טז - כתובות י_ד א_ - ט_ו א_
קטגוריות: ש_ס / כה כתובות / כתובות - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / כתובות פ_ק / מ_מ

**י"ד א' - והכא רוב פסולין אצלה, - עי' רשב"א קידושין ע"ג ב', דבמקום דרוב פסולין הוי ממזר ודאי, ומש"א בארוסה שעברה דהולד שתוקי אע"ג דרוב פסולין אצלה, הוא משום דתלינן בארוס והו"ל כמחצה על מחצה, ויל"פ ע"ד ד' הגרע"א דע"י בודקת ומזנה ליכא הכרעת רוב, וה"נ הכא דכוותה, ועי' בית מאיר אהע"ז סימן ד' סכ"ו שהק' ממש"א הכא דאיכא רוב פסולין, וכתב דיש לדחוק דמ"מ ליכא רוב כשרים, ויש מקום לדון דאף למש"כ הרשב"א דליכא בזה להכרעת רוב, וכנ"ל, מ"מ כיון דאיכא רוב פסולין איכא ריעותא טפי, ובכה"ג לא עבדינן עובדא כר"ג.**

**והא נמי כדיעבד דמי, - בפירש"י כתב דלפסול את העובר ולהוציא את האשה מבעלה חשיב כדיעבד, ועי' תוס' שפירשו דהא דלפסול הולד חשיב כדיעבד, הוא משום דאין יכול לינשא לא לבת ישראל ולא לממזרת משום דמדאורייתא כשר הוא דבדיעבד הלכה כר"ג, ומבו' בדבריהם דלדעת ר' יהושע ה"ה פסול מדאורייתא, וה"ה מותר בממזרת, וכן מ' בסוגיית הגמ' בקידושין ע"ד א', אך בד' הרמב"ן וש"ר בסוגיין מבו' דגם לר' יהושע אינו פסול אלא מדרבנן, וצ"ע. - ועי' רמב"ן שפירש בד' רש"י, דכיון שאין מוציאין אותה מבעלה, אף אין פוסלין את הולד, דאל"כ אינו מקיימה, ועוד כתב די"ל דלפסול הולד לקהל חשיב כדיעבד, וכ"כ הרא"ה, וכתב עפי"ז דהא דפסלינן לעיל בבתה, הוא דוקא באיסור כהונה, וצ"ב. - ועי' רשב"א בשם הראב"ד דהולד פסול דהו"ל כלכתחילה, ורק האשה אינה נאסרת, ומש"א דהוי כדיעבד ואי"ז דיעבד ממש, הוא משום דמחוסרת חופה. - ועי' רמב"ם פט"ו מאיסו"ב הי"א דהולד כשר אף ברוב פסולין, ומבו' דס"ל דאף בגונא דהאם נפסלת, לא פסלינן את הולד לקהל, דהו"ל כדיעבד, ועי' מ"מ והשגות הרמ"ך שם, די"א דהולד פסול, דהו"ל כלכתחילה. - ועי' בתוס' הגרע"א לעיל במתניתין ובתשו' מהדו"ק סימן צ"א אם מכשירין את הולד אף לכהונה.**

**עי' רמב"ן שהק' דכיון דהוי כדיעבד, א"כ אפי' ר' יהושע מודה, כמש"א לעיל דמעלה עשו ביוחסין אבל בדיעבד לא, וכתב דנבעלה פסל ר' יהושע אף בדיעבד דומיא דשבוי', ואף דגם מדברת מדמי ר' יהושע לשבוי', היינו רק לכתחילה ומשום מעלת יוחסין, דמכח זה אמרינן דאין אפוטרופוס לעריות, ועוד כתב די"ל דר' יהושע פסל אף בדיעבד באשת כהן, וכתב דהיינו שבוי', ומ' דלדרך זו דמשום מעלת יוחסין פסלינן בדיעבד, יל"פ דאף איסורא דשבוי' הוא משום מעלת יוחסין, וצ"ע, ומ' דלדרך זו איירי הכא באשת כהן, וכ"כ הרשב"א, - ועי' חי' רבינו קרשקש לעיל י"ג א' שהוכיח דמעוברת ברוב פסולין מיפסלא מדינא, מהא דאסרינן הכא אף באשת ישראל.**

