956 בדיני הקדימות
קטגוריות: ש_ס / לט זבחים / זבחים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים

יום ועש"ק בשלח י"ד שבט תשס"ג

**בדיני הקדימות (בפ' כל התדיר)**

**א', בדין הקדימה דתמיד לשאר קרבנות, ודב' קרבנות הבאין על חיוב א', דחייל מכח זה סדר בההקרבה, והנפ"מ בזה, וחלוקין מדין הקדימה דב' קרבנות שנזדמנו יחד. ב', בדין קדימה דשחרית למוסף. ג', בטעמא דל"ש בתמיד של ביה"ע דינא דתושא"ת תדיר קודם, ואם מהני דין הקדימה דתדיר היכא שמכח זה יתקיים השאינו תדיר שלא כדינו, ובדין קרבן מוסף אם הי' קודם בכל גווני לתמיד של ביה"ע. ד', אי דאורייתא קודם לדרבנן. ה', בדין הקדימה דקרבן ציבור לקרבן יחיד**

**א'**

א] זבחים ר"פ כל התדיר דפ"ט., כל התדיר מחבירו קודם את חבירו, התמידין קודמין למוספין וכו', שנא' מלבד עולת הבוקר אשר לעולת התמיד תעשו את אלה, ובתוד"ה כל התדיר הקשו דבפ' תמיד נשחט אמרי' מנין שלא יהא דבר קודם לתמיד שנא' העולה עולה ראשונה, ול"ל הך קרא תיפו"ל מהכא, וכ"ת דההוא לנדרים ונדבות והכא למוספין, דמוספין קבוע להם זמן ונו"נ אפשר בכל יום ותדיר וכו', הא בפרק התכלת וכו', עיי"ש, ובתוס' פסחים דנ"ח: ד"ה העולה, כתבו כן, דהא דמיבע"ל תרי קראי להקדמת התמיד, הוי חד קרא למוספין דלא קדמי ואידך קרא לנדרים ונדבות, וצריכי דשמא מוספין חמירי שהן קרבן ציבור, או שמא נדרים ונדבות חמירי שרגילים ומצויין יותר.

וכבר הקשו בזה, דמה בעי' כלל קרא לקדימת תמיד לנדרים ונדבות, הרי ודאי שהתמיד קודם, כיון דהוי קרבן ציבור, והנדרים ונדבות הוו קרבן יחיד, וכדאמרי' בהוריות די"ג. שחטאת ציבור קודמת לחטאת יחיד, והרי לא מהכא ילפי' לדינא דציבור קודם ליחיד.

ולכאו' הי' נ' לומר בזה, דכל הדין דציבור קודם ליחיד, הוי רק בשבאו שניהם לפנינו, ועדין לא התחילו בהקרבת א' מהן, שבזה יש לנו לדון על המקריב, ובזה עלינו להקדים הקרבת קרבן הציבור להקרבת קרבן היחיד, אך כל שהקרבנות שחוטין כבר, הרי שכבר אין לנו לדון על המקריב כלל, אלא הוי דין הקרבת הקרבנות מצד עצמן, כיון שכבר התחילה הקרבתן, ובכה"ג ל"מ כלל מעלת המקריב, וע"כ בכה"ג בעי' לקרא דתמיד קודם משום מעלת הקרבן, ומעלה זו מהניא להקדימו אף כאשר שניהם שחוטין, וצ"ע בזה, וע' לקמן סק"ח מש"נ עוד לפ"ז.

אמנם נ', שהעיקר בזה הוא, דאי משום הדין דציבור קודם ליחיד, הרי שלא הי' התמיד קודם, רק בדהוו תרוויהו לפנינו, דבכה"ג יש לנו להקדים להקריב קרבן התמיד, כיון דהוי קרבן ציבור, אך כל שאין התמיד לפנינו, ובאו נדרים ונדבות לפנינו להקריבן, שפיר היו מקריבין הנדרים ונדבות, דבכה"ג ליכא לדינא דתדיר קודם, וכמש"כ הפמ"ג הובא במשנ"ב סי' כ"ה סק"ז, ועמש"נ בפרט זה לק' סק"ו, וע"כ בעי' לדינא דהעולה עולה ראשונה, דמזה ילפי' דאיכא דין קדימה להתמיד, ואף כשאינו לפנינו אין מקריבין נדרים ונדבות קודם לו, ולק' סק"ג נת' דנפ"מ עוד בזה, דמכח דין זה, יש להקדים התמיד לשאר קרבנות, אף בב' כהנים, עיי"ש, ובסק"ד נת' עוד, שמכח דין זה, קודם התמיד לשאר קרבנות אף בגוונא שאם יקדים התמיד לא יהא בידו להקריב שאר קרבנות.

וצריך להוסיף בזה, דלא מיבעיא אי נימא דבדין העולה עולה ראשונה נתחדש דין קדימה בפנ"ע לתמיד, ואי"ז משום דינא דתדיר ושאינו תדיר, דודאי ניחא דמכח זה אף אם עדין לא בא התמיד, אין מקריבין קרבנות אחרים.

אלא אף אי נימא כפשטות מתני' בריש פירקין והגמ' שם, והסוגיא לקמן דצ"א., דקדימת התמיד לשאר קרבנות, הוי משום דינא דתדיר ושאינו תדיר, מ"מ פשוט דל"ד דין הקדימה דתמיד משום דינא דתדיר ושאינו תדיר, לדין הקדימה בעלמא דב' קרבנות יחיד הבאין על ב' חיובין שהא' מקודש מחבירו, דדין הקדימה בקרבנות יחיד הבאין על ב' חיובין, הוי רק כשבאו ב' הקרבנות לפנינו, שמוטל על הכהן להקריב תחילה הקרבן המקודש, אך ליכא כלל סדר בהקרבנות עצמן, שהרי אם בא רק א' מהם לעזרה, מקריבין אותו, שהרי כלל ליכא דין להקריב קרבנות אלו עכשיו, וע"כ ל"ש כלל שיהא דין סדר בעצם הקרבנות, וז"פ, אך משא"כ בדין הקדימה שתמיד קודם לשאר קרבנות משום דינא דתדיר ושאינו תדיר, הרי שכיון שהקרבת התמיד הויא מחובת היום, הרי שמכח זה חל דין סדר בעיקר ההקרבה,[[1]](#footnote-2) וע"כ בזה אף אם אין התמיד לפנינו אין מקריבין קרבנות אחרים,[[2]](#footnote-3) וה"ז דומה לדין ב' קרבנות הבאין לחיוב א', וכגון באותן המחויבין חטאת ועולה, דהתם מכח דינא דהמקודש קודם, חייל סדר בההקרבה, שהקרבת חטאת קודמת להקרבת העולה, ואף אם אין החטאת לפנינו, אין מקריבין העולה קודם החטאת,[[3]](#footnote-4) וה"נ בקרבנות הציבור דהוו מחובת היום, חייל דין סדר בהקרבה, שמקריבין תחילה התמיד משום שהוא תדיר, וע"כ אף אם אין התמיד לפנינו אין מקריבין קרבנות אחרים, וע' בזה בקר"א בסוגיין.

ומה דאלמלי קרא דהעולה עולה ראשונה, הי' הדין דהיכא שאין התמיד לפנינו מקריבין נדרים ונדבות, ולא אמרי' שמכח הא דציבור קודם ליחיד, חייל דין סדר בעיקר ההקרבה, ודע"כ אף אם אין התמיד לפנינו אין מקריבין קרבנות יחיד, נ' שהטעם בזה הוא, דרק משום דינא דתדיר ושאינו תדיר, דהוי זה דין קדימה בהקרבנות גופייהו, ע"כ מכח זה חייל דין סדר בהקרבת הקרבנות, אך משא"כ בהדין דקרבן ציבור קודם לקרבן יחיד, שאי"ז כלל דין קדימה בהקרבנות גופייהו, אלא הוי דין הקדימה בהמקריב, שעלינו להקריב תחילה קרבנות הציבור, הרי שכיון דבהקרבן גופי' ליכא דין קדימה כלל, לא חייל מכח זה דין סדר בהקרבת הקרבנות, וע"כ ודאי שאם אין התמיד לפנינו, הי' לנו להקריב קרבנות יחיד, וע"כ בעי' לקרא דהעולה עולה ראשונה, למילף מינה דאיכא בהתמיד מעלת תדיר, אף כנגד נדרים ונדבות, ומכח זה חייל דין סדר בעיקר הקרבנות, ואף אם אין התמיד לפנינו אין מקריבין להנדרים ונדבות, וז"ב.

ב] ונ' להוסיף עוד בזה, דהך מילתא דמכח הדין קדימה דתדיר ושאינו תדיר, חייל דין סדר בההקרבה, אי"ז מסברא בעלמא, אלא ה"ז נלמד מקרא דמלבד עולת הבוקר, דבהך קרא נאמר דין סדר בההקרבה, ומזה ילפי' שמכח הדין דתדיר ושאינו תדיר איכא סדר בההקרבה.

ולפ"ז ניחא בפשוטו, מה דבעי' קרא להקדים התמיד לנו"נ, אף דפשיטא שהתמיד קודם משום דהוי קרבן ציבור, דמ"מ משו"ז ל"ה חייל סדר בההקרבה, וא"צ למש"נ לעיל דחלוק גדר הקדימה בהמקריבין, דלא חייל מכח זה דין סדר בההקרבה, אלא הטעם בזה הוא, משום דלא גלי לן קרא רק דמכח דין הקדימה דתושא"ת, חייל סדר בההקרבה, אך מכח הקדימה דקרבן ציבור לקרבן יחיד, לא מצי' דחייל סדר בההקרבה, וע"כ בעי' לקרא דהתמיד חשיב תדיר אף כנגד נו"נ, ומכח זה חייל דין סדר בההקרבה, שהקרבת בתמיד קודמת אף לנו"נ.

וזה מוכח גם ממש"כ התוס' בסוגיין לישב עוד, דבעי' לקרא דהעולה עולה ראשונה לחביתין, מדכל התדיר לא אתי דבכל יום איתניהו כתמיד, וצ"ע דמה בעי' קרא להקדים התמיד לחביתין, תיפו"ל דבהמה קודמת למנחה, וכדתנן במתני' לקמן שאף העופות קודמין למנחות מפני שהן מיני דמים, ומוכח מזה, דאי משום דינא דבהמה קודמת למנחה, ל"ה זה אלא דין קדימה בעלמא, ול"ה חייל דין סדר בההקרבה, דלית לן קרא למילף מיני' דמכח דין הקדימה דמקודש חייל דין סדר בההקרבה, וע"כ בעי' לקרא דהעולה ללמדינו שסדר ההקרבה הוא שהתמיד קודם אף לחביתין, ויל"פ דאה"נ טעמא דקרא דהתמיד קודם לחביתין, הוא משום שבהמה קודמת למנחה, ונתחדש בקרא דהעולה דאף מכח קדימה זו חייל דין סדר בההקרבה.

