78 צירוף איסורין בתערובת - רשימות
קטגוריות: ש_ס / לז עבודה זרה / ע_ז עניינים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ

א] ע"ז דס"ו., אמר אביי מנא אמינא לה דבתר טעמא אזלינן, דתניא תבלין ב' וג' שמות והן מין אחד או מין ג' אסורין ומצטרפין, ואמר חזקיה הכא במיני מתיקה עסקינן הואיל וראוין למתק בהן את הקדירה, אי אמרת בשלמא בתר טעמא אזלינן כולי חד טעמא הוא, אלא אי אמרת בתר שמא אזלינן האי שמא לחוד והאי שמא לחוד, ורבא אמר לך הא מני ר"מ היא, דתניא ר"י אומר משום ר"מ מנין לכל איסורין שבתורה שמצטרפין זה עם זה שנאמר לא תאכל כל תועבה כל שתיעבתי לך הרי הוא בבל תאכל.

ופירש"י, ז"ל, ג' שמות והן מין אחד כגון פלפל לבן פלפל שחור פלפל ארוך, או מין ג' וג' שמות יש להן אסורין ומצטרפין אם נפלו לקדירה ולא בזה כדי לתבל ולא בזה כדי לתבל ונצטרפו ותבלו והן של איסור מצטרפין לאוסרה, ואמר חזקיה הכא דקאמר מין ג' וג' שמות להן מצטרפין אע"ג דתלתא מיני נינהו ובשמא נמי לא שוו, במיני מתיקה עסקינן, שכולן טעמן מתוק ומשו"ה מצטרפין דטעמן שוה למתק בהן הקדירה, ורבא אמר לך הא מני ר"מ היא, ואע"ג דלא שוו לא בשמא ולא בטעמא קאמר דמצטרפין ודחזקי' ליתא, עכ"ל.

והנה לפי פירש"י איירי כולה מתני' בדהוו כולן איסור אחד, ואפ"ה לרבנן אם אינם מין א' אינם מצטרפין לאסור, וזהו שהוכיח מינה אביי דבתר טעמא אזלי' וחשיבי כמין א', ורבא משני דאתיא כר"מ אשר לדידי' אף ב' מינים מצטרפין לאסור.

וגם לדעת התוס' שפירשו דשמות דקאמר היינו שם דאיסור, נמי מבו' כדעת רש"י דאף באיסור א' אין ב' מינים מצטרפין לאסור, שהרי התוס' פירשו למתני', ז"ל, תבלין של ב' וג' שמות כגון פלפל דכלאים ופלפל דערלה ופלפל דתרומה דתלתא איסורין וכולן מין פלפלין הם, או ג' מינים פלפלים וקנמון ושאר מינים "וכולם איסור אחד", עכ"ל, והרי שפירשו להא דתנן ג' מינים, דאיירי באיסור א', וע"ז הוא ??

אמנם הנה בתורי"ד בסוגיין פליג ע"ד רש"י, ודעתו דדין צירוף לאסור התערובת מיתלי תלי בדין צירוף לחיוב, דכל דמצטרפין לחיוב אף מצטרפין לאסור התערובת, וכל שאין מצטרפין לחיוב אין מצטרפין לאסור בתערובת, ועיי"ש שפירש דג' דעות בדבר, וזה כדעת התוס' בשבת דפ"ט: בפירוש קמא, ושם דע"א. דדעת ת"ק דב' איסורים שהם מין א' מצטרפין לחיוב וה"נ הם מצטרפין לאסור בתערובת, ודעת הרי"ד מבוארת בתו"ד דה"נ הן מצטרפין לקרבן, אך התוס' שם כתבו דלקרבן אינם מצטרפין, ודעת ר"ש שאינם מצטרפין, ודעת ר"מ דאף אם הם ב' מינים ה"ה מצטרפין, ועוד פליגי ת"ק ור"ש, דדעת ת"ק דבאיסור א' מצטרפין אף ב' מינים לחייב עליהן, ודעת ר"ש דאף באיסור א' אין מצטרפין ב' מינים לחייב עליהן, וע"כ ס"ל דאינם מצטרפין לאסור התערובת.

ומבו' בד' הרי"ד וכ"ה להדיא בתורי"ד שבת דפ"ט:, דזהו דמייתי מינה אביי דבתר טעמא אזלינן, והיינו מהא דתנן במתני' דאף ג' מינים דהוו ג' שמות דאיסורין מצטרפין, והעמידה חזקי' במיני מתיקה דשוו בטעמא, ומזה מוכח דבתר טעמא אזלי' והוו מין א', שהרי לת"ק אין מצטרפין ג' איסורין אא"כ הוו מין א', ודחי רבא דהא מני ר"מ היא דס"ל דאיסורים מצטרפין זע"ז אף אם הוו ב' מינים, שהרי ס"ל דכל איסורין שבתורה הוו כאיסור א', וכ"ה דבאיסור א' אף ב' מינים מצטרפין, ה"נ בב' איסורין, וע"כ הוא דג' שמות וג' מינים מצטרפין.

