ד - בדיני מיטב
קטגוריות: ש_ס / לא בבא קמא / ב_ק - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / שיעורים פרק ארבעה אבות

**סימן ד**

**בדיני מיטב**

**א**

א] **ב"ק ו' ב',** ת"ר מיטב שדהו ומיטב כרמו ישלם וכו', ר' ישמעאל סבר בדניזק שיימינן, ור"ע סבר בדמזיק שיימינן.

**והנה** בחי' הגרע"א בר"פ הנזיקין נסתפק לדעת ר"ע דבמזיק שיימינן, אם היינו מן הקרקעות שיש לו בשעת העמדה בדין, או"ד דהיינו רק מן הקרקעות שהי' לו בשעת הנזק שחל החיוב לשלם ממיטב שלו, אך הקרקעות שקנה לאחר שהזיק, אף דצריך לשלם מהם בתורת מיני' אבל ליכא עלייהו דין תשלומי מיטב, - וצ"ב בטעם הספק בזה.

ב] **והנה** הגרע"א שם כתב דלמ"ד דמיטב דניזק פשוט דהיינו רק מנכסים שהי' לניזק בשעת ההיזק, דאטו אם ילך הניזק אח"כ קודם העמדה בדין ויקנה מובחר נכסים שבעולם יצטרך המזיק לשלם כפי המיטב ההוא, ומכח זה הוא שנסתפק דשמא ה"נ למ"ד דבמזיק שיימינן תליא הכל בשעת הנזק.

**ומבו'** מדבריו דיש מקום לחלק בזה בין דין מיטב דניזק לדין מיטב דמזיק, דאף דבדין מיטב דניזק ודאי דתליא בשעת הנזק, מ"מ בדין מיטב דמזיק י"ל דתליא בשעת התשלומין, וצריך לבאר גדר הדברים, דמ"ט חלוק בזה דין מיטב דמזיק מדין מיטב דניזק, ואף דבדין מיטב דניזק מוכח דתליא בשעת הנזק, ובדין מיטב דמזיק ליכא להוכחה זו, מ"מ אחר שמצינו דמיטב דניזק תליא בשעת הנזק, מ"ט לא נלמד מזה דה"נ הוא במיטב דמזיק, שהרי לא מצינו שנחלקו בהך מילתא אם דין מיטב תליא בשעת הנזק או בשעת העמדה בדין.[[1]](#footnote-2)

**ב**

ג] **והנה** האחרונים כתבו להוכיח דדין מיטב דמזיק תליא בשעת הנזק, ממש"כ בפירש"י בגיטין נ' א' במה שאמרו שם דשפאי עידית גובה מן הבינונית, ז"ל, שפאי עידית לאחר היזק ועדיין יש לו עידית בינונית וזיבורית אלא שזו היתה יפה מאוד, גובה מן הבינונית, דאזל לי' דיני' דא"ל היאך נסתחפה שדך ומזלך גרם וכו', עכ"ל, ובד' התוס' שם משמע דהסכימו ליסוד דבריו, ומבו' מדבריהם דדין מיטב תליא בשעת הנזק, וע"כ הוא דכל שנסתחפה העידית שהיתה לו בשעת הנזק, אינו גובה מן המיטב דשעת תשלומין, אך בד' ש"ר משמע דפליגי ע"ד רש"י בהך מילתא, ואכמ"ל.

ד] **אך** תמהו ע"ז מסוגיית הגמ' בכתובות ק"י א', שאמרו בדין ב' שהוציאו שט"ח זע"ז, ויש לאחד בינונית ולאחד זיבורית, דאם גבה בעל הזיבורית תחילה את הבינונית, הרי דלמ"ד דבשלו הן שמין הו"ל כעידית ואין חבירו חוזר וגובה אותה ממנו, ולמ"ד דבשל עולם הם שמין, חוזר חבירו וגובה אותה ממנו, ולהדיא דגובה בע"ח אף מבינונית שלא היתה ביד הלוה בשעת ההלואה, ואף למ"ד דבשלו הן שמין כל הא דאינו גובה את הבינונית הוא רק משום דהו"ל גבי' כעידית, אך אלמלי כן הי' גובה ממנה, ולכאו' ה"נ בנזיקין דגובה הניזק אף מעידית שלא היתה ביד המזיק בשעת הנזק, וזה דלא כמש"כ רש"י ותוס' דדין מיטב תליא בשעת הנזק.

**ג**

ה] **והנה** התוס' בסוגיין ד"ה כגון שהיתה כתבו דהא דלא מפרשינן דהנפ"מ בפלוגתא דר' ישמעאל ור"ע היא כשהיתה עידית דמזיק כזיבורית דניזק, הוא משום דכו"ע מודו דאין משלם אלא עידית שיש לו וא"צ לקנות.

**ובחי'** הגר"נ באות רי"ח עמד בזה, דיש ללמוד מדבריהם דבדין מיטב אזלינן בתר שעת הפירעון, דאי נימא דדין מיטב תליא בקרקעות שהיו לו בשעת הנזק, אין מקום לדון דיהא צריך לקנות קרקע כמיטב דניזק, שהרי גם אם יקנה קרקע כמיטב דניזק לא יחול ע"ז דין מיטב, ואף למש"כ התוס' דא"צ לקנות קרקע כמיטב דניזק, לא חזרו בהם מעיקר הך מילתא דאם יקנה קרקע כמיטב דניזק יגבה הניזק ממנה, אלא דא"צ לקנות.

**ויש** להוסיף, דלפ"ז תיקשי סתירת דברי התוס', דהתוס' בגיטין מ"ט א' כתבו כדבריהם הכא דכשהיתה עידית דמזיק כזיבורית דניזק א"צ לקנות, ומבו' דאם יקנה קרקע כמיטב דניזק גובה הניזק ממנה, והרי דדין מיטב תליא בהקרקעות שיש לו בשעת תשלומין, ובדבריהם שם נ' א' מבו' דדין מיטב תליא בשעת הנזק, וכמש"נ לעיל סק"ב.

