14. ברכות קש
קטגוריות: ש_ס / א ברכות / ברכות - הרב מאיר קאופמן / חלק ראשון ברכות / שיעורים

תוכן

[בגדר ברכות ק"ש ובדין מעכבין זה את זה 1](#__RefHeading___Toc425950625)

[בדין ברכות מעכבות זו את זו ובדין ברכות מעכבות הק"ש 1](#__RefHeading___Toc425950626)

[שיטת הרשב"א בגדר דין ברכות ק"ש 2](#__RefHeading___Toc425950627)

[בדין זמן ברכות ק"ש לכתחילה ובדיעבד 2](#__RefHeading___Toc425950628)

[ביאור שיטת הרא"ה 2](#__RefHeading___Toc425950629)

[ביאור שיטות הראשונים האם ברכות ק"ש הוי גם ברכת המצוות 3](#__RefHeading___Toc425950630)

[סיכום השיטות ובמעלת תפילה בציבור או ק"ש אם ברכותיה 4](#__RefHeading___Toc425950631)

כ"ט תמוז ע"ה

# בגדר ברכות ק"ש ובדין מעכבין זה את זה

## בדין ברכות מעכבות זו את זו ובדין ברכות מעכבות הק"ש

א] הגמ' ברכות י"א: דנה האם ברכות ק"ש מעכבות זו את זו ומביאה משנה שאנשי משמר ברכו ברכה אחת ואמרו ק"ש ואמת ויציב ומביאה מחלוקת אמוראים האם אמרו יוצר אור או אהבה רבה והגמ' אומרת שאם אמרו יוצר אור ולא אהבה רבה א"כ חזינן שברכות לא מעכבות זו את זו דהרי אמרו יוצר אור ללא אהבה רבה אבל אם אמרו אהבה רבה א"כ יתכן שזה מצד שלא הגיע זמן ק"ש אבל באמת אחרי זה אמרו ברכת יוצר אור אמנם עדין מוכח שסדר ברכות לא מעכב [ובפשוטו הכונה שזה רק בדיעבד אבל לכתחילה ודאי אסור לשנות הסדר אמנם עיין רשב"א י"א. דכתב שאדם רשאי לשנות הסדר ולכן חשיב ברכה קצרה ועיין רשב"ץ שם] מהא דאפשר לומר ברכת יוצר אור לאחר ק"ש והנה להלכה הרשב"א נקט שקי"ל שברכות לא מעכבות זו את זו ובאמת אמרו ברכת יוצר ולפ"ז מוכח שאפשר לומר ברכת יוצר עד עלות השחר אמנם הרמב"ם פסק שאמרו אהבה רבה וכן רב האי גאון ולפ"ז אין מקור שברכות לא מעכבות זו את זו והשו"ע סימן נ"ח ס"ג פסק דבשעת הדחק אפשר לומר יוצר אור מעלות השחר והאחרונים שם כתבו שיש להחמיר כשיטות שאר הראשונים שהכונה אהבה רבה ובאמת לא הגיע עדין זמן יוצר

והנה מבואר במשנה לקמן דהיה קורא בתורה והגיע זמן המקרא אם כיון לבו יצא והראשונים הביאו מהירושלמי שחזינן שברכות לא מעכבות ועיין תוס' וברשב"א וברא"ש שהביאו להקשות מרב האי גאון דהרי הגמ' לעיל אומרת שברכות מעכבות זו את זו ורק סדר ברכות לא מעכב ותירצו שהגמ' לעיל זה בציבור והגמ' כאן זה ביחיד ובטור מבואר שבאמת ברכות מעכבות רק שיכול לומר הברכות ק"ש גם לאחר הק"ש וכמו הגמ' לעיל וכן דן הרשב"א לבאר בכונת הירושלמי עכת"ד

