הנוהג להתפלל בנוסח מסוים ומתפלל בציבור שמתפלל בנוסח אחר
קטגוריות: שו_ע / אורח חיים / אורח חיים - דור המלקטים

**הנוהג להתפלל בנוסח מסוים ומתפלל בציבור שמתפלל בנוסח אחר**

1. תחנון.
2. שאר תפילות.
3. דברים שהם מחמת הציבור.
4. יום טובים.
5. תפילין.
6. שאר ענינים.

**מקורות**.

1) לא תתגודדו – יבמות (דף יד).

2) מנהג המקום – פסחים (דף נ., "ההולך ממקום שעושין למקום שאין עושין, או ממקום שאין עושין למקום שעושין - נותנין עליו חומרי מקום שיצא משם, וחומרי מקום שהלך לשם. [דף נ עמוד ב] ואל ישנה אדם מפני המחלוקת").

3) אל תפרוש מן הצבור – אבות (פרק ב' משנה ד', "הלל אומר אל תפרוש מן הצבור").

**בקיצור**.

1) לעשות כמנהגו - משנה הלכות, תשובות והנהגות, הגרי"מ הלל.

2) לעשות כמנהג המקום - אג"מ, באר משה, אהלך באמיתך, הגרח"ק.

3) מבוכה מה דעתם - הגרשז"א זצ"ל, הגריש"א זצ"ל.

**דור המלקטים** – עומק הפשט (גליון קל"ט), halachically speaking (חי"ב מספר ט' עמ' י"א - עמ' י"ד).

1. תחנון.
   1. **נפילת אפים קודם והוא רחום, יום שני וחמישי**.
      1. כמנהגו.
         1. משנה הלכות (ח"ח סי' כ"ט) – "נראה דאפילו יתפלל על הסדר ליכא בכה"ג לא תתגודדו והרבה טעמים בדבר ומיהו העיקר שהרי אמרו ז"ל (ע"ז ח' ע"א) אריב"ל אע"פ שאמרו שואל אדם צרכיו בשומע תפלה אבל אם בא לומר אחר תפלתו אפילו כסדר יוה"כ אומר ועיין תוס' ד"ה אם בא כו' וא"כ בדידן נמי כל מה שיאמר לפענ"ד אין בו משום איסור לא תתגודדו ודאי כל ערום יעשה בדעת שלא לעשות מזה ענין של פרסום אבל להתפלל לעצמו לפענ"ד ליכא בזה שום איסור לא תתגודדו כנלפענ"ד".

משנה הלכות (אליבא דהלכתא גליון כ' עמ' ז' טור א') – "דאין צריך לומר תחנון ביחד עם הציבור בזמנינו כיון דכולם יודעים שיש מנהגים ונוסחאות שונים לכן אין בזה חשש לא תתגודדו".

* + - 1. פסקי בושם (פרק ו' סעי' ל"ג).
      2. אשי ישראל (פרק כ"ה סעי' ה').
    1. כמנהג המקום.
       1. אמת ליעקב (במחיצת רבינו עמ' נ"ב).
       2. עי' באר משה (ח"ז עמ' ר"ח) – "ואם הוא דרכו לומר תחילה נפילת אפים קודם לוהוא רחום ומתפלל עם ציבור שכלם נפילת אפים אומרים אחר לוהוא רחום, אז אל ישנה ממנהגו של ציבור וגם הוא יאמר כל התחנון אחר לוהוא רחום, **ושמא** יותר טוב שיאמר תחלת נפילת אפים כמנהגו קודם לוהוא רחום בלי נפילה על אפים - ב) ומי שאין ... מנהגו לומר תחילת נפילת אפים קודם לוהוא רחום, ומתפלל עם ציבור שאומרים ... תחילת הנפילת אפים קודם לוהוא רחום, אז יעשה כמנהג הציבור ואל ישנה, כן יש לעשות כאשר יבין כל הבא לשער הלכות אלו".
       3. בית אבי (ח"ג סי' ו' אות ג', סי' מ"ט).
       4. בית ברוך (כלל ל"ב ס"ק קנ"ט) – "ואף ביום ב' וה' נוהגין בא"י ושאר מדינות ספרד להקדים נפ"א לוהוא רחום וכן נוהגין בקצת מקומות אלו (כן כתב השע"ת) אבל כהיום המנהג בא"י אצל האשכנזים המתפללין בנוסח אשכנז להקדים והוא רחום (כנ"ל בס"ק קנ"ח) והעיקר לא לשנות ממנהג המקום וגם יש בזה חששא דלא תתגודדו [וכן משמע מכה"ח ס"ק ט"ל]".

אז נדברו (ח"ה סי' כ"ו אות א') – "מה שנוגע לתפלה כיון שיש מנהג קבוע בישיבה בודאי שייך בזה לא תתגודדו ... אבל לענין תפלה צ"ע דאולי הולכים אחרי רוב הנמצאים בישיבה, וכשמתפלל בחשאי אין קפידא בדבר".

* + - 1. רבבות אפרים (ח"ז סי' מ"ז אות א') – "ויש בזה משום לא תתגודדו דזה בפרהסיא והיה צריך להתחיל ויאמר דוד".
      2. הגר"ש דבליצקי שליט"א (יגל יעקב מכתב י"ח אות ב') – "מי שנוהג ליפול על פניו בתחנון לפני והוא רחום וכדעת המנהג שהובא בשערי תשובה סי' קל"א ס"ק א' וכ"ה דעת האריז"ל, והוא נמצא בבית הכנסת ששם נוהגים ליפול בב' וה' לאחר והוא רחום, צריך לשנות מנהגו וליפול עמהם. וזה נלמד ממה שכתב המשנה ברורה שם בס"ק ו' דאף הנוהג ליפול תמיד על צד שמאל, מ"מ אם מתפלל במנין ששם נופלים בשחרית על ימין אין לו לשנות מהם. וכן ממה שכתב השערי תשובה בס"ק ב' דגם כשעומד במקום אחר בתפילה, והם נופלים על אפים צריך ליפול עמהם, עיי"ש. אם כן כל שכן שלא יפול בשעה שהם לא נופלים ובשעה שנופלים הוא לא יפול, אלא צריך לשנות מנהגו אז".

הגר"ש דבליצקי שליט"א (אליבא דהלכתא גליון כ' עמ' ז' טור א') – "דהוא הדין להיפך מי שנוהג להתפלל נוסח אשכנז שבשני וחמישי אומרים תחנון אחר והוא רחום ומתפלל במקום שמתפללים נוסח ספרד שאומרים תחנון לפני והוא רחום יש לו לנהוג כמנהגם לומר תחנון לפני והוא רחום".

* + - 1. הגרח"ק שליט"א (מכתב באשי ישראל אות רמ"ב) – "דברים שברבים אין לשנות מהציבור".

הגרח"ק שליט"א (שיח תפלה עמ' תרפ"ח אות ה') – "כשמתפלל במקום שמתפללין נוסח ספרד והם אומרים קודם תחנון ואח"כ והוא רחום, והוא נוהג הפוך כמנהג אשכנז האם יכול לומר כפי שרגיל. תשובה: דבר שבציבור לא משנים מצד לא תתגודדו".

***הגרח"ק שליט"א (שיח תפלה עמ' תרצ"א אות מ"א) – "אם נוהג להתפלל נוסח אשכנז שאומרים בב' וה' והוא רחום קודם תחנון, וכעת נמצא בבהכ"נ שמתפללים נוסח ספרד שנוהגים לומר תחנון קודם האם ינהג כמותם. תשובה: דבר שברבים אין לשנות מהציבור".***

