תחילת המראי מקומות בענין חיוב השבה בשומרים בעזרת השבה בשומרים
קטגוריות: ש_ס / לב בבא מציעא / שומרים - הרב אלימלך וינברג

בס"ד

**מראי מקומות בענין חיוב השבה בשומריםההוכחות בגמ' ובראשונים שיש חיוב השבה בשומרים ודחיית החולקים**

[א]: **בב"ק מ:** מבואר בגמ' דאין טענה על הבעלים כלפי השומר בשור תם למה לא החזיר לו השור דאי אדרתיה ניהלאי הוה מעריקנא ליה לאגמא משום דא"ל השומר כח היכי דמשעבדנא לדידך משעבדנא לניזק מדר' נתן, ועיין **בים של שלמה ב"ק פ' שור שנגח סימן י"ט** שלמד מכאן דלעולם השומר משועבד לבע"ח של המפקיד ליתן לו הפקדון מדר' נתן, וכן מבואר **בש"ך סימן פ"ו סק"י** וכתב דלפי זה כמו דבשעבוד מוה מדר"מ אין המלוה השני יכול למחול ללוה השני מאחר שמשועבד למלוה הראשון מדר"נ הוא הדין דאין המשאיל יכול להאריך הזמן של השאלה לשואל כיון שמשועבד למלוה שלו מדר' נתן עיי"ש, ועיין **בנתיבות המשפט סימן פ"ו סק"א** שביאר הדברים משום דלכל שומר יש חיוב השבת הפקדון לבעלים ומדר' נתן הוא משועבד ליתן הפקדון לבע"ח של המפקיד כמו בהלואה, והביא מש"כ **הש"ך בסימן נ"ח סק"ט** 'דכיון שבא לידו בתורת פקדון צריך לעשות השבה גמורה', וכ' דאינו סותר להמבואר **בכתובות ל"ד: וב"ק קי"ב.** לחד לישנא דחיוב שואל אינו אלא משעת אונסין דהיינו דוקא לגבי חיוב התשלומין כשאין הפקדון בעין אבל אם הפקדון בעין נתחייב בהשבתו מיד כשהפקידו אצלו עיי"ש.

אמנם **בקצות החושן סימן פ"ו סק"ד** חולק על היש"ש והש"ך וכתב דאין על השומרחיוב השבת הפקדון כדמוכח מהא דשומר חייב רק משעת אונסין [ואף למ"ד דחיובו משעת משיכה היינו רק לענין שעבוד נכסים כמ"ש **הריטב"א בב"מ צ"ז:]** ולכן העלה דאין דין שעבודא דר' נתן בשומרים ועיי"ש מה שביאר בד' הגמ' בב"ק דאין כוונת הגמ' דיש שעבוד על השומר ליתן הפקדון למלוה של הנפקד מדר"נ, אלא מה שהנפקד גוביהו הוא מצד שהמטלטלין של הפקדון הם נכסי הלוה שהמלוה גובה אותם בכ"מ שהם, ורק דהתם בב"ק דאיירי כשבא השור ליד ב"ד בפשיעת המפקיד וטוען לו המפקיד שנתחייב לו בפשיעתו וע"ז משיבו הנפקד דחיוב זה שהוא מתחייב לו בפשיעתו הרי הוא חייב אותו למלוה שלו מדר"נ עיי"ש, **ובנתיבות המשפט שם** הק' על דבריו דהא בשעה שפשע ומסרו לניזק כבר פקע חיובו של המזיק כלפי הניזק וא"כ האיך נימא בזה שעבוד מדר"נ, ובע"כ דהא דר"נ הוא כלפי חיוב ההשבה דרמי על הנפקד לפני שגובה אותו הניזק, **ובמשובב נתיבות שם** כתב דחיוב הפשיעה והפרעון באים כאחד ובכה"ג נמי שייך הא דר' נתן, ועיי"ש מש"כ עוד בענין זה.