אך שו"ר שעיקר קו' זו טעות היא, דלהדיא כתבו התוס' במנחות דמ"ט. דמהכא הוא דילפי' לעלמא דזבח קודם למנחה, עיי"ש, וכן נ' גם מגמ' יומא דל"ג:, דילפי' התם להא דאיברי התמיד קודמין למנחה, מקרא דהעולה עולה ראשונה, אך עיי"ש בתו"י שכתבו דאי"ז אלא אסמכתא בעלמא, דתיפו"ל שכן מיני דמים קדמי למנחות וכו', עיי"ש.

ובזה נ' לבאר מש"כ התוס' בסוגיין ובכ"ד, דבעי' תרי קראי דתמיד קודם, חד להקדמת שחיטה וחד להקדמת הקטרה, ובקוב"ש ר"פ תמיד נשחט הק', דהרי מקרא דמלבד עולת הבוקר אשר לעולת התמיד, ילפי' לכל התורה דתושא"ת תדיר קודם, וא"כ מ"ש הקטרה מכל המצוות, דבעי' בה קרא ללמדינו דתמיד קודם.

ונ' פשוט, דאה"נ ודאי אף בלאו קרא דהעולה עולה ראשונה, הי' הדין שהקטרת התמיד קודמת משום דינא דתושא"ת, ואך דאכתי לא שמעי' שבהקטרה חייל דין סדר מכח דין הקדימה דתושא"ת, ואי"ז אלא דין קדימה בעלמא, ונפ"מ בזה, שאף אם עתה אין איברי התמיד מזומנים להקטיר, לא מצינו להקטיר שאר איברים, דאי משום דינא דתושא"ת תדיר קודם, הרי שכל שאין התדיר מזומן לפנינו להקריבו, שפיר מקריבין האינו תדיר, וכן נפ"מ אם הוו אימורי שאר קרבנות מצוה עוברת, דבכה"ג לא היו לנו להקדים אימורי התמיד משום דינא דתדיר קודם, ע' בזה לק' סק"ד.

ועד"ז מתישב משה"ק החזו"א, מנחות סי' ל"ג סק"ז, במש"כ התוס' מנחות דמ"ט:, דאף אם קרבן שהקריבוהו קודם תמיד של שחר מיפסל, מ"מ שחיטה קודם התמיד לא מיפסלא דשחיטה לאו עבודה היא ול"ה בכלל עשי', והק' החזו"א, דהא כללא דתדיר קודם הוי בכל המצוות, ולמה מצות שחיטה של תמיד גרעא מכל המצוות, עיי"ש בדבריו, ולפי הנ"ל הוא מיושב היטב, דהגם דודאי אף בשחיטה צריך להקדים התמיד מדינא דתושא"ת תדיר קודם, מ"מ כיון דשחיטה לאו עבודה היא ולא מכללא בקרא דמלבד עולת הבוקר, הרי שבשחיטה ליכא דין בסדר ההקרבה, ששחיטת התמיד תהא תחילה, אלא הוי זה דינא בעלמא דתושא"ת תדיר קודם, וע"כ ודאי דלא מיפסלא בהכי, דכל מה שדנו התוס' שיפסל קודם תמיד של שחר, הרי פשיטא דהוי רק מכח דאיכא דין סדר בההקרבה, דמכח דין קדימה בעלמא דתושא"ת, ודאי שאין לנו לפסול, (וכמש"נ לעיל בהע' א').

ג] ונ' דנפ"מ עוד בכ"ז, דהנה בעיקר דין הקדימות בקרבנות, דנו בזה אם הוי כל דין הקדימה רק בכהן א' שמוטל עליו להקריב ב' הקרבנות, ועליו להקריב תחילה הקרבן המקודש, אך אם כהן א' מתעסק בהקרבת הקרבן המקודש, רשאי חבירו להקריב להקרבן השני, או"ד דאף בב' כהנים הוי הדין כן, שתחילה יש ליקרב בביהמ"ק הקרבן המקודש, ואח"כ הקרבן השני, והטעם בזה, הוא משום דלא דייני' על כל כהן וכהן בפנ"ע, אלא דייני' על ההקרבה בביהמ"ק, שבזה חייל דין הקדימה, שיקרב תחילה הקרבן המקודש.

והחזו"א מנחות סי' ל"ג סוסקי"ב כתב, דמשמע שאין נפקותא בסדר הקרבנות אם כהן א' מקריבן או ב' כהנים וכו', ולפ"ז מתחילה עוסקין כל הכהנים בחטאות, וכשיגמרו החטאות שוחטין העולות או האשמות וכו', ואחריהן תודה ואחריהן איל נזיר ואחריהן שלמים וכו', עכ"ד, ולדבריו נמצא, דלמאי דמיבע"ל בזבחים דצ"א. דאף אם כבר קדם ושחט האינו תדיר ומקודש, ואח"כ בא התדיר או המקודש לפנינו, מניח את השאינו תדיר ומקודש, א"כ בזמן שהקריבו הכהנים את כל השלמים, אם הובא עולה לעזרה, מניחין כל הכהנים השלמים מידיהן, וממתינים עד שיקרב העולה, ואח"כ חוזרין להקרבת כל השלמים, וצ"ע.

גם נ' דיש להוכיח לא כן, ממש"א באיבעיא שם או"ד "יהיב לאחר" דממרס בדמו עד דמקריב לי' לתדיר והדר מקריב לשאינו תדיר, ומ' להדיא דכל האיבעיא היא רק בכה"ג שהוא עצמו מקריב לתדיר, דשמא בכה"ג יתן לאחר למרס בדמו ויקריב הוא את התדיר, דאל"כ הול"ל או"ד ממרס בדמו עד דמקרב לי' לתדיר, ומ"ט נקטו דיהיב לאחר למרס בדמו, ודו"ק. – י"ז סיון תשס"ח.

והנה אמנם ודאי דבקדימת התמיד לשאר קרבנות, הוי זה אף בכמה כהנים, וכן קדימת תמיד של בין הערבים לפסח הויא אף בכמה כהנים, וכן במחויב חטאת ועולה על דבר א', ודאי דאף בב' כהנים אין הא' רשאי להקריב העולה, קודם שסיים השני להקריב החטאת.

והטעם בזה, משום דבהנך דוכתי דאיכא דין סדר בההקרבה, ודאי שמכח זה אף בב' כהנים אין רשאי הא' להקריב המאוחר קודם שהוקרב המוקדם, שהרי אף כשאין המוקדם לפנינו, אין מקריבין להמאוחר, וא"כ ה"נ ל"מ כהן א' להקריב להמאוחר, קודם שהקריב חבירו להמוקדם, דהגם שאי"ז מוטל עליו להקריב להקרבן המוקדם, מ"מ לא עדיף הך גוונא מאם אין המוקדם לפנינו כלל, דמ"מ אין מקריבין להמאוחר.

אך בב' קרבנות שבאו על ב' חיובין שנדזמנו יחד לביהמ"ק, שפיר י"ל דהוי דין הקדימה על הכהן, שעליו להקדים הקרבת הקרבן המקודש, אך כל דבלא"ה כהן אחר מתעסק בהקרבת הקרבן המקודש, שפיר הוא רשאי להקריב קרבן אחר,[[4]](#footnote-5) וה"ז כדינא דתושא"ת בעלמא, דהוי רק כאשר בידו לעשות עתה להמצוה התדירה, אך כל שאי"ז בידו רשאי להקדים שאינו תדיר תחילה, וכמש"כ הפמ"ג הובא במשנ"ב סי' כ"ה סק"ז,[[5]](#footnote-6) וה"נ הכא, כל שבלא"ה כהן אחר מתעסק בהקרבת הקרבן המקודש, רשאי הוא להקריב קרבן אחר תחילה, וז"פ.[[6]](#footnote-7)

**[**ולעיל מינה כתב החזו"א, בהא דתנן דאיברי עולה קודמין לאיברי חטאת, דל"ש הך דינא בשנעשה הדבר כסדר, שהרי לפי הסדר אם שחט חטאת צריך להקטיר אימורין קודם שישחוט העולה, אף אם דם עולה קודם לאימורי חטאת וכמש"כ לעיל וכו', והיינו כמש"כ הכס"מ בשם מהר"י קורקוס, דכל הא דדם חטאת קודם לאימורי עולה, היינו בשנשחטה העולה, אך אם עדין לא נשחטה, ודאי דגומר תחילה הקרבת החטאת, ואח"כ שוחט העולה וזורק את דמה, אלא ע"כ דרשי דקראי בזמן שנעשה הדבר שלא כסדרן לכתחילה, עכ"ד.

וכ"ז הוא משום שנקט החזו"א דדין הקדימה הוי אף בב' כהנים, אך אי נימא דבקרבנות שאינן באין על חיוב א', הוי כל דין הקדימה בכהן א', הרי שפיר משכח"ל דינא דמתני' בשנעשה הדבר כדין, ששחט הא' חטאת וזרק דמה, ואחר שחט עולה וזרק דמה, ועתה עומדין האימורין לפני כהן א' להקריבן, וז"פ.

ונ' עוד, דשפיר משכח"ל להך דינא בשנעשה הדבר כדין, אף בב' קרבנות הבאין על חיוב א', ואף שנת' דבקרבנות הבאין על חיוב א' הוי דין הקדימה אף בב' כהנים, מ"מ נ' פשוט, דהיינו רק דמה"ט מקדימין דם החטאת לדם העולה אף בב' כהנים, אך בדינא דהמהר"י קורקוס שכל שעדין לא נשחטה העולה מסיים תחילה הקרבת החטאת, ואח"כ שוחטין וזורקין העולה, נ' דל"ש דין זה רק בכהן א', שהרי דין זה אינו סדר בההקרבה שהקטרת אימורי החטאת קודמת להעולה, שהרי אדרבה דנו בגמ' שדם עולה קודם לאימורי חטאת, ואיברי עולה ודאי קודמין לאימורי חטאת, אלא היינו שכל שעדין לא נשחטה העולה, ודאי אין מניחין החטאת ומקריבין העולה, וזה אינו טעם רק שהכהן שמוטל עליו הקטרת אימורי החטאת, אין לו להניח לזה ולהקריב את העולה, אך פשיטא שכהן אחר רשאי להקריב העולה, אף קודם שהקטיר כהן זה לאימורי החטאת, וע"כ שפיר משכח"ל לדינא דמתני' דאיברי עולה קודמין לאימורי חטאת, אף בשנעשה הדבר כסדר, ואף בחטאת ועולה הבאין על חיוב א', וז"ב.