וע"ד פירוש זה דאביי מיתי מהא דג' שמות איסורין מצטרפין, אך בשם א' דאיסור ודאי אף מינים חלוקין מצטרפין, כן פירש גם הרמב"ן בסוגיין בפי' בתרא, וכ"ה בראב"ן סימן ש"??.

וטעמא דמילתא דב' איסורין מצטרפין לאסור בתערובת אע"פ שאין מצטרפין לחיוב, פירש הריטב"א בשבת דפ"ט:, ז"ל, אלא היינו טעמא דאע"ג דלמלקות וקרבן אין שני איסורים מצטרפים, מצטרפין הן לאסור תערובתם "מדרבנן", עכ"ל,

תוספות מסכת שבת דף צ עמוד א

כתבו התוס' בשבת ד"צ. ז"ל, הואיל וראויין למתק הקדירה, וא"ת היכי מיירי אי בנותן טעם אפילו שאר מינין נמי, ואי אין בהם נותן טעם אפי' מיני מתיקה נמי לא, וי"ל דאפילו ביש בהן נותן טעם שרי בשאר מינין דנטל"פ הוא, עכ"ל.

וד' התוס' צ"ב, שהרי הא דמוקי לה חזקי' במיני מתיקה מבו' בסוגיין דהוא כ"ה שיהיו חשובין מין א', שאין איסורין מצטרפין אא"כ הן מין א', וזהו דמייתי מינה אביי דבתר טעמא אזלינן, ומאי קשיא להו להתוס'.

ואולי יל"פ ד' התוס', דמשמע להו דאף רבא מודה דאיירי במיני מתיקה, וכמש"כ כן התוס' בסוגיין, וע"ז הוא דקשיא להו דאם בנותן טעם אפי' שאר מינים נמי, וצ"ע בזה.

שו"ר באחיעזר ח"ב סי' י' סק"ו בתו"ד, שכתב ע"ד התוס', ז"ל, וצ"ע לפ"ז הסוגי' דע"ז דא"כ איצטריך הא דחזקי' כדי שיהי' טעם לשבח ומאי מוכיח אביי מזה, אולם נראה פשטות ד' התוס' דהא הומ"ל שארי מינים שוים העשוים לחזק ולמ"ל לחזקי' לומר דוקא מיני מתיקה, וע"ז תירצו דשארי מינים שלא ממיני מתיקה הוי נטל"פ, עכ"ל, וכעי"ז כתב בחי' חת"ס בסוגיין, ז"ל, למתק הקדרה אין הכוונה אלא לומר שפועלי' פעולה א' ה"ה אם הם מיני' שוים לחזק הקדרה נמי אלא שא"כ הי' פוגם הקדרה ואפי' למ"ד נטל"פ אסור מ"מ אין דרך לפגום הקדרה ע"כ מוקי לי' במיני מתיקה שדרך לצרפם למיתוק "ולזה נתכוונו תוס' בשבת צ' ריש ע"א", עכ"ל, ויל"ע אם פי' זה מתישב בד' הריטב"א דלהלן.

ובחי' הריטב"א שם, ז"ל, והקשו בתוספות הא מתני' היכי דמי, אי כשיש בו בנותן טעם תיפוק לי דודאי טעמא לא בטיל ואם כשאין בהן בנותן טעם כי מצטרפי ועשויים למתק לקדרה מאי הוי, והנכון בזה דלעולם בדלא יהבי טעמא אבל יש בהם אחד מששים ולא באחד מהם, ומצטרפים לאסור בששים דכל מין במינו או מין בשאינו מינו נאסר בששים ואע"ג דליכא טעמא כלל וכו', ויש שפירשו דלעולם כשיש בהם בנותן טעם ונקט מיני מתיקה משום דאי לא הוי נטל"פ ושרי, ואי"ז נכון דהא דקתני הואיל וראויין למתק בהם את הקדרה פירוש שעשויין ליתנם כולם בקדרה כדי למתקה, וכיון שעשויים לערבן שם כדי שתתמתק ותתבשם בהם כאילו הם חדא טעמא, וכדאמרינן במסכת ע"ז אי אמרת בשלמא בתר טעמא אזלינן חד טעמא הוא.

וביאור ד' הריטב"א, דמדייק מהא דקתני הואיל וראויין למתק, ולא קתני הואיל וממתקין, שעמדו בזה התוס' שם, ומזה הוא שדקדק הריטב"א דל"ב שימתקו, אלא סגי במה שראויין למתק

תוספות מסכת עבודה זרה דף סט עמוד א

כתבלין ופלפלין דלא בטיל טעמייהו - לא בס' ולא בק' שהרי מעט תבלין נותן טעם בקדרה גדולה אבל אין לומר דלא בטיל כלל דהא בהדי נותן טעם חשבינן ליה ולא בהדי אוסרין במשהו כדקאמר לעיל (דף סו.) תבלין של שלשה שמות אסור ומצטרף כו'.

