מוקצה יז
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / אורח חיים / סימן שח עד שי - מוקצה

##### הלכות

##### **מוקצה**

##### או"ח סימן שח סעי' לו- לז

##### שיעור יז

# **שיעורי הלכה**

### שיעורים על סדר השו"ע

### מפי מו"ר הגאון

### רבי **רפאל צבי ובר** שליט"א

### [סעיף לו] אין עושין גרף של רעי לכתחילה דהינו להביא דבר שעתיד לימאס כדי להוציאו לכשימאס. ואם עבר ועשאו מתר להוציאו.

## גרף של רעי שלא ע"מ להוציאו

ובמשנ"ב (ס"ק קלט) הביא דבגמרא משמע שאפילו אם לא עשה כן כדי להוציאו מכל מקום אסור לעשות לכתחילה דבר שיהיה אחר כך מאוס לפניו ויוציאנו, דהוי עשיית גרף של רעי לכתחילה.

וכוונתו לסוגיא בביצה (כא, ב) דדעת רב אחא בר יעקב שאסור להזמין את הגוי בשבת משום שיורי כוסות שאסורים בהנאה, ושאל רב אחא מדיפתא לרבינא דלהוי כגרף של רעי, ותירץ לו רבינא דאין עושין גרף של רעי לכתחילה. עוד מבואר שם בגמרא דהקשה לו שיטלטלנו אגב הכוס דהוי טלטול מן הצד, ומתרצת הגמרא דהכא הוי איסור הנאה, ופירש"י דהוי מוקצה טפי ואסור לטלטלו מן הצד. ומבואר דאף שכשמזמין את הגוי אינו עושה כן בשביל להוציאו כשימאס, מכל מקום חשיב עשיית גרף של רעי לכתחילה כיון שגורם שיהיה הדבר מאוס ואז יהיה מותר להוציאו. וכך הוכיח המג"א (ס"ק סב).

## ביאור מסקנת הגמרא דמותר לזמן נכרי

ויל"ע איך הוכיחו מהסוגיא שאסור לעשות גרף של רעי באופן זה הרי מסקנת הסוגיא שם שמותר לזמן את הנכרי, וכן פסק השו"ע לקמן שכה (סעיף א).

וביאר המג"א (לקמן שכג ס"ק יד) והובא שם במשנ"ב (ס"ק לז, וכ"ה בשעה"צ לקמן סימן שכה ס"ק א) שהטעם שמותר לזמן את הגוי משום דלא חשיבו איסורי הנאה לאסור את הכלי ומתבטל האיסור לכוס, והיינו דלמסקנא הגמרא חזרה בה מהא דאיסורי הנאה חשיבו ולא מתבטלין אצל הכוס, אלא דינם ככל מוקצה ומותר לטלטל את היין האסור בהנאה אגב הכוס, ולכן מותר להזמין את הנכרי כיון שמותר לטלטל את שיורי הכוסות לכתחילה, ואין צריך להתירא דגרף של רעי.

והחזו"א (או"ח סימן מח ס"ק ט) הקשה דסתימת הגמרא אף במסקנא דאיסורי הנאה חמורים הם ואינם מתבטלים לגבי הכוס, אלא ע"כ דהטעם שמותר להזמין את הנכרי הוא דכיון שלא היה לו כוונה בהזמנת הגוי להוציא את הגרף, לא חשיב ביטול איסור לכתחילה.

ובאמת מצינו שנחלקו הראשונים בביאור מסקנת הסוגיא בביצה מדוע קיימא לן שמותר להזמין נכרי בשבת, דהנה כתב הרשב"א בעבודת הקודש (בית מועד שער ג סימן ב) דמותר לטלטל את הכוס ששתה בו הגוי ואינו חושש משום שיורי כוסות של יין נסך, ואף על פי שאינן ראויין לישראל כלל ואסורין אף בהנאה, הרי שהשיורין אינן חשובין כלום ובטלים הם אצל הכוס ומטלטלן על ידי הכוס. וכן מבואר בחידושי הרמב"ן בביצה (שם) דמסקנת הסוגיא דאיסורי הנאה לא חשיבו ואין אוסרים את הכוס.

אמנם מצאנו בשיטמ"ק בביצה (שם) שביאר דהטעם דלמסקנא מותר להזמין את הנכרי הוא משום דאיהו לא מבטל ליה בידיים. ומשמע דכוונתו כדברי החזו"א דכיון שאינו עושה בכוונה תחילה בשביל להוציא אחר כך את הגרף של רעי שרי.

