דיני הסתכלות בנשים קיצור דינים
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב מאיר קאופמן / ענינים כלליים / דיני ראיות האסורות

**א]מבואר בתורה ולא תתורו אחרי לבבכם ואחרי עיניכם וגו' ובגמ' ברכות י"ב: מבואר שזה הרהור עבירה ונקטו הראשונים שיש כאן לאו דאוריתא[[1]](#footnote-2)**

**ב]מבואר בשערי תשובה ש"ג אות ס"ד ובסמ"ק מצוה ל' שהמסתכל בעריות עובר על לאו דאוריתא דולא תתורו וכן פסק המ"ב סימן ע"ה סק"ח ומקורו מהחיי אדם והפמ"ג[[2]](#footnote-3)**

**ג]כתב המ"ב סימן ע"ה סק"ח וז"ל אבל לענין איסור הסתכלות לכו"ע המסתכל באשה אפילו באצבע קטנה כיון שמסתכל בה כדי להנות עובר בלאו דלא תתורו אחרי עיניכם עכ"ל ומקורו מהחיי אדם והפמ"ג[[3]](#footnote-4) ולענין הסתכלות שלא לשם הנאה עיין לקמן**

**ד]מבואר בגמ' ע"ז כ: כתובות מ"ז. ונשמרת מכל דבר רע שלא יהרהר אדם ביום ויבוא לידי טומאה בלילה ע"כ ומבואר בתוס' שם שהוא איסור דאוריתא וכן הוא ברמב"ן ור"ן חולין ל"ז: ובסמ"ק מצוה ל' וכן נקט באיגרת התשובה אות י"א[[4]](#footnote-5) ובפשוטו עיקר האיסור הוא ההירהור ביופי האשה וכדו' גם ללא ראיה[[5]](#footnote-6)**

**ה]מבואר בגמ' בע"ז כ. ונשמרת מכל דבר רע שלא יסתכל באשה נאה ואפילו פנויה וכו' וכתב הסמ"ק מצוה ל' שהסתכלות באשה ונהנה בהסתכלותו יש בזה האיסור דאוריתא דונשמרת וגו'[[6]](#footnote-7)**

**ו] כתב הסמ"ק מצות ל' שהחילוק בין לא תתורו לונשמרת דולא תתורו זה בהסתכלות לשם זנות והאיסור ונשמרת זה שנהנה מראיתו ופשטות לשונו שלא הזכיר שמסתכל כדי להנות אלא כל שיש לו הנאה בהסתכלות אסורה וכך מסתברא שבזה יש משום שמא יבוא לידי טומאה בלילה**

**ז] עיין לעיל דלשון הסמ"ק דהאיסור מדאוריתא הוא מה שמסתכל ונהנה אמנם פשטות לשון הגמ' שאסור להסתכל בפני אשה משמע שגם אם אין מטרתו להסתכל ביופיה אלא מסיבה אחרת גם כן יש את האיסור וכסתימת לשון רבינו יונה לעיל וכן משמעות המ"ב כמבואר בהערה ולכאורא הטעם כי מצוי שהוא נהנה מראיתה ועיין בזה עוד לקמן [ומסתברא שזה רק דרבנן ואם זה וודאי שיהנה הוא מדאוריתא וצ"ע] וכל זה בפנויה אבל בא"א שמפורש אפילו מכוערת וודאי הכוונה אפילו שאין לו הנאה באופן הרגיל[[7]](#footnote-8)**

**ח]לשון הגמ' שאסור להסתכל באשה ויש לעיין האם הכוונה גם הסתכלות של רגע כמימריה או שהכוונה דוקא הסתכלות ממושכת שיש בה גם התבוננות מדויקת במראה האשה ובפשוטו נחלקו בזה הראשונים כתובות י"ז. ובטושו"ע נפסק לאיסור וכן הוא הכרעת המ"ב בכמה דוכתי ועיין בהערה שהארכנו בזה קצת[[8]](#footnote-9) ועיין לקמן דבפשוטו כל זה בסתם אשה אבל באשה יפה ביותר וודאי אסור כל הסתכלות ודבר זה מוכח מהגמ' והוי כמקומות המכוסים דמבואר בגמ' שאסור בכל גווני**

