כלים פ_ז מ_ג
קטגוריות: ש_ס / נא כלים / כלים עניינים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / כלים ב_ק

**כלים פ"ז מ"ג**

א] **כירה שנחלקה לארכה טהורה ולרחבה טמאה כופח שנחלק בין לארכו בין לרחבו טהור,** עי' חזו"א סימן ט' סק"ו שביאר דהא דל"ה כתנור שאינו נטהר אלא בשחילקו לג', הוא משום דהכא נחלק שפיתתו וכל שאינו ראוי לשפיתה חשיב נתיצה, וכתב עוד דאיירי הכא בשאין מחוברין לארץ, דאל"כ לא גרע מג' פטפוטין, ועיי"ש מה שדן בזה.

ב] בתויו"ט כתב, דהא דנחלקה לרחבה טמאה, אף שנמצא שאין לכל שפיתה אלא ג' כתלים, הוא משום דהקדירה יכולה לשבת עלי', שעיקר כירה אינה עשוי' לתוכה, שהרי תחילתה ג' אצבעות, עכ"ד, ועי' עוד בדבריו לקמן פי"ב מ"ו, ודבריו צ"ב, שהרי הא פשיטא דתשמיש כירה הוא ליתן הקדירה על גבי', ואך דמ"מ חשיב תוך דידה כתוך העשוי לקבלה משום שנותנין האש בתוכה, ולזה היא ראוי' אף אחר שנחלקה, וגם י"ל דהוא משום דבתנור וכירים ל"ב שיהא כלי קיבול וסגי במה שיש לו תוך, וכמש"כ כן הרמב"ם לעיל מ"ב, ועי' חזו"א סימן ד' סק"ז, ומה הוצרך לפרש דעיקר כירה אינה עשוי' לתוכה, ומהו שהוכיח כן מהא דתחילתה ג' אצבעות, ועי' עוד במקד"ד קונט' טהרות בסופו מש"כ ע"ד התויו"ט.

ג] **חצר הכירה,** דעת הר"ש והרא"ש דחצר הכירה הוא כעין מחבת גדולה של חרס והכירה יושבת באמצעיתה ומחוברת לחצר מבית האומן, ועי' חזו"א סימן ט' סק"ז מה שביאר בטעם הא דל"ד לעטרת כירה דטהורה, אך בד' הרמב"ם בפיהמ"ש מבו' דחצר הוא בנין מקביל לפי הכירה דומיא דטירת התנור, וזהו דקרי לי' חצר, שהוא כעין חצר שהיא לפני הבית, ולדעתו אין החצר מקיף את הכירה מכל רוחותי', והוא כעין דכון לפי' הר"ש והרא"ש לעיל מ"ב, וכמש"נ להלן אות ט' ללמוד כן מדבריו.

ד] **בזמן שהיא גבוהה ג' אצבעות מטמא במגע ובאויר,** הר"ש והרא"ש פירשו, דשיעור ג' אצבעות הוא דומיא דכירה עצמה דתחילתה ג', וזה ע"ד שפירשו הר"ש והרא"ש לעיל פ"ה מ"ג, דהא דטירת התנור אין טמאה אלא בשהיא גבוהה ד' טפחים, הוא כשיעור תחילת תנור, שאין גבוהה ד' טפחים טהורה, הוא משום דבעי' בה שיעור תחילת תנור, אך מ"מ חזינן דחלוקין הן זמ"ז, דהתם אף כשאין גבוהה ד"ט אם חיברה לתנור טמאה, והכא כל שאין בה ג' אצבעות אינה טמאה אף שהיא מחוברת לכירה, ועמש"כ בזה בבועז, ובחזו"א סימן ט' סק"ז עמד להיפך, דטירת התנור הפחותה מכאן טהורה, והכא היא מטמאה במגע, עיי"ש, וצ"ב, שהרי אדרבה טירת התנור המחוברת טמאה אף בשאינה גבוהה ד' טפחים, (שו"ר שכבר כתב כן החזו"א שם סק"ח?), וביותר, דכיון דמבו' בד' הר"ש דהא דפחותה מכאן מטמאה במגע, הוא שהיא נטמאת בטומאת הכירה, הרי ל"ש כן בטירת התנור הפחותה מד"ט ואינה מחוברת לתנור, שאינה נטמאת כלל בטומאת התנור.

