19. בדין קלי הבישול ובדין חצי שיעור בפחות ממאכל בן דורסאי
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / מלאכות שהיה והטמנה / הרב מאיר קאופמן / שהיה חזרה הטמנה מרחצאות בישול / שיעורים

**סימן י"ט**

**בדין קלי הבישול ובישול פחות מאכל ב"ד**

**א] בביאור המחלוקת הראשונים האם חוששים כל דבר שזה קלי הבישול**

**ב] בביאור הדין דקוליס האיספנין**

**ג] בביאור המחלוקת האם אסור עירוי על סתם דבר ובדין חצי שיעור באיכות**

**בביאור המחלוקת הראשונים האם חוששים כל דבר שזה קלי הבישול**

א]מבואר בסוגין דבשרא דתורא לא מתבשל אלא על האש ולא בכלי ראשון ומאידך תבלין מפורש במשנה שאסור בכלי ראשון והגמ' דנה לענין מלח שיש צד שזה כמו בשר שור אבל יש צד שזה עדיף וגם בכלי שני אסור ועיין טור שהביא מהיראים שפת אסור גם בכלי שני שמא זה מקלי הבישול והמג"א כתב שכל דבר צריך לחוש אולי זה קלי הבישול אמנם החזו"א כתב שרק לחם שזה דבר מבושל ורך צריך לחוש ולא שאר דברים אמנם ביראים מצוה רע"ד מפורש שכיון שמבואר בגמ' שיש דברים שגם בכלי שני זה מתבשל א"כ יש לחוש שכל דבר שלא ידוע לנו אולי זה כלי שני

אמנם עיין בר"ן בסוגין שכתב שכיון שיש דברים שמתבשלים בכלי ראשון לכן רבנן החמירו בכל דבר שאולי זה מתבשל בכלי ראשון ומשמעות דבריו שרק לגבי כלי ראשון יש כזה חשש אבל לגבי שאר דברים אין כזה חשש וצ"ב כיון דבגמ' מבואר צד שמלח מתבשל גם בכלי שני א"כ נחוש כל דבר אולי הוא מתבשל בכלי שני ועיין ביאור הגר"א שי"ח ס"ה בדעת הסוברים שבלחם מותר בכלי שני כיון שאידחי הלשון שמלח אסור בכלי שני וכן ציין לגמ' מ: ולכאורא הכוונה דהגמ' שם אומרת ש"מ כלי שני אינו מבשל ומשמע שזה כלל תמיד

אמנם יש לומר בזה עוד דבעיקר הצד של הגמ' שמלח אסור גם בכלי שני בפשוטו הכוונה שוודאי שצריך שהמאכל יגיע ליד סולדת רק שנתחדש שלא צריך כלי ראשון אלא גם חום כלי שני יכול לבשל אמנם עיין בחידושי הר"ן בסוגין וברשב"א לעיל מ: ובפסקי הרי"ד מ: שכתב שצד הגמ' לאסור מצד שהפשרן זהו בישולם דהינו שאם היה צריך שזה יהיה יד סולדת וודאי שגם היה צריך כלי ראשון רק שהצד כאן לאסור כי לא צריך יד סולדת וזה כמו שמן למ"ד הפשרן זהו בישולן [ומזה מבואר שאין הכונה שהחימום זה הבישול וזה סברא מיוחדת בדבר נוזלי דבמלח וקליס האיספנים זה לא שייך ועיין רא"ש בע"ז פ"ב שדן שלמ"ד הפשרו זהו בישולו זה עוזר גם לענין בישולי עכו"ם] והנה דעת הרשב"א שכלי שני לא מבשל כי הוא לא מביא הדבר ליד סולדת א"כ בהכרח שקלי הבישול שאסור בגלל ששם לא צריך להגיע ליד סולדת אלא הפשרן זהו בישולן וכנ"ל אמנם השו"ע סי"ז כתב שמותר להניח כל דבר לא מבושל במקום שלא יכול להגיע ליד סולדת והפוסקים כולם לא העירו על זה דבר ומשמע שאפילו שחששו שכל דבר זה קלי הבישול אבל כל זה אם יכול להגיע ליד סולדת ולא שיש צד שהפשירן זהו בישולן וכן בלשון היראים משמע שהכל אותו סוג בישול ולפ"ז יש מקום לומר דהר"ן לשיטתו שהתחדש צד שמספיק הפשר בזה וודאי אין מקום לחשוש שכל דבר הפשרו זהו בישולו משא"כ ליראים שוודאי צריך בישול ולא הפשר רק יש דברים שקל לבשלם בכלי שני א"כ זה יש לחוש לכל דבר ואינו מוכרח

