כלים פכ_ב מ_ו
קטגוריות: ש_ס / נא כלים / כלים עניינים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / כלים ב_ב

**כלים פכ"ב מ"ו**

א] **כסא שניטל חפויו האמצעי והחיצונים קיימים טמא נטלו החיצונים והאמצעי קיים טמא, ר"ש אומר אם הי' רחב טפח,** דעת הר"ש והרא"ש דחיפויים הם קרשי המושב, וכתב הר"ש דל"ד לחיפויים דלעיל מ"ד שהן כמין שינים בולטים, וכל שניטל הקרש האמצעי והחיצונים קיימים או שניטלו החיצונים והאמצעי קיים טמא, ופירש הר"ש דטעם טומאתו הוא משום דחזי לישיבה, ור"ש פליג וס"ל דכל שאינו רחב טפח טהור משום דלא חזי לישיבה, ובטעם פלוגתתם כתב במשנ"א לפ"מ דתנן לקמן פכ"ז מ"ד דלמושב אין פחות מטפח, ות"ק ס"ל דכ"ז הוא בתחילתו, אך בשיירי מושב אך בשיירי מושב סגי במה שהוא ראוי לישיבה ע"י הדחק, ור"ש ס"ל דלא שמה ישיבה ופרחה טומאתו.

ב] ודעת הרמב"ם בפיהמ"ש דחיפויים הם ציפויים, ופירש דחיפויו האמצעי הוא זר בולט שהי' זר בולט שהוא בתוככי החיפוי וחיפויים רבים בולטים מאותו הזר והם חיפוייו החיצונים, וכל שנשאר א' מב' החיפויים ה"ה נשאר בתבניתו וה"ה טמא.

ונראה בביאור דבריו, דהנה בפיהמ"ש פ"ב דעדיות מ"ח כתב, דהא דכסא שניטלו ב' מחיפוייו זה בצד זה טהור, הוא משום שכבר בטלה צורתו ונעשה ככל שברי כלים ואינו מקבל טומאה, וביאור דבריו, דלעולם אף כסא שניטלו חיפוייו הוא ראוי לישיבה, וכמו שפירש הרמב"ם לעיל מ"ד, והיינו משום דאף שניטלו הציפויים, אכתי הכסא עצמו קיים, והוא ראוי לישיבה, וכל הא דמטהרינן בשניטלו חיפוייו הוא משום שנפסדה צורתו, וזה כמש"כ הרמב"ם בפי"ח מכלים ה"י דכלי שנפסדה צורתו טהור אף בשהוא עושה מעין מלאכתו, וכ"ה מבו' בדבריו בכ"ד, ונת' בזה לעיל פט"ו מ"ב אות ג', ואשר ע"כ כל שנשאר א' מב' החיפויים, דה"ה נשאר בתבניתו וצורתו, ה"ה טמא.

?לפ"ז מבו' מד' הרמב"ם דגם במדרס בעינן צורת כלי, ומהרח"ש ח"ג סימן כ"א נסתפק בזה, ועמש"נ לעיל פט"ו שם?.

ולפ"ז נראה דהא דפליג ר"ש וס"ל דבניטלו החיצונים והאמצעי קיים אינו טמא אלא בשהי' רחב טפח, אי"ז שייך כלל להא דשיעור מושב טפח, שהרי הכא כל המושב קיים, ורק החיפויים ניטלו, ואף בשלא נשתייר בהן טפח ה"ה ראוי לישיבה, אלא הוא משום דס"ל דכל שלא נשתייר בחיפוי האמצעי טפח, אבדה תבנית הכסא וצורתו, וע"כ הוא טהור אף שהוא ראוי לישיבה.

ג] אמנם הנה בפכ"ו מכלים ה"ד כתב הרמב"ם, ז"ל, כסא שניטלו חיפוייו ועדיין הוא ראוי לישיבה מתטמא, ניטלו שנים מחפוייו זה בצד זה טהור, עכ"ל, וכתב הכס"מ, דמש"כ הרמב"ם דכל שניטלו חיפוייו ועדיין הוא ראוי לישיבה מתטמא, הוא דינא דמתניתין דכל שניטל חפויו האמצעית והחיצונים קיימים או ניטלו החיצונים והאמצעי קיים טמא, ולפ"ז מבואר בד' הרמב"ם, שחזר בו מדבריו בפיהמ"ש, וס"ל דטעם טהרת כסא שניטלו חיפוייו הוא משום דלא חזי לישיבה, וזהו שכתב דכל שניטלו חיפוייו ועדיין הוא ראוי לישיבה מתטמא, וכ"נ גם ממש"כ הרמב"ם שם ה"ג דאם לא היו חיפוייו יוצאים וניטלו עדיין הוא ראוי למדרס שכן דרכו להיות מטהו על צדו ויושב עליו, ומשמע דהא דמטהרינן בניטלו חיפוייו הוא משום דלא חזי למדרס, וע"כ כל שהיו חיפוייו יוצאים וניטלו דעדיין הוא ראוי למדרס, ה"ה טמא, וצ"ע בזה. ?צריך להוסיף, מש"נ לעיל מ"ד אות ג', דכפי הנראה הרמב"ם בהלכות לא פירש דחיפוייו הם ציפויים, אלא הוא מכלל גוף הכסא, וז"ב?.