רנג שיעור ד
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / אורח חיים / סימן רנג ורנז - שהיה והטמנה

# שיעורי הלכה

### שיעורים על סדר השו"ע

### מפי מו"ר הגאון

### רבי **רפאל צבי ובר** שליט"א

##### הלכות שבת

##### **שהייה והטמנה**

##### סימן רנג סעיף א

##### שיעור ד

* **עבר והחזיר ישראל בשוגג.**
* **החזירו אינו יהודי ואם צריך למחות בו שלא יחזיר.**
* **שהייה - בקדרה שלא באה לכמאב"ד.**
* **הטמנה במקצת.**

**עבר ישראל והחזיר בשוגג, אם מותר לאחרים**

א] **רמ"א [המשך ס"א] ואם החזירו ישראל דינו כעבר ושהה וכו'** וכתב המשנ"ב (ס"ק לב) ואם החזירו ישראל בשבת אפי' בשוגג דינו כעבר ושהה במזיד ואסור אם מצטמק ויפה לו, והטעם דמחמרינן בחזרה טפי מבשהיה, משום דעביד מעשה. ועיין במג"א שפסק דלאחרים שרי בזה, מאחר שהיה מבושל קודם כל צרכו והיה שוגג וכו'. עכ"ל. מבואר דהמשנ"ב פסק כדעת המג"א דמה שאסר הרמ"א בחזרה בשוגג הוא רק לעצמו, אמנם החזו"א (לז כד) אוסר אף לאחרים, וכמו שביאר שם דכן הוא דעת הגר"א לעיקר.

**אם מותר לבני ביתו או לאורחים**

וכתב המחצית השקל דבני ביתו נחשבים כעצמו, וכמ"ש המ"א (ס"ק יא), וכן פסק השו"ע לקמן סי' תקט"ו סעיף ה', ומבואר שם בפוסקים דאף אורחים נחשבים כעצמו, עכ"פ באורחים קבועים [ולחזו"א אין נ"מ דבלא"ה אוסר לאחרים].

**להחליף התבשיל עם שכנו**

ונראה דמותר ליתן את התבשיל לשכנו ושכנו יתן לו את שלו, דאין בזה איסור הנאת דמים, ואף אם שכנו ג"כ עבר והחזיר מ"מ נראה דמותר להם להחליף, ואף שלענין מי שהביאו לו עכו"ם חוץ לתחום מבואר לקמן (סי' שכה במשנ"ב ס"ק לז) שאסור, יש לחלק, דשאני התם דגזרו כדי שלא יבואו לומר לגוי לכתחילה, וא"כ אף אם מחליף עם חברו יש חשש זה, משא"כ כאן דלא שייכא סברא זו.

**עכו"ם שבא להחזיר לצורך ישראל אם צריך למחות בו**

ב] **ואם החזירם אינו יהודי בשבת דינו כשכח ושהה.** וכתב המג"א (ס"ק יג) "החזירם עכו"ם – לצורך ישראל. דינו כשכח – דלא נהנה ממנו כ"כ כיון שכבר היה ראוי לאכול, עיין סי' רע"ו" והובא במ"ב (ס"ק לד). ושם בסי' רע"ו סעיף ד' נפסק הדין בהיה לו נר דלוק והוסיף העכו"ם עוד נרות לצורך ישראל, דמותר להנות לאורם, כיון שלא נהנה כ"כ דבלא"ה היה לו קצת אור. והנה נחלקו שם הפוסקים אם צריך למחות בגוי כשמוסיף נרות, דדעת המג"א שם (ס"ק יד) דצריך למחות בו [כשהנר של ישראל], וכן פסק המ"ב שם (ס"ק לו), אמנם החיי אדם (סג,ו. וכן בנשמ"א סב,ב) לא הצריך למחות בו כל שעושה כן מעצמו. ולכאו' נראה דה"ה כאן דלא נהנה כ"כ מחזרתו, תלוי בפלוג' הנ"ל אם צריך למחות בו או לא [ולדעת החזו"א שנתבאר לעיל שיעור ג' בלא"ה צריך למחות בו, דהכריע כלבוש דכל דנעשה מדעת הישראל צריך למחות בו].

**שמירת חום לא חשיב הנאה מהאיסור**

ובמה שהתיר הרמ"א כשהחזיר מצטמק ורע לו כיון שלא נהנה מהאיסור, ומשמע אף מים שנחשבים מצטמק ורע לו דינם הכי, אף שנהנה ממה שנשמר חומו, חזינן דשמירת חום לא חשיבא כהנאה לאסור התבשיל בדיעבד [ומטעם זה יש שכתבו צד להקל בשימוש במקרר בחשמל שנוצר ע"י חילול שבת קודש, דהרי המקרר אלא שמירה על המאכלים שלא יתקלקלו ואינו הנאה כהנאת אור וכדו'].

