מזוזה יג רפו
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / יורה דעה / מזוזה

**שיעורי הלכה**

**הדינים הנידונים**

* **בית שאין לו תקרה.**
* **משקוף שאינו חלק.**
* **פתח שאין לו דלת.**
* **הסיר את המזוזה או נפלה, אם כשחוזר וקובעה מברך.**

*שיעור יג*

**מזוזה [יו"ד סי' רפו]**

**ממורינו הגאון רבי רפאל צבי ובר שליט"א**

שיעורים שנמסרים בבית הכנסת בית תפילה נוה יעקב ירושלים מוצאי שבת בשעה 10:00 · נכתב ע"י א.ה. והיה לעיני מו"ר שליט"א

[סעיף יד] **בית שאין לו תקרה, פטור. היה מקצתו מקורה ומקצתו אינו מקורה, אם היה הקירוי כנגד הפתח, חייב במזוזה, והוא שיהיה במקורה ד' על ד'.**

## אמאי חצר שאינה מקורה חייבת במזוזה

**הנה** כבר נתבאר לעיל (שיעור ד) דין זה, שבגמרא במנחות (לג:) איתא שפיתחי שימאי פטורים מהמזוזה, ולחד מאן דאמר היינו דלית בהו תקרה, ופירש רש"י ב' פירושים, ואחד מהם שהבית עצמו אין לו תקרה ואינו דירה ולכך פטור מהמזוזה, וכן דעת הרמב"ם (מזוזה פ"ו ה"ה). והרא"ש (מזוזה סי' יא) הקשה מאי שנא חצר שחייבת במזוזה, ותי' שהחצר חזי למלתיה, אבל רבינו מנוח תי' שהחצר אינה חייבת במזוזה מצד עצמה אלא מחמת הבית. ועי' לעיל (שיעור ד) שנתבאר שכן קיי"ל שאין חיוב לחצר מצד עצמה, וא"כ קיי"ל לעיקר כדעת רבינו מנוח.

## לול של תרנגולים שאין לו תקרה, וחניה שאינה מקורה

**וקצ"ע** דהגר"א (ס"ק יד) הביא את תי' הרא"ש, וכן בפתחי תשובה (ס"ק יג) נקט כתירוצו של הרא"ש ולכך כתב לחייב מזוזה בלולים של תרנגולים אף כשאין להם תקרה, וזה צ"ע לפי מה שנתבאר דאנן קיי"ל שחצר אין לה חיוב מצד עצמה, וא"כ לא קשה מידי מהא דחצר חייבת אף כשאין לה תקרה, ואי"צ לתירוצו של הרא"ש. ועי' גם בספר מזוזות ביתך שהביא תירוצו של הרא"ש, והוא פלא איך סתם דלא כהחזו"א שנקט להלכה שהחצר אינה חייבת מצד עצמה [ומהאי טעמא ס"ל להחזו"א שחצר הסמוכה לבית נותן המזוזה בפתח הכניסה לבית, כמו שנתבאר כל זה בשיעורים לעיל]. והוא נפק"מ גדולה להלכה, כגון בכה"ג דהפת"ש בלולים שאין להם תקרה, וכמו"כ בחניה שאינה מקורה וכדומה, אם יהיה חיוב מזוזה. ואולי ס"ל שאף שתירוצו של רבינו מנוח עיקר, מ"מ לעניין הלכה מודים גם להרא"ש שכל שחזי למילתיה אף כשאין תקרה חייב במזוזה, וצ"ת.

