י - בדעת רבה דבקצר וקצר מחייב ר_א תרתי
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / שגגות / הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / קונטרס בענייני שגגות

יום ב' י"א מנ"א תשע"ט

**א**

א] כריתות ט"ו א', ת"ר בא עלי' וחזר ובא עלי' וחזר ובא עלי' חייב על כל אחת ואחת, דברי ר"א וכו', איבע"ל קצר וקצר מה לי אמר ר"א, טעמא דר"א התם משום דהוא דעבד תרתין ואמטול להכי אמר חייב על כל אחת ואחת וה"נ דעבד תרתין, או"ד טעמי' דר"א התם משום דא"א לו לערבן לביאות זב"ז אמטול להכי אמר ר"א חייב על כל אחת ואחת, אבל קצר כגרוגרת וחזר וקצר כגרוגרת בהעלם אחת כיון דאפשר לו לערב ב' גרוגרות בב"א אינו חייב אלא אחת, מאי, אמר רבה טעמא דר"א התם משום דעבד תרתי ה"נ הא עבד תרתי, ורב יוסף אמר טעמא דר"א התם דא"א לו לערבן אבל אפשר לו לערבן אינו חייב אלא אחת.

ובחולין פ"ב א' תנן דשחטה ואת בת בתה ואח"כ שחט בתה, סומכוס אומר משום ר"מ סופג שמונים, ובגמ' שם מפרש רב יוסף דטעמא דסומכוס הוא משום דס"ל דאכל ב' זיתי חלב בהעלם אחד חייב ב' חטאות.

ב] והנה בפשוטו הי' נראה דלדעת רבה דאף בקצר וחזר וקצר מחייב ר"א ב' חטאות, היינו כדעת סומכוס דאכל ב' זיתי חלב בהעלם אחד חייב ב' חטאות.

וכ"ה מבו' בד' הרשב"א והריטב"א בשבת צ"ג ב', עיי"ש שכתבו דאף אם ס"ל לסומכוס דאכל ב' זיתי חלב בהעלם אחד חייב ב' חטאות, היינו רק בזאחז, אבל בב"א אינו חייב אלא אחת, והוכיח כן ממה שאמרו לקמן בסוגיין דאף דאם מחייב ר"א תרתי בקוצר כגרוגרת וחזר וקצר כגרוגרת בהעלם אחד, אפ"ה כל שקצר ב' גרוגרות בב"א אינו חייב אלא אחת.

**ב**

ג] והנה בשבת שם תניא דהמוציא אוכלין כשיעור בכלי וכו' ואם הי' כלי צריך לו חייב אף על הכלי, ואמרינן עלה ש"מ אוכל ב' זיתי חלב בהעלם אחד חייב ב'.

והרשב"א שם פירש דמכוון הגמ' הוא להוכיח מזה דאיכא תנא דס"ל דאוכל ב' זיתי חלב בהעלם אחד חייב ב', והיינו סומכוס דמספקא לן בחולין פ"ב ב' בדעתו, ותפשוט מהכא דס"ל הכי, וכ"כ הריטב"א שם בשם יש שפירשו.

והרשב"א והריטב"א שם הק' ע"ז, דהיאך מדמי לה לאכל ב' זיתי חלב בהעלם אחד, הרי התם הוא מוציאן בב"א ובכה"ג אין מקום לחייב ב' חטאות, והוכיחו כן ממה שאמרו בסוגיין דאף למ"ד דבקצר וקצר מחייב ר"א תרתי, מ"מ אם קצר ב' גרוגרות בב"א אינו חייב אלא אחת, וכתבו לישב דכיון דהן ב' שמות דהיינו אוכלין וכלי וגופין מוחלקין, אפי' בב"א חשבינן לי' כבזאח"ז, וכתבו לדמותו למה שאמרו לקמן בסוגיין דבדלית המודלה ע"ג תאנה וקצצן בב"א מחייב ר"א תרתי, הואיל ושמות מוחלקין וגופין מוחלקין.

ד] ונתחדש בד' הרשב"א והריטב"א, דמה שאמרו בסוגיין דבדלית המודלית ע"ג תאנה הוי שמות מוחלקין אי"ז משום דאב ותולדה הם ב' שמות מלאכה, אלא הוא משום דהוי ב' מעשים שונים,[[1]](#footnote-2) וזהו שכתבו לדמות דה"נ אוכלין וכלי הוו שמות מוחלקין.

אך הנה בפירש"י לקמן בסוגיין ד"ה המודלית כתב, ז"ל, דחייב שתים, חדא אפרי דתאנה דהיינו קוצר, וחדא אזמורה דתולדה דקוצר וכו', משו"ה חייב ב' אע"ג דבב"א, הואיל ושמות מוחלקין זה אב וזו תולדה וכו', עכ"ל, ומבו' דהא דבדלית וכו' הוי ב' שמות, אי"ז משום דהוו ב' מיני מעשים, אלא הוא משום דזה אב וזה תולדה, וחשיבי כב' שמות מלאכה,[[2]](#footnote-3) ולפ"ז הרי נמצא דהמוציא אוכלין בכלי, כיון דאיסורא דתרוייהו הוא משום אב דהוצאה, הו"ל כשם אחד, ולפ"ז הדרא קו' הרשב"א לדוכתה, דהיאך מדמינן לה לאכל ב' זיתי בהעלם אחד, הרי כל שאכל בב"א לכו"ע אינו חייב אלא אחת, כמבו' בסוגיין, וכבר עמד בזה השיירי קרבן בשבת ס"פ אמר ר"ע.[[3]](#footnote-4)

