לד - סימן שי_ג ס_א - ס_ה
קטגוריות: שו_ע / אורח חיים / הלכות שבת - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ

## נגר המונח אם יש בו משום בנין דאורייתא

א] השו"ע בס"א כתב דנגר שהוא יתד שנועלין בו ותוחבין אותו באסקפה למטה ודמי טפי לבנין אין נועלין בו אא"כ יהא קשור, והביאוה"ל (בד"ה יהא קשור) כתב לדון בגונא דאינו קשור אם יש בו איסור בנין דאורייתא, וכתב דד"ז תליא בפלוגתת הראשונים בעירובין ק"ב א', והוא דבמתניתין דהתם דעת ת"ק דנגר המונח אין נועלין בו אף במקדש ודעת ר' יהודה דנועלין בו במקדש, ובפירש"י שם כתב דטעם הפלוגתא בזה הוא דלת"ק כל שאינו קשור כלל הוי בנין ממש, ולר' יהודה אינו בנין ממש אלא דמי לבנין ואין שבות במקדש, ונחלקו הראשונים בהכרעת ההלכה בזה, דבפירש"י שם כתב דבפלוגתא זו דנגר המונח קי"ל כת"ק, וכ"כ התוס' שם, ולפ"ז מבו' דקי"ל דנגר המונח יש בו איסור בנין דאורייתא, אך התורי"ד שם כתב דקי"ל כר' יהודה דנגר המונח נועלין בו במקדש, וכ"כ הרא"ש שם סימן ט"ו, ולפ"ז אף בנגר המונח ליכא איסור בנין אלא מדרבנן.

ויש להוסיף, דגם מש"כ רש"י דלדעת ת"ק דנגר המונח אין נועלין בו במקדש הוא משום דהוי בנין ממש, נחלק ע"ז הריטב"א בעירובין שם ובשבת קכ"ו א' בשם תוס' דלכו"ע אין בו משום בנין דאורייתא, והא דאין נועלין בו אף במקדש הוא משום דלא כל שבות התירו במקדש, ולא התירו בדבר שדומה כמלאכה דאורייתא.

ב] ובטעם הא דליכא בנגר המונח משום בונה דאורייתא, כתב הריטב"א שם דהוא משום דאין בנין דאורייתא בדבר שדרכו להסיר כל שעה, ועד"ז כתבו התוס' בשבת קכ"ו א' (ד"ה והמונח) דאינו משמע שיהא בו איסורא דאורייתא כיון שאינו מבטלו שם, ומבו' בדבריהם דכל שמבטלו שם הוי בונה דאורייתא, ומ"מ כל שאין מבטלו שם אין בו משום בנין, (ודעת התוס' שם דלי"ב משום בנין אף מדרבנן).

ולכאו' הטעם בזה, דאף שאמרו בירושלמי בשבת פ"ז ופי"ב דבנין לשעה הוי בנין, כ"ז הוא בבנין גמור דבזה אף דהוא לשעה הוי בכלל מלאכת בונה, אך בנגר שמניחו בדלת הרי דכל שאינו מבטלו שם לא חזינן לה כלל כבנוי בדלת, אלא כמונח שם, - ועד"ז מצינו בד' התוס' בשבת מ"ד ב' (ד"ה ואין מצלת) ובב"ב כ' א' (ד"ה היא גופא) בההיא דפקקו את המאור בטפיח דאם ביטלו שם הוי בונה, והיינו דכל שלא ביטלו שם אי"ז בנין כלל אלא כמניח כלי בחלון, ורק כשביטלו שם חזינן לה כבנין.

