יג - בדין החובל בחבירו ביוהכ_פ והחובל בחבירו וקרע שיראין
קטגוריות: ש_ס / כה כתובות / כתובות - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / ענינים בפרק אלו נערות

יום ועש"ק וישב תשפ"ד

**א**

א] כתובות ל"ב ב' והאמר ר' אמי א"ר יוחנן הכהו הכאה שאין בה שו"פ לוקה וכו', אלא פשיטא דאתרו בי' וטעמא דלי"ב שו"פ הא אית בה שו"פ ממונא משלם מילקא לא לקי וכו', בפירוש ריבתה תורה חובל בחבירו לתשלומין וכו'.

והנה כתב הרמב"ם בפ"ד מחובל ה"ט, ז"ל, החובל בחבירו ביוהכ"פ אפי' במזיד חייב בתשלומין, אע"פ שעבר עבירה שהוא חייב עלי' מלקות והלא כל המחוייב מלקות ותשלומין לוקה ואינו משלם שאין אדם לוקה ומשלם, כך הם הדברים בכל חוץ מחובל בחבירו שהוא משלם שהרי בפירוש ריבתה תורה חובל בחבירו לתשלומין שנא' רק שבתו יתן ורפא ירפא, עכ"ל, וכ"כ הטוש"ע בחו"מ סימן תכ"ד ס"ב, ונתחדש בדבריהם דהא דחובל בחבירו משלם ואינו לוקה משום דבפירוש ריבתה תורה חובל בחבירו לתשלומין, אי"ז רק כנגד חיוב המלקות דלא יוסיף, אלא אף היכא דאיכא חיוב מלקות משום ל"ת אחר, מ"מ כיון דהוא בכלל חובל דינו הוא דמשלם ואינו לוקה.

ב] והנה לעיל בע"א אמרו דליכא למילף מחובל מחבירו לעלמא דמשלם ואינו לוקה דמה לחובל בחבירו שכן חייב בה' דברים, ואי ממונא לקולא שכן הותר מכללו בבי"ד, וההפלאה שם כתב דלכאו' נפ"מ בין הצד דממונא לחומרא להצד דממונא לחומרא, בכה"ג דנתחייב מלקות מצד אחר, דאם ממונא לחומרא והא דמחמרינן בחובל דמשלם ואינו לוקה הוא משום דחייב בה' דברים, א"כ אף אם הוא חייב מלקות מצד אחר משלם ואינו לוקה משום חומר התשלומין בחובל דחייב בה' דברים, אך אם ממונא לקולא והא דחובל משלם ואינו לוקה הוא משום הקולא דהל"ת דחובל שהותר מכללו, א"כ הרי דכל שנתחייב מלקות משום ל"ת אחר שלא הותר מכללו, הדין נותן דלוקה ואינו משלם, ועיי"ש שעמד לפ"ז ע"ד הרמב"ם והטוש"ע שכתבו דחובל בחבירו ביוהכ"פ משלם ואינו לוקה, דהרי י"ל דממונא לקולא והא דחובל משלם ואינו לוקה הוא משום הקולא דל"ת דחובל וממילא דנתחייב מלקות משום ל"ת דיוהכ"פ שלא הותר מכללו לוקה ואינו משלם.

והגרע"א במערכה ה' סקל"ד עמד עוד בזה, דלכאו' כל נידון הגמ' אם ממונא לחומרא או ממונא לקולא, הוא קודם דקים לן דבכל התורה לוקה ואינו משלם, אך לפ"מ דקי"ל דבכל התורה לוקה ואינו משלם משמע בפשוטו דמלקות חמיר, וממילא דהטעם בחובל דממונא משלם הוא משום דהותר מכללו בבי"ד, והיינו דהלאו קייל דהותר מכללו ומשו"ה דחינן לי' בקל, וא"כ הדין נותן דחובל בחבירו ביוהכ"פ דהל"ת דיוהכ"פ חמיר, הוי כמו בכל חייבי לאוין דלוקה ואינו משלם, וכן עמד בזה בחי' הגרע"א לעיל ל' א' בשם הגרע"א.[[1]](#footnote-2)

