31. בדין תורת כלי ואבן על פי החבית
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / מוקצה / הרב מאיר קאופמן / שיעורים

פ' בחוקתי

בס"ד

**בדין דאבן על פי החבית ובדין תורת כלי**

**א]בהא דאבן על פי חבית הוי תורת כלי ובגדר דין תורת כלי**

**ב]סתירת דברי הר"ן ותוס' וישוב החזו"א**

**ג]יוכיח שנידון סוגין נ. מצד היחוד של הגברא**

**ד]ישוב שיטת ר"ת שצריך קשר לנ"ל**

**ה]בביאור דברי הרמב"ן בישוב הקושיא באבן על פי החבית**

**ו]האם לרמב"ן למדום נותן תורת כלי**

**ז]בדברי תוס' שהקשו סתירה משמואל לשמואל**

**ח]בישוב שיטת רש"י שלענין מחזי כבונה לא עוזר תורת כליש**

**בהא דאבן על פי חבית הוי תורת כלי ובגדר דין תורת כלי**

א]גרסינן שבת קכ"ו.: כל כיסויי הכלים שיש להם בית אחיזה ניטלים בשבת ואמר רבי יהודה בר שילא אמר רב אסי אמר ר' יוחנן והוא שיש תורת כלי עליו דהינו שיש תנאי שיחוד של מוקצה שיהיה על זה תורת כלי והגמ' דנה האם רשב"ג ס"ל כך ומסיקה דמהא דהתיר חריות שיחדם לישיבה חזינן דס"ל דלא צריך תורת כלי עכת"ד הגמ' והקשו הראשונים דהגמ' לעיל אומרת אמר רב אסי אמר ר' יוחנן שאבן שכיסה בה החבית אינה מוקצה חזינן דלא בעינן תורת כלי ונאמרו בזה כמה ביאורים וכדלקמן דעת ר"ת בספר הישר שלא גורסים אמר ר"א אמר ר' יוחנן אלא שכאן זה ר' אסי עצמו והא באמת ס"ל שלא צריך תורת כלי וזה לשיטתו שנקט לענין חריות שמועיל ישב וכ"ש חשב וא"כ לא צריך תורת כלי וכמבואר בגמ' שדייקה מזה שלא צריך תורת כלי ובאמת למאי דקי"ל שצריך תורת כלי בהכרח כר' אמי שלא מועיל באבן על פי החבית ובתוס' בסוגין ביארו שכל דבר לפי ענינו דהינו שתורת כלי פירושו שעשו בו את ההכנה הנצרכת להעמדתו לשימוש ובאבן על פי החבית שהדרך לכסות באבן בצורה זו חשיב שיש לזה תורת כלי ועל דרך זה מבואר בבעל המאור ובר"ן

אמנם הרמב"ן פליג וכתב שזה וודאי שכה"ג לא חשיב תורת כלי דהכונה שצריך שיהיה לזה תואר כלי וכאן אין לזה שום תואר כלי ובפשוטו מבואר דנחלקו כאן הראשונים בגדר הדין דתורת כלי דדעת הרמב"ן שצריך שיהיה לו צורת כלי ולכן גם אם כאן זו ההכנה הנצרכת למה שרוצה אבל כיון שלדבר אין תואר כלי זה לא מועיל וזה על דרך רש"י שיש תנאי שזה יעמוד לשימוש חוץ משימושי כיסוי שזה שימוש לא חשוב שלא נותן לזה תואר כלי אמנם דעת שאר הראשונים שיסוד הדין תורת כלי הוא שהאדם צריך לתקנו לשימוש כמו שהדרך להשתמש בו ולכן כל שהוא לא מחוסר דבר אלא כך הוא דרך שימוש אין כאן שום חסרון

והנה יש להסתפק לדעת הני ראשונים האם יסודו גם מצד עצם החפצא על דרך הרמב"ן דהינו שהדבר לא יכול לקבל שם כלי אלא אם הוא מתוקן לשימוש אלא שדעת הרמב"ן שצריך שיהיה לזה תואר כלי ולדעת תוס' צריך שיהיה מתוקן לשימושו אמנם היה מקום לומר לדעת תוס' שזה לא חיסרון שלא יכול לחול בחפצא שם כלי אם הוא לא מוכן למה שהוא נצרך אלא שחסר ביחוד מצד הגברא שכל שהאדם לא עשה את הפעולה מצידו להעמיד הדבר על מתכונתו אין כאן יחוד מספיק לתת לדבר שם כלי

ונפק"מ בזה למה דמבואר בגמ' לעיל נ. דבבית האבן ובבית המשתה אפשר לסמוך על חשב לבד ועיין ריטב"א שביאר שכאן שלא יכול לעשות יותר מזה לא חסר במחשבתו וממילא לא צריך מעשה ויש לעין האם זה סברא גם לגבי הדין תורת כלי ובפשוטו לדעת הרמב"ן וודאי שזה לא יעזור דכאן החסרון בעצם החלות שם כלי שכל שהוא לא נראה כעומד לשימוש לא יכול לחול עליו שם כלי משא"כ לדעת תוס' אם נימא שכל הדין תורת כלי מצד עשית האדם א"כ כאן שלא יכול יותר מזה יתכן שלא צריך

