שיעור א רב א
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / אורח חיים / סימן רב - רל ברכות הנהנין

**שיעורי הלכה**

![](data:image/gif;base64...)![](data:image/gif;base64...)

**שיעורים מפי מו"ר**

**הגאון רבי רפאל צבי ובר שליט"א**

**..**

**הלכות ברכות**

**שיעור א**

**~ סימן רב סעיף א ~**

**[סעיף א] על כל פירות האילן מברך בתחילה בורא פרי העץ, חוץ מהיין שמברך עליו בורא פרי הגפן.**

# נוסח ברכת 'בורא פרי העץ' ו'בורא פרי הגפן'

ובביאור הלכה (ד"ה בורא) הביא מהמג"א דמברך 'בורא פרי הגפן' ואינו מברך הבורא.

והנה לגבי ברכת 'המוציא לחם מן הארץ' נחלקו התנאים בגמרא (ברכות לח, א) מהו נוסח הברכה על הפת, דלת"ק אומר 'המוציא לחם מן הארץ', ולרבי נחמיה אומר 'מוציא לחם מן הארץ'. ומסקנת הגמרא (לח, ב) דהלכתא שיברך 'המוציא' כרבנן דמשמע לשון עבר, וכן פסק השו"ע (סימן קסז סעיף ב).

ובתוס' שם (ד"ה והלכתא) הקשו מדוע לא מברכים בלשון 'מוציא' דלשון זו מועילה לכו"ע, והביאו בשם הירושלמי (פרק ו הלכה א) דתיקנו כן כדי שלא לערב האותיות, שאם יאמר 'מלך העולם-מוציא' יש לחוש שיתחבר האות מ"ם של תיבת 'העולם' אם האות הראשונה של תיבת 'מוציא', ולכן העדיפו לתקן לשון 'המוציא'. 'וברא"ש בפסחים (פרק א סימן י) הביא טעם נוסף לברך בלשון 'המוציא' דווקא, כדי להשמיענו חידוש בברכתו דהלכה כרבנן [והארכנו בזה בשיעורים לעיל בסימן קסז].

אמנם כאן פסק השו"ע לומר לשון 'בורא פרי הגפן', ואף שבירושלמי (שם) מבואר שגם בברכת בפה"ג נחלקו רבי נחמיה ורבנן אם צריך לומר דווקא 'בורא פרי הגפן', או שיכול לומר 'הבורא פרי הגפן', מכל מקום כאן פסקו כמ"ד שמברך בורא פרי הגפן.

וביאר במחצה"ש כאן דלפי טעם הירושלמי דנהגו לברך 'המוציא' כדי שלא לערב את האותיות, א"ש דבברכת בורא פרי הגפן נהגו לברך בלשון 'בורא' דלא שייך טעם זה, ולפי הטעם האחר שכתב הרא"ש בפסחים (שם) שתיקנו לומר 'המוציא' כדי לאשמועינן דהלכה כרבנן, הביא המחצה"ש בשם הלחם חמודות (וכ"כ במעדני יו"ט על הרא"ש בברכות אות ה) דכיון שכבר חידשו בברכת המוציא שלשון 'המוציא' מהני, מינה ילפינן שגם בכל הברכות אם אמר בלשון זה מהני, ולכן בברכת בורא פרי הגפן, תקנו נוסח שמועיל לכו"ע.

# בדין מיץ ענבים

כתב הבית יוסף בשם האורחות חיים שעל ייו אירופי מברכים שהכל, ובכנה"ג ביאר דיין אירופי היינו יין שאחרי שדורכים את הענבים מבשלים אותו ושמים בו עפר לבן ידוע שלא יעשה יין וישאר במתיקותו לעולם.

והאחרונים דנו מטעם זה שעל 'מיץ ענבים' צריך לברך 'שהכל', דכיון שכיום מערבים ביין חומר הנקרא 'ביסולפיט', שגורם שהיין לא יגיע לתסיסה. אמנם המנחת יצחק (חלק ח סימן יד) כתב שיש להקל בזה, כיון שבתשובות הר"ן (סימן ה) מבואר שהשואל שם רצה לומר שעל יין אירופי מברכים שהכל ואין לחוש בו משום יין נסך, אך הר"ן שם השיב דמברכים עליו בורא פרי הגפן ויש לחוש בו משום יין נסך. ועוד הוסיף שם המנחת יצחק דאף לדעת הראשונים שכתבו שעל יין אירופי מברך שהכל נהיה בדברו היינו דווקא אם נקפה, אך כשאינו קפוי לכו"ע מברך עליו בפה"ג [וע"ע בפמ"ג (בפתיחה כאן אות ג) שהסתפק אם על יין קרוש מברכים בפה"ג].

