13. תיקון איסור למפרע בכל התורה ובפיקוח נפש
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב מאיר קאופמן / שיעורי ליל שב_ק / תשפא תשפב

#### ט' חשון פ"ב – שיעור ליל שבת קודש פ' לך לך בית מדרש הגדול נוה יעקב

# בגדר חיוב תיקון איסור למפרע בכה"ת ובפיקו"נ

### בגדר החיוב תיקון איסור דלמפרע והנפק"מ בזה

א] יש לדון האם אדם שעבר עבירה ויכול לעשות מעשה ולתקן שלא יהיה איסור האם הוא חייב בזה ומצאנו באחרונים בכמה דוכתי שכתבו שחיב לתקן האיסור א. עיין תשובה מרעק"א הודפס [בכחול] קידושין מ"ו שאם אדם הפריש מהרע על היפה שחייב להישאל כדי לתקן את חטאו וע"ש שביאר שזה כונת תוס' שם שיש בזה שני איסורים אחד מה שהפריש ושני מה שלא נשאל וע"ש שכתב שאם זה לא היה חל מצד אי עביד לא מהני כה"ג לא יכל להישאל ב. עיין מנח"ח מצוה ע"ב וכן הוא בחזו"א דמאי ד' כ"א שאם שינה את סדר ההפרשות שהקדים המאוחר הוא חייב להישאל ג. ועיין אבני נזר יור"ד סימן ש"ח שכתב שאם אדם עשה נדר ועבר בשוגג על הנדר הוא חייב להישאל כדי לתקן את חטאו והנה זה ודאי נכון שאם ישאל לא יקבל מלקות וכמבואר בגמ' בשבועות כ"ח. שזה סיבה להישאל ועיין רא"ש שם סימן י"ז שגם אם לא התרו בו זה נחשב נפק"מ שלא יהיה לו עונש מלקות דהינו שיש בזה הפקעה לעונש בידי שמים דהינו שאפילו שיהיה לו עונש מדין נתכוין לאכול בשר חזיר אבל יש עונש יותר גדול על מי שעשה בפועל איסור [ועיין שו"ת הרשב"א ח"ז תשובה פ"ו הובא במשנ"ל פ"ו משבועות ה"ח שכתב שגם בנודר על דעת רבים ועבר על הנדר מתירים לו מצד שהרבים מסכימים כדי שלא יעמוד בעונש אמנם לא הזכיר מצד שהוא חיב להישאל]

והנה יש כאן חידוש שהיה מקום לומר שמצד חיוב האדם שלא לעשות עבירות זה קודם העשיה שלא יעשה איסור אבל כל שעשה איסור אין עליו חיוב ליצור שזה לא יהיה איסור אמנם בדבריהם נתחדש שזה מחובת האדם שאיסור שהוא עשה יפקע ולא יהיה והנה זה ודאי שכדאי לאדם להפקיע האיסור כדי שלא יקבל עונש אמנם בדבריהם מבואר שזה חיוב גמור

והנה יש להסתפק בחיוב זה האם זה חיוב נוסף ומדין תשובה או יראת שמים דהינו שמצד עיקר האיסור הנ"ל כיון שכבר עבר אין לו דין להפקיע החיוב רק שיש חיוב כללי על אדם שלא יתיחס אליו איסור [ואולי זה כמו מכניס עצמו לאונס] או שזה מעיקר חובת הלאו שכמו שאדם מצוה שלא לעבור איסור הוא גם מצוה שאיסור שהוא עבר הוא לא יהיה וזה מעיקר המחיב של הלאו ויתכן בזה כמה נפק"מ א. עיין זכר טוב סימן ג' שכתב לדון האם כשזה איסור של ג' עבירות חייב למסור נפש כדי לתקן האיסור וכגון אשה שנתגרשה על תנאי ובא עליה ועכשיו קיום התנאי גובל בפיקו"נ שאם זה מעיקר הלאו א"כ הוא חייב בזה שכיון שמצד חובת הלאו זה סיבה למסור נפש א"כ גם לאחר שעבר עליו מעיקר חובת הלאו זה למסור נפש על לאו זה שלא יעבור עליו אמנם אם זה חיוב נוסף א"כ מסתבר שחיוב זה נדחה מפני פיקוח נפש כמו שכל האיסורים נדחים מפני פיקוח נפש ויתכן שגם אם זה מחובת הלאו אמנם אין זה ממש כעיקר החיוב וזה לא סיבה למסור נפש וצ"ע ב. ראיתי מביאים בשם הגר"א גניחובסקי שדן כמה ממון צריך להוציא כדי לתקן האיסור האם כמו לאו שזה כל נכסיו או שזה כמו מצות עשה שחייב להוציא עד חומש ובפשוטו הוא תלוי בנ"ל שאם זה חיוב כללי ולא מעיקר חובת הלאו א"כ ודאי שלא צריך להוציא בזה ממון יותר מכל מצות עשה אמנם אם זה מחובת הלאו יתכן שכמו שכל לאו צריך להוציא כל נכסיו כדי לא לעבור עליו ה"ה כה"ג [אמנם דן שיתכן שכל הדין חומש שזה פטור מהחיוב אבל כאן שזה איסור וודאי שבכלל חיובו אפילו כל נכסיו]

