1 בדין בישול בחמה
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / שבת - הרב יצחק טחן / 3 פרק כירה / כירה בישול

**בדין בישול בחמה**

1. **מבואר בגמ' דבבישול בחמה לא מחייב מדאוריתא רק דפליגי אי גזרו בתולדות חמה אטו תולדות האור**. ובבאור טעמא דליכא בזה מלאכת בישול יעוין ברש''י ובר''ן דהוי מחמת דאין דרך בישול בכך. אולם יעוין בקרית ספר הלכות שבת פרק ט' וז''ל, דבישול לא הוי אלא באור ותולדותיו דהכי נמי הוה בסממני המשכן. ובפשוטו נראה דלרש''י הוי חסרון במלאכה מצד הגברא דהוי ''שלא כדרך'', ולקרית ספר הוי חסרון בגוף המלאכה דלא הוי דומיא דמשכן. אלא דיש לעיין ראשית כל בהא דנקט רש''י דהוי שלא כדרך דאמאי לא מיתסר לכה''פ מדרבנן כמו בשאר פטורא דשלא כדרך במלאכות שבת, עוד יש לעיין באור הפלוגתא בחמי טבריא אי הוי תולדות אור דחלפי אפתחא דגהינום או דמתחמם מהחמה, ואי תליא ב''כדרך'' א''כ אי דרך לבשל בחמי טבריא מה איכפת לן איך אופן חימום המים. וגם בטעמא דקרית ספר יש לעיין דאמאי לא הוי תולדה דאש כיון דתוצאת הבישול איכא בו, דבשביל להתמעט ממשכן בעינן שיהא בזה נתון ששיך למלאכת בישול.
2. **ויעוין באגרות משה או''ח ח''ג סימן נב דמוכיח מכח זה דהא דהוי שלא כדרך הוי סיבה שלא נוכל ללמוד את זה ממשכן,** ולפי''ז הקרי''ס והר''ן ורש''י לא פליגי כלל, ומה דהקרי''ס לא כתב הטעם דפירשו רש"י והר"ן, הוי מחמת דמוכרח כן, דבלא טעם היה לן ודאי למילף מבשול אש שהיה במשכן כמו כל התולדות. ויעוי''ש דמחדש לפי''ז דתנור מיקרוגל שטוב לבשל בו כמו באש ממש, ואלו שיש להם תנור כזה משתמשים בו יותר מבשול באש, ודאי יש למילף מבשול דאור דהיה במשכן לא רק לרש"י והר"ן אלא אף לקרית ספר כמו שנתבאר דהמיעוט מחמת הא דהוי שלא כדרך.
3. **ויש לעיין בדבריו דכל כמה דהוי סיבה למילף ממשכן דלא הוי צורת המלאכה א''כ כבר נקבע שבישול הוי באש,** והילפותא לא הוי ביחס ל''כדרך'' אלא ביחס ל''אש'' וכל מה דשייך לדון תולדה הוי רק בתורת ''תולדה דאש'' ולכאורה מוכח כן דא''כ גם בחמה אי ישתנה המציאות והדרך תהא לבשל בחמה וכי יהא בזה איסור בישול. ובאמת יעוין במנחת שלמה ח''א סימן י''ב ששאל את החזו''א על מזלג חשמלי אי הוי כתולדת חמה כיון שזרם איננו אש והשיב דגם כח החשמל חשיב ''תולדת אש'' כיון דהוי ''עיבור אש'' דבכוחו ליצור אש, ולתורת ''תולדת אש'' לא בעינן שיבא מאש אלא סגי במה דאיכא בו כח ליצור אש. ומבואר דלמרות דבישול במזלג חשמלי הוי כדרך מ''מ בעינן יחס לאש.
4. **ולכאורה יש להכריח כן דאי נימא דהפטור נובע מה''שלא כדרך'' א''כ צ''ע אמאי בתולדות חמה לא הוי בישול** דלכאורה ליכא חסרון ב''שלא כדרך'' דמאי איכפת לן מקור החום דהרי בישול ''בתולדה'' הוא בדבר דיש בו חום שבכוחו לבשל, ובפרט בחמי טבריה דלמאן דמחייב בהכרח דהוי כדרך וא''כ מאי איכפת לן אי מתחמם מאש דגהינום או מהחמה.
5. **ויעוין עוד בנוב''י דהוכיח מהפר''ח דהבין בדעת הרמב''ן והר''ן בע''ז דשייך לדון בישול דאוריתא במליח אי מלח בכוחו לבשל** ומבאר הנוב''י דהוי מחמת דפטורא דחמה הוי מחמת שלא כדרך ובמליח הוי כדרך, **ויעוין בבית מאיר** בשו''ת סימן י''א דתמה על הפר''ח דהוכיח כדעת הרמב''ן דמליח לא רק מבלעי ומפליט וליכא לו כח בישול מהא דבירושלמי נקט הצולה והמטגן השולק והמעשן כולהן משום מבשל בשבת, ואלו מולח לא קתני, ומוכח דמלח אינו עושה פעולת הבישול, ומקשה הבית מאיר דהרי אנו אוכלים כבשים וחזינן דכבישה ודאי עושה פעולת הבישול וכדקי"ל כבוש הרי הוא כמבושל, ומפני מה לא קתני הירושלמי הכובש. וז''ל,אלא ודאי דלא בפעולת הבישול תליא, אלא באור או תולדת האור מה שהוא דרך בישול ברוב, ומשום דנסמך למלאכת המשכן שהיה בישול סמנים ע"י אור. **ומבואר דמאחר דהשלא כדרך הוי רק סיבה למילף ממשכן רק בישול באש א''כ נקבע כבר דזהו צורת הבישול**.

