פרק ב
קטגוריות: ש_ס / נא כלים / כלים עניינים - הרב מאיר קאופמן

בס"ד ט סיון ס"ח

**פרק א**

**משנה א**

**בגדר דין קבלה בכלי עץ ונפק"מ לקושית הר"ש למה המשנה לא כללה כ"ח אם כלי עץ**

א]מבואר במשנה שכלי עץ וכו' פשוטיהן טהורים ומקבליהם טמאים ועיין ר"ש כת"י ורע"ב שהקשו למה לא כתוב גם כ"ח ותירצו דשם לא צריך מקבל אלא מספיק תוך הינו שזה וודאי שצריך שזה ישמש לקבלה ולא רק שיש מציאות תוך וכמבואר במשניות לקמן וכן בר"ש כאן דכיסויי הכלים טהורים אלא שגם אם השימוש של הקבלה נעשה בתחתית של דבר אחר אמנם כיון שהכ"ח עומד שבתוך חללו יהיה הדבר זה מספיק וכמו שהוכיח מתנור

והנה בעיקר הדין קיבול עיין לקמן סימן ו-ז ועוד דוכתי שהארכנו דבפשוטו נחלקו בזה הראשונים דדעת התוס' שהעיקר שזה יעמוד לשימוש של קבלה וגם אם אין לו צורה של קבלה אמנם דעת הרמב"ם ועוד ראשונים שצריך גם שיהיה לו צורה של קבלה עיין כאן בר"ש שלא הביא אלא שנתמעט דבר שלא מיטלטל מלא וריקן אמנם לשון הר"מ שצריך בית קיבול ולכאורא לפ"ז כוונת המשנה פשוטיהן טהורים דבר שעומד לשימוש של פשוט ומקבליהן דבר שעומד לשימוש של קבלה והנה לעניין כ"ח וודאי שיש תנאי שיהיה לו תוך מצורת הכלי ולכאורא לפ"ז אין מקום לקושית הר"ש שיהיה כתוב גם כ"ח הרי זה שני דינים נפרדים דבכ"ח זה מצורת הכלי ובכלי עץ רק ביעד השימוש של הכלי

אמנם עיין תוס' שבת ס"ד: שהקשו מה המשנה אומרת שכלי עור פשוטיהן טהורים הרי זה ראוי לקפל ולהניח בפנים ותירצו שהמשנה מדברת בעור קשה ומבואר שלא ניחא להו לבאר שכוונת המשנה על היעד של השימוש אלא במציאות אם זה צורה של מקבל או לא אלא שזה דוקא בדבר קשה ולפ"ז א"ש דבאופן זה שהמשנה דיברה יכלה לכלול גם כ"ח ומה שזה גדר אחר ס"ל לר"ש שזה לא סיבה לחלקם עד כמה שזה לא מוזכר במשנה אמנם צ"ע דבר"ש במשנה לקמן משנה ב ביאר שלא כתוב המשנה בצורה כוללת חקק מושב כיון שזה דינים אחרים וצ"ב מאי שנא מכאן וצ"ע

ב]בגדר טומאת כלי זכוכית הארכנו סימן ח ע"ש

**בנדון כלי נתר ונפק"מ לאלומניום**

ג]מבואר במשנה כלי חרס ונתר טומאתן שווה אמנם עיין ר"ש דהביא מהתוספתא דב"ש ס"ל שזה ספק כלי שטף ולכאורא הכונה כלי מתכות [וכמו שביאר רש"י זבחים ג.] דהדמיון ששניהם ניתכים ולא שיש צד שזה כלי עץ ועיין לימודי דעת דהביא מהגרד"ל דלכאורא מוכח מזה שאין תנאי שרק המיני מתכות שמוזכרים בתורה דהרי וודאי שזה לא אחד מששה מינים המוזכרים בתורה אמנם עיין רש"י ר"ה י"ט: שביאר שכלי זכוכית לא מקבל טומאה מדאוריתא אפילו שזה ניתך כי זה לא אחד מששה מינים אמנם יתכן שעיקר כוונת רש"י שאין לזה דמיון גמור ובזה עצמו נחלקו ב"ש וב"ה אבל מתכת שחידשו בדורינו וודאי שזה נחשב שייך לאחד ממיני מתכות ועיין רמב"ם שהזכיר מתכת ולא הזכיר כלל את הששה מינים ומשמע וודאי כנ"ל

**ביאור המשנה מיטמאין מאחוריהן**

ד]מבואר במשנה מתטמאין וכו' ונאמרו כמה ביאורים בראשונים ונבארם בס"ד ועיין סימן י מה שהארכנו בדבריהם

א.שיטת הרמב"ם וכן ברמב"ן בשבת שאין שום מעלה לחקק אלא גב ואחורים זה אותו דין שזה לא מקבל טומאה דרכו אלא רק מוציא טומאה דרכו ודרך המשניות לנקוט הלשון אחוריהם לגבי שזה מוציא טומאה ולשון מגביהם לגבי שזה לא מכניס טומאה

ב.שיטת רש"י בשבת דאחוריהן זה חקק בית מושב אחוריהן ובפשוטו משמע מרש"י שזה נחשב תוך גמור גם לגבי טומאת אויר וכן הוא בחזו"א בדעתו וע"ש שנסתפק בנטמא תוכו שגבו טמא האם זה יוציא טומאה מהחקק דרך אויר שהרי טומאתו בתור גב ובתור כלי עצמו לא היה צריך להיטמא אם נדמה את זה לקערה שהיא מלאה קערות עיין לקמן סק"ה

ג.שיטת הר"ש במתניתין ומפורש בכת"י שמדובר כרש"י הנ"ל אמנם נקט שמדאורייתא זה לא מקבל טומאה כלל דרך החקק אלא רק מדרבנן ורק בנגיעה והוכיח מזה שהוא רק דרבנן ולא דאוריתא ועיין לקמן פכ"ז שכל זה בכלי שיש לו תוך אבל כלי שאין לו תוך ויש לו רק חקק הוא לא מק"ט

ד.עיין תוס' בשבת שביארו שהנידון על אחוריו ונסתפקו האם זה דאוריתא או דרבנן והמהרש"א והמשנה למלך נקטו בדעתם שגם אם זה דאוריתא אין לזה טומאת אויר וכן פשטות דבריהם ועין סימן י מה שביארנו בזה בפשוטו שזה לא גב ולא תוך ולכן זה מקבל טומאה בנגיעה כמו נגיעת תוכו אמנם עיקר הקבלת טומאה שלו הוא מצד שיש לו תוך ולכן יש לו שם כלי וע"ש שהקשינו א"כ מה הקשו הראשונים מכיסוים שכה"ג אין לזה שם כלי בכלל וצ"ע אמנם החזו"א נקט שלצד זה יש גם טומאת אויר ורק אם זה דרבנן שייך לחלק שיש מגע ואין אויר

ה.עיין תוס' בשבת שהביאו בשם ר"י שמדובר על חקק אמנם אין זה מכניס טומאה כלל אלא רק מוציא טומאה ואפילו דרך אויר וע"ש שביארנו שחשיב אויר אלא שזה לא מכניס טומאה כי הוא בכלל המיעוט של גב

**האם ע"י חקק הכל טמא ובגדר טומאת תוך**

ה]עיין תוס' בשבת שנסתפקו האם כל הכלי טמא ע"י חקק בית אחוריו או רק החקק אמנם עיין רע"ב שכתב שהכל טמא ולכאורא נראה דכן מוכח מהר"ש והרא"ש דהוכיחו שזה רק דרבנן מהא דזה לא מטמא באויר ומקורם שזה לא מטמא באויר מהא דהמשנה לא כללה אותם יחד ובהכרח שאין הדינים שווים ואם נימא שלא כל הכלי נטמא א"כ אין שום ראיה שהמשנה לא כללה אחוריהם אם תוכם דשם כל הכלי נטמא ופה רק האחוריים אבל באמת יתכן שזה דאוריתא אלא בהכרח שפשיטא להו שכל הכלי נטמא וכן עיין תלמיד ר"י הזקן שם שהביא את תוס' שדנו שלא הכל נטמא וכתב שאין בזה סברא דעד כמה שנטמא א"כ הכל נטמא

ועיין חזו"א שהקשה מה סברא שהכל יטמא הרי בקערה שהיא מלאה טבלאות מבואר במשנה שאם אחד טמא השני לא נטמא אפילו שזה כלי אחד בדיני התורה לעניין שאר טומאות וצריך וודאי להטביל את הכל אבל בכ"ח שרק תוכו נטמא אז כל תוך זה כלי אחר וא"כ ה"ה כאן אמנם כבר הבאינו דבראשונים מבואר לא כך ולכאורא מוכרח מזה שזה וודאי עד כמה שזה כלי אחד כל שחל טומאה על חלק הכל נטמא ורק שלענין טומאת כ"ח נתחדש שדנים כל תוך ככלי נפרד משא"כ כאן שהוא לא חולק שם לעצמו אלא הוא וודאי חלק מהכלי ממילא אם הוא נטמא הכל נטמא ועיין פכ"ה מ"א סק"א דהוכחנו סברא זו מעוד ראשונים

