7. האם כונה לתפילה אחת יכול להועיל לתפילה אחרת
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב מאיר קאופמן / שיעורי ליל שב_ק / תשפד

#### ליל שב"ק פ' מקץ ג' טבת פ"ד – שיעור בית המדרש נווה יעקב

# בגדר חובת תפילה האם כל אחד זה שם אחר

### בדין קרא ק"ש של לילה והתברר שזה יום האם יצא חובת ק"ש של יום

א] יש לדון לגבי מצות ק"ש אם אדם קרא ק"ש בתור ק"ש של ערבית כי חשב שזה לילה והתברר שזה היה יום האם יצא בזה ידי חובת ק"ש של שחרית [והנה כיון שיוצא גם לאחר עלות השחר יתכן המקרה שחשב שזה קודם הנץ החמה והתברר שזה לאחר הנץ החמה] וכן יתכן הנידון לגבי מגילה כגון שקרא לשם קריאה של לילה והתברר שזה כבר היה לאחר עלות השחר האם יוצא בזה חובת קריאה של יום [והנה של לילה זה רק מדרבנן ושל היום זה מדברי קבלה א"כ מסתבר שזה נחשב שלא כיון לשם מצוה אמנם יש דיעות ששניהם זה אותו חיוב] והנה זה ודאי שאם מישהו חשב שהיום יום ראשון וזה יום שני אפילו שכל יום זה מחיב אחר והוא חשב שזה חובת יום א' והתברר שזה חובת יום ב' ודאי שאין בזה חסרון אמנם החובה לקרוא בלילה והחובה לקרוא ביום זה נלמד משני פסוקים

והנה יש כאן נידון אחר בגדר הדבר האם יש חיוב אחד לקרוא ק"ש וחיוב זה נאמר לעשותו בשני זמנים אחד ביום אחד בלילה וכמו דמה שנאמר שזה חיוב כל יום זה לא הופך לשני חיובים כך כאן זה נחשב אותו חיוב א"כ ודאי יוצא אמנם יתכן שכיון שזה נלמד משני פסוקים זה נחשב כשני מחיבים דהינו שיש מחיב שנלמד מהפסוק שהתורה אמרה לקרוא בלילה ויש מחיב שנלמד מהפסוק לקרוא ביום ולפ"ז יש לדון שכיון שכיון לעשות לשם חיוב של לילה זה לא נחשב שעשה לשם חיוב של יום והדין כונה הוא לשם החיוב שמכוחו הוא חייב והנה בפשוטו כל הנידון למ"ד מצות צריכות כונה אמנם יתכן שגם למ"ד אין צריכות כונה אבל מבואר בר"ן שכל שמכוין לשם מצוה אחרת גרע וא"כ כאן זה מצוה אחרת וממילא לא יצא

אמנם יתכן שיסוד הדין לא לכוין שעושה המצוה מכח החיוב שהתורה חיבה אלא יסוד הדין לעשות את זה בתור מעשה מצוה של התורה ונפק"מ בעבד שלקח לולב והתברר שרבו שחררו וכן קטן שעשה מצוה והתברר שהוא גדול וכן אשה שאכלה כזית בליל הסדר וחשבה שהיא פטורה האם יוצאת ידי חובתו וכן יתכן נפק"מ בהלל של חנוכה אם נימא שהיא חיבת וכדו' ויתכן שבכל אלו יוצאים ידי חובתם שהעיקר לכוין שזה השם של המצוה אבל לא צריך שיעשה בתור המחיב שבזה [ועיין חו"ב שהסתפק בזה] והנה גם אם נימא דשם זה נחשב כונה אבל יתכן דבמקרים האלו זה אותו חפצא של מצוה וכל ההבדל האם יש חיוב אבל כאן יש לדון שכל אחד זה חפצא אחר של מצוה אבל יש ק"ש של שחרית ויש ק"ש של ערבית ולפ"ז מה שחשב לק"ש של לילה זה כונה למעשה מצוה אחר אמנם יתכן שזה נחשב אותו מעשה מצוה רק יש שני מחיבים שונים וממילא כיון שהמחיב הוא לא קובע אלא הכונה לחפצא של המצוה וכיון שזה אותו חפצא ממילא אין בזה שום חסרון [ויתכן עוד דשם מכוין לעשית החיוב של הלל רק ללא חיוב אבל כונתו לחיוב אחר זה גרע] וצ"ע ועיין פרי יצחק ח"א ס"א בסופו בד"ה אולם שכתב שלא יוצא ידי חובה אמנם באפיקי מגינים סנ"ח סק"ב נקט שיוצא ידי חובה [והנה יש להעמיד אותו נידון בהבדלה שבת שיוצא ביו"ט דבפשוטו יש לו שני חובות ויש לעיין בכיון להבדלה של יו"ט האם יצא של שבת וכן בקידוש הבוקר ביו"ט שיוצא בשבת וחשב רק על אחד מהם אמנם נראה דשם ודאי שזה חפצא אחר דיש הבדלה משבת ויש הבדלה מיו"ט וכן לגבי קידוש יש לקדש השבת ויש לקדש היו"ט ורק כאן שיסוד הדין לקבל עול מלכות שמים ורק הסיבה שונה ודו"ק ויתכן לדמות לר"ח שיוצא בחנוכה האם צריך לכוין לשני החיובים או שכל שעשה לשם הלל של חנוכה ממילא יש כאן קיום ההלל וכן יש לדון במי שחשב שעכשיו זה קריאת המגילה של י"ד וחובתו מדין י"ד והתברר שהוא בן ט"ו וקריאתו בתור ט"ו]

