16 מבוי שנפרץ מצדו כלפי ראשו
קטגוריות: ש_ס / יג עירובין / עירובין - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / עירובין  פ_א - פ_ג

יום ועש"ק תולדות כ"ח מרחשון תשס"ה

א] עירובין ד"ה., מבוי שנפרץ מצדו כלפי ראשו, איתמר משמיה דרבי אמי ורבי אסי, אם יש שם פס ארבעה מתיר בפרצה עד עשר ואם לאו פחות משלשה מתיר שלשה אינו מתיר, ופירש"י, ז"ל, אם יש שם פס ארבעה וכו', מתיר פרצה אע"ג שנשתייר שם עדיין פרצה עד עשר, דכיון דיש הכשר אורך מבוי מן הקורה עד הפירצה לא בטל ליה תורת פתח מקמאי ובמילתי' קאי וקורתו מתירתו ופרצתה מתרת, כיון דלאו יותר מעשר תורת פתח עלי' ומבוי אינו נפסל בפתחים הרבה, אי נמי שבקו בני מבוי פתחא קמא ונפקו ועיילי בההיא פרצה משום דדרך קצרה היא להם אפילו הכי לא בטלה תורת פתח וקורה מן הראשון, משום דהוי פתח לארבעה הסמוכין לו, הואיל וארבעה אורך ראויין לקורה דיש בהן הכשר מבוי, ואם לאו דאין שם פס ארבעה וכו', ואם הפרצה שלשה אינו מתיר, דכיון דממעטין בני מבוי בהילוכן ומקצרין את דרכן דרך אותה פרצה, חיישינן דילמא שבקי פתחא רבה ועיילי ונפקי בההיא פרצה ובטיל לי' פתחא קמא ובטלה קורה דידיה ואין קורה למבוי זה וכו', עכ"ל.

ובפשוטו נ' מד' רש"י, דהא דאם לא נשתייר פס ד' אינו מתיר, הוא משום דחיישי' דילמא שבקי וכו' ובטל מיני' תורת פתח, ול"מ הלחי וקורה שהניח שם, דאי"ז פתח אלא פרצה, ומשא"כ אם נשאר פס ד' מתיר עד י' ולא אסרינן משום דילמא שבקי, משום דאף אם שבקי אכתי איכא תורת פתח על פתחא קמא, כיון דהוי פתח לד' טפחים הסמוכין לו שיש בהן שיעור הכשר מבוי, וכן נ' גם בל' רש"י לקמן ד"י:, עיי"ש.

אמנם בחי' הריטב"א שם, ז"ל, פירש"י ז"ל משום דבני מבוי שבקי לפתחא קמא ועיילי בפרצה זו ונמצא שלא נשאר לקורה זו שום חשיבות, וק"ל ותיפוק לי דבעינן קורה על גבי מבוי וליכא, כיון שאין הכותל סמוך לקורה כשיעור הכשר מבוי, וא"כ אפי' לא שבקי בני מבוי פתחא דמבוי ועיילי ונפקי ביה אין כאן תורת קורה, י"ל דכיון דסוף מבוי הוא אילו הוו עיילי ונפקי בי' כדמעיקרא בני מבוי מקיימי הכשרה דידי' בתשמישם ולא מיבטיל תורת קורה מינה, אבל השתא דאיכא תרתי לגרעותא מיבטיל תורת קורה מינה, כנ"ל לפי פירש"י ז"ל והוא הנכון, עכ"ל, ובחי' הריטב"א לקמן ד"י: פי' הגדר בזה, ז"ל, ויש לתרץ ד' רש"י ז"ל, כי מלשונו נראה שם דלעולם לא פסלינן הכשר קורה בסוף מבוי אלא היכא דאיכא תרתי לגריעותא, שלא נשאר שם היכר קורה ע"ג מבוי ודשבקי פתחא רבה ועיילי באידך פתחא, ולפיכך כשיש שם פס ד' שנשאר שם עדיין קורה ע"ג שיעור מבוי ואיכא היכירא טובא תו לא חיישינן למאי דשבקי פתחא רבה ועיילי באידך, אבל כשאין בו פס ד' ולא נשאר לנו היכירא עכשיו אלו ידעינן דלא שבקי לי' לא הוה פסלינן לי' כיון שהוא סוף מבוי והי' פרצה נכרת בגדודי כיון שנשאר שם עמוד טפח שהקורה עומדת, אבל השתא דחיישינן דלמא שבקי פתחא קמא ועיילי באידך משום הכי פסלינן לי', דהשתא לא נשתייר בו שום היכר לא בגופו ולא בהיכר כניסת הנכנסים והיוצאים כנ"ל, עכ"ל.