**תבשיל שנצטנן וחיממו שנאסר אי חוזר וניתר כשאזלה תועלת המעשה שבת**

ותבשיל שנצטנן לגמרי והחזירו עכו"ם עבור ישראל [באופן שאין בו משום בישול אלא משום חזרה], הדין הוא שנאסר באכילה כמבואר לקמן סעיף ה', וכתב הפמ"ג שלאחר שחזר ונצטנן מותר לאוכלו, וכן פסק הבה"ל לקמן (סעיף ה' ד"ה להחם). אמנם דעת החזו"א (לז,כז) דאסור, דקנסהו עד מוצ"ש אף שכבר נצטנן.

**לדעת חנניה אם מהני גרופ"ק אף לפחות ממאב"ד**

ג] וכתב השו"ע **ויש אומרים שכל שנתבשל כמאכל ב"ד וכו' מותר להשהותו ע"ג כירה וכו' ולא הוזכרה גרופה וקטומה והוסק בקש וגבבא אלא כשהתחיל להתבשל ולא הגיע למאכל ב"ד. וכו'.** והיא דעת חנניה, ומדוייק בשו"ע דלחנניה גרופה וקטומה מהני אף למבושל פחות ממאב"ד. ובבה"ל (ד"ה אלא) הביא בשם רעק"א להחמיר בזה. והנה ברעק"א הוכיח דבריו מדברי הרשב"א בשבת (יח:) וכן מדעת הרא"ש בשם רבינו יונה. אמנם הרשב"א עצמו בפרק כירה (לו:) לא כתב כן, והתיר אף כשלא הגיע למאכל ב"ד, וציינו רעק"א שם. ועיין עוד בחזו"א (לז,כב) דהוכיח דדעת רבינו ירוחם בשם רבינו יונה להקל. א"כ נראה דבמקום הצורך וודאי יש להקל בזה, דהא רבינו יונה עצמו הביאו רבינו ירוחם וכמו שדייק החזו"א להתיר. ואף הרשב"א כתב להדיא להתיר, וכן פסק גם כן השו"ע כאן להקל, וא"כ בודאי דבמקום הצורך יש להקל בזה.

וברמ"א כתב דנהגו להקל בזה כדעת חנניא. והנה השו"ע הביא את אלו שני הדעות ולא הכריע לדינא בזה. ובכף החיים (ס"ק כב) כתב דמנהג הספרדים להקל בזה כדעת חנניא.

**הטמנה במקצת בדבר המוסיף הבל**

ד] **וכל זה בענין שהיה שהקדירה יושבת על כסא של ברזל או ע"ג אבנים ואינה נוגעת בגחלים אבל הטמנה ע"ג גחלים לדברי הכל אסור. הגה: וי"א דאפילו אם הקדירה עומדת ע"ג האש ממש כ"ז שהיא מגולה למעלה לא מקרי הטמנה ושרי, וכן המנהג.** ומבואר דנחלקו המחבר והרמ"א אם כשמניח ע"ג גחלים חשיב הטמנה, שדעת המחבר דהוי כהטמנה, דאע"פ שהקדירה מגולה היא מלמעלה, הוי הטמנה במקצת בדבר המוסיף הבל ואסור. אבל הרמ"א ס"ל שכל שהקדירה מגולה מלמעלה שרי, ולא חשיב הטמנה אף שטמונה היא במקצת. ונפק"מ ג"כ באופן שמניח בגדים על הקדירה מלמעלה ומהצדדים הקדירה מגולה דהוי הטמנה במקצת, דלדעת המחבר אסור אבל להרמ"א שרי.

והנה לקמן סי' רנז ס"ח בביה"ל (ד"ה נוגעים) הביא מחלוקת המג"א והא"ר בדעת הרמ"א, שדעת המג"א שלהרמ"א שרי אף באופן שיש בגדים מלמעלה באופן שאין הבגדים נוגעים בקדירה [דאי"ז דרך הטמנה] אבל דעת הא"ר דבזה הרמ"א מודה לאסור [ודוקא כשאין הקדירה נוגעת בגחלים שרי באופן שהבגדים אינם נודעים בקדירה].

ויעויי' בחזו"א (סי' לז ס"ק יט) שכתב שאין מקור לדברי הרמ"א, והכריע לעיקר כדעת המחבר שאף הטמנה במקצת אסורה. אכן כתבו הפוסקים שכשמניחים הקדירה ע"ג הבלעך לא דמי למניח ע"ג גחלים, דאי"ז דרך הטמנה, ובזה אף המחבר מודה שלא חשיב הטמנה.