[ויש בזה עוד נפק"מ לאידך גיסא דלדעת הרשב"א יהיה מותר לטלטל כל איסור הנאה אגב הכוס כיון שהגמרא חזרה בה מהסברא דאיסורי הנאה חשיבו טפי, ולמסקנא אף איסורי הנאה בטלים לגבי כלי ויהיה מותר לטלטלן, אך לדעת החזו"א איסורי הנאה חשיבו ואינם מתבטלים לגבי כלים.]

## אכילה שיוצרת פירורים

והנה צ"ע לדינא היאך מותר לאכול לחם או שאר דברים שע"י אכילתן נשארים פירורים הפחותים מכזית או קליפות, דהא הוו מוקצה וקיימא לן לעיל (ס"ק קטו) דמותר להסירן מן השולחן משום דהוי גרף של רעי, ולכאורה באכילתו הרי הוא עושה גרף של רעי לכתחילה, ובשלמא לדעת החזו"א י"ל דכיון שאין בכוונתו לעשות את אותן הפירורים כגרף של רעי שרי, אך לדעת המשנ"ב ושאר פוסקים דאפילו כשאין כוונתו לכך אסור משום עשיית גרף של רעי לכתחילה צ"ע איך שרי כיון שנוצרים פירורים וקליפות דהוו גרף של רעי [ואף לדברי החזו"א יל"ע מה הייתה הסלקא דעתך דגמרא לאסור גרף של רעי אפילו כשנעשה ממילא].

ובספר ארחות שבת (פרק יט סעיף שנ) כתב שכיון שהוא עסוק באכילה ואינו עושה מכוון המביא היתר של גרף של רעי לא חשיב עשיית גרף של רעי לכתחילה וי"א שתלוי כמה יש טרחא בזה, דלא מצריכים אותו להימנע מלאכול, אך אסרו לזמן גוי כיון שאין בדבר טירחא.

אמנם בשיטמ"ק בביצה משמע שתלוי אם יש צורך בדבר או לא. וכמו שמצינו שזרקו את הקליפות לאחוריו כדי שלא יהיה גרף של רעי לכתחילה, אך אם יש צורך בדבר מותר, ואף אם יעשה על ידי זה גרף של רעי.

## כשאין כוונתו להוציא

והנה איתא בשו"ע הרב (סעיף עה) שאם עושה דבר שעתיד להימאס ואין בדעתו בתחילה שיוציאנו אחר כך מותר, ולא חשיב עשיית גרף של רעי לכתחילה כיון שאינו מתכנן להוציא את הגרף. והיינו דאף שאם עושה גרף של רעי שסופו להוציאו אסור אף שאינו עושה כן כדי להוציאו וכמבואר לעיל, אך מ"מ אם כוונתו שלא להוציאו כלל שרי.

ובתהילה לדוד (ס"ק מ) ביאר את דבריו שהאיסור בעשיית גרף של רעי לכתחילה הוא בכך שגורם לעצמו את ההיתר של גרף של רעי, ולכן אם גורם שיהיה דבר מאוס ואז יהיה מותר לטלטלו הרי הוא עושה גרף של רעי לכתחילה, אך אם אין בדעתו להוציאו כלל הרי אינו גורם לעצמו טלטול.

## כשדעתו להוציאו ע"י טלטול מן הצד

וכתב שם דלפי זה אם דעתו להוציא את הגרף של רעי על ידי טלטול מן הצד או כלאחר יד באופן שמותר בטלטול, שרי לעשותו לכתחילה, כיון שאינו גורם לעצמו לטלטל את הגרף בדרך איסור. והוסיף דאחר שנעשה גרף של רעי יהיה מותר להוציאו אף כדרכו כיון דהוי גרף של רעי, ולא מצינו בגרף של רעי שצריך לטלטלו דווקא מן הצד.

והוסיף שם שלכאורה לפי"ז יש להקל תמיד לעשות גרף של רעי לכתחילה ויהיה בדעתו לטלטלו מן הצד, ולבסוף יוכל אף לטלטלו כדרכו כדין גרף של רעי, והעלה שם בצ"ע.

