בענין גופו המזיק או הרוצח
קטגוריות: ש_ס / לא בבא קמא / ב_ק - הרב יהודה אלבוים / בור / חבורות

בס''ד

**בענין גופו המזיק או הרוצח, ובסוגיית קדרים**

א. מבואר ברא''ש וברשב''א בסוגיין, דאין האדם השוכב שניזוקו בו נחשב אדם מחמת מה שהיה לו לעמוד, אלא רק מחמת נפילתו אפשר להחשיבו אדם, מדכתב הרא''ש דלמד''א נתקל לאו פושע אינו אדם, והשני נחשב אדם רק למד''א נתקל פושע, ואע''פ שהשני נחשב אנוס ולכן אינו חייב על מה שממונו מזיק משום דין מפקיר נזקיו אחר נפילת אונס, אפילו הכי אינו אנוס כמו למד''א נתקל לאו פושע, ולכא' כוונתו דנתקל לאו פושע הוא אונס כעין גניבה, והשני למד''א נתקל לאו פושע הוא אונס כעין אבידה, ומבואר להדיא ברא''ש דע''י היה לו לעמוד לחוד אינו אדם.

ב. וכן מבואר ברשב''א בסוף דברי דחילק בין הראשון לשני, דהראשון אע''פ שנתקל לאו פושע הוי אדם, משא''כ השני שאנוס יותר, ולכא' כוונתו דהראשון הוא אונס כעין גניבה, ודי בכך להחשיבו אדם, משא''כ השני הוא אונס גמור ולכן אינו אדם, ואפילו הכי הוא בור ע''י סברת היה לו לעמוד ומפורש שע''י היה לו לעמוד לחוד אינו אדם.

ג. ולכא' הביאור בדבריהם הוא דבכדי להחשיב את גופו לאדם, צריך עשייה של הגברא, ולא די במה שהיה יכול למנוע את התוצאה, ולכן רק ע''י נפילתו שהוא עשייה של הגברא שייך להחשיבו אדם.

ד. והנה בתוס' בכתובות דף לג ב מבואר דהנופל מראש הגג ברו''מ חייב גלות, ודוחק להעמידו כמד''א אשו משום חציו, ותוס' הוצרכו להוכיח דחייב גלות מהא דחייב ד' דברים בנפל מראש הגג, ואי קאי כמד''א אשו משום חציו היה לו להביא את הגמ' בדף כג א דמבואר דע''י אשו משום חציו חייב ד' דברים, וכן הרי תוס' הוכיחו כן מחיוב ד' דברים, וכיון שגם למד''א אשו משום ממונו חייב ד' דברים כשנפל מראש הגג - דהגמ' דנפל מראש הגג חייב ד' דברים ע''כ הוא אף למד''א שאו משום ממונו, דאל''כ מדוע כתוב אדם שנפל מראש הגג, ולא מניח אס''ו בראש הגג - א''כ יש ללמוד מזה גם לחיוב גלות, דהרי תוס' לא חילקו בין ד' דברים לגלות, ולכא' מבואר בתוס' דאילו נופל מראש הגג היה חייב רק מכח צד השוה של אש ואדם, לא היה חייב ד' דברים - אלא רק היה חייב גם בטמון, דומיא דאדם שהוזקו בו חייב על כלים - משום שד' דברים אינו רק תוספת חיוב באדם, וכמו שאדם חייב בכלים, חייב גם ד' דברים, אלא ד' דברים הוא גדר אחר של חיוב וכמבואר בדברי הגר''ח בהלכ' טוען ונטען לגבי תשלומי חבלות, וכך מוכח מחיוב בושת וצער שאינו הפסד ממון כלל, וכיון שבנפל מראש הגג חייב ד' דברים מוכח שנחשב כעשיית האדם לכל דבר, ולכן חייב גם גלות, וכך לכא' מבואר בתוס' בדף ה ב דכתבו תוס' וא"ת מבור ואדם נמי היכי אתו מה לבור ואדם שכן מעשיו גרמו לו וי"ל דאתו מבור ואדם ישן או נופל מן הגג ברוח שאינה מצויה דחייב כדאמר לקמן בסוף פרק שני, ועי' בחי' רעק''א - מכת''י תלמיד - דאולי נופל מראש הגג חייב רק מכח צד השוה, ולכא' כוונתו צד השוה של אש, ועל פי הנ''ל ניחא מאד, ואזיל תוס' לשיטתו דס''ל דאם חייב ד' דברים ע''כ אינו חייב מכח צד השוה, וא''כ גם בתוס' בדף ה ב מוכח שגופו של אדם המזיק הוי אדם, אף בלא הצד השוה.

