23. סוגיא דנולד
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / מוקצה / הרב מאיר קאופמן / שיעורים

א אדר ע"ב

**סימן כ"ג**

**סוגיא דנולד**

**א] קושית רעק"א מה נידון הגמ' בגרעינים הרי זה משנה**

**ב] גדר דין נולד והאם זה שינוי יעד או שינוי הגוף דעת הגר"ז והחזו"א**

**ג] ביאור סוגיא דחולין י"ד:**

**ד] בישוב קושית רעק"א לנ"ל**

**ה] בביאור שיטת רעק"א ובדבריו ביצה ו.**

**ו] האם צימצום השימושים זה סיבה לנולד**

**ז] בביאור סיבת החיסרון בנולד והטעם שזה תלוי בר"י ור"ש**

**קושית רעק"א מה נידון הגמ' בגרעינים הרי זה משנה**

א]מבואר שבת כ"ט. דנחלקו ר"י ור"ש בדין נולד ומבואר בגמ' כמה דוגמאות א. בגד שעשאו פתילה ב. נכרי שחקק קב בבקעת ג. שברי כלים ד. גרעיני תמרה ה. קליפין ועצמות ומבואר בגמ' שרב אמר דנחלקו גם לענין גרעינים והגמ' אומרת שלאו בפירוש איתמר אלא מכללא וכתבו התוס' שזה וודאי שרב פסק כמו ר"י אלא שהיה צד לומר שכאן זה לא נולד כיון שמעיקרא גרעינים והשתא גרעינים וכן לענין קליפות שזה לא מכוסה ולזה הוצרך למקור שכך דעת רב ועיין מהר"ם שכתב לבאר שכוונת התוס' שזה וודאי שרב יהודה אוסר בכל המקרים ורק הגמ' דנה האם רב פסק כמו ר"י בכל המקרים אמנם בחידושי הריטב"א מבואר שהנידון מה דעת ר"י עצמו ועיין חידושי רעק"א קמ"ג. שהקשה מה הנידון הרי יש משנה מפורשת שנחלקו ב"ש וב"ה האם מותר לטלטל עצמות וקליפין שזה ראוי לבהמה והגמ' מבארת שמחלוקתם האם אית להו כר"י או כר"ש וע"ש שכתב לדון שהיה מקום לומר שזה עצמו המחלוקת ב"ש וב"ה האם חשיב נולד או לא אמנם כתב שלפ"ז אין מקום לחלק בין מכוסין למגולין דהרי נחלקו גם על עצמות וגם על קליפין ומיושב קושית תוס' שהגמ' נקטה בדעת רב שאין סברא לחלק דממ"נ מוכח מהמאן דאמר שאוסר ששניהם אסור אמנם מדברי התוס' חזינן שנקטו שיש מקום לחלק וצ"ע קושית רעק"א שמה מקום לדון הרי יש בזה משנה מפורשת ועיין תוס' רי"ד

**גדר דין נולד והאם זה שינוי יעד או שינוי הגוף דעת הגר"ז והחזו"א**

ב] והנה יש מקום לישב ובהקדם החיסרון דנולד דהרי מבואר בלשון הגמ' שטעם האיסור בשברי כלים הוא מצד נולד דהינו שזה סיבת האיסור ויש לעיין מה ההגדרה דנולד דהוא סיבת האיסור לר"י והנה זה וודאי דגם דבר שנשתנה אבל הוא עומד לאותה מטרה שעמד לפני השינוי אין בזה דין נולד ודבר זה מבואר **א.** בגמ' ביצה ב. דביצה שנולדה אם היא נולדה מתרנגולת העומדת לאכילה אפילו שזה נולד זה מותר כיון שמעיקרא אוכל ועכשיו זה אוכל הוי אוכלא דאיפרת **ב.** ועל דרך זה מבואר בתוס' שבת י"ט: שמשקין שיצאו מזתים וענבים אין בזה נולד כיון שהזתים עצמם עמדו לאכילה ולכאורא הביאור שאפילו שזה וודאי דבר חדש כמבואר שאם זה לא היה עומד לאכילה הוי נולד אבל עד כמה שזה עומד לאכילה כיון שהשימוש של אכילה ושתיה הוא נחשב אותו שימוש לכן אין זה נולד [אמנם יש ראשונים שנקטו שבאמת בכל חולב לקערה זה אסור מצד נולד כיון ששימוש של שתיה ואכילה לא חשיב אותו שימוש עיין סימן תק"ה בשער הציון דהביא הדיעות בזה] **ג.**עיין ביצה ח. דעצים שהסיקו אותם ונהיה מהם אפר הוי נולד אמנם כל זמן שזה חם כיון שזה עומד לאותו שימוש שזה עמד כשזה היה עצים אין זה נולד הרי מפורש שאפילו שמעצים לאפר דהוי נולד בכל אופן כל שזה עומד לאותו שימוש אין זה נולד **ד.** מבואר במ"ב סימן תצ"ה דבהמה שעומדת לגדל שנשחטה ביו"ט מותרת ואין זה נולד אפילו שוודאי שיש כאן שינוי גמור מחי למת והרי כאן הבהמה לא עמדה למיתה ששיך לדון שזה כמו נהרות המושכים או בני מעיים ובהכרח שכיון שבהמה עומדת בסופה לשחיטה ולר"ש לא חשיב הקצאה ממילא חשיב שזה עומד לאותו דבר ואין כאן נולד

