ציונים והערות -16 חעננ א
קטגוריות: ש_ס / מא חולין / חולין - הרב ישעיה הלברשטט / תערובות

**שמעתא דחענ"נ -א' [ק"ח.]** אייר תשפ"ב מס' 1

**הערות בפשט המשנה ודברי רב**

**חענ"נ ואפשר לסוחטו**

**נסחט לגמרי**

**גדרו של בשר בחלב**

שמעתתא דחענ"נ יש בה כמה וכמה סוגיות חמורות וארוכות, **והסוגיא הראשונה היא מהמשנה דף ק"ח. עד דף ק"ח: (לעולם קסבר רב) בריש העמוד.** [והנה הראשונים האריכו מאוד מאוד בעניני חענ"נ, ומוכרח הוא לחלק דבריהם, **ולפיכך עתה נעסוק בדברי הר"ן על הרי"ף רק מדף קכ"ו עד סוף קכ"ז, ובתוה"ב בית ד' מדף ו: 'ועתה אבאר' וכו' עד דף ז: 'ומיהו** בשאר האיסורין'[[1]](#footnote-2), אבל את המשך דברי הראשונים שם, וכן בדברי הרמב"ן נעסוק בהם בהמשך בעזה"י].

**והנה** בשמעתין מבואר **דין חענ"נ בבשר וחלב.** ועוד מצינו בגמ' לעיל דף ק. **דאיכא גם חענ"נ בשאר איסורים,** **ולרוב הראשונים** כוונת הגמ' שם כפשוטה[[2]](#footnote-3). **ודעת רבינו אפרים** דאין חענ"נ בשאר איסורים, והרבה ראיות יש כדבריו, ומדחיות הראשונים לראיותיו עולה יסודות גדולים בעיקר דינא דחענ"נ, **ונלמד זאת בהמשך הזמן בעזה"י.**

**מהו חענ"נ -** כתב **הרשב"א** [תוה"ב ו:], דחידושו דרב דחתיכה שבלעה טעם נעשית כולה נבילה, הוא לגבי ב' דינים, **א.** שכשחתיכה זו נתערבה בקדירה אחרת משערים כנגד כולה, ולא סגי בס' כנגד הבלוע בה. **ב.** הגדרת 'מין' פליטתה של החתיכה הוא לפי מה שהיא, ולא לפי האוסר שנבלע בה, והיינו דחתיכת בשר שבלעה חלב, הפליטה שלה נחשבת פליטה של בשר[[3]](#footnote-4), ודבר זה מוסכם בראשונים[[4]](#footnote-5). **ועי"ש** עוד ברשב"א דלדעתו החידוש **השני** הוא **רק בבב"ח**, אולם **להרבה ראשונים הוא אף בשאר איסורים**, וכגון מים שבלעו טעם בשר איסור, דהם אוסרים כמין הנאסר, היינו כאילו הם 'מים' אסורים ואף שהאוסר דידהו הוא 'בשר', **[וב' שיטות אלו מבוארים בתוס' ק"ח:, והאריכו בזה הראשונים, ובעזה"י נעסוק בזה ובכל ענין 'אין הנאסר חמור מהאוסר', כסוגיא בפנ"ע].**

**והרבה** יש להתבונן בעיקר שמעתא דחענ"נ, דאי בבשר בחלב, מה החידוש בזה, דהא כאשר מבשל בשר בחלב דשניהם היתר ע"כ נעשה הכל לחפצא דאיסורא, ואין כאן 'אוסר' 'ונאסר' אלא הכל הוא עצמו של איסור, ואי בשאר איסורים מ"ט יהא חענ"נ, דמהיכ"ת שההיתר יהא כעצמו של איסור, והרי אי"ז אלא שנתערב בו 'איסור'.

**אפשר לסוחטו –** בשמעתין מובא נידון אם כאשר נסחט החלב [או האיסור] מהחתיכה האם היא נשארת באיסורה, או"ד שכאשר נסחט ניתרת, **ומעיקרי ה'סוגיא הראשונה' הוא לברר ענין זה והשלכותיו על כל גדרי חענ"נ,** ויתבאר לקמן בענין 'חענ"נ ואפשר לסוחטו'.

**חענ"נ באיסורי משהו –** במין במינו לרבי יהודה דכל משהו לא בטיל, [וכן בע"ז לדידן] דנו הראשונים בדף ק. אי יעשה נבילה ע"י כ"ש, או דכדי שיעשה חענ"נ בעי דוקא שיעור נו"ט, ובעזה"י נלמד זאת כסוגיא בפנ"ע.

**ניער וכיסה –** פשטות הגמ' ק"ח: דאם לא ניער וכיסה לא יעבור פליטה מחתיכה לחתיכה, והאריכו הראשונים הרבה בדיני וכללי העברת הפליטות מחתיכה לחתיכה, [כשאינה ברוטב, וכשחציה ברוטב].

# הערות בפשט המשנה ודברי רב

**מתני', טיפת חלב שנפלה על החתיכה**[[5]](#footnote-6) **אם יש בה בנו"ט באותה חתיכה**[[6]](#footnote-7) **וכו', ניער את הקדרה וכו'. ובגמ' אמר רב כיון שנתן טעם בחתיכה חענ"נ ואוסרת כל החתיכות כולן מפני שהן מינה**.[[7]](#footnote-8)

**פי' רישא דמתני - נחלקו הראשונים בפשט המשנה,** **דעת רש"י,** עי' ד"ה אם יש בה בנו"ט וכו' ובשאר חתיכות וכו', ובגמ' פליגי בה. והיינו הא דאמר רב כיון שנתן טעם בחתיכה חענ"נ ואוסרת כל החתיכות כולן, ופרש"י שם בגמ' דלרב כוונת התנא לומר דאחר שהטיפה אסרה את החתיכה, שוב אוסרת היא את הכל, ואפי' יש בקדרה ס' כנגדה, כיון דמין במינו לא בטיל[[8]](#footnote-9). **דעת הר"ן,** עי' בדבריו (קכ"ו ד"ה תנן) בשם תוס', דברישא דתנן אם יש בה בנו"ט באותה חתיכה אסור היינו **דהחתיכה לבד אסורה, דנקטו דמתני' רבנן** היא דבמין במינו בטיל בס', כדמוכח מפרק גיד הנשה [צ"ו:] דמתני' דמכלתין כרבנן.

**פי' סיפא דמתני –** **רש"י** פירש ניער את הקדרה, הגיס בה מיד וכו'. והיינו דרש"י מפרש דאין שייכות בין הרישא לסיפא, ובסיפא קאמר דע"י שהגיס מיד נתפשטה הטיפה בכל הקדרה ולא במסוים בחתיכה, והא דתנן 'ואם יש **בה** בנותן טעם' היינו אם יש **בטיפה** בנו"ט בכל הקדרה הרי היא אוסרת ואל"ה אינה אוסרת, ומתבאר דיש שיעור זמן מסוים עד שנחה הבליעה בחתיכה[[9]](#footnote-10)[[10]](#footnote-11). **דעת הר"ן** (שם) בשם תוס' דהסיפא היא המשך של הרישא, והיינו דניער את הקדירה דיש בה החתיכה דאיירי בה ברישא (דנעשתה נבילה), ומעתה יש לבדוק אם יש בכל הקדרה ס' כנגדה, אזי אינה אוסרת ואי אין ס' כנגדה הרי היא אוסרת, והא דתנן 'ואם יש **בה** בנותן טעם' היינו בחתיכה. **ומ"מ** הדין דכתב רש"י שאם ניער בתחילה לא נעשה כלל חענ"נ, הוא מוסכם כמבואר בגמ' לק' ק"ט., ועי' הערה דיש שייכות בין פלוגתתם בפי' הרישא והסיפא[[11]](#footnote-12).

