סימן יג_ עציץ נקוב ושאינו נקוב
קטגוריות: ש_ס / סא עוקצין / עוקצין - הרב אהרן שלוש

**בענין עציץ נקוב**

**א.** בשבת דף צ"ה. 'התולש מעציץ נקוב חייב ושאינו נקוב פטור ור''ש פוטר בזה ובזה: רמי ליה אביי לרבא ואמרי לה רבי חייא בר רב לרב תנן רבי שמעון פוטר בזה ובזה אלמא נקוב לר''ש כשאינו נקוב משוי ליה ורמינהו ר''ש אומר אין בין נקוב לשאינו נקוב אלא להכשיר זרעים בלבד א''ל לכל מילי רבי שמעון כתלוש משוי ליה ושאני לענין טומאה דהתורה ריבתה טהרה אצל זרעים שנאמר על כל זרע זרוע אשר יזרע בעא מיניה ההוא סבא מרבי זירא שורש כנגד נקב מה לי א''ר שמעון אישתיק ולא אמר ליה ולא מידי זימנא חדא אשכחיה דיתיב וקאמר ומודה ר''ש שאם ניקב בכדי טהרתו א''ל השתא שורש כנגד נקב בעאי מינך ולא אמרת לי ולא מידי ניקב בכדי טהרתו מיבעיא אמר אביי ואי איתמר להא דרבי זירא הכי הוא דאיתמר ומודה רבי שמעון שאם ניקב למטה מרביעית'.

מבואר בגמ' שלדעת ר"ש עציץ נקוב לא נחשב מחובר, אך לענין הכשר הוי מחובר דהתורה ריבתה טהרה אצל זרעים, ועי' תוס' חולין קכ"ח ותוי"ט בעוקצין פ"ב מ"ט שלאו דוקא לענין הכשר אלא לענין כל דיני טומאה הוי כמחובר. עוד מבואר בסוגיא שאם ניקב בכדי טהרתו מודה ר"ש דהוי מחובר לכל דיני התורה.

ופירש רש"י שהטעם של ר"ש שאם ניקב בכדי טהרתו למטה מרביעית הוי מחובר לכל דבר דבטל מתורת כלי, ותוס' הוסיפו לבאר וז"ל 'ונראה לר''י דהיינו טעמא דמודה משום דבטל אגב קרקע כשניקב בכדי טהרתו', דהיינו שכיון שבטל מתורת כלי ממילא הוא מתבטל אגב הקרקע.

מבואר בזה שלדעת ר"ש לא סגי ביניקה בשביל לחייבו על תולש בשבת ושאר דינים אלא צריך שיחשב מחובר לקרקע ולכך צריך שיתבטל מתורת כלי והוי כמחובר ומש"ה אם ניקב בכדי טהרתו נחשב כמחובר.

והוסיפו התוס' 'ודוקא בניקב כמוציא זית אבל בכלי המיוחד למשקין אע''פ שטהרתו בכונס משקה לא אמרי' דבטל דאפי' לרבנן לא חשבי ליה כמחובר בכונס משקה אלא כשורש קטן כדאמר בסמוך'. דהיינו שמלבד שצריך שיחשב מחובר ע"י הנקב שמבטל מתורת כלי בעינן נמי שיהיה בו שיעור יניקה דבלא"ה בודאי הוי תלוש.

נמצא שלדעת רבנן סגי בחיבור של יניקה לכל דיני התורה הן לענין תולש בשבת ופרוזבול והן לענין טומאה, ולדעת ר"ש מלבד היניקה צריך שיתבטל ממנו תורת כלי ועי"ז חשיב מחובר.

**מוכיח שלדעת רבנן השיעור של ניקב כשורש קטן הוא בשביל ביטול תורת כלי**

**ב.** ובדעת רבנן מבואר בעוקצין (פ"ב מ"י) שהשיעור הוא כדי שורש קטן, ובפשטות השיעור של שורש קטן הוא שבשיעור זה יונק מהקרקע ואע"פ שנחשב כלי ומבדיל בין העפר לקרקע סגי בזה שיונק אפי' שאינו מחובר.