**ובעיקר מה דנקט דכבוש לא הוי כמבושל מדאוריתא** יעוי''ש בתשובה דמביא מהר' טעבלה [הדיין דק''ק ליסא] דהוכיח מהרמב''ם דכבוש הוי כמבושל מה''ת ויעוי''ש מה דדחה את הראיה מהירושלמי, ובעיקר הנידון אי כבישה איסורו מן התורה יעוין בחכמת אדם כלל נ"ח סעיף א', דהביא שם דברי הכרתי ופלתי דסובר דהוי איסורו מן התורה, והוכיח כן מן הרמב"ם, וכתב ע"ז החכמת אדם דהוי שגגה. ובמור וקציעה להגר"י עמדין נקט כדעת הפלתי, ויעוין עוד בשדי חמד מערכת הכ"ף כלל מ"ג**.**

1. **ובעיקר ישוב הקושיא מתולדת חמה אי נימא דתליא בשלא כדרך בפועל יעוין באגרות משה שם** וז''ל, ואולי יש לומר דתולדות החמה וגם תולדות האור אין הדרך כל כך לבשל בהם, שלכן אין למילף אותם שיהיו תולדה מצד חמום של עצמם אף לא לתולדות האור, אך שמ"מ חייב גם על הבשול דע"י תולדות האור מצד שנחשב זה כבשול מצד האש עצמו שהרי החמימות שבהמים והסודר הרי הוא מהאש וממילא הוא בכלל בשול האש עצמו שהרי חמום האש הוא המבשל, שלכן אף שלא היה בשול זה ממש במשכן כיון שאין לחשוב זה שינוי מדרך המלאכה חייב, ודמי זה להעמיד הקדרה ברחוק קצת יותר מהאש מכפי דרך בנ"א אבל הוא עכ"פ מקום הראוי להתבשל במשך יותר זמן שודאי חייב אף אם במשכן לא היו עושין כן כדי למהר הבשול. וכמו כן הוא במבשל בתולדות האור שהוא בשול בחמימות האור לא שייך לחלק כל זמן שאין זה שינוי ממש מדרך המלאכה שיש אף רק מעט אינשי דמבשלין בהם, ולכן כשהם תולדות חמה אף ששוין ממש במדת החום כמו אם היו תולדות האור כהא דחמי טבריא וכהא דסודר שבחמימותו יכול לבשל ביצה, פטור דמצד עצמן הא אין למילף תולדות מבשול האש שהיה במשכן מאחר דאין הדרך כל כך לבשל בהן וכל החיוב בתולדות האור הוא מצד שהוא נחשב בשול בחמימות האש שזה הא ליכא בתולדות החמה, שאם נחשוב כן הרי מתבשל בחמימות דחמה שאין בו חשיבות מלאכה עכ''ל.
2. **אלא דבעיקר גדר פטורא דבישול בחמה יש לעיין מהא דמבואר בפסחים דף מא לענין בישול פסח בחמי טבריא דלא עבר אלאו דאכילת מבושל**, ואי נימא דהוי גרעון במלאכת בישול מאי שיאטיה לאיסור מבושל, עוד מבואר ברמב''ם פ''ט ה''ו ממאכלות אסורות דבשר וחלב המבושל בחמי טבריה וכיו''ב אין לוקין עליו, ובמ''מ מציין לירושלמי בנדרים דנסתפק בזה, אולם יעוין בבגר''א יו''ד פ''ז ס''ק י''ד דמביא מהירושלמי דנסתפק גם בשבת וגם לענין עישון אי הוי כבישול ומכח זה מכריח הגר''א דלבבלי דפשיטא ליה דשבת מחייב על עישון ופטר בחמי טבריה דה''ה בבשר וחלב. וגם בזה יש לעיין מאי שיאטיה איסור מלאכת בישול ליחס של הדבר כמבושל.
3. **ולכאורה נראה מזה דבישול בחמה הוי שינוי בגוף תוצאת הבישול,** ויעוין באגלי טל דמבאר דזהו כונת רש''י דאין זה דרך בישול דליכא בזה את תוצאת הבישול המושלמת ולכן אין זה דרך בישול האמור בתורה, ולפי''ז מבאר הא דהכא מותר לכתחילה דשאני שלא כדרך במעשה המלאכה משלא כדרך בדבר הנפעל. וז''ל, מעתה המבשל בחמה כיון דיש שבח עצים בפת ותבשיל [ואף החכמים לא פליגי אלא משום שבא מחמת משהו הנשרף והנשרפין אפרן מותר וע"כ בנקברין גם חכמים מודים כמ"ש הרא"ש שם [פסחים פ"ב סי' ב']. אבל לכ"ע יש שבח אש בתבשיל] וכשבישל באש יש שבח אש בהתבשיל והוא שינה לבשל בחמה ששבח חמה בהתבשיל הרי יש שינוי בהבישול הנעשה. [ואם יקשה זה בעיניך עי' באבן עזרא שמות י"ב ט'] וכמו שנחשב שינוי בין תולדת האש לתולדת החמה כמו כן נחשב שינוי בין יש בהפת כח חמה בין יש בה כח האש. ושוב אין צריכין לטעם דמלאכת מחשבת אלא דלא חשוב בישול כלל. כמו במאכלות אסורות דלא חשוב אכילה כלל וגם בפסח לא חשוב מבושל כלל. וע"כ המבשל בחמה כיון שיש שינוי בנפעל מותר לכתחלה.

**ויעוין בקובץ שעורים פסחים אות קג בתוד"ה פרט לאוכל חלב חי** וכו'. וז''ל התוס', דאי בחמה חי הוא ופטור. וכתב על זה הקוב''ש וז''ל, והנה טעמא דאוכל חלב חי פטור משום שאינו ראוי לאכילה חי, וא"כ מנ"ל לתוס' דגם בחמה עדיין אינו ראוי לאכילה, דנהי דבחמה אינו מבושל דלא מיקרי דם שבישלו מ"מ אפשר דנעשה החלב ראוי לאכילה גם בחמה, והנה המבשל בשבת בתולדות חמה דפטור פרש"י הטעם משום שהוא שלא כדרך בישול, וכן פסח שבישלו בחמי טבריא פטור מה"ט, ומשמע דמתבשל גם בחמה אלא שהמלאכה היתה שלא כדרכה, אבל בגמ' לענין דם שבשלו מבואר דאינו מתבשל כלל בחמה וראוי לזריקה עדיין וע"כ כתבו תוס' דמיקרי חלב חי עכ''ל. ומבואר דלא דיינינן כלל את פעולת הבישול בדבר המתבשל והוי כחום בעלמא.