אמנם הגריש"א החמיר בזה דכל שהיין אינו יכול לבוא לידי תסיסה מחמת שעירבו בו גופרית וכדו' אין מברכים עליו בפה"ג, וא"א להשתמש בו לקידוש. ובאמת יש חלק מייצרני המיץ ענבים שאינם מערבים ביסולפיט או גופרית עם הענבים, אלא מקפיאים את המיץ ענבים ובכך מונעים את התסיסה. ולאחר מכן מחממים את היין לטמפרטורה של פיסטור וממלאים אותו כשהוא חם לבקבוק, ובכך נשאר הבקבוק בלא אויר והמיץ ענבים לא מתקלקל.

אכן שמענו שהגריש"א היקל באופן שמייבאים מיץ ענבים מחו"ל, ומערבים בו גופרית כדי שלא יתקלקל בדרך, וכשהמיץ ענבים מגיע לארץ מוציאים ממנו את הגופרית, שבזה יש להקל דאינו כמו יין אירופי, משום שאחר שהוציאו ממנו את הגופרית יכולים לבוא מבחוץ חיידקי תסיסה ליין [אם ישאירו את היין בכלי פתוח], וחזר ונעשה ככל יין שיכול להגיע לתסיסה שמברכים עליו בפה"ג.

# עירוב מים ביין

ולעניין עירוב מים ביין הנה מבואר לקמן בסימן רד (סעיף ה) שאם נתן ג' מדות ונמצא ד' הו"ל כיין מזוג ומברך בפה"ג, וברמ"א שם כתב שאם היין אחד מששה מהמים אז הוא בטל, וביאר המשנ"ב (שם ס"ק לא) דאין מחלוקת בין השו"ע לרמ"א, אלא דהשו"ע מיירי ביין העשוי משמרים שאפשר לערבו עד שאם יתן ג' ימצא ד', והרמ"א מיירי ביין רגיל שאפשר לערבו עד ששה.

אמנם מבואר בשו"ע (שם) דביינות שלנו שאינן חזקים כל כך מותר לערב כשיעור שמוזגים באותו מקום, ולמעשה כיום אין הדרך למזוג את היין במים וצ"ע מה השיעור שמותר לערב במים. והביאו בשם החזו"א (ארחות רבינו חלק ג עמוד רכא) שהורה שמותר להוסיף על היין עד שליש מים.

ולכאורה אפשר לבאר את טעמו, דהנה נתבאר דביין אפשר לערב עד ששה מים, אמנם זה נאמר ביין שלהם שהיו רגילים לערב על אחד שלוש [עי' שו"ע סימן רעב סעיף ה], ובאותם יינות כשהיו מוסיפים עליו עד פי ששה היה זה הוספה של כשליש יותר מהרגילות, ולפי זה ביין שלנו שהוא חלש ואין מערבין בו מים הרי הוא כמו יין שכבר מזגו בו על חד שלוש [דהיינו כמו יין מזוג שיש בו רק רבע יין] וא"כ ביין כזה אפשר להוסיף רק שליש, שעל ידי זה יוצא שהוא כמו יין של פעם היה בו על חד ששה.

אבל יותר נראה שהחזו"א ידע שמערבים מעט מים בתוך היין קודם לכן, ולכן כתב לצרף רק כשליש מים.

# עירוב יין במיץ ענבים

ובשבות יצחק (פרק יא אות ג) כתב שאם מערב מיץ ענבים ביין, צריך שיהיה היין אחד מתוך ד' חלקים, דאנו מחמירים ביין שלנו שלא לערבו במים כי הם מחלישים את הטעם, אך כשמערבם במיץ ענבים לא נחלש טעמו ואפשר לערבו אחד על שלוש. ודבריו תמוהים דלא מצינו בשום מקום שיעור מזיגה של אחד על שלוש, אלא רק מצינו שכך היא המזיגה הטובה כדי שיהיה בטעמו הנכון, ומה שמצינו לעניין מזיגת יין במים דאפשר לערב אחד לששה וכנ"ל [ורק לעניין יין הנעשה משמרי יין מצינו דיכול לערב אחד על שלוש].

