מראי מקומות לענין הלכה מקלקל מלאכה שאצלג וקורע 8
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / מלאכות שהיה והטמנה / הרב משה יפהן / פרק האורג

**מראי מקומות לענין הלכה, מלאכה שאצל"ג, ומקלקל. ומלאכת קורע. 8**

**דיני מקלקל הנה כשהכל קלקול פטור אבל אסור**. והנה יש לדון במקלקל מה נקרא מקלקל ומה נקרא מתקן הרי יש דברים שהם נפחתים מדמיהם, ויש דברים שהם תיקון בדבר אחד וקלקול בדבר אחר. ויש דברים האסורים ובכל אופן רוצה לעשותם וצריך להגדיר מתי חשיב מתקן.

**והנה. ובאופן שהוא מקלקל בדבר אחד ומתקן בדבר אחר**. ולכאורה נחלקו בזה התנאים בסוגיין דלרב יהודה חשיב מתקן כמו במילה ובשריפת בת כהן. ור"ש סובר דחשיב מקלקל. ובדעת ר"ש עצמו דעת רש"י דבכל גוונא חשיב מקלקל. ומבואר בתוס' דלר"י בדעת ר"ש אפילו בתיקון קצת עדיין חשיב קלקול. כמו בחובל וצריך לכלבו דלולי דין מקלקל בחבורה היה פטור. ועיין בתוס' שנחלקו ר"י ור"ת בגדר הדבר. דר"י סבר דחשיב קלקול משום שאין דרך לחבול בחבירו עבור זה ומשמע דחשיב מקלקל אפילו שיש בזה תיקון לרצונו כל שלא נעשה כדרך. וכן בכל דבר שקלקולו יתר על תיקונו. ור"ת מגדיר דהטעם דחשיב מקלקל משום שהקלקול הוא עכשיו בשעת החבלה והתיקון הוא אח"כ. וזה חשיב מקלקל. ולכאורה גדר הדבר דכלפי עכשיו נעשה קלקול וגם כלפי כלל הדבר אין התיקון יותר מהקלקול. אבל היכן שהקלקול גורם לתיקון טוב יותר אז חייב אפילו אם הקלקול הוא שלא בשעת התיקון. וכן מבואר דצורך מצווה לא חשיב תיקון. דהרי מילה ושריפת בת כהן לא חשיבי צורך. ועיין ברמב"ן בסוגייתנו דהשם מקלקל ומתקן נקבע לפי דרך בני אדם. וכן כתב היראים דהגם שעשה פעולה.שהפחיתה מדמים כיוון שעשה כדרך המלאכה חשיב מלאכה.

**לענין דברים האסורים.** עיין מכות כא: המבשל גיד בחלב ביו"ט וכו' ואכלו לוקה חמש. והקשה הערוך לנר אמאי הוא חייב הרי הוא מקלקל. כיוון דנאסר באכילה והנאה משום איסור בשר בחלב. ותי' דראוי לנכרי. ובשו"ת חמדת שלמה אבעה"ז סי' י"ז ס"ט כתב דכל מה שהוא רוצה בדבר אע"ג שהוא אסור חשיב מתקן. וכמו שמבואר ביבמות לג: שזר שהקטיר בשבת חייב אע"ג שהקטרתו פסולה. אמנם המנחת חינוך מ' רחצ סי"ג. וכן האפיקי ים ח"ב סי' ד' ה"ד . נקטו דלא חשיב מקלקל אלא דרך השחתה וקלקול. ועיין בתורי"ד להלן קכא: דכתב דלא חשיב מקלקל אלא דרך השחתה וקלקול. **עיין או"ש הלכות יו"ט פ"ג ה"ט דדן מה הדין בדבר שאין בו לא השחתה ולא קלקול.** ולא תיקון. ודן דפטור עיי"ש. אמנם האמרי בינה דיני שבת סוס"י לב נקט דמדברי רוב הראשונים מבואר דהוא חייב. ולא חשיב מקלקל. ועיין קהילות יעקב סי' מו אות א' דהוכיח מהמרכבת המשנה דהוא פטור. וכן הביא בשם החזו"א שהוכיח כן מהסוגיא לעיל עה: עיי"ש אמנם מדברי רע"א בכמה דוכתי מבואר דחייב.

