מ_מ דבר שבמדה
קטגוריות: ש_ס / לב בבא מציעא / אונאה - הרב יהודה אלבוים

בס''ד

**טעות בדבר שבמדה ושבמשקל ושבמנין**

יש לדון האם טעות בדבר שבמדה חוזר גם בפחות משתות משום שאינו מוחל, או משום שכלל לא היה דעת קנין על פחות מהמדה

יש לדון האם טעות בדבר שבמדה קשור לפרשת אונאה.

א. היה מקום לומר שבזה נח' הראשונים אם חוזר הכוונה שהמקח בטל ולא מהני להשלים, או שהמקח קיים אלא דאף בפחות משתות אין מחילה וצריך להשלים או להחזיר את המעות היתרים שקיבל, לשיטות שהמקח בטל הטעם שאינו דומה לאונאת שתות שהמקח קיים ומחזיר אונאה, הוא משום שאין כאן קנין כלל, וא''כ אין טעות בדבר שבמדה וכו' קשור כלל לפרשת אונאה, משא''כ לשיטות שהמקח קיים יש דעת לקנין, אלא שבדבר שבמדה אינו מוחל, ולכן צריך להשיב, וי''ל שהוא מדין אונאה, אלא שכאן אונאת שתות ופחות משתות שוים.

ב. אולם בדברי הריטב''א בב''ב דף צ' א' מבואר שהמקח בטל ואפילו הכי כתב בב''ב דף ק''ה ב' שאין הטעם משום שדעתו לקנות מדה מסויימת ולא היה לו דעת לקנות פחות מהמדה, אלא דעתו לקנות את הדבר המונח לפניו ויש כאן דעת קונה, אלא שבטעות גמר בדעתו מחמת שהיה סבור שיש כאן כפי שהיה סבור גמר בדעתו, ובטל המקח מדין מקח טעות.

ג. וכן מבואר בדברי רש''י - ב''מ דף נ''ו ב' ובקידושין דף מ''ב ב' - והרשב''ם ב''ב דף צ' א' שהמקח בטל משום שמקפיד ואינו מוחל אף בפחות משתות, ולא משום שאין כלל דעת לקנין, אלא טעות בדמים אדם מוחל משום שא''א לצמצם, משא''כ בדבר שבמדה שאפשר לצמצם אין אדם מקפיד.

ד. ומבואר בדבריהם שטעות בדבר שבמדה שונה מכל אונאה בתרתי, האחד שגם בפחות משתות אינו מוחל, והשנית דאע''פ שבכל אונאת שתות אין זה טעות אע''פ שאינו מוחל, בטעות במדה וכו' הרי זה טעות כשאינו מוחל, וצ''ב בטעמא דמילתא, מאי שנא מכל אונאת שתות שאינו מוחל ואפילו הכי אין המקח בטל, עוד צ''ע מכיון שחייב להחזיר לו את מה שאינהו, מדוע נחשב טעות, הא אינו מפסיד מידי.

ה. י''ל על פי מה שכתבו תוס' בדף נ''ז א' דיותר משתות הוי מקח טעות אע''פ שאינו מפסיד שהרי חייב להחזיר לו מה שאינהו - אילו לא היה דין ביטול מקח, אך אחרי שנחשב מקח טעות י''ל שאינו יכול לתבוע אונאה כמבואר בדברי ר' יונה בב''ב דף פ''ד א' - 'כיון שהמתאנה היה יכול לבא לידי הפסד אם לא ירגיש ויחזור בכדי שיראה' וצ''ב הרי אחר זמן שיראה לתגר וכו' גם אינו יכול לחזור בו, וא''כ אין לו הפסד במה שאין בטל המקח, וביאר החזו''א - תמורה סי' ל''ד סק''ד - דודאי שורש דין חזרה ביותר משתות הוא משום 'שנפש המתאנה סולדת מטעות גדולה ואינו רוצה בקיום המקח', אלא שאילו לא היה כלל מקום להפסד אין כאן טעות כלל, ורק משום שיש הפסד כשעבר זמן שיראה וכו' נחשב לטעות גדולה, ואחרי שנחשב לטעות אין חפץ במקח גם אם לא ירויח מידי מביטול המקח, אלא עצם זה שיש בו טעות גדולה גורמת לו שאינו רוצה בקיום המקח, וכ''ה בלשון הר''ן 'דכיון דנתאנה כ"כ ואילו היה שוהה יותר מכדי שיראה לתגר היה נפסד לגמרי לא ניחא לי' בהדיא אלא רוצה הוא שיבטל מקחו לגמרי כיון **שחישב** להפסידו כ"כ'.

