יג - כתובות י_ג א_ - י_ג ב_
קטגוריות: ש_ס / כה כתובות / כתובות - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / כתובות פ_ק / מ_מ

**י"ג א' - איש פלוני וכהן הוא, - עי' רש"י לעיל י"ב ב' וקידושין ע"ד א' דהיינו דמיוחס הוא, ועי' תורי"ד דהוא משום שאינה נאמנת להחזיק העובר בחזקת כהן אלא בחזקת כשר, וכ"כ הריטב"א דע"ז אינה נאמנת משום דליכא ע"ז חזקה דגופא, ועי' ריב"ש סימן רל"א שהאריך בזה, - ועי' הפלאה שצידד דקמ"ל דאם בת כהן היא אינה נפסלת מתרומה דבי נשא ולא חיישינן דמעוברת מישראל, ובחי' הגרע"א בע"ב כתב כן בביאור ד' רש"י בקידושין שם, וצ"ע היאך זה מתישב עם מש"כ רש"י דכהן הוא היינו דמיוחס הוא, ועי' בית יעקב בזה.**

**ר"ג ור"א אומרים נאמנת, - עי' ש"ש ש"ב פי"ז דנאמנותה להכשיר עצמה הוא משום ברי, - וכ"נ ממש"א לעיל י"ב ב' דפלוגתא דר"ג ור' יהושע הכא הוי חדא פלוגתא עם הא דפליגי לענין ממון, וקמ"ל דהלכה כר"ג אף בראשונה אע"ג דאיכא למימר אוקי ממונא בחזקת מרי', וממש"א לקמן י"ד א' דר"ג הוא משום דאלים לי' ברי, ובפירש"י שם כתב דהוא משום דברי ושמא ברי עדיף, וכ"נ ממש"כ התוס' לקמן י"ד א' דכשהארוס מכחישה לא מכשר ר"ג דהוי ברי וברי, ומדמו לה למש"א לקמן ט"ז א' דבברי וברי לא אמר ר"ג, וכ"נ מד' התוס' לקמן י"ד ב' ד"ה כמאן דב' הפלוגתות תליין זב"ז, וכ"ה מבו' בד' הרא"ש בסימן י"ח, וכ"ה בד' הרשב"א לעיל ט' א' בתחילת דבריו, - אך בהמשך דבריו כתב הרשב"א דנאמנת דומיא דחתיכה ספק חלב ספק שומן דע"א נאמן עלי', והביא למש"כ בע"ב דזו עדות שהאשה כשרה לה, וכ"כ הנובי"ק אהע"ז סימן ז', ש"ש ש"ד פכ"ב, בית יעקב לעיל ט' ב' והגרע"א בסוגיין, - ועי' קוב"ש אות כ"ג כ"ד ושערי חיים סימן כ"ב וחי' הגר"ש סימן ט"ו סק"ד בדעת הרשב"א דתרוייהו צריכי.**

**ובטעם הני קמאי דאינה נאמנת משום ע"א, י"ל דהוא משום דהוי כדשב"ע, ובדעת החולקים דנאמנת משום ע"א י"ל דאיסורי כהונה לא חשיבי כדבר שבערוה, או משום דכשמעיד שלא הי' דשב"ע מעולם ע"א נאמן, וכ"כ בקוב"ש אות כ"א, ובקוב"ש אות כ"ב כתב דהוא משום דהוי העדות על עצמה.**

**ר' יהושע אומר לא מפי' אנו חיין וכו', - עי' תוס' לקמן ע"ה ב' דהא דלא אזיל ר' יהושע בתר חזקה דגופא, הוא משום דמעלה עשו ביוחסין, ועי' ריטב"א שם בתי' קמא דהוא משום דרגל"ד שלא בדקה ובטלה חזקת גופה, וצ"ל לדעתו, דמש"א בסוגיין דמעלה עשו ביוחסין, הוא רק להא דאוסרין על היחוד ולא אמרינן דביחוד ליכא ספק כלל, - ועי' תוס' יבמות ס"ח א' דאף לר"ג ור"א אינה נאמנת רק משום שאומרת לכשר נבעלתי, ובלא"ה לא אזלינן בתר חזקה ליוחסין, - ועי' רש"י קידושין ע"ד א' דלר' יהושע אינה נאמנת אף לענין תרומה, אך התוס' ביבמות שם הוכיחו דלתרומה מוקמינן אחזקה ולא גזרו תרומה אטו יוחסין.**