אמנם בשבת שם איתא 'אמר רבא חמש מדות בכלי חרס ניקב כמוציא משקה טהור מלטמא גיסטרא ועדיין כלי הוא לקדש בו מי חטאת ניקב ככונס משקה טהור מלקדש בו מי חטאת ועדיין כלי הוא להכשיר בו זרעים ניקב כשורש קטן טהור מלהכשיר בו זרעים ועדיין כלי הוא לקבל בו זיתים', משמע מדברי הגמ' שהשיעור של שורש קטן אינו משום יניקה גרידא דא"כ אינו ענין לכל שיעורים אלו שהם לגבי התורת כלי באיזה נקב נחשב כלי ומאי שייטיה להכא שיעור של יניקה ומשמע מזה שאף השיעור של שורש קטן שבטל מתורת כלי. וכ"מ מדאמרי' ועדיין כלי הוא לקבל בו זיתים.

וכך משמע ברמב"ם (פי"ט מכלים ה"ב) שכתב 'ניקב כשורש קטן אין המים שבתוכו מכשירין את הזרעים והרי הן כמו שאינן בכלי'.[[1]](#footnote-1)

ונראה הביאור שענין הכלי הוא דבר שיש בו שימוש בתוכו ומונע ממה שבתוכו לצאת ועי"ז הכלי מבדיל את הזרעים מהקרקע שנחשבים בתוכו ולא בקרקע, ולכך אם ניקב בשיעור שהשרשים יוצאים מהכלי לא נחשב כלי לגבי יניקה כיון שאינו מחזיק את השרשים והם יוצאים ממנו ועי"ז נחשב שאין כאן כלי לגבי יניקה שמבדיל מהקרקע.

נמצא לפי"ז שלרבנן נמי בעינן תרתי יניקה וחיבור ובעציץ שאינו נקוב יש שתי חסרונות חדא שאינו יונק ועוד שאינו מחובר דהכלי מבדיל את החיבור של העפר מהקרקע, אלא דסברי שבניקב כשורש קטן מלבד היניקה הוא מתבטל מתורת כלי לענין שאין כאן כלי שמבדיל את הזרעים מהקרקע.

**הטעם שר"ש מודה לגבי הכשר זרעים**

**ג.** ובגדר הדין שלדעת ר"ש התורה רבתה טהרה אצל זרעים[[2]](#footnote-2), בפשטות התחדש שסגי בחיבור כל דהוא לגבי טומאה דאע"פ שר"ש סובר שלא בטל מתורת כלי אלא כשניקב בכדי טהרתו ולא סגי בנקב כדי שורש קטן מ"מ יש קצת ביטול מתורת כלי כשניקב כדי שורש קטן והתחדש שלגבי טומאה סגי בשיעור זה של חיבור.

אמנם האחרונים בארו באופ"א [האפק"י (סי' מ"ג) והדברי יחזקאל והזכרו"ש (סי' ד' אות ו') ויהגה האריה (סוף עוקצין) וחי' רא"ל] שבכל דיני התורה צריך שיהיה יניקה וחיבור ולגבי טהרה התחדש דסגי ביניקה בשביל לטהרו ואי"צ חיבור ולכך אף עציץ שאינו נקוב שלא התבטל מתורת כלי נחשב מחובר לענין הכשר זרעים וטומאה.

ועפ"ז בארו שלכך רש"י נקט בהא דקאמר רבא ה' מדות בכלי דמיירי אליבא דרבנן, והקשו הר"ן והמהרש"א שהרי גם ר"ש מודה שהתורה רבתה טהרה אצל זרעים ולמה כתב רש"י שהוא רק לדעת רבנן, ובארו שעיקר חידושו של רבא הוא שהשיעור של נקב כשורש קטן מבטל ממנו תורת כלי וזהו דוקא לרבנן אבל לר"ש לא בטל ממנו תורת כלי כלל אלא התחדש דסגי ביניקה ואינו שייך לחמש מדות בכלים ולכך כתב רש"י שרבא מיירי רק לדעת רבנן.