והנה מבואר בגמ' שכלי שמוקף צמיד פתיל חוצץ בפני הטומאה וחשיב דבר שאינו מקבל טומאה ועין תוס' שבת פ"ד: דנסתפקו שדבר המקבל טומאה אפילו לא טומאת מת אינו חוצץ בפני הטומאה ולפ"ז חזינן שאין החיסרון כי זה נטמא וממילא זה דבר טמא שלא חוצץ בפני הטומאה וצ"ב א"כ מה עוזר מוקף צמיד פתיל הרי זה מקבל טומאה דרך תוכו ושמעתי בשם הגר"ח שמולאביץ זצ"ל לבאר דטומאת כ"ח כל הטומאה היא על התוך, ואגב התוך הגב גם טמא, אבל לא חשיב שהגב הוא בר קבלת טומאה מצד עצמו וזה הביאור שנטמא תוך אחד לא נטמא התוך השני והנה לפ"ז וודאי היה צריך להיות שגם בחקק יהיה הדין שלא נטמא תוכו דלמעשה זה תוך אחר ומדברי הראשונים הנ"ל שגדר הטומאה שחל על הכלי ולא דוקא על התוך וכן מוכח מהרמב"ן שנקט שיד של כ"ח חלולה מכניסה טומאה לכל הכלי אע"ג שזה תוך נפרד וז"ב

ועוד דדעת הראב"ן שכ"ח שנטמא מגבו לא נטמא תוכו אבל גבו טמא ולפ"ז צ"ע למה זה חוצץ בפני הטומאה הרי תוכו מקבל טומאה וגבו מקבל טומאה ופה לא יעזור הסברא הנ"ל שהחוץ הוא לא בר קבלת טומאה וכן לשיטות שחקק בית אחוריו מקבל טומאה מדאוריתא ומבואר בתוס' שזה חוצץ בפני הטומאה כי רק גבו נטמא ולא כל הכלי ובהכרח צ"ל שכל שלא יכול לחול טומאה דרך המקום החוצץ לא חשיב דבר המקבל טומאה ולכן אפילו שדרך תוכו הכל נטמא לא איכפת לן וכן כיון שהתוכו לא יכול לקבל טומאה דרך גבו לכן חשיב כדבר שאינו מק"ט

**ביאור שיטת הרשב"ם שכ"ח לא מטמא מגבו**

ו]שיטת הראשונים דכלי חרס אפילו שהוא לא מקבל טומאה דרך גבו אבל אם הוא נטמא דרך תוכו כולו טמא ומוציא טומאה גם דרך גבו אמנם שיטת רשב"ם שאינו מטמא דרך גבו ועיין תוס' שהקשו שהגמ' אומרת נטמא תוכו נטמא גבו ובפשוטו צ"ל שוודאי גם הוא מודה שגבו טמא ולכן זה לא חוצץ בצמיד פתיל אם הוא טמא ורק שבצורה שהוא מטמא זה לא דרך גבו כמו שהוא לא נטמא דרך גבו

**ז]בעיקר גדרי טומאת כ"ח הארכנו בנפרד בסימן י**

**משנה ב**

א]**הדקין שבכלי חרס וכו':** לרוב הראשונים כוונת המשנה ששיעור הכלי הכי קטן כדי סיכת קטן וביאר הר"ש שהכונה אבר קטן ודעת הרמב"ן ותוס' חולין נ"ד: נ"ה. ששיעור זה הוא רק בשבר כלי אבל כלי מתחילתו אין לו שיעור כמו לשאר כלים אמנם דעת הר"ש כאן ורש"י בחולין שכל כלי חרס שיעורו כדי סיכת אבר קטן וצ"ל שכיון שכאן צריך שם תוך ולזה צריך חשיבות יותר גדולה ועיין ר"ש שהקשה דלעניין מקוה מבואר שהשיעור כדי רביעית ותירץ שלקבל צרורות שאני והוסיף שר"י אומר כ"ש וצ"ב למה לא הקשה דר"י סותר למשנתינו וצ"ל שזה וודאי יתכן דלעניין שאובין נפסל בשיעור יותר קטן דהרי שם גם כלי אבנים פוסל עוד יתכן שס"ל כתוס' שבת ט"ז: דכונת ר"י כדי סיכת אבר קטן אמנם עיין שו"ת הראב"ד שכתב שבאמת שיעור כ"ח הוא לפחות רביעית וכמבואר במקואות והמשנה פה זה רק בשברים ושם מספיק שיעור של סיכת אבר קטן עכ"ד וע"ש שביאר החילוק בין כלי עץ שמספיק בתחילתו כ"ש דכאן כתוב מפורש בתורה תוכו ושם רק מקישים לשק וצ"ב כוונתו

והנה מבואר בדברי הראב"ד שגם לעניין שאובים בכלי חרס השיעור הוא ברביעית וצ"ב כיון שלשאובים גם כלי אבנים פוסלים ולא צריך את המין המיוחד של כ"ח א"כ כיון שבעלמא השיעור הוא פחות א"כ אפילו שכאן בדין טומאת כ"ח צריך רביעית לשם תוך מה זה קשור לדין שאובים והרי זה לא גרע מכלי אבנים וצ"ב ובפשוטו מבואר שהדין שצריך תוך זה לא מצד הטומאת תוך אלא שנתחדש כאן שהמין של חרס אין לו חשיבות אלא אם יש לו תוך ששיעורו ברביעית ועדין צ"ב

**בדין גיסטרא האם זה רק בכלי חרס**

ב]בעיקר הדין שברי כלי חרס עיין רמב"ם וכן הוא ברמב"ן בחולין נ"ה. שזה גזה"כ מיוחדת בכלי חרס ועיין ראב"ד פי"ח מהלכות כלים ה"י שהקשה הרי יש משניות מפורשות שכל הכלים שבריהם טמאים ולכן ביאר שהדין שברי כלים הוא בכל הכלים אלא שהיה מקום לומר שכאן שזה חרס הנשבר דהינו שזה מין לא חשוב אין לו דין שברי כלים קמ"ל שלא ובדעת הר"מ עיין פ"ו ה"א וז"ל כל כלי שנטמא ונשבר אחר שנטמא ונפסדה צורתו ותשמישו טהר בשבירתו עכ"ל ומבואר שלא טיהר שאר כלים אלא בנפסדה צורתו או שלא משמש מעין מלאכתו הראשונה וכה"ג בכל אופן בחרס כל שיש לו שימוש אפילו אם זה לא מעין מלאכתו הראשונה וגם נפסד ממנו צורת כלי בכל אופן זה טמא

**בדין מוציא רימונים למה אין טומאת גיסטרא**

ג]במשנתינו מבואר ששיעור השבר שיחשב כלי הוא כדי סיכת קטן והקשו הראשונים הרי הגמ' בשבת אומרת שאם ניקב כמוציא רמונים הוא טהור ודעת רש"י בשבת שהדין של גיסטרא המבואר במשנתינו הוא רק ע"י יחוד וכן הוא שיטת תוס' בחולין והתוס' בשבת יישבו דכלי גמור לא רגילים ליחדו לגיסטרא ורק חתיכת חרס ובא"ר יישב דשם מדובר שהוא לא ראוי להטותו ולהשתמש בו בתור גיסטרא וכגון שהנקב בתחתיתו וברמב"ן בחולין יישב דהגמ' בשבת מדברת לעניין טומאה דלמפרע והמשנה אצלינו מדברת לעניין טומאה דמכאן ולהבא ובפשוטו כוונתו דזה וודאי יש כאן טהרת שבירה כיון שהיעד הקודם נשתנה דבתחילה זה שימש ככלי ועכשיו רק כגיסטרא והוא ככלי אחר אלא שמכאן ולהבא אין סיבה שלא יקבל טומאה כיון שהוא גיסטרא וראוי לשימוש אמנם מבואר בלשונו שזה רק מחמת שדין גיסטרא הוא רק בכלי חרס אבל אם זה היה בכל הכלים לא היה הלכה זו ולכאורא מבואר כוונתו שעד כמה שהיה טומאת גיסטרא בכל הכלים דהינו שגם שימוש זה הוא סיבה לשם כלי א"כ חשיב מעין המלאכה הקודמת וזה לא סוג שימוש אחר ולא היה סיבה שיחשב כשבירה ורק כיון שבכל הכלים כה"ג אין לו טומאה ורק בכ"ח לכן חשיב שבירה

