טהרות פ_ד מי_ב
קטגוריות: ש_ס / נה טהרות / טהרות ג ד  עניינים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ

**טהרות פ"ד מי"ב**

א] **ספק החולין זה טהרת פרישות, ופי' הר"ש, טהרת פרישות לא נתברר וי"מ כגון ט' צפרדעים ושרץ א' ביניהן וכו' ואם פירש אחד מהן ונגע בו הולכין אחר הרוב**, מבו' דאזלי' בתר רוב לטהר ברה"י, וכ"ה בתוספתא שהביא הר"ש להלן פ"ה מ"ב, וזה דלא כמש"כ הגרע"א במהדו"ת סימן ק"ח לדון דמטמאינן ברה"י אף היכא שיש רוב לטהר, ועמש"נ בזה לעיל פ"ג מ"ח אות כ"ח.

ב] **שם, וי"מ כדתנן בפ"ק דנדה היתה יושבת במטה ועסוקה בטהרות פירשה וראתה דם היא טמאה וכולן טהורות,** היינו הא דתנן התם דאשה שיש לה וסת די' שעתה, וע"כ לא מטמאינן להטהרות שנגעה בהן.

והנה בפשוטו הא דאשה שיש לה וסת די' שעתה, הוא משום שאין לנו להסתפק כלל שמא ראתה קודם לכן, ולפ"ז צ"ב הא דמני לה הכא בכלל הספיקות שטיהרו חכמים, וי"ל דהוא דומיא דהא דתנן דספק שרצים כשעת מציאתן, דנמי הא דמטהרינן הוא משום דאיכא הכרעה לטהר, ולא משום שטיהרו חכמים בספק זה.

אך יל"פ דכל הא דאשה שיש לה וסת די' שעתה, הוא רק משום דבספיקא דמעל"ע ליכא לדינא דספק טומאה ברה"י, משום דהוי ספק טומאה למפרע או משום דהוי ספק ראי' וכו', ואך מדרבנן החמירו לטמאות מעל"ע ובאשה שיש לה וסת לא החמירו, אך אם הי' בספיקא מעל"ע לדינא דספק טומאה ברה"י, הי' לנו לטמאות מעל"ע אף באשה שיש לה וסת, ולפ"ז ניחא דזהו דתנן הכא בכלל הספיקות שטיהרו חכמים ספק פרישות, דהיינו ספיקא מעל"ע דלי"ב לדינא דספק טומאה ברה"י, ולפ"ז נמצא דעיקר הך דינא הוא גם באשה שאין לה וסת, שאינה מטמאה מעל"ע רק לתלות בקדשים, אך כיון דמשמעות הלשון הוא דמטהרינן לגמרי, ע"כ פירש הר"ש דקאי על אשה שיש לה וסת דדי' שעתה ואינה מטמאה כלל מעל"ע.

ג] **שם, וי"מ כגון בגדי ע"ה מדרס לפרושים,** בפי' הר"ש מכת"י ליתא, אך בפי' הרמב"ם פירש כן, דאם נסתפק הפרוש אם נגע בבגדי ע"ה ה"ז טהור, וכן אם נסתפק אוכל תרומה ואירע לו ספק בבגדי הפרוש הזה ה"ז טהור.

וצ"ע, שהרי להדיא תנן לעיל מ"ה בבגדי ע"ה, דעל ספק מגען ברה"י לר' יוסי שורפין ולחכמים תולין, וכנראה מה"ט מחקו הר"ש מפירושו, ובחזו"א סימן ו' סק"ה כתב דצ"ל דמתניתין דהתם לתרומה דוקא, והא דמטהרינן הכא הוא לחולין, וכדתנן ספק "החולין" זה טהרת פרישות.

ד] הרמב"ם פט"ו משאה"ט ה"ב כתב, ז"ל, ספק החולין היא טהרת אוכלי חוליהן בטהרה וכו' כיצד, אוכלי חוליהן בטהרה שנולד להן ספק טומאה בטהרותיהן הרי אלו טהורים ככל הספיקות כולן, ואין להן טומאה אלא טומאה ודאית, עכ"ל, ומשמעות דבריו דהיינו, דאוכלי חולין בטהרה, אין נמנעין מלאכול אלא אוכלין שנטמאו בודאי, אך אוכלין שנטמאו בספק טומאה ברה"י, ה"ה אוכלין אותן כאוכלין טהורין, וכן מ' קצת בפי' הרא"ש, וכן פירש המשנ"א בדבריהם, אך עי' חזו"א סימן ו' סק"ה דפליג ע"ז ונדחק בדבריהם.

ה] **שם, ספק שרצים, כלומר מאי ניהו ספק שרצים דטהור היינו מה שאמרנו כשעת מציאתן כגון שמצא שרץ שרוף ע"ג זיתים וכו', תניא בתוספתא איזהו ספק שרצים שטיהרו חכמים זהו ספק הנזרקין,** צ"ב, דכיון דלהדיא מפרש בתוספתא דספק שרצים היינו ספק הנזרקין, א"כ מ"ט פירש הר"ש בע"א דספק שרצים היינו שרץ שרוף ע"ג זיתים, ונ' פשוט דהוא משום דבמתני' תניא דספק שרצים "כשעת מציאתן", וע"כ אין לפרש למתני' דספק שרצים היינו ספק הנזרקין, שהרי הא דמטהרינן בספק הנזרקין אי"ז משום דינא דכשעת מציאתן, אלא משום דאין לטומאה מקום, וע"כ בע"כ דמתני' פליגא אתוספתא, וזהו שפירש הר"ש דלתנא דמתני' ספק שרצים היינו שרץ שרוף ע"ג זיתים.

אמנם בפי' הרא"ש פירש, ז"ל, כשעת מציאתן כגון נמצא שרץ שרוף וכו', ובתוספתא מפרש זהו ספק הנזרקין כמו שאני מוצאו עתה שאינו נוגע בטהרות כך אני תולה שלא נגע בהם בעוברו דרך עליהם, עכ"ל, והרי דמפרש הרא"ש דהא דתנן כשעת מציאתן, קאי על ספק הנזרקין דדינו הוא כשעת מציאתן, דכמו שאני מוצאו עתה שאינו נוגע בטהרות כך אני תולה שלא נגע בהן בעוברו דרך עליהם, וצ"ב שהרי הא דמטהרינן בספק הנזרקין אי"ז כלל משום דינא דכשעת מציאתן, אלא הוא משום שאיבד"ל ומשום שאין לטומאה מקום, וכמו שפירש הרא"ש לעיל משנה א'.

ובחזו"א סימן ד' סק"ה כתב דצ"ל, דהא דתנן כשעת מציאתן אינו טעם על הדין אלא ה"ק שרצים הנזרקין דינן כשעת מציאתן ולא חיישינן דלמא נגעו בהעברתן והטעם משום שאין לטומאה מקום, אך אי"ז במשמעות ל' הרא"ש, א"נ מילתא אחריתא היא, ואיירי בספק נגע לאחר שנח ולא חיישינן לי' משום כשעת מציאתן, ואינו דין זרק ככר לבין המפתחות, עכ"ד.

והרמב"ם בפירושו פירש להא דספק שרצים דהוא ספק הנזרקין, וכ"כ בפט"ו משאה"ט ה"ו, ובפשוטו נ' בדבריו דהא דמטהרינן בספק הנזרקין הוא משום דינא דכשעת מציאתן, וזה אינו מתישב עם מש"כ בפיהמ"ש לעיל משנה א', ועמש"נ בדעתו לעיל משנה א'.