=ד - בדין לבישת טלית כשא_א להטיל בה ציצית
קטגוריות: ש_ס / מ מנחות / מנחות - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / ציצית מהדוב

**סימן ד**

**בדין לבישת טלית כשא"א להטיל בה ציצית בשבת ובחול**

**ובדין ביטול מ"ע באונס**

**א**

א] **כתב** המרדכי בסימן תתקמ"ד, ז"ל, אומר ה"ר שלמה מדרו"ש שאם נפסק לאיש חוט של טלית בשבת שאסור ללובשו עד שיתקן אותו, שאם לובשו עובר בעשה דיש לו ד' כנפות, והשיב ר"י דליתי' כדמוכח בשמעתין דאע"ג דאיפסיק בכרמלית דרבנן הוי שרי שרי משום כבוד הבריות דלא דחינן אלא לאו דלא תסור, לכן נראה לר"י דמ"ע דציצית אינו אלא להטיל בו ציצית כשילבשנו, ולא אמר הכתוב בלשון לא תלבש בגד שיש לו ד' כנפים בלא ציצית, דאז ודאי הי' הדין עמו, אלא מ"ע גרידא להטיל בו ציצית, ומ"מ אין הטלית אסור ללבוש, וגם אין עובר כיון שאין עתה יכול להטיל בו שהוא שבת, ובחול ודאי עובר כל שעה שלובשו בעשה דהטל בו ציצית, וכן במזוזה ומעקה, ותדע דאטו בלא מזוזה יאסר ליכנס בבית, אלא בעמוד ועשה קאי ותו לא, עכ"ל.

**ועד"ז** כתב התוס' הרא"ש ביבמות צ' ב', ז"ל, ומכאן הורה ריצב"א דאם נפסק לאדם אחד ציצית בשבת או ביו"ט, יכול להתעטף בטליתו אפילו לכתחילה, משום דלא מיחייב עד לאחר שנתעטף, וא"כ דוקא בחול אסור ללובשו בלא ציצית שהוא מחוייב לעשות ציצית כשילבשנו, אבל בשבת ויו"ט דא"א לעשותו ובשעת עיטוף ליכא עבירה, גם אין עבירה שהוא מעוטף בו בלא ציצית כיון דא"א לעשותו, עכ"ל.

ב] **והנה** בתוספתא פ"ו דחולין תניא דלא ישחוט אדם בספינה אא"כ הי' לו עפר מוכן, ומבו' דאסור לשחוט כשא"א לו לכסות, וכ"ה מבו' בסוגיית הגמ' שם ל"א א', וכ"נ במתניתין בריש ביצה ובסוגיית הגמ' שם ח' א', דאסור לשחוט ביו"ט כשא"א לו לכסות, וכ"כ הרשב"א בתוה"ב בית א' ריש שער ה' דמי שאין לו עפר לכסות לא ישחוט, וכ"כ הטוש"ע בסימן כ"ח סכ"א.

**והקדושת** יו"ט בסו"ס ל"ד הק' דלדעת ר"י דמותר ללבוש בשבת בגד שאין בו ציצית, משום דא"א לו לעשות בו ציצית, ולא נאסר להכניס עצמו לחיוב ציצית דא"א לו לקיימו, מ"ט אסור לשחוט כשא"א לו לכסות, הרי לא נאסר לשחוט בלא כיסוי, אלא אחר ששחט נתחייב לכסות, וכל דא"א לו לכסות לא עביד איסורא במה שאינו מכסה, וכן הק' הגליון מהרש"א ביו"ד שם.[[1]](#footnote-2)

**עוד** הק' המאיר לעולם בח"ב סו"ס ז' ממש"כ התוס' בחגיגה ד' א' ד"ה אלא טומטום לפרש לסוגיית הגמ' שם, דאין לטומטום להביא קרבן ראי' על תנאי, משום דמבטל לי' ממצות סמיכה, וכן הק' הקובה"ע בסימן מ"ח סקי"ד.

**עוד** יש לתמוה בזה, במש"כ התוס' ביבמות מ"ח ב' ד"ה אין מקיימין דטעמא דר"ע דאין מקיימין עבדים שאינם מולין הוא משום שציוה הקב"ה לאברהם למול עבדיו, וע"כ אסור לקיים שאינם מולין, וכ"כ התוס' הרא"ש שם, ועיי"ש שכתב דטעמא דר' ישמעאל דמקיימין הוא משום דגלי קרא דוינפש בן אמתך והגר, - וצ"ע דהרי התוס' הרא"ש גופי' כתב דמותר ללבוש בגד כשא"א לעשות בו ציצית, ומ"ש דאסור לקיים עבדים שאינם מולים,[[2]](#footnote-3) ועמש"כ בחי' ר' ראובן ב"ב סימן ז'.