# הוספת מים למיץ ענבים

ולעניין עירוב מים במיץ ענבים הורה הגריש"א (עי' בשיעורי הגרי"ש על מסכת ברכות עמוד שעא) שאין לערב בו מים כלל, דכיון שטעמו חלוש ואין לו חשיבות של יין אם מתערב בו מים אין מברכין עליו בפה"ג. אמנם שמענו ממנו דאין להחמיר על מעט המים שמתערבים במיץ ענבים כששוטפים את הצינורות דבשיעור מועט כל כך לא נפקע השם מיץ ענבים.

אמנם בחוט שני (ברכות עמוד קפא) היקל שאפשר לערב מעט מים במיץ ענבים וכן מטו בשם החזו"א שהיה מערב מעט מים במיץ ענבים. ועוד יתבאר לקמן בסימן רד אי"ה.

# ברכת יין קונדיטון

מבואר בשו"ע שעל קונדיטון דהיינו יין שנותנין בו דבש ופלפלין מברך עליו בפה"ג, וביאר המשנ"ב (ס"ק ו) דמערבין בו שליש יין ושליש דבש ושליש פלפלין, וברמ"א כתב שאם נתערב יין בשכר אזלינן בתר הרוב, ולכאורה צ"ע מדוע על יין קונדיטון מברך בפה"ג הרי אין שם רוב יין. ובביאור הלכה (ד"ה אם הרוב) ביאר שבדבר שאין דרך העולם לערבו ביין, אזלינן בתר הרוב, אך ביין קונדיטון שהדרך לערבו ביין כדי לשבח את טעם היין, אפילו אם היין הוא המיעוט מברכים עליו בפה"ג.

# יין שנשתנה טעמו

במשנ"ב (ס"ק ה) ביאר דעל יין קונדיטון מברך בפה"ג, ואף שנשתנה טעמו וריחו ממה שהיה מקודם. ובשעה"צ (ס"ק ה) הביא דהיינו דווקא אם יש בו עדיין טעם יין, אך אם נאבד טעם היין ע"י התערובת משמע בתשב"ץ (חלק א סימן פה) שאין מקדשין עליו ואינו מברך עליו בפה"ג. ובמשנ"ב (ס"ק ט) מבואר שאפילו באופן שהרוב יין, אם נפסד טעם היין אינו מברך עליו בפה"ג.

[ומכאן יש להעיר על דברי הפמ"ג לקמן (סימן רד א"א ס"ק טז) דכתב שאפילו ביינות שלנו שהם חלושים מותר לערב מים אם נשאר רוב יין, דלפי המבואר במשנ"ב בשם התשב"ץ אם נפסד טעם היין אין מברכין עליו בפה"ג אפילו אם יש בו רוב יין].

והנה באורחות רבינו (חלק א עמוד פו) מביא מהחזו"א שעל משקה ה'קוניאק' [הנעשה ממיצוי כפול של ענבים מיוחדים, שלאחמ"כ מוסיפין עליו מים מבחוץ] מברך בפה"ג, אף שמעורב ה' חלקים של מים על חלק אחד של 'קוניאק', ודבר זה צ"ע דבמשנ"ב הנ"ל משמע שכל שאיבד טעמו אינו מברך עליו בפה"ג, וב'קוניאק' אין טעם יין כלל.

ובאמת בכף החיים (ס"ק טו) הביא שהמור וקציעה פסק שעל 'יין צרוף' [היינו כעין קוניאק הנעשה ממיצוי היין] מברך בפה"ג, אך המחזיק ברכה חלק דכיון שאין בו טעם יין אין מברכים עליו בפה"ג, ומביא ראיה מהתשב"ץ הנ"ל דכשאין לו טעם יין אין מברכין בפה"ג לא מועיל אף אם היין הוא הרוב.

ובעיקר המבואר בשו"ע שאם הרוב יין מברך בפה"ג הקשה הביאור הלכה שהרי מסתמא היין מזוג וא"כ יוצא דאף שהשכר הוא מיעוט הרי יש יותר מששה חלקים של מים ושכר כנגד היין וא"כ נתבטל כח היין, ותירץ דצ"ל דמיירי באופן שגם אחר שהוסיפו את השכר יוצא שיש פחות מששה חלקים כנגד היין.

