מראי מקומות ברכות רו ד-סוף_2
קטגוריות: שו_ע / אורח חיים / הלכות זימון וברכות הנהנין - הרב יהושע ננקסקי

**ברכות סי' ר"ו ד-סוף**

**ס"ד**

**★**גבי איטר עי' משנ"ב [יח].

ועי' כה"ח [רו-ל] שע"פ המקובלים גם איטר יאחז בימין דעלמא.

**★**כשאוחז בידו עי' משנ"ב [קסז-כג] גבי פת "ואם הוא לבוש בבתי ידים נכון שיסירם בשעת הברכה".

וכעי"ז גבי כוס של בהמ"ז [קפג-טו].

ועי' בכה"ח [רו-לב] שהביא דין זה כלפי כל הברכות.

**★**ועי' בביאה"ל [רטז-יב ד"ה "קודם שיגיע לו הריח"] "ואף שאין תופס המגומר בידו לא מיקרי קודם דקודם וכמו לעיל בסי' קסז ג לענין לחם דהתם מחוסר הלקיחה בידו והאכילה, משא"כ הכא לא מחסר רק שיריח ומיקרי שפיר קודם לעשיתן".

וע"ע בפמ"ג [א"א קסז-ט].

**ס"ה**

**★**"אין מברכין וכו' עד שיביאוהו לפניו".

ודאי לכתחילה צריך לאחוז בידו ולכה"פ שיהא לפניו [גר"ז].

**★**בדבר שאינו לפניו לא מהני כוונתו "ולא דמי לאמת המים בסעיף ו' דהתם כיון **שבודאי** יבואו המים נגדו כאילו היו לפניו".

וצ"ב מ"ש ודאי מספק ולמה בספק הברכה לא יכולה לחול.

ועי' משנ"ב [רכז ד] גבי ברכת רעמים וברקים "דאם בירך על הברק ונתכוין לפטור הרעם הבא אחריו יצא בדיעבד ור"ל **דאחרי שטבע הבריאה** שאחר הברק יוצא רעם א"כ חל ברכתו על הרעם שיצא אח"כ".

**★**הטור [יור"ד יט] בירך ע"ד לשחוט חיה אחת ואח"כ הביאו לו יותר יברך על השני. ולדעת העיטור דוקא מין אחר כגון חיה ועוף אבל מאותו מין לא מברך, והרא"ש לא חילק.

ובשו"ע פסק כרא"ש שאפי' מין הראשון מברך, והרמ"א פסק כעיטור. ועי"ש בט"ז ובש"ך [יט] דחלקו על העיטור דדעתו דעת יחיד.

ועוד שם בטור מתחילה בירך על הרבה ואח"כ הובאו אחרות שלסמ"ק אם יש עדיין מהראשונים לא מברך על מה שהובא ובגמר לשחוט הראשונים מברך על השניים.

והטור חלק "אלא כל מה שלא היה לפניו כשבירך צריך לברך עליו אלא"כ היה דעתו על כל מה שיביאו לו".

ובשו"ע [ז] פסק כסמ"ק רק לכתחילה טוב להזהר ולהיות דעתו על כל מה שיבוא לו.

ואצלנו הטור פסק שמאותו מין לא מברך, ומשמע אפי' גמר מהפירות הראשונים [כדעת העיטור בשחיטה] דלא כמו שפסק ביו"ד.

ובשו"ע הכא פסק לא לברך משמע אפי' כשלא נשאר מהראשונים, וביו"ד פסק שכשנגמרו הראשונים צריך לברך.

ועי' בזה בב"י ובט"ז ובש"ך יו"ד, וע"ע במג"א אצלנו.

וע"ע בפמ"ג בסוגיין מה שהוכיח מסי' קעט-ד.

**★**עי' משנ"ב [כב] "ויש מן האחרונים שכתבו עוד דאם קבע עצמו לאכילת פירות וכו' אין צריך לחזור ולברך".

ובשעה"צ [כה] דמהני גם למין אחר.

וכעי"ז במשנ"ב [קעז-יח].

וע"ע משנ"ב [קעד-ג] גבי קביעות ביין דמהני רק כשהיו לפניו.

**★**או מין אחר שברכתו כברכת הראשון.

ובמ"ב [כא] הביא מהמג"א "ובלבד שיהיה ממין פירות דאם בירך על דגים והביאו לו שיכר שהוא מין אחר לגמרי אף שברכותיהם שוות מ"מ אינם נפטרים בברכתו בסתמא וכו'".

