שיעור מב רטז ב
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / אורח חיים / סימן רב - רל ברכות הנהנין

**שיעורי הלכה**

![](data:image/gif;base64...)![](data:image/gif;base64...)

**שיעורים מפי מו"ר**

**הגאון רבי רפאל צבי ובר שליט"א**

**..**

**הלכות ברכות**

**שיעור מב**

**~ סימן רטז סעיף ב ~**

## [סעיף ב] אם זה שיוצא ממנו הריח עץ או מין עץ מברך בורא עצי בשמים, ואם הוא עשב מברך בורא עשבי בשמים, ואם אינו לא מין עץ ולא מין עשב כמו המוס"ק, מברך בורא מיני בשמים, ואם היה פרי ראוי לאכילה מברך הנותן ריח טוב בפירות.

# החילוק בין עשבי בשמים לעצי בשמים

ולעניין מה נחשב כ'עץ' שמברכים עליו בורא עצי בשמים ומה נחשב כ'עשב' שמברכים עליו בורא עשבי בשמים, מצינו בביאור הלכה (בסעיף ג ד"ה עצי) שנחלקו האחרונים בזה, והביא שבמג"א (ס"ק ט) כתב דעל כל דבר קשה מברכים בורא עצי בשמים, ומשמע מזה דאף אם אין גזעו מתקיים משנה לשנה חשיב כ'עץ' ומברכים עליו בורא עצי בשמים, אך במג"א בהמשך הסימן (ס"ק יד) משמע דאין מברכין בורא עצי בשמים עד שיהיה בו את כל הסימנים של עץ, היינו שהוא מתקיים משנה לשנה ושאר הכללים שנתבארו בסימן רג.

# ספק בברכת הבשמים

ובביאור הלכה שם העלה דמצינו שכבר נחלקו הראשונים בעניין זה, ומסיק דקשה להכריע בזה ועל כן מספק יברך בורא מיני בשמים, משום שהמברך על עצי בשמים ברכת 'בורא עשבי בשמים' וכן להיפך אינו יוצא אפילו בדיעבד, ולכן אם מריח עץ קשה המתחלף משנה לשנה ויש ספק אם נחשב כעץ או כעשב מברך עליו בורא מיני בשמים. ולעניין עץ המתקיים משנה לשנה אך העץ נמוך ביותר דמצינו בדיני ברכת הפירות די"א שבכה"ג יש לברך בורא פרי האדמה (כמו שנתבאר בשיעורים בתחילת סימן רג) והכא יש לדון דמשום כך נחשב כעשב שמברכין עליו בורא עשבי בשמים. אכן לפי מה שמסיק המשנ"ב שם (ס"ק ג) דמסיק שעל אילנות נמוכים מברכים בורא פרי העץ א"כ לכאורה אפשר לברך עליו בורא עצי בשמים.

וכן כל דבר המסופק אם הוא עשב או עץ מברך עליו בורא מיני בשמים. ונראה דאין להימנע מלהריח בשביל שלא להכניס עצמו לספק, אלא כל שאינו ברור מהי הברכה הראויה מברך בורא מיני בשמים מספק.

[אך יש להעיר על זה ממש"כ השו"ע (בסעיף ו) לעניין שמן שבישמו והוציא ממנו את הבשמים שיש ספק אם מברכים עליו כתב השו"ע דכיון שספק הוא נכון ליזהר מלהריח בו, ומבואר שמספק נכון להיזהר שלא להריח. אמנם באמת לק"מ דבכל מקום שכותב השו"ע לשון 'נכון' היינו שאינו חיוב גמור, וכן משמע מלשון המשנ"ב שם (ס"ק לב) שמי שאינו רוצה להחמיר על עצמו יכול לכתחילה להריח ולברך בורא מיני בשמים. אכן לכאורה יש ליישב דלא דמי דהתם יש ספק האם בכלל צריך לברך, ולכן כתב השו"ע שיש להימנע לכתחילה להריח בלא ברכה, אך כאן שיש ספק מה לברך יכול לברך בורא מיני בשמים דבזה הוא יוצא לכו"ע. וכעין זה מבואר בב"ח כאן שאם יש ספק מה הברכה של מין מסויים מותר לכתחילה לברך בורא מיני בשמים].

