ב - כתובות ב_ ב_
קטגוריות: ש_ס / כה כתובות / כתובות - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / כתובות פ_ק / מ_מ

**ב' ב' - אין אונס בגיטין, - ביסוד דין טענת אונס בקיום התנאי, עי' סוגיית הגמ' בנדרים כ"ז א', דמייתינן מהא דאונס רחמנא פטרי', וכ"ת קטלא שאני והתנן נדרי אונסין וכו', - והריטב"א והר"ן שם פירשו דהוא משום אומדן דעתו, וכ"כ הר"ן בקידושין פ' האומר כ"ה א' בדפי הרי"ף דהוא משום דאינו גומר לגרש אלא אם יעבור על תנאו ברצון, וכ"כ המאירי בריש סוגיין, אך בתו"ד הביא גם להא דאונס רחמנא פטרי' מקרא דולנערה לא תעשה דבר, וכ"כ המאירי בנדרים שם, וצ"ב, - ועי' מהרי"ט ח"א סימן א', דל"ש בקיום התנאי כלל דינא דאונס רחמנא פטרי', דאי"ז אלא פטור מעונשין, אלא הוא משום אומדן דעתו, - וכ"נ גם בד' הרשב"א והרא"ש והמאירי שם, דפירשו למתניתין דנדרי אונסין משום אומדן דעתו, וכ"נ בד' התוס' בנדרים כ' ב', ולפ"ז ה"נ הוא באונס בקיום התנאי, - וגם בהא דמייתינן מעיקרא מהא דאונס רחמנא פטרי', פירשו התוס' דהיינו דה"נ לא הוצרך להתנות עליו, וכ"ה בתו"י שם, ולכאו' היינו משום דהא דליבטלן זכוותי' הוא כקנס על מה שעבר על מה שחייבוהו.**

**אך בשו"ת תשב"ץ ח"א סימן א' ד"ה עוד יש אונס אחר ובשו"ת הרשב"ש סימן של"ט ד"ה והדרך השלישית נקטו דדינא דנדרי אונסין הוא משום דאונס רחמנא פטרי', ולפ"ז ה"נ דין אונס בקיום התנאי הוא מדינא דאונס רחמנא פטרי', - וכ"ה בפי' ר"א מן ההר בנדרים שם, וכ"נ בד' רש"י בסוגיין שהביא לקרא דולנערה לא תעשה דבר, אך יל"פ בדבריו כד' התוס' בנדרים דמה"ט ל"ה לי' לאתנויי, וצ"ב, דדינא דאונס רחמנא פטרי' הוא פטור מעונשין, וכמש"כ מהרי"ט. - ועי' קוב"ש שפירש למש"כ החמד"ש סימן ל"ח ללמוד מסוגיית הגמ' בע"ז נ"ד א', דמעשה הנעשה באונס חשיב כנעשה מאליו, וע"כ אין מתקיים בזה התנאי, אך עיי"ש בחמד"ש שכתב דרבא בע"ז שם לא ס"ל כן, ולפ"ז לכאו' אין לפרש כן בטעמא דרבא דיש טענת אונס, וכעי"ז בברכ"ש סימן ג' - ה' ובנדרים סימן י"ד ט"ז בשם הגר"ח, ונתחדש בזה, דגם בהתנה אם "לא באתי", חשבינן לה כעשי' של אי ביאה, וכל שעשה כן באונס, אי"ז מעשה דילי', [וצ"ע דא"כ מ"ט במת בתוך י"ב חדש הוי גט, (אלמלי טענת אונס), הרי לכאו' במת ליכא כלל אי ביאה דידי'], ועיי"ש במש"כ לדון דליכא תנאי כפול ע"ז.**

**ועי' שטמ"ק בשם הרא"ה ורבינו קרשקש שכתבו דכל שנאנס בקיום התנאי הו"ל כאנוס על עיקר המעשה למפרע, וצ"ב, - ועי' שערי ישר ש"ז פט"ז ובחי' הגרש"ש סימן א' מש"כ בזה עפמש"כ לפרש שם בגדרי תנאים, וכעי"ז בחי' הגר"ר סימן ג', - ועי' חי' הגר"ש סימן ב' שפירש בזה בע"א, - ועי' ברכ"ש סימן ג' שכתב דהו"ל כגט מעושה, ועיי"ש בסימן ו' שפירש בע"א.**

