יחוד כלי א
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / מוקצה / הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים

אור ליום ה' ט"ז אלול תשס"ז

א] ז"ל הרמב"ן, אלא שאין כל ההזמנות שוות בכל הדברים, דהתם בחריות שגדרן לעצים שעשויות לישיבה, פעמים אדם מייחד לישיבה לעולם כמו שאמרו ונמלך עליהן לישיבה, כלומר שחזר בו ממחשבתו הראשונה שגדרן לעצים ועכשיו ייחדן להיות עומדין לישיבה לעולם, וכיון שהן ראויות להתייחד לישיבה ישב מהני אע"פ שלא חשב ושלא קשר, ואפי' להתירן לגמרי ככל הכלים, אבל אבן ע"פ חבית אין אדם עושה אותה כיסוי אלא לפי שעה, ומש"ה בעיא מעשה רב, ולדברי הכל להתירה בטלטול ולעשותה ככסויי הכלים בעי' בה התקנה ותורת כלי, אלא הא דפליגי רב אמי ורב אסי ותרוייהו אליבא דר' יוחנן באבן שהניחה ע"פ חבית, דלרב אסי נעשית כסוי חבית ליטלה משם כשרוצה להסתפק מן החבית ולהחזירה במקומה קאמר, דקסבר אע"פ שאין תואר כלי עלי' כיון שהתחיל ועשה בה מעשה להשתמש בה למחר במלאכה מיוחדת התירו לאותה מלאכה, וכן באבנים שפשוף שלהן מתירן שהרי עשה בהן מעשה לצורך אותה ישיבה והותרו לצורך אותו דבר שהתקין עליהן לסדרן למחר לישיבה במקומן, שהרי התחיל בתשמיש זה מערב יו"ט בכיסוי החבית או בשפשוף הישיבה ע"מ להשתמש בו נמי בשבת ועדין הן מונחין שם והתקנתן עליהם במקומן לאותו תשמיש, וכל עיקר אינם ראויין לישיבה זו אלא מחמת שפשוף שעשה להם מבערב וכן הנחה דאבן ע"פ החבית, אבל לטלטולין אחרים לצורך גו"מ לא, ורב אמי סבר אף לאותו דבר שייחדן אסורין עד שיהא בהן תורת כלי הלכך אבן דחבית לעולם אסורה, והך פלוגתא לא דמיא לכולהו, דבין בחריות בין בנגר וכל כסויי הכלים להתירן לגמרי בהתקנתן פליגי, וזו להתיר אותה במלאכה שתיקן בה והתחיל בה מערב שבת להשתמש בה למחר ואע"פ שאין עשויין להתייחד לכך ואין עליהם תורת כלי כלל, ומיהו דוקא לאותו תשמיש כלומר לסדק האבנים לישיבה בשפשוף והאבן ליטלה ולהחזירה ע"פ החבית בהנחה כדפרישית וכו', עכ"ל.

ונ' להדיא מל' הרמב"ן, דהא דס"ל לרב אסי דכל שהתחיל בתשמיש מערב שבת שרי לטלטל בשבת לצורך שימוש זה, הוא רק דומיא דשפשוף האבנים שה"ז מתקן האבנים לישיבה בשבת, וכן הנחת אבן ע"פ החבית, דכיון שהניחה שתהא מונחת שם בשבת, נמצא שהכין האבן להשתמש בה בשבת, וע"כ הוא שהותר לטלטלה בשבת לתשמיש זה.

ולפ"ז פשוט, דמה"ט בנדבך של אבנים לא התירו אלא בשפשוף, ול"מ שישבו עליהן מבעו"י, וכמו שדקדקו התוס', אך בתוס' הרא"ש כתב דאף ישיבה מהניא, עיי"ש, דישיבה מבעו"י אינה מתקנת ואינה כלל הכנה לישיבה בשבת, וע"כ לא מהניא להתיר טלטול לצורך ישיבה בשבת.

ועד"ז הוא במש"א בגמ' דקכ"ו: בדין קנה שהתקינו בעה"ב להיות פותח ונועל בו, דהתם הרי איירי בברייתא לטלטלו לצורך פתיחה ונעילה, ואפ"ה אמרו בגמ' שם דלר' יוחנן אסור לטלטלו אא"כ יש עליו תורת כלי, והיינו משום דאף אם פתח ונעל בו מבעו"י, מ"מ אי"ז הכנה לנעילה דשבת, וע"כ לא חשיב שהתחיל במלאכה זו מבעו"י.

