מוקצה כט
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / אורח חיים / סימן שח עד שי - מוקצה

##### הלכות

##### **מוקצה**

##### או"ח סימן שי סעי' ז

##### שיעור כז

##### הלכות

##### **מוקצה**

##### או"ח סימן שי סעי' ו - ז

##### שיעור כט

# **שיעורי הלכה**

### שיעורים על סדר השו"ע

### מפי מו"ר הגאון

### רבי **רפאל צבי ובר** שליט"א

## אם יש בסיס באמצע השבת

ביארנו בשיעור הקודם דנהגו להניח חלות על השולחן שמונחים עליו הנרות, כדי להתיר את טלטול השולחן, והנה יש לדון באופן שנטל את החלות במהלך השבת האם מותר להמשיך ולטלטל את השולחן, וכתב הפרי מגדים (לעיל סימן רעט א"א ס"ק י) דכיון שנטל את ההיתר נאסר הבסיס בטלטול, כיון שעכשיו הוא בסיס לאיסור בלבד. אמנם בשו"ע הרב לעיל (סימן רעז סעיף ו) כתב שאם היה מונח בבין השמשות דבר היתר, מותר לטלטל את השולחן, אפילו לאחר שניטל ההיתר ממנו.

ונראה דמחלוקתם היא האם חפץ נאסר משום בסיס באמצע השבת, ונחלקו בזה האחרונים דדעת הט"ז (ס"ק ח) שאסור לטלטל דבר שהונח עליו מוקצה אפילו אם הונח בשבת עצמה, אלא אם כן מונח עליו גם דבר היתר, אמנם הבאנו בשיעורים לעיל (שיעור כה) שהחזו"א (סימן מח ס"ק ח) דקדק מדברי המג"א (סימן שח ס"ק נ) שאפילו כשמונח המוקצה מותר לטלטלו משום דאין מוקצה לחצי שבת.

ובמשנ"ב (ס"ק לז) הכריע כדברי הט"ז דאסור לטלטל את הבסיס אפילו אם המוקצה הונח באמצע השבת, אמנם בביאור הלכה (ד"ה מטה) משמע שהיקל לנער, וכ"כ במשנ"ב לעיל (סימן רסו ס"ק כו) דמותר לנער, ועיין לעיל בשיעורים שהבאנו דדעת החזו"א (שם) שאסור אפילו בניעור.

## להניח דבר היתר על הבסיס

והנה מבואר במשנ"ב דשולחן שהיה בסיס לאיסור ולהיתר בבין השמשות ולאחר מכן נטל את ההיתר אסור לטלטלו, אך אם יחזור ויניח שם היתר שרי. ומתבאר מדבריו דאף שעל ידי שמניח את דבר ההיתר גורם להתיר לטלטל את האיסור מן הצד, מותר לעשות כן בשבת.

וצ"ב דהא מצינו בתוס' בשבת (קכג, א ד"ה האי) שביארו את דעת האוסרים שם בגמרא ליטול צנון שטמון בעפר כשרוחבו למטה, דכיון שהניחו על דעת לנוטלו בשבת ע"י טלטול מן הצד, ובביאור הלכה לעיל (סימן שט ד"ה כדי) הביא בשם הרעק"א דאע"ג דקיי"ל (סימן שיא סעיף ח) דמותר ליטול את הצנון בשבת, היינו דווקא בצנון שמטלטלו מן הצד והעפר מתנער ממילא, אך טלטול גמור מן הצד ע"י שמגביהו אסור לטלטל אם הניח כן על דעת ליטלו בשבת, וצ"ל דשאני הכא דכיון שמטלטל לאיסור אגב ההיתר לא חשיב כמטלטל המוקצה כלל, ולכן מותר לו לגרום לטלטלו מן הצד.

אלא דעדיין יל"ע לפי מה שהבאנו בשיעורים לעיל (שיעור כז) מהגריש"א דלכתחילה יש להסיר מוקצה המונח על דלת המקרר כדי שלא יבוא לטלטלו מן הצד בשבת, ונתבאר שם שיש למנוע מלפני השבת שלא יבוא לידי טלטול מוקצה אפילו שיטלטל בסיס לאיסור ולהיתר. וצ"ל דהיכא שאפשר להפריד מערב שבת ודאי מחוייב לעשות כן לכתחילה כדי למנוע טלטול מן הצד בשבת, אך כאן אינו יכול להסיר את האיסור מההיתר, ולא חשיב שעושה לכתחילה טלטול מן הצד שהרי אינו יכול לנער את האיסור.

