ב.משיכה בשומרים
קטגוריות: ש_ס / לב בבא מציעא / ב_מ עניינים - הרב מאיר קאופמן / שומרים

בס"ד ט' אייר תש"ע

**סימן ב**

**בדין משיכה בשומרים**

**א]בדינא דרב הונא ובטעם שמשיכה לא מועיל**

**ב]ביאור שיטות הראשונים בספק הגמ' בב"ק ובראיה מהמשנה**

**ג]בביאור שיטות הראשונים שחלוק גזלן מקנינים לענין משיכה ברה"ר ובדין משיכה לשומרים**

**ד]מהו המחייב באונסים לשיטת תוס' והרא"ש ובטעם שחל חיוב בהנח לפני ביאור הקצוה"ח הגרעק"א המחנ"א והאמרי בינה**

**ה]האם יש קנין משיכה לרא"ש בשומרים ובאופן דלא נסתלקו הבעלים משמירתם ובאופן שזה לא היה תחת שמירתם**

**ו]סיכום שיטות הראשונים ובפסק הלכה**

**ז]בביאור הא דמועיל משיכה בשומרים ובדין אגב וסודר**

**ח]בדין קנין כסף לחיוב שומר**

**ט]בביאור המשנה דהנח לפני ואשמור לך חייב**

**י]בדינא דשו"ת הרא"ש ובדינא דגמ' ב"ק מ"ח. דחל שמירה ללא קנין**

**י"א]האם בשואל חל חיוב ע"י השימוש וכן האם הזכות שימוש זה סיבה לחיובים**

**י"ב]יבאר הצורה שחל חיוב על השומר שלא יוכל לחזור בו**

**דיני חלות שמירה**

**בדינא דרב הונא ובטעם שמשיכה לא מועיל**

א]אמר רב הונא השואל קרדום מחברו ביקע בו קנאו לא ביקע בו לא קנאו וצ"ב בטעמו של דבר למה שזה לא יקנה במשיכה ככל מטלטלים ועיין ריטב"א בקידושין מ"ז שביאר שכיון שהוא קונה רק השתמשות בעלמא וזה לא בגדר דקל לפירות דא"כ היה פטור מאונסים דרק מצד שחשיב שלוקח את השימושים מבעל הבית לכן חיבה אותו התורה באונסים לכן זה לא נקנה במשיכה ויש לעיין האם זה סברא דזה דבר שלא שייך בו קנין וגם סודר או כסף לא יעזור או דוודאי שייך בזה קנין ורק שקנין משיכה שזה בגוף החפץ זה לא מעשה קנין על השימושים שאין זה דבר בגוף החפץ והנה מבואר ברב הונא שביקע בו וודאי עוזר שלא יוכל לחזור בו ועיין ריטב"א שהקשה איפה מצאנו כזה קנין ותירץ שזה תקנה דרבנן כדי שהמשאיל לא יחזור בו והוא באמצע מלאכתו ומשמעות דבריו שרק הוקשה לו שלא מצאנו כזה מעשה קנין אבל לא הקשה שלא שייך בזה קנין אמנם צ"ע למה לחז"ל לתקן תחילת מלאכה שיועיל סודר וצ"ל שאין הדרך בשואל לעשות סודר ובעיקר מה שנקט הריטב"א שזה רק דרבנן עיין לשון הרשב"א ב"ק ע"ט. שמדאורייתא מועיל תחילת מלאכה

ועיין ריטב"א בסוגין שבתחילתו כתב שכיון שמשיכה זה תקנה דרבנן לכן כאן שאין לו קנין אלא בשימושים לא תיקנו בזה ומשמעות דבריו שעד כמה שיהיה כאן קנין דאוריתא זה וודאי עוזר וצ"ע הרי הוא עצמו הביא השיטות שבמקום שלא שייך כסף משיכה קונה מהתורה עוד קשה שבהמשך דבריו הקשה למה חזקה מועיל לקנות דקל לפירותיו והרי שם זה קנין דאוריתא ועוד קשה שביאר שמועיל תחילת מלאכה דתמיד יחזור בו והרי תמיד הוא מכניס לחצרו או שמגביה בידו ואז זה מועיל מדאוריתא ובהכרח שסברתו גם בקנינים דאוריתא וכדבריו בקידושין וצ"ע

ולענין שוכר בדבריו בקידושין משמע שזה כמו שואל שלא קונה על ידי משיכה אמנם בסוגין כתב ששכירות זה קניה ליומא ובזה כן מועיל משיכה ועיין חזו"א שתמה מה החילוק בין שכירות לשאילות

והנה הגמ' מביאה שתיקנו משיכה בשומרים דהיינו לפ"ז הוא רק דין דרבנן שמועיל משיכה שלא יכול לחזור בו ועיין תוס' בב"ק שכתבו שרב אמי שס"ל שזה סברא גם לענין מעילה בהכרח שזה סברא דאוריתא ולפ"ז יש כאן שלש שיטות וכן הוא בתוס"ר בסוגין אמנם עיין ריטב"א שכתב שרב אמי ס"ל שכיון שהוא קונה מדרבנן לכן זה סברא שיהיה כאן מעילה דאוריתא ועיין מחנ"א שהכריח שכן הוא דעת הרמב"ם שפסק שתיקנו משיכה בשומרים דהינו שזה רק דרבנן מה שלא יכול לחזור בו ובכל אופן העתיק את דינו דרב אמי

**ביאור שיטות הראשונים בספק הגמ' בב"ק ובראיה מהמשנה**

ב]עיין ב"ק ע"ט. אמר אמימר תיקנו משיכה בשומרים או לא תיקנו והגמ' מוכיחה מהמשנה דנתנו לבכורות בנו ולבעל חובו לשומר חינם ולשוכר ולשואל והיה מושכו ויוצא ומת ברשות בעלים פטור הוציאו או שהגביהו ומת חייב ובפשוטו מדובר בשומר ומבואר שמשיכה קונה והגמ' דוחה שמדובר בגנב שמשך מבית השומר והגמ' דוחה שאין בזה חידוש ובהכרח דמבואר במשנה שתיקנו משיכה בשומרים עכת"ד הגמ' ונאמרו כמה ביאורים בראשונים בביאור הסוגיא ונבארם בס"ד

א.שיטת רש"י והרמב"ם בפיה"מ והראב"ד והתורי"ד והרמב"ן שנידון סוגין לענין אונסים דמעיקר הדין בזה שקיבל על עצמו לשמור הוא מתחייב בשמירה אלא דהגמ' מסתפקת האם תיקנו שהוא לא יתחייב אלא במשיכה כמו שעקרו בעלמא קנין כסף ובביאור ראית הגמ' דעת הראב"ד שבמשנה מדובר שהשומר משך מבית בעלים והנידון על חיוב השומר ומבואר במשנה שלא חל עליו חיוב אלא במשיכה ובהכרח שתיקנו משיכה בשומרים

ובתורי"ד ובמאירי ובשטמ"ק בשם רבינו יונתן ביארו שמדובר באמת בגנב שנתן לשומר וכו' ועל ידי משיכת השומר הגנב מתחייב והגמ' מוכיחה שתיקנו משיכה בשומרים דאם היה קונה באמירה בעלמא ה"ה כאן הגנב היה מתחייב באמירה בעלמא דכמו דבמשיכת השומר כיון שהעמיד שומר על החפץ הוא נעשה גזלן ה"ה אם היה מועיל אמירה הוא היה נעשה על ידי זה לגזלן ועיין רמב"ן בב"מ י: דהקשה איך שייך שהוא יהיה גנב על ידי שממנה שומר הרי לא היה כאן שום מעשה גזילה וא"כ גם היה מועיל אמירה אבל כדי שהגנב יתחייב וודאי שצריך משיכה וצע"ג ולכאורא לולי דברי הראשונים היה מקום לבאר שכוונת הגמ' שאם מועיל באמירה א"כ במשיכה עצמה אין כאן שום מעשה הכנסה לרשותו דגם ללא זה הוא חייב א"כ אין סיבה שהגנב יהיה גנב על ידי זה ועל ידי האמירה זה וודאי שאין סיבה שהוא יתחייב

וברמב"ן ביאר שכוונת המשנה שהשומר חייב לבעלים ומצד הדין של ר' יוסי שכיצד הלא עושה סחורה בפרתו של חברו דהינו שאפילו שהוא התכוין להתחיב להיות שומר לגנב אבל חל עליו חיוב שומר לבעלים ומבואר במשנה שהחיוב שלו חל על ידי משיכה ולא על ידי אמירה בלבד ועיין קה"י בב"מ דמבואר ברמב"ן חידוש ששיך למנות שומר על דבר שלא שלי דהיה מקום לומר שכל דין שומר הוא רק להשלים לי חיסרון הדבר אבל עד כמה שאין לי מזה חיסרון שזה לא שלי אין סיבה לחייב ובפרט למה שהוכיח הקה"י ב"מ סימן ל"ח דיסוד חיוב שומר הוא מדין מזיק כמבואר בב"ק י: ע"ש וצ"ע