### בדין קיום מצוה שבעשיתה עובר איסור למפרע

ב] והנה יש מקום לדון במקום שהעשיה שלא יעבור עבירה נפגשת בקיום מצוה וכגון שהפריש תרו"מ והקדים הסדר ועכשיו זה המצה שיש לו בליל הסדר ויש לדון האם ישאל ויפסיד מצות מצה או דנימא שעכשיו הוא מחויב במצות אכילת מצה והחיוב לתקן האיסור הוא לא עומד במקום שיש לו חיוב מצוה או כגון שעשה קונם על פת שאם יאכלנו לא יאכל כזית מצוה ואכלה האם עכשיו לא יקים מצוה מצה או שכיון שיש לו חיוב חייב לקימה ואפילו שזה יגרום שיעשה איסור ובפשוטו זה תלוי בנ"ל שאם החיוב שלא לעבור איסור למפרע הוא מעיקר החיוב לאו א"כ עכשיו יש לו איסור לאכול הפת וממילא שב ואל תעשה ואין החיוב מצוה יכול לדחות החיוב שמוטל עליו אמנם אם נימא שזה חיוב כללי ולא מעיקר החיוב א"כ עכשיו הוא מחויב בקיום מצוה עשה ומה שממילא יעבור איסור אין זה חשבון ומצד החיוב הכללי שיש עליו מסתבר שבמקום חיוב מצוה גמור זה לא סיבה שלא לעשות המעשה

ומצאנו נידון זה באחרונים דעיין זכר טוב הנ"ל שהביא מרעק"א חולין פ"א שדן לר"ש ששחיטה שאינה ראויה לא שמה שחיטה ואין איסור אותו ואת בנו אם שחט בהמת קדשים ולא זרק דמה, מה הדין בשחט האם קדשים ואחרי זה שחט הבן חולין האם חייב לזרוק הדם של הקדשים שמצד אחד על ידי שיזרוק הדם יגרום שהשחיטה של החולין יחשב עבירה ומאידך יש מקום לומר הוא חייב עכשיו לזרוק הדם ומה שעל ידי זה יגרם לו עבירה זה לא סיבה שלא יקים את חיובו [והנה מבואר בדבריו שלא דן מצד עדל"ת וצ"ל מצד שהרי הלאו הוא נעשה קודם זמן העשה] אמנם עיין תורת האהל למהרי"ל דסקין חלוקא דרבנן אות ט"ז שכתב שאם שחט הפסח על החמץ לר"ש ששחיטה שאינה ראויה לא שמה שחיטה אסור לו לזרוק הדם כיון שעל ידי זה השחיטה יחשב לאו וכתב שאין בזה עדל"ת מצד שזה במקדש דהינו שנקט שמצד גדרי דחיה שיך כאן דחיה ובפשוטו מה שדן דין דחיה זה מצד שנקט שזה מחובת הלאו א"כ יש עליו עכשיו חיוב שלא לזרוק הדם וצ"ע בזה

וע"ש בזכר טוב שהביא מהרשב"א גיטין פ"ג. שאם אדם גירש את אשתו על מנת שתאכל חזיר ונישאת לאחר זה לא מתיר לה לאכול חזיר משא"כ אם עשה תנאי על מנת שלא תאכל מצה אסור לה לאכול מצה דהינו שנקט שדינו שב ואל תעשה ולכן האיסור חזיר נעמד נגד האיסור א"א ושב ואל תעשה עדיף משא"כ אם הנידון על מצות עשה בזה אדרבא מדין שב ואל תעשה אין לו לאכול המצה ובפשוטו מבואר שמעיקר הלאו זה מחיב שלא לעשות שיחשב לו איסור ולכן זה יכול לדחות מצות אכילת מצה וזה כמהריל"ד לעיל