## טלטול מגש שעליו מונחים נרות חנוכה

כתב בשבות יצחק (פרק טז אות י) בשם הגריש"א דמגש שמונח עליו נר חנוכה, לא מהני להניח עליו את החלות מבעוד יום כדי להתירם בטלטול, כיון שאין מטלטלין נר חנוכה ממקומו כמבואר במשנ"ב בהלכות חנוכה (סימן תרעה ס"ק ו) ולכן הוקצה לבין השמשות.

ודבר זה צע"ג דא"כ מדוע מהני להניח חלות על המגש של הנרות, הרי גם לגבי הדלקת נרות בשבת מבואר ברמ"א לעיל (סימן רסג סעיף י) דצריך להדליק נרות שבת במקום החיוב דווקא, וע"ש במשנ"ב (ס"ק מח) דלכתחילה יש לחוש לדעת הלבוש שאסור להזיז נרות שבת כלל, אפילו אם הדליקם במקום החיוב, דהדלקה עושה מצוה, ומבואר דאע"ג דאסור להזיז את הנר ממקומם בשעה שדולקים, לא אמרינן שנעשה המגש בסיס לדבר האסור.

וביאור הדברים נראה דהטעם שלא נאסר הבסיס כשמניח דבר היתר אינו משום שיכול לטלטל את המגש בבין השמשות, אלא דבסיס נאסר משום שנטפל למוקצה, וכשמונח עליו גם דבר היתר הרי לא התבטל הבסיס לדבר האסור אלא להיתר, ולכן שרי בטלטול, ולפי"ז מובן דאף אם אינו יכול להזיזו ממקומו בבין השמשות, הרי לא נעשה בסיס לדבר האסור כיון שלא התבטל לאיסור שהרי ההיתר חשוב יותר.

והנה מצינו במג"א (סימן רעט ס"ק ה) שכתב דלא מועיל להניח חלות על הפמוט שדולק עליו הנר, מפני שעיקרו נעשה לשלהבת, ולפי"ז נראה דה"ה דלא מהני להניח חלה על מגש המיועד לפמוטות, והטעם מבואר על פי הנ"ל דכיון שאותו המגש מיוחד לאיסור, הרי נטפל אליו ונאסר מחמתו בטלטול.

### [סעיף ו] כל דבר שאסור לטלטלו, אסור ליתן תחתיו כלי כדי שיפול לתוכו, מפני שאוסר הכלי בטלטול ונמצא מבטל כלי מהיכנו.

## טעם איסור ביטול כלי מהיכנו

ובטעם האיסור לבטל כלי מהיכנו כתב המשנ"ב (ס"ק כ) דהוא משום סותר, אמנם לעיל (סימן רסה ס"ק ו) הביא דהטעם שאסור לבטלו מהיכנו דדמי למחברו בטיט, והו"ל מלאכת בונה. ובאמת מצינו ב' טעמים אלו ברש"י, דבדף קנד, ב (ד"ה דהא) כתב שהוא משום סותר ובדף מב, ב (ד"ה כלי) כתב שהוא משום דדמי לבונה.

## נפק"מ בטעמים הנ"ל

והנה הפמ"ג (סימן רסה משבצו"ז ס"ק א) הביא בשם הפנ"י (שבת מג, א ד"ה בתוס') שכתב ליישב את הסתירה בדברי רש"י דבדף מב, ב (ד"ה כלי) מיירי באופן שמניח כלי תחת הניצוצות כדי שיפול השמן לתוכו, ושם הרי הוא משתמש בכלי ולא שייך לפרש שסותר אותו, ולכן פירש רש"י שאסור משום בונה, אך בדף קנד, ב (ד"ה דהא) מיירי כשמניח כרים תחת המשא, ושם לא שייך לפרש שאיסורו משום בונה כיון שאין הדרך לקובעו שם, אך מכיון שאינו יכול להשתמש בכרים ובכסתות לשכב עליהם בזמן שהמוקצה מונח על גבם יש לאסור משום סותר.

ובפמ"ג שם תמה על הפני יהושע דמשמע מדבריו דלפרש"י שהאיסור לבטל כלי מהיכנו הוא משום סותר, היינו שמבטלו משימושיו, וצ"ב דהכא מבואר בלשון השו"ע שביטול כלי מהיכנו זה מה שנאסר בטלטול ולא משום כך שאי אפשר להשתמש אותו.

