הלכות נדה 2
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב מאיר קאופמן / ענינים כלליים

#### כ"ג טבת ע"ט

# הלכות נדה

### מה מטמא מדאוריתא

א] מדין תורה אשה שראתה דם אפילו כל שהוא בהרגשה טמאה מדאוריתא וצריכה לספור ז' ימים ואפילו אם רואה ביום השביעי כל שהפסיקה בטהרה טובלת בלילה והיא מותרת ואחד עשר יום שאחרי זה הם נקראים ימי זיבה שבהם הדין שאם רואה יום אחד או שנים משמרת יום שאחריו וטובלת בו ביום ואם לא ראתה עד הלילה היא מותרת אבל אם ראתה בימים אלו שלשה ימים יש לה דין זבה שצריכה לספור ז' ימים נקיים ללא דם ומדאוריתא יכולה לטבול ביום השביעי אמנם מדרבנן אסרו שמא תשמש באותו יום ואם תראה היא טמאה למפרע

זהו מדין תורה אבל כיון שנתמעטו הלבבות וחששו שנשים יטעו בין ימי זיבה לימי נידה וכן עוד טעויות תיקנו שכל טיפת דם שתראה צריכה לספור עליו ז' נקיים כחומר זבה גדולה **ומבואר בכל המקומות שדנו חומרא זו לא כדין דרבנן שאומרים בזה ספק דרבנן לקולא אלא גדר החומרא לדון את זה כדאוריתא**

ב] עוד טומאה מצאנו בתורה טומאת לידה ואפילו בלידה ללא דם דבזכר טמאה ז' ימים ובנקיבה שבועים ומבואר בפוסקים שמונים ארבעים יום מקליטת הזרע דהינו מאז ששימשה ולאחר זה בזכר עוד ל"ג יום ובנקבה שישים יום חשיבי דם טוהר שגם דם שראתה אז היא טהורה ומדין תורה כל שלא היתה זבה קודם הלידה יכולה לטבול בימי טוהר אפילו שראתה בהם אבל אם היתה זבה קודם הלידה בזה צריכה ספירת ז' נקיים וגם דם טוהר זה סיבה שלא יעלו לה ז' נקיים

כיון שמצוי טעיות לכן תקנו שכל יולדת דנים אותה כיולדת בזוב שצריכה מעיקר הדין ז' נקיים אמנם אם נטהרה כבר מלידתה בזה הדם שרואה הוא דם טוהר ודעת הרמב"ן שגם זה בכלל גזירת חז"ל שהיום מטמאים כל דם אמנם דעת הרמב"ם שאין בזה תקנת חז"ל אלא הוא מנהג מאוחר שקיבלו על עצמם לדון את כל הדם טוהר כמטמא ככל חומרות דם נדה כדי שלא יבאו לטעויות

ג] המפלת לאחר מ' יום צריכה מספק לחשוש שזה היה נקיבה ולא לטבול קודם י"ד יום ועיין סימן קפ"ד שיש אחרונים שס"ל שסופרים ארבעים יום מהליל טבילה אמנם רוב האחרונים חלקו על זה שכיון שמעוברת רואה בג' חדשים ראשונים אין לסמוך על זה אמנם יתכן שבזמנינו שזה מאוד לא מצוי אפשר לסמוך על זה והמנהג שלא לסמוך על זה ולגבי בדיקות שעושים היום מצוי גם טעיות ואין לסמוך על זה אמנם בצירוף לשני הדברים ביחד יש"ח ועיין שו"ע במפלת מתי יש לחוש לולד ומתי לא ומבואר בגמ' עוד דיולדת דרך דופן אין טומאת לידה [יש להישמע להוראת הרופאים שלא להיכנס להריון לאחר הפלה מחזור או שנים אמנם אין להקל לשמש במוך]

### דיני הרגשה

א] מבואר בגמ' שאין טומאת נדה אלא עד שתרגיש בבשרה דהינו שיש תנאי לטומאת נדה שהדם יגיע בהרגשה ודעת רוב הראשונים שזה אפילו בדם שנמצא בגופה אמנם דעת רש"י כדהאריך בזה הסד"ט ובשו"ת מהר"ח או"ז בשם רבינו עובדיה שכל זה נצרך בתור סימן שזה מגופה אבל אם נמצא בגופה זה טמא מדאוריתא גם ללא הרגשה

לא נתפרש בגמ' מהו הרגשה אמנם האחרונים ביארו שלשה סוגי הרגשות א. השו"ע כתב בשם התרוה"ד שאם הרגישה שנפתח מקורה להוציא דם ב. דעת הרמב"ם שאם הרגישה שנזדזעו איבריה חשיב הרגשה ג. הנודע ביהודה חידש שגם אם מרגישה זיבת דבר לח באותו מקום חשיב הרגשה ולדעתו אפילו מרגישה בחלק החיצוני של הפרוזדור חשיב הרגשה אמנם דעת החוו"ד שרק אם מרגישה במקום שלפני החלות טומאה דהינו במקום יתר גבוה ונהגו להחמיר בכל אלו והיום לא מצוי הרגשות אלו ומה שמצוי שמרגישות רטיבות מבחוץ לא חשיב הרגשה [ד. הסד"ט דייק מהרמב"ם שגם ההרגשת וסת הגוף חשיב הרגשה והנה מעיקר הדין לא קי"ל כן אמנם במצאה דם אחרי זה יש לשאול לחכם וראית מביאים מהגריש"א להחמיר בזה]

ב] מבואר בגמ' שחזקת דם בא בהרגשה ואפילו בפחות מגריס ולכן אם יש דבר שמבלבל את ההרגשה תולים שהיה בזה הרגשה ולא שמה לב ומצאנו בגמ' שלשה דברים בדיקת עד ושמש והטלת מי רגלים וברמב"ם מבואר שזה טומאה דאוריתא ודאי, ויש אחרונים שנקטו שזה רק ספק ובפשטו נקטינן שזה ודאי ולא מועיל שאומרת שלא הרגישה כמבואר בגמ' ולכן בנאבד העד כתב החכמ"א דהוי סד"א וצריך להחמיר אלא שיש לדון שהיא בחזקת טהרה וחידש שחשיב ריעותא בחזקה [ויש מקרים שהספק של השואל זה לא בגדר ריעותא] ולגבי טיפה קטנה מאוד בזה השב יעקב חידש שאין על זה חזקת דם בהרגשה וכן נקט רעק"א סימן ס"ב ובמקום ספיקות מצרפים את זה לס"ס [וצ"ע מה השיעור של הכנסה בעומק שיחשב בדיקה ולרש"י שכל שזה ודאי מגופה לא צריך הרגשה אין נפק"מ ובחת"ס כתב תמיד לחוש שמא נגע בפי המקור שזה מה שמבלבל ההרגשה]

ג] היום רוב הנשים לא מרגישות אמנם בכל אופן נוקטים שהראיה היא דאוריתא ובראית המחזור יתכן שהדין הרגשה שיחשב ראיה כדרכה וראיה מחזורית זה ראיה כדרכה ובפשוטו מקובל לומר שבאמת יש הרגשה חלשה רק שמחמת טרדת הדעת לא שמים לב ויש שלכן החמירו שהיום כל הכתמים זה דאוריתא מצד שחזקת דם שזה בהרגשה אמנם ההוראה המקובלת בשם החזו"א שממשיכים לדון כמו בזמן חז"ל ויש שדנו שהיום שקהו החושים בראיה גדולה בזה מסתבר שהרגישה ולכן כתם גדול וסמיך לא מתירים שכלפי ה לפחות נשאר הראית דם בהרגשה והיום אין לנו ראיה מזה שלא הרגישה וכל מקרה צריך שאלת חכם ובפשוטו אשה שדרך המחזור שלה שמתחיל בכתמים חשיב ראיה דאוריתא מתחילת הכתמים שזה כבר נחשב ראיה כדרכה כן שמעתי בשם הגר"נ קרליץ

### בדינא דהרגישה ולא מצאה דם

א] התרוה"ד חידש שאם הרגישה ולא מצאה דם תולים שודאי יצא משהו וכיון שרוב דמים טמאים ממילא היא טמאה והרדב"ז כתב שאם לא מצאה כלום לא תולים שזה נאבד אלא תולים שלא יצא כלום וקי"ל להחמיר בזה אמנם הנודע ביהודה כתב שזה רק בגדר ספק ולכן בספק אם הרגישה יש להקל ובפשוטו אין לברך על הטבילה

ב] התרוה"ד דיבר על פתיחת פי המקור והחת"ס כתב שזה גם בנזדזעו איבריה אבל לא לגבי זיבת דבר לח והכחמ"א נקט שזה גם לגבי זיבת דבר לח והנה במצאה מראה טהור תוך שיעור וסת אפשר להקל ובסד"ט משמע שגם לאחר שיעור וסת וכתב התפארת צבי שה"ה אם לבושה בגד סמוך לבשרה ולא הורידה מאז ההרגשה ומצאה עליו מראה טהור שטהורה ומראה טהור זה רק כמות יותר מהכמות הרגילה של הליחות שמצויות באותו מקום, ויש לשאול שאלת חכם בהרגשת זיבת דבר לח ולא מצאה כלום האם יש להחמיר וכן בבדקה לאחר זמן ומצאה מראה טהור ומהגרש"ץ שמעתי להקל אפילו בלא מצאה כלום

ג] אם החזיקה את עצמה שלש פעמים שהרגישה ומצאה מראה טהור בזה גם אם תרגיש ולא מצאה כלום טהורה אמנם לכתחילה תבדוק אם לא שזה ממש מצוי אצלה כל הזמן אמנם אם הרגישה ומצאה אחרי זה כתם בפשוטו היא טמאה וכן מבואר בחזו"א שמה שהחזיק עצמה זה לא עוזר לגבי יום הוסת

### פתיחת פי המקור

א] קי"ל שאין פתיחת פי המקור ללא דם ולכן המפלת אפילו תוך מ' יום היא טמאה ודאי דודאי יצאה דם ונחלקו האחרונים בפתיחה על ידי גורם חיצוני האם בזה יש גם חזקה שיצאה דם וקי"ל להחמיר ולכן אשה שרופא פתח את הרחם לצורך צילום וכדו' אסורה אמנם יש היום מכשירים מאוד דקים ובזה יתכן שזה לא סיבה לפתיחת הרחם ויש לעשות בזה שאלת חכם ובמצאו דם על המכשיר אפילו שזה יתכן מפצע אבל כיון שזה בפנים הרחם הוראת החזו"א היתה להחמיר בזה ויש לשאול לחכם

ב] הנחלת שבעה חידש שכל שאשה יושבת על המשבר חשיב התחלת לידה וחוששים לפתיחת הקבר ושודאי יצאה דם ולכן אם האשה במצב שיש לה צירים שלא יכולה לזוז דהינו חברותיה נוטלות אותה במטה אסורה ובתנאי שזה בצורה סדירה שאז זה נחשב כהתחלת לידה אמנם אם הצירים הפסיקו והתברר שזה לא היה התחלת הלידה הכריעו האחרונים שמותרת

ג] בפשוטו פתיחה איטית שנעשה בסוף ההריון הוא לא סיבה לפתיחת הרחם ואם יש פתיחה גדולה יותר מהרגיל יש לעשות שאלת חכם

ד] פקק הרחם שיצא קודם הלידה מקובל שזה ודאי אם דם והיא טמאה וירידת מים מצד עצמה לא אוסרת אבל מצוי מאוד שיש בזה דם ולכן צריך לבדוק המים ואם לא בדקה והיה ירידה גדולה תש"ח

### דיני מראות הדמים

א] מדאוריתא טמא רק חמשה מראות דמים דהינו ארבע סוגי אדום ושחור כיון שהאדום כשהוא לוקה הוא נהיה אדום אמנם כיון שנתמעטו הלבבות כתבו הראשונים שהיום אוסרים כל שיש בו מראה שחור או מראה אדום ולגבי צבע חום יש שנקטו שהוא אחד מצבעי האדום אמנם יש שנקטו שאין לאוסרו אלא אם יש בו איזה שהוא אדמות או שחרות ולכן בכל מקרה יש לשאול לחכם [לפעמים מראה חום מחמת עביותו נראה כשחור וצריך מומחיות לדעת הם זה עיבוי או הצבע בעצמו ולכן ראוי להפשיט המראה כשהוא לח] ולענין כתמים מקילים בזה יותר, לענין מראה אפור דעת התורה"ד לאסור אמנם המנהג להקל בזה, מראה שעוה דהינו שזה צהוב שיש בו דמיון לאדום מעיקר הדין זה מותר אמנם יש מחמירים בהפסק כדעת השל"ה

ב] האחרונים נקטו שמראה שיצא מהגוף מותר ולאחר שנתיבש נהיה אסור הוא אסור אלא שלא צריך לחוש שזה ישתנה אלא באשה שרגילה שמראותיה משתנים וכן מראה שבקצותיו נהיה אדום דהינו שזה דחיה של הצבע הכהה לצד נחלקו האחרונים ודעת הש"ך ט"ז והב"ח שזה אסור וכן קי"ל [אמנם במקום כתמים החוו"ד קפ"ח סק"א כתב להקל ולא ראיתי להקל בזה ומהגרש"ץ שמעתי שיש להקל לענין וסתות אמנם צריך זהירות לדעת מה מעיקר המראה ומה זה רק קצות]

