3 בדין ג_ שלא נצטרפו בתחילת האכילה ולא גמרו יחד
קטגוריות: ש_ס / א ברכות / ברכות - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / שלשה שאכלו

יום ועש"ק שופטים ו' אלול תשע"ב

א] ברכות דמ"ה. שלשה שאכלו כא' חייבין לזמן, וכתבו התוס', ז"ל, בירושלמי פריך הכא את אמרת אין רשאין ליחלק והכא את אמרת חייבים לזמן וכו', ול"נ דהכי פריך הכא את אמרת דאין רשאין ליחלק דמשמע אם גמרו אכילתן יחד אינן רשאין ליחלק אבל האחד רשאי לגמור סעודתו ולברך קודם חברו, וחייבין לזמן משמע דחובת זימון עליהם ואינן רשאין לגמור סעודתן זה בלא זה, ומשני שמואל כאן בתחלה כאן בסוף, איזהו בתחלה ואיזהו בסוף פליגי בה תרי אמוראי חד אמר נתנו דעתם לאכול זהו בתחלה אכלו כזית זהו בסוף וכו', וה"פ נתנו דעתם לאכול כלומר שהתחילו מתחלה לאכול ביחד זהו בתחלה אז ודאי חובת זימון עליהם, אכלו כזית זהו בסוף כלומר אם האחד התחיל קודם חברו בכזית אז ודאי אם גמרו סעודתם יחד חייבים לזמן אבל רשאין לגמור זה בלא זה ולברך, עכ"ל. [[1]](#footnote-2)

והנה הט"ז בסימן ר"ג סק"ו תמה ע"ד הב"י שלא הביא חילוק התוס', דאם הקדים א' קצת אכילתו ואח"כ בא השני ואכל ג"כ, רשאי הראשון לגמור סעודתו קודם ולברך בפנ"ע, ובאלי' רבה שם כתב, דהתוס' כתבו כן ע"פ הירושלמי, וכיון דתר"י והרא"ש והרשב"א פירשו להירושלמי בע"א, ע"כ ס"ל להב"י דנדחו ד' התוס', עכ"ד.

אמנם במחה"ש שם הביא מס' חמד משה שם שכתב דאדרבה מבו' בל' השו"ע כד' התוס', והוא במש"כ שם ס"ב אפי' לא הוקבעו תחילה וכו' אין רשאין לחלק כיון שהם קבועין יחד בגמר אכילה, הרי דוקא הואיל שהן קבועין בגמר, אבל אם רוצים להפסיק קודם שגמרו האחרים רשאי לברך ברהמ"ז בפנ"ע, כיון דלא הוקבעו בתחילה, והיינו ממש כד' התוס', עכ"ד, וכ"כ המאמ"ר שם סק"ז, וכ"כ החיי אדם כלל מ"ח ס"ב, וכ"כ במ"ב שם סקי"ט, ועי' גם בפמ"ג שם שדן בזה, וכן נקטו לדינא הגר"ז בסימן ר' ס"ב והיד הקטנה.[[2]](#footnote-3)

והנה לפי דבריהם נראה, דהא דבעינן שיגמרו סעודתם יחד, היינו דכ"ה דתחילת אכילה ביחד קובעתם, ה"נ גמר אכילה ביחד קובעתם, שהרי בד' הרא"ש מבו' דעיקר הא דחייבין לזמן אף כשלא נקבעו בתחילת האכילה, הוא משום שנקבעו אח"כ, ואי נימא דמש"כ הרא"ש בסו"ד כיון שהן קבועין יחד בגמר אכילה, היינו דגמרו סעודתם יחד, לכאו' בע"כ דהיינו, דאינם נקבעין יחד, אלא או בתחילת אכילה או בסוף אכילה, וכ"ה בל' המ"ב שם "דעכ"פ התחלה או גמר בעינן ביחד".

