שיעורי תערובת פט - צ
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / יורה דעה / תערובת / תנינא

שיעורי תערובת – פט - צ

**ממו"ר הגאון רבי צבי ובר שליט"א**

כללי ספק ספיקא

## איסור דרבנן שלא הותר בספק, אם ע"י תערובת יהא מותר

**[סעיף יז]** ז"ל הש"ך כתב הרב בתו"ח בשם האו"ה כלל כה דגבינות של עכו"ם אע"פ שעיקר איסורו אינו אלא מדברי סופרים [שמא העמידוהו בקיבת נבילה] מ"מ חשיב כגופו של איסור ודאי, ואם נתערב אינו ניתר מטעם ספק ספיקא לומר שמא לא נתערב בו דבר טמא ואת"ל נתערב שמא אינו זה שאוכל. והנה דבריו צריכין ביאור, דאף ספק דאורייתא שנתערב קיי"ל שאין להתיר דהוי ספק אחד בגוף ואחד בתערובת, וא"כ מה צריך לזה שגבינות של עכו"ם הוא כאיסור ודאי. ואח"כ הביא בתו"ח מהאו"ה ששאר ספק איסור דרבנן אם נתערב מותר דבדרבנן לא בעינן שיהיו שני הספיקות מגופו. וג"ז צריך ביאור שהרי כל ספק דרבנן הוא לקולא, וא"כ מה צריך לזה שנתערב הלא בלא זה הוא מותר.

**וביד** יהודה (אות כב) ביאר שעל כרחך צ"ל דמיירי באיסורים דרבנן שאינם מותרים בספק, וזה שייך בתערובת חד בחד שמבואר להלן (ש"ך אות כא) שאין מתירים אפי' באיסור דרבנן כיון שאיתחזק איסורא, וא"כ יש לבאר כוונת האו"ה דבכה"ג אם נתערב באחרים מותר משום ס"ס [והיינו שנתעב פעם שניה חד בחד או בדברים שאינם מתבטלים ברוב כגון בחהר"ל], והיינו משום שבזה כיון שהוא דרבנן מתירים משום ס"ס [אע"פ שבדאורייתא בכה"ג לא היה מותר]. ועוד כתב שמצינו איסור דרבנן שאינו מותר בספק, במפקיד אצל גוי שיש חשש שמא החליפו בדבר איסור, שבזה אף בחשש שמא החליף באיסור דרבנן יש לאסור, וטעמא דמילתא משום שהחשש שמא החליפו הוא חשש גדול ואין להתיר באיסור דרבנן משום סד"ר לקולא, ובזה כתב האו"ה שאם נתערב יהא מותר מטעם ס"ס.

**והנה** בשר שנתעלם מן העין דעת המחבר (סי' סג) שאסור משום חשש שמא עכו"ם החליפו בבשר נבילה וטריפה, כדעת רב, וזה חשיב איסור ספק, ואף שכבר נתבאר שחשש שמא החליפו הוא חשש גדול, זה דוקא כשהפקידו ביד עכו"ם, אבל אם הניח בשר ואח"כ מצאו באותו מקום, מדין תורה לא היה צריך לאסור את הבשר ולא חשיב ספק דאורייתא, רק שחכמים גזרו על הבשר לאסרו.

ומעתה יתבארו דברי האו"ה, שגבינות של עכו"ם אע"פ שבלא גזירת חכמים לא היה דין לחשוש לגבינות לאסרם מדין ספק דאורייתא, שאין כ"כ חשש שמעורב בגבינה חלב טמאה, וא"כ לכאורה היה ראוי להתיר גבינות עכו"ם שנתערבו מכח ס"ס, מ"מ חכמים אסרו כל גבינות עכו"ם וחשיב שהם כאיסור ודאי, ולכך אין להתירם כשנתערבו, אבל בשר שנתעלם מהעין שגדר האיסור דרבנן הוא לחשוש מספק, יש להתיר בתערובת מדין ספק ספיקא.

