60 חובל
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / מלאכות שהיה והטמנה / הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים

א] שבת ק"ז א', בדין שאר שרצים שאין להן עור, תניא בחולין מ"ו ב' דאם יצא מהן דם חייב, אך הרמב"ם כתב דאף אם יצא מהן דם פטור, ובפשוטו מקורו הוא מסתימת מתניתין דלא חילקה בזה, וכאשר כן נראה בד' הרי"ד, וכ"כ המ"מ והפי' קדמון.

ב] וי"ל עוד בזה, דהוא משום דהכא תניא דאין חייבין על חבורה החוזרת, וא"כ כל שאין לו עור דהוא חבורה החוזרת אינו חייב אף כשיצא דם, ואף דהדם אינו חוזר, מ"מ כיון דחוזר ונוצר דם, חשיב כחבורה החוזרת, והך ברייתא דאם יצא מהן דם חייב, בע"כ דס"ל דל"ב חבורה החוזרת.

אך לכאו' אי"ז מתישב, שהרי בברייתא הכא תניא דנצרר הדם אע"פ שלא יצא זהו חבורה שאינה חוזרת, ומשמע דהא דפטור כשלא נצרר הדם, הוא משום דה"ז חבורה החוזרת, אך אלמלי הא דבעינן חבורה החוזרת, הי' תורת חבורה בכל הכאה אף כשלא נצרר הדם, וא"כ אם לברייתא דחולין ל"ב חבורה החוזרת, הי' לנו לחייב אף כשלא נצרר הדם, ובגמ' שם מייתינן להא דתניא דנצרר הדם אע"פ שלא יצא, ומבו' דאם לא נצרר הדם פטור, אף להך ברייתא דבשאר שרצים חייב כשיצא הדם, והרי דאף דס"ל דבעינן חבורה שאינה חוזרת, מ"מ ס"ל דכל שיצא הדם חשיב כחבורה שאינה חוזרת, ולפ"ז אין מקור מהכא דבח' שרצים פטור אף כשיצא מהן דם.

ג] והנה הגרע"א הק' ע"ד הרמב"ם דבשאר שרצים פטור אף כשיצא מהן דם, מסוגיית הגמ' לעיל ע"ה א' דמחייב ר' יהודה בפציעת חלזון משום דישה אף דאין לו עור, וכמש"כ הרע"ב בפירקין, וכ"כ הר"ד הבבלי והראבי"ה ופירשו בזה טעם הא דלרבנן אינו חייב משום נטילת נשמה בהוצאת הדם, וכן דן בזה הרמב"ן בסוגיין, ואף רבנן לא פליגי אלא משום דאין דישה אלא בגידו"ק, וכן עמד בזה הפמ"ג, - והגרע"א כתב דבע"כ דר' יהודה פליג וס"ל דאף החובל בשרצים שאין להן עור חייב,[[1]](#footnote-2) אך צ"ע דמנ"ל דלרבנן אין דישה אלא בגידו"ק, הרי י"ל דטעמא דרבנן הוא משום דאין עור לחלזון, וע"כ אינו חייב אף כשיצא הדם,[[2]](#footnote-3) והראש יוסף ע"ה א' כתב דבע"כ צ"ל לדעת הרמב"ם דיש עור לחלזון, וכ"כ המרכה"מ.

ד] והרש"ש כתב לישב דהתם דאיירי כשפצעו מת, הרי אי"ז חבורה החוזרת, וע"כ שפיר יש לחייב אף שאין לחלזון עור, וי"ל עוד, דאף בחלזון חי אי"ז חבורה החוזרת, וכמש"כ הבית אפרים לצדד כן, דכיון דהוא מת ע"י החבלה, הרי דאף דמתעסק הוא אצל נטילת נשמה, מ"מ כבר אי"ז חבורה החוזרת.

ה] אך צ"ע לפ"ז, דהנה לדעת הרמב"ם דחיובא דחובל הוא משום מפרק, כתב הפמ"ג דהוא אף כשחובל במת, וכמבו' בסוגיית הגמ' בחלזון דאף פציעת חלזון מת הויא בכלל דישה, - ולפ"ז הרי דאי נימא כד' הרש"ש נמצא דהחובל בשאר שקצים ורמשים כשהם מתים, ולד' הבית אפרים אף כשפוצעם עד שמתים במתעסק, חייב משום נטילת נשמה, כיון דאי"ז חבורה החוזרת, וזה אינו במשמעות ד' הרמב"ם, שלא נזכר בדבריו דאיכא גוונא דחייבין על חבלה אף בשאר שקצים ורמשים, ואמנם לא נתפרש כן בגמ', אך עכ"פ הי' להרמב"ם לפרש בהלכותיו דטעם הפטור דשאר שקצים ורמשים הוא משום דהוי חבורה החוזרת, דמזה נלמד דכל שחובל בהן כשהם מתים חייב, וממה שלא הביא הרמב"ם לטעם זה, משמע דליכא נפ"מ בזה, דלעולם חשבינן לה כחבורה החוזרת.

