חבורה ז
קטגוריות: ש_ס / מ מנחות / מנחות חבורות - הרב משה יפהן

חבורה דף ז.

הנה בביאור דברי הגמרא. הבאנו את קושיית הגרי"ז, דהקשה על תשובת ר"נ דלא גמרה עבודתה. ממ"נ האם חל שם קומץ אז האיך הוא מחזיר הרי כבר נקבע הקומץ ואם לא חל כאן שם קומץ אז את מה הוא מקדש. וביאר הגרי"ז דבאמת לא חייל כאן כלום. אלא דנעשה כאן מעשה קמיצה של פסול ומעשה של פסול פוסל. ורק נתחדש בגמרא דכדי שמעשה של פסול יפסול בעינן מעשה שלם. ודבר זה הוא קשה בסברא מדוע בעינן מעשה שלם לפסול. וב' איך כלל חל הקידוש אפילו בתורת מעשה קידוש הרי מעשה קידוש נאמר על קומץ וכאן ליכא כלל קומץ. ואנו ביארנו דלא כהגרי"ז,. דהנה יש שני חלקים בכל קמיצה הבדלת הקומץ מהשיריים וקידוש הקומץ. והספק הוא האם קמיצת פסולים היא עבודה פירוש שנעשה בה שני החלקים ואם כן לא ניתן להחזיר את הקומץ ולקמוץ עוד פעם או דלא הוי עבודה ואז לא חל גם ההבדלה של הקומץ מהשיריים והקשתה הגמרא אם כן מה יעזור הקידוש הרי הקידוש חל על הקומץ ואמרה הגמרא לעולם הוי עבודה אלא דלא גמרה עבודתה פירוש דההבדלה נעשית ע"י הקמיצה וחל כאן שם קומץ ושם שיריים אלא דלא נעשה קידוש וממילא שייך לבטלו ולהחזירו. ולא נגמר עבודת הקמיצה בפסולים עד המתן כלי שפועל קידוש וקובע את הקומץ ודין זה נאמר רק בקמיצת פסולים אמנם בקמיצת כשרים כן נקבע הקידוש בקמיצה לבדה.

ויש לעיין באיזה פרט חלקו רבנן דפליגי על בן בתירא האם הם סברו דגם הקידוש נקבע בקמיצת פסולים או דלמא שגם הודו דאין הקידוש חל בקמיצת פסולים אלא דרבנן טענו דכבר לאחר הבדלת הקומץ מהשיריים גם בלי הקידוש לא שייך לבטל את השם קומץ ואת השם שיריים.

וכן יש לעיין מה פליגי רבנן על רבי יוסי בשיטת בן בתירא האם הם סוברים דיסוד הדין הוא דלא שייך שאת הקידוש של הקומץ יקבע הכלי שרת ודבר זה שייך שיעשה רק בקמיצה. והכלי שרת מקדש רק קומץ שהוא כבר קדוש. או דהם סוברים דכלל לא חלה הבדלה של קומץ ושיריים ולא נעשה כלום.[ והגמרא לעיל שדנה בשיטת רב שנקבע המנחה על ידי קמיצה זהו כסברת רבי יוסי בן יוסי דכן חלה ההבדלה ולא כסברת רבנן.]

והנה הקשתה הגמרא אי הכי אפילו לא קידש וכי מהדר ליה לקומץ אדוכתיה לקדוש ולפיסול. אמר רבי יוחנן זאת אומרת כלי שרת אין מקדשין אלא מדעת פירוש דכיוון דבעינן דעת לקדש אז אם מחזיר לתוך הכלי לא על מנת לקדש לא חייל הקידוש.

והתוספות הקשו דלדברי רב פפא רבי יוחנן סותר את משנתו. גבי תודה ששחטה על שמונים חלות. דמבואר שם בגמרא דהכלל הוא דתודה צריכה ארבעים ואם קידש ארבעים מתוך שמונים זה טוב ואם רצה לקדש את כל השמונים וודאי לא נתקדש וכן אם התנה שלא יתקדש כלום אם לא יתקדש כל השמונים זה וודאי לא טוב כל המחלוקת היא בסתמא. וביאר ר"פ שם דלכו"ע כלי שרת מקדשין שלא מדעת ופליגי בסכין האם הוי ככ"ש או גרע מכלי שרת. דלא מקדש על ידי תוך אלא על ידי המעשה שחיטה.

והקשו התוספות דבסוגייתנו סבר רבי יוחנן דכ"ש אינם מקדשים שלא מדעת. ותירצו התוספות שאני התם דמתוך שמקדש מדעת מקדש שלא מדעת ויש לעיין דלכאורה אצלנו גם כן מתוך שמקדש מדעת מקדש נמי שלא מדעת. ונראה דהביאור הוא דשאני התם דאם יש לו דעת לקדש ארבעים הוי מנחה כשרה ולכן גם שלא מדעת חייל הקידוש מה שאין כן כאן דאם הוא מקדש את הקומץ נפסל הקרבן ולא אמרינן דהכלי שרת מזמן מצד עצמו אלא באופן שהדבר עומד לכך בהכשר ולא לפסול.