ו] **ובחי'** הגר"נ שם כתב לישב, דכל הא דתלי דין מיטב בקרקעות שהיו לו בשעת הנזק, הוא רק למ"ד דבשלו הן שמין, אך למ"ד דבשל עולם הן שמין ודאי דאף אם בשעת הנזק ל"ה לו קרקע כעידית דעלמא ואח"כ קנה קרקע כעידית דעלמא גובה הניזק ממנה, וכן למ"ד דבניזק שיימינן אם בשעת הנזק ל"ה לו קרקע כעידית דניזק ואח"כ קנה קרקע כעידית דניזק גובה הניזק ממנה, וזהו שהוצרכו התוס' לפרש דמ"מ כשאין לו קרקע כעידית דניזק א"צ לקנות.

**ובטעמא** דמילתא דלמ"ד דבשלו הן שמין תליא בקרקעות שהיו לו בשעת הנזק ולמ"ד דבשל עולם הן שמין וכן למ"ד דבדניזק שיימינן לא תליא בשעת הנזק, כתב הגר"נ שם דהוא משום דעיקר הא דתלי דין מיטב בשעת הנזק, היינו דשומת המיטב נקבעת בשעת הנזק, וע"כ כ"ז הוא למ"ד דבשלו הן שמין, דשומת המיטב היא כפי הקרקעות דהמזיק, וזה תליא בשעת הנזק, אך למ"ד דבשל עולם הן שמין וכן למ"ד דבדניזק שיימינן, הרי דאף אם אין לו קרקע כעידית דעלמא או כעידית דניזק, הוי שיעור המיטב כעידית דעלמא וכעידית דניזק, והא דבידו ליתן את הקרקע שבידו, הוא משום דהתורה לא חייבתו לקנות, אך כל שקנה אח"כ קרקע כעידית דעלמא וכעידית דניזק, גובה הניזק ממנה, ועיי"ש שהוסיף לפרש, דאף בכה"ג דאין להמזיק קרקע כעידית דעלמא וכעידית דניזק, יש להניזק זכות דמיטב דעלמא ודמיטב דניזק, אלא דבפועל אין לו ממה לגבות, וע"כ אם קנה אח"כ קרקע גובה הניזק ממנה.

ז] **אך** קשיא טובא, דלפ"ז הרי אכתי איכא נפ"מ רבתא בפלוגתא דר' ישמעאל ור"ע, והוא בגונא שהיתה עידית דמזיק כזיבורית דניזק ואח"כ קנה קרקע כעידית דניזק, דלר' ישמעאל דבדניזק שיימינן גובה הניזק ממנה, כיון דאף בשעת הנזק הי' שומת המיטב בעידית דניזק, אלא שלא הי' לו קרקע לגבות ממנה, וכשקנה המזיק קרקע גובה הניזק ממנה, אך לר"ע דבמזיק שיימינן, הוי שומת המיטב כפי הקרקעות שהיו לו בשעת הנזק, וכיון דבשעת הנזק לא היתה קרקע זו ביד המזיק, אין עלי' דין מיטב, ואין גובה הניזק ממנה.[[2]](#footnote-3)

**ד**

ח] **והנה** החזו"א בליקוטים סימן י"ט כתב ג"כ להך מילתא דכל הא די"ל דתלי דין מיטב בשעת הנזק, הוא רק בשומת המיטב דהיא נקבעת כפי שעת הנזק, וע"כ למ"ד דבדניזק שיימינן ודאי דגובה הניזק גם מקרקע שקנה המזיק אחר הנזק.

**ועיי"ש** שכתב לישב בזה לסוגיית הגמ' בכתובות דלמ"ד דבשל עולם הן שמין אם גבה קרקע בינונית אחר הההלואה גובה המלוה ממנה, דכיון דאף בשעת ההלואה הי' שומת הבינונית בקרקע זו, אלא שלא הי' בידו בינונית, ע"כ כל שקנאה אח"כ גובה המלוה ממנה.

ט] **אך** אכתי צ"ע במה שאמרו בכתובות שם דהא דלמ"ד דבשלו הן שמין אין גובה חבירו מבינונית זו שגבה, הוא משום דהו"ל כעידית, והרי דאם היתה אצלו כבינונית הי' גובה חבירו ממנה, ומבו' מזה דאף למ"ד דבשלו הן שמין לא אזלינן בתר שעת ההלואה אלא בתר שעת התשלומין.[[3]](#footnote-4)

**ה**

י] **והנה** בעיקר מש"כ התוס' דאינו משלם אלא עידית שיש לו וא"צ לקנות, בפשוטו הי' נראה לדמותו למש"כ התוס' לקמן ט' א' ד"ה רב הונא בדין בע"ח דאם אית לי' זוזי לא מצי לסלקו אלא בזוזי, ואם לית לי' זוזי לא מצי למימר לי' זיל טרח וזבין ואייתי זוזי, ועד"ז הוא בדין מיטב, דאף דאם יש לו עידית לא מצי ליתן לו אלא עידית, מ"מ כל שאין לו עידית לא אמרינן לי' זיל טרח וזבין ואייתי עידית.

יא] **אמנם** הנה מצינו דחלוקין הן זמ"ז, דהנה יש לדון בגונא דאין להמזיק עידית ובא לפרוע בזיבורית, והניזק אומר שרוצה להמתין עד שיהא לו עידית ויגבנה ממנו, אי נימא דגובין מעידית זו שקנה אחר הנזק, אם ביד המזיק לפרעו בע"כ בזיבורית.

