14. בדין משלוח מנות
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב מאיר קאופמן / שיעורי ליל שב_ק / תשפג

#### ליל שב"ק תרומה אדר תשפ"ג – שיעור בית המדרש נוה יעקב

# בגדר מצות משלוח מנות

### טעם המצוה דמשלוח מנות

א] אחד ממצות פורים הוא משלוח מנות איש לרעהו וצ"ב טעם הדבר ויתכן שיש בזה נפק"מ גם להגדרת החיוב [ויש בזה כמה נפק"מ וכדלקמן] א. עיין שו"ת חת"ס סימן קצ"ו שהביא בזה שני טעמים א. בתרוה"ד סימן קי"א כתב שזה כדי שלמקבל יהיה אם מה לשמוח בסעודת פורים דהינו שחז"ל רצו שכולם יהיה להם לשמוח בסעודת פורים ולכן הטילו על כל אחד לדאוג שגם חברו יוכל לשמוח בסעודת פורים ולכן כתב שאין לקים המצוה אלא בדבר מאכל שראוי לשמוח בו בסעודה ב. ע"ש שהביא מהמנות הלוי שיסודו כדי להרבות אהבה וריעות בעם ישראל היפך מה שהמן אמר ישנו עם אחד מפוזר ומפורד בין העמים שזה כולל פירוד הלבבות ג. שיסודו מצד להרבות שמחה על ידי ששולחים אחד לשני בב"ח מבואר שזה בתור צורת הנהגה של שמחת המשלח דדרך של מי ששמח שמשלח מאכלים לאוהביו וע"ש שכתב שלכן ראוי לשלוח למי שהוא יותר מיודד עמו שבזה מתקים הנהגת השמחה מצדו ודיק את הלשון של המגילה לרעהו [ועיין רמב"ם פ"ב ממגילה הט"ו שהביא את הדין של משלוח מנות בתור חלק ממצות סעודת פורים ומשמע שזה מצד שמחת המשלח] ד. ובריטב"א וברמב"ן בב"מ ע"ח וכן בריטב"א מגילה ז: מבואר שזה מצד להרבות בשמחת המקבל דהינו שכל אדם שמח במתנה שקיבל וחז"ל רצו שכולם יהיו שמחים בפורים והנה יש לדון בכמה פרטי דינים שהוזכרו בהלכות אלו ויתכן שהם תלוים בטעמי הדין

והנה כל זה הוא טעם הדבר אמנם עדין יש לדון בגדר התקנה האם זה רק בפעולה שמתקים הטעם וזה נכנס בעצם גדר החיוב או שזה רק טעם אבל היום הגדר נתינה של משלוח מנות ונבאר הדברים בס"ד

והנה במה שכתב התרוה"ד שצריך דוקא מיני אכילה דבר זה מדויק בלשון הרמב"ם שמנה רק דברי מאכל ומסתבר שכולם מודים לזה שגם אם הטעם מצד הרבות שמחה או אהבה וריעות אבל בלשון חז"ל מנות שזה מידי דאכילה קבעו שהמצוה תתקים במידי דאכילה שמסביב זה סובב כל מצוות היום

### בדין אם המקבל לא רוצה לקבל

ב] והנה עיין רמ"א סימן תרצ"ו שכתב שמשלוח מנות אם שלח לחברו ולא רצה לקבל יצא ידי חובתו והמ"ב הביא שהפר"ח תמה מנ"ל דבר זה ועיין שו"ת חת"ס סימן קצ"ו שכתב שזה תלוי בטעם הדין שאם יסוד הדין שלמקבל יהיה לסעודת פורים א"כ כיון שלא זכה בזה הוא לא יוצא ידי חובתו אבל אם יסוד המצוה הוא להוסיף אהבה וריעות א"כ גם אם המקבל לא רצה אבל בזה ששלח לו הוא ודאי הרבה אהבה וריעות ובספר חסד לאברהם סימן ס"ט [תלמיד החוו"ד] כתב שכיון שיסוד המצוה מצד שמחת השולח ממילא זה מתקים בזה ששלח ולא צריך שהמקבל יזכה בזה ולכאורא כונת החת"ס שבטעמים הנ"ל תלוי גדר הדין שאם יסוד הוא הוספת אהבה א"כ אין סיבה שגדר הדין יהיה שהוא יתן לו אלא מסתבר שגדר הדין שיעמיד לו הדבר לזכיה משא"כ אם יסוד הענין שלמקבל יהיה לקים בזה סעודת פורים בזה מסתבר יותר שגדר הקיום הוא בזה שיש לו הדבר וזה רק על ידי מה שהוא זכה בזה וכן הוא סברת החסד לאברהם הנ"ל