ג] ומצינו עוד עד"ז, במה שאמרו בביצה ל"ב ב' דאבנים של בית הכסא מותר לצדדן ביו"ט, משום דבנין קבע אסרה תורה בנין עראי לא אסרה תורה, וגזרו רבנן על בנין עראי משום בנין קבע והכא משום כבודו לא גזרו ביה רבנן, והאבנ"ז בסימן רי"א סקי"ט פירש דהא דמדאורייתא לי"ב משום בונה הוא משום דבנין לשעה ל"ה בנין, ושם סק"כ הק' ע"ז ממה שאמרו בירושלמי דבנין לשעה הוי בנין וממה שאמרו בשבת מ"ז א' דהמחזיר מטה של טרסיים חייב חטאת אף דהוא בנין לשעה, עיי"ש, אך לכאו' י"ל בזה דהא דלי"ב משום בנין דאורייתא הוא משום דבהנחה בעלמא ע"ג הקרקע, כל הא דחזינן לה כבנין הוא רק כשהוא מבטלו שם, אך כל שאינו מבטלו שם אי"ז בנין כלל, והוי ככל מניח דבר ע"ג הקרקע דאי"ז בכלל בנין.

ד] בפירש"י בשבת קכ"ו א' (ד"ה המונח) כתב דטעם הא דלר' יהודה אין בנגר המונח משום בנין דאורייתא, הוא משום דמתוקן "מאתמול" להכי וע"כ לאו בונה הוא, ומשמעות דבריו דמודה ר' יהודה דאם אינו מתוקן מאתמול לכך, אף שייחדו בשבת לנעול בו, יש בו משום בנין דאורייתא, וזה צריך פירוש.

## בטעם הא דמותר לנעול בנגר כשהוא קשור

ה] בטעם הא דנגר הקשור נועלין בו, (אף לדעת רש"י דיש בנגר המונח משום בנין דאורייתא), כתב בפירש"י בשבת קכ"ו א' (ד"ה נועלין בו) דכיון דקשור בו מיוחד ועומד לכך וכבר נבנה בנין זה מבעו"י, ולכאו' מכוון דבריו הוא משום דלא חשיב כעשיית בנין בשבת דכבר עביד וקאי מבעו"י, ונפ"מ בזה הוא כמבו' בל' רש"י דכל הא דשרי הוא כשהוא קשור מבעו"י, אך כל שקשרו בשבת אסור לנעלו, (אך אם היה ההיתר בזה משום דכל שהוא קשור ניכר שהוא עשוי לנעילה ואינו ניתן שם אלא לפי שעה, היה לנו להתיר אף כשקשרו בשבת).

## טעם הא דשאני דין נעילה בפתח שאין נכנסין ויוצאין בו תדיר מבפתח העשוי לכניסה ויציאה תדיר

ו] השו"ע בס"ג כתב דרחבה שאחורי הבתים שאין נכנסין ויוצאין בה תדיר אין נועלין בה בדלת שאין לה ציר אא"כ היא גבוהה מן הארץ, ופתח העשוי לכניסה ויציאה תדיר נועלין בו אפי' לא היה לו ציר מעולם והוא נגרר.

ובטעם הא דאסרינן היכא דאין נכנסין ויוצאין בה תדיר, נראה שנחלקו הראשונים, דהרמב"ן בעירובין ק"א א' כתב דהיינו דבכה"ג דהוא בנין שרוצה לסותמן בקביעות בעינן בהו הכירא, דאל"כ כיון דלית להו צורת פתח מיחזי כבונה, ועד"ז כתב הראב"ד בכתוב שם שם דכיון שאין רגילין בו כל זמן שהן נגררין מיחזי כבונה וכסותם פירצתו ומחתרתו בשבת, וכ"כ הפסקי רי"ד שם דשאני בנגר שסוגרין ופותחין בכל יום וע"כ שרי, ומשא"כ בדלת שבמוקצה וכו' שאין דרכן לפתחן בכל יום ומיחזי כבונה, וכ"כ הריא"ז שם דהואיל ואין בהם שום תיקון כעין דלת ואין נועלין ופותחין בהם אלא לפרקים ה"ה דומה לבניין עראי ואסור ומשא"כ בנגר שרגילין לנעול בו תמיד.

