48 בדין חוזר וניעור בחמץ שנתבטל קודם הפסח, והמסתעף
קטגוריות: ש_ס / מא חולין / חולין - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / תערובת תשע_ד

יום ג' ח' ניסן תשע"ד

**א**

א] כתב בשו"ע סימן תמ"ז ס"ד, אם נתערב החמץ קודם הפסח ונתבטל בס' אינו חוזר ונעור בפסח לאסור במשהו, ויש חולקים.

והנה בטעם הסוברים דה"ה אסור בפסח, כתב בביאור הגר"א שם ב' טעמים, חדא, דאף דנתבטל החמץ קודם פסח ה"ה חוזר וניעור, ועוד, דאין החמץ בטל כלל קודם הפסח, כמש"א בנדרים דע"ו. דל"מ טבילה לכלי קודם שנטמא.

ובדעת הסוברים דאינו חוזר וניעור בפסח, כתב הגר"א שם דפליגי וס"ל דחמץ בטל קודם הפסח, ועיי"ש מש"כ לדחות הראי' מההיא דנדרים, וכיון שנתבטל קודם הפסח אינו חוזר וניעור, דאף דקי"ל ביו"ד סימן צ"ט ס"ו דחוזר וניעור, היינו דוקא בס', אבל באיסור האוסר ביותר מס' לא אמרינן דחוזר וניעור, עכ"ד.

ב] אמנם צ"ע בזה בדעת הרא"ש, דבדבריו בע"ז פ"ה סימן כ"ח מבו' דאף באיסור האוסר ביותר מס' אמרינן דחוזר וניעור, ומה"ט הוא דבכלאים אם הוסיף מאתים מותר, וכ"ה גם מבו' גם בדבריו בפירושו לערלה פ"ב, ומאידך בדין חמץ שנתבטל קודם הפסח כתב הרא"ש בפסחים פ"ב סימן ה', דכל שנתבטל קודם הפסח ה"ה מותר בפסח ואינו חוזר וניעור.

ג] ומצאנו הטעם בזה בד' הראב"ד בתשו' סימן קי"ז, ז"ל, הי' מי שאמר שאפי' נמחה שם החמץ קודם זמן איסורו כיון שהגיע זמן איסורו במשהו חזר וניעור, ולמד אותו ממה שאמר במס' בכורות וכו' אבל לקדירה לא מצא מין את מינו וניעור וכו', ועשה המורה הזה זמן פסח תערובת מין במינו ומעורר את המשהו לאסור, "אע"פ שאין דומות זו לזו לפי שיש כאן תוספת שמצטרף עמו והוא מעורר אותו אבל בלא תוספת לא מצינו לו שמעורר", עכ"ל.

ומבו' בד' הראב"ד, דאף אם בעלמא אמרינן דחוזר וניעור, כ"ז הוא כשהוסיף עליו איסור אחר, דמצא מין את מינו וניעור, אך בחמץ שנתבטל קודם הפסח, לא אמרינן דחוזר וניעור.

והביאור בזה י"ל בתרי גווני, חדא, דכל הא דאמרינן דחוזר וניעור כשהוסיף עליו איסור, הוא משום דיש לנו לדון על כל האיסור יחד, וזה לא נתבטל מעולם, ומשא"כ בחמץ שנתבטל קודם פסח, כיון שכבר נתבטל חמץ זה קודם הפסח, אינו חוזר וניעור בפסח.

ויל"פ עוד, וכ"ה טפי משמעות ל' הראב"ד, דכל הא דאמרינן דחוזר וניעור כשהוסיף עליו איסור, הוא משום דכל שמצא מין את מינו, ה"ז טעם לעוררו ולשוב ולדון עליו, ומשא"כ בחמץ שנתבטל קודם הפסח, דלא הוסיף עליו כלום, אין לנו לשוב ולדון עליו, וכיון שכבר נתבטל קודם הפסח, ה"ה בטל אף בפסח.