אמנם יתכן לחלק בין גונא דהרשב"א לנדר שאפשר להתירו על ידי שאלה דבאופן רעק"א זה מוגדר שעיקר האיסור מותנה בפעולה שיעשה דהינו שזריקת הדם זה מה שמעמיד את המעשה כעבירה ובזה יש לדון שודאי שמעיקר חובת האיסור לדאוג שעשיתו לא תהיה איסור משא"כ בהתרת נדרים מסתבר שזה מוגדר שהאיסור כבר נעשה לגמרי רק שיש אפשרות לעוקרו ויתכן שבזה הוא ודאי חיוב צדדי וצ"ע אם יש מקום לחילוק זה

והנה עיין מהרש"א שתמה בגיטין ל"ג איך יש מלקות על נזיר הרי הוא ודאי ישאל כדי שלא ילקה ועיין תומים ע"ג סק"ו שכתב שאין זה מוכרח דאדם שקים מצוה ואם ישאל יפקע כל מצותו עדיף לו שלא להישאל ויקבל מלקות ויקבל שכר על מצותו ומבואר שכה"ג אין חיוב להישאל והנה אם מעיקר חובת הלאו הוא חייב להישאל א"כ לא שייך לעשות כזה חשבון שרוצה את השכר דהרי אדם מחויב שלא לעשות עבירות גם אם רוצה לקים מצוה ולקבל שכר [וראיתי מביאים דהגר"ש איגר והמהר"ל צאנץ בספרו מקצוע בתורה סקי"ב השיג עליו בזה] אמנם וודאי ס"ל שמצד חובת הלאו אין לו חיוב להישאל רק מצד הענין שלא יתיחס אליו עבירה ולכן כתב שבמקום שללא זה מתיחס אליו מצוה ואם ישאל לא יתיחס אליו מצוה זה לא סיבה שיתחיב להישאל ובאמת סתימת הדברים שלא הוזכר שמי שבטעות עבר על הנדר או נזיר שנטמא למת הוא צריך להישאל משמע שבאמת אין חיוב להישאל במקום מצוה וכן הפוסקים סימן תקס"ח דנו באכל בטעות בצום האם הפסיד הצום ולא הזכירו שחיב להישאל כדי להפקיע האיסור ועיין שו"ת הרשב"א ח"ז ספ"ו [הובא במשנ"ל פ"ו משבועות ה"ח] וח"ג שי"ט שדן בנדר על דעת רבים ועבר על הנדר שודאי הרבים מוכנים להתיר לו כדי שלא ישכב בעונשו ולא דן מצד שיש עליו חיוב להישאל כדי שלא יעבור איסור ולנ"ל יתכן שכל זה לגבי נדר שהנידון שיעשה פעולה להפקיע העבירה אבל בגונא דהרשב"א ששם פעולתו זה השלמת העבירה גרע וצ"ע

### האם צריך להישאל על נדר שעבר לצורך פיקו"נ

ג] והנה עיין ש"ך יור"ד רל"ח סק"ה שכתב שמי שנדר נדר ועכשיו צריך לעבור עליו מצד פיקו"נ חייב להישאל עליו כדי שלא יעבור איסור ויש לדון האם בעבר על הנדר לצורך פיקוח נפש האם חייב להישאל עליו דכאן הרי גם עד כמה שהאיסור קיים אבל היה מותר לו לעבור על האיסור והנה אם נימא שהדין לתקן את האיסור למפרע זה חובה כללי כדי שלא יהיה עבירה א"כ כאן שהיה מותר לו אין שום ענין להישאל אמנם אם נימא שזה מעיקר חובת הלאו א"כ יתכן שכמו שמראש אין ההיתר של פיקו"נ עד כמה שיכול לעשות שזה יהיה ללא איסור ה"ה אם יכול אחרי זה להפקיע האיסור ולא עבר על האיסור במקום פיקו"נ גם כה"ג יש לו חיוב אמנם יותר מסתבר שגם אם מעיקר חובת הלאו זה שגם לאחר שעבר מחויב לדאוג שאיסור זה לא יהיה אמנם במקום שזה היה פיקו"נ שזה מעשה היתר וחובה, אין חיוב על דבר זה ואין זה דומה קודם שעבר שכה"ג אין זה בכלל ההיתר של פיקוח נפש אבל כאן בזמן עשיתו זה היה בכלל ההיתר של פיקוח נפש [ויש לדון במקום שהיה אנוס כגון שהיה לו הכרעה של רוב שלא צריך לחוש לצד זה ולבסוף היה כאן איסור האם הוא מחויב להישאל כדי שלא יהיה איסור או לא וצ"ע ובפשוטו זה תלוי בנ"ל ואולי כאן זה גרע שזה מעשה איסור רק שיש לו פטור אונס וכל שיכול להפקיע מזה שם איסור אין זה בכלל אונס] ויש להסתפק לצד שלא צריך להישאל האם כשיש לו פיקו"נ ולא יכול להישאל רק אחרי עשיתו האם חייב לעשות הפיקוח נפש על דעת להישאל אחרי זה ובפשוטו ודאי מחובתו להישאל כה"ג וצ"ע

