בענין - חיוב פועל וקבלן לעבוד
קטגוריות: ש_ס / לב בבא מציעא / פועלים - הרב יהודה אלבוים

בס''ד

**בענין חיוב פועל וקבלן לעבוד אחרי שהתחילו במלאכה**

א. דף ע''ו א' 'במה דברים אמורים שלא התחילו במלאכה, אבל התחילו במלאכה שמין להן מה שעשו ... רבי דוסא אומר שמין להן מה שעתיד להעשות' וכתבו התוס' בדף י' א' 'בפרק האומנין לא פליגי רבי דוסא ורבנן אלא דר' דוסא סבר דיד פועל על התחתונה ורבנן סברי דידו על העליונה אבל לכולהו יכול לחזור בו' ולכא' כוונתם להוכיח מהא דהברייתא כתבה היאך הדין בחזרו בהם, משמע דיכולים לחזור בהם, ויש לבאר בתרי אנפי, י''ל דהוכחת התוס' הוא מהא דכתבה הברייתא דין החוזר בו, משמע דיכול לחזור בו, ולא משמע דאיירי בגברא דלא צאית דינא, וי''ל דהוכחת התוס' הוא מדברי ר' דוסא, דכיון שלרבנן ידו על העליונה ע''כ ס''ל דאף קבלן יכול לחזור בו, וכמוש''כ רש''י בדף ע''ז א' דלרבנן דרשינן עבדי הם גם בקבלן, ואילו היה ר' דוסא סובר שאינו יכול לחזור בו, היה לר' דוסא לומר שאינו יכול חזור בו, דהרי זה עיקר המח', והיה לו לומר גם שאינו יכול לחזור בו וגם שידו על התחתונה - לא מבעיא להך גיסא דר' דוסא נח' רק בקבלן משום שבקבלן לא נאמר עבדי הם כמבואר ברש''י דף ע''ז א', אלא אף להך גיסא דר' דוסא נח' גם בפועל, י''ל דלא דרש כלל עבדי הם, ולכן ס''ל דידו על התחתונה, ואפי' אי נימא דלהך לישנא דרש ר' דוסא עבדי הם, אלא דס''ל דאף על פי כן ידו על התחתונה, אכתי מוכח מהך לישנא דנח' רק בקבלן, דאף בלא דרשת עבדי הם יכול קבלן לחזור בו -.

ב. עוד יש להוכיח דאין קבלן חייב לעבוד לכו''ע, מסוף דברי הברייתא לענין דבר האבד 'במה דברים אמורים בזמן שאין שם פועלים לשכור, אבל יש שם פועלים לשכור, ואמר צא ושכור מאלו אין לו עליהן אלא תרעומת' ומפורש בברייתא דכשיש פועלים אין לו עליהן אלא תרעומת, ולכא' מפורש שאין קבלן חייב לעבוד בכה''ג, מדאין לו עליו אלא תרעומת, ואי חייב לעבוד יכול לכופו בב''ד לעבוד, ולכא' גם יוכל להטעותו, ואין לומר דברישא איירי כשאין פועלים, דהרי ר' דוסא אמר דידו על התחתונה, וא''כ ע''כ שיש פועלים אלא שהוקרו, ואילו אין כלל פועלים לכא' כל מלאכה הוי דבר האבד, דהרי אם לא יקצרו את השדה יאבדו כל החיטים, וע''כ דיש פועלים שיכולים לקצור את השדה לפני שיאבדו החיטים.