ואמנם צ"ע דלכאו' צדקו ד' הרש"ש דכל שחובל בהם כשהם מתים אי"ז חבורה החוזרת, דאמנם כשפוצע עד שמת כתב הבית אפרים די"ל דחשיב כחבורה החוזרת, אך כשחובל שהם מתים, לכאו' ודאי דאי"ז חבורה החוזרת, ומה לי דאם הי' חובל בהן בחייהן הי' זה חבורה החוזרת.

ו] והנה בעיקר דעת הרמב"ם דהחובל חייב משום מפרק, הק' הר"ד הבבלי דלהדיא אמרו בירושלמי דהוא משום נטילת נשמה, ובפשוטו י"ל דהירושלמי לטעמי' דאף חולב חייב משום קוצר, אך לדעת הבבלי דחולב חייב משום מפרק ולא אמרינן בזה דאין דישה אלא בגידו"ק, ה"נ חובל חייב משום מפרק,[[3]](#footnote-4) ועמש"כ ע"ז הר"א בן הרמב"ם, וצ"ב.

אך בפשוטו י"ל דמקור ד' הרמב"ם לכך הוא מהא דלא חייבו בהוצאת דם דחלזון משום נטילת נשמה, והתוס' הק' כן, ולדעת הרמב"ם ניחא, וכ"כ הטל אורות וההעמ"ש, והירושלמי לטעמי' דמחייב בפציעת חלזון משום נטילת נשמה, (ואמרו שם דלכו"ע הוא חייב משום נטילת נשמה, ונחלקו אם חייב משום צידה), - ואמנם הר"א בן הרמב"ם לא הביא מקור מזה.[[4]](#footnote-5)

ז] והנה בעיקר דעת הרמב"ם דחובל חייב משום מפרק, הק' המ"מ, שהרי הרמב"ם גופי' כתב דאין דישה אלא בגידו"ק, וא"כ מ"ט חייב החובל.

והמ"מ כתב לישב, דאף דדגים אינם גידו"ק, מ"מ בהמה הויא גידו"ק, וכ"ה דחולב חייב משום מפרק משום דבהמה הויא גידו"ק, וכמש"כ כמה מקמאי.

ולפ"ז נמצא דמקורו של הרמב"ם היא מסוגיית הגמ' דלר' יהודה יש בפציעה משום דישה, ורבנן לא פליגי אלא משום דאין דישה אלא בגידו"ק, אך בבהמה חי' ועוף דחשיבי כגידו"ק וכדחזינן מהא דהחולב חייב משום מפרק יש לחייב משום דישה, וכ"כ הקה"י.

והירושלמי לטעמי' דבצד חלזון ופוצעו חייב משום נטילת נשמה, ולא חייבוהו כלל משום דישה, דס"ל דאין בזה משום דישה ויש בזה משום נטילת נשמה, אך הבבלי ס"ל להיפך דליכא בחבורה משום נטילת נשמה, ויש בזה משום דישה, וזהו מקור נאמן לד' הרמב"ם.

ח] אמנם בתשו' ברכת אברהם להר"א בן הרמב"ם סימן י"ח כתב בזה, ז"ל, אבל זה שהקשיתה בתחלתה מדקי"ל אין דישה אלא בגדו"ק, אין ראוי למי שיבין ענין האב ומעינו ותולדתו להקשותה כלל, שהתולדה אע"פ שהיא דומה לאב אינה לא האב ולא מעין האב אלא הפרש יש ביניהם, ושאמרת והמפרק הוא הדש אינו כן אלא מפרק תולדה דדש, שאין לומר שהסחיטה לענבים או החליבה לעזים דישה ולא עלה זה על דעת אדם, אע"פ שחייב בהן משום מפרק, והואיל ומפרק תולדה דדש אין להקשות מדקי"ל אין דישה אלא בגדולי קרקע, הדישה שהוא האב ומעין האב אינה אלא בגדו"ק, והמפרק שהוא תולדה דדש ישנו בגדו"ק ושלא בגדו"ק, עכ"ל, וכ"ה בפי' קדמון פ"ח משבת, ז"ל, אין דישה אלא בגידו"ק, ואעפ"כ התולדה שלו ישנה בדבר שאינו גידו"ק כגון החולב מן הבהמה וכו', עכ"ל.[[5]](#footnote-6)

