הלכות שמיטה מהגרצ ובר, מעודכן
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / שביעית / שיעורי שביעית סדר ב

בעה"י

**הלכות לשנת שמיטה**

**ממורנו המרא דאתרא הגר"צ ובר שליט"א**

## עציצים

1. עציץ שנמצא בתוך הבית, בירושלמי (פ"ב דערלה) הסתפק אם שייך איסור זריעה בתוך הבית, ודעת פאת השולחן (סי' כ' סק"ב) להקל בזה"ז ששביעית דרבנן, אך דעת החזו"א שיש להחמיר, ובשעת הדחק היקל בעציץ שאינו נקוב.

ומותר להשקות עציץ שאינו נקוב בתוך הבית בלא הגבלה (דרך אמונה פ"א, צהה"ל ס"ק קי). [ובעציץ נקוב מותר רק לאוקמי שכשלא ישקה יפסד הצמח, וכדלהלן אות ח'].

1. גדר עציץ נקוב, היינו שמנוקב כדי שורש קטן, וכתב החזו"א (סי' כ"ב סק"א) שאין אנו בקיאין בשיעור זה, אך מ"מ נקב קטן להוציא ממנו המים לא נחשב כנקוב.
2. עציץ שאינו מנוקב שעשוי מחרס ועץ, נחלקו הראשונים אם נחשב כנקוב, והכרעת החזו"א (שם) שכשזרוע בהן אילנות יש להחמיר, ורוב העציצים שלנו יש בתוכם צמח רב שנתי שדינו כאילן, ועציץ העשוי מפלסטיק וממתכת חשיב כאינו מנוקב.
3. עציץ המונח ע"ג אבן דינו כאינו נקוב, והחזו"א החמיר במרצפות שלנו (בלטות) לדונו כנקוב דשמא הוא רק כעפר קשה או כחרס (אורחות רבינו ח"ב עמ' שס), ויש חולקין ע"ז.
4. כשנוף הצמח יוצא מהעציץ, חשש החזו"א שנחשב כנקוב לפי שיונק ע"י נופו, ולכך הזהיר בעציץ שאינו נקוב שלא יצא נופו החוצה, ומ"מ כתב הקה"י (שם) שמותר לעדור בתוך העציץ לצורך קיום הנוף. ודעת הגריש"א (קובץ תשובות ח"א סי' רלב) דבתוך בית מרוצף אפשר להקל בכל זה (כיון שלהרבה פוסקים אין יניקה דרך הנוף, ועוד דאפשר דמרצפות נחשבים כאבן שחוצצים בפני היניקה).
5. עציץ עם פרחי נוי שנשתל בשביעית באיסור אסור לקנותו או לקבלו במתנה (דרך אמונה פ"א ס"ק נ"ו) אך אם שתלוהו בעציץ שאינו נקוב בבית מקורה יתכן שא"צ לעוקרו.
6. בתוך הבית מותר להעביר עציץ, אפי' נקוב, ממקום למקום ואפילו להורידו מהשולחן על רצפת הבית, כיון שאינו מתכוון לעבודה בעציץ עצמו ואין מוכרח שיש יניקה דרך הרצפה ושמשתנה בטלטול העציץ, דאפשר להקל בשביעית בזה"ז שלרוב הפוסקים האיסור רק מדרבנן (שמיטה כהלכתה פ"א הערה ד', ובמשפטי ארץ פ"ח סי"א בשם הגריש"א).

אך אסור להעביר את העציץ ממקום מרוצף ומקורה למקום שאינו מרוצף (אע"פ שמקורה), או שאינו מקורה (אע"פ שמרוצף). (דרך אמונה שם ובצהה"ל ס"ק ק"י בשם החזו"א**).**

## השקיה

1. מותר להשקות את העציצים ופרחים ואילנות רק כדי שלא יתייבשו, אבל השקיה מרובה שתגרום להשבחת הצמח אסורה. (דרך אמונה פ"א ה"ט ס"ק פ') וכן מותר להשקות עצי פרי, אם ללא ההשקיה הפירות יתקלקלו, וכשיש ספק אם יתקלקלו מותר.
2. דשא - מותר להשקות רק כדי שלא ייהרס.
3. יש להימנע מלשטוף רצפות בבית או במרפסת, כשהמים זורמים לגינה, אף אם אינו מתכוון להשקיה. והעיצה להתיר היא ע"י הוספת חומרי ניקוי למים. (דרך אמונה פ"א ציון ההלכה ס"ק י"ח). אבל לחצר חבירו, או לחצרו שאינה עומדת לזריעה (אף שיש בה עשבי בר) מותר כיון שאינו מתכון ולא ניחא ליה.
4. וכמו"כ אין להפעיל מזגן אם ע"י זה יטפטפו מימיו במקום שיש צמחים שנהנה בגידולם (דרך אמונה, שם).
5. לשבת ולהנות על דשא, שעושים בו מלאכות שאסורות בשביעית – מותר. (דרך אמונה בבה"ל פ"ד ה"ב ד"ה שיהיו).
6. אין ליטול ידיים על דשא בגינה ציבורית כיון שאין ניכר שלא עושה לצורך השקיה. (חוט שני עמ' קכו, ודרך אמונה פ"א צהה"ל ס"ק י"ח בשם החזו"א). אמנם בחצר חבירו אפשר להקל.

