מראי_מקומות_שמג_שדמ
קטגוריות: שו_ע / אורח חיים / הלכות שבת - הרב יהושע ננקינסקי

**המבחן יתקיים בס"ד ביום ג' א' דר"ח אדר מסי' ש"מ סק"ו עד סי' שדמ [כולל]**

**סי' שמ"ג**

**בענין ספיה לקטן**

★עין יבמות [קיד] שמצינו איסור ספיה לקטן באיסור שרצים ובאיסור דם ובאיסור טומאת כהנים, ועי"ש דעביד צריכותא ומשום למדנו לכל התורה כולה שיש איסור ספיה.

ואיסור זה בכל קטן ל"ד בנו, וגם קטן שלא הגיע לחינוך.

ועי' במל"מ [פי"ז מאכ"א] שביאר את הגמ' ביבמות [עא.] גבי לסוך קטן קטן בן יומו ערל בשמן תרומה מצד איסור ספיה יש לאסור.

חזינן שיש **איסור ספיה גם לקטן בן יומו**.

וכן במשנה בסוכה [כח.] מעשה וילדה כלתו של שמאי וסתר את המעזיבה **בשביל סוכה לקטן שנולד**.

ועי"ש במהרש"ל שלמד שהיה שם עוד קטן יותר גדול ולכן סתר את המעזיבה [מלבד התינוק שנולד].

★קטן שעושה ע"ד אביו או לצורך אביו, ברש"י עה"ת [שמות כ,י] משמע שנאסר מצד איסור **אתה ובנך**.

דהיינו איסור מיוחד לשבת חוץ מהאיסור ספיה הכללי.

ועי' באחיעזר [ח"ג ספ"א] שהקשה אמאי בעינן לאיסור בנך מחודש תפו"ל מצד ספיה, והביא ג' תירוצים:

1. בשם האמרי בינה שקטן אין לו מחשבה ובשבת נאסרה רק מלאכת מחשבת, וא"כ אין כאן איסור ספיה לכן התחדש איסור חדש [ועי"ש דפליג עליו].
2. בעושה מעצמו ע"ד אביו אין ספיה והתחדש איסור בנך.
3. דמצד האיסור המחודש חשיב מומר לשבת.

וע"ע ברש"י [יבמות קיד] ד"ה "העושה" דמשמע שזה דין ספיה רגיל.

וע"ע בבאיה"ל [רסו-ו] ד"ה הגה.

★ויש עוד נושא **באבא מצד מצות חינוך**, שלכן יצטרך להפריש את בנו מעבירות בקטן שהגיע לחינוך.

וע"ע בברכ"י גבי אמא האם מצווה במצות חינוך.

וע"ע במשנ"ב [סק"ב].

ויש דס"ל דמצוה זו לאו דוקא באב אלא כל ישראל מצווים ע"כ, עי' בב"י.

★**ספיה באיסור דרבנן**

ברמב"ם [מאכ"א פי"ז כז] דנאסר, וכן סתימת השו"ע.

וברשב"א יבמות [קיד] מתיר ספיה דרבנן לצורך הקטן, עי"ש והובא בביאה"ל.

★עי' תוס' בפסחים [פח] שלצורך מצוה אין איסור ספיה [הובא במג"א].

וכידוע שהמהרי"ל דיסקין הפריש חלה ממצות ששכחו להפריש, ונזכרו ביו"ט, ולגדול אין אפשרות להפריש דנאסר הפרשת תרו"מ ביו"ט, והתיר להקנות מצה לקטן בן י"ב שנים והקטן יפריש חלה, דהרי מופלא הסמוך לאיש יכול להפריש תרו"מ, ומותר לנו לספות לו איסור הפרשת תרו"מ ביו"ט לצורך מצוה.

★הגדרת ספיה לא רק נתינה לתוך פי הקטן ה"ה נתינה בידו.

ועי' [שבת צ:] שנתינת חגב חי לקטן נאסר "דילמא מית [החגב] והקטן יאכלנו" וגם זה חשיב ספיה [ור"י שהתיר ס"ל דאין חשש שהקטן יאכלו אלא אם ימות החגב הקטן יספידנו עי"ש].

