יג - בדין חליצה בתוך ג_, ובדינא דר_ יוסי דכל שאינו עולה ליבום אינו עולה לחליצה
קטגוריות: ש_ס / כד יבמות / החולץ -עניינים הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ

**א**

א] יבמות מ"א א', היבמה לא תחלוץ ולא תתייבם עד שיש לה ג' חדשים, ובגמ' פרכינן דאף דאינה מתייבמת שמא יהי' הולד בן קיימא וקא פגע באיסור אשת אח דאורייתא מ"מ מ"ט אינה חולצת, ואמרו דלדעת ר"ל דחולץ למעוברת לא שמה חליצה ניחא הא דאינה חולצת, ופירש"י דהיינו משום דחיישינן שמא תפיל ותינשא בחליצה זו, אך לדעת ר' יוחנן דחולץ למעוברת שמה חליצה תיקשי דמ"ט אינה חולצת, ומסקינן דהוא כר' יוסי דהא דאינה חולצת בתוך ג' הוא משום דכל שאינו עולה ליבום אינו עולה לחליצה.

והתוס' וש"ר עמדו בזה דלדעת ר"ל דחולץ למעוברת לא שמה חליצה תיקשי מהא דר' יוסי, דמ"ט הוצרך להא דכל שאינו עולה ליבום אינו עולה לחליצה, והרשב"א כתב די"ל דההוא גברא לאו חבר הוא ובן אין לו עיין עליו לא משמע להו לאינשי אלא לבסוף כר' יוחנן הלכך אוקמי' במילתא בעלמא, וכתבו דגם לר"ל אינה חולצת בתוך ג' משום דאינה עולה ליבום, וכתבו דלר"ל ג"כ אינה חולצת בתוך ג' משום דאינה עולה ליבום.

ב] ובביאור דבריהם מצינו ב' דרכים, דהנה התוס' הרא"ש כתב, ז"ל, י"ל דהא דדריש ר"ל ובן אין לו עיין עליו לאו דרשא גמורה היא לפוטרה מחליצה ומיבום כדפירשתי לעיל עיין עליו להמתין עד שנראה אם תלד, ודוקא איבמה יבא עלי' קאי ולענין יבום, והא דאינה חולצת לפי שאינה עולה ליבום, עכ"ל, והיינו דעיקר דינא דר"ל הוא דביאת מעוברת לא שמה ביאה, וכל הא דחליצת מעוברת לא שמה חליצה הוא מכח דינא דכל שאינו עולה ליבום אינו עולה לחליצה,[[1]](#footnote-2) וכ"נ בד' הרא"ש בריש מכילתין שהביא ממעוברת דכל שאינו עולה ליבום אינו עולה לחליצה, והיינו משום דכל הא דל"מ חליצת מעוברת הוא משום דכל שאינו עולה ליבום אינו עולה לחליצה, ויש לפרש כן גם בד' התוס', וכ"נ בד' הרמב"ן בשם תוס'.

אך הנה הרמב"ן כתב לישב, ז"ל, כי איצטריך לנמצאת שאינה מעוברת ומדרבנן בעלמא הוא, עכ"ל, ולכאו' מכוון דבריו דאף דמעיקרא ס"ד דיש לאסור לחלוץ בתוך ג' משום דשמא מעוברת היא ותפיל ויסמכו על החליצה, מ"מ למסקנא לא חיישינן להכי, והא דאינה חולצת ותועיל החליצה אם יתברר לאחר ג' שאינה מעוברת, הוא משום דכל שאינו עולה ליבום אינו עולה לחליצה, והחזו"א פירש כן גם בד' התוס'.

ג] ובפשוטו הי' נראה נפ"מ בין הדרכים, דהנה בפירש"י כתב דהא דלר' יוחנן חליצת מעוברת שמה חליצה, לא תיקשי מינה לר' יוסי דמ"ט שמה חליצה הרי כיון שהיא אסורה להתייבם שמא הולד בן קיימא הוא, אף אינה עולה לחליצה, וכתב דאף דאינה עולה לכתחילה לחליצה, מ"מ אם חלצה חליצתה חליצה, שהרי כמה נשים שנינו חולצות ולא מתייבמות היכא דלא אפשר אלמא חליצה היא, ומיהו היכא דאפשר לאמתוני עד שתראה ליבום משהינן, עכ"ד, והיינו דכיון דחזינן דכל דא"א להמתין חולצין לה, מבו' דשפיר מהניא החליצה אף שהיא אסורה להתייבם, אלא הוא דינא דלכתחילה דכל דאפשר להמתין עד שתהא ראוי' ליבום ממתינין, וע"כ בדיעבד ודאי חליצתה חליצה.

ולפ"ז הרי דה"נ הוא בהא דתוך ג' חדשים אינה חולצת, דאי"ז אלא דינא דלכתחילה, אבל אם חלצה חליצתה כשרה, דלא גרע חליצה תוך ג' מהיכא דידוע שהיא מעוברת דלדעת ר' יוחנן אם חלצה חליצתה כשרה, וכ"כ התוס' לעיל ל"ה ב' ד"ה ונמצאת מעוברת בתי' בתרא.

אמנם אי נימא דלר"ל הא דבתוך ג' חדשים אינה חולצת הוא גזירה בפנ"ע, דשמא מעוברת היא ותפיל ויבואו לסמוך על החליצה, הרי שפיר י"ל דמכח זה אף בדיעבד ל"מ החליצה.

אך הנה התוס' לעיל שם הוכיחו דבדיעבד מהני החליצה מהא דתניא לקמן בסוגיין דיבמה שחלצו לה אחים בתוך ג' צריכה להמתין ג' חדשים, והרי דשפיר מהני החליצה, ולפ"ז בע"כ דאף אם הא דאינה חולצת הוא מגזירה שמא תפיל ותינשא בחליצה זו, אי"ז אלא לכתחילה, אך בדיעבד מהני החליצה.