ואמנם מד' הראשונים מבואר בהדיא כהיש"ש והנתיבות דעיקר הגוביינא של הפקדון אי מדר' נתן, יעוי' **בפסקי אור זרוע ב"ק סימן קצ"ז בשם רבינו שמחה ב"ר שמואל** ששאלו אותו אם אפשר לגבות פקדון מדר' נתן, והשיב 'מאן לימא לן דמנפקד גבינן מדר"נ, אימא דוקא מבע"ח.....כגון מלוה וכגון שואל דשמעתין שאלו בחזקת תם ונמצא מועד כיון שחייב באחריות אפילו באונסין קאי ברשותיה ואמרינן כי היכי דמשתעבד למלוה דידיה משתעבד נמי למלוה חבריה, אבל פקדון דעל היכא דאיתיה ברשותיה דמפקיד איתיה הנפקד מצי למימר כיון דלאו ברשותי קאי לאו בע"ד דידי את', ובהמשך דבריו שם הביא בשם **רבינו יהונתן זצ"ל** ומתשובה אחרת של **רבינו שמחה ב"ר שמואל** שכתבו בהדיא דאף בנפקד איכא דר' נתן 'ובית דין' מוציאין מהנפקד ונותנים למלוה של המפקיד מדר"נ עיי"ש, ומבואר בהדיא מדבריהם שלא כהקצות שכ' דהא דר"נ איירי דוקא לגבי פשיעת הנפקד אלא איירי לגבי עיקר הגוביינא של ב"ד מהנפקד שכוח הגביה הוא מדר"נ, וע"ז סבר רבינו שמחה בתשובתו הראשונה דהך דינא הוא דוקא בשואל שנתחייב באונסין ו'קאי ברשותיה' דשואל להכי מתחייב מדר' נתן למלוה של המשאיל, ומשא"כ בסתם נפקד דכל היכא דאיתיה ברשותיה דמפקיד הוא ל"ש לגבות הפקדון מדר"נ, ולכאו' כוונתו לחלק בין שואל שחייב באונסין והפקדון ברשותו וממילא יש עליו מיד חיוב השבת הפקדון השאול לבעליו לבין שאר שומרים שהפקדון הוא לעולם ברשות בעלים ואין עליהם חיוב השבה, וע"ז חולק רבינו יהונתן ורבינו שמחה עצמו בתשובתו האחרת וסברי דאף בכל השומרים יש לחייבו מדר"נ, והיינו דסברי דבכל השומרים יש חיוב השבת הפקדון ולאו דוקא בשואל, וכן מבואר בהדיא מד' **רבינו פרץ בב"ק שם בד"ה מדר' נתן** שכתב 'מכאן דר' נתן לאו דוקא נושה בחבירו דהיינו הלוה וה"ה פקדון דשואל דהכא היינו פקדון', וזה בהדיא כהיש"ש והנתיבות דעיקר הגביה של פקדון מהנפקד הוא מדר"נ, וכ"מ מד' **הגהות מרדכי כתובות פ' שני דייני גזירות סימן שי"א** עיי"ש, ועי' **באמרי בינה חו"מ דיני טו"נ סימן כ"ו** שכ' דמד' **הרי"ף בכתובות פ"ד. [כ"ו: מדפי הרי"ף]** מבואר ג"כ דעיקר הגוביינא של של המלוה מהפקדון שביד הנפקד הוא מדר"נ, ועי' **באבן האזל אישות פי"ב הי"ט** שהביא דברים מפורשים מד' **הרמ"א באה"ע סימן ע' ס"ז** שכ' בדין האשה שבעלה חייב בכתובתה ויש לו פקדון ביד אחרים שדין האשה לגבות הפקדון מדר"נ וכ' שם הרמ"א דאם הנפקד החזירו לבעל ולא נתיו לאשה חייב הנפקד לשלם לאשה, והוא כמו בשעדר"נ שאם הלוה נתו למלוה שלו ולא למלוה הראשון חייב לשלם למלוה הראשון [מדין מזיק שעבודו], והרי מפורש בהדיא שיש ממש שעבוד על השומר לשלם לבע"ח של המפקיד מדר"נ, וזה בהדיא כהיש"ש והנתיבות ודלא כהקצוה"ח.

