דיני פורים פג
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב מאיר קאופמן / שיעורי הלכה

#### ז' אדר פ"ג – שיעור בית מדרש הגדול נוה יעקב

# דיני זכור תענית אסתר מחצית השקל וקריאת המגילה

## קריאת ד' פרשיות

### האם חיוב ד' פרשיות זה יותר מקריאת התורה

א] מבואר בחז"ל שתיקנו לקרות ד' פרשיות בחודש אדר והנה בפשוטו עד כמה שזה לא חיוב דאוריתא א"כ זה כמו כל קריאת התורה רגיל וכמו קריאת המועדים במועדים וקריאה של חנוכה בחנוכה והנה בשו"ע מובא שיש דיעות שזכור ופרה זה דאוריתא וכתב המ"ב תרפ"ה סקט"ו שצריך לכוין לקים המצוה ושגם אם זה דרבנן אבל גם מצוה דרבנן צריך כונה ומבואר שיש כאן חובת קריאה יותר מכל קריאת התורה ובספר שלמי תודה הביא מהשל"ה סוף ח"א מסכת מגילה בתחילתו שאפילו אם כל קריאת התורה כל שיש עשרה שמקשיבים זה מספיק אבל כאן יש חיוב על כל אחד לשמוע וצ"ע אמנם לגבי זכור יתכן שכיון שיש בזה מצוה דאוריתא אפילו אם אין דין ספר ועשרה אבל גדר התקנה לקים המצוה בצורה כזו וכמו שמצאנו לגבי אמת ויציב שרבנן העמידו לכתחילה לצאת המצוה דרך ברכה ולכן ספק אמר אמת ויציב חוזר על הברכה

### בפרטי חיוב זכירת מעשה עמלק

ב] מבואר בתורה דיש מצוה זכור את אשר עשה לך עמלק וגו' ומבואר בגמ' מגילה י"ח שיש דין בפה ופשטות הגמ' שם כמבואר בהרבה אחרונים והב"ח מכללם שצריך דוקא מתוך ספר תורה והתרוה"ד למד מדברי הרא"ש שר"א שחרר עבדו כדי לקרוא זכור שהדין קריאה בעשרה מתוך ספר זה מדאוריתא ולכן כתב שמי שדר במקום שאין מנין לקרוא מתוך ספר פ' זכור צריכים ללכת למקום שקוראים בו הפרשה ומבואר עוד שזה עדיף ממקרא מגילה כי כאן זה דאוריתא והמג"א כתב שאפשר לצאת בקריאה של ויבא עמלק בפורים אמנם צריך שהבעל קורא יכוין להוציא במצוה של זכירת מעשה עמלק והמ"ב תמה ששם מוזכר רק מעשה עמלק אבל לא מוזכר את המצוה לזכור למחותו

והנה בעיקר הדבר שיש חיוב זכירה מתוך ספר ובעשרה עיין מ"ב שכתב שאין זה מוכרח שצריך עשרה דהינו שנקט שאפילו אם יש חיוב מתוך ס"ת אבל לא במנין ולכן מי שאין לו מנין ויש לו אפשרות לקרוא מתוך ס"ת ראוי שיעשה כך ובמנח"ח כתב שאין חיוב מתוך ספר אלא מדרבנן וכן הוא בפנ"י במגילה ועוד אחרונים ועיין רמב"ם בסה"מ שכתב שמצוה לעורר השנאה בלבו על ידי מאמרים ומשמע שלא דוקא על ידי פסוקי התורה וכן הסתפק בזה הרמב"ן על התורה וכן מבואר בר"ש וראב"ד על התו"כ פ' בחוקתי שהעיקר לזכור בפה ואפילו לא דוקא על ידי פסוקי התורה ועיין חינוך שכתב שמדאוריתא מספיק פעם בכמה שנים ורק מדרבנן תיקנו לקרוא כל שנה ובאמת לשיטות אלו יתכן שהדין קריאה הוא רק בתור קריאת התורה ולא צורה בקיום המצוה והנה בלשון הרמב"ם מבואר שהענין זה לעורר שנאתו ולפ"ז ודאי ראוי להבין התוכן וזה לא סתם מעשה קריאה ובלשון הרמב"ם בלאו של לא תשכח הזכיר רק את המעשה עמלק אבל לא את המצוה למחותו ולפ"ז יתכן שמי שלא מבין התוכן לא יצא ידי חובתו

### בדין הבאת ס"ת ליחיד בשביל זכור והאם מברכים בקריאה של זכור לבד

ג] מבואר בשו"ע סימן קל"ו שאין מביאים ס"ת לחולה לקרוא לו קריאת התורה וכתב המ"ב סקמ"ו שבשביל פרשת זכור אפשר והנה יש לדון במי שקוראים לו רק קריאת זכור האם אפשר לברך והנה בפשוטו כיון שיש הרבה שנקטו שזה רק דין קריאת התורה דמצד הדין דאוריתא זה כמו כל הזכירות א"כ כל שמדין קריאת התורה אין לברך אי אפשר לברך ולכן אם הציבור כבר קרא בזה ודאי שאין לברך אמנם אם הציבור עדין לא קרא וכגון קודם התפילה בזה יש לדון שהרי אין קריאת התורה פחות מג' עליות ובפשוטו זה לעיכובא והנה אם שכחו פרשת זכור בזה ודאי שגם בצהרים יקראו זכור שזה בתור המשך לקריאת התורה של הבוקר וכמו בדלגו פסוק אמנם כאן שזה קודם התפילה בזה יש לדון שאין זה מצטרף לקריאת התורה ועיין ספר ימי הפורים שהביא שנחלקו בזה פוסקי זמנינו [אחרי זה ראיתי מביאים מהברכי יוסף סימן תרפ"ה שכתב שאין לקרוא עליה אחת בשביל חולה לאחד מהד' פרשיות ועיין רעק"א בתשובה דנקט שזה ברכה לבטלה עליה אחת ויש דנו שכיון שבתקנת משה מותר עליה אחת לכן מצד תקנה זו יש לקרוא ועיין טורי אבן מגילה כ"ב שדן בזה ובמהר"ם שיק או"ח סימן ס"א]

### נשים בפרשת זכור

ד] מבואר בחינוך דנשים פטורות מפרשת זכור כיון שהם לא בני מלחמה ויש אחרונים שנקטו לא כך אמנם מבואר בספרי כל האחרונים שכך היה המנהג בכל תפוצות ישראל ורק דנו בטעם הדבר ושמעתי מהגר"ש פינקל שאשת ר' בינוש אמרה לו שבוילנא לא היה אפשרות לשמוע זכור כיון שלא היה עזרת נשים וכן העיד התורת חסד שהיה מגדולי רוסיא וכן היה מורה החזו"א שאין אשה חיבת בשמיעת פרשת זכור והגרי"ז כשהגיע לא"י אמר שלא ידע מכזה מנהג שאשה שומעת זכור אמנם המנהג היום בירושלים ששומעים זכור ויתכן שיש חיוב מצד מנהג המקום אמנם במקום חולי וכדו' יש להקל ככל מנהג וכן שמעתי מהגר"נ קופשיץ שלא נהגו במקום חולי וכדו'

### בדין השומעים לגבי הברכות

ה] עיין בה"ל סוף סימן קל"ט שנחלקו האחרונים האם השומעים צריכים לשמוע הברכות לעיכובא והבה"ל הביא מהמאירי דמשמע שצריכים לשמוע כדי לצאת ולא שזה רק כבוד התורה שכתב שתיקנו ברכה לכל העליה מפני הנכנסים שאין להם ברכה ועיין ט"ז סימן תרפ"ה שכתב שאין לתת לקטן שאינו יודע למי מברכין עליו שלא יוצאים קריאת התורה ללא ברכות ויש שלמדו שצריך לשמוע הברכות אמנם מפורש בדבריו שזה בכל קריאת התורה וזה דין כללי שקריאת התורה צריכה ברכות ועיקר דבריו צ"ע שהרי בספק מבואר במ"ב שקוראים ללא ברכה ומביאים שאצל החת"ס אמרו לכוין לצאת בברכות ואולי לפוסקים שזה דאוריתא יש כאן דין ברכת המצות ועיין לקמן שיתכן שבכל קריאה שיש חיוב גמור לשמוע ובכל הד' פרשיות יוצא גם בברכה

### בדין קטן לפרשת זכור ובדין העולה האם צריך לקרוא

ו] עיין רמ"א רפ"ב שכתב שקטן שעולה למפטיר זה גם בד' פרשיות ובמוספים והמ"ב הביא שיש דיעות שבמקום שיש דין קריאה של משהו מסוים בזה קטן לא עולה ויתכן הביאור שכה"ג יש ודאי דין לצאת הברכות אמנם הרמ"א היקל בזה אמנם בפרשת זכור ופרה צריך שהבעל קורא יהיה גדול שהרי קטן לא יכול להוציא כיון שאינו בר חיובא וכתב המ"ב שראוי שהוא גם לא יעלה אמנם אם הוא בר מצוה אפילו שלגבי דאוריתא לא סומכים על חזקה דרבא אבל כאן שהנידון רק על הברכות אין להחמיר בזה ומבואר בבה"ל שם שהעולה קורא אם החזן כמו תמיד ומבואר שגם כלפיו חשיב ששמע בעשרה ויתכן שזה מצד שהוא שומע באותו זמן ולפ"ז צריך להשים לב שישמע מהחזן וכמבואר במ"ב לגבי מגילה ולא מסתבר

### בהקפדה על ההברות ובכשרות הס"ת

ז] לכתחילה ודאי צריך לקרוא פרשת זכור בצורה מדוקדקת כמה שיותר ויש בזה הידור בקיום המצוה וכמבואר במ"ב לגבי זכר שנוהגים לחזור פעמיים אמנם בדיעבד בפשוטו יוצאים בכל הברה כל שאין בזה שינוי המשמעות וכמבואר במהרי"ט אבן העזר סימן ט"ז שהוכיח מחליצה דמבואר בגמ' שגם מי שלא מבטא נכון זה נחשב שקים הדין אמירה והאריך בזה באגרות משה ח"ג ס"ה ולכן לתחילה ראוי שכל אחד ישמע כמנהגו

והנה לגבי הס"ת הנה לגבי כתב האר"י זה ודאי לא מעכב ויש לעיין האם יש הידור בקיום המצוה בזה שיקרא בס"ת כמנהגו אמנם לתימנים יש מסורת אחר בכתיבת הס"ת וזה נידון של עיכוב ובזה יותר ראוי לבן תימן לשמוע בס"ת שלהם ולמי שאינו תימני לא לשמוע בס"ת תימני

והנה בנמצא טעות בס"ת כתב הפמ"ג קמ"ג משב"ז ב' שאפילו שתמיד לא חוזרים לתחילת העליה כאן ראוי לחזור לתחילת העליה אמנם אם נמצא טעות משך השנה לא נהגו לקרוא עוד הפעם קריאת התורה וצ"ל שסמוכים על השיטות שאין דין ספר בזכור ורק מתי שאפשר להקפיד שיהיה אם כל הגדרים עדיף אבל זה לא סיבה לקרוא עוד הפעם

