צדקה יב רנא
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / יורה דעה / צדקה

**שיעורי הלכה**

**שיעור יב'**

**הדינים הנידונים**

**דיני קדימה בצדקה**

* מי נחשב יותר קרובו.
* אם יתן כל מעשרותיו לקרוב יותר.
* כשאחר נצרך יותר.
* קדימת הסמוכים על שולחנו.
* אם יכול הקרוב לתפוס.

*יורה דעה*

*סי' רנא ג*

**צדקה**

**ממורינו הגאון רבי רפאל צבי ובר שליט"א**

**השיעורים נמסרים במוצש"ק בית הכנסת 'בית תפילה' נוה יעקב ירושלים**

[סעיף א] **הנותן לבניו ובנותיו הגדולים שאינו חייב במזונותיהם, כדי ללמד את הבנים תורה ולהנהיג הבנות בדרך ישרה, וכן הנותן מתנות לאביו והם צריכים להם, הרי זה בכלל צדקה. ולא עוד אלא שצריך להקדימו לאחרים. ואפילו אינו בנו ולא אביו אלא קרובו, צריך להקדימו לכל אדם. ואחיו מאביו קודם לאחיו מאמו. ועניי ביתו קודמין לעניי עירו ועניי עירו קודמין לעניי עיר אחרת.** הגה: והקבועים בעיר קרויים עניי העיר, והם קודמין לעניים אחרים הבאים לשם ממקומות אחרים. **ויושבי ארץ ישראל קודמין ליושבי חוצה לארץ.** הגה: פרנסת עצמו קודמת לכל אדם, ואינו חייב לתת צדקה עד שיהיה לו פרנסתו ואח"כ יקדים פרנסת אביו ואמו, אם הם עניים, והם קודמים לפרנסת בניו. ואחר כך בניו, והם קודמים לאחיו, והם קודמים לשאר קרובים, והקרובים קודמים לשכיניו, ושכיניו לאנשי עירו, ואנשי עירו לעיר אחרת. והוא הדין אם היו שבוים וצריך לפדותן. השו"ע לא ביאר אם אביו קודם או בניו.

## סדר הקדימה בצדקה

הנה המחבר לא כתב אם אביו קודם או בנו קודם, אבל הרמ"א כתב אח"כ סדר הקדימה וכתב שאביו קודם לבנו. וכן לעניין בני העיר לא כתב השו"ע אם יש קדימה ביניהם, מיהו בביאור הגר"א (סק"ד) הביא מתנא דבי אליהו שיקדים בני שכונתו,ואח"כ יקדים בני מבוי.

ומי נחשב עניי עירך, בטור הביא מה"ר יצחק ב"ר ברוך שדעתו דהא דאמרינן דעניי עירך קודמין היינו שלא לשלוח לעיר אחרת, אבל הבאים לעיר לא אמרינן עניי עירך קודמין, והטור חולק עליו שודאי עניי עירו קודמים. וכן פסק הרמ"א, שדוקא הקבועים בעיר קרויים עניי העיר. וכבר הובא לעיל (שיעור י) שבאהבת חסד (ח"ב סי' יז בהגהה) האריך כנגד אותם שרצו למנוע מבני עיר אחרת לבא לחזר על הפתחים, בטענה שהם צריכים לפרנס רק עניי אותה העיר, וכתב באהבת חסד שאסור לעשות כן, שאף שמתנה מרובה אין נותנים כשיש עניים הצריכים באותה העיר, מ"מ מתנה מועטת חייבים לתת גם לבני עיר אחרת, ואין לומר שעניי עירך קודמים, דזה שייך דוקא ביחיד שרוצה ליתן צדקה ויודע בנפשו שאין בכחו ליתן רק לאחד, על זה אמרו ענייך קודמים, אבל לתת פלס ומאזני משפט על כל העיר ולומר שאין בכחם ליתן רק לעניי עירם, ולסגור בשביל זה הדלת על כל עניי עולם, זה לא מצינו. והעולה מדבריו, שמתנה מועטת יש חיוב על כולם ליתן לעניי עיר אחרת, ומתנה מרובה רק אותם שיש להם לתת גם לעניי עירם וגם לעניי עיר אחרת צריכים ליתן לעני מעיר אחרת, ולכך אין למנוע מהם לתת להם.