**וכתב הר"ן** דלתו' דינא דחענ"נ מפורש במשנה (בסיפא), ומהא למד רב את דינו, משא"כ לרש"י וכמש"כ רד"ה אם יש[[12]](#footnote-13).

**לימא פליגא אדרבא וכו'.** פרש"י דהיינו רבא לעיל ק: והנה התם רבא קאמר את דינא דסלק ליישב מימרא דרב, דכשנעשה חענ"נ אוסרת כל החתיכות, (דהק' התם דכיון דקאי לר"י דמב"מ לא בטיל יש לאסור בלא חענ"נ, ואהא קאמר רבא דבלא חענ"נ אמרינן סלק את מינו והרוטב מבטל את האיסור, אמנם אחר דנעשה חענ"נ בעי רוטב גם כנגד חתיכת ההיתר שנעשתה כנבילה, וליכא כ"כ הרבה רוטב). וצ"ע דא"כ הכא נמי נימא כן, דאף דלעולם אמרינן סלק, מ"מ איירי בדלא היה רוטב כנגד כל החתיכה. **ומתבאר בראשונים** דקו' הגמ' היא משום דקא פסיק רב ותני 'ואוסרת כל החתיכות' משמע דאפילו יש ברוטב כדי לבטל את כל החתיכה, אסור, עי' **רמב"ן** ד"ה לימא, ובסוף דברי **תד"ה** דאמר רבא, **והרשב"א** האריך בחידושיו הרבה בפשט הגמ'.

# חענ"נ ואפשר לסוחטו

**גמ', ומאי קסבר אי קסבר אפשר לסוחטו מותר חתיכה אמאי נעשית נבלה וכו'.** בסוגיא זו יש לברר מהו הנידון דאפשר לסוחטו מותר או אסור, ומה הוא משליך על חענ"נ, וכן אם מוכרח הוא דאפל"ס מותר משליך על חענ"נ. **עוד** יש לברר האם אפל"ס הוא נידון רק בבב"ח או גם בשאר איסורים. **וכן** יל"ע מ"ט בדף ק. אמימרא דרב דחענ"נ לא קאמר אי קסבר אפשר לסחטו וכו' כמו הכא. **וכמה דרכים בראשונים בביאור קו' הגמ', ומדבריהם יש ללמוד ולברר כל נידונים הנ"ל.**

**הראשונים העיקריים בענין זה - הם הר"ן קכ"ו (מדפי הרי"ף) מד"ה וגרסינן בגמ' על מימרא דרב, עד קכ"ז ד"ה וגרסי' תו עלה, וברשב"א תוה"ב ז. ובמשמרת ט. וברא"ה שם ח:**

**א. רש"י** פירש אמאי חענ"נ הא אפשר היא ליסחט ממנה וליחלק לאחרים שלא קבלו ממנו כלום, ואין לנו לאסור עד שיתן החלב טעם בכולן.[[13]](#footnote-14) ולפום ריהטא ר"ל דקו' הגמ' היא דאין שייך **במציאות** חענ"נ, דהרי ע"י הבישול מתחלק הטעם בהשוויה, ובטל כל השם איסור שהיה על 'החתיכה', ונמצא דאין בתערובת איסור בשיעור נו"ט, ומהיכ"ת דעתה נצריך ס' כנגד כל החתיכת איסור שנתבשלה שם. וכן פירש בתחילה **הראש יוסף** דכוונתו דמן הסתם תולין לומר שנסחט האיסור ונחלק בשוה לכל החתיכות. והקשה על זה דבאמת ספק הוא ואפשר דלא נסחט [וכמו שמצינו ד'אין הגעלה לאוכלין'] ואיך שרינן איסורא מספיקא, דלמא לא נסחט ותהא אותה חתיכה אסורה[[14]](#footnote-15).

**וכתב הראש יוסף** דכוונת רש"י באופן אחר, דבאמת מצד המציאות אפשר דלא נסחט,[[15]](#footnote-16) אבל קו' הגמ' היא משום דעצם זה שאילו נסחט שריא, הרי"ז סתירה לחענ"נ, והיינו דאם באמת כשנסחט ממנו הטעם חלב הרי זה מותר, לא שייך לומר דהוא עצמו של איסור כחתיכת נבילה [ולבעי ס' כנגד כולו וכן דהוה מין במינו], **דאילו היה אסור מחמת עצמו היה לו להיאסר גם כשנסחט החלב**, וע"כ דלא נאסר אלא מחמת החלב שמעורב בו וא"כ אינה נעשית נבילה[[16]](#footnote-17). [ויסוד סברא זו מבוארת בדברי הראשונים דלקמיה, אמנם בראשונים יתבאר לק' דהוא נידון מסוים בגדרי איסור בשר בחלב, אבל רש"י כתב דאפל"ס היינו אף בהיתר דבלע איסור, ומבואר דאי"ז נידון מסוים בבשר בחלב אלא נידון כללי האם ההיתר גם נאסר[[17]](#footnote-18)].

**הר"ן** (קכ"ז מדפי הרי"ף ד"ה ודבריו) העיר על פרש"י וז"ל, ודבריו צריכין פירוש לפירושו, דלכאורה משמע **דדא ודא אחת היא ואי לא הא לא קיימא הא,** ובכה"ג היכי שייך למימר 'אמאי' דהא אי קסבר אפשר לסוחטו מותר ודאי דס"ל דאין חענ"נ ולא אפשר בלא"ה, עכ"ל. והיינו דחענ"נ לגבי דבעי ס' כנגדו וכן לענין שנחשב מינו של הנאסר, וכן לענין אי אסרינן אחרי שנסחט, הכל שאלה אחת היא, האם ההיתר נעשה לחפצא דאיסורא או לא.

**ב. מהלך הר"ן -** **הר"ן** שם הקשה על רש"י כהנ"ל, **ועוד** הקשה דהנה רב אמר עוד מימרא דחענ"נ בדף ק., ומ"ט שם לא דנה הגמ' כמו הכא להוכיח דרב ס"ל אפל"ס אסור[[18]](#footnote-19). **ולכך** פירש דיסוד השאלה דאפל"ס אסור או לא, הוא חקירה בגדר איסור בב"ח אי האיסור הוא "התערובת" [ככלאים בבגד] היינו מה שיש בבשר חלב ומה שיש בחלב בשר, וכאשר יסחטו החלב יותר הבשר, וזהו אפל"ס מותר[[19]](#footnote-20), או"ד דגזה"כ שכל בשר שנתבשל בחלב נעשה איסור מחמת עצמו, ואפי' אם יסתלק ממנו כל החלב, וכן איפכא חלב שהתבשל עם בשר, וזהו אפל"ס אסור דהבשר נהיה בעצם איסור, **וכיון שאיסורו מחמת עצמו שייך חענ"נ** (דכאשר נבוא לבטל יש לבטל כשיעור כל החתיכה, וכן נפק"מ דנחשב ש"מין" הבשר הוא האיסור, וכאשר יתערב בבשר אחר יהא מין במינו, אבל אי איסורו של הבשר רק משום שמעורב בו חלב א"כ סגי שיהא ס' כנגד החלב לחוד, וכן הבשר אינו 'מין' איסור). **אמנם** בשאר איסורים לא שייך נידון זה כלל דודאי אין החתיכה איסור **מחמת** עצמה אלא מחמת האיסור שנתערב בה, וא"כ בנסחט שרי ואין שייך חענ"נ, אלא דלמ"ד דאפל"ס אסור באו חכמים והשוו כל איסורים לדין בב"ח, אבל למ"ד אפל"ס מותר לא מצינו כלל בתורה דבר שאחר התערובת נעשה לאיסור עצמי, ולפיכך אין גם מדרבנן ענין חענ"נ כלל, ומיושב הא דלעיל דף ק. לא קאמר הכי כיון דיסוד ושורש הנידון הוא בבשר בחלב וכמש"נ, [אמנם יש להתבונן טובא מהו גדר הדין דעבדי רבנן, והרי אין שייך לדון התם שיהא איסור מחמת עצמו וכמש"נ].