**מבאר שיניקה דרך אויר עדיפה מיניקה דרך כלי שאינו נקוב**

**ד.** וצ"ע ביסוד זה שלרבנן נמי צריך חיבור ושיתבטל מתורת כלי בשביל שיחשב מחובר, מהא דאיתא בגיטין דף ז' שעציץ נקוב ע"ג יתידות נחשב מחובר וכתבו התוס' שאף הסוגיא בשבת לא חולקת על דין זה והא דחייב הוא מדרבנן וכ"כ רש"י בשבת, וקשיא שהרי צריך שיהיה חיבור כדמוכח בסוגיא בשבת ואמאי חייב לגבי תולש בשבת כשהוא ע"ג יתידות, ובשלמא במה שמבואר בעוקצין פ"ב מ"ט שיניקה של נוף חשיב מחובר לדעת הר"ש ורוב הראשונים לא קשיא לי דהתם מיירי לענין טומאה שהתורה ריבתה טהרה אצל זרעים אבל בגיטין ובשבת מיירי לענין תרו"מ ותולש בשבת ובזה קשה איך נחשב מחובר ע"י היניקה בלא החיבור לקרקע.

וצ"ל שיניקה דרך אויר עדיפא מיניקה מתוך כלי משום שכלי הוא סיבה המבדילה את הזרעים מהקרקע ומונעת את החיבור שלהם ובכה"ג אינו יכול להיחשב מחובר לקרקע אבל יניקה דרך אויר אע"ג שאינו מונח ע"ג קרקע להיחשב ממש כמחובר לקרקע עדיין אפשר להחשיבו כמחובר ע"י היניקה גופא. ונוסיף לבאר דהנה הגר"ח ביאר בדעת הרמב"ם שבטומאה לא מועיל יניקה דרך אויר כיון שצריך חיבור ולא סגי ביניקה ויש להסתפק במה נחלק הר"ש על הרמב"ם האם ס"ל שסגי ביניקה או דס"ל שאף יניקה דרך אויר נחשב מחובר, וכתבנו לעיל לדייק מרש"י בחולין שנחשב מחובר דרך האויר, וא"כ י"ל שזרעים שמונחים בכלי גריעי טפי שלא יכולים להיחשב מחוברים.

ולפי"ז י"ל שאף לדעת ר"ש יניקה דרך אויר חשיבא יניקה ועדיף מיניקה דרך עציץ נקוב שלא בטל ממנו תורת כלי, ובזה נראה ליישב את קושיית התוי"ט במשנה ט' שהקשה למה ר"ש מודה לגבי הנוף שהוא טהור הרי לשיטתו עציץ נקוב לא חשיב מחובר, דלפמ"ש יניקה דרך אויר נחשבת מחובר אף לדעת ר"ש. אכן אי"צ לזה דכבר תירץ התוי"ט בפשיטות שר"ש מודה לענין טומאה כמו לענין הכשר וכדבריו מבואר בתוס' בחולין קכ"ח. ועי' תפא"י. וכדברינו מדוייק בר"ש שכתב כך רק במשנה י'.

שו"ר שהאפק"י (ד"ה אמנם למ"ש) עמד על קושיא זו וכתב שבאמת הסוגיות חלוקות ביסוד זה אם לרבנן סגי ביניקה או שנחשב ביטול כלי לגבי טהרה כדקאמר רבא בשבת, והביא מתוס' בשבת שנקטו שהסוגיות בגיטין ובשבת פליגי וביאר שנחלקו ביסוד זה.

אלא שהקשה האפק"י (ממשנה ט') דעציץ שנופו יונק מבחוץ נחשב אף מה שבתוכו כמחובר, ופרש"י בחולין קכ"ח שמה שבתוכו יונק דרך הנוף, וקשיא שהרי סו"ס הוא בתוך כלי והיאך חשיב למחובר.

ויתכן שזה הטעם שהתוי"ט מיאן בפרש"י שכתב שהטעם של רבנן שמה שבתוך הכלי טהור כיון שהוא מחובר לנוף אך עכ"פ תקשי בדברי רש"י. ועי' להלן בתירוצו של האפק"י.

**ה.** והנה הקשה האפק"י מהא דאיתא בעוקצין פ"ב מ"י שכלי גללים וכלי אדמה אע"פ שאינם נקובים אין מכשירים את הזרעים כיון שעתידים להינקב ע"י השרשים, ומשמע במשנה שאף קודם שניקבו טהורים, וכך מבואר בר"ש וברא"ש [אך ברמב"ם בפיה"מ משמע שרק לאחר שניקב ועי' מל"מ שעמד בזה].