**תוד"ה ההוא ארוס, רב אמר הולד ממזר, - לפ"מ דמפרשינן לה בקידושין ע"ה א' ס"ל לרב דל"מ בדיקת אמו, ועי' רשב"א לעיל י"ג א' דהוא משום דס"ל כר' יהושע דאינה נאמנת, - אך בתשו' הגרע"א מהדו"ק סימן פ"ה חי' הגרע"א עמ' צ"ה הוכיח מד' התוס' לקמן י"ד ב' דרב ס"ל כר"ג, וכתב דצ"ל דטעמא דרב הוא משום דס"ל כמאן דפוסל בבתה, וכ"כ בתוס' רע"א לעיל במתניתין, ועי' עוד בתשו' הגרע"א ח"ח אהע"ז סימן ב' חי' הגרע"א עמ' קכ"א. ?וצ"ע בזה בד' התוס' בד"ה חדא הב' שנראה בדבריהם דקי"ל כדעת רב, ולפ"ז בע"כ דרב ס"ל כר"ג וס"ל גם כמאן דמכשיר בבתה, ואפ"ה ס"ל דבארוסה שעיברה גרע, וצע"ג בזה, ועי' בית יעקב שם?.**

**ומיהו קשה וכו' דדילמא מדאפקרה נפשה וכו', - עי' רמב"ן בשם הר"י מיגש דהא דקאמר דקא מודה, היינו דיודע שלא הפקירה עצמה לאחר, ועי' בד' הר"י מיגש שהובאו בשטמ"ק, והרמב"ן תמה ע"ז דכי נועל דלת הוא בפני', ועי' רא"ה דאיירי בשאומר לא זזה ידי מתוך ידה עד שנתעברה, ועי' ש"ש ש"ב פ"כ שפירש בע"א, - ועי' רמב"ן שכתב דכל הא דחיישינן למדאפקרה, הוא רק לגבי הולד, אבל היא כשרה לבעלה, ועי' רא"ה דהוא משום דהולד לית לי' חזקת כשרות, וזה כמש"כ הרא"ה לעיל י"ב ב' דלכו"ע ליכא להעובר חזקת כשרות, וטעמא דמאן דמכשר בבתה, הוא משום דכל דמכשרת בה לא סגיא דלאו בבתה דעובר ירך אמו הוא וחד גופא הוא, אך צ"ע דמ"ט לענין חשש מדאפקרה לא אמרינן הכי.**

**ושמא יש לחלק וכו' אבל מודה דהכא וכו' היינו שבא עלי' ביאות הרבה, - עי' חי' ר' שלמה סימן ו' שהק', דאף דכשבא עלי' ביאות הרבה אמרינן דהוי הולד מיני', מ"מ מאי מהני זה שלא לאסרה לבעלה, וי"ל דלד' התוס' הכא נידון הסוגיא הוא רק לגבי הולד, ועיי"ש שכתב דכל הא דאמרינן מדאפקרה, היינו דכיון דאיכא עובר לפנינו וה"ז מעורר לנו ספק ממי הוא, הרי דאף שאנו יודעים שנבעלה לארוס, מ"מ כיון דמדאפקרה וכו' יש לנו לחוש שהעובר הוא מאחר, ומכח זה אף היא אסורה לבעלה, כיון דיש עובר לפנינו שמעורר ספק שנבעלה לאחר, אך כל דבא עלי' ביאות הרבה ותלינן דהעובר הוא ממנו, תו אין לנו לחוש שזינתה עם אחר, ועיי"ש שפירש בזה מש"כ הרמב"ן דלא אמרינן מדאפקרה לאסור האשה עצמה, ומש"כ הרא"ה דהוא משום דהולד לית לי' חזקת כשרות, לכאו' אי"ז מתישב לד' הרמב"ן במלחמות לקמן כ"ב ב' ובקידושין ס"ו א' דחזקת האם מהני לבת.**

**ועי' בתוס' הגרע"א לעיל במתניתין שהק' בהא דתנן דעד שתביא ראי' לדברי', דמה יועיל שתביא ראי' לדברי', הרי יש לחוש דמדאפקרה וכו', וכתב די"ל דבכה"ג דלא איתרע החזקה מודה ר' יהושע דנאמנת, וכ"כ בתשו' מהדו"ק סימן פ"ה, ועיי"ש שכתב דמד' התוס' וש"ר בסוגיין מבו' דאף בספיקא דמדאפקרה לא מהימנא לר' יהושע, וכתב דלדעתם צ"ל, דהא דסגי שתביא ראי' לדברי', הוא משום דהו"ל ספק ספיקא, ונתחדש בדבריו דלא אמרינן דיש להעמיד הספק על הפסולין שמא זינתה עמהם, וליכא ספק ספיקא כלל, - ועי' בחי' ר' שלמה שם, דלפמש"כ דל"מ ההיא דמדאפקרה לחדש חשש שזינתה עם אחר ניחא קו' הגרע"א, ועיי"ש דלפ"ז גם לא חשיב כספק ספיקא, וגם ניחא מש"א בסוגיין למש"כ התוס' לקמן בשם ר"י דמכח החשש דמדאפקרה חשיב כרוב פסולין, עיי"ש, ולפ"ז גם אין ללמוד מד' התוס' וש"ר דס"ל דלר' יהושע אינה נאמנת אף בדליכא ריעותא, דכיון דהא דמדאפקרה היינו דאכתי איכא ספק מכח הולד, הרי איכא ריעותא בהחזקה.**

