סי_ רסח, גרות
קטגוריות: שו_ע / יורה דעה / יורה דעה - דור המלקטים

**גרות**

סימן רס"ח

1. אהבת גרים.
2. אונאת דברים: גר.
3. לימוד התורה: בשביל גירות.
4. טהרות המשפחה.
5. ***ברכת המזון.***
6. ברכת שעשה נסים.
7. ***ברכת הגומל.***
8. שבת.
9. טמטום הלב.
10. פרש ע"י אדם.
11. פת עכו"ם.
12. בישול עכו"ם.
13. טבילת כלים.
14. לא תחנם.
15. כיבוד אב ואם.
16. אבילות.
17. שאר ענינים.

**דור המלקטים** - אוצר ברית אברהם (גרים, דרעי), אוצר פסקי גרים (פרץ), גירות כהלכתה (שטרן), גר המתגייר (פישר), הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש יו"ד פרק נ"ז), ***יביע אומר (מעין אומר ח"ז פרק ד'), מדריך לגר (שוורץ),*** משפט גרים (בלמס)***.***

1. אהבת גרים.
2. אונאת דברים: גר - חו"מ סי' רכ"ח סעיף ב'.

**משפטים** (פרק כ"ב פסוק כ') – "וְגֵר לֹא תוֹנֶה וְלֹא תִלְחָצֶנּוּ כִּי גֵרִים הֱיִיתֶם בְּאֶרֶץ מִצְרָיִם".

* 1. **ב"מ** (דף נט:) – "תנו רבנן: המאנה את הגר עובר בשלשה לאוין".
     1. מחבר (סעי' ב') – "צריך ליזהר ביותר באונאת הגר, בין בגופו בין בממונו, לפי שהוזהר עליו בכמה מקומות".
     2. גר"ז (הל' אונאה סעי' ל"א) – "המאנה את הגר בדברים עובר בשלשה לאוין וגר לא תונה ולא תונו אותו ולא תונו איש את עמיתו וגר בכלל עמיתו לכך צריך ליזהר ביותר מאונאתו. והלוחצו ודוחקו בתביעת חוב ואין לו עובר גם כן בשלשה לאוין ולא תלחצנו וגר לא תלחץ ולא תהיה לו כנושה ולכך צריך ליזהר גם מזה ביותר".
  2. **בעל תשובה**.
     1. אינו נכלל בגר – הגריש"א זצ"ל (הערות במסכת ב"מ דף נח: ד"ה שאלו, "שאלו לרבינו שליט"א [זצ"ל] אם 'בעל תשובה' יש בו משום הונאת גר כי יתכן ששייך אצלו שסורו רע. ואמר ש'גר' דווקא").
  3. **שבא מארץ אחרת**.
     1. אינו נכלל בגר – הגריש"א זצ"ל (הערות במסכת ב"מ דף נח: ד"ה שאלו, "עוד שאלוהו בישראל שבא מארץ אחרת, ואמר שגם זה אין עובר משום גר. דהכוונה היא לגר צדק דווקא").
  4. **אם מותר להשיבו**.
     1. מנ"ח (מצוה ס"ג ס"ק ב') – "ועיין מה שכתב הרב המחבר לקמן מצוה של"ח, דלאו זה דאונאת דברים אינו באם אחד התחיל להתקוטט עמו, שאי אפשר לאדם להיות כאבן דומם. נראה מצד הסברא דכאן נמי זה הדין, ולא עדיף גר בזה, וצ"ע להקל במה שלא נתפרש".
  5. **אינו בתורה ומצות**.
     1. מחמיר – מנ"ח (מצוה ס"ג ס"ק ב', "ומבואר בש"ס שם נ"ט ע"א, לא תונו איש את עמיתו, עם שאתך בתורה לא תונהו, מבואר דהלאו של אונאת דברים בישראל אינו אלא בעם שאתך וכו', והר"מ לא הביא זה, ובחו"מ סי' רכ"ח ס"א מביא רמ"א בהג"ה דין זה דאינו מצווה באונאת דברים אלא ליראי השם, ועיין סמ"ע סק"ג וסק"ד, ובנימוקי יוסף שם. עכ"פ נראה דדוקא בישראל, דהלאו הוא לא תונו איש את עמיתו, צריך שיהיה אתו בתורה ובמצוות, אבל גבי גר הלאו בכל ענין, דלא כתיב עמיתו, אך אם הוא אינו בתורה ובמצוות אינו עובר רק בשני לאוין, ולא בלאו דישראל, ופשוט").
  6. מראי מקומות – רי"פ (על רס"ג ל"ת פ"ב), דברות משה (ב"מ סי' נ"ג), לרעך כמוך (ח"ג קונ' הביאורים סי' ד').
     1. ***ח"ח (לקוטי אמרים פרק י"ב) – "וגם זה ידוע לכל איש ואיש, דסוף סוף נצטרך לתשובה, ופרשת התשובה זו עתידה להתקים, ואם כן מדוע נשב בחבוק ידים ולא נתחיל בתשובה כעת,*** *הלוא עתידין אנחנו לתן את הדין על זה גופא, שאחרנו את תשובתנו****. וראיה לזה מצינו בחכמינו ז"ל: מפני מה גרים מענים בזמן הזה. מפני שאחרו להתגיר. ולכאורה תמוה: וכי מחיבים הם להתגיר, הלוא לא מצינו בכל התורה כלה שהנכרי יהא מחיב להתגיר ולקים כל התורה. [הוא מצוה רק על שבע מצות בני נח ויקרא גר תושב.] אלא על כרחך הטעם, משום דהוכיח סופו על תחילתו, דכיון שסוף הדבר היה שנתגיר בלי שום כפיה, מסתמא היה לו שכל ישר, שהחליט כי דת השם ישרה ואמיתית, שכל נברא צריך להכיר את בוראו ולהודות לפניו, ואם כן מדוע אחר הדבר, הלא היה בידו להתגיר מקדם ולא לישב בגויותו כמה שני, ולפיכך מענה הוא בזמן הזה. אם כן, קל וחמר כל ...".***

1. לימוד התורה: בשביל גירות.
   1. מראי מקומות – מאירי (סנהדרין דף נט.), רע"א (סי' מ"א), [תוס' (יבמות דף כד: ד"ה לא, ודף קט: ד"ה ראה)], שערים מצויינים בהלכה (סי' קס"ז ס"ק י"ח), שד"ח (מערכת הג' כלל נ"ה ס"ק כ"ז), בית יצחק (יו"ד ח"ב סי' ק' אות י' ד"ה אמנם), כה"ח (סי' של"ד ס"ק ס"ד), אג"מ (יו"ד ח"ג סי' צ'), תשובות והנהגות (ח"ג סי' שי"ג), מנחה חיים (ח"א סי' ז', [וח"ג סי' מ"ה]), שבט הלוי (ח"ז סי' קס"ב), מנחת יצחק (ח"א סי' ל"ו אות ו', ח"ג סי' צ"ח אות ה'), שבט הקהתי (ח"ה סי' רמ"ד), יביע אומר (ח"ב יו"ד סי' י"ז אות ה'), שמע אברהם (סי' י"ד, נד-ג'), ישיב משה (עמ' קמ"ד אות י"ב), גירות כהלכתה (סי' ט"ו), קובץ תשובות (ח"ב סי' ס"ד).
      1. שבת (דף לא.) – "שוב מעשה בנכרי אחד שבא לפני שמאי, אמר לו: גיירני על מנת שתלמדני כל התורה כולה כשאני עומד על רגל אחת. דחפו באמת הבנין שבידו. בא לפני הלל, גייריה. אמר לו: דעלך סני לחברך לא תעביד, **זו היא כל התורה כולה**, ואידך פירושה הוא, זיל גמור".
         1. מהרש"א (שם) – "ואין להקשות דא"כ היאך למדו תורה קודם שנתגייר הא אמרינן בפרק ארבע מיתות דעובד כוכבים הלומד תורה חייב מיתה די"ל דהכא כיון שבא לגייר שרי ללמוד תורה".
      2. ***הגרח"ק זצ"ל (אסיפת יצחק י"ט אלול תשס"ו) – "שאלה:*** האם מותר ללמוד תורה לגוי שבא להתגייר***. תשובה:*** יש מתירין***".***
      3. ***הגר"י ברקוביץ שליט"א (מכתב במייל) -***

Two of our very involved talmidim are not Jewish: One is Zera Yisrael and is quite interested in converting. The other has already started the Geirus process. They are learning a lot, and with the new machzor of Daf Yomi, have an interest in beginning when it starts. They have asked me if it is muttar for them to do so?

R' Y. Berkovits wrote: We had someone run around getting psak on this. Rav Nevensal said that of course this is muter. What is the alternative? After he’s megayer, he should start from scratch?? Part of the hachanah for geirus, is to be able to keep all the taryag mitzvos right away, including the mitzvah of talmud torah. As soon as he is megayer he is mechuyiv to be a lamden already! We like that psak.

* + 1. לשמור שבת – ***ספר זכרון יד שלמה (עמ' כ"ז)***, לב אריה (ח"א סי' ל"ג).

