1הערה בד_ רש_י גבי התראת ספק
קטגוריות: ש_ס / מא חולין / חולין - הרב וורצל / אותו ואת בנו

חולין פ. הערה בד' רש"י גבי התראת ספק

לענין אוא"ב משכח"ל בין בתיש הבא על הצביה ובין בצי הבא על התישה, ופירש"י דאיסורא בעלמא איכא משום חוששין לזרע האב ואיכא מקצת שה אבל מלקות ליכא דשמא אין חוששין ואפי' מקצת שה ליכא והתראת ספק לא שמה התראה.

וכעי"ז כתב רש"י לקמן פו. ד"ה שאינו הטעם שאין מלקות בספק משום התראת ספק.

וכן ברש"י לעיל כג: גבי שאור שאין בו מלקות ומספק"ל אם משום בריה או ספיקא, וכתב הטעם שאין בו מלקות משום התראת ספק.

וכבר תמהו ע"ז המפרשים [עי' רעק"א וראש יוסף לעיל כג: וברש"ש וראש יוסף כאן] דהא מה שאין מלקות בספק איסור אינו ענין להתראת ספק ל"ש התראה אלא משום שספק אם עבר את האיסור כלל [עיין רעק"א גיטין לג. בד' התוס' שם שהק' היאך נזיר לוקה והא הוי ספק שמא יישאל והתראת ספק הוא ופי' רעק"א דבאמת יש לדון גם מכח האיסור עצמו אלא דבזה י"ל שאינו לוקה עד שיתברר שאינו נשאל], ויש שהגיהו ד' רש"י דצ"ל עבירת ספק היא, ובראש יוסף כג: כתב שהוא לאו דוקא.

ובהג' ר"א חבר כתב דס"ל לרש"י דספק איסור לחומרא יש גם ללקות ע"ז, וכנראה ס"ל שאינו איסור חדש אלא דחיישינן לאיסור וכיון דבפועל יש בו ניהוג של איסור יש לנו לומר שילקה ע"ז.

אבל עצ"ב לפי"ז איזה חסרון יש כאן בדין התראה ולמה מיקרי התראת ספק, עיי"ש כנראה נתקשה בזה, ועיי"ש משכ"ב, ואולי לענין התראה מספיק עצם העובדה שאינו ברור שעובר איסור ויש כאן צד שאינו עובר איסור, ולפי"ז נמצא דלמ"ד התראת ספק שמה התראה יש בו מלקות, וצ"ע.

אבל עוד צ"ע דאם נימא שעיקר האיסור הוא עצם ההנהגת ספק שהיה בו על כל צד, א"כ גם אם יבואו עדים שלא היה בו איסור נימא שלא ילקה, וצ"ע.