ד] אך מצינו נפ"מ אחרינא בפלוגתא זו, דהנה אם כל הא דאינה חולצת בתוך ג' הוא משום דכל שאינו עולה ליבום אינו עולה לחליצה, הרי היינו רק היכא דאפשר להמתין, כמש"כ בפירש"י ד"ה והרי, ולפ"ז הרי דבגונא דהולך היבם למדינת הים והוי מקום עיגון, חולצת אף בתוך ג', כמש"כ כן החזו"א בסימן ק"כ ובמכתב שהובא בחזו"א ע"ס המסכת,[[2]](#footnote-3) אך הא דאינה חולצת בתוך ג' הוא גזירה בפנ"ע שמא יבואו לסמוך על החליצה, לא מצינו שהתירו לזה במקום עיגון, וכמש"כ החזו"א שם, ועיי"ש שכתב דלדינא אפשר דבמקום עיגון יש לסמוך על הרמב"ן דלמסקנא גם לר"ל לא גזרינן דבדרבנן הולכין אחר המיקל.

ה] עוד יש לדון נפ"מ בזה, דהנה יש לדון בדין יבמה שהיא אסורה להתייבם אם היא חולצת תוך ג', דבזה ליכא למימר דכיון דאינה עולה ליבום אינה עולה לחליצה, שהרי א"א לה להמתין שיצא הדבר בהיתר, שהרי אף לאחר ג' חדשים תהא אסורה להתייבם, ושמא לא פלוג רבנן, וכיון דתיקנו בכל הנשים דאין חולצות בתוך ג' משום דכל שאינו עולה ליבום אינו עולה לחליצה, ה"נ הוא אף באשה האסורה להתייבם, (אך ממש"כ החזו"א דבמקום עיגון חולצת, משום דא"א להמתין, מבו' דלא אמרינן בזה דלא פלוג רבנן, ולכאו' ה"נ הוא בכה"ג דאסורה להתייבם מטעם אחר), אך אם הא דאינה חולצת בתוך ג' הוא מגזירה שמא תפיל ויבואו לסמוך על החליצה, הרי דאף בכה"ג אינה חולצת.

**ב**

ו] ובעיקר הפלוגתא בזה הנה נפ"מ רבתא בזה לדינא, דהנה הרי לדעת ר' יוחנן נתחדש בד' ר' יוסי דין בפנ"ע, דאף היכא דמדינא חשיבא כעולה ליבום, כיון דאם בא עלי' קנאה, מ"מ כיון דאסור לבא עלי' אמרינן כל שאינו עולה ליבום אינו עולה לחליצה, ולכתחילה אין לו לחלוץ בשעה זו, וע"ז פרכינן מההיא דהספיקות וכו', דמהתם חזינן דאף דאסור לבא עלי', מ"מ חולץ לה ולא אמרינן כל שאינו עולה ליבום אינו עולה לחליצה.

ולפ"ד התוס' הרא"ש הרי דכ"ז הוא לדעת ר' יוחנן, אך לדעת ר"ל אין מקור לדין זה, שהרי הא דא"ר יוסי דכל שאינו עולה ליבום אינו עולה לחליצה הוא דינא דחליצת מעוברת לא שמה חליצה, דכיון דאין ביאתה פוטרתה אין חליצתה פוטרתה, אך בגונא דמהני היבום אלא דאסור לייבם, לא מצינו דאמרינן דכל שאינו וכו' ודלכתחילה אינו חולץ לה, - אך לדעת הרמב"ן הרי דגם לדעת ר"ל מסקינן דהא דאין חולצין בתוך ג', אי"ז משום דחליצת מעוברת לא שמה חליצה וחיישינן שמא תפיל ויסמכו על החליצה, אלא הוא משום דאסרו חכמים לייבם בתוך ג' וכל שאינו עולה ליבום אינו עולה לחליצה, ולפ"ז גם לדעת ר"ל איכא להך דינא דכל שאסור לייבם אף אינו חולץ לה לכתחילה.

ז] ויש להוסיף, דהנה בגמ' מתיב ר' חיננא מהא דתנן הספיקות חולצות ולא מתייבמות, ומלישנא דמותיב ר' חיננא משמע דהיינו דמותיב מינה לר' יוחנן, וזה מתישב לד' התוס' הרא"ש דלר"ל הא דאינה חולצת בתוך ג' הוא משום דחליצת מעוברת לא שמה חליצה וחיישינן שמא תפיל ויסמכו על החליצה, ורק לר' יוחנן נתחדש בזה דין בפנ"ע דכל שאסורה לייבם אינה חולצת לכתחילה, וע"ז מותיב ר' חיננא מהא דהספיקות חולצות ולא מתייבמות דש"מ דלא אמרינן דכל שאסורה לייבם אינה חולצת לכתחילה ובע"כ דהא דאינה חולצת בתוך ג' הוא משום דחליצת מעוברת לא שמה חליצה וכר"ל, אך לדעת הרמב"ן דגם לדעת ר"ל הא דאינה חולצת תוך ג' הוא משום דאסורה להתייבם וכל שאינו עולה ליבום אינו עולה לחליצה, א"כ מה מותבינן מהך ברייתא לר' יוחנן, הרי גם לר"ל תיקשי.

ושמא י"ל דמכוון הגמ' דמהך ברייתא יש ללמוד דפליגי רבנן עלי' דר' יוסי, ובע"כ דהא דתנן הכא דאינה חולצת בתוך ג' אי"ז משום דאסורה להתייבם וכל שאינו עולה ליבום אינו עולה לחליצה, אלא הוא כר"ל דחליצת מעוברת לא שמה חליצה וחיישינן שמא תפיל ויסמכו על החליצה, וצ"ע.

**ג**

ח] בעיקר דינא דר' יוסי דכל שאינה עולה ליבום אינה עולה לחליצה, הק' בפירש"י מכל הנך דאמור רבנן לא חולצות ולא מתייבמות כגון אחות חלוצתו ואחות זקוקתו וספק צרת ערוה, וכתב דהתם משום דלא אפשר הוא דא"כ לעולם תאסר הלכך כיון דמדאורייתא בת יבום היא חלצה, ומשא"כ הכא דאפשר לשהויי משהינן ויצא הדבר בהיתר.

ויש להעיר דמ"ט לא הביא רש"י גם מהא דתנן לעיל כ' א' דאיסור מצוה ואיסור קדושה חולצת ולא מתייבמת, דמהתם חזינן דאף דהיא עולה לחליצה אף שאינה עולה ליבום, ובע"כ הוא משום דאין לה תקנה, וכמש"כ כן הריטב"א, שו"ר בערול"נ שעמד כן ע"ד התוס', וכתב דהתם ניחא להו דכיון דאסורות לעולם לא תיקנו חכמים שלא יחלצו, אך בב' אחיות ס"ד דאפשר להמתין עד שתמות אחת מהן.