ד] ונראה לפ"ז דהרא"ש לטעמי' אזיל, דהנה הרא"ש בחולין פ"ז סימן ל"ז כתב, בדין יבש ביבש הבטל ברוב, דאף אם בישל ג' החתיכות יחד, הכל מותר, עיי"ש, אך בחי' הרא"ה בחולין שם כתב דכל שבישל ג' החתיכות יחד, ה"ז חוזר וניעור, וכ"כ הר"ן שם, - אך מד' הרא"ש מבו', דאף דס"ל דכל שהוסיף על האיסור שנתבטל, ה"ה חוזר וניעור, מ"מ בתערובת יבש ביבש שבישלם, ולא הוסיף על האיסור כלום, אינו חוזר וניעור, וע"כ ס"ל דחמץ שנתבטל קודם הפסח, אינו חוזר וניעור בפסח, ושו"ר שכבר עמד בכעי"ז ביד יהודה סימן ס"ט סקס"ג סוף אות י"ח.[[1]](#footnote-2)

**ב**

ה] והנה בתשו' מהרי"ט ח"ב או"ח סימן א' כתב בשם מורו, דאף לדעת הסוברים דחמץ שנתבטל קודם הפסח אינו חוזר וניעור בפסח ואף ביבש ביבש, מ"מ כל שנתבשל יחד בפסח, והחמץ חוזר ונותן טעם בכל התערובת, ה"ז חוזר וניעור, עיי"ש,[[2]](#footnote-3) ועי' גם בפר"ח סימן תמ"ז סק"ד וסימן תס"ו סק"ד שנקט כן, וכתב דדין קמח שנתערב בקמח חמץ ואפאו בפסח, תלוי בהפלוגתא אם קמח בקמח חשיב כלח בלח או כיבש ביבש, דלדעת הסוברים דחשיב כלח בלח, הרי דאף אם אפאו בפסח אינו חוזר וניעור, אך לדעת הסוברים דחשיב כיבש ביבש, הרי דאם אפאו בפסח ה"ה חוזר וניעור, והיינו משום דלא הותר אלא לאכלו ביבשותו דכל חד וחד לחודי' קאי איסורא לחוד והתירא לחוד, אבל אם לש ואפהו בתוך הפסח, ה"ז נו"ט בפסח ואוסר, עכ"ד, וכן נקט האלי' רבה בסימן תמ"ז סקי"א.

ועיי"ש באלי' רבה שפירש כן בד' הרמ"א שם שכתב דנוהגין כסברא הראשונה בכל תערובות שהוא לח בלח, ומיהו בדבר יבש שנתערב וכו' אסור בפסח, והמג"א שם סקי"א פירש דהיינו דבתערובת דיבש ביבש אמרינן דחוזר וניעור, אך האלי' רבה כתב לפרש דהיינו דאף דגם בדבר יבש לא אמרינן דחוזר וניעור, מ"מ אם חזר ובישלו בפסח, ה"ז אוסר, ובשעה"צ שם סקל"א הביא מעולת שבת ונהר שלום שפירשו כן בד' הרמ"א, עיי"ש.

ו] ובחזו"א או"ח סימן קי"ט סק"ה כתב דודאי יש לאסור בכה"ג שחזר ובישלן, דכיון דאף בשאר איסורין דינא הכי דחתיכה אסורה שנתערבה בתרי היתירא ובשלן יחד אסורין כולן, הרי דבחמץ בפסח יש לאסור בכה"ג במשהו, דכל שאסור בשאר איסורים בס', בפסח אוסר במשהו, עכ"ד.