### דיני תענית אסתר

ח] מנהג ישראל לצום בי"ד אדר ומבואר ברמב"ם שזה כדי שנזכור שהקב"ה שומע לכל איש בעת צרתו כאשר יתענה וישוב אל ה' כמו שהיה אצל מרדכי ואסתר וכיון שזה רק מנהג לכן כתב הרמ"א שגם חולי עינים לא צריכים לצום וכן מעוברות ומניקות אפילו שבשאר צומות היו צמים אבל כאן לא נהגו לצום והנה המ"ב הביא לגבי שאר צומות את השל"ה שראוי להחמיר מהלילה מה שאפשר אמנם כל זה דשם חשש לרמב"ן שהיום זה עת צרה וחיבים מהלילה אבל כאן שזה רק מנהג וודאי נהגו רק ביום ומבואר במ"ב בסימן תקס"ז דבמקום סעודת מצוה אפשר לטעום התבשיל ולפלוט עוד מבואר שם סקי"ב דבד' תעניות במקום צער יש להתיר לשטוף הפה בבוקר רק שיזהר שלא יבלע כלום עוד מבואר בשער הציון תרפ"ו שחתן ובעל ברית יכול להקל ולא לצום בתענית אסתר לכל הפחות מחצות ומשמע מדבריו דיש מקום להקל מתחילת היום

### מנהג מחצית השקל

ט] בזמן בית המקדש בחודש אדר היו נותנים לבית המקדש מחצית השקל לצורך הקרבנות ונהגו היום לתת זכר למחצית השקל וכתב המ"ב שהמנהג לתת גם בשביל בניו הקטנים ואפילו בשביל עובר, ועיין מהרש"ם שהביא מחלוקת האם גם לגבי נשים נהגו לתת, ונהגו היום לתת גם לנשים והמנהג לתת שלשה חצאי שקלים של אותו מקום וכתב המהרש"ם שצריך דוקא לתת בשלשה מטבעות כאלו ולא צריך לתת דוקא לעניים אלא גם לצרכי מצוה שהרי גם בית המקדש זה לא היה עניים ומבואר במסכת סופרים שראוי לומר זכר למחצית השקל אמנם לא יאמר שזה מחצית השקל שלא יהיה נראה שמקדיש בזמן הזה

### זמן נתינת מחצית השקל

י] הרמ"א כתב שנוהגים לתת הנ"ל בליל פורים קודם מנחה דהינו בערב פורים והמ"ב הביא שיש שנהגו לתת בפורים בעצמו ומבואר שהמנהג להסמיך כמה שיותר לפורים ולפ"ז בירושלים יש לתת סמוך לט"ו וכן המנהג אמנם יש שנותנים תמיד בתענית אסתר וכמבואר בגר"א שהביא את הענין לתת צדקה בצום אמנם אם לא נתן אפילו בפורים מסתבר שיש לתת גם אחרי כמו שהיה בזמן בית המקדש ויש לדון האם המנהג גם לאחר ר"ח ניסן או שכיון שאז זה בדיעבד בזה לא נהגו

## דיני קריאת המגילה

### בזמן הקריאה דלילה ויום

י"א] מבואר בגמ' שצריך לקרוא המגילה בבוקר ובערב ופשטות הראשונים ששניהם זה מדברי קבלה אמנם בטורי אבן חידש שרק ביום זה מדברי קבלה אבל בלילה זה רק מדרבנן ועיין לקמן והנה קריאת המגילה דלילה בפשוטו זה מהלילה ובשו"ע הביא מהארחות חיים שמי שקשה לו יכול לקרוא מפלג המנחה והמ"ב הביא שהפר"ח והגר"א חלקו שכאן יש דין לילה וכתב שבמקום חולי יש להקל והנה יש לדון להקל לקרוא מבין השמשות וכמו לגבי ספירת העומר אמנם כתבו הראשונים גם שם שאין לעשות ספק דרבנן לכתחילה והפמ"ג דן שכאן שזה דברי קבלה זה חמיר שהוא כדאוריתא ומבואר שנקט שגם לילה זה דברי קבלה וגם הנוהגים להחמיר כר"ת בדאוריתא כאן נוהגים להקל כיון שזה רק דרבנן והמנהג בא"י כגאונים

והקריאה של יום זמנה כל היום אמנם לכתחילה ראוי שלא לקרוא קודם הנץ החמה כמו כל דבר שמצותו ביום וכתב המ"ב שבמקום דחק יכול לקרוא מעלות השחר ואם לא קרא עד בין השמשות בפשוטו ספק דרבנן להקל כמבואר בר"ן לגבי לולב ביו"ט שני וגם הפר"ח שהחמיר כי יכול בקל אבל לקרוא מגילה זה לא בקל והמ"ב הביא מהפמ"ג לחוש שדברי קבלה זה כמו דאוריתא שספקו לחומרא אמנם כל הראשונים דנו למה בספיקות קוראים בי"ד וט"ו ולא תירצו כן חזינן שנקטו שדינו כדרבנן וכדלקמן

### סוף זמן קריאה דלילה

י"ב] זמן קריאה דלילה הוא עד עלות השחר וכתב המג"א שכאן לא החמירו עד חצות כמו ק"ש כיון שזה חביב על האדם והנה יש שני זמנים של עלות השחר והמ"ב בהלכות פסח נקט שזה ספיקא דדינא ובפשוטו כן הוא דעת רוב הראשונים ולכן צריך להחמיר לגמור עד עלות הראשון ואם יודע שלא יספיק אין לברך אבל יקרא כל שיגמור עד הזמן השני אבל אם לא יספיק אפילו תיבה אחת אין ענין לקרוא

### חיוב נשים וקטנים ונוסח הברכה

י"ג] מבואר בגמ' שנשים חייבות במקרא מגילה מצד שאף הן היו באותו הנס ובפשוטו חיובם כמו אנשים אמנם הבה"ג חידש שיש להם רק חיוב שמיעה ועיין זכרון שמואל סימן כ' שודאי יוצאת גם בקריאה ללא שהשמיעה לאזניה שיש בכלל קריאה שמיעה ובפמ"ג תרפ"ט מבואר שחרשת פטורה מהמצוה לבה"ג [וע"ש בזכרון שמואל] אמנם באבני נזר תקי"א כתב שחיבת לקרוא שיש בכלל זה שמיעה ובלקט יושר כתב שנשים לא צריכים לשמוע בצורה מדוקדקת כיון שחיובם רק שמיעה

וכתב הרמ"א שלכן יברכו לשמוע מגילה אמנם דעת הפר"ח שיש לברך על מקרא מגילה והנה בפשוטו הנוסח לא מעכב ואשה יוצא מקרא מגילה כדחזינן שביוצאות מגברים יוצאות גם בברכה וכן ודאי שיוצאים גם בנוסח של לשמוע שאל"כ מספק לא היו מברכים כבה"ג שהרי מעיקר הדין קי"ל שחיבות בקריאה ובלשון הרמ"א לברך לשמוע מגילה אמנם המ"ב הביא מהחיי אדם לשמוע מקרא מגילה וכן ראיתי בשם הגרנ"ק והגריש"א ובמ"ב דרשו הביא מהגר"מ אריק שבזה המשמעות יותר מובנת

מבואר שגם קטנים יש חובת מקרא מגילה וגם קטנות ובמ"ב מבואר שזה כדין חינוך רגיל ולכאורא הגיל של הגיע לחינוך שיכול להקשיב את כל המגילה וודאי שזה גיל די גדול ועיין שלמי תודה שהביא מהראבי"ה שיש כאן חיוב מיוחד מצד שאף הן היו באותו הנס ולכן גם בלא הגיע לחינוך חייבים אמנם אין כן דעת הפוסקים [והבה"ל תמה על הרמ"א שכתב שנוהגים להביא קטנים הרי בלא הגיע לחינוך הם מפריעים ובהגיעו יש חיוב להביאם ודבריו צ"ע שגיל עשר הוא לא מפריע אבל רוב הילדים לא מסוגלים להקשיב את כל המגילה]

### בדין טעימה קודם המגילה

י"ד] כתב הרמ"א סוף סימן תרצ"ב שאסור לאכול קודם המגילה והמ"ב הביא מהתרוה"ד שאפילו טעימה אסור והנה הוא כתב דין זה גם לגבי ק"ש אמנם אנן נקטינן לגבי ק"ש להקל אמנם לגבי מגילה משום חביבות המצוה נהגו להחמיר שלא לטעום וכתב המ"ב שלצורך גדול כגון חולה קצת או מי שקשה לו מחמת התענית יכול להקל לטעום שזה עד כביצה פת, וירקות ופירות כמה שרוצה ושתיה לא יין ואם צריך יותר ימנה שומר ולכן אשה שהולכת לשמוע המגילה מאוחר וקשה לה שלא לאכול יכולה להקל ולטעום והוי כצורך גדול וכן נהגו והנה האיסור אכילה קודם המגילה הוא גם בבוקר אבל שם שאין חשש שינה נהגו לשתות לפני התפילה כל אחד כהרגלו ולא החמירו את התרוה"ד

### בדין ברוב עם בקריאת המגילה

ט"ו] מבואר בגמ' שמבטלין ת"ת לקריאת המגילה ועיין מ"ב סימן תרפ"ז שביאר שהכונה שגם אם יש חבורה של מאה אנשים שיכולים לקרוא במקומם בכל אופן צריכים ללכת למקום הגדול מצד שיש בזה יותר פרסום הנס וכתב החיי אדם שמי שיש לו מנין קבוע יכול להתפלל באותו מקום והכונה רק שמי שאין לו מנין קבוע איפה להתפלל בזה יבחר את המקום הכי גדול [והמ"ב כתב שאם יש לו מנן קבוע בביתו ולא בבית הכנסת בזה ילך לבית הכנסת]

### בדין עשרה בקריאת המגילה ובדין קריאת יחידים

ט"ז] לכתחילה יש להדר לקרוא המגילה במנין והוא מדינא דגמ' ונפסק בסוף סימן תר"צ לכן ראוי לטרוח בשביל זה וכתב המ"ב שאם קורא לנשים בביתו בכל אופן ישמע קודם בבית הכנסת כדי שיקים החיוב בציבור ומבואר שאפילו שזה הרבה זמן זה סיבה לטרוח לקים הדין קריאה בציבור והרמ"א כתב שאם בעיר קראו במנין היחיד יכול לקרוא לבד אמנם המ"ב הביא שהאחרונים חלקו על זה ומבואר ברמב"ן שלא צריך עשרה שלא קראו אלא גם אם כבר קראו אבל כיון שזה רק מצד פרסומי ניסא זה מספיק וכתב הטורי אבן מגילה ה. שמועיל גם בן כרך לבן כפר דהינו שלא צריך בר חיובא עכשיו וכתב המ"ב שמנין של נשים זה גם נחשב מנין ולכן נשים ראוי שילכו לבית הכנסת למקום שיש מנין אפילו של נשים והמ"ב הביא מחלוקת האם כשאדם שומע בביתו ממקום שיש מנין האם זה נחשב שקורא במנין אמנם במקום קושי אפשר להקל לקרוא ביחיד ובפרט לנשים עיין שיבולי הלקט שכתב שכך המנהג שקוראים להם בביתם ביחיד והנה המ"ב הביא שאם זה פחות מעשרה עדיף שכל אחד יקרא בעצמו אמנם כיון שמי שלא יודע לקרוא מדויק יכול בקל שלא לצאת ידי חובתו לכן תמיד ראוי לשמוע מאחד שיודע לקרוא

### קריאת המגילה בציבור ותפילה מה עדיף

י"ז] נחלקו האחרונים בסימן תרפ"ז האם מקרא מגילה או מצוה דאוריתא מה עדיף אמנם משמע שמצוה דרבנן ודאי נדחית מפני מקרא מגילה ולכן אם לא התפלל מנחה ועכשיו יש לו זמן או תפילה או מגילה מגילה עדיף ועיין פמ"ג ונהר שלום ומקור חיים לבעל החות יאיר שכתבו שמקרא מגילה בציבור זה גם סיבה לדחות תפילה אפילו אם יפסיד זמן תפילה דהינו שגם ההידור של ציבור דוחה ויש לעיין בזה אמנם חזינן כמה חשוב הדין לקרוא במנין את המגילה

