9 הריני נזיר מן הגרוגרות ב - בביאור סוגיא דפסחים, ובביאור פלוגתת רבנן ור_ש, והמסתעף
קטגוריות: ש_ס / כז נזיר / נזיר - עניינים הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ

אור ליום ה' ו' ניסן תשע"ה

**הדברים נכתבו לאחר זמן, ולא נתבררו ונסדרו באופן הראוי, וגם יש מן הדברים שיש לדון בהם**

**א**

א] פסחים דנ"ג., א"ר יהודה אמר רב אסור לו לאדם שיאמר בשר זה לפסח הוא מפני שנראה כמקדיש בהמתו ואוכל קדשים בחוץ וכו', מיתיבי א"ר יוסי תודוס איש רומי הנהיג את בני רומי לאכול גדיים מקולסין בלילי פסחים, שלחו לו אלמלא תודוס אתה גזרנו עליך נדוי שאתה מאכיל את ישראל קדשים בחוץ וכו', מקולס אין שאין מקולס לא, אמרי מקולס לא שנא אמר לא שנא לא אמר שאינו מקולס פירש אין לא פירש לא, רב אחא מתני לה להא מתניתא כר"ש, מתקיף לה רב ששת בשלמא למאן דתני לה כר' יוסי ניחא, אלא למאן דמתני כר"ש מי ניחא והתנן ר"ש פוטר שלא התנדב כדרך המתנדבים, א"ל רבינא לרב אשי ומאן דמתני לה כר' יוסי מי ניחא, והאמר רבא ר"ש בשיטת ר' יוסי אמרה דאמר אף בגמר דבריו אדם נתפס, מאי לאו מדר"ש סבר לה כר' יוסי, ר' יוסי נמי סבר לה כר"ש, לא ר"ש סבר לה כר' יוסי ולא ר' יוסי סבר לה כר"ש.

והתוס' שם פירשו דהא דאסור לומר בשר זה לפסח הוא משום דע"י שאומר עכשו בשר זה לפסח סברי אינשי דמחיים אקדשה, והא דאמרינן דלר"ש אי"ז קדוש, הוא משום דלר"ש אפי' אם הקדישה מחיים לשחוט בחוץ ל"ה הקדש משום דלא התנדב כדרך המתנדבים.

ב] ואמנם צ"ע בזה, דא"כ מ"ט תלי דין זה בפלוגתא דרבנן ור"ש, הרי טעמא דרבנן דפליגי על ר"ש וס"ל דהרי עלי מנחה מן השעורים יביא מן החטים, אמרו במנחות דק"ג. דהוא או משום דתפוס ל' ראשון, או משום דאיירי באומר אילו הייתי יודע וכו', והני טעמי לא שייכי כלל במקדיש בזה"ז מחיים, שהרי הא דאי"ז כדרך המתנדבים, הוא משום דכל הקדש בזה"ז הוא ע"מ לשחוט בחוץ, וא"כ ל"מ בזה כלל הא דתפוס ל' ראשון, וגם ל"ש בזה הא דאילו הייתי יודע וכו', דאף דנימא דאינו יודע דא"א להקריב עכשיו בחוץ, הרי אדרבה אם הי' יודע שא"א להקריב בחוץ, ל"ה מקדיש כלל, וא"כ מ"ט לרבנן דפליגי על ר"ש חייל ההקדש.[[1]](#footnote-2)

ג] וביותר צ"ע בזה במש"כ בתוס' הרשב"א בסוגיין, ז"ל, ור' יוסי לא סבר לה כר"ש, השתא אמרינן דבין ר"מ ור' יוסי ס"ל כרבנן דפליגי עלי' דר"ש דלית להו שלא התנדב כדרך המתנדבים, והא דתנן בנזיר הריני נזיר מן הגרוגרות ב"ה אומרים אינו נזיר דחשבינן לי' נדר ופתחו עמו, אומר רבי דמצי סברי לה ר"מ ור"י דל"ד להרי עלי מנחה מן השעורים, דהתם איכא למימר מטעא קטעי וכי אמר אילו הייתי יודע שאין מנחה מן השעורים חיילא עלי' ומיחייב, אבל התם כו"ע ידעי דאין נזירות מן הגרוגרות ונדר ופתחו עמו כאילו הוה אמר הרי עלי מנחה מן העדשים דבההוא לא טעי וכו', והכי מוכח בהדיא בפ' המנחות והנסכים ובמסקנא מוקי לה כב"ה ובדאמר אילו הייתי יודע שכך וכו', עכ"ל.

