דשלב_ל ב - מכירת פירות דקל אחר חנטה
קטגוריות: ש_ס / לב בבא מציעא / ב_מ עניינים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / קנינים

אור ליום ב' כ"ב אד"ב תשע"א

**א**

א] ב"מ דס"ו:, איתמר המוכר פירות דקל לחבירו, אמר רב הונא עד שלא באו לעולם יכול לחזור בו משבאו לעולם אין יכול לחזור בו, ורב נחמן אמר אף משבאו לעולם יכול לחזור בו, ופירש"י, ז"ל, מוכר פירות דקל, קודם שחנטו פירותיו, עכ"ל.

ומבו' בד' רש"י, דכל הא דמכירת פירות דקל חשיבא כדשלב"ל ולא חיילא המכירה, הוא רק קודם שחנטו פירותיו, אך אחר שחנטו פירותיו חשבינן לה כדבר שבא לעולם וחיילא המכירה.[[1]](#footnote-2)

וכ"ה בפסקי רי"ד בסוגיין, ז"ל, המוכר פירות דקל לחבירו, קודם שחנטו, דאי לאחר שחנטו לא יקרא דשלב"ל, עכ"ל, וכ"ה בתורי"ד ב"ב דקמ"ב., ז"ל, דאמר רב נחמן המזכה לעובר לא קנה לכשתלד קנה, פי' אע"ג דאמרי' וכו' המוכר פירות דקל לחבירו וכו' ורב נחמן אמר אף משבאו לעולם יכול לחזור בו, עד כאן לא אמר רב נחמן התם אלא בפירות דקל דלא היו בעולם כלל בעת המכירה, וס"ל דאין אדם מקנה לחבירו דשלב"ל, אבל העובר כבר נוצר ונברא, ודמי לפירות דקל שחנטו ועדיין לא נגמרו דאליבא דכו"ע יכול למוכרם, אבל מיהו כ"ז שלא יצא העובר לאויר העולם אינו בר קנין, הלכך כ"ז שהיא במעי אמו לא קנה ויכול לחזור בו, אבל משנולד אינו יכול לחזור בו וכו', עכ"ל.

וכן פסק הרמ"א בחו"מ סימן ר"ט ס"ד, דגבי אילן אם חנטו הפירות מיקרי דבר שבא לעולם.

ב] אמנם הנה באבנ"מ סימן מ' סוסקי"ג כתב ע"ז, ז"ל, אמנם בעיקר הדין שכתב הרמ"א בח"מ סי' ר"ט דאם חנטו הפירות הוי בא לעולם והוא מפירש"י בפ' איזהו נשך וכו', וכעת מצאתי דעדיין מידי ספיקא לא נפקא דאינו נראה כן מדברי הריטב"א בחי' פרק האיש מקדש שם הבמ"ע דיהיב לי' כשהוא סמדר ולא כר"י דאמר סמדר אסור בערלה וכו', וכתב עלה הריטב"א ז"ל וכ"ת ולוקמי' אפי' כר"י ובדיהיב לה מקמי דליהוי סמדר וכו', א"נ מקמי סמדר לא חשיבי מידי וכפירות שלב"ל חשיב ולא מצי קני להו לרבנן וכו', עכ"ל, ומבואר דמקמי סמדר אע"פ שחנטו ה"ל דשלב"ל, וכ"כ בתורי"ד ז"ל כגון וכו', פי' ואין לומר דיהיב לה קודם סמדר שעדיין לא בא לעולם וכו', עכ"ל, ובחידושי הרשב"א שם ז"ל הבמ"ע בדיהיב לה כשהוא סמדר ודלא כר"י, ופירש"י בלשון ראשון דמש"ה לא אמר בדיהיב לה מקמי דליהוי סמדר וכו', ובלשון שני פירש"י ומקמי דליהוי סמדר אי אפשר לאוקמי' דאפילו ר"מ דאמר אדם מקנה דשלב"ל לא אמר אלא היכא דודאי אתו אבל הכא מי יימר דאתו, ותמיהא לי דהא מוכר פירות דקל ואפילו קודם חנטה לר"מ קנה וקרי לי' עבידי דאתו דממילא קא אתו, וכ"ש הכא דלאחר חנטה קודם שהגיע לסמדר דעבידי דאתו ולר"מ קנה כו', ומסתברא דלשון ראשון עיקר עכ"ל, ומדכתב דלאחר חנטה קודם שהגיע לסמדר דעבידי דאתו דלר"מ קנה ומשמע אבל לרבנן לא קנה קודם סמדר, וכיון דלהרשב"א והריטב"א ותורי"ד אחר חנטה ל"מ, מאן ספין ומאן רקיע להוציא מן המוכר מחזקת ממון דידי', ולכן דברי רמ"א בחו"מ צ"ע, עכ"ל.