1. טהרות המשפחה.
   1. **ז' נקיים, דם חימוד** - **גיורת שנתגיירה: קבעו להתחתן לאחר שתתגייר** - יו"ד סי' קצ"ב**.**
      1. **צריכה ז' נקיים מחדש משעה שנתגיירה.**
         1. הגריש"א זצ"ל (משנת השלחן תשובה קס"ה, שבילי טהרה סי' ט', עי' קובץ תשובות ח"ב סי' מ"ח ד"ב ברם) – "צריכה ז' נקיים מחדש ... ומתעורר דם חימוד מחדש".
         2. **מנחת פרי (קונ' התשובות סי' כ'**) – **"אך כיון שלא מצאתי דין זה בפוסקים תטבול בלא ברכה".**
         3. **שבה"ל (ח"ה סי' קי"א אות א'**) – **"הנה בגיורת ממש פשוט דאין הספירה לפני הגרות כלום, מכ"מ גם כאן אף דסופרת מצד ספק ישראלית, דמצד הגוית לא שייך טומאה דדלמא ראתה מחמת חמוד, מכ"מ כיון דספרה בשעה שעדיין** אינה עומדת לנשואין **כי היא מעוכבת מעשה גרות (אפילו על הספק), והרי כתבו הפוסקים דאפילו באותם שצריכים להמתין צ' יום מחמת הבחנה כמבואר באה"ע סי' י"ג, והיא התחילה בימים האחרונים של הצ' יום לא עלו לה כיון שלא היתה אז ראוי' לנשואין, וה"נ בדידן אם היתה יודעת שעדין מעוכבת גרות דלא סמכה דעתה. אלא אפי' ניזל בענין צ' יום הנ"ל וכדומה בתר המקילין, וגם נימא כיון דהגרות הובטח לה ואינו מחוסר זמן דסמכה דעתה והיא בכלל תבועה ונתפייסה, מכ"מ קרוב לשמוע דאחר הגרות מתחיל חמוד חדש בשעה שעלתה מטבילה כישראלית גמורה, ונו"נ בזה עם ת"ח גדולים, והצרכנו לספור ז' נקיים אחרי טבילת ספק גרות".**
      2. **לא צריך ז' נקיים.**
         1. התעוררות תשובה (ח"ד סי' צ"ה) – "נראה לי דאחד שהבטיח לנכרית לישא אותה, וקבע לה בעודנה בגיותה לישא אותה למחר, ואח"כ טבלה ונתגיירה באותו יום דאינה צריכה להמתין שבעה נקיים משום דם חמוד, שבשעה שהבטיח לה לישא אותה וקבע הזמן כבר ראתה דם חמוד ואינה מטמאה, כיון דנכרית היא, כמו גיורת שאינה צריכה לספור ז' נקיים או להמתין ז' ימים על הדם שראתה קודם שטבלה כי גוים אינם מטמאים בכל אלו".
         2. ***נטעי גבריאל (פרק ד' סעי' ט"ז) – "המבטיח לנכרית לישא אותה לאחר שהתגייר, מותר לישא אותה תיכף אחר שטבלה".***
      3. **די בז' נקיים הראשון.**
         1. אור יצחק (ח"א יו"ד סי' ל"א, סי' קצ"ב) – "לענ"ד כל דם חימוד אחד הוא בין גויה ובין ישראלית, וכיון שבדקה עצמה כל הזמן ולא מצאה דם ז' ימים הרי היא טהורה, והרי בגויה ג"כ איכא דם חימוד כדאיתא בנדה [דף כ' ע"ב] באיפרא הורמיז שראתה דם מחמת חימוד ועיי"ש ברש"י [בד"ה איפרא] שנכרית הייתה והייתה משמרת עצמה מנדות וקרובה להתגייר וכו', ע"כ".
      4. **מראי מקומות – שבילי טהרה (סי' א', סי' ט', "למעשה עדיין צ"ע").**
   2. **דם חימוד - גר: שהיו נשואים בערכאות** - יו"ד סי' קצ"ב**.**
      1. אין לה דם חימוד.
         1. דגול מרבבה (יו"ד סי' רס"ט על מחבר סעי' ט') – "שאחר כלות שלשה חדשים כשמחזירה א"צ שבעה נקיים אם לא פרסה נדה בנתיים ואף שנתבאר לעיל סוף סימן קצ"ב שמחזיר גרושתו צריכה ז' נקיים שאני התם שגירשה לחלוטין ונתיאשה ממנו לכך איכא חימוד חדש משא"כ זו **שלכתחלה הפרישה על דעת להחזירה אין כאן חימוד חדש**".
         2. פת"ת (ס"ק ח', סי' רס"ט ס"ק ב') – "בדגול מרבבה שכתב ... שאחר שלשה חדשים כשמחזירה א"צ שבעה נקיים אם לא פרסה נדה בינתיים ואף שכתוב לעיל סוף סימן קצ"ב שמחזיר גרושתו צריכה ז"נ שאני התם שגירשה לחלוטין משא"כ הכא ע"ש".
         3. **פרדס רמונים (מק"ז ס"ק ח' ד"ה ועי') – "בדגול מרבבה ...".**
         4. אג"מ (יו"ד ח"א ריש סי' פ"ו).
         5. הגריש"א זצ"ל (קובץ תשובות ח"ב סי' נ"ח אות ד', עי' סי' מ"ח ד"ה ברם, משנת השלחן תשובה קס"ד, תשובה קפ"ו, תשובה שכ"ב, תשובה של"ה).
         6. ***יביע אומר (מעין אומר ח"ז פרק ד' סי'*** ל"ט) – "שאלה: גרת צדק שטובלת לשם גרות האם יכולה באותו יום גם להינשא ללא ספירת שבעה נקיים מחשש של דם חימוד או שצריכה שבעה נקיים משום לא פלוג. תשובה: יכולה להינשא. [ע"י הרב אמיר קריספל הי"ו]. נאמר לי שהרה"ג שרמן אמר בשם הגרי"ש אלישיב שליט"א [זצ"ל] שלא פלוג ותחכה שבעה נקיים".
         7. בדה"ש (בי' ד"ה מחזיר, עמ' רמ"א) – "בדגול מרבבה ...".
         8. **פרדס שמחה (ס"ק כ"א אות ג').**
         9. שבט הקהתי (ח"ו סי' שי"ז אות א') – "הדגול מרבבה".
         10. גירות כהלכה (פרק ח' סוף סעי' כ"ה).
         11. ***נטעי גבריאל (פרק ד' סעי'*** ט"ו) – "גר שנתגייר ואשתו עמו, שצריכים לפרוש זה מזה ג' חדשים משום הבחנה, מ"מ אינה צריכה אח"כ לישב ז' נקיים משום דם חימוד אם לא פירסה נדה".
         12. חוקת הטהרה (סעי' י"ב) – "גר שנתגיירו הוא ואשתו צריכים הפרדה לג' חודשים משום הבחנה, ומ"מ לגבי ז' נקיים משום דם חימוד היא לא צריכה להמתין".
   3. **ז' נקיים - גיורת שנתגיירה: האם צריכה לספור ז' נקיים ולהיטהר על מה שראתה בגיותה** - יו"ד סי' קצ"ו.
      1. מיקל, אינה צריכה ז' נקיים.
         1. התעוררות תשובה (ח"ד סי' צ"ה) – "גיורת שאינה צריכה לספור ז' נקיים או להמתין ז' ימים על הדם שראתה קודם שטבלה כי גוים אינם מטמאים בכל אלו".
         2. מהרש"ם (ח"ג סי' ר"ד) – "והנה לפענ"ד הדבר ברור דכיון דגר שנתגייר כקטן שנולד דמי פקע גזירת חז"ל וכהא ... והרי לא ספרה ז"נ דכל זמן שלא טבלה הנכרית אפי' לא ראתה כלום ה"ז זבה וכל זבה כל זמן שלא ספרה ז"נ דינה כזבה לכל דברי' ובע"כ דכיון דנתגיירה פקעה גזירת חז"ל מעליה".
         3. ***הגרשז"א זצ"ל (***שולחן שלמה נדה פרק א' סעי' י"ט) – "אשה שנתגיירה כל זמן שלא הרגישה בביאת האורח, הרי היא בחזקת טהורה, ולא מטמאים אותה מפני זה שלא הפסיקה בטהורה קודם שנתגיירה".
         4. הגריש"א זצ"ל (שבילי טהרה סי' א' ד"ה וכמו"כ, משנת השלחן סוף תשובה קס"ד) – "שאין מצריכין כלל ספירת ז"נ".
         5. גירות כהלכה (פרק ח' סעי' כ**"ו,** קובץ שערי הוראה ח"ג עמ' קל"ט**) – "**גיורת שנתגיירה אינה צריכה לספור שבעה נקיים ולהיטהר על מה שראתה בגיותה, דגויים אין להם טומאת נדה".
   4. **וסתות מזמן גויה - גיורת שנתגיירה, אם יש לה וסת מזמן שהיא גויה** - יו"ד סי' קפ"ט.
      1. מיקל.
         1. חזו"א (יו"ד סי' צ"ט ס"ק ד') – "בגיורית שיש לה וסת מימי גיותה אי הוי וסת לאחר גירות, ובטעמא דלא קבעה וסת בימי טוהר, יש לעיין דלכאורה אין הטומאה של ג' הראיות הקובעות את וסתה, מהנות כלום לקביעות הוסת, אלא אחרי שביום הזה כבר הוחזקה ג"פ בראי', הנה יש לחוש לו לראי' עד שתבדוק, ומה יועיל זה שטהרה התורה את הראיות הראשונות, וי"ל דוסתות דרבנן וכה"ג לא גזרו, והעיקר נראה דהטומאה והטהרה יפעלו גם בטבע, וימי הטהרה הם בעצמותם אינם אות לראית יום הזה בימי טומאה, כי הטבע תלוי' במזל ע"פ השגחת ד', ואף אם ראתה ראי' שאינה מטמאה, לא תראה ראי' המטמאה, ולפ"ז נתגיירה בטלה לה וסת".
         2. ***חוט שני (ס"ק א' ד"ה אשה שקבעה).***
         3. גרות כהלכתה (פרק ח' סעי' כ"ז) – "בטלו אצלה כל הווסתות שהוחזקה בהן עד עתה".
         4. לחמי אבירים (סי' ט' אות י"ז) – "הכו"פ ... החזו"א".
      2. לענין וסת קבוע יש להחמיר.
         1. הגריש"א זצ"ל (פתחי דעת ח"ב פרק ל"ב הע' מ"ה, הע' מ"ו, עי' קובץ תשובות ח"ב סי' מ"ח ד"ה ברם).
         2. פתחי דעת (ח"ב פרק ל"ב סעי' כ"ח, סעי' כ"ט).
      3. מראי מקומות – שאילת שאול (יו"ד סי' ל"ז), בדה"ש (בי' ד"ה כיצד, עמ' צ"ג), פתחי הלכה (ארטסקרול, פרק י"ג הע' י"ד).
         1. תפארת ישראל (ס"ק ז') – "הוא אמת, וזהו הכל באישי ישראל(י) אשר חלק ה' עמו, והם מושפעים מפאת ה' ולא כפי טבעי והלוכי כוכבים, ולכך כל עניניהם נדון כפי חוקי הבית דין וכאשר יאמרו [הבית דין] כן גזרה חכמתו עליונה להסכים ולהשפיע עליהן, אבל שיהיו בעלי חיים חומרי[ים] מתנהגים עפ"י הסכמת בית דין מול הטבע ומהלך הכוכבים במסילתם זה מהנמנע, וא"כ כל פועל הטבע לשוא ח"ו".
2. ***ברכת המזון******- או"ח סי' קפ"ו***.
   1. **גרים וילדיהם**.
      1. מחמיר.
         1. רמב"ן (ב"ב דף פא. ד"ה והאי) – "ויש ששואלים היאך מוציאין שאר הגרים את הרבים ידי חובתן בברכת המזון **אף על פי שאמו מישראל** שהרי לא נטלו חלק בארץ ומדרבנן נינהו כדאמרינן במסכת ברכות (כ' ב') דנשים בברכת המזון דרבנן וטעמא דמילתא משום דלאו בת נחלה היא, וא"ת אין הכי נמי שאין מוציאין אחרים ידי חובתן כשאכלו שיעורא דאורייתא, א"כ כהנים נמי לא יוציאו אחרים דתניא בתוספתא הכהנים מביאין ולא קורין לפי שלא נטלו חלק בארץ ר' יוסי אומר כשם שנטלו לוים כך נטלו כהנים, ורב חסדא כהן היה ובריך בי ריש גלותא (שם מ"ט א') ואין ספק שמוציאין את הרבים ידי חובתן, ואפשר משום דקיימא לן כר' יוסי ולר"מ נמי איפשר דסבירא ליה שאין ברכת המזון תלויה בחלק הארץ ובעיין דבפ' מי שמתו אליבא דר' יוסי, **ולפי זה צריך ליזהר שלא יברך גר לישראל כשאכל שיעורא דאורייתא**, כדרך האשה, ויש מפרש פירוש אחר באותה שמועה שבמסכת ברכות".
      2. דינו כישראל.
         1. כנסת הגדולה (הג' בית יוסף ס"ק א') – "וכן לרבי יהודה בירושלמי דבכורים דאמר הגר מביא וקורא אף על גב דלא נטל חלק בארץ, משום דלאברהם נאמר: 'אב המון נתתיך', כל שכן דכהן מביא וקורא, הוא הדין שחייב בברכת המזון".
         2. גר"ז (סעי' א', סי' קצ"ט סעי' ד') – "וכן גר שנכנס לדת ישראל ונלוה עליהם **ונטפל אליהם ונחשב כאחד מהם** לכל המצות הנוהגות בהם ולהם ניתנה הארץ למורשה נתחייב גם הוא כאלו ניתנה גם לו שהוא והם עם אחד הוא לכל דבר".
         3. מגן גיבורים (אלף המגן ס"ק א', שלטי גיבורים ס"ק א') – "משא"כ גרים וכ"ש כהנים ולויים דהם בעצמם ראויים לירש רק שלא חלק להם בנחלה וערי מגרש הם לנחלתם אבל איתא בנחלה מקרי ושפיר יכולין לומר על הארץ אשר נתן לך וז"ב".
         4. מ"ב (סי' קצ"ט ס"ק ו', ס"ק ז') – "ויכול לברך - והיינו אפילו להוציא אחרים ידי חובתן בברכת המזון [ב"י]. לאבותינו - לפי שלאברהם נתנה הארץ למורשה ואברהם נקרא אב המון גוים".
         5. הגרחפ"ש זצ"ל (חידושי בתרא על מ"ב ס"ק ב') – "ובת יורשת אינה חייבת משום שאין לה חלק בפ"ע אלא בירושה, וגר מברך משום אברהם אבינו שהיה לו חלק בארץ".
         6. פסקי תשובות (אות א') – "אבל גרים חייבים בברהמ"ז מדאורייתא לכו"ע, אף על פי שטעם הראשון שייך גם אצלם, מ"מ כיון שנכנס לדת ישראל נטפל ונלוה לישראל ונחשב כאחד מהם לכל המצוות הנוהגות בהם, ועם אחד הם לכל דבר וענין. משא"כ בנשים שהם עם בפני עצמם".
         7. שער הברכה (פרק ו' סעי' ז') – "גר חייב לברך ברכת המזון מן התורה".
      3. מראי מקומות – מאירי (ברכות דף כ: ד"ה מקצת), פרישה (סוף ס"ק א'), שבות יעקב (ח"ג סי' ט"ו), ברכי יוסף (ס"ק ג'), מאמר מרדכי (ס"ק א'), שע"ת (ס"ק א').
         1. פמ"ג (מש"ז ס"ק א') – "עיין ט"ז. הביא דברי התוספות ברכות כ' ב' ד"ה נשים, ואתי שפיר גרים ועבדים מוציאין הרבים ידי חובתן, ועיין מ"א אות א' מה שכתבתי שם".

