10 .סוגיא דסכין סוף עז
קטגוריות: ש_ס / לז עבודה זרה / הגעלת כלים - הרב מאיר קאופמן

כ"ח סיון ע"ז

# סוגיא דסכין דסוף ע"ז

### בטעם דסכין צריך שיפה או נעיצה בקרקע

א] מבואר במשנה דסכין שפה והיא טהורה ובפשוטו הכונה ששפין הסכין באבן ורש"י הביא עוד פירוש שהכוונה לשופו במטלית ישנה [ובב"י סימן קכ"א כתב שזה רק לשיטתו שצריך שני דברים אבל לראשונים שזה לבד מספיק ודאי הכונה באבן] ובגמ' מבואר שצריך נעיצה בקרקע עשרה פעמים ושיטת רש"י שהכונה שצריך את שניהם והראשונים תמהו למה המשנה השמיטה דבר זה ולכן נקטו שכונת הגמ' שמועיל או שיפה או נעיצה בקרקע עשרה פעמים והנה בעלמא בדין כלי של איסור נחלקו הראשונים קי"א: האם כדי להניח בו היתר צונן מספיק קינוח או שצריך הדחה ודעת הש"ך צ"א ג' בסופו שמספיק קינוח והפר"ח שם סק"ג הכריע שצריך הדחה אמנם ודאי שלא צריך נעיצה בקרקע עשר פעמים או שיפה וצ"ב למה כאן זה עדיף ובפשוטו זה מצד שיש כאן דוחקא דסכינא וצ"ב מה החיסרון בדין דוחקא דסכינא ומצאנו בזה שני ביאורים בראשונים

א. בפשוטו הכוונה שיש על זה שמנונית מסוימת שלא מתקנחת על ידי הדחה רגילה ועל ידי הדוחקא דסכינא זה נדבק למאכל הנחתך בסכין ועיין תוס' ע"ו: בד"ה אמר שכתבו מפורש שהנעיצה כדי להעביר השמנונית שעל הסכין וכן הוא ברשב"א בחידושיו חולין ח: בד"ה ומיהו שכתב שסכין ודאי לא צריך ליבון אלא מספיק נעיצה שעל ידי זה סר מעליו השומן הנדבק וכן הוא בלשונו קי"א: ד"ה ומ"מ וכן הוא בתוה"ב ש"ד ל"ה. וכן בב"א ש"ב ט"ו:

ב. אמנם עיין בחידושי הראב"ד סוף ע"ז הובא ברמב"ן ר"ן ורשב"א דהקשה למה המשנה אמרה הדין של שיפה רק בסכין ולא בשפוד ותירצו או כי שפוד אין הדרך להשתמש בצונן ועוד מצד שכל החמורא של שיפה זה מצד שיש דוחקא וביארו שהחומרא של דוחקא שזה מפליט מהסכין דהינו שבאמת על ידי הדחה יורד כל מה שבעין על הסכין ולכן לגבי קערה של איסור כל שהדיחו אין סיבה לאסור להניח שם היתר רק שבסכין שיש דוחקא זה מפליט מהבליעת איסור שיש שם שנבלע על ידי דוחקא וכן זה יוצא על ידי דוחקא ע"ש

והנה עיין ב"י סוף סימן פ"ט שהביא מהארחות חיים דסכין שחתך בו בשר אין לחתוך בו חלב ללא נעיצה בקרקע אבל לחתוך בו לחם לאוכלו אם חלב מותר מצד שזה נ"ט בר נ"ט ועיין יד יהודה שביאר דנקט שעל ידי הדחה כבר אין שמנונית בעין וכל הנידון לגבי בליעות שיוצאים ולכן יש כאן ההיתר של נ"ט בר נ"ט ולא צריך נעיצה בקרקע ועיין ש"ך שם שבאמת נקט שכיון דקי"ל דצריך נעיצה מצד שיש בעין על הסכין לא שייך כאן ההיתר של נ"ט בר נ"ט ולכן אסור לחתוך לחם בסכין של בשר על מנת לאוכלו בחלב ובט"ז שם כתב שמותר לחתוך לחם גם ללא ההיתר של נ"ט בר נ"ט כיון שדוחקא לא מוציא כלום ובפשוטו דבריו צ"ב דעד כמה שלא מוציא כלום א"כ בהכרח שהדין נעיצה מצד ממשות א"כ אין סיבה להתיר לחתוך לחם לאכלו עם חלב בסכין שחתכו בו בשר ועיין יד יהודה שביאר שס"ל שכיון שבדיעבד ללא נעיצה זה לא אוסר דהינו שנשאר ממשות קטנה מאוד א"כ לא מצאנו דבר זה אלא בהיתרא ולא באיסורא וצ"ע

