י בדין תוך וגב בכלי חרס
קטגוריות: ש_ס / נא כלים / כלים עניינים - הרב מאיר קאופמן

בס"ד ט' סיון ס"ח

**רוב הדברים בסימן זה מה ששמעתי מהגר' רפאל בן הגר"מ שמולאביץ שליט"א**

**סימן י**

**בדיני טומאת כלי חרס**

א]בפלוגתת הר"מ והראב"ד בגדר טומאת תוך

ב]דעת הגר"ח האם יש גם טומאת מגע תוכו לרמב"ם

ג]הראיות מהר"מ שיש טומאת מגע

ד]בגדר טומאת היסט האם הוא מדין תוך

ה]המקומות שמוכח שיש דין מגע תוך

**ענף ב**

**בגדר המיעוט בכלי שאין לו תוך ובדין גב**

א]ביאור הא דבעינן מיעוט שכלי שאין לו תוך טהור בכ"ח דנפק"מ להיסט

ב]ידון דגב הוא חיסרון עצמי ולא כי הטומאה דוקא דרך גבו

ג]ידון האם למסקנא נשאר אותו הגדר או דהיום הכל חיסרון אחד דהטומאה חלה מתוכו

ד]יוכיח דנחלקו בזה רש"י והר"מ בכורות ל"ח

ה]שיטת תוס' שחקק בית מושב יש טומאת נגיעה ולא אויר ביאור הדברים לנ"ל וביאור דעת הר"ש בזה ובדין כלי שאין לו רק תוך זה

ו]ביאור שיטת תוס' דבחקק מוציא טומאה ולא מקבל ונפק"מ להנ"ל

ז]ביאור דברי הרמב"ן בדין יד חלולה

ח]ביאור תירוץ הרמב"ן שהיד יוצאת מהתוך והאם זה דוקא בעץ וכן האם התירוץ הראשון זה דוקא בחרס ובגדר דין ידות

ט]בהא דמבואר בגמ' שאם היה מדרס בכ"ח זה גם בפשוט ובדברי היראים שזה גם מגבו

י] ישוב הגמ' לרש"י וביאור שיטת ר"ת שם

י"א]בביאור שיטת ר"י שגם אם יש טומאת מדרס בכ"ח אבל ביש לו תוך אין לו טומאת מת

**בפלוגתת הר"מ והראב"ד בגדר טומאת תוך**

א]מבואר במתניתין כלים פ"ב מ"א דכלי חרס טומאתן באויר וילפינן ליה מקרא כל אשר בתוכו יטמא ויש לעיין בגדר הדין האם הוא מדין מגע תוכו דהינו שגדרו מצד מגע ככל המקומות אלא שמקום הנגיעה הוא בחללו או דהוא טומאת אויר דהינו דמה שהטומאה בתוכו זה המטמא את הכלי ונפק"מ אם יהיה מגע באוירו ללא להכניסו בפנים דאם הוא מגדר מגע זה יהיה טמא ואם הוא מצד שהטומאה בתוכו א"כ כה"ג הרי הטומאה היא לא בפנים וזה לא יהיה טמא ועיין לקמן [והנה מבואר בתוס' ב"ק כ"ה דפכין קטנים טהורים בזב מצד שלא יכול להכניס גופו בפנים ולכאורא מבואר שמצד מה שנוגע מלמעלה זה לא סיבה לטומאה וצ"ל שגם אם זה מגדר מגע אבל צריך ליגוע בפנים וצ"ע ובעיקר דין זה צ"ע הרי כל שאדם נוגע מלמעלה וודאי משהו מגופו נכנס בפנים וצ"ע]

והנה כתב הרמב"ם פ"ח ממו"מ ה"ד וז"ל זב שהכניס ידיו או רגלו לאויר כלי חרס הואיל ולא נגע בו מתוכו ולא הנידו הרי זה טהור שאין הנידה וכיוצא בו מטמא לאיברים עכ"ל ובהשגות וז"ל זה אינו מחוור אצלי כי מאחר שאויר מטמא במגע למה אין התנור טמא ומה שאמר שאין הנדה מטמאה לאיברים לא על זו הדרך נאמר וכו' עכ"ל וביאר הגר"ח פלוגתתם דהרמב"ם ס"ל שהטומאה היא טומאת תוך וממילא כל שאין כל הטומאה בתוכו כיון שיש דין שאינה מטמאה לאיברים א"כ אין כאן סיבת טומאה משא"כ הראב"ד ס"ל שזה טמא מדין מגע תוכו א"כ לענין מגע חשיב שכולו נוגע וכמו כל מגע נדה שמטמא ולא צריך שכל הנדה תיגע וזהו השגתו שגם אם היה הלכה שהטומאה אינה לאיברים זה לא סיבה לא לטמאות בהכנסת אצבע לאויר כלי חרס עכ"ד

**דעת הגר"ח האם יש גם טומאת מגע תוכו לרמב"ם**

ב]והנה יש לעיין לדעת הרמב"ם הנ"ל האם זה רק לעניין אויר אבל יש טומאת מגע תוכו או שכמו שנתמעט גבו מנגיעה ה"ה תוכו נתמעט וכל טומאתו רק ע"י שהטומאה בתוכו ונפק"מ לדעת הר"מ שנדה אינה מטמאה לאיברים מה הדין אם תיגע בכלי עצמו מבפנים שעד כמה שנימא שיש טומאת מגע מבפנים א"כ בזה חוזרת סברת הראב"ד שבזה לא שייך החיסרון של אינה לאיברים והיה מקום לומר שגם לדעת הראב"ד שהוא טומאת מגע אבל נתחדש שרק מגע אויר זה מטמא אבל מצד נגיעה בחפצא שהוא לא חללו זה לא מטמא כלל ועיין לקמן אופן בזה מהחזו"א ובמה שנקט שם

