שיעור מו סימן ריח א - ג
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / אורח חיים / סימן רב - רל ברכות הנהנין

**שיעורי הלכה**

![](data:image/gif;base64...)![](data:image/gif;base64...)

**שיעורים מפי מו"ר**

**הגאון רבי רפאל צבי ובר שליט"א**

**..**

**הלכות ברכות**

**שיעור מו**

**~ סימן ריח סעי' א - ד ~**

## [סימן ריח סעיף א] הרואה מקום שנעשו בו נסים לישראל כגון מעברות הים ומעברות הירדן ומעברות נחלי ארנון ואבני אלגביש של בית חורון ואבן שבקש עוג לזרוק על ישראל ואבן שישב עליה משה בעת מלחמת עמלק וחומת יריחו מברך שעשה נסים לאבותינו במקום הזה. ובין ברכה זו ובין שאר ברכות הראייה הרי הם כשאר ברכות, וכולם בהזכרת שם ומלכות.

# הברכות על ניסים שנעשו לישראל

הנה מבואר בשו"ע שכל הברכות הללו צריכות הזכרת שם ומלכות, וכוונתו לאפוקי מדעת הראב"ד (שהובאה בטור) שכתב שכל הברכות האלו אין צריכות שם ומלכות. עוד הובא בטור דלדעת הראב"ד אין חובה לברך עליהם אלא בפעם ראשונה, ומכאן ואילך רשות, ולדעתו רשות בידו לברך בכל ראיה וראיה וא"צ שיעבור ל' יום, אך דעת שאר הראשונים שרק אם לא ראה ל' יום צריך לברך שוב. ולכאורה כל זה הוא לשיטתו דלדעת הראב"ד שמברך בלא שם ומלכות אז רשות בידו לברך בכל פעם שרואה, ואין צריך ל' יום, אך לדעת שאר הראשונים שברכה זו היא חובה מברך בשם ומלכות ואינו מברך אלא כשעבר ל' יום.

וכתב הב"ח שבאמת גם לדעת הרא"ש בתוך ל' יכול לברך בלא שם ומלכות, ולפי זה כל המחלוקת בין הרא"ש לראב"ד הוא רק לאחר ל' יום דלרא"ש חייב לברך בשם ומלכות ולראב"ד רשות לברך, ומברך בלא שם ומלכות, אך בתוך ל' לכו"ע רשות בידו לברך.

והנה כבר נתבאר בשיעור הקודם דדעת הקצות השולחן שמברכין ברכת הנס דווקא במקום הנס עצמו, משום שנוסח הברכה הוא 'שעשה לי נס במקום הזה' [וע"ש שצריך שיהיה בתוך ד' אמות למקום שאירע בו הנס], אכן לעניין שאר ברכות הראיה, כמו ראיית הים והברקים אין צריך שיהיה סמוך, וכמו שמשמע בסימן רכד שגכם הרואה מרחוק יכול לברך על זה.

## [סעיף ג] כל אלו הדברים אינם אלא כשרואה אותם משלשים לשלושים יום, ואז הם חובה כמו בפעם ראשונה.

# איך מונים את השלושים יום

וכתב המשנ"ב (ס"ק יא) שמונים את השלושים יום חוץ מיום שראה וחוץ מיום שעומד בו עתה.