ג. והנה לא כתבו תוס' טעמא דמילתא דקבלן יכול לחזור בו, אלא רק כתבו דכן כתוב בברייתא, ובש''ך סי' של''ג סק''ד וסקט''ו מבואר דאין קבלן חייב לעבוד אחרי תחילת מלאכה אפי' בדבר האבד, משום דאין תחילת מלאכה נחשב קנין - אע''פ שכתב בסק''ז כתב דע''י תחילת מלאכה חייב בעה''ב את כל שכרן, צ''ל דהוי קנין לחייב את בעה''ב, אך לא לחייב את הקבלן, והש''ך נקט כך בדעת ההגה''א, דתחילת ממלאכה מחייב את בעה''ב אך אינו מחייב את הפועל, אך המחנ''א נקט בדעת ההגה''א דאין תחילת מלאכה בקבלן אלא רק בפועל, ובקבלן אינו קנין כלל ואף בעה''ב אינו מתחייב - ולפי''ז אין הכוונה דיכול לחזור בו, אלא דמעולם לא התחייב לעבוד, ולכא' בדברי התוס' דף מ''ח א' מבואר דפועל יכול לחזור בו רק משום קרא דעבדי הם, מדהקשו התוס' מ''ש קבלן ע''י קנין שאינו יכול לחזור בו, מפועל שיכול לחזור בו, ואי איירי שעשה הפועל קנין, היכן כתוב בגמ' דאף בכה''ג יכול פועל לחזור בו - וכמה ראשונים כתבו דע''י קנין אין פועל יכול לחזור בו - והיה נראה בתוס' דתחילת מלאכה מחייב לעבוד, ויכול לחזור בו רק משום עביד הם, והא דקבלן נמי יכול לחזור בו, י''ל כדברי המחנ''א דתחילת מלאכה הוא קנין רק בפועל ולא בקבלן, ולדברי הש''ך י''ל דס''ל לתוס' דע''כ אף ע''י קנין יכול פועל לחזור בו מקרא דעבדי הם, דאל''כ מנלן דידו על העליונה, דודאי אין דרשא על כך דידו על העליונה, דהרי הוא קנס מדרבנן כמבואר בברייתא דבאונס אין הדין כן, וע''כ כמוש''כ רש''י דאין זה אלא קנס ולא קנסו באונס, וע''כ דדרשו חז''ל דיכול לחזור בו, והדרשא נצרכת לאופן שיש קנין, וכיון שיש דרשא דיכול לחזור בו שייך לומר דהוסיפו חז''ל לומר שלכן גם אין ראוי לקונסו, משום דרצון התורה שיוכל לחזור בו - ולא ימנע ע''י הקנס מלחזור בו - אלא דאי נימא הכי יקשה קושיית רעק''א בדף י' א' על דברי התוס' שהקשו מה חידש רב, הא י''ל דחידש רב שע''י קנין יכול פועל לחזור בו, וע''כ דס''ל לתוס' דאין הבדל בין תחילת מלאכה לקנין, ואם כתוב בברייתא דיכול לחזור בו אחר תחילת מלאכה אף ע''י קנין יכול לחזור בו, וא''כ לכא' מוכח בתוס' דאף בהתחילו במלאכה פועל יכול לחזור בו רק מדין עבדי הם, ואף אי נימא דדברי התוס' הם כשיש קנין לכא' יהיה קשה על דברי הש''ך בסקי''ד דאף ע''י קנין אין פועל חייב לעבוד משום דהו''ל קנין דברים

ד. עוד היה מקום לומר דיכול קבלן לחזור בו דומיא דמש''כ הרמב''ן דבעה''ב יכול לחזור בו כשיכולים הפועלים להשתכר היום, אע''פ שתחילת מלאכה הוא קנין, על דעת שלא יפסידו הפועלים אין דעתו להתחייב, וא''כ כל היכא שאינו דבר האבד אף דעת הפועלים שלא להתחייב לעבוד, מכיון שיוכל למצוא פועלים אחרים, ולפי''ז בדבר האבד הרי הם מתחייבים לעבוד, וקבלן אינו יכול לחזור בו, ואולי גם פועל כמשו''כ רעק''א דלא שרו ליה רבנן לחזור בו, והרי זה כלול בדברי הברייתא דמטען, דכיון שחייבים לעבוד ממילא יכול לכופו לעבוד ע''י שיטעהו, וסוג כפיה זה א''צ ב''ד כמבואר בפרישה סק''ב 'שאינן מפסידין בזה מכיסם **וליכא נמי הוצאה מידי בדיינין'.**

