איסור אשת אח וקושיית הגרע_א
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב דוד דרוטמן-ישיבת נתיב הדעת

**בעיקר קושי' הגרע"א יעוין בקוה"ע סי' ב אות ד', ובחזו"א אבה"ע סימן קל סק"ט, ובחידושי ר' שלמה סי' א', ובחידושי הגרש"ר סימן ב',**

**איסור אשת אח ליבום – קושי' הגרע"א**

קושיית הגרע"א אמאי בעי קרא לצ"צ, וקושי' החזו"א והקה"ע בצ"צ לבועל

**א. ג: מנה"מ דת"ר** וכו' ואין לי אלא היא צרתה מנין ת"ל לצרור ואין לי אלא צרתה צ"צ מנין ת"ל לצרור ולא לצור. **ויעוין בגמ' לקמן יג.** פלוגתא דרב יהודה ורב אשי אי צ"צ פטורה מסברא. **ומש"כ תוס' ברי"פ** ד"ה עד סוף העולם, **ועולה מכ"ז** דלשיטת רש"י פלוגתא דרב יהודה ור"א לגבי צרת צרה, וכך נקט ר"י בתי' הא', ואילו בתי' הב' נקט דכו"ע מודו דבעי קרא לצ"צ וכל פלוגתא דר"י ור"א לגבי אפ' הן מאה, **ויעוין בהגהות הגר"א ג:** שכתב דלשיטת רש"י ל"ג בברייתא אין לי אלא צרתה וכו' וכ"כ הרמב"ן. **ובעיקר סברת רב אשי** "צרת צרה במקום ערוה קיימא" **יעוין בקוה"ע** (סי' ג אות יד, טו) שכתב שאין הכוונה במקום ערוה דאשת אח של הצרה, אלא הכוונה במקום ערוה דשם צרת ערוה, ע"ש. ודבריו מתאימים עם מה שיתבאר להלן בשיטת תוס'.

**וכבר נודע קושיית הגרע"א** (על המשנה ד"ה ואשת אחיו מאימו) דלמ"ל קרא לצ"צ תיפו"ל משום שהצרה אסורה באיסור א"א, ולאמור לעיל עולה דלדעת רב יהודה קושי' הגרע"א קשה לכו"ע, ואילו לדעת ר"א תלוי בתירוצי תוס', וגם לסוברים דרב אשי איירי לגבי צרת צרה אכתי הדבר תלוי בעיקר הפירוש בדברי רב אשי שאם אכן כוונתו לאיסורא דאשת אח א"כ זהו ממש דברי הגרע"א. **ויעוין בחידושי הגרש"ר** (סי' ב) **מש"כ להעמיד פלוגתא גדולה בין רש"י לתוס'** האם למעשה מה שהצרה פוטרת צרתה הוא מחמת האיסור אשת אח או מחמת השם צרת ערוה, **דברש"י במשנה ב:** (ד"ה כשם שצרת בתו, עם ד"ה כך צ"צ) משמע שהאיסור אשת אח דידה הוא הפוטר את הצרה עצמה בנפילה שניה, והוא גם הפוטר את הצ"צ, [**אומנם בקוה"ע** סי' א או"ב כתב דמה שרש"י הוצרך לאיסורא דאשת אח דנפק"מ היכא שהערוה הותרה] **ואילו משמעות דברי תוס'** (ב. ד"ה עד) דהשם צרת ערוה הוא הפוטר וזהו מש"כ מ"ט אסורה כל כך וכו', ולכך גם בעי קרא גם לצצ"צ. וכן מוכח ממש"כ **תוס' ג:** (ד"ה לפי) לגבי צרת סוטה לבועל, שאינה פוטרת צצ"צ, ועיין. **ויתכן שגם רש"י** מודה לכמשנ"ת בריש מכלתין מהגרי"ז שיש לצרה דין ערוה והיא הפוטרת את עצמה, מ"מ אין זה אלא לגבי הנפילה הראשונה, אבל לגבי הנפילה השניה האיסור אשת אח דידה הוא הפוטר, ועיין. **ומעתה קושי' הגרע"א** עומדת דשליטת תוס' למ"ל להא שהשם צרת ערוה פוטר צרה תיפו"ל מחמת איסורא דאשת אח, ואילו לשיטת רש"י אכן האמת כדברי הגרע"א אך הקושי' למ"ל לקרא.

