שינוי בידיים וראשית הגז
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב דוד דרוטמן-ישיבת נתיב הדעת

**שינוי בידיים – שיטת רש"י**

**א. כתב רש"י** "שינוי קונה היכא דשני להו בידיים" משמעות דבריו דכל החידוש של שינוי קונה אינו אלא בעשה בידיים, **ועיין בפנ"י** (סה:) דהדברים מתאימים עם מש"כ **רש"י לעיל סה:** דכל מה שאמר ר"א דגזל טלה ונעשה איל נעשה שינוי בידו אינו אלא לגבי שלא יתחייב דו"ה, **אומנם בתוס' לקמן סז:** ד"ה אף הגזול, מבואר להדי' שגם בשינוי דממילא הוא קונה לגמרי, ע"ש, **וע"ע בתוס' לקמן סח.** ד"ה מה, שנקטו בתי' אחד דר' אלעזר ס"ל דשינוי קונה דווקא בעשאו בידיים, [ויש מקום ללמוד בדברי רש"י דעיקר כוונתו שצריך שהשינוי ייעשה בידיים ולא שייעשה מאליו ולאפוקי גנב טלה ונעשה איל שהשינוי נעשה מאליו, ועיין]

**ורהיטת הטעם** שלרש"י בעי מעשה בידיים משום דס"ל דשורש קנין שינוי אינו כמו שייסדו הקדמונים שיש לגזלן סיבת קנין ורק שחובת ההשבה מעכב וכו', **אלא כמש"כ הפרי יצחק** (ח"ב סי' סג') בדעת ר' אלעזר דנהי דגלי קרא דשינוי קונה מ"מ הוי ככל הקנינים שהקונה צריך לעשות מעש"ק, **ואכן יש לידע** מהו הך מעש"ק, ואמאי רק גזלן קונה במעשה קנין כזה, **ועוד יל"ע** דאם נתחדש כאן מעש"ק חדש אמאי תלי' בגמ' לעיל וברי"פ הגוזל (צג:) לדינא דשינוי קונה בדין שינוי באתנן והא הכא הוא ענין של מעש"ק, **ובקצוה"ח** (שנד ג) **הקשה** ממתני' (צו:) גזל בהמה והזקינה א"ל הרש"ל והא לא עביד מעשה, **וכ"ק ממתני'** רי"פ הגוזל גזל פרה מעוברת וילדה וכו' משלם כשעת הגזלה משום דקני בשינוי,

**עוד יש להתבונן בדברי הגמ' בתמורה** (ו.)דתלו לדין שינוי קונה בלפוגתא דאביי ורבא אי כל דאמר רחמנא לא תעביד אי עביד מהני, דהאם שיטת רש"י מתאימה עם פי' השטמ"ק והקדמונים דהנידון שם לגבי מעשה הגניבה אי אית ליה קניני גזילה וכו' דלכאורה לדברי רש"י שהמעשה שינוי הוא מעש"ק למה הוא תלוי במעשה הגניבה אי מהני. [**ובחידושי הרי"מ** כתב דאדרבה הגמ' בתמורה זהו הוכחה לדברי רש"י, וע"ע בפר"י]

**ב. ועיין בהגהות מצפה איתן** שיישב לקושי' הקצוה"ח דכל המשניות של שינוי דממילא איירי לגבי שלא יוכל לומר לו הרש"ל ולא לגבי שיקנה, **וכ"כ האבן האזל** פ"ב מגזילה הט"ז, ודבריו מתאימים עם **יסודו של הגר"ח** פ"ב מגו"א הט"ו **ובגרי"ז** הל' גזילה, שיש ב' דינים בשינוי ע"ש, וע"ע בחידושי הגרא"ל ח"א רי"ס פ' (והובא דבריהם בשמעתא דטלה ונעשה איל) **ואלא דאכתי צריך בי'** דאם לגבי מציאות השינוי אין חילוק בין שינוי הנעשה בידיים להנעשה מאליו, אז למה דווקא שינוי הבא בידיים הוא הקונה,