ה. ויש לחקור לפי הצד הזה אם לכן מעולם לא התחייבו לעבוד כשאינו דבר האבד, או''ד דהתחייבו לעבוד, אלא דהוי כהתנו שיוכלו לחזור בהם כשאינו דבר האבד, ונ''מ כשהתחדש דבר האבד אח''כ, די''ל שרק בדבר האבד התחייבו לעבוד, אך כשאינו דבר האבד שלא התחייבו לעבוד אף כשנוצר אח''כ דבר האבד לא התחייבו לעבוד, ואולי לא יהיה דין מטען ושוכר עליהן בכה''ג, משא''כ אי התחייבו ע''י תחילת מלאכה לעבוד, אלא דהוי כהתנו שיכולו לחזור בהם, י''ל דלא התנו אלא כשלא יפסיד ע''י חזרתם, אך כשהתחדש דבר האבד אינם יכולים לחזור בהם, ורק קבלן, אך פועל יכול לחזור בו מדין עבדי הם, אא''כ אף כה''ג לא שרו ליה רבנן לחזור בו, ויתכן שאין יחשב כה''ג לדבר האבד לענין שוכר עליהן, אך יוכל להטעותן כיון שחייבים לעבוד - ובפרט אם שוכר עליהן משום שהתחייב מדין ערב, לכא' זה רק כשהיה בהתחלה דבר האבד, דכה''ג מתחייב מעיקרא מדין ערב שלא יופסד על ידו -.

ו. וכן יש לדון לפי''ז בציור שכתב הרשב''א שלא יכל בעה''ב לשכור פועלים מאמש, דאינו נחשב כה''ג לדבר האבד, ולהנ''ל י''ל דכל זה רק לענין שוכר עליהן, אך בכה''ג התחייבו לעבוד דומיא דבעה''ב דהתחייב לשלם להם אף כשלא יכלו להשתכר מאמש, אלא שכה''ג ודאי פועל יוכל לחזור בו מכיון שאין נחשב דבר האבד, אך קבלן יהיה חייב לעבוד, ויוכל להטעותו, ואף את''ל כהך גיסא דלא התחייבו כלל לעבוד, כה''ג שכבר בהתחלה היה זה דבר האבד, לכא' ודאי כוונתם להתחייב לעבוד דומיא דבעה''ב דמתחייב לשלם להם כה''ג לדעת הרמב''ן.

ז. ולפי''ז אפשר ליישב את דברי התוס' בדף מ''ח א' דכתבו דרק מכח עבדי הם יכול פועל לחזור בו, דכוונת התוס' מאופן שיכול לחזור בו כשאין מוגדר לדבר האבד, אף שהוא אבד ודעתו להתחייב לעבוד, וזה רק מכח דרשת עבדי הם.

ח. וכן י''ל דאם כוונתם להתחייב לעבוד אלא דדעתם שיוכלו לחזור בהם היכא דאין הפסד, י''ל דכל היכא שאינם חוזרים בהם, ורוצים להמשיך לעבוד, אלא דרוצים לנוח מעט, י''ל דאין להם רשות, משום דאע''פ שיכולים לחזור בהם, אך כל עוד לא חזרו בהם חייבים הם לעבוד, וכמוש''כ המהרי''ק, ואין ראיה מתוס' שלא כדבריו, וכן נראה בדברי הרמב''ם פי''ג מהלכ' שכירות ה''ז שכתב 'מוזהר שלא יגזול מלאכת בעה"ב ויבטל מעט בכאן ומעט בכאן ומוציא כל היום במרמה אלא חייב לדקדק על עצמו בזמן שהרי הקפידו על ברכה רביעית של ברכת המזון שלא יברך אותה' ולא כתב שלא יגזול ממון בעה''ב, אלא מלאכת בעה''ב, ונראה שאפי' פועל חייב לעבוד כל עוד לא חזר בו, אלא שיש לו זכות חזרה, ואם אינו רוצה לחזור בו, הרי הוא גוזל את מלאכת בעה''ב, וכך כתב המסילת ישרים ריש פי''א 'שכל שכיר יום אסור בהן שלא לבטל מלאכתו של בעל הבית, ואם עבר, הרי זה גזלן, הנה אבא חלקיה, אפילו שלום לא השיב לתלמידי חכמים שנתנו לו שלום, שלא ליבטל ממלאכת רעהו ... כללו של דבר השכור אצל חבירו לאיזה מלאכה שתהיה, **הנה כל שעותיו מכורות הן לו ליומו**, כענין שאמרו ז"ל שכירות מכירה ליומיה'.