והנה עיין בשנות אליהו ובב"ח סימן ס' ובמשכנות יעקב סימן פ"א שהקשו שיש פה לכאורא שני נידונים שלא קשורים אחד לשני שנידון הגמ' האם ברכות מעכבות הכונה שאין לומר חלק מהברכות אלא רק כולם וכמו בשמונה עשרה או ברכת המזון שאי אפשר לומר חלק [ובפשוטו כל הנידון רק כגון שלא יודע את שניהם אבל ודאי חייב לומר את שניהם אמנם עיין רשב"א י"ג. ד"ה ר' יהודה שהקשה למה אסור לדבר בין הפרקים לצד הגמ' שברכות אין מעכבות זו את זו ועיין רשב"ץ שם שכתב לישב שכל הגמ' זה רק בדיעבד ע"ש] אמנם נידון הירושלמי זה על הק"ש האם יצאו ללא ברכות ועיין מאירי ורשב"ץ שביארו כנ"ל שזה שני ענינים אמנם בדעת כל הראשונים הנ"ל מבואר שזה תלוי אחד בשני ואם ברכות מעכבות זו את זו ה"ה ברכות ק"ש מעכבים את הק"ש וצ"ב הקשר ביניהם ועיין שאגת אריה סימן כ"ו שהקשה עוד מה הראיה שברכות אינם מעכבות הרי הגמ' לעיל מסיקה שאפשר לומר יוצר אור לאחרי זה וא"כ אולי ה"ה כאן יכול לומר הברכות אחרי זה וכמו שבאמת דחה הטור וע"ש שביאר שרק יוצר אור שכיון שאי אפשר לומר לפני אפשר לומר אחרי וכמו טבילת גר שכיון שאי אפשר קודם אין דין עובר לעשיתם ואפשר אחרי אבל שאר ברכות כיון שיש דין עובר לעשיתם אי אפשר לברך אחרי ומהא דמבואר שיוצא ק"ש ולא צריך לחזור ולקרוא חזינן שברכות לא מעכבות [ובזה א"ש שהגמ' לא מבארת יוצר אור ושאמר אחרי זה אהבה רבה כיון שלא היה זמן וכדביאר במשכנות יעקב דברכה זו עד כמה שאפשר לברך קודם אי אפשר לברך אחרי זה] ומבואר מדבריו שבאמת הצד שזה מעכב מצד הדין הרגיל של ברכת המצות וכאן זה מעכב וכן מבואר בביאור הגר"א סימן ס' דהקשה על הצד שזה מעכב הרי אפשר לענות אמן בין אהבה רבה לק"ש וזה יותר קל מאמצע הפרק ומבואר שהצד שזה מעכב מצד שכאן מעכב הדין ברכת המצוות [והאריך בזה הפרי יצחק סימן א' ד"ה ולכן נראה]

אמנם בפשוטו סברת הראשונים כמו שביאר במרומי שדה י"ג. שודאי שלא היה כאן נידון שהדין ברכת המצוות מעכב [ובפרט אם נימא דברכת ק"ש זה לא ברכת המצוות] רק שנקטו הראשונים שלצד שברכות מעכבות זו את זו מצד שזה חטיבה אחת של שלש ברכות כיון שהסדר שחז"ל תיקנו הוא שיש ק"ש באמצע א"כ זה ודאי מכלל הסדר לעיכובא וכמו שברכה אחת מעכבת את השני כך הק"ש מעכב את הברכות וכמו שביאר הרא"ה במשנה שזה הצד של הירושלמי שהברכות יעכבו את הק"ש יותר מכל ברכת המצוות ולפ"ז בקרא ק"ש ללא ברכות כיון שיש דין קריאה של ברכות אם ק"ש, יצטרך לחזור ולקרוא והרי לשון המשנה יצא משמע שלא צריך לחזור ולקרוא ובהכרח שברכות לא מעכבות זו את זו דהינו שזה לא חטיבה אחת וא"כ ה"ה הק"ש לא מעכב את הברכות והנה לפ"ז צ"ב הרי לעיל מבואר שהסדר לא מעכב ויתכן שהירושלמי דייק את הלשון יצא ומשמע שזה לא תלוי במה שיקרא ברכות אחרי זה ויתכן שצריך לקרוא את זה כחטיבה אחת ומשמעות המשנה שגם אם עכשיו קורא הק"ש כדבר אחד ולא בתור שימשיך אם הברכות יצא ידי חובתו [ועיין בה"ל סימן ס' ס"א שדן שכל שלא היה דעתו לומר ברכות ק"ש בזמן הק"ש זה לא מצטרף] ויתכן שגם אם הסדר לא מעכב אבל ודאי צריך לפחות ברכה אחת לפני ולא הכל אחרי וצ"ע