1. **ויעוין עוד בשו''ת אגרות משה** אורח חיים חלק ד סימן צח וז''ל, והנה בירושלמי בתרומות פ"י ה"א ובעוד מקומות הובא בתוס' מנחות דף נ"ד איתא על הא דתפוח שנתנו בתוך העיסה וחימצה ר' יוסי מתיר, ר"י כדעתיה כמה דו אמר תמן אין תבשילו תבשיל ברור כן אומר אין חמוצו חמוץ ברור [יעוי''ש במפרשים דכמו שבבישול בחמה ס''ל דאין בישולו בישול ה''ה חימוץ במי התפוח לא הוי חימוץ]. ולכאורה איך שייך איסור מלאכה לחמץ, ודוחק לומר שהוא רק דמיון דברים בעלמא. אבל צריך לפרש שהבשול דע"י חמה ותולדותיו אינו עושה המעלה שיש לאדם כשרוצה לאכול מבושל ויש לו רק מעלת החמום לבד שזה אינו מענין מלאכה דבשול עיין בשבת דף מ' ע"ב שמשמע שם דמצד החמום עצמו לא הוי מלאכה אלא מחמת שמתבשל בזה, דלכן שמן לת"ק אין בו משום בשול, ואם חמום בעצמו הוא ענין הבשול לא היה שייך לומר דאין בו משום בשול אלא ודאי דבשול הוא ענין אחר שנשבח בזה הדבר באיזה דבר וסובר ת"ק שמעלת בשול ליכא בשמן ונשאר רק חמום לבד שזה אין ענין המלאכה אף שהיד סולדת, וממש כעין זה הוא במבושל בחמה ותולדותיו שמעלת הבשול לא נעשה אף שנראה כנתבשל ואין להאדם בו אלא החמום לבד, ולכן מתיר ר' יוסי דאין להחשיב הבשול מזה בגדר מלאכה אף לאסור מדרבנן מאחר שלא נעשה בבשול זה אלא מעלת חמום שאינו ענין מלאכה. וא"כ למה שבארתי שייך זה שפיר לחמוץ דמי פירות שודאי הרי הועיל מה שלש בהמי פירות ונשתהה זמן רב כשעור שיתחמץ שנעשה בזה טעם החשוב שרוצה אך שאינו טעם החימוץ דחמוץ שעושה המי פירות לא נרגש, ולכן לר' יוסי אף שטעם שיש לו ורוצה בו בא בכאן ע"י החמוץ, מ"מ כיון שטעם זה אינו ענין איסור החימוץ, אינו כלום מה שנעשה זה ע"י חימוץ, כמו שאינו כלום מה שהחמום בא ע"י בשול ואין לאסור אף מדרבנן. והוא דמיון ממש לדינא עכ''ל.
2. **ויעוין עוד במנחות כא דדם שבשלו אינו עובר עליו** ובגמ' מחלקת בין חמה לאור ויעוין בבית מאיר שם מה דפליג עם הדיין ר' טעבלה בבאור הגמ' שם אי הוי ביחס לבישול, ואי הוי ביחס לבישול א''כ חזינן דהוי גרעון בגוף הבישול.
3. **ומבואר מכל זה דבישול בחמה הוי גרעון בגוף הבישול עד כדי דחשיב כבשר חי לדעת תוס', או כדם שלא עבר תהליך בישול, או כמו שמבואר בירושלמי דדמיא למי פירות דאין מחמיצין**, ולפי''ז יש לעיין הא דנקט הפמ''ג סי' שי"ח משבצ"ז סק"ו דליכא בישול אחר בישול בחמה ולא הוי כמליח דרק מבליע ומפליט דאיכא בישול אחריו ואי נימא דהוי כחי וכחימום בעלמא אמאי ליכא בזה בישול ובאמת יעוין במנחת חינוך מצוה ז' אות ה' דס''ל דאיכא בישול.

