27מתעסק אם עובר באיסור
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / כללי המלאכות / קונטרס דעת המחשבת

**מתעסק אם עובר איסור**

יש בזה ב' נידונים [א] לענין איסור דאו'. [ב] לענין איסור דרבנן.

[א] עי' ברעק"א בתשו' ח' שנקט שיש בזה חילוק בין גוונא דמתעסק שילפינן לפוטרו מ"בה", לבין מתעסק בגוונא שילפינן לפוטרו מ"מלאכת מחשבת", דמה דילפינן מ"בה" הוא רק פטור **מקרבן**, אבל אכתי נחשב שעבר איסור דאו' בשוגג,[[1]](#footnote-1) אולם הדרשה דמלאכת מחשבת היא פטור בעצם האיסור, שמעשה שנעשה בלי דעת לא חשיב כמעשה דידיה וממילא לא חשיב שעבר איסור דאו' כלל, ורק מדרבנן שיש איסור.

ולפי"ז יישב הרעק"א את קושיית המקור חיים (סי' תלא) מדוע מי שלא בדק את ביתו לפני פסח ולאחר מכן נתברר שהיה לו חמץ בבית חשיב שעבר איסור בשוגג, והרי הוא מתעסק בעלמא. ותי' הרעק"א דמתעסק הרי עובר איסור דאו' ורק פטור מקרבן [שהרי אין שייך לפטור משום "מלאכת מחשבת", דלא נאמר אלא לענין שבת בלבד ולא לענין שאר האיסורין]. וכן נקט בשו"ת עמודי אור (סי' כ סקי"ב) שיש איסור דאו'.

אמנם בדברי המקור חיים חזינן דנקט בפשיטות שבמתעסק ליכא איסורא דאו' גם באופן שילפי' מ"בה". וכן משמע בחת"ס (או"ח סי' קעז). וכן נקט באבני נזר (סי' רנא) והוכיח כן מהא "דזה יכול וזה יכול" דאתמעיט מקראי "נפש כי תחטא בעשותה", ואין בזה איסור מדאו' אלא רק מדרבנן[[2]](#footnote-2). וכן הוכיח האו"ש (גירושין פ"א הי"ז) מהרמב"ם (איסו"ב פ"א הי"ב) שהביא את דינא במתעסק גם לענין חייבי לאוין, ותמה הראב"ד אמאי איצטריך לענין חייבי לאוין והרי אין כאן קרבן, וכתב האו"ש דצ"ל שדעת הרמב"ם שמתעסק אינו רק פטור לענין קרבן אלא דאין איסור כלל. וכך לכאו' מבואר בכס"מ שם. וע"ע שו"ת עונג יו"ט (או"ח סי' כ'), מרחשת (ח"א סי' מב), אפיקי ים (ח"ב סי' לז), ובשו"ת אחיעזר (ח"ב סי' נ סק"ז) מש"כ בזה[[3]](#footnote-3).

אמנם כדעת הרעק"א לכאו' מוכח בדברי הראב"ד (שם) שנקט בפשיטות דדינא דמתעסק נאמר רק לענין קרבן, ומשמע דאיסורא איכא[[4]](#footnote-4). וכן מוכח ברש"י פסחים לג. עי"ש דמבואר בגמ' שלענין מעילה ליכא פטורא דמתעסק, וכתב רש"י שהטעם הוא שלענין מעילה לא נאמר "בה" כפי שנאמר בחייבי חטאת, עיי"ש, ואם איתא שפטורא דמתעסק הוא בעצם הלאו שאינו עובר באיסור כלל, א"כ לכאו' אין סברא לחלק בזה בין חייבי חטאת לחייבי אשמות, אולם אם הוא פטור רק מקרבן א"ש דיש לחלק שלא מצינו האי פטורא אלא לגבי חטאת, אבל לא לענין אשם.

**האם יש איסור מדרבנן**

[ב] הנה הרעק"א שם חידש שגם היכן שילפי' "ממלאכת מחשבת" וליכא איסורא דאו', מ"מ יש איסור מדרבנן, כפי שתיקנו בשאר דוכתי דפטור מטעם מלאכת מחשבת ומ"מ אסור מדרבנן, כמו מלאכה שאצל"ג ועוד.

[והרעק"א הוכיח כן מדברי התוס' בשבת יא. ד"ה שמא עיי"ש דלאביי דגזרי גזירה לגזירה ניחא להו שיתכן שיתקנו שלא יניח אדם חפץ בכיסו שמא ישכח ויצא, עיי"ש[[5]](#footnote-5)].

וכבר הקשה הרעק"א אנפשיה היאך שייך שיתקנו על כך איסור, והרי איירינן במי שעשה כן בשגגה, ומה שייך לתקן איסור דרבנן על מי שכבר עשה את המעשה, ותי' הרעק"א שאין זו תקנה פרטית לענין מתעסק בלבד, אלא זו תקנה כללית דכל היכי דפטור מטעם מלאכת מחשבת דעכ"פ עובר באיסור מדרבנן.

ובאמת שהלח"מ (שבת פ"א ה"ח) ומרכבת המשנה נקטו מהאי טעמא דאין איסור כלל במתעסק ואפילו לא מדרבנן, עיי"ש, וכן משמע במקו"ח (סי' תלא) דליכא איסורא כלל אפילו לא מדרבנן (אמנם יתכן שהמקו"ח לשיטתו בנתיבה"מ סי' רלד סק"ג ששוגג באיסור דרבנן ליכא איסורא כלל, וממילא ה"ה במתעסק אין שייך איסורא כלל).