**ג**

ה] והנה השטמ"ק בסוגיין כתב בשם הרא"ש דהא דמחייב ר"א, ל"ד בבא עלי' וחזר ובא עלי', אלא אף בביאה אחת מחייב על כל כח וכח, והוא מסוגיית הגמ' ביבמות ל"ד א', עיי"ש.[[4]](#footnote-5)

ובפירש"י ביבמות שם כתב, ז"ל, על כל כח וכח של ביאה וכו', וכיון דשמעינן לי' לר"א דמחייב אב' ביאות בהעלם אחת, על כרחך שמעת לי' נמי בביאה אחת כמה חיובין, דכל כח וכח הנאה של ביאה בפנ"ע היא, ולרבנן הוא דלא מחייב אלא אחת משום דכולן בהעלם אחת הן ובב' ביאות נמי ל"ה מיחייבי אלא חדא, אבל אי הוה ידיעה בין כח לכח הוה מחייב אכל חד וחד וכו', עכ"ל.

ונתחדש בד' רש"י דאף לדעת רבנן אם הי' לו ידיעה בין כח לכח חייב על כל כח וכח, ולמד לזה מהא דלר"א חייב על כח וכח, ובע"כ דכל כח וכח הוא כביאה בפנ"ע, וכל הא דלרבנן אינו חייב אלא אחת הוא משום דלא עדיף מב' ביאות בהעלם אחד דאינו חייב אלא אחת, אך כל שנודע לו בין זל"ז והוו העלמות חלוקין, חייב על כל כח וכח.

ו] אך הנה המאירי ביבמות שם כתב, ז"ל, אבל אם היתה ידיעה בנתים חייב על כל אחת ואחת, ואף בביאה אחת אע"פ שהיתה לו ידיעה בין כח לכח אין כחות מחלקות הואיל ולא פירש, ויש חולקין וכו', עכ"ל.

ולא נתפרש בד' המאירי טעמא דמילתא דאף אם היתה לו ידיעה בין כח לכח אינו חייב על כל כח וכח, - וגם קשיא, דאם לדידן אינו חייב על כל כח וכח אף כשהיתה לו ידיעה בינתים, מהיכא פשיטא להגמ' דלר"א הוא חייב על כל כח וכח.[[5]](#footnote-6)

**ד**

ז] והנה בפירש"י ביבמות שם כתב בתו"ד, ז"ל, ולר"א דאמר ביאות מחלקות אית לי' נמי כוחות מחלקין, עכ"ל.

ונתחדש בד' רש"י, דהא דמחייב ר"א בבא עלי' וחזר ובא עלי', אי"ז משום דס"ל דל"ב כלל חילוק לחטאת, וכל שעשה ב' איסורים חייב ב' חטאות, אלא הוא משום דס"ל דביאות מחלקות.[[6]](#footnote-7)

ונראה לדעתו דבזה הוא דפליגי רבה ורב יוסף בדעת ר"א, דרב יוסף ס"ל דכל הא דביאות מחלקות הוא רק משום דא"א לערבן, אך בקצר וקצר דאפשר לערבן, הרי דאף שעשאן בזאח"ז אינם מועילין לחלק, ורבה ס"ל דאף בקצר וקצר, כיון דהוי זה בב' מעשים נפרדים, וכל מעשה חלוק מחבירו, ה"ז מועיל לחלק.

ח] ולפ"ז מתפרש לדעת רש"י מה שאמרו דבקצר ב' גרוגרות בב"א מודה ר"א דאינו חייב אלא אחת, דכיון דכל הא דמחייב ר"א ב' חטאות הוא משום דהמעשים מחלקין לחטאת, הרי דכ"ז הוא בב' מעשים, אך כל שקצר בב"א דהוי כמעשה אחד וליכא חילוק ביניהם, מודה ר"א דאינו חייב אלא אחת.

**ה**

ט] והנה בדעת סומכוס דס"ל דאכל ב' זיתי חלב בהעלם אחד חייב ב' חטאות, נתבאר בסימן ז' סקט"ו דאי"ז משום דס"ל דהמעשים מחלקין לחטאת, שהרי מכח זה ס"ל דשחטה ואת בת בתה ואח"כ שחט את בתה סופג שמונים, אף דאי"ז אלא מעשה אחד, ובע"כ דהא דס"ל דחייב ב' חטאות וב' מלקיות, הוא משום דס"ל דל"ב כלל חילוק לחטאת ולמלקות, וכל שעשה ב' איסורים חייב ב' חטאות וב' מלקיות.[[7]](#footnote-8)

ולפ"ז נמצא לדעת רש"י, דחלוק הוא הא דס"ל לסומכוס דאכל ב' זיתי חלב בהעלם אחד חייב ב' חטאות, מהא דס"ל לרבה בדעת ר"א דאכל ב' זיתי חלב בהעלם אחד חייב ב' חטאות, דהא דס"ל לסומכוס דחייב ב' חטאות, הוא משום דס"ל דל"ב כלל חילוק לחטאת, וכל שעשה ב' איסורים חייב ב' חטאות, אך הא דס"ל לר"א דחייב ב' חטאות, הוא משום דהמעשים מחלקין לחטאת.