**ט]עיין מ"ב סימן ע"ה סק"ח שכתב וז"ל וראיה בעלמא לפי תומו בלא נהנה שרי אם לא מצד המוסר ובספר מנחת שמואל הוכיח שבאדם חשוב בכל ענין יש לו להיזהר בכל גווני עכ"ל[[9]](#footnote-10) והנה מקורו מהפמ"ג בשם הב"ח ושם מבואר שהכוונה שאם לא מתכוין להסתכל וכגון שמסתכל על משהו אחר ורואה את זה כה"ג אין איסור ולכאורא הכוונה כל שאין לו כוונה מיוחדת להסתכל ולראות את צורת האשה[[10]](#footnote-11)**

**י]בפשוטו במקום שיש לו צורך לעצם ההסתכלות מותר אמנם בתנאי שמכיר בעצמו שלא יגיע לידי הרהור עבירה וצ"ע הגדרים בזה[[11]](#footnote-12)**

**י"א]עיין מ"ב סימן ע"ה סק"ח שכתב וז"ל וכתב הפמ"ג דמקומות שדרך להיות מכוסה כגון זרעותיה וכה"ג שאר מקומות מכוסים בגוף אף ראיה בעלמא אסור [דהינו לפי תומו הנ"ל] וכן הוא מפורש בגמ' בב"ב נ"ז: דבנשים שעומדות על הכביסה אם יכול לעבור בדרך אחרת ועובר שם הוא רשע וגם אם לא יכול חייב להעצים את עיניו דהינו דבר שלענין מקומות המגולים אין כזה חיוב[[12]](#footnote-13)**

**י"ב]עיין גמ' בע"ז כ: הובא ברמב"ם פכ"א ובשו"ע סימן כ"א דאסור להסתכל בבגדי צבע באשה ויש מ"ד בגמ' שזה רק שראה אותה לבושה בבגדים אלו אמנם הרמב"ם והשו"ע סתמו שתמיד אסור אמנם מבואר בלשון הרמב"ם שהכוונה רק אם יודע של מי זה הבגדים ומכיר צורת האשה וכתב רש"י הטעם וז"ל שכשרואה אותן נזכר ביפיה עכ"ל ובפשוטו איסור זה אפילו ללא כוונת הנאה[[13]](#footnote-14)**

**י"ג]קרובות שאין לבו של אדם נקפו אין בהם איסור הסתכלות והם אמו בתו אחותו נכדתו וסבתו ואחות אמו ואחות אביו אבל שאר קרובות שדרך חתנות כגון אשת אחיו וכלתו וחמותו הרי היא כשאר עריות[[14]](#footnote-15)**

**י"ד]כתב הרמב"ם פכ"א ה"ב וז"ל ואסור לאדם לקרוץ בידיו וברגליו או לרמוז בעיניו לאחת מן העריות וכן לשחוק עמה או להקל ראש וכו' עכ"ל**

**ט"ו] מבואר בגמ' קידושין ע. וכן נפסק ברמב"ם ובשו"ע שאין שואלין בשלום אשה כלל וביאר רש"י וז"ל שמא מתוך שאילת שלום יהיו רגילים זה לזה ע"י שלוחם ויבאו לידי חיבה עכ"ל[[15]](#footnote-16)**

**ט"ז]מבואר ברמב"ם שאסור להריח בשמים שעליה ובפשוטו זה גם ללא כונת הנאה[[16]](#footnote-17)**

**י"ז] כתב הרמב"ם פכ"א מאיסו"ב הכ"ב וכן הוא בשו"ע מי שפגע באשה בשוק אסור להלך אחריה אלא רץ ומסלקה לדרכים או לאחריו וכו' עכ"ל**