**ג. והנה הגרנ"פ** (בספר הזכרון "יד אליעזר" ח"ג ובחידושים בשמעתין) **יצא ללמוד בדרך חדשה** דשינוי מצד עצמו הוי מעש"ק לקנות ללא דעת מקנה, **והכיח כן מדברי רבינו פרץ** בשמעתא דכל המעביר ע"ד בעה"ב, (ב"מ עח.) **ומדברי הר"ח** לעיל כב:, [וכ"ה ברבינו יהונתן בשטמ"ק לקמן צח: והתרוה"ד סי' שט] ורק דכל שיש לגנב חובת השבה זה עצמו מעכבו מלקנות, ואלא שגלי קרא שכל שהגזילה אינה כעין שגזל לית ליה חיוב השבה. ומלבד זאת יש דין נוסף בכל שינוי דפקע חובת ההשבה ומצי לדחותו בדמים, וזה עצמו אינו סיבה לקנות אלא רק כשישלם, ולכך רק בשינוי בידיים שהוא עושה מעשה קנין הרי הוא קונה, ע"ש באורך, **וע"ש שדיקדק כדבריו בלשון הרבינו פרץ** לעיל סה: ויישב לפי"ז כל הקושי' ואת דברי רש"י בשמעתא דטלה ונעשה איל ע"ש.

**קצות החושן סימן שנד ס"ק ג**

"...ובמרובה דף ס"ו (ע"א) אמר רבה שינוי קונה כו', וכתב רש"י ז"ל, שינוי קונה היכא דשני לה בידים עכ"ל. ומשמע דוקא שינוי בידים, וקשה דהא במתניתין (ב"ק צו, ב) תנן גזל בהמה והזקינה משלם כשעת הגזילה, והוא מטעם שינוי קונה כדמוכח בגמ' שם, והוא שינוי ממילא וצ"ע"

**שו"ת פרי יצחק חלק ב סימן סג**

הנה בהא דאמר רבה שם שינוי קונה כתיבא ותנינא כתיבא והשיב את הגזילה אשר גזל מה ת"ל אשר גזל אם כעין שגזל יחזיר כו' תנינא הגוזל עצים כו'. ע"ש בפרש"י וז"ל, שינוי קונה היכי דשני להו בידים פשיטא לי' דמדאורייתא ודאי קנה כו'. ובס' קצוה"ח סי' שנ"ד (סק"ג) הקשה דמשמע מפרש"י דוקא שינוי בידים קונה ובאמת פשוט בכולא תלמודא דאף שינוי ממילא קונה וכן מפורש במשנה גזל בהמה והזקינה משלם כשעת הגזילה והוא מטעם שינוי קונה והוא שינוי ממילא, ע"ש שהניח בצ"ע. ונראה לישב עפ"ד הקצוה"ח בסי' ש"ס המובא לעיל שכ' לישב קו' התוס' דל"ל כאשר גזל, הא מהם ולא שינוייהן ידעינן דשינוי קונה, ותי' ע"פ הסוגי' דתמורה הנ"ל, דלהכי איצטריך אשר גזל דמהם ולא שינוייהם לא הוי ידעינן לגזל דס"ד כיון דאמר רחמנא לא תעביד אי עביד לא מהני, ולאביי דס"ל אי עביד מהני ושינוי דקונה מאתנן מצינן למילף אמר בגמ' דאשר גזל מבעי למעוטי גזל אביו שאינו מוסיף חומש, ע"ש. ולפ"ז צ"ל דמאן דיליף שינוי קונה מאשר גזל כמו רבה ור"ח שם דף ס"ז, ס"ל אי עביד לא מהני וליכא למילף מאתנן ולכך ילפי מאשר גזל. והנה שינוי דממילא בודאי שפיר ילפינן מאתנן דלא שייך ע"ז אי עביד לא מהני דהרי לא עביד השינוי בידים, והא דאיצטריך ללמוד מאשר גזל היינו דוקא על שינוי בידים דעבר על לא תגזול (וע"ש פרש"י ששינה ועבר על דעת המקום) והו"א דאי עביד לא מהני, לזה אמרו דמ"מ קונה מקרא דאשר גזל. ולפ"ז מיושב לנכון פרש"י מה שפי' בהא דאמר רבה שינוי קונה היכי דשני להו בידים, דכל עיקר דברי רבה דאמר שינוי קונה כתיבא והשיב את הגזילה אשר גזל כו' היינו רק היכי דשני להו בידים דלא נימא אי עביד לא מהני אבל לשינוי ממילא לא איצטריך קרא דאשר גזל, דזה שפיר ילפינן מאתנן דכתיב הם ולא שינוייהן.