**זעירי אמר נסתרה, - עי' תוס' דאם אמרה לא נבעלתי נאמנת משום ספק ספיקא, ורק כשאומרת לכשר נבעלתי אינה נאמנת, ולפ"ז אם נסתרה עם פסול אינה נאמנת לומר לא נבעלתי, וכ"ה מבו' בד' התוד"ה מעלה, וכמש"כ הפנ"י שם, - אך התו"י ותוס' הרא"ש שם כתבו דאף בכה"ג נאמנת לומר לא נבעלתי, דכשאומרת לא נבעלתי לא עשו מעלה, וכ"כ התוס' בקידושין פ"א א', ועי' בתשו' הגרע"א מהדו"ת סו"ס נ"ב שעמד בפלוגתא זו, ופירש כן בד' הח"מ סימן כ"ב סק"ב, - ובטעם הא דאינה נאמנת לומר לכשר נבעלתי במיגו דלא נבעלתי, כתבו התוס' בע"ב דהוא משום דיראה לומר לא נבעלתי, והתו"י ותוס' הרא"ש כתבו דזהו המעלה דעשו ביוחסין, וזהו לפי פירושם בגמ' להלן, אך התוס' הרא"ש בע"ב כתב דהוא משום דיראה לומר, וכפי הנראה זהו גדר המעלה ביוחסין, דלא יועיל מיגו כה"ג, וכ"ה בתוס' הרא"ש קידושין פ"א א'.**

**והרמב"ן והרשב"א לקמן י"ד א' כתבו דאף אם אומרת לא נבעלתי מיפסלא, דלא חשיב אלא חד ספיקא, דכיון שנסתרה ודאי נבעלה, דאין אפוטרופוס לעריות, וכ"כ הרא"ה והריטב"א, וכתב הריטב"א דהא דאמרינן דודאי נבעלה, הוא מכח מעלה ביוחסין.**

**והתוס' הוכיחו דנאמנת לומר לא נבעלתי, ממש"א לקמן ט"ז א' דמיגו דאי אמרה לא נבעלתי מהימנא, אך הרמב"ן לקמן שם כתב דאף דאינה נאמנת בכך, מ"מ הוי זה טענה מעליא טפי, ולר"ג ה"ז חשוב כמיגו, כמש"א לעיל י"ב ב' דלר"ג נאמנת בטענת משארסתני נאנסתי במיגו דמוכ"ע, - ועי' פנ"י דהא דלא ניח"ל להתוס' בכך, הוא משום דטענת לא נבעלתי ל"ה טענה מעולה טפי, ובחי' הגרע"א לקמן ט"ז א' כתב דגיר' התוס' בגמ' שם הוא מיגו דא"ב אמרה לא נבעלתי ומהימנא, ולפ"ז מפורש בגמ' שה"ה נאמנת בטענת לא נבעלתי.**

**עי' מהרי"ק שורש ק"ס, דהא דאסרינן בנסתרה, היינו רק בשנסתרה אדעתא דזנות, כדמשמע לישנא דמדברת, וע"כ לא קתני נסתרה אלא תני מדברת, ועיי"ש שהאריך בזה.**

**רב אסי אמר נבעלה, - עי' תוס' דבנסתרה מודה דנאמנת לומר לכשר נבעלתי במיגו דלא נבעלתי, ואף דבמשארסתני נאנסתי אינה נאמנת במיגו, שאני התם דאי"ז מיגו גמור, ועי' בתוס' הגרע"א שהק' דד' התוס' מפורשים בגמ' לקמן ט"ז א'. - ועי' שטמ"ק שהביא להק' ע"ד התוס' דמאי קשיא להו, הרי שאני התם דהוי המיגו כנגד חזקת ממון, וכתב דהכא משום מעלה ביוחסין דמי להתם דאיכא חזקת ממון.**

**האמר רב מלקין על היחוד ואין אוסרין על היחוד לימא דלא כר' יהושע, - בפירש"י כתב דהוא דלא כר"י דמשום יחוד מחזיק לה בנבעלת, ומ' מדבריו דלר"י אף כשאומרת לא נבעלתי אינה נאמנת, וזהו דפריך מהא דאין אוסרין על היחוד, וכן פירשו הרמב"ן והרשב"א לקמן י"ד א' והרא"ה והריטב"א, - אך הרמב"ן שם דקדק מד' רש"י דכשאומרת לא נבעלתי נאמנת, וצ"ע.**