**ב**

ג] **והנה** בעיקר הך דינא דמותר ללבוש בגד בלא ציצית, אף דהוא מבטל בכך מ"ע באונס, ולא אסרינן לה משום מכניס עצמו לאונס, בפשוטו הטעם בזה, דלא נאסר אלא להכניס עצמו לאונס, ומשא"כ בכה"ג דהאונס קיים, ואינו מכניס עצמו להאונס, אלא מכניס עצמו להחיוב, ולא נאסר להכניס עצמו לחיוב דא"א לו לקיימו.

**ואמנם** אכתי צ"ב, דכיון דע"י שילבש הבגד הוא מבטל מ"ע באונס, מ"ט מותר לכתחילה להכניס עצמו לכתחילה לכך, הרי כיון דהוא כנגד מצות התורה, הדין נותן דאין לו להכניס עצמו לכך.

ד] **והקובה"ע** בסימן מ"ח סקי"ד כתב בתו"ד לפרש בזה, דהוא משום דאונס פוטר מעיקר חיוב המצוה, וע"כ לא חשיב כלל כמבטל מ"ע.

**והך** מילתא דאונס פוטר מעיקר חיוב המצוה, כתב הקובה"ע שם ללמוד כן מד' התוס' בב"ב י"ג א', ד"ה שנאמר לא תהו בראה, ז"ל, ור"י מפרש דלכך לא נקט קרא דפו"ר, משום דפטור הוא מאותה מצוה כיון שהוא אנוס, וכדי שיתחייב בה לא כפינן לרבו לעשותו בן חורין, דא"כ בכל העבדים נכוף רבם לשחררם כדי שיתחייבו בכל המצות, עכ"ל, והרי דאונס פוטר מעיקר חיוב המצוה, וע"כ דמי להא דאין לכוף את האדון לשחרר את עבדו כדי שיתחייב בכל המצוות.[[3]](#footnote-4)

**אך** עיי"ש שהוכיח דאונס ל"ה פטור מעיקר חיוב המצוה, מהא דאנוס בראשון חייב בשני, אף למ"ד דשני תשלומין דראשון והפטור בראשון פטור בשני, ועיי"ש מש"כ בזה, ועמש"כ בקוב"ש ח"ב סימן ל"א.

**ג**

ה] **אמנם** הנה בעיקר מש"כ התוס' דכל שהוא אנוס הוא פטור מפו"ר, נראה דיש לפרש בזה בע"א.

**דהנה** מסתברא מילתא דאף דהרואה אבידה חייב להשיבה ואם אינו משיבה הוא מבטל מ"ע דהשב תשיבם, לדעת הסוברים דהמצוה חלה עליו אף קודם שהגבי' את האבידה, מ"מ כהן הרואה אבידה והיא בבית הקברות דא"א לו להשיבה, אינו מבטל מ"ע דהשבת אבידה באונס, אלא אי"ז ביטול מ"ע כלל, דמצות השבת אבידה היא לעשות כפי מה שבידו כדי להשיב את האבידה, וכל שאין בידו להשיבה אינו מבטל מ"ע כלל, וה"נ הוא בגונא שלקח את האבידה ולא מצא את הבעלים, דאינו עובר באונס על מצות השבת אבידה, אף דאם יודע מי הוא הבעלים חייב להשיבו לו.[[4]](#footnote-5)

**ולפ"ז** נראה דה"נ הוא במצוות פו"ר, דהמצוה המוטלת על האדם אינה שיהי' לו בנים, דזה אינו בידו, אלא הוא לעסוק בפו"ר כפי מה שבידו,[[5]](#footnote-6) וע"כ כל שאין בידו לעסוק בפו"ר אינו מבטל מ"ע כלל, דלא נתחייב לעסוק בפו"ר אלא כפי מה שבידו.

**וזהו** מש"כ התוס' דחציו עבד וחציו ב"ח פטור מפו"ר משום שהוא אנוס, ולאו היינו דהוא פטור מעיקר מצות פו"ר, אלא היינו דאין מוטל עליו בפועל לשאת אשה, כיון שהיא אסורה עליו ואין הדבר בידו, וע"כ אין לנו לכפות את הרב לשחררו.[[6]](#footnote-7)

ו] **ולפ"ז** מתישב בפשיטות הא דהאנוס בראשון חייב בשני, דהרי אף האונס חייב בהבאת הפסח, אלא דלא נתחייב לעשות מה שאין בידו, אך לא נפטר מעיקר החיוב, שהרי הוי ככל ישראל המחוייבין בפסח שנתחייבו לעשות כל שבידם כדי להביא פסח, וגם הוא נתחייב בכך, (אלא דכיון שאינו בידו, אינו מבטל מ"ע במה שאינו מביא פסח), וע"כ שפיר הוא חייב בשני.