והקשה האפק"י לדעת הר"ש שלפי המבואר בסוגיא בשבת שהשיעור של ניקב כשורש קטן הוא בשביל שיתבטל מתורת כלי א"כ מה מועיל שכלים אלו עתידים להינקב הרי כל זמן שלא נקבו לא בטלו מתורת כלי ולא חשיבי מחוברים.

והנה המל"מ ביאר שני טעמים שטהורים קודם שנקבו חדא שכל העומד לינקב כנקוב דמי, ועוד ביאר שכיון שכלים אלו יונקים אע"פ שעדיין לא נקבו הם כבר יונקים מהקרקע, ולכאו' קושיית האפק"י רק על הביאור השני של המל"מ.

והנה שיטת רש"י (בגיטין דף ז: ובמנחות פ"ד) שכלי חרס אפי' שאינו נקוב נחשב מחובר וחייב בתרו"מ, והקשה המל"מ שא"כ למה המשנה בעוקצין כתבה רק כלי אדמה שהוא קודם שנכנס לכבשן הרי גם לאחר שנכנס לכבשן הוי מחובר. ותי' שרש"י לשיטתו שכלי אדמה הוא משחיקת אבנים וא"כ כלי חרס לא נאמר הוא פשיטא והחידוש הוא שאף כלי אבנים וכלי אדמה.

ולולא דברי המל"מ היה מקום לומר שכל דברי רש"י שכלי חרס נחשב כמחובר היינו רק לענין תרו"מ אבל לגבי טומאה לא מהני כלי חרס, וטעם החילוק כמו שהקשה האפק"י שכל הטעם של יניקה דרך כלי שאיננו נקוב מועיל לגבי היניקה אבל אינו בטל מתורת כלי ולכך לענין תרו"מ דסגי ביניקה מועיל שיונק דרך כלי חרס שאינו נקוב אבל לענין טומאה שמבואר בסוגיא בשבת שצריך שיתבטל מתורת כלי לא מהניא יניקתו וצריך שיהיה בו נקב בשביל שיתבטל מתורת כלי.[[3]](#footnote-3)

אך בדברי המל"מ מבואר שנקט שדברי רש"י מיירי אף לענין טומאה ולדבריו תקשי מהסוגיא בשבת כנ"ל.

**יסוד האחרונים שרבנן מודו שהתורה ריבתה טהרה אצל זרעים**

**ו.** והאפק"י תירץ על שני קושיות אלו (ממשנה ט' ומשנה י') עפ"מ דאיתא בגמ' שר"ש מודה לגבי הכשר זרעים שעציץ נקוב אינו מכשיר את הזרעים דהתורה ריבתה טהרה אצל זרעים, והגדר בזה שבטומאה אי"צ חיבור אלא סגי ביניקה כנ"ל, ועפ"ז חידש שאף רבנן שסוברים שעציץ נקוב נחשב מחובר לכל דיני התורה מ"מ לענין טומאה מודו שסגי ביניקה גרידא ואי"צ חיבור כלל, ולכן אפי' שהוא זרוע בכלי שמבדילו מהקרקע ולא חשיב מחובר עדיין יש לו דין טהרה דלגבי דיני טומאה סגי ביניקה.

ומה"ט אף בכלי גללים שאין בהם נקב אינו מכשיר את הזרעים כיון שלגבי טומאה סגי ביניקה, וכן מיושב הקושיא ממשנה ט' שאף הזרעים שבתוך העציץ טהורים כיון שיונקים דרך הנוף ואע"ג שהם בתוך כלי ולא חשיבי מחוברים לקרקע מ"מ יש להם טהרה כיון שיונקים מהקרקע.

ויסוד הדבר מבואר בחזו"א ובזכרו"ש שרבנן נמי מודו שהתורה רבתה אצל זרעים, דהר"ש בסוף המשנה הביא מהתוספתא שעציץ נקוב שהניחו ע"ג יתידות אינו מכשיר את הזרעים, וקשה שהרי בגיטין דף ז' נחלקו בזה אמוראי, ותירצו החזו"א שהתורה רבתה טהרה אצל זרעים, ומבואר שאף רבנן מודים לזה שיש קולא בטהרה אצל זרעים שאפי' במידי דבעלמא אינו מחובר סגי בזה לטומאה וכ"כ הזכרו"ש.[[4]](#footnote-4)

וכך הוכיח ביהגה האריה מהירושלמי במעשרות שבצלים שהשרישו בעליה לענין תרו"מ חשיבי כתלוש אבל לענין טומאה טהורים שהתורה רבתה טהרה אצל זרעים, ומוכח שכו"ע מודו בזה.

