מצוא חפצך א שו א-ד
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / אורח חיים / סימן שו ושז - דינים התלוים בדיבור

**שיעורי הלכה**

### שיעורים על סדר השו"ע

### מפי מו"ר הגאון

### רבי רפאל צבי ובר שליט"א

הלכות 'ממצוא חפצך'

##### **או"ח סימן שו סעי' א-ד**

##### **שיעור א**

**[סעיף א] 'ממצוא חפצך' חפציך אסורים אפילו בדבר שאינו עושה שום מלאכה וכו'.**

## אם יש איסור להחשיך אם לא מינכר

ובמשנ"ב (ס"ק א) הביא דדווקא היכא דמינכרא מילתא שרוצה לעשות מלאכת איסור, כגון שעומד אצל שדהו הצריכה חרישה או קצירה, אבל אם לא מינכר מילתא הוא בכלל הרהור בעסקיו דמותר.

והנה בשו"ע לקמן (סימן שז סעיף ט) מבואר דמותר להחשיך כדי לתלוש פירות ועשבים מגינתו כיון שלא מינכר מילתא שלצורך כך הוא מחשיך, ובמג"א שם (ס"ק יג) הביא מקור לכך מהגמרא בעירובין (לט, א) דאין איסור להחשיך על התחום כי בתלמיד חכם אמרינן שמעתיה משכיה ומחמת השקיעות בלימודו מתהלך בסמוך לתחום, ובעם הארץ אמרינן שחמוריו נאבדו והוא מחפש אחריהם ולכן אינו מינכר שלצורך חול הוא מחשיך על התחום. ובמג"א שם הקשה מדברי השו"ע כאן דמשמע שאסור להחשיך על התחום לשכור פועלים ואף שלא מינכר מילתא, והעלה בצ"ע.

ובחמד משה שם תירץ דבגמרא בעירובין הוא שוהה רק זמן מועט של בין השמשות כדי לקנות שם שביתה, אך כאן שמחשיך זמן מרובה כדי לשכור פועלים אז מינכר מילתא שלצורך כך הוא עושה כן.

## לשבת באוטובוס בתחנה

ולעניין מעשה יש לדון אם יכול לשבת בתחנת אוטובוס כדי להמתין לאוטובוס הראשון שאחר השבת, ונראה שאם ניכר הדבר שהוא מחכה לנסוע באוטובוס אסור משום מצא חפצך כי ניכר שרצונו לעשות מלאכת איסור, אכן אם רגילים לשבת בתחנה אף שלא לצורך המתנה לאוטובוס, או שכשיש גשם רגילים לשבת שם אין איסור דלא מינכר שלצורך הנסיעה הוא יושב שם.

**[סעיף ב] היתה בהמתו עומדת חוץ לתחום יכול לקרוא לה כדי שתבוא.**

## לרדוף אחר בהמה מחוץ לתחום

ובמשנ"ב (ס"ק ז) שאסור להכניסה בידיים אפילו ישראל אחר שאצלו הוא בתוך התחום כיון דקיי"ל שהבהמה כרגלי הבעלים. ולרדוף אחריה כדי להכניסה לתוך התחום הביא בהגהות הרעק"א שיש שכתבו שאסור לעשות כן מגזירה שמא יביא אותה בידיו, אמנם הרעק"א מסיק שם שמותר לגרום לה שתרוץ כיון שאינה לוקחה בידיים.

**[סעיף ג] מחשיכין על התחום לעשות צרכי כלה או צרכי מת להביא לו ארון ותכריכין ויכול לומר לחבירו שיחשיך כדי שיביא לו ויכול לומר לו לך למקום פלוני למחר ואם לא מצאת במקום פלוני לך למקום פלוני.**

ובמגן אברהם (ס"ק ה) הביא בשם העולת שבת שהקשה מה האיסור לומר לחבירו שילך למקום פלוני למחר [דמשמע בשו"ע שהתירו לומר כן רק לדבר מצוה], הרי קיי"ל בשו"ע לקמן (סימן שז סעיף ח) שיכול לומר לחבירו לכרך פלוני אני הולך למחר, ואף אם אותו מקום הוא מחוץ לתחום, כיון שיכול ללכת ע"י בורגנין [דהיינו שיכול להרחיב את התחום ע"י הנחת סוכות של שומרים ויבואר לקמן].

ותירץ המג"א שמכיון שמסיים את דבריו ואומר לא מצאת במקום פלוני לך למקום פלוני הרי מוכח שדעתו לומר לו ללכת לאותו מקום כדי לקנות שם ולכן חשיב כדיבור של איסור. ונראה מדברי המגן אברהם דאף שאינו דיבור שהוא אסור מצד עצמו מכל מקום מכיון שמתוך דבריו מובן שדעתו למלאכת איסור, אסור לומר כן משום 'ודבר דבר'. וכן כתב התהילה לדוד כאן (ס"ק ב) בהבנת המגן אברהם.