ומבו' בד' הר"ש, די"ל דהא דלר' יוסי האומר הרי עלי מנחה מן השעורים יביא מן החטים, הוא רק משום דאומר אילו הייתי יודע וכו', וע"כ בהריני נזיר מן הגרוגרות דלא טעי, אינו נזיר, - וזה צע"ג, דהרי בנידון דסוגיין דמקדיש פסח מחיים, ל"ש כלל ה"ט דאילו הייתי יודע, ואפ"ה ס"ל לר' יוסי דחייל ההקדש, וא"כ מ"ט באומר הרי עלי מנחה מן השעורים ל"מ רק משום דאומר אילו הייתי יודע, וגם מ"ט בהריני נזיר מן הגרוגות אינו נזיר, דהגם דליכא למימר בזה אילו הייתי יודע, כיון דלא טעי אינש בהכי, מ"מ מ"ש ממקדיש פסח מחיים דג"כ ל"ש ה"ט דאילו הייתי יודע, ואפ"ה חייל ההקדש.

וילה"ק עד"ז בנוס"א, דהרי כל הא דאמרינן דר' יוסי לא ס"ל כר"ש דהתם, הוא מכח הא דס"ל הכא דמקדיש פסח בזה"ז חייל ההקדש, וכיון דזהו הטעם דלא ס"ל כר"ש דהתם, היאך נימא דכל הא דמהני ההקדש התם הוא משום דאומר אילו הייתי יודע, הרי הכא ליכא לה"ט ואפ"ה מהני ההקדש, - ואם מאיזה טעם גרע ההיא דהרי עלי מנחה מן השעורים והריני נזיר מן הגרוגרות, וע"כ ל"מ התם אלא באומר אילו הייתי יודע, א"כ מהיכ"ת דר' יוסי דהכא פליג על ר"ש דהתם, הרי י"ל דאף דהכא מהני ההקדש, מ"מ התם דגרע טפי ל"מ ההקדש, דהרי כל הא דמהני ההקדש התם הוא משום דאומר אילו הייתי יודע, ובזה הוא דפליג ר"ש וס"ל דל"מ הא דאומר אילו הייתי יודע, וא"כ שמא ר' יוסי ס"ל בהך מילתא כר"ש.

**ב**

ד] ונראה לישב, דהנה בעיקר פלוגתת רבנן ור"ש בהרי עלי מנחה מן השעורים, דלרבנן כל שאומר אילו הייתי יודע וכו' יביא מן החטים, ולר"ש אף אם אומר אילו הייתי יודע וכו' ה"ה פטור, בפשוטו הי' נראה דהוי זה פלוגתא מסוימת אם מהני הא דאומר אילו הייתי יודע וכו', או ל"מ.

אך הנה זה נסתר מד' התוס' בסוגיין, דמבו' בדבריהם דדינא דר"ש דפטר בהרי עלי מנחה מן השעורים, הוא חד דינא עם דינא דר"ש דהאומר הרי עלי עולה שאקריבנה בבית חוניו אינה עולה, והתם הרי הא דלרבנן הויא עולה, איירי אף כשאינו אומר אילו הייתי יודע וכו', דאף בלא"ה חייל ההקדש שהקדישה לעולה, ומה שאמר שיביאנה בבית חוניו, לאו כל כמיני', ובע"כ דהא דפליג ר"ש, אי"ז פלוגתא מסוימת אם מהני מה שאומר אילו הייתי יודע וכו', וזה צריך פירוש.

ה] ונראה דהביאור בזה הוא, כמש"נ בסימן א' ס"ק י"א י"ב, דהנה הרי הא דלת"ק מהני הא דאומר אילו הייתי יודע וכו' דמכח זה אמרינן דיביא מן החטים, נת' בסימן א' דהוא משום דאף כשאומר הרי עלי מנחה מן השעורים הוי זה ל' נדר דמנחה מעליא, ואך שבאנו לבטל את נדרו מכח מה שאמר מן השעורים, ובזה הוא דמהני הא דאומר אילו הייתי יודע וכו', דע"כ אי"ז מבטל את נדרו, - ונראה דבזה הוא דפליג ר"ש, וס"ל דכל שאומר הרי עלי מנחה מן השעורים כיון דאי"ז כדרך המתנדבים אי"ז ל' נדר דמנחה מעליא כלל, וע"כ אף אם אומר אילו הייתי יודע וכו', ל"מ זה מידי, שהרי לא נדר להביא מנחה מן החטים, וגרע אפי' מדברים שבלב.

