בענין ביטול כלי מהיכנו
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / מוקצה / הרב חיים לייב אוירבך / חבורות

בס"ד

בענין ביטול כלי מהיכנו

א, בהג"א בסוגיין מבואר החילוק בין הא דשליפי זוטרי להכא דבשליפי זוטרי ליכא פסידא בניעור משא"כ בשמן איכא פסידא בניעור והנה בתשו' מהרי"ל שהו במג"א כאן הק' עליו מהא דמקשי' בגמ' מהא דמניחין כלי לקבל ניצוצות ומשנינן ניצוצות אין בהם ממש ומבואר דבלא"ה יש כאן איסור וצ"ע הא אפשר לנער וליכא שם פסידא וכ' המג"א דל"ק דכיון דא"י לנער רק כשיכבו הוי זה ביטול לשעה ומבו' בד' המג"א דד' ההג"א היא דביטול לשעה הוא ג"כ ביטול,

ולכאורה צ"ע מהמשך ד' ההג"א שם שכ' שהיכא דהניח דבר היתר שא"א לנערו שרי לקבל בכלי שמן או נר שעווה דכיון דכשיכבה יהא מותר לטלטל הנר אין כאן ביטול כלי ולכאורה מבואר מד' הג"א דביטול לשעה לא הוי ביטול דהתם נמי א"א לטלטל רק כשיכבה הנר[ואמנם היה מקום לדון דהיכא דכל האיסור אינו רק משום חשש כיבוי כמו שם בהג"א דאיירי שם בנר שמן שיש חשש איסור כיבוי והטייה בטלטולו א"כ בכה"ג ליכא בזה ביטול כלי אמנם בד' המג"א מבו' לא כן דהרי פי' ד' הג"א דטעמא דא"י לנערו בניצוצות הוא משום דכ"ז שלא כבו א"י לנערם והתם ג"כ טעמו משום כיבוי כמבואר במחה"ש שם ומ"מ עביד ביטול כלי ] גם בד' ההג"א לעיל הג"ה קודמת מבואר דלר"ש דלכשיכבה מותר אין בזה איסור ביטול כלי ומבואר דס"ל דביטול כלי לשעה מותר ,

אמנם נראה דל"ק דכל מש"כ המג"א דבעי' דווקא דיוכל לנערו מיד אינו רק כלפי ניעור דבעצם עיקר הביטול כלי הוא מחמת שאין יכול לטלטל אלא דהיכא דיכול לנער א"כ ע"י הניעור יוכל לטלטל אבל כמות שהוא עליו יש כאן ביטול כלי דהרי א"י לטלטלו אבל היכא דגם בטלטול יהא מותר עכ"פ לאחר זמן נמצא דעיקר הביטול הוא לשעה בזה ס"ל להג"א דאינו ביטול [אמנם בתו' מצינו דגם בכה"ג דנו לומר דיהא ביטול וע"כ דנו לומר דגם לרב יוסף י"ל דקאי מתני' כר"ש דמותר השמן מותר ואע"פ דגוף הטלטול אסור רק לזמן] ,

ובפשוטו נ' דלפי"ז אין הביאור כלל במג"א משום דין ביטול כלי לשעה דבאמת הכא הוי ביטול כלי לעולם אלא הא דמהני להתיר ביטול כלי להג"א זהו משום דאפשר לנערו ולעולם יכול להשתמש מיד כשרוצה ע"י ניעור אבל היכא דעכ"פ גם בניעור יהא צריך להמתין שוב אין לו כלל ההיתר דיכול לנערו ושוב יש כאן ביטול כלי גמור ובאמת דזהו דרכו של המחה"ש שם בביאור ד' המג"א עי"ש שנקט בדבריו דקאי גם להשיטות דביטול כלי לשעה מותר וע"כ הביאור כנ"ל דהוא סברא מסויימת בההיתר דיכול לנערו[ולפי"ז אם באנו ליישב רק ד' ההגה' אשר"י באותו הג"ה לגבי נר דא"י לטלטל עד שיכבה י"ל דגוף ביטול כלי א"י לחול כל שאיסור הטילטול הוא רק מחמת דבר צדדי דיש חשש שיכבה ורק לגבי הסברא דיכול לנערו מהני הסברא דאסור לנער לענין דלא יחשב כאפשר לנער וד' המג"א לגבי ניצוצות קאי לפמש"נ רק לענין הסברא דחשיב כא"י לנערו אבל גוף הביטול כלי חל מחמת איסור מוקצה דניצוצות] אמנם הגר"ז והפמ"ג נקטו בד' המג"א דהיכא דא"י לנער מיד יהא מותר במקום פסידא והיינו משום דאכתי הוי כביטול כלי לשעה ולשיטתם יותר צ"ע הקו' הנ"ל מד' ההג"א שם ,

ולכאורה יש מקור ליסוד סברא זו מד' הרמב"ן לק' דף קנד' [בסוגריים בדפוסים החדשים] שהביא דרך אחרת בסוגיין [ליישב בזה ד' הרי"ף] דקרני דאומני הוי כלי שמלאכתו לאיסור ודן שם לומר דאפ"ה יחשב כביטול כלי מהיכנו משום דעד עכשיו יכול לטלטלו מחמה לצל ומעתה אינו יכול רק לצו"ג או מקומו ואף דאינו מבטל הכנתו לגמרי מ"מ יחשב ביטול כלי וכ' ע"ז ולשון זה אני חוכך בו עי"ש שהק' מטבל דחזי' דכל שיש לו צד היתר ל"ח ביטול כלי ובפשוטו נ' שמדמה זאת דה"נ הכא יש לו צד היתר לצו"ג או מקומו ואח"כ הק' מאפרוחים דחזי' דביטול כלי לשעה אינו ביטול וחזי' דבעי' ביטול לגמרי ועי"ש שדחה הראיה מאפרוחים כיון שיורדין מאליהם וצ"ע דלכאורה לפי דבריו בקושייתו דחשיב ביטול כלי לשעה וחזי' דאינו ביטול א"כ מ"ט הוא סותר רק הדרך הזו הלא הוא סתירה לכל יסודו מתחילה שם דביטול כלי לשעה אסור והותר רק במקום פסידא דבאפרוחים הרי ליכא פסידא ומ"מ שרי אמנם לסברא הנ"ל י"ל דמה שאסר הרמב"ן לעיל אינו משום ביטול כלי לשעה אלא דזה גופא דיכול לנערו הוי סברא שאינו ביטול גמור אבל אכתי יש כאן ביטול עכשיו כ"ז שלא ניער אבל עכ"פ גוף הביטול הוי ביטול לעולם וע"כ אסרי' אבל הכא הוי ביטול כלי לשעה ורק לדרך האחרת דסגי גם מה שמבטל מקצת שימושים ס"ל לרמב"ן דה"ה גם מה שמבטל למקצת שבת גם הוי ביטול ואכתי צ"ע בזה [אמנם ברשב"א שם הק' על עיקר דבריו דביטול כלי לשעה אסור מאפרוחים ומבואר דלא כחילוק זה] ואולי יש לדחוק דגם ברמב"ן הקושיות הם על כל דבריו ובאמת הוכיח מטבל ואפרוחים דביטול כלי לשעה אינו ביטול וע"ז דחה דטבל הכנתו עלי כל שעה ואפרוחים יורדים מאליהם וצ"ע טובא בזה,