והנה נחלקו האחרונים האם קלי הבישול זה גם סברא לענין בליעות דהנוב"י תנינא סימן ס' נקט שזה לא סיבה וכן הביא היד יהודה סימן ק"ה בביאור הקצר בשם שו"ת מהרי"ל סימן פ"ה אמנם החזו"א נ"ב י"ח וכן החוות דעת ס"ט י"ב נקטו שזה סיבה לאסור ולכאורא סברתם שכיון שהוא יותר רך להתבשל זה גם סברא לבליעות ולכאורא אם הגדר שהפשרן זהו בישולם וודאי שזה לא סברא על בליעות וצ"ע

והנה עיין בה"ל שי"ח ס"ד שדן לענין קוליס האיספנין האם צריך דוקא יד סולדת וכתב שלכאורא רק נתחדש שלא צריך כלי ראשון אבל צריך יד סולדת וכן הוא בלשון תוס' לענין מלח שרק אם המאכל יד סולדת יש מקום להחמיר ולכאורא למה דמבואר בראשונים דהחיוב מצד שהפשרן זהו בישולם א"כ החיוב גם אם זה לא הגיע ליד סולדת א"כ גם לא צריך שהמים יהיו יד סולדת אמנם יתכן שיש לחלק שהדבר שעמו מבשלים צריך להיות חום בגדר יד סולדת דאל"כ אין זה דומה לאש כלל וגרע מתולדות חמה ועיין פמ"ג אש"א ל"ז שחידש שלענין מרכך דבר קשה זה אפילו אם זה לא נהיה יד סולדת ולנ"ל יתכן שרק כוונתו שהדבר לא מגיע ליד סולדת אבל זה וודאי נעשה אם חום יד סולדת וצ"ע

**בביאור הדין דקוליס האיספנין**

ב]אמנם יש מקום לדון בזה עוד דהנה מצאנו עוד אופן שיש בישול בכלי שני בקליס האיספנים ובמליח ישן וצ"ע למה היראים לא הביא מזה מקור שיש דברים שמתבשלים בכלי שני ולמה לא נחוש לכל דבר אולי זה כמו קולים האיספנים והנה עיין רמ"א ס"ד דנראה דס"ל דדברים אלו אין הם נאכלים כלל אלא על ידי עירוי במים חמים ולפ"ז לא שיך לחוש בכל דבר דהרי אנו יודעים המציאות ובאמת דבר קשה שאי אפשר לאוכלו כלל אלא על ידי הדחה בחמים באמת אסור כמבואר ברמ"א אמנם עיין בה"ל דהביא ראשונים שביארו שזה סוג דג שראוי לאוכלו חי ובכל אופן קים להו לחז"ל שהוא מתבשל במהירות ולפ"ז קשה כנ"ל וביותר קשה דבס"ד השו"ע סתם שכל דבר מותר להדיח במים חמים ולא כתבו הפוסקים לחוש שמא זה קלי הבישול שמתבשל בכלי שני וא"כ ה"ה בעירוי מכלי שני

