חיוב שוכר במזוזה
קטגוריות: ש_ס / מ מנחות / מזוזה - הרב משה חדש / חבורות

בגמ' מנחות דף מ"ד השוכר בית בחו"ל כל ל' יום פטור מן המזוזה מכאן ואילך חייב במזוזה, והתוס' שם נסתפקו אי חיובו מה"ת או מדרבנן, דבפשטות הגמ' דחייב מה"ת כדאמרינן בב"מ ק"א דמזוזה חובת הדר היא ושוכר חייב מה"ת, אלא די"ל דהא דחובת הדר היא היינו רק לאפוקי דהמשכיר אינו חייב במזוזה כיון דחובת הדר היא, עי"ש בדבריהם, ועי' ריטב"א ב"מ דף ק"א דבעינן תרתי שיהא בית שלו וגם שדר בה. ומסקנת התוס' נראה דס"ל דשוכר חייב רק מדרבנן וכ"כ התוס' בע"ז דף כ"א, וכן נראה ברא"ש הל' מזוזה סי' ט"ו.

ולהצד דשוכר חייב מה"ת בפשוטו ה"ט דלא בעינן שיהא בית שלו אלא שידור בו והיינו דאמרינן חובת הדר היא. והא דהדר בפונדקי פטור צ"ל דהתם אין לו זכות דיורין בבית זה דבעה"ב יכול לסלקו ולתת לו דיורין במקו"א או נימא דפונדק לאו דיורין נינהו כלל וה"ט כדפרש"י דפונדק לנים בו עוברים ושבים והיינו דאין מטרתו ללון שם בדווקא אלא רצונו להגיע למחוז חפצו אלא שבדרך חפץ ללון והוי דיור ארעי ועי'. ונמצא דבזה גופא פליגי הראשונים דלמ"ד דשוכר חייב מה"ת ס"ל דחיוב מזוזה הוא משום הדיורין ולא משום הבית שיש לו בעלות בו ולמ"ד דפטור מה"ת ס"ל דחובת הבית הוא אלא דבעינן נמי שידור בו ולזה אמרו דחובת הדר היא.

אלא דיל"ע מהגמ' שבת קל"א ע"ב דמזוזה אין דוחה שבת דבידו להפקיר את הבית ומבואר דבית של הפקר פטור, וחזינן דבעינן בית שלו וא"כ אמאי שוכר חייב. ואין לומר דשכירות קניא וחשיב בית שלו, דכבר כתב בשו"ת הרעק"א סי' ס"ו דקי"ל דשכירות לא קניא, ומזה הכריח שחיובו משום עצם הדיורין אמנם בהמשך דבריו הביא מהרא"ש דשכירות קניא במקצת וצל"ע. וכבר הוכיח כן הריטב"א בשבת.

ובפ"ס כתב דכשמפקיר בשבת חשיב כדר פחות מל' יום [ואע"פ שכבר דר בה קודם עכשיו הם דיורין חדשים ולא שייכי לדיורין דמקודם] וכ"מ במאירי. ובתורי"ד כתב דכשמפקיר הוי כחונה בבית חבירו. ולכאורה ר"ל דהוי כדר בפונדק והיינו דמפרש דבעינן שיהא לו זכות דיורין בבית ולא סגי במה שדר בפועל.

והנה התוס' כתבו דאי חיוב שוכר מדרבנן א"ש דקודם ל' יום פטור בפשיטות משום דרק לאחר ל' יום גזרו דלחייב במזוזה דנראית כשלו מה"ת הא דקודם ל' יום פטור הוא משום דלאו בית דירה שלו הוא. ועי' בש"ך ס"ק כ"ח ומקורו בלבוש דדיורי ארעי הן. [והרעק"א שם הקשה אמאי הוצרך לזה הרי קי"ל כתוס' והרא"ש דשוכר חייב רק מדרבנן, אמנם האחרונים כתבו דמדברי הש"ך מוכח דס"ל להלכה דשוכר חייב מה"ת עי' גדולי הקדש סי' רפ"ו ס"ק י"א]. אך לשון התוס' משמע קצת דאין הטעם משום דדירת ארעי היא אלא משום דאינה שלו וכ"מ בגדולי הקדש ס"ק י"א דתרי סברות נינהו, ולפי"ז מבואר דגם אי שוכר חייב מה"ת ה"ט משום דהדיורין הן שלו, ויל"פ כוונתם דבעינן שיהא לו זכות דיורין וזה רק בשוכר ליותר מל' יום אבל בפחות מכאן אין לו זכות דיורין אלא שדר בשל חברו כנ"ל מהתורי"ד.

