14 בלילה רכה
קטגוריות: ש_ס / ט חלה / חלה עניינים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / מהדו_ק

אור ליום ב' י"ג מנ"א תשס"ג

**בביאור דעות הראשונים בדין בלילה רכה**

א] חלה פ"א מ"ה, הנה דעת ר"ת בספה"י סי' שמ"ד, והביאוהו הר"ש בפי' למתני', והרמב"ן והרא"ש בהלכות חלה, וש"ר, דהא דתנן דעיסה שתחילתה סופגנין וסופה סופגנין פטורה מן החלה, היינו בעיסה שבלילתה רכה, דלי"ב גלגול, כ"ה ל' ר"ת בספה"י, שהטעם דבלילה רכה פטורה, הוא משום דלי"ב גלגול וטמטום, וכ"ה ל' הרמב"ן בהל' חלה, ועוד מן הראשונים, (אך ע' אבנ"ז סי' תי"ג, שכתב בדעת הלבוש והש"ך, דס"ל שהטעם הוא משום דאי"ז דרך סתם לחם, ועיי"ש בכל מש"כ בזה, וצ"ע), אך משא"כ בעיסה שבלילתה עבה, דאי"ב גלגול, לא מיפטרא מכח מה שדעתו לעשותה סופגנין.

והנה עי' בחי' רבינו דוד פסחים דל"ז שהביא שהרמב"ן פליג ע"ד ר"ת, דאילו היו מעשי' רכין, ליכא מאן דמחייב במעשה אילפס, ואפי' בתנור נמי פטורה מן החלה, וכעי"ז הק' בחי' מהרמ"ח שם, דאי בלילתן רכה, היאך מחייב ר"י במעשה אילפס, והא לענין חלה בגלגול תליא מילתא, ואפי' אפאו פת בתנור נמי לבסוף פטור מן החלה, עכ"ל, ולהלן סק"ב הבאנו שכן מפורש בד' רבינו חננאל בברכות דל"ז:, דכל דליכא גלגול אין לחייב ע"י האפי', וכ"ה גם במג"א סי' קס"ח סקמ"א.

ובדעת ר"ת דס"ל דהגם דבלילתה רכה ולי"ב גלגול, מ"מ מהני האפי' לחייבה, ראיתי שכתבו דהוא משום דע"י האפי' נעשה זה כבלילה עבה, כיון שע"י האפי' ה"ז מתקשה, והוי האפי' בזה כעין גלגול.

אך באמת אין לומר כן, חדא, שהרי למסקנת ר"ת כל שבלילתו עבה אי"ל תורת לחם אף אחר שבישלו, וא"כ הי' בדין דאף בלילתו רכה שאפאו באילפס, אף לדעת ר"ל דלי"ל תורת אפי', מ"מ כיון שע"י אפי' זו נעשית העיסה כבלילתה עבה, הרי ממילא דאף שתורת בישול ע"ז, מ"מ הי' בדין שיהא עלי' תורת לחם, אך אי נימא דהא דאי"ל תורת לחם אף אחר שבישלו, הוא משום דבלילה עבה איכא עלי' תורת לחם, וכיון שכבר חל עליו שם לחם אי"ז פוקע ע"י הבישול, ניחא דע"כ בבלילה רכה דאתינן לדון דיחול שם לחם בשעת האפי', ע"כ כל שבשעה זו אי"ב בישול המפקיעו מתורת לחם ל"ח עליו שם לחם מעיקרא .

ועוד, דלפ"ז הי' נמצא, דהא דבלילתו רכה מתחייב באפי', ל"ב לזה קרימה בתנור, אלא הוי סגי בדרגת אפי' כזו שמתקשה העיסה עי"ז והויא כבלילה עבה, אך בד' סה"ת סי' פ"ה מפורש דבלילה רכה אינה מתחייבת עד שעת קרימה בתנור.

ועוד יש להוכיח, ממש"כ התוס' בפסחים דמ"א. ד"ה אבל, דהא דבישול מבטל מתורת לחם, היינו רק בבלילתו רכה, דבלילתו עבה לא נפיק מתורת לחם, והנה הרי איירי התם בבישול שאחר האפי', ואפ"ה חלוק בזה בלילתו רכה מבלילתו עבה, ע' חזו"א או"ח סי' כ"ו סק"ט שנתקשה בזה, והיינו משום דהבישול מבטל להאפי', וע"כ רק בבלילתו רכה, דתורת לחם שעליו הוי מכח האפי', הוא דמהני הבישול לבטל לכח האפי' ובטל מיני' תורת לחם, אך בבלילתו עבה דאי"ל תורת לחם אף בלא אפי', ל"מ הבישול לבטל מיני' תורת לחם, דל"ש לדון כלל שיבטל ממנו הבישול תורת לחם, שהרי אדרבה אף בשלא נאפה כלל מהני הבישול ליתן לו תורת לחם, והנה אי נימא דאף עיסה שבלילתה רכה הויא ע"י האפי' כבלילתו עבה, א"כ הרי שאף בשבלילתו רכה ל"ה להבישול שאחר האפי', להועיל לבטל מזה תורת לחם, דהגם דהבישול מבטל לכח האפי', אך הרי אינו מבטל להמציאות שנעשית העיסה ע"י האפי' כבלילתה עבה, וא"כ הרי הוי זה כעיסה שבלילתה עבה שאין הבישול מבטל ממנה תורת לחם, ובע"כ מוכח מזה דעיסה שבלילתה רכה, ל"מ האפי' לחשבה כבלילתה עבה.