והנה בנידון הראשון האם זה חיוב אחד או שני מחיבים יש לדון דהנה דעת הרמב"ם מצוה י' שמצות ק"ש ערבית ושחרית וקטורת שחרית וערבית ושני תמידים בוקר וערב זה מצוה אחת אמנם הרמב"ן בשורש י"א ובסוף ספר המצות בחשבון המצות כתב שזה שני מצות ויתכן שזהו שורש מחלוקתם האם יש כאן חיוב אחד ורק שזה בשני זמנים או שזה שני מחיבים עוד מצאנו שנחלקו האחרונים האם מצות זכירת יציאת מצרים זה נחשב הזמן גרמא דהמג"א כתב שכיון שזה נוהג יום ולילה זה לא הזמן גרמא והשאג"א האריך שכיון שכל חיוב יש לו זמן נפרד א"כ המחיב של היום זה רק ביום והמחיב של הלילה זה רק בלילה וצ"ע בזה

### בדין חילוק תפילות זה נחשב אותה תפילה

ב] והנה יש לדון כנ"ל לגבי תפילה כגון במי שחשב שעדין לילה והתפלל לשם מעריב והתברר שכבר עלות השחר האם יצא שחרית וכן מי שחשב שקודם חצות והתפלל לשם שחרית והתברר שכבר הגיע זמן מנחה האם יצא חובת מנחה וכן יש לדון במי שהתפלל נעילה קודם מנחה שלא יוצא האם יכול לצאת בזה ידי חובת מנחה [ועיין חכמת שלמה תרכ"ג] וכן יש לדון שהתפלל מנחה וחשב שזה קודם שקיעת החמה והתברר שזה לאחר שקיעת החמה ולרוב הראשונים זה זמן מעריב ולכל הפחות מספק [וכן יש לדון במי שהתפלל מנחה לאחר פלג המנחה ושכח שכבר התפלל האם יוצא בזה ידי מעריב והנה בזה בפשוטו לא יוצא כמבואר בסימן רס"ח שרק בהתפלל בתור פלג המנחה זה מועיל ולא בהתפלל בתור שזה עדין יום אמנם יש דיעות שרק בליל שבת לא יוצא כי לא קיבל שבת אבל ביום חול הוא יוצא וכן יתכן שזה רק במי שמקפיד שלא להתפלל בפלג המנחה אבל במי שלא מקפיד יתכן שאין חסרון זה עיין בר אלמוגים סימן ב' מש"כ בזה] והנה בפשוטו יש להעמיד כאן גם את הנידון הנ"ל האם ג' התפילות זה אותו חיוב רק שזה בג' זמנים או שזה נחשב ג' מחיבים וממילא מה שמכוין לחיוב אחד זה לא מועיל לחיוב אחר אמנם יש לדון כנ"ל שגם אם זה שלשה מחיבים אבל יתכן שכיון שזה אותו מצוה ממילא זה לא מחסר בכונה אמנם יתכן שזה לא נחשב אותו חפצא אלא שיש חפצא של שחרית ויש חפצא של מעריב ויש חפצא של מנחה