**והוסיף** הר"ן דבאמת היה אפשר דאף שאפל"ס מותר מ"מ חענ"נ, והיינו כיון דבסתמא האיסור שנסרך בחתיכה אינו יוצא ממנה, ובשעה שהבשר מעורב עם החלב אע"פ שאין איסורה **מחמת** עצמה (דאפל"ס מותר), מ"מ הרי פשוט דהכל חפצא דאיסור דבב"ח והכל איסור ממש בשוה, דהרי שניהם היו היתר[[20]](#footnote-21), (ואי"ז **כאיסור** שנתערב בחתיכת **היתר**, דנתחדש רק דההיתר נאסר ע"י 'שמוטעם' באיסור), ומשו"ה היה מקום לומר דנבעי ס' כנגד כולה[[21]](#footnote-22) וכן תאסור לפי מין הנאסר, אך הא גופא לא הסתבר לגמ' **ולכך קפריך ומאי קסבר וכו',** כי אינו בדין שהדבר שהוא אפשר לחזור להכשרו יהא נידון כגוף האיסור, ומיושב הא דקפריך בלשון "אמאי" דאין להקשות דא ודא אחת היא, דהרי ביסודו אפשר דאפל"ס ואפ"ה חענ"נ, אלא דלא מסתבר להש"ס, ולכך קאמר אי אפל"ס מותר, אמאי וכו'.[[22]](#footnote-23) **עוד** כתב הר"ן דעיקר קו' הגמ' היא על זה שנחשיב את ההיתר לאיסור בעצם עד כדי שיהא אוסר כפי 'מינו', אבל לגבי להצריך ס' כנגד הכל אינו עיקר הקושיא[[23]](#footnote-24).

**והרבה** יש להתבונן בדברי הר"ן מהו שורש הנידון אי שייך חענ"נ אפי' שאפל"ס מותר או לא, והרי לכאו' מש"כ הר"ן לבאר דשייך חענ"נ אף אי אפל"ס מותר, הוא דבר מובן מאוד, וכמש"נ דבשעה שהם מעורבים הם שניהם 'חפצא דאיסורא' והוא דבר פשוט ומוסכם, ומהי הטענה של אינו בדין וכו' דמה אכפ"ל מהא דיכול להתחדש בהם היתר[[24]](#footnote-25). [[25]](#footnote-26).

**ג. מהלך הרשב"א –** עי' **תוה"ב** ז. דכתב דלכאו' ילה"ק מקמ"ל רב הכא בבב"ח דחענ"נ, והרי כבר אמר כן בדף ק. בשאר איסורים, וק"ו לבב"ח ששניהם הם עיקרו של איסור, ותירץ דדין חענ"נ התם הוא **לגבי שיש לשער כנגד כולו**, והכא בבשר בחלב קמ"ל דין חענ"נ גמור **עד שנחשב עצמו של איסור לגבי הא דגדר 'מינו' הוא כנאסר ולא כמין האוסרו**. והיינו שבשר שהתבשל בחלב (או איפכא) הוה איסור מחמת עצמו, ולא איסור 'תערובת'[[26]](#footnote-27), ולכך גדר ה'מין' שלו הוא לפי מין הנאסר, [וזהו דקאמר רב ואוסרת וכו' מפני **שהם מינה** ואע"פ שהבשר נאסר מכח החלב שהוא מין אחר מהחתיכות שבקדירה], ורק מחידוש זה דמינו מכריח הש"ס דס"ל אפל"ס אסור וכדלקמיה.

**ופירוש הרשב"א** בגמ' מתבאר יותר **במשמרת** ט. (ד"ה אמר הכותב לא נהיר וכו' וידע וישכיל וכו'), דהנידון דאפל"ס אסור או מותר שמבואר בגמ' דמשליך לחענ"נ היינו **רק לגבי הדין השני דיחשב כמין הנאסר**, דכל הנידון דאפשר לסחטו הוא נידון מסוים באיסורא דבב"ח[[27]](#footnote-28), דרק שם שייך לדון דכאשר יסחוט ישאר באיסורו, כי בבב"ח אפשר דאיסורו הוא מחמת עצמו וכמו שכתב תוה"ב הנ"ל, [ולכאו' כוונתו דנידון הש"ס אי אפל"ס מותר או לא היינו כהחקירה שכתב הר"ן אי בבב"ח אסור משום התערובת, או דגז"ה דבשר שנתבשל בחלב נאסר בעצם], אבל בשאר איסורים ודאי אינו איסור מחמת עצמו ואפל"ס מותר. **ומעתה** האי חידושא דחענ"נ דנחשב כמינו שייך רק בבב"ח דהוא אסור מחמת עצמו, ולכך הוא תלוי באפל"ס, אבל הדין דמשערין כנגד כולו שייך שפיר אף אי אפל"ס מותר, דלא בעינן שיאסר מחמת עצמו אלא כל עוד דהאיסור בו יש 'שם' איסור לכל החתיכה ובעי כנגד כולה. **וקו'** הגמ' **ומאי קסבר וכו'** היא במסוים הכא דקחדית דנחשב כמינו, ואהא קפריך דלא יתכן להחשיב את הבשר שאוסר 'ממין' בשר רק אי אפל"ס אסור, אבל אי אפל"ס מותר הגם דיהא בו דין חענ"נ לגבי שבעי כנגד כולו, אבל לא יתכן להגדיר את מינו כנאסר, כיון דאיסורו אינו מחמת עצמו אלא משום התערבותו עם החלב. ומבואר מ"ט דוקא הכא קפריך ומאי קסבר רב וכו' ולא בדף ק. בדברי רב.[[28]](#footnote-29).

**ונמצא** דהנידון אי לאסור אחר שנסחט, והנידון אי לאסור כמין הנאסר, **הם אותו שורש נידון,** והיינו מה דנחשב איסור מחמת עצמו וזהו שייך רק בבב"ח, אבל בשאר איסורים ודאי לא, דחלוק בעצם חענ"נ דבשאר איסורים מחענ"נ דבב"ח, דבשאר איסורים דהשם איסור הוא רק מחמת שמעורב בו איסור, לא שייך שיאסור אלא כמין האוסרו, וודאי אפל"ס מותר, אבל מ"מ בעי ס' כנגד כולו, אבל למ"ד אפל"ס מותר שוה בב"ח לשאר איסורים דס"ל דגם בב"ח אי"ז איסור בעצם עצמו אלא בזה שמעורב חלב בבשר ובשר בחלב, ולא יאסור אלא כמין האוסר[[29]](#footnote-30), (ויל"ע בזה כמו שהתקשינו בדברי הר"ן, דהרי כשלא נסחט כל הבב"ח תועבה הוא), **והנה הרבה יש לטרוח ולהתבונן ביסוד זה דהרשב"א דב' גדרי חענ"נ איכא ולהגדירם היטב.**

**ד. מהלך הרא"ה –** עי' **בד"ה** [ח: בסוף העמוד] דיש לו דרך הפוכה מהראשונים, וכתב דבכל האיסורים ודאי אפל"ס אסור, דהרי חתיכה זו נבלע בה 'איסור', שהוא אסור בעצם לכך ראוי שתישאר באיסורה, אבל בב"ח דהם היתר והיתר, א"כ בזה יש לדון אי רק צירופן אוסרן וכשנתפרשו זה מזה שרי, או"ד הם נעשו איסור בעצם, [ונמצא דגם לדבריו הנידון דאפל"ס הוא בחקירה הנ"ל בגדרי בב"ח כר"ן והרשב"א], וכוונת הגמ' להקשות דאי ס"ל אפל"ס שרי אמאי אמרת חענ"נ גם הכא בבב"ח, והרי בב"ח דהיתר והיתר הם, ורק צירופן אוסרם, ואי"ז קובע שם איסור בעצם על החתיכה, וא"כ לא שייך חענ"נ, ואי"צ ס' כנגד כולו, וכן לא יאסור כפי מינו אלא כפי מין האוסרו, וביאר בזה היטב מ"ט בדף ק. לא דנה הגמ' באפל"ס.

