פרק ד
קטגוריות: ש_ס / נא כלים / כלים עניינים - הרב מאיר קאופמן

בס"ד כ"ח אלול ס"ח

**פרק ד**

**משנה א**

א]דעת ר"י שנשבר החידוד טמא וביאר הר"ש שס"ל כר"מ שגם כ"ח שטהר שעה אחת יש לו טומאה והקשו האחרונים א"כ למה הוא לא חלק בפרק הקודם ועיין חזו"א שדן שיתכן שדוקא כאן שע"י פעולה קלה אפשר לתקן ולהחזירו לכלי לא חל על זה טהרה של כיון שטהר ובהגהות על המשניות כתוב עוד לדון שכאן לא צריך להוסיף על הכלי כדי שיקבל טומאה אלא להוריד חלק כה"ג זה עדיף

**בדין דפנותיהן**

ב]נחלקו ר"י ורבנן לעניין דפנותיהן שמקבלין על צידיהם ועיין ר"ש שהמשנה לעיל שגם דפנותיהן זה דלא כר"י אמנם הגר"א כתב שכיון שמבואר בתוספתא שכל הטעם של ר"י כי בזמן שהיה כלי לא קיבלו בו לפ"ז במקרה שכן קיבלו בו ר"י מודה ויתכן שכה"ג מדובר במשנה לעיל

עוד מבואר בר"ש כפשטות התוספתא שכל הטעם של רבנן כי גם בזמן שימושו לפעמים השתמשו בהטיה על צידהו אמנם הגר"א ביאר שרבנן לדבריו דר"י קאמרי אבל לשיטתם תמיד זה מקבל טומאה דהמשנה לא חילקה

והנה בעיקר הסברא המבואר כאן שיש מעלה שבזמן שימושו גם השתמשו בו בצורה זו וצ"ב הרי כל סיבת הטומאה מצד שימוש של גיסטרא א"כ מה איכפת לן בצורת שימושו הקודם וצ"ל שכיון שמדובר שכל סיבת היותו כלי כי הוא שירים של הכלי הקודם דאל"כ זה לא סיבה לשם כלי א"כ כל שזה סוג שימוש שונה מהשימוש הקודם זה לא סיבה לדון את זה כשירים מהשימוש הקודם

ג]עיין ר"ש שהביא תוספתא שולי המחצין וכו' אין לזה תורת כלי לגבי ממלאין בהן ומקדשין בהן ושאר דיני כלים ובטעם הדבר עיין חזו"א סימן כ"ב שהביא מהב"י שמדובר באופן שאין לזה תורת גיסטרא דבאית ליה תורת גיסטרא גם לכל הדינים האלו יש לו שם כלי והטעם שזה לא גיסטרא עיין חזו"א או שמדובר שאין לזה השיעור אושיש לו אוזן שלא יכול לעמוד בגללו או שכיון שיש לו חידדודים שמסרטים הבשר כמבואר פ"ל לעניין כלי זכוכית אמנם ע"ש שהביא מהגר"א שהתוספתא ס"ל שגיסטרא אפילו שזה מקבל טומאה אבל זה לא כלי לנט"י ושאר דינים וע"ש שהקשה מהרבה מקומות ומשמע בגר"א שנקט שזה מחלוקת תנאים

והנה מבואר שקירסמן ושפן יש כאן הטהרה דכלי חרס כיון שטהר וכו' ויש לדוןהאם זה רק לעניין טומאה או גם לשאר הדינים כגון למילוי מי חטאת ולקדש בהם ובפשוטו וודאי שהדין כיון שטהר זה הלכה מיוחדת בדין טומאה וטהרה וכן מבואר ברמב"ם שלעניין צמיד פתיל זה וודאי מציל לאחר שתיקנו אותו אמנם עיין משנת הגר"א קוטלר ס' ל"א שדיקדק דהר"מ לעניין קידוש מי חטאת הזכיר רק בכלי עץ וזכוכית ומשמע שבחרס זה לא עוזר וכתב שרק בצ"פ זה עוזר דשם לא צריך כלי גמור וכמבואר בראשונים שזה תלוי ברובו עיין תוס' בשבת צ"ז. עכ"ד אמנם בפשוטו כיון שבתוספתא שם זה לא הוזכר רק על עץ וזכוכית דמדובר שם הרי גם לעניין טומאה וטהרה לכן הר"מ העתיק רק על כלים אלו