והנה המג"א (ס"ק ד) הסתפק בכוונת השו"ע מה הדין בראה ביום הל', היינו שראה ביום א' ולאחר ד' שבועות ראה אותו ביום ב' האם צריך לברך. והביא ראיה ממש"כ בסימן תכב (ס"ק ה) בשם האבודרהם שהקשה מדוע אין מברכים שהחיינו על ההלל בר"ח בחודש מלא [ואף שקורים אותו ביום הל' שהוא א' דראש חודש כתב המג"א שם דצ"ל שכיון שהיום השני הוא העיקר הרי הקריאה ל' בחודש שהוא א' דר"ח אינו אלא כקורא בתורה ע"ש], ותירץ דכיון שבחודש חסר לא שייך לברך כי לא עובר ל' יום, אמרינן דלא פלוג רבנן. והוכיח המג"א מדבריו שאם היה מברך שהחיינו בא' בחודש ואח"כ היה חודש של ל' יום היה יכול מעיקר הדין לברך שהחיינו בל' בחודש דמקרי שעבר ל' יום, ולפי זה כל שבירך ברכה על הראיה ביום א' ולאחר ד' שבועות ראה שוב ביום שלישי מיקרי שעבר ל' יום.

והנה מדברי האבודרהם מתבאר דשלושים יום שאמרו הוא כולל היום שהוא עומד בו, ולכן אם ראה ביום א' ולאחר ד' שבועות ביום ג' יכול לברך על הראיה. אכן המג"א שם בהמשך דבריו תלה את זה במחלוקת הראשונים (הובאה בטור סימן ק) דנתבאר שם שיש דין שצריך להסדיר את התפילה קודם שיתפלל, ודין זה הוא דווקא בתפלה של פרקים שאינו רגיל בה, אבל תפלות התדירות לא. ומבואר שם בטור דנחלקו הראשונים אם צריך להסדיר את התפילה של ראש חודש, דלדעת הרמב"ם צריך להסדיר את התפילה של ר"ח, ודעת הרא"ש שא"צ להסדיר תפילת ר"ח. ולדינא פסק השו"ע (סימן ק סעיף א) שצריך להסדיר תפילתו גם בראש חודש, ומוכח דסבר שמונים ל' יום כולל היום שבו הוא עומד. אך דחה המג"א דיתכן שהשו"ע הסתפק בזה ולכתחילה חשש לדעת הרמב"ם ולכן כתב שיסדיר תפילתו, אך כאן לעניין ברכה אפשר שצריך שיעבור ל' יום לא כולל היום שהוא עומד בו.

ומשמע מהמג"א דלדינא לא יברך עד שיעברו שלושים יום לא כולל היום שהוא עומד בו ולא כולל היום שראה בו, והיינו שאם ראה ביום א' לא יברך עד לאחר ד' שבועות ביום ד', וכן פסק המשנ"ב כמו שנתבאר, משום דספק ברכות להקל [וביום ג' לא יברך מספק, ואולי יש להימנע מלראות דבר המחייב בברכה ביום ג' כדי להימנע מספק ברכות, וכמו שמצינו בשו"ע לעניין ברכת הריח שאין לה עיקר (סימן רטז סעיף ו)].

ונראה דכן הדין לכל הראיות שהוזכר בהם שצריך שיעבור ל' יום בין ראיה לראיה וכגון ראיית הים וכדו', דאינו מברך אא"כ עברו ל' יום לא כולל היום שראה והיום שהוא עומד בו [ולעניין קריעה כשרואה את חורבן בית המקדש, דמבואר בשו"ע (סימן תקסא סעיף ה) שקורע רק לאחר שעבר ל' יום, לכאורה ג"כ יש למנות ל' יום לא כולל היום שהוא עומד בו ולא כולל היום שראה, והיינו אם ראה ביום א' לא יקרע עד לאחר ד' שבועות ביום ד'. אך בזה יש לדון שלכתחילה יש להחמיר וכמו שנתבאר לעניין להסדיר תפילתו דפסק השו"ע שאף תפילת ר"ח צריך להסדיר דחשש לדיעות דל' יום הוא כולל היום שראה בו וכמשנ"ת, א"כ ה"ה הכא שיש להחמיר ולקרוע].

