ה - בדין שינוי בראשית הגז בפאה ובאתנן
קטגוריות: ש_ס / לא בבא קמא / ב_ק - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / שיעורים בפרק הגוזל עצים

**סימן ה**

**בדין שינוי בראשית הגז ובפאה ובאתנן**

**א**

א] **ב"ק צ"ג ב',** וליבון מי הוי שינוי, ורמינהו לא הספיק ליתנו לו עד שצבעו פטור ליבנו ולא צבעו חייב, אמר אביי ל"ק הא ר"ש הא רבנן וכו', רבא אמר הא והא ר"ש ולא קשיא הא דנפצי' נפוצי הא דסרקי' סרוקי, ר"ח בר אבין אמר לא קשיא הא דחוורי' חוורי הא דכברי' כברויי וכו'.

**ומבו'** בסוגיית הגמ' דדמי דין שינוי לענין ראשית הגז לדין שינוי בגזילה, ובהני גווני דליבון הוי שינוי בגזילה, ה"נ הו"ל שינוי בראשית הגז.

ב] **אמנם** הנה הרמב"ם בפ"ב מגזילה הי"ב כתב דהגוזל צמר ונפצו ולבנו הוי שינוי לקנותו בכך, ובפ"י מביכורים ה"ו כתב בדין ראשית הגז דאם הלבינו קודם שיתן חייב להפריש אחר שלבנו, ולא חילק דאם נפצו ולבנו הוי שינוי ופטור מראשית הגז.

**והלח"מ** בהל' גזילה שם כתב דצ"ל דמש"כ הרמב"ם בהל' ביכורים דאם הלבינו קודם שיתן חייב להפריש אחר שלבנו, הוא כשלא נפצו, אך אם נפצו הוי שינוי, ועיי"ש שעמד במה שסתם הרמב"ם בזה, וכתב דאולי סמך על מש"כ בהל' גזילה.

ג] **אמנם** הנה המאירי בסוגיין כתב, ז"ל, לבון זה שאמרנו לענין גזילה בצמר שהוא שנוי וכו', ולענין ראשית הגז אינו שנוי אף בניפוץ וכו', וגדולי המחברים נראה מדעתם שבגזילה נקרא שנוי בנפוץ ובראשית הגז אינו שנוי בשום דבר וכו', ואע"פ שהקשו בגמ' מזל"ז ר"ל מראשית הגז לגזילה, אינם דומות זל"ז על הדרך שביארנו, עכ"ל, וצ"ב הטעם בזה דמה מקום יש לחלק בדינא דליבון בין דין גזילה לדין ראשית הגז, ועמש"כ בזה האבהא"ז בהל' גזילה שם, ומש"נ בזה בסימן ז'.

**ב**

ד] **ונראה** לישב, ובהקדם, דהנה ביסוד דין השינוי בראשית הגז נחלקו הראשונים, דהנה התוס' והרשב"א לעיל ס"ו א' הק' בהא דתניא דגזז ראשון וצבעו פטור, דמאי איריא ראשון ראשון אפי' הכל יחד נמי, עיי"ש.

**ונראה** דיש ללמוד מדבריהם דהא דלא הספיק ליתנו עד שצבעו פטור, הוא אף כשלא נתכוין לגזלו, דאם הוא רק כשנתכוין לגזלו, הרי דבזה הוא דשאני גזז ראשון וצבעו דפטור אף כשלא נתכוין לגזלו, דכיון דעדיין לא נתחייב בראשית הגז ואכתי לי"ב ממון לכהנים, ודאי דא"צ שיתכוין לגזלו, ובע"כ דגם הא דלא הספיק ליתנו עד שצבעו פטור הוא אף כשלא נתכוין לגזלו, וזהו דקשיא להו דמאי איריא גזז ראשון ראשון וצבעו.

ה] **אמנם** הנה מד' רש"י והתורי"ד יש להוכיח דהא דלא הספיק ליתנו לו עד שצבעו פטור הוא רק כשנתכוין לגזלו, דהנה לקמן צ"ד ב' אמר ר"ח בר אבא אמר ר' יוחנן ד"ת גזילה הנשתנית חוזרת בעיני' וכו' וא"ת משנתינו משום תקנת השבים, ופריך עלה ממתניתין דלא הספיק ליתנו עד שצבעו פטור, ופירש"י, ז"ל, פטור לגמרי והכא תקנת השבים אינה ואפ"ה קני בשנוי, עכ"ל, ועיי"ש בתורי"ד שפירש הטעם דל"ש בזה תקנת השבים, משום דפטור אף מן הדמים ומה תשובה יעשה, וכ"נ גם ממש"כ בפירש"י דפטור "לגמרי", ומשמע דמזה הוא דפריך, דכיון דפטור לגמרי לא שייך בזה תקנת השבים וכמש"כ התורי"ד.

