12 שיעור הנאסר במליחה
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / יורה דעה / תערובת / תליתאי

#12

שיעור הנאסר במליחה

בשיעור התפשטות איסור ע"י מליחה - נחלקו הראשונים וגדולי אשכנז, כמובא במרדכי [תרע"ד, תר"פ, תרפ"א, תרפ"ד, תשד"מ] ובשערי דורא סימן ל"ח, הביאום הב"י בסימן ק"ה ס"ט, וד' שיטות עיקריות בדבר.

א. שיטת ר"י הלבן - שאין הבדל בין צלי למליחה, ואיסור שמן מתפשט בכל החתיכה [והוא הדין מחתיכה לחתיכה] - ושיעורו בששים בין לקולא ובין לחומרא.

ב. שיטת הראבי"ה - שאוסר רק כדי קליפה בין בצלי ובין במליחה [ובדבר שמן אוסר קצת יותר כפי אומד הדעת]. ועיין פמ"ג סק"ה סקל"ז בשפ"ד - שהבין בדעת הראבי"ה שמחלק בין צלי למליחה, והוא פלא - דמפורש בשערי דורא סימן ל"ח ובב"י שלא כדבריו.

ג. שיטת המהר"ם - שאין איסור מתפשט מחתיכה לחתיכה בין בצלי ובין במליחה, וממילא אין שאר החתיכות מצטרפות לשיעור ששים [בין לקולא ובין לחומרא], ובעינן ששים בחתיכה עצמה כנגד האיסור שנבלע בה.

ד. שיטת ר' אליעזר ממיץ - שאין ההתפשטות שע"י מליחה שוה בתוך החתיכה וכן בשאר החתיכות, ולכן אף שיעור ששים לא מהני להתיר [כשיטת הרא"ה בצלי].

שיטת הראב"ן

הש"ד מביא את שיטת הראב"ן שמהני ביטול בששים (כשיטת ר"י הלבן), אולם המרדכי (סו"ס תשד"מ) מביא את שיטת הראב"ן המתיר בקליפה (כשיטת הראבי"ה). עמד על כך החת"ס בתשובה צ"ג, וביאר דשני ראב"ן היו עיי"ש. ובאמת שהמרדכי גופא בסימן תרפ"א מביא ר' אפרים הסובר דבעי ששים וכן הוא בתוס' ק'. ד"ה "בשקדם", ונראה שהוא הראב"ן המוזכר בשערי דורא.

שיטת הרמ"א

בהגהות ש"ד מכריע כעדות הש"ד שנוהגין להתיר בששים - כשיטת ר"י הלבן. ומבאר בהגהות שם שלא חיישינן לשיטת הראבי"ה - משום שיבואו לידי מכשול, שהרי אין לו שיעור קבוע - דאם אינו כחוש ממש צריך לשער באומד הדעת כמה התפשט בחתיכה. וכן הוא בתשובות הרמ"א סימן כ"ח ונפסק כאן בס"ט.

אמנם בתשובה קי"א ביאר הרמ"א באופן שונה - אמאי נוהגין להתיר כשיש ששים בכל החתיכות כנגד האיסור, וכמו שהביא שם מתשובת מהרי"ל. מבאר הרמ"א דאף ששיטת המהר"ם שאין שאר החתיכות מצטרפות, אנן קיי"ל דעיקר דינא כהראבי"ה - שאין אוסר אלא כדי קליפה, אלא שלכתחילה חיישינן לשיטת ר"י הלבן להצריך ששים [מטעם דאין אנו בקיאים].

והוא פלא, שבתשובה כ"ח דחה את הראבי"ה מההלכה - ומשום כך פסק כר"י הלבן, ואילו בתשובה קי"א נוקט דעיקר דינא כראבי"ה [ומשום כך לא חושש למהר"ם] - ושיטת ר"י הלבן היא רק לחומרא.

הערה בדברי רעק"א

הש"ך בסימן ק"ה סקי"ט כותב - דהא דאיתא בטור שאין איסור כחוש בלוע יוצא מחתיכה לחתיכה אף אם החתיכה שמינה - "הוא הסכמת הפוסקים". מעיר רעק"א שבתשובת הרמ"א הנ"ל (סימן כ"ח, והובא במ"א סימן תס"ז סקל"ג) כותב שבאיסור דרבנן אמרינן כן, ומשמע שבאיסור דאורייתא לא אמרינן כן.

דברי רעק"א צ"ב, דהחילוק בין הנידונים הוא פשוט, דשאני דין צלי מדין מליחה. דברי הש"ך איירי בצלי, ושם - כן הוא הסכמת הפוסקים - שאין איסור בלוע כחוש עובר מחתיכה לחתיכה כלל. אולם דברי הרמ"א בתשובה איירי במליחה, ובזה - חמיר טפי - שבאיסור דאורייתא חיישינן לפעפוע מחתיכה לחתיכה אף בדבר כחוש - כמפורש ברמ"א בס"ט שאין אנו בקיאין בין כחוש לשמן במליחה אף לענין בלוע. ודלא כדין צלי, שלענין בלוע מחלקים בין כחוש לשמן אף לדידן שאין אנו בקיאים - כמפורש בש"ך סקי"ז וי"ח. ובאמת שלכאורה רעק"א לשיטתו יכל לשאול מהרמ"א כאן בס"ט, ולא היה צריך להביא ממרחק לחמו.

