כלים פי_ז מ_ד
קטגוריות: ש_ס / נא כלים / כלים עניינים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / כלים ב_מ

**כלים פי"ז מ"ד**

א] **הרמונים שאמרו ג' אחוזין זב"ז,** בביאור דין זה מצינו ו' דעות בד' הראשונים, דהר"ש פירש דהא דלא סגי בנקב המוציא רמון א', הוא משום דאכתי חזי לרמונים, דכשהכלי מלא רמונים מתוך שדוחקין זא"ז אין נופלים ממנו אא"כ רחב הנקב כג' רמונים דקיימי כחצובה כג' רגלי קנקן, והא דבכ"ד לא מזכיר אלא רמון א', הוא לפי שטעם הכשרו תלוי בזה שהרמון נופל מן הכלי.

וצ"ב, שהרי בשאר שיעורי נקבים שנשנו בפירקין, כגון סלים ששיעורן בככרות של פת, מ' להדיא דל"ב שיהא מוציא ג', אלא סגי במה שהוא מוציא א', ולא אמרינן דמתוך שדוחקין זא"ז אין נופלין ממנו עד שיהא רחב הנקב כג', וגם בכלי חרס ששיעורו במוציא זיתים, מ' דכל שניקב כמוציא זית א' ה"ה טהור, ול"ב שיהא רחב הנקב כג' זיתים, ומ"ש בנקב כמוצ"ר שאינו מטהר עד שיהא רחב כג' רמונים, ומשום דבפחות מכן אכתי חזי לרמונים מתוך שדוחקין זא"ז.

וצ"ל בזה בדעת הר"ש, דלעולם אף כשניקב כשיעור דאחד, כיון דכשאין הפירות דוחקין זא"ז ה"ז נופל דרך הנקב, אין דרך להשתמש בו, וע"כ הוא טהור, והא דבנקב כמוצ"ר לא מטהרינן עד שינקב כג' רמונים, הוא משום דהא דכלי בע"ב נטהרין בנקב כמוצ"ר, אי"ז משום דכל דלא חזו לרמונים אין אדם מקיימן לדברים הגסים מרמונים, אלא הוי זה מהלכתא דכל שניקב הכלי כמוצ"ר, אין תורת כלי קיבול עליו, וכמש"כ במקד"ד סימן נ"ד, ונת' בזה לעיל מ"א אות ג', וע"כ בזה הוא דלא סגי בנקב כמוציא רמון א', דהגם דכבר אין דרך בנ"א להשתמש בו לרמונים, מ"מ כיון שעדין הוא ראוי לקבל בו רמונים כשהכלי מלא, עדין תורת כלי קיבול עליו, וע"כ אינו נטהר אלא בשרחב הנקב כג' רמונים, דאינו ראוי כלל לקבל בו רמונים, ואין תורת כלי קיבול עליו.

ב] ובפי' הר"ש מכת"י פירש, דשיעורא דמוצ"ר בעלמא הוא במוציא רמון א', ושיעור ג' רמונים דהכא הוא רק בכלי בע"ב וקופות דתנן בריש פירקין דשיעורן ברמונים, ולא תני במוציא רמון משום דלא סגי בהו במוציא רמון א', וע"ז הוא דתני הכא דשיעורן בג' רמונים אחוזים, ועמש"נ להלן אות ח' להוכיח, דלפי' זה הא דמשערינן בג' רמונים, אי"ז כמש"כ הר"ש לפי' קמא משום דכל שניקבו בפחות מג' רמונים עדין הם ראויים לקבל בהן רמונים כשהכלי מלא, אלא משום דכך נאמרה ההלכה דשיעור הכלים הוא בג' רמונים.

ולא נתפרש לן, באלו כלים הוי השיעור במוציא רמון א', ולכאו' ממש"כ הר"ש דבכל דוכתא קתני במוציא רמון, ולא מצינו לזה אלא בשבת ס"פ המצניע בדין כ"ח, נ' דרק בכ"ח הוא דהוי השיעור כמוציא רמון, אך בכל כלי עץ הוי השיעור כמוציא ג' רמונים, וצ"ע בזה.