אמנם הנה בד' השעה"צ בסימן תמ"ז סקכ"ד מבו' דלדעת הסוברים דחמץ שנתערב קודם הפסח אינו חוזר וניעור, או בטעם גרידא שכתב המג"א דלא אמרינן דחוזר וניעור, ה"ז מותר אף אם בישל כל החתיכות יחד, עייש"ה, ובחזו"א שם סק"ו תמה על דבריו, דלדעת הסוברים ביבש ביבש שאם בשלן אסורין, ודאי דאסור לבשל את המצות יחד, שהרי אילו ל"ה בכולן ס' נגד החמץ היה אסור בכל איסורין, וכל שבשאר איסורין בס' בחמץ במשהו, ואינו ענין לחוזר וניעור שנחלקו הראשונים דהכא מתערב חמץ במצה בפסח, עכ"ד.

ז] אך בדעת השעה"צ נראה, דשפיר יש להתיר בחמץ שנתבטל יבש ביבש ובישל כל החתיכות בפסח, ול"ד להא דאסרינן בעלמא ביבש ביבש שבישלן.

והטעם בזה הוא, דלא מיבעיא אי נימא דהא דאיסור שנתבטל יבש ביבש ובישל כולן יחד ה"ז אסור, הוא משום דמעולם לא הותר לאכול כולן יחד, וכמש"נ בדברינו בדין יבש ביבש סימן ב' ענף ב' בדעת הרשב"א, הרי דבחמץ שנתבטל בס' קודם הפסח, שפיר יש להתיר בפסח אף לבשל כולן יחד, וזה לפמש"נ שם ענף א' ללמוד מד' הרשב"א, דכל הא דבתערובת יבש ביבש לא הותר לאכלן יחד, הוא רק אם ליכא ס', עיי"ש, ודו"ק.

אמנם נראה, דגם לפמש"נ שם ענף ג' בדעת הרא"ה והר"ן, דהא דאם בישל כולן יחד ה"ז אסור, הוא מדינא דחוזר וניעור, עיי"ש, מ"מ י"ל בדעתם דהוא חד דינא עם הא דאיסור שנתבטל והוסיף עליו עד כדי נתינת טעם, דה"ז חוזר וניעור,[[3]](#footnote-4) ולפ"ז הרי דלפ"מ דקי"ל דלא אמרינן דחוזר וניעור, אלא כשהגיע לכדי נתינת טעם, אך באיסורים האוסרים במאה או במאתים לא אמרינן דחוזר וניעור, הרי ממילא דה"נ הא דכל שבישל כל החתיכות יחד אמרינן דחוזר וניעור, היינו רק כשאין בהן ס' כנגד האיסור, אך כל שיש בהן ס' כנגד האיסור, לא אמרינן בזה דחוזר וניעור.

ח] ויש מקום לדון עוד בזה, דכל הא דביבש ביבש שבישלן יחד ה"ז חוזר וניעור, הוא משום דכל עיקר הביטול שנתבטל האיסור מתחילה, הוא רק משום שהי' יבש ביבש ול"ה בו נתינת טעם, וע"כ אין בכח ביטול זה להתיר היכא שבישלן יחד ובא לידי נתינת טעם, אך בחמץ שנתערב קודם הפסח בס', דהביטול שנתבטל מתחילה הי' בכחו להתיר אף אם הן נותנין טעם זב"ז, שהרי קודם הפסח בטל החמץ אף בתערובת דלח בלח, הרי דשפיר יש בכח ביטול זה להתיר אף כשבישלן בתוך הפסח ובאו לידי נתינת טעם, ודו"ק.

**ג**

ט] בחזו"א שם סק"ו כתב עוד, ז"ל, ולא עוד אלא אפי' בישל את המצות אחת אחת לבדה כולן אסורות, דהא השתא איכא מצה אחת שנאסרה מחמת טעם חמץ או מחמת משהו חמץ [אם יש ס' נגד הקליפה] והיא נתערבה בפסח יבש ביבש, דאע"ג דנתערבה קדם הפסח, הא השתא בפסח נתחדש בה איסורה והשתא אנו צריכים להתיר את כל התערובות ע"י דין ביטול ברוב, וכה"ג לכו"ע חמץ בפסח לא בטל וכו', ולפ"ז אף אם בישל מצה אחת היא אסורה דמספקינן לה במצה האסורה ממגע חמץ, וא"א להתירה רק מכח רוב והרי חמץ בפסח במשהו וכו', עכ"ל.[[4]](#footnote-5)

