ב - בדין בור ט_ ובור י_
קטגוריות: ש_ס / לא בבא קמא / ב_ק - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / שיעורים פרק ארבעה אבות

**סימן ב**

**בדין בור ט' ובור י'**

**א**

א] **ב"ק ג' א',** תולדה דבור מאי ניהו, אילימא אב י' ותולדה ט', לא ט' כתיבי ולא י' כתיבי, הא לא קשיא והמת יהי' לו אמר רחמנא וקים להו לרבנן י' עבדי מיתה ט' נזקין עבדי מיתה לא עבדי, סו"ס זה אב למיתה וזה אב לנזיקין.

**והנה** לקמן נ' ב' תנן דלמה נאמר בור, מה בור שיש בו כדי להמית י' טפחים, אך כל שיש בו כדי להמית י' טפחים, ובפירש"י כתב דהוא משום דסתם בור י' טפחים, ומשמע דהא דבור פחות מי' טפחים פטור על המיתה, ילפינן לה מקרא, - וכ"כ התוס' בסוגיין דאי לא כתיב בור, הו"א כל דקטיל ואפי' אין בו כדי להמית, וכל הא דפטרינן בבור שאין בו כדי להמית, הוא מדכתיב בור, וכ"כ התור"פ, והשטמ"ק בשם ה"ר ישעי'.

ב] **אמנם** הנה בפירש"י בסוגיין כתב בפי' בתרא, דהא דבור פחות מי' פטור על מיתה, לא ילפינן לה מקרא, אלא הוא משום דלא מחמת הבור מת דאין בו כדי להמית.[[1]](#footnote-2)

**ובפשוטו** מכוון דבריו הוא, דהא דבור פחות מי' פטור על המיתה הוא משום דינא דאומד, וכמש"כ בפירש"י לקמן צ' ב' ד"ה שמסור לעדה ולעדים דהא דפטרינן כשהכה במכה שאינו ראוי' לעשות חבלה זו, הוא משום שמחמת חלשותו של זה ורכותו נחבל, ולקמן צ"א א' (ד"ה דבעינן אומדנא) כתב דהוא משום דאמרינן דמזלי' דהאי הוא דאיתרע לי', וה"נ הוא בבור פחות מט', דכיון דע"פ האומד אינו ראוי להמית, אמרינן דלאו מחמת הבור מת ופטור,[[2]](#footnote-3) וכ"כ הר"י מלוניל לקמן נ' ב' דהא דבור פחות מי' פטור על המיתה, הוא משום דל"ה בו כדי להמית ומזלו גרים.

**ועד"ז** מצינו בד' הרמב"ם בפי"ב מנז"מ הט"ו שכתב דהא דבור פחות מי' פטור על המיתה, הוא משום דאין המיתה בכ"ש מצוי' וה"ז כמו אונס, - ולכאו' הוא מכח דינא דאומד, וכמש"כ הרמב"ם בפ"א מחובל הי"ח דפטורא דאומד הוא משום דהוא כמו אנוס, וכ"כ האבהא"ז בפי"ב מנז"מ הי"ט.

ג] **ויש** להעיר לדעת ש"ר דהא דבור פחות מי' פטור על המיתה ילפינן לה מקרא, ולכאו' מ"ט בעינן קרא להכי, הרי כיון דבור זה אינו ראוי להמית ע"פ האומד, וכמש"כ הרמב"ם בפ"ג מרוצח ה"ז דמקום שאין בגבהו י' טפחים אינו ראוי להמית, (ולמד לזה מהא דפטרינן בבור שאין בו י' טפחים), יש לפטרו מדינא דאומד בנזיקין,[[3]](#footnote-4) ודעת הרמ"ה והמאירי לקמן צ"א א' דקי"ל דיש אומד לנזיקין, ואף לדעת הסוברים דקי"ל דאין אומד לנזיקין, י"ל דבמיתת בהמה יש אומד, וכמש"נ לעיל סוסק"ב בהערה.

**וביותר** תיקשי כן בד' המאירי, שכתב לקמן נ' ב' בתו"ד דהדוחף שור לבור ט' ומת פטור, ואינו חייב אלא בגונא שהפילו בכח דבכה"ג הוא ראוי למות אף בבור פחות מי', ובכה"ג הרי אין פטורו מקרא, אלא הוא מסברא ומדינא דאומד, וא"כ מה"ט יש לנו לפטור גם את בעל הבור, ותיקשי דמ"ט בעינן קרא דבור ט' פטור על המיתה, אך באמת לא מצינו בד' המאירי דס"ל דהא דבור ט' פטור על המיתה, הוא מקרא, וי"ל דאה"נ לדעתו הוא מסברא ומדין אומד.

**ב**

ד] **ובפשוטו** י"ל בזה, דהנה בפי' הר"י מלוניל לקמן נ' ב' כתב דאף דבור פחות מי' פטור על המיתה, מ"מ משלם לו כדי היזק שהוזק בו שנשברה רגלו אם ל"ה מת, דלגמרי לא מצי' למפטרי' שהרי חפר בו כדי להזיק בו הנופל, עכ"ד, וכ"כ המאירי שם בשם יש מי שאומר דאם מת משלם מיהא בכדי דמי היזק המשוער בבי"ד, - אך המאירי שם נחלק ע"ז דהוא פטור אף מדמי ההיזק.

**ובטעם** הפלוגתא בזה י"ל, וכ"כ בשיעורי הגרי"ג בסוגיין, דהר"י מלוניל לטעמי' אזיל, שכתב שם דהא דבור פחות מי' פטור על המיתה הוא משום דל"ה בו כדי להמית ומזלו גרם, והוא מדינא דאומד, וע"כ הוא חייב לשלם כדי היזק, דדמי לכל אומד, דאף אם אין בו כדי להזיק היזק זה ע"פ האומד, מ"מ הוא משלם את מה שהי' ראוי להזיק ע"פ האומד, וכמש"כ היש"ש בפ' החובל סימן ל"ח בתו"ד,[[4]](#footnote-5) אך המאירי ס"ל דהא דבור פחות מי' פטור על המיתה, ילפינן לה מקרא, וע"כ הוא פטור אף על ההיזק, וזה ע"ד מה שמצינו דאף דבור חייב על נזקי אדם, מ"מ כל שהמית אדם הוא פטור לגמרי, ואינו חייב כשיעור ההיזק.

ה] **ולפ"ז** נמצא דלזה הוא דבעינן למילף מקרא דבור פחות מי' פטור על המיתה, דאף דבלא"ה הי' לנו לפטרו מדינא דאומד בנזיקין, הרי משום זה ל"ה מיפטר אלא מתשלומי המיתה, אך אכתי הי' חייב לשלם דמי היזק המשוער בבי"ד, והא דהוא פטור לגמרי הוא מילפותא דקרא דבור ט' פטור על המיתה.

**ג**

ו] **וי"ל** עוד בזה, דהנה לקמן נ"א א' אמרו דאף דאין חבטה בפחות מי', מ"מ כל שהולך השור על רגליו ונפל לבור ו' טפחים הוא ראוי למות, משום דמכריסו של השור לקרקע יש ד' טפחים, ונמצא שנחבט מי' טפחים, ואמרו התם דהא דתנן דמה בור שיש בו כדי להמית י' טפחים ולא סגי בו' טפחים, הוא בדאיגנדר לבור.