ועיקר הך מילתא דבשאר כלים הוי שיעורן במוציא רמון א', ואילו בכלי בע"ב הוי שיעורן במוציא ג' רמונים, נ' דזה מתפרש ע"ד מש"נ לעיל אות א', והיינו דבשאר כלים דשיעור מוציא רמון הוא משום דתו לא חזיין לרמונים, הוי שיעורן במוציא רמון א', דתו לא חזיין לרמונים, אך בכלי בע"ב דשיעורן ברמונים, דהוי זה מהלכתא דכל שנקבו כרמונים אין תורת כלי קיבול עליהן, הוי שיעורן בג' רמונים.

ובזה מתבאר הא דבעירובין ד"ד: וסוכה ד"ו. אמרינן דכל הפסוק הזה לשיעורים נאמר וכו', רמון כדתנן כל כלי בע"ב שיעורן כרמונים, ולכאו' לפ"ד הר"ש דחלוק שיעור רמונים דהכא דהוא בג' רמונים, משיעור מוציא רמון דעלמא שהוא ברמון א', א"כ מ"ט לא מייתינן התם לשיעורא דמוציא רמון, אשר זה מתישב טפי בקרא דרמון, דמשערינן ברמון א', ולפי הנ"ל נ' דהוא משום דקרא דרמון לא מצי קאי על שיעור מוציא רמון דעלמא, כיון דאי"ז מכלל השיעורים אלא הוא משום דתו לא חזי, וע"כ מפרשינן לקרא דקאי על שיעורא דרמונים בכלי בע"ב דהוא מכלל השיעורים, וכמש"נ.

ג] הרא"ש פירש, דבעינן שיצאו בנקב ג' רמונים הגדלים יחד ויצאו שלשתם כמה שהם גדלים יחד זה אחר זה, ואז יהא הנקב גדול מעט ממוצ"ר, דא"א לג' רמונים הגדלים יחד שלא יהא א' נכנס וא' יוצא, והא דלא סגי במוציא רמון א', הוא משום דבשיעור זה לא יצא ממנו רמון כשישימו בו רמונים הרבה ודוחקין זא"ז, וכן פירשו התוס' בעירובין ד"ד: ובסוכה ד"ו. בפי' קמא.

וגם לפי' זה נראה, דהא דבשאר שיעורי הנקבים סגי במוציא בצמצום, ול"ב שיוציא ג' זה אח"ז, הוא משום דאף כשאינו מוציא אלא א' בצמצום, כבר אין דרך להשתמש בו לכך, כיון דכשאין הפירות דוחקין זא"ז ה"ז נופל דרך הנקב, והא דהכא לא סגי בנקב כמוציא רמון בצמצום, הוא משום דהא דמטהרינן בנקב כמוצ"ר אי"ז משום דכבר א"א להשתמש בו לרמונים ואין אדם מקיימו, אלא הוא מההלכתא דכל שאינו מקבל רמונים אין תורת כלי קיבול עליו, ובזה הוא דאמרינן דכל שאין הנקב רחב אלא כמוצ"ר בצמצום, ועדין הוא ראוי לקבל בו רמונים כשישימו בו רמונים הרבה, איכא תורת כלי קיבול עליו.

ד] התוס' שם בפי' בתרא ובשבת דקי"ב: פירשו דג' אחוזים היינו שגדלים ג' ביחד והם רמונים בינונים, ולא מאותן שגדילין א' או ב' יחד שהם גדולים ולא מאותן שגדילין ד' או ה' ביחד שהם קטנים, וכ"כ הרשב"א בעירובין שם, ובחי' הריטב"א בעירובין ובסוכה הביא כן בשם הר"ש.

