17 בלילה קודם קידוש כלי
קטגוריות: ש_ס / מ מנחות / מנחות - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים

אור ליום ה' כ"ו סיון תשס"ג

**בדין בלילה קודם שנתקדשה המנחה בכלי שרת**

**ובביאור סוגיא דמנחות ד"ח: בהא דיליף שמואל מקרא דמזרקות מקדשין יבש**

**ובהא דמייתי' מינה דשמואל לי"ל דרב חנינא, ובביאור דינא דרב חנינא**

א] מנחות ד"ט., איתמר בללה חוץ לחומת העזרה, ר' יוחנן אמר פסולה ר"ל אמר כשרה.

ובתוד"ה ר"ל, כתבו דהכא משמע דאע"ג דקדושה בכלי לא מיפסלא ביוצא, ואפי' ר"י לא פליג אלא משום דעשה הבלילה בחוץ אבל משום יוצא לא וכו', ותמהו מזה על שי' רש"י בכ"ד דס"ל דכלי שרת מקדשין ליפסל ביוצא, עיי"ש בדבריהם.[[1]](#footnote-2)

והנה הלח"מ בפי"ג ממעה"ק ה"ה נקט דלדעת הרמב"ם מהני בלילה במנחה אף קודם שנתקדשה בכלי שרת, וכתב דהוכיח הרמב"ם לזה מקו' התוס' דתיפו"ל דנפסלה ביוצא, ולא הוה ס"ל להרמב"ם לתי' התוס' דקודם קמיצה אין המנחה נפסלת ביוצא,[[2]](#footnote-3) ומזה הוכיח הרמב"ם דלא הויא הבלילה בכלי שרת ולא נתקדשה המנחה כלל קודם הבלילה, וע"כ אינה נפסלת ביוצא, עכ"ד.

ולכאו' כן צ"ל גם בדעת רש"י דס"ל דכל שנתקדש בכלי נפסל ביוצא, וק' לדידי' קו' התוס' דמ"ט לא פסלי' בבללה בחוץ משום יוצא, ובע"כ שדעתו דהבלילה מצי הויא קודם שנתקדשה המנחה בכלי שרת,[[3]](#footnote-4) וע"כ אין המנחה נפסלת ביוצא.

ואף שהלח"מ כתב כן בדעת הרמב"ם לטעמי' דס"ל דהבלילה ל"ה בכלי שרת, ובדעת רש"י הרי אין לנו מקום לחדש כן דהבלילה לא הויא בכלי שרת, שזה דלא כפשטות סוגיין, אך מ"מ י"ל דאף אם הבלילה הויא בכלי שרת, מ"מ א"צ שתתקדש המנחה בכלי שרת קודם הבלילה, ואף דבדר"כ כיון שהבלילה היא בכלי שרת, ממילא מתקדשת המנחה, (אך משכח"ל כמה אנפי שאין המנחה מתקדשת, ונת' בזה לעיל בהערה), אך הכא הרי הויא הבלילה בחוץ, ול"מ הכלי שרת לקדש בחוץ,[[4]](#footnote-5) וע"כ אין המנחה נפסלת ביוצא, וז"פ.

אך החזו"א קמא סי' כ"ח סק"ה תמה על הלח"מ, דודאי צריך לקדש מנחה טרם התחיל עבודתה, עיי"ש בדבריו, וכ"ה גם בדבריו מנחות סי' כ"ה ס"ק ג' וז', וכן נקטו הרבה מן האחרונים,[[5]](#footnote-6) וכן נ' דעת התוס' שהקשו ע"ד רש"י דמ"ט אינה נפסלת ביוצא, והרי דפשיט"ל דאיירי שנתקדשה המנחה בכלי, והיינו משום דס"ל דל"מ הבלילה קודם שנתקדשה המנחה בכלי. [[6]](#footnote-7)

[ויל"ע אי נימא דל"מ הבלילה קודם שנתקדשה המנחה בכלי שרת, היאך הוי הדין במנחה שנתקדשה ליפסל ולא נתקדש ליקרב, שכבר איכא עלי' קדוה"ג ואכתי ליכא עלי' קדושת הקרבה, ומשכח"ל כמש"א בזבחים דפ"ח. דכלי הלח אין מקדשין את היבש ליקרב אבל מקדשין ליפסל, ולק' דפ"ז. דשלחן מקדש ליפסל, עיי"ש בפירש"י, אם בכה"ג כבר מהני הבלילה, כיון שכבר איכא ע"ז קדוה"ג, או דכיון דאכתי ליכא ע"ז קדושה ליקרב ל"מ הבלילה, והכי מסתבר.

אך אי נימא דבכה"ג מהני הבלילה, י"ל היטב קו' התוס' הנז' דמ"ט אין נפסלת המנחה ביוצא, ולהנ"ל י"ל דאיירי במנחה שלא נתקדשה בכלי מעיקרא, ורק עתה נתקדשה במה שנתנה בכלי שרת בחוץ, וזה לגיר' השטמ"ק בזבחים דפ"ח. דכלי שרת מקדשין בחוץ ליפסל, וכ"כ הראב"ד והר"ש בפי' התו"כ צו פ"א, וממילא די"ל דסגי בקידוש זה דתו מהניא הבלילה, ול"ה כקודם שנתקדשה המנחה בכלי דל"מ הבלילה כלל, ולפ"ז ניחא דע"כ לא נפסלה המנחה ביוצא, וזה לפמש"כ בחי' המיוחסים להרשב"א לקמן ד"נ, דאין יוצא אלא בדבר שנתקדש בפנים ויצא, אבל דבר שנתקדש בחוץ אינו נפסל ביוצא, כ"ז שלא קלטוהו מחיצות, וע' לעיל בהערה מש"נ בזה.

אך לקושטא דמילתא נ' דאי נימא דל"מ בלילה קודם שנתקדשה המנחה, ודאי לא סגי לזה בקידוש ליפסל, וכל שלא נתקדשה המנחה קידוש ליקרב ל"מ הבלילה, אך למה שדן החזו"א סי' כ"ג סוסק"א, די"ל דבקידוש ליפסל כבר הוי דינו דאם עלה לא ירד, נ' דיש מקום טפי לומר דסגי בזה גם לעשיית הבלילה, וצ"ע בכ"ז].

ב] ונ' להוכיח שדעת רש"י היא דמהני הבלילה במנחה אף קודם שנתקדשה בכלי שרת, וכמש"נ כן בדעתו דע"כ בבלה חוץ לחומת העזרה לא דנו משום פסול יוצא, דהנה לעיל ד"ח: דעת רב חנינא דאין מנחה קדושה בלא שמן, ומבו' בתוס' שם, דאף לדידי' ל"ב שיהיו הסולת והשמן מעורבין יחד, אלא כל דהוו בכלי א' סגי בזה, אך עיי"ש בטה"ק שכתב בדעת רש"י, דס"ל דלרב חנינא אין המנחה קדושה רק אחר שנבללו הסולת והשמן יחד, וכ"ה להדיא בפי' רגמ"ה שם, שהובא בשטמ"ק אות ב', ז"ל, שאינו יכול לקדש המנחה עד שיניחנה בביסא "ויבללנה", ולהדיא דכ"ז שלא בללה ל"מ מקדש לה.