## ביאור ההיתר שיכול לילך ע"י בורגנים

ובהבנת הדברים יש להקדים ולבאר את מה שנתבאר בשו"ע (שם) שיכול לומר לחבירו לכרך פלוני אני הולך למחר כיון שאפשר ע"י בורגנין.

דהנה בט"ז לעיל (סימן רסג ס"ק ג) הביא את דברי הרשב"א על הא דאיתא בגמרא שמותר לומר לחבירו שמור לי פירות שבתחומך ואני אשמור פירותך שבתחומי, דמזה יש ללמוד שמי שקיבל עליו שבת יכול לומר לחבירו שלא קיבל עדיין שבת לעשות מלאכה, ובבית יוסף ביאר את דבריו דאף שמבואר בגמרא הטעם שמותר לומר שמור לי ואני אשמור לך הוא משום שאפשר לו לשמור בעצמו ע"י בורגנין, הכא נמי היה יכול לא לקבל על עצמו שבת, והט"ז תמה על דברי הבית יוסף דכל ההיתר הוא דווקא אם יש לו עכשיו היתר אך מה שהיה יכול להתיר עצמו למפרע אינה סיבה להיתר. ומבואר דלדעת הבית יוסף יסוד ההיתר של בורגנין הוא שהיה יכול לא ליאסר במלאכה זו אם היה שם בורגנין, ולדעת הט"ז ההיתר הוא רק משום שלא בטוח שמלאכה זו היא מלאכת איסור כיון שאפשר בפועל לעשות שם בורגנין.

ובאבן העוזר (בסימן רסג סעיף יז) תמה על דברי הט"ז דהא אינו יכול ללכת בשבת ע"י בורגנים שהונחו בשבת עצמה, דדמי למבואר בגמרא (עירובין מב, א) שאם קנה שביתה בבקעה ובשבת באו גויים והקיפוהו מחיצות לא הוי כארבע אמות ואינו יכול לילך שם אלא אלפיים אמה, וא"כ צ"ע איך התירו לילך ע"י שיניח בשבת עצמה בורגנים, ומזה מוכיח האבה"ע כדעת הבית יוסף דכיון שהיה יכול ללכת בהיתר אם היה עושה בורגנין מותר לו לומר שילך לשם בשבת.

ובחזו"א (נט ס"ק א) וז"ל 'ואי משום הוצאה כיון דאי איכא מחיצות שרי השתא נמי שרי שאין כאן היכר של מחשבת מלאכה דדלמא מחר תהיינה מחיצות ויביא שלא בעשיית מלאכה' וביאור דבריו נראה כסברת הט"ז דכיון שיכול לעשות בורגנין לא חשיב דיבור של איסור.

[אמנם אפשר לפרש כוונת החזו"א באופן אחר קצת דכוונתו שיכול לעשות בורגנים למחר, דהיינו שכיון שיכול ביום ראשון לעשות בורגנים, א"כ כשאומר שילך למחר למקום רחוק, אינו מפורש שאומר שיעשה מעשה איסור כיון שאם יעשה בורגנים ביום ראשון, מתברר שמעולם לא אמר שיעשה מעשה איסור.

ולפי ביאור זה לא קשה קושיית האבן העוזר דלעיל דאין הכוונה שילך ע"י בורגנין בשבת עצמה. גם בספר ארחות שבת (פרק כב הערה טז) נראה שפירש כן את כוונת החזו"א וכתב נפק"מ בזה אם מותר לומר לטלטל טבל למחר, דאם ההיתר הוא משום שיכול לעשות היום בהיתר הרי אסור להפריש בשבת (וא"א אפילו ע"י גוי), ואם משום דלמחר יכול להפריש יש להתיר שהרי אם יפריש למחר יתברר שלא אמר לעשות מלאכת איסור.]

וטעם דברי הבית יוסף דכיון שיש צד לעשות את הדבר בהיתר שרי לומר לחבירו לעשות כן והתבאר יותר בשו"ע הרב (סימן שז סעיף טו) דעניין איסור דיבור בחפציו הוא מה שמתעסק בשבת בדברים האסורים היום ולא נאסר אלא להתעסק בדברים שאיסורם נתלה בגופם, אבל דברים שאיסורם נתלה בדבר אחר ואילולי אותו דבר היו דברים אלו בעצמם מותרים בשבת מותר להתעסק בהם בדבור לעשותם אחר השבת, שהרי הוא אינו מתעסק באותו דבר הגורם להם האסור אלא באותם דברים שהיה להם היתר מחמת עצמם אילולי אותו דבר הגורם להם האסור.