תורי"ד שבת דפ"ט:, קשיא לי כיון דהתם מיירינן באיסורין מחולקין מאי קשיא מהתם להכא התם ודאי לא מצטרפי מפני שהן שלשה איסורין ושלשה מינין ואיצטריך חזקי' לאקומי במיני מתיקה אבל הכא לענין שבת אין כאן חילוק איסורין אם הן מינין הרבה מה יעשה לנו אטו כל מיני אוכלין אינן מצטרפין לכגרוגרת וה"נ כל התבלין יצטרפו לתבל ואע"ג דלא עבידי למתק ונ"ל לתרץ דאע"ג דכל האוכלין מצטרפין לגרוגרת התבלין אינן מצטרפין דאוכלין שיעור כולן שוה כגרוגרת ומש"ה מצטרפי אבל תבלין אין שיעורו שוה שיש תבל שמשימין ממנו מעט לקדרה ויש שמשימין ממנו הרבה ויש תבל שמתבלין בו תבשיל זה אבל לא תבשיל אחר ויש תבל חד וחריף ויש תבל מתוק ויש תבל מלוח וכיון שאין תיבולן שוה ולא שיעורן אמאי מצטרפי ואי אמרת כיון דהשוו לענין זה שבכולן מתבלין את הקדרה כמין אחד דמי ומצטרפין והא חזקי' איצטריך לפרוקי התם במיני מתיקה ומש"ה חשובי מין אחד אבל אם לא הושוו למתק אע"פ שהושוו לתבל אינן חשובין מין אחד וה"נ לא יחשבו כמין אחד ולא יצטרפו אע"פ שבכולן מתבלין ומתרץ דהכא גבי שבת דתני מצטרפין במיני מתיקה שנו שחשובין כמין אחד אבל לעולם מין מתוק ומין מלוח ומין חד וחזק אינן מצטרפין כיון שלא שוו בשיעורן ובטעמן:

לכאו' יש מקום לדון, דכל סוגיא דע"ז הוא רק בתבלין, אשר הוא אוסר אף ביותר מס', ויל"פ דאין איסורו משום טכ"ע, אלא משום שה"ה כמעמיד, ורק בזה הוא דחלוק אם הוו מין א' או ב' מינים, ודו"ק.

ד' הגר"ח דצירוף ב' איסורים תלוי אם הן מצטרפין לחייב עליהן, נ' דאזיל לטעמי' דהא דטעמו וממשו אינו בטל

א] לפ"ד הרמב"ן נמצא, דלפירש"י מבו' דאף באיסור א' אין מצטרפין ב' מינים, וע"כ בעי' שיהיו שוין בטעמא לאביי או שיהיו שוין בשמא לרבא.

ואמנם כ"ז לדעת רבנן, אך לדעת ר"מ דמרבה בצירוף, אף ב' מינים מצטרפין ואף מב' איסורין.

ונ' בד' הרמב"ן דלרבנן אין מצטרפין ב' איסורין אף בדהוו מין א', וכל הני משניות דב' איסורין מצטרפין אתיא כר"מ, עייש"ה.

ולר"ש אין מצטרפין ב' מינים אף דשוו בשמא ובטעמא, וכן מין א' אין מצטרף אם ה"ז חלוק בשמא, וצ"ב לדעת אביי מ"ט דר"ש דאין מצטרף שהרי הוו מין א' וגם שוין הן בטעמא, ואולי צל"פ ע"פ ד' הרמב"ן להלן דאינם שוין ממש בטעמא, אלא שוין בטעם שנותנין בקדירה, וע"כ הוא דס"ל לר"ש דאין מצטרפין.

ב] ולפי' ר"ח נמצא, דבאיסור א' מצטרפין אף ב' מינים חלוקין דאין שוין לא בשמא ולא בטעמא, וב' איסורין אין מצטרפין לרבנן בכל גווני.

ולדעת ר"מ אף ב' איסורין מצטרפין, ודעת אביי דהיינו רק בדהוו מין א', וע"כ בעי' שיהיו שוין בטעמא, ולדעת רבא היינו אף אם הוו ב' מינים, אם אך אין חלוקין לגמרי שהרי הן שוין בטעם שנותנין בקדירה.

וצ"ב מה הוצרך הרמב"ן לפרש בתו"ד דר"מ "מרבה בצירוף", הרי לפי' זה נמצא דבאיסור א' אף ב' מינים חלוקין לגמרי מצטרפין, וכמש"כ הרמב"ן להדיא, וא"כ לר"מ דכל איסורין מצטרפין, בדין דאף ב' מינים יצטרפו, ומה הוצרך הרמב"ן להא דמרבה בצירוף.