והא דמהני האפי' לחייבה, הגם דלי"ב גלגול, וכמשה"ק רבינו דוד ומהרמ"ח, צ"ל בדעת ר"ת, דתרי גווני איכא בחיוב חלה, הא', הוא ראשית עריסותיכם, אשר זה תליא בגלגול, ובעיסה שבלילתה רכה דלי"ב גלגול אין לחייב מכח מחייב זה, והב', מלחם הארץ, אשר זה תליא באפי', וע"כ אף עיסה שבלילתה רכה דלי"ב להמחייב דעריסותיכם משום דלי"ב גלגול, מ"מ ה"ה מתחייבת ע"י האפי', וע' במאירי פסחים דל"ז שהביא לשי' ר"ת, שיש לחייב בין מצד הלישה ובין מצד האפי', וע' פמ"ג או"ח סי' קס"ח מש"ז ט"ז, שפירש כן בדעת ר"ת.

וי"ל עוד בנוס"א, דלעולם ליכא תרי גווני בחיוב חלה, אלא הוי חיוב חלה בכל גוונא דהוי זה "לחם", וע"כ עיסה שבלילתה עבה נעשית לחם ע"י הגלגול, והיינו לדעת ר"ת משום דבגלגול לחודי' אי"ל חשיבות דלחם, ולדעת ש"ר הוא משום שעומדת להיות לחם ע"י האפי', ונת' בזה ב?, ועיסה שבלילתה רכה הגם דלי"ב גלגול, מ"מ היא נעשית לחם ע"י האפי', וע"כ מחייבא לאחר אפי', וליכא כלל תנאה בחיוב חלה שיהא גלגול ועיסה, אלא כל דהוי לחם מיחייב בחלה, (אך עי' להלן סק"ב שהבאנו דעת הר"ח דאף לחם גמור אינו חייב בחלה אא"כ הי' בזה גלגול, ושכ"ה במג"א סי' קס"ח סקמ"א).

ודרך זו נראית עיקר, שהרי מסקנת ר"ת דאף לענין מצה וברכת המוציא חלוק דין בלילה עבה מדין בלילה רכה, והתם הרי ליכא תרי גווני מצה, אלא היינו דבלילה עבה נעשית לחם אף בלא אפי', ובלילה רכה ל"ה לחם רק ע"י האפי', ונ' דאף לס"ד דר"ת הי' הגדר כן, ואך דס"ל דבלילה עבה לי"ב תורת לחם רק לענין חלה, או דס"ל דכל שבישלה בטל ממנה תורת לחם, וע"כ ל"מ זה רק לענין חלה, ועמש"נ בזה באורך בבי' שיטת ר"ת ב??.

ויש להוכיח עוד כדרך זו, לפמש"נ ב? בדעת ?, דדינא דבשעת חובתה היתה פטורה אינו דין פטור, אלא היינו ?,

ב] והנה לדעת הר"ש והרמב"ן ודעימיהו, דפליגי וס"ל דאף בעיסה שבלילתה עבה, יש לפטור כל שדעתו לעשותה סופגנין, הרי ליכא מקור ממתני' להך מילתא דבלילתה רכה לא מיחייבא קודם האפי' ודמהניא האפי' לחייבה.

והנה אמנם שי' המאירי בפסחים דל"ז: דבלילתה רכה אינה מתחייבת אף לאחר אפי', וכ"ה בתשב"ץ בהל' חלה, ח"ב סי' רצ"א, דיש מי שאומר שכל שבליתה רכה הרבה ה"ה פטורה אף לאחר אפי', ולדעתם צ"ל, דהא דתניא בפסחים דל"ז. דסופגנין ודובשנין ואיסקריטין שעשאן באילפס חייבין, איירי בשבלילתן עבה, שאם הי' בלילתן רכה ל"ה אפייתן מחייבתן, וכ"ה בריטב"א ובמאירי שם בשם רש"י.

אך בד' ש"ר נ' דמודו לד' ר"ת דאף עיסה שבלילתה רכה מתחייבת, דכ"ה משמעות ד' הר"ש והרא"ש וש"ר, דלא פליגי בדין זה ע"ד ר"ת, וכ"ה להדיא בפסקי הרא"ש פ' כיצד מברכין סי' י"א ובהלכות חלה סי' ג' בדין טרוקנין, וכ"ה בטושו"ע יו"ד סי' שכ"ט ס"ב, וכ"ה להדיא ברי"ו נכ"א ג', ובחי' מהרמ"ח פסחים דל"ז:, וכן הביאו מד' הריטב"א בב"מ דפ"ט שכתב דבלילה רכה מתחייבת ע"י האפי', והריטב"א בפסחים דל"ז מסיק דלא כר"ת.