וכן יתכן נפק"מ בדבר שלא יכול לחול עליו שם כלי ורק הנידון שיחול עליו הכנה דאם החסרון של תורת כלי מצד החפצא א"כ כאן שבין כה זה לא דבר שיהיה עליו שם כלי א"כ לא צריך תנאי זה אבל אם הנידון שחסר מצד ההכנה של הבן אדם א"כ זה סברא גם בדבר שלא יחול עליו שם כלי

**סתירת דברי הר"ן ותוס' וישוב החזו"א**

ב]והנה הר"ן הוכיח דבר זה דעצם השימוש חשיב שיש בו התנאי דתורת כלי דהגמ' לעיל נ. אומרת לענין חריות שעוזר ישב עליהן מבעוד יום וצ"ע הרי אין לזה תורת כלי ור"ת הנ"ל באמת כתב שזה רב אסי לשיטתו שלא צריך תורת כלי אמנם לשאר הראשונים קשה והוכיח מזה הר"ן שבהשתמשות בדבר חשיב תורת כלי ובזה א"ש שגם באבן על פי החבית יש בזה תורת כלי והנה בפשוטו בחשב באמת אין על זה תורת כלי דהרי הר"ן נקט שעצם המציאות של חריות זה לא דבר שיש עליו תורת כלי ורק מצד ישיבתו וא"כ בחשב שאין את ישיבתו באמת אין על זה תורת כלי וכן בפשוטו מבואר בגמ' שהגמ' מוכיחה מרשב"ג של חריות שס"ל שמועיל חשב שלא צריך תורת כלי

והנה הגמ' לעיל מביאה מחלוקת ת"ק ורשב"ג האם בחריות צריך קשר או חשב והגמ' אחרי זה מביאה את רב אסי שס"ל שאפילו ישב עוזר ודנו הראשונים האם חשב עדיף מישב או שישב עדיף והנה הגמ' שם מביאה ראיה מבריתא שפקורין של צמר אם צבען בשמן או יצא בהם מבעוד יום הוא יכול לצאת בהם בשבת מבואר שיציאה בהן מבעוד יום מפקיע שם מוקצה והקשו הראשונים למה צריך צבען בשמן הרי כל שהוא צבע בשמן ממילא יש כאן מחשבה וכתב הרמב"ן שמזה מוכח שבאמת ישב עדיף מחשב ולכן מצד מחשבה לבד זה לא היה עוזר ורק מצד הצביעה בשמן שזה מעשה אלים [וכוונת הגמ' אפילו שלא קשר ושלא חשב אם הישיבה] אמנם כל הראשונים ביארו שחשב עדיף כלשון הגמ' ומה שיש מעלה בצבען בשמן בתוס' ביארו שהמחשבה היתה על ערב שבת שמדין חשב זה לא מועיל אמנם הרא"ש חולק שכה"ג זה מועיל גם בתור חשב [ויתכן כונתו אפילו מחשבה מפורשת רק לזמן ויתכן שכה"ג וודאי לא יחול שם כלי על אחרי הזמן רק שכה"ג גם ישב יביב אסור ולכן לא רצה להעמיד כך] ועיין ב"י שדיק מדעת הרמב"ם שיש כאן נידון לגבי יציאה לרה"ר ולגבי זה לא מועיל חשב והרשב"א הביא בשם רבינו יונה שכאן שזה לא מוכחא מילתא זה אסור מצד הוצאה והמ"א והגר"א נקטו שזה רק סברא לגבי הוצאה אמנם הב"י והא"ר ביארו שזה גם סברא לגבי מוקצה וכן מוכרח בשו"ת הרשב"א ח"ה סימן תרכ"ה ע"ש

והנה הר"ן שם חלק על הרמב"ן ונקט שוודאי שאם ישב כל שכן חשב וכתב להוכיח דלא כהרמב"ן דהגמ' מ"ד. דנה שמטה שהניח עליה מעות זה וודאי שלא נהיית מוקצה אמנם ביחדה למעות לגמ' יש צד שחל על זה תורת מוקצה חזינן שחשב עדיף מישב אמנם כתב לדחות ששם זה מחשבה לעולם משא"כ כאן והנה בפשוטו הר"ן סותר משנתו דהרי בסוגין נקט שישב עושה תורת כלי ובפשוטו בישב אין תורת כלי וא"כ וודאי שישב עדיף ובדף נ. נקט שחשב עדיף מישב

וכן קשה בדברי התוס' קכ"ה: ד"ה ואזדו שכתבו דישב דחריות זה עדיף מאבנים וחשיב תורת כלי והקשה המהרש"א א"כ איך הגמ' מוכיחה מרשב"ג שלא צריך תורת כלי מחריות הרי כתבו התוס' שכאן זה עדיף וכתב כנ"ל שרק בישב זה עדיף אבל לא בחשב וקשה כנ"ל שא"כ יוצא שבחריות מועיל רק ישב ולא חשב ובתוס' לעיל מבואר לגבי פיקורין דחשב עדיף מישב

