חבורה לט בישול בחמה ותולדות חמה
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / מלאכות שהיה והטמנה / הרב משה יפהן / שהייה חזרה ובישול ומעשה שבת

חבורה לט בישול בחמה ותולדות חמה

הנה יש לעיין מדוע בישול אינו נחשב בישול. ועיין בלשונו של רש"י דמבואר דההתר הוא משום שאין דרך בישול בכך. ובפשוטו הבינו האחרונים דגדר ההתר הוא משום מלאכה שנעשית כלאחר יד. והנה יש לעיין דהרי בישול בחמה מצינו בש"ס שאינו נחשב בישול גם כלפי ענינים אחרים ולא רק כלפי שבת. דהרמב"ם מאכל"א פרק ט ה"ו פסק דהמבשל בשר בחלב בחמי טבריה אין לוקים עליו. וכן בפסחים מא. מבואר דהאוכל פסח שבושל בחמי טבריה אינו לוקה עליו משום איסור בישול אלא רק דחסר בו צלי אש. והקוב"ש בכתובות אות ר"ב רצה להוכיח מכאן דהפטור של שלא כדרכה ולאחר יד לא נאמר דווקא בשבת. והאגלי טל בפתיחה סק"ג . הקשה על הפוסקים שמכשירים כתב בשמאל דרק בשבת לא נחשב כתב דבעינן מלאכת מחשבת אמנם בשאר המקומות בתורה שינוי אינו מפקיע את שם הדבר. וחילק האגלי טל בין שינוי בעשיית הדבר שזה חיסרון רק בשבת לבין שינוי בגוף הנפעל כגון בישול באופן שונה מהדרך הטבעית של הדבר להתבשל שאין לזה שם בישול גם בשאר חלקי התורה. אמנם עדיין יש לעיין דהרי מלאכה על ידי שינוי נאסרה בשבת מיהא מדרבנן ובישול בחמה מצינו שהותר לגמרי. ואפשר היה ליישב לפי הסברא המופיעה באגלי טל עצמו דהאיסור בשינוי הוא רק בשינוי שהותר משום מלאכת מחשבת ובזה נאסרה המלאכה לכתחילה אמנם בשינוי שנחשב בכל התורה כשינוי ואינו נחשב כבישול בכל התורה הותר גם לכתחילה.

ובאמת היה נראה באופן אחר דאין הטעם משום שינוי אלא כלשון רש"י בפסחים הלכך לאו בישול הוא וכן לשון המאירי בסוגייתנו אין תורת בישול. ועיין באגלי טל עצמו במלאכת אופה סקמ"ד. וביאר דלשונו של רש"י לאו דרך בישול הכוונה שאינו בתורת בישול כלל ולא רק דהוי שינוי במלאכה.

אמנם באמת יראה לי בכוונת רש"י שמכיוון שאין זה דרך בישול אם כן אין זה רק פעולה שהיא לא כדרך אלא זהו מהות בישול שאינה כדרך וממילא אין לכזה בישול שם של בישול משום שאינו כדרך. וממילא משום שאינו דרך הלכך לאו בישול הוא וממילא אין לזה כלל שם בישול גם בשאר חלקי התורה. והנה לפי"ז אם ישתנה הרגילות ויהפוך להיות הדרך לכאורה יאסר משום בישול.

והנה מצינו בר"ן בע"ז דף לח: מדפי הרי"ף שהביא את דברי הרמב"ן ששייך בליעות אפי' בחום שאינו מספיק לבישול דהרי קדירה שמלח בה בשר אסור לאכול שם רותח שהכוונה היא לחלב רותח. ואע"פ שאין במלח בישול בשבת ואפילו כדבעי לה לאורתא כמדוכח בפרק כלל גדול עה: וכתב הר"ן דלא הבינותי זה דשם רק כתוב שבמלח אין בו משום מעבד ואם התרו בו משום מעבד פטור אבל שלא יהא בו משום בישול זה לא למדנו .