ט] והנה בעיקר דינא דר' יוסי דכל שאינו עולה ליבום אינו עולה לחליצה, צ"ע אם הוא חד דינא עם דינא דכל שאינו עולה ליבום אינו עולה לחליצה דלעיל כ' א', אלא דהכא אי"ז אלא דינא דלכתחילה, או דהוא דין בפנ"ע.

ובפשוטו הי' נראה דלמשמעות ד' רש"י בכ"ד דיסוד דינא דכל שאינו עולה ליבום אינו עולה לחליצה היינו דכל שאין בה זיקת יבום ל"ב חליצה, והיינו משום דליכא זיקה לחליצה, ואין חליצה באה אלא במקום זיקת יבום, ולפ"ז הרי דהכא דיש לה זיקת יבום גמורה, אלא שהיא אסורה להתייבם, לא שייך הך דינא כלל, ובע"כ דהוא דין בפנ"ע דמתנאי מעשה החליצה הוא דיהא בידו לייבם, והך דינא אינו אלא לכתחילה ובמקום דאפשר להמתין.

י] ולכאו' הוא מוכרח כן, שהרי דינא דכל שאינו עולה ליבום אינו עולה לחליצה הוא רק בחייבי כריתות דלא תפסי קידושין, אך בחייבי לאוין דתפסי קידושין אף שאינם עולין ליבום הרי הם עולין לחליצה, ויבמה בתוך ג' חדשים דאסורה מדרבנן לא חמירא מחייבי לאוין, ובע"כ דהוא דין בפנ"ע מדרבנן במקום דאפשר להמתין דיש להמתין עד שיהא בידו לייבם.

ואמנם הנה הרמב"ן וש"ר לעיל ל"ה ב' כתבו דמה שאמרו שם במעוברת דכל שאינו עולה ליבום אינו עולה לחליצה אף דחייבי לאוין ועשה עולין לחליצה, הוא משום דהתם איסור דבר אחר גורם לה ורחמנא רבינהו, אבל הכא אם כשהיא מעוברת אינה ראוי' ליבום שאם בא עלי' לא קנה א"כ אשת אח שלא במקום מצוה היא ולחליצה נמי לא חזיא, - אך לכאו' כ"ז הוא במעוברת דמדיני היבום אינה ראוי' ליבום, ואי"ז איסור דבר אחר גרם לה, אך בדינא דהכא דאסורה להתייבם בתוך ג' משום החשש שהיא מעוברת, הרי דאי"ז אלא כאיסור דבר אחר גרם לה, וא"כ מאי גרע מחייבי לאוין ועשה דעולין לחליצה אף שאין עולין ליבום.

יא] אך למש"כ העונג יו"ט בסימן קע"ז והקוה"ע דדינא דכל שאינו עולה ליבום אינו עולה לחליצה במעוברת, היינו ביבמה שיש בה זיקת יבום, דבזה איכא דין בפנ"ע דכל שאינה ראוי' למעשה יבום אינה ראוי' למעשה חליצה, ובזה ליכא נפ"מ בין איסור דלא תפסי קידושין לאיסור דתפסי קידושין, והא דבחייבי לאוין ועשה ליכא להך דינא הוא משום דאין זיקתן אלא לחליצה, הרי דדינא דהכא הוא חד דינא עם דינא דמעוברת, ואך דבמעוברת דאינה ראוי' כלל למעשה יבום, אמרינן מדאורייתא דכל שאינו עולה ליבום אינו עולה לחליצה, והכא דהיא ראוי' למעשה יבום אלא דהיא אסורה להתייבם, אי"ז אלא דינא דרבנן דכיון שאסורה להתייבם אף אינה חולצת.[[3]](#footnote-4)

יב] ובעיקר הדברים הנה ז"ל המאירי, הואיל ומדאורייתא כשהוכר עוברה אינה בת יבום דכתיב ובן אין לו עיין עליו ודילמא הו"ל ולד של קיימא ואחר שאינה עולה ליבום אינה עולה לחליצה, אף כשלא הוכר עוברה כל שיש לחוש לעיבור "אינה בת יבום מדרבנן", ואחר שכן אינה בת חליצה, עכ"ל, ומבו' מדבריו דגדר דינא דצריכה להמתין ג' חדשים, הוא דבתוך ג' חדשים לאו בת יבום היא, והיינו דכיון דהא דאינה מתייבמת הוא משום דחיישינן שמא מעוברת היא, ואם מעוברת היא הרי אינה בת יבום, ע"כ מדרבנן אף אם אינה מעוברת חשבינן לה כמו שאינה בת יבום, כיון דהא דאינה מתייבמת הוא משום הצד דלאו בת יבום היא.

ולפ"ז שפיר י"ל דדינא דהכא הוא חד דינא עם דינא דכל שאינו עולה ליבום דעלמא, ואף דבחייבי לאוין ועשה מרבינן מקרא דאף שאינם עולין ליבום הם עולין לחליצה, הרי מ"מ במעוברת דלאו בת יבום היא אמרינן כל שאינו עולה ליבום אינו עולה לחליצה, וכמו שאמרו לעיל ל"ה ב', וע"כ ה"נ בהא דצריכה להמתין ג' חדשים שמא מעוברת היא ולאו בת יבום היא, אמרינן דכיון שאינה עולה ליבום אינה עולה לחליצה.[[4]](#footnote-5)

יג] ולפ"ז י"ל דמה"ט הוא דלא הק' רש"י מהא דבאיסור מצוה ואיסור קדושה חולצת ולא מתייבמת, דהתם הרי הוי איסור דתפסי קידושין ולי"ב לדינא דכל שאינו עולה ליבום אינו עולה לחליצה, ולא הק' אלא מספק צרת ערוה דהא דאינה מתייבמת הוא מכח הצד דהיא צרת ערוה והוי איסור דלא תפסי בי' קידושין, וכן הק' מאחות זקוקתו ואחות חלוצתו דאיסורן הוא משום דמדרבנן הוו כאחות אשה, דמה"ט אף צרתם אסורה, (עמש"נ בזה בסימן י'), והתוס' לעיל כ"ו ב' כתבו דמה"ט קלשה זיקתם ול"ד לאיסור מצוה ואיסור קדושה דלא קלשא זיקה, וע"כ שייך בזה דינא דכל שאינו עולה ליבום אינו עולה לחליצה.[[5]](#footnote-6)