אמנם דבר זה תלוי בביאור המשנה שם דהנה לשון המשנה כל שבא בחמין מערב שבת שורין אותו בחמין בשבת וכל שלא בא בחמין מערב שבת מדיחין אותו בחמין בשבת חוץ מקוליס האיספנין שהדחתן זהו גמר מלאכתן ועיין תוס' שהקשו על הא דהתירו עירוי על סתם דבר מכלי ראשון הרי דעת ר"ת שעירוי ככלי ראשון ותירצו שמדובר בעירוי מכלי שני וחזרו והקשו א"כ למה המשנה אמרה רק שמותר עירוי על שאר דברים ולא לשרות בכלי שני וחידשו או שאז יש איסור של מחזי כמבשל או שבאה לחדש שבקוליס האיספנים גם זה אסור אמנם עיין ביראים וכן בשיטה לר"ן קמ"ה: ובפסקי הרי"ד שם שביארו שכוונת המשנה שבעירוי בעלמא גם מכלי ראשון אפילו שזה ככלי ראשון אבל זה לא מספיק לבשל בסתם דבר ורק בקוליס האיספנים הוא מתבשל מהר גם על ידי עירוי ולפ"ז אין מכאן מקור שכלי שני מבשל דכאן הנידון בעירוי מכלי ראשון אפילו שזה כלי ראשון שבסתם דברים זה מותר וא"ש שהיראים לא הביא מזה מקור והנה לפ"ז מבואר במשנה שבעירוי אין איסור אלא רק קוליס האיספנים ולא צריך לחוש כל דבר אולי זה קלי הבישול וא"ש היראים שלא החמיר בעירוי כל דבר שיש סתם משנה שמותר

והנה לכאורא לפ"ז לראשונים שלא ביארו כיראים שיש כאן קולא מיוחדת מצד שזה עירוי אלא העמידו דבר זה או כי עירוי זה ככלי שני או שמדובר בעירוי מכלי שני אבל עד כמה שזה כח מבשל אין סברא שכיון שזה רק עירוי לרגע זה לא סיבה לבשל א"כ מהא דמבואר במשנה דמותר לערות על כל דבר מוכח שסתם דבר לא צריך לחוש שזה קלי הבישול וכמבואר בר"ן הנ"ל ולפ"ז כל הראשונים ששאלו הקושיא הנ"ל שעירוי ככלי ראשון לית ליהו את חומרת היראים ואפילו אם החשש המיוחד של קוליס האיספנים אין בכל דבר שהוא ראוי לאכילה וכנ"ל אבל עדין שיאסר אולי זה קלי הבישול [וביותר דהראשונים הקשו למה המשנה לא אמרה שמותר לשרותו והרי יתכן שזה עצמו הסיבה שלא אמרה כך כיון שיתכן שזה קלי הבישול] ולפ"ז צ"ע המג"א שאסר כלי שני מצד מחזי כמבשל דא"כ אין מקור לחשוש לחומרת היראים וכן צ"ע כיון שלגבי עירוי לא כתבו לחוש בכל דבר בהכרח כנ"ל שבזה לא חוששים מצד שזה סתמא דמשנה א"כ אין מקום לקושיא של תוס' למה המשנה לא אמרה לשרות בכלי שני דאולי בזה יש הרבה דברים שזה קלי הבישול וצ"ע

**בביאור המחלוקת האם אסור עירוי על סתם דבר ובדין חצי שיעור באיכות**

ג]והנה יוצא מהנ"ל דנחלקו הראשונים בדבר שיש בו כח בישול אבל מערה רק לרגע האם זה מספיק לבשל ויש כאן סיבה לאסור או שלא וצ"ב מחלוקתם

והנה מבואר בגמ' ביומא שיש ריבוי שחצי שיעור אסור מהתורה באיסורי מאכלות ובגמ' שם מבואר שיש בזה גם טעם מצד שחזי לאיצרופי ועיין חכם צבי סימן פ"ו שחידש שבשאר איסורים כגון בל יראה שלא מצאנו פסוק אין איסור של חצי שיעור וה"ה במלאכות שבת ועיין קרית ספר פי"ח משבת דכתב שיש מיעוט בעשותה העושה כולה ולא מקצתה שזה מיעוט מחצי שיעור אמנם עיין מל"מ פי"ח מהלכות שבת שהביא דברש"י ע"ד. לענין בורר בחצי שיעור כתב שיש בזה איסור דאוריתא של חצי שיעור וכן נקט בביה"ל סימן ש"מ ויתכן שלומדים ממאכלות ועיין פמ"ג בפתיחה להלכות שבת שדן שאולי רק באיסורי מאכלות צריך פסוק כי חסר בשם אכילה אבל במעשה מלאכה וודאי שזה אסור ושיעורין זה הלכה בחיוב אבל לא בשם מלאכה

