שיעור ד
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / אורח חיים / סימן שיח - בישול

# שיעורי הלכה

### שיעורים על סדר השו"ע

### מפי מו"ר הגאון

### רבי **רפאל צבי ובר** שליט"א

##### הלכות שבת

##### **בישול**

##### סימן שיח סעיף א

##### שיעור ד

**מעשה שבת**

* בסתירת השו"ע בדין מעשה שבת בשוגג.
* פתח מקרר בשבת ונדלקה נורה אם נאסר מה שבמקרר.
* מי שנוהג שלא לפתוח בקבוקים בשבת אם מותר לו להשתמש במשקה שפתח אחר בשבת.
* כשחזר וביטל מלאכתו אי חוזר הדבר להיתר.
* דבר שנאסר משום מעשה שבת אם הוא מותר לצורך מצוה.
* דין מעשה שבת שנתערב.

**דין מבשל בשבת במזיד ובשוגג**

א] [סעיף א' – המשך] **המבשל בשבת, [או שעשה אחת משאר מלאכות] במזיד אסור לו לעולם, ולאחרים מותר למוצאי שבת מיד, ובשוגג אסור בו ביום גם לאחרים, ולערב מותר גם לו מיד.** בחולין (טו.) נחלקו רבי מאיר ורבי יהודה בדין מבשל בשבת, דדעת רבי יהודה דאם בישל בשבת במזיד אסור לו לעולם ולאחרים מותר במוצאי שבת, ואם בישל בשוגג גזרו שוגג אטו מזיד ואסרוהו בין לו ובין לאחרים עד מוצאי שבת. אבל רבי מאיר סובר שלא גזרו שוגג אטו מזיד, ועל כן אם בישל בשוגג לא נאסר כלל, ואם בישל במזיד נאסר בשבת בין לו ובין לאחרים, ולמוצאי שבת מותר אפילו למבשל עצמו. והשו"ע פסק כרבי יהודה, אמנם הגר"א (סק"א) האריך להוכיח שהלכה כרבי מאיר, וכתב במ"ב (סק"ז) דבמקום הצורך יש לסמוך ע"ז בבישול בשוגג.

ועל מה שפסק השו"ע כרבי יהודה, יש להקשות ממה שפסק השו"ע לקמן (סי' שסב ס"ג) "מחיצה שנעשית בשבת כשרה, וה"מ שנעשית בשוגג, אבל במזיד הויא מחיצה להחמיר לחייב הזורק מר"ה לתוכה אבל לא להתיר לטלטל בתוכה". וקשה דלדעת רבי יהודה קנסו שוגג אטו מזיד, וא"כ אמאי פסק השו"ע שמחיצה שנעשית בשוגג כשירה. ויש שתי' שדעת השו"ע לחלק בין איסור דאורייתא לדרבנן, והתם מיירי במחיצה שעשאה באיסור דרבנן, ומשו"ה הקילו בו וכמש"כ במשנ"ב (סק"ג ובביה"ל ד"ה המבשל) שגם רבי יהודה מודה בזה. אמנם מסתימת השו"ע שם לא משמע שחילק בזה, ובכל גווני התיר בשוגג. ובלא"ה תירוץ זה אינו מספיק לשיטת המג"א דמבואר דעתו שאין חילוק בין דאורייתא לדרבנן, דכתב לקמן (סי' שלט סק"ז) דהמפריש תרו"מ בשבת דין הפירות כדין המבשל בשבת, ואף דאיסור הפרשת תרו"מ בשבת הוא מדרבנן. ואף דעת הפמ"ג כן (הביאו הבה"ל כאן ד"ה המבשל) דאין לחלק בין דאורייתא לדרבנן ובשניהם אסור בשוגג. ולדידהו וודאי א"א לתרץ פסק השו"ע ולחלק בין דאורייתא לדרבנן.

ובאור שמח (שבת פט"ז הכ"ב) כתב לדחוק דמה שכתב השו"ע להתיר מחיצה שנעשתה בשוגג היינו לשבת הבאה, דאילו נעשתה במזיד אסורה לעולם. מיהו פשטות השו"ע משמע להתיר המחיצה מיד, וכן משמע במשנ"ב שם [דבס"ק יט כתב דאף לאחרים אסור לאותו שבת ומשמע דבשוגג מותר אף באותו שבת].

**נראה דכשאינו נהנה מגוף האיסור לא אסרוהו בשוגג**

ונראה דמבואר בזה דיש חילוק בין דבר שנעשתה המלאכה בגוף הדבר שנהנה ממנו כבישול וכדו', דבזה החמירו חכמים לקנוס שוגג אטו מזיד, אבל אם אינו נהנה מגוף החפץ שנעשה בו האיסור בזה לא החמירו לגזור לאסור בשוגג. ואף דהבה"ל (ד"ה אחת) החמיר בהוצאה לאסור להשתמש בחפץ שהוציאו בשבת, י"ל דאף שגוף החפץ לא השתנה ע"י המלאכה ואינו נהנה מגוף המלאכה, מ"מ הרי הוא נהנה מהחפץ שנעשה בו המלאכה, אבל במחיצה לא עשה מלאכה במה שבא לטלטל, וקיל טפי.