והנה הגמ' ב"ק כ"ה: לומדת מק"ו שמפץ שראוי למדרס מטמא במת וז"ל הגמ' ודין הוא ומה פכין קטנים שטהורים בזב מטמא במת מפץ שטמא בזב אינו דין שטמא במת ע"כ וצ"ב למה פכין קטנים טהורים בזב וביאר רש"י כי אי אפשר להכניס את גופו והקשה הרי יכול להכניס את שערו ותירץ שכל שלא יכול להיטמאות מגופו לא יכול להיטמאות משערו והקשה אבל זה נטמא בהיסט ותירץ שכל שלא בא לכלל מגע לא בא לכלל היסט וכן הוא בתוס' שם ועיין חידושי הגר"ח דכתב דהרמב"ם לא הביא דין זה דלא מטמא בהיסט ולכן ביאר שהרמב"ם יבאר שהכונה שנדה אינה מטמאה לאיברים וממילא בפך קטן אי אפשר להכניס את הגוף שלם והתוס' שביארו שכונת הגמ' להיסט מצד שרצו חיסרון דיני ולא חיסרון מציאותי ומה שבמציאות אי אפשר להכניס זה לא סיבה משא"כ לר"מ שיש דין שנדה אינה וכו' א"כ יש כאן הגבלה בטומאת זב מה שאין בטומאת מת ואפשר לעשות מזה ק"ו עכ"ד ובפשוטו משמע שאין שום אפשרות טומאה ע"י תוכו וכלשון הגמ' שזה טהור דהיינו גם ע"י מגע תוכו אמנם אין זה מוכרח דיתכן שהפירכא של הגמ' ממגע אוירו שמת יטמא וזב לא יטמא אמנם ע"ש שביאר שקושית התוס' משער לא קשה לשיטת הר"מ דהרי ס"ל שאינה לאברים והנה קושית התוס' באמת משערו שבפנים אבל אותו קושיא יש גם מנגיעת שערו בפנים ואם הגר"ח נקט שלר"מ הוא מיושב בהכרח שנקט שגם אין טומאת מגע מבפנים

אמנם בעיקר בעיקר ביאורו בגמ' בדעת הר"מ עיין בפיה"מ פכ"ד מ"י וכן הוא ברמב"ן נדה ה: בשם הגאונים שהכונה פכין שלא עומדים למדרס ולפ"ז לא אירי בכ"ח כלל אלא הכונה שדבר שלא עומד למדרס אין לו טומאת מדרס אבל יש לו טומאת מת ולפ"ז אין מקור בדעת הר"מ שאין טומאת מגע מתוכו

**הראיות מהר"מ שיש טומאת מגע**

ג]והנה לשון הר"מ הובא לעיל הואיל ולא נגע ולא הסיטו הרי מפורש שאם יגע בו הוא יהיה טמא ובפשוטו מבואר שזה וודאי שיש דין מגע תוכו וכן נקטו האו"ש פי"ד מאבות הטומאות ה"ח ובזכר יצחק סימן נ"א ובקה"י טהרות סימן ג ועיין לקמן שכן נקט המרכה"מ ועיין קובץ בית ישראל שיצא ע"י כולל קובנא שהגר"ז אסבסקי נקט שכ"ח זה רק טומאת תוך וכתב שאם יהיה נגיעת תוך ללא אויר זה לא יטמא אלא שזה מן הנמנעות והחזו"א כתב ע"ז שמשכח"ל שכלי מונח באויר התנור וטומאה בפנים שזה לא סיבה לטמאות התנור ויש בו נקב פחות מכשיעור ובליטה מהתנור נכנסת לשם והשרץ נוגע בו וכתב שוודאי שזה יהיה טמא והוסיף שהאומר שזה לא טמא חוששים לגילוי פנים בתורה אמנם כבר הובא לעיל מהגר"ח שנקט שאין דין מגע מבפנים וכן עיין מגנזי הגר"ח שנקט שכלי שעשוי מזפת וחרס הוא טהור כי אין להם שום טומאה משותפת ומבואר שנקט שאין דין מגע תוכו ע"ש

ועיין רמב"ם פ"י ממטמאי מו"מ ה"א וז"ל ע"ה ה"ה בחזקת טמא ובגדיו מדרס לטהרות וכו' ואם נגע בכלי חרס מאוירו טמאהו ועיין מרכה"מ מהדו"ב בפ"ח שם שהקשה הרי טומאת ע"ה זה כזב והרי דעת הר"מ שאינו מטמא לאיברים וא"כ למה זה טמא וביאר שבמגע תוכו זה כן טמא ולכן דיקדק הר"מ לכתוב שנגע בתוכו אמנם עי' כס"מ שכתב שכונת הר"מ לא דוקא נגיעה אלא שהיה באויר תוכו וכתב המרכה"מ שצ"ל שהעמיד בטומאת מת ובזה מטמא לאיברים ומשמע קצת מהכס"מ שלא העמיד בזב ומגע תוכו שס"ל שאין כלל מגע תוכו ועיין משנת טהרות פ"ז מ"ה שהביא הדעות האם בע"ה חוששים לטומאת מת וכן האם בטומאת מת יש החיסרון של אינה לאיברים

**בגדר טומאת היסט האם הוא מדין תוך**

ד]והנה מבואר בגמ' שכלי חרס מטמא בהיסט הזב ועיין תוס' שבת פ"ד: וברמב"ן שם שביארו שאע"ג שזה לא מתוכו אבל הגמ' אומרת שאיזה מגע שהוא בכולו הוי אומר זה הסיטו א"כ חשיב כאילו נגע בתוכו ולכאורא אין שום סיבה ליחס הנגיעה על החלל אלא כוונתם על גוף הכלי מבפנים ומבואר מזה דאיכא דין מגע מבפנים אמנם עיין לשון הרמב"ם בעדיות פ"ב ז"ל והטעם בכך לפי שאין כלי חרס מטמא אלא מאוירו חוץ מטומאת הזב בלבד כלומר אם נטמא במשא הזב לפי שאין מקום לומר שם מאוירו שהרי אינו מתטמא בביאת הטומאה לתוכו כדי שנאמר דרך פתחו דוקא אלא בנשיאת הזב אותו ולשון התוספתא אין טומאה לכלי חרס אלא מאוירו ובהיסט הזב עכ"ל והנה מפורש בדבריו שאין הטומאה מצד שמתקיים כאן דין תוכו ולכאורא משמע שאין דין מגע גוף הכלי מתוכו אמנם עדין יתכן שמגע אוירו כן טמא אמנם לשונו בביאת הטומאה לתוכו משמע שהטומאה מחמת היותו בפנים

אמנם עי' ח' הגר"ח פי"ט מאבות הטומאות ה"א השני ד"ה והנה וז"ל והאומנם דיסוד דין טומאת תוך נראה דהוא רק על קבלת הטומאה של הכלי שיהיה דרך תוכו ולא בעינן שעצם הטומאה תהא בתוכו וכדחזינן דמיטמא בהיסט דרך תוכו ואע"ג דלא שייך שם כלל שהטומאה בתוכו וכו' עכ"ל ומבואר שנקט בדעת הר"מ שגם טומאת היסט זה גדר של תוכו וצ"ב עומק כוונתו

ועיין רש"י ביצה ל"ב. שנקט שכלי חרס שאין לו תוך נטמא בהיסט וביאר כיון שזה לא נטמא מתוכו אלא מאבראי א"כ לא צריך תוך ומבואר שנקט שלא שיך לומר שזה כאילו יש מגע ויש לבאר שס"ל שגדר הטומאה לא מגע תוכו אלא רק אוירו וזה לא שייך בהיסט אמנם הראשונים חלקו עליו שוודאי כה"ג טהור או מצד שכל שאינו מטמא במגע לא מטמא בהיסט או שיש מיעוט על כ"ח שאין לו תוך ועיין לקמן

**המקומות שמוכח שיש דין מגע תוך**

ה]והנה יש לדון בזה בכמה דוכתי א. עיין קה"י שהביא מהרא"ש פ"ה מ"ו שתנור שיש בו עפר עד חציו מקום העפר אין לו שם תוך ואם יהיה שם שרץ לא יטמא התנור אבל אם השרץ יגע בתנור זה יטמא ומוכח שיש דין מגע תוכו ללא היותו בחללו וללא מגע אוירו [וצ"ע מ"ש מנגיעה מעל גבי כ"ח עיין לעיל סק"א וי"ל]

ב.עיין תוס' שבת ט"ז. דדנו לעניין חקק הכלי מאחוריו שהוא נטמא מדאוריתא ופשטות דבריהם כמו שביאר המהרש"א שם שאין זה מטמא מאוירו אלא רק במגע אחוריו ומוכרח מזה דאיכא טומאת נגיעה בכ"ח אמנם החזו"א שם חלק עליו וס"ל שלצד שהוא מדאוריתא הוא נטמא גם באויר

ג.עיין ריש פ' העור והרוטב דהגמ' אומרת שיש פסוק על ידות בכ"ח והקשו הראשונים הרי זה לא תוכו ויש שהעמידו שזה רק יד להוציא טומאה ולא להכניס טומאה אמנם עיין רמב"ן שהביא בשם תוס' שזה גזה"כ ודחה דבריהם אמנם הרשב"א נקט כדבריהם והנה זה וודאי א"ש אם יש טומאת מגע א"כ יש כאן גזה"כ שגם נגיעה ביד זה כתוך הכלי אבל אם אין טומאה אלא באויר א"כ מה שייך גזה"כ הרי למעשה זה לא באויר אמנם אינו מוכרח שיתכן שגם זה בכלל הגזה"כ שכאן יש טומאת מגע

ד.מבואר פכ"ה בכלים שחז"ל גזרו שטומאת משקין דרבנן נטמא גבו לא נטמא תוכו וכתב הרמב"ם שזה נוהג גם בכ"ח והדבר צ"ע הרי חז"ל רק חידשו צורת טומאה זו אבל כיון שבעלמא כ"ח לא נטמא אלא מתוכו א"כ כאן יש עוד חיסרון שזה לא תוכו ולמה שזה יטמא ובפשוטו מבואר שכל הדין שלא חל טומאה דרך גבו כי זה לא יכול לטמאות את כל הכלי אבל עד כמה שיהיה טומאה רק על גבו לגבי זה אין כאן סיבה שלא יטמא וממילא עד כמה שרבנן חידשו טומאה זו ממילא זה גם בגב כלי חרס אמנם כל זה שייך אם איכא גם בכ"ח טומאת נגיעה אבל אם אין לו חלות טומאה רק דרך היותו בתוכו א"כ בגבו תמיד איכא חיסרון זה וצ"ע

**ענף ב**

**בגדר המיעוט בכלי שאין לו תוך ובדין גב**

**ביאור הא דבעינן מיעוט שכלי שאין לו תוך טהור בכ"ח דנפק"מ להיסט**

א]הנה מבואר במתניתין פ"ב מ"א שכ"ח אין מקבל טומאה אלא מתוכו ולא מגבו ועיין לקמן מ"ג דמבואר שכלי חרס שאין לו תוך אינו מקבל טומאה והנה לכאורא הטעם שכיון שכל טומאתו רק מתוכו א"כ כל שאין לו תוך אין היכי תימצי שיחול עליו טומאה

אמנם הר"ש שם הביא על כ"ח שאין לו תוך שהוא טהור מחמת שיש פסוק אל תוכו את שיש לו תוך טמא ואת שאין לו תוך טהור ובמ"א הביא הא דאין מטמא מגבו דבגמ' בחולין מבואר שזה נלמד מטהרת צמיד פתיל ולכאורא מבואר שזה שני נידונים נפרדים וצריך על זה שני ילפותות אמנם צ"ב הטעם והנה אם נימא שכל טומאת כ"ח הוא רק מצד שטומאה באוירו וכנ"ל ענף א ולפ"ז צ"ל כנ"ל סק"ד שטומאת היסט זה גזה"כ שנטמא אפילו שזה לא בתוכו וא"כ לכאורא גם כלי חרס שאין לו תוך צריך להיות טמא בהיסט ויתכן שלכן צריך מיעוט שכל שאין לו תוך אין לו טומאת כ"ח גם בהיסט ועיין לעיל שבאמת הבאינו שיטת רש"י שבהיסט חל טומאה אפילו אם אין לו תוך וצ"ע הרי יש מיעוט וכנ"ל אמנם ע"ש בתוס' שהקשו על רש"י שכל שלא בא לכלל מגע לא בא לכלל היסט וא"כ אפשר למעט מצד זה כלי חרס שאין לו תוך גם מהיסט ולפ"ז לא שייך לישב הנ"ל שצריך פסוק על כ"ח שאין לו תוך לעניין היסט דהרי הוא לא מק"ט מצד כל שלא בא לכלל מגע וכו' אמנם עיין לעיל סק"ב שהבאינו שהגר"ח נקט שדעת הר"מ שאין כזה כלל וזה רק הלכה בדבר המטמא דהינו נבילה ולא במקבל טומאה ולפ"ז א"ש אמנם בדעת התוס' וכן לראשונים שנקטו שהיסט טמא מצד שזה כמו מגע בתוכו וכנ"ל סק"ד עדיין קשה כנ"ל

[ובעיקר שיטת רש"י הנ"ל שכלי חרס שאין לו תוך נטמא בהיסט צ"ע דהרי במשנה ג' מפורש שכ"ח פשוט הוא טהור ומשמע שזה טהור לגמרי ושמעתי דיתכן דגם רש"י מודה לחיסרון שכל שלא בא לכלל מגע לא בא לכלל היסט ורק שם שאירי כמו שביארו התוס' שזה עומד להיפתח חשיב שזה בא לכלל מגע ונטמא בהיסט כי לא צריך תוך וכמו שביאר רש"י]