**העולה מהדברים,** **א.** **להר"ן** נידון דאפל"ס הוא רק בבב"ח **וכל תורת חעענ"נ היא תלויה באפל"ס,** ומעיקר הדין חענ"נ שייך רק בב"ח דבו יש איסור בעצם, ושאר איסורים הוא גזירה אטו בב"ח. **ב. להרשב"א** (בדעת ר"י) נמי נידון דאפל"ס הוא רק בב"ח, **אמנם חענ"נ רק לגבי הנידון להחשיבו כמין הנאסר, תלוי באפל"ס,** אבל חענ"נ לגבי להצריך כנגד כולו ודאי איכא מדאורייתא בבב"ח ובשאר איסורים. **ג.** **לרש"י** **הנידון דאפל"ס הוא גם בשאר איסורים**, וכ"כ רש"י ק"ט. ד"ה ותו (בין בטיפת חלב ובין חֵלב הדבוק וכו'), **וכל תורת חענ"נ תלויה באפל"ס**[[30]](#footnote-31)**.** **ד.** **דעת הרא"ה** דבשאר איסורים יותר פשוט דאפל"ס אסור, והנידון דאפל"ס הוא בב"ח ולכך רק חענ"נ דבב"ח נתלה בש"ס בנידון דאפל"ס. **והנה** יל"ע הרבה בדבר עיקרי בסוגיין לדעת רש"י, מ"ט דיהא הדין בשאר איסורים שישארו איסור אחר שנסחט ואזל האיסור[[31]](#footnote-32), והא מלתא כ"ש דקשיא לרא"ה דנקט דדבר מוסכם הוא דבשאר איסורים אפל"ס אסור.

# נסחט לגמרי

**כתב הר"ן** שם ד"ה ועוד מאי שנא (בתו"ד), דאפשר לסחטו אסור היינו אפי' נסחט **לגמרי**, והטעם כמש"כ שם ד"ה ולפיכך, דגז"ה שכיון שנתבשל ע"י חלב נעשה לעצמו של איסור, וכן **ברשב"א** ד"ה קסבר כתב בתו"ד דאפי' **נסחט לגמרי**, וכן להדיא **ברמב"ן** ק"ח: ד"ה נראה לי, דכתב 'זה דומה לכלאי **הכרם** שנתערבו ונאסרו', וכ"כ **בבד"ה** (סוף ח:) 'ואפילו נפלט כל איסור שבו'. **אולם** **תוס'** קי"ב. ד"ה תרי כתבו דבנסחט לגמרי שרי, ואפל"ס אסור היינו שנסחט ויצא שיעור הנו"ט אבל נשאר משהו אלא שהוא בטל, ובהא אמרינן שנשאר בו שם האיסור הראשון אבל כשלא נשאר 'זכר' הרי הוא חוזר להתירו[[32]](#footnote-33). וכן דעת **הראב"ד** פ"ט ממאכ"א ה"ט, וכן הביא **הש"ך** סי' ק"ה ס"ק י"ז **מתרוה"ד** גבי חתיכת בבש"ח בגוונא שנפלט ממנה רק בשר בלא חלב, ודימה זאת לכלאי בגדים דיש לו בבגד חוט אחד של פשתן וחתך חצי מהבגד דשרי כיון דאין בו פשתן, [אמנם הש"ך הסיק דלא קי"ל הכי, אלא כראשונים הנ"ל].

**והנה** שיטת תוס' ודעימיה צ"ע טובא, דכיון דקי"ל אפל"ס אסור היינו שלא נאסר התערובת ככלאי בגדים, אלא שנתחדש גז"ה שבשר שנתבשל בחלב נעשה איסור מחמת עצמו, א"כ גם בנסחט לגמרי יהא אסור, וכן תמה **הפמ"ג** שער התערובת ב' ב' ד"ה ומה שראוי. ועי' **בחו"ד** צ"ב א' שביאר, דאפל"ס אסור אי"ז משום גז"ה שכבר נאסר בבישול, דלעולם בעי דישאר תערובת בשר וחלב, אלא דבאמת יש טעם גם ביותר מס', ורק דהוא טעם קלוש ואין בכוחו להחיל איסור, אבל אחר שחל לא פקע כל זמן שיש טעם קלוש ולכך אפל"ס אסור, אך כשנסחט לגמרי שרי. וכיו"ב כתב **החזו"א** [כ' ח'] וז"ל, דביצא כל החלב הוי כהוכר ובטל התערובת, אבל כל זמן שיש משהו חשיב עירוב, וכו', עכ"ל, והיינו דלעולם "בשר בחלב" הוא רק כשיש 'תערובת', ושם תערובת אינו פוקע אלא כשהוכר, וזה רק ביצא כולו[[33]](#footnote-34). **ובאחרונים** [חי' הרי"ם ד"ה עוד נראה, אבן האזל ט' ט' ד"ה והנה, ויד יהודה ס"ט ס"ק ס"ג אות כ"א], ביארו ע"פ מש"כ **תוס' ע"ז** ס"ה: דביסודו בב"ח היה ראוי שיאסר בכ"ש חלב, דלא שייך ביטול כאשר אסרה תורה תערובת היתר והיתר, וכמו דחוט מיעוט של פשתן אוסר כל הבגד צמר ואינו בטל ברוב[[34]](#footnote-35), וע"כ הא דהחלב אינו אוסר כשאינו נו"ט, הוא משום דדרך בישול אסרה תורה, ואינו בגדר ביטול, [ורע"א שו"ת ר"ז כתב דלפי"ז מעיקר הדין אין בזה איסורא 'דאין מבטלין'], עכ"ד. **ומעתה** מיושב דהכא כבר נעשה 'דרך בישול', ובשלמא כשנסחט כולו הרי כבר אין כאן "בשר בחלב", אבל כל שנשאר אפי' מיעוט סגי לתערובת דבשר וחלב. **והנה** אחרונים אלו פירשו ד'דרך בישול' אינו אלא 'תנאי בעלמא' אבל ביסודו יש שם בשר בחלב ע"י משהו כמו שנקטו התוס' בתחילת דבריהם, **אבל** באמת אפשר דאחר דאמרינן דרך בישול **זהו עצמו של החפצא דבב"ח 'בשר שנתבשל בחלב',** (עי' לק' מש"נ בביאור דברי רבא דרך בישול וכו'), וא"כ למסקנת התוס' אין תורת בב"ח כלל ע"י משהו, [וא"כ אזל תירוצם, דאם בעינן שיהא קיים התערובת כל משך האיסור א"כ אפל"ס מותר, ואי אפל"ס אסור ע"כ דגז"ה לאסור בשר שנתבשל בחלב כאיסור מחמת עצמו, ואפי' נסחט לגמרי].

**למ"ד דליכא חענ"נ כ"ש שאפל"ס מותר -** פשטות כל הסוגיא עולה דלמ"ד דליכא חענ"נ ודאי דס"ל אפל"ס מותר, וכמש"כ הראשונים הנ"ל דאפל"ס אסור הוא משום דהבשר אסור כאיסור מחמת עצמו, וא"כ למ"ד דליכא חענ"נ, ודאי שרי כשנסחט[[35]](#footnote-36), אמנם עי' תוס' דף ק: ויתבאר בסוגיא שם.