אמנם נראה שצריך שיהיה דעתו שלא להוציא אחר כך, אך אם הוא יודע שלבסוף יוכל להוציאו כדרכו נראה שיהיה אסור להוציא את הגרף, וכעין מה שמצינו ברא"ש (עבודה זרה פרק ב סימן לה) שהשוחט בסכין שאינו בן יומו קולף את אותו מקום ומותר, ומכל מקום אם שוחט בסכין שאינה בת יומה ודעתו לקלוף את אותו מקום אסור, דדוקא בדיעבד התירו נותן טעם לפגם, והיינו שאם הייתה דעתו מתחילה לכך אסור, וה"נ בנידון דידן שאם הייתה דעתו מתחילה לטלטל את הגרף חשיב עשיית גרף של רעי לכתחילה.

### [סעיף לז] במקום דאיכא פסידא, מותר להכניס מטתו אצל גרף של רעי ולקבע ישיבתו שם כדי להוציאו.

## במקום פסידא וכשנעשה ממילא

ומקור דין זה הוא מהסוגיא בביצה (לו, ב) דהוה עובדא שהגשם דלף בביתו של אביי, על הרחיים שהיו עשויין בטיט והיו מתקלקלים ממי הגשמים, ובא לפני רבה, ואמר לו שיביא את מטתו לשם וכך יוכל להוציא את הרחיים משום גרף של רעי, והקשה אביי הרי אין עושין גרף של רעי לכתחילה, והגמרא לא תירצה על קושיא זו, ולבסוף הפסיד אביי את הרחיים שלו, ואמר שזהו בשכר שעבר על דברי רבה.

ומשמעות הסוגיא דהמסקנא כרבה דשרי להביא את מטתו לשם, וביארו בתוספות (שם ד"ה תיתי לי) דהטעם שאין בזה איסור משום עשיית גרף של רעי לכתחילה דמשום הפסד הרחיים הקילו, ועוד תירצו דהכא הגשמים כבר מזלפין בבית, ואינו כמו לזמן נכרי דחשיב שעושה לכתחילה את הגרף של רעי. ובתשובות הרא"ש (כלל כב סימן ח דרך ח) כתב דהטעם שאין בזה משום עשיית גרף של רעי לכתחילה הוא משום דאינו עושה את הגרף בידיים אלא נעשה כך ממילא.

והנה משמע בטור שפסק רק את תירוץ הרא"ש וכל היכא שהוא לא עשה בעצמו את הגרף של רעי שרי. אמנם בשו"ע משמע שהחמיר את שני התירוצים, ורק אם נעשה הגרף של רעי ממילא, וגם יש פסידא מותר לעשות גרף של רעי לכתחילה [וצ"ע מש"כ בביאור הגר"א שהשו"ע כתב להחמיר כשני התירוצים ושכ"כ הטור, שהרי הטור פסק רק טעמא דהרא"ש וכמו שנתבאר בבית יוסף].

## כלי תחת הדלף

איתא בשולחן ערוך לקמן (סימן שלח סעיף ח) מותר ליתן כלי תחת הדלף בשבת, ואם נתמלא שופכו ומחזירו למקומו, והוא שיהא הדלף ראוי לרחיצה, אבל אם אינו ראוי אסור, משום שאין עושין גרף של רעי לכתחלה. ואם נתן כלי תחת דלף שאינו ראוי לרחיצה, מותר לטלטלו משום מים המאוסים שבו [ועיין בביאור הלכה (ד"ה אסור) דטעם האיסור ליתן כלי הוא משום דמבטל כלי מהיכנו, דכיון שנחשב כעשיית גרף של רעי לכתחילה אסור להוציאו וא"כ הכלי מתבטל מהיכנו].

ויש לבאר מדוע נחשב הנחת הכלי כעשיית גרף של רעי הרי אותם המים שאינם ראויים דולפים ממילא ובלאו הכי הם נחשבים כגרף של רעי, ובארחות שבת (פרק יט הערה תקיט) ביארו שכאן מדובר באופן שאין ריצוף בחדר, ואם ישפכו המים על הרצפה הרי לא יוכל לטלטל אותם, וא"כ בהנחת הכלי הרי הוא עושה גרף של רעי לכתחילה, משום שעל ידי הנחת הכלי יגרם טלטול המוקצה. ואכן באופן שהרצפה מרוצפת שרי להניח כלי כיון שבלאו הכי יהיה היתר לגרוף את המים משום גרף של רעי.

