חבורה כותב 3
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / מלאכות שהיה והטמנה / הרב משה יפהן / חובל ופרק הבונה / סוגיית כותב ומוחק [וצובע]

חבורה כותב קד.

הכותב בכל דבר שהוא רושם חייב ומבואר ברמב"ם דכדי להתחייב חטאת בעינן כתיבה המתקיימת. וכן הוא לשון הרמב"ם פי"א הט"ו. והנה מהו שיעור דבר המתקיים. השעה"צ בסי' ש"ג כתב סקס"ח כתב דלדעת הרמב"ם פ"ט דהכלל של כל העושה מלאכה ומלאכתו מתקיימת בשבת אם כן כל שהכתב מתקיים יותר משבת הוא חייב. אמנם לדעת רש"י דלא פי' כן אם כן בעינן מלאכה המתקיימת יותר משבת. והנה עדיין יש לעיין מהו השיעור, והרשב"א להלן קטו: דמספיק אם מתקיים כספרי זכרונות הגם שלא מתקיים בקביעות כספרים. ולכאורה אין ראיה דרש"י פליג דגם לרש"י לא מוכרח דבעינן מתקיימת לעולם. אלא דבעינן קיום חשוב וכיוון שיש שמקיימים כך הוי קיום חשוב. וראיתי במ"ב מהדורת דרשו דהמגיה שם נקיט דפליגי ולענ"ד ליכא ראיה לזה ואף המ"ב לא אמר כן.

והנה לכאורה הטעם דבעינן מלאכה המתקיימת היינו משום שבעינן מלאכה חשובה ואם אינה מתקיימת אין זה נחשב שנעשית כאן מלאכה חשובה. והנה מלשונו של הרשב"א היה נראה באופן אחר דהרשב"א כתב דאפילו עשוי להתקיים קצת כספרי זכרונות חשיב מלאכת מחשבת ולכאורה מבואר דהטעם דבעינן עשוי להתקיים הוא משום מלאכת מחשבת אלא דעשוי להתקיים קצת הוא נחשב מלאכת מחשבת מה שאין כן לגבי ספרים כתב הרשב"א דשם נקטה הגמ' דאם אינו עשוי להתקיים חסר בחשיבות של ספר. אמנם הדבר קשה להולמו דאטו ממלאכת מחשבת נלמד דבעינן מלאכה חשובה. דשם רק נלמד דבעינן דנעשה מחשבתו, ויל"ע בזה.

אמנם יתכן דהביאור הוא באופן אחר דהנה זה וודאי בספרי זכרונות זה וודאי דמספיק כתיבה שאינה מתקיימת כל כך אלא כפי דרך ספרי זכרונות אלא דהנידון היכן דאדם כתב ספר בכתב שאינו מתקיים ולא בספרי זכרונות האם ייחשב כתיבה ובזה כתב הרשב"א דכיוון דמצינו שיש לזה שם כתב בספרי זכרונות אז גם מתחייב בשאר ספרים שאין דרכם בכך וחשיב כתיבה משום שכך היא מחשבתו והרי היא נעשית אמנם לגבי גוף הספרים חסר בשם ספר ומשו"ה לא יותר להצילם בשבת מפני הדליקה. ואין כוונת הרשב"א לומר דזה מספיק כלפי המחייב של מלאכת מחשבת. אלא דבא לומר דהגם דאינו כותב ספרי זכרונות כיוון שמצינו שזה כתב וכך הוא רוצה לכתוב הרי הוא חייב משום שנעשית מחשבתו.

ומבואר בתוספתא דדין זה לא נאמר דווקא לגבי הכתב אלא גם לגבי הדברים שהוא כותב עליהם דגם הם בעינן להיות דברים המתקיימים וכפשוטו זהו גם נלמד מהכלל דבעינן מלאכה המתקיימת.

