כיבוד ת_ת לו רמו
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / יורה דעה / תלמוד תורה סימן רמו

**הלכה**

**שיעור לו'**

**הדינים הנידונים:**

* לימוד תורה לאשה.
* אמאי נשים מברכות ברכת התורה.
* ביאור דין לימוד האשה את הלכותיה.
* לימוד תורה לנשים בזה"ז.
* מעלת המצוה של האשה לסייע לבעלה ולבנה ללמוד.
* ללמד תורה לתלמיד שאינו הגון.
* לימוד תורה לגוי, ואם מותר ללמדו כשדעתו להתגייר, ודין חיובו ללמוד ההלכות שלו.

*יורה דעה*

*סי' רמו, ו-ז*

**תלמוד תורה**

**ממורינו הגאון רבי רפאל צבי ובר שליט"א**

**השיעורים נמסרים במוצש"ק בית הכנסת 'בית תפילה' נוה יעקב ירושלים**

[סעיף ו] **אשה שלמדה תורה יש לה שכר, אבל לא כשכר האיש מפני שאינה מצווה ועושה. ואף על פי שיש לה שכר, צוו חז"ל שלא ילמד אדם את בתו תורה, מפני שרוב הנשים אין דעתן מכוונת להתלמד, ומוציאות דברי תורה לדברי הבאי לפי עניות דעתן. אמרו חכמים כל המלמד את בתו תורה, כאילו מלמדה תיפלות. בד"א בתורה שבע"פ, אבל תורה שבכתב לא ילמד אותה לכתחלה, ואם מלמדה אינו כמלמדה תיפלות.** הגה: ומ"מ חייבת האשה ללמוד דינים השייכים לאשה. ואשה אינה חייבת ללמד את בנה תורה, ומ"מ אם עוזרת לבנה או לבעלה שיעסקו בתורה, חולקת שכר בהדייהו.

## אשה בלימוד תורה

במשנה בסוטה (כ.) דעת בן עזאי שחייב אדם ללמד את בתו תורה, ור' אליעזר אומר כל המלמד בתו תורה כאילו לומדה תפלות. ופסקו הראשונים כדעת רבי אליעזר. ולשון השו"ע והטור כאן הוא מהרמב"ם (פ"א הי"ג), ומבואר שאע"פ שאשה אין דעתה מכוונת להתלמד, מ"מ אם למדה יש לה שכר דמקיימת מצווה כשאר אינו מצווה ועושה. ובפרישה (ס"ק טו) נתקשה בזה, שכיון שאין דעתה מכוונת ומוציאה דברי תורה לדברי הבאי, א"כ אין כאן מצווה, ואמאי פסק הרמב"ם שיש לה שכר. וביאר הפרישה, שאף שרוב נשים אין דעתן מכוונת, מ"מ אם למדה האשה לעצמה הרי מוכיחה היא שאינה מן הרוב, ולכך יש לה שכר, ומ"מ אסור לאב ללמדה משום שצריך לחשוש שמא תוציא דברי תורה לדברי הבאי. ולדבריו עולה שבאמת לאשה עצמה אין איסור כלל ללמוד, וכל דברי ר"א שאסור לאב ללמדה, הוא דין על האב ולא על האשה עצמה.

ועיין בתוס' בסוטה (כא:) שהביאו מהירושלמי שאמר ר"א בן הורקנוס שישרפו דברי תורה ולא ימסרו ד"ת לנשים [ובמאירי (סוטה כ.) כתב שאמר ר"א כן בגוזמא].

## אמאי נשים מברכות ברכת התורה

והנה הבית יוסף באו"ח (סו"ס מז) כתב שנשים מברכות ברכת התורה, וכתב כמה טעמים: **א.** שכל מה שאמרו כאילו מלמדה תפלות היינו דוקא בתורה שבעל פה. **ב.** שהם מברכות מחמת שאומרות הקרבנות קודם התפילה. **ג.** לדברי הסמ"ג מברכות משום שמחוייבות הנשים ללמוד הדינים השייכים להם [וכמו שפסק הרמ"א].