### יחיד שלא יכול לבוא לבית הכנסת האם ראוי שיעשו מנין בביתו

י"ח] אם יש אדם שלא יכול לבוא לבית הכנסת ורוצה לארגן אצלו מנין יש לדון האם ההידור שלו לקרוא בעשרה זה עדיף מההידור של הציבור של ברב עם הדרת מלך ושחזינן בקריאת המגילה שיש בזה הידור גדול והנה בפשוטו הדין עשרה הוא יותר חשוב מהידור זה אמנם יתכן שהמעלה של העשרה אנשים שיקראו ברוב עם זה יותר חשוב ממעלת היחיד והנה לגבי אבל מובא במ"ב שיקרא בביתו בעשרה ובפשוטו מבואר שהענין שהוא יקים בעשרה זה עדיף ואולי שם זה ממצות ניחום אבילים וכן באדם חולה יש בזה גדר של ביקור חולים ויתכן שזה ודאי סיבה להעדיפו ובפשוטו כיון שחיוב עשרה זה בגדר חיוב וברב עם זה ענין מסתבר שזה עדיף שהרי כל ישראל ערבים זה לזה

### בפרטי קריאה מתוך הכתב

י"ט] מבואר בגמ' שקריאת המגילה צריכה להיות מתוך הכתב ואם קראה בעל פה לא יצא ומבואר דיש קולא בכתיבת המגילה שאם רוב המגילה כתובה כשירה אמנם הרמ"א הביא דיעות שאם חסר ענין שלם זה פסול וכן אם חסר תחילת המגילה או סופה וכתב השער הציון דמסתבר שזה פסוק שלם ולא אות אחת

ומבואר עוד שגם הקורא לכתחילה צריך לקרוא את כל המגילה מתוך הכתב אמנם בדיעבד כל שקרא את רוב המגילה מתוך הכתב יצא וכתב הבה"ל שזה גם אם חיסר ענין שלם או תחילת המגילה או סופה ולכן צריך להקשיב הכל מהחזן ולצאת הכל מתוך הכתב אמנם אם הפסיד מילה ישלים בעל פה

והנה החזן צריך להקפיד שהכל יהיה מתוך הכתב ולכן גם בעשרת בני המן צריך להקפיד לקרוא את **האת** הנצרך שאם קורא אחר, זה נחשב שקרא בע"פ עוד כתב המ"ב שהחזן חוזר וקורא את הד' פסוקים שכולם אומרים כדי שישמעו מתוך הכתב ויתכן שכתוב כאן שאדם יכול לחזור ולעשות כדי לצאת לכתחילה אפילו שכבר יצא בדיעבד אמנם יתכן שאין דעת האדם לצאת על ידי קריאתו אלא מהחזן ולא מסתבר שיש כזה אומדנא דמוכח לכל הפחות למ"ד אין צריכות כונה ועיין ב"י שכתב שדין זה לחזור ולקרוא זה לכתחילה אבל בדיעבד יצא בע"פ ומשמע שגם באותו אופן שעמד לשמוע מהחזן [ואולי יש כאן אומדנא שאם ללא ישמע רוצה לצאת אמנם יתכן שזה תלוי בברירה] ויתכן שכאן שהוא עדין באמצע המגילה זה עדיף אבל לגבי הפסוק האחרון זה לא שייך

### האם יש ענין כמה שיותר מתוך הכתב או מגילה שיותר כשירה

כ] יש לדון באדם שיודע שבין כה לא יצליח לשמוע את כל הקריאה מתוך הכתב ויצטרך להשלים האם יש ענין שמה שיכול ישמע מהכתב או שכיון שבין כה יצא מדין רוב מהכתב זה לא משנה ובפשוטו הנידון בדין שלכתחילה צריך כולו האם יש ענין כמה שיותר אפילו שזה לא כולו ממש וכגון בשתית כל הכוס או בהדס שצריך כולו משולש ועיין בני ראם סימן צ"ט שנקט שמסתבר שכל תיבה יש ענין שתאמר מתוך הכתב וכמו לגבי להשמיע לאוזניו בק"ש שמסתבר שגם אם לא שמע תיבה אחת ראוי שישמע את שאר התיבות דהינו שכאן אחד מעכב את השני אבל כל קטע הוא ענין לעצמו אמנם עדין יש לדון לגבי החפצא של המגילה שיש ענין שתהיה כתובה כולה אם קרא כבר חלק מהמגילה במגילה שחסר תיבות האם יש ענין שיגמור המגילה במגילה שכולה כתובה או שכיון שבין כה זה יחשב קריאה ממגילה שכתובה רובה כבר לא משנה בחלק השני [והנה אם מחליף מגילה מסתבר שלא צריך לברך וכדין שמחליף שופר באמצע תקיעת שופר והארכנו בזה במקום אחר]

### בדין להשמיע לאוזניו כשיש רעש

כ"א] לכתחילה צריך להשמיע לאזניו בכל דבר שבקדושה ועיין תר"צ דיש דיעות שבקריאת המגילה זה מעכב וכן חרש פטור מקריאת המגילה אמנם המ"ב הכריע לא כך ויש לדון האם צריך שבפועל ישמע באוזניו או שהכונה שזה קול שראוי לשמוע ונפק"מ במקום שיש רעש חזק ועיין חזו"א סימן י"ג שהסתפק בזה וכתב שהלשון השמע לאזניך מה שאתה מוציא מפיך משמע שהוא צריך לשמוע אמנם לא הכריע בזה ובדעת זקנים מבעלי התוס' מבואר דמשה רבינו היה צריך לצעוק במכת צפרדעים כיון שללא זה לא יכל לשמוע לאזניו ויש דין להשמיע לאזניו אמנם בציבור צריך להיזהר שלא יפריע לאנשים אחרים והדבר נפק"מ במי שלא שמע תיבה שקורא בעצמו

### בדין חיסר תיבה במגילה ובדין ברכה בחוזר וקורא

כ"ב] צריך לשמוע את כל המגילה עוד מבואר בגמ' שקראה למפרע לא יוצא ומבואר בגמ' שאין מדקדקין בטעויותיה וי"א שזה רק אם לא שינה המשמעות אמנם יש שנקטו שזה גם אם שינה המשמעות וכתב המ"ב שיחזור ויקרא ללא ברכה ואם דילג תיבה בזה נקט הבה"ל דמעיקר הדין יחזור בברכה אמנם הביא דבחיי אדם כתב שלא יברך ובלשון החיי אדם מבואר שגם אם דילג אות צריך לחזור אמנם באור לציון כתב שזה בכלל אין מדקדקים בטעויותיה אמנם לכתחילה ודאי צריך שלא לדלג אות לכן ראוי לשמוע מבעל קורא שקורא ברור ללא לבלוע אותיות ולא מנמיך את קולו בסוף מילה

והנה בהא דמבואר במ"ב שאם דילג תיבה יש לדון שיצטרך לחזור ולברך כונתו שגמר כבר את המגילה והסיח דעתו מהמגילה ויש לדון האם כה"ג זה כמו עקר רגליו בשמונה עשרה וצריך לחזור להתחלה או שאין מושג עקירת רגלים בשאר מצות וחוזר לאיפה שדילג ובכל אופן צריך לברך כיון שהסיח דעתו מלקרוא ובאמת מברכים גם על חצי מצוה ובפשוטו כל מה שצריך לברך אם הסיח דעתו מלקרוא אבל אם אדם נסע לבית חולים באמצע המגילה או אשה שבנה התחיל לבכות וחזרה לביתה באמצע הקריאה כיון שדעתו לחזור ולקרוא אין זה היסח הדעת כמבואר בגמ' ששמע תשע תקיעות בתשע שעות ביום יצא ומבואר בראשונים שלא צריך לברך ולא חשיב היסח הדעת

### בדין קריאה אם החזן וקריאה במתנמנם

כ"ג] כתב המ"ב תר"צ ס"ד שאם אין לו מגילה כשירה ראוי שלא יקרא אם החזן מצד שלפעמים לא ישים לב למה שהחזן קורא אלא לעצמו וגם אם יש לו מגילה כשירה אבל צריך להיזהר שלא יפריע לאחרים ואם קורא בלחש א"כ הוא לא משמיע לאזניו וזה רק בדיעבד אמנם בסקכ"ו כתב שיכול לקרוא בלחש ולכוין לצאת מהחזן ורק אם יש תיבה שלא שמע יצא אם מה שהוא קרא ומבואר שאדם יכול לצאת שומע כעונה גם אם הוא עצמו קורא באותו רגע [אמנם לפעמים הוא קורא קודם החזן ויש לדון שזה תלוי בברירה וצ"ע] והנה הדין שקראה מתנמנם יצא אבל שמעה מתנמנם לא יצא מצד שמסתמא לא שם לבו למשהו ובפשוטו מבואר שלא מספיק מה שנמצא במקום אלא צריך לשמוע הכל ואם הסיח דעתו וחושב על דברים אחרים לפעמים זה מצב שלא נחשב שהוא קרא ומקובל שאם הוא מחזיק אם החזון כל המקום איפה שהוא אוחז זה נחשב שהוא הקשיב אבל אם מוצא את עצמו לא אם החזן ויודע שחשב על דבר אחר יש לחוש שלא הקשיב וראוי להשלים את מה שהחסיר

### בדין ספק אם דילג תיבה ובדין חזקה דרבא

כ"ד] אם ספק לו אם דילג תיבה בפשוטו אמרינן ספק דרבנן לקולא ואפילו דיש לו חזקת חיוב דהרי מבואר בגמ' שספק קרא ק"ש אם זה דרבנן לא יחזור ויקרא ומוכח או שאין מושג של חזקת חיוב או שאומרים ספק דרבנן להקל גם כנגד חזקת חיוב אמנם עיין פמ"ג הובא במ"ב סוף סימן תרצ"ב שדן שדברי קבלה זה כמו דאוריתא ולא אומרים סד"ר להקל אמנם עיין שער הציון תרפ"ח ט' שהביא מהראשונים לגבי עירות המסופקות שגם בזה אומרים ספק דרבנן להקל וכן הוא ברמב"ן שבת כ"ג [וברשב"א ד. ד"ה חייב] ועיין עוד ר"ן תענית י"ח שכתב שמגילה זה לא נחשב דברי קבלה כיון שזה לא נעשה על פי נביא אלא זה תקנה של חכמי ישראל והנה הנוב"י סימן מ"א הובא בשע"ת תחילת תרפ"ז נקט שהקריאה בלילה היא רק מדרבנן ואינה מדברי קבלה וכן הוא בשער הציון תר"צ סקמ"א לגבי כונה וכן הוא בתרצ"ב שער הציון כ"ז לגבי איסור אכילה אמנם משמעות הרמב"ם לא כך וכן מפורש בראבי"ה שיש להרבות בסעודה בלילה כיון שכתוב במגילה והימים האלו נזכרים ונעשים ואין היקש למחצה וכמו שמגילה צריך בלילה ה"ה סעודה ולכאורא כיון דבפשוטו גם ספק מגילה זה דרבנן בלילה ודאי יש להקל ובפרט בספק אם דילג תיבה שיש דיעות שזה לא מעכב

והנה יש לדון האם יש לסמוך על חזקה דרבא לגבי קריאת מגילה ובפשוטו זה תלוי בנידון הנ"ל האם זה נידון כדאוריתא לגבי ספק ומסתבר שבלילה יש להקל וכנ"ל

