סאבס קסב א ב
קטגוריות: שו_ע / יורה דעה / הלכות רבית - הרב יהושע ננקנסקי

**קסב א-ב**

**ס"א**

★אסור ללוות סאב"ס אפי' לא קצוב לו זמן.

עי' חכמ"א [קכד-א] דהיה הו"א דאפי' התייקר לאחר זמן הרי לא קצב לו זמן, ויכול להמתין עד שיוזל כשער של הלוואה, ושרי, וקמ"ל דאסור.

והיה אפש"ל באו"א דל"ת שכל איסור סאב"ס רק בקובע לו זמן כדתנן במתני' **לגורן** [וכעי"ז לגאונים דמתני' מיירי ביצא השער ונאסר רק מצד הקובע לו זמן, דהיינו הגורן, א"כ ה"נ לדינן דמיירי דלא יצא השער אולי כל האיסור רק בקובע לו זמן, והטעם כעין שפירש המ"מ בדעת הגאונים והרמב"ם, דנראה כרוצה להרוויח ביוקר] קמ"ל השו"ע דגורן ל"ד וגם בלי קובע זמן נאסר, וכן נראה בתוס'.

★אסור ללוות

לשון זה משמע שהאיסור גם על הלווה [ולשון זה בגמ'].

וע"ע בשטמ"ק [מד: ד"ה "תסתיים"] דמבאר את הגמ' **ללוות ולגבות קאמר.**

עי' ט"ז דדרך מקח שרי ומוכר סאה ע"מ שישלם לו לאח"ז סאה אחרת, והטעם:

1. דהוה קרוב לשכר וקרוב להפסד [דברי הט"ז].
2. דפסיקה שרי ביש לו והכי חשיב יש לו את מה שקנה [חו"ד].

ולטעם זה מותר רק בקוצץ על חיטים אבל לא שפוסק על דבר אחר, דהרי בפסיקה מהני יש לו רק אם יש לו את מה שפסק ולא דבר אחר, ולטעם א' מהני גם בדבר אחר.

וע"ע בחו"ד ובשערי דעה.

ובאחרונים פליגי על דברי הט"ז, עי' חכמ"א [קלט-יב] ובנשמ"א [ז], ובחזו"א [עב-ה].

★הט"ז מיקל במלווה סתם וכל האיסור סאב"ס רק במפרש להדיא שהפירעון יהיה סאה.

וע"ע במחנ"א [יט] כעי"ז בשם הריטב"א ומיקל יותר, דכל האיסור רק כשהמלווה **מתנה ואומר** **שתחזיר לי סאה גם אם תתייקר.**

★דשמא יתייקרו

עי' גר"ז [לב] דאפי' לווה לשעה קלה חיישינן שמא יתייקר מיד.

★אם לא שיעשנו דמים

ואז החוב בעצם הוא כסף ולא חיטים [אמנם הפירעון מחיטים אבל החוב הוא בשיווי הכסף] **ואפי' יוזל נותן דמי שעת הלוואה** [חו"ד].

וע"ע בב"ח בקונטרס אחרון.

וכשמחזיר לפי ערך שעת הלוואה **יכול להחזיר בחיטים למרות שמחזיר יותר ממה שקיבל,** מחנ"א [כז], חזו"א [עב-ו].

★בלא עשהו דמים והוזל אינו חייב רק כשעת הזול, ואם רוצה לתת כשעת היוקר עי' מחנ"א [כז].

★בדברי התה"ד שהובאו ברמ"א יל"ע דמתחילה כתב דתוס' לא סברי דכספא הוא הטיבעא והזהב הוא הפרי, ויל"ע היכי מהני לדידן שיטת תוס' הרי לדינא קמ"ל הזהב קונה את הכסף, ובסוף דבריו שכיום כל המטבעות מעורבים מנחושת, ממילא זהב הוא מטבע.

ויל"ע א"כ איך לווים מטבעות דידן הרי נחושת בנחושת הב"י נקט לאיסור.

ואולי ס"ל כרמב"ן דנחושת בנחושת שרי [ודעת הרמב"ן לא הובאה בב"י].

ואולי כל דבריו לא כלפי דברים אחרים אלא רק לענין ריבית, דמבואר ברמב"ן דכל מטבע שיש לו דין מטבע ביחס לפרי בעצם לא נאסר בעיקר גזירת סאב"ס אלא גזירה נוספת לאוסרו, ויתבאר לעיל, ואולי רק מטבע זהב של הגמ' דיש לו יחס פרי כלפי הכסף, וכלפי הכסף אינו מטבע חשוב ועיקרי ולכן יש לו יותר שם פרי, אבל בזמננו שהמטבע נחושת יותר יהיה שם מטבע גם לזהב, ולכן **הותר רק בריבית.**

★עי' גר"ז [לג] דאדרבה עד כמה שמעורב בו נחושת א"כ המטבעות דידן חשיבא וחריפי טפי.

★כיכר לחם דדבר מועט.

עי' שעה"צ [תנ-ד] דאסר ללוות לער"פ כיכר לחם ע"ד לפרוע לאחר הפסח, עי"ש.

★כל ההיתר של דבר מועט מצינו רק בסאב"ס לא סאה בסאתיים, וא"כ אם לווה כיכר ומחזיר כיכר גדול יותר, יל"ע האם מותר, ומסתבר דכל הנידון רק בתוספת שיש לה איזו שהיא חשיבות, אבל תוספת שלא מוגדרת כתוספת בעיני בנ"א לא רואים כל תוספת, דהיינו אם לווה משכנו פרי ומחזיר פרי במשהו אפסי יותר גדול, מסתבר דשרי, אבל בדבר עם משמעות יל"ע בזה היטב.

ודבר זה מצוי **בהלוואות בין שכנים שמחזירים פרי מעט יותר גדול, או מוצר באיכות יותר טובה, ובערכו הממוני הוא יותר יקר בדבר מועט, ויל"ע בזה היטב.**

**ס"ב**

★כשהותר ללוות סאב"ס ביש לו ומחזיר בשעת היוקר **מותר לו להחזיר גם דמים כשעת היוקר,** גר"ז, חוו"ד [קסג-ה].

★יתן לו המלווה מעט מאותו המין.

יל"ע אי שרי בבת אחת שנותן לו כמות גדולה מעט בתור מתנה והשאר בהלוואה, או דבעי בזאח"ז.

★או ילווהו.

לענין לסמוך על סאה שלווה לתלמידי הרשב"א לא מהני ללוות עליה דלהוצאה ניתנה, וע"ע בב"י מה שהקשה.

והב"ח והט"ז והש"ך והחכמ"א אסרו דכל ההיתר של יש לו כאילו נקנה למלווה וכאן לא שייך לומר זה דהוי כתרתי דסתרי, וצ"ב בדבריהם.

וכן יל"ע בדברי הרשב"א ביש לו סאה דלווה כמה סאים, דביאר דמתחילה לווה טיפה כנגד טיפה ע"ס יש לו, ואח"כ יש לו שתים, ולווה עוד שתים, וחוזר חלילה. מוכח דאפשר ללוות ע"ס הלוואה.

ואולי בזה נחלקו רש"י והרשב"א בביאור יש לו סאה לווה עליה כמה סאים, דרש"י ביאר הכל ע"ס הסאה הראשונה שהיה לו, ולרשב"א ע"ס מה שלווה.

וע"ע בגר"א [ח].