### בדין מניח קדירה לצורך פיקוח נפש ונתבטל הצורך האם צריך להורידה קודם שיתבשל

ד] והנה יש לעיין במניח קדירה על האש מצד פיקוח נפש ולפני שזה התבשל אין בזה פיקו"נ כגון שהחולה מת או שהתברר שזה לא מועיל לו או שהביאו בשר אחר האם כה"ג חייב להוריד את הקדירה מהאש והנה בפשוטו אם נימא שבעבר על הנדר במקום פיקו"נ צריך להישאל ה"ה כאן צריך להורידה מהאש אמנם אם נימא שלא צריך להורידה להישאל ומצד שכיון שהמעשה היה בשעתו מעשה היתר אין חיוב להפקיעו א"כ יש מקום לדון שגם כאן זה כך שכיון שבזמן שהניח את הקדירה על האש זה היה מעשה היתר ממילא אין לו דין ליצור שזה לא יהיה מלאכה אמנם יש מקום לדון שכאן זה גרע דהרי באופה אין חיוב אלא אם זה התבשל בשבת ואין הביאור שזה תנאי בעלמא אלא שהחיוב על המציאות שזה התבשל רק שנתחדש שזה מתיחס אליו בזה שעשה הפעולה בשבת וכדחזינן בגמ' שאם נזכר קודם שהתבשל הוא פטור וא"כ כאן שזה קודם עשית האיסור יתכן שזה בכלל חיובו לדאוג שזה לא יהיה מלאכה דהרי בהניח בתנור פת משחשיכה מפורש בגמ' שבת ד. שזה מחובתו להוריד את זה מהאש אמנם יתכן שכיון שהניח בהיתר ועל מעשה ההנחה יש היתר של פיקוח נפש א"כ זה כמו הניח בער"ש ומתבשל בשבת שאין בזה איסור אמנם יתכן שכאן גרע לא מיבעיא לביאור האחרונים שמדליק נר בער"ש מותר כי יסוד הדין למען ינוח וכל שזה עשיה ללא מלאכה אין בזה איסור א"כ כאן זה לא שייך דהרי העשיה היתה בשבת אמנם גם לנימוק"י שהכל מונח במעשה הראשון ומתיחס לערב שבת אבל כאן שזה נעשה בשבת ויש לזה שם מלאכה רק שחל על זה חלות היתר בזה יתכן שמחובתו לדאוג שזה לא יהיה מלאכה וצ"ע בזה [ויתכן שזה סברא מיוחדת לגבי שבת שהמעשה הוא מגוף העבירה וכנ"ל מהחת"ס אבל בשאר איסורים כגון בשביעית שפתח הברז לצורך פיקו"נ וזה משקה החצר האם חייב לסוגרו בזה וודאי חייב וכן בהכניס תינוק כהן משום פיקו"נ למקום מת ונגמר הסכנה שחיב להוציאו מיד דכאן המעשה הוא היכי תימצי ליחס אליו מה שקורה כאן וממילא יש כאן איסור מה שהתינוק נטמא כל הזמן וצ"ע]

[והנה עיין בשיעורים הקודמים שהבאינו מהפוסקים סוף סימן ש"ו שמותר לאדם לעבור איסור דרבנן כדי להציל את חברו שלא יעבור איסור באונס ומבואר בפשוטו שזה גם במקום שיש לו היתר של פיקוח נפש וא"כ לכאורא מצד זה ודאי צריך להוריד הקדירה אמנם יתכן ששם זה רק היתר ולא חיוב וצ"ע ויתכן דשם זה סברא כדי שלא יעשה מעשה איסור אבל כאן שזה מאליו יתכן שזה לא סיבה וצ"ע בזה]