והנה מבואר מכל זה דוודאי דשינוי הגשם ללא שינוי היעד אין לו שום משמעות אלא צריך שיהיה שינוי היעד של הדבר וכמו בכלי שנהיה שבר כלי שאם הוא עושה מעין מלאכתו אין זה נולד אלא רק באינו עושה מעין מלאכתו הוי נולד אמנם יש להסתפק האם יסוד החיסרון של נולד שכיון שהוא שינה יעד לכן חשיב נולד ואין שום ענין שזה ישנה פנים או שדין נולד זה רק אם יש כאן שינוי בגשם והנה בפשוטו זה וודאי ששינוי יעד זה סיבה לאסור כדחזינן בבהמה שמתה שהרי היא עמדה לשחיטה וההבדל בין שחיטה לנבילה אין בזה שום שינוי בגוף הדבר ובכל אופן מבואר בגמ' שזה סיבה לאסור אמנם יש לדון האם זה כל הדין נולד או שבאמת יש שני דינים נפרדים א.דין שינוי יעד ב.דין שינוי בגופו דזה מה שמחשיבו לנולד ואין להקשות תיפו"ל מצד שינוי יעד דיתכן דיש דברים שמצד שינוי היעד זה לא מספיק סיבה כיון שזה אותו סוג יעד דמעיקרא עומד לתשמיש אדם ולבסוף עומד לתשמיש אדם ורק כיון שזה פנים חדשות לכן חשיב נולד רק שאם לא היה שום שינוי יעד לא היה שום משמעות לשינוי הצורה אלא חשיב שזה אותו דבר ורק כיון שלשינוי הצורה יש משמעות שעל ידי זה יש שינוי יעד לכן הוי נולד

ועיין גר"ז שדן בזה בסימן תצ"ז ונקט שבהמה שמתה זה דומה לבשר שהסריח שאין בזה שינוי צורה ורק יש בזה שינוי היעד ונקט שנחלקו בזה הראשונים שיש שנקטו שבהמה שמתה זה לא נולד ולפ"ז ה"ה בשר שהסריח וכן מבואר שיטת המהרש"א ביצה ל"ג. שבשר שהסריח זה לא נולד אמנם הוכיח מהרבה ראשונים שבשר שהסריח זה נולד ונקט שלפ"ז ה"ה בהמה שמתה זה נולד

והנה שיטת ר"ת ששמואל שאסר לטלטל גרעינים וכן סתימת הגמ' שבת קמ"ג. זה מצד שבנולד קי"ל כר"י והנה שמואל עצמו פסק שבהמה שמתה מותרת ולפ"ז מוכח שכה"ג לא הוי נולד וכן הוא בטור שבהמה שמתה מותרת לר"ת והוכיחו מזה החזו"א והמ"ב דלא כגר"ז אמנם מבואר ברא"ש שבשר שהסריח חשיב נולד דהרי ר"ת הוכיח את דבריו מאוד שנשבר שרבא אסר ונקט שדעתו שנולד אסור וכן הוא בתוס' ביצה ל"ג. והרא"ש רק הקשה שהרי רבא עצמו אסר גם לא נולד כדמוכח מחזי לאומצא אבל מצד מה שהגמ' דנה שבני מעיים צריך להיות אסור לא הוקשה להם ובהכרח שגם שם זה נולד וכן מדויק ברבינו ניסים גאון שם שכתב שהגמ' לא ס"ל לחלק בין נולד למוקצה מהא דדימתה חזי לאומצא לאוד שנשבר ומבואר שבני מעים זה גם נולד וכן הוא ברשב"א ביצה ל"ג. וקכ"ח. דבשר שהסריח הוי נולד וכתב החזו"א דבהכרח לחלק דבשר שהסריח חשיב שינוי צורה והוי נולד ובעלי חיים שמתו שאין שום שינוי צורה לא הוי נולד וכן מוכח מהרא"ש וכנ"ל אמנם ע"ש שהוכיח משיטת הרי"ף לחלק מביאורי הראשונים דלא הוי נולד וכן הוא דעת המהרש"א בביצה וכנ"ל