* + - 1. עי' עולת יצחק (ח"ב תשובות נוספות סי' ער"ד, סי' ער"ה) – "אם כולם נוהגים כך לומר והוא רחום קודם נפילת אפים, ואתה יחיד או מהיחידים ממש, אין ראוי לשנות".
    1. לעשות מנהגו בדרך שלא יהיה ניכר.
       1. עי' מהר"ם בריסק (ח"א סי' נ"א אות ג') – "שאל היות שמעלתו מתפלל בנוסח ספרד והעם מתפללים אשכנז איך להתנהג, בפרט בב' וה' לענין נפילת אפים קודם והוא רחום שהאשכנזים נופלים אחר והוא רחום ... ע"כ לדעתי ינהג מעלתו כך שלא ישנה ממנהגו בענין אמירת תחנון נפילת אפים קודם והוא רחום לפי שמשמע כן מהזוה"ק, ויעשה כמו שהביא המג"א בסי' קל"א סק"ה בשם הריב"ש והמהרי"ל ז"ל **לומר נפילת אפים מעומד** ויטה ראשו על ידו באופן שלא יהיה נרגש כל כך אצל הציבור וזהו דבר נקל, ואח"כ כשיגיע לנפילת אפים של הקהל **ישב ויפול על אפיו אף שלא יאמר עמהם** זה המזמור כיון דבלא"ה הביא השע"ת בשם השיורי ברכה שכל יחיד יפול על אפיו עם הקהל אף שהוא מתפלל אז פסוקי דזמרה וא"כ מכל שכן בנ"ד וזה הדרך היותר נכון לענ"ד".
       2. כה"ח (סי' קל"א ס"ק ל"ט) – "ואם הציבור אומרים תחנונים קודם נפילת אפים ובצנעה נוהג כהאר"י ז"ל ואינו יכול לישב כי הקהל עומדים אומר נפילת אפים ע"י סמיכה".
       3. אהלך באמיתך (פרק כ"ו סעי' כ"ב).
       4. קנין תורה בהלכה (ח"ב סי' י"ח אות א') – "במי שמתפלל מנהג ספרד ועושה נפ"א קודם והוא רחום האיך יתנהג אם הוא בבית הכנסת דמנהג אשכנז שנופלין על פניהם אחר והוא רחום, וציין לד' הגמ' מגילה (דכ"ב) נפול כולי עלמא אאנפייהו ורב לא נפל על אפיה, א"כ נראה דלא חש מלשנות, ע"כ. בביהמ"ד אצלי שמתפללין בנוסח ספרד דפולין ויש אחד המתפלל אצלינו בקביעות והוא ממנהג אשכנז, וכאשר ראיתיו אומר הוידוי עמנו רק נפ"א עושה אחר והוא רחום, עוררתיו דמהראוי שיעשה קודם עם הציבור, דכ"כ בשע"ת (סי' קל"א סק"ב) בשם השיו"ב, דבשעה שהציבור נופלין ע"פ אף שהוא לא התפלל עמהם צריך לעשות נפ"א עם הציבור אף שאינו אומר נפ"א שהוא עומד בפסוקי דזמרה, ע"ש. אמנם כ"ז רק בכה"ג דלנוסחתינו דהנפ"א הוא בהתחלת התחנון וכל העולם מקפידין לומר ביחד את השלש עשרה מדות וממילא שכולם יחד נופלין ע"פ, לכן שייך בזה הקפדה על מי שאינו מצטרף עמהם, אבל כבנ"ד, שהוא ספרדי ומתפלל עם אשכנזים שנופלים ע"פ אחרי והוא רחום שכמובן לא שייך שיעשו ממש כולם ביחד, דיש מאריך באמירת התחנון ויש מקצר, ממילא דלא ניכר כ"כ אם יחזיק במנהגו ליפול על פניו קודם והוא רחום, רק, ימתין קצת כאשר כבר התחילו והוא רחום ואז יחשבו שהוא מהמקצרים וממהרים, דבלא"ה אמירת התחנון דהספרדים קצר יותר ואז יוכל לעשות כמנהגו".
       5. חוט שני (אליבא דהלכתא גליון כ' עמ' ו' טור ג') – "דהנוהג לומר והוא רחום קודם תחנון ומתפלל בבית הכנסת שאומרים והוא רחום אחר תחנון **שיתיישב עם הציבור** ולא יאמר תחנון, ויאמר והוא רחום ביחד עם הציבור ואחר כך יאמר תחנון בלי נפילת אפים כדי שלא יראו הציבור שמתפלל בנוסח אחר. והנוהג לומר תחנון קודם והוא רחום ומתפלל בבית הכנסת שאומרים תחנון לאחר והוא רחום ימתין קצת ויאמר תחנון שהציבור יחשוב שהוא מיהר באמירת והוא רחום, ואחר כך יאמר והוא רחום כמנהגו לאמר והוא רחום לאחר תחנון".
    2. דעת הגרשז"א זצ"ל.
       1. הגרשז"א זצ"ל (אשי ישראל פרק כ"ה הע' כ"א) – "[ואם נמצא בבית-הכנסת שנהגו לומר בו תחנון קודם והוא רחום אינו חייב לנהוג כמותם, והוא הדין להיפך] דכיון שכיום בכל מקום יש שנוהגים כך ויש שנוהגים אחרת אין חשש של לא תתגודדו, אך אפשר שאם כל הנמצאים בביהכ"נ אומרים והוא רחום קודם תחנון והדבר ניכר אם ינהג אחרת, ינהג כמותם".
       2. הגרשז"א זצ"ל (הליכות שלמה תפילה פרק ה' ס"ק ל"ח) – "וכן בימים ב' וה' אין לשנות ממנהג הציבור בענין נפילת אפים, אם לעשות זאת בתחלת התחנונים או בסופם. והמשנים, שלא כהוגן הם עושים. וכן כל כיו"ב".
       3. הגרשז"א זצ"ל (הגרי"ז שוב שליט"א, אליבא דהלכתא גליון כ' עמ' ז' טור א') – "דהמתפלל נוסח אשכנז שאומרים תחנון אחרי והוא רחום, ומתפלל במקום שמתפללים נוסח ספרד שאומרים תחנון קודם והוא רחום וכן להיפך אחד שמתפלל נוסח ספרד ומתפלל במקום שמתפללים נוסח אשכנז שיאמר תחנון ביחד עם הציבור. [באשי ישראל (פרק כ"ה סעיף ה') כתב בשם מרן הגרש"ז אויערבאך זצוק"ל דאם נמצא בבית הכנסת שנהגו לומר בו תחנון קודם והוא רחום אינו חייב לנהוג כמותם, והוא הדין להיפך דכיון שכיום בכל מקום יש שנוהגים כך ויש שנוהגים אחרת אין חשש של לא תתגודדו, אך אפשר שאם כל הנמצאים בבית הכנסת אומרים והוא רחום קודם תחנון והדבר ניכר אם ינהג אחרת ינהג כמותם. אמנם בהליכות שלמה (פרק ה' דבר הלכה ס"ק ל"ח) כתבו בשם מרן זצוק"ל כפי שאני שמעתי מפ"ק]".
          1. הגר"י טרגר שליט"א (בעל הליכות שלמה, מכתב בדואר אלקטרני) – "הניסוח באשי ישראל אינו תועם עם הערה ודעתו של הגרש"ז הינו בהחלט כמו שכתוב בהליכות שלמה".
    3. דעת הגריש"א זצ"ל.
       1. כמנהגו – הגריש"א זצ"ל (תפילה כהלכתה פרק ד' הע' כ"ו, שבות יצחק ח"ח עמ' רמ"א ד"ה ובזה, אשרי האיש ח"א פרק י"א אות י', הע' ק"ו, "[שכיום המתפלל בציבור שאינם נופלים אפיים אלא לאחר והוא רחום - אינו חייב לנהוג כמותם] כיון שידוע שיש רבים הנוהגים כן ורבים אחרת - אין חשש לא תתגודדו").
       2. כמנהג המקום – הגריש"א זצ"ל (הגרי"ז שוב שליט"א אליבא דהלכתא גליון כ' עמ' ז' טור א', אשרי האיש ח"א פרק י"א אות י"ג, "דהמתפלל נוסח אשכנז שאומרים תחנון אחרי והוא רחום, ומתפלל במקום שמתפללים נוסח ספרד שאומרים תחנון קודם והוא רחום וכן להיפך אחד שמתפלל נוסח ספרד ומתפלל במקום שמתפללים נוסח אשכנז שיאמר תחנון ביחד עם הציבור ... [וכן יעוין בתפלה כהלכתה (פרק ד' סעיף י"ד) שכתב בשם מרן הגרי"ש אלישיב (שליט"א) [זצ"ל] שכיום המתפלל בציבור שאינם נופלים אפים אלא לאחר והוא רחום שאינו חייב לנהוג כמותם כיון שידוע שיש רבים הנוהגים כך ורבים נוהגים אחרת - אין חשש לא תתגודדו. אולם כאמור לעיל אני שמעתי ממרן (שליט"א) [זצ"ל] לנהוג כמו הציבור]").
    4. מראי מקומות – תפילה כהלכתה (פרק ד' סעי' י"ד), פסקי תשובות (סי' קל"א אות ח').
  1. **אמירת וידוי, סדר לוידוי**.
     1. כמנהגו.
        1. משנה הלכות (ח"ח סי' ר"י) – "שבישיבתו מתפללים אשכנז וכ"ת מתפלל נוסח ספרד **שיש משום ואל תטוש תורת אמך** ונפשו בשאלתו בענין וידוי ושלש עשרה מדות לאחר השמ"ע שנוסח אשכנז שלא לאמרו ונוסח ספרד הנוהגים ע"פ האר"י הקדוש ז"ל לאמרו ולענין וידוי הגם דצריך כוונה יתירה הורה לו כ"ק אדמו"ר מסקווירא שליט"א לאמרו כיון דע"פ האר"י צריך לאמרו ואי משום דצריך כוונה ישתדל לכוון כפי האפשר ויפה הורה וכן אנחנו מורים מכבר".

משנה הלכות (חי"א סי' צ"ט, עי' אליבא דהלכתא גליון כ' עמ' ו' ריש טור ג') – "ובדבר שאלתו עוד אדם שהוא מתפלל נוסח ספרד והוא בביהכ"נ שמתפללים נוסח אשכנז כיצד יעשה עם תחנון ונפ"א אי יתפלל עם הציבור או עדיף שיאמר הוידוי קודם. לפענ"ד שיכול להתפלל כדרכו ע"פ נוסח ספרד ויתוודה קודם אשמנו וכו' ואח"כ נפ"א הגם כי המתפללים נוסח אשכנז אין אומרים ודוי ונפ"א אלא לבתר הכי מ"מ כבר ידוע כי עכשיו אין מקפידין כ"כ ואין נראה כלא תתגודדו בדרך כלל ועכ"פ ברוב מקומות כי הדבר ידוע כבר עכשיו שיש שני נוסחאות. אמנם אם רואה שמקפידין אז יתפלל עמהם כסדר ואל ישנה אדם מפני המחלוקת לעולם עדיף. ואפילו לא יאמר תחנון כלל עדיף מלבא למחלוקת".

עי' משנה הלכות (אליבא דהלכתא גליון כ' עמ' ו' טור ב') – "דאם אינו נוהג לומר וידוי וי"ג מידות ומתפלל במקום שאומרים דיש לו לומר כמנהגם".

* + - * 1. י"ל, עי' תשובות והנהגות לקמן.
      1. יביע אומר (מעין אומר ח"א פרק ה' סי' ל"א) – "שאלה: בן ישיבה ספרדי הלומד בישיבה אשכנזית, שאל שבישיבה הם לא נוהגים לומר וידוי כמנהג אשכנז, האם הוא יאמר וידוי ויכה על החזה, או לא (שאל רב ספרדי ואמר לו, שיגיד וידוי, ולא יכה על ליבו). תשובה: יאמר, ויכה על ליבו".
      2. הגרי"מ הלל שליט"א (אליבא דהלכתא גליון י"ג עמ' ה' ריש טור ב') – "בענין אמירת וידוי וי"ג מידות לספרדי המתפלל אצל האשכנזים שאין אומרים וידוי, הנה נתבאר בשעה"כ (דף מ"ב ריש ע"ג וכן בעמוד נ"א סוף ע"ג), דצריך בדווקא לומר כסדר הזה. ולכן יאמר הוידוי כולו, וי"ג מידות בטעמים, ואחר כך ישב ויאמר לדוד וגו'. ואין לחוש בזה ליושב בין העומדים, כיון שידוע שאומר וידוי כמנהגו. ובזמננו ובמקומנו, אין משום לא תתגודדו, דכיון שבכל עיר ישנם בני אדם מכמה עדות ומנהגים שונים, ורגילים להתפלל אלו עם אלו, ויודעים השאר שאדם זה עושה כמנהגו, ואחרים כמנהגם, ועל הרוב כן הוא בכל בית כנסת, ואין עוד תימה בזה, והו"ל כשני בתי דינים בעיר, דרשאי לעשות כמנהגו, ובלבד שלא יבליט השינויים, כגון בהגבהת קולו. (שו"ר שכמה מגדולי פוסקי דורנו כבר הורו כן, עיין פסקי תשובות סימן קל"א אות ח' ובהערה מ"ג שם)".
    1. מנהג המקום, או כדרך שלא יהיה ניכר להציבור שהוא עשה כמנהגו.
       1. אג"מ (או"ח ח"ג סוף סי' פ"ט) – "ואם הוא ממקום שאין אומרים וידוי וי"ג מדות קודם נפ"א ונזדמן לו להתפלל במקום שאומרים וידוי וי"ג מדות, ודאי צריך ג"כ לומר וידוי וי"ג מדות כמנהגם **שאוסר לשנות** מנהג ביהכ"נ שמתפלל בו כדתנן בפסחים דף נ' ואל ישנה אדם מפני המחלוקת, **וגם בכל מקום** מהנוסח שאפשר להכיר שאינו עושה כמנהג המקום מוכרח לנהוג כמנהגם, וגם אולי איכא גם משום לא תתגודדו".

אג"מ (או"ח ח"ד סי' ל"ד) – "וכן הוא שינוי הנוסחאות שאיכא טעמים לכל נוסח ונוסח אסור אף שאולי איסור לא תתגודדו ליכא משום שליכא חלוקים בעיקרי נוסח הברכות והתפלות איסור השני שאל תשנה מפני המחלוקת ודאי איכא. ואם רוצה לומר וידוי קודם נפילת אפים הוא דוקא בלא שום היכרא לאחריני שהוא **בלא הכאה על הלב**, וגם אינו יכול לומר הי"ג מדות שלזה צריך דוקא עשרה שיאמרו עמו אף אם ימצא עשרה הרי זה השינוי בפרסום גדול".