### בדין הפסק באמצע המגילה

כ"ה] אסור להפסיק באמצע המגילה בשהיה וכ"ש בדיבור וכתב המ"ב סימן תרצ"ב שמותר להפסיק כמו באמצע הלל וברכות ק"ש ששואל מפני היראה ומשיב מפני הכבוד ומבואר במ"ב שיש מקומות שזה כמו בין הפרקים כגון איש יהודי ובלילה ההוא ובמחצית השקל כתב שכל פרשה סתומה זה גם נחשב בין הפרקים ואם הפסיק לא צריך לחזור ולברך כמו מי שמפסיק באמצע מצוה לאחר שהתחיל ואם שהה כדי לגמור את כולה באונס כגון שהיה בבית הכסא או שהיה ערוה כנגדו בזה חוזר לראש אבל אונס אחר כגון אנס בא כנגדו אינו חוזר לראש ומסתבר שאם הוא היה אונן זה כמו אונס מחמת עצמו ויש לדון אם הוא התפלל שמונה עשרה שיעור כדי לגמור את כולה ויש שדנו בהלך לישון שאולי זה כמו אונס מחמת עצמו והנה אם בזמן שדיבר לא הקשיב תיבה אחת הוא חייב להשלים ואם שמע ודיבר יחד בשער הציון סימן קס"ז מ"ג כתב שזה כמו שידבר באמצע ברכה שזה הורס את הברכה ובפשוטו כאן זה לא שייך ועוד דיש מקומות דמשמע שנקט שזה לא חסרון וכסברת החזו"א ששומע כעונה זה לא כאילו דיבר אלא שמתיחס דיבורו של חברו והרי בדיבור זה אין הפסק

ומבואר במ"ב שאם הפסיק בין הברכה לקריאה צריך לחזור ולברך אמנם לכאורא לגבי שעשה ניסים ושהחינו לא צריך לברך דהבה"ל הביא צד שמברך את זה גם ללא מגילה אמנם במברך בבוקר שם זה רק מצד המגילה יש לדון שזה הפסק אמנם יש לדון שכיון שזה לא ברכה על המגילה בזה אין דין הפסק וצ"ע ועיין שלמי תודה שהאריך בזה

### ברכות המגילה ושהחינו בעושה יומים

כ"ו] מברכים ג' ברכות על המגילה ושעשה ניסים ושהחינו ומבואר במ"ב שצריך לברכה מעומד דהינו שגם השומעים צריכים לעמוד ומנהג אשכנז לברך שהחינו גם בבוקר ומי שעושה פורים פעמים בזה יש להסתפק האם כל יום זה מחיב נפרד או שכיון ששניהם זה פורים אין לברך ובפשוטו זה ודאי שיכול לענות אמן וכמו בקידוש שנשים עונות שהחיינו וכן בבשמים בהבדלה גם מי שרחוק ולא מריח וכן נשים בלישב בסוכה אפילו שלא מברכות אצל הספרדים או שהיא לא בסוכה אמנם יש לדון בן ספרד ששומע מגילה בבוקר האם יענה שלגביו גם המברך לא צריך לברך ויותר מסתבר שלא יענה [ושמעתי לדון האם מי שלא בירך ביום הראשון יכול לברך ביום השני דהינו האם זה כמו לולב ביום שני או שכאן שזה מחיב אחר גרע ולא מסתבר וצ"ע בדיני שהחינו]

### בדין ברכה שלאחר המגילה

כ"ז] מברכים לאחר קריאת המגילה הרב את ריבינו ומבואר במ"ב שהמנהג רק בציבור וראיתי מבאים מהגריש"א שהכונה אם ציבור קראו לצורך עצמם ולא שהיה ציבור לצורך חובת היחיד והנה הטור דן האם זה ברכת השבח או כמו ברכה לאחר קריאת התורה ונפק"מ האם מותר לדבר ביניהם והשער הציון כתב שנפק"מ אם דיבר האם יכול לברך דהינו שנקט שגם בברכה שמברכים אחרי יש מושג של הפסק [ואין הדבר מוסכם עיין מ"ב לגבי נט"י] ולכן במקום שהחזן דיבר כיון שהוא מוציא אחרים ויש כאן כבוד הבריות יכול לברך ולהוציא את כל הציבור ויתכן שאם זה ברכה על המגילה צריך לעמוד כמו ברכה לפני וצ"ע

### הגיע לאחר הברכות

כ"ח] אם גמר שמונה עשרה כשהתחילו הברכות ויש לו אפשרות לברך קודם ויקרא קצת בעל פה או שישמע מהתחלה ויברך מתי שאומרים איש יהודי לכאורא כיון שקריאה בעל פה זה בדיעבד ולברך באמצע המצוה זה לא חסרון בקיום המצוה עדיף שיברך באמצע שהרי הברכה תלך על הכל וכמו מי שידיו אינם נקיות שלובש הטלית ומברך אחרי זה אמנם אם יודע שודאי יפסיד חלק מהקריאה ויקרא בע"פ בזה הוא תלוי בנ"ל האם בכל אופן כל תיבה ותיבה זה נידון לעצמו והנה מה שמותר לברך באמצע מצד שזה צורך המגילה אמנם יש לדון האם שהחיינו נחשב צורך המגילה אמנם זה לא גרע מקידוש לבנה שהתיר הנוב"י לומר באמצע המגילה אם אחרי זה לא יוכל לקדש ובמ"ב תרצ"ב כתב שיברך בין הפרקים וודאי משמע שיכול לברך את הכל וצ"ל שזה צורך המגילה וממילא מסתבר שגם באמצע הפרק יכול לברך [והנה במקום שלא יספיק לברך האם עדיף ציבור או הברכה בפשוטו הדין ערום לא יתרום זה איסור והדין ציבור זה הידור וצ"ע בזה]

### נט"י לפני נגיעה במגילה

כ"ט] מבואר ברמ"א סימן קמ"ז ס"א שראוי שמי שנוגע בכתבי הקודש יטול ידיו קודם ולא יסמוך על סתם ידים אמנם אם נטל ידיו לתפילה ושמר עליהם הרי זה כידים נטולות והדבר גם נפק"מ למי שנוגע במזוזה שצריך להקפיד ליטול ידיו בסתם ידים

### בדין הברכה בקריאה לנשים

ל] מבואר במ"ב שראוי שהנשים לא יקראו בעצמם אלא ישמעו מאיש והנה לגבי הברכה המ"ב סימן תרצ"ב כתב שלכתחילה עדיף שאדם יברך בעצמו אם יודע לברך אמנם המנהג שתמיד מי שקורא הוא מברך וכן כתב לגבי שופר ולשונו שמי שעושה כך אין למחות בידו ולפ"ז כשהבעל קורא כבר יצא המגילה עדיף שאשה תברך ותוציא את כולם אבל אם חוששים שלא ישמעו כל אחת תברך בעצמה ולגבי שהחיינו הבאר היטב הביא דיעות שמי שכבר יצא אינו יכול לברך בשביל חברו אמנם לגבי שופר כבר הכריעו האחרונים לא כך וכן הוא סתימת השו"ע כאן והנה מבואר שאיש שקרא מוציא אשה דהינו שיש ערבות לנשים והבה"ל הביא להסתפק האם אשה שיצאה מוציאה אשה אחרת וגם בזה בהלכות קידוש סימן רע"א הכריע שיש ערבות

### כונה בשהחינו על מצות היום

ל"א] כתב המ"ב בשם השל"ה שראוי לכוין בשהחינו על הסעודה ועל משלוח מנות והנה המ"ב לא הזכיר מתנות לאביונים ויש שכתבו שזה מצות צדקה שנוהגת כל השנה אמנם בשל"ה כתב מפורש לכוין גם על מתנות לאביונים והמג"א השמיטו והמ"ב הוסיף שצריך להגיד לחזן שיכוין להוציא וצ"ב הרי הוא מוציא בשהחינו וכל אחד יכוין על מה שהוא רוצה

### בדין להוציא רק חצי השני של המגילה

ל"ב] יש לדון באשה ששמעה חצי מגילה ואחרי זה היה הפרעה והלכה לביתה ועכשיו בעלה קורא לה האם יכול להתחיל איפה שהפסיקה ועיין מ"ב תרצ"ב סק"ב שכתב שאם נשתתק הראשון השני קורא מאיפה שאחז אמנם שם הוא שמע מתחילה אבל כאן הוא קורא רק החצי השני והרי זה צורה שהוא לא יכול לקים המצוה ועיין שלמי תודה שהביא קה"י שלא יכול לקרוא ובשערי אפרים סימן ז' כתב שיכול להוציאו

ל"ג] עיין מ"ב תרצ"ב סקי"א שראוי שיקרא לנשים אחרי שהוא יצצא בבית הכנסת בציבור אמנם יכול לכוין שלא לצאת ומבואר שאפשר להוציא מישהו אחר אפילו שהוא מכוין שלא לצאת בזה ידי חובתו

#### י"ב אדר פ"ג – שיעור בית מדרש הגדול נוה יעקב

# דיני מתנות לאביונים ומשלוח מנות ודיני יום פורים ודיני פרוז ומוקף בן יומו

## דיני מתנות לאביונים

### ביסוד מצות מתנות לאביונים

א] מבואר במגילה שתיקנו לתת מתנות לאביונים ובטעם הדבר הנתיבות במגילת סתרים ביאר שזה מצות צדקה וכיון שהיהודים צמו וודאי נתנו צדקה בזמן צרתם לכן גם אנחנו עושים כך ועיין פר"ח שכתב שכמו שעני פטור ממצות צדקה כך הוא פטור ממתנות לאביונים ומשמעות דבריו שזה מצות צדקה אמנם המ"ב פסק לא כך וכן הוא בכת"ס אמנם הפמ"ג כתב שזה מצד שרצו שיהיה לעניים לסעודת פורים ופשטות הרמב"ן והריטב"א שזה כדי שכולם יהיו שמחים ויש לדון שזה ביטוי של שמחה של הנותן ולא רק בתור הענין מצד המקבל ובשיבולי הלקט כתב שזה כדי שהעניים יהיו שמחים

והנה מבואר בגמ' שצריך לתת לשני עניים וכתב רש"י מתנה אחת לכל עני ועיין רמב"ם שראוי להרבות במתנות לעניים שאין לך שמחה כמו לשמח עניים ומשמע שהשיעור של שני עניים זה שיעור למטה אבל כל שמוסיף הוי קיום מצות מתנות לאביונים

### בשויות המתנות לאביונים

ב] והנה לא נתפרש בגמ' כמה הוא שיעור הנתינה ועיין מ"ב סימן תרצ"ד שהביא מהריטב"א שזה פרוטה דהינו שכאן הענין זה נתינת ממון וזה פרוטה ובפמ"ג הסתפק האם צריך שיעור של דבר שיכול להנות מזה לסעודת פורים ובשערי תשובה חידש שצריך ממון בשיעור שיכול לקנות שיעור סעודה פת שזה ג' ביצים ועיין ר"ן במגילה שכתב שלעשירים תיקנו מנות שהם שמחים בדבר גדול ועניים שמחים בפחות לכן מספיק מתנה ומבואר בדבריו שזה גם בתור להרבות שמחה ויש מקום לומר שלכן צריך שיעור שיש בו כדי שמחה וזה לא פרוטה והנה בשם הגריש"א אמרו שכיון שהחיוב כדי לשמח העני צריך שיעור חשוב שיכול לשמחו אמנם מפורש בר"ן שזה פחות ממשלוח מנות וכן הריטב"א עצמו אומר את הלשון שמחה ובכל אופן כתב פרוטה ויתכן שמצד ענין המצוה ראוי לתת שיעור חשוב שהעני יהנה אבל מצד גדרי הדין מספיק פרוטה ואולי בזמנם גם בפרוטה היה בו מעשה שמחה אבל היום אין בזה שמחה וממילא אם נימא ששם המעשה הוא מעשה שמחה ממילא זה לא מתקיים אלא בשיעור חשוב ומקובל שעשר ש"ח זה ודאי שיעור חשוב שהעני יכול לקנות לעצמו בזה סעודה קטנה ומסתבר שגם פחות זה טוב