**והנה** אי נימא דהא דלא הספיק ליתנו לו עד שצבעו פטור לא איירי כשנתכוין לגזלו, הרי דל"ש בזה תקנת השבים כלל, ומ"ט הוצרך רש"י לפרש דהא דלי"ב תקנת השבים הוא משום דפטור לגמרי, ובע"כ מד' רש"י דכל הא דפטור הוא כשנתכוין לגזלו, והיינו משום דחשיב דכבר איכא ממון כהן בהגיזה, ול"מ לקנות את הגיזה אלא ע"י גזילה, וע"כ שפיר הי' שייך בזה תקנת השבים.

**והך** מילתא דהא דמהני שינוי בראשית הגז הוא כשנתכוין לגזלו, מצינו כן בד' הרא"ש בחולין פי"א סימן ב' ובתוס' הרא"ש חולין קל"ח א', עיי"ש, וכ"נ בד' הר"ן בר"פ הזרוע והלחיים שכתב דנתכוין ליקח המתנו"כ לעצמו.

ו] **ובפשוטו** יסוד הפלוגתא בזה הוא בעיקר דין השינוי בראשית הגז, דלדעת התוס' ודעימייהו אי"ז מדין שינוי דגזילה אלא היינו משום דכל שנשתנית הגיזה ליכא ע"ז לחיובא דראשית הגז, ודמי לדין השינוי באתנן, וכמש"כ כן בחי' הגרי"ז בהל' גזילה, וע"כ מהני השינוי אף כשלא נתכוין לגזלו, - אך לדעת רש"י ודעימי' הא דמהני השינוי הוא מדין שינוי דגזילה, וכאשר כ"ה להדיא בל' רש"י בסוגיין בד"ה פטור, וכ"נ בדבריו לעיל שם ד"ה עד שצבעו, וע"כ ל"מ השינוי אלא כשנתכוין לגזלו.[[1]](#footnote-1)

**ג**

ז] **ונראה** דאזלי לטעמייהו, דהנה לקמן בסוגיין מייתינן להא דתניא דמצות פאה להפריש מן הקמה לא הפריש וכו' מירחו מעשר ונותן לו, ובפירש"י שם כתב, ז"ל, מירחו וכו' הלכך מעשר כל מעשרותיו תחילה ואח"כ נותן לו כדי שלא יפסיד עני, שאילו הי' נותנו קודם מירוח וכו' פטור מן המעשר שהרי הפקר הוא, אבל עכשיו שנתמרח ביד בעה"ב מתחייב במעשר, דהכי אמרי' במס' ברכות לקט שכחה ופאה שעשאן בגורן הוקבעו, עכ"ל, אך התוס' שם כתבו, ז"ל, מרחו מעשר וכו' ואפי' למאן דאית לי' ברירה, כ"ז שלא הפריש פאה ולא בררה הי' הכל שלו ונתחייב הכל במעשר, ושוב לא יפטר, עכ"ל.

**ומבו'** בזה פלוגתת רש"י ותוס', דדעת רש"י דמדינא אף אחר שמירחו ה"ז פטור מן המעשר, ואי"ז חייב אלא מדרבנן משום דלקט שכחה ופאה שעשאן בגורן הוקבעו, אך דעת התוס' דה"ז חייב מדינא במעשר, כיון דמעיקרא הי' הכל שלו ונתחייב במעשר.[[2]](#footnote-2)

ח] **וטעם** הפלוגתא בזה הוא, דרש"י ס"ל דאיכא ממון עניים בפאה אף קודם ההפרשה,[[3]](#footnote-3) וע"כ מעיקרא כבר הוי חלק הפאה ולא נתחייב במעשר, וע"כ כל הא דאם מירחו מעשר ונותנו לו, הוא מדרבנן משום דכל שעשאו בגורן הוקבע,[[4]](#footnote-4) אך התוס' ס"ל דליכא ממון עניים בהפאה קודם הפרשה, וע"כ הוא דס"ל דמעיקרא נתחייב הכל במעשר דאכתי ל"ה ע"ז תורת פאה.