והנה אמרי' בברכות דל"ז: דטרוקנין חייבת בחלה, כ"ה גירסת הרשב"א (בשם ר"ה גאון), והרא"ש שם, (והוכיח הרא"ש מירושלמי כגי' זו), וכן גרס הרמב"ן במלחמות פ' כל שעה דל"ז, והיינו עיסה שבלילתה רכה, ולכאו' מפורש בזה דאף עיסה שבלילתה רכה מתחייבת ע"י אפי', וכמש"כ כן הרא"ש שם סי' י"א ובהל' חלה סי' ג', והמאירי דס"ל דבלילה רכה אין מתחייבת ע"י אפי', כתב בפסחים שם דצ"ל דטרוקנין ל"ה בלילה רכה, עיי"ש בדבריו, אמנם בתוהרא"ש יבמות ד"מ. ומג"א סי' קס"ח סק"מ, כתבו להיפך, דטרוקנין הוי טפי בלילה רכה משאר עיסות שבלילתן רכה, עיי"ש בדבריהם, וע' בביאור הלכה שם, (וע' בחי' הרשב"א ברכות דל"ח., שכתב דלפירש"י אין לך בלילה רכה יותר מכובא דארעא).

אך גיר' הר"ח בברכות שם, דטרוקנין פטור מן החלה, ופי' הטעם, ז"ל, דהא חיוב חלה מעריסה, שנא' ראשית עריסותיכם חלה תרימו תרומה, עכ"ל, ובחי' הריטב"א שם הביא גי' זו, ופי' הטעם, משום דליכא גלגול כלל, והרי שדעת הר"ח, דעיסה שבלילתה רכה דלי"ב גלגול, אינה מתחייבת בחלה ע"י האפי', והאמנם די"ל דכל בלילה רכה חשיב שפיר כגלגול, (וכמש"נ להלן סק"ד שכ"ה דעת רי"ו ומהרמ"ח), וטרוקנין הוי בלילה רכה טפי, (וכמו שהבאנו לעיל מד' תוהרא"ש ומג"א), וע"כ הוא דל"ח כגלגול, אך מ"מ חזינן שדעת הר"ח דבגונא דליכא גלגול, אין לחייב ע"י האפי', (וזהו כמו שנקטו רבינו דוד ומהרמ"ח בפסחים דל"ז, דאי בלילה רכה ל"ח גלגול, אין לחייב בה גם ע"י אפי').

והנה בברכות שם דל"ח. אמרי' דמר זוטרא קבע סעודתא על טרוקנין ובירך עלי' המוציא וג' ברכות, ולדעת הר"ח שאין חייבת בחלה, צ"ע דא"כ מ"ט מברכין ע"ז המוציא וג' ברכות, והרי כל מידי שמברכין עליו המוציא וברהמ"ז בשקבע עליו, בע"כ דתורת לחם עליו, וא"כ בדין שיתחייב בחלה, וע' בביאור הגר"א או"ח סי' קס"ח סעיף ט"ו שעמד בזה, וחזינן מזה שדעת הר"ח, דלחיוב חלה ל"מ מה דאיכא ע"ז תורת לחם, ובעי' בדוקא שיהא ע"ז שם ראשית עריסותיכם, וכל דל"ה לזה שם עיסה, הרי דהגם דאחר אפי' אית לי' שם לחם, אין לחייב בזה בחלה, וע' כן בחי' הריטב"א שם, שכתב דאף שאין חייבת בחלה, מ"מ בשקבע ע"ז מברכין עלי' המוציא.

ואשכחן דכוותה בדין טריתא, שכתב המג"א באו"ח סי' קס"ח סקמ"א בדעת הטור, דהגם דאין חייבת בחלה, מ"מ כל שקבע עלי' מברך המוציא וברהמ"ז, והיינו משום דלענין חלה לא סגי במה דאיכא ע"ז שם לחם, אלא כל דליכא גלגול אינה חייבת בחלה, ועיי"ש בפמ"ג שהק' ע"ד המג"א, מדינא דתחילתה סופגנין וסופה עיסה חייבת בחלה, אך בדעת המג"א צ"ל, דתחילתה סופגנין היינו עיסה גמורה שעשאה במחשבת סופגנין, וע"כ שפיר מחייבא בחלה, כיון דאי"ב גלגול, אך משא"כ היכא דלי"ב גלגול ל"מ האפי' לחייבו.

אך עי' בהלכות ברכות להריטב"א פ"א דין ל"ב, ז"ל, וכל שנעשה למאכל אדם, אע"פ שאין שם גלגול קנוקנעות ונאפה באור שלא ע"י משקה, חייב בחלה, עכ"ל, והרי שדעתו דאף במידי דלי"ב גלגול, מהניא האפי' לחייבו, וזה כדעת ר"ת דהגם דבלילה רכה ל"ח גלגול, מהניא האפי' לחייבו, ומל' הריטב"א נ' שמפרש דזהו מה דתנן במתני' פ"ק דחלה מ"ה, דוכן הקנובקאות חייבות, ועיי"ש בפי' מהריבמ"צ והר"ש, שכתבו דפי' קנובקאות לא אתפרש לן, ועיי"ש מה שהביאו מירושלמי, אך כפי הנראה דהריטב"א מפרש דהיינו דומיא דרישא דתחילתו סופגנין וסופה עיסה חייבת, וע"ז תנן דוכן הקנובקאות דנמי תחילתן לי"ב גלגול כלל, מ"מ כיון דנאפין בסופן ה"ה חייבין בחלה, (ובפי' ר"נ אב הישיבה פירש דקנובקאות היינו כעכין, ואולי מפרש ע"ד הריטב"א, דקמ"ל מתני' דהגם דבתחילתן לי"ב גלגול, מ"מ הן מתחייבין ע"י האפי', וע"ע בספר הערוך בזה).