ו] ולפ"ז נראה, דע"כ שפיר י"ל דדינא דר"ש דפטר בהרי עלי מנחה מן השעורים, ודינא דר"ש דהרי עלי עולה שאקריבנה בבית חוניו אינה עולה, חד דינא הוא, הגם דהא דבמנחה מן השעורים פליגי רבנן, הוא רק משום דאומר אילו הייתי יודע וכו', והא דבעולה שאקריבנה בבית חוניו פליגי רבנן, הוא אף בלא הא דאומר אילו הייתי יודע וכו'.

והטעם בזה הוא, דעיקר פלוגתא דרבנן ור"ש הוא בדברי נדר שלא כדרך המתנדבים, דלרבנן הוו דברי נדר מעליין, ולר"ש ל"ה דברי נדר כלל, ובזה הוא דפליגי במנחה מן השעורים ובעולה שאקריבנה בבית חוניו, דלרבנן הוי זה דברי נדר מעליין, ולר"ש אי"ז דברי נדר כלל, - ואך דבמנחה מן השעורים לא סגי בהכי, דאף דרבנן לא ס"ל להגריעותא דשלא התנדב כדרך המתנדבים והו"ל דברי נדר מעליין, מ"מ מן הדין ל"מ ההקדש, כיון שפירש לנדרו דהוא למנחה מן השעורים, והו"ל נדר ופתחו עמו, וע"ז הוא דבעינן להא דאומר אילו הייתי יודע וכו', דמה"ט אין מה שאמר מן השעורים מבטל את נדרו, ובעולה שאקריבנה בבית חוניו דליכא לה"ט, שפיר מהני ההקדש אף בלא הא דאומר אילו הייתי יודע וכו', - ור"ש דפליג ע"ז, לא פליג על עיקר טעמא דאומר אילו הייתי יודע וכו', אלא פליג וס"ל דכיון דאמר מנחה מן השעורים ואי"ז כדרך המתנדבים, אי"ז דברי נדר כלל, וממילא דל"מ בזה הא דאומר אילו הייתי יודע וכו', וכמש"נ.[[2]](#footnote-3)

**ג**

ז] ולפ"ז מתבאר היטב הא דתלינן לדין המקדיש פסח בזה"ז, בפלוגתא דרבנן ור"ש במנחה מן השעורים, - שהרי עיקר פלוגתא דרבנן ור"ש דהתם, אינה במסוים כלפי הא דאומר אילו הייתי יודע וכו', אלא היא בדין נדר שלא כדרך המתנדבים, דלרבנן הו"ל דברי נדר מעליין, וע"כ מהני הא דאומר אילו הייתי יודע וכו', ולר"ש ל"ה דברי נדר, וע"כ שפיר תלינן לדין המקדיש פסח בזה"ז בפלוגתייהו, דלרבנן דס"ל דנדר שלא כדרך המתנדבים הוי נדר מעליא, אף המקדיש פסח בזה"ז חייל ההקדש, ובזה ל"ב להא דאילו הייתי יודע וכו', דל"ב לזה אלא במנחה מן השעורים, דאלמלי הא דאומר אילו הייתי יודע וכו', לא יתחייב במנחה מן החטים, כיון שפירש לנדרו שהוא מן השעורים, אך במקדיש פסח בזה"ז, דל"ש ה"ט, ל"ב להא דאומר אילו הייתי יודע וכו', ולר"ש דס"ל דנדר שלא כדרך המתנדבים ל"ה נדר, אף המקדיש פסח בזה"ז לא חייל ההקדש, וזה הוי כפלוגתייהו דרבנן ור"ש בעולה שאקריבנה בבית חוניו, דפליגי אם הויא עולה, והתם הוי כל פלוגתייהו בדינא דנדר שלא כדרך המתנדבים, וכמש"נ.

ח] ומתישב היטב לפ"ז מש"כ הר"ש די"ל דהא דלר' יוסי האומר הרי עלי מנחה מן השעורים יביא מן החטים, הוא רק משום דאומר אילו הייתי יודע וכו', וע"כ בהריני נזיר מן הגרוגרות דלא טעי, אינו נזיר, אשר צ"ע דא"כ מה ענין ד"ז להא דס"ל במקדיש פסח בזה"ז דחייל ההקדש, הרי בזה ל"ש כלל ה"ט דאומר אילו הייתי יודע וכו'.

