13. בדין שומע כעונה בחצי ברכה
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב מאיר קאופמן / שיעורי ליל שב_ק / תשפד

#### י"א אד"א פ"ד

# בדין שומע כעונה לחצי ברכה

### שיטת החזו"א בדין שומע כעונה לחצי ברכה והאם חסרון זה קיים במגילה והלל

א] עיין שו"ע סימן קצ"ד ס"ג דמבואר שאם שלשה אכלו כאחד וכל אחד יודע ברכה אחת יברך כל אחד את הברכה שיודע ויוציא את חבריו אמנם אם כל אחד יודע רק חצי ברכה אין אחד יכול להוציא את חברו דהינו שאי אפשר לומר חצי ברכה ולשמוע חצי ברכה ועיין מאירי שם שכתב לדמות להא דמבואר ל"ד. דחזן שטעה ועומד אחר במקומו שהוא מתחיל בתחילת הברכה ולא באמצע הברכה במקום שהפסיק וכן עיין רא"ה בברכות ל"ד על הדין של חזן הנ"ל שכתב שאין ברכה נחלקת לשני בני אדם כלומר לשמוע משניהם ולהיפטר על ידי זה וציין לדין הרי"ף הנ"ל ועיין סוף סימן נ"ט בב"י שהביא מהירושלמי שדין זה הוא גם בברכת יוצר אור שהחזן טעה באמצעו שהעולה אחריו מתחיל מהתחלה

ועיין חזו"א ס"ל סק"ב שכתב לדון שאולי כל החסרון במי ששומע חצי ברכה מראובן וחצי ברכה משמעון אבל אדם אחד יכול לברך חצי ברכה ולשמוע חצי ברכה ודחה שאין בזה סברא שאם היה אפשר לומר חצי ברכה ולשמוע חצי ברכה גם היה מועיל לשמוע חצי ברכה מאדם אחר ובהכרח התחדש שאין דין שומע כעונה על חצי ברכה ועיין סכ"ח סק"ב שנקט שגם אם המברך אומר ברכה שלמה והשומע יוצא חצי וחצי אומר בעצמו זה גם לא מועיל כיון שהשומע יוצא חצי בשמיעה וחצי באמירה ועיין ספר נחלת אליהו שהביא מעשה דאחד שמע הבדלה ולא שמע את הסיום בא"י המבדיל בין קודש לחול ואמר את זה בעצמו והחזו"א אמר לו שלא יצא ידי הבדלה א. כיון שאין דין שומע כעונה על חצי ברכה ב. שהסיום לא היה על הכוס דהינו שנקט שאי אפשר לעשות קידוש או הבדלה על יין שביד חברו [ועיין בה"ל רע"א ס"א וס"ב שהביא בזה מחלוקת אחרונים אמנם לכאורא לשיטות שבדיעבד אם אמר פתיחה של ברכה ללא סיום יוצא גם כאן הוא יוצא ויתכן שזה גרע שכל שהאומר אמר ברכה שלמה השומע לא יוצא בחצי וצ"ע בזה] ועיין שו"ת רב פעלים או"ח ח"א ס"י וח"ד סימן ל"ג שגם נקט שלא מועיל שומע כעונה בחצי ברכה וכחזו"א הנ"ל

[והנה יש לידע שכל דברי החזו"א לביאור הרי"ף בסוגיא שם וכן נפסק בשו"ע וכנ"ל אמנם יש ראשונים שביארו הסוגיא אחרת ולפ"ז אין לנו מקור לחידוש זה אמנם עדין יש לזה מקור מדין ש"צ שטעה אם לא דנימא שזה הלכה מיוחדת בחזרת הש"ץ וכן שם יתכן שמדובר שהוא לא שמע ההתחלה וכספק הבה"ל עיין לקמן וא"כ זה ישאר אצלו כחצי ברכה]

והנה לכאורא היה מקום לומר שזה הלכה בכל חפצא של דיבור שהוא דבר אחד ולפ"ז היה מקום לדון שגם במגילה יש כזה חסרון אמנם עיין ב"י סימן תר"צ שכתב שאת הד' פסוקים שאומרים במגילה כל אחד יכול לצאת בעצמו רק כיון שזה קריאה בעל פה עדיף שהחזן יחזור ויקרא בקול כדי שהציבור יצא מתוך הכתב ומבואר שבמגילה לא דנים שהכל חפצא אחת וזה כמו ברכה אחת אלא כמו שבברכת המזון אפילו שברכות מעכבות זו את זו אבל אפשר לצאת שומע כעונה בברכה אחת כך במגילה לא דנים את כל המגילה כדבר אחד אמנם היה מקום לדון שדנים כל פסוק כדבר אחד ולפ"ז אי אפשר לצאת חלק מפסוק בשמיעה וחלק באמירה אמנם עיין מ"ב תר"צ סקי"ט שהביא מהפמ"ג שכדאי להחזיק מגילה כדי שאם לא שומע תיבה מהחזן יאמר אותה בעצמו ומבואר שאפשר לצאת גם אותו פסוק חלק בשמיעה וחלק בדיבור וכן הוא סתימת הפוסקים ובפשוטו הוא מבואר בגמ' בסוכה ל"ז. לגבי הלל שהחזן היה אומר ברוך הבא והקהל עונים בשם ה' ושם מבואר שהחזן היה מוציא את כולם מדין שומע כעונה ומבואר שאפשר חלק בדיבור וחלק בשמיעה ושם זה גם לחלק פסוק שאין משמעות של חלק ללא חלק אחר ומבואר שכל יסוד הדין הנ"ל הוא רק הלכה בברכות שבזה יש חפצא של ברכה ולא שייך חצי אבל בדין אמירה של הלל או מגילה שם זה מעכב אחד את השני אבל כל חלק וחלק זה דין אמירה נפרד ולכן אין חסרון של חציו בשמיעה וחציו בדיבור

