כלים פכ_ז מ_ב
קטגוריות: ש_ס / נא כלים / כלים עניינים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / כלים ב_ב

**כלים פכ"ז מ"ב**

א] **הבגד מטמא משום שלשה על שלשה למדרס ומשום שלש על שלש לטמא מת,** דעת רש"י בשבת דמ"ז. דהא דהבגד מטמא משום גע"ג אצבעות לטמא מת, הוא רק בשל עניים, אך בשל עשירים אינו מטמא אלא בשיש בו גע"ג טפחים, וזה מיוסד על מש"א שם דכ"ו: דשלש על שלש לעניים הוא דחזיין לעשירים לא חזיין, ופירש"י שם דעשירים אין מקפידין להצניע ובטולי מבטלי להו, וע"כ אינו מקב"ט.

אך התוס' וש"ר שם ובכ"ד פליגי ע"ז וכתבו דבטומאת מת אף בגדי עשירים מקב"ט בגע"ג אצבעות, ומה שחילקו בין בגדי עניים לבגדי עשירים הוא לענין מדרס, דבגדי עניים מטמאין בגע"ג אצבעות ובגדי עשירים אינם מטמאין אלא בגע"ג טפחים, ודעת הר"ש לקמן פכ"ח מ"ח והרמב"ם ודעימייהו דגם לענין מדרס ליכא חילוק בין בגדי עניים לבגדי עשירים, וית' בעזה"י במקומו.

ובטעם החילוק בין טומאת מדרס לטומאת מת כתבו הראשונים דהוא משום דטומאת מדרס ביחוד תליא מילתא ואין עשירים מייחדים פחות מגע"ג טפחים לישיבה, ואפי' ייחדו בטלה דעתו, ומשא"כ בשאר טומאות כל שיש בו גע"ג אצבעות טמא אף לעשירים כיון שהוא ראוי,[[1]](#footnote-2) והתוס' ותוס' הרא"ש בשבת שם הוסיפו בזה דהוא משום דבשאר טומאות טמא הבגד אפי' אם הי' מוטל באשפה וית' בזה בעזה"י להלן מי"ב, והיינו דלשאר טומאות כלל ל"ב שיהא הבגד עומד בפועל למלאכה, אלא כל שיש בו שיעור בגד והוא ראוי למלאכה ה"ה טמא.

ב] והנה התוס' שם הקשו ע"ד רש"י, דבקרא דמרבה בגד גע"ג אצבעות, לא מפליג מידי בין עניים לעשירים, ובדעת רש"י י"ל, דפליג על יסוד ד' התוס' דבגד מקב"ט אף אם אינו עומד בפועל למלאכה, ואשר ע"כ הגם דקרא לא מפליג ובגד גע"ג אצבעות יש עליו תורת בגד גם לגבי עשירים, מ"מ אינו מקב"ט משום דאינו עומד למלאכה.

והנה בספה"י לר"ת סימן ש"כ הק' ע"ד רש"י, מסוגיא דזבחים דצ"ה., דאמר ר"ל מעיל שנטמא מכניסו בפחות משלש על שלש ומכבסו, משום שנא' לא יקרע, ומותיב ר"א בר אהבה דהעבין והרכין אין בהן משום שלש על שלש, ולדעת רש"י מ"ט לא פריך דהא בגדי עשירים אין מטמאין בשלש על שלש, וכן הק' התוס' בזבחים שם.

