56 דברים הבאים בתוך הסעודה וכו_ - א
קטגוריות: ש_ס / א ברכות / ברכות - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / כיצד מברכין

יום ב' י' מרחשון תשע"ב

**א**

א] ברכות דמ"א: אמר ר"פ הלכתא דברים הבאים מחמת הסעודה בתוך הסעודה אין טעונים ברכה לא לפניהם ולא לאחריהם, ושלא מחמת הסעודה בתוך הסעודה טעונים ברכה לפניהם ואין טעונים ברכה לאחריהם, לאחר סעודה טעונים ברכה בין לפניהם בין לאחריהם.

והנה בהך דינא דלאחר סעודה טעונים ברכה בין לפניהם בין לאחריהם, נחלקו הראשונים, דהתוס' כתבו, ז"ל, ובין דברים הרגילים לבא מחמת הסעודה ובין דברים שאין רגילים לבא מחמת הסעודה טעונים ברכה לפניהם ולאחריהם, דאכל דברים דלעיל קאי, עכ"ל, וכ"כ הרא"ש, ולדעתם אף בשר ודגים ומעשה קדירה הבאים לאחר הסעודה טעונין ברכה לפניהם ולאחריהן, וכ"ה מבו' בד' תר"י, עיי"ש בתו"ד שכתב דאם אכל דייסא אחר המזון טעון ברכה לאחריו.

אמנם בחי' הרשב"א כתב, ז"ל, וכלל דברים אלו שאמר רב פפא אינם אלא בתאנים וענבים וכיוצא בהן שהן פירות בלבד, אבל בשר ודגים וכיוצא בהן בין שבאו בתוך הסעודה בין שבאו לאחר הסעודה אינן טעונין ברכה לא לפניהן ולא לאחריהן, דהן בעצמן מזון הן ואינן באין לקנוח סעודה אלא להשביע והן בעצמן מן הסעודה הן ופת פוטרת כל מה שבא למזון ולהשביע, עכ"ל.

ופלוגתא זו תליא בפי' ד' ר"פ, דהתוס' ודעימייהו דמפרשי דדברים הבאים בתוך הסעודה מחמת הסעודה, היינו בשר ודגים ומעשה קדירה, הרי דע"ז הוא דאמרינן דלאחר הסעודה טעונין ברכה לפניהם ולאחריהם, אך הרשב"א דמפרש דכל כללא דר"פ הוא בתאנים וענבים וכיו"ב, הרי דרק בזה מצינו דלאחר הסעודה טעונין ברכה לפניהם ולאחריהם, אך בשר ודגים ומעשה קדירה שאינם בכלל כללא דר"פ, אף אם באו אחר הסעודה אינם טעונין ברכה לפניהם ולאחריהם.

ואמנם הנה בד' הרשב"א נראה דמסברא הוא דס"ל דבשר ודגים אין טעונין ברכה אף כשבאו לאחר הסעודה, ומה"ט גופא הוצרך לפרש דכללא דר"פ קאי רק על תאנים וענבים וכיו"ב, והיינו משום דבשר ודגים ודכוותייהו אין טעונין ברכה אף בשבאו לאחר הסעודה, וזה שלא כד' התוס' ודעימייהו דניח"ל לפרושי דאף בשר ודגים ומעשה קדירה שבאו לאחר הסעודה טעונין ברכה לפניהם ולאחריהם, וצ"ב טעם הפלוגתא בזה.

ב] ובפשוטו הי' נראה בטעם הפלוגתא בזה, דהנה בהך דינא דדברים הבאים בתוך הסעודה שלא מחמת הסעודה אין טעונין ברכה לאחריהם, נחלקו הראשונים, דהרשב"א כתב בתו"ד, ז"ל, ומ"מ לסייע תאות המאכל לרבותו באו באמצע, שאל"כ למה הביאוה בתוך הסעודה, ועוד שאל"כ למה א"צ ברכה לאחריהם כבאין לאחר סעודה דהא משמע דרב הונא אתיא כרב פפא, אלא ודאי נראה דבאו קצת בתוך הסעודה כדי לרבות מעט בתאות המאכל, ומשו"ה קאמר רב הונא דאין טעונין ברכה לאחריהם כיון דסייעו קצת באכילת המזון, ועוד דאינהו גופיהו זייני הלכך בהמ"ז פוטרתן, עכ"ל.