**ובחי'** ר' ראובן סימן ז' סק"א כתב להוכיח לד"ז ממש"כ התוס' דלא מפרשינן דהנפ"מ בפלוגתא דר' ישמעאל ור"ע היא כשהיתה עידית דמזיק כזיבורית דניזק, הוא משום דכו"ע מודו דאין משלם אלא עידית שיש לו וא"צ לקנות, ואי נימא דכל שאין להמזיק עידית והניזק רוצה להמתין עד שיהא לו עידית אין ביד המזיק לפרעו בע"כ בזיבורית, הרי שפיר נפ"מ בפלוגתייהו בכה"ג שהיתה עידית דמזיק כזיבורית דניזק, דלר"ע דבדמזיק שיימינן יכול המזיק לפרעו בע"כ בעידית דידי', ולר' ישמעאל דבדניזק שיימינן אין יכול לפרעו בע"כ, ובע"כ מד' התוס' דכל שאין לו עידית יכול המזיק לפרוע בזיבורית בע"כ של הניזק.

**אמנם** הנה בדין בע"ח כתב הריטב"א בב"ב צ"ב ב', ז"ל, וכי אמרינן דהיכא דלית לי' זוזי פרע בשומא דמטלטלי או דארעא, אומר מורי הרא"ה נר"ו בשם רבו ז"ל שזהו כשהמלוה בא לכופו לפורעו, אבל אם אין המלוה תובעו אלא שהלוה רוצה לצאת מחובו לא מקבל מיני' אלא זוזי ואמרינן לי' זיל טרח וזבין, עכ"ל, והיינו דכיון דדינו של בע"ח הוא במעות, הרי דאף דכל שאין ללוה מעות יכול לפרעו בקרקע, מ"מ ביד המלוה לומר שרוצה להמתין עד שיהיו לו מעות ויפרענו כדינו, וכ"כ השו"ע בסימן ע"ד ס"ו ובסימן ק"א ס"ד דכל שרוצה המלוה להמתין עד שיהא ללוה מעות, אינו יכול לכופו ליטול קרקע.

**וצ"ב** בגדר הדברים, דמ"ש בדין מיטב, דאף דזכותו של ניזק לגבות מן המיטב מ"מ כל שאין למזיק מיטב, יכול המזיק לפרעו בע"כ מזיבורית, מדין בע"ח, דכיון דזכותו לגבות מעות, ע"כ אף כשאין ללוה מעות אין יכול לפרעו בע"כ בקרקע.[[4]](#footnote-5)

**ו**

יב] **והנה** בסוגיין אמרו דאהני ג"ש וכו' ואהני קרא כגון דאית לי' למזיק עידית וזיבורית וזיבורית דמזיק לא שויא כעידית דניזק דמשלם לי' ממיטב דידי', - ונתחדש בזה דאלמלי הא דאהני קרא ל"ה אמרינן דכיון דהוא מחויב לשלם במיטב דניזק, ואין לו קרקע כמיטב דניזק, יהא חייב לשלם ממיטב דידי' כדי לקיים לדין מיטב דניזק, אלא ל"ה צריך לשלם אלא מזיבורית דידי'.

**והרש"ש** לקמן ז' ב' עמד בזה ממש"כ בפירש"י שם ד"ה או בשל עולם, דהא דלמ"ד דבשל עולם הן שמין נותן לו מזיבורית דידי', הוא משום שלכל העולם היא עידית, והרי דאם לא שויא זיבורית דידי' כעידית דעלמא, הי' עליו ליתן מעידית שלו היפה מעידית דעלמא, והרי דכל שאין לו קרקע כדינו, צריך ליתן את הקרקע היפה מדינו, עיי"ש.

יג] **והנה** בחי' הגרע"א לקמן ז' ב' כתב לפרש בדעת האית דאמרי שהביא הרא"ש בסימן ב', דהא דאהני קרא בכה"ג דנותן לו ממיטב דידי', לאו היינו דבכה"ג הוי דינו ממיטב דמזיק, אלא היינו דאהני קרא ואשמועינן דצריך שלא יפחות לו מדניזק, ואף אם עי"ז יתן יותר מדניזק מ"מ צריך ליתן לו דאין בידו לפחות מדניזק, ומה שאמרו דיהיב לי' ממיטב דידי' היינו מטעם זה כיון דאינך הם גרועים מדניזק ובזה הקפידא דאין לגרע כחו דניזק, עכ"ד, ולכאו' לפ"ז נמצא דזהו עצמו שנתחדש בהך קרא, דאף דמן הדין הי' דכל שאין לו קרקע כדינו נותן לו את הקרקע הפחותה מדינו, מ"מ בדין מיטב דניזק אם אין לו קרקע כדינו, ל"מ ליתן לו את הקרקע הפחותה מדינו.

**אך** צ"ע היאך זה מתישב בהא דילפינן לה מקרא דמיטב שדהו ישלם דהאיך דקא משלם, ולדרך זו הרי אין דינו כלל במיטב דמזיק, וכל עיקר דינו הוא שלא לפחות ממיטב דניזק, ואף דמכח זה פעמים שבפועל יש עליו ליתן מיטב דמזיק, מ"מ אי"ז כלל במשמעות קרא דמיטב שדהו ישלם דמשמע דדינו הוא לשלם במיטב דמזיק.

**ז**

יד] **והנה** למ"ד דבשל עולם הן שמין, פשוט דלא נימא דרק הקרקע הטובה ביותר שבעולם היא דחשיבא כעידית, ולהדיא מבו' בסוגיית הגמ' ובפירש"י לקמן דאיכא גוונא דבינונית או זיבורית דידי' הוו כעידית דעלמא, והרי דאף דיש לו קרקע המעולה טפי, מ"מ גם הבינונית או הזיבורית דגריעי מינה הוו בכלל עידית דעלמא, והיינו דהקרקעות שבעולם מתחלקין לג' דרגות, דהקרקעות הגרועות הוו בכלל זיבורית, והקרקעות המעולות הוו בכלל עידית, והקרקעות הבינוניות הוו בכלל בינונית.

**אך** למ"ד דבשלו הן שמין לא נתפרש בגמ' להדיא מהו דהוו בכלל עידית, והיינו בגונא דיש להמזיק קרקעות רבות שאינם שוות זל"ז, אם אמרינן דכל הקרקעות המעולות הוו בכלל עידית, או דרק הקרקע הטובה ביותר היא דחשיבא כעידית.