ולפמש"נ ניחא, דהנה עיקר הא דשרי להכניס מעיל טמא פחות מגע"ג, הוא משום דלא חשיב בגד בפחות מגע"ג, ואף בבגד גדול אין הטומאה אלא על גע"ג שבו, וע"כ מותר להכניס פחות מגע"ג דאין הטומאה חלה עליו בפנ"ע, ועי' קה"י זבחים סימן כ"ד דנלמד מזה דלא נאסר להכניס למקדש אלא דבר שלם שהטומאה חלה עליו בפנ"ע, עיי"ש, ?ועמש"נ לעיל פי"ז מי"ג אות י"א?, ואשר ע"כ אף לדעת רש"י דבגדי עשירים אין מקב"ט בגע"ג אצבעות, מ"מ כיון דיש ע"ז תורת בגד, ואך דכשהוא בפנ"ע אינו מקב"ט משום שאינו עומד למלאכה, הרי ממילא דכל דהוא בגד גדול והוא עומד למלאכתו, חיילא הטומאה על כל גע"ג אצבעות שבו, וע"כ אסור להכניסן, ולא פריך הגמ' שם אלא מעבין ורכין, דכיון דלא חזו בגע"ג אצבעות, אין עליהן תורת בגד כלל, וע"כ בדין דיהא מותר להכניס גע"ג דידהו למקדש, וכעי"ז כתב בקה"י זבחים סימן מ"ו סקי"ב.

ג] דעת הרמב"ם בפכ"ב מכלים ה"א, דהא דהבגד טמא בגע"ג אצבעות, הוא רק בבגדי צמר ופשתים, אבל בגדים של שאר מינין אין מקב"ט אא"כ הי' בהן גע"ג טפחים, אך במי נפתוח פרפר ל"ו אות ג' ובשו"ת באר יצחק חו"מ סימן ה' כתבו בדעת הר"ש והרא"ש דפליגי ע"ז, ועמש"נ בזה לעיל מ"א אות כ"ז ואילך.

ד] דעת התוס' בנדה ד"ס: דבגד פחות מגע"ג אצבעות שחישב עליו ויחדו מקב"ט, וכ"כ ראבי"ה בסימן תתקצ"א, ודעת התוס' בסוכה דט"ז. דל"מ בהו מחשבה משום דבטלה דעתו ורק אם מחשבתו ניכרת מתוך מעשיו מהני, ועי' חזו"א סימן כ"ח סקט"ו שדן לומר דלא פליגי, ודעת הרמב"ם בפכ"ב מכלים הכ"א ובפכ"ג ה"ג דאינו מקב"ט אף בשקיצעו והכינו לתשמיש, והראב"ד בפכ"ג שם השיג ע"ז.

ובכ' הגר"ח בקונט' בדיני נגעים כתב לפרש הפלוגתא בזה, דהנה יש להסתפק בהא דבעינן לענין בגד שיעור גע"ג אם הוא מדין חשיבות, או הוא מדין שיעורים והלמ"מ דפחות מזה אינו בגד, וי"ל דבזה הוא שנחלקו, דהרמב"ם ס"ל דהא דבעינן שיעור גע"ג הוא מדין שיעורים דפחות מזה אינו בגד וע"כ אינו מקב"ט אף בשקיצעו והכינו לתשמיש, אך הראב"ד ודעימי' ס"ל דהא דבעינן גע"ג הוא מדין חשיבות, וע"כ מהני בו יחוד ומחשבה.

ה] והנה הגר"ח שם כתב להוכיח כדעת הרמב"ם, מסוגיא דזבחים דצ"ה. דמעיל שנטמא מכניסו פחות מגע"ג, ומתיב ר"א וכו' דהעבין וכו' אין בהן משום גע"ג ומשני דאגב אביהן חשיבי, וקשיא דגם בפחות מגע"ג נימא דאגב אביהן חשיבי, ובע"כ דהא דבגד פחות מגע"ג אינו מקב"ט, הוא מדין שיעורים דבגד פחות מגע"ג אינו בגד, וע"כ ל"מ בזה הא דאגב אביהן חשיבי, אך אי נימא דכל הא דפחות מגע"ג אינו מקב"ט הוא משום דלא חשיב, הי' בדין דבבגד גדול תחול הטומאה על כל מקצת ומקצת שבו משום דאגב אביהן חשיבי.