ט. התבאר דדעת התוס' דקבלן יכול לחזור בו, והתבאר דאולי אין זה אלא כשאין הפסד לבעה''ב כלל בחזרתם, אולם נראה דדעת הרמב''ן והטור דקבלן חייב לעבוד אף כשאין הפסד לבעה''ב בחזרתם, דהנה כתב הרמב''ן 'בזה יפה כח פועל מכח בעל הבית שפועל חוזר בו בדבר שאינו אבד ואפילו בחצי היום, וטעמא דמילתא משום דלא מפסיד בעל הבית מידי אי לא עביד השתא עביד למחר, אבל פועל הא פסיד שכירות דיומיה וכבר נשתעבד לו בעה"ב בהתחלת מלאכה' והיה אפשר לפרש בדבריו דס''ל כדברי התוס' דאף קבלן חוזר בו, ולכן הוצרך לפרש דפועל אין מפסיד מידי לבעה''ב בחזרתו, אולם התשב''ץ ח''א סי' ס''ד שהעתיק את דברי הרמב''ן כתב 'אם אין פסידא לב"ה בחזרתו חוזר בו ואפי' בחצי זמנו **שנאמר כי לי בני ישראל עבדים** ולא עבדים לעבדים ובזה יפה כח פועל מכח ב"ה וטעמא דמלתא דב"ה לא מפסיד מידי בחזרתו של פועל' ומפורש בדבריו דרק מכח דרשת עבדי הם חוזר בו אף היכא דלא נפסד בעה''ב, ולפי''ז קבלן אינו יכול לחזור בו אף היכא דלא נפסד בעה''ב, וצ''ע מדברי הברייתא דאפי' בדבר האבד כשיכול בעה''ב לשכור פועלים אין לו עליהם אלא תרעומת.

י. וצ''ע מאי שנא מהא דיכול בעה''ב לחזור בו כשהפועלים יכולים להשתכר, וצ''ל דבעה''ב התחייב להעבידם היום, והפועלים התחייבו לעבוד היום, ובאופן שיקויים ההתחייבות ע''י אחר, ע''ד כן לא התחייבו זה לזה, ולכן רק כשהבעה''ב יכול למצוא היום פועלים יכולים לחזור בהם אף בלא עבדי הם, אך כשאין בעה''ב יכול למצוא היום פועלים, אע''פ שאין לו הפסד אינם יכולים לחזור בהם, אלא דמכח עבדי הם יכולים לחזור בהם, ועל זה הקשה הרמב''ן מאחר שלמעשה אחרי דרשת עביד הם יכולים הפועלים לחזוור בהם אף כשלא יוכל למצוא פועלים היום, מדוע שיהיה דעת בעה''ב להתחייב להם כשלא יוכלו למצוא להשתכר היום, ועל זה תי' דהפועלים נפסדים משא''כ בעה''ב, ולפי''ז ניחא היטב דברי הברייתא דכל היכא שמצויים פועלים היום, אין לו עליהן אלא תרעומת אפי' בקבלן, ועיין בדברי המחנ''א שכירות פועלים סי' ד' דפשיטא ליה כן דאם תחילת מלאכה הוא קנין, אין הקבלן יכול לחזור בו אם אין מצויים פועלים היום, אך במצויים פועלים היום יכול לחזור בו אע''פ שהוקרו פועלים, וכן נראה קצת בדברי הרשב''א שכתב 'ובשחזרו פועלים בבעה"ב אם דבר שאינו אבד הוא ולא באה חבילה לידו אין לו עליהם אלא תרעומת **ואפילו אין שם פועלים לשכור** דיד פועל על העליונה בשכירות וחוזר אפילו בחצי היום דאמר רב פועל יכול לחזור בו ואפי' בחצי היום' קצת משמע דעל אופן זה שאין פועלים לשכור נצרך קרא דעבדי הם.