ומשמע שנחלקו הרמב"ן והר"ן האם בבישול על ידי מליחה יש לו תורת בישול או לא. והנה במליח וודאי דרכו בכך. ובכל אופן הרמב"ן הבין שאין לזה תורת בישול והר"ן סבר שיתכן שיש בזה תורת בישול. ולכאורה בזה הם נחלקו דהר"ן סבר כדבאירנו ברש"י דהטעם שהבישול הוא רק באור הוא משום שזה דרכו אמנם במליח שגם שם הדרך למלוח אותו ועל ידי זה לאוכלו או בכל מקום שהדרך למולחו יחשב מבשל אפילו שאינו נעשה על ידי האור. אמנם ברמב"ן יהא משמע דמהות הבישול הוא באור ולא בדבר אחר וצ"ב הטעם ואפשר משום שזה הדרך הכללית בבישול אז הבישול הוא רק על ידי זה או משום שיש שלמות בבישול על ידי אור שאינו נעשה באופנים אחרים הגם שהם קרובים בתועלתם לבישול על ידי אש. ועדיין צ"ב מכל מקום כך משמע ברמב"ן דאין בישול רק על ידי אור.

אמנם הפרי חדש יו"ד סי' סח סעיף יח האריך להשיג אל משמעות הר"ן שיש במליחה משום איסור בישול. דהרי אין בזה אור ולא תולדות האור. והשער המלך בהלכות חמץ ומצה פרק ה' הכ"ד כתב דפלוגתת הרמב"ן והר"ן אינה על דאוריתא אלא על איסור דרבנן. אמנם הנוב"י תנינא יו"ד סי' מ"ג והאבנ"ז יו"ד סי' פ"ח ביארו כמו שביארנו דלפי המבואר ברש"י דהטעם הוא משום דלא הוי כאורחיה ממילא שייך להבין שבמליח הוא כאורחיה ולכן בזה יש בו משום בישול בשבת וכן הבין השואל בבית מאיר סי' יא אמנם באמת הבית מאיר עצמו השיג עליו.

ובאמת שורש חידושו של הרמב"ם דפטור בב"ח במבשל בחמי טבריא זהו ספק בירושלמי פ"ו מנדרים דזהו בעיא דלא איפשטא והמגיד משנה פירש שמשום הירושלמי פסק הרמב"ם דאין לוקין עליו והכוונה מספק ובבהגר"א סיו"ד סי' פ"ז ס"ו כתב כלשון הרמב"ם והביאור הגר"א למד דמקורו של הרמב"ם הוא משבת בסוגייתנו ופסחים מא. אמנם באמת הרמב"ם שם כתב גם שעל מעושן אין לוקין עליו ולכאורה זה כהירושלמי שהביא מעושן ומבשול בחדא מחתא. והנה לפי"ז יהא מבואר דאע"ג דבשבת בוודאי אין בו משום בישול אמנם בב"ח אפשר שהוא חמור ואע"ג דלגבי פסח חזינן שאין בו משום בישול. אפשר שהאיסור בישול בב"ח אינו משום מעשה הבישול אלא משום בליעת ועירוב הטעמים הנעשים על ידי בישול ומשום הכי נסתפק הירושלמי בזה. ובאמת לגבי מעושן כתוב בביאור הגר"א דאע"ג דהירושלמי נסתפק אבל כיוון דהירושלמי בשבת כתב שלגבי שבת יש בו משום בישול הוא הדין שהוכרע כאן לגבי בשר בחלב אמנם עדיין אפשר לחלק דאפשר דלגבי בשר בחלב תלוי בעירוב הטעמים. וברמב"ם לא הביא את הדין של מעושן לגבי שבת וכבר עמד בזה הגליון הש"ס שם ובמנח"ח מצוה ז סק"ו.

והנה באמת מצינו באחרונים שדנו דמצינו ברמב"ם שמותר למלוח ביצה אבל נאסר למלחוח צנון וכיוצא בו משום שנראה ככובש כבשים. והכובש אסור מפני שהוא כמבשל. והנה בדברי הרמב"ם משמע דהוי רק איסור דרבנן. והאבנ"ז דן דלפי הר"ן מדוע מליחת צנון לא יהא מבשל דאוריתא. דמשמע שהיא רק מדרבנן. אמנם יש לחלק בין דבר שניתן לאוכלו בלי המליחה שאינו נחשב על ידי המליחה מבשל דאוריתא לבין בשר או דג שלא נאכל בלי מליחה ששם יש לדון או דג שלא נאכל בלי מליחה ששם יש לדון דנחשב אפילו מבשל דאוריתא. על כל פנים עלה בידינו מחלוקת דיש שסוברים דבדבר שדרכו למלוח יהא בו משום מבשל דאוריתא. הנוב"י והאבנ"ז ויש שהבינו שיש בו משום מבשל דרבן. הפרי חדש והשער המלך וכן משמע ברמב"ם אלא דיש לדחות וכדבאירנו. ויש שהבינו דאין בו משום מבשל כלל. אלא רק באור או שהוא בכלל גזירה דתולדות חמה אבל אין בו משום בישול כלל כל שלא נעשה על ידי האור.