### בביאור החסרון

ב] והנה בעיקר החסרון יש מקום לדון שזה כעין החסרון המבואר בגמ' בגיטין שחציו בנטילה וחציו בטבילה לא מועיל דהינו שכדי לצאת ברכה צריך או הכל בשומע כעונה או הכל בדיבור [וכן הוא בספר שיח השדה שער ברכת ד' ס"ד סק"ג] אמנם עיין ברא"ה ברכות ל"ד שנקט שגם לצאת בשומע כעונה משני בני אדם אי אפשר לצאת ומבואר שאין החסרון כי חציו בשמיעה וחציו בקריאה

אמנם עדין יש להסתפק האם יש כאן הלכה בדין שומע כעונה שאין דין שומע כעונה על חצי ברכה דהינו שכיון שצריך להתיחס אליו מה שחברו אמר יש כאן הלכה שלא שיך ליחס חצי דבר אלא דבר שלם וזה א"ש יותר לביאור החזו"א בדין שומע כעונה שזה לא צורת שמיעה אלא שזה צורה ליחס דיבור חברו אליו ובזה התחדש שלא שיך ליחס אלא דבר שלם אמנם יתכן שזה הלכה בדיני ברכות שאדם שמברך הברכה צריכה להיות חפצא אחד וכל שזה חצי בדיבור וחצי באמירה או ששמע משני בני אדם זה מוגדר שהברכה כאן היא כשני דברים ויש כאן הלכה מדיני ברכות שזה צריך להעשות כדבר אחד והקובע אם זה עשיה אחת בזה שהכל נעשה באותו צורה

ויש לדון נפק"מ במי ששומע מהחזן שמו"ע והחזן שכח יעלה ויבוא והוא הזכירו לבד שכאן יש תורת ברכה למה שהחזן אמר והוא יצא בזה דין תפילה ובזה אם יסוד ההלכה שאין דין שומע כעונה על חצי חפצא כאן זה על חפצא שלם וממילא יכל להוסיף על זה בדיבור אמנם אם יסוד הדין שכל תורת ברכה צריך להיות כחפצא אחד א"כ כאן ביחס להזכרה שזה שני חפצות זה לא יועיל ודו"ק בזה

ולכאורא יש בזה גם נפק"מ במי שאכל מזונות ויין ורוצה לצאת מחברו כגון באינו בקי וחברו אכל רק מזונות והוא יזכיר את הגפן בתור תוספת וכאן הרי יש שם שומע כעונה על ברכה שלמה וא"כ יכול להוסיף על זה אמנם אם יש הלכה שתורת ברכה צריך להיות כחפצא אחד א"כ כאן החלק שמוסיף זה כשני חפצות

ולכאורא יש להוכיח מכל חזרת הש"ץ שאת הקדושה השומעים אומרים ואת שאר השמונה עשרה יוצאים מהחזן והנה במי שאינו בקי שיוצא מהש"ץ ודאי שהקדושה זה בתור חלק מברכת אתה קדוש וצ"ע הרי יוצא שאת האתה קדוש הוא יוצא בשמיעה ואת הקדושה הוא יוצא באמירה ובפשוטו מוכרח כאן שכה"ג כיון שלאתה קדוש יש שם ברכה בפני עצמו שהרי ביחיד אין קדושה ממילא בזה שחל כאן הדין שומע כעונה ממילא יכול להוסיף לזה [והעירו דהרי את הנקדש צריך לשמוע בשומע כעונה אמנם מסתברא שכל שבעיקר הברכה הוא יוצא וממילא יכול להוסיף את הקדוש הוא יכול גם לצאת את הנדש ועדין צ"ע] עוד חלק אמנם יש לדחוק שכאן שזה צורת התקנה של קדושה שאת חלק הברכה הנ"ל אדם אומר בעצמו