# ברכת הריח על נענע וקפה

ולעניין ברכת הריח על עשב ה'נענע' [מנטה] כתב בשו"ת הלכות קטנות (חלק ב סימן קטו) הביא שהיו נוהגים לאכול ירק זה לעורר תאוות המאכל ונהגו לברך עליו בורא עשבי בשמים, ותמה שם על המנהג הזה שהרי כיון שהוא נאכל חי כמות שהוא יש לברך עליו הנותן ריח טוב בפירות. ובאמת בכף החיים (ס"ק יג) הביא שהמנהג כיום לברך עליו בורא עשבי בשמים, ונראה טעמו דבימינו אין אוכלים אותו כמות שהוא.

ומה שיש דרך לאוכלו ע"י שמכינים עמו תה נראה שזה לא נחשב שהוא נאכל כמות שהוא שהרי הוא שותה אותו רק ע"י תערובת. אך יש להעיר על זה מדין המריח קפה דכתב המשנ"ב (ס"ק טז) שהמריח בקאוו"י כתושה והיא חמה וריחה נודף צריך לברך אשר נתן ריח טוב בפירות, ומבואר שאף שקפה אינו נאכל כמות שהוא אלא ע"י תערובת של מים חשיב כ'פרי', וא"כ צ"ע מה הטעם שנהגו העולם לברך על נענע בורא עשבי בשמים וצ"ע.

ולעניין ברכת הריח על קפה אף שכתב המשנ"ב שיש לברך עליו אשר נתן ריח טוב בפירות, מכל מקום מנהג העולם שאין מברכים על ריח הקפה כלל, ויתכן הטעם בזה על פי מה שנתבאר בסוף הסימן (סעיף יד) דיש אומרים שעל הריח של פת חמה אין מברכים ברכת הריח, וביאר המשנ"ב דאין זה ריח חשוב לברך עליו, וכוונתו דכיון שריח הפת הוא ריח חלש אין מברכין עליו, ולפי"ז י"ל דה"ה לעניין ריח הקפה שריחו חלש לכן נהגו העולם שלא לברך עליו.

# נוסח ברכת 'ריח טוב בפירות'

לשון השו"ע שאם היה פרי ראוי לאכילה מברך 'הנותן ריח טוב בפירות', אמנם המשנ"ב (ס"ק ט) הביא מהאליה רבה (ס"ק ה) דמהש"ס ופוסקים משמע שהנוסח הנכון הוא לברך 'אשר נתן ריח טוב בפירות', כי עדיף לברך בלשון עבר, ומוכח גם בראשונים שלכתחילה יש לברך בנוסח 'אשר נתן'.

וכעין זה מצינו במשנ"ב לעיל (סימן מו ס"ק ז) דהשו"ע כתב לברך 'המכין מצעדי גבר' ובמשנ"ב הביא מהאגודה דיש לברך 'אשר הכין מצעדי גבר', והיינו כנ"ל דעדיף לברך בלשון עבר

אך יל"ע מלשון השו"ע (שם סעיף א) שמברך בנוסח 'הנותן לשכוי בינה', והמשנ"ב סתם דבריו, ומשמע שעדיפה לשון זו שהיא לשון הווה. ולא הביא דעת הגר"א (במעשה רב אות יא) דס"ל שיש לברך בנוסח 'אשר נתן לשכוי בינה' וצ"ע. ובאמת מנהג אשכנז וכ"ה בכל הסידורים לברך בנוסח 'אשר נתן לשכוי בינה'.

ובאמת דעת הגר"א בחידושיו (אמרי נעם ברכות ס, ב) דבכל הברכות עדיף לברך בלשון הווה, והטעם שבברכת 'אשר נתן לשכוי בינה' כתב דעדיף לומר בנוסח 'אשר נתן' שהוא לשון עבר הוא משום דכך הוא לישנא דקרא באיוב (לח, לו) 'מי נתן לשכוי בינה'.

