לו 2
קטגוריות: ש_ס / לט זבחים / זבחים - הרב יעקב ברגשטיין / פרק ג / לו

לו' ב'

דחוזר וקובעו לפיגול. וברש"י דאחרי שחישב הינוח חזר וחישב פיגול, וקמ"ל ר' אבא דחיילא המחשבת פיגול, וצ"ע דהרי כבר הקרבן כבר נפסל, ואיך שייכא מחשבה בקרבן פסול, וברש"י דחישב בעבודה השניה פיגול, והיינו דכבר נקבע וחייל הפסול, וצ"ע. ועי' בשיט"מ דהינוח וחול"ז הוי כחדא מחשבה דתרוייהו למחר, אמנם דאכתי צ"ע דהרי כבר נפסל. [וע"ע להלן האם נידון הגמ' משום דאיכא עירוב מחשבות או דליכא כהרצאת].

תדע דפיגול לפני זריקה לאו כלום הוא. וצ"ב דבפשוטו הינוח זה כשמחשב על כל הדם, וא"כ הרי בפיגול סגי לחשב על מתנה אחת כשיעור הזאה, וא"כ ליכא בכל מחשבת פיגול כלל מחשבת הינוח. ואמנם דיעוי' סוגי' דמנחות יז' ב' דגם במקצת דמו נפסל לר' יהודה, אמנם זה רק מדרבנן גזירה אטו כל דמו, וא"כ ליכא לאקשויי דבכל פיגול איכא הינוח, כיון דזה רק מדרבנן. - ושוב י"ל עפ"ד הקר"א דכשמחשב על זריקה פסולה, גם רבנן מודים דנפסל כמו הינוח, וכ' דהך מחשבה פוסלת גם בחישב על מקצת מהדם, וא"כ איכא לאוקמי דזה השו"ט בסוגיין. - ויתכן דכוונת הגמ' דבפיגול עצמו גם כשלא חל הפיגול כבר חייל 'פסול', ומזה מייתי' ראיה מהא דהך פסול אינו מוציא מידי פיגול, ומדמי' למחשבת הינוח דזה גם פסול, והיינו דס"ל דמחשבת הינוח אינו נפסל מחמת דהוי 'מחשבה הפוסלת', ופסולו רק מחמת דהוי כמעשה, וא"כ מדמי' לה לפסול דחל ע"י המחשבת פיגול. - אמנם לפ"ז ק' דבתי' הגמ' משמע דהינוח נמי יסודו פסול מחשבה דאמרי' הכא 'תרי מחשבות', וא"כ תו ק' מה הדמיון לפסול של םיגול לפני זריקה. - ואולי אה"נ דזה גופא המסקנא, דל"ד לפיגול לפני זריקה דהוא פסול בפנ"ע, ולכן אינו מוציא מידי פיגול, ושאני ממחשבת הינוח דכיון דהוי פסול מחשבה הרי הוא מוציא ממחשבת פיגול. - ואמנם דיש לברר דבפשוטו נר' דהנידון הכא האם איכא הכא לדינא דמחשבות מוציאות זמ"ז, וע"ז יל"ד האם הינוח הוי פסול מחשבה, או דהוי פסול אחר דל"ש ע"ז נידון דמוציאות זמ"ז, אבל לכאו' דבלא"ה תיפו"ל דפסול ומטעם דלא הוי כהרצאת. - והנה קו' זו כבר הק' האחרונים על עצם דינא דילפי' מלא יחשב דלא יערב בו מחשבות אחרות וכו', דתיפו"ל דל"מ מטעם כהרצאת, והנה יש שתי' דלענין כהרצאת סגי בעצם הא דעושה את העבודה, ולא איכפ"ל דנעשית בפסול מחשבה וכו', וסגי בזה לענין הרצאת פיגול. - אמנם הגרי"ז תי' דס"ד דמחשבת חול"ז וחול"מ דמצטרפות אהדדי נעשות למחשבה אחת, וא"כ שפיר איכא בזה כהרצאת דזה אותו מחשבה, ולפ"ז יתכן לכוין דזה גופא תי' הגמ' דהכא הוי חדא מחשבה, היינו דפסול פיגול לפני זריקה בודאי נכלל במחשבת הפיגול. - ואמנם דזה סברא רק לענין כהרצאת, אבל לענין מחשבות מוציאות הרי זה גופא נתחדש דהגם דחול"ז וחול"מ הוי אותה מחשבה מ"מ איכא בזה דינא דמחשבות מוציאות, וא"כ א"א לומר דזה תי' הגמ' כי א"כ זה רק תירוץ לענין דין כהרצאת, אבל אכתי תק' דאיכא בזה משום מחשבות מוציאות. - אמנם כבר דקדקו מרש"י בכ"מ דכ' דעירוב מחשבות ל"מ מטעם דאי"ז כהרצאת, ואפ"ל דנתחדש בקרא דבאמת הוי תרי מחשבות ולכן אחרי דנתחדש בקרא דזה נקרא 'עירוב מחשבות', והיינו כי זה באמת הוי 'תרי מחשבות', א"כ שוב זה ל"מ מטעם דאי"ז כהרצאת, אבל אה"נ בסוגיין שפיר אפ"ל דהיכא דהוי חדא מחשבה שפיר קרינן ביה כהרצאת. - ויל"פ עפ"ז דזה גופא גם ההו"א בגמ' דגם היכא דחישב על הינוח בפנ"ע, הרי דשפיר הוי חדא מחשבה עם מחשבת חול"ז, כי בשניהם הוא מניחם למחר ויפסלו בלינה, וא"כ לפי ההו"א הרי דשפיר קרינן בזה כהרצאת וכן אי"ז עירוב מחשבות. והמסקנא דהוי תרי מחשבות וא"כ איכא בזה משום עירוב מחשבות וכהרצאת.