ה] ולדעת הרמב"ם דחצר הכירה הוי ממש חד גוונא עם טירת התנור, צ"ב דמ"ט חלוקים הם זמ"ז בדיניהם, ועמד בזה התויו"ט לעיל פ"ה מ"ג, ויש להוסיף, דחלוקין הן עוד זמ"ז, דבטירת התנור מבו' בד' הרמב"ם לעיל פ"ה מ"ג ובהלכות כלים פי"ז ה"ד, דרק אם נטמא התנור נטמאת הטירה, אך אם נטמאת הטירה לא נטמא התנור, דכל טומאת הטירה הוא משום דהוי מצרכי התנור וכדין ידות, ואין יד מכנסת טומאה לכ"ח, ואילו בחצר הכירה לדעת רבנן אף אם נטמאת החצר נטמא הכירה, ויתכן שהטעם בזה הוא, משום דטירת התנור אינה מחוברת לתנור, וע"כ ל"ה כלי א' עם התנור, ואך שהיא נטמאת בטומאת התנור משום שהיא מצרכי התנור, ומשא"כ בחצר הכירה שהיא מחוברת לכירה, ועי' עוד בקרית ספר פי"ז מכלים, ודבריו צ"ב.

ו] **פחותה מכאן מטמא במגע ואינו מטמא באויר,** בד' הר"ש והרא"ש מבו' דכה"ג דאין בה ג' אצבעות אין עלי' כלל תורת כלי בפנ"ע לקבל טומאה, וצ"ב ל' הר"ש והרא"ש דאין אויר שלה חשוב, והא דתנן דמטמא במגע, היינו בשנטמאת הכירה במגע או באויר, דכה"ג מטמא החצר במגע מדין יד או מדרבנן ואינו מטמא באויר, דאין אויר ליד כ"ח, וגם אם טומאתו מדרבנן, מ"מ לא עדיף מגבו, (ואף חקק אחורי כ"ח אינו מטמא מאוירו, וכמש"כ הר"ש לעיל פ"ב מ"א), אך אם נכנסה טומאה לחצר אינו נטמא כלל, דאין כ"ח מקב"ט מגבו, ויד כ"ח לא עדיף מגבו, ואינו מכניס טומאה לכלי, וכמש"כ כן הר"ש לעיל פ"ה מ"ב, ועמש"נ שם אות ז'.

ז] אך דעת הרמב"ם בהל' כלים פי"ז ה"ו וכ"נ בפיהמ"ש, דאף בשהחצר פחותה מג' אצבעות ה"ה מקבלת טומאה במגע ובאויר, ודינא דמתני' הוא בחיבור החצר לכירה, דאם היא גבוהה ג' אצבעות הוו חיבור זל"ז מדינא, ואם נטמא א' מהן נטמא חבירו, ועי' בחי' הגר"א שתמה ע"ז, ואם היא פחותה מג' אצבעות, ל"ה חיבור זל"ז אלא מדרבנן, וע"כ רק אם נטמא א' מהן במגע נטמא חבירו, אך אם נטמא באויר לא נטמא חבירו, דעבדו בהו היכרא כ"ה דלא אתי למשרף עלי' תרומה וקדשים, ואזיל הרמב"ם לטעמי' שפירש כן בכ"ד דתנן דמטמא במגע ואינו מטמא באויר, דהוא משום שאינו חיבור אלא מדרבנן, וכמש"כ בפט"ו מכלים ה"ו, ז"ל, וכן כל שאנו אומרין בעניין זה שהוא מתטמא במגע ואינו מתטמא באויר אינו חיבור אלא מדבריהם ועשו לו היכר זה כדי שלא ישרפו עליו קדשים אלא תולין.

ח] **כיצד משערין אותה ר' ישמעאל אומר נותן את השפוד מלמעלן למטן וכנגדו מטמא באויר,** הר"ש והרא"ש פירשו דד' ר' ישמעאל קיימי על חצר הגבוהה ג' אצבעות שהיא מטמאה האויר, וקמ"ל דמשערין את אוירה ע"י דנותן השפוד באלכסון ראשו א' על כותל בחצר וראשו א' על כותל הכירה, וכל שלמטה מן השפוד חשיב כאויר החצר אף שהוא למעלה מכתלי החצר, ואם נתלה שם שרץ נטמאת החצר.

ובחזו"א סימן ט' סק"ח עמד בזה, דמ"ט חשיב אויר החצר באלכסון, שלא מצינו לו חבר בכל הכלים דלא חשיב תוך אלא בדפנות מקיפות, ולמה יחשב תוך באין לו שום מקיף.