ועיין חזו"א מ"ב ו' שכתב שבסוגיא נ. מדובר שלא חסר מצד תורת כלי ובסוגיא קכ"ו.מדובר שלא היה תורת כלי וכה"ג ישב עדיף ובביאור כוונתו דהנה בעיקר הדין שצריך קשר או ישב וכן הדין שצריך תורת כלי יש לבארו בשני אופנים אפשר לבאר שהכל זה מצד היחוד של הגברא שכדי שיחשב דבר אלים שיוכל להחיל תורת כלי דאיכא מ"ד שמועיל מחשבה ואיכא מ"ד שצריך מעשה ישיבה ואיכא מ"ד שצריך דוקא מעשה קשירה וכן את הדין תורת כלי יתכן לבאר שזה סברא שעד כמה שאין לזה תורת כלי חסר מצד היחוד של הגברא אמנם אפשר לבאר שאין כאן חיסרון מצד היחוד של הגברא אלא יסודו בחלות כלי שצריך לחול על החפץ דמצד זה איכא מ"ד שצריך מעשה ישיבה שרק עד כמה שזה משמש ככלי יכול לחול עליו שם כלי וכן קשר דהינו שצריך שיעשה מעשה יותר גדול שמראה בו שהוא כלי וכן את הדין תורת כלי יסודו בחלות שם כלי שלא יחול על זה חלות שם כלי אלא אם יש לו תורת כלי דהינו לרמב"ן תואר כלי ולראשונים אחרים שיהיה ראוי לשימושו

אמנם בפשוטו יש כאן באמת שני סוגיות נפרדות דהסוגיא דף נ. מדברת מצד היחוד של הגברא ובזה איכא מ"ד דצריך קשר ואיכא מ"ד שמספיק חשב או ישב אמנם הסוגיא קכ"ו. שדנה שצריך תורת כלי זה סברא מצד עצם החפצא שאפילו שמצד היחוד של הגברא יש כאן וודאי יחוד מספיק לקבוע השם של הדבר אבל יש כאן עוד הלכה שלא יכול לחול על כלי שם כלי אלא א"כ יש לו תורת כלי ולפ"ז מה שכתבו הראשונים שחשב עדיף מישב הכונה שמצד היחוד של הגברא וודאי שחשב עדיף מישב וכאן לא יעזור מה שיש בזה תורת כלי דזה רק סברא מצד החפצא אבל אין זה ענין ליחוד של הגברא משא"כ הסוגיא לקמן שמדברת מצד החפצא בזה וודאי יתכן שישב עדיף מחשב דבישב יש כאן מציאות של כלי משא"כ בחשב שלא מתקיים תנאי זה ולפ"ז כונת הר"ן דבמקום שלא יהיה חסרון מצד התורת כלי כגון בפיקורין ששם יש לזה תורת כלי כה"ג חשב עדיף או אם לא נסבור שיש תנאי של תורת כלי חשב עדיף

[אמנם דבר זה דוחק בלשון הר"ן שמשמעות דבריו שלמעשה בחריות גם יעזור לדינא חשב אמנם יתכן שלדינא לא ס"ל כסוגיא דלקמן וגם חשב עוזר דשם חשיב תורת כלי דהרי הוא בעצם כלי כמבואר במ"מ רק שהיה כאן מחשבה לשריפה ולפ"ז כל מה שהוקשה לר"ן עדיין דבישב שאין שום מחשבה לשנות בזה חסר בתורת כלי ובזה הוכיח שישב חשיב תורת כלי]

והנה לפ"ז מוכרח שגם לר"ן שמועיל ישב לתת תורת כלי וכתבנו לעיל סק"א לדון האם לדבריו זה רק צורה מצד היחוד של הגברא אמנם לנ"ל בהכרח שזה כן דין מצד עצם החפצא ולכן אין זה ענין לסוגין דעד כמה דנימא שזה נידון מצד הגברא א"כ יש כאן סתירה האם במעשה ישיבה יש עדיפות בצורת היחוד

**יוכיח שנידון סוגין נ. מצד היחוד של הגברא**

ג]והנה נראה להוכיח דבר זה מכמה דוכתי דנידון הסוגיא נ. דצריך ישב או קשר זה לא מצד שיש כאן תנאי מצד עצם החפצא אלא שזה סברא בצורת היחוד של הדבר ועשיתו לכלי

א.הגמ' אומרת שר' חנניא בן עקיבא הקיל בבית המשתה או בית האבל שמספיק מחשבה והנה בפשוטו הביאור שזה קולא במקום טירדא ובהגהות אשר"י הוסיף שזה דוקא במקום מצוה דהינו שבמקום מצוה והוא טרוד הקילו אמנם עיין ריטב"א ושיטה לר"ן שביארו שזה סברא שכל מה שצריך קשר כי עד כמה שיכול לעשות מעשה והוא לא עשה חישנן שיחזור בו דהינו שאין זה יחוד מושלם משא"כ כאן שלא יכול מספיק מחשבה דאין גריעותא זו ולכאורא כל זה שייך רק אם הסיבה שצריך קשר כדי שהיחוד מצד הגברא יהיה יותר אלים אבל הסיבה מצד החפצא שלא יכול לחול עליו תורת כלי עד שיהיה בו מעשה א"כ מה זה שמנה האם האדם טרוד או לא ובאמת מסתבר שלענין תורת כלי לא יעזור הסברא שהוא טרוד

