קידוש ד
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / אורח חיים / סימן רעא עד רעג - קידוש

**שיעורי הלכה**

### שיעורים על סדר השו"ע

### מפי מו"ר הגאון

### רבי רפאל צבי ובר שליט"א

הלכות קידוש

##### **או"ח סימן רעא סעיף ד שיעור ד**

**[סעיף ד] אסור לטעום כלום קודם שיקדש אפילו מים.**

## רחיצת פיו קודם קידוש

וכתב המשנ"ב (ס"ק יג) דמכל מקום מותר לרחוץ את פיו במים כיון שאינו מכוין להנאת טעימה. ודמי לתענית יחיד שהתירו להדיח פיו כמבואר לקמן (סימן תקסז סעיף ג) משום שאינו מתכוין להנאתו.

ובשו"ת מנחת יצחק (חלק ח סימן יח) כתב שלפי זה יש להקל לקחת תרופה עם מעט מים, וכמו שמבואר בשו"ע בהלכות ברכות (סימן רד סעיף ז) שאם חנקתיה אומצא אינו מברך על שתיית המים, כיון שאין בשתיה זו הנאה. והוסיף שם דכל שכן שיש להקל אם נזכרה אחר שקיבלה שבת קודם בין השמשות, כיון שיש שיטות שבאותו הזמן לא נאסרה כלל בטעימה וכמו שנתבאר כבר בשיעור הקודם (שיעור ג).

**[המשך סעיף ד] ואפילו אם התחיל מבעוד יום צריך להפסיק שפורס מפה ומקדש.**

## ממתי נאסר באכילה קודם קידוש

כך היא מסקנת הסוגיא בפסחים (ק, א) דנחלקו שם בגמרא אם צריך להפסיק מסעודתו בכניסת השבת או לא, ומסקינן שם דאינו צריך להפסיק, אלא שבזמן שהוא נאסר באכילה פורס מפה ומקדש [היינו שפורס את המפה לכבוד שבת ויש בכך חשיבות שפורס את המפה בשביל אכילת השבת].

ונחלקו הראשונים מאימתי חל האיסור לאכול, דדעת הרי"ף (כא, ב מדפי הרי"ף) שכבר מהשקיעה השבת קובעת ולכן אסור לאכול מזמן זה, אך בבעל המאור (שם) נקט שרק מצאת הכוכבים שבת קובעת, ויכול לאכול עד צאת הכוכבים [וע"ש ברי"ף שהוכיח דבריו ממה דאסור לעשר בבין השמשות משום מתקן מנא (שבת לד, ב), ומוכח ששבת קובעת כבר בבין השמשות, ומשום כך אסור לאכול עראי, ולכן חשיב מתקן כשמעשר, אך ע"ש בראשונים שדחו דמה שאסרו לעשר בין השמשות מיירי שנקבע למעשר ע"י דבר אחר]. ונידון זה הוא אף במוצאי שבת שאסור להתחיל לאכול קודם הבדלה (כמבואר בסימן רצט סעיף א), דלשיטת הבעל המאור האיסור הוא רק מצאת הכוכבים, אך לדעת הרי"ף האיסור הוא כבר מהשקיעה.

ולמעשה נקטו רוב הראשונים כדעת הרי"ף שהאיסור להתחיל לאכול בערב שבת ובמוצאי שבת הוא כבר משקיעת החמה, וכן פסק המשנ"ב לקמן (סימן רצט ס"ק א), אכן בט"ז שם (ס"ק א) נקט כשיטת הבעל המאור דס"ל שמותר לאכול עד צאת הכוכבים, וכתב שם דזהו טעם המנהג שמקילין להתחיל סעודה שלישית אחרי שקיעה משום דקיי"ל כהבעל המאור שהאיסור להתחיל לאכול הוא רק בצאת הכוכבים [ואף דלכאורה בלאו הכי יש איסור להתחיל לאכול אחרי השקיעה משום שאסור לאכול לפני קריאת שמע וכמו שמבואר בשו"ע (סימן רלה סעיף א) מכל מקום היכא שיש גדול שיזכיר לו לקרוא קריאת שמע מותר להתחיל כמבואר במשנ"ב (שם ס"ק יט), אך להתחיל בסעודה שלישית אחר השקיעה לא יועיל שיזכירו לו לקרוא ק"ש, כיון שהאיסור אינו משום שמא ימשך אלא איסור טעימה].