והנה הפמ"ג בסימן שי"ח במשב"ז דן דהמבשל דבר שנתבשל בחמי טבריא יש בו משום בישול וחייב. ובאמת בשו"ע או"ח סי' תנ"ב ס"ה מבואר דאין מגעילין בחמי טבריא אפילו דברים שבלעו על ידי כלי שני מפני שכבולעו כך פולטו מה בולעו על ידי חמי האור כך פולטו על ידי חמי האור ומבואר להדיא דאין החילוק רק בדרך הבישול אלא במהות הבישול דאפילו שחמי טבריא יותר חמין מכלי שני מכל מקום הפליטה שונה בין דבר שנתחמים באור לבין דבר שנתחמם על ידי דבר אחר. ובגליון רע"א שם מבואר דאם בלע בחמי טבריא בוודאי יכול להגעילו באור.

ועל כל פנים בשו"ע מבואר שהוא אופן אחר של בישול ולא רק שאינו כדרך וממילא יתכן שלא יועיל אם ישתנה הרגילות ועולה סברא לקולא. אמנם אפשר שזהו סברא בחמי טבריא אמנם שמש שהיא גם כח של אש אפשר ששם הפטור היחידי זהו שזה שלא כדרכה ובזה אם ישתנה הרגילות יש סברא לומר שיהיה חייב משום מבשל.

והנה מובא מהחיד"א בספר פני דוד על המבואר בפרשת בשלח על הכתוב את אשר תאפו אפו ואת אשר תבשלו בשלו שתעשו כן מע"ש. ולא בשבת דהקשה החיד"א דהרי בפרשת בעלותך ביאר רש"י דאע"ג דהוזכר דשטו העם במדוכה וכו' לא שטו העם במדוכה אלא הכל היו במחשבה והכי דרוש בפרק בתרא דיומא ואם כן הכל נעשה במחשבה ובכל אופן מבואר דנאסר להם לחשוב כן בשבת וכן מבואר במושב זקנים על התורה בפרשת בעלותך. והנה דבר זה קשה לשיטות שסוברים דיש איסור בישול דווקא על ידי האור דכאן הרי לא נעשה הבישול על ידי האור אלא על ידי המחשבה. אמנם אם הפטור הוא משום שהוא לא כדרך הנה שם הבישול על ידי המחשבה היה כדרך. אמנם אפשר דגם לשיטות החולקים הנה ביארנו דתוכן הבישול שנעשה על ידי חמה הוא בישול אחר ואינו כתועלת הבישול של אור אמנם על ידי המן הרי היה בו ממש טעם של אור וממילא הוא נאסר.

והנה אהרן ביין העיר דהרי השמש זה גם אור ואם כן איך שייך לטעון שהבישול שבה הוא שונה אמנם באמת השמש כוחה הוא לא רק מהאש אלא שיש גם גז וקרניים וכדומה וממילא אפשר שהוא נחשב סוג בישול אחר.