ולפ"ז הרי נמצא שלדעת רב חנינא לא משכח"ל שתהא הבלילה אחר שנתקדשה המנחה בכלי שרת, דהרי כל כמה שלא נבללה המנחה ל"מ מקדשא, וממילא דלעולם בשעת הבלילה אכתי אין המנחה קדושה קדוה"ג, ומוכח מזה דמהני הבלילה אף קודם שנתקדשה המנחה בכלי, וכמש"כ הלח"מ.

אמנם באמת בעיקר הוכחת הטה"ק מד' רש"י צ"ב, דיעו"ש שהוכיח כן ממה שפירש"י שם בד"ה שניהם מלאים, דהוכחת הגמ' דשמואל לית לי' דרב חנינא, היא מהא דיליף שמואל מקרא דשניהם מלאים דמזרקות מקדשין את היבש, והיינו מהא דחזינן דמזרק וקערה קדשו סולת, אלמא אית לי' לשמואל דכלי שרת מקדשין סולת בלא שמן, עכ"ד רש"י, וצ"ע דמה מייתי מינה הרי התם הוי בהכלי הסולת והשמן, ובע"כ דכיון דהיו בהמנחה קרטין סולת יבשים שלא הגיע בהן השמן, וכדמשני בגמ' דמזה יליף שמואל דמזרקות מקדשין יבש, ע"כ לדעת רב חנינא לא היו מתקדשין כלל, דלדידי' אין המנחה מתקדשת רק כשהסולת והשמן בלולין יחד, ואשר ע"כ מוכחי' שפיר מדשמואל דפליג אדר"ח.[[7]](#footnote-8)

אמנם צל"ע רב בזה, דהנה בהא דס"ל לרב חנינא דאין זו קדושה בלא זו, יל"פ הטעם בתרי גווני, דיל"פ דהוי זה בכלל ההלכתא דמלאים דאין מלאים אלא שלמים, וס"ל לרב חנינא דל"ש היכא דאיכא מין א' מן המינים, מהיכא דאיכא מחצית השיעור שאינו קדוש, אך יל"פ באופ"א, דהוי זה דין בפנ"ע, דכיון שאין מין זה קרב בפנ"ע, הרי שע"ז בפנ"ע ליכא כלל תורת מנחה, כיון שאינו ראוי ליקרב כן, וע"כ הוא שאינו קדוש, ואף בלא ההלכתא דאין מלאים אלא שלמים, שהי' מתקדש אף פחות מכשיעור, אך היינו רק משום דה"ז מין הקרב ואך מחסר שיעורא, אך סולת בפנ"ע שאי"ז מין הקרב כלל, ל"מ חייל עלי' קידוש, ומאידך נ' דאין לבא בזה כלל משום דינא דמלאים, כיון דהכא איכא לכל שיעור סולת המנחה, ושפיר חשיב מלאים.[[8]](#footnote-9)

והנה למה שפי' הרגמ"ה דלרב חנינא אין יכול לקדש המנחה עד שיניחנה בביסא ויבללנה, וקודם שבללה ל"מ מקדש לה, הגם דהוו הסולת והשמן בכלי, הרי מוכח דדינא דר"ח אי"ז משום דינא דמלאים, דלזה ודאי מהני דהוו יחדיו בכלי, אלא מוכח דהוי זה דין בפנ"ע דסולת לחודה לאו מנחה היא, וע"כ אינה מתקדשת, וע"כ שפיר י"ל דקודם בלילה ל"מ מקדשא, דהגם דהוו בסולת והשמן בכלי, מ"מ כיון שהמנחה הויא סולת בלולה בשמן, הרי דכל דהוי הסולת לבדו והשמן לבדו ליכא ע"ז תורת מנחה, ול"מ מקדשא, וכן נ' קצת בל' רש"י בד"ח: ד"ה להא דרב, ז"ל, דכלי שרת מקדש סולת גרידתא אף דלא חזי להקטיר בלא שמן, עכ"ל.

ויש להוסיף, דכ"ז אין לו מקום רק למש"כ החזו"א סי' כ"ה סוסקי"ב, דהא דלא בלל כשר היינו לא בלל כדין וחסר מעשה הבלילה אבל המנחה בלולה, אבל אם השמן לעצמו והסולת לעצמו אין כאן מנחה בלולה בשמן אלא חריבה, וכ' שם דבשביל זה פירש"י לקמן די"ח. דלא בלל היינו שלא נתן שמן לבלילה, ולא פי' כפשוטו, וע' גם בחזו"א סי' כ"ט סקט"ו בזה, אך אי נימא כמו שהביאו מד' הנובי"ק או"ח סי' כ"ב ד"ה ואמנם שמבו' דעתו דאף בלא נבללה המנחה כלל כשרה, א"כ הרי ל"ש כלל לומר שלא תתקדש המנחה קודם שנבללה משום דליכא ע"ז תורת מנחה, שהרי אף קודם שנבללה חזיא להקרבה בדיעבד, וודאי איכא ע"ז תורת מנחה, ובע"כ מוכח מזה כד' החזו"א דכל שלא נבללה לא חזיא כלל להקרבה, דה"ה מנחה חריבה, וע"כ שפיר י"ל דלא חזיא להתקדש קודם שנבללה, וז"ב.[[9]](#footnote-10)