והנה הריטב"א כתב דכן נ' מל' רש"י בסוגיין, וכ"כ הרשב"א לקמן ד"י:, ז"ל דטעמא התם לאו משום דשביק פיתחא הוא, אלא משום דלא נשתייר שם פס ד' וכו' ואין כאן קורת מבוי, "וגם הוא ז"ל פירש שם כן", עכ"ל, אך בפירש"י שלפנינו לא נמצא כן, וכנר' הי' לפניהם נוסחא אחרת מפירש"י.

ולכאו' יש להוכיח עוד דאין מכוון רש"י לפסול משום הא דשבקי וכו' לחוד, אלא רק משום דאין הקורה מונחת על כותלי מבוי, ממה שאמרו לקמן ד"ו. דמבוי שנפרץ מראשו בד', ומפרשינן לה כגון שנפרץ בקרן זוית דפתחא בקרן זוית לא עבדי אינשי, ובחי' הריטב"א שם, ז"ל, וא"ת כיון שהפרצה היא בקרן הסמוך לכותל הכניסה א"כ הוא פרוץ מצדו כלפי ראשו ואין בו פס ד' והיה לנו לפסול כשיש בו ג' טפחים כדאמרינן לעיל בדר' אמי ור' אסי שלשה אינו מתיר י"ל דהתם הוא שהקורה נתונה על שיור ראש הכותל הארוך וכיון שאין באותו שיור ד' טפחים לא חשיב ובעינן קורה ע"ג מבוי וליכא אבל הכא הרי הקורה נתונה קיימת מתחלתה במה שנשאר מן הכותל שברחב המבוי, עכ"ל, וכעי"ז בחי' הרשב"א והג שם, והנה כ"ז ניחא אי נימא דאין לפסול משום הא דשבקי וכו' לחוד, אלא רק משום דאין הקורה מונחת על כותלי מבוי, אך אי נימא דלדעת רש"י הוי הפסול משום הא דשבקי וכו' לחוד, א"כ תיקשי דמ"ט אין פרצה בקרן זוית אוסרת בשאין בה ד' טפחים, ומ"ט לא חיישי' דילמא שבקי פתחא רבא ועיילי בפתחא זוטא.

אך אולי י"ל בזה, דאיירי בגונא שעיקר הפרצה היא בראשו, וכלישנא דרב חנין שנפרץ "מראשו", וע"כ לא חיישי' בזה דילמא שבקי, כיון דלא ממעט בהילוכא.

והעירוני דאולי י"ל עוד, דהא דפסלינן משום דשבקי וכו', היינו משום דחייל שם פתח על פרצה זו, ועי"ז בטיל שם פתח מן הראשון, או דעי"ז אף פרצה זו צריכה תיקון, ע' להלן סק"?? בזה, ואולי כיון דפתחא בקרן זוית לא עבדי אינשי, לא חייל עלי' שם פתח, ולא בטל שם פתח מן הראשון, וזה דומיא דהא דהיכא שאין הפרצה ג' אינה אוסרת, ופירש"י הטעם שהרי כלבוד דמי ואין כאן פרצה, והרי דכל דליכא פרצה לא איכפת לן אי שבקי פתחא קמא ועיילי בפרצה זו, וע"כ אולי ה"נ נימא בפרצה בקרן זוית, וצ"ע בזה, גם אי"ז כ"כ במשמעות הגמ', דמשמע דאלמלי הא דפתחא בקרן זוית לא עבדי אינשי לא הי' אוסר אף פרצה ד', ולדרך זו הרי אדרבה אלמלי הא דלא עבדי אינשי הי' אוסר אף פרצה ג', אך ראיתי לישב בזה, שהרי בכלל נפרץ בקרן זוית, הוא אף בגונא שנפרץ בקרן זוית בצד השני של המבוי, ובכה"ג אלמלי הא דפתחא בקרן זוית לא עבדי אינשי ל"ה נפסל עד עשר, (אך בפשוטו איירי הגמ' בקרן זוית שבראש המבוי, וכ"ה בחי' הריטב"א שם, וכתב לישב בזה משה"ק הראשונים ממש"א בסוגיין דפתח לה בקרן זוית, ותי' הריטב"א דבקרן זוית שבראש המבוי ודאי לא עבדי אינשי).

ב] והנה לקמן ד"י., אמר ר"י מבוי שהוא רחב ט"ו אמה מרחיק ב' אמות ועושה פס ג' אמות וכו', ופריך עלה וליחוש דילמא שבקי פתחא רבא ועיילי בפתחא זוטא, ומשני אמר ר"א בר מתנה חזקה אין אדם מניח פתח גדול ונכנס בפתח גדול, ומ"ש מדרב אמי ודרב אסי, התם קאי ממעט בהילוכא הכא לא קממעט בהילוכא.