ועיין עוד **בקצות החושן סימן קצ"ח סק"ה ובסימן ש' סק"א ובסימן ש"מ סק"ד** דאזיל לשיטתו דאין חיוב השבה בשומרים.

[ב]: **בב"ק נ"ז. ובב"מ ל"ו.** הכל צריכים דעת בעלים חוץ מהשבת אבידה, **ובפירש"י בב"ק שם ובב"מ שם** ד'הכל' קאי אגנב וגזלן וד' שומרים, ועי' **בחידושי הריטב"א בב"מ שם בד"ה דאמר ר' אליעזר** שהביא שכן מפורש **בתוספתא ב"מ פ"ח ה"ז** דכל ד' שומרים צריכים דעת בעלים בהשבה, ולכאורה מוכח מהכא דיש 'חיוב השבת הפקדון' בשומרים, דאם אינו חייב בהשבה למה לא יועיל מה שיחזיר הפקדון לבית הבעלים שלא מדעתם, ועיין **בריטב"א ב"מ דף פ"א. בד"ה או דילמא ש"ש נמי לא הוי** בהא דמבע"ל בגמ' אי שואל אחר שכלו ימי השאלה אי הוי שומר שכר וכ' הריטב"א 'פירוש אבל שומר חינם פשיטא דהויא דהא לא סגיא בלאו הכי כיון שחייב להחזירה לרשות הבעלים מדעתם' ומפורש בדבריו שמפרש בהא דצריך להשיבו לבית הבעלים מדעתם דשומרים חייבים בהשבת הפקדון, וכן למד מדבריו **החפץ חיים בספר אהבת חסד סוף פרק כ"ב** עיי"ש.

ולסוברים דאין חיוב השבה בשומרים צריך לדחוק דהא דד' שומרים צריכים דעת בעלים אינו משום חיוב השבה [כמו בגנב וגזלן] אלא משום חיוב שמירה, דאם יחזיר שלא מדעת הבעלים לא ידעו הבעלים לשומרו, ועיין **בדברות משה ב"מ סימן ל"א הערה ס"ט** שביאר כן לפי"ד **רש"י בב"מ ל"א. בד"ה הכל צריך.**

**וברמב"ם בפ"ד מה' גניבה ה"י ובפ"א מה' גזילה ה"ח** הביא הדין לענין כגנב וגזלן הצריכים דעת בעלים, ולענין ד' שומרים לא הביא דין זה, ויש מדייקים בדבריו דס"ל דבשומרים אי"צ דעת בעלים לפי שבשומרים אין חיוב השבה כמו שיש בגנב וגזלן, ולשיטתו מתפרש 'הכל' צריכים דעת בעלים דוקא אהנך דחייבים בהשבה דהיינו גנב וגזלן.

**[ג]:** עיין היטיב בסוגיית הגמ' **ב"ק דף מ"ה.** ובמסקנת הגמ' שם דלכו"ע אומרים באיסורי הנאה הרי שלך לפניך, ובמה שביארו בגמ' בפלוגתא דר' יעקב ורבנן **ובפירש"י שם בד"ה ליפלגו ובתוס' שם בד"ה השתא אתפסתיה לתוראי ובספר המאור שם [י"ט: מדפי הרי"ף] וברמב"ן במלחמות ה' שם ובשיטה מקובצת ב"ק דף נ"ו: בד"ה פשיטא בשם תוספות שאנץ בשם רבי** במה שסבר מתחילה ובמה שחזר בו מכח הגמ' **בב"ק ע"א: [ובשיטמ"ק ב"ק מ"ה. בשם הראב"ד וברשב"א ב"ק מ"ה. בד"ה השתא אתפסתיה לתוראי].**