ונ' פשוט לפ"ז, דהגם דס"ל לרב חנינא דאין המנחה מתקדשת עד שיניחנה בביסא ויבללנה, מ"מ אחר שבללה שפיר מתקדשין אף אותן קרטין שלא הגיע בהן השמן, דהגם שאותן קרטין אינן בלולין בשמן, אך הרי מ"מ חזי' דה"ז כשר להקרבה, וממילא ודאי דה"ז מתקדש בכלי, דדוקא מנחה שאינה בלולה כלל אינה מתקדשת משום דלא חזיא להקטרה, וע"כ ל"מ מקדשא, אך אותן קרטין יבשים דחזיין להקטרה, ודאי שה"ה מתקדשין, ומה לי דלי"ב שמן, הרי ליכא כלל הלכה דאין סולת יבש בלא שמן מתקדש, אלא שורש ההלכה היא דאין סולת מתקדש כשאינו ראוי להקטרה, וכיון שאותן קרטין ראויין להקטרה, א"כ ודאי אף ה"ה מתקדשין, וצ"ב לפ"ז מש"כ הטה"ק בדעת רש"י, דראית הגמ' דשמואל לי"ל דרב חנינא היא מהא דאותן הקרטין מתקדשין הגם שהן יבשין, ולמש"נ הרי בדין דהנך קרטין יתקדשו אף לדעת ר"ח, כיון דחזיין ליקרב,[[10]](#footnote-11) ויש להוסיף עוד, דאף אי נימא דמלישנא דר"ח מ' דס"ל דאף אותן קרטין אינן קדושין, ונפרש שטעמו משום דס"ל דבכה"ג אינן ראויין להקרבה, ולדידי' אין מנחה קריבה עד שיבללו היטב שלא ישארו קרטין יבשים, וא"כ שפיר מייתי' דשמואל פליג עלי' בזה, אך באמת אי"ז מישב כלל, דהגם דחזי' דשמואל פליג עלי' וס"ל דהמנחה קריבה אף שהנך קרטין יבשים, מ"מ לא חזי' דפליג עלי' בעיקר הדין דאין מנחה קדושה בלא שמן, דלעולם י"ל דמודה לי' דאינה קדושה בלא שמן, והא דהנך קרטין מתקדשין הוא משום דס"ל לשמואל דאף הן חזיין להקרבה, וז"פ, וצ"ע בזה.[[11]](#footnote-12)

ג] ונ' להוכיח עוד שדעת רש"י דמהני הבלילה במנחה אף קודם שנתקדשה בכלי שרת, דהנה בסוגיא לעיל ד"ח:, אמר שמואל דמזרקות מקדשין את היבש, שנא' שניהם מלאים סלת בלולה בשמן למנחה, א"ל ר"א מדיפתי לרבינא מנחה לחה היא, א"ל לא נצרכה אלא ליבש שבה, ופירש"י, שניהם מלאים סולת, ובמנחת נסכים קמשתעי דטעונה שמן, וקאמר דמזרק וקערה "קדשו סולת" וכו' , עכ"ל.

והנה מבו' להדיא בד' רש"י, דהא דיליף שמואל מהך קרא דמזרקות מקדשין את היבש, הוא משום דהוה משמע לי' דאף עיקר קידוש המנחה נעשה ע"י הני מזרקות, וע"כ שפיר יליף מינה דמזרקות מקדשין סולת, וע' בטה"ק שדן מהיכא יליף שמואל דמזרקות מקדשין יבש, ועיי"ש בזה, והבאנו דבריו להלן סק"ו בהערה, עיי"ש.

והנה לפ"ז, הרי דהא דפריך ר"א מדיפתי דמנחה לחה היא, ופירש"י דבלולה בשמן, היינו דיל"פ דהא דקדשו המזרק והקערה להסולת הוי לאחר שנבללה המנחה בשמן דהויא לחה, ורבינא משני דאף אחר בלילה א"א בלא קרטין סולת יבש, ומינה יליף שמואל דמזרקות מקדשין יבש, ומבו' להדיא לפ"ז דא"צ שתתקדש המנחה בכלי קודם הבלילה, דאי נימא דבעי' שתתקדש המנחה בכלי קודם הבלילה, א"כ הרי מהא דקדשו המזרק והקערה להסולת מצינו למילף דמרקות מקדשין יבש, וליכא למיפרך דמנחה לחה היא, דהרי בע"כ נתקדשה המנחה קודם שנעשית לחה, כיון דבעי' שתתקדש קודם הבלילה, ומדפריך ר"א מדיפתי דמנחה לחה היא, מוכח בע"כ דל"ב שתתקדש המנחה קודם הבלילה, וע"כ שפיר יל"פ דלא נתקדשה המנחה עד אחר שנבללה דהויא לחה, וזהו דקיך דליכא למילף מינה דמזרקות מקדשין יבש, וז"ב ומוכרח.[[12]](#footnote-13)

ד] ובדעת התוס' בסוגיין דמבו' דעתם דל"מ לבלול קודם שנתקדשה המנחה בכלי שרת, אשר מה"ט הקשו שלדעת רש"י בללה בחוץ תיפסל ביוצא, והיינו משום דבע"כ איירי שנתקדשה בכלי, דאל"כ ל"מ כלל הבלילה, נ' דבע"כ דמפרשי דהא דיליף שמואל מקרא דשניהם מלאים סולת, אי"ז כלל מעיקר קידוש המנחות, דאי נימא דמייתי מעיקר קידוש המנחה דמשמע לי' שנעשה במזרק ובקערה, הרי דע"ז ל"ה מצי למיפרך דמנחה לחה היא, כיון שבע"כ הוי הקידוש קודם הבלילה, דמזה ליכא לאתויי כלל, שהרי יל"פ שנתקדשו המנחות מעיקרא בכלי אחר, ולא מצינו שנתקדשו המנחות ע"י המזרק והקערה, אלא הא דיליף שמואל הוא ממה שהביאו את המנחות במזרק ובקערה, ומ' דבכלים אלו נעשית עבודת המנחה וקמצו מהם את המנחות, ואי מזרקות אינן מקדשין את היבש, א"כ אף ל"ה מהני למעבד מינייהו להקמיצה, כיון דבעי' שתהא הקמיצה בכלי שרת, ומהא דנעשית עבודת המנחה בכלי שרת אלו, ע"כ דמזרקות מקדשין את היבש, וע"ז פריך שפיר ר"א מדיפתי, דמנחה לחה היא, וממילא דשפיר עשו לעבודת המנחה במזרקות, דבשעת עבודת המנחה כבר הויא המנחה לחה.

ונ' להוסיף בזה, דהנה בדינא דכלי הלח אין מקדשין את היבש ומידות היבש אין מקדשין את הלח, יש להסתפק אם הוי זה דין מסוים בקידוש, דכלי לח ל"מ לקדש יבש, אך בשאר עבודות הטעונין כלי שרת מהני כלי לח ליבש וכלי יבש ללח, או דאף בכל עבודות הטעונין כלי שרת ל"מ כלי לח ליבש וכלי יבש ללח.

והנה לכאו' נ' מסברא, דכיון שאמרו בזבחים דפ"ח. דהא דאין כלי הלח מקדשין את היבש וכו', היינו ליקרב אבל ליפסל מקדשין, הרי בע"כ מזה דשפיר איכא להכלי לח תורת כלי שרת כלפי יבש ולכלי יבש איכא תורת כלי שרת כלפי לח, והוי זה דין בהקידוש ליקרב דל"מ לקדש בכה"ג, וממילא דמסתברא מילתא דלשאר עבודות הטעונות כלי שרת שפיר מהני כלי לח ליבש וכלי יבש ללח, ולהלן סק"ו ית' בעז"ה, שלדעת רש"י מוכח כן מתוך הסוגיא, ומצאתי כן בטה"ק בסוגיין שנקט כן בפשיטות, דאף אם לא היו מזרקות מקדשין יבש, מ"מ למעשה הבלילה הטעונה כלי שרת שפיר הוו מהני מזרקות, עיי"ש, ובס' מנח"א הביא כן מד' המקד"ד בסי' ד' סק"ב דמידת יבש כשרה לניסוך לח, ועוד דקדק שם כן מל' הרמב"ם פ"ב מפסוה"מ הכ"ה דמ' דגם מידת היבש כשרה לניסוך, עיי"ש.