ג] האויר מלא בנקודות שחורות ולכן אם יש נקודה קטנה זעירה על העד אין לחוש שזה דם אלא הוי כמונח באשפה ובפשוטו גם בהפסק זה טוב ורק אם מכיר שזה מגופה זה אוסר ומצוי גם בתוך ליחה שיש נקודה שחורה קטנה שניכר שזה לא חלק מהליחה וזה מותר

ד] מבואר בגמ' שאם הטילה כמין עפר או כמין קליפין צריך למעך ולבדוק האם זה דם או שזה חתיכה מהכליות ומצוי נקודות אדומות קטנות על העד ונקטו החת"ס והחכמ"א שזה נחשב כמו עפר ומועיל לזה מיעוך ואם נאבד או שאי אפשר למעך החת"ס הקיל מצד שאולי זה ללא הרגשה ואולי זה מהכליות והחכמ"א הקיל מצד שאולי זה מעלמא ואולי זה מהכליות ולגבי שלשה ימים ראשונים כתב שאין להקל אלא בשעת הדחק ואם יש ספק על הצבע ודאי אפשר להקל

ה] מבואר בגמ' שאין לראות מראות אלא ביום וכתב הסד"ט שהיום שאוסרים כל מראה אדום אפשר גם בלילה אמנם במציאות האור יום מאוד משפיע על מראות מסופקות גם היום וכדאי תמיד לראות ביום עוד יש לדעת שמנורת פלורסנט או אור צהוב משנות את המראה האמיתי לפעמים לקולא לפעמים לחומרא

ו] זכוכית מגדלת רק עוזר לגלות לכלוכים אבל לא את הצבע האמיתי ורק לפעמים לחלק מראה לשנים

ח] כדאי לא להתעכב אם המראה כיון שיש סוג מראות שהצבע נעלם מהר ואם השואל נראה לו שדהה הצבע צריך לומר זאת לנשאל עוד ראוי לדעת שיש בדים טריקו שהצבע בורח מהם מאוד מהר ורק אשה אם רגישות לפצעים יכלה לבדוק אם זה וראוי לשאול מיד, יש להיזהר שלא להניח המראה כשהוא לח בשקית ניליון כיון שזה יכול להעלות עובש ואי אפשר להכיר הצבע

ט] אשה שמניחה פתילה באותו מקום הרבה פעמים זה צבע לבן כהה וברגע שזה נמצא על הבדיקה אי אפשר לדעת אם מעורב בזה דם או שיש מתחת לזה דם ולכן בבדיקות שלעיכובא צריך להיזהר לנקות המקום טוב לפני זה ודבר זה הוא לעיכובא

#### א' שבט

# הלכות כתמים

### יסוד טומאת כתמים

א] נתבאר לעיל שמדאוריתא אין טמאה אלא אם הרגישה בבשרה דהינו שראיה ללא הרגשה אפילו אם זה ודאי מגופה זה טהור ומצאנו עוד טעם לטהר כתמים מצד שיש לאשה חזקת טהרה ואפילו בז' נקיים יש לה חזקה בגוף וכל שזה לא ודאי מגופה זה סיבה לטהר ולכן אפילו לטהרות דשם הדין שהדם טמא אפילו ללא הרגשה בכל אופן מדאוריתא היא טהורה אבל מדרבנן גזרו שגם במצאה כתם על בשרה או בכל מקום שיתכן שזה הגיע מגופה ואין במה לתלות שהיא טמאה ובטעם הדבר רש"י ביאר מצד שמא הרגישה ולאו אדעתה ותוס' כתבו שזה מצד שמדרבנן ראו לגזור הרגשה אטו לא הרגישה ובח' הר"ן ביאר שכיון שלטהרות גם ללא הרגשה הדם טמא ואם ימצאו את זה על דבר המקבל טומאה ויטהרו את האשה יבאו לטהר גם את הבגד לכן גזרו שזה יטמא את האשה

ב] לאחר מציאת כתם לא הוזכר בפוסקים חיוב לבדוק אמנם דעת הגר"נ קרליץ שזה ודאי לכל הפחות בכלל כל המרבה לבדוק הרי זה משובח דהינו שאפילו שלא הרגישה בכל אופן מחשש אולי יש דם זה סיבה לבדוק ודבר זה נפסק בשו"ע דהינו שזה לא רק לטהרות ולפ"ז בראתה כתם שודאי יש סיבה לפנינו לחשוש שנשאר שם דם זה סיבה לבדוק אמנם יש שנקטו שזה חיוב גמור שכמו בתולעים יש דין לבדוק כל שיש מיעוט המצוי שיש תולעים כך גם כאן כיון שודאי ההגיון אומר שלאחר כתם נשאר דם באותו מקום והאשה טמאה ממילא צריכים לבדוק האם זה כך ומהגר"נ קופשיץ שמעתי עוד טעם להחמיר היום לבדוק שכיון שהיום נשים לא מרגישות עיקר ההיתר מצד חזקה שזה לא מגופה א"כ ודאי שכל שאפשר לברר צריך לברר אמנם כל זה בסוג כתם שמסתבר שנשאר וכן לאחר הרבה זמן שאין סיבה לומר שנשאר בזה אין טעם לבדוק ובמקום שהצבע מסופוק ורק מספק יאסרו אותו בזה יש מקום יותר להקל

ג] כיון שכתמים זה דרבנן דנים בזה דין ספק דרבנן לקולא ולכן נאבד הכתם ולא יודעים אם זה היה צבע אסור או גודל אסור מותרת אמנם דוקא אם היה ספק גמור ולא אם היה יותר נראה שזה אסור

ד] אין כתמים טמאים אלא אם זה נמצא במקום שיכול להגיע מאותו מקום ולכן אם זה נמצא בחלק העליון של גופה או בצד החיצון של רגליה טהורה ולא אומרים שזה הגיע למקום מסוים ומשם זה הגיע למקום המציאה חוץ מאם יודעת שעשתה פעולה שיתכן שזה הגיע מהמקור ישר לאותו מקום וכן בנמצא הכתם על בגד הבעל שהיה נגד אותו מקום של האשה יש בזה טומאת כתמים

ה] הנה במצאה כתם בבגד החיצון יש בזה גם טומאת כתמים אמנם בלבשה בגד הסמוך לבשרה ויודעת שלא יתכן שהדם הגיע לבגד השני בזמן שהיתה לבושה בו והבגד הנ"ל נקי טהורה מצד שבהכרח שזה לא מהמקור דאם זה משם היה צריך להימצא גם בבגד הפנימי

### דין פחות מגריס

ו] מבואר בגמ' שאם מצאה פחות מגריס טהורה והטעם כיון שבזמן חז"ל היה מצוי מאכולות ויתכן שזה מאכולת לכן הדבר מותר והנה יש שנקטו שזה דין תליה רגיל כמו כל התליות ולפ"ז היום שלא מצוי מאכולות אין סיבה לטהר ויש שנקטו שכיון שבזמנם היה מצוי מאכולות לכן לא גזרו על פחות מכגריס כלל ולפ"ז גם דבר שבזמנם ודאי לא היה מאכולת בכל אופן זה מותר אמנם להלכה קי"ל כחת"ס שכתב שכל שבזמן חז"ל היה אפשר לתלות בזה אפילו שהיום אין מאכולות זה מותר אבל כל דבר שגם בזמן חז"ל לא היה אפשר לתלות במאכולות וזה היה אסר בזמנם ממילא גם היום זה אסור ולכן כתב הראב"ד שכתם שחור שמאכולת לא נהיה שחור אין בזה הקולא של פחות מגריס [אמנם מטו משמיה דהחזו"א שאין להחמיר בזה אלא בשחור גמור ולא בנוטה לשחור מצד שדבר זה לא הוזכר בשאר הראשונים] וכן אם קינחה רק באותו מקום דמבואר בגמ' שזה בדוק ממאכולת בזה אין לטהר פחות מגריס

ז] שיעור הגריס מקובל כדעת המעיל צדקה שזה קוטר של 2 ס"מ ואם זה מרובע של 18 מ"מ [ובפשוטו לאלו שנוהגים כשיעור הקטן גם לקולא יש להחמיר כשיעור הקטן שזה 12 מ"מ וצ"ע]

ח] מבואר בגמ' שאותו מקום בדוק ממאכולת ולכן אם קינחה רק באותו מקום אין בזה קולת כתמים אמנם אם קינחה גם מסביב הסד"ט החמיר שגם בזה אומרים שזה בדוק ממאכולת אמנם האחרונים חלקו עליו ונקטו שכה"ג אפשר לתלות במאכולת וכן הוא דרך קינוח רגיל שהוא גם מסביב אמנם בהכניסה גם בפנים בזה לפעמים יש בזה חומר בדיקה והיום שלא מצוי מאכולת צריך להחמיר בזה

ט] אם הדם בלוע בבגד אפילו שיתכן שכמות הדם היא יותר מגריס בכל אופן כתב הסד"ט שכה"ג זה בכלל הקולא של פחות מגריס

י] אם הכתם סמיך שאם היו מפשיטים אותו הוא היה יותר מגריס נסתפק הסד"ט האם הוא טמא והרבה אחרונים נקטו להקל בזה אמנם החוט שני נקט כסוף דברי הסד"ט שכל שזה ממש סמיך מעל הבגד שזה אסור

י"א] כתם שבתחילתו היה פחות מגריס אמנם הדם עצמו התפשט ונהיה כגריס הסד"ט כתב שזה תלוי בזמן הגעתו לפנינו ואם הגיע כשהוא כגריס היא טמאה אמנם בפשוטו אם רואים שזה לא התפשטות של הדם עצמו אלא של זיעה או רטיבות בזה הא טהור

י"ב] אם מוצאת כמה כתמים אפילו שביחד זה גריס כיון שכל אחד זה פחות מגריס היא טהורה ובנמצא על בשרה שיטת הרמב"ם שטמה אפילו פחות מגריס וכן פסק הש"ך להלכה אמנם השו"ע פסק שגם על בשרה צריך כגריס אלא דשם מצטרף כמה כתמים לשיעור כגריס וכך המנהג הפשוט [אמנם הגריש"א היה מחמיר בזה ובמקום דיש עוד צירוף שמעתי מהגר"נ קופשיץ דיש יותר מקום להחמיר] והנה בקינחה מגופה דעת הגרנ"ק כגר"ז דחשיב כנמצא הגופה ואם בכל הקינוחים יש כגריס טמאה

י"ג] כתם שחלקו טהור וחלקו טמא החוו"ד כתב שהחלק הטהור מצטרף לכגריס אמנם הסד"ט ורעק"א נקטו שזה לא מצטרף וכן המנהג להקל בזה אבל אם יש כתם גדול ואם נצרף את שני הקצוות יהיה בזה כגריס בזה החלק הטהור מצרפם שזה יחשב כתם אחד

י"ד] בגד שיש בו כפלים ונמצא כתם שביחד זה כגריס כתב החכמ"א שאם זה תפור חשיב ככתם אחד אבל אם זה לא תפור חשיב כמה כתמים אמנם הערוך השולחן כתב שכל שרואים שזה כתם אחד חשיב כתם כגריס וכל הנדון הנ"ל אם זה מחולק לשתים ויתכן שזה שני מאכולות

ט"ו] כתם שעבר מבגד לבגד ואם נצרף את שני הכתמים יש בו כגריס עיין ספר טללי טוהר שהביא מספק פחד יצחק שזה טהור דהינו שהרי יתכן מציאות של שני מאכולות ואפילו דבעלמא לא חוששים אבל כאן מצד גדרי לא פלוג זה מותר

### בגד צבוע

ט"ז] מבואר בגמ' שלא גזרו טומאת כתמים על בגד צבעוני והטעם שכיון שצבע הבגד משפיע על המראה וכיון שבזמן חז"ל טמאו רק חמשה מראות דמים ממילא גם צבעוני בהיר שלא משפיע היום אבל משפיע בזמן חז"ל זה סיבה לטהר אמנם יש צבעוני בהיר מאוד שאין לו שום השפעה על הצבע כגון אפור בהיר וכדו' שבזה לא חשיב צבעוני

י"ז] כתם סמיך שנמצא על הבגד שאין לבגד שום השפעה על הצבע שמעתי מהגרנק"ו והגרש"ץ שאין בזה קולא של בגדי צבעונים

י"ח] אם יש בגד שחלקו צבעוני וחלקו לא צבוע נחלקו האחרונים האם החלק שעל הבגד הצבוע מצטרף לכגריס וזה תלוי בנידון בחלק מהמראה צבע טהור וקי"ל להקל אבל כל שבחלק הלבן לבד יש כגריס אפילו שמפסיק באמצע חלק צבעוני טמאה כמבואר ברעק"א

י"ט] אם הדם עבר לצד השני של הבגד ושם זה לא צבוע הגרנ"ק הורה לאסור אמנם אם בצד שלא צבוע אין כגריס הרי זה כדין הקודם שהמנהג להקל בזה

כ] אם קינחה הכתם מגופה בבגד צבעוני נסתפק הגרנ"ק האם דנים את המציאה על הבגד וטהורה או שדנים המציאה על גופה וטמאה ויתכן שיש חילוק אם כשזה היה על גופה נסתפקה אולי יש דם וכונתה היה לקנח את הדם בין אם לא היה לה כלל כונה לקנח ליחה משם ורואה על הבגד ליחה וצ"ע