ונתחדש בדבריו, דהא דביבש ביבש שחזר ובישלן, ה"ז חוזר וניעור, אי"ז רק משום דהשתא שהאיסור נותן טעם בכל החתיכות בטל עיקר הביטול דיבש ביבש, אלא לעולם אף שנתבטל האיסור, מ"מ כל שעכשיו הוא נו"ט בחתיכות אחרות, יש לנו לדון על האיסור מחדש, וכל דעכשיו אין דינו להתבטל, ה"ה אסור.

י] וצ"ע דמנלי' הך מילתא, הרי בפשוטו כל דעדיין כח הביטול הראשון דיבש ביבש קיים, הוי האיסור שנתבטל כהיתר, ואינו אוסר בטעמו כלל, וכל הא דיבש ביבש שנתבטל ובישל כל החתיכות יחד ה"ז אסור, הוא רק משום דהשתא דהאיסור נותן טעם בכל החתיכות, בטל כח הביטול דיבש ביבש.

עוד יש לתמוה ע"ד החזו"א בזה, ממש"כ הפוסקים בסימן ק"ט ס"ב, דאיסור שנתבטל יבש ביבש, ובישל אח"כ כל החתיכות בב' קדירות, ה"ה מותרין, ועמש"נ לדון בזה בדברינו בדין יבש ביבש סימן ב' ענף ה', והש"ך שם סקי"ב כתב דכ"ז הוא משום שכבר נתבטל האיסור מתחילה, אך אם לא נתבטל האיסור מתחילה, ה"ז אסור אף בכה"ג, ונתפרש הטעם בזה בד' היד יהודה שם סקי"ב ובסימן ע' סקי"א ובחזו"א סימן ל"ו סק"ג, עיי"ש.

והנה לפ"ז הרי מבו' להדיא, דלא אמרינן דאיסור שנתבטל יבש ביבש ובישלו עם חתיכות אחרות, יש לנו לדון עליו מחדש, דא"כ הרי לא הי' לנו להתיר בכה"ג שבישל בב' קדירות, שהרי עכשיו אין דינו להתבטל, ולא אסרינן אלא כשבישל את כל החתיכות יחד, ומשום דהו"ל כהוכר האיסור, ולפ"ז ודאי דאין לאסור במצה שנאסרה מקצתה ונתערבה עם אחרות קודם הפסח, ובישל בפסח כל מצה בפנ"ע.

**ד**

יא] נת' לעיל סק"ה מש"כ המג"א בסימן תמ"ז סקי"א בביאור ד' הרמ"א שם, דאף דקי"ל דחמץ שנתבטל קודם הפסח אינו חוזר וניעור בפסח, היינו רק בתערובת דלח בלח, אך בתערובת דיבש ביבש, ה"ה חוזר וניעור בפסח,[[5]](#footnote-6) ולא נתפרש בדבריו טעם החילוק בזה.

והפמג שם כתב לפרש בזה, דלעולם מן הדין אף בתערובת יבש ביבש אינו חוזר וניעור, ואך דכיון דאם יבשל כולם יחד בפסח ה"ה אסורין, וכמש"נ לעיל סק"ה מד' כמה מרבוותא, ע"כ ה"ז חוזר וניעור אף קודם שבישלם, עיי"ש בדבריו, ובסו"ד כתב לפקפק בזה, - אך זה ניחא רק אי נימא דאף לדעת הסוברים דאף אם חמץ שנתבטל קודם הפסח אינו חוזר וניעור, מ"מ אם בישל כל החתיכות יחד ה"ה אסורות, אך לפמש"כ השעה"צ דאף אם בישל כל החתיכות יחד ה"ה מותרות, וכמש"נ לעיל ענף ב', לא א"ש.