והנה מבואר בגמ' שלשיטות שברכת הזימון זה עד הזן דהינו שזה חלק מברכת הזן א"כ אי אפשר לחלק שאחד יזמן ויוציא את הציבור בברכת הזימון ואחר יברך ברכת הזן והנה בעיקר ברכת הזימון החזו"א ל' סק"ב ול"ב סק"א נקט שזה החלק של הנברך והמ"ב קצ"ט לגבי חרש נקט שזה החלק של ברוך שאכלנו [ולכן כתב שהיום לא מוציאם כלום בזימון] והנה לכאורא ברכת הזן ודאי שיש לזה שם ברכה שלמה ואת זה ודאי שיכול להוציא את חברו ללא הזימון וצ"ב שא"כ את חלק הזימון אפשר לומר בנפרד ולמה אין לחלק ברכת המזון לארבע ויתכן שהמושג של זימון זה לא מגיע כתוספת אלא זה מעיקר הברכה וממילא ביחס לשם סוג ברכה של זימון יש כאן חצי בשמיעה וחצי באמירה

אמנם יתכן עוד שזה נכון שמי שמזמן אין לו חסרון אבל השומעים שיוצאים את הזימון בשומע כעונה בזה הוא רק חלק וזה לא מועיל והנה בתר"י מבואר שמדובר שהאחרים לא יודעים גם לענות ברוך שאכלנו ולפ"ז אם הם יודעים לענות עד כמה שבנברך אין דין להוציא לא יהיה כאן חסרון שהרי את הזן הם יוצאים כי יש לו שם ברכה לעצמו וממילא הם יכולים להוסיף את הזימון ואם נימא שבסוגין העונים יודעים לענות א"כ בהכרח צ"ל כתירוץ הראשון ודו"ק

אמנם יש לעין בכל זימון בזמן חז"ל שיוצאים הברכת המזון מהמברך והזימון אומרים בעצמם א"כ זה חצי בשמיעה וחצי בדיבור ולחזו"א שהזימון זה הנברך א"ש אבל אם זה הברוך שאכלנו א"כ צ"ב ולנ"ל א"ש שכיון שיש תורת ברכה להזן לבד ממילא על זה אפשר להוסיף בדיבור

### המקומות שמצאנו באחרונים שאין חסרון כזה

ג] והנה מצאנו כמה מקומות באחרונים שנקטו לא כך גם לגבי ברכה

א. עיין רעק"א ברכות כ: שהביא מההגהות אשר"י בשם האו"ז שגם אם אשה חייבת בברכת המזון אבל בברית ותורה היא לא חייבת ולא יכולה להוציא איש וכתב רעק"א שהכונה שאת הברית ותורה יאמר האיש בעצמו ועיין חזו"א כ"ח סק"ו שתמה הרי מבואר ברי"ף שאין שומע כעונה לחצי ברכה וא"כ לא יכול לצאת חלק מהברכה מהאשה וחלק לומר בעצמו ולכן ביאר שבאמת להגהות אשרי הנ"ל אינה יכולה להוציא אלא בברכה ראשונה ושלישית ולא בברכה האמצעית

והנה עיין לעיל שכתבנו לדון שאם שומע ברכה שלמה בזה יכול הוא בעצמו להוסיף הזכרה והנה השעה"צ קפ"ז אות ח' נקט דדין ברית ותורה זה דין הזכרה ולכן אם שכח יכול לאומרה לאחר סיום הברכה כמו יעלה ויבוא ולפ"ז לכאורא יש לישב את רעק"א שכיון שיוצא מהאשה תורת ברכה כה"ג יכול להוסיף ובפשוטו מבואר מהחזו"א שגם כה"ג יש חסרון ודלא כמו שכתבנו מקודם אמנם עיין עמק ברכה שחלק על המ"ב וכתב דבפשוטו זה מעיקר טופס הברכה וזה לא רק דין הזכרה וזה מעכב ואין תורת ברכה ויתכן שזה דעת החזו"א ולכן השיג על רעק"א

ב. עיין רעק"א תשובה ז' שהביא מהמג"א קצ"ג סק"ב שהנה בשו"ע סימן קצ"ג מבואר שיש דיעות שמי שלא מבין לשה"ק לא יכול לצאת שומע כעונה וכתב המג"א שלכן אשה שיוצאת שמיעת קידוש ולא מבינה תאמר ביחד אם המקדש וכן בסימן רע"א כתב המג"א לגבי אשה שיוצאת קידוש ממי שהוא בן י"ג שנה ולא יודעים שהביא שני שערות שתאמר הקידוש יחד עמו ותמה רעק"א שא"כ אין לה קידוש על הכוס ואם מכונת לצאת ממנו א"כ ברכתה שמברכת לבטלה [דהינו שרעק"א נקט שלא שייך לברך על הכוס בכוס שביד חברו אמנם עיין בה"ל רע"א ס"א בבה"ל מיד שהביא בזה מחלוקת אחרונים עוד יש מקום לדון שאדם אדם אומר את מה ששומע באותו זמן זה לא נחשב ברכה לבטלה וממילא לגבי הדין דאוריתא יוצאת בדיבורה ולגבי הדין דרבנן של כוס יוצאת בשמיעה [ועיין לקמן דבפשוטו כן מבואר בב"י סימן נ"ט] אמנם הוא מחודש וכן א"כ יוצא שלצד שמי שלא מבין לא יוצא אין לה קידוש על הכוס ולא משמע שביחס לדרבנן יש לסמוך שיוצאים כה"ג בשומע כעונה] ועיין רעק"א שכתב לבאר שכונתו שאת ההתחלה והסוף היא תשמע מהמקדש ורק את האמצע היא תאמר בעצמה ולגבי מה שלא מבינה בזה כתב שמסתבר שאת תחילת הקידוש וסופו היא מבינה ורק האמצע לא ולגבי בן י"ג לגבי הדאוריתא יצאה במה שאמרה בפיה ולגבי הדרבנן על הכוס יצאה בשמיעה ובפשוטו מבואר בדבריו שמועיל שחצי יצאה בשומע כעונה וחצי בדיבור ועיין חזו"א סימן כ"ח שתמה עליו מדברי הרי"ף הנ"ל שלא מועיל חצי בדיבור וחצי בשמיעה [ובעיקר דברי רעק"א הדבר צ"ב שעדין אמצע הקידוש זה לא על הכוס ומהיכי תיתי שמועיל רק חלק ובמה שכתב לגבי בן י"ג יתכן שהכונה שהיא גם שומעת ובאמת לגבי הדין על הכוס יצאה הכל בשמיעה]