אמנם כל הראיה הנ"ל היא לדעת ר"ת אבל לדעת ר"ח שפסק רק ביו"ט שאסור נולד ובשבת מותר ולפ"ז לא קשה מבעלי חיים שמתו ואפש"ל שבאמת כל שינוי יעד זה נולד וגם בעלי חיים שמתו ובאמת ביו"ט בעלי חיים שמתו אסורים והגר"ז נקט שחוששים לשיטת ר"ח הנ"ל ולכן יכול לומר כל הנ"ל ודו"ק ובאמת מצאנו ראשונים מפורשים דס"ל כגר"ז עיין תורי"ד תחילת ביצה ובשבת כ"ט. וכן שבת קנ"ו ובפסקיו שם דבכולי דוכתא נקט שבעלי חיים שמתו זה נולד וכן הוא ברבינו גרשום חולין י"ד:

[ובדעת המג"א הגר"ז נקט שדעתו ששינוי צורה הוי נולד והוכיח דבר זה מהא דנקט סימן תמ"ו סק"ג שחמץ בערב פסח שחל בשבת ונהיה ראוי רק לכלבים בשעה חמישית הוי נולד ומבואר ששינוי יעד הוי נולד אמנם מהא דכתב דבעלי חיים שמתו לדידן מותר לכאורא מבואר דלא הוי נולד ובהכרח דמה דחל על זה איסור גרע וצ"ב הטעם והגר"ז הוכיח מסימן תצ"ט שדעתו שבהמה שמתה הוי נולד ודבריו צ"ע ששם ההבדל שהחלב שימש לבהמה שהיא מוכן לאדם וזה כמו גרעינים]

העולה מהנ"ל שזה וודאי ששינוי צורה בלי שינוי יעד לא הוי נולד אמנם נחלקו הראשונים בגדר נולד דיש שס"ל שרק שינוי צורה אם שינוי יעד הוי נולד אלא שיש שינויי יעד שללא השינוי צורה זה לא סיבה לאסור ורק על ידי השינוי צורה זה סיבה לאסור ויש שינויי יעד שהם עצמם סיבה לאסור כמו בעלי חיים שמתו וכן הכריע החזו"א ויש שס"ל שנולד זה כל מקום שיש שינוי יעד

**ביאור סוגיא דחולין י"ד:**

ג] והנה הגמ' בחולין דנה בשוחט לחולה שיתכן שגם לר"י מותר והגמ' מבארת שזה לא דומה לבהמה שמתה דשם זה מעיקרא מוכן לאדם ועכשיו זה מוכן לכלבים וכאן זה מעיקרא מוכן לאדם ועכשיו מוכן לאדם והגמ' בע"ב אומרת שזה ר"י דכלים דשברי כלים אסורים והגמ' דוחה ששם מעיקרא הוי כלים ועכשיו זה שברי כלים והוי נולד משא"כ אצלינו אוכלא דאיפרת וצ"ע מה הגמ' דנה הרי כבר ביארה בע"א שפה זה מעיקרא אוכלא ולבסוף אוכלא משא"כ בשברי כלים בתחילה זה לא עמד לכסות פי הפך ועכשיו זה עומד לכסות פי הפח ועיין רשב"א שהקשה כן והביא לבאר מרבינו יונה דהגמ' בתחילה הבינה דשברי כלים בתחילה זה עומד לשימוש אדם ולבסוף עומד לשימוש אדם ובכל אופן אסור כי נשתנה הכנתו וא"כ גם כאן חשיב שנשתנה הכנתו דבתחילה זה לא היה מוכן לשימוש ועכשיו זה מוכן לשימוש ולכן הגמ' עונה ששם האיסור מצד שזה נולד ורק לכן שינוי השימוש הוא סיבה לאסור אבל כאן שמעיקרא אוכל ולבסוף אוכל אין זה סיבה ששינוי השימוש שבתחילה זה לא עמד לאכילה ועכשיו עומד לאכילה ובפשוטו מפורש כחזו"א לעיל דכה"ג מצד שינוי השימוש כיון שמתחילה זה עמד לשימוש אדם ועכשיו עומד לשימוש אדם לא חשיב שינוי שימוש שזה סיבה לאסור ורק מצד שיש כאן שינוי המציאות ומבואר שדין נולד זה רק מחמת שינוי המציאות

והנה הגמ' בביצה ב. דנה שר"ש מודה בנולד דביצה שנלדה והקשו הראשונים הרי שברי כלים זה משנה מפורשת שבת קכ"ד: שר"ש מודה ותירצו התוס' שכוונת הגמ' בכזה נולד גמור כמו ביצה שנולדה אמנם עיין חידושי רבינו נחמן בן הרמב"ן שכתב שהיה מקום לבאר ששברי כלים זה מצד שינוי היעד וזה לא נחשב שינוי הגוף ורק לכן ר"ש מודה אבל למסקנא זה באמת מצד שינוי הגוף וכלשון הגמ' שזה נולד ולנ"ל זה ממש נידון סוגין כאן