והנה מצינו ברמב"ם דבר פלא דהנה מבואר במשנה דהכותב על בשרו חייב. ואע"ג שחמימות הבשר מעברת את הכתב מכל מקום זהו דומה למוחק את הכתב. וביאור דבריו הוא כך. דאם מצד עצמו לא היה מתקיים זה היה נחשב דבר שאינו מתקיים. אמנם כיוון שזה לא במהות הכתב אלא שיש כאן דבר אחר שיעביר את הכתב הגם שהוא מונח בעצם המציאות של המקום שעליו כתבת. מכל מקום זה דבר חיצוני ומשל לזה אדם שכותב בדיו טובה על דף טוב על נייר שמונח על תנור דבוודאי יעבור הכתב מחמת חום התנור מכל מקום הכתיבה במהותה היא כתיבה טובה וחייבם עליה . והנה זה שהאדם רגיל להתרחץ ומעביר את הכתב זה פשיטא דהרי זה לא מונח בעצם אמנם מה שחמימות העור מעברת את הבשר זה נחשב כמו שזה עומד לימחק. והנה יש לעיין דהרי חמימות העור אינה מעברת את הכתב מיד אלא לאחר כמה ימים. וקשה דהרי כתב השעה"צ דלפי הרמב"ם יסוד הדין של מלאכה המתקיימת היינו יום אחד ואם כן קשה מדוע הוצרך הרמב"ם לחדש דזה נחשב מלאכה שאין מתקיימת אלא כיוון דזה מדבר חיצוני נחשב מלאכה המתקיימת הרי באופן זה הוא בחפצא מלאכה מתקיימת.

ולכאורה צריך לומר דנאמר בכתיבה דין נוסף חוץ ממלאכה המתקיימת דזהו דין כללי במלאכות דמלאכה שאינה מתקיימת יותר מיום אחד איננה מלאכה וחוץ מזה נאמר הלכה מסוימת בכתיבה.

דכתב שאינו מתקיים אינו כתב ובזה בעינן שיתקיים כמה ימים וכלפי זה אמרינן דכיוון דזה דבר חיצוני אז אין זה נחשב שהכתב במהותו לא מתקיים. ודומה לכתב שנמחק. והנה יש לעיין בדברי השעה"צ אות לה' דדייק מדברי הרמב"ם אלו דעל דברים שאין להם עור פטור ורק בדברים שיש להם עור חייב. וכתב שם השעה"צ דכיוון דאין להם עור החמימות מעברת תכף את הכתב. ויל"ע מה אכפת לן הרי זה דבר חיצוני ואפשר שהוא סובר דכאן אין זה נקלט בכלל דהחמימות מעכבת את עצם הקלטות הכתב ומצד זה זה נחשב דבר שאין מתקיים. ואפשר שכן הם משמעות דבריו. אמנם לעצם דיוקו בדברי הרמב"ם אולי נוכל לומר באופן אחד דבוודאי מצד השם כותב אז זה שהוא כותב במקום שימחק מצד החמימות אין זה מגרע את השם כותב בין אם זה נמחק באותו יום בין אם זה נמחק לאחר כמה ימים. אמנם מצד הכלל של החפצא של המלאכה שבעינן מלאכתו מתקיימת בזה יש לומר דסבר הרמב"ם דאם כתב את זה על דבר שעומד לימחק חסר בשם מלאכה המתקיימת. [ ובדברי הרי"ד לעיל מצינו חידוש גדול יותר דאפילו בדעתו לפרקו חסר בשם מלאכה המתקיימת.] ועכ"פ ברמב"ם יהא מבואר דדבר שאינו מתקיים אפילו יום אחד חסר בשם מלאכה המתקיימת.