אמנם כבר העירו שהלבוש כתב שהטעם כתרוה"ד מצד שיהיה לו לסעודת פורים ובכל אופן כתב כרמ"א שמועיל גם אם חברו לא רוצה לקבל ומבואר שגם אם סיבת הדין כדי שיהיה לו סעודה אבל אין הקיום על ידי זכיתו אלא שהמצוה במה שמעמיד לו דבר לסעודה וגם אם לא זכה בזה אבל עיקר זה שהעמיד לו דבר לקים סעודתו בזה מתקים המצוה ובשו"ת בנין ציון סימן מ"ד כתב לדיק כדינו של הרמ"א מהלשון ומשלוח מנות איש לרעהו ולא כתב ונתינת מנות איש לרעהו שעיקר המצוה זה מה שמצידו מעמיד לו הדבר ולא במה שהוא זכה בזה והנה בפשוטו אם הטעם בגלל השמחה של המקבל בפשוטו אין הכונה השמחה מה שאנשים רוצים לתת לו אלא במה שיש לו עוד ממון או עוד דברים לשמוח ובזה ודאי מסתבר שגדר המצוה זה מה שהוא זכה בזה ולא מה שהעמידו לו האפשרות לשמוח בזה

והנה כתב הפמ"ג תרצ"ב סק"א שהא דלא מברכים על מצות משלוח מנות ומתנות לאביונים מצד שמא המקבל לא ירצה לקבל ותמה עליו במהרי"ץ חיות מגילה ז. וכן בדעת תורה למהרש"ם הרי כתב הרמ"א שגם אם הוא לא מסכים לקבל הוא יוצא ידי חובתו אמנם יש מקום לדון דכל דברי הרמ"א אם המקבל לא רוצה מחמת שלא רוצה מתנה או שאין לו צורך אבל אם יגיד שלא רוצה מחמת שכועס עליו וכדו' בזה באמת לא יועיל אמנם זה תלוי בטעם דברי הרמ"א שאם יסודו שמספיק שמצד הנותן העמיד המצב שיוכל לקחת א"כ זה יעזור משא"כ אם הסברא כחת"ס שצריך מעשה אהבה וריעות וזה התקיים מאוד מסתבר שכה"ג לא נחשב שהתקיים הדין מעשה אהבה וריעות

והנה עיין קרבן נתנאל מגילה פ"א ס"ז אות ט' שכתב שיש לו ראיה לרמ"א מהא דמבואר בגמ' בנדרים ס"ג האומר לחברו קונם אם אין אתה בא ונוטל לבנך כור אחד של חיטים ושני חביות של יין הרי זה יכול להפר את נדרו שלא על פי חכם ויאמר כלום אמרת אלא מפני כבודי זהו כבודי ומבואר ברשב"א שהרי אפילו אם היה לוקח יכול להחזיר לו ואפוכי מטרתא למה לי מעכשיו יכול לומר לו הריני כאילו התקבלתי וזה שייך גם במשלוח מנות ומבואר בלשונו שזה מועיל מצד שזה כאילו הוא קיבל והנה עיין חת"ס שם דמבואר בר"ן נדרים כ"ג בשם הירושלמי שזה רק אם המטרה של הנתינה היה לצורך המקבל אבל אם זה היה לכבוד הנותן שהמקבל מוכן לקבל ממנו זה לא עוזר ומבואר שזה נחשב כקבלה רק ביחס למעשה שמטרתו הנאת המקבל ולכאורא כונתו כנ"ל שכאן כל המטרה זה שלמקבל יהיה לסעודה ובזה חידש שגם כזה דרגא של קבלה זה מספיק והנה שם מועיל אפילו שאין לו הממון כלל וכאן לכאורא ודאי שזה לא מועיל ורק אם הביא לו מנות ולא רוצה לקבל ובהכרח שזה רק דמיון בעלמא שהחלק של הקבלה שיך להחשב כאילו קיבל וכל זה צ"ע