ולעניין ברכת שהכל מצינו במג"א (סימן קסז ס"ק ח) דכיון שאת כל הברכות יש לברך בלשון עבר, לכן יש לומר 'שהכל נהיָה בדברו' בקמ"ץ, דמשמע שכבר נהיה, והיינו לשון עבר, אך הביא שבספר חכמת מנוח (בברכות לח, א) כתב לומר 'שהכל נהיֶה בדברו' בסגו"ל, דכל הברכות יש לברך לשון בינוני, היינו דמשמע שהוא גם עשה בעבר וגם עושה בהווה. ובמג"א שם תמה עליו, אך ציינו האחרונים לדברי המג"א (בסימן רד ס"ק יד) שסתם כדברי החכמת מנוח דיש לברך 'שהכל נהיֶה בדברו' בסגו"ל בלא חולק, וכמו רוב הברכות שנאמרו בלשון בינוני וכ"כ המעשה רב (אות עו) דיש לומר נהיֶה בדברו בסגו"ל, וכך מסתבר שהכל בלשון הווה כי החסד של הקב"ה ממשיך עמנו בכל רגע ורגע. וא"כ צע"ק מדוע כאן סתם המשנ"ב לברך בלשון עבר, ולא אמרינן דעדיף שיברך בלשון הווה. (וע"ע בשיעורים על סימן קסז סעיף ב).

## [המשך סעיף ב] והני מילי כשנטלו להריח בו או לאכלו ולהריח בו, אבל אם נטלו לאכלו ולא נתכוון להריח בו, אף על פי שהוא מעלה ריח טוב אינו מברך.

# בשמים העומדים לאכילה ואם נטל להריח

מבואר בשו"ע שהנוטל בשמים בשביל לאוכלם א"צ לברך על הריח. וכתב בביאור הגר"א דכן הוא דעת הרא"ש, אך מדברי רש"י ותוס' בסוגיא לא משמע כן, והעיקר כדעת רש"י ותוס'. ובדמשק אליעזר פירש בכוונת הגר"א דהעיקר כדעת רש"י ותוס' שאפילו אם נטלו גם לאכילה וגם כדי להריח בו אין מברכים על הריח, ורק אם נטלו לריח בלבד מברך ברכת הריח. אכן הביאור הלכה (ד"ה או לאוכלו) הביא דבריו ותמה דמשמעות דברי התוס' שאם מעיקרא נטלו גם בשביל לאוכלו וגם על מנת להריחו צריך לברך ברכת הריח, ופירש דכוונת הגר"א שאם נטלו כדי לאכול ואח"כ התכוין גם להריח א"צ לברך, אך אם מעיקרא כשנטל את הבשמים היו בדעתו לשתי הכוונות גם לאכול וגם להריח מברך על שתיהם.

אכן כתב הביאור הלכה דחלוק הדין באתרוג ובפת חמה שבאלו אם נטל אותם גם בשביל לאכול וגם כדי להריח בהם לכו"ע א"צ לברך על הריח שלהם, וטעמו דכיון שהנטילה לצורך מצוה הוא דבר חשוב ביותר אמרינן שעיקר כוונתו היא רק למצוה ולכן אינו צריך לברך על הריח. וכעין זה לעניין הנוטל פת לאוכלה א"צ לברך על ריחה דכיון שאכילת הפת היא אכילה חשובה אז הכוונה לאכילה מבטלת את הכוונה להריח בה.

והנה נתבאר בביאור הלכה (סעיף יד ד"ה המריח) הביא שיש שנקטו שבאתרוג של מצוה אפילו אם הוא נוטל אותו רק כדי להריח בו א"צ לברך על רחיו כי עיקר חשיבותו מיוחדת למצוה [ויל"ע דאפשר שלדבריהם אין לברך על הריח אפילו באופן שמריחו קודם החג, כי עיקר ייעודו הוא למצוה, אכן לאחר החג נראה דאף לפי שיטה זו יברך על הריח כיון שעכשיו עיקר ייעודו הוא לריח], אכן הביאור הלכה חלק עליו דכל שנוטלו רק כדי להריח בו צריך לברך על הרחתו. אמנם מסיק שלכתחילה יש להימנע מליטלו כדי להריחו בחג שלא ליכנס למחלוקת הנ"ל.