והנה כמו דמצינו בסוגייתנו לגבי שבת דבעינן כתיבה המתקיימת כנ"ל מצינו לגבי גיטין דבעינן כתיבה המתקיימת ושם הרי ברור דזה הלכה בכתב עצמו דבעינן שהוא יהא מתקיים. והנה מצינו בגמ' דהגמ' דנה מה בא לרבויי בכל דבר שהוא רושם ואמרה הגמ' דבא לרבות מי טריא ואפצא וכלשון הגמ' לאתויי הא דתני רבי חייא כתבו במי טריא ובאפצא כשר תני רבי חייא כתבו באבר שיחור ובשיחור כשר. ושם איירי לענין גיטין. ומשמעות דברי הגמ' הן דגיטין ושבת אם יסוד אחד וכל הכשר בזה וכשר בזה וממילא כיון דתני רבי חייא דשיחור כשר בגיטין ה"נ חייבם עליהם בשבת. וכן מבואר להדיא בריטב"א אמנם מצד דברי הגמ' היה ניתן אולי לפרש באופן אחר דהגמ' הביאה דברים נוספים שנתרבו לענין שבת וכעין מה שהכשרנו בגיטין אבל לא באו לומר דגיטין ושבת הם הא בהא תליא.

והנה ברמב"ם עולה דבר פלא דבתוספתא דפירקין פ"ו חילק בין עלי ירקות לעלה זית. והרמב"ם פי"א באמת פסק דעלה ירקות הוא דבר שאין מתקיים וכתב שחייב על כתיבה המתקיימת ועל כתיבה שאינה מתקיימת פטור וככללו של התוספתא ועיין במ"מ שהביא מקור מהתוספתא.. והרמב"ם בגיטין בפ"ד מגירושין.לא הביא את הכלל הזה דבעינן כתיב המתקיימת. ועיין שם בהגהות מיימוניות דביאר דכוונת הרמב"ם דחייב דווקא על עלה של זית דהוא כתיבה המתקיימת אמנם עיי"ש במגיד משנה בה"ז דכתב דסבירא ליה לרמב"ם דלגבי גיטין לא בעינן שיכתב על דבר המתקיים. והקשה המגיד משנה במה זה שונה משבת.

והנה הפנים מאירות הקשה על הרמב"ם מדוע בשבת פטר בעלה ירקות הרי בגמ' בגיטין יט. מבואר דחייב על עלה של זית ונעלמה ממנו התוספתא דחילק בין עלה ירקות לעלה של זית. והפנים מאירות חילק בין גט לבין שבת וכתב הביאוה"ל דבא לחלק בין השוין דאין חילוק ביניהם. וזה כהגהות מיימוניות. אמנם לדרך המגיד משנה. בהכרח דיש חילוק ביניהם. ולכאורה יש לומר דהחילוק הוא דהדין כתיבה על דבר מתקיים הוא משום הדין של מלאכה המתקיימת ודין זה קיים דווקא בשבת אמנם בגיטין ליתא להאי דין ואין זה הלכה מעצם הכתיבה. וכן כתב הפרי חדש אבעה"ז. סי קכ"ד ס"ב דכתב דבעינן מלאכה המתקיימת דומיא דמשכן. ועיין בבית שמואל סי קכ"ה סק"ו דכתב דהחיסרון הוא משום מלאכת מחשבת והנה בטעם הפטור כלאחר יד בביצה יג: כתב רש"י מלאכת מחשבת מלאכת אומנות. ולפי זה מובן דברי הב"ש דחסר במלאכת מחשבת כשהיא נעשית כלאחר יד וכן היה שייך לומר דכשהיא נעשית על דבר שאינו מתקיים אינה נחשבת מלאכת אומנות. ונראה דהוא הבין דדרשא דמלאכת מחשבת היא מלאכה חשובה ובאמת אולי יש עוד מקורות לזה. וזה ראיה דנאמרו ב' ענינים בכתיבה וממילא מה שטענו לעיל זה טענה על השעה"צ דהרמב"ם גם מודה להרשב"א שבדין כתיבה בעינן מתקיים כמה ימים וצ"ע.

יל"ע במנחת חינוך לגבי דיו. וכן במה שכתב על כתב על גבי כתב.

אחת בארץ אחת בקורה