כלים פי_ב מ_ג
קטגוריות: ש_ס / נא כלים / כלים עניינים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / כלים ב_מ

**כלים פי"ב מ"ג**

א] **כסוי טני של מתכת של בע"ב ר"ג מטמא וחכמים מטהרין,** הר"ש פירש דר"ג מטמא דסבר דכסוי חשיב כלי, ורבנן מטהרין כשאר כסויין דתנן לקמן בפי"ד כל הכסויין טהורין, ומ' מדבריו, דלא פליג ר"ג אהא דכל הכסויין טהורין, ואך דס"ל דכסוי טני עדיף משאר כסויין וחשיב כלי, ורבנן ס"ל דדמי לשאר כסויין דטהורין, ולא נתפרש בדבריו טעמא דר"ג, ועי' חזו"א סימן ט"ו סק"ה.

והרע"ב פירש, דר"ג סכר כסוי חשיב כלי הואיל ויש לו בית קיבול, ונ' בביאורו, למש"כ הרע"ב לקמן פי"ד מ"ג דהא דכל הכסויין טהורין הוא משום דאין להן שם בפנ"ע, ואשר ע"כ ס"ל לר"ג דכסוי טני שיש לו בית קיבול טמא, שהרי כלי מתכת שיש לו בית קיבול טמא אף שאין לו שם בפנ"ע, וכדתנן לעיל פי"א מ"ט וכ"כ הרמב"ם פ"ט מכלים ה"ג וה"ו, ובטעמא דרבנן דמטהרי כתב במשנ"א דהוא משום דאין הכסוי עשוי לקבלה, ועיי"ש שכתב דהגם דבכל כלי מתכת סגי שיש לו בית קיבול אף שאינו עשוי לקבלה ל"ב שיהא לו שם בפנ"ע דקיבולו הוא שמו, מ"מ כסוי שאני, וכל שאין עשוי לקבלה שם כסוי עליו ואין לו שם בפנ"ע, עכ"ד, אך בפשוטו נ' דלרבנן בכל כלי מתכת שיש לו בית קיבול שאין עשוי לקבלה בעי' שיהא לו שם בפנ"ע, ועי' לעיל פי"א מ"ט אות א' שנתבאר להוכיח כן.

ובפי' הראב"ד לעדיות פ"ג מ"ט כתב דאפשר דבהא פליגי, דר"ג סבר בכסוי נמי משתמשין בשעת המוגמר הלכך כלי הוא ואע"פ שהוא פשוט טמא שהרי הוא של מתכת, ורבנן סברי לא משתמשי בי' ולא מידי.

ב] ממש"כ הראב"ד שם דכסוי טני פשוט הוא, מ' בפשוטו דאם הי' לו בית קיבול הי' טמא לכו"ע, וזה צ"ע, שהרי הא דכל הכסויין טהורין מ' דהוא אף בשיש להן בית קיבול, וגם לדעת הרמב"ם דטהרת כסויין הוא משום שאין להן שם בפנ"ע, ולפ"ז הי' בדין דכל שיש לו בית קיבול דל"ב שיהא לו שם בפנ"ע יהא טמא, אך כבר נתבאר לעיל פי"א מ"ט אות א', דהא דבכלי קיבול ל"ב שיהא לו שם בפנ"ע הוא רק בשהוא עשוי לקבלה, וע"כ בכסויין שאין עשויין לקבלה, שפיר מטהרינן להו מכח הא דאין להן שם בפנ"ע, אך נ' פשוט דודאי אף אם הי' לו בית קיבול הוו מטהרי רבנן, ומה שפירשה הראב"ד בכסוי פשוט, הוא משום הא דתניא בתוספתא פ"ב ה"ד והביאה הראב"ד שם, דשל עץ טהור אף לר"ג, ומבו' בד' הראב"ד שם דהטעם בזה הוא משום דאף דס"ל דמשתמשין בו וכלי הוא, מ"מ כיון שהוא פשוט הוי פשוטי כלי עץ דטהורין, וע"כ הוא דהוצרך הראב"ד לפרשה בכסוי פשוט, דאילו הי' לו בית קיבול, הי' מטמא ר"ג אף בשל עץ, וז"ב.