ומה"ט נ', במה שנקט החקרי לב באו"ח סי' א', דלהראשונים דס"ל דהקדים עולה לחטאת פסולה, היינו אף בשהקדימה להקטרת אימורי החטאת, למש"כ המהר"י קורקוס דאף מקריבין תחילה אימורי החטאת, ועיי"ש משה"ק לפ"ז, אך לכאו' נ' למש"נ, דבכה"ג מודו כו"ע שאין העולה פסולה, דכל מה שהעולה פסולה הוא משום דכ"ה סדר ההקרבה שמקריבין החטאת תחילה, וע"כ אין לפסול בשהקדים העולה להקטרת אימורי החטאת, כיון דאי"ז כלל סדר בההקרבה, וכמש"נ, והרי בב' כהנים, רשאי כהן אחר להקריב העולה קודם הקטרת אימורי החטאת, וע"כ ודאי שאף אם עבר אותו כהן ושחט העולה לא מיפסלא בהכי[[7]](#footnote-8) **]**.

ואי נימא כן, דבקרבנות שאין באין על חיוב א', הוי דין הקדימה רק בכהן א', הרי דנפ"מ טובא בדינא דמלבד עולת הבוקר והעולה עולה ראשונה, דמכח זה חייל דין סדר בההקרבה, ואף בב' כהנים אין מקריבין קרבנות אחרים קודם התמיד, אך אי משום דיני הקדימה בעלמא, דתושא"ת תדיר קודם, ודקרבן ציבור קודם לקרבן יחיד, ודבהמה קודמת למנחה, הרי שכהנים אחרים שלא זכו בפיס התמיד היו רשאין להקריב קרבנות אחרים, וע"כ בעי' לקרא דהעולה עולה ראשונה להקדים התמיד לנו"נ או לחביתין, או להקדים אף הקטרת התמיד, דאי לאו האי קרא, הגם שהי' לנו להקדים בכל הנך גווני משום דיני הקדימה דעלמא, מ"מ כהן אחר הי' רשאי להקריב, וע"כ בעי' לקרא דהעולה עולה ראשונה, דמכח זה חייל דין סדר בההקרבה, ואף כהן אחר אינו רשאי להקריב, וז"ב.[[8]](#footnote-9)

**ב'**

ד] בשו"ת באר יצחק או"ח סי' כ', דן במי שאיחר לביהכ"נ ומצא ציבור מתפללין מוסף, והוא עדין לא התפלל שחרית, אם יתפלל מוסף עם ציבור ואח"כ יתפלל שחרית, או יקדים להתפלל שחרית, וכתב שם דיקדים להתפלל מוסף, שכיון שכתבו תר"י ר"פ תפילת השחר, דהא דשחרית קודם למוסף הוא משום דינא דתדיר קודם, וכמש"פ התויו"ט שם כונתם, ולפ"ז כיון דבתדיר ומקודש קי"ל דאיזה מהן שירצה יעשה, ותפילה בציבור ודאי הוי מקודש כנגד תפילת יחיד, ע"כ הוא רשאי להקדים תפילת מוסף בציבור, ועוד דהכא כיון שאם יקדים התדיר, ידחה המקודש לגמרי ממעלתו, יש להקדים המקודש, ועיי"ש שדן דבימות החול יש לדון בזה, דכיון דבשחרית מתפלל י"ח ברכות ובמוסף רק ז' ברכות, י"ל דמכח זה חשיבא תפילת שחרית מקודש לגבי תפילת מוסף.

וכתב עוד, דכיון שמבו' בברכות דכ"ז, דאם השאינו תדיר הוא מצוה עוברת, ה"ז קודם להתדיר, א"כ כיון דקי"ל דתפילה בציבור הוי חיוב בפנ"ע עליו וכו', לכן ודאי הוי מצוה עוברת, ותקדום לשחרית אף דאי"ב מעלת תדיר, ועמש"נ בפרט זה לק' סק"ה, עכ"ד.

ולענ"ד נ' דיל"ד בזה, דהנה כבר נת' לעיל בענף א', דחלוק הוא דינא דקדימת התדיר בעלמא, מדינא דקדימת התמיד לשאר קרבנות, אף אי נימא דהוי נמי משום קדימת התדיר, דדינא דתדיר קודם, הוי זה דין קדימה בעלמא, ואם אין התדיר לפנינו אין ממתינין לו, אך בדינא דתמיד קודם, הרי שמכח קדימת התדיר, חייל דין סדר בההקרבה, וע"כ אף אם אין התמיד לפנינו, אין מקריבין קרבנות אחרים, וע"כ נמי אף כהן אחר שלא זכה בפיס התמיד, אינו רשאי להקריב קרבנות אחרים, וע"כ נמי דנו הראשונים לומר שמכח זה אף יפסלו קרבנות שהקריבן קודם התמיד.

ונ' דה"נ הוא בדינא דשחרית קודם למוסף, דל"ד לדינא דכשהגיע זמן המנחה מנחה קודמת למוסף, דהתם הרי מצד עיקר סדר התפילה מוסף קדם, ואך דבגוונא שנזדמנו לפניו מוסף ומנחה יחד, אי"ב לדינא דתדיר קודם שמכח זה יש לו להתפלל מנחה תחילה, אך ודאי לא חייל בזה סדר בהתפילה שמנחה תחילה, דהרי באופן הרגיל הוי מוסף תחילה, אך צ"ע בזה בסוגיא לעיל די"ב., ואכ"מ, אך משא"כ בדינא דשחרית קודם למוסף, הרי שהגם דשורש הדין בזה הוא משום דשחרית תדירה, ותושא"ת תדיר קודם, אך ודאי שמכח זה כבר חייל דין סדר בהתפילות, שתחילה מתפלל שחרית ואח"כ מתפלל מנחה.[[9]](#footnote-10)

ונ' ראי' לזה, דהרי ודאי דינא דשחרית קודם למוסף הוי אף היכא שאין בידו להתפלל עתה תפילת שחרית, וכגון שאין לו תפילין ויהי' לו לאח"ז, או כגון שהציבור אינן מתפללין שחרית עתה, וממתין להתפלל שחרית עם הציבור, וכ"ש דאף היכא שאין דעתו להתפלל שחרית עתה מ"מ אינו רשאי להתפלל מוסף, ול"ד לדינא דמוסף ומנחה, דכשהגיע זמן מנחה מנחה קודמת למוסף, שכתבו הראשונים דהיינו רק אם דעתו להתפלל מנחה עתה, או שהיינו רק אם צריך להתפלל מנחה עתה, אך להלן סק"ו נת', די"א דהיינו רק כל שעדין לא הגיע זמן מנחה קטנה, ולדעות אלו ל"ש לחלק כן בשחרית, והיכא שאין בידו להתפלל מנחה עתה, לכאו' לכו"ע רשאי להתפלל מוסף, וכדינא דתדיר קודם בעלמא, שהיינו רק כשבידו לעשות התדיר עכשיו, וע' בזה לק' סק"ו.

ונ' שהטעם בזה הוא כמש"נ, דבדינא דמנחה קודמת למוסף, דהוי דין קדימה דתדיר בעלמא, הרי דהיינו רק היכא שבידו להתפלל עתה מנחה, וי"א דהיינו רק היכא שדעתו להתפלל עתה מנחה, או שהיינו רק היכא שצריך להתפלל מנחה עתה, אך משא"כ בדינא דשחרית קודם למנחה, דמכח דינא דתדיר קודם איכא דין סדר בהתפילות, שמתפלל שחרית תחילה ואח"כ מוסף, הרי דהיינו אף היכא שאין בידו להתפלל שחרית עתה, וה"ז דומיא דקדימת התמיד, שהוא קודם אף היכא שאין בידו להקריב התמיד עכשיו.

ולפ"ז נ' לדון, דהגם שבתדיר ומקודש קי"ל דאיזה שירצה יעשה, מ"מ הכא מקדים שחרית למוסף בכל גווני, ואף בגוונא שנזדמן שהמוסף הוי מקודש טפי, כיון דכך הוא סדר בתפילה שמתפלל שחרית תחילה, ואין אנו דנים על כל מקרה לגופו אם באופן זה איכא לדין הקדימה דתדיר, וע"כ אף שעתה נזדמן שהמוסף הוי מקודש טפי, מ"מ שחרית קודם לו, ול"ד למש"א לקמן דצ"א. בהא דתמידין קודמין למוספין, דאם היו מוספין מקודשין טפי, הוי תליא בדינא דתדיר ומקודש, דהתם היינו דאי מוספין מקודשין טפי, הרי שמעולם ל"ח דין סדר בההקרבה שתמידין יקדמו למוספין, דאדרבה מצד דיני הקדימה יש להקדים המוספין, ורק לקרבנות אחרים הןא דהתמיד קודם, אך הכא שחייל הדין דשחרית קודם למוסף, אף אם נזדמן שהמוסף הוי מקודש טפי, י"ל דכבר הוי הדין דשחרית קודם למוסף.

ויל"ד לפ"ז, דאף היכא דהויא המוסף מצוה עוברת נמי מתפלל שחרית תחילה, דעד כאן לא מצינו שאין מקדים בדהוי מצוה עוברת, רק במוסף ומנחה, דליכא דין סדר בהתפילות שמנחה קודמת, אלא הוי זה דין קדימה בעלמא דתדיר קודם, ובזה אמרי' דכל דהוי מצוה עוברת, ל"מ בזה קדימת התדיר, אך משא"כ בקדימת שחרית למוסף דכ"ה סדר התפילה שמתפלל שחרית תחילה, י"ל דאף אם הוי המוסף מצוה עוברת, מ"מ אין לו לשנות סדר התפילה, ומתפלל שחרית תחילה.

והרי בדינא דתמיד קודם לכל הקרבנות, לכאו' פשוט דהיינו אף בגונא שע"י שיקריב התמיד תחילה, לא יקריב אח"כ שאר קרבנות, ואף דבפשוטו הקדימה דהתמיד הויא משום דינא דתדיר קודם, ובע"כ היינו משום שמכח דינא דתדיר קודם חייל סדר בההקרבה, שמקריב התמיד תחילה, וע"כ יש להקריבו תחילה אף אם עי"ז לא יקריב אח"כ לשאר קרבנות, וה"נ הכא דכוותה.

אמנם לכאו' יש להעיר ע"ז, ממה דאיבעיא להו בגמ' לקמן דצ"א., היכא דקדים שחטי' לשאינו תדיר, אם גומר להקריבו, ומבו' שם דאי נימא שגומר להקריבו, הרי דה"נ אם שחט הפסח קודם התמיד גומר להקריבו, ולמש"נ לכאו' אינו מובן הדמיון, דהגם דנימא דאם שחט השאינו תדיר גומר להקריבו, אך הרי ודאי דהיינו רק משום דהוי זה דין קדימה בעלמא שתדיר קודם, אך בהא דתמיד קודם לפסח דהוי זה דין סדר בההקרבה, שמקריב התמיד תחילה, ומה"ט אף שאין התמיד לפנינו ואף קודם ח' ומחצה אין מקריבין הפסח, וכן אף כהן שאין מוטל עליו להקריב התמיד, נמי אינו רשאי להקריב הפסח, וע"כ אף דבכה"ג דקדים שחטי', ל"ש דיני הקדימות דעלמא, מ"מ יש לו להקדים התמיד, כיון שכן הוא סדר ההקרבה, ואולי יש לחלק בין דינא דתדיר ומקודש, ודינא דמצוה עוברת, דהוו רק בדין קדימה בעלמא ולא היכא דחייל סדר בההקרבה, לבין דינא דקדים שחטי' דהוי אף כשחייל דין סדר בההקרבה, אך מסברא אין נ' לחלק.