## בית שאין לו אלא ג' דפנות

**ומהא** דכתב השו"ע שאם מקצתה מקורה כנגד הפתח בשיעור דע"ד חייב במזוזה, כתב בספר מזוזות ביתך (ס"ק נה) לחדש שבית שיש לו ג' מחיצות ופתוח לרוח רביעית חייב במזוזה, דאל"כ מה מהני שמקורה כנגד הפתח והרי ברוח רביעית אין לו תקרה ולא חשיב בית לעניין חיוב מזוזה. אמנם זה חידוש גדול, שהרי בית שיש לו רק ג' מחיצות אינו ראוי לדירה. ובאמת עי"ש בספר מזוזות ביתך שהביא שם הערה מחכם אחד שחולק וס"ל שבית שיש לו רק ג' מחיצות פטור מהמזוזה, רק שכאן מהני זה שיש כותל רביעי רחוק מעט, דאף שלעניין המזוזה לא מהני, מ"מ מונע מבני רה"ר ליכנס לבית. וכעין שמצינו לעניין סוכה העשויה כמבוי, שמבואר בגמרא שצריך פס ד' ולא מהני שלישית אפילו טפח, אמנם אם בסופו יש מחיצה אף כשאין סיכוך עד לאותה מחיצה, מהני שיהיה לו דופן שלישית אפילו טפח [כמבואר בסי' תרל סעי' ד], והטעם לזה משום שהדופן השלישית אף שאינה חלק מהסוכה מ"מ מונעת היא מבני אדם ליכנס לסוכה, וא"כ ה"נ יש לומר לעניין חיוב מזוזה.

## משקוף שאינו חלק אלא אבן נכנס אבן יוצא

**עוד** איתא בגמרא מאן דאמר שפירש פיתחי שימאי היינו דלית להו שקופי, וברש"י בעירובין (יא.) פירש שיקפי - מזוזות שנחלצו אבניהם מכאן ומכאן, אבן יוצאת ואבן נכנסת, ואין זו צורת פתח. ועי' בחזו"'א עירובין סי' ע (ס"ק כה וביו"ד ריש סי' קעב) שהביא מהמקור חיים שהבין שצריך שיהא הכותל חלק ממש, דאל"כ לא הוי משקוף. ולכך יצא לחדש שכל החסרון בפתחי שימאי היינו בכותל יותר מד' אמות שיצא מתורת משקוף ונעשה כותל, דאל"כ בקני צוה"פ שאינם משופים או בכל צורת הפתח שיש שם ענפים בולטים, לא יחשב צורת הפתח. והחזו"א פליג עליו שודאי אין זה דין דוקא בכותל שיש בו ד' אמות, וביאר שכל החסרון באבן נכנס ואבן יוצא היינו כשנעשה בדרך הירוס ופרוץ, ולכך לא חשיב פתח, אבל אם בנוי בדוקא כך אף שאינו חלק אין חסרון. מיהו בסו"ד החזו"א חשש לדברי המקו"ח שצריך שיהא חלק ממש.

**וכבר** תמהו על החזו"א, דמבואר להדיא בכמה מקומות לעניין עירובין דמהני צוה"פ בקנים ובחביות וכדו', אף שאינם חלקים לגמרי. ונפק"מ מצויה מאוד כשהפתח עשוי מאבן ירושלמית, שאי"ז צורת הפתח חלקה אלא נכנס ויוצא, אם יש חיוב מזוזה.

**והיד** הקטנה טוען שאין הלכה כלל כאותו מ"ד דפתחי שימאי היינו דלית להו שקופי, דהא הרמב"ם והשו"ע לא הביאו שיטה זו. אמנם הטור (ריש סימן רפז) פסק כשיטה זו, ולכך כתב היד הקטנה שודאי חייב במזוזה אבל לא יברך. וא"כ יש לנו לדון כמה יהיו הבליטות שנחשוש דחשיב פתחי שימאי.

**והנה** בעירובין דף טו איתא בגמרא 'אבני גדר היוצאות מן הגדר מובדלות זו מזו פחות משלשה אין צריך לחי אחר שלשה צריך לחי אחר', ומבואר דמהני לעניין לחי. איברא שהתוספת שבת ס"ל דיש לחלק בין לחי ובין צוה"פ, שלעניין לחי מהני אבן נכנס ואבן יוצא. ועי' במשנ"ב בהלכות עירובין (סי' שסג ס"ק קיג) שהביא דעת הט"ז שאף לעניין צוה"פ מהני קנים אלו, אבל הביא דברי התוספת שבת שהחמיר. ודעת החזו"א להחמיר, ואפשר שסובר כדעת התוספת שבת לחלק בין דין לחי לדין צוה"פ.

**מיהו** נראה ברור שאם יש רק קצת בליטות שהוא דרך הבניה, כגון חריץ שבין האבנים, ודאי אין בזה גריעותא בצורת הפתח ונחשב חלק, אבל אבן ירושלמית זה כבר ספק.