אך הרשב"א והריטב"א שם כתבו בשם הראב"ד דהא דאסרו לנעול בכה"ג אף דקי"ל כר' יהודה דמוסיף על אהל עראי מותר, הוא משום דדלת של מוקצה אי"ז תוספת אהל עראי אלא תוספת קבע שאין עשוי לפתחו אלא לזמנים רחוקים לפי שאין דרך כניסתו ויציאתו שם, וכן הסכים הרא"ש שם סו"ס ט"ו.

ולכאו' חלוקין הם בטעם האיסור בזה, דבד' הרמב"ן ודעימיה מבו' דהיינו משום דכל שסותם בקביעות טפי ה"ז נראה טפי כבנין וע"כ בעינן בהו הכירא טפי, (וכ"כ המ"ב הכא בסקכ"ג ובסקכ"ח), אך בד' הרשב"א ודעימיה מבו' דהיינו משום דלא התירו בפקק החלון ובנגר אלא משום דהו"ל תוספת על אהל עראי, (וכמו שאמרו בשבת קכ"ה ב'), וע"כ הכא דהוי תוספת קבע אסור לנעול בה.

ז] ונפ"מ בזה הוא בשיעור הזמן דחשיב כאין נכנסין ויוצאין בה תדיר דאין נועלין בה, דלדעת הסוברים דטעם האיסור בזה הוא משום דהוי כתוספת קבע, תליא בפלוגתת רבוותא בשיעור הזמן חשיב אהל כאהל קבע, דהפמ"ג באש"א בסימן שט"ו סק"א כתב דכל שמונח לח' וט' ימים הוי אהל קבע, ובסו"ד שם נראה שנסתפק בזה, וכן נסתפק באש"א סימן תרכ"ו סק"ח אם הנחת סכך הויא אהל קבע, (והביאו הגרע"א במכתבו להביכורי יעקב בתוספת ביכורים סימן תרכ"ו סקי"א), ובתשו' עטרת חכמים או"ח ריש סימן ו' נחלק ע"ז והוכיח מד' הראשונים הכא דלא חשיב כאהל קבע אלא כשאינו עומד לפרקו אלא לזמן רחוק, (וע"כ לא אסרו בדלת של מוקצה אלא משום שאינו עתיד לפתחו אלא לזמנים רחוקים), והתו"ש הכא בסק"ט דמש"כ הראשונים שאין עשוי לפתחו אלא לזמנים רחוקים היינו יותר מל' יום.

אך לדעת הרמב"ן ודעימיה דטעם האיסור בזה הוא משום דנראה טפי כבנין, לא תלי בשיעור הזמן דחשיב אהל כאהל קבע, ומשמעות ד' הרי"ד דכל שאין דרך לפתחו בכל יום אסור, וצ"ע.

## נעילה בדלת העשויה מלוח אחד

ח] השו"ע בס"ד כתב דדלת העשוי מלוח אחד וכו' אין נועלים בה אפי' יש לה ציר, והמג"א בסק"ח כתב ע"ד הרמ"א שם דמשמע דבלוח אחד אסור אף בעשוי לפתוח ולנעול, והק' ע"ז ממש"כ השו"ע בס"א דפקק החלון הוא כגון לוח, ומשמע דאפי' בלוח אחד שרי.

ולכאו' י"ל בזה למש"כ הריטב"א בעירובין ק"א א' דהא דדלת אלמנה העשויה מלוח אחד אין נועלין בה ול"ד לקנקן ומחצלת דנועלין בהן, הוא משום דקנקן ומחצלת אין חסרין ממלאכתן כלום, ומשא"כ בדלת דכשהיא אלמנה לא נגמרה מלאכתה ונראית כדף בעלמא, ואינו נראה כפותח וסוגר בדלת אלא כפותח וסוגר בדף בעלמא שאין דרכו בכך אלא נראה כבונה, ולפ"ז י"ל דפקק החלון דרכו אף בלוח אחד ואינו חסר ממלאכתו כלום, וע"כ אף בכה"ג פוקקין בו.