והנה בס' נתה"מ סי' שס"א (סק"א) הקשה על הגמ' דתמורה הנ"ל דפריך לרבא דאמר אי עביד לא מהני ממשנה דהגוזל עצים כו' דקונה בשינוי, והרי התוס' בתמורה שם (ד"ה רבא אמר) הקשו לרבא דא"כ צורם אוזן בכור ליתסר ופשיטא לן דאינו אסור אלא מטעם קנס, ותי' דלא גרע מאלו נפל בו מום מעצמו דשרי, ע"ש. ולפ"ז מאי פריך הגמ' משינוי הא גבי שינוי גם שינוי דממילא נמי קונה א"כ לא שייך אי עביד לא מהני דלא גרע מאלו נשתנה מאליו, ע"ש, והיא קושיא עצומה.

ולענ"ד נראה לישב ע"פ מש"כ המח"א בהגהות על הרמב"ם פ"ב מה' גזילה דשינוי קונה דוקא אם רוצה לקנות, וכמו שאמרו בב"ק ס"ו גבי יאוש האי זה מתיאש וזה אין רוצה לקנות, ע"ש. ולפ"ז אפ"ל כיון דבשינוי בעינן רצונו שיהא רוצה לקנות להכי כיון דאמרינן אי עביד לא מהני א"כ מעשה השינוי ורצונו לקנות לא מהני כלל והוי כמו שאינו נמצא, דהוי כמו שנשתנה מאליו בלא רצונו כלל ולא מהני.

והנה סמוכין לדברי המח"א נראה ע"פ מש"כ התוס' בב"ק (סח, א, ד"ה מה טביחה) ובב"מ (צו, ב, ד"ה זיל שלים) דר' אלעזר ס"ל דשינוי מעשה קונה דוקא בשני בידים אבל שינוי ממילא לא קנה, ע"ש. ולכאורה דבר זה צריך ביאור מה טעם בזה כיון דע"י שינוי נעשה כגוף אחר מה נ"מ בין ממילא לשני בידים, ונראה לומר דס"ל לר"א נהי דגלי קרא דשינוי הוי קנין אבל מ"מ הוי ככל הקנינים דהקונה צריך שיעשה מעשה הקנין כמו הגבהה וחזקה, אבל אם נעשה הקנין מאליו אם כי אמת הוא דשינוי הוי קנין אבל הרי הגזלן צריך לעשות מעשה הקנין, ועכ"פ נהי דלדידן לא ס"ל כן אלא דקי"ל דגם שינוי ממילא קני מ"מ עכ"פ צריך דעתו שיהי' רוצה לקנות, ודו"ק.