ובטעמו הראשון של הבית יוסף יש להבין, דאע"פ שבתורה שבכתב אי"ז כאילו מלמדה תפלות, הא מ"מ אינה מצווה ועושה, ועי' בביאור הגר"א (או"ח סי' מז סעי' יד) שבאמת כתב שהטעם שאשה מברכת ברכת התורה הוא משום דקי"ל שמי שאינו מצווה ועושה יכול לברך. אכן לדברי הבית יוסף צ"ע, דהא השו"ע פסק בכל מקום כדעת הרמב"ם שמי שאינו מצווה ועושה אינו מברך, וא"כ אי"ז טעם שהאשה תברך.

## בחיוב האשה ללמוד דיניה אי הוי מצוות ת"ת

ובספר שאגת אריה (סי' לה) כתב לדון אם אשה חייבת במצוות כתיבת ס"ת, דהנה דעת הרמב"ם (כן מבואר בסה"מ בדינים שאינם נוהגים בנשים אות י"ח) שלא נאמרה מצוה זו אלא באיש אבל נשים פטורות ממצוות כתיבת ס"ת, והקשה השאגת אריה מאיזה טעם נפטור נשים ממצוה זו, ואם הטעם משום שאינם מחוייבות ללמוד, ולכך גם אינם חייבות בכתיבה, הא כיון שנשים מברכות ברכת התורה מחמת שהם חייבות ללמוד דינים שלהם, א"כ גם נחייבה בכתיבת ס"ת שהרי יש להם מצוות ת"ת. ובבית הלוי (סי' ו) כתב לבאר שאין לאשה חיוב מצוות לימוד תורה כלל, רק שאנו מחייבים את האשה לידע הדינים השייכים לה, אבל אין זה מצוות לימוד תורה, ואם כבר יודעת היא את הדינים השייכים לה שוב אינה צריכה ללמוד, ולכך פטורה מכתיבה [ולדבריו ע"כ נצטרך לומר דמה שמברכות ברכת התורה הוא משום שגם אינו מצווה ועושה מברך. וא"כ מוכח מהבית יוסף דס"ל כהשאגת אריה, דאל"כ איך יפרנס דין זה שנשים מברכות ברכת התורה, מאחר שהוא סובר שאינו מצווה ועושה אינו מברך].

## גם בגוי מצינו שחייב לדעת המצוות ואין לו מצוות לימוד תורה

ומה שביארנו שהאשה מחוייבת לידע המצוות ואינה מקיימת בזה מצוות ת"ת, יש לבאר עפ"י מה שמצינו בגוי שהוא מחוייב לדעת שבע מצוות, אבל אינו מקיים מצוות ת"ת [ויבואר דיני לימוד תורה לגוי להלן].

ועי' בשדי חמד (ח"א מערכת אל"ף סי' קב) שהביא דברי הנתה"מ בהקדמה לספרו נחלת יעקב (על התורה) שכתב שם, שברור שהגוי צריך לדעת שבע מצוות בני נח, אלא שיש ג' חילוקים בין התורה שניתנה לעם ישראל לתורה שניתנה לגויים. **א.** שלישראל, אחד מהמצוות הוא לימוד התורה, ואנו מקיימים בזה מצוה, משא"כ הגויים אינם מקיימים מצווה כשלומדים תורה, שהרי אין זה אחד מז' מצוות ב"נ. **ב.** שבתורה שניתנה לישראל יש גם פנימיות, ואי"ז רק דינים בלבד. **ג.** דהנה יש להבין בהא דמצינו בברכות (ה.) שלא כמידת הקב"ה מידת בשר ודם שמידת בשר ודם המוכר עצב, משא"כ הקב"ה נתן התורה ושמח. ולכאורה הוא דבר תימה, שהרי אין זה דומה, שהמוכר עצב כיון שאחר שמכר שוב אין לו החפץ ונשאר רק עם מעות, משא"כ הקב"ה אף שנתן את התורה עדיין לא יצאה מתחת ידו. וביאר הנתה"מ עפ"י דרשות הר"ן (דרוש ז' וי"ג) שכתב שהתורה ניתנה לישראל ונמסרה לחכמי הדור, שכמו שיאמרו כך יהיה האמת, אף שזה נגד מה שאמרו מן שמיא, וכמו שאמרו בגמרא בכמה מקומות 'לא בשמים היא', וזה הכוונה שניתן לישראל. וכתב הנתה"מ שדבר זה שהתורה היא של לומדיה, זה ג"כ דוקא בישראל, ולא בגויים שלהם לא ניתנה התורה.