### האם המקבל צריך לדעת מי שלח לו

ג] עיין כת"ס סימן קמ"א שדן האם צריך שהמקבל ידע מי שלח לו וכתב שאם יסוד התקנה כדי שלמקבל יהיה לסעודת פורים א"כ הוא יוצא אבל אם יסוד התקנה להוסיף אהבה ואחוה ודאי שכל זה רק על ידי שיודע מי שלח לו שרק על ידי זה יש קירוב הלבבות והנה אם נימא שזה מצד שמחת המשלח שדרך אדם בזמן שמחתו לשלוח לאוהביו זה ודאי אם לא יודע למי שלח אין בזה קיום הדין אמנם אם השולח יודע והמקבל לא יודע יש לדון ובפשוטו מסתבר ששמחתו בזה שידידו משתתף בשימחתו וזה רק בזה שיודע שזה ממנו ואין לנו מקור לחדש יותר מהצורה הפשוטה המבוארת בחז"ל והנה לולי הכת"ס היה מקום לומר שתמיד יש איזה תוספת שאדם יודע שמישהו שלח לו אמנם בכת"ס נקט שצריך דרגא יותר וכנ"ל והנה בפשוטו היה מקום לומר שכל הנ"ל זה רק טעם המצוה אבל גדר המצוה הנתינה לישראל אחר ובדעת הכת"ס יש לבאר או שבאמת מצד גדר המצוה ודאי שזה נתינה אלא שיש כאן עוד תנאי שיתקים הענין אמנם יותר מסתבר שס"ל שגדר המצוה זה לא הנתינה אלא מעשה הוספת אהבה ואחוה או מעשה שמחה וכיון שזה שם המעשה כל שלא התקים החלק הנ"ל אין כאן את גדר הדין ולכן זה חייב להעשות בצורה שהנותן והמקבל יודעים

והנה יש לדון בשלח משלוח מנות ובני ביתו קיבלו וזכו לו אבל הוא לא נודע לו אלא אחרי פורים האם זה יעזור ויש מקום לדון שכל שבסופו של דבר נודע לו זה הופך למפרע את המעשה כמעשה מצוה וממילא יועיל גם אם יודע לו לאחר פורים אמנם יש שדנו שצריך דוקא שיודע לו בפורים דהינו שרק ברגע שהמקבל יודע אז נשלמת המצוה וגם חלק זה צריך להעשות בפורים אלא שיש כאן חידוש שלכאורא חלק זה שנודע למקבל אין זה מעשה מצוה ועד כמה שבתחילה לא קיים המצוה איך עכשיו מתקם המצוה על ידי זה וצ"ל שכיון שהכל מכוחו דנים את הכל כנעשה מכח מעשהו ובזה נשלמת המצוה [ואם עדין הוא לא זוכה עד שהוא מגע עיין לקמן מה שנכתוב בזה]