ולפ"ז לכאו' נסתר מש"כ בדעת התוס', דהא דיליף שמואל דמזרקות מקדשין יבש, הוא מהא דעשו עבודת המנחה בכלי זה, שהרי נתבאר דכל הא דכלי הלח אין מקדשין יבש, הוי דין מסוים בקידוש, ובשאר עבודות שפיר מהני כלי לח ליבש, וא"כ הרי שאף אם אין מזרקות מקדשין יבש, שפיר עשו מהן עבודת המנחה, והיכי יליף מינה שמואל דמזרקות מקדשין יבש.[[13]](#footnote-14)

אמנם נ' בזה, לפמש"נ בדברינו בדין כלי שרת בקמיצה ובבלילה סק"ג, דהא דקמיצה הויא בכלי שרת, אי"ז מקום בעלמא דבעי' שתהא הקמיצה מתוך כלי שרת, אלא הוי זה עבודה בהכלי שרת, והכלי שרת פועל בהקמיצה, ונת' כן עפמש"כ רש"י בסוטה ד"ו: ד"ה קדש הקומץ, שדין קמיצה בכלי שרת הוא כנגד שחיטה שהסכין של כלי שרת מקדש את הדם, ועד"ז כתבו התוס' לקמן דצ"ו. ד"ה שאלו, דבקמיצה ודאי בעי' כלי דהויא כנגד שחיטה דהויא בכלי, עיי"ש, ולפ"ז ניחא, דהגם דבכל עבודות הנעשות בכל שרת מהני אף כלי הלח ליבש, מ"מ בקמיצה דהקמיצה חיילא מכח הכלי שרת, ל"מ לקמוץ יבש מכלי הלח, וזה כפי מה שהבאנו שם ד' התו"י יומא דכ"ט: והריטב"א שם שדנו לומר, דאי כלי שרת אין מקדשין שלא בזמנן, הרי שקמיצה בלילה חשיבא כקמיצה שלא בכלי שרת, ומבו' מזה דבדין קמיצה מכלי שרת בעי' שיהא בכח הכלי לקדש, והתם הוא מחודש טפי, שהרי הך דינא דכלי שרת אין מקדשין שלא בזמנן ל"ה כלל הלכה בהכלי שרת שאין בכחו לקדש, אלא הוי הלכה בהדבר המתקדש, ואפ"ה דנו לומר דקמיצה בכהג חשיבא כקמיצה שלא מכלי שרת, ונ"פ דגם להחולקים שם וס"ל דכה"ג חשיב שפיר כקמיצה מכלי שרת, מ"מ היכא דאין בכח הכלי לקדש, וכההא דכלי הח אין מקדשין את היבש, שפי רי"ל דל"ח זה כקמיצה בכלי שרת.

ה] ובדעת רש"י דפליג ע"ז, ופי' דשמואל יליף מהא דמזרק וקערה קדשו סולת, והיינו דמשמע לי' לשמואל שאף קידוש המנחות מעיקרא נעשה ע"י המזרק והקערה, ולא ניח"ל לפרושי כמש"נ בדעת התוס' דיליף שמואל ממה שנעשית עבודת המנחה בהמזרק והקערה, נ' דאזיל לטעמי', שפי' לעיל שם דקרא משתעי במנחת נסכים, והנה הרי מנחת נסכים הויא כולה כליל ולי"ב קמיצה כלל, וע"כ לדעתו ליכא למילף מהא דנעשית עבודת המנחה בכלי זה, דמזרקות מקדשין יבש, דכיון דאין מנחה זו נקמצת, והעבודה שנעשית בהכלי הויא הקטרה מכלי שרת, הרי שזה הוי כלל עבודות הטעונות כלי שרת דמהני בזה אף כלי הלח ליבש, וכמש"נ לעיל, ולדעת רש"י כמוכח כן מתוך הסוגיא דכלי הלח מהני לעבודת יבש, וכדלהלן סק"ו, ובע"כ דהא דיליף שמואל מקרא דמזרקות מקדשין יבש, הוא משום דהוה משמע לי' מקרא דאף קידוש המנחה מעיקרא הוי בהמזרק והקערה, ומזה הוא דיליף דמזרקות מקדשין יבש, וז"ב.

ובדעת התוס' שנת' בדעתם דהא דיליף שמואל מקרא דמזרקות מקדשין יבש, הוא מהא שנעשית הקמיצה בכלים אלו, נ' שדעתם היא כמש"כ הראשונים בשטמ"ק אות ל', שמנחה זו לא הויא כלל מנחת נסכים, אלא הויא מנחה הנקמצת ונאכלת, והביאו כן מתו"כ פ' שמיני דמנחת נחשון נאכלת, ומפרשי' כן בקרא דקחו את המנחה הנותרת מאשי ד' ואכלוה מצות, דזה מנחת נחשון, וכ"ה גם בפירש"י בפר' שמיני שם, וע"כ הרי דמהא שנקמצו המנחות מתוך המזרק והקערה, שפיר איכא למילף דמזרקות מקדשין יבש, ולמש"נ לעיל סק"ד בהערה, לדון שדעת התוס' דאף בעבודות הטעונות כלי שרת ל"מ כלי הלח ליבש, הרי ממילא דשפיר י"ל דמודו התוס' דמנחת נחשון היתה כליל, ומ"מ שפיר מייתי' מינה דמזרקות מקדשין יבש, והיינו ממה שהקטירו המנחה מן המזרק, וז"פ.

[ובדעת רש"י נ' די"ל עוד, דגם אי נימא דגם לדעתו דבמנחת נסכים משתעי קרא, מ"מ הי' זה הוראת שעה שהיא נקמצת ונאכלת, וכמש"כ רש"י בפ' שמיני שמנחת נחשון נאכלת, וכמו שהביא בס' מנח"א מד' המלבי"ם והושב הכהן שפי' כן בדעת רש"י דהגם דהויא מנחת נסכים מ"מ הי' גזה"כ שנקמצת ונאכלת, מ"מ י"ל דס"ל דמהא דנעשית עבודת המנחה בהמזרק והקערה וקמצו מכלים אלו, ליכא למילף דמזרקות מקדשין יבש, וזה לפמש"נ בדברינו בדין כלי שרת בקמיצה ובבלילה סוסק"ד, שבד' רש"י לעיל ד"ז. נ' דפליג ע"ד התו"י, וס"ל דגם בקמיצה ל"ב שיהא הכלי ראוי לקידוש, עיי"ש, וע"כ לדעתו י"ל דאף מהני קמיצה בכלי הלח ליבש, וממילא דל"מ כלל למילף דמזרקות מקדשין יבש, ממה שקמצו מן המזרק והקערה, וז"פ].

