כלים פ_א מ_ו
קטגוריות: ש_ס / נא כלים / כלים עניינים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / כלים ב_ק

**כלים פ"א מ"ו**

א] **עשר קדושות הן,** הראשונים עמדו דבפרטן אתה מוצא י"א, וכבר נשאל ע"ז רב האי גאון, והשיב, ז"ל, א"י אינה חשובה מן הקדושות, לפי ששאר העשרה יש בהם כבוד למקום מונעים ממנו מקצת טומאות או שמונעים קצת בנ"א ליכנס אליו, ואין בסתם א"י קדושה זו, והבאת ביכורים עומר ושתי הלחם ולחם הפנים אינן בקדושת הללו וכו',[[1]](#footnote-2) עכ"ל,[[2]](#footnote-3) והובאו דבריו בערוך ע' עשר, ובפי' הר"ש מכת"י לקמן מ"ט, וכ"ה מבו' בד' הרמב"ם פ"ז מביהב"ח הי"ב י"ג, ז"ל, כל א"י מקודשת מכל הארצות וכו', עשר קדושות הן בא"י וזו למעלה מזו וכו', עכ"ל, והרי דקדושת א"י עצמה אינה בכלל מנין י' קדושות, - והרמב"ם בפיהמ"ש לקמן מ"ט כתב, דמנין עשר קדושות, הוא כדעת ר' יוסי דס"ל התם דקדושת ההיכל וקדושת בין האולם ולמזבח חדא קדושה היא, וכ"כ הר"ש לקמן שם, - ובביאור הגר"א כתב, דבתוספתא תני להא דעיירות המוקפות חומה משלחין מהן את המצורעים, בשם ר"מ ב"ר יוסי, ומשמע דחכמים פליגי עלי', וע"כ לא חשיב לה במנין הקדושות, - ובחי' הגר"א לקמן מ"ט כתב, דמנין י' קדושות נשנה קודם תקנת יהושפט, שהי' טבו"י מותר ליכנס לעזרת נשים, וע"כ קדושת עזרת נשים דאין טבו"י נכנס לשם, אינה ממנין הקדושות.

ב] **ארץ ישראל מקודשת מכל הארצות,** בספרי זוטא פ"ה תניא, א"י מקודשת וכו' שמביאין ממנה העומר ושתה"ל והביכורים וכו', ארץ כנען מקודשת מעבר הירדן שארץ כנען כשרה לבית השכינה אין עבר הירדן כשר לבית השכינה, ומבו' דהא דתנן הכא דא"י מקודשת מכל הארצות, קאי גם על עבר הירדן, וע"ז תני דארץ כנען מקודשת מעבה"י, דהיא כשרה לבית השכינה, ובפי' הרמב"ן במדבר (כ"א כ"א) כתב דילפינן לה מדכתיב (יהושע כ"ב י"ט), אם טמאה ארץ אחוזתכם.

ונתחדש לפ"ז דמביאין עומר מעבר הירדן, ונחלקו בזה הראשונים, דהנה בפירש"י סנהדרין די"א: ד"ה על שתים, ומנחות דפ"ג: ד"ה כל הארצות, כתב דמביאין עומר מעבר הירדן, וכ"ה בתורי"ד וש"ר בר"ה די"ג., - אך בפי' הר"ן בנדרים דכ"ב. כתב דעבר הירדן לא נתקדש להבאת העומר ולמקצת קדושות, וכ"ה בפי' הר"ש לתו"כ אמור פר' י' בפי' בתרא, ולדעתם צ"ל דהא דתני הכא דא"י מקודשת, קאי רק על ארץ כנען, ועי' ברכ"י או"ח סימן תפ"ט ובס' אוצר הספרי להגר"מ זעמבא שהאריכו הרבה בזה.