## שיטת הרשב"א בגדר דין ברכות ק"ש

ב]והנה בעיקר דין ברכות ק"ש עיין שו"ת הרשב"א סימן מ"ז וסימן ס"ט שהשואל שאל שאיך מתפללים מבעוד יום ואומרים ברכות ק"ש ולמה שזה לא יהיה ברכה לבטלה [וכן הוא בפסקי הרי"ד שזה ברכה לבטלה] דהינו שנקט שכל הדין אמירת הברכות הוא בתור חלק מק"ש וכן עיין סימן שי"ט שהשואל דן שבמשנה של היה קורא בתורה שיצא חובת ק"ש שלא יוכל יותר לומר ברכות ק"ש ואפשר לדון את זה מצד שני סברות א. שכל הדין ברכות ק"ש הוא כדין ברכת המצוות לפניו ולאחריו ב. גם אם זה לא גדר ברכת המצוות אבל כל דין אמירתו הוא בתור נספח לקיום מצות ק"ש אמנם הרשב"א שם יסד שברכות ק"ש אינם ברכת המצות של ק"ש אלא הם ברכות שדינם להאמר בפני עצמם וחז"ל רק סידרו לומר אותם קודם ק"ש אבל גם אם אדם כרגע לא עושה מצות ק"ש יכול לומר הברכות ולכן יכול לאומרם גם קודם הזמן של ק"ש ועיין סימן מ"ז שהוכיח דבר זה מהמשנה שהקורא מכאן ואילך לא הפסיד כאדם שהוא קורא בתורה דהינו שלא מקיים מצוות ק"ש ובכל אופן אפשר לומר הברכות עוד הוכיח מהא דמבואר בגמ' שברכת יוצר אור אפשר לומר לאחר ק"ש ואם ברכות ק"ש זה רק כדין ברכה של ק"ש א"כ לא שייך לאמרו לאחר ק"ש ובהכרח שדין אמירתם הוא לא קשור לק"ש

והנה פשטות לשון הרשב"א שאין שום קיום דין במצות ק"ש במה שאומרים ברכות ק"ש קודם רק חז"ל סידרו שכך הוא סדר התפילה שיאמר ברכות ק"ש קודם הק"ש דהינו שהיה תקנה של אמירת הברכות וממילא סידרו שזה מקום אמירתם דהינו שכמו שיש ענין לומר הברכות ק"ש ביחד כך יש ענין לומר הק"ש ביחד דהינו שהכל זה חטיבה אחת וכן מבואר מקושית התוס' ב. על רש"י שהרי צריך שנים לפניה ושנים לאחריה ולא הקשו שזה ברכה לבטלה [ויש מקום לדון שהעיקר שיגיד הק"ש יחד ואין ענין שזה יהיה בתור קיום מצוה אמנם בפשוטו ודאי שיש ענין שהקיום מצוה יהיה יחד וכדחזינן בירושלמי שדנו שמבעוד יום ידלגו על ק"ש ורק כדי לעמוד מתוך ד"ת אמרו הק"ש וכן מבואר מקושית תוס' הנ"ל] אמנם הנה כתב הרמב"ם דספק קרא ק"ש חוזר וקורא ק"ש אם ברכותיה וע"ש ברשב"א שהקשה שהרי בכל ספק מצוה ס"ל לרמב"ם שלא עושה המצוה אם הברכה ותירץ שאולי כאן כך נתקן הברכות ק"ש שכל שעושה המצוה עושה אותה אם ברכותיה וכיון שיש לו עכשיו דין אמירת ק"ש מספק צריך לאומרה אם ברכותיה דהינו שנתחדש כאן שזה הידור במצות ק"ש שיגידו עמה ברכות ומשמעות הדברים שזה עצמו גם סיבה לאמירת הברכות ובפשוטו דבר זה מבואר ברמב"ם פ"ב מק"ש ה"ה בהא שכתב שת"ח שתורתו אומנתו מפסיק לק"ש זה אם ברכותיה אפילו שלא מפסיק לתפילה [ע"ש בלח"מ] ובהכרח שזה קיום דין במצות ק"ש והנה מבואר ברמב"ם שזה לא רק שכיון שבין כה אומר יש ענין לאומרו אם ק"ש אלא שאמירת ק"ש זה עצמו סיבה לאמירת ברכות ק"ש אמנם בפשוטו לראשונים שבאומרו מבעוד יום אפילו אם לא יצא חובת ק"ש לא חוזרים לאומרו בלילה אם ק"ש חזינן שאפילו שיש הידור לומר אם ק"ש אבל עיקר דין אמירתו הוא מצד עצמו ולא מצד הידור במצות ק"ש כמשמעות הרמב"ם וצ"ע להלכה שקי"ל כשניהם ובאמת הגר"א סימן ס"ז הניח דברי הרמב"ם בצ"ע [אמנם יש שביארו ברמב"ם שכאן זה לא דומה לספק חיוב דודאי היה חיב ורק שאלה אם נפטר שבזה דין הכרעה על המצוה זה גם על הדבר המהדרה]