ז] **והנה** לפ"ז יש לפרש דזהו גם יסוד דינא דהמרדכי דמותר ללבוש בגד בלא ציצית כשא"א להטיל בו ציצית, ולא אסרינן לה משום דעי"ז הוא מבטל מ"ע באונס, דמכח מצות ציצית לא נתחייב אלא לעשות מה שבידו כדי שיהא לו ציצית, וכל שאין הדבר בידו ל"ה כביטול מ"ע כלל.[[7]](#footnote-8)

ח] **אך** באמת מסתברא, דעיקר הך מילתא דכל שהוא אנוס ל"ה כמבטל מצוה, כיון שלא נתחייב אלא לעשות מה שבידו, הוא רק במצוות פו"ר ודכוותה, דלא נצטוה במעשה מסוים, אלא נצטוה לעסוק בכך כפי מה שבידו, אך במצות ציצית דחיובו הוא לעשות ציצית בבגדו, הרי דאף כשהוא אנוס ואין בידו לעשות ציצית הו"ל כמבטל מ"ע באונס, ועד"ז הוא במצות הקרבת הפסח, דחיובו הוא להקריב את הפסח, ואף אם אין בידו להקריב הו"ל כמבטל מ"ע באונס.

**ולפ"ז** הדר צ"ב דמ"ט מותר ללבוש בגד כשא"א להטיל בו ציצית, אף דעי"ז הוא מבטל מ"ע באונס, ומ"ט מותר להביא עצמו לידי כך.

**ד**

ט] **ובדברי** האבנ"ז באהע"ז סימן קכ"ב סוסקכ"א מבו' דהטעם בזה הוא, משום דגם כשלא ילבש את הבגד לא יהא לו מצות ציצית, וליכא נפ"מ אם ילבש את הבגד ולא יעשה בו ציצית, או לא ילבש כלל את הבגד.

**והביאור** בזה הוא, דעיקר האיסור בביטול מ"ע הוא במה שאין המצוה מתקיימת, אך כל דבלא"ה לא תתקיים המצוה ליכא נפ"מ כלל אם לא יהא מחויב בה או שיהא מחויב בה ולא תתקיים.[[8]](#footnote-9)

י] **ולפ"ז** נראה לישב הא דאסור לשחוט כשא"א לו לכסות, ובהקדם, דהנה קי"ל דאסור לבטל מצות יבמין, והראשונים ביבמות כ"ז ב' כתבו דאין האיסור בזה אלא מדרבנן, והקר"א שם כ"ו ב' עמד בזה דמ"ט לי"ב סרך איסור מה"ת במה שמבטל מצוה המוטלת עליו, ועיי"ש מש"כ בזה.

**ובפשוטו** י"ל דהטעם בזה הוא, משום דע"י שנושא את אחות יבמתו, נפטרת יבמתו מן היבום, ואינו מבטל בכך את מצותו, אלא הוא מפקיע עצמו מן החיוב, וע"כ אי"ז אסור מדאורייתא.

**ואדרבה** צ"ב דמ"ט אסור מדרבנן לבטל מצות יבמין, ואטו אסור לאדם להפקיע ולפטור עצמו מחיוב שנתחייב בו, - וביותר יש לתמוה, דהנה דעת ר' טרפון בגיטין פ"ג א' דל"מ קידושי חוץ, משום דאם הלכה זו ונשאת לאחיו של זה שנאסרה עליו ומת בלא בנים הוא גורם לעקור דבר מה"ת, ופרכינן עלה דא"כ בת אחיו לא ישא, שמא ימות בלא בנים ונמצא עוקר דבר מה"ת, ומבו' דאף מחיים דעדיין ליכא למצות יבום, יש מקום לחשבו כגורם לעקור דבר מה"ת, במה שתהא ערוה על היבם, אף דערוה פטורה מיבום,[[9]](#footnote-10) וזה צ"ב.

יא] **ונראה** דהטעם בזה הוא, דודאי ל"ה מקום לאסור לשאת איילונית משום שהיא פטורה מיבום והוא גורם לעקור דבר מה"ת, דאיילונית אינה זקוקה כלל ליבום וא"צ לייבמה כלל, אך בהא דערוה פטורה מן היבום, הרי לאו היינו דערוה א"צ יבום, דודאי דאף ערוה צריכה יבום, ואך דכיון דהיא ערוה על היבם היא נפטרת מן היבום,[[10]](#footnote-11) ונמצא דנתבטל עי"ז מה שהצריכה תורה שתתייבם היבמה, וע"כ ה"ז אסור מדרבנן.