והנה אמנם צ"ע רב בזה, שהרי התורי"ד בב"ב נקט בפשיטות דאליבא דכו"ע יכול למכור פירות דקל לאחר חנטה, ולפמש"כ האבנ"מ נמצא שד' התורי"ד סותרים זא"ז.

ג] אמנם הישוב לזה נלמד ממש"כ רש"י במנחות דט"ו:, ז"ל, סמדר, כבר חנטו ענבים, עכ"ל, ומבו' דאחר שחנטו הענבים הו"ל בכלל סמדר, וכ"ה מתבאר לפ"מ שפירש"י בקידושין שם, דסמדר הוא כשהענבים ניכרים לאחר נפילת הפרח, וכ"ה גם בפירש"י ברכות דל"ו: פסחים דנ"ב: גיטין דל"א. ב"ק דנ"ט., אשר הוא שיעורא דחנטה לדעתו, וכמו שפירש"י במדבר י"ז כ"ג, ועי' מהר"י קורקוס ריש הל' מע"ש שנסתפק בזה אם חנטה הוא פחות מסמדר או סמדר, ועי' חזו"א שביעית סימן ז' ס"ק י"א י"ב ט"ז שכתב כן בדעת תוס' והר"ש דחנטה היינו סמדר, וכ"כ החזו"א בדיני ערלה אות ו'.

ולפ"ז הרי דלא סתר כלל מש"כ הרי"ד דקודם סמדר הו"ל דשלב"ל, למש"כ הרי"ד דפירות שחנטו לא חשיבי כדשלב"ל, שהרי פירות שחנטו היינו סמדר, דמבו' להדיא בסוגיא דקידושין שם דאיתי' במכירה ולא חשיב כדשלב"ל.

ובזה נתפרש לן מקור ד' רש"י והרי"ד להך מילתא דכל שחנטו הפירות איתניהו במכירה לכו"ע, ולהנ"ל הרי סוגיא ערוכה היא בקידושין דסמדר איתי' במכירה, וסמדר היינו ענבים שחנטו.

והנה אמנם הי' מקום לדחות, דהגמ' שם הרי אתיא כר"מ דאית לי' דאדם מקנה דשלב"ל, וע"כ הוא דמצי למכור סמדר, אך הרי הריטב"א שם פירש דאתיא אף כרבנן דאית להו דאין אדם מקנה דשלב"ל, דאי כר"מ אפי' קודם סמדר נמי, וגם הרי"ד שם כתב דקודם סמדר ל"מ שעדין לא בא לעולם, והרי דסמדר חשיב כבא לעולם, ויתכן דאין מכוון הרי"ד משום דבעינן לאוקמה אף כרבנן, דכל כ"ה הו"ל לפרושי, אלא כונתו דאם הו"ל דשלב"ל, ולא חיילא ההקנאה אלא כשיגדלו הפירות, הרי דכיון דכשיגדלו הו"ל ממון גבוה, לא חיילא ההקנאה, ואכמ"ל.

