צד
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / מלאכות שהיה והטמנה / הרב מאיר קאופמן / מהדורא קמא

בס"ד כסליו ס"ט

**מלאכת צד**

**עיקרי הסוגיות: ק"ו עד סוף הפרק, משנה ריש פ' שמנה שרצים חיה ועוף שברשותו וכו', ביצה כ"ג: כ"ד., ל"ו. פורסין מחצלת, רמב"ם פ"י עד סוף הפרק, טושו"ע ס' שט"ז, הל' יו"ט ס' תצ"ז, גמ' י"ז: אין פורסין וכו' ובראשונים שם ובמ"א וחזו"א**

**בגדרי מלאכת צידה**

א] בעיקר גדר צידה הגר"ח כתב דצד נחש שלא יזיקנו הוי דבר שאין מתכוין והחזו"א בגליונות ובסימן נ' סק"ג הקשה שהוי משאצל"ג ולא אינו מתכוין וכתב וז"ל דהכא מכוין לצידה דשם צידה הוא ההבאה למקום מצומצם ולשלול ממנו החופש לטיול למקום שירצה והרי כיון לכך וזה שאינו צריך לעצמותו הוא קובע בדין משאצל"ג עכ"ל ומבואר מדבריו שיסוד מלאכת צד זה לקיחת החופש מבע"ח ולכן יש כאן כונה למלאכה אמנם בפשוטו הגר"ח נקט שיסוד המלאכה מה שלקח חיה לשימוש ואם אין זה כונתו הוי אינו מתכוין וכמפשיט עור לא לצורך העור אלא הבשר דהוי אצל"ג ועיין לקמן סק"י

אמנם הנה מבואר בגמ' שהשיעור שחשיב ניצוד הוא במטי ליה בחד שחיה דהינו שלא מחוסר מעשה צידה ואם יש עוקצי הוי מחוסר צידה ומשמע שהקובע אם הוא תחת שליטת ידי אדם או לא אמנם יתכן שיסוד המלאכה לקיחת החופש אלא ששיעור לקיחת החופש הוא בזה שמעמידו במצב שליטת אדם ולא סתם שהוא מחוסר חפשיות ויתכן עוד שזה ביחס להרגשת הבע"ח שהוא במצב שאפשר לתופסו בקלות וכדלקמן

והנה מבואר לקמן שיש צידה באריה ומבואר בגמ' ששיעור הצידה הוא כשיכניסנו לגוהרקי שלו וביאר רש"י דאל"כ הוא ישבור את המקום שנמצא ומשמע שהדין צידה הוא אותו שיעור של מטי ליה בחד שחיה וצ"ע הרי אם המושג צידה שהוא תחת שליטתי לתפוס אותו א"כ כאן הרי אין באפשרות האדם לתפוס אותו וצ"ל שדנים אם האדם היה גיבור יותר ממנו אמנם כל זה אם הנידון בשיעור לקיחת החפשיות ממנו ולא ששליטת האדם הוא מעצם המלאכה אבל אם זה מעצם המלאכה א"כ הוא לא תחת שליטת ידי אדם, ועיין. אמנם באמת הרמב"ם כתב לדינא דמטי ליה בחד שחיה ולאחר זה כתב לפיכך באריה אינו חייב עד שיכניסנו לגוהרקי שלו ומשמע שכונתו כיון שלא שייך כאן שיוכל לתופסו לכן צריך שיהיה במצב כבר תפוס שזה בגוהרקי שלו שכך דרך החזקת אריות

ועיין לקמן דבפשוטו נחלקו הטור ובעה"ת בזבובים שניצודים בקופסא דהטור כתב שזה לא צידה כיון שכשיפתח הקופסא הם יברחו ובעה"ת חולק ואיירי שאם היה בתוך הקופסא היה מטי ליה בחד שחיה ומבואר לכאורא שהמושג צידה זה שהבהמה תחת שליטת ידי אדם אמנם יתכן שזה שיעור של חוסר חופשיות ובדעת החולקים יתכן שרק מדרבנן אסור אמנם אם זה מעיקר הדין לכאורא מוכח שגדר צידה זה לא מה שהוא תחת שליטת ידי אדם אלא שצ"ע השיעור דמטי ליה בחד שחיה ואולי זה ביחס להרגשת הבע"ח שהוא תחת שליטה ולכן זה לא תלוי בפועל וכן א"ש באריה וצ"ע

והנה אם ננקוט שמלאכת צידה אפילו שזה נטילת החופשיות של הבע"ח אבל לא חשיב שניטל חופשיותו אלא אם הוא תחת שליטת ידי אדם א"כ לכאורא הוי אינו מתכוין כיון שהוא הרי לא מתכוין כלל שיהיה במצב של חוסר חופשיות שתחת שליטת ידי אדם אמנם אם זה רק שיעור בהרגשת הבע"ח א"ש והנה סתימת הראשונים שזה לא אינו מתכוין וצ"ב הטעם וכנ"ל ועיין חזו"א שלאחר שביאר לעניין זבובים בדעת הטור שזה לא תחת שליטתו כתב ולא דמי לנחש וכוונתו להקשות שא"כ להוי כאינו מתכוין וצ"ב הסברא לחלק ויתכן שזה וודאי שיסוד המלאכה הוא לקיחת חופשיותו אלא שאין זה יצירה חשובה אלא אם ע"י זה נוצר בע"ח תחת שליטת אדם אמנם אין זה מעצם המלאכה אלא תנאי צדדי שיהיה לזה חשיבות מלאכה ולכן כל שזה נעשה לא הוי אינו מתכוין כיון שכונתו לקחת את חופשיות הבע"ח שזהו עיקר המלאכה וצ"ע