ג] והנה נתבאר שדעת רוב הראשונים, דאף עיסה שבלילתה רכה חייבת בחלה, והנה אכתי יש להסתפק, אם מודו הנך ראשונים כלל להך מילתא דבלילה רכה ל"ח גלגול ואינו מחויב בחלה רק ע"י האפי', או דפליגי וס"ל דאף בלילה רכה חשיב כגלגול, וה"ז מתחייב מעיקרא, ואך שכל שדעתו לעשותה סופגנין לבסוף מיפטרא, כ"ה דבבלילה עבה מיפטרא בשדעתו לעשותה סופגנין,

ונפ"מ בזה בעיסה שבלילתה רכה שדעתו לאפותה, דיש להסתפק אם היא חייבת בחלה מהשתא, דאי נימא דפליגי הר"ש והרמב"ן ודעימייהו וס"ל דאף עיסה שבלילתה רכה, איכא עלי' תורת עיסה, ואך שמיפטרא משום מחשבתו לעשותה סופגנין, הרי ממילא דכל שדעתו לאפותה לבסוף, מיחייבא כבר מהשתא, אך אי נימא דמודים הר"ש והרמב"ן ודעימייהו, דבלילה רכה ליכא עלי' תורת עיסה, הרי שודאי דאף היכא שדעתו לאפותה בסוף, נמי לא מיחיבא כ"ז שלא אפאה, דהגם דס"ל דאזלי' בתר דעתו, מ"מ היינו רק בשנשלמו בה תנאי העיסה הנצרכת לחיוב חלה, אך כל שלא נשלמו בה תנאי העיסה, פשיטא דל"מ מה שדעתו לעשותה עיסה המחויבת, שמכח זה יחול עלי' חיוב חלה, וה"ז דומה לעיסה קודם גלגול, שהגם שדעתו לגלגלה ולאפותה, מ"מ כ"ז שלא גלגל אכתי ליכא עלי' חיוב חלה, (וה"נ עיסה פחות מכשיעור פטורה מן החלה, אף שדעתו לצרף אלי' ולהשלימה לכשיעור), וז"פ וברור.

והנה מלבד הנפ"מ הפשוטה בזה אי שרי לאכול מעיסה זו שבלילתה רכה קודם אפי', גם נפ"מ לדינא בזה, היכא שהי' דעתו לאפותה ולבסוף נמלך ובישלה, דאי נימא דה"ה מתחייבת מעיקרא הרי שאף שנמלך לבסוף ה"ה חייבת בחלה, דהויא כתחילתה עיסה וסופה סופגנין דחייבת בחלה, אך אי נימא שאינה מתחייבת עד שעת אפי', הרי שבכה"ג שלא אפאה לבסוף אינה מתחייבת, - וכן נפ"מ בזה בגונא שבשעת האפי' חילקה ואין בכל חלק כשיעור חלה, דאי נימא דה"ה מתחייבת מעיקרא, הרי שאף בכה"ג דבשעת האפי' לי"ב כשיעור נמי היא חייבת, - ועוד נפ"מ בזה, בגונא שהיתה מתחילה ביד הקדש או גוי או שהיתה בחו"ל, ובשעת האפי' היתה ביד ישראל בארץ, דהנה הרי לדעת ר"ת ה"ה חייבת בחלה, דליכא למיפטרא משום דבשעת חובתה היתה פטורה, כיון שלא הי' זה שעת חובתה כלל, וכ"ה בסה"ת סי' פ"ה, דהא דתניא בתוספתא בעיסת חו"ל הבאה לארץ שהולכין אחר קרימה בתנור, היינו בעיסה שבלילתה רכה, והיינו משום דבזה הוי שעת חובתה בשעת האפי', וע"כ לא מיפטרא מכח מה שהיתה מתחילה בחו"ל, ולדעת החולקים ה"ז תלוי בהנ"ל, וכן נפ"מ להיפך, היכא שהיתה מתחילה ביד ישראל בארץ, ובשעת האפי' היתה ביד הקדש או גוי או שהיתה בחו"ל.