והעולה מד' הגמ' **בב"ק ע"א:** דגם לר' יעקב דסבר דאומרים בשור הנסקל הרי שלך לפניך מ"מ אם לא החזירו לבעלים כשהוא שור הנסקל מתחייב בתשלומיו [ולהכי הוי שור זה 'גורם לממון' אצל השומר], וכמו שהוכיח במסקנתו **בשיטמ"ק ב"ק נ"ו: בשם תוס' שנץ בשם רבי,** וכן מפורש **ברמב"ן במלחמות ה' י"ט: מדפי הרי"ף** דפטורא ד'הרי שלך לפניך' בשומר הוא דוקא אם החזירו לבסוף לבעליו, והנה **בשיטמ"ק ב"ק נ"ו:** בהוה אמינא שלו כתב דדוקא בגזלן יש חילוק אם החזיר האיסורי הנאה מפני שנתחייב בהשבה [וכ"ז שהם בעין ללא שנוי נתקיימה ההשבה], אבל אצל שומר למה יהיה חילוק בין אם האיסורי הנאה הם בעין או שאינו בעין, ואחר שחזר בו במסקנתו מכח הגמ' בב"ק ע"א: לא נתפרש בדבריו מהו באמת הסברא שבשומר נימא הרי שלך לפניך, ויעויין **בתרומת הכרי סימן שס"ג ס"א בד"ה ובהאי ענינא דהרי שלך לפניך** שהביא ד' **החק יעקב בסי' תמ"ג בשם הרב מו"ה עוזר** ובמה שנחלק עליהם בתרוה"כ שם ובמה שביאר דמשעה שנאסר בהנאה כבר נתחייב השומר אלא שאם השור בעין יכול לפטור עצמו בהרי שלך לפניך ואם נאבד אח"כ אפילו באונס הרי הוא חייב כיון שאינו יכול לקיים ההשבה, ויעויין **במקור חיים סימן תמ"ג סק"ו** שדעתו כהתרומת הכרי, ועיין **בברכת שמואל ב"ק סימן ל"א סק"ב** בביאור שיטת התרומת הכרי דסובר דתיכף שנאסר 'נתחייב בהשבה' ואם אינו יכול להשיבו אפי' כשהוא באונס הרי הוא חייב, ולכאורה לפי שיטה זו יש מקור ברור דיש חיוב השבה בשומרים כשכלתה שמירתו, והכא כשנאסר בהנאה כלתה שמירתו ונתחייב בהשבה וכשאינו יכול להשיבו אפילו באונס חייב עליו.

אמנם **בברכת שמואל שם** החזיק בדעת **מוהר"ר עוזר והחק יעקב** דדוקא אי נאבד אח"כ השור בפשיעה הוא שמתחייב עליו והוכיח כן מד' **הרמב"ן במלחמות שם** עיי"ש מה שביאר בזה, ולפי"ז אין ראיה, ואמנם לדבריהם צע"ג הגמ' **בב"ק ע"א: הנ"ל** דאמרינן דהוי 'גורם לממון' אצל השומר [ומכוח זה חזר בו **השיטמ"ק בדף נ"ו: הנ"ל]** דאם אין השומר חייב על אבידת שור זה אלא בפשיעתו איך נחשיבו אצלו גורם לממון וצ"ע.