ה. והנה בדברי רח''ה בהלכ' יסודי התורה, ובחי' הגרשש''ק יבמות סי' ל''ז מבואר דאף כשגויים זורקים אותו על תינוק, ויכל להתנגד ולמנוע זאת מהם, היה מקום לדונו כרוצח לענין יהרג ואל יעבור, וכתבו שרק משום שהזורקו הוא הרוצח אין נחשב רוצח, ומבואר בדבריהם דאף בלא עשייה כלל, אלא רק במה שהיה יכול למנוע נחשב גופו לאדם - ז''ל הגר''ח דהתם איהו לא הוי רוצח כלל ולא עבר על שפיכות דמים, דהא לא הוי רק כאבן ועץ ביד הרוצח שמשליך אותו, **דמי שמשליך אותו הוא הרוצח** עכ''ל, וז''ל הגרשש''ק והנה ברוצח מובן החילוק דהיכא דמפילים אותו על האדם, הוא אינו עושה מעשה כלום דאף דמצינו בעולה לראש הגג ונפל ברוח מצויה דמקרי עושה מעשה בידים דחייב ד' דברים ובכתובות ד' ל"ג ע"ב כתבו דגולה אם נהרג אדם יעו"ש ובע"כ הענין דזה שגופו עושה אף שהוא אנוס אח"כ מ"מ כיון שנעשה ע"י פשיעתו דמעיקרא לא חשיב אונס מ"מ זהו דוקא אם גופו עושה בלא כוונה ודעת של אדם אחר אלא ע"י סיוע של הרוח או שאר בע"ח העושים בלא דעת אבל אם נעשה ע"י בן דעת נחשבת כל המעשה על האדם ההוא העושה בכוונה וכמו שחלקו בתוס' ב"ק ד' ו' לענין בור המתגלגל דאם בהמה הזיקה ע"י אבנו וסכינו חייב גם בעל האבן אבל אם אדם בכוונה עשה להזיק באבנו וסכינו פטור בעל האבן יעו"ש - וצ''ע מדברי הרא''ש והרשב''א הנ''ל דמבואר דע''י היה לו לעמוד אינו נחשב אדם.

ו. ואולי יש לחלק בין אדם הנופל מראש הגג, לאדם שהוזקו בו, דאדם הנופל מראש הגג גופו עושה, דכובד גופו הוא המזיק - וכמבואר ברא''ה דחייב באס''ו רק כשכובד האבן מזיק, לאפוקי כשהרוח מכה באבן ומזיקה - וכשגופו עושה חייב כמו שהוא עושה, ובזה א''צ עשייה של הגברא כלל, ואף אם צריך שייכות לגברא די במה שהיה יכול למנוע דבר זה, אך כשניזוקין בגופו הרי גופו לא עשה מאומה, אלא ניזוקו בגופו, ובזה ודאי צריך במה הצד מבור לחייבו, דמבור ילפינן דאף כשניזוקין במזיק שלו חייב, ונלמד מזה שכשניזוקו בגופו חייב, ובזה ודאי לא יתחייב גלות, וגם ד' דברים לא יתחייב לפי המבואר בתוס' בכתובות שדימו ד' דברים לגלות, ובזה י''ל דכיון שגופו אינו עושה, במה יהיה שייך הגוף לגברא בכדי להחשיבו אדם אם לא עשה הגברא את הנפילה.

ז. ויש לפרש בתרי אנפי, י''ל דרק ע''י שעשה את הנפילה, הרי הוא גם גרם את הנזק, ורק כה''ג שיש שותפות לגברא **בנזק** חייב מדין אדם על מה שניזוקו בגופו, אך י''ל דכיון שגופו אינו עושה, אין קשר במה שהגברא גרם את הנזק, ולא דמי לעלה לראש הגג שהוא גרם את זה שגופו יזיק, והוי כהפעיל את גופו, ולכן מתייחס אליו, אך כאן שגופו אינו עושה, אלא ניזוקו בגופו, בזה יש דין אדם רק כשגופו מונח כאן על ידי הגברא, ובזה לא די שיכל להזיז את גופו, אלא מריך שיביא את גופו לכאן.

ח. ולפי''ז אם השכיבוהו ליד כלים, ויכל ללכת ממקום זה, וישן והזיק חייב, כי גופו מזיק, ובזה די במה שיכל למנוע את הנזק.

ט. יש לדון לפי מש''כ הנמוק''י הנ''ל כשזרק חץ באונס, ויכול אח''כ לעצור את החץ, האם יתחייב מכיון שכוחו עושה, וחייב על מה שכוחו עושה כמו שחיב על גופו, וכן יש לדון כה''ג בגופו, כשנפל מראש הגג באונס, ויכול לעצור את עצמו, האם יתחייב דהרי גופו עושה כעת ואינו אנוס על כך, ולהנ''ל דא''צ שום עשייה שלו, אלא די שיכל למנוע את גופו מלהזיק, יתחייב בכה''ג אפי' מיתה על רציחה.