**ג**

יד] בעיקר דינא דכל שאינו עולה ליבום אינו עולה לחליצה דהכא, בפשוטו הי' נראה דהיינו דבה במידה דנמנע היבום נמנע החליצה, וע"כ הוא דהיכא דליכא זיקת יבום כלל ליכא זיקת חליצה, ובמעוברת דאיכא זיקת יבום אלא דאין ביאתה פוטרתה, אף אין חליצתה פוטרתה, והכא דהיא אסורה להתייבם אף אינה חולצת, וגם למש"נ לעיל דהוא משום דלאו בת יבום היא, היינו דכיון דלגבי להתירה להתייבם אמרינן דלאו בת יבום אף אינה בת חליצה ואינה חולצת לכתחילה.

טו] אך הנה בפירש"י הק' דמ"ט מהני חליצת מעוברת לר' יוחנן הרי כיון שאינה עולה ליבום אינה עולה לחליצה, ותירץ דדינא דר' יוסי אינו לעיכובא, וכ"כ הרשב"א והריטב"א להוכיח מזה דדינא דר' יוסי אינו אלא מדרבנן וקרא אסמכתא בעלמא הוא, וצ"ב דמ"ט הוצרכו לזה, הרי אף אם דינא דר' יוסי הוא דינא דאורייתא, דבאותה מידה שהופקעה מן היבום הופקעה מן החליצה, הרי במעוברת גם אם בא עלי' והפילה לבסוף שמה ביאה, וע"כ שפיר מהני החליצה כשהפילה לבסוף.

טז] ומצאתי בבית מאיר בסימן קס"ד ס"א שהק' כן על דעת ההגמ"ר בגיטין סימן תע"ב דאם חלצה בתוך ג' אין חליצתה מועלת אפי' בדיעבד, דהרי אם בא עלי' בתוך ג' שפיר מהני ויוצאת בגט, וא"כ מ"ט ל"מ החליצה, הרי כל הגריעותא בחליצה הוא משום דאינה עולה ליבום, וא"כ היאך אפשר דהיבום יועיל בדיעבד והחליצה אינה מועלת אף בדיעבד.[[6]](#footnote-7)

אך הנה מבו' כן בפירש"י וש"ר דאם הי' דינא דר' יוסי דינא דאורייתא ולעיכובא, ל"ה מהני חליצת מעוברת לר' יוחנן, אף דביאת מעוברת שמה ביאה, והרי דאף דהגריעותא בחליצה הוא משום דאינה עולה ליבום והיבום מועיל בדיעבד, מ"מ שפיר הי' בדין דלא תועיל החליצה בדיעבד.

יז] ויש ללמוד מזה דדינא דר' יוסי דכל שאינו עולה ליבום אינו עולה לחליצה, לאו היינו דדין החליצה תלי בדין היבום, אלא הוי זה גריעותא בתנָאֵי החליצה, דתנאי החליצה הוא דאם לא יחפוץ ואם חפץ יבם, אך כל שאין בידו לייבם לאו חליצה היא, וע"כ אף דהיבום מועיל בדיעבד, מ"מ כיון שאין בידו לייבם ולא קרינן בה אם חפץ יבם י"ל דאין חליצתו חליצה, וכל הא דמהני החליצה הוא משום דעיקר דינא דר' יוסי הוא דינא דרבנן ולכתחילה,[[7]](#footnote-8) ולפ"ז צ"ע אם י"ל דהוא חד דינא עם דינא דכל שאינו עולה ליבום אינו עולה לחליצה דעלמא, דהתם לכאו' אי"ז מתנאי מעשה החליצה, (ובפרט לדעת התוס' לקמן מ"ד א' דאמרינן גם כל שאינו עולה לחליצה אינו עולה ליבום), אך למש"כ העונג יו"ט והקוה"ע דאיכא ב' דינים בהא דכל שאינו עולה ליבום אינו עולה לחליצה, י"ל דהדין הב' דכל שאין יבומה פוטרתה אין חליצתה פוטרתה הוא מתנאי מעשה החליצה, וצ"ע.

יח] והנה בירושלמי בפירקין דחלץ בתוך ג' חדשים מהו שתהא צריכה לאחר ג' חדשים נישמעינה מן הדא, קטנה שחלצה תחלוץ משתגדיל ואם לא חלצה חליצתה כשירה וכו', דר"מ היא דר"מ אמר אין חולצין ואין מייבמין את הקטנה שמא תמצא איילונית. כמה דאת אמר תמן אע"פ שחלצה חולצת, והכא נמי אע"פ שחלצה חולצת, וההגמ"ר בגיטין סימן תע"ב כתב ללמוד מזה דאם חלצה בתוך ג' חליצתה פסולה וצריכה לחזור ולחלוץ.

ומבו' בד' הירושלמי דהא דקטנה שחלצה חליצתה פסולה וצריכה לחזור ולחלוץ משתגדיל, הוא מכח הא דר"מ דאינה מתייבמת שמא תימצא איילונית, וע"כ אף ל"מ חליצתה, ועמש"כ בזה הגר"א באהע"ז סימן קס"ד סק"ה, וצ"ב, דהרי דינא דר"מ דאינה מתייבמת שמא תימצא איילונית הוא דינא דלכתחילה דאין לה להתייבם, אך כל שעברה ונתייבמה ואח"כ הגדילה ונתברר שאינה איילונית, שפיר מהני היבום, וא"כ מ"ט ל"מ חליצתה.

ובע"כ מזה כמש"נ, דהך דינא דכל שאינו עולה ליבום אינו עולה לחליצה הוא מתנאי מעשה החליצה דלא יחפוץ ואם חפץ ייבם וע"כ שפיר י"ל דכל שאין בידו ליבם לכתחילה, אף דאם עבר ויבם מהני, מ"מ אין מתקיים בזה התנאי דלא יחפוץ ואם חפץ ייבם, וע"כ אף בדיעבד ל"מ החליצה.