**אולם גם בדעת הפמ''ג ליכא ראיה דהוי בישול גמור והוי רק חסרון במעשה המלאכה** דיעו''ש דמוסב על דינא דבישול אחר צליה ובזה מחלק דהשינוי דאיכא מחמה לאש לא חשיב שינוי כיון דגם חמה הוי בישול רק דהוי חילוק באופן הבישול.

**אלא דבעיקר הך טעמא דאיכא גרעון בגוף הבישול יש לעיין דבשלמא היכא דהחמה היא המבשלת אפשר דהוי פעולת בישול אחרת** אולם היכא דמתבשל מחמת המים והם המבשלים צ''ע דכי חסר ברמת חום המים הרי אם נבדוק את מעלת החום היא כמו מים שנתבשלו באור ויותר מזה, ומאי איכפת לן מה גרם את החום הרי במים לענין כח הבישול כל הנפק''מ היא בחום המים דגם אי נימא שבבישול מים יש שינוי בגוף המים ליכא בזה נפק''מ לכח הבישול דאיכא במים.

1. **ובעיקר הא דגם בבשר בחלב איכא לפטורא דבישול בחמה יעוין בשו"ת נוב''י** מהדו''ת יו''ד סימן מג וז''ל, והא דפטור בחמי טבריא אין הטעם משום דלא הוי בישול שאינו דומיא דמשכן רק הטעם משום שאינו דרך לבשל בו מה שאינו תולדת האור לכן פסק הרמב"ם שאפילו בבב"ח דודאי לא גמרינן ממשכן ואפ"ה המבשל בו אסור ואין לוקין עליו משום דאין דרך בישול. וכן פסק לענין שבת בפ"ט מהלכות שבת הלכה ג' שהמבשל בחמי טבריא פטור עכ''ל.

**ומבואר דשלא כדרך הוי כללא באיסורי תורה דנתנו באופן המצוי** וכן מבואר בקוב''ש כתובות אות רב וז''ל, נראה דהא דפטור בשבת בעושה כלאחר יד אינו דין מיוחד באיסורי שבת כמו מקלקל ומלאכה שאצל"ג, אלא כן הוא בכל דיני התורה, שלא נאמרו אלא כפי דרך הרגיל, ומה"ט פטור באכילת והנאת איסור שלא כדרך אכילה והנאה דכיון דכתב קרא אכילה סתם לא איירי אלא בכדרכה, ותנא דבי ר"י ר"פ העור והרוטב על כל זרע זרוע כדרך שבנ"א מוציאין לזריעה, וראיה לזה, דפסח שבישלו בחמי טבריא דפטור כמו בשבת, דתולדת חמה אינו בישול, וטעמא דפטור בשבת משום דאין דרך בישול בכך, כמו שפירש"י שבת ל"ט, ונראה דה"ה לענין מבשל בב"ח בחמה דג"כ פטור משום דאין דרך בישול בכך עכ''ל.

**אלא דבעיקר פטורא דשלא כדרך כבר נתבאר לעיל דאין לומר דזהו סיבת הפטור** דא''כ אמאי במבשל בחמי טבריא פטור סכ''ס הוי כדרך אא''כ נימא כמו שנקט האגרו''מ דלעולם תולדה לא הוי כדרך רק דמחייב מחמת היחס דאית ביה לאש.