ג] והנה בדין הבאת ביכורים מעבר הירדן, פליגי תנאי בביכורים פ"א מ"י, דלת"ק מביאין ביכורים מעבה"י, ולריה"ג אין מביאין ביכורים מעבה"י, ולהני קמאי דמביאין עומר מעבה"י, והא דתני הכא דא"י מקודשת, קאי גם על עבה"י, נמצא דסתם לן תנא כת"ק דמביאין ביכורים מעבה"י, אך להני קמאי דאין מביאין עומר מעבה"י, והא דתני הכא דא"י מקודשת, קאי רק על ארץ כנען, נמצא דסתם לן תנא כריה"ג דאין מביאין ביכורים מעבה"י, אך י"ל בזה, למש"כ הרמב"ם בפ"ב מביכורים ה"א דהא דמביאין ביכורים מעבה"י הוי זה מדרבנן, ועיי"ש בכס"מ בשם המהרי"ק וברדב"ז, דהיינו דאף לת"ק דמביאין ביכורים מעבה"י אי"ז אלא מדבריהם, ולפ"ז שפיר י"ל דמתניתין דהכא אתיא כת"ק.

ד] **ומה היא קדושתה וכו',** בפי' הר"ש מכת"י כתב דהא דלא תני דחייבת בתרו"מ משא"כ בשאר ארצות, הוא משום דמדרבנן מיהא שאר ארצות חייבות, וצ"ל דאף דגם ביכורים מביאין אף מסוריא וכדתנן בשלהי חלה, היינו רק בדיעבד, אך לכתחילה אין מביאין ביכורים אלא מא"י, וכמש"כ הקר"א במנחות דפ"ד: והחזו"א ערלה סימן י"א סק"כ, וע"כ שפיר תני לה, - וי"ל עוד, דאף אי נימא דמביאין ביכורים לכתחילה מסוריא, וכמשמעות ד' הרמב"ם בפ"ב מביכורים ה"א, אך היינו משום דמדרבנן הויא כא"י, וע"כ שפיר תני דא"י מקודשת להביא ממנה ביכורים, ומשא"כ בתרו"מ דמדרבנן חייבין אף בשאר ארצות, ונמצא דמדרבנן א"צ כלל לקדושת א"י להביא תרו"מ, ואף לדעת הסוברים דאין חייבין בתרו"מ מדרבנן אלא בארצות הסמוכות, מ"מ אי"ז משום דחשיבי כא"י לענין זה, אלא היינו דחייבום אף שהם חו"ל, וכמש"כ בכ' הגר"ח, וע"כ לא תני לה.

ה] ובביאור הגר"א כתב, דלא תני לכל המצוות התלויות בארץ, דהני לאו משום קדושת א"י היא, ולא חשיב אלא להני דהחיוב הוא על הציבור להביא ואין מביאין אותן אלא מן הארץ, ועפי"ז כתב דל"ג ביכורים, ונת' להלן אות ו'.

ובמקד"ד תרומות ר"ס נ"ה כתב לפרש בזה, דקדושת א"י למצות התלויות בארץ אי"ז קדושת המקום כ"א קדושת העפר, דעפר א"י אפי' אם הוא בחו"ל ג"כ חייב, וע"כ לא חשיב אלא עומר ושתי הלחם, שאינם משום מצוות התלויות בארץ, דבשתה"ל כתיב ממושבותיכם תביאו, ובעומר כתיב וקצרתם את קצירה, וזה ודאי תלוי במקום, ואם עפר א"י יבוא לחו"ל א"א להביא עומר ושתי הלחם משם דבעינן ממושבותיכם תביאו, עכ"ד, - אך עיקר הדברים מחודשים מאד, דבפשוטו ודאי דעפר א"י שיצא לחו"ל, אין הגדל בו חייב במצוות התלויות בארץ.

