18 כבד
קטגוריות: ש_ס / מא חולין / חולין - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / טריפות

אור ליום ב' י"ח טבת תש"ע

א] חולין דמ"ו., ניטלה הכבד וכו', הא נשתייר הימנה כלום כשרה אע"ג דל"ה כזית, והתנן ניטל הכבד ונשתייר הימנה כזית כשרה, אמר רב יוסף ל"ק הא ר' חייא הא ר"ש בר רבי, כי הא דר' חייא זריק לה ור"ש בר רבי מטביל לה.

ופירש"י, ז"ל, מטביל לה, אוכלה וכו', ומסתברא דהכי קאמר רבי חייא זריק לה לכבד של כל בהמה ולא היה אוכלו דלא הוה חשיב לי', ור"ש מטביל לי' דאע"ג דלאו בשר הוא קאכיל לי' משום בריאותא, דקסבר נשמה תלוי' בו כדקי"ל ברכות נפש משיב נפש וכו', הלכך אם לא נשתייר כזית להעלות ארוכה שיחזור וירפא טרפה, ולר' חייא ל"ב כדי להעלות ארוכה אלא שיורא פורתא מקום תליא דמרה דשיורא במקום מרה בעינן כדלקמן, עכ"ל.

והנה לפי' זה דרש"י מבו', דיסוד הפלוגתא אם כל שלא נשתייר ממנו כזית הוי טריפה, אי"ז פלוגתא בשיעור בעלמא, אלא הויא הפלוגתא בעיקר הדין, דמ"ד דכל שלא נשתייר כזית הוי טריפה, ס"ל דנשמה תלוי' בכבד, וע"כ כל שלא נשתייר ממנו כזית שיחזור וירפא הויא טריפה, ומ"ד דאף אם לא נשתייר כזית ל"ה טריפה, ס"ל דאין הנשמה תלוי' בכבד, וע"כ אף שלא נשתייר כזית ואין בו כדי להעלות ארוכה, ל"ה טריפה, והא דאם לא נשתייר כלום הוי טריפה, הוא מטעם אחר, משום דכל שלא נשתייר כלום במקום המרה, אין המרה ראוי' להתקיים, וע"כ הוי זה טריפה.

ועי' בס' תפארת יעקב, שעמד ע"ז, דהרי פליגי אמוראי בשיור כזית אם הוא במקום מרה או במקום שהיא חי', ולמ"ד דבמקום שהיא חי', הרי כל שנשתייר כזית במקום זה ל"ה טריפה, הגם שלא נשתייר כלום במקום המרה, ואם הא דלתנא דמתניתין בעי' שישאר כ"ש במקום המרה, הוא משום דבלא זה אין המרה מתקיימת, א"כ מ"ט לתנא דמצריך שישתייר כזית, ל"ב נמי שישאר כ"ש במקום המרה, ועיי"ש שכתב די"ל דכל שנשתייר כזית וה"ז עתיד להעלות ארוכה, שפיר תתקיים המרה, ועיי"ש מש"כ עוד בביאור ד' רש"י.

ב] אמנם מד' התוס' יש להוכיח דפליגי ע"ז, וזה ממש"כ התוס' לעיל דמ"ב. ד"ה דרוסת הנץ, ז"ל, וטעמא לא משום דסופו לינקב, דא"כ בכלל נקובה היא, ומה"ט לא תני במתניתין דמיא לדיותא ודמיא לבישרא, אלא טעמא דדרוסה שהארס שורף וסופה למות, עכ"ל, ולפ"ז הרי בע"כ דגם הא דתני במתניתין לניטל הכבד ולא נשתייר ממנו כלום, אי"ז משום שסוף המרה לינטל, דא"כ הוי בכלל ניקבה המרה, אשר בזה נכלל גם מרה שניטלה.