ולפ"ז מה שנתבאר לעיל (בשיעור ג) דעת המג"א דאם פתח הגוי את הבור שטמן בו לפת, אסור להנות מהלפת עד מוצ"ש, היינו דוקא בגוי [דגוי חמיר משוגג, וכ"כ להדיא ברמב"'ן בשבת (קכב.) שאמירה לעכו"ם חמירא טפי משוגג בישראל] אבל אם עשה זאת ישראל יש לחלק בין שוגג למזיד, וכמו מחיצה דלא נעשה מעשה בגוף החפץ.

**פתח מקרר והיה שם נורה שנדלקה**

ויש בזה נפק"מ למעשה, כגון שפתח בשוגג מקרר שנדלקת בו נורה בפתיחתו, דאף דיש לדמותו לפותח בור שטמון בו לפת, מ"מ אין לאסור את המאכל, דכיון שהוא שוגג ולא עשה מעשה בגוף האוכל לא גזרו עליו חכמים. וכמו"כ בדלת חשמלית [המצויה בבתי חולים] שעבר בה ישראל ונמצא שנפתחה על ידו [באופן שהישראל שעבר לא עשה כן מחמת פיקו"נ], דיש לאסור לעבור שם, אמנם אם עשה כן בשוגג לא נאסר. ועוד נפק"מ בפתיחת בקבוקים בשבת דנחלקו בזה הפוסקים, ואם פתח זאת ישראל הסובר להתיר כדעת רבו, אינו נאסר לישראל שסובר לאסור, דאף לשיטתו שהוא דבר האסור הישראל שפתח הוי כשוגג, ולא נאסר אא"כ נעשה מעשה בגוף הדבר [אמנם ע"י גוי חמור יותר וכשמנ"ת וכדמצינו לעניין הלפת. וכעי"ז חילק באגרו"מ (או"ח ח"ד סי' קיט אות ה), גבי גוי שפתח קופסא לצורך הישראל שיש לאסור, אבל ישראל שפתח משום שסובר כדעת רבו להתיר, י"ל שלא נאסר משום מעשה שבת דזה נחשב כמי שעשה בשוגג].

**כשהיה אפשר להנות אף בלא האיסור**

ובספר מאור השבת (ח"א מכתב יח אות ב) הביא מהגרשז"א גבי בקבוק יין שפתחוהו בשבת להתיר לשתות מהיין, ואף דס"ל להגרש"ז שפקק ממתכת אסור לפותחו בשבת, מ"מ אין לאסור את היין כיון שהיה יכול לפתוח את הבקבוק בהיתר ע"י שיעשה חור בפקק ואח"כ יפתח. ולכאורה דבר זה תלוי במחלוקת אחרונים, דהנה הפמ"ג לקמן (א"א סי' שיט סק"א) כתב להסתפק במי שבורר בשבת אם נאסר המאכל או לא, ודעתו נוטה להתיר בשני מיני אוכלין, שכיון שיכול לאכלו כך לא נאסר משום מעשה שבת, אבל בבורר אוכל מתוך פסולת יש לאסור [ובביה"ל (שם ד"ה הבורר) מסיק דאם עשה כן בשוגג יש להתיר, דיש לסמוך בזה על דעת הגר"א דהלכה כר"מ]. וכתב שם שאם עשה כן במזיד צ"ע אם נאסר לו לעולם, די"ל שאינו דומה למבשל, כי המבשל אינו יכול להחזיר את הדבר למה שהיה קודם המלאכה, אבל בבורר הרי יכול לחזור ולהניח את האוכל בתוך הפסולת, וא"כ אין לאסור לעולם, אלא דווקא באותו שבת. ובתהל"ד (סי' שיח סק"ג) הקשה דמטעם זה אפשר להתיר גם בשבת, שהרי גם בשבת יכול לחזור ולערב האוכל בפסולת ולברור אוכל מתוך פסולת. ומבואר דעת הפמ"ג דבשבת גופיה קנסוהו, אע"פ דיכול לעשותו בהיתר, ולפ"ז דברי הגרשז"א הנ"ל תליא בפלו' הפמ"ג והתהל"ד. ונפק"מ להרבה דברים שאפשר להם בדרך היתר, דלתהל"ד וכן דעת הגרשז"א אין בו איסור מעשה שבת.