**י"ח]מבואר בגמ' בכתובות שהיו אמוראים שלקחו הכלה על כתפיהם ולא חששו להרהור וכן מבואר בגמ' ברכות כ. דר' זירא היה יושב על שערי טבילה ואמר להם איך לטבול והגמ' אומרת שמה שעשו את זה כי היו נדמים להם כקאקי חיורי דהינו אווזים לבנים ועיין סמ"ק שהעתיק דבר זה להלכה דהינו שאדם שלפי מצבו אין לו שום צד הרהור וקירוב הדעת לא שיך בו את האיסור אמנם עיין חינוך מצוה קפ"ח שכתב שזה רק לצורך מצוה ולא סתם וכתב עוד שזה רק אצלם שהיו דבוקים בתורה ובמצוות אבל אנחנו אין לנו לפרוץ כלל מהגדרים שגדרו לנו חז"ל ע"ש שהאריך ועיין ריטב"א קידושין פ"ב. וז"ל ואם מכיר את עצמו שיצרו נכנע וכפוף לו ואין מעלה טינא כלל מותר לו להסתכל ולדבר אם הערוה ולשאול בשלום אשת איש והיינו ההיא דר' יוחנן וכו' [והביא עוד דוגמאות בש"ס] אלא שאין ראוי להקל בזה אלא לחסיד גדול שמכיר ביצרו ולא כל ת"ח בוטחין ביצרם כדאשכחן וכו'[[17]](#footnote-18)**

**י"ט]בענין להסתכל בסרטים שיש בהם תמונות של פריצות שוודאי יש בהם להביא להרהור עבירה אפילו אם אין בזה הלאו דלא תתורו כי לא מכיר האשה אבל וודאי שיש בזה האיסור של ונשמרת וגו' ובפשוטו הוא בכלל מגרי יצר הרע בנפשיה והרי באיכא דרכא אחרינא מבואר בגמ' שנקרא רשע ועוד שאפילו אם נגדיר שהצורך לראות סרט זה בגדר ליכא דרכא אחרינא אבל הרי חייב לאנוס עצמו ואם פעם אחת לא יאנוס עצמו יעבור על איסור אולי מדאוריתא וודאי מדרבנן ועיין רמ"ה שגם אם הולך במקום שמוכרח חייב לא להסתכל אפילו אם יתקל וינזק ועל זה נאמר בגמ' נדה י"ג. כל המביא עצמו לידי הרהור אין מכניסים אותו למחיצתו של הקב"ה ואכמ"ל**