ב. הגמ' דנה שהדין של יחוד עפר תלוי במחלוקת תנאים האם צריך קשר או חשב והנה מבואר בגמ' ביצה ח. דאפר כירה מוכן לוודאי ואינו מוכן לספק ובפשוטו הביאור שלא חל על זה תורת כלי אלא שנתחדש כאן שגם כה"ג כיון שהכינו לשימוש מסוים מותר לטלטלו לשימוש זה וצ"ע א"כ מה הגמ' מדמה דבר זה לסוגין הרי כאן שרוצים שיחול על זה שם כלי בזה צריך קשר או ישב אבל שם שרק צריך להכינו א"כ אין סיבה שיצטרכו קשר ובהכרח שנידון סוגין שצריך קשר לא מצד החפצא אלא רק מצד היחוד של הגברא וממילא זה סברא לגם לגבי דין הכנה שוודאי שאין הגדר סתם שהוא מצידו הכין דבר זה אלא שחל בחפצא תורת מוכן אמנם כל זה שייך אם נידון סוגין בחלק הנצרך מצד הגברא ולא מצד החפצא ודו"ק בזה

והנה הרשב"א דן האם באבן מועיל יחוד והוכיח מהא דמבואר בגמ' ששיך ליחד עפר וצ"ע הרי מבואר בגמ' ביצה ח. דאפר כירה מוכן לוודאי ואין מוכן לספק וא"כ באמת שם לא חל על זה תורת כלי ורק שחשיב דבר המוכן ולכן שייך גם בעפר אבל כאן דבפשוטו משמע ברשב"א שדן שיחול תורת כלי וגם לצורך מקומו יכלו להזיזו א"כ יתכן שבאמת יש חיסרון שלא יכול לחול על זה שם כלי ולכאורא מוכרח מזה שזה היה פשיטא ליה לרשב"א שיכול לחול על אבן תורת כלי וזה לא דומה לעפר רק היה לו צד שכאן בצורת הדבר איך יחול על זה שם כלי לא יעזור על ידי חשב אלא צריך קשר וזה הוכיח מסוגין שגם בכזה דבר מצד העשיה של הבן אדם זה מספיק ודו"ק

והנה הגמ' אומרת שבמקום שלא שייך מעשה כמו בעפר לא צריך מעשה ועיין שיטה לר"ן שביאר על דרך הריטב"א הנ"ל ולכאורא עד כמה שיהיה חסרון של תורת כלי זה לא יעזור וכנ"ל דהרי הדין תורת כלי זה חיסרון מצד החפצא ולא מצד העשיה של הגברא אמנם הר"ן הרי דן דבאבן מועיל יחוד לזמן לפצח אגוזים וצ"ע הרי אין לזה תורת כלי ובפשוטו צ"ל שכיון שאי אפשר לא צריך וכסברת הגמ' וכן ביאר בחזו"א ולכאורא לסברת הריטב"א זה לא שייך וצ"ע בזה

ג.עוד יש להוכיח דעיין בחידושי הר"ן שהקשה על הרמב"ן שישב עדיף דהרי לגבי מטה שיחדה למעות מבואר שהנחה ודאי לא אוסרת המטה וביחוד הגמ' דנה בתחילה שזה יאסור וכתב דאולי שם שזה יחוד לעולם זה עדיף [אמנם הרמב"ן העמיד סוגין גם ביחוד לעולם וצ"ע] והנה שם וודאי שאין דין של תורת כלי דהרי זה כלי גמור אלא רק שיך לדון מצד הגברא איזה מעשה צריך לעשות כדי ליחד הכלי לשימוש מסוים הרי מבואר מדברי הר"ן שנקט שנידון סוגין מצד היחוד של הגברא וז"ב

והנה יש לעיין בדעת הרמב"ן האם באמת מה שכתב שישב עדיף זה מצד עצם היחוד ולפ"ז בישב באמת יש שני מעלות א. מצד עצם היחוד שזה סוגיתינו ב. מצד התנאי שצריך תואר כלי או שבאמת גם הרמב"ן מודה שמצד עצם היחוד חשב עדיף רק כיון שיש תנאי של תואר כלי לכן צריך דוקא ישב והנה הבאינו דהר"ן הקשה ממטה שיחדה למעות והנה שם לא שייך הנידון של תורת כלי דהרי זה כלי גמור וכל הנידון מצד שיש כאן יחוד למטרה מסוימת וחזינן דנקט דנידון הרמב"ן מצד עצם היחוד

והנה הגמ' מוכיחה שיש תנא שס"ל שצריך קשר דפעם אחת ר' חנינה בן עקיבא היה צריך מקום לתלמידים ואמר להם צאו וחשבו שנישב עליהם למחר ומה שהקל כי זה היה בית האבל ובית המשתה ומבואר שללא זה לא היה סומך על המחשבה והגמ' מדיקת שצריך קשר והנה הקשה הקרבן נתנאל הניחא לכל הראשונים שישב זה פחות מחשב א"כ כוונת הגמ' שאם לא ס"ל שחשב עוזר כ"ש ישב ובהכרח שס"ל קשר אבל אם כרמב"ן שישב עדיף מקשר א"כ צ"ע מה ראית הגמ' שס"ל קש אולי הוא ס"ל ישב ועיין חזו"א שכתב לישב דהבינה הגמ' שאם ישב היה מועיל היה אומר להם לשבת דלזה לא היו טרודים ובשפת אמת כתב על פי דברי הריטב"א שהמעלה של בית האבל שעד כמה שאי אפשר לעשות מעשה כי הוא טרוד אין כאן חיסרון שמראה שהמחשבה לא רצינית ולפ"ז כתב שכל זה שיך לענין חשב אבל לענין ישב זה לא שיך ולכאורא כוונתו דס"ל דמה שצריך חשב יותר מחשב דעל ידי זה החפצא עצמו משמש כמעשה כלי ולא שזה רק מצד הגברא ולכאורא זה כעין הדין של תורת כלי