**אבן האזל הלכות גזלה ואבדה פרק ב**

עוד כתב שם הקצוה"ח וז"ל ובמרובה דף ס"ו אמר רבה שינוי קונה כו' וכתב רש"י ז"ל שינוי קונה היכי דשני לה בידים, ומשמע דוקא שינוי דבידים וקשה דהא במתני' תנן גזל בהמה והזקינה משלם כשעת הגזלה והוא מטעם שינוי קונה כדמוכח בגמ' שם והוה שינוי דממילא וצ"ע עכ"ל וברור דרש"י סובר ג"כ כדעת הרמב"ם דהא דתנן משלם כשעת הגזלה אינו אלא לחייב הגזלן, אבל לא דקונה בשינוי ורש"י לשיטתו דסובר בהא דגנב טלה ונעשה איל דאינו שינוי גמור שכתב קנאו בשינוי להך מילתא דאם טבח ומכר שלו הוא טובח ועיין ברמב"ן במלחמות ריש הגוזל עצים שביאר באריכות דעת רש"י ז"ל דכיון דהוא שבחא דממילא לא קנה בשינוי וכתב דהכי דייקא התם שמעתא כדעת רש"י ז"ל ומה שכתב הקצוה"ח, דהוא פשוט בכולי תלמודא דשינוי קונה לדידן אף בשינוי דממילא, הפשטות הזה בא לו בשביל דסובר דדין משלם כשעת הגזלה ודין קנין שינוי הכל אחד, אבל לפי שיטת הרמב"ם לא פשוט הדבר כלל והראיה המפורשה בשינוי דממילא דקנה הוא בטלה ונעשה איל, ובזה סובר רש"י דלא מהני לקנין רק לענין שלו הוא טובח ועיין מש"כ שם הרמב"ן במלחמות בזה,

**חידושי הרי"מ מסכת בבא קמא דף סה עמוד ב**

אמנם לקמן בדרבה שינוי קונה כו' פירש"י ג"כ היכא דשינוי בידים. וכן פ' הגוזל ע"ש. ולכאורה מוכח כן ריש תמורה (ו א) דפריך לרבא דאי עביד לא מהני והרי גזל דאמר רחמנא לא תגזול ותנן הגוזל עצים כו'. ואי שינוי ממילא קני לא שייך אי עביד לא מהני כמ"ש תוס' שם (ד: ד"ה אמר) גבי צורם אוזן בכור כו' דמ"מ נעשה השינוי. ומשמע דממילא לא קני רק מצד מעשה שלו שייך אי עביד לא מהני. אולם בלא זה תמוה ג"כ שם דמשמע דלאביי דאי עביד מהני בלא יתורא דאשר גזל שינוי קנה דמה"ט מוקי לאביי קרא לחומש ע"ש. ותמוה במה קנאו כמו כל חפץ של בעלים שנשתנה ודאי דכל השנויים לא מפקא להו מבעליו ועדיין שלו אף דקיימא באגם אז דלא שייך שזוכה בשעה שנשתנה וע"כ דמה ששלו הוי שלו לכל הדברים כו' וא"כ למה יקנה הגזלן בשינוי הא אינו שלו וכשואל ושומר דלא קני בשינוי. ומיתורא דאשר גזל י"ל דגלי קרא דאם אינו אשר גזל פטור. אבל בלאו קרא מה בכך דאי עביד מהני כיון שא"י שהוא קנין כלל:

**יד אליעזר ח"ג מהגר"נ פרצוביץ זצ"ל** "ולכן נלענ"ד בשיטת רש"י דעיקר קנין שינוי ישנם ב' דינים, חדא דהוי מקניני גזילה על ידי שינוי, ועוד דין דשינוי בעצמו הוה ליה קנין. ובזה סובר רש"י דשינוי הקונה מקניני גזילה הוי רק לשלם כשעת הגזילה, ולפני ששילם לא קנה, וזהו חיובו תשלומין או השבה, ולפני ששילם עדיין אינו פטור מחיוב השבה, אבל דין קנין שינוי דהוי בעצמו קנין, קונה גם לפני תשלומין".

