שיעור א קסו א
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / אורח חיים / סימן קסו עד סימן רא - ברכות

![](data:image/gif;base64...)![](data:image/gif;base64...)

**שיעורי הלכה**

**שיעורים מפי מו"ר**

**הגאון רבי רפאל צבי ובר שליט"א**

**הלכות ברכות**

**שיעור א**

**~ סימן קסו סעיף א ~**

**[סעיף א] יש אומרים שא"צ ליזהר מלהפסיק בין נטילה להמוציא, ויש אומרים שצריך ליזהר, וטוב ליזהר.**

### מחלוקת הראשונים בפירוש 'תיכף לנטילת ידים ברכה'

מקור דין זה מהגמרא בברכות (מב, א) אמר רבי חייא בר אשי אמר רב שלוש תכיפות הן, תכף לסמיכה שחיטה, תכף לגאולה תפילה ותכף לנטילת ידים ברכה, ונחלקו הראשונים בביאור הגמרא דרש"י שם (ד"ה תיכף) פירש דמיירי במים אחרונים שיש להסמיך נטילת מים אחרונים לברכת המזון, וכן דעת הרי"ף ועוד ראשונים, אך יש ראשונים (ברבינו יונה שם ל, א, וכן מובא בטור) שסברו דמש"כ תיכף לנטילה ברכה, היינו שתיכף לנטילת ידים צריך לברך על הפת, והביא דכן מבואר בירושלמי (ברכות פרק א הלכה א) דאיתא שם שהתוכף ברכה לנטילת ידים אינו ניזוק בכל אותה סעודה, ומשמע דהיינו הנטילה של תחילת הסעודה.

ובשו"ע הביא את שתי הדעות שי"א שאין צריך לזהר בין נטילת ידים שלפני הסעודה להמוציא, דס"ל שמה שנאמר בגמרא להסמיך נטילה לברכה היינו רק במים אחרונים, וי"א שצריך להחמיר אף במים ראשונים, ומסיק השו"ע שטוב לזהר.

### הפסק גדול אסור לכו"ע

והנה מצינו להדיא בגמרא בברכות (נב, א) דדעת בית הלל שמוזגין את הכוס ואח"כ נוטלין את הידים, ומבואר שם בגמרא הטעם משום דסברי דתיכף לנטילה ברכה, ומבואר שלפי בית הלל יש דין להסמיך נטילת ידים לסעודה, ולכן אסור להפסיק בין נטילת ידים לסעודה במזיגת הכוס [ויעו"ש בתוס' (שם ד"ה תיכף) שהקשו מדוע לא מנתה הגמרא (בדף מב, א) שיש דין להסמיך נטילה לברכה במים ראשונים, ותירצו דכיון שדין זה נשנה כבר בברייתא לא חש התנא שם לחזור עליו ע"ש], וא"כ קשה דאף לפי הראשונים שפירשו הגמרא דתיכף לנטילה ברכה דמיירי לגבי מים אחרונים, הרי מדברי בית הלל מוכח דאף את הנטילת ידים שקודם הסעודה יש להסמיך לברכת המוציא.

ובט"ז (ס"ק א) הביא שהב"ח תירץ דכיון שמצינו בגמרא שם ב' פירושים בדעת בית הלל, קיימא לן לדינא דלא כפירוש זה, משום שאין צריך להסמיך את הנטילת ידים לסעודה. ובט"ז כתב ליישב על פי דברי התוס' בפסחים (קו, ב ד"ה זימנין) שהקשו מהמבואר שם שרב היה נוטל ידיו ואח"כ מקדש, ומדוע לא חש לדעת בית הלל דתיכף לנטילה ברכה, ותירצו דמזיגת הכוס צריכה דקדוק גמור, ולכן נחשב כהפסק וצריך למזוג את הכוס קודם נטילת הידים, אך מותר להפסיק בדבר שאין בו היסח הדעת גדול. ועל פי זה ביאר הט"ז דדין זה שצריך להסמיך את הנטילת ידים לסעודה, היינו רק שלא לעשות היסח הדעת גדול, אך הפסקה מועטת שרי. ולפי זה יוצא דאף לפי השיטות שפירשו דתיכף לנטילה ברכה היינו מים אחרונים, מכל מקום אסור לעשות הפסק גדול בין נטילת ידים לסעודה.

וכן פסק המשנ"ב (ס"ק א) שאף לדעה ראשונה שאין צריך לזהר מלהפסיק בין נטילת ידים לסעודה, מכל מקום אם מפסיק לעסק גדול הוי הפסק, והיינו שיסיח דעתו או בשיחה הרבה, אף שעוסק בד"ת, דאז יש לחוש שישכח לאכול, אך הפסק מועט אין איסור לדעה זו. ולדעה השניה בשו"ע אסור להפסיק כלל אפילו להפסק קטן, ופסק השו"ע דטוב ליזהר.