**ה**

יט] והנה בגמ' פרכינן מהא דהספיקות חולצות ולא מתייבמות, ומשני דהתם אם יבא אליהו ויאמר דהא קידש בת חליצה ויבום היא הכא אם יבא אליהו ויאמר דהא לא איעברה מי משגח בי' וכו'.

ובפשוטו הי' נראה דמה שאמרו דבספיקות חשיבי כעולה ליבום משום דאם יבא אליהו וכו', הוא בתורת הוכחה בעלמא, דכיון דאם יבא אליהו ויאמר דהא קידש בת חליצה ויבום היא, הרי דלפי הצד דהא קידש היא עולה ליבום, אלא דבפועל א"א ליבם מכח הספק, וע"כ שפיר מצי לחלוץ על הצד דהא קידש, ועל הצד שקידש את אחותה הרי אינה טעונה חליצה כלל, ומשא"כ הכא דהא דאינה מתייבמת הוא דין ודאי, ע"כ כיון שאסורה להתיבם אף אסורה היא לחלוץ.

אך בד' התוס' והתוס' הרא"ש לעיל ל"ה ב' שעמדו בהא דהכא אמרינן דאם יבא אליהו והתם לא אמרו אם יבא אליהו, לכאו' מבו' דלא כן, אלא דגם הכא לא סגי בהא דלפי הצד שאינה אחות זקוקתו היא מותרת להתיבם, אלא בעינן לחשבה כעולה ליבום מכח ביאת אליהו, וע"ז הוא שהק' דהתם לא סמכינן אביאת אליהו.

וזה ניחא טפי למש"נ דיסוד דינא דר' יוסי אינו דבאותה מידה דל"מ היבום ל"מ החליצה, דא"כ הי' לנו לומר דכיון דעל הצד שאינה אחות זקוקתו היא מותרת להתיבם ע"כ אף מצי לחלוץ לה על צד זה, אלא היינו דמתנאי מעשה החליצה הוא שתהא ראוי' להתיבם, וע"כ הי' בדין דכיון דמכח הספק אינה ראוי' להתיבם אף לא תחלוץ, והא דחולצת הוא משום דאם יבא אליהו וכו' וע"כ חשבינן שהיא ראוי' להתיבם, וזהו שהק' התוס' והתוס' הרא"ש מהא דהתם לא סמכינן אביאת אליהו.[[8]](#footnote-9)

כ] ויש להוסיף עוד בזה, דהנה העונג יו"ט בסימן קע"ז הק' בהא דאמרינן דחשיב כעולה ליבום משום דאם יבא אליהו וכו', דמ"ש ממה שאמרו בב"ב פ"א ב' בדין ביכורים דכל דמספק אינו קורא חשיב כאינו ראוי לקריאה ואינו מביא ביכורים, אף דאם יבא אליהו וכו', ועיי"ש במש"כ בזה.

והנה אי נימא דמה שאמרו הכא דאם יבא אליהו וכו', הוא בתורת הוכחה בעלמא, דל"ש בזה כלל דינא דכל שאינו עולה ליבום אינו עולה לחליצה, משום דלפי הצד שהיא יבמתו אף מותר הוא לייבמה, וע"כ אין מקום לומר שלא תחלוץ, אי"ז ענין כלל להתם דדינא הוא בהבאת ביכורים דבעינן שיהא ראוי לקריאה, ובזה ל"מ הא דאם יבא אליהו וכו', דמ"מ עכשיו אינו ראוי לקריאה.

אך קו' העונג יו"ט מיוסדת על מש"נ מד' התוס', דגם דינא דהכא הוא מתנאי מעשה החליצה דבעינן שתהא עולה ליבום, ואפ"ה מהני הא דאם יבא אליהו לחשבה כעולה ליבום, וזהו שהק' דמ"ש מהא דהתם ל"מ הא דאם יבא אליהו לחשבו כראוי לקריאה.

**ו**

כא] בד' רבינו הגר"א בהגהתו לעיל ל"ה ב' ובביאורו באהע"ז סימן קס"ד סק"ב מבו' דכל מש"כ התוס' דאם חלץ לה בתוך ג' מהני החליצה, הוא רק משום דגם היבום מועיל בתוך ג', אך אם היבום אינו מועיל בתוך ג', אף החליצה ל"ה מועלת.

ויש להעיר בזה, דהרי חייבי לאוין ועשה אף דאין עולין ליבום ואם בעלו לא קנו, מ"מ הם עולין לחליצה, והא דבמעוברת אמרינן כל שאינו עולה ליבום אינו עולה לחליצה כתבו הראשונים לעיל ל"ה ב' דהוא משום דאינה ראוי' מכח דיני היבום עצמם, ואי"ז דבר אחר גרם לה, אך בדינא דהכא, הרי אף אם תיקנו חכמים דאם בא עלי' בתוך ג' ל"מ היבום, מ"מ כיון דהוי מכח החשש שהיא מעוברת הרי דבר אחר גרם לה, ולכאו' כל הא דאינה עולה בכה"ג לחליצה הוא מכח דינא דר' יוסי דהכא, ודינא דר' יוסי הרי הוי דינא דלכתחילה, ומ"ט נקט הגר"א בפשיטות דאף בדיעבד לא תועיל החליצה.

כב] ולכאו' צ"ל בזה ע"ד מש"נ לעיל מד' המאירי, דהכא גרע משום דהא דאינה מתיבמת הוא מכח הצד דהיא מעוברת ולאו בת יבום היא, וע"כ אם תיקנו חכמים דאף בדיעבד ל"מ היבום, היינו דחשבוה חכמים כמעוברת דאינה בת יבום, וע"כ שפיר יש בזה לדינא דכל שאינו עולה ליבום אינו עולה לחליצה, ול"ד לחייבי לאוין ועשה דדבר אחר גרם להן, וצ"ע.

**ז**

כג] בעיקר הא דא"ר יוסי דאינה חולצת בתוך ג' משום דכל שאינו עולה ליבום אינו עולה לחליצה, וכתבו הראשונים דהיינו דכל דאפשר להמתין אינה חולצת, יש להעיר בזה, דהנה הרא"ש בפ"ק סימן א' כתב בדין נדה, דאע"ג דלאו בת יבום היא בעת נדתה חליצתה חליצה, ול"ד לחליצת מעוברת דלא שמה חליצה לר"ל משום דאינה עולה ליבום, דשאני נדה שעומדת לטבול ולטהר כדרך כל הנשים אבל מעוברת שמא תלד, ועוד דאף אם בא עלי' בנדתה קנאה וכו' הלכך מיקריא שפיר עולה ליבום, עכ"ל.

