מוקצה כא
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / אורח חיים / סימן שח עד שי - מוקצה

##### הלכות

##### **מוקצה**

##### או"ח סימן שט סעי' א

##### שיעור כא

# **שיעורי הלכה**

### שיעורים על סדר השו"ע

### מפי מו"ר הגאון

### רבי **רפאל צבי ובר** שליט"א

[סעיף א] נוטל אדם את בנו והאבן בידו, ולא חשיב מטלטל לאבן, והוא שיש לו געגועין (פי' שיש לו עצבון כשאינו עם אביו) עליו, שאם לא יטלנו, יחלה, אבל אם אין לו געגועין עליו, לא.

מבואר בשו"ע דלא חשיב מטלטל לאבן, ואע"ג שלגבי טלטול ברשות הרבים חשיב מטלטל את האבן שמחזיק התינוק בידו כמבואר בסוגיא בשבת (קמא, ב), הכא התירו משום געגועין כיון שאינו מטלטלו טלטול גמור, ולא חשיב מטלטל לאבן. אמנם לטלטל את התינוק כשדינר בידו אסור, והטעם מבואר שם בסוגיא דחיישינן שמא יפול לו הדינר ויבוא אביו לטלטלו טלטול גמור, וזה לא הותר לצורך התינוק.

## טעם ההיתר לטלטל את האבן

ובטעם ההיתר לטלטל את האבן כתב המגן אברהם (ס"ק א והביאו המשנ"ב ס"ק ב) בשם רש"י (שם בסוף העמוד) דלא אסרו טלטול שלא בידיים במקום חולי. וכתב בביאור הגר"א לקמן (סימן שכח סעיף יז) דמוכח מסעיף זה שהתירו לעשות שבות על ידי שינוי במקום סכנת חולי שאין בו סכנה.

ובתהילה לדוד (ס"ק א) ביאר דטעם ההיתר לטלטל תינוק כשהאבן בידו הוא משום שתינוק שיש לו געגועין חשיב כגדול המצטער, ואע"פ שאינו כחולה ממש, התירו לטלטל בשבילו מוקצה שלא בידיים. והוסיף שם לבאר דמ"מ לא דימו את הקטן לחולה ממש, דהא לחולה שאין בו סכנה התירו לטלטל מוקצה בידיים, וא"כ היה צריך להתיר כאן לטלטל תינוק אף אם יש בידו דינר, שהרי אפילו אם יפול יהיה מותר לטלטלו לצורך החולה, אלא מוכח דכאן ההיתר הוא משום שבמקום צער התירו שבות רק ע"י שינוי.

והוסיף שם דמה שמבואר לקמן (סימן שכח סעיף יז) ברמ"א דסתם צרכי קטן כחולה שאין בו סכנה דמי, היינו לעניין ההיתר לטלטל מוקצה בשביל אכילה, אך בשביל שלא יצטער אין להתיר לטלטל מוקצה אלא ע"י טלטול שאינו גמור כמו טלטול האבן ע"י התינוק, אך לטלטל מוקצה להדיא משום צער התינוק אסרו, ולכן אסור לטלטל את התינוק שבידו הדינר אסור משום דחיישינן שיפול ויטלטלנו להדיא.

## טלטול מוקצה לצורך חולה שאב"ס

והנה במשנ"ב לקמן (שכח ס"ק נח) הקשה דלפי המבואר במג"א לקמן (סימן שכח ס"ק טו והו"ד במשנ"ב שם ס"ק נח) בשם האיסור והיתר שהקילו לטלטל מוקצה להדיא לצורך חולה שאין בו סכנה, הכא נמי יש להתיר מחשש סכנה שיטול את התינוק שיש בידו דינר, ואפילו אם יטלטל את הדינר להדיא הרי התירו טלטול מוקצה משום חולי. ומבואר דנקט דתינוק נחשב כחולה שאין בו סכנה ואינו רק כגדול המצטער.

ובמשנ"ב (שם) הביא בשם הפרי מגדים דמצדד דאין היתר לטלטל מוקצה לצורך חולה שאין בו סכנה אלא בשינוי, ובשעה"צ (שם ס"ק לד) כתב דלפי דבריו מיושב דלא תקשה מלעיל סימן שט (סעיף א), וכוונתו דיש ליישב דמה שהתירו לטלטל מוקצה במקום חולי הוא רק שמטלטל בשינוי, ולכן אסרו ליטול תינוק דחיישינן שיבוא לטלטל את הדינר בטלטול גמור בלא שינוי וזה אין להתיר אפילו בחשש חולי. אך לפי"ז צ"ע מה חידושו של האיסור והיתר דאם צריך שינוי גמור אין חידוש מיוחד במוקצה, דהא כל השבותים הותרו על ידי שינוי לצורך חולה שאין בו סכנה.

[ובאמת יש להעיר על לשון המשנ"ב שם שכתב דהפמ"ג מצדד קצת שצריך שינוי, ובלשון הפמ"ג מבואר דצריך שינוי קצת ע"ש שאין הכוונה שיש קצת לצדד שצריך שינוי אלא שצריך שינוי קטן, וצ"ב.]