ולכאורה יש להוכיח כן גם מד' הר"מ לגבי דלף דהוי ביטול כלי משום דאין עושין גרף של רעי ומבואר דאם היה היתר של גרף של רעי לא היה חשוב ביטול כלי וצ"ע הא ד' הר"מ דביטול כלי לשעה אסור רק במקום הפסד עיין במג"א בד' הר"מ וא"כ לכאורה בטיפה ראשונה אכתי לא הוי גרף של רעי ולכאורה מבואר דביטול לשעה שמותר אח"כ בטלטול ל"ד להיכא דיכול לנער וזה מותר אף שלא במקום הפסד [ואולי טיפות ראשונות הוי כשיורי כוסות ואין בהם איסור טלטלו כלל ואח"כ הוי באמת גרף של רעי וצ"ע] [[1]](#footnote-2) אמנם עיקר ד' המג"א שכ' דגם להג"א אם א"א לנערו רק לאחר זמן חשיב ביטול כלי לכאורה יש להעיר מד' הג"א שם שמבו' שם לענין הניעור של נר של שעווה דהוא כמו חבית בין החביות שוודאי אינו רוצה לנער הנר בתוך ביתו אלא יכול לטלטלו לחוץ ולנער ולכאורה צ"ע הא כה"ג לכאורה חשיב כא"י לנער מיד מחמת פסידת המקום ומ"מ התיר ההג"א ואולי כיון דבעצם יכול לנער חשיב כיכול לנער מיד אמנם בל' ההג"א משמע דמה דיכול לנער בחוץ הוא זה שמתירו וצ"ע בזה ואולי אכתי שאני היכא דיש איסור לנער מיד מהיכא דאין איסור רק נמנע מחמת מקומו [ול"ד לשמן דחשיב א"י לנער כלל דהתם הניעור עצמו גורם פסידת השמן אבל פסידת המקום ל"מ לזה וג"ז צ"ע בסברא ואולי דווקא לענין הא דא"י לנער מיד בעי' דווקא שיהא אסור ממש אבל היכא דא"י לנער כלל מתחשבים גם בפסידא וכ"ז צ"ע טובא בסברא ] ויותר נראה ליישב בזה דהכא חשיב מיד כשמטלטלו ע"מ לנערו כתחילת פעולת הניעור וחשיב כניעור מיידי משא"כ בניצוצות דאין כאן התחלת פעולת ניעור דא"י כלל לנער מחמת איסור כיבוי אמנם בגר"ז מבואר עוד חידוש בד' מג"א דאף היכא שהניעור לוקח זמן כמו שליפי זוטרי לשי' הגר"ז שם בד' המג"א עיי"ש חשיב כא"י לנער מיד [וע"כ לא התיר הר"ן רק במקום פסידא אבל ביכול לנער מיד ממש מודה הר"ן להג"א עי"ש] ולכאורה לפי שיטתו אכתי צ"ע בזה דה"נ הניעור לוקח זמן ,

והנה אכתי ד' המג"א בד' ההג"א צ"ע מדלף שאינו ראוי דלכאורה התם אפשר לנער מיד והנה היה מקום לומר דכיון דצריך לנערו רק בחוץ חשיב כא"י לנער מיד אמנם כבר נ' דבד' ההג"א מבואר לא כן וא"כ צ"ע מדלף ועי"ש במג"א דכ' שאפשר ליישב גם שאר קו' הר"ו ולכאורה כוונתו לדלף ולא נ' במג"א מ"ט חשיב כא"י לנער מיד אמנם עיין בגר"ז בקו"א שביאר בזה שכלי שיש לו בית קיבול ומניחו ע"מ לקבל גם ביכול לנער מיד חשיב כא"י לנער מיד ויש כאן ביטול כלי לשעה דעצם ההעמדת הכלי ע"מ לקבל חשיב כרוצה שיעמוד שם אותו זמן ולכאורה כוונתו דבשליפי זוטרי ונר שעווה אין מטרה של קיבול החפץ רק כדי שלא ינזק מההכאה ע"ג הקרקע וכן בנר שעווה הוא רק כדי שלא יפול ע"ג קרקע אבל כל שיש ענין שיכנס לכלי אפי' לרגע קטן חשיב ביטול כלי לשעה [וצ"ל דדלף שאינו ראוי אף דעיקר הכוונה שלא יפול ע"ג קרקע מ"מ כיון שרגילים להעמיד לו כלים מחמת זה חשיב כרוצה שיכנס לכלי לרגע זה וצ"ע] ובאמת עיקר הגדרתו קאי יותר לפי שי' בד' המג"א דהיכא דא"י לנער מיד הוי כמו ביטול כלי לשעה דבזה שייכי יותר הנך סברות אמנם לד' מחה"ש שם וכמוש"נ לעיל דהוא רק סברא באפשר לנער דהיכא דא"י לנער מיד חשיב כמו א"א לנער ל"ש כ"כ הנך סברות דסו"ס מיד יכול להשתמש בכלי אם רוצה ואין כאן ביטול כלי לשעה וכן סברתו לענין שליפי זוטרי דחשיב א"י לנער מיד אף שמתחיל פעולת הניעור מיד יותר א"ש לפי שיטתו וצ "ע בזה ,

**ב**,והנה תנן במתני' לענין טבלא שיש עליה קליפין דפליגי ב"ש וב"ה אם מנער הטבלא ועיין תו' בכמה דוכתי שהק' מ"ט לא הוי בסיס ועי"ש מש"כ בזה וכבר הק' בזה מ"ט לא נימא דאסור כלל להניח הקליפין משום ביטול כלי דאף דלא נעשה בסיס מ"מ ד' רוב הראשונים דאי"צ שיהא חשוב כבסיס לענין ביטול כלי כדמוכח בבעה"מ ושאר ראשונים לק' דף קנד' עי"ש היטב [מלבד ד' התו' רי"ד שם] והנה לכאןרה לד' המג"א יש ליישב דהכא אפשר לנער מיד [והגר"ז והפמ"ג ופשטות המ"ב נקטו כן להלכה דאף הר"ן מודה ביכול לנערו מיד ]וע"כ שרי ואף דמחמת מקומו א"י לנער כאן מ"מ כבר הבאנו דבהג"א מבואר דג"ז חשוב כיכול לנער מיד אמנם לפמש"כ הגר"ז דהיכא דרוצה להניחו לרגע זו ל"ח כיכול לנער מיד דהרי מוכח מתוך מעשיו שאי"ר לנער מיד דאל"כ לא יניח כלל טבלא אלא ינער מיד על הריצפה או במק"א א"כ לכאורה נ' דהכא דמי לדלף שאינו ראוי דל"ח כיכול לנער מיד ואסור שלא במקום פסידא וא"כ אכתי צ"ע בבי' המשנה דלכאורה הוי ביטול כלי לשעה דאסור שלא במקום פסידא [ודוחק לומר דאם לא יוכל להניח על השולחן ויצטרך תמיד לטלטל למק"א הוי פסידא מרובה],