**ידון דגב הוא חיסרון עצמי ולא כי הטומאה דוקא דרך גבו**

ב]אמנם בפשוטו צ"ל כמו שביאר בחזו"א סימן ד סק"ו דהיה מקום לומר דאם יש לו תוך הוא לא נטמא אלא מתוכו אבל אם אין לו תוך הוא נטמא גם מגבו וביאור הדברים לכאורא שאין גדר המיעוט שצורת הטומאה חלה רק ע"י שהוא בתוכו אלא שזה מיעוט על גב דהינו שהטומאה חלה רק ע"י החלק החשוב של הכלי שהוא תוכו אבל גבו שזה חלק הטפל של הכלי לא יכול לחול ע"י טומאה על הכלי ולכן כ"ז ביש לו תוך דכה"ג הגב הוא טפל לכלי ונתמעט שהוא לא יטמא הכלי אבל במקום שאין לו תוך כה"ג אין עדיפות לתוכו מגבו וממילא יחול טומאה גם ע"י גבו ולזה צריך פסוק שיש עוד הלכה שעד כמה שאין לו תוך הוא בכלל לא מק"ט וכעין שמצאנו בכלי עץ ועיקר הסברא מבואר בר"מ שטומאת משקים שזה רק על אחוריו יש גם בגב כ"ח ועיין ענף א' סק"ה שביארנו שכל המיעוט של הגב כי הוא טפל לכלי ואין בכוחו להחיל טומאה על כל הכלי ולכן לעניין טומאה שהיא רק על הגב לא שייך למעט מצד זה

ועיין משנת הגר"א קוטלר סימן כ"ט ועד"ז בקובץ בית ישראל שיצאו לדון מטעם אחר שזה רק מיעוט על דבר שחשיב גב ולא כי החלות טומאה הוא דוקא דרך תוכו דהנה הגמ' בחולין כ"ה. דנה שכ"ח יטמא מגבו מק"ו מכל הכלים שלא מטמאים באוירם ומטמאים מגבם ה"ה כאן והגמ' אומרת שלומדים מצ"פ שזה לא נטמא מגבו ולפ"ז יתכן דכל המיעוט רק על גבו אבל עד כמה שזה לא גב אפילו אם זה לא תוך אין לו מיעוט וא"ש שכלי שאין לו תוך מסברא היה נטמא בנגיעה אמנם ע"ש במשנת הגר"א דדן שאחרי שלא נטמא מגבו א"כ איפריך ק"ו דמה לכ"ח שאין לו טומאה מגבו תאמר בשאר הכלים אמנם יתכן שאפילו שהגמ' נקטה מק"ו אבל גם בלי זה יש מקור לומר שיש לו טומאת נגיעה ורק שנתמעט גבו

**ידון האם למסקנא נשאר אותו הגדר או דהיום הכל חיסרון אחד דהטומאה חלה מתוכו**

ג]והנה יש לעיין לאחר שילפינן שלא רק גב לא מק"ט אלא גם כלי שאין לו תוך לא מק"ט מהו גדר הדברים האם הדרינן מסברא זו וילפינן מהא דהוא הלכה שהטומאה רק חלה דרך תוך או דנימא שנשאר שגדר המיעוט דגב כי הוא החלק הטפל של הכלי אלא דאיכא עוד מיעוט שכלי שאין לו תוך אין לו חשיבות כלי לעניין טומאת כ"ח כמו שמצאנו בכלי עץ שאין לו חשיבות כלי אלא ששם זה תלוי במקבל וכאן זה תלוי בתוך וכמבואר בר"ש והנה אם נימא כנ"ל ענף א' שגם בכלי שיש לו תוך כל הטומאה דוקא ע"י שהטומאה מתוכו א"כ חזינן שהיום גדר מיעוט של גב אינו כי הוא החלק הטפל של הכלי אלא שכל הטומאה חלה מתוכו אמנם אם ננקוט שיש טמאת נגיעה בתוכו א"כ יש מקום לדון כנ"ל וז"ב

**יוכיח דנחלקו בזה רש"י והר"מ בכורות ל"ח**

ד]והנה בפשוטו מצאנו דנחלקו בזה הראשונים [וכמו שביארנו בסימן ד'] דעיין גמ' בכורות ל"ח. דמביאה מימרא שכל שאין לו תוך בכלי חרס אין לו חלוקה לענין טומאת אחורים אלא נטמא גבו נטמא תוכו והגמ' שואלת שכלי חרס בתוכו תלה רחמנא א"כ כלי זה שאין לו תוך הוא לא מק"ט כלל ועיין רש"י וז"ל דאין מטמא אלא מתוכו דכתיב וכל כלי חרס אשר יפול מהם אל תוכו עכ"ל הרי מפורש בדבריו שכלי שאין לו תוך הסיבה שהוא לא מק"ט כיון שכל החלות טומאה דרך תוכו וכן מבואר בהמשך דבריו שם ד"ה ולא שהקשה למה כלי חרס לא מקבל טומאת אחורים מגביו ותירץ שלא החמירו יותר מכל טומאה והקשה המשנה למלך מנא ליה שזה לא נטמא אמנם הביאור כנ"ל שס"ל שהדין שלא נטמא מגבו והדין שאין לו תוך הוא לא מק"ט זה מאותו טעם וכיון שבאין לו תוך מפורש בגמ' שהוא לא נטמא ה"ה ביש לו תוך לעניין גבו [וכבר הוכחנו לעיל ענף א סק"ד מרש"י שס"ל שטומאת היסט זה לא מדין נגיעה חזינן שאין דין נגיעה בכ"ח א"כ בהכרח כנ"ל]

אמנם עיין רמב"ם שס"ל לחלק שכלי שאין לו תוך אין לו טומאת אחורים וכלי שיש לו תוך אפילו בכ"ח הוא נטמא מאחוריו ועיין חזו"א שתמה הרי הגמ' אומרת שאין לו תוך הוא טהור כי בתוכו תלה רחמניה א"כ זה סברא גם ביש לו תוך לעניין אחוריו אמנם הביאור ברמב"ם בהכרח שזה שני מיעוטים אחד שכלי שאין לו תוך אין לו שם כלי לענין כ"ח וזה קושית הגמ' ויש עוד הלכה שהוא נטמא רק מתוכו וכאן זה לא שייך כיון שאין הטומאה חלה על כל הכלי אלא רק על גבו וכנ"ל סק"ב וענף א סק"ה וז"ב

