הבדלה ב
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / אורח חיים / סימן רצד עד סימן ש - הבדלה

**שיעורי הלכה**

### שיעורים על סדר השו"ע

### מפי מו"ר הגאון

### רבי רפאל צבי ובר שליט"א

הלכות הבדלה

##### **שיעור מיוחד על הבדלה כשחל תשעה באב ביום ראשון**

##### **שיעור ב**

# דיני הבדלה בתשעה באב.

## ברכת בורא מאורי האש

כתב השו"ע בהלכות תשעה באב (סימן תקנו סעיף א) דליל תשעה באב שחל באחד בשבת כשרואה את הנר מברך 'בורא מאורי האש'. והעירו דבברכת בורא מאורי האש צריך שישב המברך והשומעים כי בכך יש קביעות וכמו שמבואר בשו"ע לעיל (סימן קסז סעיף יא) דאחד שמוציא את חבירו ידי חובה צריכים שניהם לשבת דבכך הוי קביעות, ואף שלדעת הרמ"א (סימן רצו סעיף ו) עושים הבדלה מעומד, ביאר המשנ"ב (שם ס"ק כז) דמתוך שקובעין עצמם כדי לצאת ידי ברכת הבדלה, מהני נמי קביעות זו לצאת בברכת היין, אך במוצאי שבת שהוא ליל תשעה באב כיון שלא עושים הבדלה צריך לברך על הנר בישיבה.

עוד יש להעיר דהנה מצינו בשו"ע (סימן רצו סעיף ח) שהביא שתי שיטות אם נשים חייבות בהבדלה, וכתב הביאור הלכה (שם ד"ה לא יבדילו) דאף למ"ד דנשים חייבות בהבדלה יש להסתפק אם חייבות בברכת הנר ע"ש, ולפי זה עדיף כדי להוציא את אשתו בברכת הנר עדיף שיברך בביתו קודם שילך לבית הכנסת לפי שהיא אינה יכולה לברך בעצמה.

## שכח להבדיל בתפילה

מבואר בשו"ע (סימן רצד סעיף א) שאם טעם קודם שהבדיל על הכוס צריך לחזור ולהבדיל בתפילה, כי ההבדלה על הכוס אינה כתיקונה, עוד מצינו בשו"ע לקמן (סעיף ג) לגבי מי ששכח להבדיל בתפילה במוצאי שבת שהוא תשעה באב, שאינו צריך לחזור ולהתפלל כיון שיכול לסמוך על מה שיבדיל במוצאי תשעה באב, ומעתה יש לדון באופן ששכח להבדיל בתפילה בליל תשעה באב ובמוצאי תשעה באב עבר וטעם קודם הבדלה, דלכאורה יצטרך לחזור ולהתפלל ערבית ולהבדיל בתפילה. ואמנם כבר הבאנו בשיעורים (הבדלה שיעור א) דאינו כן כיון שכל הדין להבדיל הוא רק בתפילה הראשונה של השבוע ולכן לא שייך לחזור ולהתפלל ערבית ולהבדיל בתפילה של מוצאי תשעה באב יעו"ש.

## חיוב ההבדלה במוצאי שבת שחל בתשעה באב

נתבאר בשו"ע שמבדילין במוצאי תשעה באב שהוא ליל יום שני, ומקור דבריו הוא מהבה"ג (הובא ברא"ש תענית פרק ד סימן מ) דכשחל תשעה באב ביום א' זמן ההבדלה הוא במוצאי תשעה באב.

והנה בכל מוצאי שבת מבואר בגמרא (פסחים קז, ב) דמי שלא הבדיל הולך ומבדיל כל היום כולו, ומסקינן שמע מינה הולך ומבדיל כל השבת כולה, ובביאור מסקנת הגמרא נחלקו הראשונים דיש אומרים שיכול להבדיל עד יום ג' וי"א שמבדיל ביום ראשון בלבד, ובשו"ע (סימן רצט סעיף ו) הביא בסתם שיכול להבדיל עד יום שלישי, ובשם יש אומרים שמבדיל כל יום ראשון ולא יותר, וברמ"א שם מסיק דהעיקר כסברא ראשונה. ומעתה יש לעיין דבשלמא לפי השיטות שיכול להבדיל עד יום שלישי א"ש שיכול להבדיל במוצאי תשעה באב שהוא ליל יום שני, אך לדעת היש אומרים שיכול להבדיל רק עד יום ראשון, צ"ב איך מבדיל במוצאי תשעה באב שהוא ליל יום ב'. וכבר עמד בזה הבה"ג (ברא"ש שם) וכתב דה"מ היכא דהוי שרי למיכל אבל הכא דלא שרי למיכל חד בשבתא מבדיל לאורתא דתרין בשבתא, והיינו דבכל שבוע מבדיל רק עד יום א' בלבד דנתנו יום אחד לתשלומין, אך במוצאי שבת שחל בתשעה באב שאינו יכול להבדיל ביום א' תיקנו חז"ל את יום ב' להבדלה.