אך במשנת ר"א זרעים סימן י"ט כתב לפרש בזה, דהא דמצוות התלויות בארץ אין נוהגות אלא בארץ, הוא משום שייכות המקום לישראל, וע"כ ל"ש למימר בזה דא"י מקודשת מכל הארצות, שהרי כל מקום בעולם שיכבשו ישראל יתחייב במצוות התלויות בארץ, ומשא"כ בהני דינים דיש דין מסוים בהכשרן דאינם באים אלא מן הארץ, לא תלי זה כלל בכיבוש ישראל, ואף אם יכבשו ישראל לשאר מקומות לא יהיו כשרים לכך, וזהו דתני דלדינים אלו מקודשת א"י משאר הארצות.

ו] ויש להוסיף בזה, דהנה בירושלמי שקלים פ"ד ה"א אמרו, דהא דתנן הכא דא"י מקודשת מכל הארצות שמביאין ממנה עומר, אתיא כר' ישמעאל דאמר אין עומר בא מסוריא, ובס' חזון נחום כתב דהיינו משום דס"ל דכיבוש יחיד לאו שמי' כיבוש, דאם שמי' כיבוש, מ"ט לא יהי' דינה כא"י לענין עומר, כשם שדינה כא"י לענין מעשר ושביעית, - אך צ"ע, דאם ס"ל דכיבוש יחיד לא שמי' כיבוש, א"כ פשיטא דאין מביאין עומר משם, לפ"מ דס"ל דאין מביאין עומר מחו"ל, ומאי קמ"ל, ועיי"ש בחזו"נ מש"כ בזה, וצ"ע.

אמנם לפמש"כ במשנת ר"א דיש דין מסוים בהכשרן דאינם באים אלא מן הארץ, לא תלי זה כלל בכיבוש ישראל, ואף אם יכבשו ישראל לשאר מקומות לא יהיו כשרים לכך, ונת' לעיל אות ה', ניחא, דמה"ט אין העומר בא מסוריא, אף אם כיבוש יחיד שמי' כיבוש.

ז] ויש להוסיף עוד, דהנה אי נימא דלמ"ד דלאו שמי' כיבוש פשיטא דאין מביאין עומר מסוריא, והא דהוצרך ר' ישמעאל להשמיענו דאין עומר בא מסוריא, הוא משום דס"ל דשמי' כיבוש, צ"ע דמנלי' להירושלמי דמתניתין אתיא כר' ישמעאל דאין העומר בא מסוריא אף דשמי' כיבוש, הרי י"ל דמתניתין ס"ל כמ"ד דכיבוש יחיד לא שמי' כיבוש, דהכי קי"ל, וע"כ ודאי דאין מביאין עומר מסוריא.

אך לפי הנ"ל יל"פ לד' הירושלמי, דלאו היינו דמהא דתני הכא דא"י מקודשת מכל הארצות שמביאין ממנה עומר, ש"מ דמכל שאר הארצות אין מביאין, ואתיא כר' ישמעאל דאין מביאין עומר מסוריא, אלא היינו דמהא דתני דא"י מקודשת מכל הארצות שמביאין ממנה עומר, ש"מ דהא דאין מביאין עומר אלא מא"י, אי"ז משום שייכות המקום לישראל, אלא הוי זה דין מסוים בהכשר העומר שאינו בא אלא מא"י, וע"ז הוא שאמרו דאתיא כר' ישמעאל דאין מביאין עומר מסוריא, והרי דאף דס"ל דכיבוש יחיד שמי' כיבוש, מ"מ אין מביאין משם עומר, משום דאין העומר בא אלא מא"י עצמה.

ח] אך הנה במנ"ח מ' רפ"ד כתב ג"כ ליסוד הדברים, דהא דמצוות התלויות בארץ אין נוהגות אלא בארץ, אי"ז משום קדושת המקום, אלא הוא משום שהוא של ישראל, ופירש בזה להא דלא תני הכא דא"י מקודשת מכל הארצות שנוהג בה כל מצוות התלויות בארץ, ועיי"ש שכתב להוכיח דחיובא דמצוות התלויות בארץ אי"ז משום קדושת המקום, מהא דאם כבשו לשאר מקומות ה"ה חייבין במצוות התלויות בארץ, אך בסו"ד כתב, דמל' הרמב"ם בפ"א מתרומות ה"ג נראה דשאר מקומות שכבשו, דינם כא"י לכל דבר, ומביאין מהן עומר, וצ"ע בזה.