והנה לדעת הראשונים שכל שינוי יעד הוי נולד צ"ל שכוונת הגמ' לחלק בין שינויי היעד שאם מתחילה זה כלי ועכשיו זה שבר כלי א"כ זה עומד ליעד אחר אבל כאן כיון שזה אוכלא דאיפרת חשיב שפה עומד לשימוש אחר ומה שמתחילה היה אסור זה לא סיבה להיחשב שינוי יעד ועיין שטמ"ק שם בשם הראב"ד שביאר שהגמ' בתחילה שאלה שכמו שכאן כיון שנולד לו בו דבר חדש שלא היה בו בתחילה וזה אסור ה"ה כאן ומשמע שגם בתחילה הגמ' הבינה שזה נולד אלא שדימתה את שינוי היעד כנ"ל ובדחית הגמ' יתכן שמחלקת בין שינויי היעד וכנ"ל אלא שצ"ב למה בתירוץ הגמ' הדגישה שזה נולד

אמנם יתכן שגם לראשונים הנ"ל יש מעלה בשינוי המציאות דיתכן דיש שינויים דלולי שיש כאן שינוי החפץ לא חשיב גם שינוי יעד ורק שיש שינויי יעד שגם ללא שינויי החפץ חשיבי נולד ולפ"ז הגמ' א"ש טפי דבתחילה דנה שכמו ששינוי יעד זה עושה נולד ה"ה כאן והגמ' דוחה שכאן בשברי כלים ללא שזה שינוי צורה זה לא סיבה לנולד ולכן בבהמה שנשחטה אין לאסור מצד שינוי יעד

והנה הגמ' מסיקה שגם גרעינים וקליפים שזה מגולה חשיב נולד ועיין תוס' שאפילו שרב דיבר על גרעינים ה"ה על קליפות ועיין גר"ז שכתב שהכונה כיון שיסוד דין נולד זה שינוי ייעד ממילא לא איכפת לן אם זה מגולה או לא אמנם לנ"ל וודאי שיש מעלה לשינוי המציאות אלא ששינוי יעד זה כמו שינוי המציאות ולא שזה עצמו נידון הגמ'

והנה היש"ש כתב שקי"ל ביו"ט להחמיר בנולד ובמיגו דאיתקצאי וכתב הגר"ז סימן תצ"ה דאין בזה נפק"מ שכיון שכל שינוי יעד הוי נולד א"כ כל מיגו דאיתקצאי יש בזה גם שינוי יעד והוי נולד דהינו שחידש שגם דבר שמצד יעדו עומד לשימוש זה ורק שנאסר מחמת שבת חשיב גם שינוי יעד שעושה נולד [אמנם היש"ש פליג על זה וכן סתימת הראשונים] ולכאורא זה נסתר מסוגין דהרי לצד הגמ' שזה לא מוקצה מבואר שזה לא עושה נולד וצ"ל שרק עד כמה שאנו נוקטים שזה אריה דרביע עליה ממילא חשיב גם לענין נולד שזה לא שינוי היעד אבל עד כמה שדנים שחשיב הקצאה לר"י ממילא השינוי ממצב ההקצאה הוי נולד וצ"ל שגם בחלק זה קי"ל כר"י דיש כאן הקצאה וצ"ע

**בישוב קושית רעק"א לנ"ל**

ד]והנה למה דנתבאר דיש שינוי יעד שללא שזה שינוי המציאות אין זה סיבה לאיסור וכמו שברי כלים אמנם יש שינוי יעד שגם ללא שינוי המציאות הוא סיבה לאסור וכמו מוכן לאדם לא הוי מוכן לכלבים כדמבואר מבהמה שמתה, יש לדון בגרעינים ביו"ט דמתחילה עמדו לאכילת אדם ועכשיו עומדים להסקה האם מצד זה חשיב שינוי יעד או לא והנה בפשוטו מהא דהגמ' דנה שזה מיגלי וממילא אין כאן נולד מבואר שמצד שינוי יעד זה לא סיבה לאסור רק מצד שיש כאן שינוי המציאות והטעם דשימוש לאדם לאכילה ושימוש להסקה ששניהם זה שימושי אדם אין זה סיבה לאסור מצד שינוי היעד ורק מצד שיש כאן שינוי המציאות אמנם בשבת שזה לא ראוי להסקה רק לאכילת בהמה בזה לכאורא וודאי שיש מקום לאסור לר"י מצד שינוי יעד ללא שינוי המציאות וכמו דחזינן בבהמה שמתה שאסורה מצד שינוי היעד שלא מצד נולד ומצד דאין כאן שינוי המציאות ולפ"ז שמעתי לישב את קושית רעק"א לעיל מה הגמ' דנה בקליפין שזה לא נולד הרי מפורש במשנה שעצמות וקליפים אסור דשם הרי מדובר בשבת וא"כ לא שיך לדון מצד שזה ראוי להסקה וכל הצד להתיר מצד שזה ראוי לבהמה ובזה גם אם זה לא נולד יש לאסור מצד שינוי היעד ובזה רב וודאי אסר ורק ביו"ט שכה"ג צריך לאסור מצד נולד בזה דנה הגמ' והסיקה שכה"ג חשיב שזה שינוי המציאות וחשיב נולד

