ב - חזקת ג_ש להולכי אושא, וביסוד דין חזקת ג_פ
קטגוריות: ש_ס / לג בבא בתרא / ב_ב - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / שיעורים

**בדין חזקת ג"ש להולכי אושא**

**וביסוד דין חזקת ג' פעמים**

א

א] **ב"ב כ"ח א',** א"ר יוחנן שמעתי מהולכי אושא שהיו אומרים מנין לחזקה ג' שנים משור המועד, מה שור המועד כיון שנגח ג' נגיחות נפק לי' מחזקת תם וקם לי' בחזקת מועד, ה"נ כיון דאכלה תלת שנין נפק לה מרשות מוכר וקיימא לה ברשות לוקח.

**והתוס'** שם בד"ה עד נגיחה רביעית פירשו להא דיליף משור המועד דהיינו דכ"ה דבשור המועד הוחזק נגחן בג' פעמים, ה"נ הוחזק שתקן בג' פעמים, והתוס' לקמן בסוגיין בד"ה אלא מעתה הוסיפו לפרש לזה דכל שאכלה ג' שנים ולא מחה הוי בחזקת שלא ימחה עוד.

ב] **והנה** בפשוטו עיקר הא דמהני חזקת ג' פעמים היינו, דכל שנעשה הדבר ג' פעמים לא תלינן לה במקרים חלוקים, אלא תלינן דנעשה הכל מחמת גורם אחד, ובשור המועד תלינן דמה שנגח ג' פעמים הוא משום דהוא נגחן, - ולכאו' לפ"ז הא דמהני מה שלא מחה ג' פעמים, היינו דלא תלינן למה שלא מחה במקרים חלוקים, אלא תלינן דהוי זה מחמת שמכרה לו, וכמש"כ כן התוס' לקמן כ"ט א' (ד"ה שתא קמייתא) הדבג' אכילות אם לא שמכרה לו הי' מקפיד.

**אך** יש להעיר לפ"ז בל' התוס' שכתבו דהוחזק שתקן בג' פעמים, ולכאו' הרי הא דמהני בזה חזקת ג' פעמים, אי"ז כדי להחזיקו שתקן, אלא כדי להחזיקו שמכר, - וביותר צ"ב במש"כ התוס' בע"ב דהא דמהני מה שלא מחה ג' פעמים, הוא משום דהוי בחזקת שלא ימחה עוד, ומ"ט בעינן לזה, הרי עיקר הא דמהני הוא משום דתלינן דמה שלא מחה הוא מחמת שמכרה לו, ובתולדה מזה הוא דהוי בחזקת שלא ימחה עוד.

**ב**

ג] **והרמב"ן** כתב לפרש להא דילפינן לחזקה משור המועד, ז"ל, כשם ששור המועד כיון שנגח ג' נגיחות יצא מאותה חזקה של תמות, אף כאן יצאה שדה זו מחזקה של מוכר, וכיון שיצאת מחזקת המוכר עליו להביא ראי' שלא מכרה שהרי זה מוחזק ועומד, עכ"ל, - ועד"ז כתב הריטב"א, ז"ל, דבג' שנים קים לי' ברשות מחזיק, וכי אמר שהיא שלו או שלקחה על העורר להביא ראי' שלא הי' כן, כי הוא חשוב מוציא מחבירו, עכ"ל, - ועד"ז כתב הר"ן, ז"ל, דכי היכי דהתם בתלת מילי שעשה היפך מחזקתו הראשונה דהיינו נגיחות נפק לי' מחזקת תם וקם לי' בחזקת מועד, ה"נ בתלת מילי שהן הפך מחזקה ראשונה דהיינו אכילות נפק לה מרשות מוכר וקם לי' ברשות לוקח, וכיון דברשות לוקח הוא הו"ל מוכר מוציא מחברו ועליו הראי', עכ"ל.

**והנה** בד' הר"ן מבו' דעיקר החזקה להולכי אושא אינה מכח שתיקת המר"ק, אלא מכח האכילות עצמן, דע"י ג' אכילות נפק לה מרשות מוכר וקם לי' ברשות לוקח, וכ"ה מבו' גם בד' הרמב"ן לקמן בסוגיין, דמה"ט הוא דאף אם מחה שלא בפניו אי"ז מועיל לבטל לעיקר החזקה, עיי"ש, וצ"ב דהיאך מהני האכילות להחזיק את הקרקע ברשותו.

**ובפשוטו** הטעם בזה, דאכילה כדרך בעלים הוי דבר המורה שהקרקע שלו, וכדחזינן דכל דליכא מר"ק והחזיק בקרקע יום אחד מחזקינן לה כשלו, ואלא דבאכילה אחת או ב' אכילות תלינן לה במקרים, ובג' אכילות תלינן דכל האכילות הם מחמת גורם אחד שלקחה ממנו.

ד] **אך** יש להעיר, דהרי הנידון שלפנינו הוא אם אכילותיו הם מכח שהקרקע שלו, או הם מכח גזילה, וא"כ אף דמחזקינן דכל אכילותיו הם מחמת גורם אחד, הרי י"ל דהוא מחמת שגזלה, והיאך ה"ז מועיל להחזיק שהקרקע שלו.

**גם** צ"ע, דבד' הראשונים מבו' דל"מ ג' האכילות לברר שהקרקע היא שלו, ול"מ אלא דעי"ז הויא הקרקע בחזקתו, והמר"ק הוא מוציא מחבירו ועליו הראי', ואם הא דמהני ג' האכילות הוא משום דתלינן דהוו מחמת גורם אחד שלקחה ממנו, הרי נתברר עי"ז שהקרקע היא שלו, ול"ב בזה לדינא דהמע"ה.

**ג**

ה] **והנה** ביסוד דינא דחזקת ג' פעמים דנו האחרונים אם עיקר החזקה היא משום דכל שנגח ג' פעמים תלינן דהוו הנגיחות מחמת שהוא נגחן והוחזק דהוא נגחן, או היינו דע"י שנגח ג' פעמים הורגל ליגח.

**והנה** הרמב"ם בפ"א מנז"מ ה"ד כתב בדין העדאה, ז"ל, וזה המשנה "אם הורגל בשנויו" פעמים רבות נעשה מועד לאותו דבר "שהורגל בו" וכו', עכ"ל, ומשמע דע"י ג' הנגיחות הורגל ליגח.[[1]](#footnote-2)

**וכן** הוכיח בחי' הגרש"ש ב"ק סימן מ' (ל"ג) סק"א, ממש"כ הטור באו"ח סימן קי"ד בשם המהר"ם מרוטנבורג, שלמד ממה שאמרו לגבי העדאה דריחק נגיחותיו חייב קירב נגיחותיו לא כ"ש, דה"נ הוא במה שאמרו בירושלמי דאם אינו יודע אם הזכיר, קודם ל' יום חזקה מה שלמוד מזכיר לאחר ל' יום חזקה מה שצריך מזכיר, הרי דכיון דאחר ל' יום אם הוא מסופק א"צ לחזור, כ"ש צ' פעמים ביום אחד, - ואי נימא דחזקת שור המועד הוא משום דע"י ג' פעמים הוחזק דהוא נגחן, אין ללמוד מהא דהתם אמרינן דקירב נגיחותיו לא כ"ש, דה"נ לענין הרגל לשונו אמרינן הכי, - ובע"כ מדברי המהר"ם דס"ל דחזקת שור המועד היא משום דע"י שנגח ג' פעמים הורגל ליגח, ושפיר למד מהא דהתם אמרינן דאם קירב נגיחותיו לא כ"ש דנעשה מועד ליגח, דה"נ לענין הרגל לשונו כ"ש דאם אמר צ' פעמים ביום א' הורגל להזכיר.