- יל"ע מהמבואר בסוגי' דמעילה ד' א' דהגם דפיגול נקבע רק בזריקה, מ"מ הוא חייל למפרע, וא"כ השתא מתברר דמעולם לא חייל פסול דלפני זריקה, והיינו דהגם דלא חייל למפרע ממש, אלא דזה רק מכאן ולהבא למפרע, אבל מ"מ הרי רק עד הזריקה אנו דנים דחל פסול, אבל מהזריקה ואילך אנו כבר דנים דחל הפיגול, וליכא חלות פסול. וא"כ נמצא דמעולם לא היה ב' פסולים בב"א, והיינו דאו דחייל פסול או דחייל פיגול. ועי' גרמ"ד דמק' על מה דאמרי' ד'לפני זריקה לאו כלום היא', והרי זה פשיטא דחל הפסול של הפיגול כבר קודם זריקה. - ועוד יל"ד דאין הפסול דלפני זריקה והפיגול ב' פסולים, אלא הכל הוי אותו פסול, ורק דעד הזריקה דהוא לא נקבע בקרבן, אז חייל רק הפסול, ודין הפיגול הוא 'המשך' דין הפסול, ורק דהשתא מיתוסף ביה נמי בקביעתו בזריקה דאיכא ביה נמי דין כרת. ויתכן דזהו גופא תי' הגמ' דהוי חדא מחשבה. ומ"מ ילה"ע דלי' דגמ' ד'פיגול לפני זריקה לאו כלום הוא', סותר למשמעות ד' הגמ' במעילה דחייל הפיגול למפרע, וא"כ איך אמרי' דלאו כלום הוא. – והגרי"ז הק' דלמה צריך להוסיף דפיגול לפני זריקה לאו כלום, דאפי' אם ננקוט דחייל הפיגול קודם הזריקה, מ"מ כיון דנכלל בפיגול גם הינוח, א"כ תק' דהרי איכא בזה עירוב מחשבות. וביאר דרק משום דלא חל הפיגול, לכן הוא דאמרי' דכ"ז דלא חל הפיגול, א"כ חיילא לכה"פ המחשבת הינוח הכלולה בתוכה.

ברש"י מבואר דבכל פיגול איכא נמי חפצא של 'מחשבת הינוח', אמנם ק' דא"כ למה פיגול לפני זריקה לאו כלום היא. ואפ"ל דהנידון הוא על הפסול של הפיגול שחל קודם הזריקה. אמנם הגרמ"ד כ' דזה ק' כי הרי זה אותו חפצא של פסול, ומה שייך שיוציא הוא מעצמו. ול"ד כלל להיכא דמחשב מחשבה אחרינא של הינוח.

