כט - סימן ש_י ס_ה
קטגוריות: שו_ע / אורח חיים / הלכות שבת - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ

## גמרו בידי אדם

א] המ"ב בסקי"ט כתב דהא דדבר שגמרו בידי אדם ל"ה מוקצה אף דאינו ראוי בביה"ש הוא משום דלא אסח דעתיה מיניה כיון דבידו לתקנו, והוא מפירש"י בביצה כ"ו ב', ובחי' המאירי שם מבו' דמכח זה הוא מותר בטלטול אף בביה"ש הגם דעדיין אינו ראוי, וכ"ה מבו' בד' האו"ז בסימן שנ"ה, וכ"כ הפמ"ג במש"ז בסו"ס ש"ח והגר"ז בסימן שכ"ה ס"ו והחזו"א בסימן מ"א סקט"ז, (והחזו"א שם הוכיח כן מהא דמותר לסלק קדירה רותחת מע"ג הכירה), וזה דלא כמש"כ התהל"ד בסימן רנ"ט סק"י ובמהדו"ב בסימן רנ"ב סוסק"ב, דקודם שנתקן הוי מוקצה.

ב] ואמנם צ"ע בזה מד' הר"ן בשבת מ"ג א' דמשמע להדיא דעיקר דינא דגמרו בידי אדם הוא דבכה"ג לא אמרינן מיגו דאיתקצאי לביה"ש איתקצאי לכולי יומא, כיון דקים ליה שיצא מהקצאתו, וכ"ה בד' הרא"ה בביצה שם דגמרו בידי אדם מותר "כשחוזר ונראה", וזה צ"ע שהרי חזינן דמהני הא דגמרו בידי אדם דל"ה מוקצה מעיקרא, דמה"ט הוא דמותר לסלק קדירה רותחת מע"ג הקדירה.

וצ"ל דלעולם יסוד דינא דגמרו בידי אדם הוא דבכה"ג לא אמרינן מיגו דאיתקצאי, וכיון דלא אמרינן מיגו דאיתקצאי וראויה הקדירה לאכילה לאחר שתצטנן, ע"כ היא מותרת בטלטול אף בעודה רותחת כיון שהיא ראויה בשבת, (אך אך אם היה דין מיגו דאיתקצאי אף בגמרו בידי אדם, הרי דכיון דאין הקדירה ראויה לאכילה בביה"ש היתה אסורה באכילה בכל השבת, ומכח זה אף היה אסור לטלטלה), ואכתי צ"ע בל' הרא"ה בזה.

## הא דדברים שאין ראויין לאכילה בעודן חיין ל"ה מוקצה ביו"ט אם הוא מדינא דגמרו בידי אדם

ג] בד' הבינה לעתים בפ"ג מיו"ט ה"י בסו"ד מבו' דהא דכל הדברים שאין ראויין לאכילה בעודן חיין לא הוו מוקצה ביו"ט, הוא מכח דינא דגמרו בידי אדם, דכיון דיש בידו להכינם לאכילה ל"ה מוקצה.

אך יש להעיר בזה מסוגיית הגמ' בביצה כ"ו ב' דמייתינן להא דגמרו בידי אדם מותר מפולין ועדשין וכו', ולא מייתי מהא דמותר לטלטל ביו"ט בע"ח שראוי לשחטן, ומותר לטלטל כל דבר שאינו ראוי לאכילה בעודו חי, - ועוד יש להעיר מדעת הסוברים דהתירא דגמרו בידי אדם הוא רק כשדעתו לתקנו, (ונתבאר לקמן סק"ו), ולכאו' הדבר פשוט דכל דברים הראויים ע"י בישול ל"ה מוקצין ביו"ט אף כשאין דעתו לבשלם ביו"ט, וכ"ה מבו' בד' הראשונים בכ"ד דבע"ח ל"ה מוקצה ביו"ט אף כשאין דעתו לשחטן, - ועוד יש להוכיח כן למש"כ היש"ש בפ"ק דחולין סימן ל"ב דהתירא דגמרו בידי אדם הוא רק כשהתחיל המלאכה מבעו"י, ולפ"ז בע"כ דהא דמותר לטלטל ביו"ט בע"ח וכל דבר שאינו נאכל בעודו חי, אי"ז מדינא דגמרו בידי אדם, שהרי לא התחיל תיקונו.