## גיזום וניכוש וסיקול אבנים

1. אסור לנכש עשבים שוטים מהגינה, ואם מוכח שעושה זאת מפני נחשים וגם אין הקרקע עומדת לזריעה מותר (דרך אמונה פ"א צהה"ל ס"ק צ"ה), וכשסמוך לאילנות יש לאסור (חזו"א במכתב י"ד).
2. אסור לנקות את שדהו מפסולת במגרפה, אלא יאסוף בידיו או במטאטא מברזל העשוי לנקיון בלבד (חוט שני פ"א הי"ט) דאז מוכח שנעשה לניקיון בלבד.
3. כל גיזום וחיתוך אסור אפילו כשאין מטרתו לטובת הצמח, וכגון 'גדר חיה' או 'כיסוח דשא' (משפטי ארץ פ"ב סעי' יט בשם הגר"נ קרליץ והגריש"א). אולם מותר להדיוט (שאינו יודע מלאכת הזימור) לקצוץ ענפים המפריעים להליכה.

ולמעשה, יש סוגי דשא שניתן להימנע כל השנה מלכסח אותם ולא יהרסו כלל ויש שחייבים לכסח כדי שלא יפסדו, ויש להיוועץ במומחים בנושא בכל סוג של צמח, ולקבל הוראת רב בנושא.

1. החזו"א הכריע דכל מלאכה שהיא מדרבנן הותרה במקום חשש להפסד האילנות או הפירות. (סי' כ"א ס"ק י"ז עיי"ש), ומ"מ יש אופנים שלא הותר אפי' במקום הפסד (עי' דרך אמונה פ"א ס"ק פ"ו).
2. מותר לשחק באדמת גינה וליצור צורות משום דמוכח שאינו לחרישה אלא למשחק.
3. מותר לקבלן לחפור בגינה ולסקל אבנים, כשיש היכר שעושה זאת עבור בניית דירה. (רמב"ם פ"ד הי"ב).

## במה חלה קדושת שביעית

1. פירות שגדלו בשדה עכו"ם, נחלקו הפוסקים אם נוהגת בהם קדושת שביעית, והכרעת פאת השולחן (סי' כ"ג ס"ק כ"ט) כדעת הב"י שאין בהן קדו"ש, וכן נהגו בירושלים, אולם החזו"א (סי' כ' סק"ז) הכריע דיש בהן קדו"ש, וכן המנהג בהרבה מקומות.
2. בשמים או פרחים שיש בהם ריח, אם עומדים לריח, נסתפק הירושלמי אם יש בהם קדושת שביעית, ויש להחמיר (חזו"א סי' י"ד סק"ט, דרך אמונה פ"ז ס"ק קכז).

ואם עומדים לנוי בלבד, דעת הגרשז"א להקל שאין בהם קדושה והגריש"א מחמיר גם בזה (משפטי ארץ פי"ד הערה 10), וכשאין בהם ריח לכו"ע אין בהם קדושה.

## ארבע מינים בשביעית

1. אתרוג – כיון שראוי לאכילה, יש בו קדושת שביעית, רק נחלקו הראשונים האם הולכים רק בתר חנטה או גם בתר לקיטה. ונוהגים להחמיר ללוקטו קודם ר"ה של שביעית כדי לא ליכנס לפלוגתא (חזו"א סי' ט' ס"ק י"ז), ומ"מ בדיעבד הורה החזו"א להקל שאין בו קדו"ש (דרך אמונה צה"ל פ"ד ס"ק קנ"ה).
2. לולב – נחלקו הראשונים (תוס' ב"ק קא: ורמב"ם פי' המשניות סוכה פ"ג מי"א) אם יש קדושת שביעית בלולב. ולהלכה המנהג שלא לנהוג בו קדושה, וכן צידד החזו"א (דרך אמונה פ"ח צה"ל ס"ק קיז, וע"ע באורחות רבנו ח"ב עמוד שכ"ו) אך מ"מ לעצמו החמיר לנהוג בו קדושה.
3. הדס – בדעת החזו"א, עי' דרך אמונה (פ"ז, צה"ל ס"ק רכ"א) שצידד להקל.
4. ערבה – אין בה קדושת שביעית.

## שאריות אוכל הקדושות בקדושת שביעית

1. שיירי פירות וירקות שעדיין ראויין למאכל אסור לזורקן לפח דעי"ז נחשב שמאבדם, וכשאין ראויין לאדם יכול ליתנם לבהמה אך לא לאבדם בידיים, ונוהגים להחמיר בזה אף במקומות שאין רגילות ליתנם לבהמה.

