כלים אין נעשין אהלים
קטגוריות: ש_ס / נב אהלות / אהלות עניינים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ

יום ועש"ק שלח כ"ב סיון תש"ע

א] בל' הרמב"ם בפיהמ"ש פ"ה מ"ו מ' דכל פשוטי כלי עץ נעשין אהלים לטהר, ורק כשיש לו דפנות הוא דאינו נעשה אהל, עייש"ה.

אך מד' הר"ש מוכרח לא כן, שהרי הר"ש פירש דכפישה היא פשוטי כלי עץ, ולהדיא דאינה נעשית אהל.

ועי' חזו"א אהלות סימן י"ג סק"ח שנקט דפשוטי כלי עץ נעשין אהלים, והביא כן מד' מהר"ם שהובא בתוי"ט פט"ו מ"ג, ובכלים סימן כ' סק"ב נקט דאין נעשין אהלים, והוכיח כן מדינא דסמכו במפתח.

אך נ' דהרמב"ם לטעמי' אזיל שפירש שם דהא דל"מ הוא משום סמיכת האדם, ואזיל לטעמי' דפשוטי כ"ע נעשין אהלים.

אך ילה"ע בזה ממש"כ הרמב"ם פי"ג מטו"מ ה"ד, ז"ל, ורחיים של יד שהרי היא בכלל כלי אבנים, כל אלו מביאין ואינן חוצצין, עכ"ל, ולכאו' מבו' מזה דגם פשוטי כלים אינם חוצצין, אך באמת הרמב"ם בפיהמ"ש פ"ח מ"ג פירש בזה טעם אחר, וי"ל דאזיל לטעמי' דפשוטי כלים נעשין אהלים, והרמב"ם בהלכות חזר בו מזה.

?יל"ע בחזו"א שם שהוכיח עוד ממש"כ הרמב"ם בפ"י דכלים דכלי עץ הטהורין שמצילין בצ"פ הוא פשוטי כ"ע, והרי שאינם מצילין בתורת אהל, וצריך בדיקה בזה, אך לכאו' ל"מ להציל בתורת אהל, כיון שהוא נסמך ע"ג הכלי חרס, וע"כ הויא כל הצלתו בתורת צ"פ, ועי' עוד בחזו"א סימן א' סקי"ד שנתחבט בדין זה?.

ב] והנה להאמור בדעת הרמב"ם, יש מקום לומר, דיסוד הדין דהצלת כלים עם דפנות אהלים, לאו היינו דכל דהוו עם דפנות אהלים לי"ב להגריעותא דכלים, והדר הוו אהל ככל אהל, אלא הוי זה דין דהצלת כלים, דהגם דכלים אינם נעשין אהלים, אך כל דהוו עם דפנות אהלים ה"ה מצילין בהצלת כלים.

ונ' דזה יסוד ד' הרמב"ם דאין כלים מצילין עם דפנו"א אלא על תוכן, עי' בדבריו, אך צ"ע בזה מדינא דפ"י מ"ו, וצ"ע שם.

ומתבאר בזה מש"כ הרמב"ם פ"ה מ"ה דכמו שהצילו הכלים בעליונו של אהל בכסוי בלבד וכו' כמו"כ מצילין הכלים אם היו פיות אותן הכלים מכוסין בדפנו"א, עכ"ל, והנה הרי בד' הרמב"ם בדין כלים בעליונו של אהל מבו' דהוא דין הצלת כלים ודמי לדין צ"פ, וה"נ דינא דמצילין עם דפנו"א הוא דין הצלת כלים.

ואמנם לדעת הר"ש אין לומר כן, שהרי לדעתו פשוטי כ"ע אינו נעשין אהלים, ומדמצילין עם דפנו"א, הרי בע"כ דכל דהוו הכלים עם דפנו"א ליכא בהו להגריעותא דכלים, דא"א לומר שהוא מדין הצלת כלים, שהרי אין להן תוך, ועיקר הצלת כלים הוא על תוכו.

וע"כ נמי ס"ל להר"ש דכלים המצילין עם דפנו"א מצילין גם על למעלה מהן.

אך לדעת הרמב"ם דפשוטי כלים נעשין אהלים, שפיר י"ל כן.

ג] לפי המבו' בד' הרמב"ם דהצלת כלים עם דפנו"א הוי מדין הצלת כלים, הרי יל"ד במשמעות ד' הרמב"ם פכ"ג מטו"מ דקדירה נקובה מצלת אף על אדם וכלי שטף.

וזה למש"כ בחזו"א דכלי נקוב נעשה אהל, ולפ"ז י"ל, דאי נימא דמעיקר הדין כלי העשוי לזה ולזה הנקוב במוציא משקה חשיב כנקוב, הרי נמצא דמצי הוי אהל גם בלא דינא דהצלת כלים, וע"כ ה"ז מציל גם על אדם וכלי שטף.