כ"א] מבואר ברמ"א שעצה טובה לאשה שבזמן טהרתה תלבוש בגדי צבעונים וראוי שיהיה כולו צבוע ולא חלקים כדי להחמיר את שיטת החוו"ד שכתם על צבעוני מצטרף לחלק שלא צבוע ושמעתי מהגרנק"ו שבזמן שיתכן שיגיע ראיה כגון בהנקה או בימים שעלולה לראות שלא תלבש בגד שחור אלא בגד צבעוני שאם יהיה תחילת מחזור היא תדע מזה

#### ח' שבט ע"ט

### דבר שאינו מקבל טומאה

כ"ב] נחלקו תנאים האם כתם הנמצא על גבי דבר שאינו מקבל טומאה האם הוא טהור ונחלקו הראשונים איך לפסוק להלכה וקי"ל להקל בזה ובטעם הקולא יש מהראשונים שביארו מצד שזה לא שכיח שהדם ימצא על דבר שאינו מקבל טומאה והר"ן ביאר שכל טעם הגזירה לטמא האשה שמא יבאו לטהר המקום שעליו הדם ובאינו מקבל טומאה אין את סיבת הגזירה

כ"ג] שמעתי מהגרש"צ שגם אם הכתם נמצא על גבי האינו מקבל טומאה וזה לא בלוע הוא טהור דכל כה"ג לא גזרו

כ"ד] אם קינחה מגופה על ידי דבר שאינו מקבל טומאה דעת הגריש"א והגרנ"ק שחשיב נמצא על גבי דבר המקבל טומאה

כ"ה] נמצא על גבי דבר שאינו מקבל טומאה שנושא אותו מי שמקבל טומאה הסד"ט מחמיר שחשיב מקבל טומאה והפרדס רמונים מתיר ודעת הגרנ"ק והגריש"א להחמיר בזה ובפשוטו יש להקל בזה [הסד"ט החמיר כרש"י שגם כלי שנושא כלי טמא ונפק"מ בכסא מצופה בנילון אמנם בזה ודאי לא צריך להחמיר דרוב הראשונים חולקים על רש"י]

כ"ו ]נחלקו האחרונים האם נייר מקבל טומאה וקי"ל שאינו מקבל טומאה

כ"ז] גם דבר שמקבל טומאה מדרבנן יש טומאת כתמים ולכן גם כלי זכוכית חשיב דבר המקבל טומאה וכן אוכלים פחות מכביצה

כ"ח] כלי אדמה ואבנים אינם מקבלים טומאה והחזו"א כתב שכלי מניליון שעשוי מנפט גם לא מקבל טומאה ולכן כסא כתר או שטיח מגומי חשיב דבר שאינו מקבל טומאה אבל בגד ארוג מנילון בזה יתכן שזה מקבל טומאה

כ"ט] פד אם אין בו גע"ג חשיב אינו מקבל טומאה אבל אם הוא רחב שיש בו גע"ג הגריש"א חשש דחשיב דבר המקבל טומאה דזה כמו אריג אמנם בפשטו אינו כן אמנם תמיד יש לדון מצד האדם הנושאו וכן המנהג להחמיר בזה יתכן מעוד סיבות

ל] כל דבר שנעשה להיות משמש אם הקרקע אינו מקבל טומאה ולכן שרותים ואמבטיה אפילו אם זה מברזל או חרס זה לא מקבל טומאה אמנם אם הכתם נמצא על המים בזה כיון שהמים מקבלים טומאה חשיב כנמצא על גבי דבר המקבל טומאה

### דיני תליה ושאר דברים

ל"א] כל כתם הנמצא על בגדיה אם יש לה במה לתלות תולה בזה ויש דברים שאפילו שלגבי בדיקת עד זה לא מספיק תליה אבל לגבי כתמים זה מספיק לתלות וכגון מכה שיכולה להתגלע שבכתמים זה תליה ובעד זה לא תליה טובה ולכן אשה שסובלת מטחורים אפילו אם לא יודעת כרגע שזה מדמם אבל כל שזה מצב שיודעת שזה יכול להיפתח זה סיבה לתלות. ותש"ח

ל"ב] נתעסקה בכתמים או עברה בשוק של טבחים וכדו' כל שיש לתלות שהדם הגיע ישר לבגד ממקום התליה תולה בזה וה"ה אם יודעת ודאי שידיה היו מלוכלכות בדבר מסוים ויתכן שהבגד התלכלך מזה תולה בזה

ל"ג]כיון שכתמים זה דרבנן מקילים בספק לכן אם יש לה ספק אם הצבע שנתעסקה דומה לצבע שמצאה או ספק אם זה מתאים בגודל למה שמצאה יכולה להקל

ל"ד] ספק עברה בשוק של טבחים לא תולה אבל אם חזירים מצוים בעיר יכולה לתלות בהם ובטעם שלא תולה בספק עברה יש שביארו מצד שזה ס"ס ויש שביארו מצד שלא מסתבר שהיה תליה ולא שמה לב ונפק"מ בלא זוכרת איזה בגד לבשה בזמן שעברה שם

ל"ה] אין תולין ממקום למקום ולכן אם נתעסקה בדבר שלא ודאי הכתים את ידיה ואחרי זה מצאה דם במקום אחר בגופה לא תולים שידיה התלכלכו ולכלכו את מקום המציאה [ורק אם מצאה גם על ידה תולים שמה שעל ידה זה מהתליה וממילא אפשר לתלות בזה] אמנם אם נתעסקה בדבר שודאי ליכלך את ידיה אפילו שלא ראתה בזה יכולה לתלות

ל"ו] מצוי מאוד שנראה מראה אדמומי על הבגד אבל זה מחמת זיעה או צירוף של זיעה אם ליחה ולכן כל שיש ספק שמצוי כזה דבר אפשר לתלות בזה

ל"ז] אם לבשה את הבגד בזמן נידותה או שלבשה בגד שלבשה אשה נדה אחרת יכולה לתלות בה ולכן במקום שנמצאים כמה נשים ומצאו דם אפשר לתלות באשה נדה

ל"ח] תולין קלקלה במקולקל ולכן כל שהכתם יכול להגיע מכמה נשים ואחת מהם עדין טמאה אפילו בזמן הספירת נקים תולים בה וכן אם אחת מהם עכו"ם שאין לה נפק"מ תולים בה וכן אשה בימי טוהר כיון שמעיקר הדין הדם שלה לא מטמא אותה לכן תולים בה [ואפילו שהיום יטמאו אותה מחמת המנהג]

ל"ט] בגמ' מבואר שחלוק שאינו בדוק לה אין בזה טומאת כתמים אמנם סתם בגדים שמגיעים מהכביסה זה כמו בדוק כיון שלא מצוי בזה דם אמנם אם זרקה הבגד לכביסה בזה בפשוטו זה אינו בדוק אמנם במקום שלא מצוי דם כלל קשה לתלות ותש"ח ובמגבת שמשמשת לכל בני הבית ולא ידוע מאורעות הבני בית חשיב אינו בדוק וכן מגבת שיתכן ששימש לימי נידותה בזמן שראתה דם יכולה לתלות בזה

מ] בשלשה ימים הראשונים הרמ"א מחמיר שלא תולים במכה שיכולה להתגלע והש"ך מחמיר אפילו בתליה במכה שודאי מוציאה דם אמנם בזה נהגו להקל כרמ"א

### דם במי רגלים

מ"א] מצאה דם במי רגלים השו"ע פסק שתולים שזה מהכליות והרמ"א פסק כר"ח שיש לזה טומאת כתמים ויש מחמירים אפילו בפחות מגריס אמנם בפשוטו יש להקל בזה

מ"ב] אם קנחה לאחר הטלת מי רגלים ולא מצאה דם במי רגלים בזה יש אומרים שכיון שאין במי רגלים חזינן שזה מהמקור וממילא יש לזה חומר ראיה שהטלת מי רגלים בלבל את ראיתה ובקינחה ממש סמוך יש מקום להחמיר אמנם לאחר שיעור וסת כיון שלדעת רש"י יש להקל חשיב ס"ס ואפשר להקל בזה

# הלכות הרחקות

### נגיעה באשתו ושאר עריות

א] מבואר בתורה שיש איסור לא תקרבו לגלות ערוה ודעת הרמב"ן שזה רק על מעשה ביאה אמנם דעת הרמב"ם שכל נגיעה של חיבה יש בזה איסור דאוריתא וכן קי"ל ונפק"מ שהדין יהרג ואל יעבור אמנם זה ודאי שיש איסור הרחקה מכל העריות בכל דבר חיבה

ב] נגיעה שלא דרך חיבה הב"י ס"ל שזה דאוריתא והרמ"א וכן הכריע הש"ך נקטו שאין בזה איסור דאוריתא ובפשוטו כל המחלוקת באשתו שבזה יש לחוש יותר להנאה אבל בסתם ערוה ודאי שאין בזה איסור דאוריתא ובפשוטו ודאי שיש בזה איסור דרבנן מצד הרחקה מעריות אבל כל שזה לצורך ובעבידתיה טריד מעיקר הדין מותר ולכן מותר לאשה ללכת לרופא נשים אבל כיון שיש הרבה רופאים שעושים נגיעה של חיבה וכדו' לכן ודאי ראוי ללכת לרופאה וגם אם מוכרחים ללכת לרופא אם הוא לא אדם צנוע ראוי ללכת אם הבעל או אשה אחרת ואם אפשרות בקל ללכת לרופאה ודאי ראוי לחוש שיש איסור מדרבנן גם בנגיעה שלא בדרך חיבה ונפק"מ גם בבדיקת דם לאיש אצל אחות

ג] מבואר בגמ' שאסור ליגוע באשתו אפילו באצבע קטנה ובפשוטו זה אפילו שלא בכונה כדהרחיקו הרבה הרחקות שמא יגע בה אפילו שזה שלא בכונה

ד] גם ליגוע בה בהפסק בגד אסור מעיקר הדין ולכן כשיושבים באוטבוס יחד יש להיזהר שלא יגעו אחד בשני אפילו שזה בהפסק בגד וברוקח ובתשב"ץ מבואר שאין לינגוע אפילו בגדים שעליה ומצד הרחקה שמא יגע בה ומהגר"נ קופשיץ שמעתי שגם שמיכה שמתכסה זה כמו בגד שלה ונגיעת בגדים בבגדים כגון מעיל שמתעופף הערוך השולחן אסר אמנם בפשוטו אין לזה מקור ואם זה שלא בכונה מותר

שחוק וקלות ראש וכדו'

ה] באשתו נדה מצד אחד מצאנו שהקילו דברים מסוימים כיון שמותרת לאחר זמן כגון יחוד או הסתכלות במקומות המגולים שבה אמנם יש הרבה דברים שגזרו הרחקות יותר משאר עריות והרמב"ן כתב וכל המרבה הרי זה משובח [והכונה למה שאדם מרגיש שיש בזה צד קירבה שראוי להרחיק] ולכן ודאי שאסור נגיעה אפילו שלא בדרך חיבה ואפילו אם בעבידתיה טריד אמנם במקום סכנה לשו"ע אסור והרמ"א התיר כה"ג למשש את הדופק ואם אפשר בהפסד בגד ודאי שעדיף בכזו צורה כמבואר בפ"ת

ו] מבואר בשו"ע שאסור דיבורים של שחוק וקלות ראש ובפשוטו הכונה על סוג דיבור שיש בזה קירוב הדעת מיוחד שיכול לגרום להרהר לאותו דבר ובאדר"נ מבואר שהמשנה של אל תרבה שיחה אם האשה זה הולך על אשתו בזמן נידותה ועיין ראשית חכמה שמי שנזהר בדיני הרחקות בזמן נידותה השכינה שורה ביניהם ועיין ב"י שזה ודאי שנאסר לדבר על עניני תשמיש ומבואר בב"י עוד שיש גם איסור הרהור בעניני תשמיש לכל הפחות מצד דין הרחקה בערוה אבל ודאי שמה שלא בכלל זה יש לנהוג באשתו כפי הנצרך לה וכמבאר בחז"ל שיש איסור מיוחד לישון בחדר שאדם ואשתו ישנים שם בנידותה והתירו לאשה להתקשט בימי נידותה שלא תתגנה על בעלה דהינו שגם אז צריך לשרור שלום בביתם

ז] יש פוסקים שנקטו שאסור ליתן מתנה לאשתו אבל הכו"פ התיר ועיין ברכי יוסף שזה מתי שזה לא נעשה בתור גילוי חיבה מיוחד ובפרט בזמן שכפי ההוה הדרך לקנות לה כגון אם צריכה בגד או לכבוד יו"ט אמנם יש להיזהר לא לכתוב הקדשה שיש בה קירוב הדעת מיוחד והכל לפי הענין

ח] האחרונים כתבו כל מיני דברים שיש בהם גילוי חיבה מיוחד והכל לפי הענין

ט] מבואר בשו"ע סימן רי"ז שאסור להריח בשמים שעליה וזה לא רק באשתו אלא בכל עריות והאחרונים כתבו שגם בושם שמיוחד שרגילה לתלות בצוארה אסור ובחוט שני נקט שכל שיש בושם שמיוחד לאשתו אם מריח אפילו מהבקבוק הרי זה בכלל דברים המרגילים לערוה

י] אסור להסתכל במקומות המכוסים שבה ואפילו אם אינו נהנה [ולכן בלידה אין לבעל לשהות עמה] אמנם ראיה בעלמא הח"ש נקט שאם זה לא מביא לידי הרהור אין בזה איסור ולהסתכל במקומות המגולים מותר אפילו אם נהנה בראיתה כמבואר ברמ"א