והנה מבואר במשנה שנתנו לבכורות בנו חייב ולכאורא כאן הרי הוא לא התחייב שום חיוב לבעלים וצ"ל שכאן הכונה שהוא חייב מצד גזלן בשוגג אלא שס"ל לרמב"ן שזה רק כאן שמתכוין לקחת לרשותו אבל כששומר לבעלים שאין כאן שום כוונה של הכנסה לרשותו כה"ג לא שייך לחיב מצד גזלן בשוגג וכדלקמן בדעת הרמב"ם וכה"ג אין לחייב אלא מצד שהוא נהיה שומר לבעלים הראשונים אמנם עיין ברמב"ן שכתב וז"ל וכן לבכורות בנו ולבעל חובו כיון שמושכו כדי לקנות קם ליה ברשותיה ונעשה שואל או שומר לבעלים הראשונים כענין ששנינו תחזור פרה לבעלים הראשונים עכ"ל ומפורש שגם כאן החיוב מצד שומרים ומבואר שס"ל שגזלן בשוגג הוא לא גזלן ודלא כרמב"ם הנ"ל ותוס' בקידושין נ"ו:

וברמב"ם מבואר שהנידון לחייב את השומר מצד גזילה דהביא דין זה בהלכות גניבה ומשמעות דבריו שיש עליו חיוב כפל וצ"ב א"כ מה זה קשור לדין משיכה בשומרים הרי גזלן וודאי לא נהיה אלא על ידי מעשה גזילה דהינו משיכה וביאר המחנה אפרים דמצאנו בתוס' בקידושין לענין מעילה בחשיב שהוא שלו דאם חושב שזה של חברו וחברו נותן לו את זה כיון שהיה כאן כוונה של הוצאה מרשות לרשות הוי מעילה אבל אם מחזיק בתור שלו וחושב שזה שלו אין כאן מעילה וה"ה לענין גזלן בשוגג רק כשכונתו להוציא מרשות לרשות הוי גזלן בשוגג ולפ"ז ביאר כוונת הרמב"ם שמצד שסתם מחזיק את זה לבעלים בתור שזה שלו אין שום הוצאה מרשות לכן זה גזלן בשוגג ללא שום מעשה ולא הוי גזלן ולכן רק אם תיקנו משיכה בשומרים דהינו שעושה את המשיכה בתור הכנסה לרשותו לשמירה כה"ג הוא חשיב גזלן אבל אם היה מתחייב באמירה בעלמא א"כ במעשה המשיכה אין שום הכנסה לרשותו ולא היה צריך לחייב על זה כלל עכת"ד והדברים מחודשים שמשיכה בתור שמירה שזה הכנסה לרשות לא בתור שינוי הבעלות אלא בתור לשמור לשני חשיב לקיחה של הדבר שזה סיבה להעשות גזלן והנה יש שביארו שלשומר יש זכיה בחפץ לגבי לעשות בו את שמירתו ואם מישהו אחר רוצה לקחת חפץ זה בהסכמת הבעלים יש לשומר זכות בחפץ לקיים את שמירתו כל זמן שהוא שומר ולפ"ז יתכן שדבר זה נהיה על ידי החלות חיוב אונסים של החפץ ולכן חשיב הכנסה לרשותו וצ"ע

והנה לכל הראשונים הנ"ל שהנידון לענין אונסים צ"ע מנ"ל לגמ' שזה גם לענין שהמשאיל לא יכול לחזור בו אולי כל הנידון לענין אונסים ועיין ריטב"א הישנים על בב"מ שכתב שאמורא צריך לפרש דבריו ומזה שסתם משמע שזה בין לענין חזרה ובין לענין אונסים

אמנם התוס' ביארו שאין הנידון לענין חיוב אונסין אלא שספק הגמ' האם תיקנו משיכה בשומרים לענין חזרת המשאיל והשוכר דמעיקר הדין הרי עד שביקע בו הוא יכול לחזור בו כמבואר ברב הונא והגמ' דנה האם תיקנו שעל ידי משיכה לא יכול לחזור בו וראית הגמ' מהמשנה דהכונה דהשואל משך והגזלן מתחייב ועד כמה שהבעלים יכלו לחזור בהם דהיינו דהשומר לא זכה שום זכיה בחפץ א"כ הגנב עדין לא היה מתחייב עכת"ד

והנה התוס' שם הקשו מה פתאום הגנב נעשה גנב על ידי השומר הרי אין שליח לדבר עבירה ותירצו שכה"ג שהוא שוגג יש שליח לדבר עבירה וכיון שהשומר מחזיק את זה לגנב חשיב כאילו הוא גנב את זה ועיין ברשב"א שהקשה הרי השומר בכלל לא מתכוין להגביה החפץ בתור להוציא מרשות לרשות וא"כ איך הגבהתו מועילה לגנב וצ"ל לכאורא שלא צריך שהוא יתכוין להחזיק בתור מעשה הוצאה אלא שזה עצמו שהוא מחזיק את זה בתור בעלותו של השומר והרי זה לא שלו לכן כה"ג חשיב מעשה גזילה אלא שצ"ב א"כ לכאורא גם אם הבעלים יכלו לחזור בהם אבל כיון שהשומר מחזיק את זה לבעלים א"כ זה סיבה שהוא יעשה גנב ועוד צ"ב שכל סברת התוס' שייכת בשואל ושוכר שיש נידון האם הוא יכול לחזור בו אבל המשנה אומרת גם שומר חנם ושומר שכר ושם הרי אין לשומר שום זכות ובהכרח שם הביאור מצד שהשומר מחזיק את זה לבעלים וא"כ ה"ה בשואל ושוכר ולמה שם רק אם לא יכול לחזור בו זה סיבה לגניבה וצ"ב

ועיין ק"ש וכן ביאר בחידושי הגרש"ש במכתב סוף כתובות שביארו שבזה חלוק שומר חינם ושומר שכר משוכר ושואל דש"ח וש"ש כל מה שמחזיק את החפץ זה בשביל הבעלים לכן חשיב מעשה גזילה של הבעלים אבל שואל ושוכר הרי מחזיק את החפץ בשביל עצמו כי רוצה להשתמש בזה ואפילו שלמעשה הוא שומר את זה אבל אין החזקתו לצורך הבעלים אלא לצורכו ולכן מצד זה אין כאן סיבה שיחשב מעשה גזילה ורק מצד שהשואל זכה בזה זכות שימוש חשיב מעשה גזילה ובק"ש כתב שבאמת כאן לא צריכים להגיע לדין שליחות אלא עצם זה שהוא מקנה לו זכות זה ומכוחו הוא לוקח זה סיבה שיחשב גזלן ובאמת לענין מעילה מבואר בפ"ה דמעילה דזה וודאי אם אחד אומר לחש"ו שיביאו כסף לחנוני שזה מעשה קוף שהוא מועל כיון שהוא המקנה חשבינן שהקנין שנעשה על ידי הקונה מתיחס אליו כיון שהוא המקנה אמנם כמדומה שגם שם זה רק לאחר שיש שליח לדבר עבירה במעילה ושייך לחיב המקנה מצד מעשה הקונה שזה עצמו כשליחות וא"כ ה"ה כאן ועיין עונג יו"ט שהאריך בזה ועיין מה שכתבנו בזה במסכת מעילה

ובנימוקי יוסף ביאר שנידון הגמ' בשומר שכר בהקדים בעל הבית שכרו האם הוא התחייב על ידי זה בשמירה או לא וספק הגמ' האם עקרו כאן קנין כסף וע"ש שביאר את פשיטות הגמ' על דרך הרמב"ן ולפ"ז צ"ל שהגמ' הבינה שמדובר במשנה גם במקרה שהגנב נתן כסף לשומר ובכל אופן מבואר במשנה שרק על יד משיכה הוא מתחייב ועיין לקמן מה שיש לדון בקנין כסף לענין שומר