1. **ויש שבארו באופן אחר דיסוד הך פטורא נובע מחמת דהשמש לא עומדת כלל לבישול ולחימום והבישול שנעשה בה הוי כדבר דממילא בלי יחס לחמה עצמה** משא''כ באש דזהו יעודו לעמוד לבישול ונמצא דהחילוק הוא כמה ניתן לראות את היחס של הבישול כמימוש של מקור החום בדבר המבושל, דבישול לא הוי רק תוצאה בחפץ אלא הוי עשיה בחפץ.

**ולפי''ז ניחא הא דתולדות חמה בכלל האי פטורא כיון דהשימוש הוא בחמה,** והא דמהני אש דגהינום לחייבו כיון דגם אש דגהינום שונה במהותה מאש דחמה כמו שמבאר מרן הגרי''ש בהערות לסוגין. וז''ל, והנה אבחנה חדה יש בין אור של חמה לשל גיהנם. דאור של חמה להאיר על הארץ וכאמור את שני המאורות ומשא"כ באור של גיהנם שבא לכלות להבעיר ולשרוף וכאמור בב"ב ע"ד ע"א דמהדר להו גיהנם כל תלתין יומין "כבשר בקלחת" ע"ש. ולכך אף דחמה גם מחממת מ"מ עיקרה לאור הוא, ומשא"כ אש גיהנם עיקרה לבער וכדרך בישול.

**ובזה יבואר היטב הא דנסתפקה הגמ' אי בתולדות האור איכא חיוב חטאת** [יעוין בריטב''א ובר''ן] כיון דהכא התולדה באה להעמיד יחס של התעסקות עם האש ובזה איכא למימר דכיון דכבר התולדה קיבלה את החום הוי כמקור חום שקיים בטבע.

**ויעוין באו''ש הלכות שבת פרק ט הלכה ב' דמחדש דתולדה דתולדת אש ליכא בה חיובא כיון דהתנתקה מהאש**. וז''ל, כיון שכן נראה דאף על גב דתולדה ראשונה הבאה מן האש חייב אם מבשל, מכל מקום על תולדה של התולדה, כמו דבר שנתחמם במים שהוחמו מן האש, כגון ברזל שבא בקדירה חמין ונתחמם, תו אי צלה בו ביצה פטור, דהוי תולדה דתולדה, וכמו שכח כחו לא חשיב כמו גוף הדבר כן תולדת תולדת האש לפי רחוק יחוסה אצל האש נפקע ממנה שם האש, והוי חומה כחום טבעי שאינו מסיבת האש, כמו חמי טבריא.

**ויעוי''ש עוד דמביא את הירושלמי (שבת פ"ג ה"ד) דנקט דאינו חייב על בישול בחמין אלא דוקא כי האור מהלך תחתיו**, [יעויין בר"ן (כ, א בדפי הרי"ף) דמביא להך ירושלמי לענין הא דלא מהני ערוי מכלי ראשון]. והא דאסור לבשל בקדירה שהעבירה מרותחת הוי הרחקה מדבריהם שלא יבשל ע"ג האור, ולהכי בכלי שני לא גזרו. ונראה דגם מזה מוכח דאיכא יחס לגוף האש, ולפי הירושלמי מוכרח דהא דמחייב בתולדת אש הוי מחמת דחשיב דאיכא בהו את פעולת האש. ונראה דגם אי נימא כמו שנתבאר לעיל דהוי ילפותא ממשכן דשלא כדרך לא מחייב אי נימא כמו שנקט הבית מאיר דמאחר דדהדרך הרגיל הוי באש א''כ נקבע שבישול הוא באש א''כ תו בעינן לראות בתולדה את היחס לאש אולם לפי מה שנתבאר מובן היטב יסוד החילוק בין אש לחמה.

**ובזה יבואר באופן אחר הנידון במליח וכבוש אי הוי כמבושל מדאוריתא למרות דלא הוי תולדות אור** דלפי מה שנתבאר דעיקר החסרון בתולדות חמה הוא במה דנעמד ע''י זה יחס של התעסקות עם הטבע א''כ במלח וכבוש דהוי פעולה דידיה תו איכא למימר דחשיב מבשל.