והנה הר"ש והרא"ש דחו לפי' זה, דהרי קתני לה באידך בבא, דלא גדול ולא קטן אלא בינוני, אך התוס' בשבת שם פירשו דאתא לפרושי להא דתנן דלא גדול ולא קטן אלא בינוני, וע"ז קאמר דבינוני היינו כג' האחוזים זב"ז וגדלים יחד, והראב"ד בהשגות פ"ו מכלים ה"ב פירש דב' ענינים הם, דהכא קתני דאין משערין אלא באותו מין שיוצאין ג' בעוקץ א' שהם מין הבינוני, והדר קתני דבאותן הג' עצמן אין משערין לא בגדול שבהם ולא בקטן שבהם אלא בבינוני, ועיי"ש שכתב דפי' זה עיקר, ועי' בחזו"א סימן כ"ג סק"ד מש"כ בביאור ד' הראב"ד, וצ"ע.

ה] הראב"ד בהשגות שם פירש בפי' קמא, דקמ"ל דהא דנטהר הכלי בשניקב כמוצ"ר, הוא אף בכלי שמחזיק ברחבו ג' רמונים זה בצד זה, ואע"פ שרובו קיים שלא נפחת אלא שיעור הא' טהור, וכ"ש אם ל"ה מחזיק אלא ב', שהרי נקיבתו מחצה, ועמש"כ ע"ז במרכה"מ שם ובמי"ט ובחזו"א סימן כ"ג סק"ד.

ו] עוד פירש הראב"ד שם, דלעולם אין בנקב אלא כשיעור יציאת רמון א', והא דתנן ג' רמונים אחוזין, היינו דאף בנקב שאם הי' בכלי רמון א' ל"ה יוצא, ורק משום שיש בו ג' רמונים ה"ה יוצא, דהכובד מוציאו, ה"ז טהור.

והנה כתב הראב"ד שם דאולי זהו פירוש הרמב"ם, והכס"מ שם כתב ע"ז, דלא ידעתי מנין לומר כן שהרי דבריו סתומים כדברי המשנה, ובמי"ט כתב דהוא מבו' כן בל' הרמב"ם שם שכתב, ז"ל, כיצד משינקב הכלי במוצ"ר טהור וכו' ויהיו בכלי ג' רמונים אחוזים זב"ז, עכ"ל, וכעי"ז הוא בל' הרמב"ם בפיהמ"ש, ולשאר הפי' שכתב הראב"ד הרי אין לנו עסק כלל כמה רמונים יהיו בכלי, וע"כ שפיר כתב הראב"ד לפרש ד' הרמב"ם, דנתחדש הכא דסגי במה שהוא מוציא רמון כשיש בכלי ג' רמונים שהכובד מוציאו.

אך בפי' מהר"י קורקוס שם כתב לפרש ד' הרמב"ם להיפך, דכשיש בכלי אחד, הוא יוצא בנקב שהוא כשיעור כי בא כנגדו ויוצא ואין מעכב, אבל כשיש הרבה זה דוחק את זה ואין הרמון כנגד ממש, וצריך נקב יותר גדול, ולפי רבוי הרמונים שבכלי מעכבים זא"ז מלצאת, ולכך שיעורו כשיש בכלי ג', ושיערו באוחזין כי אז מעכבין זא"ז יותר מנפרדים, וכעי"ז פירש במי"ט, וכתב שזהו דעת הרע"ב, ועי' בחי' הריטב"א עירובין ד"ד: וסוכה ד"ו. בפי' קמא, שהוא קרוב לפי' זה.

וגם לפי' אלו יל"פ, דרק בשיעורא דמוצ"ר דהוא מההלכתא, סגי לטהרו במה שהוא מוציא רמון כשיש בכלי ג' רמונים, שכך נאמרה ההלכה, או להיפך, דכל שאינו מוציא רמון כשיש בכלי ג' רמונים אחוזין לא חשיב כמוצ"ר לטהרו, אך משא"כ בשאר שיעורי הנקבים הוי השיעור בשהוא מוציא א', ולא סגי במה שכשיש כמה בכלי הכובד מוציאו, ומאידך גם ל"ב שיוציא א' אף כשיש בכלי כמה אחוזין זב"ז, והיינו משום דכל שהוא מקבל א', עדין דרך להשתמש בו, וכל שאינו מקבל א', כבר אין דרך להשתמש בו.