**ב**

ג] וההפלאה כתב לדון דמקור ד' הרמב"ם ודעימי' דקי"ל דממונא לחומרא והא דחובל בחבירו משלם ואינו לוקה הוא משום דחייב בה' דברים, הוא מסוגיית הגמ' לקמן ל"ה ב' דאם הכהו הכאה שאין בה שו"פ וקרע שיראין לוקה ואינו משלם, ואם הא דחובל בחבירו משלם ואינו לוקה הוא משום דהל"ת דחובל קייל דהותר מכללו, הי' בדין דגם אם נתחייב בממון על קריעת שיראין יהא משלם ואינו לוקה, כיון דהל"ת דחובל קייל ונדחה מפני חיוב ממון, ובע"כ דממונא לחומרא והא דחובל משלם ואינו לוקה הוא משום דתשלומין דחובל חמירי דחייב בה' דברים, וע"כ כ"ז הוא בחיוב תשלומין דחובל, אך כל שנתחייב ממון משום קריעת שיראין הו"ל ככל חייבי מלקיות וממון דלוקה ואינו משלם, ומזה הוא שלמד הרמב"ם דחובל בחבירו ביוהכ"פ משלם ואינו לוקה, כיון דבע"כ דהא דחובל משלם ואינו לוקה הוא משום דתשלומין דחובל חמירי, ועיי"ש שכתב לדחות דהתם הוא לדעת ר"ל, וכן עמדו בזה הגרע"א והבית יעקב שם, וכתבו לדחות דאף דמהתם נלמד דהא דחובל משלם ואינו לוקה אינו רק משום דהלאו דחובל קייל, הרי אכתי י"ל דהוא בצירוף תרוייהו דהלאו דחובל קייל דהותר מכללו והממון דחובל חמיר דחייב בה' דברים, ומנ"ל להרמב"ם ודעימי' דחובל בחבירו ביוהכ"פ משלם ואינו לוקה אף דהלאו דיוהכ"פ חמיר.

ד] אמנם הנה מד' הראשונים לקמן שם יש ללמוד שפירשו הטעם בזה בע"א, דהנה בפירש"י לקמן ל"ה ב' ד"ה אלא אי סבר לה כתב דר"ל דאמר דחייבי מלקיות שוגגין פטורין מן התשלומין פליג על עולא דאמר דאף אם התרו בו משלם ואינו לוקה, והתוס' שם ד"ה מתניתין כמאן מוקי לי' כתבו ע"ז, ז"ל, זה אינו נראה דילמא בממון אחר סבר כר"ל, אבל בממונא דבההוא מילתא גופי' משלם ממון ומיפטר ממלקות מגז"ש דתחת תחת, עכ"ל, וצ"ב, ועמש"כ בזה המהרש"ל והמהרש"א שם.

ונתפרשו הדברים בד' הרמב"ן שם, ז"ל, קשיא לי ודלמא לעולם כר"ל וחייבי מלקות שוגגין ודבר אחר פטור ומשכח"ל כגון דמחיי' הכאה שאין בה שו"פ וקרע שיראין דילי' "דאיתי' לחיוב מלקות בודאי", אבל מתניתין כדעולא דאמר כל מילתא דאית בה ממון ומלקות עקרי' רחמנא למלקות לגמרי ואוקמי' אממון "דומיא דחובל בחבירו דגמרינן מיני'", דהא תלמוד חובל בחבירו לא קשיא לי' דלכו"ע לתשלומין אוקמי' רחמנא וגמרינן מיני', עכ"ל, ונתחדש בד' הרמב"ן דכל הא דלעולא משלם ואינו לוקה הוא רק בחיוב מלקות וממון שבאו על מעשה אחד, ומשום דבכה"ג עקרי' רחמנא למלקות ואוקמי' אממון, אך כל שנתחייב מלקות על מעשה אחד וממון על מעשה אחר, כמכה את חבירו הכאה שאין בה שו"פ וקרע שיראין, מודה עולא דלוקה ואינו משלם, משום דבכה"ג איכא לחיוב מלקות בודאי וליכא למימר דעקרי' רחמנא למלקות, דרק במעשה אחד שחייבין עליו מלקות וממון, הוא די"ל דעקרי' רחמנא למלקות ואוקמי' אממון, אך כל שעל מעשה זה אינו מתחייב ממון, ודאי דדין מעשה זה דהוא מחייב מלקות, וכיון דהוא מחייב מלקות, דינא הוא דלוקה ואינו משלם, - וזהו מש"כ התוס' דהא דלעולא משלם ואינו לוקה הוא בממונא דבההוא מילתא גופי', אך בממון אחר לוקה ואינו משלם.

ה] והנה בד' הרמב"ן מבו' דהטעם לומר דכל הא דלעולא משלם ואינו לוקה הוא רק היכא שנתחייב מלקות וממון על מעשה אחד, דבכה"ג אמרינן דעקרי' רחמנא למלקות ואוקמי' אממון, הוא משום דדמי לחובל בחבירו דגמרינן מיני' דהוא רק היכא שנתחייב מלקות וממון על מעשה אחד דחבלה, ולא נתפרש בדבריו דמהיכא פשיטא לי' הך מילתא דהא דחובל בחבירו משלם ואינו לוקה הוא רק כשנתחייב מלקות וממון על מעשה אחד ומשום דבכה"ג אמרינן דעקרי' רחמנא למלקות ואוקמי' אממון, ויותר יש להעיר כן בד' הרא"ה ורבינו קרשקש שם דאף דפליגי ע"ד הרמב"ן וס"ל דהא דלעולא משלם ואינו לוקה הוא אף בב' מעשים, מ"מ הא דלדידן חובל בחבירו משלם ואינו לוקה הוא רק במעשה אחד, וצ"ב דאם לעולא הוא אף בב' מעשים, מנ"ל דלדידן הוא רק במעשה אחד.