**והרשב"א** שם כתב, ז"ל, מסתברא לי דלאו למימרא דמתני' דתני י' והיו פחותין מי' דוקא דאגנדר אגנדורי, הא נפל כדרכי' אפילו בו' סגיא אליבא דשמואל, דא"כ ליפלוג וליתני בדידה בד"א במתגלגל אבל נפל כדרכו אפילו בו' חייב וכו', אלא נ"ל הכי פירושא דמתני' דלתשלומין ואיכא מגנדר דאין בו כדי להמית בפחות מי' לפיכך שנינו י' ולומר שלא חייבה תורה אלא בבור שיש בו לעולם כדי להמית ואפי' במגנדר, עכ"ל, וכ"כ השטמ"ק שם בשם הרא"ש, ז"ל, פי' לא חייבה תורה כורה בור אא"כ ראוי השור הנופל בו למות באיזה ענין שיפול אף באיגנדר, עכ"ל, וכ"כ הטור בסימן ת"י בשמו.[[5]](#footnote-6)

**ולפ"ז** ניחא דבעינן למילף מקרא דבור פחות מי' אינו חייב על מיתה, דאם משום דין אומד, הרי בכה"ג שהלך השור כדרכו ונפל הי' לנו לחייבו, ורק משום דאיכא דין בפנ"ע דבור פחות מי' אינו חייב על המיתה, ע"כ הוא פטור אף כשהלך השור כדרכו ונפל.

ז] **אמנם** הנה בהשגות רבינו אפרים על הרי"ף לקמן שם כתב דהא דקתני במתניתין דהיו פחותין מי' טפחים ונפל לתוכן שור או חמור ומת פטור, באיגנדר איגנדורי לבור וכו', ואי דרך נפילה נפל ומת בחבטה, חזינן איכא איכא י' מכריסא לקרקע הבור חייב, עכ"ל, וכ"ה מבו' בד' הראב"ד בכתוב שם ובחידושיו שם, וכ"כ הר"י מלוניל וההשלמה והמאירי והריא"ז שם, וכ"נ בד' הפסקי רי"ד והתור"פ שם, וכ"כ הטור בסימן ת"י בשם הרמ"ה, וכ"כ האו"ז בסימן רמ"ה.

**ולדעת** כל הני רבוותא הדק"ל, דמ"ט בעינן לקרא דאין חייבין על מיתה בבור פחות מי', ותיפו"ל משום דינא דאומד, וקשיא כן טפי לד' הרמ"ה והמאירי שכתבו לקמן צ"א א' דאף לענין נזיקין אין חייבין בבור על נזק דע"פ האומד אינו ראוי לעשותו.[[6]](#footnote-7)

**ד**

ח] **ובעיקר** דעת רבינו אפרים ודעימי' דאף בור פחות מי' חייב על מיתה כשהלך השור כדרכו ונפל, הק' הרשב"א לקמן נ"א א', דא"כ אפי' איגנדר ונפל לתוך ו' ומת ליחייב, דהו"ל תחלתו בפשיעה למהלך כדרכו וסופו באונס בגינדור וליחייב.

**עוד** הק' הרשב"א שם, שהרי בור בור כתיב אחד למיתה ואחד לנזיקין, כמו שאמרו בירושלמי שהביאו התוס' בסוגיין, ואמרינן מה בור שיש בו כדי להמית י', אלמא בור של נזיקין אינו בור של מיתה, ואם איתא של נזקין ושל מיתה הכל אחד וכשנפל כדרכו וכו'.

ט] **והאולם** המשפט בסימן ת"י ס"י הק' עוד, מהא דתניא לקמן י' א' ונ"א א' דהחופר בור ט' ובא אחר והשלימו לי' האחרון חייב, ודעת רוב רבוותא דהיינו משום דהאחרון עשה שיעור מיתה, אך בחופר בור ח' ובא אחר והשלימו לט' שניהם חייבין, ואם אף בור פחות מי' חייב על מיתה כשנפל כדרכו, נמצא דגם הראשון עשה כבר שיעור מיתה, ומ"ט השני חייב לבדו, וכן הק' בחי' הגר"נ בסוגיין אות נ"ז.

**ובחי'** הגר"נ שם הק' עוד, דאם אף בור פחות מי' חייב על מיתה כשנפל כדרכו, א"כ מאי ס"ד בסוגיין דבור י' הוי אב ובור ט' הוי תולדה, הרי אף בור ט' חשיב בור למיתה, ומ"ט נימא דאינו אלא תולדה.

י] **עוד** קשיא בזה, דהנה הראשונים בסוגיין הביאו מירושלמי דכל הא דבור פטור על כלים, הוא רק בבור דמיתה, אך בור דנזיקין חייב על הכלים, ואי נימא דאף בור פחות מי' חייב על המיתה כשנפל כדרכו, הרי נמצא דאף בור פחות מי' הוי בור דמיתה, ומ"ט נימא דפטורא דכלים הוא רק בבור י' ולא בבור פחות מי', ותיקשי כן טפי בד' התור"פ בסוגיין שהביא לד' הירושלמי, ובדבריו לקמן נ"א א' משמע דס"ל דאף בור פחות מי' חייב על המיתה כשנפל כדרכו.

**ה**

יא] **והנה** הרשב"א בסוגיין הוכיח דהבבלי פליג על הירושלמי וס"ל דאף בור לנזיקין פטור על הכלים, ממה שאמרו לקמן כ"ח ב' בדין אבנו סכינו ומשאו, דבכולם אני קורא בהן שור ולא אדם חמור ולא כלים, וה"מ לענין מיתה אבל לענין נזקין אדם חייב וכלים פטורים, והרי דאף בור דנזיקין פטור על הכלים.

**אמנם** הנה השטמ"ק לקמן בסוגיין כתב בשם תוספי תוס' להרא"ש דלדעת רב דאסו"מ משורו למדנו וחייב על הכלים, היינו משום דיליף לה משור ובור דנזיקין, דבור דנזיקין חייב על הכלים, וכמו שאמרו בירושלמי, עכ"ד, ומבו' דס"ל גם בדעת הבבלי דבור דנזיקין חייב על הכלים.

**ולפ"ז** צ"ל דמה שאמרו לקמן שם דלדעת שמואל דאסו"מ דלא אפקרינהו משורו למדנו, הוא פטור על הכלים, וכן בנטנפו כליו במים הוא פטור על הכלים, הוא משום דאסו"מ חשיבי כבור דמיתה, וכמו שנסתפק כן התור"פ בסוגיין דפעמים שהם ראויין להמית, וכ"ה מבו' בפירש"י לקמן כ"ח ב' (ד"ה אלא מה דומה לזה), ובטוש"ע בסימן תי"א ס"א, וע"כ הוא פטור על הכלים,[[7]](#footnote-8) דאם חשבינן להו כבור דנזיקין, הרי אף דמבורו למדנו, הי' לנו לחייבו על הכלים, וככל בור דנזיקין דחייב על הכלים.

**וכ"ה** מוכח גם ממה שאמרו לקמן שם דאסו"מ דאפקרינהו לכו"ע פטורין על הכלים, והרי דאף דרב גופי' ס"ל דבור דנזיקין חייב על הכלים, ומה"ט הוא דס"ל דבאסו"מ דלא אפקרינהו חייב על הכלים, דילפינן להו בהצד השוה משור ומבור דנזיקין, מ"מ באסו"מ פטור על הכלים, משום דחשבינן להו כבור דמיתה.[[8]](#footnote-9)

יב] **אך** קשיא טובא לדעת הרא"ש ממה שאמרו לקמן מ"ח א' דבהרביץ גללים ונטנפו כליו של בעה"ב פטור משום דהוי בור ופטור על הכלים, ובמה שאמרו לקמן מ"ח ב' דבהבאיש לאחר נפילה פטור משום דהוי בור ופטור על הכלים, ובהני גווני הרי ודאי דאין בבור זה כדי להמית כלל,[[9]](#footnote-10) ואי"ז אלא בור דנזיקין, וא"כ מ"ט הוא פטור על הכלים.[[10]](#footnote-11)

**ו**

יג] **והנה** בדעת הרשב"א דס"ל בפשיטות דאסו"מ ל"ה בור דמיתה, ולא ס"ל כמש"כ התור"פ די"ל דפעמים שהם ראויין להמית, נתפרשו הדברים טפי בדבריו לקמן ל' ב', ז"ל, ונ"ל דכל בור שבשמועה זו בור של ניזקין הוא ולא בור של מיתה דהא ליכא י', עכ"ל.