והנה הדברים מפורשים ברמב"ן דעיין בגמ' בביצה כ"א. שהגמ' מביאה מחלוקת תנאים האם מותר לעשות צרכי הבהמה ביו"ט דהינו האם זה בכלל צורך אוכל נפש והגמ' שואלת לריסה"ג שאסור איך מותר לתת גרעיני הפירות לבהמה והגמ' עונה שזה חזי להסקה וצ"ע עד כמה שהגרעינים ראוים לבהמה למה שזה יהיה מוקצה לריסה"ג הרי הוא רק אסר לעשות מלאכה לבהמה אבל מאכל בהמה זה לא מוקצה ויש ראשונים שביארו שבאמת לריסה"ג אסור לטרוח שום טירחא לבהמה ולכן כל מאכל בהמה זה מוקצה ובתוס' ביארו שמדובר בדבר שלא ראוי לבהמה אלא על ידי מלאכה ולכן עד כמה שאסור לעשות מלאכה לבהמה הוי מוקצה ע"ש אמנם הרמב"ן ביאר שעד כמה שזה לא ראוי להסקה א"כ אם נפש בהמה זה כמו נפש אדם א"כ אין כאן נידון כלל לאסור כיון שזה עמד מראש לבהמה אמנם אם נפש בהמה זה לא כמו נפש אדם א"כ אם זה לא ראוי להסקה זה וודאי מוקצה ואם זה ראוי להסקה כיון שזה תשמיש לצורך אוכל נפש א"כ אם ס"ל שגרעין זה לא נולד זה מותר והגמ' שם ס"ל שגרעין זה לא נולד עכת"ד וצ"ע עד כמה שהגמ' ס"ל שגרעין זה לא נולד א"כ למה אם זה לא ראוי להסקה זה אסור עוד צ"ע שמפורש בדבריו שגם אם גרעין זה נולד אבל אם נפש בהמה במשמע זה לא סיבה לאסור וצ"ע הטעם אבל לכל הנ"ל הדברים מבוארים שכוונתו שאם נפש בהמה זה בכלל נפש אדם א"כ אין כאן שום שינוי יעד א"כ גם לא שיך לדון מצד נולד כלל אמנם אם נפש בהמה זה לא בכלל נפש אדם א"כ אם זה לא ראוי להסקה א"כ אפילו אם גרעין זה לא נולד אבל זה מוקצה מצד שינוי יעד מאדם לבהמה וזה וודאי סיבה לאסור אבל עד כמה שזה ראוי להסקה א"כ מצד שינוי יעד זה לא שינוי יעד וכמו שביאר כיון ששניהם זה לצורך אוכל נפש אמנם אם זה שינוי הדבר כה"ג השינוי מאדם להסקה כיון שזה אוכל נפש ממש וזה רק הכנה לאוכל נפש זה סיבה לעשות איסור נולד עכת"ד והנה מבואר אבל ששינוי מאדם להסקה אין לאסור אלא מצד נולד עוד מבואר שיש מעלה בזה שיש שינוי צורה יותר מאשר שינוי יעד ולכאורא זה כחזו"א