## ביטול כלי מהיכנו שהחפץ לא נאסר בטלטול

אכן מצינו ששייך ביטול כלי מהיכנו אפילו שלא אוסר את הכלי בטלטול, דהנה בגמרא בשבת (קנד, ב) דחמורו של רבן גמליאל היתה טעונה דבש והוא החמיר על עצמו שלא לפרק אותה משום מוקצה, כיון שהדבש היה מקולקל וחזי רק לכתיתא דגמלי וזה אסור בשבת, והקשתה שם הגמרא שיתיר את החבלים ויניח כרים וכסתות תחת השקים, ותירצה הגמרא דכיון שמטנפי הוי מבטל כלי מהיכנו, ומשמע שאין הכוונה לאסור משום שנעשה בסיס למוקצה, אלא רק משום דמיטנפי.

וכן מבואר בשו"ע לעיל (סימן שה סעיף יט) דבהמה שנפלה למים התירו להניח תחתיה כרים וכסתות משום צער בעלי חיים, אע"פ שמבטל כלי מהיכנו, ומבואר דחשיב מבטל כלי מהיכנו משום שאינם ראויים לשימוש, אפילו שאין איסור לטלטל את הכלי. אכן יש לדחות דשם באמת נאסר בטלטול דהא קיי"ל (סימן שא סעיף ג ע"ש) דבגד רטוב אסור בטלטול גזירה שמא יסחוט.

## ביטול כלי מהיכנו כשהוא מחובר

ולכאורה נחלקו בזה האחרונים דבמג"א לקמן (סימן שלה ס"ק ד) דביאר שם דברי השו"ע דאסור לבטל כלי מהיכנו דמיירי בכלי מחובר, והגרעק"א (בהגהותיו שם על המג"א סק"ד) הקשה שלא שייך ביטול כלי מהיכנו במחובר. ונראה שנחלקו האם ביטול כלי מהיכנו הוא רק היכא שהחפץ נאסר בטלטול, וא"כ לא שייך ביטול כלי מהיכנו במחובר, וכך סבר הרעק"א, אך המג"א סבר שביטול כלי מהיכנו הוא משום שמבטל את השימושים של החפץ, וא"כ שייך גם במחובר שיהיה איסור דביטול כלי מהיכנו.

## קושיא בדין בסיס באמצע השבת

ובעיקר דברי השו"ע שאסור להניח כלי תחת המוקצה בשבת משום ביטול כלי מהיכנו צ"ע דהנה נתבאר לעיל שנחלקו האחרונים אם דבר שנעשה בסיס באמצע השבת נאסר בטלטול ודעת המג"א שאין בסיס באמצע שבת, ולדבריו צ"ע מדוע חשיב מבטל כלי מהיכנו הרי הבסיס לא נאסר כלל בטלטול, וגם לדברי הט"ז שהבאנו יל"ע דבשלמא לדעת החזו"א א"ש דלדעתו נאסר הבסיס אפילו בניעור, אך לדעת המשנ"ב (סימן רסו ס"ק כו) שהבאנו לעיל דמותר לנער את החפץ יל"ע מדוע חשיב שמבטל כלי מהיכנו. וצ"ע. [ואולי י"ל דברי המשנ"ב לפי מה שביארנו שאם ממעט את שימושי החפץ חשיב מבטל כלי מהיכנו, דהכא נמי הרי ממעט את שימושי החפץ שאי אפשר לטלטלו בלא ניעור].

***הדינים העולים***

1. נחלקו האחרונים אם נעשה בסיס באמצע השבת, והמשנ"ב הכריע להחמיר, אך היקל לנער את המוקצה, והחזו"א אסר אפילו בניעור.
2. בסיס לאיסור והיתר שניטל ההיתר בשבת יכול להחזיר את ההיתר ולטלטל את הבסיס, ואין בדבר משום גורם טלטול מן הצד בשבת כיון שא"א בעניין אחר.
3. יש שכתבו דמגש שעליו נרות חנוכה אסור לטלטלו אפילו אם מניח עליו חלות, דהא אסור להזיזם ממקומם, אך נראה דלא גרע מכל נרות שבת שאסור להזיזם לכתחילה ממקומם.
4. מגש המיוחד לנרות לא מועיל להניח עליו חלות וכדו' להתירו בטלטול.
5. ביטול כלי מהיכנו משום ב' טעמים, משום סותר ומשום דדמי לבניין.
6. בשו"ע משמע דהאיסור לבטל כלי מהיכנו הוא רק משום שנאסר לטלטלו, אך הוכחנו דאפילו אם החפץ מתבטל משימושיו הוי ביטול כלי מהיכנו.
7. נחלקו האחרונים אם יש ביטול כלי מהיכנו בכלי שהוא מחובר.