# בגדר מעשה הנתינה הנצרך בפורים

### א. האם צריך שיחול בפורים

ד] בפשוטו הנתינה של מתנות לאביונים ומשלוח מנות צריך להיות בפורים ואם נתן קודם פורים לא יצא ידי חובתו גם אם זה קיים בפורים שהמעשה מצוה זה הנתינה וכאן הנתינה היה קודם פורים וכן משמעות הרא"ש הובא בביאור הגר"א סימן תרצ"ה ס"א וכן הוא בבה"ל תרצ"ד בד"ה לשני אמנם המג"א הביא מהבעל המאור שאין לתת קודם פורים מצד שמא זה לא ישאר לו לפורים וכתב הפמ"ג דמשמע שאם זה ישאר עד פורים הוא יצא ידי חובתו וכתב הפמ"ג שכל זה דוקא במתנות לאביונים אבל במשלוח מנות ודאי צריך שהנתינה יהיה באותו יום אמנם בלבושי שרד סימן תרצ"ה וכן הוא ביד אהרן בהגהות ב"י שהובא בבאר היטב סק"ז ויהודה יעלה סימן ר"ו מבואר שנקטו שזה אותו נידון ואם זה ישאר הוא יצא ידי חובתו והנה לא מסתבר שהכונה שאפשר לקים המצוה לפני פורים דודאי שזמן קיום המצוה הוא בפורים רק שס"ל שמה שבפורים יש לחברו את המנות ממנו בזה מקים את חיובו והוא מחודש מאוד ובפשוטו כל זה יתכן אם כל המצוה זה כדי שיהיה לעני בפורים לסעודתו או לשמחת פורים אבל אם זה מצד שמחת הנותן או להוסיף אהבה וריעות ודאי מסתבר שהמצוה זה מעשה הנתינה ולא מה שיש אצלו דבר ממנו

### ב. האם מועיל שנותן פקדון קודם פורים שיחול בפורים

ה] והנה בפשוטו גם עד כמה שצריך נתינה של משלוח מנות דוקא בפורים אם יתן לחברו המשלוח כפקדון ושיזכה בזה בפורים יקים בזה המצוה שיסוד המצוה זה מה שהדבר ניתן מהשולח למקבל וכיון שההקנאה נעשתה בפורים ודאי יוצא מצותו וכן הוא בלקט יושר בשם התרוה"ד והנה בפשוטו במשלוח מנות אין דין לכם ואם אב מרשה לבנו לקחת משלוח מנות ולקים בזה המצוה מקיים בזה חובתו דהינו שמה שבפועל זה מגיע ממנו זה מספיק ומסתבר שגם כה"ג אם נתן לו קודם פורים כפקדון שיקח את זה בפורים מקים בזה ידי חובתו

אמנם עיין שו"ת תורה לשמה סימן קפ"ח הובא בשלמי תודה שדן במי ששלח על ידי הדואר לחברו משלוח מנות קודם פורים וזה הגיע בפורים האם יצא ידי חובתו וכתב שזה תלוי בטעמים של משלוח מנות שאם זה כדי שיהיה לחברו לצורכי הסעודה א"כ כיון שזה מגיע אליו בפורים בזה מקים המצוה אמנם אם זה כדי להראות אהבה ואחוה הרי דבר זה עשה ברגע ששלח וזה היה קודם פורים והנה בפשוטו זה ודאי מועיל שאפילו אם אין ההקנאה לחברו נצרך לקיום המצוה אמנם המעשה מצוה הוא העמדת הדבר לחברו לקחתו וממילא כל שהדבר בבעלותו ונותן לחברו האפשרות לקחת הדבר בזה מתקים המצוה אלא שהוא דן שכיון שטעם המצוה לא מתקיים זה לא מועיל

אמנם יש מקום לדון שאין המצוה בזה שממוני עבר לחברי כמו צדקה שבזה ודאי שאם אומר לחברו שיקח מביתו צדקה שקים מצוה אלא המצוה זה מעשה הנתינה וזה צריך להעשות על ידי הנותן וכל שזה לא נעשה על ידו לא קים המצוה [וכן ראיתי מביאים מהדבר אליהו קלצקין סימן ס"ט שדן שלכן זה לא מועיל] אמנם מסתבר שאם כל יסוד המצוה שיהיה לחברו לסעודת פורים אין זה גדר המצוה אמנם לשאר הטעמים הנ"ל יתכן שבאמת יש מעשה מצוה שזה הנתינה מצדו וללא שיש כאן מעשה שמתיחס אליו זה לא עוזר ויתכן שזה גדר דברי התורה לשמה שכיון שיסוד הדין זה הוספת אהבה ואחוה ממילא גדר הדבר שמעשה הנתינה זה המעשה מצוה וזה צריך להעשות על ידו וכנ"ל מהכת"ס