ולמה שפירש הרע"ב דהא דמטמא ר"ג בכסוי טני הוא משום שיש לו בית קיבול, צ"ל דהא דמודה בשל עץ דטהור, הוא משום דאין הכסוי עשוי לקבלה, וכלי עץ שיש לו בית קיבול אינו טמא אלא בשהוא עשוי לקבלה.

ג] הר"ש בכת"י פירש דהא דכל הכסויין טהורין ילפי' לה בתו"כ מדכתיב בהם פרט לחפוי כלים, וכ"כ הר"ש לעיל פ"ב מ"א ומ"ה, אך הרמב"ם בפיהמ"ש לעיל פי"א מ"ד ולקמן ספט"ז פירש דהך מיעוטא אתי למעט ציפויים, וכ"כ גם בהל' כלים פ"ד ה"ד, ולדעתו הא דכל הכסויין טהורין, הוא משום שאין להן שם בפנ"ע, וכמש"כ לקמן פי"ד מ"ג ובפ"ט מכלים ה"ו, והרא"ש כאן כתב דטהרתן הוא ממיעוטא דחפוי כלים, ולעיל פי"א מ"ב כתב דהוא משום שאין להן שם בפנ"ע, וצ"ע.

ד] **ושל רופאים טמאה,** הר"ש בכת"י פירש דהוא משום שמשתמש בו ומשים בו סמנים שחוקים, וכן פירש הרא"ש, וכן פירש הראב"ד בעדיות שם בפי' קמא, ועד"ז פירש הרמב"ם בפיהמ"ש ובפ"ט מכלים ה"ו, דהוא מפני שמניחין בו את האיספלנית.

והרמב"ם בהל' כלים שם כתב דמכח זה נעשה כלי קיבול, אך ש"ר לא פירשו לזה, ולדעת הראב"ד אאל"פ כן, שהרי לדעתו איירי בכסוי פשוט, ופשוט דאזלי לטעמייהו, דלדעת ש"ר דטהרת כסויין הוא משום מיעוטא דבהם, ובפי' הר"ש מכת"י לעיל רפ"ב פירש דהוא משום שהוא עושה מלאכה באחרים, וע"כ לדעתם כל שמשתמשין בכסוי עצמו ה"ה מקב"ט אף אם אין לו בית קיבול, אך לדעת הרמב"ם דטהרת כסויין הוא משום שאין להן שם בפנ"ע, הרי דכל הא דכשמשתמשין בו בפנ"ע טמא, הוא רק משום שנעשה כלי קיבול, ובכלי קיבול ל"ב שיהא לו שם בפנ"ע, ועמש"נ בזה לעיל פי"א מ"ב אות ג'. ?ועמש"נ עוד בזה להלן פי"ד מ"ג אות ?.

?העתקה מפי"א מ"ב, והנה למש"נ לעיל אות ג' דבכלי המשמש בפנ"ע ל"ב שיהא לו שם בפנ"ע, צ"ע דמ"ט הוצרך הרמב"ם בה"ו לפרש דהא דכסוי שמניחין בו איספלנית טמא הוא משום שנעשה כלי קיבול, ובכלי קיבול ל"ב שיהא לו שם בפנ"ע, הרי אף אם ל"ה כלי קיבול, כיון דהוא משמש בפנ"ע, ל"ה לנו להצריך שיהא לו שם בפנ"ע, ובחזו"א סימן י"ד סקי"ד נ' שפירש דזהו גופא הטעם דכלי קיבול טמא, עיי"ש, וכ"כ בסד"ט לקמן מ"ט, וצ"ע דא"כ ל"ה בעינן להא דהוא כלי קיבול, אלא אף אם הוא פשוט ומשמש לתשמיש אחר ה"ה טמא, וצ"ל דכיון שאין עיקר עשיית הכסוי לצורך זה, ואם יתבטל תשמיש הכסוי, לא ישתמשו בו להנחת האיספלנית, ע"כ לא סגי בזה לחשבו ככלי בפנ"ע, וע"כ כל הא דל"ב שיהא לו שם בפנ"ע הוא רק משום דבכלי קיבול ל"ב שיהא לו שם בפנ"ע, ואכתי צ"ע - ע"כ העתקה.?