ו] **אך** כבר עמדו בזה ממה שאמרו הכא דלהולכי אושא ילפינן לחזקת ג"ש משור המועד, ובע"כ דחזקת שור המועד הוא משום דע"י ג' פעמים הוחזק שהוא נגחן, דאם חזקת שור המועד הוא משום דעי"ז הורגל ליגח, הרי דאי"ז ענין כלל לדינא דחזקת ג"ש, והיאך ילפינן לדין חזקת ג"ש מדינא דשור המועד.

**ובאמת** דיש ללמוד כן גם מסוגיית הגמ' ביבמות ס"ד ב' דמדמינן חזקה דקטלנית ודמתו בני' מחמת מילה ודאין לה בנים לחזקה דשור המועד, ובכל הני דוכתי הרי הא דמהניא החזקה הוא משום דעי"ז הוחזק דזהו טבעם, ול"ש שם ענין הרגל כלל, - וכ"ה מבו' גם בסוגיית הגמ' בתענית כ"א א' דמדמינן חזקה דמכת דבר לחזקה דשור המועד, ובסוגיית הגמ' בחגיגה ד' א' דמדמינן חזקת שוטה לחזקה דשור המועד.[[2]](#footnote-3)

**ד**

ז] **והנה** הדרישה באו"ח סימן קי"ד תמה ע"ד המהר"ם, דהיאך למד דמהני כשהזכיר מוריד הגשם צ' פעמים ביום אחד, מהא דלגבי שור המועד אמרו דקירב נגיחותיו לא כ"ש, הרי אנן קי"ל כר' יהודה דאינו נעשה מועד אלא בג' ימים, ועיי"ש שכתב לדון דלגבי העדאה גזה"כ הוא דבעינן שיהא בג' ימים, ולא פליג ר' יהודה על עיקר הק"ו דקירב נגיחותיו לא כ"ש, והק' ע"ז מסוגיין דתלינן לדין אכלה ג' אכילות ביום אחד בפלוגתא דר"מ ור' יהודה, והרי דפליגי אף בשאר מילי, וכ"ה גם בסוגיית הגמ' בתענית כ"א ב', ועיי"ש מש"כ בזה.

**והמג"א** שם סקי"ג כתב לישב, ז"ל, וי"ל דשאני התם דאמרינן דבאותו יום תונבא הוא דנקט לי', וכן גבי דבר אמרינן אותו היום האויר משונה, משא"כ הכא אם הורגל כשאומרם מפוזרין ק"ו ברצופין, וה"ק כיון דלר"מ אפי' בשור סובר ק"ו וכ"ש הכא, ואע"ג דלא קי"ל כר"מ בשור, בהא מיהא קי"ל כוותי', עכ"ל.

**ולכאו'** מכוון דבריו הוא, דשאני חזקת ג' פעמים דשור המועד וחזקת ג' פעמים דדבר, דהא דמהניא החזקה הוא משום דכל דחזינן לזה ג' פעמים תלינן דטבעו של השור ליגח ודאיכא מכת דבר, ובזה הוא דאמרינן דבג' פעמים ביום אחד אי"ז ראי' שהוא נגחן ודאיכא מכת דבר, דאמרינן דבאותו יום תונבא הוא דנקט לי' ודבאותו היום האויר משונה, ומשא"כ לגבי אמירת מוריד הגשם צ' פעמים דאי"ז מועיל כלל בתורת ראי', ועיקרו הוא דע"י אמירת צ' פעמים הוא מורגל בהזכרה זו, הרי דבזה מודו כו"ע דאם הורגל כשאומרם מפוזרים כ"ש ברצופים.[[3]](#footnote-4)

ח] **אך** הדברים צ"ע דאם אכן חזקת ג' פעמים דשור המועד הוא משום דהו"ל ראי' שהוא נגחן, והא דמהני אמירת מוריד הגשם צ' פעמים הוא משום דעי"ז הוא מורגל בהזכרה זו, א"כ היאך מצינו כלל ללמוד זמ"ז, ומהיכ"ת דאם לגבי חזקה דשור המועד אמרינן ק"ו, ה"נ לענין הרגל נימא ק"ו, וכבר הוכיחו האחרונים מד' המהר"ם דגם חזקת שור המועד הוא משום הרגל, דע"י שנגח ג' פעמים נעשה מורגל ליגח, וכנ"ל.

**ה**

ט] **והנה** התוס' בד"ה אי מה שור המועד הביאו למה שפירש"י בב"ק כ"ג ב' בדעת רבא דבנגיחה שלישית משלם נ"ש, וכתבו דמכאן חזר בו רש"י, דהכא אמרינן דעד נגיחה רביעית לא משלם, ואם לרבא הוא משלם נ"ש בפעם שלישית, א"כ הוה מסיק הכא הגמ' דלא כהלכתא.

**ובביאור** דעה זו דבנגיחה שלישית משלם נ"ש, מצינו שנחלקו הראשונים, דהנה בד' המאירי בב"ק שם מבו' דהוא משום דההעדאה חלה ע"י ב' נגיחות,[[4]](#footnote-5) וכ"ה מבו' גם בשטמ"ק בשם תוס' שאנץ,[[5]](#footnote-6) וכ"ה מבו' גם בתוס' תלמיד ר"ת שם בשם ר"י דיש מקום לפרש כן.[[6]](#footnote-7)

**אך** הרשב"א שם כתב, ז"ל, יש מי שפירש וכו' ולרבא בנגיחה שלישית נעשה מועד "והעדאתו וחיובו באין כאחד" ובשלישי משלם נ"ש, עכ"ל, ומבו' בדבריו דלעולם מודה רבא דההעדאה חלה ע"י ג' נגיחות, ואך דגם בנגיחה זו עצמה שנעשה בה מועד, הוא משלם נ"ש, דהעדאתו וחיובו באין כאחד, וכ"ה משמעות ד' רש"י בב"ק בכ"ד, ואכמ"ל.

**וכן** הוכיחו גם מד' התוס' הכא, שכתבו דרש"י חזר בו מכח מה שאמרו הכא דעד נגיחה רביעית לא משלם, ולא הביאו מעיקר מה שאמרו דבג' נגיחות נפיק לי' מחזקת תם, - ומשמע דגם לדעה זו דבנגיחה שלישית משלם נ"ש, הויא ההעדאה ע"י ג' נגיחות, ועי"ז הוא דנפיק לי' מחזקת תם, ואלא דאף באותה נגיחה שהועד בזה הוא משלם נ"ש.[[7]](#footnote-8)

י] **והנה** למש"כ הרשב"א דטעם הא דמשלם נ"ש בנגיחה שלישית הוא משום דהעדאתו וחיובו באין כאחד, נראה דיש ללמוד מזה דדין חזקת ג' פעמים דשור המועד הוא דע"י ג' נגיחות הוחזק לנו שהוא נגחן, דאי נימא דדין חזקת ג' פעמים דשור המועד הוא משום דע"י ג' נגיחות הורגל ליגח, הרי נמצא דבנגיחה השלישית עדיין ל"ה מורגל ליגח ועדיין ל"ה מועד, ולכאו' ליכא למימר בזה דהעדאתו וחיובו באין כאחד.