### ג. האם צריך גדרי שליחות

ו] והנה עיין בנין ציון סימן מ"ד שנסתפק שאולי צורת הקיום מצוה זה דוקא על ידי שליחות כיון שכתוב משלוח מנות [והובא במ"ב] אמנם החזו"א והגרי"ז לא הקפידו על זה וכן הוא סתימת הפוסקים וראיתי להוכיח משיטת רש"י שכונת הגמ' מחלפי סעודתיהו ההדדי שאחד בא לאכול אצל השני וכה"ג אין כאן שליחות ועיין שו"ת יהודה יעלה ר"ז שכתב שמה שכתוב כאן לשון שליחות זה בא לומר שאין כאן ההלכה של מצוה בו יותר מבשלוחו אלא שעל ידי שליח זה לכתחילה וביאר שלפעמים יותר מכובד ששולח לו על ידי שליח ויש בזה הוספת שמחה ואהבה ורעות ובחת"ס גיטין כ"ב כתב שכאן אפשר גם על ידי קטן וקוף שרק במקום שיסוד הדין הוא על ידי עצמו ושלוחו כמותו בזה יש לדון מי יכול להיות שליח אבל כאן שמראש צורת המצוה היא גם על ידי שליח בזה כל שבמציאות הוא שלוח ממנו זה עוזר והנה אם נימא שאת המצוה הוא מקים על ידי זכית חברו א"כ לא צריך להגיע שכאן יסוד הדין הוא שליחות דגם אם יסוד הדין הוא הוא בעצמו אבל הקנין הוא ממנו לחברו ומבואר מדברי החת"ס לכאורא שכאן יש הלכה של מעשה נתינה ולכן יש מקום לדון שצריך בר שליחות וחידש שכאן לא צריך גדרי שליחות אלא כל שזה מגיע למקבל מכוחו זה צורת המצוה [ובשלמי תודה הביא בליקוטי חבר בן חיים מובא שרעק"א הסתפק האם שליח עכו"ם זה טוב והחת"ס ענה לו כנ"ל] והנה גם אם נימא שכאן המצוה לא מה שהוא מקבל אלא שיש כאן דין מעשה נתינה עדין יתכן שמה שהזכיה חלה מכוחו או מכח הסכמתו זה גם בגדר קיום מצוה כך שהנפק"מ הנ"ל לא מוכרחת

### ד. האם מועיל משלוח מנות מדין זכיה ועבד כנעני

ז] והנה הבאינו לעיל לדון האם משלוח מנות צריך שיהיה של הנותן ובפשוטו לא צריך שזה יהיה שלו והנה אם אדם יאמר לחברו שיתן בשבילו משלוח מנות משלו אם אין דין שיהיה שלו זה ודאי מועיל שכמו שאם הוא היה נותן דבר שלא שלו יעזור גם כאן זה לא גרע וגם אם נימא שצריך שיהיה נתינה משלו אבל יתכן שמדין עבד כנעני כיון שהנותן נותן כאילו הוא נותן זה נחשב שהממון הגיע ממנו וכמו שנקט החזו"א שמועיל פדיון הבן מדין עבד כנעני אמנם יתכן לחלק דשם יסוד המצוה זה פרעון חוב וכאן זה לא שייך והנה המג"א כתב שהמנהג שאשה ובני הבית יוצאים במשלוח של האב ובפשוטו ששולח בשבלם ומבואר שמועיל כה"ג וגם מה שכתב להחמיר מצד שאין על זה כונה מפורשת ולא אמירה מפורשת למקבל אמנם ודאי שאם יגידו מפורש שמביא בתור נתינה שלו זה מועיל ואולי שםגם חסר בגילוי מצד הנותן וכדלקמן