**בביאור שיטות הראשונים שחלוק גזלן מקנינים לענין משיכה ברה"ר ובדין משיכה לשומרים**

ג]והנה מבואר בגמ' בכתובות ל"א: דנחלקו אמוראים לענין גזלן האם משיכה לרה"ר מחייבתו או לא והגמ' מבארת שיסוד מחלוקתם בדיוק מהמשנה דכתוב הוציאו מרשות הבעלים חייב ואיכא מאן דאמר שאומר דמשמע שכל שהוציא מרשות הבעלים תמיד חייב אפילו אם זה לרה"ר ואיכא מאן דאמר שזה דוקא אם זה לסימטא ועיין תוס' בכתובות שהביאו מהריצב"א וכן ביארו בתוס' בב"ק שזה אותו נידון גם לענין קנינים האם משיכה מועילה ברה"ר אמנם תוס' בכתובות הביאו בשם ר"י דכתב שיתכן שלענין קנין וודאי צריך דוקא לסימטא ונחלקו האם גזלן שזה רק לאונסים גם צריך דוקא לסימטא או שכה"ג מתחייב גם לרה"ר וע"ש בתוס' שהקשו וז"ל דהא במרובה גבי נתנה לבכורות בנו דקתני סיפא איכא נמי למידק כמו שמדקדק כאן והתם לענין משיכה דקנין אירי ללשון ראשון שפירש הקונטרס ואפילו ללשון שני הא מוכח התם בגמ' שאין לגנב להתחייב אלא במשיכה הראויה לקנין עכ"ל וכוונתם דבמשנה הרי מובא גם הדין דנתנו לבכורות בנו והנידון האם קיים פדיון הבן ופה וודאי צריך קנין וגם ללשון השני ברש"י שהנידון שהגנב יתחייב הוסיפו התוס' דמוכח בגמ' שצריך משיכה הראויה לקנין וכוונתם בפשוטו לשיטתם שרק מה שהוא קנה לענין שהבעלים לא יוכל לחזור בו זה הסיבה שהוא גנב דהרי הגמ' מוכיחה מכאן שתיקנו משיכה וכביאורם שהנידון לענין חזרה ומוכח שזה עוזר לקנין עכת"ד והנה צ"ב כוונתם דגם ללשון רש"י שהנידון על הגנב הרי בנתנו לבכורות בנו הוא גנב מצד שהכהן עשה מעשה זכיה לזכות וודאי צריך משיכה שראויה לקנין וצ"ל שהיה מקום לומר שאפילו שהוא עדיין לא זכה אבל כיון שלוקח את זה כדי לזכות בציוי הגנב חשיב שיש כאן מעשה גניבה בשליחות הגנב והוא מתחייב ולכן הקשו שבגמ' מוכח משומרים שכל החיוב של הגנב במשיכת השומר רק עד כמה שהוא זוכה שלא יחזור בו

והנה לכאורא לראשונים שביארו הסוגיא לענין אונסים ובאמת המשנה מדברת בחיוב הגנב א"כ יתכן שכמו שמועיל משיכה להתחיב בחיוב אונסים של גזילה ה"ה כדי להתחייב חיוב אונסים של שואל או ש"ח וש"ש מועיל לרה"ר ומיושב שיטת ר"י לתורי"ד שחיוב הגנב הוא על ידי שחל שמירה על השומר וכן לכאורא לרמב"ם שהשומר מתחייב מצד שהוא גנב א"כ כל שעשה מעשה שמחייב בשומר חשיב שהכניס לרשותו וממילא הוא נעשה גנב וכן לרמב"ן שהנידון שהשומר שמושך יתחייב

והנה בעיקר הסברא בתוס' שגזלן מועיל משיכה לרה"ר אפילו שבתור קנינים זה לא עוזר ביאר בק"ש בב"ב אות ש"ח שלגזלן מספיק שהוציא מרשות בעלים ולא צריך הכנסה לרשותו משא"כ לגבי קנינים צריך הכנסה לרשותו ובפשוטו לפ"ז בשומר צריך משיכה לרשותו דשם המחיב מה שהכניס לרשותו לשמור אמנם אינו מוכרח דיתכן דגם כאן מה שהוא הוציא מרשות הבעלים כדי להביא לשמירתו זה גם מספיק אמנם לכאורא זה לא יחייב את השומר בתור גניבה בשוגג ואולי גם אם זה כדי להביאו לחצירו כיון שבמציאות עשה משיכה זה מספיק סיבה וצ"ע אמנם עיין דברי יחזקאל סימן כ"ה דהביא מהשער המלך שמשמע מדבריו שביאר שזה סברא שמשיכה ברה"ר יש בה קצת הכנסה לרשותו וכל שאין זה נצרך לקנות ממון אלא להתחייב באונסים מספיק גם כזו משיכה ולפ"ז א"ש שגם שומר כיון שהנידון לענין אונסים מספיק משיכה ברה"ר

והנה הרמב"ם פסק לענין גזלן שחייב גם במשיכה ברה"ר אמנם לענין קנינים פסק שצריך דוקא משיכה לסימטא ובהכרח שדעתו כחילוק ר"י ובטור נקט בדעת הרמב"ם שלענין שומר צריך דוקא משיכה לסימטא ועיין דברי יחזקאל דהביא דהשער המלך הקשה שכמו ששיטת הרמב"ם לענין גזלן שקונה ברה"ר כיון שזה רק לאונסים ה"ה לענין שומר ועיין דברי יחזקאל סימן כ"ה שכתב ליישב שסברת הרמב"ם שרק בגנב שהנידון הוצאה מהבעלים מועיל משיכה לרה"ר ולא בשומר עכת"ד אמנם בפשוטו דבריו נסתרים מהמשנה וכנ"ל ובהכרח שאין לחלק בין שומר לגנב

והנה תוס' בב"מ נקטו ששומר מועיל משיכה לרה"ר וביארו סוגיא בב"ק לענין חזרה וא"כ מוכח שלשיטות שמועיל ברה"ר בגזילה זה גם במקח ובהכרח שכאן דבריהם לשיטה שלא מועיל במקח לרה"ר ה"ה בגזלן ובכל אופן בשומר מועיל וצ"ל שזה על דרך הרא"ש שזה מעשה סילוק שמירה ועיין סוגיא דהיכשה במקל שהארכנו בזה

**מהו המחייב באונסים לשיטת תוס' והרא"ש ובטעם שחל חיוב בהנח לפני**

ד]והנה לדעת תוס' שהנידון לענין חזרה לא נתבאר בסוגין מהו המחיב באונסים ועיין תוס' בב"ק שכתבו שזה משעת משיכה והנה הם הוסיפו דאל"כ במה יקנה והוכיחו מהגמ' שמועיל משיכה בשואל ושאר שומרים ויתכן שמה שכתבו דאל"כ מאימתי זה על קודם שוודאי שלפני משיכה לא מתחייבים אמנם מה שלא אמרינן שזה רק מתחילת מלאכה בשואל או שמירה בשומרים בזה הוכיחו מהגמ' שהוא מתחייב כבר משעת משיכה ויתכן שזה מתקנה דרבנן אלא שלא יתכן שזה ספיקו של אמימר ועיין ריטב"א הישנים שכתב שאפשר לבאר את דברי ר"א שתיקנו משיכה בשומרים על אונסים שמתחייב קודם ביקוע ומבואר שמעיקר הדין לא מתחייב עד הביקוע וודאי שמשמעות הדברים שגם לענין שומרים זה תקנה וצ"ל שמעיקר הדין אין חיוב עד שיתחיל בשמירתו [ושמעתי שכן הוא המשמעות בריא"ז]

אמנם בתוס' בסוגין כתבו שאין לפרש את הדין של ר"א לענין אונסים דהרי שומר חינם הגמ' אומרת לעיל שהנח לפני מתחייב וה"ה שומר שכר ולא צריך קנין ושואל ושוכר וודאי מתחיבים על ידי משיכה מדאוריתא דאם לא כל על ידי מה יתחייבו עכת"ד והנה כדבריהם מפורש ברא"ש שש"ח וש"ש חל ללא קנין משיכה והראיה מהנח לפני אלא דהרא"ש הוסיף שגם שואל נקנה ללא משיכה כמבואר בגמ' שעוזר הכישה במקל והיא תבוא ועיין רבינו ירוחם שהביא את דבריו שגם הנח לפני יעזור בשואל וצ"ב איך זה חל ללא קנין עוד צ"ב מה סברת מחלוקתם לענין שואל האם זה חל בהנח לפני ומצאנו בזה כמה ביאורים ברבותינו האחרונים ונבארם בס"ד