## החילוק בין האיסורים שיש שנחשבים כאיסור ודאי ויש כאיסור ספק

**והנה** באות יח כתב הש"ך (במוסגר) לבאר כוונת האו"ה שגבינות של עכו"ם נחשבים כודאי איסור דאורייתא, שאם היה רק איסור דרבנן אמאי כתב האו"ה שאם הפקיד את הגבינות ביד גוי יש לחשוש שמא נתחלפו הגבינות. ובאחרונים תמהו על דברי הש"ך עי' חוו"ד (על ס"ק יז) שאף איסור דרבנן יש לאסור כשיש חשש שמא החליפו, וכמו שמבואר לעניין פת עכו"ם - שזה ודאי אין איסורו אלא מטעם גזירה ואין לו עיקר מהתורה - ואעפ"כ מבואר בשו"ע (סי' קיח ס"א) שאסור בלא חותם. אלא ודאי צ"ל שחשש החלפה הוא חשש גדול ואף באיסורים דרבנן חששו שמא החליפו ולא חשיב כסד"ר לקולא [וכמשנ"ת]. ובבית מאיר וכן היד יהודה כתבו להוכיח דאדרבה גבינות עכו"ם קיל יותר משאר איסור דרבנן, ולא חשיב דבר שיש לו עיקר מה"ת אלא איסורם רק משום גזירה, וכן מבואר בפר"ח (אות יד) שגבינות עכו"ם הוי כדבר שאין לו עיקר מה"ת ואין טעם להחשיב הגבינות כאיסור דאורייתא.

**וא"כ** עולה מזה שגבינות עכו"ם הוי כאיסור דרבנן, רק שאי"ז כבשר שנתעלם מהעין שהוא איסור ספק, אלא דינו כאיסור דרבנן ודאי ואין להתיר בתערובת. ומה שהקשה הש"ך אמאי בהפקידו אצל גוי חיישינן לאיחלופי, צ"ל שחשש החלפה הוא חשש גדול ולא חשיב ספק. ובהג' רע"א ציין לעיין בשער המלך (הל' יו"ט פ"א ה"כ) ושם מבואר שהחשש שמא החליף הוא חשש גדול, ורק לעניין להחליף בשביל אחרים אין חוששים שאין אדם חוטא ולא לו.

**ונמצא** שלא מצינו איסור דרבנן שגדרו כאיסור מספק, אלא רק לעניין בשר שנתעלם מהעין [וזה רק לדעת המחבר אבל לדידן אין מחמירים כלל בדין בשר שנתעלם מהעין כמבואר ברמ"א סי' סג].

**ובשער** המלך (שם) כתב שמצינו לעניין ספק מוכן ביו"ט שני שכתב השו"ע (תצח, ד) להתיר מדין ס"ס שמא נולדה מאתמול ואת"ל שנולדה היום שמא אינו יו"ט, ואף שבכל ספק מוכן מחמירים, א"כ מבואר שמה שמחמירים בספק מוכן חשיב איסור דרבנן מספק, ולכך ביו"ט שני יש להתיר משום ס"ס. אמנם כל זה להבנת השער המלך שם דס"ל שיש גזירה דרבנן לאסור ספק מוכן, אמנם אין זה דבר ברור, שיש סוברים שמעולם לא גזרו חכמים על ספק מוכן לאסרו, אלא הטעם שאסור בספק מוכן הוא משום דהוי דבר שיש לו מתירים, ולכך אין להתיר ספיקו אפילו שהוא איסור דרבנן, אבל בס"ס יש להקל.

## ספק המתגלגל

**[אות יט]** הש"ך הביא שהדרכי משה סי' נז הביא דברי הב"י בשם מצאתי כתוב שהקשה על דעת ר"י שספק דרוסה שנתערב אסור ואין אומרים בזה ס"ס, והרי אחר שנתערב מה"ת בטל ברוב, וחכמים גזרו שלא תבטל, נמצא שאף אם הוא ודאי דרוסה אין איסורו אלא מדרבנן, וא"כ בספק דרוסה היה לנו להתיר משום סד"ר לקולא. וכתב ליישב [והביא כן גם מהאו"ה] שדבר שהוא ספק דאורייתא כגון הכא שהוא ספק דרוסה שזה ספק דאורייתא, אף אם נעשה דרבנן מחמת ביטול ברוב אינו אומרים בזה ספק דרבנן לקולא [וזה הנקרא ספק המתגלגל]. ופשטות היינו משום שכבר הוכרע הספק הראשון לחומרא וחשיב כאיסור ודאי. ובפר"ח [אות ח] הביא בשם מהרלב"ח עוד מקרה כשבישל ספק טריפה בכלי, שלאחר מעל"ע אין זה אלא איסור דרבנן גזירה אינו ב"י אטו ב"י, וא"כ בספק טריפה היה לנו להתיר, ואחר מעל"ע הוא רק דרבנן גזירה אב"י אטו ב"י.