והנה עיין רשב"א ח: ובר"ן שם שהביאו מרבינו יונה להקשות דהגמ' בע"ז אומרת שסכין שחתכו בחילתית זה נאסר מצד שחורפא מחליא לשבח דהינו שלכן אין ההיתר דנטל"פ הרי מבואר דסתם סכין הוא מקונח וביאר ר"י דדרך האומנים לקנח הסכין אמנם קשה הרי אין דרכם לעשות נעיצה עשר פעמים בקרקע ומזה הוכיח שהדין נעיצה זה לא מעכב ולכאורא כל ראייתו אם נימא דהדין נעיצה זה מצד שמנונית שעל הסכין אבל אם נימא שזה מצד שיש בליעה שיוצאת על ידי דוחקא א"כ גם על זה יש ההיתר של נטל"פ ואין מקור שגם בבן יומו זה מותר ובעיקר חידושו של רבינו יונה שזה לא מעכב עיין רעק"א סימן צ"ו סק"א שהביא מהבכור שור שס"ל שזה מעכב ועיין יד יהודה סימן י' סק"ג שכתב שמשמעות הרשב"א בתוה"ב שזה מעכב וכתב לדחות ראית רבינו יונה מצד שיש נפק"מ האם זה אוסר בכולו או רק כדי קליפה וכן האם צריך כנגד כל הסכין או רק כנגד הכ"ק של הסכין ע"ש

### בדין נעיצה לדבר חריף

ב] והנה בפשוטו עד כמה שהנידון בסוגין בנעיצה בקרקע זה מצד השמנונית שעל הסכין אין לנו מקור כלל שנעיצה יכול להפליט מהסכין וכן מבואר בט"ז סימן י' סק"ו שנעיצה רק עוזר על מה שעל הסכין ולא על מה שבלוע אמנם הנה הרשב"א בתוה"ב כתב שאתרוג חשיב דבר חריף ומבואר בגמ' שמועיל נעיצה אפילו לגבי לאוכל אתרוג הרי מפורש שמועיל נעיצה אפילו לגבי דבר חריף והנה באמת בבד"ה ג: ל"ד. הוכיח מזה שדבר חריף לא מוציא בליעות דאל"כ באמת לא היה מועיל נעיצה ועיין בית מאיר סימן צ"ו וכן בתבואות שור [וכן בסימן צ"ו בהגהות יד שאול ובחכמת שלמה לגרש"ק] שדנו שכל מה שהרשב"א אומר שזה מועיל לגבי דבר חריף מצד שס"ל שכונת הגמ' שדבר חריף רק בולע שמנונית אבל לא שזה מפליט מהסכין דעד כמה שיש נידון של בליעות וודאי שנעיצה לא עוזר ולפ"ז תמהו על השו"ע שפסק שדבר חריף מוציא גם בליעות ומאידך נקט בסימן קכ"א להקל שמועיל נעיצה גם לדבר חריף אמנם עיין פמ"ג סימן י' מש"ז ו' וביד יהודה סק"ג שהוכיחו מהרשב"א בתוה"ב דפשיטא ליה שדבר חריף בולע ממתי שזה בן יומו ובכל אופן נקט שמועיל נעיצה לגבי דבר חריף ועיין רעק"א סימן צ"ו סק"א שכתב שאפילו שנעיצה מועיל להוציא בליעות אבל זה רק לגבי כדי קליפה וכתב שלפ"ז מוכח שדבר חריף בולע רק מהכדי קליפה והקשה מהפוסקים שכתבו שזה אוסר כדי כולו והרי תמיד יש שישים כנגד הכדי קליפה אלא בהכרח שיוצא בליעה מכל הסכין והניח הדבר בצ"ע איך זה יתכן שנעיצה מוציאה הבליעה בכולו ובאמת יש כאן קושיא יותר שכיון שנעיצה הרי לא עוזר לרותח חזינן לכאורא שאת הבליעה הפנימית זה לא מוציא א"כ איך לדבר חריף זה עוזר ובהכרח צ"ל כמו שביאר היד יהודה שם ובסימן צ"ו סקי"ב דקים לה לחז"ל שמעשה השפשוף יש לו השפעה על כל הסכין ומה שזה לא מועיל לגבי רותח מצד שהבליעה שיוצאת על ידי חריף זה רק הבליעה שאינה אחוזה בכלי הרבה ולכן יוצאת בנעיצה אבל לגבי רותח זה לא עוזר כיון שיש שם עוד בליעות שאחוזות היטב באמת לא יוצאות על ידי נעיצה אבל גם אינם יוצאות על ידי חתוך דבר חריף ועיין משמרת הבית ע"ו. שהדברים מבוארים בדבריו