פמ"ג (א"א ס"ק א') – "ולפי זה גרים יאמרו שהנחלת לאבותינו, אבל לא אשר נתן לך בברכות הארץ, ואין מוציא ישראל ידי חובתו".

פמ"ג (או"ח פתיחה כוללת ח"ב אות ל"ב) – "ולענין ברכת המזון עיין או"ח [סימן] קפ"ו במ"א [ס"ק א] ואליה רבה [ס"ק א] וט"ז שם, דתליא אי נשים פטורות דלא נטלו חלק בארץ, הוא הדין גרים מדרבנן בספק, ואם מטעם ברית ותורה חייבים גרים מן התורה, ואפילו פסולי קהל חייבין מן התורה, ועיין מה שכתבתי בפריי שם".

* 1. **גוי שאכל ונתגייר**.
     1. חזו"א (או"ח סי' כ"ח ס"ק ד') – "יש להסתפק הא דיכול לברך תוך שיעור עיכול אי הוי הטעם משום שאין בה"מ באה דוקא על מעשה האכילה, אלא על מה שהספיקו הקב"ה מזונו וכ"ז שהמזון לא נתעכל, והמזון מזין אותו ומפרנסו הרי הוא כאכל בכל שעה, או דלמא שבאמת אין בה"מ אלא על עיקר האכילה, אלא שזמן הברכה עד שיתעכל, **ונראה דאין בה"מ אלא על האכילה ועד שיתעכל הוא רק הזמן לברך על אכילה ראשונה** ... וכיון שבה"מ עיקרו על האכילה אם אכל כשהוא גוי ונתגייר א"צ לברך אף קדם שנתעכל, ונראה דגם קטן שהגדיל קדם עיכול המזון א"צ לברך מה"ת, דמה שהיה לאו בר חיובא בשעת אכילה זה גרע יותר מהפסקה, ודוקא כשהיה החיוב עליו תיכף מהני מה שלא נתעכל לאמשוכי זמן הברכה אבל לא כשהפסיק זמן פטור, דאז לא מהני מה שלא נתעכל לחיובי' וצ"ע, וכבר נסתפק בזה הגרע"א בחידושיו לאו"ח יעו"ש".
     2. *שונה הלכות (סי' קפ"ד סעי' ט') – "... (חזו"א או"ח סימן כ"ח סק"ה). גוי שאכל ונתגייר תוך שיעור עיכול א"צ לברך וכן קטן שהגדיל תוך הזמן פטור מדאורייתא לברך (שם וע"ל סי' ע"א דין ט')".*