**בביאור שיטת רעק"א ובדבריו ביצה ו.**

ה] והנה הגרעק"א שכן הקשה כנ"ל דמה נידון הגמ' לענין גרעינים הרי מפורש לענין שבת שגרעינים הוי נולד ואסורים אפש"ל שס"ל שלסברת הגמ' שזה לא נולד זה לא רק שזה לא שינוי צורה אלא שזה נחשב כדבר לעצמו שמראש הוא כבר עמד לעצמו וממילא גם בשבת אין כאן סיבה לאסור כי זה לא שינוי יעד כלל אמנם מדברי הרמב"ן מתבאר שוודאי דנים שיש כאן שינוי יעד וכל הנידון האם חשיב פנים חדשות או לא וכנ"ל אמנם עיין רעק"א בביצה כ"ז: שנקט שחלה שנטמאת אסורה מצד שבתחילה זה עמד לאכילה ועכשיו זה עומד להסקה דהינו שנקט ששינוי זה הוא גם סיבה לאסור והנה זה נידון הגמ' בגרעינים ובהכרח שנקט שנולד זה שינוי היעד דהרי כאן אין שום שינוי צורה וכן מפורש בדבריו ב. ד"ה עכ"פ שכתב וז"ל וכמו דאין מסיקין בגרעני תמרה אף דחזי להסקה משום דכל תשמישיה לגבי אכילה הוי כמו חזיא לכלבים וכמו דאמרינן בנתנבלה ביו"ט דמוכן לאדם לא הוי מוכן לכלבים ה"נ מוכן לאכילה אינו מוכן לשאר תשמישים עכ"ל ומבואר מדבריו מפורש שנקט שכל מוכן לאדם לא הוי מוכן לכלבים זה כמו גרעינים דהינו ששניהם זה מצד נולד וצ"ע

והנה הגמ' ביצה ו. אומרת שר"י ס"ל שמוכן לאדם לא הוי מוכן לכלבים ומוכיחה מהא דבהמה שמתה אסורה ועיין תוס' לחלק מהביאורים שהראיה דהרי מדובר גם ביו"ט שאין לאסור מצד מיגו וכו' והקשה רעק"א שם מה הגמ' מוכיחה מדיוק שתביא משנה מפורשת שעצמות וקליפין אסור לב"ש דס"ל מוקצה ובהכרח מצד שמוכן לאדם לא הוי מוכן לכלבים ובפשוטו קושית רעק"א צ"ע דשם הרי אפשר לאסור מצד נולד ויתכן שהוי מוכן לכלבים וזה אסור ומבואר מדברי רעק"א דנקט שאם הוי מוכן לכלבים אין בזה נולד ויתכן שזה לשיטתו כנ"ל שכל בהמה שמתה מצד שינוי היעד הוי נולד ובהכרח שעד כמה שהוי מוכן לכלבים דנים שזה גדר של מוכן שזה גם סיבה שלא יהיה איסור נולד וא"כ אפשר להוכיח מעצמות אמנם לנ"ל שזה שני דינים נפרדים א"כ יתכן שרק בבהמה שמתה שאין לאסור מצד נולד ורק מצד שינוי יעד בזה מבואר בגמ' שאם הוי מוכן לכלבים לא חשיב כשינוי יעד אבל לענין נולד יתכן שזה לא מפקיע נולד כיון שגם אם מוכן לכלבים זה רק לא דרגת הקצאה אבל עדין זה נשאר נולד וצ"ע בסוגיא שם [דיתכן דמהדימיון לעגל שנולד מוכח שנידון הגמ' שזה גם מפקיע נולד אמנם בנידון של אביי יתכן שאינו כן]

**האם שינוי בתשמישי אדם חשיב שינוי יעד ובישוב תוס' שבת מ"ה:**

ו]והנה למה דנתבאר דלא כל שינוי זה סיבה למוקצה ורק שינוי כגון בהמה ואדם ושברי כלים לולי שזה נולד לא הוי נולד יש לדון האם מה דמבואר ששינוי מאוכל אדם לבהמה זה סיבה למוקצה האם זה כל שינוי משימוש אדם לבהמה או שרק שינוי מאוכל אדם לבהמה הוי שינוי אבל משימוש לאדם או לבהמתו שניהם חשיב שזה שימושי האדם וזה לא סיבה לאיסור מוקצה ועיין שו"ת חת"ס סימן ס"ה דהביא להקשות דתוס' מ"ה: הביאו מהרב יוסף שאפרוח חי אינו מוקצה מצד שהוא עומד לקטן לשחק בו והקשו התוס' א"כ מה הגמ' אומרת שמודה ר"ש בבעלי חיים שמתו שאסורים עכ"ד ובפשוטו כוונתם להקשות הרי בתחילה זה לא מוקצה ולא שיך שיאסר כי מת גם אם לא עומד למיתה וקשה הרי מפורש בגמ' בביצה שגם ביו"ט בעלי חיים שמתו אסורים לר"ש וחזינן שכל שזה אינו יושב ומצפה שייך לאסור גם אם זה לא מוקצה וא"כ אין מקום לקושית תוס' ועיין רעק"א וחזו"א שגם הקשו כן והניחו בקושיא אמנם עיין שו"ת חת"ס הנ"ל שכתב שס"ל לתוס' שרק אכילת אדם ואכילת בהמה חשיב כשינוי יעד שזה סיבה לאסור אבל משימוש אדם לאכילת בהמה שניהם חשיבי שימושי אדם ואין כאן מקום לאסור מצד שינוי יעד לר"ש אמנם בדעת ר' יוסף יתכן שס"ל שכל שינוי מאדם לבהמה זה סיבה לאסור וכן הוא לשון הרשב"א חולין י"ד דשינוי מתשמישי אדם לתשמישי אדם זה לא סיבה לאסור אבל מאדם לבהמה זה סיבה לאסור אמנם כל זה אם שינוי יעד זה לא נולד אבל אם כל שינוי יעד הוי נולד א"כ מהדין דשברי כלים חזינן שגם שינוי מאדם לאדם הוי שינוי כ"ש מאדם לבהמה זה סיבה לאסור אמנם יתכן שר"י ור"ש נחלקו בדרגות השינוי הנצרך