ולמדנו מד' הר"א בן הרמב"ם דבר חדש, דהא דהמפרק הוי מלאכה, אי"ז משום דמפרק הוי נמי מעין דישה וע"כ ה"ז חשוב כעשיית דישה, אלא היינו דהגם דמפרק אינו דישה כלל, מ"מ כיון שפעולת מפרק דמיא לפעולת דישה, ע"כ הוי מפרק תולדה דדש, וחיוב המפרק אינו משום דחשיב כעשיית דישה, אלא משום דעשיית המפרק עצמה הויא מלאכה.

ואשר זהו מש"כ הר"א בן הרמב"ם, דהגם דאין דישה אלא בגידו"ק, אשר היינו דחשיבות דישה היא רק בגידו"ק, מ"מ מפרק שהוא תולדה דדש חייבין עליו אף בדבר שאינו גידו"ק, משום דמפרק אית בי' חשיבות מלאכה אף בדבר שאינו גידו"ק, - דהאמנם אם הי' חיוב המפרק, משום דחשיב כדישה, ל"ה חייב אלא בגידו"ק, שהרי אין דישה חשובה אלא בגידו"ק, אך כיון שחיוב המפרק הוא משום דפעולת המפרק הויא מלאכה, הרי דהגם דהא דהוי זה מלאכה הוא משום דפעולת מפרק דמיא לפעולת דישה וע"כ הוי זה תולדה דדישה, מ"מ לי"ב לדינא דאין דישה אלא בגידו"ק, דהגם דדישה לי"ב חשיבות אלא בגידו"ק, מ"מ במפרק איכא חשיבות אף בשאינו גידו"ק.[[6]](#footnote-7)

ט] אמנם הדברים צ"ע, דא"כ מ"ט דרבנן דהפוצע חלזון אינו חייב משום דישה, ופירש רבא דטעמם משום דאין דישה אלא בגידו"ק, וקשיא הרי הגם שאין דישה אלא בגידו"ק, מ"מ בהוצאת הדם שהיא תולדה דדישה ה"ה חייב אף בדבר שאינו גידו"ק.

ולפ"ד המ"מ ניחא, דלעולם אף תולדה דדישה אינה אלא בגידו"ק, והא דהחובל בבהמה חייב משום מפרק הוא משום דבהמה חשיבא גידו"ק, אך בחלזון שאינו חשוב כגידו"ק, אין חייבין על הוצאת דמו, - אך לד' הר"א בן הרמב"ם דהא דהחובל בבהמה אינו חייב הוא משום דבמפרק שהוא תולדה דדש חייבין אף בשאינו גידו"ק, תיקשי דא"כ מ"ט אין חייבין על הוצאת דם החלזון, והר"ד הבבלי הק' ע"ד הרמב"ם מסוגיא דהתם, והר"א בן הרמב"ם לא השיב ע"ז כלום.

י] והנה בעיקר דברי הר"א בן הרמב"ם דבמפרק חייבין אף שאינו בגידו"ק, ורק בדישה אין חייבין אלא בגידו"ק, צ"ב דמהו דהוי בכלל דישה דאינו אלא בגידו"ק, ומהו דהוי בכלל מפרק דהוא אף שלא בגידו"ק, ובס' שלחן שלמה סימן שט"ז הק' הגרש"ז זצ"ל דמ"ט גרעא דישה עצמה ממפרק, ואף דדישה שלא בגידו"ק ל"ה האב דדישה, מ"ט ל"ה תולדה.

ויש שפירשו בזה דהיינו, דהא דמפרק יש בו חשיבות מלאכה אי"ז כלל מכח דמיונו להאב, אשר היינו דהא דחובל חייב הוא משום פעולת הפירוק שהיא דומה לדישה שבזה, אלא היינו דחבלה היא מלאכה חשובה בפנ"ע, והא דבעינן שתהא דומה להאב, הוא משום דאין חייבין בשבת אלא על ל"ט מלאכות שהיו במשכן, וע"כ הגם דהתולדה אית בה חשיבות מלאכה, מ"מ אין חייבין עלי' אלא משום דדמיא למלאכה שהיתה במשכן, וע"כ הגם דפעולת חבלה הויא מלאכה חשובה מצ"ע, מ"מ אין חייבין עלי' אלא משום שהיא תולדת דישה, כיון שמעשה החבלה הוא ע"י פעולת פירוק דדמיא לדישה, אך כיון דחשיבות מלאכה דחובל אי"ז כלל משום פעולת הפירוק, אלא הוא משום פעולת החבורה, ע"כ הוי זה מלאכה אף בבע"ח שאינם גידו"ק, וה"נ הוא בחליבה.