יא] **ואמנם** צ"ע דא"כ מ"ט אינו משלם נ"ש על הנגיחות הראשונות, הרי ע"י שנגח ג' נגיחות הוחזק שהיו ג' הנגיחות מחמת שהוא נגחן, ונמצא דאף בנגיחה הראשונה והשני' כבר הי' נגחן ומ"ט אינו משלם נ"ש.[[8]](#footnote-9)

**והקובה"ע** בהוספות שבסוף הספר כתב, דהא דבנגיחות הראשונות אינו משלם נ"ש, אף שהוברר שהי' נגחן, הוא משום דצריך להתרותו ולא שייך התראה למפרע.

**אך** הנה אי"ז מתישב לדעת רש"י דס"ל דלרבא משלם נ"ש בנגיחה שלישית משום דהעדאתו וחיובו באין כאחד, אף דבשעת הנגיחה עדיין לא התרו בו,[[9]](#footnote-10) ולפ"ז הדק"ל דמ"ט אינו משלם נ"ש על הנגיחה הראשונה והשני'.[[10]](#footnote-11)

**ו**

יב] **ובחי'** הגרש"ש בב"ק שם עמד בזה, דמ"ט לא אמרינן דכל שהועד ג' פעמים איגלאי מילתא דמנגיחה הראשונה הי' מועד, וישלם נ"ש על הנגיחות הראשונות, ועיי"ש שכתב בזה, אמנם אף שלפי הסברא הי' ראוי לומר כן, אבל כבר עמדו על חקירה זו בגמ' יבמות ס"ה, דאמרינן שם איבעיא להו נשאת לג' ולא היו לה בנים מהו דליתבעוה הנך קמאי וכו' או"ד מצית אמרה להו השתא הוא דכחשי וכו', הרי אף שענין החזקה הוא שבג' פעמים אין לתלות במקרה, אעפ"כ זהו רק על פעם הג', אבל על ב' פעמים הראשונים אנו תולין במקרה, היינו שרק על פעם הג' אנו אומרים שרחוק שיזדמן עוד מקרה ג', ומסתמא עכשיו נעשה השתנות בטבעה, וכן נאמר בשור המועד, דאף שהנגיחות הם רק בירור על איכות טבעו של השור, אבל אמרינן השתא הוא דהשתנה טבעו, ומה שנגח קודם הי' ע"י מקרה, עכ"ל.[[11]](#footnote-12)

יג] **אך** הדברים צ"ע, דאם אכן אמרינן דב' הפעמים הראשונות היו מקרה, תו ליכא לעיקר החזקה, דבפשוטו יסוד דינא דחזקת ג' פעמים הוא דתלינן לכל ג' המעשים בגורם אחד, אך אם ב' המעשים הראשונים היו מקרה, תו מהיכ"ת דהמעשה השלישי אינו מקרה, דאטו מפני שבא המקרה ב' פעמים, לא יתכן שישוב וישנה פעם אחרת.[[12]](#footnote-13)

?שוב נתבוננתי די"ל בזה, דודאי אם יהא ידוע לנו שב' הפעמים הראשונים היו מקרה, ליכא לעיקר החזקה, אך כל שלא נודע לנו, שפיר מחזקינן ע"י ג' פעמים דודאי דאחד מהם אינו מקרה, ודרך משל היינו דבפעם אחת הוא ספק השקול אם הוא מקרה או טבע, ויש חמשים אחוז דהוא טבע, ובפעם השני' נוסף עוד חמשים אחוז דהוא טבע והוי ע"ה אחוז, ובפעם הג' נוסף עוד חמשים אחוז דהוא טבע, והוי פ"ז ומחצה אחוז, וסגי בזה להחזיק, ודו"ק.?

**עוד** העירו בזה, ממה שאמרו בב"ק ל"ז א' דנגח שור חמור וגמל נעשה מועד לכל, ופירש"י בחגיגה ד' א' דהטעם בזה הוא דהואיל והועד ג' נגיחות בג' מינין אי"ז מקפיד על מין אחר, ואי נימא דל"מ חזקת ג' פעמים אלא לומר דהפעם הג' אינה מקרה, וב' הפעמים הראשונות אנו תולים במקרה, הרי נמצא דעיקר ההעדאה היא מכח נגיחת הגמל, והיאך הוא נעשה מועד לכל המינים, הרי נגיחת השור והחמור י"ל דהוו מקרה בעלמא.

**ז**

יד] **והנה** התוס' בסוגיין ד"ה אי מה כתבו בשם ה"ר עזרא, דלאביי דמפיק נגיחה רביעית מקרא דלא ישמרנו, אם נגח נגיחה רביעית ביום ג' לא מיחייב, עד שיגח ביום רביעי, וצ"ב בביאור הדין בזה, דכיון דנעשה מועד בג' ימים, מ"ט אינו משלם נ"ש עד שיגח ביום רביעי.

**ובד'** החת"ס בסוגיין נראה שפירש בזה, דהוא משום דלאביי לא נשלמה העדאתו ול"ה בחזקת מועד עד שיגח נגיחה רביעית, וע"כ הוא דבעינן שתהא הנגיחה הרביעית ביום רביעי, ועיי"ש שהק' דא"כ לאביי הדרא קו' הגמ' לדוכתא, דהיאך ילפינן חזקת ג"ש משור המועד, הרי בשור המועד עד נגיחה רביעית לא מיחייב,[[13]](#footnote-14) וליכא לשנויי דבג' פעמים נעשה מועד ואידך כי לא נגח מאי לשלם, דא"כ מ"ט אינו משלם נ"ש כשנגח נגיחה רביעית ביום השלישי, ועיי"ש מש"כ בזה.

**ח**

טו] **ונראה** לישב, דהנה בעיקר דין החזקה בשור המועד נראה דודאי שורש דין החזקה הוא משום דנגח ג' פעמים תלינן דבאו ג' נגיחותיו מחמת גורם אחד דטבעו ליגח, וכמש"כ האחרונים דזהו יסוד דינא דחזקת ג' פעמים דמה שאירע ג' פעמים לא תלינן לי' בג' מקרים, ואך דבהא לחודי' לא סגי, דאף שהוחזק לנו שנגח מחמת טבע זה, מ"מ מאן יימר דהוא נגחנות קבועה, והרי אף כשהי' מועד, יתכן שיחזור בו ויהא תם, וה"נ יתכן דמעיקרא אי"ז טבע קבוע, אלא לזמן, ובזה הוא דאמרינן דכיון דנגח ג' פעמים מכח טבעו ליגח, אמרינן דהוא טבע קבוע.

**ונראה** דבזה הוא דיש לדון בגדר דין החזקה דשור המועד, דאף דודאי עיקר דין החזקה הוא משום דכל שנגח ג' פעמים הוחזק לנו דנגיחותיו באו מחמת טבעו ליגח, מ"מ בהא דמחזקינן מכח זה דטבעו ליגח הוא טבע קבוע, הוא דיש לדון אם הוא משום דע"י שנעשה כן ג' פעמים הוחזק לנו דהוא דבר קבוע, או דהוא משום דע"י שנגח ג' פעמים הורגל לכך.