יב] ובביאור הגר"א שם כתב בזה, ז"ל, ונוהגין כו' ומיהו כו', אף לסברא הראשונה, דיליף מכלאים כמ"ש בתוספתא שם והביאו הר"ש והרא"ש שם בזמן שהביא פשתן וטרף עמהן וטרפן זב"ז, אבל העושה חלוק מצמר גמלים כולו או כולו צמר ארנבים וארג בו חוט א' של צמר בצד זה וחוט א' של פשתן בצד זה אסור, דפשתן טרוף אינו ניכר ונתערב כמו לח בלח, משא"כ בחוט שעומד בפ"ע ואינו מתבטל, וה"ה לפירורין, עכ"ל.

ונתחדש בד' הגר"א, דהא דהעושה חלוק מצמר גמלים כולו או כולו צמר ארנבים וארג בו חוט א' של צמר בצד זה וחוט א' של פשתן בצד זה אסור, אין הטעם בזה משום דהחוט של צמר ושל פשתן ניכרים הם ול"ש בהן ביטול כלל, וכמש"כ כן בנובי"ת יו"ד סימן קפ"ו, אלא אף אם אינם ניכרים, מ"מ כיון דהן עומדין בפנ"ע אינם בטלים.

ומשמעות ד' הגר"א דהיינו, דכל הא דהיתר בהיתר בטיל, היינו רק בתערובת דלח בלח, אך בתערובת דיבש ביבש ליכא דין ביטול על היתר בהיתר, וי"ל דהטעם בזה הוא, דבתערובת דיבש ביבש כל עיקר דין הביטול, הוא מכח שההיתר והאיסור סותרים זל"ז בדינם, וע"כ בהיתר בהיתר ליכא דין ביטול, - ונמצא לפ"ז, דאין מכוון הרמ"א דבתערובת דיבש ביבש אמרינן דחוזר וניעור, אלא היינ דבתערובת דיבש ביבש לא נתבטל כלל קודם הפסח, וע"כ ה"ז אסור בפסח, אך בשערי ישר ש"ג פכ"א פירש ד' הגר"א בע"א, ודברים מחודשים טובא, וגם אינם מתישבים היטב בל' הגר"א.

**ה**

יג] ואמנם צ"ע בזה, דלפ"מ דקי"ל דחמץ בער"פ בטל בס', א"כ הרי גם אי נימא דליכא דין ביטול ביבש בחמץ קודם פסח, משום דהיתר בהיתר אינו בטל בתערובת דיבש ביבש, מ"מ בער"פ אחר חצות דהו"ל תערובת דאיסור בהיתר, ודאי דה"ז בטל, וא"כ מ"ט ה"ז אסור בפסח.

יד] אמנם הנה כבר נת' במק"א להעיר כן גם בעיקר ד' הגר"א שם שפירש דעת הסוברים דחמץ שנתבטל קודם הפסח אסור בפסח, דהוא או משום דאמרינן חוזר וניעור, או משום דאין החמץ בטל כלל קודם הפסח, וצ"ע דלפמש"כ השו"ע לעיל מינה דחמץ בער"פ בטל בס', והגר"א שם לא הביא דעה החולקת ע"ז, א"כ היאך מצינו לפרש דהא דחמץ שנתבטל קודם הפסח אסור, הוא משום דאין החמץ בטל כלל קודם הפסח, והרי אף דאינו בטל קודם הפסח דהו"ל היתר, מ"מ הוא בטל בער"פ דכבר הו"ל איסור.[[6]](#footnote-7)

טו] ונת' לפרש בזה, דהנה הראבי"ה בסימן ת"כ בתשו' רבינו יואל פירש דהא דאין חמץ בטל קודם הפסח, הוא כמש"א בנדרים דע"ו. דל"מ טבילה לכלי קודם שנטמא, עיי"ש, ומבו' מזה דעיקר הנידון דיהא דין ביטול בהיתר, היינו דיחול דין הביטול על איסור החמץ, דומיא דהנידון דיועיל טבילה לכלי קודם שנטמא, ואף דחמץ אינו בטל, היינו רק בזמנו, אך קודם זמנו מצי חייל ביטול אף על איסור חמץ, דבכה"ג שנתבטל קודם זמנו לא גזרו חכמים, וכמש"כ רבינו יואל שם.