יב] **ולפ"ז** י"ל דמה"ט הוא דאסור לשחוט כשא"א לו לכסות, ול"ד להא דמותר ללבוש בגד כשא"א לעשות ציצית, דבכיסוי הדם הרי עיקר המצוה הוא משום שהקפידה התורה שלא יהא הדם מגולה, וכמש"כ הרמב"ן בדברים י"ב כ"א, וע"כ אסור להביא עצמו לידי כך, דומיא דהא דאסור לבטל מצות יבמין, דאסור להביא לכך שיתבטל מה שהצריכה תורה, ומשא"כ במצות ציצית דליכא גריעותא במה שיש לו בגד בלא ציצית, אלא דכל שיש לו בגד חייבה תורה להטיל בו ציצית, מותר להביא עצמו לידי כך.

יג] **והאבנ"ז** שם כתב בע"א קצת, דשאני בציצית דליכא נפ"מ אם ילבש בגד בלא ציצית או שלא ילבש כלל, דבלא"ה לא תתקיים מצות ציצית, דלא הקפידה תורה שלא יהא בגד בלא ציצית, אלא דמצוה הוא שיהא ציצית בבגדו, וליכא נפ"מ אם ילבש הבגד בלא ציצית או דלא ילבש הבגד, דבלא"ה לא תתקיים מצוץ ציצית, ומשא"כ בכיסוי הדם דהקפידה תורה שלא יהא הדם מגולה, ע"כ אסור לשחוט דעי"ז יהא הדם מגולה, והוא כנגד קפידת התורה.

יד] **ובזה** מתישב גם הא דאין לטומטום להביא קרבן ראי' על תנאי, משום דמבטל לי' ממצות סמיכה, דהבאת קרבן בלא סמיכה, הוא קרבן שלא כראוי, וע"כ אסור להביא עצמו לידי כך, - ועד"ז הוא בהא דאסור לקיים עבדים שאינם מולין, דקפידת התורה הוא שלא יהא ברשותו עבד ערל, וע"כ אסור להביא עצמו לידי כך.

טו] **אך** בעיקר הדברים העירו לנכון, דבד' המרדכי משמע להדיא דגם במצות מעקה הוא כן, דכל דא"א לו לעשות מעקה מותר לדור בבית בלא מעקה, ובמצות מעקה הרי ודאי דקפידת התורה הוא שלא יהא בית בלא מעקה, דלא תשים דמים בביתך, ואפ"ה מותר להביא עצמו לידי כך,[[11]](#footnote-12) וצ"ע.

**ה**

טז] **אמנם** הנה מד' רבותינו האחרונים נראה שפירשו לעיקר דינא דהמרדכי בע"א, דהנה בפשוטו הי' נראה דאף דמותר ללבוש בשבת בגד שאין בו ציצית, מ"מ ודאי דחייב אדם קודם השבת להטיל ציצית בבגדו, כ"ה דהוא חייב קודם החג ליקח ד' מינים ולעשות סוכה, ול"מ למימר שלא יקח ד' מינים ויעשה סוכה, וביו"ט הוא אנוס,[[12]](#footnote-13) וכ"כ האמרי בינה באו"ח סימן א', עיי"ש.

**אך** הנה בד' המג"א בסימן י"ג סק"ח מבו' דאף אם ידע מאתמול שהוא פסול ולא תיקנו, אינו אסור ללבשו בשבת אלא מדרבנן, ואך דבכה"ג לא שרינן לי' משום כבוד הבריות כיון דפשע, ולא אמרינן דמדאורייתא מוטל עליו לתקנו מער"ש.[[13]](#footnote-14)

**וביותר** צ"ע בד' הדרכי משה שם, ז"ל, וכן ראיתי רבים שנהגו ללבוש בשבת בבית הכנסת טלית שלא הי' מצוייץ כהלכתו מפני כבוד הבריות, והי' להם גם ד' כנפות קטן מתחת לצאת בו ידי ברכת ציצית, עכ"ל, ומשמעות הדברים שהיו נוהגין כן לכתחילה, וע"כ השגיחו שיהא להם גם ט"ק, כדי שיצאו בו ידי ברכת ציצית, והרי דס"ל דא"צ לתקן הציצית קודם השבת, - וצ"ע דמ"ש מהא דחייב קודם החג ליקח ד' מינים ולעשות סוכה.[[14]](#footnote-15)

יז] **והנה** אמנם הא"ר בסימן י"ג סק"ו כתב בתחילת דבריו דלא התיר המרדכי אלא בשבת, אך בחול דזמן היתר הוא לתקנו, אף שאין בידו לתקנו, אסור ללבוש את הבגד.[[15]](#footnote-16)

