שיעורי תערובת פא קי ז
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / יורה דעה / תערובת / תנינא

שיעורי תערובת – פא

**ממו"ר הגאון רבי צבי ובר שליט"א**

יו"ד סי' קי, ז

## פירש ואח"כ נאבד אם יש לתלות בו האיסור

**[סעיף ז המשך] דבר שאינו בטל מחמת חשיבותו, כגון בעלי חיים ובריה וחתיכה הראויה להתכבד ודבר שיש לו מתירין, שנתערב באחרים ונאכל אחד מהם בשוגג, או נפל מעצמו לים בענין שנאבד מן העולם, הותרו כל האחרים, שאנו תולין לומר האיסור הלך לו. ודוקא כשאוכל הנשארות שתים שתים ביחד, דממה נפשך איכא חדא דהיתרא, אבל לאוכלם אחת אחת אסור.** בשיעור לעיל (שיעור פ) נתבאר שדעת הש"ך להחמיר שכל שפירש קודם שנפל לים אין לתלות בו את האיסור, אמנם דעת הרבה אחרונים שדוקא אם ניתרת החתיכה מחמת שפירש שוב אי אפשר לתלות בה את האיסור, אבל אם אחר שפירש נשאר באיסורו שייך שפיר לתלות בו האיסור. וכן מבואר בחזו"א (סי' לז סק"ט) שלהרא"ש כיון שאוסרים שמא יקח מהקבוע ודאי יש לתלות אם נפל לים הגדול. מיהו כתב שם שיש לומר שאף לדעת הרשב"א שאם פירש ממילא מותר, מ"מ כל שנפל לים ואינו לפנינו י"ל שיש לתלות בו את האיסור, וכן פשטות דעת המנחת יעקב (כלל מג ס"ק יב), ובחזו"א הוכיח כן גם מהגר"א (ס"ק יד) במקולין שכתב בשנאכל מותר, ומיירי שם בדבר שהותר מחמת כל דפריש.

ולדינא, כל שהותר ואח"כ נאבד אין מתירים את כל התערובת, אבל במקום שאם פירש אסור יש לסמוך על דעת רוב האחרונים ששייך שפיר לתלות את האיסור באותו שפירש ונאבד, ומתירים שאר התערובת.

## דעת הרמב"ם והרא"ה שצריך שיפלו שתים, והחילוק בין השיטות

ולעניין זה שצריך לאכול שתים שתים, בש"ך (ס"ק מא) הביא דעת הרמב"ם (ע"ז פ"ז ה"י) שביאר הגמרא בדרך אחר, שמה שאמרו שלא התירו אלא שתים שתים, אין הכוונה שצריך לאכול שתים שתים אלא שצריך שיפלו שתים לים הגדול ולא סגי בנפילת אחד לים הגדול, וביאר הרמב"ם טעמא דמילתא משום דבאחד לא מינכר נפילתו ולכך צריך שתים. וכתב הש"ך שכן גם דעת הרא"ה (בדה"ב ב"ד כו:).

ובבדי השולחן העיר שאין להשוות דעת הרמב"ם לדעת הרא"ה, שהרמב"ם כתב להדיא שהטעם שצריך שיפלו שתים הוא כדי שיהא מינכר נפילתו, ולשיטתו דוקא בטבעת שהיא דבר קטן צריך שיפלו שתים, אבל בחביות וכדו' שהם דבר גדול הרי מינכר נפילתו אף בנפילה של חבית אחת, וסגי שיפול אחד לים. ואילו לדעת הרא"ה הטעם שצריך שיפלו שתים הוא משום שאז יותר מסתבר שאחד מאלו שנפלו לים הוא איסור, ולפי"ז בחביות גדולות וכדו' ג"כ צריך שיפלו שתים, ולא סגי באחד. ועיין יד יהודה (ס"ק לז) שהוכיח מהרשב"א בתשובה (סי' שכה) שלדעת הרמב"ם שצריך שתהא ניכרת הנפילה, דוקא טבעת שיש לה חשיבות מהני נפילתה, והיינו שלעניין ע"ז סובר הרמב"ם שבטלה ברוב, ורק מחמת חשיבות טבעת אינה בטילה, והיות ומחמת חשיבותה אינה בטלה לכן אם נפלה לים מינכר נפילתה עכ"פ בנפילת שתים, אבל בתאנים לא מהני אפילו אם יפלו שלש, שאינם חשובים.