**ועיי"ש ברא"ה דבתולה בדעת אחרים אין טענת אונס, ובתולה בדעת האשה יש טענת אונס, וכנראה למד לזה מנדרי אונסין דיש טענת אונס אף כשהמודר נאנס, וצ"ב, דלכאו' בתולה בדעתה ל"ש כלל לומר דהו"ל כאנוס על עיקר המעשה, ועי' חי' הגרש"ש שם וברכ"ש סימן ו'.**

**עי' שטמ"ק בשם הרא"ה ורבינו קרשקש, דליכא דין אונס, אלא בנאנס בקיום התנאי, אך אם נאנס בביטול התנאי, אין אונס, דאף אם חשבינן לי' כאילו לא נתבטל, מ"מ לא נתקיים, והוכיחו כן מההיא דאבדה איצטליתו, ומההיא דנתינה בע"כ, וכ"כ המאירי בסוגיין והריטב"א בסוגיין ובגיטין ל' א', וכ"כ הריב"ש הובא בשו"ת מהר"ם אלשקר סימן ל"ב ובמל"מ פי"א ממכירה ה"א, - ועי' חי' הגרנ"ט דהוא משום דתנאי קיום, וע"כ אף שנאנס בביטול התנאי, מ"מ ליכא לקיום התנאי שיקיים את המעשה, ועיי"ש שהאריך בענין זה אם תנאי קיום או ביטול, ועי' חי' הגר"ר סימן ב', - ועי' ברכ"ש סימן ג' בשם הגר"ח דהוא משום דאונס חשיב כמו שלא עשה, אך לא חשיב כמו שעשה להיפך, ועיי"ש שכתב דלפ"ז אם יתנה דאם לא יעשה מעשה ביאה יתקיים הגט, ובא באונס, יש בזה טענת אונס, ומד' הרא"ה מוכח לא כן, (דא"כ בכה"ג גם בקידושין שייך תקנת צנו"פ), אך מד' המאירי בשלהי סוגיין דבתנאי דאם לא באתי עד י"ב חדש לא יהיו קידושין ולא בא באונס הוו קידושין, (אלא דיש בזה לתקנת צנו"פ), נ' דמחלק כן. - ועי' ברכ"ש שם שפירש בע"א, דהוא משום דדינא דאונס הוא דהו"ל כגט מעושה, וזה ל"ש כלל כשנאנס בביטול התנאי, ועד"ז הוא לפשטות ד' הרא"ה דהו"ל כאנוס על עיקר המעשה למפרע, דאי"ז טעם כלל לקיים הגט, אך אי"ז כלל במשמעות ד' הרא"ה שכתב דאף דחשיב כאילו לא נתבטל מ"מ לא נתקיים, (ועוד, דבנתינה בע"כ דהבעל מעכב מדעתו מלקבל המעות, ל"ש כלל לחשוב הבעל כאנוס), וצ"ע.**

**אך עי' ר"ן בפ' האומר שהביא מירושלמי דפליגי ר"י ור"ל בקידש ע"מ שיכנסנה ליום פלוני ונאנס ולא כנס, דלר"י אונסא לאו כמאן דעבד, ולר"ל אונסא כמאן דעבד, ועיי"ש דמדמי לה לדינא דסוגיין דיש טענת אונס, וכתב דגם ר' יוחנן לא פליג אלא משום דאין האשה מתקדשת אלא מדעתה ואינה מסכמת בקידושיו אא"כ יקיים תנאו, וכתב דקי"ל כר' יוחנן, אך הרשב"א בגיטין ע"ו א' צידד דקי"ל כר"ל, עיי"ש.**

**ועי' קוב"ש דהר"ן לטעמי' דדינא דאונס הוא משום דעתו, וע"כ מהני זה גם לקיום התנאי, שדעתו דרק אם לא יכנסנה ברצון לא יחולו הקידושין, - ומה שהוכיח הרא"ה מאבדה האיצטלית ומנתינה בע"כ, צ"ל לפ"ד הר"ן, דהתם ודאי דדעתו היא דאם לא תתן לו אף באונס לא יחולו הגירושין, והרא"ה שהוכיח מזה, הוא לטעמי' דדין אונס אי"ז משום אומדן דעתו, אלא מדינא דאונס רחמנא פטרי'.**

