מראי_מקומות_שלז
קטגוריות: שו_ע / אורח חיים / הלכות שבת - הרב יהושע ננקינסקי

**סי' של"ז**

**המבחן יתקיים בעז"ה ביום א' ג' בכסלו על' סי' שלו, שלז**

**ס"א**

כט:

★"דאמר עולא מחלוקת בקטנים אבל בגדולים ד"ה מותר".

ועי' בתוס' דזה הגירסא ול"ג ד"ה אסור "דבפרק כ"ש משמע דטפי שרי היכא דלא אפשר מהיכא דאפשר".

ועי' ברמב"ן "וק"ל דהא ר"י דבר שאינו מתכון אסור לו בכ"מ גבי בכור שאחזו דם שאפי' מת אין מקיזין לו דם ואע"פ שהוא כגדולים דלא אפשר וכו' ובמקצת נוסחאות מצאו מחלוקת בקטנים אבל בגדולים **ד"ה אסור** ומפרש לה משום דהוה ליה פסיק רישיה ולא ימות וכו'".

וגירסא זה הובאה ג"פ בהגהות הרמ"ך על הרמב"ם פ"א ה"ה.

וכן הוא ביראים והובא ג"כ בהגה"מ, ומסיים **דהוה קרוב** לפ"ר.

ועי' בב"י דהעיקר כגרסתנו דשרי גם בגדולים [כ"ז דלא הוה פסי"ר].

★פסי"ר ר"ש מודה דאסור.

עי' סי' רעז "נר שמונח אחורי הדלת אסור לפתוח הדלת **שמא יכבנו** הרוח".

וע"ש בב"ח.

וע"ע בביה"ל [ד"ה שמא] "ואולם לפי מה שפירש שם המהרש"א דלא הוה פסיק רישא ממש רק **קרוב לפסיק רישא** ניחא הלשון".

★יל"ע בחורש במקום שאינו עומד לזריעה האם נאסר.

וע"ע בפנ"י [עג:] "דקושטא דמילתא לא חיב משום חורש אלא כשחורש לזריעה ובמקום שראוי לזריעה, אבל כשחורש במקום שאינו ראוי לזריעה כגון בצונמא **או שחורש שלא לצורך זריעה** אלא לאשוויי גומות אינו חייב משום חורש אלא משום בונה".

וע"ע ברש"י [עג:] גבי החופר גומא ואינו צריך אלא לעפרה דפטור.

וברש"י "פטור עליה ואין כאן משום בנין בבית דמקלקל הוא **ולזריעה נמי לא חזיא** וכו'".

ובפשטות כוונתו כנ"ל דלא חייב בזורע בקרקע שאינה עומדת לזריעה.

ובאג"ט [חורש ו] מבאר ברש"י דלא חשיב חורש דאינו **מועיל** לזריעה.

וע"ע בתוס' [לט. ד"ה איכא] דשייך חופר גומא גם בעפר תיחוח ולרש"י נאסר מצד בונה.

וע"ע תוס' ביצה [ח ד"ה בעפר].

וע"ע חזו"א [נא-טו וריש סי' קלה].

וע"ע בענין חפירה בעפר תחוח במג"א [תצח-כה, לב].

ובמשנ"ב [תצח עג, פט] וע"ע שח [קמג].

★לענין חורש בעציץ שאינו נקוב עי' מנ"ח [מוסך השבת חורש ד].

★לענין חורש בעציץ נקוב.

עי' "אפיקי ים" [ח"ב מג] דהעפר בעציץ נקוב נידון כתלוש.

וע"ע דברי יחזקאל [ב].

וע"ע חזו"א עוקצין [ד ה-ו], וערלה [ב-יג].

★עי' ביצה [כג:] האם לר"י דאסר דבר שאינו מתכוון ולכן נאסר גרירת ספסלים האם שרי עגלה מפני שהיא כובשת.

ונפק"מ דידן בעגלה כבדה שפסי"ר שתחרוץ האם יהיה שרי מהטעם הנ"ל דכובשת, עי' כה"ח [שלז-ד].

ובגוף הטעם דכובשת צ"ב, ואולי אין כאן **ריפוי ארעא.**

**ס"ב-ג**

צה.

★"ת"ר וכו' המכבד והמרבץ וכו' **חייב חטאת** הזיד ביו"ט לוקה ארבעים דברי ר"א, וחכמים אומרים אחד זה ואחד זה אינו אלא **משום שבות**".