**והנה** דעת **הרשב"א** ודעימיה דגם בליכא חענ"נ מ"מ החתיכה עצמה אסורה באכילה, ויתבאר בעזה"י בהמשך הסוגיות מהי הסברא בזה. **אמנם** הנוגע לסוגיין הוא **דהסמ"ג** [לאוין ק"מ קמ"א] חידש לבאר שיטה זו כי קי"ל אפל"ס אסור וגם כשליכא חענ"נ, וכך נקט **הגר"א** ק"ו ס"ק ג', וביאר הסברא בזה כי אפל"ס יסוד ענינו משום דלא יצא כל הטעם. **אמנם** צ"ע מש"כ שם הגר"א שזו דעת הר"ן בשמעתין, דהרי כתב דחענ"נ ואפל"ס הם ב' ענינים, וכיון שהם ב' ענינים שייך לומר דגם למ"ד דליכא חענ"נ אפל"ס אסור. **והדברים תמוהים** דהרי כתב הר"ן דזה שאפל"ס אסור הוא משום דהבשר נאסר מחמת עצמו, וכמש"נ לעיל, ותמוה מש"כ הגר"א דאפל"ס אסור הוא משום שנשאר שם איסור, ויש ליישב. **ועכ"פ** מבואר בדבריו דנקט דאם לו יצויר יסחט לגמרי שרי לכו"ע וכדעת התוס' הנ"ל. [וגם זה צ"ע דהר"ן כתב דאיירי גם בכה"ג דנסחט לגמרי].

# גדרו של איסור בשר בחלב

**אמר אביי טעמו ולא ממשו וכו' דחידוש הוא וכו' אי חידוש הוא אע"ג דליכא נו"ט נמי.** **הנה** אביי דן אי בב"ח חידוש הוא או לא, **ופרש"י** דחידוש הוא דנאסרים אע"פ ששניהם היתר, וכן דנאסר גם בישולו לחוד, והצד שאינו חידוש ביאר רש"י [ד"ה אי] דאהכי קפיד רחמנא וכמו דמצינו בכלאי הכרם. **ותוס' והריטב"א** הביאו דברי הגמ' בפסחים מ"ד: דבב"ח אין החידוש משום דהיתר והיתר, דהרי כבר מצינו כן בכלאים, אלא משום דאי תרו ליה כולי יומא בחלבא וכו'. **וצ"ע** הא דרש"י לא פירש כלל כהגמ' שם, [ועי' פורת יוסף]. **עוד צ"ע** הא דבצד דלאו חידוש כתב רש"י משום סברא זו דמצינו בכלאים (והיינו דברי הגמ' בפסחים), א"כ מהו עומק הנידון כאן אי בב"ח חידוש או לא. **גם** צריך לבאר דלא כתב רש"י דחיה לחידוש השני שהזכיר שנאסר בישול לחוד. **וכן** יש להתבונן מ"ט אי הוה חידוש, מוכרח שאפי' פחות מנו"ט, ורש"י כתב בזה "דהא בשר בחלב הוא" וצ"ב. **ולכאו'** מתבאר דאביי חקר והסתפק ב' צדדים בגדר בב"ח, וכדלקמיה.

**עי' ריטב"א** שם דמה שאמר אביי דאי חידוש הוא וכו', אין ר"ל להסיק דאינו חידוש, דודאי חידוש הוא, (ודלא כפרש"י) אלא שאין חידושו מועיל בו בענין זה להפרישו משאר איסורין שלא ילמדו ממנו, שאילו היה נוהג בו חידוש כזה היה לנו לומר שיהא אוסר במשהו ואע"ג דליכא טעמא נמי, **דהא אתערובות קפיד רחמנא ולא אטעמא,** עכ"ל. **ומבואר** דאביי העמיד כאן ב' צדדים בגדר בב"ח אי אטעמא קפיד רחמנא או אתערובות, **ולכאו'** כוונתו 'אטעמא' היינו שנאסר הא שיש 'בשר' וגם יש כמות שנחשבת נוכחות של 'חלב' יחדיו, וזהו כאשר הבשר מוטעם בחלב, והצד השני הוא דאי"צ שיעור שיחשב 'שיש כאן חלב' כמו שיש בשר, אלא **נאסר חפצא חדשה** שיש בה בב"ח, וכשנתערב כל שהוא אע"פ שא"א להחשיבו כחלב בפ"ע, מ"מ יש כאן חפצא דאיסורא דבב"ח דסוף סוף נתערב חלב בבשר. **ולהריטב"א** שני הצדדים 'חידוש' הם (משום דאי תרו ליה וכו' כגמ' בפסחים), אך דלצד דאטעמא קא קפיד היינו הא דיש נוכחות של חלב, שייך למילף לכל טע"כ דהרי לצד זה חזינן שנוכחות של 'טעם' חלב נחשב שיש כאן 'חלב', וה"ה בעלמא טעם איסור נחשב שקיים כאן איסור, אבל הצד השני הוא דגז"ה שבשר שהתבשל יחד עם חלב נעשה לחפצא חדש של "בשר בחלב", א"כ לא נוכל ללמוד לטעם כעיקר, דהכא אי"ז משום 'שקיים' כאן חלב, והכריח אביי ממשנתינו דתלי לה בנו"ט אלמא אטעמא קא קפיד, וע"כ יש ללמוד מכאן שטכ"ע דאורייתא.

**וע"ד** זה יש לבאר לרש"י, **ולדבריו** 'חידוש' היינו הא דנאסר חפצא חדשה של בב"ח גם בלא נוכחות בפני עצמה של חלב, ולצד זה קאמר אביי דפשוט דאי"צ נו"ט, ופרש"י 'דהא בשר בחלב הוא', והיינו כמש"נ דנתחדש חפצא חדשה שנתבשלו בשר וחלב יחדיו, והצד דאינו חידוש הוא דנאסר הנוכחות מה שיש כאן בשר ויש כאן חלב, וכתב רש"י דזה 'אינו חידוש' דגדר זה מצינו נמי בכלאי הכרם, ולפי"ז מבואר עומק הנידון אי חידוש הוא או לא וכמש"נ, ובזה יש ליישב הקו' על רש"י מהגמ' בפסחים עי' הערה[[36]](#footnote-37), [ויש לעיין הרבה בכל זה, ולא באנו אלא לעורר לב המשכיל].

**אמר ליה רבא דרך בישול אסרה תורה**. **פרש"י** דאסר הבשר **להתבשל בחלב** ואין לך כגון זו שלא יתן טעם, וכיו"ב כתב **רבינו גרשום**. **ולכאו'** ר"ל דהאיסור נאמר באופן שהבשר מתבשל ע"י החלב, ופשוט הוא דנוזל שמצליח לבשל חתיכה, ע"כ שיש בו כמות דנו"ט, דאי לא הכי אי"ז אלא צליה, וכ"כ **המאירי**[[37]](#footnote-38). ועי' **בחידושי מהר"י שפירא** דפירש בתחילת דבריו באו"א, דבדר"כ מי שלוקח לבישול חלב במקום מים, כוונתו דהחלב יתן טעמו בתבשיל.