**ולפי** דבריו בע"כ דדינא דהמרדכי אינו מכח פטורא דאונס, דא"כ ליכא נפ"מ בין שבת לחול, אלא הוא דין בפנ"ע דבשבת דאסור לעשות ציצית, לא נצטוה בציצית,[[16]](#footnote-17) וכ"נ קצת בל' השטמ"ק בסוגיין בשם תוס' אחרות דלא אמרה תורה גדילים תעשה לך אלא בחול ולא בשבת, וכ"ה מבו' בד' הראש יוסף בביצה י"ד ב' ד"ה ומן שמיא דבשבת ליכא עשה כלל, עיי"ש, וכ"ה מבו' גם בדבריו במש"ז סימן י"ד סק"ה, וסימן י"ח סק"א, ובתיבת גומא פרשת חיי שרה אות א', ובס' נועם מגדים אות ב' (ד"ה ובהיותי).

**ואמנם** צ"ע, דאם בשבת אינו מצווה כלל על ציצית, א"כ היאך מברכין בשבת על הציצית, ועמד ע"ז האמרי בינה באו"ח סימן א',[[17]](#footnote-18) ובע"כ דכיון דיש לו ציצית, שפיר יש בידו להעמיד הציצית ולקיימם והוא מחויב בכך,[[18]](#footnote-19) וא"כ לכאו' כל שאין לו ציצית, לי"ב אלא לפטור אונס.

יח] **אך** י"ל בזה, דכיון דכשלובש בגד שאין בו ציצית, הוי עיקר מצות ציצית לעשות ציצית בבגדו, הרי דכיון דעשיית הציצית בבגד הויא איסור, אינו מוזהר כלל לעשות ציצית, דלא נצטוה בעשיית איסור, ול"ד למי שאין לו ציצית בחול, דהוא מוזהר לעשות ציצית אלא שהוא אנוס.

**ומצינו** דכוותה במה שאמרו ביבמות כ' ב' בחייבי לאוין ועשה דאם בעלו לא קנו, ופירשו האחרנים דהוא משום דכל דהמצוה עצמה אסורה עליו, ליכא לעיקר המצוה, ול"ד לאוכל מצה של טבל, דהוא מחויב באכילת מצה, אלא דעשה כן ע"י איסור.[[19]](#footnote-20)

**ולפ"ז** י"ל דע"כ שפיר נקט הדרכי משה דא"צ לעשות ציצית קודם השבת, כיון דכל שאין ציצית בבגדו, אינו מצווה בשבת כלל על עשיית ציצית, ול"ד להא דצריך ליקח ד' מינים ולעשות סוכה קודם החג, שהרי אף אם אין לו ד' מינים וסוכה הוא מצווה ע"ז, ואי"ז אלא אונס, ומשא"כ בציצית דאינו מצווה כלל בציצית בשבת.

יט] **ולפ"ז** ניחא הא דאסור לשחוט חי' ועוף כשא"א לכסות, והא דאין טומטום מביא קרבן ראי' על תנאי משום דמבטל לי' ממצות סמיכה, והא דאין מקיימין עבדים שאינם מולין, דדינא דהמדרכי הוא דין מסוים בשבת דאינו מצווה על מצות ציצית, אך היכא דהוא מצווה אלא שהוא אנוס, אסור להביא עצמו לידי כך, ויש להוסיף, דאף בשבת דא"א לו לכסות, לא אמרינן דאינו מצווה על הכיסוי, שהרי הכיסוי עצמו אינו אסור, אלא שאין לו עפר, (וגם חפירת העפר אינה אסורה אלא מדרבנן).

כ] **אך** בעיקר דברי הא"ר ודעימי' העירו לנכון ממש"כ המרדכי כן גם לגבי מזוזה דמותר לדור בבית כשאין לו מזוזה,[[20]](#footnote-21) והתם בע"כ דהיינו כשאין לו מזוזה מצוי', שהרי אף בשבת ויו"ט ליכא איסור בהנחת המזוזה שלא בדרך בנין, ועכ"פ ודאי דעכ"פ יכול ליתנו באופן דלי"ב איסור בנין דאורייתא, ואפ"ה מותר להביא עצמו לידי כך, וצ"ע.

**ו**

כא] **והנה** המג"א בסימן י"ג סק"ח כתב דאף בחול שאין ציצית נמצאים בעיר דינו כמו בשבת, ולכאו' לפי דבריו הא דמותר ללבוש הבגד, הוא משום דהוא אנוס ואין בידו להטיל בו ציצית.

**אך** צ"ע בזה, דא"כ מ"ט כשיש ציצית בעיר צריך לפשוט הבגד, הרי עכשיו אין בידו לתקנו, והוא אנוס על ביטול מצות ציצית, - וביותר יש להעיר, בגונא שהוא עומד זמן מועט קודם הלילה, דעד שיבא למקום שיש בו ציצית, כבר יהא לילה, דבכה"ג הרי א"צ לילך כלל לשם, להסוברים דכסות יום פטור בלילה, ומ"ט הוא צריך לפשטו.