1. הנה בפשוטו היה מקום לומר שזה רק עיצה טובה שעל ידי ראית הציצית לא יגעו לכלל איסור וכן נקט הגרי"פ בדעת הרס"ג והבה"ג שלא מנו את זה במנין המצוות אבל הרמב"ם והחינוך והסמ"ג והסמ"ק ורבינו יונה נקטו שיש כאן איסור דאוריתא [↑](#footnote-ref-2)
2. הנה ברמב"ם בספר המצוות ל"ת נ"ז כתב שהאיסור "המשך אחרי התאוות הגשמיות והתעסק המחשבה בהן " וכן בחינוך מצוה שפ"ז האריך שהאיסור במה שמשקיע מאמצים לקבל הנאות עולם הזה ולא הזכיר שזה הולך על הסתכלות בנשים אמנם בראשונים אלו מפורש שהאיסור הוא ההסתכלות בעריות וכן עיין רמב"ם פ"ד מהלכות תשובה ה"ד וז"ל והמסתכל בעריות מעלה על דעתו שאין בכך כלום שהוא אומר וכי בעלתי וקרבתי אצלה והוא אינו יודע שראית העינים עוון גדול שהיא גורמת לגופן של עריות שנאמר ולא תתורו אחרי לבבכם הרי מפורש שגם לרמב"ם יש מכאן מקור לאיסור הסתכלות בעריות ועיין בית שמואל אבן העזר סימן כ"א וצ"ע בזה [↑](#footnote-ref-3)
3. ועיין סמ"ק מצוה ל' שכתב שהאיסור במסתכל לשם זנות והחילוק בין זה לונשמרת זה כל שנהנה בראיתה ולכאורא הכוונה שמסתכל כדי להנות מיופיה ולאפוקי הנאה כמו הסתכלות על ילד קטן יפה ובזה א"ש שאין סתירה בין זה למ"ב והנה בשערי תשובה הנ"ל ובאגרת התשובה סתם שכל הסתכלות בעריות יש בהם איסור דאוריתא ולא הזכיר לשם הנאה אמנם דבר זה לא יתכן דהרי מבואר בגמ' שיש מ"ד שמותר להסתכל בכלה כל שבעה לחבבה על בעלה וכן מבואר בתוס' סנהדרין שבלויה אפשר לנשים ללכת לפני המטה כיון שליבם שבור אין בזה איסור ולשונו צ"ב וי"ל [↑](#footnote-ref-4)
4. אמנם הרמב"ם לא כתב בהלכותיו שיש איסור הרהור מדאוריתא אלא רק הזכיר שאסור להרהר באשה והביא בפכ"א את כל איסורי הרהור אמנם הביא עוד בה"ג שמדברי קבלה שאסור להסתכל לשם זנות בפנויה וכתב הגר"א שמקורו מע"ז כ. ומבואר שהרמב"ם נקט שונשמרת זה אסמכתא ויסוד האיסור מדברי קבלה של ומה אתבונן על הבתולה וצ"ע [↑](#footnote-ref-5)
5. והנה מבואר בגמ' חולין ל"ז: דיחזקאל התפאר שלא הרהר ביום לבוא לידי טומאה בלילה והקשו הראשונים הרי זה דאוריתא ועין מאירי חולין שכתב וז"ל ואע"פ שהכתוב רמזה דכתיב ונשמרת וכו' ההיא בשהוא עצמו מכין מחשבותיו לכך או שירגיל עצמו בדברים המביאים לידי כך אבל הוא היה משבח עצמו שלא היה מניח מחשבותיו לפנות לשום דבר המוני וכו' עכ"ל ומכל הראשונים משמע שכל שמהרהר ולא מסלק מחשבתו מזה יש בזה איסור אמנם אם מסלק מחשבתו וודאי שלא עבר שום איסור [↑](#footnote-ref-6)
6. אמנם באגרת התשובה אות י"א כתב שאסור להסתכל באשת איש מהתורה ובפנויה מדברי קבלה שנלמד מאיוב שאמר ומה אתבונן על הבתולה ואחרי זה כתב שאסור להרהר באשה ואפילו בפנויה וחמור ממגעה שזה דאוריתא ומבואר שלא הזכיר איסור בהסתכלות בפנויה מצד ונשמרת אמנם יתכן שזה לשיטתו שהאיסור הסתכלות הוא גם ללא שום הנאה אמנם עיין לעיל הערה 3 שכתבנו שאין זה כוונתו וצ"ע וצ"ע [↑](#footnote-ref-7)