ב] ועיין בה"ל ס"ב שדן ברודף לאחר בהמה עד שנתעיפה או שעשאה חיגר האם חייב משום צידה או שאין דרך צידה בכך ומשמע שיש כאן את מלאכת הצידה אפילו שלא לקחה לרשותו אמנם יתכן שגם לגר"ח העיקר שהוא תחת שליטת ידי אדם ולא דוקא שהוא נכנס לבעלות של מישהו ועיין ס' שכ"ח סמ"ה שלוחשים על נחשים ועקרבים בשביל שלא יזיקו ואין בכך משום צידה וביאר המ"ב שזה לא צידה טבעית ומשמע שבעיקר הדבר חשיב צידה ואולי זה רק מדרבנן ועיין מ"ב אם פסקי חזו"א בסופו הוראות מהחזו"א שנקט שאסור לרסס על זבובים שיתעלפו משום צידה

והנה בעיקר הדבר היה מקום לדון שצידה זה רק אם הבע"ח מצד עצמו מתנגד אלא שהוא ניצוד ולא אם הפכו אותו לניצוד מחמת עצמו ולפ"ז בנתעייף אין כאן צידה אמנם מדברי הבה"ל חזינן לא כך ועיין ראבי"ה ס' קצ"ד בתו"ד שההורג בע"ח וע"י זה ניצוד בידו עובר משום צידה ומבואר כבה"ל וכאן הוא חידוש יותר גדול דמציאות הצידה לכאורא נעשה במת וצ"ע

ג] מבואר בגמ' שאם מטי ליה בחד שחיה הוי ניצוד ואין בו צידה ויש לעיין האם זה גם בבע"ח שאין הוא ניצוד כלל אלא שמטבעו הולך לעט האם תפיסתו הוי צידה והיה מקום לומר שכיון שביחס לכל אדם הוא לא ניצוד כי הוא יכול להתרחק ולהגיע למקומות רחוקים הוי צידה וזה לא דומה למטי ליה וכו' שהוא כלוא באותו מקום אמנם הנה מבואר בגמ' שחגבים בשעת הטל לאלעזר בן דהבאי אין בהם צידה כי הם הולכים קבוצות ואפשר לתופסם והרי וודאי שהם מתרחקים ודוחק לומר שבזה נחלקו רבנן ומשמע שכל שהם במצב שצורת תפיסתם בקלות אין בזה צידה וכן מוכח מכל הראשונים לקמן

ד] עוד היה מקום לדון דדוקא בע"ח דלפי טיבעו הוא משוחרר לגמרי כה"ג כל שעכשיו הוא במצב שמטי ליה בחד שחיה חשיב שהוא ניצוד אבל בע"ח שלפי טיבעו הוא מהלך לעט חשיב שהוא משוחרר לגמרי ובתפיסתו יש צידה והנה בחולה מפורש שאין בזה צידה אמנם יתכן ששם הוא לא זז כלל וחסר במעשה צידה ויתכן עוד שדוקא שם שלפי טיבעו הוא במצב משוחרר ורק עכשיו יש לו מניעה לכן חשיב כאילו הוא ניצוד ותחת שליטת אדם ולא בע"ח שכך הוא טיבעו ובפשוטו מצאנו בראשונים בכמה דוכתי שאין בזה צידה

א.עיין תוס' רי"ד חגיגה י"א שהקשה על רש"י שחומט זה שבלול והקשה הרי הוא מהלך לאט ומטי ליה בחד שחיה וא"כ אין בזה צידה

ב.עיין רמב"ם שצד צבי קטן פטור וביאר המאירי שקטן אין מהלך כל כך

ג.עיין רא"ש רשב"א ומאירי ביצה י. שהקשו על מה דמבואר במשנה שמותר לקחת יוני שובך הרי יש איסור צידה ותירצו שאירי בקטנים והוסיף הרשב"א במדדים שעדין נתפסים בשחיה אחת ועיין שש"כ ח"ג שהגרש"ז הקשה מצב שהוא הולך לאיטו והמשנה מחייבת אמנם כבר הובא מהר"מ שצב זה מה שבלשונינו לטאה

אמנם כבר הובא דברש"י בחגיגה מבואר שחומט זה שבלול ובמשנתינו הרי מבואר שכל שמונה שרצים יש בהם צידה וכן עיין רש"י ריש פ' שמונה שרצים שביאר ששאר שרצים הכוונה כגון תולעת והרי המשנה אומרת שהצדן לצורך חייב וכן ראיתי באורחות השבת שהביא מרבינו ירוחם שהצד תולעים חייב ומבואר שיש בזה צידה ובהכרח צ"ל שבדבר שכך הוא טיבעו ללכת לעט כל שהוא צדו ומגביל את חופשיותו הוי צידה אמנם כל זה שייך אם מלאכת צידה זה הגבלת החופש ולכן אפשר לדון שכל חיה לפי טיבעה אבל אם היסוד שהוא תחת שליטתי לא מסתבר לחלק בין החיות אלא כל שהוא כבר תחת שליטת ידי אדם אין פה צידה ולרש"י הנ"ל צ"ל שצבי קטן או ציפור קטן שמדדה חיבים עליו ודוחק לומר שכיון שכשהוא יגדל ילך מהר חשיב יותר שעכשיו הוא ניצוד