## אם יש לו כיסוי לצל ולא תקרה גמורה

**ומה** שנתבאר שבית שאין לו תקרה פטור מהמזוזה, יש לדון אם יש שם כיסוי ולא תקרה ממש אם מהני. ובאמת אין נפק"מ כל כך שאינו מצוי בבית גמור שאין לו תקרה, ורק במרפסת רגילים לעשות כיסוי לצל, ומסתבר שלא נעשה דינו כבית מחמת אותו כיסוי, ודינו כמרפסת, אלא אם כן עשה מרפסת סגורה עם תקרה גמורה ונעשה כחדר, שנסתפק בזה הסטייפלר אי חשיב כחדר גמור. מיהו יש להביא ראיה שאין צריך שהתקרה תציל גם מהגשם, שהרי לענין סוכה מבואר שאינה פטורה מהמזוזה אלא משום שהיא דירת עראי, ומשמע שאם היה דירת קבע היה חייב במזוזה, וכן מצאנו באמת לעניין סוכה של יוצרים, ואע"פ שהתקרה אינה מצלת מן הגשמים.

## ביאור יסוד החסרון בבית שאין לו תקרה

**והנה** בפרשה סדורה (סי' מא) כתב לדון אם החסרון בבית שאינו מקורה הוא בצורת הפתח שאינו פתוח למקום שיש בו תקרה, או שהוא חסרון בדירה שבית שאין לו תקרה אינו נחשב כמקום הראוי לדור. ובגמרא ביומא (יא:) משמע שהוא חסרון בפתח, דהא מנו שם ששה שערים שפטורין מן המזוזה ואחד מהם שער שאינו מקורה, וחזינן שהוא חסרון בשער,וגם עצם לשון הגמרא במנחות שפתחי שימאי פטורים מהמזוזה, משמע שהוא חסרון בפתח. אמנם ברמב"ם נראה שהוא חסרון בבית, שבריש הלכות מזוזה (פ"ו ה"א) מנה הרמב"ם עשרה תנאים בבית להתחייב במזוזה, ואחד מהם הוא שיהיה לבית תקרה.

**אכן** אף שמשמעות כל הפוסקים שהוא חסרון בבית, לכאורה מהדין שכתב השו"ע שאם יש דע"ד סמוך לפתח סגי לכאו' נראה שהוא חסרון בפתח. ומה שכתבנו להוכיח מהרמב"ם אינו מוכרח כל כך, דאפשר שהוא חסרון בשער שנפתח לבית שאין לו תקרה, וכמו שכתב שם הרמב"ם גם שצריך שיהיה לצוה"פ דלת, וזה ודאי נראה שהוא חסרון בשער [וכן ביאר הרמב"ם בתשובתו לחכמי לוניל שפטר משום דכתיב 'בשעריך' שזה משמע שצריך דלת וכמו שיתבאר להלן], ואעפ"כ מנה הרמב"ם דין זה באותם עשרה תנאים להתחייב בית במזוזה, אמנם ג"ז היה אפש"ל שפטורו משום הבית שלא שייך לגור בבית בלא דלת.

[סעיף טו] הבית, אף על פי שאין לו דלתות, חייב במזוזה. ויש מי שפוטר.

## מקור דינו של הרמב"ם שפתח שאין לו דלת פטור ממזוזה

**הנה** דעת רוב הראשונים שאף בית שאין לו דלת חייב במזוזה, אבל הרמב"ם כתב שכל שאין דלת פטור ממזוזה, ולמד כן ממנחות (לג:) דאיתא שריש גלותא בנא ביתא, אמר ליה לרב נחמן קבע לי מזוזתא, א"ר נחמן תלי דשי ברישא, ולמד מזה הרמב"ם שאין חיוב מזוזה אא"כ יש דלת. ובתשובה לחכמי לוניל כתב הרמב"ם שפתח שאין לו דלת נקרא פתח ולא שער, וכתיב 'בשעריך', ומזה למדו שצריך דוקא שיהא דלת.