והנה לכאורה היה מקום לומר דכל שאכתי יכול להניח בשולחן דברים אחרים ל"ח ביטול הכלי [וכעין זה מבו' כאן בפנ"י דע"כ ל"ש הכא בשמן סותר רק בונה עי"ש] אמנם מד' ההג"א מבואר דגם היכא דיש בכלי גם דבר היתר אינו מותר רק בא"א לנערו וחזי' דאף דיכול להניח שם גם דבר היתר וגם מניח באמת שם מ"מ הוי ביטול כלי מחמת זה דעכ"פ א"י לטלטלו אמנם יש לדון דכיון דשולחן אינו עומד לטלטול א"כ אין בו ביטול כלי רק במונע ממנו שימוש היתר אחר דבזה הוי ביטול כלי מחמת השימוש דאף דאין כאן הפקעת הטלטול מ"מ הפקיע ממנו שימושיו וכמו טינוף כלי שנאסר מחמת ביטול כלי אף דאכתי שרי בטלטול ומוכח כן בד' המג"א לענין כלי מחובר לקרקע דיש בה ביטול כלי וע"כ מחמת שימושיו שנפקעו ממנו שימושים אחרים וכן מד' מהרש"א בסוגיין עי"ש אבל כל שלא מונע ממנו שימוש אחר וגם הפקעת הטילטול לא חשיב הפקעה כיון שאינו עומד לטלטול אמנם נ' דשולחן חשיב כעומד לטלטול דהרי השולחנות שבזמן חז"ל הביאו עליהם האוכל וגם סילקו עם השולחן כמבו' בברכות בכ"מ וא"כ לכאורה כל שהפקיע ממנו טלטולו גם חשיב כסותר דנ' דאף לד' מהרש"א והמג"א הנ"ל דסגי גם בהפקעת השימוש גרידא מ"מ מודו דסגי ג"כ בהפקעת הטלטול לבדו כדמשמע בכל הסו' דהפקעת הטלטול חשיב ביטול כלי מהיכנו וגם מוכח כן מד' ההג"א הנ"ל דאף היכא דאינו מונע שימושי היתר בכלי שיכול להכניס שם דברי היתר [ובשמן האסור בהנאה שאיירי המג"א נ' בפמ"ג שהביאור כיון דא"י להכניס שאר מילי כיון דיתערב עם האיסור עי"ש ] מ"מ כיון שמפקיע הטלטול חשיב ביטול כלי ונ' הביאור דטלטול הכלי הוי ג"כ משימושי הכלי וע"כ אסור [וקשה לומר דהוא דין בפ"ע שאסור לקבוע לו מקום[עיין מ"ב שעה"צ סי' שי"ג' עי"ש] דהרי טינוף כלי גם נאסר אף שלא קובע לו מקום ולא מסתבר שהם שני דינים אלא מוכח שהוא דין אחד דטינוף כלי מפקיע שימושיו והפקעת הטלטול הוי ג"כ הפקעת השימוש] וא"כ אכתי צ"ע בטבלא הרי עכ"פ מבטל טילטול הטבלא ויחשב ביטול כלי,

והנה לד' הראשונים דאיירי שם בסו' שהיה ג"כ דבר היתר דאל"כ הוי בסיס א"כ י"ל דכיון דקליפין א"י לנערם מחמת המקום א"כ שוב יהא מותר לטלטל השולחן לצורך ההיתר אמנם לפי"ז לכאורה ה"ה גם בליכא דבר היתר הרי שרי לטלטל מחמת צורך הכלי היכא דצריך למקומו וא"י לנער כמו חבית בין החביות וא"כ מ"ט בשמן חשיב ביטול כלי שמונע טלטולו הרי יכול לטלטלו דהרי בפשוטו א"י לנער על הריצפה וא"כ שרי לטלטל ומ"ט אסור ובהג"א הנ"ל הרי מפורש דגם בנר שעווה יש ביטול כלי לולא שיכול לנערו אף שיכול לטלטלו מחמת צורך הכלי דהרי צריך למקומו כמפורש שם בהג"א דנר שעווה הוי כחבית בין החביות [ואמנם בשמן י"ל דאינו מחמת הטלטול וכמש"כ מהרש"א אמנם בנר צ"ע אם שייך ד' מהרש"א דלכאורה אכתי יכול להשתמש בכלי להניח דברים אחרים כשהנר כבוי גם בד' הגרע"א מבואר דפליג על ד' מהרש"א עי"ש וגם פשטות הראשונים שהוא מחמת איסור הטלטול דהרי רש"י כ' גם מטעם בונה ולכאורה לצד זה וודאי איסור סוגיין הוא מחמת הטלטול ]ועיין בתהילה לדוד שכבר הק' יותר מזה לד' הבית מאיר [וכן נקט המ"ב בשעה"צ עי"ש]דפסידת המוקצה חשיב א"א לנער א"כ לעולם אם יהא צריך לכלי יוכל לטלטל ומ"ט חשיב סותר הא כשיצטרך לכלי לשימוש אחר יוכל לטלטלו [ולד' מהרש"א הנ"ל ל"ק דעכ"פ כ"ז שאינו מנערו מפסיד שאר שימושים והכא אינו רוצה לנערו מחמת פסידא או דעכ"פ הוי ביטול כלי לשעה כ"ז שאינו מנער אף דיכול לטלטל אמנם לפי"ז אם יוכל להשתמש בכלי עם איסורו שיכול להכניס גם דבר היתר לשם לכאורה יהא מותר דבכה"ג הוא רק מחמת איסור הטלטול שא"י ליקחו למק"א ולהניח שם דברים אחרים אבל אי נימא דחשיב כא"י לנער הרי מותר לטלטל לצורך הכלי ויכול להשתמש בדברים אחרים במק"א וכמבו' בהג"א דהיכא דיש דבר היתר דא"א לנער כבר ליכא ביטול כלי כיון דיכול לטלטל לצורך ההיתר א"כ ה"ה הכא יוכל לטלטל לצורך הכלי להשתמש בו במק"א להכניס בו דבר היתר ובאמת דאף בלא דעת הב"ח והבי"מ דפסידת המוקצה חשיב א"א לנער אפשר להק' בסוגיין דהנה בהג"א מבואר דבנר של שעווה הוי כחבית בין החביות משום שאינו רוצה לנערו על הארץ ולכאורה לפי"ז ה"ה בשמן דסוגיין איירי ג"כ בכה"ג וא"כ צ"ע הא בכה"ג מותר לטלטלו לצורך הכלי וכנ"ל וצ"ע , ,