**ומצאנו** שנחלקו בזה האחרונים, דהנה היש"ש בפירקין בסימן י"ג כתב דלמ"ד דבשלו הן שמין גובה מן המעולה שבנכסיו ואף מעידי עידית דילי', וכ"ה מבו' גם בדבריו בסימן י"א, וכ"כ הנחל"ד לקמן ז' ב', - אך הש"ך בסימן ק"ב סק"ד תמה ע"ד היש"ש וכתב דבנזיקין אינו גובה מעידי עידית, ויכול המזיק לדחותו לאיזה עידית שירצה, והיינו דלא אמרינן דרק הקרקע המעולה ביותר שבנכסיו חשיבא כעידית, אלא כל הקרקעות המעולות שבנכסיו חשיבי כעידית, וע"כ יכול לדחות את הניזק לאיזה עידית שירצה.

טו] **ומד'** התוס' בסוגיין יש להוכיח כד' המהרש"ל, וזה ממש"כ דהא דלא מפרשינן דהנפ"מ בפלוגתא דר' ישמעאל ור"ע היא כשהיתה עידית דמזיק כזיבורית דניזק, הוא משום דכו"ע מודו דאין משלם אלא עידית שיש לו וא"צ לקנות, ואי נימא דכל הקרקעות המעולות שבנכסי המזיק חשיבי כעידית ויכול לדחות את הניזק לאיזה עידית שירצה, הרי נפ"מ טובא בפלוגתייהו בגונא דעידי עידית של המזיק הוו כעידית דניזק, דלר' ישמעאל צריך ליתן לו עידי עידית דילי', ולר"ע יכול ליתן לו איזה עידית שירצה.

**וכ"ה** מבו' להדיא בפירש"י בגיטין נ' א' ד"ה שפאי עידית ובד' התוס' שם ד"ה מאי עידית דלמ"ד דבשלו הן שמין גובה הניזק אף מעידי עידית דמזיק, עיי"ש.

טז] **ובטעם** הא דלמ"ד דבשל עולם הן שמין הוו כל הקרקעות המעולות שבעולם בכלל עידית, ולמ"ד דבשלו הן שמין לא חשיבא כעידית אלא הקרקע המעולה שבנכסיו, לכאו' פשוט דהוא משום דחלוק הוא גדר דינא דבשל עולם הן שמין, מגדר דינא דבשלו הן שמין, דדינא דבשל עולם הן שמין הוי זה דין שומא בעלמא, דקרקע דהויא מיטב בשל עולם יש עלי' תורת מיטב, ובזה הוא דאמרינן דכל הקרקעות המעולות שבעולם חשיבי כמיטב, אך למ"ד דבשלו הן שמין אי"ז דין שומא בעלמא דהקרקע המעולה דידי' יש עלי' תורת מיטב, דנימא דכל הקרקעות המעולות שבנכסיו חשיבי כמיטב, אלא היינו דדינא דמיטב הוא שעליו ליתן את הקרקע היפה שבנכסיו,[[5]](#footnote-6) וע"כ הוא צריך ליתן את הקרקע המעולה ביותר שבנכסיו.[[6]](#footnote-7)

**ח**

יז] **והנה** למש"נ דלמ"ד דבשל עולם הן שמין הוו כל הקרקעות המעולות בכלל עידית, נמצא דאם יש למזיק ב' קרקעות שאחת מעולה מחברתה אך תרוייהו הוו בכלל עידית דעלמא, הוי עיקר דין הגבי' מאחת מהן, אלא שביד המזיק לדחותו לקרקע הפחותה, וכ"ה דאם יש למזיק ב' קרקעות שוות זל"ז שהם עידית יכול ליתן לו איזה מהן שירצה, ה"נ כשאחת מעולה מחברתה יכול לדחותו לקרקע הפחותה.

**ובזה** מתישב בפשיטות מש"כ בפירש"י לקמן דהא דלמ"ד דבשל עולם הם שמין נותן לו מזיבורית דידי', הוא משום דלכל העולם היא עידית, דאלמלי כן ודאי דהי' צריך ליתן לו מעידית דידי', דהרי גם עידית דידי' הויא בכלל עידית דעלמא,[[7]](#footnote-8) וע"כ אם ל"ה הזיבורית דידי' כעידית דעלמא, הי' עליו ליתן לו מעידית דידי', ורק משום דזיבורית דידי' היא כעידית דעלמא, הוא דמצי ליתן לו מן הזיבורית.

יח] **והנה** אמנם למ"ד דבדניזק שיימינן חזינן דאלמלי הא דאהני קרא ל"ה צריך ליתן את העידית דידי', והיינו משום דלדידי' עיקר דינו הוא בקרקע כמיטב דניזק, וקרקע המעולה ממיטב דניזק אינה כלל בכלל דינו, וע"כ א"צ ליתנה.

**ונראה** לפ"ז בדעת הגרע"א, דזהו שנתחדש בהא דאהני קרא, דמזה נלמד דאין דינו במסוים בקרקע כמיטב דניזק, אלא דינו הוא בקרקע ממיטב דניזק ולמעלה, ואף הקרקעות היתירות על מיטב דניזק הוו בכלל דינו, אלא דכל שיש לו קרקע כמיטב דניזק יכול לדחותו לקרקע זו, דכיון שיש לו ב' קרקעות שהם כדינו יכול לדחותו לאיזה מהן שירצה, אך כל שאין לו קרקע כמיטב דניזק, נותן לו את הקרקע המעולה ממנה, כיון דדינו הוא בקרקע ממיטב דניזק ולמעלה, והקרקע המעולה ממיטב דניזק אינה יתירה מדינו.