**שיטה מקובצת מסכת בבא מציעא דף עח עמוד א תלמיד הר"פ**

כל המעביר על דעתו של בעל הבית נקרא גזלן. להתחייב באונסיה ומייתי מדרבי מאיר דאמר נותן לו דמי צמרו אלמא קנו ליה ומשמע דאי לא קני כשהעביר על דעתו של בעל הבית להתחייב באונסיה משום שינוי לא קני דשינוי אינו קונה בדבר שאינו שלו. ומשני דהתם היינו טעמא דשינוי קונה אפילו בדבר שאינו שלו. תלמיד הר"ף.

**שיטה מקובצת מסכת בבא קמא דף צח עמוד ב רבנו יהונתן**

גמרא: לא שנו דחייבין לשלם דמי שידה אלא שנתן שידה וכו'. כלומר שלא עשה בו האומן שום שבח שנוכל לומר שקנאו בשנוי מעשה שהרי עשויין ומתוקנים היו בתחילה וכשם שקלקל תיבה חשובה ומעולה שנתן בעל הבית בידו חייב לשלם דמי תיבה מעליא אבל אם נתן לו עצים שלא היו חקוקין והאומן חקקן אשתכח דקנאן בשנוי מעשה אם שברן אחר שתקנן לא משלם אלא דמי עצים שבאו לידו מידו של בעל הבית ולא שאר שבח שנשבחו בידו שהרי אותו שבח האומן עשאו וקנאו בו. ה"ר יהונתן ז"ל.

**תרומת הדשן סימן שט**

וא"כ שמעון דמוחזק הוא בחגור מצי למימר קים לי כר"ת וחביריו דאומן קונה בשבח כלי ולדבריהם קנה הצורף החגורה, דלגבי נכרי נמי אמרינן אומן קונה בשבח כלי כדמוכח מדברי הגאונים פ' בתרא דע"ז גבי טבילת כלי מתכת הלקוחין מן הנכרי. וא"כ הצורף על שלו לוה ושלו השכין אלא שהוא גזלן לראובן והוא יתבענו כאשר ירצה. והכי מוכח פ' הגוזל בתרא בכמה דוכתי דהכי הוא דינא לגבי גזילה ממש דקני ליה גזלן בשינוי.

**שו"ת ר' שלמה איגר ח"ב כתבים סי' ח'** וז"ל: "ונ"ל להמליץ קצת דהסברא ששינוי קונה ודאי אינו אלא משום דאמרינן פנים חדשות באו לכאן ואינו מה שהיה וכנולד וכבריאה חדשה דמי, מיהו אכתי מה חזית דלגזלן תייחס הלידה ולא דנולד לנגזל כו', ותו דודאי יותר יחס לו להנגזל דהרי מן ממונו נוצר כו', וע"כ זה פשוט דשינוי דממילא מסברא א"א ץשיהא של גזלן אלא או של נגזל או לפחות אינו של שניהם והפקר הוא לכל הקודם זכה בהם, אבל בנשתנה ע"י מעשה דידיה יש מקום לסברא שיהיה של גזלן כיון דהוא הוליד את הבריאה הוא פסלו ויצרו".

**שינוי בראשית הגז**

**א. הנה מרן רי"ז הלוי** בהל' גזו"א (עמוד 134) כתב להעמיד דחלוק ביסודו דין השינוי בראה"ג מגזילה, דבגזילה הגזלן קונה בשינוי, ואילו ראה"ג הוי כאתנן דענין השינוי אינו אלא להגדיר הגיזה כחפץ אחר, **וכן משמע מכ"ד התוס' בשמעתין** (ד"ה לא, וד"ה עד) דממה שכתבו שלא חל בהפרשה כלום, מוכח שהצמר המופרש לא נעשה ממון השבט, וממה שכתבו שיש חידוש בצבע אחר שגזז כולן מגוונא שצבע ראשון ראשון, ולא חילקו דאחר שגזז כולן הרי הוא גוזל את הכהנים, אבל בצבע ראשון ראשון ענין השינוי להפקיע את שם "צמר הנגזז", מוכח שמהות השינוי דומה, דבתרוויהו השינוי אינו קנין אלא רק מפקיע מהצמר שם "צמר הנגזז", וגם ממה שהתוס' דימו לשינוי דפאה **ולקמן צד. (תוד"ה מרחו)** משמע שלמדו דגם לגבי פאה גדר השינוי להפקיע מהקציר שם "פאת שדך". והתוס' אזלי לשיטתייהו שכתבו (סה: ד"ה הן) דמצינו למילף דין שינוי בגזלן מאתנן וכמו"כ רבה יליף מראה"ג, ולפי"ז אחר דעביד שינוי ייפטר לגמרי מליתן לכהן. וכן הוא משמעות דברי **הרמ' פ"י מהל' ביכורים הל"ו.**