ובזה פירשו הא דליכא חיוב בחובל אלא בחבורה שאינה חוזרת, ול"ד לחולב דחייב משום מפרק הגם דה"ז חוזר לברייתו,[[7]](#footnote-8) וכן הא דהחובל במת אינו חייב, וכן הא דבדם דמיפקד פקיד ליכא משום חובל, ול"ד לסוחט דחייב משום מפרק הגם דמשקין מיפקד פקידי, דהגם דבכל הנהו גווני יש בזה פעולת פירוק, מ"מ חשיבות מלאכה דחובל אי"ז כלל משום פעולת הפירוק, אלא משום פעולת החבלה, וע"כ בהני גווני דליכא ע"ז תורת חבורה, אי"ז מלאכה כלל, - ובזה מתישב גם הא דהמקלקל בחבורה חייב, ומבו' בס"פ אלו דברים דילפי' מינה דהמקלקל בנטילת נשמה חייב, הגם דהוו ב' מלאכות, ומאידך המקלקל בדישה ובמפרק אינו חייב.

ולדרך זו ניחא, דכל דאין על הפעולה חשיבות מלאכה, אלא מכח הדישה שבזה, הרי דבזה הוא דאין דישה אלא בגידו"ק, וכל דהיא מלאכה חשובה מצ"ע, ה"ז אף שלא בגידו"ק.

יא] אך הנה אין הדברים מתישבים כלל, דלפ"ז נמצא דלאו היינו דכל מפרק הוי תולדת דישה, אלא היינו דכל מלאכה חשובה שבאה ע"י פירוק הויא תולדת דישה, ואי"ז כלל במשמעות ל' הרמב"ם דכל מפרק הוא תולדת דישה, - גם לפ"ז אין מתישב כ"כ מש"כ הרמב"ם דאינו חייב אלא כשיש בדם כגרוגרת, והוא משום דה"ז מלאכת דישה, ואם עיקר המלאכה היא בהחבורה, ל"ה לנו להצריך שיהא בדם כגרוגרת, - גם אי"ז מתישב כלל בל' הר"א בן הרמב"ם, והרי חזינן שהק' דאם חובל הוא משום מפרק מ"ט בעינן חבורה שאינה חוזרת, ומ"ש מחובל דחייב אע"פ דה"ז חוזר, ולדרך זו הרי לק"מ, - גם בל' הרמב"ם בפ"ז משבת מורה להדיא דעיקר תורת מלאכה שעל התולדה הוא משום דדמיא לאב, ולדרך זו הרי בכל תולדות הוא כן, דחשיבות מלאכה שעליהן הוא מצ"ע, ואך דבעינן שיהיו דומות לאב כדי שיהיו בכלל המלאכות.

ועוד יש להעיר, דאם עיקר תורת המלאכה דחובל הוא משום פעולת החבורה, ואי"ז כלל משום פעולת הפירוק, מ"ט מדמינן לה למלאכת דישה, שאי"ז דומה לה כלל בענין המלאכה, אלא הוי דמיון מקרי דחבורה הויא ע"י פעולת פירוק, ולא מדמינן לה למלאכת נטילת נשמה דדמיא לה טפי, וכדחזינן דילפינן זמ"ז להא דהמקלקל בהן חייב.

יב] וע"כ שמא י"ל דהחילוק בין מפרק לדישה הוא דדישה הוא הוצאת הפסולת, ומפרק הוא כשמוציא משקה מאוכל דנוצר דבר חדש ע"י פעולתו, וע"כ הוא דליכא בדישה משום מפרק, דמפרק הוא רק בפירוק משקה מאוכל, דנוצר דבר חדש, ולא בפירוק אוכל מפסולת דלא נוצר דבר חדש, ומאידך אין במפרק משום דישה, דדישה הוא רק בהוצאתו מן הפסולת.[[8]](#footnote-9)

יג] והנה לפ"ד הר"א בן הרמב"ם נראה דפלוגתת ר' יהודה ורבנן בפוצע חלזון, אינה אם חייב משום מפרק, שהרי לישנא דר' יהודה היא דפציעה בכלל דישה, והרי דהו"ל כדישה ממש, ואי"ז משום מפרק, והוי כדברים שהם מעין האב, - וי"ל דהיינו משום דהחלזון חשיב כפסולת, דהוא שרץ טמא ואינו עומד אלא לדמו, עי' נובי"ת או"ח סימן ג', וע"כ הו"ל בכלל דישה.