ו] אך הדבר פשוט דהרמב"ן למד להך מילתא ממה שאמרו שם דאם הכהו הכאה שאין בה שו"פ וקרע שיראין לוקה ואינו משלם, והרי הרמב"ן נקט להך דינא דבב' מעשים לוקה ואינו משלם בכה"ג דהכהו הכאה שאין בה שו"פ וקרע שיראין, והיינו משום דהתם מצינו להך מילתא דבב' מעשים לוקה ואינו משלם, וס"ל כמש"כ האחרונים דממונא לקולא והא דחובל משלם ואינו לוקה הוא משום קולא דל"ת דחובל, וא"כ הי' בדין דגם כשהכה הכאה שאין בה שו"פ וקרע שיראין יהא משלם ואינו לוקה, וממה שאמרו דבכה"ג משלם ואינו לוקה נלמד דכל הא דחובל משלם ואינו לוקה הוא משום דעקרי' רחמנא אמלקות ואוקמי' אממון, וע"כ כ"ז הוא כשנתחייב מלקות וממון על מעשה אחד, אך כל שנתחייב מלקות על מעשה אחד וממון על מעשה אחר, כיון דבכה"ג איכא לחיוב מלקות בודאי, הדר דינא דהוי כשאר חייבי מלקיות וממון דלוקה ואינו משלם.[[2]](#footnote-3)

ז] ונפ"מ רבתא בזה לדינא, הוא בגונא שהכה בב"א את ראובן הכאה שאין בה שו"פ ואת שמעון הכאה שיש בה שו"פ, דבפשוטו בכה"ג משלם ואינו לוקה, שהרי בין חיוב המלקות ובין חיוב המלקות הוו חיוב דחובל, ובחיוב דחובל דינא הוא דמשלם ואינו לוקה, אך לפ"ד הרמב"ן ודעימי' נראה דבכה"ג לוקה ואינו משלם, שהרי על ההכאה שהכה את ראובן אינו מתחייב ממון, וליכא למימר בזה דעקרי' רחמנא למלקות ואוקמה אממון, אלא איתי' לחיוב מלקות בודאי, וכיון דאיתי' לחיוב מלקות, הוי כבכל התורה דכל דאיכא מלקות וממון לוקה ואינו משלם, ומצאתי שכבר עמד ע"ז בחי' ר' שלמה כתבים סימן ל"ח.

**ג**

ח] ולמש"נ מד' הרמב"ן ודעימי' נראה ברור דלדעתם החובל בחבירו ביוהכ"פ לוקה ואינו משלם, דאי נימא כדעת הרמב"ם ודעימי' דאף החובל בחבירו ביוהכ"פ משלם ואינו לוקה והיינו משום דהא דחובל משלם ואינו לוקה תליא בהא דהוו התשלומין תשלומין דחבלה, ואף אם חיוב המלקות הוא משם אחר, הרי ממילא דהא דהחובל בחבירו וקרע שיראין לוקה ואינו משלם הוא משום דהתשלומין אינם תשלומין דחבלה, ואין ללמוד מזה דכל הא דחובל משלם ואינו לוקה הוא רק כשנתחייב מלקות וממון על מעשה אחד דהכאה, ודאף אם חיוב המלקות והממון הוו משום חובל מ"מ כל דהוי זה ב' מעשים שנתחייב על אחד מלקות ועל אחד ממון לוקה ואינו משלם, וכמש"נ, - וממה שלמדו הרמב"ן ודעימי' מהתם דהא דחובל משלם ואינו לוקה הוא כשנתחייב מלקות וממון משום מעשה אחד דהכא, נלמד דהא דחובל משלם ואינו לוקה הוא אף בתשלומין שאינם תשלומי חבלה, וע"כ כל הא דהחובל בחבירו וקרע שיראין משלם ואינו לוקה הוא רק משום דעל מעשה החבלה לא נתחייב ממון אלא מלקות, ובכה"ג איתי' לחיוב מלקות בודאי, והו"ל ככל חייבי מלקיות וממון דלוקה ואינו משלם.

ט] עוד נפ"מ בזה הוא אם משכח"ל גוונא דהכה את חבירו הכאה שאין בה שו"פ ונתחייב על הכאה זו ממון מטעם אחר, ומשכח"ל למש"כ האו"ש בפ"א מנערה הי"א לדון דרק חיוב נזק חשיב כחיוב חבלה לדינא דמשלם ואינו לוקה, אך שאר ד' דברים לא חשיבי כחיוב חבלה, עיי"ש, דלפ"ד הרמב"ן ודעימי' נראה דבכה"ג משלם ואינו לוקה, דכיון דחיוב המלקות הוא משום חובל, הרי דכל שנתחייב ממון על מעשה זה עקרי' רחמנא למלקות ואוקמי' אממון, דאי נימא דבכה"ג לוקה ואינו משלם, משום דחיוב התשלומין אינו משום חובל, הרי דמה"ט הוא דאם הכהו הכאה שאין בה שו"פ וקרע שיראין לוקה ואינו משלם, והיאך למדו הרמב"ן ודעימי' מהתם דכל הא דחובל משלם ואינו לוקה הוא רק כשנתחייב מלקות וממון על מעשה אחד דהכאה.