**העיד וכו' על אלמנת עיסה שהיא כשרה לכהונה, - בפירש"י כתב דהוא משום דמוקמינן לה אחזקתה, ועי' שערי ישר ש"ב פ"ט שהק' למש"כ הראשונים בכ"ד דבודאי נגע לא מוקמינן אחזקה, דא"כ מ"ט הכא מוקמינן לה אחזקה, אף דודאי נבעלה למי שהוא ספק חלל, וביותר קשיא ממש"כ הריטב"א ביבמות ס"ט ב' דבנבעלה לפסול וספק אם הוא בן ט' לא מכשרינן לה דהא ריעא חזקתה, ודימה ד"ז לדינא דודאי נגע, ובשע"י שם כתב דכיון שכבר מת הבועל והוי כל הנידון על האשה, מוקמינן לה אחזקה, וצ"ע ממש"כ הריטב"א בקידושין ע"ט א' דבמעל"ע שבנדה לא מוקמינן להטהרות אחזקתייהו משום דודאי נגעה בהן, ואף דהתם אין הנידון על האשה אלא על הטהרות, - ועי' קוב"ש ח"ב סימן ב' שכתב דכל הא דבודאי נגע לא מוקמינן אחזקה, הוא רק כשהוכרע על הראשון שהוא טמא, ועי' קה"י סימן ט"ו שהק' ע"ז דבד' הראשונים בכ"ד מבו' דגם בכה"ג שלא הוכרע על הראשון שהוא טמא, לא אזלינן בתר חזקה, ועי' בזה בחזו"א ידים סימן ו' סק"ז, ועיי"ש מש"כ בזה, - ועי' חזו"א טהרות סימן ג' סק"ד דדינא דודאי נגע הוא רק בטומאה, אך זה שלא כד' הריטב"א ביבמות.**

**התם אשה נשאת בודקת ונשאת, - בפירש"י מ' דקאי על האלמנה הראשונה, שבדקה שלא נתגרשה וה"ה כשרה לכהן, אך בד' התוס' וש"ר מבו' דקאי על אשה זו שנשאת לעיסה, דהיא בודקת ונשאת, וע"כ כתבו דאם היא אומרת שמא ל"ש למימר דבודקת ונשאת, ועי' בזה בחזו"א אהע"ז סימן א' סק"ד.**

**הכא תרי ספיקי, - בפירש"י כתב דהוא משום שהיא באה מחמת הבן שהוא ספק חלל, ומ' בדבריו דהוא משום דבראוה מעוברת אם הי' בא הבועל לפנינו שמא היינו מכירין בו שהוא פסול, וע"כ הוי טפי ריעותא בחזקה, ועי' שטמ"ק מש"כ לפרש בזה.**

**ולפי' בתרא דרש"י ולפי' התוס' הוי ספק ספיקא גמור, ומה"ט לדעת ר' יהושע היא מותרת, ועי' תשו' הרשב"א ח"א סימן ת"א שהוכיח מזה דספק ספיקא אלים התירו יותר מרוב, דר' יהושע פסל ברוב פסולין וס"ל דאי"ז גזירה משום קבוע אלא הוא משום מעלת יוחסין ומכשיר בספק ספיקא, ועי' פנ"י שהאריך בזה, - ועיי"ש ברשב"א שהוכיח מזה דספק א' בגוף וספק א' בתערובת חשיב כספק ספיקא, ועי' ב"ש סימן ב' סקי"ד ובית מאיר שם ואבנ"מ שם סק"ד מש"כ בזה.**

