15טיפה שנפלה על קדרה בחוץ
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / יורה דעה / בשר בחלב / שיעורים בשר בחלב כולל אור יוסף

טיפה שנפלה על קדרה מבחוץ

השו"ע בסימן צב דן בענין – טיפת חלב שנפלה על אחורי קדרה בשרית העומדת על האש. בס"ה - מחלק המחבר, בין אופן שנפלה כנגד הרוטב – שאזי סגי בששים בתבשיל כנגד הטיפה, לבין אופן שנפלה שלא כנגד הרוטב – שאזי ממתין עד שהתבשיל יצטנן [אף שיש בתבשיל ששים כנגד הטיפה].

בס"ו - מביא המחבר את דברי ההגהות סמ"ק (סימן ריג אות יא), שנוהגים להחמיר טפי - דבאופן שנפלה שלא כנגד הרוטב אוסרים לגמרי את התבשיל [אא"כ יהיה ששים פעמים ששים]. אולם הש"ך שם (סקכ"ד) מביא את דברי המהרא"י – שהמנהג להקל כפסק המחבר בס"ה. ומוסיף הרמ"א, שבאופן שנפלה כנגד הרוטב – יערה את התבשיל מיד ולא ימתין לצינון.

והיינו, שמסקנת הש"ך להקל – שבכל מקום שנפלה הטיפה התבשיל מותר [כשיש בתבשיל ששים כנגד הטיפה]. אלא, שכשנפלה כנגד התבשיל – מערה מיד, ואילו כשנפלה שלא כנגד הרוטב – ממתין עד שהתבשיל יצטנן.

ויש לדון, באופן שמספקא ליה – אם נפלה כנגד הרוטב או לא, האם יערה מיד או ימתין לצינון. ונראה שעדיף להמתין לצינון, שהרי כל החשש בהמתנה זו [שלכן – בכנגד הרוטב מערה מיד] הוא משום שאין מבטלין איסור לכתחילה [לשיטת היד יהודה סקל"ט. אמנם הש"ך בסקכ"א שיטה אחרת לו בזה, ודבריו צ"ב כדיבואר בשיעור הבא], וכבר ייסד הש"ך בסימן דידן (סק"ח) בשיטת הרמב"ם – שבספק לא חיישינן לביטול איסור לכתחילה. משא"כ אם יערה מיד, על הצד שבאמת היה שלא כנגד הרוטב – יש לחוש לבליעת איסור בתבשיל בזמן העירוי. ובאמת ששיטת היד יהודה (סימן צח סקיט), דאף בוודאי כנגד הרוטב – נכון יותר שלא לארות אלא ךחכות לצינון, ודלא כשיטת הרמ"א, עיי"ש נימוקו.

קדרה חדשה

כותב הרמ"א בס"ה, שכל החומרא של שלא כנגד הרוטב [לשיטת הסמ"ק שהחמיר] – היינו דוקא בקדרה ישנה שכבר יש בה בליעות מבישולים קודמים [ואזי בעינן ששים פעמים ששים]. אולם בקדרה חדשה – שעתה הוא הבישול הראשון בה, ודאי סגי שיהא ששים בתבשיל כנגד הטיפה.

ותמה הש"ך (סקכ"ג) – מה בין חדשה לישנה, שהרי גם בקדרה חדשה – יש בליעות של בשר מתחלת הבישול ולא ידעינן כמה, וכשהטיפה נופלת שלא כנגד הרוטב – נאסרות בליעות אלו, וכדינא של קדרה ישנה.

תירוצו הראשון של הש"ך

בתירוצו הראשון מתרץ הש"ך, שכל החשש בקדרה ישנה [כשנפלה שלא כנגד הרוטב] – הוא שמא בלוע בכל גובה הקדרה מבישולים קודמים, ואילו הטיפה שנפלה שלא כנגד הרוטב – לא מפעפעת למטה. אמנם בקדרה חדשה [שבלוע בה רק מבישול זה], אם נימא שהטיפה אינה מפעפעת למטה – א"כ גם התבשיל לא פעפע למעלה. ואם נחוש שמא הטיפה מפעפעת למטה – א"כ גם התבשיל פעפע למעלה, והוי כנפלה כנגד הרוטב – שסגי בששים אף בקדרה ישנה.