# ברכות הראיה שמברכים אפילו בתוך ל' יום

כתב המשנ"ב (ס"ק יג) דיש להקשות במה חלוק ברכת הנס שמברך כל שלושים יום מברכת רעמים וזוועות וברכת בשמים שמברך בכל פעם ואפילו כמה פעמים באותו ביום, ותירץ דשאני התם שמברך ארעמים וזיקים חדשים, וכן ברכת הבשמים מברך על הריח החדש שנודף תמיד, משא"כ הכא שלא נתחדש שום דבר מזמן שבירך, ולכן לא חשיב לברוכי אא"כ עבר זמן מרובה כל' יום'.

**ברכה על עבודה זרה -** והנה לעניין מי שראה עבודה זרה שמברך 'שנותן ארך אפים לעוברי רצונו', מבואר בשו"ע (סימן רכד סעיף א) שאם רואה אותה שוב בתוך ל' יום אינו חוזר ומברך, ונראה דטעמו כנ"ל דכיון שלא נתחדש שום דבר מהזמן שבירך, לכן הוא לא חשוב לברך עליו, ולפי"ז נראה דמה שנתבאר שבתוך ל' אינו מברך הוא רק אם ראה עוד עבודה זרה מאותו מין, אך אם רואה עבודה זרה ממין אחר מברך, וכן משמעות לשון המשנ"ב שם (סימן רכד ס"ק ג) דאינו מברך כיון שראה מין זה בתוך שלושים יום, ומשמע שממין אחר מברך. אכן לפי מה שנתבאר במשנ"ב (ס"ק יז) בשם האליה רבה אין לברך גם על מלך אחר.

**ברכה על מלך -** ולעניין ברכת 'שנתן מכבודו לבשר ודם' שמברכים על ראיית מלך כתב המשנ"ב (סימן רכד ס"ק יז) שאם רואה את אותו מלך בתוך ל' יום אינו מברך, אך אם רואה מלך אחר צריך לברך, והיינו משום שדין זה דומה לברקים ורעמים דבכל פעם נחשב שרואה דבר חדש. אכן לדעת הא"ר הנ"ל אין לברך.

**ברכת משנה הבריות -** אמנם לעניין ברכת 'משנה הבריות' על הכושי וכן על החיגר והקיטע והסומא וכו', מבואר במשנ"ב (סימן רכה ס"ק לא) דאם ראה אדם משונה כיוצא בו בתוך ל' יום אינו מברך, אף שרואה אדם אחר, כיון שכבר בירך על אותו סוג של שינוי [וע"ש בשעה"צ (ס"ק לא) דהביא שהגר"א דימה עניין זה למש"כ השו"ע כאן בעניין ברכת הניסים שאינו מברך אלא משלושים לשלושים יום]. ויל"ע מ"ש מהרואה מלך אחר שאינו צריך לברך אפילו אם רואה בתוך ל' יום, ונראה לבאר שכשרואה מלך אחר ישנה התפעלות חדשה מהכבוד המיוחד של אותו מלך, משא"כ בראיית הכושי שהשינוי הוא בבריאת אותו המין, והוא שינוי השווה בכל המין כולו, ואין טעם לברך על כל כושי בפני עצמו. אכן לפי מה שנתבאר בא"ר גם בראיית מלך אינו מברך.

**ברכה על ראיית קבר -** ולעניין הרואה קבר ובתוך ל' יום ראה קבר אחר הובא במשנ"ב (סימן רכד ס"ק יז) שנחלקו האחרונים בזה ודעת הא"ר שאינו מברך, וציין לספר עמודי אור, ושם (סימן ד) כתב שמספק לא יברך על קבר אחר בתוך ל' יום וצ"ע.

# ברכת משנה הבריות אחר ל' יום

ובעיקר משנ"ת ברמ"א (סימן רכה סעיף ט) לעניין ברכת משנה הבריות שמברך לאחר ל' יום הנה במשנ"ב שם (ס"ק ל) כתב דאף שפסק הרמ"א דאחר שעברו ל' יום חוזר ומברך, למעשה יש להורות דאחר שלושים יום יברך בלא שם ומלכות, דיש לחוש לשיטת השו"ע שם דס"ל שאין מברכין אלא בפעם הראשונה שהשינוי עליו גדול מאוד.