7. והנה לשון הרמב"ם בפיה"מ בסנהדרין פ"ז וכן אסור להריח בבשמים שעל הערוה וליהנות בראיית העין בצורתה במתכוין להנאה ומשמע שללא כונה להנאה אין איסור אמנם שם דיבר על האיסור הוודאי דדן שיהיה מלקות מצד לא תקרבו ועיין לשון החינוך מצוה קפ"ח וז"ל ושלא להביט בפני אשה כלל אפילו בפני כלה בכוונת הנאה עכ"ל ומשמע שללא כוונת הנאה מותר ועיין לשון הרמב"ם פכ"א מאיסו"ב שכתב שהמסתכל באצבע קטנה של אשה ומתכוין להנות כאילו נסתכל במקום התורף עכ"ל ומבואר שהתנה ונתכוין להנות אמנם יתכן שזה באצבעה שללא כוונה להנות אין סיבה לחשוש שיהנה ממנה דהרי בתחילת לשונו כתב ואסור להביט ביפיה ולא התנה בכוונת הנאה ובגמ' שאסור להסתכל בפני כלה והרי שם המטרה לחבבה על בעלה דאם מסתכל להנות מיפיה וודאי שלא הותר בכלה ולא שייך את נידון הגמ' אמנם שם יתכן שיש לו הנאה אלא שאין זה כוונתו וצ"ע ועיין בהערה לקמן שכן מבואר מהב"ח והפמ"ג והמ"ב סימן ע"ה דכל כוונת הסתכלות אסור ועיין לקמן עוד אריכות בזה אמנם וודאי שההנהגה הראויה לא להסתכל בנשים כלל וכמבואר בגמ' בב"ב קס"ז דת"ח אפילו כשהולך לקדש אשה לא מסתכל לבדוק שזו האשה המיועדת לו וכן מבואר לענין עדות שאין דרכו לדקדק ולכן יכול לטעות בעדותו על אשה כי לא ראה אותה ועיין ברכות ס"ב: א"ל אביי לרבנן כי עיילי בשבילי דמחוזא למיפק ביה חקלא דילמא יתבי נשי ולאו אורח ארעה לאיסתכולי בהו עכ"ל הגמ' הרי מפורש שגם מהסתכלות בדרך הליכתו ללא שום כוונת הנאה זה לאו אורח ארעא וצ"ע בכל זה [↑](#footnote-ref-8)
8. עיין כתובות י"ז. מותר להסתכל בפני כלה כל שבעה לחבבה על בעלה ולית הלכתא כוותיה ועיין רא"ש ותר"י בשטמ"ק שהביאו ראשונים שביום ראשון מותר דאל"כ מי יעיד עליה שיצאה בהינומא וראשה פרוע ודחו שמספיק שראו שעושים ההינומא ואמרים שזה לפלונית או שמותר להסתכל בשערה ובהינומא אבל בפניה אסור להסתכל ובשטמ"ק בשם הרמ"ה כתב לישב וז"ל דדוקא להסתכל אמרו דאינו מותר אבל בראיה בעלמא לפי שעה בשעה שמוליכים אותה מותר עכ"ל ועיין ביש"ש דמבואר דנחלקו הראשונים בהסתכלות לרגע ללא התבוננות בצורתה האם יש איסור או לא והיש"ש הכריע לקולא אמנם עיין טור ושו"ע סימן ע"ה וברמ"א שם שהביאו את דברי הרא"ש וכן בב"י לא העתיק רק את דברי הרא"ש ומשמע שכך נקטו להלכה וכן מפורש בב"ח סימן ע"ה שכל שמתכוין להסתכל אסור ועיין פמ"ג ומ"ב שהעתיקו את דבריו בשינוי לשון קצת אמנם כתבו שהסתכלות לפי תומו מותר ומשמע שהכונה שאין לו כוונת הסתכלות ורק כה"ג התירו וכן עיין שעה"צ סימן רכ"ה סק"ב שכתב שאין לברך שהחינו על ראית אשה אלא על בתו ואמו דהרי אסור להסתכל באשה אחרת והוסיף שגם אם במקרה הסתכל אין לו הנאה מזה ומבואר שבאופן הרגיל לא יתכן שרואה אשה ורק במקרה יכול להיות שרואה אותה וכן הוא בבה"ל שם ד"ה אפילו ועיין מהרש"א מכות כ"ד. בחידושי אגדות שביאר הא דהגמ' העמידה עוצם עיניו וכו' בעומדות על הכביסה ולא בסתם אדם שהולך בדרך וז"ל דוודאי להסתכל בפני אשה ובשאר מקומות המגולים דאסור אפשר ליזהר ולישמר מלהסתכל בזולת עצימת עין רק שלא יגבה עיניו ובכפיפת הראש עכ"ל ובפשוטו מבואר דפשיטא ליה דברואה דרך הליכתו חייב לכופף עיניו דלא יראה הסתכלות אסורה ויתכן הכוונה שכשהולך ואין לו כונה לראיה מסוימת כל ראיה זה נחשב ראיה גמורה ולא לפי תומו