1. ברכת שעשה נסים ***- או"ח סי' רי"ח סעי' ד'***.
   1. שאלות**.**
      1. ***שאם מברך "שעשה נסים לאבותינו במקום הזה" - סעי' א'.***
      2. ***גוי שנעשה לו נס ונתגייר, כשיעבור שם האם יברך 'שעשה לי נס' - סעי' ד'.***
      3. ***גר הרואה מקום שנעשה נס לאביו הגוי טרם נולד - סעי' ד'.***
      4. ***מי שמקרב גר או בעל תשובה תחת כנפי השכינה - סעי' ו'.***
   2. *גרים: שאם מברך "שעשה נסים לאבותינו במקום הזה"****.***
      1. ***מברך.***
         1. ***הגרחפ"ש זצ"ל (מזמור לתודה סעי' א' סוף ס"ק ה').***
         2. ***שער העין (פרק כ"ג הע' י"ד).***
         3. ***וכל החיים (פרק ט"ו פתיחה לסעי' ט"ז, הע' כ"ו) – "כמבואר במשנ"ב (סי' תרעה סקי"ד) שגם גר מצי למימר 'לאבותינו' [ומקורו מתשו' הרמב"ם]".***
      2. ***מראי מקומות – חשוקי חמד (בכורות דף מז., לשונו מובא לקמן).***
         1. ***קול סופר (ברכות פרק ט' משנה א', אות מ"ג), תורת חיים (ס"ק א' ד"ה כתב) – "כתב אאמ"ו בקול סופר ברכות אות מ"ג דבגר הרואה מקומות הנ"ל צ"ע אם יברך דכאן לא קאי אבותינו על אברהם המון גוים עמג"א בה' בהמ"ז וכן אם הרואה מקום שנעקר ע"ז אם יכול לומר מארצינו דגר לא הי' לו חלק עמג"א שם עכ"ד".***
         2. ***אהליך באמיתך (פרק י"ג סעי' ד') – "גר הרואה מקום שנעשה בו נסים לאבותינו, ראוי שיאמר: שעשה נסים לישראל במקום הזה. - ואם אמר שעשה נסים לאבותינו במקום הזה, אין בכך הפסד ויצא".***
   3. *גוי שנעשה לו נס ונתגייר, כשיעבור שם האם יברך 'שעשה לי נס'****.***
      1. ***יברך.***
         1. ***חוט שני (הל' ברכות הודאה ס"ק ג') – "ומסתברא דגר שנעשה לו נס בהיותו גוי, מברך שעשה לי נס במקום הזה, מפני שזה הודאה לא על מה שהיה בעבר, אלא זוהי הודאה על המציאות של היום, שהיום יש לו נס, שהוא חי, ולכן ביום שמתגייר מברך המעביר שינה מעפעפי, וכן מברך על נס שנעשה לאביו מהאי טעמא".***
         2. ***וכל החיים (פרק ט"ו סעי' ט"ו) – "גר שנעשה לו נס לפני שנתגייר, יכול לברך על נס זה".***
      2. ***שלא יברך.***
         1. ***הגרח"ק זצ"ל (בזאת יבא אהרן עמ' שצ"ו) – "לכאו' גר שנתגייר כקטן שנולד דמי".***
         2. ***הגר"א נבנצל שליט"א (בזאת יבא אהרן עמ' שצ"ו) – "אך אינו מברך שנעשה לי נס במקום הזה".***
      3. ***מראי מקומות – בר אלמוגים (סי' קס"ו).***
         1. ***חשוקי חמד (בכורות דף מז.) – "שאלה גוי שנעשה לו נס ונתגייר, וכעת הוא עובר באותו מקום כשהוא יהודי, האם חייב לברך שעשה לי נס במקום הזה, או שמא כקטן שנולד דמי ואין לו כל קשר עם מה שעבר עליו בהיותו נכרי. תשובה נאמר בחוות יאיר (סימן עט) שאף שגר שנתגייר כקטן שנולד דמי, מכל מקום אינו לגמרי כקטן שנולד, ואם כשהיה גוי לוה ממון או שגזל חפץ ונתגייר חייב להשיב, שהרי כשהיה גוי היה חייב להשיבם, אבל אם מצא אבידה של ישראל ונתגייר פטור מלהשיב, שהרי לא נצטווה בגיותו. לאור זאת נראה שכיון שגם גוי חייב להודות על ניסים שאירעו לו כנאמר ביונה (א טז) 'ויזבחו זבח לה' וידרו נדרים'. ופירש התרגום ואמרו לדבחא דבח קדם ה', הרי שהקריבו קרבן על זה שנצלו, וא"כ גם לאחר שנתגייר חייב להודות כיון שהיה חייב כך גם בהיותו גוי. ובפרט לפי מה שכתב רש"י שהגויים נתגיירו, הרי שגר שנתגייר צריך להודות על מה שקרא לו בגיותו. עוד ראיה אפשר להביא, שהרי כל הדינים שחייבים לברך על נסים שאירעו לאבותינו למדין מיתרו שהיה גר, כמבואר בברכות (דף נד ע"א) שאמר 'ברוך ה' אשר הציל אתכם', ואולי אפשר לומר שהוא כל שכן, אם מברך על נסים שאירעו לאבותינו, כל שכן שמברך על נס שאירע לו עצמו קודם שנעשה גר. אמנם במנחת שלמה (תנינא סימן ס) כתב שאדם מבוגר שלא נימול בילדותו אלא כעת, חייב לברך הגומל אחרי שהוא נתרפא, אמנם גר שנתגייר אינו מברך אחר שטבל כי בזמן שהיה בסכנה היה עדיין בגויותו. הרי שאין מברך על נס שהיה לו כשהיה גוי".***
   4. *גר הרואה מקום שנעשה נס לאביו הגוי טרם נולד****.***
      1. ***יברך – חוט שני (הל' ברכות הודאה ס"ק ג', לשונו מובא לעיל).***
      2. ***מראי מקומות – הגרחפ"ש זצ"ל (מזמור לתודה סעי' ג' אות ח' ד"ה ויש).***
         1. ***חשוקי חמד (ברכות דף נד.) – "שאלה. נאמר במסכת ברכות דף נד לפי גירסת הרי"ף: אניסא דיחיד הוא ובריה ובר בריה צריכי לאודויי, וכך נאמר בשו"ע (או"ח סימן ריח ס"ד): הרואה מקום שנעשה נס לאביו אומר ברוך שעשה נס לאבי במקום הזה. ואם הוא מקום שנעשה נס לאמו אומר ברוך שעשה נס לאמי כמבואר שם בביאור הלכה. מה הדין בגר שרואה מקום שנעשה נס לאביו הנכרי האם מברך כי לולא הנס לא היה נולד, או לא. תשובה. הדעת נוטה שאם גר שנתגייר כקטן שנולד דמי אינו מתייחס אחריו, ואין לו קשר אליו ולא יברך בשם ומלכות. ואולי אם לבו הומה כשרואה את המקום שנעשה נס לאביו טרם שנולד, והוא רוצה להודות להשי"ת אולי מותר לו לומר: "ויברך דוד את ה' לעיני כל הקהל ויאמר דוד ברוך ה' אלוקי ישראל [בשם] אבינו מעולם ועד עולם, שעשה נס לפלוני בן פלוני (הנכרי) ולא יאמר אבי, וצ"ע".***
2. ***ברכת הגומל - או"ח סי' רי"ט.***
   1. *גרים: גר שנתגייר לברך בזמן שהיה בסכנה היה עדיין בגויותו****.***
      1. ***אינו מברכים.***
         1. ***הגרשז"א זצ"ל (מנחת שלמה ח"ב סי' ד' אות ל"א ד"ה גם, תניינא (ב - ג) סי' ס' אות י' ד"ה גם, הליכות שלמה תפילה פרק כ"ג סעי' ג') – "וגם אדם מבוגר שלא נימול בילדותו אלא כעת חייב לברך הגומל אחרי שהוא נתרפא, אמנם גר שנתגייר אינו מברך אחר שטבל כי בזמן שהיה בסכנה היה עדיין בגויותו".***
         2. ***הו"ד בשבט הקהתי (ח"ו סי' קל"ב אות ד').***
         3. ***הגר"ש דבליצקי זצ"ל (מה טובו גליון א' סוף עמ' ל"ח) – "גר אינו מברך ברכת הגומל על נס שנעשה לו בגויותו סמוך לגרותו כגון שהגיע מחו"ל לארץ ישראל להתגייר אינו מברך ברכת הגומל אחר הגירות על הנסיעה מחו"ל לא"י".***
         4. ***הגרח"ק זצ"ל (בזאת יבא אהרן עמ' שצ"ו) – "לכאו' גר שנתגייר כקטן שנולד דמי".***
      2. ***יברך.***
         1. ***הגר"א נבנצל שליט"א (בזאת יבא אהרן עמ' שצ"ו) – "שהגר מברך ברכת הגומל על נס שנעשה לו בסמוך להתגירותו".***
      3. ***מראי מקומות – בר אלמוגים (סי' קס"ו).***
3. שבת.
   1. **גר שנתגייר אחר השבת, האם יבדיל**.
      1. פטור מהבדלה.
         1. הגרשז"א זצ"ל (מאור השבת ח"ב עמ' תק"ע, שולחן שלמה סי' רצ"ט סוף ס"ק ט"ו, הליכות שלמה תפילה פרק ב' סוף ס"ק י"ג).
         2. הגר"א נבנצל שליט"א (***ביצחק יקרא סי' רצ"ו על סעי' ו').***
         3. הגרח"ק זצ"ל (דרך שיחה ח"א עמ' ער"ב) – "שאלה: מהו לנסוע במוצ"ש במונית של מחלל שבת, והוא לפני הבדלה, ונמצא מכשילו. תשובה: מה שייך שיבדיל אם לא נהג בקדושת שבת, והרי זה כגר שנתגייר במוצ"ש, אף ששם לא היה מצווה וכאן מצווה, מ"מ אם לא שמר שבת לא שייך הבדלה".
   2. **מלוה מלכה**.
      1. הגרח"ק זצ"ל (דרך שיחה ח"א ריש עמ' ער"ב) – "שאלה: יום כיפור שחל בשבת, אם יש במוצאי היום מצות מלוה מלכה. תשובה: יש מצוה, כי בשבת לא יכול היה לאכול, ועתה יכול, ויש ענין בפת ובבשר. שאלה: לפי החזו"א שבכל מוצאי יו"ט יש מלוה מלכה, מוצאי יוהכ"פ מהו. תשובה: אפשר שיש מצוה, ונפק"מ כשקשה לו לאכול פת, שמצד מלוה מלכה יאכל פת. ומצד הבת קול לך אכול בשמחה כו' - הרי זה מילתא דמוצאי יוהכ"פ, ובגר שנתגייר במוצאי יוכ"פ יש לו מצוה, כי מ"מ עתה יש לו שם יו"ט".
   3. **גר שמל ולא טבל: האם מותר לחלל עליו את השבת**.
      1. מחמיר.
         1. עי' מחזה אברהם (שטיינברג, או"ח סי' נ"ד) – "ואמת לפי הטעם דפ"נ דוחה משום חלל עליו שבת א' כדי שישמור שבתות הרבה אפשר דבגר שמול"ט ג"כ שייך טעם הזה אבל למאי דילפינן מוחי בהם ולא שימות בהם זה לא כתיב אלא בישראל ומנ"ל לומר בנכרי דמותר לחלל ש"ק עבורו אע"ג דעתיד לשמור שבתות הרבה ועיין בב"מ שם שכתב לענין עובר מקראים כיון דל"ש בזה כדי שישמור שבתות הרבה אין מחללין שבת עליהם וזה הוא לחומרא מהני הך טעם שלא לחלל שבת עליהם אבל לקולא משום טעמא לחוד אין לנו לדרוש טעמא דקרא ולהתיר עי"ז חלול שבת ועיין שם בדברי רעק"א ... ולכן נראה דאין לחלל שבת עבור גר שמל ול"ט כנ"ל, ואפשר ע"י עכו"ם יש להתיר כיון דהוי **רק שבות דאמירה לנכרי בזה אפשר לסמוך** על הך טעם דחלל עליו שבת א' כדי שישמור שבתות הרבה".
         2. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש יו"ד פרק נ"ז אות י"ח) – "גר שכבר מל אבל עדיין לא טבל, עדיין דינו כגוי, ואין מחללין עליו שבת, ואף לא באיסורי דרבנן".
      2. מיקל, משום חלל עליו שבת אחת כדי לשמור שבתות הרבה.