והנה במעריב כיון שקי"ל שזה רשות יש לדון שזה פחות חובה אמנם יתכן כנ"ל שהעיקר לכוין לשם מצוה והנה מבואר ברמב"ם שאדם יכול להתפלל מנחה גדולה בתור נדבה ומנחה קטנה בתור חובה ומבואר שמה שהתפלל בתור נדבה לא אומרים שממילא יצא ידי חובת החובה והנה כאן התפלל בתור חפצא של תפילה רק לא בתור חובה אמנם יתכן שנדבה וחובה זה שני שימות של תפילה [וכמו בקרבנות ובפשוטו זה נחשב מחשבה הפוסלת] ולכן כל שהתפלל בתור נדבה ויש כזה מציאות ממילא זה נדבה [והנה שיטת הרמב"ם שמעריב שזה רשות זה בגדר נדבה כמבואר בח' הגר"ח ולדבריו ודאי לא יוצא אמנם בפשוטו לא קי"ל כן כמבואר סימן ק"ז בבה"ל] והנה מבואר גם שאם התחיל להתפלל בתור חובה ונזכר שהתפלל מפסיק דהינו שלא אומרים שממילא זה נהיה נדבה ובפשוטו מבואר כנ"ל שזה שם אחר של תפילה

וכן מבואר שאם הקדים תשלומין לתפילת חובה לא יצא ומבואר שכונתו קובע בתור מה זה דהינו שכה"ג זה שני דברים ועיין מ"ב סימן ק"ח סק"ח שגם בהתפלל החובה ושכח יעלה ויבוא שבזה יכול להתפלל התשלומין קודם שמשלים היעלה ויבוא ולכתחילה כתב שיתפלל קודם את ההשלמה של יעלה ויבוא ומבואר שמחשבתו קובע בתור איזה תפילה זה מגיע ולא שמאיליו זה נהיה מה שנצרך אמנם יתכן שתפילת תשלומין ותפילת חובה זה שני מחיבים ושני שימות וכמו נדבה משא"כ חובת תפילה הכל אותו מחיב ואולי אותו שם של תפילה

ולכאורא יש לדון במי שעבר ניתוח במיתרי הקול שאסור לו לדבר ויכול לצאת כדין אינו בקי מהבקי וא"כ יכול לילך למי שאומר חזרת הש"ץ אחרי שקיעת החמה שלרוב הראשונים זה זמן מעריב ואם נימא שכה"ג זה נהיה מעריב ממילא הוא יצא ידי חובתו וגם לראשונים שמספק זה עדין זמן מנחה אבל יכול ללכת למקום שנוהגים כר"ת ובזמן שמתפלל חזרת הש"ץ זה ודאי לילה ואם נימא כנ"ל החזן יוצא בזה מעריב וממילא הוא יצא בזה יד חובתו [והנה לפעמים כבר יצא חובת שמונה עשרה בלחש וא"כ אין לתפילתו שם תפילה אמנם הנידון במקרה שהמנחה היה כשזה היה עדין זמן מנחה ויתכן עוד שכיון שהתפלל כדי להוציא את מי שרצה לשמוע וזה סיבה להתפלל לחלק מהראשונים ממילא השומע יצא והמתפלל אין תפילתו ברכה לבטלה על ידי זה ודו"ק והנה בפשוטו אין לענות אמן על תפילת מי שנוהג כר"ת כיון שזה ברכה לבטלה אמנם לנ"ל שיוצא בזה מעריב אפשר לענות על זה וצ"ע אמנם יתכן לדון שכיון שהוא נוהג כדין ממילא יש לזה שם מנחה ומותר לענות אמן והנידון בזה יהיה מצד שמנחה יכול להוציא מעריב וכדלקמן]