ד] ולכאו' צ"ל דבבע"ח ודבר שאינו נאכל בעודו חי ביו"ט ל"ב לדינא דגמרו בידי אדם, אלא הא דל"ה מוקצה הוא משום דחשבינן ליה כדבר הראוי, כיון שהוא ראוי ע"י שחיטה וע"י בישול וזהו דרך תיקונו.

אך קשיא ע"ז ממה שאמרו בביצה כ"ו ב' דהא דפולין ועדשים שבישלן ביו"ט ל"ה מוקצה אף דכשהתחיל בישולן אינם ראויין לאכילה, הוא משום דגמרו בידי אדם, ולא אמרינן דכיון שהן ראויין ע"י בישול חשיבי כדבר הראוי.[[1]](#footnote-2)

ה] אמנם הנה הר"ן בע"ז ס"ו ב' כתב דפת שאפה נכרי ביו"ט מותרת, דאף אם נטחנו החטים היום אין בכך כלום כיון דמעיקרא היו ראויין לכוס, וכן אין לחוש למוקצה לחצי שבת דהיינו בשעה שנעשו קמח, דהו"ל גמרו בידי אדם וכו', ושמעתי לתמוה בזה, דהרי מעיקרא הוה פשיטא ליה דאם נטחנו החטים קודם יו"ט דשרי דקמח ביו"ט ל"ה מוקצה, ולא דן לאסור אלא כשנטחנו ביו"ט, וא"כ מה מקום יש לאסור בזה משום שהוקצו כשנעשו קמח, הרי קמח ביו"ט ל"ה מוקצה כלל, וצע"ג.

ונראה ללמוד מד' הר"ן, דאף דכל שבתחילת יו"ט היה קמח ל"ה מוקצה כלל משום דראוי לאפותו והו"ל דבר הראוי, מ"מ כל חטים שבתחילת יו"ט היו ראויין לכוס וכשטחנם נדחו ואין ראויין לכוס, היה לנו לחשבם כמוקצה, וכל הא דשרי הוא משום דגמרו בידי אדם וכו'.

ולפ"ז הרי דמה"ט הוא דבפולין ועדשים בעינן לדינא דגמרו בידי אדם, ול"ד לבע"ח ולכל דבר שאינו ראוי בעודו חי דל"ה מוקצה ביו"ט, דשאני בע"ח וכל דבר שאינו ראוי כלל בעודו חי דעיקר הכנתם היא לשחטן ולבשלן וחשיבי כדבר הראוי אף קודם שנשחטו ונתבשלו, ומשא"כ בפולין ועדשים שבתחילת יו"ט היו ראויין לאכלן חיים ולא היתה עמידתן רק לאכילה ע"י בישול, ע"כ כשדחאם ע"י שהתחיל בישולן בעינן לדינא דגמרו בידי אדם.

## גמרו בידי אדם כשאין בדעתו לתקנו

ו] התוס' בביצה כ"ז א' ובשבת מ"ג א' כתבו לדון בכופה את הסל לפני האפרוחים דחשיב כגמרו בידי אדם משום דבידו להפריחם, ומשמע דכל שהדבר הוא בידו חשיב כגמרו בידי אדם אף אם אין דעתו לעשות כן, דמנ"ל דאיירי כשעתו להפריחם, (ולא כתבו אלא דבידו להפריחם).[[2]](#footnote-3)

אך בד' האו"ז בסימן שנ"ה בדין מנעלים שעשה הגוי, מבו' דלא חשיב כגמרו בידי אדם אלא כשדעתו לתקנו, וכ"ה מבו' בל' המאירי בביצה כ"ו ב' דלא חשיב כגמרו בידי אדם אלא היכא דדיחויו הוא ע"ד תיקון.