ולכאורה נראה דיש לבאר סעיף זה דאין הכוונה שקטן נחשב כחולה שאין בו סכנה, אלא דהכא יש חשש שמשום הגעגועין הוא יחלה, ולכן התירו לטלטל מוקצה מטעם זה, אך לא התירו לטלטל מוקצה להדיא מהאי טעמא, ולכן אסור לטלטל את התינוק שדינר בידו דחיישינן שיבוא לטלטלו להדיא ואין בזה היתר כיון שאינו חולה ממש.

ולפי"ז מתחדש שבאופן שיש אדם שאם לא יאכל יחלה, יהיה מותר לו כבר מעכשיו לעשות שבות כדי שלא יבוא לכלל חולי, אך לפי המבואר בתהיל"ד דטעם ההיתר הוא משום דחשיב כגדול המצטער, אין מקור להיתר לעשות מלאכה היכא שהוא עדיין אינו חולה.

שוב מצינו שבביאור הגר"א גופיה כתב בסימן שכח (סעיף יז) על מש"כ הרמ"א שם דסתם צורך של קטן כחולה שאין בו סכנה דמי, דמקור דבריו הם מסוגייתנו, והיינו דאין הטעם משום דחיישינן שמא יחלה אלא שכל קטן נחשב חולה, ואדרבה יש להוכיח מכאן שאינו נחשב חולה משום שמא יחלה אלא רק משום שקטן נחשב כחולה. ודבר זה צ"ע בסברא דמדוע שלא יתירו שבות כדי שלא יחלה ומאי שנא מחולה ממש שהתירו עבורו שבותים. אמנם יש לדחות דהכא אינו נעשה חולה ממש, ולכן אין לדונו כחולה מחשש שיחלה, אלא רק משום דכל קטן חשיב כחולה, אך באופן שיש חשש שיחלה חולי גמור, מותר לעשות שבות כדי שלא יחלה. [אכן עיין בחוט שני (פרק עא ס"ק א) דנקט שההיתר הוא דווקא בבכי שאי אפשר להרגיעו בלא זה ויש חשש שיגיע לידי חולי גמור].

הקשו התוס' בסוגיא (קמב, ב ד"ה ונשדינהו) מדוע התירו לטלטל את התינוק עם האבן ולא אמרינן ליה שינער את האבן, וכמו שהתבאר שם בסוגיא דבמקום שאפשר לנער חייב לנער ולא לטלטל את המוקצה, ותירצו דחיישינן שאם ישליכו מידו יצעק התינוק ויבכה. אך הקשו דלפי"ז מדוע צריך שיש חשש חולי לתינוק משום געגועין, מאי שנא ממה דקיי"ל (לקמן סעיף ג) דכלכלה מלאה פירות שהאבן בתוכה אם אי אפשר לנער מותר לטלטלה, דבטלה האבן לגבי כלכלה, וה"נ תיבטל האבן לגבי התינוק כיון שא"א לנער. ותירצו דאין צריך כל כך לטלטל את התינוק. ודברי התוס' צ"ע דהא צריך לטלטלו משום געגועין וכיון שצריך לה אף אם לא חיישינן שיחלה מותר לטלטלו דהוי ככלכלה שאי אפשר לנערה. וכן הקשה הרעק"א.

והחזו"א (סימן מז ס"ק ב) תירץ דבאמת היכא שמטלטל את האבן על ידי התינוק הוי טלטול מן הצד, אלא שהתירו טלטול מן הצד רק לצורך דבר המותר, אך הכא שרוצה לטלטל את האבן משום הגעגועין של בנו חשיב שמטלטלו בשביל האבן והוי טלטול מן הצד לצורך דבר האסור. ולפי זה הטעם שבדינר אסרו משום דחיישינן שמא יטלטלו להדיא וזה לא התירו אפילו מחשש חולי.

אמנם בפמ"ג (א"א ס"ק א) משמע שמצדד שאף שמטלטל את האבן על ידי התינוק הרי זה טלטול גמור, אלא שהתירו לטלטל מוקצה לצורך חולה, ולפי דבריו צ"ל דהטעם שאסור לטלטל תינוק שבידו דינר, ולא התירו לצורך חולה, הוא משום דחיישינן שמא יטלטל לצורך עצמו, אפילו בלא שיהיה בנו צריך לכך כלל.

**[המשך סעיף א] ואפי' כשיש לו געגועין עליו, לא התירו אלא באבן, אבל אם דינר בידו, ואפי' לאחוז התינוק בידו והוא מהלך ברגליו, אסור דחיישינן דילמא נפיל ואתי אבוה לאתויי. וי"א שלא אסרו אלא כשהוא נושא התינוק עם דינר בידו, אבל לאחוז התינוק בידו, אף על פי שדינר ביד התינוק, אין בכך כלום.**

## האיסור ליטול הוא דווקא שנוטלו בידו או אפילו לתת לו יד

והדעה הראשונה היא דעת רש"י דכתב (קמב, א ד"ה אתי לאתויי) שהאיסור בדינר הוא שמא אתי לאתויי ומשום כך אסרו אפילו לתת לו יד. והרמב"ן (הו"ד ברשב"א שם) הקשה דלפירוש רש"י יהיה אסור לעמוד בתוך ד' אמותיו דניחוש שמא אתי לאתויי, וברשב"א תירץ שהאיסור הוא רק באב על בנו דשמירתו ושמירת הדינר עליו, אך לתינוק אחר אין לחוש.

