קעג יא-יב-יג_1
קטגוריות: שו_ע / יורה דעה / הלכות רבית - הרב יהושע ננקנסקי

**קעג סי"א-סי"ב-סי"ג**

**סי"א**

★מקור הדין מהגמ' [עג] "א"ל שמואל להנהו דשבישי שבישי הפוכו בארעא וכו'".

1. לרש"י, מיירי בבעה"ב המלוה לאריס ויש כאן הלוואת סאה בסאה, והתירו ע"י שאין כאן הלוואה אלא שינוי בתנאי העריסות.
2. לר"ח, מיירי בהקדמת מעות עבור הזמורות, והרמב"ן ביאר דלר"ח מיירי דאין לו זמורות בשעת הפסיקה.
3. ע"ע ברמב"ן, דמיירי דאתניהו בעולם וחשיבי כאין לו עיש"ה.

ובסו"ד דהבעה"ב לא מעוניין לתת עכשיו קודם שיבשו, ולכאו' כוונתו דהוי כקובע זמן.

וע"י הפיכתו בקרקע "הוי כקונה אילן לזמורותיו" ולכאו' הדין כל קנין גוף לפירות [כסף, שטר, סודר].

וכעי"ז לשון הראב"ד [בשיטמ"ק] "דמחזי כמאן דאית לי שותפותא".

וע"ע בדברי סה"ת [המובא בב"י].

וע"ע בריטב"א דלא בעינן קנין וסגי במעשה כל דהו.

★עי' חו"ד גבי פרדיסא אי מהני "היפוך בארעא".

**סי"ב**

★מקור הדין מהגמ' [עג] "פוקו הפוכו בבי דרי וכו'".

ולולי זה מה שמקבל תוספת בתבואה [כדמשמע בגמ' שההוספה היא לא בדברים אחרים אלא בשכרם, "אזולי הוא דקא מוזלי גביהו"], הוה ריבית דניתן מפני איחור השכר, וע"ז עוזר "הפוכו".

ויל"ע אמאי נאסר מ"ש מהגמ' [עג:] "ושפכי ליה טפי כופיתא" ושרי.

וע"ע בש"ך [קס-ד] וברע"א שם.

ויל"ע **אי** **מיירי דמתנה מראש על המשך העבודה ורק כה"ג שרי,** או דגם בלי להתנות שרי.

וכן יל"ע אי צריך להמשיך לעבוד רק באותו שדה או עבודה בעלמא נמי מהני.

**סי"ג**

**סד**

★"אמר אביי שרי לאיניש וכו' האי קרוב לשכר ורחוק להפסד הוא א"ל כיון דמקבל עליה זולא קריב לזה ולזה הוא".

1. לרש"י הביאור שקבלת האחריות מצד המוכר סתירה להגדרת המכר, וא"כ הכסף שניתן הוי כהלוואה והריבית היא במה שמקבל במחיר הזול מוצר יקר.

ומבואר בתוס' דרק אחריות הבאה מחמת התנאי היא סתירה למכר, אבל אם גם בלי ההתנאה המפורשת היה מחויב אין זה סתירה למקח אלא העמדת המקח [ולכן העמידו לא בקלקול גמור אלא בחומץ, ואיכא דניח"ל בחלא].

ויל"ע בלשון הראשונים אי קבלת האחריות מבטלת את המקח גם בדאו' והוי ריבית קצוצה [דהרי ניתן עבור המקח וא"כ אולי בדאו' שרי].

וע"ע בנמו"י "כיון דעל זה ממש ניתן לו נמצא דאי תוקפו מתבטל המקח והלואה היא זו". ומשמע דאין כוונתו כרש"י דהאחריות סתירה למקח [וגם אם לא יתקלקל נידון כהלוואה] אלא היות ויש כאן **צד הלוואה** אם יתבטל המקח מחמת הקלקול נאסר להרוויח גם אם לא יתקלקל והמקח ישאר **דהיינו עסק שהוא או הלוואה או מקח רווחי נאסר.**

וע"ע בחזו"א [עו-ד].

★ובתירוץ הגמ' לגירסת רש"י כיון דקיבל עליה **זולא** קרוב לזה ולזה.

וגירסת הרמב"ן כיון דקיבל עליה **יוקרא** **וזולא**.

ועיקר התירוץ או דקבלת זולא מחזירה את זה למקח דקבלת האחריות היא סתירה למקח, וע"ז ענו דקבלת הזולא מוכיחה שזה מקח.

או דחסר בקרוב לשכר, כל האיסור היה קרוב לשכר שרק המוכר מרוויח, וע"ז ענו דלא תמיד מרויח.