והנה עיין רש"י שם וכן בהשגות הראב"ד שנתקשו למה באמת בגזירה דרבנן של טומאת משקים זה לא מטמא כ"ח מאחוריו ותירצו שכיון שזה גזירה אטו משקה זב וזבה וכיון שזה לא מטמא באחורי כ"ח לא רצו לגזור כאן ולכאורא צ"ע מה צריך הסבר הרי כיון שנמעט טומאת גב למה שלעניין טומאת אחורים זה אחרת ומשמע דעתם כנ"ל שכל המיעוט שם כי זה מחיל טומאה על כל הכלי והוא טפל אבל כאן שזה על חלק מהכלי זה לא שייך אמנם בדעת רש"י זה לא יתכן שהרי למד מכלי שאין לו תוך ובהכרח צ"ל שכונתם להקשות על עיקר הדין שאין לו תוך שס"ל שכל מיעוט התורה היה על טומאה שחלה על כל הכל אבל על טומאה שחלה בחלק מהכלי אין את מיעוטי התורה ומסברא היה צריך לטמאות ולכן ביארו שלא גזרו יותר מהדין טומאה דאוריתא וצ"ע

**שיטת תוס' שחקק בית מושב יש טומאת נגיעה ולא אויר ביאור הדברים לנ"ל וביאור דעת הר"ש בזה ובדין כלי שאין לו רק תוך זה**

ה]והנה עיין תוס' שבת ט"ז. שנקטו שאחורי כלים דהיינו חקק בית אחוריהם נטמא מהתורה ובפשטות דבריהם משמע שאין לזה טומאת אויר אלא רק טומאת מגע וכן הוא במהרש"א שם וכן נקט המשנה למלך וצ"ב ממ"נ אם זה חשיב תוך א"כ דיטמא מאוירו ואם זה לא תוך א"כ שלא יקבל טומאה כלל וביאר במשנת הגרא"ק זצ"ל דזה בקושי עומד לשימוש ולכן אם נבוא לדון מצד טומאת אויר זה לא חשיב אויר אמנם את החיסרון של גב אין לזה דיש לו כאן חשיבות יותר מכל גב ולכן כה"ג חל טומאה בנגיעה ואין זה דומה לכלי שאין לו תוך דשם אין לו תורת כלי אבל כאן יש לו תורת כלי דהרי יש לו תוך וכל זה רק שיך אם היום הגדר הוא שיש מיעוט על גב אבל אם הגדר שכל הטומאה רק חל ע"י המקום שיש לו חשיבות תוך א"כ זה לא שייך

והנה עיין ר"ש בפ"ב מ"א בגירסת הכת"י שכתב וז"ל ומיהו לא חשיב תוך גמור ליטמא מדאוריתא דהא אין מיטמא באויר אחוריו מדלא ערבינהו וכו' ומבואר שנקט שזה דרבנן והוכיח ד"ז מהא דאין לו טומאת אויר דהינו שנקט דממ"נ אם זה מקבל טומאה מדאוריתא בהכרח שזה תוך א"כ זה גם מקבל טומאת אויר ונראה שאין מזה ראיה דלא כהנ"ל אלא שלא ס"ל לחלק שזה לא גב ולא תוך אלא דממ"נ או שזה תוך א"כ זה גם מקבל טומאת אויר ואם זה לא תוך א"כ זה גב ביחס לכלי

ובפשוטו אדרבא מהא דמדרבנן זה מקבל טומאה בנגיעה משמע שבעיקר הדברים ס"ל כנ"ל שאין הטומאה דוקא ע"י נגיעת תוכו ולכן שיך מדרבנן לדון שמקום זה הוא לא תוכו אבל הוא לא בכלל המיעוט של גבו ועיין כלים פכ"ז דמבואר מדבריו שפשוטי כ"ח שיש לו חקק בית מושבו שכה"ג הוא לא יקבל טומאה בנגיעה וצ"ע עד כמה שמדרבנן זה תוך לעניין נגיעה למה כאן זה אחרת אמנם לנ"ל א"ש שמדרבנן זה רק לא גב אבל זה לא תוך ועד כמה שזה כלי ללא תוך א"כ הוא כלל לא בר קבלת טומאה וככל הנ"ל. וכל זה אינו מוכרח

אמנם לכאורא נראה להוכיח שאין זה כונת התוס' והר"ש דע"ש שהקשו מ"ש מכיסויי הכלים שאין להם דין תוך לעניין טומאת כ"ח ותירצו ששם לא משתמשים אף פעם ופה משתמשים לפעמים ואם נימא כנ"ל א"כ אין זה הטעם אלא דשם הרי זה כל הקבלה שלו א"כ אין לו שם כלי לענין טומאת כ"ח משא"כ כאן יש לו שם כלי אלא שנתמעט גבו א"כ זה לא גב ובאמת צ"ב הקושיא דמ"ש מכלי שאין לו תוך ויש לו חקק שמבואר בר"ש שאין לו טומאת חקק וצ"ע

ושמעתי לבאר דהנה לנ"ל מצאנו בדין תוך שני ענינים א.דכדי שיחשב כלי לקבלת טומאה דכלי חרס צריך תוך ב.דגם כשהוא מקבל טומאה הטומאה דרך תוכו ולא דרך גבו והנה שני דברים אלו תלוים בדין תוך ולפ"ז כוונת תוס' והר"ש להקשות דעד כמה דנימא שזה מכניס טומאה דרך חקק אפילו שלא משתמשים א"כ מוכח שהדין תוך יסודו מציאות של תוך אפילו שלא משתמשים א"כ גם לעניין השם כלי היה צריך להיות שכל שיש לו תוך במציאות חשיב כלי בכלי חרס ולכן כתבו שוודאי צריך שימוש כדי שיחשב תוך אלא שבדרגת השימוש בזה יתכן לחלק או בדרבנן או בדאוריתא שלענין השם כלי צריך יותר שימוש מאשר לעניין שלא יחשב גבו אלא תוכו אמנם עדיין צ"ב לשונם שבכיסויי כלים לא משתמשים שלפ"ז שם גם אם ישתמשו כמו פה זה לא יהיה שם כלי וצ"ע סתירת דברי הר"ש

**ביאור שיטת תוס' דבחקק מוציא טומאה ולא מקבל ונפק"מ להנ"ל**

ו]והנה שיטת תוס' בשבת שם בשם ר"י שחקק בית אחוריו אם הכלי כבר טמא הוא מטמא גם דרך אויר ואם הוא טהור אינו מקבל טומאה גם דרך נגיעה וצ"ב ממ"נ או שזה תוך או שזה לא תוך ובהכרח צ"ל שבאמת הוי תוך אלא שלהכניס טומאה שנתמעט גב גם זה בכלל גב משא"כ להוציא טומאה שלא נתמעט גב ומבואר שהמיעוט של גב לא מחמת שזה לא בתוכו אלא הוא מיעוט נפרד וכנ"ל בדעת הר"מ אמנם וודאי יתכן שעד כמה שמבואר כך במשנה בהכרח שזה הגדר משא"כ לשאר הראשונים