והנה יש לדון נפק"מ עוד שילך בזמן פלג המנחה ויצא מהחזן תפילת מעריב והנה החזן כונתו להוציאו בשמונה עשרה והנה אם נימא שאדם יוצא במה שמתפלל לשם מנחה חובת מעריב ממילא מסתבר שגם אדם שמתפלל מנחה יכול להוציא את חברו בתפילת מעריב ואפילו שלא כיון לזה וכמו מי שיתכוין להוציא את חברו תפילת יום ראשון והתברר שזה יום שני וכן זה כמו שכל אחד אוכל משהו אחר בברכת הנהנין וכן נפק"מ שאדם יכול לצאת מחזרת הש"ץ של מנחה תפילת נעילה עד כמה שזה אותו דבר אמנם בפלג המנחה יש לדון שזה תרתי דסתרי שכיון שהחזן מתפלל בתור מנחה ממילא עד כמה שזה מנחה לא שייך לצאת בזה מעריב אמנם יתכן שכיון שזה דינו שיכול להתפלל וממילא זה מנחה ממילא חברו יכול לצאת בזה מעריב

### בדין תפילת מוסף ושחרית האם כונה לאחד עוזר שיקים התפילה האחרת

ג] והנה בפשוטו כל הנידון הנ"ל זה רק בתפילות שוות אבל תפילת מוסף בפשוטו זה מחיב אחר לגמרי בתור תחליף לקרבן מוסף והרי בזה אין נדבה וכן אין תשלומין ולפ"ז מי שבטעות רצה להתפלל שחרית ואמר תפילת מוסף דמבואר בשו"ע סימן רס"ח שלא יוצא בזה ידי חובת תפילת שחרית ויש לדון האם יוצא תפילת מוסף בזה לשיטות שמצות צריכות כונה הוא לא יוצא וגם לשיטות שאצ"כ יש לדון שכאן הרי כיון למצות שחרית ולכו"ע לא יוצא אמנם עיין מ"ב סימן רס"ח סקי"ז שהביא מהמג"א שהוא יוצא חובת מוסף ובפשוטו מבואר שאפילו מוסף נידון כחובת תפילה וכל שכיון לחובת תפילה אין כאן חסרון מצד הדין כונה אלא כל שאמר את הנוסח שצריך להגיד למוסף הוא יוצא דהינו שמה שכיון לחובה אחת זה לא חסרון דהכל זה חובת תפילה ונתחדש עוד שגם בתור חפצא של מצוה זה אותו חפצא אמנם יתכן שמנחה ומעריב אם נימא שיש סברא שזה שם אחר וכל שכיון לשם אחד זה לא יועיל לשם אחר אבל יתכן שכאן שזה נוסח של מוסף ודאי מצד החפצא זה מוסף ולא איכפת לן שכיון לשם תפילה אחרת [והנה דעת המג"א שאשה פטורה ממוסף אמנם המ"ב הביא שהמגן גבורים חולק שהרי חיבת בתפילה אפילו שזה הזמן גרמא ובפשוטו שדעתו שזה חובת תפילה ורק הגורם הוא המוסף אבל זה אותו חיוב תפילה הרגיל וצ"ע בזה]

והנה עיין מ"ב תכ"ב סק"ד דמי ששכח יעלה ויבוא בר"ח והתחיל מוסף ונזכר לאחר ג' ראשונות יכול לגמור התפילה בתור שחרית והנה כאן מצד הנוסח זה אותו נוסח ומבואר שמה שכיון לקיום מוסף זה לא סיבה שזה לא יועיל לקיום מצות שחרית ובהכרח שהכל זה מצות תפילה וכל שכיון למצות תפילה זה מועיל ולא דנים שזה חפצא אחר אם לא דנימא שהג' ראשונות הכל זה אותו דבר שזה בתור פתיחה לתפילה ובזה אין שום חלוקה של תפילה או חובת התפילה ולא מסתבר וצ"ע

ועיין בר אלמוגים סוף סימן ב' שהביא מהשואל ומשיב והמהרש"ם והחסד לאברהם שדנו במי שהיה צריך להתפלל מוסף ובטעות אמר שחרית וזה היה זמן מנחה האם יצא בזה ידי חובת מנחה ודימו לנידון המג"א דהינו שגם בכיון לקיום חובה מסוימת יוצא בזה חובה אחרת ע"ש