**בדברי הרמב"ן שנפק"מ לטומאה שלמפרע ומה שמוכח מזה לדין שבירה**

ד]והנה בפשוטו אם אין טהרה של שבירה אלא כל דינו כי הכלי הקודם לא קיים א"כ כיון שבחרס נתחדש שגם כזה סוג שימוש הוא סיבה לטומאה וס"ל לרמב"ן שזה מעין השימוש הקודם א"כ לכאורא למה שכאן זה יטהר ובהכרח שיש טהרה של עצם השבירה וכיון שכה"ג בכל הכלים זה לא מק"ט חשיב מעשה שבירה

והנה שיטת רש"י שאוכל פחות מכביצה מקבל טומאה מהתורה והקשו התוס' א"כ מה צריך פסוק שאין טהרת שבירה באוכלים הרי גם פחות מכביצה זה מק"ט וא"כ אין כאן שבירה ותירץ הרמב"ן חולין ל"ד. שאין זה קושיא דכמו בגד שקרעו ונשאר בו פחות משלשה שהוא נטהר אפילו שנשאר בו שיעור טומאה והנה בפשוטו לומדים שכוונת הרמב"ן שאפילו שבאמת מכאן ולהבא הפחות מכביצה יקבל טומאה אבל יש כאן מעשה שבירה לטהר וצ"ל שחשיב כסוג שימוש אחר האכילה פחות מכזית ולכאורא לפ"ז וודאי מסתבר שגיסטרא הוא סוג שימוש אחר מכלי וא"כ גם אם טומאת גיסטרא היה בכל הכלים בכל אופן היה צריך לטהר וצ"ע מה שכתב הרמב"ן רק כי הוא דין מיוחד בכ"ח

ולכאורא מוכרח מזה כמו שביארנו בזה פכ"ח מ"ח סקי"ג שכונת הרמב"ן שאם עושה מעשה שבירה בידים יש בזה ביטול מהיעוד לאכילה ובאמת כל זמן שלא ייחדו לאכילה הוא לא יקבל טומאה אפילו אם אוכל מק"ט בכל שהוא והוכיח מבגד שקרעו שבאמת כל זמן שלא ייחדו לשימוש לא יקבל טומאה דבאמת כך הוא שיטתו ע"ש ולכן כאן ס"ל שכל שזה אותו סוג שימוש זה לא חשיב שבירה וודאי דבאוכל שנחתך לא היה הו"א שיפקע טומאתו וא"ש

**בדין כיון שטהר וכו'**

**שיטת תוס' בנדה מ"ט. ושיטת הריב"א**

ה]עיין תוס' בנדה מ"ט. וכן חולין נ"ה. שהביאו את התוספתא שכלי חרס שטהר שעה אחת שוב אין לו טהרה עולמית והקשו על זה מהא דמבואר במתניתין ששברי כ"ח מקבלים טומאה והרי וודאי שזה רק ע"י יחוד ומבואר שאפילו שזה נטהר מתחילה זה חוזר ומקבל טומאה ותירצו שכל הדין רק אם צריך מעשה לעשותו כלי אבל במקום שמספיק יחוד בעלמא לא חשיב כלי חרס שטהר וחזרו והקשו מהמשנה לקמן פ"ה מ"ח שתנור שחתכו פחות מארבעה טפחים הוא טהור ואם מירחו בטיט הוא מקבל טומאה משיסיקנו ותירצו דכל הדין כיון שטהר זה רק במקום שהנידון שזה יהיה טמא בתור שבר כלי אבל במקום שהנידון שעכשיו הוא כלי שלם אין זה סברא לטהר דהינו שדין כיון שטהר זה רק סברא כשהוא כלי של שבר דהינו גיסטרא ולא כלי שלם וכן שזה דוקא שהיה צריך מעשה שיקבל טומאה ולא שהוא נהיה טמא ע"י יחוד

אמנם עיין תוס' בר"ה שהביאו מהריב"א שגם בכלי שלם יש כיון שטהר והנה קשה מטומאת גיסטרא אם צריך יחוד ומדין עד מוציא רמונים וצ"ל שכיון שזה נטמא ע"י יחוד לא חשיב כיון שטהר ורק אם היה נקב יותר ממוציא רמונים יש כיון שטהר

**ביאור שיטת הר"ש**

ו]והנה עיין בר"ש שהקשה מהגמ' של נקב כמוציא זית שטמא לרימונים ע"י יחוד והקשה הרי כיון שטהר והקשה עוד מהדין של תנור שחתכו והוסיף שאין לומר כיון שעושה תנור חדש שהרי בסיפא מבואר שגם אם נסדק וחתכו בטיט הוא טמא ותירץ ויש לחלק בין כלי שלם אלא שניקבה לשבר כלי וכו' עכ"ל והנה פשטות לשונו שההבדל מה היה כשזה היה שבור האם היה כאן כלי טהור אם נקב או שלא היה כלי כלל וצ"ב א"כ מה זה עונה על הדין של תנור של חתכו דהרי שם וודאי בזמן שהוא היה חתוך לא היה לזה שם כלי והיה מקום לדחוק שכונת הר"ש לא לחלק מה היה בזמן הטהרה אלא מה הוא נהיה עכשיו האם כלי שלם או שבר כלי אמנם עיין לקמן פ"ג מ"ג דביאר מפורש שיסוד הסברא לעניין חבית שניקבה וסתמה כיון שגם בזמן טהרתה היה לה שם כלי וע"ש שנסתפק האם זה דוקא בנקב פחות מרמונים או אפילו ביותר וכן הוא בתוס' הרא"ש שבת ט"ו: ובתוס' ר"ה י"ט. ואדרבא מהא דהתנה דלא היה כאן כיון שטהר כי היה לזה שם כלי מבואר שמצד מה שעכשיו זה כלי גמור אין זה סיבה לטמאות וא"כ הדרא קושיא מתנור שחתכו

וצ"ל שבאמת הישוב דשם זה כמו תנור חדש אלא דעד כמה שהיה ס"ל לר"ש שגם במקום שיש לזה תורת כלי נקוב בכל אופן יש את ההלכה כיון שטהר א"כ זה הלכה שכל שהוא נטהר מטומאתו אינו חוזר להיות כלי בזה היה ס"ל לר"ש דמסתבר שגם עשיה חדשה לא תעזור משא"כ למסקנתו שזה לא הלכה כל שהוא נטהר אלא זה רק מצד שלא היה לו שם כלי כלל א"כ מסתבר שזה סברא שע"י תיקון הוא לא נעשה כלי אבל אם יעשנו מחדש זה וודאי יעזור ועדיין צ"ב

והנה התוס' הנ"ל תירצו על משנתינו שגם אם צריך יחוד לשברים אבל כיון שלא צריך מעשה אין בזה החיסרון כיון שטהר וצ"ב למה הר"ש לא תירץ כך ובאמת בר"ש כ"י תירץ כך אמנם משמעות דבריו שרק לאחר שחידש שכשנשאר לזה תורת כלי זה אחרת א"כ אפשר לומר סברא זו ולנ"ל א"ש שעד כמה שזה הלכה שכל שהוא נטהר מטומאתו א"כ אין סברא שהיה מועיל יחוד ורק לאחר שחידש שזה לא קשור לדין טומאה וטהרה אלא לביטול שם כלי א"כ יש מקום גם לחילוק הנ"ל שכיון שמספיק יחוד א"כ זה גם מחסר בביטול שם כלי.

ובעיקר סברת הראשונים שכיון שהיה מועיל יחוד לכן אין בזה כיון שטהר עיין משנת הגר"א קוטלר שביאר שזה על דרך הר"ש שכל שלא בטל ממנו שם כלי הוא חוזר לטומאתו ולכן כל שמועיל לו יחוד אז גם ללא היחוד יש לו שם כלי ולכן אין בזה כיון שטהר ולפ"ז תמה על הר"ש שלא ביאר כך וע"ש שביאר שכיון שס"ל לר"ש שגיסטרא אין על זה שם כלי גם קודם שניקב כמבואר בדבריו פ"ג מ"ד שלכן בזה יש ההיתר של כיון שטהר א"כ לא שייך לומר שיש עליו עוד שם כלי דהרי לטומאתו אין שם כלי כלל ובאמת צ"ב הר"ש בכת"י וצ"ל שזה סברא בכיון שטהר שאין טהרתו לגמרי שהרי על ידי יחוד הוא נטמא וצ"ב

**שיטת הגר"א**

ז]ועיין חידושי הגר"א ריש פ"ג שנקט שכיון שטהר זה הלכה גם בכלי שלם ובמה שהקשו התוס' מגיסטרא ס"ל שבאמת כל שהוא ראוי לגיסטרא הוא מקבל טומאה ללא יחוד ומה שהקשו שמועיל יחוד לרמונים ס"ל שבאמת אין כזה הלכה וכונת הגמ' ברמונים שרבא ס"ל שרק באומן השיעור בזיתים אבל כל אדם שיעורו ברמונים וגם ללא יחוד זה טמא עד נקב בשיעור זה ולפי הגר"א אם היה נקב בתחתיתו במוציא רמון לכו"ע או במוציא זיתים לחד מ"ד או באומן לא יעזור לסותמו ורק אם היסק חדש שזה כעושה כלי מתחילתו וכמו שהביאו הראשונים מהתוספתא