**ביאור דברי הרמב"ן בדין יד חלולה**

ז]והנה מבואר בגמ' חולין קי"ח שנתרבה ידות לכ"ח והרמב"ן שם הקשה הרי זה מקבל טומאה רק מתוכו ותירץ כגון שהיה יד חלולה ועיין משנת הגרא"ק זצ"ל שכתב דבפשוטו וודאי אין הדרך להכניס דברים בתוך היד החלולה וא"כ צ"ב מה זה עוזר והרי בכ"ח שיש לו תוך שלא עומד לשימוש כזה הוא לא מק"ט כמו כסויי הכלים וביאר הנ"ל שבעלמא כה"ג חשיב כלי שאין לו תוך שנתמעט מטומאת כ"ח ורק במקרה שיש לו כבר תוך ויש לו שם כלי ורק שיש הלכה שהטומאה חלה דרך תוכו ולא גבו א"כ כה"ג זה תוכו כיון שהוא יד של הכלי והנה כל זה שייך אם נימא שבאמת זה שני נידונים הדין כלי שאין לו תוך והדין דביש לו תוך הוא לא מקבל טומאה אלא מתוכו אבל אם היום שניהם מאותו דין א"כ כה"ג כמו שחזינן שזה לא נחשב תוך לקבל טומאה בכלי שעומד רק לזה ה"ה בתור יד וצ"ע בזה

והנה לכאורא צ"ע סתירת דברי הרמב"ן דעיין שבת ט"ז לגבי חקק בית אחוריו שכתב דאין לומר שזה מקבל טומאה מגבו דממ"נ אם משתמשים בו א"כ הוא מקבל טומאה מאוירו ואם לא הוא לא מקבל טומאה כלל וצ"ע מאי שנא מיד שגם אם לא משתמשים מבואר ברמב"ן שזה מחיל טומאה על הכל אמנם לנ"ל הוא מבואר שחקק בית אחוריו זה הרי גב ולכן ס"ל לרמב"ן שממ"נ עד כמה שאין לו חשיבות כלי א"כ זה גבו וכיון שהוא הטפל הוא לא יכול להחיל טומאה על כל הכלי משא"כ יד שנתחדש מדין יד שהוא כמו עיקר הכלי ולכן הוא יכול להחיל טומאה על כולו ולפ"ז יודה הרמב"ן שזה יוציא טומאה ע"י אויר וכשיטת הר"י לקמן

אמנם עיין ברמב"ן חולין שהקשה על יד הרי זה לא עדיף מגב כלי חרס ולנ"ל הרי זה לא דומה דגב נתמעט משא"כ יד והרי גם לתירוץ הרמב"ן צריך להגיע לחילוק זה וכדמוכח מחקק אלא מוכח מהרמב"ן שבמיעוט של גב שהוא החלק הטפל וודאי נתמעט גם יד ולכן הקשה ולפ"ז לכאורא בהכרח צ"ל שמדובר שביד החלולה יש שימוש ומה שצריך להגיע לדין יד דאל"כ זה לא חלק מהכלי ובדין של חקק לא משתמשים ואין להקשות אם הטומאה מצד הדין כלי של היד א"כ זה כמו בית הפך ותבלין שאם אחד נטמא לא נטמא השני וצ"ל שכאן שזה כלי אחד נטמא הכל וכמבואר בראשונים לעניין חקק שהכל טמא ויבואר בס"ד במקום אחר ולפ"ז אין שום הכרח ברמב"ן לנ"ל אלא יתכן דס"ל שהגדר שכל הטומאה רק חלה דרך תוך ואיירי ביד שהיא בדרגת שימוש לסיבת טומאה

**ביאור תירוץ הרמב"ן שהיד יוצאת מהתוך והאם זה דוקא בעץ וכן האם התירוץ הראשון זה דוקא בחרס ובגדר דין ידות**

ח]והנה עי' שם ברמב"ן שיישב עוד שמדובר ביד של עץ או אבן ומחוברת באוירו והנה יש שהבינו שכונתו דוקא ביד של עץ או אבן ולא של חרס ולפ"ז הדבר תמוה הרי אבן לא מקבל טומאה וא"כ איך כאן זה יכול להיות סיבה לקבל טומאה ואף שיש לישב אמנם מסברא הדבר תמוה ונראה ברור שאין כונת הרמב"ן דוקא של עץ אלא אפילו של עץ או אבן וכונתו שלפי התירוץ הראשון שזה מצד החלל של היד א"כ צריך דווקא של חרס משא"כ לתירוץ זה וס"ל שכה"ג שזה יוצא מתוכו חשיב כנוגע בתוכו מאשר יד רגילה שמחוברת מבחוץ ולכאורא מוכרח מזה כנ"ל שכונת הרמב"ן שהיד מק"ט מחמת עצמו דהוא עצמו יש לו תורת כלי אבל מצד שזה חלק מהכלי כה"ג כיון שזה לא בתוך חלל הכלי זה לא סיבה לק"ט

ועי' רשב"א ור"ן שהקשו שכיון שהם לא חלולים איך הם עצמם מק"ט ולכאורא כונתם שס"ל שאין מעלה מה שזה תוך הכלי ולכן הקשו שיוצא שכ"ח מקבל טומאה גם לא דרך אוירו אלא שמלשונם נראה קצת דס"ל שגם אם יהיה יד של אבן זה יקבל טומאה אמנם יתכן שבתור קושיא אלימתי לא יכלו לשאול מזה וצ"ע

והנה ידוע נידון האחרונים האם דין יד זה רק להכניס או להוציא טומאה או שחשיב שהיא עצמה טמאה ונפק"מ לנידון המקור ברוך האם מותר להכניס יד למקדש ויש שרצו להוכי מדברי הרמב"ן שיד היא עצמה טמאה דעד כמה שזה רק מכנים טומאה שכאילו זה נגע בכלי א"כ מה מעלה בזה שיש לו תוך הרי ביחס לכלי זה לא תוכו ועוד שהרי הוא עצמו לא סיבה לקבל טומאה אמנם לנ"ל נראה דאינו ראיה כלל דזה וודאי גדר דין יד שהוא חלק מהכלי אלא שיתכן שעדין כיון שהוא לא כלי תשמיש אין לו סיבה לקבלת טומאה ורק להכניס טומאה משא"כ כאן שהוא עצמו סיבה לקבל טומאה הוא יקבל טומאה ומה שזה גורם שכל הכלי טמא זה מפרשת ידות כיון שזה כלי אחד וכנ"ל. וז"ב