ט] **ונראה** דזהו טעם פלוגתת רש"י ותוס' בדין שינוי בראשית הגז, אם הוא מדין שינוי דגזילה, או דל"ב בזה לדין שינוי דגזילה והוא כדין שינוי דאתנן, - דרש"י לטעמי' דאף קודם שהפריש כבר יש ממון לעניים בגורן, וה"נ הוא בראשית הגז דאף קודם שהפריש כבר יש ממון לכהנים בגיזה, וע"כ לא יועיל מידי הא דנשתנית הגיזה וליכא ע"ז לחיובא דראשית הגז, שהרי כבר יש בהגיזה ממון לכהנים, וע"י שנשתנית לא פקע ממונם, וכל הא דמהני בזה שינוי הוא מדין שינוי דגזילה, דעי"ז פקע זכות הכהנים, וה"נ הוא בדין שינוי בפאה, דהוא מדין שינוי דגזילה,[[5]](#footnote-5) - אך התוס' לטעמייהו דקודם שהפריש אין ממון לעניים בגורן, וה"נ הוא בראשית הגז דקודם שהפריש אין ממון לכהנים בגיזה, וע"כ ל"ב בזה לדין שינוי דגזילה, והרי אי"ז גזילה כלל, אלא כיון דנשתנית הגיזה ליכא ע"ז לחיובא דראשית הגז, וכדין שינוי דאתנן.

**ומאידך** נראה דלדעת רש"י ודעימי' סגי בזה בדין שינוי דגזילה, ול"ב בזה גם לדין שינוי דאתנן, שהרי כבר נתקיים דין הכהנים במה שזכו בגיזה, וכל שפקעה זכותם ע"י דין שינוי דגזילה, אין מקום לדון שיהא ע"ז חיוב ראשית הגז, וה"נ הוא בדין שינוי דפאה, ורק לדעת התוס' דאכתי לא זכו הכהנים בגיזה ולא נתקיים דינם, בעינן בזה לדין שינוי דאתנן.[[6]](#footnote-6)

**ד**

י] **והנה** הרמב"ם בפיהמ"ש הנדמ"ח בפ' ראשית הגז כתב, ז"ל, אם נצבע נפטר מראשית הגז, ואסור לעשות כן במתכוין, עכ"ל, ומשמע להדיא דהא דכשצבעו נפטר מראשית הגז אי"ז רק כשעשה כן במתכוין אלא הוא בכל ענין ואף כשנצבע מאליו, וזה כדעת התוס' דהא דאם לא הספיק ליתנו לו עד שצבעו פטור אי"ז מדין שינוי דגזילה, אלא כדין שינוי דאתנן, דליכא דין נתינה על צמר צבוע שנשתנה.[[7]](#footnote-7)

יא] **ויש** ללמוד כן ממש"כ המאירי בדעתו דאף דבגזילה נקרא שינוי כשנפצו וליבנו, מ"מ בראשית הגז אי"ז שינוי, והרי דדין השינוי בראשית הגז אינו מדין לתא דשינוי דגזילה, דא"כ ל"ה מקום לחלק כן, אלא הוא דין בפנ"ע.

**אך** אכתי צ"ב בטעמא דמילתא, דמ"ט בדין שינוי דגזילה אף כשנפצו וליבנו הוי שינוי, ובדין שינוי דראשית הגז אי"ז שינוי.

**ה**

יב] **ונראה** די"ל בזה, דהנה הרמב"ם בפיהמ"ש שם כתב, ז"ל, ואין ספק שהוא חייב בראשית הגז אם היה צבעו הטבעי אדום או שחור או זולתם מן הצבעים שנאמר גז צאנך איך שיהיו, עכ"ל, וכ"כ הרמב"ם בפ"י מביכורים ה"ו, ז"ל, הי' הצמר שלהן אדום או שחור או שחום חייבות בראשית הגז, אבל אם גזז הצמר וצבעו קודם שיתן נפטר מראשית הגז, עכ"ל.

**ומשמעות** דבריו בהל' ביכורים, דמה שהוצרך להשמיענו דאם הי' הצמר שחור וכו' חייב בראשית הגז, הוא מכח הא דלא הספיק ליתנו לו עד שצבעו פטור, וזהו דקמ"ל דאם הי' צבוע מעיקרו חייב.