ו] ויש להוסיף עוד בזה, דהנה למה שפירש"י דהא דיליף שמואל מקרא דשניהם מלאים, הוא מהא דמזרק וקערה קדשו סולת, והיינו דהוה משמע לי' דמתחילה נתנו הסולת בכלי זה, ול"ה משמע לי' לפרש דמעיקרא נתקדש הסולת בכלי אחר, וע"ז פריך ר"א מדיפתי דמנחה לחה היא, והיינו די"ל שלא נתקדש הסולת עד אחר בלילה, וכמש"נ, וצ"ע דאכתי יש להוכיח דמזרקות מקדשין את היבש ממה שבללו המנחות בכלי זה, דבלילה הרי בעיא כלי שרת, ורק לדעת הרמב"ם ל"ב הבלילה כלי שרת, ובשעת הבלילה הרי אכתי לא הויא המנחהה לחה, ומהא שבללו מנחה יבשה בכלי הלח, ש"מ דמזרקות מקדשין יבש,[[14]](#footnote-15) ונ' דזה מוכח להדיא כמש"נ לעיל, דהא דכלי הלח אין מקדשין יבש הוי זה דין מסוים בקידוש, אך לכל העבודות הטעונות כלי שרת שפיר מהני אף כלי הלח ליבש, וע"כ ל"מ כלל למילף ממה שבללו הסולת בהמזרק והקערה, כיון דלדין בלילה בכלי שרת שפיר מהני אף כלי הלח ליבש, וכמש"נ.

1. וע' במנח"א שהביא כמה ישובים בזה, הא', למש"כ החזו"א זבחים סי' כ' ב' סקי"ד, דבעי' שיהא הבולל בפנים, וא"כ נפ"מ היכא שהבולל בחוץ, ולא יצאה המנחה כלל, הב', דנפ"מ היכא שרוב הכלי בחוץ ומיעוטו בפנים ובלל במיעוט שבפנים, אי נימא דכה"ג הוי כבלילה בחוץ, הג', דנפ"מ בלשכות אי ניחא דלי"ב פסול יוצא, הד', דנפ"מ שמכח זה אם עלו ירדו, ויל"ד הרבה בזה אם משום בלילה בחוץ הוי הדין דעלו ירדו. [↑](#footnote-ref-2)
2. ועי' באבהא"ז פ"ד מעה"ק ה"ז שהוכיח שהרמב"ם פליג על התוס' וס"ל דאף קודם שנעשתה עבודה ה"ז נפסל ביוצא, וזה מד' הרמב"ם פי"א מפסוהמ"ק הי"ד, עיי"ש, אך ד' הרמב"ם שם בלא"ה קשים, ועחזו"א שפי' שאין כוונת הרמב"ם שה"ז נפסל ביוצא, ולפ"ז אין להביא משם, ועמש"נ עוד בדעת הרמב"ם בזה בדברינו בדין כלי שרת בקמיצה ובבלילה סק"ד בהערה. [↑](#footnote-ref-3)
3. ויש להוסיף בזה, דבד' המהרש"א יומא דכ"ט: נ' שנקט בדעת רש"י שם, דאף קמיצת המנחה מהניא קודם שנתקדשה המנחה בכלי שרת, עייש"ה, ועמש"נ בזה בדברינו ???, ועי' כן בתפא"י בבועז מעילה ספ"ב, ובהמ"ח שם עמד שכן נ' מד' רש"י יומא דכ"ט:, ואי נימא הכי הרי ודאי דמהניא הבלילה קודם שנתקדשה המנחה בכלי שרת, אך באמת עיקר הדבר תמוה מאד, דעבודת הקמיצה שהיא מד' עבודות דהמנחה היאך תהני קודם שנתקדשה המנחה בכלי שרת, וצע"ג.

   [ועיי"ש ברש"ש יומא דכ"ט: שהק' ע"ד המהרש"א, דהרי בעי' שתהא הקמיצה מכלי שרת, ולא ברירא לי כונתו, ואי כונתו להקשות מכח הדין שתהא הקמיצה מכח כלי שרת, נ' דאי משום הא שפיר י"ל, דמשכח"ל בשהכניסו הקוף לכלי שרת, דאין המנחה מתקדשת, אך שפיר מתקיים בזה דין בלילה בכלי שרת, וי"ל עוד, דמשכח"ל בשהכניסו לכלי שרת שלא מדעת, וכיון דאיירי התם בלילה, הרי דבזה לכו"ע אין כלי שרת מקדשין שלא מדעת, וכמש"כ התוס' לעיל ד"ז., וי"ל עוד, דמשכח"ל בדהויא המנחה במדות היבש, דל"מ לקדש להמנחה דלחה היא, ומ"מ שפיר נתקיים בזה דין קמיצה בכלי שרת, וכמש"נ להלן סק"ה לדון בדעת רש"י דלדין קמיצה בכלי שרת שפיר מהני אף כלי הלח ליבש וכלי יבש ללח]. [↑](#footnote-ref-4)
4. ונ' להוסיף בזה, דהנה גיר' השטמ"ק בזבחים דפ"ח.דכלי שרת מקדשין בחוץ ליפסל, וכ"כ הראב"ד והר"ש בפי' התו"כ צו פ"א, ולפ"ז תיקשי דכיון דבללה בכלי שרת בחוץ, הרי ממילא דנתקדשה המנחה ליפסל, ואמאי לא מיפסלא ביוצא.

   [והי' מקום לומר, דהגם דנימא דמכח קידוש כלי נפסלת המנחה ביוצא אף קודם קמיצה, מ"מ היינו רק בקידוש ליקרב, אך בקידוש ליפסל ל"מ לענין יוצא, וע"ד שחילקו בתוס' דלענין יוצא אין נפסל עד הקמיצה, אך בד' רש"י גופי' בזבחים דפ"ח. שהביאו התוס' בסוגיין הרי מפורש דמכח קדושה ליפסל ה"ז נפסל ביוצא, וכ"ה להדיא גם בפי' הראב"ד שם].