טעם החילוק הנ"ל בין צלי למליחה

הבאנו בשיעור הקודם את יסוד האחרונים שבכל מקום שיש דיעה מקילה, אף שאנן נקטינן כדיעה המחמירה - אולם לענין זה אנו בקיאים בין כחוש לשמן [כעין ס"ס, כמו שנתבאר שם]. והוא הביאור גם בנידון זה, שהרי שיטת המהר"ם היא שאין איסור בלוע יוצא מחתיכה לחתיכה כלל - אף באיסור שמן, א"כ - אף שאנן קיי"ל כשיטות המחמירות שאיסור שמן מפעפע מחתיכה לחתיכה כמפורש בס"ז, אולם סמכינן אמקילים לענין זה שאנו בקיאים בין כחוש לשמן.

כל זה לענין צלי, אולם לענין מליחה אי אפשר לסמוך על חשבון זה - משום שיהא כאן תרתי דסתרי בהלכה. דבששים נהגינן לקולא שמתפשט מחתיכה לחתיכה ומתבטל - דלא כמהר"ם [ובצירוף שיטת הראבי"ה המחייב קליפה] כמפורש ברמ"א בס"ט, והיאך בפחות מששים נקל שאנו בקיאים בין כחוש לשמן - משום צירוף שיטת המהר"ם שאף שמן אינו מתפשט [ורק בדרבנן לא חיישינן לתרתי דסתרי ומקילים באיסור כחוש שאינו מפעפע מחתיכה לחתיכה כמדויק בדברי הרמ"א בתשובה]. משא"כ בצלי שאסרינן באיסור שמן את אותה החתיכה אף בדאיכא ששים - והיינו דחיישינן למהר"ם, ממילא אפשר לצרף את שיטתו בכחוש ולומר שאנו בקיאים [עיין יד יהודה סק"ה סוף סקמ"ו שרמז לחשבון זה].

להנ"ל יש ליישב את קושית הפמ"ג בסימן ק"ה שפ"ד סקל"ח בדין הב', שתמה על הרמ"א אמאי באיסור שאינו שמן שנגע בחתיכה וחתיכה זו בעוד חתיכות - אוסרים את כולם אי ליכא ששים, הרי קיי"ל שבאיסור בלוע אנו בקיאים בכחוש. להנ"ל מיושב, דבמליחה א"א לצרף את שיטת המהר"ם ולומר שאנו בקיאים - משום שיהא תרתי דסתרי, וכמו שנתבאר.

אלא דהיא גופא צ"ב אמאי בצלי החמרנו בששים - כמהר"ם [לאסור את החתיכה עצמה], ומשום כך הקלנו בכחוש בפחות מששים - לומר שאינו מתפשט. ואילו במליחה הקלנו בששים - דלא כמהר"ם - להתיר את החתיכה עצמה [בצירוף קליפה - כשיטת הראבי"ה], ומשום כך בפחות מששים - הוצרכנו להחמיר אף בכחוש ולומר שאין אנו בקיאים [ולא צרפנו את שיטת המהר"ם להקל ולומר שאנו בקיאים - משום שהוא תרתי דסתרי, וכנ"ל].

ואולי הביאור הוא משום שמצרפים גם את שיטת הרמב"ן. דשיטת הרמב"ן בפרק גיד הנשה (צ"ז.) שמליחה קיל מצלי "ויש לומר דאפילו בחלב דשמן לא אמרינן במליחה דמפעפע" [וסתר משנתו לפרק כל הבשר (קי"ב: ד"ה "והוי יודע שכדין...") דנקט לעיקר שמליחה חמירא מצלי, כפי שכבר עמד על סתירה זו הרשב"א במשמרת הבית ריש שער ד' והמציין ברמ"א בס"ט, ועיין גם חת"ס תשובה צ"ג]. א"כ מובן שרק במליחה לא חיישינן למהר"ם ומתירין אף את החתיכה גופא כשיש ששים - משא"כ בצלי, משום שבמליחה גם הרמב"ן סובר כראבי"ה. ובאמת שלשיטת הפמ"ג אף הראבי"ה לא היקל אלא במליחה וא"כ אתי שפיר בפשיטות שמקילין טפי במליחה, אולם כבר הערנו לעיל שדבריו נסתרים מדברי הראבי"ה כפי שהובאו בשערי דורא ובב"י.

בזה גם יובן אמאי מקילין - דסגי בקליפה, והרי לשיטת הראבי"ה [דקיי"ל כוותיה] בעינן "קליפה - באומד יפה". ולהנ"ל אתי שפיר, שהרי לרמב"ן סגי בקליפה בלבד. ובאמת שכן שיטת הרבה פוסקים כדיבואר לקמן.