* + - 1. באר משה (ח"ז עמ' ר"ח) – "מי שנוהג לומר וידוי והי"ג מדות אחר תפלת י"ח, וכעת מתפלל עם ציבור שאינם אומרים, יתפלל הוא את כל זה בלחש שלא ירגישו בו אנשי בני הציבור ... ומי שאין דרכו לומר הוידוי וי"ג מידות אחר התפלה כלל ... ומתפלל עם ציבור שאומרים וידוי וי"ג מידות ... אז יעשה בכל זה כמנהג הציבור ואל ישנה, כן יש לעשות כאשר יבין כל הבא לשער הלכות אלו".
      2. הגרשז"א זצ"ל (אליבא דהלכתא גליון כ' עמ' ו' טור א') – "דהנוהג שלא לומר וידוי וי"ג מידות קודם נפילת אפים ונזדמן לו להתפלל במקום שאומרים, שיאמר וידוי וי"ג מידות כמנהג המקום".
      3. בית אבי (ח"ג סי' ו').
      4. אהלך באמיתך (פרק כ"ו סעי' כ"א).
      5. אור לציון (ח"ב פרק ט' סעי' א') – "שאלה. מי שהזדמן לציבור מבני אשכנז שאינם אומרים וידוי ושלוש עשרה מידות אלא בימי שני וחמישי בלבד, כיצד ינהג בענין אמירת וידוי ושלוש עשרה מידות. תשובה. יש לו לומר וידוי ושלוש עשרה מידות אף שאין הציבור אומר אותם, אלא שיאמרם בצינעה, וכיון שהציבור יושבים מיד לנפילת אפים, ישב עמהם ויאמר וידוי בישיבה ובלא הכאה על הלב, ושלוש עשרה מידות, כיון שאין הציבור אומר אותם, יאמר הוא אותם בטעמים, ויסיים את כל הפסוק שבסוף שלוש עשרה מידות, ונקה לא ינקה, עד ועל רבעים, ושלוש עשרה מידות שמוסיפים בימי שני וחמישי לא יאמרם כלל ביחיד, אלא יאמר אל מלך וכו', ויסיים עד כמו שהודעת לעניו מקדם וכן כתוב כתורתך".
      6. הגריש"א זצ"ל (אליבא דהלכתא גליון כ' עמ' ו' טור א', אשרי האיש ח"א פרק י"א אות י"ג) – "דהנוהג שלא לומר וידוי וי"ג מידות קודם נפילת אפים ונזדמן לו להתפלל במקום שאומרים, שיאמר וידוי וי"ג מידות כמנהג המקום".
      7. הגרח"ק שליט"א (***דעת נוטה, הל' תפלה תשובה*** שפ"א) – "דבר שבפרהסיא צריך לנהוג כהצבור".
      8. יו"ט שני כהלכתו (פרק אחרון סעי' ט').
      9. פסקי תשובות (סי' קל"א סוף אות ח') – "אבל לענין אמירת וידוי וי"ג מדות לפני נפילת אפים, אם מתפלל במנין שנוהגים לאומרו יאמר עמהם גם הוידוי וגם י"ג מדות, והנוהג לאומרו המתפלל במנין שאין נוהגין לאומרו יאמר הוידוי בצינעא, דהיינו בלחש ובלי הכאה על החזה, וי"ג מדות יאמרנו בניגון ובטעמים כקורא בתורה".
    1. מראי מקומות – הגר"י קמנצקי זצ"ל (במחיצת רבינו עמ' נ"ב).
       1. תשובות והנהגות (ח"א סי' קי"ד) – "מנין שמתפללין נוסח ספרד ואומרים י"ג מידות ווידוי קודם תחנון אם מותר לפרוש. נראה פשוט **דכיון שי"ג מידות דבר שבקדושה** שנאמר רק בעשרה וכמבואר בפוסקים, עיין בשו"ע תקס"ה סעיף ה', וא"כ דינו כמו בכל דבר שבקדושה כשאומרים שאסור לפרוש **דנראה כמזלזל במעלת אמירתם**. ודומה לקדושה וברכו שחייב לאומרם עם הציבור כשאומרים, ובפרט כאן כשמבקשים רחמים ... הן אמת שלענין אמירת הוידוי דאשמנו עם הציבור יש לדון דאף שעיקר אמירת אשמנו מדברי הקדוש האריז"ל בשער הכוונות, מ"מ בזה יש להסתפק אם ציוה לכל אחד אף כשמתודה ואין לבו עמו בעזיבת החטא כראוי ... אך מ"מ נראה כיון שנהגו כן, ופורש מהם כשמעוררים רחמים מזלזל במה שהציבור מעוררים רחמים ותשובה על חטאיהם, ובפרט בתפילת י"ג מידות זאת שהקב"ה בעצמו אמר כל זמן שאומרים לפני אני עונה, וחייב לומר עמהם, וברמ"א סימן ס"ח דעתו שנכון למנוע מלומר פיוטים בברכות ק"ש משום דהוי הפסק, ומ"מ כתב 'שאין לאדם לפרוש עצמו מהציבור במקום שנהגו לאומרו ויאמר עמהם' ולא מיבעיא באמירת י"ג מידות דהוא דבר שבקדושה ואסור לפרוש מהם אלא למבואר ברמ"א נכון לומר גם הוידוי עמהם, ומצוה לפרסם כל זה, שראיתי כמה פעמים מתפללין נוסח אשכנז שותקים אף כשאומרים י"ג מידות, וחייבין לומר עמהם, שלא יהיו הציבור מקדשין שם שמים להזכיר ית"ש במדותיו והם נמנעים".
       2. חוט שני (אליבא דהלכתא גליון כ' עמ' ו' טור ב') – "דאם אינו נוהג לומר וידוי וי"ג מידות ומתפלל במקום שאומרים דיש לו לומר כמנהגם".
       3. הגר"ש דבליצקי זצ"ל (אליבא דהלכתא גליון כ' עמ' ו' טור ב') – "דאם אינו נוהג לומר וידוי וי"ג מידות ומתפלל במקום שאומרים דיש לו לומר כמנהגם".

* 1. **על איזה יד**.
     1. כמנהג המקום.
        1. ח"א (כלל ל"ב סעי' ל"ג) – "ונראה לי דאף שנוהגין כרמ"א ולכן אם מתפלל בבית הכנסת ובבית המדרש אסור לשנות משום לא תתגודדו".
        2. מ"ב (סי' קל"א ס"ק ו') – "ואפילו להגר"א דסובר דהעיקר כהמחבר דתמיד על שמאל מ"מ אם מתפלל בביהמ"ד והעולם נוהגין כהרמ"א מ"מ אסור לשנות משום לא תתגודדו".
     2. מראי מקומות – ביצחק יקרא (סוף חלק ו', הנהגות אות ח').
  2. **בני אשכנז אומרים בתחנון מזמור רחום וחנון עם נפילת אפים. ובני ספרד בארץ ישראל אומרים מזמור לדוד אליך ד' נפשי אשא ללא נפילת אפים**.
     1. מה שניכר יש להחמיר.
        1. הגרשז"א זצ"ל (הליכות שלמה תפילה פרק ה' ס"ק ל"ח) – "אם מתפלל אשכנזי בבית הכנסת של ספרדים יאמר כמנהגו 'רחום וחנון' וגו', ואין צריך לומר המזמור 'לדוד אליך ד' נפשי אשא' כמנהגם, הואיל ואין דבר זה ניכר, אבל לא יפול על פניו, אלא ישב כמנהג הציבור".
        2. הגריש"א זצ"ל (אליבא דהלכתא גליון כ' עמ' ו' טור א', אשרי האיש ח"א פרק כ"ד אות ו') – "דבן אשכנז שמתפלל בבית הכנסת של בני ספרד, שיאמר תחנון בלי נפילת אפים, או שיאמר עם נפילת אפים בצינעה, ובן ספרד שמתפלל בבית הכנסת של בני אשכנז, שיאמר תחנון בלי נפילת אפים, שהרי ממילא לא רואים מה שהוא עושה".
        3. הגר"ש דבליצקי שליט"א (אליבא דהלכתא גליון כ' עמ' ו' טור א') – "שבן אשכנז המתפלל אצל בני ספרד שלא יפול על פניו באמירת תחנון כמנהגם, אולם בן ספרד המתפלל אצל בני אשכנז יכול לומר תחנון בלי נפילת אפים".
        4. חוט שני (אליבא דהלכתא גליון כ' עמ' ו' טור א') – "דבן אשכנז המתפלל אצל בני ספרד לא יפול על פניו באמירת תחנון".
        5. הגר"י ברקוביץ שליט"א (מכתב במייל) -

If I am davening in a Safardi minyan, and everyone is siting for Kaddish, should I remain seated? Also by tachnun they don't have their head fall on their arms, should I do like them? R' Y. Berkovits wrote: Be נוהג like them.

* + 1. כמנהגו.
       1. תשובות והנהגות (ח"ד סוף סי' כ"ט) – "באשכנזים שמתפללים בבוקר בבית הכנסת של ספרדים, והם מקפידים לא ליפול אפים בתחנון, והוא רוצה ליפול כמנהג האשכנזים, והעליתי שאם נמצא בעיר עם ספרדים ואשכנזים (כמו ירושלים ובני ברק) שמכירים זה את זה וכל אחד יודע שנוהג כמנהגו, והאמת והשלום אהבו, רשאי ליפול. אבל בעיר או שכונה שהספרדים בפני עצמם, ולא ידוע להם מנהג נפילת אפים, ותמוה הוא בעיניהם, לא יפול, דיש חשש איסור תורה דלא תתגודדו".
    2. מראי מקומות.
       1. משנה הלכות (אליבא דהלכתא גליון כ' עמ' ו' טור א') – "דבן אשכנז המתפלל בבית הכנסת של בני ספרד באופן קבוע שלא יפול על פניו בתחנון אולם אם מתפלל באופן חד פעמי אצל בני ספרד יכול ליפול על פניו ובן ספרד המתפלל אצל בני אשכנז שלא יפול על פניו בתחנון".
       2. באר שרים (ח"ה סימן י"ז אות ב') – "במה ששאל אשכנזי המתפלל במנין ספרדי וע"פ מנהגינו נופלין על אפים בתפילת תחנון, האם יפול על פניו או לא ישנה מנהג המקום. הנה במנהג קהלות ספרד שלא יפול בפועל בנפילת אפים ראה בבן איש חי (שנה ראשונה, פרשת כי תשא אות י"ג) שכתב דהוא על פי הזוהר (והוא בסוף פרשת במדבר) שמי שלא מכון היטב בזה וי לו. או דיש בזה הרבה כונות ולא אפשר על פה ומוכרחים להביט בסידור שבידם. ויש אומרים דהטיית הראש על הזרוע היא עצמה מורה על ירידת הנפש במקום הדין וכו' עיי"ש בדבריו הק'. ונראה לי דמי שלא חש לכך וכן נוהגין בני אשכנז לא ימנע זאת גם במנין ספרדי. ודוגמת ראיה לכך ... א"כ שפיר גם אשכנזי רשאי ליפול בפועל ממש במנין ספרדי".
  1. **ג' פעמים אשמנו**.
     1. מראי מקומות – לקט הקמח החדש (סי' קל"א אות ג').
  2. **הנוהג לומר תחנון לאחר השקיעה ומתפלל במקום שאין אומרים, או להפוך** - עי' או"ח סי' רל"ג, לשיטות ומראי מקומות.
     1. יכול לומר כמנהג המקום.
        1. הגריש"א זצ"ל (אליבא דהלכתא גליון כ' עמ' ז' טור ג', גליון ל"ט עמ' ט"ז טור ג') – "הנוהג לומר תחנון לאחר השקיעה כדעת המשנה ברורה, ומתפלל במקום שאין אומרים ... שאינו צריך לומר תחנון, וכן להיפך אחד שנוהג לא לומר תחנון לאחר השקיעה ומתפלל במקום שאומרים יכול לומר עמהם".
        2. הגר"א קופשיץ (אליבא דהלכתא גליון ל"ט עמ' ט"ז טור ג', אמנם עי' גליון כ' עמ' ז' טור ג') – "הנוהג לומר תחנון לאחר השקיעה כדעת המשנה ברורה, ומתפלל במקום שאין אומרים ... שאינו צריך לומר תחנון, וכן להיפך אחד שנוהג לא לומר תחנון לאחר השקיעה ומתפלל במקום שאומרים יכול לומר עמהם".
     2. כמנהגו, שהנוהג לא לומר תחנון לאחר השקיעה ומתפלל במקום שאומרים שלא יאמר תחנון עמהם.
        1. משנה הלכות (אליבא דהלכתא גליון ל"ט עמ' ט"ז טור ג') – "דהנוהג לא לומר תחנון לאחר השקיעה ומתפלל במקום שאומרים שלא יאמר תחנון עמהם".