ויש לדון האם כשאדם נמצא במקום רחוק האם אפשר לתת בשבילו משלוח מנות מדין זכין וגם אם נימא שעבד כנעני לא עוזר אבל בני ביתו יכולים לתת מממונו לחברו בצורה שיודע שודאי שמוכן והנה אם כל המצוה שיהיה למקבל לסעודת פורים יש לדון שיועיל מדין זכין אמנם אם נימא שיש כאן הלכה של מעשה נתינה וכנ"ל יתכן שלא שייך בכה"ג זכין שמצוה שיסודה הפעולה מצד האדם לא שייך בזה זכין [עיין ברכ"ש קידושין סימן י' שלגבי מעשה קידושין לא שייך זכין ובפשוטו כונתו כנ"ל אמנם עיין תוס' רא"ש קידושין מ"א ובאו"ז ח"ב סימן רכ"ד שהקשה שנקט ששחיטת קדשים מועיל מדין זכין ובפשוטו שם זה שליחות מעשה ובפרט אם נימא שזה לא מעכב ורק הנידון על מצות שחיטה וצ"ע ועיין ספר העיקרים עיקר אונן אשכול ה' שכתב שאדם יכול למול את בנו של חברו מדין זכין ובזה נחשב שהאב קים המצוה ולא חייב לתת לו חמשה זהובים] ויש לדון עוד שאם המצוה זה הוספת ריעות וזה מעיקר החפצא של המצוה כל שזה לא מגיע ממנו אין כאן את המעשה מצוה כלל והנה בנתן לו קודם פורים ואמר לו שיזכה בפורים למשלוח מנות לכאורא אם יש דין מעשה בפורים הרי אין שום מעשה מצדו וכמו בזכין אמנם יתכן שכאן שהיה לו דעת מפורשת שייך לדון שהדעת קימת ובזה מקים את מצוותו בפורים וצ"ע בזה

### ה. האם יש דין מצות צריכות כונה במשלו"מ

ח] והנה לכאורא יש לדון בזה עוד נפק"מ בנתן לחברו משלוח מנות ללא כונת מצוה האם יצא ידי חובתו והנה אם כל יסוד המצוה שלחברו יהיה סעודת פורים א"כ יתכן שזה כמו מצות צדקה שמקובל שלא צריך כונה [כן הביא הק"ש ח"ב סל"ג מהגר"ח] אמנם אם נימא שאין יסוד המצוה התוצאה אלא העשיה שמצדו לכאורא זה תלוי בדין כונה הרגיל והנה בפשוטו למ"ד אין צריכות כונה יצא ידי חובתו אמנם יש מקום לדון שאם יסוד המצוה זה מצד להוסיף אהבה ואחוה או להוסיף שמחה ונימא שזה השם של המעשה יתכן שכל שהוא לא עשה את זה בתור מטרה זו חסר כאן בכל החפצא של המצוה וצ"ע