אמנם כל זה אם באמת כוונת הרמב"ן שכאן בסוגין צריך ישב רק מצד תורת כלי אבל אם סוגין מצד הדין יחוד שבזה א"כ גם כאן צריך להיות מעלה של ישב יותר מחשב וא"כ אפילו שמוכח שס"ל שלא צריך תורת כלי אבל אין מקור שלא ס"ל מצד היחוד שצריך חשב והנה המעין ברמב"ן דמפורש בדבריו בסוגין שלא דן מצד הדין תורת כלי אלא מצד עצם היחוד וכן משמע במלחמות שהקשה על הבעל המאור שישב עוזר לתורת כלי כתב שבישב יש הכנה של הדבר וגם עשיה של תורת כלי וכן כשביאר דין חריות כתב שבישיבה יש הכנה וגם נתינת תורת כלי ומשמע להדיא שזה שני נידונים

**ישוב שיטת ר"ת שצריך קשר לנ"ל**

ד]והנה מבואר מדברי ר"ת בספר הישר שנקט שצריך קשר כיון שצריך תורת כלי ובפשוטו מבואר מדבריו שהכל זה אותה סוגיא דהינו שמה שצריך קשר זה מצד הדין של תורת כלי ובפשוטו זה דלא כנ"ל אמנם ע"ש בלשונו שמשמע שביאר תורת כלי שאין הכוונה שצריך מעשה יותר אלים אלא שזה סברא מצד החפצא שלא יכול לחול שם כלי אם לא שיש לזה תואר כלי ולפ"ז בהכרח שזה גם נידון סוגין בדף נ. וזה לכאורא לא יתכן שהרי הגמ' מדמה לעפר ששם הרי לא חל על זה שם כלי כמבואר בגמ' שמוכן לוודאי ואין מוכן לספק אמנם יש מקום לומר שזה וודאי סוגין בדף נ. ס"ל שלא צריך תורת כלי והנידון מצד הלכות מעשה אלא שלר"י שצריך תורת כלי כתב ר"ת שלא מסתבר שהוא דלא כמאן לכן ביאר שהוא למד שהטעם שצריך קשר לא מצד הלכות מעשה אלא מצד תורת כלי ולפ"ז אדרבא מצד הלכות מעשה חזינן ממ"ד ישב וקשר שזה מספיק אלא שמצד סיבה אחרת צריך קשר שיהיה לזה תורת כלי

והנה הגמ' מוכיחה שמועיל ישב מהמשנה של קש של גבי המיטה ובפשטו לר"ת זה דלא כהילכתא וזה פלא דהרי זה סתם משנה ור"י אמר דהלכה כסתם משנה והגמ' היתה צריכה לשאול דבר זה וגם ר"ת עצמו לא התיחס לקושיא זו ולנ"ל הדבר מיושב שפיר דיתכן לומר ששם באמת יש לזה תורת כלי דעצם זה שזה מונח על המטה ויש על זה כר זה כמו קשור וחשיב תורת כלי וכל מה שהגמ' הוכיחה מזה שישב מועיל זה רק ביחס לסוגיא שם שדנה מצד הלכות מעשה מפה מוכח שאין דין קשר אבל לר"י שהחיסרון מצד תורת כלי אין כאן שום חיסרון [ולפ"ז יש מקום לומר שאולי גם פקורין של צמר יש לזה כבר תורת כלי וכמו שנקט החזו"א וכל מה שהגמ' דנה מצד הלכות מעשה וא"כ גם לר"ת יועיל שם דבזה קי"ל כר"א אמנם כמדומה שר"ת נקט לא כך וצ"ל שלשיטתו אין הכרח לומר שיש שם תורת כלי כיון שהוא נקט שלרב אסי לא צריך תורת כלי כמבואר מאבן שעל פי החבית]

והנה עין רמ"א סימן ש"י ס"ז דהביא ראב"ן דבכיס שהוא חסרון כיס ורוצה לשנותו צריך מעשה ובפשוטו מדובר ביחוד לעולם וצ"ע למה צריך מעשהועיין רעק"א וגר"ז שכיון שזה ירד על ידי מעשה שנשתמש לכן צריך מעשה והנה הוא מחודש מאוד אמנם לכאורא היה מקום לומר דהראב"ן ס"ל כדעת ר"ת שצריך קשר ולכן הצריך כאן מעשה ואדרבא בהגהות מימוני זה מובא בשם רבינו ברוך ובמרדכי מבואר שרבינו ברוך פסק שצריך קשר וצ"ע על הרמ"א שהביאו אמנם לנ"ל א"ש דכל הטעם שצריך קשר רק מצד התורת כלי שבזה אבל כאן שזה תורת כלי גמור ורק רוצה לשנותו מחס"כ לשימוש אחר בזה אדרבא מבואר מדברי רשב"ג שמספיק חשב או אפילו ישב ובהכרח שיש כאן סברא מיוחדת וכמו שביארו האחרונים וא"ש שהעתיקו הרמ"א

[והנה עיין שלטי הגבורים שהוכיח כר"ת שקי"ל שצריך קשר מהא דלגבי מטה שיחדה למעות מבואר שצריך מעשה ולא מועיל יחוד ולנ"ל גם לר"ת כאן שאין נידון של תורת כלי לא יצטרכו מעשה ולכאורא מבואר בדבריו שהדין קשר לר"ת זה מצד הלכות מעשה ולא שיש תנאי של תורת כלי וצ"ע]