**האם צימצום השימושים זה סיבה לנולד**

ז]והנה מבואר שכל שיש שינוי הגוף בצירוף לשינוי יעד זה סיבה לאסור ויש לדון האם זה דוקא אם נסתלק השימוש הקודם ונהיה מוכן לשימוש אחר כה"ג זה סיבה לשינוי יעד אבל אם השימוש הקודם נשאר אין זה סיבה לדין נולד או שכל שנסתלק ממנו חלק מהשימושים הקודמים זה עצמו סיבה לדונו כנולד ובפשוטו עד כמה שהנידון מצד שינוי יעד מאוד מסתבר שרק שינוי יעד זה סיבה לדין נולד ולא שנסתלקו חלק מהשימושים אמנם אם נימא שזה מצד שינוי הגוף ורק כשיש שינוי יעד יש לזה משמעות בזה יתכן שגם סילוק חלק מהשימושים זה סיבה לראות את זה כדבר אחר

והנה מבואר בגמ' שפתילת הבגד שקיפלה ולא הבהבה אם הדליקו אותה ביו"ט הוי נולד ונאסרה והנה בפשוטו הרי וודאי גם בתחילה חשיב שחלק מהשימושים שלה זה להדלקה דהרי לזה קיפלה והכינה מערב שבת רק שבתחילה היה לזה שם בגד דהינו שזה עמד לעוד שימושים ועכשיו שינה השימושים שזה רק להדלקה ומבואר שכה"ג חשיב נולד דהינו שהורדת חלק מהשימושים הוי נולד

והנה לענין שברי כלים עיין לשון הרשב"א חולין י"ד דבתחילה זה לא עמד לכסוי ביה מנא ועכשיו זה עומד לכיסויי ביה מנא ומשמע שאם גם בתחילה זה היה עומד לכסות כלי זה לא היה סיבה לאסור וצ"ע מסוגין אמנם לנ"ל אין כאן קושיא כלל דשם מבאר את הצד של הגמ' לדמות לשוחט בשבת שהאיסור מצד שינוי יעד ובזה וודאי דזה רק בשינוי גמור וכנ"ל משא"כ במקום שיש שינוי גשם כה"ג מספיק שירד חלק מהשימושים אפילו שנשאר השימוש הקודם וצ"ע

אמנם עיין בלשון הראב"ד בשטמ"ק שם בתחילת הסוגיא דביאר דדמיון הגמ' שכמו שבשברי כלים נחסר לו השימוש הקודם ונשאר רק לכיסויי ביה מנא והוי נולד ה"ה כאן שבתחילה זה עמד גם למלאכה ועכשיו זה רק לאכילה ומבואר שגם צמצום השימושים הוי נולד של שימוש יעד וצ"ע בזה

והנה מבואר בגמ' שנכרי שחקק קב בבקעת הוי נולד ועיין תוס' ר"י הזקן שזה דוקא בבקעת חסרון כיס אבל אל"כ אין זה נולד דהרי זה עמד להסקה וגם עכשיו יכול להסיק דהינו שנקט דמה שנתוסף לזה עוד שימושים זה לא סיבה שיחשב כלי אחר שלא היה על זה הכנה אמנם בתוס"ר חלק עליו דברגע שזה שינה להיות כלי ואין דרך להסיק בכלי שלם חשיב שפקע ממנו היעוד קודם אמנם יתכן שחולק רק מחמת שזה מספיק להחשב חפצא אחר שלא היה על זה הכנה וכנ"ל אבל מצד שינוי יעד יתכן שבאמת זה לא חיסרון

**בביאור סיבת החיסרון בנולד והטעם שזה תלוי בר"י ור"ש**

ח]והנה במה דנתבאר דנולד אסור מחמת שיש כאן שינוי המציאות ורק שצריך שינוי יעד דאל"כ זה לא נחשב שיש כאן שינוי כלל וחשיב אותו דבר ויש לחקור מה הטעם שזה אסור האם מצד שכיון שזה דבר אחר ממילא לא שיך להכין את זה בתחילת השבת דהרי זה לא היה בתחילת השבת וכמו בנולד גמור שלכו"ע זה אסור ובפשוטו הטעם כי לא שייך להכין את זה קודם השבת או שאין זה החיסרון דודאי שזה לא חשיב שזה לא נמצא לענין שלא יהיה שייך להכינו אלא שזה סברא שכיון שזה דבר אחר ממילא אין דעת האדם על זה דדעתו היה על חפץ זה ולא היה דעתו להכין דבר אחר