## בדין זמן ברכות ק"ש לכתחילה ובדיעבד

ג] והנה בעיקר זמן ברכות ק"ש מבואר בגמ' שזה גם לאחר ג' שעות דכיון דדין אמירתם לא רק מצד ק"ש א"כ אין זמנם כק"ש ועיין רשב"א שכתב דמסברא זה כל היום דהינו שדינו כברכת השבח וכמו ברכת השחר שנקטו הפוסקים דבפשוטו זה כל היום ואין סיבה לומר שזמנם כדין תפילה אמנם הביא מרב האי גאון שזמנם רק עד ד' שעות וביארו הראשונים שזמנם כזמן תפילה ובפשוטו שתקנת ברכות ק"ש זה חלק מתקנת תפילה [אמנם עיין מג"א סימן ע' הובא במ"ב סק"ב שנשים פטורות מברכות ק"ש אפילו שחיבות בתפילה דהינו שזה לא בכלל החיוב של תפילה אלא הוא תקנה לעצמה רק שזה נתקן כחלק מהתפילה] וכן כתבו הראשונים שאפשר מפלג המנחה לומר ברכות ק"ש שזה כדין תפילה ולרב האי גאון א"ש אמנם גם לחולקים כיון שדינו לכתחילה לאומרו אם התפילה ודאי תיקנו שאפשר לאומרו בזמן תפילה אמנם צ"ב דמבואר בגמ' דבקורא ק"ש של מעריב לאחר עלות השחר אומר ברכות ורק השכיבינו לא אומר וצ"ב כיון שזה לא זמן תפילה כמבואר בשער הציון א"כ למה שזה יהיה זמן ברכות ק"ש וצ"ל שכיון שצורת התקנה היתה לאומרם אם הק"ש א"כ זה ודאי סברא שזמן אמירתם זה כזמן המצות ק"ש ולפ"ז מסתבר שגם אם אדם קרא ק"ש קודם עלות השחר ונאנס ולא אמר ברכות יוכל לומר ברכות לאחר עלות השחר אמנם למבואר ברמב"ם שיש סיבת אמירה מצד ההידור בק"ש יתכן שבאמת כל מה שדינו להאמר גם לאחר עלות השחר זה בתור הקיום דין אמירה בק"ש אבל כל שלא קורא עכשיו ק"ש לא יכול לומר הברכות [ובהשגות הראב"ד על הבעל המאור מבואר שאפשר להתפלל מעריב ולומר ברכות ק"ש עד עלות השחר גם אם לא אומר ק"ש כי הוא לא נאנס ע"ש]

והנה יש לדון האם לכתחילה זמן ברכות ק"ש גם צריך לגמור קודם סוף ג' שעות ובפשוטו יש מקום גדול לומר שעד כמה שכל דין אמירתם מצד עצמם רק שתיקנו לאומרם אם ק"ש א"כ זה לא סיבה שזמן אמירתם יהיה כמו ק"ש אבל עד כמה דיש להם סיבה של אמירה בתור מעלה במצות ק"ש וכמבואר ברמב"ם א"כ ודאי שיש מקום לומר שגם זמן אמירתם זה כזמן ק"ש והנה מבואר בתר"י שהוותיקין הקפידו לסמוך התפילה לנץ החמה אפילו שגם קצת אחרי זה הוא בכלל הענין של הנץ ואדרבא עדיף לעשות כך אבל כיון שרצו לגמור ברכות ק"ש קודם הנץ החמה לכן עשו כנ"ל ומבואר שהענין של ק"ש קודם הנץ זה גם ענין שברכות ק"ש קודם הנץ אמנם יתכן שכיון דמבואר בגמ' שזכירת יציאת מצרים תיקנו לכתחילה שזמנו כזמן ק"ש א"כ גם אמת ויציב שזה כדין ברכת יציאת מצרים זה סיבה שזמנה עד ג' שעות לכתחילה וביותר דמבואר בגמ' שמי שלא אמר אמת ויציב לא יצא ידי חובתו ובפשוטו הכונה שזה הידור במצות יציאת מצרים ועיין רשב"א שברכה אחרונה נחשבת ברכת ק"ש וא"כ ודאי יש מקום לומר שזמנה כזמן ק"ש