**ובזה** מתפרש הא דילפינן לה מקרא דמיטב שדהו ישלם דהאיך דקא משלם, דמהך קרא נלמד דאין דינו במסוים בקרקע כמיטב דניזק, אלא דינו הוא ממיטב דניזק ולמעלה ואף בהמיטב דמזיק, וע"כ הוא דכל שאין לו קרקע כמיטב דניזק, נותן לו את הקרקע המעולה ממנה.[[8]](#footnote-9)

**ט**

יט] **וע"ד** מש"נ לחלק בין הא דבשל עולם הן שמין להא דבשלו הן שמין, נראה עוד, דהנה התוספי תוס' להרא"ש לקמן בסוגיין כתב בשם המהר"ם, דבמזיק הקדש ליכא למימר מיטב שדהו דניזק, דאין להקדש קרקע, דאם הקדיש שדהו חוזרת לבעלים ביובל או מתחלקת לכהנים, ואין להקדש בו אלא פירות ולא מיקרי שדהו, עכ"ד, ונתחדש בדבריו דדין מיטב דניזק תליא בקרקעות הקנויות לניזק בקנין הגוף, אך קרקעות החוזרות ביובל אין שמין בהן מיטב דניזק.

**אמנם** הנה בדין מיטב דמזיק הדבר פשוט דשמין את המיטב אף בקרקעות החוזרות ביובל, דכיון דגובה הניזק אף מקרקעות החוזרות ביובל, ודאי דיש בהן לדין מיטב.

**וגדר** הדברים בזה הוא ע"ד הנ"ל, דבדין מיטב דניזק דהוי זה שיעור בעלמא בחיובו של המזיק, שהוא בקרקע שהיא כמיטב דניזק, י"ל דלא תלתה תורה אלא בקרקעות הקנויות לניזק בקנין הגוף, דחשיבי כקרקעות דידי', אך בדין מיטב דמזיק דהיינו שעליו ליתן את הקרקע היפה שבידו, הרי דכיון שגובין אף מקרקעות החוזרות ביובל, צריך ליתן את הקרקע היפה שביניהם.

כ] **ומצינו** עוד דחלוקין הן זמ"ז, דהנה הריטב"א בגיטין מ"ט א' כתב לפרש דבמזיק הקדש לא שייך מיטב דניזק, כיון כל העולם שלו, והיינו דכיון דלד' הארץ ומלואה והוו כל הקרקעות של גבוה, ל"ש בזה דין מיטב דניזק.

**אמנם** הנה הדבר פשוט דאם הי' חיוב נזיקין בהקדש שהזיק את ההדיוט, שפיר הי' שייך בזה דין מיטב דמזיק, ול"ה אמרינן דכיון דכל הארץ שלו ל"ש בזה דין מיטב.

**והטעם** בזה הוא כנ"ל, דבדין מיטב דניזק דהוי זה שיעור בעלמא בחיובו של המזיק שהוא בקרקע שהיא כמיטב דניזק, י"ל דכיון דכל הקרקעות שבעולם הם של גבוה, ל"ש בזה דין מיטב דניזק, אך בדין מיטב דמזיק דהיינו שעליו ליתן את הקרקע היפה שבידו, תליא בהקרקעות שבידו לפרוע מהן, וע"כ אף שכל העולם שלו, מ"מ הי' צריך ליתן מהקרקע היפה שביד הקדש לפרוע ממנה.

**י**

כא] **ובזה** מתפרש מש"כ הגרע"א דלמ"ד דבדניזק שיימינן ודאי דתליא בשעת הנזק, מ"מ בדין מיטב דמזיק י"ל דתליא בשעת התשלומין, - והיינו משום דלמ"ד דבניזק שיימינן דהוי זה שיעור בעלמא בחיובו של המזיק, דחיובו הוא ליתן קרקע כמיטב דניזק, ודאי דה"ז נקבע בשעת הנזק, וכיון דבשעת הנזק לא נתחייב ביותר מקרקע זו, אינו מועיל מה שקנה הניזק אח"כ קרקע להוסיף על חיובו, - אך למ"ד דבמזיק שיימינן דחיובו הוא ליתן את הקרקע היפה שבנכסיו, שפיר י"ל דכל שקנה אחר הנזק קרקע מעולה טפי חייב ליתנה, ואי"ז כתוספת על חיובו, שהרי מעיקרא הי' חיובו ליתן את הקרקע היפה שבידו ליתן, וכיון שקנה קרקע מעולה ובידו ליתנה, הוי זה בכלל החיוב שנתחייב בשעת הנזק.

כב] **ואמנם** לפ"ז צ"ב דמ"ט באמת נימא דדין מיטב דמזיק תליא בהקרקעות שהיו לו בשעת הנזק, הרי כיון דדין התשלומין הוא לשלם מהקרקע היפה שבידו ליתן, לכאו' הדין נותן דצריך לשלם מהמיטב שבידו ליתן בשעת תשלומין.

**יא**

כג] **ונראה** לפרש בזה, ובהקדם, דהנה התוס' בגיטין מ"ט ב' ד"ה אלא למ"ד פירשו בסוגיית הגמ' שם, דאף דקבלן דבע"ח גובין ממנו מן הבינונית, מ"מ כל שמת הלוה ויש להיתומים נכסים, כיון דדינו הוא ליפרע מן היתומים מן הזיבורית, אף מן הקבלן אינו גובה אלא מן הזיבורית.

**והתוס'** בב"ב מ"ז א' ד"ה קבלן כתבו לפ"ז, דאף כשהלוה קיים, אם אין לו אלא זיבורית, גם הקבלן לא יתן לו אלא זיבורית, וכ"כ הרשב"א שם קע"ד א', והריטב"א שם קע"ג ב'.

**וצ"ב** רב דמה ענין זל"ז, הרי שאני כשמת ויש להיתומים נכסים, דדינו הוא לגבות מהן מן הזיבורית, דאין נפרעין מנכסי יתומים אלא מן הזיבורית, וע"כ אף מן הקבלן אינו גובה אלא מן הזיבורית, אך כשהלוה קיים דדינו הוא לגבות ממנו מן הבינונית, אלא שאין ללוה בינונית ובפועל אין בידו לקיים את חיובו, מ"ט לא יגבה מן הערב אלא מן הזיבורית.