אך רש"י שפירש כן אזיל לטעמי', שכתב לקמן דנ"ג: ד"ה צריכה לבדוק, ז"ל, ואם האדים שם בשר וכו' וטריפה, שסופו לשרוף עד שינקוב את בני מעיים, עכ"ל, והרי דס"ל דהא דדרוסה הויא טריפה הוא משום דסוף בני מעיים לינקב, ואפ"ה תני לי' במתניתין, וכבר נת' בזה בריש פירקין דהוא משום דכל דליכא ריעותא בגוף האבר שסופו לינקב, כל הא דהוי טריפה, הוא רק מכח המכה החיסרון הקיים עתה, וע"כ כל הא דדרוסה הויא טריפה, הוא רק משום דדרוסה הויא מכה המטרפת, וה"נ הא דניטל הכבד הוי טריפה, אף דליכא ריעותא במרה עצמה, הוא משום דנטילת הכבד הויא מכה המטרפת, וע"כ תני לה במתניתין.

ג] ועפי"ד רש"י נ' לדון במש"כ הרשב"א בתוה"ב מה. לתמוה ע"ד הרמב"ם דנטולה מתחילת ברייתה כשרה, ז"ל, ועוד קשיא לי' שהכבד א' מן הנטולין, ואם נבראת הבהמה בלא כבד גם היא חסורת המרה, "וכל עצמינו לא אסרנו בשניטל כל הכבד אלא מפני חיסרון המרה", עכ"ל.

וכבר תמהו האחרונים דמהיכא פשיטא לי' להרשב"א דהא דניטל הכבד הוי טריפה הוא מפני חיסרון המרה.

עוד עמד הפמ"ג בסימן מ"א, במה שדן הרשב"א בתוה"ב הקצר בדין בהמה שיש לה ב' כבדים, אם הויא טריפה מדינא דיתר כנטול, עיי"ש, ואם כל הא דניטל הכבד הוי טריפה הוא משום חיסרון המרה, ל"ה שייך בזה דינא דיתר כנטול, כיון דתרי רואין לא אמרינן, ועיי"ש בסו"ד שכתב דכה"ג לא חשיב כתרי רואין, כיון שאם הי' ניטל הכבד לגמרי עם הגידים והסימפונות, הי' נחסר המרה מיד, וע"כ כל דאיכא ב' כבדים חשבינן שניטל הכבד עם הגידים והסימפונות, והויא כחסורת המרה, ועי' עוד ביד"י שם סוסק"א מש"כ בזה.

אך בעיקר הדבר יש מקום לדון, דל"ש הא דיתר כנטול, רק במקום שאבר זה נצרך לחיות הבהמה, וע"כ כל דהוי כנטול הויא טריפה, אך בכבד שאינו נצרך לחיות הבהמה, אלא דהמרה תלוי' בכבד, וכל שניטל הכבד, ממילא נחסר המרה, הרי דאף דיתר כנטול דמי, מ"מ כיון שהמרה מתקיימת, אין לנו להטריף, ושו"ר בלבו"ש סימן ל"ה סק"א אות ה' שכתב כן, דאף דאם חסרים הכבד והסמפונות מתחילת ברייתה, הויא טריפה משום חסר המרה, מ"מ כשיש ב' כבדים עם גידין וסימפונות, לא פסלינן משום יתר כנטול, דרק הכבד הוי כנטול ולא המרה, עייי"ש, ועי' בדברינו בדין יתר כנטול ? שהבאנו לד' האבנ"ז והיד יהודה שכתבו כעיקר הדברים.

ד] ועפמש"נ מד' רש"י יש לדון בזה, דהנה באמת לפי' רש"י הרי מבו' להדיא בגמ' שלא כד' הרשב"א, שהרי מבו' דהא דניטל הכבד הויא טריפה, הוא משום דנשמה תלוי' בו, וע"כ בעינן שישאר כזית כדי שיעלה ארוכה, וזה שלא כד' הרשב"א דכל הא דניטל הכבד הוי טריפה הוא מפני חיסרון המרה.