**[המשך סעיף ד] ואם היו שותים יין תחילה אינו אומר אלא קידוש בלבד בלא ברכת היין ואחר כך מברך המוציא.**

## אם צריך לברך בפה"ג כשפורס מפה ומקדש

וביאר המשנ"ב (ס"ק טז) דהטעם שא"צ לברך ברכת היין, דכיון שבירך בתוך הסעודה בתחילת שתייתו שוב אין צריך לברך עתה בורא פרי הגפן קודם הקידוש.

והנה בטור הביא דיש אומרים שצריך לברך על היין כמו בשאר פעמים שמקדש, אך הביא הטור דבירושלמי מוכח שאין צריך לברך על היין אלא אומר קידוש בלבד. ובבית יוסף תמה על דברי הטור שלא מצינו דעה כזו בפוסקים.

אך קשה על דברי הבית יוסף דלהדיא מצינו כן ברמב"ן במלחמות בפסחים (כד, א מדפי הרי"ף) על מש"כ הרי"ף שם שבליל הסדר מברכים על כל כוס וכוס בפני עצמה כיון שכל אחת היא מצוה בפני עצמה, וברמב"ן ביאר את דבריו דאף שבירושלמי (פרק א הלכה ה) משמע שאין צריך לברך על היין של הקידוש אפילו שהוא מצוה בפני עצמה, משום דהירושלמי סובר כדעת רב אשי שכשיש הפסק אין צריך לברך, ואפילו על היין שאחר המזון א"צ לברך, אך לדידן דמברכים בורא פרי הגפן על היין שלאחר המזון, א"כ הוא הדין שצריך לברך על כל כוס וכוס, ואפילו על הכוס של הקידוש צריך לברך בורא פרי הגפן אף אם שתה יין קודם לכן.

## ב' טעמים שמברכים על כל כוס וכוס בליל הסדר

והנה אנן קיי"ל שמברכים על כל כוס וכוס וכמש"כ הרמ"א (סימן תעד סעיף א), ומצינו שנחלקו האחרונים בביאור דברי הרמ"א שכתב שמברכים על כל וכוס בורא פרי הגפן, דבמשנ"ב שם (ס"ק ד) הביא מהגר"א דהטעם שמברכים על הכוס שאחר ההגדה משום שקריאת ההגדה חשיבא הפסק, ועוד כתב המשנ"ב שם שאף אם נאמר שאין זה הפסק המחייב ברכה, מכל מקום כיון שכל כוס וכוס היא מצוה בפני עצמה, וזה דעת המגן אברהם והט"ז שם (ס"ק א) שביארו דברי הרמ"א דמברכים על כל כוס בפני עצמה משום שהיא מצוה בפני עצמה.

והשתא יש לעיין לפי הטעמים הנ"ל דוע בפורס מפה ומקדש אין צריך לברך בורא פרי הגפן על היין ומאי שנא מארבע כוסות, והנה לדעת הגר"א דהטעם שצריך לברך ברכת היין אחר הגדה של פסח משום שיש הפסק מברכתו הקודמת, משום שאסור לשתות יין בשעת ההגדה ולכן צריך לברך שוב, יש להקשות דהכא נמי כשנכנסת השבת הרי אסור לשתות יין, ודמי להגדה של פסח דהוי הפסק משום שאסור לשתות באותו הזמן, וא"כ מדוע כאן לא מברכים.