**האם דין כיון שטהר וכו' זה הלכה בדין תוך ובדין כלי זכוכית**

ח]בעיקר הדין כיון שטהר וכו' שמבואר שזה הלכה מיוחדת בכ"ח וצ"ב הטעם ועיין חזו"א סימן ג סק"ו שכתב לבאר שכאן שחשיבות הכלי הוא תוכו ולא סתם שימושו לקבל כה"ג אין לזה חשיבות תוך במקום שהוא נטהר וחוזרים ועושים אותו כלי משא"כ בשאר כלים שאין דין תוך אין הלכה זו אמנם הנה הר"ש כתב לעניין כלי זכוכית שניקב והטיף לתוכו אבר שאפילו אם הטומאה מצד מעמיד וזה טומאת כלי מתכות בכל אופן יהיה כאן כיון שטהר והרי בכלי מתכות אין הלכה של תוך ואם יסוד הדין כיון שטהר הוא מצד השם תוך א"כ כאן זה לא שייך ובהכרח שזה סברא במין של חרס שהוא פחות חשוב ולכן גם אם טומאתו מצד כלי מתכות יהיה בזה כיון שטהר

והנה בעיקר דברי הר"ש יש לעיין דמהיכי תיתי לומר שזכוכית דינו כחרס לעניין זה והניחא אם הטומאה דרבנן כיון שזה דומה לכלי חרס יתכן שעשו את זה ככלי חרס אבל עד כמה שהטומאה מחמת מעמיד וזה טומאת כ"מ וגם אם אין שום טומאה לזכוכית א"כ מהיכי תיתי שזה כחרס וצ"ל כיון שזה מהאדמה והנה לפ"ז גם למסקנת הר"ש בכלי זכוכית יהיה כיון שטהר וצ"ע דבגירסתינו שם מפורש שכלי זכוכית אין כיון שטהר ויתכן דזה עצמו משתנה למסקנת הר"ש

אמנם יתכן שס"ל לר"ש שכל הדין מעמיד זה רק סברא בדיני טומאת הכלי או לעניין טבילה אבל לענין חשיבות הכלי כיון שלמעשה עיקר הכלי הוא חרס אם נתחדש בתורה שאין חשיבות כלי בכ"ח אלא במה שיש לו תוך א"כ גם במעמיד מתכת יצטרכו שיהיה לו תוך דאל"כ אין לו חשיבות כלי אמנם זה וודאי שהוא יקבל טומאה מגבו שזה לא הלכה בשם כלי שלו אלא בצורת הטומאה ולפ"ז יתכן שמסברא ס"ל שזכוכית בחשיבות כלי זה לא עדיף מכ"ח אמנם למסקנא שזה טמא ככלי מתכות וגם פשוטים א"כ ה"ה לעניין כיון שטהר לא יהיה שייך בזה והדברים מחודשים

והנה באמת תוס' בר"ה י"ט. וכן משמעות רש"י בשבת ט"ו: נקטו שכלי חרס שניקב וסתמוהו עד כמה שנטמא אותו בתור כלי מתכות אין בזה כיון שטהר משא"כ אם זה טמא מצד כ"ח כה"ג איכא לדין כיון שטהר ולפ"ז אפשר לבאר כנ"ל שזה הלכה בדין תוך

**האם כיון שטהר זה הלכה בדין שבר כלי שנתחדש בכ"ח**

ט]עיין משנת הגר"א קוטלר זצ"ל שיצא לדון לשיטת הרמב"ם שהובא לעיל שההלכה של שברי כלים זה דין מיוחד בכ"ח אבל בשאר כלים כה"ג טהור א"כ בדין זה נתחדש שכיון שטהר א"כ זה כבר לא שבר כלי אלא עשיתו מחדש וכה"ג זה כשאר כלים ששברים טהורים ובזה א"ש שאם עכשיו הוא כלי גמור לא שייך כיון שטהר אמנם ע"ש שהביא מהתוספתא לא כך אלא גם שברי כלים שטמא בכלי עץ פה טהור והנה לנ"ל הרי דעת הר"ש שאם היה נקב גדול ונתבטל מתורת כלי לגמרי אפילו שיחזור ויסתמו וזה יהיה כלי גמור כל שלא יהיה כאן היסק חדש זה לא יקבל טומאה וכאן לא צריך להגיע לדין שבר כלי ובהכרח דלא כנ"ל וכן הוא לראשונים שרק במקום שהיה מועיל יחוד אין כיון שטהר וכן לגר"א שזה רק אם היה לו טומאת גיסטרא ודו"ק

י]עיין רמב"ם פי"ח מכלים הי"ג וז"ל כמה יקבל החרש ויהיה מקבל טומאה אם היה הכלי כשהיה שלם מכיל כדי סיכת אדם קטן עד חביות שהם מקבלות כסאה או קרוב לה ונשברו ונשאר בחרסים וכו' חרש שהוא מקבל כשהוא יושב רבעית הרי זה מקבל טומאה הי"ד: היה הכלי מחבית המכילה כסאה עד חבית המכילה סאתים או יתר ונשברה אם היה בחרש הנשאר כדי לקבל חצי לוג הרי זה מקבל טומאה היה הכלי מחבית המכילה סאתים עד חצבים גדולים ונשברו אם נשאר מהן חרס המקבל לוג הרי זה מקבל טומאה היו החרסים מקבלין פחות משיעורין אלו אינן מקבלין טומאה עכ"ל וצ"ב דברי הר"מ דבתחילה העתיק השיעור של ר' ישמעל ובסופו העתיק השיעור של ר"ע עוד צ"ב מה שהוסיף הר"מ הלשון או יתר דהרי המשנה לא אמרה כך ועיין חזו"א שביאר דהנה הר"ש כתב דהשיעור של ר"ע זה כר"י אלא שאמר בלשון אחר ובדעת הר"מ יתכן דס"ל שההבדל הוא האם זה במדויק או לא וזהו מה שהוסיף או יתר ולפ"ז פסק כר"ע בסיפא לא העתיק שיעור דבאמת ס"ל שלא משנה מה הגודל אלא תמיד זה כך

י"א]עיין ר"ש בסוף המשנה שביאר שריב"ז שאומר שהפכים הגלילים שיעורן כלשהוא חולק על ת"ק אמנם הרמב"ם העתיקו וביאר שזה כלי ששיעורו אפילו כל שהוא מחמת חשיבותו ובדעת הר"ש שלא ביאר כך בפשוטו הוא לשיטתו שס"ל שכלי גם מתחילתו צריך שיעור כדי סיכת אבר קטן א"כ אין סיבה שכאן זה יהיה אחרת משא"כ הר"מ שס"ל שכלי בתחילתו אין לו שיעור וכנ"ל סק"א וכל הנידון לעניין שברים א"כ וודאי יתכן שיש שברים שהם יותר חשובים ושיעורם יותר קטן

**משנה ג**

א]עיין ר"ש שהביא פסוק לכלי חרס שאין לו תוך שאינו מקבל טומאה וצ"ב תיפו"ל שכל טומאת כ"ח הוא רק מאוירו וביאר החזו"א שהיה מקום לומר שרק ביש לו תוך טומאתו מתוכו ועיין סימן י שהארכנו בזה

**בדין בית קיבול משלש צדדים ובגדר כלי קבלה לדברים המונחים וכגון שולחן אם מסגרת**

ב]**ומחתה פרוצה:**עיין ר"ש שביאר שאין לו דפנות כלל ועיין ר"ש במקואות פ"ד שנקט שצריך שיהיה לו דוקא שולים מארבע דפנות כדי שיחשב מקבל וכן הוא כאן בא"ר שכונת המשנה אפילו אם זה פרוץ מצד אחד

והנה עיין לקמן פי"ב מ"ו דטבלה שנחלקה לשנים ואחד יותר גדול שלכו"ע הוא טמא ובפשוטו מבואר שמספיק שזה מקבל משלש צדדים אמנם עיין פט"ו מ"ב דמבואר שעריבה של נחתומים אינה מקבלת טומאה אלא אם הקיפה מארבע צדדים ומבואר שללא זה אינו כלי קיבול ועיין תוס' יו"ט שהביא מהראב"ד מעדויות שנקט שזה וודאי שעד כמה שצריך מקבל זה רק מארבע צדדים אלא שמדרבנן הרי גם פשוטי כלי עץ מקבל טומאה ולכן מספיק שלשה צדדים אמנם בפט"ו מדובר בשבר כלי ושם אין לזה חשיבות אלא א"כ זה מארבע צדדים עכ"ד ועיין תוס' יו"ט שהעיר דהר"מ והרע"ב העמידו המשנה פי"ב בכלי חרס ושם לא היה גזירה של פשוטים ולפ"ז הדרא קושיא לדוכתא