ולפ"ז נראה עוד, דכל הא דאם נתבטל החמץ קודם הפסח אינו חוזר וניעור בפסח, הוא רק משום דחייל הביטול קודם הפסח על איסור החמץ, אך אם לא חייל הביטול על איסור החמץ, הרי הגם דנתבטל החמץ לענין דינים אחרים, מ"מ אי"ז טעם שלא יהא אסור בפסח, דאיסור החמץ שעליו לא נתבטל מעולם.

ולפ"ז נראה דע"כ אף דבער"פ נתבטל החמץ, הרי מ"מ לא חייל הביטול על איסור החמץ דפסח שהוא בכרת, וע"כ שפיר יש לאסרו בפסח במשהו, כיון שמעולם לא בטל איסור זה.

טז] ולפ"ז ניחא גם מש"כ הגר"א דהא דבנתערב קודם הפסח ביבש ה"ה אסור בפסח, הוא משום דאין היתר בהיתר בטל בתערובת יבש ביבש, ולא תיקשי דמ"מ ה"ז בטל בער"פ דכבר הו"ל תערובת איסור בהיתר, והיינו משום דאף דאיסור החמץ דער"פ נתבטל, מ"מ איסור החמץ דפסח לא נתבטל מעולם, וכמש"נ.

1. אמנם הנה בביאור הגר"א סימן ק"ט סקי"א כתב דהא דבאיסור שנתבטל ביבש ובישל כל החתיכות יחד אין חוזר וניעור, הוא משום דבדבר שהוא מדרבנן אינו חוזר וניעור, - אך נראה דאין מכוון הגר"א לפרש כן בד' הרא"ש, שהרי דעת הרא"ש דכל שהוסיף על האיסור ה"ה חוזר וניעור אף בדרבנן, ואף בערלה האוסרת במאתים ובתרומה האוסרת במאה אמרינן דחוזר וניעור, ובע"כ דהא דכשבישל כל החתיכות יחד אין האיסור חוזר וניעור, הוא משום דלא אמרינן חוזר וניעור אלא כשהוסיף על האיסור, וכנ"ל, - ומש"כ הגר"א דהטעם הוא משום דבדרבנן לא אמרינן דחוזר וניעור, דברי עצמו הם, ואזיל לטעמי' דס"ל דאין לחלק בדין חוזר וניעור בין היכא דהוסיף על האיסור להיכא דלא הוסיף על האיסור, ואשר מה"ט ס"ל דהא דבחמץ שנתבטל קודם פסח לא אמרינן דחוזר וניעור, הוא רק משום דבאיסור האוסר ביותר מס' לא אמרינן דחוזר וניעור, וכנ"ל. [↑](#footnote-ref-2)
2. ועיי"ש שלמד לזה ממש"כ הב"י בסימן תמ"ז מהגמי"י, בדין חטה שנמצאת במצה אפוי' או בתרנגולת, דאם חזרו וחממו המצה או התרנגולת בפסח בעוד שהחטה בתוכה, ה"ה אסורה, כיון דחוזרת ונותנת טעם בתוכה, עכ"ד.