### בדין תפילה בציבור האם מקימים את זה בשני תפילות

ד] והנה עיין סימן צ' ס"ט שגם אדם שלא יכול להתפלל בבית הכנסת בכל אופן יתפלל בזמן שהציבור מתפללים ועיין מג"א הובא במ"ב סק"ל שלמד מהגמ' שזה דוקא אם הם מתפללים אותה תפילה אבל אם הם מתפללים שחרית והוא רוצה להתפלל מוסף זה לא מועיל ועיין בסימן רל"ו שזה גם לגבי מנחה ומעריב כגון שהציבור מתפלל מעריב מפלג מהמנחה והוא רוצה להתפלל עמם מנחה והנה המג"א סימן רל"ו נקט שגם אם הוא עמם בבית הכנסת יש החסרון הנ"ל אמנם המ"ב סימן צ' סק"ל נקט בשם הצל"ח שבזה אין חסרון והנה במג"א סימן רל"ו ובט"ז מבואר שודאי שלא מקים בזה תפילה בציבור כיון שזה תפילה שונה וגם האחרונים שחולקים מצאנו שזה נחשב אם הציבור אבל לא שזה תפילה בציבור והנה לכאורא אם אין שם שונה של תפילה וכל ההבדל שזה מחיב שונה א"כ אין שום סיבה שזה לא יחשב תפילה בציבור ובפשוטו מבואר שזה נחשב תפילה אחרת ועיין מ"ב דרשו שהביא מהגריש"א שאם בן חו"ל מתפלל בא"י ביו"ט שני אפילו שכל אחד זה נוסח אחר אבל כיון ששניהם זה שחרית זה נחשב תפילה בציבור דהינו שנקט שלא הנוסח השונה הסיבה שזה לא תפילה בציבור אלא השם השונה וכל שזה אותו שם של תפילה אין חסרון וצ"ע [ועיין באר יצחק ס"כ ענף ב' שמי שמתפלל שחרית בזמן שהציבור מתפלל מוסף לא נחשב תפילה בציבור ולכן נקט שיתפלל קודם מוסף אם הציבור ובאגרות משה ח"ד סס"ח נקט שכיון שאסור להקריב קרבן מוסף קודם תמיד לכן יתפלל קודם שחרית ע"ש]

ועיין סימן ק"ט שאם אדם בתפילתו שומע קדושה והוא אוחז בדיוק במחיה המתים יכול לומר אם הציבור דהינו שיש חפצא של קדושה גם כשזה תפילת יחיד וכתב השו"ע שאם הציבור מתפלל מוסף והוא שחרית לא יכול לענות עימהם אמנם הרמ"א חלק שיכול לענות עימהם והנה בפשוטו הקדושה כאן נאמרת כחלק מהתפילה ולא סתם בתור ענית קדושה ולכאורא אם כל תפילה יש לה שם אחר א"כ קדושה של מנחה וקדושה של מוסף זה שני שימות של קדושה ואין יכול לענות עימהם קדושה ויתכן שזה דעת השו"ע אמנם ברמ"א מבואר לכאורא כיון ששניהם זה תפילה יש לזה אותו שם של קדושה וצ"ע מה זה שונה מעיקר תפילה בציבור לעיל ואולי שם זה תלוי באותו מחיב של תפילה וכאן זה חפצא של תפילה בציבור וצ"ע

