סיטומתא - רשימות
קטגוריות: ש_ס / לב בבא מציעא / ב_מ עניינים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / קנינים

אדר א' תשע"א

א] תוס' דס"ו. דקנס שעושין בשידוכים מהני אף שלא קנו מידו בבי"ד חשוב, כיון שנהגו כך והו"ל כסיטומתא, ומבו' דסיטומתא מהניא אף לשאר מילי, וכמדומה דכ"ה מבו' גם בשו"ת הרשב"א ח"ב סימן רס"ח, עיי"ש, אך בדבריו ח"ג סימן רי"א מבו' לכאו' לא כן, עיי"ש שהשואל כתב כן, ובד' הרשב"א מבו' שלא הסכים לזה, וצ"ע, והנה אמנם יל"פ שכונתם דכיון דדינא דאסמכתא לא קניא הוא משום דלא גמר בדעתו, ע"כ כל שנהגו כן גמר בדעתו, ודימו להא דסיטומתא קניא דהוא נמי משום דגמר בדעתו לכך, אך יותר נ' דכונתם דמדינא דסיטומתא למדנו דאזלינן בתר המנהג, וע"כ ה"ז מועיל גם כלפי אסמכתא.

וכ"ה מבו' בתשו' הראשונים בכ"ד, דדינא דסיטומתא אינו דין מסוים בקנינים, אלא יסוד דינו הוא דמנהג מבטל הלכה, ודימו דה"נ מהני מנהג שלא לפרוע אלא בעדים ובשאר דוכתי, עי' בדבריהם, והועתקו דבריהם בס' ליקוט ראשונים ב"מ דע"ד..

ומבו' בדבריהם דזהו ע"ד דינא דהכל כמנהג המדינה שאמרו לגבי שכירות פועלים, ומחודש בזה דאין הטעם דהכל כמנהג המדינה משום דסתמא דמילתא דעתו ע"ז, דא"כ אי"ז ענין להכא, וגם מוכרח לא כן מירושלמי דאמרו ע"ז דהוא עוקר את ההלכה, אלא דינא הוא דאזלינן בתר המנהג אף שאי"ז כפי הדין, ואי"ז תקנ"ח מסוימת בפועלים כמש"כ הרמ"ש, אלא הוא דין בכ"ד דמנהג מבטל הלכה.

ועי' בתשו' הריב"ש סימן ק"ה וסימן שמ"ה שהביא מהרמב"ן בב"ב דקמ"ד: שחילק דלאו בכל מילתא אזלינן בתר המנהג, אלא במקום שההלכה רופפת, עייי"ש, והריב"ש שם ג"כ דימה דינא דסיטומתא לדינא דאזלינן בתר המנהג, אך הרשב"א בתשובה נקט דהוא בכל דוכתא, ואזיל לטעמי' בב"ב שם דלא ס"ל כהרמב"ן.

אך דעת רבינו יחיאל שהביא המרדכי דסיטומתא ל"מ בדשלבל"ע, והיינו שדעתו דסיטומתא אי"ז דין נוסף דמנהג מבטל הלכה, אלא היינו דסיטומתא חשיב כמעשה קנין, וע"כ ל"מ טפי משאר מעשי קנין, אך מהר"ם שם נחלק ע"ד רבינו יחיאל, וכן הוכיח בתשו' הרא"ש מדבריו דמהני סיטומתא בדשלבל"ע, וכ"ה מבו' גם בתשו' הרשב"א, ואזלי לטעמייהו.

וצ"ע בד' החת"ס שהביא הפת"ש סימן ר"א שדן להשוות השיטות בזה, שהרי להדיא נחלק רבינו יחיאל ע"ד מהר"ם בזה, וצ"ע.

ועי' עוד בתשו' הרשב"א דמדמי לה לדינא דרשאים בני העיר וכו', ובמיוחסות סימן ס"ה מדמי הרשב"א דינא דנאמן עלי אבא לדינא דרשאים בני העיר, ומבו' דהכל חד דינא הוא, דדיני הממונות נקבעים לפי הסכמת ומנהג בנ"א, וזהו דינא דרשאים בני העיר ודינא דסיטומתא, וע"ד זה גם מצי כל אדם לקבוע דינים על עצמו, וזהו דינא דנאמן עלי אבא.

והנה הרשב"א במיוחסות נסתפק אם קנין סיטומתא מהני מדאורייתא או לא, ולפי הנ"ל נמצא שספיקו הוא בעיקר הך דינא דמנהג מבטל הלכה, אם הוא דין דאורייתא או לא, וצ"ע.

ועי' עוד בתשו' הרא"ש כלל י"ב ס"ג שנחלק עם מהר"ם, דדיבור בעלמא ל"מ מדין סיטומתא, ופירש הטעם, דאפי' אי נהוג מנהג גרוע הוא ולא אזלינן בתרי', כמו שפר"י בכ"מ, עכ"ד, ומבו' ג"כ כנ"ל, דדינא דסיטומתא הוא דאזלינן בתר המנהג, דומיא דדינא דמקום שנהגו לעשות מחיצה אזלינן בתר המנהג, וע"ז כתב דלא אזלינן בתר מנהג גרוע, אך אם הא דמהני סיטומתא הוא משום דאית לי' גמ"ד, לכאו' ל"ש בזה החיסרון דמנהג גרוע לא אזלינן בתרי'.