ועיין חזו"א סי' ט"ו סק"ח שכתב לחלק דבכ"ח דבעינן רק תוך כה"ג חשיב תוך אבל בכלי עץ דבעינן דומיא דשק דאפשר לטלטל עמו כה"ג לא חשיב דומיא דשק ועל דרך הר"ש בתחילת פירקין אמנם מדברי הר"ש במקואות מבואר שס"ל שגם בחרס אין לזה שם של מקבל

ועיין תוס' יו"ט שכתב לדון שכלי שלא עומד לקבלה אלא להניח בזה דברים בזה הדין שגם ג' צדדים מספיק משא"כ כלי שעומד לקבל בו בזה אין לזה שם קיבול אלא אם הוא מוקף בארבע צדדים וביאור דבריו דהנה מבואר בגמ' שגם שולחן שמניחים עליו דברים יבשים אם יש לו דפנות חשיב מקבל ויש לבאר בשלשה אופנים או שעצם ההנחה על הכלי הוא נחשב שימוש של קבלה אלא שיש תנאי שיהיה צורה של מקבל וזה מתקיים ע"י דפנות ובפשוטו כן מבואר משיטת ר"ת שעוזר מסגרת מלמטה ובזה ביאר שהשולחן היה לו מסגרת מלמטה וזה גם עוזר לשם כלי קבלה אפילו שהשימוש של קבלה היה מעליו ויש לבאר כעין שמצאנו לעניין מוקף סל שצריך לבזבזין שרק אז זה נחשב שהוא תוך הדבר ולא מעל הדבר ולפ"ז וודאי שצריך שהלבזבזין יהיו במקום שזה מקבל אמנם יש לבאר שהדפנות עוזרות שהדבר שעל הכלי לא יפול ורק לכן זה חשיב מקבל ולא סתם מה שמונח על הכלי ועיין חזו"א סימן ד סק"ו שכתב שמדברי התוי"ט הנ"ל מבואר כצד ב' ושלכן לשימוש של דבר שעומד על הכלי ורק התועלת שלא יפול עוזר גם ג' צדדים ועיין לקמן סק"ו ובמ"ד סק"א

והנה הרי מבואר ששיעור נקב בכלי חרס הוא מציא זיתים או רימונים ולכאורא כ"ש אם זה ג' צדדים ולדברי התוי"ט הנ"ל א"ש החילוק דשם זה דבר שעומד לקבל ופה זה דבר שעומד להניח עליו דברים ולא לקבל

ועיין ב"י שהביא רוקח שגם מחתה אם שלש רוחות חשיב בית קיבול ועיין ב"י שם שהביא שכל הראשונים חלקו עליו וס"ל שצריך דוקא מארבע צדדים והנה לעניין שאובים לכאורא וודאי צריך מארבע צדדים שצריך שיהיה לזה שם כלי לעניין מים דהרי ניקב כמוציא משקה אפילו שיש לו שם כלי לא פוסל בשאובים וצ"ע ולכאורא גם לרוקח זה רק בגונא דהתיו"ט שזה עומד לדברים שמונחים על זה שזה מקבל אבל צינור שעומד למים שיעברו עליו כה"ג חשיב שהוא לא עשוי לשימוש של קבלה ואין זה עניין לדברי הרוקח

והנה עיין לקמן פ"ל מ"ב דמבואר שתרוד שמקבל כל שהוא רק ע"י סמיכה דעת ריב"נ שאינו מקבל טומאה בכלי זכוכית והר"ש הביא תוספתא שזה גם בכלי עץ ובפשוטו זה כפית ותמהו האחרונים הרי זה ממש עשוי לקבלה ולמה שלא יקבל טומאה ועיין חזו"א סימן ל"ד סקי"ג שביאר שזה עומד להניח עליו דברים יבשים שאין לו צורך בדפנות וכה"ג רק אם הוא מקבל ללא סמיכה הוא טמא וצ"ב הסברא ולכאורא הביאור על דרך התוי"ט הנ"ל שבדבר יבש הסיבה שנחשב מקבל כי הדפנות עוזרות שלא יפול וכל שאין לזה תועלת אלא בשעת אחיזה אין לזה חשיבות של מחזיק שלא יפול וצ"ע אמנם יתכן עוד שאם כנ"ל שיש שני דינים אחד מצד צורת הכלי ואחד מצד עצם השימוש שיהיה של קבלה א"כ אפש"ל שכלי שלא יכול לקבל אלא ע"י שמחזיקים אותו לא חשיב שיש לו צורה של קבלה אלא א"כ הוא משמש לקבלה דהינו אם תוכו וא"כ כאן עד כמה שזה עומד לדברים יבשים שזה לא שימוש של קבלה ממילא זה מחסר בעצם צורת הכלי ועיין סימן ו' סק"ח לעניין סולם ולכאורא תלוי בסברות הנ"ל בגדר קבלה וצ"ע

ג]**אבוב של קלאין:** עיין ר"ש שאין לו כלי קיבול אמנם ברמב"ם בפיה"מ קצת משמע שהסברא כי זה מלא נקבים וכן הביאו מהגר"א בא"ר באהלות וצ"ע כיון שזה לא מוציא זית וזה לא עומד למשקים למה שזה יהיה טהור ועיין חזו"א סי' ד סק"ו שביאר שזה עומד לזירעונים ובאמת הם נופלים דרך הנקבים אלא שמניחים במקום הלא מנוקב וכה"ג לא חשיב כלי של קבלה

**בדין סילונות ובשיטת הראב"ד בזה**

ד]בפשוטו לעניין סילונות אפילו אם יש להם בית קיבול אבל כל שזה לא נעשה כדי לקבל המים אלא כדי שיעברו מכאן למקום אחר ולא מעונינים שהמים יתעכבו שם אין זה כלי לקבלה לא לעניין שאובים ולא לעניין קבלת טומאה וכן הוא ברמב"ם ועיין שו"ת הראב"ד שתלמידו הקשה מה ההבדל בין משנה זו מלקמן פי"א מ"ז שקרן עגולה טמאה וביאר ששם זה עשוי באקראי לשתות בזה ולהשתמש אם הקבלה משא"כ כאן [עיין בליקוטים שבסוף בעה"נ החדש]

אמנם הנה כתב הרמב"ם פ"ח ממקואות ה"ז שאין הסילונות פוסלים את המקוה ובהשגות הראב"ד וז"ל א"א בתוספתא ואם היה הסילון כפוף כל שהוא פוסלו וקשיא לי שהרי אמרו במשנת כלים הכלים הטהורים שבכלי חרס הסילונות אע"פ כפופין ואע"פ מקבלין ואולי אע"פ שאין טהורים בעצמם מכל מקום כיון שבני קבלה הם ומקבלין פוסלין את המקוה מידי דהוי אכלי גללים וכיוצא בהן מפני שיש להם תורת כלי קיבול עכ"ל והנה בפשוטו מבואר שכל שבמציאות הוא בצורה שמקבל אפילו שלא עומד לקבלה כלל הוא נחשב כלי לעניין לפסול בשאובים והדבר פלא דהרי זה משנה מפורשת במקואות פ"ד שסילון אפילו שיש לו קבלה אם זה לא נצרך הוא לא פוסל ועיין חידושי הגר"ח שכונת הראב"ד שזה כלי לעניין שאי אפשר לטבול בפנים אבל לעניין שאובים וודאי שזה לא פוסל

אמנם עיין בבעלי הנפש הנדפס מחדש מכת"י [הוצאת הרב בוקואלד] דבמהדורא אחרונה כתב הראב"ד וז"ל והסילון אע"פ שהוא צר מכאן ומכאן ורחב באמצע אע"פ שיש לו בית קיבול במקום רחבו אינו פוסל לפי שאין נותנים סילונות במקום שיהא צריך לקבל שום דבר אלא העברת המים בלבד ואותו הרוחב שבאמצע לא נעשה כדי לקבל אלא שלא בכוונה נעשה או לנוי בעלמא אבל אם נכפף הסילון מעט ההוא וודאי פוסל שלכך נכפף **כדי לקבל** והכי איתא בתוספתא עכ"ל והנה מפורש בלשונו של מה שזה פוסל כי הוא עשוי לקבלה ועיין במגיה שהביא מהגידולי טהרה שהכונה שזה עומד לקבלה שימוש ארעי וכה"ג זה לא סיבה להחשב תוך אמנם לעניין שאובים זה פוסל והנה א"כ הדרא קושיא מקרן עגולה דמבואר שזה טמא ועיין במגיה שם שביאר שכל סברת הראב"ד ששימוש ארעי זה לא סיבה לקבלת טומאה זה סברא לעניין השם תוך שזה לא חשיבות של תוך משא"כ לעניין דומיא דשק שזה מספיק ולכן לעניין כלי עץ זה טמא וא"ש הדין של קרן עגולה וכן א"ש שלעניין שאובים זה פוסל ששם אין דין תוך דהרי כלי חרס הוא לא גרע מכלי אבנים וכן הוא לשונו בהשגותיו שזה פוסל דומיא דכלי אבנים וכנ"ל והנה עיקר הדברים שחלוק הדין תוך מדומיא דשק מבואר בתשובות הראב"ד הובא לעיל מ"ב ששיעור כלי קיבול כל שהוא וכ"ח צריך רביעית וביאר כי שם כתוב תוך אלא ששם מבואר שזה סברא גם לעניין שאובים שפחות מרביעית לא פוסל וכאן מבואר שכל שזה חיסרון בשם תוך זה לא סברא לעניין שאובים ויתכן שבאמת חזר בו בפרט זה כמו שחזר בו במה שדימה דין שאובים לקב"ט דבתשובה שם סבר כמהדורא הראשונה שזה אותם גדרים ויתכן עוד שלעניין שיעור בזה מסתבר שזה סברא לא בדין תוך המיוחד לקבלת טומאה אלא בעצם השם כלי וכדביארנו לעיל מ"ב משא"כ לענין הסברא של שימוש ארעי בזה שזה נידון בדין כלי מעשה ולא בעצם צורת הכלי בזה וודאי מסתבר שזה דין בקבלת טומאה שלא שייך לעניין שאובים שגם כלי אבנים פוסל וצ"ע בסברא זו