ולולי דמסתפינא הי' נ' לפרש ד' הרשב"א, שאין כונתו דלדידן הא דניטל הכבד טריפה הוא מפני חיסרון המרה, אלא כונתו למ"ד דניטל הכבד ולא נשתייר ממנו כלום טריפה, וכל' הרשב"א ניטל הכבד "כולו", דלדידי' הרי אין הנשמה תלוי' בו, וע"כ ל"ב שישתייר בו כזית, וכמו שפירש"י, והא דכשלא נשתייר כלום הוי טריפה, הוא מפני חיסרון המרה, וזהו שכתב הרשב"א, שהרי כל הא דאסר תנא דמתניתין בניטל הכבד כולו הוא מפני חיסרון המרה, וא"כ ודאי דיש לאסור גם בשנבראת הבהמה בלא כבד.

ולפ"ז נתישבו היטב ד' הרשב"א, דהא דפשיטא לי' דהא דניטל הכבד כולו הוי טריפה הוא משום חיסרון המרה, הוא נלמד כן מסוגיין, דהך מ"ד דאף אם לא נשתייר כזית כשרה, הוא משום דאי הנשמה תלוי' בו, ולפ"ז בע"כ דהא דאם לא נשתייר ממנו כלום טריפה, הוא משום חיסרון הכבד וכמו שפירש"י.

וניחא נמי מה שדן הרשב"א בדין בהמה שיש לה ב' כבדים, שהרי לפ"מ דקי"ל דכל שלא נשתייר ממנו כזית טריפה, הרי היינו משום דהנשמה תלוי' בכבד, וכל דלא נשתייר בו כזית ולא הדר בריא, הויא טריפה, וע"כ שפיר יש להטריף בשיש בה ב' כבדים, כיון דכל יתר כנטול דמי.

ובזה ניחא גם מה דילה"ע ע"ד הרשב"א מהא דתניא בנזיר דכ"א: דראשי נזירה כבדי נזירה ה"ז נזיר, זה הכלל דבר שהנשמה תלוי' בו ה"ז נזיר, ואם כל הא דניטל הכבד הוי טריפה הוא משום שהיא חסורת המרה, בדין דלא יהא הכבד חשוב כדבר שהנשמה תלוי' בו, וכן ראיתי להעיר ע"ד הרשב"א, גם מהא דתנן בערכין ד"כ: דערך ראשי וערך כבידי עלי נותן ערך כולו זה הכלל דבר שהנשמה תלוי' בו נותן ערך כולו, ולמש"נ ניחא, דברייתא ומתניתין דהתם אתיא כמ"ד דניטל הכבד ולא נשתייר הימנו כזית טריפה, דלדידי' הוי כבד אבר שהנשמה תלוי' בו, אך ילה"ע ע"ד מד' הרשב"א בתוה"ב, במה שפירש בסוגיית הגמ' לעיל דמ"ג., דמבו' בדבריו דליכא סתם משנה כמ"ד דאם לא נשתייר כזית הויא טריפה.

ה] אמנם בעיקר ד' הרשב"א קשיא, שהרי בד' הראשונים מבו', דהא דניטלה המרה טריפה, הוא לדעת ריב"י דניקבה המרה טריפה, אך למאן דפליג עלי' וס"ל דניקבה המרה ל"ה טריפה, ה"נ ניטלה המרה ל"ה טריפה, וכ"ה מוכרח מסוגיית הגמ' דמ"ב:, דאמרי' דמרה מאן קתני לה ריב"י אפיק מרה, והרי דלמאן דפליג על ריב"י ליכא טרפות כלל במרה.

ולפ"ז קשיא טובא, דהיאך מצינו למימר דכל הא דניטל הכבד הוי טריפה ההוא משום חסורת המרה, הרי מבו' בגמ' שם, דגם למאי דמפקינן מרה, מ"מ נטולת הכבד הויא טריפה, והרי להדיא דגם למאן דאית לי' דניטלה המרה ל"ה טריפה, מ"מ אם ניטל הכבד הוי טריפה, ובע"כ דהא דניטל הכבד טריפה אי"ז משום חסורת המרה.