ב] אמנם צ"ע בזה, דהרי הרא"ש בתחילת דבריו כתב, ז"ל, ול"נ כדברי המפרשים אע"פ שלא ברכו המוציא ביחד אלא אח"כ נקבעו באכילה יחד נקבעו לזימון ואינן רשאין ליחלק, עכ"ל, וסתימת דבריו נ' להדיא דל"ב שיגמרו סעודתן יחד, ולפ"ז הרי בע"כ דמש"כ בסו"ד כיון שהן קבועין יחד "בגמר אכילה" חייבין לזמן, הוא לפרש דאף דל"ה קבועין בתחילת האכילה מ"מ סגי במה שהן קבועין בהמשך האכילה ולישנא ד"גמר" היינו דאינם קבועין בתחילה, והעירוני דכן מוכח מד' הטור שהביא לתחילת ד' הרא"ש דאם אח"כ נקבעו באכילה חייבין בזימון, ולא הביא למש"כ בסו"ד דהן קבועין יחד בגמר האכילה, וכ"ה גם בקיצור פסקי הרא"ש.

ובאמת דהכי מסתברא, דהנה אמנם התוס' שכתבו דאין חייבין לזמן אא"כ גמרו סעודתן יחד, למדו כן מד' הירושלמי לפי פירושם, אך לדעת הרא"ש שפירש הירושלמי בע"א ולא כלל על דין זה, מנלי' דאינם נקבעין בהמשך האכילה אא"כ גמרו סעודתן יחד.

גם באמת אי נימא דמכוון ד' הרא"ש הוא כד' התוס', אין הל' מדוקדק, דלא הול"ל כיון שהן קבועין יחד בגמר אכילה, אלא הול"ל כיון שגמרו סעודתן יחד, וכל' התוס'.

ג] ובאמת נראה דיש להוכיח, דמש"כ התוס' דאם התחיל האחד קודם חבירו אין חייבין לזמן אא"כ גמרו סעודתן יחד, לאו היינו דכ"ה דתחילת הסעודה קובעתן ה"נ גמר הסעודה קובעתן, אלא דין אחר הוא.

דהנה בעיקר מה שפירשו התוס' דפירכת הירושלמי היא דלישנא דאין רשאין ליחלק משמע דאם גמרו אכילתן יחד אינן רשאין ליחלק אבל האחד רשאי לגמור סעודתו ולברך קודם חברו, ולישנא דחייבין לזמן משמע דחובת זימון עליהם ואינן רשאין לגמור סעודתן זה בלא זה, צ"ב, דהגם דלישנא דחייבין לזמן משמע דחובת זימון עליהן, אך הרי י"ל דאינם נקבעין כחבורה אחת אלא בשגמרו סעודתן יחד, ובכה"ג הן חייבין לזמן, ואין לומר דעיקר הדיוק הוא מהא דתנן ג' שאכלו כאחד, ומ' דכל שהתחילו לאכול יחד כבר הן חייבין בזימון, דא"כ תיקשי בהא דתני דג' שאכלו כא' אין רשאין ליחלק, דמדתני ג' שאכלו כא' משמע דסגי במה שהתחילו יחד, ומדתני אין רשאין ליחלק משמע דרק אם גמרו סעודתן יחד אינן רשאין ליחלק, גם צ"ב דמ"ט לישנא דאין רשאין ליחלק מ' דרק אם גמרו אכילתן יחד אינן רשאין ליחלק, ומ"ט לא מצינו לפרושה דגם אם גמר א' סעודתו תחילה אינו רשאי ליחלק ולברך לעצמו.

ונראה מזה בדעת התוס', דהא דמדייקינן מלישנא דאין רשאין ליחלק, דהאחד רשאי לגמור סעודתו ולברך קודם חבירו, לאו היינו משום דאינם נקבעין כחבורה אחת אלא בגמר סעודתן, אלא היינו דאין אכילתן מחייבת כלל בברכת הזימון, אלא עיקר הדין הוא דכל שגמרו סעודתן יחד והן באין לברך, הרי כיון שבידן לברך יחד ולברך ברכת הזימון, ה"ה מחויבין בכך, וע"כ רשאי האחד לגמור סעודתו ולברך קודם חבירו, דכיון שאין אכילתו מחייבת בברכת הזימון, הרי דכל עיקר הדין הוא דאם גמרו סעודתן יחד ובאו לברך, יש עליהן לברך יחד ולברך ברכת הזימון, אך אין מוטל על א' להמתין לצורך כך עד שיגמרו חבריו.