ו. על פי זה י''ל דטעות בדבר שבמדה תמיד נחשב בעיני האדם לטעות גדולה אף בפחות משתות, מכיון שאפשר לצמצם, ואף אם המאנה שוגג, כיון שיכל לצמצם הרי הוא מקפיד - עי' לשון הרשב''א בקידושין דף מ''ב ב' בדעת רש''י 'דכיון דדבר שבמדה הוא לא איבעי להו למיטעי כלל' - אלא דאכתי יש לעיין מדברי הרמב''ם בפט''ו מהלכ' מכירה ה''א דבדבר שבמדה לא נאמר שיעור בכדי שיראה וכו' אלא חוזר לעולם, וכן הוא ביד רמ''ה ב''ב דף צ' א', וצ''ל דס''ל לרש''י דאף כשאין מקום להפסד אין חפץ במקח בטעות גדולה, אלא ששיטת התוס' בדף נ''ו ב' שבטעות בדבר שבמדה המקח בטל, וכיצד יתיישבו דבריו עם דברי התוס' הנ''ל בדף נ''ז א' - וכן יהיה קשה על רש''י קושיית התוס' מאי שנא מהקדש דלא בטל המקח - ואולי ס''ל לתוס' דגם בדבר שגם בטעות במדה נאמר השיעור בכדי שיראה וכו'.

ז. עי''ל דשאני מאונאת שתות משום שבאונאת שתות חייב להחזיר לו את האונאה, משא''כ כאן אין מה שמחייב את המוכר להשלים, אלא מדין אונאה חייב רק להחזיר דמים, והלוקח היה חפץ דווקא בשיעור המדה שקצצו כמבואר בתוס' ב''ב דף ק''ד א' ד''ה אלא לאו ש''מ, ולכן אף כשחפץ המוכר להשלים בטל המקח.

ח. עי''ל דס''ל לתוס' דהמקח בטל כנ''ל משום שדעתו היה לקנות רק כהמדה שקצצו, עי' לשון תוס' בב''ב שם 'שלא היה דעתו לקנות אלא בית כור שלם'.

ט. נח' רעק''א - מהדו"ת סי' נ"א - והבית הלוי - ח''ג סי' ג' - האם במקח טעות יש דין דברים שבלב אינם דברים, רעק''א כתב שכל דין מקח טעות הוא מפרשת תנאים, דהוי כאילו התנה שאם יהיה לו טעות בטל המקח - עי' תוס' כתובות דף מ''ז ב' ד''ה שלא כתב - ולכן יש בו דין דברים שבלב אינם דברים, והבית הלוי כתב שמקח טעות אינו מדין תנאי, אלא דעת בטעות אינה מועלת לקנין, ולכן אף בדברים שבלב חסר בדעת הנצרכת לקנין, ויש לדון בטעות בדבר שבמדה בדברים שבלב, ולכא' תליה בהנ''ל אם הוא מדין מקח טעות, או שאין כלל דעת לקנין על פחות ממה שקצצו.

י. יש לעיין היאך הדין בטעות בדבר שבמדה לדעת הראשונים שהמקח בטל, כששניהם התרצו, האם נצרך שוב קנין, ולכא' תליה בהנ''ל, דאם כלל לא היה דעת לקנין, צריך עוד קנין, משא''כ אם אינו אלא מקח טעות יתכן שא''צ עוד קנין.

יא. יש לדון הטעות בדבר שבמדה שאין בו כלל אונאה, כגון שהוזיל גביה, או שאין שער קבוע, אך קצצו מדה זו בכך וכך מעות, אי נימא דלא היה דעת קנין על פחות מהמדה אף בכה''ג לא חל המקח, אך אם חל המקח אלא דהוי מקח טעות, יש מקום לומר דהוי מקח טעות משום שאדם מקפיד אף בפחות משתות, אך אין אדם מקפיד כשאין כלל אונאה, ואף לדברי הר''י מגא''ש שהובא להלן י''ל דכל שאין אדם מקפיד אף אם לא ישלים אין נחשב למקח טעות.