# דעת החזו"א

אכן מצינו בזה שיטה חדשה והיא שיטת החזו"א (אורח חיים סימן לה ס"ק ה) שנקט בדעת הגר"א דכל דבר שעומד לאכילה אף אם נטלו רק בכדי להריח בו אין מברכים עליו, והוא כמו אתרוג דנתבאר בשו"ע (סעיף יד) דיש אומרים שאפילו אם נטלו להריח בו אינו מברך על הריח כיון שאינו מיועד לריח אלא למצוה, וה"נ כל דבר העומד לאכילה אין מברכים עליו אפילו אם נטלו להריח בו, עד שיהיה דבר המיוחד גם לריח.

וביאר בזה דברי הגמרא שאם יש למוכר הבשמים ב' חדרים אז בחדר שבו הוא מוכר את הבשמים צריך לברך על הריח, כיון שהוא נעשה כדי להריח בו, אך בחדר השני המיועד לאיחסון ואינו מיועד לריח אין מברכים ואפילו שרוצה להריח בו, ומוכח שרק כשמוציא אותו לחנות של מכירת הבשמים שאז הוא עומד לריח מברכים עליו ע"ש עוד. ולדינא קשה להכריע בזה, ולכאורה כל שהוא עומד לאכילה ונטלו לריח שנחלקו בזה המשנ"ב והחזו"א הוי ספיקא דדינא, וספק ברכות להקל.

# באיזה בשמים יש להשתמש במוצאי שבת

כתב המשנ"ב בהלכות הבדלה (סימן רצז ס"ק א) דבמוצאי שבת נוסח ברכת הבשמים הוא 'בורא מיני בשמים' על כל המינים, ותיקנו כן כדי שלא יבואו לטעות ההמון עם שאינם בקיאין בכל דבר בברכה המיוחדת לו. ומ"מ כתב דלכתחילה טוב יותר שיקח לבשמים דבר שברכתו בורא מיני בשמים כגון המוסק שקורין פיז"ם או נעגילע"ך (-ציפורן) שגם זה להרבה אחרונים ברכתו הוא בורא מיני בשמים. [ויש להעיר ממש"כ השו"ע (שם סעיף ד) דלכתחילה יש לברך ברכת בורא מיני בשמים על ההדסים שנטל למצוה, וצ"ע דברכתם היא 'בורא עצי בשמים' ולכתחילה עדיף לברך על בשמים שברכתם בורא מיני בשמים וכנ"ל ויל"ע].

והנה המשנ"ב כאן (ס"ק טז) נתבאר דדעת השו"ע שעל ציפורן היינו נעגלי"ך (ובלשון השו"ע נקרא קלאו"ו) יש לברך הנותן ריח טוב בפירות, אך הביא דהרבה אחרונים מפקפקין על דבריו והסיקו שטוב יותר לברך בורא מיני בשמים.

[והנה לעניין קינמון נתבאר בשו"ע שעל הקניל"ה (צימרינג שהוא קינמון) מברך הנותן ריח טוב בפירות, ולכאורה צ"ע מה החילוק בין הקינמון לציפורן, ובשעה"צ (ס"ק יב) הביא דבאמת דעת החיי אדם שגם על צימרינג יש לברך בורא מיני בשמים, אך השעה"צ מסיק לברך אשר נתן ריח טוב בפירות וכתב לחלק דקינמון ראוי לאוכלו ע"י תערובת ולכן שם פרי עליו. אך צ"ב דגם בציפורן שמענו שיש שטוחנים את הציפורן היטב ומערבים אותו בעוגות וא"כ צ"ב מ"ש מקינמון וצ"ע].

ועכ"פ יוצא שעל הציפורן צידד המשנ"ב שמברך בורא מיני בשמים. ועל זה סמך המשנ"ב בהלכות הבדלה שכתב דלכתחילה ישתמש בנעגליך דהיינו הציפורן לבשמים במוצאי שבת דכיון שדעת הרבה אחרונים שיש לברך עליו בורא מיני בשמים, ובמוצאי שבת לעולם מברכים בורא מיני בשמים עדיף לברך עליו במוצאי שבת.