ונ' דמכוון הרמב"ן הוא למש"נ להלן, דלפי' זה בע"כ דלא יליף ר"מ דכל איסורין שבתורה איסור א' הן, דא"כ מ"ט אין מצטרפין ב' מינים חלוקין, אלא יליף מהך קרא דין צירוף לאיסורין חלוקין, ואשר זמש"כ הרמב"ן דמרבה בצירוף, ומשא"כ לפי' בתרא דהרמב"ן נ' דר"מ יליף מהך קרא דב' איסורין הוו כאיסור א', דאיכא עלייהו לאו א', ודו"ק.

והך דינא דאין מצטרפין לר"מ אלא בדשוין בטעמא, אי"ז רק כלפי לאסור התערובת, אלא היינו אף כלפי להצטרף לחייב עליהן, וצ"ב הטעם בזה.

ונ' לפרש, דהא דיליף ר"מ דכל איסורין מצטרפין זע"ז, מקרא דלא תאכל כל תועבה, לא נלמד מהך קרא דכל איסורין איסור א' הן, שהרי ודאי כל איסור הוא איסור לעצמו ופגם לעצמו, ואך שנלמד מהך קרא דין צירוף, ובזה הוא דאמרי' דכ"ז הוא היכא שאין חלוקין זמ"ז, ומשא"כ באיסור א' ל"ב לדין צירוף, וע"כ אף אם חלוקין זמ"ז ה"ה מצטרפין.

ויש להוסיף, דאף אי נימא דלא תאכל כל תועבה הוי לאו חדש על כל האיסורין, ואי"ז ילפותא לצירוף, מ"מ י"ל דאכתי א"א לצרף ב' איסורין, שהרי כל א' הוי תועבה מטעם אחר, וא"כ לא אכל כזית מתועבה אחת, ואשר ע"כ שפיר י"ל דאין מצטרפין אלא בשאין חלוקין זמ"ז.

ג] ולפי' הרמב"ן, באיסור א' מצטרפין אף ב' מינים חלוקין בשמא ובטעמא, ובב' איסורין לרבנן אם הוו מין א' מצטרפין ואם ב' מינים הם אין מצטרפין, וכ"ז הוא לאסור התערובת אך לאיסור אין מצטרפין, ולר"מ אף אם ב' מינים נינהו ה"ה מצטרפין.

ד] וצ"ב גדר הך דינא, דבאיסור א' אף ב' מינים מצטרפין לאסור הקדירה, ואילו בב' איסורין אם הוו מין א' ה"ה מצטרפין ואם ב' מינים הן אינם מצטרפין, וצ"ב דממ"נ אם ב' איסורין דמו לאיסור א', א"כ אף אם הוו ב' מינים בדין שיצטרפו, דומיא דמין א', ואם ל"ד לאיסור א', א"כ מ"ט אם הוו מין א' ה"ה מצטרפין.

ונ' לפרש עפי"ד הגר"ח זצ"ל, והיינו דבאיסור א' כיון דה"ה מצטרפין לחייב עליהם, א"כ אף הטעם המעורב משניהם הוי איסור, וא"כ הגם דאיכא ביטול כנגד כל א' בפנ"ע, מ"מ כנגד שניהם יחד ליכא ביטול, ושניהם יחד הוו חפצא דאיסורא, ומשא"כ בב' איסורים דאין מצטרפין לחייב עליהם, הרי דשניהם יחד ל"ה חפצא דאיסורא בפנ"ע, וע"כ עלינו לדון אם חייל על כ"א בפנ"ע ביטול, וע"כ רק אם הוו מין א', מחזקים זא"ז ואין מתבטלין, וכ"ז לכאו' הוא משום דאיסורין אין מבטלין זא"ז, וע"כ אדרבה הן מסייעין זל"ז, דאם הם מבטלין זא"ז, לכאו' דמי לאיסור והיתר ממין א', דאין ההיתר מסייע לאיסור, ואף למ"ד דמין במינו לא בטל, אמרי' סלק את מינו ושאינו מינו רבה עליו ומבטלו, ומשא"כ אם הוו ב' מינים חייל ביטול על כל א' וא'.

בפי' הראב"ד בסוגיין פירש, דהא דתנן ב' שמות לאו היינו ב' איסורים כמו שפירש בהשגות, אלא היינו כפירש"י, ובסו"ד הוכיח מכמה ראיות דאין מכוון מתני' לכמה שמות דאיסורים, וע' רמב"ן מש"כ ע"ז, ופירשה הרי"ד בפול המצרי והחרוב שאינם כלאים זב"ז והוו מין א' וב' שמות.