         1. אמרי יושר (ח"ב סי' ק"ל) – "כיון דכבר קיבל עלי' כל המצוות וכשיתרפא יטבול וישמור שבת שפיר אמרינן בי' חלל שבת א' כדי שישמור שבתות הרבה דכיון דכבר מל בודאי לא יחזור בו עוד וכמ"ש הרמב"ן ז"ל דמה"ט מלין מקודם הטבילה דאם יטבלו מקודם אח"כ יפרוש משא"כ במלו וכבר קיבל צער המילה, ואע"ג דבש"ס שם ביומא מסיק דלכלהו אית להו פירכא לבר מדשמואל דיליף מוחי בהם, וא"כ משמע לכאורה דלא קיי"ל כר"ש בן מנסיא אבל בשבת דף קנ"א אמרינן סתמא הא דחלל שבת א' כדי שישמור שבתות הרבה, וגם בר"ן יומא פ' יוה"כ הביא דברי בה"ג דמחללין שבת על עובר משום דחלל שבת א' כדי שישמור שבתות הרבה יעו"ש ונראה דהוצרך לזה דאי מקרא דשמואל דאשר יעשה האדם וחי' בהם יש לומר דעובר לא מיקרי אדם דמה"ט הורג את העוברים פטור ע"כ כ' בה"ג דאכתי איכא טעמא דר"ש ב"מ דחלל שבת א' כלי שישמור שבתות הרבה דבש"ס שם דיומא דהוצרך לדשמואל היינו לספק פקו"נ אבל לודאי פקו"נ שפיל ילפינן מהא דחלל שבת א' יעו"ש. ויש עוד להוסיף בזה דגם בהאי לימוד דאשר יעשה אותם האדם וחי בהם הרי האדם היינו נמי נכרי כדאמרינן בב"ק דף ל"ח אשר יעשה אותם האדם אפילו נכרי ועוסק בתורה ה"ה ככה"ג ...".
         2. עי' חלקת יואב (ח"א מהדורא תנינא סי' ח' ד"ה ונלע"ד).
         3. עי' יסודי ישרון (מערכת הל' שבת עמ' ק"צ).
         4. ציץ אליעזר (ח"י סי' כ"ה פרק ב') – "גר שמל ולא טבל והוא חולה שיש בו סכנה אי מותר לחלל עליו את השבת. יש לברר אם מותר מעיקרא דדינא לחלל שבת במלאכה דאורייתא עבור גר שמל ועדיין לא טבל כשהוא חושיב"ס אי שנסתכן גלל המילה ואי שנסתכן גלל סיבה אחרת, וזה מצוי לקרות בזמן שמתרבים הגרים דהרי הדין הוא דלאחר המילה משהין אותו עד שיתרפא רפואה שלימה ואחר כך מטבילין אותו, כי מיא מרזו מכה ... שכידוע אע"פ שאנן תפסינן לעיקר הלימוד של שמואל ביומא ד' פ"ה ע"ב שלומד מקרא וחי בהם ולא שימות בהם, הוא זה כדי ללמוד שמחללין גם על ספק פקוח נפש, אבל להרבה ענינים משתמשים גם בלימוד של ר"ש בן מנסיא ביומא שם שלומד מקרא דושמרו בני ישראל את השבת, אמרה תורה חלל עליו שבת אחת כדי שישמור שבתות הרבה שגם רשב"ג בשבת ד' קנ"א ע"ב דורש ג"כ דרשה זאת".
         5. ***חוט שני (ח"א סוף עמ' ע"ד) – "ששייך אצלו טעמא 'כדי שישמור שבתות הרבה' לענין זה".***
         6. הגר"י זילברשטיין שליט"א (ס' שבת לישראל עמ' שצ"ו אות ב').
         7. עי' הר"א בקשי-דורון (ס' זכרון לר' שילה רפאל זצ"ל עמ' תפ"ב) – "מחזה אברהם ... אמרי יושר ...".
      3. מראי מקומות – כלי חמדה (מילואים ל"ה עמ' א', מבן המחבר), ברכת כהן (על התורה סי' כ'), משנת פקו"נ (סי' ט"ו הע' כ"ז).
         1. פנים יפות (נצבים פרק כ"ט פסוק י"ג) – "וצ"ל שהיו גרים גרורים שהבטיחו למול כשיבואו לא"י, אך י"ל אף שישראל לא מלו מפני חשש סכנת נפשות שלא נשבה להם רוח צפונית, אף דדבר רחוק הוא שלא יתרפא בשביל זה, אלא דאין הולכין בפקוח נפש אחר הרוב ודוחה ספק פקוח נפש שבת וכל המצות, מטעם שאחז"ל [יומא פה ב] אמרה תורה חלל עליו שבת אחת כדי שישמור שבתות הרבה, וזה שייך בישראל אבל הנכרים שבאו להתגייר היו יכולין להכניס עצמן בספק סכנה כדי שיתגיירו ויקיימו כל המצות".
         2. מי מנוחות (או"ח סי' י"ז) – "לחלל שבת עבור גר שמל ולא טבל ג"כ נחלקו האחרונים, ותלוי ג"כ בטעמים אלו (דמשום 'וחי בהם' אין לחלל, אלא מטעם חלל עליו שבת א') וצ"ע אם גם **בעומד להתגייר** הוי בכלל היתר זה, ומסתבר לאסור".
4. טמטום הלב.
   1. **גר שנתגייר**.
      1. יש טמטום.
         1. פנ"י (ב"מ דף נח:) – "דקתני בתר הכי דבגר אל יאמר לו פה שאוכל נבילות ומ"ש דקתני נבילה דבעכו"ם משרי שרי הו"ל למימר משאר איסורים שנצטוו בני נח ... דמילתא דפשיטא היא שעונותיו הראשונים שעשה בגיותו אינן נחשבים לו דכקטן שנולד דמי אלא דמצד שאכל נבילות וטריפות נהי דאיסורא ליכא בגיותו אפ"ה **מאיסא מילתא כדאמרינן בעלמא שמטמטם לבו של אדם**, ומצינו במשה שבקטנותו לא רצה לינוק מן הגויה מטעם זה, וכן הוא בש"ע יו"ד [סי' פ"א ס"ז בהג"ה] דכל אדם אסור לינוק מן הגויה משום שמטמטם לבו של אדם, וקמ"ל דאפ"ה אסור להכלימו בזה וק"ל".
         2. הו"ד הגר"ג אבערלאנדער שליט"א (אור ישראל חמ"ה עמ' ק"ז).
      2. אין טמטום.
         1. הגרשז"א זצ"ל (שלחן שלמה ערך רפואה ח"ב עמ' רמ"ה, ח"ג עמ' קמ"ט, נשמת אברהם ח"ה יו"ד סי' פ"א ס"ק ג' ד"ה ויש) – "שטמטום הלב שייך רק כשיש עבירה או בתינוק שיגיע לחיוב מצוות אחרי כן ... וכן גוי שמתגייר יכול להגיע לדרגה של תנא ולא שייך לדבר של טמטום הלב, כיון שאכל נבלות וטרפות בזמן היתר גמור בהיותו גוי".
         2. הגריש"א זצ"ל (נשמת אברהם ח"ה יו"ד סי' פ"א ס"ק ג' ד"ה ויש) – "שייך טמטום הלב רק כשיש עבירה או בתינוק שיגיע לחיוב מצוות אחרי כן ... וכן אצל גוי שמתגייר יכול להגיע לדרגה של תנא ולא שייך לדבר על טמטום הלב, כיון שאכל טריפות ונבילות בזמן היתר גמור בהיותו גוי".
      3. מראי מקומות – עלים לתרופה (גליון תקל"א, עלי הדף).
   2. **טמטום הלב בחלב נכרית שנתגיירה**.
      1. מראי מקומות – הגר"י טאפלין שליט"א (המאור חתס"ג עמ' נ"ה).
5. פרש ע"י אדם - יו"ד סי' ק"י סעי' ג'.
   1. **נכרי שלקח ממקום הקביעות ואח"כ נתגייר**.
      1. הגרשז"א זצ"ל (מנחת שלמה ח"א סי' ע"א אות י"ב) – "נראה שגם עכו"ם אם יתגייר ויסתפק מאיזה חנות לקח יהי' אסור באכילה [אין זה ברור דאפשר שגם לדידיה ה"ז חשיב כאילו הספק נולד רק אח"כ לאחר שנתגיר ולא קודם]".
      2. מעדני אשר (סי' קכ"ט אות ד' ד"ה ונ"מ) – "ונ"מ נוספת יש בזה לכאורה, בגוי שלקח ממקום הקביעות ואח"כ נתגייר, לשי' השב שמעתתא כיון שלא היתה לו בשעת הלקיחה שום נ"מ דינית, ה"ז חשיב שהספק נתעורר רק אחר הפרישה. אבל לשי' השערי יושר לכאורה כיון שהוא עצמו לקח ממקום הקביעות, הרי הספק שלו הוא על טיב החנות ולא מאין פרש הבשר, וא"כ חשיב קבוע. אמנם בשערי יושר שם כתב דסתימת הדברים מורה שגם בנמצא אצל גוי שיש לו נאמנות חשיב כפירש, ולכן כתב דתרתי בעינן, גם שיהיה לו נאמנות וגם שתהיה לו נ"מ בזה [והסברא צל"ע], ולפ"ז גם בגוי שנתגייר לא יחשב קבוע. והגרשז"א במנחת שלמה שם כתב בנדון זה דיחשב כקבוע, ושוב הוסיף בסוגריים דאין זה ברור דאפשר שגם לדידיה ה"ז נחשב כנולד הספק אח"כ [ואולי הוסיף זאת עקב דברי השערי יושר]".
6. פת עכו"ם - יו"ד סי' קי"ב.
   1. גר שנתגייר, ויש לו בנות שעדיין לא נתגיירו: מאפה גר.
      1. מיקל – בין ישראל לעמים (פרק א' סעי' י', הע' ט"ו, "גר שנתגייר אף שיש לו בנות שלא נתגיירו, המאפה שאפה מותר משום שלא גזרו על מאפה של יהודים אלא על מאפה נכרים [פשוט הוא]").
   2. גר שנתגייר, והוריו גוים - וכן מי שנשא גיורת, האם מותר לאכול מפת של ההורים שלה**.**
      1. **הגר"א נבנצל שליט"א (אסיפת יצחק ב' אלול תשס"ז) – "שאלה: מי שנשא גיורת, האם מותר לאכול מפת של ההורים שלה (שעדיין לא נתגיירו). תשובה: לא".**
   3. גר שנתגייר: האם מותר לאכל מפת שאפה בגיותו**.**
      1. מחמיר.
         1. **ששכ"ה (**אסיפת יצחק אלול תשס"ז) – "שאלה: **בענין פת עכו"ם, אם גר אפה פת בעודו גוי, האם מותר לאחרים או לגוי עצמו לאכול הפת אחר שנתגייר. תשובה: נראה דלא יאכל דהוי פת עכו"ם".**
         2. הגרש"א שטרן שליט"א (אסיפת יצחק תמוז תשס"ז) – "שאלה: גר שאפה פת בעודו גוי, האם מותר להגר עצמו לאכול הפת אחר שנתגייר. תשובה: לענ"ד פשוט דהאיסור חל על הגר בין בפת שאפה ובין בבישול שבישול בגיותו, וגם הכלים שקנה לעצמו בגיותו לענ"ד חייב להטבילם (ונסתפקתי בקנאה מישראל ע"מ שיחיל הקנין לאחר שנתגייר, והדעת נותנת דפטור מטבילה)"**.**
         3. בין ישראל לעמים (פרק א' סעי' י"א, בירורי דינים אות ד') – "גר שאפה מאפה בעודו גוי, לאחר שנתגייר המאפה אסור באכילה אף לגר עצמו, כיון שנעשה המאפה באיסור אין לו היתר עולמית".
      2. מראי מקומות.
         1. דברי חיים (על מסכת ע"ז, ענין פת ושלקות של עכו"ם סוף אות ג') – "נסתפקתי ... וצ"ע".
         2. הגרח"ק זצ"ל (אסיפת יצחק י"ב אייר תשס"ז, עי' מסכת גרים פרק א' הל' ה') – "שאלה: גר שאפה פת בעודו גוי, האם מותר להגר עצמו לאכול הפת אחר שנתגייר. תשובה: עי' ירו' עירובין פ"ט ה"ד".
            1. ירושלמי (עירובין פרק ט' הל' ד', חגיגה פרק ג' הל' ד') – "גר דתני גר שנתגייר והיו לו יינות ואמר ברי לי שלא נתנסך מהן בזמן שנעשו על גב עצמן טהורים לו וטמאים לאחרים על גב אחרים טמאים בין לו ובין לאחרים ר' עקיבה אומר אם טהורין לו יהו טהורים לאחרים אם טמאים לאחרים טמאים לו ר"י אמר לחומרין טמאין בין לו ובין לאחרים".
7. בישול עכו"ם - יו"ד סי' קי"ג.
   1. גר שנתגייר אם מותר לאכול מה שבישל בגיותו, ומה הדין של הכלים שלו**.**
      1. מחמיר.
         1. לב אריה (ח"ב סי' כ"ה) **– "להלכה נראה דהמאכל אסור וגם כליו צריכין הגעלה".**
         2. הגרח"ק זצ"ל (***אהל יעקב מאכלי עכו"ם עמ' תרט"ו אות*** ב', בנתיבות ההלכה חמ"ו עמ' תרס"א, עמ' תרס"ג) – "**גר שבישל מאכל היתר בעת גיותו, ועכשיו עשה גרות כדת וכדין, האם הכלים שלו צריכים הכשר משום בישול עכו"ם, ומה הדין עם האוכל האם הוא יכול לאכול אותו. תשובה: צריך הכשר".**

