י וריטב"א וברשב"א, דמשמע דכל דבר מצוה הותר.

וע"ע ברי"ף ובריו"נ.

ועי' בטור [תרל-ז] גבי סיכך ע"ג פסי ביראות, ובב"י שם ובמשנ"ב [שם ס"ק לה].

★תל המתלקט עשרה מתוך ארבע.

עי' מהרל"ח [יט] שדייק מרש"י ומהרשב"א [כה.] שארבע אמות נמדד **לפי שיפוע התל**.

וכן נקטו הב"ח, תו"ש, גר"ז [שמה].

וע"ע במרכבת המשנה [פי"ד משבת] שנמדד **לפי הקרקע שלמטה**.

וכן הוא בחזו"א [כלאים יב-כג].

ובמשנ"ב [שסג-קנד] כתב שנמדד לפי השיפוע.

★א"ל תניתוה וכו'.

לרש"י הפשיטות "תל נמי כאבן עגולה דמי" וא"כ תלוי במחלוקת תנאים אי אמרינן תרי רואין.

וברשב"א מביא ראב"ד דפליג דתל **נידון כאבן מרובעת**, וע"ע בריטב"א.

★עי' שפ"א שהקשה אמאי בעי כלל חלוקה תיפו"ל דיש אמה לכאן ואמה לכאן [באבן מרובעת].

וע"ע בחזו"א [קח-י].

ויש שתירצו דבעמוד מרובע לולי דין חוקקין המחיצה היא החלק הפנימי, וא"כ נמצא שיש כאן נונין הפוכים ובין הנונין הוא חוץ למחיצה, לכך בעינן דין חוקקין ושפיר נוצר כאן נונין רגילים.

**כ.**

★בעיא מינה אביי מרבה חצר שראשה נכנס לבין הפסין.

ביאור הספק עי' בריטב"א, וכעי"ז בר"ן.

וע"ע בחזו"א [עד-יב].

★שתים מאי

עי' ריטב"א דהספק האם אוסרים זע"ז בשימוש שמשתמשים בין הפסים או דזה לא חשיב דיור כיון שהוא מפולש ועשוי לתשמיש ביראות.

ובר"ן ביאר באו"א מצד גזירה וכטעמא דר"ה.

★אמר לך ר"ה פתח דהדרן ועירבן.

1. "שנפרצה ביניהן פרצה גדולה שגלוי לכל שרשות אחת היא".

וע"ע ברשב"א ובריטב"א.

1. "שנפרץ כותל שבין ב' החצרות והוא כחצר אחת" [מאירי].
2. עי' רשב"א בשם הראב"ד.

★בעא מיניה אביי מרבה, יבשו מים בשבת.

עי' גאו"ידאפי' דמבואר לעיל דבאר לא פסקי מיא, היינו דלא חיישינן להכי, אבל זימנין דמתרימי הכי וע"ז קא בעי.

וע"ע בקר"א.

עי' קה"י [ח-ה] שהקשה לפ"א בתוס' [כא. ד"ה מידי] דאפי' בור שהותר לבהמה היינו דוקא השקאת הבהמה ולצרך אדם לא הותרה, וא"כ מה יש להסתפק ביבשו המים. [בשלמא לפירוש ב' דכל שהותר לצורך בהמה הותר הכל שפיר יש להסתפק אחר שיבשו אי אשתרי כמעיקרא, אבל לפ"א גם מעיקרא לא הותר רק השקאת הבהמה].

ותירץ דע"כ לצורך הבהמה הותר הכל [לא רק השקאתה, ושפיר יש להסתפק].

ואולי י"ל דמיירי במים שנשארו ממקודם וגם בזה הגמ' הסתפקה.

★יבשו בשבת ובאו בשבת.

לרש"י **הכל ספק אחד** יבשו ואח"כ באו.

וע"ע ברש"ש, וע"ע בשפ"א.

ולריטב"א יש כאן שתי ספקות א. יבשו מהו [אי אמרינן כיון דהותר הותר]. ב. באו מהו.

וע"ע ברמב"ם [פי"ז לד], וע"ע במ"מ דהספק אפי' יבשו מער"ש ובאו בשבת.

★תוד"ה "כי" עי' בתוס' [שבת קא:] ובמהרש"א הכא.

ועי' בב"י [שסה-ג] ובמשנ"ב [כו].

**כא.**

★אבל אדם מטפס ועולה מטפס ויורד.

עי' ר"ח דגרס מטפס ויורד ושותה ומטפס ועולה. ועי' גאו"י.

★הא דבעינן מים שראויים לאדם.

1. בעינן מים חשובים, רש"י.
2. דלא חשו לבהמה טפי מלאדם אלא משום דרוב ביראות אינם רחבים כ"כ שלא יכול האדם לטפס ולירד ולפיכך לא הוצרכו לתקן עיקר התקנה בשביל אדם וכו', רשב"א.
3. דמסתמא הולכים למקום שיש להם ג"כ לשתות ולכך לא התירו אלא במים חיים דהוא מטפס ועולה, ולבהמתו משקה, שפ"א.

**כב.**

★בור ופסין קאמר או דילמא בור ולא פסין.

עי' תוס' וברשב"א ובריטב"א.

ועי' בריטב"א בשם י"מ דה"ה דשרי להוסיף ב"ס בין הפסין ונמצא בין הכל ד' פסין.

וע"ע בר"ן שהקשה היכי שרי לטלטל בקרפף שהוא יותר מב"ס.

ותירץ דכיון **דרבנן** אצרוך להרחיק כדי ראשה ורובה של פרה אינו בדין שאותן שתי אמות שהוא מרחיק מפני תקנת חכמים שיהיו אוסרות עליו.

★תוד"ה "בור".

עי' מהרש"א.

וברשב"א פליג על תוס', וכן בריטב"א דס"ל דבור אינו ממעט בב"ס.

וע"ע בב"י שנח. וע"ע בשו"ע [שנח-ד] ובביאה"ל ובשעה"צ [נא].