## לומר שיפליג בספינה

והנה בערוך השולחן (סימן שז סעיף כא) כתב שיכול לומר בשבת שיפליג בספינה למחר כיון שאין איסור להפליג בשבת. ולכאורה דבריו צ"ע דהנה מבואר בשו"ע לעיל (סימן רמח סעיף ג) דאף שמותר להפליג בשבת היינו דווקא אם נכנס לספינה מבעוד יום וקנה בה שביתה, ורק נחלקו שם השו"ע והרמ"א דלדעת השו"ע צריך שלא יצא ממנה כלל, אך הרמ"א שם היקל דמאחר שקנה שם שביתה מערב שבת שרי להפליג אף אם יצא ממנה, אך לכו"ע צריך לכל הפחות לקנות שם שביתה מערב שבת, וצ"ע איך יכול לומר בשבת שיפליג בספינה למחר הרי אם לא קנה שם שביתה אסור לכו"ע להפליג. ונראה לפרש דבריו כדעת הבית יוסף דלעיל דאף שאינו יכול להפליג היום, מכל מקום אם היה שובת שם מערב שבת היה מותר וא"כ אין זה דיבור שהוא אסור בעצמותו, כיון שהיה יכול להיות היתר אם היה שובת שם.

## לומר שילך למדינת הים

ויש בזה נפקא מינה אם שרי לומר בשבת שילך מחר למקום רחוק במדינת הים במקום שאי אפשר להגיע על ידי בורגנים, דלדעת הערוך השולחן שרי כי יכול להגיע לשם על ידי ספינה אם שבת שם מבעוד יום וכנ"ל, אך לדעת הט"ז כיון שבפועל אי אפשר להגיע לשם בשבת אסור [אמנם לכו"ע אסור לומר שיסע לאותו מקום במדינת הים ואף אם אפשר לפרש שיסע בספינה, וכן מבואר להדיא במשנ"ב (סימן שז ס"ק ל) וכ"ה להדיא בערוך השולחן (שם)].

## שאומר שילך למקום רחוק וברור שכוונתו לנסוע לשם

אכן עדיין יש לעיין שהרי בימינו כשאומר שילך למדינת הים הדבר ברור שדעתו לטוס לשם ולא להפליג בספינה, וכן יש לדון אם מותר לומר שילך לעיר מרוחקת באופן שברור שיסע לשם על ידי איסור ולא ילך ברגליו.

והנה לעיל בראשית הדברים הובאו דברי המג"א שפירש הטעם שאסור לומר לילך למקום פלוני הוא משום שכשאומר לו שאם לא תמצא לך למקום פלוני אז מוכח מתוך דבריו שכוונתו לילך למקום פלוני כדי לקנות שם, ולפי דבריו יוצא שכיון שמוכח מדבריו כשאומר שילך לעיר רחוקה דהיינו על ידי שיסע לשם אם כן הוא בכלל דיבור של איסור.

אמנם לפי"ז צ"ע מדוע התירו לומר שילך למחר כיון שאפשר על ידי בורגנים, הרי שם גם מוכח מדבריו שיעשה איסור, שהרי ברור שלא יעשה בורגנין קודם שילך לשם. ויש לפרש דברי המג"א ע"פ סברת הבית יוסף וכמו שהתבאר לעיל מהגר"ז דטעם ההיתר בבורגנים הוא משום שההליכה עצמה אינה איסור כיון שאפשר על ידי בורגנין, אמנם אם מוכח שדעתו למעשה איסור ודאי יש לאסור. ולפי זה יוצא שיהיה אסור לומר שהולך למקום רחוק באופן שמובן שיסע לשם.

אכן לדעת הט"ז לעיל וכן הבאנו משמיה דהחזו"א אין איסור אלא באופן שבודאי יעשה מעשה איסור, ולפי דבריו יתכן דיש לחלק שבדבר שאין אפשרות שילך לשם בלא איסור, וכגון שאומר שילך לארץ רחוקה, אז יש לאסור דלא דמי להיתר של בורגנים דאפשר שילך בהיתר, אך כשאומר שילך לעיר אחרת שאינה כ"כ רחוקה אפשר דשרי, דכיון שלמעשה יכול ללכת לשם בלא איסור ע"י בורגנין אין איסור באמירתו, שהרי לא אמר בהדיא שיעשה איסור.

ולעניין הלכה הנה בשש"כ (פרק כט הערה קעא) כתב שמותר לומר ללכת לחוץ לארץ כיון שאינו אומר להדיא שנוסע אף שמובן שכך עושה, ומדברי המג"א הנ"ל נראה דיש לאסור, ולשון המשנ"ב אינו מבורר אם סובר כדעת המג"א שאפילו אם מובן מדבריו שכוונתו ללכת באופן האסור יש איסור, דנראה שפירש דברי השו"ע דמיירי שאומר להדיא שילך לשם כדי לקנות ע"ש וצ"ע.