**בביאור דברי הרמב"ן בישוב הקושיא באבן על פי החבית**

ה]והנה הבאינו דהרמב"ן נקט דאבן על פי החבית וודאי דאין על זה תורת כלי ולפ"ז הדרא קושיא לדוכתא איך ר"א התיר לטלטל האבן ועיין רמב"ן שכתב לחדש שבאמת ר"א לא התיר לטלטלה אלא לצורך כיסוי אבל לצורך מקומה או לצורך אחר או מחמה לצל וודאי אסור ואין זה דומה לשאר הסוגיות שהנידון שיחול על זה תורת כלי ויהיה מותר לטלטל את זה לכל צורך דהינו שחידש שיש במוקצה שני סוגי הכנות א. שחל על זה תורת כלי ולזה צריך את התנאי דתורת כלי ב. שבאמת לא חל על זה תורת כלי אלא כיון שזה מוכן לשימוש זה יכול לטלטלו לצורך שימוש זה וחידש ר"א שאם עשה מעשה במוקצה מערב שבת להכינו לשימוש זה לצורך שבת חל על זה שם כלי

והנה עיקר יסוד זה מתבאר מהגמ' ביצה ח. דאפר כירה מוכן לוודאי ואין מוכן לספק דהינו שאפילו שלמה שהכינו מותר להשתמש בו אבל לדברים שלא הכינם אסור להשתמש בהם וכן בעפר כמבואר שם ועיין ביצה כ"ח: דשפוד שצלו בו בשר אסור לטלטלו ועיין ב"י ס' תקי"ח שהביא מרבינו ירוחם שמדובר שלקח סתם עץ וזה מעשה עץ בעלמא וזה לא מקבל שם כלי אבל לטלטלו לצורך לצלות בו שלזה הכינו מותר [והאריך בזה החזו"א מ"ג ז'] וכן עיין ביצה ל"ג. דלא ניתנו עצים אלא להסקה דהינו שאפילו שחל על זה הכנה לצורך הסקה אבל לשאר דברים לא חל על זה היתר ודעת רוב הראשונים שזה רק בדבר שהוא לא כלי ובפשוטו שכה"ג לא חל על זה שם כלי וממילא רק חל על זה תורת הכנה למה שזה מוכן ולא יותר אמנם הרמב"ן נקט שם שאין סיבה שלא יחול על זה שם כלי אלא רק זה מצד שיש כאן הקצאה משאר שימושים ונפק"מ שלפ"ז יהיה מותר לטלטלו לצורך מקומו משא"כ אם לא חל על זה שם כלי יהיה אסור לטלטלו לצורך מקומו וכמבואר במ"ב ובחזו"א שם וברא"ה ביצה כ"ט:, וברשב"א שם נקט מהראב"ד שבאמת גם לענין הסקה זה אסור ורק שיש כאן היתר מיוחד לצורך יו"ט ובפשוטו משמע דס"ל דאין כזה מושג וצ"ע דבסוגין הרי ביאר כרמב"ן וצ"ל שרק שם נקט שיש כאן הכנה גמורה ואם חל הכנה אין סיבה שלא יחול שם כלי ובהכרח שלא חל הכנתו כלל וכן צ"ל בדעת הרמב"ן שם שנקט ששם ממ"נ עד כמה שחל הכנה אין סיבה שלא יחול הכנה כלל

[והנה ידוע דעת האחרונים דסכין של מילה מותר לטלטלו רק לצורך המילה ומבואר בט"ז שגם לפני המילה אסור לטלטלו לשום צורך ויש מקום לבאר לנ"ל שדבר שכל שימושו רק למשהו מסוים אפילו שזה היתר אבל זה לא מצוי שכה"ג אין לזה שם כלי ורק שחשיב שזה מוכן לאותו דבר ולכן זה סברא שאיא פשר להשתמש דברים אחרים וכמדומה שכן ביאר בחזו"א]

והנה משמע בדברי הרמב"ן שם שרב אמי פליג על יסוד זה וס"ל שאם זה לא מוכן אין זה מוכן כלל וצ"ע מדגמואות הנ"ל וצ"ל כוונתו דכה"ג דחסר בתורת הכנה שלכן לא חל על זה שם כלי גרע דזה גם לא יחול להחיל תורת הכנה שרק בדבר שמצד ההכנה לא חסר ורק שיש חסרון צדדי שלא חל על זה שם כלי כה"ג חל על זה תורת מוכן משא"כ כאן שלא עשה הכנה הנצרכת

והנה לכאורא קשה א"כ באבנים למה צריך שפשוף ולא מועיל ישיבה וכן בנגר וקנה דהגמ' אומרת שצריך קשור כדי שיהיה על זה תורת כלי הרי לענין שיוכל לסגור מועיל מה שסגר בו בערב שבת וכן נקט החזו"א מ"ב ד' וכתב שזה דוחק אמנם המעין בלשון הרמב"ן יראה שכל דבריו רק אם עשה בו מעשה הכנה שמועיל להשתמש בו בשבת כגון כיסוי אבן שזה מעשה שימוש על שבת או שפשוף אבנים שעשה בהם מעשה שיהיו ראוים לשימוש בשבת אבל סתם מעשה השתמשות בערב שבת לא עוזר עוד מבואר שם בדברי הרמב"ן שגם מעשה תיקון בדבר צריך דוקא שזה נעשה לצורך שבת אבל אם המעשה לא נעשה לצורך שבת לא יעזור כך שבנגר אפילו אם יעשה איזה מעשה תיקון להכינו לשימוש אבל כל שלא יעשנו לצורך שבת זה לא יעזור