ועיין ספר בני ראם לגר"א גניחובסקי סימן פ"ח שדייק מהאבני נזר והחלקת יואב שנקטו שיש חיוב להוריד הקדירה מהאש דע"ש דהחלקת יואב חידש שמניח קדירה על האש בשבת ונתבשלה במוצאי שבת הוא חייב והאבני נזר סמ"ח סקכ"א כתב להוכיח שלא כמותו מהא דמדליק נר לצורך חולה לא צריך מיד לכבותו במוצאי שבת אלא בהכרח דמה שזה דולק במוצאי שבת אין בזה איסור והחלקת יואב דחה שבהדלקת הנר כל האיסור זה רק רגע ההדלקה ולא מה שזה בוער אחרי זה והוכיח כדבריו דאל"כ כל מדליק נר לחולה ועכשיו אין צורך יצטרכו לומר לעכו"ם לכבותו והאבני נזר דחה שהרי לא עובר איסור כיון שעשה לצורך פיקוח נפש ובזה אין היתר לומר לעכו"ם לכבותו ע"ש ומבואר מדברי שניהם שזה ברור להם שאם יש איסור בנר הדולק מכח הדלקה בשבת והודלק לצורך חולה שיש סיבה להפסיק ההדלקה רק שלא צריך או כי יש בזה איסור או כי אין איסור בעצם המצב שדולק וא"כ במניח קדירה על האש שודאי שהאיסור מצד מה שזה מתבשל שצריך להוריד מהאש [אם אין איסור מוקצה בקדירה כגון שזה בשר לא מבושל וכדו'] ויתכן שדעתם מצד שס"ל שגם בעובר על נדר יש עליו חיוב להפקיע האיסור על ידי שיתיר הנדר וגם כאן כיון שיפקע האיסור על ידי שיוריד מהאש זה סיבה שהוא חייב להוריד כן ביאר בבני ראם שם אמנם יתכן כנ"ל שזה רק סברא כאן שכיון שזה מתבשל בשבת שזה הדבר האסור או מה שזה דולק בשבת לכן חייב למנוע דבר זה [אמנם בפשוטו נקט שם שכל המלאכה זה ההנחה רק בתנאי שיאפה ע"ש ולפ"ז מוכח כצד הראשון והנה בעיקר המלאכה במבעיר אש הוכיח הבר אלמוגים מקושית הנימוק"י שיאסר להדליק נר בערב שבת כי זה דולק בשבת חזינן שיש איסור במה שזה דולק ולפ"ז צ"ע מה שהקשה שם למה במדליק נר לחולה לא יצטרך לומר לעכו"ם לכבותו למה דנקטו האחרונים שמותר לעשות איסור דרבנן כדי שלא יעבור איסור דאוריתא לצורך פיקוח נפש ועיין חלקת יואב שדן שבמדליק לצורך פיקוח נפש יש כאן ההיתר של ריבוי בשיעורים ע"ש ויתכן עוד שכאן שזה לאחר עשיה בזה לא התירו לעשות איסור דרבנן כדי שלא יהיה רק יצירה של איסור וצ"ע]

והנה מבואר בגמ' יומא פ"ד: שראה תינוק שנפל לים מותר להעלותו אפילו שמעלה דגים עמו ועיין שער הציון שכ"ח סקי"ז שהביא מחלוקת ראשונים האם מותר לכוין לצורך הדגים ומשמעות הדברים שגם אם אסור לכוין זה רק מדרבנן ועיין בה"ל שט"ז ס"ז בד"ה הצד שבצד נחש שלא יזיק אפילו אם חושב שיקחנו לרפואה מותר וצ"ע כיון שקי"ל שמשאצל"ג פטור עליה ולא נחשב מעשה איסור א"כ למה שלא יתחיב שלא ישתמש בדגים וממילא לא יהיה כאן מלאכה של משאצל"ג ולכאורא מוכרח מכאן שכל שאת עצם המעשה הוא צריך לעשות אין עליו הלכה ליצור שזה לא יהיה מלאכה דרך מחשבה או דבר צדדי והביאור שמעשה של פיקוח נפש זה כמו צד דגים בערב שבת ולפ"ז לכאורא ה"ה במניח קדירה על האש בשבת שזה מעשה פיקוח נפש אין דין להוריד מהאש