וברא"ש שם הביא את דעת הרמב"ן (בספר תורת האדם) שחלק על הבה"ג וס"ל דאי אפשר להבדיל במוצאי תשעה באב, וטעמו דאדרבה כיון שאינו יכול להבדיל במוצאי שבת סברא הוא שלא יוכל להבדיל בהמשך השבוע כיון שלא נתקן תשלומין אלא באופן שהיה מחוייב בעיקר הדבר, והוסיף דאפילו לפי הדעות שיכול להבדיל עד יום שלישי בשבת, אם חל תשעה באב במוצאי שבת לא יוכל להבדיל בשלישי בשבת כיון שלא תקנו תשלומין אלא באופן שהיה מחוייב בעיקר הקידוש. עוד כתב הרמב"ן דמסתברא דבמוצאי שבת שחל בתשעה באב לא תיקנו הבדלה על הכוס כלל, וכמו שמבואר בגמרא (ברכות לג, א) דבתחילה קבעוה בתפילה וכשהעשירו תקנו על הכוס וכשחזרו ונעשו עניים קבעו שוב על התפילה, וא"כ כשחל תשעה באב ביום ראשון הוי כמו שכולם עניים ובזה תיקנו להבדיל בתפילה.

והנה במה שכתב הרמב"ן דאם לא היה מחוייב בהבדלה במוצאי שבת לא תקנו לו תשלומין להבדיל ביום א', מצינו שנחלקו הראשונים בדבר לגבי מי שהיה אונן במוצאי שבת דאינו מבדיל על הכוס אם צריך להשלים ולהבדיל אחר שקבר מתו, דדעת הר"מ מרוטנבורג שיכול להשלים, ודעת הרא"ש (ברכות ריש פרק ג) שאינו יכול להשלים כיון שלא היה מחוייב בהבדלה במוצאי שבת ולא שייך בתשלומין, והביאם בבית יוסף (יורה דעה סימן שמא), ואמנם בשו"ע פסק (שם סעיף ב) שיבדיל אחר שיקבור מתו ומוכח דאפילו שלא היה חייב בהבדלה במוצאי שבת, שייך להבדיל לאחר מכן כיון שההבדלה אינה מדין תשלומין [אמנם הרא"ש כתב שאפילו לפי השיטות שאונן אינו מבדיל היינו משום שלא היה חייב בהבדלה במוצאי שבת, אך בתשעה באב חשיב שחייב להבדיל על הכוס רק אינו יכול להבדיל].

והשתא עולה שנחלקו הראשונים האם יש חיוב הבדלה במוצאי שבת של תשעה באב, דלדעת הרמב"ן אין כלל חיוב הבדלה על הכוס, אך לדעת הרא"ש יש חיוב להבדיל על הכוס רק אינו יכול להבדיל מחמת הצום [אך אין להוכיח ממה שמבדילים במוצאי יום ראשון דעל כרחך יש חיוב במוצאי שבת, דהא קיי"ל שאף אונן שלא היה מחוייב בהבדלה יכול להבדיל במוצאי יום א'].