ועוד נפק"מ שלדעת הרמב"ם כיון שצריך שיפלו שתים כדי שתהא ניכרת הנפילה, א"כ מסתבר שצריך שיפלו שתיהם בבת אחת, וכן משמעות הכס"מ על הרמב"'ם שם, ואילו לדעת הרא"ה אפילו נפלו בזה אחר זה ג"כ מהני, דסו"ס נפלו שתים ושייך לתלות שאחד מהם הוא האיסור. וכן נפק"מ אם נפלו שתי חתיכות של איסור, שלדעת הרמב"ם גם בזה לכאו' סגי שיפלו רק שתים לים, שאפשר לתלות בהם את האיסור, שהרי הייתה כאן נפילה חשובה וניכרת, אבל לדעת הרא"ה בזה לא יספיק שיפלו שתים, שהרי צריך שיפול יותר מן האיסור לים, וכ"כ הרא"'ה להדיא (שם) שאם נפלו שתי חתיכות איסור צריך שיפלו שלש לים [מיהו הרא"ה שם כתב שהרמב"ם סובר כמותו].

אלא שעצם סברת הרא"ה צריכה ביאור, שאם היו מאה חתיכות היתר מה מהני מה שיפלו שתים לים, הרי רוב צדדים שיפול היתר ולא איסור, ויותר מסתבר באחד מתוך עשר שיפול האיסור מאשר שתים מתוך מאה.

ולעניין הלכה כתב הפמ"ג שיש להקל דלא כהרמב"ם במקום הפסד מרובה, ומשמע שבלא הפ"מ צריך להחמיר, וא"כ לכתחילה אין להקל עד שיפלו שתים לים, ולדעת היד יהודה [שנתבאר לעיל] בדברים שאינם חשובים [כתאנים וכן כל דבר שאין עליו דין דבר חשוב שאינו בטל] לא מהני אפילו נפילה של שתים.

## אמאי צריך לאכול שתים והרי מיד שהתחיל לאכול נחתך ונתבטל

ובהא דצריך לאכול שתים שתים, הקשה היד יהודה (סוף ס"ק לז) שהרי א"א לאכלם בב"א, וא"כ בשעת האכילה נחתך, וא"כ מיד שהתחיל לחתוך כבר אינו ר"ל והתבטל מיד ושוב לא יצטרך לאכול שניהם [שהרי חתכו בהיתר, ובאמת קושיא זו היא רק לדעת היד יהודה (בקצר ס'ק לז בשם האשכול ובארוך ס"ק טז) שאי"צ לממנ"פ].

ונראה ליישב זאת על פי דברי הרא"ש בע"ז (פ"ב סי' לה) שהקשה בהא דאמרו בחולין (ח:) איתמר השוחט בסכין של עובדי כוכבים רב אמר קולף, אמאי קולף והרי סתם כלים אינם בני יומן ואיך נאסר הבשר מחמת הסכין [וכן הקשו כל הראשונים, ומצינו כמה תירוצים בזה, עי' תוס' חולין שם שתירצו דמיירי בידוע שהסכין ב"י, אלא שזה קשה כיון שלא נתפרש בגמרא החילוק, וברשב"א ביאר שסתם סכין אינה מקונחת]. ותי' הרא"ש שכיון שגזרו על כלים שאינם בני יומן ע"כ לכתחילה אסור לשחוט בסכין טריפה אף שאינה ב"י אא"כ קולף את בית השחיטה, ולכן אף שאחר השחיטה אין בית השחיטה נאסר, מ"מ מחוייב לקלוף כיון שעל דעת כן שחט. ונראה לפי זה ליישב קושיית היד יהודה, שאף שעכשיו אחר שנחתכה החתיכה נתבטל האיסור, מ"מ מחוייב לאכול שתיהם כיון שמתחילה לא הותר לו לאכול אלא כשאוכל שתיהם [ועיין בדי השולחן שכתב כעין זה שאם אינו אוכל שתיהם א"כ עבר על אין מבטלין איסור לכתחילה, אמנם נראה שלא סגי בלא דברי הרא"ש הנ"ל דהא אם מותר לו לחתוך למה חשיב אין מבטלין].