ואשר זהו הא דפריך הירושלמי, דמהא דתני דג' שאכלו כאחד חייבין לזמן, מ' דאכילתן מחייבת בזימון, וכיון שנתחייבו באכילתן בברכת הזימון, ודאי דאין האחד רשאי לגמור סעודתו ולברך לעצמו, שהרי הוא מחויב בברכת הזימון, וזהו מש"כ התוס' דחייבין לזמן מ' דחובת זימון עליהן וכו', והיינו דלישנא דאין רשאין לחלק מורה דאין עליהן חובת זימון, אלא דאינם רשאין לחלק כשיש בידם לברך ברכת הזימון, אך לישנא דחייבין לזמן מורה דחובת זימון עליהן.

וזהו דמשני, דאם התחילו מתחלה לאכול ביחד זהו בתחלה אז ודאי חובת זימון עליהם, אבל אם האחד התחיל קודם חבירו בכזית רשאין לגמור זה בלא זה ולזמן ורק אם גמרו סעודתן יחד חייבין לזמן, ולפמש"נ נראה דהטעם בזה הוא, דכל שהתחיל האחד קודם חבירו בכזית, הרי דכיון דכבר חייל עליו חובת ברהמ"ז בפנ"ע, תו אף שנצטרף עם האחרים לא חייל עליו חובת ברכת הזימון,[[3]](#footnote-4) ואך דמ"מ אם גמרו יחד, כיון דיש בידם לברך ברכת הזימון, יש עליהן לברך יחד ולברך ברכת הזימון ואינם רשאין ליחלק, אך רשאי האחד לגמור קודם חבירו ולברך לעצמו, ואינו מחויב להמתין כדי לברך יחד עם חבריו ולברך ברכת הזימון.

ד] ומצאתי הדברים מבוארים כן בל' הט"ז סימן ר' סק"א, ז"ל, ולפי מ"ש בסי' קצ"ג בשם התוס' דאם התחיל א' קודם לחבירו אע"פ שאכלו אח"כ ביחד "א"צ להמתין על המאוחר בשביל הזימון", עכ"ל, ולהדיא בדבריו, דעיקר דינא דהתוס' הוא דכל שהתחיל האחד קודם לחבירו, לא הטילו עליהן להמתין על המאוחר בשביל הזימון, וזה כמש"נ דבכה"ג כל עיקר הדין הוא דכשהם באין לברך, יש עליהן לברך יחד ולברך ברכת הזימון, אך אין מוטל על א' להמתין לחבריו בשביל זה.

והראני הרז"ג דכ"ה מבו' גם בד' הט"ז שם סק"ג, ז"ל, כי לפענ"ד נראה דמותר להם לברך בפ"ע בג' בזימון, ולא אמרו חיוב שלא לחלק אלא בג' שאכלו כאחד חייבים לזמן, דהא אפי' אם רצה אחד לגמור סעודתו ולצאת אינו רשאי אלא ימתין על הזימון, משא"כ בי' לענין הזכרת השם לא אמרו בזה חייבים לזמן אלא דאינו רשאי לחלק, דהיינו ודאי כ"ז שהם יושבים יחד בשעת גמר סעודה אינם רשאים לחלק ולבטל הזכרת השם, אבל לא אם ירצו לגמור סעודתם קודם חבריהם וכו', עכ"ל, ובפמ"ג שם הוסיף לפרש בזה, ז"ל, כי בשלשה אמר חייבים ואין רשאים בדף מ"ה א' ונו"ן א', מה שאין כן בעשרה רק אין רשאין ליחלק אם הם בגמר כו', עכ"ל.