אמנם יתכן לחלק דשם כיון שאת המציאות של תפיסת הדגים הוא חייב לעשות וכל הנידון שזה לא יהיה מלאכה בזה אין זה מחיובו כיון שהמעשה הוא מעשה היתר אבל כאן שהיצירה זה הבישול ואת זה הרי הוא יכול למנוע א"כ הוא חייב למנוע שלא יהיה כאן מעשה חילול שבת כלל וצ"ב אם יש בזה סברא לחלק שעד כמה שמוכח שמעשה של פיקוח נפש זה מעשה היתר כמו ערב שבת ממילא זה גם סברא על מעשה ההנחה על האש בשבת וצ"ע ונפק"מ בכל זה האם במקרה שיודע מראש שיתכן שלא יצטרכו את הבישול האם מחויב להניח על מנת להוריד או שכיון שאת עצם ההנחה מותר ממילא אין לו חיוב להוריד ודו"ק בזה וכן יש לדון במכריחים אותו להניח הקדירה על האש ואם לא יהרגוהו אבל מסכימים שיוריד הקדירה אחרי שהניח האם חייב להניח על מנת להוריד]

והנה יש לעיין במקום שזה לא פס"ר שיתפוס דגים האם כה"ג מותר לו לחשוב על הדגים ולכאורא זה כמו הגמ' לגבי משאצל"ג אמנם לנ"ל יתכן לחלק דמשאצל"ג לא חסר ביחס של הדבר אליו אלא רק בתנאי החיוב משא"כ בדבר שאינו מתכוין וממילא כאן מחובתו שלא יהיה כאן מעשה צידה של הדגים והרי ודאי שאם יכול שלא לתפוס דגים הוא חייב כמבואר בשער הציון שם [וראיתי מצינים לחזו"א מנחות מ"ב סקי"ח שדן בגמ' זו ע"ש ועיין בה"ל שט"ז בד"ה הצד]

והנה עיין מ"ב תרנ"ב סק"ב שהביא מהר"ן שאם אדם לא נטל לולב עד בין השמשות בחוה"מ שזה רק דרבנן הוא לא חייב ליטול וראיתי להקשות בשם הגר"א גניחובסקי שהרי אם יטול עכשיו הוא יצא את חיוב מדין ספק דרבנן לקולא וא"כ כדי לתקן את חיובו שלא נטל עד עכשיו יתחיב לקחת עכשיו את הלולב ולא משמע שמדובר שהיה אנוס עד עכשיו שלא יכל לקחת הלולב אמנם דחה הנ"ל שיתכן שגם לגבי חיוב זה יש הדין ספק דרבנן לקולא אמנם לכאורא אם רוצה להציל את העצמו מהעונש ודאי כדאי לקחת הלולב וצ"ע ועיין גור אריה יהודה סימן ח' מהגר"מ זמבא

עוד ראיתי בפנינים משולחן גבוה שהביא דיש ראשונים דבבירך שהכל וכיון להוציא דבר שהוא אדמה פוטר בזה את הפרי האדמה וצ"ב הרי בזה שאוכל גורם שיהיה בזה איסור דמסתבר שאם לא יאכל את האדמה לא יעבור שום איסור ואולי רק כונתם שזה פטר ולא יכול לברך אבל באמת לכתחילה שלא יאכל עוד הקשה מהגמ' במנחות ס"ד דמבואר שבשחט כחוש יכול לשחוט שמנה לקרבנות בשבת וצ"ע הרי על ידי זה גורם שהשחיטה הקודמת תהיה באיסור ומשמע שאין איסור לגרום שהמעשה הקודם יהיה איסור ואולי באמת כה"ג יש סברא שזה מעשה היתר גמור עוד קשה מהא דשכח הזכרה בתפילה חוזר לברכה ששכח והרי אם יגמור השמונה עשרה לא עבר איסור ברכה לבטלה ועכשיו יש כאן ברכה לבטלה על הברכות המיותרות וכן בקריאת התורה בבירך על פרשה אחרת כצב המב שיברך חזרה והרי בדיעבד יוצר בפרשה אחרת והרי על ידי זה לא יהיה ברכה לבטלה ומשמע שכל שמצד הדין עכשיו כך ראוי לעשות אין חשבון שבגלל עבירה של אתמול יעשה אחרת וראיתי לדון בהיה לפניו מזונות ואדמה ובירך על אחד ולא זוכר על מה האם מותר לו לברך שהכל כדי לפטור מה שלא בירך ויאכל משניהם ולא עבר איסור ברכה לבטלה ושמעתי שהגרשז"א אסר שאין לו היתר לעשות דבר בדיעבד כדי שמעשהו הקודם לא יהיה איסור והוא חידוש

