62 ביטול כשאין האיסור מתפשט בשוה - רשימות
קטגוריות: ש_ס / מא חולין / חולין - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / תערובת תשע_ד

יום ועש"ק ויקהל כ"א אדר א' תשע"ד

א] דעת הרא"ה דהא דבעינן ניער וכיסה, אף דגם בלא ניעור א"א שלא יצא מעט מן האיסור, כמש"כ הרא"ה בכ"ד, דלא יתכן שתתפשט הטיפה בכל החתיכה אף שהיא גדולה הרבה, ולא יצא אף מעט מחתיכה לחתיכה אחרת, וגם הרמב"ן שם כתב דהוא דברי נביאות.

והנה הר"ן בסוגיא דטיפת חלב כתב כד' הרא"ה, ובחי' הגרע"א שם הק' ע"ז, ז"ל, בחי' הגרע"א בדק"ח:, ז"ל, במ"ש הר"ן והא ודאי לא נהירא לכל דמהיכ"ת נימא דלא מתפשט וכו', ותמוה לי הא חזי חילוק דאותה חתיכה כולו מועיל לבטל הטיפת חלב, וב' חתיכות דקות אין החתיכה שני' מצרף לבטל החלב, וע"כ החילוק דכח פישוט החלב הוא מיד באותו חתיכה אבל לא לחתיכות אחרות, וא"כ שוב ממילא אינו רחוק לומר דכיון דכח הפישוט אינו רק באותו חתיכה מקרי בלוע וא"י מחל"ח בלא רוטב, ובפרט דהא הר"ן בודאי לקושטא דמילתא ס"ל דבלוע א"י מחל"ח בלא רוטב, דהא כל צלי דמהני קליפה הסביר הר"ן הא דאין קליפה אוסרת חברתה דבקליפה ל"א חענ"נ, והא מ"מ כששהא על השפוד נימא דהבלוע שבקליפה חוזר והולך כ"ק דמה לי אם צולהו בפעם אחד או ששוהה על השפוד באותו צלי', אלא ע"כ דאין בלוע יוצא מחל"ח בלא רוטב, וא"כ הא דס"ל להר"ן דאינו מסתבר לומר דאינו מתפשט היינו דהטיפה מתפשטת בכולם ולא מקרי בלוע כיון דכח הפישוט מיד בכולם, וזה ודאי תמוה דא"כ נצטרף כל החתיכות לבטל החלב, עכ"ל.

אמנם הנה בד' הרא"ה בסוגיא דטיפת חלב ובבדה"ב נראה דהטעם בזה הוא, דבצלי שאינו אוסר אלא כדי קליפה, שפיר אמרינן דכח ההתפשטות דילי' הוא רק כדי קליפה, ואם באנו לדון דאח"כ יהא התפשטות נוספת, הרי דע"ז אמרינן דאין בלוע יוצא מחתיכה לחתיכה בלא רוטב, ומשא"כ בטיפת חלב שהיא מתפשטת בכל החתיכה אפי' היא גדולה הרבה, א"א לומר שאינה יוצאת כלל לחתיכה אחרת.

ומשה"ק הגרע"א דא"כ מ"ט אין כל החתיכות מצטרפות לבטל, מבו' בד' הרא"ה בכ"ד דהוא משום דאי"ז מתפשט בהשוי', - וזהו שכתב הרא"ה בכ"ד דהא דבעינן ניער וכיסה, הוא משום דבלא זה אי"ז מתפשט בהשוי', ואזיל לטעמי' דלעולם מתפשט האיסור בשאר החתיכות גם בלא ניעור וכיסוי, ואך דבלא זה אינו מתפשט בהשוי', ולזה הוא דבעינן לניעור וכיסוי כ"ה דיתפשט בהשוי'.

וצ"ל לפ"ז, דאף דודאי מתפשט מעט לשאר החתיכות, מ"מ כיון דא"א לעמוד על השיעור, ע"כ בעינן שיהא בחתיכה עצמה ס'.