עי' משנה הלכות (אליבא דהלכתא גליון כ' עמ' ז' טור ג') – "דהמתפלל במקום שהציבור אומרים תחנון לאחר השקיעה יאמר תחנון בניגון כקורא פרק תהילים".

* + - 1. הגר"ש דבליצקי זצ"ל (אליבא דהלכתא גליון כ' עמ' ז' טור ג', גליון ל"ט עמ' ט"ז טור ג') – "דהנוהג לא לומר תחנון לאחר השקיעה ומתפלל במקום שאומרים שלא יאמר תחנון עמהם".

1. שאר תפילות.
   1. **פסוקי דזמרא וברכת קר"ש**.
      1. יכול לומר כמנהגו, ורק בלחש.
         1. עי' אג"מ (או"ח ח"ב סי' כ"ג) – "פסד"ז וברכות ק"ש שרשאי לאומרם גם בקול רם הנשמע לאחרים הסמוכים אצלו, יש להסתפק אם רשאי לאומרם בנוסח שרגיל בלחש שלא כהצבור דיש לומר דהרי הוי זה כבצנעא שליכא איסור דהא אכל רבב"ח חלב דאייתרא אף שהיה אסור בפרהסיא עיין ברא"ש שם דף נ"א, ויש לומר שאסור אף בלחש משום שמא ישכח מלומר בלחש כיון שדברים אלו רגילין לומר בקול הנשמע ... **ומסתבר שיש להקל כשיאמר בלחש** כיון דגם במלאכה איכא לשון בר"ן שם שמתיר במלאכה שאפשר לעשותה בצנעא, ולכן אם קשה לפניו לומר שלא כהרגלו יאמר בלחש כהרגלו, אבל **אם לא קשה לפניו יאמר כנוסח הצבור**".

אג"מ (או"ח ח"ב סוף סי' כ"ד) – "ובעצם כשאתה מתפלל בביהכ"נ בצבור הנה בדברים שבקול רם אסור לשנות מהצבור ובלחש נמי טוב להתפלל בנוסח הצבור".

עי' אג"מ (או"ח ח"ב סוף סי' ק"ד) – "הנה בדבר מה נקרא דברים שבקול רם שצריך להתפלל בנוסח שמתפללים הצבור במקום שמתפלל, פשוט לע"ד שכל הדברים לבד תפלת י"ח צריך להתפלל בנוסח הצבור ולא לסמוך על מה שיזהר לומר בלחש, חדא דכיון שמותר לומר בקול רם קשה ליזהר בזה, ועוד דהא טוב יותר לומר כל מה שאפשר בקול רם כדי לעורר הכוונה וכשיזהר לומר דוקא בלחש ידעו מזה גופיה שמתפלל בנוסח אחר".

* + - 1. הגרשז"א זצ"ל (הליכות שלמה תפלה פרק ה' סעי' כ"ג) – "לענין התחלת התפלה במזמור שיר חנוכת וגו' או בהודו, יתפלל כמנהגו, בלחש".
      2. אהלך באמיתך (פרק כ"ו סעי' י', סעי' י"א, הע' י"ג) – "אשכנזי איקלע למקום שמתפללין בנוסח ספרד, יתפלל כהרגלו, מזמור שיר חנוכת הבית, ברוך שאמר, הודו, מזמור לתודה וכו', גם תפלת דלחש, הכל כמנהג מקומו, נוסח אשכנז ... מי שמתפלל בנוסח ספרד, ואיקלע למקום שמתפללין בנוסח אשכנז. בתפילת שחרית יאמר הודו, מזמור שיר וכו', ד' מלך וכו', למנצח וכו', ברוך שאמר וכו', מזמור לתודה וכו', וכל התפלה הכל כנוסח ספרד [אמנם בשו"ת אגרות משה ... אבל לענ"ד **אין לחוש לכך**, דגם אם ישכח ויאמר בקול בנוסח אשכנז כהרגלו, אין בשינוי בתפלה משום שינוי המחלוקת, עיין בשו"ת אבקת רוכל (סי' כ"ו). ואף דשם מיירי במתפללין בציבור נפרד, אלא שמשנה מתפלת אנשי המקום, משא"כ בנד"ד שמתפלל בציבור אחד עם אנשי המקום, ומשנה מנוסח תפלתם, ובזה בודאי שיש ליזהר לכתחילה. אבל לחוש שמא ישכח ויאמר בקול כמנהגו, הרי מבואר שם כי לא נאמר אל ישנה אדם מפני המחלוקת, אלא במלאכה ודכוותא, דהיינו אכילת איסור, דאפשר למיפק מינה חורבה, אבל בתפלה לא נפיק מינה חורבה וליכא למיחש למידי]".
      3. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש ח"א פרק י"א אות י"א, אליבא דהלכתא גליון ו' עמ' ב' טור א', טור ג') – "בפסוקי דזמרה ובברכות קריאת שמע, כל אחד יתפלל בנוסח שלו, אף כשנמצא בבית הכנסת בנוסח אחר".
      4. יו"ט שני כהלכתו (פרק אחרון סעי' ח').
    1. כמנהגו, אף בקול רם.
       1. משנה הלכות (אליבא דהלכתא גליון ו' עמ' ב' סוף טור ג') – "דהמתפלל בבית הכנסת השונה מנוסחו יש לו להתפלל פסוקי דזמרה וברכות קריאת שמע כנוסחו **ויכול להתפלל בקול רם** אף שישמעו שאינו מתפלל כנוסח הציבור".
       2. חוט שני (אליבא דהלכתא גליון ו' עמ' ב' סוף טור ג') – "דהמתפלל בבית הכנסת השונה מנוסחו יש לו להתפלל פסוקי דזמרה וברכות קריאת שמע כנוסחו ויכול להתפלל בקול רם אף שישמעו שאינו מתפלל כנוסח הציבור".
       3. הגר"ש דבליצקי שליט"א (אליבא דהלכתא גליון ו' עמ' ב' סוף טור ג') – "דהמתפלל בבית הכנסת השונה מנוסחו יש לו להתפלל פסוקי דזמרה וברכות קריאת שמע כנוסחו ויכול להתפלל בקול רם אף שישמעו שאינו מתפלל כנוסח הציבור".
       4. הגר"י רובין שליט"א (מעשה רב).
    2. מראי מקומות – אליבא דהלכתא (גליון ו' עמ' ב' טור א').
  1. **ברוך ה' לעולם אמן אמן**, יראו עינינו: בן ארץ ישראל בחו"ל, או להיפוך.
     1. עי' סי' רל"ו, לשיטות ומראי מקומות.
  2. **עלינו לשבח**.
     1. כמנהג המקום.
        1. עי' הגרשז"א זצ"ל (הליכות שלמה תפלה פרק ה' סעי' כ"ג) – "לעשות לכתחלה כמנהגם".
        2. הגריש"א זצ"ל (אבני ישפה תפילה פרק ו' הע' י"ד, אשרי האיש ח"א פרק י"א אות י"ד) – "וכן יאמר את כל סדר סוף התפילה ('עלינו לשבח', 'שיר של יום', ו'קוה אל ה') כמנהג המקום".
     2. כמנהגו.
        1. אבן ישראל (אבני ישפה תפילה פרק ו' הע' ט"ו).
        2. הגר"ש דבליצקי שליט"א (אבני ישפה תפילה פרק ו' הע' ט"ו) – "וטעמו דדין המ"א הנ"ל לא נאמר אם הוא עוסק בתפילה, והכא שעוסק בתפילתו רשאי להמשיך, וגם עדיף להתפלל כפי מנהגו. וגם מש"כ בערוה"ש שהעיקר לכרוע בעלינו ויש נוהגים לאמר עם הציבור, הנה בזמנינו הרבה לא כורעים כלל, ואף אלו הכורעים בלא"ה אינם כורעים בזמן אחד, ועוד דיכול לכרוע עם הציבור גם אם מתפלל בשיר של יום וכדו', ע"כ לא ישנה מסדר תפילתו".
     3. פעמים.
        1. אור לציון (ח"ב פרק ז' הע' ל"ח) – "ולענין עלינו לשבח, אעפ"י שהציבור מקדימים לומר עלינו לשבח קודם שיר של יום, יש לו לומר עמהם, דלא גרע מנכנס לביהכ"נ ומצא ציבור שאומרים עלינו לשבח, שאומר עמהם מדין דרך ארץ, וכמבואר במג"א בסימן ס"ה ס"ק ג' ובמחצית השקל שם, ואח"כ יאמר שיר של יום ופרשת הקטורת, ויחזור לומר עלינו לשבח, שכן צריך להיות הסדר לפי נוסח האריז"ל. (והוא הדין בערבית, שאם נמצא בציבור שלא נוהגים לומר שיר למעלות לאחר תפילת שמו"ע, אלא אומרים מיד עלינו לשבח, שיש לו לומר עמהם עלינו לשבח לפני שיר למעלות)".

אור לציון (אבני ישפה תפילה פרק ו' הע' י"ד) – "והוסיף שיאמר עלינו פעמיים - עם הציבור ולפי הנוסח שלו".

