א אבן מסמא
קטגוריות: ש_ס / נא כלים / כלים עניינים - הרב מאיר קאופמן

ש תמוז ס"ז מס' כלים

**סימן א**

**בדין אבן מסמא וגדרי טומאת משכב ומשא והיסט**

א]שיטת ר"ת ביסוד דין אבן מסמא

ב]קושית הראשונים נדה נ"ה ע"א שדם הנדה יטמא באבן מסמא וישוב ר"ת והר"י

ג]ראיות הראשונים שדין אבן מסמא הוא גם למשא והיסט

ד]ישוב הריטב"א לסוגיא דנדה דאיירי בדם הנדה ע"ג האבן ומדין משא

ה]ישוב הר"ן והרשב"א והרמב"ן שאיירי בדם הנדה למטה וביאור טעם הטומאה מדין היסט

ו]ביאור שיטת התוס"ר נדה שם

ביאור שיטת הר"ש

ז]שיטת הר"ש מהו החידוש באבן מסמא לענין מו"מ

ח]בטעמא שללא מיעוט היה מטמא דם הנדה למטה האם מדין יושב או מדין היסט

ט]בטעמא שלא רצה לבאר שדם הנדה למעלה ומדין משא ובדין דם הנדה למטה לר"א

י]בדברי הר"ש בכת"י התמיהות א. שדן ללמוד מהא שאין מו"מ בדם הנדה ה"ה אין אבו מסמא במשא ב. מה ענין החידוש באבן מסמא במו"מ לחידוש במשא שלא צריך להזיז ג. בדבריו פ"ה שמצורע מטמא מעליו מדין אבן מסמא אע"ג שאין לו טומאת היסט ד. בהא שנקט שגם דם הנדה למטה צריך לטמאות ה. בביאורו לענין המשנה ריש כלים

י"א] ביאור חדש בגדר אבן מסמא וישוב כל התמיהות הנ"ל

י"ב]לנ"ל ביאור דברי הרא"ש וישוב תוס' בשבת ונדה שנקטו שגם למסקנתם יש טומאה קלה באבו מסמא

י"ג]ביאור שיטת הרמב"ן

י"ד בביאור הראשונים שאין כובד הזב ניכר לענין היסט האם זה שייך עד כמה שצריך להזיז ראיה מדברי הריטב"א

ט"ו]האם בכף מאזנים שיך דין כובד הזב נרגש דיוק בזה בריטב"א

ט"ז] בקושית החזו"א שכל אין כובד הזב נרגש יטמא מדין נתלה וישובו וסתירה לזה מתוס' וראיה לנידון הנ"ל משיטה לר"ן

י"ז] הראשונים שהעמידו בדם הנדה למטה בהכרח ס"ל שבהיסט אין דין להזיז

י"ח]בביאור כוונת הגמ' בשבת שע"ז תטמא מדין אבן מסמא

י"ט] ביאור דעת הר"מ

כ] ישוב הסוגיות לשיטתו

כ"א]בטעם ראוי להיות משכב האם מצד שזהו שם הטומאה משכב הזב או שזה גזה"כ ראיה מדברי הראב"ד ומדברי הראשונים לענין עליונו שצריך ראוי להיות עליונו

כ"ב]ביאור הריטב"א במקור דין אבן מסמא

כ"ג]שיטת הריטב"א והבעה"מ שהיסט ומשא זה אותו דין טומאה

כ"ד]שיטת הריטב"א לענין היסט בבועל נדה ויתכן שזה לשיטתו

כ"ה]ראיה מתוס' נדה מ"ג כנ"ל

כ"ו]דעת הר"מ לענין האם צריך להזיז שחלוק משא והיסט ומוכח דלא כנ"ל

כ"ז]בדין היסט מקצתו שחלוק משא והיסט ונפק"מ להנ"ל

כ"ח]בדברי הראב"ד בביאור דעת ר' שמעון לענין משא מקצתו שחלוק מהיסט ונפק"מ לנ"ל

כ"ט]ביאור אחר מהריטב"א במקור לאבן מסמא במשא והיסט ביאור דבריו בגדר טומאת מו"מ

ל]יוכיח מהרמב"ן שדין טומאת מו"מ זה מדין היסט

ל"א]האם לנ"ל יטמא כל דבר בכף מאזנים והטעם שצריך רובו של זב

ל"ב]בחידושו של האו"ש שאיכא דין יושב על הזב ומקורו ותלוי בנ"ל

ל"ג]דעת רש"י בביאור דין אבן מסמא בשבת ובנדה

ל"ד] הערה בשיטת הר"י שאבן מסמא זה רק טומאה קלה

ל"ה ]בדברי הגר"א דדין אבן מסמא באין ניכר כובד הזב אין מטמא אלא מעליו

ל"ו ]שיטת ר"ח שבת פ"ב ע"ב

מבואר בגמ' בכמה דוכתי דאיכא לטומאת אבן מסמא א)עיין שבת פ"ב ע"ב לענין טומאת ע"ז רבי עקיבא סבר מה נדה מטמאה במשא אף ע"ז מטמאה במשא ורבנן סברי כשרץ מה שרץ לא מטמא באבן מסמא אף ע"ז לא מטמא באבן מסמא ב)עיין נדה נ"ד ע"ב דדם הנדה מטמאה כמותה והגמ' דנה שזה יעשה משכב ומושב ומביאה מיעוט היא ולא דמה וממשיכה הגמ' אי מה היא מטמאה באבן מסמא אף מדוה נמי מטמא באבן מסמא אמר רב אשי אמר קרא והנושא אותם מיעוטא היא

ג)הגמ' נדה ס"ט ע"ב הזב והזבה והנדה והיולדת והמצורע שמתו מטמאין במשא עד שימוק הבשר ובגמ' מאי במשא אילימא במשא ממש אטו כל מת מי לא מטמא במשא אלא מאי במשא באבן מסמא דכתיב והיתית אבן חדא ושומת על פום גובא וכו' ד)עיין כלים פ"א מ"ג למעלה מהן מרכב שהוא מטמא על גבי אבן מסמא

והנה נאמרו בראשונים כמה ביאורים בחידוש זה דאבן מסמא ונבארם בס"ד

א]עיין תוס' נדה נ"ה ע"א וכן בשבת פ"ב ע"ב וכן הוא ברא"ש על כלים וכן דעת הרשב"א הריטב"א והר"ן שהביאו כולם את שיטת ר"ת שמדובר שיש משכב ועליו מונח אבן גדולה ואין כובד הזב נרגש על האבן וכה"ג מסברא זה לא צריך לטמא ונתחדש מקרא שזה מטמא ועיין ברא"ש הנ"ל שהביא את התו"כ וז"ל והיושב על הכלי אשר ישב עליו הזב אין לי אלא בזמן שישב עליו ונגע בו מנין לעשרה מושבות זו על גבי זו ואפילו על גבי אבן מסמא ת"ל אשר ישב עליו הזב יטמא וכו' ומבואר שם שזה דרשא בין לענין שהזב מטמא את המשכב בכזו צורה ובין לענין שאם הטהור יושב על האבן שמעל המשכב אע"ג שאין כובדו ניכר על גבי המשכב בכל אופן הוא נטמא ובפשוטו הכוונה שיסוד הדין משכב שהוא נטמא על ידי היותו משכב הזב וכה"ג שאין כובדו ניכר עליו לא שייך לקראותו משכב הזב וכן איפכא הצורה שחל טומאה על הטהור על ידי שזה נהיה משכב הטהור ומסברא כה"ג שאין כובדו ניכר אין זה משכב הטהור והנה בפשוטו לפ"ז הוא חידוש לענין משכב ומושב ואין זה ענין לענין טומאת משא או היסט דהילפותא הוא רק על זה

ב] והקשו הראשונים אם כן מה הגמ' בנדה לאחר שמיעטה שדם הנדה לא עושה משכב ומושב עדין צריכה דרשא שזה לא באבן מסמא הרי כל טומאה זו היא תוספת בדין מו"מ ועד כמה שאין כאן דין משכב ומושב מה שייך טומאת אבן מסמא ועיין תוס' עירובין כ"ז ע"א וכן הוא בר"ש כת"י ריש כלים הערה 37 שכתבו לישב בשם ר"ת שגם דבר שהוא לא ראוי למו"מ אע"ג שהוא נתמעט מטומאה חמורה זה עדין מטמא טומאה קלה ולפ"ז כוונת הגמ' שאולי כל מה שנתמעט דם הנדה שהוא לא עושה מו"מ זה רק טומאה חמורה אבל טומאה קלה הוא עושה ולכן צריך עוד מיעוט ובשם ר"י כתבו לישב שאבן מסמא אע"ג שנתחדש שהוא נטמא אבל זה רק טומאה קלה ולא טומאה חמורה ולפ"ז ביאר שכוונת הגמ' שאפילו שנתמעט דם הנדה מטומאה חמורה אבל עדין זה יטמא כדין אבן מסמא טומאה קלה ולכן צריך פסוק שזה לא מטמא כלל ועיין מה שנכתוב בזה לקמן אי"ה