ט] ויש לדון עוד בזה, דהנה הגר"א כתב לדקדק מד' השו"ע בס"ג דאף בדלת העשויה לכניסה ויציאה תמיד אין נועלין בה אלא כשהיא קשורה (דומיא דנגר), וכ"כ המ"ב בסקכ"ט, ולפ"ז הרי מבו' דחמיר דין דלת מדין פקק החלון דפוקקין בו אף כשאינו קשור ותלוי, והרי דדלת דמי טפי לבנין מפקק החלון, וא"כ י"ל דע"כ הוא דשאני דלת העשויה מלוח אחד דאין נועלין בה, מפקק החלון העשוי מלוח אחד דפוקקין בו, ועד"ז כתב הנשמ"א בכלל ל"ט סק"ב.

י] אך באמת בעיקר מש"כ הגר"א והמ"ב בדעת השו"ע בס"ג דאף בדלת העשויה לכניסה ויציאה תמיד אין נועלין בה אלא כשהיא קשורה, צ"ע ממש"כ השו"ע בס"ד דדלת העשוי מלוח אחד וכו' וכשפותחים "שומטין אותה ועוקרים אותה" אין נועלים בה, והמ"ב בסקל"ב כתב משמע דמיירי באינה קשורה וכו' והיינו משום דמיירי בפתח העשוי לכניסה ויציאה תדיר, ולפ"ז הרי מבו' דבפתח העשוי לכניסה ויציאה תדיר נועלין בדלת אף כשאינה קשורה, וע"כ כל הא דאין נועלין בדלת אלמנה שכשפותחין שומטין אותה ועוקרים אותה הוא רק משום שאין לה תיקוני דלתות כראוי,[[1]](#footnote-2) וצ"ע.

## החזרת ציר העליון של שידה תיבה ומגדל

יא] השו"ע בס"ה כתב דשידה תיבה ומגדל שפתחיהן מן הצד ויש להם ב' צירים אחד למעלה ואחד למטה ויצא העליון אסור אפי' לדוחקו ולהחזירו למקומו, והשעה"צ בסקכ"ז כתב דאם הוא מדאורייתא או מדרבנן תלוי בשיטת רש"י ותוס', והיינו מה שנחלקו בעירובין ק"ב ב' בהא דתנן דאסור להחזיר את הציר העליון אף במדינה, דבפירש"י כתב דהוא משום דהוי בנין דאורייתא, והתוס' כתבו דאף דאינו אסור אלא מדרבנן מ"מ לא התירו לשבות זו במקדש, - וצע"ג, שהרי בפירש"י שם כתב דהא דהוי בנין דאורייתא הוא משום דס"ל דיש בנין בכלים, ולפ"ז הרי דלפ"מ דקי"ל דאין בנין בכלים אין בזה משום בנין דאורייתא אף לדעת רש"י.

## בנין בקרקע ברפוי

ט] בעירובין שם תניא דאם החזיר ציר דלת של בור ודות חייב חטאת, והחזו"א בסו"ס נ' כתב דהא דחייב הוא אף ברפוי, דכיון דדרך בנינם בכך הו"ל בונה, ונתחדש בדבריו דאף דבכלים אף למ"ד דיש בנין בכלים מ"מ ברפוי ליכא משום בנין לדעת הרמב"ן בשבת ק"ב ב' ורבים מקמאי, מ"מ במחובר יש בנין אף ברפוי, (וזה ע"ד מש"כ בפירש"י בעירובין שם דאף דבדלתות הכלים אין החזרת הציר התחתון חשובה כבנין, אף למ"ד דיש בנין בכלים מ"מ בקרקע אם החזיר אף את הציר התחתון חייב, דבקרקע הוי בנין בכל דהוא).