**ב. והגרע"א העמיד את קושייתו** על הא דאיתא במשנה דאשת אחיו מאימו פוטרת צרה **ועל דברי התוס' לקמן לב.** דיבמה שנאסרה מחמת שהייתה אחו"א, דבנפילה שניה פוטרת צרה, והתוס' שם כתבו כן גם לגבי אחו"א מיתלא תלי' וקאי, שהאיסור אשת אח דידה פוטר צרה, וכמו גבי איילונית למ"ד שפוטרת צרה, והקשה הגרע"א דגם צר"ע אסורה באיסור אשת אח, ולמ"ל לקרא שפוטרת צרתה. **ועוד הראה הגרע"א שברש"י לקמן ח:** כתב כן להדי' אליבא דרבי דלית ליה קרא לצ"צ, ומשום שמסברא האיסור א"א הוא הפוטר, וא"כ אמאי לרבנן בעי' קרא לפטור צרת צרה.

**והנה הגרא"ו** (קוה"ע ב,ד) **והחזו"א** (קל, ט) הקשו כן ביותר לפי האמת במש"כ **תוס' ג:** (ד"ה לפי) **לגבי איסור סוטה לבועל** דפוטרת צרה ואינה פוטרת צ"צ, דאמאי לא תפטור מדין איסורא דאא"ח, **והחזו"א הוסיף להקשות לדעת הרמב"ן** לגבי סוטה דבעי ב' קראי חדא לפטור מיבו"ח, וחדא לפטור צרה, דתיפו"ל משום איסורא דאשת אח, **ובחידושי הגרש"ר** (סי' ב או"ג) הוסיף להקשות כן על מש"כ תוס' לקמן יא: בדעת ריב"כ במחזיר גרושתו דהיא עצמה פטורה מיבו"ח ואינה פוטרת צרה.

תי' הקהילות יעקב והקובץ הערות

**ג. ויעוין בקה"י** (סי' ג) **ובגרשש"ק** (סי' ה) דתי' לקושי' הגרע"א דלולא החידוש שהצרה פוטרת צרה הו"א דבנפילה שניה גם הצר"ע חייבת בייבום, דהנפילה מהאח השני מתיר את האשת אח מהראשון, [וציין לדברי התוס' לקמן כ. ד"ה האי, וע"ע ברש"ש כ. דבכל נפילה שניה יש היתר לשתי איסורי אשת אח] **ואלא שכתב הקה"י** דזה קצת דחוק דבגמ' משמע שלא צריך קרא אלא לצ"צ. **וע"ע בקוה"ע** (סי' ב או"ד) שכתב לייסד דרק ערוה הפוטרת את עצמה יכולה לפטור את צרתה, וכדחזי' למ"ד דאשת אח דאיילונית לא פטרה צרתה משום שהיא עצמה לא נפטרה מחמת האיסור א"א, וכמו כן צר"ע דהיא עצמה אינה נפטרת מחמת האיסור אשת אח אלא מחמת השם צר"ע דידה. משא"כ בנאסרה בנפילה שניה שהיא עצמה פטורה מחמת האיסור א"א. **וכבר תמהו** על דבריו דמ"ש מאיסור אא"ח של הערוה עצמה דכתבו תוס' בדף לב. שהוא פוטר צרה, **וגם** דשאני איילונית שכתבו תוס' לקמן ח. (ד"ה תרי) "דאינה בת ייבום בשום מקום", **ובעיקר צ"ע ממש"כ רש"י** במשנה ב: שהצרה עצמה בנפילה שניה פטורה מחמת איסורא דאא"ח וא"כ מ"ט לא פטרה צרתה.