יד] ולפ"ז י"ל דאף דבחבורה אין חייבין אלא כשיש להן עור, כ"ז הוא לרבנן דליכא למיתי עלה משום דישה, ובאנו לחייב משום מפרק, ובזה הוא דאמרינן דכל דאין להן עור ל"ה מפרק, וכב' הטעמים שכתב הר"א בן הרמב"ם, - אך לר' יהודה דפציעה בכלל דישה, הרי דבדישה עצמה ל"ב שיהא עור,[[9]](#footnote-10) - ואף לטעמא בתרא דהר"א בן הרמב"ם דבעינן שיהא דומה לדישה דאינו חוזר, י"ל דכ"ז הוא בתולדה דבעינן שתהא דומה לאב, אך אם הו"ל בכלל דישה, ל"ב שיהא זה דומה לדישה בפרט זה, (ויש לדון לפ"ז דלר' יהודה דפציעה בכלל דישה, ממילא דיש לחייב אף בשרצים שאין להן עור, משום דהוא דומה להאב דדישה בפציעת חלזון,[[10]](#footnote-11) אך י"ל דבעינן שיהא דומה לעיקר האב, ולא לדברים שהם מעין האב).

ולפ"ז נמצא דלא אך דל"ק מההיא דחלזון ע"ד הרמב"ם דבשרצים שאין להן עור אינו חייב אף כשיצא מהן דם, אלא אדרבה מהתם הוא מקורו של הרמב"ם לכך, דאל"כ תיקשי דמ"ט דרבנן דאינו חייב, הרי אף דס"ל דליכא למיתי עלה משום דישה דאין דישה אלא בגידו"ק, מ"מ מ"ט אינו חייב משום מפרק, ונתחדש לפ"ז דמצינו בדבר אחד לדון גם משום דישה וגם משום מפרק, והיינו משום דהוא מפרידו מן הפסולת, וגם הוי פירוק דמשקה, ובע"כ דכיון שאין לחלזון עור לי"ב משום מפרק, וע"כ פטרי רבנן, ור' יהודה דמחייב הוא משום דישה.

טו] ויש להביא מקור לזה, דהנה בשאלת הר"ד הבבלי להר"א בן הרמב"ם, הק' ע"ד הרמב"ם, ז"ל, והא לא אמרה אלא ר' יהודה דת"ר הצד חלזון והפוצעו אינו חייב אלא אחת ר"י אומר חייב שתים שהיה ר"י אומר פציעה בכלל דישה וכו' ועד כאן לא קא מחייב ר"י בחלזון שאין לו עור משום עשיית חבורה אלא משום דישה דהיינו מפרק, ואי כל חבורה בכלל דישה משום חובל או משום שוחט הו"ל לר"י למימר וכו', עכ"ל, והר"א בן הרמב"ם בתשובתו לא השיב ע"ז.

ומזה מקור למש"נ, דלפ"ד הר"א בן הרמב"ם קו' מעיקרא ליתא, דבאמת הא דמחייב ר' יהודה אי"ז כלל משום מפרק, דאי הא דמחייב ר' יהודה הוא משום מפרק, מאי קאמרי רבנן ע"ז דאין דישה אלא בגידו"ק, הרי מפרק הוא אף שלא בגידו"ק, והיינו משום שחלזון אין לו עור, וע"כ אין בהוצאת דמו משום מפרק, אלא הא דמחייב ר' יהודה הוא משום דפציעה בכלל דישה, וע"ז הוא דפליגי רבנן וס"ל דאין דישה אלא בגידו"ק וע"כ אין לחייב בפציעה משום דישה.[[11]](#footnote-12)

טז] והנה בעיקר מש"כ הפמ"ג דלדעת הרמב"ם חייבין אף על חבלה במת, הק' הפמ"ג בפתיחה להל' שבת אות ל"ו ממה שאמרו לקמן קל"ו א' בספק נפל דמלין אותו ממ"נ, דאם אינו חי מחתך בבשר בעלמא הוא, ועד"ז אמרו בערכין ז' א', ולדעת הרמב"ם מ"ט אינו חייב בזה משום מפרק.