ובזה נראה לבאר מש"כ בתשו' הרשב"א ח"א סימן ע"ב, ז"ל, וע"כ אני אומר שמברך אחר אכילת מרור בנ"ר כדי לפטור את שאר הירקות ואת המרור בברכה שלאחריהם, וכדרך שאמרו דברים הבאים לאחר הסעודה טעונין ברכה לפניהם ולאחריהם, עכ"ל, ושם סימן רמ"א, ז"ל, ולאחר המרור מברך ברכה שלאחריו ופוטר אותו ואת הירק שאכל בטבול ראשון, עכ"ל, ובפשוטו מבו' בד' הרשב"א, דהמרור טעון ברכה לאחריו,[[1]](#footnote-2) וכן נקטו בדעתו הדרכי משה והב"ח סימן תע"ג והפר"ח בסימן תע"ה, אך במאמ"ר סימן תע"ג סק"ג ובנהר שלום סימן תע"ה סק"ה פירשו בע"א, עיי"ש, והבאנו דבריהם ב?,[[2]](#footnote-3) וצ"ע דמ"ש מכל דברים הבאים שלא מחמת הסעודה בתוך הסעודה דאינם טעונין ברכה לאחריהם, וביותר צ"ב הא דמדמי לה הרשב"א לדברים הבאים לאחר הסעודה דטעונים ברכה לפניהם ולאחריהם.

ונראה דהרשב"א לטעמי' אזיל דרק דברים הבאים לגרור תאות המאכל אין טעונין ברכה לאחריהן, ומ' להדיא מדבריו דכל שלא הביאום לשם כך, אף שבפועל הם מסייעים לגרור תאות המאכל, ה"ה טעונין ברכה לאחריהן, וזהו שכתב דלסייע תאות המאכל לרבותו באו באמצע, שאל"כ למה הביאוה בתוך הסעודה, ומ' דרק כשהביאם לשם כך אינם טעונין ברכה לאחריהן, ואשר ע"כ מרור שהביאו לשם מצוה ולא לסייע לגרור תאות המאכל, טעון ברכה לאחריו.

ואשר זהו הא דמדמי לה הרשב"א לדברים הבאים לאחר הסעודה דטעונין ברכה לפניהם ולאחריהם, וזה לפמש"כ הרשב"א בסוגיין דטעם הא דכשבאו לאחר הסעודה ה"ה טעונין ברכה לאחריהן, הוא משום שלא באו לגרור תאות המאכל, ונת' בזה להלן סק"ד, וזהו דמדמי הרשב"א דה"נ מרור שאינו בא לגרור תאות המאכל, טעון ברכה לאחריו, וז"ב.

ג] אך הנה מד' התוס' והרא"ש יש להוכיח דפליגי בזה, דהנה המג"א בסימן קע"ד סקי"א כתב בדעת התוס' והרא"ש, דכל דבר הבא להמשיך תאות המאכל, חשיב כדבר הבא מחמת הסעודה ואינו טעון ברכה לפניו, ובע"כ בדעתם דפליגי ע"ד הרשב"א וס"ל דתאנים וענבים דטעונין ברכה לפניהם, אינם באים להמשיך תאות המאכל, ואפ"ה הם נפטרין בברכת המזון.[[3]](#footnote-4)

וכ"נ להדיא בל' הרא"ש בסימן כ"ו, ז"ל, לפניהם טעונים ברכה לפי שברכת המוציא אינה פוטרתן כיון דלאו מעיקר סעודה הן, ולא לאחריהם דברהמ"ז פוטר כל מה שאכלו בתוך הסעודה, עכ"ל, וכ"ה גם בל' תוס' הר"י שירליאון, ומ' להדיא דהא דמיפטרי בברהמ"ז אי"ז משום שהן מסייעין לסעודה, אלא משום דברהמ"ז פוטר כל מה שאכלו בתוך הסעודה, ואף אם אינו מסייע לסעודה כלל.

ד] והנה לפ"ד הרשב"א דהא דדברים הבאים שלא מחמת הסעודה אינם טעונים ברכה לאחריהם הוא משום שהם באים להמשיך תאות המאכל, הרי דמה"ט כ"ז הוא בשבאו בתוך הסעודה, אך כל שבאו לאחר הסעודה, שכבר אינם צורך הסעודה, ה"ה טעונים ברכה לאחריהם, וכ"ה להדיא בד' הרשב"א בתו"ד, ז"ל, ולאחריהם נמי משום וכו' ולא מכלל סעודה הן כלל כבאין בתוך הסעודה שלא מחמת הסעודה ממש שמסייעין קצת בסעודה שהן מרבין מעט תאות המאכל, עכ"ל.

