50 בירורי הלכה בשאלות המצויות
קטגוריות: ש_ס / לב בבא מציעא / ב_מ עניינים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / אבידה ומציאה

מנ"א תשע"ב

א] המוצא אבידה שמצוי כמותה, הורו רבים שבידו לשום את דמי' ולקחתה לעצמו, דדמי לתפילין דשם דמיהם ומניחן משום דתפילין בי חבו משכח שכיחי, והנה אמנם למש"כ הש"ך בסימן רס"ז סקט"ז, דשאני תפילין דאין עשויין אלא למצותן בלבד ולא לשום תשמיש אחר, וע"כ ניח"ל לאינש שימכרו ויעשו בהן מצוה משא"כ בשאר דברים, עכ"ד, לכאו' אין להתיר למכור שאר דברים, אך למש"כ הסמ"ע שם סק"ל, י"ל דבדבר דבדר"כ אין קפידא לאדם בחפץ זה דוקא, ה"ה רשאי למכרו, ועוד, דכל ד' הש"ך הם בדעת הרמב"ם שכתב דאין עשויין אלא למצותן, אך כבר עמד הסמ"ע שם דהטוש"ע השמיטו לזה, ולדעתם י"ל דה"נ בשאר דברים המצויין ה"ה רשאי למכור, ויל"ע אם יש להתיר לפ"ז למכרם מיד, או רק אחר שהכריז ולא באו הבעלים לקחתו.

אך נראה לדון בזה מכמה טעמי, חדא, דהנה הדבר פשוט דבאותם ששם דמיהם ומוכרם לאחרים, צריך לרשום לעצמו את סימניהם, דאל"כ הרי נפסדים הבעלים במכירתם, דאם היו בידו הי' חוזר לידיהם ע"י נתינת הסימן, ועכשיו לא יחזור לידיהם בודאי, ולפ"ז נראה, דכל הא דשרי לשום דמיהם, הוא רק בדבר שיש בו סימן, שגם אם ימכרם ישובו לבעלים ע"י הסימנים, אך בדבר שאין בו סימן, דאם ימכרנו ודאי לא ישוב לבעלים, ואם לא ימכרנו יתכן דישוב לבעלים ע"י עדי טב"ע, או בטב"ע דצורבא מרבנן, אין להתיר למכרו ולהפסידו מן הבעלים.

עוד נראה לדון בזה, בדין מוצא חפץ משומש, אם שרי לשומו בדמי חפץ משומש, או דאם אין מצוי לקנות חפץ משומש כיו"ב, לא שרי לשומו לעצמו אלא בדמי חפץ חדש כיו"ב, והטעם לומר דשרי לשומו בדמי חפץ משומש, הוא משום דניח"ל לבעלים להוסיף ההפרש ולקנות חפץ חדש כיו"ב, אך זה חידוש, ועכ"פ נראה פשוט, דודאי אין רשאי לשומו כפי מה ששוה חפץ משומש בשוק, אלא כפי שויו לבעליו.

עוד יש לדון בזה, דהנה הרא"ש בסימן ט"ז נסתפק במצא תפילין דשם דמיהם, אם הוא רשאי להשתמש במעות, או דדמי תפילין הוי כמעות אבידה הואיל ולא טרח בהו,[[1]](#footnote-2) והנה ל' הרמב"ם והטוש"ע בסימן רס"ז דהא דשרי להשתמש במעות, הוא משום דטרח ליטפל באבידה, ולפ"ז אינו רשאי להשתמש במעות רק באבידה שיש טורח בטיפולה, אך עי' בהערה שנת' לדון בזה, וכ"ה להדיא בטור שם דבדמי חפץ שלא הי' לו טורח בשמירתו, אינו רשאי להשתמש, ומש"כ דל"ה טורח בשמירתו, לכאו' אין המכוון דסגי במה שנתעסק בשמירתו, שהרי גם במעות אבידה הוא טורח להצניעם ולשמרם, ואפ"ה אינו רשאי להשתמש בהן, וצ"ע בזה, ולפ"ז הרי דגם אי נימא דהמוצא אבידה שמצוי כמותה, רשאי לשום את דמי' ולקחתה לעצמו, מ"מ אינו רשאי להשתמש בדמים, והוא חייב לשמרם בעד הבעלים, אך באג"מ או"ח סימן ט' אות ח' נקט דהמוכר אבידה רשאי להשתמש בדמים, עיי"ש.[[2]](#footnote-3)