והנה אמנם בד' הרשב"א מפורש דחנטה הוא קודם סמדר, ולדעתו מבו' דאף פירות שחנטו חשיבי כדשלב"ל עד שנעשו סמדר, אך לא ברירא לי אם פליג לדינא ע"ד רש"י, והיינו משום דיש להסתפק אם הא דס"ל דחנטה הוא קודם סמדר הוא משום דס"ל דחנטה הוא קודם שיצא הפרי כלל ובעוד הפרח קיים, וכדעת י"מ שהביא המאירי בריש ר"ה, או דהוא משום דס"ל דסמדר אי"ז מיד לאחר נפילת הפרח, אלא לאחר שהגדיל הפרי קצת, ולדרך קמא נמצא דלא פליג הרשב"א לדינא ע"ד רש"י, דמודה הרשב"א דכשהפירות ניכרים אחר נפילת הפרח איתנייהו במכירה, ואך דס"ל דחנטה הוא קודם לכן, אך לדרך בתרא נמצא דפליג הרשב"א ע"ד רש"י, וס"ל דאף כשהפירות ניכרים אחר נפילת הפרח, אכתי ליתניהו במכירה, עד שנעשו סמדר, וצ"ע בזה.

ד] ובד' הריטב"א בקידושין דסמדר איתי' במכירה, צ"ע ממש"כ הריטב"א שם דס"ב:, ז"ל, וש"מ דלרבנן המזכה לעובר לא קנה אע"פ שהוכר עוברה, והוא הדין במוכר פירות עד שלא הביאו שליש, עכ"ל, והרי דפירות קודם שהביאו שליש ליתניהו במכירה.

וכבר עמד המחנ"א דיני דשלב"ל סימן ב' ע"ד הריטב"א בדס"ב: שהוא נסתר ממש"א שם דנ"ד: דסמדר איתי' במכירה, ועיי"ש שכתב לישב דהתם איירי בשהקנה השדה לפירותיו, עיי"ש, אך לכאו' אי"ז מתישב בד' הריטב"א גופי' שכתב דמקמי סמדר לא חשיבי מידי וכפירות שלב"ל חשיב ולא מצי קני להו לרבנן, והרי דאחר סמדר לא חשיבי כפירות שלב"ל, ומצי קני להו לרבנן, ומה"ט גם אין לישב, דמש"א דסמדר איתי' במכירה, הוא רק לר"מ לטעמי' דאית לי' דאדם מקנה דשלב"ל, שהרי להדיא כתב הריטב"א דאף לרבנן איתי' במכירה, וצע"ג.

וראיתי בהע' למחנ"א שכתבו שקרוב הדבר להגי' בד' הריטב"א בדס"ב:, וה"ה "בתורם" פירות עד שלא הביאו שליש, דבזה הוא דאיירי הסוגיא שם, ואם אכן הוא כן, לא סתרי ד' הריטב"א זל"ז.

**ב**

ה] בעיקר ד' רש"י והרי"ד, דאחר שחנטו הפירות איתניהו במכירה, יש להסתפק אם היינו דכה"ג חיילא עיקר המכירה על כל הפרי השלם, דכיון דחשבינן שכבר עיקר הפרי קיים חשיב כל הפרי כבא לעולם, וה"ז כמוכר בהמה לאחר ל' יום, דלא אמרינן שלא תחול המכירה על מה שנתפטמה בתוך ל' יום דחשיב כדשלב"ל, או היינו דחיילא המכירה על הפירות כפי מה שהם, ומכח זה הוא זוכה אף במה שגדלו אח"כ.

והנה בד' הקצוה"ח סימן ר"ט סק"ב והאבנ"מ סימן מ' סקי"ג נ' דמפרש ד' רש"י, דכיון דהפירות שחנטו איתניהו במכירה, חיילא המכירה גם על מה שיגדל אח"כ, עיי"ש.

אך צ"ע ע"ז ממה שפירש"י בהא דאמר ר"ה דעד שלא באו לעולם יכול לחזור בו, ז"ל, אם בא לחזור בו קודם שחנטו פירותיו חוזר, עכ"ל, ואם אכן לא הויא המכירה אלא על הפירות הגמורים, ואך דכיון שעיקרם הוא בעולם מצי למכור לכולם, א"כ הרי בדין שיהא יכול לחזור בו קודם שנגמרו הפירות.