וכן מצאנו כמה מקומות שדעת המ"ב כך א. עיין סימן קפ"ג סקכ"ו שאם המזמן בירך בקול והמסובים דיברו באמצע הברכה והחסירו לשמוע חלק שמעכב שיכולים להשלים חלק זה בעצמם ואת סוף הברכה ישמעו מהמברך ומבואר שנקט שמועיל מה שחצי יצאו בשמיעה וחצי באמירה ב. עיין סימן קכ"ד שעה"צ מ"ז לגבי מי ששומע מהחזן חזרת הש"ץ ויוצא ממנו ואת תחילת הברכה של מודים החזן אומר בשקט וכתב הנ"ל שיאמר את התיבות שלא שומע בעצמו ודימה למגילה שזה מועיל ומבואר שנקט שמועיל חצי ברכה בשמיעה וחצי באמירה ג. עיין בה"ל רע"א ס"ב שהביא את עצת רעק"א לגבי מי שהביא י"ג וכתב שלא העתיק עיצה זו שזה לא צורה לחלק ברכה לשתים ומשמע שנקט שמעיקר הדין זה מועיל

[וראיתי מצינים עוד דבחמדת שלמה לגר"ש קלוגר סימן תכ"ו לגבי ברכת הלבנה לגבי ספק שהקיל לברך וכתב שעדיף שאחד יוציא בתחילת הברכה ובחתימה ואת האמצע כולם יגידו וכן הביא מהאשל אברהם [בוטשאטש] סימן תצ"ד וכן בפתח הדביר רע"ג סק"ד הביא כזה מנהג לגבי קידוש]

### מהלך הקה"י בזה

ד] ועיין שיח השדה שער ברכת ד' ס"ד סק"ג ובקה"י ברכות סימן י"א וכן במנחת שלמה סימן כ' שכתבו לחדש שכל הדין שמצאנו שאין שומע כעונה בחצי ברכה זה מתי שהמברך אומר חצי והשומע אומר חצי כך שכל החלות שם ברכה של המברך זה בצירוף לחצי של השומע אבל הוא מצד עצמו לא אמר ברכה שלמה וכה"ג יש סברא שכיון שמצדו לא אמר חפצא של ברכה לא יכול להוציא מישהו אחר ואפילו שהוא שומע את החצי השני ועד כמה שיחול שם ברכה זה יהיה ברכה שלמה אבל זה התחדש שחלות שם ברכה לא נוצר מכח שמיעה ואמירה אבל אם המברך אמר ברכה שלמה והשומע יוצא חצי בשמיעה וחצי באמירה בזה אין חסרון דהינו שאין יסוד החסרון שיש כאן הלכה בדין שומע כעונה שאין דין שומע כעונה אלא על ברכה שלמה או שיש כאן סברא שלא שיך קיום דין ברכה שמחולקת לשנים שחלקה בשמיעה וחלקה בדיבור שא"כ גם אם המברך אמר את כולה אין סיבה שזה יועיל אלא יש כאן הלכה בהלכות ברכות שהרי כדי להוציא צריך שאצל המברך זה יהיה חפצא של ברכה ורק אם אמר ברכה שלמה זה חפצא של ברכה ויכול להוציא את חברו אפילו בחלק משא"כ אם אמר חצי ברכה אין זה חפצא של ברכה ובזה לא יכול להוציא את חברו [אמנם יש כאן דבר מחודש שאם היה מדובר שהמוציא אמר חצי ברכה ולא שמע את החצי השני א"כ באמת אצלו זה רק חצי ברכה ואין כזה חפצא וזה כמו בלא בר חיובא אמנם הרי מדובר שהמברך שאמר חצי שומע אחרי זה את החצי השני ובכל אופן דנים שזה לא מקבל שם חפצא של ברכה וא"כ גם אם הוא אומר ברכה שלמה אבל ביחס לשומע שחצי הוא מברך וחצי הוא שומע למה לחצי ברכה שלו יש שם ברכה וצ"ל שכל שכבר חל שם ברכה זה אחרת והוא סברא מחודשת]