ולמש"נ הוא מתישב היטב, דודאי דעיקר פלוגתא דר' יוסי ור"ש היא בדינא דלא התנדב כדרך המתנדבים, דלר' יוסי אף דלא התנדב כדרך המתנדבים הו"ל נדר מעליא, ולר"ש כיון שלא התנדב כדרך המתנדבים אי"ז דברי נדר כלל, וזהו דפליגי בדין המקדיש פסח בזה"ז, וזהו גם הא דפליגי במנחה מן השעורים, - ואך דבהא דבמנחה מן השעורים יביא מן החטים, לא סגי בהכי, דהגם דנדר שלא כדרך המתנדבים הוי דברי נדר מעליין, מ"מ כיון שפירש דבריו להביא מן השעורים, אינו מתחייב להביא מן החטים, וע"ז הוא דבעינן להא דאומר אילו הייתי יודע וכו', וכמש"נ.

**ד**

ט] והנה אמנם עיקר מש"נ לדעת התוס', דעיקר פלוגתא דרבנן ור"ש באומר הרי עלי מנחה מן השעורים, היא בדין נדר שלא כדרך המתנדבים, דלרבנן הו"ל דברי נדר מעליין, וע"כ מהני מה שאומר אילו הייתי יודע וכו', ולר"ש ל"ה דברי נדר כלל, וע"כ ל"מ מה שאומר אילו הייתי יודע, הנה שוב נתבוננתי דבד' התוס' מבו' דאי"ז עיקר פלוגתייהו.

דהנה התוס' בסוגיין כתבו, ז"ל, ר"ש בשיטת ר' יוסי אמרה דאמר אף בגמר דבריו וכו', אע"ג דלר' יוסי חיילי תרוייהו, היינו משום דתרי מילי קאמר ואינם פירוש זל"ז, אבל הכא מן השעורים הוא פי' מה שאמר הרי עלי מנחה, וכיון דאף בגמר דבריו אדם נתפס מבטלים להא דאמר בתחלה הרי עלי מנחה, ואפי' אם אמר אילו הייתי יודע שאין נודרין כך לא הייתי נודר כך אלא כך, "דהיינו טעמא דרבנן דאלים להו לשון ראשון ול"ה נדר ופתחו עמו כי אמר אילו הייתי יודע כו' כדאמרינן בהמנחות והנסכים", עכ"ל, וכעי"ז כתב בתוס' הרשב"א, ז"ל, ומיהו להכי מהני הא דאזלינן בתר אחרון כי שיטתי' דר' יוסי ומבטלין להרי עלי מנחה דאמר בתחילה, דלא אמר כלום אפי' כי אמר אילו הייתי יודע וכו', דה"ט דרבנן דל"ה נדר ופתחו עמו וכו' דאלים להו לשון ראשון, דכי אמר אילו הייתי יודע כן חיילא עלי' ומחייב מנחת חטין מק"ו, דהתם אע"ג דמצי חייל לשון אחרון דתמורת שלמים כמו תמורת עולה, אלים קמא לבטולי' לבתרא לגמרי, היכא דלא מצי חייל בתרא דשעורים כלל, כ"ש דאלים קמא לעניין הכי [דכי קאמר] (אלא ה"ק) אילו הייתי יודע וכו' מחייב, עכ"ל.

ומבו' בד' התוס' והר"ש, דפלוגתא דרבנן ור"ש באומר הרי עלי מנחה מן השעורים, אינה בדינא דנדר שלא כדרך המתנדבים, אלא הוא דלרבנן אלים להו ל' ראשון, ולר"ש אף בגמר דבריו אדם נתפס ולא אלים לי' ל' ראשון.