ה] והראב"ד שם כתב לפרש עוד בע"א, שהכסוי של רופאים צריך הוא כל שעה לטני מפני שהוא נותן בטני סמנים שחוקין וצריך לכסותו כדי שלא תפוג ריחם, ואפי' בשעה שאין בו סמנים צריך לכסותו כדי שלא יכנס עפר ועפרורית שהרופא מקפיד עליהן, וע"כ הוא טמא, וכדתנן לקמן ספט"ז דכל המשמש כלים בשעת מלאכה ושלא בשעת מלאכה טמא, ומשא"כ של בעה"ב א"צ לכלי אלא בשעת המוגמר אבל שלא בשעת המוגמר אין מקפיד עליו לכסותו, הלכך לאו כלי הוא, עכ"ד.

ו] ונתחדש בד' הראב"ד, דהך דינא דמשמש כלים בשעת מלאכה ושלא בשעת מלאכה טמא הוא אף בכלי מתכת, אמנם י"ל דכ"ז הוא משום דס"ל כדעת הר"ש דהא דכסויין טהורין הוא ממיעוטא דבהם פרט לחפוי כלים, ולפ"ז הא דמשמש כלים בשעת מלאכה ושלא בשעת מלאכה טמא, הוא כמש"כ הר"ש מכת"י לקמן ספט"ז, דחשיב ככלי גופי' לקבל טומאה אע"פ שאינו מחובר בו כיון שהוא תמיד עליו, וע"כ פשיטא דה"נ כסוי כלי מתכת המשמש אף שלא בשעת מלאכה טמא.

אך לדעת הרמב"ם דהא דכסויי כלי מתכת טהורין, הוא משום שאין להן שם בפנ"ע, ואילו הא דכסוי כלי עץ טהורין, נ' דהוא משום דאין להן בית קיבול העשוי לקבלה, הרי מסתברא מילתא דכל הך דינא דהמשמש כלים בשעת מלאכה ושלא בשעת מלאכה טמא, הוא רק בכלי עץ, והיינו דהנה בד' הרמב"ם רפ"ד מכלים נ' להדיא דגדר הך דינא דמשמשי כלים אף שלא בשעת מלאכה טמאין, הוא דבכה"ג אף פשוטי כלי עץ מקבלין טומאה, וע"ד דינא דפשוטי כלי עץ המשמשים אדם ומשמשי אדם מקב"ט, ולפ"ז הרי ל"ש כל עיקר הך דינא אלא בכסויי כלי עץ, דטהרתן הוא משום דחשיבי כפשוטין, וע"כ כל שהן משמשין כלים אף שלא בשעת מלאכה, אף פשוטין טמאין, אך כסויי כלי מתכת דטהרתן הוא משום שאין להן שם בפנ"ע, י"ל דל"מ מידי מה שהן משמשין כלים אף שלא בשעת מלאכה, דמ"מ כיון שאין להן שם בפנ"ע אינם טמאין, וכ"ה דלא נימא דכלי מתכת פשוט המשמש אדם ומשמשי אדם, טמא אף בשאין לו שם בפנ"ע.