ובזה ביאר ג' הברכות שאנו מברכים על התורה. שבתחילה מברכים שציוונו לעסוק, שהוא מצוות לימוד התורה שאין בגויים. ואח"כ מברכים על זה שהקב"ה מלמדינו, והיינו כנגד פנימיות התורה, שאי"ז תלוי בשכל האנושי אלא הוא ניתן לנו משמים כל יום. ואח"כ מברכים שנתן לנו את התורה, והיינו שניתן לישראל עד שהוא שלהם ממש שהכל יהיה כפי חכמי הדור.

ובשדי חמד הביא להקשות על מה שכתב הנתה"מ בתחילה שהגוי אינו מקיים מצווה בלימודו, והרי מבואר בגמרא (סנהדרין נט.) שגוי שעוסק תורה הוא ככה"ג. וכתב השדי חמד בשם בן בנו של הנתה"מ דמבואר בגמרא בסוטה (כא.) שיש מעלה ללימוד התורה על קיום המצוות, שהתורה מגינה גם בעידנא דלא עסיק בה, אבל מצווה אינה מגינה אלא בעידניה, והנה הגוי בשעה שהוא לומד דיניו אין לו מעלה כלומד תורה, ולכך אין התורה מגינה עליו אלא בשעה שהוא עוסק בה, ולא אח"כ. ובזה ביאר מה שדימו עכו"ם שעוסק בתורה לכה"ג, דבאותה שעה שהוא לומד שווה הוא ככהן גדול בעבודתו, ומעשיו מצילים באותה שעה, אבל אין לו מעלה כלומד תורה שאז התורה מצילתו אפילו אח"כ.

ומעתה יש לומר דה"ה גבי נשים, שנתבאר שאין להם חיוב ללמוד תורה, אבל יש להם מצוות לידע דיניהם, ויש לבאר שודאי באותה שעה שהיא לומדת דיניה מקיימת מצווה, אבל מ"מ אין זה במעלת מצוות לימוד התורה, אלא רק קיום התורה באותה שעה.

## גם אין מעלה ללימוד ההלכות לאשה כמעלת לימוד התורה

ועוד נפק"מ יש בזה, דהנה מצוות ת"ת עדיפא משאר מצוות, וכל הדין שאם יש לו מצווה עוברת צריך להפסיק מלימודו, אי"ז משום ששאר מצוות עדיפים ממצוות תלמוד תורה, אלא שמצוות ת"ת יעשה אח"כ [ובאמת באופן שלא יוכל לחזור אח"כ לתלמודו לא יפסיק]. אמנם באשה שאין לה מצוות לימוד התורה ממילא גם כשלומדת דיניה אין זה עדיף משאר מצוות.

## מעלת האשה כשמסייעת לבעלה ובנה ללמוד

והרמ"א מסיים ואשה אינה חייבת ללמד את בנה תורה, ומ"מ אם עוזרת לבנה או לבעלה שיעסקו בתורה, חולקת שכר בהדייהו. ולכאורה אם רואים שיש לה שכר כמו לומד התורה עד שחולקת עמו בשכרו, לכאורה היינו שמצווה זו לדאוג לבעלה או לבנה שילמד, זה שווה ללימוד תורה, ומעתה י"ל שיש לזה מעלה יותר משאר מצוות, וכמו לימוד התורה ממש.