**עיין ברשב"א בב"ק דף לד: ד"ה תני ובבעל המאור ריש פרק האורג**. שהתקשו מהמבואר בפסחים עג. דשוחט חטאת לע"ז לרבי יהודה חשיב תיקון. דתיקן לטהרה מידי נבלה אלמא תיקון כל דהוא מספיק וחילקו בין היכן שהתיקון הוא בגוף הבהמה שמספיק תיקון כל דהוא לבין אם התיקון הוא חיצוני וצריך לומר דחובל והם סוברים דחובל וצריך לכלבו זה לר"ש אבל לר"י באמת באופן זה יהיה קלקול דתיקון הוא רק היכן שהתיקון נעשה בגוף הדבר.

**עוד פרט איתא בשבת לא: דאינו חייב אלא אם סותר על מנת לבנות במקומו**. ועיי"ש ברש"י ד"ה לעולם דלא חשיב מתקן אא"כ זה נעשה ע"מ לבנות במקומו. ועיין שם במאירי ובריטב"א החדשים מה שכתבו בזה. ולכאורה זה כסברת ר"ש דמלאכה שאצל"ג פטור עליה. ועיין רמב"ם פ"א הי"ח. וקשה בפסק הרמב"ם הרי הרמב"ם פסק כרבי יהודה במלאכה שאצל"ג ובכו"א פסק דאינו חייב אלא ע"מ לתקן במקומו וצ"ע. עיין באו"ש שעמד בשאלה זו.

**בענין מלאכה שאצל"ג.** הרמב"ם פוסק כר"י דמלאכה שאצל"ג חייב. עיין פ"א מהלכות שבת ה"ז. וסובר כרש"י דתיקון שהוא מחוץ לבגד חשיב תיקון. ולדעת כמה פוסקים [עיין בביאור הלכה סי' ש"מ ס"ד סוד"ה במשקין] דעת הרמב"ם דבעינן קורע ע"מ לתפור במקום אחד שתיקון יהא במקום אחד. ולדעת הפמ"ג אין זה כן והרמב"ם מסכים שקורע ע"מ לתפור במקום אחר חייב. ולדעת ר"ת נאמר תנאי שהתיקון נעשה בפעולה אחת אם הקלקול אלא אם כן התיקון לא יכול לבוא אלא על ידי הקלקול. וגורם תיקון טוב יותר לבסוף.

אמנם רוב ראשונים פסקו כר"ש עיין במ"ב סי' רע"ח סק"ג. ובעינן תיקון במקומו דאם לא כן הוא חשיב מלאכה שאצל"ג. ועיין בשו"ע סי' שט"ז ס"ח שהביא דעת הרמב"ם לגבי צידה וכן הוא בסי' של"ד סכ"ז. אמנם עיין בביאור הלכה סי' ש"מ ס"א ד"ה וחיב. שדעת השו"ע שאינה אסורה אלא מדרבנן. וכן פסק המ"ב סי' של"ד סקפ"ה וכן פסק החזו"א. אמנם לענין הוצאת המת סי' שי"א סק"י צירף המ"ב את דעת הרמב"ם לחומרא.

**בענין מקלקל בחבורה.** הרמב"ם פ"ח ה"ז פוסק דמקלקל בחבורה פטור. וכן הוא בפ"א הי"ז לגבי מבעיר. ולכאורה זה כר"י וזה מתאים אם רש"י שסובר דהא בהא תליא דתליא מלאכה שאצל"ג במקלקל. ועיין בביאור הגר"א. סי' שלא סעיף י' מש"כ בזה. ועיין בשו"ע סי' שט"ז ס"ח דבפשיטות משמע שם שחייב אפילו שהוא מקלקל ולכאורה זהו משום מקלקל בחבורה ולפי"ז אתי שפיר דהלכה כר"ש. בזה. דמקלקל בחבורה חייב אלא שהמ"ב שם אות ל העמיד את זה באופן שהוא צריך לגופא ואינו מקלקל. עיי"ש. וזהו סתום בדברי השו"ע. ועיין בב"י וצ"ע ויל"ע בדבר זה. ואם סבר כרש"י צ"ע מדוע לא יפסוק כר"ש אלא דאפשר דיסבור כתוס' ואין המחלוקת תלויה בשיטתם אלא זה מחלוקת חדשה ובזה פסק כר"י ויל"ע בזה.