י"א] מקומות שברחוב רגילים להיות מכוסים ובבית אין הדרך לכסות בבה"ל סימן ע"ה משמע שזה בכלל מקומות המכוסים והאגרות משה היקל בזה ובפשוטו זה רק בדבר שהוא לא ערוה בעצם כגון שערה או מתחת לברך ולגבי כפות הרגלים יש מקום להקל יותר דמשמע שאין בזה איסור כלל ולכן גם אשה שמניקה צריכה להיזהר שלא לגלות לפני בעלה את המקומות המכוסים וגם שלא בפני בעלה יש חיוב של צניעות

י"ב] בעיקר דין גילוי שער בבית בפשוטו מעיקר הדין מותר אמנם המ"ב הביא מהזוהר שראוי להיזהר גם בזמן טהרתה שלא ללכת בגילוי שער ואשה שמקפידה על זה זוכה לבנים ת"ח וכן מנהג הבני תורה

י"ג] אם אין מי שיעמוד על טבילתה הפת"ש הביא מהנודע ביהודה שמותר לו להסתכל שטובלת טוב כיון שבעוד רגע תהיה מותרת

י"ד] מבואר בגמ' שמן הראוי היה שלא תתקשט כלל בימי נידותה אבל חז"ל התירו כדי שלא תתגנה על בעלה דהינו שראוי ללבוש בגדים יפים והשו"ע הוסיף בקושי התירו ובחו"ש כתב שאין היתר אלא מה שנצרך שלא תגנה על בעלה אבל לא קישוט מיוחד ועיין ביאור הגר"א שהביא מאבות דר"נ כל המקשטת עצמה בימי נידותה אין רוח חכמים נוחה הימנו וכל המנולת עצמה בימי נידותה רוח חכמים נוחה הימנו וביאר הנ"ל שהכונה למה שלא נצרך כדי שלא תתגנה על בעלה

ט"ו] ובגמ' מבואר שיש ענין [לא חיוב] ליחד בגד מיוחד לימי נידותה והובא הלכה זו בשו"ע ומספיק בגד אחד כדי שיזכרו שהיא נדה

ט"ז] אסור לשמוע קול זמר שלה כמבואר במ"ב סימן ע"ה וכן בכל ערוה ומבואר במ"ב שבקטנה שהיא לא נדה מותר אבל באחות אשתו יש להיזהר

### איסור הושטה

י"ז] רש"י נזהר שלא להושיט דבר לאשתו במימי נידותה ובטעם הדבר השו"ע כתב מצד שמא יגע בה והרשב"א כתב שזה עצמו הרגל דבר ומבואר בשו"ע שגם דבר ארוך אסור ואפילו לשו"ע מצד לא פלוג, האיסור הוא גם שהיא לא תושיט לו

י"ח] מבואר בב"ח שהאיסור להושיט זה אפילו בשינוי ואפילו לדבר מצוה כגון להיות קואטר

י"ט] הרמ"א אסר גם לזרוק לידה ואם זורק באויר והיא תופסת הפתחי תשובה הביא שהכו"פ התיר והסד"ט כתב שראוי להחמיר ואם זורק לתוך כלי שבידה מבואר בסד"ט שראוי להחמיר לכן כתבו בשבט הלוי וחוט שני שבמקום הדחק יש להקל

כ] כתב בשו"ת אגרות משה שגם במקום שיהיה לאשה לא נעים שלא מעביר מידו לידה לא חשיב כבוד הבריות כיון שזה בושה לא אמיתית

כ"א] לסחוב דבר כבד ביחד לא מצאנו מפורש בפוסקים לאסור אמנם בחיי אדם בדיני ליל הסדר כתב שבמקומות שמגביהים כולם יחד את הקערה בהא לחמא עניא, אם האשה נדה לא תגביה וכן נקט בשו"ת אגרות משה

כ"ב] תינוק שעובר מעצמו מותר להושיט והחוט שני נקט שזה כבר בן שמונה חודשים שמספיק שמטה עצמו והשבט הלוי כתב שזה רק אם ממש עובר מעצמו אמנם זה ודאי שכל ההיתר אם התינוק רוצה לעבור ויש חולקים על כל ההיתר הנ"ל מצד שבתשב"ץ מבואר שהתיר כמו זריקה אבל לדידן שאוסרים זריקה אין להתיר בזה [והגריש"א והשבט הלוי החמירו בזה]

#### ט"ו בשבט

### איסור אכילה בשולחן אחד

כ"ג] מבואר במשנה לא יאכל הזב אם הזבה מפני הרגל עבירה ומצאנו כמה שיטות בראשונים ביסוד האיסור דעת הרמב"ם שאסור לאכול מאותה צלחת אמנם דעת רוב הראשונים שנתחדש כאן איסור אכילה אפילו באותו שולחן אפילו שזה שני צלחות אמנם מועיל אם מניחים היכר ובטעם האיסור מצאנו כמה ביאורים בראשונים ויש בזה כמה נפק"מ לדינא א. דעת הרשב"א וסיעתו שטעם האיסור מצד שמא יאכלו מאותה צלחת וכמו שמצאנו לגבי אכילת בשר בחלב שאסור שני בני אדם שמכירים זה את זה לאכול על אותו שולחן בשר וחלב ולפ"ז ההיכר הוא להזכיר שלא יאכל מהקערה שלה ב. דעת הרא"ש הרא"ה והריטב"א שיסוד האיסור מצד שזה עצמו שאוכלים בשולחן אחד יחד יש בזה איזה שהוא גילוי חיבה ולפ"ז ההיכר הוא לזכור שהיא נדה ולא יבוא לידי הרגל דבר וברא"ש משמע שבשולחן קטן שהדרך לאכול אדם אחד לבד כה"ג אסור מעיקר הדין ולא מעיל היכר

כ"ד] אם יושב אדם אחר על השולחן הרשב"א נקט שאפילו אם יושב ביניהם זה לא עוזר והרא"ה כתב שאם יושב אדם ביניהם זה עוזר ובשיטה לר"ן כתב שאפילו אם יש עימהם מישהו על השולחן זה עוזר [אמנם תינוק מסתבר שלא עוזר] ולהלכה נקטו שמועיל אדם שיושב ביניהם ובפשוטו זה לטעם של הרגל דבר אבל לטעם של שמא יאכלו מקערה אחת כמו שבבשר בחלב זה לא עוזר גם כאן זה לא עוזר ורק מצד היכר אם זה מישהו שלא כהרגל אמנם תינוק שיושב ביניהם וכך הרגלם צ"ע אם יש כאן סיבת היתר

כ"ה] אם השולחן ארוך סתימת הפוסקים להחמיר והנה לגבי בשר בחלב מבואר ביש"ש שאם זה גדול שכל אחד לא מגיע לצלחת של השני מותר אמנם אם זה מצד חיבה יתכן שגם בגדול יש לאסור ובשיעורי שבט הלוי היקל בזה ובח"ש כתב שיש מצב שלא חשיב שאוכלים יחד

כ"ו] בהלכות בשר בחלב מבואר שצריך שההיכר יהיה גבוה קצת והפוסקים כאן סתמו בזה ולשון הטור שלא צריך גבוה וכשיש עוד אנשים על השולחן יש לצרף להקל בשעת הצורך אבל לכתחילה ודאי ראוי שיהיה גבוה

כ"ז] אם אחד מהם אוכל על מפה נפרדת או שמניח צלחת אחרת מתחת לצלחתו מועיל בתור היכר אמנם זה רק אם כך אוכלים בתור היכר ולא אם זה דרך אכילתם תמיד

כ"ח] רבינו ירוחם כתב שמועיל אם יש להם מקום קבוע ואחד מהם משנה את מקומו ובפשוטו ה"ה אם רגילים לישב יחד ועכשיו יושבים רחוק אחד מהשני [כמבואר בח"ש] והפוסקים לא העתיקוהו ובפשוטו לשו"ע שזה מצד שמא יאכלו מאותה קערה זה לא עוזר אמנם לרמ"א שזה תזכורת שהיא נדה זה עוזר ואם עוד צירוף אפשר להקל

כ"ט] לשון השו"ע שההיכר צריך להיות בין הקערות ובפשוטו זה לשיטתו ולשון הרמ"א ביניהם ובפשוטו נפק"מ שזה קצת יותר קדימה ולא ממש בין הצלחות

ל] מבואר בפוסקים שמועיל בתור היכר רק דבר שאין הדרך להיות על השולחן וכה"ג אפילו אם עכשיו ישתמשו בו או דבר שדרכו להיות על השולחן אבל משנים את מקומו

ל"א] מועיל להניח לחם על השולחן ויחליטו שלא אוכלים ממנו וצ"ע לגבי כוס שהדרך להניח אפילו אם לא משתמשים עוד יש לדון שיש חשש שמא ישתמשו וכמו שכתב הלבוש לגבי פרוסת לחם אמנם כוס מיותרת בפשוטו זה יעזור

ל"ב] אם רק הוא יודע מזה הח"ש היקל וסתימת הפוסקים לאסור ואם עוד צירוף יש להקל

ל"ג] בששה"ל ובח"ש כתבו שמסתבר שאם כל אחד אוכל כיכרו בידו ללא שולחן שאין בזה איסור

ל"ד] אם יש חושך צ"ע ונפק"מ בסעודה שלישית

ל"ה] כתב הרמ"א שאם רגילים לאכול תמיד מתוך קערה אחת ועכשיו אוכלים מתוך שני קערות יש להקל אמנם היום זה לא מצוי

ל"ו] שולחן שעשוי לאכול אדם אחד בלבד אסור לאכול יחד ובפשוטו לא יועיל בזה היכר דלדעת הרא"ש זהו יסוד האיסור של אכילה מקערה אחת

### אכילה מקערה אחת

ל"ז] אסור לאכול מקערה אחת ולא מועיל היכר על השולחן וכן לא מועיל שיש עוד אנשים שיושבים עימהם על השולחן וכן לא מועיל שאוכלים עימם עוד אנשים

ל"ח] דברים שהדרך לתיתם כל אחד בצלחת שלו אפילו שלוקחים לצלחת מקערה אחת זה מותר דחשיב שכל אחד אוכל מהקערה שלו אמנם בדבר שהדרך לאכול ישר מהקערה ומניח לפניו כדי שיחשב שלא אוכלים מאותו כלי הח"ש נקט לאיסור וכן מביאים מהגריש"א אמנם אם לוקח לפניו כמה עוגיות ואוכל אחד אחד ודאי חשיב שלא אוכלים מקערה אחת

ל"ט] אם מורחים מאותו כלי האגר"מ נקט שמותר [אמנם כתב שראוי להחמיר] דלא חשיב שאוכלים מהקערה והח"ש נקט לאיסור

### שירי הכוס ומאכלה

מ] אסור לו לשתות משיורי כוסה ואיסור זה רק על הבעל ולא על האשה ודעת השו"ע שזה רק בשתיה ולא באכילה אמנם הרמ"א נקט שזה גם בשירי מאכלה

מ"א] שירים נחשב דבר שמראש מיועד לה הכל והשאירה ובפשוטו כל דבר שאין דרך אנשים זרים לאכול לאחר שאכלה מהמאכל חשיב שירים ומסתבר שגם אם יחדו לה לחמניה והתחילה לאכול ושירה חשיב שירי מאכלה

מ"ב] מצאנו כמה היתרים א. שלא בפניה [אבל לא עוזר לעצום עינים] ב. אם מישהו אכל ביניהם ג. אם הוריקו לכוס אחר אפילו אם החזירו את זה ד. אם לא יודע ששתתה מזה ולא צריכה להגיד לו

מ"ג] מנה אם כמה חתיכות הח"ש אוסר ובמראה כהן התיר

מ"ד] אם טועמת התבשיל לא חשיב שיורי מאכלה

מ"ה] התחיל לאכול שלא בפניה ונכנסה לחדר היד אליהו התיר אמנם אם פירסה נדה באמצע אסור וצ"ב החילוק ועיין פתחי תשובה

מ"ו] בפשוטו משמע שאם הוא אכל מהצלחת וגמר עכשיו יכולה לאכול השאר ולא חשיב אכילה מקערה אחת אמנם לא יעזור אם תוכניתו אחרי זה להמשיך לאכול בצלחת ורק אם גמר את אכילתו זה עוזר

### מזיגת הכוס

מ"ז] מבואר בגמ' שאחד מהדברים שנאסרו לאשה נדה לעשות לבעלה זה מזיגת הכוס וכתב הרשב"א שגם האיש אסור למזוג לאשה ויש שנקטו שזה רק בשתיה אמנם להלכה נפסק שזה גם באכילה והנה יש ראשונים שנקטו שזה רק אם גם מכינה את המאכל וגם מגישה אותו לפניו אמנם יש שנקטו שגם הגשה לבד לפניו אסור ולענין למזוג לפניו ברחוק ממנו בפשוטו מותר אמנם בלבוש מבואר לאסור והח"ש נקט להחמיר בזה ובמזיגה אמיתית יש מקום להחמיר

מ"ז] אם מגישה כשזה עדין לא מוכן שצריך להוסיף בזה סוכר וכדו' אין בזה איסור וכן במים אין איסור

מ"ח] מבואר בגמ' שמועיל שינוי בהגשה כגון להניח בריחוק מקום בצורה הניכרת או שמגישה ביד שמאל אמנם זה רק אם בעלמא מקפידה להגיש ביד ימין וכן שלא מביאה דברים עכשיו בשני הידים שמסתבר שזה לא בגדר שינוי