וע"ע במשנ"ב [ס"ק ד] דציווי על קטן ג"כ חשיב ספיה.

★וע"ע בגר"ז [שמג-י] גבי המרדכי שאסר לאכול עוגה שכתוב עליה אותיות ובכ"ז גבי קטן אין לחשוש.

★עי' מג"א [ג] שמביא ר"י שאוסר לומר לגוי להאכיל קטן מאכ"א.

והמג"א למד שנאסר מצד אמירה לנכרי, דהיינו שאומר לנכרי לעבור על איסור ספיה.

ולכן לצורך חולה מתיר ככל שבות דשבות לצורך חולה.

וע"ע פרי יצחק [ח"א יד] שחושב דבר זה לספיה ממש [דהיינו באיסור ספיה לא נאסר רק לתת לתוך פי הקטן בצורה ישירה ממש, גם ע"י גרמא וכדו' נחשב ספיה, ה"ה ע"י הגוי נחשב ספיה].

וע"ע גבי איסור חמץ במשנ"ב [תנ-יח].

★ברמ"א קטן שהכה את אביו או עבר שאר עבירות בקטנותו וכו', מ"מ טוב שיקבל ע"ע איזה דבר לתשובה ולכפרה וכו'.

וכעי"ז שבת [נו:] גבי יאשיהו המלך "שכל דין שדן מבין שמונה עד שמונה עשרה החזירן להן".

וע"ע ב"ק [צח:] ברש"י ד"ה "ואכפיה רפרפם לרב אשי".

וע"ע בט"ז [ב].

ובמג"א [ס"ס] דציין לגמ' סנהדרין, ועי"ש ברש"ש.

וע"ע ברדב"ז [ח"ה ב' אלפים צד] שחילק בין מצות בנ"א לחברו לבנ"א למקום שמצוות שבנ"א לחברו חמירא טפי ובזה קטן שהגדיל יחמיר, משא"כ בנ"א לחברו.

**סי' שדמ**

★ההולך במדבר מונה שבעת ימים וכו' ומקדש השביעי בקידוש והבדלה.

ויש דס"ל דגם באותו יום דמקדש יתפלל תפילת חול דהא בשבת נמי היה צריך להתפלל י"ח ברכות רק לא אטרחוהו רבנן וא"כ הכא עדיף שיתפלל של חול [עי' מחזיק ברכה א].

ועי' בפמ"ג שמתפלל של שבת [משנ"ב ג].

ועי' בכה"ח [ה] דגם לפמ"ג הנ"ל **לא יתפלל מוסף.**

★ויל"ע הרי מצות קידוש היא מדאו' וא"כ שיקדש כל יום מספק, איה"נ לא בנוסח **ברכת הקידוש** דכלפי ברכה אמרינן סב"ל, אבל כלפי מצות קידוש אמאי לא יקדש בדיבור כל יום, ועי' ראש יוסף שהקשה כן בדבריו שיקדש אפי' בברכה, עי"ש.

ואם נסבור שמדאו' אזלינן בתר רוב ימים עי' מג"א דרק מדרבנן עשאוהו כקבוע ואסרוהו במלאכה, שפיר.

וע"ע בקובץ הערות [כז-ה] ובקוב"ש [ביצה ע].

ויש דתירצו דכמו דס"ל לדבר אברהם [ח"א לד] **שספירת העומר מספק אינה ספירה** ה"נ אם מקדש כל יום **חסר בקידוש.**

★ועי' במשנ"ב [ג] שמקדש על הפת מקדש **בברכה** **"ותקנו חכמים זה לזכרון"** ועי"ש בשעה"צ [ב].

★עי' ברמב"ן ובמ"מ דמותר לצאת חוץ לתחום אף ביום השבת "ואף דתחומין דאוריתא **באיסור עשה לא החמירו**" מוכח דס"ל דכל חיובו הוא רק מדרבנן ושפיר לא החמירו.

★ועי' בתוס' וברא"ש שמותר ללכת חוץ לתחום כדי **למהר לצאת**.

ויל"ע בכוונתם אי הוה חשש פקו"נ ולכן מותר, או דמוטב שיחלל שבת אחת בשביל שישמור שבתות הרבה.