ולכן כל השאריות של פירות השביעית יש להניחם בפח מיוחד לפסולת של שביעית עד שירקיבו מעצמן, וגם שם יש לכרוך כל השאריות של כל ארוחה בפני עצמו בשקית נפרדת ולא לערבב את השאריות של בוקר עם של ערב שאז גורם עיפוש המאכל בידים (דרך אמונה פ"ה ה"ג ס"ק י"ג).

ואם נשאר בצלחת מעט שאריות בכמות שרגילות להישאר לאחר אכילה, א"צ לגרר את השאריות מהצלחת אלא יכול לשוטפה במים. (משפטי ארץ, פכ"ג אות י').

1. קליפות שראויים לאכילת אדם, וכגון קליפות תפוחים וכדו', יש בהן קדו"ש וצריך לאוספן לפח שמיטה, אך קליפות שאינם ראויים לאכילת אדם, כגון קליפות תפוזים, אפשר להקל לכורכם בשקית סגורה ולהשליכם לאשפה הרגילה.
2. גרעיני הפירות שאין בהן שימוש כלל והרגילות לזורקם לאשפה אין בהם קדושת שביעית ויכול להשליכן. (דרך אמונה פ"ה ס"ק י"ג). אך כשדבוק בהן מהפרי עצמו צריך להניחם בפח שמיטה.
3. מרק שנתבשל עם ירק שיש בו קדו"ש, יש לנהוג קדו"ש בכל המרק כיון שיש בו טעם שביעית. (רמב"ם פ"ז הכ"ב)

## גרם הפסד בפירות שביעית

1. אין לבשל מלכתחילה כמות גדולה שיודע בודאות שישאר מהתבשיל ויזרק לפח.
2. מותר ליתן לתינוק פירות שביעית כדי שיאכל, ואין לחוש שנחשב הפסד פירות שביעית מחמת שהתינוק מבזבז את הפרי ומפסידו כיון שהוא דרך גרמא בעלמא, אך מ"מ משום חינוך יש למנוע מהם לבזבז הפירות (דרך אמונה, בה"ל פ"ה ה"ה), ואם יכולים לתת לו חתיכה אחת ולא את כל הבננה ודאי עדיף.
3. מותר לקלף פירות שביעית שהדרך לקולפן (אף שראויין לאוכלן בקליפתן), וא"צ לקלפם בצמצום כדי שלא יכנס לתוך בשר הפרי, אלא מקלף כדרכו (חזו"א סי' י"ד סק"י).

## ריסוק וסחיטת פירות שביעית

1. מותר לרסק פירות שביעית שדרכם בריסוק, וכגון בננות עגבניות תפו"א גזר סלק ותפוח עץ. (דרך אמונה פ"ה ס"ק י).
2. סחיטת פירות שביעית- כשאין דרך לאכלם אלא ע"י סחיטה, כגון לימונים, מותר לסוחטם, ואת בשר הפרי הנסחט מניח בפח המיוחד עד שירקב. (חזו"א סי' כ"ה ס"ק ל"ב ודרך אמונה פ"ה סק"ה). וכשאין דרך לסחטן כלל אסור לסוחטם בשביעית. ומ"מ אם עבר וסחט המשקה היוצא מהן מותר (ספר השמיטה פ"ז סעי' ב', חוט שני עמ' רכ"ז).

ופירות שדרכן לאכול גם כמות שהן וגם לסוחטן למיץ, וכגון תפוזים ואשכוליות, יש שהחמירו בזה, אך דעת החזו"א (שם) שמותר.

## כיצד קונים פירות וירקות

1. אסור למוכר למכור פירות שביעית במשקל (כדי שימכור בזול וכדי שידעו לנהוג בו קדושת שביעית), וגזרו אף על פירות חו"ל שאסור למוכרן במשקל דמיחלף בפירות ארץ ישראל.

אולם כשניכר שהם מחו"ל מותר (רמב"ם פ"ו ה"ה), ואין צריך שיהיה ניכר לכולם אלא די שניכר לבקיאין (חזו"א סי' י"ד סקי"ב), וצ"ע אם מספיק כשהיה ניכר בתחחילה כשהגיעו הפירות לחנות אע"פ שאח"כ אינן ניכרין (דרך אמונה פ"ו ה"ה, בהה"ל ד"ה ואם).

וכשיש כיתוב על המדף שהוא יבול חו"ל נראה דמותר (ע"פ מהרש"ם סי' פ"ז).

ופירות שישית נראה דודאי מותר לשוקלם דניכר למבינים שאינו סחורה טריה.

1. בפירות נכרי הנמכרים דרך שליחות התיר החזו"א שמותר לשוקלם לפי שאין השקילה אלא לברר החלוקה כמה ישלם כל אחד בהוצאות ושכר הטירחא, וכן מותר לשקול הפירות בחלוקת אוצר בי"ד.
2. בפירות אוצר בי"ד, הורה החזו"א להקפיד שהמחיר יהיה זול יותר מכל שנה, ובפירות נכרי אפשר להקל בזה באופן שהיוקר הוא מחמת הגוי או ההוצאות המרובות.