אמנם מבואר ברש"י שבת ג. דזה עוקר וזה מניח הוי רק איסור דרבנן ועיין בית מאיר בחידושיו שם שביאר שכה"ג זה לא חצי שיעור אלא חצי מלאכה ולא חייבים על זה ולפ"ז יש מקום לדון דבבישול פחות משיעור הבישול שמתקן הדבר לאכילה דהינו מאכל ב"ד אין בזה איסור של חצי שיעור וכן נקט האגלי טל סי"ד דאין איסור חצי שיעור באיכות אמנם יתכן שדוקא שם שחשיב שאין כאן התחלת יצירה וכמו בטלטול פחות מד"א ברה"ר וכן הוא במאירי שם אבל כאן חשיב שיש כאן תחילת היצירה ויש כאן איסור דאוריתא

ועיין יד יהודה תחילת הלכות בשר בחלב שכתב עוד סברא לדון שאין איסור חצי שיעור באיכות כיון שהרי תמיד הסיבה כי חזי לאיצטרופי דהינו שמתחיב על תחילת הפעולה אם סוף הפעולה אבל כאן הרי גם אם הדבר היה מבושל טיפה פחות ממאכל בן דורסאי והלך מישהו ועשה שזה יהיה מאכל בן דורסאי עבר איסור דאוריתא וא"כ יוצא שתחילת המלאכה לא נצרכת לחיוב הסופי חשיב שזה לא חזי לאיצטרופי ורק בחיוב של גרוגרת שצריך עשיה של שיעור שלם כל חלק וחלק הוא בכלל האיסור

והנה מבואר בגמ' מנחות נ"ז. דאם בישל מצד אחד אם זה בישול גמור הוא חייב אבל אם זה רק מאכל בן דורסאי פטור ומשמע בגמ' שיש בזה איסור לכל הפחות מדרבנן ובפשוטו מבואר שיש איסור חצי שיעור אמנם האגלי טל כתב שזה אסור מצד איסור נתינה בתחילה בשבת וזהו דוחק דהרמב"ם הביא דבר זה בדיני בישול ומשמע שיש בזה איסור בישול מדרבנן ולא מצד איסור נתינה בתחילה שיש אופנים שזה לא שייך עוד כתב לדון מצד גזירת הפשר אמנם הרמב"ם הרי לא ס"ל כן אמנם עיין שביתת השבת שכתב שכאן כיון שאם זה היה דבר דק היה כאן חיוב אין זה בגדר חצי מלאכה אלא חצי שיעור ולכאורא לא מסתבר כן שהרי מה שלא חייב מצד שבכזו דרגת בישול אין חשיבות לצד אחד וא"כ אין כאן גם חלק שמבושל ולא שהגדר שחלק מבושל רק חסר הצד השני אלא הגדר שבכזה מצב כזה שיעור בישול הוא לא נחשב מבושל וצ"ע אמנם יתכן וודאי שזה סיבה לאסור לכל הפחות מדרבנן אפילו אם בעלמא מותר כזה דבר [ועיין ראשי יוסף ל"ח: ד"ה דע שדיק מהרמב"ם שיש איסור חצי שיעור בפחות ממאכל ב"ד]

והנה לנ"ל יש מקום לדון דבעירוי על דבר גוש וודאי שזה לא מבשל כ"ק יותר ממאכל בן דורסאי מצד אחד כמבואר בשער הציון סק"ה ולפ"ז יתכן שדעת היראים שאין בזה איסור חצי שיעור ואפילו מדרבנן וכאגלי טל אמנם מדברי תוס' שהקשו חזינן ברור שיש בזה איסור ויתכן לומר עוד דבפשוטו סתם דבר זה לא מתבשל ברגע גם הכדי קליפה וזה רק פחות ממאכל בן דורסאי והיראים ס"ל שאין כזה איסור דרבנן ובפשוטו הראשונים שסתמו בזה משמע שס"ל שיש כזה איסור חצי שיעור והנה מהדין עירוי על תבלין יתכן שזה דק ותמיד הכדי קליפה הוא בכולו והאגלי טל כתב שהטעם שיוצא הוא מתבשל מיד אמנם בקושיא מהמשנה שזה על דבר עבה משמע שתמיד אסור