אמנם לדעת התוס' והרא"ש דהא דדברים הבאים שלא מחמת הסעודה אינם טעונין ברכה לאחריהם, הוא משום דברהמ"ז פוטרת כל מה שאכל בתוך הסעודה, הרי דהא דכשבאו לאחר הסעודה טעונין ברכה לאחריהם, הוא כמש"כ הרא"ש שם, ז"ל, לאחר הסעודה וכו' טעונים ברכה בין לפניהם בין לאחריהם, דהמוציא וברכת המזון אין פוטרין אלא מה שנאכל תוך עיקר הסעודה, עכ"ל, וכ"ה בתוס' הר"י שירליאון.

ה] והנה לדעת הרשב"א דהא דדברים הבאים אחר הסעודה אינם נפטרים בברהמ"ז, הוא משום דכשבאו אחר הסעודה אינם מסייעים לסעודה, הרי נמצא דביסוד הדין ליכא נפ"מ בין דברים הבאים בתוך הסעודה לדברים הבאים לאחר הסעודה, דגם הדברים הבאים לאחר הסעודה ראויים להצטרף לסעודה, ואך דבדברים הבאים מחמת הסעודה דכל הא דהוו מכלל הסעודה הוא משום שהם מסייעים לסעודה, ע"כ כל שבאו לאחר הסעודה וכבר אינם מסייעים לסעודה לא הוו מכלל הסעודה.

ונראה דמה"ט פשיטא לי' להרשב"א דבשר ודגים וכיו"ב שבאו לאחר הסעודה אינם טעונים ברכה לפניהם ולאחריהם, שהרי לדעתו לא מצינו דדברים הנאכלים אחר הסעודה אינם מצטרפים עם הסעודה, וע"כ כל הא דדברים הבאים לאחר הסעודה טעונים ברכה לפניהם ולאחריהם, הוא רק בתאנים וענבים וכיו"ב, שכל שהן באין לאחר הסעודה אינם מסייעים לסעודה, אך בדברים הבאים למזון שהם מצ"ע מכלל הסעודה, ע"כ אף אם באו לאחר הסעודה הוו מכלל הסעודה ואינם טעונין ברכה לפניהם ולאחריהם.

וכ"נ להדיא ממש"כ הרשב"א בדין תאנים וענבים, ז"ל, ומ"מ לסייע תאות המאכל לרבותו באו באמצע וכו', שאל"כ למה א"צ ברכה לאחריהם כבאין לאחר סעודה, עכ"ל, והרי דפשיטא לי' להרשב"א דאין לחלק בעיקר הדין בין באים לאחר הסעודה לבאים בתוך הסעודה, וע"כ כ"ה דתאנים וענבים הבאים לאחר הסעודה טעונין ברכה לאחריהן, ה"נ אף כשבאו בתוך הסעודה יש לנו להטעינם ברכה לאחריהם, אי לאו משום דהם מסייעים לגרור תאות המאכל.

אך להתוס' והרא"ש לטעמייהו דהא דדברים הבאים בתוך הסעודה שלא מחמת הסעודה אינם טעונין ברכה לאחריהן, הוא משום דברהמ"ז פוטרת כל מה שנאכל בסעודה, הרי דמהא דכשבאו לאחר הסעודה ה"ה טעונין ברכה אף לאחריהן שמעינן דהנאכל לאחר הסעודה אינו מצטרף עם עיקר הסעודה, וע"כ לדעתם שפיר י"ל דאף בשר ודגים ומעשה קדירה הנאכלין לאחר הסעודה לא הוו מכלל עיקר הסעודה, וה"ה טעונין ברכה לפניהן ולאחריהן.

ו] אמנם צ"ע בזה בד' הרשב"א, דהנה דעת הרשב"א דפת הבאה בכיסנין הבאה בתוך הסעודה אינה טעונה ברכה לפני' ולאחרי', וכל שבאה לאחר הסעודה ה"ה טעונה ברכה לפני', ופירש הטעם, ז"ל, וטעמא דמילתא משום דפרפרת הויא פת ואלו קבע עלי' סעודה או דאכל מיני' כדי שאחרים קובעין עליו סעודה מברך עלי' המוציא וג' ברכות, והלכך כל שבאה בתוך הסעודה דין הוא שיפטור אותה בברכת הפת, אבל אם באה לאחר סעודה טעונה ברכה לפני' משום דלאו למיזן אתיא אלא לקנוח, עכ"ל.