* + 1. מראי מקומות – אבני ישפה (תפילה פרק ו' אות ט'), הגרח"ק שליט"א (אשי ישראל מכתבים אות רל"ו, אות רל"ז), אשי ישראל (פרק כ"ו הע' מ"ג), מבקשי תורה (סי' קס"ו אות ס"ח).
       1. מ"ב (סי' ס"ה ס"ק ט') – "שקורין ק"ש. וה"ה שאר דבר שהצבור אומרים כגון תהלה לדוד או עלינו קורא עמהם **שכן דרך ארץ**".
       2. רבבות אפרים (ח"א סי' קט"ו, ח"ה סי' ק') – "באמר כבר עלינו יש להקל שרק יכרע בזמן שהם אומרים ובאופן הכי טוב טוב שיאמר את העלינו עמהם".
  1. **לדוד ה' אורי**.
     1. כמנהג המקום.
        1. הגרשז"א זצ"ל (הליכות שלמה מועדים פרק א' הע' ג', מבקשי תורה סי' קפ"ג אות א').
        2. הגרח"ק שליט"א (ידידי נפש, הו"ד בדברי שי"ח חרמ"ו פר' כי תבא תשע"ז עמ' ב') – "בנוסח ספרד אומרים לדוד ה' בתפילת מנחה ולא במעריב, מי שנוהג להתפלל בנוסח אשכנז ומתפלל מנחה בביכנ"ס של נוסח ספרד, האם יאמר לדוד ה' במנחה. ת. יכול לומר ולא יפרוש עצמו מן הצבור".
        3. אשי ישראל (פרק מ"ה הע' ו').
     2. כמנהגו.
        1. דברי משה (סי' ל"ה).
        2. עי' רבבות אפרים (ח"ו סי' ש') – "נשאלתי מאחד שהתפלל מנחה בבית כנסת נוסח ספרד שאומרים לדוד אורי בחדש אלול אחרי מנחה, ואמר עמהם, ואחר כך התפלל מעריב בנוסח שמתפללים אשכנז והם אומרים אז לדוד אורי, אם צריך שוב לומר עמהם. ועניתי דחיוב אין עליו לומר שוב לדוד אורי, אבל אם רוצה לומר לא יזיק כי סו"ס זה פרק תהלים".
        3. ילקוט יוסף (מכתב בסוף ס' ממזרח וממערב אות כ"ז) – "שאלה: מי שבא לבית כנסת אשכנזי, האם הוא צריך להגיד 'לדוד' במנחה ובערבית כמנהג האשכנזים, או יכול לישב בשקט. תשובה: יעשה כמנהג הספרדים, ואין בזה לא תתגודדו".
        4. פסקי תשובות (סי' תקפ"א הע' ע"ז) – "ובשו"ת דברי משה שם סי' ל"ה שהמתפלל במנין שאומרים אותו במנחה והוא אומרו במעריב ולהפך וכן אם הוא אומרו במקו"א בתפלה יכול לנהוג כמנהגו ואין בזה משום לא תתגודדו, כיון דאינו אלא מנהג ולא שאחד מורה היתר ואחר איסור עיי"ש נימוקים וראיות לזה".
     3. מראי מקומות – אהלך באמיתך (ריש פרק ל"ז).
        1. הגר"י ברקוביץ שליט"א (מכתב במייל) -

I daven nusach sefard so I say l’david by mincha. However I almost always daven with an Ashkenaz minyan. Should I just say l’david by Ma’ariv instead of mincha?

R' Y. Berkovits wrote: You could. Just make sure to say it twice a day, and don’t end up davening Mincha with nusach Ashkenaz and Ma’ariv with nusach Sefard.

1. דברים שהם מחמת הציבור.
   1. **נוסח של קדושה**.
      1. כנוסח הציבור.
         1. חפץ חיים (אליבא דהלכתא גליון ט"ו עמ' ד' טור ב') – "שמעתי מהגאון רבי נסים קרליץ שליט"א דהעיד לפניו אחד ששמע מבנו של החפץ חיים בשם אביו דקדושה יש לומר כנוסח הציבור".
         2. משיב דבר (ח"א סי' י"ז) – "אבל בקדושות שבקול רם וכדומה ודאי אסור לשנות ממנהג שהוא שם מפני המחלוקת ולהרמב"ם יש בזה משום ל"ת".
         3. אג"מ (או"ח ח"ב סי' כ"ג) – "הנה בדבר אחד שמתפלל בביהכ"נ שהצבור מתפללים בנוסח אחר מכפי שהוא מתפלל הנכון לע"ד שבדברים שצריך דוקא בצבור כמו קדושה מוכרח לומר הנוסח של הצבור, ואף כשיאמר בלחש אינו יכול לומר נוסח אחר, דהא כל האמירה עשה הצבור שהוא בעצמו לא היה יכול לומר כלל דאין אומרים קדושה ביחיד. ואף שהעיקר מה שהצבור צריכים לומר בקדושה הוא רק קדוש וברוך וימלוך, ושינוי הנוסחאות נקדש או נקדישך וכדומה הוא רק חיוב להש"צ, מ"מ למנהגנו שאומרים הצבור גם זה כהכתבים שהביא המג"א בסימן קכ"א סק"ב ורעק"א שם הוי גם זה מהקדושה. ומפורש זה במג"א שם סק"א שכתב ואינו נקרא קדושה אלא נעריצך, שלכן אסר המחבר להצבור לומר זה כיון שלא נתקן לאמירת הצבור אלא שהש"צ יהיה שלוחם לומר זה נחשב אמירתם כאמירת יחיד, עיין במחה"ש שכן צריך לבאר דבריו. ומה שאנו אומרים כהכתבים אולי סובר שנתקן גם זה להצבור לומר ואין הש"צ שלוחם לזה כמו לאמירת קדוש וברוך וימלוך, ואולי הוא מטעם הט"ז דהאמירה עם החזן לא מיקרי יחיד וג"ז נחשב אמירה עם החזן אף שאומרים תחלה. עכ"פ כיון שכל האמירה היא מצד הצבור, וגם **שאמירתו נחשב כאומר עם החזן לא שייך שיאמר בלשון אחר מכפי שאומר החזן תחלה**".

אג"מ (או"ח ח"ב סוף סי' כ"ד) – "ובעצם כשאתה מתפלל בביהכ"נ בצבור הנה בדברים שבקול רם אסור לשנות מהצבור ובלחש נמי טוב להתפלל בנוסח הצבור".

עי' אג"מ (או"ח ח"ה סי' ל"ז אות ה') – "ובהא דהיו לפניך שני מקומות לילך להתפלל. לאחד הוא הרבה בתי כנסיות בבניין גדול אשר שם לא קבוע נוסח תפילה, אלא מי שעובר לפני התיבה מתפלל כהנוסח שהוא רגיל וכל המתפללין נוהגין כרצונם כל אחד כהרגלו. ושני הוא ביהכ"נ קבוע אשר מתפללין שם בנוסח חסידי פולין ואונגארן, אבל כולן שווין. הנה פשוט לע"ד שחילוקים הקטנים שאיכא בין הנוסחאות, לא נחשבין לדינא כלום, ויכולין להתפלל בציבור אחד ואין בזה לא תתגודדו, שידוע לכל שאין חילוק לדינא בהם. ובפרט שכל דבר הרי כל אחד אינו משמיע קולו כל כך שידעו איך הוא מתפלל, ותפילת שמ"ע הרי אומרין בלחש. ולשון הקדושה שזה אומר נקדש וזה נקדישך, כיוון שבעצם אין צורך להקהל לומר זה כלל, כדאיתא בריש סימן קכ"ה, ודאי אין בזה משום לא תתגודדו ולא משום חשש מחלוקת, אף **שוודאי טוב לומר** בלשון שהש"צ יאמר, ולכן ליכא חילוק לע"ד בזה (ועי' מש"כ באגרות או"ח ח"ב סי' כ"ד ד"ה ומה שהתפילין, וסי' ק"ד, דבמקום שיש שם נוסח קבוע, צריך לומר בנוסח שהקהל מתפללין כל מה שאומרים בקול רם)".

* + - 1. מנחת יצחק (ח"ז סי' ה') – "אבל בנוגע לקדושה, חוץ מטעמו של המשיב דבר, משום דאומרים בקול רם, דאלו משום זה, יש לומר דיאמר בקול דממה דקה, אבל העיקר מה שראיתי בשם הגאון מאונסדארף ז"ל, שהקדושה צריכין לומר בנוסח של הקהל, דאם לאו, הוי כמו ביחיד, ונראה טעמו, מהמבואר בכתבי האר"י ז"ל, והובא בס' נזירות שמשון וחי' רעק"א (או"ח סי' קכ"ה), שיש לומר כל הקדושה עם הש"ץ מלה במלה עכ"ל, ואליו תשמעון עכ"ד, א"כ ממילא צריך לומר כמו שאומר הש"צ".
      2. אהלך באמיתך (פרק כ"ו סעי' י"ד - סעי' י"ז) – "מי שמתפלל נוסח אשכנז, ונזדמן בדרך לבית הכנסת שמתפללים בו נוסח ספרד, כשיגיע הש"ץ לומר קדושה בתפילת שחרית, יאמר גם הוא עם הציבור, נקדישך ונעריצך וכו', נוסח שהספרדים אומרים אותו. גם אם איחר לבוא לבית הכנסת, ומתוך כך יצא לו **להתפלל י"ח ביחד עם הש"ץ** בעת החזרת הש"ץ, אעפ"י שהוא לעצמו מתפלל אותה תפלה בלחש בנוסח אשכנז, יאמר הקדושה של נוסח ספרד, כפי שהציבור אומר. מי שמתפלל בנוסח אשכנז, ואיקלע למקום שמתפללין בנוסח ספרד, בקדושה של תפלת מוספים לא יאמר נעריצך וכו' כפי שאומרים בנוסח אשכנז, אלא יאמר, כתר יתנו לך וכו' כנוסח שהציבור אומרים אותו. גם אם יצא לו להתפלל מוסף ביחד עם הש"ץ בעת החזרת הש"ץ, אע"פ שלעצמו מתפלל תפלה זו בלחש בנוסח אשכנז, יאמר הקדושה בנוסח ספרד, כתר יתנו וכו', כפי שהציבור אומרים. מי שמתפלל נוסח ספרד, ונזדמן בדרך למקום שמתפללין נוסח אשכנז, כשמגיע ש"ץ לומר קדושה בתפילת שחרית, יאמר גם הוא עמהם, נקדש את שמך וכו' בנוסח האשכנזים. איחר לבוא לבית הכנסת, או ע"י שהוא מתפלל לאטו וכה"ג, יצא לו להתפלל י"ח ביחד עם הש"ץ בעת החזרת הש"ץ, אעפ"י שהוא לעצמו מתפלל תפלה זו בלחש בנוסח ספרדי, יאמר הקדושה בנוסח אשכנז, נקדש את שמך וכו' כפי שהצבור שהוא מתפלל עמהם אומרים. מי שמתפלל נוסח ספרד, ואיקלע למקום שמתפללין נוסח אשכנז, בקדושה של תפלת מוספים לא יאמר כתר יתנו וכו' כמנהגו, אלא יאמר נעריצך ונקדישך וכו', כנוסח שהציבור אומרים אותו. גם אם יצא לו להתפלל מוסף ביחד עם הש"ץ בעת החזרת הש"ץ, אעפ"י שלעצמו מתפלל תפלה זו בלחש נוסח ספרד, יאמר הקדושה בנוסח אשכנז נעריצך ונקדישך וכו', כפי שהציבור אומרים אותו".
      3. שרגא המאיר (ח"ד סי' ע"ד אות ג').
      4. הגריש"א זצ"ל (שבות יצחק ח"ח עמ' רמ"ד אות ג', אשרי האיש ח"א פרק י"א אות י"ב) – "בדברים שהם מחמת הציבור כגון נוסח 'קדושה', יאמר בנוסח שאומר הש"ץ".

עי' הגריש"א זצ"ל (אליבא דהלכתא גליון ט"ו עמ' ד' טור ב') – "דהמתפלל בבית הכנסת השונה מנוסחו יכול לומר קדושה כנוסחו, כיון שאין נפק"מ לבין נקדש ונקדישך, ובין לעומתם משבחים ואומרים ולעומתם ברוך יאמרו. וכן במה שמוסיפים בשבת, רק במוסף שבנוסח ספרד אומרים כתר, אין לומר קדושת כתר כשמתפלל במקום שמתפללים נוסח אשכנז. אבל המתפלל נוסח אשכנז שמתפלל במקום שמתפללים נוסח ספרד, אין צריך לומר כתר ויכול לומר נעריצך ונקדישך. ולמעשה עפ"י רוב מורה מרן (שליט"א) [זצ"ל] לומר קדושה כנוסח הציבור וכ"כ בשם מרן (שליט"א) [זצ"ל] בס' תפלה כהלכתה (פרק ד' ס"ק כ"ג): דקדושה ושאר אמירות שהציבור גורם להם יש לומר כנוסח הציבור".