## קבע המזוזה כשלא היה לו דלת ואח"כ נתן שם דלת

**והש"ך** (ס"ק כה) חשש לרמב"ם, ועל כן כתב ז"ל 'יתלה בה הדלת מיד ויקבענה, ואם אי אפשר לתלותה מיד יקבענה בלא ברכה, או יברך מתחלה גם על אחרת ויהא דעתו גם על זו, וכשיתלה בה הדלת יטלנה ויחזור ויקבענה בלא ברכה או יברך על אחרת ויהא דעתו גם אזו ובזה יוצא ידי כולם. והיינו משום שאם קובע את המזוזה קודם שנתן דלת, לדעת הרמב"ם הוי תעשה ולא מן העשוי כמו שכתב הש"ך שם.

**ויש** להבין בדברי הש"ך מה שכתב שכשיתלה הדלת יטלנה ויחזור ויקבענה בלא ברכה, שמשמעות דבריו דאזיל על כל מה שכתב קודם, ובתחילה כתב שתי עצות או שיתלה בלא ברכה או שיברך על דלת אחרת. ובדרך החיים משמע דאזיל הש"ך אף על אופן שלא בירך כלל בתחילה, מיהו זה לא מסתבר כלל, וכבר הקשה כן הכתב סופר (תשובה קלט), שאם מתחילה לא בירך למה לא יברך עכשיו ממה נפשך, וראיה לזה שבהלכות ציצית איתא (סי' ח סעי' טז) שאם לבש הציצית ולא היה יכול לברך כגון שלבש קודם זמן ציצית ימשמש בציצית, וכן איתא בהלכות תפילין (סי' ל סעי' ג) והיינו משום שאין לברך בלא מעשה, וא"כ ה"נ פשוט שצריך לברך אחר שמוריד המזוזה וחוזר וקובעה, דודאי לא גרע ממשמוש הציצית.

## לא בירך על המזווזה אם מהני שימשמש במזוזה

**מיהו** אם אינו מוריד אלא רק ממשמש במזוזה, לא מהני, ואף שלעניין ציצית מצאנו שסגי שממשמש הציצית, י"ל שזה דוקא שם דלבישת ציצית הוי כמו מעשה, כדמוכח בהלכות כלאים שעובר על כל התראה והתראה, וכיון דחשיב שלבישתו היא מעשה לכך סגי במשמוש, אבל מזוזה אינו כן דהוי מעשה רק בשעת קביעת המזוזה [שו"ר שבספר מזוזות ביתך סי' רפט ס"ק ד הביא מספר עקרי הד"ט סי' ח שכתב דעות אם מהני משמוש במזוזה ולכאורה תליה במשנ"ת לעיל]. וצריך לדחוק שכל דברי הש"ך שלא יברך מיירי כשבירך על דלת אחרת וכ"כ במזוזות ביתך.

## הסיר את המזוזה וחזר וקבעה אם מברך

**אלא** שאף באופן שיצא יד"ח בברכה ע"י שבירך על דלת אחרת, כתב רע"א להקשות למה אם יטלנה ויחזור ויקבענה לא יברך, והרי עתה קובע הוא מזוזה מתחילה. וכתב רע"א דצ"ל שהש"ך ס"ל כדעת הרמ"א בהלכות ציצית, שמצינו מחלוקת המחבר והרמ"א (או"ח סי' ח סעי' יד) במי שפשט טליתו על דעת לחזור וללובשה מיד, שדעת המחבר שצריך לחזור ולברך אבל הרמ"א ס"ל שלא יברך. ובש"ך כאן מוכח דדעתו כהרמ"א.

**מיהו** שיטת הרמ"א צריכה ביאור אמאי באמת לא יברך, דהנה ברור שאם בשעת הברכה דעתו על כמה מצוות אין צריך לברך על כל דבר, אבל מי שבירך על טלית ולובשה ואח"כ מוריד את הטלית, הרי נגמר המצוה ועתה אינו מקיים מצוות ציצית, ולמה אם חוזר ולובש אינו צריך לחזור ולברך. ובאמת הגר"א דעתו כדעת המחבר, אולם בש"ך כאן מוכח דס"ל כהרמ"א כמו שנתבאר, וביאר רע"א הטעם בזה דכיון שדעתו לחזור וללובשו הוי כאלו לא פשט כלל.