טז] **ויש** להוסיף טעם בזה, דהוא משום דאף אם חזקת שור המועד הוא משום דע"י שנגח ג' פעמים הורגל ליגח, מ"מ כ"ז הוא אם נגיחותיו הוו מחמת דטבעו ליגח, ואף דטבע זה בפנ"ע עדיין אינו חושבו למועד, מ"מ כל שמכח טבעו נגח ג' נגיחות הוא נעשה מורגל ליגח, אך אם באו ג' נגיחותיו ממקרים שונים, אינו מורגל עי"ז ליגח.

**ומשל** לדבר יש להביא במה שאמרו בב"ק ל"ז ב' דשמע קול שופר ונגח קול שופר ונגח קול שופר ונגח נעשה מועד לשופרות, והתם הדבר פשוט דאף אי נימא דחזקת שור המועד הוא משום דהורגל ג' פעמים ליגח, הרי ודאי דאם לא היו הנגיחות מחמת השופר, לא יורגל עי"ז ליגח כששומע קול שופר, ובע"כ דהא דמחזקינן לי' כמועד לשופרות, הוא משום דמחזקינן דהיו ג' הנגיחות מחמת השופר, ואחר דהיו נגיחותיו מחמת זה, אמרינן דהורגל עי"ז ליגח מחמת השופר,[[14]](#footnote-15) וה"נ הוא בכל מועד דכוותה.[[15]](#footnote-16)

**ואשר** ע"כ ודאי דעיקר דין חזקת ג' פעמים בשור המועד, הוא מכח הא דכל שבא הדבר ג' פעמים תלינן דהוא מחמת גורם אחד, - ומש"כ הרמב"ם דהוא משום שהורגל בכך, היינו משום דאחר שבאו ג' הנגיחות מחמת גורם אחד, הורגל ליגח מכח זה.

יז] **ולפ"ז** ניחא הא דמדמינן דין החזקה בשאר מילי לדין החזקה בשור המועד, כיון דיסוד דין החזקה בכל מילי חד הוא, דכל שבא הדבר ג' פעמים תלינן דהוא מחמת גורם אחד, - ואך דבשור המועד לא סגי בהכי, דאף שנגח ג' פעמים מחמת טבעו, מ"מ מאן יימר דהוא טבע קבוע, ובזה הוא דאמרינן דכיון שהוחזק לנו שבאו נגיחותיו מחמת טבעו ליגח, הורגל עי"ז ליגח.[[16]](#footnote-17)

**ט**

יח] **והנה** לדרך זו יש להסתפק בהא דפליגי ר"מ ור' יהודה אם איכא ק"ו דאם ריחק נגיחותיו חייב קירב לא כ"ש, אם פלוגתייהו היא בהא דבעינן להג' פעמים להחזיק שבאו כל הנגיחות מחמת טבעו ליגח, אם כ"ש הוא דבקירב נגיחותיו ה"ז מועיל להחזיק כן, או דפלוגתייהו היא בהא דמהני הג' פעמים להרגילו ליגח, אם כ"ש דבקירב נגיחותיו ה"ז מועיל להרגילו ליגח.

**ונראה** דיש ללמוד לזה מהא דתלינן בסוגיין לדין קירב אכילותיו בפלוגתא דר"מ ור' יהודה, וכן תלינן בתענית כ"א ב' לדין ג' מתים ביום אחד בפלוגתא זו, ומזה נלמד דהא דפליג ר' יהודה הוא בהא דמהני ג' פעמים להחזיק שהוא מחמת גורם אחד, דבחזקה ובדבר הרי כל עיקר דין החזקת ג' פעמים שהוא להחזיק שבאו הג' פעמים מחמת גורם אחד.

יט] **ולפ"ז** מתישב היטב מש"כ המהר"ם ללמוד ממה שאמרו דקירב נגיחותיו לא כ"ש, דה"נ אם אחר ל' יום אמרינן דחזקה מה שצריך מזכיר, כ"ש כשהזכיר צ' פעמים ביום אחד, ולא תיקשי דקי"ל כר' יהודה, - דהרי כל מה שמצינו דפליג ר' יהודה וס"ל דקירב נגיחותיו ל"מ, הוא רק משום דג' נגיחות ביום א' אינם מועילות לברר שטבעו ליגח, די"ל דתונבא הוא דנקט לי', וכמש"כ המג"א, אך בהא דמועילות ג' נגיחות להרגילו ליגח, מודה ר"י לר"מ דאמרינן ק"ו.

**והיינו**, דהרי לדעת ר"מ חזינן דמהני הק"ו גם לגבי הא דמחזקינן שבאו הנגיחות מכח טבעו ליגח, וגם לגבי הא דעי"ז הורגל ליגח, ועד כאן לא נחלק ר' יהודה אלא בהא דהחזקה מועלת להוכיח שטבעו כן, דבזה הוא דס"ל דבקירב י"ל דמקרה הוא, אך לגבי הא דבג' פעמים הוא מורגל לכך, מודה דאם בריחק נגיחותיו הוא נעשה מורגל לכך, כ"ש בקירב נגיחותיו.

**י**

כ] **אמנם** הנה ממש"כ התוס' בסוגיין דכל שלא מחה ג' פעמים הוי בחזקת שלא ימחה עוד, מבו' דס"ל דגם הא דמחזקינן דכל שעשה כן ג' פעמים הוי דבר קבוע, הוא מכח עיקר דין החזקה, דלכאו' הכא לא שייך ענין הרגל.

**ולפ"ז** הדק"ל דמ"ט אין חזקת ג' פעמים מועלת למפרע, דמה"ט אין השור משלם נ"ש בנגיחות הראשונות, ומה"ט מצי האשה לומר דהשתא הוא דכחשי.

כא] **ונראה** לפרש בזה, דהנה בס' יחוסי תנאים ואמוראים להר"י ב"ר קלונימוס רבו של הרוקח ערך חייא בר רב, כתב, ז"ל, דנגיחות ווסתות משום חזקה הוא דמחזקינן בהכי, כדמוכח בחזקת הבתים בתחילתו וכו', הלכך כל שעה ששילשה בוסתות הויא חזקה וכו', ואע"ג דחזקה נמי דאורייתא, "כדאיתא בהכל שוחטין וכו' מנה"מ דאמרו רבנן זיל בתר חזקה וכו', וקי"ל כרב הונא דאמר בהמה בחיי' בחזקת איסור עומדת נשחטה בחזקת היתר עומדת, וקי"ל דסוקלין ושורפין על החזקות" וכו', א"כ מ"ט דמ"ד דוסתות דרבנן, ולא קשיא דל"ד חזקה דוסת לשאר מילי כי כמה נשים רגילות לשנות וסתן וכו' הלכך איכא למימר איתרע הא חזקה מחזקה דעלמא וכו', עכ"ל.