והנה מש"כ הרשב"א דלאחר הסעודה טעונה ברכה לפני' משום דלאו למיזן אתיא אלא לקינוח, לאו היינו דזה גופא טעם החילוק בין באה בתוך הסעודה לבאה לאחר הסעודה, דכשבאה בתוך הסעודה ה"ה באה למזון וכשבאה לאחר הסעודה ה"ה באה לקינוח, דהרי הרשב"א פירש דהא דכשבאה בתוך הסעודה אינה טעונה ברכה לפני' הוא משום דהיא פת ואם קבע עלי' סעודה מברך עלי' המוציא וכו', ואם כשהיא באה בתוך הסעודה ה"ה באה למזון, הרי דמה"ט ל"ה טעונה ברכה לפני', ול"ה בעינן להא דהיא פת וכו', וכ"ה להדיא בד' הרשב"א לעיל מינה שכתב, ז"ל, אלא פהב"כ וכיו"ב שבאין לקנוח סעודה ולהנאת עצמן ולא להשביע, עכ"ל.

ולפ"ז הרי בע"כ דטעם הא דחלוק דין פהב"כ הבאה בתוך הסעודה דאינה טעונה ברכה לפני', מדין פהב"כ הבאה לאחר הסעודה דטעונה ברכה לפני', הוא משום דרק כשהיא מכלל עיקר הסעודה, הוא דחיילא עלי' ברכת הפת מכח שאף היא הויא פת, אך כל שאינה מכלל עיקר הסעודה לא חיילא עלי' ברכת הפת, ולפ"ז הרי מצינו דיש לחלק בין דבר הבא בתוך הסעודה לדבר הבא לאחר הסעודה, וזה דלא כמש"נ להוכיח מד' הרשב"א דאין לחלק בזה.

ז] ונראה לישב, דהא דשאני פהב"כ הבאה בתוך הסעודה דאינה טעונה ברכה לפני', מדין פהב"כ הבאה לאחר הסעודה דטעונה ברכה לפני', הוא ג"כ דומיא דתאנים וענבים, והיינו דפהב"כ הבאה בתוך הסעודה באה ג"כ לסייע לתאות המאכל, וכאשר כ"ה בתו"ד תוס' הר"י שירליאון, דפהב"כ באה להמשיך ולהקל, (ועי' בפסחים דק"ז: דמיני תרגימא גוררים תאות המאכל, וי"מ דהוא מה' מיני דגן), וע"כ היא נפטרת בברכת המוציא, ומשא"כ כשבאה לאחר הסעודה ואינה מסייעת לסעודה, אינה נפטרת בברכת המוציא.[[4]](#footnote-5)

ובזה מתבאר היטב טעם הא דפהב"כ הבאה בתוך הסעודה אין טעונה ברכה לא לפני' ולא לאחרי', ותאנים וענבים הבאים בתוך הסעודה טעונין ברכה לפניהם ואין טעונין ברכה לאחריהן.

דהנה בהא דתאנים וענבים הבאים בתוך הסעודה אין טעונין ברכה לאחריהן, פירש הרשב"א, ז"ל, כיון משום דסייעו קצת באכילת המזון ועוד דאינהו גופיהו זייני, עכ"ל, ומבו' בזה דבעינן לתרתי,[[5]](#footnote-6) והיינו דמכח הא דסייעו קצת באכילת המזון הוו מכלל הסעודה, ומכח זה הם נכללין בברהמ"ז, כיון דשייכא בהו ברהמ"ז דאינהו גופייהו זייני.[[6]](#footnote-7)

ולפ"ז נראה דהא דשאני ברכה לפניהן מברכה לאחריהן, הוא משום דל"מ הא דאינהו גופייהו זייני אלא דמכח זה שייכא בהו ברהמ"ז, אך ברכת המוציא לא שייכא בהו, דבברכת המוציא לא נזכר מזון אלא לחם, ואינהו לאו לחם נינהו, וכאשר כ"ה להדיא בד' הרשב"א לעיל מינה, ז"ל, דכיון דאינן באין ללפת ממש אין ברכת הפת שהיא ברכה ברורה לפת פוטרת את אלו, עכ"ל, והרי דהא דאין ברכת המוציא פוטרתן, הוא משום שהיא ברכה ברורה לפת, והני מילי לא מצו ליכלל בה, ומשא"כ בברהמ"ז שאינה ברכה ברורה לפת, נכללין אף דברים אלו דזייני.

ולפ"ז נראה, דבזה הוא דשאני פהב"כ שהיא פת ושייכא בה אף ברכת המוציא, וע"כ כ"ה דמהני בתאנים וענבים הא דהן באין לגרור תאות המאכל שלא יהיו טעונים ברכה לאחריהם, כיון דמצינו לכללם בכלל ברהמ"ז, ה"נ מהני זה בפהב"כ דאף לא תהא טעונה ברכה לפני', כיון דמצינו לכללה בכלל ברכת המוציא, ונמצא דדינא דתאנים וענבים הבאים בתוך הסעודה ודינא דפהב"כ הבאה בתוך הסעודה, הוי ביסוד הדין חד דינא, ודו"ק, וז"ב, ועמש"נ בסימן ב' סק"ד לסייע לביאור זה בד' הרשב"א.