והנה לפי"ז שייך לדון בבישול של דוד שמש בשבת. דהנה יש לדון א האם נחשב כבישול בחמה או כבישול בתולדות חמה דהרי הוא מתחמם על ידי הצינורות והאם נחשב כתולדות חמה משום שהוא מתחמם על ידי הצינורות או דלמעשה הרי הוא בישול בחמה. דהנה יש לחקור בדבר שנמצא על גבי האש בתוך כלי האם זה נחשב כבישול בתולדות האור או כבישול באור ונפק"מ לפי שיטות הראושנים שלמדו דתולדות האור הוא בישול לרבי יוסי רק מדרבנן אמנם דבר שנמצא בתוך כלי על גבי האור האם מותר לבשבלו מדאוריתא ולכאורה פשוט שאסור והביאור דבאמת הוא מתבשל גם על ידי האור והגם שחום הכלי מסייע לו. מכל מקום האור גם מבשל את האוכל והנה להפך לגבי בישול בחמה דבישול החמה מותר אמנם למעשה מתבשלים המים גם על ידי הצינורות ואם כן נחשבים מתבשלים גם על ידי תולדות חמה והם צריכים להאסר אלא דאולי יש לדון סברא אחרת דכיוון שהכלי עצמו מתבשל גם מכח החמה ממילא הכח מיוחס לחמה ואינו מיוחס כלל לכלי וכן אותה הדבר באור דכשמתבשל על ידי שניהם מייחסים את הכל לחמה שהרי הכלי גם מתבשל מכוחה. ויש לעיין בזה ואפשר שהיא עיקר המשפיע.וזה נידון אחד שלא ברור להתיר האם הבישול הוא בחמה או בתולדות חמה או שנעשה על ידי שניהם. עוד יש לדון לפי מה שדנו לעיל בדעת רש"י והרן ואולי הרמב"ם על כל פנים מודה מדרבנן. דכל הטעם שאין בו בישול בחמה זהו משום שהוא לא כדרך אמנם אם הוי כדרך אם כן יש בו משום בישול או מדאוריתא או לכה"פ מדרבנן. ואם כן מים שהדרך לבשל אותם בדוד שמש יאסר מדאוריתא או לכה"פ מדרבנן. ולכאורה דבר זה תלוי במחלוקת האחרונים.

ולמעשה יש עוד דבר שמחמתו יש לאסור דוד שמש דהרי ברגע שפותח את הברז בבית ויוצאים מים חמים מהדוד לבית נכנסים מים קרים מהצינור ומתחממים במים שכבר התחממו בדוד והם בוודאי מתבשלים בתולדות חמה שהמים החמים הם תולדות חמה. אלא שבזה יש ויכוח בפוסקים דיש שטענו שזה רק גרמא בדרבנן ואינו מתכוון והגם שזה פסיק רישא אבל לא תמיד הוא צריך שיתקררו המים ואדרבה לפעמים עדיף לו היה שלא יכנס מים ויצנן את המים החמים ומשום כן בשו"ת אור לציון של הרב בן ציון אבא שאול התיר משום כן.

למעשה מובא בשם הפוסקים בשם רשז"א בספק שולחן שלמה סקי"ג שסבר שדינו כבישול בחמה מפני שהזכוכית רק מרכזת את חום החמה וכן כתב בשו"ת אור לציון ח"ב פ"ל תשובה ב' שבישול זה נחשב כבישול בחמה ואע"ג שהצינורת המים החמים גורמים לבישול המים מ"מ אין זה אלא כקדירה המחזיקה מים בשעת שמתבשלים ע"ג האש שתולים את עיקר כח הבישול באש. והוא הכריע דאין זה נחשב ששניהם מבשלים אלא רק האש והחמה לבדה. וסבר רשז"א כהשיטות שחמה במהותה אין זה בישול וממילא אפילו שהרגילות היום לבשל בחמה אין זה עושה שיאסר מהתורה וצריך לידע אם מודה שמדרבנן נאסר ויש לעיין.

אמנם בספר שבות יצחק הביא בשם הרב אלישיב וכן בספר חוט השני לרבי ניסים קרליץ שסברו דנחשב כבישול בתולדות חמה והמנחת יצחק נסתפק בזה.

שמעתי שבהוצאה הראשונה של שמירת שבת כהלכתה לא היה כתוב איסור בדוד שמש. וקמה צעקה על זה ובאמת במהדורות אחרות הוא שינה

ובטעם הדבר למעשה גם רשז"א סבר שכיוון שהיום בכל דוד שמש למעשה יש מיתקן חשמלי ויש לחשוש שיבוא להוציא מים מדוד שמש גם באופן שהמערכת החשמלית עובדת ובזה וודאי שזה נכלל בכלל הגזירה שגם אם אין המערכת עובדת אבל יחשבו שזה התחמם באור אע"ג שהוא התחמם בחמה והבין שהגזירה היתה בכל מקום שהחימום אפשר לטעות בו שהיה באור גזרו גם על החמה באופן זה.