ויש להעיר במש"כ הרא"ש בטעמא בתרא דהא דחליצתה חליצה הוא משום דאף בנדתה אם בא עלי' קנאה, וע"כ מיקריא עולה ליבום, דלכאו' זה אינו טעם אלא דבדיעבד תועיל חליצתה, אך אכתי תיקשי דמ"ט היא חולצת לכתחילה, - ואמנם הרא"ש לא כתב אלא דחליצתה חליצה, אך הטוש"ע בסימן קס"ד ס"ד כתבו דחולצת לכתחילה, וכ"ה משמעות הדברים דלא הזהירו שתטבול האשה ותיטהר קודם החליצה, ומ"ש מהא דבתוך ג' חדשים כיון דאינה עולה ליבום אינה עולה לחליצה.

וגם לטעמא קמא דהרא"ש דכיון דעומדת לטבול ולטהר חשיבא כעולה ליבום, אבל מעוברת שמא תלד, לכאו' גם הכא איכא לה"ט דהיא ראוי' לאחר ג' חדשים וחשיבא כעולה ליבום, והכא ליכא למימר דשמא תלד, שהרי כל הנידון הוא שתועיל חליצתה להצד שאינה מעוברת, ולצד זה הרי א"א שתלד, ומשא"כ במעוברת, הרי איירי כשעכשיו הולד ראוי להתקיים, (וכמש"כ התוס' הרא"ש לעיל ל"ה ב' דבאותה שעה הי' ראוי להתקיים), ובכה"ג אמרינן שמא תלד.

כד] ואמנם הנה נתבאר לעיל סק"ו דלדעת הרא"ש לא קי"ל כלל להך דינא דכל שאסורה להתייבם אינה חולצת, ולפ"ז ניחא הא דנדה חולצת לכתחילה, אך אכתי תיקשי לדעת הרמב"ן ודעימי' דלדעתם קי"ל להך דינא, ואפ"ה לא מצינו שהצריכו ליבמה נדה ליטהר קודם שתחלוץ, וגם לא מצינו דלדעת ר' יוחנן דינא הוא דיבמה צריכה ליטהר קודם שתחלוץ.

כה] ושמא י"ל למש"נ לעיל עפי"ד המאירי דדינא דכל שאינו עולה ליבום אינו עולה לחליצה דהכא, הוא מיוסד ע"ז דאם מעוברת היא אינה בת יבום, וע"כ אף בהא דאסורה לינשא שמא מעוברת היא אמרינן דלאו בת יבום היא, הרי דבנדה דחשבינן לה כבת יבום, ליכא לדינא דהכא, וע"כ שפיר היא חולצת.

כה] ושו"ר בערוה"ש בסימן קס"ד ס"ג, ז"ל, ורש"י ז"ל תירץ משום דלא אפשר הוא כמו אחות חלוצתו ואחות זקוקתו וספק צרת ערוה דא"כ לעולם תיאסר וכו', ותמיהני דא"כ למה נדה חולצת הלא אפשר להמתין עד שתטהר, וצ"ל דדווקא בדבר שנוגע לעצם דין יבום שאינה ראוי' ליבום מפני איסור ענין יבום בזה גם אינה חולצת, אבל באיסור שמן הצד כמו נדה וכיוצא בזה שפיר חולצת הא למה זה דומה כשהיא חולה וקשה לה התשמיש האם נאמר שאינה בת יבום ולא תחלוץ אז, וראי' לזה מירושלמי דדריש דרשא זו מקרא דמאן יבמי להקים וגו' את שאומרים לו ייבם אומרים לו חלוץ את שאין אומרים לו ייבם אין אומרים לו חלוץ הרי דנתמעט רק מי שאינה ראוי' ליבום מצד עצם היבום שא"א לומר לו שיקיים מצות יבום, עכ"ל.

אך הדברים צ"ע, שהרי בגמ' דנו דאף בספיקות נימא דכל שאינו עולה ליבום אינו עולה לחליצה, ובספיקות הרי אין לך איסור דבר אחר גרם לו גדול מזה, שהרי להצד שהיא יבמתו, ה"ה מותרת לו, אלא דבפועל אסור לו ליבם מכח הצד שאינה יבמתו והיא אחות זקוקתו, ואף הא דמשני דהתם אם יבא אליהו הוא מתפרש בע"א, וכמש"נ לעיל מד' התוס', וא"כ כ"ש בנדה דחשיבא כאינה עולה ליבום, וצ"ע.

**ח**

כו] האחרונים נחלקו בדין יבמה שנתקדשה לזר למ"ד דקידושין תופסין ביבמה לשוק, אם מצי לחלוץ לה קודם שנתגרשה, או דיש בזה לדינא דסוגיין דכיון שאינה עולה ליבום אינה עולה לחליצה, והפת"ש בסימן קנ"ט סק"ג הבא לדבריהם, ועמש"כ הבית מאיר שם באורך, ובסימן ד' נתבאר לדון דמ"ט לי"ב לדינא דלעיל ל"ה ב' דכל שאינה עולה ליבום אינה עולה לחליצה, אך אף דליכא להך דינא, מ"מ לכאו' הי' בדין דיהא לדינא דהכא דלכתחילה אמרינן דכל שא"א לה להתייבם אף אינה חולצת.

וכמדומני דהאחרונים כתבו ב' טעמים דלא יהא בזה לדינא דכל שאינו עולה ליבום אינו עולה לחליצה, חדא, הוא למש"כ התוס' לעיל ט"ז א' דביבמה שנתקדשה לאחר לא פקעה זיקה משום דיש תקנה ע"י גירושין, והרי דמהני הא דיש תקנה ע"י גירושין שלא תהא בכלל ערוה דלקחת ולא יהא בה לדינא דכל שאינה עולה ליבום אינה עולה לחליצה, וי"ל דה"נ הוא לדינא דכל שאינו עולה ליבום אינו עולה לחליצה דהכא, והיינו דאף דודאי יש לחלק דד' התוס' שם קיימי לגבי דינא דכל שאינו עולה ליבום אינו עולה לחליצה דמפקיע הזיקה, ולא לגבי דינא דהכא, ויש לפרש בזה בכמה אנפי, מ"מ יש מקום לומר דגם לדינא דהכא חשבינן לה כעולה ליבום משום דיש תקנה ע"י גירושין, ול"ד לדינא דהכא דאין לה תקנה בתוך ג' חדשים כלל ובתוך ג' חדשים אינה עולה ליבום.