יא. ולפי''ז בדבר האבד שלא יכל בעה''ב לשכרו מאמש פועלים, דפועל יכול לחזור בו מקרא דעבדי הם, אף בעה''ב אינו מתכווין להתחייב באופן שהם לא יכלו להשתכר מאמש, ואין דברי הברייתא דבהלכו חייב בעה''ב באופן כזה, משום שבאופן זה יש את סברת הרמב''ן דאין בעה''ב מתכווין להתחייב יותר מהפועלים, אך בקבלן תרוייהו מתחייבים זה לזה בכה''ג, וא''ת מדוע בעה''ב חייב לפועלים כשנשכרו בפחות, ואין הפועלים חייבים לעבוד כששכר בעה''ב ביותר, וצ''ל דבעה''ב מתחייב כסף, אך פועלים מתחייבים לעבוד, וכל שיש עבודה אף בהוקרו ע''ד כן לא התחייבו.

יב. וכן לכא' מפורש בדברי הטור דכתב וז''ל ומיהו כתב ר"ת אם משך בע"ה כלי אומנות שעושין בו המלאכה נגמר קנין השכירות **ואין בע"ה יכול לחזור בו ולא הפועל אם הוא קבלן** ... אבל אם התחילו במלאכה אין ב"ה יכול לחזור ואם חוזר נותן להם שכרם כפועל בטל והפועל אם הוא שכיר יום יכול לחזור ... ואם הוא קבלן שקבל עליו המלאכה בכך וכך **גם הוא** **אינו יכול לחזור בו ואם חזר בו** ידו על התחתונה, בד"א שפועל יכול לחזור יותר מקבלן כשאין הדבר אבד שיכול להמתין עד שיזדמן לו פועל לגמור מלאכתו אבל בדבר האבד ... אין חילוק בין פועל ובין קבלן אם הם אנוסים כגון שחלה או מת לו מת **יכולים להחזיר בהם** וידם על העליונה ... בד"א כשאינו מוצא עתה פועלים אחרים לשכור אבל אם מוצא פועלים אחרים לשוכרן ואומרים לו צא ושכור לי פועלים אחרים לגמור מלאכתן שלא תאבד בין פועל בין קבלן **אין לו עליהן אלא תרעומת** ושמין לשכיר יום מה שעשה שידו על העליונה ולקבלן שידו על התחתונה שמין לו מה שעתיד לעשות ... שאלה לא"א הרא"ש ז"ל ... תשובה כיון שקבלן אינו יכול לחזור בו ואם חזר בו ידו על התחתונה יכול להטעותו ואפילו בדבר שאינו אבד אם אינו מוצא פועל אחר לשכור עכ''ל, ומפורש בדבריו דכשאין מוצא בעה''ב פועל לשכור בכ''ג יכול להטעות את הקבלן כמבואר בדברי הרא''ש, ואין הקבלן יכול לחזור בו כמבואר בדברי הטור, וכשיש היום פועלים אין לו עליהן אלא תרעומת.

יג. ולפי''ז ניחא נמי דיוק התוס' מהברייתא דאף לר' דוסא קבלן יכול לחזור בו, דכיון שבמצויים פועלים היום יכול קבלן לחזור בו, אין יכול ר' דוסא לומר דאין יכול לחזור בו, משום דאיירי בברייתא בכ''ג - ובמחנ''א כתב דאיירי רק כה''ג ולכן לא כתבה הברייתא דאין יכול לחזור בו -.