הגרח"ק זצ"ל (אהל יעקב, בנתיבות ההלכה חמ"ו עמ' תרס"ד) – "גר שהתגייר ובישל מאכלים בהיותו גוי וכעת נשאר לו מאכל ורוצה לאוכלו האם המאכל נאסר משום בישול עכו"ם אפילו לאחר שהתגייר כי כעת אין חשש חתנות או שהוא אסור, והאם גם הכלים אסורים. תשובה: אסור וגם הכלים".

* + - 1. **משנת יוסף (*אהל יעקב מאכלי עכו"ם עמ' תרט"ז אות*** ב', בנתיבות ההלכה חמ"ו עמ' תרס"ז) – "גר שבישל מאכל היתר בעת גיותו, ועכשיו עשה גרות כדת וכדין, האם הכלים שלו צריכים הכשר משום בישול עכו"ם, ומה הדין עם האוכל האם הוא יכול לאכול אותו. תשובה: גר שהתגייר כקטן שנולד, ולמה יהא מותר במה שיבשל בהיותו נכרי, וגם הכלים שלו הם גיעולי עכו"ם וצריכים הכשר וטבילה".
      2. הגר"ע אויערבאך שליט"א (הגר"י שוב, ***אהל יעקב מאכלי עכו"ם עמ' תרי"ז אות*** ב') – "בשו"ת לב אריה חלק ב' (סימן כ"ה) כתב דהמאכל אסור וגם כליו צריכין הגעלה, ובשו"ת אבני זכרון (סימן ס"ח אות א') כתב להתיר את המאכל והכלים, ולמעשה שמעתי מהגאון רבי עזריאל אויערבאך שליט"א דהמאכל אסור והכלי צריך הגעלה".
      3. גירות כהלכתה (פרק ח' סעי' ט"ו, הע' י"ז) – "הגר שנתגייר חייב להגעיל מיד את כל כליו [אף אם לא נשתמש בהן בגיותו בבישול מאכלות אסורות, דמכל מקום היו אסורים מחמת בישולי עכו"ם דבעי הגעלה בשו"ע יור"ד סי' קי"ג סט"ז]".
      4. הגרש"א שטרן שליט"א (אסיפת יצחק תמוז תשס"ז) – "גר שאפה פת בעודו גוי, האם מותר להגר עצמו לאכול הפת אחר שנתגייר. תשובה: לענ"ד פשוט דהאיסור חל על הגר בין בפת שאפה ובין בבישול שבישול בגיותו, וגם הכלים שקנה לעצמו בגיותו לענ"ד חייב להטבילם (ונסתפקתי בקנאה מישראל ע"מ שיחיל הקנין לאחר שנתגייר, והדעת נותנת דפטור מטבילה)".
      5. הגר"ד פיינשטיין זצ"ל (קונ' יד דודי עמ' קל"ט אות ג', עמ' ק"מ אות ה', דפו"ח עמ' קצ"ג אות ג', עמ' קצ"ד אות ה').
      6. עי' הגר"י טשזנר שליט"א (***אהל יעקב מאכלי עכו"ם עמ' תרט"ז אות*** ב') – "אולי בשעת הדחק יש מקום להקל, וצ"ע".
      7. הגר"א שלזינגר שליט"א (***אהל יעקב מאכלי עכו"ם עמ' תרי"ז אות*** ב') – "גר הרי הוא כקטן שנולד דמי, וצריך להכשיר את כל הכלים שלו או לקנות חדשים, וכל מה שבישל בגיותו הרי זה בישול עכו"ם בכל דבר וענין".
      8. מנחת פרי (ח"ו סי' ע"ה אות ***ב', אהל יעקב מאכלי עכו"ם עמ' תרי"ז אות*** ב') – "גוי שבישל מאכל והניחו במקפיא ובינתיים התגייר לכאורה יש לומר דלגביו לא גזרו, אך נראה דנאסר מדין בישול עכו"ם ויש להגעיל את הכלי".
      9. אוצר הל' בישולי עכו"ם (פרק א' הע' על סעי' ב') – "נראה פשוט ...".
      10. הגר"י סלומון (שערי הוראה גליון ט' עמ' קמ"ט) – "נראה לדינא דוודאי שצריך להכשיר הכלים ולהגעילן מבישולי עכו"ם".
    1. מיקל.
       1. אבני זכרון (פפר, ח"א סי' פ"ח אות א') – "עיקר טעם איסור בישול עכו"ם היא משום גזרות חתנות וזה ל"ש אלא בעודן בגיותן אבל לאחר שנתגיירו אפשר דאפי' לאחרים מותר גוף התבשיל וכש"כ הכלים דעתה גרים גמורים הם ול"ש איסור חתנות ואפי' אם נימא דכיון דכבר נאסרו התבשיל והכלים טרם שנתגיירו לא פקע האיסור גם אחר שנתגיירו מ"מ היינו דוקא לגבי אחרים אבל הם עצמן הרי לא נאסר להם התבשיל והכלים בשום פעם וליכא טעם לאסור עליהם אחר שנתגיירו מה שבשלו הם בעצמם מקודם".
       2. **הגר"י בעלסקי זצ"ל (**Halachically Speaking **ח"ז מספר א'** הע' צ"ז [יש לדון ב**האוכל שבישל בגיותו]**) -

that the non-Jew before he converted did nothing wrong when cooking for himself so his utensils are not bishul akum (if they were used for kosher food).

* + - 1. הגרז"נ גולדברג זצ"ל (בנין אריאל עמ' קי"א [ע"ש, שלפי המקורות, יש לאחרים להחמיר שלא **לאכול מה שבישל בגיותו]**) – "מעיקר הדין נראה שאין צורך להטביל או להכשיר את הכלים, אך הרוצה להחמיר יכול להטבילם ללא ברכה".
      2. **עי' הגר"צ שכטר שליט"א (**Halachically Speaking **ח"ז מספר א'** הע' צ"ז).
    1. מראי מקומות – **חיי הלוי (ח"ד סי' נ"ד אות ז', "יש להסתפק")**.
       1. הגרש"י שלזינגר שליט"א (***אהל יעקב מאכלי עכו"ם עמ' תרי"ז אות*** ב') – "בדרכי תשובה (סימן ק"כ ס"ק ד') הביא שבספר חדרי דעה הסתפק בזה אבל מהתשורת שי שמביא שם מוכח להדיא שסובר שחייב בטבילה ועי' גם בספר טבילת כלים (פרק ג' הערה מ"ו) מה שכתב בזה, ולענ"ד נראה שצריך לטבול, רק לענין ברכה יחשוש להסוברים שאינו חייב ולא יברך מטעם כלל הידוע ספק ברכות להקל ודו"ק, וכל האוכל אסור לו לאכלו".