מ"ט] אם הגישה הכוס לפניו הח"ש התיר ובמשמרת הטהרה כתב להעביר לכלי אחד או לחזור ולקחת ולהחזיר והנה בשו"ע מבואר שזה חמור משיגור הכוס אמנם יתכן שכאן לאחר שהגישה כבר אין שום קירוב משא"כ במזיגת הכוס וצ"ע

### שיגור כוס של יין

נ] אסור לשלוח לה כוס של יין או שאר משקה המשכר ובח"ש כתב שלה מותר לשלוח לו

נ"א] איסור זה אפילו שלא בפניה ואפילו על ידי שליח ואפילו בשינוי ולכן בכוס של קידוש יניח על השולחן ותיקח ואם יש כמה בני הבית יכול למזוג לכוסות ותיקח אחד מהם ואין בזה איסור

נ"ב] אם שלח לה אסור לה לשתות

### הצעת המטה

נ"ג] אסור לו או לה להציע המיטה בפני השני ולא עוזר בזה שינוי

נ"ד] כל האיסור רק בדבר שאין בו טורח ולכן להביא המזרון או המטה אין בזה איסור וכן לפתוח לה כסא נוח וכן לצפות השמיכות ולגבי להביא שמיכת קיץ הח"ש אסר ושמיכה עבה הסתפק בזה

נ"ה] לסדר החדר בבוקר מותר

### רחיצה

נ"ו] מבואר בגמ' שיש לה איסור לרחוץ לבעלה וביארו הראשונים שהכונה ששופכת עליו מים אפילו שלא נוגעת בו ובפשוטו דבר זה אפילו ליטול ידים כן הוא בעטרת זקנים בשם המהרש"ל והש"ך הביא מרבינו יונה שמביאה כלי אם מים להתרחץ ונפק"מ שאסור לה למלאת אמבטיה בשבילו ובפשוטו זה רק בפניו ועיין משמרת הטהרה

נ"ז] לגבי נט"י מקובל להתיר והח"ש אסר ובשם הגריש"א ראיתי שחילק בין נטילה משום נקיות שזה כמו רחיצה לנטילה משום רוח רעה כגון בבוקר

נ"ח] בלשון הר"י מבואר שגם הבאת כלי רחיצה כגון סבון וכלי לרחוץ בו אסור וצ"ע

נ"ט] צ"ע שלא בפניו וצ"ע האם מועיל בזה שינוי והח"ש מתיר

### ישיבה ושכיבה על מיטתה והפרדת המיטות

ס] אסור להם לשכב על מיטה אחת אפילו אם מרחיקים זה מזה ומבואר בפוסקים שגם אם זה שני מיטות ונוגעות אחת בשניה לא משנה אם בראש המטה או כמין ר' הוא בכלל האיסור ומעיקר הדין העיקר שלא יגעו המיטות אחד בשני אמנם יש שנהגו אמה ויש שנהגו שיעור שגם הסמיכות בחורף לא יגעו אחד בשני שזה שלשים ארבעים ס"מ

ס"א] אסור לו לשכב על מיטתה אפילו שלא בפניו ולה אסור לשכב על מיטתו בפניו והחכמ"א כתב שהאיסר זה גם על סדינים ושאר כלי שינה המיוחדים לה

ס"ב] החזו"א התיר במיטות מחוברות לשכב על מיטתו כשהיא לא שם

ס"ג] הפ"ת מתיר ביצאה מהעיר לישב על מיטתה ומקובל שזה רק ביצאה לכמה ימים ואפילו לשכב

ס"ד] ספה מתקפלת הח"ש אסר גם ביום כי זה מיוחד לה ולא מסתבר

ס"ה] גם בנתארחו ויש לה מטה מיוחדת אסור לישב עליה אמנם כל זמן שלא עשתה מעשה ליחד המיטה אין איסור

ס"ו] ספה שבלילה מורידים המזרון על המטה מתחת הגר"נ קופשיץ הורה שזה פנים חדשות באו לכאן

ס"ז] צ"ע ברוצים לשנות מקום המיטות בזמן נידתה האם יעזור להחליף המיטות או שכל המיוחדות זה המקום וצ"ע

### ספסל המתנדנד

ס"ח] התרוה"ד חידש שיש איסור ישיבה ביחד על ספסל המתנדנד וביאר שם שני טעמים או שזה עצמו צורה של חיבה וקירוב הדעת או שזה כמו נגיעה על ידי דבר אחר כיון שאחד מרגיש את השני בישיבתו אבל ספסל כבד שלא מתנדנד או מחובר לכותל שבדרך כלל לא מתנדנד מותר

ס"ט] נהגו שכל שיש מזרון שעל ידי ישיבה מרגישים אחד את השני אסור אבל אם יושבים רחוק יש להתיר ואם יש אדם שיושב ביניהם מותר ובאגודה כתב שגם אם מניחים משהו באמצע אבל סתימת הפוסקים שלא מועיל

### טיול

ע] התרוה"ד חידש שאם נוסעים בעגלה אחת לטיול חשיב קירבה מיוחדת ואסור ולפ"ז ה"ה אם יושבים בספסל שאינו מתנדנד אסור ובפשוטו ה"ה לשבת בטיול על ספסל אחד שלא מתנדנד וכן לעשות שייט בסירה כמבואר בב"י

ע"א] לגבי נסיעה במכונית יש שנקטו שאם הם לבד זה כמו נסיעה בעגלה אחת שאסור אמנם הח"ש כתב שכיון שכל אחד יושב על כסא נפרד שרי ויתכן שאם יושב מאחור שיש כאן שינוי מהדרך הרגילה מותר

ע"ב] מקובל שנסיעה לחתונה וכן לקברות הצדיקים זה לא טיול

ע"ג] הנסיעה לטיול בפשוטו אם כל המטרה זה מקום מסוים והדרך זה רק היכי תימצי א"כ זה לא מכלל הטיול אבל לפעמים כל המטרה זה היציאה והמקום זה רק היכי תימצי ובזה יש מקום יותר להחמיר

ע"ד] הערוך השולחן כתב שראוי שלא לצאת לטיול כלל בזמן איסורה דודאי שיש בזה קירוב דעת מיוחד

### חולה

ע"ה] גם אם אחד מהם חולה עד כמה שאפשר שמישהו אחר ישמש החולה לא הותר שום הרחקות אמנם במקום שאין מישהו אחר שיעשה בזה הקילו בהרחקות שאין בהם נגיעה כגון להרים המטה או לטפטף טיפות עינים וכדו' וראוי להימנע מהצעת המטה בפניו שזה מעיקר הדין ולגבי לסעדו להקימו שיש בזה נגיעה על ידי דבר אחר אם הוא חולה ותש כוחו אפשר להקל רק שתשתדל שזה יהיה אם הפסק בגד ואם היא חולה חייב לשכור מישהו שיעשה זאת ואם לא מוצא בשעת הדחק גדול אפשר להקל ולשו"ע לא התירו כלל

#### כ"ד שבט ע"ט

# דיני הפסק טהרה וז' נקיים

א] מעיקר הדין מיד שהפסיקה לראות דם יכולה לפסוק בטהרה ולספור ז' נקיים אמנם כיון שקי"ל שפלטת ש"ז זה סותר את אותו יום לכן נהגו לספור חמשה ימים ורק אחרי זה לספור ז' נקיים ואפילו שלא שימשה ונהגו דבר זה בין ברואה ראיה גמורה בין בנאסרה מחמת כתם

ב] והקילו בכלה שנאסרה מחמת דם בתולים שמספיק ד' ימים וכן באשה שמחמת שתספור ה' ימים יצא ליל טבילתה בליל יו"ט שזה מוצ"ש שתצטרך להרחיק החפיפה מהטבילה מספיק ד' ימים והחזו"א הקיל באשה שהביוץ שלה מוקדם שמספיק ד' ימים [יש בספרדים בזה מנהגים אחרים כגון ו' ימים ז' ימים]

ג] ראתה בין השמשות בפשוטו עולה לה כיום אחד שזה הרי הסיבה שצריך חמשה ימים וכן הורה הגרי"ש וכן הוא במראה כהן וצ"ע האם זה רק שלשה עשרה דק' או כל אחד מה שנחשב אצלו ספק

ד] אם היתה אסורה כגון שלא טבלה בפעם הקודמת או כלה או שנאסרה בז' נקיים לא צריך עוד הפעם חמשה ימים

ה]ראתה בליל טבילה קודם ששימשה החזו"א הורה כדעת המקילים שלא צריך חמשה ימים

ו] גם בקיבלה שבת או התפללה מעריב זה נחשב כיום אחד

ז]היתה אסורה מחמת אבילות הדרכי תשובה הביא בזה מחלוקת אחרונים ובפשוטו נפק"מ גם ליוה"כ או ת"ב אמנם לגבי יום הוסת כיון שיש מקילים ביוצא לדרך וכדו' לכן בזה אין להחשיב כיום אסור

ח] נהגו איסור מספק ולאחר שנאסרה התברר שהיה מותר הח"ש משמרת הטהרה התירו ומהגר"נ שמעתי להחמיר וכן בפתחי דעת הביא מהגריש"א וכן מסתבר שהרי לא חילקו בטעם שלא שימשו

ט] החליטו להחמיר על עצמם הח"ש והמשמרת הטהרה נקטו להקל ומהגר"נ שמעתי להחמיר

י] אם אסרה את עצמה בשויא הח"ש נקט להקל

י"א] אשה שיש לה פצעים יכולה לפסוק קודם כדי שלא יחשב ג' ימים ראשונים אבל לא תספור בפועל עד שיעברו ה' ימים

י"ב] אשה שטעתה וטבלה ביום הו' אם לא שימשה סופרת עוד יום וטובלת אבל אם שימשה צריכה לחכות ד' ימים [כאן לא נהגו חמשה ימים] אמנם אם טבלה כדין ולאחר ששימשה נמצא שאלה בטבילה וחוזרת וטובלת בזה לא צריכה לחכות אלא יכולה לטבול מיד

### הפסק טהרה ודיני העד

י"ג] מנהג ישראל לרחוץ קודם ההפסק טהרה בין ירכותיה ובחכמת אדם כתב שגם באו"מ דהינו שצריך להכניס מים לבית החיצון [אמנם ראוי שזה לא יהיה ממש סמוך דעל ידי הרחיצה המקום יבש וקשה לבדוק] ובמ"ב מובא שהרחיצה במים חמים אמנם אם אין לה מים זה לא מעכב וכתב החכמ"א שתרחוץ במי רגלים או ברוק שבפיה

י"ד]גם בעושה הפסק בשבת ויו"ט רוחצת במים חמים שהוחמו בער"ש וכיון שזה רק מיעוט גופה מותר

ט"ו]מבואר במ"ב סימן תרי"ג דגם בעושה הפסק ביוה"כ מותר לרחוץ בין ירכותיה דחשיב רחיצה של מצוה ובש"ך קצ"ט סקי"ב מבואר שגם בחמין מותר אמנם אין לרחוץ רק מה שעיקר המנהג דהינו הבית החיצון ובין ירכותיה

ט"ז] לכתחילה תפסיק קודם שקיבלה שבת וכן קודם שהתפללה מעריב אבל בדיעבד זה לא מעכב

י"ז]אם ביום ההפסק בדקה לצורך לדעת אם היא נקיה אבל לא בתור שזה יועיל להפסק נחלקו האחרונים האם זה מועיל או שכיון שלא כיונה להפסק אולי לא עשתה כדין ויש לעשות שאלת חכם

י"ח] צריכה לבדוק בחורים ובסדקים ודבר זה לעיכובא, לכתחילה תיכנס או תצא בסיבוב ובדיעבד סיבוב אחד במקום הכי גבוה החת"ס יעץ להניח רגל אחד על הכסא שאז יכולה להגיע למקום יתר גבוה

י"ט] הבד צריך להיות שקולט הדם ולכן עד סינטטי זה לא טוב ויש כאלו שמורחים על זה סילקון וגורם שהדם לא יקלט טוב וראוי לא לבדוק אם זה [צורת הבדיקה האם העד סופג על ידי לשפוך כמה טיפות כשהעד באלכסון ולראות האם נספג או שזה מחליק]

כ]יש היום עידים שמתלבשים על האצבע וצריך להיזהר לבדוק גם במקום התפר וכן הרבה פעמים בצד השני של הבדיקה נראה צבע אסור ולכן צריך להפוך העד לאחר הבדיקה

כ"א] בדי טריקו ראוי לא לבדוק אלא אם יש סיבה מיוחדת מחמת שהצבע בורח מזה מאוד מהר וכן יש למתוח העד כשמסתכלים עליו

כ"ב] ראוי להניח הבד במעטפה לא בניליון כי זה מעלה עובש וכן אם יש מראה עבה אפשר להפשיטו כדי שאחרי זה הדבר לא יאסר מחמת עיבוי של הצבע

כ"ג] אם אין לה בד בדיעבד אפשר לבדוק בטישו אבל בתנאי שהכל יצא החוצה ולא נשאר בפנים כלום וכן שיהיה נייר סופג וכן יכולה לבדוק בכל בד שהוא לא עבה יותר מדאי רק שתבדוק שהוא נקי