מסקנת הסוגיא דכל האיסור מרבץ תלוי במחל' ר"י ור"ש בדבר שאינו מתכוון, ולר"ש שרי.

ועי' בתוס' [ד"ה המכבד] שהקשה הרי גם לר"י שדבר שאינו מתכוון אסור בשבת אינו מדאוריתא אלא נאסר מדרבנן [בכל התורה לר"י נאסר מדאו' ובשבת דמלאכת מחשבת בעינן א"כ אינו אלא מדרבנן].

וע"ע בתוס' בשבת [מא: ד"ה מיחם] שג"כ ס"ל דלר"י בשבת אינו אלא מדרבנן, וע"ש בגלהש"ס שציין לתוס' אצלנו.

וע"ע ברמב"ן [עה.] דס"ל דלר"י גם בשבת דבר שאינו מתכוון **אסור מן התורה.**

וכעי"ז בריטב"א [שבת קיז.] דלר"י אסור מדאו'.

וא"כ שפיר יש לבאר דעת ר"א דמחייב כר"י דשא"מ אסור וחייב.

ותוס' ביאר מחלוקתם "וי"ל דבהא פליגי דר"א סבר דהוי פסיק רישיה ורבנן סברי דלא הוי".

ויל"ע בכוונתו האם נחלקו במציאות אם זה פסי"ר או לא.

או דנתבאר בביאה"ל [רעז] דגם **קרוב לפסי"ר** **חייב** וא"כ אולי נחלקו בהגדרת קרוב [האם שמונים אחוז או שבעים אחוז].

וכעי"ז באג"ט חורש [כ-יא].

ועי' ברמב"ן וברשב"א ובריטב"א דלטעמא דר"א דמחייב ד**ריבוץ וכיבוד גופיה חשיב מלאכה** **"או משום בונה** לפי שהקרקע מתיפה בכך".

ויל"ע בשלמא מכבד שנוטל העפר שייך בונה, משא"כ מרבץ שנותן מים שלא יעלה האבק מ"ש בונה.

ואולי ע"י המים החול נדבק היטב ושפיר שייך בונה.

**"או משום מכה בפטיש** מפני שזה גמר מלאכה בתיקון הבית".

ויש להקשות מהמשנ"ב [שיז-כג] דגבי קשר שנעשה אחר גמר הבגד דלא שייך מכה בפטיש.

וע"ע במלחמות בפרק כל הכלים [עמ' 233-234 בקובץ] שביאר דר"א מחמיר בתולדות בונה ולכך חייב גם בגודלת עיש"ה.

★במסקנת הגמ' שכל האיסור לר"י ולר"ש שרי ע"כ דלא עצם הריבוץ ודאי ישוה דא"כ ר"ש לא יתיר, אלא חשש שמא ע"י הריבוץ יוצר השואת גומות ולר"ש גם אם יעשה השואת גומות שרי, ולר"י דאסור לכן אסר.

וא"כ צ"ב מה שמבואר בגמ' "דאשה חכמה מרבצת ביתה" [וברש"י רוחצת קיתוניות בזוית זו] דבשלמא אם האיסור שחששנו שישוה גומות במכוון, שפיר, היות ולא הותר בצורה רגילה אלא ע"י רחצה יש לו תזכורת והיכר ולא ישוה.

אבל אם החשש שיוצר ממילא השואת גומות מה מהני דרך רחיצה והערמה.

וע"ע בריטב"א [כט: ד"ה גזירה בסוף דבריו] מה שביאר אמאי שרי הכא הערמה ובכל האיסורים לא התירו דרך הערמה.

★"אמימר שרא זליחא במחוזא".

וברש"י "ורצפת אבנים היתה **בכל העיר**".

ועי' בתוס' [כט. ד"ה גזירה] שהקשה דהתם גזרו בעלית שיש אטו עליה דעלמא, והכא שרי.

ויל"ע דהתם הגרירה בעצמותה איסור דהיינו נוצר חריץ ואסור [אפי' לדעת תוס' שאסור מדרבנן עכ"פ הדבר אסור בעצם] ולכן גזרנו שיש אטו קרקע, משא"כ הכא לרבץ גם בקרקע זה לא איסור בעצם אלא גזירה שמא ישוה או חשש שמא יוצר השואה, וא"כ שפיר י"ל דלא גזרו מרוצץ אטו שאינו מרוצף.

