מראי מקומות לש 2
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / מלאכות שהיה והטמנה / הרב משה יפהן / לש

**מראי מקומות לש. 2 קנה: קנו. ביצה לב:**

**מתניתין מני וא"ל ריבר"י היא וכו'**. ריבר"י אומר אינו חייב עד שיגבל. עיין באג"ט לש סק"ב דחקר לריבר"י האם יתחייב על הגיבול לבד. והציור הוא באופן שמתן המים היה בע"ש. או שאחר נתן את המים והוא רק גיבל. או דריבר"י רק חייב באופן שהוא עצמו נתן את המים וגיבל. דהכל הוא מעשה אחד של עשיית הדבר לגוף אחד ורק שני הפעולות ביחד נחשבים כגיבול. וכך מצדד האג"ט. אמנם השבט הלוי ח"ג ס"נ אות ה' פקפק בזה. ועיין שציין לדברי המאירי דמשמע מדבריו דחייב לריבר"י על הגיבול לבד. ויש להוסיף. דיתכן דגם לרבי יתחייב על הגיבול דהרי הגם דרבי חייב על נתינת המים מכל מקום בעשיית הגיבול הרי הוא נהיה גוף אחד וממילא יתכן דרבי מודה דיתחייב על הגיבול לחודיה ויל"ע בזה. ועיין היטב בדברי הגמ' ת"ר אין גובלין וי"א גובלין מני ריבר"י ועיי"ש ברש"י. ולפי"ז לכאורה יש להביא ראיה דלרבי לא חייב על הגיבול לחודיה. ויל"ע בזה. **ברמב"ם פ"ח הט"ו מבואר דשיעור הלישה הוא בכגורגרת.** ועיין מנח"ח לש. סק"א דנקט דאת השיעור משערין בעיסה כולה. דהיינו הקמח והמים. אמנם האג"ט נקט דכיוון דהלכה כריבר"י. שעיקר הלישה היא הגיבול. וענין הלישה הוא לעשות את הקמח לגוף אחד. אז מסתבר שהמלאכה היא בקמח. והביא ממנחות נב: דמבואר שם שבגיבול בינוני אין המים מוסיפים על שיעור הקמח. וא"כ אין משערין אלא בקמח בלבד. ועיין בשביתת השבת לש סק"ז שתמה עליו. **ריבר"י היא.** עיין רמב"ן שהקשה דאיך הגמ' מעמידה את משנתינו כריבר"י הרי להלן מבואר דריבר"י התיר גיבול על ידי שינוי כמבואר להלן קנו. ובמשנה מבואר. דנותנין מים למורסן אבל לא גובלין ומשמע דבכל גוונא נאסר גיבול. ועיין רמב"ן שחי' דלגבי תרנגולין לא מועיל שינוי כיוון שאינם צריכים גיבול גמור א"כ כל גיבול כלפיהם נחשב אורחיה. עיי"ש אמנם הר"ן בסוף סוגייתנו פליג עליה דאין סברא לחלק בין תרנגולין לשוורים. ופי' הר"ן דמתני' איירי בגיבול גמור ולכן זה נאסר אמנם גיבול ע"י שינוי באמת הותר.

**ריבר"י אומר נותנין מים למורסן**. הקשו הראשונים דהרי מהמשך דברי הגמ' מבואר דהגם דריבר"י חולק על רבי וסובר דאין איסור דאוריתא בנתינת מים מכל מקום הוא מודה דאסור מדרבנן. וא"כ צ"ע מדוע כאן הוא התיר ליתן מים לכתחילה. ועיין בריטב"א, וכ"כ במ"מ הלכות שבת פ"ח הט"ז לשי' הרמב"ם, דהאיסור דרבנן הוא דווקא במקום שמדאוריתא חייב על הגיבול אמנם במקום שגם עם יגבל לא נאסר מדאוריתא אז לא גוזרים מדרבנן, על נתינת המים. אמנם לשי' הראשונים דפליגי על הרמב"ם כמו שהבאנו בדף הקודם. דהם סוברים דבכל אופן גיבול נאסר גם בדברים שאינם ברי גיבול לא ניתן ליישב כך. ועיין בב"י סי' שכ"ד ד"ה אבל תוספות, מה שתי' בזה. ועיי"ש גם בט"ז, ס"א. ובפמ"ג במשב"ז שם. מה שכתבו בזה. **דילמא עד כאן לא קאמר ריבר"י התם אלא קמח דבר גיבול הוא אבל מורסן דלאו בר גיבול אפילו ריבר"י מודה**. עיין בדף הקודם דהבאנו בזה מחלוקת ראשונים דעת התוס' לעיל יח. ד"ה אבל. דכל שאינו בר גיבול חמיר טפי ולריבר"י חייב בנתינת מים לחודה לדעת אביי. וכן דעת הרמב"ן כאן והרא"ש פ"ד דביצה. והשגות הראב"ד פ"ח הט"ז. וכן דעת הרשב"א והר"ן ביצה לב: ועיי"ש בתוד"ה קטמא. ועיין בב"י שכ"ד ד"ה אבל בתוס' אמנם דעת הרמב"ם פ"ח הט"ז. דכל שאינו בר גיבול אין בו כלל גיבול מן התורה ועיין במ"מ. וכן מוכח דעת הרי"ף והר"ח ורש"י בביצה לב:. דהם פי' קיטמא שרי דמותר לגבל אפר במים לצורך שריקת התנור ודלא כתוס'. ועיין היטב בריטב"א כאן. שדייק מלשון הגמ' דבקמח. שהוא בר גיבול פליגי האם הוא חייב. ובמורסן שאינו בר גיבול פליגי מדרבנן האם נותנין מים. אמנם מן התורה לכו"ע אין חייבים על גיבולו. ועיין בתורא"ש לעיל יח. דגריס כאן גם חייב. ועיי"ש במאירי.