אמנם גם בעירוי על תבלין צ"ע דמנ"ל לתוס' שזה מתבשל לגמרי מיד שנקטו לכן לאסור הרי סתם דבר לוקח לו זמן להתבשל ולכאורא וודאי א"ש אם יש איסור חצי שיעור לכל הפחות מדרבנן אמנם מהדין קמח על גבי מוגלשים משמע שזה מבשל כ"ק

והנה דנו האחרונים לענין עלי תה אם עירו בערב שבת האם מותר לחזור ולערות עליהם בשבת ויש שהתירו ועיין שער הציון ס"ג שדן לאסור מצד שזה רק התבשל כמאכל בן דורסאי אבל לא לגמרי ומבואר שפשיטא ליה שכמאכל בן דורסאי זה התבשל ולכאורא מצד דאל"כ לא היה איסור אפילו מדרבנן וכן משמע בבה"ל ס"ו שביאר שבהנחת בצק לסתום הקדירה מדובר שזה לא יגיע לקרימת פנים ומבואר שאין בזה איסור חצי שיעור

והנה הב"י דן לדקדק מלשון הרמב"ם דכל ששרו מערב שבת מותר לשרותו ולשונו שם אפילו שזה לא התבשל עדין כמאכל בן דורסאי והנה מבואר שבתחילה אסור ובהכרח שגם פחות ממאכל בן דורסאי יש בזה איסור אמנם יתכן שלשונו לאו דוקא אלא כוונתו שזה מאכל בן דורסאי ורק שזה לא מוסיף לבשלו יותר

ועיין מג"א סקל"א דהביא מהשיבולי הלקט שמלח לא אוסר כיון שזה נולד בתערובת דזה קודם נימוח ואחרי זה מתבשל ובפשוטו זה נהיה יד סולדת ועל ידי זה הוא נימוח דהרי ניחו על דבר רותח ומבואר שמצד תחילת בישולו זה לא נאסר וצ"ע

והנה מבואר בגמ' שבישרא דתורא מותר בכלי ראשון וזהו חידוש לומר שלא מתחיל שום תיקון אמנם הרעק"א צ"א ס"ח הביא איסור והיתר שגם לענין בליעות זה מותר ובהכרח שלא התחיל כלום אמנם לר"ת שדן שיועיל להגעלה אפילו שזה קשה יותר מבשר בהכרח דס"ל שזה סברא מיוחדת על בשר שלוקח זמן להתבשל ומסתבר שוודאי מתחיל משהו ואינו מוכרח דיתכן שלגבי בליעה זה מועיל כי זה סוג דבר שבכוחו לבשל אבל בדבר קשה לא התחיל כלום בישולו

והנה החזו"א נ' סקי"ט הוסיף בזה חידוש דלגבי כלי מתכת שהבישול מה שזה מתרכך שכתב שגם אם זה עדין לא התרכך אבל כיון שהחום הזה יועיל לרככו אם יביאו אחרי זה לחום יותר חזק גם כה"ג זה בכלל חצי שיעור ולכאורא זה גם סברא בבשר שור וצ"ע מה הצד להתיר בזה הרי וודאי שזה מתחמם בכלי ראשון ואם יניח על האש החום הראשון יש לו משמעות ועיין מג"א שי"ח סקל"ז שדן על הנחת כלי עופרת מצד גזירת הפשר וכתב שהוא לא יניח עד שיפסיד הכלי ומבואר שמצד שזה מתחמם כל שזה לא נימוח אין בזה איסור ומשמע שגם קצת ריכוך אין זה עדין בכלל מלאכה דאל"כ יאסר מצד מצב זה ועין תהלה לדוד סקל"ב שהעיר בזה ובשביתת השבת בא"ר סק"ל כתב שכאן שהמלאכה זה ההתכה כל שזה לא ניתך חשיב שלא התחיל התיקון כלל וצ"ע בכל זה