### נתינה קודם פורים

ג] המג"א תרצ"ד הביא מהבעל המאור שאין לתת מתנל"א לפני פורים מצד שמא העני ישתמש אם זה לפני פורים ומשמע שאם זה ישאר עד פורים או שיתנה עמו שלא יוציא את זה קודם פורים הוא יוצא ידי חובתו וכן נקטו הרבה אחרונים אמנם עיין בה"ל שהביא את המחצית השקל שהמצוה היא לתת ביומו וכן משמע בגר"א שדיק מהרא"ש שזה כמו הסעודה שצריך דוקא ביום אמנם אם נותן לעני בתור פקדון עד פורים בזה בפשוטו ודאי זה נחשב נתינה בפורים [ועיין בשיעור ליל שבת מה שכתבנו לענין משלוח מנות]

### מי חייב במתנות לאביונים

ד] מצות מתנות לאביונים זה גם בנשים וכן יש חינוך על קטנים והפוסקים דנו האם כשהבעל נותן זה מועיל גם לאשתו ובני ביתו וכתבו שראוי להחמיר בזה והנה עיקר כונתם שלא יתן בסתמא ונימא שזה גם בשבילם ויש לדון האם כשאומר שנותן בשבילם האם זה עדיף והנה בפשוטו צריך נתינה משלהם אמנם יש מקום לדון שזה מועיל מדין עבד כנעני שנתינה על ידי אחר זה כמו נתינה שלו והנה בפשוטו זה תלוי בגדר עבד כנעני האם זה רק מועיל בתור ליחס התוצאה של הנתינה וממילא זה רק ביחס לדיני ממונות או שזה נחשב כאילו הוא נתן והנה הפתחי תשובה סימן ש"ה הביא מהדרך החיים שלא מועיל לעשות פדיון הבן מדין עבד כנעני ויתכן מצד סברא הנ"ל שזה לא חשוב ממש נתינתו ויתכן עוד שגם אם ביחס לדיני ממון זה נחשב נתינה אבל כאן שצריך שיחשב עשיה של הבן אדם אין זה נחשב עשיתו

והנה לגבי קטן יש חסרון עוד שעבד כנעני דהגר"ח והחזו"א נקטו שזה מדין שליחות וממילא זה לא מועיל במי שהוא לא בר שליחות ואין שליחות לקטן אמנם מי שמשלם בכרטיס אשראי כיון שהוא מתחיב לשלם בעד זה בזה בפשוטו זה ודאי נחשב כאילו הממון הגיע ממנו ממש ואולי לגבי שיחשב מעשה שלו ויועיל במצות זה חסרון אמנם יתכן שכיון שהענין שלעני יהיה תוספת ממון וזה נעשה בגרמתו זה ודאי מספיק [וכמדומה שהיום הקופות צדקה מזכים הכסף לנותנים] ולכן לכתחילה ראוי לזכות לאשה ובני ביתו הגדולים על ידי אחר ולתת המתנות וזה צריך להעשות מדעתם ובשליחותם אמנם לגבי קטן לא מועיל לזכות לו דאין שליחות לקטן וצריך לתת לו שיזכה ולתת לעניים

### בדין שוה כסף וציק למתנל"א

ה] המ"ב הביא מהפמ"ג שצריך לתת דוקא כסף או אוכל למתנות לאביונים דהינו שהענין שיוכל להגיע בזה לסעודת פורים וכן נקט האו"ש אמנם הטורי אבן פשיטא ליה שמועיל גם שוה כסף שהרי יכול לקנות בזה דברי אכילה והנה יש לדון האם אפשר לקים מתנל"א על ידי שנותן לעני ציק בפורים ויש שדנו שזה כממון ממש אמנם דעת החוט שני שזה רק שטר הרשאה ושאם הנותן נתן מתנה ציק אין ליורשים לגבות את זה ויתכן שגם מי שנקט שזה עצמו ממון אבל בציק למוטב בלבד זה ודאי רק כשטר חוב והתחיבות וצ"ע

### בדין חזקה שליח עושה שליחותו

ו] המנהג היום לתת לגבאי צדקה שיתנו לעניים בפורים והנה מבואר בגמ' בעירובין שחזקה שליח עושה שליחותו זה רק מועיל בדאוריתא ולא בדרבנן ולפ"ז לפמ"ג שדברי קבלה זה כמו דאוריתא א"כ גם כאן אין לסמוך על חזקה זו וממילא צריך שהמשלח ידע שהשליח נתן אמנם המנהג להקל בזה ויש בזה כמה סברות א. בראשונים מבואר שדברי קבלה זה כמו דרבנן לגבי ספיקות ב. עיין אחיעזר ח"ג סי"ג שבדבר שאם לא נותן הוא עובר על גזל בזה לכו"ע יש חזקה שליח עושה שליחותו וממילא כאן שלא יודעים מי נתן ואיך להחזיר בזה ודאי יש חזקה גמורה שיעשו את זה ב. עיין מ"ב סימן ת"ט סק"נ שאם אומרים להם שסמוכים עליהם שיקימו המצוה על ידם בזה חזקה שליח עושה שליחותו ג. יתכן שיש כאן הסברא שחזקה על בי"ד של כהנים שיעשו את זה וגם כאן שזה ארגון שלם ודאי שזה כך אמנם אם שלח אדם פרטי שיתן לעני הצדקה והרי יכול החזיר לו בזה אין את כל הטעמים הנ"ל

[ובשם הגרד"ל ראיתי להעיר שאם נותן לקופה של צדקה בצורה שלא יוכל להוכיח שנתן להם קודם א"כ בזמן הנתינה זה כבר ממון שלא יכול להוציאו בדינים ובפרט אם נותן קודם פורים שחלק זה מהמעשה לא יכול להצטרף וצ"ע]

### האם צריך לתת דוקא למי שאצלו פורים

ז] יש לדון האם צריך לתת דוקא במי שאצלו פורים או שאפשר לתת גם למי שאין חיובו ביום זה והנה יש לדון שזה תלוי בטעמים שאם הענין מצד שיש ענין לעשות מצות צדקה א"כ מה זה משנה למי נותן אמנם אם זה בשביל סעודת פורים בזה בן ט"ו לבן י"ד ודאי שאין בזה קיום ובבן י"ד לט"ו יצא אמנם זה לא לכתחילה שמא זה לא ישאר לו עד ט"ו וכמו שכתב המג"א בדין נתינה קודם פורים ואם זה מצד ריבוי שמחה אם זה מצד שמחת המקבל ודאי שצריך שמי שאצלו זה פורים ישמח וכלשון הרמב"ן שכולם יהיו שמחים ואם זה מצד שמחת הנותן יש לדון ובשם החזו"א הורו שיש לתת למי שאצלו זה פורים

ובספיקות ראוי לתת פעמים ולא עוזר להגיד לעני שיזכה ביום שזה פורים שממילא כיון שלא יכול בי"ד להשתמש אם זה מסתבר שזה מחסר במצוה וזה כמו מתנה על מנת להחזיר שכתבו הפוסקים שזה לא מועיל

### מי נחשב עני

ח] במגילה מבואר שהמצוה לתת מתנות **לאביונים** והנה מבואר בב"מ קי"א שאביון הוא גרע מעני שהוא תאב לכל דבר ולפ"ז כאן לא מועיל לתת לעני אלא צריך דוקא אביון וכן הוא בספר מקור חיים [ויש מקום לומר שאם הענין הוא לצורך הסעודה ממילא צריך אחד שחסר לו צרכי הסעודה שזה אביון] אמנם עיין רמב"ם שכתב שצריך לתת לשני עניים דהינו שזה לאו דוקא אביון [וכן הוא בלשון השו"ע] ועיין טעמא דקרא דביאר דבגמ' מבואר שעני קודם לאביון כי הוא מתביש לבקש ולפ"ז כתב שיש חידוש באביון דכאן הוא מעיקר המצוה ובפרט אם זה הענין זה השמחה שבדבר ולא הצורך שבדבר לכן אין קדימה לעני

והנה בפשוטו עני זה כל מי שאפשר לתת לו צדקה ומבואר במשנה שאין לו כדי פרנסת שנה אחת שזה מאתיים זוז ובפשוטו כל מי שלא מסודר פרנסתו שיש לו את כל צרכיו הוא נקרא עני ומסתבר שבן הסמוך על שולחן אביו שמקבל כל צרכו אין לו דין עני אבל אם יש לו דברים שחסר לו שאין הוריו נותנים לו יתכן שיש לו בזה גדר של עני עיין קה"י סוכה סימן כ"ט

והנה מבואר בגמ' שבפורים כל הפושט יד נותנים לו ולא בודקים מיהו אמנם משמעות הדברים שהסוגיא בב"מ לא מדברת על מצות מתנות לאביונים אלא על הצדקה שרגילים לתת בפורים וכמבואר שם יש נידון האם הגבאים יכולים לשנות למטרה אחרת והרי ודאי שכסף שניתן לקים מצות מתנות לאביונים אין לשנותו לדבר אחר וכן מה שכתבו שאם אין ענים שישמור הכסף לתת אחרי פורים ודאי שאין זה ענין לקיום מצות מתנות לאביונים וכן עוד פרטים שם

## דיני משלוח מנות

[עיין שיעור ליל שבת שהארכנו בגדרי הדברים]

### בטעם משלוח מנות

א] בטעם מצות משלוח מנות מצאנו בזה כמה טעמים א. עיין חת"ס סימן קצ"ו שכתב טעם אחד בשם התרוה"ד שזה כדי שיהיה לעני סעודת פורים ב. עוד כתב טעם בשם המנות הלוי שזה כדי להרבות אהבה ואחוה היפך מה שאמר המן מפורד בין העמים שהכונה בדעות ג. בב"ח מבואר שזה מצד שמחת הנותן שאדם בשמחתו מחלק לאוהביו משמחתו וכן הוא משמעות הרמב"ם שהביא את דין משלוח מנות כחלק משמחת הסעודה ד. וברמב"ן והריטב"א כתבו שזה כדי שיהיו הכל שמחים ומשמע קצת שזה מחמת שמחת המקבל וכן הוא מפורש בשיבולי הלקט סימן ר"ב

### הדברים הראוים למשלוח מנות

ב] מבואר בגמ' שמשלוח מנות צריך שני מנות לאיש אחד ומבואר בתרוה"ד שזה דוקא במידי דאכילה וכן הוא ברמב"ם ומבואר בפוסקים שצריך דוקא דבר שראוי לאכילה ולא מחוסר בישול וכן דייק הגר"א מלשון המשנה בביצה [והמ"ב הביא שיש בזה מחלוקת] ומסתבר שזה ודאי אם שולח דבר שראוי לאכילה ורק האדם לא יכול לאכול כגון שהוא אכל בשר אין בזה חסרון וצ"ע