ג]אמנם הראשונים לא ס"ל חידוש זה וכן כתבו להוכיח שדין אבן מסמא הוא לא רק לענין מו"מ אלא גם לענין משא או היסט וראיתם א)דהגמ' שם ממעטת דם הנדה שלא מטמא באבן מסמא מהפסוק והנושא שמדבר על משא הזב או היסט הזב ולא על מו"מ ב)מהגמ' נדה ס"ט הנ"ל שמעמידה את המשנה בטומאת אבן מסמא ושם לשון המשנה מטמאין במשא ג) וכן הגמ' בשבת שמעמידה את המשנה לענין אבן מסמא והרי לשון המשנה מניין לע"ז שמטמאה במשא ויש ראשונים שהוסיפו הרי ע"ז וודאי לא מטמא במו"מ ע"ש בריטב"א ד) בתוספתא דכלים תניא אין טומאה לכלי חרס אלא מאוירו ובהיסטו על גבי אבן מסמא ובפשוטו זה טומאת היסט דהרי אין כלי חרס נטמא במו"מ

ד]ועיין ריטב"א ור"ן וכן הוא בתוס' שבאמת דין אבן מסמא הוא גם לגבי טומאת משא כגון אדם הנושא את הטומאה על גבי אבן כבידה שכה"ג מסברא זה לא מטמא ורק מדין אבן מסמא זה מטמא ובשרץ או מת או דם הנדה שלא נתרבה אבן מסמא באמת כה"ג זה לא יטמא וכן לענין טומאת היסט דאם הזב נושא אבן כבידה ומעליה דבר טהור דמסברא ללא ילפותא מיוחדת זה לא צריך להחשב היסט ונתרבה מדין אבן מסמא שהוא נטמא ולפ"ז ביארו תוס' הנ"ל בשבת ובנדה וכן הוא בריטב"א בנדה ובחידושי הר"ן שם שהגמ' שדנה שאע"ג שנתמעט דם הנדה ממו"מ בכל אופן צריך מיעוט מדין אבן מסמא הכוונה כגון שטהור נושא את הדם על גבי אבן כבידה שאין כובד הדם ניכר על האבן ובנדה כה"ג הנושא אותה נטמא ונתמעט מקרא שהוא לא נטמא ולפ"ז א"ש שהגמ' מביאה את הפסוק ונושא שהנדון לגבי נושא דם הנדה

ה]אמנם עיין ברשב"א בנדה ובחידושי הר"ן בשבת שביארו שנידון הגמ' כגון שדם הנדה למטה ואבן על גבה ומעליה טהור שאין כובדו ניכר על גבי הדם שכה"ג ללא מיעוט זה היה מטמא וילפינן מהפסוק שזה לא מטמא ובפשוטו צ"ע שלכאורא הדין אבן מסמא הוא רק ריבוי בטומאות הקיימות ולא שזה סיבה לעוד טומאה ואם כן דם הנדה למטה אין שום סיבה שיטמא דרק בזב נתחדש טומאת היסט ולא בשאר טומאות ואפילו מו"מ לא מטמא בהיסט וכמבואר שבת פ"ג ע"ב וכן הוא במשנה בזבים פ"ד ע"ש אמנם כפי הנראה דהדברים מבוארים בלשון הר"ן שכתב וז"ל והשתא א"ש ההיא דדם הנדה שאע"פ שמיעטנו דם הנדה מטעם מו"מ היינו סבורים לרבות בו אבן שאינו מטעם מו"מ "אלא מטעם היסט" עכ"ל ומבואר שזה עצמו היה הנידון שכיון שנאמר שדווה כמותה אם כן כמו שנדה מטמאה בהיסט ה"ה דם הנדה יטמא בהיסט ועד כמה שזה יטמא בהיסט הוא יטמא אפילו על גבי אבן מסמא כדין כל היסט ועל זה צריכים פסוק שאין דם הנדה מטמא בהיסט ואם כן וודאי שזה לא יטמא באבן מסמא וכנ"ל

והנה לפ"ז הוא לא רק מיעוט מדין אבן מסמא אלא הכוונה שהיתי אומר שיש כזו טומאה ואפילו אם יש אבן באמצע קמ"ל שאין כזו טומאה והנה הוא דוחק שהגמ' היתה צריכה לומר בהיסט ואפילו על גבי אבן מסמא [אמנם גם לר"ת הנל שכוונת הגמ' שיהיה טומאה קלה כדין אינו ראוי למו"מ אין הכוונה אבן מסמא אלא אפילו אבן מסמא ]

ונראה דהדברים מפורשים ברמב"ן ל"ה ע"א שהגמ' אומרת שזוב מטמא במשא מק"ו אם לאחרים גורם טומאת משא דהיינו לזב אם כן וודאי שהוא גם מטמא במשא והקשה הרמב"ן אם כן שזה יטמא גם בהיסט מאותו ק"ו ותירץ וז"ל ואיכא למימר נמי התם מיעטיה רחמנא מדכתיב והנושא אותם ומיעוטא היא בפרק דם הנדה עכ"ל הרי מפורש שסוגין זה מיעוט על עיקר הדין היסט על ידי דם הנדה [ומבואר עוד מדברי הרמב"ן שאע"ג שלענין משכב ביאר שלא שייך לעשות ק"ו מצד שהוא לא בר משכב לענין היסט זה לא סברא דהיינו שזה לא רק דין בבע"ח עיין ר"ש ריש פ"ה דזבים בשם התוספתא ובאמת שכן משמע מהא דע"ז מטמאה בהיסט]

**ביאור שיטת הרא"ש**

ו]והנה עיין תוס"ר בנדה שם שגם ביאר שהנדון הוא בדם הנדה למטה והוסיף וכה"ג דוקא ממעט דם אבל טהור הנושא את דם הנדה טמא וכוונתו כמו שכתב פ"א דכלים מ"ג דאי אפשר להעמיד את הגמ' על טהור הנושא את דם הנדה דכה"ג באמת הוא טמא ובפשוטו צ"ע דהרי הנידון לגבי אבן מסמא ואם כן אפילו שדם הנדה מטמא במשא אבל הגמ' ממעטת לענין שאם זה על אבן שזה לא יטמא מדין אבן מסמא והיה מקום לומר שס"ל שלענין משא אין סברא לומר שעל גבי אבן זה לא יטמא דהרי למעשה הוא נושא את זה ואם כן בהכרח המיעוט מכל הפרשה אמנם זהו דוחק ואפש"ל שס"ל שהמיעוט של הגמ' הוא לא רק על התוספת המיוחדת של אבן מסמא אלא על כל הדין וכמבואר ברמב"ן ואם כן ס"ל שזה בהכרח על דם מתחת וכנ"ל שבאמת זה מיעוט שדם הנדה לא מטמא במשא והנה באמת צ"ע מה המקור שאין דם הנדה מטמא במשא ע"י אבן מסמא ויתכן שבאמת מטמא ועיין לקמן סקי"ב

אמנם הביאור הנכון נראה דעיין רא"ש ור"ש לקמן זבים פ"ה מ"ג ומ"ז שנקטו שם בכוונת המשניות שמבואר שחלוק הדין משא בנבילה שרץ ומת ששם צריך להזיז מדין מזב ומשכבותיו ששם לא צריך להזיז וע"ש שנתקשו בטעם הדברים ורק אח"ז ביאר הר"ש שזה מדין אבן מסמא וכן הרא"ש במ"ג נתקשה בטעם ורק אח"ז במ"ז כתב שזה מצד אבן מסמא ולפ"ז א"ש דברי הרא"ש שידע שזה וודאי שמעינות לא מטמא אלא אם מזיז וכמבואר במשניות ונקט שזה לא קשור למה שזה לא מטמא באבן מסמא ואם כן ס"ל שבזה אין שום חידוש שאין כובד הזב נרגש עליו דלמעשה הוא הסיט אותו ואם כן עד כמה שהיה כוונת הגמ' שדם הנדה למעלה אם כן מה שנתמעט בהכרח מעיקר הדין משא והרי זה לא יתכן ובהכרח מדובר לענין דם הנדה למטה ושם לא צריך להזיז או שזה מהילפותא של עליונו והמיעוט הוא על כל הדין וכנ"ל

והנה צ"ב עוד דהרא"ש שם הקשה שהדין אבן מסמא זה לא רק על משכב והוכיח דבר זה בראיות ואחרי זה הביא שמצאנו שיש דרשא שדין אבן מסמא גם כשהמשכב למטה והטהור למעלה ולפ"ז ביאר שה"ה בגמ' הכוונה שדם הנדה למטה וצ"ע מה ענין משכב להיסט והרי הוכיח שזה גם לגבי היסט ובהכרח צ"ל כמו שביארנו לקמן שס"ל שגדר דין המטמא במו"מ זה כעין היסט הזב ועד כמה שיש דין אבן מסמא בהיסט המשכב ה"ה בהיסט הזב או דם נדה ועיין לקמן סקכ"ב ואילך שהארכנו בזה

אמנם צ"ע שבגמ' בשבת מבואר שגם אם ע"ז מטמאה בהיסט זה רק בכף מאזניים שיש כאן מציאות של היסט ולא רק במה שעליו ואם כן לא היה לראשונים לנקוט כגון דם הנדה למטה אלא בכף מאזניים אמנם אם כוונתם כדלקמן שזה טומאה חדשה ולא מדין היסט א"ש ואדרבא רק כה"ג היה צד שזה יטמא אמנם ברמב"ן בשבת כתב שע"ז מטמא בכף מאזניים או עליה נראה שנקט שהגמ' לאו דוקא עוד יתכן שהנדון מצד עליונו כמו נדה