ועד"ז הוא גם במש"א לעיל ד"נ. דאמר להם לתלמידיו צאו וחשבו כדי שנשב עליהן למחר וכו', ואמרי' עלה דדוקא בית האבל או בית המשתה דטרידי, אבל הכא קשר אין לא קשר לא, ומ' דגם להתיר לטלטלן כדי שנשב עליהן, ל"מ אא"כ קשר מבעו"י, אך ישב לא מהני להתיר, ונ' דהיינו גם לדעת רב אסי, ומשום דישיבה על החריות מבעו"י אי"ז תחילת הישיבה דשבת, וכנ"ל.

ולעיל שם אמר רב אשי אף אנן נמי תנינא הקש שע"ג המיטה וכו' אבל וכו' או שהי' עליו כר או כסת מבעו"י מנענעו בידו, וצ"ב דמה מייתי מינה סייעתא לרב אסי, הרי איהו גופי' ס"ל דכל שהתחיל בתשמיש מבעו"י מותר לטלטלו בשבת לצורך אותו תשמיש, וא"כ כיון שהי' עליו כר או כסת מבעו"י והתחיל בתשמיש מבעו"י, מותר לטלטלו לצורך השכיבה, ומנא לן דמותר לטלטלו אף לשאר צורך גו"מ.

והנה אי נימא דהי' עליו כר או כסת אי"ז מתקנו לשכיבה, אלא מכוון מתני' הוא דשכב עליו מבעו"י, ניחא, שהרי כבר נת' דזה ל"מ כלל להתיר טלטול לצורך תשמיש זה, דלא חשיב כלל שהתחיל בתשמיש מבעו"י.

אך אי נימא דמה שהי' עליו כר או כסת ה"ז מתקנו לשכב עליו בשבת, לכאו' ה"ז דומה לשפשוף דאבנים, דחשיב שהתחיל הישיבה מבעו"י, אך ל' הרמב"ן בתו"ד לגבי שפשוף, דכל עיקר אינם ראויין לישיבה זו אלא מחמת שפשוף שעשה להן מבערב, ועפי"ז י"ל דבהנחת כר או כסת, לא סגי לחשוב שהתחיל בשכיבה מבעו"י.

אך העירוני דלק"מ, שהרי להדיא בל' הרמב"ן דכל הא דמהני שפשוף מבעו"י, הוא משום שעשו השפשוף לצורך הישיבה בשבת, וכמש"כ בתו"ד, שהרי התחיל בתשמיש זה מערב יו"ט בכיסוי החבית או בשפשוף הישיבה "ע"מ להשתמש בו נמי בשבת", עכ"ל, וכ"ה מבו' עוד בלשונו, ואשר ע"כ בקש שעל המטה שהי' עליו כר או כסת מבעו"י, הרי דאף אי נימא דעי"ז נתקן לשכב עליו בשבת, מ"מ כיון שלא הניח עליו הכר או הכסת לצורך שכיבת שבת, ליכא בזה לדינא דרב אסי, וז"פ.

] והנה ז"ל הרמב"ם פכ"ה משבת הכ"א, נדבך של אבנים שחשב עליו מבעוד יום אם למדום מותר לישב עליהן למחר ואם לאו אסור, חריות של דקל שגרדן לעצים ונמלך עליהן מערב שבת לישיבה מותר לטלטלן, וכן אם ישב עליהן מבעוד יום מותר לטלטלן, עכ"ל.

ונ' לדקדק מל' הרמב"ם, דבנדבך של אבנים שחשב עליו מבעו"י ולמדום, לא שרי לטלטלן רק לצורך ישיבה, וכמש"כ הרמב"ם דמותר לישב עליהן למחר, ואילו בחריות שנמלך עליהן לישיבה, מותר לטלטלן גם לשאר צרכים.

ומצינו כן בד' הגר"ז בסימן ש"ח סעיף נ' ואילך, ז"ל, חריות של דקל וכו' אבל אם נמלך עליהם אח"כ שיהיו עומדים ומיוחדים לישיבה וכו' ומותר לטלטלם בשבת לסדרם לישב עליהם וכו' וה"ה לצורך מקומם או לצורך עצמם כדין כלי שמלאכתו להיתר, לפי שכיון שדרכם של חריות לייחדם ג"כ לישיבה לפיכך כיון שישב עליהם הוכנו לישיבה על ידי כן ונעשה עליהם תורת כלי, אבל שאר עצים וכן נדבך של אבנים וכו' אא"כ עשה בהם מעשה רב להכינם לישיבה דהיינו שסדרם מבעו"י כדי שיהיו מוכנים לישב עליהם למחר, שמעשה גדול כזה מועיל להוריד עליהם תורת כלי וכו', ולטלטלם שלא לצורך ישיבה אלא לצורך מקומם או לצורך אחר אסור בכל ענין, שאין מעשה הסידור מועיל אלא לטלטול שלצורך ישיבה שבשביל כך סידרום, עכ"ל.