**ביאור הקצוה"ח**

א.הקצוה"ח סימן ש"ז סק"א ביאר שברגע שנסתלקו הבעלים משמירתם חשיב תחילת מלאכה של הפועל והרי תחילת מלאכה הוי קנין עכת"ד וצ"ב אפילו שחל עליהם החובת פעולה לשמור אבל מה זה קשור לחיוב אחריות וצ"ל שכוונתו שכיון שחל עליו החיוב שמירה של פרשת שומרים ממילא כתוצאה מזה אם הוא לא שמר הוא מתחייב עכת"ד [והנה לפ"ז מוכרח שהדין אחריות הוא כתוצאה מהחיוב שמירה ולא שזה עוד דין נפרד וזה דלא כקצוה"ח סימן ע"ד סק"א שביאר ששומר שחוזר בו אפילו שלא חייב לשמור מצד שעבדי הם וכו' אבל חיוב אחריות נשאר עליו ומבואר שחיוב אחריות זה לא כתוצאה מדין השמירה אמנם עיין קה"י ב"מ סימן ל"ב שהביא לשונות מפורשים מהגמ' שגדר חיוב אחריות הוא כדין מזיק דהינו שהחיוב הוא על מה שלא שמר ע"ש אמנם עיין מחנ"א שש"ח אין חיוב שמירה אלא לדאוג שהחפץ יהיה שמור ולכן מועיל שמירה בקרקע ע"ש] והנה לפ"ז א"ש דברי התוס' שחילקו בין שואל לשומר שכר דשואל שחייב באונסים וזה הרי לא קשור לדין שמירה דהרי גם על אונס גמור הוא חיב וזה סתם חיוב אחריות אין סיבה שזה יחול על ידי תחילת מלאכה אמנם הרי ברא"ש מבואר שזה עוזר גם בשואל עוד צ"ב דהרי תוס' נקטו ששוכר זה כמו שואל והרי שם הוא לא חייב באונסים עוד צ"ע דהרא"ש הוכיח לדין זה מהא דהכישה במקל והיא תבוא והרי שם לא היה אלא סילוק שמירה של הבעלים ולא היה כלל התחלת מלאכה של השומר

**ביאור הגרעק"א**

ב.הגרעק"א בכו"ח סימן י"ב ביאר שזה מדין ערב שכיון שהבעלים סילק את שמירתו לכן השומר מתחייב באחריות הדבר ולפ"ז אפשר לבאר שזה לא בשואל דשם הרי זה אחריות גם על דבר שזה לא מחמת סילוק שמירתו אמנם צ"ב מה הסברא שבשוכר זה גם לא נוהג עוד קשה מה שהקשה המחנה אפריים שומרים סימן ז' דהרי שיטת הרא"ש דזרוק מנה לים ואתחייב אני לך לא חל חיוב א"כ גם כאן זה לא סיבה שיחול חיוב ובעיקר הדבר שמה שמוציא את שמירתו חשיב הוצאת ממון ומקורו מהראשונים בהכישה במקל והיא תבוא לכאורא היה מקום לדון שכל זה דוקא בשואל שהסיבה שהוא מסלק את שמירתו לצורך השואל אבל במקום שעושה את זה לצורך עצמו כגון בשומר כה"ג לא חשיב שיש כאן הנאה שאפשר להתחייב על פיה [ובזה מיושב קושית רעק"א שם למה הגמ' נ"ח. אומרת בקנו מידו ולא בההיא הנאה דשם מדובר על שומר]

**ביאור המחנ"א**

ג.עיין מחנ"א שם שיצא לדון דזה מדין מזיק שכיון שעל ידי שסילק שמירתו זה קרה לכן הוא חיב מדין מזיק אמנם כתב שהרי בקרקעות שנתמעטו אין חיוב מצד מזיק ובפרט שלענין גניבה ואבידה וודאי שמצד מזיק אין לחייב אפילו לשיטת הרמב"ם ועוד הקשה שא"כ אם יטען שזה נגנב לא יצטרך שבועה דבאמת לא חל עליו דין שומר

**ביאור האמרי בינה**

ד.והביאור הפשוט כמבואר באמרי בינה וכן נראה מלשון הרא"ש דהרי יש בתורה פרשת שומרים ובתורה לא מבואר שצריך קנין אלא שכל שאדם קיבל על עצמו לשמור הוא שומר ובלשונות הראשונים שהבאינו לעיל משמע שכל שקיבל על עצמו מועיל מצד דין דאוריתא וברא"ש מבואר שכל שנסתלק הבעלים משמירתו והעמיד הדברים באחריות השומר זהו המצב של פרשת שומרים של התורה שהתורה חיבה לשמור וחיוב אחריות והנה לפ"ז יש לבאר החילוק בין שומרים לשוכר ושואל דבשומרים שהם לוקחים החפץ לשמור כה"ג החיוב חל על ידי סילוק השמירה של הבעלים אבל שוכר ושואל אין יסוד לקיחתו לשמור אלא שלוקח להנאתו והתורה הטילה עליו חיוב שמירה וממילא צריך לדון האם נחשב שלקח לשימוש או לא ויתכן שכל שלא התחיל להשתמש או שעשה משיכה על השימוש אין סיבה שהוא יתחייב ולכן ס"ל לתוס' ששם אינו מתחייב אלא על ידי קנין והנה צ"ב הרא"ש שדימה הדברים ולכאורא מוכח בדעת הרא"ש שגם שואל הדין אחריות שלו אפילו שזה מחמת שכל הנאה שלו אמנם זה חל כמו כל השומרים דהינו שכיון שהוא חייב בשמירה א"כ עצם קבלתו היא קבלת שמירה אם חיוב אונסים ולכן זה חל כמו כל השומרים והדברים צ"ב

והנה הבאינו לעיל דתוס' בב"ק ביארו דנידון הגמ' לענין חזרה ורק לכן הוא נהיה גנב והקשינו מה זה שונה מש"ח והבאינו מהק"ש שביאר שש"ח שמחזיק את זה לבעלים לא צריך להגיע לדין חזרה משא"כ שואל שמחזיק את זה לצורך עצמו כה"ג לא חשיב כמעשה גזילה של המשאיל ולכאורא כל זה ניחא לתוס' אבל לרא"ש שגם כאן יסודו שהוא שומר של הבעלים א"כ למה שהבעלים לא יחשב גנב בגלל זה וצ"ל דאפילו דבדין תורה צורת החיוב שהוא שומר אם דינים מסוימים אבל בפועל עיקר החזקתו היא לצורך עצמו ולכן זה סיבה שהחזקתו זה לא סיבה שהמשלחו יחשב גנב וצ"ע

**האם יש קנין משיכה לרא"ש בשומרים ובאופן דלא נסתלקו הבעלים משמירתם ובאופן שזה לא היה תחת שמירתם**

ה]והנה עיין טור סימן ש"מ דלרא"ש החיוב מזונות חל משעת סילוק שמירה של הבעלים וביאר הב"י שזה מאותו זמן שחל החיוב אונסים ולדעת הרמב"ם זה רק חל משעת משיכה וע"ש שהקשה שהגמ' כתובות ל"ד: אומרת שמשעת משיכה חייב במזונותיה וכתב שזה ראיה ניצחת נגד הרא"ש ובפרישה ועוד אחרונים ישבו שהדרך שבזמן המשיכה הוא מסתלק משמירתה עוד תירץ וכן ובב"ח שם דמדובר שלא היה סילוק שמירה אלא שהוא משך דהיינו שגם לרא"ש שייך להיות שומר על ידי משיכה דהינו שמה שהוא מכניס את זה לרשותו לשמור זה גם צורה להיות שומר של התורה ובפשוטו היה מקום לומר שעד כמה שיסוד דין שומר מה שהוא מסלק את שמירתו ונעמד לשמירת הבעלים א"כ לא שייך להיות שומר ללא סילוק הבעלים משמירתם אמנם מסתברא שזה אינו דזה וודאי שיסוד דין שומר מה שזה עומד בשמירתו אלא שנתחדש ברא"ש שעוזר מה שהוא סילק את שמירתו שיחשב שזה נעמד לרשות השומר אבל זה וודאי שאם הוא משך לשמור אפילו שהבעלים גם שומר זה לא חיסרון

והנה עיין רא"ש בב"ק סימן י"א וז"ל ודייק בגמ' מאן פטור שומר וש"מ תיקנו משיכה בשומרים איתמר נמי אמר ר"א כשם שתיקנו משיכה בלקוחות כך תיקנו משיכה בשומרים ומשעת משיכה נתחייבו כל אחד כדינו שומר חינם בפשיעה וש"ש בגניבה ואבידה ושואל באונסים וכן אין המשאיל והמשכיר יכולים לחזור בהם משעת משיכה עכ"ל והנה בפשוטו סותר לדבריו בב"מ שנקט שחל על ידי הנח לפני וסילוק שמירה ולא צריך משיכה וכבר הקשה כן הגר"א אמנם שמעתי לבאר דיתכן שכאן מדבר שלא היה סילוק שמירה וכה"ג באמת החיוב חל רק על ידי משיכה וזה באמת תקנה דרבנן שיחשה הכנסה לרשותו לשמירה אמנם זהו דוחק דהרא"ש הרי מדבר לבאר מימרא דר"א ובב"מ כתב שלא מדובר לענין חיוב ובב"ק ביאר את זה לענין חיוב אמנם יש לדחוק דבב"ק כתב הדינים ולא נכנס לבאר את כוונתו של ר"א