י] אך מד' הרמב"ם דהחובל בחבירו ביוהכ"פ משלם ואינו לוקה יש ללמוד דהא דחובל משלם ואינו לוקה הוא אף בב' מעשים, והיינו דאף דבחובל ביוהכ"פ הוא מעשה אחד, וי"ל דהא דמשלם ואינו לוקה הוא משום דעקרי' רחמנא למלקות ואוקמי' אממון, הרי למש"כ האחרונים דמקור ד' הרמב"ם דהא דחובל משלם ואינו לוקה תליא בהא דהתשלומין הוו תשלומין דחבלה הוא ממה שאמרו דהכהו הכאה שאין בה שו"פ וקרע שיראין לוקה ואינו משלם, בע"כ דס"ל דהא דחובל משלם ואינו לוקה הוא אף בב' מעשים, - דאי נימא דהוא רק במעשה אחד, ואף אם הכה את ראובן הכאה שאין בה שו"פ ואת שמעון הכאה שיש בה שו"פ לוקה ואינו משלם, א"כ הרי דמה"ט הוא דבהכהו הכאה שאין בה שו"פ וקרע שיראין משלם ואינו לוקה, ואין ללמוד מהתם דהא דחובל משלם ואינו לוקה תלי בהא דהוו התשלומין תשלומין דחבלה, - ובע"כ דהא דחובל משלם ואינו לוקה הוא אף בב' מעשים, וכל הא דהכהו הכאה שאין בה שו"פ וקרע שיראין לוקה ואינו משלם, הוא משום דרק בתשלומין דחבלה משלם ואינו לוקה.

**ד**

יא] ובישוב ד' הרמב"ם דחובל בחבירו ביוהכ"פ משלם ואינו לוקה אף דלכאו' ממונא לקולא והא דחובל בחבירו משלם ואינו לוקה הוא משום דהל"ת דחובל קייל דהותר מכללו, כתב הקה"י בסימן ל"ג סק"א לישב דכל מה שאמרו בגמ' דטעמא דחובל בחבירו הוא משום דהותר מכללו בבי"ד, הוא רק לעולא דבעינן למימר דיליף לכל ממון ומלקות מחובל דמשלם ואינו לוקה, וע"ז פרכינן דמה לחובל שכן הותר מכללו בבי"ד, אך לר' יוחנן דיליף מקרא דכדי רשעתו וסמיך לי' ארבעים יכנו דבכל לאוין שבתורה לוקה ואינו משלם, ורק בחובל בחבירו גלי קרא דמשלם ואינו לוקה, הרי דיש בכלל זה אף לאוין שהותרו מכללן, ובע"כ דהא דחובל משלם ואינו לוקה אי"ז משום דבלאו דהותר מכללו משלם ואינו לוקה אלא הוא דין מסוים בחובל דמשלם ואינו לוקה, ובזה יש להסתפק אם הוא משום דאלמוה אלמי' רחמנא לתשלומין דחובל שידחה מלקות, או דהוא משום דהקילה תורה בלאו דחובל דהוא נדחה מפני תשלומין, ובזה הוא שהכריע הרמב"ם ודעימי' דהא דחובל שאני דמשלם ואינו לוקה הוא משום דאלים תשלומי חובל לדחות מלקות, וע"כ אף היכא דנתחייב מלקות משום לאו אחר משלם ואינו לוקה.

יב] ונראה די"ל עוד בזה, דהנה בד' ההפלאה ודעימי' מבו' שפירשו דמכוון הגמ' דאי ממונא לחומרא וכו', דהיינו דאם ממונא לחומרא והא דחובל משלם ואינו לוקה הוא חומרא, היינו משום דחמיר דין התשלומין דחובל דחייב בה' דברים, וע"כ החמירה תורה בתשלומין אלו שידחו מלקות, - אך אי ממונא לקולא והא דחובל משלם ואינו לוקה הוא קולא, הרי אין לפרש דהא דחובל משלם ואינו לוקה הוא משום דחמיר דין התשלומין דחובל והחמירה בהן תורה שידחו מלקות, שהרי הא דמשלם ואינו לוקה הוא קולא, ומשום דתשלומין אלו חמירי אין לנו לומר שהקילה תורה דמשלם ואינו לוקה, אלא הא דחובל משלם ואינו לוקה הוא משום דהל"ת דחובל קייל דהותר מכללו בבי"ד.

והך מילתא דלהצד דממונא לחומרא הא דחובל משלם ואינו לוקה הוא משום דהל"ת דחובל קייל משום דהותר מכללו, כ"ה להדיא בד' הרשב"א שם, ועיי"ש שכתב דלפ"ז ה"נ בבא על אשת אחיו משלם ואינו לוקה משום דאיסור אשת אח הותר מכללו במקום מצוה, וכ"כ השטמ"ק שם בשם שיטה ישנה.