   והנה מבואר בגמ' שאסור להסתכל בקשת ועיין ב"י שהביא שהקשו לרא"ש הרי אסור להסתכל בקשת ותירץ שזה רק הסתכלות ארוכה שיש בה התבוננות בצורתו המדויקת וכן נקט המג"א לענין האיסור להסתכל בכהנים בזמן ברכת כהנים והובא במ"ב סימן קכ"ח סכ"ג ובפשוטו לפ"ז ה"ה לענין אשה אמנם עיין בה"ל סימן רכ"ה ששם וודאי שאין זה הכוונה ובאמת דבספר תורת ההסתכלות פרק י"א הביא מס"ח תנינא לבן אחותו של הרא"ש שכתב לענין קשת וז"ל אבל לישא עיניו ולראות בו רגע כמימריה ש"ד וכן המסתכל בנשים פירוש שמביט בכוונה עכ"ל ומבואר שלענין אשה עיקר הכוונה שיש לו כוונת הסתכלות וכנ"ל [ולכאורא יש להוכיח שהלשון הסתכלות לא חייב להיות אם התבוננות דהגמ' בב"ב נ"ז אומרת שאסור להסתכל בנשים שעומדות על הכביסה ושם וודאי הכוונה שגם ראיה כל שהוא אסור ולכאורא זה ראיה ברורה ועיין אגרות משה או"ח ח"א סימן מ' שגם הכריע שכל הסתכלות בכוונה להסתכל אסור ולכן כתב שרב שעונה לאשה צריך להיזהר שלא להסתכל בפניה ע"ש