הפמ"ג כותב על תירוץ זה "וזה כפירוש הב"י". וכוונתו, לביאור דברי הסמ"ק בדין נפלה הטיפה כנגד הרוטב – שנחלקו בו הב"י (הובא בש"ך אות יח) והט"ז (סקי"ט). שיטת הב"י שאם הטיפה מתפשטת – אזי מפעפעת בכל הכלי, אלא שמספקא לן שמא אינה מפעפעת כלל. אולם אין צד כלל שמפעפעת רק בחלק מהכלי – כדס"ל לט"ז.

והיינו, שהש"ך לשיטתו - שהביא את דברי הב"י [שדן באופן שנפלה כנגד הרוטב], ביאר כאן שגם באופן שנפלה שלא כנגד הרוטב – אם הטיפה מתפשטת אזי גם התבשיל פעפע והבליעות מעורבות בכל הכלי, ושפיר יש כאן ביטול. משא"כ לט"ז – שיתכן שהתפשט רק בחלק מהכלי, א"כ אף בקדרה חדשה יש לחוש שנבלע רק בחלק מהבליעות – ואין כאן ביטול.

שואל רעק"א (כת"י, נדפס בשו"ע החדש), שאף לפירוש הב"י לא יובנו דברי הש"ך. דלצד השני של הסמ"ק, ודאי שבאופן שנפלה שלא כנגד הרוטב – יש ספק שמא פעפע קצת, כמפורש בלשון הסמ"ק [והוא כצד הראשון של הסמ"ק להבנת הט"ז], וכל דברי הב"י שהביא הש"ך בסקי"ח – נאמרו רק באופן שנפלה כנגד הרוטב. וא"כ אין נ"מ בין הב"י והט"ז לענין קדרה חדשה, ולתרוויהו – יש להחמיר אף בקדרה חדשה.

הן אמת, שלשיטת הראב"ן שסובר "מקושר" (התבאר בשיעורים לעיל) - ודאי שדין הש"ך אמת ויציב. אולם אנן קיי"ל כשיטת הסמ"ק, שלא אמרינן מקושר כשנפלה שלא כנגד הרוטב – ולכן בכה"ג בעינן ששים פעמים ששים [דאילו לשיטת הראב"ן – אף בכה"ג סגי בששים], וא"כ דברי הש"ך צ"ב וכנ"ל.

הש"ך אומר עוד תירוצים בדעת הרמ"א, ומפרש החוו"ד (סקי"ג ד"ה "ועתה נפרש מ"ש הש"ך בסקכ"ג") שהש"ך עצמו פקפק על התירוץ הנ"ל, משום שאולי בתחלת הבישול היה פעפוע חזק והתפשט עד למעלה, ואילו כשנפלה הטיפה היה פעפוע חלש – והטיפה לא התפשטה עד הרוטב, והדר דינא של – שלא כנגד הרוטב של קדרה ישנה. וביד יהודה (סקל"ה) תמה עוד, אמאי לא נחוש שמא הרוטב עלה בזמן הרתיחה – ולא ידעינן עד איזה גובה עלה. וכדחיישינן מעין זה בקדרה ישנה, שלכן כשנפלה שלא כנגד הרוטב לא מתירין לשפוך מהצד השני – שמא בזמן הזזת הקדרה יעלה הרוטב למקום הטיפה, ומשום כך - חייב להמתין עד שיצטנן, כמפורש כ"ז בש"ך סקכ"א.