**וקיל לי' שמא דאפי' בספק ספיקא נמי פסיל, - עי' ר"ן דמדינא כשרה אלא שהכהנים נהגו בו סלסול, ועי' תשו' הרשב"א ח"ג סימן שס"ט בשם רבינו יונה דהוא משום מעלת יוחסין, וכ"נ בחי' הרא"ה בע"ב, שדימה הא דל"מ ס"ס להא דל"מ רוב, וע"ז אמרו שם דהוא משום מעלת יוחסין, ועי' רמב"ם פי"ט מאיסו"ב הכ"ג דאם נשאת לא תצא, - אך עי' רשב"א לעיל ט' א' דאף אשת ישראל נאסרת לבעלה בכה"ג, ומבו' דאי"ז משום מעלת יוחסין, ומבו' דאף בדיעבד תצא, - ובד' הרמב"ן לעיל שם מבו' דהוא רק באשת כהן אך אף בדיעבד תצא, עיי"ש.**

**בקידושין ע"ה א' אמר רב חסדא דבת העיסה פסולה לכהונה, והתוס' בסוגיין כתבו דהוא משום דאין לה חזקת כשרות, וספק ספיקא לחודי' ל"מ משום מעלת יוחסין, ועי' תוס' הרא"ש בקידושין שם דאתיא כמאן דפסיל בבתה, ועוד, דאף למ"ד דמכשיר בבתה, הוא רק בשפסול הבת הוא מכח ספק שאירע באם דלא יתכן להחמיר בבת יותר מן האם, ומשא"כ הכא דנודע ספק פסול במשפחה זו, ולא באנו לפסול הבת מכח ספק שאירע באם, ועי' בבית יעקב ובחי' הגרע"א במש"כ בזה, ועי' קוב"ש ח"ב סימן ב'.**

**עי' ב"ש סימן ב' סקי"ג שדקדק מל' הרמב"ם דלדינא לא מכשרינן באלמנת עיסה אף כשהיא טוענת ברי, דאף דבכה"ג גם לר"ג כשרה, מ"מ לכתחילה לא עבדינן כר"ג, ועיי"ש מש"כ לדון בזה, והגרע"א בכ"ד פקפק בזה, דבכה"ג דכשרה בין לר"ג ובין לר' יהושע עבדינן עובדא, עוד הקשו בזה, די"ל דבכה"ג דאיכא ספק ספיקא מודה ר' יהושע דמותרת גם מכח טענתה, דרק חד ספיקא אלים לי', ומכח זה אינה נאמנת, וכיון דבין לר"ג ובין לר"י ה"ה נאמנת בטענתה, ודאי דעבדינן עובדא.**

**בד' הראשונים לעיל ט' א' - הראשונים שם כתבו דהא דהאומר פ"פ מצאתי נאמן לאסרה עליו היינו דוקא במכחישתו, אך אם טוענת ברי, ה"ה מותרת, וכ"כ הר"י מיגש בשטמ"ק לקמן ט"ו ב', ודימו ד"ז לדינא דמתניתין לעיל י"ב ב' לענין ממון, - וצ"ע דמ"ט לא הביאו למשנתינו דה"ה נאמנת בראוה מעוברת, ואף הרא"ש שם לא הביא לזה אלא בסוף דבריו, וביותר צ"ע בד' הר"ן שם שכתב דאע"ג דההיא לענין כתובה, אפ"ה לענין איסורא נמי, והרי דאין להביא כלל ממשנתינו דמצינו דהיא נאמנת לענין איסור, וי"ל דהוא משום דבמשנתינו ליכא בע"ד אחר, ומשא"כ התם דהבעל בע"ד הוא על האיסור והוא שמא, (אך בפירש"י בסוגיין מ' דגם הכא איכא טענת שמא), וי"ל עוד דשאני הספק אימתי נבעלה מהספק למי נבעלה, וצ"ע.**

**ועי' מ"מ פי"ח מאיסו"ב ה"י שכתב בדעת הרמב"ם דכל דליכא אלא חדא ספיקא אסורה ואין משגיחין על דברי', ועי' מהרי"ט לעיל ט' א' שהאריך דהעיקר כדעה זו.**