ד] ומצאנו שדנו בזה האחרונים ז"ל, וע' בראש יוסף פסחים דל"ז. שהאריך לבאר, דבעיסה שבלילתה רכה, ל"מ מה שדעתו לאפותה לחייבה, ואינה מתחייבת רק ע"י האפי', ואם ימלך לבסוף שלא לאפותה, אינה חייבת, והוכיח כן מד' השו"ע בסי' שכ"ט, ויבו' להלן בזה, אך מד' הרמב"ם דקדק דהיא מתחייבת מעיקרא, והבאנו הדברים להלן, ועיי"ש משה"ק עוד על ד' השו"ע דלא מיחייב עד שעת אפי', ונת' בזה להלן סק"ה, ובס' תורת הארץ פ"ד אות צ"ד ואילך, האריך לבאר שאינה מתחייבת קודם אפי', שאף שדעתו לאפותה, מ"מ כיון דאכתי לי"ב גלגול כלל לא מחייבא, וגם החדרי דעה סי' שכ"ט ס"א והאבנ"ז בסי' תי"ג סקי"ג פשיטא להו דבלילתו רכה לא מיחייב קודם אפי', ובס' חלת לחם סי' ח' סקי"א כתב ג"כ דל"מ בזה מחשבתו לחייב, אך הוא כתב כן מטעם אחר, ומשום דל"מ מחשבתו בדבר שאינו עומד לכך, אך לפ"ז אי"ז טעם רק בסופגנין דאפשר שאין דרכן לאפותן, אך בהרבה מיני בלילות רכות שדרכן לאפותן, יהני שפיר מה שדעתו לאפותו לחייבו, וצ"ע, (גם מה שפירש כן בד' הש"ך צ"ע, דלכאו' דעת הש"ך דבלילה רכה ל"ח עיסה כלל, וע"כ לא מיחייב אף אם דעתו להדיא לאפותו), וע' גם בס' דר"א פ"ו מביכורים סקק"ה ובצה"ל רמ"ד, שנקט בפשיטות דלדעת החולקים על ר"ת מהניא דעתו לאפות לחייב מעיקרא.

והנה באמת כבר נמצאו בזה דברים מפורשים בד' הראשונים, דז"ל רבינו ירוחם נכ"א ?, ומבו' להדיא בדבריו, דלדעה זו, ליכא נפ"מ כלל בין בלילה עבה לבלילה רכה, ואף בבלילה רכה אי"ז תלוי אלא בדעתו, וכל שדעתו לאפותה ה"ה חייבת כבר מהשתא.

וכ"ה להדיא במהר"מ חלאוה פסחים שם, ז"ל, אלא ודאי ל"ש בלילתו עבה ול"ש רכה, הכל הולך אחר הסוף למה שעושה ממנה וכו', הלכך בין בלילתה עבה בין רכה וכו', עכ"ל, והרי להדיא דלדעת החולקים על ר"ת ליכא נפ"מ כלל בין בלילתה עבה לבלילתה רכה, ואף בבלילתה רכה כל שדעתו לאפותה ה"ה מתחייבת מהשתא, ואף אם ימלך לבסוף שלא לאפותה, נמי היא חייבת, שכבר נתחייבה משעת גלגול, וזה כדעת רי"ו הנז'.

ובאמת שלדעת מהרמ"ח שם הוא מוכח כן מיני' ובי', שהרי מהרמ"ח לעיל מינה, תמה ע"ד ר"ת דאי בלילתו רכה א"כ היאך מחייב ר"י וכו', ואף אם אפאו פת בתנור נמי לבסוף פטור מן החלה, והרי שדעתו דבלילתה רכה לא מחייבא אף בשאפאה לבסוף, וצ"ע במש"כ אח"ז דאף בלילתו רכה מחייבא, ולכאו' דבריו סותרים זל"ז, אך פשוט דלא סתרי דבריו כלל, דמשה"ק מתחילה ע"ד ר"ת דבלילה רכה אין לחייב אף בשאפאה בתנור, היינו לדעת ר"ת דס"ל דבלילה רכה לאו גלגול הוא, וליכא עלי' תורת עיסה, וע"ז תמה מהרמ"ח דא"כ לא לתחייב אף בשאפאה בתנור, כיון דלענין חלה בגלגול תליא מילתא, אך אחר שהסיק מהרמ"ח כדעת החולקים על ר"ת, אשר לדעתם י"ל דאף בלילה רכה חשיבא גלגול, הרי דשפיר מתחייבת בחלה,[[1]](#footnote-2) וז"ב בדעתו,[[2]](#footnote-3) ומה"ט ילה"ע ע"מ שהביאו שדעת רבינו דוד בפסחים בשם הרמב"ן דבלילה רכה אינה מתחייבת אף לאחר אפי', אך לפי המבו' בד' מהרמ"ח, י"ל דה"נ כל ד' רבינו דוד הוו רק לר"ת לטעמי' דס"ל דבלילה רכה ל"ח גלגול, וע"כ ס"ל דבדין שלא תתחייב גם לאחר האפי', אך למה שחלקו ע"ד ר"ת, י"ל דבלילה רכה חשיבא כגלגול, ומתחייבת מעיקרא, וכבר עמדו בזה, ונמצא דמוכח לפ"ז דלדעתו בלילה רכה מתחייבת מדהשתא, דאי נימא דאינה מתחייבת עד אחר אפי', משום דל"ח זה גלגול, א"כ לא היתה מתחייבת אף אחר אפי', כיון דלעניןחלה בגלגול תליא מילתא, וז"פ.