עי' גרי"ד דא"א לומר דהנידון הכא מצד מחשבות מוציאות, כי א"כ למה מק' רק אליבא דר' יהודה, והרי גם לרבנן תק' דגם אם מחשבת הינוח אינה פוסלת, אבל סו"ס קודם דחייל הפיגול כבר איכא מחשבה אחרת המונעת מהפיגול מלרצות, ובע"כ דזה ודאי דחשיבא כמחשבה אחת, ולכן אין בזה משום עירוב מחשבות, והנידון הוא רק אם הוי כהרצאת. ולכן זה תלוי ברבנן ור' יהודה, והיינו דלר' יהודה דהך מחשבה היא 'פוסלת' שפיר ק' דא"כ אי"ז כהרצאת, אבל לרבנן דאינו פוסל הוי כהרצאת. - עי' שיט"מ דמק' דמ"ש הינוח משאר מחשבות דמוציאות, והנה אי נימא דהינוח אינו פסול מחשבה אלא מחשבה כמעשה א"ש, והשיט"מ כ' דדווקא להניח הוא דאינו מוציא, ומשום דשפיר מצטרף למחשבת הפיגול, דמחשבתו היא להניח ולזרוק. אמנם לפ"ז רק מחשבת הינוח 'להניח' למחר אינה מוציאה מידי פיגול, אבל מחשבת להוציא לחוץ מוציא מפיגול, ווברש"י מבואר דגם בכה"ג אינו מוציא. וכ' דצ"ל דרק מחשבות הכתובות בתורה עליהן הוא דנאמר דמוציאות זמ"ז, ועי"ש דכ' דלפ"ז באמת הנידון בסוגיין דאי"ז כהרצאת, אבל עירוב מחשבות ל"ש בזה כלל. ועוד כ' דהנידון הוא דדלמא נילף הינוח משאר המחשבות הכתובות בתורה.

עי' קר"א דלכאו' רק מחשבת הינוח נקבעת לפיגול דהוי כחדא מחשבה, אבל אם חישב להוציא הדם לחוץ ואח"כ חישב פיגול, הוי תרי מחשבות דמוציאות זמ"ז. ולפ"ז פי' דהברייתא דאיירי בחישב לזרוק שלב"מ דהוי הינוח משום דחישב שזה יהיה למחר, ולכן חוזר ונקבע לפיגול. [ועי"ש עוד דהק' על מה שביאר לעיל כז' א' בדעת הרמב"ם, דרבנן מודים דהיכא דחישב לזרוק למחר זריקה פסולה, דהגם דלא הוי פיגול כי חישב על זשלב"מ וכו', מ"מ איכא בזה פסול, וא"כ ק' דגם אי נימא דבהינוח חוזר וקובעו ליפגול, מ"מ שאני היכא דחישב על זריקה פסולה למחר דגרע טפי, וכדחזינן משיטת הרמב"ם וכו', וכן כ' דמוכח גם בדעת ר' יהודה דיש חילוק בזה, דבהינוח בעי' לחשוב על כל הדם, ואילו במחשבת זריקה פסולה מהני מחשבה גם על מקצת מהדם, וא"כ י"ל דבכה"ג אין חוזר וקובעו בפיגול, וא"כ ל"ק כלל מהברייתא דליתן את הניתנים וכו'].

עי' גרמ"ד וגרי"ד שהביאו מהגרי"ז, דמוכח דמחשבת הינוח עושה שיריים, דאל"ה א"כ איך פיגול עושה שיריים, והרי חייל המחשבת הינוח דהיא פוסלת הקרבן דלא ליהוי בזה שם שיריים, ומוכיח מזה דגדר שיריים אינו תלוי במרצה לפיגולו, אלא אם יש ע"ז שם זריקה, ולכן זה שייך גם במחשבת הינוח.

אסיפת זקנים

שפ"א

גרי"ז

ליקוטי הלכות

עול"ש

[מקדש דוד]

גרי"מ

מתיבתא

הארות וציונים

פני המזבח