**והנה** משמעתא דאפל"ס יש ללמוד לגדרי איסור בב"ח, **א.** מש"כ **הר"ן** קכ"ז ד"ה ולפיכך וכו' דאפל"ס מותר היינו דאיסור בב"ח הוא איסור 'תערובת של בשר בחלב', ואפל"ס אסור הוא גזה"כ שהנתבשל עם חלב נעשה חפצא דאיסורא, וכיו"ב כתב **הרמב"ן** ק"ח: ד"ה והנראה, דלהך מ"ד דאפל"ס אסור הוא דומה לענבים שגדלו יחד עם זרעים דהוה כלאי הכרם לעולם. **ולדבריהם כיון דקי"ל כמ"ד אפל"ס אסור היינו דהגדר הוא איסור מחמת עצמו.** ואין זה ב' הצדדים שנתבארו לעיל בדברי אביי, ועי'. **ב.** עי' **תוס' ע"ז** ס"ה: (הו"ד לעיל) דלכאו' מבואר שם שנאסר התערובת. וכן לכמה פוסקים דנסחט כולו שרי, וכתב **התרוה"ד** [הו"ד בש"ך ק"ה] לדמותו לכלאי בגדים דכשהוסר הפשתן שרי. **ג.** כתב **היד יהודה** ס"ט י"ד ס"ק ס"ג ד"ה ופשוט, דפשוט דאף למ"ד אפל"ס מותר, מ"מ מודים דכל זמן שהם ביחד הוא איסור אחד, ומוכח לה ממתני' דע"ז ל"ד. דחשיב לה חתיכה הראויה להתכבד, וחתה"ל לא הוה אלא באיסור עצמו ולא בבלוע.[[38]](#footnote-39) **ד.** **לדעת רש"י** אפל"ס אינו עוסק כלל בגדרי איסור בב"ח, וא"כ א"א ללמוד כלל משם.

בעזה"י בסוגיא בדף ק"ח: בביאור שיטת רב שם, וכן בפלוגתתו עם לוי, יתבארו עוד מגדרי איסור אכילה ובישול דבשר וחלב. וכן עוד נפק"מ בגדרי בב"ח יתבאר בהמשך שמעתין בדין דאין 'בלוע' יוצא בלא רוטב, דיש לדון האם בב"ח נחשב לבלוע לגבי זה או כאיסור עצמי.