ועיי"ש שפירש דפלוגתת ר"ש ורבנן, היא משום שאין טעמם א' לגמרי, ורק בקדירה משתוה טעמם, וע"כ הוא דס"ל לר"ש דאין מצטרפין, אך אם טעמם א' ממש ודאי הן מצטרפין, כדאשכחן דכוותה דאמר ר"ש דהבגד והעור והשק מצטרפין, וה"נ דכוותה.

וכתב דלר"מ ילפי' מהך קרא דאף ב' איסורין מצטרפין אם מין א' הן ושוו בשיעורא, ואם איסור א' הן מצטרפין אף שחלוקין לגמרי במינים ובשמא ובטעמא.

ולר"ש אין מצטרפין אא"כ איסור א' הן ושוו ממש בטעמא

עוד פירש הראב"ד דתרומה וערלה מצטרפין לאסור בנו"ט וכדתנן במתני' דשאור של תרומה ושל ערלה מצטרפין, אך אין מצטרפין לאסור במאה וכדתנן התם, והיינו משום דלא שוו בשיעוריהן, והק' הראב"ד מ"ט לא אמרי' דהואיל ושוו לאסור בנו"ט יצטרפו אף לאסור כקל שביניהם, כ"ה שאמרו בבגד שק ועור, עיי"ש מה שתירץ, וצ"ב.

תו"ד הרי"ד, ב' איסורין לר"ש אין מצטרפין אף בדהוו מין א', ולרבנן מצטרפין אם הוו מין א', וכ"ה דמצטרפין לחייב ה"נ מצטרפין לאסור התערובת.

וכתב עוד, דת"ק הוסיף ואמר דאף ג' שמות וג' מינים מצטרפין, וע"ז הוא דקשיא לחזקי' שהרי ודאי אין מצטרפין לחייב עליהם כדתנן בכריתות, וע"כ משני חזקי' דאיירי במיני מתיקה והואיל וטעמם שוה חשיבי כמין א', ורבא משני דלעלם הוו ג' מינים ודלא כחזקי', ואתיא כר"מ דפליג אמתני' דכריתות וס"ל דב' איסורים מצטרפין אף בב' מינים

עו"כ הרי"ד, דר"ש פליג וס"ל דאף ב' מינים של איסור א' אין מצטרפין, וכתב דרבנן פליגא ע"ז, וכדתנן במעילה דמצטרפין לחייב עליהם, וה"נ לאסור התערובת.

וכתב עוד דהא דתנן דפיגול ונותר אין מצטרפין איירי בב' שמות, אבל בשם א' מצטרפין כמו ערלה וכלאי הכרם,

וכתב דצ"ל דר"ש דפליג התם פליג אכולה פירקא ואף אדינא דב' מינים של איסור א' מצטרפין.

ומש"א התם דלר"ש ל"ב לצרופי, היינו בהאי פירקא שדנו על צירוף למלקות, אך בערלה דדייני' על צירוף לתערובת, אף לר"ש בעי' לצירוף.

תורי"ד שבת, כתב לדחות פירש"י דאיירי באיסור א', דא"כ מ"ט בעי' לאוקמה במיני מתיקה, הרי ב' מינים של איסור א' מצטרפין כדתנן במעילה, אלא מוכח דאיירי בג' איסורים, אשר זהו דלא כמתני' דכריתות דאין מצטרפין ב' איסורים, וע"כ אוקמה חזקי' במיני מתיקה,

ונמצא לדינא לפ"ד הרי"ד, בדין צירוף לאסור התערובת, דבאיסור א' מצטרפין אף ב' מינים החלוקין בשמן ובטעמן, ובב' איסורין אם חשיבי כמין א', והיינו לאביי בדשוו בטעמא ולרבא בדשוו בשמא, ה"ה מצטרפין, ואם ל"ה כמין א' אין מצטרפין.

ולדעת ר"מ ה"ה מצטרפין אף בדהוו ב' מינים, דלדידי' הרי כל איסורין שבתורה חשיבי כאיסור א', וממילא דכ"ה דבאיסור א' מצטרפין אף ב' מינים ה"נ בב' איסורים.

ולר"ש אין מצטרפין ב' איסורין אף במין א', ואין מצטרפין ב' מינים דאיסור א'.

ריטב"א שבת, דאף דב' איסורים אין מצטרפין לחייב עליהן, מ"מ ה"ה מצטרפין לאסור תערובתן היכא דהוו מין א', וכתב דזה הוא מדרבנן, דמדאורייתא כ"ה דאין מצטרפין לחייב, ה"נ אין מצטרפין לאסור תערובתן.

בית מאיר יו"ד ר"ס צ"ח תמה ע"ד התוס' שפירשו ההיא דתבלין דאיירי לצירוף למאתים, דהרי שיעורא דמאתים הוי רק במב"מ, וכיון דאיירי בג' מינים א"כ א"א שיהיו מין במינו, וע"כ דר"ל דביבש אף מבשא"מ בעי מאתים, ומלבד שקשה מציאות תערובת זו, גם צ"ע מה"ת יהא חמור יבש מלח, וע' באור גדול סי' ס' מש"כ לישב ד' התוס'.