והנה אמנם יל"ד בזה, דלמש"כ הגר"ח בפ"י מכלים, דהא דכלי קיבול דמתכת טמא אף בשאין לו שם בפנ"ע, הוא משום דלא גרע כלי מתכות משאר כלים דכל שיש לו בית קיבול הוי כלי, הרי דה"נ כל שהוא משמש כלים שלא בשעת מלאכה, לא גרע משאר כלים דהוו כלי, אך כיון דלדעת הרמב"ם נ' דהך דינא דמשמשי כלים שלא בשעת מלאכה הוא מתקנ"ח, הרי דכיון דלא מצינו לדין זה בכלי מתכת, מסתברא מילתא דלא תיקנו כן בכלי מתכת, וע"כ כל שאין לו שם בפנ"ע ה"ה טהור, ובעזה"י יתבאר עוד בענין זה להלן ספט"ז.?

ז] **הדלת שבמגדל של בע"ב טהורה ושל רופאים טמאה,** לדעת הר"ש והרא"ש דהא דכסוין טהורין הוא משום דממעטינן מקרא לחפוי כלים, נ' בפשוטו דמה"ט הוא דדלת שבמגדל טהורה, דכיון שהיא משמשת לסגירת המגדל, חשיבא נמי כחפוי כלים דטהור, והא דשל רופאים טמאה, הוא משום שהן משתמשין בו עצמו, וכדתניא בתוספתא, וכן מ' קצת מד' הראב"ד בפ"ג דעדיות, שדימה הא דכסוי טני של רופאים טמאה, להא דדלת שבמגדל של רופאים טמאה, ומ' דטהרת כסוי וטהרת דלת חד דינא הוא.

ולדעת הרמב"ם דהא דכסויין טהורין הוא משום שאין לו שם בפנ"ע, י"ל דגם הא דדלת של מגדל טהורה הוא משום שאין לה שם בפנ"ע, וכ"כ בתפא"י, והא דשל רופאים טמא משום שהן משתמשין בדלת, פירש בבועז דהוא משום דכל שיש לו תשמיש חשוב בפנ"ע חשבינן לי' ככלי בפנ"ע שא"צ לו שם בפנ"ע, עכ"ד, וצ"ל דל"ד לכסוי טני של רופאים, דכל הא דמהני מה שמשתמשין בו שיהא טמא בפנ"ע, הוא משום שנעשה כלי קיבול, וכמש"כ הרמב"ם בפ"ט מכלים ה"ו, וצ"ע, והא דה"ז טהור אף בשעת חיבורו למגדל, דבזה אין לטהר משום שאין לו שם בפנ"ע, וכמבו' בד' הרמב"ם לעיל מ"ב, הוא משום דהוי מחובר לטהור, דהמגדל שהוא כלי הבא במידה אינו מקב"ט, וכ"כ בתפא"י ובמשנ"א, אלא שהם כתבו דהוא משום דינא דמתכת המשמש את העץ טהור.

ח] והנה לעיל פי"א מ"ב תנן דכל כלי מתכות שיש לו שם בפנ"ע טמא חוץ מן הדלת וכו', ובחזו"א סימן י"ז סקי"ז הק', דמשמע דדלת בתלוש טמאה, והכא תנן דדלת שבמגדל טהורה, עיי"ש, והנה למש"נ לדעת הרמב"ם דהא דדלת של מגדל טהורה הוא משום שאין לה שם בפנ"ע, הרי דדלת של בית שיש לה שם בפנ"ע וכמבו' במתני' שם, אינה טהורה אלא משום דמשמשת עם הקרקע, אך למש"נ לדעת הר"ש והרא"ש דהא דדלת של מגדל טהורה, הוא ממיעוטא דחפוי כלים, לכאו' יש לטהר מכח זה גם דלת של בית, והדק"ל, ושמא י"ל דשאני דלת של מגדל שהיא משמשת לכלי, והויא בכלל מיעוטא דחפוי כלים, אך דלת המשמשת לבית שאינה משמשת לכלי, שפיר יש לחשבה ככלי בפנ"ע, וע"כ לא מטהרינן לה אלא משום דמשמשת עם הקרקע, וצ"ע.