**וכמו"כ** בכל חתיכה הראויה להתכבד שאינה בטילה אלא מדרבנן, אם הייתה ספק איסור אין אומרים בזה סד"ר לקולא, וכמבואר בש"ך (סי' קא סק"ב) וז"ל ודוקא ספק אם הוא חה"ל, אבל אם הוא ודאי חה"ל וספק אם הוא אסור לא בטיל כדלקמן סי' ק"י ס"ט. והיינו גם כן מאותו טעם דהו"ל ספק המתגלגל, שכיון שהספק מתחילה הוא ספק דאורייתא כבר הוכרע לחומרא וחשיב כאיסור ודאי.

## ספק המתגלגל כשלא נודע האיסור

**והנה** מצד הסברא היה נראה לומר שכיון שטעם האיסור הוא משום שהוכרע הספק, א"כ כל שלא נודע הספק עד לאחר שנתערבה באחרות זה לא יחשב כספק המתגלגל, שהרי עדיין לא נפסק על החתיכה לחומרא, ואי"ז איסור ודאי ונמצא שהוא ספק דרבנן. וכן באמת נוטה דעת הפמ"ג (ש"ד כללי ס"ס אות א וכ"כ בתשו' רע"א סי' עט ד"ה ולכאורה) מיהו היד יהודה (אות ו) כתב שאין להקל בלא נודע, כיון שאף בלא נודע כבר נאסר, וכתב שמה שכתב הש"ך (אות א) להקל בלא נודע היינו רק בצירוף שיטת ר"ת שהיקל בכל ספק שנתערב משום ס"ס [וא"כ בספק איסור שנתערב יש להתיר בלא נודע אבל במקום שהוא ספק איסור שלא נתערב כגון בציור של מהרלב"ח אין להתיר בלא נודע]. וכן מפורש בש"ך בקיצור כללי ס"ס להחמיר גם בלא נודע האיסור קודם שנתערב.

## כשנולד הספק בתערובת לא חשיב ספק המתגלגל

**אמנם** אם נולד הספק בתערובת, אז בודאי הסברא נותנת שיהיה דינו כספק דרבנן, וכן מבואר באמת באחרונים סי' יד, דאיתא שם (סעי' ה) לעניין בן פקועה שהוציא אבר ונשחטה הבהמה, שאותו אבר דינו כנבילה ושאר הבהמה מותרת באכילה. ובגמרא דנו על אותה בהמה אם מותר לשתות חלב שלה, ופסק השו"ע כדעה האוסרת, משום שאומרים שהחלב נוצר מכל האברים, ונמצא מעורב בחלב מעט חלב שנוצר ע"י האבר האסור. ובש"ך שם (ס"ק יב) הביא בשם הב"ח שאם יש ששים בכל הבהמה כנגד אותו אבר שיצא לחוץ יש להתיר את החלב, שהרי החלב האסור מתבטל בשאר החלב. והקשה עליו הש"ך מי הגיד לו זה, דשמא אבר קטן עושה יותר חלב מאבר גדול אחר, ועל כן כתב שהוא ספק, ומסיק שכיון שמה"ת מין במינו בטל ברוב ורק מדרבנן אסור, הו"ל סד"ר ולקולא. ובפמ"ג (ש"ד שם) הקשה דהוי ספק המתגלגל [ועיי"ש בהג' רע"א שתמה עליו שאי"ז ספק המתגלגל, דהא מדאורייתא ודאי בטל ברוב ויש ספק אם היה ששים והוי סד"ר, וכמו שמבואר בשו"ע סי' צח סעי' ב. ודוקא בספק איסור שידוע שלא היה ששים, בזה הוי ספק המתגלגל, דכיון שבגמרא הוי בעיא דלא איפשיטא אם בן פקועה שיצא אבר קודם שחיטה אם נאסר החלב, א"כ הוי ספק המתגלגל], והביא הפמ"ג מהתבו"ש דלא חשיב ספק המתגלגל כיון שנולד הספק בתערובת, ומבואר שהטעם שבספק המתגלגל לא הוי סד"ר לקולא, הוא מחמת שדינו של הספק היה לחומרא וכבר נפסק עליו לאיסור, ונעשה כודאי איסור ושוב אין להחשיבו כספק דרבנן.