תי' החזו"א, והאחרונים ע"פ יסודו של הגר"ח בא"א דממילא

**ד. והנה רבותינו** **האחרונים** [הגרש"ר סי' ב', ובחידושי ר' שלמה סי' א'] **ועד"ז בחזו"א** (סי' קל סק"ט) **הציעו ליישב עפ"ד הגר"ח** "דאשת אח בנפילה זו – אשת אח דממילא – לא פוטרת צרה" וגם אשת אח דצרה – לולא קראי - הוי כאשת אח דממילא שאין בה הדין לפטור צרה. **ויסוד דברי הגר"ח סובבים** על משה"ק (בברכ"ש סי' ב ובאמרי משה סי' ז) לגבי **בעלת התנאי דאיתא ברמב"ן וכן מוכח מתוס'** (דף י ממש"כ דלרבי בעלת התנאי פוטרת צרה הגם שבדף ח: כתבו דרק מי שפטורה מחליצה פוטרת צרה) שהיא עצמה פטורה מיבו"ח, אך כיון של"ד לאחו"א לא פטרה צרתה, **והקשה הגר"ח** דלמה האיסור אשת אח שלה לא יפטור צרה, **ובדומה לזה הקשה הגר"ח** (בחידושי הגר"ח עה"ש ריש החולץ, ובאמרי משה סי' ז) **אהא דאיתא בריש החולץ** (לו.) **לגבי מעוברת** דמבואר דגם אם יימצא הוולד בן קיימא אינו פוטר עד שייצא לאויר העולם, והגם שיש בה איסור אשת אח וכדאיתא במשנה שם שחייב קרבן, מ"מ אינה פטורה מחמת איסור אשת אח דידה, וייסד הגר"ח דהיינו משום שבתרוייהו הוי אשת אח דממילא שאינו פוטר צרה, **וכתב הגרב"ב** (ברכ"ש סי' ב) שבאשת אח דממילא איכא ערוה ד"לקחת" שפוטר מחליצה ואילו בערוה ממש איכא "ערוה דעליה" שהוא גם פוטר צרה, (וע"ע בסי' ה שדימה למה שהביא הרמב"ן לקמן יב מהירושלמי דטעמא דמ"ד דאיילונית לא פטרה צרה משום דהיא בת נפילה והוי אשת אח דממילא ודמיא לאיסור אשת אח דחייבי לאוין ועשה) **ויש לידע** שורש החילוק, **ובעיקר יש להתבונן** מ"ש בעלת התנאי מאחו"א מיתלא תלי' וקאי שכתבו תוס' (לב.) דהאשת אח דידה פוטר צרה.

**ומקובל ללמוד** וכן משמעות דברי האחרונים הנ"ל, דבערוה דעליה נתחדש דמלבד מה שחייבים עליה כרת והוולד ממזר ול"ת קידושין, יש בה דין נוסף של ערוה לאישות וביאת ייבום שהוא הדין ערוה לפטור צרה, ודין ערוה לייבום הוא דין פטור בעצם הסיבת ייבום, ואילו בערוה דלקחת איכא סיבה מושלמת לייבום והפטור הוא ביחס לחיוב ייבום, וחילוק זה הוא הקובע ביחס לערוה דאשת אח, ובהקדם דכמו שמיתת המת ללא בנים הוא סיבת ייבום כן הוא סיבת היתר אשת אח, וכל שיש פטור בעצם סיבת הייבום כן כבר אין סיבת היתר אשת אח, ואשת אח כזה שאין לו סיבת היתר יש לו דין ערוה לייבום, אומנם בבעלת התנאי ובמעוברת יש סיבת ייבום וממילא יש גם סיבת היתר אשת אח וכל שיש סיבת היתר א"א הגם שבפועל לא הותר מ"מ אין לו את הדין החדש של ערוה לייבום. ומעתה ניחא דלגבי אחו"א מיתלא תלי' וקאי האשת אח פוטר צרה, משום שהמיתלא תלי' הוא סיבה באשה עצמה ומוגדר שיש בה דין פטור בסיבת ייבום וממילא גם אין לה סיבת היתר אשת אח,

**ולפי"ז הציעו האחרונים** [חזו"א, גרש"ר, ר' שלמה היימן, גרנ"פ] **ליישב קושי' הגרע"א** דשאני צרה שאין החסרון בצרה עצמה ולולא קרא הו"א דיש לה סיבת ייבום וממילא יש לה סיבת היתר א"א, וכיון שכן לית ביה דין ערוה לייבום, ולהא בעי קרא שאכן הצרה פוטרת צרה, ועתה ידעינן שיש לאיסור אשת אח דידה דין ערוה לייבום וכו'.

יסוד החזו"א והגרש"ר בהיתר אשת אח בנפילה שניה

**ה. ואלא שכבר הקשה הגרש"ר** דכל האמור אינו מתאים לגבי נפילה שניה, דמה אהני מה שבנפילה הראשונה היה לה סיבת ייבום אבל כיון שכעת היא אסורה באיסור א"א מהראשון זה עצמו מעכב בעצם סיבת הייבום של השני. **ומכאן יצאו החזו"א והגרש"ר לדון בכל היתר אשת אח בנפילה שניה** דבירושלמי (פ"א ה"א) הקשה לדעת ר"ל (לקמן יא:) דס"ל דלאחר חליצה וייבום של אחד מהאחין שאר האחים חייבים עליה כרת, ואם החולץ נשאה באיסור לאו, ומת, צרתה פטורה מחמת האיסור א"א, א"כ היאך נתיר כל יבמה בנפילה שניה, **וכתב החזו"א** (קל אות ט, ובייתר אריכות בסי' קלא אות ה) דגדר ייבום הוא העמדת אישות המת וממילא כשהשלישי מייבם את השני מונח ייבום לאישות של הראשון, ולענין זה הועיל ההיתר שהיה לו מהראשון, (וע"ש שנתקשה בגוונא שהייבם גירש והחזירה ומת)