והנה יש לדון האם שייך להיות שומר בבית הבעלים ויסוד הספק לנ"ל שיסוד דין שומר שזה ברשותו לשמירה א"כ כאן שזה ברשות הבעלים זה לא שייך ועיין מחנ"א שומרים מ"א שהביא מכילתא שאין שומר עד שיוציא מרשותו ולפ"ז כתב שמה שמבואר שכל האומנים שומר שכר זה רק בבית האומן אבל אם הוא בבית השומר אין לו דין שומר אמנם עיין נתה"מ סימן ש"ו סק"א שנקט שהוא נהיה שומר שכר גם בבית הבעל הבית וכן הוא בש"ך שם וכן עיין סימן ש"מ סק"ח שנקט שתחילת מלאכה מחייב גם בבית בעל הבית ויתכן שגם כוונת המחנ"א שזה אומדנא שלא מתכוין להיות שומר

[אמנם הנה מבואר בב"ק צ"ט: שטבח שקילקל אם הוא בשכר הוא חייב ואם בחינם אומן פטור והדיוט חייב והגמ' אומרת שמי שרוצה שהאומן יתחייב לו שיקדים לו דינר וצ"ע למה להקדים לו ועיין שטמ"ק שהביא ראשונים שביארו שהכוננה לא שצריך להקדים אאל שצריך שיהיה קציצה של דמים אמנם מבואר שם שמדובר שלא היה משיכה ולכן ראוי שיקדים מעות שכיון שאין כאן משיכה מועיל מעות ומשמע שם שאם עושה משיכה מתחייב בכל השמירה ואם רק מצד המעות הוא מתחייב רק על עצם השחיטה שלגבי זה וודאי שיש לו דין שומר

עוד יש לדון האם הדין שחל שמירה זה רק עד כמה שהבעלים סילק השמירה מהחפץ אבל אם החפץ היה בין כה במצב שהוא ללא שמירה והשומר קיבל על עצמו לשמור האם כה"ג זה מחייב ומסברא לביאור הנ"ל זה צריך לחייב דזהו פרשת שומרים שהשומר מקבל על עצמו לשמור אמנם הנתה"מ סימן ש"מ סק"א והאמרי בינה הלוואה סימן פ"ב נקטו שכה"ג הוא לא מתחייב וצ"ב טעמם

**סיכום שיטות הראשונים ובפסק הלכה**

ו]העולה מהנ"ל דלענין זמן חלות חיוב שמירה בשומרים דעת תוס' בב"ק שמדאורייתא לא חל על ידי דיבור ובפשוטו זה חל על ידי משיכה וכן מבואר בתוס' בב"מ דהמשיכה היא וודאי סיבה להתחייב מדאוריתא דעת הרמב"ם והראב"ד ורש"י והרמב"ן והרי"ד שמדאורייתא מתחייב על ידי דיבור ויתכן שכוונתם לסילוק שמירה אמנם מדרבנן תיקנו שלא יחול אלא על ידי משיכה ודעת תוס' בב"מ שש"ח וש"ש מתחייב על ידי הנח לפני ושואל ושוכר צריך משיכה ודעת הרא"ש שגם שואל לא צריך משיכה ומשמעות המיוחס לריטב"א שמדאורייתא רק על יד שהביא אליו לשמור דהינו שהתחיל השמירה ומדרבנן מתחייב על ידי משיכה

והנה השו"ע בסימן רצ"א ס"ה לענין ש"ח הביא שני השיטות אמנם נקט לעיקר כראשונים שצריך משיכה ובסימן ש"ג ס"א לענין ש"ש סתם שצריך משיכה ובסימן ש"ז ס"ב לענין שוכר הביא שני השיטות ולענין שואל בסימן ש"מ ס"ד לענין חיוב מזונות פסק שזה משעת משיכה והרמ"א השיג שזה משעת סילוק שמירה של הבעלים ובסעיף ז' פסק שבאומר לו הכישה במקל והיא תבוא השואל פטור וע"ש בש"ך שלכאורא כל זה לשו"ע שנקט לעיקר שהחיוב חל על ידי משיכה אבל לרמ"א שנקט שחל חיוב מזונות מסילוק שמירה מבואר שנקט לעיקר כרא"ש א"כ גם כאן הוא צריך להתחייב ובביאור הגר"א הוסיף להקשות דבפשוטו יסוד המחלוקת תוס' ורא"ש לענין שואל הוא דהרא"ש נקט שהלכה שמועיל הכישה במקל והיא תבוא ומזה חזינן שלא צריך קנין ותוס' נקטו ששמואל חולק וס"ל שזה לא מועיל ובהכרח שלשואל צריך קנין וא"כ הרמ"א שפסק ששואל לא צריך קנין א"כ בהכרח שמתחייב בהכישה במקל והיא תבוא אמנם עיין חזו"א שכתב שיתכן שלתוס' מה שהכישה לא עוזר זה מצד אומדנא שכה"ג אין דעתו להתחיב אבל זה לא מחייב שיש חילוק בעצם בין שואל לשומר

ובנתה"מ שם סקי"ב כתב לדון דכל מה שעוזר סילוק שמירה בהנח לפני זה רק כי הוא יכול להתחיל לשמור שכה"ג מתחיל כאן פרשת שומר אבל בהיכשה במקל וכו' שהוא לא שם כה"ג באמת כל מה שזה יכול לחול זה רק מצד ערב שזה כמו זרוק מנה לים ולפ"ז כיון שקי"ל שזרוק מנה לים ואתחייב אני לך זה לא מחייב ה"ה כאן הרמ"א פסק שלא חייב והנה דבריו בישוב דברי הרמ"א אמנם ברא"ש וודאי שאין זה הביאור דהרי הוכיח שמועיל ללא קנין מהדין הכישה במקל וכו'

**בביאור הא דמועיל משיכה בשומרים ובדין אגב וסודר**

ז]והנה מבואר לרוב הראשונים דצורת החיוב שומרים הוא על ידי משיכה ועיין רעק"א בכו"ח מ"ח. שהקשה דלא מובן מה שייך משיכה בשומר דהרי תמיד משיכה שאדם מכניס החפץ לרשותו כי הוא קונה את זה אבל כאן הרי הוא רק מתחייב באונסים שזה לחובתו ומה שייך כאן משיכה ועיין קצוה"ח סימן ש"ז סק"א שכפי הנראה נתקשה בזה ובתחילה כתב לבאר שזה מועיל רק מצד תחילת מלאכה וכל שלא משך לא חשיב שהתחיל מלאכתו ורק כשמשך חשיב התחלת המלאכה וברגע שחל עליו חיוב שמירה מדין תחילת מלאכה ממילא הוא מתחייב בכל פרשת שומרים וצ"ב למה זה סברא להתחייב באונסים הרי שם זה לא קשור לחיוב שמירה וצ"ב אם לא דנימא שזה מדין מתנה ש"ח להיות כשואל וע"ש שהביא דבר זה מהר"ן ולכאורא הר"ן שם איירי על ענין אחר

עוד כתב לבאר שזה כמו גזלן שנהיה חייב באונסים על ידי משיכה ומשמעות דבריו דס"ל שכמו שגזלן קונה את החפץ לענין חיובים אלו כך הוא בשומר ויש שביארו שהכוונה שהוא קונה זכות להחזיק החפץ כדי לקיים את חיובו ונפק"מ שיכול לעכב ממישהו אחר לקחת את זה [והנה עיין ר"ח בתחילת המפקיד וכן מדויק ברמב"ם שהמפקיד יכול להקנות החפץ לשומר אפילו אם זה באגם וצ"ע טעם הדבר ויש שהוכיחו מכאן שיש לו זכויות בחפץ ולכן זה חשיב ברשותו לקנות את זה דהינו שסתם מה שזה ברשותו זה לא עוזר אלא שהזכויות בחפץ מעמידים את זה לברשותו אמנם אין זה מוכרח דיתכן דגם אם אין שום זכיות בחפץ חשיב שזה ברשותו]