**בהא דמבואר בגמ' בכורות ושבת שאם היה מדרס בכ"ח זה גם בפשוט ובדברי היראים שזה גם מגבו**

ט]והנה הגמ' בבכורות ל"ח. אומרת שכלי שאין לו תוך אם נטמא במשקין מאחוריו טמא כולו והגמ' מעמידה במדרסות והגמ' שואלת א"כ כלי חרס גם והגמ' עונה שאין מדרס לכלי חרס ומבואר בגמ' שאם היה מדרס לכ"ח גם פשוט היה מקבל וצ"ע דלכאורא אפילו אם הוא מקבל טומאת מדרס אבל הרי זה רק מתוכו ואפילו אם נימא שזה כמו היסט שחשיב שהוא דורס על כל הכלי אבל כל זה שייך בכלי שיש לו תוך אבל בכלי שאין לו תוך מה פתאום שהוא יקבל טומאה ויתכן שכל המיעוט שכ"ח לא מקבל טומאה אלא מתוכו זה לעניין טומאה שחלה ע"י מגע ולא לעניין טומאה שחלה ע"י מעשה שכיבה אמנם הרי מפורש בגמ' בבכורות שם שזה סיבה גם לדין שכל המטמא מדרס מטמא טומאת מת ולכן גם טומאת משקין דרבנן היה חל על זה וזה וודאי פלא דאפילו אם יש לזה תורת כלי אבל הרי הטומאה חלה רק ע"י תוכו וכאן הרי לא נגע בתוכו

אמנם לכאורא אם נימא דפשוטו כלי חרס הטעם שזה לא מקבל טומאה לא מצד שהחלות טומאה צריכה לחול דרך תוכו ולא דרך גבו שכאן שאין לו תוך א"כ היה צריך להיות שיחול טומאה אלא הוא מיעוט אחר מצד שאין לזה שם כלי וכמו פשוטי כלי עץ א"כ בטומאת מדרס שנתחדש שכל דבר שעומד למדרס מק"ט ואפילו פשוטי כלי עץ א"כ ה"ה פשוטי כלי חרס ומצד ההלכה שהוא לא מק"ט מגבו כאן זה לא שייך ובאמת לפ"ז אם זה יהיה כלי שיש לו תוך לא יהיה שייך הדין כל המטמא מדרס מטמא טמא מת ומטעם הנ"ל דהרי נתמעט בצורת הק"ט שזה לא חל מגבו על כל הכלי

אמנם עיין שבת פ"ד: שהגמ' דנה שהמקור שכ"ח לא מטמא במדרס כי התורה אמרה טהרת כ"ח וכי לא עסקינן שיחדינהו לאשתו נדה ובכל אופן זה מציל וביאר רש"י שכה"ג אין לזה שום קבלת טומאה דמשמעות התורה שזה מציל מכל הטומאות והתוס' הקשו הרי היסט זה מקבל וביארו שהכוונה טומאה שחלה מבחוץ והיסט זה נחשב כאילו נוגע בפנים אמנם עיין יראים סימן רע"ז הובא בתוס' רי"ד נדה ה: שביאר שאם זה היה מקבל טומאת מדרס זה היה מקבל טומאת מת מצד שכל המטמא מדרס מטמא טמא מת וא"כ זה לא היה מציל באוהל המת עכ"ד וצ"ע הרי כאן מדובר בכלי שיש לו תוך וא"כ נתמעט שהוא לא נטמא דרך גבו וא"כ למה שיקבל טומאת מת ומה שייך כאן כל המטמא טמא מדרס מטמא מת דהרי כאן לא החיסרון בכלי אלא בצורת הטומאה ואין זה דומה לגמ' בבכורות שמדובר שאין לו תוך וכנ"ל

אמנם לכאורא בדברי היראים בפנים מוכח ככל הנ"ל שכתב וז"ל וה"פ וכל כלי פתוח אשר אין צ"פ מהאי קרא דרשינן בספ"א דחולין שכלי חרס מטמא מאוירו ואין מטמא מגבו וכו' ובכל כלי קאמר קרא איזה תשמיש שיהיה לו ואפילו נתיחד למדרס ולישיבה טיהר הכתוב גבו אי מדרס כ"ח טמא גבו טמא דלעניין טומאת מדרס אין חילוק טהרת גב בשום מקום וה"פ הא אם יש צ"פ עליו טהור מטומאת מת וכו' אלמא אינו מטמא מגבו מי לא עסקינן דבכל כלי קאמר אפילו נתיחד לישיבת אשתו וקאמר רחמנא טהור אלמא אין דין מדרס לכ"ח שאם היה לו דין מדרס היה גבו כתוכו והיה טמא במת שכל דבר שהוא טמא מדרס אין לו דין תוך ואפילו אם היה לו תוך בטל תוכו כי נעשה מטעם יחודו לישיבה ככסא שאין לו תוך וטמא היה גבו במת אם היה לכלי חרס דין מדרס עכ"ל והנה דבריו ברור מללו שכל הסברא שבכלי שיהיה לו תוך נדון הכלל של כל המטמא וכו' דמצד השם כלי מדרס אין לו שם תוך דהרי הוא לא כלי של קבלה אבל אם היה כלי של תוך בזה באמת לא היה מועיל הכלל של כל המטמא וכו' ובהכרח ככל הנ"ל שאם זה כלי פשוט שכל הדין שלא מק"ט כי הוא פשוט א"כ במדרס זה לא שייך ומצד המיעוט של גב זה לא שייך דהרי אין כאן גב אלא שהוסיף הנ"ל שגם אם יש גב לא חשיב גב וכנ"ל

והנה כל זה שייך אם אין הגדר שהחלות טומאה צריכה לחול דרך תוכו אלא שזה מיעוט על גב וככל הנ"ל אבל אם גדר הדין שכאן נתחדש שכל הטומאה חלה רק דרך תוכו לכאורא לא היה שייך כאן טומאת מת

**ישוב הגמ' לרש"י וביאור שיטת ר"ת שם**

י]אמנם עדיין צ"ע לשיטת רש"י שהוכחנו שגדר הדין של כלי שאין לו תוך שלא מקבל טומאה מצד שכל טומאת כלי חרס ע"י תוכו א"כ למה שפשוטים יקבלו מדרס וכן מה שיך ק"ו שכל המטמא וכו' הרי אפילו אם מצד הכלי זה יקבל אבל אין לו צורה לקבל טומאה דהרי כל הטומאה היא רק מתוכו