**ונראה** דאזיל לטעמי' דס"ל דבור פחות מי' פטור על מיתה אף כשנפל כדרכו, משום שלא חייבה תורה אלא בבור שיש בו לעולם כדי להמית ואפי' במיגנדר, ואשר ע"כ אסו"מ פטורין לעולם על מיתה, דאף אם יש בהן כדי להמית באופן נפילה מסוים, מ"מ כיון דאין בהן עומק י' ואינם ראויים להמית בכל ענין, ה"ה פטורין על מיתה בכל גוונא.

יד] **וקשיא** טובא לפ"ז בד' התוס' הרא"ש דס"ל דאסו"מ חשיבי כבור דמיתה, ולכאו' להרא"ש לטעמי' לקמן נ"א א' דבור פחות מי' פטור על המיתה אף כשנפל כדרכו, משום דלא חייבה התורה כורה בור אלא כשראוי השור הנופל בו למות באיזה ענין שיפול, הדין נותן דאף אם פעמים דאסו"מ ראויין להמית, מ"מ אינם חייבין על המיתה, כיון שאינם ראויים להמית בכל ענין, שהרי ודאי דבהמה דתלך ברה"ר באופן דמיגנדר, לא תמות ע"י האסו"מ.

טו] **ועד"ז** צ"ע גם במש"כ הטור בסימן תי"א דאסו"מ חייבין על מיתת בהמה, שהרי הטור בסימן ת"י כתב בשם הרא"ש דבור פחות מי' פטור על המיתה אף כשנפל כדרכו, וא"כ מ"ט אסו"מ חייבין על המיתה, אף דאינם ראויים להמית בכל ענין.[[11]](#footnote-12)

**ז**

טז] **ונראה** לישב, ובהקדם, דהנה ההשלמה לקמן נ' ב' כתב דאף דאין חבט בפחות מי', היינו בחבטה דממילא, אך בזכרים המנגחין זא"ז וכיו"ב דמחבטי בכח מחמת הכאה, יש חבט בפחות מי', וכ"כ המאירי שם.

**והנה** בל' המאירי שם מבו' דבכה"ג שהפיל שור בכח לבור פחות מי', חייב המפיל לבדו, ואין בעל הבור חייב, וכ"כ החזו"א בסימן י"ד סק"ג, ז"ל, שור שדחף בהמה לבור וכו', דין זה הוא דוקא בבור י"ט דיש בו כדי להמית, אבל פחות מי"ט בעל השור חייב הכל, אע"ג דגם הבור גרם למיתתו דע"י הבור היתה הדחיפה יותר חזקה, מ"מ אי"ז בור שחייבה עליו תורה למיתה, והרי אין חופר בור חייב משום גרמא לההיזק, אלא משום ממונא כשורו שהזיק, וכל שאין עליו חיוב משום בור לא חשיב שותף בנזק, עכ"ל.

יז] **והנה** החזו"א שם כתב לדון בדין בור י', אלא שהשור כחו יפה והנפילה היתה על מתניו וכיו"ב, שלא הי' בו כדי להמית, רק בכח הדחיפה של הדוחף מת, אי חייב גם בעל הבור, - והיינו דאף דבבור פחות מי' פטור בעל הבור אף כשדחפו שור אחר שהוא ראוי למות בכה"ג, מ"מ בבור י' י"ל דחייב בעל הבור אף שלא הי' ראוי למות אלמלי כח הדחיפה של הדוחף.

**והביאור** בזה הוא, דבור פחות מי' אין עליו תורת בור כלל לגבי מיתה, וע"כ אף אם בפועל נשתתף הבור במיתתו, דע"י דחיפת אחר ראוי הבור להמית אף בפחות מי', פטור בעל הבור, - ומשא"כ בבור י' דיש עליו תורת בור לגבי מיתה, הרי דהגם דאם נפל שם שור שכחו יפה וכו' ומת הוא פטור, משום דלפי האומד ל"ה ראוי הבור להמית ולא מחמת הבור מת, או משום דהו"ל כאונס, מ"מ כל שדחפו שור אחר ומת, דבכה"ג ראוי הבור להמית, י"ל דחייב גם בעל הבור.

יח] **ועיקר** הך מילתא דבור י' אין עליו תורת בור כלל לגבי מיתה, ול"ד לבור י' דיש עליו תורת בור אף למיתה שאינו ראוי להמית ע"פ האומד, וה"נ בור ט' יש עליו תורת בור אף להיזק שאינו ראוי להזיק ע"פ האומד, הוא נלמד כן ממה שאמרו בסוגיין דבור י' הוי אב למיתה ובור ט' הוי אב לנזיקין, ומשמע דבור פחות מי' אין עליו תורת בור כלל לענין מיתה, וע"כ חשיב כאב בפנ"ע לנזיקין,[[12]](#footnote-13) ומאידך אם כל בור ובור יש עליו תורת בור רק לאותו המיתה וההיזק שהוא ראוי להם ע"פ האומד, ל"ה לנו לחשוב לבור י' ובור ט' לב' אבות.

**וכ"ה** מבו' ממה שאמרו בירושלמי דהא דבור פטור על כלים הוא רק בבור י', אך בור ט' חייב על הכלים, ולהדיא דבור י' ובור ט' ב' מיני בורות נינהו, והיינו משום דבור י' יש עליו תורת בור גם לגבי מיתה, ובור ט' אין עליו תורת בור כלל לגבי מיתה, וכל תורת בור שעליו היא לגבי נזיקין.

**וגם** מש"כ הרשב"א ודעימי' דבור פחות מי' פטור אף מיתה אף כשנפל כדרכו, משום דלא חייבה תורה אלא בבור שיש בו לעולם כדי להמית, נראה דהוא רק משום דבור ט' אין עליו תורת בור כלל לגבי מיתה, ובזה הוא שנתחדש דכל שאינו ראוי להמית בכל ענין, אין עליו תורת בור למיתה אך אם הי' על בור ט' תורת בור למיתה, ל"ה מקום לפטרו כשנפל השור כדרכו.[[13]](#footnote-14)

יט] **ויש** ללמוד עוד לעיקר הך מילתא דבור פחות מי' אין עליו תורת בור כלל לגבי מיתה, דהנה דעת רב לקמן נ' ב' דבור שחייבה תורה להבלו ולא לחבטו, ובפירש"י שם ד"ה מאי בינייהו מבו' דכל דהוי ההיזק בצירוף ההבל, חייב אף על ההיזק שמכח החבט, עיי"ש, וכ"כ התור"פ שם.

**והנה** בסוגיית הגמ' לקמן שם מבו', דלדעת רב י"ל דיש חבט בפחות מי', והא דבור פחות מי' פטור על מיתה, הוא משום דלי"ב הבל למיתה, - וצ"ב, דאף דאין בו הבל למיתה, הרי מ"מ י"ל דההבל סייע במיתתו, וא"כ מ"ט הוא פטור.

**ונראה** דהטעם בזה הוא, דכל הא דמודה רב דכל שסייע ההבל בההיזק חייב אף ההיזק שמכח החבט, הוא משום דיש על ההבל תורת בור, אך בבור פחות מי', דאין על ההבל תורת בור דמיתה, הרי דאף שסייע ההבל במיתתו, ה"ה פטור.