י] והביאור בזה, דהנה הרי בגמ' אמרו דר"ש בשיטת ר' יוסי אמרה דאמר אף בגמר דבריו אדם נתפס, ובד' התוס' בסוגיין מבו' דאתיא אף כר' יוחנן דהא דלרבנן יביא מן החטים הוא באומר אילו הייתי יודע וכו', - ולפ"ז הרי דמש"א דר"ש ס"ל דאף בגמר דבריו אדם נתפס, היינו משום דכל הא דס"ל לר"ש דבאומר מנחה מן השעורים ל"ה נדרו כדרך המתנדבים, הוא רק משום דבגמר דבריו אדם נתפס, והוי זה חד דיבורא דמנחה מן השעורים, ודיבור זה אינו כדרך המתנדבים, - ולפ"ז הרי דבזה עצמו הוא דפליגי רבנן, דלעולם מודו לעיקר דינא דר"ש דכל דאין הנדר כדרך המתנדבים אי"ז דברי נדר מעליין, ואך דכיון דאלים להו ל' ראשון, ע"כ ס"ל דאף שאמר מנחה מן השעורים, אנו תופסין למה שאמר הרי עלי מנחה, וזה הו"ל דבר נדר מעליין, וע"כ ס"ל דיביא מן החטים.

ואמנם משמעות ד' התוס', דכל הא דלרבנן הו"ל כדרך המתנדבים, הוא רק משום שאומר אילו הייתי יודע וכו', וכל שלא אמר כן, הדר דינא דחשיב נדר שלא כדרך המתנדבים, - וי"ל דהיינו, דאם לא אמר אילו הייתי יודע וכו', ואין דעתו אלא להתחייב במנחה מן השעורים, אין אנו תופסין דיבורו דהרי עלי מנחה בפנ"ע, וממילא דאי"ז כדרך המתנדבים, ורק משום שאומר אילו הייתי יודע וכו', ודעתו להתחייב במנחה מן החטים, ע"כ אנו תופסין את דיבורו דהרי עלי מנחה בפנ"ע, ודיבור זה הוי כדרך המתנדבים, - ונתחדש לפ"ז, דהא דבעינן לה"ט דאומר אילו הייתי יודע וכו', הוא מתרי טעמי, חדא, דמה"ט חשיב כמתנדב כדרך המתנדבים, ועוד, דמה"ט חייל ההקדש אף שפירש לנדרו שהוא למנחה מן השעורים, וע"כ אף לדעת ר' יוסי דלא ס"ל כלל להגריעותא דשלא התנדב כדרך המתנדבים, מ"מ בעינן לה"ט דאומר אילו הייתי יודע וכו', וכמש"נ.

יא] ולפי המבו' נמצא, דרבנן דפליגי על ר"ש וס"ל דהרי עלי מנחה מן השעורים יביא מן החטים, מצו סברי דהמקדיש פסח בזה"ז לא חייל ההקדש, משום שלא התנדב כדרך המתנדבים, - שהרי הא דסברי התם דיביא מן החטים, אי"ז משום דלית להו לעיקר דינא דשלא התנדב כדרך המתנדבים, אלא הוא משום דאלים להו ל' ראשון וחשיב כמתנדב כדרך המתנדבים, אך במקדיש פסח בזה"ז דאי"ז כדרך המתנדבים, מודו רבנן לר"ש דלא חייל ההקדש.

ונמצא עוד לפ"ז, דהא דס"ל לרבנן דר"ש דהתם דיביא מן החטים, והא דס"ל לר' יוסי דיביא מן החטים, הוא מב' טעמים נפרדים, דהא דס"ל לרבנן דר"ש דיביא מן החטים, הוא משום דאלים להו ל' ראשון וכו', אך הא דס"ל לר' יוסי דיביא מן החטים אי"ז משום דאלים לי' ל' ראשון, והרי אדרבה בהא ס"ל לר' יוסי כר"ש, דאף בגמר דבריו אדם נתפס, אלא הוא משום דלית לי' לעיקר הגריעותא דשלא התנדב כדרך המתנדבים.

**ה**

יב] כתב בתוס' הרשב"א בסוגיין, ז"ל, ומיהו בר"פ הריני נזיר מן הגרוגרות מסיק דב"ה דקאמרי אינו נזיר ס"ל כר"ש דאמר שלא התנדב כדרך המתנדבים, וזה תימה לרבי, דא"כ ר"מ ור' יוסי ות"ק דר"ש כב"ש, ועוד דמסקינן במנחות דב"ה כת"ק דר"ש אתי, ואע"ג דהתם בנזיר מסיק תנן התם ומייתי ההיא דמנחות וכולה סוגיא דהתם, מיהו משמע כדמסיק תחילה דב"ה כר"ש הויא מסקנא, עכ"ל.

