שיעור ט
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / יורה דעה / בשר בחלב / שיעורי בשר בחלב ליל שישי

# שיעורי הלכה

### שיעורים על סדר השו"ע

### מפי מו"ר הגאון

### רבי **רפאל צבי ובר** שליט"א

* הקונה בשר וחלב (עטופים), האם מותר להניחם באותה שקית ?
* באיזה אופן מותר להשתמש בכיריים לבשר וחלב ?
* האם כוס שלא משתמש בה, הוי היכר לבשר וחלב ?

##### הלכות

##### **בשר בחלב**

##### סימן פח

##### שיעור ט

**דין הנחת כלי בו"ח בסמוך זה לזה**

**כתב** השו"ע (פח,א) וז"לאבל בשלחן שסודר
 עליו התבשיל, מותר ליתן (בשר וחלב) זה בצד זה, עכ"ל.

**והקשה** היד אברהם (בהג' לשו"ע ס"א) אמאי
 מותר להניח לכתחי' בו"ח על שולחן שסודר עליו, והרי פסק הרמ"א (צה,ו) כהיש מחמירים לכתחי' שלא יניח בתיבה אחת כד בשר אצל כד חלב, וכן חשש (קיח,יא) בישראל וגוי ששפתו ב' קדרות, שמא יתזו מזו לזו, א"כ ה"ה הכא יש לאסור. ותירץ ע"פ מש"כ הש"ך (צה ס"ק כד וקיח ס"ק לו) דהתם איירי בכלים מגולים, דחיישי' שיפול מזה לזה, משא"כ הכא איירי בכלים מכוסים ולכן מותר להניח.

**ועוד** תי' בכף החיים (יו"ד פח ס"ק ח) דהא
 דמותר להניח דוקא במרוחקים בענין שלא ישפך מזה לזה, משא"כ התם דחיישי' שישפך אסור.

**וכיון** שהחמיר הרמ"א (הנ"ל) לכתחי' בכלים
 מגולים שלא יניח אותם בסמיכות, יש לימנע מלהניח במקרר כלי בו"ח במדף אחד כשהם מגולים, דחיישי' שישפך מזה לזה. וה"ה שאין להניח כד החלב בדלת המקרר, באופן שאם יסגור את הדלת בחוזק ישפך מהחלב על הבשר, ואם שניהם מכוסים שרי.

**אלא** שהביא היד אברהם (הנ"ל) דכתב הר"ן
 (חולין לז. מדפ"ה ד"ה הנודר) בדין זה, ובלבד שלא יהיו נוגעים זה בזה, והיינו דאפי' שהכלים מכוסים בעינן לכתחי' שלא יגעו זה בזה, ובדיעבד אפי' רותחים ונוגעים שרי, כדכתב הרמ"א (צב,ח) שאין הקדרה בולעת בנגיעה בלי רוטב (ביניהם).

**ולפ"ז** יש להחמיר לכתחי' לא להניח (במקרר
 וכדו') כלי בו"ח בסמיכות כשהם נוגעים, ואפי' קרים. וכן יש ליזהר כשקונים מוצרי בשר וחלב אפי' שהם עטופים, שלא להניחם בשקית אחת (אלא יניח כ"א בשקית נוספת).

**בדין הנחת כלי חלבי במקום הנחת הבשרי**

**עוד** כתב היד אברהם (הנ"ל) דמכאן יש ראיה
 למג"א (או"ח ריש קעג) שחלק על הב"ח (שם ה) דכתב שהמניח קדרה בשרית רותחת במקום שהניח קדירה חלבית, נאסרת הקדרה כדי קליפה, והקשה עליו המג"א מהא דקיי"ל (צב,ח) שאין הבליעה הולכת מכלי אל כלי בלא רוטב, וכתב היד אברהם דאפי' לכתחי' אין להחמיר בכה"ג, דכיון שלא נגעו הקדרות זו בזו, לא חיישי' כולי האי שיפלט ביבש מהקדרה לשולחן ושוב לקדרה.

**ונ"מ** מדברי היד אברהם (הנ"ל) לאנשים שאין
 להם כירה נפרדת לבשר ולחלב, דמותר לבשל חלב במקום שבישל בשר (כשהחצובה נקיה ויבשה), דלא חיישי' שיבלע מהבשר. מיהו כיון שלפעמים גולש מקדרת הבשר (ונבלע בחצובה), דאפי' אם ינקה את הכירה חשובה כקדרת בשר, ולפסק הרמ"א דלכתחי' יש ליזהר שלא יגעו קדרת בו"ח זו בזו, א"כ ה"ה בזה יש להחמיר.