* + - 1. רבבות אפרים (ח"ו סי' ל"ה) – "אשכנזי שבקדושה אומר נקדש, נראה שאם מתפלל במקום שמתפללים נוסח ספרד דיאמר עמהם נקדישך, וכן ראיתי לידידי הרה"ג ר' אברהם יעקב זלזניק שליט"א כשהתפלל במנין שהי' נוסח ספרד שמעתי שאמר בקול רם נקדישך, וכן בנוסח ספרד שבמקום בריך הוא אומרים אמן, נראה לי דיאמר אמן כנוסח שלהם".
      2. הגר"ש דבליצקי שליט"א אליבא דהלכתא גליון ט"ו עמ' ד' טור ג') – "דקדושה יש לומר כנוסח הציבור".
      3. בשם הגרח"ק שליט"א (דולה ומשקה עמ' פ"ה) – "המתפלל בביהכנ"ס של חסידים, איך יאמר בקדושה נקדש, או נקדשך. תשובה: כהציבור".

הגרח"ק שליט"א (עלי שי"ח עמ' ס"ז אות ט"ו) – "שאלה: אדם שמתפלל בנוסח אשכנז ונמצא במקום שמתפללים בנוסח ספרד, מה צריך לומר כמותם. תשובה: קדושה ודבר שבפרהסיא".

הגרח"ק שליט"א (שאלת רב ח"ב פרק י' אות י"ח) – "במנין שמתפללים נוסח ספרד אבל יש שם גם הרבה אשכנזים שמתפללים בנוסח אשכנז, האם יאמר קדושה בנוסח ספרד. תשובה: כמנהג רוב הציבור".

הגרח"ק שליט"א (שאלת רב ח"ב פרק י' אות י"ט) – "אשכנזי המתפלל במנין שמתפללים בנוסח ספרד וטעה והתחיל הקדושה בנקדש, האם ימשיך בנוסח שלו או ישנה באמצע ויאמר אח"כ משבחים ואומרים. תשובה: יאמר משבחים".

* + - 1. יו"ט שני כהלכתו (פרק אחרון סעי' ח').
    1. יכול לומר קדושה כנוסחו.
       1. קנה בושם (אליבא דהלכתא גליון ט"ו עמ' ד' טור ג') – "דיכל לומר קדושה כנוסחו בלחש".
       2. משנה הלכות (אליבא דהלכתא גליון ט"ו עמ' ד' טור ג') – "דהמתפלל בבית הכנסת השונה מנוסחו יכול לומר קדושה כנוסחו ואף בתפילת מוסף יכול המתפלל נוסח ספרד שמתפלל במקום שמתפללים נוסח אשכנז לומר קדושת כתר".
       3. תשובות והנהגות (ח"ד סי' כ"ט) – "הנצי"ב ב'משיב דבר' (י"ז) פוסק גבי קדושה, שאם אומר בקול רם 'נעריצך' ואחרים אומרים 'נקדש' בקול או איפכא ... ומסתברא שגם במקומות שהמנהג קבוע ואסור לשנות, ה"מ גבי הש"ץ, אבל כלפי יחיד, אם ספרדי במנין אשכנזי ומתפלל לעצמו בקול כספרדים או להיפך אין קפידא, **דבזמנינו** אחרי החורבן הנורא באירופא אין מדקדקין זב"ז על כך, והוכרע שיתפלל כל אחד בפי הנוסח שלו ולכן שרי, אבל הש"ץ אין רשאי לשגות במקום הקבוע לנוסח מסויים דע"ז מקפידין ... ומה גם דנראה דאין לחוש כלל משום לא תתגודדו שדוקא במנהגים של איסור והיתר וכדו' איכא לא תתגודדו כמו זמני גילוח בימי הספירה, או עשיית מלאכה בערב פסח, אבל בנוסחאות התפלה אין חשש איסור, ואין בזה לא תתגודדו. ואמנם גם בתפילה אין לשנות ממנהג המקום, דהמנהג מחייב להתנהג על פיו, אבל מ"מ אין בזה לא תתגודדו. והנה כי כן יש לדון בשנוי נוסח הקדושה מהמנהג רק משום שעובר על מנהג המקום. ברם יש לנו לומר כאמור דמעיקרא כך נהגו שיוכל כל אחד לומר כפי הנוסח שלו ואינו עובר על המנהג".
       4. הגרי"מ הלל שליט"א (אליבא דהלכתא גליון י"ג עמ' ה' סוף טור א') – "שספרדי המתפלל עם מנין אשכנזים, כאשר יגיע הש"ץ לקדושה יוכל לומר כנוסחתו, הגם שאינו כפי הנוסח שאומר הש"ץ, ואין קפידא, ובלבד שלא יגביה קולו במה שאומר שלא כפי נוסחתם. ונלענ"ד שהראיות שהביא לאסור בזה בשו"ת אגרות משה (או"ח ח"ב סימן כ"ג, ועיין לו עוד באו"ח ח"ד סימנים ל"ג ול"ד) אינן מוכרחות".
    2. דעת הגרשז"א זצ"ל.
       1. הגרשז"א זצ"ל (דולה ומקשה הע' רמ"א, אליבא דהלכתא גליון ט"ו עמ' ד' טור ג') – "דיש לומר קדושה כנוסח הציבור ונתבקשתי ע"י בחור בישיבת קול תורה שמתפלל נוסח ספרד וקשה לו לשנות הנוסח לשאול למרן זצוק"ל מה עליו לעשות והשיב לי מרן זצוק"ל שבדיעבד יכול לומר קדושה כנוסחו, כיון שעיקר דין קדושה שדינו בציבור, זה קדוש וברוך ובזה אין נפק"מ בין נוסח אשכנז לנוסח ספרד, אבל במוסף שבנוסח ספרד אומרים קדושת כתר שיאמר כנוסח הציבור".
       2. הגרשז"א זצ"ל (הליכות שלמה תפלה פרק ה' סעי' כ"ג) – "אם עונה בקול יענה כהצבור, ואם עונה בלחש לענות כמנהגו".
          1. הגר"י טרגר שליט"א (בעל הליכות שלמה, מכתב בדואר אלקטרני) – "לאחרים לא הדגיש את ה'בדיעבד'".
    3. מראי מקומות – רבבות אפרים (ח"ב סי' מ"ד).
  1. **נוסח של קדיש**.
     1. כמנהג המקום.
        1. הגרשז"א זצ"ל (אליבא דהלכתא גליון ו' עמ' ב' טור ב', חט"ו עמ' ד' טור ג') – "דקדיש צריך לומר כנוסח הציבור".
        2. הגריש"א זצ"ל (אליבא דהלכתא גליון ו' עמ' ב' טור ב', חט"ו עמ' ד' טור ג', אשרי האיש ח"א פרק י"א אות י"ב) – "דהאומר קדיש בבית כנסת שמתפללים בו בנוסח שונה מנוסחו שיש לו לומר קדיש כנוסח הציבור".
        3. חוט שני (אליבא דהלכתא גליון ט"ו עמ' ד' טור ג') – "דקדיש יש לומר כנוסח הציבור".
        4. משנה הלכות (אליבא דהלכתא גליון ו' עמ' ב' טור ב', חט"ו עמ' ד' טור ג') – "דקדיש יש לומר כנוסח הציבור".
        5. הגר"ש דבליצקי שליט"א (אליבא דהלכתא גליון ט"ו עמ' ד' טור ג', יגל יעקב מכתב י"ח אות א') – "מי שנוהג כפי נוסח הגר"א ובקדיש אינו אומר ויתהלל, וכמעשה רב אות נ"ד, מכל מקום זה דוקא כשמתפלל במנין ששם נוהגים כן, או שמתפלל בבית הכנסת שאין שם שום נוסח כלל וכל הרוצה לעבור לפני התיבה באיזה נוסח שירצה הרשות בידו, אבל אם מתפלל באיזה מנין שיש שם עכ"פ איזה מנהג של איזה נוסח, צריך לומר הקדיש כפי הנהוג שם ואם שם אומרים ויתהלל צריך לומר, גם בקדיש שאומר לעצמו, לא בתורת ש"ץ. וכמו כן אם אומרים שם ויצמח פורקניה צריך לומר גם כן, ולאידך גיסא במנין של אשכנז אין לומר ויצמח פורקניה".
        6. אהלך באמיתך (פרק כ"ו סעי' י"ב, סעי' י"ג) – "אשכנזי שאיקלע למקום שמתפללין בנוסח ספרד, והוא בתוך ימי אבלו וכה"ג, בכל קדיש יתום שהוא אומר - שבהכרח לומר בקול רם - יאמר ויצמח פורקני' ויקרב משיחי', הכל בנוסח ספרד. ספרדי שאיקלע למקום שמתפללין בנוסח אשכנז, והוא בתוך ימי אבלו וכה"ג, כל קדיש שהוא - שבהכרח אומרו בקול רם - יאמרנו בנוסח אשכנז, וידלג על המילים ויצמח פורקני' ויקרב משיחי'"
     2. כמנהגו.
        1. אור לציון (ח"ב פרק ה' סעי' י"א, הע' י"א) – "שאלה. בן ספרד שאומר קדיש בציבור של בני אשכנז שאין נוהגים לומר בנוסח הקדיש ויצמח פורקניה ויקרב משיחיה, האם צריך לומר את הקדיש כפי הנוסח שלהם. תשובה. אין צריך לומר כפי הנוסח שלהם, אלא כפי הנוסח שרגיל בו. ומכל מקום באמירת יהא שלמא וכו' יקצר כפי הנוסח שרגילים בני אשכנז [יש אחרונים שכתבו שבן ספרד המתפלל אצל בני אשכנז וכן להיפך, צריך להתפלל לפי נוסח המקום, משום איסור לא תתגודדו, וראה בזה בספר פאת השולחן סימן ג', ע"ש. אולם נראה שהיא מחלוקת הרמב"ם והרא"ש ... והנה ידוע שמנהג בני ספרד לילך תמיד אחר פסקי הרמב"ם, וכמ"ש מרן באבקת רוכל סימן ל"ב, וראה עוד בזה באורך במבוא הספר בענף ד', א"כ אין לבני ספרד בכגון זה משום לא תתגודדו, ולכן אף שלכתחילה יש לחוש לדעת הרא"ש שיש בזה משום לא תתגודדו, מ"מ כשיש קפידא בדבר, וכמו בקדיש, **שנוסח הקדיש חשוב לפי הקבלה**, כמבואר בספר שער הכוונות בדרוש הקדיש, אין לשנות ממנהגו. ורק אם אותו ציבור מקפיד שהאומר קדיש יאמר דוקא כמנהגם, יעשה כמנהגם משום דרכי שלום. אולם לענין יהא שלמא רבא וכו', כיון שאינו מעיקר הקדיש, אלא תוספת שנהגו לומר לאחר הקדיש, וכמ"ש הרמב"ם בנוסח הקדיש שבסדר תפילות השנה (בסוף סדר אהבה), אין קפידא בדבר, ויאמר כמנהגם]".
        2. הגר"י הלל שליט"א (אליבא דהלכתא גליון ז' עמ' י"א טור ד') – "ואני נהגתי לומר בשפה רפה, כאשר יש אחרים אומרים כנוסחתם, למנוע הבלבול, וכן יהא שלמא, אני אומרו כמנהג הספרדים ובמהירות קצת וכבר הרבה שליחי ציבור אשכנזים מאריכין בניגון קצת ביהא שלמא כדי שיספיקו הספרדים לענות כנוסחתם. וזה ראיה שאינם מקפידים בדבר. אבל בשו"ת אור לציון כתב לאומרו בנוסח אשכנז הקצר, ואין קפידא בדבר".
     3. **דין עניית אמן בבית כנסת חסידי במקום "בריך הוא"**.
        1. הגרח"ק שליט"א (דולה ומשקה סוף עמ' נ"ו) – "שאלה: ליטאי שמתפלל בביה"כ חסידי ושם נוהגים לומר 'אמן' במקום 'בריך הוא. מה יעשה. תשובה: כמנהגך, רק תאמר בלחש".
     4. מראי מקומות.
        1. ***ילקוט יוסף (קיצור שו"ע יו"ד סי' ל' סעי' מ"ח) – "אף על פי שלדעת מרן השלחן ערוך יש לענות אמן בקדיש אחר יתברך, מכל מקום מנהגינו על פי הקבלה שלא לענות אמן אחר יתברך, אלא אחר בריך הוא, וכן ציוה המגיד למרן הבית יוסף. והמתפלל אצל אשכנזים והם עונים 'בריך הוא' אחר אמירת בריך הוא שבקדיש, הוא יענה אמן, כמנהגינו, ואין בזה משום לא תתגודדו. [ילקו"י אבלות סי' ל' עמוד תקיב]".***
  2. **עמידה וישיבה בקדיש וברכו**: ספרדי שמתפלל עם אשכנזים.
     1. ספרדי שמתפלל עם אשכנזים.
        1. יחוה דעת (ח"ג סי' ד') – "מצד הדין אין חיוב לעמוד בקדיש וברכו, וכן מנהג הספרדים ועדות המזרח שלא לעמוד בקדיש ... ומנהג אחינו האשכנזים לעמוד תמיד בקדיש וברכו. וספרדי שמתפלל עם אשכנזים, נכון שיעמוד אתם בעת הקדיש וברכו".
        2. ילקוט יוסף (מהדורת תשס''ד סי' נ"ו סעי' י"א [עמ' שפ"ז], קיצור שו"ע שם סעי' י"א, סי' רס"ז סעי' כ"ג) – "כשאומר השליח צבור קדיש, אין הקהל חייבים לעמוד, כדי לענות אמן יהא שמיה רבא מעומד, אלא רשאים לענות אמן יהא שמיה רבא כשהם יושבים. וכן המנהג פשוט אצל הספרדים ועדות המזרח ... ומנהג האשכנזים כדעת הרמ"א, לעמוד בשעה שעונים קדיש וברכו, וספרדי שמתפלל עם אשכנזים, נכון שיעמוד גם הוא עמהם בעת אמירת קדיש וברכו, כדי שלא יהיה בכלל יושב בין העומדים".
        3. הלכה ברורה (סי' נ"ו אות י"ז) – "וספרדי שמתפלל עם אשכנזים, נכון שיעמוד עמהם בשעת אמירת 'קדיש' ו'ברכו'".
  3. **שליח ציבור**.
     1. אור לציון (ח"ב פרק ז' סעי' ל"ח, הע' ל"ח) – "שאלה. בן ספרד שמתפלל בציבור של בני אשכנז, וכן בן אשכנז שמתפלל בציבור של בני ספרד, האם צריך לשנות את נוסח התפילה ואת מבטא הלשון כפי המנהג באותו מקום. תשובה. אם אין הוא שליח ציבור באותו מקום, אין צריך לשנות כלל, אבל אם הוא שליח ציבור, צריך לשנות את הנוסח בחלק התפילה שאומר בקול, וכגון תפילת החזרה, וכן סדר התפילה שלאחר שמונה עשרה. ואת המבטא אין צריך לשנות, ואסור לו לשנות. וטוב שלא לעמוד שליח ציבור במקום כזה, אלא אם כן יש לו חיוב להיות שליח ציבור [ראה מה שנתבאר לעיל בפרק ה' בבאורים לתשובה י"א, שמעיקר הדין אין לבני ספרד איסור לא תתגודדו כשנוהגים שלא כבני אשכנז, משום שאין לא תתגודרו אלא אזהרה לב"ד, ע"ש, ורק שיש לחוש לסוברים שאף לציבור יש איסור לא תתגודדו במקום שאין קפידא לשנות, ולכן כיון שבנוסח התפילה יש קפידא לפי הקבלה, לא ישנה כשמתפלל בלחש, ורק כשמתפלל בציבור, כיון שאין תפילתו לצורך עצמו, אלא לצורך הציבור, יש לו להתפלל לפי נוסח הציבור שבו מתפלל, והטוב ביותר שלא לעמוד שליח ציבור בציבור זה, כיון שאין מתפלל לפי הנוסח שרגיל בו. ובכל אופן את המבטא אין לשנות, שהרי אין הוא יכול לומר מבטא לא נכון אף כשנמצא בציבור שהמבטא שלו שונה. וראה עוד להלן בפרק ט' תשובה א' ובבאורים שם, ע"ש]".