אמנם במוצאי שבת שבפסח אי אפשר לברך על ציפורן שהרי מבואר ברמ"א (סימן תסז סעיף ח) שנהגו שלא לאכול נעגלי"ך היינו ציפורן בפסח, וביאר המשנ"ב (ס"ק לד) דהוא משום ששורין אותו במי שעורין ע"ש. ונראה שבמוצאי שבת שבפסח יש ליקח צימרינג דאף שנטה המשנ"ב שיברך עליו הנותן ריח טוב בפירות מ"מ הרי הביא גם דעת החיי אדם שיברך בורא מיני בשמים.

אך יש להעיר דלפי דברי החזו"א שנתבארו לעיל אין לברך על קינמון וכדומה המיועד לאכילה דכיון שהוא מיועד לאכילה, אין מברכים עליו ואפילו שבשעת ההבדלה הוא נטל את הקינמון כדי להריח בו. אמנם אם מיועד לריח ורק מפעם לפעם הוא נוטל ממנו מעט לאכילה מסתבר דשפיר דמי.

ולכן בפסח שאין מברכים על הציפורן כנ"ל, הנוהגים לברך על קינמון צריכים לייחד אותו שיהיה מיועד רק לריח לחוש לדברי החזו"א הנ"ל.

עוד אפשר לקחת תערובת של עצי ועשבי בשמים שגם בזה הכרעת הדין שיש לברך בורא מיני בשמים.

סיכום הדברים:

1. על עצי בשמים מברך בורא עצי במשים ועל עשבים מברך על עשבי בשמים.
2. יש שנקטו שהחילוק בין עצי לעשבי אינו כדיני ברכת הנהנין אלא כל שגזעו קשה מברך בורא עצי בשמים, אך יש שנקטו שדינו כדין ברכת הנהנין על הפירות, ולדעתם אם אינו מתקיים משנה לשנה או שהוא נמוך מג' טפחים יש לברך עליו בורא עשבי בשמים. ולדינא כיון שיש ספק יש לברך בורא מיני בשמים שפוטר הכל בדיעבד.
3. וכן הדין בכל מקום שיש ספק אם לברך בורא עצי בשמים או ברוא עשבי בשמים מספק יברך בורא מיני בשמים.
4. על הנענע לכאורה יש לברך הנותן ריח טוב בפירות, אך המנהג לברך עליו בורא עשבי בשמים, ואולי הטעם משום שאין נאכל כמות שהוא אלא רק בתערובת וצ"ע מ"ש מקפה.
5. כתב המשנ"ב שעל הקפה יש לברך אשר נתן ריח טוב בפירות, אך המנהג לא לברך על זה כלל, ואולי משום שאין ריחו חזק ודמי לברכת ריח הפת די"א שאינו מברך.
6. השו"ע כתב לברך בנוסח 'הנותן ריח טוב בפירות' אך המשנ"ב כתב לברך 'אשר נתן ריח טוב בפירות' דעדיף לברך בלשון עבר. והקשינו דמצינו בכמה מקומות שעדיף לברך את כל הברכות בלשון הווה, וא"כ עדיף נוסח 'הנותן' וצ"ע.
7. בשמים העומדים לאכילה אם נטלם גם לאכול וגם להריח בהם ביאר הדמשק אליעזר שבזה נחלקו השו"ע והגר"א אם מברך עליהם, והביאור הלכה ביאר שנחלקו באופן שנטלם לאכול ואז נמלך להריחם דלדעת השו"ע מברך עליהם ולדעת הגר"א אינו מברך עליהם. אכן דעת החזו"א שאין מברכים על בשמים אלא אם כן הם מיוחדים להריח בהם, אך מדברי הפוסקים הנ"ל מבואר שאם נוטל להריח יכול לברך.
8. במוצאי שבת נהגו לברך על ציפורן, ובפסח שנהגו לא להשתמש בציפורן נראה שלכתחילה יברך על קינמון די"א שברכתו בורא מיני בשמים, וצריך שייחד אותו לכך.