### ו. בדין נתינה של משלו"מ למי שהזכיה חלה לאחר

ט] והנה עיין שלמי תודה סימן כ"ח שהביא מהבית יצחק יור"ד ח"ב סימן קמ"ד שהביא מהפמ"ג שמי שנותן משלוח מנות לעבד כנעני יוצא משלוח מנות0 שנקרא רעהו ודן הנ"ל שכל זה אם הביא על מנת שאין לרבו רשות אבל אם לא עשה כך ללא תנאי וידע שיש לו רב שאין כאן טעות כה"ג כתב דיש לדון בגדר הדברים שאם העבד זוכה והאדון זוכה ממנו ממילא זה נחשב שהוא נתן לעבד אבל אם הגדר שהזכיה חלה ישר לאדון זה נחשב נתינה לאדון ויוצא במשלח מנות מצד נתינה לאדון והנה אם נתן בתור נתינה לעבד בזה כל הצד שיצא מצד האדון זה רק אם יסוד המצוה זה הזכיה של המקבל ובזה יש לדון שלא משנה למי רצה לתת [ולא מסתבר] אבל אם יש דין של מעשה נתינה בזה ודאי שזה לא נחשב שהיה נתינה מצדו לאדון ומה שדן שיקים מצד העבד יש מקום לדון שכזו זכיה שודאי לא ישאר אצלו אין בזה קיום וזה כמתנה על מנת להחזיר עיין לקמן אמנם אם יתן לעבד בתור שיודע שהאדון יזכה בזה אם כל המצוה זה שיהיה לו לסעודה מסתבר שזה מועיל אבל אם יסוד המצוה זה המעשה נצינה מצדו יש לדון האם שייך לדון שזה מעשה נתינה לאדון וצ"ע [ולגבי משלוח מנות לקטן מסתבר שדעת הנותן שזה לבן עיין סימן ע"ר בסמ"ע שכה"ג האב לא זוכה בזה וצ"ע]

### האם מועיל מתנה על מנת להחזיר

י] עיין מקור חיים לבעל החות יאיר סימן תרצ"ה שכתב מסברא שמועיל מתנה על מנת להחזיר במשלוח מנות ולמד מהא דמבואר ביור"ד סימן רל"ח סכ"ג שלגבי שבועה מועיל מתנה על מנת להחזיר דהינו שזה נקרא נתינה אמנם הבה"ל הביא דהפמ"ג נקט שלא מועיל וביאר וז"ל כיון דמנות זה מאכל ומשקה שישמחו בפורים עכ"ל דהינו שהחות יאיר נקט שגדר החיוב זה לתת לחברו משלוח מנות וכיון שזה נחשב מעשה נתינה זה מועיל והפמ"ג נקט שכיון שיש דין דוקא של מאכל נתינה כזו ודאי מחסר בנתינת מאכל ועיין שערי תשובה תרצ"ה ס"ד שהביא מספר בני חיא שנקט שכיון שהמטרה זה שמחה ממילא בכזו נתינה אין שום שמחה והנה עיין ק"ש קידושין אות ל"ו שכתב שזה ודאי אם אדם יתן צדקה מתנה על מנת להחזיר לא עשה כלום שיסוד המצוה זה מה שיש לחברו אמנם כאן יתכן שיסוד המצוה זה המעשה נתינה מצדו וכנ"ל אמנם מסתבר ודאי כדברי האחרונים שכזה סוג נתינה לא מועיל וצ"ע

### האם מועיל נתינה בזה אחר זה

י"א] והנה יש לדון האם בנתן לחברו משלוח מנות לא בבת אחת אלא מנה אחת ולאחר זה עוד מנה האם זה מועיל ועיין הלכות חג בחג הערה 26 שהביא שהחיד"א כתב שלא מועיל אמנם בפשוטו בר"ח מגילה ז: מבואר שיוצא בכה"ג והנה בפשוטו בגדרי מצוה בעלמא אין סיבה שלא יועיל וכמו שמתן ד' בקרבן המצוה בצירוף ד' מעשים גם כאן שייך לקים מצוה בצירוף של שני דברים רק שיש לדון שכיון שצריך שני מנות שזה סוג נתינה חשובה א"כ אין לזה חשיבות אלא בזה שנותן שני מנות וכאן כל נתינה חסר לה בחשיבות אמנם כל זה אם זה מצד שמחה או להרבות אהבה וריעות אמנם אם זה לצורך סעודת פורים ודאי מסתבר שיוצא בזה