והנה צ"ע עוד דהגמ' לעיל מביאה ראיה שמועיל ישיבה מקש שע"ג המטה שאם היה עליו כר וכסת מנענו בידו וצ"ע הרי בפשוטו יש לבאר שבזה שמונח עליו כר וכסת נעשה כאן פעולה להכינו לשימוש וכה"ג גם אם לא חל על זה תורת כלי אבל זה מועיל בתור הכנה להשתמשות ויתכן ששם לא כתוב שהיה הכנה לענין שבת עצמו וכנ"ל

אמנם למה דנתבאר לעיל שהסוגיא בדף נ. יסודה בגדרי היחוד מצד האדם א"כ מסתבר שכל סברת הרמב"ן רק ביחס שחסר לזה בשם כלי שכאן לא צריך תנאי דתורת כלי כיון שרק חל כאן תורת הכנה אבל גדרי יחוד הם אותם גדרים ולמאן דצריך קשירה יועיל דוקא קשירה ומהא דמבואר במשנה שמועיל כאן ישב בהכרח שישיבה זה מעשה שיש בו יחוד לענין המבוקש רק שבדבר שצריך תורת כלי זה לא יעזור ולפ"ז גם ביחוד אבן לשימוש זה לבד לפי מי שצריך קשר זה לא יועיל

**האם לרמב"ן למדום נותן תורת כלי**

ו]והנה הגמ' אומרת שגם למ"ד שאבן על פי החבית לא עוזר אבל למדום עוזר ודעת רש"י שהכוונה שאז לא יצטרכו להזיזם אבל דעת הרמב"ם ועוד ראשונים שהכוונה שכזה מעשה אלים עוזר ועיין גר"ז שנקט שזה רק עוזר לטלטלו לצורך שימושו שיחדו אבל לא לצורך מקומו או מחמה לצל או לשימוש אחר ועיין תהלה לדוד שלמד הסוגיא על דרך הרמב"ן וממילא כל מה שלמדום עוזר הכוונה כמו לר"א בשפשוף וכמו ששם הנידון שיחול תורת מוכן ולא תורת כלי ה"ה כאן ובאמת שכן מדויק ברמב"ם פכ"ה משבת הכ"א שכתב וז"ל נדבך של אבנים שחשב עליו מבעוד יום אם למדום מותר לישב עליהם למחר ואם לאו אסור חריות של דקל שגדרם לעצים ונמלך עליהן מערב שבת לישיבה מותר לטלטלם וכן אם ישב עליהם מבעוד יום מותר לטלטלם עכ"ל הרי מבואר שחילק לשנים דבחריות כתב מותר לטלטלם ובלמדום כתב מותר לישב עליהם בשבת דהינו כמו שביארו האחרונים להזיזם כדי לישב עליהם

והנה מבואר במג"א שאם הטמין בהפתק זה אסור מצד חס"כ וביאר הגר"ז שמעשה הטמנה זה כמו למדום דמבואר שזה מועיל גם בדבר שאין דרך ליחדו ולכן הוצרך המג"א לדין חס"כ וצ"ע כמו שלמדום עוזר לענין אם זה לא כלי כך זה יעזור לענין חס"כ וכן הוא בחזו"א אמנם לנ"ל שכל הלמדום זה רק לענין שיחשב מוכן לשימוש א"כ כל זה בדבר שאין בו הקצאה משימוש אלא שאין לו תורת כלי אבל דבר שיש בו הקצאה דהינו חס"כ שם וודאי לא שיך תורת מוכן דכל דלא נתבטל הקצאתו זה מוקצה

אמנם באמת פשטות הדברים אינו כן אלא דלמדום זה נותן לזה שם כלי לגמרי וכן הוא במג"א סקמ"ב שמועיל מעשה וכן במ"ב לענין פורפת על המטבע ודאי משמע שחל יחוד גמור וכן נקט חזו"א בכמה דוכתי אמנם צ"ב מקור הדברים אמנם לנ"ל נראה דהוא מוכרח מסברא דבדבר דאין דרכו לכאורא אין החסרון מצד הגברא שחסר ביחוד של הדבר אלא החסרון מצד החפצא וממילא עד כמה שהנידון שיחול רק תורת מוכן ולא תורת כלי א"כ הרי קי"ל שישב מועיל ולא צריך יותר מזה ומה שצריך כאן למדום בהכרח מצד שרוצים שיחול תורת כלי ובהכרח שבלמדום חל תורת כלי דמצד היחוד של הגברא אין שום חיסרון ולא צריך יותר מאשר ישב עליו ובאמת שכן הוא ברמב"ן שר' אמי פליג שאין כזה דבר ומשמע שגם למדום אין כזה דבר וצ"ע בזה