**והתוס' פירשו דפריך לזעירי דבספיקא חדא אסרינן לה, דהא ביחוד דא"א אין אוסרין בספק א', ומבו' בדבריהם דיחוד חשיב כספק גמור, וזה שלא כד' הגר"ח בפ"ו מיבום דבכל סתירה אין בה גם משום ספק זנות, וכתבו דק"ק דא"כ מ"ט לא פריך לרב אסי, וצ"ע היאך מעיקרא ניח"ל לפרש כן, שהרי בהא דבחד ספיקא אסרינן לה לא נחלקו זעירי ורב אסי, - ועי' שטמ"ק שפירש דהיינו, דלרב אסי י"ל דשאני ספק אם נבעלה מהיכא דראינו שנבעלה, אבל לזעירי כיון דלא ראינוה שנבעלה וע"פ דיבורה ידעינן שנבעלה, שוה ספק זה לספיקא דהתם, וצ"ב, -** ועי' תשו' הגרע"א מהדו"ק סימן פ"ה בהשמטות, די"ל דפריך לזעירי דאינה נאמנת במיגו דלא נבעלתי משום דיראה לומר כן כיון דאין אפוטרופוס לעריות, והרי דדומה יותר שנבעלה, וא"כ דמי הך ספיקא לספיקא דלכשר או לפסול, וזהו דפריך דמ"ט אין אוסרין על היחוד, אך לרב אסי י"ל דביחוד אין כ"כ ריעותא, ול"ד לספיקא דלכשר או לפסול.

ובד' התו"י ותוס' הרא"ש מבו' דמפרשי, דמהא דאינה נאמנת לומר לכשר נבעלתי, ס"ד דאף אינה נאמנת לומר לא נבעלתי, דאם היתה נאמנת בכך, אף היתה נאמנת לומר לכשר נבעלתי במיגו, וע"ז פריך מהא דאין אוסרין על היחוד, ומשני דאף דאין אוסרין על היחוד, מ"מ מעלה עשו ביוחסין שלא להאמינה במיגו.

עי' רא"ה שהק' דלר"ג נמי תיקשי מהא דאין אוסרין על היחוד אף כשאינה טוענת ברי, ופשיטא לי' דר"ג לא שרי אף במדברת אלא בטוענת ברי, אך הרמב"ן והרשב"א בע"ב דנו דלר"ג אינה נאסרת ביחוד אף בשותקת, וכתב דבא"א ל"ב טענה, דאמירה דידה לי"ב מששא, דהאומרת טמאה אני לך אינה נאמנת, ומשא"כ הכא בעינן שתטען, דשמא אמרה נבעלה לפסול לה ומהימנא, והריטב"א ורבינו קרשקש כתבו דהא דבעינן טוענת הוא משום דכשאינה טוענת ה"ה כמודה שנבעלה באיסור, משא"כ בא"א שאינה נאמנת להודות שזינתה, ועי' חי' ר' שלמה סימן ה' דהיינו רק במדברת, אך במעוברת בעינן טענת ברי, וכתב עוד דהו"מ לפרושי דהא דאין אוסרין על היחוד הוא רק בטוענת.

**מעלה עשו ביוחסין, - עי' תוס' וש"ר שפירשו דהיינו דהא דאין אוסרין על היחוד איירי באשת איש, או היינו דאין אוסרין אותה לבנו, ועי' תוס' הרא"ש בשם מהר"ם דהיינו דאין אוסרין לעלמא במגרש אשתו ולנה עמו בפונדקי, - והתו"י ותוס' הרא"ש פירשו דהיינו דאף דאין אוסרין על היחוד מ"מ עשו מעלה לאסור כשמודה שנבעלה ואומרת לכשר נבעלתי ולא מהימנא במיגו.**

**ועי' רשב"א בשם הראב"ד דלא עשו מעלה אלא בפנוי' לאסרה לינשא לכהונה, ואף אם נשאת תצא, אך באשת כהן אין אוסרין אותה לבעלה, דמשום מעלת יוחסין לא מפקינן לה מבעלה, והרשב"א נחלק ע"ז דאף באשת כהן אוסרין אותה על היחוד משום מעלת יוחסין, - ועי' ריטב"א דמשמע דאף אם נשאת אח"כ לכהן לא תצא, דכיון דאי"ז אלא משום מעלה, אי"ז אלא לכתחילה, וכ"ז הוא במדברת, אך במעוברת מיפסלא מדינא, ולכאו' זה כתי' קמא דהריטב"א לקמן ע"ה ב', דמדינא אין להעמידה על חזקה, ואי"ז משום מעלה, - ועי' רבינו קרשקש דבנבעלה ברוב פסולין מיפסלא מדינא, והוכיח כן מההיא דארוס וארוסתו דאסרינן לה אף לישראל.**