והנה בשוכר בית מעכו"ם בפשוטו יהא חייב דכיון שאין צריך שיהא שלו מאי נפ"מ אי שוכר מישראל או מעכו"ם. אמנם עי' בהג"מ פ"ה הי"א שהביא בשם ר"י דשוכר מעכו"ם פטור דדרשינן ביתך ולא של אחרים ולא דמי לטלית שאולה דלאחר ל' יום חייבת דהתם נראית כשלו אבל הכא קלא אית ליה, ושוב נתקשה מהא דשוכר מישראל חייב אמאי לא ממעטינן מביתך ולא של אחרים ואי משום דשכירות קניא ה"נ בשאלה עי"ש [ולא ברירא אי כך היא מסקנתו]. ומבואר מדבריו דשוכר מישראל חייב מה"ת ושוכר מעכו"ם פטור. וצ"ע טובא דאי שכירות קניא ה"נ נימא בשוכר מעכו"ם ומ"ש.

עוד העירוני דהלבוש כתב דשוכר מעכו"ם חייב משום דשכירות כממכר, ובשוכר מישראל לא כתב טעם זה ומשמע דחייב משום עצם הדיורין אף דאין לו בעלות ולא ממעט ביתך שלך. וצ"ע אמאי בשוכר מעכו"ם הוצרך לטעם דשכירות ממכר.

והנראה בזה דגם למ"ד דשוכר חייב מה"ת לא סגי בדיורין גרידא אלא בעינן בית בר חיובא כמו למ"ד דשוכר פטור מה"ת. אלא דכיון דהבית של ישראל חשיב בית בר חיובא ומהני לחייב את השוכר וזה הוא שאמרו חובת הדר היא והיינו שהדר בבית חייב לקיים את חובת הבית וכיון דהוא בית של ישראל הבית חייב כשדרים בו. ומעתה בשוכר מישראל אי"צ לטעם דשכירות ממכר אלא כיון שהבית של ישראל הבית חייב כשדרים בו ואף אם אין לשוכר קנין, וכמש"כ הרעק"א דעצם הדיורין מחייב, אלא דלהלבוש הוא רק כשהבית הוא של בר חיובא, [ואולי גם הרעק"א מודה בזה ולא עיינותי כעת]. אמנם כל זה בשוכר מישראל אבל בשוכר מעכו"ם דהבית אינו בר חיובא איך אפשר לחייב ולזה אמר הלבוש דשכירות ממכר היא ויל"ע אי כוונתו דשכירות קניא לגוף הבית לחומרא או דכוונתו דאית ליה קנין פירות. אבל בשוכר מישראל אי"צ לזה אלא כל שדר בו חייב

ונפ"מ לפי"ז דבבית של ישראל גם אם לא יהא לו זכות בעצם הבית אלא דר בשל חבירו יהא חייב. ובפונדק צ"ל הטעם משום דאין זה נחשב דיורין כלל. אבל בבית של עכו"ם בעינן שיהא לו קנין בבית. ומעתה לפי"ז א"ש דברי ההג"מ שבשוכר מעכו"ם פטור אף דשוכר מישראל חייב משום דשכירות קניא ונתקשינו דאי שכירות קניא ה"נ נימא בשוכר מעכו"ם, וע"כ נראה דהא דכתב דשכירות קניא אין כוונתו דאית ליה קנין הגוף אלא דסגי בקנין פירות אלא דלא סגי בזה דבעינן בית של בר חיובא ולזה בעינן בית של ישראל משא"כ בית של עכו"ם אף דאית ליה זכות דיורין ולא ממעטינן מבית של אחרים מ"מ בעינן בית בר חיבוא דהחיוב הוא על הבית וכאמור. ועצ"ע בזה. סיימתי כאן אף שלא נסתיים הענין ואי"ה עוד חזון למועד.