**ועפי"ז בי' החזו"א והגרש"ר** די"ל דכל שבנפילה הראשונה האשת אח לא היה בו דין ערוה לייבום שוב גם לגבי הנפילה השניה לית ביה דין ערוה לייבום משום דגם בנפילה הב' יש משמעות של ייבום לגבי האח הראשון, ועיין עלה.

דרך חדשה דאיסור א"א לא חמיר מהגורם לו לחול

**ו. ואלא שכבר הקשו** דכל זה לא מעלה ארוכה **למש"כ תוס' לגבי צרת סוטה לבועל** דצרתה פטורה ואינה פוטרת צ"צ, דכיון שבנפילה הראשונה פטרה צרה הרי שהיה לה פטור בעצם הסיבת ייבום ולא היה לה סיבת היתר אשת אח, וממילא היה לו דין ערוה לייבום, ומעתה אמאי לא נימא דהאיסור אשת אח יפטור לצרה ולצרת צרה.

**ומקובל ללמוד** בהקדם מה דאיתא בברייתא "**אזהרה שמענו עונש מניין**" ופי' רש"י אם ייבם ערוה או צרתה והמאירי פי' אם ייבם צרה, והנידון לגבי איסור אשת אח במקום ייבום דדילמא לית ביה אלא לאו בעלמא, ולכאורה הוא קשה מאוד דמ"ש מאיסור א"א באיילונית דפשיטא דאית בה כרת, **ומקובל לפרש עפ"מ שהראה הקוה"ע** (סי' ט אות א) **מהרמב"ן** (תורת האדם) **והיד רמה** (סנהדרין נג) דמעיקרא אשת אח לא נאסר במקום ייבום, ולכך הו"א שהגם שלמעשה יש איסור א"א, מ"מ אינו חמור להיות בו כרת, (וצ"ע למה שעולה מדברי תוס' ג:- ד. דהיתר א"א מדין דחויה, ואכמ"ל) ועפי"ז בי' דלעולם בכל מיתה ללא בנים צריך סיבה לגרום לאיסור אשת אח והאיסור חל כפי חומר הדבר הגורם לו לחול, ואם לגורם יש דין ערוה לייבום כמו אחו"א כן לאשת אח יהא דין ערוה לייבום, **ומעתה לגבי צר"ע** אילו הדין שאינה פוטרת צרה כן גם ביחס לאיסור אשת אח הנגרר ממנה, **ולגבי צרת סוטה** י"ל דדינא דצרת צרה הוא דין נוסף וכל שלסוטה אין דין לפטור צרת צרה כן לאשת אח דידה לא יהא דין לפטור צ"צ.

**תוספות רעק"א יבמות פרק א משנה א אות ה**

"**במשנה ואשת אחיו מאימו** – הא דלא חשיב ג"כ אשת אחיו מאביו, והיינו בגוונא דמתני' דלקמן פ"ג מ"ט דכשמת אחיו נפלה לפניו אחות אשתו ואח"כ מתה אשתו דתו לא אסרא משום אחות אשתו ואעפ"כ אסורה לו כיון דנאסרה עליו שעה א' וא"כ אסורה לו רק משום אשת אח מאביו ואח"כ נשאה אחיו ומת דפוטרת צרתה, צ"ל כיון דמכח אחות אשתו אסירא בכלל אחות אשה היא. **תוס' דף לב, א ד"ה לא פקע.** וקשה לי דלמאי צריך קרא לצרת צרתה הא הצרה הנפטרת בלא יבום נשארה לו באיסור אשת אחיו מאביו והיא עצמה ערוה וממילא צרת צרתה היא צרת ערוה דאשת אחיו מאביו, וצ"ע. **ורש"י כתב כך ממש בדף ח, ב** ד"ה א"כ וכו' דלרבי דלא דריש לצרור דמ"מ צרת צרתה ידעינן כמו דידעינן צרת ערוה מן הקרא ולקחה דבעינן דאי בעיא נסיב האי ואי בעיא נסיב האי, א"כ ממילא כשנפלה לו צרת ערוה מאחיו ונדחית ממנו נאסרה עליו עולמית משום אשת אח ושנתייבמה לאחיו השני ולו אשה אחרת ומת וחזרה ונפלה לפני זה לא קרינן בזה ולקחה דאי בעי האי נסיב עיי"ש. אם כן גם לרבנן נימא הכי כיון דצרת ערוה נדחית ממנו נאסרה עליו משום אשת אח וכשנתייבמה לאחיו השני ולו אשה אחרת ומת וחזרה ונפלה לפניו היא אסורה לו משום אשת אח וממילא צרתה היא צרת ערוה ממש וכנ"ל"