ב] אך אכתי קיימא קו' הגרע"א, דכיון דחזינן דבאותה חתיכה הוא מתפשט בהשוי' אף אם היא גדולה הרבה, ובשאר החתיכות אינו מתפשט בהשוי', א"כ שמא אינו מתפשט כלל בחתיכות האחרות, - וצ"ל בדעת הרא"ה והר"ן דלא מסתברא להו הכי, דכיון דהוא מתפשט אף בחתיכה גדולה, א"א שלא יתפשט מעט ממנו לחתיכות אחרות, אך מ"מ אינו מתפשט בהשוי', וע"כ אינו בטל בס'.

ג] ונמצא דגם מד' הרמב"ן מוכח הך מילתא דכל דאינו מתפשט בהשוי' ליכא ביטול בס', שהרי הרמב"ן כתב ע"ד התוס' שהוא דברי נביאות, והרי דס"ל דהוא מתפשט גם לחתיכה אחרת, וא"כ תיקשי דמ"ט אין שאר החתיכות מצטרפות לבטל, ובע"כ דהוא משום דאי"ז מתפשט בהשוי'.

אך באמת אי"ז מוכרח כלל, די"ל דהא דהחתיכות האחרות אינם מצטרפות לבטל, הוא משום דכח הפישוט מיד הוא באותה חתיכה, ורק אח"כ הוא מתפשט לשאר החתיכות, וע"כ אמרינן חנ"נ בחתיכה הראשונה.

ד] ובד' ש"ר שנחלקו ע"ד הרא"ה, יל"ע אם הוא משום דגם בצלי ה"ז מתפשט בהשוי', או משום דאף כשאינו מתפשט בהשוי' ה"ז מצטרף לבטל, - והנה בד' הר"ן לפמש"נ דמוכח מדבריו דכל שאינו מתפשט בהשוי' אינו מצטרף לבטל, וע"כ בטיפת חלב אינה מצטרפת לבטל, הרי בע"כ דהא דבצלי מצטרף הכל לבטל, הוא משום דה"ז מתפשט בהשוי'.

ולכאו' כ"ה מוכח גם בד' הרשב"א, שכתב בדין צלי דגם אם איכא בחתיכה עצמה ס' כנגד האיסור, ה"ז אוסר כדי נטילה, והרי דאף שבכח האיסור לאסור את כל החתיכה, מ"מ אין כולה מצטרפת לבטל לגבי ההתפשטות המרובה שמתפשט בכדי נטילה.

ה] אך הנה ז"ל הרשב"א במשמה"ב בית ד' ש"א ה:, ותחילה אומר כי מה שאמר שאין שיעור ס' בצלי ובמליחה אלא בבשול וכו', גם במה שנמשך אחר דבריו ואמר לפי מה שגזר בזה והיאך מצטרף לבטל מה שלא נתערב עמו ותמה הרבה על זה, והדברים אינם כמו שחשב, והי' לו לזכור דאנן קיימא לן כל אסורין שבתורה בששים ואמרינן בפ' גיד הנשה דילפינן לה מן הזרוע בשלה וקסבר דבשר ועצם בהדי בשר ועצם משערינן והעצמות אינן בכלל איסור, ועוד דקי"ל כמאן דאמר קליפין מצטרפין לבטל ולא עוד אלא שאפשר שאפילו קליפי איסור מצטרפין לבטל את האיסור, ואע"פ שלגבי ליטרא קציעות שנדרסה על פי חבית פלוגתא דר' אליעזר ור' יהושע דר' אליעזר אמר רואין כאלו הן פרודות והתחתונות מעלות את העליונות ור' יהושע אומר אם יש שם מאה פומין יעלו ואם לאו לא יעלו, הדברים עתיקין וצריכין ידי אומן וכו', עכ"ל, וצ"ב.