והנה במש"א שם דאם הוי שבקי פתחא רבא ועיילי בפתחא זוטא ל"ה המבוי ניתר, מצינו שנחלקו הראשונים בטעמו, דבחי' הרשב"א שם, ז"ל, וליחוש דילמא שביק פתחא רבה ועייל בפתחא זוטא, כלומר ומבטל לה לקורה מתורת פתח והו"ל "כפרצה", עכ"ל.

והנה לפי טעם זה נ' פשוט, דלא יהני אף אם יעשה לחי וקורה בב' הפתחים, שהרי אם ישבקו פתחא רבא יהא ע"ז תורת פרצה, ואי"ז ניתר בלחי וקורה, וגם לי"ב עומ"ר שיתירו, (וע' להלן סק"? מש"נ בפרט זה אם יהני לזה עומ"ר).

אמנם הנה בד' התוס' שם סוד"ה ועושה מבו' דאם עשה לחי לב' הפתחים מהני, וכ"ה להדיא בחי' הריטב"א שם בסו"ד, ז"ל, וא"ת ומאי האי דפרכינן דניחוש דשבקי לפתחא רבה ועיילי בפתחא זוטא, ומה בכך כיון ששתיהם בתחלת המבוי וקורה על גביהן הרי המבוי מוכשר, שהרי יש בב' אמות שיעור פתח, יש לומר שאילו הניח קורה מכותל לכותל ה"נ, אבל מיירי שלא הניח קורה אלא מן הפס של ג' אמות לכותל ונשארו ב' אמות אלו פרוצות בלא הכשר קורה ולא לחי, וכן פירש הראב"ד ז"ל, עכ"ל.

ונ' דעתם דאף אם שבקי פתחא רבא ועיילי בפתחא זוטא לא בטל שם פתח מן הפתח הגדול, אלא היינו שכל כה"ג אף הפתח הקטן צריך תיקון, דאף הוא חשיב כפתח המבוי, ואשר ע"כ שפיר מהני אם עביד לחי וקורה גם לקטן.

ובאו"ז הלכות עירובין סימן קי"ז, ז"ל, מיהו אם אירע כך דשבקי פיתחא רבה ועיילי בפתחא זוטא ה"נ דנאסר כל תיקון המבוי, ובטלה חקורה ובטל הלחי, ופי' רבינו שמואל אבל אם עשו צוה"פ לקטן אפי' היכי דשבקי בני מבוי פתחא קמא ועיילי בההיא פרצה, אפ"ה לא בטלה תורת פתח וקורה מן הראשון משום דהוי פתח, והרבה פתחים שרינן למבוי, עכ"ל, והובא דין זה בהג"א בפירקין סי' י"ג ובשו"ע סי' שס"ג דל"ד.

ובגליון הגרע"א לשו"ע שם, כתב ז"ל אינו מובן וכו' טעמא בזה במה דמהני צוה"פ לזוטא וראיתי אח"כ בלבוש שהאריך להמתיק ליתן טעם, ועדין צ"ע, עכ"ל, ועיי"ש במ"ב ס"ק ק"נ שכתב שהנכון כמש"כ בס' תפארת שמואל דט"ס הוא וצ"ל לרבא, והשתא א"ש דאחרי שנעשה צוה"פ לא נתבטל שם פתח ממנו אף אם לא ילכו בו, עכ"ל, וצ"ב מה שהוצרך לטעם זה, דכל דהוי צוה"פ לא נתבטל שם פתח ממנו אף אם לא ילכו בו, ובפשוטו עיקר הטעם הוא משום דרק לחי וקורה בעי' שיהיו בפתח המבוי, ובעי' שיהא ע"ז תורת "פתח המבוי", וכל דשבקי וכו' ל"ח פתח המבוי, ומשא"כ צוה"פ ל"ב שיהא בפתח המבוי, וע"כ הגם דשבקי אכתי הצוה"פ מתיר, (וע' חזו"א סי' א' סקנ"ה מה שביאר בהטעם דמהני צוה"פ בדינא דר"א ור"א ול"ה כלחי וקורה דל"מ).

אך כבר עמדו רבים שבד' האו"ז מפורש דההיתר הוא ע"י שיעשה צוה"פ לקטן, ובדבריו א"א להגי', שהרי פי' להדיא דלגדול יהא קורה, והדק"ל דמה מהני צוה"פ לזוטא.

וי"ל בזה כמש"כ הלבוש הביאו הגרע"א שם, ז"ל, שבעשיית צוה"פ לקטנה מוכח דחשיב תרוייהו לפתח, וכי הדר עייל ונפק לא מיחזי דמבטל תורת פתח מן הגדולה, דשתיהן חשיבא לי' זו משום גדולתה וזו משום צורתה וכו', עכ"ל, אך הגרע"א כתב ע"ז דעדין צ"ע.