ושמא אין מכוון ד' הקצוה"ח דלא הויא המכירה אלא על הפירות הגמורים, דודאי דהמכירה חיילא השתא על הפירות כפי מה שהם, ואך דמכח זה חיילא המכירה גם על התוספת שיוסיפו אח"כ לכשתבא התוספת לעולם, וכ"נ ממש"כ הקצוה"ח בסו"ד שם לפרש עד"ז בהא דשייר ענפי האילן שבו גדלים הפירות, עיי"ש, והתם ודאי דהשיור על ענפי הפירות חייל מהשתא, ומכח זה מצי חייל השיור על הפירות לכשיבואו לעולם, וה"נ הכא דכוותה, אך צ"ב טעם הדברים.

ובחזו"א שלהי דמאי כתב, ז"ל, ואע"ג דלענין מוכר דשלב"ל כ' הרמ"א סי' ר"ט דלאחר שחנט חייל המכר, התם קנה הפירות כפי מה שהם, והמוכר מוחל לו את יניקתו, והפירי קנה שבחו בכל שעה מיד המוכר, עכ"ל.

ובמנחת שלמה ח"א סימן נ"ה אות ה' הוכיח מד' הגרע"א דבפירות שחנטו מצי חיילא המכירה על הפירות הגמורים, וזה ממש"כ הגרע"א בגל' שו"ע סימן ר"ט ס"ד, ז"ל, ואם אז מכר הפירות לכשיתלשו, כיון דעתה לאו בני משיכה נינהו הדין דמעות קונות אף שהקנין חל רק כשיתלשו ואז בני משיכה נינהו, מ"מ אזלינן בתר השתא וכו', עכ"ל, והרי דפשיטא לי' דאחר שחנטו הפירות מצי למכור את הפירות הגמורים לכשיתלשו, ולד' החזו"א לכאו' אם ימכרם לכשיתלשו, לא תחול המכירה אלא על מה שקיים עכשיו ולא על התוספת, אך שמא כיון דמצי למכרם עתה ולמחול על היניקה ודמכח זה יזכה הלוקח בכל הפרי, תו מכח זה מצי למכור גם את הפירות הגמורים, אך לכאו' אי"ז כן, וצ"ע, אך מ' מד' הגרע"א דשפיר מהני גם אם חלה המכירה עכשיו, וצ"ע.

ו] ומד' תורי"ד ב"ב דקמ"ב. שדימה דינא דהמזכה לעובר לכשתלד קנה, לדין פירות דקל שחנטו ועדין לא נגמרו דלכו"ע יכול למכרן, ולדעת ר"ה דאף לכשתלד לא קנה, כתב הרי"ד דל"ד לפירות דקל שחנטו, משום דפירות דקל שחנטו נראו כבר לעולם, נ' לכאו' דגם בפירות דקל שחנטו לא חיילא השתא המכירה על הפירות הגמורים, אלא חלה המכירה לכשיגמרו הפירות, והא דלי"ב משום דשלב"ל, הוא משום שכבר עיקרם קיים עכשיו, וזהו שדימה דה"נ במזכה לעובר ה"ה קונה לכשתלד, ולי"ב משום דשלב"ל, משום שכבר עיקרו קיים עכשיו.

אך לא ברירא לי ד"ז בכוונת הרי"ד, שהרי הרי"ד כתב עלה, ז"ל, אבל מיהו כ"ז שלא יצא העובר לאויר העולם אינו בר קנין, הלכך כ"ז שהיא במעי אמו לא קנה ויכול לחזור בו, אבל משנולד אינו יכול לחזור בו, עכ"ל, ומזה מ' דאדרבה כיון דמדמי עובר לפירות שחנטו, הי' בדין שתחול ההקנאה עכשיו, וזהו שהוצרך לפרש דהא דלא חיילא ההקנאה עכשיו, הוא משום דכ"ז שלא יצא העובר לאויר העולם אינו בר קנין.

ושמא יל"פ בדבריו, דלעולם בפירות שחנטו כיון דחשיב כבאו הפירות לעולם, מצי חיילא המכירה עכשיו על הפירות הגמורים, וה"נ בעובר דחשיב הולד כבר לעולם, הי' בדין שתחול ההקנאה עכשיו, ואך דכיון שעובר לאו בר קנין הוא לא חיילא ההקנאה עד שיוולד, ומ"מ לי"ב משום דשלב"ל, כיון שכבר הוא קיים עכשיו, וזה ע"ד מש"כ הרמב"ן בב"ב דע"ט: בטעמא דלכשתלד קנה.