## ביאור שיטת הרא"ה

ד] והנה עיין רא"ה וריטב"א הובא בב"י סימן מ"ו שהביאו המנהג לומר פסוק ראשון של שמע ישראל בלעולם יהא אדם ואחרי זה קוראים ק"ש אם ברכותיה וכתבו הנ"ל שכה"ג זה א"ש כיון שאחרי זה קוראים ק"ש דרבנן אם הברכות אבל כתבו שעדיף שגם את הק"ש דאוריתא לצאת אם הברכות ועיין ב"י שדן שטעם המנהג מצד שמרויחים פסוק ראשון קודם הנץ או אפילו אם לא אבל מקדימים על ידי זה הקיום מצות ק"ש דאוריתא וע"ש שכתב שגדולה מזה כתב הרשב"א שאפשר לומר ברכות ק"ש אפילו ללא ק"ש כלל וכן הוא באורחות חים שירד לטבול הוא קורא ק"ש ללא ברכות ואחרי זה חוזר וקורא ברכות ללא ק"ש ומשמעות דבריו שלרא"ה הנ"ל באמת אי אפשר לומר ברכות ק"ש ללא ק"ש רק שמועיל ק"ש דרבנן [וכן דיק הפרי יצחק ח"א מדבריו] וע"ש ברא"ה וריטב"א שביארו שאפשר לומר ברכות ק"ש מבעוד יום כיון שאומרים את זה אם ק"ש שיש בזה קיום ק"ש מדרבנן והנה זה ודאי דלא ס"ל שזה ברכת המצות דא"כ ודאי אסור לומר פסוק ראשון כדין ערום לא יתרום וכן מפורש בדבריו י"ד. דהוכיח מהא דמותר לענות מפני היראה בין אה"ר לק"ש חזינן שזה לא ברכת המצוות אמנם כונתו שצורת התקנה של ברכות ק"ש זה יחד אם ק"ש והנה צ"ב כונת הב"י למה לרשב"א זה יותר סיבה להתיר לומר פסוק ראשון קודם התפילה הרי כמו שהרא"ה כתב שראוי לומר גם פסוק ראשון אם הברכות ה"ה לרשב"א ראוי לומר הק"ש אם הברכות וצ"ל שלרא"ה שאי אפשר לומר ברכות ללא ק"ש חזינן שזה תקנה אם הק"ש א"כ יש ענין לקים הק"ש דאוריתא משא"כ לרשב"א שיש דין אמירה של הברכות גם ללא הק"ש בזה אפילו אם נימא שיש דין לכתחילה לומר אם הברכות אבל כל שאומר על סדר ק"ש זה מועיל אפילו ללא הק"ש דאוריתא אמנם בפשוטו כל זה כיון שאומר את הק"ש דרבנן אם הברכות

והנה עיין בה"ל שאם חושש שיעבור זמן ק"ש דהמג"א יקרא ק"ש כולה ובזה יש לצרף הב"י שאפשר לומר ק"ש לפני הברכות ק"ש ודבריו צ"ב שהרי ודאי שרבנן תיקנו לומר ק"ש אם ברכותיה ובהכרח שכל סברת הב"י כנ"ל שלזה מספיק ק"ש דרבנן אבל לא שלא קיים מצות ק"ש כלל

והנה בעיקר דברי הב"י צ"ב שכיון שמבואר ברמב"ם שהברכות זה הידור בק"ש ולכן בספק קרא ק"ש חוזר וקורא אם ברכותיה א"כ ודאי שההידור הוא גם בק"ש דאוריתא ובפשוטו הגר"א שהחמיר בזה הוא מטעם הנ"ל שלכתחילה ראוי לומר הק"ש אם ברכותיה ומיושב טענת הבה"ל שם

והנה בעיקר משמעות הרא"ה שאין לומר ברכות אלא אם ק"ש צ"ב מה שהוכיח הרשב"א מהדין שהקורא מכאן והילך לא הפסיד ברכות חזינן שאפשר לקרוא ברכות אפילו ללא קיום מצות ק"ש ובאמת צ"ב שהרשב"א עצמו רק בתשובה מ"ז הוכיח מזה ולא בשאר המקומות ומשמע שזה לא ראיה ברורה והנה כתב הרמב"ם מי שלא קרא ק"ש בזמנו יקרא אחרי זה בברכותיה ואפילו שאין לו שכר ק"ש בזמנה אבל יש לו שכר ק"ש שלא בזמנו ועיין בכס"מ שביאר שס"ל שמדאורייתא זמנו כל היום וכתב שזה מוכח מהא דאפשר לומר הברכות גם לאחר זמן ק"ש אמנם כל האחרונים חלקו על הב"י וכתבו שזה שיעור דאוריתא אמנם משמעות לשון הרמב"ם שודאי שיש כאן קיום דין ק"ש רק שזה לא בעונתה וכן ביאר בלבוש סימן נ"ח ס"ו וכן הוא בלשון האו"ז אות ט"ז שק"ש בד' שעות זה כמו תפילה לאחר חצות שהגמ' אומרת שכר תפילה יש לו שכר תפילה בזמנה אין לו ועיין שו"ת הרשב"א סימן ש"כ שכתב שמקור הרמב"ם שכל שאומר ק"ש אומר אם ברכותיה מהגמ' שהקורא מכאן ואילך לא הפסיד ברכות דהינו שקורא ק"ש אם ברכותיה ומשמע שרק מחמת שקורא ק"ש אומר את ברכותיה וכן הוא בלשון הנימוק"י