ט] **ומה היא קדושתה שמביאין ממנה העומר והביכורים ושתי הלחם,** כ"ה גיר' הרמב"ם והר"ש, אך בביאור הגר"א כתב דל"ג ביכורים, דלאו משום קדושת א"י היא וכו', ולא חשיב אלא הני שהחיוב הוא על הציבור להביא ואין מביאין אותן אלא מן הארץ, ובילקוט רמז תרח"צ מייתי להא דא"י מקודשת וכו' ולא קתני ביכורים, אך בספרי זוטא שהוא מקור ד' הילקוט, תני ביכורים, וכ"ה בבמדבר רבה נשא פר' ז'.

ובמקד"ד ר"ס נ"ה כתב דזה תליא במה שנחלקו הראשונים אם ביכורים הויא בכלל המצוות התלויות בארץ, דהתוס' בב"ב דפ"א. הק' דמ"ט בעינן קרא בביכורים למעוטי חו"ל, תיפו"ל דכל מצוה התלוי' בארץ אינה נוהגת אלא בארץ, וכתב די"מ דהוא משום דביכורים איתקשו לבב"ח וכו' וס"ד שיהיו נוהגין אף בחו"ל כמו בב"ח, ולרשב"א נראה דלא חשיבי בכורים מצוה התלוי' בארץ, דל"ד לתרו"מ וחלה דהתם גוף הפירות מחוייבין בתרומה דטבל נינהו ואסורין באכילה ולכך חשובין הן תלוין בארץ, אבל בכורים אין החיוב תלוי בפירות אלא באדם דאין נאסרין באכילה אע"פ שלא הפריש מהן בכורים וכו' וחובת הגוף נינהו, עכ"ד, וד' הגר"א הם כתי' קמא דהתוס' דביכורים הוי בכלל המצוות התלויות בארץ, וזהו שכתב דל"ג לה במתניתין, דומיא דהא דלא תני לכל המצוות התלויות בארץ, עכ"ד.

אך במשנת ר"א שם כתב, דאף לד' הרשב"א, מ"מ אחר דממעטינן מקרא דאין מביאין ביכורים מחו"ל, שוב הוי ככל חובת קרקע דאין חייבין אלא בא"י, והוכיח כן ממש"א בגיטין דמ"ז. דהפלוגתא אם יש קנין לגוי בא"י, היא גם לענין ביכורים, והרי דביכורים הוי ממצוות התלויות בארץ, וע"כ תליא בהפלוגתא אם יש קנין, דבדינים התלויים במקום, ליכא נפ"מ כלל אם הוא של ישראל או של גוי, ולפ"ז הדר צ"ע לדעת הרמב"ם והר"ש דמ"ט תני הכא ביכורים, ועיי"ש מש"כ בזה.

אמנם בפשוטו נראה דזהו שהק' הר"ש דמ"ט לא תני דא"י מקודשת דחייבת בתרו"מ, ול"ה מצי לשנויי כד' הגר"א דלא תני למצוות התלויות בארץ דאינם משום קדושת המקום, דהרי תני ביכורים אף דהויא נמי ממצוות התלויות בארץ, וע"כ הוצרך הר"ש לישב דהא דלא תני תרו"מ, הוא משום דמדרבנן אף שאר ארצות חייבות, ולפ"ז ניחא הא דתני ביכורים, אף דהוי ממצוות התלויות בארץ, כיון דאף מדרבנן אין שאר ארצות חייבות בביכורים, אלא סוריא דמדרבנן דינה כא"י, וז"ב.