יד. ולפי''ז יש מקום לומר דתוס' מחמירים יותר מהרמב''ן והטור, דתוס' ס''ל דע''י תחילת מלאכה פועל מתחייב לעבוד בכ''ג, וכדנראה בתוס' דף מ''ח א' דרק מכח עבדי הם יכול לחזור בו, וקבלן חוזר בו משום שאין תחילת מלאכה קנין, ולא ס''ל לתוס' מסברת הרמב''ן דיכול בעה''ב לחזור בו כשיכולים להשתכר, ולכן גם הפועל מתחייב אף כשיכול בעה''ב למצוא פועל היום, אלא רק מכח דרשת עבדי הם חוזר בו, והרמב''ן והטור חולקים וסוברים שאף בלא עבדי הם יכול לחזור בו כשבעה''ב יכול למצוא פועל היום, אלא דלדברי הטור תחילת מלאכה הוא קנין גם בקבלן ולכן קבלן אין יכול לחזור בו כשאין בעה''ב יכול לשכרו פועלים היום, ותוס' ס''ל דאין תחילת מלאכה קנין בקבלן, ונ''מ באופן שאין עבדי הם כגון בחוזרים מחמת יוקר, או בהשתעבדו להדדי, דלתוס' פועל חייב לעבוד בכ''ג, ולדברי הרמב''ן והטור אינם צריכים לעבוד כשמצויים פועלים היום.

טו. אך אין מקור לכך, וי''ל דכל דברי התוס' בדף מ''ח א' הוא רק בציור של הברייתא שאין פועלים מצויים היום, ורק בכה''ג נצרך דרשת עבדי הם, ולא פליגי על הרמב''ן והטור כלל בפועל, אלא נח' רק אם תחילת מלאכה הוא קנין בקבלן.

טז. עוד היה אפשר לבאר בטעמא דמילתא דכשאין מצויים פועלים היום אין הפועל יכול לחזור בו אע''פ שאינו דבר האבד, על פי דברי הריטב''א שכתב 'דהוה ליה מעין דבר האבד שאין אדם רוצה שתהא מלאכתו מותחלת אף על פי שהוא יכול להמתין, ומיירי בשאין מוצא עכשיו פועלים להשלימה כדקתני סיפא בהדיא' ונראה בדברי הריטב''א דאם יש פועלים היום אף שהוקרו הפועלים, אין ידו על התחתונה, דהרי כתוב בדברי ר' דוסא ידו על התחתונה, ופירש הריטב''א שאין מצויים פועלים היום, וע''כ דהיום אין מצויים פועלים אלא ביוקר יותר ממה שדרך הפועלים להשתכר, ובזה בדבר האבד שוכר עליהן, ובדבר שאינו אבד רק מנכה משכרו, ויש לדחות דאיירי שיש פועלים אלא שהוקרו, ויוקר גם נחשב לדבר האבד לדעת הריטב''א במתני', אלא שכיון שאינו דבר האבד יכול להמתין עד שיוזלו פועלים, ואפילו הכי לר' דוסא ידו על התחתונה דהוי כעין דבר האבד.

יז. על פי הנ''ל נראה דגדר דין אונס הוא גם משום שע''ד כן לא התחייבו כמבואר בש''ך, דהרי מבואר בברייתא דיש דין אונס גם בפועלים, ומבואר בטור דאפילו בדבר האבד יכולים לחזור בהם, ואפי כשיכולים לעבוד כחלה בנו, ולכא' בעל חוב אין לו פטור כה''ג מלפרוע את חובו, וע''כ פטור משום שע''ד כן לא התחייב הפועל - ומדינא דגרמי א''א לחייב באונס, וצ''ל דחלה בנו גם מוגדר לאונס לענין זה, ועי' תרומת הדשן סי' שכ''ט שכתב 'הא קמן דחלה בנו חשיב אונס שצריך להיות עמו, ואשתו רמיא עליה טפי דכגופו דמיא' ואולי הוצרך לבאר מדוע מדינא דגרמי אינו חייב, אך מדין שכירות פועלים א''צ שם אונס, אלא תלוי אם התחייב ע''ד כן - וא''כ לדברי הרמב''ן דאין בעה''ב מתחייב יותר מהפועל, כמו שהפועל לא מתחייב באונס, כן בעה''ב אינו מתחייב באונס.