**ומבו'** להדיא לפ"ז כמש"נ, דחלוק הוא ביסוד הדין הא דבור פחות מי' פטור על מיתה, מהא דבור פטור על מיתה ועל היזק שאינו ראוי לו ע"פ האומד, דהא דבור פחות מי' פטור על מיתה, הוא משום דאין עליו תורת בור כלל לענין מיתה, ומשא"כ הא דבור פטור על מיתה ועל היזק שאינו ראוי לו ע"פ האומד, היינו דאף דיש עליו תורת בור גם לענין מיתה והיזק זה, מ"מ הוא פטור, משום דל"ה ההיזק מחמת הבור, או משום דהו"ל כאנוס, וע"כ אף דבבור שאין בו הבל למיתה פטור אף שמת בסיוע ההבל, מ"מ בבור שיש בו הבל לנזיקין חייב אף כשנשברה רגלו, משום שסייע ההבל להיזק זה, אף שאין ההבל בפנ"ע ראוי כלל לעשות היזק זה.

**ח**

כ] **וי"ל** עוד, דגם דינא דחופר בור ט' ובא אחר והשלימו לי' דלרבנן האחרון חייב לבדו משום דעביד שיעור מיתה, הוא רק משום דבור ט' אין עליו תורת בור כלל לגבי מיתה, ולא נעשה הבור בור דמיתה אלא ע"י האחרון, אך אם הי' על בור ט' תורת בור לגבי מיתה, אלא דל"ה חייב במיתה משום דאינו ראוי למות ע"פ האומד, הרי דכל שהשלימו אחר לי' היו שניהם חייבין.

**והדברים** מבוארים כן בד' הרשב"א לקמן נ"א א', ז"ל, והא דפטרי רבנן כורה אחר כורה אפי' לנזקין, ה"מ באחד חופר ט' ובא אחר והשלימה לי' שנסתלקו מעשה ראשון, שלא הי' בהן אלא נזק, ובא זה "והוציאו מבור של נזקין ועשאו בור של מיתה", אבל אחד חופר ח' ובא אחר והשלימו לט' שניהם חייבים, "שהרי בורו של זה כשל זה", וה"ה כאחד חופר י' ובא אחר והשלימו לכ' וכו' שכולן חייבין, עכ"ל, ולהדיא בדבריו דכל הא דהאחרון חייב לבדו, הוא משום דבור ט' אינו אלא בור לנזקין, והאחרון עשאו בור של מיתה, אך אם הי' על בור ט' תורת בור למיתה, אלא שלא הי' חייב על מיתה משום שאינו ראוי לה ע"פ האומד, הרי דכל שבא אחר והשלימו לי' היו שניהם חייבין.

כא] **ונראה** עוד, דגם לדעת רבי דבור ט' ובא אחר והשלימו לי' אחר אחרון למיתה, הוא רק משום דבור פחות מי' אין עליו תורת בור כלל למיתה,[[14]](#footnote-15) דאם הי' עליו תורת בור למיתה, אלא שהי' פטור על מיתה משום שאינו ראוי לה ע"פ האומד, הרי דכל שחפר בור ט' ובא אחר והשלימו לי', דהנופל שם ראוי למות ע"פ האומד, היו שניהם חייבין אף במיתה, דאף דהבור ט' בפנ"ע ל"ה ראוי להמית, מ"מ כיון דאחר שהשלימו אחר לי' הוא ראוי למות ע"י שניהם יחד, שפיר הוא חייב, (ודמי להא דהוה מחייבינן בבור ט' כשדחפו אחר ומת, כמש"נ לעיל סקי"ז).

**ומצאנו** הדברים מבוארים כן להדיא בד' המאירי לקמן ט' ב', ז"ל, שהחופר בור ט' נתחייב על נזקיו ולא על המיתה שאין בור ראוי למות אא"כ הוא בכדי י', ואם בא אחר והשלימו לי' ונפל שם שור ומת חייב זה השני, ואע"פ שאחר התחיל בהכשר ובזימון מיתה זו, ה"ה כאילו זימנו הוא מכל וכל, הואיל ובמעשה שלו נגמר ענינו "להיות אב לאותו הנזק", עכ"ל, ולהדיא בדבריו דכל הא דאחר אחרון למיתה, הוא רק משום דבמעשה שלו נעשה אב לאותו הנזק, אך אם הי' גם על בור ט' תורת בור למיתה, אלא שהי' פטור על מיתה משום דאינו ראוי למות ע"פ האומד, הרי דכשבא אחר והשלימו לי' היו שניהם חייבין.[[15]](#footnote-16)

**ט**

כב] **והנה** עיקר הך מילתא דבור פחות מי' אין עליו תורת בור כלל לגבי מיתה, נראה דהוא ע"ד הא דאם משכחת בור שאינו ראוי כלל להזיק, אין עליו תורת מזיק דבור כלל,[[16]](#footnote-17) וה"נ הוא בבור הראוי להזיק ואינו ראוי להמית, דאף דיש עליו תורת בור לנזיקין, מ"מ אין עליו תורת בור כלל למיתה.

**ואמנם** נראה דמסברא הי' לנו לומר דכיון דבור פחות מי' ראוי להזיק, ויש עליו תורת בור לנזיקין, ה"נ יש עליו תורת בור למיתה, דמיתה ונזיקין חד מילתא הוא,[[17]](#footnote-18) וכ"ה דיש על בור פחות מי' תורת בור לגבי כל היזק, אף להיזק שאינו ראוי לו ע"פ האומד, (ובור י' יש עליו תורת בור לגבי כל מיתה, אף למיתה שאינו ראוי לה ע"פ האומד), ה"נ יש על בור ט' תורת בור אף למיתה, והא דבור פחות מי' אין עליו תורת בור למיתה, ילפינן לה מקרא דמה בור שיש בו כדי להמית י' טפחים, ומזה נלמד דבור פחות מי' אין עליו תורת בור כלל לגבי מיתה.

כג] **ולפ"ז** נמצא, דלזה הוא דבעינן להך קרא דמה בור שיש בו כדי להמית י' טפחים, דאם משום דבור זה אינו ראוי להמית ע"פ האומד, הרי מ"מ הי' עליו תורת בור לענין מיתה, ואף דבאופן הרגיל ל"ה מתחייב על מיתה, משום דינא דאומד, מ"מ כל שדחפו אחר ומת דבכה"ג הוא ראוי למות ע"פ האומד הי' חייב, וגם אם בא אחר והשלימו לי' היו שניהם חייבין אף במיתה, - וזהו דילפינן מקרא דבור פחות מי' אין עליו תורת בור כלל לגבי מיתה, וע"כ אף אם דחפו אחר ומת פטור, וה"נ אם השלימו אחר לי' חייב האחרון לבדו במיתה, ולרבנן חייב האחרון לבדו אף בנזיקין.

**ולדעת** רב דבור שחייבה תורה להבלו ולא לחבטו, הרי דנפ"מ טובא בהא דבור פחות מי' אין עליו תורת בור לגבי מיתה, בגונא שנפלה הבהמה כדרכה, דאיכא חבט י', ואפ"ה הוא פטור משום דליכא הבל י', ואף שסייע הבור במיתתה, והיינו משום דבור י' אין עליו תורת בור כלל לגבי מיתה, דאם משום הא דבור פחות מי' אינו ראוי להמית ע"פ האומד, הי' לנו לחייב בכה"ג, דדמי להא דמחייבינן כשנשברה רגלה, אף דאין ההבל ראוי להיזק זה ע"פ האומד.