**אך** הדברים צ"ב, דמה ענין זל"ז, הרי הא דלא הספיק ליתנו לו עד שצבעו פטור הוא מדין שינוי שנשתנה משעת הגזיזה, ומה ענין זה לצמר צבוע מעיקרו.

יג] **ויש** מקום לחדש בזה, דהנה בל' הרמב"ם בפיהמ"ש משמע להדיא דהא דצמר צבוע חייב בראשית הגז, הוא רק כשכן הוא צבעו הטבעי, אך כל שצבעו ואח"כ גזזו פטור מראשית הגז, וזה צ"ב שהרי חזינן דכל שצבעו אחר שגזזו לא מיפטר אלא מדין שינוי, וא"כ כל שצבעו קודם שגזזו דלי"ב לדין שינוי מ"ט יהא פטור.

**ונראה** די"ל בזה, דלעולם צמר הצבוע שלא כברייתו אינו בכלל גז צאנך ואינו חייב בראשית הגז, והא דכשצבעו אחר שגזזו בעינן לדין שינוי, הוא משום דכשגזזו כבר נתחייב בראשית הגז ולא פקע מיני', וע"כ הוא דבעינן בזה לדין שינוי דחשבינן לי' כצמר אחר ואינו הצמר שנתחייב ליתנו, ופקע מיני' דין ראשית הגז.

**ו**

יד] **ולפ"ז** י"ל דכל הא דמהני בזה דין שינוי, הוא רק משום דצמר צבוע אינו צמר המחויב בראשית הגז, אלא דאתינן עלה מכח הא דנתחייב בשעת הגיזה, וע"ז הוא דמהני דין שינוי דאינו הצמר שנתחייב ליתנו, אך אם הי' צמר צבוע צמר המחויב בראשית הגז ל"ה מהני מידי מה שנשתנה משעת הגיזה, שהרי כל דיש בידו גז דה' צאן הוא חייב בראשית הגז, ומה לי דנשתנה משעת הגיזה.[[8]](#footnote-8)

**וזהו** שהוצרך הרמב"ם להשמיענו דאף דצמר צבוע אינו צמר המחויב בראשית הגז, כ"ז הוא כשנצבע שלא כברייתו, אך כל שהוא כברייתו חייב.

טו] **ולפ"ז** מתישב היטב הא דנפוץ וליבון ל"ה שינוי לענין ראשית הגז, אף דהוי שינוי לענין גזילה, והיינו דהגם דניפוץ וליבון הוי שינוי גמור מכפי שהי' בשעת הגיזה, אך הרי גם צמר מלובן חייב בראשית הגז, ול"מ מידי מה שנשתנה משעת הגיזה, דמ"מ כיון שיש בידו עתה גז דה' צאן הוא חייב בראשית הגז, - וכל הא דפטרינן לי' משום שינוי הוא כשצבעו, דכיון דצמר צבוע אינו צמר המחויב בראשית הגז, אלא שבאנו לחייבו מכח הא דכבר נתחייב בשעת הגיזה, הרי דע"ז הוא דמהני דין שינוי דכבר אינו הצמר שנתחייב ליתנו, וכמש"נ.

?במתנו"כ הרי ל"ש דינא דשינוי, דכל הגדל בקרקע חייב בתרו"מ, וגם הדבר שנשתנה, וי"ל דה"נ הוא בראשית הגז, ורק צמר צבוע אינו חייב, ובזה בעינן לדינא דשינוי שלא ישתייר בו החיוב הקודם, ודו"ק.

ועד"ז מתפרש מש"כ התורי"ד דבגזל תרומה א"צ ליתנה דקניי' בשינוי, ולכאו' ה"נ בגזל טבל, דומיא דראשית הגז, ומ"ט נקט לה בגזל תרומה, ושמא אורחא דמילתא הוא, דכשטוחן את הטבל, לא חזינן לזה כגזילה, אלא דעדיין לא הפריש, ול"ד לראשית הגז דמוטל עליו ליתנו לכהנים מיד, ולהנ"ל י"ל דבגזל טבל א"א לפטרו משום השינוי, דגם המצב דהשתא ראוי לחייב, ורק בגזל תרומה דכבר נפטר הכרי, הוא דמהני שינוי לפטרו מחיוב הנתינה.