**ונפק"מ** לענין אם צריך **להפריש את חבירו**, אם רואה שחבירו עובר בשוגג במתעסק, דאם חבירו עובר באיסור צריך להפרישו.[[6]](#footnote-6) וכן יתכן שיש נפק"מ לענין **מעשה שבת** אם הדבר נאסר בדיעבד, דאם עביד איסור הרי דאסור משום מעשה שבת, וכמ"ש בשו"ת עונג יו"ט (או"ח סי' כ')[[7]](#footnote-7). וכן נפק"מ **אם צריך להיזהר שלא לבוא לידי** **מתעסק**, דאם עביד אסירא יש להשמר שלא להיות מתעסק.

1. ולכאו' ראיה גדולה לזה, שהרי ר' יהושע שם דריש מ"בה" גם במי שחטא ולאחר מכן לא נתברר לו באיזה איסור חטא, ושם הרי ודאי דאינו אלא פטור מקרבן. ושו"ר שכ"כ במרחשת (ח"א סי' מב). [↑](#footnote-ref-1)
2. ואולי יש לחלק דשם המיעוט הוא מ"בעשותה" דקאי על עצם העשייה, משא"כ "בה" דנאמר על **הידיעה שאחרי העבירה**, [וכפי שלפי ר' יהושע ילפי' מהאי קרא שאם לאחר שחטא אכתי לא נתברר לו איזו עבירה עבר, פטור מקרבן, וע"כ דהאי קרא נאמר רק א**לאחר** העבירה. ושו"ר שכ"כ האחיעזר (שם סק"ו). ועוד י"ל דבאמת אין זה פשוט דליכא איסורא בזה יכול וכו', עי' רעק"א על הרמב"ם שבת פ"א הט"ז. [↑](#footnote-ref-2)
3. ועי' בקוב"ש (פסחים סי' רטו) שהביא ראיה דלא כהרעק"א מהא דמצינו דין מתעסק לענין **מצוות**, שמי שעשה מצוה כמתעסק לא יצא י"ח. וכן מטו משמיה דהגר"ח מבריסק. ולכאו' יש לומר דיש חילוק בזה בין מצוות לאיסורין, דלענין מצוות הרי בעינן כוונה טפי, שהרי נחלקו אם מצוות צריכות כוונה, באיסורין הרי **לכו"ע לא בעינו כוונה**, ואם יודע שעובר איסור הרי זה איסור אף ללא כוונה לעבור על הלאו, ויתכן שגם למ"ד דמצוות אינן צריכות כוונה, מ"מ במתעסק מודה. ויש שהוכיחו בדברי הרעק"א מרש"י בב"ק לה. דנקט שיש איסור גם במקלקל. אמנם לכאו' אין זה שייך לדברי הרעק"א, שהרי היכי דפטור משום "מלאכת מחשבת" הרי לכו"ע פטור מדאו', וגם בדברי רש"י שם אין זה מוכרח, עי' בסי' \*. [↑](#footnote-ref-3)
4. וכן הסכים עמו המ"מ שם וכתב שצ"ל שיש טעות סופר ברמב"ם. אמנם יתכן דיש לדחות דכוונת הראב"ד להקשות על לשון הרמב"ם שכתב ש"חייבי לאוין **פטור**" דאין שייך למימר "פטור" על חייבי לאוין שוגגין דהם פטורים גם בלא מתעסק. [↑](#footnote-ref-4)
5. אמנם עי' בשפ"א שם שביאר בדברי התוס' באו"א, ולפי"ז אין ראיה מדבריהם. [↑](#footnote-ref-5)
6. וכן הוכיח האג"ט (אופה סקל"ג אות ג) מהגמ' במנחות לז: לח. שצריך להפריש את המתעסק, וכן הוכיחו משם בשו"ת משנת ר"א (או"ח סי' ד') ובשו"ת אגרות משה (אבה"ע ח"ד סי' ט'). אמנם באג"מ שם משמע שאין איסור כלל במתעסק ואעפ"כ צריך להפריש את חבירו, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-6)
7. ואע"פ שיש איסור דרבנן הרי הכריע המשנ"ב בסי' שיח שבאיסור דרבנן בשוגג יש להקל שמותר אף לו בו ביום. אמנם בפמ"ג בס' שיח מ"ז סק"ב מבואר שאין איסור של מעשה שבת במתעסק [ואיירי בגוונא שזרק סכין לנועצה בתלוש והלכה ושחטה. ויתכן שמודה בגווניו שלפי הרעק"א עובר באיסור דאו', אמנם הפמ"ג שם כתב לאחמ"כ שגם באיסור דרבנן יש איסור במעשה שבת, ויל"ע אם חזר בו גם לגבי מתעסק]. ומאידך במנחת ברוך נקט שאף אם אין איסור במתעסק כלל, מ"מ מעשה שבת אסור, משום שהרי הטעם ששוגג אסור הוא משום שקנסו שוגג אטו מזיד, ולא משום שהשוגג עצמו עביד אסורא, וא"כ גם במתעסק קנסו. [אמנם שאר הפוסקים ס"ל שגדר הקנס הוא שלא להנות **מהאיסור**, ומשוינן שוגג כמזיד, אולם במתעסק שלא עביד איסורא כלל אין שייך מעשה שבת]. אמנם לדינא נראה דבמקום הצורך ודאי שאפשר להקל, שהרי לא גרע ממש"כ המשנ"ב בס' שיח שבשוגג אפשר להקל במקום הצורך כדעת הגר"א שהכריע לדינא כר"ג, ומתעסק ודאי לא חמיר משוגג בזה, וגם שלא במקום הצורך הרי יש שחלקו על הרעק"א ונקטו שאין איסור כלל במתעסק, והמשנ"ב הרי כתב שבמקום ספיקא דדינא אפשר להקל במעשה שבת. [↑](#footnote-ref-7)