1. טבילת כלים - יו"ד סי' ק"כ.
   1. **גר שנתגייר: האם צריך להטביל כליו**.
      1. טבילה עם ברכה.
         1. שבט הלוי (ח"ד סי' צ"ב סוף אות ב', ח"ו סי' רמ"ה אות ב', מבית לוי גליון ט"ו עמ' פ"ו אות י', בענייני יו"ד עמ' קנ"ד אות י"א) – "דבודאי צריך לטבול כליו דדומיא דמעשה שהי' אינו על עצם הלקיחה שצריך קנין - אלא דהגורם דמעיקרא הי' לגמרי ברשות גוי ועכשיו נכנס לגמרי ברשות ישראל, דבעלמא ע"י לקיחה וכיו"ב ובגר גם בלי קנין, וצריך טבילה מן הדין ובברכה ושו"ר בד"ת סי' ק"כ ס"ק ד' אייתי חקירה זו בשם ס' חדרי דעה שמסופק בזה והניח בצ"ע, ולענ"ד דודאי חייב, וכן נראה מפשיטות הגאון תשורת ש"י מהדו"ת מדדן כה"ג לענין משומד יע"ש".
      2. טבילה בלי ברכה.
         1. מהרש"ג (ח"ג סי' מ"ח) – "דאני מסתפק אפילו בעכו"ם שנתגייר אם צריך לטבול הכלים משום דלכאורה לא נמצא דין זה בפוסקים ויש לומר כיון דטבילת כלים לאו מטעם בליעת איסור הוא אלא חידוש הוא שחידשה תורה כמבואר בש"ס סוף ע"ז וביו"ד סימן ק"כ דילפינן ממדין ובעי' דומיא דמעשה שהיה א"כ אפשר דדווקא באם הכלים יצאו מרשות זה לרשות אחר דהיינו מרשות נכרי לרשות ישראל רק בכהאי גוונא הצריך הכתוב טבילה אבל בעכו"ם שנתגייר דהכלים נשארו ברשות הראשון אלא דהבעלים הם שנשתנו שמתחילה היה עכו"ם ועתה נעשה ישראל אפשר דבכהאי גוונא לא הצריך הכתוב טבילה ולמעשה היה נראה בכה"ג להטביל הכלים בלא ברכה. ולפי זה אפשר **עוד לחקור דהה"ד בעכו"ם שמת וירשו בנו גר** אפשר דבכהאי גוונא יש לטבול רק בלא ברכה אף דכאן כבר הכלים נכנסים לרשות אחר מכל מקום לכמה דברים יורש לא מיחשב כרשות אחר יעויין בחו"מ בסימן שנ"ג בסוף הסימן דקיי"ל רשות יורש לאו כרשות לוקח דמיא וצ"ע".
         2. ציץ אליעזר (ח"ח סי' י"ט אות ה', עי' סי' כ' אות ב', וחכ"ב סי' מ"ט אות א') – "יש להורות עכ"פ דיטבלם בלא ברכה".
         3. תשובות והנהגות (ח"א סי' תמ"ט) – "ומיהו צודק הפוסק להטבילם בלי ברכה כיון שלא מצינו הדין מפורש ראוי להטביל בלי ברכה".
         4. טבילת כלים (פרק ג' סעי' כ"ד) – "גר שהתגייר יטביל כליו בלא ברכה".
         5. חיי הלוי (ח"ד סי' נ"ז אות ו') – "כתב בספר שם משמוא' (פ' מטות) בשם אביו האבני נזר ... ובדרכי תשובה ... וע"כ למעשה יש לו לטבול בלא ברכה".
         6. גירות כהלכתה (פרק ח' סעי' ט"ו) – "הגר שנתגייר חייב להגעיל מיד את כל כליו ואחר כך להטבילם במקוה כשר. אך לדעת רוב הפוסקים לא יברך ברכת הטבילה".
      3. בזכוכית יכול להקל, בכלי מתכות שלו להטבילם בלא ברכה.
         1. יביע אומר (ח"ז יו"ד סי' ח'. אמנם עי' הליכות עולם ח"ז עמ' רס"ט, והע' י"ג שם, וקצ"ב) – "ולענין הלכה נ"ל להכריע שיש להחמיר בכלי מתכות שלו להטבילם בלא ברכה, מכיון שלדעת הראב"ד ועוד פוסקים טבילת כלי מתכות מדאורייתא. וכמו שכתבנו בשו"ת יביע אומר ח"ב (חיו"ד סי' ט), הילכך מפני שאנו מדמים, לא נעשה מעשה (גיטין לז א), אבל בכלי זכוכית שטבילתם מדרבנן (כמש"כ שם אות ז), שפיר יש לסמוך על סברת האחרונים הנ"ל דס"ל שאינם צריכים טבילה. וכדקי"ל בעלמא (ע"ז ז א) בשל סופרים הלך אחר המיקל. ובכה"ג לא חשיב אתחזק איסורא, כמ"ש בס' בית הלל (סי' קכ סק"ב). ע"ש".
      4. אי"צ טבילה.
         1. אבני נזר (שם משמואל פר' מטות שנה תרע"ח, מועדים סוכות שנה תרע"ז) – "והנה בש"ס תמורה (ל' ב) ולד טריפה בנתעברה ולבסוף נטרפה אסור דהיא וולדה נטרפה אבל נטרפה ולבסוף נתעברה מותר, ודייק מזה כ"ק אבי אדומו"ר זצללה"ה דה"ה בדבר קדושה שחל על האדם. וע"כ העלה בדין טבילת כלים מפני שנכנסו לקדושת ישראל, בגר שנתגייר וכליו עמו אין הכלים צריכין טבילה שחלות הקדושה שעליו חלה נמי על הכלים שלו, אף כשקנה כלים לאחר מכאן צריכים טבילה. למען יכנסו בטבילה זו לקדושת ישראל".
         2. עי' הגרז"נ גולדברג זצ"ל (בנין אריאל עמ' קי"א) – "מעיקר הדין נראה שאין צורך להטביל או להכשיר את הכלים, אך הרוצה להחמיר יכול להטבילם ללא ברכה".
         3. ילקוט יוסף (קיצור שו"ע סעי' י"ב) – "בעל ואשה נכרים שהתגיירו כדת, אינם צריכים להטביל את כלי הסעודה שלהם שנקנו קודם הגירות. ודי שיכשירו אותם כדת ממה שבלעו איסור. [יביע אומר ח"ז סימן ח'. ושם ביאר שאין זה דומה למעשה שהיה בכלי מדין, ועוד, שכאשר נתגיירו חלה עליהם קדושת ישראל, ואותה קדושה חלה גם על כליהם, וכמ"ש האחרונים. הליכות עולם ח"ז עמוד רסט]".
         4. עי' הבית היהודי (ח"ט סי' מ"ב סעי' ה') – "גר שנתגייר אינו צריך מעיקר הדין להטביל את כליו, והרוצה להחמיר ולהטביל ובפרט בכלי מתכות, לא יברך על הטבילה".
         5. ***מנחת אשר (ח"ג סי' ס"ו)*** – "**דכל דין טבילת כלים אינו אלא בכלי שעובר מרשות לרשות בדרכי הקנינים**, וכאשר יוצא הכלי מרשות הגוי ונכנס לרשות ישראל חלה עליו מצות טבילה, וכמעשה שהיה בכלי מדין. וכפשטות לשון הטור והשו"ע בסימן ק"כ ס"א 'הלוקח כלים חדשים מן הגויים'. משא"כ בגר שנתגייר דאין קנינו נפקע ע"י גירות והכלי לא עבר מרשות לרשות, אין כאן מצות טבילה ... דהמטביל בלי ברכה תבא עליו ברכה אך מעיקר הדין פטור הוא מטבילת כליו".
      5. צריך טבילה [ולא כתב אם הוא בברכה או בלי ברכה].
         1. לב אריה (ח"ב סי' כ"ה).
         2. משנה הלכות (חי"ט סי' ר"ט) – "כיון דכאן הבעלים נתגיירו במילה ובטבילה, גם הכלים צריכין לטבול כעין טבילת בעלים. ואדרבה, מלשון הרשב"א שמסמיך ענין טבילת גר, שהוא כמו קונה כלים חדשים מעכו"ם וכו' לשם קדושת ישראל, חזינן דצריך לטבול כליו".
         3. ***הגריש"א זצ"ל (***הל' טבילת כלים אות נ"ה, ***אשרי האיש יו"ד פרק ט' אות ל"ד, פרק נ"ז אות י"ט, מנחת אשר ח"ג ריש סי' ס"ו) – "גר שהתגייר, צריך להטביל את כל הכלים שהיו שלו בעת היותו גוי. ואם רוצה להטבילם לפני הגירות כדי שיהיו מוכנים מיד כשיתגייר, יכול להקנותם ליהודי, ואז הוא יכול להטבילם בהיותו גוי, אפילו שאין יהודי אחר שעומד ורואה את טבילתו, משום שלגבי עצמו הוא נאמן".***

הגריש"א זצ"ל (בנתיבות ההלכה חמ"ו עמ' שצ"ב) – "שאלה: גר שנתגייר צריך לטבול את הכלים שלו. תשובה: כן".

* + - 1. הגר"ש דבליצקי זצ"ל (בנתיבות ההלכה חמ"ו עמ' תרי"ד) – "גר שנתגייר צריך להטביל את כליו".

עי' הגר"ש דבליצקי זצ"ל (בנתיבות ההלכה חמ"ו עמ' תרי"ד) – "ואם הבעל יהודי והאשה גויה והאשה נתגיירה יש להחמיר שיטבילו את הכלי מתכות ואת הכלי זכוכית אפשר להקל לא להטביל".

* + - 1. הגרח"ק זצ"ל (***מנחת אשר ח"ג ריש סי' ס"ו) – "צריך לטבול כליו".***

***הגרח"ק זצ"ל (בזאת יבא אהרן עמ' שצ"ו) – "וענה מרן הגר"ח שליט"א [זצ"ל]: 'למה שלא יטבול'. אולי זה רק דין בלוקח מן הנכרי (שו"ע יו"ד ק"כ א'). ואמר הרב שליט"א: 'הוא לוקח מגוי'. הוא מתגייר... ואמר הרב שליט"א: 'בוודאי אם יש לו כלים צריך לטבול. מסתמא הוא מתגייר בלי שום דבר בא לכלל ישראל. אם יש לו כלים למה לא לטבול אותם'".***

***עי' הגרח"ק זצ"ל (שיח התורה עמ' רנ"ה אות תתקיח) – "***ש***אלה: גר שנתגייר האם צריך גם להטביל כליו בברכה כדין קונה כלים מן העכו"ם. תשובה: יתכן".***

* + - 1. משנת יוסף (אהל יעקב) – "גר שבישל מאכל היתר בעת גיותו, ועכשיו עשה גרות כדת וכדין, האם הכלים שלו צריכים הכשר משום בישול עכו"ם, ומה הדין עם האוכל האם הוא יכול לאכול אותו. תשובה: גר שהתגייר כקטן שנולד, ולמה יהא מותר במה שיבשל בהיותו נכרי, וגם הכלים שלו הם גיעולי עכו"ם וצריכים הכשר וטבילה".
      2. הגר"ע אויערבאך שליט"א (בנתיבות ההלכה חמ"ו עמ' תרי"ג) – "גר שנתגייר חייב להטביל כליו".
      3. עי' אהל יעקב (סעי' ל"ב) – "גר שנתגייר, יש דעות באחרונים אם כליו צריכים טבילה, ונראה דיש להחמיר ולהטבילם בלא ברכה".
    1. מראי מקומות – להורות נתן (חי"א סי' צ"ו), שבט הקהתי (ח"ה סי' קמ"ט אות ג'), חלקת בנימין (סעי' א' בי' ד"ה מהעובד, עמ' רס"ה), אבני דרך (חי"ד סי' קמ"ח), הגר"י סלומון (שערי הוראה גליון ט' עמ' קמ"ט), מים רבים (פרק ג' סעי' ז').
       1. מהרי"א הלוי (ח"א סוף סי' ק"ט) – "ואם היתה כוונתו לשאול ואמאי לא הצריכה תורה טבילה לכל הכלים בשעת מ"ת. האמת אגיד ולא אבוש כי אינני זוכר בגר שנתגייר אם נאמר בטוש"ע שיהיו כליו צריכין טבילה. ואף אם יהי' כדבריו מ"מ כאן לא שייך לומר שיכנסו הכלים מטומאתן של עכו"ם לקדושתו של ישראל. דישראל קודם מ"ת לא היו טמאים ח"ו וכבר נצטוו קצת מצות במרה ושירת הים מחלה להם על כל עונותיהם כמבואר במדרש".
       2. חדרי דעה (על סעי' א') – "צריך להטביל כ' הטעם שיצאו מטומאת עכומ"ז כו' צ"ע לפי"ז דא"כ גם גר שנתגייר יהי' כליו צריכים טבילה. ולא מצינו זה בשום דוכתא. ואולי דמ"מ אינו כמעשה שהי' וצ"ע".
       3. דרכ"ת (ס"ק ד') – "ועי' בס' חדרי דעה ריש סי' זה שעמד על המחקר דלפ"ז נראה דגר שנתגייר כל כליו צריכין טבילה ועיי"ש במ"ש בזה והניח בצ"ע שלא נמצא בפוסקים דין זה ולא נתעורר שום מחבר בזה עיי"ש".
       4. הבית בכשרותו (טבילת כלים סי' א' הע' י"ד) – "וצ"ע שלא מצינו בזה"ז שמחייבים את הגרים וכן הרוסים המתחזקים להטביל את כליהם. ושמא י"ל דבכלי זכוכית שחיובם מדרבנן מקילים, ואפילו בכלי מתכות, הואיל ונחלקו הפוסקים אי חייובם מדאורייתא או מדרבנן".
       5. אהל יעקב (סעי' ל"ג) – "**גר שהטביל את כליו בהיותו גוי לא עלתה לו טבילה**, וצריך לחזור ולטבול את הכלים פעם שנית".