והדבר פשוט דד' הט"ז מיוסדים על ד' התוס' וכמו שנקט בסימן קצ"ג לדינא כד' התוס', דהא דתנן אין רשאין לחלק, היינו דאף דאין אכילתן מחייבתן בברכת הזימון, מ"מ כל שגמרו יחד ובאין לברך, יש להן לברך יחד ולברך ברכת הזימון, ומזה הוא שלמד הט"ז דבזימון דעשרה דלא תנן אלא אין רשאין לחלק, הרי דלעולם אין האכילה מחייבת לברך ברכת הזימון בשם, ואך דכל שבאין עשרה לברך ויש בידם לברך יחד, אין רשאין לברך כל ג' בפנ"ע ולבטל הזכרת השם, אך א"צ להמתין לחבריהם בשביל כך.

ה] ואם כנים הדברים, דהא דלדעת התוס' כשהתחיל האחד קודם חבירו וגמרו סעודתן יחד, אי"ז משום דגמר הסעודה קובעתן, אלא הוא משום דכיון שבידן לברך יחד ולברך ברכת הזימון, ה"ה מחויבין בכך, הרי לכאו' אין לפרש כן בדעת הרא"ש, שהרי בדבריו נ' להדיא דהא דחייבין בזימון אף כשלא התחילו לאכול יחד, הוא משום שנקבעו בהמשך האכילה, וז"ב.

ו] ויש להוסיף, דעיקר מש"נ לדעת התוס', דאף דכל שהתחיל האחד לאכול קודם לחבירו אין אכילתן מחייבת בזימון, מ"מ יש בידם לברך יחד ולברך ברכת הזימון, וע"כ כל שגמרו יחד ה"ה מחויבין לברך יחד, אין מזה מקור לדעת הרמ"א סימן קצ"ג דאף במקום שלא נצטרפו יחד ה"ה רשאין לזמן, והיינו משום דהכא שאני דלעולם אף שהתחיל האחד לאכול קודם לחבירו, הוי זה קביעות המועלת לצרפן יחד, והא דאין עליהן חובת זימון, הוא משום שכבר נתחייב האחד בברהמ"ז בפנ"ע מתחילה, וע"כ לא חייל בזה חובת ברכת הזימון, אך מ"מ שפיר יש בידם לברך ברכת הזימון, כיון שהן מצורפין יחד, ולמש"כ במ"ב דעיקר הטעם לחלוק על הרמ"א הוא משום דאין ביד האחד להוציא את חבירו, הרי דבכה"ג שהן מצורפין יחד, הרי דהגם דאין עליהן חובת ברכת הזימון, מ"מ ודאי דיש ביד האחד להוציא את חבירו, וע"כ שפיר יש בידן לזמן, וז"פ.

ולפי האמור נמצא, דאף לדעת התוס' דכל שהתחיל האחד קודם לחבירו אין חייבין לזמן אלא כשגמרו סעודתן יחד, הרי מ"מ אף כשגמר האחד קודם לחבריו, ה"ה רשאין להפסיק לו ולזמן, שהרי נקבעו יחד בהמשך האכילה, ואף שאין עליהן חובת זימון, מ"מ ה"ה רשאין לזמן. [[4]](#footnote-5)

אך אם פי' ד' התוס' הוא דאינם נקבעין יחד אלא בתחילת האכילה או בסופה, הרי לכאו' דמי לכל ג' שלא נצטרפו יחד שנחלקו הפוסקים אם הן רשאין לזמן, - אך שמא יש מקום לומר, דכל הא דבעינן שיהיו קבועין יחד בתחילת האכילה או בסופה, הוא רק לגבי חובת זימון, אך לגבי קביעות להוציא זא"ז, סגי במה שהיו קבועין יחד באמצע סעודתן,[[5]](#footnote-6) ולפ"ז לדעת הסוברים דהא דא"א לזמן כשלא נצטרפו יחד הוא רק משום דאין רשאין להוציא זא"ז, הרי דבכה"ג י"ל דשפיר הן רשאין לזמן, וצ"ע בזה.