**חידושי הגר"ח מסכת יבמות דף לו עמוד א**

**בענין יבום**  הכונס את יבמתו ונמצאת מעוברת הרי זו לא תנשא צרתה שמא יהא ולד בן קיימא, והולד אינו פוטר עד שיצא לאויר העולם. וקשה דאף דהולד אינו פוטר, מ"מ תפטר משום כרת דאשת אח שיש עלי', כמבואר במשנה (לה ע"ב) דכשהולד בן קיימא חייבין בקרבן, ומוכח מזה דין חדש דאשת אח מנפילה זו אינו פוטר.

ולפי"ז נראה ליישב מה דקשה במה דכתבו התוס' (בדף י' ע"א ד"ה לעולם) והרמב"ן (בדף ב ע"א) דליתני אשת איש שפוטרת צרתה, וכתבו דהיא עצמה נפטרת משום דאינו עולה ליבום אינו עולה לחליצה אך צרתה מתייבמת ע"ש. וקשה, כיון דעכ"פ היא פטורה משום דאינו עולה ליבום, א"כ חל עלי' איסור אשת אח ותפטור האשת אח את צרתה? ומוכח דאשת אח מנפילה זו אינו פוטר הזיקה, ודו"ק היטב.

**חידושי ר' שמעון שקופ יבמות סימן ה**

בענין פטור צרת צרה

[דף ג ע"ב] בהא דקשה טובא מה צריך קרא לאסור צרת צרה, למה גרע זה מצרת אשת אחיו מאמו וכן צרת אילונית לרב אסא, הנה על פי האמור בירושלמי דלר"ל דעל האחים בכרת, אם בא אחיו ויבמה ומת למה מותרת הלא נאסרה עליו משום אשת המת, ומתרץ דאשתו היא ול"ד לחלוצה, היינו כיון דכל האישות נתרוקן אליו הרי זה כאילו היה בנפילה ראשונה שאם לא יבם אחיו היתה מותרת לו, כ"כ אילו לא נאמר קרא על צרת צרה היה מקום לומר שגם הצרה עצמה תחזור להיתר, דמעיקרא נאסרה מחמת העדר זיקה שאחות אשה פטורה, ומשו"ה כשיבם אותה אח שני ומת תחזור להיתר, דאישות ראשונה נתרוקן אלי' ומעיקרא לא היה זיקה ועכשיו זקוקה אליו, ולא שייך בזה כל יבמה שנאסרה, דליכא בזה ענין דרכי נועם, ורק משום שגלתה תורה שסיבת אחות אשה גורמת לעולם על הצרה ופטרה אותה וכל צרות עד מאה, ובזה נבין שיטת התוספות לענין בועל דלחד תירוץ סברי כיון דלא משכחת גבי בעל מותר לבועל, דקשה איך יתכן זאת שהצרה תהיה אסורה כערוה וצרתה תהיה מותרת, ולפי מש"כ גם הצרה עצמה תחזור להיתר על ידי נפילה שניה, דבנפילה ראשונה לא היתה זקוקה ובנפילה שניה היא זקוקה.

![](data:image/x-emf;base64...)**קובץ הערות סימן א'**

![](data:image/x-emf;base64...)![](data:image/x-emf;base64...)

![](data:image/x-emf;base64...)**קובץ הערות סימן ג'**

![](data:image/x-emf;base64...)

![](data:image/png;base64...)**אמרי משה**

![](data:image/x-emf;base64...)![](data:image/x-emf;base64...) ![](data:image/x-emf;base64...)

![](data:image/x-emf;base64...)

![](data:image/x-emf;base64...)

![](data:image/x-emf;base64...)

![](data:image/png;base64...)

![](data:image/png;base64...)