## חולה הצריך לאכול ומבדיל מוציא בני ביתו יד"ח

והנה מבואר בשערי תשובה (סימן תקנו סעיף א) שחולה שאוכל בתשעה באב יבדיל תיכף במוצאי שבת, והביא שבברכי יוסף (ס"ק ב) נוטה קצת שיכול להוצאי גם את בני ביתו בהבדלה שהוא עושה. [ויש שהעירו שהמשנ"ב לא כתב שחולה יבדיל במוצאי שבת, אך באמת מצינו כן להדיא במשנ"ב לגבי סנדק בתשעה באב שנדחה שלדעת השו"ע אינו משלים, וכתב המשנ"ב (סימן תקנט ס"ק לז) שצריך להבדיל על הכוס קודם שיאכל]. ומדברי הברכי יוסף הנ"ל יש להוכיח כדברי הראשונים שיש חיוב הבדלה במוצאי שבת שחל בו תשעה באב, אלא שאינו יכול להבדיל מחמת הצום, ולכן צידד שהחולה חייב בהבדלה ויכול להוציא את בני ביתו.

והנה בשו"ת שבט הלוי (חלק ז סימן עז) חידש על פי זה לגבי אשה שהתירו לה לא לצום בתשעה באב והיא צריכה להבדיל, אך לכתחילה אינה יכולה האשה להבדיל בעצמה, וכמבואר בשו"ע (סימן רצו סעיף ח) דנחלקו הראשונים האם אשה חייבת בהבדלה, וכתב השבט הלוי שיבדיל הבעל והאשה תשתה.

אך נראה דאין לעשות כן משום דיש לחוש שהאשה אינה חייבת בהבדלה, ולכן אפילו אם היא תשתה לא תועיל שתייתה, כיון שאי אפשר לשתות את הכוס אלא מי שהוא מחוייב ויוצא ידי חובה בהבדלה זו [ואף אם נאמר שהבעל אינו יוצא ידי חובתו, אלא רק מוציא את אשתו ידי חובתה מדין ערבות, כיון שלפי הדעות שאשה אינה חייבת בהבדלה אז אין לה דין ערבות], וכך מבואר במשנ"ב לעיל (סימן רעא ס"ק סט) לגבי שתיית הכוס של קידוש, וכתב המשנ"ב שמה שמועיל שתיית המסובין היינו כששמעו מתחילה את הברכה והוא כיון עליהם להוציאם, אך אם שתה אחר שלא כיון עליו בברכה ואותו אחר בירך מחדש משמע שאין יוצאים בטעימתו, הרי מבואר דאם השומע לא יוצא ידי חובה בברכת המברך לא מהני שתייתו, והוא הדין הכא שלא תועיל שתיית האשה כיון שיתכן שהיא אינה חייבת בהבדלה. ואף שהיא יוצאת ידי חובה ממנו בברכת היין מכל מקום נראה דצריך שיוציא אותה בכל הברכה. וכן הביאו משמיה דהחז"א (בספר קרא עלי מועד פרק ה) שהיה מקפיד שמי ששותה את היין של הבדלה ייצא ידי חובה גם בברכת ההבדלה ולא סגי שיוצא ידי חובה בברכת הנהנין על היין.

## להבדיל ולתת לקטן לשתות או שהוא יבדיל

מבואר בשו"ע (סימן תקנו סעיף א) דאין לעשות הבדלה על הכוס וליתן לקטן לשתות מהכוס, וטעם הדבר מבואר במשנ"ב (סימן תקנט ס"ק ל) דחיישינן דלמא אתי למיסרך ולעשות הבדלה בגדלותו, דלפי הקביעות שלנו כל כמה שנים יוצא הבדלה במוצאי שבת ויש חשש שיבוא לטעות בזה, אמנם לגבי ברית שחל בתשעה באב כתב השו"ע (שם סעיף ז) שאפשר ליתן לתינוק לשתות מהכוס כיון שברית אינה מצוי, ואין חשש שמא אתי למיסרך. ויש שהעירו דבמקום שהאשה צריכה לאכול דאפשר שיבדיל הקטן ויוציא אותה והוא יוכל לשתות את הכוס, ונימא דאין חשש דאתי למיסרך כיון שכל שנה מותר לשתות לצורך חולה, אך נראה דחיישינן שיבא לטעות ואתי למיסרך להתיר בכל מוצאי שבת שחל בתשעה באב.

והנה המהרי"ל דיסקין (קונטרס אחרון סימן ה אות עב) הסתפק אם קטן האוכל בתשעה באב אם צריך לעשות הבדלה קודם לאכילתו, דאף שקטן חייב בהבדלה מדרבנן מדין חינוך, שמא פטור מהבדלה מחשש דלמא אתי למיסרך, או דלמא דרק באופן שאביו עושה את ההבדלה והוא שותה יש לחוש שאתי למיסרך, כי יזכור שעושים הבדלה אף בצום, אך אם הקטן שאינו צם בתשעה באב ישתה אין לחוש דלמא אתי למיסרך.