## כיצד לימוד ההלכות של האשה

והרמ"א כתב שחייבת האשה ללמוד את הדינים השייכים לה, וצריך להבין עד כמה מלמדים אותה, ויעויי' בערוך השולחן שכתב, ז"ל: ומעולם לא נהגנו ללמדן מתוך הספר ולא שמענו המנהג, אלא הדינים הידועים מלמדת כל אשה לבתה וכלתה, וזה מקרוב שנדפסו דיני נשים בלשון לע"ז וביכולתן לקרות מהם, ע"כ. וא"כ חזינן שאין צריכה ללמוד עיקרי טעמי הדינים, אלא רק ההלכות הפסוקות. אלא שנראה שיש ללמדה עיקרי הטעמים, דאל"כ לא יובן היטב, אבל לא ילמד את הנידונים בסוגיות.

## לימוד תורה לנשים בזמן הזה

והנה לעניין לימוד התורה לנשים בזה"ז, יעויין בספר ליקוטי הלכות לחפץ חיים במסכת סוטה (כא.) שכתב בהערה, שנראה שכל מה שאין לאב ללמד לבתו תורה, היינו דוקא בזמנם שכל אחד היה דר במקום אבותיו וקבלת האבות היה חזק מאוד אצל כל אחד ואחד להתנהג בדרך שדרכו אבותיו... אבל כעת בעו"ה שקבלת האבות נתרופף מאוד מאוד, וגם מצוי שאינו דר במקום אבותיו כלל, ובפרט אותם המרגילים עצמם ללמוד כתב ולשון העמים, בודאי מצוה רבה ללמדם חומש וגם נביאים וכתובים ומוסרי חז"ל כגון מסכת אבות וספר מנורת המאור וכדומה, כדי שיתאמת אצלם ענין אמונתינו הקדושה, דאי לאו הכי עלול שיסורו לגמרי מדרך ה', עיי"ש.

עוד סברא כתבו בשם הגרא"ז שבזמנינו אפשר ללמד תורה לנשים, דהנה רש"י (סוטה כא:) כתב לבאר הא דכאילו מלמדה תיפלות, שמתוך לימוד התורה היא מבינה ערמומית ועושה דבריה בהצנע. ועי' גם במאירי (סוטה כ.) שכתב, ז"ל: ר"ל דברים תפלים, שמתוך הבנתה ביתר מגדרה היא קונה ערמימות מעט ואין שכלה מספיק להבנה הראויה, והיא סבורה שהשיגה, ומקשקשת כפעמון להראות את חכמתה לכל. וממילא בזה"ז לא שייך טעם זה שהרי בלאו הכי הנשים הולכות ולומדות כל מיני דברים, ובין כך מראות חכמתם, ושוב אין טעם שלא ללמדם תורה, ועדיף שילמדו תורה משילמדו דברים אחרים.

ולעניין מעשה עד כמה ילמדה תורה שבכתב, מרן הגריש"א זצ"ל אמר לי לגבי לימוד רמב"ן על התורה לאשה, שיש בפירוש הרמב"ן ג' חלקים, שאת חלק הפשט יכול ללמד לנשים, ואת חלק הקבלה בין כך אין מבינים, ואת חלק הדרוש לא ילמד את האשה.

[סעיף ז] אין מלמדין תורה לתלמיד שאינו הגון, אלא מחזירין אותו למוטב ומנהיגין אותו בדרך ישרה ובודקין אותו, ואח"כ מכניסין אותו לבית המדרש ומלמדין אותו.