ה] עיין רש"י שכתב לעניין ציפור לבית שפטור כי יש חלונות וצ"ל שהם לא ניכרים להדיא ויש סיכוי קלוש שיצא משם דאל"כ פשיטא ועיין ב"ח ריש סימן שט"ז שהקשה דהרי הגמ' מחלקת לעניין מה שצריך מגדל שזה דוקא בציפור דרור ואם הסברא בגלל חלונות א"כ זה שייך בכל ציפור וע"ש שחידש שכל דברי רש"י לר"י שס"ל שצריך בית ולא חצר והסברא כי יש סיכוי בחצר שיקפוץ על הגדר ויצא וה"ה בעוף ונפק"מ שלר"י גם בשאר עופות צריך מגדל והגמ' שמחלקת זה כר"י וע"ש מה שהוסיף שר"י זה גם לחומרא כגון ביבר גדול אם תקרה אמנם עיין ר"ח בביצה שכתב שלר"י ביבר גדול זה כמו יער ומשמע שס"ל שצריך דרגא של ניצוד יותר

ו] מבואר במשנה דלרבנן הצד לחצר ולגינה ולביברין חייב והגמ' מביאה בריתא שפטור ומחלקת בין ביבר גדול או קטן ומבארת שקטן חשיב או שמטי ליה בחד שחיה או שמטי ליה טולי הכתלים או שיש עוד תנאי שלית ליה עוקצי והנה בפשוטו השיעור של רשב"ג דמחוסר צידה הוא אותו שיעור של רבנן כמבואר בגמ' וכן הוא בראשונים בביצה כ"ד. והנה הגמ' שם מבארת את שיעורו של רשב"ג שאם צריך לומר הבא מצודה ונצודינו חייב ואם לא פטור והקשו הראשונים למה הגמ' אומרת שיעור אחר מהנ"ל שמטי ליה בחד שחיה ועיין רש"י שזה אותו שיעור ועיין בה"ל ס' שט"ז ס"א שהביא כן מהרבה ראשונים והרי"ף העתיק רק שיעור זה [וכן הרא"ש] ועיין רשב"א בביצה שס"ל שזה מחלוקת אמוראים ופסק כשמואל אמנם הגר"א ביאר שס"ל שזה חד שיעורא. והתוס' והרשב"א בביצה כתבו שהשיעור של חד שחיה זה בחיה ובהמה, ובעופות השיעור שהבא מצודה ומבואר ברשב"א שחיה זה מצב יותר ניצוד מעוף וצ"ל שכל דבר הקובע לפי דרך צידתו והרמב"ם בהלכות שבת העתיק השיעור של מטי ליה בחד שחיה ובהלכות יו"ט העתיק השיעור של הבא מצודה ועיין מ"מ שזה אותו שיעור ובעמק ברכה ביאר שס"ל שמותר צידה לצורך יו"ט ורק אסור משום מוקצה והשיעור בהבא מצודה אע"ג שגם אם לא צריך מצודה זה עדין בגדר מחוסר צידה וע"ש

ז] רש"י גריס מטי ליה בחד שחיה וברשב"א ובמאירי ביארו שהכונה שמגיע בהתכופפות אחת והקשו שזה בית אמנם גם לשון רש"י שרץ ותופסו וצ"ע ולכן גרסו חד שהיה וביארו שהכוונה שהכונה בריצה אחת ולא צריך להפסיק ולנוח בנתים

ח] בדין שמטי ליה בחד שחיה עיין פמ"ג סוף הסימן דעדיין יש בזה איסור דרבנן וכן הגר"ז ס' תצ"ז כתב שזה מותר ביו"ט מצד שמחת יו"ט וצ"ל שזה לא כמו עוף המבואר במ"ב סקנ"ז שאם הוא לא חסר שום מניעה שמותר לצודו ע"ש וכן מוכח מהר"מ שאסר צבי קטן מדרבנן ועין תהל"ד וצ"ע ויש לעיין האם יהיה איסור גם בקירוב קצת צידתו או רק אם ממטי ליה בחד שחיה הביאו לצידה גמורה כגון החזקה בידיו

ט] מבואר בגמ' שחולה וזקן וחיגר פטור ובחולה הגמ' מחלקת בין מחמת עיפות למחמת חולי ודעת רש"י שאם זה עייפות אין בזה צידה ובחולי יש צידה ועיין חיי אדם שס"ל שחולה לפעמים מתחזק ובמ"מ ביאר בדעת הרמב"ם איפכא דמחמת עיפות חייב ועיין בה"ל ס"ב ד"ה חולה שדן האם הכוונה אפילו שהוא לא יכול לזוז כלל והביא מהב"י שגם כה"ג וצ"ב הטעם והנה פשטות משמע שאין השיעור שהוא לא מטי ליה בחד שחיה וצ"ב למה שיהיה בזה צידה וצ"ל כיון שעוד מעט הוא יתחזק ולגבי מצב זה יש כאן צידה ורק אם עכשיו הוא כלוא לגמרי חסר במעשה צידה אמנם הב"ח ועוד כתבו שהרי"ף לא העתיק דין זה דהכל בכלל מטי ליה בחד שחיה וחזינן דלא כנ"ל וצ"ע