וכן נ' גם בדעת הרמב"ם, שלא נז' בדבריו כלל לחלק בין בלילה עבה לבלילה רכה, וע' בס' ראש יוסף שם ובמשנה ראשונה פ"ק דחלה שכתבו בדעתו, דס"ל דליכא נפ"מ כלל בצורת הבלילה, ובכל גווני אם דעתו לאפות ה"ז חייב בחלה, ואם דעתו לבשל ה"ז פטור מן החלה, אך המאירי בפסחים דל"ז כתב דדעת גדולי המחברים נראה שעיסה שבלילתה רכה אין האפי' מחייבתה, וכנראה הוה פשיט"ל דעיסה שבלילתה רכה אינה מתחייבת קודם אפי', וכל מה שדן הוא אי מהני אפי' לחייבה, וזש"כ דמדלא הזכיר הרמב"ם דאפי' מחייבת בדבר שבלילתו רכה, (והשמיט הרמב"ם לברייתא דהסופגנין וכו' שעשאן באילפס חייבין), ש"מ דס"ל דל"מ האפי' לחייבו, אך אחר שמצינו דעת רי"ו ומהרמ"ח דדבר שבלילתו רכה דמי לבליתו עבה דחייב אף קודם אפי', הרי דשפיר יל"פ כן בד' הרמב"ם, דאדרבה מה שלא הזכיר לדין בלילה רכה, משום דלדעתו דינה שוה לדין בלילה עבה, דאילו עשאה ע"ד אפי' או שאפאה לבסוף ה"ה חייבת בחלה, וצ"ע בזה.

אמנם משמעות ד' ש"ר הוא, דלא פליגי בהך מילתא ע"ד ר"ת, ומודו דבלילתה רכה ל"ח גלגול, ולא מחייבא עד שעת אפי', וכ"ה להדיא בד' הרא"ש בפ' כיצד מברכין סי' י"א ובהלכות חלה סי' ג', דבלילה רכה ל"ח גלגול ולא מחייבא עד אפי', דז"ל שם, טרוקנין חייבת בחלה וכו', ואע"פ שבלילתו רכה וגובלא בעלמא הוא, מ"מ הוי כמו תחילתו סופגנין וסופו עיסה שחייב בחלה, עכ"ל, והרי להדיא שאף שמעיקרא הי' דעתו לאפותה, מ"מ אינה מתחייבת רק לאחר אפי', ודמי לתחילתו סופגנין וסופו עיסה, וכן הביאו מל' הר"ן בפי' הרי"ף בפסחים דל"ז:, ז"ל, אבל כל שעשאה מתחילה ע"ד סופגנין, אע"פ שבלילתה קשה ואיכא גלגול לא מיחייב, והיינו רישא וכו' והיינו דקרי לה עיסה, ואבלילתה רכה לא מיקרי עיסה, עכ"ל, והרי להדיא דאף שחלק ע"ד ר"ת, מ"מ לא פליג אהך מילתא דבלילתה רכה לא מיקרי עיסה ולי"ב גלגול, וכ"ה בחי' הריטב"א החד' ב"מ דפ"ט. דכל שבלילתה רכה מתחייבת רק ע"י האפי', ובפסחים דל"ז מסיק הריטב"א דלא כר"ת, וכ"ה מתבאר להדיא בל' הטושו"ע יו"ד סי' שכ"ט ס"ב, וכמו שדקדק כן הראש יוסף בפסחים דל"ז, עיי"ש דמת' להדיא דבלילתה רכה לא מחייבא רק ע"י האפי', ולא תליא כלל בדעתו, וכ"ה להדיא בש"ך שם סק"ב.

והנה ע' גם בסה"ת סי' פ"ה, ובתוס' ב"ק דצ"ד. ב"מ דפ"ט. סנהדרין ד"ו: ובכורות דכ"ז., שכתבו להדיא דבלילתה רכה ה"ה מתחייבת ע"י האפי', אך אין להוכיח מדבריהם לנידו"ד, שנראה מדבריהם דס"ל כדעת ר"ת, דכל שבלילתו עבה ה"ז חייב אף בשדעתו לבשלה, ודינא דמתני' דתחילתה סופגנין וסופה עיסה, איירי בשבלילתה רכה, ולדעת ר"ת ודעימי', הרי ודאי מוכח כן ממתני', דבלילתה רכה ל"ח גלגול, ומחייבת ע"י האפי', ולפלא על החלת לחם סי' ח' סקי"א, שהביא לפשוט ספק זה מד' התוס' בבכורות.

ה] ועיי"ש בראש יוסף ובחלת לחם, שסייעו לומר דכל שבלילתו רכה ל"מ מחשבת אפי' לחייבו, ואינו מתחייב עד האפי', מהא דתנן בפ"ק דחלה מ"ד דהסופגנין וכו' פטורין מן החלה, ולדעת הר"ש והרמב"ן ודעימייהו, דאף בשבלילתן עבה מיפטר מחלה כל שדעתו לאפותו, צ"ע מ"ט נקט מתני' לפטורא בהנך עיסות שבלילתן רכה, - אך אי נימא דעיסה שבלילתה רכה לא מחייבא עד שעת אפי', ניחא דזהו דתנן דהנך עיסות מיפטרי בשלא אפאן, אך משא"כ עיסות שבלילתן עבה, מחייבי אף היכא שלא אפאן לבסוף, אם אך הי' דעתו מעיקרא לאפותן, וע' גם בס' חדרי דעה סי' שכ"ט ס"א שכתב כן.