ועיי"ש שכתב לישב לדעת הראב"ד, דלעולם מודה הראב"ד דהא דפחות מגע"ג אינו מקב"ט הוא מדין שיעורים דאינו חשוב כבגד, והא דס"ל דמהני יחוד הוא משום דעי"ז הוי כבגד שלם דמקב"ט בכ"ש מדינא דאריג כ"ש, וכאשר כן נראה בל' הראב"ד שם, אך הביא שם מד' הראב"ד בתו"כ פר' תזריע פי"ג ה"ב דכל שיש בבגד גע"ג אצבעות, מצי חיילא טומאת נגעים אף על מקצתו, עיי"ש, וזה צ"ע מסוגיית הגמ' בזבחים, דכיון דבבגד גדול חיילא הטומאה אף על פחות מג' אצבעות, מ"ט מותר להכניס למקדש פחות מג' אצבעות, וצ"ע בזה, ושמא כל ד' הראב"ד הם רק לענין טומאת נגעים ולא לענין שאר טומאות, וצ"ע.?ועמש"נ עוד בזה לעיל פי"ז מי"ג אות י"א, ולהלן פכ"ח מ"ח?.

ו] ויש להוסיף, דלכאו' יש להוכיח דשיעור גע"ג בבגד הוא מדין שיעורים, ואף אם ייחד בגד פחות מגע"ג אין עליו תורת בגד, ואף אם הוא מקב"ט היינו רק מדינא דאריג כ"ש, ממש"א בזבחים די"ט. דלא חשיב יתור בגדים רק בבגד גע"ג, ולחד לישנא דעת ר' יוחנן דאף צלצול קטן ל"ה יתור בגדים כיון שאין בו גע"ג, והרי דאף שהוא עשוי לנוי והוא ראוי לכך, אין עליו תורת בגד, כיון שאין בו גע"ג.

ז] **העור חמשה על חמשה,** צ"ב היכי איירי, דאם איירי בשעשה ממנו כלי קיבול, הרי ל"ב בהו שיעורא, דהעושה כלי קיבול מ"מ טמא, ואם הן פשוטין הרי תנן לעיל פ"ב מ"א דפשוטי כלי עור טהורין.

ובפשוטו צ"ל דאיירי בשהוא מיוחד למדרס, וע"כ אף שהוא פשוט ה"ה טמא, דכל המטמא מדרס מטמא ט"מ, ?וכ"נ בד' הרמב"ם ובאמת נראה דלהרמב"ם לטעמי' בע"כ לפרש למתניתין לענין טומאת מדרס, שהרי כתב הרמב"ם שם פכ"ה ה"ב, ז"ל, כל העורות המתטמאות במדרס אינן מתטמאין עד שיהיה בהן כשיעור ה' טפחים על ה' טפחים, עכ"ל, ונראה להדיא מדבריו דכל עיקר השיעור דה' על ה' לא נאמר אלא לגבי טומאת מדרס, והא דתנן לעיל מ"ב דהעור ה' על ה' וכו' שוין למדרס ולטמא מת, שמעתי לפרש דהיינו דעור פחות מה' על ה' אינו טמא טמא מת משום שהוא פשוט, אך עור ה' על ה' טמא טמא מת משום דכל המטמא מדרס מטמא ט"מ, אך אי"ז מתישב עם מש"נ במק"א בדעתו דאלמלי הא דפשוטי כלי עץ מקב"ט מדרבנן, ל"ה לדינא דכל המטמא מדרס מטמא ט"מ?, אך הנה הר"ש לקמן מ"ג והתוס' בשבת דע"ו. כתבו דהך בבא דעור ה' על ה' איירי לענין טומאת מת אף בשאינו מיוחד למדרס, עיי"ש, וצ"ע דא"כ מ"ט הוא מקב"ט כלל.