י] **אין במינו ניצוד:** מבואר בסוגין שנחלקו באין במינו ניצוד האם יש איסור צידה וכן לקמן ק"ז: לענין פרעושים ודעת רש"י שחגבים הוי במינו ניצוד והרמב"ם פ"י הכ"ד כתב שהוי אין במינו ניצוד ועיין בבה"ל ס"ג מה שדן מהירושלמי וצ"ב הרי הדרך לאוכלם ולמה שלא יהיה ניצוד ויש שביארו שתמיד צדים ומיד הורגים אותם וא"כ אין ענין בבע"ח תפוס אמנם לראבי"ה לעיל שהורג בע"ח חייב גם משום צידה לא שייך סברא זו ועיין ב"י ס"ד **שדבורים** הוי במינו ניצוד אמנם המ"ב הביא סקי"ג שפשטות הגמ' בביצה ל"ו דהוי אין במינו ניצוד ועיין חידושי הרא"ה שם ולכאורא שורש הנידון דדבורים הם עומדים לשימוש האדם אמנם ללא צידה אלא ע"י כוורת **ולענין דגים** עיין מג"א תצ"ז סק"ו שהביא מהרש"ל שאין בו צידה וחלק עליו ועיין מ"ב שם סקי"ד דרק במצב שהם בקרקע שיך בהם צידה ולא אם הם בתיבה אפילו שצריך מצודה וצ"ע הסברא בזה **ולעניין חלזון** עיין תוס' ע"ה. דבגמ' מבואר שחייב והביאו מהירושלמי שאין בזה צידה

י"א] בעיקר דין אין במינו ניצוד צ"ב שלא מצאנו חילוק זה בהורג בע"ח או בשאר מלאכות ויתכן שכאן שאין שום שינוי בגוף הבע"ח אין לזה חשיבות של יצירה אלא א"כ יש במינו ניצוד וכמדומה שכן ביאר האגלי טל ויש לעיין האם זה חיסרון במלאכת מחשבת או שזה שינוי במלאכה [ונפק"מ בספק דבר שיש במינו ניצוד וזה דבר שאין מתכוין ודו"ק] ויש לעיין האם צריך ניצוד להשתמש עמו או גם כדי שלא יזיק ויתכן שזה תלוי בשורש המלאכה האם הוא הבאה תחת שליטת אדם או לקיחת החופש שצריך ניצוד בתור מהות המלאכה ובפשוטו משמע שהקובע שצדים לשימוש ויתכן שגם אם המלאכה היא לקיחת החופש אבל אין לזה חשיבות אלא בדברים שרגילים לתופסם לשימוש

י"ב] בפשוטו לא שייך צידה באדם דהיצירה של צידה היא רק בבע"ח ותפיסת אדם היא יצירה אחרת ועיין תוס' מנחות ס"ד. דמשמע שיש צידה לעניין תינוק שנפל למים ועיין ס' קובץ על הר"מ פ"ב הט"ז ועיין אבני נזר קפ"ט סקכ"ב שהעיר שאפילו אם יש צידה באדם אבל כה"ג שזה לטובת הניצוד שלא ימות אין זה צידה אלא אדרבא זה החזרת חופשיותו ובאדם גדול כתב הגרש"ז שהוא כמו חיות תרבותיות שאין בהם צידה דמציאותם בין בני אדם ללא התנגדות וא"כ ה"ה אדם ורק אם יהיה שוטה שבורח מחברת בני אדם שייך לדון בו צידה

**סוגיא שבת מ"ג, ביצה ל"ו**

י"ג] עיין בגמ' שבת מ"ג.: פורסין מחצלת על גבי דבורים בשבת בחמה מפני החמה ובגשמים מפני הגשמים ובלבד שלא יתכוין לצוד והגמ' מעמידה כר"י ושואלת מה עוזר שלא מתכוין הרי דבר שאין מתכוין אסור והגמ' עונה שהכונה ובלבד שלא יעשנה מצודה וצ"ע שלכאורא גם לר"ש זה אסור מצד דבר שזה פס"ר ובגמ' ביצה כן הוא הגירסא שהגמ' שואלת שזה פס"ר אמנם עיין מהרש"א שכתב שבתוס' מבואר שלא גרסו כן בגמ' והטעם שלר"ש א"ש עיין תוס' בביצה שיש חור קטן בכורת ויתכן שלא יראו אותו והם ניצודים ואין זה פס"ר ועין רמב"ן וריטב"א בשבת וברשב"א בביצה שכתבו שאולי יש חור וכוונתם כמבואר בר"ן שהמחצלת יכולה להיסגר בצורה שיש חור ובצורה שאין חור ולכן לא הוי פס"ר ורק לר"י אסור

י"ד] עיין בטור בשם סה"ת שאסור לסגור קופסא שיש בה זבובים משום צד ואפילו שאין במינו ניצוד אבל אסור מדרבנן והטור חולק משני טעמים א. שכיון שאפילו אם יפתח יברחו וזה לא דומה לדבורים כי הכורת קטנה והם ניצודים ב. ששם כל האיסור כי הוא מכוין ולא כמו כאן שהוא לא מכוין והנה לענין החילוק הראשון בפשוטו כוונתו לחלק שדבורים זה קופסא קטנה וכאן גדולה ובטעם החילוק הב"י ביאר שבגדולה כשהוא יפתח הם יברחו משא"כ קטנה יכול לתפוס או שהכונה שבגדולה שזה לא מטי בחד שחיה כה"ג כל האיסור מדרבנן כי זה קירוב הצידה וכאן אין שום קירוב שכשהוא יפתח הם יברחו