**עי' רשב"א שם דאף אשת כהן שאומרת לאו תחתיו נאמנת, וכ"כ הר"י מיגש בשלהי פירקין, ורבינו ירוחם נתיב כ"ג ח"ב, וכ"כ הב"ש בסימן ס"ח סקט"ו, - אך בד' הריטב"א שם מ' דרק באשת ישראל שאומרת שנאנסה או דמוכ"ע היא נאמנת, משום דמסייע לה חזקה דגופא, ויל"ע אם היינו חזקת היתר לבעלה, או היינו חזקת צדקת, אך באשת כהן שאומרת שנבעלה לאו תחתיו אינה נאמנת, והיינו משום דכנגד חזקת כשרות איכא חזקת הגוף שנבעלה תחתיו, וכמש"כ התוס' לעיל שם, והרשב"א במשמה"ב בית ד' ש"ב (כד:), וכן נראה בד' הר"ן שם, וכן נראה בד' הרא"ש בסימן י"ח דרק אשת ישראל שאומרת שנבעלה לאו תחתיו נאמנת, אך אשת כהן אינה נאמנת, וכ"נ מד' הטור בסימן ו' שסתם בזה, (ובסימן ס"ח כתב באשת ישראל שנאמנת), וכ"נ בד' הרמ"א בסימן ס"ח, ועי' בתשו' חת"ס אהע"ז ח"א סימן קל"א שדקדק כן מד' הרא"ש, ופירש דהוא משום דהוי נגד חזקת הגוף, וכנ"ל, וי"ל עוד דהוא משום מעלת יוחסין, ועי' בד' הגרע"א בדו"ח ח"ב לעיל י"ג ב', - וצ"ע בד' הרשב"א, דמ"ט היא נאמנת בברי אף דאיכא חזקת הגוף כנגד החזקת כשרות, והרי הרשב"א גופי' שם כתב דברי וחזקת כשרות עדיפא משמא דידי', והרי דבעינן לצירוף החזקה, וכ"ה מבו' בדבריו בקידושין ס"ו א'.**

**בד' הרשב"א שם ילה"ע כמה מילי, חדא, דבתחילת דבריו כתב דנאמנותה הוא מדין ברי, ובתו"ד כתב דהוא מדין ע"א, והא דלי"ב לדינא דדשב"ע, (אף דאיסור סוטה לבעלה הוי כדשב"ע), צ"ל דכשמעיד דליכא דשב"ע סגי בע"א, או משום דהיכא דלא אתחזק איסורא סגי בע"א אף בדשב"ע, ועי' קוב"ש אות כ"ג כ"ד ושערי חיים סימן כ"ב וחי' הגר"ש סימן ט"ו סק"ד בדעת הרשב"א דתרוייהו צריכי, - אך ממש"כ הרשב"א בסו"ד דאף בשתיקה מותרת דפתח פיך לאלם, מבו' דל"ב לנאמנות ע"א, ולפ"ז צ"ל דמכוון הרשב"א הוא דמצינו להתירה גם משום דינא דברי, וגם משום נאמנות ע"א, וצ"ע.**

**מש"כ שם דהיכא דהוא מכחישה, אינה נאמנת, דבברי וברי לא אמר ר"ג, וכ"כ גם לעיל ט' ב' וי"ב א', צ"ע דאף אם אמר ר"ג גם בברי וברי, מ"מ היאך יועיל זה להתירה לו, הרי שויא אנפשי' חד"א, וכ"ה בד' הר"י מיגש בשלהי פירקין, וכ"ה בתורי"ד בסוגיין.**

**מה שהוכיח שהיא נאמנת דאל"כ אונס בישראל דשרי היכי משכח"ל, לכאו' זה דלא כמש"כ במשמה"ב בית ד' ש"ב כה. דהתירא דאנוסה הוא רק כשראינו באונסה, ומ' דאם לא ראינו באונסה אינה נאמנת לומר דאנוסה היא.**

**מש"כ דאף שותקת מותרת מדין טענינן, צ"ע היאך מהני דין טענינן לענין איסורים, - ובסו"ד נראה דאי"ז מדין טענינן דעלמא, אלא הוא משום דעיקר ההיתר הוי מכח החזקה, ואדרבה אם הוא מדין טענינן אי"ז אלא בחרשת שאינה יכולה לטעון, עיי"ש, וצ"ב.**

**מש"כ דאם שותקת חשבינן לה כספק ה"ה אסורה אפי' בתרי ספיקי, כיון דקייל לי' שמא דאפי' בספק ספיקא נמי פסיל, לכאו' זה דלא כמש"כ בתשו' ח"ג סימן שס"ט דאינה אסורה, ומשום דהא דקיל לי' שמא הוא רק ליוחסין, וכ"ה מבו' גם בדבריו בח"א סימן ת"א, עיי"ש, - ועוד צ"ע דאם בשותקת מיפסלא, מ"ט במכחשת לא מיפסלא, הרי טענתה לאו כלום היא, שהרי הוא מכחישה בברי.**

**מש"כ שם דאף דהיא מכחשת ה"ה מותרת משום ס"ס, ולא אמרינן דלפי דברי' ליכא ס"ס, לכאו' אי"ז כמש"כ לעיל ט' ב' במימרא דר' יהודה, דאם היא מכחשת ה"ה אסורה אף בתרי ספיקי, וכתב דבשותקת אינה מותרת אלא בדאיכא תרי ספיקי, וזה דלא כמש"כ לעיל, וכ"ה מבו' גם בדבריו לעיל י"ב א', עיי"ש.**