אמנם הרמב"ן (מובא בחידושי הר"ן שם) הכריח מקושיא זו דרק כשנוטלו בידו יש לחשוש שמא ימשיך לטלטלו אך אם נותן לתינוק יד אין לחוש שמא יטלטלו כיון שלא התחיל בטלטולו, וזו הדעה שהובאה בשו"ע די"א דלא אסרו אלא כשהוא נושא את התינוק כשהדינר בידו.

והנה כתב התהילה לדוד (ס"ק ב) דלפי דברי רש"י כמבואר ברשב"א לכאורה יש לאסור אפילו ללכת בסמוך לבנו משום דיש חשש שיפול ממנו ויבוא לנוטלו כיון ששמירתו ושמירת הדינר עליו. ואמנם במג"א לעיל (סימן שא ס"ק נו) כתב דאסור ללכת ברה"ר ליד בנו מחשש שמא יטלו, ומבואר דאף אם סמוך לבנו יש לאסור שמא יטלנו, אך מסיק שם דלגבי מוקצה לא החמירו אלא כשנותן לו יד אך אם אינו נותן לו יד מותר, ורק לגבי טלטול ברה"ר מחמירים שאפילו עומד סמוך לו אסור.

## להלכה האם מותר ליתן יד לתינוק שבידו מוקצה

ובביאור הלכה (ד"ה וי"א) הביא בשם הב"ח דיש להחמיר כדעת רש"י דאפילו היכא שלא נוטל את התינוק בידיים אם נותן לו יד חיישינן דלמא אתי לאתויי. ונראה דהטעם הוא משום דס"ל שכל ספיקות דשבת לחומרא [וכמו שהבאנו לעיל (סימן רעו סעיף ב) לגבי נר שהודלק במקום שיש מחצה ישראל ומחצה נכרים דאסור ליהנות ממנו, ופירשו כמה ראשונים שהוא מטעם דמחמרינן בספק הנאה ממעשה שבת, ואפילו שהוא נידון בדרבנן], ועוד אפש"ל דהחמיר משום דידוע שאם כתב המחבר דעה בסתם ואח"כ הביא יש אומרים דעתו להחמיר כסתם (עיין בזה בשד"ח כללי הפוסקים סימן יג אות ח', וכן בספר יד מלאכי בכללי השולחן ערוך אות יז).

ובביאור הלכה (ד"ה וי"א) צידד להקל בזה משום חשש חולי, וגם דהרמב"ן הוא בתראה, ונראה דאף שלדעת הרמב"ן לא אסרו לתת יד לתינוק כשיש בידו דינר, אפילו שאין לו געגועים, לא היקל המשנ"ב אלא במקום שיש לתינוק געגועים.

ולמעשה שאלה מצויה אם מותר ללכת עם בנו כשמטלטל דבר המוקצה, ונראה דבמקום צורך גדול אפשר להקל לילך עם תינוק שמחזיק בידו דינר אם יש לתינוק געגועים, אמנם בלא צורך יש להחמיר בזה. אכן נראה דאין האיסור אלא בדינר וכן שאר דברים המוקצים שהם יקרים, אך בדבר שאינו יקר כל כך אין להחמיר דלא חיישינן שיבוא להרימו בידיים.

***הדינים העולים***

1. התירו כאן לטלטל תינוק שבידו אבן, ולכאורה היה אפש"ל דהוא מטעם דחיישינן שיחלה, אמנם נתבאר מהגר"א דהטעם הוא משום דתינוק נחשב כחולה.
2. בפמ"ג משמע שנחשב שמטלטל את האבן עצמה, אך בחזו"א כתב דהוי טלטול מן הצד לצורך דבר האסור.
3. אם מחזיק בידו דינר לא התירו לטלטלו דחיישינן שמא יפול ויטלטל את הדינר בעצמו וזה לא התירו לצורך חולה, וי"א דחיישינן שהחשש שיטלטלו אח"כ אפילו שלא לצורך התינוק.
4. התירו לטלטל מוקצה לצורך חולה שאין בו סכנה, וי"א דדוקא ע"י שינוי התירו.
5. נחלקו הראשונים האם האיסור ליטול בנו כשהדינר בידו הוא דווקא שנוטלו בידו או אפילו אם נותן לו יד אסור אם שמירת בנו ודינרו עליו.
6. כתב הביאור הלכה שיש מקילין לטלטל תינוק שהדינר בידו, ודווקא במקום צורך וכשהתינוק מצטער.