1. ולא נתפרש בד' הרא"ש, טעם מה שנקט מתחילה דרשאי להשתמש בדמים, והרי לא טרח בהו, והנה בחי' תלמיד הרשב"א בסוגיא שם כתב דמש"א דטרח בהו, היינו שמצא חפצים ומכרן ובאו המעות לידו, והרי דהטירחא אינה בהטיפול באבידה, אלא במכירה, וי"ל דזהו טעמא דהרא"ש, אך הדבר צ"ב, שהרי טירחא זו שטרח במכירת התפילין, אינה כלל לצורך בעל התפילין, שהרי אי"ז אלא רשות שנתנו להמוצא למכרה ולא לטרוח בשמירתה, וא"כ מה טעם יתירו לו מכח זה להשתמש במעות.

   ושמא טעמא דהרא"ש הוא משום דלא פלוג רבנן, ובכל דמי אבידה התירו לו להשתמש בהן, ולפ"ז אין ללמוד מל' הרמב"ם והשו"ע לאסור להשתמש בשלא טרח בטיפול האבידה, דאף שפירשו דהטעם שהתירו לו להשתמש הוא משום שטרח ליטפל בה, מ"מ י"ל דלא פלוג רבנן בזה, ובכל דמי אבידה הוא רשאי להשתמש, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-2)
2. ובס' משפט האבידה סימן רס"ז סק"צ כתב דטעמא דשרי להשתמש בדמי אבידה, הוא משום דכיון דאין ידוע מי בעליהן דיחזירם לו, איכא אומדנא דכל אדם מוכן להשאילם, ועוד דעדיפא לי' משום חשש גזילתה ואבידה וכיו"ב דאיכא בשמירת המעות, ובשע"צ סקשי"ח הביא כן מד' הנימו"י בשם הר"ן, ושגה בזה, דד' הר"ן קיימי לפרש הא דהוי לוה עליהן מכח היתר שימוש, ול"ד למפקיד מעות מותרין דל"ה כלוה עליהן, דהוא משום דהכא ניח"ל להמוצא ללוותם. - אך הא דשרי להשתמש בדמי אבידה, הוא היתר שהתירו לו חכמים, וכלישנא דגמ', ובחי' הריטב"א בדכ"ט: כתב דהוא מפני תיקון העולם.

   ועיי"ש בריטב"א שכתב דבמעות של יתומים ואפי' בדמי סחורה לא התירו לו להשתמש בהן אף אם טרח בהן, והיינו דרק באבידה התירו מפני תיקון העולם ולא בשאר מעות שבידו דלי"ב משום תיקון העולם, ובס' משפט האבידה שם סקצ"א א' הביא מד' הריטב"א אלו, דבמעות אבידה לא התירו להשתמש בהן אף אם טרח בהן, ושגה בזה, דד' הריטב"א קיימי על מעות של יתומים, אף במעות אבידה י"ל דאם טרח בהן התירו להשתמש בהן משום תיקון העולם, והא דמדמי הגמ' מעות של יתומים למעות אבידה, היינו דמזה חזינן דהא דשרי להשתמש הוא היתר שהתירו חכמים, וע"כ במעות אבידה אסור להשתמש בהן, דכיון דלא טרח בהן לא התירו להשתמש, וע"כ נמי במעות יתומים דליכא משום תיקון העולם, אסור להשתמש בהן, וז"ב. [↑](#footnote-ref-3)