## אם צריך לאכול השתים ממש יחד

עוד יש לברר בדין זה שצריך לאכול שתים שתים אם צריך לאכלם ממש בב"א או שאף אם אוכלם מיד זה אחר זה סגי, וברש"י (זבחים עד. ד"ה והא) כתב גבי בהמות שנתערבו שאם הוקרבו שני ראשים יכולים להקריב הנותרים, וכתב רש"י שצריך שיקריבו שני הראשים בבת אחת, וקשה שהרי א"א לאדם לשחוט שתים בב"א, ואם הכוונה לשני בנ"א ג"כ אינו במציאות כ"כ שיהיה ממש בב"א, וכתב המנח"י (ס"ק יד) שמוכח מרש"י שאי"צ ממש בב"א, אמנם כתב שברא"ש בתשובה כתב שצריך שיהא ממש בב"א.

## אחר שהותר לאכול שתים אם שרי לבשלם יחד

בחוו"ד (ס"ק יג) הביא מהמג"א (סי' תמז סק"ד) באותם שהתערב להם חיטים שנתבקעו בחיטים של פסח, וכתב הראבי"ה שאם אוכלים קודם הפסח מעט, אפשר לתלות שאותם חיטים שנאכלו היו החיטים שנתבקעו, ואף דבעי' שיאכל שתים שתים אין לך כל מצה שאין בה מכמה חיטים, וכתב המג"א שזה נכון רק לדעתם שאפיה אינה אוסרת יותר מכ"נ, אבל לדידן שאף באפיה נאסר הכל א"כ אי אפשר להתיר. וביאור דבריו, שאם נותן טעם אינו נחשב שתים שתים, שהרי אין כאן אחד היתר ואין זה כאוכל שתים שתים. ועולה מזה שלדעת המג"א כל ההיתר בנפל לים הגדול היינו בלא שמבשלם אח"כ, אבל אם מבשלם יחד הרי אין כאן אחד היתר, ושוב יהיה אסור לאכול שלא שייך לאלכם שתים שתים. והק' החוו"ד שמבו' בגמ' שאם נתערב איסור וקרב אחד מותר אח"כ לערב הכוסות של שתים ולזורקן, ולדברי המג"א אחר שערבן שוב אין כאן היתר, ובאמרי ברוך יישב דהתם בצונן ואינו אוסר זה את זה, ולכך גם לאחר העירוב חשיב שזורק מההיתר ומהאיסור, אבל בבישול הם נו"ט זה בזה ונחשב הכל איסור, ולכך אי"ז שתים שתים. ונראה שזה תלוי במחלוקת בכל טעם כעיקר אם הכוונה שהאיסור לא מתבטל או שההיתר נהפך לאיסור, ויש ראיה מכמה מקומות בשו"ע שאין היתר נהפך לאיסור, ובש"ך סי' צח סק"ו כתב שנהפך וכתב רע"א שפת יתר הוא, וכבר נתבאר כמה פעמים שיש ראיה מדין סלק בסי' צח (סעי' ב) ועי' שם במה שביאר היד יהודה הדברין ולפי"ז יש משם ראיה שאין דין נהפך, ולפי"ז צדקו דברי החוו"ד ואין לחלק בין לח שנתערב לבין נו"ט.

וא"כ כמו שמבואר בגמרא דשרי לערבם ה"ה שמותר גם לאחר שנתבשל וכן נראה להלכה להקל בזה.