יג] אך הנה בפירש"י מבו' שפירש בזה בע"א, ז"ל, איכא למיפרך מה לחובל בחבירו שכן הותר מכללו בבי"ד דניתן רשות לבי"ד להלקותו, תאמר "בשאר חייבי ממון כגון קנס דאונס ומפתה" שלא הותרו מכללן בבי"ד, עכ"ל.

והנה לפ"ד הרשב"א ודעימי' הרי דמה שאמרו דהא דפריך דמה לחובל בחבירו שכן הותר מכללו, היינו דע"כ ליכא למילף מינה לבא על אחותו ועל שאר עריות משום דאיסור אחותו לא הותר מכללו, - אך בד' רש"י מבו' דהא דליכא למילף מינה לבא על אחותו הוא משום דחיוב הממון דאונס ומפתה לא הותר מכללו,[[3]](#footnote-4) וכבר עמד ע"ז השטמ"ק, והבאנו לדבריו בהערה.[[4]](#footnote-5)

ומבו' לפ"ז מד' רש"י דהא מילתא פשיטא לן דהא דחובל בחבירו משלם ואינו לוקה תליא בדין התשלומין דחובל,[[5]](#footnote-6) אלא דאי ממונא לחומרא היינו משום דהתשלומין דחובל חמירי דחייב בה' דברים, ואי ממונא לקולא היינו משום דהתשלומין דחובל קיילי שהותר מכללו בבי"ד, וכמו שפירש השטמ"ק דהיינו דהותר לבי"ד להלקותו ואינם פורעין ה' דברים, וע"כ הא דלא ילפינן מיני' לאונס ומפתה הוא משום דהתשלומין דאונס ומפתה לי"ב לחומרא זו דחייב בה' דברים וגם לי"ב לקולא זו דהותר מכללו בבי"ד.[[6]](#footnote-7)

יד] ולפ"ז הרי דלדעת רש"י הדין נותן כמש"כ הרמב"ם דחובל בחבירו ביוהכ"פ משלם ואינו לוקה, דאף אם ממונא לקולא והא דחובל בחבירו משלם ואינו לוקה הוא משום דהותר מכללו בבי"ד, הרי היינו משום דחיוב הממון דחובל הותר מכללו בבי"ד, וממילא דאף חובל בחבירו ביוהכ"פ משלם ואינו לוקה, משום דחיוב הממון דחובל הותר מכללו בבי"ד, וכ"ה דאם הי' חיוב הממון דאונס ומפתה הותר מכללו בבי"ד הי' הדין דהבא על אחותו משלם ואינו לוקה, אף דחיוב המלקות לא הותר מכללו, ה"נ בחובל בחבירו ביוהכ"פ כיון דחיוב הממון הותר מכללו משלם ואינו לוקה אף דחיוב המלקות דיוהכ"פ לא הותר מכללו.

**ה**

טו] והנה התו"י לעיל בע"א כתבו בתו"ד דחיובא דבושת ופגם הוא בכלל חיוב חובל, עיי"ש, ובגל' הגרע"א בחו"מ סימן תכ"ד כתב דלפי דבריהם בע"כ דהא דתנן דהבא על אחותו לוקה, ולדעת ר' יוחנן מפרשינן דהוא משום דהתרו בו ולוקה ואינו משלם, אף דחייב בבושת ופגם דהוא בכלל חובל, היינו משום דכל הא דחובל בחבירו משלם ואינו לוקה היינו היכא דחיוב המלקות הוא משום חובל, אך כל שנתחייב מלקות משום אחותו לוקה ואינו משלם, וכ"כ הגרע"א בגל' ההפלאה לעיל שם, ועד"ז כתב בתוס' הגרע"א בפירקין דלדעת התו"י הרי דמהא דמוקמינן למשנתינו כשלא התרו בו, אך כל שהתרו בו אינו משלם קנס, בע"כ דהא דרבי קרא חובל בחבירו לתשלומין הוא רק כשנתחייב מלקות משום לאו דחובל, דאם הוא אף בחיוב מלקות משם אחר, א"כ מ"ט כשהתרו בו אינו משלם קנס, הרי אינו לוקה, כיון דחייב בתשלומי בו"פ שהם בכלל חובל, וכ"כ התרוה"ד בסימן תכ"ד.

אך לדעת הרמב"ם דחובל בחבירו ביוהכ"פ משלם ואינו לוקה, תיקשי דמ"ט הבא על אחותו לוקה ואינו משלם, הרי כיון דהוא מתחייב ממון משום בושת ופגם, הדין נותן דמשלם ואינו לוקה, ובע"כ מד' הרמב"ם דחיובא דבושת ופגם אינו בכלל חבלות, וכ"כ הגרע"א והתרוה"כ שם, והתרוה"כ שם פירש כן בד' התו"י לעיל שם בשם ריב"ם דס"ל כן דחיובא דבו"פ אינו בכלל חבלות.