והישועות מלכו בפ"ח משבת ה"ז כתב דמל' הרמב"ם שם דהחובל בחי חייב משום מפרק, משמע דאינו חייב אלא כשהוא חי ולא במת, וכתב דהוא משום דאין על הדם תורת משקה, דרק דם חבורה דאדם מכשיר, והא דהוי בכלל דש, ול"ה כסוחט שאר פירות דפטור משום דאין על היוצא מהן תורת משקה, הוא משום דמעיקרא הי' עליו שם חיות, וע"כ כ"ז הוא בחי ולא במת, וזה כמש"נ דהחפצא דמפרק הוא כשנוצר דבר חדש ע"י הפירוק, והיינו או משום דהי' בלוע באוכל ועכשיו הוא נעשה משקה, (ואף אם מפקד פקיד וכבר הי' עליו תורת משקה, מ"מ ל"ה בפועל בצורת משקה), או משום דמעיקרא הי' עליו שם חיות ועכשיו מוציאו מחיות למיתה.[[12]](#footnote-13)

יז] ויש להוסיף, דלפ"ז מתפרש הא דחידושא דמקלקל בחבורה, ילפינן מינה לכל נטילת נשמה דחייב אף במקלקל, משום דגם במפרק תורת המלאכה שבזה הוא במה דעי"ז נהפך הדם מחי למת, ואף דאי"ז בכלל נטילת נשמה, משום דלא המית את כל הבע"ח, מ"מ ה"ז חושב את הפירוק, ומזה נלמד דבמלאכה דהתוצאה שבזה הוא להמית, חייב אף במקלקל.[[13]](#footnote-14)

יח] ולפ"ז י"ל, דכל הא דמחייב ר' יהודה אף כשפצעו מת, הוא משום דס"ל דפציעת החלזון הויא בכלל דישה, דהיא כהוצאת אוכל מפסולת, וע"כ הוא אף כשפצעו מת, - אך לדידן דפציעה דפציעה לאו בכלל דישה, דאין דישה אלא בגידו"ק, ובאנו לחייב משום מפרק, אי"ז אלא בבע"ח, ואכתי צ"ע.

הר"א בן הרמב"ם הק' דמנ"ל להרמב"ם לחלוק על הירושלמי דאי"ז משום נטילת נשמה, ולמש"נ הוא נלמד מהא דאין חייבין בחלזון משום נטילת נשמה, - אך לכאו' אין מקור מזה, שהרי אין לו עור, וע"כ לי"ב משום נטילת נשמה.

הנובי"ת או"ח סימן ג' דן אם חלזון הוא טהור או טמא, עיי"ש, - והגוו"ר או"ח כלל ב' סימן ט"ז נקט בפשיטות דהוא טמא.

ולהסוברים דהוא דג, י"ל דהוא טהור, אך ממש"כ כמה מקמאי דאין לו עור, אף שאמרו לקמן ק"ח א' דדג יש לו עור, וכן ממש"כ הרע"ב דהוא בכלל שקצים ורמשים, מבו' דאינו דג, והוא רמש טמא.

1. וכנראה כונתו דהיינו רק כשיצא מהן דם וכברייתא דחולין, דאי נימא דהוא חייב אף כשלא יצא מהן דם, תיקשי מהא דמוקמינן בסוגיין לברייתא כר' יהודה דאזיל בתר גישתא, והרי דאף ר' יהודה מחלק בין שרצים שיש להן עור לשרצים שאין להן עור. [↑](#footnote-ref-2)
2. ושמא זה נלמד ממה שלא נחלקו אלא בצידת חלזון, ולא נחלקו בשרצים שאין להן עור, ובע"כ דאף רבנן ס"ל דכל שהוציא דם משרצים שאין להן עור חייב, וכל הא דפליגי בחלזון הוא משום דאין דישה אלא בגידו"ק. [↑](#footnote-ref-3)
3. אך לפ"ז צריך לחלק בדעת הירושלמי, דאף דאין דישה אלא בגידו"ק ממש, וע"כ אין החולב והחובל חייבין משום מפרק, מ"מ חיוב קוצר הוא אף בבע"ח, הגם דלא חשיבי כגידו"ק ממש, וצ"ע, והרמב"ן כתב איפכא דבקצירה פשיטא טפי דאינה אלא בגידו"ק. [↑](#footnote-ref-4)
4. ולמש"נ להלן הרי דלדעת הר"א בן הרמב"ם אין להביא מקור מזה, שהרי לדעתו חיובא דמפרק הוא אף בדברים שאינם גידו"ק, ובע"כ דהא דפטרי רבנן בחלזון ואינו חייב משום מפרק, הוא משום דאין לו עור והו"ל חבורה החוזרת, וא"כ גם אם חיוב חובל הוא משום נטילת נשמה ניחא, ואין מקור מהתם כלל דאין חייבין בחבורה משום נטילת נשמה, - ורק למש"כ המ"מ בדעת הרמב"ם, יש להביא מקור משם, וכמש"כ האחרונים. [↑](#footnote-ref-5)
5. ונפ"מ רבתא בין פי' המ"מ לפי' הר"א בן הרמב"ם, דלד' המ"מ החובל בדגים פטור, דהגם דדגים יש להם עור וכמש"א לקמן ק"ח א', מ"מ החובל בהן פטור, כיון דאין דישה אלא בגידו"ק ודגים ל"ה גידו"ק, אך לדעת הר"א בן הרמב"ם אף החובל בדגים חייב, דמפרק שהוא תולדה דדישה הויא מלאכה אף בדבר שאינו גידו"ק.