1. **רק דעדיין יש לעיין מהא דמבואר בשו''ע או''ח תנב ה' דאין מגעילים בחמי טבריא אפילו כלים שדינם ככלי שני דבעינן כבולעו כך פולטו** וכמו שבלע בתולדות האור כך צריך להיות פליטתו. ובפשטות דין הגעלה לא הוי דין ''מעשה הגעלה'' בחפץ אלא היכי תימצי להוציא את הבליעה וא''כ אי מחמם מים בחמה בחום גבוה אמאי לא מהני להגעלה, ולכאורה מבואר דהוי גרעון בגוף כח הבישול של החמה גם בנתינת חום במים.ויעוין בבאור הגר''א שם שמציין לפסחים מ''א לגבי פסח שבשלו בחמה דלא הוי בישול ולכאורה כונתו להוכיח מהתם דהוי חסרון בגוף הבישול וצ''ב.
2. **ונראה דאפשר לומר דהוי יסוד בדין הגעלה דענינה לעשות מעשה של הפקעה לבליעה של האיסור** ובזה תליא בצורת המעשה דאי נבלע באש דהיינו שנעשה בו מעשה בישול א''כ בהא בעי שיעשה מעשה בישול בחפצא בשביל להגעילו ולא סגי בחמה דליכא יחס בעשיה בגוף החפץ.

**ונראה להביא ראיה דבהגעלה איכא יחס לאופן המעשה** דהנה יעוין במאירי ע''ז ע''ה ע''ב בבאור הא דברותחין שבחמי טבריא אין לסמוך על הגעלה שבתוכם. וז''ל, ואף על פי שהסברא נותנת כך בלא צורך ראיה יש קצת ראיה אצלי בדבר זה שבשריפת בת כהן אמרו ''באש תשרף'' לרבות כל שריפות שמחמת האור ולמעוטי אבר מעקרו ר"ל בלא התכת אש כשיוצא מן המחצב שהוא חם מעיקרו אלמא שכל שאינו מחמת האור אינו נקרא ''שריפה'' והוא הדין שאינו נקרא ''לבון'' ואף במים כל שאינו מחמת האור אינו קרוי ''הגעלה''. ומבואר דהוי חסרון בשם ''הגעלה'' ושם ''שריפה''.

**ונראה דניתן לבאר על פי זה הא דמבואר בשיטה לר''ן דף מ' ע'ב ד''ה מכת מרדות, דמביא בשם יש מי שאומר דהיכא דבלע בכלי שני מצי לפלוט ע''י חמי טבריה,** ובשו''ע נפסק דליכא בזה חילוק וכן בר''ן שם תמה עליו וז''ל, ולא נהירא דכיון דאסיקנא דחמי טבריא תולדות חמה נינהו בעינן בהגעלה כבולעו כך פולטו מה בולעו ע"י תולדות האור אף פולטו ע"י תולדות האור. ונראה דיש להסתפק בגריעותא דכלי שני אי כיון דדפנותין מצננות ואיכא קלישות בכח חומו הוי סיבה דאיכא בזה ניתוק מהאש ובזה ודאי לא חשיב בישול באש וממילא הוי כחמי טבריא דבתרוויהו ליכא פעולת בישול או דהא ודאי דחשיב תולדת אש רק דהוי חסרון בעצם כח הבישול.