**י**

כד] **ואמנם** לכאו' עיקר הך מילתא דבור פחות מי' אין עליו תורת בור כלל לגבי מיתה, אי"ז מתישב אלא לדעת הרשב"א ודעימי' דבור פחות מי' פטור על מיתה בכל גוונא, אך לדעת רבינו אפרים ודעימי' דאף בור פחות מי' חייב על מיתה כשנפלה כדרכה, הרי נמצא דאף בור פחות מי' יש עליו תורת בור לגבי מיתה, אלא דהיכא דאיגנדר לבור פטור, משום דל"ה הבור ראוי להמית בכה"ג.

**אך** הנה בד' המאירי מבו' דאף דס"ל דבור פחות מי' חייב על מיתה כשנפלה כדרכה, מ"מ ס"ל דבור פחות מי' אינו אב למיתה כלל, ומה"ט הוא דכשבא אחר והשלימו לי' אחר אחרון למיתה, משום שהוא עשאו אב למיתה, (ומה"ט נמי בור פחות מי' פטור על המיתה, אף כשדחפו אחר לבור ומת, הגם דבכה"ג הוא ראוי למות ע"י הבור).

כה] **ונראה** ללמוד מזה, דלעולם כו"ע מודו להך מילתא דבור פחות מי' אין עליו תורת בור כלל לגבי מיתה, והא דמחייבינן כשנפלה הבהמה כדרכה, כשיש מכריסא דתורא לארעא י' טפחים, הוא משום דס"ל דכלפי נפילה זו חשבינן לי' כבור י', דשיעור י' אינו בגוף הבור עצמו, אלא בהנפילה לבור, וכלפי נפילה זו דאיכא מכריסא דתורא לארעא י', חשבינן להבור כבור י', ודמי לבור שיש לו ב' פתחים, דאחד מהם הוי בתוך י' ואחד הוי למעלה מי', דכלפי הפתח הראשון הו"ל בור פחות מי' ואין עליו תורת בור דמיתה, וכלפי הפתח השני הו"ל בור י' ויש עליו תורת בור דמיתה.

**ומקור** נאמן לזה הוא ממה שצידד המנ"ח בסוף מצוה נ"ג דלדעת רבינו אפרים ודעימי' דבור ו' חייב על מיתה כשהלך השור כדרכו ונפל, הרי דאם חפר בור ה' ובא אחר והשלימו לו', הרי דלגבי היזק דבדרך הילוך חייב השני לבדו, לפ"מ דקי"ל כרבנן דחופר בור ט' ובא אחר והשלימו לי' האחרון חייב, ואם איגנדר השור והוזק שניהם חייבין, עיי"ש, והרי דאף דלגבי נזיקין ליכא נפ"מ אם איגנדר או נפל כדרכו, מ"מ חלוקין הן זמ"ז, - והיינו משום דבור ו' חשיב כבור י' כלפי נפילה בדרך הילוכו, וכלפי תורת בור זה חייב השני לבדו, וכלפי נפילה דאיגנדר חשיב כבור פחות מי', וכלפי תורת בור זה חייבין שניהם.[[18]](#footnote-19)

כו] **ונראה** עוד לפ"ז, דלדעת רבינו אפרים ודעימי' דבור ו' חייב על המיתה כשנפל כדרכו, ומשום דכלפי נפילה זו חשבינן לה כבור י', הרי דדינא דהירושלמי דבור ט' חייב על הכלים, הוא רק כשנפלו הכלים מן הקרקע לבור, אך כל שנפלו מגובה ד' טפחים, הרי דכלפי נפילה זו חשיב הבור כבור דמיתה ופטור על הכלים.

**יא**

כז] **ולפ"ז** ניחא לדעת רבינו אפרים ודעימי' מה שאמרו דבור בור כתיב אחד למיתה ואחד לנזיקין, ובור י' הוא אב למיתה ובור ט' הוא אב לנזיקין, וס"ד דבור ט' אינו אלא תולדה, וכן מה שאמרו בירושלמי דבור י' שהוא בור למיתה פטור על הכלים ובור ט' שאינו אלא בור לנזיקין חייב על הכלים, אף דגם בור ט' חייב על מיתה כשנפל כדרכו, - והיינו משום דהא דבור ט' חייב על מיתה כשנפל כדרכו, הוא משום דלגבי נפילה זו חשבינן לה כבור י', אך לעולם בור ט' אין עליו תורת בור אלא לנזיקין, והוא אב בפנ"ע לנזיקין, ולדעת הירושלמי הוא חייב על הכלים, וזהו דס"ד דבור ט' דאין עליו תורת בור אלא לנזיקין, הוי תולדה.

**ומתישב** בזה גם הא דחופר בור ט' ובא אחר והשלימו לי' האחרון חייב, אף דגם בור פחות מי' חייב על מיתה כשנפל כדרכו, וכבר עשה הראשון שיעור מיתה, דאה"נ דלגבי נפילה שנופל כדרכו, דלגבי נפילה זו כבר הי' עליו תורת בור י', אין האחרון חייב לבדו, וכמש"נ לעיל סקכ"ה בהערה, וכל הא דהאחרון חייב לבדו, הוא לגבי נפילה דאיגנדר, דלגבי נפילה זו אין עליו תורת בור למיתה, והאחרון הוא שעשאו בור למיתה, וע"כ הוא חייב לבדו.

כח] **ובזה** מתישב לדעתם גם משה"ק הרשב"א דמ"ט פטרינן בור פחות י' באיגנדר ומת, הרי הו"ל תחילתו בפשיעה למהלך כדרכו וסופו באונס בגינדור וליחייב, ולמש"נ בדעתם ניחא, דהרי דהא דבור פחות מי' פטור על המיתה, אי"ז משום אונס, אלא משום דאין עליו תורת בור כלל לגבי מיתה, והא דהוא חייב כשנפל השור כדרכו ומת, הוא משום דלגבי נפילה זו יש עליו תורת בור י', וע"כ אף אם תחילתו בפשיעה פטור,[[19]](#footnote-20) - וי"ל עוד, דכיון דלגבי נפילה כדרכו יש עליו תורת בור י' ולגבי נפילה דאיגנדר יש עליו תורת בור ט', נמצא דבהתורת מזיק דבור ט' לא פשע כלל, וכל פשיעתו היא בהתורת מזיק דבור י', וע"כ אינו חייב באיגנדר ומת, כיון דלא פשע בבור זה, ויש לדון בזה.

**יב**

כט] **והנה** בחי' רא"ל סימן נ"א סוסק"א כתב דלדעת הרשב"א דכל שאין בבור כדי להמית בכל ענין הוא פטור, היינו דכדי להמית הוא שיעור שנתנה תורה בבור של מיתה דפחות משיעור זה אין עליו שם בור, ועיי"ש שכתב לפ"ז דלא שייך הך דינא אלא בבור עצמו דבפחות מזה אין עליו שם בור, אבל לתולדות הבור כגון לאסו"מ לא שייך כלל ללמוד דין זה דיהא צריך שיהא בו כדי להמית בכל גווני.

**ולפ"ז** נתישבו ד' הרא"ש והטור דאסו"מ חשיביי כבור דמיתה וחייבין על המיתה, אף דאין בהן כדי להמית בכל ענין, משום דכל הך דינא דבעינן שיהא בו כדי להמית בכל גווני, הוא רק בבור עצמו, ולא באסו"מ שהן תולדות הבור.