ולדעת רי"ו ומהרמ"ח דס"ל דאף בבלילתו רכה מחייב בשדעתו לאפות, אשר בפשוטו כ"ה גם דעת הרמב"ם, צ"ל דהא דתנן במתני' להנך עיסות, אורחא דמילתא נקט שהנך עיסות אין דרכן לאפותן, - והרי בלא"ה צ"ל כן למה שפירשו הריטב"א והמאירי בפסחים דל"ז בשם רש"י, דכל הני דמתניתין בלילתן עבה, והמאירי שם כתב שרוב מפרשים דאיסקריטין חלת המשרת בלילתן עבה, אך לדעת ר"ת, בע"כ דכל הני דמתניתין בלילתן רכה, דאל"כ הרי לא הוו מיפטרי, וכ"ה במאירי שם, (וע' גם במהר"ח או"ז סי' רי"ח, שנקט דדובשנים בלילתן עבה, ותמה מכח זה ע"ד ר"ת), ולדעתם הרי דהא דנקטה מתני' להנך עיסות, הוא משום שאין דרכן לאפותן, וז"פ.

וי"ל עוד, דאי"ז רק דאורחא דמילתא נקט, אלא אף איכא בזה נפ"מ לדינא, דבשאר עיסות שדרכן לאפותן, הרי שכל שלא חישב להדיא שלא לאפותן, מיחייבי בחלה, ורק אם חישב להדיא שלא לאפותן מיפטרי לדעת החולקים על ר"ת, אך משא"כ בהנך עיסות שאין דרכן לאפותן, הרי דבסתמא לא מיחייבי, שאינן עומדין ליאפות, ורק היכא שחישב להדיא לאפותן הוא דמיחייבי, וע' בחלת לחם סי' ח' סק"ה שכתב כן, ואך שכתב שם דבכל בלילתה רכה לא מתחייב רק אם דעתו להדיא לאפותן, אך למש"נ י"ל דרק בהנך עיסות שאין דרכן לאפותן הוא דבעי' מחשבה להדיא לאפותן, אך בשאר עיסות שבלילתן רכה שדרכן לאפותן, שפיר מתחייבי בסתמא, (אך החלת לחם שם נקט דכל בלילתו רכה אין דרכו לאפותן, וכמו שהבאנו לעיל סק"ד מדבריו שם בסקי"א, והדברים צ"ע וכמש"נ שם).

ובס' ראש יוסף שם הקשה, דאי נימא דבלילה רכה לא מחייבא עד שעת אפי', א"כ מ"ט לא מיפטרא משום דבשעת חובתה היתה פטורה, שהרי הרמב"ן הק' דבתחילתה עיסה וסופה סופגנין היכי מיחייבא הרי בשעת חובתה היתה פטורה, ותי' דאתי מעשה ומוציא מידי מחשבה, וזל"ש בשבלילתה רכה דאף מעיקרא הוי זה מעשה, ועיי"ש שדן לישב דל"מ הא דבשעת חובתה היתה פטורה לפטור היכא שאפה לבסוף, והיינו משום דאפי' הוי מחייב נוסף, וע"כ אף היכא שמיפטרא בעודה עיסה, מצי חייל עלי' חיובא בשעת האפי', אך הוכיח שם מד' השו"ע בסי' ש"ל ומד' הפוסקים, דכל שבשעת חובתה היתה פטורה, מיפטרא אף אילו אפאה לבסוף, והניח בצ"ע.

אמנם דבריו צ"ע, שהרי חזינן דהרמב"ן והרא"ש שהקשו דבתחילתה עיסה וסופה סופגנין לא יתחייב משום דבשעת חובתה היתה פטורה, לא הקשו כן רק אחר שפירשו דתחילתה סופגנין היינו בשבלילתה עבה ואך שמחשבתו לסופגנין, ולא הקשו כן לדעת ר"ת דתחילתה סופגנין היינו שבלילתה רכה, וע"ז הרי גם ל"מ תירוצם, שהרי אי"ז מחשבה בעלמא, וכמו שהעיר הראש יוסף הנז, וכבר כתבו בזה האבנ"ז ביו"ד סי' תי"ג סק"ה והחדרי דעה בסי' שכ"ו ס"ד, דלדעת ר"ת ל"ק כלל, דכיון שבלילתה רכה ולאו גלגול הוא, הרי נמצא דל"ה לה שעת חובה כלל עד האפי', וע"כ אין לפטור כלל משום דינא דבשעת חובתה היתה פטורה, דאף אי נימא דחשיב זה כנתינת מים, (ע' להלן סק"ו בזה), מ"מ ל"ח זה שעת חובתה לפטרה, שהרי עיסת הקדש או הפקר, שפדאה וזכה בה קודם גלגול שפיר מיחייבא, ואף שבשעת נתינת מים היתה ביד הקדש, וכמש"כ כן הרשב"א בפסקי חלה ש"ב, והמאירי בפ"ג דחלה מ"ה, לענין עיסת נכרי, וכ"ה גם בשו"ת רדב"ז סי' תרי"ח, (וכן מבו' במאירי פ"ג דחלה מ"ב לגבי עיסת חו"ל שנכנסה לארץ, וכ"ה גם במנ"ח מ' שפ"ה ובאו"ש פ"ח מביכורים ה"ו ובאחיעזר ח"ב סי' ל"ט סק"י), ולפ"ז הרי דה"נ לדעת ש"ר דנמי מודו לד' ר"ת דבלילה רכה לאו גלגול הוא כלל, הרי ממילא דאין לדון בזה משום הא דבשעת חובתה היתה פטורה, וז"פ.