ראבי"ה סו"ס אלף ע"ז דקי"ל כר"מ דמצטרפין זא"ז, דכ"ה סתם מתניתין בערלה, וכמדומה דכ"ה בספר ההשלמה דקי"ל כר"מ.

בד' הגר"ח הל' מעה"ק מבו' בדעת הרמב"ם דדין מתבל אינו משום נו"ט, אלא הוי דין בפנ"ע, וע"כ הגם דבנו"ט דבעי' שיחול איסור על הטעם א"א לצרף ב' איסורים, מ"מ במתבל ומחמץ שפיר מצטרפין, עיי"ש.

וילה"ע על דבריו, במה שפירש דהא דנטל"פ מותר הגם דהוי ראוי לגר, דהוא משום דבעי' שיחול איסור על הטעם, וצ"ע מהא דאף במחמץ שרינן בנטל"פ, והתם הרי ל"ש ה"ט, וכמפורש בדבריו דבמחמץ אין הגדר שחל איסור על החימוץ.

ואולי י"ל דאה"נ במחמץ איירי שאי"ז ראוי לגר, עייש"ה ודו"ק.

בחי' הגר"ח פי"ד ממאכ"א ה"ו בסו"ד כתב, ז"ל, ובאמת הי' נראה דבעיקר הך דינא דב' טעמים אם מצטרפין למלקות, וכן אם מצטרפין לאסור תערובתן ע"י טעם המעורב שלהן, גם דעת רש"י והרמב"ם כהראב"ד דתלויין זב"ז וחד דינא הוא, דהרי רש"י כתב להדיא דלרבא דמוקי לה כר"מ דכולהו חד איסורא הוא וכו' ליתא לדחזקי', הרי להדיא דטעם המעורב של חד איסורא אוסר, והיינו משום דרש"י ס"ל כדעת הרמב"ם דמצטרפין למלקות, וממילא דאוסר גם תערובתו משום טעם המעורב שלו, אי לא שנימא דלר"מ שאני וכמבו' כן בל' רש"י שם, וכן הרמב"ם דהשמיט הך דחזקי' ג"כ בע"כ דס"ל דבחד איסורא אוסר גם טעם המעורב שבו, וממילא ליתא לדחזקי', אלא דמל' הרמב"ם וכו' א"כ ש"מ דקאי בכל גווני בין בחד איסורא ובין בתרי איסורי, ובתרי איסורי הא ודאי קשה דלמה השמיט הך דחזקי', אלא ודאי דהרמב"ם מפרש דפירכת הירושלמי וכו' לאו בדינא דטכ"ע מיירי, אלא הוא כעין פירכת הגמ' שלנו בע"ז דפריך אליבא דרבא דאמר בתר שמא אזלי' האי שמא לחוד והאי שמא לחוד, דהיינו משום דאין ב' מינים מצטרפין לענין דינא דמתבל, ה"נ זהו דפריך הירושלמי דהלא אין ב' מינים מצטרפין לדינא דכל המתבל וכו', ומשני ע"ז הך דחזקי', ר"ל וע"כ חשובין כמין א', ומשום דס"ל כאביי דאזיל בתר טעמא, וע"כ לדידן דקי"ל כרבא דאזלי' בתר שמא ממילא ליתא לדחזקי', וע"כ הוא שהשמיטו הרמב"ם, עכ"ל.

וד' הגר"ח צ"ב, חדא מש"כ בדעת רש"י דמה שפירש דלרבא ליתא לדחזקי', הוא משום דס"ל כדעת הרמב"ם דמצטרפין למלקות, וממילא דאוסר גם תערובתו, וכתב ע"ז "אי לא שנימא דלר"מ שאני וכמבו' כן בל' רש"י שם, וצ"ב דמה דן בזה, הרי להדיא מבו' בפירש"י דרק לר"מ הוא דמצטרפין ב' מינים, אך לרבנן אין מצטרפין ב' מינים הגם דהוו איסור א'.

עוד צ"ב במש"כ שם דבב' איסורים ודאי ק' מ"ט השמיט הרמב"ם להא דחזקי', והיינו שהרי אינם מצטרפין למלקות, וא"כ ודאי אין הטעם המעורב מהן אוסר, ובע"כ דהרמב"ם מפרש דפירכת הירושלמי לא קאי על דינא דטכ"ע וכו', וצ"ב דהגם דהירושלמי לא קאי ע"ז, מ"מ תיקשי באמת היאך הן מצטרפין, הרי לדידן ב' איסורים אין מצטרפין למלקות, וכל שאין מצטרפין למלקות, אף אין הטעם המעורב מהן אוסר וכמש"כ הגר"ח.