הבית מאיר, אחרי שמביא את תשובת הרמ"א (קי"א) הנוקט שהעיקר לדינא כשיטת הראבי"ה, מציין לתשובת שבו"י ח"ב סק"ט - המצרף את שיטת הראבי"ה (קליפה) לספק ספיקא במקום הפסד גדול [אף שמודה השבו"י "דאין זה מקרי ספק גמור - כיון דרוב הפוסקים ראשונים ואחרונים ס"ל דצריך במליחה ששים"]. אולם הנוב"י מהדו"ק תשובה כ' דחה קולא זו בשתי ידים וסובר שאין שיטת הראבי"ה נחשבת אף לספק, והשבו"י - "כחא דהיתרא היה ניחא ליה". ומסיים הבית מאיר שהעיקר כדברי השבות יעקב - שהם כדברי הרמ"א בתשובה. ועיין עוד בתשובות חת"ס שהשיג על דברי הנוב"י וטוען שאין הראבי"ה שיטה יחידאה כלל וכלל, שהרי בתורת חטאת (ל"ח) ובדרכי משה איתא - דשיטת רוב הפוסקים כראבי"ה שאוסר כדי קליפה.

אולם בב"י איתא להדיא כדעת הנוב"י שדעת רוב הראשונים והפוסקים [כמה גדולים במרדכי זולת הראבי"ה, מהרא"י בהגהות ש"ד, רשב"א, ר"ן, טור) דבעינן ביטול בששים.

סיכום

נחלקו הפוסקים אם העיקר לדינא כראבי"ה (קליפה) - אלא שחיישינן לכתחילה להצריך ששים (רמ"א בתשובה קי"א, חת"ס), או דהעיקר לדינא כר"י הלבן דבעינן ששים - אלא שמצריכים גם קליפה (או משום שחיישינן לרשב"א המחייב קליפה בכל ביטול בששים, או משום שיטת הראבי"ה).

במליחה החמרנו אף בבלע כחוש - להצריך ששים, משא"כ בצלי - שלענין בלוע אנו בקיאין בין כחוש לשמן.

בטעם החילוק הנ"ל נתבאר, דהוא משום שבצלי מצרפים את שיטת המהר"ם שאין בלע מתפשט מחתיכה לחתיכה, ולכן אף שלא קיי"ל כוותיה [ואסרינן את אותה החתיכה שנגעה באיסור אף אם יש ששים בכל החתיכות כנגד האיסור], אולם לענין כחוש סמכינן עליה לומר שאנו בקיאין - וממילא אינו אוסר את שאר החתיכות.

אולם במליחה א"א לצרף את המהר"ם, משום שבששים הקלנו להתיר את אותה החתיכה כשיש ששים בכל החתיכות - משום ששיטת הרבה ראשונים שבמליחה אין אוסר אלא כדי קליפה [רמב"ן בגיד הנשה שלא כדבריו בכל הבשר, ועוד ראשונים] - והיינו דלא כמהר"ם, ממילא בפחות מששים א"א לצרף את המהר"ם - כדי לומר שאנו בקיאים בין כחוש לשמן - דיהא כאן תרתי דסתרי.

ביאור נוסף של היד יהודה

היד יהודה מבאר בעוד אופן - אמאי לענין בלע אנו בקיאים בין כחוש לשמן, והוא משום שכדי לפעפע מחתיכה לחתיכה בעינן שמן טובא, ולכן אף שלענין התפשטות בחתיכה גופא נקטינן שאין אנו בקיאים - היינו משום שאין אנו בקיאים בין כחוש לשמן בעלמא, אולם בשמן טובא בקיאים אנו - והיינו לענין לפעפע מחתיכה לחתיכה. אמנם, לביאור זה - אין מקום לחלק בין מליחה לצלי.

אופן נוסף לחלק בין צלי למליחה

שיטת הרמב"ן בפרק כל הבשר (קי"ב:) דמליחה חמיר מצלי, ואף בכחוש אוסר עד ששים [כדמוכח מדברי הר"ן החולק על הרמב"ן, אף שבשמן - מודה]. ודלא כדבריו בפרק גיד הנשה וכנ"ל. וז"ל הרמב"ן "ויש לומר מתוך שהוא פולט לתוכו כל שעה ושעה טיפות מלוחות שהן כחמות אוסרין אותו לגמרי, שלא אמרו קולף אלא כגון חתיכה רותחת לתוך חלב צונן שהוא מתגבר עליו ומצננו אבל הכא כולו חאים מרוב טיפות מלוחות שהן חמות מעצמן, כך נראה לי וכן עיקר". והיינו - כמו שביארו האחרונים, שמליחה נחשב כחם על האש - שאין בו נ"מ בין עילאה לתתאה או בין שמן וכחוש.

לשיטה זו ודאי שלא יהני "בקיאות" בין כחוש לשמן - במליחה, שהרי אף בלע כחוש יתפשט מחתיכה לחתיכה. והוא כדעת הרמ"א המחלק בין צלי למליחה, אולם לא מטעמיה. ואף לשיטת היד יהודה הנ"ל שבעינן שמן טובא כדי להתפשט מחתיכה לחתיכה - אתי שפיר לחלק בין מליחה לצלי, שהרי במליחה אולי חיישינן לשיטת הרמב"ן שאף כחוש ממש מתפשט.