ונ' ליישב קו' התהיל"ד הנ"ל בהקדם מה שיש לדון בגדר האיסור דביטול כלי מהיכנו אם עיקרו הוא דבזה שנשתמש בו איסור וא"י לטלטלו א"כ מונע ממנו שימושים אחרים שרוצה להשתמש במק"א ובעי' שיוכל להשתמש בו גם שאר שימושים או די"ל דזה לאו מידי הוא דמאי נ"מ אם משתמש בו שימוש אחד לכל השבת שמניח שם שמן או משתמש כמה שימושים במשך השבת אלא י"ל דעיקר הגדר הוא דבאותו שימוש עצמו שמניח בו שמן הוא שימוש גרוע כיון דבשמן היתר הרי יכול ליטול הכלי ולטלטל השמן הזה ממקום למקום כדי לשתותו או לטבל בו מאכל וכדו' וחלק משימוש ההנחה בכלי הוא שע"י יכול לטלטל השמן שבו ממקום למקום וא"כ בזה שמניח בו שמן אסור חשיב שמפקיע היכן הכלי שעשוי ג"כ שיוכלו לטלטל מה שבתוכו ממקום למקום לצורך השימוש בו[ונ' דחקירה זו היא נ"מ גדולה למעשה לענין כלים חד פעמיים דדנו אי יש בזה משום ביטול כלי דלכאורה תלוי בזה דאם הפקעת ההיכן הוא שלא יוכלו להשתמש בו שאר שימושים א"כ י"ל של"ש בחד פעמי דלעולם יש בו רק שימוש אחד אבל אי נימא דעיקר הסברא הוא דבשימוש זה גופא חסר שימוש דטלטול א"כ גם בחד פעמי בשימוש זה מפקיע שימוש דטלטול דאם היה מניח בו דבר היתר היה יכול לטלטלו ולהביאו על השולחן או להעבירו ממקום למקום בשולחן ועכשיו שמניח איסור אינו יכול] ונ' דאי נימא כן א"ש באופן נפלא קושיית התהיל"ד דלפי"ז הרי עיקר הסתירה אינה כדי שיוכלו לטלטלו למק"א ולהשתמש בו עוד שימושים במק"א דלפי"ז העיקר תלוי אם יכול לטלטל לצורך הכלי אבל אי נימא כמוש"נ א"כ עיקר הפקעת ההיכן הוא בזה דכלי דעלמא עשוי לשמש מה שבתוכו שיוכלו לטלטלו למקום אחר א"כ לא מהני מה שיכול לטלטל לצורך הכלי דעיקרו תלוי אם יכול לטלטל לצורך השמן דזהו עיקר השימוש שיכול ליקח ולטלטל הכלי לצורך השמן שבו וא"ש,

ונ' להוכיח כן מד' ההג"א כאן דהנה לדעתו איירי בנר שעווה שא"י לנערו כאן וה"ה בנר שמן דאיירי שם ג"כ א"י לנערו כאן ומ"מ מבואר שם דרק אם יש דבר היתר שא"א לנערו בכלי מהני משום שיכול לטלטל כשיכבה אבל בלא"ה אסור וצ"ע מ"ש הרי גם התם לא שרי אלא לצורך דבר המותר וא"כ לעולם יהא שרי משום שיכול לטלטלו וע"כ דרק אם יכול לטלטל לצורך מה שבתוכו כמו במקום שיש שם דבר היתר מהני מה שיכול לטלטלו אבל היכא דא"י לטלטל לצורך מה שבתוכו לא מהני ומש"כ ההג"א דהיכא דיש בו היתר שא"א לנערו שרי אף דאסור לטלטל מחמת האיסור מ"מ כיון שיכול להשתמש לצורך ההיתר שבו ויש לו שימוש במה שבתוך הכלי סגי בזה [ורק אם אפשר לנער ההיתר א"כ ע"כ גם כדי לטלטל לצורך ההיתר יהא צריך לנער האיסור הוי ביטול כלי] ,

והנה לפי"ז ה"ה הכא בקליפין היכא דיש שם גם דבר היתר שרי ואף דההיתר יכול לנערו [דלענין בסיס אי"צ שלא יוכל לנערו רק שיהא יותר חשוב והראשונים כ' כן מחמת בסיס] מ"מ הכא הרי אי"צ לנער מחמת מקומו ושוב יכול לטלטל מחמת ההיתר [אמנם אכתי י"ל קצת דמיד שמגיע למקום שלא איכפת לו לנער מחמת מקומו שוב א"י לטלטל לצורך ההיתר ואלי זה עצמו הוי ג"כ ביטול כלי שא"י לטלטלו לגמרי] ולפי"ז שמעתי ליישב מה שנהגו להניח כפית וכדו' כשמניחים על צלחת קליפין וצ"ע הרי מבו' בהג"א דבעי' שההיתר יהיה היתר שא"י לנערו וכפית אפשר לנער אבל להנ"ל א"ש דכיון דא"י לנער הקליפין מחמת מקומו שוב מהני מה שיוכל לטלטל לצורך ההיתר [וקצ"ע בד' ההג"א שמכ"ד שם נ' דאיירי דוודאי לא יוכל לנער השמן או השעווה כאן וא"כ שוב מ"ט הצריך שההיתר א"י לנערו תיפו"ל שא"א לנער מחמת המקום ואולי צ"ל כמש"כ בסוגריים לעיל דאכתי חשיב ביטול כלי מחמת דכשמגיע למקום של"א ליה לנערו לא יוכל לטלטל וצ"ע בזה] ,

והנה על גוף היסוד הנ"ל דהחיסרון הוא בשימוש זה יש להעיר דהרי מצינו לענין סל תחת התרנגולים דחשיב ביטול כלי אף דהתם עיקר שימוש זה אינו סוג שימוש שמצריך טלטול וגם אם היה מניח היתר לא היה מטלטלו וא"כ מ"ט חשיב ביטול כלי ויתכן לדון דהתם באמת דין אחר הוא דהרי התם סל אינו מיועד להנחת תרנגולים דסל ייעודו לשימושים אחרים א"כ התם בגוף מה דמשתמש בו שימוש שאינו מוכן אליו הוי הפקעת ההיכן שבזה מבטלו מעיקר שימושו[ורק אם היה זה שימוש היתר אינו סותר עיקר שימושו שהרי יכול לחזור בו ולהוריד ולהשתמש לעיקר שימושו] ורק לענין כלי תחת הנר או תחת הטבל לכאורה אין לומר כן דלכאורה וודאי הכלי עומד להחזיק פירות ומ"ט אינו חשוב שעומד גם לטבל וזה מוכח כנ"ל דכיון דבטבל נמנע השימוש דטלטול ע"כ ל"ח מוכן לזה ,