ושמענו על אחד הת"ח שמחמת הספק הלך לגן חיות רק פעם אחת בחייו כדי לא להכניס עצמו למחלוקת השו"ע והרמ"א אם צריך לברך.

ובעיקר מש"כ המשנ"ב שם שמשום הספק יברך בלא שם ומלכות, צ"ב דא"כ בכל ספק ברכות יוכל לברך בלא שם ומלכות, ולא מצינו כן בשאר מקומות, ועל כרחך דברכה בלא הזכרת ה' לא נחשבת כברכה וא"כ מ"ש הכא שיכול לברך בלא שם ומלכות, ונראה דכאן צירף דעת הראב"ד (שהובאה בטור בריש סימן ריח, ונתבאר לעיל בריש הסימן) שכל ברכות הראיה מברך בלא שם ומלכות.

## [סעיף ד] הרואה מקום שנעשה נס ליחיד אינו מברך, אבל הוא עצמו מברך שעשה לי נס במקום הזה, וכל יוצאי ירכו גם כן מברכין שעשה נס לאבי במקום הזה.

# הטעם שמברך על הנס של אביו והנפק"מ

הנה באליה רבה (ס"ק ד) האריך בזה שנחלקו הראשונים מה הטעם שהבן מברך על הנס שנעשה לאביו, דיש אומרים שהטעם הוא משום כבוד האב, ויש אומרים שהוא מטעם שהבן נחשב כשותף בנס, שהרי בזכות הצלתו של אביו בנו בא לעולם.

ויש בזה כמה נפק"מ, דלפי הטעם שחיוב הברכה הוא משון כבוד האב אז אפילו בניו שנולדו קודם לנס צריכים לברך משום כבוד אביהם, אך לפי הטעם של השותפות בנס לא שייך לברך כיון שנולדו עוד קודם לנס.

ועוד נפק"מ האם גם כל יוצאי יריכו מברכים [היינו נכד בנו], דלפי הטעם של כבוד האב אין חיוב לברך דעד כאן רחמי האב על הבן, ואין חיוב לכבד אבי סביו, אך לפי הטעם של שותפות כל יוצאי חלציו שותפים בנס, שהרי אם לא היה מתרחש הנס לא היו באים לעולם.

ובאליה רבה שם תלה שנחלקו בזה הראשונים דמדברי הרמב"ן בתורת האדם (שער המיחוש ענין רפואה) מבואר שאינו מברך אלא בריה ובר בריה משום דעד כאן רחמי האב על הבן, אבל יוצאי יריכו אין מברכין, ומשמע שהברכה היא משום כבוד אביו, אבל ברשב"א (ברכות נד, א) כתב להדיא שכל יוצאי יריכו מברכים משום שותפות.

והביא שם דדבר זה מדוקדק בדבריהם דהרשב"א שם כתב וז"ל 'ואף על גב דבעיא היא בירושלמי מהו לברך על אניסא דרביה ולא פשטוה, איכא למיפשט מרב חנא דבירך אדרב יהודה רביה' עכ"ל, והיינו שהוכיח מהבבלי שמברך על נס של אביו מרב חנא, וברמב"ן שם הוכיח דקיי"ל שמברך על רבו מהא דמברך על אביו. ולכאורה תמוה למה הרשב"א לא פשט את דבריו כמו שפשט הרמב"ן מדמברך על אביו, וע"כ דהרשב"א אזיל לטעמיה דלאו דווקא בר בריה מברך אלא כל יוצאי יריכו מברכים, וטעמו משום שותפות, ולכן לא יכולין למילף רבו מיניה.