ו] ומצינו עוד בד' הרשב"א והרא"ה שנחלקו בדין זה, חדא, הוא בדין ב' קדירות, דדעת הרא"ה דאינם מצטרפות לביטול בס', ודעת הרשב"א דהן מצטרפות אף לביטול דמבשא"מ, עיי"ש, - עוד מצינו כן בדין חרצנים, דהרא"ה בבית ה' שער ה' סא:, ז"ל, והנכון בזה דחרצנים וזגים כיון דפרישי ולא מיערבי ומינכרי לא מבטלי. ולא דמי לההיא דאמרינן בחולין בחתיכת נבלה שנפלה בקדרה דאמרינן אליבא דרב דסבר דמין במינו לא בטיל דרוטב מבטלה דרואין מינו כמי שאינו ושאינו מינו רבה עליו ומבטלין אותו דהתם רוטב בחתיכה איכא קצת תערובת דרוטב נבלע בחתיכה וחתיכה פולטת ברוטב אבל חרצנים כיון דפרישי לגמרי לא מבטלי אפשר דלרבא דאית ליה בששים מצטרפין לבטל מידי דהוה עצם דמצטרף בהדי בשר דידיה לבטל בשר דאיסורא, עכ"ל, והרשב"א במשמה"ב כתב ע"ז, ז"ל, תמה אני איך אינו חושש לדבריו ואיך קרא לדברים כאלו דבר נכון. ורוטב וחתיכות ועצמות מצטרפין לבטל את האיסור ודבר יבש אינו מבטל את האיסור וקליפין אינן מצטרפין לבטל, עכ"ל.

וז"ל הרשב"א בתשו' ח"ג סימן רל"ג, שאלת, חבית מלאה יין ישן ויש בשולי' שמרים הרבה ונאסרת בנצוק, אם נאמר על השמרים שהן מין אחר אחר שנשתנה השם וסלק את מינו כמי שאינו, או לא מפני שהשמרים עומדים להם נד אחד בשולי החבית ואינן מתבלבלין עם היין, - תשובה וכו', אבל מפני שהם עומדים נד אחד לעצמם, אינה טענה לדעתו, מפני שאף השמרים נאסרים אלו נפל יין נסך בתוך הגת ונצוק, רואין אותו כאלו נתערב בחבית, ומדין תערובת יין נגעו ביה, ולא משום נגיעה, שאילו נפל איסור בקדרה בתוך מינו, ויש בה חתיכות שאינו מינו בתוך הקדרה, כך אנו אומרין סלק את מינו וחתיכות שאינן מינו מבטלות אותו, ואע"ג שהחתיכות ניכרות ועומדות לבד בפני עצמן, "שכל שנפסד מחמת האיסור, מבטל את האיסור המצטרף לבטל את האיסור", עכ"ל.

ז] וזה נראה גם במש"כ הרשב"א במשמה"ב בית ד' ש"א ח: תחילה אומר כי מה שאמר דכיון שהיא גופה היתר ראויה היא להיות נחשבת מן המנין ולהצטרף לשיעור ששים לבטל את האיסור ק"ו מן הכחל, אומר אני שאם תמצא לומר שאינה מצטרפת ק"ו שאמר פריכא הוא דמה כחל שהוא עצמו בשר ואפשר לסחטו בידים ולהפריש החלב ממנו ולהכשירו ונמצא כל חלב ממנו עומד מופרש בפני עצמו וזהו ששאלו כיון שאין גוף הכחל אסור וחלב שבו מופרש לעצמו במאי דנפק מיניה משערין משא"כ באיסור בלוע שאי אפשר בשום פנים לסחטו בידים ממש ולהחזירו ולהכשירו ואם כן הו"ל כאיסור ממש לענין זה מיהא שלא יצטרף לבטל את האיסור הבלוע ק"ו מטנופת האיסור למאן דאמר שאינו מצטרף להתר לעלות את האיסור, עכ"ל, - ומבו' דטעמא דמ"ד דעצמות אינם מצטרפין, אי"ז משום שהן פולטין טעם איסור, אלא דינא הוא דבעינן ס' מן ההיתר, והרי דענין ביטול בס' אינו רק משום התפשטות הטעם.