טז] ונראה דהרמב"ם לטעמי' אזיל, דהנה כתב הרמב"ם בפ"ה מחובל ה"ו וה"ז, ז"ל, אבל אם לא היו שם עדים כלל והוא אומר חבלת בי והודה מעצמו פטור מן הנזק ומן הצער וחייב בשבת ובושת וריפוי ע"פ עצמו וכו' ולמה משלם אדם ג' דברים אלו ע"פ עצמו שהשבת והריפוי ממון הוא ואינו קנס וכו', והבושת לא הגיעה לו אלא בשעה שהודה בפנינו שהוא חבל בו שהנחבל שלא חבל בו בפני בנ"א אין לו בושת והודאתו בבי"ד היא שביישה אותו, עכ"ל, ומבו' בד' הרמב"ם דחיובא דנזק ודבושת הוי קנס, וע"כ הוא דאינו חייב נזק ע"פ עצמו, וגם בושת אינו חייב ע"פ עצמו אלא משום דהבושת הגיעה לו בשעה שהודה לפנינו, וצ"ב.

והנה הרי בחיובא דבושת ופגם תנן לקמן מ"א א' דהאומר פתיתי את בתו של פלוני משלם בושת ופגם ע"פ עצמו, וכ"כ הרמב"ם בפ"ב מנערה הי"א, ומשמעות דבריו דהא דמשלם בושת ע"פ עצמו הוא משום דהוי ממון, (ולא משום דהבושת הגיעה לה בשעה שהודה לפנינו), והרי דחלוק הוא חיובא דבושת ופגם מחיוב חבלות.

יז] ובטעמא דמילתא נראה, דהנה בעיקר מש"כ הרמב"ם דחיוב נזק דחבלות הוא קנס, ול"ד לחיוב נזק דשור שחבל באדם דהוא ממון, מפרשים העולם דהוא לטעמי' בפ"א מחובל ה"ג, ז"ל, זה שנא' בתורה כאשר יתן מום באדם כן ינתן בו אינו לחבול בזה כמו שחבל בחבירו אלא שהוא ראוי לחסרו אבר או לחבול בו כמו שעשה ולפיכך משלם נזקו, והרי הוא אומר ולא תקחו כופר לנפש רוצח, לרוצח בלבד הוא שאין כופר אבל לחסרון איברים או לחבלות יש כופר, עכ"ל, ומבו' דעיקר חיובא דחובל הוא דכאשר עשה כן יעשה לו וראוי לחסרו אבר, והא דמשלם ממון הוא ככופר לראשי אברים, ומצינו כן לדעת ר"א בב"ק פ"ד א' דס"ל דמשלם דמי עין של מזיק, ובע"כ דהיינו משום דראוי לחסרו אבר ונותן כופר עינו, וע"כ הוא דהו"ל קנס, - ולפ"ז הרי דמה"ט הוא דפגם דאונס ומפתה הו"ל ממון, ויש לפרש בזה מתרי טעמי, חדא, דהוא למש"כ האחרונים לדון דבאונס ומפתה ליכא להלאו דלא יוסיף דלא חשבינן לה כמעשה חבלה, ולפ"ז י"ל דמה"ט גם לי"ב לחיובא דחובל דעיקרו הוא בראשי אברים, ועוד, דבדידי' לא שייך כלל הפגם שפגם בנערה, ולא שייך שיהא דינו דכאשר עשה כן יעשה לו, אלא עיקר דינו הוא חיוב ממון, אך אכתי צ"ב טעם הא דהבושת דחובל הוי קנס והבושת באונס ומפתה הוי ממון.

יח] ולפ"ז הרי דמה"ט הוא דאף דחובל בחבירו ביוהכ"פ משלם ואינו לוקה, מ"מ הבא על אחותו לוקה ואינו משלם בושת ופגם, דהרי חיוב בושת ופגם דאונס ומפתה אינו מפרשת חבלות, אלא הוא חיוב בפנ"ע, ובזה ליכא להגזה"כ דמשלם ואינו לוקה.

והנה באמת א"צ לטעמים ע"ז, שהרי כל הגזה"כ דמשלם ואינו לוקה הוא בחיוב חובל ולא בחיוב בושת ופגם שאינו מפרשת חבלות, אך להנ"ל י"ל דהטעם בזה הוא משום דרק בחיוב תשלומין דחובל דעיקר חיובו הוא בראשי אברים וחיוב הממון הוא כופר דראשי אברים הוא דאלים חיוב זה לדחות את חיוב המלקות, ומשא"כ בחיובא דבושת ופגם דעיקרו הוא חיוב ממון, - וגם י"ל דכיון דבאונס ומפתה אי"ז מעשה חבלה, הרי דרק במעשה חבלה הוא דילפינן מקרא דמשלם ואינו לוקה, ומשא"כ באונס ומפתה דאי"ז מעשה חבלה, ועד"ז כתב בתשו' חזו"א סימן תק"ל בדעת הרמב"ם דאין במאנס משום לא יוסיף, ולא אמרינן בפירוש ריבתה תורה אלא בחבלה דעבר עלה בלא יוסיף, אבל בחבלה דליכא הוי כהיזק ממון וכי איכא לאו אחר מיפטר מתשלומין.