ועיין משכנות יעקב סימן פ' שהאריך על דרך זה וע"ש שתמה בגמ' שנחלקו אמוראים האם חוזר וגומרה או שלא חוזר וגומרה דכיון שזה היה תוך הזמן ברכות ק"ש למה שלא יחזור וגימור אם ברכותיה וע"ש שביאר שהדין ק"ש אם ברכות לאחר ג' זה מדין תשלומין וכאן שהיה פטור בעיקר זמנו הוא גם לא מתחיב אחרי זה אמנם למ"ד חוזר וגומרה בפשוטו זה לא מדין תשלומין אלא שחיבו גם לאחר זמנו מדרבנן

[והנה בעיקר דברי הרא"ה דבריו צ"ב מה מצא ברבי יותר מהדין של הקורא מכאן והילך לא הפסיד דמבואר בגמ' שיכול לומר ברכות וגם אם שם נימא שיש חיוב אבל זה רק מדרבנן וא"כ גם משם יכל ללמוד לגבי לעולם יהא אדם ואולי דן שאולי רק חיוב של הג' פרשיות אפילו מדרבנן זה סיבה משא"כ ברבי יש חידוש שגם מדרבנן אין כאן שום קיום אלא בפ' פרשיות אמנם אין זה במשמעות לשונו והנה בתחילה נקט שכשקורא מבעוד יום חייב לחזור בלילה את כל הק"ש ולכאורא מצד שמבעוד יום לא התקים שום מצות ק"ש וצ"ע א"כ למה זה עוזר ואין זה דומה לרבי שיש קיום מדרבנן ואולי נקט שודאי שיש קיום דרבנן רק שיש עדין חיוב לחזור בלילה בתורת הידור בקיום דאוריתא וכדין ספק קרא ק"ש שחוזר וקורא הכל ואחרי זה חידש שגם חיוב זה אין כאן וצ"ע]

## ביאור שיטות הראשונים האם ברכות ק"ש הוי גם ברכת המצוות

ה] והנה בעיקר הדין ברכות ק"ש דבפשוטו הוכיח הרשב"א שדינו הוא לא בתור ברכת המצות אלא אפשר לאומרו גם ללא ק"ש אמנם עדין יש מקום לומר שיש בזה גם דין ברכת המצוות דלמה שק"ש יגרע מכל המצות שיש שם תקנה של ברכת המצות[ועיין בה"ל סימן רל"ט] אמנם עיין רא"ה י"ד. שהוכיח שזה לא ברכת המצות מהא דאפשר לענות מפני הכבוד בין ק"ש לברכה וכן הוא בלשון הרשב"א י"א. שברכה שלאחר ק"ש לא חשיב ברכה הסמוכה לחברתה כיון שברכה שלפני ק"ש זה לא ברכת ק"ש ועיין רשב"ץ שהאריך שזה גרע מכל ברכת המצות של מגילה או של הלל שהברכה שבסוף חשיבה סמוכה לחברתה וכן מבואר ברש"י שבקורא ק"ש מבעוד יום אפילו שחוזר בלילה אבל חוזר ללא ברכות דהינו שהמצות ק"ש זה לא סיבה לברכה וכן מבואר ברא"ה שהתיר לומר פסוק ראשון של ק"ש לפני התפילה ואין כאן חיסרון של ערום לא יתרום וכן מבואר בר"ן בסוכה מ"ד שהקשה על ר"ת שכתב שכל האיסור הפסק בהלל מצד שמברכים קודם דהרי ק"ש אין ברכות ובכל אופן אסור להפסיק בין הפרקים חזינן שנקט שאין כאן שום קיום דין ברכת המצוות ועיין שו"ע סימן נ"ט שאפשר לענות אמן לאחר הבוחר בעמו ישראל באהבה וביאר הגר"א כי זה לא ברכת המצוות