אמנם אכתי יש להעיר במש"כ ליישב קו' התהיל"ד הנ"ל דלכאורה נהי דא"י להשתמש ולטלטל לצורך שימוש זה מ"מ הרי עכ"פ יכול להשתמש עוד שימושים בהכלי בפרט אי איירי שיכול להכניס שם גם דברים אחרים וכנ"ל וא"כ מ"ט לא סגי בזה שיכול להשתמש שימושים אחרים ואין לומר דעכ"פ במקום שנמצא כלי או שמן זה א"י להשתמש רק ע"י ניעור דהלא בהג"א מבואר דסגי שיש לכלי גם שימוש של היתר כדי להתירו ואף שבמקום שמונח שימוש האיסור מתבטל מהיכנו וע"כ דסגי במה דיש לכלי עכשיו טלטול לצורך מה שבתוכו אמנם י"ל דכיון דעכ"פ עכשיו הוא משתמש רק בשימוש זה ובשימוש זה מפקיע לא מהני מה שיכול להשתמש בו שימוש נוסף ואז לא יהא ביטול [ורק אי נימא דעיקר הביטול הוא מחמת השימושים האחרים בזה כל שיכול להשתמש עדיין לשימושים אחרים היה מועיל וכקו' התהיל"ד] ול"ד ליכול לנער שמהני לד' ההג"א שעניינו ששימוש האיסור עצמו ירד ואין כאן קביעות של שימוש איסור בהכלי בשבת כיון שיכול להורידו וכן לד' הראשונים י"ל דנהי דיכול להשתמש בו עוד דברים ואז לא יחשב ביטול כלי מ"מ עכשיו יש כאן עכ"פ ביטול לשעה דעכשיו עומד הכלי לשימוש האסור בטלטול [ועיין רעק"א שהק' על ד' הג"א דא"כ לעולם אין כאן ביטול כלי דלעולם יכול להניח דבר היתר ולטלטלו וכבר אמרו בזה ליישב כעי"ז דהוספת דבר ל"ח אפשרות טלטול משא"כ ניעור מהני וצ"ע],

ובאמת היה מקום לדון דביסוד הדבר תלוי זה בפלוגתת הראשונים בסוגיין דהנה ד' הרמב"ן והרשב"א ועוד דהיתרא דיכול לנערו לא מהני כיון דעדיין חשיב ביטול כלי לשעה וההיתר דדף קנד' הוא רק משום פסידא אמנם בד' התו' בסוגיין נ' דהך היתר דיכול לנערו ל"ח גם ביטול לשעה דתו' כ' לק' דמה איסור שייך בשליפי זוטרי וע"כ דל"ח כלל ביטול כלי ונ' הביאור דכיון דלעולם יכול לנער ולהשתמש א"כ אין כאן ביטול ונ' דזה א"ש יותר להצד דהעניין מחמת מניעת שאר שימושים דממילא היכא דלעולם אינו מונע כלל שאר שימושים דיכול לנערו מיד ולהשתמש לשימוש שיהא צריך אין כאן כלל ביטול כלי אבל ד' הראשונים דאפי' יכול לנערו ודעתו לנערו מיד מ"מ יש כאן ביטול כלי לשעה ולכאורה הביאור דכיון דבשימוש זה שמשתמש עכשיו הוא מבטל הכלי מהיכנו א"כ בזמן זה הוא מבוטל ואף דיכול לנער ולהשתמש בו שימוש אחר מ"מ כל זמן שאכתי לא העמיד שימוש אחר הכלי מבוטל מהיכנו וצ"ע בזה ,

והנה ברמב"ן לק' כ' דבמניח כלי שמלאבתו לאיסור הוי ביטול כלי מחמת שנמנע טלטולו כ" שאין לו צורך אחר וצ"ע בכוונתו אי בעי' דווקא צו"ג דהכשמל"א או דסגי ג"כ בצו"ג דהכלי היתר די"ל דכיון דהאיסור הוא משום טלטול מן הצד לכלי שמלאכתו לאיסור [דהרי הכא לא הוי בסיס כיון דהוא באמצע שבת או דעתו ליטלו ]א"כ כל שלטלטול הכלי שמלאכתו לאיסור אין צורך אף דלהכלי היתר יש צורך גופו מ"מ לא מהני דסו"ס מה יתיר טלטול הכלשמל"א ויהא צריך לנער או דילמא גם צו"ג דהכלי היתר מהני ויל"ע בזה ואמנם אי נימא דכוונתו דיכול להשתמש לצו"ג דהכלי היתר א"כ לכאורה הוא דלא כמוש"נ דבעי' אפשרות טלטול לצורך מה שבתוכו ,

[ובאמת שהיה מקום לדון בעיקר הקו' מטבלא לפי מה שמובא בשם המאמר מרדכי סי' של"ה בשם ס' קדמון דהיכא דתשמישו לכך והוא מוכן למוקצה אין בזה איסור ביטול כלי[לא עיינתי כעת שם] וכן משמעות הלבוש כאן [ודלא כחת"ס ביצה יא' שדן בנרתיק של מילה שיהא אסור מחמת ביטול כלי ] דלפי"ז י"ל דטבלא מיועדת גם להנחת קליפין אמנם נ' דאפי' נימא דהיכא דמיוחד ממש רק למוקצה שרי היכא דיש לו גם שימושים אחרים של היתר אסור דהרי כלי שתחת הטבל או לדלף קשה לומר דחשיב שאינו מיועד גם להנחת פירות טבל ומ"מ אסרי' מחמת שמונע טלטול אמנם קצת י"ל עדיין דהתם חשיב שאינו מוכן לטבל מחמת שמפקיע שימוש הטלטול אבל הכא י"ל דאף דמפקיע הטילטול מ"מ עיקרו עומד לכך אף שיפקיע הטילטול דזהו עיקר שימוש שולחן גם לקליפין אמנם בעיקר ד' המאמ"ר הנ"ל צ"ע קצת בזה מד' השו"ע סי' של"ה שמבואר שם דצריך לשפוך התירוש של ענבים דווקא לגיגית של הענבים ולא לכלי אחר דהוי ביטול כלי ומבו' שם בשו"ע דלגיגית שרי לשפוך משום דבלא"ה כבר יש בו משקין שזבו וצ"ע מה הוצרך לכך הרי וודאי דהגיגית עומדת לזה לקבל המשקין שיוצאים מהענבים גם בד' הביה"ל שדן לענין מי נט"י לא משמע כ"כ כן דלכאורה איירי בכלי המיועד לכך גם בעיקר ד' הגמ' לא משמע כן דהרי יכולים לאוקמי בכלי העומד לכך וצ"ע בזה ],