אמנם הרמ"א העתיק שבגדולה תמיד מותר ובקטנה הטור מתיר והסה"ת אוסר ועיין מ"א שגדולה הכונה שגם אם הוא היה בפנים לא מטי ליה בחד שחיה וצ"ע א"כ החילוק בין זה לדבורים וביארו הט"ז והגר"א שזבובים אין הרבה וכן הם קטנים א"כ גם בקטנה הם יברכו כשהוא יפתח משא"כ דבורים כשהוא יפתח הוא יתפוס לפחות חלק אמנם הגר"ז המחצה"ש והחזו"א ביארו שבדבורים שמעונים בהם במצב הזה שהם עושים דבש א"כ לא איכפת לי שכשהוא יפתח הם יברחו משא"כ זבובים שכל הצידה מה שיש לו אותם והרי כשהוא יפתח הם יברכו ולפ"ז בדבורים צ"ע למה דוקא קטנה אסור והגר"ז השמיט זה ובחזו"א ביאר דאל"כ אין צידה דאוריתא וצ"ע הרי מדרבנן שיאסר ובהכרח כבאור הט"ז והגר"א

ובפשוטו מוכח מהטור שיסוד מלאכת צידה זה מה שהדבר תחת שליטתי ולא נטילת החופש ובדעת הבעה"ת יתכן שחולק על זה אמנם יתכן שס"ל שזה עצמו שיש לי אותם בקופסא זה נחשב שהם תחת שליטתי ואולי ס"ל שמדרבנן אסור וכדין לא מטי ליה בחד שחיה והנה צ"ב לטור בדבורים ובקטנה שאסור כי כשיפתחו יתפסו אותם אבל וודאי שזה יהיה מעשה צידה וא"כ זה כמו לא מטי ליה בחד שחיה וצ"ל שזה רק סברא כאן שלמעשה יש כאן צידה אלא שכיון שאין מזה תועלת זה מחסר במעשה צידה לכן עוזר מה שלמעשה יכול לתופסם וצ"ע ובט"ז מבואר שאפילו אם יכול לתפוס אחד זה אסור וצ"ע הרי ביחס לכל אחד זה לא ניצוד אמנם לנ"ל יתכן שזה דוקא כאן ומטעם הנ"ל וצ"ע והנה מצאנו בגמ' כן לענין חגבים לאליעזר בן דהבאי ועין אגלי טל שבזה רבנן חולקים אמנם יתכן דשם זה סברא שחסר במעשה צידה כיון שאין שום בעיה לתפוס אותם וצ"ע

והנה מבואר בטור עוד שכאן שלא מתכוין מותר וצ"ע כמו שהקשו הראשונים שזה פס"ר ועיין חזו"א ס' נ"ב סקט"ו שביאר שהכונה אפילו את"ל שיצליח לתפוס כשהוא יפתח אבל זה לא פס"ר ועד"ז בט"ז ויש מקום לבאר שכיון שכשהוא יפתח צריך מעשה צידה א"כ זה כמו לא מטי ליה בחד שחיה וזה רק דרבנן וגם אין במינו ניצוד והוי תרי דרבנן ופס"ר דלא ניח"ל אמנם לאחרונים שדבורים הצידה הוא המצב הסגור לא שייך לומר כן

ט"ו] והנה ברמ"א התיר לכו"ע בקופסא גדולה וביאר המ"ב מהפמ"ג שזה מצד תרי דרבנן אין במינו ניצוד ולא מטי ליה בחד שחיה ובפס"ר דלא ניח"ל מותר וכן ביאר החזו"א נ"ב ט"ו' אמנם כתב שאין לזה מקור ברור מהגמ' אמנם יתכן שס"ל שגדר האיסור בביבר גדול שזה מקרב הצידה וכאן שכשיפתחו הם יברכו אין זה שום קירוב צידה ולכן מותר

והנה הדמ"ר ס' ש"מ התיר גם במקלקל וכלאחר יד והיה מקום לומר שרק כאן שאין במינו ניצוד שזה עיקר דרבנן הקילו ובעיקר יסוד הנ"ל צ"ע מס' של"ו לעניין גרירת ספסל עיין שעה"צ שם וכן מסוף ס' שכ"ח לענין נתינת פתילה וכן מס' ש"כ לענין ניגוב בברד שזה נמס והנה לכאורא זה סברא גם לר"י שדבר שאין מתכוין אסור כאן רבנן לא גזרו אמנם זה אינו דמפורש בגמ' בביצה שלר"י אסור

ט"ז] עיין בט"ז שאם לא יודע אם יש זבובים מותר שזה לא פס"ר ועיין בה"ל שדן שזה פס"ר לשעבר ע"ש וכתב עוד שזה ספק דרבנן לקולא וצ"ע שזה דבר שאפשר לברר והוי חסרון ידיעה

**סוגית הגמ' ביצה כ"ג: כ"ד.**

י"ז] עיין סוגית הגמ' בביצה שהשיעור הוא שאם אומרים הבא מצודה ונצודינו חייב והגמ' שואלת הרי מבואר בבריתא שהצד אווזים ותרנגולים ויוני הרדסאות פטור והרי הם מחוסרים מצודה והגמ' עונה הללו באין לכלובן בערב והגמ' שואלת הרי יוני שובך שבאין לכלובן בערב ובכל אופן מבואר שחייבים והגמ' עונה הללו באין לכלובן לערב ומזנותן עליך והללו אין באין לכלובן לערב ואין מזנותן עליך ולשון שני הגמ' אומרת האם עוד בורחין בכלוב ועיין שער הציון שט"ז סקפ"ב שנקט כלשון השני והביא שהרא"ש העתיק הלשון הראשון אמנם בס' תצ"ז שעה"צ מ"ח נקט להחמיר כשני הלשונות