**בענין מלאכת קורע.**

**עיין שו"ע סי' ש"מ סעיף יג וסעיף יד. ועיין היטב שם בביאור הלכה, סי"ג וסי"ד.** **עיין סעיף יג בביאור הלכה ד"ה אין שוברין.** במה שדן מדוע קורע הנייר לא חייב משום קורע. עיין שם בכל דבריו.

**ועיין בביאור הלכה ד"ה הנייר מה שדן בדברי הפר"ח [**עיין יו"ד סי' קי"ח סוף אות יח. עיי"ש שדן בענין קלקלול וקריעת נייר כדי לפתוח תנור בשבת ודן לאיסור וכתב שאל תביאיני ראיה ממנהג האשכנזים והספרדים שנוהגים לפתוח אגרות המגיעות בשבת ע"י גוי דמנהג טעות הוא וכו' עיי"ש ולכאורה כוונת הפר"ח דיש בזה איסור דאוריתא גם אליבא דר"ש דפוטר במלאכה שאצל"ג. ובפרט שהפר"ח עצמו בסי' תצח סקי"ג כתב שהעיקר כר"ש.] בענין שדן בענין פתיחת איגרת בשבת. ובמה שחלק עליו בשו"ת חכם צבי. [ ועיין בשו"ת חכ"צ ססי' לט שחלק על הפר"ח וכתב שהכל טעות גמור ולא ביאר טעמו. ועיין בפמ"ג סי' רנ"ג משב"ז סקי"ח שכתב שאין כוונת החכ"צ להתיר אלא על ידי גוי אמנם עיין בשאילת יעבץ סי' ק"מ שכתב שאביו החכ"צ התיר אפילו ע"י ישראל. וצ"ב בטעמו דבשלמא ע"י גוי שייך להבין שחשיב מלאכה שאצל"ג והוי מקלקל בעיקר הדבר ואסור מדרבנן והותר ע"י נכרי משום שהותר שבות דשבות במקום צורך. אמנם היה צריך להיות אסור מדרבנן ומדוע התיר החכ"צ לגמרי. ועיין חזו"א סי' ס"א סק"ב מה שדן בענין פתיחת איגרת. ורצה לתלות במחלוקת רש"י והרמב"ם לענין פותח בית הצוואר האם חייב משום קורע עיי"ש. ועיי"ש שדן שאם אין הפותח מתכוון להשתמש במעטפה לאחר הפתיחה אין בפתיחתה משום איסור קורע. אמנם אם קורע אותה באופן שאינה ראויה עוד לשימוש באופן זה התיר החזו"א לגמרי.

**עיין קמו. דין דחותלות שמותר להפקיע ולחתוך את הכלי ואין בזה משום איסור קורע.** ועיין בב"י סי' שי"ד סח בשם הכלבו שמותר לחתוך את גוף החותלות. לפי שהוא כמו ששובר שקדים או אגוזים לאוכל שלהן. דהיינו שהחותלות הוא כלי גרוע. והוא טפל לאוכל שבתוכו והמלאכה נחשבת שהיא נעשית כלפי האוכל. [והרחבנו בזה בסוגיית בנין בכלים.]

**עיין בביאור הלכה סי' שי"ד סעיף ח' ד"ה וחותלות.**  דדן מדוע לדעת הרמב"ם אין בחותך את החותלות משום קורע ואפי' שהוא שלא על מנת לתפור צריך להיות אסור מדרבנן וכתב דלא שייך שם זה של קורע אלא בבגד ששייך בו תפירה אמנם אם בבגד לא שייך תפירה לא שייך בו שם קורע. ולא גזרו בו רבנן. עיי"ש. ועולה מזה דכל חותך חוט או חובל שזה דבר שאין הדרך לדבקו או לתופרו לא יהיה בזה איסור של קורע.