**בד' הרא"ש שם ילה"ע כמה מילי, חדא, דעיקר דין ברי באיסורים י"ל דהוא רק להעמיד החזקה, וכ"נ בד' הרשב"א בסוף דבריו, ובתשו' הרשב"א ח"ג סימן שס"ט, אך בד' הרא"ש שם מבו' דלמ"ד דברי ושמא ברי עדיף ה"ז מועיל להתירה אף בלא חזקה.**

**מש"כ לתמוה על דבריהם דקי"ל דלאו ברי עדיף, צ"ע, שהרי לעיל י"ב ב' אמרינן דהא דלאו ברי עדיף הוא משום דאוקי ממונא בחזקת מרי', וכמש"כ הרא"ש בהמשך דבריו, ומעיקרא מאי קסבר.**

**מש"כ דהכא ליכא למיגו, עי' מהרי"ט שהק' דמ"ט לי"ב מיגו דמוכ"ע, ועמש"כ בקרב"נ ובתשו' חת"ס שם.**

**מש"כ דהכא ליכא חזקה, צ"ע דהרי איכא חזקת היתר, ועי' קרב"נ וחת"ס שם דמכוון הרא"ש הוא משום דאיכא רוב רצון נגד החזקה, וצ"ע דלא הזכיר לזה אלא בהמשך דבריו, וי"מ דמכוון הרא"ש הוא דרק חזקת הגוף מהניא והכא ליכא אלא חזקת היתר.**

**מש"כ בסו"ד דנראה לו לקיים דבריהם, עי' מהרי"ט שהק' דא"כ מ"ט כתב מתחילה דלא אמרה מעולם, ועמש"כ בזה בתשו' חת"ס שם ובחי' חת"ס לעיל ט' א', אך אי"ז מתישב בד' הטור שהביא בסימן ס"ח לד' רבינו יונה כלשונם, ונראה שפירש דהרא"ש הסכים לזה.**

**מה שהוכיח מהא דמכשיר בבתה אע"ג דלי"ל חזקת כשרות, פירש הגרע"א בכ"ד דלא ס"ל להא דחזקת האם מהני לבת, וזה סותר למש"כ בתוס' הרא"ש לקמן כ"ו ב' דהא דמכשר בבתה הוא משום דחזקת האם מהני לבת, גם צ"ע דמ"ט לא הוכיח מהמעוברת עצמה דנאמנת אע"ג דאיכא רוב פסולין ורובא עדיף מחזקה, ועי' בית יעקב לעיל ט' ב' מש"כ בזה.**

**מה שהוכיח כן מההיא דמשארסתני נאנסתי, עי' מהרי"ט שהק' דלעיל מינה כתב דהוא משום דאיכא מיגו או חזקת הגוף, עיי"ש, ועי' חת"ס לעיל דמכוון הרא"ש הוא להא דאינה מפסדת כתובתה משום חשש רצון, וכ"ה בתוס' הרא"ש בסוגיין דהא דנאמנת דנאנסה הוא משום דאלים לי' ברי, וצ"ע דמעיקרא מאי קסבר, הרי התם חזינן דנאמנת לענין ממון גם לגבי הספק רצון, אף דחזקת ממון מסייעת לו, ומ"ט לענין איסור לא תהא נאמנת, ואי נימא דספק זה חשיב כאיני יודע אם פרעתיך, א"כ מה מייתי הרא"ש מינה בסו"ד.**

**ועי' חת"ס בתשו' ובחי' שם שכתב, דעיקר משה"ק הרא"ש דאיכא הכא רוב רצון, הוא לטעמי' בתוס' הרא"ש דרוב רצון הוא רוב דאורייתא, אך למש"כ התוס' דאינו רוב אלא מדרבנן, ניחא.**

**י"ד ב' - מעשה בתינוקת וכו', - הראשונים בסוגיין כתבו דסתמא דמילתא תינוקת אינה טוענת ברי, ומ' דאיירי בקטנה, וצ"ע למש"כ הגרע"א דנאמנות האשה הוא משום נאמנות ע"א, וא"כ היאך קטנה נאמנת, - ועי' מאירי שכתב בתו"ד דאף אם טוענת אין טענת תינוקת כלום, ונ' דבאמת מן הדין אינה נאמנת בטענתה משום דקטנה היא, אך בד' ש"ר מבו' דאם היא טוענת בברי ה"ה נאמנת, (וכ"נ גם בד' המאירי לעיל מינה, וצ"ע), ועי' נובי"ק אהע"ז סימן ז' שדקדק מד' הרמב"ם דאף קטנה נאמנת, (אם אך הי' שייך בה הא דבודקת ומזנה), עיי"ש.**