ז] **רשב"ג אומר בנפה ובכברה כדי שיטול ויהלך, ובקופה כדי שיפשיל לאחוריו,** הר"ש פירש דמתוך נענוע של נטילה והילוך נפל טפי, וכן מתוך הפשלת קופה לאחריו, ובתפא"י כתב דהוא משום דרך תשמיש של נפה וכברה הוא בנענוע גדול, ודרך תשמיש הקופה הוא בהפשלה, וע"כ כל שהוא מוציא רמון בדרך תשמישן, ה"ה טהורין.

ויש להעיר, דמ"ט לא מצינו כן בשאר שיעורי הנקבים, דכלי שדרך תשמישו הוא בנענוע יהא טהור אף בשאינו מוציא אלא ע"י נענוע, וכלי שדרך תשמישו בהפשלה יהא טהור אף בשאינו מוציא אלא ע"י הפשלה.

ונ' הטעם בזה, שהרי בעיקר הא דמשערינן בנפה וכברה במוציא רמון ע"י נענוע, צ"ב, שהרי כשמשתמש בהן לרמונים, אין תשמישן ע"י נענוע, וא"כ מה לי שיוצא מהן רמון ע"י נענוע, הרי כל שאין יוצא מהן רמון כשיעמדו במקומם, עדין הן ראויים לרמונים, ובעכצ"ל בזה, דכך נאמרה ההלכה דרמונים, דכל שבדרך תשמיש הכלי אינו מקבל רמונים, אין תורת כלי קיבול עליו, וכפי הנראה דבזה הוא דפליגי רבנן עלי' דרשב"ג, וס"ל דאף שבדרך תשמיש הכלי אינו מקבל רמונים, מ"מ כיון שהוא ראוי לקבל רמונים כשהוא עומד במקומו, עדין תורת כלי קיבול עליו, ולפ"ז הרי מתבאר היטב הא דבשאר שיעורי הנקבים לא מצינו להך דינא, דכיון דהא דמטהרינן בשאר נקבים, הוא משום דכבר אינם ראויים להשתמש בהן, ע"כ כל שהוא ראוי לקבל כשהוא עומד במקומו, והוא ראוי להשתמש בו לכך, עדין הוא מקב"ט.

ח] ובעיקר הא דשיעור נפה וכברה ברמונים, כתב בחזו"א סימן כ"ג סק"ב, דל"ד למסננת דתנן לעיל ספי"ד דכיון דנפרצו ג' נקבים טהורה מפני שבטלה ממלאכתה, דהתם בכלי מתכת, ובעינן מעין מלאכתה, אבל הכא בשל עץ שיעורן ברמונים שדרך לשנותן לתשמיש אחר, ועיי"ש מש"כ עוד בזה.

ט] **ושאר כל הכלים שאין יכולין לקבל רמונים,** הר"ש פירש דהיינו שהן קטנים דכולהו אין מחזיק רמון, ובפי' הר"ש מכת"י כתב לפרש עוד, דהיינו דאין מחזיק ג' רמונים, ואפילו מחזיק ה' רמונים כיון דנפחת רובו טהור, אע"פ שאין ברובו ג' רמונים, וצ"ב טעם הנידון בזה, אם איירי רק בכלים שאין מחזיקין רמון א', או איירי אף בכלים שאין מחזיקין ג' רמונים.