כד] **ונראה** ללמוד מד' התוס', דהא דכשאין ללוה אלא זיבורית אין גובה המלוה אלא זיבורית, לאו היינו דאף בכה"ג זכותו של המלוה הוא לגבות בינונית, אלא דכיון דאין ללוה בינונית א"א לו לגבות ממנו, והוי הלוה כאנוס, וכמש"כ כן החזו"א בליקוטים סימן י"ט בתו"ד, אלא היינו דבכה"ג לית לי' לעיקר דין הגבי' דבינונית, וע"כ אף מן הערב אינו גובה אלא מן הזיבורית.

**והטעם** בזה, דדינא דבינונית אינו דין בעלמא בצורת הפירעון, דזכותו של המלוה בפירעון מעליא דבינונית, וכל שנותן לו זיבורית אין מתקיים דין הפירעון, אלא אף דמתקיים דין הפירעון אף בזיבורית, מ"מ נתנו חכמים להמלוה זכות לגבות חובו מן הקרקע בינונית של הלוה, וכל עיקר זכות זו היא כשיש להלוה בינונית, דבכה"ג זכותו היא לגבות מן הבינונית, אך כל שאין להלוה בינונית, לית לי' להמלוה בפועל להזכות דבינונית, וי"ל עוד עד"ז, דדינא דבינונית הוא זכות שנתנו לו בנכסי הלוה, דזכותו היא בבינונית, וע"כ כל שאין לו בינונית לא חיילא זכות זו.

**יב**

כה] **ואמנם** בהא דדינו של בע"ח הוא במעות מסתבר דאין הדין כן, ואף אם אין ללוה עצמו מעות, ובא לגבות מן הקבלן, חייב ליתן לו מעות, - והיינו משום דבלוה הוי עיקר דין הפירעון במעות, ואף כשאין ללוה מעות לא נתבטלה זכותו של המלוה לפירעון במעות, והא דיכול הלוה ליתן לו שו"כ, הוא משום דאין מוטל עליו לטרוח ולהביא מעות, וע"כ אף בכה"ג אם בא לגבות מן הקבלן דיש לו מעות, חייב ליתן לו מעות.[[9]](#footnote-10)

כו] **ולפ"ז** נראה דמה"ט הוא דאם אין למזיק אלא זיבורית, יכול לפרוע בזיבורית בע"כ של הניזק, ול"מ הניזק לומר שימתין עד שיהא לו עידית, ול"ד לבע"ח דאם אין ללוה מעות יכול המלוה לומר שימתין עד שיהא לו מעות.

**והטעם** בזה הוא, דשאני בבע"ח דעיקר דין הפירעון הוא במעות, ואף כשאין ללוה מעות לא נתבטלה זכותו של המלוה לפירעון במעות, וע"כ יכול לומר שימתין עד שיהא לו מעות ויפרע לו כעיקר דינו, - ומשא"כ בדינא דמיטב בנזיקין, דמתקיים עיקר דין הפירעון אף בזיבורית, אלא דזכותו של הניזק לגבות מקרקע עידית של המזיק, ומה"ט הוא דכל שאין להמזיק עידית ליכא להניזק בפועל כלל להזכות דעידית, ואף אם הי' גובה מקבלן כה"ג, ל"ה גובה אלא מן הזיבורית, וע"כ יכול המזיק לפרעו מזיבורית בע"כ.

**יג**

כז] **והנה** לפ"ז נמצא, דמש"כ התוס' דכשאין למזיק עידית א"צ לקנות עידית, לאו היינו משום דאין מוטל עליו לטרוח ולקנות, וע"ד הא דבע"ח שאין לו מעות יכול לפרוע בשו"כ ואין מוטל עליו לטרוח ולקנות, אלא היינו משום דכל עיקר זכותו של הניזק הוא בעידית שבנכסי המזיק, וכל שאין להמזיק עידית לית לי' להניזק זכות כלל לתבוע עידית.

כח] **ובזה** מתפרש טעם מה שאמרו בסוגיין דאלמלי הא דאהני קרא, אם זיבורית דמזיק לא שויא כעידית דניזק ועידית דמזיק שויא טפי מעידית דניזק הי' משלם לו מן הזיבורית, ולא אמרינן דכיון דהוא מחויב לשלם במיטב דניזק ואין לו קרקע כמיטב דניזק, יהא חייב לשלם ממיטב דידי' כדי לקיים לדין מיטב דניזק.

**והיינו** דאמנם אי נימא דאף כשאין להמזיק קרקע עידית, הוא מחויב בתשלומי עידית, אלא דאינו חייב לטרוח ולקנות והו"ל כאנוס, הי' מקום לומר דיתחייב ליתן את המיטב דידי' כדי לקיים לחיובו לשלם מן העידית, - אך כיון דכל שאין להמזיק קרקע עידית, אינו מחויב כלל בתשלומי עידית, דכל עיקר זכותו של הניזק היא לגבות מן העידית שבנכסי המזיק, וכל שאין להמזיק עידית לית לי' זכות כלל לתבוע עידית, ודאי דא"צ ליתן קרקע יותר מדינו.