י] ואם כנים הדברים נמצא, דמה שאמרו בסוגיין דבקצר ב' גרוגרות בב"א אינו חייב אלא אחת, היינו רק לדעת ר"א, דבכה"ג דקצר ב' גרוגרות בב"א וליכא מעשים המחלקין אינו חייב אלא אחת, אך לדעת סומכוס דס"ל דל"ב חילוק כלל, וכל שעשה ב' איסורים חייב ב', הרי דאף אם קצר ב' גרוגרות בב"א חייב ב' חטאות.[[8]](#footnote-9)

יא] ומצאתי בעזה"י מקור נאמן לזה, דהנה בחולין פ"ב ב' מייתינן להוכיח דס"ל לסומכוס דאכל ב' זיתי חלב בהעלם אחד חייב ב' חטאות, מהא דתניא אכל מזה כזית ומזה כזית סופג שמונים, ומוכחינן התם דאיירי בב"א ובהתראה אחת, ובע"כ דסומכוס היא, ופירש"י, ז"ל, אלא לאו סומכוס היא, דלא אשכחן תנא דאית לי' הא סברא אלא הוא, עכ"ל.

והראש יוסף שם כתב דמש"כ רש"י דלא אשכחן תנא דאית לי' האי סברא אלא הוא, אף שמצינו לר"א דמחייב בבא ה' ביאות בהעלם אחד, הוא משום דלא מחייב ר"א אלא בזאח"ז, אך בב"א מודה דאינו חייב אלא אחת.[[9]](#footnote-10)

וזה להדיא כמש"נ בדעת ר"א וסומכוס, דאף דתרוייהו ס"ל דאכל ב' זיתי חלב בהעלם אחד חייב ב' חטאות, מ"מ פליגי בגונא שאכל בב"א, דר"א ס"ל דכל הא דחייב ב' חטאות הוא רק בזאח"ז, ומשום דהמעשים מחלקין לחטאת, אך בב"א אינו חייב אלא חטאת אחת, אך סומכוס ס"ל דאף בב"א חייב ב' חטאות, משום דס"ל דל"ב חילוק כלל לחטאת.

**ו**

יב] ולפ"ז מתישב היטב לדעת רש"י מה שאמרו בשבת במוציא אוכלין בכלי דחייב ב' חטאות, דש"מ דאכל ב' זיתי חלב בהעלם אחד חייב ב' חטאות, דאף דמצינו דגם לר"א דס"ל דחייב ב' מ"מ בקצר ב' גרוגרות בב"א אינו חייב אלא אחת, כ"ז הוא לר"א דס"ל דבעינן חילוק לחטאת, אך למ"ד דל"ב חילוק כלל לחטאת ה"ה חייב ב' חטאות אף בב"א.[[10]](#footnote-11)

יג] והנה הרשב"א בשבת שם הק' עוד, במה שאמרו ש"מ אכל ב' זיתי חלב בהעלם אחד חייב ב' חטאות, דמ"ט לא מוקמינן לה כר"א דס"ל דקצר וקצר חייב ב', וכתב לישב דלא בעי לעיולי נפשי' בפלוגתא דרבה ורב יוסף בטעמא דר"א.

ולמש"נ בדעת רש"י הוא מתישב היטב, דל"ה מצי לאוקמה כר"א דקצר וקצר חייב ב', דהרי בכה"ג שהוציא אוכלין וכלי יחד מודה ר"א דאינו חייב אלא אחת, דהו"ל כקצר ב' גרוגרות בב"א דאינו חייב אלא אחת, ולא מחייב ר"א ב' חטאות אלא היכא דהמעשים מחולקין, וכמש"נ.

**ז**

יד] אמנם הנה מד' הרשב"א והריטב"א שלמדו מהא דמודה ר"א בקצר ב' גרוגרות בב"א דאינו חייב אלא אחת, דה"נ לדעת סומכוס בכה"ג אינו חייב אלא אחת, נראה דס"ל דהא דמחייב ר"א בקצר וקצר ב' חטאות, אי"ז משום דהמעשים מחלקין לחטאת, דא"כ הרי דמה"ט אם קצר ב' גרוגרות בב"א אינו חייב אלא אחת, ואין ללמוד מזה דאף לדעת סומכוס אינו חייב בכה"ג אלא אחת, אלא הוא משום דס"ל דל"ב חילוק כלל לחטאת.[[11]](#footnote-12)

טו] ונראה להוכיח כן, דהנה הרשב"א בשבת שם כתב, דמה שאמרו בירושלמי במוציא קופת הרוכלין דאינו חייב אלא אחת דאתיא כר"א, הוא כדעת רב יוסף, דלדעת רבה דבקצר וקצר מחייב ר"א ב' חטאות, ה"נ במוציא קופת הרוכלין חייב על כל מין ומין, וכ"כ הריטב"א שם, - ועיי"ש שכתב דרבה מוקי לה מתניתין דקופת הרוכלין כפי' ר"ת שכתבנו למעלה וכאוקימתא דרב אשי דבסמוך, והיינו דאיירי בנודע וחזר ונודע, וקמ"ל דכיון דהוצאה אחת היא אינו חייב אלא אחת.

ונתחדש בד' הריטב"א, דאף דלר"א דקצר וקצר חייב ב', ה"נ המוציא קופת הרוכלין חייב על כל מין ומין, מ"מ לדידן דקצר וקצר אינו חייב אלא אחת, הרי דאף דאם נודע וחזר ונודע חייב ב', מ"מ בקופת הרוכלין אינו חייב אלא אחת אף בנודע וחזר ונודע.