ל] **אמנם** אם באנו למידה זו לחלק בין בור עצמו לתולדות הבור, נראה דיל"פ לזה בע"א, דהנה כבר נתבאר לעיל ענף ז' דפטורא דבור פחות מי' ממיתה, הוא משום דבור פחות מי' אין עליו תורת בור כלל לגבי מיתה, וכדילפינן לה מקרא, אך כל שיש בו י', יש עליו תורת בור לענין כל מיתה, אף אם ע"פ האומד אינו ראוי למיתה זו, וכן בור פחות מי' יש עליו תורת בור לכל נזיקין, אף אם ע"פ האומד אינו ראוי להיזק זה.

**ולפ"ז** שמא יש מקום לומר בדעת הרא"ש והטור, דכל עיקר הך דינא דבור פחות מי' שאינו ראוי להמית אין עליו תורת בור לגבי מיתה, הוא מכלל השיעורים שניתנו בבור, והוא רק בבור עצמו, אך בתולדות הבור כאסו"מ ליכא להך דינא, ואף אם בפועל אין בהן כדי להמית, יש בהן תורת בור לכל מילי,[[20]](#footnote-21) דומיא דהא דבור י' יש עליו תורת בור אף למיתה שאינו ראוי לה ע"פ האומד, ואין פטורן אלא מכח דינא דאומד.[[21]](#footnote-22)

לא] **ונפ"מ** בזה הוא למש"נ לעיל שם מד' המאירי, דשור שדחף בהמה לבור פחות מי' ומת, אף דמכח הדחיפה הוא ראוי למות אף בבור שאין בו י', פטור בעל הבור, ונתבאר שם עפי"ד החזו"א דהוא משום דאי"ז בור שחייבה עליו תורה למיתה, ואין עליו תורת בור כלל לגבי מיתה, ול"ד לבור י', די"ל דאם דחף שור בהמה לתוכו ומתה, אף אם כחו יפה ול"ה ראוי למות מכח הבור עצמו, מ"מ חייב גם בעל הבור.

**ולפ"ז** הרי דאם נבא לדון בדין שור שדחף בהמה על אסו"מ ומתה, ובלא כח הדחיפה ל"ה מתה, אם חייב אף בעל האסו"מ, הוא תלוי במש"נ, דאי נימא כפשטות הדברים דגם אסו"מ שאין בהן כדי להמית אין עליהן תורת בור כלל לענין מיתה, הרי דבכה"ג יהא פטור, אם אין האסו"מ בפנ"ע ראויים להמית כלל, אך אי נימא דאף כשאין בהן כדי להמית יש עליהן תורת בור אף לענין מיתה, והא דפטרינן כשנתקלה בהם בהמה ומתה הוא מכח דינא דאומד, הרי דכל שדחפה שור אחר ומתה דבכה"ג ראויין האסו"מ להמית, חייב גם בעל האסו"מ.[[22]](#footnote-23)

**יג**

לב] **ולפ"ז** נראה דמה"ט הוא דס"ל להרא"ש והטור דאסו"מ חייבין על מיתה, אף שאינם ראויים להמית בכל ענין, ול"ד לבור ט' שפטור על המיתה אף כשנפל השור כדרכו, משום דלא חייבה תורה אא"כ ראוי השור הנופל בו למות באיזה ענין שיפול.

**והטעם** בזה הוא, דכל עיקר הך דינא דלא חייבה תורה אלא כשראוי השור למות בכל ענין שנופל, הוא רק בבור עצמו, דכל שאין בו כדי להמית אין עליו תורת בור לענין מיתה, ובזה הוא שנתחדש דאף אם יש בו כדי להמית בנפילה כדרכו, מ"מ אם אין בו כדי להמית בכל ענין, אין עליו תורת בור לענין מיתה, וכמש"נ כן לעיל סוסקי"ח, אך באסו"מ דאף כשאין בהן כדי להמית כלל יש עליהן תורת בור לענין מיתה, וכל פטורן הוא מכח דינא דאומד, ומה"ט אמרינן דאם משכחת גוונא דתהא הבהמה ראוי' למות ע"פ האומד, וכגון אם דחפה שור אחר וכיו"ב, חייב בעל האסו"מ, הרי ממילא דכל שנפלה הבהמה באופן שהיא ראוי' למות בו, ולי"ב פטורא דאומד, חייב בעל האסו"מ.

לג] **ולפ"ז** נראה בדעת הרא"ש, דמה"ט אף אם בור דנזיקין חייב על הכלים, מ"מ תולדות הבור פטורין על הכלים, אף אם אין בהן כדי להמית כלל, כגגלים, וכשור שמת והבאיש לאחר נפילה.

**והטעם** בזה, דהרי בעיקר הך דינא דבור ט' חייב על הכלים, כבר נתבאר לעיל סקי"ח דהוא מיוסד ע"ז דבור ט' אין עליו תורת בור כלל לגבי מיתה וכל תורת בור שעליו היא לגבי נזיקין, דאם הי' על בור ט' תורת בור גם לגבי מיתה, ואך דבפועל הוא פטור על המיתה משום שאינו ראוי לכך, ל"ה מקום לחלק בין בור י' לבור ט' לענין כלים, וע"כ בתולדות הבור דלעולם יש עליהן תורת בור לענין מיתה, הרי דאף אם אינם ראויים להמית כלל, ובפועל לא יהיו חייבין בהן על מיתה, מ"מ כיון דיש עליהן תורת בור למיתה, הוו כבור י' דפטור על הכלים.[[23]](#footnote-24)

1. ובישוב מתניתין לקמן נ' ב' דמשמע דילפינן לה מקרא, צ"ל כמש"כ השטמ"ק שם בשם הרא"ה, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-2)
2. והנה אמנם לקמן צ"א א' מיבע"ל אם יש אומד לנזיקין, ותיקשי דלפ"מ דמיבע"ל דאין אומד לנזיקין, מ"ט בור פחות מי' פטור על מיתה, - וצ"ל דכל הא דמיבע"ל דאין אומד הוא בנזיקין, אך במיתת בהמה יש אומד, וע"כ הוא דבור פחות מי' פטור על המיתה, ואכמ"ל. [↑](#footnote-ref-3)
3. ואמנם באמת יש מקום לדון דחלוקין עליו חביריו על הרמב"ם, והרמב"ם לטעמי' דס"ל דהא דבור פחות מי' פטור על מיתה, הוא משום דהוי כמו אונס, ומזה הוא שלמד דבור פחות מי"ט אינו ראוי כלל להמית, אך לדעת ש"ר דהא דבור פחות מי' פטור על מיתה ילפינן לה מקרא, י"ל דלעולם ראוי בור פחות מי"ט להמית ע"פ האומד, ואך דמ"מ ילפינן מקרא דפטור, משום דאין דרכו להמית, ואף דאין דרכו להמית, מ"מ כיון דאפשר שימית סגי בזה לדין אומד, וכמש"כ בתשו' הריב"ש סימן של"ח דלדינא דאומד ל"ב שיהא ודאי ממית או שימית ע"פ הרוב, אלא כל שאפשר שימות בזה סגי בכך לדין אומד.