**ביאור שיטת הר"ש**

ז] והנה עיין ר"ש פ"ק דכלים ותו"ד דמתחלה האריך להוכיח שדין אבן מסמא הוא בין לענין עשית המשכב כגון שזב יושב תחת אבן המסמא ובין לענין טהור שיושב על גבי אבן על גבי המשכב ולפ"ז ביאר שזה גם הכוונה בגמ' בנדה ששאלה שדם הנדה יטמא באבן מסמא שהכוונה שדם הנדה למטה והרי דין הטומאה גם כשיש אבן באמצע כמבואר לקמן בזבים פ"ה שאצבע הזב תחת האבן והטהור מלמעלה מטמא שנים ופוסל אחד ואח"ז כתב להוסיף שמצאנו חילוק לגבי משא שזב וחבריו וכן מו"מ מטמאים במשא גם אם הוא לא הזיז משא"כ מעינות הזב ומת ונבילה ושרץ מטמאים רק אם הוא הזיז אותם וביאר בזה הר"ש שיסוד החילוק הוא בדין אבן מסמא שנאמר גם לענין משא ולכן זב שמטמא באבן מסמא לא צריך להזיז משא"כ מעינות ושאר הטמאים שלא מטמאים באבן מסמא צריך להזיז והוסיף שלפ"ז יתכן שהגמ' בנדה שדנה שדם הנדה יטמא באבן מסמא הכוונה שדם הנדה למעלה והכוונה שיטמא ללא הזזה ועל זה הגמ' מביאה מיעוט ואח"ז הוסיף וז"ל ובכל מקום שמזכיר אבן מסמא לאו דוקא אבן שכך שווה נסר או נייר שיפסיק דבר שאין מקבל טומאה ומשום קרא נקט אבן ועיקר הטעם תלוי בזה שעומד במקום אחד שלא זז ולא ולא הסיט עכ"ל

והנה בעיקר החידוש באבן מסמא לא הזכיר את ביאורו של ר"ת שזה מצד שאין הכובד ניכר ועוד שכתב שכל מקום שהוזכר אבן מסמא זה לאו דוקא אבן ורק מצד שלשון הפסוק הוא כך ואם נימא שלענין מו"מ החידוש דוקא אבן ועל דרך ר"ת אם כן למה לא ביאר שלכן נקטו אבן ולא משמע שרק לאחר שביאר שהדין שלא צריך להזיז זה מדין אבן מסמא שינה את הביאור גם לענין משכב שהרי לא הזכיר כלל שיש פה חזרה ועוד דמבואר בדבריו בכמה דוכתי שצריך שכובד הזב יהיה נרגש עליו לענין משא א)במתניתין לקראת סוף הדיבור ואי משום זב טמא דמכביד ב) וכן בפ"ה דזבים מ"ב בד"ה הטהור מלמעלה כתב ומכביד על אצבעו של זב וכן שם בד"ה הטהור מלמטה ג) במשנה ג' בד"ה חוץ ואם החידוש כר"ת אם כן אדרבא יש ילפותא שלא צריך אלא בהכרח שלא זה החידוש אלא שיתכן שס"ל שתמיד נחשב שכובד הזב מורגש עליו

ובהכרח ס"ל שהחידוש אע"ג שמפסיק באמצע דבר שאינו מק"ט וכשיטת הר"ח הובא ברמב"ן וכן שיטת הר"מ כדיבואר לקמן ולפ"ז בתחילה ס"ל שזה החידוש בין לענין מו"מ בין לענין להכניס טומאה ובין לענין להוציא טומאה וכן שזה החידוש לענין היסט ומשא ובסוף הוסיף שבמשא יש חידוש אע"ג שהוא לא הזיז וכן בהיסט

ח] ונבוא לביאור דבריו הנה בתחילה שדן שמדובר שדם הנדה למטה וכמו שאם הזב למטה שהוא מטמא צ"ב שהרי הוא לא הזכיר כלל שדין אבן מסמא הוא גם לענין היסט ומה ענין שהאריך שדין אבן מסמא הוא גם אם המשכב למטה ועיין משנת טהרות סי"א שרצה לבאר שאיכא דינא שיושב על הזב שנלמד ק"ו ממשכב וזה כוונת הר"ש שכמו שיושב על המשכב נטמא ה"ה יושב על הזב או על דם הנדה ללא מיעוט והדברים תמוהים דהרי הר"ש כתב מפורש כמו דין המשנה לקמן שאצבעו של זב תחת הנדבך והוסיף כמו שפירשתי שם והרי שם ביאר שזה מצד היסט או עליונו ועוד דדבר זה מוכח במשנה דהרי מבואר שם שגם אוכלין נטמאים והרי דין יושב על המשכב זה רק באדם אלא וודאי כוונתו כמו שביאר לקמן שהגמ' סברא שהדם כמותה וזה מטמא בהיסט או בעליונו וכמו שהבאינו לעיל מהרמב"ן ומה שפשיטא שמטמא באבן מסמא או כמו שביארנו לעיל ברא"ש סק"ו שס"ל שגדר מו"מ הוא מדין היסט או שעד כמה שהחידוש שאפילו שמפסיק משהו באמצע ס"ל שוודאי שמטמא כסתימת כל הסוגיות ועוד שיתכן שזה מסברא לענין משא והיסט

ט]והנה מבואר מדבריו שמדובר לענין שדם הנדה למטה וצ"ע למה לא רצה לבאר שדם הנדה למעלה כפשטיה דקרא שהגמ' מביאה למעט מהפסוק והנושא וביותר תימא שאח"ז שהוסיף שהנדון האם צריך להזיז תלוי בדין אבן מסמא ביאר שמדובר בגמ' שדם הנדה למעלה ומה ענין זה לזה ויתכן לבאר כמו שביארנו ברא"ש לעיל ס"ק ו' שזה ידע שדם הנדה למעלה צריך להזיז וכמבואר לקמן ואם כן אין שום סברא שחלק אם יש משהו באמצע ובהכרח שזה מיעוט לגמרי והרי דם הנדה מטמא במשא משא"כ אחרי שחידש שהדין שלא צריך להזיז תלוי באבן מסמא אם כן יתכן שדם הנדה למעלה והמיעוט רק מהדין אבן מסמא דהיינו שזה לא מטמא אלא אם כן הוא מזיז

אמנם נראה שלדעת הר"ש שהנדון לא מצד אבן כבידה אלא כי יש משהו באמצע וכנ"ל כה"ג לענין משא אין בזה שום חידוש דין ובהכרח עד כמה שנתמעט זה מיעוט לגמרי והרי דם הנדה מטמא במשא לכן הוכרח לבאר שדם הנדה למטה אבל למסקנתו שזה עצמו הנידון האם צריך להזיז תלוי בדין אבן מסמא אם כן אפשר לבאר שזה הנידון וכנ"ל . ופשוט

והנה עיין רא"ש זבים פ"ה משנה ז' שכתב שלר"א שמעינות לא צריך להזיז הטעם כי לא דורש המיעוט של והנושא אם כן גם עם דם הנדה למטה זה מטמא ועיין רש"ש שהקשה שר"א רק ס"ל שמטמא באבן מסמא אבל מה המקור שמטמא בהיסט ולנ"ל אין מקום לקושיא דמפורש בגמ' דאם לא דורשים והנושא אם כן הוא כנדה ומטמא בהיסט וכמו שביארנו על פי הרמב"ן אלא שיש מקום לדון שלמסקנת הר"ש שהנדון לענין לא להזיז א"כ אין מקור שהיה נידון שהדם יטמא בהיסט ויתכן דס"ל לראשונים דללא מיעוט זה אין מקור שלא יטמא ורק לענין משא יש פסוק אחר שמטמא ועיין לקמן סקי"א י"ב

י] והנה עיין בר"ש כת"י [הודפס בגליון המשניות דפוס ווגשל] ששינה קצת מצורת הדברים ומתחילה כבר ביאר שהנדון של אבן מסמא במשנה זה לגבי שלא צריך להזיז שזה דין מיוחד במרכב משא"כ מעינות הזב וזה נתמעט מהדרשא של והנושא אותם אלא שכתב לדון שאין להעמיד את הגמ' בנדה לענין דם הנדה למעלה וזה עצמו הנידון שלא צריך להזיז כי אפשר ללמוד את זה מהמיעוט שדם הנדה לא מטמא משכב ומושב ובהכרח שכוונת הגמ' שדם הנדה למטה וכתב לדחות שמדובר שדם הנדה למעלה ואדם למטה ואין ללמוד אדם מכלים דהיינו שכל מה שנתחדש שדם לא עושה מו"מ כי אין בו רוח חיים אבל אדם כן נטמא ודבריו צ"ע מה ענין המיעוט שזה לא עושה משכב ומושב לענין טומאת משא ללא להזיז דהרי טומאת משא כן נתחדש אצלו כמו נדה ואם כן וודאי צריך מיעוט שלא נתחדש אצלו שלא צריך להזיז שהרי מדוה כמותה

עוד צ"ב בדברי הר"ש לאחר שחידש שבדין אבן מסמא הנידון לענין משא האם צריך להזיז מה ענין החידוש בזה לחידוש שמו"מ מטמא אפילו אם יש באמצע אבן שהיא לא מקבלת טומאה ועוד קצת יש לדקדק שלשונו שם שהנדון האם מטמא כשהוא למטה זה האם יש אבן מסמא ולכאורא עיקר הנידון האם יש לו טומאת היסט ואפילו באבן מסמא