ועי' בזכרו"ש שם אות ז' שתירץ עפ"ז את הסוגיא בחולין לגבי תאנים שצמקו באיביהן ע"ש.

ולפי"ד האפק"י עולה נפ"מ לדינא, שבכלי גללים שאינם מחוברים וכל דין טהרתם רק מדין היניקה א"כ מסתבר שבזה העפר והמים לא נחשבים מחוברים דכל הדין חיבור הוא משום שבטל שם כלי כמש"כ האפק"י, וא"כ אם יהיו בהם מים יכשירו את הזרעים.

אמנם בדברי המל"מ מבואר בהדיא שלא כהאפק"י, שכתב שהדין של כלי גללים הוא אף בתרו"מ שנחשב כמחובר כיון שיש יניקה קודם שניקב ומוכח שאינו רק לענין היניקה אלא נחשב כמחובר אף קודם שניקב, ולדבריו צ"ע קושיית האפק"י. [שו"ר שי"ל שלענין תרו"מ הוא מטעם אחר דהתם ל"צ חיבור וסגי ביניקה].

**ז.** אכן לענ"ד לא ברירא כלל סברת האפק"י, דנראה שאף לגבי כלי שאין בו נקב כלל והזרעים יונקים דרך הכלי חשיב כמחובר ובטל ממנו תורת כלי לענין היניקה, ומשום שהרי מבואר בסוגיא בשבת שהשיעור של ביטול תורת כלי לענין טומאה אינו תלוי במה שמתבטל מתורת כלי לענין זיתים או משקה אלא תלוי בשיעור של טומאה עצמה שאם ניקב כשורש קטן לא נחשב כלי לגבי טומאה, ובהכרח הטעם שלענין יניקה של זרעים לא נחשב כלי שמבדיל את הזרעים מהקרקע כיון שהזרעים יוצאים ממנו ויונקים מהקרקע וכל ענינו של כלי הוא שמחזיק את מה שבתוכו וכלי שיש בו נקב קטן שהזרעים יונקים מהרקע לא נחשב כלי לגבי יניקה ממנו, וא"כ אף אם אין בו נקב כלל לא נחשב כלי לענין זרעים אם הם יונקים מהקרקע כיון שכלי זה אינו מועיל להבדיל את היניקה מהקרקע.

ולכך נקט המל"מ שאף לגבי תרו"מ נחשב כמחובר כיון שבטל ממנו תורת כלי לענין יניקת הזרעים.

אמנם עדיין אנו צריכים ליסוד האפק"י ליישב את משנה ט' שהזרעים שבתוך הכלי ג"כ טהורים כיון שלגבי טהרה סגי ביניקה ולכן אפי' שהם בתוך הכלי טהורים.

אך תירוצו של האפק"י מיישב רק את הדין של משנה ט' דמיירי לגבי טומאה ועדיין תקשי מהסוגיא בגיטין ובשבת דמיירי לענין תרו"מ ולענין תולש ותקשי למה נחשב מחובר דרך האויר ולכך חידש האפק"י שהסוגיות נחלקו ביסוד זה, ובזה כתבנו לעיל שיניקה דרך אויר עדיפא מיניקה דרך כלי.

**בענין אם העפר של עציץ נקוב נחשב מחובר**

**ח.** והנה במשנה י' איתא עציץ נקוב אינו מכשיר את הזרעים, וכתבו הר"ש והרע"ב דמיירי הן לגבי הזרעים שבתוכו דחשיבי מחוברים והן לגבי המים שבתוכו שאינם מכשירים אף זרעים תלושים כיון שהמים מחוברים.