וצ"ל בזה, דכיון דטומאת החצר בשהיא גבוהה ג' אצבעות, היא משום דתורת כירה עלי', וכדחזינן דשיעורה בג' אצבעות כשיעור כירה, ע"כ שפיר מצינו לחשוב אויר החצר באלכסון, דל"ד לכל הכלים דלא חשיב תוך אלא בדפנות מקיפות, דלא עדיף מאילו הי' נקוב במקום זה, שכבר אינו בכלל התוך, ומשא"כ בכירה דאפי' כירת ג' פטפוטין טמאה, וחשבינן להמקום שבין הפטפוטין כתוך, אף שאין דפנות מקיפות אותו, וה"נ מצינו לחשוב המקום שמעל כתלי החצר כתוך, אף שאין דפנות מקיפות אותו.

וטעם החילוק בין כירה לשאר כ"ח, הנה זה מבו' היטב לדעת הרמב"ם לעיל מ"ב דבכירה ל"ב שיהא לה בית קיבול, ול"ד לשאר כלי חרס, אך לדעת הר"ש בכת"י לעיל רפ"ב שדימה דין תנור וכירים לדין שאר כ"ח, צ"ל דהטעם דחלוק דין כירה מדין שאר כ"ח, הוא משום דכירה עיקר תשמישה במחובר, וע"כ ה"ה ראוי' לזה אף בשאין דפנות מקיפות אותה לגמרי.?יש לציין לד' הר"ש לקמן פי"ח מ"ב דלגבי מדידת בא במידה מודדין באלכסון, עיי"ש, ושייך לנידו"ד.

ט] אך דעת הרמב"ם דד' ר' ישמעאל קיימי על חצר הפחותה מג' אצבעות, ונתחדש בדבריו דכל הא דאם נטמא א' מהן באויר לא נטמא חבירו, הוא דוקא בשהי' השרץ באוירו שלא כנגד אויר חבירו, אך אם הי' השרץ באוירו כנגד אויר חבירו, נטמא חבירו, ומשערין לזה ע"י השפוד, וכן דעת הראב"ד בהשגות פי"ז מכלים ה"ו, וכעי"ז מצינו בד' הרמב"ם בפיהמ"ש לעיל פ"ד מ"ג ובהלכות כלים פי"ט הי"א בדין גיסטרא שהי' בה חידודין יוצאין, עיי"ש.

ואמנם צ"ב, ועי' חזו"א סימן ט' סק"ז שרמז לזה, דהיאך מצינו למימר דהא דאם נטמאת החצר לא נטמאת הכירה, הוא רק בשהי' השרץ באוירה שלא כנגד אויר הכירה, הרי כיון דאיירי שאין החצר גבוהה ג' טפחים, בע"כ דהכירה גבוהה יותר, שהרי כירה תחילה ג' ושיירי' ג', ואין לומר דאיירי בשקרקע החצר גבוהה מקרקע הכירה, דא"כ ל"ש כל המדידה ע"י השפוד, ובע"כ שגובה קרקעיתן שוה, אך באמת בדקדוק ל' הרמב"ם מבו', כמו שעמד המי"ט, דרק בהא דנטמאת הכירה לא נטמאת החצר פי' בשהי' השרץ באויר שאינו כנגד אויר החצר, אך בהא דנטמאת החצר לא נטמאת הכירה פי' בשלא הי' נוכח הכירה, ונ' דהרמב"ם לטעמי' אזיל, דחצר הכירה הוא בנין מקביל לפי הכירה מרוח אחת, וסתמא דמילתא בנין החצר רחב יותר מבנין הכירה, דומיא דבית וחצר, ואם הי' השרץ בחצר במקום שאינו כנגד הכירה, לא נטמאת הכירה.

י] ובד' הרמב"ם בפיהמ"ש נ' דלא פליגי רבנן עלי' דר' ישמעאל, אך בהל' כלים פי"ז מ"ו לא חילק הרמב"ם בדין זה דמטמא במגע ואינו מטמא באויר, והראב"ד בהשגות השיג ע"ז, דכל הא דאינו מטמא באויר, הוא רק בשהי' השרץ באויר הכירה למעלה מאויר החצר, ובכס"מ שם כתב בדעת הרמב"ם, דס"ל דר' ישמעאל לא לפרש ד' ת"ק בא אלא לחלוק וקי"ל כת"ק.

יא] ובעיקר הך דינא דאם הי' השרץ באויר א' כנגד אויר חבירו נטמא חבירו, צ"ב הטעם בזה, דהרי לדעת הרמב"ם הא דאם נטמא א' באויר לא נטמא חבירו, הוא משום דעבדי בהו הכירא כ"ה דלא לשרוף עלי' תרומה וקדשים, וא"כ מ"ש דאם נטמא באויר א' כנגד אויר חבירו נטמא חבירו, ובפשוטו צ"ל, דסגי לההכירא בהא דאם הי' השרץ באויר א' שלא כנגד אויר חבירו לא נטמא חבירו.