והנה מקור דין זה הוא מהרמב"ם (פרק כה הלכה כד) אמנם הטור (שם) חלק עליו וסבר שאין בזה משום עשיית גרף של רעי לכתחילה. ובפמ"ג (משבצות זהב ס"ק ד) ביאר שנחלקו הטור והרמב"ם האם מותר לכתחילה לעשות גרף של רעי באופן שהגרף של רעי נעשה ממילא, דדעת הטור שהיקל להביא את המיטה אצל הגרף דשרי לעשות כן לכתחילה אפילו שלא במקום הפסד, אך לדעת הרמב"ם כל ההיתר לעשות גרף של רעי הוא דווקא באופן שאם ימשיך לדלוף יהיה בדבר הפסד, והכא אם ימשיך הדלף לא יהיה בזה כל כך הפסד.

## נטילת ידיים בשחרית

הקשה הביאור הלכה (שם) איך מותר ליטול ידיים בשחרית לאחר שנטמאו ברוח רעה, הרי הוא עושה גרף של רעי לכתחילה, וכתב בביאור הלכה שסמכו להקל כדעת הטור דלא חשיב עשיית גרף של רעי לכתחילה כיון שנעשה גרף של רעי ממילא. עוד כתב שם דיש להקל משום שמי הנטילת ידיים אינם מוקצים כיון שאין עליהם שום איסור ורק רוח רעה שורה עליהם.

## כפתור של גז

ויש שדנו אם מותר לסגור כפתור של גז כשכבתה האש ויש ריח מהגז, שהרי בזה הוא אינו מרחיק את הגרף של רעי בעצמו, אלא רק מסובב את הכפתור שהוא מוקצה בכדי למנוע גרף של רעי. ונראה דלדעת הטור יש להקל בזה שהרי לדעתו מותר להניח כלי כדי למנוע גרף של רעי מלפניו אפילו שלא יוכל לטלטלו אם לא יניח שם את הכלי, ונראה שלדעתו התירו לטלטל מוקצה משום כבוד הבריות, ולכן התירו לעשות גרף של רעי לכתחילה כדי שלא יהיה גרף של רעי לפניו, , אך לדעת הרמב"ם לא התירו לעשות גרף של רעי לכתחילה אפילו שע"י שימנע מטלטול הדבר יהיה בזה משום טינוף בביתו, וא"כ יוצא שאסור לעשות פעולה כדי למנוע גרף של רעי, וא"כ הכא יש לדון לאסור כיון שהוא אינו מטלטל את הגרף אלא עושה פעולה כדי למנוע שלא יהיה גרף ושמא יש לאסור [אמנם במקום שיש חשש סכנה בדליפת הגז פשוט שמותר].

**הדינים העולים:**

## **אין עושין גרף של רעי לכתחילה. ודעת המשנ"ב שאפילו אם לא התכוין בעשיית הגרף בכדי להוציאו אח"כ אסור, אך דעת החזו"א שאם לא התכוין אין בזה משום עשיית גרף של רעי.**

## **לדעת המשנ"ב יוצא דאיסורי הנאה מתבטלין לגבי הכלי ומותר לטלטלן אגב הכוס, וכן דעת הרמב"ן והרשב"א, אך לדעת החזו"א איסורי הנאה חשיבו ולא מתבטלין לגבי הכוס.**

## **באופן שיש צורך בדבר ואינו מתכוין לעשיית גרף של רעי מותר, ולכן אין איסור באכילת סעודה אף שנוצר ע"י כך פירורים וקליפות שהם גרף של רעי.**

## **אם אין בכוונתו להוציא את הגרף מותר לעשותו, ואחר שעשה מותר להוציאו משום גרף של רעי, ובלבד של יערים.**

## **דעת התהילה לדוד שמותר לעשות גרף של רעי אם יחשוב שיוציאו ע"י טלטול מן הצד, וצ"ע שאם יודע שאח"כ יוציאו כדרכו מדין גרף של רעי מסתבר שאסור.**

## **לדעת השו"ע התירו גרף של רעי במקום פסידא ודווקא אם הגרף נעשה ממילא.**

## **לדעת הרמב"ם אסור ליתן כלי שעל ידו יוכל לטלטל את הגרף, אך לדעת הטור כל האיסור הוא רק שע"י פעולתו נוצר הגרף של רעי.**

## **לדעת הטור נראה שמותר לסגור כפתור של גז כדי למנוע ריח, אך לדעת הרמב"ם יל"ע כיון שאינו מרחיק את הגרף עצמו.**