1. **הרשב"א** בחידושיו האריך בעיקרי הסוגיא, והדברים נכפלו ונסדרו ב'תורת הבית', ולכאו' יש להמליץ ללמוד בתורת הבית, דכפי הנראה הדברים שם יותר מסודרים וברורים. [↑](#footnote-ref-2)
2. **כתב** הר"ן [קכ"ז מדפי הרי"ף ד"ה ולפיכך] דמדרבנן הוא אטו בב"ח, אבל להרבה ראשונים הוא מדאורייתא, וכן מתבאר ברשב"א תוה"ב ז. (דדן בהא דליכא מלקות על חענ"נ בשאר איסורים), וכתב דמ"מ הוא בגדר אחר מחענ"נ דבב"ח, דאינו נעשה ממש כעצמו של איסור, וב' הגדרים דחענ"נ הם מעיקרי שמעתא דחענ"נ לפי הרשב"א**.**  [↑](#footnote-ref-3)
3. **ולרבי** יהודה דמין במינו לא בטיל א"כ כאשר מתערבת בבשר הוה מין במינו ולא בטיל, כמפורש בגמ'. ועי"ש עוד [תוה"ב ז: וכן בחידושים] דאף לרבנן דבטל מ"מ נפק"מ דלא יהני טעימת קפילא, כי הבשר הוא עצמו האיסור דהוה כמין במינו דליכא למיקם אטעמא דע"כ בעי ס'. [↑](#footnote-ref-4)
4. **ובשני** דינים אלו חלוק ענין 'נהפך' מחענ"נ, והיינו דגם לרש"י (פסחים מ"ד:) ודעימיה דאמרינן **'נהפך'** ולוקה על כל כזית וכזית, מ"מ סגי בס' כנגד האיסור שנבלע בו, וכן אין הפליטה אוסרת אלא 'כמין' האיסור הבלוע, אבל למ"ד דאמרינן חענ"נ הוה ההיתר כעצמו של איסור. [↑](#footnote-ref-5)
5. **כתב** הרגמ"ה דאיירי דהקדרה "היתה אצל האור והיתה מתבשלת", וכך הביא החמ"א מ"ד א' דאיירי בקדרה רותחת, וכן פשוט, דבצונן אין בליעות, אמנם סגי בכ"ר גם כשהוסר מן האור, ויל"ע במש"כ רגמ"ה "אצל האור". [↑](#footnote-ref-6)
6. **מתבאר** דרק אותה חתיכה נחשבת תערובת עם הטיפת חלב, ואע"פ שהיו בקדרה עוד חתיכות ורוטב, איירי באופן שהנפילה היתה רק על החתיכה, ופשוט, ולדעת תוס' [ד"ה טיפת, וכן לעיל צ"ו: וק.] והרבה ראשונים, איירי דווקא כשהחתיכה היתה מעל הרוטב (ע"ג חתיכה אחרת) ולכן התפשטות טעם החלב היא רק בחתיכה, אבל בלא"ה הרי הרוטב יעביר את הטיפת חלב בכל הקדרה ותיבטל שם, אבל הראשונים כתבו דלרש"י [עי' רש"י בעמוד ב' ד"ה מפלט, ומהר"ם שיף שם] איירי אף כשהיתה חלקה ברוטב, וסגי בזה שהחלק שעליה נפלה הטיפה היה חוץ לרוטב. ובביאור יסוד פלוגתתם אין להאריך עתה, ובעזה"י נעסוק בזה בהמשך כענין בפ"ע. [↑](#footnote-ref-7)
7. **אמר** רב כיון שנתן טעם בחתיכה וכו', אי"ז אותה מימרא דרב בדף ק., דהתם איירי גבי נבילה והכא איירי גבי בב"ח, וב' פעמים אמר רב את דבריו כך מתבאר בדברי תד"ה דאמר, שכתבו 'לא בעי לאקשויי הכא דרב אדרב', וכ"כ הרשב"א בתוה"ב ו: - ז. וכן מתבאר בש"ר, [ויתבאר להלן]. [↑](#footnote-ref-8)
8. **והנה** משמעות דברי רש"י דאוסרת את שאר החתיכות גם כשלא ניער וכיסה, ובחידושי הרשב"א (ד"ה גמ' אמר רב) הקשה, דבגמ' לק' מבואר דבלא ניער וכיסה לא פלטה, אמנם הר"ן [ד"ה אבל אינו], והרא"ה תירצו דהגמ' קאמר זאת רק לס"ד דאפל"ס מותר, ומעתה י"ל דרש"י איירי לרב ולהלכה דאפל"ס אסור, וכיון דהחתיכה אסורה בעצם הרי היא מפליטה אף בלא ניער וכיסה, כמבואר בכמה דוכתי דחם בחם בלא רוטב מפליט מעצמו ורק דאינו מפליט את הבלוע בו. [↑](#footnote-ref-9)
9. **והאריך** בזה הערוך השולחן (צ"ב ח), וכתב "וא"א לבאר כמה הוא הזמן המועט ותלוי בראיית עיני המורה". והנה בחמודי דניאל [הו"ד בפת"ש ק"ה ס"ק ח'] למד מזה לכל אופן שנפל איסור על היתר [חם] דאם מיהר וקינח אותו לא נאסר דלא הספיק לבלוע, והיד יהודה סי' ק"ה סוף ס"ק י"ב פליג עליו בכל תוקף דהכא לא קאמר דלא נבלע, אלא דלא נחה הבליעה בחתיכה זו אלא ע"י שניער מיד המשיכה לכל הקדרה, ועי' ברש"י ק"ט. ד"ה הא לא בלעה. [↑](#footnote-ref-10)
10. עי' תפארת יעקב דכל מה דהוסיף רש"י 'מיד' היינו דתתפרש המשנה גם למ"ד אפל"ס אסור, אבל למ"ד אפל"ס מותר, אי"צ לנער מיד וסגי שאח"כ ינער וימשיך להתבשל ועי"ז יתפשט ויותר, יעו"ש, ובאמת עי' ראש יוסף בסוף העמוד דאף למ"ד אפל"ס מותר והחתיכה הראשונה א"א לאוכלה, מספק א"כ בשביל זה צריך לנער מיד, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-11)
11. **עי'** היטב בדברי הר"ן דלתוס' מה **דהוסיף** רב דאוסרת כל החתיכות אפי' כשאין נו"ט משום שהם מינה **וכרבי יהודה וכו'**, אי"ז בדעת המשנה אלא דברי רב, דמתני' רבנן כדתנן 'בנותן טעם', וכן ממתני' דפ' גיד הנשה, אבל רש"י נקט דרב קאמר לה **כפשט במשנה**, ונקיט רב דהמשנה רבי יהודה היא, כיון דרב כר"י ס"ל, ולכך פירש רש"י דהסיפא דתלי לה בנו"ט היינו שניער בתחילה וכלל לא נעשה חענ"נ, והחלב כלפי הקדירה הוה מין בשאינו מינו דגם לר"י בנו"ט. ועי' ראש יוסף דמה דנקט כן רש"י לפרש המשנה אע"פ דאיכא אמוראי ותנאי דפליגי אדרב, הוא משום דפסק [ק"ט.] להלכה דמין במינו לא בטיל, וא"כ מ"ט קאמר התנא בנו"ט, וע"כ דניער בתחילה והטיפה כלפי כל הקדרה היא מין בשאינו מינו, **ובחת"ס** ד"ה טיפת כתב דמש"כ הר"ן בשם תוס' דפירוש הסיפא היינו שניער את הקדירה דהיה בה החתיכה דאיירי רישא ודלא כרש"י, היינו משום דכתבו תוס' דמחתיכה לחתיכה אין יוצאת בלא ניעור, ולכך לא יכלו לפרש הרישא כרש"י, (דלא תנן ניער), אבל רש"י לשיטתו דאי"צ ניעור, הוכרח לפרש הסיפא דהגיס מיד ולא נעשה חענ"נ, דאי יפרש כתוס' לא בעי 'ניער'. [↑](#footnote-ref-12)
12. **אמנם** **רב** מפרש לה כן לרישא דמתני' אע"פ דלא מוכח, ועי' בר"ן ד"ה והיינו דאמרינן, דגם לרש"י רב דייק לה מסתמא דרישא, דמשמע דנאסרה כל הקדרה, אך שאינו מפורש כמו לתוס'. [↑](#footnote-ref-13)
13. **מה** שהוסיף רש"י "דליכא למימר אפשר ליסחט מזה וליבלע בזה שהרי כולן שוין בטעמו ואיזה תתיר ואיזה תאסור", הוא סתום מאד ומחוסר ביאור. [↑](#footnote-ref-14)
14. **ובאמת** כבר הר"ן בד"ה ומ"מ אפשר לסוחטו, וד"ה וכי פריך, כתב דאין לפרש דקו' הגמ' דבמציאות אין טעם, **דהרי מסתמא נסרך הטעם בחתיכה ורובו נשאר שם,** מלבד כשקפילא טעם והוכח דנסתלק הטעם. [↑](#footnote-ref-15)
15. **ובאמת** אין לאכול את הראשונה, ומש"כ רש"י הותר גם הראשון היינו אי ידעינן דאזל הטעם וכגון דטעמינהו קפילא. [↑](#footnote-ref-16)
16. **וזהו** מש"כ רש"י בד"ה אמאי, 'הא **אפשר** ליסחט', היינו דאין 'סתמא' שנסחט, אלא **דאי ס"ל דכאשר כלפי שמיא גליא** שנסחט החתיכה מותרת, לא שייך חענ"נ. [↑](#footnote-ref-17)
17. **וכן** בד"ה אלא קסבר כו', כתב "ואשמעינן אף ההיתר שבה נעשה איסור להיות כאן **שיעור גדול לאסור אחרים** הרבה", והקשה הראש יוסף והא כאן במינן איירי דבמשהו אוסרת אחרים, ותירץ דכוונתו לענין שאר איסורין כגון בנפל דם לחתיכה, ואח"כ נפלה אותה חתיכה לאינה מינה, צריך ס' נגד כל החתיכה ולא נגד הדם וכדומה. ועי' עוד לק' העולה מהדברים וכו'. [↑](#footnote-ref-18)
18. **עי"ש** בר"ן דכתב לתרץ זה דבמין במינו לכו"ע אפל"ס אסור כיון דנעשה חד עם החתיכה הרי היא מוגדרת לעולם לאיסור, ורק במין בשאינו מינו דגם מתחילה אילו היה המין השני מרובה לא היה אוסרו לכך אין החתיכה מוגדרת לאיסור בעצם, ויש להתיגע הרבה בהבנת דבריו. [↑](#footnote-ref-19)
19. **ועי"ש** סוף ד"ה ולפיכך, דמוגדר הוא "דאיסור דבר אחר הוא שגורם לו ליאסר בב"ח כשאר האיסורין". [↑](#footnote-ref-20)