והנה יש לדון במקרה שהמברך אמר את כל הברכה שכה"ג השומע יכול לצאת חצי בשמיעה וחצי באמירה האם מישהו אחר יכול לצאת בשומע כעונה מהמברך חצי בברכה וחצי בשמיעה דהינו שאם נימא שיש כאן הלכה בדין שומע כעונה שאין לאדם להוציא אלא אם אמר את כל הברכה א"כ גם כאן הוא לא יכול אמנם אם נימא שזה סברא שלא חל שם ברכה בכה"ג אבל כאן שיש לזה שם ברכה ממילא יכול להוציא גם בחלק וכמו שמי שמברך ברכה שלמה יכול להוציא בכל הברכה ומסתבר שמועיל וצ"ע

ובקה"י הביא עוד לדון שאולי כל החסרון זה רק באדם שיוצא בשומע כעונה שלא יכול לצאת ברכה משני בני אדם מצד שאינו יכול לכוין כראוי אבל חצי באמירה וחצי בשמיעה מועיל ולפ"ז יועיל אפילו אם המברך גם אומר רק חצי וצ"ב הסברא בזה והחזו"א שלל סברא זו

והנה ע"ש בקה"י שנקט שלפ"ז אפש"ל שגם הלל ומגילה זה כמו ברכת המזון שלא שייך לחלק פסוק שחלק בשמיעה וחלק באמירה ורק אם הקורא קורא את הכל והמברך שומע חצי ועונה חצי זה מועיל ולפ"ז מה שמצאנו בגמ' שבהלל המקרא אומר ברוך הבא והקהל עונים בשם ה' זה מועיל מצד שהמקרא ודאי אמר את כל ההלל וכן לגבי מי שחיסר תיבה שהפמ"ג חידש שיכול להשלימה אפילו שאת כל המשך הפסוק שמע בשמיעה זה רק מצד שהמקרא אמר את כל ההלל אמנם לפ"ז אי אפשר לחלק את אמירת ההלל לשנים דהינו שיהיה שני חזנים אמנם אם זה שני פסוקים יתכן שזה כמו שני ברכות שבברכת המזון עצמו אפשר לחלק אבל אם זה אותו פסוק או לכל הפחות אותו ענין אי אפשר לחלק והנה לגבי מגילה מבואר בסימן תרצ"ב במ"ב סק"ב שאם אחד קרא חצי מגילה ונשתתק מעמידים אחר תחתיו והנה הראשון בפשוטו לא קרא את ההמשך ובכל אופן מבואר שזה מועיל וכאן אין את תשובת הקה"י אמנם באמת יתכן שזה רק בשני פסוקים ולא באותו פסוק או לכל הפחות תיבות שאין להם תוכן לבד והנה בשער הציון סימן קכ"ו שנקט לגבי חזרת הש"ץ שמועיל ששמע ברכת מודים וחלק אמר לבד ולמד ממגילה שמועיל חלק מילים שלא שמע לומר בעצמו מבואר שדימה הדינים וא"כ במגילה באמת לא יועיל חצי פסוק חציו בשמיעה וחציו בקריאה והדבר יתכן בחזן שקרא תיבה בטעות והציבור תיקן והוא לא תיקן אמנם בירושלמי בסוכה מבואר שבהלל לגבי הפסוק ברוך הבא היו מחלקים שחלק מהציבור אמר חלק מהפסוק והוציא את האחרים וחלק אמר את החצי השני של הפסוק ומבואר שאין חסרון [ולכאורא מעיקר הדין יש להקל דיש כאן ס,ס א. לחזו"א זה ודאי טוב ב.גם למ"ב יתכן שזה טוב וכמבואר בירושלמי ויש לדון האם זה יש במגילה כזה חסרון]

### מה שיש לדון בדעת הבה"ל

ה] והנה מבואר בגמ' ל"ד. וכן נפסק בשו"ע סימן קכ"ו שחזן שטעה ועולה אחר במקומו יתחיל מתחילת הברכה שטעה ועיין בבה"ל סימן קכ"ו בד"ה ואם שהסתפק האם זה דוקא שזה שניגש תחתיו הוא לא שמע את תחילת הברכה שבזה לא יכול לומר רק חצי ברכה דהינו שזה לא מקבל שם ברכה גם ביחס לשומעים אבל אם הוא שמע את החצי ברכה הראשונה בזה יכול להתחיל באמצע ולנ"ל בזה וודאי שלא יועיל וכמבואר בגמ' לגבי זימון ובאמת שכן משמע ברא"ה והמאירי [הובאו בסק"א] שדימו את הדברים אמנם דעת המ"ב צ"ע