י"ח] ובביאור הסברא שבאין לכלובן בערב בפשוטו הכוונה שאז זה לא מחוסר צידה ולכן חשיב כאילו זה כבר ניצוד וכן הוא בגר"ז ס' תצ"ז סט"ז וכן במ"ב ס' שט"ז סקנ"ו נ"ז ועיין בבה"ל סי"ב ד"ה חיה ועוף שדן האם צריך דוקא לכלוב או גם לחצרו בצורה שהוא לא בורח ועיין לקמן סקט"ז-י"ז כ"ב מה שיש לדון בזה

י"ט] ובביאור המעלה שמזנותן עליך האבני נזר ביאר שלכן זה בטוח שיבאו בערב דללא זה הוא לא בטוח שיבואו בערב אמנם מהמ"ב ס' תצ"ז סקכ"ח משמע שלכן יותר קל לתופסם ובפשוטו משמע שגם ללא זה הם לא צריכים מצודה וצ"ב א"כ למה צריך את המזנותם עליך ומשמע שכיון שעכשיו הם מחוסרים צידה לכן צריך שבערב יהיו דרגא של ניצוד יותר וצ"ע

כ] בפשוטו הלשון של לא אתי לרבויי הכונה שמטי ליה בחד שחיה ולא צריך מצודה ולפ"ז הלשון הראשון מוסיף שצריך יותר וכנ"ל או כאבני נזר אמנם עיין ס' תצ"ז בשעה"צ ומקורו במ"א שנקט שעופות שמרדו ועדין מזנותן עליך ללשון הראשון הצדן פטור ולשני חייב וצ"ע הרי אם צריך מצודה וודאי פטור ומבואר שלמדו שלא אתי לריבויי זה שיעור יותר מהבא מצודה וללשון השני לא צריך שיעור זה וגם מזה מבואר שבדין של באין לערב צריך שאז יהיו ניצודים יותר וצ"ב הטעם ויש מקום לומר שבמצב של מטי ליה בחד שחיה זה עדין לא תחת שליטתו לגמרי ומה שאין בזה צידה דהמעשה צידה הוא בצורה שלקיחתו מהחופש וכה"ג הוא כבר במצב כבול ולפ"ז כאן שהמשך היום הרי הוא במצב חופש א"כ לא חסר במעשה צידה ורק שזה סברא שהוא כבר תחת שליטתי ולכן כל שהוא לא לגמרי יש בזה עדין מעשה צידה

כ"א] מבואר בגמ' שבאין לכלובן בערב ואז לא מחוסרין צידה פטור וצ"ע מ"ש מחגבים בשעת הטל דמבואר בגמ' ק"ו: שהם כניצודים ובכל אופן בשאר היום חייבים עליהם והנה יש לדון דבהמה שעשתה לעצמה קן ובאה בערב ואז זה לא מחוסר צידה בכל אופן הצדה חייב ויתכן שכל הסברא שבאין לערב ואז לא רק שלא צריך מעשה צידה אלא הם תחת שליטתי אבל סתם שלא יצטרכו מעשה צידה זה לא סברא והביאור שזה וודאי שמשך היום יש כאן לקיחת החופש מהם אלא שחסר בהכנסה לשליטתו כי הם כבר במצב זה וכה"ג שבערב הם לא ברשותו זה לא שייך ועיין לעיל סק"א

והנה הבה"ל סוף סימן שט"ז דן בקנה עוף והוא עדין לא מכיר את מקום בעליו החדש אבל הוא חוזר לכלוב הישן האם חייב בא לכלובו לערב ולנ"ל הסברא לומר שלא חשיב בא לכלובו כיון שזה לא תחת שליטת בעליו אמנם גם לנ"ל יתכן שהעיקר שהוא תחת שליטת אדם ולא משנה מי ודו"ק וצ"ע בזה

אמנם עיין תוס' רי"ד שגם בעשה כלוב לעצמו ובכלוב הוא לא אתי לריבויי זה סברא שלא יהיה בזה צידה אלא שדן שמטעם אחר זה לא מועיל ומבואר דלא כסברא הנ"ל ושמעתי הביאור דהנה אם יהיה לחיה כלוב שכשמגיעה בפנים נסגר הדלת ולא יכולה לצאת וכל ערב היא באה לכלובה לכאורא כה"ג וודאי יהיה איסור צידה והטעם דמה שבערב יהיה עליה מעשה צידה זה לא סיבה שעכשיו תקרא נצודה ולפ"ז יתכן שרק אם בערב היא באה לכלובה ואז היא במצב שלא מתנגדת לצידה דהינו שמופקעת ממציאות של צידה אבל אם אתי לריבויי אפילו אם אפשר לתופסה בקלות כה"ג זה כמו שבערב יש דבר שתופס אותה ודו"ק ובזה א"ש כל הנ"ל ועיין לקמן סקכ"ה