העיר הרב"ב שוב, במש"כ מורינו הגר"ר שלפי הראשו' שההיתר לנעול דלת הוא מדין תוספת עראי, א"כ לפמש"כ הפמ"ג שסוכה לז' ימים נחשב אוהל קבע ה"ה שיהא אסור לנעול, והנה בביאוה"ל הביא מהתוס' שבת שהשיעור של נכנס ויוצא תדיר הוא ל' יום, ובד' התו"ש מבו' דגם בפקק החלון השיעור הוא ל' יום, ובשבת קכה: מבו' להדיא שההיתר בפקק החלון הוא מדין תוספת עראי, ובע"כ שכשזה נמצא בפתח או בחלון זה גופא עושה את זה יותר עראי, וא"כ אין הכרח שלראשו' שההיתר מצד עראי יאסר בח' ימים.

ועוד דהרי מבו' בשעה"צ סי' שט"ו סקי"א שאם מניח וילון לסתום פתח של בנין קבוע זה נחשב אוהל קבע גם ביום אחד, ובע"כ שכאן ההיתר משום שהוא פתח.

ועוד דאם ההיתר בנכנס ויוצא תדיר משום שאז הדלת לא קבועה, א"כ יצא שגם אם לא נכנס ויוצא תדיר אם עכשיו דעתו להסירו אחר זמן קצר יהא מותר שהוא רק עראי, ולא שמענו לומר כן, ובע"כ שכאן מה דמשוי לי' עראי הוא הפתח.

והשבתי, ייש"כ על הדברים, ועדיין יש להעיר ממש"כ השעה"צ בסימן שט"ו סק"ה בדין וילון דליכא איסור אלא שוהה שם כמה ימים בסתימה זו, אבל אם הדרך הוא להפתח תמיד לא חשיב סתימה קבוע מן התורה, ואפשר דאף מדרבנן אין איסור בזה דמאי גריעא מפקק החלון, ומבו' דהתירא דפקק החלון הוא משום דאי"ז סתימה לכמה ימים,  -  ועוד יש להעיר דהשעה"צ שם בסו"ד כתב דבפרט אם יש אסקופא להפתח וכתב לדמותו לדינא דסימן שי"ג סוף ס"ג, ומבו' דוילון כנגד הפתח דמי לסתימת פתח העשוי לכניסה ויציאה, ואפ"ה אסר כשסותם לכמה ימים, וצ"ע.

1. הנשמ"א בכלל ל"ט סק"א בתו"ד עמד בסתירת ד' השו"ע בזה וכתב דמש"כ השו"ע בס"ג והוא נגרר, ר"ל אפי' אינו קשור, (וכ"כ הגר"ז בס"י דבפתח העשוי לכניסה וליציאה תדיר מותר לנועלו וכו' אפי' שומטין אותה לגמרי כשפותחין אותה שאינה קשורה שם כלל), ולכאו' דבריו מתישבים רק לטעמיה שהאריך שם דמש"כ השו"ע דגבוהין מן הארץ לאו היינו שהן קשורין ותלויין ואין ראשן מגיע לארץ, אלא היינו שכשנועלין בהן אינם עומדין על הארץ, וע"כ י"ל דמש"כ השו"ע והוא נגרר לאו היינו שהוא קשור ואינו תלוי באויר, אלא היינו שכשנועלין בו אינו גבוה מן הארץ אלא הוא נגרר על הארץ, ולעולם איירי בשאינו קשור כלל, אך לפ"מ שהאריך הביאוה"ל דהא דגבוהין מן הארץ היינו שהן קשורין ותלויין ואין ראשן מגיע לארץ, הרי דגם מש"כ השו"ע דהוא נגרר היינו שהוא קשור ואינו תלוי. [↑](#footnote-ref-2)