**בדברי הראשונים דבטעות בדבר שבמדה אין בטל המקח**

א. בדעת הראשונים שהמקח קיים וישלים, יש לדון בגדר דין ההשלמה, האם חייב להשלים לו ולכן אינו טעות, או''ד דהקנין אינו מחייבו להשלים - ואף אם חייב מדין אונאה להשלים, אינו חייב אלא דמים ולא חפץ, וברוב הראשונים מבואר דאם לא ישלים לו בדבר שקנה בטל המקח ולא מהני החזרת דמים, מלבד דעת הרשב''א דמהני וס''ל דאין כאן טעות כשאין הפסד מעות, ולדבריו אולי חייב להחזיר דמים מדין אונאה - אלא שעל הצד שישלים אין כאן טעות, ומצינו כה''ג בשו''ת הרא''ש שהביא הטור בסי' רל''ב דהמוכר בית ויש בו מום, אם המוכר יתקן את המום המקח קיים, וכן מצינו בדרברי הרמב''ן בפסחים דהמשכיר בית לחבירו בחזקת בדוק ולא היה בדוק חייב לשלם לו הוצאותיו ואל''כ בטל המקח.

ב. יש לחקור בדעת הראשונים שאין בטל המקח, אלא המקח קיים וישלים, האם כשקצצו ק' אגוזים תמורת ק' פרוטות, ונמצא שהיה בשק רק צ' אגוזים, חל קציצה על מה שיש לפנינו תמורת ק' פרוטות, אלא שהלוקח הוטעה וגמר בדעתו לקנות את המונח לפניו משום שהיה סבור שיש שם ק' אגוזים, ואפילו הכי לא בטל המקח משום שהיה מוכן לכך על הצד שישלים לו אח''כ עוד י' אגוזים - ולדעת הרשב''א היה מוכן לכך ע''ד שינכה מן הדמים שנתן - או''ד דכשקצצו ק' בעד ק' והיה רק צ' דעתם לקצוץ צ' בעד צ', וחל רק על צ', אלא שאם לא ישלים לו - לדעת הראשונים דלא מהני השבת דמים - הרי יש כאן טעות, דהלוקח מתרצה רק בק' ולא בפחות.

**טעות בדבר שבמדה יותר משתות**

א. הראשונים הוכיחו שבטעות בדבר שבמדה וכו' אף בפחות משתות בטל המקח, ולא מהני להשלים, מדברי הגמ' בב''ב דף צ' א' 'אמר שמואל אין מוסיפין על המדות יותר משתות ... אלא משום אונאה דלא ליהוי ביטול מקח, והאמר רבא כל דבר שבמדה ושבמשקל ושבמנין אפילו פחות מכדי אונאה חוזר' ומבואר בגמ' דבטעות בדבר שבמדה אף בפחות משתות בטל המקח.

ב. כתב הרשב''א בשם הר''י מגא''ש דכוונת הגמ' הוא להפך 'והתם ה"ק אילימא כי היכי דלא ליהוו ביטול מקח והאמר רבא כל דבר שבמדה חוזר והכל דין אחד יש להן פחות משתות ושתות **ויתר משתות** א"כ אמאי אין מוסיפין כמה שירצו' וביאור החילוק 'ויהיב טעמא שלא אמרו מחילה וביטול מקח אלא כשהאונאה בדמים דהוי **כטעותא בעיקר זביני והלכך כשהוא יתר משתות בטל מקח כיון דאיכא טעותא רבתי בעיקר זביני** וכשהוא דבר מועט בפחות משתות אינו נחשב וניתן למחילה, אבל היכא דליכא טעותא בדמים ומדה ידועה זבין לי' אי בתר דגמרי וזבני אשתכח דטעו במדה או במנין או במשקל שקיל ליה לההוא טעותא ואזיל דה"ל כמאן דאית ליה כור חטים גבי חבריה ואהדר ליה כור פחות כל שהוא דהדר עליה ושקיל מיניה ההוא כל דהוא דאשתייר ליה גביה ואזיל, וטעם נכון הוא'.

ג. ולכא' צ''ב דהטעם שבפחות משתות מוחל, והטעם שיותר משתות אינו ביטול מקח הם מכח ב' סיבות שונות לגמרי, דבפחות משתות כתב רש''י בקידושין דף מ''ב ב' 'פחות משתות מחיל אינש דהתם אין כל אדם יכול לצמצם הדמים אבל טועה במדה טעות הוא ואדעתא דהכי לא עביד' וביותר משתות שאין בטל מקח הוא מטעם אחר לגמרי משום שאינו טעות בעיקר זביני, ומה השייכות בין ב' הדינים, והיכן כתוב בדברי רבא שביותר משתות אין בטל המקח.