   והנה ל' הרמב"ם פ"ח ה"ט, ואחד החובל בבהמה חיה ועוף או בח' שרצים ועשה בהן חבורה וכו' חייב, עכ"ל, ומשמע דאין החובל חייב אלא בשחבל בבהמה חי' ועוף או בח' שרצים, אך החובל בדגים פטור, גם לעיל מינה הזכיר הרמב"ם ב' פעמים בחיוב חובל דהוא בבהמה חי' ועוף, ולדעת הר"א ז"ל צ"ל, דבכלל מש"כ הרמב"ם שם ה"ח, ז"ל, בד"א בחובל בבהמה וחיה ועוף "וכיוצא בהם", נכללו גם דגים, וע"כ לא הוצרך הרמב"ם בה"ט לשוב ולפרשה, אך לד' המ"מ נראה דמש"כ הרמב"ם וכיו"ב, היינו ח' שרצים, שהזכירם הרמב"ם להלן ה"ט.

   ומאידך יש להעיר לדעת המ"מ, דמ"ט לא הזכיר הרמב"ם בפירוש להך דינא דהחובל בדגים פטור, הרי לדרכו של המ"מ נתפרש דין זה בגמ' לעיל ע"ה א' בהא דלרבנן הפוצע חילזון אינו חייב, ומ"ט השמיט הרמב"ם לזה, אך לד' הר"א בן הרמב"ם ניחא, דהא דהפוצע חילזון אינו חייב, אי"ז כלל משום דהחובל בדגים פטור, דלעולם אף החובל בדגים חייב, והא דהפוצע חילזון פטור הוא משום דבחילזון שאין לו עור ליכא כלל משום חבלה, ופלוגתת ר"י ורבנן היא אם הוא חייב משום דישה, וכמש"נ להלן, ודין זה הביא הרמב"ם במש"כ שם ה"ז דאין דישה אלא בגידו"ק, וצ"ל דכיון שכתב דאחד החובל בבהמה חי' ועוף או בח' שרצים, נשמע מינה שהחובל בדגים אינו חייב, וזה נכלל במש"כ בה"ז דאין דישה אלא בגידו"ק. [↑](#footnote-ref-6)
6. ובס' שביתת השבת הביא ד' הרמב"ן לעיל צ"ה א', בהא דהחובל חייב משום מפרק הגם דאין דישה אלא בגידו"ק, ז"ל, וי"ל דישה בעצמו של פרי ליתא אלא בגידו"ק, אבל להוציא ממנו פירות מכונסים וטמונים בתוך כיס שלהן כגון חולב דומיא דדישת גידו"ק היא, עכ"ל, וכתב דד' הרמב"ן הם כעין ד' הר"א בן הרמב"ם.

   אמנם כמדומה שד' הרמב"ן אינם ענין לד' הר"א בן הרמב"ם, דהרמב"ן ס"ל דדין התולדה הוא כדין האב, והא דהמפרק חייב הוא משום דה"ז כדישה, ואך שחילק דהגם דדישה בעצמו של פרי לא חשיבא אלא בגידו"ק, מ"מ דישה כעין חולב חשיבא אף בשאי"ז גידו"ק, וה"ז דומיא דדישת גידו"ק, - אך הר"א בן הרמב"ם ס"ל דאם הא דהמפרק חייב הוא משום דה"ז כדישה, ל"ה חייבין ע"ז אלא בגידו"ק, ואך דהא דהמפרק חייב אי"ז כלל משום דהוי זה פעולת דישה, אלא הוא משום דפעולת מפרק דמיא לפעולת דישה, וע"כ הוא דהגם דאין דישה אלא בגידו"ק, מ"מ מלאכת מפרק היא אף בדבר שאינו גידו"ק. [↑](#footnote-ref-7)
7. וסמך לזה הוא מהא דילפינן לקמן בסוגיין להא דחבורה אינה חוזרת מקרא דהיהפוך כושי עורו ונמר חברברותיו, והרי דהא דאין חייבין בחבורה שאינה חוזרת, הוא משום דאין תורת חבורה ע"ז, ולא משום דאי"ז דומה לדישה, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-8)
8. אך העירו ע"ז ממה שאמרו לעיל ע"ג ב' בפירוק התמרים דחייב משום מפרק, והתם הרי אי"ז יצירת דבר חדש ע"י פירוקו, אלא הפרדתו מן הפסולת.