ובשו"ת שבט הלוי (חלק ז סימן עז) צידד שיתכן שקטן חייב בהבדלה אך בתשובה אחרת (סימן י סימן קעז) כתב שהמנהג שלא עושים הבדלה, וכך נהג הגרי"י קנייבסקי (ארחות רבינו חלק ב עמוד קמה) וכך המנהג אצלינו.

## על מה לעשות הבדלה בת"ב

וחולה או אשה שצריכה להבדיל יש לדון על מה יבדילו וכבר הובא בשיעורים לעיל (על הלכות קידוש) באורך, וקיצור הדברים דלדעת כמה ראשונים במקום שהיין מצוי אין מקדשים על חמר מדינה כלל. ויש שהורו בשם החזו"א (עיין בקובץ תשובות חלק א סימן נז), שבזמנינו נחשב הדבר כמו שהיין מצוי ואין לקדש על חמר מדינה כלל, אלא רק על היין, וצ"ע על מה יבדיל במוצאי שבת שהוא תשעה באב כיון שאסור לשתות יין מדינא דגמרא כמו שנפסק בשו"ע (סימן תקנב סעיף א).

ובאמת לדעת הגרי"ז (על הרמב"ם הלכות תענית) האיסור לשתות יין מדינא דגמרא הוא רק בסעודה המפסקת, אך בתשעה באב עצמו דינו כמו אבל שמותר ביין, וא"כ יכול להבדיל על יין מדינא, אמנם מצינו להדיא דדעת הריטב"א בתשובה (הובא בבית יוסף או"ח סימן תקנז) שבערבית ושחרית של תשעה באב חשיב כמי שמתו מוטל לפניו ואינו בנחמה, ורק לעת ערב חשיב כמו נקבר מתו, וא"כ יוצא שהאיסור לשתות יין אף ביום תשעה באב הוא מדינא דגמרא. ועוד יש להוסיף דדעת הרמב"ן (וכך פסק הרמ"א על השו"ע יורה דעה סימן שמא סעיף ה) שאונן אסור בכל החמשה עינויים, וא"כ אף אם תשעה באב דינו כאונן, מכל מקום אסור ברחיצה ותספורת.

ונראה שטוב שתבדיל על מיץ ענבים דהיינו יין מגיתו, דאף שנהגו שאסור לשתות אותו (כמבואר בשו"ע שם סעיף ב) היינו רק ממנהגא ואפשר להקל בזה.

## תענית שעות בתשעה באב

במשנ"ב (סימן תקנד ס"ק יד) הביא חידוש בשם האליה רבה שאפילו יולדת שאינה מתענה תתענה איזה שעות, והדבר צ"ע שהרי מאחר שכשיטעם אינו נחשב עוד בצום מדוע צריך להתחיל לצום, דזה לא מצינו אלא ביום הכיפורים שיש חינוך לשעות, אך בתשעה באב לא מצינו שיש דין חינוך לשעות.

ומ"מ לפי דברי המשנ"ב הנ"ל עולה שאם היולדת אינה צריכה לאכול מיד, אז תצום עד הזמן הנצרך לה ורק אחר כך תוכל לעשות הבדלה. וצ"ע לדינא אם יש לנהוג כן שהרי לכתחילה צריך להבדיל מיד במוצאי שבת ולא להמתין ליום ראשון, ויתכן שיש להבדיל מיד במוצאי שבת ולא לחוש לחידוש של האליה רבה שיש לצום תענית שעות. וכן משמע מדברי השערי תשובה (סימן תקנו והבאנו דבריו לעיל) שכתב שחולה שצריך לאכול בתשעה באב יבדיל תיכף במוצאי שבת, ומשמע שיכול להבדיל מיד וא"צ להמתין כמה שעות. אכן בכף החיים (סימן תקנו ס"ק ט) נקט דכוונת הברכי יוסף שצריך להבדיל מיד היינו רק באופן שהוא נצרך לאכול מיד, אך בלא זה הוא צריך להמתין מלהבדיל עד שיהיה לו צורך לאכול.