עוד נראה לפ"ז, במש"כ המ"ב שם, ז"ל, ומ"מ אם המתינו לאחר אכילתם ולא ברכו עד שגמר גם השלישי לאכול חייבין לזמן ואין רשאין ליחלק, ואע"ג שלא גמרו ביחד כל היכי דאי מייתי להו מידי מצי למיכל מינייהו כמו גמרו ביחד דיינינן להו, וכעין ההיא דריש סימן קצ"ז, עכ"ל, ולמש"נ בדעת התוס' לכאו' הדין כן אף היכא שכבר אמרו ב' הב לן ונברך קודם שגמר השלישי, דאף דאם מייתי להו מידי ל"מ למיכל מינייהו, מ"מ כיון דעכשיו עומדים שלשתן לברך, יש עליהן לברך יחד ולברך ברכת הזימון, דכל עיקר הא דרשאי הא' לגמור סעודתו קודם לחבירו ולברך, הוא כמש"כ הט"ז דא"צ להמתין על המאוחר בשביל הזימון, אך כל שקודם שבירכו גמר השלישי את סעודתו, וא"צ להמתין עליו, ה"ה חייבין לזמן.

ז] אמנם יש להעיר על עיקר מש"נ בד' התוס' מד' הגר"א בסימן קצ"ג ס"ב, שכתב במש"כ השו"ע שם ומ"מ אם יאכל עמהם בלא קבע רשאים ליחלק, ז"ל, כמש"ש מ"ב ישבו לאכול כו' ורמינהו עשרה כו' ובבהמ"ז איירי כמ"ש תוס' שם, וכ"ה בירושלמי והביאו תוס' שם מ"ה א' ועט"ז ס"ק ו' וכו', עכ"ל.

ומבו' להדיא בדבריו, דמש"כ התוס' ע"פ הירושלמי, דאם התחיל האחד קודם לחבירו בכזית ה"ה רשאין ליחלק, היינו משום דבכה"ג אינם נקבעין יחד, וזהו שהביא מזה דכל שאכלו בלא קבע ה"ה רשאים ליחלק, דאם גם כשאכלו בלא קבע ה"ה חייבין בזימון, הרי דה"נ אם התחיל האחד קודם לחבירו בכזית היו חייבין בזימון, וזה דלא כמש"נ דהא דכשהתחיל האחד קודם לחבירו בכזית לא חייל עלייהו חובת זימון, הוא משום שכבר נתחייב האחד מתחילה בברהמ"ז לעצמו.

גם מוכח מד' הגר"א, דהא דכשגמרו סעודתן יחד אינם רשאין ליחלק, הוא משום דבכה"ג ה"ה נקבעין יחד, דאי נימא כמש"נ דנתחדש בזה דין בפנ"ע, דכל שגמרו סעודתן יחד והן באין לברך יש עליהן לברך יחד ולברך ברכת הזימון, אף שלא חייבתן האכילה בברכת הזימון, הרי דשפיר הי' מקום לומר דה"נ כשאכל בלא קבע וגמרו יחד אינם רשאין ליחלק, דעד כאן לא למדנו מד' הירושלמי אלא דכל שלא אכל בקבע אין אכילתו מחייבת בזימון (וזה נלמד מהא דכשהתחיל האחד קודם לחבירו אין אכילתם מחייבת בזימון), אך אכתי י"ל דאף בכה"ג אם גמרו יחד אינם רשאין ליחלק, (דומיא דהא דבהתחיל האחד קודם לחבירו וגמרו יחד אינם רשאין ליחלק, ואף שלא נקבעו יחד), ובע"כ מזה דהא דכשגמרו סעודתן יחד אינם רשאין ליחלק, הוא משום דבכה"ג ה"ה נקבעין יחד, אך לעולם כל שלא אכל עמהן בקבע, ה"ה רשאים ליחלק אף אם גמרו סעודתן יחד, וז"ב.

הוספה - שו"ר בסמ"ק מ' ק"ט, ז"ל, ג' שאכלו, אם בתחלה בירכו ברכת המוציא ביחד אין רשאין ליחלק אלא ימתינו ומזמנין זע"ז, ואם בירכו כל א' ברכת המוציא לעצמו רשאין ליחלק, אבל אם גמרו סעודתן יחד חייבין לזמן, עכ"ל.