והנה היה מקום לדון שכל החסרון שמבואר לגבי זימון שאין שומע כעונה לחצי ברכה זה רק בסוג ברכות שאדם לא יכול לומר אותם לצורך חברו ורק עד כמה שהוא יש לו סיבה לברך בזה יכול להוציא את חברו כגון ברכת הנהנין או ברכת המזון ובזה שגדר הדבר שכל דין הברכה ביחס לעצמו וזה מה שמתיחס לחברו ממילא כל שביחס לעצמו זה לא מתחיל להיות ברכה כי אמר חצי ממילא לא יכול להוציא את חברו אבל בסוג ברכות שגם יצא מוציא ויכול גם להגיד מראש את הברכה לצורך חברו בזה יתכן שגם אם יגיד חצי ברכה זה יועיל שכאן כל הברכה זה מכח המחיב של חברו ולא משנה מה צורת העשיה ולפ"ז מיושב המ"ב לגבי חזרת הש"ץ שנקט ששיך שגם המוציא יצא חצי בשמיעה וחצי באמירה שחסרון זה הוא באמת רק בברכת המזון והנה לפ"ז יתכן דברכת המזון הגדר כחזו"א אמנם הרי נקט שיכול להוסיף מה שהחסיר באמצע גם בברכת המזון ובהכרח כגדר הקה"י ודו"ק אמנם ודאי שגם בדבר כמו חזרת הש"ץ יש את החסרון המבואר בחזן שיתחיל מתחילת הברכה וכן הוא בסוף סימן נ"ט לגבי יוצר אור אבל יתכן דשם באמת כל החסרון כי הוא גם לא שמע את החצי הברכה וכמבואר בבה"ל וכיון שאין לזה שם ברכה לכן לא יכול להוציא מישהו אחר אבל אם חצי הוא שמע וחצי אמר באמת זה מועיל

### בהא דלא מצאנו בעלמא בכל ספק ברכה שיצא רק הפתיחה מחברו ויסים את מה שיש לו ספק

ו] והנה לפי כל הנ"ל דמבואר ברעק"א ובבה"ל שאדם יכול לצאת מחברו שאומר ברכה שלמה רק חציה וחצי הוא אומר בעצמו יש להקשות קושיא עצומה [וכבר הקשה כן המנחת שלמה] שכל מקום שיש לאדם ספק ברכות יכול לבקש מחברו שמברך ברכה אחרת שיוציא אותו בפתיחה של הברכה והוא יסים כדינו כגון שיש לו ספק ברכה על הציצית יבקש ממי שמברך שהכל שיוציא אותו בפתיחה שיש בזה הזכרת השם והוא יסים את הברכה והרי בשומע כעונה אין ברכה לבטלה ואין זה במשמעות הפוסקים ועיין שו"ע לגבי ברכת הנישואין כשיש ספק כמה טרחו שילכו למקום של חתן אחר והרי יכולים לעשות עיצה פשוטה זו ולא הוזכר בשום מקום עיצה זו [וראיתי בספר שומע כעונה סימן ל"ו אות ג' שכתב בשם ספר שיח השדה הנ"ל עיצה זו הלכה למעשה]

אמנם יש מקום לומר שפתיחה של ברכה מתיחסת לסוף הברכה וכל שאמר את זה בתור התחלה של ברכה אחת היא לא יכולה להועיל לברכה אחרת ולכן רק בכל האופנים הנ"ל שהמברך אמר את אותה ברכה שהשומע יוצא רק שלא השמיע הכל זה מועיל אבל לא אם אמר הפתיחה למטרה של ברכה אחרת אמנם הנה קי"ל שגם אם אדם התחיל ברכה על דעת סיום מסוים ושינה אותה נוסח אחר שזה מועיל ולדעת רש"י זה ספק בגמ' ולדעת הרי"ף אין בזה ספק ומבואר שלא משנה מה הוא חשב בתחילה אמנם יש מקום לומר דשם הכונה שכל שמסים אותו בנוסח אחר ממילא זה מגדיר את ההתחלה שזה נאמר ביחס למה שסים אבל אם מסים נוסח מסוים הפתיחה מתיחס לסיום זה ולא שייך להשתמש עמה לנוסח אחר ועיקר הסברא מבואר שם ברשב"א ובתר"י ועיין א"ר ותו"ש שביארו למה לגבי אתה חונן בתפילת שבת שכל שהזכיר אתה צריך להמשיך ברכה של חול שכל הסברא שסיום אחר משנה את ההתחלה ולא שאין משמעות מה התכוין בתחילה וכנ"ל [אמנם בסוגיא דברכות י"ב ברי"ד ובחזו"א נקטו שלא משנה מה ההתחלה ולנ"ל קשה הקושיא הנ"ל] והעירו דיש מקום לדון שכל שסים בברכה מסוימת כל הברכה מקבלת שם של חפצא של אותה ברכה ולא שיך להשתמש אם תחילת הברכה בתור מחיב אחר [וכבר דנו האם אחד שמברך ברכה על עירבי חצרות יכול להוציא את חברו בעירובי תבשילין כי זה אותו נוסח וכן אם אפשר אם אותה תפילה שיועיל לחזרת הש"ץ ותשלומין ועיין בשיעור שהארכנו בזה]