ובפשוטו הביאור שהצורה להחיל דין שומר הוא על ידי שהחפץ ברשותי וכמו שקנין משיכה עוזר מצד שזה חשיב מעשה הכנסה לרשותי ה"ה זה מועיל לענין שיחול כאן השמירה אבל שזה באמת מעשה קנין על החיוב אונסים והנה בפשוטו וודאי שלא יועיל סודר על ידי נתינת השומר לקנות החפץ לשמירה וכנ"ל שאין כאן שום זכיות בחפץ ואין כאן מה לקנות וכן לענין קנין אגב היה מסתבר שלא יעזור להתחיב בשמירה אמנם הקצוה"ח סימן צ"ה סק"ד ובנתה"מ ובמשובב שם נקטו שמועיל אגב ובפשוטו הוא מפורש ברמב"ם בפיה"מ בב"ק שכתב שכל הקנינים שביאר בפ"ק דקידושין להקנות זה מועיל בשומר והרי מבואר שם גם אגב אמנם סודר לא הוזכר שם ויתכן שזה רק הר"מ לשיטתו ששומר חל בדיבור אלא שרבנן הפקיעו שלא יחול אלא במשיכה וה"ה בכל דבר שקונים בו חפץ וצ"ע

**בדין קנין כסף לחיוב שומר**

ח]יש לעיין האם קנין כסף מועיל בשומרים דהיינו דבנתן המפקיד לנפקד כסף והנה היה מקום לדון שזה לא עוזר שכיון שיסוד הדין קנין שזה נכנס לרשותו א"כ כסף שאין בזה הכנסה לרשותו אין סיבה שיחול עליו דין שומר ובפרט אם החפץ עדין תחת שמירת הבעלים אמנם עיין נתה"מ סימן רצ"א סקי"ב שנקט שמועיל קנין כסף כמו שפועל נקנה בכסף דהיינו שחל עליו חיוב שמירה וממילא הוא חייב באחריות וכל זה כי האחריות זה תוצאה מהחיוב שמירה וכנ"ל לענין דברי הקצוה"ח שיכול לחול שמירה מדין תחילת מלאכה והוסיף שאפילו שרבנן עקרו הקנין כסף אבל כאן שלא שייך נשרפו חיטיך לכן לא עקרו קנין זה וכן הוא במחנה אפרים שומרים ז' הובא לקמן והנה עיין תורי"ד ב"ק ע"ט דמפורש שלא מועיל אמנם משמעות דבריו שגם את זה עקרו וכן הנימוק"י שם ביאר שזה הכוונה תיקנו משיכה בשומרים שלא יועיל כסף ומבואר שמעיקר הדין זה היה צריך להועיל והנה בגמ' צ"ד. מבואר שבהאי הנאה גמר ומשעבד נפשיה ומבואר שאפשר להיות שומר מדין כסף ויתכן ששם זה רק התחיבות בעלמא על האחריות ולא דין שומר אמנם בפשוטו אינו כן אבל לנ"ל שזה רק מצד שעקרו הקנין כסף א"כ כאן שהיה משיכה ומצד המעשה קנין דרבנן יש סיבה שיחול ממילא כה"ג וודאי שכסף עוזר

וכן עיין ריטב"א שביאר שלרב הונא שרק ביקע בו קנאו ממילא מאותו סיבה אין עליו חיוב אונסים מעיקר פרשת שומר ורק בהאי הנאה שהוא השאיל לו גמר ומשעבד נפשיה והנה בפשוטו חל עליו דין שומרים דבכל דוכתי מובא דיני שומרים על משיכה כגון לענין שמירה בבעלים אמנם יתכן שכל זה עד כמה שלא תיקנו משיכה א"כ נשאר העיקר הדין שמועיל כסף אבל לאחר שתיקנו משיכה עקרו הקנין כסף וכן הוא לשון הר"ן לעיל פ: שתיקנו שלא יועיל אלא משיכה

והנה הגמ' אומרת שמועיל שהשואל אומר הכישה במקל והיא תבוא שהוא יתחייב בחיובי שומר והקשו הראשונים איך זה חל ועיין חידושי הר"ן שביאר שזה כמו זרוק מנה לים כיון שהוא סילק את שמירת החפץ על פיו וע"ש שהביא להקשות למה שלא יהיה כאן פטור שמירה בבעלים כיון ששולח על ידי עבדו ותירץ שכיון שהחיוב מצד ערב אין כאן חיובי שומרים ולכן אין בזה פטור שמירה בבעלים ולכאורא מבואר מדבריו שלא שייך על ידי כסף להחיל חיוב שמירה וממילא שהחיוב ממון יהיה על ידי מה שלא שמר וזה לכאורא סתירה לריטב"א הנ"ל שביאר שמשיכה בשואל יכולה להועיל בתור ההנאה שבזה אמנם יתכן שכל סברת הר"ן מצד שרבנו עקרו הקנין כסף ולכן חיוב שמירה לא יכול לחול בכסף אלא רק חיוב אחריות גרידא וצ"ע

**בביאור המשנה דהנח לפני ואשמור לך חייב**

ט]מבואר במשנה פ: דש"ח שאמר הנח לפני הוא חייב והתוס' והרא"ש למדו מזה שחל חיוב שמירה ללא מעשה קנין ובשטמ"ק בשם הראב"ד כתב או שמדובר שזה היה בסימטא והשומר עמד שם וממילא הוא מתחייב מצד קנין ד' אמות עוד ביאר שמשך לסימטא וזה עוזר מדין הכישה במקל והיא תבוא וזה על דרך התוס' בסוגין שהדין הכישה במקל הוא מדין משיכה ובנימוק"י ביאר שזה מועיל רק בבהמה ומדין הכישה במקל ובחזו"א ביאר שרק כה"ג עוזר המעשה משיכה של המקנה כיון שהולכת לא רק תחת ידו אמנם היה מקום לבאר שזה כדעת הר"ן שהחיוב מצד ערב וממילא ס"ל שרק בבהמה חשיב סילוק שמירה דאם היא לא שמירה היא תינזק אמנם צ"ע שלראשונים ששמואל חולק א"כ קי"ל שלא עוזר הכישה במקל ועיין חזו"א שלחלק מהראשונים יתכן שכל המחלוקת באומדנא האם מתכוין להתחייב אבל כאן שזה לידו ויכול לשמור יתכן שלכו"ע הוא התכוין להתחייב ע"ש ובמאירי ביאר שזה היה בחצירו אמנם צ"ע כמו שהקשה הש"ך שהרי הגמ' אומרת מפורש שמדובר בשוק

**בדינא דשו"ת הרא"ש ובדינא דגמ' ב"ק מ"ח. דחל שמירה ללא קנין**

י]עיין סימן רצ"א שהשו"ע הביא שו"ת הרא"ש שאם אדם היה מהלך בדרך וחברו בקש שישמור לו על מנעליו ואמר לו שיניחם על החמור ופסק הרא"ש שהוא התחייב בשמירתם ועיין רעק"א ומחנ"א שומרים ז' ובנתה"מ סק"ו שהקשו שלכאורא כל זה לרא"ש שלא צריך קנין אבל השו"ע הרי פסק שצריך קנין והרי לא היה כאן קנין דהבהמה זה חצר שאינה משתמרת ובנתה"מ חידש שזה מדין מזיק כיון שסילק שמירתו על ידו ולפי זה אין כאן חיוב שומר

אמנם הנה מבואר בגמ' בב"ק שאם אשה מבקשת לאפות בבית בעל הבית כיון שצריך לזה צניעות ובעל הבית מסתלק משם ממילא היא נהית שומר על הדברים שיש שם שלא יזוקו והקשה בחלקת יואב בקבא דקשיתא הרי לא היה שם מעשה משיכה להתחיב על חפציה ושמעתי דבפסקי הריא"ז בקונטרס הראיות בב"מ פ: כתב שמזה מוכח שכל מה שצריך משיכה כשנותן לו שישמור ברשותו א"כ השמירה לא חלה עד שיביאנו לרשותו אבל כשאומר לשמור כשזה ברשות המפקיד כה"ג לא צריך קנין אלא סילוק השמירה של בעל הבית מחיבו ולפ"ז יתכן שגם כאן שהוא הניח את זה וקיבל השמירה במצב זה חל שמירה ללא קנין אמנם סתימת הראשונים שתמיד צריך קנין

ועיין מחנ"א שם שהביא שו"ת הרשב"א שאם אדם נותן מפתח חצרו לחברו שישמור החצר וכל מה שיש שם הוא שומר על המטלטלים והקשה הנ"ל הרי לא היה כאן מעשה קנין וע"ש שכתב לבאר שזה מדין כסף ושבמקום שיש כסף רבנן לא עקרו קנין כסף ודלא ככל הראשונים הנ"ל ולנ"ל לא קשה אמנם לכאורא כאן זה אותו אופן של הגמ' והביאור שבגמ' יועיל גם כאן וכן ע"ש שהקשה מלשמור הזרעים שללא מיעוט מיוחד היה שומר הרי לא היה קנין ולנ"ל א"ש וע"ש שביאר שזה מדין תחילת מלאכה