אמנם יש להעיר אכתי בעיקר הגדר דביטול כלי מד' המג"א בסי' של"ה שנקט שגם בכלי מחובר איכא ביטול כלי[וע"ע במהרש"א בסוגיין אבל התם משמע קצת בפמ"ג שהוא משום שמפקיע שימושים אחרים מחמת האיסוה"נ דשמן] וצ"ע טובא בדעתו דהרי ממלא כל הכלי במשקין ובלא"ה ל"ש בזה שימושים אחרים וגם בשימוש זה לא נתבטל הטלטול דבלא"ה ל"ש בזה טלטול וא"כ מ"ט אסור ומאי נ"מ אי משתמש בזה שימוש דמוקצה או שימוש דהיתר ולכאורה נ' מדבריו יסוד חדש דכלי אינו חשיב מוכן לשימוש דמוקצה מצ"ע דשימוש מוקצה לא מוכן אליו וצ"ע טובא בזה [ואולי זהו הביאור בד' היראים המובא במשנת השבת דדימה לדין אין כלי ניטל שהוא משום דהוי שימוש דמוקצה ואין כלי ניטל לשימוש דמוקצה וכמו"כ איסור ביטול כלי הוא ג"כ דשימושי מוקצה ל"ח שימוש שמוכן לו],

ב, והנה מד' בעה"מ לק' דף קנ"ד מבואר דיסוד דין ביטול כלי אינו משום גוף האיסור שיש בכלי אלא אפי' היכא דליכא איסור כלל כמו בקורה רפויה דאפשר לנוטלה מ"מ ע"י שדעתו לכל השבת לקבוע שם הוי זה ביטול כלי ואף דליכא שם עניין מוקצה בכלל כיון שהוא מקצה החפץ בדעתו לקבעו בבנין הוי ביטול כלי ומבואר דיסוד דין ביטול כלי הוא הקצאת החפץ בדעתו לשימוש שאוסרו בטלטול או שימוש אחר שקובעו במקומו דא"י לטלטל כמו בקורה דכיון דמצד השימוש עצמו של קורה עיקר ענין השימוש הוא שיהא קבוע במקומו בבנין ולא יטלטלנו משם הוי זה ביטול כלי דאף דיכול לטלטלו משם מ"מ טלטולו הוא סתירה להקצאתו ומצד הקצאתו יש כאן ביטול כלי [ול"ד לדלף הראוי דאף שמסתבר שעיקר השימוש הוא שיהא שם במקומו ולא יוזז משם כדי שלא ידלוף לקרקע י"ל דסו"ס אין עיקרו שלא יטול כדי להשתמש במים ויחזירנו מיד דלרגע מועט אין כ"כ קפידא גם י"ל עוד דדווקא קורה שיש כאן מצ"ע צורה של קביעות בבנין בזה הוי ביטול כלי מצד גוף השימוש אבל הנחת כלי ע"ג קרקע אינה בעצם מעשה קביעות ורק היכא דיש בה איסור לטלטלו חשיב שאין אפשרות טלטול ומשא"כ בדלף הראוי וה"נ י"ל לעניין סל לפני אפרוחים דהוא כמו דלף הראוי ]

והנה לד' בעה"מ באמת לא מהני כלל מה דאפשר לנערו כדי להפקיע ביטול כלי דכיון דעיקר הביטול הוא ע"י ההקצאה ומחשבתו לקבעו כאן כל שדעתו שלא לנער יש כאן הקצאה גמורה ,

אמנם בד' התו' הרי מבואר דס"ל דמה דאפשר לנערו הוא בעצם טעם להפקיע מצ"ע ביטול כלי דאף אי דעתו שלא לנער מ"מ אין נ"מ בזה דעצם מה שכשרוצה להשתמש בכלי אין לו מניעה מחמת המוקצה שהרי יכול לנערו שוב אין כאן ביטול כלי כלל דהרי לד' תו' בסוגיין דנו לומר דגם לר"ש יהא אסור משום ביטול כלי דלשעה יש כאן אכתי ביטול כלי ומ"מ מבואר בתו' בע"ב דהיכא דאפשר לנער אין כאן כלל איסור עי"ש בתו' שכ' דמה איסור יש עי"ש ומבואר דזה ל"ח כלל ביטול כלי אפי' לשעה ומבואר דלד' התו' כה"ג שיכול לנער ל"ח כלל ביטול כלי וכמש"כ התו' כן גם לגבי אפרוחים דכיון דבידו להפריחם אין כאן ביטול כלי וכבר מבואר הדבר בגר"ז בקו"א סי' רס"ו עי"ש ופשוט והיינו דפליגי בזה אי דין ביטול כלי חל בהקצאתו או דדין ביטול כלי הוא בעצם במה שהכלי אינו ראוי לשימוש ,

ונ' לדון בזה כמה נ"מ א, דהנה כבר דן אאזמו"ר זיע"א בדין הנותן כלי אם חייב לסלקו קודם שיפול המוקצה לשם ועיין בפמ"ג סוף סי' רס"ה שמבו' דחייב לסלקו ונ' דתליא קצת בזה דלד' בעה"מ מה שנאסר להניח אינו משום דהוי גרם דע"י יתבטל הכלי אלא עיקר ההנחה הוא גופא מעשה ההקצאה לשימוש הקובעו וגוף ההקצאה היא האוסרת ואינו רק גרם הביטול ומעתה לד' הבעה"מ י"ל דכל שהניח כבר והקצהו וייחדו לשימוש הקובעו בזה גופא הוי כאילו מחברו או סותרו וא"כ י"ל דאין עניין בזה שיסלקו אח"כ דכבר עבר האיסור אמנם לד' התו' דהביטול חל ע"י מציאות ביטול הכלי משימוש בזזה י"ל דכל שלא ביטל עדיין חייב לסלקו ואף דאסורה כבר גוף ההנחה מ"מ אינו אסור אלא מחמת שעי"ז יתבטל אח"כ ופשוט,

ב, עוד נ' לדון בזה במה שהק' התהילה לדוד בסי' ש"י קו' גדולה בסוגיין דהנה קי"ל דטלטול מן הצד לצורך דבר המותר שרי אמנם זהו רק בא"א לנער אבל באפשר לנער אין היתר וזה מפו' בגמ' דכל שנפסד הדבר ע"י הניעור חשיב כא"א לנער אמנם בגמ' איירי שיפסד ההיתר ונחלקו האחרונים היכא שע"י הניעור יופסד החפץ האסור אם חשוב כא"א לנער עיין בה בס' בית מאיר מה שנחלק בזה עם הגרע"א ועיין מ"ב בשעה"צ סי' ש"י שהכריע כהבית מאיר עי"ש ותמה התהיל"ד דלד' הבית מאיר דפסידת האיסור הוי ג"כ כא"א לנער א"כ איך מצינו איסור ביטול כלי מהיכנו בביצה ושמן וכו' הרי ע"י הניעור יש פסידת המוקצה ושוב יהא מותר לטלטל הכלי עם המוקצה היכא שיהא צריך לכלי שהוא דבר המותר ולא נפקע הכלי מטלטולו כלל ,