ונ' דצ"ל בזה, דכיון דקדים שחטי' לפסח, כבר בלא"ה לא יתקיים בזה דין סדר ההקרבה שהתמיד קרב תחילה, שהרי כבר התחיל להקריב הפסח תחילה, ובכה"ג כל הא דמקדימין התמיד, הוי זה דין קדימה בעלמא, וע"כ אם בכל דיני קדימה הוי הדין דהיכא דקדם ושחטי' להמאוחר גומר להקריבו, הרי דה"נ בשחט הפסח קודם התמיד גומר להקריבו, וצ"ע בזה.

[ובעיקר מה שנקט הבאר יצחק בפשיטות, דקדימת שחרית למוסף הוי מכח דינא דתדיר קודם, הנה אמנם כ"ה דעת תר"י בברכות, אך מד' הרשב"א בברכות דכ"ח. נ' דפליג בזה, שכתב שם הרשב"א דאף כשהגיע זמן מנחה מ"מ אם הקדים מוסף למנחה יצא, כיון דכל הדין דמנחה קודמת הוי רק מכח דין תדיר, וכתב שם עוד, דגדולה מזו נ' מן התוספתא, דאפי' הקדים מוספין לשל שחר יצא וכו', והרי דאף אחר שכבר כתב דאף כשעבר על דין הקדימה דתדיר יצא יד"ח, מ"מ הוצרך לחדש דהקדים מוסף לשחרית יצא, והאמנם דאי"ז ראי' כלל, שהגם דהקדים מוסף למנחה יצא, מ"מ הי' מקום לומר, דהגם דדינא דשחרית קודם הוי מכח דין תדיר, מ"מ כיון שמכח זה חייל דין סדר בהתפילה וכמש"נ, ס"ד דה"ז מעכב, ול"ד להקדים מוסף למנחה שיצא יד"ח, דהתם הוי זה דין קדימה בעלמא, וכמש"נ.

אמנם נ' דמוכח כן, ממה שהוכיח שם הרשב"א להך מילתא דהקדים מוסף לשחרית יצא, ז"ל, דהא קי"ל דתפילות כנגד תמידין תקנום, וקתני בתוספתא, המתפלל תפילת המוספין בין משקרב תמיד של שחר בין שלא קרב תמיד של שחר יצא, עכ"ל, וכעי"ז כתב הריטב"א במגילה ד"כ:, ועמש"נ בזה לק' סק"ו בהערה, לדון מ"ט לא הוכיחו הראשונים ממה שהקריב מוסף קודם תמיד של שחר יצא, ואי נימא דהא דשחרית קודם למוסף הוי משום דינא דתדיר קודם, וס"ד שמכח זה אף בדיעבד לא יצא יד"ח, א"כ הרי אין להוכיח כלל ממה שהמתפלל מוסף קודם הקרבת התמיד יצא, שהרי ליכא כלל דין קדימה דתדיר להקרבת התמיד כנגד תפילת מוסף דכל יחיד, ובע"כ מד' הרשב"א דהוי זה דין בפנ"ע, שזמן תפילת המוסף הויא אחר שחרית, ומכח זה גם אין להתפלל מוסף עד אחר הקרבת תמיד של שחר, וכ"ה דאף התפלל מוסף קודם הקרבת התמיד יצא, ה"נ אם התפלל מוסף קודם שהתפלל שחרית יצא, ועדין צ"ב הדמיון בזה].

**ג'**

ה] בתוס' פסחים דנ"ט. ד"ה יאוחר דבר, ז"ל, אע"ג דתמיד תדיר, איצטריך למיכתב, דהו"א שהפסח יקדים משום עלי' השלם, והק' המנ"ח מצוה ה', דלשי' הרמב"ן דס"ל דאי אישתפיך חמימי קודם מילה, מלין אותו השתא, ואף דאח"כ יצטרכו לחמם לו חמין משום פיקו"נ, ומכשירי מילה הרי לא דחו שבת, מ"מ השתא יש לנו לעשות המצוה, ואח"כ ידחה הפיקו"נ להשבת, וא"כ ה"נ נימא הכא, דבהגיע זמן התמיד והפסח יש לנו להקדים התמיד משום דהוי תדיר, והגם דאח"כ ידחה מכח זה עשה דהשלמה לא איכפת לן, כיון שבכח עשה דפסח שיש בו כרת לדחות עשה דהשלמה, עיי"ש בדבריו.

ובפשוטו צ"ל בזה, כמש"כ כבר בחי' הגר"ש ובשיעורי הגר"נ, דאין כוונת התוס' דהא דאין מקדימין הפסח משום קדימה דתדיר, הוא משום דלא דחי' עשה דהשלמה מכח דינן הקדימה דתדיר, אלא כוונת התוס', דכיון דדינא דתמיד של ביה"ע הוא שיקרב אחרון, ושכל הקרבנות יהיו מושלמים על תמיד של שחר, ע"כ ל"ש בזה כלל להקדים התמיד משום דינא דתושא"ת תדיר קודם, דאדרבה כ"ה עיקר הדין שיקרבו כל הקרבנות קודם תמיד של ביה"ע.

ולפ"ז הרי דמה"ט אף מקריבין נדרים ונדבות קודם תמיד של ביה"ע, ואף שכבר הגיע זמן התמיד ונימא דתדיר קודם, והחזו"א במנחות סי' ל"ג' סקי"א כתב דהטעם בזה, משום דהוו הנו"נ כמצוה עוברת, כיון שא"א להקריבן אחר התמיד, וזה חידוש דאף בכה"ג חשיב כמצוה עוברת, והי' מקום לומר, דכיון שיכול להקריב הנדרים ונדבות למחר, לא חשיבי כמצוה עוברת, אך להנ"ל א"צ לזה, אלא הטעם משום דאין להקדים כלל התמיד של ביה"ע משום דינא דתושא"ת, כיון שדין הנו"נ הוא ליקרב קודם התמיד, אך ממה שלא הקשו התוס' היאך מקריבין נדרים ונדבות קודם התמיד, ולא הקשו רק דלמ"ל קרא בפסח, נ' דס"ל דבנו"נ ל"ש כלל דינא דתושא"ת, דחשיבי כמצוה עוברת, וכמש"כ החזו"א.

ונ' די"ל עוד בזה, דהנה יש להסתפק בדינא דעלי' השלם, אם הוי זה קיום דין בהתמיד שיקרב אחר כל הקרבנות, או דהוי זה קיום דין בכל הקרבנות שיהיו מושלמין על תמיד של שחר.

והנה אי נימא דדינא דעלי' השלם הוי קיום דין בהתמיד של ביה"ע, שיקרב אחרון, נ' דודאי ל"ש למימר שיהא עלינו להקדים התמיד של ביה"ע משום הא דתושא"ת תדיר קודם, דודאי לא נאמר דין הקדמת התדיר, בגונא שמכח הקדמתו לא יתקיים הדין הראוי לו, שהרי דין הקדמת התדיר הוי מעלה בהתדיר, ולא עבדי' מעלה זו היכא שמכח זה לא יתקיים דינו הראוי לו, וע"כ אין לנו להקדים התמיד לפסח, כיון שאם נקדימו לפסח לא יתקיים בהתמיד דינו, ליקרב אחר כל הקרבנות כולן.

ונ' דאף אי נימא דדינא דעלי' השלם הוי דין בכל הקרבנות שיהיו מושלמין על תמיד של שחר, מ"מ י"ל דמה"ט אין לנו להקדים התמיד משום דינא דתושא"ת תדיר קודם, דכיון שאם נקדים התמיד התדיר, יוקרב הפסח שלא כמצותו, ל"מ ע"ז דינא דתושא"ת תדיר קודם להקדים התמיד, דכל דינא דתדיר קודם הוי רק אם אף כשיקדים התמיד יעשו ב' המצוות כדינן, אך אם מכח שיקדים התדיר לא תתקיים מצות השאינו תדיר כדינה, י"ל דהוי זה כגוונא דהוי השאינו תדיר מצוה עוברת, שאין מקדימין התדיר, והיינו משום דל"מ דינא דתדיר קודם אם מכח זה יתבטל השאינו תדיר לגמרי, וי"ל דה"נ ל"מ דינא דתדיר קודם אם מכח זה לא תתקיים מצות השאינו תדיר כדינה.

ואמנם אי נימא דדינא דעלי' השלם הוי איסור עשה בעלמא, ל"ש דברינו, אך בפשוטו נ' דאי"ז איסור עשה בעלמא, אלא הוי זה קיום דין בהקרבנות שיקרבו על תמיד של שחר, ואם יקרבו אחר תמיד של ביה"ע, אין מתקיים דין הקרבתן כמצותן, וע"כ שפיר י"ל, דל"מ דינא דתדיר קודם בכה"ג, שמכח קדימת התדיר, יוקרב השאינו תדיר שלא כמצותו.

**[**ובעיקר נידון זה, אם מהני דינא דתדיר קודם, היכא שמכח קדימת התדיר, לא תתקיים מצות השאינו תדיר כדינה, מצינו שדנו בזה האחרונים, **א'**, הפמ"ג באו"ח סי' רפ"ו, הובא בביאור הלכה שם, נסתפק בהא דמנחה קודמת למוסף, דשמא היכא שאיחר עד סמוך לשבע מוסף קודם, שלא יעבור על מצותו הראוי' ויהי' פושע, עיי"ש, ולכאו' שורש הספק הוא בנידון זה, אם מקדימין התדיר, אף היכא שמכח זה לא יתקיים השאינו תדיר כמצותו הראוי'.

**ב'**, לעיל סק"ד הבאנו ד' הבאר יצחק או"ח סי' כ', שדן בבא לביהכ"נ ומצא ציבור מתפלליו מוסף, והוא עדין לא התפלל שחרית, אם יתפלל מוסף עמהן, וכתב דכיון דקי"ל בברכות דכ"ז, דאם השאינו תדיר הוא מצוה עוברת, ה"ז קודם להתדיר, א"כ כיון דקי"ל דתפילה בציבור הוי חיוב בפנ"ע עליו וכו', לכן ודאי הוי מצוה עוברת, ותקדום לשחרית אף דאי"ב מעלת תדיר, עכ"ד, והרי שדעתו דהיכא שמכח קדימת התדיר, לא יתקיים השאינו תדיר כמצותו, מקדימין להשאינו תדיר, אמנם לשונו מ' קצת, דהיינו רק משום דתפילה בציבור הוי חיוב "בפנ"ע", וצ"ע.