תירוציו הנוספים של הש"ך

משום הקשיים הנ"ל בתירוצו הראשון של הש"ך, קבלו האחרונים את תירוציו האחרונים של הש"ך "או י"ל דמיירי בקדרה חדשה שנפל עליה הטיפה כשעדיין לא חם התבשיל, א"נ אחר שנפל הטיפה על קדרה של מים נתנו בו הבשר וק"ל ".

באופן הראשון, נראה שאין כוונתו – שהטיפה נשארה בעין על הקדרה עד שהרתיח, שא"כ אכתי ייאסר – כשתתפשט בזמן הרתיחה. וע"כ כוונתו – שטיפה רותחת נפלה על קדרה צוננת שלא כנגד הרוטב ונבלעה כדי קליפה [ומה שנשאר בחוץ - צ"ל שניגב אותו מיד], אולם לא חל פה חנ"נ - כיון שהקדרה צוננת. וכן הוא באופן השני, שהרתיח מים בקדרה והטיפה נפלה שלא כנגד הרוטב – דחיישינן שמא התפשטה עד חמישים ותשע כנגדה, אולם אין כאן חנ"נ - כיון שכולו היתר.

אלא שעדיין קשיא. דכשיבשל אח"כ בשר בקדרה זו [ובאופן הראשון כשירתיח את הקדרה], יתערב פעפוע הבשר – בחלב הבלוע, ויאסור את אותו מקום, ועדיין ניבעי ששים פעמים ששים.

פלוגתת הדרכי משה והאו"ה

נראה לבאר את דברי הש"ך, ע"פ ביאורי האחרונים בשיטת האו"ה.

הדרכי משה (אות ה) מביא את דברי האו"ה, דבאופן שנפלה טיפה כנגד הרוטב ושוב בישל בקדרה זו כנגד אותו מקום – פשיטא שמותר. אולם באופן שבפעם שניה בישל שלא כנגד מקום הטיפה – נחלקו, לאו"ה מותר – כיון שבנפילה הראשונה היה ששים, וחולק הדרכי משה "ולא נראה כן" [והיינו שבעינן ששים פעמים ששים כדין שלא כנגד הרוטב, כמדויק בש"ך סקכ"ז]. ולא נתבאר טעם האו"ה – מאי שנא נידון זה מדין שלא כנגד הרוטב בעלמא, ונחלקו האחרונים בביאורו.

שיטת רעק"א בביאור דברי האו"ה

רעק"א מחדש, דכמו שפשוט שבליעות לא עוברות מכלי לכלי בלי רוטב, הוא הדין – שאין מעבר ממקום למקום באותו כלי בלא רוטב. והיינו, שבאותו זמן שנבלעת – יתכן שתתפשט, אולם אם נבלעה במקומה, ושוב בשלו בקדרה זו פעם שניה – אין הבליעות הישנות עוברות ממקום למקום.

והיינו דינו של האו"ה, שבפעם ראשונה חיישינן שנשארה טיפה בקדרה שלא התפשטה, אולם בפעם השניה שהיה שלא כנגד הרוטב – אין הטיפה עוברת ממקום למקום בלא רוטב, ולכן סגי שהיה ששים בבישול הראשון.

רעק"א מביא ראיה לדבריו, מהא שבאופן שנפלה כנגד הרוטב – נקטינן שישפוך מיד מצדו השני של הקדרה. ולכאורה, ברגע שהטה קצת את הקדרה באופן שכבר אין רוטב כנגד מקום נפילת הטיפה – הדר דינא של שלא כנגד הרוטב, ויצטרך להמתין עד שיצטנן. וע"כ, שהיות ואינו זמן נפילת הטיפה, הוי כשאר בלוע בכלי – שאינו עובר ממקום למקום בלא רוטב. ודלא כשיטת הדרכי משה והש"ך – שחלקו על האו"ה.