טז] אמנם הנה בספר הישר לר"ת סימן רס"ד כתב, ז"ל, המוציא קופת הרוכלין וכו' קמ"ל אע"ג דנודע לו על זה והפריש קרבן ונודע לו על זה, כיון דבהוצאה אחת הוציא ובקופה אחת אינו חייב אלא אחת וכו', דהוי כמוציא ככר לרשות רבים דאינו מתחלק בידיעות והפרשות. ור"א נמי לא חייש לחילוק ידיעות, דאמרינן בכריתות שאם קצר כגרוגרת וחזר וקצר כגרוגרת בהעלם אחת שהוא חייב על כל אחת ואחת, אבל קצר ב' גרוגרות בב"א או הוציא ככר מודה הוא דאינו חייב אלא אחת, עכ"ל.

ומבו' בד' ר"ת דאף לר"א דקצר וקצר חייב ב', מ"מ במוציא קופת הרוכלין אינו חייב אלא אחת,[[12]](#footnote-13) ומדמה לה ר"ת דה"נ לדידן אינו חייב אלא אחת אף בנודע וחזר ונודע, - ומבו' בתו"ד דהיינו משום דהא דבקצר וקצר מחייב ר"א ב' חטאות, הוא משום דלא חייש לחילוק ידיעות, ומהא דבקצר ב' גרוגרות בב"א או הוציא ככר אינו חייב אלא אחת, מבו' דאף אם ל"ב חילוק ידיעות, מ"מ בהוצאה אחת אינו חייב אלא אחת, וה"נ הוא לדידן בנודע וחזר ונודע דאיכא חילוק ידיעות, דמ"מ בהוצאה אחת אינו חייב אלא אחת.

וצ"ע בד' הריטב"א דמחלק ביניהם וס"ל דאף דלמ"ד דקצר וחזר וקצר חייב ב' אף המוציא קופת הרוכלין חייב על כל מין ומין, מ"מ לדידן דאינו חייב אלא אחת הוא אף בנודע וחזר ונודע, - שהרי בפשוטו הא דבהוצאה אחת אינו חייב אלא אחת אף בנודע וחזר ונודע, הוא משום דאי"ז אלא כאיסור אחד, וכיון דבמוציא קופת הרוכלין חייב לר"א על כל מין ומין, הרי בע"כ דכל מין ומין הוא איסור לעצמו, וא"כ מ"ט לדידן אינו חייב אלא אחת אף אם נודע וחזר ונודע.

יז] ונראה ללמוד מזה כמש"נ בדעת הרשב"א והריטב"א, דטעמא דרבה דבקצר וקצר מחייב ר"א תרתי, אי"ז משום דהמעשים מחלקין לחטאת, אלא הוא משום דס"ל דל"ב חילוק כלל, וכל שעשה ב' איסורים חייב ב' חטאות, וזהו שנקטו לדידי' דהמוציא קופת הרוכלין חייב על כל מין ומין, - דכל הא דמודה ר"א בקוצר ב' גרוגרות בב"א דאינו חייב אלא אחת, היינו משום דאי"ז אלא כאיסור אחד, אך במוציא קופת הרוכלין דהוי מינים חלוקין, הוי כל מין ומין כאיסור לעצמו, וע"כ הוא חייב על כל מין ומין.[[13]](#footnote-14)

ולפ"ז נראה בדעת הריטב"א, דכ"ז הוא למ"ד דקצר וחזר וקצר בהעלם אחד חייב ב', דס"ל דל"ב חילוק כלל לחטאת, וע"כ אף במוציא קופת הרוכלין בהוצאה אחת, חייב על כל מין ומין, - אך לדידן דקצר וחזר וקצר בהעלם אחד אינו חייב אלא אחת, משום דבעינן חילוק לחטאת, הרי דהגם דבנודע וחזר ונודע מהני הידיעות לחלק המעשים ולחייבו ב' חטאות, הרי דכ"ז הוא בב' הוצאות, אך במוציא קופת הרוכלין בהוצאה אחת, ל"מ חילוק הידיעות לחלקם לתרתי, ואכתי חשבינן לה כהוצאה אחת, וע"כ אינו חייב אלא אחת.

**ח**

יח] ויש להוסיף, דהנה ל' הירושלמי בס"פ אמר ר"ע, דההיא דהמוציא קופת האוכלין לא נצרכה אלא לר"א שלא תאמר מינים הרבה יעשו "כהעלמות הרבה" ויהא חייב על כל אחת ואחת, וכן העתיקו התוס' והרמב"ן והר"ן בשבת צ' א' והרשב"א שם צ"ג ב' לד' הירושלמי.[[14]](#footnote-15)

והנה ממה שאמרו בירושלמי דהא דמחייב ר"א על כל אחת ואחת הוא משום דהוי כהעלמות הרבה, משמע דמודה ר"א דביע חילוק לחטאת, והא דס"ל דחייב על כל אחת ואחת הוא משום דס"ל דהוי כהעלמות הרבה, וזה כמש"נ בדעת רש"י ודעימי'.

יט] ובדעת הרשב"א והריטב"א דס"ל דהא דמחייב ר"א על כל אחת ואחת הוא משום דל"ב חילוק כלל לחטאת, נראה דאזלי לטעמייהו דמפרשי דד' הירושלמי הם כמ"ד דלא מחייב ר"א על כל אחת ואחת אלא בביאות שא"א לערבן, ולדידי' ודאי דמודה ר"א דבעינן חילוק לחטאת, ואך דס"ל דהביאות מחלקות, וע"כ הוא דאינו חייב על כל אחת ואחת רק בביאות שא"א לערבן, ושפיר אמרו בירושלמי דטעמא דר"א הוא משום דהוי כהעלמות הרבה.