והנה עיין גר"ז שדן שלא יועיל תנאי לענין נולד ובפשוטו הסברא שכיון שזה דבר שלא היה קודם לא שיך על זה הכנה עוד דנו האחרונים [עיין מג"א שכ"ה ובחזו"א] שלא יועיל גמרו בידי אדם לענין נולד ובפשוטו מצד שהחיסרון שלא שיך הכנה על דבר שלא קיים וא"כ מה יועיל גמרו בידי אדם וכן בפשוטו בפתילת הבגד שזה עומד להדלקה קשה לומר שאין דעת האדם להכינו במצב זה שהרי אדרבא הכינו להביאו למצב זה אמנם אם הסברא זה דבר חדש א"ש שלא שיך הכנה בכזה דבר ועיין לשון הר"ן ביצה ב. לענין ביצה וחלב שכתב שוודאי דעתו של אדם על זה ואין לאסור מצד מוקצה אלא מצד נולד כיון שזה לא היה קודם וקצת משמע שם שזה לא חסרון דעת ע"ש

ובפשוטו נחלקו בזה הראשונים דרש"י ביצה ב. ביאר שהחיסרון בנולד כי אין דעתו על זה והאור זרוע שם הקשה דא"כ מה סברא לחלק בין עומדת לאכילה או עומדת לגדל ולכן ביאר שהחיסרון כי זה דבר חדש ולכן בעומדת לאכילה זה לא דבר חדש ומשמעות דבריו שהחיסרון שזה דבר חדש לא מצד שממילא אין דעתו על זה אלא שלא נתכוין להכין דבר אחר ואולי גם לא מועיל להכין דבר אחר

והנה מבואר דלר"ש הרי נולד מותר ולכאורא אם החיסרון שאי אפשר להכינו לאחרי זה אין סיבה שלר"ש זה יהיה מותר הרי כמו שלר"ש בנולד גמור זה אסור ה"ה כאן אמנם אם זה חיסרון שאין דעת האדם על זה א"ש שזה תלוי בגדרי ההכנה שנצרכים שרק לר"י שצריך הכנה גמורה זה חיסרון אבל לר"ש אין זה חיסרון והנה לפ"ז יוצא שגם לר"ש זה כמשהו חדש אלא שתמיד מונח הכנה גם על הדבר החדש וכמו שפליג על מיגו דאיתקצאי שאדם נותן דעתו גם על שינוי המצבים ולפ"ז אם יהיה נולד שזה בגדר אינו יושב ומצפה יהיה אסור גם לר"ש וכן הוא במג"א סימן תק"א דמה דכלי שנשבר לר"ש מותר זה מצד שיושב ומצפה שישבר

אמנם יתכן שזה סברא שלר"ש שלא צריך הכנה גמורה זה סברא לדון שזה חשיב אותו חפץ ולכן אפילו אם אינו יושב ומצפה זה יהיה מותר כיון שזה נחשב כאותו סוג שימוש וכן נקט החזו"א מ"ג כ"א והבית מאיר תק"א שגם אם אינו יושב ומצפה שישבר בכל אופן לר"ש זה מותר וכן לכאורא מבואר ברשב"א ביצה ח. שכתב דמה דבאין עושין מעין מלאכתן לר"ש אסור כי אז זה נולד גמור וודאי שזה לא חילוק ביושב ומצפה אלא שזה סברא שכאן זה כן נחשב כדבר אחר וממילא לא שיך להכין דבר שלא היה בעולם כלל

ויש מקום גדול לומר שזה תלוי בגדר נולד דאם נולד יסודו מצד שינוי היעד א"כ הרי ר"ש גם מודה שזה סיבה לאסור כדחזינן בבעלי חיים בריאים שמתו שאסורים ולכן יותר מסתבר לומר שהטעם שחולק כי תמיד יושב ומצפה שישתנה או שמכין על המצב שישתנה אפילו אם לא יושב ומצפה במקום שזה לא דחיה בידים אבל אם גדר דין נולד זה מחמת שזה חפצא אחר ולכן אין דעתו על זה או שלא שיך הכנה א"כ בזה אין סיבה שר"ש יחלוק ובהכרח שלר"ש אין סיבה שזה יחשב כדבר אחר דכיון שלא צריך דרגת הכנה גדולה ממילא כל שזה עומד לשימוש חשיב אותו דבר וממילא זה לא משנה אם יושב ומצפה או אינו יושב ומצפה .**אמנם אין הדברים מוכרחים**