ז] ונראה דיש ללמוד עוד לזה ממש"כ הרשב"א בביצה כ"ח ב' ובעבוה"ק שער ב' פ"ח דקערות שאכל בהן וקדירה שבישל בה ביו"ט הוו מוקצה מחמת מיאוס ואסור לטלטלן, וצע"ג דמ"ט הוו מוקצה כלל הרי בידו להדיחן ולבטל מיאוסן, (ואטו למאן דאית ליה מוקצה מחמת מיאוס אסור לטלטל בשבת כל כלי שנתלכלך ולהדיחו), - ובע"כ צ"ל דהוא לפי המבו' בביצה כ"ו ב' דקדירות רותחות חשיבי כדבר שאינו ראוי שהוא מוקצה כיון שאין ראויות עד שיתקררו, וכל הא דלא הוו מוקצה הוא מדינא דגמרו בידי אדם, וה"נ כלי המאוס למאן דאית ליה מוקצה מחמת מיאוס הוי כדבר שאינו ראוי, ולא הותר לטלטלו ולהדיחו אלא מדינא דגמרו בידי אדם, וע"כ כ"ז הוא כשדעתו להדיחו, אך כל שאין דעתו להדיחו ביו"ט לא חשיב כגמרו בידי אדם והוי מוקצה.

## גמרו בידי שמים

ח] בד' המ"ב מבו' דהא דבגמרו בידי שמים אמרינן מיגו דאיתקצאי, הוא משום דשמא יהיה יום ענן בשבת, וע"כ אסח דעתיה מינייהו, וכ"ה מבו' בד' הר"ן בשבת מ"ג א', ולפ"ז הדין נותן דכל דידוע שהוא עתיד ליגמר בודאי בשבת, אף אם הוא בידי שמים, הוי כגמרו בידי אדם, וכ"נ בד' התוס' בחולין ט"ו ב' ד"ה כגון, עיי"ש, וכ"כ החמד משה הכא בסק"ג והלבו"ש על הט"ז בסק"ד.

אך בד' המאירי בביצה כ"ו ב' מבו' דכל שגמרו בידי שמים אף אם הוא עתיד ליגמר בודאי בשבת הוי מוקצה, ורק היכא דגמרו הוא ע"י מעשה האדם הוא דל"ה מוקצה, ועיי"ש שכתב דהא דתבשיל שהוא בשיל ולא בשיל בביה"ש ל"ה מוקצה אע"פ שגמרו בשבת הוא מעצמו, הוא משום דגמרו בשבת הוא מכח מעשה שעשה בו האדם מער"ש וע"כ חשיב כגמרו בידי אדם, וכ"ה מבו' בד' הגר"ז בסימן שכ"ה ס"ו, (וכתב דמה"ט הוא דנר שהדליקו בו בשבת הוי מוקצה ולא חשיב כגמרו בידי אדם, משום דהוא כבה מאליו).

## גמרו בידי אדם בדבר האסור שניתר באמצע השבת

ט] לדעת הר"ן ודעימיה דאף דבר שגמרו בידי שמים מ"מ כל שעתיד בודאי ליגמר בשבת הו"ל כגמרו בידי אדם, קשיא מכ"ד דלא התירו מכח הא דעתיד להיות ראוי בשבת, חדא, הוא משה"ק הקוב"ש בביצה אות ו' במה שדנו הראשונים אם אמרינן מוקצה מחמת יום שעבר, אף דהוא עומד להיות מותר לאחר ביה"ש, ועוד, הוא משה"ק בס' בית אברהם להגאון מטשכנוב בביצה כ"ו ב' במה שדנו הראשנים לאסור לשחוט ביו"ט שאחר השבת למ"ד דשבת ויו"ט קדושה אחת, אף דידוע דבשבת יהא מותר, ועד"ז הקשו במש"כ המג"א בסימן תקט"ו סק"ב דדבר האסור באכילה עד כדי שיעשו אסור אף בטלטול,[[3]](#footnote-4) וכן הק' החזו"א בסימן מ"ז סקט"ז במש"כ הגרע"א דשמן המטפטף אסור בטלטול כ"ז שהנר דולק.