אך אולי י"ל בזה בע"א, דכל הא דמה"ת אין נטמא א' בהיטמאות חבירו, הוא רק בשאין השרץ כנגד אויר חבירו, אך כל דהוי השרץ כנגד אויר חבירו, נטמא חבירו מה"ת, וע"כ בכה"ג ה"ז מטמא אף באויר.

והטעם בזה הוא, דלעולם אף בשאין החצר גבוהה ג' אצבעות, הוו חיבור זל"ז מה"ת, ואך דמ"מ אין נטמא א' בהיטמאות חבירו, משום דהוו ב' תוכות חלוקים, ואין כ"ח נטמא מגבו, ובזה י"ל דהמקום שבתוך הא' כנגד תוך חבירו, חשיב כתוך א' עמו, וע"כ אם נכנס השרץ למקום זה נטמא חבירו מה"ת, ואכתי צ"ב בזה.

יב] והנה בחזו"א סימן ט' סק"ז תמה על ד' הרמב"ם, דמ"ש מבית הפך וכו' דלא מצינו תנאי זה, ובכל גוונא שנטמאת הכירה באויר לא נטמאו, אף אם הי' השרץ כנגד אוירם.

והנה אי נימא דהכא כל דהוי השרץ כנגד אויר חבירו נטמא חבירו מה"ת, וע"כ ה"ז מטמא אף באויר, ניחא בפשיטות, דע"כ בבית הפך וכו' דמה"ת אינם חיבור זל"ז כלל וחשיבי כב' כלים, ורק מדרבנן הוא דהוו חיבור זל"ז לטמאות במגע ולא באויר, ע"כ אף אם נכנס השרץ לאויר הכירה כנגד אוירם לא נטמאו.

אך אי נימא דאף הכא אינם חיבור מה"ת זל"ז כלל, ורק מדרבנן הוא דהוו חיבור זל"ז, ואפ"ה אם נכנס השרץ לאויר הא' כנגד אויר חבירו נטמא חבירו וכה"ג לא עבוד הכירא, צ"ב דמ"ש מבית הפך וכו' שלא חילקו בזה.

יג] ונ' די"ל בזה, דהנה בד' הרמב"ם לעיל פ"ה מ"ג ובפי"ז מכלים ה"ה מבו', דהא דבית הפך וכו' הוו חיבור מדרבנן לכירה, היינו רק לענין שאם נטמאת הכירה במגע נטמאו הן, אך אם נגעה בהן טומאה אין הכירה נטמאת, ונת' לעיל פ"ה מ"ג אות י"ג שהטעם בזה הוא, דהא דהן נטמאין בטומאת הכירה, הוא משום דהוו מצרכי הכירה וכדין ידות, וע"כ אינם מכניסין טומאה לכירה, דהרמב"ם לטעמי' דאין יד מכנסת טומאה לכ"ח, אך הא דחצר הכירה פחותה מג' אצבעות הויא חיבור מדרבנן לכירה, פירש הרמב"ם דהוא אף לענין שאם נטמאת החצר נטמאת הכירה, דחשבינן להו ככלי וכתוך א'.

ולפ"ז נ' פשוט, דע"כ בבית הפך וכו' ל"ש לחלק דאם נטמאת הכירה באויר שכנגדם יטמאו, שהרי הא דהכא אמרינן דאם נכנס השרץ לאויר א' כנגד אויר חבירו נטמא חבירו, הוא משום דכה"ג חשבינן לה כנמצא באויר חבירו, אך בבית הפך וכו' דאינם מיטמאים עם הכירה אלא מדין יד, הרי ל"מ מידי מה דנימא דהשרץ הנמצא באויר הכירה כנגד אוירם חשיב כנמצא באוירם, שהרי אין יד מכנסת טומאה לכ"ח וגם אין אויר ליד כ"ח, וא"כ א"א לטמאותם מכח מה דחשבינן דהשרץ נמצא באוירם, וגם דכיון דלא חשיבי מכלל עיקר הכירה אלא כיד, מסתבר דאין לחשוב אויר הכירה שכנגדם כחד עם אוירם, וע"כ אף אם נכנס השרץ לאויר הכירה כנגד אוירם, אינן נטמאין, ומשא"כ בחצר הכירה דמדרבנן חשיבי ככלי וכתוך א', ע"כ כל שנכנסה טומאה לאויר הא' כנגד אויר חבירו, חשבינן לזה כנכנסה הטומאה לאויר חבירו ונטמא חבירו.