**ואין** לסמוך על כך שמתלבנת הכירה ע"י
 האש, דכיון שהרגילות שגולש מהקדרה אף למקום שלא מגיע לשם האש, נמצא שהקדרה החלבית נוגעת במקום בליעת הבשר. מיהו היכא שאין הבליעה בת יומה אין להחמיר בזה, ואפי' בבת יומה אם אין לו כירה אחרת כדיעבד דמי, ושרי.

**מיהו** כירה שיש עליה בשר בעין והניח שם
 קדרה חלבית, אפי' יש ס' בתבשיל כנגד הבשר ואין התבשיל נאסר, מ"מ הקדרה נאסרת וצריכה הגעלה, כדפסק הרמ"א (צב,ו) בקדרה בשרית שנפל עליה טיפת חלב (מבחוץ) שנאסרה הקדרה, אא"כ היא אצל האש שנשרפת מיד דשרי. והיכא שהקדרה פרווה עי' בבינת אדם (כלל מה אות מא) שמתיר, ואכ"מ.

**בדין שנים המכירים ומקפידים**

**כתב** שו"ע (פח,ב) וז"ל הא דאסור להעלותו
 (בו"ח) על השלחן דוקא בשני בני אדם המכירים זה את זה, אפי' הם מקפידים זה על זה, אבל אכסנאים שאין מכירים זה את זה מותר. ואפי' המכירים אם עשו שום היכר, כגון שכל אחד אוכל על מפה שלו או אפי' אוכלים על מפה אחת ונותנים ביניהם פת להכירא מותר. [הגה, ודוקא שאין אוכלים מן הפת המונח ביניהם להיכר, אבל אם אוכלים ממנו לא הוי היכר, דבלאו הכי הפת שאוכלים ממנו מונח על השלחן. אבל אם נתנו ביניהם כלי ששותים ממנו ובלאו הכי אין דרכו להיות על השלחן הוי היכר, אע"פ ששותים מן הכלי, וכל שכן אם נתנו שם מנורה או שאר דברים שעל השלחן דהוי היכר. ויהיו זהירים שלא לשתות מכלי אחד, משום שהמאכל נדבק בכלי, וכל שכן שלא יאכלו מפת אחד. וכן נוהגים ליחד כלי של מלח לכל אחד בפני עצמו, כי לפעמים טובלים במלח ונשארו שיורי מאכל במלח, עכ"ל.

**הא** דכתב השו"ע דבשנים המכירים אפי'
 מקפידים אסורים, מבואר מהא דאיבעיא (חולין קז:) שני אחין ומקפידים זה על זה מהו, ומסקי' דאסורים, וא"כ ה"ה בכל שנים המכירים אפי' שמקפידים אסורים.

**ויש** שחילקו (פרי תאר ס"ק ב) דהתם איירי באין
 מקפידים לגמרי (ולכן אסור), משא"כ במקפידים ממש דשרי. ואינו נראה דהרי משמעות הגמ' דהטעם שאחים אסורים אפי' מקפידים, משום דלא פלוג (וכ"כ ביד יהודה ארוך ס"ק ג), כדאמרי' (חולין שם) יאמרו כל הסריקים אסורים וסריקי בייתוס מותרים (ע"ש בפרש"י), אא"כ הוא ניכר ולא יטעו בו, כהא דמכבס חלוקו במועד (כשאין לו אחר), דאיזורו מוכיח עליו (ע"ש בפרש"י), א"כ ה"ה בשנים המכירים אפי' מקפידים אמרי' לא פלוג, שאין כולם יודעים שעכשיו הם מקפידים ויטעו להתיר, משא"כ באין מכירים דלא יטעו בהם.

**בדין שני שונאים או עם העכו"ם**

**כתב** הפמ"ג (מ"ז ס"ק ב) דשנים שנדרו הנאה זה
 מזה מותרים לאכול בו"ח על השלחן (בלי היכר), כיון ששונאים זה את זה. וכ"כ הפתחי תשובה (ס"ק ג) ע"פ הרא"ש (נדרין מא: ד"ה ויאכל והובא בש"ך ס"ק ב) דהמודר הנאה אוכל עמו על השלחן, ולא חיישי' שיאכל ממנו (שנאסר מצד נדרו), דמסתמא שונאים זה את זה, א"כ ה"ה באיסור בו"ח היכא דשונאים זה את זה מותר.