ועכ"פ לפ"ז נמצא לדעת הרשב"א, דאף הא דשאני פהב"כ הבאה בתוך הסעודה דאינה טעונה ברכה לפני', מפהב"כ הבאה לאחר הסעודה דטעונה ברכה לפני', אי"ז משום דהנאכל בתוך הסעודה הוי טפי מכלל הסעודה, אלא הוא משום דכשהיא באה בתוך הסעודה ה"ה מסייעת לסעודה, וכשהיא באה לאחר הסעודה אינה מסייעת לסעודה, אך לעולם בעיקר הדין אין מקום לחלק בין דבר הנאכל בתוך הסעודה מדבר הנאכל לאחר הסעודה, וכמש"נ.

ושוב מצאתי בעזה"י עיקר הך מילתא דפהב"כ באה כדי לסייע לתאות המאכל, בד' הרשב"א גופי' במשמה"ב בית ו' סוף ש"א, שכתב בדין פהב"כ דאינה טעונה נטילת ב' ידיו, ז"ל, משום דכל דלא קבע סעודה עלייהו עראי בעלמא הוא שאוכלין תחילה מהן מעט "כדי לפתח בהן בני מעים", עכ"ל, והרי להדיא דמטרת אכילת פהב"כ הוא כדי לפתוח בני מעים, וזה להדיא כמש"נ בדעת הרשב"א.

ח] ואמנם צ"ע בזה, דהנה כתב הרשב"א, ז"ל, ומיהו דין זה דלאחר סעודה ליתי' השתא, דבזמנן הוא דהוו מסלקי טבלא בגמר סעודה הוא דמשכחת לה לבתר סעודה דהיינו לאחר סילוק, אבל לדידן אע"ג דגמר מלאכול, כל היכא דמנחא תכא קמי' לא מסלק דעתי' ממיכלא וממשתיא וכ"כ בתוספות, עכ"ל.

ולכאו' צ"ע, דהניחא לדעת התוס' ודעימייהו דהא דדברים הבאים לאחר הסעודה טעונין ברכה לפניהם ולאחריהם, הוא משום דל"ה מכלל עיקר הסעודה, ע"כ שפיר י"ל דבזה"ז דליכא סילוק גמור, לא חשיב כאחר הסעודה, אך לדעת הרשב"א גופי' דהא דדברים הבאים לאחר הסעודה טעונין ברכה לאחריהן הוא משום שאינם מסייעים לסעודה, א"כ מה לי דבזה"ז ליכא סילוק גמור, הרי מ"מ כיון שאינו עומד לאכול עוד, נמצא שאין התאנים והענבים באים לסייע לתאות המאכל,[[7]](#footnote-8) וא"כ בדין שיהיו טעונין ברכה לאחריהן.

ומכח זה הי' נראה, דכל מה שהביא הרשב"א לד' התוס', הוא רק כלפי פהב"כ, דע"ז קיימי ד' הרשב"א שם, וגם בהמש"ד הזכיר הרשב"א לדין זה כלפי פהב"כ, עיי"ש, דהא דחלוק דינה כשבאה בתוך הסעודה מכשבאה לאחר הסעודה, הוא משום דכשבאה בתוך הסעודה הוי טפי מכלל הסעודה, וכלפי זה הוא שהביא הרשב"א לד' התוס' דבזה"ז ליכא סילוק גמור וחשיב כבתוך הסעודה, אך אה"נ דינא דתאנים וענבים שבאו לאחר הסעודה דטעונים ברכה לאחריהן, משום שאינם מסייעים לסעודה, הוא אף בזה"ז דליכא סילוק גמור.

אך אי"ז מתישב עם מש"נ, דגם הא דחלוק דין פהב"כ כשבאה בתוך הסעודה מכשבאה לאחר הסעודה, הוא משום דכשבאה בתוך הסעודה ה"ה מסייעת לתאות המאכל, וכשבאה לאחר הסעודה אינה מסייעת לסעודה, ולפ"ז הרי גם אי נימא דד' הרשב"א קיימי לגבי פהב"כ, אכתי תיקשי, דמה לי דבזה"ז ליכא סילוק גמור, הרי מ"מ כיון שאינו עומד לאכול עוד, נמצא שאינה מסייעת לסעודה, ומ"ט אינה טעונה ברכה לפני'.