## מה שיעור הזמן שמסיר את המזוזה ועדיין לא יברך להרמ"א

**ועכ"פ** לדברי הרמ"א והש"ך שמבואר שאם מוריד המזוזה וחוזר וקובעה אינו חייב בברכה, צריך לדעת מהו שיעור הזמן שעדיין פטור ממזוזה, ומצוי שמוריד את המזוזה ליתנה לבדיקה, ויש לנו לדעת עד מתי שיעור הזמן שעדיין פטור מברכה. ולגבי מי שפשט טליתו יש שמועה מהחזו"א [וכן מטו משמו של מרן הגראי"ל] שחשש גם לאחר שעתיים שלא לברך, ומסברא אי"ז מובן כלל. ושמועה זו מהחזו"א נסתרת משמועה אחרת לעניין סוכה שידוע שכשיצא למנחה ומעריב חזר ובירך בחזרתו, לכאורה אין חילוק בין סוכה לציצית ולמזוזה.

**אכן** במשנ"ב (סי' ח ס"ק מב) כתב ז"ל 'הישן ביום שינת הצהרים ומסיר מעליו הט"ק יש דעות בין הפוסקים אם זה בכלל היסח הדעת, ע"כ מהנכון שעכ"פ יכסה בו בשעת השינה וכשלובשו אח"כ אין צריך ברכה לכו"ע'. ומוכח שאף לאחר שישן חשש המשנ"ב שמא פטור מברכה, מיהו לא מבואר במשנ"ב שיעור הזמן.

**ולעניין** הלכה נראה שלאחר שעה המברך לא הפסיד, דבין כך נתבאר ששיטת השו"ע וכן פסק הגר"א דלא כהרמ"א, על כן בהפסק של כמה שעות ודאי יכול לברך.

**ואם** בשעה שהסיר את המזוזה נתן מזוזה אחרת, כתב הגר"ח (סי' רפו ס"ק ו בשעה"צ ס"ק טז בשם השד"ח כלל קכג וכ"כ במעורר ישנים) שיברך, והגריש"א דעתו לא לברך, שדעתו לדמות דין זה לציצית, שמצאנו בביאור הלכה (סו"ס כה) שאם מטיל בבגד ציצית אחרת מספק לא יברך. מיהו באמת גם דין זה צ"ב, אמאי לא יברך ואיך יצא בברכה שבירך בתחילת היום על ציצית אחרת. ואף אם בציצית אינו מברך מסתבר דמזוזה שאני דיש לחלק שהבגד של הציצית גם הוא קצת חפצא של מצוה, שמצאנו שצריך לעשות טלית נאה, אבל בית אינו חלק מהמצוה שברור שאין דין לעשות בית נאה לכבוד המזוזה.

## נפלה המזוזה אם כשחוזר וקובעה צריך לחזור ולברך

**ובנפל** טלית בשו"ע (או"ח סי' ח סעי' טו) כתב לברך, אמנם לעניין תפילין הביא המשנ"ב (סי' כה ס"ק מד) דברי המג"א בשם השל"ה שבשעת התפילה אי"צ לברך, ועי' ברע"א בסי' ח על סעי' טו שהביא דברי השל"ה שאפשר שגם לעניין טלית אין לברך בשעת התפילה ובמשנ"ב לא הביאו אבל הגרשז"א סמך על דברי רע"א.

**והנה** בפמ"ג (סי' כה א"א ס"ק כא) כתב שלמעט בברכות עדיף, והנה המשנ"ב סי' כה (ס"ק מד) הביאו, אלא שבדברי המשנ"ב אפשר שכוונתו לעניין נפלה טליתו באמצע התפילה, אבל המעיין בפמ"ג נראה שדעתו לפטור מברכה עד חצות, ולפי"ז נראה דה"ה במזוזה אין לברך כשנפלה המזוזה כשהחזירה מיד. וביותר שמסתבר שמזוזה דומה לשעת התפילה, שהטעם שבשעת התפילה כתבו הפוסקים שלא לברך, בפשטות הוא משום שצריך הוא את התפילין לתפילה ולא חשיב הפסק, וכן הדין בטלית שנפלה באמצע התפילה, וא"כ מסתבר שמזוזה הוי כמו אמצע התפילה שהרי יש חיוב שיהיה לו מזוזה כל היום.

**וכמו"כ** יש לדון באופן שלא נפלה המזוזה ממש אלא רק נתהפך לו וכדו', שלדעת הגר"ח צריך לברך, אמנם נראה שלא יברך אם חוזר וקובעה במקומה מיד, וכמשנ"ת.