**אם רוב אנשי העיר משיאין לכהונה ה"ז תנשא לכהונה, - עי' בחי' הגרע"א דבעינן שיהיו רוב משיאין לכהונה מלבד זה שבא לנשאה, דכיון דהוא יודע בעצמו שהוא ל"ה הבועל, אינו מכלל הרוב, ועי' רש"ש מש"כ בזה, ואכמ"ל.**

**עי' ש"ש ש"ד פכ"ב שהביא מד' הנימו"י דחיישינן גם שזינתה מקרובי', והק' ע"ז דא"כ מאי מהני דרוב העיר משיאין לכהונה, הרי קרובי' ג"כ מן המשיאין לכהונה, ועיי"ש מש"כ בזה, ועי' בזה באחיעזר ח"ג סימן כ"א ובחזו"א אהע"ז סו"ס ב'.**

**אי כר"ג אפי' ברוב פסולין נמי מכשיר, - עי' תוס' שהק' דלא מכשר ר"ג אלא בדאית לה מיגו או דבודקת ומזנה, וכתבו דה"פ אי כר"ג ובטוענת ברי ובלא ראוה שנאנסה דאיכא מיגו אפי' ברוב פסולין נמי מכשיר, ועי' מהרש"ל שהוכיח מדבריהם דגם ברוב כשרים אינה נאמנת לר"ג אלא מכח הא דבודקת ומזנה, דאל"כ מ"ט לא משני הגמ' דאיירי בשראוה שנאנסה דלית לה מיגו, וע"כ אינה נאמנת אלא ברוב כשרים, וכ"נ מד' תוס' הרא"ש לעיל י"ג ב' שפירש דפריך דאי כר"ג ובעית למימר דמכשר בלא טעמא דבודקת ומזנה, ולכאו' היינו דאל"כ ל"ה מכשיר אף ברוב כשרים.**

**אך בחי' הרשב"א הק' דמ"ט לא משני דר"ג היא, ולא מכשר ברוב פסולין אלא בדאיכא למימר דבודקת ומזנה, וכ"ה בחי' רבינו קרשקש, ומבו' דברוב כשרים ה"ה נאמנת אף בדליכא למימר דבודקת ומזנה, וע"כ שפיר מצי לאוקמה בכה"ג, אך צ"ע דאכתי תיקשי דמ"ט בעינן רוב כשרים, ולא סגי במחצה כשרים. - ועיי"ש שכתבו לישב, דהכא דכיון דידעינן בי' באונסה ולא כסיפא לה מילתא לאודויי דנבעלה, כי קאמרה לכשר נבעלתי נאמנת, דאין אשה עשוי' לקלקל זרעה, ועי' ש"ש ש"ב פט"ז שהק' ע"ז מסוגיא דיבמות צ"ד א' דאינה חוששת לקלקול זרעה, ועי' חזו"א אהע"ז סימן א' סקי"ב דעיקר הנאמנות האו משום ברי וחזקה, אלא דבשבוי' החמירו, והכא הקילו, ולזה סגי בטעם קלקול זרעה.**

**בקרונות של צפורי הי' מעשה, - בפירש"י כתב דאתיא כר' יהושע, והכא משום דאיכא תרי רובי לכשרות אכשרה, וכ"כ התוס' בתי' בתרא וכ"כ הר"י מיגש בדרך קמא, - אך בתי' קמא כתבו התוס' דאיירי בשאינה טוענת, ובכה"ג אף לדעת ר"ג בעינן תרי רובי, וכ"כ הר"י מיגש בדרך בתרא והרמב"ן וש"ר, - ועי' בעה"מ שכתב דלדעת ר"ג אף כשאינה טוענת סגי בחד רובא, והא דלא מוקמינן לדריב"נ כר"ג וכשאינה טוענת, הוא משום דגבי פלוגתא דר"ג ור' יהושע איתניא לי', וע"כ בעי לאוקמא נמי לדר' יוסי כעין ההיא פלוגתא דהיינו אף בטוענת, ומ' שפירש כן בד' רש"י, - אך הרא"ה כתב בדעת רש"י, דלר"ג דקיל לי' שמא ואפי' בספק ספיקא נמי פסיל, ה"נ ל"מ תרי רובי, וע"כ הוצרך להעמידה כר' יהושע, וכ"כ הריטב"א. - ועי' רשב"א שהאריך בזה, דלר"ג בטוענת שמא ל"מ תרי רובי, דכיון דלא מכשר בתרי ספיקי כ"ש בתרי רובי, דמדאורייתא ליכא מידי בין חד רובא לתרי רובי, ועיי"ש שכתב דקי"ל כריב"נ דמהני תרי רובי, ודלא כר"ג, וצ"ע, דהא קי"ל כר"ג דאלמנת עיסה פסולה ול"מ ספק ספיקא, וכ"ש דל"מ תרי רובי, (שו"ר בנימו"י שנראה דבאמת קי"ל בדין אלמנת עיסה כר' יהושע, אך בד' הרשב"א בזה צ"ע, דבדבריו לעיל ט' א' ובתשו' ח"ג סימן שס"ט נראה להדיא דקי"ל כר"ג דקיל לי' שמא דאפי' בס"ס נמי פסיל, אך בדבריו בח"ג שם נראה להדיא דגם לר"ג מהני תרי רובי, עיי"ש), וביותר, דר' יוסי גופי' דמייתי לההיא דריב"נ, ס"ל דאלמנת עיסה פסולה, וכמש"כ הרשב"א בתו"ד, וצע"ג.**