**אם חזר וביטל מלאכתו אם מהני**

עוד כתב התהל"ד (שם) דאם תקע במזיד רגל בספסל שנשבר, אסור לו לעולם, ואם חזר במוצ"ש ופירק ותקע מחדש מותר, דעכשיו לא נהנה מהאיסור. אלא דכתב דכ"ז דוקא לעניין האיסור למוצ"ש, אבל אם מבטל את המלאכה בשבת, לא מהני להתיר את האיסור, וכמבואר ברשב"א (שהובא בב"י סי' רנג) שאם הרתיח מים חמין בשבת, אסור בשבת אף כשנצטנן, ואף שאחר שנצטנן כבר לא נהנה כלום מעצם האיסור מ"מ קנסוהו באותו שבת. ומ"מ הקשה מאי שנא משטר שיש בו ריבית דקיי"ל כחכמים שגובה את הקרן ואינו גובה את הריבית, דלא קנסו גופן אטו שבחן (ב"ק ל:), ואמאי הכא קנסו אף את גופן שלא יהנה מהמים בשבת גם כשנצטננו.

ומה שהובא לעיל (שיעור ג) מהאג"מ גבי פתיחת ביהכנ"ס בשבת ע"י טלטול המפתח באיסור, דכתב האג"מ לאסור להיכנס לביהכנ"ס, וכתב שם שינעלו את ביהכנ"ס ויחזרו ויפתחו ע"י גוי. ולכאו' דמי למים שנצטננו, וא"כ היה לנו לאסור לאותו שבת, אף אם מבטל מלאכתו. ויש ליישב עפ"י מה שנתבאר לעיל שמלאכה שאינה בגוף הדבר קיל יותר, וא"כ י"ל גם בזה שכל שאין המלאכה בגוף הדבר אין איסור אלא כשנהנה מהמלאכה, אבל אם מבטל מלאכתו שוב אינו אסור אפילו לאותו שבת.

**איסור מעשה שבת כשהוא לצורך מצוה**

ולעניין מעשה שבת לצורך מצוה מבואר בסי' רעו (ביה"ל ס"א ד"ה אסור) דגוי שהדליק הנר לישראל, אסור להנות בו אפי' לצורך מצוה, כגון לאכול סעודת שבת לאורו או ללמוד לאור הנר. ומקורו משו"ת הריב"ש (סי' שפז), ושם כתב גבי סכין של מילה שהביאו הגוי באיסור מחוץ לתחום, שמותר דמצוות לאו ליהנות ניתנו, וביאר הח"א (כלל סב ס"ו) דבמשתמש באור הנר הגוף נהנה ממנו, ועל כן אסור. ונראה דהוא דומיא דמודר הנאה מן המעיין (יו"ד סי' רכא סי"ג) דמותר לטבול בו טבילת מצוה בחורף, אבל בקיץ אסור, דאף שיש בזה מצוה כיון דגופו ג"כ נהנה אסור, וה"ה ללמוד ולאכול אף שיש בזה מצוה כיון שיש לו ג"כ הנאה אסור, ולא שייך להתיר משום דמצוות לאו להנות ניתנו. וכן איתא לעניין שופר (סי' תקפו סכ"ב), שאם הביא גוי שופר באיסור מחוץ לתחום מותר לתקוע בו, וביאר המשנ"ב (שם ס"ק פז) מטעם הנ"ל דמצוות לאו ליהנות ניתנו. אלא דצ"ע דגבי מצה כתב הביה"ל (סי' תנד ס"ד ד"ה לעניין) להתיר לאכול מצה של מצוה שבאה לידו ע"י איסור הוצאה, וזה תמוה דהא במצה יש גם הנאת גופו. ושמא יש לומר שגבי איסור הוצאה סמך המשנ"ב להקל, משום דדעת רבינו יונה שבאיסור הוצאה אין איסור משום מעשה שבת, ואף דהביה"ל הכא (ד"ה אחת) כתב להחמיר בזה מ"מ לצורך מצת מצוה צירף דעתו להקל.

**מעשה שבת שנתערב אי בטל**

ואם נתערב דבר שנאסר משום מעשה שבת כתב המ"ב (סק"ה) בשם המג"א דאינו מתבטל [ואף כשיש ששים כנגד האיסור], ואסור לו בשבת ליהנות מזה, דכיון שלמוצ"ש יהיה מותר לאחרים, מקרי דבר שיש לו מתירין. אמנם הביא דעת החוו"ד (סי' קב סק"ח) שחולק, וסובר דאף שלגבי אחרים הוי דבר שיש לו מתירים ולא בטל מ"מ למבשל עצמו מתבטל, שכלפיו אי"ז דבר שיל"מ, שהרי אסור לו לעולם. ולדבריו יהיה כאן דבר חדש, שלכל העולם יהיה אסור ולמבשל עצמו יהיה מותר. ודעה שלישית היא דעת החת"ס והתוספת שבת, דאף לאחרים מתבטל, דכיון שלמבשל עצמו אי"ז דבר שיל"מ ומחמת זה בטל, ממילא אף לגבי אחרים בטל. ובחת"ס בגליון על המג"א (סי' שיח סק"ב) ביאר שלא יתכן לאסור לאחרים ולהתיר למבשל, וכיון שבטל למבשל שרי גם לאחרים.