ולפ"ז יתבארו גם ד' רש"י, דאחר שחנטו הפירות אינו יכול לחזור בו, דכל שחנטו הפירות וחשיבי הפירות כבאו לעולם, מצי חיילא המכירה השתא על הפירות הגמורים, וע"כ אינו יכול לחזור בו, ואמנם הדברים מחודשים, וצ"ע עוד בזה.

**ג**

ז] בקצוה"ח סימן ר"ט סק"ב הביא מס' בני יעקב שתמה עמש"כ הרמ"א דאם חנטו הפירות מיקרי דבר שבא לעולם, דמ"ש מאם ילדה אשתך נקבה מקודשת לי דאינה מקודשת אף אם היתה אשתו מעוברת, ובקצוה"ח כתב לישב, דשאני עובר דמכסיא מפירות שחנטו דמגליין, ומשה"ק ע"ז הבני יעקב מסוגיית הש"ס בקידושין דמדמי עובר לפירות מחוברין קודם שהביאו שליש, כתב הקצוה"ח שם, דהא דשאני פירות דמגליין, הוא דמה"ט מצי חיילא מכירה על הפירות כפי מה שהם, וע"כ מכח זה גם מצי למכור את מה שגדל אח"כ, ומשא"כ בעובר דמכסיא ולא מצי חייל גם על המקצת שישנו בעולם, וע"כ שפיר מדמי הגמ' עובר לפירות, משום דבתרומה נמי כ"ז שלא הביא שליש ליתי' כלל בתרומה, ואפ"ה ס"ל לראב"י דכיון דמינכר קצת מהני, וא"כ ה"ה בעובר, אך הא דלדידן מהני מכירה דפירות שחנטו, אי"ז ענין למכירת עובר, דשאני מכירת פירות שחנטו דמה שהוא בעולם עכ"פ איתי' במכירה, ובעובר אפי' מה דאיתי' בעולם ליתי' במכירה ומשום דמכסיא, עכ"ד.

ח] והנה באמת כעיקר ד' הסמ"ע לחלק בין פירות שחנטו לעובר, משום דפירות שחנטו מגליין ועובר מכסיא, מצינו בד' תורי"ד ב"ב דקמ"ב., ז"ל, וס"ל אע"ג דנוצר כבר לא דמי לפירות דקל שחנטו, דפירות דקל שחנטו נראו כבר לעולם אבל העובר לא נראה לעולם, עכ"ל.

ואמנם לפמש"נ לעיל סק"ו בביאור דעת הרי"ד נ', דמה שחילק דהפירות שחנטו נראו כבר לעולם והעובר לא נראה לעולם, אין כונתו כד' הקצוה"ח דכיון שהפירות שחנטו נראו כבר לעולם ע"כ מצי חיילא מכירה על הפירות כפי מה שהם, וגם לכאו' טעם זה ל"ש כלל במזכה לעובר, ודו"ק, אלא כונתו, דבפירות שחנטו שנראו כבר לעולם, מצינו לחשוב להפירות הגמורים כדבר שבא לעולם, אך בעובר שעדין לא נראה לעולם לא חשיב הולד כדבר שבא לעולם.[[2]](#footnote-3)

ט] ואמנם לפ"ז תיקשי קו' הבני יעקב, דא"כ מאי מדמי הגמ' בקידושין עובר לפירות מחוברין קודם שהביאו שליש, הרי פירות מחוברין קודם שהביאו שליש חשיבי שפיר כדבר שבא לעולם, כיון שהם נראו כבר לעולם.

ונ' דצ"ל בזה, דכל הא דמצינו לחשוב הפירות הגמורים כדבר שבא לעולם, הוא רק לגבי מכירה, דהפירות כפי מה שהם איתניהו במכירה, וע"כ כיון שעיקר הפרי קיים, חשבינן לכל הפרי כבא לעולם, אך לגבי תרו"מ, כיון דקודם שהביאו שליש אינם בני תרו"מ, הרי דחשיב שעדין לא בא לעולם כלל פירות בני תרו"מ, וע"כ שפיר מדמינן לה לעובר, וזה לפ"מ דס"ל לסוגיית הגמ' בקידושין כרב הונא, דעובר לא חשיב כבא לעולם, כיון שאינו נראה.