ח] ועי' עוד בד' הרשב"א בדין הקום דהוא בטל, אף שהוא ניכר, וג"ז מיוסד על הך מילתא דעיקר דין הביטול הוא מכח שהאיסור בא לאסרו, וכל שהאיסור בא לאסרו, ה"ה מבטלו, וזהו עיקר דינא דאחרי רבים להטות בביטול ברוב, - וע"כ שפיר יש להבין דהוא גם לגבי שאר שיעורי ביטול.

ט] אמנם צ"ע לפ"ז דמ"ט בצלי אף אם יש בו ס' ה"ז אוסר כדי נטילה, ולא אמרינן דכיון שהוא בא לאסור את הכל, מצטרף הכל לבטל, - וצ"ל דכל הא דמצטרף הכל לבטל, הוא רק כשאין טעם לאסור חלק ולא לאסור את הכל, אך כל שיש חלק שיותר קרוב לאסרו, אין השאר מצטרף לבטל גם כלפי שלא יאסור את חלק זה, ואכתי צ"ב בגדר הדברים.

י] ובעיקר הך מילתא, הנה מצינו גם בד' התוס' בע"ז דנ"ו: ועוד רבים מקמאי, דכל שיש חרצנים וזגים אמרינן סלק וכו', אף דודאי דמקצת מן היין מעורב ביין ומין במינו לא בטל, ובע"כ הוא משום הך כללא, דכל הנכנס בספק מצטרף לבטל.

אך כמדומה דהתם הוא רק משום דכל טיפה וטיפה, יתכן שנפלה לתוך החרצנים, וע"כ אף דודאי דיש חלק מן היין שנתערב ביין, מ"מ יש לנו לדון על כל טיפה וטיפה בפנ"ע.

ובמק"א נת' דפליגי בזה קמאי, ודעת סה"ת ודעימי', דמ"מ בעינן שיהא בחרצנים ובזגים בפנ"ע ס' כנגד היין האסור, אך דעת הרשב"א דסגי במה שיש בהכל יחד ס', דממילא אין טעם יין בחרצנים, והדר דינא דהחרצנים מבטלין את היין ברוב, וזה דבר חדש.

יא] עי' עוד במש"ז סימן ק"ה סקט"ו, ז"ל, ואל תטעה בלשון נה"ך לקמן דלחומרא חייש לומר דשמן מפעפע מחתיכה לחתיכה בלי רוטב דליהוי ספיקא דדינא אי כהרשב"א בארוך דמפעפע בשמן או כדעת שאר פוסקים שאבאר באות כ"ב דאין מפעפע אף בשמן וא"כ באיסור דרבנן או בס"ס להתיר ח"ו לומר כן אלא כיון דהב"י והר"ב הכריעו דשמן מפעפע ליכא ספק דפלוגתא כלל ועיקר התירוץ דמ"מ להמחבר אין מצטרפין כל החתיכות לס' דשמא אין מתחלק בשוה, עכ"ל, וכן נקט הגרע"א בגל' הש"ך סק"ל, וזה דלא כפשטות ל' הש"ך שם, - ועכ"פ לפ"ז מבו' דלדינא קי"ל דליכא ביטול בס' אלא בדבר המתפשט בהשוי'. - אך בדגמ"ר שם ס"ב נראה שפירש ד' הש"ך כפשוטם, וכ"ה בחזו"א סימן ל"ג סק"ג.

בד' הרא"ה והר"ן מבו' דאף במליח למ"ד כמבושל, אינו מתפשט בשוה, ולפ"ז קשיא טובא היאך הי' מפרש הך מ"ד למתניתין דירך שנצלה, וכמשה"ק הגרע"א.

ועכ"פ מדבריהם מבו' דלא כמש"נ דכל הא דאינו מתפשט בשוה, הוא רק בהתפשטות שמכח הפעפוע.