והקשה החזו"א (ד' סק"ו) מהא דאמרי' בגיטין דף כ"א: שהכותב גט על עציץ נקוב כשר דחשיב כתלוש וא"כ למה המים נחשבים מחוברים, וכתב החזו"א לחלק שהעפר שבתוכו נחשב למחובר וכן המים שעל גביו אבל העציץ עצמו אינו מחובר, והוסיף החזו"א שדווקא אם יש זרעים חשיב העפר למחובר והניח בצ"ע.

ובטעם החילוק בין הכלי לעפר והמים, היה אפשר לבאר שהעפר בטל לגבי הקרקע ונחשב חלק ממנה וכן מים שע"ג הקרקע בטלים לקרקע אבל הכלי שהוא דבר חשוב לעצמו אינו בטל לקרקע.

אך צ"ב למה הוא תלוי בשיעור של נקב כשורש קטן הרי הביטול של העפר אינו שייך לזרעים.

ולכך ביאר האפק"י ע"פ המבואר בגמ' בשבת הנ"ל שהשיעור של ניקב כשורש קטן אינו רק לגבי היניקה אלא דבטל ממנו תורת כלי לענין הזרעים כשניקב כשורש קטן, ולכך אף העפר בטל לקרקע כיון שאין כלי שמבדילו. [ויש בזה חידוש שהרי אינו ביטול כלי לענין עצמו אלא לענין הזרעים וא"כ למה לא נחשב כלי לגבי העפר, ואולי משום שעומד לזרעים נחשב שבטל ממנו תורת כלי לכל דבר].

ובחזו"א הנ"ל מבואר טעם אחר, שמאחר והזרעים נחשבים מחוברים ממילא אף העפר שבו הוא מחובר כיון שהוא חלק מהזרעים שהם מחוברים. [ויל"ע באופן שיש הרבה עפר ומעט זרעים למה הזרעים מחברים את כל העפר].

והנה הבאנו (באות א') שמבואר בתוס' שבשביל להחשיב את הזרעים למחוברים צריך תרתי יניקה וחיבור דהא בכונס משקה אע"פ שהוא מחובר אינו טהור כיון שאינו יונק, וצ"ב דא"כ למה לגבי המים סגי בחיבור לטהרם הרי אין בהם יניקה.

ולפי החזו"א שע"י הזרעים חשיב שגם העפר והמים מחוברים ניחא. אכן נראה לחלק בלא"ה שהמים יותר טפלים לאדמה כמו העפר ולכן אפי' שאין יניקה חשיבי מחוברים ודוקא לגבי הזרעים אם אינן יונקים מהקרקע לא חשיבי מחוברים.

**ט.** אמנם הגר"ח נקט (הובא בסטנסיל י' ובאפק"י סי' מ"ג ובזכרו"ש שם ושי' הגרש"ר בגיטין דף ז') שבעציץ נקוב העפר לא נחשב מחובר אלא רק הזרעים, והקשה שא"כ למה הזרעים שגדלים בו חייבים בתרו"מ הרי יש בו טבל וחולין מעורבים זב"ז, ותרצו האפק"י והגרש"ר שכיון שעיקר היניקה היא מהקרקע אין חשיבות ליניקה המועטת של העציץ וכמבואר סברא זו בגיטין כ"ב. [אמנם הברכת אברהם בגיטין דף ז' הביא ששמע מהגרי"ז שלא אמר זאת הגר"ח שהעפר אינו מחובר דאדרבה גם העפר נחשב מחובר, והאפק"י כתב ששמע מהגר"א וסרמן בשם הגר"ח שהעפר אינו מחובר].

אך כבר הבאנו שבדברי הר"ש מבואר שאפי' המים שבתוכו חשיבי מחוברים וא"כ כ"ש העפר. ומאידך בגיטין מבואר שהכלי אינו מחובר וזה כהגר"ח, אך החזו"א חילק בין הכלי לעפר כנ"ל.

והגרש"ר (זכרו"ש סי' ד' אות ה') הוכיח שהעפר נחשב כקרקע, מהא דאיתא בירושלמי שאם קנה עפר שבעציץ של עכו"ם חייב בתרו"מ, ולהגר"ח תקשי שהרי בין הקרקע ובין העפר שבתוכו פטורים מתרו"מ דהקרקע של נכרי ויש קנין לעכו"ם להפקיע מיד מעשר והעפר הוי תלוש ואמאי חייב בתרו"מ.