אמנם מצאנו כמה ראשונים שס"ל שודאי שיש כאן דין ברכת המצות א. עיין רבינו יונה שכתב שאפילו שאפשר לומר ברכות ק"ש מבעוד יום כיון שזמנו כזמן התפילה אבל כשחוזר בערב לומר ק"ש צריך לומר ברכת אהבת עולם והביא בשם רב עמרם גאון שצריך לומר אשר קדשנו במצותיו על מצות ק"ש והוא חלק עליו שלא תיקנו אלא ברכת אהבת עולם ומבואר בדבריו שיש לאהבת עולם שני דינים א. דין אמירה מצד עצמו ב. מצד ברכות ק"ש והנה יש כאן קושיא עצומה דהגמ' אומרת שאם אמרו אהבה רבה אולי אמרו אחרי זה יוצר אור ורק עכשיו לא הגיע הזמן ולכאורא כיון שאהבה רבה זה דין ברכת המצוות וזה סיבה גם לומר את זה בנפרד א"כ גם אם לא אמרו אחרי זה יוצר אור לא שיך כאן החיסרון של ברכות מעכבות זו את זו כיון שיש כאן מחיב מצד ברכת המצות ואין סברא לומר שאם ברכות מעכבות זו את זו אין לאומרו לבדו שלכאורא כל סברת הגמ' רק עד כמה שכל דין אמירתו מצד ברכות ק"ש ולא אם יש לו דין אמירה מצד ברכת המצוות אמנם בפשוטו יש לבאר שאם ברכות מעכבות זו את זו זה גם ברכת אמת ויציב והרי מבואר בבריתא שלא אמרו רק אהבה רבה אלא אמרו גם אמת ויציב ומזה מוכח שאמרו גם יוצר אור

ב. והנה עיין רמב"ן בליקוטים י"א. שאין לומר אל מלך נאמן או לענות אמן לאחר ברכת אהבה רבה כיון שזה ברכת המצוות של ק"ש והרי אסור לדבר בין מצוה לעשיתה [וכן הוא בב"י סימן נ"ט בשם תר"י והרמ"ה אמנם עיין ברשב"ץ י"אף בסופו דהביא תשובת הרמ,ה שאפשר לענות אמן] וע"ש שהוסיף שקרוב אני לומר שצריך לחזור ולברך דהינו שכמו שאם אדם מדבר בין הברכה לעשית המצוה ה"ה כאן והנה בפשוטו יש מקום לומר שגם הוא מודה שיש לזה דין אמירה גם מצד ברכת השבח ולא שזה רק ברכת המצות רק שחידש שיש בזה גם דין ברכת המצות ומצד זה צריך לחזור ולברך ובפרט לשיטתו שיוצר אור זה לא ברכת המצות ודאי אהבה רבה זה לא גרע מיוצר אור אמנם ע"ש שכתב שמוכח מסוגין דברכות מעכבות זו את זו שברכת אהבה רבה זה ברכת המצות ועיין פרי יצחק שכוונתו דצ"ב למה הגמ' לא אומרת שגם אם אמרו ברכת יוצר אור אבל אחרי זה כשיש זמן חזרו ואמרו ברכת אהבה רבה ובהכרח שברכה זו אי אפשר לאמרה אלא קודם ק"ש כי זה ברכת המצוות [וכן הוא במאירי בביאור הגמ'] ולפ"ז מבואר שזה רק ברכת המצוות דאל"כ שיכולו לחזור אליו מצד שהוא ברכת ק"ש וכן הוא במאירי שם אמנם אין זה מוכרח בכוונתו דיתכן שכונתו שבגמ' מבואר שאם אמרו יוצר אור לא אמרו אהבה רבה וצ"ע אולי אחרי זה כשיהיה פנאי יאמרו ובהכרח שס"ל לגמ' שכיון שזה ברכת המצות אם בין כה יאמרו את זה ודאי עדיף לבחור את ברכת אה"ר שזה גם ברכת המצות מאשר לבחור את יוצר אור

ג. עיין או"ז סימן כ"ה דהוכיח שאפילו שצריך לברך עובר לעשיתם אבל אם לא בירך חוזר ומברך לאחרי זה מהא דמברכים ברכת יוצר אור לאחר ק"ש ומבואר שנקט שגם ברכת יוצר אור זה נחשב ברכת המצות של ק"ש וזה דלא כרמב"ן הנ"ל [ועיין ב"י שהביא מרבינו יונה שלא לענות אמן על ברכת אהבה רבה ומשמע שעל יוצר אור אפשר לענות אבל הביא שהמנהג שגם על יוצר אור לא עונים וזה כנ"ל שגם זה ברכת המצוות] והנה בפשוטו מדברי האו"ז מבואר שזה רק ברכת המצוות דאל"כ אולי באמת מה שחוזר ומברך זה מצד הדין ברכת השבח שבזה אבל מצד הברכת המצוות באמת אי אפשר לחזור ולברך וצ"ע