**ב. אומנם ברש"י מצינו דיבורים אחרים** שכתב "פטור מראשית הגז דקנייה בשינוי" **וכ"ה ברש"י לקמן צד:** (ד"ה עד שצבעו) **ובחולין** (קלה. ד"ה פטור) **וכ"כ הרא"ש בחולין** (פרק ראשית הגז סי' ב) וי"ל דס"ל לרש"י דאחר שגזז ה' רחלות ונתחייב בראה"ג, אין חיובו רק בתורת מצוות נתינה לכהן, אלא יש לכהנים זכות ממון בעצם הצמר, ולכך שייך ביה תורת גזלה, ומאחר שיש לכהנים זכות ממון כתב רש"י "אבל קודם שצבעו מי שחטפו זכה בו" **ועיין בתוס' בחולין קלז:** (ד"ה עד) דעולה מדבריהם דכל מה ששייך לדונו כגזלן היינו אחר שגזז לכל ה' רחילות דאז חל זכות ממון לכהן, אבל בגזז ראשון וצבעו אין בזה ענין של גזלה, וענין השינוי שם אינו אלא להפקיע שם צמר הגזוז וכשינוי דאתנן,

**והטעם שהוא פטור מדמים, כתב רש"י** דהוי ממון שאין לו תובעין, ורש"י בחולין כתב דהוי כמזיק מתנו"כ דאמר רב חסדא (חולין קל:) שהמזיק מתנו"כ פטור משום דהו"ל ממון שאין לו תובעין, **והנה דעת התוס' בחולין** (קל: ד"ה ואב"א) דאף דהמזיק מתנו"כ פטור, מ"מ יש לו חיוב לצאת יד"ש, ולפי"ז ה"ה הצובע ראה"ג יתחייב בדיני שמים, **וכ"כ המשל"מ** פ"י מהל' בכורים ה"ו.

**ג. ויש להתבונן דברש"י לקמן צג:** ד"ה פטור כתב "ודמים נמי לא משלם דלאו גזל גמור דלא מטא לידיה" ואילו ברש"י הנ"ל כתב לפטור משום דאין לו תובעין, **ומקובל ללמוד** דחד דינא הוא, דחלוק ביסודו דין ממון השבט מממון העיר, דלבני העיר יש בעלות משותפת, ואילו ממון השבט הוא רק זכות לכל כהן להיות בעלים, וכל עוד שהכהן לא נהיה בעלים אין לו זכות תביעה וכלפי הוא כתב רש"י דהמזיק פטור מדמים דלאו גזל גמור הוא, ודוק.

**ובעיקר משנ"ת בדעת רש"י** לחלק בין צבע ראשון ראשון דהתם השינוי הוי כהשינוי דאתנן, לצבע אחר שגזז את כולן דהוי שינוי דגזלן, **וצ"ע מדברי רש"י לקמן צג:** (ד"ה אין מצטרף) שכתב לגבי צבע ראשון ראשון שקנהו בשינוי, ואכן ילע"ט דמה שייך תורת גזלה קודם שחל חיובא דראה"ג דלכאורה אין כאן ממון כהנים, וצ"ע.