1. יום טובים.
   1. **לולב**.
      1. איזה צד לעשות הנענועים.
         1. כמנהג המקום – קהלות יעקב (ארחות רבנו ח"ב עמ' רצ"ב אות ח', "מברך על הלולב בסוכתו לפני שהולך לביהכ"נ להתפלל ועושה נענועים כאריז"ל ובביהכ"נ בהלל עושה נענועים כרמ"א כקהל שמתפללים נוסח אשכנז"), עי' חזון עובדיה (סוכות עמ' שנ"ג הע' ט"ו, שבדבר התלוי במנהג ואינו מן הדין, לא שייך איסור לא תתגודדו ... ומכל מקום איש על העדה יורה לכל הקהל שכולם יעשו הנענועים כסברת מרן, או כסברת האר"י, ולא יהיו חלוקים במנהגם"), הגרח"ק שליט"א (שיח תפלה עמ' תרפ"ט אות י"ד, "מי שמנהגו לנענע בלולב כמנהג האר"י ומתפלל במקום שמנענעים לא כך האם יש בזה משום לא התגודדו לנענע כמנהגו. תשובה: בשעת ברכה ינענע כמנהגו, ובהלל עם הצבור יעשה כהצבור").
         2. כמנהגו – פסקי תשובות (סי' תרנ"א אות י"ג, כע' הע' ס"א).
         3. מראי מקומות – הגר"ש קמנצקי שליט"א (קובץ הלכות סוכות פרק ל"ז סעי' ג', "נוהגין העולם להקל שכל אחד מנענע כמנהגו אף כשמתפלל בצבור שכולם מנענעים אחרת, אע"ג דלכאו' היה מן הראוי להזהר בזה משום לא תתגודדו, וצ"ע").
      2. איך לעשות הנענועים למטה.
         1. כמנהג המקום – ח"א (כלל קמ"ח סעי' י"ד, "ומכל מקום יש נוהגין שמנענע ומהפך הלולב לצד מטה. ואם הוא בבית הכנסת שמענעים באופן זה, אל ישנה מן המנהג"), קיצור שו"ע (סי' קל"ז סעי' ד', "יש נוהגין שמהפכין את הלולב לצד מטה, ואל ישנה אדם מן המנהג").
      3. איזה זמן לעשות הנענועים.
         1. כמנהגו – ערה"ש (סי' תרנ"א סעי' כ"ב, "והיכן הם הנענועים בהלל בהודו לד' תחלה וסוף כלומר בהודו הראשון ובהודו האחרון שבוסף ההלל ובאנא ד' הושיעה נא מנענע שני פעמים לפי שכופלין אותו נמצא שמנענע ד' פעמים בהלל ומ"מ גם בשעת הברכה יעשה הנענועים והתוס' והרא"ש והטור כתבו דהציבור מנענעים על כל הודו שעונים ובסופו שכופלין אותו מנענע שני פעמים נמצא שמנענעין בהלל שמנה פעמים ששה בהודו ושנים באנא וי"א שהש"ץ ג"כ מנענע כשאומר יאמר נא ישראל לפי שזהו כמדבר עם הציבור לכן מנענע עמהם [ט"ז סק"ט] וכך הוא מנהג האשכנזים אבל הספרדים מנענעים רק כדיעה ראשונה ויראה לי דאם אחד רוצה שלא לנענע ככל הציבור הרשות בידו ואין בזה משום לא תתגודדו וראיה ממשנה דשם [פ"ג מ"ט] דאמר ר"ע צופה הייתי בר"ג ור"י שכל העם היו מנענעין והם לא נענעו אלא באנא ע"ש ואם היה שייך בזה לא תתגודדו לא היו עושין כן אלא וודאי דכיון שאין זה חוב גמור יכול לעשות כפי הנראה לו ופשוט הוא דבשעת הברכה בסוכה מנענע שם כל הנענועים [ומ"ש המג"א סקי"ז אינו מובן כלל ואולי יש איזה טעות הדפוס ע"ש]").
      4. מראי מקומות – אשל אברהם (בוטשאטש, סי' תרנ"א ס"י), דברי משה (סי' ל"ה אות ו' ד"ה והעולה).
   2. **הושענות**.
      1. עם הציבור.
         1. הגרי"א פארכהיימער שליט"א (מכתב להר"ר בכרך) – "אני מתפלל בקהל עדת ישורון, וסדר ההושענות שם הוא שונה משאר בתי כנסיות [ביום ראשון של יו"ט אומרים 'אערוך שועי', ושאר בתי כנסיות אומרים ביום הראשון 'למען אמתך' וכו']. אם אני מתפלל שם ביום ראשון ושני, וביום שלישי אני מתפלל בבית כנסת אחר, ואומרים שם 'אערוך שועי', ואני כבר אמרתי אותו ביום הראשון, האם אני אומר כמנהג המקום אע"פ שכבר אמרתי אותו, או האם אני אמשיך בסדר שכבר התחלתי בימים הראשונים ואומר 'אום אני חומה'. [אני שואל במקום שלא יהיה ניכר שאני אומר דבר שונה משאר המתפללים]. תשובה: עם הציבור, אבל אם אפשר עדיף להתפלל כל יום בביהכ"נ אחד".
   3. **הלל ליל פסח בביה"כ**.
      1. כמנהג המקום – אג"מ (או"ח ח"ב סי' צ"ד, "הנוהגים בשיטת הגר"א אומרים הלל בביה"נ בלילי פסחים ולכן אף שביהכ"נ הוא של נוסח אשכנז אומרים הלל שמסתמא היו שם מהבע"ב שנוהגין כהגר"א, וממילא אסור לשנות לומר להם שלא יאמרו וכן אסור ממילא לצאת דכיון שנהגו כן שם גם מי שאינו נוהג לומר הלל כיון שעתה מתפלל בביהכ"נ זה אסור לשנות מפני המחלוקת, ואם יצא בשביל זה הרי נמי איכא טעם דאסור מפני המחלוקת כיון שהכל יבינו שיצא משום שחולק עליהם. אבל אין לו לברך כי זהו בצנעא דלא ניכר כ"כ אם מברך או לא. **ואם היה באופן שיהיה ניכר שלא בירך נראה שצריך גם לברך**, וראיה מפסחים ..."), יום שני כהלכתו (פרק אחרון סוף סעי' י').
      2. מראי מקומות – בית אבי (ח"ג סי' מ"ט אות ב').
   4. **מקומות שמפסיק בברכות קר"ש ללומר פיוטים** – רמ"א (או"ח סי' ס"ח, "אין לאדם לפרוש עצמו מהציבור במקום שנהגו לאמרם, ויאמר אותם עמהם"), מקור החיים (חו"י, או"ח סי' ס"ח), הגריש"א זצ"ל (במסביב לשולחן 'ראש השנה' גליון ק"י).
2. תפילין.
   1. **תפילין בחוה"מ**.
      1. כמנהג המקום – מ"ב (סי' ל"א ס"ק ח', "עוד כתבו האחרונים [והובאו בארה"ח ע"ש] דאין נכון שבהכ"נ אחת קצתם יניחו תפילין וקצתם לא יניחו משום לא תתגודדו. ומי שאין מניח תפילין בחוה"מ שמתפלל בבה"מ שמניחין תפילין יש לו ג"כ להניחן ובלי ברכה וצבור שנהגו להניח תפילין אין להם לשנות מנהגם").
      2. מראי מקומות – דברי משה (סי' ל"ה אות ה'), בית אבי (ח"ג סי' ט"ו).
         1. אג"מ (או"ח ח"ה סי' כ"ד אות ו') – "הנה במ"ב סימן ל"א סק"ח איתא דכתבו האחרונים דבבהכ"נ אחת אין נכון שקצתם יניחו וקצתם לא יניחו, מאיסור לא תתגודדו. ומש"כ רק שאין נכון, הוא משום דאפשר דמדינא ליכא בזה הלאו, מאחר דאיכא שני בתי דינים ... עכ"פ מאחר שידוע שאיכא אינשי שמניחין תפילין ואיכא שאין מניחין בחוה"מ, ליכא הלאו דעשיית אגודות, שלכן כתבו האחרונים שהובאו במשנה ברורה שם, רק לשון שאין נכון שקצתם יניחו וקצתם לא יניחו, ולא שאסור. אבל וודאי כשהוא בעיר שכולן מניחין תפילין בחוה"מ, מסתבר שיהיה אסור שלא להניח בלאו דעשיית אגודות, דהא אפשר שאין יודעין כלל בעיר זו שאיכא דאין מניחין תפילין. ואף שידעו שאיכא בעולם ספרדים שאין מניחין, הם במדינות אחרות רחוקות מערים דמדינותינו. ואפילו כאן באמעריקא שיש גם מהספרדים בהרבה ערים, ובפרט בערים הגדולות, הם בקהילות מיוחדות ואין באין להתפלל בבתי כנסיות דקהילות אשכנזים, רק יחידים בהזדמנויות רחוקות, ובכגון דא היה להו להניח תפילין בחוה"מ. אך מצד שאיכא כאן קהילות רבות מהאשכנזים שאין מניחין תפילין בחוה"מ, משום שהם מהקהילות הנוהגין כהבעש"ט ותלמידיו, שנקראו חסידים, וגם יש יחידים מהאשכנזים הנוהגין כהגר"א, ומזדמן טובא שמתפללין יחידים כאלה בביהכ"נ שמניחין תפילין, כיוון שמצוי וידוע זה, ליכא ממש האיסור דעשיית אגודות. ויש מקום לומר שבערים הגדולות כנוא יארק וברוקלין, דהאינשי דרין מעורבין, ובתי כנסיות הרבה איכא, שבחול, ואף בחוה"מ, מחמת שרובא דאינשי מוכרחין לילך לעבודתן, מתפללין כל אחד בביהכ"נ הסמוך לביתו אף שהוא בנוסח אחר ומנהגים אחרים, ליכא אף לכתחילה בזה עניין דעשיית אגודות, כיון דהוא ידוע לכל מתפלל דאיכא דמנחי תפילין ואיכא דלא מנחי בציבור זה ... ומי ששואל איך יעשה לכתחילה כשמוכרח להתפלל בביהכ"נ שמניחין תפילין, ומנהגו מאבותיו ורבותיו הוא שלא להניח. מסתבר אף אחר כל מה שכתבתי, שיניח תפילין. מאחר שעצם המנהג של אבותינו ורבותינו היה להניח תפילין בדין וודאי ואף בברכה, ואף ...".
         2. אג"מ (או"ח ח"ד סי' ל"ד) – "ודין זה הוא אף במנהגים שאיכא בהו איסורא קצת וכ"ש באיסורים גמורים כמו בתפילין בחול המועד שלהלובשין תפילין עובר בעשה כשאינו מניח ולהאין מניחין איכא אסור זלזול במועד ... ורק מה שמניח תפילין גם בתפלת המנחה אין למחות בידו ואף שאיכא בזה משום יוהרא דמכיון דבא ממקום שנוהגין כן ליכא משום יוהרא. אבל על שאר השינוים צריך למחות בידו וגם לכופו בהתראה שיהיו מוכרחין לסלקו ממשרתו אם לא יעשה כהדין שלא ישנה כלום ממנהגי בית הכנסת כשהוא מתפלל בביהכ"נ אף שלא לפני התיבה, לבד הנחת תפילין בתפלת המנחה ואמירת וידוי בלא הכאה על הלב שלא ניכר".
         3. אג"מ (מסורת משה עמ' קס"ח אות שס"א, אות שס"ב) – "ובענין של 'לא תתגודדו' מישהו בא לישיבה בחוה"מ ושאל אם מותר לו להתפלל כאן אף שמתפלל בלי תפילין. ואמר רבינו שיכול להתפלל. וטענתי הלא יש בזה ענין של לא תתגודדו. והשיבני רבינו שהלא ההמון עם סוברים שמאחר שזה ב' 'בתי דינים' בעיר אחת, מותר, גם במנין אחד. ולא סוברים כמותו שבחד מנין אסור. ואין רצוני לגזור על אחרים דוקא לשמוע אלי, וגם הלא אם לא יתפלל עכשיו במנין, אנשים כאלו שוב לא יתפלל היום בזמן. ולהגידו ללבוש תפילין, כמו שיעצתי, אף שלדינא מוצדק, הנה למעשה לא ישמע, ובסוף לא יתפלל בזמן. ובוודאי למעשה אינו דבר יפה, וקשה להתירו".
   2. **להניח תפילין בישיבה במקום אשכנזי**.
      1. מיקל.
         1. ***ילקוט יוסף (קיצור שו"ע או"ח סי' כ"ה סעי' ע') – "***ספרדי המתפלל אצל אשכנזים, יניח תפילין כנזכר, אף שהאשכנזים מניחין גם תפילין של יד מעומד. ואין בזה משום לא תתגודדו. וכן בחור הלומד בישיבה שרוב התלמידים בה הם אשכנזים, עליו לנהוג כמנהג בני עדתו. [דבחילוקי מנהגים ליכא לא תתגודדו, יבמות יג: מאירי שם יד. ילקוט יוסף על הלכות תפילין מהדורת תשס"ד, סי' כה הערה סט, שארית יוסף חלק א' שנג]".