   ובאמת דכ"נ להדיא ממש"כ התוס' לקמן י' א' ד"ה ליחכה נירו דפטורא דבור פחות מי' הוא משום דאין רגילות להמית בפחות מי', ומשמע דה"ז ראוי להמית ע"פ האומד, אלא דאינו רגילות שימית, וכ"נ ממש"כ התוס' דכה"ג באש חייב בליחכה נירו וסכסכה אבניו, אף שאין רגילות שתזיק אש ניר ואבנים כלל, והרי אף דאין רגילות שתזיק, מ"מ לי"ב לדינא דאומד, (דאל"כ מ"ט באמת הוא חייב), וה"נ בבור פחות מי' דכוותה, - וכ"ה גם משמעות ד' התוס' בסוגיין דאם ל"ה כתיב בור הוה מחייבינן בכל בור שהמית, והרי דלי"ב לדינא דאומד. [↑](#footnote-ref-4)
4. ואף אי נימא דבכל אומד אינו משלם כלל, מ"מ בגונא דהר"י מלוניל דהוזק תחילה ואח"כ מת, ודאי דיש לחייבו על ההיזק, ועמש"כ בזה החזו"א בסימן ב' סקי"ד. [↑](#footnote-ref-5)
5. וכ"נ מסתימת ד' הרמב"ם בפי"ב מנז"מ ה"י דכל בור פחות מי' פטור על המיתה, אף אם נפל השור כדרכו, - אך י"ל דהרמב"ם לטעמי' אזיל דמשמעות דבריו בפ"ט משחיטה ה"ח דלא קי"ל כרב נחמן, ואף כשהלכה הבהמה כדרכה ונפלה למקום שאינו עמוק י' אינה נטרפת בכך, וכמש"כ היש"ש בפ' הפרה סימן כ"ה והב"ח ביו"ד סימן נ"ח בדעתו, ואכמ"ל. [↑](#footnote-ref-6)
6. וי"ל כמש"נ לעיל סק"ה דבעינן להך קרא דמכח זה הוא פטור לגמרי, ואינו חייב אף כדמי ההיזק המשוער בבי"ד. [↑](#footnote-ref-7)
7. ורק לדעת רב דמשורו למדנו, ואך שבאנו לדון דכיון דבעינן להצד השוה מבור, דיו לבא מן הדין להיות כנידון ואין לחייבן על הכלים, הרי דבזה הוא דאמרינן דעבדינן להצד השוה מבור דנזיקין דחייב על הכלים. [↑](#footnote-ref-8)
8. אמנם הנה בירושלמי בפ' המניח סוף ה"א אמרו, א"ר יוחנן הניח אבנו ומשאו ברה"ר ובא אחר ונתקל בהן וצלוחיתו בידו וכו' חייב על נזקי אדם ופטור על נזקי צלוחיתו, מילתי' דר' יוחנן אמר בור של נזקין פטור על הכלים, ע"כ, ומבו' דאסו"מ חשיב כבור דנזיקין, והא דפטורין על הכלים הוא רק למ"ד דבור דנזיקין פטור על הכלים, וכ"ה גם בירושלמי שם ה"ג השופך את המים ברה"ר כו', רב הונא אמר וכו' אבל אם נתלכלכו כליו חייב, רב אמר אפי' נתלכלכו כליו פטור, מילתי' דרב אמרה בור של נזקין פטור על הכלים, ומבו' דמים ברה"ר חשיבי כבור דנזיקין, ואין פטורין על הכלים, אלא למ"ד דבור דנזיקין פטור על הכלים, וזה כדעת הרשב"א, - ובדעת הרא"ש צ"ל דבהך מילתא פליג הבבלי על הירושלמי, דהירושלמי ס"ל דאסו"מ חשיבי כבור דנזיקין, וע"כ אינם פטורין על הכלים אלא למ"ד דאף בור דנזיקין פטור על הכלים, והבבלי ס"ל דאף אסו"מ חשיבי כבור דמיתה, וע"כ הן פטורין על הכלים אף אם בור דנזיקין חייב על הכלים. [↑](#footnote-ref-9)
9. דגללים ודאי דאין בהן כדי להמית, וגם בהבאיש לאחר נפילה, הרי כל תורת הבור שבזה הוא במה שהוא מבאיש את המים, ואי"ז אלא בור דנזיקין. [↑](#footnote-ref-10)
10. ויש להוסיף, שהרי בגמ' שם אמרו בדין גללים ובדין הבאיש לאחר נפילה, דלדעת רב דמשורו למדנו הוא חייב על הכלים, ורק אם הפקירן הוא פטור על הכלים, - והנה למש"כ התוס' הרא"ש, הרי הא דלדעת רב הוא חייב על הכלים, בע"כ דהוא משום דילפינן לה בהצד השוה משור ומבור דנזיקין דחייב על הכלים, ותיקשי דא"כ מ"ט אם הפקירן פטור על הכלים, ול"ה כבור דנזיקין דחייב על הכלים. [↑](#footnote-ref-11)
11. ובאמת בל' הרמב"ם בפי"ג מנז"מ ה"ב משמע קצת דאסו"מ אין חייבין אלא על נזיקין, וכמש"כ שם דאם הוזק בה אדם או בהמה משלם, ולא כתב דגם אם מתה בה בהמה משלם, וכ"נ גם ממש"כ שם דאם הוזקו בה כלים פטור, ולא כתב גם דאם מת בה אדם פטור, (כמש"כ כן בפירש"י לקמן כ"ח ב' ד"ה אלא מה דומה לזה והטוש"ע בסימן תי"א ס"א), והיינו משום דאף על מיתת בהמה פטור, (והטוש"ע שכתבו גם להא דאם מת אדם פטור, הוא לטעמייהו דס"ל דאסו"מ חייב על מיתת בהמה), וי"ל דהוא משום דס"ל כדעת הרשב"א דאין בור חייב על המיתה אלא כשהוא ראוי להמית בכל ענין, וכמש"נ לעיל סק"ו בהערה די"ל כן בדעתו, וע"כ אין אסו"מ חייבין על המיתה, כיון שאין ראויין להמית בכל ענין. [↑](#footnote-ref-12)
12. וכ"ה מבו' גם ממש"כ הרשב"א בסוגיין לדון דמ"ט לא נימא דבור ט' הו"ל תולדה דבור י' כיון דאינו חייב אלא בנזקין, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-13)
13. והדבר פשוט דאם נפלה הבהמה כדרכה לבור ה', חייב אף על היזק שאינו ראוי ע"פ האומד לבא אלא בבור ט', וליכא בזה לדינא דהרשב"א דבעינן שיהא בבור לעולם כדי להזיק היזק זה, - והך דינא הוא רק במיתה, דכל שאין הבור ראוי להמית אין עליו תורת בור למיתה, ובזה הוא שנתחדש דכל שאינו ראוי להמית בכל ענין אין עליו תורת בור למיתה. [↑](#footnote-ref-14)
14. ולדעת הרשב"א ודעימי' דבור פחות מי' פטור על מיתה אף כשנפל כדרכו, בע"כ דהא דבור ט' ובא אחר והשלימו לי' אחר אחרון למיתה, אף שנפל כדרכו, והי' ראוי למות אף בבור ט', הוא משום דבור ט' ל"ה בור כלל לגבי מיתה, והבור למיתה נעשה ע"י השני, וע"כ הוא חייב לבדו. [↑](#footnote-ref-15)
15. ובמק"א נתבאר דמה"ט הוא דבבור ח' ובא אחר והשלימו לט' שניהם חייבין אף אם הוזק בהיזק שלא הי' ראוי בור ח' להזיקו ע"פ האומד, וכן בבור י' ובא אחר והשלימו לכ' שניהם חייבין אף אם מת במיתה שלא הי' ראוי בור י' להמיתו ע"פ האומד, ואכמ"ל. [↑](#footnote-ref-16)
16. וי"ל דהוא משום דעיקר תורת המזיק דבור הוא במה דהוא תקלה, ול"ד לשאר המזיקין דהם עושין את הנזק, ומכח זה יש עליהן תורת מזיק, וע"כ כל שאין הבור ראוי להזיק ואינו תקלה כלל, אין עליו לתורת המזיק דבור. [↑](#footnote-ref-17)
17. ומצינו עד"ז בדין שור המועד, דמשמעות הדברים דכל שהועד השור להזיק, הוא מועד אף למיתה, והיינו משום דכ"ה דשור שהועד להזיק הוי מועד לכל היזק אף להיזק שלא הועד לו, דלא מצינו דאם הועד לנגיחה שלא בכח כ"כ, לא יהא מועד ליגח בכח יותר וכיו"ב, ה"נ הוי מועד אף למיתה, דמיתה ונזיקין חד מילתא נינהו, - והנה אמנם בסוגיית הגמ' לקמן מ"א א' מוכח דמועד להזיק אדם אינו מועד למיתת אדם, וכמש"כ ההשלמה שם, וכ"כ הרמב"ם בפ"י מנז"מ ה"ב, אך נראה דכ"ז הוא משום דמיתת אדם הויא שם בפנ"ע, אך בבהמה ליכא נפ"מ בין מיתה לנזיקין, ומצאתי שכ"כ הגר"נ זצ"ל בכת"י.