### המקומות דיש לדון בהם

ז] א. עיין בטור רי"ד שיש מחלוקת האם מלכות מעכב בברכה ויש שם גירסא בטור שאם יוצא מחברו יברך בלחש בינו לעצמו ועיין פמ"ג שכתב שלכאורא הכונה שיאמר את המילים שחיסר וכתב וזה אינו והביא את פירוש הפרישה שיחזור ויברך ע"ש מה שלמד לדינא מדבריו של הפרישה ומבואר שנקט כחזו"א שלא עוזר להוסיף על הברכה דבר שמעכב אמנם שם על הצד שזה מעכב אין תורת ברכה למה שהראשון אמר ובזה ודאי לא יכול לצאת שומע כעונה לחצי ברכה

ב. עיין קה"י שהביא מהטור סימן רפ"א שהיה המנהג שהקהל אומר מקצת הברכה והש"ץ גומרה וביאר הפרישה שתמיד החזן היה מוציא את הקהל בכל הברכה וכאן היו מתחילים כולם כל אחד בעצמו ומלאחר לקל אשר שבת החזן היה מוציא את כולם והרא"ש תמה על המנהג והנה שם החזן ודאי היה אומר הכל ועיין קה"י שזה כחזו"א אמנם יתכן דשם תמה שזה לא מן הראוי לחלק הברכה לשנים וכמבואר בבה"ל סימן רע"א אבל לא שזה מעכב

ג. והנה עיין סימן נ"ט ס"ה שאם החזן השתתק ביוצר אור אם זה לאחר קדושה השני מתחיל מאיפה שהפסיק הראשון וכתב הבה"ל שזה אפילו במקום שהוא עדין לא אמר החצי הראשון כלל וצ"ב הרי למעשה חצי ברכה ואי אפשר שומע כעונה חצי בשמיעה וחצי באמירה וצ"ל שהגדר שכאן יש לכל חלק משמעות לעצמה ולכן אפשר לחלק הברכה לשתים אמנם משמע שבתחילת הברכה השני מתחיל מהתחלה

ד. והנה עיין קה"י שהביא בתר"י ברכות מ"ז. שהגמ' אומרת דלא יזרוק ברכה מפיו וע"ש שכתב ביאור ראשון שהכונה שבחזרת הש"ץ יאמר את סיום הברכה אם החזן שזה ברכה לבטלה והוסיף וז"ל **א"נ כגון שלא נפטר עדין מחיוב הברכה ורוצה עכשיו לפטור עצמו בענית אמן צריך שבשעה שיגיע החזן לחתימת הברכה שלא יזכיר אותה עמו שאם יאמר הברכה אם החזן ויאמר אמן אחר שסיים אותה החזן הו"ל עונה אמן אחר ברכותיו ובר"ה ויוה"כ שש"ץ מוציא את הרבים ידי חובתן אומר מורי הרב נר"ו שמנהגו כך שבשעה שמגיע הש"ץ לומר אמת וקיים לעד הוא שותק עד שיאמר בא"י ואח"כ אומר עמו מלך על כל הארץ מקדש ישראל ויום הזכרון ועונה אחריו אמן שאינו אומר עמו לשון הברכה עצמה ואע"פ שאומר סוף החתימה לא הוי עונה אחר ברכותיו ויותר טוב הוא שיאמר סוף החתימה כיון שהוא לשון ארוך יותר משיפסוק כל כך בין ברכה לברכה [לעניה]** עכ"ל והנה בפשוטו משמע שאת כל הברכה הוא שמע ואת סיום הברכה רוצה לומר אם החזן ובזה כתבו שלא יעשה כי לא יוכל לענות אמן כי זה אחר ברכותיו אמנם הדבר תמוה מה פתאום האדם הזה בדיוק חלק זה אומר אם הש"ץ ואת כל הברכה לא אמר אם הש"ץ והרי הרא"ש סימן רפ"א תמה על מושג לחלק ברכה לשתים ויותר משמע שבאמת הוא יצא את כל הברכה בשומע כעונה רק אומר יחד עמו כדי שישים לב ובזה כתבו שבסוף הברכה לא יאמר כי לא יכול לענות אמן וחשיב אחרי ברכותיו אפילו שתורת ברכה יצא מדין שומע כעונה ויש כאן חידוש גדול שאדם שאומר כל הברכה אם החזן זה לא נחשב שאומר ברכה לבטלה ובזה מיושב קושית רעק"א סימן ז'