אך בדעת רש"י ודעימי' נראה דדברי הירושלמי הם כמ"ד דבקצר וקצר מחייב ר"א תרתי, וכמש"כ כן הפסקי רי"ד והמהרש"א בביאור דברי הירושלמי, ואפ"ה אמרו דטעמא דר"א הוא משום דהוי כהעלמות הרבה, וזה כמש"נ בדעתם דמודה ר"א דבעי חילוק לחטאת, ואך דס"ל דהמעשים מחלקין לחטאת, והוי כהעלמות הרבה.[[15]](#footnote-16)

**ט**

כ] ובזה נראה לפרש טעם פלוגתת רש"י והמאירי אם חייב על כח וכח כשנודע לו בינתים, דדעת רש"י דכ"ה דאמרו בגמ' דלר"א חייב על כל כח וכח, ה"נ לדידן חייב על כל כח וכח כשנודע לו בינתים, ודעת המאירי דאף דלר"א חייב על כל כח וכח, מ"מ לדידן אינו חייב על כל הכחות אלא אחת אף כשנודע לו בינתים.

ולמש"נ נראה בביאור הפלוגתא בזה, דרש"י לטעמי' דס"ל דהא דמחייב ר"א בבא עלי' וחזר ובא עלי', הוא משום דס"ל דביאות מחלקות, והא דבביאה אחת חייב על כל כח וכח הוא משום דכחות מחלקות, - וע"כ אף דלדידן כל דהוי בהעלם אחד אינו חייב אלא אחת, מ"מ כל שנודע לו בינתים חייב על כל כח וכח.

אך בדעת המאירי נראה דס"ל כדעת הרשב"א והריטב"א דהא דמחייב ר"א בבא עלי' וחזר ובא עלי', הוא משום דס"ל דל"ב חילוק כלל לחטאת, וכל שעשה ב' איסורים חייב ב' חטאות, וע"כ הוא דמחייב על כל כח וכח, כיון דכל כח וכח הוי כאיסור לעצמו, - אך לפ"מ דקי"ל דבא ב' ביאות בהעלם אחד אינו חייב אלא אחת, דבעינן חילוק לחטאת, הרי דאף דידיעות מחלקות לחטאת, כ"ז הוא בב' ביאות, אך בביאה אחת ל"מ חילוק הידיעות לחלק לכל כח וכח, ואכתי חשבינן לה כביאה אחת, וע"כ אינו חייב אלא אחת.[[16]](#footnote-17)

**י**

כב] בעיקר מש"נ בדעת הריטב"א בשבת צ"ג ב', דלמ"ד דבקצר וקצר מחייב ר"א תרתי, היינו משום דס"ל דל"ב חילוק כלל לחטאת, וע"כ הוא דמחייב במוציא קופת הרוכלין על כל מין ומין, אף דלרבנן אינו חייב אלא אחת אף בנודע וחזר ונודע, נראה דלא פסיקא לי' להריטב"א ד"ז.

דהנה הריטב"א שם בסו"ד כתב דיש לפרש דמה שאמרו ש"מ אכל ב' זיתי חלב וכו', באתמהה אמרינן, ש"מ דאכל שני זיתי חלב בהעלם אחד כה"ג דהוי בב"א חייב ב', והא היכי אפשר הא ודאי ליכא למ"ד הכי ואפי' ר"א דמחמיר טובא, עכ"ל.

והנה בגמ' שם משני דאיירי בנודע וחזר ונודע, ומבו' לפ"ז, דאף דבמוציא אוכלין בכלי אינו חייב אלא אחת אף למ"ד דאכל ב' זיתי חלב בהעלם אחד חייב ב', מ"מ כל שנודע וחזר ונודע חייב ב' חטאות, והרי דאף בגונא דהוי כחד דלכו"ע אינו חייב אלא אחת, מ"מ מהני בזה חילוק הידיעות לחייב ב',[[17]](#footnote-18) ועמש"נ בזה בסימן ט' סק"ד, וזה להיפך ממה שנקט הריטב"א בדרך קמא, דאף בגונא דל"ה כחד ולר"א הוא חייב ב', מ"מ לדידן אינו חייב אלא אחת אף בנודע וחזר ונודע.

כג] ונראה דד"ז תליא בביאור יסוד דינא דר"א, דהריטב"א בדרך קמא ס"ל דטעמא דר"א הוא משום דל"ב חילוק כלל לחטאת, וע"כ הוא דס"ל דלדידי' המוציא קופת הרוכלין חייב על כל מין ומין, אף דליכא חילוק כלל בין המינים, דמה"ט לדידן אינו חייב אלא אחת אף בנודע וחזר ונודע, - אך בדרך בתרא ס"ל דטעמא דר"א הוא משום דהמעשים מחלקין, וע"כ ס"ל דכ"ז הוא במעשים חלוקין, אך במעשה אחד, אף במוציא אוכלין בכלי שהם דברים חלוקים, ואם נודע וחזר ונודע חייב ב' חטאות, אינו חייב אלא אחת.[[18]](#footnote-19)

**יא**

כד] נתבאר לעיל סק"ד מש"כ הרשב"א והריטב"א בשבת צ"ג ב' דמה שאמרו בסוגיין דבדלית המודלה ע"ג תאנה וקצצן בב"א מחייב ר"א תרתי, הואיל ושמות מוחלקין וגופין מוחלקין, דהא דשמות מוחלקין אי"ז משום דאב ותולדה הוו כב' שמות מלאכה, וכמבו' בפירש"י, אלא הוא משום דהוי ב' מעשים שונים, וזהו שכתבו לדמות דה"נ אוכלין וכלי הוו שמות מוחלקין.