יח. אולם לדברי הש''ך שאין כלל קנין לחייב את הפועל לעבוד, אין כתוב בברייתא אלא דכשהפועל אנוס אין ידו על התחתונה, דאין ראוי לקונסו כמוש''כ רש''י, אך אין כתוב שיכול לחזור בו, וממילא אין קשר למה שבעה''ב פטור כשהוא אנוס, דהתם הוא לענין דיכול לחזור בו, ולא לענין ידו על התחתונה.

יט. והנה לדברי התוס' דקבלן יכול לחזור בו, מבואר דידו על התחתונה אע''פ שיכול לחזור בו, אך לדברי הרמב''ן והטור דאין יכול הקבלן לחזור בו כשאין מצוי היום פועל, י''ל דלכן קנסו דידו על התחתונה, ואין מקור דידו על התחתונה היכא דמצוי היום פועלים לשכור דיכולים לחזור בהם דידו על התחתונה, ואולי היה אפשר לדייק כן מדברי הברייתא דאין לו עליהם אלא תרעומת משמע דאין ידם על התחתונה, והכי מסתברא דכיוו דאמדינן לדעתם דאין כוונתם להתחייב לעבוד בכה''ג שמצוי פועלים, מדוע שיהיה ידם על התחתונה, ולפי''ז באונס שכתב הטור דיכול לחזור בו אין צריך לומר דלא קנסוהו כיון שאנוס הוא, אלא דלא קנסוהו כי יכול לחזור, אולם בדברי הטור הנ''ל כתוב דאף בכה''ג חלוק פועל מקבלן וכ''כ הש''ך סקכ''ו והסמ''ע סקכ''א לדינא, וצ''ל דסתם ברייתא דידם על התחתונה איירי בכ''ג, ולפי''ז אין ידם על התחתונה משום שאינן יכולים לחזור, אלא קנסו בכל גוונא שחוזר בו, ואע''פ שלא התחייב לעבוד, כל זה רק לענין שלא התחייב, אך אמר שיעבוד, וכדחזינן שיש עליו תרעומת, ולכן כתב רש''י דלא קנסוהו משום שאנוס הוא, ועי' חזו''א ב''ק סי' כ''ג סק''ל דתמה על דברי הש''ך והסמ''ע, ולדבריו כשהוקרו פועלים אין נחשב שאפשר למצוא פועל ויש דין דבר האבד, ולדבריו אין מקור מדברי הטור לדבר שאינו אבד דידו על התחתונה בכה''ג - ובאונס א''צ לומר דלא קנסוהו משום דאונס הוא - אלא די''ל דקבלן התחייב לעבוד אם אינו יכול למצוא פועל אלא ביוקר.

כ. התבאר דלא מצינו בדברי התוס' דפועל היה יכול לחזור בו אף בלא עבדי הם אף כשאין מצוי לשכרו פועלים היום, וברמב''ן ובטור מוכח דקבלן חייב לעבוד כה''ג - אא''כ ס''ל דאין תחילת מלאכה בקבלן - אולם מדברי הנמוק''י לכא' מבואר דיכולים לחזור בהם אף בכה''ג, דכתב לבאר את דברי הגמ' דאימר בעה''ב, דיכול בעה''ב לחזור בו לאחר שהפועלים חזרו בהם, ומבואר בדבריו דהפועלים יכולים לחזור בהם, והברייתא איירי בקבלן, וע''כ ס''ל לנמוק''י דתחילת מלאכה הוא קנין בקבלן מהא דהקשה היאך בעה''ב יכול לחזור בו, ואיירי בברייתא אף כשאין יכול בעה''ב למצוא פועלים היום, דהרי על אופן המבואר ברישא כתבו בסיפא דבדבר האבד וכו' ואיירי כשאין פועלים היום כמבואר בהמשך הברייתא, אך המחנ''א סי' ד' כן העמיד את הברייתא באופן שיכול לשכור פועלים היום, וא''כ כל י''ל גם בנמוק''י.