ובמג"א (ס"ק ו) הוכיח מלשון השו"ע לקמן (סעיף ו) דהטעם שמברך על הנס של אביו הוא משום כבוד אביו, דכתב השו"ע שמברך על נס של רבו כמו שמברך על הנס של אביו, ומשמע שמה שמברך על הנס של אביו הוא משום כבוד אביו, ולכן ה"ה לנס של רבו דצריך לברך משום כבוד רבו.

# ביאור שיטת המשנ"ב בזה

אכן בדעת המשנ"ב צ"ע דהנה בשו"ע כתב שכל יוצאי יריכו מברכים, ומשמע דקיי"ל לדינא שחיוב הברכה הוא מדין שותפות, וכן מבואר במשנ"ב כאן (ס"ק טז) שיוצאי יריכו מברכים רק אלו שנולדו אחר שקרה הנס. אכן כתב המשנ"ב דבנו ובן בנו צריכים לברך אפילו אותם שנולדו אחר הנס, והיינו מדין כבוד אביו ואבי אביו, וכן משמע בשו"ע לקמן (סעיף ו) בביאור הטעם שמברך על הנס של רבו שהוא מדין כבוד, וצ"ע כמאן קיי"ל לדינא.

וצ"ל דקיי"ל לדינא כהרשב"א דמשום שותפות בנס מברכים כל יוצאי יריכו, אלא דס"ל דגם הרשב"א מודה שיש גם דין לברך מחמת כבוד אביו, ולכן גם על הנס שקרה לרבו מברך, ומשום כך צריך לברך גם בבנו ובבן בנו שנולדו קודם הנס מהטעם השני של כבוד אביו.

ולפי זה צ"ל שהמקור לברך על כבוד אבי אביו הוא מהא דמברכים על רבו, ולפי"ז צ"ע מנא ליה לרשב"א שכל יוצאי יריכו מברכים מדין שותפות, ולא נראה שהוא מסברא שהרי מבואר שם ברשב"א שדין שותפות ילפינן מדין בנו ובן בנו וצ"ע.

ובעיקר מה שנתבאר דלטעמא דכבוד אביו צריך לכבד רק את אביו ואבי אביו יל"ע שהרי מצינו שנחלקו הראשונים אם יש דין לכבד את אבי אביו, וברמ"א (יורה דעה סימן רמ סעיף כד) הביא בזה ב' דיעות, ויתכן שדיעה זו הוא על פי מש"כ הרמ"א שם שהעיקר לדינא שחייב בכבוד אבי אביו.

סיכום הדברים:

1. פסק השו"ע שמברכים ברכת הניסים בשם ומלכות אך לדעת הראב"ד אין מברכים בשם ומלכות. וכן כתב הראב"ד שמברך רק בפעם הראשונה אך אנן קיי"ל שמברך כל ל' יום. עוד חידש הראב"ד דמברך בלא שם ומלכות בכל פעם שרואה ולדידן קיי"ל שמברך רק אחת לל' יום.
2. נסתפק המג"א האם מונים ל' יום כולל היום שראה בו או לא, ולדינא קיי"ל שאינו כולל היום שראה, דהיינו שאם ראה ביום א' אינו מברך עד יום ד' ולאחר שיעברו ד' שבועות.
3. מצינו כמה ברכות שמברכים אפילו בתוך ל' יום אם רואה שוב כמו בראיית מלך שאם רואה מלך נוסף חוזר ומברך, אך לעניין משנה הבריות משמע שאינו מברך בתוך ל' יום. ולדינא יתכן שאף במלך אחר אין מברכים.
4. מברך על נס של אביו וי"א משום שהוא נחשב כשותף לנס וי"א דמשום כבוד אביו. ולדינא קיי"ל שב' הטעמים נכונים ולכן כל יוצאי חלציו מברכים משום שותפות, ובנים שנולדו קודם הנס שאינם נחשבים שותפים לנס מברכם משום כבוד אביו, אך בזה מברכים רק על אב ועל אבי אביו.