ט] **והפרכין טהורין,** הר"ש הביא מתוספתא דאלו הן הפרכים הקבועין בקירים, וגיר' זו מתפרשת כמש"כ בתוי"ט בשם מהר"ם, שהן כעין יתוכין, אלא שהן קבועין בקיר, וע"כ הן טהורין.

וגיר' הרמב"ם והרא"ש בתוספתא, שהן הקבועין בכירים, ופירשוה שהן טסי ברזל הקבועין בכירה לשמרה מלהשרף תוך זמן קצר, ובפשוטו הי' נראה דטעם טהרתן הוא משום דדמי לעשוי לשמירה דטהור, גם י"ל דכיון דהן משמשין לכירה שלא תשרף, חשיבי כמשמשי כלים, אך צ"ע דמ"מ מ"ט לא מטמאינן להו משום שהן מחוברין לכירה המקב"ט והמחובר לטמא טמא, וצ"ל דכיון דסתם כירה היא מחוברת לקרקע, הרי דהגם דנתחדש דהיא עצמה מקב"ט, מ"מ המחובר לה אינו מקב"ט, ויתכן דהוא משום דכל הא דכירה המחוברת לקרקע מקב"ט, הוא רק בשל טיט, אך של מתכת אינה מקב"ט במחובר, וע"כ ה"נ הטסין של מתכת המחוברין לכירה, אינם מקב"ט, אך יש לפקפק בזה, דלא גרע מכירה של מתכת שניקבה ועשאה בטיט, שה"ה מקב"ט במחובר, ואכתי צ"ע.

והערוך ע' פרכין כתב שהן חתיכי בגד שמקנחין בהן את הקדירה, והר"ש הק' על פי' זה דהכא לא איירי במטלניות כלל ודינן מפורש לקמן פכ"ח, וי"א אבנים שהקדירה יושבת עליהן, וצ"ע דמאי קמ"ל שהן טהורין, הרי כל כלי אבנים טהורין, וי"א הקבועין בכירים כדתניא אלו הן הפרכין הקבועין בכירים, אית דאמרי בקיריים, עכ"ל.

והראב"ד בפ"י מכלים ה"ח גריס שהן הקבועין בקירוס, ופירש שהם מלקחיים שתופסין בהם אורגי היריעות הקנים או השתי וכו', ואם עומדים קבועים לנירים ולקירוס קורא אותם פרכים וכו', והם כמו טבעת כלים, עכ"ל, וצ"ב מ"ט לא חשיבי כטבעת כלים רק כשהן עומדים קבועים לנירים ולקירוס, ולכאו' אדרבה כשהן קבועים לנירים ולקירוס לא מצינו לטהרן משום טבעת כלים, וכמו שפירש"י בשבת דנ"ב: דאף טבעת כלים מקב"ט בעת חיבורה לכלי, וי"ל.

והכס"מ שם פירש, שהן ברזלים התלויים במוקד ובסופם מזלגים שהקדרה תלויה בהם על האש כדי שלא תהי' יושבת על האש ממש ותשרף, עכ"ל, ולפ"ז לכאו' טעם טהרתן, משום דהוו כמשמשי כלים, שהן משמשין לקדירה שלא תשרף, וצ"ל דאינם מחוברין בחיבור גמור לכירה, וע"כ אינם מקב"ט, גם י"ל דאיירי בכירה המחוברת לקרקע, וע"כ אין המחובר לה טמא, וכמש"נ לעיל.