**אלא** שהקשה היד יהודה (ארוך ס"ק ג) דאין
 סברא להתיר בשונאים לאכול בו"ח ביחד, דכמו שאסרו במכירים אפי' כשמקפידים משום דלא פלוג, אף בשונאים יש לאסור מדלא פלוג, ומה שלא אסרו לאכול עם המודר הנאה (כל דבר), משום שאין סיבה לאסור אלא מצד הנדר, וכיון ששונאים הם לא אסרו (משא"כ בבו"ח אסרו, דלא פלוג).

**ואם** אוכלים ישראל ועכו"ם בו"ח (כשר),
 כתב הפלתי (ס"ק א) דאפי' הם אוהבים לא חיישי' שיאכל מהעכו"ם, שאין פירוד הלבבות כפירוד הדתות. אלא דבר"ן (חולין לב: מדפ"ה והביאו הפלתי) משמע שאוסר, דדוקא כשאוכל העכו"ם דבר איסור התירו, שאין חשש שיאכל ממנו, משא"כ כשאוכל בו"ח כשר דחיישי'. וכן מוכח ברשב"א (שו"ת ח"א סוף קעז) דישראל עם עכו"ם חשיבי מכירים.

**ואף** דדייק הדרכי תשובה (ס"ק טו) משו"ת בית
 יעקב (סי' יב) דסתם עכו"ם מקפידים יותר מב' ישראלים, ומותר לאכול עמו, אינו מוכרח בבית יעקב (ע"ש), ואין נראה להקל לאכול בו"ח עם העכו"ם.

**מיהו** כתב הפרי תאר (ס"ק א) שאם אוכל הגוי
 ממה שהביא מביתו, מן הסתם הוי דבר איסור ומותר לישראל לאכול לידו, דבדיל מיניה (וכנ"ל בשיעור ח'), אבל דבר שהוא מותר, אסור לאכול לידו (אם אוכל בשר והעכו"ם חלב).

**[ועוד** כתב (שם) דפירות ערלה אסור להעלותם
 על השלחן, אפי' שאסורים כנבילה, דכיון שאין ניכרים שהם ערלה, דמו לבו"ח. ולפ"ז ה"ה בפירות תרומה ומעשר אסור (ועי' בשיעור ח).]

**בדין יושבים רחוק או עם עוד אנשים**

**כתב** הב"ח (פח,ב ד"ה ומצאתי, והובא בפרמ"ג ש"ד
 ג) בדעת מהרש"ל שאם יושבים רחוק זה מזה, בכדי שאינו יכול לפשוט ידו לאכול מחבירו, לכו"ע שרי בלי היכר, וכן נקטו פוסקי זמנינו דמהני בנדה.

**עוד** דייק הפתחי תשובה (ס"ק ד) משו"ת
 משאת בנימין (סי' קיב ד"ה וא"מ שאחר) שאם שאר בני הבית אוכלים עמהם חשיב היכר והפסק. ואינו נראה, דהרי בענין היכר מפה דימה איסור בו"ח לנדה, משא"כ באחרים אוכלים עמהם לא הזכיר דמהני בבו"ח (ורק חילק בין נדה דאיסור כרת, לבין יבמה).

**ויש** לחלק בין נדה לבו"ח, דהא דמהני
 כשאחרים אוכלים עמהם, ה"מ בנדה שחסר ע"י זה בחיבה, משא"כ בבו"ח שאינו היכר (שלא ימנע מלאכול בגלל האחרים). מיהו אם אחר יושב ביניהם אפשר שיש להקל, דאף בנדה היקל החזו"א (כידוע, אמנם עי' בסד"ט (קצה ס"ק ז) שהבין ברא"ה שהקיל באחר מפסיק ביניהם, משום שאין חיבה בכה"ג, וא"כ שמא בבו"ח יש להחמיר).

**בדין היכר מפה וככר**

**כתב** הכנה"ג (פח,כ) דהא דמהני היכר ע"י מפה
 בפני כ"א, הוא דוקא כשנתנום לפניהם להיכר כשהביאו הבו"ח, אבל אם אכלו לפנ"כ בשני מפות ואח"כ הביאו את הבו"ח נראה דלא מהני, אלא דמשמעות הפוסקים אינו כן. מיהו כתב היד אברהם (בהג' לשו"ע) דעשירים הרגילים ליתן מפה בפני כ"א לא מהני לבו"ח, שאינו ניכר הוא.