**וע"ע במאירי** לקמן צג: **ובערוך השולחן** יו"ד סי' שלג ס"ד, שכתבו דמה דאיתא במשנה בחולין דליבנו ולא צבעו חייב אינו אלא לגבי ראה"ג אבל לגבי גזלן הוי שינוי, ווצ"ב

**ועיין בקוב"ש** (אות כ) שהקשה עמש"כ המחנ"א דל"מ תפיסת הכהן בפדיון הבן, דרש"י כתב דמהני תפיסה בראה"ג, ועיין עלה.

**רש"י מסכת חולין דף קלה עמוד א**

פטור - דקנייה בשינוי דהוה ליה כמזיק מתנות כהונה או שאכלן.

**רש"י מסכת חולין דף קלו עמוד א**

אין לך בו אלא מראשיתו ואילך - משהופרש ונעשה ראשית הוא שלו אבל מעיקרא אין לו אלא שם אחד דהאי ראשית קרא יתירא הוא ואראשית דלעיל סמיך והוה ליה למכתב וגז צאנך.

**רא"ש חולין פרק ראשית הגז סימן ב**

"מתני' לא הספיק ליתנו לו עד שצבעו פטור - כיון שנתכוין לגוזלו מן הכהן ושינהו וכמאן דליתנהו דמי. והו"ל כמו מזיק מתנות כהונה או אכלן דפטור"

**תוספות מסכת חולין דף קלז עמוד ב**

עד שצבעו פטור - פירש בקונטרס משום דהוי כמו מזיק מתנות או אוכלן דפטור וה"נ גוזל ותימה דא"כ מאי קמ"ל רב חסדא כיון דמתני' היא ובפי' רש"י הראשונים במכתב ידו פירש שקודם שגזז חמש צאן דהיינו כדי חיוב צבע מה שגזז שלא בא לידי חיוב עד שצבעו והעביר עליו קולמוס ונראה דקמ"ל רב חסדא שלא נפרש מתני' כפירוש שמחק בקונטרס אלא פטור משום דמזיק מתנות כהונה שקנאן בשינוי.

**רמב"ם הלכות ביכורים פרק י הלכה ו**

היה הצמר שלהן אדום או שחור או שחום חייבות בראשית הגז, אבל אם גזז הצמר וצבעו קודם שיתן נפטר מראשית הגז, הלבינו קודם שיתן חייב להפריש אחר שלבנו, התולש צמר רחלים בידו ולא גזז חייב בראשית הגז.

**משנה למלך הלכות ביכורים פרק י הלכה ו**

[ו] אבל אם גזז הצמר וצבעו כו'. ומ"מ בבא לצאת ידי שמים חייב ליתן הדמים וכ"כ הטי"ד סי' ס"א גבי מתנות כהונה יע"ש:

**בית הבחירה (מאירי) מסכת בבא קמא דף צג עמוד ב**

לבון זה שאמרנו לענין גזלה בצמר שהוא שנוי יראה מסוגיא זו שאף בלבון לבד הוא אף על פי שלא נפצה ביד ולא סרקה במסרק ולא לבנה בגפרית אלא לבון במים לבד והוא הנקרא בכאן חוורא חוורויי ולענין ראשית הגז אינו שנוי אף בנפוץ או סירוק או לבון בגפרית ויש שמשוים את המדות בין גזלה לראשית הגז ומפרשים שזה שבגזלה החזקנוה בשנוי דוקא בסירקה או בלבנה בגפרית וזה שאמרנו שבראשית הגז לא החזקנוה בשנוי בלא סירקה או שלא לבנה בגפרית וגדולי המחברים נראה מדעתם שבגזלה נקרא שנוי בנפוץ ובראשית הגז אינו שנוי בשום דבר וחכמי הדורות שלפנינו פסקו שאינה שנוי לעולם לא בנפוץ וסירוק ולא בלבון על ידי גפרית ונראין הדברים כשטתנו ואף על פי שהקשו בגמרא מזו לזו ר"ל מראשית הגז לגזלה אינן דומות זו לזו על הדרך שבארנו:

**בית הבחירה (מאירי) מסכת בבא קמא דף סו עמוד א**

ויש דברים שהשנוי מפקיע את החיוב לגמרי והוא לענין ראשית הגז שאם לא הספיק ליתנו לכהן עד שצבעו פטור ואפילו דמים אינו משלם אף על פי שכבר חל עליו חיוב ראשית הגז בשעת הצביעה מפני שאין זה גזל גמור הואיל ולא זכה בו הכהן ומה שאמרו גזז ראשון ראשון וצבעו פטור דאלמא דוקא ראשון ראשון הא משחל עליו חיוב דהיינו משגזז חמש צאן בזו פירושו שהצבוע אינו מצטרף עם הנשאר שאינו צבוע וזו שלא נשאר בו כשיעור חיוב:

**ערוך השולחן יורה דעה סימן שלג סעיף ד**

כבר נתבאר דאין חייב בראשית הגז רק בכבשים בלבד בין זכרים בין נקבות וכשצמרן קשה פטורים ואין חילוק איזה מראה שיש להם ולאו דווקא צמר לבן דה"ה אדום או שחור או שחום וזהו כשבטבען כן אבל אם צבע להצמר פטור דקנינהו בשינוי ועביד איסורא שהפסיד להכהן אבל אם לבנו בלבד חייב אחר שהלבינו ליתן לכהן דליבון אינו שינוי ואף על גב דלעניין גזילה מקרי שינוי כשליבנו בעניין שאינו חוזר לברייתו כמ"ש בח"מ סי' ש"ס לגבי כהן נראה מהש"ס והפוסקים דלא הוי שינוי ונ"ל הטעם כיון דלא נשתנה ממראיתו וכן אם תלש ולא גזז חייב בראשית הגז וכן אם שטפו במים והוסרו מההצמר דגזיזה לאו דווקא [גמ' קל"ז א]:

**חידושי מרן רי"ז הלוי הלכות גזילה**

"...דהנה עיקר דין שינוי מצינו אותו לענין כמה דינים, כמו באתנן דדרשי' הם ולא שינוייהם, ולענין ראשית הגז דאם צבעו מיפטר ופקע מיניה דין נתינה, ועוד לענין כמה דברים, ויסוד הדבר בכל הני דכל שנשתנה הוי כמו חפץ אחר..."

**קובץ שעורים בבא קמא אות כ**

כ) [דף סו ע"א] מ"ש רש"י גבי ראשית הגז דמהניא תפיסת הכהן, כתב בגליון הש"ס דזה כדעת תוס' פ"ק דב"מ בסוגיא דמסותא, שכתבו שם, דאפילו למ"ד טובת הנאה ממון, אפשר לכהן לקנות בלא הקנאת הבעלים, אלא שצריך לשלם לו דמי טובת הנאה, וזה דלא כמ"ש תוס' חולין ק"ל דלהך מ"ד צריך הקנאת הבעלים, והנה במחנה אפרים הל' זכיה ומתנה סי' ח', כתב דהא דמהניא תפיסה בספק לדעת הרמב"ם, הוא רק בבכור בהמה שגוף הדבר הוא ממון כהן, ולא בתופס חמש סלעים לפדה"ב שהוא ממון בעלים, וכן כתב בפשיטות הרדב"ז בהל' ביכורים פי"א הי"ט, ותימה דהא בברייתא תניא אחד בכור אדם ואחד בכור בהמה הממע"ה, ומלשון זה דייק בגמ' דת"כ אין מוציאין מידו, וכן הכא גבי ראשית הגז דלא שייכא ביה הפרשה, כמ"ש תוס' בסוגיין, והיינו דלא נעשה ממון כהן ע"י הפרשה, מ"מ כתב רש"י דמהניא תפיסה.