והנה צ"ע עד כמה שזה ברכת המצות א"כ איך מותר לענות מפני היראה והרא"ה י"ד. הוכיח מזה שזה לא ברכת המצוות אמנם בפשוטו הביאור [והאריך בזה הישועות דוד חאו"ח] שכאן שיש לזה תורת ברכה גם ללא מה שזה ברכת המצוות בזה אין חיסרון של הפסק ורק בברכה שאין לה שם ברכה אלא בתור הברכת המצות שלה בזה יש חיסרון של הפסק ולפ"ז יתכן שאפילו שננקוט שזה רק נאמר בתור ברכת המצוות אבל כיוןן שתוכן הברכה הוא ברכה מצד עצמו ולא ברכה על מצוה בזה אין חיסרון של הפסק ועיין מג"א סימן ר"ו סק"ד שהביא מהכס"מ שהקשה על הדין שדיבור בין הברכה להנאה חשיב הפסק למה מותר בק"ש לענות בין הפרקים ותירץ שכיון דלא מברכים לקרות את שמע לא קפדינן כולי האי ונפק"מ בנ"ל בחוזר ואומר ק"ש בלילה לר"י ומברך אהבת עולם האם מותר לענות מצד בין הפרקים שלטעם הראשון שיש לזה שם ברכה גם ללא ברכת המצוות א"כ כאן זה לא שייך משא"כ לטעם השני גם כה"ג לא יהיה דין הפסק [ולמבואר ברא"ה הוי הפסק]

והנה עיין סימן ק"מ בב"י שהביא לדון בבירך על קריאת התורה ושח לאחר ג' פסוקים האם חוזר ולברך ובספר ראבי"ה הובא שם בשם רבינו אפרים דאינו מברך והוכיח מהא דמי שהפסיק בין הפרקים של ק"ש לא חוזר ומברך ברכות ק"ש והמהר"י אבוהב שם הקשה שברכות ק"ש זה לא ברכת המצות אמנם דעת רבינו אפרים שזה ברכת המצות אמנם צ"ע מה ראיה דהרי כאן גם אם הפסיק קודם ק"ש אינו צריך לחזור ולברך אמנם בהכרח ס"ל שקודם ק"ש שהברכה עדין לא חלה על המצוה כלל בזה כאן שזה ברכה לעצמה לא חשיב הפסק אבל כלפי הנידון שזה כבר חל על חלק מהק"ש וס"ל שתחילת הק"ש זה עצמו סיבה לברכה בלבד רק יש נידון שזה מחלק המצוה לשנים בזה אין סברא לחלק בין ברכת התורה לק"ש וז"ב

## סיכום השיטות ובמעלת תפילה בציבור או ק"ש אם ברכותיה

ו]והנה העולה מהנ"ל שדעת הרשב"א שאפשר לומר ברכות ק"ש גם ללא ק"ש וכן הוא פשטות הגמ' וכן הוא פשטות הירושלמי ששואל מבעוד יום למה קוראים ק"ש אפילו שברכות אמרו ועונה שזה רק כדי לסמוך גאולה לתפילה אמנם דעת הרא"ה וכן נקט המשכנות יעקב שאין לומר ברכות ק"ש ללא מצות ק"ש אמנם להלכה נפסק סימן ס' ס"ב שבקרא ק"ש קודם התפילה יכול לחזור ולומר ברכות ק"ש לאחר זה והענין לחזור ולומר ק"ש מבואר בגר"א והאחרונים שזה כדי לעמוד בתפילה מתוך ד"ת וכן מבואר בגר"א ובמ"ב שהטעם בלא קרא ק"ש ואומר ברכות לאחר ג' שעות שמעיקר הדין לא צריך לומר הק"ש ביחד ורק כדי לקבל עליו עול מלכות שמים עוד דנו הראשונים האם יש דין ברכת המצוות בק"ש ולפ"ז אסור לומר ק"ש ללא ברכת המצות וכדין ערום לא יתרום ונחלקו בזה הראשונים אמנם להלכה קי"ל שלא אומרים על זה ברכת המצוות כמבואר סימן מ"ו לגבי לעולם יהא אדם וכן בסימן רל"ה במפסיק בסעודתו לק"ש שאומר ללא ברכות וכן פסק המ"ב סימן נ"ט סקכ"א כרמ"א שיש לענות אמן לאחר הבוחר בעמו ישראל באהבה אמנם בפשוטו ודאי שיש ענין לקיים מצות ק"ש אם ברכות כמבואר באחרונים סימן מ"ו וכדהארכנו לעיל סק"ב ויש לדון במי שיש תפילת ציבור לאחר ג' שעות האם עדיף שיתפלל ביחידות ויאמר ק"ש אם ברכותיה או שעדיף שיקרא ק"ש ללא ברכות ויתפלל אחרי זה בסמיכת גאולה לתפילה והמג"א סוף סימן ס"ו הכריע שתפילה בציבור עדיף ועיין פרי יצחק סימן א' שדן בהכרעה זו ודבר זה תלוי בסוגית סמיכת גאולה לתפילה ובסוגית הגמ' ל. ועיין נחלת דוד ל. ומה שכתבנו בזה בסימן הבא