עוד יש לעיין דהנה איתא במשנה לקמן זבים פ"ה מ"ו הנוגע בזב ובזבה ובנדה וביולדת ובמצורע במשכב ובמושב מטמא שניים ופוסל אחד פירש מטמא אחד ופוסל אחד אחד הנוגע ואחד המסיט ואחד הנושא ואחד הנישא ע"כ והנה קשה שהרי מבואר בגמ' בפסחים שמצורע לא מטמא בהיסט והתוס' בפסחים ביארו שהמשנה לא הולכת על מצורע אמנם הר"ש כתב שאין כוונת המשנה שהזב מסיט דהרי כתוב גם מו"מ שאינו מטמא בהיסט אלא הכוונה שאדם אחר מסיט את המו"מ או המצורע והנה מבואר במתניתין אחד הנושא ואחד הנישא וביאר בר"ש שהכוונה שהוא לא מזיז ומדין אבן מסמא ועיין חזו"א זבים ס"ד סק"ו שהקשה כיון שאין זב מטמא מדין היסט מה שייך לומר שמה שמעליו טמא אפילו בלא להזיז הרי הדין אבן מסמא הוא רק תוספת בדין טומאה הקיימת וע"ש שרצה לומר שזה מדין יושב על הזב שנלמד ק"ו מהיושב על משכב הזב וזה צ"ע שהרי מו"מ של זב לא מטמא אדם ואין בו דין יושב ויש שרצו לומר שזה מדין עליונו אלא שזה תלוי אם עליונו נוהג בכל דבר והרי המשנה לא חילקה

עוד צ"ב דהר"ש שם גם כשביאר שמדובר שדם הנדה למטה כתב שה"ה אם דם הנדה למטה וצ"ב מנא ליה הא שלגמ' היה נידון שדם הנדה יטמא בהיסט והרא"ש מכח זה הרי נקט שר"א שחולק על הדרשא ס"ל שדם הנדה למטה מטמא ועוד שאם כן ר"א יסבור שגם בהיסט כגון בכף מאזנים זה יטמא והרא"ש לא כתב שהמשנה יכלה לומר גם אחד המסיט ומשמע קצת שרק מנישא שזה על גביו ר"א ס"ל שזה מטמא וי"ל שזה לא מצוי שדם מסיט שזה רק ע"י כף מאזנים

עוד יש לעיין דהר"ש לאחר שביאר שהדין לא להזיז קשור לנדון של אבן מסמא כתב שזה הכוונה של המשנה למעלה מהן מרכב והנה בפשוטו גירסת הר"ש מטמא ולא מיטמא כמו שגרס הר"מ וא"כ בהכרח הכוונה שהמרכב למטה וצ"ל כוונתו שעצם הדין שהוא מטמא מתחת לאבן מסמא זה למעלה ממעינות שאין להם דין אבן מסמא כשנושאים אותם וצ"ב מה ענין הדין אבן מסמא של מרכב לדין אבן מסמא שלא צריך להזיז במשא

י"א]ובפשוטו מכל זה משמע הבנה אחרת בדין אבן מסמא דס"ל לר"ש דמה שנתחדש שמו"מ מקבל טומאה או מוציא טומאה גם אם יש אבן שזה דבר שאינו מק"ט באמצע אין זה רק גילוי שלא צריך ליגוע ושלא איכפת לן שיש כאן דבר שאינו מק"ט באמצע אלא נתחדש כאן שגדר טומאת מו"מ שע"י שהזב מעל המשכב זה נטמא וה"ה טהור מעל המשכב הוא נטמא ובמה שחידש הר"ש שסתם משא צריך להזיז וכאן לא צריך להזיז צ"ל שיש ילפותא או הלמ"מ שיש כאן גדר טומאה חדש שאם הטומאה מעל הטהור זה מטמא וכן בהיסט מה שזה מטמא אם זה מעליו אפילו אם לא הזיז הוא מצד הנ"ל שיש כאן גדר מחודש שהטהור מעל הטמא הוא נטמא

ובזה א"ש הקשר בין שני החידושים וששניהם נקראים אבן מסמא שבשניהם יש כאן גדר של טומאה שהטהור מעל הטמא והטמא מעל הטהור

ובזה א"ש מה שנקט דמהא דאין מו"מ בדם הנדה מוכח שגם דם הנדה מעל הטהור לא מטמא ללא להזיז דס"ל שגדר המיעוט שבדם אין את הדין טומאה המחודש שטמא מעל טהור ואם כן זה גם מקור שדם הנדה לא מטמא ללא הזזה ששם הגדר שהוא מטמא את מה שתחתיו ורק דן שאולי רק לגבי כלים אין את החידוש וזה לא מקור לאדם

ובזה א"ש מה שנקט שמצורע אפילו שנתמעט מדין היסט בכל אופן מטמא מה שעליו דיש כאן דין טומאה חדש של אבן מסמא שטהור מעל הטמא והרי מזה לא נתמעט דהרי הוא מטמא במו"מ גם באבן מסמא ואין זה מדין טומאת היסט

ובזה א"ש מה שנקט הר"ש שגם אם הביאור בגמ' בדם הנדה כשהוא למעלה בכל אופן ללא מיעוט גם הפוך זה יטמא דקשה מנא ליה שיש בו טומאת היסט ולנ"ל באמת אין הנידון שיטמא מדין היסט אלא מדין אבן מסמא שנאמר בה דין טומאה בין כשהוא למעלה ובין כשהוא למטה ולכן לר"א שלא נתמעט מדין אבן מסמא גם בכה"ג זה יטמא ובאמת בהיסט זה לא יטמא לר"א שלא מצאנו טומאת היסט בדם הנדה

ובזה א"ש גם מה שביאר הר"ש שהכוונה במשנה למעלה מהן מרכב מזובו שהכוונה לענין שבמשא לא צריך להזיז דהכל הוא אותו יסוד דין שעד כמה שהיה דין טומאה המחודש של אבן מסמא כנ"ל אם כן לא היה צריך להזיז דתליא הא בהא אמנם הדברים מחודשים

י"ב] והנה אם כנים הדברים אפש"ל שזה גם הכוונה ברא"ש ותוס' בנדה על דרך ר"ת שבדין שבמו"מ לא צריך הכובד ניכר כתוב שגדר הטומאה הוא שהזב מטמא מה שעליו ומה שתחתיו וזהו הדין טומאה המחודש גם לענין משא אם הכובד לא מורגש ובזה גם תלוי הנידון האם צריך להזיז ובאמת הרא"ש שהעתיק בזבים את דברי הר"ש לענין לא להזיז זה א"ש גם לשיטתו שביאר כר"ת ומה שדנו שהדם מתחת יטמא לא צריך לבאר מדין היסט אלא מדין אבן מסמא וככל הנ"ל

ובזה ארווחנא הקושיא העצומה שהקשו האחרונים דעיין לעיל סק"ב דהתוס' בשבת ובנדה הקשו מה הגמ' שואלת שדם הנדה יטמא באבן מסמא הרי כבר מיעטו שאין בו מו"מ ותירצו שאבן מסמא יש טומאה קלה ומזה זה לא התמעט וצע"ג אחרי שחידשו שדין אבן מסמא זה גם לענין משא וביארו שהגמ' מדברת בדם הנדה למעלה ומדין משא אם כן מה זה ענין המיעוט מדין משכב לדין משא באבן מסמא ועיין חזו"א ומהרש"א מה שכתבו בזה ולנ"ל א"ש שכיון שס"ל שיסוד הדין הוא דין טומאה מחודשת אם כן אפשר ללמוד ממו"מ למשא וכמו שכתב הר"ש שגדר המיעוט שאין הטומאה המחודשת ולא ס"ל החילוק בין אדם לכלים שכתב הר"ש ולא רצו להעמיד בטומאה למטה שהרי הגמ' מביאה הפסוק והנושא ולא ניחא להו למימר והנישא וכדחזינן בקושיתם ובהכרח שיש דין טומאה קלה ומזה זה לא התמעט ובזה א"ש שהתוס"ר בנדה כתב שלפי מה שביאר שנדון הגמ' שדם הנדה למטה מובן מה שהגמ' אומרת שצריך מיעוט שלא מטמא באבן מסמא ואין ראיה שיש טומאה קלה ואין סתירה בדבריו לדברי התוס' שהם העמידו שדמ הנדה למעלה ואפשר ללמוד מדין מו"מ משא"כ לרא"ש שביאר שדם הנדה למטה

**שיטת הרמב"ן**

י"ג]עיין רמב"ן בשבת ונראה תוכן דבריו כך שמתחילה הביא את שיטת התוס' שהדין של אבן מסמא נאמר לגבי מו"מ שיש על גביו אבן גדולה ועליו יושב זב ואין כובדו ניכר על גבי האבן שמסברא הוא לא מטמא ונתחדש שהוא מטמא אמנם אחרי זה הביא את הראיות לעיל ס"ק ג' שדין אבן מסמא לא נאמר רק לענין מו"מ ולכן חזר וביאר בשם ר"ח שהחידוש של אבן מסמא הוא לא לענין שהזב מטמא המו"מ אלא לענין שהמו"מ מטמא את היושב מעליו וה"ה כל היסט הזב ואפילו שיש בינהם דבר שאינו מקבל טומאה ובזה ביאר את הגמ' בנדה נ"ה שדנה שדם הנדה יטמא באבן מסמא הכוונה שדם הנדה למטה ומדין היסט וכן את הגמ' בשבת לענין ע"ז הכוונה שהע"ז למטה ומדין היסט וכמו בהמשך הסוגיא שהנדון לגבי היסט וכן הגמ' נדה ס"ט ע"ב לענין זב וזבה שמתו שמטמאים במשא והגמ' מבארת הכוונה אבן מסמא הכוונה מדין היסט ובאמת לענין משא אין שום חידוש של אבן מסמא