**ומבו'** בדבריו, דדינא דחזקת ג' פעמים הוא חד דינא עם דינא דחזקה דמעיקרא, ועם דינא דסוקלין ושורפין על החזקות, וצ"ב רב דמה ענין זל"ז, הרי לכאו' ג' דינים חלוקים הם, דחזקה דמעיקרא הוא שמעמידין הדבר על חזקתו שהוחזק לנו מעיקרא, והא דסוקלין ושורפין על החזקות הוא משום דאזלינן בתר מה שנתברר לנו ע"י שנהגו כן ל' יום, ודין חזקת ג' פעמים הוא דמה שנהג כן ג' פעמים הו"ל ראי' שהוא כן, ומה ענין זל"ז.[[17]](#footnote-18)

**ועד"ז** צ"ע במש"כ הב"י בחו"מ סו"ס שפ"ח בשם תשו' המהר"ם מרוטנבורג, ז"ל, הני מילי כשלא הוחזק במסירות ג' פעמים, אבל אם הוחזק בכך ג' פעמים דאתחזק בין לרבי בין לרשב"ג וכו', כל הקודם להרגו זכה, דגדולה חזקה דהא סוקלין ושורפין על החזקות, עכ"ל, וצ"ב דמה ענין דין חזקת ג' פעמים לדינא דסוקלין ושורפין על החזקות.

כב] **והנה** הקרית ספר בפ"א מאיסו"ב כתב בהא דסוקלין ושורפין על החזקות, דהוא נלמד מהא דאזלינן בתר חזקה בבית המנוגע, וכ"ה מבו' בד' הב"ש בסימן י"ט סק"א דחד דינא הוא.

**ובתשו'** חת"ס אהע"ז סימן ע"ו תמה ע"ז, ז"ל, והנה חזקה שאנו לומדין פ"ק דחולין מבית המנוגע היינו להעמיד כל דבר על חזקתו כמו שנתברר לנו כבר פעם אחת, וזה אינו ענין לכאן, והכא מיירי דבר שלא ראינו מעולם שהוא כן אך העולם מחזיקין אותו מצד הנהוג שהוא כך, ואשה באה ובנה מורכב על כתפה וגידלו כדרך אשה המגדלת בנה וכו' והחזיקו כו"ע שהוא בנה, וע"ז סוקלין על סברת והאמנת הבריות זמן רב, עכ"ל, וכ"כ החת"ס שם בסימן ע"ז.

**אך** בביאור דברי הקרית ספר והב"ש נראה, דבאמת חד דינא הוא, דהנה יסוד דינא דחזקה דמעיקרא, אינו דאין לשנות ממה שהי' מעיקרא, אלא היינו כמו שהוכיח הגר"נ זצ"ל דכל שהי' הדבר כן מעיקרא הוי גם עכשיו בחזקת שהוא כן, כיון דבלא שיהא שינוי הוא עתיד להיות כן, ודינא דחזקה הוא דהעמד דבר "על חזקתו", דיש לדון כפי המוחזק לפנינו.

**וזהו** גם דינא דסוקלין ושורפין על החזקות, דכל שהוחזק הדבר לפנינו כן, ע"י שנהגו כן, אף שלא נתברר שהוא כן, דהרי שפיר יתכן שנהגו כקרובים אף שאינם כן, יש לנו לילך אחר המוחזק לפנינו.[[18]](#footnote-19)

**יא**

כג] **ולפ"ז** נראה דממש"כ היחוסי תנאים ואמוראים והמהר"ם לדמות דין חזקת ג' פעמים לזה, יש ללמוד דגם דין חזקת ג' פעמים הוא כן, דהא דמהני חזקה זו אי"ז משום דהוי זה הוכחה גמורה שטבעו כן, אלא הוא משום דכל שראינו הדבר ג' פעמים ה"ז מועיל להחזיק לפנינו שהוא כן, דהכי הוא סתמא דמילתא, ואף דלא נתברר הדבר, מ"מ כיון שהוא מוחזק כן לפנינו יש לנו לדון כן מכח דינא דחזקה.[[19]](#footnote-20)

**ונמצא** לפ"ז, דהא דאזלינן בתר חזקה דמעיקרא, והא דסוקלין ושורפין על החזקות, והא דאזלינן בתר חזקת ג' פעמים, הוא מיסוד אחד, דיש לנו לדון כפי המוחזק לפנינו, ואך דהא דה"ז מוחזק לפנינו הוא מג' טעמים, דבחזקה דמעיקרא הוא מכח שהי' כן מעיקרא, ובסוקלין ושורפין על החזקות הוא מכח שהוחזק כן לפנינו ל' יום ע"פ מה שנהגו כן, ובחזקת ג"פ הוא מכח שראינו הדבר ג' פעמים.

כד] **והנה** היחוסי תנאים ואמוראים שם כתב בהא דדין חזקת ג' פעמים בוסתות ונגיחות הוא משום חזקה, דמוכח כן בחזקת הבתים בתחילתו, ולא נתפרש בדבריו מהיכן מוכח כן.[[20]](#footnote-21)

**ושמא** יש לפרש בזה, דהנה נידון דבריו שם הוא אם הא דמהני ג' פעמים הוא מדין רוב או מדין חזקה, וע"ז הוא שהוכיח מסוגיין, - וי"ל דהוא מהא דילפינן משור המועד לדין חזקת ג' שנים, ואם דין חזקת ג' פעמים הוא מדין רוב, ל"ה זה מועיל להוציא מיד המר"ק, דאין הולכין בממון אחר הרוב, וזה כדעת הסוברים דל"מ רוב להוציא מחזקת מר"ק, ובע"כ דהא דמהני חזקת ג' פעמים הוא מדין חזקה, וכל שאכל ג' שנים, ה"ז מועיל להחזיק את הקרקע בחזקתו, וכבר אינה בחזקת המר"ק.[[21]](#footnote-22)

כה] **ולפ"ז** י"ל, דמה"ט הוא דאין חזקת ג' פעמים מועלת למפרע, דכיון דעיקר כח חזקת ג' פעמים הוא משום דמחזקינן דהוא כן ואזלינן בתר החזקה, הרי דלא מהני כ"ז אלא אחר שהוחזק לנו, דאזלינן בתר החזקה, אך אי"ז מועיל למפרע, דבשעה זו עדיין לא הוחזק לנו דהוא כן,[[22]](#footnote-23) וכאשר יש להסתפק עד"ז בדינא דסוקלין ושורפין על החזקות, אם כל שהוחזק הדבר לפנינו ל' יום, אם ה"ז מועיל לחייב אף על מה שזינתה קודם הל' יום, די"ל דאין אנו דנים אותם כשאר בשר, אלא אחר שהוחזקו כן לפנינו, וצ"ע.

**ומה** שאמרו בגמ' ביבמות דהא דל"מ חזקתה למפרש הוא משום דמצי אמרה השתא הוא דכחשה, ולא אמרינן דהוא משום דאין החזקה מועלת כלל למפרע, י"ל דהוא משום מה שהוחזק לפנינו היום הי' מכריח דגם אתמול הי' כן, הי' לנו לדון כן, ורק משום דמה שהוחזק לפנינו היום אינו מכריח דגם מעיקרא הי' כן, די"ל דהשתא הוא דכחשה, ע"כ אין אנו דנים כן למפרע, וצ"ע.