## בדעת הרמ"א להחמיר באדם אחד בזא"ז ובבת אחת אף בשני בנ"א

וכתב הרמ"א ואפילו לאכלם שתים שתים, אסור לאדם אחד לאכול את כולם. ואפי' ב' בני אדם, אין לאכלם כולם בבת אחת. הנה מבואר ברמ"א שאין לאכלם כולם יחד והוא כדעת הרא"ש וכמשנ"ת, אולם הרמ"א הוסיף עוד שאפילו בזה אחר זה אסור לאדם אחד לאכול כולם, והט"ז (סק"ט) הסכים עמו. אכן רוב האחרונים חלקו על זה, ובגר"א (ס"ק כח) הוכיח מזה שמבואר בגמרא שאם קרבו שנים הותרו כולם והרי המזבח דמי לאדם אחד, וכן הוכיח כבר המהרש"ל במכונות (לה, ), והמהרש"ל שם כתב לדחות דהתם האיסור על האדם ולא על המזבח. ואע"פ שבסי' קט למדנו שבתערובת יבש ביבש שלדעת הרשב"א אסור לאכול כולם ומחמירים לכתחילה שאף בזה אחר זה לא יאכל אדם אחד, היינו משום דהתם אם יאכל אחד את כולם סו"ס ודאי יאכל איסור, אבל הכא ההיתר הוא שתולין שהאיסור כבר נפל לים הגדול, וכן פסק הש"ך (ס"ק מט) וכן מסקו רוב האחרונים.

עוד החמיר הרמ"א ששני בנ"א בב"א אסור להם להנות, והוא לשיטתו שכתב לאסור לאדם אחד אפילו בזה אחר זה, א"כ ודאי מה שמבואר ברא"ש שאסור לאכול בב"א היינו בשני בנ"א, מיהו בזה אף הט"ז לא הסכים עמו כיון שבזה אין טעם לאסור. כתב המהרש"ל בהגהותיו על ש"ד (סי' מה ד"ה דוקא) שאם מוכרם, מותר למכור כולם ע"י אדם אחד שלענין איסורי הנאה לא החמירו שלא ימכרם יחד [וראיתי בבדי השולחן בד"ה ואפילו שהעיר על חידוש זה של המהרש"ל עיי"ש].

אם נפל איסור לתוך שתים ואח"כ נפל אחד לים הרי עתה נשארו רק שתים אי אפשר לאכלם שהרי צריך לאכול שתים ואם יאכל שניהם נמצא שהוא אוכל כולם בב"א ויש להקשות לפי זה מהגמרא בזבחים (עז:) שמבואר שלר"א מותר להקריב שני האחרונים שנשארו. וביאר היד יהודה (סוף ס"ק מו) שאע"פ שברור שאם נפלו הרבה לים בפעם אחת ונשארו רק שנים אחרונים שאסור לאכלם כיון שאין כאן ס"ס, מיהו שם בגמרא שקודם שנודע האיסור הקריבו עוד זוג, לכן חשיב ס"ס, שאפשר לתלות שבהקרבה זו היה המום אע"פ שעדיין לא נודע האיסור.

ואם נפל האיסור לג' חתיכות ואח"כ נפל אחד לים כאן יכול לאכול שתים ראשונים אבל את השלישי אינו יכול לאכול שהרי צריך לאכול שתים שתים ולא מהני ליקח חתיכה מעלמא מיהו כתב היד יהודה (ס"ק מה) שיכול לחתוך חתיכה אחת ואז יאכל בכל אכילה חתיכה ועוד חצי ונמצא שבכל אכילה ודאי אוכל מקצת מההיתר.

**● השיעור נמסר במוצאי ש"ק בבית הכנסת 'בית תפילה' נוה יעקב ● נכתב ע"י א. ה. והיה לעיני מו"ר שליט"א ●**

**● ניתן לשמוע בקול הלשון טל: [PHONE_REMOVED] קוד 1-3-2-2-1 ובשידור חי מוצש"ק בשעה 10:30 ●**

**●**