ילקוט יוסף (מכתב בסוף ס' ממזרח וממערב אות כ"א) – "שאלה: כיון שקי"ל כדברי מרן שו"ע (סימן כח סעיף ב) שצריך לחלוץ תפילין של ראש מעומד. ולמנהג הספרדים ועדות המזרח המניחין תפילין של יד מיושב, ה"ה שצריך לחולצן מיושב. האם מי שמתפלל בבכ"נ אשכנזי יכול לישב בשעה ששומע קדיש, כשהוא חולץ התפילין של יד, או צריך לעמוד כדי שלא יהא יושב בין העומדים. תשובה: באמצע הקדיש מי שעומד אסור לו בלא"ה לשבת, אבל בסוף הקדיש יכול לשבת".

* + 1. ***מראי מקומות.***
       1. הגרח"ק שליט"א (מכתב לבחור הבר מצוה שלמה זלמן שטילרמן, תמוז תשע"ג) – שאלה: "האם צריך להניח תפילין במקום ספרדי בעמידה -או- כמנהג המקום". תשובה: "הכל כמנהג המדינה".

1. שאר ענינים.
   1. **האם כשמתפלל אצל חסידים צריך ללבוש גארטל**.
      1. מראי מקומות – אג"מ (מסורת משה או"ח אות נ"ז).
   2. **דין של "שטיבלאך"**.
      1. מראי מקומות – מבקשי תורה (סי' קס"ט).
         1. עי' אז נדברו (ח"ה סי' כ"ו אות א') – "לפי שכיון שהמקום הוא שמתאספים מהרבה מקומות ואין מנהג קבוע לפי' זה שייך רק כמו לענין גילוח בספירה שאינו מיוחד למקום הישיבה".
         2. תשובות והנהגות (ח"ד סי' כ"ט) – "ונלע"ד דהאחרונים החמירו בלא תתגודדו דוקא במקומות שהמנהג קבוע כמו בביכ"נ דיוצאי אשכנז, או בישיבות בנוסח אשכנז, או במנהג חסידי קבוע, שהם מקפידים לא לשנות, וכל המשנה ידו על התחתונה, אבל בשטיבלעך שבאים מכל החוגים, אם כל אחד מתפלל כפי הנוסח שלו אין קפידא ואין לא תתגודדו, וכדאשכחן במשנה פ"ב דחגיגה שבמקדש אחד היה סומך ואחד לא ולא הקפידו".
   3. **לפני הנישואין ללבוש טלית**.
      1. מראי מקומות – רבבות אפרים (ח"ה סי' י"ט).
      2. הגרח"ק שליט"א (ויכתוב מרדכי עמ' שס"ח אות שכ"ה) – "אשכנזי הלומד בישיבה ספרדית (ששם גם הבחורים מתעטפים בט"ג) האם ינהג כמנהג אבותיו ולא יתעטף או לא יפרוש מהציבור ויתעטף. תשובה: בזמנינו מצוי בכל ישיבה מכל המינים".
   4. **ושמרו בני ישראל את השבת**.
      1. עי' סי' רס"ז סעי' ג', לשיטות ומראי מקומות.
   5. מראי מקומות.
      1. ילקוט יוסף (מכתב בסוף ס' ממזרח וממערב אות כ"ה) – "שאלה: ספרדי האוכל בבית אשכנזי בליל פסח, האם הוא צריך קערה לעצמו כפי מנהגו (ע"פ הסוד). תשובה: לא צריך".
      2. ילקוט יוסף (מכתב בסוף ס' ממזרח וממערב אות כ"ו) – "שאלה: ספרדי העולה לתורה בבית כנסת אשכנזי, האם הוא יכול להגיד הברכה כפי מנהגו (תורתו תורת אמת). תשובה: כן, לא ישנה מנוסח הברכה, וגם לא מההברה".
      3. ילקוט יוסף (מכתב בסוף ס' ממזרח וממערב אות כ"ח) – "שאלה: מנהג בהרבה מישיבות ובתי כנסיות של האשכנזים נהגו לומר סליחות (שקוראים 'בה"ב') אחרי הימים טובים. האם יש ענין גם להספרדים להגיד אותו עמהם. תשובה: אם רוצים יגידו, מה האיסור בזה".