אלא שהקשה על זה דהגמ' לענין זב שמת אומרת גם מצורע והרי זב לא מטמא בהיסט וכוונתו שהדין אבן מסמא זה לא טומאה חדשה כנ"ל מהר"ש אלא זה גילוי על דיני הטומאה הקימים ואם כן אם מצורע לא מטמא בהיסט לא שייך בו דין אבן מסמא ולומר שהכונה על משא הרי ס"ל לרמב"ן שבזה אין דין אבן מסמא לכן ביאר שלענין מו"מ שייך דין אבן מסמא בין אם הזב למעלה ע"ג המשכב ובין אם הזב למטה ומדין היסט או במשכב וכנ"ל ולפ"ז ביאר שכוונת הגמ' לענין מו"מ דהרי מצורע מטמא מו"מ וכה"ג יש חידוש שאפילו על גבי אבן מסמא

ולכאורא כוונתו שבזב על המשכב החידוש כמו שביאר בשם תוס' שאע"ג שאין כובד הזב ניכר על המשכב ובזב מתחת החידוש כמו שביאר בשם ר"ח שאפילו אם הוא לא נוגע וכנ"ל מהר"ש אמנם אין זה מוכרח דיתכן שאע"ג שלענין משא ס"ל שאין בזה חידוש אבל לענין שיהיה משכב יש בזה חידוש וצ"ע

והנה בדבריו לכאורא מבואר שהחידוש שאין כובד הזב נרגש זה רק סברא על טומאת מדרס ולכן כשהוכיח שמדובר גם לענין היסט פירש אחרת מתוס' והסברא בזה שלענין מו"מ שזה גדר שזה משכבו כה"ג זה לא משכב הזב משא"כ לענין טומאת היסט או משא למעשה הוא נושא ומסיט ולכן ביאר כר"ח

אמנם עדין צ"ב למה החידוש שיש דבר מפסיק באמצע ואפילו אינו מק"ט זה רק סברא בהיסט ולא במשא ואולי היסט הגדר כאילו הוא נוגע בו וכלשון הגמ' מגעו שהוא בכולו לכן זה סברא יותר שלא יצטרכו הפסק של דבר שאינו מק"ט משא"כ משא עצם הנשיאה מטמאה אם כן אין סברא שההפסק באמצע הוא חיסרון אמנם הא מיהא מבואר ברמב"ן שהיסט ומשא זה לא אותו גדר ודלא כריטב"א עין לקמן סקכ"ב ואילך

והנה בפשוטו מבואר ברמב"ן שבהיסט אין דין להזיז דאם הטומאה על ידי שהוא מזיז מה איכפת לן שיש משהו באמצע וכן משמע מקושיתו מה צריך להגיע לדין עליונו תיפו"ל מצד דין היסט ולא תירץ שנפק"מ שלא צריך להזיז דס"ל שגם מדין היסט רגיל לא צריך להזיז

וכן משמע בפשוטו מהא דתירץ שהחידוש לענין היסט שגם אם יש עשרה דברים אחד על השני זה נחשב שהוא מסיט את הכל ועד כמה שיש דין להזיז לכאורא אין בזה סברא וכנ"ל

וראיתי להקשות דהרמב"ן הרי ביאר שהדין אבן מסמא לומר שגם אם יש משהו באמצע מטמא ואיך כתב שזהו החידוש של עליונו וצ"ע

י"ד]הנה הראשונים שס"ל כר"ת שהחידוש בדין אבן מסמא הוא גם לענין היסט לכאורא בהכרח ס"ל שאין דין להזיז דאם נימא שיש דין להזיז אם כן מה שייך לומר שאין כובד הדבר הנישא עליו הרי למעשה הוא הזיז אותו ולכל הפחות שזה בכלל החידוש של אבן מסמא שלא צריך להסיט ולפ"ז צ"ע דהראשונים הקשו מה צריך להגיע לטומאת עליונו תיפו"ל מצד היסט ועיין תוס' הרא"ש ל"ג ע"ב שתירץ תירוץ אחד שמצד היסט צריך להזיז משא"כ מצד החידוש של עליונו לא צריך להזיז והרי הוא עצמו ביאר כר"ת ושהחידוש גם לגבי היסט וכן דבר זה צ"ע על הריטבא שהאריך כר"ת ובכל אופן תירץ כנ"ל שזה חידוש של עליונו

וביותר דעיין ריטב"א עירובין כ"ז ע"א ד"ה אף שכתב את שני הדברים יחד וז"ל וכן אם נושא אבן כבידה עליו ויש על אותו אבן קנים שאינם מוסיפין שום כובד מטמאין מדין היסט דהיינו שזה החידוש של אבן מסמא ע"ש והוסיף ה"ה כשהבגד נמשכת עליו בכח אחרים על אבן מושמא יהא טמא מדין עליונו של זב דהינו בכה"ג שלא מזיז שזה מדין עליונו

ולכאורא מבואר מזה דלא כנ"ל אלא שגם עד כמה שהוא מזיז שייך החיסרון של אין הכובד ניכר ולכאורא הכוונה כמו שדן החזו"א סימן א' סק"ג שתרוויהו צריך גם שהכובד יורגש וגם שיזיז

ט"ו] אלא שעדין צ"ע דעד כמה שהדין שהסיט מטמא אפילו אם מסיט אם קנה לכאורא כה"ג אין כובד הזב נרגש עליו ואפילו אם נדחוק שכה"ג כיון שצריך להתעמץ חשיב שכובד הזב עליו אבל לכאורא בהיסט בכף מאזנים שמבואר בפ"ד דזבים שזה מטמא כה"ג אין כובד הזב עליו והיה מקום לומר שדין זה הוא רק מצד החידוש של אבן מסמא שלא צריך שכובד הזב יהיה עליו ושמעתי לדייק כן מדברי הריטב"א בשבת פ"ב לענין ע"ז וז"ל מעתה משכחת שפיר דין אבן מסמא לעניין ע"ז או לענין טומאת משא לטהור הנושא אותה על גבי האבן או לענין היסט שהסיטה ע"ז לאחרים כגון שהיא בכף מאזנים וכלים בכף שניה וכרעה שמטמאה אותה בהיסט עכ"ל הנה לענין נשיאת ע"ז כתב על גבי האבן ולענין כף מאזנים לא הזכיר שיש אבן וצ"ע אם כן מה ענין לדין אבן מסמא ולנ"ל א"ש שכה"ג חשיב שאין כובד הזב נרגש עליו

ט"ז] והנה עיין חזו"א זבים ס"ג סקי"ד שהקשה שהרי אחד האופנים שזב מטמא מבואר במשנה שזה בכף מאזנים וכה"ג אין כובד הזב מורגש עליו וכנ"ל ואם כן מה צריך ריבוי לדין אבן מסמא וע"ש תירוץ אחד שבאמת את הדין של כף מאזנים לומדים מהדין של אבן מסמא והוא כמו שהבאינו לדייק מהריטב"א אלא שזה צ"ע דהרי תוס' דנו שאבן מסמא מטמא רק טומאה קלה והרי מפורש במשניות שכף מאזנים שזהו נתלה מטמא טומאה חמורה

ובהכרח צ"ל כמו שתירץ שם החזו"א עוד שאבן מסמא גרע דהיינו שכף מאזנים חשיב כובד הזב נרגש וצ"ל הטעם שכיון שמשקלו גורם להעלאה חשיב שכובד הזב נרגש עליו ואולי דבר שאין בו רוח חיים שאני ואין סתירה מזה לריטב"א ומצאתי בשיטה לר"ן בשבת שכתב לעניין ע"ז בכף מאזנים שהדוגמא של אבן מסמא אם זה על גבי אבן דהיינו שנקט שגם בכף מאזנים חשיב כובד הזב עליו ואפילו שאין בו רוח חיים

י"ז] אלא שלכאורא כל זה שייך לראשונים שהעמידו שדם הנדה למעלה אמנם לראשונים שהעמידו שדם הנדה למטה אם כן לא שייך שזה מסיט אלא בכף מאזניים דהרי אין בו רוח חיים ובהכרח שלא צריך להזיז וצ"ע סתירת דברי הרא"ש ואלי באמת הכוונה כה"ג מדין עליונו אמנם למה שביארנו לעיל שדעת הרא"ש מצד טומאה חדשה וזהו דין אבן מסמא וודאי דבריו סותרים אלא שיתכן שדבריו בדף ל"ג הוא כמו שהביא בדף נ"ה בהתחלה שדין אבן מסמא הוא לא לענין משא והיסט וכן דן בזה בדף ס"ט ע"ב ע"ש