כא. היה מקום לומר דאע''פ שהפועלים יכולים לחזור בהם כשמצויים פועלים, כל זה דווקא כשלא הוקרו פועלים שאין שום הפסד בחזרתם, אך בדברי הטור הנ''ל מפורש דאף בכה''ג אין לו עליהם אלא תרעומת, אולם בדברי הר''ן נראה שאין קבלן יכול לחזור בו בכה''ג דכתב הר''ן **'ואם לא נתייקרה** מלאכה ורוצה קבלן לחזור בו רשאי כיון שאין לב"ה הפסד בחזרתו שהרי יכול הוא לגומרה ע"י אחר באותו סך שפסק מתחילה' וא''ת כיון שידו על התחתונה לא נפסד בעה''ב, י''ל דמשכ''ל דאין במה שעבד מספיק בכדי לשכור פועלים, ורק בכה''ג אינו יכול לחזור בו.

כב. עלה בידינו ו' צדדים, דעת הש''ך דתחילת מלאכה אינו קנין המחייב פועל לעבוד, ולכן אפי' בדבר האבד אינו חייב לעבוד, ודעת הרא''ש דתחילת מלאכה מחייב את הקבלן לעבוד בכ''ג, אף כשמצויים פועלים היום, ובדעת הרמב''ן והטור מבואר דכשמצויים פועלים היום יכול לחזור בו, אך כשאין מצויים פועלים היום אין יכול לחזור בו, ובדברי הטור מבואר דאם מצויים פועלים היום אף שהוקרו יכול לחזור בו, ובר''ן נראה דכשהוקרו פועלים אין יכול לחזור בו, והובא לעיל דבתוס' נראה דכיון שאינו דבר האבד יכול לחזור בו אף כשימצא פועלים רק לאחר זמן, ולדעת התוס' יש לומר דבדבר האבד אינו יכול לחזור בו, ואולי י''ל דאפי' בדבר האבד שאין לו דין דבר האבד כגון שלא יכל בעה''ב לשכור פועלים מאתמול נמי י''ל שאין יכול לחזור בו, ונמצא שדעת הש''ך דבכ''ג יכול לחזור בו, וי''ל שבדבר האבד אין יכול לחזור בו, וי''ל דבדבר האבד אף כשלא יכל בעה''ב לשכור מאמש אין יכול לחזור בו, וי''ל דכשהוקרו פועלים אין יכול לחזור בו, אף כשמצויים פועלים היום, וי''ל דכשאין מצויים פועלים היום אין יכול לחזור בו, ודעת הרא''ש דבכ''ג אין יכול לחזור בו.

כג. לחד לישנא נחלק ר' דוסא גם בפועלים, ויש לדון במה נח' על רבנן, י''ל דלא דרש כלל עבדי הם וכו', אך י''ל דלא ס''ל דעבדי הם וכו' הוא סיבה שלא לקנוס שיהיה ידו על התחתונה, ולדעת התוס' דכתוב בברייתא דיכול לחזור בו, והתבאר בתוס' דף מ''ח דפועל חוזר בו מדין עבדי הם, ע''כ א''א לומר דלא דרש כלל ר' דוסא דרשת עבדי הם וכו', דא''כ היאך פועל חוזר בו, וע''כ כאידך גיסא, משא''כ לדברי הרמב''ן דלא כתוב בברייתא שיכול לחזור בו, אפשר לומר דלא דרש ר' דוסא כלל דרשת עבדי הם.