והנה בביאור הגר"א חולק על הרמ"א וס"ל שלעולם ברכתו בפה"ג אא"כ היין הוא פחות מאחד מששה. אמנם לפי דעת הרמ"א אם הרוב שכר אינו מברך בפה"ג אף אם היין הוא אחד מששה מהשכר, כיון שהשכר מגרע גרע ממים כי הוא מבטל את טעם היין.

# שיעור ביטול ביין

הנה נתבאר כאן שאם נתערב היין בשכר שאם הרוב הוא שכר מברך שהכל דבטל היין בשכר. ובשעה"צ (ס"ק יד) כתב שאין זה סותר למה שנתבאר בשו"ע ביורה דעה (סימן קיד סעיף ד) שאם עירב יין במשקין צריך שישים לבטלו, ודעת הט"ז שם שצריך לכה"פ שיתבטל בששה, והכא מבואר שאם יש רוב כנגד היין הוא מתבטל, משום דהכא לעניין ברכה אין הנידון בעניין ביטול ברוב אלא הדבר תלוי בעיקר וטפל, וכל שהרוב הוא שכר נעשה היין טפל כנגדו ומברך שהכל כברכת השכר.

והט"ז (ס"ק א) ביאר החילוק דכל מה דאזלינן בתר רוב היינו כשיש מיעוט שיש לו דין או איסור מסויים בזה אמרינן שרק אם מבטלו בשישים שלא נאסרו בטל האיסור ממנו, אך הכא שמערב יין עם שכר הרי ליין יש דין לברך עליו בפה"ג, וגם לשכר יש דין לברך עליו שהכל, ובזה אומרים שהקובע זה הרוב.

ובאמת במג"א לקמן (סימן רד ס"ק טז) משמע שגם לעניין ברכות אם אין שישים כנגד היין מברך בפה"ג, ורק לדעת הט"ז שגם לעניין תערובת של איסורים אחד לששה בעינן ביין שלא יערב יותר מאחד בששה. וכבר הקשו עליו דהכא מבואר להדיא ברמ"א דאזלינן בתר רובא.

**הדינים העולים:**

1. נוסח הברכה 'בורא פרי העץ' ו'בורא פרי הגפן'.
2. נחלקו הראשונים מהי ברכת יין אירופי [ששמים בו גפרית שלא יגיע לתסיסה] דהארחות חיים פסק שיברך שהכל ובשו"ת הר"ן מבואר דמברך בפה"ג.
3. המנחת יצחק נקט שעל מיץ ענבים מברך בפה"ג לכו"ע, וכל מחלוקתם היא רק ביין אירופי קפוי, אך אם הוא עדיין בצורתו המקורית מברך עליו בפה"ג. אך הגריש"א חשש דכל מיץ ענבים שיש בו גפרית [או חומר ביסלופיט שג"כ מונע תסיסה] אין מברכים עליו בפה"ג ואין לעשות עליו קידוש.
4. גם לדעת הגריש"א יש להקל לייבא מיץ ענבים שיש בו גפרית באופן שמוציאים אותו קודם השיווק, כיון שהיין יכול לבוא לידי תסיסה ע"י חיידקי תסיסה מבחוץ.
5. מותר לערב ביין עד ששה חלקים של מים. אמנם ביינות שלנו אין לערב אלא כשיעור המזיגה שלהם, והחזו"א הורה שאפשר לערב שליש מים או משום דיינות שלנו חלושים או משום שערבו ביין מים מקודם.
6. יש שהביאו שאם מערב יין במיץ ענבים מותר לערב על חלק אחד של יין ג' חלקים של מיץ ענבים. וצ"ע דלא מצינו בשום מקום דין עירוב על חד תלת.
7. לעניין עירוב מים במיץ ענבים, הגריש"א חשש שאין לערב אפילו מעט מים, אך מביאים שהחזו"א היקל דאפילו במיץ ענבים אפשר לערב מעט מים.
8. יין קונדיטון מברך בפה"ג אף שאין רובו יין כיון ששאר המשקין באים להשביח את טעם היין.
9. המערב שכר ביין אם הרוב שכר מברך שהכל. ומבואר במשנ"ב שאפילו אם הרוב יין אם נפסד טעמו מברך שהכל. ולפי"ז גם על קוניאק יש לברך שהכל.