[ד]: **בשו"ת הריטב"א סימן קפ"ה** והובא **בבית יוסף חו"מ סוף סימן פ"ג** כתב לגבי הא דמבואר **בכתובות פ"ה.** במי ששלח לפרוע חוב לחבירו שלא בעדים דמצי המלוה לתופסו עבור חוב אחר במיגו דלהד"מ, וכתב הריטב"א דהנ"מ בכה"ג שלכתחילה הביא לו הדמים בשליחות הלוה, אבל אם השאיל לו שמעון החפץ השאול לו מראובן אין הנפקד יכול לתופסו עבור החוב שנתחייב לו ראובן 'כיון שבתורת שאלה קבלו משמעון **נתחייב להשיב לו השבה גמורה'**, ועיי"ש שמשמע מדבריו דבכל השומרים אמרינן הכי ולאו דוקא בשואל, ונפסק דין זה **ברמ"א חו"מ סימן נ"ח ס"א** עיי"ש, [ואמנם היה אפשר לבאר עיקר דין זה מצד 'חיוב שמירה' שיש על השומר שנתחייב בשמירה כלפי המפקיד שהפקיד אצלו ומחמת חיוב שמירה זה אינו יכול לגבותו בחובו, אך בד' הריטב"א מפורש בהדיא דטעם דין זה הוא משום ש'נתחייב להשיב לו השבה גמורה'].

[ה]: **בקצות החושן סימן פ"ו סק"ד הנ"ל** כ' דאין חיוב השבה בשומרים למ"ד דשואל חייב משעת אונסין, **ובמשובב נתיבות שם** הוסיף דאפילו למ"ד דחיובו משעת משיכה הרי כתב **הריטב"א בב"מ צ"ז:** דאפי' למ"ד משעת משיכה 'לאו דמחייב חיוב גמור לאלתר דהא ודאי כל כמה שהוא בחיים כל היכא דאיתיה ברשותא דמריה איתיה **וליכא על השומר שום חיוב'**, ומזה הוציא הקצוה"ח דאין על השומרים חיוב השבה כיון שהפקדון בעין וכל היכא דאיתיה ברשותיה דמריה איתיה ולהכי 'ליכא על השומר שום חיוב', אכן הובא לעיל ד' **הריטב"א בב"מ פ"א.** וד' **שו"ת הריטב"א סימן קפ"ה** שמפורש בדבריו שיש על השומר 'חיוב השבה' כשהפדון בעין.

**ובנתיבות המשפט סימן פ"א סק"א** כתב ע"ד הקצוה"ח דלאו ראיה היא מהא דחיוב שואל הוא משעת אונסין 'דשם דנין על חיוב תשלומין שנתחייב על הטביחה לשלם מן העלייה, דזה ודאי לא יתחיל עד שעת הטביחה, דחיוב החזרה אינו רק כשהפקדון בעין אבל כשאינו בעין פקע חיוב החזרה ומתחיל חיוב התשלומין, ועל התשלומין חל שעבוד נכסי, אבל כשהוא בעין יש חיוב הגוף על החזרה ולא שעבוד נכסי', ומבואר בד' הנתיבות ד'חיוב ההשבה' שיש בשומרים אינו 'חיוב השבת החפץ או דמיו', אלא שני דינים נפרדים הם, א. חיוב השבת החפץ שחל עליו מיד, ב. חיוב אחריות על החפץ אם נאבד וזה מתחיל בשעת האונס, וכן כתב **בעטרת חכמים שבועות מ"ה. בד"ה לפ"ז קשה** עיי"ש, [ויש להעיר **הרמב"ן במלחמות ב"מ דף כ"ו: ובפסקי הרא"ש שם** דחיוב דמים שיש בגזלן נלמד מדכתיב 'והשיב את הגזילה' והיינו ד'חיוב השבה' הוא 'השבת החפץ או דמיו' וכ"מ **בפירש"י ב"ק דף ד: ד"ה וגזלן** עיי"ש, וצ"ב למה בגזלן חיוב ההשבה כולל גם חיוב דמים אם לא תהיה הגזילה בעין, והיינו דאמרינן 'מה לי הן מה לי דמיהן' וממילא חיוב השבת החפץ כולל גם השבת דמים, ואילו בשומרים אמרינן שיש עליו רק חיוב השבת החפץ ולא חיוב השבת דמים וחיוב האונסין הוא חיוב אחר וצ"ע].