**יב**

כו] **והנה** לפ"ז נראה, דל"מ דין חזקת ג' פעמים אלא להחזיק את הדבר שנהג לפנינו ג' פעמים שהוא דבר קבוע, דכל שנגח ג' פעמים מחזקינן לי' כנגחן, וכל שמתו אחיו מחמת מילה ג' פעמים מחזקינן להו כמתים מחמת מילה, וכן בשאר החזקות דכוותה, אך ל"מ כלל להחזיק דבר אחר שלא נהג לפנינו.

**ומה"ט** ל"מ חזקת ג' שנים, אלא להחזיקו בחזקת שתקן, כיון דנהג כן לפנינו ג' פעמים, אך ל"מ עיקר החזקה להחזיק שהקרקע היא שלו, מכח מה ששתק ג' פעמים ויש לתלותם בסיבה אחת, דהרי ד"ז לא נהג כלל לפנינו, - וזהו שפירשו התוס' דהא דילפינן משור המועד הוא דכל שאכלה ג"ש הוי בחזקת שתקן ובחזקת שלא ימחה עוד, דזהו דינא דחזקת ג"פ דמחזקינן לה כדבר קבוע, ואחר דהוא מוחזק לפנינו כשתקן, אמרינן דודאי דמכרה לו.

כז] **ועד"ז** הוא גם לדעת הרמב"ן וש"ר, דל"מ חזקת ג"ש להחזיק שהקרקע היא שלו, דד"ז לא נהג כלל לפנינו, ואי"ז מועיל אלא להעמיד את הקרקע בחזקתו, דכיון שאכל ג' אכילות כדרך הבעלים, וה"ז בחזקת שאכילתו היא דבר קבוע, הרי דכיון דהויא הקרקע בידו בקבע, ה"ז מועיל להעמידה בחזקתו, דכל הא דל"מ אכילה בקרקע להוציא מחזקת מר"ק, הוא משום דאין האכילה בקבע, ואכתי חזינן לה בחזקת המר"ק, אך כל דחזינן לאכילתו כדבר קבוע, ה"ז מועיל להוציא מחזקת המר"ק.

**יג**

כח] **וע"פ** יסוד הדברים נראה לפרש גם דינא דאביי לדעת ה"ר עזרא, דאינו משלם נ"ש בנגיחה רביעית אלא כשנגח ביום רביעי.

**דהנה** ביסוד דינא דר' יהודה דאינו נעשה מועד אלא בג' ימים, בפשוטו היינו דלעולם עיקר החזקה היא מכח הג' נגיחות עצמן, אלא דבעינן שיהיו הנגיחות בימים חלוקין.[[23]](#footnote-24)

**אך** הנה במק"א נתבאר מד' כמה מקמאי דהא דזבה מטמאה בימים, היינו דעיקר טומאתה הוא מכח שראתה ג' ימים, דע"י ג' ימי ראי' היא נעשית זבה גדולה, - ולפ"ז הרי דכיון דמדמי ר' יהודה בב"ק שם הא דאינו נעשה מועד אלא בג' ימים, להא דזבה אינה טמאה אלא כשריחקה ראיותי', יש ללמוד מזה דהא דאינו נעשה מועד אלא בג' ימים, היינו דעיקר ההעדאה היא מכח שהוחזק נגחן ג' ימים, וע"כ הוא דאינו נעשה מועד כשנגח ג' נגיחות ביום א'.[[24]](#footnote-25)

**והביאור** בזה הוא לפמש"נ דיסוד דינא דחזקת ג' פעמים אי"ז משום הראי' שבחזקה בפנ"ע, אלא היינו דמכח מה שראינו הדבר ג' פעמים הוי בחזקת שהוא כן, והא דאזלינן בתר חזקה זו הוא מכח דינא דחזקה, דיש לנו לדון כפי המוחזק לפנינו, ולזה הוא דבעינן ג' ימים, דכדי להחזיקו לנגחן בעינן שיוחזק לפנינו ג' ימים כנגחן, לפ"ז י"ל, דלזה הוא דבעינן ג' ימים, דלהחזיקו נגחן בעינן שיוחזק לפנינו ג' ימים כנגחן, וזה ע"ד הא דבדינא דסוקלין ושורפין על החזקות בעינן שיוחזק כן לפנינו ל' יום.[[25]](#footnote-26)

כט] **ולפ"ז** נראה דזהו יסוד דינא דאביי דאינו משלם נ"ש בנגיחה רביעית אלא כשנגח ביום רביעי, דאי"ז משום דל"ה בחזקת מועד אלא ע"י ד' נגיחות, אלא היינו משום דהא דההעדאה היא ע"י שהוחזק נגחן ג' ימים, וקודם שנשלמו הג' ימים עדיין לא נשלמה העדאתו,[[26]](#footnote-27) וע"כ אינו משלם נ"ש ביום השלישי.

**ולפ"ז** ניחא גם לדעת אביי מה שלמדו הולכי אושא משור המועד דבג' שנים מוקמינן לה בחזקת לוקח, דכ"ה דבשור המועד בג' ימים מחזקינן לי' בחזקת מועד, ה"נ הכא בג' שנים מוקמינן לה בחזקת לוקח, ולא תיקשי דהתם עד נגיחה רביעית לא מיחייב, דהרי בג' ימים נעשה מועד ואידך כי לא נגח מאי לשלם.