**ג'**, בס' משנת יעקב פ"ז מתפילה הי"ח, הביא ששמע ממרן הגרי"ז, שאביו הגר"ח זצ"ל הי' דרכו להתפלל בליל שבת שמו"ע עם הציבור, ואח"כ הי' קורא ק"ש בברכותי' לבדו, אך בסוף ימיו לא הי' מתפלל כלל עם הציבור, והי' ממתין מלהתפלל, ואמר לו הגאון רש"ז זצ"ל, שטעמו הי', משום שלדעת המג"א יוצא בתפילה יד"ח קידוש דאורייתא, וא"כ אם יתפלל ואח"כ יקרא ק"ש, הרי נמצא שהקדים את הקידוש שאינו תדיר, קודם לקר"ש שהיא תדירה, ומשום דינא דתושא"ת תדיר קודם, יש לו לקרוא קר"ש ואח"כ להתפלל, עכ"ד, וזה חידוש, דאף דהקר"ש ל"ה תדיר יותר מתפילת שמו"ע, מ"מ כיון שבתפילת שמו"ע יתקיים גם מצות קידוש שאינה תדירה, יש לו להקדים ולקרוא קר"ש.

ולכאו' יש ללמוד מזה, שהי' דעת הגר"ח, שמכח דינא דתדיר קודם, יש לנו להקדים התדיר, אף אם מכח זה לא יתפלל בציבור, וזה שלא כד' הבאר יצחק הנז'.

ואולי הכא שאני, דהרי מצות קידוש תתקיים כדינה, וע"כ יש לנו להקדים לה מצות ק"ש התדירה, ואף שמכח זה לא תתקיים מצות תפילת ערבית כדינה, אי"ז טעם שלא להקדים התדיר, ורק אם מכח קדימת התדיר יתקיים השאינו תדיר שלא כדינו, הוא שאין להקדים התדיר, אך מסברא אין נ' לחלק כן.

ו] והנה החזו"א מנחות סי' ל"ג ס"ק ה' ז' י"א כתב, דממש"א בברכות דכ"ח. שבלא התפלל מוסף והגיע זמן מנחה, מתפלל מנחה קודם, יש ללמוד דאף בקרבנות כן הוא, שאם לא הקריבו המוספין עד זמן התמיד, מקריב תחילה התמיד, ואח"כ מקריב המוסף, ודוחה המוסף לעשה דהשלמה, כמש"כ התוס' ר"ה ד"ל:, והק' שם בסק"ז ע"ד התוס' בר"ה, שלא הוכיחו מזה, דמוסף דוחה לעשה דהשלמה, דאי נימא דאין מוסף דוחה לעשה דהשלמה, הרי שאם לא הקריב מוסף עד זמן התמיד, הי' מקריב המוסף תחילה, כיון דהוי מצוה עוברת, א"כ אף בתפילה הי' בדין להקדים המוסף, שדין התפילה כדין הקרבן, וע' להלן בהערה, שהוכחנו מד' הראשונים, דלענין הך מילתא לא מדמי' דין תפילת מוסף לדין הקרבן.

[והנה אמנם דנו התוס' שם בתחי"ד לפרש, שבר"ח שעדין לא באו העדים, היו מקריבין כבש על תנאי, שאם יבואו עדין יהא מוסף, ואם לא יבואו עדים יהא תמיד, וכן הביאו גם התוס' בביצה ד"ה. די"מ כן, והרי שאף שכבר הגיע זמן התמיד, מקריבין המוספין תחילה, ולכאו' זהו שלא כד' החזו"א, אך פשוט שאי"ז סתירה לדבריו, שהרי התוס' שם אזלי למה שנקטו, שאם לא הקריבו המוסף עד אחר התמיד, אין מקריבין אותו אחר התמיד, ולא דחי לעשה דהשלמה, ואי נימא הכי, הרי ודאי שאף אחר שהגיע זמן התמיד מוסף קודם, כיון דהוי מצוה עוברת, שא"א להקריבו אחר התמיד, אך למסקנת התוס' שם, שמצות מוסף דחיא לעשה דהשלמה, שפיר י"ל דכל שהגיע זמן התמיד, מקריבין התמיד תחילה, ואח"כ מקריבין המוסף, וז"פ, אך אכתי צע"ק, שלא מ' שחזרו בהם התוס' מפרט זה].

אמנם הנה הטו"א מגילה ד"כ:, פשיטא לי' שאף אם הגיע זמן התמיד מ"מ מקריבין המוסף קודם, וכתב שם דמוסף קודם "כדאמרי' רפ"ה דפסחים", ול"ז להבין מה שהביא משם, וכתב במש"א שם דתפילת מוספין כמוספין שויוה רבנן, דלאו לכל מילי שויוה רבנן כמוספין, רק לעיקר זמנם שמעכב בדיעבד, אך לענין זה שאינו מעכב בדיעבד לא שויוה כמוספין,[[10]](#footnote-11) דבמוספין אף בשהגיע זמן התמיד מקריב המוסף תחילה, ואילו בתפילת המוספין, כל שהגיע זמן מנחה, מתפלל מנחה תחילה, עכ"ד, והרי שדעתו דבכל גווני קודם קרבן מוסף לתמיד של ביה"ע, ואפ"ה בתפילה אין הדין כן, וזה שלא כד' החזו"א, ולפ"ז ניחא ד' התוס' בר"ה שלא הוכיחו מזה שמוסף דחי לעשה דהשלמה, כיון שבאמת אין הדין כן, ואף אם הגיע זמן התמיד מקרי המוסף תחילה, ואפ"ה בתפילות מתפללל מנחה תחילה, וכמו שפי' הטו"א הטעם בזה.

ויש להעיר עוד, מד' תר"י ר"פ תפילת השחר, שכתבו שהטעם דתפילת שחרית קודמת לתפילת מוסף, הוא משום שהוא דבר יום ביומו, והיינו כמש"פ בתויו"ט שם משום דתפילת שחרית תדירה, והרי שלא כתב תר"י הטעם דכ"ה שתמיד של שחר קודם למוסף, ה"נ תפילת שחרית קודמת לתפילת מוסף, והרי שלענין זה ??

ולכאו' מד' התוס' בפסחים דנ"ט. הנז', יש להוכיח כד' הטו"א, שהרי להדיא כתבו התוס' שבלא קרא דיאוחר דבר, לא הי' התמיד קודם לפסח, ואף שתמיד תדיר, משום דינא דעלי' השלם, והיינו או שמשו"ז כלל ליכא לדין קידמת תדיר לגבי תמיד, כיון שאדרבה דינו ליקרב אחר כל הקרבנות, או דהיינו דל"מ דין הקדימה דתדיר, אם מכח זה לא יתקיים דין ההקרבה, וכמש"נ לעיל, ועכ"פ איך שיהי' הטעם בזה, הרי שמה"ט גופא גם אין להקדים התמיד למוסף, הגם שהתמיד תדיר, וצ"ע ד' החזו"א בזה.

וע"ש עוד בחזו"א סקי"א, שכתב דבהא דבהגיע זמן התמיד מקדימין התמיד, יל"ע דהא תמיד קרב בח' ומחצה, ולמה לא יקדים מוסף, כיון שבלא"ה אין מקריב עכשיו את התדיר, וכתב ע"ז, די"ל דמ"מ אין לו להקדים את שאינו תדיר, עכ"ד, וזה מחודש טובא, שאף בגוונא שהוי דינו שאין לו לעשות עתה להתדיר, מ"מ אין לו להקדים לשאינו תדיר, ולעיל סק"ג הבאנו ד' הפמ"ג שהביא המשנ"ב בסי' כ"ה סק"ז, שכתב בדינא דתדיר קודם, שאם אין התדיר לפנינו א"צ להמתין, ולכאו' ה"נ דכוותה, אך שם בהע' הבאנו מה שהוכיח בחי' הגר"ש בפסחים דנ"ט, שאף בכה"ג תדיר קודם, שהרי לדעת הרמב"ם פ"ד מהל' תפילה ה"ב, לכתחילה יש להתפלל מנחה קטנה, ואפ"ה כשהגיע זמן מנחה גדולה אין לו להתפלל מוסף, ושמעתי לדחות בזה בתרתי, חדא י"ל, לפ"מ שנ' מד' הרמב"ם פ"ו מיו"ט הי"א, דביו"ט מתפלל לכתחילה מנחה גדולה, עיי"ש וצ"ע בזה, והב' י"ל, שדעת הרמב"ם כהנך שמפרשים דינא דהיו לפניו מוסף ומנחה, בשצריך להתפלל מנחה משום שרוצה ליכנס לסעודה, אך כ"ז דחוק, דמד' הרמב"ם ספ"ג מתפילה נ' דאיירי בכל מוסף ומנחה שהיו לפניו ול"ד ביו"ט, וגם עיי"ש בכס"מ שכתב בדעת הרמב"ם דס"ל שצריך להקדים המנחה אף אם אינו צריך להתפלל עתה תפילת המנחה, וצ"ע, וצ"ע בכ"ז.

והנה אמנם דעת תר"י והרשב"א ברכות דכ"ח., דהא דמנחה קודמת למוסף, היינו רק היכא שרוצה עתה להתפלל גם תפילת המנחה, אך היכא שאין דעתו להתפלל עתה תפילת המנחה א"צ להקדימה, ודעת תוס' והרא"ש שם יותר מזה, דדוקא היכא שצריך להתפלל שניהם מיד, כגון שיש לו לילך לסעודה גדולה וכו', הוא שמתפלל מנחה תחילה, ומ' שדעתם דאי לאו הכי, הרי שאף שדעתו להתפלל עתה מנחה, מ"מ מקדים מוסף למנחה, ולכאו' לדעתם כ"ש דליכא לדין קדימה דתדיר, היכא שאין התדיר מזומן לפניו עתה.

אך יל"ע בזה, דבתר"י שם כתבו, דכ"ז הוא בזמן מנחה גדולה, אך כשהגיע זמן מנחה קטנה שהוא עיקר זמן המנחה, מנחה קודמת בכל גווני, וכ"ה ברמ"א סי' רפ"ו ס"ד, והרי דכל מה שאין המנחה קודמת כשאין דעתו להתפלל עתה, הוא רק משום שאכתי אי"ז עיקר זמן המנחה, וצ"ע בזה.