החוו"ד (סקי"ג ד"ה "ועתה נפרש דברי האו"ה"), בתחלת דבריו – דוחה ראיה זו. ומבאר, שברגע שמטה את הקדרה ואין רוטב כנגד מקום נפילת האיסור – מיד נחשב מקום זה ככלי שני, ולכן אין הבליעה מתפשטת. משא"כ בליעות בכלי ראשון – יתכן שיעברו ממקום למקום בלי רוטב. אולם חוזר בו החוו"ד, שבוודאי כל הכלי נחשב ככלי ראשון, ורק באופן שעירו את התבשיל לכלי אחר – אזי ייחשב ככלי שני.

שיטת החוו"ד

החוו"ד (שם, ד"ה "ועתה נפרש מ"ש הש"ך בסקכ"ג") מבאר את דינו של האו"ה – באופן דומה לשיטת רעק"א. ומחדש, שכל מקום שאינו כנגד הרוטב - נחשב כדין ליבון, ובליבון פשיטא ליה לחוו"ד שאין הבלע מתפשט – כדהוכיח מהא שמהני ליבון לחצי כלי. ורק במקום שיש רוטב – נחשב כבישול, ושם מתפשטות הבליעות אף למקום שאין רוטב.

והוא דומיא דביאורו של רעק"א. שלתרוויהו, צודק האו"ה שהטיפה שנמצאת שלא כנגד מקום הרוטב – אינה מתפשטת. אלא שלרעק"א – הוא משום שנחשב כמכלי לכלי שאינו מתפשט בלא רוטב, ואילו לחוו"ד אינו מתפשט – משום שנחשב כליבון.

יישוב דברי הש"ך להנ"ל

לדברי רעק"א והחוו"ד, נראה ליישב את דברי הש"ך הנ"ל בתירוצו השני. שהרי כשהטיפה נפלה על הקדרה הצוננת – לא התפשטה. א"כ גם כשהקדרה תרתח והבשר יפעפע בדופן הקדרה עד מקום הטיפה, אין לחשוש שהטיפה תתפשט ותאסור – כיון שס"ל לרעק"א שכל שאינו כנגד הרוטב דינו כמכלי לכלי שאינו מתפשט.

וכן לשיטת החוו"ד – מבואר כנ"ל, שאין הטיפה מתפשטת לבשר שפעפע כלפי מעלה – כיון שכל שאינו כנגד הרוטב הוי כליבון שאינו מתפשט.

שיטת היד יהודה

היד יהודה (סקל"ח, וכן בסוף סקכ"ט בביאור דברי האו"ה דין א) מבאר את דברי האו"ה, דבנידון של האו"ה שבפעם הראשונה נפלה כנגד הרוטב ובפעם שניה בישל שלא כנגד מקום הטיפה – יש להתיר, כיון שיש בכה"ג – צירוף של שיטת הסמ"ק ושיטות הפוסקים שאין חנ"נ בכלים, כדיבואר.

דהנה, הסמ"ק ס"ל דבאופן שנפלה כנגד הרוטב - אין כאן איסור כלל, כיון שהטיפה מפעפעת לתוך התבשיל ובטלה (נתבאר בשיעורים לעיל). אולם אנו סומכים על הסמ"ק רק לענין התבשיל, ואילו הקדרה נאסרת – כיון שחיישינן שמא נשאר משהו בדופן הקדרה. ובאופן שנפלה שלא כנגד הרוטב – שאין כלל את שיטת הסמ"ק, חיישינן לחנ"נ בכלים – ואוסרים את הקדרה.

אולם בנידון דידן שבבישול הראשון נפלה כנגד הרוטב – לשיטת הסמ"ק לא נאסרה הקדרה כלל, והשתא בבישול השני שבישל שלא כנגד מקום הטיפה, כדי לאסור את התבשיל – נצטרך לסבור דלא כסמ"ק וכן נצטרך לסבור חנ"נ בכלים, בזה ס"ל לאו"ה – שהעיקר שאין חנ"נ בכלים [ובצירוף שיטת הסמ"ק], ואין התבשיל נאסר.