ולכאורא מוכרח מזה דהנה שיטת תוס' שמפץ זה לא ממין עץ ובכל אופן זה מקבל טומאת מדרס ולכאורא נתחדש כאן שבטומאת מדרס כל מין מקבל טומאה ולפ"ז יש מקום לומר שכל התנאים שנאמרו בתורה בטומאת כלי חרס זה רק עד כמה שסיבת טומאתו מחמת המין חרס שלו כה"ג כל טומאתו דרך אויר אבל עד כמה שזה יקבל טומאה לא מחמת מין מסוים בזה לא נאמרו כל התנאים וממילא הוא מקבל טומאה כדין כל הכלים ואין צורך דוקא בתוך וכן עד כמה שיש ק"ו שכל המטמא מדרס וכו' א"כ זה יקבל את כל הטומאות ולא שיך כאן המיעוט של תוך כי טומאתו לא מפרשת כלי חרס

והנה הבאינו לעיל את שיטת ר"ת שביאר שכונת הגמ' שמוקף צ"פ לא מקבל שום טומאה מגבו ומה שמקבל טומאת היסט זה נחשב מתוכו וצ"ע א"כ גם אם היה מטמא מדרס זה היה מתיחס לתוכו ומ"ש ממגע ועיין קה"י מה שכתב בזה ולכאורא לנ"ל א"ש שעד כמה שהיה מקבל טומאת מדרס בזה באמת גם פשוט היה מקבל ולא מצד תוכו אלא שבזה לא נאמר כלל דין תוך ואין זה דומה להיסט שזה מצד טומאת תוך וחשיב כנוגע בתוכו

ועיין חזו"א סימן ג סק"ב שהקשה כן וביאר וז"ל וי"ל דבכ"ח אין טמא אלא כ"ח שיש לו תוך אבל פשוטי כלי חרס אין טמאים בהיסט הזב אבל במדרס אי כ"ח בכלל משכבו אף פשוטיה טמאין וא"כ ע"כ אין כאן טומאה דרך פיתחה עכ"ל וכוונתו שאם היה טומאת מדרס היה מקור שגם אם אין תוך טמא וא"כ נקט שה"ה ביש תוך חל טומאה גם מצד גבו וכל זה לשיטתו שנקט בכמה דוכתי שהיום כל הדין כי הטומאה חלה דרך תוך וא"כ אין לחלק אמנם לנ"ל גם אם נתחדש באין לו תוך זה לא קשור ליש לו תוך ובהכרח כנ"ל ובעיקר דבריו יש לעיין דמהיכי תיתי לומר שיש כאן חידוש גם נגד כללי התורה האחרים אולי מצד המין יש בו טומאת מדרס אלא שצריך שיתקים בו התנאי שנאמר בפרשה אחרת ובדברי היראים הנ"ל גם מבואר שלא כדבריו ודו"ק בכ"ז וצ"ע

**בביאור שיטת ר"י שגם אם יש מדרס בכ"ח אבל אין טומאת מת**

י"א]והנה עיין תוס' שם שהביאו בשם ר"י לבאר דכונת הגמ' שאם כ"ח מטמא במדרס א"כ זה חשיב דבר המקבל טומאה וזה לא חוצץ בפני הטומאה ונסתפק ר"י בזה דהינו שכיון שזה לא מקבל טומאת מת האם זה חיסרון או לא ומבואר שזה לא מקבל טומאת מת ועיין רש"ש שהקשה הרי כל המטמא מדרס מטמא טמא מת וכמו שהבאינו לעיל מהיראים והנה בפשוטו אינה קושיא דס"ל לר"י דאם מצד זה אז אדרבא נלמד מכאן לא כמו הק"ו וזה עדיף מאשר לומר שכ"ח לא יטמא במדרס אמנם לנ"ל יתכן שס"ל לתוס' כקושין דלעיל דעד כמה שיש לו תוך א"כ על זה לא יעזור הק"ו דנתמעט הגב מקבלת טומאה ואין זה דומה לגמ' בבכורות שמדובר בפשוט ולא ס"ל את חידושו של היראים דבדבר שעומד למדרס לא חשיב גב

ומצאתי באשר לשלמה מועד שכתב לבאר בזה עוד דהנה בפשוטו לעניין טומאת מדרס צריך שם כלי וכמו שהארכנו בפי"ט וע"ש שהבאינו לבאר מהקה"י שהדין של משמש ישיבה אם מלאכתו השם כלי שלו הוא מחמת הקבלה ואם זה יהיה פשוטי כלי עץ זה באמת לא יקבל טומאה ע"ש שהארכנו ולפ"ז אפילו אם נימא כנ"ל שבדין טומאת מדרס שכל המינים מק"ט ועל זה לא הולך המיעוט של כ"ח אבל כל זה בדבר שעומד ומיוחד למדרס וכמו הגמ' בבכורות אבל כאן שזה כלי שעיקר התורת כלי שלו מצד התוך כה"ג סיבת טומאתו מחמת המין חרס שלו וא"כ וודאי שיהיה החיסרון של גבו וכן לא שייך את טענת היראים שבתור כלי מדרס אין לזה חשיבות גב דהרי אין לו שם כלי בתור מדרס עכ"ד

ושמעתי לבאר בזה עוד דהנה רש"י בבכורות ביאר דהטעם דכלי חרס לא מקבל טומאת מדרס כי הוא ישבר והקשו האחרונים הרי הגמ' בשבת אומרת טעם אחר כי אין לו טהרה במקוה או שזה ילפותא מצמיד פתיל וביארו בזה דהנידון של הגמ' בבכורות בדבר שהוא מיוחד למדרס וכה"ג שהנידון שכל השם כלי מחמת המדרס בזה ביאר רש"י שזה ישבר ולא רגילים ליחד כלי למדרס אמנם הגמ' בשבת מדברת על כלי קיבול שיש לו שם כלי מחמת שימושו אלא שאם מלאכתו הוא משמש לפעמים גם למדרס וכה"ג בתור טפל כן הדרך ליחדו ובזה הגמ' צריכה לילפותא ולפ"ז בהכרח שהגמ' בשבת מדברת על צמיד פתיל שכל השם כלי שלו לא מחמת המדרס וכנ"ל

אמנם באמת מהיראים הנ"ל מוכח שגם בדין אם מלאכתו יש לזה שם כלי גם מחמת המדרס וע"ש שהוכחנו כן מעוד מקומות אלא שהבאינו מקומות שזה לא כך וצ"ע והנה מבואר עוד מלשון היראים שצריך כלי במדרס ע"ש