ד. עי' בדברי הר''י מגא''ש דף צ' א' ולכא' כוונתו דבכל אונאה יש טעות בקציצה, דאילו היה יודע שאין זה המחיר לא היה קוצץ, משא''כ בדבר שבמדה קבעו מחיר על מדה מסויימת, וקציצה לא היה טעות, ורק במקום טעות יש קפידה או מחילה, דאם בדיעבד מוכן הרי הוא מוחל ומוכן לקציצה שקצצו ועי''ז אין דין טעות לבטל את המקח, או שמקפיד וממילא הוי מקח טעות, משא''כ כשאין טעות בקציצה, אין סיבה כלל שיבוטל המקח, וכן אין סיבה למחילה, דמחילה שייך כשקצץ בטעות, ובדיעבד מוכן לכך, אך כשלא היה טעות בקציצה נשאר הקציצה כפי שקצצו, ולכן בכל גוונא ישלים, דכל שאין טעות אין סיבה לא למחילה ולא לטעות.

ה. הגר''ח יישב את דברי הגמ' דשאני התם דכשפחתו מן המדה אין דעת המוכר לאנותו, ונמצא שהמוכר התכווין למכור כמדה הקטנה בכך וכך מעות, והקונה התכוין למכור באותם המעות לקנות כמדה הגדולה, 'ונמצא דהם מחולקין בעצם פסיקת המכר, א"כ הרי לא שייך הכא לומר שיחזיר לו טעותו ויתקיים המקח, דהרי אם יחזיר הטעות הרי יהדר אז הדין טעות אצל חברו שנתכוין על המדה האחרת, וממילא דהמקח בטל, כיון דעצם הפסיקה נעשה בטעות' משא''כ במקום שדברו על אותו מדה, אלא שהיה חסר אין טעות מצד המוכר בפסיקה, אלא שניסה לגוזלו ולתת לו פחות.

ו. וא''ת א''כ מדוע הביאה הגמ' מדברי רבא אם בדבריו אינו כן, וביאר הגר''ח דבדברי רבא כתוב שטעות בדבר שבמדה אינו קשור לדין אונאה, אלא לדין ביטול מקח, וממילא יש ללמוד שאם טעה המוכר והיה סבור שהמדה פחותה, אם יצטרך להשלים ממילא הוי טעות במדה כלפיו וממילא בטל המקח, ובדברי רבא אין טעות כלפי המוכר מכיון שקצץ על מדה ובזה לא היה טעות, ורק טעה בכך שהיה חסר, וממילא אילו היה יודע היה משלים, משא''כ כשגם הוא טעה.

ז. לדברי הגר''ח יתכן שבטעות בדבר שבמדה יותר משתות לכו''ע בטל המקח, ורק בפחות משתות או בשתות נח', אך ביותר משתות י''ל דהוי מקח טעות על פי סברת התוס' בדף נ''ז א'.

ח. מבואר בדברי הגר''ח דהיכא שיש טעות בפסיקה המקח בטל, ולכא' היה מקום לדון באופן שהמוכר קצץ בה' והקונה היה סבור שאמר ד', האם מכיון שהקציצה בטילה בטל כל המקח, או''ד דעל עצם המקח היה דעת קונה ומקנה, ולכן אע''פ שקציצת הדמים בטילה, לא בטל קנין של הקונה, ויהיה חייב תמורה כפי שויו, וכמו מוכר שמכר בלא קציצה שחייב כדמיו, אלא שאע''פ שהיה דעת קונה ומקנה אכתי יש לדון מדין מקח טעות, דהמוכר גמר בדעתו רק משום שהיה סבור שיקבל כפי שקצץ, וכן להפך, אך אם יתרצו תרוייהו לא יצטרכו עוד קנין.

ט. ומקום הספק רק משום שיש דבר הנקנה, ודמי המקח הוא תשלום על המקח כמבואר בריש הזהב, ולכן י''ל שהיה דעת על המקח, ודמי המקח אינם גוף המקח, ולכן יש כאן מקח ויש מקום לדון רק מדין מקח טעות, אך בחליפין שוה בשוה ונתן לו חיטים בעבור לקנות מדה כך וכך שעורים, ואיגלאי שלא היה בביתו כפי שאמר, מכיון שלא קנה כמדת השעורים שקבעו, אין כאן כלל חליפין.