ונראה שיש לחלק שכשמפסיק בקריאת ההגדה של פסח חשיב הפסק מברכת היין שבירך קודם ההגדה, כיון שאסור לשתות יין בזמן ההגדה וגם יש חיוב לומר את ההגדה ולכך חשיב הפסק, אך בערב שבת אף שנאסר לשתות יין, מכל מקום אין חיוב לומר משהו, ואף שצריך לומר קידוש הרי זה אחר אמירת בורא פרי הגפן, ולכן לא חשיב שיש הפסק עד ברכת בורא פרי הגפן, והיינו דהפסק הוא רק אם יש גם איסור לשתות וגם חיוב לומר משהו קודם ברכת הגפן. ונראה דיש להוכיח כן מדברי המשנ"ב (ס"ק כב) שכתב דאם לא אמרו בואו ונקדש אלא שהחשיך, אם רצו לחזור ולשתות אינם צריכים לחזור ולברך, ואף שאסור בשתיה משום שהוא קודם קידוש, האיסור לבד אין עושה היסח הדעת.

## לברך על הקידוש משום דהוי ברכת המצוות

והנה דעת המג"א שהטעם שמברך על כל כוס וכוס הוא משום שכל כוס וכוס היא מצוה בפני עצמה, ובביאור דבריו נראה דהטעם דהטעם שמברך על כל כוס הוא משום דהוי כמו ברכת המצוות. וכעין זה מצינו בבית מאיר בהלכות מילה (יורה דעה סימן רסה סעיף ד) על מש"כ הרמ"א שם שביום הכיפורים נוהגים לתת את היין של ברכת המילה לתינוק הנימול, וביאר שם דהטעם שנותנים לתינוק הוא כדי שלא גנאי לכוס שלא שותים אותו, אך הברכה עצמה אינה ברכה לבטלה אף אם לא ישתו מהכוס כלל, משום שהברכה היא שבח לבורא שברא היין לקדש עליו [וע"ש שהביא דמדברי הר"ן נראה שסבר שברכת היין הוא ברכת הנהנין], ונראה דזהו הטעם של המג"א שמברך על כל כוס וכוס משום דברכת בורא פרי הגפן הוא ברכת המצוות.

והשתא לדעת המג"א שהטעם שמברכים על כוס וכוס בפני עצמה הוא משום דברכה זו היא ברכת המצוות צ"ע מדוע סתם כאן הרמ"א על דברי השו"ע שכתב שאינו מברך בורא פרי הגפן כשפורס מפה ומקדש, דלכאורה לפי דברי הרמ"א בסימן תעד דמברכים על כוס וכוס משום דהוי כמו ברכת המצוות הכא נמי יהיה צריך לברך בורא פרי הגפן.

שוב ראינו שכתב המשנ"ב לקמן (סימן תעא ס"ק כא) דאם פורס מפה ומקדש בערב פסח, לכולי עלמא צריך לברך על היין בורא פרי הגפן כיון דקיי"ל כדברי הרמ"א שמברכים על כל כוס וכוס, ולכאורה מתבאר דדוקא בליל הסדר חשיב ברכת בורא פרי הגפן כברכת המצוות, אך ברכת בורא פרי הגפן שבקידוש הוי ככל ברכת הנהנין ואין מברך אלא אם כן הסיח דעתו, אך עדיין צ"ע מה החילוק בין כוס ראשון של ד' כוסות בליל הסדר דחשיב כברכת המצוות לבין כוס של קידוש שבכל שבת, וצ"ע.