ואמנם אשה או חולה שצריכים רק לשתות מים ולא לאכול הרי היא אינה מחויבת להבדיל שהרי יכולה לשתות מים קודם ההבדלה, וידוע דדעת החתם סופר (חלק א סימן קנז) שאף אם שתה בצום יכול להימנע מלאכול ובזה נקרא מעונה, וא"כ אם מעוברת צריכה לשתות רק מים אז אסור לה לאכול, ואף שלא נהגו כדבריו, מכל מקום יש מחמירים במוצאי שבת שחל בתשעה באב שתשתה רק מים כי אז היא אינה צריכה להבדיל, ויתכן שאף יהיה אסור לה להבדיל כיון שממנהגא אסור לשתות יין מגיתו.

## לשתות יין במוצאי הצום

וכשמבדיל במוצאי הצום נראה דיכול לשתות בעצמו את היין, דהנה מבואר במשנ"ב (סימן תקנו ס"ק ג) דאף לשיטת הרמ"א (סימן תקנא סעיף י) שבמוצאי שבת חזון נותן את הכוס של ההבדלה לקטן, מכל מקום במוצאי תשעה באב שחל ביום ראשון שותה את הכוס בעצמו, וביאר בשעה"צ (שם ס"ק ז) שהאיסור של הלילה שאחר תשעה באב הוא קל יותר, וכל שכן במוצאי תשעה באב שהאיסור לשתות יין מחמת אבילות של יום קיל טפי ויכול לכתחילה לשתות את היין.

### [סימן רצו המשך סעיף א] טעה ולא הבדיל בתפילה אם טעם קודם שהבדיל על הכוס צריך לחזור ולהבדיל בתפלה.

## שיעור הטעימה

ובשיעור הטעימה שמחמתה צריך לחזור ולהתפלל, יש אומרים שהוא בכזית או רביעית, אך בשו"ע הגר"ז (סעיף ג) כתב שאף אם טעם מעט צריך לחזור ולהתפלל, וכן משמע מלשון השו"ע שאם טעם צריך לחזור ומשמע שדהיינו בכל שהוא ואין צריך שיעור אכילה או שתיה.

## עשה מלאכה קודם הבדלה

ובביאור הלכה (ד"ה ואם) הביא בשם הרשב"א דהוא הדין אם עשה מלאכה קודם שהבדיל על הכוס גם כן צריך לחזור ולהבדיל בתפילה [אא"כ אמר ברוך המבדיל קודם שעשה את המלאכה], אך הביאור הלכה הביא שהפתחי תשובה הכריע דלא כהרשב"א, וטעמו דרק לגבי אכילה כיון שצריך להבדיל על הכוס קודם אכילה, אם אכל אז לא תועיל ההבדלה על הכוס, אך להתירו במלאכה אין צריך ברכה ולכן דין ההבדלה בתפילה אינו נוגע לעשיית מלאכה.

### [סעיף ב] טעה ולא הבדיל בתפילה ואין לו כוס בלילה וסובר שאף למחר לא יהיה לו צריך לחזור ולהתפלל.

ובמשנ"ב (ס"ק ו) הביא שאם נזכר בתפילה יכול לסמוך על דעת הטור שאפשר להבדיל אף בשומע תפילה, ואף דלא קיי"ל כן מ"מ בדיעבד יש להקל כדעה זו.

## אם יודע שיהיה לו כוס ביום שני

והנה משמעות לשון השו"ע שאם יודע שיהיה לו כוס ביום השני שצריך לחזור ולהתפלל, והדבר צ"ע דא"כ מדוע כתב השו"ע (סעיף ג) שאם טעה ולא הבדיל בתפילה בתשעה באב שחל להיות באחד בשבת, דאינו צריך לחזור והתפלל, הרי הוא מבדיל רק ביום שני, וכתב הפרישה דמדינא כל שיודע שיהיה לו הבדלה על הכוס קודם שיאכל אין צריך לחזור ולהתפלל, וכיון שהדרך שאדם לא מתענה יום שלם לכן כתב השו"ע שאם יהיה לו כוס ביום ראשון אינו צריך לחזור ולהתפלל, כי לא יאכל עד אחר ההבדלה, אמנם במוצאי שבת שחל בו תשעה באב הרי באותו יום לא יאכל ולכן א"צ לחזור ולהתפלל קודם הבדלה.