**עיין במשנ"ב סי' שי"ד סכ"ה שהתיר לקרוע עור מעל פי חבית של יין ואין בזה איסור קורע.** ועיין בחזו"א סי' נ"א סקי"ח שביאר בטעם הדבר דהוא משום שאין כוונתו אלא להוציא את היין ולא להפריד את העור ואם כן פעולה זו נידונית כהוצאת יין .ולא כמלאכה. דדנים את הפעולה לפי תכליתה. וכתב עוד סיבה דגם הוא השחתה של העור ואין בזה תיקון וכל התיקון הוא באוכל אבל אין זה קריעה שהיא תיקון בעור וממילא זה מוגדר כשימוש בחבית ולא כמלאכה. והגרח"פ שיינברג [הובא בספר הזיכרון להגרא"ז גורביץ זצ"ל.] טען שסברת החזו"א שפעולה כזו נקרית שימוש ואין בה איסור צריכא מקור. והוא עצמו עיי"ש באות ז' כתב שטעם ההתר הוא משום שלא שייך בזה תפירה ולכאורה כוונתו לדברי הביאור הלכה שהובאו בדיבור הקודם. ורק צ"ע מדוע לא שייך בזה תפירה ואפשר משום שזה דבר רק מדבר קשה ובזה לא שייך תפירה ורק בדבר רך לרך שייך תפירה ועיין שש"כ פ"ט הערה עז שדן מטעם זה שהדבקת תוית לבקבוק לא יהיה חייב משום תופר ולא יאסר משום קורע. . ויל"ע בזה.. . ובשביתת השבת כללי מלאכות דיני קורע ע"מ לתפור כתב טעם ההתר דהוי כמו קליפה של אוכל שהם בטלות לאוכל. ובטל ממנו שם בגד או עור ואין קריעה באוכלין. כמו שכמה מלאכות נתמעטו מאוכלין צובע וכדומה. וכעין סברא זו כתב האג"מ או"ח חלק א' סי' קכ"ב. והנה יש לעיין במעטפה דלכאורה שם אין את ההתר שהוא בטל לאוכל שבתוכו.

**האם בשקיות חלב או שקיות נייר וניילון שעוטפות אוכלין.יש משום קורע.** והנה לגבי שקית חלב עיין בשש"כ פ"ט הערה י"א ,והחזו"א סי' נ"א סק"י סבר דלגבי חותלות ליכא התר במקום שעושה פתח יפה דאז חייב משום קורע ואין זה מקלקל אלא מתקן. אמנם עיין אורחות שבת פי"ב הערה יב שדן דשמא בשקית חלב שהדרך להשתמש בהן ולזורקן אז אפילו פתח יפה אינו נחשב תיקון. ולגבי שקיות נייר וניילות שעוטפות אוכלין ועיין בשש"כ שם חלק ג' שכתב להתיר משום שמכיוון שהדרך לזורקן הם בטלות למה שבתוכן. ועיי"ש שצירף טעם זה לטעמים נוספים להתיר.

**באופן שההדבקה היא הדבקה קלה**. כמו בקרטיבים וכדומה וכן בשקיות במבה וכדומה. יש בזה סברא נוספת שהוי כמו תפירה לזמן ובזה יש להתיר רק שלא בפני עצם הארץ כמבואר ברמ"א סי שי"ז ס"ג עיי"ש במ"ב. ויש בזה עוד סברא להתיר שלא נחשב דבוק לגמרי. ולא נעשה חיבור גמור מעולם וזה דומה לפתח שהיה סגור. ועיין אורחות שבת פי"ב אות כ"ג. **קריעת צמר גפן** נחלקו בזה השש"כ פרק ל"ה הערה מ"ח שמתיר והביא שם אחרונים שחלקו עיי"ש בטעמו . ובח"ג חשש להתיר למעשה

**קריעת נייר טואלט בשבת** כבר דיברנו בזה בחבורה. ולכאורה תלוי האם שם קורע שהוא תיקון הוא קורע. ובביאור הלכה מבואר בדעת רש"י דלא הוי קורע עוד יל"ע דלכאורה מאי שנא מהגמ' ביצה לב: לגבי הפרדת נייר בשביל לצלות בו דאין בו משום קורע. ואע"ג דשם זה אסור מדרבנן משום שדומה לתיקון כלי יש לעיין האם באופן זה שקורע בשביל רק להספיג בדבר יש לזה שם של תיקון כלי ועיין באורחות שבת פי"א אות כא אות כב והערה ל"א שדן עוד בצדדי השאלה. וזהו תלוי בגדרי מלאכת קורע. כפי מה שנתחדש בביאור הלכה וכפי מה שדנו בחבורה.