והנה ממש"כ דבג' שבירכו ברכת המוציא ביחד "אין רשאין ליחלק" אלא ימתינו וכו', וכן ממש"כ דאם בירכו כל א' ברכת המוציא לעצמו "רשאין ליחלק" אבל אם גמרו סעודתן יחד חייבין לזמן, מבו' דלישנא דאין רשאין ליחלק מתפרש דצריך א' להמתין לחבירו שיסיים סעודתו, וכל דא"צ להמתין לחבירו שיגמור סעודתו, חשיב דרשאי ליחלק.

ולפ"ז מוכח דאינו מפרש בד' הירושלמי כמש"כ התוס' דלישנא דאין רשאין ליחלק מ' דאם גמרו אכילתן יחד אינן רשאין ליחלק אבל האחד רשאי לגמור סעודתו ולברך קודם חבירו, אלא מפרש לה בע"א, ואפ"ה נקט לדינא דכל שלא בירכו ברכת המוציא יחד, ה"ה רשאין ליחלק, ורק כשגמרו סעודתן יחד חייבין לזמן, ולפ"ז י"ל כן גם לדעת ש"ר, דאף דאין להם מקור מד' הירושלמי להך דינא, מ"מ ס"ל כן מסברא.

ויש להוסיף, דלעיל סק"ג בהערה נת' דלהתוס' לטעמייהו ה"ז תלוי במה שהתחיל הא' קודם חבירו בכזית, ואילו לדעת רבינו יונה תליא במה שקבעו עצמן מתחילה להמוציא, ונת' שם דהך מילתא תליא ביסוד הא דאין מצטרפין אחר תחילת הסעודה, עיי"ש, אך הנה בד' הסמ"ק מבו' דתלי במה שבירכו ברכת המוציא יחד, וע"ד ד' רבינו יונה, ואפ"ה ס"ל דכל שלא התחילו יחד וגמרו יחד ה"ה חייבין לזמן.

שו"ר בצרור החיים דרך שני סימן ט"ו, ז"ל, וב' שישבו לאכול אינם רשאין ליחלק אלא מזמנין וממתינין זל"ז, ואם ישבו ב' ובא השלישי אח"כ לאכול עמהן, אין הב' צריכין להמתין, וכדאמר ג' חייבין לזמן ולא קאמר אין רשאין ליחלק, עכ"ל, ונ' מזה, דפירש ד' הירושלמי ע"ד התוס' ולהיפך, דלישנא דחייבין לזמן מ' דכשהן באין לברך ה"ה חייבין לזמן, אך אינם חייבין להמתין זל"ז, ואילו לישנא דאין רשאין ליחלק, מ' דאף קודם שהן באין לברך אינם רשאין ליחלק זמ"ז, וע"ז משני דכאן בתחילה וכאן בסוף וכו', דאם התחילו לאכול יחד, אינם רשאין ליחלק, ואם לא התחילו יחד ה"ה רשאין ליחלק, ורק כשגמרו סעודתן יחד ובאין לברך, ה"ה חייבין לזמן.

ולפ"ז נראה דגם ד' הסמ"ק מיוסדים ע"ד הירושלמי, וכפי' זה, וזהו דנקט הסמ"ק ללישנא דאין רשאין ליחלק, דזהו מקור הך דינא, וכנ"ל, ולפ"ז שפיר י"ל כמש"נ, דלדעת ש"ר דאין מפרשים כן בד' הירושלמי, אין לנו מקור להצריך שיגמרו סעודתן יחד.