והנה לפי ביאור זה בדעת הראב"ד יוצא שסתם צינור לא חשיב עשוי לקבלה ורק אם עשהו לשם קבלת ארעי זה פוסל וצ"ב לשון הראב"ד שהמקרה שזה לא פוסל אם עשהו אותו לנוי כך או שבמקרה זה יצא כך הרי כל צינור כפוף שמטרתו להעביר המים בצורה זו שיש כפיפה בכותל וכדו' זה לא פוסל ומשמע קצת שכזה סוג שימוש זה עצמו חשיב קבלה לעניין שאובים ורק אם אין לו ענין כלל זה לא פוסל ובזה העמיד המשנה שיש חקק בצינור ישר שאין בזה שום תועלת ודבר כזה וודאי הוא לא סיבה לשם כלי גם בכלי עץ ורק סברא מיוחדת לשאובים ובזה דימה לכלי אבנים שכאן אין דינים אלא שיהיה צורה של קבלה שיש ענין בצורת שימוש בכזו צורה וצ"ב וכן לשונו שלכך נכפף כדי לקבל לא משמע כך ועיין חידושי הגרא"ל מאלין שהאריך בזה

ה]**וטפי שהתקינו לענבים:** עיין ר"ש שזה כד שהותקן לכסות ענבים והנה היה מקום לומר שכל הדין שכיסוי זה לא נחשב כלי כי התוך שלו לא משמש לקבל דדופני הכלי מקבלים אבל אם יעשו כלי אם דפנות שעומד לכסות בצורה שהדפנות שומרים על זה כגון תבנית מעל עוגה לשמור אותה כה"ג חשיב תוך דאפילו שלעניין שמטלטלים עמו לא שייך כאן ולכן בכלי עץ זה לא יקבל טומאה אבל לעניין תוך זה מספיק אבל כאן מבואר שזה לא מועיל וצ"ב מ"ש מתנור על הקרקע שביאר הר"ש לעיל מ"א שחשיב תוך אמנם הר"ש כאן ביאר שזה על סל של ענבים ולפ"ז יתכן שזה רק בתור מכסה

ו]**והספינה:** עיין ר"ש שהביא מהגמ' בשבת שזה לא מקבל טומאה מצד דרך אניה בלב ים וגם של עץ טהורה [ובפשוטו זה גם במתכת וסתימת לשון הר"מ לא משמע כן וצ"ע] אמנם עיין תורי"ד בשבת שכתב שמשנתינו שכתבה את זה בדברים שלא מקבלים טומאה כי אין להם תוך וכן בתו"כ שהובא בר"ש משמע שהחיסרון כי לא חשיב תוך מצד שלהבריח מים עשויות והנה עיין לעיל סק"ב שהבאינו לבאר שהצורך בדפנות בדבר שהשימוש להניח עליו דברים הוא רק כדי שיהיה לזה צורה של קבלה ולכאורא בזה לא שייך החיסרון שלהבריח מים הם עשויות שהרי זה רק סברא בשימוש בפועל אבל לא בצורת הכלי ולא גרע ממסגרתו למטה היתה וכן לביאור שע"י זה מוגדר שזה תוך הכלי לכאורא גם בעשוי להבריח למעשה זה מגדיר שזה תוך הכלי ורק אם הביאור שזה עוזר שלא יפול א"כ כה"ג שזה לא לשימוש זה זה לא שייך וצ"ע

ז]**והמנורה:** מבואר במשנה שמנורה לא חשיב תוך ועיין חזו"א וכן הוא בר"ש במשנה לקמן מ"ד שאין לזה בית קבלה להדליק בזה שמן וצ"ל שזה היה שטוח להניח על זה כלי אם שמן או להדביק עליו נר אמנם עיין בית מאיר או"ח סי' תר"ע שביאר שכיון שזה לא עשוי לשמור בזה השמן אלא לעצם השימוש כה"ג לא חשיב עשוי לקבלה וצ"ע הסברא בזה וע"ש שזה נסתר מהר"ש לקמן מ"ד

ח]**זה הכלל וכו':**עיין רמב"ם שביאר שהכונה שאפילו שכלי חרס מקבל טומאת משקים מגבו אבל זה דוקא ביש לו תוך אבל באין לו תוך אין לו שום טומאה שאז חסר בעצם השם כלי לעניין קבלת טומאה אמנם הר"ש ביאר שהנידון בשאר כלים שאם אין לו תוך נטמא גם מגבו נטמא כולו וצ"ע מה זה קשור לכאן ולכאורא לא ביאר כר"מ כי לא ס"ל כך אלא כרש"י והראב"ד בבכורות שכ"ח לא מקבל טומאת משקים מגבו אמנם צ"ע דבדבריו פכ"ז ועוד דוכתי משמע דס"ל כר"מ וכן דייק החזו"א וצ"ע

**משנה ד**

א]**פנס שיש בו בית קיבול שמן טהור:** עיין ר"ש שנתקשה למה לקבל את הנר זה לא קבלה וביאר שאין לו שום תוך אלא זה פשוט ולכן זה לא מק"ט וע"ש שביאר שיש לו מהצד דופן אחת להגן מפני צד הרוח וברמב"ם משמע שביאר שאין לזה קרקעית אלא מניחים את זה מעל הנר ויש בו נקבים שיצא האור וכה"ג לא חשיב שהוא מקבל וצ"ב לדעת הר"ש שכאן לא צריך מקבל אלא תוך האם כה"ג זה לא תוך ועיין בא"ר שביאר שיש לזה קרקעית אם דפנות אלא שכל המטרה של הדפנות שלא יגיע רוח וכה"ג זה לא חשיב שימוש של קבלה והנה מבואר מדבריו כנ"ל מ"ג סק"ב מהתיו"ט ששימוש של קבלה של דבר שמונח ולא צריך הדופן זה כדי שלא יפול וכאן זה לא שייך דגם אם ישאר בפנים זה יכבה ועוד שזה לא עיקר המטרה אבל אם הביאור שכה"ג חשיב שזה בתוכו א"כ כאן שהרי עשוי להניח הנר למה שלא יחשב עשוי לקבלה ובהכרח כנ"ל וז"ב

ב]**מגופת היוצרין וכו':** עיין רמב"ם שביאר שזה תבנית שהיא עשויה ליצור כלים ויש תבנית לתחילת הכלי שהיא שטוחה לגמרי ואין בה בית קיבול ואינה מק"ט ויש תבנית למצב שעושים כבר צורה לכלי והיא מקבלת טומאה דיש לה תוך אמנם עיין בגר"א שביאר שברישא אפילו שזה צורה של קבלה אבל כיון שזה לא עומד בתוכו אלא רק כדי ליצור את צורת הכלי כה"ג זה לא חשיב עשוי לקבלה ורק בסיפא שזה עומד להתיבש כה"ג זה משמש בכל הזמן הזה לקבל את הכלי אמנם הר"ש ביאר שכונת המשנה על חבית רגילה אלא שהנידון האם צורתה גמורה או שהיא צריכה עדין גמר מלאכה וע"ש שכתב שזה לר"מ שלא צריך צירוף כיבשן וכונתו שוודאי את הצירוף כבשן עושים לאחר גמר כל הכלי וא"כ המשנה לא היתה צריכה להעמיד הנידון האם גמרו צורת הכלי אלא האם היה הכבשן שהוא אחרי זה ומבואר דעת הר"ש שכלי חרס זה לא דוקא ע"י צירוך כבשן לר"מ וההבדל בין זה לכלי אדמה הוא בסוג האדמה וכשיטת רש"י אלא שבדעת רבנן יתכן שזה מצד שהם ס"ל שזה הלכה בצורה של כ"ח ולא רק מצד חיסרון גמ"מ וצ"ע