   והנה הגמ' בע"ז כ. אומרת שר"ג ור"ע ראו אשה נאה ביותר והתפעלו מזה ע"ש והגמ' שואלת הרי יש איסור של ונשמרת שאסור להסתכל באשה נאה והגמ' עונה שזה היה קרן זוית וביאר רש"י שלא באה מרחוק שיכול לעצום עיניו קודם שמגיעה ועיין חיד"א בספרו פתח עניים שם ובספרו חיים שאל סימן כ"א דכתב דמגמ' זו מוכח שאסור הסתכלות גם דרך העברה בעלמא דאל"כ מה צריך להגיע לקרן זוית אולי סתם נסתכל לרגע וראה את מראה ועיין אגרות משה או"ח סימן מ' שכתב לדחות שמראיה כזו אין התפעלות עוד יש לדחות ששם זה היה אשה נאה ביותר ובזה הדרך שכל אדם נהנה מראיה כל שהיא וכמו דמבואר שבמקומות המכוסים אסור לראות שום ראיה וכן ראיתי בחוט שני ועיין לקמן הערה 8 [↑](#footnote-ref-9)
9. והנה מקורו הוא מהגמ' בע"ז הובא בהערה 7 ששואלת איך ר"ע ראה אשה נאה והוקשה לו על המג"א שלהסתכל זה ראיה נמשכת ונקט שגם באשה זה כך ומכח זה חידש שאדם חשוב זה אחרת אמנם אין זה במשמעות הגמ' כלל ששואלת מעיקר הדין וכוונתה שממילא אדם חשוב אסור תמיד ועיין לעיל מה שביארנו בגמ' זו אמנם עיקר דינו נכון כמבואר בגמ' ברכות ס"ב שאביי אמר לתלמידיו להיזהר בהליכתם שלא יכשלו בראית אשה ועיין לעיל הערה 7 [↑](#footnote-ref-10)
10. ולכאורא אם מדבר אם אשה ומרגיש לא נעים לא להסתכל בפניה או שרוצה לראות איך היא נראית לדעת אם מי הוא מתעסק כיון שכרגע כוונתו לעשות את פעולת ההסתכלות הרי זה בכלל האיסור ובספר חוט שני נראה שנקט שגם כה"ג אם מסתכל בצורה שלא מעונין לראות בצורה מדויקת אלא הסתכלות כללית אין זה בכלל האיסור וכמדומה שאין זה במשמעות הדברים וצ"ע וכן מי יימר שלא ייהנה מיפיה ויעבור איסור [↑](#footnote-ref-11)
11. דבר זה מוכח א.מהא דכתב הרמב"ם פכ"א ה"ג דמותר להסתכל באשה לבודקה האם מוצאת חן בעיניו ומשמע אפילו שבודק ביופיה כיון שיש לו צורך בדבר הזה עצמו ב.עיין בגמ' בב"ב קס"ז. דכדי שיתנו לו האשה שקבעו מותר לקחת ע"ה שמכיר בנשים ויסתכל שנתנו לו האשה המדוברת ג.מבואר בגמ' בב"ב קס"ז: שסתם אדם שמעיד עדות על אשה מסתכל עליה ויודע ברור שבזו המדובר ומבואר שת"ח לאו אורחיה למידק אבל אם דק דק ומבואר שמותר לו להסתכל בצורה שידע ברור שזו האשה המדוברת אמנם עדין צ"ע לדמות לדברים אחרים מה נחשב ואין להקשות דא"כ מה הקושיא בכלה איך יעידו דשם אף אחד לא חושב שאולי יצטרכו להעיד ולכן מסתכל [↑](#footnote-ref-12)
12. ובפשוטו כן מוכח גם מהגמ' ברכות כ"ד שקול באשה ערוה וכן שער והרמב"ם כתב לענין ערוה ולא לענין ק"ש וצ"ע קושית הגמ' לפני זה על טפח באשה ערוה שאפילו באצבע קטנה אסור ובהכרח שכוונת הגמ' שממילא כאן וודאי גם בכל שהוא יש הנאה ואסור וכל הקושיא שלא צריך טפח אבל לענין כל שהוא וודאי שיש דין מיוחד במקומות המכוסים שאסור אפילו בראיה לפי תומו ועיין בתר"י י"ז. מדפי הרי"ף שכתב גם לענין טפח באשה שזה רק במתכוין להסתכל אמנם עיין בקש"ק שהביא את דבריו לענין אשתו ולא לענין איסור ערוה שעל זה באמת אזלא הסוגיא ולפ"ז גם אין ראיה מדבריו שס"ל כדעת הרמ"ה לעיל [↑](#footnote-ref-13)
13. כן הוא סתימת הדברים וביותר דהגמ' הרי שואלת שאיך מותר לכובס לכבס בגדי נשים והרי וודאי לא מסתכל כדי להנות ולכאורא לפ"ז כ"ש לראות אשה לבושה בבגדי צבעונים או מקושטת יפה שזה אסור אפילו ללא כוונת הנאה וכן אסור אפילו הסתכלות בעלמא וצ"ע הרמ"ה שהתיר להסתכל בכלה ראיה בעלמא וצ"ע [↑](#footnote-ref-14)
14. עיין שו"ע סימן כ"א ס"ז דמובא דעריות אלו אין לבו של אדם נקפו ובפשוטו לפ"ז אין בהם איסור הסתכלות ועיין שער הציון רכ"ה סק"א שכתב שברכת רואה חברו באשה שייך באמו בתו ואחותו וראיתי מביאים מהגריש"א דה"ה בשאר עריות הנ"ל דמבואר בשו"ע שאין לבו של אדם נקפו אמנם בפשוטו במסתכל לשם הנאה יתכן שאסור ובזה לא דיבר המ"ב אלא שלא צריך לחוש שיהיה בזה ראיה של הנאה וצ"ע [↑](#footnote-ref-15)
15. ולכאורא מבואר דכל דיבור אם אשה שגורם לקירוב הדעת אסור וכל זה בכלל לשון הרמב"ם שלא יקרוץ בעיניו וירמוז בידיו ובחוט שני התיר לומר ברכה כגון מזל טוב וכדו' ולא הבנתי איזה סברא יש לחלק דאדרבא שאלת שלום זה דבר רגיל וכ"ש שאר דיבורים שיש בהם משום קירבה [↑](#footnote-ref-16)
16. וכן מוכח ברמב"ם הלכות ברכות שכתב שלא מברכין על בשמים של ערוה כי אסור להריח בהם ומבואר שגם אם מריח סתם ללא כונת הנאה מהאשה אלא להנות מהבשמים או כדי לברך אין להריח לצורך זה [↑](#footnote-ref-17)
17. ועיין סנהדרין כ' דמבואר בגמ' שהיו מקומות שנשים הלכו לפני המיטה וכתבו התוס' שלא חששו שרואים הנשים כיון שליבם שבור ומבואר שכל שזה מצב שאין חשש הירהור מותר ויש לעיין באדם שרגיל לראות כל הזמן מראות אסורות שאין זה מביא לו שום הרהור לדבר אם אשה וכדו' האם קיים אצלו כל האיסורים הנ"ל או לא [↑](#footnote-ref-18)