י"ח] בהא דמבואר בגמ' שבת דע"ז מטמאה במשא והגמ' מבארת שהכוונה אבן מסמא נחלקו בזה לכאורא הראשונים דבתוס' בשבת ובנדה מבואר שהכוונה שאדם נושא את הע"ז וכן הוא בריטב"א ובר"ן אמנם הרמב"ן וכן התוס"ר בנדה ביארו שמדובר שהע"ז מסיטה על גבי אבן מיסמא והנה בהמשך הסוגיא מפורש שר' אשי ס"ל שע"ז מטמאה בהיסט אלא שנחלקו האם כאן זה כוונה אחרת ועיין רמב"ן ור"ן שנקטו שע"ז לא מטמא משכב ומושב אמנם בבעה"מ נקט שלצד הגמ' שמטמא באבן מסמא והכוונה היסט ה"ה במו"מ ובפשוטו רק דבר שראוי למו"מ אמנם עיין תוס' רי"ד שכיון שע"ז זה לא בר משכב אם כן עד כמה שזה מטמא זה אפילו דבר שלא ראוי למשכב ודעת הרמב"ם כמו שיבואר לקמן שכוונת הגמ' לדין מו"מ

**דעת הרמב"ם**

י"ט] עיין רמב"ם פ"ז ממו"מ וז"ל הזב מטמא את המשכב וכו' בחמשה דרכים וכו' כיצד כיצד כלי שהוא עשוי למשכב או למושב וכו' אפילו היה תחת האבן אם עמד אחד ממטמאי משכב על האבן או שישב עליה וכו' הואיל ונתנשא על הכלי הזה מכל מקום נטמא ונעשה אב עכ"ל ומבואר מדבריו שהחידוש מה שיש באמצע דבר שאינו מק"ט ולא כי אין כובד הזב נרגש עליו דהרי לא הדגיש כלל דבר זה וכן בכל המקומות שכתב דין מו"מ הוסיף אפילו תחת האבן ולא הדגיש שכל זה דוקא כשלא מכביד אמנם עיין פ"ו שם ה"ה וז"ל כל מקום שאתה שומע טומאת משכב ומרכב אינו שיגע הטמא במרכב או במשכב כשינשא עליהן אלא אפילו היו אבנים גדולות למעלה מן הכלי העשוי למשכב ולמרכב ונשא הזב על האבנים מלמעלה נטמא המשכב או המרכב ונעשה אב הטומאה עכ"ל והנה כאן הדגיש הר"מ שזה אבנים גדולות והיה מקום לומר שזה באמת החידוש אמנם סתימת דבריו בכל המקומות לא נראה כן אלא שדעתו כר"ש שהחידוש שאפילו שיש משהו שאין מק"ט באמצע בכל אופן זה טמא

והנה יש לעין לדעת הר"מ האם יש דין מיוחד במו"מ יותר מכל טומאת משא והנה אם כוונת הר"מ אפילו שיש דבר מפסיק בניהם אם כן וודאי שבכל הטומאות הוא טמא אמנם אם כוונתו שזה לא מכביד יש מקום לדון שזה רק במו"מ והנה עיין לשון הר"מ פ"א מטו"מ ה"א וז"ל טומאת משא האמורה בכל מקום בין במת בין בשאר המטמאים במשא הוא שישא האדם את הטומאה אע"פ שלא נגע בה אפילו היה בינו לבינה אבן הואיל ונשאה נטמא וכו' עכ"ל והנה הר"מ כתב אותו לשון במת כמו שכתב בכל מקום לענין מו"מ ובהכרח שאין הבדל בינהם וכן עיין לשונו בפיה"מ פ"ה דזבים משנה ג' וז"ל והוא שכל זמן שתשמעהו אומר למעלה או למטה או נשא או נישא אין שום תנאי נגיעה כלל אלא אפילו היה החוצץ ביניהם אבנים וכו' עכ"ל הרי מפורש שהשווה הדינים של משא ומשכב ובכולם הדין שגם אם יש אבן באמצע טמא וצ"ל שמה שהוזכר אבן מסמא לענין מו"מ דוקא דשם שזה גדר של משכב הזב היה יותר מקום לומר שזה חיסרון [ ועיין ח' הגר"ח ביאור אחר בדעת הר"מ ודבריו צ"ע מכל הנ"ל]

כ] ונבאר הסוגיות לפי הר"מ הנה הגמ' נדה ס"ט כתבה שכוונת המשנה שזב שמת מטמא במשא הכוונה אבן מסמא שזה אין במת וצ"ע הרי הדין משא בלי נגיעה הוא גם במת וכן אין לומר שהכוונה שלא צריך להזיז דהרי שיטת הר"מ פ"א מטו"מ ה"ו וכן בפירושו בזבים פ"ה מ"ג דאין צריך להזיז לענין משא אמנם הדבר מבואר שם בפיה"מ שזה עצמו כוונת הגמ' שזב מטמא מו"מ ולשון הגמ' אבן מסמא הכוונה טומאת משכב ומושב וכן הוא בהלכותיו פ"ו ה"ד שזב מטמא מו"מ לאחר מיתה ועיין פיה"מ פ"א מ"ח שביאר הטעם שזב משתלח יותר מטמא מת כי טומאתו יותר חמורה וביאר שם הר"מ שזב מטמא באבן מסמא וכוונתו כמו שביאר בהלכות ביא"מ פ"ג ה"ג שזב מטמא מו"מ ומת לא מטמא מו"מ

וכן בזה א"ש הגמ' בשבת לענין ע"ז שדנה האם מטמא באבן מסמא שהכוונה האם זה מטמא מו"מ וכדעת הבעה"מ והתוס' רי"ד הובא לעיל סקי"ח

אמנם מה שתמוה בזה הוא הסוגיא בנדה נ"ה שאחרי שהגמ' כבר מיעטה שזה לא עושה מו"מ דנה שיטמא באבן מסמא ואין לומר שהכוונה שהדם למטה וכדין היסט או עליונו וכמו שביאר הרמב"ן דהרי לדעת הר"מ הלשון אבן מסמא הכוונה מו"מ וצ"ע

וכן צ"ע התוספתא שהביאו הראשונים שכלי חרס נטמא בהיסט ע"ג אבן מסמא שבהכרח הכוונה היסט דאין מו"מ בכלי חרס

והנה הראשונים הרי הקשו שאין לומר שהכוונה בנדה ס"ט ובשבת פ"ב טומאת מו"מ דהרי לשון המשנה הוא משא ודבר זה יקשה לדעת הר"מ ולכאורא מוכרח מזה דדעת הר"מ שגדר טומאת מו"מ הוא דין משא שנתחדש שפעולת הנשיאה של הטמא בצורה זו מטמאה ובאמת שיטת הר"מ שאבן המנוגעת מטמא במו"מ וכן זהו נידון הגמ' לענין ע"ז אע"ג שאין בו רוח חיים ולא שייך לקרוא לזה משכב הזב והדברים מחודשים

**בגדר הדין ראוי למשכב**

כ"א] והנה בפשוטו מה שצריך שיהיה דווקא דבר שהוא ראוי למשכב הוא מצד שחלות הטומאה ע"י שזה נחשב משכב הזב ודבר שלא ראוי למשכב לא שייך לקרוא לו משכב הזב אמנם הנה הדין שגם דבר שעומד לישיבה נטמא ע"י שכיבה או דבר אחר וכדין מו"מ שמטמא בנתלה וקשה איך ע"י צורה זו נהיה משכב הזב ואם זה רק הלכה שבכזה חפצא נהיה הטומאה א"ש ואינו מוכרח

והנה עיין ראב"ד פ"ז ממו"מ ה"ז דביאר בדעת רבנן שאם יש בגד ועליו דבר שבמצב כזה אין הדרך לישב עליו הוא לא נהיה משכב מצד ההלכה של עמוד ונעשה מלאכתינו והנה אם נימא שזה סתם גזה"כ שאין טומאת משא אלא על חפצא של משכב אם כן כאן זה לא שייך דהרי זה בגד שהוא עומד לשכיבה אלא ס"ל שצורת הטומאה חלה ע"י שזה נהיה משכבו וכה"ג זה לא שייך ועיין

והנה עיין תוס' עירובין כ"ז ע"א שדנו בדין עליונו של זב האם צריך ראוי להיות עליונו ובפשוטו כוונת הראשונים שכיון שלומדים את זה מהפסוק של משכב אם כן כמו שבמשכב צריך שיהיה ראוי למשכב ה"ה בעליונו צריך להיות ראוי לעליונו והנה אם נימא שהגדר של הדין ראוי למשכב מצד שצורת הק"ט הוא ע"י שזה נהיה משכב הזב אם כן מה זה שייך לעליונו ואולי כוונת הראשונים רק לבגד וכדו' ששיך כזה שם של עליונו וצ"ע והנה בלשון הראשונים מבואר שהנדון ראוי להיות עליונו אמנם עיין ריטב"א שם שנראה שכיון שלומדים ממשכב אם כן צריך ראוי להיות משכב והנה אם הדין ראוי להיות משכב הוא מצד שצריך שבפעולה המטמאה זה יהיה משכב הזב אם כן מה זה שייך ללמוד שגם בעליונו זה כך ואפילו אם נימא שבתור ילפותא אפשר ללמוד אבל זה עצמו ילפותא שגדר ראוי למשכב הוא סתם הלכה וז"ב

ועיין לעיל סקי"א מה שהארכנו בדעת הר"ש וכל זה אם אין זה גדר טומאת משכב ע"ש ועיין זבים ס"ח אות ז מה שכתבנו לבאר בזה עוד בדעת רש"י