וביאור ד' הגר"ח הוא, דבאמת יש כאן ב' נידונים חלוקים, חדא הוא נידון סוגיא דילן שאין ב' מינים מצטרפין, ומזה הוא דפריך אביי לרבא, דלדידי' דבתר שמא אזלינן א"כ הא הוו ב' מינים, והיאך הן מצטרפין, וע"ז משני רבא דהא מני ר"מ דלדידי' אף ב' מינים מצטרפין, ובזה מבו' בפירש"י דכ"ז הוא לר"מ, אך לדידן אין ב' מינים מצטרפין אף באיסור א'.

ואמנם יש כאן נידון נוסף, דהגם דב' מינים מצטרפין, מ"מ ל"ש בזה דינא דטכ"ע, כיון שאין ניכר הטעם של כל מין ומין, ובזה הוא שהאריך הגר"ח שם דכל שהן מצטרפין למלקות הוי הטעם המעורב מהן חפצא דאיסורא, וע"כ שפיר שייך בזה דין טכ"ע, כיון שהטעם המעורב משניהם יחד ניכר, וע"ז הוא שכתב הגר"ח דממש"כ רש"י דלרבא ליתא לדחזקי', אשר צ"ב דהגם דלר"מ מצטרפין ב' מינים, הרי מ"מ ל"ש בזה דינא דטכ"ע כיון שאין טעם כל מין ניכר, ובע"כ דס"ל כדעת הרמב"ם דב' טעמים מצטרפין למלקות, וממילא דהטעם המעורב מהן אוסר, ובזה אין לנו מקור לחלק דכ"ז הוא לדעת ר"מ ולא לדעת רבנן.

אך מ"מ כתב הגר"ח די"ל דלר"מ שאני, ונ' דהיינו, דאף אי נימא כדעת הראב"ד דאין ב' טעמים מצטרפין למלקות, מ"מ י"ל דלר"מ אף ב' טעמים מצטרפין, דכי היכי דמבו' בפירש"י דלר"מ מצטרפין אף ב' מינים חלוקין לאסור, ולרבנן אין מצטרפין, ה"נ י"ל דהגם דלרבנן אין ב' טעמים מצטרפין למלקות, מ"מ לר"מ הן מצטרפין, וע"כ לר"מ לטעמי' שפיר יש לאסור משום טכ"ע בב' מינים, כיון שהטעם המעורב מהן אוסר.

ומש"כ הגר"ח בדעת הרמב"ם, נ' כונתו, דהגם דכד אתינן לאסור משום טכ"ע אין לאסור בב' טעמים כיון שאין הטעם של כל א' ניכר, ורק אם מצטרפין הן למלקות הוא דיש לאסור, דבכה"ג הטעם המעורב מהן אסור, מ"מ כד אתינן לאסור מדין תבלין, שפיר י"ל דיש לאסור אף בב' טעמים, ונ' בביאורו לפמש"כ הגר"ח בהל' מעה"ק פ"י בדעת הרמב"ם, דהגם דאף לדידן דאין ב' איסורין מצטרפין למלקות, מ"מ הן מצטרפין לאסור בתערובת, מ"מ אין מצטרפין לאסור בנותן טעם, משום דהא דאוסרין בנו"ט הוא משום איסורא דטכ"ע, ובעיקר חלות האיסור דטכ"ע י"ל דליתא בב' איסורים, דכל לאשוויי איסורא וחלות שם איסור דין צירוף בו, דהדר דיני דאין ב' איסורים מצטרפין, "ול"ד למחמץ ומתבל דתנן דב' איסורים מצטרפין, דהתם עיקר דינם הוא זהו גופי' דאינם בטלים, ולענין שלא ליבטל שפיר מצטרפין גם ב' איסורים נפרדים, דצירופן הוא ממילא", עכ"ד.

ומבו' בד' הגר"ח דאיסורא דמתבל אי"ז כלל משום דינא דטכ"ע, וכמו שנראה כן מד' הראשונים בכ"ד, אלא הוא דין בפנ"ע דמתבל לא בטל, ואשר ע"כ הגם דאין ב' איסורים מצטרפין לאסור בנותן טעם, משום דאיסורא דטכ"ע ליתא בב' איסורים, מ"מ שפיר הן מצטרפין לאסור במתבל.

ועיקר ד"ז דאיסורא דמתבל אינו משום דינא דטכ"ע, אלא הוא דין בפנ"ע דמתבל לא בטל, יש ללמוד כן בדעת הרמב"ם מהא דס"ל דכל הא דמתבל אינו בטל הוא רק במין במינו, אך במין בשאינו מינו ה"ה בטל, ונת' במק"א דהיינו משום דמתבל לא חשיב כנתינת טעם, והא דאינו בטל הוא משום דמדרבנן בעי' שיאבד האיסור בעוצם מיעוטו, וכל שהוא מתבל אינו בטל במיעוטו, כיון שהוא מתקן התבשיל, ואשר ע"כ כ"ז הוא במין במינו דבעי' שיאבד בעוצם מיעוטו, ומשא"כ במין בשאינו מינו דכל שאבד טעמו שרי אף אם לא בטל בעוצם מיעוטו, ע"כ אף במתבל ה"ה בטל, שהרי אבד טעמו, ועכ"פ מבו' להדיא דאף במתבל חשיב דאבד טעמו, והא דאוסר הוא משום שאינו בטל בעוצם מיעוטו כיון שהוא מתקן התבשיל, וז"ב.