והנה לכאורא בשפן וקירצפן יש לזה תורת כלי גמור וצ"ע לשיטת תוס' שאין כיון שטהר אם עכשיו זה כלי גמור א"כ למה כאן זה טהור וצ"ל שגם לאחר עשיה זו אין צורתו כצורת כלי גמורה עוד מבואר שגם בדבר שטמא בשאר כלים ולא רק בתור דין שברי כלי חרס יש בו כיון שטהר ועיין לעיל פ"ב מ"ב מה שהבאינו בזה

**משנה ב**

**בדין גיסטרא שעומד לאוכלים שניקב במוציא משקה**

א]גיסטרא וכו' עיין ר"ש שכתב שרק כאן שנתרועעה השיעור הוא במשקין אבל סתם גיסטרא השיעור הוא אם זה עומד לזיתים שיעורו בזיתים ואם למשקין אז דנים כדין מוציא משקה והוכיח דבר זה ממשנה דלקמן לעניין חידודים דאם יש גיסטרא שהיא טמאה ויש בה חידודים שכה"ג אם הם מקבלים זתים הם מכלל הכלי ומבואר שגם בגיסטרא יש טומאה בתור כלי לזיתים והנה משמע שהחילוק למה הכלי עמד בתחילה ולא תלוי למה יעדו עכשיו וצ"ל כנ"ל מ"א סק"ב שכיון שכל הכלי בתור שירי הכלי לכן רק אם הוא מעין השימוש הקודם הוא סיבה לטומאה

ועיין חידושי הגר"א שחלק על הר"ש וס"ל שתמיד השיעור הוא במשקין וכתב שאין להוכיח מהמשנה של חידודין דשם עיקר הכלי קיים והנה זה וודאי הטומאה שם מדין גיסטרא ולכאורא אם כל שימוש גיסטרא רק למשקין א"כ מה התועלת שהוא מקבל זתים ועוד שהרי מבואר בתוספתא שזה דוקא אם זה עומד לאוכלים ולא למשקין כמבואר בר"ש וצ"ל שבתור להוסיף על דבר שיש לו טומאת גיסטרא גם שימוש שהוא מצד עצמו לא סיבה לשם כלי פה זה עוזר וצ"ע

והנה פשטות הגמ' בשבת שמבואר שגיסטרא במוציא משקה ושאר כלים בזיתים משמע שגם כלי של אוכלים שיעורו במשקין וצ"ל שמדובר על שני אופנים ועיין חזו"א שהאריך לקיים פירוש הר"ש וסתימת לשון הר"מ שכל גיסטרא שיעורו במוציא משקה

ב]בעיקר השם גיסטרא הר"ש ביאר בכל מקום שזה שברי כלים אמנם עיין בפיה"מ לעיל פ"ב מ"ו דביאר שזה סוג כלי שעומד להיות לבסיס לכלים ומשמע שזה סוג שימוש לא חשוב וכן אין זה צורת כלי גמורה ולכן יש בו את כל הדינים של שברי כלים

ג]עיין תוספתא שגיסטרא שנשברה טהורה שאין שיריים לשיריים והובא דבר זה בר"מ ועיין חזו"א שתמה הרי אם ישבר בתחילה בכזו צורה יהיה טמא ומה איכפת לן שזה נשבר בפעמיים וע"ש שהעמיד כגון שזה מגיע מכלי שהשבר השני הוא לא מספיק לשיעור גיסטרא והוא דוחק וצ"ע

**משנה ג**

**בביאור הדין מטמא במגע ואינו מטמא באויר**

א]בביאור המשנה הר"ש ביאר שלמעלה מהתוך יש קיבול אם חידודים ומבואר בדבריו שהטעם שזה מטמא במגע משום יד והנה שיטת הר"ש לקמן פ"ה מ"ב שיד בכ"ח זה כמו גבו שזה רק מוציא טומאה ולא מכניס טומאה ובפשוטו לפ"ז כן הוא כוונת המשנה לעניין להוציא טומאה אמנם עיין רא"ש שהעמיד המשנה להכניס טומאה והוא ס"ל גם לקמן כר"ש וצ"ע ואולי כאן זה כמו יד חלולה שאין לזה שימוש של תוך אבל טומאת מגע יש לזה מצד דין טומאה דאוריתא ועיין לעיל פ"ג מ"ד שגם סתם שזה מדין יד ולא הדגיש כמו בשאר מקומות שלפ"ז זה רק להוציא טומאה