והקשו התוספות מסוכה דמצינו דחזקיה סובר כלפי קידוש המים לניסוך בשבת שכתוב שהביאו חבית שאינה מקודשת ושאבו מים בערב שבת כדי שלא יתקדשו המים מערב שבת ויפסלו בלינה. והגמרא הקשתה לפי חזקיה שסובר כלי שרת אינם מקדשים שלא מדעת מדוע לא ניתן להביא בערב שבת בכלי שרת וליכא דעת לקדש ותירצה שם הגמרא משום גזרה. והקשו התוספות הרי כאן זהו דומה לשמונים חלות שהרי הוא מקדש אותם להכשר ולא ליפסל. ומדוע לא יחול בהו קידוש שלא מדעת כמו בשמונים חלות. ותירצו התוספות דכאן אין כל המים ראוים להתקדש. וצ"ב מדוע הרי גם בחלות לא כל השמונים ראויים להתקדש. והעולת שלמה ביאר דשם הם ראוים על כל פנים למנחה אחרת אבל בניסוך המים אינם ראוים רק לניסוך המים של היום. אמנם נראה דהמכוון של התוספות הוא באופן זה. דבניסוך המים כיוון שכבר ניסכו את המים להיום אז המים שמקדש הם בהכרח יפסלו בלינה אז אפילו שהוא לא מקדש עכשיו לפסול אבל זהו קידוש לדבר שלא עומד להקרבה דבאופן פשוט יחול בזה פסול. מה שאין כן בחלות הארבעים שהוא מקדש הוא יכול להקריב וזה הקשה התוספות הרי כיוון שאין שיעור למים אז המים האלה אפשר לנסך אותם היום ולהוסיף אותם על הניסוך שכבר היה כי אין הדין הוא שרק כל המים שבחבית אלא כל מה שרוצה יכול לנסך אפילו משני חביות. ופירוש זה נראה בעיני דהרי מה סברו התוספות בתחילה דאין כל המים ראוים להתקדש הרי אין שיעור למים וכי התוספות לא ידעו דאין שיעור למים.

ובאמת מתחילה רצינו להסביר דהתוספות סברו דהחבית רק מקדשת כפי השיעור של שלושה לוגין דבסתמא אינה מקדשת יותר ואז יש בעיה דא"א לנסך וקשה מדוע לא שיעשו את זה בבחינה של רואיין כאילו הן מים. מה שאין כן בחלות שאינם קרבות על גבי המזבח ואז אין בעיה שיש כאן תערובת . ועל זה הקשו התוספות דכיוון שאין שיעור למים אז בסתמא היא מקדשת את כל השיעור. והדרך הראשונה יותר נראית בעיני. [אמנם באמת בחבורה עצמה כשאמרתי פירוש זה נראה לי שהוא דוחק דאם כן מדוע התוספות נקטו דמקדש שלא בזמנו אם מקדש מכח מה שהוא ראוי לניסוך בשישי אטו מה שדעתו היא למלאות עבור השביעי נחשב מחוסר זמן הרי הוא ראוי לניסוך בשישי. ולכן נראה הפירוש השני ומה שהקשינו דרואין כאילו הן מים. הנה אפשר דבוודאי בדיעבד זה נכון אמנם לכתחילה בוודאי אין ראוי לנסך חולין ומצינו דם שנתערב במים שזורקין אותו אמנם זה בדיעבד ועוד דהנה מצינו בכל הזבחים שנתערבו דאם נתערב דם זבחים בדם בעלי מומין שהם חולין ישפכו לאמה ולא יזרקו משום גזרה וגזרה זו שייכת גם במים של קודש שנתערבו במים של חולין ולפי"ז אתי שפיר טפי.]

ועל זה ביארו התוספות, דכיוון דהוי שלא בזמנו אין זה מקדש שלא מדעת ולכאורה קשה כיון דמדעת מקדש שלא בזמנו מדוע שלא מדעת לא. ולכאורה ביאור הדבר דקדושת הכלי שרת מקדש שלא מדעת דהוי הזמנה להקרבה והנה כשהדבר עומד להקרבה חייל בו הזמנה ממיילא אבל כל זמן שאינו עומד להקרבה לא חייל בו הזמנה דממילא וביארו התוספות דאע"ג דלילה לאו מחוסר זמן. זהו כלפי סברא של דיחוי אבל כלפי הקרבה למעשה לא הגיע זמנו.

והא בעא מיניה ריש לקיש מרבי יוחנן וכו'. הנה בביאור בעיא זו נחלקו רש"י והרמב"ם כנגד ר"ת.

התוספות הביאו מרש"י בזבחים דפירש דהצד היה דמקדש ליקרב הוא משום שהכלי שרת מקדש שהדם יקרב לכתחילה ויועיל כלפי האימורים שיעלו לכתחילה להקרבה. והתוספות הקשו כמה קושיות על רש"י א. דרבי יוחנן הוא סותר משנתו דכאן פסק דאין מקדשין ובזבחים פסק דמקדשין. והנה התוספות רצו לתרץ בדוחק את דעת רש"י דהסוגיא כאן היא אחרי הסוגיא שם ושם דחה ריש לקיש את ראיית רבי יוחנן.עוד הקשו התוספות מכמה גמרות דמבואר בהם דקידוש כלי שרת לא נותן דין הקרבה לכתחילה.