ג]**משפך וכו':** מבואר שריב"ב מטמא כי מודדים בו אם אצבעו ועיין ר"ש וכן הוא בראב"ד בתשובותיו שר"ע מודה לזה אלא שהוא מוסיף שגם אם זה לא יהיה כך זה יקבל טומאה כי יש טעם אחר והנה מבואר כאן חידוש גדול שאפילו שהכלי מצד עצמו לא יכול לקבל רק ע"י צירוף אצבע האדם בכל אופן זה חשיב עשוי לקבלה ועיין חזו"א שדן שזה רק סברא בכלי חרס שלא צריך קבלה אלא תוך שגם כה"ג חשיב תוך אבל בכלי עץ וודאי שזה לא יעזור אמנם עיין תוספתא דמבואר מפורש שזה הלכה גם בכלי עץ וצ"ל שכיון שיש לכלי תחתית אפילו שלולי האצבע זה היה נופל אבל היום שיש אצבע הכלי מחזיק את זה אבל אם זה יהיה משפך ישר שאין בו שום קבלה וודאי שלא חשיב עשוי לקבלה והנה יש שרצו לומר שר"ע חולק וס"ל שכה"ג זה לא עשוי לקבלה כיון שצריך את אצבעו וצ"ע הרי מפורש לקמן שטיטרוס טמא וצ"ל ששם עד כמה שלא נכנס אויר המקום המקבל זה רק הכלי משא"כ כאן שללא אצבעו זה לא יקבל כלום ועיין לקמן שדעת הר"מ שזה רק אם מוציא קצת קצת ולא כמו כאן שזה נקב גדול ולפ"ז א"ש ועיין מה שכתבנו לקמן מ"ו

ד]ר"ע אומר מפני שהוא מטהו יש לעין האם ריב"ב חולק על זה ומה טעם שזה לא יחשב סיבה לקבלה כמו כלי שעומד לקבלה מסומך וצ"ע

**משנה ה**

א]**כסוי כדי יין:** עיין ר"ש שכתב דבחרס זה לא תוך אבל בכלי עץ כי יש מיעוט במקום שכל מלאכתו ע"י אחרים וצ"ב למה לא ביאר כי צריך שימוש של קבלה וכאן זה לא שימוש של קבלה וזה סברא על כלי חרס ועל כלי עץ וצ"ל שהיה מקום לדון שכיון שהוא חלק מכלי שיש בו קיבול א"כ חשיב שיש לו חשיבות של שימוש של קבלה אלא שבכלי חרס שחל טומאה רק דרך תוכו א"כ למעשה זה לא תוך הכלי דמקום זה הרי לא משמש שימוש של תוך אבל בכלי עץ שאין תנאי שהטומאה תחול דרך תוך היה מקום לטמאות ולכן זה נתמעט כיון שהוא סוג שימוש שעוזר לכלי למלאות את תפקידו והנה לכאורא אחרי המיעוט של התו"כ זה וודאי גם סברא לעניין כ"ח ועיין תוס' שבת ט"ז. שהביאו מפורש את המיעוט של התו"כ גם על כ"ח ויתכן דגם הר"ש מודה לזה אלא שדן שלכ"ח לא צריך מיעוט ועיין רמב"ם לקמן סוף פט"ז שהעמיד את המיעוט של התו"כ לעניין ציפוי כלים שס"ל לר"מ שזה טהור וא"כ אין זה ענין לכאן ולפ"ז צ"ל שמסברא זה לא מטמא כי אין לו בית קיבול אמנם עיין ר"מ שכתב שגם לעניין כלי מתכות זה לא מקבל טומאה כי אין לו שם בפני עצמו ויתכן שזה גם סברא לכלי עץ אמנם עיין פ"ד ה"א שמנה דברים שלא צריך קבלה כגון משמשי כלים גם שלא בשעת מלאכה ואחד מהם זה כיסוי קופסא ומבואר שהחיסרון של אין לו שם בפני עצמו זה לא בכלי עץ וצ"ע

**משנה ו'**

**בדין טיטרוס לראב"צ והחילוק בין זה למשפך**

א]**טיטרוס ראב"צ מטהר:** בפשוטו הטעם שכיון שהכלי מצד עצמו לא מקבל כה"ג אינו כלי של קבלה ולא חשיב תוך ועיין ר"ש שכתב שזה נקב ככונס משקה ועיין חזו"א ד' ח' שתמה על זה דלכאורא הרי השיעור כונס משקה כי פחות מזה מקבלים עמו אם גיסטרא אבל כלי שתחילת עשיתו כך הוא לא כלי וא"כ כאן עד כמה שהשימוש ע"י האצבע הוא לא סיבה א"כ כל שיש בו נקב אפילו כמוציא משקה לא משתמשים בו ולכאורא היה מקום לומר שכיון שהוא כבר עומד לשימוש א"כ ממילא הוא לא גרע מכלי שנשבר שמשתמשים בו ע"י גיסטרא אמנם זה אינו דכאן הרי ללא האצבע הוא מוציא הרבה יותר מכונס משקה ואולי זה באמת כוונת הר"ש שהוא מוציא ככונס משקה בצירוף הנקבים

ועיין חזו"א שם שהקשה שלעיל מ"ד מבואר שמשפך שמודדים בו חשיב קבלה אפילו שמחזיקים ע"י האצבע ולמה כאן זה גרע ותירץ שכאן שעיקר המטרה זה להזות עמו ולא לקבל גרע וצ"ע הרי מביאים עמו המים ומה שביאר החזו"א שם צ"ב ולכאורא החילוק דדוקא שם שיש תחתית לכלי וע"י סתימת האצבע חשיב שהתחתית מקבלת וכמו שביארנו שם משא"כ כאן שהרי גם ללא התחתית הוא מקבל מצד סתיתת פיו לא חשיב עשוי לקבלה וצ"ע

**בביאור כונת ר' יוסי ולעניין נט"י ובדין כלי עץ כה"ג**

ב]**ור' יוסי מטמא מפני שהוא מוציא פרוטות:** עיין ר"ש בתחילתו שביאר שמה שלמעשה המים עומדים ע"י האצבע זה חשיב בית קיבול ונתקשה מהו הלשון מוציא פרוטות ועיין בהשגות הראב"ד פי"ח מכלים שביאר שהכונה לשון פרט שהינו שאפילו שלפעמים הוא מוציא כשהאצבע לא למעלה בכל אופן חשיב כלי של קבלה ועיין רא"ש בחולין פ"ח הובא בטור שו"ע ס' קנ"ט ס"ה שלמד ממשנתינו שכלי זה לא משנה מה גודל הנקב ראוי לנטילת ידים ועיין ביאור הגר"א שביארו כראב"ד וכנ"ל

אמנם עיין ר"ש כת"י שביאר שכיון שגם כשהוא מוציא הוא מוציא רק קצת לכן זה כמו נקב פחות מכונס משקה ולפ"ז אם יהיו נקבים גדולים זה לא כלי וכן הוא ברמב"ם והובא במ"ב שם וצ"ב צירוף הסברות

והנה הבאינו דהרא"ש ורבינו ירוחם והטור למדו ממשנתינו שטיטרוס כשר לנט"י והט"ז הביא מהמהרש"ל שמצאנו שצריך כלי יותר חשוב לנט"י מקבלת טומאה דהרי כלי שניקב בכונס משקה ועמד לאוכלים הוא מקבל טומאה והוא פסול לנט"י וצ"ע דשם הסברא שגדר כלי לנט"י הוא כלי משקים ולכן כל שאין לו שם כלי לעניין משקין הוא פסול אבל כאן עד כמה שזה כלי לקבלת טומאה מהיכי תיתי שזה לא יהיה כלי לנט"י

והנה עיין חזו"א ד' י' שנקט שלעניין כלי עץ וודאי לא חשיב בית קיבול וכל דין המשנה הוא רק בכלי חרס שזה רק תלוי בתוך ולפ"ז כתב שלעניין נט"י יש לדון האם צריך קיבול הוא תוך ואם צריך תוך א"כ זה כשר גם בכלי עץ ואם צריך קיבול אז גם כלי חרס פסול וביאר שזה כוונת היש"ש שכאן זה רק תוך ולא קיבול וזה לא מספיק לנט"י וכן בזה תלוי האם זה עושה שאובים לעניין לפסול המקוה עכ"ד [וכמדומה שבידיים ד' ד' הובא באור"ח כ"א ז' כתב בלשון אחר קצת שכה"ג חשיב קיבול אלא שזה לא דומיא דשק ובנט"י אין הלכה של דומיא דשק ולכן השו"ע הכשיר וצ"ע.] ולכאורא מדמיון היש"ש לכונס משקה בכלי אוכלין חזינן שאין זה כונתו