### העושה צרכיו קודם הסעודה

איתא בשו"ע לעיל (סימן קסה סעיף א) 'העושה צרכיו ורוצה לאכול יטול שתי פעמים, על הראשונה מברך אשר יצר, ועל השניה מברך על נטילת ידים, ואם אינו רוצה ליטול אלא פעם אחת, לאחר ששפף פעם אחת על ידיו משפשף ומברך אשר יצר, ואחר כך בשעת הניגוב מברך על נטילת ידים'. ומקור הדברים הובא בטור בשם הר"י בר יקר דס"ל שצריך לטול ב' פעמים, וטעמו מבואר שם בטור [ע"פ הדרישה ס"א] דאם יברך מתחילה אשר יצר, ואח"כ יברך על נטילת ידים הרי הוא מפסיק בין הנטילה לברכה, ואם יברך מתחילה על נטילת ידים ואחר כך יברך אשר יצר, הרי מפסיק בברכת אשר יצר בין הנטילה לברכה, וקיימא לן שאין להפסיק בין נטילת ידים להמוציא.

אמנם המג"א (ס"ק ב) תמה דאיך יוכל לברך על הנטילה השניה הרי הוא אינו צריך לנטילה כלל, שהרי ידיו נקיות מהנטילה הראשונה, והביא מהשל"ה שאחר הנטילה הראשונה יגע במקום המטונף, אך כתב גם על זה דאין נכון לעשות כן כי הוא גורם לעצמו ברכה שאינה צריכה. ומסיק שם במג"א שישטוף ידיו בלא כלי [אף שלכתחילה בעינן כלי (כ"ה בכף החיים סימן ד אות סא מכמה אחרונים, וכן מדוייק מדברי הגר"א שם שכתב שכל מקום שכתוב 'נטילה' היינו בכלי)] ואז יוכל ליטול ידיו לסעודה עם כלי בברכה כדין, וכן פסק המשנ"ב (שם ס"ק א) ונראה שכך מנהג העולם.

אולם במשנ"ב שם הביא דדעת כמה פוסקים שברכת אשר יצר לא נחשבת כהפסק בין נטילת ידים לסעודה, משום שהכל הוא לצורך טהרת הידים, והוי כמו גביל לתורא, וכתב המשנ"ב דיש לסמוך על דעה זו בשעת הדחק, או בדיעבד אם כבר נטל נטילה הראויה ע"ש. ובחזו"א (אורח חיים סימן כד ס"ק ל) כתב שכן נהגו לכתחילה שנוטלים פעם אחת נטילה כדינה ומברכים על נטילת ידים, ואחר כך מברך ברכת אשר יצא.

[אמנם יש לעיין מדוע ברכת אשר יצר לא חשיבא הפסק, הרי אין צורך סעודה בברכה זו, ואפשר שכל דבר שצריך לעשותו קודם הסעודה נחשב כגביל תורא, וכמו שמצינו במשנ"ב (ס"ק ג) שי"א דמותר להתפלל בשביל מזונותיו בין נטילה לברכה, ולא חשיב הפסק כיון שיש בזה קצת צורך סעודה, וה"נ יש צורך בזה משום שצריך ליפנות קודם אכילה כמבואר במשנ"ב (סימן קסה ס"ק א), ועיין לקמן מש"כ בזה (על ס"ק ג)].

### להסמיך נטילת ידים לברכת ענט"י

בשו"ע לעיל הובא עצה נוספת שאחר ששפך פעם אחת על ידיו ישפשף ויאמר אשר יצר, ובשעת הניגוב יברך על נטילת ידים. והיינו שעדיף להפסיק בין הנטילה לניגוב ולומר אשר יצר, ממה שיפסיק אחר כך בין נטילה לאכילה. וביאר המשנ"ב (שם ס"ק ג) דמיירי כשנטל את ידיו בפחות מרביעית דבזה לא נגמר הנטילה עד שישפוך מים שניים, ולכן יכול לברך ברכת אשר יצר, אך אם נטל את ידיו במים בשיעור רביעית הרי נגמרה נטילתו, ואסור לו להפסיק בין הנטילה לברכת על נטילת ידים.