**ובד' התוס' והר"י מיגש מבו' דנפ"מ בין ב' הדרכים בזה, דלדרך קמא דאיירי הכא בטוענת ברי, הרי דמהא דאמר רב דהלכה כר' יוסי, ש"מ דלכתחילה לא עבדינן כר"ג אלא בתרי רובי, וכתבו התוס' דזה דלא כמש"א לעיל דסגי בחד רובא, והר"י מיגש כתב דמכוון הגמ' לעיל הוא לתרי רובי, וכ"כ הרמב"ם בפי"ח מאיסו"ב הי"ד, אך לדרך בתרא דאיירי בטוענת שמא, הרי דרק בכה"ג בעינן תרי רובי, אך בטוענת ברי, עבדינן כר"ג אף בחד רובא, - אך הבעה"מ כתב, דהא דאמר רב דהלכה כר' יוסי, הוא משום דס"ל כר' יהושע, אך לדידן דקי"ל כר"ג סגי בחד רובא, ועמש"נ לעיל דפליגי התוס' והרשב"א אם רב דפסל בארוסה שעיברה ס"ל כר' יהושע.**

**ומי בעינן תרי רובי, - עי' רמב"ן שהק' לד' רש"י דאתיא כר' יהושע, דא"כ מאי פריך, הרי חזינן לעיל דר' יהושע פסל אף במקום רוב כשרים, ובע"כ דאתיא כר"ג, ועי' במלחמות שהוסיף לפרש, דכיון דר"ג לית לי' מעלה ביוחסין, ע"כ פריך דא"כ מ"ט לא סגי בחד רובא, ומשני דבהא לכו"ע אית להו מעלת יוחסין, ומבו' בד' הרמב"ן דיסוד הפלוגתא דר"ג ור' יהושע הוא אם עבוד מעלה ביוחסין, (וע"כ ס"ד דפליגי גם בטוענת שמא אם סגי בחד רובא), ולכאו' לפ"ז אי"ז ענין לפלוגתייהו לגבי ממון, וצ"ע, - ועי' רשב"א שכתב לישב לד' רש"י.**

**מעלה עשו ביוחסין, - בד' הריטב"א והר"ן מבו', דהמעלה ביוחסין היא מכח הגזירה אטו קבוע, וכ"ה מבו' בד' תוס' הרשב"א, עיי"ש במשה"ק על ההיא דגוי שקידש בזה"ז, - אך בד' הרמב"ן מ' דאי"ז גזירה אטו קבוע, אלא הוא מעלה בפנ"ע שלא לילך אחר חד רובא, וכ"כ הב"ש סימן ו' סקל"ד, וכ"ה מבו' בד' התוס' לעיל י"ד א' סוד"ה אלמנת, ובד' הרשב"א בתשו' ח"א סימן ת"א, וכ"ה להדיא בד' הרמב"ן במלחמות פ"ק דחולין ד. דביוחסין לא הלכו אחר הרוב עד דאיכא תרי רובי משום דמיעוט פסולי כהונה שכיח, ועיי"ש שהוכיח מזה דאף בעלמא אין סומכין על הרוב היכא דאפשר לברר, וכ"כ בחי' הרמב"ן שם ג' ב', - וכ"נ גם מד' התוס' ביבמות פ"א א' וסנהדרין פ' א' והר"ש והרא"ש בערלה פ"ג מ"ו שהביאו מהכא דתרי רובי עדיפי מחד רובא.**