אמנם הנה בתוס' הרא"ש בנזיר כתב לפרש למש"א דב"ה ס"ל כר"ש, ז"ל, אפי' לרבנן דר"ש דאמרי גבי הרי עלי מנחה להביא מן השעורים יביא מן החטים, הכא אמרי שאינו נזיר, דכ"ה דס"ל לר"ש שלא התנדב כדרך המתנדבים, ה"נ ס"ל לרבנן דר"ש הכא, דהתם איכא למימר דטעי שהוא סבור שמתנדבים מן השעורים לפי שראויין למנחת העומר ומנחת קנאות, אבל גרוגרות ודבילה דלא שייכי לנזירות לכו"ע ל"ה נזיר שלא נזר כדרך הנוזרים, עכ"ל.

יג] ובטעמא דהר"ש שהק' דלסוגיא דנזיר נמצא דר' יוסי כב"ש, ולא ניח"ל לפרש כד' תוס' הרא"ש, - נראה דזה מתפרש היטב לפמש"נ, דדעת הר"ש דהא דפטר ר"ש משום שלא התנדב כדרך המתנדבים, לאו היינו דלית לי' להא דאילו הייתי יודע ומכח זה הוא דהוי נדרו שלא כדרך המתנדבים ול"מ, אלא הוא להיפך, דכיון דאית לי' דאיכא גריעותא בפנ"ע דכל שלא התנדב כדרך המתנדבים אי"ז דברי נדר מעליין כלל, ע"כ ל"מ הא דאומר אילו הייתי יודע וכו', וכמש"נ, - ונת' עוד דמש"א בסוגיין דר' יוסי פליג על ר"ש, היינו דר' יוסי פליג על עיקר הגריעותא דשלא התנדב כדרך המתנדבים.

ולפ"ז נמצא דלפ"מ שאמרו בנזיר דטעמא דב"ה הוא כר"ש דאמר שלא התנדב כדרך המתנדבים, לא אתיא מילתא דב"ה כר' יוסי דלית לי' כלל להגריעותא דשלא התנדב כדרך המתנדבים, - וליכא לפרושי דבנזיר מן הגרוגרות מודה ר' יוסי משום דלא טעי אינש, שהרי בגמ' אמרו דטעמא דב"ה הוא כר"ש דשלא התנדב כדרך המתנדבים, וטעם זה אינו מתישב כלל לדעת ר' יוסי דלית לי' כלל להך דינא, וזהו שהק' הר"ש דלסוגיא דנזיר נמצא דר' יוסי כב"ש.

יד] ועד"ז הוא גם במש"כ הר"ש דלסוגיא דנזיר נמצא דר"מ ות"ק דר"ש כב"ש, - והיינו דאף שנתבאר דר"מ ות"ק דר"ש מודו לעיקר הגריעותא דשלא התנדב כדרך המתנדבים, מ"מ כיון דאית להו דתפוס ל' ראשון ומכח זה הוי נדרו כדרך המתנדבים, הרי דה"נ בהריני נזיר מן הגרוגרות, הוי נדרו כדרך המתנדבים, - וא"כ לפ"מ שאמרו בנזיר דטעמא דב"ה הוא משום שלא התנדב כדרך המתנדבים, לא אתיא מילתא דב"ה כר"מ וכת"ק דר"ש.

ואמנם לכאו' אי"ז מתישב למש"נ לעיל סוסק"י דמשמעות ד' התוס' והר"ש דכל הא דמהני תפוס ל' ראשון לחשוב לנדרו שהוא כדרך המתנדבים, הוא רק משום דאומר אילו הייתי יודע וכו', ולפ"ז הרי לכאו' בהריני נזיר מן הגרוגרות דלא טעי אינש ול"מ אמר אילו הייתי יודע וכו', הדר דינא דהו"ל שלא כדרך המתנדבים, - וא"כ לכאו' שפיר מתישב מש"א דטעמא דב"ה הוא משום דהוי שלא כדרך המתנדבים, אף לדעת ר"מ ות"ק דר"ש.