אהל יעקב (סעי' ל"ד) – "גר שמל וטבל את כליו קודם שטבל הוא עצמו, חייב לטבול את הכלים פעם נוספת אחרי שטבל ונתגייר".

1. לא תחנם.
   1. **עומד להתגייר** [עדיין עכו"ם].
      1. מיקל.
         1. בשם חיי אברהם (קובו, דרוש ו' [המעשה של בועז ורות]).
         2. שמע אברהם (פאלאג'י, סי' י"ד ד"ה אך, נ"ד-ג') – "לפי מ"ש מוהרש"א בח"א בשבת לדל"א באותו גוי שבא לפני הלל דאין להקשות דא"כ היאך למדו תורה קודם שנתגייר הא אמרינן בפ' ד"מ דגוי הלומד בתורה חייב מיתה די"ל דהכא כיון שבא להתגייר שרי ללמוד תורה יע"ש וכיוצא בזה ראיתי בס' חיי אברהם להרב כמוהר"א קוב"ו ז"ל בדרשות דרוש ו' דרצה לומר בדין לא תחנם דאם בא להתגייר מותר לתת לו כיע"ש".
         3. שבט הלוי (חי"א סי' רל"ו אות ג') – "העומד להתגייר אם מותר להזמינו לשתי' ושינה או אית בי' חששא דלא תחנם. ידועים דברי הגרעק"א בענין איסור לימוד תורה להם דאם בא להתגייר ליכא, - וע"ע תוס' ישנים יבמות מ"ח ע"ב דאפי' דין גוי ששבת ליכא בבא להתגייר, ובפרט הכא דאינו עושה ליתן לגוי חן אלא ליתן ליהדות חן וי"ל דמותר".
         4. עי' שבט הקהתי (תשובות הפוסקים ח"א עמ' קנ"א) – "שאלה: גר שנמצא באמצע תהליך של גרות האם שייך אצלו לאו של לא תחנם. תשובה: אפשר להקל דעל ידי זה יעודד אותו להתגייר".
      2. מחמיר.
         1. נשמת כל חי (סי' נ"ה ד"ה ובהיותי ) – "ועי' להר' חיי אברהם קובו בדרשות די"ג ודי"ד דכתב בפשיטות דמותר לתת מתנת חנם לגוי שהוא העומד להתגייר יע"ש ולעד"ן דכל זמן שלא נתגייר כראוי צריכה רבה ודוק".
         2. לא תחנם (פרק ב' סעי' י"ז) – "ויש ליזהר מליתן מתנה לנכרי אפילו עומד להתגייר".
         3. הגר"א שלזינגר שליט"א (תשובות הפוסקים ח"א עמ' קנ"א) – "נחלקו פוסקי הדור העבר בגר שמל ולא טבל אם צריך לשמור שבת, או דינו כגוי ואז צריך דוקא לחלל שבת שלא יהיה בבחינת גוי ששבת. ורוב הפוסקים סוברים דדינו כגוי כל זמן שלא סיים את כל דיני הגירות וממילא זה כולל גם את הלאו דלא תחנם".
         4. עי' אוצר פסקי גרים (סי' ב') – "יש להמנע מליתן מתנת חינם לגר לפני גירות".
      3. מראי מקומות – גירות כהלכתה (בירורי הלכה סי' כ', שביבי הלוי סי' ק"ח, קובץ שערי הוראה ח"ג עמ' קל"ג), הגרי"י ווייס (קובץ שערי הוראה ח"ג עמ' קל"ה), הגר"א מונק (קובץ שערי הוראה ח"ג עמ' קל"ח).
         1. קובץ שיעורים (גיטין אות כ"ב) – "אם יתן מתנה לעכו"ם שיקנה לאחר שיתגייר, ודאי ליכא איסור לא תחנם, אף שנותן לו בשעה שהוא עכו"ם מ"מ חלות הקנין הוא לאחר שיתגייר ואז כבר ישראל הוא".
         2. הגר"א נבנצל שליט"א (מציון תצא תורה ח"א תשובה תל"ב) – "שאלה: האם יש איסור לא תחנם כשמזמין גר שעומד להתגייר ונותנים לו מתנות או שתיה וכדומה. תשובה: אם המטרה לקרב אותו מותר".
         3. משפט גרים (פרק ח' סי' ג' סעי' ה' - סעי' ח', אליבא דהלכתא גליון צ"ו עמ' קכ"ד טור ג') – "אסור לישראל ליתן מתנת חינם, לכל נוכרי. ולומדים זאת מהכתוב: (דברים פרק ז' פסוק ב') 'לא תחנם'. ודרשו בו גם, שלא תיתן להם מתנת חנם. לפיכך, יש להימנע מליתן מתנת חינם, לגר לפני שנתגייר, מחשש שיעבור על איסור 'לא תחנם', שהוא לאו של תורה. וזהו, בכהאי גוונא באופן שאינו מכירו, אבל אם מכירו, לא הוה עלייהו שם מתנה ... מן הסתם. כל גוי שמתכונן להתגייר, הרי שמקבל עליו, שבע מצוות בני נח. וממילא הוא כגר תושב. ובגר תושב, אין משום 'לא תחנם', שכך למדנו מהכתוב: (דברים י"ד פסוק כ"א) 'לגר אשר בשעריך תתננה ואכלה', ויש חולקין. (עיין אוצר פסקי גרים סימן ב')".
         4. אהל יעקב (לא תחנם סעי' ל"ב) – "גוי שנמצא בתוך תהליך של גיור, וכבר קיבל על עצמו שבע מצוות בני נח, דינו כגר תושב ואין אצלו איסור של לא תחנם, ויש חולקים, וראה בהערה. וראה לקמן לגבי נתינת חן לגר שעומד להתגייר".

* 1. **גר שהתגייר, אם מותר לתת מתנה לאביו**.
     1. מחמיר.
        1. הגרח"ק ***זצ"ל*** (מה טובו גליון ח' עמ' קמ"ח אות כ"ג) – "שאלה: האם גר שהתגייר יכול לתת מתנה לאביו הגוי, או שיש בזה איסור דלא תחנם. תשובה: אסור".
     2. מיקל.
        1. הגר"א נבנצל שליט"א (מציון תצא תורה ח"א תשובה תל"ב) – "שאלה: האם גר שהתגייר יכול לתת מתנה לאביו הגוי, או שיש בזה איסור לא תחנם. תשובה: יכול".
     3. מראי מקומות.
        1. ודרשת וחקרת (ח"ג חו"מ סי' י"ז אות ה') – "וליתן להם מתנה משום לא תחנם, הנה ביו"ד סי' קנ"א סעי' י"א כתב המחבר וז"ל, אסור ליחן מתנת חנם לעכו"ם 'שאינו מכירו' עכ"ל, וכתב הט"ז שם בס"ק ח' וז"ל, דגם זה נכלל בלא תחנם, לא תתן להם מתנות חנם, אבל אם מכירו לא הוה עלייהו שם מתנה, אלא כמכירה, שהרי ישלם גמולו, או כבר שילם לו עכ"ל, וא"כ בנד"ד שאביו נותן לו כסף מותר לו ליתן לו מתנה כשיש צורך וזה פשוט".
  2. **לשבח גר על זמן היותו גוי**.
     1. מיקל.
        1. הגר"א נבנצל שליט"א (תשובות הפוסקים ח"א עמ' קנ"ב) – "שאלה: האם מותר לשבח גר שהתגייר על הזמנים בהיותו גוי. תשובה: כן".
        2. שבט הקהתי (תשובות הפוסקים ח"א עמ' קנ"ב) – "שאלה: האם מותר לשבח גר שהתגייר על הזמנים בהיותו גוי. תשובה: מותר.
     2. מראי מקומות.
        1. הגרי"מ שטרן שליט"א (תשובות הפוסקים ח"א עמ' קנ"ב) – "לכאורה שרי דהטעם שאסרה תורה זה כמ"ש החינוך (מ' תכ"ו) כדי להמנע מלהתחבר עמהם וכו ' וא"כ אם הוא כבר נתגייר לכאורה אין לאסור וצ"ע".

1. כיבוד אב ואם.
   1. יושר הורי (סי' כ' סוף אות ח', מילואים [עמ' תכ"ו]) – "ביאור ד' המכילתא דילפינן ממשה רבינו שכיבד את יתרו דחייב אדם בכבוד חמיו. וקשה הלא צפורה נתגיירה קודם שנשאה משה, וא"כ אינו נחשב כחמיו לפמ"ש דגר שנתגייר כקטן שנולד דמי, ופקע יחס הקורבה בין יתרו למשה ...".
2. אבילות.
   1. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש יו"ד פרק נ"ז אות ו') – "גר שאביו גוי, לא ישב עליו 'שבעה' גם לא מדרכי כבוד".
3. שאר ענינים.
   1. *ערבות לגר כלפי אחרים****.***
      1. ***מחמיר.***
         1. הגריש"א זצ"ל (אשרי האיש פרק ז' אות ט') – "לגר אין דין ערבות במצות, ואם יצא לא יכול להוציא אחרים, (עי' רש"י סוטה דף לז, ופרמ"ג בהקדמה ח"ב אות ט"ז שנשאר בספק)".
      2. ***מראי מקומות – ברכי יוסף (סי' קכ"ד ס"ק ג' ד"ה תו),*** פסקי תשובות (סי' רע"א הע' פ"ז)***, הגר"מ קרליבך שליט"א (אליבא דהלכתא גליון מ"ט עמ' כ"ה טור א').***
         1. ***פמ"ג (פתיחה ח"ב אות ט"ז, עי' ח"ג סוף אות כ"ח) – "ודע שאני נסתפקתי אם נשים בכלל ערבות וכן גרים ...".***
   2. מראי מקומות.
      1. *גליוני הש"ס (שבת דף פט:) – "וע' מהרי"ו סי' קצ"א דזהו בכל עבירות לבד ממחלוקת דעל מחלוקת אפי' יונקי שדים נענשין ע"ש וע"ע בעניין זה בשו"ת לחמי תודה למהר"י באסאן ז"ל סי' ה' וע"ש חידוש* ***דגר שנתגייר אין מענשין אותו מן השמים עד כ' שנה אחר הגירות מטעמא דכקטן שנולד דמי*** *וכן חכם חתן ונשיא עבדינן להו רווחא מן שמיא שלא להענישם עד כ' שנה מיום שנתמנו החכם והנשיא ונשא החתן עש"ה וע' ...".*