ואשר זמש"כ הגר"ח בדעת הרמב"ם, דמ' דס"ל דב' מינים מצטרפין אף בב' איסורים, ובע"כ דמפרש דפירכת הירושלמי ל"ה בדינא דטכ"ע, והיינו משום דבמתבל ל"ב כלל לדינא דטכ"ע, וע"כ הגם דבדינא דטכ"ע אין ב' טעמים מצטרפין, מ"מ במתבל שפיר ב' טעמים מצטרפין, דרק בדינא דטכ"ע דהוי איסור על הטעם ומכח זה אסירא התערובת כיון שהטעם ניכר, הרי דכל דהוו ב' טעמים אין לאסור כיון שאין טעם כל אחד ניכר, ומשא"כ בדינא דמתבל לא בטל דהוא משום שהוא מתקן התבשיל ואינו בטל בעוצם מיעוטו, שפיר מצינו לצרף ב' טעמים חלוקין, דסו"ס שניהם יחד מתקנין התבשיל ואינם בטלים במיעוטן, ואף דפריך הירושלמי דאין ב' מינים מצטרפין לדינא דמתבל, ומשני ע"ז דבמיני מתיקה שנינו וע"כ חשיבי מין א', וכ"ז הוא כאביי, אך לרבא דבתר שמא אזלינן ליתא לדחזקי', ואשר ע"כ שפיר פסק הרמב"ם דב' תבלינים דב' איסורים מצטרפין אף אם אין טעמם שוה, דהגם שאין מצטרפין למלקות וממילא דאין הטעם המעורב מהן אסור, מ"מ שפיר אית בהו לדינא דמתבל לא בטל, וז"פ.

אך לא נתפרש בד' הגר"ח, דאם באמת מכוון הרמב"ם דתבלין ב' וג' שמות מצטרפין אף בב' איסורים, קשיא מסוגיין, דאמר רבא דכל הא דתבלין ב' וג' שמות מצטרפין אתיא כר"מ דכל איסורין שבתורה מצטרפין זע"ז, אך לרבנן אין מצטרפין, והגר"ח בתחילת דבריו כתב, ז"ל, והנה הרמב"ם לא הביא הך דחזקי' וכו', וע"כ שפיר פסק הכא דמצטרפין, "דאף דלא קי"ל כר"מ, מ"מ כיון דאיירינן הכא בחד איסורא דטבל א"כ הא שוה ממש לדר"מ דאף בטעמים חלוקין מצטרפי", עכ"ל, אך לפמש"כ בסוף דבריו דמד' הרמב"ם מ' דמש"כ דמצטרפין הוא אף בב' איסורים, קשיא דהרי לא קי"ל כר"מ דב' איסורים מצטרפין, וא"כ מ"ט ב' מינים מצטרפין לאסור.

וצ"ל בזה, כמש"כ האחרונים די"ל דמש"כ הרמב"ם פט"ז ממאכ"א הט"ו, ז"ל, ג' שמות ממין אחד כיצד, כגון כרפס של נהרות וכרפס של אפר וכרפס של גנה, אע"פ שכל א' מהן שם בפני עצמו הואיל והם מין אחד מצטרפין לתבל, עכ"ל, אין כונתו דחשיבי כשמות חלוקין, ולרבא דבתר שמא אזלינן הוו מינים חלוקין, אלא לעולם כיון שכולם שם כרפס להן חשיבי כמין א', ואשר ע"כ שפיר הן מצטרפין לאסור, והא דאמר רבא בגמ' דג' שמות ומין א' אין מצטרפין אלא לדעת ר"מ, איירי בג' שמות חלוקין לגמרי, דחשיבי לדידי' כג' מינים, ובזה הוא שאמר דאין מצטרפין אלא לדעת ר"מ, אך הרמב"ם הביא להך דינא בג' שמות שכולן שם כרפס להן, ובכה"ג חשיבי כמין א', וע"כ הן מצטרפין לאסור.

כתב ראב"ן סימן שי"א, ז"ל, יי"נ שנפל למים בס', ונתנו בתבשיל ויין כשר ונצטרפו והטעימו אסור דטעמא לא בטיל כר"א ומחלוקתו וכו', ואמר אביי בד"א בשלא קדם וסילק את האיסור אבל קדם וסילק את האיסור אסור, והכא לא סילק, וסלק את מינו לא אמרי' דלטעמא עביד