י] בפי' הר"ש לקמן מ"ט הק', דהו"מ למיתני י"א קדושות, וליתני ברישא דכולהו סוריא, דקדושה מחו"ל דלא גזרו בה טומאת ארץ העמים אלא אגושא ולא אאוירא, וכתב דשמא הוא משום דגם בחו"ל לא גזור אאוירא לשרוף אלא לתלות, ובהגה' הגר"א שם כתב דבאמת בתוספתא חשיב לה, אך במתניתין לא חשיב לה, דגם בא"י לא קאמר אלא קדושתה שמביאין ממנה וכו', ולא אמר דקדושה דאין בה לטומאת ארץ העמים, - ולפ"ד ר"ה גאון דא"י אינה חשובה מן הקדושות, ולא תני לקדושת א"י, אלא איידי דבעי למיתני לי' הקדושות שבא"י, ניחא הא דלא תני לקדושת סוריא.

?הגר"א מחק תיבת ביכורים, ועי' אלי' רבה דהוא משום דאי"ז משום קדושה, אלא משום דהוי חובת הארץ, אך ש"ר גרסו ביכורים, וצ"ע מ"ש מכל מצוות התלויות בארץ, ועי' אבי עזרי תליתאה פ"ז מביהב"ח לפ"ד התוס' בב"ב דפ"א. די"ל דביכורים ל"ה מצוה התלוי' בארץ, וגזה"כ הוא שאינה נוהגת בחו"ל, אך באבי עזרי שם הק' ע"ז מד' הרמב"ם פ"ה מביכורים ה"ה דבעינן קרא דחלה אינה נוהגת בחו"ל, ופירש המקנה בקידושין דל"ו: דהוא משום דחלה לא חשיבא כחובת קרקע, וגם בלקשו"פ כתב הרמב"ם בפ"א ממתנו"ע הי"ד דבעינן קרא דאי"ז נוהג בחו"ל, ועי' מנ"ח רט"ז שעמד מ"ט בעינן קרא לזה, וא"כ מ"ט לא תני לה.

1. מבו' בד' ר"ה גאון, דאף לחם הפנים אינו בא אלא מן הארץ, והתוי"ט בשלהי פירקין תמה ע"ד הרע"ב שם שהביא לד' רה"ג אלו דבמשנתינו לא תני לחה"פ, וכן ברפ"ח דמנחות לא תני לי', ולא נמצאו בו מיעוטים כמו בבכורים ובשתי הלחם, עוד הקשו בזה, דמקרא מפורש הוא שמות מ' כ"ג ויערך עליו ערך לחם לפני ד', והרי שהביאו לחה"פ במדבר, ואי"ז בכלל הדברים שאינם באים אלא מן הארץ, ועי' בהע' לס' כנסת הראשונים מנחות דצ"ה מש"כ בזה באורך. [↑](#footnote-ref-2)
2. ובס' חזון נחום הק', דגם קדושת לפנים מן החומה יותר על עיירות המוקפות חומה, הוא רק במה שאוכלין שם קק"ל ומע"ש, ודמי למעלת א"י שמביאין ממנה עומר ובכורים ושתה"ל מה שאין מביאין כן משאר ארצות, וכתב דדוחק לומר דכיון דקק"ל שיצאו חוץ ממחיצתם נפסלו, חשיב לה כהסרת הטומאה או מניעת הכנסת בנ"א, ומשא"כ בעומר ובכורים ושתה"ל, שאינם נפסלין ביציאתן מא"י, ועיי"ש שכתב דצ"ל, דהא דתני לפנים מן החומה במנין י' קדושות, הוא על דרך איידי, לפי סדר המקומות דלפנים מן החומה הוא אחר עיירות המוקפות חומה, ול"ד לארץ ישראל שאינה נכנסת בכלל המנין והיא נזכרת ראשונה. [↑](#footnote-ref-3)