**ועי' קוב"ש שם דלדעת הרא"ה ודעימי' צ"ל דבזה עצמו הוא שנחלקו ר"י ור"ל, וקי"ל כר"י, אך הק' דמ"ט לא הביאו לפלוגתא דאמוראי בזה, ועי' חו"ש הגרב"ד ח"ב סימן א' מש"כ לפרש בע"א, - ועי' אבנ"מ סימן ל"ח סק"א שהק' דתיקשי לר"ל מאבדה האיצטלית, עיי"ש, ולפ"ד הגרב"ד ניחא.**

**ועי' ט"ז יו"ד סימן רל"ו סקי"ג שכתב לחלק בדין אונס כמאן דעביד בין תנאי דעיקר הדבר תלוי בו לתנאי דאינו של עיקר, והש"ך בנקוה"כ שם תמה ע"ז. - ועי' עוד בש"ך חו"מ סימן כ"א סק"ג שפירש טעמא דר"ל, דהוא משום דאונס רחמנא פטרי' אמרינן אבל אונס רחמנא חייבי' לא אמרינן.**

**ועי' ר"ן ס"פ כל הגט שהביא מבעה"ע שנסתפק אם יש טענת אונס בקידושין, ועי' ב"ש סימן ל"ח סק"א שהק' ע"ז מד' הר"ן בקידושין דקי"ל כר"י דאין טענת אונס בקידושין משום דתלוי בדעתה, ועי' אבנ"מ שם סק"א שכתב דד' הר"ן בגיטין קיימי כשהתנה שאם לא יבא יהיו קידושין ונאנס ולא בא, ובכה"ג מודה ר' יוחנן דמדינא יש טענת אונס, וצ"ע דלכאו' בכה"ג ל"ש כלל תקנת צנו"פ, וכמש"כ הרא"ה.**

**עי' תשו' הרשב"א ח"ב סימן שכ"ח, דכל הא דיש טענת אונס, הוא רק משום דתולין שמא אם לא נאנס הי' מקיים תנאו ומתוך כך ממון בחזק' בעליו הראשונים וכן האשה בחזקת בעלה, ומבו' דאם ל"ה בא גם בלא האונס, ליכא טענת אונס, וכ"נ בל' המאירי, וכן נקטו הפנ"י וההפלאה בסוגיין, - אך הבית יעקב בסוגיין כתב לא כן, מהא דלא מוקמינן לההיא דמת בתוך י"ב חדש דקמ"ל דאינו גט אף בגונא שיש מהלך ל' יום ופשע ולא התחיל לילך דאף אם ל"ה מת ל"ה יכול לילך, ועיי"ש מה שפירש הטעם בזה, ועי' בזה באו"ש פ"ט מגירושין הי"ח, - ועי' ברכ"ש סימן ה' בשם הגר"ח דכה"ג חשיב כאונס, ול"ד לאונס באיסורים דבכה"ג ליכא לפטורא דאונס, וצ"ב.**

**עי' תשו' הגר"ש איגר בתשו' הגרע"א מהדו"ק סימן קכ"ו, דאם התנה ע"מ שלא תשתי יין או לא תבעלי לפלוני, ונאנסה ולא שתתה ולא נבעלה, יש בזה טענת אונס, למש"כ הרא"ה דבתולה בדעתה ל"ש כלל תקנת צנו"פ, ועיי"ש משה"ק לפ"ז, ומבו' דפשיטא לי' דאף אם לא רצתה לשתות וליבעל, מ"מ כל שנאנסה בכך, יש בזה טענת אונס, ועי' אבהא"ז פ"ט מגירושין הי"א שנחלק ע"ז, דבתנאים אלו ל"ש כלל טענת אונס, עיי"ש.**

**טעמא דמת אבל חלה לא, - עי' קצוה"ח סימן נ"ה סק"א שהק' ע"ד האגודה דאונס ביום אחרון לא חשיב כאונס, דא"כ בחלה לא שייך טענת אונס כיון דהי' יכול לבא קודם לכן, ועי' נתיה"מ שם סק"א שעמד גם מההיא דפסקי' מברא דמשמע דביום הל' פסקי' מברא והו"ל כאונס ביום אחרון, ועיי"ש בנתיה"מ שכתב לישב, דאף דאונס ביום אחרון לא חשיב אונס, מ"מ הכא יש טענת אונס משום אומדן דעתו, ועי' בכ' הגר"ח שכתב דהכא הוי התנאי שיהא אי ביאה י"ב חדש, וע"כ כל שנאנס ביום האחרון, ליכא אי ביאה די"ב חדש, ועי' בחי' הגר"ש סימן ב' מש"כ בזה בע"א.**