ועכ"פ מסתבר שכל דברי הגר"ח היינו בעציץ נקוב לרבנן אבל כשניקב למטה מרביעית שר"ש מודה שבטל מתורת כלי פשיטא שהעפר ג"כ כמחובר כיון שהעפר בטל לגבי קרקע כמש"כ תוס'.

ואילה"ק על הגר"ח מהא דמוכח בגמ' שבניקב כשורש קטן בטל מתורת כלי כמו שהוכיח האפק"י וא"כ למה העפר אינו מחובר. דנראה שכל הביטול תורת כלי הוא רק ביחס לזרעים שלא נחשב כלי לגבי זרעים כיון שהם יכולים לינק מהקרקע ואינו מחזיק אותם אבל לגבי העפר שפיר נחשב כלי.

עוד נראה לדייק דלא כהגר"ח ממש"כ רש"י בשבת שלרבנן עציץ נקוב נחשב מחובר לענין פרוזבול ולענין שאינו נקנה במשיכה ומיירי על העפר עצמו ולא על הזרעים.

ועי' מנח"ש סי' מ'

**משנה ט' סיכום**

שיטת רש"י והר"ש דמיירי בעציץ שאינו נקוב ומה שיוצא מהעציץ נחשב מחובר לקרקע דרך האויר אבל מה שנשאר בתוך הכלי לדעת ת"ק הוי חיבור ולדעת ר"ש אינו חיבור.

ובסברת ת"ק שמה שבתוך העציץ נחשב ג"כ מחובר, עי' רש"י חולין קכ"ח. שגם מה שבפנים יונק דרך מה שיצא. אמנם התוי"ט ביאר באופ"א שנחשב מחובר אגב מה שבחוץ.

והאפיקי ים הקשה שבשביל חיבור צריך שלא יהיה בתוך כלי וא"כ איך מה שבתוכו מחובר, וי"ל שלכן התיו"ט מיאן בפרש"י.

ולדעת הרמב"ם מיירי בעציץ נקוב ומה שבתוכו לכו"ע מחובר ומה שיצא לר"ש אינו חיבור ולרבנן הוי חיבור.

וצ"ב למה מה שיצא אינו מחובר ואטו אינו יונק דרך האויר, וכן תמה הגר"ד ערמאה, ועי' רדב"ז שהוא מדין כל העומד ליתלש כתלוש דמי וצ"ב.

והקשה הכס"מ מהתוספתא שהובאה בר"ש שמבואר כדבריו, ותי' שהרמב"ם סובר שהתוספתא היא מקרה אחר ואינו פירוש במשנה.

ותמה המל"מ פ"ב מבכורים ה"ט דהא ברמב"ם מוכח שחלק לדינא על התוספתא דהא לשיטתו יניקה מהאויר לא הוי יניקה ואילו בתוספתא מבואר שיניקה דרך אויר הוי יניקה, ותירץ שהכס"מ סובר שמה שלרמב"ם המשנה חידשה שטהור הוא מטעם זה גופא שיש יניקה דרך אויר.

נמצא שלדעת רש"י והר"ש ורוב ראשונים יש יניקה דרך אויר, ולדעת הרמב"ם בפשטות אין יניקה דרך אויר, והמל"כ חידש בדעת הכס"מ שאף לרמב"ם יש יניקה דרך אויר.

והנה איתא בגיטין שאם הניח עציץ נקוב ע"ג יתידות תליא במח' ר"י ורבנן והגמ' דוחה, והקשו תוס' שבשבת איתא שחייב משום תולש ומוכח שנחשב כתלוש ותרצו שהוא דרבנן.

אך בדעת הרמב"ם קשה לגבי תרו"מ (בהל' בכורים) שיניקה דרך אויר הוי יניקה, ומאידך הכא הכא לגבי טומאה סובר הרמב"ם שיניקה דרך אויר לא חשיבא יניקה.

ועוד ילה"ק בדבריו שפסק לגבי שבת שאם הניח עציץ נקוב ע"ג יתידות חייב משום תולש ומשמע שהוא חיוב דאורייתא ומוכח שסובר שיניקה דרך אויר אינה יניקה וא"כ למה לגבי תרו"מ פסק דהוי יניקה.