**טבת פ"ב:** והנה מבואר בגמ' ברכות כ"א. שאם אדם התחיל להתפלל ונזכר שהתפלל מספיק אפילו באמצע ברכה ודעת הרא"ש שחייב להפסיק דאי אפשר להתפלל חצי נדה וחצי חובה אמנם דעת הרשב"א והראב"ד שהכוונה שיכול להפסיק אבל יכול להמשיך מצד שזה יחשב תפילת נדבה והנה לכאורא אם יפסיק א"כ הברכות שדיבר עד עכשיו זה ברכה לבטלה ואם יגמור זה לא ברכה לבטלה וצ"ע למה שלא יתחיב לגמור כדי שזה לא יהיה ברכה לבטלה ואולי יש כאן חידוש בהלכות ברכה לבטלה שכל שבירך חייב שהוא חייב אין זה בגדר ברכה לבטלה וצ"ע בזה

**אב פ"ב:** עיין פרי יצחק ח"ב שהביא נידון במכשיל את חברו ולבסוף לא נכשל האם עבר בלפני עור ומביא גמ' בע"ז שמישהו מכר בהמה שהיה בזה הכשלה ורץ אחריו ג"פ וכתב שמזה מוכח שאם בסוף לא עבר אין כאן עבירה דאל"כ למה רדף אחריו והנה כתב החזו"א שגם אם צריך שיכשל בסוף אבל כה"ג עובר למפרע ולא שהמציאות מה שחברו עובר זה איסור אצלו אלא שאין לזה שם מעשה הכשלה אלא א"כ הוא נכשל בסוף והנה לפ,ז יש מקום לומר שאין לאדם דין לגרום שלא יהיה עבירה למפרע וככל הנ,ל ובפשוטו מבואר בגמ' שיש חיוב אמנם בעיקר הגמ' יתכן שאפילו שאין חיוב אבל הוא לא רצה שיתיחס אליו עבירה וכיון שעד כמה שימנע זה יועיל לו לכן הוא עשה את זה וצ"ע בזה בגדרי לפני עור

**אדר פ"ג:** ראיתי באהלי זרעים גליון 65 בחידו"ת מהגר"י אידלשטיין שהביא הנידון בהניח קדירה על האש לצורך פיקו"נ ונתבטל הפיקו"נ האם חייב להוריד והביא דהגר"ג אידלשטיין אמר שזה תלוי האם הוי הותרה או דחויה והגרד"ל נקט שחייב להוריד שמראש כל היתרו למה שנצרך ולא ליותר מזה וכתב לדון האם בלא הוריד חייב מיתה כגון שזה היה מזיד או כגון שהכריחו אותו להניח על האש ויכול להוריד ולא הוריד האם חשיב מעשה עבירה וחייב מיתה [וראיתי מביאים עוד משמו שהביא מהגמ' בכתובות שבעדים אפשר להתרות בהם לאחר העדות קודם שעבר תוך כדי דיבור ויש ללמוד גם כאן יש להתרות קודם שנתבשל וממילא גם אם ההתחלה בשוגג יש כאן מעשה איסור אמנם הגרש"ש כתב שם שזה דין מיוחד בעדים זוממים ועיין ירושלמי שבת פ"א ה"י] וע"ש בעיקר הנידון שהגר"צ אידלשטיין דן שכמו שבמפנה חפצים מזוית לזוית ובסוף הוציא לא חיב מצד שלא היה דעתו הראשונה לכך ה"ה אם הניח על דעת להוריד ולסוף לא הוריד לא חייב ולפ"ז אם אנסוהו רק להניח ויכל להוריד והניח שלא על מנת להוריד זה נחשב שאין לו כפיה על האיסור וכמדומה שהוצאה זה סברא מיוחדת אבל כאן השם מלאכה מצד מעשה ההנחה כדחזינן בגזירת הפשר שמה שישכח יחשב שעושה איסור וע"ש שציין לחזו"א מנחות מ"ב סקי"ח שנקט על הגמ' שלהעלות דגים שכיון שפריסת המצודה נצרכת מה שחושב שיתפוס דגים אין זה מעשה איסור ואין חייבין על המחשבה ויש לדון לפ"ז בכל הנ"ל