והנה אמנם כבר הבאנו דעת תוס' והריטב"א דמהני אם עושה לחי או קורה לפתח הקטן, ומשום דס"ל דאף היכא דשבקי לא בטל תורת פתח מן הגדול, אלא בעינן תיקון גם בקטן, אך בדעת האו"ז לכאו' אין לפרש כן, ונימא דמה"ט הוא דמהני הצוה"פ לקטן, דא"כ מ"ט הצריך לעשות צוה"פ לקטן, ולא סגי שיעשה לו לחי או קורה, ואין לומר דל"מ ב' לחיים או ב' קורות במבוי, שהרי מבו' בסוגיא שם דאילו הי' קנה מועיל לחלק פתח רחב כ' אמות לב' פתחים הי' המבוי ניתר, והיינו ע"י שהי' נותן בכל פתח לחי או קורה, (ועיי"ש בחי' הרשב"א בדעת הירושלמי, וע' גם בחי' הר"ן, ??ואכמ"ל), וא"כ היכא שנותן פס ג' דמהני לחלק לב' פתחים, ודאי בדין דיהני בכל פתח לחי או קורה.

והנה בחזו"א סי' א' סקע"ד דן לומר דבדינא דר"א ור"א יהני אם יעשה צוה"פ לפרצה, ואף שסו"ס מקצרין דרכן דרך הפרצה, וביאר הטעם, ז"ל, דהא פחות מג' אינו אוסר ופירש"י וכו' משום לבוד, ויל"ע מה מהני לבוד כיון דאין הפרצה אוסרת אלא שהפתח בטל אם אין הולכין בה וכו', ואי דבפחות מג' אין הולכין א"כ אי"ז מטעם לבוד, ונראה דפרצה בלא צוה"פ היא קלה לאבד שם פתח מינה, והלכך כל שאין גדור מצדי' וגם הולכין דרך פרצות שמן הצד היא מאבדת תורת פתח, משא"כ בפחות מג' דחשיב כגדור, ולפ"ז י"ל דגם צוה"פ חשיב כגדור וכו', עכ"ל, ולפ"ז ניחא גם ד' האו"ז, אך הסברא בזה צ"ב, דלכאו' שאני פרצה פחות מג' דכיון דהוי כסתום, אין מתבטל שם פתח מפתח המבוי ע"י דשבקי וכו', כיון שאינם הולכין דרךפתח, אלא הולכים במקום סתום, וע"כ אכתי "פתח המבוי" הוא הפתח שבראשו, שהרי אין לו פתח אחר, דהפרצה שבצדו כסתום הוא, ולאו פתח היא, אך משא"כ בצוה"פ דהוי פתח מעליא, א"כ אדרבה יש לפסול טפי בזה היכא דשבקי פתחא רבא ועיילי בפתח זה.

והנה באמת האו"ז פירש לטעמו, ז"ל, אפי' היכי דשבקי בני מבוי פתחא קמא ועיילי בההיא פרצה, אפ"ה לא בטלה תורת פתח וקורה מן הראשון "משום דהוי פתח, והרבה פתחים שרינן למבוי", עכ"ל, ולמדנו מזה שטעמו הוא, דאי ליכא צוה"פ לפתח זה, חשיב כפרצה וע"כ הוא דבטל תיקון המבוי, אך משא"כ היכא שעשו לו צוה"פ וחשיב כפתח, אין בטל תיקון המבוי, שהרבה פתחים שרינן למבוי.

ונ' בביאורו, דהא דאי שבקי פתחא רבא ועיילי בפתחא זוטא ל"מ הלחי וקורה שבפתח המבוי, אי"ז כפשטות ל' האו"ז לעיל מינה שע"י דשבקי וכו' ל"ח הפתח הגדול לפתח המבוי משום שאין עוברין דרכו, וע"כ ל"מ בי' לחי וקורה, אלא טעם הדבר הוא, דשם "פתח המבוי", היינו רק במבוי שהוא סתום והפתח להילוך בני המבוי הוא במקום זה, אך משא"כ היכא שהמבוי פרוץ ?

בשו"ת ברית אברהם או"ח סי' י"ז סק"ב, העיר ע"ד ההגהות אשרי, דמ' דל"מ אלא צוה"פ לזוטא, אך אם יעשה צוה"פ לרבה ל"מ, ועמד בזה דלכאו' ל"ש החיסרון דשבקי רק בהיתר לחי וקורה, אך אם עושה צוה"פ ודאי בדין דיהני, אך עי' בית מאיר שלמד מד' הריטב"א דל"מ כה"ג, וע' רעק"א ומ"ב בדעת ההגהות אשרי