והנה מבואר בגמ' במגילה שר"י נשיאה שלח משלוח מנות יין ובשר ומבואר שגם בשתיה מקימים משלוח מנות וכן הוא בפוסקים אמנם יש שגרסו בגמ' קימת בנו רבינו מתנות לאביונים ובלשון הר"ח ששלח לו רק מנה אחת וכן ברמב"ם הביא רק דוגמאות של אוכל וקצת משמע שנקט כר"ח הנ"ל והנה להלכה מועיל משקה כמבואר במ"ב אמנם יש לדון במים שלא יוצאים בזה שמנה זה לשון הכנה [ויש לדון במשקה מוגז וצ"ע] וצ"ע בזה ובשו"ת דובב מישרים ח"א סימן צ"ב כתב שבתבלין לא יוצאים ידי חובה כיון שכל חשיבותו לתבל ורק תבלינים שנאכלים בפני עצמם כמו סוכר וכדו' יוצאים ידי חובה וברש"ש נקט בפשט דברי הגמ' שיוצאים בכל תבלין ונפק"מ האם יוצאים בקפה ותה ומסתבר שאין בזה חסרון של מחוסר בישול שזה נחשב מוכן לשימוש

### שיעור משלוח מנות

ג] כתב הבה"ל דבפוסקים לא הוזכר שיעור במשלוח מנות ובלקט יושר כתב שאפשר תאנה אחת ותמרה אחת אמנם עיין ר"ן שכתב שלאביונים לא צריך שני מתנות כיון ששמחים מכל דבר ומשמעות הדברים שבמשלוח מנות צריך דבר המשמח והנה בגמ' מובא מעשה שר"י נשיאה שלח משלוח מנות לר"א כד יין וחתיכת בשר וגירסת הריטב"א על פי הירושלמי שאמר לו קימת בנו מתנות לאביונים וביאר הריטב"א שצריך משהו חשוב לפי המשלח וזה דבר שאינו חשוב לפי עשירותו של רב הושעיא וחזר ושלח לו עיגלא תליתא ושלש כדי יין ואמר לו שעכשיו קיים משלוח מנות ועיין בה"ל שכתב ללמוד מזה שצריך גם דבר חשוב לפי המקבל ולכתחילה ראוי לשלוח משלוח אחד מכובד ביחס לנותן וביחס למקבל

### האם צריך שני מיני מנות שונות

ד] יש לדון האם שני מנות צריך להיות מדברים שונים או כל שזה שני חתיכות שזה נחשב כשני דברים זה מספיק והנה כל הדוגמאות בגמ' שלחו שני סוגי דברים אמנם בלשון הרמב"ם שני מנות בשר משמע אפילו שזה אותו דבר ויתכן שזה תלוי בביאור הגמ' שהבאינו לעיל דלגירסתינו שלח לו יין ובשר ומשמע שצריך שני דברים אמנם לגירסת הר"ח מבואר שבהרבה בשר יוצא שני מנות ויתכן שזה רק בשני טעמי בשר [ועיין ראש יוסף מגילה ז. שנסתפק בזה] ומסתבר שמאכל שמורכב משני דברים כגון סלט ירקות זה נחשב מנה אחת

### זמן המשלוח מנות

ה] מבואר ברמ"א שזמן המשלוח מנות הוא ביום ואם שלח בלילה לא יצא ידי חובתו ובלבושי שרד וביהודה יעלה סימן ר"ז נקטו שכמו שבמתנות לאביונים מבואר במג"א שאם זה נשאר עד פורים יוצא ה"ה במשלוח מנות אמנם הפרמ"ג כתב כאן זה גרע ובפשוטו ששם יש לדון שזה רק בתור היכי תימצי שיהיה לו צרכי הסעודה אבל כאן יש ענין בעיקר הנתינה כטעמים הנ"ל והנה בפשוטו אם נותן לו קודם פורים ואומר לו שיזכה בפורים זה מועיל אמנם עיין ספר תורה לשמה סימן קפ"ח שכתב שלטעם שהענין להרבות אהבה ואחוה ממילא כאן הרי זה נעשה קודם פורים וצריך שזה יגע אליו בפורים אמנם בלקט יושר מבואר שזה מועיל ועיין בשיעורים שביארנו שיתכן שגדר המצוה זה לא הזכית ממון אלא מעשה הנתינה וצריך שיהיה מעשה מצדו בפורים

### האם צריך ידיעת הנותן והמקבל ובמי עדיף קיום המצוה

ו] הכתב סופר סימן קמ"א כתב לדון האם צריך שהנותן ידע למי הוא שולח והמקבל ידע ממי הוא קיבל וכתב שזה תלוי בטעמי המצוה שאם זה כדי להוסיף אהבה ואחוה א"כ צריך שידעו אבל אם זה כדי שלכולם יהיה סעודת פורים אין ענין שידעו ובפשוטו אם זה מצד שמחת המקבל כמו שבמתנות לאביונים לא צריך לדעת גם במשלוח מנות לא צריך לדעת אבל אם זה כב"ח שזה ביטוי של שמחה של הנותן יש לדון ומסתבר שלא צריך לדעת והנה יש לדון בשלח לו ולא היה בביתו ואחרי זה נודע לו האם זה עוזר והנה אם זה רק תנאי בעלמא ואין זה מעיקר החפצא של המצוה מסתבר שמועיל גם אחרי פורים אמנם אם זה חלק מהמצוה צריך שהדבר ידוע בפורים ואם כבר זכו לו את המשלוח מנות יש כאן חידוש שמצטרף החלק שנודע לו והחלק שנתן לו לקיום המצוה [ואם נימא שיש כזה חסרון אולי כיון ששלח בתור משלוח מנות אין דעתו שיזכה בזה עד שידע כדי שיקים המצוה] וראוי בשלחו משלוח מנות כשבעל הבית לא היה בבית שיודיעו לו מזה והגרי"ז היה מסתכל מה יש במשלוח מנות ואמר שבזה יש את תוספת שמחה ואחוה

והנה עיין ב"ח שכתב שכתוב לרעהו כיון שעדיף מי שחברו יותר שזה ביטוי של שמחתו אמנם עיין שלמי תודה שהביא מהפלא יועץ שעדיף במי שיש חוסר אהבה ביניהם שעל ידי זה מוסיף אהבה ואחוה ומשמע שם שנקט שזה טעם המצוה

### האם צריך לתת את המשלוח מנות יחד

ז] עיין הלכות חג בחג שהביא מהחיד"א שדן שלא מועיל לתת משלוח מנות אחד אחרי השני והנה בפשוטו כדי לצאת מצוה אפשר לעשות אחד אחרי השני וכמו שזריקת דם הקרבן גם אם כמה מתנות מעכב אפשר אחד אחרי השני אמנם יש לדון שכיון שצריך שני מנות שיהיה נתינה חשובה ממילא כל החשיבות זה מה שיש כאן שני הדברים יחד אמנם אם כל המטרה לצורך הסעודה בזה מסתבר שלא משנה שזה אחד אחרי השני ועיין במגילה ז: בר"ח על הגליון דבפשוטו משמע שזה מצטרף

### בדין כאילו התקבלתי ומתנה על מנת להחזיר ודבר שלא ראוי לסעודה

ח] עיין רמ"א שכתב שאם אדם נותן משלוח מנות לחברו והוא לא רוצה לקבל בכל אופן יצא ידי חובתו והמ"ב הביא שהפר"ח חלק שכיון שהוא לא קיבל את זה לא יצא ידי חובתו ועיין חת"ס סימן קצ"ו שתלה את זה בטעם שאם זה מחמת שיהיה לו לסעודת פורים א"כ הוא לא יוצא אבל אם זה להוסיף אהבה ואחוה יוצא דהינו שממילא לא צריך זכיה אלא גדר המצוה שמצדו נותן לו את זה אמנם בלבוש כתב שטעם משלוח מנות מצד סעודת פורים ובכל אופן כתב כרמ"א ובפשוטו הכונה שאפילו אם זה בשביל הסעודה אבל לא צריך הזכיה אלא כיון שהוא מצדו העמיד לו זה מספיק

ועיין בה"ל שמתנה על מנת להחזיר ודאי לא יוצא ידי חובתו כיון שהענין שיהיה לו לסעודת פורים והרי כאן לא יכול לאכול את זה והנה בזה הדבר פשוט שזה סוג נתינה אחרת שזה על מנת להחזיר ויש לדון האם במזכה לו משלוח מנות וזה נמצא במקום שלא יוכל להשתמש בזה בפורים האם זה מעכב בקיום המצוה או שכיון שזה אותו סוג נתינה יצא וביהודה יעלה סימן ר"ז מבואר שיוצא והא חידוש והנה מי שמקבל משלוח מנות לא חייב להחזיר דודאי אין אומדנא שזה רק על דעת שיחזיר והדבר מוכח שא"כ לא יצא ידי חובתו וכנ"ל [ובפשוטו לפ"ז אפשר להחזיר גם דבר הקדוש בקדושת שביעית וצ"ע]

### בדין שליחות במשלוח מנות

ט] במגילה הלשון ומשלוח מנות איש לרעהו ועיין מ"ב שהביא מהבנין ציון שדיק שצריך דוקא על ידי שליח אמנם סתימת הפסוקים לא כך וכן ראיתי להוכיח מהגמ' שמחלפי סעודתיהו דרש"י ביאר שאחד אכל אצל השני וכן נהגו החזו"א והגרי"ז ועיין מהר"י אסאד סימן ר"ז שכתב שבאו לחדש שכאן שליח זה לכתחילה אפילו שמצוה בו יותר מבשלוחו שלפעמים יש על ידי זה צורה יותר מכובדת ובחת"ס בגיטין כ"ב כתב שהלשון שליחות בא לומר שאפשר גם על ידי עכו"ם או קטן שהינו שאין דין כמותו ומבואר שיש דין מעשה נתינה ובפשוטו גם אם אומר לו שיקח מביתו זה עצמו שההקנאה באה ממנו זה מספיק

### האם אמרינן חזקה שליח עושה שליחותו

י] עיין אחיעזר ח"ג סי"ג שהביא לדון בשם הרש"כ הכהן שאם נימא שדברי קבלה זה דאוריתא ואין בזה חזקה שליח עושה שליחותו א"כ השליח צריך לחזור למשלח ולומר לו שעשה שליחותו וכתב לדון שכיון שאם לא הביא זה גזל יש בזה חזקה ודחה דיתכן שיחזיר לו את זה למחרת ובאמת קורה שלא מצאו וכדו' ולכן מן הראוי שמשלוח מנות אחד לדעת שבאמת נתנו אמנם בשולח להרבה בני אדם ובהרבה שליחים בזה יתכן שיש סבירות שודאי אחד הוא נתן ויש לדון מצד ס"ס

והנה מצוי ששולחים ילדים קטנים והנה לגבי דרבנן מבואר בשו"ע שהוא נאמן אמנם אם נימא שכאן זה כדאוריתא א"כ בזה אין להם נאמנות אמנם מבואר בפוסקים שקטן ממולח שיודעים שאם שולחים אותו הוא עושה השליחות יש לסמוך על זה וממילא כאן דבפשוטו זה דרבנן ודאי דיש לסמוך על זה וצ"ע הגדרים בזה