והחזו"א שם הק' ע"ד התוס', שהרי בקרבן מוסף ותמיד לעולם אינו מקריב עכשיו תמיד אלא בח' ומחצה ואפ"ה מקדים תמיד למוסף, דאל"כ לא היו אומרים בתפילה שיקדים מנחה, עכ"ד, אך מד' התוס' ודעימייהו מוכח שדעתם כמש"כ הטו"א, דבכל גווני מקדים מוסף לתמיד של ביה"ע, אך אכתי י"ל, דבגוונא שלא הקריבו מוסף עד ח' ומחצה, וכבר הגיע זמן שמקריבין בו התמיד, מקריבין התמיד תחילה ואח"כ מקריבין המוסף, אך למש"נ לעיל עפ"ד תוס' בפסחים דנ"ט., הרי שאף בכה"ג מקריבין המוסף תחילה.

**ד'**

ז] נחלקו האחרונים בדין מצוה דאורייתא ומצוה דרבנן, אם המצוה דאורייתא קודמת, שדעת הפנ"י והצל"ח ברכות ר"פ אלו דברים, דודאי מצוה דאורייתא קודמת למצוה דרבנן, וכן הביא בשו"ת דברי מלכיאל ח"א או"ח סי' ט"ו משו"ת יד אליהו סי' מ"א שדעתו כן, ובגליון הגרע"א או"ח סי' ז' נ' דעתו דדאורייתא לגבי דרבנן חשיב כמקודש, וגם באו"ח סי' תפ"ט כתב הגרע"א, דבדין דהבדלה דאורייתא, להסוברים כן, תקדום לספיה"ע דרבנן, וגם בד' הביאור הלכה סי' ר"נ וסי' תרע"ב מבו' דפשיט"ל שדאורייתא קודם לדרבנן, וע' בזה גם בס' ארצוה"ח סי' כ"ה. והביא שם מפר"ח סי' מ"ז, שהוכיח דפרשה שני' דאורייתא, דא"נ דפרשה שני' דרבנן, א"כ מ"ט הוצרך התנא לטעם אחר לקדימת פרשה ראשונה לשני', ובשו"ת דברי מלכיאל שם.

אמנם השאג"א סי' כ"ח כתב, דליכא דין קדימה לדאורייתא על דרבנן, וכן הוכיחו מד' התרוה"ד סי' רס"ו והרדב"ז סי' רמ"א שכתבו שמגילה קודם למילה משום דמגילה תדיר, וחזי' דאף שמילה דאורייתא ומגילה אינה אלא מד' קבלה, מ"מ מגילה קודמת, ועי' להלן שנת' שיל"ד דמודו דבשני מצוות שוות מקדימין למצוה דאורייתא, ופירש הטעם בזה, משום דדרבנן לגבי דאורייתא כי רשות דמיא, שמותר להקדים דבר הרשות למצוה,[[11]](#footnote-12) דרק אם מקדים מצוה שאינה תדירה למצוה תדירה, הוי זה זילותא דהמצוה התדירה, אך דבר הרשות שרי להקדים למצוה, וה"נ שרי להקדים מצוה דרבנן לדאורייתא, והלכך כל דתקון רבנן כעין דאורייתא תקון להקדים תדיר של דבריהם לשאינו תדיר של תורה, ונקט השאג"א בפשיטות, דלא חשבי' למצוה דאורייתא כמקודש כנגד מצוה דרבנן, דאי הוי חשיב מקודש, הרי שמה"ט גם בדינא דרבנן הי' לנו להקדים המצוה דאורייתא דה"ה מקודשת טפי.

והנה השאג"א שם הוכיח כן, ממש"א דברכת היין קודמת לברכת היום, הגם שברכת היום דאורייתא וברכת היין אינה אלא דרבנן, אך הפנ"י והצל"ח הנז', כתבו דהא דברכת היין קודם לברכת היום, הוא משום שכבר יצא יד"ח קידוש בתפילה, והויא אף ברכת היום דרבנן, וכתב הצל"ח שם דלפ"ז נשים שלא התפללו יקדימו ברכת היום, ועמש"נ לדון בזה לעיל סק"ד בהערה, אך דבריהם אינן מתישבים לדעות הראשונים שאין יוצאין יד"ח קידוש בתפילה, משום שריך להזכיר יצי"מ בקידוש, וכן לדעות הראשונים דקידוש על היין דאורייתא, וע' בארה"ח סי' כ"ה סק"א מש"כ לדחות ראי' זו.

עוד עמד שם הצל"ח, במשה"ק הראשונים בפ' כיצד מברכין ובפ' ערבי פסחים, מ"ט בברהמ"ז אין מקדימין ברכת היין על כוס ברהמ"ז לברהמ"ז, והיינו כמו שפי' הארה"ח סי' כ"ה והדברי מלכיאל סי' ט"ו, משום דברכת היין תדירה, שהרי כל ברהמ"ז טעונה כוס, וע"כ הויא ברכת היין תדירה מברהמ"ז, וע' שטמ"ק ר"פ אלו דברים, ומ"ט לא פירשו הטעם משום דהוי ברהמ"ז דאורייתא וברכת היין דרבנן, וכתב לדחות שכל ד' הראשונים הוו רק בשלא אכל כדי שביעה, ובשו"ת דברי מלכיאל שם תמה ע"ז, דמלבד שהוא דחוק להעמיד כן לדבריהם, גם כיון דכשאכל כדי שביעה יש לו להקדים ברהמ"ז, א"כ ודאי שנקבע כן הסדר ולא פלוג רבנן, ואף בשלא אכל כדי שביעה יש לו להקדים ברהמ"ז, וא"כ מה הק' הראשונים, וע' תור"י החסיד בברכות דנ"ב, הובא בדברי מלכיאל שם, שכתב באמת דמה"ט מקדימין ברהמ"ז לברכת היין, משום דברהמ"ז דאורייתא.

ובשו"ת דברי מלכיאל או"ח סי' ט"ו הוכיח עוד דליכא קדימה לדאורייתא על דרבנן, מהא דפריך בפסחים דק"ה דתקדום הבדלה לברהמ"ז, הגם דבהבדלה לרוה"פ ל"ה אלא מדרבנן, וגם בזה יש לדחוק כד' הצל"ח, דמכוון הגמ' הוא בגונא שלא אכל כדי שביעה.

ועיי"ש בדברי מלכיאל, שכתב דרך ממוצעת בזה, דלעולם דאורייתא קודם לדרבנן, אך מיהו היינו דוקא היכא דליכא מעלה אחרת להדרבנן, אך כל שבדיני הקדימות יש להקדים להדרבנן, מקדימין אותו אף למצוה דאורייתא, והטעם בזה הוא משום דל"ח מצוה דאורייתא כמקודש לגבי דרבנן, ואך דמ"מ כל שב' המצוות שוות, ודאי דמוטל עליו תחילה לעשות המצוה דאורייתא, אך כל שאיכא דין קדימה להמצוה דרבנן, יש לו להקדימה, ובזה ניחא דע"כ בברכת היין וברכת היום, כיון שברכת היין תדירה, ושהיין גורם לברכת שתיאמר, מקדימין לברכת היין, הגם דהויא דרבנן, וכן מה"ט הקשו הראשונים, דנקדים ברכת היין לברהמ"ז משום שהיא תדירה, וכל שאיכא דין קדימה בהמצוה דרבנן מקדימין אותה אף למצוה דאורייתא, ומה שלא נזכר בפלוגתת ב"ש וב"ה טעם זה כלל, שיש להקדים ברכת היום גם משום דהויא דאורייתא, נ' דהוא, משום דקדימת דאורייתא לדרבנן אי"ז מעלה בהדאורייתא, וכל מה דדאורייתא קודם לדרבנן, הוי רק במצוות שוות, שאין לנו לדון על דין קדימה במצוות עצמן, אך כל דדיני' על דין קדימה במצוות עצמן, אין לדון כלל מכח מה דמצוה א' הויא דאורייתא.

ואי נימא הכי, הרי שאין להוכיח מד' התרוה"ד והרדב"ז שכתבו דקריאת המגילה קודמת למילה, דס"ל שאין דאורייתא קודם לדרבנן, אלא לעולם י"ל דמודו דדאורייתא קודם לדרבנן, ואך שכיון דאיכא דין קדימה להמגילה, ה"ה קודמת למילה הגם דמילה הויא דאורייתא, אך מ"מ ממה שלא הזכירו כלל שיש מקום להקדים המילה משום שהויא דאורייתא, מ' דס"ל שאי"ז טעם להקדים כלל.

**ה''**

ח] הוריות די"ג., שעיר ע"ז קודם לשעיר נשיא, מ"ט האי ציבור והאי יחיד, שעיר נשיא קודם לשעירת יחיד, מ"ט האי מלך והאי הדיוט.

ויש להסתפק בקדימה זו דציבור ליחיד ודמלך להדיוט, אם היינו רק בב' קרבנות שוין, וכגוונא דהגמ' ששניהם חטאות, או דנימא דעולת ציבור קודמת אף לשעיר נשיא, ועולת נשיא קודמת אף לחטאת יחיד.

**[**והנה דעת הירושלמי בפירקין ה"ד, דקרבנות משיח קודמין לקרבנות ציבור, ומייתי' לה מהא דתניא דנדבת משיח ושעירי ע"ז שעירי ע"ז קודמין, משום שנכנס דמם לפנים, הא לאו הכי היתה נדבת משיח קודמת, והקר"א בסוגיין העיר דמבו' מזה, דאלמלי הא דשעיר ע"ז נכנס לפנים, היתה נדבת משיח קודמת, הגם דנדבת המשיח הויא עולה ושעיר ע"ז הוי חטאת, וחטאת קודמת לעולה, והרי דמעלת המקריב עדיפא ממעלת הקרבן, ואך משום מה דנכנס דמם לפנים, עדיפא שעיר ע"ז מנדבת משיח, ומהניא מעלה זו כנגד ממעלת המקריב,[[12]](#footnote-13) ועמד הקר"א בזה, ממש"א עוד בירושלמי דהגם שנדבת האיש קודמת לנדבת האשה, מ"מ אם הי' נדבת האיש גדי ונדבת האשה פר, פר קודם, והרי שמעלת הקרבן עדיפא ממעלת המקריב, וכתב הקר"א דצריך לחלק בין מעלת משיח על ציבור, לבין מעלת איש על אשה.

ולפ"ז יש להסתפק בדינא דסוגיין דציבור קודם לנשיא ונשיא קודם ליחיד, אי מעלות אלו עדיפי ממעלת הקרבן, וכהא דס"ל לירושלמי דמעלת משיח על ציבור, עדיפא ממעלת הקרבן), או דמעלת הקרבן עדיפא ממעלות אלו, וכהא דאמרי' בירושלמי, דמעלת הקרבן עדיפא על מעלת איש על אשה, אך בעיקר ד' הקר"א, כבר נת' במק"א מש"כ הנוע"י על הירושלמי שם, שדעת הירושלמי דשעיר ע"ז לי"ב קדימה דחטאת, וכדחזי' שהקדימה התורה פר ע"ז לשעיר, וע"כ כל מה שהוא קודם לנדבת משיח, הוי רק משום שנכנס דמו לפנים, ולפ"ז לא מצינו בד' הירושלמי דמעלת המקריב עדיפא ממעלת הקרבן**]**.