כ"ד] צריך להיזהר שלא יהיה משחה באו"מ שגורם שהדם מתערב אם משהו אחר או שהוא לא יספג בעד ולכן אין להשתמש בוזלין או שמן סמוך לבדיקה אמנם בהפסק זמן שנבלע לגמרי יש להקל ולגבי קיי ואי שמעתי מהגר"נ שיש להקל שלאחר שזה נבלע זה לא גורם שהדם לא יקלא וכן לא מתערב שום דבר

כ"ה] זמן ההפסק טהרה קודם שקיעת החמה ומעכב אפילו בדיעבד ומהגר"נ שמעתי שאם התחילה הסיבוב קודם השקיעת החמה מספיק וכן הוא בח"ש ובספר פתחי דעת הביא מהגריש"א להחמיר בזה

כ"ו] ראוי להחמיר לעשות ההפסק כמה דקות קודם ולהחמיר השקיעה במישור ובפשוטו לא צריך להוריד הסתרת הערים

כ"ז] אם המקום יבש אפשר להרטיב העד ולסוחטו היטב או להשים משחה שמעדנת קודם בצורה שזה נבלע במקום [נשים שיש להם פטריה ומניחים פתילה באותו מקום זה מעכב בבדיקה כיון שזה לחה סמיכה ואי אפשר לדעת אם היה שם דם]

כ"ח] זמן ההפסק לכתחילה כמה שיותר סמוך לשקיעת החמה אבל לא להקדים ממנחה קטנה וקודם מנחה קטנה אם לא ראתה באותו יום זה ודאי טוב בדיעבד ואם ראתה באותו יום דעת השו"ע שזה מעכב והרמ"א כתב להקל בזה וכן נוהגים ולכן אם עשתה הפסק בבוקר ואחרי זה התאפשר לה לעשות מהמנחה ולמעלה ראוי לעשות הפסק עוד הפעם

כ"ט] כיון שאין הרחם מוציא דם כל הזמן לכן אם עשתה הפסק ולא הצליחה אין לעשות מיד עוד הפסק דזה לא מוכיח שהמעין סתום וכן לאחר הרחיצה לא תעשה ההפסק מיד אלא תחכה לכתחילה עשר דקות ובדיעבד הגרי"ש הורה חמש דקות הגרנ"ק הורה שלש דקות ולגבי לאחר הרחיצה הגריש"א חשש שנשאר עוד מים וזה מתערב אם הדם

ל] לכתחילה ראוי שתניח מוך דחוק באותו מקום עד הלילה ואפשר להקל חצי שעה, במקום שיש חשש שתפצע אין לעשות מוך דחוק וכן יום אחר יום מן הראוי שלא תעשה מוך דחוק

ל"א] יום שהתחילה לראות צריך מוך דחוק מעיקר הדין ואם מתקלקלת בז' נקיים אם היה יום שלם נקי חשיב כיום שהתחילה לראות וצריכה מוך דחוק מעיקר הדין בפשוטו המוך דחוק שעושים היום לא עוזר אמנם אם יש לה בגד סמוך לבשרה ועושה בדיקה מיד בצאת הכוכבים זה מועיל כמו מוך דחוק הרמ"א הקיל מהמנחה ולמעלה והגר"א החמיר בזה וכן פסקו האחרונים

ל"ב] החזו"א נקט שגם ראתה בלילה חשיב יום שהתחילה לראות

ל"ג] בראיה מחמת כתם לא מעכב מוך דחוק

ל"ד] אם ראתה דם באותו יום הסד"ט והחו"ד החמירו שצריכה מוך דחוק והחזו"א הקיל בזה אמנם יש להחמיר לעשות מהמנחה ולמעלה וצ"ע לענין בדיעבד

ל"ה]אם נאסרה מחמת ספק כגון ספק בצבע או ספק פצע לא חשיב יום שהתחילה לראות

ל"ו] המוך חשיב טלטול ואין לצאת עמו למקום שאין עירוב

ל"ז] החכמ"א החמיר במראה שעוה בהפסק"ט וכן יש סוגי מראות שמותרים מצד שמעמידים על החזקה וזה לא שייך בהפסק

ל"ח] אם השאירה הטבעת באותו מקום בפשוטו בבדיקות שזה לעיכובא זה מעכב ואשה שיש לה התקן על פי רוב החוט הוא בגובה שזה לא מפריע לבדיקה

### ז' נקיים

ל"ט] בז' נקיים צריכה לכתחילה לבדוק פעמים פעם בבוקר ופעם קודם שקיעת החמה ולכתחילה צריכה לבדוק לאחר הנץ החמה דנוהגים להחמיר שבדיקת לילה זה לא מועיל

מ] תלבש בגד לבן סמוך לבשרה וגם הסדינים שעל מיטתה יהיו לבנים, במקום שלובשת בגד סמוך לבשרה בשינה יש להקל שלא יהיה סדין לבד אם יש צורך כגון שמתארחים וכדו' אבל לכתחילה ודאי ראי להקפיד על זה גם בתשעת הימים לובשת בגד מכובס נקי [ובת"ב עצמו תלבש נקי ולא מכובס ואם אין לה יכולה ללבוש גם בגד מכובס]

מ"א]צריכה לבדוק הבגד שיכול להגיע שם דם ולראות שזה נקי שזה עיקר הענין בבגד לבן

מ"ב] אין איסור להניח דבר שאינו מקבל טומאה והעיקר שיהיה לבן שתדע מה קורה עמה

מ"ג] לכתחילה תבדוק פעמים ביום אמנם זה רק מצד מנהג ומעיקר התקנה מספיק פעם ביום ונפק"מ במקום שקשה אמנם בדיעבד לרוב הראשונים מספיק בדיקה אחת בכל הז' נקיים אמנם יש דיעות שצריך ראשון ושביעי והשו"ע כתב להחמיר בזה אמנם בלנתה אצל בעלה או שעת הדחק גדול תש"ח אמנם אם עוד צירוף אפשר להקל כגון שאחד מהם היה בדיקת לילה ומהגר"נ שמעתי שגם אם ביום הראשון הבדיקה היה בבין השמשות אפשר לסמוך על זה

מ"ד] אשה שסובלת מפצעים מספיק לה לבדוק ראשון ושביעי [אמנם אם סובלת מדימומים אדרבא זה סיבה להוסיף בדיקות] ויכולה לבדוק על ידי אחות ויש שני צורות או שבודקת רגיל ומדלגת על מקום הפצע או שמניחה מטוש על פי המקור אמנם צריך להשאירו כזמן בדיקה ומקובל שזה ארבעים וחמש שניות ויש מחמירים שלש דקות

מ"ה] אם הצליחה לעשות בדיקת יום ראשון טוב ביום הז' יכולה להקל לבדוק לא בעומק ממש כגון שיש לה מכה בצואר הרחם

מ"ו] מועיל א' ב' וח' ולגבי א' ג' ח' נחלקו האחרונים כיון שהכל חומרא נוהגים להקל בזה ולכן גם אשה שממעטת בדיקות אם יכולה לבדוק עוד יום אחד באמצע כדאי שתבדוק כדי שאם תשכח ביום הז' לא תצטרך להתחיל מחדש

מ"ז] אשה שבודקת פעם ביום מן הראוי שיהיה סמוך לערב אמנם כיון שמצוי ששוכחים לכן ראוי לבדוק בבוקר ובפרט ביום הז' שזה מעכב

מ"ח]אם הסיחה דעתה באמצע הז' נקיים כגון שבעלה נסע לחו"ל או שחשבה שהמראה טמא יש דעות שהתבטלו הז' נקיים ולכתחילה נהגו להחמיר בזה ובתנאי שהסיחה דעת יום בדיקה שלם דהינו עונת היום שלם ולא רק חלקו וכן שהיה היסח הדעת גמור וכל שהיה לה צד שיתירו לא חשיב היסח הדעת וראוי לא להסיח דעת

מ"ט] בספר פתחי דעת הביא מהגריש"א שאם כל העונת יום חשבה שלא טוב אפילו שעשתה הפסק קודם שקעה"ח חשיב שהסיחה דעתה יום שלם וכמדומה שמקובל לא כך וצ"ע בזה

מ"ט]החכמ"א החמיר שבהסיחה דעתה צריכה הפסק טהרה מחדש ויש מקילים בזה ודבר זה תלוי האם זה מצד חשש ראיה ולא אדעתה או שזה חסרון במעשה הספירה וכן נפק"מ אם סותרת אותו יום או למפרע

נ] בדיקה שנמצא בה דם אם ידוע שיש מכה שמוציאה דם יכולה לתלות בזה והחזו"א הקיל גם אם יש מכה שמוציא דם בשפשוף כמו עד וצריך יראת שמים של האחות לשער נכונה אמנם אם הדם נמצא למטה והמכה למעלה לא תמיד אפשר לתלות בזה וכן צריך שהאחות תגיד שמסתבר שהפצע היה כבר בזמן הבדיקה

נ"א] כאב לא חשיב מכה וכן אין לסמוך על מה שתמיד הדם באותו מקום או שזה בצד ונראה שזה לא חלק מהליחה [הגר"נ מקיל במרגישה צריבה אמנם שמעתי שיש מחמירים בזה]

נ"ג] אין לסמוך אלא על אחות יראת שמים שיודעת שהאיסור והיתר תלוי בה ויודעת את חומר האיסור

נ"א] בשלשה ימים ראשונים הרמ"א מחמיר שלא תולים במכה שאינה ידוע שמוציאה דם דהינו שיכולה להתגלע ויש לשאול בכל תליה בימים אלו שזה יותר חמור אמנם אם מצאה הבגד הסמוך לבשרה נקי ולא יתכן שהגיע דם ללא שזה יתלכלך מותרת

נ"ג] ראתה מחמת כתם או דם בתולים אין החומרא של ג' ימים ראשונים ובחכמת אדם היקל גם בנאסרה מחמת בדיקת עד

#### כ"ט שבט ע"ט

# דיני הטבילה

### זמן הטבילה

א] מבואר בשו"ע שטבילה בזמנה מצוה משום פריה ורביה דהינו שאין לדחות הטבילה במקום שיש חיוב של פרו ורבו ואם כבר קיים בכל אופן ראוי לא לדחות הטבילה מחמת ולערב אל תנח ידיה וכן מצד השיעבוד של אחד לשני אמנם אם שניהם מוחלים ויש צורך אפשר לדחות

ב] אם בעלה לא בעיר כתבו האחרונים שעדיף שתדחה הטבילה ליום שהוא יחזור אמנם אם יש חשש שלא תוכל לטבול ביום שיחזור יש להקל וכן אם ליל טבילה זה יום הוסת כתב הח"ש שראוי לא לטבול ואם יש צורך יש"ח

ג] טבילה שלא לצורך תשמיש יעשו שאלת חכם

ד] אין לדחות הטבילה לליל שבת או למוצאי שבת כיון שיש כאן הרחקה של החפיפה מהטבילה ואם עשתה במזיד הרמ"א כתב שקונסים אתה לדחות הטבילה ויש לעשות שאלת חכם שיש מקילים בזה

ה] צריכה להיזהר שהטבילה לא תתגלה לאנשים אחרים וגם לא לנשים וזה סיבה להרחיק החפיפה מהטבילה או לדחות יום אמנם במקום שבני הבית או קרובים מאוד ידעו מזה דעת הגרנ"ק והגר"נ והשבט הלוי להקל בזה והגריש"א החמיר בזה

ו] מעיקר דין דאוריתא זבה יכולה לטבול ביום השביעי מבעוד יום אבל כיון שאם תראה סותרת למפרע אסרו חז"ל לטבול שמא תשמש ולאחר זה תראה ובדיעבד אם טבלה תחזור ותטבול אבל אם טבלה בין השמשות הפתחי תשובה מיקל דהוי ספק דרבנן ולקולא

ז] גם אם טובלת ביום השמיני אין לטבול מבעוד יום מצד סרך בתה שלא תדע שזה היום השמיני ותטבול מבעוד יום ביום השביעי ואיסור זה אפילו אם תגיע לביתה בלילה ואפילו אם בעלה אינו בעיר אמנם בדיעבד מותרת

ח]האחרונים כתבו שלא תצא מוקדם לבית הטבילה אלא הזמן שלוקח להגיע לשם או אם עושה ההכנות בבית הטבילה ונפק"מ בטובלת בליל שבת שלא תצא מביתה מוקדם אמנם אם זה כדי להסתיר הטבילה כתב המקו"ח להקל [ובשם הגריש"א שאם יש תור ארוך בתה יודעת שלכן יצאה מוקדם ואין סרך בתה וצ"ע]

ט] כלה הקילו לטבול אפילו ביום השביעי מבעוד יום ויש שכתבו שדוקא אם החופה בלילה ויש שהקילו אם החדר יחוד בלילה אבל זה ודאי שאסור כה"ג חדר יחוד ביום

י]אם יש אונס שלא יכולה לטבול בלילה כגון בזמן מלחמה או צינה יכולה לטבול בשמיני מבעוד יום ובמקום שזה אונס פרטי הפתחי תשובה אוסר ויש מתירין ובכל מקרה תעשה שאלת חכם ובכה"ג צריכה שלא להפגש אם בעלה עד הלילה או שבעלה לא ידע שטבלה כמבואר ברמ"א

י"א] אם מצאה חציצה וחוזרת וטובלת למחרת הש"ך והחכמ"א הקילו שבשעת הדחק תחזור ותטבול מבעוד יום