**דילמא מת דוקא דלא ניח"ל דתיפול קמי יבם, - עי' רש"י דהיינו דבהאי אונסא לא ניח"ל לבטולי גיטא, וזה ניחא אם טענת אונס הוא משום אומדן דעתו, או משום דהוי כאנוס על עיקר הגירושין, ועי' חי' הגר"ר סימן ב' בהערה, דאם טענת אונס הוא משום דמעשה באונס אינו פועל קיום להגט, צ"ל דמשום ה"ט דניח"ל דלא תיפול קמי יבם אמרינן דאין דעתו על מעשה האדם, אלא במציאות האי ביאה, וצ"ע דא"כ מ"ט אם חלה אינו גט.**

**אמרו להו חזו דאתאי חזו דאתאי, אמר שמואל לא שמי' מתיא, - עי' רש"י בגיטין ל' א' דהבעל הי' סבור דלבא עד הנהר חשיב כביאה, וע"ז אמר שמואל דלא שמי' מתיא, ואם משום טענת אונס, אין אונס בגיטין, אך בל' הר"ן בפ' האומר נראה דמש"א דחזו דאתאי, היינו משום שהוא אנוס, וזה ניחא לטעמי' דאונס כמאן דעביד, וע"ז אמר שמואל דלא שמי' מתיא משום דאין אונס בגיטין, וכ"נ בד' הר"ן בגיטין שם, -ועי' שטמ"ק שהוכיח דלא נתכוין לטעון טענת אונס, אלא הי' סבור שנתקיים בזה התנאי, ממש"כ הרשב"א לעיל דאף דאין אונס בגיטין, מ"מ אם אמר המגרש הריני מתעכב מחמת אונסי, בטל הגט, לרבא לטעמי' דגילוי דעתא בגיטא מילתא היא, וכ"כ המאירי, ואילו בעובדא דהכא אמרו בגיטין ל"ד א' דליכא גילוי דעת, משום דלא בעי לבטולי גיטא אלא לקיומי תנאה.**

**דכיון דאיבע"ל לאתנויי ולא אתני איהו דאפסיד אנפשי', - עי' רשב"א וחי' מכת"י גיטין ל' א', דהיינו משם דדעתו אף אם יהא אנוס, וכ"ה בתור"י הלבן בסוגיין, וכ"נ גם בד' הרשב"א בשלהי סוגיין, וכ"כ המפרש והתו"י בנדרים כ"ז א', וכ"נ בד' הרא"ש בחולין פ"ג סימן כ"ה, וכ"ה בתרוה"ד סימן שכ"ט, - ועי' בגל' הגרע"א יו"ד סימן רל"ב ס"כ די"ל לפ"ז, דכל דאיכא אונס דשכיח ואמרינן דמשעבד עצמו אף אם יהי' אונס, תו גם אם אירע אונס אחר דלא שכיח אינו נפטר, ועי' שער משפט סימן נ"ה סק"ב שהאריך בנידו"ז, - ועי' בשערי ישר ש"ז פט"ז ובחי' הגרש"ש סימן א' ובחי' הגר"ש סימן ב' שכתבו דמלישנא דאיהו דאפסיד אנפשי' מ' דהיינו דליכא בזה לפטורא דאונס, כיון שהי' בידו להתנות.**

**ועי' בפי' ראמ"ה נדרים כ"ז ב' כתב דלפ"מ דקי"ל דיש אונס בגיטין, לא קי"ל כהך שנויא דאונס דשכיח שאני, דמ"מ אנוס הוא ואונס רחמנא פטרי', ועי' קר"א שם שנקט כן בדעת הרמב"ם, וכ"נ בד' התוס' בשלהי סוגיין והרשב"א בגיטין ל' א' בשם הר"ח, וכן צידד בתשו' מהרש"ך ח"ב סימן מ"ה, ועי' בתשו' מהר"א ששון סימן ס"א שנחלק ע"ז, - אך בד' הרמב"ן בהל' נדרים שם וש"ר מבו' דקי"ל כהך שנויא ובאונס דשכיח אין טענת אונס אף בממון, - ועי' מל"מ וקרית מלך רב שבועות פ"ג ה"א שהאריכו בדין זה דאונס דשכיח.**

**עי' שערי חיים סימן ז' ענף ב' שהק', דאם דינא דטענת אונס הוא משום אונס רחמנא פטרי', מ"ש זה כלל באונס דשכיח, הרי הי' לו לחוש לכך ולהקדים ולבא.**