וכן מבואר מדברי הב"י סימן נ"ט דהטור הביא מהרא"ש שהיה אומר ברכת יוצר אור לבד כי הי קשה לו להקשיב הכל וממהר לסים כדי שיוכל לענות אמן וכתב הב"י שיכל לעשות עיצה אחרת שאת כל הברכה יגיד אם החזן ורק את הסיום יצא מהחזן ויכול לענות אמן וכמו שעשה רבינו יונה וכתב לדחות שפחד שמא יפנה לבו באמצע לדברים אחרים וצ"ע הרי את כל האמצע הוא אמר ומה איכפת לן שיפנה לבו לדברים אחרים אלא בהכרח כונתו כנ"ל שיוצא הכל בשומע כעונה וכל מה שאומר כדי שעל ידי זה יקשיב ובאמת אם לא הקשיב זה לא עוזר מה שאמר כיון שרוצה לצאת בשומע כעונה ואדרבא מבואר שלא שייך חציו בשמיעה וחציו באמירה ומבואר חידוש שכה"ג זה לא ברכה לבטלה ועוד מבואר חידוש שאפילו שיוצא מהחזן אבל כיון שהוא גם אמר את הנוסח יש כאן חסרון של עונה אמן אחרי ברכותיו וצ"ע בכל זה [ועיין עדות ליעקב סימן ס"ט שהאריך בזה]

והנה עיין שו"ע קפ"ג ס"ז שראוי לומר הברכה אם המזמן ואפילו החתימות ומשמע ששיך שאת זה ישמעו מהמזמן ועיין שלמי תודה פורים סי"ט שדיק מכאן כרעק"א שמועיל חלק בשמיעה אם המברך אומר הכל ולנ"ל יש לדחוק שכונת השו"ע שכה"ג יכוין לצאת הכל מהמברך רק שהוא אומר שעל ידי זה הוא מקשיב וצ"ע

ה. והנה עיין סוף סימן נ"ט בב"י שהביא מהירושלמי שאם החזן השתתק באופנים שזה שבא אחריו יעמוד משם ואילך והב"י הביא שברשב"א כתב שזה נגד הבבלי וכן הוא ברמב"ם וכתב שמי שעושה כן אין מוחין בידו וכתב הד"מ שכיון שזה ספק א"כ אסור להתחיל מהתחלה כי זה ברכה לבטלה וצ"ב הרי אם מתחיל כאן לשיטות שאי אפשר זה גם ברכה לבטלה שהרי אין מושג ששומע כעונה בחצי ברכה או ביוצאים משני אנשים ואדרבא אם מתחיל מתחילה אין כאן ברכה לבטלה דהרי עד עכשיו הוא היה בשומע כעונה וקצת משמע שהרמ"א נקט שכל הנידון כאן הוא דין לכתחילה בדיני מוציא אחד את השני אבל לא שזה לא מועיל וא"ש רעק"א שכשאין ברירה זה אחרת אמנם בגמ' מ"ו. ברכת המזון מבואר שלא מברכים וא"כ גם כאן זה לא גרע אמנם יתכן שכה"ג שכל צד זה ברכה לבטלה הדין ספק דרבנן להקל שיכול להתחיל איפה שאוחז ולהוציאו

### המורם מהנ"ל

א. מבואר בגמ' שלגבי ברכת המזון אי אפשר לחלק שאחד אומר חצי ומוציא את חברו והשני אומר את החצי השני ומוציא את חברו ודעת החזו"א והרב פעלים שהתחדש כאן שאין דין שומע כעונה לחצי ברכה וזה גם במקום שהאומר אומר ברכה שלמה וזה גם במקום שאדם שומע ברכה חצי מראובן וחצי משמעון אמנם ברעק"א ובמ"ב ובחכמת שלמה והא"א מבואר שנקטו שבמקרה שהמברך אמר את כל הברכה והשומע שמע חצי ואמר חצי זה מועיל

ב. מבואר בגמ' שחזן שטעה בחזרת הש"ץ העומד תחתיו מתחיל מתחילת הברכה ובירושלמי מבואר שזה גם ביוצר אור וכן הוא בשו"ע סימן נ"ט והבה"ל הסתפק שאם שמע את הצי הראשון יכול להתחיל באמצע ומבואר שנקט שבזימון זה חסרון מיוחד אמנם ברא"ה והמאירי דימו הדברים וכן קי"ל שכה"ג ודאי צריך להתחיל מתחילת הברכה דהינו שאי אפשר שברכה תחולק לשתים שכל אחד יאמר חצי ויוציא את חברו בחצי

ג. יש להסתפק לדעת החזו"א אם שמע ברכה שיש לה תורת ברכה ורק רוצה להוסיף על זה הזכרה האם זה מועיל ומסתבר שזה מועיל כדמשמע מקדושה וזימון

ד. יש להסתפק לדעת רעק"א בשמע ממי שאומר ברכה שלמה חצי ברכה ואומר חצי ברכה האם בחצי זה יכול להוציא מישהו אחר

ה. לגבי הלל ומגילה שם ודאי שאין חסרון שחלק בשמיעה וחלק באמירה ויש לדון האם אפשר גם לחלק פסוק לשנים וזה ודאי מוסכם שאם האומר אמר הכל אפשר לחלק אמנם אם הוא אמר חצי יש לדון ובירושלמי מבואר בהלל שמותר

ו. יש לדון לדעת הרעק"א שאדם שאומר ברכה שלמה יוציא את חברו רק בפתיחה והשומע יסים בדבר אחר ופשטות הדברים שזה לא מועיל