1. **ויעוין עוד בריטב''א בפסחים מא א' דנקט דגם אי חמי טבריא חשיב תולדות אור לא מהני להגעלה**. וז''ל, ולענין הגעלה ודאי אפי' למאן דסבר חמי האור נינהו אין מגעילין בהן דבהגעלה בעינן כבולעו כך פולטו, ומיהו כלי שנאסר על ידי חמי טבריא מגעילין אותו במי טבריא. ונראה דהבאור בזה דמאחר דבעינן שיהא יחס למעשה הבישול דבא להגעיל כעשיה דהאש בהא בעינן דיתחמם ע''י אש שנעשתה ע''י האדם דבזה עיקר עשיתה הוי בשביל החימום והבישול, ובהא חזינן את התולדה כעשיה דהאש גם בעשיה שנפעלת מכח התוצאה של פעולת האש מאחר דהוי כהמשך לקיום פעולת האש, אולם באש דגיהנום מאחר דהוי אש בידי שמים למרות דאיכא בה יחס כלפי פעולת השריפה [כמו שהובא לעיל מהגרי''ש] מ''מ לא הוי סיבה לדון גם בתולדה את פעולת האש אלא רק להפקיע את היחס של ההתעסקות כהתעסקות בטבע כמו בחמה, דרק בחמה שעומדת להאיר בהא חשיב כמשתמש בטבע הקיים מאחר דאין לחמה יחס כלל להבערה ובישול.
2. **ונראה דבזה יתבאר התוס' חולין דף ח. ד"ה בחמי, בהא דאמרינן התם גבי נגעים דנגע שבא"י שנכוה באור חשיב מכוה, אבל אם לקה בכל דבר שאינו מחמת האור כגון חמי טבריה וכו' חשיב שחין ולא מכוה**, וכ' שם התוס' דאפי' לפי דברי ר"י דהכא דקאמר דחמי טבריה חשיבי תולדת האור משום דחליף אפיתחא דגיהנם, שמא לגבי נגעים היה מודה דל"ח משום מכוה כיון דהאי אור ביד"ש, ולכאורה צ''ע דכיון דלגבי שבת פשיטא לה דחשיב תולדת האור, והמבשל בו חייב חטאת, היאך לגבי נגעים לא יחשב כתולדת אור. ולפי מה שנתבאר דבאש דגהינום לא חשיב דאיכא בתולדה את פעולת האש ניחא היטב הא דלא מהני לשם מכוה, דל''מכוה'' בעינן את עצם פעולת האש.
3. **ובעיקר הבאור בהא דבאיסורא דבשר בחלב איכא יחס למעשה הבישול ולכן בבישול בחמה ליכא איסורא כמו בשבת** **יעוין במ''מ פ''ט ה''ו ממאכ''א וכן בפלתי סימן פ''ז דנקט דהוי ספק לענין בשר בחלב,** ויש לעיין בבאור החילוק בין בשר בחלב לבישול בשבת. ונראה דבבשר בחלב הצורך בבישול הוא לא מחמת דאיכא דין מעשה בישול מצד הגברא, אלא דהוי ביחס לחפצא דבעינן שיעשה בבשר בחלב מעשה בישול, ובזה יש מקום לדון אי הגרעון ביחס של מקור החום לאש משפיע רק על מה שנדרש מצד האדם שיתעסק בבישול, וזה הוי רק לענין שבת, או דאיכא בזה גרעון בעיקר היחס של התהוות של בישול בבשר בחלב, דאפשר דלהא סגי עצם התוצאה של הבישול שנעשית מכח ההמצאות בחמה ובזה עצמו איכא יחס של התהוות של ''בישול'' בתערובת, או דגם לענין היחס של ''בישול בבשר בחלב'' בעינן שיעשה בהם ''עשית בישול חיובית'' ולא מצב של בישול ללא עשיה.

**ויעוין בברכ''ש על שבת סימן ל''ב דמביא מהגר''ח חילוק זה**. וז''ל, שמעתי וכמדומה ששמעתי ממו''ר דבישול בשר בחלב איסורו הוא מה שנעשה ''החפצא בשר בחלב'' ואינו דומה לאיסור בישול בשבת דהאיסור הוא ''מעשה בישול בגברא'' אבל בישול בב''ח האיסור הוא מה שנעשה בישול בחפצא. [וזה דלא כמו שכתוב בחידושים על הש''ס מהברכ''ש בשם הגר''ח דבכתי''ק כתב חילוק זה בשמו ובשם הגר''ח הביא חילוק זה].