י. הגר''ח שם הקשה ב' קושיות על כל אונאת שתות, מדוע אינו טעות בדבר שבמדה מצד המוכר כשהיה המוכר שוגג, ומדוע לא בטל הפסיקה, וייסד דחל הקציצה אלא דחייב להשיב מכח גזה''כ עי''ש, ובמחנ''א סי' י''ג מבואר דלא חל הקציצה, ונראה בדבריו בסי' כ''א שהישוב על קושיית הגר''ח הוא שכיון שטעות בדבר שבמדה אינו אלא טעות כמבואר בריטב''א הנ''ל בב''ב דף ק''ה, כל שלא מכרו בפחות משויו אמרינן דע''ד כן גם היה מוכר, שהרי הגר''ח הקשה רק בשוגג, אך במזיד ודאי גמר בדעתו אף אם הלוקח יגלה שיש בו אונאה, מכיון שידע שיש אפשרות כזו, וכל שיש אפשרות אינו טעות, וכל קושייתו רק כשהיה שוגג, ובזה י''ל דלא מחזקין ליה ברשיעא והיה מוכר בשויו, ולכן אינו טעות, אך אכתי צ''ב מדוע אין בטל הפסיקה, ואי נימא כנ''ל דאף היכא שבטל הפסיקה לא בטל המקח ניחא, והגר''ח נקט שאין זה ב' חלקים, וכשאין פסיקה התמורה הוא כשויו, אך כשיש פסיקה אין תמורה אחרת, והתמורה היא רק כפי שפסקו.

**בענין אונאה פחות משתות**

א. כתב רש''י בקידושין דף מ''ב ב' 'פחות משתות מחיל אינש דהתם אין כל אדם יכול לצמצם הדמים אבל טועה במדה טעות הוא ואדעתא דהכי לא עביד'.

ב. וא''ת הרי גם בכל אונאה פחות משתות איירי אף היכא דהמוכר ידע וכוונתו לאנותו, ולא שייך כה''ג לומר דכיון שא''א לצמצם הרי הוא מוחל, וצ''ל דכיון שא''א לצמצם אין דרך בנ''א להקפיד, ואחרי שאין דרך בנ''א להקפיד בכל גוונא אינו מקפיד, משום שמעיקרא יודע שיתכן ויש בו קצת אונאה, וכיון שבא ע''ד כן, מוחל בכל גוונא.

ג. יש לחקור בדברי רש''י שכיון שא''א לצמצם בדמים מוחל, האם בשתות אפשר לצמצם, או שבשתות אע''פ שא''א לצמצם אין אדם מוחל, וכעין זה יש לחקור להפך מדוע בפחות משתות מוחל משום שא''א לצמצם, או שבפחות משתות בהדרך למחול, וברש''י מבואר שאין דרך למחול אילו היה אפשר לצמצם.

ד. הרא''ש דן אם יש איסור בפחות משתות, ודן שאין איסור 'דלפעמים הלוקח חפץ במקח זה ומוסיף עליו דמים יותר מכדי שויו ופעמים שהמוכר מזלזל בשומתו בממכרו לפי שאין חפץ זה ערב עליו או שהוא דחוק למעות הלכך עד שתות הוי בכלל דמי מקח ואין כאן שם אונאה כלל' וצ''ב מדוע השיעור שתות, הרי אם הלוקח חפץ במקח יקנה אף ביותר משתות, עוד צ''ב היאך מהני מה שיש אדם שחפץ במקח, לגבי אדם שאינו חפץ במקח ביותר משויו, ויש לפרש דודאי שורש ענין פחות משתות הוא שדרכם של בנ''א למחול בפחות משתות, אלא שאע''פ שדרך בנ''א למחול, אילו לא היה משתנה השער ע''י שיש לוקח חפץ במקח וכו' ויש מוכר שחפץ למכור וכו', א''כ היה שער קבוע, ולעולם כל שינוי מהשער הוא בגדר אונאה - ויש לדון אם משום שכיש שער קבוע אין דעת אדם למחול, או מכיון שא''א לצמצם דרכם למחול - ורק משום שיש שינויים לכן בשיעור שדרך בנ''א למחול בדיעבד, אין כאן שם אונאה, אך בשיעור שאין דרך בנ''א למחול א''א לומר שאין כאן שם אונאה.