   וצ"ע רב בזה, דלכאו' בגוונא דההגמי"י ל"ב לדינא דחוזר וניעור, שהרי החטה ניכרת ולא נתבטלה מעולם, וע"כ ודאי דאם חממו המצה או התרנגולת בפסח בעודה שהחטה בתוכה, ה"ה אסורה, אך שפיר י"ל דכל שכבר נתבטל החמץ קודם הפסח, אינו חוזר וניעור, אף אם בישלו כל התערובת יחד, ושוב מצאתי שכבר עמד ע"ז הפר"ח בסימן תס"ו סק"ד, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-3)
3. אך במק"א נת' די"ל, דהא דביבש ביבש שבישל כל החתיכות יחד אמרינן דחוזר וניעור, אי"ז מדינא דחוזר וניעור דעלמא, אלא היינו דאף בגונא דבעלמא אי"ז חוזר וניעור, כ"ז הוא כשהוסיף על האיסור, דבזה י"ל דדנים כל איסור בפנ"ע, אך כשהאיסור עצמו שנתבטל נעשה נו"ט, אמרינן חוזר וניעור בכל גווני.

   ובזה מתפרש גם דעת הרשב"א בתשו' ח"א סימן תפ"ה דס"ל דחמץ שנתבטל קודם הפסח חוזר וניעור בפסח, אף דבעלמא ס"ל לא אמרינן חוזר וניעור ביותר מכדי נתינת טעם, ואכמ"ל. [↑](#footnote-ref-4)
4. ועיי"ש בסק"ו שכתב לדון עוד עד"ז, בדין תרנגולת שנמצא בה חטה והסירו החטה ממנה, ז"ל, ואמנם אף להמתירים יש לדון אם מותר לחמם, די"ל דכל שמוסיף לחמם מתמזגין החמץ והבשר והו"ל כמבליע החמץ בפסח, ובזה יש מקום לאסור בשכר בדבש כיון דעד השתא הוי תערובות לח בלח של צונן וכשמחמם הוי עירוב הטעמים, ומ"מ משמע דלהמתירים גם בזה מותר, דהא כתב התה"ד דקמח בקמח הוי לח בלח ואינו חוזר וניעור וסתם קמח אינו ראוי לאכול חי אלא אפוי, אלמא דמותר לאפות את התערובות אף דהאפי' ממזגן ומבליע החמץ במצה, עכ"ד. [↑](#footnote-ref-5)
5. והחזו"א סימן קי"ט סק"ה כתב מקור לחילוק זה, מד' הרשב"א בתשו' ח"א סימן תפ"ה שכתב דחטים חמוצים המעורבים בכרי קדם הפסח ונכנס הפסח אסור לאוכלם חדא חדא, מבואר דאמרינן חו"נ ביבש ביבש, ואילו טחנם קדם הפסח ואיכא ס' כנגד החמוצים מבואר שם דמותר, ולא אמרינן דחוזר וניעור, עכ"ד.

   והדברים צ"ע, דהמעיין בד' הרשב"א שם יראה שלא חילק כלל בין תערובת דלח בלח לתערובת דיבש ביבש, אלא דעת הרשב"א גופי' שם דלעולם אמרינן דחוזר וניעור, אף בתערובת דלח בלח, ומה שדן בתחילת דבריו אם מותר להוסיף על החטין, הוא לדעת הסוברים דחמץ בפסח בטל בס', או לדעת הסוברים דכל שבטל קודם הפסח אינו חוזר וניעור, עייש"ה, - ועי' באלי' רבה סימן תמ"ז סקי"א שהוכיח מד' הרשב"א אלו להיפך, דלדעת הסוברים דחמץ שנתבטל קודם הפסח אינו חוזר וניעור, היינו אף בתערובת דיבש ביבש, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-6)
6. ועיקר הך מילתא דאף אם היתר בהיתר לא בטל, מ"מ יש להתיר בחמץ שנתערב קודם הפסח, משום דהוא בטל בער"פ אחר חצות, כ"ה להדיא באו"ז הל' פסחים סי' רנ"ו בפי' הר"ש מפלייש, עיי"ש, וכן נקט המהרי"ל בסימן קפ"ו, ותמה מכח זה ע"ד ראבי"ה, וכ"כ בס' עטרת חכמים או"ח סי' ה', אמ"ב דיני פסח סי' י"ז, יד"י סי' ס"ט סקס"ג, ועוד מרבוותא. [↑](#footnote-ref-7)