**[המשך סעיף ד] ואם אין לו יין ומקדש על הפת אינו מברך המוציא ויש אומרים שאף כשמקדש על היין אינו מברך המוציא.**

## ברכת המוציא כשמקדש על הפת

וכתב המשנ"ב (ס"ק יח) דכיון שספק ברכות להקל אם צריך לברך על הפת כשפורס מפה ומקדש נראה שאין צריך לברך המוציא על הפת. וצ"ע דלפי דברי הגר"א שהבאנו לעיל דהטעם שבד' כוסות מברכים על כל כוס וכוס הוא משום הפסק, א"כ הכא נמי יהיה חייב לברך על הפת כיון שיש הפסק בזמן שאסור לאכול [ואף שנתבאר לעיל דהאסור לאכול גרידא אינו סיבה לאיסור, הכא דמי להפסק של אמירת ההגדה של פסח דהוי הפסק, שהרי הוא מחוייב לומר קודם קידוש שמברך על הפת], ועל כרחך צ"ל דסבירא ליה כדעת המג"א שאין בזה הפסק, והטעם שמברכים בד' כוסות האו משום שכל כוס חשיבא כמצוה בפני עצמה אך לענין ברכה על הפת לא שייך האי טעמא, וא"כ יוצא שלגבי קידוש סתמו הפוסקים כדעת הגר"א שהטעם הוא משום הפסק וזה לא שייך בפורס מפה ומקדש, ולגבי המוציא סמכו על דעת המג"א דרק שיש מצוה בפני עצמה בכוס מברכים עליו, אך לגבי פת שאין מצוה לא מברכים וזה צ"ע גדול. אכן לפי מה שנתבאר לעיל מהמשנ"ב בסימן תעא (ס"ק כא) דשאני ד' כוסות ורק שם מברכים על כל כוס וכוס, א"כ לא קשה מידי, אך כבר כתבנו דסברא זו צ"ע.

ולענין הלכה נתבאר שיש ספיקות גם לגבי ברכת הגפן וגם לגבי ברכת המוציא, ונראה שראוי להימנע מלעשות פורס מפה ומקדש, וכן מצינו להדיא בשו"ע הרב בסימן זה (סעיף יא) שכתב שכל בעל נפש יש לו ליזהר לכתחילה שלא לבא לידי כך ויפסיק סעודתו ויברך ברכת המזון קודם שיגיע זמן קידוש היום.

## אם ברכת הגפן מעכבת בקידוש

כתב האגרות משה (חלק ג סימן מה) לגבי אדם שקידש וטעה ובירך שהכל על היין, ונזכר לאחר ששתה אם צריך לחזור ולקדש, וכמו כן יש לדון במי שלא שמע בקידוש ברכת בורא פרי הגפן אם יצא ידי חובתו או שברכת הקידוש היא לעיכובא, וכתב דמוכח מדברי השו"ע אצלינו דברכת היין אינה לעיכובא שהרי בפורס מפה ומקדש אינו מברך על היין כלל.

אכן לפי מה שנתבאר לעיל דלדעת המג"א ברכת בורא פרי הגפן הוא ברכת השבח על שברא את היין שאפשר לברך עליו, א"כ לכאורה לדעה זו לא יצא ידי חובתו בלא שישמע את כל הברכה, וצ"ע.

# **הדינים העולים:**

1. מותר לרחוץ פיו קודם הקידוש.
2. נחלקו הראשונים ממתי נאסר באכילה משקיעה"ח או מצאה"כ, והעיקר שנאסר כבר מהשקיעה.
3. כתב השו"ע דאם פורס מפה ומקדש א"צ לברך על היין, וצ"ע דלדעת הרמ"א שמברכים בליל הסדר על כוס וכוס ה"נ צריך לברך על כל כוס, אך במשנ"ב חילק בין ד' כוסות לשאר קידושים, וצ"ע.
4. בשו"ע הביא ב' דעות אם צריך לברך על הפת וכתב המשנ"ב דסב"ל. וצ"ע דלדעת הרמ"א הנ"ל לכאורה חשיב הפסק, ולדעת המג"א שהוא משום מצוה בפנ"ע מיושב.
5. לענין הלכה נראה דיש להימנע מלעשות פורס מפה ומקדש, וכ"כ הגר"ז.
6. כתב האגרו"מ דברכת בפה"ג אינה לעיכובא בקידוש, וצ"ע למעשה מהשיטות דהוי ברכת השבח.