**היכי משני אמר ר"ח על יד על יד**. ברי"ף ובר"ח ברמב"ן ועוד ראשונים מבואר דעל יד על יד. היינו מעט והיינו השינוי משום שאין דרך לגבל כן. ועיין משנ"ב שכ"א סנ"ד דכתב דלא התבאר השיעור של מעט. ונראה דאפילו יש בו גורגרת שרי דעדיין נחשב מעט. וברש"י ד"ה ר"י כתוב דהוי כלאחר יד. ויל"ע האם חלק עליהם בביאור המציאות של על יד על יד הוא שסבר ששינוי כזה שעושה מעט מעט הוי כלאחר יד. ועיין בזה להלן. **שם.** לדעת הרמב"ם והריטב"א דהאיסור בקלי הוא רק דרבנן משום שאינו בר גיבול. מובן היטב מדוע התירו ליתן מים ולגבל בשינוי לדעת רבי יוסי. אמנם לדעת התוס' ודעימיה. דבדבר שאינו בר גיבול נתינת המים נאסרה מדאוריתא. צ"ל דלרבי יוסי קלי הוא בר גיבול דאם אינו בר גיבול. מאי שנא רבר"י מרבי הרי לשניהם נאסרה נתינת. המים ומבואר דהגם דהגיבול נאסר מדאוריתא מכל מקום התירו לגבל בשינוי. והתירו לעשות כן לכתחילה. הגם שמדרבנן נאסר לעשות כלאחר יד. ועיין בביאור הלכה סי' שכ"א סי"ד ד"ה שמא. שהביא בזה מחלוקת פמ"ג דאה"נ דכאן התירו מעט מעט אפילו דזה נאסר מדאוריתא. והנשמ"א השיג עליו דהרי חצי שיעור אסור מן התורה וביאר הנשמ"א דכאן איירי כלאחר יד ודווקא באופן זה התירו וכמבואר ברש"י ועיין בביאור הלכה שם שדחה דבריו. וביאר הביאור הלכה דבאמת קלי הוא לאו בר גיבול ומכל מקום הותר ליתן מים לתוכו דההתר הוא דרך אכילה דהקלי כבר ראוי לאכילה. ונתינת המים לתוכו הוי תיקון מאכל ולא לישה דאוריתא. והוא דן עוד דיתכן דההתר הוא רק סמוך לאכילה. עיי"ש. אמנם החזו"א סי' נח. אות ז' ד"ה בבה"ל. הביא מהרמב"ן בסוגייתנו דהשינוי דמעט מעט הוא שינוי גמור מדאוריתא. ולכן זה הותר כאן. ועיין אג"ט לש סקט"ו וסקט"ז. ואורחות שבת פ"ו הערה מ"ג.

**ושוין שבוחשין את השתית בשבת.** רש"י והראשונים מפרשים דשתית היינו קלי דהובא לעיל. והקשתה הגמ' הרי ת"ק דהיינו רבי אסר גיבול לעיל. ומבואר בגמ' דלרבי מחלקים בין רכה לעבה. דברכה מודה רבי דמהני שינוי. ועיין ברמב"ן דכתב דגם אליבא דריבר"י יש חילוק בין רכה לעבה. דבעבה צריך שינוי גדול. וברכה. מספיק מעט שינוי בנתינת השתית והחומץ עיי"ש. ועיין בריטב"א דבתחילה רצה לדון דלא צריך כלל שינוי ומסיק דצריך קצת שינוי שלא יעשה כדרך שהוא עושה בחול. ומדברי הרמב"ם פכ"א הל"ג מבואר דהם שני דברים שונים. דשתית היא תבואה שלא הביאה שליש. ועיין במ"מ שם ובלח"מ שם ועיין שלטי גיבורים מה שהקשה על דבריו. והרמב"ם ביאר דההתר בשתית מפני שהוא כחול ועיין במג"א שכא סקי"ט מה שביאר בדבריו ועיי"ש במחצית השקל. ועיין במשנ"ב שם סקנ"ב וסקנ"ה. ועיין בחזו"א על הרמב"ם שם. ובאו"ח סי' נב אות ב'. והריטב"א הביא פי' הרי"ד לחלק בין גיבול לבין בחישה עיי"ש מה שביאר דהטעם שגזרו בעבה זהו משום שנראה כגיבול. **ל"ק הא בעבה הא ברכה.** עיין בחזו"א סי' נ"ח ס"ט. שכתב שגדר בלילה רכה היא שאפשר להערותה מכלי לכלי. ואם אי אפשר חשיב עבה. עוד כתב שם בסק"ח. שצריך ליתן הרבה מים בבת אחת ואף שבתחילת הקילוח הוי בלילה עבה כל זמן של פסק הקילוח אינו נחשב כמלאכה. וליתן דבר שנמס במים כתב החזו"א שם שאינו כתוב לישה אפילו מדרבנן.  **כתוב אפנקסיה דזעירי.** עיין ריטב"א שהביא גירסת רש"י. וכן פי' הבעל המאור. אמנם הרמב"ן בחי' ובמלחמות הובא ברשב"א ובריטב"א פי' מימרא זו אליבא דר"י. ומסיק דאיכא ג' דינים. גיבול מורסן לתרנגולים לעולם אסור. ואפי' שינוי לא מהני. וקלי ושתית לאדם מותר אפילו גיבול ובלבד שישנה. ודין ג'. מורסן לשוורים. שרי ובלבד שישנה ולא יגבל כל צרכו. אלא שתי וערב בלבד וחוזר ומנער לכלי אחר. ועיין בר"ן שכתב דאין לחלק בין שוורים לתרנגולים.