ובאמת לפ"ז בלא"ה ניחא בפשיטות וכמש"כ במשנ"א, דכיון דמדאורייתא אינו מקב"ט וכל טומאתו היא מדרבנן, ע"כ הוא מציל, ונ' דאף אם דבר המקב"ט מדרבנן אינו מציל, מ"מ לא גזרו אטו זה, וז"פ.

שו"ר דמש"נ דבכלי נקוב ה"ה נעשה אהל, וע"כ ל"ב בזה להצלת צ"פ, אינו מתישב, שהרי נת' שבד' הרמב"ם נ' דלא איירי בשביטלו, וא"כ הרי בע"כ דכל הצלתו היא מדין צ"פ, דאם מדין סתימה בעלמא, הרי בעינן ביטול.

ד] הרמב"ם בפיהמ"ש פ"ו מ"ב כתב, ז"ל, ואם הי' החלון הזה חסום בכלים אינם חוצצין בפני הטומאה, כמו שאמרנו בתחילת הפרק הזה לטמא ולא לטהר, עכ"ל, ומבו' דגם במיעוט בחלון איכא להך דינא דכלים אינם נעשים אהלים לטהר.

אמנם הנה בהמש"ד כתב הרמב"ם, ז"ל, ואם היתה בחלון הזה חבית מלאה תאנים, החבית הרי אינה חוצצת מאחר שהיא כלי היא מתטמאת וכל המתטמא אינו חוצץ בפני הטומאה כמו שיתבאר וכו', עכ"ל, והרי דכל הא דאינה חוצצת הוא רק בשהיא נטמאת.

וצ"ל דחלוק הוא אם הכלי בתוך החלון, דכה"ג ה"ה מצטרף ממש עם הכותל, ולי"ב לדינא דכלים אינם נעשין אהלים, מהיכא שהוא חוסם את החלון, דכה"ג איכא לדינא דכלים אינם חוצצין, ועי' בכ' הגר"ח בדין הצלת כלים עם דפנו"א לדעת הרמב"ם.

ד] הרא"ש הק' דכלי גופי' שהוא טהור חוצץ, ודבר אחר העומד ע"י כלי טהור אינו חוצץ.

ובחזו"א כתב לישב, דכשהכלי עצמו מצטרף עם דפנו"א בטל תורת כלי מיני' לענין אהל, וע"כ הוא נעשה אהל, ומשא"כ בנסמך ע"ג כלים שאין הכלי מצטרף עם דפנו"א.

אך צ"ע ע"ז מדינא דחבית של גרוגרות וכו', דהתם הרי גם החבית מצטרפת עם דפנו"א, ואך שכיון שהיא נטמאת אינה מועלת לחצוץ, אך לכאו' מה דהויא דבר המקב"ט, אינו מפקיע לעיקר הדין דדפנו"א, וכיון דהויא בכלל הדפנו"א ובטל תורת כלי מינה, מ"ט הגרוגרות הנסמכות עלי' אינם חוצצין.

ואפשר דמזה הוכיח הרא"ש דלא חילוק זה, גם אפשר עוד, דס"ל להרא"ש, דהא דכלים חוצצין עם דפנו"א, לאו היינו דכל דהוי מכלל האהל ליכא ע"ז להגריעותא דכלי, אלא היינו דאף דאהל כלים הוי אהל גרוע ואינו עושה אהל בפנ"ע, מ"מ ה"ה מצטרף עם דפנו"א, ולפ"ז אין לחלק בין כלי עצמו המצטרף לדפנו"א, לבין נסמך ע"ג כלים המצטרף לדפנו"א, ושפיר קשיא לי' להרא"ש.

ולמש"כ הרא"ש דהנסמך ע"ג כלים אינו מציל בחלון, צ"ע בדין ב' כלים המונחים בחלון זעג"ז, אי נימא דכיון שהעליון נסמך על התחתון אינו מציל.

ולכאו' יש ללמוד כן מדינא דחבית מלאה גרוגרות, דאין הגרוגרות מצילין, אף שגם החבית בתוך החלון.

אך יש להוכיח לא כן, מדינא דתוספתא בבית שחצצו בקנקנים, והרי הקנקנים נסמכין זעג"ז, כל' הרמב"ם בפיהמ"ש, ואפ"ה ה"ה מצילין, אך מאידך מהא דתניא התם דטחן בטיט אם אין הטיח יכול לעמוד בפנ"ע אינו מציל, מבו' דאף דהקנקנים הוו מכלל המחיצה, אין הנסמך עליהן חוצץ.

והמבו' מכ"ז שהדין חלוק, דודאי ב' כלים העומדין זעג"ז, כיון שהכלי התחתון הוי מכלל המחיצה החוצצת, הרי אנו דנים את כל הכלים כמחיצה אחת, וע"כ לי"ב לדינא דנסמך ע"ג כלים, אך בנסמך ע"ג כלי המקב"ט, דלא מצינו לחשוב הכלי מכלל המחיצה החוצצת, ובאנו לדון שיהיו הגרוגרות ושיהא הטיט בפנ"ע המחיצה, הרי דכיון דהוא נסמך ע"ג כלים אינו חוצץ, וז"ב.