והנה הגמ' מביאה את המחלוקת לענין פקק החלון ונגר וקנה דר"א ס"ל שצריך קשור ותלוי ור' יהודה ס"ל שמספיק קשור ורשב"ג ס"ל שמספיק מוכן לכך ור"י אמר שהלכה כרשב"ג והנה הרי"ף העתיק גם את ר' יהודה וביאר הרמב"ן דס"ל כר' יוחנן שצריך תורת כלי וממילא אם יש לו תורת כלי לא צריך קשור ומה שהעתיק את ר' יהודה מצד שבמקום שאין לו תורת כלי צריך שהוא יהיה קושר ועיין חזו"א מ"ב ד' שהקשה הרי ר"י שפסק הלכה כרשב"ג זה באיכא עליה תורת כלי וכה"ג גם ת"ק דר"י מודה שמועיל וצ"ע קושיתו הרי ת"ק דר"י זה ר"א שס"ל שצריך קשור ותלוי אמנם לכאורא יש להקשות למה לא פסק כר"י שזה ממש כשיטתו ויש מקום לומר דמשמעות דברי ר' יהודה שגם אם יתקנו לשימוש בשבת זה לא יעזור ולדעת ר"א כה"ג זה יועיל לפחות להשתמש בו בשבת שלזה לא צריך תורת כלי ומשמעות ר"י שגם כה"ג לא עוזר והטעם מצד שס"ל שצריך קשור ובזה ס"ל לר"י כרשב"ג שמספיק מתוקן דהינו הכנה במחשבה או שימוש דכל מה שלענין הכנה יותר קל זה כדביארנו לעיל שלא צריך תורת כלי אבל בגדרי היחוד זה אותו דבר ודו"ק וזה כמו שביארנו דלמאן דצריך מעשה זה גם לענין הכנה לשימוש ללא שיחול תורת כלי

**בדברי תוס' שהקשו סתירה משמואל לשמואל**

ז]והנה עיין תוס' בסוגיא דנגר דהביאו בשם ר"ת דבנגר וקנה גם לר"א שצריך קשור ותלוי זה רק סברא מצד מוקצה דכיון שזה תשמיש קרקע צריך צריך יותר צורת כלי שיחול על זה שם כלי אמנם ר"י הכריע שאין שום גריעותא בזה שיהיה בזה סיבה לאסור ורק שס"ל שתמיד צריך תורת כלי וחזרו והקשו א"כ לשמואל שפסק שבחריות לא צריך תורת כלי למה פסק שבנגר צריך קשור והוכרחו לחדש זה מצד בונה והקשה החזו"א מ"ב ב' הרי בדעת ר"א ביאור שבתשמיש קרקע זה יותר חמור א"כ למה לא להסביר כן בדעת שמואל וביותר דע"ש דנקט דלר"י צריך דוקא קשור ולא תורת כלי ובהכרח שזה כנ"ל שכיון שזה תשמיש קרקע יזה יותר חמור א"כ מה הקשו על שמואל וזו קושיא עצומה

ולכאורא מוכרח מזה שס"ל לתוס' שכל מה שיש חסרון בתשמיש קרקע עד כמה שבעלמא צריך תורת כלי א"כ בקרקע צריך יותר תורת כלי אבל לשמואל שס"ל שאין צורך תורת כלי כלל א"כ אין סברא שקרקע זה יותר גרוע אלא בהכרח שזה סברא מצד מחזי כבונה ולכאורא כל זה אם גדר הדין תורת כלי שיש כאן תנאי בחלות שם כלי א"כ ס"ל לתוס' שאם במטלטלים אין כזה תנאי דהינו שלא צריך כלל דבר זה א"כ זה גם בקרקע אבל עד כמה שזה סברא מצד היחוד של הגברא א"כ כיון שבקרקע גדרי היחוד יותר חמורים שזה הסברא של ר"א כי זה יותר מופקע א"כ יתכן ששם ס"ל שצריך תורת כלי שיהיה יחוד יותר אלים אלא בהכרח כנ"ל

**בישוב שיטת רש"י שלענין מחזי כבונה לא עוזר תורת כלי [ס”ק זה והבא נכפל בסימן הבא]**

ז]עוד יש לדון בזה דהנה רש"י ביאר דכל סוגין מצד בונה ורק שר' יוחנן פסק לגמרי כרשב"ג שאין חיסרון מצד בונה ורק שיש חיסרון מצד מוקצה שצריך תורת כלי והגמ' הוכיחה שרשב"ג לא ס"ל תנאי זה שצריך תורת כלי והקשו התוס' מה ראיה שבקנה הוא לא ס"ל שצריך תורת כלי הרי אולי מצד בונה ס"ל שצריך תורת כלי כמו שחזינן לשאר תנאים שכאן יש מקום לחוש למחזי כבונה ועיין תוס"ר [וכן הוא בחזו"א] שכתבו לדון שס"ל לגמ' שעד כמה שיש חיסרון של מחזי כבונה על זה לא יעזור תורת כלי אמנם בתוס' חזינן שלא ס"ל כן והנה לכאורא כל הסברא רק אם נימא שתורת כלי זה סברא מצד היחוד של הגברא א"כ יתכן שלענין בונה זה לא סיבה שיהיה כאן פחות מחזי כבונה אמנם אם היסוד של תורת כלי שיש תנאי בחלות שם כלי א"כ לכאורא וודאי יתכן שזה סבא גם לענין מחזי כונה שכיון שזה דבר שמצד עצם החפצא הוא יותר מתאים להיות כלי לכן זה סיבה שלא יהיה כאן בונה וצ"ע