תמוז פ"ג ראיתי לציין דבאבי עזרי הלכות חגיגה הביא טורי אבן דמי שהיה בעזרה ברגל ראשון ולא הביא קרבן ואחרי זה נהיה חיגר שלא צריך להביא קרבן והקשה הנ"ל הרי יעבור איסור של לא יראו פני ריקם ולמה של איתחיב להביא הקרבן כדי שלא יהיה איסור למפרע

האחרונים חידשו שאדם שעשה איסור צריך לתקן שזה לא יהיה איסור

וכגון מי שהפריש שלא כסדר

או מי שהפריש ללא ברכה או מהרע על היפה

או שעבר על נדר צריך להישאל עליו

ויש לדון האם צריך לתת על זה כל ממונו או רק חומש

וכן בגילוי עריות האם גם במקום פיקוח נפש

וכן בירך ספק האם על אדמה או מזונות האם יברך שהכל או שכיון שזה בדיעבד אין לו היתר

וכן בעשה קונם על פת אם יאכל כזית מצה ואכל הפת האם חיב לאכול הכזית מצה

וכן בשחט פסח על החמץ האם חיב לזרוק הדם

ובעיקר הדבר יש לדון מכל אכילה בטעות בצום שלא צריך להישאל

מי שלא לקח לולב במזיד ונהיה בין השמשות האם חייב לקחת ולכאורא חייב לקחת כדי שלא יהיה לו איסור אמנם יתכן שיש כאן סברא שלמעשה ספק דרבנן לקולא

ויש לדון בעבר על נדר מצד פיקוח נפש האם צריך להישאל שהרי מראש חיב להישאל כדי שזה לא יהיה איסור או שכאן זה עדיף שכיון שהיה לו היתר גמור אין זה מעשה איסור ויתכן שזה תלוי בסיבה שיש חובה לתקן האם זה מצד עיקר העבירה או דין כללי שאדם צריך לדאוג שלא יהיה לו עבירות

עוד יש לדון במקום שהיה לו הכרעה של רוב שלא עובר על הנדר

וכן יש לדון האם חייב מראש לעשות על דעת להפר כגון שעכשיו לא יכול ויש לדון שנדר שזה לא ממש למפרע זה אחרת

עוד יש לדון בהניח קדירה על האש בשבת מצד פיקוח נפש והתבטל הפיקוח נפש האם צריך להוריד הקדירה ואם בנדר צריך מסתבר שגם כאן צריך אבל אם בנדר לא צריך יתכן לחלק דכאן הרי האיסור מה שזה מתבשל והרי בהניח קדירה בשבת ודאי חייב להורידה אמנם הרי בהניח בערב שבת מותר והנימוק"י ביאר כי זה מתיחס להתחלה וכאן הרי בהתחלה זה פיקוח נפש ויש שתירצו כי יש דין פעולה מצד האדם והרי הוא נח וא"כ כאן הרי הוא לא נח

ויש לדון כנ"ל בשביעית בהדליק ממטרה וזה משקה מצד פיקוח נפש האם צריך להוציא

וכן הכניס מת לחדר

ויש לדון במכריחים אותו להניח קדירה על האש ואם לא יהרגו אותו אבל מסכימים שיוריד האם חיב להניח על מנת להוריד או שזה מעשה היתר ואין לו חיוב להוריד ויתכן שאונס זה מעשה איסור וזה גרע מפיקוח נפש

מבואר בגמ' שאם מעלה תינוק יכול אם דגים ובמ"ב אם תופס נחש שלא יזיק יכול להחליט שמשתמש בו וצ"ב שיחליט לזרוק הדגים וממילא אין מלאכה ומבואר שכל שהפעולה היא היתר אין איסור אמנם יתכן דכאן אם יוריד אין כאן מעשה איסור משא"כ שם הצידה זה תפיסת הדגים ואת זה חיב לעשות רק יכול לעשות שזה יהיה תפיסה מותרת ואולי זה אחרת וצ"ע ועיין חזו"א מנחות מ"ב י"ח שכתב שכל שהמעשה מותר אין חיוב מצד המחשבה

ויש לדון האם במקום שזה לא פס"ר ומכוין לזה ויתכן דשם גרע שהוא יוצר השם מלאכה שללא זה לא חשיב מעשה צידה וצ"ע