### האם צריך לתת למי שפורים אצלו

י"ב] ידוע לדון האם בן עיר יכול לתת משלוח מנות לבן כרך וכן איפכא ובשם החזו"א מביאים שהורה שצריך שיהיה מחויב כמותו והנה לכאורא אם יסוד הדין שיהיה לו לסעודת פורים בזה בן כרך בט"ו לבן עיר ודאי לא יכול לתת ובן עיר לבן כרך בי"ד בזה יש לדון שזה ראוי לו למחרת אמנם מסתבר שדנים כל אחד כמחיב נפרד ולטעם שזה כדי להרבות שמחה למקבל ודאי שלא מתקים המצוה אלא במי שהוא מכלל החיוב שמחה של אותו יום אמנם אם זה מצד שמחת הנותן יש לדון בזה וכן אם זה להוסיף אהבה ואחוה לכאורא אין סיבה שיצטרכו שיהיה חיוב של אותו יום

### האם מי שלא מכין סעודת פורים חייב במשלו"מ

י"ג] והנה מבואר בגמ' מגילה ז: שרבנן מחלפי סעודתיהו להדדי ובפשוטו הביאור שכל אחד נתן לחברו את סעודתו ובפשוטו החידוש שאפילו שזה כעין תגמול והיה מקום לומר שזה לא נחשב משלוח מנות וקמ"ל שגם בזה יש קיום למצוה ויתכן שבאמת נתנו לא בצורה שהיה חיוב בחושן משפט להחזיר שכה"ג אולי באמת לא יצאו אמנם ברש"י מבואר שכל אחד אכל אצל חברו בשנה אחת ועיין ב"י תרצ"ה שתמה שא"כ האחד שאכל אצל חברו לא יצא וכתב הדרכי משה שבאמת רק המזמין יצא וצ"ל החידוש כנ"ל שאפילו ששנה הבאה הזמינו בתור תגמול לשנה הקודמת בכל אופן יוצא בזה ידי חובה אמנם עיין מג"א סקי"ב שיצא לחדש שמי שלא מכין סעודת פורים ואוכל אצל חברו לא חייב במשלוח מנות וכתב שכן משמע ברש"י וראוי להחמיר וצ"ע וצ"ב הסברא בזה ובפשוטו הביאור הוא שיסוד המצוה הוא שבעשית סעודתו יכין לעצמו ויחלק למרעיו ויש בה הנהגת שמחה וממילא חיוב זה רק שייך במי שמכין לעצמו אבל מי שלא מכין לעצמו אלא רק אוכל אצל חברו זה לא שייך וזה על דרך המבואר ברמב"ם שזה חלק מהסעודה והנה הגדר הנ"ל יתכן לכל הטעמים אמנם הדבר מחודש להעמיד שצורת החיוב שישלח בתור מה מה שמכין לסעודתו ואם זה בתור שמחת המשלח א"ש טפי והנה עיקר הדבר שמשלוח מנות קשור לסעודה מבואר מהרבה אחרונים שנקטו שבפורים המשולש זה בזמן הסעודה אמנם באמת הק"נ נקט שסעודה ביום א' אבל השילוח בשבת וזה רק אם זה מצד הוספת מריעות אמנם אם זה מצד הסעודה ודאי זה תלוי בסעודה וכן אם זה מצד מעשה שמחה אבל בפשוטו החיוב שמחה זה ביום הסעודה וצ"ע בכל זה

### הוספה

### בדין עשה שליח למשלו"מ והיה שיכור כלוט בזמן הנתינה

י"א] ראיתי לדון במי ששלח שליח לתת המשלוח מנות ובזמן נתינתם הוא היה שיכור כלוט שדינו כשוטה שפטור מכל המצות והנה בפשוטו כה"ג ודאי שאם שלח שליח לתת גט אפשר לתת הגט והנה במצות צדקה כה,ג שהעיקר התוצאה ודאי שיצא אמנם כאן אם יסוד המצוה שחברו יקבל מסתבר שיצא אמנם אם יסוד הדין זה המעשה נתינה מצדו בזה יש לדון שעכשיו שהוא פטור מהמצות זה לא יועיל לו וכן יש לעיין כנ"ל לגבי מתנות לאביונים וגם שם יתכן שזה תלוי האם יסוד הדין זה קבלת העני וכצדקה או שיסוד הדין זה נתינתו וצ"ע