אמנם צ"ע בזה, דהנה הרשב"א והריטב"א בשבת צ"ו ב' כתבו דלר"א דמחייב אתולדה במקום אב, צריך להתרות על התולדה בשמה, ול"מ להתרות עלי' בשם האב, - ומבו' לפ"ז דהא דמחייב ר"א על תולדה במקום אב, הוא משום דהוו כב' מלאכות, וע"כ הוא דל"מ להתרות על התולדה בשם האב, דהתולדה הויא כמלאכה בפנ"ע, ולא משום דהוי כב' מעשים.

כה] ולכאו' צ"ל בזה, דד"ז תליא בפלוגתא דרבה ורב יוסף בטעמא דר"א, דלדעת רב יוסף דבקצר וקצר אינו חייב אלא א' משום דאפשר לערבן, בע"כ דהא דמחייב ר"א על תולדה במקום אב אף דאפשר לערבן הוא משום דהוו כב' שמות מלאכה, אך לדעת רבה דבקצר וקצר חייב ב', הרי דאף דבקצר ב' גרוגרות בב"א אינו חייב אלא אחת, מ"מ בתולדה במקום אב דהוי שמות מוחלקין וגופין מוחלקין הוי כקצר וקצר דחייב ב'.

ולפ"ז נמצא, דמש"כ הרשב"א והריטב"א דלר"א צריך להתרות על התולדה בשמה ול"מ להתרות עלי' בשם האב, היינו רק לדעת רב יוסף דהא דמחייב ר"א על תולדה במקום אב הוא משום דהוו כב' שמות מלאכה, אך לדעת רבה דהא דמחייב ר"א על תולדה במקום אב הוא משום דהוו כב' מעשים, והו"ל כקצר וקצר דחייב ב', שפיר מהני להתרות על התולדה בשם האב,[[19]](#footnote-20) וצ"ע.

כו] ומצינו ע"ד יסוד הדברים בד' התוס' הרא"ש בשבת צ"ו ב' שכתב בהא דפריך דלר"א דמחייב אתולדה במקום אב אמאי קרי לי' אב ואמאי קרי לי' תולדה, ז"ל, דלרבה אליבא דר"א וכו' דאמר שאם עשה אב אחד פעמים הרבה כגון קצר וקצר חייב ב', ה"ה בב' תולדות כגון בצר ובצר ומסק ומסק או אב ותולדה דידי' חייב ב', ולרב יוסף נמי דאמר קצר וקצר לר"א לא מחייב אלא חדא ואלו באב ותולדה דידי' מחייב ר"א ב', שאני קצר וקצר דהכל מלאכה אחת היא אבל אב ותולדה דידי' מ"מ שם ב' מלאכות הן, עכ"ל, וכ"כ השטמ"ק בב"ק ב' א' בשם הרא"ש, - והרי דהך מילתא דלדעת ר"א חשיבי האב והתולדה כב' שמות מלאכה, הוא רק לדעת רב יוסף דבקצר וקצר מודה ר"א דאינו חייב אלא אחת, ובע"כ דהא דמחייב ר"א אתולדה במקום אב, הוא משום דהוו כב' שמות מלאכה, אך לדעת רבה דבקצר וקצר מחייב ר"א תרתי, הרי דמה"ט הוא דמחייב אתולדה במקום אב, ומודה ר"א דאב ותולדה לא חשיבי כ' שמות מלאכה.

1. ובפשוטו הי' נראה דהא דחשבינן לה כב' מיני מעשים, הוא משום דהוו אב ותולדה, דאי נימא דהוא משום דענף ופרי הוו ב' שמות, ע"ד הא דכלי ואוכלין הם ב' שמות, א"כ מ"ט תני דר"א מחייב אתולדה במקום אב.