ונ' פשוט, דזה תליא בטעם שיעורא דג' רמונים, דלמש"כ הר"ש מתחילה דעיקר השיעור הוא במוציא רמון א', והא דלא מטהרינן אלא במוציא ג' רמונים, הוא משום דכשהכלי מלא רמונים אינו מוציא רמון א' אא"כ רחב הנקב כג', הרי ודאי דכל שהכלי מחזיק רמון א' אין שיעורו בזיתים, שהרי הוא ראוי להשתמש בו לרמונים, אך מ"מ נראה, דכל שנפחת ברובו ה"ה טהור, אף שאינו כמוצ"ר, וכעין דמצינו בס"פ המצניע (לפי' הר"ש במשנתינו ודעימי') דכלים זוטרי הוי שיעורן ברובן, אף שאי"ז כמוצ"ר, אך למה שפירש הר"ש בכת"י דעיקר השיעור הוא בג' רמונים, הרי דשפיר י"ל דכל שאין הכלי מחזיק ג' רמונים ל"ש בי' הך שיעורא, והוי שיעורו בזיתים, ומוכח מזה, דלפי' הר"ש בכת"י, הא דמשערינן בג' רמונים, הוי זה מההלכתא, ואי"ז משום דכל שניקבו בפחות מג' רמונים עדין הם ראויים לקבל בהן רמונים כשהכלי מלא, וכמש"כ הר"ש לפי' קמא.

י] **כגון הרובע,** הרמב"ם כתב דהיינו רובע הקב, וכ"כ בפי' הר"ש מכת"י, והנה לפי' הרמב"ם ולפי' קמא דהר"ש, מבו' מזה, דכלי המחזיק רובע הקב, אינו מקבל רמון א', ורחוק לפרש דאיירי בכלי צר וגבוה, שהוא מקבל בכולו כשיעור רובע הקב, ואינו מקבל רמון א', ועי' מה שדנו בשו"ת צמח צדק יו"ד סו"ס קע"ה ובס' גלות עליות מקואות פ"ד מ"ה ללמוד מזה על שיעור מוציא רמון, ובגלות עליות שם דקדק עוד, דמדלא תני חצי קב, ש"מ דכלי המחזיק חצי קב, הוא מקבל רמון, עיי"ש.

יא] **שיעורן ברובן,** בחזו"א סימן כ"ג סק"ב עמד בזה, דאם איירי דמשתמש מעין מלאכתו בבציר מרובא, מ"ט אינו טמא, הרי בכל שירים אף מיעוטו טמא, וכדתנן בגסטראות בפ"ב מ"ב ובמגירה בפי"ג, וכתב דשיעור רובא הוא משום דבזה מיבטל תשמישו, ועיי"ש מש"כ עוד בזה.

אמנם הנה בחי' הגר"א כתב, דהא דשיעורן ברובן הוא כמש"כ בשבת דצ"ה: לענין צ"פ, עכ"ל, והרי דהא דשיעורן ברובן, הוא משום דכל שנפחתו ברובן, אין עליהן תורת כלי קיבול כלל, דמה"ט אינם מצילין בצ"פ, אף דכלי שניקב כדי טהרתו מציל בצ"פ, והנה אמנם יתכן דאם הוא ראוי לעיקר מלאכתו יש עליו תורת כלי קיבול אף בשנפחת רובו, אך כל שאינו ראוי לעיקר מלאכתו, הרי דהגם דעדין הוא ראוי לעשות מעין מלאכתו אין תורת כלי קיבול עליו, ולפ"ז ל"ק כלל מהא דמגירה טמאה אף במיעוטה, דכל הא דמטהרינן בשנפחתו רובן הוא רק בכלי עץ, דפשוטיהן טהורין.

ומשה"ק החזו"א מהא דתנן בגיסטראות דאף במיעוטו טמא, י"ל דשאני גיסטראות דתורת כלי קיבול עליהן, שהרי הוא משתמש בגיסטרא זו בפנ"ע, והיא אינה נקובה כלל, ומשא"כ בכלים אלו שנפחתו ברובן, שאין משתמשין בהחלק השלם בפנ"ע, הרי דהגם דראוי להניח בהן דברים גסים שאין נופלין דרך הנקב, אין תורת כלי קיבול עליהן, וי"ל עוד לדעת הסוברים דגיסטרא אינה טמאה אלא בשיחדה, וע"כ הכא שלא יחדן להניח בהן דברים הגסים שאין נופלין דרך הנקב, ה"ה טהורין.