אמנם הרמב"ם ביאר המשנה באופן אחר דהיינו שלא מדובר בחידודים בשפת הכלי אלא שיש כמין בליטה בדופן הכלי [וכמצויר בגליון] והנידון האם מקום זה הוא חלק מהכלי או לא וכוונת המשנה שאם הוא מקבל זיתים א"כ יש לו תורת כ"ח ואם היה טומאה באויר הכלי כנגדו מקום החידוד גם נטמא ואם זה לא מקבל זיתים א"כ אם יש טומאה כנגד החידוד הוא לא נטמא אמנם אם נגעה טומאה בכלי נטמא כולו וגם החידוד עכ"ד

והנה בעיקר דברי הר"מ שיש חילוק שחל טומאה רק ע"י נגיעה ולא ע"י אויר כן הוא שיטת הר"מ בכל המקומות שזה רק חיבור דרבנן כמבואר בדבריו פי"ז ה"ה וז"ל וכן כל שאנו אומרים בעניין זה שהוא מטמא במגע ואינו מטמא באויר אינו חיבור אלא מדברי סופרים עכ"ל ובפשוט ה"ה כאן זה חלק מהכלי רק מדרבנן והנה עיין סימן י' שהארכנו האם כלי חרס יש לו רק טומאת אויר או שיש לו גם טומאת מגע מתוכו ולכאורא מבואר כאן שיש טומאת מגע דאל"כ לא מסתבר שרבנן חידשו כאן טומאה חדשה אמנם אינו מוכרח שלהיכר רבנן הגבילו שלא יחול טומאה אלא במגע מתוכו וזה הגבלה בדין אויר ועיין משנת הגר"א קוטלר שדיקדק מלשון הר"מ שלא הזכיר שזה נטמא במגע אלא אם זה נגע בגיסטרא עצמה וביאר כנ"ל שרק במקום שמעיקר הדין יש טומאת אויר אמרו שזה יטמא במגע את כולו אבל אם יגע בחידוד ששם מעיקר הדין אין טומאה כלל לא חל טומאה כלל אמנם עיין רמב"ם פי"ט הי"ג לעניין חבית שטפלה בגללים לעיל פ"ג מ"ד שכתב גם שנטמא במגע ושם ביאר שזה במגע בכולה וגם אם זה נוגע במקום שזה מקבל טומאה רק מדרבנן ודלא כגר"א קוטלר הנ"ל

והנה מבואר בדברי הר"מ עוד שגם במקום שזה מקבל זיתים לא חל טומאה על החידוד אלא אם יש טומאה כנגד אוירו ולא אם יש טומאה בגיסטרא למטה ועיין ראב"ד שהשיגו וצ"ל שזה לא נחשב כלי אחד אם החלל למטה וצ"ע

ב]כל שניטלו אזניה: עיין ר"ש וכן ברמב"ם בחיבורו שביארו אפילו אם ניטלו האזנים לבד אמנם בפירושו וכן ברא"ש ביארו שהכונה שהחלק העליון ניטל אם האזנים וצ"ע

ג]שולי קרפיות וכו': עיין רמב"ם וכן פשטות המשנה שגם בתור שבר כלי דהיינו גיסטרא זה ניטמא וצ"ע למה מה ששימשו בו בתחילה בצורה מסומכת שזה כלי גמור זה סיבה שגם ישתמשו עמו בכלי שבור בתור גיסטרא ויתכן שאדרבא תמיד לפעמים משתמשים בכזו צורה אלא שכדי שיחשב גיסטרא צריך שהוא יהיה מעין מלאכתו הראשונה ולכן רק אם בתחילתו שימש בצורה זו וצ"ב

ד]עיין ר"ש בסופו שהביא התוספתא וביאר שנחתכה לשניים ונשאר בחלק אחד שני אזנים וכה"ג זה לא נחשב גיסטרא אלא חבית שלימה ועיין חזו"א שתמה בטעם הדבר הרי זה ממש צורת שבר וצ"ל שכונת הר"ש שזה נחתך לא מלמעלה למטה אלא שהחלק העליון של החבית נחתך וכיון שהחלק התחתון נשאר אם האזנים זה נחשב כלי גמור ועין חזו"א ו' ה' [במוסגר] שדן בזה באמת מתי כבר דנים הכלי כשבר שנטהר במוציא משקה ומתי עדיין חשיב כלי גמור