ח] ובמקד"ד סימן נ"ג אות ד' כתב לפרש, למש"כ התוס' בשבת דס"ג:, ז"ל, דכל הא דפשוטי כלי עור טהורין, הוא רק בעור שלוק שהוא קשה, אך פשוטי עור הרך מקב"ט משום שהן ראויין לקבל בהן שום דבר, ולפ"ז י"ל דזהו דתנן דהעור ה' על ה', דאף דאיירי בפשוטי כלי עור שאין מיוחדין למדרס, מ"מ הן מקב"ט משום שהן ראויין לקפלן, ואינם מקב"ט אלא בשיש בהן ה' על ה', וכמש"נ להלן אות י'.

אך לכאו' אי"ז מתישב, שהרי התוס' לא הוכיחו דמהני הא דראוי לקפל מהא דתנן הכא דהעור ה' על ה', ואדרבה דנו להוכיח מהא דתנן דפשוטי כלי עור טהורין דל"מ הא דראוי לקפל, וא"כ רחוק הדבר לפרש דהא דתנן העור ה' על ה', הוא רק בפשוטי כלי עור הרך שהוא ראוי לקפל.

וביותר קשיא שהרי בד' הר"ש לא מצינו בשום מקום שדעתו כדעת התוס' דפשוטין הראויין לקפל ולהניח בהן מרגלית טמאין, ונ' טפי שדעתו דל"מ מה שראוי לקבל, והא דאריג כ"ש טמא, הוא משום דבאריג ל"ב שיהא מטלטל מלא וריקן, וכדעת רש"י והרמב"ן ודעימייהו, ומקור לזה יש להביא ממש"כ בפי' הר"ש מכת"י לעיל פ"ח מ"ג, בסרידה דנראה שהיא של עור פשוט דפשוטי כלי עור טהורין, והוצרך לזה משום הא דתנן לעיל פ"ט מ"ז שנותנין אותה על פי התנור להציל בצ"פ, ומוכח שאינה מקב"ט, וכ"ה בר"ש אהלות פי"ב מ"ב, ומבו' דאף דאיירי התם בסרידה שאפשר לקפלה, מ"מ חשיבא כפשוטי כלי עור ואינה מקבלת טומאה, ובחזו"א סימן י' סק"ז נקט באמת דסרידה זו מקבלת טומאה משום דאפשר לקפלה, עיי"ש, ובמקד"ד שם כתב דלדעת הר"ש בע"כ דאיירי מתניתין בעור הראוי למדרס דכל המטמא מדרס מטמא ט"מ, אך זה נסתר מד' הר"ש לקמן מ"ג שפירש למשנתינו דאיירי אף בעור שאינו עומד למדרס.

וע"כ נראה בפשיטות, דאיירי מתניתין בעור שהוא משמש אדם ומשמשיו, שהוא מקב"ט מדרבנן, ומ"מ כיון שאינו כלי קיבול אינו מקב"ט אלא בשיש בו ה' על ה'.

ט] בחזו"א סימן ל' סקי"ג כתב, דהא דעור אינו מקב"ט בפחות מה', אינו אלא בסתם, אבל אם יחדו למלאכה ידועה יש חילוק, שאם יחדו למלאכה חשובה ויש לו לעור צורה מתוקנת הנאותה למלאכתה ודרך בני אדם לשמרן למלאכתן כדרך שמירת הכלים, ה"ה מטמאין בכ"ש כדרך כלי קיבול, ואם אין עליהם צורה מיוחדת וכל העורות ראוין לאותה מלאכה ולפיכך אין מקפידין עליהן לשמרן למלאכתן אין מטמאין בפחות מה', עיי"ש בדבריו.