ונ' דלד' בעה"מ ל"ק קו' זו כלל דכיון דיסוד הביטול חל ע"י הקצאתו לשימוש הקובעו א"כ כל ששימוש זה מונעו מטלטולו סגי בזה שיחשב כביטול כלי ול"ש להקשות דהיכא דיהא צריך לכלי לשימוש אחר יוכל לטלטלו כיון שהוא לצורך דבר המותר דהלא זהו עיקר ההקצאה שיעמוד לשימוש זה ולא לשימוש אחר ורק אם גם באותו שימוש שקובעו לזה יכול עדיין לטלטלו כמו דלף הראוי ל"ח ביטול כלי אבל כל שבגוף השימוש שהקצהו א"י לטלטלו בזה גופא הוי ביטול כלי ורק לד' תו' שעיקר הביטול הוא במה שהכלי נאסר בעצם בטלטול או בשימוש בזה קשה דכיון דהכלי לא נאסר בטלטלו היכא דיהא צריך לשימוש הכלי א"כ מ"ט הוי ביטול כלי אמנם בד' התו' גופייהו ל"ק כ"כ קו' זו דהלא התו' לק' בדף קכ"ג מבו' שם דבמניח אף היכא דלא נעשה בסיס מ"מ אסור לטלטלו רק לנערו עי"ש ובד' הגרע"א שם בבי' ד' תו' וכן הביא הביה"ל להלכה ד' הגרע"א הנ"ל בבי' ד' התו' וא"ש ,

ג,עוד נ' לדון נ"מ בזה דהנה בד' הרשב"א לק' קכ"ח מבואר לכאורה דאף היכא שאין ברור שיהא ביטול כלי הוא רק ספק אם יתבטל הכלי ג"כ אסור וכן נ' מבואר מד' ההג"א בסוגיין שאסור להניח כלי תחת הנר כדי שאם יפול לא ישרוף אף שזה רק ספק שמא יפול הנר ולכאורה נ' דלד' בעה":מ הדברים ברורים יותר דאין נ"מ כ"כ אם לבסוף יהיה כן כל שמייחדו לשימוש זה אף דאין הכרח שיקרה כן הוי מעכשיו ביטול להכלי אבל לדרכם של התו' דהביטול חל כשנמנע הכלי מטלטול א"כ י"ל דכל שהוא רק ספק מותר וצ"ע,

ד, עוד נ' לדון בזה דנ' דלד' בעה"מ בעי' בדווקא שייחדו לכל היום במחשבתו באופן חיובי ואפי' היכא דמסתמא אינו עומד לניעור י"ל דלא סגי בזה דסו"ס לא ייחדו והקצהו במחשבתו ומשא"כ לד' התו' דהביטול אינו חל ע"י מחשבתו אלא בעצם הפקעת שימוש הכלי סגי בזה שאינו עומד לניעור אמנם עיין בגר"ז בקו"א סי' רס"ו שדן בזה בד' בעה"מ אם הא דאפשר לנער הוא רק אם דעתו לנער וכל שאין דעתו לנער אף שאין דעתו שלא לנער הוי ביטול כלי או דסגי בזה שאפשר לנער כל שאינו חושש לנערן עי"ש ,

ה, עוד היה נ' לדון בזה במה דפליגי הר"מ והטור בענין דלף שאינו ראוי שהוא גרף של רעי שד' הר"מ שיש בזה איסור ביטול כלי משום שאין עושין גרף של רעי לכתחילה ובי' שם המ"ב דעתו דכיון דאין עושין גרף של רעי לכתחילה א"כ ע"כ צריכה להיות דעתו בשעת ההנחה שלא יטלנו מכאן כל השבת וממילא הוי ביטול כלי מהיכנו אף דעכשיו יכול ליטלו אמנם ד' הטור אינה כן אלא כיון דהרי עכשיו יכול ליטלו משם דהוי גרף של רעי א"כ אין כאן ביטול כלי ולכאורה ברור דלד' בעה"מ א"ש יותר ד' הר"מ [אף דיש קצת לדון דכיון דלכאורה אם יטלו עכשיו יעבור על האיסור דאין נותנין גרף של רעי למפרע אם לא דנתחדש לו טעם א"כ י"ל דחשיב כא"י ליטלו מחמת כן וי"ל בזה ]ולד' התו' א"ש ד' הטור וי"ל בזה,

**ב**, והנה ד' הראשונים לקמן היא דמה דמבואר בגמ' לגבי שליפי זוטרי דהיכא דיכול לנערן אין בזה ביטול כלי אינו היתר רק במקום פסידא דבאמת השתא עכ"פ איכא כאן ביטול כלי לשעה והנה בד' התו' כבר נ' לעיל דע"כ בכה"ג ל"ח כלל ביטול כלי והביאור דכל שלא נפקע ממנו אפשרות השימוש והטילטול ותלוי בידו אין כאן כלל ביטול כלי אמנם בראשונים מבואר לא כן דאף שאין לו מניעת שימוש וטלטול בזה אם רוצה מ"מ יש כאן מצב שבאותה שעה אינו יכול לטלטלו רק ע"י ניעור, והנה בגר"ז נ' שפי' בד' הנך ראשונים שהביא הר"ן דמה דמהני דאין כאן ביטול כלי הוא משום דדעתו לנער ולא סגי במה דאפשר לנער ולכאורה הביאור הוא דממ"נ אי נימא דסגי באפשר לנער הך סברא מהני דלא יהא כלל ביטול כלי וע"כ דמה דיכול לנער אין זה טעם שלא יחשב ביטול כלי ורק דכיון דדעתו לנער א"כ אין כאן הקצאה למצב האוסר בטלטול והיינו שפי' ד' הראשונים ע"ד של בעה"מ ז"ל דהכל תלוי בדעתו אלא דס"ל דהכא עכ"פ לשעה דעתו שלא לנער וע"כ הוי ביטול כלי לשעה אמנם צ"ע בזה דמ"ט תנן בברייתא דבכולסא אינו יכול להביא כרים וכסתות שיביא ע"ד לנערו מיד ולא יהא כאן ביטול כלי כלל,

אמנם באמת לד' הגר"ז גופיה שם בבי' ד' המג"א דס"ל דהכא הוי ביטול כלי לשעה כיון דא"י לנערן רק בנחת וע"כ יהא זמן שיהא אסור בטלטול וא"כ ה"נ הכא ל"ש רק באופן זה דהרי אף דדעתו לנער מ"מ א"א גם לנער רק לאחר זמן וממילא יהא אסור דהוי ביטול כלי לשעה,

אמנם אכתי צ"ע בזה דסו"ס קשה לומר בסברא דכשמתחיל בפעולת הניעור מיד אף דהניעור עצמו לוקח זמן לכאורה אין מסתבר שיהא כאן ביטול כלי אפי' לשעה דמיד עושה מעשה להסיר המוקצה ורק אי נימא על דרכם של התו' דהביטול הוא בעצם א"ש דאף דמתחיל בפעולות הניעור מיד מ"מ יש כאן עכשיו מצב שמגביל הכלי לזמן זה מטלטול כיון שמניח עליו דבר שצריך ניעור ועי"ז ימנע לזמן מטלטולו.