### נשים וקטנים במשלוח מנות והאם צריך שזה יהיה שלו

י"א] מבואר ברמ"א שנשים חיבות במשלוח מנות ובפר"ח כתב שכיון שכתוב איש זה ממעט אשה ועיין רעק"א שהביא מהטורי אבן שנשים שחיבות במגילה מצד שהיו באותו הנס אין זה מתקנת המגילה אלא מדרבנן ולפ"ז יתכן שבמגילה זה ממועט אבל מדרבנן כיון שהיו באותו הנס הם חייבות אמנם הכרעת ההלכה שהיא חיבת והמג"א הביא שהמנהג שבעלה נותן בשבילה אבל ראוי שהיא תתן בעצמה ויש לדון האם הכונה שגם אם אמרה לו שיתן בשבילה זה לא מועיל או הכונה שאין לסמוך על זה בסתמא אלא שזה יהיה בשליחותה והנה יש לדון האם זה צריך להיות שלה ויש לדון שיועיל בתור עבד כנעני ועיין לעיל במתנות לאביונים אמנם יש לדון שכאן אין דין זכית ממון אלא גם אם בעלה מרשה לה לקחת ולתת למישהו והוא לוקח ודאי יוצאים ולפ"ז יתכן שגם אם שולחת אותו שיתן דבר בשבילה זה יועיל [אם לא שנחדש שכדי שיחשב נתינה שלה או שהיא עושה המעשה או שזה משלה ולא מסתבר] והנה מבואר שיש חינוך גם לקטנים ובנותנים לחבריהם יתכן שהילד זוכה ולא הוריו שזה כמו על מנת שאין לאביו רשות כי מעונינים לתת לחבר וצ"ע עיין סמ"ע חו"מ ר"ע סק"ח

### משלוח מנות לאשה וקטן או לבן עיר וכרך

י"ב] מבואר ברמ"א שאשה לא תשלח לאיש ואיש לא ישלח לאשה שלא יאמרו שזה סבלונות והנה סתימת הדברים שגם לנשואה אין לשלוח ויתכן שזה מטעם צניעות ולכאורא לאחותו או אמו אין שום חסרון ובכף החים כתב לדון שמהלשון איש לרעהו מבואר שצריך דוקא לגדול אמנם אינו מוכרח והלשון לרעהו ודאי שהוא גם לקטן ומהיכי תיתי שיהיה כאן הלכה שצריך גדול

ובספר עיקרי הד"ט הביא לדון האם האם בן עיר יכול לתת לבן כרך או הפוך והנה אם זה לצרכי הסעודה ודאי יתכן שכיון שהיום אצלו זה לא פורים זה לא מועיל רק בן עיר לבן כרך יתכן שאם ישמור למחר זה יועיל וכנ"ל אמנם הפוך זה לא יועיל אמנם אם זה כדי להוסיף אהבה ואחוה לכאורא זה לא משנה אם אצלו זה פורים ואם זה כדי להרבות בשמחה יתכן שזה רק במי שהוא קשור לשמחה ובפרט אם זה לשמחת הנותן

### משלוח מנות מאבל

י"ג] כתוב שאבל תוך שבעה אסור בשאילת שלום ומבואר בפוסקים שגם אסור לו לתת מתנה שזה כמו שאילת שלום וכתבו הפוסקים שהחיוב של משלוח מנות זה דוחה את האיסור של אבילות ובבן איש חי כתב שאין לו לתת אלא לאדם אחד אמנם במהרי"ל סימן נ"ו מבואר שיכול לתת לשנים ושלשה בני אדם ואולי כיון שיש הידור להרבות וזה מצות היום לכן מותר לו והנה לאחר שבעה מותר לו לשאול בשלום אחרים ולפ"ז יכול לשלוח משלוח מנות כמה שרוצה ובקיצור שולחן ערוך כתב שכאן שהכל זה מטרה של שמחה הוא אסור וצ"ע

### משלוח מנות לאבל

י"ד] יש הלכה שאבל תוך שלושים בשאר קרובים ובתוך י"ב חודש על אביו ואמו אין לשאול בשלומו ומבואר שנתינת מתנה זה כמו שאילת שלום וכתב הרמ"א שלפ"ז אין לשלוח משלוח מנות לאבל אמנם אם אין מישהו אחר בעיר לשלוח מותר ומבואר בדברי מלכיאל שלתת לרב משלוח מנות שהיו רגילים לתת אפשר לתת וכן מביאים בשם הגריש"א שלתת למלמד שהדרך לתת מותר שזה כעין תשלום חוב

### צירוף סל בקבלת משלוח מנות

ט"ו] מצוי הרבה פעמים שבפורים עושים עוגות למשלוח מנות בצורה שלא היה שיעור חיוב חלה ואצל מי שמקבלו מקבל הרבה עוגות ואם מניח הכל באותו כלי או במקפיא יתכן שחשיב צירוף סל ומתחיב בחלה והנה כה"ג כיון שלא יודע איזה סוג הפרישו ואי אפשר להפריש מזה ומה לא הפרישו א"כ צריך להפריש מכל מין ומין ויתכן שיש לדון בזה ספק דרבנן להקל ועוד שיש לזה חזקת פטור ויש ספק האם זה התחייב וצ"ע בזה ואם יש לו דבר שודאי התחיב בחלה יכול להפריש מזה

## סעודת פורים

### אכילה קודם מתנל"א ומשלוח מנות

א] מביאים בשם הגרשז"א שדן שאין לאכול סעודה בפורים קודם שנתן משלוח מנות ומתנות לאביונים והנה מתנות לאביונים כתוב שעיניהם של עניות נשואות למקרא מגילה ומבואר שזה זמן הנתינה וזה קודם האכילה אמנם משלוח המנות סתימת הפסוקים לא כך וכן הוא בסידור יעבץ ובנוב"י סמ"ב בד"ה ועוד ויתכן שכיון שהדרך שכל אדם שולחים לו זה יזכיר לו המצוה ויתכן שזה מצוה של שמחה ובזה לא חוששים שישכח

### בחיוב הסעודה וזמנה ובדין קודם מנחה

ב] אחד ממצות היום זה סעודה והנה בפשוטו יש חיוב של סעודת לחם שזה דרך שמחה כמבואר ברא"ש בברכות שלכן יש חיוב נטילת ידים ביו"ט וזמן הסעודה עיקרה ביום ובלילה לא יוצא ידי חובתו אמנם כתבו הפוסקים שיש ענין להרבות בסעודה גם בלילה והנה בפשוטו יוצא חובת הסעודה בבוקר אמנם ודאי שמה שאוכל בצהרים אם יין ובשר כדינו מקים בזה המצוה בצורה מהודרת ויתכן עוד שבבוקר לא אוכל לשם מצוה ממילא כיון שצריכות כונה לא יצא בזה ידי חובתו ובפשוטו הכל זה קיום של הימי משתה ושמחה

והנה סעודת פורים זה ודאי נחשב סעודה גדולה ואסור ליטול ידים אם הגיע חצות וצריך קודם להתפלל וגם מי שנוהג תמיד להתפלל מנחה קטנה כאן אפשר לכתחילה להתפלל מנחה גדולה כיון שצריך לאכול סעודה גדולה וכמבואר ברמב"ם בהלכות יו"ט ואם התחיל קודם חצות יכול להמשיך אמנם אם יודע שסעודתו תמשך עד הלילה וודאי יצטרך להפסיק בזה צריך להפסיק מיד כמבואר במ"ב סימן רל"ה ונפק"מ גם במי שלא שותה יין כגון נשים

### לימוד קודם הסעודה

ג] מבואר ברמ"א שראוי ללמוד משהו קודם הסעודה כיון שכתבו ליהודים היתה אורה ושמחה ודרשו חז"ל אורה זו תורה וכתב המ"ב שראוי להתחיל ללמוד הלכות פסח כיון של' יום קודם הפסח שואלין ודורשים בהלכות הפסח אמנם זה בפורים דפרזים אבל פורים דמוקפין צריך יום קודם שהרי חודש אדר חסר

### אכילת זרעונים בליל פורים

ד] כתב הרמ"א שנהגו לאכול זרעונים בפורים זכר לאסתר שזה מה שאכלה בבית המלך וכתב המ"ב שהמנהג לעשות את זה בלילה

### בדין חיוב שתית יין

ה] מבואר בגמ' שחייב אדם לבסומי בפוריא עד דלא ידע בן ארור המן לברך מרדכי ובפשוטו הכונה שיש חיוב לשתות יין עד שישתכר וכן הוא דעת השו"ע וכן נהגו חלק מגדולי הדורות ומסתבר שאין הכונה להיות שכור כלוט אלא הכונה שדעתו תשתבש עליו וכתב הבה"ל שגם אם הכונה כשו"ע אבל אין זה חיוב גמור והרמ"א כתב שהכונה שישתה יותר בלימודו עד שירדם ולכאורא אין הכונה שיש דין שישן אלא הכונה שישתה בדרגא שזה משפיע עליו שרוצה לישון וגם אם לא ישן רק אחרי פורים או שהתגבר ולא ישן אין בזה חסרון וכתב הבה"ל שגם מי שרוצה להשתכר זה בתנאי שלא יעבור על שום הלכה ובפרט שאין בזה חיוב וכנ"ל אין לעבור על שום איסור כגון דיני נט"י מים אחרונים ברכת המזון בן אדם לחברו [ויש לדון מדין עוסק במצוה ועיקר הדין עד דלא ידע זה מחיב שלא מברך ברכת המזון כדין וצ"ע]

### דיני שיכור בתפילה וברכת המזון והוראה

ו] מצאנו בהלכה ג' דרגות בשיכור א. אם הוא שיכור כמו לוט הוא בגדר שוטה ופטור מכל מצות האמורות בתורה ואם התפלל או בירך ברכה או ברכת המזון אין לזה שם ברכה ואין עונין אחריו אמן

ב. שיכור שלא יכול לעמוד לפני המלך דהינו שמגמגם בלשונו או שלא עומד בצורה מכובדת לא יתפלל ואפילו אם יפסיד זמן תפילה ואם התפלל תפילתו תועבה וצריך להיזהר שלא לצרפו למנין ולא לענות אמן אחרי תפילתו ולגבי ברכת המזון נסתפקו התוס' ומבואר בסימן קפ"ה שצריך להיזהר שלכתחילה זה לא יקרה אמנם בדיעבד יברך ולגבי ק"ש אם אחרי זה יפוג יינו יחזור ויקרא אמנם לגבי ברכות ודאי יכול לברך והמ"ב סימן צ"ט הביא את הגר"א שדן שלא יכול לברך

ג. אם שתה רביעית יין ומרגיש קצת טשטוש בזה יכול לברך ברכת המזון ושאר ברכות אמנם לגבי תפילה כתב שלכתחילה לא יתפלל עד שיסיר יינו וכתב המ"ב סימן צ"ט לגבי יו"ט שכיון שזה זמן שכרות יכול להתפלל כך ולפ"ז ה"ה בפורים אמנם ודאי שלכתחילה ראוי להתפלל לפני ששתה

והנה יש הלכה שמי ששתה רביעית יין אל יורה וזה איסור דאוריתא ויש מאוד להיזהר בפורים שאם שתה יין ושואלים אותו בבית שאלה בהלכה שלא יענה ויתכן שדבר שלא עונה בתור שלמד הדבר אלא שראה תמיד שכך עושים אין זה בגדר הוראה כמו רגליים לומר הלכות בליל הסדר גם לאחר שתית כוס יין וצ"ע בזה

### דיני על הניסים

ז] יש חיוב אמירת על הניסים בתפילה ובברכת המזון ובתפילה ודאי לא חוזרים ובסעודה יש אומרים שחוזרים ולהלכה קי"ל שלא חוזר אמנם יאמר בסוף התפילה קודם יהיו לרצון ובסוף ברכת המזון הרחמן הוא יעשה לנו ניסים ונפלאות וכו'

אם גמר על הניסים לאחר שהגיע לילה כיון שהתחיל לאכול מבעוד יום יכול לומר על הניסים ואם התפלל מעריב נחלקו בזה האחרונים ובפשוטו לא יאמר על הניסים