והנה כלפי קושיא זו ביארתי בזבחים ואחזור ואפרש דרש"י סבר דאין הביאור דכלי שרת יש בו איזה כח קידוש יותר ממזבח ליתן דין הקרבה ולסלק את הפסולים אלא המכוון הוא דדוקא פסולים דנעשו לפני הקבלה כגון שנטמאה המנחה או יצא בפסולים אלו הקבלה שנעשית על ידי כלי שרת יש לה כח להזמין וליתן דין הקרבה אפילו לדבר פסול אבל זה ברור דפסול שנעשה לאחר הקבלה או הקידוש כלי שרת לא יועיל בו הקידוש כלי שרת ליתן לו דין הקרבה לכתחילה ולפי"ז מיושבים כל הקושיות של תוספות על רש"י מגמרות דמשמע בהם שהכלי שרת לא מקדש ליתן דין הקרבה דשם איירי בפסולים שנעשה לאחר הקבלה.

והנה כלפי סתירת הסוגיות נראה לי באופן זה. דבאמת הוי ב' שאלות נפרדות. וכדמשמע ברש"י בסוגייתנו דשם איירי כלפי פסולים שיש במנחה או בדם קודם הקבלה ובזה הכריע רבי יוחנן דכלי שרת מקדש דם פסול ליזרק לכתחילה אמנם סוגייתנו הנידון היה אחר דכאן הנידון היה כלפי קמיצת פסולים וכדביארנו דבקמיצת פסולים שיסודה הוא הבדלת הקומץ מהשיריים וחסר בקידוש של הקומץ וכאן דווקא היה השאלה האם יועיל הקידוש כלי שרת לתקן חיסרון זה וליתן לו דין הקרבה לכתחילה כמו שאר הפסולים או דלמא כן דחסר לו בעצם השם קומץ דאע"פ שהוא נבדל מכל מקום הרי הוא לא נקבע וחסר בעצם השם של הקומץ. וכאן לא יועיל הקידוש דהקידוש מועיל על חיסרון של פסול אמנם אינו מועיל על חיסרון בהקומץ עצמו. וכך מדויק ברמב"ם דביאר דלגבי דין אם עלו לא ירדו קמץ זר ירד מלק זר לא ירד וביאר דקמץ זר כאילו לא נתקדש והרמב"ם פסק כרבנן דבן בתירא. [ויש לנו כאן פשיטות לגבי השאלה ששאלנו מה סברו רבנן ובדעת הרמב"ם חזינן דרבנן סברו דלא נתקדש ולא מהני כלפי אם עלו לא ירדו אלא דסברו דלא שייך בזה ביטול. על כל פנים מבואר ברמב"ם דלא חייל הקידוש קומץ בקמיצת זר אע"פ דאי אפשר לבטלה. וממילא כלפי דם אין זה דומה בקיבלו פסולים למשל כן יהיה דהרי הדם נתקדש על ידי הסכין וכבר נקבע שמו ושייך שיועיל בו קידוש כלי שרת ליקרב לכתחילה. אמנם לדעת הגרי"ז הערה מדם קיימת.

והנה הגרי"ד והחזו"א דנו, כלפי סברת רב עמרם. שיחזיר לביסא גדושה והקשו דאם כן הרי בשעה שהחזיר את הקומץ למקום הגדישה הרי הוא נפסל בפסולא דנשפך כמבואר במנחות כו: דיש פסול נשפך כלפי מנחה גם כן. ואם כן אפילו אם יקח ביד ויחזיר לכ"ש,עדיין לא יתקדש. ומדוע הוצרכה הגמרא לומר דנייד לקומץ. כיוון דהקומץ נפסל בפסול נשפך. לא יתקדש אם החזירו לתוך הכלי וביאר הגרי"ד דהקומץ לא נפסל בפסול נשפך כיוון דהקומץ נמצא בכלי וכעין המבואר ברבי חיים בספר מעה"ק דקומץ שחילקו לשני כלים ליכא פסולא דנשפך כיון דהוא נמצא בכלי אלא דיש לחלק דשם הוא נמצא בכלי שהוא ראוי להתקדש בו מה שאין כן הכא.

והחזון איש טען דהכלי שרת ראוי לקדש אפילו פסולא דנשפך ודבר זה הוא קשה לסברת הגרי"ז דפסול קודם קבלה אין הכלי שרת מקדש ואפשר שגם פסול קודם קבלה הוא מקדש ליפסל ורק דאינו מקדש ליקרב לכתחילה.

אמנם לדרכינו שייך לטעון דלא שייך כלל פסולא דנשפך אלא אם כןכבר הקומץ נתקדש אבל כאן שלא נתקדש עדיין לא נאמר פסולא דנשפך כמו שבדם פסולא דנשפך הוא לאחר שחיטה שכבר הדם נתקדש לשחיטה.