והנה למה דמבואר ברשב"א דנעיצה בקרקע מוציא הבליעה לגבי דבר חריף בפשוטו זה לגבי דבר שבלע על ידי האש שמועיל נעיצה לגבי דבר חריף דעד כמה שנתחדש כאן שדבר חריף לא מוציא רק מה שלא קבוע חזק בסכין ממילא מסתבר שזה יוצא על ידי שיפה וא"כ מסתבר שכל שכן שיועיל הגעלה לגבי דבר חריף שהרי הגעלה זה מפליט יותר מנעיצה והנה במקום שצריך נעיצה האם יועיל עירוי בפשוטו כיון שזה רק לשמנונית שעל הסכין זה ודאי יועיל וגם אם זה לכדי קליפה אבל ודאי שעירוי זה לא פחות מנעיצה אמנם לגבי דבר חריף אם ננקוט שזה רק מבליע כדי קליפה א"כ יועיל עירוי אמנם אם ננקוט שזה בכולו כיד יהודה לא יועיל עירוי ולענין כלי ראשון שלא על גבי האש בזה מסתבר שזה יועיל דזה ודאי עדיף מנעיצה

והנה הבאינו בסוגיא דרוב תשמישו להקשות שאיך הראשונים דנו בדין רוב תשמישו לגבי סכין הרי הדרך לחתוך בסכין דבר חריף ולגבי זה לא עוזר רוב תשמישו ולנ"ל עד כמה שעושה הגעלה זה ודאי עוזר לגבי דבר חריף אמנם עדין לחתוך רותח חריף יהיה אסור ויתכן שבאמת כל הדין כמבואר בחזו"א אבל זה לא המקרה הרגיל שעליו המדובר

והנה עיין שפ"ד סימן י' סקכ"ב שהקשה שלשיטת הרשב"א שאין מחליא לשבח רק בחילתית אבל לא בכל דבר חריף א"כ מה המקור מהגמ' שמועיל נעיצה לגבי דבר חריף אולי סוגין מדובר בסכין אינו בן יומו שבזה אין איסור אלא מצד השמנונית והרי סתם כלים אינם בני יומם ולפ"ז כל מה שצריך הכשר זה מצד השמנונית שעל הסכין והנה עיין בטור סימן קכ"ב בשם הרשב"א שאם אדם אומר לעכו"ם שיבשל לו בכלי אינו בן יומו המאכל נאסר ובשו"ת הרשב"ש כתב שיש בזה גם את החומר של עכו"ם שעושה לצורך ישראל שזה גם נאסר ולפ"ז א"ש שכאן הרי השבור מלכא חתך לצורך הישראל ואם זה לא היה מועיל לגבי בליעות בבן יומו ממילא מצד הדין של אינו בן יומו אטו בן יומו זה היה נאסר אמנם עיין סוגיא דנטל"פ דהוכחנו בפשוטו מהפוסקים שאין איסור של מעשה עכו"ם אם עשה בעצמו ולא אמר לו ולפ"ז הדרא קושיא לדוכתא וצ"ע

והנה בעיקר מה דנקט הבכור שור שבעל נפש יחמיר שלא מועיל נעיצה לדבר חריף ע"ש שכתב לדחות הראיה מסוגין דאתרוג זה לא חריף אמנם לכאורא זה לא גרע מתפוחים חמוצים ולכאורא לפ"ז בתפוחים ודברים שחמוצים קצת ודאי יש להקל