יד] **ראב"י אומר נטמאת הכירה נטמאת החצר נטמאת החצר לא נטמאת הכירה,** פירש הר"ש דס"ל דהחצר טפילה לכירה ואין הכירה טפילה לחצר, ועי' חזו"א סימן ז' סק"ט מה שהוסיף לפרש בזה.

טו] והנה לד' הר"ש קיימי ד' ראב"י על חצר גבוהה ג' אצבעות, דבחצר הפחותה מג' אצבעות ל"ב לה"ט דאין הכירה טפילה לחצר, אלא הוא משום דכה"ג אין החצר מקבלת טומאה כלל, ורק אם נטמאת הכירה נטמאת החצר מדין יד או מדרבנן, (וגם בלישנא דראב"י מ' דהחצר עצמה מקב"ט, ואך שלא נטמאת החצר, ובחצר הפחותה מג' אצבעות הרי אינה מקב"ט כלל).

אך נ' דכ"ז הוא לטעמי' שפירש לד' ר' ישמעאל דקיימי על חצר גבוהה ג' אצבעות, וה"ה ד' ראב"י מתפרשים ע"ז, אך לדעת הרמב"ם דד' ר' ישמעאל קיימי על חצר הפחותה מג' אצבעות, יתכן דאף ד' ראב"י קיימי על חצר הפחותה מג' אצבעות, וס"ל לראב"י דאף חצר הפחותה מג' אצבעות, הויא מצרכי הכירה ונטמאת מה"ת בטומאת הכירה, וע"כ אם נטמאת הכירה אף באויר נטמאת החצר, אך אם נטמאת החצר לא נטמאת הכירה, דאין יד מכנסת טומאה לכ"ח, ולפ"ז לדעתו דמי דין חצר הכירה לדין טירת התנור, שאף בשאינה גבוהה ג' טפחים אם חיברה לו ה"ה נטמאת בטומאת התנור, וה"נ חצר הכירה שהיא מחוברת לכירה, ה"ה נטמאת בטומאתו אף בשאין גבוהה ג' טפחים.

טז] והנה לדרך זו בדעת הרמב"ם, הרי נתפרש להדיא במתניתין דפליגי רבנן עלי' דראב"י וס"ל דחצר הפחותה מג' אצבעות אינה נטמאת בטומאת הכירה אלא בשנטמאת הכירה במגע, אך לפשטות הדברים דד' ראב"י קיימי על חצר הגבוהה ג' אצבעות, לא נתפרש להדיא במתניתין אם פליגי רבנן עלי' דראב"י.

והרמב"ם בפיהמ"ש כתב דאין הלכה כראב"י, והרי דפליגי רבנן עלי', וכ"ה מפורש בד' הרמב"ם לעיל ובהל' כלים פי"ז ה"ו, דאף אם נטמאת החצר נטמאת הכירה, ועי' חזו"א סימן ט' סק"ז שדן לדעת הר"ש אי פליגי רבנן עלי' דראב"י, ?ובל' הרא"ש נ' להדיא דפליגי רבנן עלי' דראב"י, ועי' במפרשי המשנה.

יז] בחזו"א שם הק' דמ"ט לא פליג ראב"י לעיל פ"ה מ"ג בטירת התנור, ונ"פ דל"ה מצי לאפלוגי התם, שהרי לדעת הר"ש לעיל שם שפירש דין טירת התנור לענין טומאת עצמה, הרי נ' דאף אם נטמא התנור לא נטמאת הטירה, שהרי אינה מחוברת כלל לתנור, ולדעת הרמב"ם שם, הרי אף לדעת רבנן רק אם נטמא התנור נטמאת הטירה ואם נטמאת הטירה לא נטמא התנור, וכמש"נ לעיל אות ה', ולמש"נ לדון לדעת הרמב"ם דד' ראב"י קיימי על חצר הפחותה מג' אצבעות וס"ל דהוי מצרכי הכירה, נמי ל"ה מצי לאפלוגי בטירת התנור, שהרי טירה המחוברת לתנור גם לדעת רבנן נטמאת בטומאת התנור, וכדתנן לעיל שם, וז"ב.

יח] **שם בר"ש, תניא בתוספתא וכו' ואם היתה חלקה טמאה וכו', פי' חלקה כמו חלוקת התנור וכו', ועוד יל"פ חלקה בלא בית קיבול וכו',** עיקר דין זה דחצר המופרשת מן הכירה ודחצר חלקה, הוא לקמן מ"ד ובר"ש שם, ויתבאר שם ?בעזה"י.

יט] ?חזו"א סימן ט' סק"ח כתב להק' עמש"כ הר"ש שהיא נטלת וכו', דזה לא מיקרי נחלק לכו"ע, וכתב לפרש להיפך, עיי"ש?.