והנה בגיליון הרעק"א (לקמן סימן רצט) הקשה על דברי השו"ע אצלינו דמדוע אם יודע שיהיה לו כוס ביום שני לא מהני הרי קיי"ל (סימן רצט סעיף ו) שיכול להבדיל עד יום ג', וכתב הרעק"א לחדש דהבדלה ביום א' אינו מדין 'תשלומין' אלא זה עיקר הזמן, דכל יום א' חשיב כמוצאי שבת, ולכן אינו צריך לחזור אלא רק באופן שיבדיל על הכוס בזמנו, אך אם יבדיל אחר כך מדין תשלומין לא הוי הבדלה מעלייתא ולכן צריך לחזור ולהבדיל בתפילה.

והוסיף הרעק"א על פי זה חידוש לדינא דאף שביו"ט אין תשלומין להבדלה, מכל מקום יכול להבדיל ביום ראשון כיון שההבדלה ביום א' אינו מדין תשלומין אלא זה עיקר זמנו. [אמנם בסוף דבריו הקשה מדברי הבה"ג שלדעתו דין זה שאם טעם קודם הבדלה חוזר ומבדיל בתפילה היינו רק אם טעם בלילה, אך אם טעם ביום א"צ לחזור [וזהו שיטת היש מי שאומר בשו"ע שם, אך לא קיי"ל כוותיה], ובאמת לפי הבה"ג נראה דההבדלה בלילה הוא בזמנו אך ביום אינו אלא בתורת תשלומין ולכן חילק בין טעימה בלילה לטעימה ביום. ולמעשה המשנ"ב (סימן רצט ס"ק טז) כתב דהרעק"א מצדד שכל יום ראשון שאחר יום טוב יכול להשלים ולהבדיל וכנ"ל.

**הדינים העולים:**

1. מברכים ברכת 'בורא מאורי האש' במוצ"ש שהוא ת"ב, ואם מוציא אחרים יד"ח צריך לשבת בברכה, וטוב לברך בביתו ולהוציא את אשתו ידי חובה.
2. שכח להבדיל בתפילה במוצאי שבת של ת"ב א"צ לחזור ולהתפלל, ואפילו אכל קודם שהבדיל על הכוס.
3. לדעת הרמב"ן אין חיוב הבדלה על הכוס אם חל תשעה באב במוצאי שבת, אך הרא"ש כתב שיש דין הבדלה אפילו לשיטות שתמיד מבדיל רק ביום א' הכא יוכל להבדיל אף בליל יום ב'.
4. כתב בשע"ת שחולה מבדיל מיד, וצידד שמוציא את בני ביתו בהבדלה.
5. בשבה"ל כתב דה"ה באשה שצריכה לאכול, אלא שבזה יבדיל בעלה והיא תשתה דחיישינן שהיא אינה חייבת בהבדלה. אך נראה דאין לעשות כן כי אם האשה אינה חייבת הבדלה לא מועיל מה שהיא שותה את היין.
6. אסור להבדיל וליתן לקטן לשתות דלמא אתי למיסרך, והמנהג שאין קטנים מבדילים בתשעה באב אע"פ שאוכלים.
7. חולה שצריך להבדיל יבדיל על מיץ ענבים.
8. כתב המשנ"ב שחולה צריך להתענות שעות בתשעה באב, אך אם צריך להבדיל אפשר דלכתחילה עדיף להבדיל כבר בלילה, אך בכף החיים כתב שיבדיל כשיצטרך לאכול. ואם א"צ לאכול ומספיק לו שתיה המחמיר לשתות רק מים ולא להבדיל תבוא עליו ברכה.
9. כשמבדיל במוצאי הצום יכול להבדיל על היין ולשתות את הכוס בעצמו.
10. טעם קודם שהבדיל בתפילה חוזר ומתפלל, וטעימה זו היא בכל שהוא.
11. עשה מלאכה קודם הבדלה א"צ לחזור ולהתפלל.
12. אם יודע שיהיה לו כוס ביום שני משמע בשו"ע שצריך לחזור, לדעת הפרישה הוא משום שיאכל ביום ראשון, ולדעת הרעק"א משום שחוזר בתורת תשלומין.
13. לדעת הרעק"א מה שמבדיל ביום א' אינו מדין תשלומין ויכול לעשות כן אף במוצאי יום טוב.