י] בתפא"י כתב, דכל הא דעור פחות מה' על ה' אינו מקב"ט הוא רק בעור קשה, אך עור רך שראוי לקפלו וכו' חשיב ככלי קיבול ומקב"ט בכ"ש, וכמש"כ התוס' בשבת דס"ג: דפשוטי כלי עור הרכים טמאין, ועיי"ש משה"ק לפ"ז, אך בחזו"א סימן ה' סק"ג כתב, דכל מש"כ התוס' דפשוטי כלי עור טמאין משום דראויין לקפל, הוא רק בשיש בהן ה' על ה', אך כל שאין בהן ה' על ה' ה"ה טהורין, אף שהן ראויין לקפל, ובגליונות לקובץ בית ישראל ונד' בחזו"א שבת שם הוסיף לפרש בזה, דל"מ הא דראוי לקפל בו, אלא בשיש בו שיעור ה' על ה' או בשעשה ממנו כלי, דבזה הוא דמהני הא דראוי לקפל בו דמכח זה חשיב כמטלטל מלא וריקן, אך עור שאין בו ה' על ה' ולא עשה ממנו כלי, דאין עליו תורת כלי כלל, ל"מ מה שראוי לקפל בו לחשבו ככלי, עכ"ד, וכ"כ באורך בס' משנת אליהו סוכה סימן י"ט סק"ד, וכתבו לישב בזה קו' הגרע"א לעיל פכ"ו מ"ב, ונת' לעיל שם אות י"א.

יא] **ר"מ אומר השק שיריו ארבעה ותחילתו משיגמר,** משמעות מתניתין דלא נחלק ר"מ אלא בשק אבל בבגד מודה דטמא אף קודם שנגמר, ולחכמים אף שק שיש בו דע"ד טמא אף קודם שנגמר, ולא נתפרש בד' הראשונים טעמא דר"מ דמחלק בין בגד דטמא אף קודם שנגמר לשק דאינו טמא אלא בשנגמר, וטעם פלוגתת ר"מ וחכמים בזה, ועי' חזו"א סימן ל"ב סק"ג מש"כ בזה.

יב] ובעיקר הך דינא דבגד שארג ממנו גע"ג טמא אף שעדיין לא השלים את האריגה, כ"ה מבו' גם לקמן מ"ז ומ"ח ולעיל פכ"א מ"א, וכ"כ הרמב"ם פכ"ב מכלים הי"ב, והתוס' וש"ר בשבת דס"ג: כתבו דהא דבגד דטמא בגע"ג הוא בשדעתו להוסיף עליו, דאם אין דעתו להוסיף עליו הו"ל אריג דטמא בכ"ש.

ובמשנ"א במשנתינו ולקמן מ"ז עמד בזה, דמ"ש ממש"א בחולין דכ"ה. דחק קפיזא בקבא טהור משום שלא נגמרה מלאכתו, עיי"ש מש"כ בזה, ובחזו"א סימן ל"ב סק"ג כתב דצ"ל דלא חשיב כעור העומד לרצועות וסנדלים ובגד העומד לצורה דטהורין, דהכא זימנין דשקיל לי' ומשמש בו, ואף אם אין משתמש בו אינו אלא כמחוסר זמן ולא מחוסר מלאכה, עכ"ד, וצ"ל דל"ד לחק קפיזא בקבא, דהכא גע"ג אלו עומדין למלאכתן כמות שהן, אלא שהוא מוסיף עליהן, ומשא"כ בכלי שמוסיף לחקוק בו הוי זה שינוי בכל הכלי, וע"כ חשיב דלא נגמרה מלאכת הכלי, וצ"ע.

יג] ובמקד"ד סימן נ"ג אות א' כתב דהוא משום דבבגד מרבינן מקרא דגע"ג מקב"ט בכל גווני, ואף שלא נגמרה מלאכתו, ועיי"ש שפירש לפ"ז, דבזה הוא שנחלקו ר"מ וחכמים אם שק דינו כבגד דנטמא אף בשלא נגמרה מלאכתו, עיי"ש, ונמצא לפ"ז דעור לכו"ע אינו נטמא בה' על ה' כשדעתו להוסיף עליו ולא נגמרה מלאכתו.