**יד**

כט] **ובזה** מתפרש טעם מה שנסתפק הגרע"א דדין מיטב דמזיק תליא בהקרקעות שהיו לו בשעת הנזק, דאמנם אם דינא דמיטב הוא דין בעלמא בצורת התשלום שיהא מקרקע מעליא, ודאי דהדין נותן דאף אם קנה המזיק קרקע אחר הנזק יגבה הניזק ממנה, דאי"ז תוספת על הזכות שהיתה לו בשעת הנזק, שהרי מעיקרא הי' זכותו לתשלום מעליא דמיטב, וכשקנה המזיק קרקע מעליא, מתקיימת זכותו של הניזק בגבי' מקרקע זו, אך למש"נ דעיקר דינא דמיטב הוא זכות שנתנה תורה לניזק בעידית שבנכסי המזיק, שפיר י"ל דכל שקנה המזיק קרקע עידית אחר הנזק, אין הניזק גובה ממנה, שהרי בשעת הנזק דהוא שעת חלות החיוב, לא זכה לגבות מקרקע זו, ול"מ מה שקנה המזיק קרקע אח"כ ליתן לו זכות מחודשת.[[10]](#footnote-11)

ל] **ומה"ט** נראה דאף למ"ד דבשל עולם הן שמין או למ"ד דבניזק שיימינן, אם ל"ה למזיק בשעת הנזק קרקע כמיטב דעלמא וכמיטב דניזק ואח"כ קנה קרקע, לא יגבה הניזק ממנה, וכמש"נ לעיל סק"ז להוכיח מד' התוס', - דאמנם אי נימא דאף בכה"ג שאין לו קרקע מיטב, הוי דין התשלומין בשעת הנזק ממיטב דעלמא וממיטב דניזק, אלא דאינו חייב לטרוח ולקנות עידית והו"ל כאנוס, ודאי דהדין נותן דכל שקנה אח"כ קרקע כמיטב יגבה הניזק ממנה, וכמש"כ כן החזו"א, - אך למש"נ דכל דאין להמזיק קרקע מיטב, לית לי' להניזק כלל להזכות דעידית, ומה"ט הוא דא"צ המזיק לקנות עידית, הרי דאף שקנה המזיק אח"כ קרקע מיטב, אינה גובה ממנה.

לא] **ואמנם** לפ"ז הדר קשיא ממש"כ התוס' דאינו משלם אלא עידית שיש לו וא"צ לקנות, ואי נימא דאף למ"ד דמיטב דניזק אם ל"ה להמזיק קרקע כמיטב דניזק וקנה אח"כ קרקע אין גובה הניזק ממנה, א"כ מה מקום יש לדון שיהא צריך לקנות קרקע כמיטב דניזק, הרי גם אם יקנה לא יחול ע"ז דין מיטב.

**אך** באמת לפמש"נ מעיקרא לק"מ, דהרי כל הא דאם קנה קרקע מיטב אחר הנזק אין גובה הניזק ממנה, הוא משום דזכותו של הניזק בשעת הנזק היא לגבות מן העידית שביד המזיק, ול"מ מה שקנה המזיק אח"כ עידית ליתן לו זכות מחודשת, - וע"כ כ"ז הוא רק למש"כ התוס' דא"צ המזיק לקנות עידית, אך אם מכח דין מיטב הי' על המזיק לקנות עידית, וזכותו של הניזק בשעת הנזק הוא שיקנה המזיק עידית ויגבנה לו, ודאי דהי' גובה מן העידית שקנה.

**טו**

לב] **ואמנם** אכתי קשיא לפ"ז מסוגיית הגמ' בכתובות ק"י א', דמבו' דאף אם גבה הלוה בינונית אחר ההלואה גובה המלוה ממנה, ואף למ"ד דבשלו הן שמין, אם חשיבא הקרקע שלוה כבינונית בשלו, גובה המלוה ממנה.

**ונראה** דצ"ל בזה, דכל מה שנסתפק הגרע"א דאין הניזק גובה מקרקע עידית שקנה המזיק אחר הנזק, הוא רק בנזיקין, אך בבע"ח ה"ה גובה אף מבינונית שקנה אחר ההלואה.

לג] **והטעם** בזה הוא, משום דשאני דין מיטב בנזיקין, דהוא דין מסוים בנזיקין דמכח מעשה הנזק מתחייב המזיק בתשלומי מיטב, ובזה י"ל דזכות זו לא חיילא אלא בשעת הנזק, וכל שבשעת הנזק ל"ה לו להזכות לגבות מקרקע זו, אינו זוכה בכך אח"כ, דחובו של המזיק אח"כ הוא כשאר חובות, ואינו מזכה לגבות מן העידית, - אך בדין בינונית דבע"ח, דאי"ז דין מסוים בבע"ח, אלא הוא בכל חובות, וכמש"כ בתשו' הרשב"א ח"ד סימן י"ג דאף תשלומי נהנה גובין מבינונית, י"ל דלא תליא במעשה ההלואה, אלא מכח זכות החוב הוא זוכה בגבי' מבינונית, וע"כ אף אם בשעת ההלואה לא זכה לגבות מקרקע זו, מ"מ אח"כ כשקנה הלוה קרקע בינונית זוכה המלוה לגבות ממנה.