**עוד** כתב הפמ"ג (ש"ד ס"ק ח) דהא דמהני
 שיניחו ככר להיכר, כתב הבית לחם יהודה (ס"ק ז) בשם הלבוש (או"ח קעג,א) דדוקא אם מניח ככר שלם הוי היכר. והקשה הפמ"ג שאינו בלבוש, וכבר השיג עליו השיורי ברכה (ברכי יוסף פח אות ז) דהוא מפורש בלבוש (הנ"ל).

**ועוד** הקשה הפמ"ג (שם) על הלבוש, דאדרבא
 מדכתב שלא יאכלו מהפת משמע דאף פרוסה הוי היכר, דאל"ה תיפ"ל שאינו שלם, ויש לתרץ דאיירי שרוצה לאכול ממנו ועדיין לא אכל (לכך כתב שלא יאכל כלל). ועי' בלבוש דהא דל"מ פרוסה, משום דחיישי' שיאכלו ממנה ויטעו בבו"ח (משא"כ בשלם יזכרו).

**ועוד** ביאר הכנסת הגדולה (פח,כא) דטעם
 הלבוש דלא מהני היכר בפרוסה (ואפי' שלא אוכלים ממנה), משום שדרך להניח פרוסה על השלחן ואינה ניכר (משא"כ ככר שלם דניכר).

**ולפ"ז**, כוס דדרכו להיות על השלחן (אפי'
 שאינו משתמש בו), אינו היכר (וה"ה בהרחקת נדה). וכדאמרי' (ש"ך ס"ק ז וט"ז ס"ק ד) במנורה שאם דרכה להיות שם (כגון בלילה) אינה היכר, ובכוס שעל השלחן חיישי' עוד שישתמש בה (כדכתב הלבוש בפרוסה). ובלחמניה (שלמה) תלוי אם הדרך לאכול ממנה.

**עוד** כתב הט"ז (ס"ק ד) דבעי' שהמשמש
 להיכר יהא גבוה קצת, ולפ"ז נקט היד יהודה (ס"ק י) שאם מניח צלחת ביניהם אינה היכר. אלא ששמעתי ממרן הגרי"ש אלישיב שליט"א דשעון מהני להיכר.

**והא** דכתב השו"ע דאפי' אוכלים במפה אחת
 שרי ע"י היכר, הקשה הב"ח (או"ח קעג,ה) אמאי שרי הרי אסור לאכול בשר על מפה שאכל עליה חלב (שו"ע פט,ד), ותי' דהשו"ע איירי במפה חדשה או מכובסת.

**בדין שתיה מכלי אחד, וכלי שטובל בו**

**עוד** כתב הרמ"א דשנים שאוכלים בו"ח לא
 ישתו מכלי אחד, ומקור הדין באיסור והיתר (כלל מ, יד), וביאר (שם) ב' טעמים, משום ששמנונית המאכל נדבקת בכלי (מפיו), ונמצא אוכל בב"ח, אא"כ ידיח הכלי בין זה לזה, ועוד כיון ששותים מכלי אחד יבואו להתחבר ויאכלו יחד, ולפ"ז ל"מ אם מדיח את הכלי (דמ"מ יתחברו).

**וכיון** שהרמ"א נקט כהפי' הא' (הנ"ל) נקטי'
 דסגי אם שוטף את שפת הכלי (היכן שנדבק השמנונית), ובהמתנת שעות נראה דאין להחמיר אף לשטוף דהמתנה גופא גזירא היא, (ועי' בבדי השלחן ס"ק כח).

**עוד** כתב הרמ"א כלי שטובלים בו מלח יש
 לחוש שנשאר בו מבו"ח, וה"ה בשאר מיטבלים יש להחמיר, מ"מ מלחיה (שאינו טובל בה) דמי לכלי ששותה בו (הנ"ל), שנדבק עליה שמנונית בו"ח.

**וכבר** כתבו היד אברהם (בהג' לשו"ע ס"א)
 והערוך השלחן (פח,י) דאף שמדינא אפשר להקל, מ"מ ישראל קדושים ונהגו לייחד שולחן לבשר לבד ולחלב לבד, וכן שאר הכלים אפי' ביבש, וכן ראוי לנהוג.

**\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_**

**נכתב ע"י י. ל. ע"פ הקלטה, והיה למראה עיני מו"ר שליט"א.**

ניתן להשיג בטל': 5850732-02 (בערב).