אמנם באמת בד' הראשונים לא משמע כעיקר ד' הגר"ז הנ"ל דהכא החיסרון הוא משום דצריך לנערם בנחת דהרי הרשב"א הק' מכפית סל לאפרוחים ולכאורה התם יכול להפריח מיד ומנ"ל דא"י להפריח מיד כשירצה [ואולי יש לדחוק דפשיט"ל דההפרחה אינה ממש מיד] וא"כ צ"ב מ"ט אסור עכ"פ היכא שדעתו לנער מיד וע"כ מבואר שמצד המצב עצמו יש כאן ביטול כלי כיון שא"י לטלטל החפץ לפי מצבו עכשיו ואף דיכול לנער עצם הדבר שמצריכו ניעור כדי לטלטלו הוי ביטול כלי ,

שמעתי קו' חשובה בסוגיין דבסוף הסו' מבואר במת המוטל בחמה דזה זוקף מיטתו וכו' והקשו דלכאורה כל ההיתר דשינוי באוהל הוא רק לגבי בניין אמנם לעניין סתירה ל"ש כ"כ שינוי באוהל ובאמת מצאתי שכן הוא ד' החזו"א בזה דליכא שינוי בסתירת אוהל עראי [אמנם ראיתי דבשש"כ כ' להתיר בה ע"י שינוי ] וא"כ כיון שבנאה בתורת אוהל הרי שוב לא יוכל ליטלה משם וא"כ לכאורה הוי כמבטל כלי מהיכנו וצ"ע טובא בזה ,

[לברר ענין המחה"ש דבעי' היתר חשוב ולכאורה הכוונה מחמת דבעי' טפילות למוקצה ואולי זה דרך גם ליישוב טבלא לכמה סברות שאין בסיס וצ"ע

והנה מבואר בגמ' דטבל אין בו ביטול כלי דטבל מוכן הוא וצ"ע הא אכתי אסור עכשיו בטלטול ומ"ט שרי ולכאורה לדרכו דהמג"א דאינו מוכן לשימוש דמוקצה בזה י"ל דמוקצה שאין מפקיע הכנת המוקצה אין בו דין זה וצ"ע ,

ובאמת נ' דיש בזה מחלוקת תו' ורמב"ן בעיקר הביאור דטבל מוכן הוא אצל שבת דהנה בתו' בסוגיין הק' על הדין דטבל מוכן הוא ]

1. אמנם מש"כ בד' המג"א הוא לשיטתו בזה דס"ל דניצוצות עצמם הוו מוקצה גם לאחר שכבו וממילא שאין היתר לטלטל הכלי אח"כ רק לנערו וכנראה שכן פי' המג"א ד' רש"י לפי גי' שכ' דהגירסא ברש"י היא מותר ליטלו שהרי לכאורה לטלטל הכלי אין היתר כיון דהניצוצות עצמם הוו מוקצה [ואין לפרש ל' רש"י דעכ"פ משום הדין דניצוצות אין בהם ממש מותר לטלטל הכלי אף דכלפי הניצוצות עצמם לא מהני סברא זו להתירם מ"מ לא חשיבי לאסור טלטול הכלי מחמתם [אמנם גם לפי"ז א"ש ד' המג"א דאכתי לס"ד דהגמ' אסור אף הכלי וא"ש ד' המג"א דהרי המג"א איירי בקושיית הגמ'] דהרי המג"א פי' שם ד' הגמ' דניצוצות אין בהם ממש שהכוונה היא שכבים מיד ומותר לנערם מיד ולא נאמר בזה שום דין להחשיבם כאין בהם ממש לענין איסור הטילטול כשהם אפר שלא יאסרו הכלי ולכאורה לד' המג"א באמת אסור לטלטל הכלי רק לנערו [אמנם צ"ע בזה שוודאי ל' רש"י משמע שאפשר גם לטלטל ממש שהרי כ' דשרי ליטלו וכמו דמוכח וודאי לד' ש"ר דס"ל דביטול כלי לשעה אסור ולפי"ד מוכח יותר דאף בשעה שהם דולקים שרי לטלטל הכלי דאל"כ יש כאן ביטול כלי לשעה [אמנם באמת לא מוכרח כ"כ בד' הראשונים דהיכא דיכבה ויהא מותר לטלטל לאחר זמן שאסור די"ל דלא החמירו רק בכגון שליפי זוטרי שמצד עצם המצב עכשיו הוא מבוטל לכל השבת כל שלא ינערוהו משא"כ בנר או ניצוצות שעומדים ליכבות י"ל דמעיקרא אין כאן ביטול כלי גמור וכעין מש"כ הרשב"א לק' לגבי אפרוחים דכיון דמאליהם יורדים ואי"צ ניעור ל"ח ביטול כלי ה"נ הכא כיון דעתידים ליכבות מאליהם י"ל דל"ח ביטול כלי אמנם בתו' מבואר שצידדו כן דכ' דלר"ש י"ל דאסור ומבואר דאף בכה"ג אסור [וקצת י"ל דכיון דכבים מיד מאליהם ואינם עשויים לדלוק כלל גרע מנר ול"ח שיש כאן ביטול כלי אפי' לשעה] אמנם רש"י לק' כ' דרק משכבו מותר ליטלן ואולי י"ל בדוחק דהך סברא תלויה זב"ז דלס"ד שלא כבים מיד יש להם חשיבות בכניסתם לכלי וממילא דהכלי חשיב מקום שלהם וממילא דגם לאחר שכבו יהא אסור לטלטלו דכיון דהכלי הוא מקומם יש להם חשיבות וכח לאסור הכלי אבל למסקנא דכבים מיד ל"ח שיש להם מקום בכלי אלא הכלי רק גורם מיד הכיבוי וממילא דאף אפרם שם ל"ח לאסור הכלי אמנם לפי"ז ל"ש מש"כ בד' המג"א דהרי הכא ג"כ לאחר זמן כשיכבו הניצוצות יהא מותר בטלטול ומ"ש דהכא לא הוי כביטול כלי מהיכנו לשעה שהתיר ההג"א [ואמנם גם לד' הא"ר שהתיר גם טלטול הניצוצות לכאורה פשוט דהוא רק לאחר המסקנא דאין בהן ממש ולדעתו אפשר ג"כ לקיים עיקר ד' המג"א בד' ההג"א דעכ"פ בקו' הגמ' ס"ל דאח"כ אסור לטלטל לא הכלי ולא הניצוצות ורק לנערן אפשר ולמסקנא שרי לטלטל וע"כ שרי כמו שמן שבנר שכ' ההג"א דשרי],, [↑](#footnote-ref-2)