1. אך בד' ש"ר מבו' שפירשו ד' הירושלמי, דהוא כפירכת תלמודין לקמן ד"נ. דמאי קמ"ל דאין רשאין ליחלק היינו רישא, ולטעמייהו גם פירשו בע"א להא דמשני הירושלמי דכאן בתחילה כאן בסוף, ולדעתם אין מקור מד' הירושלמי להך דינא דג' שלא התחילו לאכול יחד, וזהו נחלקו בזה תר"י והרא"ש ולא הביאו מקור מד' הירושלמי, ואכמ"ל. [↑](#footnote-ref-2)
2. ורבים העירו ע"ז, ממש"כ המ"ב בסימן ר' סק"ט, ז"ל, כתבו הפוסקים דא' המפסיק לב' יכול להפסיק כמה פעמים, כגון שמתחלה אכלו ג' והפסיק להם א' ואח"כ באו ב' אחרים ואכלו עם הא', יכול זה עוד הפעם להפסיק לב' אלו וכו', וכן פעם ג' ויותר, עכ"ל, וצ"ע היאך הוא מפסיק לב' השניים, הרי לא התחיל לאכול עמהם ולא גמר עמהם. - ושמא י"ל דאף למש"כ המ"ב דבעינן עכ"פ התחלה או גמר ביחד, היינו רק לחיובא דזימון, אך גם בלא זה ה"ה רשאין לזמן, ועמש"נ לדון בזה להלן סק"ה. - שוב הראוני בס' יד הקטנה פ"ט סק"ל שנקט דב' ?, עכ"ד. [↑](#footnote-ref-3)
3. ומה"ט לדעת התוס' ה"ז תלוי במה שהתחיל האחד קודם חבירו בכזית, ואילו לדעת רבינו יונה דאין מצטרפין באמצע האכילה, מבו' בדבריו דבעינן שיקבעו עצמן מתחילה להמוציא, וכל שלא בירכו המוציא ביחד ולא קבעו עצמן מתחילה, אינם מצטרפין אף שבאו אח"כ קודם שאכל כזית, ודו"ק.

   ומאידך נראה לדון, במש"כ הפר"ח בסימן קצ"ג, דגם לדעת רבינו יונה דבעינן שיקבעו עצמן בתחילה בברכת המוציא, מ"מ בגונא שאמרו מתחילה ניזיל וניכול לחמא בנהר פלן, ה"ה מצטרפין אף שהתחילו לאכול זאח"ז, עיי"ש, ובאמת נראה דזה בכלל מש"כ רבינו יונה שקבעו עצמן מתחילה, אך לדעת התוס' י"ל דאף בכה"ג, מ"מ אם התחיל האחד ואכל כזית קודם לחבירו אינם חייבין בזימון, דכיון דכשאכל כזית עדיין לא התחילו חבריו לאכול, נתחייב בברהמ"ז בפנ"ע, ותו לא חיילא עלי' חובת זימון, וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-4)
4. והעירוני דהדברים מבוארים כן להדיא בד' הט"ז בסימן ר' סק"א, שכתב בדעת רה"ג, דהא דרשאי היחיד לברך לעצמו בלא זימון ויוצא, איירי בשלא התחילו יחד, והנה לפ"ז הרי מבו' דהא דא' מפסיק לב', הוא אף בכה"ג שלא התחילו לאכול יחד, ובפשוטו צע"ג, הרי בכה"ג ליכא חיוב זימון כלל, שהרי לא התחילו יחד וגם לא גמרו יחד, וא"כ מ"ט הן מזמנין והוא מפסיק ועונה לזימונם. - ונ' דזה מקור נאמן למש"נ עפי"ד הט"ז, דלעולם אף כשלא התחילו יחד ה"ה נקבעין יחד, ואך דבכה"ג לא חייל עלייהו חובת זימון, ורק כשהן באין לברך יחד, יש להן לזמן, ואשר ע"כ שפיר י"ל דגם בכה"ג איכא לדינא דא' מפסיק לב', וצ"ע. - אך לכאו' אי"ז מתישב עם ד' הט"ז שם סק"ג שכתב דבזימון די' לא אמרינן דג' מפסיקין לז', משום דהז' רשאין לברך ואינם מחויבין להמתין לזימון דעשרה, והרי דכל שהדין הוא דא"צ להמתין לחבירו, ליכא לדינא דהפסקה, וא"כ הדק"ל דבכה"ג שלא התחילו לאכול יחד, מ"ט א' מפסיק לב', וצע"ג. [↑](#footnote-ref-5)
5. והעירוני דנפ"מ עוד לדינא בזה, בדין פירות שבאו בתוך הסעודה, דאמרינן דמיגו דהוי קביעות לפת הוי קביעות לפירות ומוציא א' את חבירו, ויש להסתפק בגונא שלא התחילו לאכול יחד, אם הן מוציאין א' את חבירו, ולדעת תר"י ודאי אינם מוציאין, וזה תלוי במש"נ. [↑](#footnote-ref-6)