1. ובתוס' תירצו דעיר שלמה לא גזרו משא"כ בעליה זה לא כל העיר, וכעי"ז רש"י אצלנו דכל העיר היתה מרוצפת. וברמב"ן דחה תירוץ זה.
2. "ויש שתירצו שהגרירה משמעת קולה **ומאן דשמע** לא ידע אי **דשישא היא".** רמב"ן.
3. "ואני אומר אין אומרים באיסורי שבת זו דומה לזו שלא מסרן הכתוב אלא לחכמים וכו'". רמב"ן.
4. "דהא אימוראי נינהו ופליגי וכו'" ריטב"א [כט:].

★"והאידנא דקי"ל כר"ש שרי אפי' לכתחילה".

1. דעת בה"ג [הובא בתוס'] והרי"ף דלדינא מותר גם ריבוץ וגם כיבוד [אפי' בקרקע], והא דאמרינן בביצה [כב] "ומכבדין בין המיטות ולא הודו לו חכמים" הרי"ף מעמיד מאן חכמים ר"י ואנן קי"ל כר"ש.

ותוס' הקשו מהא דמכבדת חשיב כשמל"א ע"כ שאסור לכבד.

ובר"ן מביא מתוס' שהקשה מזה שנאסר לפנות אוצר שמא ישוה גומות.

ובר"ן תירץ דהתם החשש שמא ישוה במכון עיש"ה.

ובמלחמות [פרק כל הכלים] תירץ דאוצר שאני דהוא עשוי גומות גומות עי"ש.

1. לתוס' ריבוץ שרי וכיבוד אסור **דמזיז עפר.**

ויל"ע בכונתו האם הוי פסי"ר שישוה גומות [משא"כ ריבוץ לא פסי"ר].

או מצד מוקצה.

או מצד עשית גומות דחשיב בונה, וכעי"ז ברש"י [לט. ד"ה "שמא יזיז עפר"] והוי חופר גומא.

וע"ע שעה"צ [שלז-ג].

וע"ע קרב"נ [פ] שאם זה מצד גומא הוי תרי דרבנן כלאח"י ומשאצל"ג וא"כ מנלן לגזור מרוצף אטו אינו מרוצף עיש"ה.

1. בר"ן בשם הראב"ד שכל דברי הרי"ף מיירי בנתכבד בע"ש ואז אין כ"כ גומות וגם מיירי בדברים לא מוקצים.

ובראשונים התירו מצד מוקצה או דהוי טלטול מן הצד לצורך דבר המותר.

וע"ע במלחמות [פרק כל הכלים] "אומר אני שלא שלא התירו אלא במקום סעודה דהוה ליה גרף של רעי דקא מצטערי מהבלא וכן בכיוצא בזה וזו היא ששנינו בין המיטות".

ויל"ע אמאי צערא חשיב גרף של רעי, דכל קולת גרף של רעי זה מיסור וכעין כבוד הבריות לא מצד מצטער.

ואולי כוונתו דהבלא גורם מיאוס למאכל ולכן אמר דוקא מקום סעודה או בין המיטות שבזמנם היו אוכלים במיטות [אכילת הסיבה].

**באיסור הדחה**

★יל"ע כשנשפכו מים מרובים על ריצוף האם מותר לגורפם במגב [גומי] או דחשיב הדחה.

★יל"ע האם מותר לשפוך מעט מים על מקום שנתלכלך או דחשיב הדחה.

★יל"ע שיש במטבח על ארונות מחוברים והשיש מחובר דלכל התורה נידון כקרקע [מחובר לקרקע כקרקע] האם מותר להדיחו בשבת.

ולכאורה את אותו נידון יהיה בהדחת אסלת בית הכסא.

**ס"ד**

★במשנ"ב [כ] מביא שני טעמים או דע"י הצידוד הקרקע נעשית חלקה, או שמא ישכח ויבוא להשוות גומות במכוון.

ונפק"מ האם מותר לצדד שולחן העומד על רגלים דלכאו' לטעם א' לא שייך דכל האיסור במשטח ישר.

וכן יל"ע לדעת תוס' שזה מצד גזירה שמא יכוון האם גזרו מרוצף אטו שאינו מרוצף.