וראיתי מביאים קצת סמך לזה, ממה שפירש"י בזבחים ד"צ: בהאיבעיא דתדיר ומקודש, ז"ל, כגון דם עולת תמיד ודם חטאת עומדין, זה תדיר וזה מקודש, ובפשוטו מ' דאיירי אף בחטאת יחיד, וע' ליקוטי הלכות שכתב כן, ומ"מ מבו' דאי תדיר ומקודש מקודש עדיף, אף קודמת החטאת להתמיד, הגם שהתמיד הוי קרבן ציבור והחטאת קרבן יחיד, ול"מ מעלת ציבור אף להצטרף למעלת תדיר כנגד מעלת מקודש, ונ' מזה דל"מ מעלת ציבור כלל במקום שיש מעלה בהקרבן גופי', ונ' דהטעם בזה, דמעלת ציבור ליחיד, הרי אי"ז מעלה וקדושה בהקרבן, אלא הוי זה מעלה בהמקריב, שתחילה מקריבין קרבנות הציבור, והיינו משום שהציבור מקודש טפי מיחיד, וע"כ מקריבין קרבנותיו תחילה, וע' קר"א בסוגיין שמבו' כן, דמעלת המקריבין היינו שיש להקריב קרבנות המקודש תחילה, ואי"ז כלל מעלה בהקרבן גופי', ודימה שם הקר"א, דה"נ בכהן וישראל שהי' להם ב' תינוקות למול ביום א', דהכהן מוקדם לעשות מצותו לישראל, כ"ה דנדבתו קודמת לשל ישראל, וע"כ אין לדון כלל משום זה, רק היכא שהקרבנות עצמן שוין הן, אך היכא שקרבן א' תדיר או מקודש מחבירו, ואיכא דין קדימה בהקרבנות גופייהו, ל"מ כלל מעלת המקריב.

אמנם הנה השטמ"ק גריס שם בד' רש"י, עולת תמיד ודם חטאת "מוספין", ולגי' זו לא מצי' בד' רש"י, דאף מקודש דיחיד קודם לקרבן ציבור, ואדרבה ממה שדקדק רש"י להעמידה בחטאת מוספין, ולא נקט חטאת סתם, וכן להלן כתב רש"י כגון עולות מוספי ר"ח ופר העדה, ולא כתב מוספי ר"ח וחטאת אחרת, ומ' מזה דרק בחטאת ציבור מיבעיא לן שמא היא קודמת לתמיד ולמוספי ר"ח, אך חטאת יחיד ודאי אינה קודמת, ולכאו' מבו' מזה, דמעלת ציבור מהניא כנגד מעלת הקרבן.

אך באמת אי"ז ראי' כלל, די"ל דרק הכא דהויא העולה תדיר והחטאת מקודש, מהניא מעלת הציבור להקדים העולה, ובפרט אי נימא שקרבן ציבור חשיב מקודש טפי, א"כ ודאי דעולת ציבור וחטאת יחיד תקדם עולת ציבור, כיון שאף היא מקודשת, אך לעולם י"ל, דעולת ציבור שאינה תדירה, כגון עולת קיץ המזבח, וחטאת יחיד, חטאת יחיד קודמת, וצ"ע בזה.

ואי נימא הכי, אזלא לה הראי' שהבאנו לעיל מד' רש"י בזבחים ד"צ:, דל"מ מעלת המקריב במקום מעלת הקרבן, וזה ממה שפירש"י להאיבעיא דתדיר ומקודש בדם תמיד ודם חטאת, והרי שאין מקדימין התמיד מכח מה דהוי קרבן ציבור, אף אי נימא דבקרבנות שחוטין ל"מ מעלת המקריב כלל, אין להוכיח כלל משם, דהרי איירי בדם תמיד ודם עולה, ובכה"ג ל"מ כלל מעלת המקריב, ואדרבה ידוקדק בזה מה שהעמיד רש"י בדם תמיד ודם חטאת, ולא נקט תמיד וחטאת, וכדנקט להלן עולת מוספין ופר העדה, ולהנ"ל ניחא, דכיון דהתמיד הוי קרבן ציבור והחטאת קרבן יחיד, ע"כ ליכא למיבעי רק בדהוו שחוטין, דקודם שנשחטו ודאי דתמיד עדיף, כיון דהוי קרבן ציבור.

1. וכדחזינן שדנו הראשונים, שאף יפסלו הקרבנות שהקריבן קודם התמיד, ואי הוי זה דין קדימה בעלמא, ודאי שאין מקום לפסלן, וכהא דפשיטא שחטאת ועולה שנזדמנו יחד ועברו והקריבו העולה תחילה, שאינה נפסלת בכך, אמנם ע' בס' חקרי לב או"ח סי' א', שלא נקט כן, ועמד בזה מ"ט לא נפסול אף בחטאת ועולה שנזדמנו יחד, וכתב שם,דכיון שהוי הפסול משום מחוס"ז, וכמבו' בד' התוס' לעיל ד"ה., ע"כ אין לפסול בחטאת ועולה שנזדמנו יחד, עיי"ש, ועמש"נ עוד בזה להלן הערה ד', דלמש"נ שם דבקרבנות שבאו על ב' דברים, הוי כל דין הקדימה רק בכהן א' המקריבן, אך אם כהן א' מתעסק בהקרבת החטאת, רשאי כהן אחר להקריב העולה, א"כ פשיטא דל"ש לפסול אם עבר אותו כהן והקריב להעולה. [↑](#footnote-ref-2)
2. ובפי' הראב"ד ספ"ק דתמיד, כתב דבזמן שלא הי' יכול התמיד להיות קרב, כמו בימי ארוסטובלוס, לא היו מניחין שלמים מליקרב, וכ"ה מבו' להדיא גם בפסקי הרי"ד למנחות דמ"ט, עיי"ש שמפורש בדבריו דגם אם מוספין שהקריבום קודם התמיד פסול, מ"מ היכא דלי"ל אלא פרים לחודייהו, או לאחר חצות שכבר א"א להקריב תמיד, שפיר מצי להקריב מוספין, עיי"ש, ובד' הראב"ד והרי"ד ניחא מה שהקשו האחרונים, בהא דמבו' במנחות דמ"ט: דאלמלי הא דתדיר ומקודש תדיר עדיף, הי' הדין שאם אין להם אלא או תמידין או מוספין, היו לוקחין מוספין, עיי"ש, והקשו בזה, דהיאך יקריבו מוספין לבדן, הרי אסור להקדים קרבנות לתמיד של שחר, ולד' הראב"ד והרי"ד ניחא, דהיכא דלי"ל תמיד, מותר להקריב קרבנות אחרים, וע' כן בחזו"א מנחות סי' ל"ג סוסק"ג.

   והנה אין כוונת הראב"ד והרי"ד דבכה"ג שאין להם תמיד, דחינן לדין העולה עולה ראשונה, מכח מצות הקרבת שאר קרבנות, שהרי הראב"ד והרי"ד שם אזלי אי נימא דקרבנות שהקריבן קודם התמיד פסולין, וכיון שהקרבנות פסולין, מה יהני בזה דין דחי', וכמש"כ סברא זו התוס' במנחות דמ"ט:, וגם אין לפרש שדעת הראב"ד והרי"ד, דליכא כלל דין סדר, שהקרבת התמיד קודמת, ואי"ז אלא דין קדימה בעלמא דתדיר ושאינו תדיר, וע"כ כל שאין התמיד לפנינו, שפיר מקריבין שאינו תדיר, דמלבד דל' הראב"ד נ' להדיא שרק כשאין להם תמיד מקריבין שאר קרבנות, אך אם יש להם תמיד הגם שעדין אינו לפנינו, אין מקריבין שאר קרבנות, גם ממה שנקטו הראב"ד והרי"ד דקרבנות שהקריבום קודם התמיד פסולין, בע"כ דאיכא דין סדר בההקרבה, שהקרבת התמיד הויא ההקרבה הראשונה.

   ובע"כ צל"פ ד' הראב"ד והרי"ד, שהגם דאיכא דין סדר בהקרבת הקרבנות, דהקרבת התמיד הויא ההקרבה הראשונה, ומכח זה מיפסלי קרבנות שהקריבן קודם התמיד, אך כ"ז היינו רק בזמן שהי' אפשר להקריב התמיד, אך בזמן שלא הי' להם תמיד, ולא הי' מוטל עליהם בפועל להקריב התמיד, לא חייל הדין דהקרבת התמיד קודמת, כיון שאין להם כלל תמיד, וע"כ בכה"ג שפיר מקריבין שאר קרבנות קודם התמיד, אך הסברא בזה עדין צ"ב רב, וצ"ע.. [↑](#footnote-ref-3)
3. ולפלא הוא מה שעמד בס' חקרי לב או"ח סי' א', במה שדנו הראשונים ביולדת שהביאה עולתה ומתה שלא יביאו היורשים חטאתה, דמ' דאם היתה קיימת היתה מביאה חטאתה, ועולתה שהביאה תחילה עלתה לה, ומ"ט לא מיפסלא העולה משום שהקריבה קודם החטאת, והק' החק"ל דהרי תניא בתוספתא בכל הקדימות שאם בא א' ראשון מקריבין אותו תחילה, וא"כ מהו שהקשו הראשונים, הרי יש להעמידה בגוונא שבאה העולה לבדה, עיי"ש בדבריו שהאריך לדון בזה בכ"ד, והדברים צ"ע, דלכאו' הדבר פשוט דבמחויב חטאת ועולה על ד' אחד ל"ש כל דינא דהתוספתא, והרי אף אם אין לו רק עולה אין מקריבה קודם החטאת, וכמש"כ הקר"א בריש פירקין, ובשטמ"ק לק' ד"צ. כתב דביולדת עשירה שמביאה חטה"ע ועולה, אם יש לה רק עולה יכולה להקריבה תחילה, אך בשאר מחוייבי חטאת ועולה ודאי אין מקריבין העולה קודם החטאת בכל גווני, והיינו משום דמכח דין הקדימה דחטאת, חיל דין סדר בההקרבה שהקרבת החטאת תחילה, וגם כל מה שדנו הראשונים שתיפסל העולה אם הקריבה קודם החטאת, הוא רק משום דחייל דין סדר בההקרבה, דמכח זה יש מקום לחשוב העולה מחוס"ז, וכמש"נ לעיל, וע"כ שפיר עמדו הראשונים דמוכח מזה דאם הקריבה העולה קודם החטאת העולה כשרה. [↑](#footnote-ref-4)
4. אמנם ילה"ע ע"ז מהא דאיבע"ל לקמן דצ"א. בתדיר ושאינו תדיר וקדים ושחט לשאינו תדיר, אי אמרינן דכיון דשחטי' מקריב לי', או"ד יהיב לאחר דממרס בדמו עד דמקריב לי' לתדיר והדר מקריב לשאינו תדיר, ואי נימא דכל דין הקדימה הוא רק על אותו הכהן, א"כ מ"ט יהא אחר ממרס בדמו ולא יזרוק אותו אחר את הדם.