   ויש שפירשו דהחילוק בין דש למפרק, דבדש נעשה המעשה בפסולת להוציאו מן האוכל, ובמפרק נעשה המלאכה בדבר המתפרק להוציאו, ואף בחובל, י"ל דכיון דע"י החבורה מתעורר הדם לצאת, חשיב כעשיית מעשה בדבר המתפרק, - אך לפ"ז אין מתישב מש"נ להלן דלר' יהודה פציעה הויא כדישה, דלכאו' בפציעה ודאי דהוי המעשה בדבר המתפרק, וכמש"כ רש"י וההשלמה דפציעה היינו שהוא סוחטו להוציא דמו, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-9)
9. וכ"נ להדיא בד' הר"א בן הרמב"ם, שהרי הר"ד הבבלי כתב דחלזון אין לו עור, ואפ"ה הוא חייב משום דישה, והר"א בן הרמב"ם לא השיב ע"ז, ונראה דמודה להך מילתא דחלזון אין לו עור, ואפ"ה הוא חייב משום דישה, דבדישה עצמה ל"ב שיהא לו עור, ורק בחיובא דמפרק בעינן שיהא לו עור. [↑](#footnote-ref-10)
10. והא דמוקמינן בסוגיין להברייתא כר' יהודה, י"ל דהוא משום דמודה ר' יהודה דאם לא יצא מהן דם חייב, - וארווחנא בזה דלפ"ז י"ל דברייתא דחולין דשאר שקצים ורמשים שיצא מהן חייב, אתיא כר' יהדוה. [↑](#footnote-ref-11)
11. ובאמת גם בד' הר"ד הבבלי שם מבו' שפירש כן דהא דמחייב ר' יהודה אי"ז משום מפרק שהוא תולדה דדש, אלא הוא משום דחשיב כדישה, שכתב, ז"ל, ועוד ק"ל מאי דקאמר ז"ל החובל בחי שיש לו עור חייב משום מפרק, ואע"פ שאמר למעלה אין דישה אלא בגדו"ק והוא שאמרו חכמים בפרק כלל גדול אמרו בענין פציעת חלזון אמר רבא מ"ט דרבנן אין דישה אלא בגדולי קרקע, וכי מה הפרש בין דש למפרק והלא הדש הוא המפרק והמפרק הוא הדש, עכ"ל, והרי שפירש דנידון הסוגיא בפ' כלל גדול הוא על דישה וע"ז הוא שאמרו שאינה אלא בגידו"ק, ואך דקשיא לי' דכ"ה דדישה אינה אלא בגידו"ק, ה"נ מפרק שהוא תולדה דדש אינו אלא בגידו"ק. [↑](#footnote-ref-12)
12. ובזה יש לפרש גם להא דאין חייבין על חבורה בדם דמיפקד פקיד, וזה למש"כ הריטב"א בכתובות ה' ב' דכל דמיפקד פקיד, אין הדם ההוא אלא כנוס ואינו עושה חיות במקומו, וי"ל דבכה"ג לא חשיב כ"כ כשינוי בדם כשמוציאו, וע"כ אי"ז בכלל מפרק. [↑](#footnote-ref-13)
13. והיינו דאלמלי ד' הישועות מלכו, הרי מלאכת חובל אי"ז כלל מכח מה שממית בזה, אלא מכח מה שמוציא את הדם לצרכו, ומהא דהמקלקל בזה חייב הי' לנו ללמוד דהמקלקל במפרק חייב, ואין לנו ללמוד דהמקלקל בנטילת נשמה חייב, אך למש"כ הישועות מלכו דאף מלאכת חובל היא מכח מה שממית בזה את הדם, שפיר יש להבין דמפרשינן דהא דהמקלקל בזה חייב, הוא דביצירה דעשיית חי למת, חייבין אף אם הוי מקלקל, ודו"ק. [↑](#footnote-ref-14)