   אמנם י"ל בזה בפשיטות, עפמש"כ בחי' המיוחסים להרשב"א לקמן ד"נ:, דאין יוצא אלא בדבר שנתקדש בפנים ויצא, אך דבר שנתקדש בחוץ אינו נפסל ביוצא, ונ' שכן מוכח גם מד' הראב"ד גופי', שכתב שם דקידוש בחוץ מהני ליפסל בלינה וביוצא, וצ"ע דא"כ בממלא בחוץ מ"ט אין נפסלין המים ביוצא, ובע"כ דל"ח יוצא רק אם יצא מבפנים, וצ"ע ברמב"ם וראב"ד פ"א מפסוה"מ הל"ג, שלכאו' נחלקו בזה, ודעת הראב"ד שם דאף בכה"ג נפסל ביוצא, אך יל"פ ד' הראב"ד מטעמים אחרים, ע' באחרונים בזה, וגם בדעת הרמב"ם פי' הרבה מהאחרונים דאיירי בחזרו האימרוים קודם זריקה, ואכמ"ל בזה, גם צ"ע מד' רש"י בפסחים דס"ג: ד"ה בית פאגי דמ' דפליג על הרשב"א בזה עיי"ש, אך י"ל דמכוון ד' רש"י שם הוא דכיון דהוי מקום שנפסל בו ביוצא והוי זה חוץ למחיצתו, ע"כ לא מקדשא לי' שחיטה, הגם דהכא אי תקדש לי' שחיטה לא יפסל ביוצא, ויל"ע בזה גם מסוגיא דזבחים דכ"ה: ודכ"ו., עייש"ה, ולפ"ז א"ש היטב, דהגם דהויא הבלילה בכלי שרת ונתקדשה המנחה ליפסל, מ"מ אינה נפסלת במה שהיא בחוץ שאכתי לא קלטוה מחיצות. [↑](#footnote-ref-5)
5. והנה החזו"א בסי' כ"ה סק"ג וסק"ז כתב, דלדעת ר' יוחנן דבללה חוץ לחומת העזרה פסולה, ודאי דה"נ בללה קודם שנתקדשה בכלי שרת פסולה, ובסק"ג שם פי' הטעם, דלא חשיב פנים בלא קידוש, אך לענ"ד יל"ד בזה, די"ל דבלילה קודם שנתקדשה המנחה בכלי לאו כלום היא, דאכתי ליכא עלי' קדוה"ג דמנחה, וממילא דאי"ז פוסל את המנחה, ול"ד לבללה חוץ לחומת העזרה דאיכא ע"ז תורת בלילה כיון דהויא המנחה קדושה, וע"כ ה"ז פסול את המנחה במה שנעשה בה עבודה בפסול, וכמו שפי' תוס' לקמן די"ח: ד"ה ור"ש, דזהו הטעם דבללה חוץ לחומת העזרה פסולה, וכן מבו' גם בד' התוס' יומא דמ"ח. ד"ה גורעין, עיי"ש, ונ' עוד, דכל שלא נתקדשה המנחה בכלי שרת, הרי שאף אם יבללנה בחוץ נמי אינה נפסלת, דכיון דאכתי לי"ב קדוה"ג, ליכא ע"ז תורת בלילה כלל, וע"כ הגם שעשאה בחוץ אינה פוסלת את המנחה, ועד"ז נת' בדברינו בדין ??? סק"?? בדין קמצה פסול בחוץ שאי"ז פוסל להמנחה, עיי"ש, וז"פ, וע' עוד במש"נ בדברינו בסוגיא דיומא דכ"ט סק"?? שמד' התוס' לקמן ד"ק. נ' ע"ד ד' החזו"א, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-6)
6. אך מד' הלח"מ נ' להדיא, שפי' דקו' התוס' דליפסל ביוצא, הוא משום שנקטו דהבלילה הויא בכלי שרת, וע"כ ממילא נתקדשה המנחה ויש לה ליפסל ביוצא, וזש"כ דלהרמב"ם לטעמי' דבלילה ל"ה בכלי שרת לק"מ, אך באמת פי' זה בד' התוס' צע"ר, שהרי הכא איירי בבללה בחוץ, וא"כ אף אם בלילה בעיא כלי שרת מ"מ אי"ז מקדש להמנחה, ולעיל כתבנו כן בדעת רש"י, דאף אם ס"ל דהבלילה בעיא כלי שרת, מ"מ לא נתקדשה המנחה ע"י הכלי שרת בחוץ.

   ועי' עוד בהר המורי' בהל' מעה"ק שם, שכתב דלהרמב"ם לטעמי' ל'"ק כלל קו' התוס', ומשום שלדעתו ?????, וגם בזבריו חזינן שפי' דכל קו' התוס' ל"ה משום דפשיט"ל דל"מ בלילה במנחה שלא נתקדשה, אלא היינו משום דס"ל דהבלילה בעיא כלי שרת וממילא ה"ה מתקדשת, וזהו שכתב דלהרמב"ם דס"ל ???, הרי שהגם דהבלילה בעיא כלי שרת מ"מ??? , ול"ק קו' התוס', וצ"ע בזה וכנ"ל. [↑](#footnote-ref-7)
7. ואמנם צ"ע, דהרי פירש"י שם בד"ה לא נצרכא, דבמנחה בלולה א"א בלא קרטין יבש, שלא יגיע בו השמן, וא"כ תיקשי דלרב חנינא היאך מקדשין מנחה, הרי אותו קרטין יבש אינו מתקדש לעולם, וצ"ל בזה בחד תרי גווני, או דנימא דאה"נ לרב חנינא בע"כ צריך לבלול הרבה עד שלא ישאר אף קרטין יבש, או דנימא דר"ח ס"ל דאף אותו קרטין יבש ל"ח כיבש דדייני' על כל המנחה בכללותה, וע"כ ניחא שפיר שאף הוא מתקדש, אך מדשמואל שהוכיח מזה דמזרקות מקדשין יבש, הרי בע"כ דס"ל דלא איירי בשבללו היטב עד שלא נשאר קרטין יבש, וגם ס"ל דלא דייני' על כל המנחה בכללותה, אלא דייני' עליו בפנ"ע וחשיב יבש, ואפ"ה ה"ז מתקדש, ומזה מוכח דפליג אדר"ח, דלרב חנינא אין מנחה יבשה מתקדשת כלל. [↑](#footnote-ref-8)
8. ויש להוכיח כהאופן השני, דדינא דר"ח אינו כלל משום דינא דמלאים, אלא הוי דין בפנ"ע דליכא ע"ז תורת מנחה, דהנה בפירש"י בזבחים דפ"ח. פירש לדינא דמלאים, דהיינו שיהא בהם שיעור שלם הצריך לדבר וכו', ואם מנחת נסכים היא שניתנה בכלי יהא שם ג' עשרונים לפר וב' עשרונים לאיל, אבל אם חסר השיעור אין הכלי מקדשן שאין ראויין לכלי וכו', עכ"ל, ויל"ע דמ"ט אין מתקדש פחות מג' עשרונים לאיל וב' עשרונים לפר, ומ"ש ממש"א רב דמנחה קדושה בלא שמן שכן מצינו בלחה"פ וכו', וה"נ נימא דמנחת נסכים קדושה בעישרון א', שכן מצינו בנסכי כבש.