## אם הדין לתת לקרוביו הוא קירבה כדין ירושה

והנה הרמ"א כתב שאביו ואמו קודמים ואח"כ בניו ואח"כ אחיו ואח"כ שאר קרובים. ודעת שו"ת גבעת פנחס (לבעל ההפלאה סי' סד) שאין זה כדיני ירושה, אלא החיוב ליתן לקרובו הוא מדין 'מבשרך אל תתעלם', וממילא אין עדיפות לאביו על אמו או לבנו על בתו, ולאחיו על אחותו. אולם בדרך אמונה (פ"ז ממתנ"ע ס"ק צז) כתב שהקודם בירושה קודם, ועיי"ש בציון הלכה שהביא כן מגליון מהרש"א בשם חוט השני, וכתב שנראה דהוא בקרובים שוין, דאל"כ בן בן אחי אבי אביו קודם לאחיו מאמו וכה"ג. מיהו באמת ראייתו אינה מוכרחת, דשם כתב בשם חוט השני (סי' ח) שבן מומר מוטל יותר על אחי המומר מעל אבי האם, שהרי בירושה תליא מילתא. וכוונתו שהיורש צריך לפרנס שעליו מוטל המזונות, אבל עדיין אין ראיה שהיורש קודם בדיני קדימה של צדקה וצ"ת. ובבדי השולחן הביא ראיה להיפך, שהרי בספרי למדו שאח מאב קודם לאח מהאם [עי' ט"ז וש"ך שהביאו כן מספרי ואינו מובן כ"כ שמשמע מדבריהם שבאו להוסיף דין על המחבר ובאמת כבר כתב השו"ע עצמו דין זה שאחיו מאב קודם], ואם נאמר שלעולם הולכים לפי הקודם בירושה, מה צריך הספרי לימוד מיוחד שאחיו מאב קודם לאחיו מאמו.

מיהו עיי"ש בדרך אמונה שכתב שאם צריך ליתן לאביו וגם לאמו, אמו קודמת, שהרי אשה קודמת לאיש [ואולי באשה נשואה אין מעלה של אשה על איש, שהרי הטעם שאשה קודמת לאיש הוא משום שאין דרכה לחזר על הפתחים, אבל אשה נשואה יכול בעלה לילך לאסוף כספים].

## אם יתן כל כספי הצדקה רק לקרוביו

ויש לדון אם יש לו קרובים אם יתן כל כספי הצדקה שבידו רק לקרוביו או שיחלק גם לאחרים. דהנה בשו"ת חתם סופר (סי' רלא) כתב בשם ההפלאה (פנים יפות דברים פר' ראה טו,ז) שלמדו בספרי 'כי יהיה בך אביון' התאב תאב קודם, ודרשו כן קודם שדרשו שעניי עירך קודמים, לומר שמי שיותר נצרך קודם לקרוביו, וכתב שם שיחלק מחצה לבניו ומחצה לעניים אחרים הצריכים יותר. אכן באביו אינו כן, כמבואר בתשובה קודם לכן (סי' רכט), שכתב שאין רשאי ליתן ממעשרו לשום עני טרם שיהיה לאבותיו די פרנסתם.

ובאגרות משה (ח"א סי קמד) כתב שיתן הרוב לקרובים. ונראה שאף כשנותן גם לאחרים אי"ז סותר את דין הקדימה, כיון שנתן רוב הצדקה לקרוביו. ובפת"ש (סק"ב) הביא ממהר"ם זיסקינד שקרוביו קודמים לקרובי אשתו, שקרובי אשתו הם כאנשי עירו, וכתב שצריך ליתן להם רבע מהמעות, ומוכח שאין נותנים כל מעשרותיו לקרוביו אלא יתן מעט לאנשי עירו, רק שעיקר הכסף יתן לקרוביו.

## אם הולכים אחר דיני הקדימה כשעני אחר נצרך יותר

ועיי"ש בחת"ס מה שהביא מההפלאה שיש להקדים בתחילה את הנצרך ביותר ורק אח"כ באים לדיני קדימה. אלא שבאהבת חסד (ח"א פ"ו נתה"מ החסד אות ד') כתב בשם רע"א שחולק על החת"ס, שהרי כתב רע"א שהקרוב קודם גם לתלמיד חכם אף שאינו רבו [והביא ראיה לזה מהש"ך להלן (ס"ק יז)], ולהלן (ס"ט) כתב הרמ"א שת"ח קודם לעם הארץ אף שת"ח הוא לכסות ועם הארץ להחיותו, וא"כ אם קרוב קודם לת"ח, כל שכן שהוא קודם גם לכסות, שהרי הוא עדיף מת"ח, ונשאר שם בצ"ע אם הלכה כרע"א או כהחת"ס.