יב] **נפרצו שיעורן בזיתים,** הר"ש פירש דנפרצו היינו בדפנותיהן, והיינו דעד השתא איירי בשניקבו הכלים בשוליהן, וכ"ה בתוי"ט בשם מהר"ם, ולכאו' צ"ל דהך בבא ר"ש תני לה, וקמ"ל דכ"ה דבניקבו בשוליהן שיעורן בזיתים, ה"נ בנפרצו בדפנותיהן שיעורן בזיתים, וכ"ה להדיא בחי' הגר"א דהכל דברי ר"ש, דאי נימא דאתיא הך בבא אף כר"מ, תיקשי דהיאך יתכן דניקבו בשוליהן שיעורן ברובן, ונפרצו בדפנותיהן חמיר טפי ושיעורו בזיתים, ועי' משנ"א שעמד ע"ז.

יג] **נגממו שיעורן במה שהן,** הרמב"ם בפיהמ"ש ובפ"ו מכלים ה"ה פירש, דכל שנשאר בהן כדי לקבל כ"ש ה"ה טמאין, וכן פירש הרע"ב, וכ"ה באלי' רבה לקמן פ"כ מ"ב, ובפשוטו לפ"ז הא דתנן לעיל דנפרצו שיעורן בזיתים, היינו שבשלא נשתייר מן הנקב ולמטה כדי לקבל כ"ש, וכ"כ בחזו"א סימן כ"ג סק"ב, אך עיי"ש שכתב לדון, דלמש"כ התוס' שבת דצ"ה: דניקב גרע מנגמם, י"ל דהא דנפרצו שיעורן בזיתים הוא אף בשנשתייר כ"ש מן הנקב ולמטה, עו"כ החזו"א שם דמשמע דדוקא בכלים קטנים שנגממו סגי במה שהן, אך בכלי גדולים לא סגי בהכי, ולא נתבאר שיעורם, עכ"ד.

יד] והרא"ש פירש דהא דשיעורן במה שהן היינו, דאף אם נגממו מעט בשפתותיהן תו לא חזו וה"ה טהורין, וכן מ' מד' הר"ש שכתב דנגממו בשפתותיהן בפיו של כלי, ומ' דמפרש דלא נגממו אלא בפי הכלי, וכ"כ במי"ט בדעתו, ועיי"ש שדקדק כפי' זה מלישנא דמתניתין והתוספתא, ועי' בחי' הר"א מגריידיץ מש"כ בזה.

ובמלאכת שלמה כתב לפרש בשם הר"א אשכנזי, דשיעורן במה שהן היינו דמשערין מעין התשמיש שהיו משתמשין בהן בתחילה.

טו] בחי' הגר"א כתב, דהכל ד' ר"ש הן וכו', עכ"ל, ומבו' בדבריו דאף הך דינא דנגממו שיעורן במה שהן הוא רק לדעת ר"ש, אך לדעת ר"מ אין שיעורן כן, ולכאו' היינו דלדעת ר"מ דשיעורן ברובן, הרי דה"נ היכא כל שנגממו רוב הדפנות ה"ה טהורין, ועי' חזו"א סימן כ"ג שנסתפק בדין זה.

אך לכאו' אי"ז מתישב עם מש"נ לעיל אות י"א מד' הגר"א, דהא דמשער ר"מ ברובן, הוא משום דכל שנפחתו ברובן אין עליהן תורת כלי קיבול, ולפ"ז ל"ש שיעור רובן, אלא בשנפחתו בשוליהן, אך כל שנגממו דפנותיהן ונשתייר בהן למטה כדי לקבל כ"ש, לכאו' שפיר איכא תורת כלי קיבול עליהן, וצ"ע בזה.