**משנה ד**

א]עיין רמבם שביאר מתניתין שמדובר בכלי אם שלש מחיצות והוא כדין טבלה שהיא מלאה קערות ועד כמה שהחיצונה עודפת ממלאים את כל הכלי עד שם והכל חשיב כלי אחד ואם הפנימית עודפת א"כ החיצונה זה רק כלי לעצמו ובאמת אם יפול טומאה בתוכו הוא טמא אלא שהתוכות האחרים לא נטמאים אמנם בר"ש ובגר"א משמע שבפנימית עודפת א"כ החיצונה זה כמו גב ואינה מקבלת טומאה אלא רק מוציאה טומאה ובפשוטו נחלקו במציאות האם משתמשים אם זה או לא אמנם המדקדק בלשון הר"ש נראה שביאר שבאמת מדובר באופן שרק על שפת הכלי יש שלש שפיות ולא לכל אורך הכלי וכה"ג וודאי מסתבר שלא משתמשים בזה אמנם עיין רע"ב שבביאור המשנה ברישא ביאר כר"ש ושבפנימית עודפת החיצונה זה רק גב אמנם בהיו שוות ביאר שכל אחת נטמא מתוכו וזה כמו שלש כלים וצ"ע א"כ למה ברישא זה אחרת וצ"ע

ג]לא זכיתי לבין את דברי ר' יהודה ובפרט שבלשון הר"מ משמע שאת החלל האמצעי מחלקים ומה שייך כזה דבר

ד]**כלי חרס מאימתי מקבלים טומאה וכו':**עיין ר"ש שהביא תוספתא שר"מ ס"ל שגם קודם היסק זה נטמא ושיטת רש"י שהכונה ללא היסק כלל ולפ"ז מבואר שמצד השם כלי חרס זה גם ללא היסק רק רבנן ס"ל שמדין גמר מלאכה צריך היסק ולפ"ז צ"ב החילוק בין כלי אדמה לכלי חרס וביאר הר"ש בכת"י או שזה סוג אדמה אחר או שההבדל אם זה אדמה שלשו אותה וגיבלו אותה או שזה סתם חתיכת אדמה כמו שהיא שעשו ממנה כלי ולכאורא לפ"ז אם ימציאו צורה חדשה שלא צריך היסק תנור גם לרבנן זה יקבל טומאה אמנם ר"ת ביאר שההבדל בין כלי אדמה לכלי חרס האם היה היסק כבשן או לא וכן הוא ברמב"ם במשנתינו ובעוד כמה דוכתי וצ"ב א"כ מה טעם דר"מ וביאר הנ"ל שהיה עושים היסק אחד להעמיד עיקר צורת הכלי ואחרי זה היו גומרים אותו ומכניסים אותו עוד הפעם לתנור ונחלקו בבקרה שלא היה היסק שני דלר"מ הוא כבר טמא ולרבנן הוא טהור כדין קודם גמר מלאכה

והנה מבואר לעיל פ"ג מ"ב נר שניטל פיו טהור ושל אדמה שהוסק פיו בפתילה טהור ובפשוטו הכונה שזה של אדמה ולא היה היסק כבשן כלל והנידון האם זה עצמו כמו היסק כבשן ובזה מבואר שזה לא עוזר ומשמע שהחיסרון שזה נחשב כלי אדמה וא"ש לדעת ר"ת אבל לדעת רש"י צ"ע וצ"ל שהכונה חרס שלא היה היסק כבשן ולרבנן וגם זה נקרא אדמה וכה"ג חידוש המשנה שזה לא גמר מלאכה ועיין ר"ש שם שהביא עוד ביאור שזה כלי גמור והפתילה מקלקלת אותו וזה סוג אדמה חלשה שמתקלקל בקלות והנה המשנה נקטה לשון אדמה וצ"ע עד כמה שיסוד החילוק בין חרס לאדמה בסוג האדמה א"כ כאן זה בין כה לא מקבל טומאה אמנם אם הביאור כר"ת א"כ לא מצאנו הבדל כלל בין סוגי האדמה ויתכן שכאן הכונה לסוג אדמה מסוימת וכבר הקשה כן הר"ש ע"ש

ה]עיין ר"ש שכתב להוכיח שהשם כלי חרס הוא לא דוקא ע"י היסק כבשן דהרי מבואר פ"ה דתנור טמא גם ללא היסק כבשן אלא ע"י היסק התנור