**האם בשואל חל חיוב ע"י השימוש וכן האם הזכות שימוש זה סיבה לחיובים**

י"א]בגמ' מבואר שרב הונא ס"ל שאפילו שהוא לא קונה לענין חזרה אבל חל חיוב אונסים ובפשוטו מבואר שהמחייב של שואל זה לא מה שיש לו הזכות להשתמש אלא שכל שהעמיד לו את זה לשימוש ולקח את לשימושו זה מספיק סיבה לחייב ועיין רא"ש שהוכיח מרב הונא שגם דבר שלא קונה זה מספיק סיבה לחייב באונסים וכוונתו כנ"ל אמנם עיין ריטב"א שנקט שעד כמה שיכול לחזור בו כמו שלא מועיל משיכה לענין חזרה זה גם לא סיבה לענין אונסים וכל מה שהוא מתחייב באונסים זה רק בההיא הנאה שהוא משאיל לו ומדין קנין כסף או ערב אמנם משמעות דבריו דבשומר רגיל מעיקר הדין חל חיוב במשיכה ורק כאן לענין אונסים כיון שיכול לחזור בו לא חל חיוב

והנה הריטב"א נקט אחרי זה דמעיקר הדין גם ביקוע לא מועיל מדאוריתא שלא יוכל לחזור בו וצ"ע א"כ איך חל חיוב אונסים מדאוריתא אמנם הביאור פשוט שאם התחיל להשתמש זה וודאי שהוא נחשב שואל של התורה שיש חיוב אונסים והנידון על קודם וכן מדויק בריטב"א שביאר שבתחילת הסוגיא שהגמ' הבינה שחיוב אונסים לא חל במשיכה אבל זה חל בביקוע ובפשוטו זה נפק"מ גם לדידן ששואל ברשות חברו חל עליו חיוב שואל על ידי השימוש וכן הוא בנתה"מ ש"מ סק"ח אם לא שנאמר שלא שייך דין שומר בבית הבעלים וכנ"ל סק"

והנה יש לעיין האם מה שזוכה בחפץ לשימוש זה סיבה שיחול חיוב אחריות או שכל שלא היה סילוק הבעלים משמירתם זה לא סיבה שיחול עליו חיוב ונפק"מ בשוכר או שואל שזכה זכות שימוש בכסף האם הוא התחייב באונסים ובפשוטו הדבר מבואר בתוס' שדנו לבאר בסוגין שמה שתיקנו משיכה בשומרים הכוונה שאם השוכר נתן כסף שהפקיעו הקנין והנפק"מ לחיוב אונסים ומבואר שכיון שזכה זכות שימוש זה סיבה לחיוב גניבה ואבידה

**יבאר הצורה שחל חיוב על השומר שלא יוכל לחזור בו**

י"ב]עייו רשב"א קידושין י"ג שהביא מהראב"ד ששומר שהתחייב לשמור לזמן לא יכול לחזור בו באמצע הזמן והרשב"א חלק עליו מצד שעבדי הם ולא עבדים לעבדים א"כ הוא יכול לחזור בו באמצע משיעבוד שמירתו וממילא הוא פטור מאחריות ועיין מחנ"א שומרים י"ח שיצא לדון שכל דברי הראב"ד רק בש"ח שחיובו הוא סוג דברים שזה לא בגדר עבדות אבל ש"ש יכול לחזור בו אמנם הביא מהריטב"א בב"מ פ"א. שנקט מפורש שגם ש"ש לא יכול לחזור בו וכן פסק השו"ע ס' רצ"ג ס"א ובטעם הדבר שאין חיסרון של עבדי הם הקצוה"ח והחת"ס שם ביארו שאפילו שחוזר בו מהשמירה אבל מהחיוב אחריות לא יכול לחזור בו אמנם כל זה אם נימא שהחיוב אחריות זה לא תוצאה מחיוב שמירת החפץ ויש שביארו ששומר אין חיוב שדוקא הוא יעבוד אלא שהוא מתחיב לדאוג לחפץ ויכול גם להעמיד מישהו אחר במקומו לא רק בתור שהבעלים לא מקפידים אלא מצד עצם חיובו וכה"ג לא חשיב עבד ויש שדנו ששומר זה קבלן ובקבלן אין דין עבדי הם

והנה יש לדון איך חל עליו חיוב זה לשמור ובפשוטו הוא מצד תחילת מלאכה שכל שהתחיל לשמור הוא התחייב על כל הזמן אמנם כל זה אם החיוב אחריות הוא תוצאה מהשמירה אמנם אם זה חיוב נפרד צ"ל שכיון שיש פרשת שומר בתורה א"כ כל שהוא שומר וקבע זמן לשמירתו א"כ החיוב שומר של התורה חל לכל הזמן שהם קבעו ולפ"ז לכאורא לראשונים שחל חיוב שמירה על ידי הנח לפני ה"ה שאם קבעו משך זמן שלא יכול לחזור בו אמנם עיין שו"ת מהרש"ח הובא בגליון הרעק"א שנקט שזה וודאי שכל זמן שלא היה משיכה הוא יכול לחזור בו וצ"ב הטעם

והנה עיין ריטב"א קידושין מ"ז: שכתב וז"ל מיהו לית הלכתא כרב הונא אלא כר"א דאמר התם בפרק השואל כשם שתיקנו משיכה בלקוחות דמדאוריתא מעות קונות כר' יוחנן ותיקנו משיכה כך תיקנו משיכה בשומרים בין בשאר שומרים דלא קנו גופא כלל ואין להם הנאה בגוף הדבר הנפקד ואינם מתכוונים לקנות ומדינא אין משיכה מועלת בהם בין בשואל דאית ליה הנאה אלא דלא קני גופא כדאמרן וכו' עכ"ל והנה ביאר שמסברא לא קונה שומר במשיכה כיון שלחובתו ומשמע אבל שעל זה היה תקנה שיקנה במשיכה וצ"ע הרי מבואר דעתו במכילתין שוודאי שהוא מתחייב מדאוריתא במשיכה בחיובי אונסין ואלי סותר דבריו וס"ל שמדאורייתא לא חל חיוב אלא על ידי התחלת השמירה ורק מדרבנן זה חל על ידי משיכה אמנם שמעתי לבאר שכוונתו שהדין שחל על השומר שלא יכול לחזור בו ודעת הריטב"א שזה בין בש"ח ובין בש"ש דבר זה חל על ידי משיכה אפילו שזה לחובות והוא רק תקנה דרבנן

**דיני חלות שמירה**

א]דעת הר"מ והראב"ד והרי"ד והרמב"ן דמדין דאוריתא חל חיוב שמירה בדיבור בעלמא אמנם מדרבנן תיקנו שלא יתחייב אלא במשיכה ודעת תוס' בב"ק שמדאורייתא כולם חלים במשיכה ודעת הרא"ש שכולם חלים בזה שהבעלים מסלק שמירתו ומעמיד לרשות השומר או השואל ודעת תוס' בב"מ בפשוטו לחלק שש"ח וש"ש חל כרא"ש הנ"ל אבל שואל ושוכר חל על ידי משיכה ודעת המיוחס לריטב"א שמדאורייתא לא חל אלא כל שזה הגיע לידו והתחיל לשמור ומדרבנן חל על ידי משיכה והשו"ע פסק כר"מ והרמ"א הביא את הרא"ש והש"ך כתב שהמוחזק יכול לומר קים לי כהרמב"ם שלא חל אלא על ידי משיכה [סק"ו]

ב]מבואר בטור שבדבר שחל חיוב אונסים בזה חל חיוב מזונות על השואל

ג]בדעת הרי"ד ועוד ראשונים מבואר שאפילו שמדאורייתא מועיל כסף בשומרים אבל רבנן עקרו הקנין והמחנ"א והנתה"מ נקטו שלא שייך כאן נשרפו חיטיך ולכן רבנן לא עקרו הקנין

ד]מבואר בקצוה"ח ונתה"מ וכן משמעות הר"מ שמועיל גם קנין אגב ובאמרי ברוך מבואר שמועיל קנין סודר שהמפקיד נותן

ה]בשו"ת מהרש"ך נקט שגם לשיטות שחל חיוב בהנח לפני אבל עדין השומר יכול לחזור בו עד שמשך וצ"ב הטעם