20. **ועי'** לק' קי"ד: דהבשר והחלב יחד כולהו נקראו "תועבה". [↑](#footnote-ref-21)
21. **כ"כ** הר"ן בד"ה ולפיכך, ועי' לקמיה בסמוך. [↑](#footnote-ref-22)
22. **הר"ן** הקש' על רש"י דחענ"נ ואפל"ס דא ודא אחת היא, ולא מתאים לשון 'אמאי', ולכאו' מה שתירץ הר"ן הוא יכול להיות נכון גם לרש"י, דחענ"נ היינו בעוד האיסור סרוך ומקושר בו ואז הוא אסור, אע"פ שאם יסחט יהא מותר, ואהא חדית המקשה אמאי וכו' היינו דעד כמה דאם תסחוט יהא שרי אלמא אינו איסור בעצם, א"כ לא ראוי להצריך כנגד כולו, וכן מתבאר בראש יוסף דמש"כ הר"ן 'נכון ומקובל' גם לרש"י. **אמנם בדברי הר"ן לא משמע הכי,** ונראה דתירוץ זה דיש סברא לומר דיהא חענ"נ אע"פ שאפל"ס מותר, הוא שיך רק למש"כ הר"ן דכולא שמעתא היא על בשר וחלב לחוד, ויש להאריך בדבר. [↑](#footnote-ref-23)
23. **ולפי"ז** בדקדוק הוא דקמקשה בהמשך, והא איתמר כזית וכו' והיינו דעיקר שמעתין היא בענין זה ד'המין' כפי הנאסר. [↑](#footnote-ref-24)
24. **מצינו** שיטת ראשונים שטענת הגמ' היא רק באופנים שבאמת במציאות אפשר לסחטו, עי' רמב"ן ק"ח: גבי 'מחמץ' ולח בלח, דכיון דא"א במציאות להוציאו לכו"ע אמרינן חענ"נ ואפל"ס אסור. וכ"כ המרדכי סימן תרע"ט בשם היראים "דאפשר לסוחטו" היינו כפשוטו רק כשאפשר, וכתב שם לדינא דבכלי חרס דאין להם הגעלה אין שייך חענ"נ ואפל"ס, וכן נפסק ברמ"א צ"ח ד', **והיינו** שנקטו כמו שביאר הר"ן דאפל"ס אינו סתירה בעצם לחענ"נ, ושייך שיהא חענ"נ כל עוד הם מעורבים, ורק שטענת הגמ' שאינו בדין וכו' וס"ל דאינו בדין וכו' הוא רק אם במציאות יכול לבוא לסחיטה, וצריך לטרוח הרבה את הסברא דאינו בדין ומה דלדעתם תלוי במציאות הפשוטה. [↑](#footnote-ref-25)
25. **ולאידך גיסא יל"ע טובא במש"כ הר"ן דיש צד דליבעי ס' כנגד כולו אע"פ שאפל"ס מותר, והרי הגם דאין הטעם יוצא מהחתיכה, מ"מ כשהפליטות יוצאות הרי החלב מתחלק עד שאין בפליטה תערובת בשר עם חלב בשיעור האוסר, דאם יצא עמם חלב הוא התחלק בהשוייה בכל התבשיל ובטל והוה כנסחט.** ועמד בזה היד יהודה צ"ב ס"ק י"ז ד"ה עוד יש סברא, וביאר דהר"ן לשיטתו דס"ל דלא אמרינן דמסתמא נסחט ממנו הטעם, זולת אם טעם קפילא ואמר דאין בו טעם חלב, אבל כל זמן שלא ידעינן זה החתיכה באיסורו עומד, וכיון דהוא אסור הגם שמהפליטה שלו בע"כ נסחט הטעם חלב ומתבטל, מ"מ לא אמרינן דהוא אסור ופליטתו יהא מותר, עכ"ל, **ועדיין צריך ביאור רב.** [↑](#footnote-ref-26)
26. **ובהמשך** דבריו הוכיח כן הרשב"א מדלוקה בבשר וחלב על כזית בצירוף, אבל בשאר איסורים אינו לוקה עד שיאכל כזית מן האיסור. ובאמת יש הרבה לעיין בזה כיון דבעי לשער כנגד כולו, א"כ מ"ט לא ילקה על כולו והרי החשבת את כולו לאיסור. [↑](#footnote-ref-27)
27. **וכ"כ** בחידושים בסוף ד"ה וקסבר [עמ' תרכ"ו, הוצאת מוה"ק]. [↑](#footnote-ref-28)
28. **ומבואר** שם במשמרת דכן מדוקדק דקו' הגמ' וקסבר רב אפל"ס אסור וכו' היא דוקא בענין זה דמינו, כיון דכל מה דחענ"נ תלוי באפל"ס הוא על הא שנחשב כמין הנאסר, ואהא קפריך חלב אמאי מותר וכו'. [↑](#footnote-ref-29)
29. **וצריך** לברר איך ס"ל במלקות דבב"ח, ועי"ש במשמרת דכתב "בבשר בחלב אם בישל חצי זית מזה וחצי זית מזה ואכלו, לוקה, לפי שחזר הכל כגוף אחד של איסור **למאן דאמר אפשר לסחטו אסור**, אבל פשטות הדברים בעודם בתערובת כולו איסור ולוקה על כולו. [↑](#footnote-ref-30)
30. **ועי'** בד"ה אלא קסבר וכו' ואשמועינן וכו' דאיתא להדיא דסוגיין היא גם לגבי לשער כנגד כולו, ודלא כרשב"א דרק חענ"נ לגבי מינו תלוי באפל"ס. [↑](#footnote-ref-31)
31. **ועי'** יד יהודה צ"ב ס"ק י"ז ד"ה ודע, דהעמיד שדעת רש"י דאין חילוק בין בב"ח לשאר איסורים, משום דס"ל דאין סברא מסוימת בבב"ח דנדון שיהא אסור אחר שסחטו, וע"כ דמדרבנן הוא דאסרו כל שהיה בו איסור, וא"כ אין חילוק בין בב"ח לשאר איסורים, עכ"ד. [↑](#footnote-ref-32)
32. **אמנם** תוס' צ"ז: ד"ה וכחל וכו' כתבו שכבר יצא כולו וכו'. [↑](#footnote-ref-33)
33. **מדבריהם עולה דהנידון אי אפל"ס אסור או מותר, אינו כמבואר בהר"ן דהיא חקירה בגדר בב"ח, אי הוא גז"ה לאסור בשר שנתבשל, או 'איסור תערובת', אלא לכו"ע נאסרה ה'תערובת', אלא פליגי מתי פוקע השם תערובת, ויש לדון איך יפרשו את דברי הגמ' דאפל"ס משליך על חענ"נ, וכן יש לדון לפי מהלך האחרונים דלקמיה מהו יסוד הנידון דאפל"ס.** [↑](#footnote-ref-34)
34. **והיינו** דביטול ברוב הוא כאשר התערב דבר שדינו נוגד וסותר לדין הרוב, אמנם כאן זהו דינו של הבגד צמר להאסר כאשר הוא מעורב בפשתן, וכן בבשר להיאסר ע"י החלב, (ולדוגמא בעלמא יש להביא הא דטיפת מים טמאים מטמאים מים רבים ומ"ט לא נימא דיבטלו ולא יטמאו אותם, אלא כי אדרבה זהו דינו של הרוב להיטמא כשהוא נוגע במעט טומאה). [↑](#footnote-ref-35)
35. **וכ"כ** רש"י ק"ח: ד"ה קסבר. אמנם עי' היטב ק"ח. רד"ה אלא קסבר, **ואשמועינן אף** וכו'. וכן צ"ע למה הוצרך רב לומר חענ"נ, והרי כבר אמר אפל"ס אסור, מכל זה נראה דשייך אפלס"א וחענ"נ שרי, אמנם עי' רש"י בסוף עמוד ב' וצ"ע, ועוד יל"ע אי גם בבש"ח שייך לומר כן. [↑](#footnote-ref-36)
36. **דהגמ'** בפסחים דקאמרה דחידוש הוא ודחתה דכבר מצינו בכלאים, אין כוונתה לחידוש דקאמר אביי, דהתם שו"ט דהוא חידוש משום עצם הדבר דהוא היתר והיתר, ומסיק דאין זה חידוש דמצינו בכה"כ, והכא הוא אחר מסקנת הגמ' שם דכ"ז רק אי הגדר משום תערובת שיש בה בשר ויש בה חלב וא"כ אי"ז חידוש כדאשכחנא בכלאים, **וחידוש** דדן אביי היינו דאין האוסר משום נוכחות בפ"ע של החלב בבשר, אלא דיש כאן איזה **חפצא חדשה דתערובת בבב"ח** שנעשית מהיתר והיתר וא"כ כלאים אינו דוגמא לזה, וכן מה"ט קאמר רש"י דנאסר גם בישולו היינו עשיית החפצא החדשה הנ"ל, אבל להצד דאינו חידוש היינו דהאוסר הוא תערובת שיש בה בשר ויש בה חלב אי"ז סיבה לחידוש, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-37)
37. **וז"ל,** שהרי תורה הזכירה איסורו בלשון בישול והוא כשיעור **שיתבשל הבשר לתוך החלב** ואי אפשר בכגון זה שלא ליתן בו טעם", וכן פירש בחידושי הגר"י שפירא בסוף דבריו, ועי"ש דציין לגמ' בסנהדרין ד: שמכריחה שאין כונת התורה לחֵלב, דכתיב לא תבשל דרך בישול, ופרש"י ותוס' דבעינן דהחלב יבשל את הבשר ובחלב הרי זה טיגון ולא בישול, אלמא לא תבשל בחלב הכוונה דיש רק חלב והוא הוא המבשל את הבשר החי, וזהו כמו שכתב ביד רמ"ה דדריש לה מדכתיב **לא תבשל בחלב ולא כתיב עם חלב,** והיינו דהחלב הוא הוא המשקה המבשל את החתיכה, וזמש"כ רש"י **דאסר הכתוב לבשר להתבשל בחלב.** [↑](#footnote-ref-38)
38. **עוד** ידיעה חשובה יש בחידושי הגר"ח פי"ד ממאכ"א בשם האיסור והיתר, דכזית חלב וכזית בשר דנפל לנ"ט תפו"א, הרי הבשר מצטרף לביטול החלב והחלב מצטרף לביטול הבשר, אבל אחר שנתבשל כזית הבשר עם כזית החלב ונפלו לנ"ט תפו"א אין הם מצטרפים דכבר **נעשו לאיסור אחד**, יעו"ש. [↑](#footnote-ref-39)