   אך הנה בד' הרשב"א והריטב"א שם מבו' דכל ב' מינים חשיבי כב' שמות, ומה"ט נקטו דלדעת רבה יש לחייב במוציא קופת הרוכלין על כל מין ומין, ונת' להלן סקט"ו, ולפ"ז הרי דבגפן ותאנה דהוו ב' מינים, אף באב ואב כה"ג חייב ב', והדק"ל דמ"ט תני דר"א מחייב אתולדה במקום אב, וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-2)
2. וכבר עמד בס' כתר ישועה בסוגיין בפלוגתת רש"י והרשב"א בזה, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-3)
3. וי"ל לדעתו כמש"כ הריטב"א שם דיש לפרש דמה שאמרו שם ש"מ אוכל ב' זיתי חלב וכו', באתמהה אמרינן, דש"מ דאכל ב' זיתי חלב בהעלם אחד כה"ג דהוי בב"א חייב ב', והא היכי אפשר הא ודאי ליכא למ"ד הכי ואפי' ר"א דמחמיר טובא. [↑](#footnote-ref-4)
4. אך בהגה' הגר"א ביבמות שם מחק לזה, וכן צידד האו"ש בפ"ד משגגות ה"א דלא מצינו דמחלקין הביאה לב', ומה"ט לא אמרינן בכהן שבא על זקוקה ליבום דבכח ראשון נעשית זונה ובכח שני נעשית חללה ויהא הולד מביאה ראשונה פסול, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-5)
5. והיינו דהרי עיקר הא דפליג ר"א וס"ל דכל שבא עלי' וחזר ובא עלי' בהעלם אחד חייב ב', הוא משום דס"ל דל"מ הא דהוי בהעלם אחד שלא יהא חייב אלא אחת, - אך בב' כחות בביאה אחת, דלרבנן אינו חייב אלא אחת אף בב' העלמות, מהיכ"ת נימא דלר"א חייב על כל אחת ואחת. [↑](#footnote-ref-6)
6. ואמנם יש להעיר בזה, דאם טעמא דר"א הוא משום דהמעשים מחלקים, א"כ היאך ב' מעשים מצטרפין לחייב, ומ"ט לא אמרינן בזה דכל דחלוקין לחטאות אין מצטרפין, ועמש"נ בזה בסימן ט"ז. [↑](#footnote-ref-7)
7. ועיי"ש שנתבאר לפ"ז עיקר הא דמייתינן מהא דס"ל לסומכוס דסופג שמונים דה"נ באוכל ב' זיתי חלב חייב ב' חטאות, אשר צ"ע לדעת רש"י ודעימי' דהא דנזיר שהי' שותה יין כל היום אינו חייב אלא אחת הוא משום חיסרון ההתראה, אך בלא"ה הי' חייב ב' מלקיות, אף דבשוגג כה"ג אינו חייב אלא חטאת אחת, והרי דל"ד דין חיוב מלקות לדין חיוב חטאת, - ונתבאר שם לפרש דהיינו, דהא דאלמלי חיסרון ההתראה הי' חייב על כל אחת ואחת, הוא משום חילוק המעשים, ומשא"כ בשוגג דאף דהוו מעשים חלוקין, מ"מ ההעלמה מצרפתן, וע"כ הוא דבשחטה ואת בת בתה ואח"כ שחט את בתה אינו לוקה אלא אחת, כיון דהוי מעשה אחד וליכא חילוק כלל, ומהא דמחייב בזה סומכוס ב' מלקיות, בע"כ דס"ל דל"ב חילוק כלל, וכל שעשה ב' איסורים לוקה ב' מלקיות, וע"כ ה"נ לענין חטאת ל"ב חילוק, ואף שאכל ב' זיתי חלב בהעלם אחד והן מצורפין זל"ז, חייב ב' חטאות. [↑](#footnote-ref-8)
8. ובזה מתפרש עיקר מש"נ בדעת רש"י דטעמא דר"א דחייב ב'חטאות הוא משום דהמעשים מחלקין לחטאת, ואי"ז כדעת סומכוס דס"ל דחייב ב' חטאות משום דל"ב חילוק כלל, וצ"ע דמנ"ל דטעמא דר"א הוא משום דהמעשים מחלקין, ודילמא ס"ל כדעת סומכוס דל"ב חילוק כלל, ולהנ"ל נראה דזה נלמד מהא דס"ל דבקצר ב' גרוגרות בב"א אינו חייב אלא אחת, ובע"כ דהא דס"ל בקצר וחזר וקצר דחייב ב' חטאות, הוא משום דהמעשים מחלקין לחטאת, דאם הוה ס"ל דל"ב חילוק כלל, הרי דאף כשקצר ב' גרוגרות בב"א הי' חייב ב' חטאות.