**במקור לדין אבן מסמא במשא ובדין טומאת היסט האם זה מדין משא והראיות לזה**

כ"ב] הנה הארכנו לעיל דדעת הרבה ראשונים דדין אבן מסמא הוא לא רק לענין מו"מ אלא גם לענין משא והיסט וצ"ע המקור דהרי הפסוקים המבוארים בר"ש פ"ק מ"ג זה רק לענין מו"מ בין לענין שזה נטמא מהזב בין לענין שזה מטמא את הטהור

ועיין ריטב"א נדה נ"ה שכתב או שקים להו לרבנן שזה כך ולכאורא הכוונה שזה הללמ"מ וכן ביאר בחידושי הגר"ח או שכתוב בפרשת זבין והנושא אותם בתר משכבות ומושבות ודורשים נושא ונישא וזה בא לומר שזה אותו דין א"נ אפילו אם הפסוק מדבר על נושא מו"מ לומדים מזה להיסט דהוא מדין משא דהיינו שבדין היסט לא התחדש דין טומאה חדש אלא שהדין טומאת משא הוא לא דוקא בטהור נושא טמא אלא ה"ה בטמא נושא טהור

כ"ג] והנה יסוד זה שגדר טומאת היסט הוא מדין משא מבואר גם בדבריו עירובין כ"ז ע"א שביאר את לשון המשנה כל הנישא על גבי הזב שהכוונה היסט ולא מדין עליונו והוסיף וז"ל ואע"ג שלא שנינו כל הניסט על גבי הזב אין בכך כלום כי טומאת היסט טומאת משא הוא אלא שהיסטו של זב משונה שהוא טמא נושא את הטהור וכל שאר טומאת משא דעלמא הוא טהור נושא את הטמא עכ"ל ומפורש כנ"ל

וכן צ"ל לראשונים שהובא לעיל סקי"ח שביארו שכוונת הגמ' ע"ז מטמאה במשא שזה היסט ואם זה גדר טומאה אחר קשה שהגמ' תשמש באותו לשון לשני דברים ומשמע קצת שזה אותו גדר טומאה וכן הוא בבעה"מ שם וז"ל שני מיני משא הם לטומאה אחד משא חמור הנוהג בכל הטומאות והוא כשהטהור נושא את הטמא ואחד משא קל כשהטמא נושא את הטהור שאינו נוהג בכל הטומאות וכו' עכ"ל

כ"ד] ועיין ריטב"א שם שביאר שכוונת המשנה כלים פ"א מ"ג שלמעלה מהו מרכב שהוא מטמא תחת אבן מסמא בהכרח הכוונה שהמרכב למטה דהרי זה למעלה גם מבועל נדה והרי אם בועל נדה למעלה הוא מטמא גם מעל אבן מסמא כמבואר בתו"כ ובהכרח שמדובר שבועל נדה למטה והכוונה שמרכב מטמא את הדבר שמעליו משא"כ בועל נדה והכוונה שזה לא מטמא בהיסט וצ"ב מנין פשוט שבועל נדה לא מטמא בהיסט אמנם לנ"ל א"ש דהרי ס"ל נדה ל"ג ע"א כדעת הר"ש כת"י שבועל נדה לא מטמא במשא כלל וא"כ ה"ה שלא מטמא בהיסט שהרי יסודו מדין משא וכנ"ל

כ"ה] ועיין נדה מ"ג ע"א דילפינן מפסוק שזב שמטמא בהיסט דוקא אם זה דרך מקום שבגלוי כמו שלענין מגע הוא לא מטמא אלא אם זה דרך מקום שבגלוי ועיין רש"י שם שלומדים מזה לכל מגע שרץ בטהור שזה דוקא בגלוי דהיינו שלומדים שכמו שהמקום המטמא צריך להיות גלוי ה"ה המקום הנטמא וילפינן מזב לשאר טומאות והקשו התוס' אם לומדים מזב לשאר טומאות אם כן נלמד לענין טומאת משא שזה דוקא בגלוי והרי הדין לא כך אלא בהכרח שלא לומדים מזב לשאר דברים וצ"ב מה ענין טומאת היסט לטומאת משא וראיתי בספר נחלת שי שהוכיח מכאן כנ"ל שס"ל לתוס' שטומאת היסט יסודו שזה מדין משא אלא שהתחדש שגם טמא נושא טהור ואם כן זה אותם דינים

כ"ו] אמנם הנה דעת הר"מ שבטומאת משא אין דין להזיז אלא אם מונח עליו טמא עין פ"א מטו"מ ה"ו ובפיה"מ פ"ה דזבים מ"ג אמנם לענין היסט נקטו האחרונים שדעתו שזה לא טמא ולכן עליונו של זב זה רק דרבנן ובהכרח שס"ל שדין היסט זה לא מדין משא ורק נתחדש שגם טמא את הטהור דאם כן כמו שמשא לא צריך להזיז כך היסט אלא הוא גדר חדש שהוא מעשה הזזה וז"ב

כ"ז] והנה לגבי היסט נקטו הראשונים שצריך להסיט את כולו עיין תוס' נדה ל"ג ע"ב וכן עירובין כ"ז ע"א אמנם לענין משא עיין ר"ש פ"ה דזבים משנה ט' שהביא תוספתא שה"ה אם נושא חלק מהכזית חשיב שיש כאן ק"ט מכל הכזית ומבואר לכאורא שזה גדרים אחרים ולא שזה אותו דין ואולי יש לדחוק שמסברא לא צריך את הכל אלא שלענין היסט נתחדש שצריך את הכל ולא לומדים מכאן שזה הרי נתחדש רק בזה ודוחק וצ"ע

כ"ח] ועיין תו"כ פ' מצורע פ"ד הי"ד לענין משא הזב דר"ש ס"ל שמקצת טהור על הטמא טמא אבל מקצת טמא על הטהור טהור וזה היפך גירסתינו במס' זבים וע"ש בביאור הראב"ד שהטעם דמשא כתוב והנושא אותם משמע כולו אבל היסט התורה כתבה בלשון מגע שמקצתו ככולו ומבואר שאין היסט מדין משא דאם זה אותו גדר אם כן אפשר ללמוד מהיסט למשא [ומדברי הראב"ד מבואר שלענין מגע אין הגדר שיש כאן מעשה נגיעה בהכל דא"כ זה לא שייך לענין משא ששם נשיאה של חלק זה לא נשיאה של הכל אלא הוא הילכתא שמגע מקצתו הוא מגע בהכל וכבר דנו בזה לענין שבע ליה טומאה עיין מה שכתבנו בזה בטהרות סימן ]

**עוד בנ"ל ובגדר הדין טומאת מו"מ האם מדין משכב הטהור או מדין היסט**

כ"ט] והנה מדברי הריטב"א הנ"ל מבואר שזה וודאי צריך דרשא לענין משא הזב אלא שדן האם אפשר ללמוד להיסט אמנם עיין בדבריו במסכת שבת פ"ב שביאר שלומדים שכמו שמשכבו של זב מטמא מה שעליו ואפילו על גבי אבן מסמא כ"ש שזב עצמו מטמא מה שעליו ומזה לומדים למשא שהרי היסט הוא מדין משא וכנ"ל וצ"ב מה ענין טומאת היסט לטומאת מו"מ הרי זה גדרים נפרדים דמו"מ מטמא מצד שהוא נהיה משכב הטהור וכה"ג התחדש שגם במקרה שלא ניכר כובדו הוא נקרא משכבו אבל איך אפשר ללמוד לענין היסט שצריך שהוא יזיז הטומאה שגם בכזו צורה נחשב שהוא מזיז וי"ל

אמנם בפשוטו מבואר מכאן שס"ל שגדר הטומאה במשכב הזב הוא מדין היסט שנתחדש שאם הוא מסיט את הטהור בצורה שקבעה התורה דהיינו שרובו עליו הוא נטמא וכדין היסט הזב ובזה א"ש הק"ו של הריטב"א שאם היסט המשכב שהוא טמא מכח הזב ישנו גם באבן מסמא אם כן כ"ש הזב בעצמו

ל] והדברים מפורשים בדברי הרמב"ן נדה נ"ה וז"ל אבן מסמא היא אבן גדולה שמושמת על משכב הזב ומושבו ואדם טהור יושב על האבן ונטמא מדין נישא שהרי משכב הזב נושא אותו וזהו היסטו של זב שלא מצינו לו חבר בכל התורה כולה שכל טומאות המסיטות טהורות חוץ מן הזב וריבה הכתוב אף משכב ומושב שלו הנושאים תחת האבן וכן אם היו בכף מאזנים וכרעו הן עכ"ל הרי מפורש שמו"מ הוא מדין היסט וכן הוא בלשונו בשבת ע"ש