ולמעשה לפתוח את ברז המים החמים ולגרום לכך שיכנסו מים קרים ויתחממו. האור לציון התיר משום דהוי גרמא ובישול בתולדות חמה וזהו תרי דרבנן במקום שאינו מתכוון ורק פסיק רישא ותרי דרבנן הותר במקום שאינו מתכוון מאידך. בשולחן שלמה מבואר שאין זה נחשב גרמא אלא כפעולה בכח ראשון כיוון שמיד כשיוצאים המים החמים נכנסים המים הצוננין ועוד שכך עובדת המערכת וזהו צורת פעולתה וממילא הכל מתייחס לאדם וכן הביא בספר שבות יצחק שכן דעת הגרי"ש אלישיב וכן מבואר בשו"ת שבט הלוי. אמנם לצורך חולה שאין בו סכנה כתב הרב ואזנר בקובץ מבית לוי להקל בדבר. מה הדין בליל שבת לפתוח את ברז המים החמים כשאין היד סולדת בהם שהמים שיכנסו עכשיו לתוך הדוד לא יתבשלו. ורק למחר יכנסו במקום זה מים אחרים שהם יתבשלו אמר שאע"פ שמסתבר שגרם בישול בתולדות חמה הותר וכל שכן כאן שלמעשה לא יתבשלו המים רק על ידי החמה עצמה מ"מ טוב להימנע מפתיחת הברז בשבת משום הרואים.

ולפי"ז באוטו שהוא מיחד אותו לפני שבת לשימושו ואין בו משום מוקצה בקיץ שהוא חם מאד ושייך לבשל בו לדעת רשז"א יהיה מותר שהוא נחשב בישול בחמה אמנם לדעת הגרי"ש אפשר שהוא נחשב בישול בתולדות החמה . דהרי זה מתחמם בצירוף הזכוכית ורק דבזה יש לעיין דשמא זהו מתחמם משום שהחום אינו יוצא אבל לא משום שהוא קולט את קרני השמש ויש לעיין בזה. האם יהיה מותר לבשל פיצה בשבת לכתחילה בחום של מכונית.

ובבישול במיקרוגל ששם הוא מבשל את הדבר על יד שהקרניים מבשלות את החלקיקים מובא בשו"ת אגרות משה או"ח ח"ג סי נב שהמבשל חייב מפני שהדרך לבשל בו וכן סבר השבט הלוי והגרי"ש אלישיב זהו תלוי בשאלות שהבאנו לעיל. לעומת זאת בשו"ת מנחת שלמה ח"א סי' יב הערה 4 שאף באופן שהדרך לבשל בישול בחמה אינו נקרא בישול ולכאורה זהו כביאור השו"ע דאיכות הבישול היא שונה. ולכן הורה שיש צורך לבשל עבור חולה מסוכן עדיף לבשל במיקרוגל וזהו לשיטתו שסובר דחשמל הוא רק דרבנן וממילא הכל כאן הוא דרבנן. ולכאורה כסברתו היה צריך להיות מותר להזרם יוצר אשר נחשב זרם זה כעיבור האש ויש חיוב על בישול לא רק באש אלא מה שיש בחשמל כח אש זה מחייב וקשה להבין את סברתו. גמרי אלא דצריך להפעיל את המיקרוגל בע"ש אלא דבזה וודאי יתכן שאנשים יטעו וממילא יש בזה גזירה של תולדות האור. אלא דמובא שם שהחזון איש אמר לו שבישול במזלג או כף חשמלית אמנם הגרי"ש אלישיב חוץ ממה שחזינן דהוא סובר שדבר שהדרך לבשל בו אסורה משום מבשל. והמיקרוגל הוא דרך לבשל בו . חוץ מזה הביא טעם נוסף דחשמל כוחו נוצר על ידי אש וממילא זה נחשב בישול בתולדות האור והנה צריך להבין דתולדות האור החימום הוא על ידי האש וכן האש יוצרת כח אחר לחמם למעשה במיקרוגל החימום הוא אפילו לא על ידי חשמל אלא על ידי גלים מכל מקום במלאכת שבת בדאוריתא כתב שצריך להחמיר. ולגבי בישול אחר בישול הפמ"ג שהבאנו לעיל אמר שלא חייבים על חמה ויתכן שמותר אמנם הפוסקים כתבו שעל בישול במיקרוגל יתכן שאסר שזה מהות של בישול אחרת. ויתכן שגם לדעת הפמ"ג צריך להחמיר בזה.