1. עי' ראב"ד ורא"ה [הובא ברמב"ן ובריטב"א], דמיירי בקבלת אחריות על הזמן אחר שבא ליד הלוקח.
2. ריטב"א [עג: ד"ה "א"ל רבא"] דהוה **כקובע זמן** לא לקבל קודם, וכה"ג לא נאמר היתר פסיקה [לדבריו עיקר החסרון לא הקלקול "אי תקפה"אלא הזמן, וע"ז ענו שקבלת זולא מתירה דהוה קרוב לזה ולזה.

ובכל פסיקה בלא יצא השער לכאו' נאסר גם אם הלוקח מקבל זולא, והכא שרינן דהכא טפי חשיב כמקח דהרי יש לו, ויל"ע.

★תוד"ה "האי קרוב" "וא"כ תיקשי ליה אמתני' דיצא השער פוסקים דהתם נמי אין הלוקח מפסיק כלום בתקיפה וכו'".

ויל"ע לדברי התוס' [בעמ' א] "ואי בשלא משך מה צרך להתנות וכו'" וס"ל דמקח שמתבטל מעיקר הדין ולא מצא התנאה לא נאסר בריבית, וא"כ מה הקשו הכא.

וע"ע בהגהות אשר"י.

וע"ע במהרש"א וברעק"א על המהרש"א הנ"ל.

★בתירוץ תוס' עי' בפנ"י, וכן הוא בש"ך [קעג-ט].

וע"ע בשו"ע [קעה-ז] ובט"ז [שם, ט].

וע"ע בחו"ד [קעה-ג].

★באו"ד "משמע דקלקול אחר דלאו חימוץ הוי מקבל".

וע"ע במהרש"א ומהר"ם שיף.

וע"ע בחזו"א [עו-א].

וע"ע בחו"ד [קעג-יז-].

**עג:**

★"א"ל רבא מברניש לר"א חזי מר רבנן דקאכלי רביתא וכו'".

ולכאו' בכל פסיקא שהמוכר חייב להעמיד פירות טובים ולא אמרינן דהוי ריבית.

1. לרש"י, יין שאני דרגיל להחמיץ. וע"ע בריטב"א ובתר"פ מה שהקשה ע"ז.
2. תוס' [סד:] דהכא הפסיקה היתה על דבר מסוים.

וע"ע בחו"ד [יז].

1. לריטב"א הוי כקובע זמן.

**סי"ג**

★הפרישה בדעת הטור דמיירי בפסיקה בעלמא ולא על דבר מסויים, ואחריות רגילה שמוטלת על המוכר לספק פירות טובים שרי, כמבואר בתוספתא, הובא ברמב"ן [סד].

והכא בקלקול היין יש מקום לאסור היות שהקלקול שכיח הוה סתירה למכר כדברי רש"י.

אבל קי"ל לחז"ל שכל יין שהתקלקל מתחילתו הוא מקולקל וכו'.

וא"כ בטוש"ע שקיבל אחריות מיירי בקלקול לא שכיח, או שכיח ומונח בתוכו.

וכשמקבל הלוקח אחריות הזול יכול לקבל גם קלקול דלא מונח בתוכו.

ובסיפא מיירי בפסק על חבית מסוימת, דכל פסיקה מחויב להביא פירות אחרים ויש כאן דרך מקח שתמיד חייב לספק לו פירות, משא"כ הכא אם יתקלקל לא יתן לו דבר אחר, אלא יחזיר את המעות שקיבל, וא"כ יש כאן צד הלוואה, וא"כ **היוקר** [על הצד שלא יתקלקל] הוא הריבית, דהרי יש כאן צד הלוואה [דרישה].

וע"ע בחכמ"א [קמא-יב].

★וע"כ מיירי דיש לו דאחרת עצם הפסיקה נאסרה גם בלי קבלת אחריות, והרי אין לו שער דמיירי בתשרי, ובהכרח שיש לו, וא"כ יש דוחק במה שאמרו פוסק **בשעת הבציר** דהרי בזמן הבציר יש ענבים ועוד אין יין [חו"ד].

וע"ע בחו"ד מה שביאר באו"א.

★כשמקבל הלוקח על עצמו יוקרא וזולא עי' בב"י ש**הוזלה נאסרה** ובכל יש לו דשרי להוזיל דהתם הוא דרך מקח.

וע"ע במחנ"א [כט].

ועי' באו"ש [פ"ט ה"ח] דלרמב"ן שרי גם להוזיל.