ל"א] וראיתי בספר משנת טהרות סי"א שנתקשה בזה שאם נתחדש כאן דין היסט אם כן למה צריך דוקא רובו וכן למה רק אדם נטמא ובפשוטו וודאי שכל הדין טומאה שנתחדש כאן הוא כגדרים המבוארים אלא שזה מדין היסט אמנם ע"ש שרצה לומר דהנה הגמ' בשבת שרוצה לומר שע"ז מטמאה בהיסט אומרת כגון בכף מאזנים ובפשוטו שגם אם דבר שאין בו רוח חיים מטמא זה דוקא עד כמה שהוא באמת פועל בבן אדם ולא שייך ליחס נשיאה אם זה סתם מונח עליו ולפ"ז יתכן שבמו"מ מצד גדרי היסט רגילים זה לא צריך לטמאות ורק נתחדש פה דין היסט מחודש ודוקא אם זה רובו ולפ"ז יצא לחדש שבכף מאזנים באמת מו"מ יטמא אוכלים ומשקים כדין היסט רגיל והנה כבר הבאינו לעיל את דברי הרמב"ן בשבת וז"ל ואבן מוסמא דע"ז נמי כגון "שהיא נושאה את האדם עליה " או בכף מאזנים וכרעה היא עכ"ל הרי מפורש שנקט שהגמ' לאו דוקא כף מאזנים וצ"ל שרק רצתה לבאר הלשון היסטן שנראה שהוא הזיז ולפ"ז אין מקום לכל הנ"ל אמנם עדין היה אפש"ל לדעת הריטב"א שבהיסט צריך להזיז אם כן כל מו"מ הוא חידוש שגם ללא הזזה זה מטמא ושם צריך רובו וגם דוקא אדם אמנם בכף מאזנים באמת יטמא כל דבר

ובפשוטו וודאי אינו כן ומו"מ לא מטמא אוכלין בכף מאזנים וכן אדם לא יטמא בכף מאזנים אלא אם רובו ינשא וכמבואר בר"ש פ"ה מ"ו וכן בר"מ פ"ט ממו"מ ה"ג

ועיין ח' הגר"א זבים פ"ה מ"ה על הדין שכיכר של תרומה על גבי המשכב שהוא לא נטמא וז"ל פ' בין תחת המשכב בין על המשכב טהור פ' וקמ"ל שאין המשכב מטמא באבן מסמא אלא אדם בלבד ולא שאר דברים המקבלים טומאה מחמת הזב עכ"ל ומשמע שללא אבן מסמא זה מטמא וצ"ע ועיין מש"כ כנ"ל מ"ג

ל"ב] והנה ידוע חידושו של האו"ש פ"ו ממטמאי מו"מ ה"ה בד"ה דעת רבינו דהיושב על הזב נטמא מק"ו אם משכב מטמא מי שיושב עליו כ"ש שהזב עצמו יטמא מי שיושב עליו ונפק"מ לדעת הר"מ שעליונו זה רק דרבנן וביאר החזו"א שהטעם שאין כאן היסט כי צריך להזיז אבל עדין אם רובו יהיה על הזב יטמא מדין יושב על הזב

ועיין חזו"א זבים סימן ד' סק"א וסק"ח שפשיטא ליה לא כך ועיין סק"ו במוסגר וז"ל ויש מקום לומר דנישא כולו על גבי הזב ילפינן ק"ו מנישא על גבי משכב וכדילפינן בר"ש פ"ק דכלים משא נדה ק"ו ממשכבה ולפ"ז גם במצורע כן אבל יש לומר דשאני משכב בזה עכ"ל

והנה אם נימא שגדר הוצאת טומאה מהמשכב הוא כמו שהזב מטמא את המשכב שיסודו שבזה שהוא נהיה משכב הטהור הוא מטמא אותו אם כן וודאי לא שייך הק"ו דאדם לא יכול להחשב משכב ואם כן לא שייך לטמאות יושב על הזב דאין כאן את החפצא המטמא בזה שהוא נהיה משכב הטהור אמנם אם כנ"ל שהוא מדין היסט והתחדש כאן דין היסט מחודש אם כן יש מקום לק"ו זה

**שיטת רש"י**

ל"ג] בעיקר החידוש דאבן מסמא עיין רש"י בשבת שביאר שהאבן מונח על גבי יתדות וכלים תחתיה ועיין מאירי שמדובר שאין הפסק אויר ביניהם שזה נראה כמו משכב אמנם סתימת הראשונים לא כך ועיין לשון הר"ן שם שזה כאילו שהכלים נושאים את הטמא

והנה הראשונים הקשו שאם כן גם דבר שלא ראוי למשכב יקבל טומאה ויש שהקשו רק מצד שרש"י כתב שהילפותא מהפסוק כל אשר יהיה תחת הזב שמשמע כל דבר אמנם עיין ריטב"א וכן משמע בר"ש כת"י ע"ש מ"ג שהקשו מסברא דהיינו שכיון שהוא לא נשען עליו אם כן בהכרח שיש כאן גדר חדש של טומאה מצד שזה תחתיו ובזה אין סיבה לדין ראוי להיות משכב ויתכן שבאמת כה"ג זה רק טומאה קלה ולא קשה מה שהקשו הראשונים ולכאורא אם גדר משכב הוא מדין משא הזב וכנ"ל סקכ"ו ואילך יש לישב שזה גזה"כ כרק כה"ג זה נטמא אמנם כוונת הראשונים שכיון שצריך בצורה של שכיבה זה קשור לדין של הפצא של משכב משא"כ אם זה לא מעשה שכיבה כה"ג אין מקור שצריך ראוי למשכב

והנה לומר שבאמת כל מה שתחתיו טמא וזהו גדר חדש ולא מעין הדין משכב ד"ז נסתר מהגמ' במנחות כ"ד שדנה בדבר שהיה מטמא במדרס שנהיה כלי לא מדרס שיפקע טומאתו ואם נימא שתמיד יש עוד דין טומאה מחודש שלא צריך ראוי למשכב אם כן טומאה זו לאן הלכה ומה שייך על זה שבע ליה טומאה אלא בהכרח שזה מעין טומאת מדרס ולכן עד כמה שזה מקבל טומאת מדרס אין על זה את הטומאה קלה הזו ועיין מה שכתבנו במס' זבים ס' ז' בביאור שיטת ר"ת

ודעת רש"י נדה נ"ה ע"א וכן ס"ט ע"ב שהכוונה אבן כבידה ואינה ראוי להטלטל עמו דהיינו שהעמיד לענין משא ולא היסט וחידש שהגדר במשא כאילו הוא טלטל אותו ולכן אפילו שלא צריך לטלטל בפועל אבל צריך להיות ראוי לטלטל עמו ולכן במת כה"ג לא יטמא והנה יתכן שאין דברי רש"י סתירה שרש"י בשבת ביאר הדין אבן מסמא לענין מו"מ ורש"י בנדה ביאר לענין משא אלא שצ"ב מה הקשר בין שני הדברים ועיין מה שהארכנו בדעת הר"ש אם זה גדר טומאה חדשה וככל הנ"ל אפש"ל ברש"י ששני החידושים יסודם שיש כאן טומאה חדשה שהטמא מטמא מה שתחתיו ומה שעליו אמנם זה אינו דרש"י בנדה הביא על דבריו את הגמ' בשבת לענין ע"ז

ל"ד] בעיקר דבריו של תוס' שאבן מסמא זה רק טומאה קלה צ"ע מדברי התו"כ הובא בר"ש שבמקום שישב הזב וטימא ישב הטהור ויטמא ושם איירי בדין אבן מסמא וא"כ צ"ע למה הוא נטמא הרי כה"ג הוא נטמא טומאה קלה ואינו מטמא אדם

ל"ה] עיין בחידושי הגר"א סוף פ"ד דזבים וכן בביאורו על התוספתא דהדין שמטמא ע"ג אבן מסמא זה דוקא אם הוא ממש מעליו אבל אם הוא מן הצד כה"ג רק אם הוא מכביד על המשכב או על הזב והנה מדברי הר"ש שם מ"ו ועוד כמה דוכתי מבואר לא כך ובפשוטו מבואר מדברי הגר"א שהדין אבן מסמא לענין מו"מ זה לא גילוי שגם כה"ג חשיב משכב דאם כן גם מהצד זה צריך לטמאות אלא שיש כאן עוד דין טומאה שיסודו מה שעליו או מה שתחתיו ודין זה דווקא ממש מעליו וזה דלא כדביארנו בדעת הר"ש לעיל סקי"א

אמנם באמת הדברים מחודשים לומר שזה גדר אחר ויתכן שכונתו שעד כמה שאין כובד הזב נרגש עליו והוא לא מעליו כה"ג אין שום סיבה להחשיב שהוא על גבי המשכב אבל אם באמת הוא יותר גבוה מכוחו אלא שהוא לא מוסיף כובד כה"ג הוא כן יטמא וא"כ אין מקור לומר שהר"ש חולק שהרי הוא הזכיר תמיד שכובד הזב נרגש וס"ל שכל שהוא מעליו הוא נרגש אמנם כה"ג שאין זה משפיע עליו כלל ודאי שזה לא יטמא [ועיין חזו"א זבים סי"ג סקי"ד מה שהקשה על הגר"א ולפ"ז נתיישבו דבריו]

ל"ו]עיין ר"ח שבת פ"ב ע"ב וז"ל ופ' אבן מסמא אבן שומה על מושב ועל האבן ע"ז וניטלה ע"ז וניטלה האבן ובא אדם וישב על אותו מושב וכו' עכ"ל ומשמע שרק אם ישב על המושב בעצמו והדין אבן מסמא הוא רק להכניס הטומאה ולא להוציא ולא מצאנו לו חבר בראשונים ועיין רמב"ן שהביא בשמו לא כך

ובעיקר הסברא לחלק עיין ראב"ד על תו"כ שכל מה שצריך ריבוי של אבן מסמא זה דוקא להוציא הטומאה כיון שלשון הפסוק והיושב על המשכב שצריך שישב על המשכב בעצמו ע"ש.