ויש שכתבו דכיון דדינא דהכא הוא רק כשאפשר לה להמתין, הרי דכשנתקדשה דהוא מחוסר מעשה שיגרשנה וגם אין הדבר תלוי בידה, חשיב כמו שא"א להמתין, וע"כ שפיר מצי לחלוץ לה בעודה תחת בעלה, ויש לדון דמ"ש מהא דבספיקות חשבינן כאפשר להמתין משום דהוא עשוי להתברר ע"י עדים, אף דהוא תלוי בדעת אחרים, וגם מאן יימר דאיכא עדים, וי"ל.

כז] ולמש"נ לעיל עפי"ד המאירי דדינא דדינא דכל שאינו עולה ליבום אינו עולה לחליצה דהכא, הוא מיוסד ע"ז דאם מעוברת היא אינה בת יבום, וע"כ אף בהא דאסורה לינשא שמא מעוברת היא אמרינן דלאו בת יבום היא ואף אינה עולה לחליצה, הרי דבאשת איש דחשבינן לה כבת יבום, וכמש"נ בסימן ד', אף אין בזה לדינא דהכא.

כח] והחזו"א בסימן קל"ד לדף י' סק"ה כתב בדין זה, ז"ל, ולענין אין צריך לגרשה קודם חליצה נראה וכו' לא מיקרי אינה עולה ליבום מעיקר הדין, והא דלקמן מ"א ב' דאינה חולצת תוך ג' חדשים, י"ל דרבנן החמירו גם בזה והכא י"ל דלא גזרו שאין לדמות גזירותיהם, עכ"ל, ולכאו' מכוון דבריו דדינא דהכא דאינה חולצת הוא גזירת חכמים מסוימת ביבמה תוך ג', אך בשאר גווני שאסורה להתייבם ליכא להך דינא, ומתישב בזה גם הא דנדה חולצת אף שאסורה להתייבם.

אך לא נתפרש לן היאך הוא מתישב בסוגיין דפרכינן עלה מהא דהספיקות חולצות ולא מתיבמות, והוצרך לשנויי דשאני התם דאם יבא אליהו וכו', ובפירש"י הק' גם מאחות חלוצתו ואחות זקוקתו וספק צרת ערוה, וכתב דהוא משום דא"א להמתין, והרי דאי"ז דין מסוים ביבמה תוך ג', אלא הוי הך דינא בכל יבמה האסורה מדרבנן דאף אינה חולצת, וצע"ג.

**ט**

כט] בעיקר מש"כ ההגמ"ר דבחלצה תוך ג' צריכה לחזור ולחלוץ, והגר"א בסימן קס"ד סק"ה נקט כן גם בדעת התוס' לעיל ל"ה ב' בתי' קמא, (וזה דלא כמש"כ המהר"ם שם, עיי"ש), צ"ע מהא דא"ר יוחנן לעיל ל"ה ב' דהחולץ למעוברת א"צ חליצה מן האחים, ומשמע דאף מדרבנן א"צ חליצה מן האחים, אף דבשעה שחלץ לה ל"ה עולה ליבום, וביותר צ"ע מהא דפרכינן התם לר' יוחנן דליתני א"צ חליצה מן האחים, והרי מתניתין איירי כשחלץ לה בתוך ג', וכמו שהוכיחו התוס' שם, ואפ"ה אמרו דא"צ חליצה מן האחים, ואם הוה תני במתניתין דא"צ חליצה מן האחים, ודאי דה"ז מתפרש דאף מדרבנן א"צ חליצה.[[9]](#footnote-10)

ולכאו' בעכצ"ל דאף דלדעת ר"ל ל"מ חליצה בתוך ג', מ"מ לדעת ר' יוחנן שפיר מהני,[[10]](#footnote-11) אך לא נתפרש לן דמ"ט יהא ד"ז תלוי בפלוגתא דר' יוחנן ור"ל, הרי הא דאינה מתיבמת בתוך ג' הוא גם לדעת ר"ל משום החשש שיהא הולד בן קיימא, ולא פליג בזה על ר' יוחנן, וצע"ג.