**מהו השיעור שנחשב הטמנה במקצת**

ולדעת הרמ"א שהתיר הטמנה במקצת משמע במשנ"ב לקמן סי' רנז (ס"ק מג) דעד מחצה שפיר דמי, אבל אם מכוסה יותר מחציו נראה שם שאף להרמ"א הוי הטמנה ואסור. אמנם בסי' רנ"ח (ס"ק ב) מדוייק מדברי המשנ"ב דכל שלא מכוסה כל הקדירה שרי, ואפילו רוב הקדירה מכוסה. ולהלכה נחלקו הפוסקים במכוסה יותר ממחצה ואין כולו מכוסה.

**סיר לבישול איטי**

והנה יש קדירות שעשויות קדירה בתוך קדירה וכגון סיר בישול איטי, ודנו הפוסקים אם יש בזה משום הטמנה, והגרי"ש אלישיב חשש לזה, ואמר לעשות הפסק כל שהוא בין קדירה לקדירה, ועי"ז יוצא שרוב הקדירה אינה מוטמנת. אמנם יש לדון להקל בכ"ז, דלא שייך הטמנה בדבר קשה, כמו שברור שגם למחמירים בהטמנה במקצת אין איסור שהקדירה תיגע בבלע"ך רותח.

**דינים העולים:**

1. עבר והחזיר במבושל כל צרכו, דעת המג"א שנאסר רק לעצמו ולא לאחרים וכ"פ המשנ"ב, אבל החזו"א ס"ל שנאסר אף לאחרים, וכמו שנראה בביאור הגר"א. מיהו אף להמג"א לבני ביתו אסור, דהוי כמו לעצמו. ונראה שה"ה באורחים הסמוכים לשולחנו, דג"כ הוי כמו לעצמו.
2. ונראה שלדעת המג"א שלא נאסר לאחרים, יש עצה שיתן את התבשיל לשכנו, ושכנו יתן לו את שלו, ואפילו אם גם שכנו עבר והחזיר, נראה שיכולים להחליף את התבשיל זה עם זה.
3. אם בא עכו"ם להחזיר לצורך הישראל [בתבשיל שנתבשל כל צרכו] אם צריך למחות בו, נראה דדמי למי שהיה לו נר דולק ובא עכו"ם להוסיף עוד נר, דהחיי אדם ס"ל שאי"צ למחות בו, כיון שגם בלא מלאכת הגוי היה לו קצת אור, אבל המשנ"ב פסק שצריך למחות בו כמבואר במג"א. ולדעת החזו"א בלא"ה צריך למחות בעכו"ם כל שעושה מדעת הישראל.
4. ואם נצטנן התבשיל לגמרי והחזירו העכו"ם, נאסר התבשיל באכילה, וכתב הפמ"ג שאם חזר ונצטנן חוזר התבשיל וניתר, אבל החזו"א ס"ל דלא מהני דקנסוהו עד מוצ"ש.
5. משמעות השו"ע דבגרופה וקטומה לדעת חנניה שרי לשהות אפילו לא בא למאב"ד, ורע"א החמיר בזה, אמנם מכמה ראשונים מוכח כמו שמשמע בשו"ע, ונראה דבמקום הצורך יש להקל בזה.
6. הטמנה במקצת לדעת המחבר אסור, ולדעת הרמ"א הטמנה במקצת שרי, ולכך התיר הרמ"א להניח קדירה בגחלים, כיון שמגולה היא מלמעלה. ואם הניח בגדים על הקדירה מלמעלה אסור, וכשאינם נוגעים בקדירה נחלקו המג"א והא"ר אי מותר לדעת הרמ"א.
7. בשיעור מהו הטמנה במקצת המותרת לדעת הרמ"א, מצינו סתירה בדברי המשנ"ב, אם הוא עד מחצה, או שכל שלא מכוסה כל הקדירה עדיין חשיב הטמנה במקצת.
8. כל שאינו דרך הטמנה לא חשיב הטמנה, ולכך אף לדעת המחבר שנתינת קדירה ע"ג גחלים אסורה, מ"מ אם נותנה על הבלע"ך שהוא דבר קשה לא חשיב הטמנה ושרי. וקדרה בתוך קדרה [סיר לבישול איטי] הגריש"א חשש שמא חשיב הטמנה אא"כ עושים הפסק בין קדירה לקדירה, אמנם לכאורה היה נראה דאי"ז דרך הטמנה כיון שהקדירה היא דבר קשה.

**השיעור נמסר בביהכ"נ "בית ציון ואהל אית"ן", נוה יעקב, ירושלים.**

ניתן לשמוע בקול הלשון [טל': [PHONE_REMOVED] או [PHONE_REMOVED] או [PHONE_REMOVED], קוד 1-3-2-2-2, ובשידור חי ביום ה' 22:30].

**נכתב ע"י ש. מ. והיה למראה עיני מו"ר שליט"א**