### דין שינוי מקום באמצע הסעודה

ח] לכתחילה אין לעשות שינוי מקום באמצע סעודה ולפעמים מתחילם במקום אחד וממשיכים במקום אחר ואם כיונו לכתחילה לעשות כך מותר לעשות כך וצריך לאכול קצת פת במקום השני כדי שיוכלו לברך וכן אם בטעות הלך למקום אחר ורוצה לברך שם יאכל קצת פת ואפילו פחות מכזית ואם בירך במקום הראשון תוך הסעודה אפילו שהכל לא צריך לחזור ולברך במקום השני

בחורים שאוספים כסף מבית לבית ונותנים להם לשתות קצת בכל בית יש לדון שזה כמו הולכי דרכים שלא צריכים לברך בכל בית ואם שתו כזית יש צד שזה טעון ברכה במקומו וצ"ע

## דינים כללים בפורים

### עשית מלאכה בפורים

א] פורים מותר בעשית מלאכה אמנם מקום שנהגו שלא לעשות אין עושים והיום זה נחשב מקום שנהגו אמנם רק בפרזים בי"ד ומוקפים בט"ו והבה"ל הביא מחלוקת האם זה גם בלילה וראוי להחמיר בזה ומבואר בשו"ע שמלאכה של שמחה מותר וכתב המ"ב שלכן דבר האבד או פרקמטיא מותר [ולכאורא הכונה למי שרגיל בזה ומצטער ללא זה] וכן כל דבר שהוא לצורך פורים מותר ומבואר ברמ"א שדבר מצוה מותר לעשותו כגון לכתוב פסקי הלכות וכתב המ"ב שה"ה דבר שלא מצריך עיון כגון מזכרת חובותיו וזה ודאי שאם כותבים או עושים מלאכה לצורך משלוח מנות שזה שמחת היום זה היתר לכתחילה

### תחפושת בפורים

ב] כתב הרמ"א שמה שנהגו להתחפש בפורים זה כדי להרבות שמחה והביא שיש דיעות שמותר לצורך זה שעטנז דרבנן אמנם המ"ב כתב ששומר נפשו ירחק מהם ויש שנוהגים שאיש לובש בגדי אשה ואשה לבושת בגדי איש והמ"ב כתב שזה איסור גמור ואם זה רק חלק מהבגדים שעדין ניכר שהוא איש או אשה בזה אין למחות ביד המקילים אמנם הביא מהשל"ה ששומר נפשו ירחק מזה ובשם שו"ת ר"א בן הרמב"ם הביאו שיש בזה איסור דאוריתא וגם אלו שהתירו זה לצורך שמחת פורים ולא במסיבות קודם פורים והגריש"א והגרנ"ק הורו שאסור להתחפש לצורך הצגה ומסיבה ובפשוטו אם מלביש את ילדיו כך או שעושים בציויו עובר על לא תאכילום

### בדין תפילה בתחפושת

ג] מבואר בהלכה שבזמן שמונה עשרה צריך לעמוד בצורה מכובדת שראוי לעמוד לפני המלך וצריך תמיד להקפיד על זה שלא להתפלל אם בגד מלוכלך ובפשוטו להתפלל בפורים אם תחפושת זה נחשב שזה לא ראוי לעמוד בפני המלך וכיון שזה לא חיוב גמור יש להקל בילדים ומסתבר שגם אם לובש בצורה כמו עידה אחרת אפילו שזה מכובד זה נחשב שכלפיו זה צורה לא מכובדת

### בגדי שבת

ד] מבואר ברמ"א שראוי ללבוש בגדי שבת ומבואר במ"ב שזה גם בלילה וכתב המ"ב שראוי שיהיה מפה מוצעת ונר דולק דהינו שראוי לפרוס מפה של שבת

### אבל לפני התיבה

ה] נהגו שאבל לא עובר לפני התיבה אפילו במנחה ומעריב אפילו שבחנוכה עוברים שכאן שזה יום שמחה גמור שזה מצות היום אינו מן הראוי שאבל יעבור

### משכימין להתפלל

ו] מבואר במ"ב סימן תרצ"ו ששמכימין להתפלל דהינו שיש ענין להתפלל במנין לא מאוחר גם מי שלא מוכרח מצד מצות היום

### פורים עת רצון

ז] הטור הביא שבזמן הגאונים היו נופלים על פניהם ביום הפורים שכיון שביום זה נגאלו על ידי תפילה כך עכשיו זה זמן שראוי לבקש על הגאולה וידוע מהספה"ק שזה זמן קירבה להקב"ה שמסוגל שתפילתו תתקבל כמו שבזמן מרדכי ואסתר התקבלה תפילתם וסימן לדבר כל הפושט יד נותנים לו [אמנם אין זה מעיקר מצות היום]

## דיני פרוז ומוקף

א. תיקנו חז"ל שעיר המוקפת חומה מימות יהושוע בן נון אפילו שהיום היא לא מוקפת קוראת בט"ו וכן הוא בשושן הבירה וכל שארי העירות קוראות בי"ד עוד מבואר בגמ' שכל עיר שרואה או סמוכה לעיקר מוקפת חומה גם קוראת בט"ו ומבואר בגמ' במגילה שגם פרוז בן יומו נקרא פרוז וכן מוקף חומה ליומו נחשב מוקף ויש בזה הרבה פרטים מתי אדם נהפך לפרוז בן יומו או מוקף בן יומו וכדלקמן והנה זה ודאי שבן כרך שהלך לעיר קודם י"ד עד לאחר ט"ו בעלות השחר הוא חייב רק בקריאה של י"ד וכן זה וודאי שאם בן עיר שהלך לכרך קודם י"ד עד ט"ו לאחר עלות השחר הוא חייב רק בט"ו

ב. הראשונים הביאו מתוס' וכן הוא משמעות הרא"ש שלדעת הבבלי אין מושג לעשות שני פורים וכל שעשה פורים בי"ד אינו חוזר ומתחיב בט"ו אמנם שאר רבותינו הראשונים הביאו מהירושלמי שאפילו שהתחיב בפורים די"ד יכול לחזור ולהתחיב בפורים דט"ו ומשמעות המ"ב והחזו"א שהכריעו כך ושאפשר גם לברך על זה אמנם עיין ריטב"א שכתב שזה רק בעקר דירתו דהינו שעוקר לט"ו לדור שם ולא אם הוא רק נהיה מוקף ליומו ועיין חזו"א שמשמעות ראשונים אחרים לא כך אמנם כתב שלגבי ברכה אין לברך אלא בעקר דירתו וה"ה בן כרך שהלך לעיר לעשות י"ד וחזר לט"ו זה ודאי נחשב עקר דירתו

ג. יש להסתפק בבן ישיבה שלומד בישיבה פרזית והולך לבית הוריו לט"ו האם זה כעקר דירתו שכיון שבא לבית הוריו זה כביתו הגמור וזה כמו אדם שיש לו דירה בשני מקומות וגר חלק במקום זה וחלק במקום זה או שזה נחשב שעיקר דירתו בפרזי וממילא אין לקרוא בברכה ובשלמי תודה הביא מהחזו"א שנקט שנחשב עקירה וקוראים בברכה בט"ו אמנם הרבה פוסקי זמנינו נקטו לא כך ובפשוטו מידי ספק לא נפקא ובפרט שיש דיעות שאין מושג לעשות פעמים פורים

ד. בדין פרוז בן יומו דעת החזו"א שהכל תלוי מה היה דעתו בתחילת י"ד או בתחילת ט"ו ואין הדין משתנה על ידי שינוי דעתו לאחר צאת הכוכבים בין של י"ד ובן של ט"ו ואם עקר מהכרך קודם ליל י"ד ודעתו להיות בעיר עד לאחר עלות השחר הוא חייב בי"ד ואם עדין לא עקר בתחילת הלילה מהכרך או שעקר אבל היה דעתו לחזור קודם עלות השחר כה"ג לא נתחייב בי"ד

אמנם דעת המ"ב שכל שעקר מהכרך על דעת להיות בעיר בעלות השחר של י"ד וגם היה בעיר בעלות השחר של י"ד אפילו אם עקר לאחר צאת הכוכבים של י"ד הוא נחשב פרוז בן יומו עוד חידש המ"ב וכן הוא משמעות הראשונים שגם אם כבר התחייב בי"ד ולבסוף החליט לחזור לעירו קודם עלות השחר הוא נפטר מקריאת י"ד ודעת הפמ"ג שהגדר שהוא היה חייב והוא נפטר אמנם בפשוטו התברר למפרע שלא היה חייב בי"ד עוד הביא המ"ב מהראשונים שאם הלך לעיר והתכונן לצאת קודם עלות השחר ולבסוף נאנס ולא יצא כה"ג הוא לא נחשב פרוז בן יומו

והנה מבואר בב"ח ובפמ"ג וכן הוא פשטות הראשונים שכל שדעתו לעקור מהעיר קודם עלות השחר אפילו אם יגיע לכרך לאחר עלות השחר הוא לא מתחיב בי"ד ועיין שבות יצחק מה שהביא בזה

ה. בן כרך שהלך לעיר בי"ד בבוקר הוא ודאי לא מתחייב ואם לבסוף מחליט לחזור רק בט"ו בבוקר לאחר עלות השחר ועשה כך לדעת הראב"ד הוא נפטר מפורים לגמרי אמנם הוא נקרא פושע אמנם אם דעתו לחזור לכרכו בליל ט"ו קודם עלות השחר וחזר לכרכו הוא ודאי מתחיב ודעת החזו"א שכבר בתחילת הלילה קודם שחזר לעירו הוא מתחייב ואפילו אם בסוף לא חזר ויתכן שגם המ"ב מודה לזה והגריש"א חשש שלמ"ב יתכן שאם בסוף לא הגיע לכרך הוא לא מתחייב והוסיף עוד שיתכן שכל זמן שלא נכנס לכרך הוא לא חייב ולכן אין לקרוא עד שיגיע לכרך אמנם בפשוטו בחלק זה שמועיל דעתו להיכנס לעיר שכבר עכשיו חייב אין זה תלוי במחלוקת המ"ב והחזו"א ולכן יש להוכיח מהחזו"א שזה מגדירו כבר מעכשיו כבן כרך ויכול לקרוא בעיר וכן המנהג

ו. בן כרך שעשה פורים כפרוז ובתחילת ט"ו היה בדעתו שלא לחזור לט"ו וקודם עלות השחר החליט לחזור לדעת החזו"א אין הוא מתחייב ולדעת המ"ב הוא מתחייב

ז. במ"ב מבואר שהמקומות המסופקים אומרים על הניסים בשני הימים ולא נהגו כך אלא רק בי"ד אמנם במקומות המסופקים הנ"ל שמחמירים לעשות את שני הימים כל שיש כאן ספק גמור זה מספיק סיבה לומר על הניסים

ח. מבואר בירושלמי שבן עיר לא יכול להוציא בן כרך ולכן בכל המקומות שאינו חייב בודאי אין לו לקרוא להוציא מי שחייב בודאי ובפרט אם רוצים לברך ולגבי בן כרך שרוצה להוציא בן עיר עיין מ"ב שהביא בזה מחלוקת ולכתחילה ודאי ראוי שלא יקרא וראוי להחמיר בזה

ט. יש להיזהר שלא לתת עליה בפורים רק למי שהוא ודאי חייב דמי שהוא לא חייב ורק נמצא במקום החיד"א בשו"ת חיים שאל פטרו מקריאת התורה ויתכן שזה ברכה לבטלה וזה כמו בצום שמחמירים לא לתת עליה למי שאינו צם ועיין שע"ת סוף סימן תרצ"ג שהביא חולקים בזה