**[המשך סעיף ג] ובלבד שלא יזכיר סכום מקח כלומר שלא יאמר סך ידוע שלא להוסיף עליו.**

ויש לעיין מה הטעם שאסור לומר כן הרי איסור של 'ודבר דבר' הוא רק לדבר הרשות אך לדבר מצוה שרי, ובתהילה לדוד (ס"ק ד) האריך לבאר דבאמת אם אומר לשליח לקנות שרי לומר לו אף סכום מקח, וכוונת השו"ע לאסור רק כשהוא בעצמו עושה את המשא ומתן על הדמים משום דלא התירו מקח וממכר לצורך מצוה כיון שהוא שבות גמור.

**[סעיף ד] השוכר את הפועל לשמור זרעים או דבר אחר אינו נותן לו שכר שבת.**

## שכר שבת בשכירות

וכתב המשנ"ב (ס"ק יט) דכן הדין במשכיר חדר לחבירו לחודש והתנה עם השוכר שישלם לו לפי חשבון הימים דאסור לו ליקח שכר שבת, וכן לגבי המלוים מעות לאינו יהודי ברבית לפי ימים אסור ליטול הריבית עבור השבת משום דהוי שכר שבת. וכן מצינו לעיל בסימן רמה (סעיף ו) שאם משתמש הגוי בתנורו של ישראל ונוטל שכר עבור השימוש אסור לו ליטול שכר שבת, והיינו נמי דאסור ליטול שכר בעד הריוח שבא מחמת ממונו.

והנה משנה ערוכה במסכת ביצה (כט, ב) דמותר למכור דבר בשבת אם אינו מזכיר סכום מידה וסכום מנין, וכן פסק בשו"ע לקמן (סימן שכג סעיף ד), והיינו שאין איסור בכך שמגיע אליו ריוח בעד ממונו בשבת, והאיסור הוא רק שהריוח הוא מחמת הפעולה שנעשתה בשבת עצמה.

והשתא צ"ע מדוע אסר המשנ"ב להשכיר חדר בשבת משום דחשיב שכר שבת, הרי שכירות ממכר ליומא הוא וחשיב כמכירה ממש, וכמו שמצינו בקצות החושן (חושן משפט סימן שיג ס"ק א) דמשום ששכירות ממכר ליומא אפשר לקנות באגב על ידה ע"ש עוד, וכיון דשכירות ממכר ליומא הוא צ"ע מדוע אסור להשכיר חדר בשבת הרי זה כמו מכירה שמוכר לו השימוש של אותו יום ושכירות ממכר ליומא הוא, וצ"ע.

אמנם נראה ברור שמותר להשתכר ממכונה שמוכרת שתיה אף אם הגוי קונה ממנה בשבת כי האיסור הוא בשכר שמגיע מחמת פעולה בשבת, אך שכר שהוא מרויח ממילא אין איסור.

**הדינים העולים:**

1. לעיין בנכסיו אסור רק במינכר מילתא, ומחשיך על התחום למג"א אסור אפילו אם לא מינכר, ולחמד משה דווקא במינכר וכ"נ מהביאור הלכה.
2. היתה בהמתו מחוץ לתחום יכול לקרוא לה והיא תבוא, ואפילו לרדוף אחריה שרי אם אינו נוטל אותה בידיו.
3. מותר לומר שהולך למקום רחוק כיון שאפשר ע"י בורגנים, לדעת הט"ז היינו משום שאולי יעשו בורגנים באותה השבת, ולדעת הבית יוסף הטעם דכיון שאפשר לעשות בדרך היתר מאין הדבר אסור בעצמותו.
4. לומר שילך למדינת הים שאפשר להגיע לשם רק בספינה או שאומר שהולך בספינה לדעת הבית יוסף יש להתיר כיון שיכול לשבות בערב שבת בספינה, אך לדעת הט"ז נראה שאסור כיון שבפועל אינו יכול להגיע לשם בדרך היתר.
5. אם אומר שילך למקום רחוק באופן שברור שיסע לשם בדרך איסור משמע מהמגן אברהם לאסור, [ולדעת הט"ז יתכן דשרי דדמי לבורגנים שכשיש צד היתר שרי], ובמשנ"ב יתכן דדוקא אם אמר במפורש האיסור ואם רק מובן מדבריו אין לאסור.
6. מבואר במשנ"ב שאסור ליטול שכר על מה שנוטל בשבת וצ"ע מדוע אינו כממכר ליומא ומכר שרי.
7. נראה דשרי להשתכר ממכונה אוטומטית המוכרת שתיה אף שקונים ממנה אף בשבת.