1. וגם בקביעות וסת פירש"י בנדה י"א א' ד"ה אלא לקפיצות, ז"ל, כיון דראתה ג' פעמים ע"י קפיצה "הורגלה לראיית קפיצה" וכו', עכ"ל, ומשמע דקביעות וסת בג' פעמים הוא משום דע"י שראתה באופן זה ג' פעמים, הורגלה לראות כן. [↑](#footnote-ref-2)
2. והקה"י בנדה סימן ס"ו הביא בשם החזו"א, דאף דלענין מתו בני' מחמת מילה וכו' דין החזקה הוא משום דלא תלינן ג' פעמים במקרים, מ"מ י"ל דבהא דג' פעמים היא מוחזקת ברואה בקטנה שלא הגיע זמנה לראות, ל"מ החזקה אלא משום דע"י ג' פעמים נעשה טבעה כך, עיי"ש במש"כ לפרש בזה, ועי' גם בד' החזו"א ביו"ד סימן ק"א סק"ז, - ולא נתפרש בדבריו, דאם אכן חלוק דין החזקה להחזיקה כרואה, מדין החזקה במתו מחמת מילה, א"כ מה מדמינן להו זל"ז בהפלוגתא אם הויא החזקה בב' פעמים או בג' פעמים. [↑](#footnote-ref-3)
3. והנתיב חיים שם עמד ע"ד המג"א מהא דתלינן לקמן בסוגיין לדין אכלה תלתא פירי בחד יומא בפלוגתא דר"מ ור' יהודה בקירב נגיחותיו, אף דהכא ליכא לה"ט דתונבא נקט, והחת"ס לקמן בסוגיין כתב דאה"נ דל"ד פריך לר"מ, דאף ר' יהודה מודה בזה, - אך למש"נ י"ל דבכל חזקה דענינה בתורת ראי', הרי דכל שקירב י"ל דביום זה יש סיבה אחת הגורמת לכך, ואי"ז מועיל להחזיק. [↑](#footnote-ref-4)
4. ועיי"ש שכתב דזהו כדעת רבי דבתרי זימני הוי חזקה, וכתב לפ"ז דלא אמרינן בזה דאביי ורבא הלכה כרבא, כיון דאין עיקר מחלוקת זה שלהם. [↑](#footnote-ref-5)
5. ואך דבדבריו מבו' די"ל, דאף דבעלמא קי"ל כרשב"ג דבתלת זימני הוי חזקה, מ"מ בהעדאה גזה"כ הוא דסגי בתרי זימני, וע"כ לענין חזרה מודה רבא דל"ה חזרה אלא בתלת זימני. [↑](#footnote-ref-6)
6. עיי"ש שדן לפרש לדעת רש"י דרבא התם הוא כרבי דבתרי זימני הוי חזקה, אך יתכן דלפ"מ דדחי לה דרבא אזיל כרשב"ג, בע"כ לפרש דינא דרבא בע"א. [↑](#footnote-ref-7)
7. ולמש"כ המאירי ודעימי' בדעת רש"י דטעמא דרבא הוא משום דנעשה מועד בב' נגיחות, לא תיקשי ממה שאמרו הכא דבג' נגיחות נעשה מועד, שהרי המאירי כתב דד"ז תליא בפלוגתא דרבי ורשב"ג, וי"ל דהולכי אושא ס"ל כרשב"ג, ובלא"ה צ"ל כן לדעת כמה מקמאי בב"ק כ"ג ב' דלרבי נעשה מועד בב' נגיחות, - וארוחנא דלפ"ז לא תיקשי ע"ד רש"י ממה שאמרו הכא דעד נגיחה רביעית לא מיחייב, דלהולכי אושא דס"ל כרשב"ג דאינו נעשה מועד אלא בג' נגיחות, באמת אינו חייב אלא בנגיחה רביעית, ורבא דס"ל דבנגיחה שלישית משלם נ"ש, הוא משום דנעשה מועד בב' נגיחות וכרבי. [↑](#footnote-ref-8)
8. וי"ל בזה, דאף דע"י שנגח ג' נגיחות הוברר לנו שהי' נגחן מתחילה, מ"מ אינו חייב נ"ש, שהרי אף מי שהוברר לנו בדרך אחרת שהוא נגחן אין דינו כמועד אא"כ נגח ג' פעמים, וע"כ ה"נ בזה אף דע"י ג' נגיחות הוברר לנו שהי' נגחן, מ"מ כיון דבשעה שנגח הנגיחות הראשונות עדיין לא היו ג' נגיחות המחזיקות אותו במועד, אינו חייב נ"ש. [↑](#footnote-ref-9)
9. ואזיל רש"י לטעמי' בב"ק כ"ד א' דס"ל דלמ"ד דיעודי תורא חייב נ"ש אף אם לא העידו בו קודם דנגח, והתוס' שם נחלקו ע"ז, והאריך בזה הנחל"ד שם, ואכמ"ל. [↑](#footnote-ref-10)
10. ויש להוסיף, דהתוס' תלמיד ר"ת בב"ק כ"ג ב' הק' דמ"ט שור המועד אינו חייב נ"ש על נגיחה שלישית, אף דנעשה מועד בנגיחה זו, וכתב לישב, ז"ל, גבי שור לאחר שנעשה מועד יש לו להזהר ולשמור שורו שלא יגח מכאן ואילך, דכ"ז שלא העידו ששורו נגחן שנגח ג' פעמים אינו חייב נ"ש דכתיב ואם שור נגח הוא מתמול וגו', הלכך א"א לו להיות חייב בשלישית נ"ש דאכתי לא הועד בבעליו ששור נגח הוא מתמול שלשום, עכ"ל, ומבו' בדבריו דגם בלא ה"ט דאינו חייב בלא שהעידו בו, ל"ה לנו לחייבו אלא על נגיחה שלישית ולא על הנגיחות הראשונות. [↑](#footnote-ref-11)
11. ועיי"ש מש"כ לדון לפ"ז מ"ט בהועד בבית השואל אין השואל חייב ע"ז אף דהוא חייב באונסין, והדברים צ"ע, דלכאו' אין מקום כלל לחייבו ע"ז, דהו"ל היזק שאינו ניכר, ומצי למימר הרי שלך לפניך, וכמבו' כן בסוגיית הגמ' בב"ק מ"ה א', ואכמ"ל. [↑](#footnote-ref-12)
12. ועוד, דכיון דלא תלינן דבאו ג' מעשים מחמת ג' סיבות שונות, הרי דגם לומר דב' הפעמים הראשונות הי' מקרה ובפעם השלישית הוי טבעו כן, הוא ג"כ ג' סיבות שונות, ואין לומר דלתלות בטבע הוא דבר הרגיל טפי, וע"כ מסתבר טפי לתלות שהפעם השלישית באה מחמת דטבעו כן, שהרי בדברים שאינם מצויים, (כקטלנית וכאשה שאינה בת בנים) מצוי טפי שיהא זה מקרה משיהא זה מחמת טבעה. [↑](#footnote-ref-13)
13. ואמנם י"ל בזה בפשיטות, דהרי כל הך דינא דאביי דאינו חייב אלא כשנגח נגיחה רביעית ביום רביעי, הוא רק לדעת ר' יהודה דאינו נעשה מועד אלא בג' ימים, אך לדעת ר"מ דנעשה מועד ביום אחד, לא שייך הך דינא כלל, ולפ"ז י"ל דהולכי אושא ס"ל כר"מ דאף קירב נגיחותיו חייב, וכמו שאמרו בסוגיין דמאן הולכי אושא ר' ישמעאל, ולדעת כמה מקמאי גם הא דמהני חזקה בג' אכילות בשנה אחת הוא רק לר"מ דקירב נגיחותיו חייב, ולדידי' נעשה מועד בג' פעמים, והא דאינו משלם נ"ש אלא בנגיחה רביעית הוא משום דאידך כי לא נגח מאי לשלם. [↑](#footnote-ref-14)
14. ועד"ז הוא במש"כ בפירש"י בנדה י"א א' בקפצה וראתה וכו' דהורגלה לראיית קפיצה, דודאי דכ"ז הוא משום דמחזקינן שבאו ג' הראיות מחמת הקפיצה, ועי"ז הורגלה ל"ראיית קפיצה", אך אם לא באו ג' הראיות מחמת הקפיצה, לא תתרגל עי"ז לראיית קפיצה. [↑](#footnote-ref-15)