ובתוי"ט הביא מס' כף נחת שהוא כלי ממתכות או מעץ עשוי לפרך ולשבר הגחלים הגדולים ולרדדן שיהו נוחין לתשמיש, עכ"ל, וצ"ע דאם הוא עשוי ממתכת מ"ט הוא טהור, הרי הוא משמש תשמיש גמור, ובחזו"א סימן ט"ו סק"ה כתב שאפשר שכונתו בכלי קבועה בכירים לתשמיש זה כדתניא בתוספתא ובזה הדין אמת, עכ"ד, וצ"ע דאם כשהוא בפנ"ע ה"ה מקב"ט, א"כ מ"ט כשהוא קבוע בכירים ה"ה טהור, הרי הכירים עצמן מקב"ט, וי"ל.

ט] **עקרב בית הבד טמאה,** הר"ש פירש דהוא ברזל עקום הקבוע בקורת בית הבד לתלות בו כלים, וצ"ע דכיון דקורת בית הבד טהורה, א"כ מ"ט אין העקרב טהור מדינא דהמחובר לטהור טהור, ובמשנ"א כתב דשאני הכא דאין העקרב משמש לקורה אלא הוא עשוי לתלות בו בגדים וכלים, ודינא דהמחובר לטהור טהור הוא רק היכא שהוא משמש לטהור, עמש"נ בזה לעיל מ"ב אות כ"ג, ובחזו"א סימן ט"ו סק"ה כתב דאפשר כיון דמיירי דמסלקין לפעמים האונקלי כמש"כ הרא"ש באונקלי כותלים חשיב לי' כלי בפ"ע אף שנסמך בתשמישו לדבר אחר, עכ"ד, ויש להסתפק אם מכח טעמים אלו ה"ה טמא אף כשהוא בפנ"ע, דאף דיש לו שם לווי, מ"מ כיון דהוא משמש תשמיש לעצמו וכיון דמסלקין אותו לפעמים, חשיב ככלי בפנ"ע, או דלעולם אינו טמא בפנ"ע, ורק כשהוא מחובר לקורה, ובאנו לטהרו מדינא דמחובר לטהור טהור, הוא דאמרינן דכה"ג לי"ב להטהרה דמחובר לטהור, ולמש"כ בחזו"א שם סק"ד דהא דמחובר לטהור טהור אי"ז דין טהרה ונת' בזה לעיל מ"ב אות כ"א, בע"כ דהכא הוא טמא אף כשהוא בפנ"ע.

והרמב"ם בפיהמ"ש פירש שהוא טס ברזל שבצד קורת בית הבד, ונ' דדמי לקורת החצים דטמאה ופירש הרמב"ם פ"י מכלים הי"ז דהוא משום שיש בה ברזל, ומהני הברזל לחשבה ככלי מתכת, וכ"כ בחזו"א שם דלדעת הרמב"ם גם העץ טמא ע"י העקרב משום דחשיב העקרב עושה המלאכה, ואמנם צע"ק בזה מלישנא דמתניתין דמ' דרק העקרב טמא.

י] **ואונקלי שבכתלים טהורה,** הר"ש פירש דטהרתו משום דתשמישו עם הקרקע, וכבר נת' לעיל פי"א מ"ב אות י"ח דיש ללמוד מדבריו דטהרת המשמש עם הקרקע הוא אף כשאינו משמש לצורך הקרקע, ודלא כמש"כ באבנ"ז יו"ד סימן רע"ג סק"ב,[[1]](#footnote-2) אך עיי"ש בהערה שהבאנו מש"כ בשו"ת דברי מלכיאל ח"ב סימן ס"ד סק"ט, דשאני אונקלי שאינו כלי בפנ"ע אלא ע"י חיבורו לקרקע, וע"כ ה"ה טהור אף שהוא משמש לתלוש.