## לימוד תורה לתלמיד שאינו הגון

והנה בגמרא בברכות (כח.) נראה שנחלקו בזה ר"ג וראב"ע, שבימיו של ר"ג העמידו שומר בפתח בית המדרש, ומכריז ר"ג שכל ת"ח שאין תוכו כברו לא יכנס לבית המדרש, אבל ראב"ע כשנעשה נשיא סילק את השומר. ובאמת מצינו באבות דר"נ (פ"ב ה"ט) שצריך ללמד לכל אדם, והוא כדעת ראב"ע. ומיירי באינו ידוע, אבל אם יודע בודאי שאינו הגון, לא ילמדו. ובשועה"ר (הל' ת"ת סוף פ"ד) כתב דין זה שלא ילמד תלמיד שאינו הגון, וכתב שאם הוא דוחק ליכנס ללמדו תהא שמאל דוחה וימין מקרבת [כמבואר בסוטה מז.]. והביאור בזה, משום שאף כשאינו הגון מ"מ מצד עצמו הוא מחוייב בלימוד התורה, ואינו דומה לאשה וגוי שאין להם חיוב ת"ת.

ובספר לקט יושר (יו"ד עמ' לט) איתא, שאלתי לו קטן שהולך בדרך לא טובה כגון שעובר על לאו לא תגנוב אם מותר ללמדו תורה ואמר הן ובהערות שם הקשה מהלכה דידן ותי' דאפשר דקטן שאני.

## דין עכו"ם בלימוד תורה

## אם מותר ללמדו כשדעתו להתגייר

והנה בדין עכו"ם בלימוד התורה, הנה בשו"ע השמיט דיניו, ועי' בשדי חמד (ח"א מערכת אל"ף סי' קב) שהאריך בזה הרבה.

והנה רע"א בתשובה (קמא סי' מא) נשאל אם מותר ללמד גוי תורה ע"מ להתגייר, והביא שם מהמהרש"א בשבת (לא.) שכתב בהאי מעשה דהלל שבא לפניו גוי וביקש ללמוד תורה על רגל אחת, וכתב מהרש"א דאף שאסור ללמד גוי תורה, כאן שאני, דכיון שבא להתגייר שרי ללמדו תורה. אמנם כתב רע"א שמהתוספות לא נראה כן, אלא אף כשרוצה להתגייר אסור ללמדו תורה עד שיתגייר. אמנם כמה אחרונים התירו למעשה ללמדו תורה כשהוא ע"מ להתגייר.

ואת הדינים שהוא צריך בשבילו, מותר ללמדם לגוי [כמבואר בגמרא בסנהדרין נט.]. והנה אחד מז' מצוות בני נח הוא שהם מצווים על הדינים, ולכאורה לפי זה יהיה שרי לגוי ללמוד את כל דיני חו"מ, מאחר שהם מצווים בדינים [ומבואר ברמ"א בתשובה סי' י']. וכמו כן איתא ביערות דבש (ח"ב דרוש טז) שהקשה מהגמרא בסוף ע"ז (עו:) שמצינו שידע הגוי שצריך סכין נעיצה בקרקע, ומהיכן ידע, וביאר שכיון שאסור לגוי לאכול אבר מן החי, לכך הוצרך גם ללמוד דיני כלים שבלעו איסור ודיני הסכין וכדומה, ולפי"ז הגוי יכול ללמוד גם הרבה דינים מיו"ד. ושם כתב גם שלומדים דינים כדמצינו בב"מ (קיט.) שידע שבור מלכא את ההלכה בשני גינות זו ע"ג זו, והוא מחמתש צריך לסוק בדינים שלו.

אמנם במהרש"א (חגיגה יג.) כתב שילמד את הדינים שלו אבל בלא סודות וטעמים, וכתב השדי חמד (שם עמ' 283) שיש שהבינו מהמהרש"א שיכול הגוי ללמוד את כל המצוות בלא ללמוד הטעמים, אבל אין כן כוונת המהרש"א, שאת שאר המצוות אסור לו ללמוד כלל, ורק הדינים השייכים לו ילמד בלא הטעמים.