   ונ' שמזה מוכח שב' ענינים הם, דנידון סוגיין במנחה בלא שמן הוי שמא אי"ז קדוש משום שליכא ע"ז תורת מנחה כלל, דלא חזי זה להקרבה, ובזה ס"ל לרב שכיון שמצינו כן בלחה"פ, ע"כ ילפי' לשאר מנחות דאף בלא שמן איכא עלייהו תורת מנחה, וע"כ שפיר הן מתקדשין, אך משא"כ בדינא דמלאים, דשורש הדין אינו כלל משום דליכא ע"ז תורת מנחה, אלא הוי זה דין שיעור שאין קדוש רק מנחה שלימה ולא מחציתה, הרי שע"ז ל"מ מידי מה שמצינו כן במנחה אחרת, וז"פ.

   ולהאמור נ', במה שנסתפק השפ"א בסוגיין בדינא דרב חנינא דלא זו קדושה בלא זו, אם מהני שיהא דעתו להוסיף, והחזו"א בסי' כ"ד סק"ד נקט דמהני דעתו להוסיף, אמנם מד' הרגמ"ה נ' להוכיח דל"מ דעתו להוסיף, שהרי כתב הרגמ"ה שאינו מתקדש עד שיניחנה בביסא ויבללנה, והרי שקודם בלילה אי"ז מתקדש, הגם שדעתו לבללה, והוי זה כדעתו להוסיף, ואפ"ה ס"ל לר"ח דאי"ז מתקדש, ונ' שהטעם בזה הוא, דעד כאן לא מצינו דמהני דעתו להוסיף רק בדינא דמלאים, דהוי זה דין שיעור, וע"ז מהני מה שדעתו להשלים השיעור, אך בדינא דר"ח דהיינו דדעל סולת בפנ"ע ליכא כלל תורת מנחה, הרי ודאי דל"מ מידי מה שעתו להוסיף, וז"פ.

   ונ' עוד לפ"ז, במש"כ רש"י בד"ה מנחה קדושה בלא שמן, ז"ל, אם נתן וכו' ולא יצא לחולין וכו', עכ"ל, ומבו' מזה דלר"ח דלא זו קדושה בלא זו מהני לזה פדיון, ואי"ז קדוש אף ליפסל, וזה דלא כמש"כ המקד"ד בסי' כ"ד סק"ד, וכבר עמד ע"ז בספר מנח"א, ונ' להנ"ל, דגם לדעת הרמב"ם ודעימי' דס"ל בדינא דמלאים דאף לחצאין ה"ז קדוש ליפסל, מ"מ בדינא דר"ח אי"ז קדוש אף ליפסל, כיון דל"ה כלל מין הראוי להתקדש.

   וע' עוד בד' התוס' בד"ח: ד"ה אבל, שיש ללמוד מדבריהם דעתם בגדר דינא דר"ח דלא זו קדושה בלא זו, עיי"ש דמדמו דכ"ה דמזרקות מקדשין שאינו ראוי לה כמו מנחה הואיל וראוי' להתקדש בכלי אחר, אף מנחת סולת מתקדשת בלא שמן ולבונה אע"פ שאינה ראוי' לכלי זה הואיל ומתקדשת בכלי אחר כגון מנחת חוטא וכו', עכ"ל, ומבו' מזה דהא דלר"ח אין זו קדושה בלא זו, הוא משום שאין המנחה ראוי' לכלי זה, וצ"ב.

   [ויל"ע עוד בד' התוס', דמד' רבינו שמואל נ', דהא דיליף רב מילתא ממילתא אי"ז מגדרי הילפותות, אלא היינו דכיון דחזי במקום אחר, מהני הכלי לקדשו, ואילו מד' התוס' שם בפי' האחרון נ' להדיא דהוי זה מגדרי הילפותות, דמדמו דכ"ה דילפי' דורות משעה, כ"ש דילפי' מילתא ממילתא, וגם מד' התוס' בד"ז. ד"ה שכן מצינו, וד"ז: ד"ה ואם איתא, נ' שפירשו דהוי זה מגדרי הילפותות, ודמי לכל הסוגיא דלעיל ד"ח. שדנו אי ילפי' מילתא ממילתא, עייש"ה בדבריהם, וע' בקר"א בדף ח'. בזה, וצ"ע]. [↑](#footnote-ref-9)
9. ונ' להוסיף בזה, דהנה עיקר ד' רגמ"ה ודעת רש"י לפ"ד הטה"ק, צ"ב, דמהיכ"ת נימא דלרב חנינא אין המנחה קדושה עד שתיבלל, הרי הגם דלר"ח אין המנחה קדושה כ"ז דלא חזיא להקרבה, מ"מ לכאו' אי"ז טעם שמכח זה לא תתקדש המנחה קודם בלילה, שהרי אף קודם בלילה חזיא המנחה להקרבה, דזהו סדר ההקרבה לבללה ולקמצה ולהקטירה, וכמו דלא נימא דקודם הקמיצה ל"ח המנחה להקטרה, ודממילא לא תתקדש המנחה קודם קמיצה, אלא אדרבה זהו מכלל ההקרבה לקמצה ולהקטירה, וה"נ מ"ט נימא דלא תתקדש המנחה קודם בלילה.

   אך למש"נ דלדעת הרגמ"ה בע"כ כמש"כ החזו"א, דהא דלא בלל כשר, היינו רק אם לא נתקיים מעשה הבלילה, אך מ"מ בעי' שתהא המנחה בלולה ולא חריבה, דאל"כ ל"ש כלל לומר דלא תתקדש המנחה קודם בלילה, שהרי אף היכא דלא בלל כשר, הרי ממילא מבו' היטב הא שאין המנחה מתקדשת קודם הבלילה, שהרי דין הבלילה מלבד מה שהוא מכלל מעשה המנחה, גם הוי זה דין בצורת המנחה הראוי' ליקרב, ומה"ט אף דמעשה הבלילה אינו מעכב, מ"מ ה"ז מעכב שתהא המנחה בלולה, ואשר ע"כ כל שאין המנחה בלולה ל"מ מקדשא, כיון דאכתי ל"ה בצורת המנחה הראוי' ליקרב, ול"ד להא שקדושה המנחה קודם קמיצה, דכבר הויא המנחה הראוי' ליקרב, והקמיצה הויא רק מכלל עבודת המנחה, ודו"ק.