כב] **וצ"ל** בזה, דכל שאין ציצית בעיר, אין מוטל עליו כלל שתהא לבישת הבגד עם ציצית, כיון שאין בידו כלל לעשות ציצית, ולא נתחייב לילך לעיר אחרת לצורך מצות ציצית,[[21]](#footnote-22) וע"כ הוא מותר ללבשו בלא ציצית, - אך כשיש ציצית בעיר דמוטל עליו מצות ציצית, הרי דבכלל המצוה הוא שלא ללבוש הבגד בלא ציצית.[[22]](#footnote-23)

**ומשל** לדבר נראה, דהנה בחי' הגרע"א בסוכה כ"ה א' מבו' דדינא דהמרדכי אמור אף לענין סוכה דכל שאין לו סוכה מותר לאכול חוץ לסוכה, אף היכא דליכא למיתי עלה משום פטורא דתשבו כעין תדורו, ומ"מ הדבר פשוט דכל שיש לו סוכה בריחוק מעט, אסור לאכול חוצה לו, ולא מצי למימר דעכשיו אין בידו לאכול בסוכה, שהרי מוטל עליו לילך לאכול שם, והיינו אף בגונא שהוא עומד סמוך לסוף חוה"מ דסוכות, ועד שילך לסוכה כבר יעבור זמן המצוה, וה"נ הכא דכוותה, - אך אכתי צ"ע בגדרי הדברים.