### בדין הרדב"ז שיכול לצאת בחזרת הש"ץ של שחרית חובת תשלומין של מעריב

ה] והנה עיין מ"ב סימן ק"ח שהביא מהרדב"ז שאם אדם שכח להתפלל מעריב שיש לו חובת תשלומין שיכול להיות ש"ץ בשחרית ולצאת ידי חובת תשלומין על ידי החזרת הש"ץ והמ"ב הביא מהברכי יוסף שגם אדם אחר יכול לכוין לצאת ידי חובה של מעריב לצאת מהש"ץ בשחרית [והנה במ"ב מבואר שאפילו שמי שבקי לא יוצא מהחזן אבל מעריב שזה רשות יכול לצאת מהחזן אמנם בפשוטו מי ששכח בשחרית יעלה ויבוא שבזה הרי יכול לצאת מהחזן ה"ה יכול לצאת מהחזן בחזרת הש"ץ של מנחה ועיין תהלה לדוד דבמקומות שזה ספק ובשבת אי אפשר להתפלל נדבה בזה יכול לצאת מהחזן] והנה צ"ב איך יכול לצאת חובת תשלומין בשחרית הרי הוא חייב מעריב ועכשיו החזן מתפלל שחרית ובפשוטו הביאור שתפילת תשלומין הגדר שמתפלל עכשיו שתים ובאמת השם של התפילה הוא כמו עכשיו ולכן זה נחשב שהתפילה של חזרת הש"ץ זה גם מועיל לתשלומין אמנם בפשוטו ודאי שזה מחיב אחר שכאן חיב מצד תשלומין וכאן חיב מצד חובת תפילה ומבואר שזה לא חסרון שכיון ששניהם זה רק סיבת חיוב אבל למעשה יש חובת תפילה והוא מתפלל דהינו שהחזן מתכוין להוציאו בחובת תפילה ולא צריך כונה לאיזה חובת תפילה [וכנ"ל סק"ב] אמנם צ"ע שהרי הוכחנו סק"ב שתשלומין ותפילה זה ודאי שני חובות שונות וצ"ע ועיין לקמן דיש שהעמידו רק בכונתו שיעלה לתשלומין

והנה המגיה לספר שלמי ציבור עמוד קע"א התקשה שכיון שיש לו חיוב לצאת בתפילה זו חובת חזרת הש"ץ א"כ איך יכול לצאת בזה את חובת התשלומין ובפשוטו צ"ל שנקט שאין חובה להתפלל פעמים אלא כל סיבת התפילה בשביל מי שחייב להתפלל שיצא בזה וכיון שאין לו חובת תפילה אין סיבה שלא יצא בזה חובת תפילת התשלומין וע"ש שהקשה לגבי השומע שיוצא חובת תשלומין הרי יש חיוב שמעית תפילה דרך חזרת הש"ץ וצ"ל שגם חובה זו זה בתור שהחפצא יהיה תפילת ציבור אבל הוא יכול לשם תפילה אחרת

אמנם עיין בחוות יאיר סימן ק"ח וכן מביאים מספר ערך השלחן הספרדי שכתבו שאי אפשר לצאת מהחזן אלא א"כ יגיד לחזן שיכוין להוציאו את חובת התשלומין ומשמע שנקטו שבאמת התשלומין יש לו שם של תפילת ערבית וזה שם אחר של תפילה והתחדש כאן ששיך להגיד את זה בתור תפילת שחרית וגם בתור תפילת ערבית ולכן ללא שיכוין שמתכוין להתפלל את זה בתור מעריב זה לא יעזור וכן מבואר בברכי יוסף סימן רי"ג שהתקשה הרי בחזרת הש"ץ יש קדושה ויש ברכת כהנים מה שאין במעריב ולמה זה לא הפסק והוכיח מזה שכיון שזה שני שימות של תפילה אין חסרון ע"ש מה שלמד מזה ומבואר שנקט שאין הסיבה שזה מועיל בגלל שהתשלומין יש לו שם של שחרית אלא אדרבא יש לו שם של מעריב ורק ששיך להעמיד את הדבר כשני שמות של תפילה והוא מחודש

והנה בעיקר דין הרדב"ז שיוצא בחזרת הש"ץ חובת התשלומין עיין חות יאיר שהקשה מהמבואר בשו"ע שאין לומר קדושה בתפילת שחרית אם הציבור מתפלל מוסף ולכאורא כונתו שבא להוכיח שכל תפילה יש לה שם לעצמו ולא אומרים שהכל זה מחיב של תפילה והכל זה אותו דבר אמנם עיין פר"ח שכתב שדינו של הרדב"ז מוכח משם וכנתו מהרמ"א שכן נקטו כל האחרונים שיכול לענות דהינו שבא ללמוד משם שלא משנה מה סיבת החיוב של התפילה שזה רק סיבה לתפילה אבל היום הכל אותו שם של תפילה דהינו שנקט שודאי שתשלומין זה נחשב שהמחיב מכח התפילה שבא להשלים וזה מחיב אחר רק שאין מושג שם של תפילה אלא הכל זה רק סיבה למה להתפלל ודו"ק בזה