אמנם לביאור זה, לא יבוארו דברי הש"ך בתירוצו השני. שהרי בתירוץ זה אין את צירופו של שיטת הסמ"ק [שהרי נפלה שלא כנגד הרוטב], וא"כ – שפיר צריך לחשוש לחנ"נ בכלים, ועדיין דברי הש"ך יצטרכו ביאור.

תירוצו האחרון של הש"ך

ע"פ דברי רעק"א והחוו"ד – נתבארו דברי הש"ך בתירוצו השני, אולם תירוצו האחרון עדיין קשיא. שהרי הטיפה נפלה על קדרה רותחת [של מים] שלא כנגד הרוטב, והתפשטה במקומה. ועתה כשפעפוע הבשר [שהוסיף לקדרה] יגיע לאותו מקום – לכאורה יחול חנ"נ שם, והדר דינא של – שלא כנגד הרוטב של קדרה ישנה.

וצ"ל, שבכה"ג שהטיפה התפשטה בזמן הנפילה – אמרינן "מקושר". והיינו, שכל הבלע והתבשיל שבקדרה מקושרים ומתערבים זב"ז, וא"כ בלע החלב בטל בששים.

סיכום

הש"ך ביאר את דין הרמ"א של קדרה חדשה - בג' אופנים.

את האופן הראשון – דחו האחרונים כנ"ל.

את האופן השני [קדרה צוננת] ביארנו – ע"פ דברי רעק"א והחוו"ד בביאור דברי האו"ה, שלדבריהם – כל שאינו כנגד הרוטב אינו מתפשט כלל. אולם לביאורו של היד יהודה בדעת האו"ה – דברי הש"ך עדיין צ"ב.

האופן השלישי לא נתבאר לפי הנ"ל, ולזה בעינן לומר "מקושר".

חילוק בין חדשה לישנה בגדר "מקושר"

השתא דאתינן לחידוש זה של "מקושר" – אף שלא כנגד הרוטב, שוב לא בעינן ליישב את תירוצו השני של הש"ך ע"פ דברי רעק"א והחוו"ד. שהרי גם בכה"ג נאמר מקושר, ומשום כך אין הטיפה [שנפלה שלא כנגד הרוטב] אוסרת את פעפוע הבשר – כשהקדרה תרתח.

משא"כ בקדרה ישנה שהבליעות הם מבישולים קודמים, אף כשבבישול זה יפעפע הבשר למקום בליעת האיסור – לא שייך להתירו משום מקושר.

ואף בתירוצו הראשון של הש"ך התקשה החוו"ד – שלא שייך מקושר, כיון שבזמן נפילת הטיפה לא היה פעפוע שהגיע לאותו מקום – שוב אין מקום זה מקושר עם התבשיל. משא"כ בשני תירוציו האחרונים של הש"ך, שכל הבלע של הבשר התפשט רק אחרי שטיפת החלב נבלעה, א"כ ממ"נ – אם התבשיל מתפשט למעלה אינו נאסר שהרי עכשיו הוא מקושר עם התבשיל, ואם אינו מתפשט למעלה – א"כ פשיטא שאינו נאסר [שהרי אין החלב מפעפע למטה].

אמנם צ"ל, שאף כשהקדרה מצטננת שאזי אין פעפוע – אין הטיפה אוסרת את התבשיל [אף שעתה אינו מקושר]. והיינו, שכל שנפסק הבישול והפעפוע – שמשום כך אינו נחשב מקושר, מהאי טעמא גופא - שוב אין הבליעות שבדופני הקדרה אוסרות זו את זו, ואתי שפיר – שלא נאסר שום בלע שבדופני הקדרה.

אולם הש"ך גופא בתירוצו הראשון, ע"כ ס"ל שאף מה שנבלע בבישול זה לפני נפילת הטיפה – הוי מקושר לתבשיל, ולכן אף שהפעפוע נחלש – לא אכפת לן, והטיפה בטלה בתבשיל.