ובדברי המחה"ש משמע שהחילוק בין שני מיני אוכל לאוכל ושתיה.

ויל"ע דאולי הכוונה שהוא מין אחר לגמרי דהיינו דבר שאין קשר בין אכילה לאכילה, כגון דבר מתוק וחמוץ ולאו דוקא אכילה ושתיה, גם שתי אכילות שונות לגמרי או שתי סוגי שתיה שונים כגון משקה לרויה ומשקה חריף.

וע"ע גר"ז [ט].

**★**במשנ"ב [כא] בשם הגר"ז ובשעה"צ [כה] "דהיו לפניו עכ"פ על השולחן בשעה שבירך [והא דמהני לפניו היינו בלי כוונה לפטור, וכן מבואר במשנ"ב ריא-לה]".

ויל"ע דבר שמונח לפניו ואין רגיל לאוכלו האם מהני.

**★**במשנ"ב [כב] דכמה אחרונים חולקים בדין זה וס"ל דדוקא מאותו מין ממש וכו' "ומ"מ אם הביאו לו את המין האחר בעוד שלא כלה המין הראשון נראה שאין לברך וכו'".

עי' משנ"ב [קעד-ג] דלאו דוקא **הובא** קודם שכלה אלא **גמר בדעתו** לאכול מהמין השני לפני שכלה המין הראשון.

**★**עי' במשנ"ב [ריב-ד] שדרכו בכך הוה כדעתו.

**★**ברמ"א "וטוב להזהר לכתחילה להיות דעתו על כל מה שיביאו לו".

ועי' בגר"ז [ט] שאורח אצל בעה"ב חשיב דעתו על כל מה שיביאו לפניו.

ואם סגי **בדעתו לאכול** בלי דעתו לפטור שפיר, אבל אם נסבור שצריך **דעתו** **לפטור** את הדבר השני יל"ע.

**★**כל הנידונים בס"ה וס"ו מיירי שאין אחד חשוב מחברו, כשיש דבר חשוב עי' ב"י שהביא רשב"א והובא ברמ"א [ריא-ה].

**ס"ו**

**★**בירך על פרי ונפל ונטל אחר, נחלקו הראשונים האם חוזר ומברך.

דעת הטור והרא"ש [הבנת הב"י ברא"ש, וע"ע במעדני יו"ט בדעת הרא"ש] ורבנו יונה [ב"י בדעתו] שחוזר ומברך וזה עפ"י **מסקנת הירושלמי**.

ועי' בב"י שהביא הגהות מימוני בשם ר"ת שאינו חוזר ומברך ועוד כמה ראשונים כנ"ל.

ובדעת הסוברים דאינו חוזר ומברך או דמיירי שכיון על הפרי השני או דסגי מונח לפניו.

וע"ע בב"י [קמ] הובא בדרישה [ד].

וע"ע בביה"ל [ד"ה "רק שלא היה"] שמביא דעות דסגי במונח לפניו **גם בלי דעתו.**

ובדעת הרמ"א למשנ"ב **פשוט** דסגי בדעתו לחוד אפי' בשלא מונח לפניו.

ובגר"ז [רו-יא] נקט דמיירי דעתו ולפניו.

ומקושית הט"ז [ח] מוכח דלמד ברמ"א דלא בעינן לפניו דהקשה על הרמ"א [בסעיף ו'] דאינו חוזר ומברך למה בס"ה צריך לחזור ולברך, ואם הרמ"א מיירי בלפניו לא קשה דס"ה אינו לפניו, ע"כ דלמד ברמ"א כמשנ"ב דסגי בדעתו.

וע"ע במאמר מרדכי [ה] מה שתירץ.

**★**עי' א"ר [קמ] וביד אפרים [שם] בשם המבי"ט [ח"א רכד] דהא דנפל הפרי חוזר ומברך מיירי **דאבד הראשון** דבטלה הברכה, משא"כ **כשהפרי קיים ונמלך על פרי אחר אינו חוזר ומברך**.

וע"ע במאמר מרדכי [קמ-ד].

**★**עי' משנ"ב [תקפה-ד] גבי שופר, שבירך על שופר וניטל חוזר ומברך.

וע"ע [תקפה-יח] שמונחים לפניו שני השופרות אינו חוזר ומברך.

וע"ע במשנ"ב [כה-נ] לענין תפילין שבירך ונפסק הקשר ונוטל אחר חוזר ומברך "דדמי להא דסי' רו-ו".

והקשה במשנ"ב [קמג-כ] שבירך על ס"ת ונמצא טעות **אינו חוזר ומברך.**