כ"ב] לשון הבריתא ביצה כ"ד. הצד אווזין ותרנגולים ויוני הרדסאות פטור ובפשוטו משמע שפטור אבל אסור דהיינו שאפילו שבאין לכלובן לערב אסור מדרבנן אמנם עיין רא"ש ורשב"א בביצה שכתבו שגם מדרבנן מותר וכן הביאו מהעיטור ועיין ברא"ש מה שביאר, והרשב"א כתב שבברייתא מצאנו פטור ומותר

**והנה מבואר במשנה שחיה ועוף שברשותו הצדן פטור** ועיין תוס' ותוס"ר שכתבו שאסור מדרבנן ודימו לדין של באין לרשותו בערב שאסור מדרבנן שפטור אבל אסור וכן ברמב"ם פ"י הכ"ד כתב חיה ועוף שברשותו כגון אוזין ותרנגולים הצדן פטור ומבואר שאסור ושזה אותו נידון ועיין בה"ל שט"ז סי"ב ד"ה וי"א שהביא עוד הרבה ראשונים שהכונה במשנה שזה פטור אבל אסור וע"ש דבפשוטו גם ביו"ט אסור מדרבנן אמנם הביא מכמה ראשונים שביו"ט לא גזרו איסור דרבנן כיון שזה לצורך יו"ט אמנם הביא שברא"ש וברשב"א משמע שזה לא מלאכה גם מדרבנן ולא היתר לצורך אוכל נפש ולפ"ז כתב שצ"ל שבמשנה פטור ומותר ועיין הגהות מימוני פ"י אות ר' שיתכן שהלשון פטור אגב חובל בהן אמנם צ"ע שהרא"ש העתיק פה המשנה כצורתה ומשמע וודאי שאסור מדרבנן וע"ש שהביא מהמאירי שיש הבדל בין חיות מדבריות שעשאן בני תרבות לבן אוזין שהדרך שהם חיות ביתיות ובגר"א ס' שט"ז סי"ב כתב וז"ל ול"נ דא"צ לחלק דאף ביו"ט אסור ואין מותר אלא אווזים ותרנגולים כמש"ש דלא עבידי לריבויי וכו' ומתניתין בשאר חיה ועוף עכ"ל וצ"ב כוונתו ועיין בה"ל ד"ה לצוד ויתכן שחיה הוא קצת מנסה לברוח אלא שזה לא מצב שמחוסר צידה משא"כ אוזים הם לא מנסים לברוח כלל ועיין שו"ע סט"ז ורמ"א שם ומ"ב לענין פסק הלכה

[והנה היה מקום לומר שחיה ועוף שברשותו מדובר שעכשיו הם בחוץ וכה"ג יש כאן מעשה צידה משא"כ בגמ' בביצה מדובר שהם בכלוב ושם הם לא מתנגדים ואין כאן מעשה צידה כלל אמנם הראשונים נקטו שבגמ' בביצה מדובר גם כשהם בחוץ]

כ"ג] בעיקר החילוק בין יו"ט לשבת הוא מפורש לענין צבי קטן דמבואר בר"מ דיש בו איסור צידה מדרבנן ובביצה כ"ה וכן י. מפורש לענין יו"ט שאין בזה איסור דרבנן

כ"ד] כתב בהגהות מיימוניות הלכות שבת פרק י אות ר [וכן הוא ביראים] וז"ל בפ' ח' שרצים חיה ועוף שברשותו הצדן פטור וכל פטורי דשבת פטור אבל אסור. והא דתנן אבל צדין חיה ועוף היינו ביום טוב שצדן לכתחילה כדי לשוחטן ולאוכלן אבל הכא דבשבת לא וכגון דעבידי לרבויי כשרוצה לתופשן והן בבית גדול כ"כ שאם לא גדלו בין בני אדם היו צריכים מצודה אסור לתופשם ואף לדחותן במקום צר שנוחין ליתפש וכן קבלתי ממורי קרובי ז"ל הילכך צריכין ישראל ליזהר שלא לתפוס בשבת סוס שמרד ופרה מורדת שעשויין לרבויי אפי' בחצר אם החצר גדולה שאם לא גדלו בין בני אדם היו צריכין מצודה ובירושלמי אמר רבי יוסי הדא אמרה סוס שמרד בשבת וכו' אע"פ שיש לדחות ולומר דפטור ומותר ואיידי דבעי למיתנא בחובל בהן חייב תנא הצדן פטור כדאמרי' בבמה מדליקין המכבה את הנר בה"ג, אפ"ה ראוי להחמיר עכ"ל רבינו ברוך ממגינצ"א:

ועיין נ"א שביאר דבריו דסוס רגיל וכבש ושאר חיות שאין דרכם לברוח אין בהם איסור צידה ואפילו מדרבנן [וכן הוא במ"ב סקנ"ט]ורק חיות שמטבעם הם מחוסרים צידה ורק עכשיו כיון שהורגלו אצלו הם לא מחוסרים צידה כה"ג אסור מדרבנן ועל זה הוסיף שסוס שמטבעו אין בו צידה וכנ"ל אמנם אם הוא מרד ונהיה מחוסר צידה דמבואר בירושלמי שכה"ג צידתו הוא מדאוריתא אם הוא בחצר וכה"ג הוא לא מחוסר צידה רק מצד שהורגל כאן לכן הוא חוזר להיות כאוזים הנ"ל שאסור מדרבנן והנה לפ"ז בכה"ג גם אם הוא יהיה בחוץ אין בו צידה דאוריתא כיון שהוא חוזר בערב ומהירושלמי רק הוכיח ששיך צידה בסוס עד כמה שמרד