1. והקדושת יו"ט שם כתב להוכיח מזה כמש"כ המג"א דמדרבנן אסור ללבוש בגד כשא"א להטיל בו ציצית, וה"נ אסור מדרבנן לשחוט כשא"א לו לכסות, - אך בד' התוס' הרא"ש משמע להדיא דמותר לכתחילה להתעטף, אף היכא דלי"ב משום כבוד הבריות, ואי"ז אסור מדרבנן, ולפ"ז הדק"ל. [↑](#footnote-ref-2)
2. והיינו כיון דמותר ללבוש בגד כשא"א לו לעשות ציצית, כ"ש דאם כבר לקח את העבד ואח"כ א"א לו למולו דלא יהא חייב לשלחו מאתו, - ויש להוסיף, דאף אי נימא דמדרבנן אסור ללבוש בגד כשא"א להטיל בו ציצית, אשר אי"ז במשמעות התוס' הרא"ש, אכתי תיקשי דבד' התוס' הרא"ש מבו' דמדאורייתא אין מקיימין עבדים שאינם מולין, וכמש"כ דטעמא דר' ישמעאל דמקיימין הוא משום דגלי קרא, והרי דלר"ע הא דאין מקיימין הוא מדאורייתא. [↑](#footnote-ref-3)
3. וכ"כ גם בתשו' כת"ס או"ח סימן ס"ב בביאור דברי התוס', ועיי"ש שנקט דה"נ הוא בעבירה באונס דלא עביד איסורא כלל, וכ"כ בתשו' מהרש"ם ח"ה סימן מ"ו ד"ה אכן וח"ו סימן קל"ו ד"ה והנה, אך הקוב"ש בח"ב סימן ל"א סק"ב כתב דהוא רק במצוות, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-4)
4. ועד"ז הוא בשאר מצוות כיו"ב, וכגון במצות כיבוד אב דחייב להאכיל ולהשקות את אביו, ומסתבר דכל שאין בידו להאכילו ולהשקותו, אינו מבטל מצות כיבוד אב באונס, אלא אי"ז ביטול מצוה כלל, דאין מוטל עליו כלל אלא מה שבידו, ועד"ז הוא במצות פריקה וטעינה, דהרואה בהמת חבירו רובצת תחת משאה ואין בידו לפרוק ולטעון, אינו מבטל מצות פריקה וטעינה באונס, וה"נ הוא בשאר מצוות דבין אדם לחבירו. [↑](#footnote-ref-5)
5. והרי חזינן דמצות פו"ר היא כפי שיעור מצות עונה, וכל שנוהג כפי שיעור מצות עונה, אינו חייב להוסיף ע"ז, אף דבידו להוסיף ואינו אנוס, וגם אינו חייב לשאת כמה נשים, והיינו משום דמצות פו"ר מחייבת לעסוק בפו"ר כדרך העולם, ולא נתחייב ביותר מכך. [↑](#footnote-ref-6)
6. ואמנם הי' מקום לדון, דאף דכשאין בידו לשאת אשה אינו מבטל מ"ע דפו"ר, מ"מ נכוף את הרב לשחררו כדי שיקיים מצות פו"ר, וע"ז הוא שהביאו התוס' מהא דאין כופין את הרב לשחרר עבדו כדי שיקיים כל המצוות. [↑](#footnote-ref-7)
7. ואמנם גם אי נימא כן דבכל מ"ע אינו חייב אלא לעשות מה שבידו, וכל שאין הדבר בידו ל"ה כמבטל מצוה, פשוט דכ"ז הוא במצוות עשה, אך בעבירת ל"ת, אף אם הוא אנוס הו"ל עבירה באונס, וזה דלא כמש"כ הכת"ס והמהרש"ם שהבאנו לעיל סק"ד בהערה. [↑](#footnote-ref-8)
8. ולפ"ז י"ל הא דאסור לשחוט כשא"א לו לכסות, וכמש"כ העונג יו"ט בסו"ס א', דהתם אם נדחה השחיטה על זמן שיהא לו עפר לכסות יעשה שחיטה זו כתיקונה עם כיסוי, ומשא"כ הכא דאין תקנה להלבישה שאנו אוסרין עליו עכשיו, דאף אם יטיל אח"כ ציצית וילבש הבגד, יהא זה בשביל הלבישה שילבש אז, וא"א לומר דדוחין הלבישה על זמן שיהא לו ציצית, שהרי יכול ללבוש כעת וגם לאחר זמן, - אך לא נתישב בזה סוגיית הגמ' בחולין ל"א א', דהתם הרי אם לא ישחט עכשיו, לא יהא בידו לשחוט אח"כ, ועמש"כ הקה"י בסימן כ"ג. [↑](#footnote-ref-9)
9. והתוס' ביבמות צ"ט א' ד"ה ספק אשת אחיו הביאו מירושלמי דמותר לישא אשת בן אחיו, אע"פ שיכול לבא לידי ביטול מצות יבמין, והרי דס"ד דיש לאסור בזה, אף דעדיין ליכא למצות יבום, וכשתהא ערוה על אחיו היא פטורה מיבום. [↑](#footnote-ref-10)
10. וזהו טעמא דמ"ד דצרת בתו איילונית חייבת, משום דהוי כצרה שלא במקום מצוה, ול"ד לכל צרת ערוה דחשיבא כצרה במקום מצוה, אף דערוה פטורה מן היבום, אך יש לפרש לזה בע"א, דהוא משום דלא חשיב כצרת ערוה במקום מצוה, אלא אם היא פטורה מיבום הוא מכח הערוה, ולא כשהיא פטורה מטעם אחר, ואכמ"ל. [↑](#footnote-ref-11)
11. ושמא י"ל קצת, דהרי חיוב מעקה לגג על הדר בבית, אינו משום דכשדר בבית איכא טפי חשש סכנה בגג, אלא הוא משום דהטילה תורה את חיוב המעקה על הדר בבית, ותליא במה שיש על הבית תורת בית, (שיש בו דע"ד ויש בו גובה י'), אף דאי"ז גורם דאיכא סכנה טפי בגג, ועמש"כ החזו"א בחו"מ ליקוטים סימן י"ח, - וע"כ שפיר מותר לדור בבית אף כשא"א לו לעשות לו מעקה, דכל שאין לגג מעקה, אין תוספת גריעותא במה שהוא דר בבית, וה"ז דומה להיכא דבלא"ה יהא הדם מגולה, אלא דהוא מכנס את עצמו לחיוב הכיסוי שאין בידו לקיימו, ואכתי צ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-12)