והקוב"ש שם כתב לישב דל"מ הא דגמרו בידי אדם, אלא היכא דהדבר מותר, אלא דבפועל לא חזי לי', אך כל דהדבר אסור, ל"מ מה שיודע שיהא ניתר אחר ביה"ש, ועמש"כ המנחת שלמה בח"א סימן י' סק"ב להעיר ע"ז, ויש להעיר עוד ע"ז ממש"כ התוס' בשבת מ"ג א' לדון להתיר בכופה סל לפני האפרוחים משום דגמרו בידי אדם, אף דבביה"ש היה בסיס לדבר האסור והיה אסור בטלטול, (ויש להעיר מזה גם על מש"כ המנחת שלמה בח"ב סימן י"ז אות ג' לישב בע"א).

י] ולכאו' י"ל בכ"ז, דל"מ הא דגמרו בידי אדם אלא היכא דמצינו לדון מכח זה דכבר בביה"ש הוי דבר הראוי ע"י תיקון, וע"כ כ"ז הוא היכא דהגריעותא הוא משם דהוא מחוסר תיקון, וכיון דכבר בביה"ש הוי בידו לתקנו, אף דיש שהות בתיקונו, חשבינן ליה כדבר הראוי בביה"ש, אך כל דבהזמן דביה"ש הוא אסור ובביה"ש אין בידו לתקנו, ל"מ הא דאח"כ יהא מותר, דמ"מ בביה"ש א"א לראותו כלל כדבר הראוי, (ואף דידוע שיהא ראוי בו ביום, מ"מ דמי למש"כ התוס' בשבת מ"ג א' דבכופה סל לפני האפרוחים ל"מ הא דגמרו בידי אדם, משום דבדעת האדם בביה"ש ל"ה זה דבר הראוי).

1. ואמנם למש"כ בפירש"י בביצה שם דהא דפולין ועדשים אידחו הוא משום דהן רותחין, י"ל דע"כ בעינן בזה לדינא דגמרו בידי אדם, משום דאי"ז דרך תיקונם, (ול"ד לדברים הנאכלים ע"י בישול דאף בעודן חיים חשיבי כדבר הראוי, משום שהן ראויין ע"י בישול וזהו דרך תיקונם), אך למש"כ הר"ח שם דהא דאידחו הוא משום דלא נגמר בישולם, (וכ"כ המאירי שם דכל תבשיל דבשיל ולא בשיל בביה"ש שרי מדינא דגמרו בידי אדם), לכאו' דמי לכל דבר שאינו נאכל בעודו חי. [↑](#footnote-ref-2)
2. ואמנם הנה התוס' בשבת מ"ד ב' (ד"ה יש עליה מעות) כתבו בדין מטה שיש עליה מעות דהוי כגמרו בידי אדם משום דהניח "כדי להסירם" לאחר שעה, ומבו' דאם אין דעתו לכך ל"ה כגמרו בידי אדם, אך נראה דשאני התם דאין ביד הבעלים הישראל לסלקן, וע"כ כל הא דחשיב כגמרו בידי אדם הוא רק משום דהנכרי והתינוק הניחום ע"מ לסלקן. [↑](#footnote-ref-3)
3. ובגל' הגרע"א בסימן תקט"ו ס"א הק' בהא דנכרי שהביא דורון ביו"ט ראשון דאסור ביו"ט שני בכדי שיעשו, דכיון דה"ז אסור בכדי שיעשו אף דודאי הוא לילה מ"ט אינו אסור בכל יו"ט שני משום מיגו דאיתקצאי, ומבו' דלא אמרינן דכיון דה"ז עתיד להיות ניתר אחר בכדי שיעשו הו"ל כגמרו בידי אדם, - ובדו"ח הגרע"א מכת"י בביצה כ' ב' כתב בתו"ד דכל קרבנות בשבת ויו"ט הוו מוקצה מחמת איסור, שהרי בביה"ש אסור לשוחטן מחמת איסור יו"ט ושבת כיון דשחיטה בלילה פסולה, (אך הראש יוסף שם כתב בתו"ד דל"ה מוקצה מחמת איסור דכיון דודאי יותרו למחר הו"ל כגמרו בידי אדם, וכ"כ בס' בית אברהם שם כ"ו ב'. [↑](#footnote-ref-4)