וכל זה דוקא אם בישל במזיד, אבל אם נתבשל בשוגג שאף למבשל עצמו מותר למוצ"ש, א"כ הוי דבר שיש לו מתירים לכל העולם, וודאי אינו בטל אלא ימתין למוצ"ש.

**ניתז לו טיפת מים לתוך קדירתו**

ופעמים שניתז לו טיפת מים לתוך קדירה או מיחם מים, ואותה טיפה נאסרת ואינה בטילה משום דבר שיל"מ. ואף שהוא מתעסק, מ"מ שייך ביה איסור משום מעשה שבת כמבואר בעונג יו"ט (סי' כ) ובמנחת ברוך (סי' ט), וכן נקטינן, וא"כ נאסר כל התבשיל. אכן לדעת היד יהודה שנתבאר לעיל (שיעור ג) שכל שאינו נהנה מהאיסור אין בזה קנס, היה מקום להקל, שהרי אינו נהנה מהאיסור. אלא שלדבריו צריך לדחוק שמה שהחמירו הפוסקים במעשה שבת משום דשיל"מ, הוא רק במשתמש בכל התערובת.

**דינים העולים:**

1. דעת השו"ע שהמבשל במזיד אסור לו לעולם ולאחרים עד מוצ"ש, ובשוגג בין לו ובין לאחרים עד מוצ"ש. והמ"ב כ' דבמקום הצורך יש להקל כהגר"א דבמזיד מותר למוצ"ש אפי' לו ובשוגג לא נאסר כלל.
2. נחלקו האחרונים אם כשאסרו בשוגג היינו אף באיסורים דרבנן. ודעת המג"א והפמ"ג להחמיר והכרעת המ"ב להקל. וה"ה לענין מזיד שיש להקל באיסורים דרבנן ולהתיר במוצ"ש אף למבשל עצמו.
3. כשאינו נהנה מגוף הדבר שנעשה בו האיסור יש להקל בשוגג. ועל כן אם פתח מקרר ונדלקה נורה לא נאסר מה שבפנים. וכן אם פתח ישראל דלת חשמלית בשוגג מותר לעבור בה וכן מי שמחמיר שלא לפתוח בקבוקים בשבת מותר לו להשתמש בבקבוק שפתח ישראל אחר שסומך על רבו להתיר.
4. דעת הגרשז"א דאף בקבוק ממתכת שפתחו ישראל יש להתיר את היין כיון שאפשר לפותחו בהיתר אמנם יש לתלות זה במחלו' הפמ"ג והתהל"ד.
5. עשה מלאכה במזיד שנאסר לעולם וחזר וביטל מלאכתו מותר אבל באותו שבת אסור אף אי ביטל מלאכתו.
6. מעשה שבת לצורך מצוה שרי דמצוות לאו להנות ניתנו אבל אם נהנה גופו מהמצווה כגון לסעודת שבת אסור. וצ"ע ממצה שהביאו מחוץ לתחום שהתיר הביה"ל וי"ל דכיון שלרבינו יונה איסור הוצאה אינו אוסר יש להקל במקום מצוה.
7. מעשה שבת שנתערב אם הוא בשוגג אינו בטל דהוא דבר שיש לו מתירים ואם הוא במזיד מצינו ג' דעות. למג"א אינו בטל בין לו ובין לאחרים. לחוו"ד בטל למבשל [כיון שאין לו מתירים שהרי אסור לעולם] ולאחרים אינו בטל. לתוספת שבת והחת"ס כיון שמתבטל למבשל מתבטל לכולם.

**השיעור נמסר בביהכ"נ "בית ציון ואהל אית"ן", נוה יעקב, ירושלים.**

ניתן לשמוע בקול הלשון [טל': [PHONE_REMOVED] או [PHONE_REMOVED] או [PHONE_REMOVED], קוד 1-3-2-2-2, ובשידור חי ביום ה' 22:30].

**נכתב ע"י א. ה. והיה למראה עיני מו"ר שליט"א**

**השיעור נמסר בביהכ"נ "בית ציון ואהל אית"ן", נוה יעקב, ירושלים.**

ניתן לשמוע בקול הלשון [טל': [PHONE_REMOVED] או [PHONE_REMOVED] או [PHONE_REMOVED], קוד 1-3-2-2-2, ובשידור חי ביום ה' 22:30].

**נכתב ע"י ש. מ. והיה למראה עיני מו"ר שליט"א**