1. הקה"י בסימן ל"ג סק"א כתב דד"ז תליא בפלוגתת הראשונים, דאמנם התו"י לעיל בע"א כתב כן דלר' יוחנן דלוקה ואינו משלם בע"כ דממונא לקולא, דאל"כ תיקשי דאיתגורי איתגר, וכ"נ ממש"כ התוס' שם דלהצד דממונא לקולא הא דמשלם ואינו לוקה ולא אמרינן דאיתגורי איתגר הוא משום דחס רחמנא על ממונא של נחבל, וכ"ז ניחא אם ממונא לקולא, אך אם ממונא לחומרא תיקשי דמ"ט לוקה ואינו משלם, וע"ז ליכא לתי' התוס', - אך הנה השטמ"ק כתב בשם שיטה ישנה ותלמידי הרשב"א דבזה ליכא למיפרך דאיתגורי איתגר, ועיי"ש שכתב כן גם בדעת התוס', דכל הא דקשיא להו דאיתגורי איתגר הוא משום דכשהכהו הכאה שאין בה שו"פ לוקה וליכא למימר דמשום דהוסיף להכותו משלם ואינו לוקה, ולפ"ז שפיר י"ל דגם לפ"מ דקי"ל דבכל התורה לוקה ואינו משלם הוי ממונא לחומרא. [↑](#footnote-ref-2)
2. ונתחדש בד' הרמב"ן דגם בדעת עולא י"ל כן דכל הא דמשלם ואינו לוקה הוא רק היכא דחיוב המלקות והממון הוא על מעשה אחד, דבכה"ג אמרינן דעקרי' רחמנא למלקות ואוקמה אממון, - וצ"ב, דאמנם בחובל בחבירו דחיוב המלקות והממון הם על ההכאה, שפיר י"ל דעקרי' רחמנא למלקות ואוקמה אממון, אך לעולא דס"ל גם בבא על אחותו דמשלם ואינו לוקה, לכאו' התם ליכא למימר דעקרי' רחמנא למלקות ואוקמה אממון, שהרי חיוב המלקות הוא משום ביאת אחותו, וחיוב הממון הוא משום הקנס דאונס ומפתה, ואינם מענין אחד, ושו"ר שעמד ע"ז בחי' ר' שלמה כתבים סימן ל"ח בתו"ד, - ואמנם בד' הרמב"ן נתחדש דגם בכה"ג מצינו למימר דעקרי' רחמנא למלקות ואוקמה אממון, כיון דב' החיובים הם על מעשה אחד, אף שהם מב' שמות חלוקים שנתקבצו במעשה אחד.