ובאמת גם עיקר מש"נ לדון דד' הרשב"א קיימי רק על פהב"כ, אשר לפ"ז נמצא דחלוק הוא שם "אחר הסעודה" לגבי תאנים וענבים משם "אחר הסעודה" לגבי פהב"כ, כמדומה שהוא נסתר ממש"כ הרשב"א בתו"ד, ז"ל, ואם באו לאחר סעודה ממש וכו' טעונין ברכה לפניהם ולאחריהם, לפניהם דהא לא מפטרו בפת כלל ואפי' כשבאו בתוך הסעודה כ"ש בשבאו לאחר סעודה, דהא פת דפטרה פרפרת שבתוך הסעודה אפ"ה לא פטרה לה כשבאה לאחר סעודה וכדאמרי' דפהב"כ טעונה ברכה לפני' וכו', עכ"ל, ואי נימא דאיכא גווני דחשיב כאחר הסעודה לענין תאנים וענבים ולא חשיב כאחר הסעודה לענין פהב"כ, ל"ה הרשב"א לדמות זל"ז, וז"ב.

ט] ואשר ע"כ נראה דצ"ל, דגם לדעת הרשב"א דהא דתאנים וענבים אינם טעונין ברכה לאחריהן הוא משום שבאו לסייע לתאות המאכל, ל"ב שיהא דעתו להביאם לשם כך, אלא כל שבפועל הם מסייעים לתאות המאכל, אינם טעונין ברכה לאחריהן, וצריך לדחוק בל' הרשב"א דמשמע לא כן, וע"כ בזה"ז דליכא סילוק גמור ולא מסלק דעתי' ממיכלא ומשתיא, וחשבינן לי' אכתי כתוך הסעודה, הרי נמצא דהתאנים וענבים ומסייעין לסעודה, שיהא בידו לאכול עוד, וע"כ אף שלא הביאם לשם כך, מ"מ הוו מכלל הסעודה, ואינם טעונים ברכה לאחריהן, ובפהב"כ כה"ג, כיון דהויא מכלל הסעודה, אינה טעונה ברכה אף לפני'.

ושוב הראוני בד' הנמו"י בסוגיין שהביא לד' הרשב"א, ומפורש בדבריו דגם בתאנים וענבים ליכא בזה"ז לדינא דאחר הסעודה, עיי"ש, וזה להדיא כמש"נ.

י] אמנם יש להעיר, דזה אינו מתישב עם מש"נ לעיל סק"ב בטעמא דהרשב"א דס"ל דמרור טעון ברכה לאחריו, דהוא משום שהביאו לשם מצוה ולא לסייע לתאות המאכל, וזה ניחא רק לפשטות ד' הרשב"א דרק כשהביאם לסייע לתאות המאכל אינם טעונין ברכה לאחריהם, אך לפמש"נ להוכיח מד' הרשב"א דאף כשלא הביאם לשם כך, מ"מ כל שהם מסייעים לתאות המאכל אינם טעונין ברכה לאחריהם, הרי בדין דאף מרור שהביאו לשם מצוה, מ"מ כיון שהוא מסייע לתאות המאכל, לא יהא טעון ברכה לאחריו,[[8]](#footnote-9) וצ"ע בזה.

יא] ובעיקר מש"נ בדעת הרשב"א, דביסוד הדין ליכא נפ"מ בין דברים הבאים בתוך הסעודה לדברים הבאים לאחר הסעודה, וכל הא דתאנים וענבים הבאים לאחר הסעודה טעונין ברכה אף לאחריהן, הוא משום דאינם מסייעים לסעודה, יש להוסיף דמצינו כן עוד בד' הרשב"א.

דהנה הרשב"א בסוגיין כתב בדין יין, ז"ל, ולענין ברכה אחרונה של יין הבא בתוך המזון אינו טעון כלל, דברהמ"ז פוטרת כל מה שבא בתוך המזון כדרך שהיא פוטרת ברכה אחרונה של דברים הבאים בתוך הסעודה שלא מחמת הסעודה ואע"פ שהן טעונין ברכה לפניהם והא נמי דכותיהו הוא וכו', ומיהו יין שלאחר המזון "כלומר ששתה לאחר שגמר מלאכול הרבה והפסיק בשיחה ומתוך שיחה צמא לשתות" דקיי"ל בסמוך דבעי ברוכי בתחלתו, נראה לפי דברי התוספות שהוא טעון ברכה לאחריו ואין ברהמ"ז פוטרת אותו וכו', עכ"ל.