ובשו"ת שבט הלוי (ח"ג תשובה יב) כתב שאם מפסיק בין נטילת ידים לברכה, הרי זה מעכב אפילו בדיעבד, דכיון שגמר את המצוה אסור להפסיק אפילו במעט בין מצוה לברכה, וכמו שמצינו לעניין הברכה שאחר קריאת המגילה שכתב המשנ"ב (לקמן סימן תרצב ס"ק ט) דאסור להפסיק בין קריאת המגילה לברכה שאחריה, וכמבואר שם בשעה"צ (ס"ק יב) דיש שסברו שהברכה שאחר המגילה היא כמו ברכת המצוות, ולשיטתם אסור להפסיק בין המגילה לברכה כלל [אכן יל"ע קצת שנהגו לגלול את המגילה לראשיתה בין הקריאה לברכה וכך פסק השו"ע (סימן תרצ סעיף יז) וצ"ע מדוע אין לחוש להפסק בין המצווה לברכה שאחריה, וכמו שיבואר בסמוך שאין להפסיק יותר מתוכ"ד. ונראה דכיון שגוללים כן לכבוד המגילה, הוי כצורך המגילה ולא חשיב הפסק וכמו שיבואר לקמן (ס"ק ג)], וכבר העיר בזה השו"ע הרב (סימן קסה סעיף א בסוגריים) שבין הנטילה לברכת על נטילת ידים אסור להפסיק כלל, וכן מבואר בצל"ח (בדרשותיו דרוש ד אות כב). וגם בשבט הלוי (שם) כתב לדינא שאם דיבר אחר שנטל ידיו וקודם שבירך על נטילת ידים שוב אינו יכול לברך, כיון שהפסיק בין המצווה לברכה שעליה.

ובשיעור ההפסק בין המצוה לברכה שאחריה מצינו לריטב"א בפסחים (ז, ב) וז"ל 'ולענין ברכה שהיא אחר עשיית המצוה צריך שיברך בתוך כדי דיבור דהיינו כדי שאילת תלמיד לרב, וכן אמר הרא"ה ז"ל בשם הירושלמי', ומבואר דלכתחילה שצריך להסמיכה בתוכ"ד, אך לא נתבאר להדיא מה הדין בדיעבד אם שהה יותר מכך. וביד יהודה (על יו"ד סימן יט ס"ק א) האריך בכמה ראיות מה נחשב להפסק בין השחיטה לברכה שאחריה, ומסיק שם שבדיעבד אם שהה יותר מכך לא יברך.

### הפסק אחר הנטילה וקודם הניגוב

עוד כתב בשבט הלוי (שם) שאם דיבר אחר הנטילה אך קודם הניגוב הדבר תלוי בפלוגתת האחרונים, דהנה איתא בשו"ע (לעיל סימן קנח סעיף יג) שהמטביל ידיו אין צריך לנגב, והוא מהמרדכי בברכות (פרק ח סימן רב). ובבית יוסף ביאר טעמו דבמטביל אין מים טמאים ולכן א"צ ניגוב, וכתב דה"ה שאם נטל ידיו ברביעית אין צריך ניגוב, ולדבריו יוצא שהנוטל ידיו ביותר מרביעית אם שח אף קודם הניגוב הוי הפסק גמור, אך דעת המהרש"ל ועוד אחרונים (כמובא במשנ"ב שם ס"ק מו) שהטעם שתיקנו ניגוב הוא משום מיאוס [והטעם שמטביל א"צ ניגוב הוא משום דהוי כעין טהרה דאורייתא ע"ש], וא"כ אף בנוטל ביותר מרביעית צריך ניגוב, ולפי זה אם שח בין הנטילה לניגוב אינו מעכב בדיעבד, דהוי כמו ששח תוך כדי קיום המצוה.

אמנם דעת החזו"א (סימן כה ס"ק י) שאפילו אם נטל יותר מרביעית צריך ניגוב, והוכיח כן מדברי הר"ש (פרק ב משנה ב) ע"ש, ולדבריו יוצא שאין איסור להפסיק בין הנטילה לברכה, שהרי הוא כמפסיק באמצע קיום המצוה דהניגוב הוא לעיכובא. וכן מבואר בדברי החזו"א (סוף סימן כד) דכתב שם על מש"כ ברמ"א כאן שצריך שלא להפסיק כדי הילוך כ"ב אמה בין הנטילה לסעודה, דאם ינגב את ידיו סמוך למקום האכילה שפיר דמי ולא הוי הפסק, שהרי לא נגמרת הנטילה עד לאחר הניגוב (וכן מבואר במשנ"ב כאן ס"ק ד). [אכן צ"ע דבחזו"א שם (סוף סימן כד) משמע שניגוב הידים במקום שנטל רביעית הוי ספיקא, ודלא כמש"כ בפשיטות בסימן כה שהוא צריך ניגוב ועמד בזה בשונה הלכות (סימן קנח סעיף ט), וכן ציינו על הגיליון שם וצ"ע].