1. ויש להוסיף, דהנה התורי"ד לקמן בסוגיין כתב דגם בשאר מתנו"כ אם נשתנו פטור, ובשיעורי הגרח"ש לעיל ס"ו א' כתב בשם הגרב"ד זצ"ל דבשאר מתנו"כ אינו נפטר ע"י שינוי, וכתב ב' טעמים בזה, עיי"ש, - אך הדבר פשוט דכל המקום לדון בזה הוא לדעת התוס', אך להתורי"ד לטעמי' דהא דפטור הוא מדין שינוי דגזילה, הרי דאין מקום לחלק בין ראשית הגז לשאר מתנו"כ. [↑](#footnote-ref-1)
2. וכבר עמד בתוס' הגרע"א בפאה פ"א מ"ו על פלוגתת רש"י ותוס' בזה, והביא לד' הר"ש שם מ"ג שפירש כפירש"י. [↑](#footnote-ref-2)
3. ומצאנו כן עוד בדבריו בסנהדרין פ"ח א' ד"ה אף מפריש דאם לא הפריש בעה"ב פאה ובא העני ונטל כדי פאה אי"ז גזל, ולהדיא דכבר איכא זכות ממון לעניים בגורן, וכל שהבעה"ב מעכבו לעצמו ביד העני לתפסו לעצמו, ומצינו כן גם בדבריו לעיל ס"ו א' (סוד"ה עד שצבעו) בדין ראשית הגז. [↑](#footnote-ref-3)
4. ואמנם לכאו' כל הא דבעינן לה"ט, הוא למאן דאית לי' ברירה, אך למאן דלי"ל ברירה ל"מ מה שהפריש אח"כ את הפאה לברר דזה הוי פאה משעה ראשונה, - אך יש להעיר לפ"ז, לדעת הסוברים דאף דאין ברירה מ"מ חל הדבר מספק, דלפ"ז נמצא דכל שהפריש פאה אחר מירוח הוי כל הקמה טבל וחולין מעורבין זב"ז, כיון דאין ידוע מהו חלק הפאה, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-4)
5. ונתחדש עוד לפ"ז בד' רש"י, דלא רק דפאה הויא הפקר לעניים, אלא כבר יש בזה זכות ממון לעניים, וע"כ שייך בזה גזילה, אך יש מקום לדון בזה למש"נ במק"א דבהפקר לעניים הא דל"מ העשירים ליטלו הוא משום זכות העניים, דגם בהפקר יש זכות בו למי שהופקר לו, ושמא מה"ט שייכא בי' גזילה, וגם שייך בזה חיוב דמים, ועמש"כ הקוב"ש בח"ב סימן י"ז אם לקט שכחה ופאה הוו ממון עניים או אי"ז אלא הפקר לעניים, ויש להוסיף, דמסוגיית הגמ' בב"מ כ"א ב' דשייך יאוש דעניים, לכאו' חזינן דהו"ל ממון עניים, (אך למש"נ בגדר הפקר לעניים יש מקום לדון בזה), ועמש"כ בזה בחי' הגר"ש שם. [↑](#footnote-ref-5)
6. אך העירוני בזה בהא דילפינן מקרא דתעזוב יתירא דמפריש מן העיסה, ולדעת רש"י דאתינן עלה מדין שינוי דגזילה, היאך מהני ע"ז קרא דתעזוב יתירא דהוא דין בהל' פאה, ואי נימא דמלבד דין שינוי דגזילה בעינן לדין שינוי דאתנן ודלא כמש"נ, ניחא, - אך נראה דיש לפרש בזה, דכ"ה דבגזילה דין ההשבה מעכב את קנינו, ה"נ בפאה דין הנתינה דפאה מעכב את קנינו, אף אם אתינן עלה מדין שינוי דגזילה, וע"ז הוא דמהני קרא דתעזוב יתירא, דאיכא דין נתינה דפאה אף אחר דנשתנה, וממילא דל"מ לקנות בתורת שינוי דגזילה. [↑](#footnote-ref-6)
7. וזהו שהוצרך הרמב"ם להשמיענו דאסור לעשות כן במתכוין, משום דאכתי אין ממון להכהנים בגיזה ולי"ב משום גזילה, ואפ"ה אסור לעשות כן. [↑](#footnote-ref-7)
8. וביותר י"ל כן למש"כ המנ"ח במצוה תק"ח דאף אם נשר הצמר מאליו חייב בראשית הגז, ואין החיוב כלל מכח "מעשה" הגיזה. [↑](#footnote-ref-8)