וביאר הגר"ח שהרמב"ם סובר שיניקה דרך אויר נחשבת יניקה מעליא וחייב בתרו"מ אבל לגבי טומאה לא סגי שיש יניקה דבעינן שיהיה מחובר לקרקע בשביל שיחשב כקרקע שאינה מקבלת טומאה ולזה לא מועיל היניקה דרך אויר דצריך שיהיה מונח ע"ג קרקע ובזה נחשב כמחובר, ועפ"ז תירץ הגר"ח אף את הרמב"ם בהל' שבת שדין תולש תלוי ג"כ במחובר לקרקע ואינו תלוי אם הוא יונק מהקרקע ולכך אם הניחו ע"ג יתידות חייב משום תולש.

ובדעת רש"י והר"ש שחולקים על הרמב"ם מסתבר שהם גם סוברים שצריך שיהיה מחובר בשביל להפקיעו מתורת טומאה אלא דסברי שאף יניקה דרך אויר חשיב מחובר. וכך לשון רש"י בחולין קכ"ח. ועוד.

ועפ"ז ביאר הגר"ח שהר"ש והרמב"ם נחלקו לשיטתם במשנה י' לגבי מלאהו עפר שהר"ש ביאר שהוא מדין יניקה דרך אויר והרמב"ם ביאר שהוא משוםש התבטל תורת כלי דס"ל שאין יניקה דרך אויר. ועי' חזו"T שהקשה למה הרמב"ם הוצרך לומר שרואה אויר מד' רוחות. והנה ילה"ק לרמב"ם ממה שהוכיח הר"ש מהגמ' בשבת שהתולש מצרור שעלו בה עשבים חייב, ועי' יהגה האריה שתי' דהתם הטעם שלענין שבת סגי בזה מטעם דהיינו רביתיה.

1. אך בר"ן משמע קצת שלרבנן הוא שיעור ביניקה ולא בטל מתורת כלי.

   ובריטב"א משמע שאף לר"ש הוא שיעור של יניקה ולא של ביטול תורת כלי, ועי' באפק"י בסוף הסימן. וצ"ע בלשון הר"ח והר"ן שכתבו שתי לשונות הן שבטל מתורת כלי והן שיש יניקה. [↑](#footnote-ref-1)
2. ובשיעור הנקב לדעת ר"ש לגבי טהרת זרעים, בפשטות הוא כשיעור של שורש קטן כמו לרבנן, וכך נקט המהרש"א בפשיטות, אמנם הר"ן כתב בשם הרא"ה והרמב"ן שכיון שזה חידוש לענין טומאה אינו כמחובר אלא בשיעור של מוציא זית או מוציא רימון, וביאר כך בגמ דף צ"ו. ע"ש, ולכאו' כונתו דמיירי שניקב למעלה מרביעית כמוציא זית דאם ניקב למטה מרביעית כמוציא זית חשיב כמחובר לכל התורה כדאיתא בגמ' וכ"כ הר"ן לעיל בהדיא. [↑](#footnote-ref-2)
3. ועי' בדברי יחזקאל שתירץ כעי"ז שכל סברת רש"י שנחשב מחובר הוא לגבי תרו"מ ומשום שסגי שיונק דרך הכלי דמין במינו אינו חוצץ כמש"כ הרמב"ן בגיטין כ"ב, אבל לגבי טומאה צריך שיהיה חיבור גמור שהזרעים יצאו לקרקע. [↑](#footnote-ref-3)
4. ובעיקר דברי האחרונים, ילה"ק מהא דקאמר רבא ה' מדות בכלים ומשמע שהדין נקב כשורש קטן הוא בשביל שיתבטל מתורת כלי, והרי לדבריהם רבנן מודו שלגבי טהרה סגי ביניקה ואי"צ חיבור ולמה רבא מצריך שיתבטל מתורת כלי ולא מיירי בשאר דינים אלא בטהרה.

   ומצאתי שעמד בזה האפק"י ותירץ שאה"נ רבא לא היה צריך לדין של ביטול תורת כלי לגבי טומאה דבלא"ה התורת רבתה טהרה אצל זרעים שסגי ביניקה אלא דקאמר האמת שבטל מתורת כלי ועיקר הנפ"מ לגבי שבת. [↑](#footnote-ref-4)