ומבו' בד' הרשב"א, דאף דס"ל דכל הא דיין שבתוך הסעודה אינו טעון ברכה לאחריו, הוא רק משום דינא דדברים הבאים בתוך הסעודה שלא מחמת הסעודה, ונת' בסימן ג' דפטורא דבאים מחמת הסעודה ל"ש ביין, כיון דגורם ברכה לעצמו, אך מ"מ אית בי' לפטורא דבא בתוך הסעודה שלא מחמת הסעודה, עיי"ש, מ"מ גם יין הבא לאחר הסעודה אינו טעון ברכה לאחריו, ורק אם שתה לאחר שגמר מלאכול הרבה והפסיק בשיחה ומתוך שיחה צמא לשתות, הוא שנסתפק הרשב"א דה"ה טעון ברכה לאחריו.

וצ"ע דכיון דכל הא דיין אינו טעון ברכה לאחריו הוא משום דהו"ל כתאנים וענבים, הרי הי' בדין דכ"ה דתאנים וענבים הבאים לאחר הסעודה טעונים ברכה לאחריהם, ה"נ יין הבא אחר הסעודה יהא טעון ברכה לאחריו, אף כשבא מיד לאחר הסעודה.

אך הדבר פשוט, דהרשב"א לטעמי' אזיל, דס"ל דכל הא דתאנים וענבים הבאים אחר הסעודה טעונים ברכה לאחריהן, הוא משום שאינם מסייעים לסעודה, אך ביסוד הדין איכא לדינא דדברים הבאים שלא מחמת סעודה, גם בשבאו לאחר הסעודה, וע"כ יין הבא אחר הסעודה שהוא בא כדי לשרות המאכל, וה"ה מסייע לסעודה, אינו טעון ברכה לאחריו, וז"ב.

1. וכ"נ להדיא בד' הרמב"ם בשו"ת סימן שי"ב, עיי"ש, אך בד' הרמב"ם בפ"ח מחו"מ מ' להדיא דאין מברכין על המרור לא לפניו ולא לאחריו, עיי"ש, וכבר עמד ע"ז במאמ"ר סימן תע"ג סק"ג. [↑](#footnote-ref-2)
2. ועיי"ש שהוכיחו כדבריהם, ממש"כ הרשב"א בסימן ע"ב שם, ז"ל, ואע"פ שראיתי מפרשים שזו פרפרת היא וכו' מדעתי שאין דברים אלו נכונים כלל וכו', דהיינו דאמר רב פפא דברים הבאים בתוך הסעודה שלא מחמת הסעודה טעונין ברכה לפניהם ואין טעונין ברכה לאחריהם, ושלא מחמת הסעודה היינו כל שלא בא ללפת את הפת ושאינו בא להשביע בפת, ומרור אינו בא ללפת ואדרבה צריך הוא לאכלו בפני עצמו וכן אינו בא להשביע בפת, וא"כ מי פטרו לזה מברכת הנהנין, עכ"ל, והרי להדיא בד' הרשב"א, דהמרור דמי לדברים הבאים בתוך הסעודה שלא מחמת הסעודה, דטעונים ברכה לפניהם ואין טעונין ברכה לאחריהן.

   אך בדעת הדרכ"מ ודעימי' נראה, דמכוון הרשב"א להביא מדינא דדברים הבאים שלא מחמת הסעודה, דלא נימא דכל הבא בתוך הסעודה הוי מכלל הסעודה וברכת הפת פוטרתו, אך לקושטא דמילתא מרור לא חשיב גם כבא בתוך הסעודה, דכל המעליותא דבא בתוך הסעודה הוא משום דה"ז בא למשוך תאות המאכל, ומרור שאינו בא למשוך תאות המאכל, חשיב כבא לאחר הסעודה. [↑](#footnote-ref-3)
3. ועיקר הך מילתא דהתוס' פליגי ע"ד הרשב"א, כ"ה מבו' בד' השעה"צ שם סקמ"ה, עיי"ש.

   ויש להוסיף בזה, דהנה אמנם מפורש בד' הרשב"א דכל הא דס"ל דדברים הבאים לרבות בתאות המאכל טעונין ברכה לפניהם, הוא רק משום דאינן באין לגמרי מחמת כך אלא שאף בהן מתכוין להנאת עצמו, דאל"כ הו"ל כפת הבא על המליח, עיי"ש, ולפ"ז לכאו' הי' מקום לומר דלא פליגי התוס' והרשב"א, וכל הא דס"ל להתוס' דדברים הבאים להמשיך תאות המאכל אין טעונין ברכה לפניהן, הוא רק בשאינם באין אלא לצורך זה, ואינו מתכוין בהן להנאת עצמו.

   אך באמת נראה דודאי גם ד' התוס' קיימי בשהוא מתכוין בהן גם להנאת עצמו, דהכי הוא אורחא דמילתא, ואפ"ה ס"ל דחשיבי כדברים הבאים מחמת הסעודה ואין טעונין ברכה לפניהן, ושלא כד' הרשב"א, וכ"נ גם ממש"כ התוס' דמרור אין טעון ברכה לפניו משום דגורר הלב, הגם שלא בא לשם כך, ויש לדחות.