15. גם יש להביא משל לזה מדבר המצוי, דאף דמי שקם כמה פעמים משנתו בשעה מסוימת, הורגל בכך, מ"מ אם בכל יום קם משנתו בשעה זו מטעמים שונים, לא יועיל זה להרגיל אותו לקום בכל יום בשעה זו, וכיו"ב הוא בכל דבר שאדם מרגיל את עצמו, דאם עושה כן כמה פעמים מחמת מקרים שונים לא יורגל בכך, וה"נ הכא דכוותה. [↑](#footnote-ref-16)
16. והא דבדין חזקה במתו אחיו מחמת מילה וכו' ל"ב לזה וסגי במה שהוחזק ע"י ג' פעמים דבאו המקרים מחמת גורם אחד, נראה די"ל בתרי גווני, חדא, דבהני מילי אם ה"ז גורם בע"כ דהוא קבוע, דלא שייך בזה שינוי כלל, וכאשר כן נראה ממה שאמרו ביבמות ס"ה א' דאם נשאת לרביעי וילדה לו בנים, אמרינן דמעיקרא היתה ראוי' לילד, ועוד, דבהני מילי אף לא נתברר לנו שהוא גורם קבוע יש לחוש לכך, וזה ניחא טפי בקטלנית ובמתו אחיו מחמת מילה, דאף דיתכן דאי"ז גורם קבוע, מ"מ יש לחוש לכך משום סכנת נפשות. [↑](#footnote-ref-17)
17. ושמא יש מקום לדחוק בדבריו, דמש"כ דדין חזקת ג' פעמים הוא מדין חזקה דמעיקרא, לאו היינו דזהו עיקר כח חזקת ג' פעמים, אלא היינו דאף דחזקת ג' פעמים הויא ראי' דכ"ה טבעם, מ"מ הא דמהניא החזקה על הזמן דאח"כ, הוא רק מדין חזקה, דבלא דין חזקה שמא נשתנה טבעם, אך אי"ז מתישב היטב בדבריו. [↑](#footnote-ref-18)
18. ויש להוסיף מש"כ הש"ש ש"ו פ"י, במש"כ הרמב"ם דהאיסור עצמו בע"א יוחזק ואם אכלו לוקה, דהיינו כשהוחזק כן ל' יום, והרי דאף דהתם ליכא תוספת בירור כלל במה שהוחזק ל' יום, מ"מ יש בזה לדינא דהוחזק ל' יום, דיסוד הך דינא הוא דכל שהוחזק הדבר לפנינו ל' יום, ה"ז מועיל להחזיק שהוא כן, ויש לנו לילך אחר המוחזק לנו, והא דבעינן ל' יום, הוא משום דזהו שיעור הזמן להחזיק הדבר לפנינו. [↑](#footnote-ref-19)
19. ואף דדעת המהר"ם גופי' דחזקת ג' פעמים דשור המועד הוא משום שהורגל ליגח, וכמש"נ לעיל, מ"מ דין חזקת ג' פעמים במוסר, הוא משום דעי"ז הוחזק לפנינו כמוסר, ואזלינן בתר המוחזק לנו, ודמי לדין חזקת ג' פעמים במתו אחיו מחמת מילה ובקטלנית, (ולמש"נ לעיל גם בשור המועד תחילת דין חזקת ג' פעמים הוא משום דעי"ז הוא מוחזק לפנינו כנגחן). [↑](#footnote-ref-20)
20. ושמא י"ל דהוא ממה שאמרו דמה שור המועד כיון שנגח ג' נגיחות נפק לי' "מחזקת תם" וקם לי' "בחזקת מועד", ומשמע דהא דמהני ג' פעמים הוא משום דה"ז מועיל להחזיקו בחזקת מועד, - אך בדברי היחוסי תנו"א משמע שהוכיח כן מהדין שנתפרש בסוגיין, ולא מלישנא בעלמא. [↑](#footnote-ref-21)
21. וי"ל דזהו גם מש"כ הרמב"ן וש"ר בסוגיין דהא דמהני חזקת ג' שנים, הוא משום דעי"ז הוי הקרקע בחזקתו והמר"ק הוא מוציא מחבירו ועליו הראי', שהרי אין בכח חזקת ג' פעמים לברר שהוא כן, ול"מ אלא להחזיק הדבר בחזקת שהוא כן ואזלינן בתר המוחזק לנו, ולענין ממון הא דאזלינן בתר המוחזק לנו הוא מדינא דהמע"ה, וכמבו' כן בל' הברייתא בב"מ ו' א', ובפי' רשב"ם לקמן ל"ד א', ואכמ"ל. [↑](#footnote-ref-22)
22. ובזה יש לפרש מה שדנו הראשונים ביבמות ס"ה א' ללמוד מהא דשור המועד אינו משלם נ"ש על הנגיחה שנעשה בה מועד, דה"נ בנשאת לשני ולא היו לה בנים אינה מפסדת כתובתה אף לדעת רבי, עיי"ש בחי' הרמב"ן והרשב"א ובפסקי רי"ד, - ולכאו' הוא מתפרש ע"ד הנ"ל, די"ל דהחזקה היא רק אחר הנגיחה, ובשעת הנגיחה עדיין אינו מוחזק לנו כמועד, וזהו שכתב הרשב"א בב"ק די"ל דהעדאתו וחיובו באין כאחד, - אך לא ברירא לי הך מילתא, והרמב"ן בתו"ד הזכיר דהוא משום דבהיתר נשאה, וגם צ"ע במש"כ הראשונים שם בהא דבעי נשאת לשלישי ולא היו לה בנים עיי"ש, וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-23)
23. וכ"ה למש"כ המאירי בב"ק כ"ג ב', דהא דל"מ ג' נגיחות ביום אחד, הוא משום דזה שהתמיד כן ביום אחד סיבה היא שאירעה לו, ועד"ז כתב המג"א בסימן קי"ד סקי"ג, ונת' לעיל סק"ז. [↑](#footnote-ref-24)
24. וגדולה מזו שמעתי ללמוד מד' הירושלמי בב"ק שם, דאמרינן התם דאם יצא ביום הראשון ונגח בשני לא יצא בשלישי יצא ונגח, תליא בפלוגתא דאמוראי בנדה שבדקה עצמה ביום ראשון ומצא טמא בשני לא בדקה בשלישי בדקה ומצאה טמא, דלמ"ד דהויא זבה ודאי, ה"נ הכא הוי השור מועד, וצע"ג דמה ענין זל"ז, הרי הא דהתם הויא זבה ודאי הוא משום דתלינן דגם ביום השני אם היתה בודקת היתה מוצאת טמא, אך הכא הרי כל עיקר הא דמחזקינן לי' כמועד הוא מכח שנגח ג' נגיחות, וכל שלא ראינו לפנינו אלא ב' נגיחות, מהיכ"ת נימא שהי' נוגח גם ביום השני ונעשה מועד, הרי אדרבה כיון דאינו בחזקת מועד, יש לנו לתלות שלא הי' נוגח ביום השני, וגם אם יתכן שהי' נוגח ביום השני, מ"מ כיון שלא ראינו נגיחה לפנינו אין לנו דבר המחזיקו כנגחן, - ובע"כ מזה דלדעת ר' יהודה עיקר הא דמחזקינן לי' כנגחן, אי"ז כלל מכח ג' נגיחות, אלא מכח דהוחזק לנו ג' ימים כנגחן, ובזה י"ל דכל שנגח ביום הראשון וביום השלישי, מחזקינן לי' גם ביום השני כנגחן, וחשיב דהוחזק נגחן לפנינו ג' ימים, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-25)
25. אך העיר הבה"ח אברהם ביסקר נ"י דל"ד ממש להתם, דהכא הרי ביום הראשון והשני לא החזקנו את השור כלל כנגחן, ואפ"ה כיון שראינו את השור נוגח ג' ימים ה"ז מועיל להחזיקו בנגחן, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-26)
26. וי"ל דלדעת אביי אם אחר שנגח ביום השלישי ראה שור אחר ולא נגח, אינו נעשה מועד, דכיון דההעדאה היא ע"י שהוחזק נגחן לפנינו ג' ימים, הרי דכל שקודם גמר היום השלישי ראה שור ולא נגח לא הוחזק נגחן ביום השלישי, ואינו נעשה מועד. [↑](#footnote-ref-27)