ובחזו"א סימן כ"ח סק"א כתב בתחילת דבריו עד"ז, די"ל דבגד אין טומאתו משום כלי, דלא נאמר כלי בגד אלא בגד, ורחמנא אחשבי' לבגד לטמא בגע"ג, וע"כ ה"ה טמא אף שלא נגמרה מלאכתו, אך עיי"ש שהוכיח לא כן ממש"א בזבחים דצ"ד. דבגד שחישב עליו לקצעו אינו מקב"ט, וכן בגד שחישב עליו לציירו במעשה רוקם אינו מקב"ט לפירש"י שם, עוד הוכיחו בזה ממתניתין לקמן פכ"ח ה"י דסבכה אינה מקב"ט עד שתיגמר מלאכתה, ומ' דהוא אף בשיש בה גע"ג, ומהא דתניא בתוספתא שהביא הר"ש לקמן מ"ה והרמב"ם פכ"ב הט"ז דחלוק אינו מקב"ט עד שתיגמר מלאכתו, אך עי' בחס"ד ב"ב פ"ה מ"א מש"כ בזה, וצ"ע.

ובאמת בד' הרמב"ם בפ"ה מכלים מבו' דשוה דין בגד לדין שאר הכלים, עיי"ש שכתב, ז"ל, והערק משיעשה בו צפירה אחת אע"פ שלא גמר גובהן מקבלין טומאה, שהרי נראו למה שנעשו והרי צורת כלי עליהן, למה זה דומה לבגד שנארג מקצתו, עכ"ל, ומבו' להדיא דהא דבגד שנארג מקצתו מקב"ט, הוא משום דחשיב זה כגמר מלאכה, וזהו שלמד הרמב"ם מזה דה"נ כלי עץ שעשה מקצתו ה"ה מקב"ט, ובע"כ מזה דבגד דמי לשאר הכלים דאינו מקב"ט עד שתיגמר מלאכתו, ואך דכל שארג בו גע"ג ונגמרה מלאכת גע"ג אלו, ה"ה מקב"ט.

יד] והנה בחזו"א שם עמד בזה, במש"כ רש"י בשבת דכ"ט. דהא דגע"ג טמא, הוא משום דסופו ליתנו לטלאי, דנמצא דהגע"ג אינו משמש כלל בפנ"ע, וא"כ מ"ט הוא מקב"ט, ומ"ש מעור שעומד לסנדלים, ועיי"ש בסו"ד שכתב דלעולם עיקר טומאתו אינה משום שהוא עומד לטלאי, אלא משום שהוא ראוי כמות שהוא, ואך דאלמלי הא דהוא עומד לטלאי לא היו מקיימים אותו ולא הי' מקב"ט, ובסימן ל"ב סקט"ו כתב בזה, דעיקר הא דיש עליו חשיבות בגד הוא משום שסופו ליתנו לטלאי, ואחר דיש עליו חשיבות בגד, תו מהני מה שמשתמשין בו עכשיו דמכח זה יקבל טומאה, עיי"ש, וצ"ע בזה.

?עוד י"ל, דבאמת בשאר כלים י"ל דודאי מותר להכניס מקצת מן הכלי, דהטומאה היא רק על כל הכלי, ורק בבגד שכתבו התוס' דטומאתו היא אף כשאינו עומד למלאכה, ע"כ חיילא הטומאה על כל מקצת ומקצת, וע"כ אין לאסור להכניס כ"ש, דהגם דכ"ש שייחדו למלאכה טמא, אך כשאינו מיוחד למלאכה אינו טמא, וע"כ הטומאה היא רק על כולו.

1. ובספה"י לר"ת סימן ש"כ כתב דזהו דאיצטריך קרא לרבות גע"ג אצבעות לטומאה, דלהא דה"ז טמא לעניים ל"ב קרא דאתיא בק"ו כדאמרינן בשבת דכ"ו:, אך בחי' הריטב"א עירובין דכ"ט: כתב דלענין טומאת מת עשיר ועני חד שיעורא הוא בשלש על שלש "דליכא טעמא לאפלוגי בינייהו", והרי דמסברא הוא דאין לחלק בין עניים לעשירים בזה. [↑](#footnote-ref-2)