והנה בעיקר דין נעיצה עשר פעמים בקרקע יש לדון האם מועיל גם ניקוי היטב אם חומרי ניקיון וסקוטש שיש בזה תכונה שמוריד שמנונית והנה אם הנידון לגבי השמנונית שעל הסכין בזה ודאי מסתבר שזה מועיל וכמבואר במאירי כאן שכל הדחה היטב בסמרטוט אם מים זה כמו נעיצה בקרקע אמנם לגבי דבר חריף שבזה הרי צריך להוציא מה שתוך הבליעה בזה יתכן שאין לנו לדמות דבר מדעתינו אמנם עיין מאירי שנקט שניקיון אם בורית ואפשר ושפשוף חזק מועיל גם לגבי דבר חריף וכן הוא בשבולי הלקט הלכות פסח וצ"ע לדינא ובאינו בן יומו יש ודאי מקום יותר להקל

### בדין שיפה לרותח

ג] והנה הבאינו דרוב הראשונים נקטו ששיפה מועיל רק לצונן לא לרותח אמנם ברמב"ם מבואר שזה מועיל אפילו לרותח ועיין רמב"ן ושאר ראשונים שהביאו מהירושלמי שמחלק ששיפה מועיל לסכין קטן ולא לסכין גדול וביארו שלמה שמועיל הגעלה מועיל שיפה אבל למה שצריך ליבון דהינו שבלע על ידי האש לא מועיל שיפה אמנם ברמב"ם מפורש שזה גם עוזר לסכין שצריך ליבון והנה עיין פר"ח סימן קכ"א וכן סימן צ"ד סקכ"ג שנקט פשוט ששיפה לא מועיל רק על הכדי קליפה של הסכין ומזה הוכיח שכלי ברזל לא בולע יותר מכדי קליפה ועיין פמ"ג סימן י' מש"ז סק"ו שהאריך להוכיח שתמיד צריך בכלי ברזל כנגד כולו וכן בסכין וע"ש שביאר שעיקר הבלע יוצא על ידי השיפה ומה שנשאר זה משהו בעלמא רק כל זמן שלא עשו שיפה רבנן החמירו לשער כנגד כולו ולפ"ז כתב ששיפה לא עוזר לחמץ בפסח שאוסר במשהו והנה עיקר דבריו שזה רק עוזר לכדי קליפה מצד שנקטו שפעולת השיפה זה מקלף קליפה מהסכין וא"כ כל התועלת ביחס לכדי קליפה אמנם עיין יד יהודה דביאר שהכונה שעל ידי השיפשוף הסכין מתחמם לחום גבוה ויחד אם פעולת הדוחקא יוצא הבליעה וע"ש שביאר שדעת הרמב"ם שמדובר בניצוצות ניתזין אמנם א"כ הראשונים לא היו חולקים ובפשוטו יש כאן דרגת חום גבוהה שלדעת הרמב"ם חשיב כליבון ולשאר הראשונים חשיב כהגעלה ובאמת זה משפיע גם על החלק הפנימי של הכלי

והנה מבואר בגמ' ששיעור ליבון זה עד שתשיר קליפתן ולמד מכאן המרדכי שמועיל לקלף בכלי עץ ולאחר זה להגעיל דהינו שנקט שהכח המיוחד של האש זה רק ביחס לכדי קליפה ולכן צריך שתשיר קליפתן אבל לגבי שאר הכלי זה מצד החום שזה לא גדר של ליבון אלא כמו הגעלה ולכאורא זה מקור לליבון קל ועיין רמ"א סימן קכ"א שכתב לענין הלכה שאין לסמוך על הרמב"ם שמועיל שיפה להתיר הכלי אבל אם השחיז במשחזת והגעיל הכלי בזה יש להקל בצירוף שיטת המרדכי והרמב"ם ולכאורא כונתו שהבין שגם ברמב"ם השיפה עוזר בגדר ליבון על הכדי קליפה ועל השאר זה מצד החום שיש כאן וצ"ע בזה והנה הב"י תנ"א סי"ט לגבי רחת הביא מהתרוה"ד שלא עוזר קליפה והגעלה והביאו המ"א והמ"ב סקקי"א וצ"ע שלא הביאו דזה דלא כהרמ"א כאן וצ"ל שדוקא כאן שסכין לרוב הראשונים מספיק הגעלה לכן סמך על זה משא"כ ברחת אמנם צ"ע דגם רחת יש דעות שמספיק הגעלה והמ"ב סמך עליהם לגבי בדיעבד בצירוף לסברא שחמץ חשיב היתרא וצ"ע