ו] ויש להסתפק לדעת ר"ת ודעימי', דס"ל דכל שבלילתה רכה לא מחייבא עד האפי', אם מ"מ מצי להפריש ממנה חלה קודם האפי', דומיא דדינא דמשעת נתינת מים מצי להפריש ממנה חלה, הגם דלא מיטבלא עד שעת גלגול, וה"נ בבלילה רכה דכל פטורה הוא משום דלי"ב גלגול, (וכלישנא דר"ת וש"ר), הרי דמ"מ הוי זה כשעת נתינת מים דמהני להפריש ממנה חלה, או דנימא דל"מ להפריש ממנה חלה קודם אפי', ול"ד לנתינת מים דהוי תחילת מעשה עיסה, וצ"ע בזה.

ועמש"נ בזה ב?, דמסתבר דמהני בה קריאת שם דחלה אף קודם אפי', עיי"ש הטעם בזה.

ז] ויש להעיר עוד בזה, למש"כ הרשב"א בשו"ת סי' תס"א, דהא דעיסה שתפחה אין משערין לפי מה שתפחה, הוא משום דינא דבשעת חובתה היתה פטורה, עיי"ש, ונת' בזה ב???, דלפ"ז לכאו' בדין דעיסה שבלילתה רכה שתפחה ואפאה, ישערו לפי מה שהיא עתה, שהרי ליכא למיתי עלה מדינא דבשעת חובתה היתה פטורה, דאכתי ל"ה שעת חובתה עד שעת האפי', וכמש"נ לעיל סק"ד, וצ"ע בזה, ועמש"נ בזה ב?.

ילה"ע עוד בענין זה, דמצינו חילוק בין בלילה עבה לבלילה רכה, במלאכת לישה, בשלהי שבת, ובפירש"י שם מ' דבלילה רכה אי"ז לישה מה"ת, וכן פירשו המ"ב והחזו"א, וכ"נ בל' תרוה"ד סימן נ"ג, ויל"ע אם יש ללמוד מזה גם לגבי חלה, או דיש לחלק ביניהם בכמה אנפי, וצ"ע כעת.

1. ואמנם לפ"ז מסתברא מילתא, דכל הא דבלילה רכה חייבת, היינו רק בלילה רכה שיש בה קצת צורת עיסה, אך בלילה רכה שהיא כמים עכורין, לא מיחייבא, וכדעת המאירי, וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-2)
2. והי' מקום לומר בזה בע"א, דכל קו' מהר"ם חלאוה היא רק לר"ת לטעמי', והיינו אי נימא דלדעת ר"ת חיוב עיסה בחלה הוא משום שנעשית כמעשה עיסה, ולא משום מה שסופה ליעשות לחם, וע"כ לדעתו בדין דבלילה רכה שלא נעשית כמעשה עיסה לא תתחייב, אך לדידן דעיקר חיוב עיסה הוא משום שסופה ליעשות לחם, הרי דמה"ט גם בלילה רכה שעשאה ע"ד לאפותה וסופה ליעשות לחם מיחייבא.

   ועד"ז י"ל עוד, דרק לדעת ר"ת דחובת עיסה אינה משום תורת לחם שעלי', ע"כ בדין דבלילתה רכה לא תתחייב, והגם דהשתא אפאה ואית בה תורת לחם, מ"מ ל"מ זה לחייבה, דהרי חיוב חלה לא תליא כלל בלחם, וכדחזינן דבלילתה עבה מיחייבא אף שאינה עומדת ליעשות לחם ולי"ב תורת לחם, וחיובא הוא משום שנעשית כמעשה עיסה והויא בכלל עריסותיכם, וע"כ בדין דבלילה רכה שאינה נעשית כמעשה עיסה ול"ח עריסותיכם, לא תתחייב, אבל לדידן דאף חיוב עיסה הוא משום שסופה ליעשות לחם, ונמצא דחיובה הוא מכח שם לחם, הרי דמה"ט אף בלילה רכה שאפאה ואיכא עלי' שם לחם מיחייבא.

   אך כ"ז אינו מתישב, דודאי גם לדעת ר"ת עיקר חיוב עיסה בחלה הוא משום דחשיבא כלחם, שהרי לדעתו אף מברכין עלי' המוציא ויוצאין בה יד"ח מצה, והיינו משום שכבר יש עלי' תורת לחם בעודה עיסה, דמה"ט היא חייבת בחלה, ונת' בזה במק"א באורך, ולפ"ז הרי אין לתלות דין בלילה רכה בפלוגתת ר"ת וש"ר, וז"ב. [↑](#footnote-ref-3)