אך נראה, דאף אמנם דמכח הא דלא טעי אינש וכו', הדר הו"ל שלא כדרך המתנדבים, וכנ"ל, אך הרי אם מהני ה"ט דלא טעי אינש, ל"ה בעינן כלל להא דשלא התנדב כדרך המתנדבים, אלא בלא"ה ל"ה חייל, משום שפירש לנזירותו שהיא מן הגרוגרות, ולא קיבל עליו נזירות גמורה, - ומש"א בגמ' בנזיר דטעמא דב"ה הוא משום שלא התנדב כדרך המתנדבים, היינו משום דהתם אמרינן דמתפרשים דבריו שקיבל עליו נזירות גמורה ובא לחזור בו, וע"כ כל הא דל"מ בזה, הוא רק לר"ש דלית לי' תפוס ל' ראשון, ולדידי' כל שאמר הריני נזיר מן הגרוגרות, הוי זה שלא כדרך המתנדבים, ואי"ז דברי נדר כלל, - וזהו שהק' הר"ש, דא"כ נמצא דר"מ ות"ק דר"ש כב"ש, וז"ב.

1. ובפשוטו הי' נראה דבאמת אין מכוון הגמ' כלל לדינא דר"ש במנחות דק"ג. דהאומר הרי עלי מנחה מן השעורים פטור שלא התנדב כדרך המתנדבים, אלא מכוון הגמ' הוא לדינא דר"ש במנחות דק"ט. דהרי עלי עולה שאקריבנה בבית חוניו אי"ז עולה, אשר היינו משום דכל שהקדיש ע"מ שלא להקריבה כדינה, אי"ז הקדש, וה"נ במקדיש פסח בזה"ז אי"ז הקדש, וכ"ה מבו' בד' התוס' דהך גוונא שהקדיש פסח בזה"ז, דמי למקדיש עולה להקריבה בבית חוניו, - ולפ"ז י"ל, דהא דפליגי רבנן דהתם על ר"ש, הוא משום דלא ס"ל כלל לגריעותא זו דלא התנדב כדרך המתנדבים, דהתם הרי לא איירי באומר אילו הייתי יודע וכו', ושפיר תלינן לדינא דהכא דמקדיש פסח בזה"ז, בפלוגתא דרבנן ור"ש.

   אך באמת אי"ז מתישב, שהרי הגמ' הכא מייתי להא דתנן דר"ש פוטר שלא התנדב כדרך המתנדבים, וד' ר"ש אלו הם באומר הרי עלי מנחה מן השעורים, והתוס' כתבו דהא דמייתינן לה ולא מייתי לדינא דר"ש דהרי עלי עולה שאקריבנה בבית חוניו, הוא משום דהתם מפרש בהדיא שלא התנדב כדרך המתנדבים, אך עכ"פ מבו' דהוי זה חד דינא, - וגם פריך דמדר"ש סבר לה כר' יוסי, ר' יוסי סבר לה כר"ש, והרי מש"א דר"ש סבר לה כר' יוסי הוא בדינא דהרי עלי מנחה מן השעורים, ובע"כ דדין מקדיש פסח בזה"ז, דמי לדינא דהרי עלי מנחה מן השעורים, וכ"ה להדיא בתוס' הרשב"א בסוגיין, דר' יוסי ס"ל דהרי עלי מנחה מן השעורים יביא מן החטים, ולפ"ז הדק"ל, דהרי טעמא דרבנן דפליגי על ר"ש בהרי עלי מנחה מן השעורים, הוא משום דתפוס ל' ראשון, או משום דאומר אילו הייתי יודע, והני טעמי לא שייכי כלל במקדיש פסח בזה"ז. [↑](#footnote-ref-2)
2. ובעיקר מש"נ לדעת התוס', דטעמא דר"ש בהרי עלי עולה שאקריבנה בבית חוניו, הוא משום דס"ל דכל דאי"ז כדרך המתנדבים אי"ז דברי נדר כלל, ומה"ט אף במקדיש בזה"ז לא חייל ההקדש לר"ש, - הנה אמנם בד' רש"י מבו' דפליג ע"ז, וס"ל דאם הי' מקדיש הפסח מחיים הי' חל ההקדש אף לדעת ר"ש, וכ"ה מבו' גם בפירש"י בחולין דמ"א: דפליג בזה ע"ד התוס' שם, עייש"ה, - ונראה לדעתו דהא דבהרי עלי עולה שאקריבנה בבית חוניו לא חייל ההקדש לר"ש, הוא משום דפירש בהקדשו שיהא דינה להקריבה בבית חוניו, וה"ז כמפרש בדבריו שלא יחול עלי' הקדש דעולה, ומשא"כ במקדיש פסח בזה"ז, שפיר חייל ההקדש אף לדעת ר"ש, ודו"ק. [↑](#footnote-ref-3)