והרא"ש כתב דאינם מחוברים תמיד אלא פעמים מסירין אותן, דאל"כ פשיטא דכל המחובר לקרקע טהור, והי' מקום לפרש בדבריו דכיון שפעמים מסירין אותו, ס"ד דלא חשיב כמשמש עם הקרקע, וקמ"ל דאף בכה"ג חשיב כמשמש עם הקרקע וטהור, אמנם הרא"ש לעיל פי"א מ"ב פירש דטהרתו הוא משום שאין לו שם בפנ"ע, וכן פירש הרמב"ם, ונ' לפ"ז, דבאמת כיון שמסירין אותו לפעמים לא חשיב כמשמש עם הקרקע, ועמש"נ בפרט זה לעיל פי"א מ"ב אות י"ד, וכל הא דטהור הוא משום דאין לו שם בפנ"ע.

?צ"ע מ"ט לא מטהרינן לי' משום מחובר לטהור, ולמש"כ המשנ"א שהבאנו באות ט' דהיכא דאינו משמש לטהור לי"ב לטהרת מחובר לטהור ניחא, ובלא"ה י"ל דמחובר לקרקע טהור לי"ב לטהרת מחובר לטהור, דרק כשהכל הוא כלי, חייל עליו שם העיקר, אך זה מחודש, שהרי לכאו' אונקלי זה בפנ"ע אינו מקב"ט, וכל הא דהוא מקב"ט הוא מכח חיבורו לקרקע דמכח זה חשיב ככלי, ואפ"ה לא אמרינן דהוי מחובר לטהור, וביותר ילה"ע בד' הרא"ש דלא חשיב כתשמישו עם הקרקע, אף דכל תורת כלי שעליו הוא משום חיבורו לקרקע.?

יא] **שם בר"ש, תניא בתוספתא גולת החנוני שכולה מסמרים אפי' כולה של עץ וא' של מתכת טמאה, ושל בע"ב וכו' טהורה שלא נעשית אלא לשמש את הקרקע,** בחזו"א סימן ט"ו סק"ח פירש דהוא עמוד ודף עגולה על ראשו וכו' ומסמרים קבועים בגולת והחנוני תולה סחורתו על המסמרים לפני הלוקחים ושל חנוני מטלטל ושל בעה"ב קבוע העמוד בקרקע, ובסימן י"ז סקי"ג כתב דאפשר דאתיא הך ברייתא כר"נ דאית לי' דבקולב הלך אחר מסמרותיו, וכתב דאפשר דגולת לא חשיבי כקולב, ומודו רבנן בזה דאזלינן בתר עושה המלאכה ולא בתר המעמיד.

והא דאפי' אם מסמר א' של מתכת טמאה, נ' דאף אי נימא דכלי שמקצת מעושה המלאכה של מתכת ומקצת של עץ לא חשיב ככלי מתכת, ויתבאר בזה בעזה"י להלן פי"ג מ"ז?, מ"מ הכא שתולין על כל מסמר בפנ"ע, חשיב דאיכא עושה מלאכה גמור של מתכת, וע"כ היא טמאה.

1. ואמנם הנה הר"ש לקמן פי"ד מ"ג, דיתידות אהלים אי"ז תשמישן עם הקרקע, שהרי תשמישן לדבר המטלטל, וצ"ע דמ"ש מאונקלי שבכתלים שכתב הר"ש הכא דטהרתן משום דתשמישן עם הקרקע, וכבר עמדו ע"ז במשנ"א ובחזו"א סימן י"ט סק"ז, ועי' לעיל פי"א מ"ב אות ט"ו שנתבאר לישב בזה, דשאני אונקלי שבכתלים, דהגם דאינו משמש לקרקע, מ"מ כיון שהוא מחובר לקרקע, חשיב כנעשה לקרקע, ופליג הר"ש על מש"כ הרא"ש דאינם מחוברין תמיד, ומשא"כ יתידות אהלים דאינם מחוברין תמיד, שהרי מוליכין אותם ממקום למקום, ע"כ כל שאינם משמשין לקרקע אלא לדבר המטלטל, לא חשיבי ככלי העשוי לקרקע, והן מקבלין טומאה. [↑](#footnote-ref-2)