והנה כבר הבאינו לעיל מ"ד דהחזו"א נקט שגם משפך דמבואר במשנה שזה טמא וחשיב קיבול זה רק בכלי חרס אמנם בתוספתא מבואר שזה טמא גם בכלי עץ ובפשוטו ה"ה כאן אמנם יתכן שכאן וודאי שזה לא חשיב שהכלי מקבל כיון שאין לו תחתית וכנ"ל סק"א ולכן זה רק גדר של תוך אמנם לשון הר"ש וחשיב בית קיבול וצ"ע

והנה לכאורא היה מקום לומר שבזמן יציאת המים הוא לא סיבה לכלי אלא שזה כלי מצד הזמן ששמים האצבע ולעניין נט"י צריך שהסיבה שהוא כלי בזמן הנט"י ואז הרי הוא לא כלי וצ"ע בזה ומדברי הראשונים מבואר לא כך

**משנה ז**

א]מבואר במתניתין שטבלה שהיא מלאה קערות בכלי עץ אם נגע שרץ באחד מהן הכל טמא אמנם בכ"ח רק זו שנגעו בה טמאה וביארו הראשונים שכ"ח מקבל טומאה מתוכו וולא מגבו ועד כמה שיהיה טומאה גם על השני יוצא שהוא קיבל טומאה מגבו והנה בפשוטו מהא דחזינן שבכלי עץ הכל טמא בהכרח שזה נחשב כלי אחד וא"כ צ"ב הרי בכ"ח רק נתמעט שהוא לא מקבל טומאה מגבו אבל עד כמה שהטומאה חלה מתוכו הכל נטמא וא"כ למה שלא הכל יטמא ובחזו"א ג' ג' הקשה מה איכפת לי שזה גבו אבל כיון שתוך אחד נטמא והכלי השני הוא גב שלו ממילא הנוגע שם יהיה טמא מדין גב ואפילו שאין טומאת אויר אבל למה שלא יהיה טומאת גב והוסיף הקה"י שממילא כולו טמא מדין מחובר לטמא אמנם בפשוטו אין כאן דין מחובר לטמא כמו שביאר החזו"א ה' ח' כיון שכל הדין נאמר במקום שאם היה נוגע במצב זה היה נטמא משא"כ כאן

והנה בפשוטו היה נראה מזה כמו שהבאינו לעיל מ"א לבאר שבכ"ח נתחדש שכל הטומאה היא על תוכו ורק שהגב שהוא טפל הוא גם מטמא אבל לא שנתחדש שכל הכלי טמא ולכן כאן אפילו שזה כלי אחד אבל כיון שיש כאן תוך נפרד בטומאה של תוך אחד לא נטמא התוך השני וכן גבו לא טמא דרק כשזה טפל לתוכו הוא נטמא אבל עד כמה שיש לזה חשיבות תוך נפרדת ממילא זה לא טפל לתוכו והוא לא נטמא על ידו אמנם ע"ש שהבאינו דדעת הר"ש דאם היה טומאה בחקק אחוריו מדאוריתא או לכל הפחות מדרבנן כולו נטמא וכן הוא ברע"ב חזינן שעד כמה שהתוכות לא נחלקים לשני כלים אם אחד נטמא השני נטמא וכן מבואר בפשוטו בגמ' שבת מ"ח: לעניין בית התבלין שיש אופן שע"י תוך אחד נטמא תוך אחר וכבר תמה שם בזה התורי"ד והחזו"א מה זה שונה ממשנתינו אמנם מבואר שחל טומאה ע"י תוך אחד על תוך אחר עד כמה שזה כלי אחד וא"כ צ"ב משנתינו

והנה לשון הרא"ש והר"ש והרמב"ם שלא נטמא התוך השני דכל אחד חשוב כלי בפני עצמו ועיין בחידושי הגרי"מ בענינים שהודפסו דביאר שכ"ח כיון שכל טומאתו בגבו א"כ חשיבות הכלי הוא תוכו ולכן כל תוך נחשב כלי אחר משא"כ כלי עץ שאין הכלי דוקא תוכו א"כ דנים את זה ככלי אחד ודבר זה מדויק ברא"ש שכתב לענין כ"ח וז"ל טבלא שהיא מלאה קערות הרבה זו לפנים מזו וכולן מחוברות לטבלא אם נתלה שרץ באויר אחת מהן היא טמאה ושלפנים ממנה טהורה כי היא גב לאותה שלפנים ממנה ואין כלי חרס מטמא מגבו וכ"ש אותה שהיא חוצה לה וכו' עכ"ל ומשמע שעד כמה שזה לא אחד ליד השני גם מצד טומאת גב זה לא יכול להיות טמא וצ"ע א"כ למה בכלי עץ זה טמא אלא בהכרח כנ"ל שלגבי כלי עץ זה כלי אחד וכן סיים בסופו משום דכלי עץ נטמא בגבו הלכך לא הוי הגב הפסק וכשיגע שרץ באחד מהן כאילו נגע בכולם עכ"ל דהינו שזה כמו כלי אחד ולכן זה נחשב שהוא נגע בהכל אמנם עיין ר"ש שביאר שכלי חרס לא מטמא מגבו וכלי עץ מטמא מגבו ומשמע שלא רק שלכן זה כמו כלי אחד אלא שלכן חל טומאה מדין גבו וצ"ב

ועיין קה"י שכתב לבאר דתמיד בכל כלי שנוגעים במקום אחד כולו טמא אפשר לבאר משני טעמים א. שזה כאילו נגע בהכל כיון שזה כלי אחד ב. שיש כאן התפשטות הטומאה על כל הכלי ולפ"ז יתכן שכה"ג בטבלא המלאה קערות זה לא ממש כלי אחד לגבי שיהיה אפשר לדון מדין התפשטות הטומאה אמנם מצד שזה כאילו מגע בהכל את זה שיך כאן כי יש כאן דרגא מסוימת שזה כלי אחד כי השימושים משותפים ולכן זה רק סיבת טומאה בכלי עץ שחל טומאה מגבו אבל כ"ח שצריך שיחול טומאה מתוכו דוקא זה לא עוזר אמנם עיין סימן ה' סק"ו שהבאינו שגם לעניין טבילה צריך לטבול את כולו וכן אם אחד לא גמור חשיב שלא נגמרה מלאכתו ומשמע קצת שזה ממש כלי אחד וכמו שנקט החזו"א וצ"ע

ב]בהא דמבואר שאם יש לו לבזבז עודף הכל טמא גם בכ"ח בפשוטו שכה"ג זה וודאי הופך את הכל לכלי אחד אמנם לשון הרמב"ם והרע"ב שכיון שהשרץ נכנס דרך פיו ושם זה כלי אחד לכן זה כאילו הוא בכולו ולפ"ז אם ימות בפנים זה לא כך וצ"ל שהכונה שחשיב שהוא באויר עד למעלה וכיון שבחלק העליון של הכלי הכל כלי אחד ממילא חשיב כאילו שהוא בכולו

ג]ריב"נ אומר חולקים את עביו המשמש לטהור טהור ולטמא טמא ועיין רמב"ם שנקט שרבנן חולקים ובפשוטו שוודאי מטמאים הכל ובפשוטו כן הוא לריב"נ לעניין כ"ח דמשמע שכל דבריו זה קולא בטומאת משקין והנה יש לדון האם כל הנידון על השפה העליונה או גם על הדופן שבתוך הכלי השני ועיין חזו"א ה' ט' שפשיטא ליה שכל הנידון על השפה העליונה אבל תוך הכלי וודאי טהור אמנם במשנת הגר"א קוטלר נקט לא כך ועיין ר"ש פכ"ה מ"ה דמפורש פשיטא ליה שזה טהור כה"ג והביא את ריב"נ רק לעניין השפה העליונה

והנה עיין ר"ש שם שכתב שלעניין השפה העליונה מבואר במשנה לעיל פ"ג שחולקים השפה העליונה ועיין חזו"א שהקשה הרי רבנן חולקים ולמה הביא את ריב"נ ולכאורא משמע שנקט שרבנן לא חולקים ודלא כר"מ ולכן הביא את זה כדבר פשוט

ד]עיין ר"ש שכתב שהדין שחולקין את עוביו זה גם לעניין נפל משקין טמאין עליו ולא רק לעניין טומאה שחלה מתוכו ועיין חזו"א שהקשה הרי לקמן פכ"ה מבואר שבנטמא מגבו ס"ל לרבנן שאין חולקין את הגביים ובפשוטו גם חלק זה בכלל וצ"ע

**משנה ח**

א]מבואר במשנה שצרצור לרבנן טמא ומבואר ברמב"ם שהוא פגום וצ"ע הרי כיון שזה כלי של משקים א"כ מקום זה הרי אינו מקבל וצ"ל שהרי זה ראוי לקבל זתים וכדו' ולכן לא חסר לו בשם תוך וקבלה ורק שעד כמה שהכלי עומד לדבר שלזה הוא לא ראוי אינו מקבל טומאה ופה כיון שעיקר הכלי חשיב שעומד לשמוש של קבלה זה מספיק וצ"ע