1. אמנם הנה התוס' הרא"ש לעיל ל"ה ב' כתב דדרשינן עיין עליו שלא תחלוץ ולא תתייבם כ"ז שעומדת בספק, וכ"כ התוס' שם, והרי דילפינן מקרא דאינה חולצת, וצ"ל דהכא חזר בו הרא"ש ופירש דקרא דעיין עליו קאי רק לגבי יבום, - ויש להעיר עוד ממש"כ התוס' הרא"ש לעיל ל"ה ב' בהא דאמר אביי דבביאה כו"ע לא פליגי דלא פטרה, דהוא כדי שלא תבא לידי איסור, ומ"ט לא פירש כמש"כ הכא לדעת ר"ל דעיקר קרא דעיין עליו קאי על יבמה יבא עלי' ולגבי יבום, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-2)
2. לכאו' יש מקום לדון בזה, די"ל דמכח הא דבתוך ג' כל שאינו עולה ליבום אינו עולה לחליצה, כבר נקבע הדין דזמן החליצה הוא רק לאחר ג' חדשים, ותו לא פלוג רבנן ואף במקום עיגון אינה חולצת בתוך ג'. [↑](#footnote-ref-3)
3. העונג יו"ט שם כתב בע"א קצת, דהכא דמדאורייתא היא ראוי' להתיבם ורק מדרבנן אינה ראוי' להתיבם, ע"כ מדינא חשיבא כעולה ליבום ואי"ז אלא דינא דלכתחילה, ול"ד להיכא דמדאורייתא א"א לה להתיבם, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-4)
4. אך יש להעיר בזה, דהרי עיקר הא דבהמתנה ג' חדשים איכא לדינא דכל שאינו עולה ליבום אינו עולה לחליצה הוא משום דגם אם יבא אליהו ויאמר דלא מעברא לא משגחינן בי', וא"כ הרי הא דחשבינן לה כאינה עולה ליבום אינו משום הצד דהיא מעוברת ולאו בת יבום היא, אלא הוא מכח התקנ"ח דאינה מתייבמת ג' חדשים אף אם ידוע דאינה מעוברת, וא"כ היאך נימא דהא דיש בזה לדינא דכל שאינו עולה ליבום הוא משום דאיסורה הוא משום הצד דהיא מעוברת ואינה בת יבום, ואמנם י"ל דאף שאסרו חכמים גם כשידוע שאינה מעוברת, מ"מ כיון דהאיסור הוא מכח החשש שהיא מעוברת ולא פלוג רבנן בזה, ע"כ הוי גדר התקנה דמדרבנן אינה בת יבום, אך אי"ז במשמעות ל' המאירי, - ואמנם גם בתו"ד הריטב"א מפורש דהאיסור הכא הוא מחמת ספק, וכתב דמה"ט מדינא לא חשיבא כאינה עולה ליבום כיון דאין איסורה אלא מחמת ספק, ופירש דהא דמוכחינן מברייתא דהספיקות הוא דהא דאינה ראוי' מחמת ספק אינה חושבה כאינה עולה ליבום, וכנראה היינו דעיקר האיסור הוא מכח ספק, ואך שלא חילקו חכמים בדבר ואסרו אף במקום דליכא ספק, אך גדר האיסור הוא כמו דאיכא ספק, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-5)
5. ומשה"ק רש"י כן רק מכח דינא דר' יוסי, היינו דאלמלי דינא דר' יוסי י"ל דליכא לדינא דכל שאינו עולה ליבום אינו עולה לחליצה אלא כשאין היבום מועיל אף בדיעבד, אך בדינא דר' יוסי נתחדש דאף דבדיעבד מהני היבום, מ"מ כיון דאינה עולה ליבום מכח צד דלאו בת יבום היא, אינה עולה אף לחליצה, וה"נ אם אינה עולה ליבום מכח איסור אחות זקוקתו ואחות חלוצתו דהוי כאחות אשתו, הי' בדין שלא תעלה לחליצה, ומקור דברי רש"י דגם באחות זקוקתו שייך דינא דר' יוסי הוא מהא דפרכינן מההיא דהספיקות וכו', והתם כל הא דאינם מתייבמות הוא משום דספק דאחות זקוקתו. [↑](#footnote-ref-6)
6. ואמנם בד' הגר"א בהגהתו לעיל ל"ה ב' ובביאורו בסימן קס"ד סק"ב מבו' דשפיר יש מקום לומר דגם אם בא עלי' בתוך ג' ל"מ, ורק למש"כ התוס' והשו"עשם דאם חלץ לה מהני, בע"כ דגם אם בא עלי' מהני, ולפ"ז שמא יש מקום לומר דדעת הסוברים דל"מ החליצה בדיעבד, הוא משום דס"ל דגם היבום ל"מ, - וצ"ל עוד בד' הגר"א, דאף דבגמ' לעיל ל"ה ב' מפורש דלדעת ר' יוחנן דביאת מעוברת שמה ביאה ה"ז מועיל אף מדרבנן וא"צ לחזור ולבא עלי', מ"מ לפ"מ דקי"ל כר"ל דביאת מעוברת לא שמה ביאה, הרי דגם בדין המתנת ג' חדשים י"ל דמדרבנן ל"מ היבום בדיעבד, וע"כ הוצרך הגר"א להוכיח לדין זה מד' התוס', וצ"ע. [↑](#footnote-ref-7)
7. וזהו שכתב רש"י דדינא דר' יוסי הוא דכל דאפשר לשהויי משהינן "ויצא הדבר בהיתר", והיינו דהוי מעליותא במעשה החליצה כשהוא בענין דאם חפץ ייבם, וכל דאפשר להמתין ולעשות החליצה בענין זה משהינן כדי לעשות החליצה כדינה. [↑](#footnote-ref-8)
8. ונפ"מ עוד בזה הוא בגונא דקידש אחת מב' אחיות, דחיילי הקידושין על אחת משניהם בספק, דבכה"ג ליכא למימר אם יבא אליהו, דבפשוטו אף אליהו לא יברר מי מהם מקודשת, דאף כלפי שמיא דנים כל אחת מקודשת מספק, ולמש"כ התוס' דהא דאם יבא אליהו הוא בתורת טעמא דמה"ט חשיב כעולה ליבום משום דהיא עולה ליבום ע"י ביאת אליהו, הרי דבכה"ג דאחת מב' אחיות ליכא לה"ט, - ואך דהתם ליכא כלל לדינא דר' יוסי דכל שאינו עולה ליבום אינו עולה לחליצה, כיון דא"א להמתין. [↑](#footnote-ref-9)
9. וגם למש"כ המהר"ם לעיל שם דלא נסתפקו התוס' בזה ופשיטא להו דמהני החליצה בדיעבד, מ"מ לא הוכיחו התוס' לזה אלא מהא דתניא בסוגיין דיבמה שחלצו לה אחים בתוך ג' צריכה להמתין ג' חדשים, ולא הוכיחו כן מסוגיית הגמ' לעיל שם דאמרו דליתני דא"צ חליצה מן האחים, ומהתם קשיא גם למש"כ המהר"ם שם דנידון התוס' הוא רק בתוך ג'. [↑](#footnote-ref-10)
10. והנה אמנם המהר"ם שם כתב דד' התוס' שם הם לדעת ר' יוחנן, דלדעת ר"ל הרי אי"ז חליצה כלל מדינא, והא דאסור בקרובותי' הוא לחומרא, - אך לכאו' יש מקום לומר דעיקר קו' התוס' היא גם לדעת ר"ל, שהרי הא דאסור בקרובותי' לחומרא פירש"י דהוא משום דלא ידעי שהיא מעוברת, ושפיר הק' התוס' דאף אם אינה מעוברת הרי ל"מ חליצה בתוך ג', ואם בחליצה בתוך ג' אינו אסור בקרובותי', ל"ה לנו להחמיר בחולץ למעוברת והפילה. [↑](#footnote-ref-11)