וראיתי מי שרוצה לומר שאין זה ראיה, דאפשר שאף רע"א מודה לחת"ס, שכל הטעם שת"ח לכסות קודם הוא משום כבודו, אבל שאר קדימות יתן לנצרך יותר. אלא שלפי"ז יהיה גלגל החוזר, שאם יהיה קרוב, ותלמיד חכם, ויהיה אחר תאב יותר, אם יבא ליתן לאותו תאב הרי ת"ח קודם, ואם יבא ליתן לתלמיד חכם הרי הקרוב יקדם, ואם יבא ליתן לקרובו הרי התאב יותר קודם, וחוזר חלילה.

אלא שבפת"ש מוכח שאינו סובר שיש בזה מחלוקת, שבאות ד' הביא דברי החת"ס שדיני הקדימות הם רק כששניהם שוים, וקודם לכן באות ג' הביא מתשובת שמש צדקה שעניי עירו אפילו עמי ארצות קודמים לתלמיד חכם מעיר אחרת, ולכאורה ראייתו של האהבת חסד שייכא גם כאן, שיהיה ראיה שעניי עירו קודמים אף כשהם צריכים רק כסות ועניי עיר אחרת צריכים מזון, דהא הוא כ"ש מתלמיד חכם. וכיון שהפת"ש הביא מיד אח"כ דברי החת"ס מוכח דס"ל שהם לא חולקים זה על זה.

אלא שיל"ד לפי דעת החת"ס בעניי עירו ועניי עיר אחרת, אם גם בזה נימא שכל שנצרכים יותר יתן להם, ואפילו אם הם עניי עיר אחרת, שהרי בטור משמע שעניי עירו קודמים ולא יתן לעניי עיר אחרת כלל, ומשמע אפילו כשהם נצרכים יותר, וצ"ל שעיקר נתינתו תהיה לעניי עירו אבל באמת יתן מעט גם לעניי עיר אחרת [וכבר נתבאר דעת הח"ח באהבת חסד שיתן מתנה מועטת לעניי עיר אחרת]. וכן יש לעיין לגבי הדין שאביו קודם אם גם בזה נימא שצריכים שיהיו שוים בצורך שלהם. וכבר הבאנו לעיל לשון החת"ס בתשובה (סי' רכט) שכתב שצריך ליתן לאביו די פרנסתו, ומשמע שהוא קודם לאחרים לכל צרכיו.

והנה מצינו בירושלמי שאע"פ דדין הוא שאשה קודמת לאיש מ"מ אם היא לכסות והוא למזונות האיש קודם, ולכאורה מוכח כדברי החת"ס שדיני הקדימה הוא רק באופן שהם שוים. מיהו יש לדחות דדין זה שאשה קודמת לאיש אינו כלל בדיני קדימות.

## קדימות בני ביתו הסמוכים על שולחנו

ועיי"ש בחת"ס בתשובה שהביא בשם רבו בעל ההפלאה (בפנים יפות שם) שבני ביתו קודמים בכל צרכיהם אפילו לעניי עירו שאין להם מזון ומחיה כלל. ונראה שדין זה פשוט וברור, וכן נראה למעשה שאדם צריך לדאוג תחילה לבני ביתו הסמוכים על שולחנו ליתן להם כל צרכיהם. ונראה דמה שכתב הרמ"א שפרנסת עצמו קודמת לכל אדם היינו כל פרנסת הבית, ולפי"ז נראה דאף דין זה שאביו קודם לבניו, היינו דוקא בנו שאינו סמוך על שולחנו, אבל אם היה בנו סמוך על שולחנו אין אביו קודם וכן מנהג העולם.

## אם יכול הקרוב לתפוס כשרואה שקרובו בא ליתן לאחר

ובמחנה אפרים כתב לדון אם יכול הקרוב לתפוס מעות מעשר מיד הנותן, אם רואה שרוצה הוא ליתן לאחר שאינו קרובו. ועי' בגליון מהרש"א שציווה לעיין בדברי המחנה אפרים הל' זכיה (סי' ח) ששם כתב שיכול הקרוב לתפוס ומהני תפיסתו. אלא שהמחנה אפרים סותר דברי עצמו, שבהלכות צדקה (סי' א) כתב שלא מהני תפיסת הקרוב כיון שאינו יכול לכפותו על הצדקה, ורק אב שאינו מפרנס את בניו הקטנים, כופין אותו כיון שהם סמוכים על שולחן אביהם יותר מעל אחרים, ובזה מהני תפיסה.