כ"ה] אמנם עיין ביאור הגר"א שכתב שאם הוא בחוץ הוא באמת חייב כמבואר בירושלמי ורק אם הוא בפנים דהיינו בחצר הוא פטור כמבואר בגמ' בביצה כיון שעכשיו לא צריך מצודה וצ"ע כיון שחוזר בערב א"כ אין איסור דאוריתא גם בחוץ כמבואר בגמ' ואולי כוונתו שבמרד הוא לא חוזר בערב ודוחק ויותר משמע שס"ל שבבא בערב לא מספיק דרגא שלא צריך מצודה אלא צריך דרגא יותר שלא אתי לריבויי וכנ"ל סקכ"א וכאן אירי שבפנים הוא בורח אלא שלא צריך מצודה ולכן בחוץ יש איסור דאוריתא וצ"ע עוד היה אפשר לדון דבאמת גם במטי ליה בחד שחיה עדין יש תוספת בזה שמכניסו לשליטתו לגמרי אלא שתמיד אין לזה חשיבות אלא אם עושה דבר זה ממצב שהבע"ח משוחרר ולא אם הוא כבר תחת שליטתו שכה"ג אין לזה שם מעשה צידה אבל כאן שעכשיו הוא משוחרר לגמרי א"כ וודאי שלא חסר במעשה צידה וכל מה שחסר בתועלת של הצידה שצריך הכנסה לרשותו אבל כאן הוא כבר ברשותו ולכן אם הוא לא לגמרי ברשותו ומוסיף בזה יש בזה איסור ובזה א"ש גם לעיל סקי"ח – כ"א ודו"ק

כ"ו] מבואר שצד נחש שלא יזיקנו פטור ובגמ' ק"ז: מבואר שזה כר"ש שמשאצל"ג פטור עליה אמנם הרמב"ם פסק למשנה זו אפילו שס"ל כר"י ועיין מ"מ ובבה"ל ס' שט"ז ס"ז ובחידושי הגר"ח

כ"ז] ישב אחד על הפתח עיין רמב"ן רשב"א ור"ן בביאור משנתינו ועיין שו"ע ס"ה-ו ובמ"ב ובבה"ל שם

כ"ח] עיין רשב"א שהביא ירושלמי שאם סוגר ביתו לצורך שמירה אפילו אם יש שם צבי מותר ועיין שעה"צ סקל"ב שהכונה שהוא לא סוגר מחמת הצבי ועיין ר"ן שהקשה הרי זה פס"ר דניח"ל ולמה שיהיה מותר ועיין עונג יו"ט ס' כ"ב שביאר שהדין פס"ר רק אם זה מוכרח שזה יקרה משא"כ כאן פעולת סגירת בית זה לא מוכרח שיתפוס צבי ומה שבמקרה זה כך זה לא סיבה ועיין שלט"ג על דרך זה ועיין חידושי הגרש"ש כתובות שביאר שצידה שלא משתנה בבע"ח כלום האיסור זה המעשה וכה"ג אין איסור של פס"ר דהמעשה נחשב לפי עיקר כוונתו ע"ש ועיין אבני נזר שכאן שזה רק גרמא שלא עשה מעשה בעוף זה אסור כמו זורה ורוח מסיעתו שהגמ' אוסרת בגלל מלאכת מחשבת וא"כ צריך כוונה לזה

כ"ט] במ"א מבואר דצבי שכבר היה ניצוד אפילו אם הפתח נפתח אין בו שוב צידה והמ"ב הביא שהאחרונים כולם חלקו עליו אמנם עיין בבה"ל שהביא מהפמ"ג שכל זה לעניין צידה דאוריתא אבל לעניין צידה דרבנן כגון שלא מטי ליה בחד שחיה כה"ג אין בזה צידה וצ"ע הסברא בזה ובפשוטו בדין של זבובים לא משמע שמדובר בזבובים חדשים שהגיעו לקופסא וצ"ע

ל] יש לעיין בדין שגם אם לא מטי ליה בחד שחיה האם קירוב הצידה יש בו איסור כגון מדירה שלימה לחדר גדול ולכאורא תלוי בגדר האיסור האם מצד קירוב הצידה א"כ גם כאן יש קירוב הצידה או שכאן גם לקיחת חופשיותו אסורה ולא דוקא במה שהוא תחת שליטתי וזה כבר נעשה וצ"ע ובפשוטו גם נפק"מ בזה בשיעור שאסור במטי ליה בחד שחיה שאם זה מצד קירוב הצידה א"כ מסתבר שזה רק עד כמה שזה באמת מקרב הצידה אבל אם מצד לקיחת החופש לבע"ח יתכן שגם שיעור שזה לא עוזר לצידה אבל הוי לקיחת החופש ועיין בה"ל בתחילת הסימן שהביא תוספתא שאסור להכניס צבי לבית ולסגור דלת אחת אפילו שעדין דלת אחד פתוחה וזה לכאורא מצד שכך הוא צורת הצידה מתחילה לסגור דלת ועוד דלת וצ"ע

ל"א] עיין חוט שני שאם יש בע"ח בבית ורוצה להיכנס לבית ובזמן שנכנס הוא סותם כל עובי הדלת אם לא מתעכב בדלת אין זה צידה ולכאורא הסברא בזה שכשאדם עושה פעולה של כניסה לא דנים את זה כשני דברים אלא כמעשה אחד שמיד מתבטל וכה"ג אין לזה חשיבות של צידה