   אך נ' פשוט, דהתם איירי בשזכה בהקרבת ב' קרבנות אלו, שהרי כל צד הספק שיניח האינו תדיר וישחט את התדיר, הוא רק משום שב' קרבנות אלו מוטלין עליו, וכנ"ל, וע"כ הוא דאין מוסר זריקת הדם לאחר, אך אה"נ אם ימסור זריקת הדם לאחר שפיר דמי. – י"ז סיון תשס"ח [↑](#footnote-ref-5)
5. אך ראיתי בחי' הגר"ש פסחים דנ"ט שהעיר בזה, מהא דמנחה קודמת למוסף, אף שלדעת הרמב"ם לכתחילה צריך להתפלל מנחה קטנה, ונ' מזה, דאף היכא שאין לו לעשות השתא להמצוה התדירה, מ"מ אין לו להקדים להשאינו תדיר, ועמש"נ בזה לק' סק"ו לדון בראי' זו. [↑](#footnote-ref-6)
6. ואי נימא הכי, הרי שמטעם נוסף ל"ש כלל לפסול בחטאת ועולה הבאין על ב' חיובין והקדים עולה לחטאת, עמש"נ בזה לעיל בהע' א', דכיון שכהן אחר שאין מוטל עליו הקרבת החטאת, רשאי להקריב העולה תחילה, הרי שכבר הוי זמן הקרבת העולה, ול"ש לפסול אף בשעבר הכהן שהי' מוטל עליו הקרבת החטאת והקריב להעולה, וז"פ. [↑](#footnote-ref-7)
7. אך החק"ל אזיל לטעמי', שנקט בכל דבריו שם, דמה שדנו הראשונים דעולה שהקריבה קודם לחטאת תיפסל, אי"ז מכח דחייל דין סדר בההקרבה, אלא משום שעתה הי' הדין להקריב החטאת תחילה, וע"כ דן שם שאף בשבאו החטאת והעולה על ב' חיובין, תיפסל העולה בשהקדימה לחטאת, ועמש"נ בזה לעיל הע' א', וע"כ נקט דה"נ משום דינא דהמהר"י קורקוס תיפסל העולה, ועוד אזיל החק"ל לטעמי', שנקט דאף בחטאת ועולה הבאין על חיוב א', לא חייל כלל דין סדר בההקרבה, וע"כ נקט שגם בכה"ג שייך דינא דתוספתא שאם בא א' ראשון יקרב ראשון, וכמו שהבאנו בהע' ג'. [↑](#footnote-ref-8)
8. ובתוס' פסחים דנ"ט. ד"ה יאוחר דבר, ז"ל, אע"ג דתדיר תדיר איצטריך למיכתב, דהו"א שהפסח יקדים משום עלי' השלם, עכ"ל, ולמש"נ צ"ע, דהול"ל דאיצטריך יאוחר דבר, דאי משום הדין דתושא"ת תדיר קודם, הרי דכהן אחר הי' רשאי להקריב להפסח, וגם אם אין התמיד לפנינו היו רשאין להקריב הפסח, ושו"ר בהגהות הגראמ"ה שכבר עמד בזה ע"ד התוס', דנפ"מ להיכא שאין התמיד לפנינו, גם י"ל, דכיון שזמן התמיד הי' ח' ומחצה, הרי שקודם לכן הוי התמיד כאינו לפנינו, והי' רשאי להקריב הפסח, עחזו"א מנחות סי' ל"ג סקי"א שדן בכעי"ז, וע"כ איצטריך קרא דיאוחר דבר שמכח זה איכא סדר בההקרבה, ואין מקריבין הפסח קודם התמיד בכל גווני.

   ונ' פשוט, דכיון דמקרא דמלבד עולת הבוקר ילפי' שמכח דינא דתושא"ת תדיר קודם חייל דין סדר בההקרבה, שהקרבת התמיד תחילה, הרי שמינה הו"ל למילף דה"נ בתמיד של בה"ע דהוי תדיר מפסח יחול דין סדר בההקרבה שהתמיד קודם, ומכח זה אף בב' כהנים ואף בשאין התמיד לפנינו אין מקריבין להפסח, ושפיר הק' התוס' דלמ"ל קרא דיאוחר דבר, אך צע"ק, דכיון דאיכא דינא דעלי' השלם, ק' לומר דיהא סדר בההקרבה שתמיד של ביה"ע קודם, דאדרבה עיקר הסדר הוא דתמיד של ביה"ע קרב לבסוף. [↑](#footnote-ref-9)
9. ועד"ז נ' בדינא דברכת היין קודמת לברכת היום, משום דברכת היין תדירה, דאי"ז דין קדימה בעלמא, אלא מכח ה"ט כבר נקבע כן סדר הברכות, וכל שהקדים ברכת היין לברכת היין, מלבד מה שהקדים שאינו תדיר, גם לא בירך הברכות כסדרן, ובזה שמעתי לדון במש"כ הצל"ח ר"פ אלו דברים, דהא דברכת היום קודמת לברכת היין, היינו רק משום שקידש בתפילה, אך נשים שלא קידשו בתפילה, ברכת היום קודמת, כיון דדאורייתא קודם לדרבנן, אך להנ"ל י"ל, דאף אי נימא דדאורייתא קודם לדרבנן, ע' מש"נ בזה לק' סק"ז, מ"מ כיון שסתם בנ"א מקדשין בתפילה, ויש להם להקדים ברכת היין לברכת היום, כבר תיקנו כן חז"ל לסדר הברכות, וע"כ אף מי שלא קידש מקדים ברכת היין, הגם דהויא דרבנן, כיון שכ"ה סדר הברכות, וכעין סברא זו ראיתי בשו"ת דברי מלכיאל ח"א או"ח סי' ט"ו לענין אחר, דלא דייני' על כל מקרה לגופו, אלא לא פלוג רבנן וקבעו כן סדר הברכות. [↑](#footnote-ref-10)
10. ומבו' מדבריו, שאילו הי' הדין דקרבן שהקריבוהו אחר תמיד של ביה"ע פסול, אף ל"ה מתפלל מוסף אחר מנחה, וכן נקט בשו"ת באר יצחק או"ח סי' כ', והק' מכח זה ע"ד התוס', שדנו בכ"ד אם קרבנות שהקריבן אחר תמיד של ביה"ע כשרין, ולא הוכיחו ממה שמתפלל מוסף אחר מנחה, עיי"ש בדבריו, ואולי יש להוכיח מזה, שדעת התוס', דאף אי נימא דקרבנות שהקריבן אחר תמיד של ביה"ע פסולין, מ"מ שפיר מתפלל מנחה אחר מוסף, שלא שויוה רבנן כמוספין רק לענין עיקר זמנה, אך לענין דינא דהשלמה לא הויא כמוספין, וצ"ע בזה, ויש להוכיח כן גם מד' הרשב"א בברכות דכ"ח וריטב"א מגילה ד"כ:, הבאנו דבריהם לעיל סק"ד, שכתבו שהקדים מוסף לשחרית יצא, כדתניא בתוספתא שאם הקדים תפילת מוסף לתמיד של שחר יצא, והרי שלא הביאו מהא דהקדים קרבן מוסף קודם תמיד של שחר יצא, והרי שאף שהקדים קרבן מוסף לתמיד של שחר יצא מ"מ הי' מקום לומר דבהקדים מוסף לשחרית לא יצא, והרי דלענין דינים אלו לא שויוה רבנן כמוספין. [↑](#footnote-ref-11)
11. וכ"ה בשאג"א סי' כ"ח, דדבר הרשות מותר להקדים למצוה, ובטו"א מגילה ד"ו. כתב לגבי דינא דאין מעבירין על המצוות, דאסור להעביר על המצוה ולעסוק בדבר הרשות, והוכיח כן ממש"א בפסחים ס"פ תמיד נשחט, דמקבל את המלא ומחזיר את הריקן, ואיפכא לא משום שאין מעבירין על המצוות, הגם שהחזרת הריקן הוא דבר רשות, וראיתי להעיר בזה, מד' המשנ"ב סי' ל"ד סק"ה שיש להקדים תש"ר של רש"י לתש"י של ר"ת, והרי דאף דהוי זה כרשות ומצוה, מ"מ אי"ב דין קדימה, והגם דודאי מותר להקדים דבר רשות למצוה, וכדחזי' בכ"ד שמותר להשהות המצוה אם לאו משום זריזזין מקדימין, צ"ל דהכא שאני שמניח גם תפילין דר"ת לצורך מצוה, וע"כ אין לו להקדימו לשל רש"י, ולפ"ז ודאי דה"נ אין להקדים דרבנן לדאורייתא משום ה"ט דחשיב כדבר הרשות, דסו"ס כיון שעושה הדרבנן לצורך מצוה, ל"ח זה כרשות, ובשו"ת דברי מלכיאל ח"א או"ח סו"ס י"ג, כתב לחלק בזה, שאם הוי דרך בזיון, אסור להקדים רשות למצוה, אך אם עוסק כדרכו ואין ניכר להמצוה שנדחית מפני רשות, שרי להקדים דבר רשות לדבר מצוה, עיי"ש.

    וע"ע בשעה"צ סי' רכ"ה סקי"ב, שכתב בתו"ד דכיון דשהחיינו הוי רשות, ע"כ ל"ד לתשו' מהרש"ל שהביא הגרי"פ, והיינו דע"כ א"צ להקדים הברכה לשהחיינו, ולכאו' נ' מזה דברשות ליכא לדינא דתושא"ת תדיר קודם, ומותר להקדים רשות שאינו תדיר לחובה תדירה, וזה סותר לד' המ"ב בסי כ"ה הנז', וגם הכא הוא מחודש טפי, דהגם דשהחיינו הוי רשות, מ"מ ה"ז מעשה מצוה, וודאי מסתבר דאיכא בזה לדינא דתושא"ת תדיר קודם, וע"כ נ' דכוונת השעה"צ, דכיון דשהחיינו הוא רשות, א"א לברכו בין הברכה לאכילה, דהוי הפסק, וע"כ שרי להקדימו לברכה, הגם דתושא"ת תדיר קודם, כיון שא"א לברכו אחר הברכה, מטעם הפסק, וז"פ. [↑](#footnote-ref-12)
12. ולפ"ז פליג הירושלמי על תלמודין, דאמרי' בזבחים דפ"א:, דכשם שמצוה להקדים עליונים לתחתונים כך מצוה להקדים פנים לחוץ, והרי דמעלת פנים על חוץ הויא כמעלת חטאת על עולה, וזה שלא כד' הירושלמי שמבו' דמעלת פנים על חוץ עדיפא ממעלת חטאת על עולה, וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-13)