[ולדעת החזו"א שהניגוב הוא חלק ממעשה הנטילה יש לדון לכאורה שלא יועיל לייבש את ידיו במכשיר המייבש או כשהידים מתייבשים ממילא, כיוון שצריך לעשות מעשה ניגוב, ומכל מקום מבואר להדיא בחזו"א (סימן כה ריש ס"ק י) דנראה שיכול להמתין עד שיתנגבו ידיו, דא"צ מעשה ניגוב בפועל, והעיקר שלא יהיו מים על ידיו ע"ש].

אם שומע ברכה מאחרים בין נטילת ידים לניגוב נראה דאסור לענות 'אמן', שהרי אסור להפסיק כלל, אך אם שומע ברכה מאחרים בין נטילת ידים לסעודה כתב בקצור שו"ע (סימן מא סעיף ב) שמותר לענות אמן, וכן כתב הכף החיים (ס"ק ג) דשרי.

### תפילות ופסוקים בין נטילה לסעודה

כתב המשנ"ב (ס"ק ג) בשם הזוה"ק שמצוה לאדם שיתפלל בכל יום על מזונו קודם האכילה. ואם שכח להתפלל עד אחר שנטל ידיו לאכילה הביא המשנ"ב דיש אומרים שיכול לומר תפלה זו בין הנטילה לסעודה דחשיב קצת כצורך סעודה, [אך כתב דיותר נכון שיאמרנו אחר אכילת ברכת המוציא]. ומבואר שהברכה שאומר קודם הסעודה חשיב כצרכי סעודה והוי כמו גביל לתורא שמותר להפסיק לצורך זה בין ברכה לסעודה.

והנה המשנ"ב לעיל (סימן קנח ס"ק מד) הביא שיש שנהגו דאחר שנטלו ידיהם אומרים 'שאו ידיכם קודש וכו', וכתב דשלא כדין הם עושים כיון שעל ידי זה הם משתהים מלברך על נטילת ידים עד לאחר הניגוב, ויש לחוש לדעת הט"ז (שם) דאחר הניגוב אינו יכול לברך ענט"י. ומשמע במשנ"ב שכל הנידון הוא רק משום שישתהה מלברך ענט"י, אך בין הניגוב לסעודה אין איסור להפסיק ולומר 'שאו ידיכם' דהוי כמו גביל לתורא כיון שההפסק הוא לצורך סעודה דפסוקים אלו הם לברכה. [ובאמת דשם מבואר חידוש שאפילו שמפסיקים בין המצוה לברכה, היינו בין הנטילת ידים לברכת על נטילת ידים שרי, דמשמע שכל החסרון הוא משום שאחר הניגוב שוב אינו יכול לברך, ומשמע שקודם הניגוב יכול להפסיק, ואפילו שעדיין לא בירך וצ"ע].

ועיין באגרות משה (חלק ב סימן מח) דאסור להוסיף פסוקים או תפילות מעצמו בין נטילת ידים לסעודה, וכל ההיתר הוא רק במה שתיקנו הקדמונים.

**הדינים העולים:**

1. נחלקו הראשונים האם יש דין להסמיך נטילת מים ראשונים לסעודה. וכתב שו"ע דטוב ליזהר.
2. כתבו האחרונים דאף לסוברים שאין דין להסמיך אסור להפסיק בדבר שהוא הפסק גדול.
3. העושה צרכיו קודם הסעודה ישטוף ידיו בלא כלי ויברך אשר יצר ואח"כ נוטל ידיו ומברך ענט"י. וי"א שנוטל כדין ומברך ענט"י, ואח"כ אשר יצר, דלא הוי הפסק בין נטילה לסעודה.
4. הנוטל ידיו ועדיין לא ניגבם י"א שיכול להפסיק כי לא נגמר הנטילה, וי"א שאם נטל במים שיש בהם שיעור רביעית כבר נגמרה הנטילה.
5. אסור להפסיק יותר מכדי דיבור בין קיום המצוה לברכה. ואפי' בדיעבד לא יברך אם נשתהה.
6. מבואר במשנ"ב שמותר להפסיק לצורך תפילות ופסוקים בין נט"י להמוציא, ולכתחילה יש להימנע מכך. ומ"מ לא יאמר תפילות ובקשות שאין להם מקור.

השיעור נמסר מידי יום ה' בביהכנ"ס 'אוהל איתן' בשעה 22:30

כמו"כ ניתן להאזין בשידור חי בקול הלשון [PHONE_REMOVED] או אח"כ במדור 1-3-2-1-13