   ולפי האמור נראה לדינא, דכל הפלוגתא בדין דבר הבא לגרור תאות המאכל, הוא רק כשהוא מתכוין בו גם להנאת עצמו, אך כל שאינו בא אלא לגרור תאות המאכל, מודו כו"ע דברכת הפת פוטרתו, וכמפורש בד' הרשב"א, ויי"ש שנחלקו בו האחרונים, הוא משום שהיו מתכונים בו גם להנאת עצמו, וזה נראה ברור, שהרי המ"ב כתב לדין זה דאינו נפטר בברכת הפת שהוא דעת הרשב"א, ובד' הרשב"א מפורש דכל שאין מתכונין בו להנאת עצמו, ה"ה נפטר בברכת הפת. [↑](#footnote-ref-4)
4. והך מילתא דפהב"כ הבאה בתוך הסעודה באה ג"כ לסייע לתאות המאכל, יש לסייע לזה ממש"כ הרשב"א בתחילת דבריו, ז"ל, אלא לסייע קצת תאות המאכל כדי שיתאוה לאכול יותר כדרכן של בריות בפרפראות שבאמצע סעודה, עכ"ל, ומבו' דפרפראות שבתוך סעודה באות לסייע תאות המאכל, והנה הרי פהב"כ הויא בכלל פרפרת, וכמו שפירש הרשב"א למתניתין דפטר את הפרפרת דהיינו פהב"כ, ומ' דאף היא באה לסייע לתאות המאכל, וכ"נ גם ממש"כ הרשב"א שם דתאנים וענבים הבאים בתוך הסעודה, לסייע תאות המאכל לרבותו באו באמצע, שאל"כ למה הביאוה בתוך הסעודה, עכ"ל, וה"ט שייך גם בפהב"כ, דבע"כ היא באה לסייע לתאות המאכל, דאל"כ למה הביאוה בתוך הסעודה. [↑](#footnote-ref-5)
5. ואמנם יש שפירשו דמכוון הרשב"א לב' טעמים נפרדים, אך אין נ' כן כלל בל' הרשב"א, וגם זה נסתר מד' הרשב"א בהמש"ד בטעם הא דאחר הסעודה הן טעונין ברכה לאחריהן, וכ"ה להדיא בד' הנמו"י דבעינן לתרוייהו, ז"ל, מ"מ מסייעים קצת בסעודה וכו' וכיון דזיייני נמי דין הוא שיפטרו בברהמ"ז, עכ"ל. [↑](#footnote-ref-6)
6. ועמש"נ בדברינו בסימן ג' סק"ד בהערה לדון לפ"ז, דלמש"כ הרשב"א בשם הראב"ד דהא דיין גורם ברכה לעצמו, הוא משום דהאכילה והשתי' ב' ענינים וא"א לשתיהן להיות כאחת, תהא שתיית המים טעונה אף ברכה לאחרי', שהרי כל הא דשתיית יין אין טעונה ברכה לאחרי', מבו' בד' הרשב"א דהוא מכח דינא דדברים הבאים בתוך הסעודה, דחיילא עלייהו ברהמ"ז כיון דזייני, אך במים דלא זייני, לא מצינו לפטרם אלא מדינא דדברים הבאים "מחמת הסעודה", וכיון דשתי' גורמת ברכה לעצמה, אין לנו לפטרם, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-7)
7. ואף אי נימא דכיון דלא עקר דעתו ממאכל, יתכן שמביא התאנים והענבים כדי לסייע לתאות המאכל, הרי מ"מ מאי פסקא, הרי כל מש"כ הרשב"א דכשמביאן בתוך הסעודה הוא כדי לסייע לתאות המאכל, הוא משום דאל"כ למה הביאוה באמצע הסעודה, וה"ט ל"ש היכא שהביאה לאחר הסעודה. [↑](#footnote-ref-8)
8. ולכאו' מוכח מזה כד' המאמ"ר ונהר שלום שפירשו ד' הרשב"א בע"א, או דנימא דהרשב"א פליג במציאות הדברים ע"ד התוס', וס"ל דהמרור אינו מסייע לתאות המאכל, וכן נת' ב? בדעת הרא"ש, לפ"מ שנקט המג"א בדעתו דדבר הגורר תאות המאכל אינו טעון ברכה לפניו, אשר צ"ע דא"כ מ"ט נקט הרא"ש דהמרור טעון ברכה לפניו, ובע"כ דס"ל דהמרור אינו מסייע לתאות המאכל. [↑](#footnote-ref-9)