   ואולי י"ל עוד בזה, דלהרגמ"ה ורש"י דמהני לבלול קודם שנתקדשה המנחה בכלי שרת, הרי בע"כ דאין הבלילה מכלל עיקר עבודת המנחה, שהרי קמיצה בפשוטו ודאי ל"מ קודם שנתקדשה המנחה בכלי, עמש"נ לעיל סק"א בזה, וע"כ שפיר יש מקום לומר שאין המנחה מתקדשת עד שתיבלל, וצ"ע בזה, שהרי לכאו' ודאי צ"ל דאף הבלילה הוי מכלל עבודת המנחה, דאל"כ ודאי ל"ה בעיא כלי שרת, וגם ל"ה פוסל מה שבללה בחוץ. [↑](#footnote-ref-10)
10. ושמעתי לפרש בזה בד' הטה"ק, די"ל דלר"ח לטעמי' דאין מנחה קדושה בלא שמן, ואינה מתקדשת עד שתהא בלולה בשמן, והיינו דס"ל דכל החפצא דהמנחה הויא בלולה בשמן, הרי דאף ל"ש שיתקדשו ויקרבו קרטין יבשין, דלדידי' מנחה בלא שמן לאו מנחה היא, ולדידי' בע"כ דהיו בוללין היטב עד שלא יהיו קרטין יבשין, או דס"ל דלא דייני' לאותן קרטין בפני עצמן, וע"כ שפיר חשיבי כבלולין בשמן, וזהו דמייתי מדשמואל דס"ל דמתקדשין אף אותן קרטין יבשים, והרי ס"ל דדייני' לאותן קרטין בפנ"ע וחשיבי יבשין, דהרי מייתי מינה דמזרקות הלח מקדשין יבש, וזה דלא כר"ח דלדידי' סולת יבש לאו מנחה הוא, אך נ' דיש לפקפק בזה מכמה טעמים, ואכמ"ל. [↑](#footnote-ref-11)
11. ומגודל הדוחק, נ' דבעכצ"ל לדעת רש"י, דהא דמייתי הגמ' מדשמואל דפליג אדר"ח, הוא מסתימת לישנא דשמואל, דמ' דבאותו גוונא דקרא דמנחת נסכים, אף מקדש הכלי סולת לחודה, וזה דלא כרח דלדידי' רק במנחת חוטא מקדש הכלי סולת לחודה, וע' בשפ"א שנ' שפי' כן לדעת רש"י, ותמה ע"ז דשפיר יל"פ ד' שמואל על מנחת חוטא.

    ואם נימא הכי, נמצא דהא דמייתי הגמ' מדשמואל היינו אף לשנויא בתרא דמשני דמנחה לגבי דם כי יבש דמיא, אך ה?? כתב דלדעת רש"י הא דמייתי' מדשמואל הוי רק לשנויא קמא שהיו קרטין יבשים, ומזה מייתי' דפליג אדר"ח. [↑](#footnote-ref-12)
12. אך העירוני, דלמש"נ לעיל סק"א לדון דאף אם ל"מ בלילה קודם שנתקדשה המנחה בכלי שרת, מ"מ י"ל דכל שנתקדשה המנחה ליפסל סגי בזה, ואף דאכתי לא נתקדשה ליקרב, הרי דלפ"ז אין להוכיח מהכא דמהני בלילה קודם שנתקדשה המנחה בכלי שרת, דלעולם י"ל דל"מ, ומ"מ ליכא למילף מינה דמזרקות מקדשין יבש, שהרי אף מדות הלח מקדשין יבש ליפסל, וכמש"א בזבחים דפ"ח., וסגי בקידוש זה שכבר ראוי' המנחה לקיים בה דין בלילה, והא דיליף שמואל מקרא דמזרקות מקדשין יבש, הוא ממה שקרבה המנחה מכח קידוש המזרק והקערה, וע"ז שפיר פריך ר"א מדיפתי דמנחה לחה היא, והיינו די"ל דהקידוש ליקרב חייל רק אחר הבלילה שכבר הויא המנחה לחה, וקודם הבלילה לא נתקדשה המנחה רק ליפסל, ומ"מ כבר ראוי' המנחה מכח זה לבלילה, וכנ"ל, ואי נימא הכי, ממילא דאין הכרח לכל מש"נ למעלה בדעת התוס' דמפרשי להא דיליף שמואל מקרא באופן אחר, וז"פ, אך בעיקר הדבר הדעת נוטה דאי ל"מ בלילה קודם שנתקדשה המנחה בכלי, לא סגי לזה בקידוש ליפסל, וכמש"נ לעיל שם, וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-13)
13. אך י"ל בדעת התוס' דפליגי ע"ז, וס"ל דאף בעבודות הטעונות כלי שרת ל"מ כלי לח ליבש, ואי דתיקשי דא"כ מ"ט לא מייתי ממה שבללו המנחה בהמזרק, וע"ז ל"ה מצי למיפרך דמנחה לחה היא, וכמש"נ להלן סק"ו, ונת' שם דמזה מוכח דלעבודות הטעונות כלי שרת שפיר מהי אף כלי הלח ליבש, אך נ"פ שלדעת התוס' אין להוכיח מזה כלל, שהרי לדעתם שפיר יל"פ שכלל לא הי' בלילת המנחה בהמזרק, ורק לדעת רש"י, דלדידי' ע"כ הוה משמע לי' לשמואל דמתחילה הי' הסולת בהמזרק, הרי ממילא דה"נ אף הבלילה היתה בהמזרק, ומהא דלא ילפי' מינה דמזרקות מקדשין יבש ש"מ דלעבודות הטעונות כלי שרת שפיר מהני אף כלי הלח ליבש, וכמש"נ. [↑](#footnote-ref-14)
14. והנה ראיתי בס' טה"ק שעמד בהא דיליף שמואל מקרא דמזרקות מקדשין יבש, דמהיכא יליף לזה דהקידוש הי' בהמזרק, ור"ל דהיינו מהא דהי' הבלילה בהזמרק, אך כתב דזה לא א"ש להרמב"ם דבלילה ל"ב כלי שרת, ואף להסוברים דבלילה בעיא כלי שרת, מ"מ ליכא למילף מינה דמזרקות מהני לקדש יבש, דל"מ רק דמהני למעבד בזה עבודת הבלילה, עכ"ד, ודבריו צל"ע רב, דהיאך הו"מ לפרש דשמואל יליף מהא דהויא הבלילה בהמזרק, הרי א"כ מאי פריך ר"א מדיפתי דמנחה לחה היא, הרי אינה לחה הרי אחר הבלילה, ובשעת הבלילה עצמה אכתי ל"ה לחה, וממילא דאכתי איכא למילף מדבללו המנחה במזרק, דמזרקות מקדשין יבש, ואין לומר דגם בתחילת הבלילה כבר חשיבא המנחה לחה, שהרי בפירש"י פי' דהא דמשני רבינא לא נצרכא אלא ליבש שבה, היינו דגם אחר הבלילה אכתי איכא קרטין יבשין, ולהדיא דאי אחר הבלילה לא היו קרטין יבשין ל"ה שמואל מצי למילף מינה, ואף דבשעת הבלילה אכתי היו קרטין יבשין, וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-15)