1. וביותר יש להעיר, שהרי אי נימא דדין מיטב דמזיק תליא בשעת העמדה בדין, הרי ודאי דגם בדין מיטב דמזיק דאהני קרא לר' ישמעאל, תליא בשעת העמדה בדין, דלא מצינו שנחלקו ר' ישמעאל ור"ע בפרטי דין מיטב דמזיק, ומ"ש לדידי' דין מיטב דניזק דתליא בשעת הנזק, מדין מיטב דמזיק דתליא בשעת העמדה בדין. [↑](#footnote-ref-2)
2. ובחי' הגר"ש סימן ז' סק"ו עמד בקו' זו, ועיי"ש שהוכיח מזה דכשחל הדין מיטב דמזיק בטיל לי' דין מיטב דניזק, וע"כ אף לר' ישמעאל אם קנה אח"כ קרקע כמיטב דניזק א"צ לשלם ממנה, כיון דכבר חייל מעיקרא דין מיטב דמזיק מן הקרקעות שהיו לו באותה שעה ונתבטל דין מיטב דניזק לגמרי, - וצע"ג שהרי התוס' בסו"ד כתבו דלמ"ד דאו כסף או מיטב, אם אין לו קרקע כעידית דניזק, ישלם כסף לר' ישמעאל, והרי דלא אמרינן דכל שאין לו קרקע כעידית דניזק בטל דין מיטב דניזק וחייל דין מיטב דמזיק, והמהרש"א כתב דהוא משום דלא אמרינן דאהני קרא אלא לטובת המזיק, וא"כ הדין נותן דאם קנה המזיק אח"כ קרקע כמיטב דניזק גובה הניזק ממנה, וכ"כ החזו"א בליקוטים סימן י"ט לדינא. [↑](#footnote-ref-3)
3. והנה אמנם החזו"א שם כתב דגם למ"ד דבשלו הן שמין, כל הא די"ל דאזלינן בתר שעת הנזק, הוא רק כשהי' לו בשעת הנזק קרקע כעידית דעלמא ואח"כ קנה קרקע דעדיפא מעידית דעלמא, אך כל שלא הי' לו בשעת הנזק קרקע כעידית דעלמא וקנה אח"כ, ודאי דגובה הניזק ממנה, עיי"ש, ונתחדש בדבריו דגם למ"ד דבשלו הן שמין הוי עיקר השומא בשל עולם, ואכמ"ל, ולפ"ז ניחא דה"נ בלוה שקנה קרקע כבינונית דעלמא, גובה המלוה ממנה, אלמלי הא דהו"ל כעידית, - אך לכאו' עיקר דבריו אינם כד' הגרע"א גופי' דמפורש בדבריו דאף כשלא הי' למזיק קרקעות כלל בשעת הנזק, אינו גובה ממיטב דהקרקעות שקנה, וי"ל. [↑](#footnote-ref-4)
4. אמנם הנה בתשו' הרא"ש כלל פ' ס"ט מבו' דהא דאין יכול הלוה לפרוע בקרקע בע"כ של הלוה הוא משום נעילת דלת, ולפ"ז י"ל דמה"ט הוי זה דין מסוים בבע"ח, אך בנזיקין דליכא לה"ט יכול המזיק לפרעו בע"כ בזיבורית כשאין לו עידית. [↑](#footnote-ref-5)
5. והא דלא אמרינן דגם למ"ד בשלו הן שמין הו"ל דין שומא דשמין את המיטב בשלו, הוא משום דבשומת מיטב, ודאי דיש לנו לשום בשל עולם, דמ"ט נימא דמשום דהוא אין לו אלא קרקעות אלו, חשיבא קרקע זו כמיטב, ובע"כ דהא דבשלו הן שמין הוא משום דדין מיטב אינו ליתן קרקע שיש עלי' תורת מיטב, דנימא דכל דהיא מיטב בשל עולם יש עלי' תורת מיטב, אלא הוא ליתן את הקרקע היפה שבנכסיו. [↑](#footnote-ref-6)
6. ויש להוסיף, דגם בדין מיטב דניזק מוכח מד' התוס' בגיטין מ"ט א' ד"ה ועוד מאי ק"ו דאף אם יש להניזק קרקעות רבות צריך המזיק לשלם כפי הקרקע המעולה ביותר של הניזק, ומה"ט הוא דבהקדש ל"ש לשום בדניזק, דשמא יש להקדש עידית בסוף העולם טובה שאין כמוה, - והיינו משום דדין מיטב דניזק אינו דין שומא דהקרקע שהיא כמיטב דניזק חשיבא כמיטב, דאין מקום כלל לשום את תורת המיטב דקרקעות המזיק כפי קרקעות הניזק, אלא הוא שיעור בזכותו של הניזק, דזכותו הוא לגבות קרקע כמיטב דידי', וע"כ מפרשינן דהוא כפי הקרקע המעולה ביותר של הניזק. [↑](#footnote-ref-7)
7. והנה אמנם בד' השטמ"ק לקמן ז' ב' משמע דלמ"ד דבשל עולם הן שמין איכא קרקעות שהם עידי עידית דאין דינו של הניזק מהם, וכ"כ בחי' הגרע"א שם, - אך גם לפ"ז מתישבים ד' רש"י, דדבריו קיימי בגונא דהעידית דמזיק הויא כעידית דעלמא, ול"ה כעידי עידית, וע"כ אם ל"ה הזיבורית דידי' כעידית דעלמא, הי' צריך ליתן לו מן העידית. [↑](#footnote-ref-8)
8. שוב העירוני, דאף שהדברים מתישבים בד' הגרע"א אלו, אי"ז מתישב במש"כ בדו"ח הגרע"א מכת"י לקמן ז' ב', ז"ל, דלר"י דסבר בדניזק שיימינן לא נמצא תרי מיטב, אלא וכו' דאהני קרא דצריך ליתן מיטב דידי', היינו נמי משום עידית דניזק, וכיון דאין לו כדניזק צריך ליתן לו כ"כ עד שיהיא כדניזק וכו', ואף דאם לאו דאהני קרא הו"ל דא"צ ליתן לו אלא מהזיבורית בדלא שויא וכו', מ"מ השתא דכתיב קרא אמרינן דהטעם משו"ה הוא, עכ"ל, אך חלק מהדברים שבדו"ח מכת"י הם מכתיבת תלמיד, ושמא לא דקדק התלמיד כ"כ בכתיבתו. [↑](#footnote-ref-9)
9. והכי מסתברא, דכיון דאף כשאין ללוה מעות ל"מ לפרוע בשו"כ בע"כ של המלוה, ויכול המלוה לומר שרוצה להמתין עד שיהא לו מעות, הרי נמצא דאף עכשיו קיים זכותו של המלוה שיתן לו הלוה מעות, וע"כ ודאי דהקבלן חייב ליתן לו מעות. [↑](#footnote-ref-10)
10. וזהו מה שפירש הגרע"א לספיקו, דדין מיטב היינו רק מן הקרקעות שהי' לו בשעת הנזק "שחל החיוב לשלם ממיטב שלו", והיינו דבשעת הנזק חל החיוב לשלם מן המיטב שיש לו בשעה זו, ומה שקנה אח"כ קרקע מיטב אי"ז מועיל ליתן להניזק זכות מחודשת. [↑](#footnote-ref-11)