   והנה הרא"ה לקמן שם צידד שלא כד' הרמב"ן ולעולא דמשלם ואינו לוקה הוא בכל גווני ואף בב' מעשים, וכ"כ בחי' רבינו קרשקש שם, וי"ל דאף דמבו' בדבריהם דמודו דלדידן הא דחובל בחבירו משלם ואינו לוקה הוא רק במעשה אחד, מ"מ הא דלעולא משלם ואינו הוא אף בב' מעשים, וצ"ב, דכיון דעולא יליף לה מחובל בחבירו מ"ט אמרינן דלדידי' הוא אף בב' מעשים, - והי' מקום לפרש בזה ע"פ הנ"ל, דהוא משום דלעולא דהבא על אחותו משלם ואינו לוקה אף דהוא ב' שמות, בע"כ דאי"ז משום דאמרינן דעקרי' רחמנא למלקות ואוקמה אממון, וע"כ היינו אף בב' מעשים, - אך בד' הרא"ה ורבינו קרשקש מבו' דלא אתו עלה מה"ט, ומשמעות דבריהם דהיינו משום דרק לדידן דבכל התורה לוקה ואינו משלם, מפרשינן דהא דשאני חובל בחבירו דמשלם ואינו לוקה הוא משום דעקרי' רחמנא למלקות ואוקמי' אממון והיינו רק כשנתחייב מלקות וממון על חד מעשה דהכאה, אך לעולא דילפינן מינה לכל התורה דמשלם ואינו לוקה היינו משום דחיוב הממון עדיף מחיוב המלקות ואין לנו לחלק בין היכא דהוו על מעשה אחד להיכא דהוו על ב' מעשים. [↑](#footnote-ref-3)
3. שו"ר שעמד ע"ז בחי' הגרע"א לעיל ל' א' בשם הגרע"א ותמה ע"ז, ז"ל, ומה"ט תמה אאמ"ו נ"י על לשון רש"י כתובות שם דר"ל ואי ממונא לקולא וכו' תאמר בשאר חייבי ממון כגון קנס דאונס ומפתה דלא הותרו מכללן בב"ד, דאינו מובן דמה ענין ממונא דאונס ומפתה לכאן, דהא דנין הכא דהלאו קיל דהותרה מכללה, והו"ל לרש"י למימר תאמר בבא על חייבי לאוין כגון ממזרת וכדומה דהלאו לא הותרה מכללה הדין דמלקי לקי, עכ"ל, - ושו"ר במהרש"ל לעיל שם שכתב ע"ד רש"י, ז"ל, לא הותרו מכללו בבי"ד נ"ב פי' הלאו שלהן, עכ"ל, ולכאו' מכוון דבריו לדחוק בד' רש"י דלא קאי על תשלומי הממון דאונס ומפתה דלא הותרו מכללן, אלא קאי על הלאו דאחותו ושאר חייבי לאוין וחייבי כריתות דלא הותרו מכללן. [↑](#footnote-ref-4)
4. ז"ל, ונ"ל דה"פ ואי ממונא לקולא הוא ואדרבא בהך פירכא דחמשה דברים יש לדון ק"ו ונילף מחובל בחברו ומה חובל בחברו שחמור להתחייב בחמשה דברים נדון בקלה שבשני חיובים שבו ק"ו לשאר חייבי ממון הקלים שידונו בחיוב הקל, איכא למפרך מה לחובל בחברו שכן הותר מכללו בבי"ד דניתן רשות בבי"ד להלקותו ואינן פורעין ה' דברים ומשו"ה דין הוא שנידון בקלה שבשני חיובים, תאמר בשאר חייבי ממון כגון קנס דאונס ומפתה שלא הותרו לבי"ד דאפילו בי"ד שיאנסו או יפתו חייבין בקנס, הלכך אף אנו נאמר שנדון בחמורה שבשני חיובין כנ"ל, והשתא הק"ו והפירכא הוא מממון לממון ונדחה שפיר "וכן פירש"י ז"ל דוק ותשכח" והוא ברור ונכון, עכ"ל. [↑](#footnote-ref-5)
5. והיינו דהא דפרכינן מהא דחייב בה' דברים ומהא דהותר מכללו, לאו היינו די"ל דהא דהממון דוחה את המלקות הוא משום דחיוב הממון חמיר דחייב בה' דברים או משום דחיוב המלקות קייל דהותר מכללו, אלא היינו דאם ממונא לחומרא י"ל דכיון שהחמירה תורה בחובל דחייב בה' דברים אף החמירה בו שיהא משלם ואינו לוקה, ואם ממונא לקולא י"ל דכיון שהקילה תורה בחובל דהותר מכללו בבי"ד אף הקילה בו דמשלם ואינו לוקה, - ויש להוסיף, דמצינו כן גם במש"כ בפירש"י שם, ז"ל, ז"ל, ואי ממונא לקולא הוא, וא"ת ממון קל מן המלקות ואי"ז תשובה שהשבנו דכ"ש בעלמא "מה זה שחמור להתחייב בה' דברים נידון בקלה שבב' חיובין שבהן ק"ו לשאר חייבי ממון הקלין שידונו בממון הקל, עכ"ל, ומבו' בדבריו דמסברא הי' מקום לומר דבכל תשלומין דקיילי משלם ואינו לוקה, ובחובל בחבירו דחמיר דין התשלומין דילי' משום דחייב בה' דברים לוקה ואינו משלם, וזהו שכתב דק"ו הוא דאם חובל בחבירו משלם ואינו לוקה כ"ש בשאר חייב ממון, והרי דבשאר חייבי ממון מסתבר טפי שיהא משלם ואינו לוקה, וזה צ"ב דהיאך נימא דמשום דחמיר דין התשלומין ע"כ הוא לוקה ואינו משלם, אך אזיל רש"י לטעמי' דהא דפרכינן מהא דחייב בה' דברים ומהא דהותר מכללו, היינו דאם ממונא לחומרא י"ל דכיון שהחמירה תורה בחובל דחייב בה' דברים אף החמירה בו שיהא משלם ואינו לוקה, ואם ממונא לקולא י"ל דכיון שהקילה תורה בחובל דהותר מכללו בבי"ד אף הקילה בו דמשלם ואינו לוקה, וע"כ שפיר הי' מקום לומר דאם ממונא לחומרא הרי דחובל בחבירו שהחמירה בו תורה דחייב בה' דברים יהא לוקה ואינו משלם ושאר חייבי ממון שלא החמירה בהם תורה יהיו משלמין ואינם לוקין. [↑](#footnote-ref-6)
6. ואמנם דהדברים צ"ב רב, דאמנם בחובל דחיוב המלקות הוא משום החבלה י"ל דכיון שהקילה תורה בתשלומיו דהותר מכללו בבי"ד, אף הקילה בו תורה דמשלם ואינו לוקה, אף דממונא לקולא, אך באונס ומפתה דחיוב המלקות הוא משום אחותו, הרי דאף אם הי' חיוב התשלומין דאונס ומפתה הותר מכללו בבי"ד, מ"ט נימא דמכח זה נימא דהקילה בו תורה דמשלם ואינו לוקה, הרי אף דחיוב התשלומין דידי' קייל, הרי חיוב המלקות לא קייל, ומה מהני הא דחיוב התשלומין קייל דמכח זה ידחה חיוב זה את חיוב המלקות, וצע"ג. [↑](#footnote-ref-7)