12. והנה אמנם בפירש"י בפסחים ס"ט א' ד"ה ענוש כרת כתב דהא דערל שלא מל ענוש כרת, הוא רק כשלא מל מו' שעות ולמעלה, דקודם ו' שעות לא רמי חיובא עלי', והאחרונים נחלקו בדעת הרמב"ם בזה, (והאו"ש בפ"א מקר"פ הי"ח ד"ה וכיון שכן, נקט בפשיטות דהוא חייב כרת אף כשהי' לו למול מאתמול), - אך נראה דהיינו רק לענין חיוב כרת, דחיובו הוא על מה שאינו מקריב פסח, וכל שהוא אנוס בשעת ההקרבה, אינו חייב כרת, והיינו דחיובו להכשיר עצמו לקיום המצוה הוא חיוב בפנ"ע, (והאמרי בינה באהע"ז סו"ס ל"ב כתב דילפינן לה מדכתיב ארור הגבר אשר לא יקים את דברי התורה הזאת, והיינו שציונו לעשות קיום והכשר לקיים את דברי התורה ומצותי'), ועל מה שנמנע מכך ליכא חיוב כרת. [↑](#footnote-ref-13)
13. אמנם י"ל, דאף אם מדאורייתא מוטל עליו לתקנו מער"ש, מ"מ אם עבר ולא תיקנו, אינו אסור מדאורייתא ללבשו בשבת, כיון דעכשיו הוא אנוס, - ואף דבמה שהוא לובשו בשבת, הוא גורם שעבר איסור בער"ש במה שלא תיקנו, י"ל דליכא איסור מדאורייתא לגרום שיעבור איסור למפרע, ובכ' הגר"א גניחובסקי זצ"ל בכ"ד האריך בענין זה אם אסור לגרום שיעבור איסור למפרע. [↑](#footnote-ref-14)
14. ושמא י"ל למש"כ האו"ש בפ"א מקר"פ הי"ח, דשיעור הזמן שמוטל עליו להכין עצמו למצוה קודם זמן המצוה, הוא תוך ל' יום, כמו שאמרו בפסחים ו' א' לענין חובת ביעור, ויש להוסיף מש"כ בפירש"י בפסחים כ"ז ב' (ד"ה שאם לא מצא) דמדאורייתא מוטל עליו לבער משעה זו, ולפ"ז י"ל דהיינו רק במצוה שהזמן גורם לה, דחובת הזמן מחייבתו תוך ל' יום לזמן זה, אך במצות ציצית דהוא תלוי בדעתו אם ילבשנו, אינו חייב לעשות ציצית קודם הלבישה, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-15)
15. ואמנם בהמשך דבריו הביא לד' המג"א דאם אין ציצית מצויים בעיר דינו כמו בשבת, אך לכאו' הוא דלא כמו שצידד בתחילת דבריו דדינא דהמרדכי הוא רק בשבת, וכ"כ הפמ"ג באש"א שם סק"ח דהא"ר פקפק בד' המג"א. [↑](#footnote-ref-16)
16. וכ"נ בד' המג"א בסימן י"ג סק"ח בתחילת דבריו שפירש כן, וזהו שהק' ממה שאמרו בשבת קל"א א' דאף בשבת הוא עובר בעשה, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-17)
17. שו"ר בד' הפמ"ג בשו"ת מגידות סימן קמ"ט דמבו' בדבריו דהא דמברכין על הציצית בשבת, אף דבשבת ליכא מצות ציצית דאורייתא, הוא משום דמ"מ יש בזה בזה מצות ציצית דרבנןמ"מ יש בזה מצות ציצית דרבנן, וכנראה הוא למש"כ המג"א דמדרבנן אסור ללבוש בגד בשבת בלא ציצית, וע"כ הוא דמברכין ע"ז, ועיי"ש שכתב לפ"ז דבגד דספק אם הוא חייב בציצית, בחול יש לברך, ובשבת הו"ל ספק דרבנן ולקולא ואסור לברך. [↑](#footnote-ref-18)
18. ועפי"ז צ"ע במש"כ הראש יוסף בביצה שם דבשבת לא הותר כלאים בציצית, וכ"כ הפמ"ג גם בספרו שו"ת מגידות סימן קמ"ט, ובתיבת גומא פרשת חיי שרה אות א' ופרשת תרומה אות ב', ובס' המגיד פרשת חיי תקמ"ב, וכבר עמדו בזה. [↑](#footnote-ref-19)
19. אך הגרע"א בכתובות מ' א' מבו' דבמצות ולו תהי' לאשה, אף אם האשה אסורה עליו בעשה ול"ת, מ"מ לא בטל עיקר המצוה, עיי"ש, ולא אמרינן דכל שהמצוה אסורה עליו ליכא לעיקר המצוה, ועמד ע"ז בס' שיעורי ר' שלמה יבמות, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-20)
20. והאבנ"ז ביו"ד סימן שפ"ח האריך דל"ד מזוזה לציצית, ואסור לדור בבית כשאין לו מזוזה, ודלא כמש"כ הב"ח ביו"ד סימן רפ"ח, והפמ"ג באש"א סימן ל"ח סקט"ו, ובסו"ד כתב דמפורש דלא כן בד' המרדכי. [↑](#footnote-ref-21)
21. ועי' חיי אדם כלל ס"ח סי"ט ובנשמ"א שם סק"ג במש"כ בהך מילתא אם חייב לילך לעיר אחרת כדי לקיים המצוה, ועמש"כ בזה האמרי בינה באהע"ז סימן ל"ב, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-22)
22. וזה מתישב רק אי נימא דמצות ציצית היא שתהא לבישת הבגד עם ציצית, אך אם המצוה היא לעשות ציצית בבגדו, והוא מתחייב במצוה זו ע"י הלבישה, לכאו' אין לאסור עליו מכח זה ללבוש את הבגד, אף כשבידו לילך למקום שיש שם ציצית ולעשות ציצית, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-23)