וצריך להוסיף, דאף שכתב הרי"ד דטעמא דר"נ דלכשתלד קנה, הוא משום דהעובר כבר נוצר ונברא ודמי לפירות דקל שחנטו וכו' אבל מיהו כ"ז שלא יצא העובר לאויר העולם אינו בר קנין וכו', עכ"ל, והרי דאף דכ"ז שלא יצא העובר לאויר העולם אינו בר קנין, מ"מ חשבינן לי' כבא לעולם, וא"כ מ"ש פירות שלא הביאו שליש דכיון שאינם בני תרו"מ לא חשבינן להו כבאו לעולם.

אך נ' דהדבר חלוק, דפירות שלא הביאו שליש כיון שאינם בני תרו"מ, הרי נמצא דלגבי תרו"מ, חשיב דעדין ליכא פרי בעולם כלל, ומשא"כ במזכה לעובר, אף דדינא הוא דאין זכי' לעובר, אי"ז אלא גריעותא מסוימת בזכייתו, אך מ"מ שפיר חשבינן שכבר הולד קיים, ואכתי צ"ע בזה.

1. והנה הי' מקום לומר דרש"י לטעמי' אזיל, דס"ל בקידושין דס"ב: דקי"ל כראב"י דפירות ערוגה זו תלושין יהיו תרומה על פירות ערוגה זו מחוברת לכשיביאו שליש ויתלשו דבריו קיימין, וע"כ ה"נ מצי למכור פירות שחנטו, אך מלבד דאי"ז מתישב בד' הרי"ד שכתב דלכו"ע מצי למכור פירות שחנטו, וגם הרי בתורי"ד קידושין דס"ב: כתב דקי"ל דלא כראב"י, גם אי"ז מתישב במש"כ רש"י דאחר שחנטו הפירות אינו יכול לחזור.

   ועי' עוד בקצוה"ח סימן ר"ט סק"ב שדן לפרש בד' רש"י, דאזיל לדעת רב נחמן דס"ל דהמזכה לעובר לכשתלד קנה, ולדידי' ה"נ מצי למכור פירות שחנטו, עיי"ש בדבריו, אך ג"ז אינו מתישב בד' הרי"ד, וגם לכאו' אינו מתישב במש"כ רש"י דאחר שחנטו הפירות אינו יכול לחזור. [↑](#footnote-ref-2)
2. ו ובאמת עיקר ד' הקצוה"ח, דבעובר ל"מ למכור גם את החלק שקיים כבר, הנה ז"ל היראים מ' קמ"א, או היתה פרה מעוברת ומשך פרה לקנות אוזני עובר, דעובר דבר שישנו בעולם חשבינן ליה לענין להקנות שנידון העובר המונח במעי אמו כחתיכת בשר, אבל עובר אינו נידון כילוד שבא לעולם שיוכל לקנות, דכחתיכת בשר דמי דנקנית ואינה קונה, והיינו דאמרינן בב"ב פ' מי שמת המזכה לעובר לא קנה וטעמא שאינו בעולם לקנות אבל אי הוי דבר הנקנה כגון עובר פרה נקרא ישנו בעולם להקנות לו, עכ"ל, והרי דשפיר מצי להקנות העובר הקיים בעולם כחתיכת בשר, וכ"ה באו"ז סימן תשנ"ב בשם ר"ת, ומה שהביא הקצוה"ח מד' התוס' והרא"ש בריש בכורות דא"א למכור גם את העובר שקיים כבר, וכן הוכיח הגרע"א, הנה בד' האו"ז שם מבו' דפי' ד' ר"ת הוא דל"מ למכור קודם שנתעברה, ואך דמחמת זה גזרינן שלא למכור אף אחר שנתעברה, עיי"ש, ועי' בהע' תוע"ר ליראים שכבר עמד ע"ז. [↑](#footnote-ref-3)