י"ב] יש איסור מדרבנן לרחוץ במים חמים ולכן לכתחילה המקוה בליל שבת צריך להיות יותר קר אמנם בדיעבד כיון שזה טבילת מצוה יש להקל לטבול שם

### דיני החפיפה עיון וטבילה

א] כיון שקי"ל שחציצה מעכב בטבילה לכן יש חיוב מדאוריתא קודם הטבילה לעין בכל גופה על ידי ראיה או על ידי משמוש לדעת שאין שום חציצה ודבר זה לעיכובא ולא עוזר שבודקת לאחר טבילה ורואה שאין חציצה אמנם אם עשתה פעולת נקיון שזה ודאי הוריד הלכלוך חשיב כמו עיון ולכן בטובלת בליל שבת שהחפיפה נעשתה במרחק זמן צריכה לבדוק עוד הפעם את כל גופה שאין חציצה

ב] עזרא תיקן חפיפה דהינו שכל מקום שער יש חיוב לשוטפו במים ולסרק אם שער רטוב ולראות שאין שם שום קשרים והחפיפה היא לעיכובא ולכתחילה במים חמים ובדיעבד גם בקרים זה טוב ודוקא אם מסרק אמנם בדיעבד אם סירקה אם ידה היטב כמו פעולת סירוק ועברה על כל השערות אם עדין לא טבלה תחזור ותחוף ואם כבר טבלה יש מקילים בדיעבד ובפשוטו יש להקל ותש"ח

ג]בשאר מקומות שער כגון בית השחי והערוה יש חיוב שם לרחוץ במים אמנם לא חיבת דוקא במסרק אלא יכולה לפספס בידה היטב ובדיעבד אם עשתה פעולת נקיון שמסתבר שירדו כל הלכלוכים ואין קשרים ובדקה לאחר טבילה ואין חציצה כשר ותש"ח

ד]החפיפה תעשה אם שמפו וראוי להיזהר שלא יהיה שמפו שמסבך את השערות וכן אין להשתמש בשמפו שמשאיר ברק שלפעמים יש בו ממש ואם זה בכל השערות זה שאלה של חציצה וגם אם אין ממש שבזה בדיעבד זה טוב כיון שזה לנוי ואין בו ממש אבל לכתחילה ראוי שגם זה לא יהיה ויש היום במקואות שמפו אם הכשר שאין בו שום חסרון

### זמן החפיפה

ה] יש ראשונים שכתבו שחובת חפיפה זה בכל גופה והלכה קי"ל שאין דין חפיפה בכל גופה אלא שיש מנהג לרחוץ כל גופה במים חמים ומנהג זה כבר מבואר בגמ' וכן ראוי שתשב במים חמים כדי לרכך את כל הפצעים ומה שיכול לרדת ירד ומה שלא יורד זה לא חציצה

ו] נחלקו הראשונים בזמן החפיפה דעת רש"י שיש חיוב לחוף מבעוד יום שלא תהא מהומה לביתה ודעת ר"ח שהעיקר שיהיה סמוך לטבילה ולכן לכתחילה מחמירים את שני השיטות שמתחילים מבעוד יום בזמן שיגמרו בזמן שאפשר לטבול ואם סימה קודם תמשיך בחפיפה עד זמן הטבילה אבל עיקר הדין כר"ח ולכן ביכולה רק אחד מהם עדיף לחפוף סמוך לטבילה

ז]לכתחילה תעשה ההכנות בבית הטבילה כך שזה ממש סמוך ואם לא יכולה תחזור ותחוף בבית הטבילה מה שמעיקר הדין וכן תחזור ותעיין קודם שטובלת

ח]אם לא יכולה לעשות שניהם יחד תעשה פעם אחת חפיפה מבעוד יום אפילו מוקדם ופעם אחת בלילה סמוך לטבילה ואם לא יכולה לעשות מבעוד יום תשהה בחפיפה שקודם הטבילה שעה כך שהיא לא מהומה לביתה ובדיעבד מספיק שתשער כמה זמן לוקח לה החפיפה ותקצוב לעצמה שלא תעשה פחות מזמן זה אם לא יכולה לחוף בלילה בדיעבד יכולה לסמוך על מה שחופפת ביום ותסמיך כמה שיותר לטבילה וכמו בער"ש

ט] אשה שחופפת מבעוד יום תזהר לאחר החפיפה שלא תאכל ולא תתעסק בשום דבר שיכול לגרום חציצה ואם נתעסקה צריכה מיד לחזור ולנקות אותו

### טבילה בליל שבת

י] אשה שצריכה לטבול בליל שבת תעשה את כל החפיפה מבעוד יום וראוי להסמיך החפיפה כמה שיכולה לשבת וכן צריכה להיזהר ששערותיה לא יסתבכו עד הטבילה וצריכה עיון גם לאחר החפיפה בער"ש כמבואר בש"ך סקי"א

י"א] אין לה לאכול שום דבר לאחר החפיפה וכן לא להתעסק בשום דבר שמלכלך וכן אין לה להתאפר בכה"ג דהוי חציצה ואם התעסקה בידה מיד תנקה אותם

י"ב]קודם הטבילה צריכה לעיין בכל גופה ולראות שאין חציצה וכן לבדוק בידה את שערה אבל אם יש קשר אסור לגזוז שער וצריך מאוד להיזהר בזה

י"ג] צריכה קודם הטבילה לשטוף אם מים חמים בבית השחי ובין ירכותיה

י"ד] אסור להשים היפור לאחר הטבילה

ט"ו]טבילה במים חמים עין לעיל

ט"ז] אם בית הטבילה רחוק המ"ב התיר שתדליק נרות מפלג המנחה ולא תקבל שבת וי"ח וראוי להזהר שזה לא יקרה

### דיני הטבילה במוצאי שבת

י"ז] אשה הטובלת במוצאי שבת דעת הרמ"א שתחוף מערב שבת ותשמור עצמה במה שיכולה עד מוצאי שבת ותחזור ותחוף במוצאי שבת וכה"ג שחפפה מער"ש לא צריכה שעה

י"ח] כשחופפת מער"ש לא צריך להסמיך ללילה דבין כה זה רחוק מהטבילה ומספיק מה שמעיקר הדין דהינו רחיצה רגילה וסירוק שערות רגיל אמנם ראוי להסמיך לשבת

י"ט]אם רגילה להתאפר יכולה גם כה"ג ותזהר להורידם במוצאי שבת

כ]אם חל טבילתה במוצאי שבת שזה ליל יו"ט או הפוך עושה הכל מער"ש ותיזהר בכל מה שיכולה והעיקר ששערותיה לא יסתבכו ובליל הטבילה תבדוק היטב כל גופה שאין חציצה ותדיח כל הבית הסתרים במים חמים ותחזור ותחוץ שיניה ואם נסתבכו שערותיה יש מצבים שזה גדר שבטל החפיפה ותש"ח

כ"א] אם חל טבילתה במוצאי ת"ב לדעת רש"י עושה החפיפה בערט"ב ובפשוטו לאחר חצות וכן העתיק הבה"ל אמנם באבלות שנגמר בשבת בבוקר וטבולת במצאי שבת נחלקו האחרונים והפתחי דעת הביא מהגריש"א להחמיר

### מנהגי יום הטבילה

כ"ב] לא תאכל דברים שדרכם להשאר בין השינים כגון בשר תירס תפוז וכדו' ונהגו גם בקציצות בשר אבל מרק עוף אפשר להקל ובדיעבד זה לא מעכב את הטבילה

כ"ג] במקום שיכולים להשים לב הח"ש התיר כיון שזה מנהג ומסתבר שלא נהגו בכגון דא

כ"ד] נהגו לא להתעסק בדברים שנדבקים לידיה כגון ללוש בצק או גננת להתעסק בפלסטלינה וצבע וכדו' [והגרנ"ק התיר מה שנצרך למלאכתה]

כ"ה]רגילה ללוש כל ער"ש או יום ה' מותר

כ"ו] חול המועד או שבת מותרת לאכול בשר ובמראה כהן הביא ממהשבט הלוי שהתיר גם לסעודת מצוה

כ"ז] יש שנהגו שלא להסתפר ביום הטבילה שמא ישארו שערות אמנם אם צריכה להסתפר מחמת חציצה יכולה להסתפר אפילו ביום הטבילה

### דיני הטבילה

כ"ח] תבדוק אם צריכה לנקביה כיון שההתאפקות לפעמים גורמת לחציצה וכן לא יכולה לברך אם צריכה לנקביה

כ"ט] צריכה האשה להיות צנועה כשהולכת למקוה

]צריכה להיזהר שלא תטבול על גבי כלים או דבר המקבל טמאה וכן צריכה להיזהר לטבול במקום שלא מפחדת שיראוה בני אדם ולכן לא טובלת טוב

ל] צריך מישהו שיראה שכל השערות תוך המקוה ואם אין תיקח בגד רפוי ותניח על שערותיה שזה ודאי יהיה תוך המים ודבר זה לעיכובא

ל"א] קודם שתטבול ראוי שתדיח את המקומות הנסתרים שבה דהינו בין ירכותיה בית השחי תחת הדדים ובין אצבעות הרגלים וכפלי שומן שיש בה

ל"ב]גובה המקוה צריך שיהיה זרת מעל טבורה ולגבי אשה גבוהה נהגו לסמוך על מה שטובלת פעמים וא"כ גם אם מתכופפת יותר מדאי המים מקדמים וראוי שתטבול בצורה של שכיבה

ל"ג] ראוי שהבלנית תבדוק קודם הטבילה ובפרט במקומות שהאשה לא יכולה לראות אבל ראוי שגם האשה תבדוק ואין לסמוך על הבלנית בעניני הלכה

ל"ד] צורת הטבילה צריכה להיות בצורה שמגיע מים לכל המקומות כדרך שרגילה לכן צריך להקפיד על תנוחה מסוימת כמבואר בחז"ל א. לא תטבול בקומה זקופה אלא תשחה קצת שיתגלה תחת הדדים ב. לא תתכופף יותר מדאי כדי שלא יוצרו כפלים בביטנה ג. לא תהדק זרועתיה לגופה ד. לא תכופף את המרפקים ה. רגליה יהיו מרוחקות זו מזו כמו בשעת הליכה ה. תקפיד להפריד את אצבעות הידים ו. לא תהדק שפתותיה בחזקה ז. לא תעצום עיניה בחזקה ולא תפתחם יותר מדאי ח. לא תהדק שיניה בחזקה בדיעבד יש דברים שמעכבים ותש"ח

ל"ה] צריכה להזהר שלא יהיה שער תוך פיה וכן שלא תקפוץ ידיה או שפתה ביותר או עיניה שזה מעכב ולגבי עינים יש בזה מחלוקת

ל"ו] נחלקו הפוסקים האם לברך קודם הטבילה או אחרי ונהגו לטבול ולברך ועוד הפעם לטבול ולכן אם טבלה הטבילה השניה שלא כדין ראוי לחזור ולטבול גם מצד שי"א שחשיב ככונה לא לצאת בטבילה הראשונה אם צריך לברך קודם

ל"ז] תטבול פעמים ויש נוהגים שלש או יותר ואם הורגלה שבע פעמים וזה קשה לה יתכן שצריכה התרת נדרים

ל"ח] בשעת הברכה תכסה את לבה במים ותפריד בזרועתיה בין לבה לערוה ותסתכל מחוץ למים ותברך ואסור לה לברך כנגד ערוה של אשה אחרת ואפילו בדיעבד

ל"ט] הפוסקים דנו איך מותר לומר ברכה במקוה ויש שכתבו שהבור הוא דבר לעצמו ויש שכתבו שזה היתר מיוחד לטבילה ולכן ראוי שלא לבקש בקשות בשם ומלכות [וצ"ע על הבלנית לענות אמן והפתחי דעת כתב שלא תענה]

מ] בכל מקום שטובלת מספק בפשוטו לא צריכה לברך אמנם גם על כתם או דם בתולים צריך לברך

מ"א] המנהג שלאחר הטבילה הבלנית אומרת כשר

### אחר הטבילה

מ"ב] לא תתרחץ בבית הטבילה והח"ש והגרש"ז התירו בביתה והגרש"ו התיר רק אם נהגו כבר מידי דקירבה

מ"ג] יש להיזהר שכשיוצאת מהטבילה לא תפגוש דבר טמא או אדם שאינו שומר תורה ומצות או גויה ובזמנינו שפוגשת מיד את העומדת על הטבילה אין חשש ונוהגים שתגע בה וללא זה אם ראתה דבר טמא יראת שמים תחזור ותטבול

מ"ד] יש אומרים שהאשה צריכה לומר לו בפה שטבלה ומועיל אם קבעו ביניהם סימן

### מצאה חציצה לאחר הטבילה

מ"ח]אם חפפה סמוך ובאותה עונה ומצאה חציצה לא צריכה לחזור ולטבול ודעת הר"מ שצריכה לחזור ולטבול וראוי להחמיר אמנם אם נתעסקה בדבר לאחר טבילה כה"ג גם לרמב"ם אינה צריכה לחזור ולטבול

מ"ט] אם חפפה שלא באותה עונה [כגון בטובלת בליל שבת] או באותה עונה אבל לא סמוך ומצאה חציצה לכו"ע צריכה לחזור ולטבול אלא א"כ אומרת ברי לי שזה לא היה בשעת טבילה [ולא מספיק שעינה בסמוך כמבואר בש"ך] ואפילו אם נתעסקה אחרי זה בדבר שמצאה אין להקל אלא אם אומרת ברי ואז גם הר"מ מודה