ו]הנתה"מ והאמרי בינה נקטו שכל מה שמועיל לרא"ש ללא קנין זה רק בסילקו הבעלים שמירתם ולא אם זה היה בין כה ללא שמירה

ז]שואל שנשתמש בחפץ אפילו בבית הבעלים חל עליו חיוב שאלה כך מתבאר בפשוטו בגמ' וכן הוא בנתה"מ

ח]יש שנקטו שלא חל חיוב שמירה אפילו אם משיכה כל שהבעלים לא סילקו שמירתם ובנתה"מ ופרישה וב"ח סימן ש"מ נקטו לא כך וכן הוא בפשוטו

ט]דעת המחנ"א והקצוה"ח שחל חיוב שומר על ידי תחילת מלאכה

י]בריא"ז כתב שכל שמירה שהיא ללא נטילת החפץ כגון ששומר ברשות הבעלים לא צריך משיכה ובראשונים לא משמע כך

י"א]בערך שי נקט בדעת הרמב"ם שדבר שלא שייך משיכה חל חיוב בקבלה בעלמא דכאן לא שייך לתקן משיכה

י"ב]מבואר בשו"ת הרא"ש שאם אדם אמר לחברו באמצע הדרך שיניח הנעלים על בהמתו לשמירה שהוא מתחייב ויש שכתבו שזה הרא"ש לשיטתו אמנם בשו"ע נקט שזה לכו"ע וצ"ע

י"ג]מבואר בתוס' שעצם הזכיה בזכות שימוש בשואל ושוכר זה סיבה לחיוב אונסים

י"ד]לענין קנינים קי"ל שצריך משיכה לסימטא ולא מועיל לרה"ר ולענין גזלן נחלקו הראשונים ודבר זה תלוי בשיטות הראשונים בסוגין ודעת הרמב"ם שמועיל לרה"ר ובפשוטו לפ"ז מוכח שגם בשומר מועיל לרה"ר ובטור מבואר שצריך לסימטא וצ"ע

ט"ו]מדברי הרמב"ם מבואר שיש גניבה בשוגג ובדעת הרמב"ן מבואר לא כך אלא שרק חייב מדין שומר

ט"ז]מבואר בגמ' שהכישה במקל והיא תבוא איכא מ"ד שחייב ונחלקו הראשונים האם להלכה זה מועיל ולצד שזה מועיל יש ראשונים שזה מדין ערב ויש ראשונים שזה מצד שהמוכר עושה המשיכה לקונה ויש שכתבו שלפ"ז הוא מועיל רק בבהמה והרא"ש ביאר שזה כשיטתו מצד סילוק השמירה של הבעלים

י"ז]מבואר במשנה שאם השואל אומר למשאיל תשלח ביד שלוחך מיד שזה יצא מרשות המשאיל הוא מתחייב ולר"ן מדין ערב ולשאר הראשונים או מדין זכין או שהשואל מינה אותו לשליח שלו

**בדיני חזרת שומר**

א]מבואר במתניתין ששומר שהחזיר דרך שליח כל שזה לא הגיע לידי הבעל הבית אין כאן חזרה ואפילו אם נתן ביד עבד כנעני של המפקיד

ב]עוד מבואר במשנה שאם אמר שיתן ביד שלוחו ברגע שהגיע לידו חשיב חזרה ומבואר ברמב"ם שביד עבד כנעני זה לא חזרה וביאר הנתה"מ דלהפקיע חיובי שמירה צריך קנין ולפ"ז יתכן שבאומר מפורש ותיפטר הוא יפטר

ג]החזיר ביד אשתו יש סתירה ברמ"א והש"ך חילק בדעתו בין שואל שזה לא עוזר לשאר שומרים שעוזר ולהלכה נקט שלא עוזר אלא באשה שנושאת ונותנת בתוך הבית

ד]שואל שכלו ימי השמירה אינו אלא שומר שכר ואם אמר לבעלים שלא רוצה להיות שומר בכל אופן כתב הריטב"א שהוא שומר חינם כיון שיש לו חיוב השבה לבית הבעלים

ה]שואל ששאל חפץ למטרה מסוימת והבעלים לא יודע שגמר את השימוש אפילו שאסור לו להשתמש מבואר ברש"י שהוא עדיין שואל והמחנ"א נקט שדעת תוס' שהוא רק ש"ש

ו]שואל ששאל החפץ לזמן מסוים והודיע לבעלים שרוצה להפסיק להיות שואל זה לא עוזר כל זמן שלא החזיר לבעלים כיון שיש לו עדין זכות שימוש. כן הוא בר"ן ובמחנ"א

ז]שואל ששאל חפץ סתם והודיע לבעלים שרוצה לגמור שאלתו המחנ"א נקט שזה כמו לאחר הזמן דהינו שאסור לו יותר להשתמש וממילא הוא רק ש"ש והפתחי תשובה הביא מהרב רוטנברג שיש לו עדין זכות שימוש וממילא הוא עדין שואל

ח]אומן נחשב ש"ש כל זמן שלא הודיע לבעל הבית שגמר את עבודתו ובהודיע הוא רק ש"ח ואם תפיס אאגריה הוא ש"ש וגם אמר טול את שלך הוא עדין ש"ח

ט]ש"ש לזמן לאחר הזמן מבואר בשו"ע שהוא ש"ח והמחנ"א דן שהוא פטור לגמרי אמנם דבריו נגד הריטב"א

י]ש"ח לזמן לאחר הזמן המחנ"א נקט שפטור שלכן קבע זמן ואינו מוכרח שיתכן שקבע זמן כדי שיוכל אחרי זה לחזור בו

י"א]משכון לאחר שהלוה פרע חובו ומוכן להחזיר הוא כבר לא ש"ש אמנם אם אומר לו תבוא מחר ובנתים אני לא מחזיר לך ברא"ש מבואר שהוא ש"ש רק מצד שעכשיו יש פרוטה דרב יוסף וצ"ע שלכאורא זה כמו שלא הודיע

י"ג]שומר שכר שאמר לבעלים טול את שלך דעת הריטב"א שהוא לא שומר כלל ודעת תוס' שרק רצה לא להיות ש"ש אבל אין ראיה שגם לא רוצה להיות ש"ח אמנם אם אמר מפורש שלא רוצה להיות שומר כלל אינו שומר והש"ך נקט כתוס' וכן נקט הגר"א בדעת הרמב"ם

י"ד]

**תנאי בשומרים**

א]מתנה ש"ח להיות כשואל ולא צריך קנין ומאידך מבואר בגמ' ששומר בהקדש שמתחייב צריך קנין ונאמרו כמה חילוקים בראשונים או בין אם הוא שומר אם חיובי שמירה לאחד שהוא לא שומר כלל או שיש חילוק אם הוא חייב שבועה או שרק להיות כשואל יש בזה גמר ומקני ונפק"מ בשמירה בבעלים ועוד נפק"מ עיין ברבותינו האחרונים שהאריכו בזה

ב]מתנה ש"ש להיות כש"ח וכן ש"ח להיות פטור מהשבועה וכן שואל להיות כש"ח וכדו' ובגדר הדברים בפשוטו שאין כאן חיסרון של מתנה על מה שכתוב בתורה דמקבל חלק מהשמירה ויש שרצו לדון שלא מקבל על עצמו פרשת שומרים כלל

ג]ש"ש שהתנה להיות ש"ח ולא שמר מגניבה ואבידה נחלקו האחרונים האם הפסיד שכרו ויסוד הנידון האם התנאי רק לענין האחריות או גם לענין השמירה

ד]ש"ח שהתנה להיות פטור מהתשלומים דעת ההגהות אשר"י שזה לא עוזר ויש חולקים ובפשוטו כן קי"ל

ה]שומר שהתנה להיפטר לאחר קבלת שמירה המרדכי כתב שצריך קנין והנתה"מ נקט בדעת הרמ"א לחלק בין שואל שלא מועיל לשומרים ובפשוטו אם אומר מפורש ואיפטר זה וודאי עוזר

ו]מבואר ברמב"ן שתנאי בשואל עוזר להיות חייב במתה מחמת מלאכה ונחלקו בזה הקצוה"ח והנתה"מ בסימן ש"מ ורעק"א נקט שלהתחייב יותר ממחיר החפץ צריך וודאי קנין

ז]ש"ח שהתנה להיות כשואל כתב הש"ך בשם רבינו ירוחם דהשיעבוד נכסים משעת האונס

ח] נחלקו האחרונים במתנה ש"ש להיות כש"ח האם יש חיוב שבועה והקצוה"ח כתב שעל פי רוב יש גילגול שבועה