והנה העולה מהנ"ל שבעיקר דין הרדב"ז שהחזן יכול לצאת בחזרת הש"ץ חובת תשלומין יש לבאר בשלשה אופנים א. שגדר הדין תשלומין זה שמתפלל שחרית שתים ולפ"ז השומע יכול לצאת ללא שהחזן יתכוין להוציאו תשלומין כיון שיש לו חיוב תפילה והחזן מוציא חיוב תפילה וממילא יוצא חובת תשלומין ב. שבאמת יש כאן שני שמות של תפילה וממילא החזן צריך להתכוין שזה יהיה גם בתור תשלומין למעריב ולפ"ז התחדש שאותה תפילה יכול להיות לה שני שמות ג. הפר"ח נקט שבאמת זה תשלומי מעריב וזה נחשב מעריב רק שכל שמות התפילה זה אותו דבר וממילא כל שחיב תפילה יכול לצאת מהחזן ואין בזה חסרון כלל מה שהוא צריך ערבית והחזן מתפלל שחרית וכן ביחס לחזן בעצמו [אמנם יש לדון שזה חיוב נפרד]

והנה לכאורא יש בזה כמה נפק"מ בבביאור הרדב"ז הנ"ל א. הנה כתב המאירי ברכות כ"א שגם לשיטות שאדם שמתפלל שחרית יכול לענות קדושה של ציבור שמתפלל מוסף אבל אם הוא מתפלל מעריב לא יכול לענות קדושה אם ציבור שמתפלל מנחה מצד שבמעריב אין קדושה והנה אין הביאור כי זה חפצא אחר אלא שמי שמתפלל מעריב בתור מחיב של מעריב אין בזה קדושה ויש לדון האם מי שמשלים בשחרית את תפילת מעריב האם יכול לענות קדושה ובפשוטו הוא תלוי בנ"ל שאם הגדר שהוא מתפלל שחרית שתים א"כ הוא יכול לענות אמנם אם הגדר שהוא מתפלל מעריב עכשיו א"כ הוא לא יכול לענות ועיין ברכי יוסף סימן רי"ג שנקט שלא יכול לענות ובספר אישי ישראל פ"ל הערה מ"ב הביא מספר ברכת חיים שיכול לענות מצד שזה פעמים שחרית

ב. עוד יש נפק"מ בחזן שהתפלל חזרת הש"ץ ואחרי זה נזכר שלא התפלל תפילה קודמת וצריך להשלימה שאם נימא שהגדר שחיב תפילה וממילא יוצא חובתו ממילא ודאי יצא אבל אם נימא שצריך לכוין לצאת תשלומין כאן שלא התפלל תשלומין הוא לא יצא ועיין אשי ישראל פכ"ד הערה קע"ט דחזן ששכח הזכרה ושם לב לאחר חזרת הש"ץ צריך לחזור ולהתפלל שהרי הוא לא התפלל לשם חובת תפילתו שהוא חייב וזה תלוי בנ"ל

ג. ובפשוטו בזה תלוי כל הנ"ל סק"ב שאם כאן הסברא כי תשלומין שם התפילה זה של עכשיו ממילא אין זה ענין לשם רק שעדין יש לדון שזה מחיב שונה ויש לדון שכאן מועיל רק אם כיון לצאת ידי חובתו אמנם אם נימא שזה שני שמות של תפילה ובכל אופן מבואר שזה מועיל יש לדון כנ"ל מהפר"ח שהכל זה אותו דבר ויש לדון שרק אפשר להפוך תפילה לשני שמות של תפילה וממילא גם בסק"ב יועיל רק בכיון לשם שניהם צ"ע בכל זה

### רשימות

לשיטות שיש שומע כעונה חצי ברכה קשה למה שאחד תחיל הברכה שהכל והשומע יסים על טלית ויש מקום לדון שגם אם לא משנה מה כונתו בפתיחה אבל כל שסים משהו אחר זה החפצא של הברכה ולא שייך אם אותו חפצא להשתמש לשני דברים אמנם בעירובי תבשילין מבואר שאםשר לשני מצות שונות ומבואר שעיקר זה הנוסח וצ"ע ועיין בירורי ברכות לגר"א זנגר בשיעורי הגר"א שםבסופו