נ]אם מצאה חציצה שוודאי היה קודם או שלא חפפה באותה עונה צריכה לחזור ולחוף ולענין דיעבד אם לא חזרה וחפפה תש"ח

נ"א]אם מצאה קצה עור זה בסדר א. זה אינו מקפיד ב. יתכן שזה הגיע אחרי ג. לט"ז כה"ג זה לא חוצץ כי יכול מים להיכנס שם וכן אם מצאה קצה צפורן בפשוט זה כמו נתעסקה כיון שלבישת הבגדים גורם לזה ובחפפה באותה עונה לא הוי חציצה

נ"ב] בלא נתעסקה לאחר טבילה ולא ידוע מתי בא כה"ג נחלקו הר"מ ושאר ראשונים ויש דברים שזה תמיד כמו נתעסקה

נ"ג]לגבי בית הסתרים מצאנו קולא אחת שאם לא עינה קודם הטבילה ולאחר הטבילה מצאה שאין חציצה שמותרת ואם לא עינה קודם טבילה ונתעסקה לאחר הטבילה ומצאה דבר חוצץ בזה השו"ע מקיל והש"ך הביא להחמיר בזה

#### שיעור בבית שמש כ"ח שבט תש"פ

### בדין ספירה בפה

א] מבואר בתורה שזבה שטמאה צורת טהרתה וספרה לה שבעה ימים ולאחר תטהר ופשטות הלשון שיש דין ספירה בפה ועיין תוס' בכתובות ובמנחות שהקשו למה לא מברכים על מצוה זו ותירצו שכיון שיתכן שתסתור לכן אין לברך וצ"ל שזה לא דומה לריטב"א שכאן זה לא מצוה שלימה רק ספירת כל השבעה ימים ובראבי"ה הלכות פסחים מבואר שכיון שאנו מחמירים בכל מראה דמים אפילו שזה לא אסור מעיקר הדין וכן יתכן שהיא ררק נדה ולא זבה ואנו רק מחמירים מספק לכן זה סיבה לא לברך וצ"ב הרי מדרבנן ודאי טימאו כל דם כדין זבה ואנו מברכים גם על הטבילה של מה שזה לא מחמשה מראות טומאה אמנם עיין חינוך מצוה ש"ל ביאר שאין כונת התורה שצריך ספירה בפה אלא קיבלנו מרבותינו שצריכה להשים לב שהיא לא רואה והחכמ"א הביא מהשל"ה שראוי לספור בפה לחשוש לשיטת התוס' אמנם לא נהגו כן

### בגדר החיוב בדיקה בז' נקיים

ב] מבואר במשנה בנדה שצורת הספירה זה על ידי בדיקה לעיכובא וצ"ב מה טעם לבדיקה זו הרי היא בחזקת טהרה שהרי עשתה הפסק וביארו הסד"ט והחת"ס שכיון שהתורה הצריכה ספירה קים להו חז"ל שהמעשה ספירה הוא על ידי שמבררת בימים אלו שמעינה סגור והחזו"א כתב שגדר הדברים שכדי להיטהר צריכה מעשה בדיקה שלא לסמוך על החזקת טהרה אלא לראות את טהרתה בפועל והנה אין הכונה שדנים שהיא בחזקת טומאה ולכן יש דברים שביחס לדין הפסק זה לא טוב כי צריך להוציאה מחזקת טומאה אבל ביחס לבדיקה של ז' נקיים זה מועיל וכן עיין נפש חיה שדן לגבי אם יש טיפת דם על העד בדיוק במקום של המכה שאפילו אם בתור הפסק זה לא מועיל כי זה כמו בא זאב ונטל בני מעים אבל ביחס לז' נקיים זה מועיל

### בדין תקנת הבדיקה לכתחילה וכמה יש להקל

ג] הראשונים דייקו מלשון המשנה בנדה שלכתחילה צריכה לבדוק כל יום מהז' נקיים ונחלקו הראשונים כמה בדיקות צריך יש שנקטו שמספיק פעם ביום אמנם יש שנקטו שזה כמו בדיקה לטהרות שצריך פעמים ביום וכך נהגו והנה הדבר הוא בגדר תקנה דרבנן וצריך להתאמץ לקים התקנה אבל במקום הדחק יש יותר מקום להקל לעשות בדיקה פעם ביום כיון שלהרבה ראשונים זה מספיק וצריך בזה הוראת חכם ואשה שסובלת מפצעים מקובל שזה סיבה שלא לקים התקנה דרבנן ומספיק מה שמעכב שזה ראשון ושבעי ולא צריך ללכת לאחות בשביל זה

והנה מבואר בב"ח שיסוד הדין הוא אחד בבוקר זה על הלילה ואחד סמוך לשקיעת החמה שזה על היום ולכן ראוי להסמיך הבדיקת של הבוקר סמוך לקימה והבדיקה השניה סמוך לשקיעת החמה ואשה שבודקת רק פעם ביום מן הראוי לבדוק סמוך לשקיעת החמה אמנם אם יש חשש שתשכח כגון בבודקת יום ראשון ושביעי ראוי לבדוק בבוקר

והנה התוס' כתבו שבדיקת לילה זה לא בדיקה דהינו שלמדו מדין שומרת יום דמבואר בגמ' שלא יכולה לספור בלילה ובפשוטו כך קי"ל אמנם החזו"א כתב שהפוסקים סתמו בזה ולכן נראה שנקט שזה נחשב ספק והנה עד כמה שיש דין דוקא בדיקת יום הנה מבואר במשנה שכל דבר שמצותו ביום זה רק מהנץ החמה אמנם בדיעבד יש להקל שזה מועיל מעלות השחר ובפשוטו אם כבר עשתה לא צריכה לחזור ולעשות וכן בחורף שחוששת שתשכח לאחר הנה"ח ראוי שתבדוק לאחר עלות השחר של הזמן השני

### כמה בדיקות מעכב

ד] רוב הראשונים נקטו לדינא שמספיק בדיקה אחת בכל הז' נקים ולא משנה מתי אמנם דעת הסמ"ק לפסוק שבדיקת ראשון ושביעי לעיכובא והב"י כתב שכיון שזה שאלה של כריתות לכן צריך להחמיר בזה וכתב החכמ"א שבמקום עיגון אפשר להקל והיום מקילים מאוד להחשיב במקום עיגון אמנם זה ודאי שלדחות יום אחד זה לא במקום עיגון והפ"ת הביא מהחת"ס שבלנתה אצל בעלה אפשר להקל אבל בתנאי שהיה ראשון או שביעי ולא יום אחר

וכתב הנודע ביהודה שגם אם לא עשתה ראשון ושביעי אלא ראשון שלישי ושמיני זה מועיל והעיקר שלא יהיה חמשה ימים ללא בדיקה וכך קי"ל ולכן ראוי תמיד שגם אשה שיש לה פצעים ומקילים לה למעט בבדיקות אבל תעשה עוד בדיקה באמצע שכדי שאם תשכח לבדוק ביום הז' שתוכל לבדוק יום אחרי וכן ביוצא יום ז' בשבת ולא יכולה אם אחות שתבדוק יום אחרי [והדגול מרבבה כתב שגם אם עשתה שלישי ושביעי או ראשו ושישי זה טוב שזה גם נחשב שאין חמשה ימים באמצע ובמקום דחק גדול יש שצידדו להקל בזה]

כיון שהדבר הוא בתור חומרא ומעיקר הדין אפשר להקל לכן מקובל שכל שיש עוד צד להקל אפשר להקל בזה ומקובל להקל א. בבדיקת לילה והדבר מצוי בבדקה בטעות קודם עלות השחר ב. אם בדקה ביום הראשון לאחר שקיעת החמה כל שזה ספק יום ג. כיון שדעת הרמב"ן והראב"ד שבשבעה נקיים לא צריך חו"ס לכן יש לסמוך על זה לגבי החומרא של ראשון ושביעי ונפק"מ לאשה שיש לה פצעים

### בדין היסח הדעת

ה] בספר מעיל צדקה כתב שאשה שהסיחה דעתה כמה ימים באמצע ז' נקיים לא יכולה לצרף ימים אלו וכתב בזה שני טעמים טעם אחד שכיון שהסיחה דעתה ולא שמה לב מה קורה עמה ממילא יתכן שראתה דם וטעם השני שחסר בספירה שכיון שלא חשבה שימים אלו מועילים לספירה לא מתקים בזה דין ספירה ובפשוטו נפק"מ האם זה מקלקל הכל למפרע או שזה רק מקלקל הימים שבהם הסיחה דעתה עוד כתבו נפק"מ במקום שהסיחה דעתה פחות מעונה שלימה שאם זה מצד שחסר ספירה של אותו יום כל שזה לא יום שלם זה לא חיסרון אבל אם מצד היסח הדעת זה חיסרון ומקובל שאין להחמיר אלא ששכחה יום שלם [ודעת הגרישא שמפסידה רק את אותו יום אמנם דעת הגר"נ קופשיץ והגרש"צ שמפסידה למפרע אלא שלא צריכה הפסק כמבואר בראית החזו"א וזה דלא כחמ"א שצריך הפסק וצ"ב הגדר בזה]

והנה יש לדון בדעתה על טהרתה אבל לא בתור יום ספירה כגון שעשתה הפסק ורק בלילה בעלה אמר לה שההפסק של היום הקודם הוא מועיל והגריש"א החמיר בזה אמנם מהגר"נ והגרש"ץ שמעתי להקל בזה ויש לבאר שעצם זה שעשתה בדיקה זה מציאות של ספירה ויש לדון בעשתה בדיקה וחשבה שאין לזה שום משמעות

### מרבה לבדוק

ו] אפילו שמספיק שני בדיקות כתב החמ"א שכל המרבה לבדוק הרי זה משובח אמנם היום כיון שנשים מאוד רגישות ועל ידי ריבוי בדיקות הם נפסלות וכן אנו אוסרים הרבה דברים שלא ר ברור שצריך לאסור לכן לא עושים סתם בדיקות אבל אם היה כתב שכה"ג וודאי הגיון אומר שיש שם דם בזה הגר"נ קרליץ כתב שזה ודאי בכלל כל היד המרבה לבדוק ודעת הגר"נ שזה חיוב גמור מעיקר הדין כיון שיש כאן חשש מאוד גדול שיש כאן דם שאוסר אותה

### בגד לבן++

ז] מבואר בלשון הגמ' ימי ליבונך ולמדו מזה הראשונים שצריכה לבדוק בגד לבן ומבואר מדברי הפוסקים שיש בזה כמה פרטים א. שיהיה לבן ב. שיהיה מכובס דהינו נקי והנה אין ענין שתהיה טמאה שאם יהי לה בגד לבן שאינו מקבל טומאה אין בזה חיסרון אלא העיקר שתהיה במצב שתידע מה קורא עמה ולגבי ת"ב מבואר במ"ב שתלבש בגד נקי אבל לא מכובס והנה עיקר ענין הבגד שתבדוק ותראה האם ראתה או לא

הראשונים הביאו מנהג שגם צריכה לפרוס סדין לבן על מיטתה ובפשוטו זה מצד שבזמנם לא לבשו בגד סמוך לבשר ויכל בלילה להגיע דם לסדין ללא שיגיע לבגדה וא"כ היום אם לובשת בגד צמוד זה לא שייך אבל בכל אופן נהגו להשים סדין לבן אמנם במקום שמתארחים ולא רוצים שישימו לב יש יותר מקום להקל בזה

### תליה בז' נקיים

ח] המרדכי חידש שכיון ששלשה ימים ראשונים אין לה חזקת מעין סגור לגמרי לכן לא תולים כדין תליה בכתמים ביכולה להתגלע וכ בנתעסקה בשוק של טבחים אמנם בכל שאר התליות כגון דבר שאינו מק"ט וציבעוני או פחות מכגריס ודאי תולים ויש שהחמירו שגם בודאי מוציאה דם לא תולים אמנם החכמ"א כאן הכריע להקל והמנהג להקל בזה אפילו בעד בדיקה ואפילו בג' ימים ראשונים ואם לובשת בגד סמוך לבשרה והוא נקי בהכרח שהדם שמוצאת על בגדה זה לא מגופה אמנם אם יתכן שבזמן שפשטה אותו עף מגופה על הבגד שיש על זה איסור כתמים גם כאן יש בזה איסור

לא החמירו אלא ברואה ממש ולא בטמאה משום כתם או דם בתולים לא צריכה והחכמ"א חידש שגם מחמת ראיה של טיפת דם על עד כיון שזה חומרא כתב המהרש"ם שבמקום ספק אם עבר ג ימים יש להקל

אשה שמוצאת דם על עד הבדיקה ואחות אומרת שיש לה מכה אפשר לתלות בזה אמנם צריך לדעת שזה כבר היה בזמן המכה וכן צריך לדעת שזה מתאים למקום הפצע ולכמות הדם ודעת החזו"א שמועיל תליה בשיפשוף כמו דרגת בדיקה וצריך בזה יר"ש של אחות וזה תלוי בכל אשה בצורת בדיקתה

אשה שיש לה מכה יכולה להיבדק על ידי אחות ויש שני צורות או שעוברת על החורים וסדקים רק מדלגת על מקום הפצע רק שצריך שבאותו זמן לא יהיה דם או שמניחה על פי המקור כשיעור בדיקה וזה רק מועיל לשיטות שהדין בדיקה לברר את אותו רגע וצ"ע