וקשיא כן גם עמש"כ רש"י בדמ"ו. דלמ"ד דניטל הכבד ל"ה טריפה אלא בשלא נשתייר ממנו כלום, הא דה"ז טריפה הוא משום המרה, וקשיא, שהרי משמעות הגמ' בדמ"ב: דאתיא על מתניתין דס"ל דניטל הכבד ל"ה טריפה אלא בשלא נשתייר ממנו כלום, וע"ז אמרו דאפיק מרה, והרי דהא דניטל הכבד ולא נשתייר הימנו כלום טריפה, הוא אף למאן דס"ל דניטלה המרה כשרה, וצ"ע בזה.

ז] שו"ר בס' ראש יוסף לעיל דמ"ב: שעמד בקו' זו ע"ד הרשב"א, ועיי"ש שכתב לישב, דלעולם אף מ"ד דניקבה המרה כשרה מודה דניטלה המרה טריפה, וע"כ ניחא שפיר הא דנטולת הכבד הויא טריפה משום שהיא כחסורת המרה ומש"א בגמ' דמרה מאן קתני לה ריב"י אפיק מרה, אשר בפשוטו מוכח מזה דלמאן דפליג אריב"י אף ניטלה המרה כשרה, הוא משום הא גופא דהטרפות בנטולת הכבד הוא משום חיסרון המרה, וע"כ לא מני לחסרת המרה כטריפה בפנ"ע, דכבר שמעינן לה מהא דנטולת הכבד טריפה, ומשא"כ לריב"י דאף מרה שניקבה הויא טריפה, תני לה כטריפה בפנ"ע, משום דלא שמעינן לה מהא דנטולת הכבד הויא טריפה, עיי"ש בדבריו.

?עי' עוד ברש"י ב"ק דע"ח: וברש"ש שם, ובכסא דהרסנא סימן ס"א, ובס' שנו"ס הביאו מכת"י א' דליתא לתיבות אלו.

בדינא דהכל בו שהובא בסימן מ"ד, עי' בס' תורת יקותיאל שם שעמד ע"ד רבותינו האחרונים ז"ל, שהרי בד' הכל בו מפורש דכל הא דאסר בזה הוא לדעת הראב"ד דרק אם נתקטנה מחמת חולי היא טריפה, וצ"ב מה ענין זל"ז, ובע"כ כונתו, דאם גם בהיתה קטנה מעיקרא היא טריפה, הרי היינו דהטריפות הוא מחמת שיש בגופה כוליא קטנה, ואף שאם אין כוליא כלל אינה טריפה, מ"מ מה שיש כוליא והיא קטנה, מטריפה, ולפ"ז באמת כל שאח"כ ניטלה לגמרי, ליכא כבר להטרפות, אך לדעת הראב"ד דקטנה בתולדה ל"ה טריפה, הרי היינו דהא דהקטינה טריפה היא, הוא משום החולי שנתקטנה, וע"כ לפ"ז אף אם נתקטנה עוד עד שניטלה, לא נתרפא הטריפות כלל, עיי"ש בכל דבריו, ולפ"ז הרי אדרבה מבו' מד' הכל בו דלאו כללא הוא דטריפה אין לה רפואה, ואמנם י"ל כד' הרא"ה והר"ן, דכל שניטלה לבסוף הרי דמתחילתה ל"ה טריפה, ואך שאי"ז ידוע אם סופה לינטל.

אך בגדוה"ק שם סק"ו פליג ע"ד התורת יקותיאל ופירש בע"א, דבלא ד' הראב"ד הי' מקום לפרש, דכל הטריפה דלקותא, הוא רק בשהיא לקוי' מתחילת ברייתה, ולפ"ז ל"ה שייך דינא דהכל בו, וזהו שכתב הכל בו דלפ"ד הראב"ד דלקותא דטריפה הוא בשלקתה אח"כ, אין להכשיר בלקתה עד שניטלה.