   ואמנם י"ל עוד, דהך מילתא דהא דמחייב ר"א על כל אחת ואחת הוא משום דהמעשים מחלקין, הוא נלמד דקאמר ר"א להך דינא בבא עלי' וחזר ובא עלי', דהוו מעשים מחולקין, ומזה נלמד דכל הא דחייב על כל אחת ואחת, הוא משום דהמעשים מחלקין לחטאת. [↑](#footnote-ref-9)
9. אך בס' נר תמיד בסוגיין כתב דהא דלא מוקמינן לה כר"א, הוא משום דלא בעי לעיולי נפשי' בפלוגתא דרבה ורב יוסף בטעמא דר"א, וכמש"כ כן הרשב"א בשבת צ"ג ב'. [↑](#footnote-ref-10)
10. וכאשר כ"ה מבו' בפשוטו בסוגיית הגמ' בחולין שם דלדעת סומכוס אם אכל מזה כזית ומזה כזית בב"א לוקה ב' מלקיות, וכמש"כ כן הראש יוסף שם, - וקשיא טובא מזה על מש"כ הרשב"א והריטב"א דכל שאכל ב' זיתים בב"א לכו"ע אינו חייב אלא אחת, ונת' בזה בסימן ט' סק"א בהערה, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-11)
11. וזהו שלמדו מהא דמודה ר"א בקצר ב' גרוגרות בב"א דאינו חייב אלא אחת, דבע"כ דבכה"ג לא חשבינן לה כלל כב' איסורים, וע"כ הוא דאינו חייב אלא אחת, וה"נ לדעת סומכוס לא יתחייב בכה"ג ב' חטאות. [↑](#footnote-ref-12)
12. וכ"ה מבו' גם בד' הפסקי רי"ד לעיל צ' א', עיי"ש שהעמיד למתניתין דהמוציא קופת הרוכלין כר"א דאם קצר וקצר בהעלם אחד חייב ב', ומ"מ במוציא קופת הרוכלין אינו חייב אלא אחת, וכ"כ המהרש"א שם בדעת התוס'. [↑](#footnote-ref-13)
13. ובדעת ר"ת והרי"ד דס"ל דמודה ר"א במוציא קופת הרוכלין דאינו חייב אלא אחת משום דהוא הוצאה אחת, י"ל דס"ל כמש"נ בדעת דטעמא דר"א דמחייב ב' חטאות, הוא משום דס"ל דהמעשים מחלקין לחטאת, וע"כ הוא דבמוציא קופת הרוכלין דהוא הוצאה אחת וליכא חילוק המעשים, אינו חייב אלא אחת, - אך י"ל עוד, דס"ל דכל שמוציא כמה מינים בכלי בהוצאה אחת, אי"ז אלא כאיסור אחד, ולא ס"ל כמש"כ הרשב"א והריטב"א דבכה"ג הוי כל מין ומין כאיסור לעצמו, וע"כ הוא דאף לר"א אינו חייב אלא אחת. [↑](#footnote-ref-14)
14. אך הפסקי רי"ד שם צ' א' העתיק לד' הירושלמי שלא תאמר מינים הרבה יעשו "כהוצאות הרבה" ויהא חייב על כל אחת ואחת. [↑](#footnote-ref-15)
15. ולמש"נ לעיל הרי הדברים מתאימים, דהרי עיקר דברי הירושלמי קיימי לפרש דאף לר"א דחייב על כל אחת ואחת, מ"מ במוציא קופת הרוכלין אינו חייב אלא אחת, וע"ז הוא דאמרינן דהוא משום דלא מחייב ר"א תרתי אלא היכא דיש חילוק ביניהם והוו כהעלמות הרבה, וע"כ במוציא קופת הרוכלין דהוי הוצאה אחת וליכא חילוק בין המינים, אינו חייב אלא אחת, - ואך דלדעת הרשב"א והריטב"א, כל מה שאמרו דטעמא דר"א הוא משום דיש חילוק ביניהם, הוא רק למ"ד דלא מחייב ר"א תרתי אלא בביאות דא"א לערבן, אך למ"ד דאף בקצר וקצר מחייב ר"א תרתי, היינו משום דס"ל דל"ב חילוק כלל לחטאת, וע"כ לדידי' אף במוציא קופת הרוכלין חייב על כל מין ומין, - אך לדעת רש"י ודעימי' אף למ"ד דמחייב ר"א תרתי בקצר וחזר וקצר, היינו משום דהמעשים מחלקין, וגם לדידי' אמרו בירושלמי דהוי כהעלמות הרבה, וע"כ בקופת הרוכלין דהוי הוצאה אחתו ליכא חילוק בין המינים, אינו חייב אלא אחת. [↑](#footnote-ref-16)
16. וזה ע"ד מש"כ הריטב"א דאף דבמוציא קופת הרוכלין חייב לר"א על כל מין ומין, מ"מ לדידן אינו חייב אלא אחת אף בדאיכא חילוק ידיעות, ונת' לעיל סקי"ז דהוא משום דל"מ חילוק ידיעות לחלק הוצאה אחת ולחשבה כתרתי, וה"נ הוא בביאה אחת, דאף דלר"א הוא חייב על כל כח וכח, מ"מ לדידן אינו חייב אלא אחת אף בדאיכא חילוק ידיעות, דל"מ חילוק ידיעות לחלק ביאה אחת. [↑](#footnote-ref-17)
17. ומצינו עד"ז בד' התוס' בשבת צ' א' ד"ה המוציא דפשיטא להו דאף לרבה אליבא דר"א דקצר וקצר חייב ב' חטאות, מ"מ במוציא קופת הרוכלין דהוא הוצאה אחת אינו חייב אלא אחת, ואפ"ה דנו שם אם מהני בזה נודע וחזר ונודע. [↑](#footnote-ref-18)
18. ולפ"ז צ"ל לדעת הריטב"א בדרך בתרא, דגם הא דמחייב סומכוס ב' חטאות באוכל ב' זיתי חלב בהעלם אחד, הוא משום דס"ל דהמעשים מחלקין לחטאות, וצ"ל לפ"ז דהא דמחייב בשחטה ואת בת בתה ואח"כ שחט את בתה אף דהוי מעשה אחד, הוא משום דכ"ה דהמעשים מחלקין, ה"נ התם נכלל בשחיטת הבת ב' מילי, דהוי שחיטת אותו ואת בנו ושחיטת בנו ואותו, וע"כ הוא חייב ב', וכמש"נ בסימן ט' סק"ה, ולפ"ז יש לפקפק במש"נ לעיל סקי"ד ללמוד מד' הרשב"א דטעמא דר"א הוא משום דל"ב חילוק כלל לחטאת, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-19)
19. ויש להוסיף, דמש"כ הרשב"א והריטב"א כן בסתמא דלר"א ל"מ להתרות על התולדה בשם האב, היינו משום דהגמ' שם דפריך דלר"א אמאי קרי לי' אב ואמאי קרי לה תולדה, הוא רק לדעת רב יוסף דהא דמחייב ר"א תרתי באב ותולדה הוא משום דהוי כב' שמות, דלדעת רבה דהא דמחייב ר"א תרתי הוא משום דהוי שמות מוחלקין וגופין מוחלקין, והוא חד דינא עם הא דמחייב בקצר וקצר, הרי דבגוף אחד אינו חייב אלא א', ושפיר נפ"מ בהא דקרי לי' אב וקרי לה תולדה, ואמנם צ"ע דמנ"ל להגמ' הכא דלדעת רבה הא דמחייב ר"א על תולדה במקום אב הוא משום דהוי שמות מוחלקין וגופין מוחלקין, הרי י"ל דמחייב ר"א אף בגוף אחד משום דהאב והתולדה הוו כב' שמות מלאכה, וכאשר כ"ה לדעת רב יוסף.

    ויש להעיר לפ"ז, במש"כ הרשב"א והריטב"א בדף צ"ג ב' לדון אם העיקר הוא כרבה או כרב יוסף, דמ"ט לא הביאו מסוגיית הגמ' שם צ"ו ב' דאתיא כרב יוסף, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-20)