    ויש להוסיף, דמה"ט אין לומר דהא דמועד לנזיקין הוי מועד למיתה, הוא משום דאם הוחזק נגחן לנזיקין, תלינן דגם ימית, דא"כ מ"ט באדם לא אמרינן דמועד לנזיקין הוי מועד למיתה, - ועוד, שהרי למ"ד דמועד לבהמה הוי מועד לאדם, מבו' בסוגיית הגמ' לקמן מ"א א' דאם המית ג' בהמות הוי מועד להריגת אדם, ואם הזיק ג' בהמות ל"ה מועד להריגת אדם, והרי דאף דהוא מועד להיזק בהמות, ל"ה כמועד במציאות להריגתם, ואכמ"ל. [↑](#footnote-ref-18)
18. ונראה לפ"ז דה"נ הוא בבור ט' ובא אחר והשלימו לי' דהאחרון חייב לבדו אף בנזיקין, דכ"ז הוא רק כשאיגנדר לבור והוזק, אף אם נפל כדרכו ומת או הוזק שניהם חייבין, ולדעת הסוברים דבור י' ובא אחר והשלימו לי"א הראשון חייב לבדו, ה"נ בכה"ג י"ל דהראשון חייב לבדו, - ואי"ז דוחק בסתימת הדברים, שהרי הא דקאמר רבי דאחר אחרון למיתה, לכאו' פשוט דהיינו רק בדאיגנדר לבור ומת, אך אם נפל כדרכו ומת, אף הראשון חייב, וי"ל דאדרבה בכה"ג הראשון חייב לבדו והשני פטור, וכנ"ל, וא"כ ה"נ הא דאמרי רבנן דהאחרון חייב אף בנזקין, הוא רק בדאיגנדר לבור והוזק.

    ובאמת דלמש"נ דגדר הא דמחייבינן בשנפל כדרכו ומת הוא דלגבי נפילה זו חשבינן לי' כבור י', ניחא טפי, דלפ"ז נמצא דמה שאמרו בור ט' ובא אחר והשלימו לי', קאי רק על נפילה דאיגנדר, דלגבי נפילה שנפל כדרכו לא חשבינן לי' כלל כבור ט', ואדרבה נכלל בזה גוונא דבור ה' ובא אחר והשלימו לו', דלגבי נפילה כדרכו חשיב כבור ט' ובא אחר והשלימו לי', וכמש"כ המנ"ח. [↑](#footnote-ref-19)
19. ובד' הרשב"א שהק' כן, נראה דהוא משום דס"ל דאין לחלק כן דיש על בור תורת בור י' לגבי נפילה זו ולא לגבי נפילה זו, וכאשר כ"ה מבו' ממשה"ק ממה שאמרו דבור בור כתיב אחד למיתה ואחד לנזיקין, ואמרו מה בור שיש בו כדי להמית י', אלמא בור של נזיקין אינו בור של מיתה, ואם איתא של נזקין ושל מיתה הכל אחד וכשנפל כדרכו וכו', ובע"כ דהא דבור פחות מי' פטור על נפילה דאיגנדר, אף דיש עליו תורת בור למיתה, דמה"ט הוא חייב כשנפל כדרכו, הוא משום אונס, וזהו דקשיא לי' דיתחייב משום דתחילתו בפשיעה וסופו באונס, אך להרשב"א לטעמי' דפטור על בור ט' בכל ענין, בע"כ דהיינו משום דבור ט' אין עליו תורת בור למיתה, (ולפ"ז הוא פטור על מיתה אף אם משכח"ל דהוי תחילתו בפשיעה וסופו באונס). [↑](#footnote-ref-20)
20. ויש ליתן טעם בזה, דהרי לא מצינו דשיעור י' בבור תלי במין הקרקע אם היא קשה טפי או לא, ולא פטרו אלא בספוגין של צמר דליכא חבטה כלל, ולכאו' בע"כ דשיעור י"ט הוא מכלל שיעורי תורה, וכל דיש בבור י' חשיב כבור למיתה, אף כשהקרקע רכה ואין ראוי בור זה להמית, - וע"כ יש מקום לומר דתולדות הבור דלי"ב לשיעורא די' טפחים, יש עליהן תורת בור למיתה, אף כשאין בהן כדי להמית, דומיא דבור י"ט דחשיב כבור למיתה, אף כשאינו ראוי להמית. [↑](#footnote-ref-21)
21. והבה"ח משה הופמן נ"י העיר די"ל בע"א, דאם ל"ה כתיב בקרא אלא בור י', היו כל תולדות הבור תולדות דבור י', והי' עליהן תורת בור לגבי מיתה, ואף דנתמעט מקרא דבור ט' אין עליו תורת בור למיתה, הוי זה מיעוט מסוים בבור ט', אך שאר תולדות הבור שלא נתמעטו, הוו תולדות דבור י', ויש עליהן תורת בור אף לגבי מיתה. [↑](#footnote-ref-22)
22. ואמנם יש להעיר לפ"ז, דמ"ט אמרו בגמ' דתולדות הבור הוו כיו"ב, הרי שאני דין התולדות דיש עליהן תורת בור למיתה אף כשאין ראויין להמית, מבור עצמו דכל שאינו ראוי להמית אין עליו תורת בור למיתה, - וי"ל בפשיטות דהנידון אם תולדותיהן כיו"ב הוא אם קייל דין התולדות מדין האב, דומיא דהא דתולדותיהן לאו כיו"ב בטומאה, אך בהך מילתא דחמור דין התולדות מדין האב, ל"ה בכלל תולדותיהן לאו כיו"ב, אך אי"ז מתישב עם מש"כ הגרי"ז בביאור האיבעיא דתולדותיהן כיו"ב. [↑](#footnote-ref-23)
23. והנה לעיל סקי"א בהערה נתבאר בדעת הרא"ש דפליגי הבבלי והירושלמי בהך מילתא אם אסו"מ חשיבי כבור דמיתה או כבור דנזיקין, דהירושלמי ס"ל דחשיבי כבור דנזיקין, והבבלי ס"ל דחשיבי כבור דמיתה, - ולמש"נ נמצא דיסוד הפלוגתא בזה הוא דהירושלמי ס"ל דאסו"מ ושאר תולדות הבור שאין בהן כדי להמית אין עליהן תורת בור לענין מיתה, וזהו דס"ל אם בור דנזיקין חייב על הכלים, אף הן חייבין על הכלים, אך הבבלי פליג ע"ז וס"ל דהך דינא דבור שאין בו כדי להמית אין עליו תורת בור לענין מיתה, הוא רק בבור עצמו, אך תולדות הבור יש עליהן לעולם תורת בור אף לענין מיתה, וע"כ הן פטורין על הכלים, אף אם בור דנזיקין חייב על הכלים. [↑](#footnote-ref-24)