**ובעיקר** דין ספק המתגלגל, הקשה הש"ך מסי' קיא גבי שתי קדירות שבאחת מהן יש שיעור לבטל ברוב, ובאחת יש שיעור לבטל אף מדרבנן, ומבואר בשו"ע להיתר, והקשה דהוא ספק המתגלגל. ודבריו צריכים ביאור רב, דהא התם הוא ודאי איסור דאורייתא, וכל הספק מתחיל בדרבנן, ולמה יחשב כספק המתגלגל, ואולי זה גם כוונת הש"ך בישובו.

**ובפר"ח** [אות ח] הקשה מהא דמבואר בש'ך סי' פו (ס"ק ט) גבי ביצה שנולדה מתרנגולת ספק נבילה ונתערבה שהיא מותרת, משום דהוי סד"ר לקולא, וקשה דהא הוי ספק המתגלגל. ותירץ הפר"ח דהתם הם שני גופים, והיינו שכל דין ביצת נבילה שאסורה הוא מדרבנן, ולכך שהנבילה אסורה מספק, מ"מ ביצת הנבילה היא גוף אחר וכל איסורה אינו אלא מדרבנן ומותר משום סד"ר. ועוד תירץ שכל הטעם שאין אומרים ספק המתגלגל הוא מחמת שכבר אסרנו את הטעם שנפלט לקדרה, אבל ביצה זו מעולם לא אסרנוה. וכתב הפמ"ג (ש"ד סקי"ט) שנפק"מ בין הטעמים אם בשלו ספק טריפה ברוב היתר במינו, שלא נאסר מעולם, אבל לטעם הראשון יש להחמיר, ופסק הפמ"ג להחמיר בזה.

## כשנולדו שני הספיקות בבת אחת

**ובשער** המלך (מקוואות פ"י ה"ו בכלל ו) כתב שאם שני הספיקות נולדו יחד יש להתיר, וכל מה שאין אומרים ספק המתגלגל היינו רק בבאו בזה אחר זה. והיינו מאותו טעם שנתבאר, שכל הטעם שאין להקל בספק המתגלגל הוא מחמת שכבר נאסר, וכל ששני הספיקות באים כאחת לא החמרנו עדיין על החתיכה, וכיון שכל איסורה עתה הוא מדרבנן הוי דינו להקל, וכן נראה דעת היד יהודה (אות ו) להלכה.

**וכתב** להוכיח כן ממה שכתבו התוס' בפסחים (ט.) שאם הביא העכבר ספק חמץ ספק מצה אף שאסור הוא באכילה [שהרי לגבי איסור חמץ הוא ספק דאורייתא], מ"מ אי"צ לחזור ולבדוק כיו שבדיקת חמץ מדרבנן. ומוכח שאף שהחמיר בדבר אחד יכול להקל בדבר אחר, והיינו משום שכל דבר שהוא מדרבנן לא החמירו חכמים בספיקו, ורק בספק המתגלגל שכבר נאסר משום ספק, לא הקילו חכמים שיחזור להיתר מחמת שנעשה איסור דרבנן [ומעתה כיון שדין הבדיקה מדרבנן ואם מקילים לא באנו להתיר ספק שכבר נאסר, הלכך אינו צריך לחזור ולבדוק כיון הוא רק איסור דרבנן].

**וברע"א** (תשו' סד) כתב לגבי ספק בכור [כגון שהייתה בהמה חולבת] שאסור באכילה, אם מותר להטיל בו מום שהאיסור להטיל מום הוא מדרבנן. והיינו משום דהוא שני דברים, וא"כ אין כאן את הדבר שכבר אסרנוהו. וכתב לו רעק"א שמבואר להדיא בשו"ע שאסור להטיל מום. והביא מהמשנה למלך בספק אם קידשה שאף שבקרובות אסור בשניות מותר, וצ"ב הא הוי ספק המתגלגל ולמה התיר, אלא ודאי משום שהם שני גופים.

ויש להקשות על השער המלך והיד יהודה שהקילו בנולדו שני הספיקות יחד, מדין ספק בכור שמחמירים, ולדבריהם היה צריך להיות מותר וכעת צ"ע.

**● השיעור נמסר במוצאי ש"ק בבית הכנסת 'בית תפילה' נוה יעקב ● נכתב ע"י א. ה. והיה לעיני מו"ר שליט"א ●**

**● ניתן לשמוע בקול הלשון טל: [PHONE_REMOVED] קוד 1-3-2-2-1 ובשידור חי מוצש"ק בשעה 10:00 ●**

**●**