נחתכה אחת מהן קא-ז
קטגוריות: ש_ס / מא חולין / חולין - הרב וורצל / תערובות ובב_ח / דברים החשובים / חה_ל ודבר שבמנין

קא-ז נחתכה אחת מהן

**א. נחתכה אחת מהן-**

שו"ע קא-ז אם נתערבה חה"ל של איסור בכמה חתיכות של היתר, ונחתכה אחת החתיכות מותרת אותה חתיכה באכילה, דממ"נ אם היא המותרת וודאי מותר, ואף אם היא האסורה הרי היא בטלה ברוב שהרי שאר החתיכות מותרות.

ויל"ע למה הוצרך השו"ע להתיר מטעם ממ"נ אם זו שנחתכה היא האיסור הרי כולם מותרות, ותיפו"ל דאף באופן שלא יותרו כולם מ"מ חתיכה זו יכולה להתבטל באחרות.

ונפק"מ באופן שנפלו שתי חתיכות איסור לתערובת של חה"ל ונחתכה חתיכה אחת דמ"מ היא מותרת מה"ט דבטלה בשאר החתיכות, אמנם שאר החתיכות לא הותרו כיון שיש בהם עוד חה"ל שאוסרת את כולם מספק, וצ"ע לדינא.

והנה בשו"ע קי-ה אם נמצא טריפה במקולין יש להתיר את החתיכות שא"ר להתכבד מדינא אלא שיש לחוש שיטעו לקנות גם את החה"ל, ומקורו ברשב"א, אבל הטור אסר מדינא.

וכתב הט"ז סק"ה שיש לאסור מדינא גם את החתיכה שא"ר להתכבד, שהרי מאותה בהמה יש ג"כ חה"ל והן אסורות א"כ א"א להתיר את החתוכה דהו"ל כתרתי דסתרי.

ובנקוה"כ ופר"ח סקכ"ג דחו דברי הט"ז מכל וכל, ועי' בשער"י ג-יב תמה ע"ז דא"כ לעולם כשנתערבה חתיכה האסורה ברוב ויהיה חתיכה אחת מאותה בהמה בבית א"א להתיר ע"י ביטול שהרי היא אסורה וא"א להתיר את החתיכה שנתבטלה.

וכנראה שלא אמר הט"ז אלא כשיש ספק אחד על שתי החתיכות יחד, אבל לא נתבאר לי הסברא בזה.

ועוד תמה בשער"י על עיקר סברת הט"ז דעד כאן לא נחלקו האחרונים אלא בחצי בהמה שפירשה וחצי קבועה אם אפשר לחלק אבל הכא דדין ביטול אינו מתורת בירור וודאי אין חסרון בתרתי דסתרי.

**ב. ביאור הטעם שהצריך השו"ע ממ"נ-**

עפי"ז כתב עוד הט"ז במ"ש בשו"ע קא-ז הנ"ל שאם נחתכה חתיכה אחת מותרת ממ"נ שאם היא האסורה הרי האחרות מותרות והיא בטלה בהם, היינו דוקא בשלא נתערבה אלא חתיכה אחת של איסור אבל אם נתערבו שתי חתיכות של איסור א"א להתיר, דל"ש בזה הטעם של ממ"נ אם היא האסורה האחרות מותרות שאינן מותרות[[1]](#footnote-2).

ובפשוטו גם בזה לא אסר הט"ז אלא מבהמה אחת, דכיון שהאחת נשארת אסורה א"א להתיר את החתיכה החתוכה, ובזה וודאי סברתו צ"ב רב.

ויל"פ באופ"א ד' השו"ע, ונראה הביאור עפמש"כ במקו"א דכל היכא שהחתיכות האחרות אסורות מטעם ספק א"י לבטל את האיסור, והבאנו כן מהשער"י ג-יב.

ועפי"ז י"ל דהוקשה לשו"ע היאך תתבטל והרי כולם אסורות וע"ז אמר דאדרבה אם זו האיסור שוב כולם מותרות ושפיר יכולה להתבטל בהם.

ושו"ר ביד יהודה סט-סא עמד ממש בדברינו, ועיי"ש שברשב"א-תכה ובר"ן לא כתבו הטעם משום ממ"נ אלא משום שאם היא האיסור בטלה, ורק בטור הוסיף כן והוא מלשון הרא"ש בתשובה כ-יז.

[ושם רצה לתלות זה בפלוגתת הרא"ש והרשב"א אם מותר לאכול הכל יחד, עיי"ש דדוקא לדעת הרא"ש ל"ש ביטול בכה"ג, ונתקשה מכח זה בד' השו"ע שפסק לעיקר כהרשב"א והכא אתא משום ממ"נ, ואין דבריו מוכרחים].

אמנם מסברא אכתי צ"ע דא"כ גם הממ"נ לא יועיל שהרי סו"ס בפועל יש איסור על החתיכות האחרות, ואי כתי' השער"י שוב אין מקום לכל דיוק זה בשו"ע, וצ"ע.

וקו' זו כבר תמה בשער"י ג-יב תמה על השו"ע דאף אחר הממ"נ תיקשי דכיון שרוב החתיכות לא יותר בפועל משום ספק לכאו' אין כאן דין רוב כלל?

ועיי"ש מש"כ לחלק דלחתיכה שנחתכה בביטול המועיל מדאורייתא ולא אכפ"ל ששאר החתיכות ראויות להתכבד, שלא אסרו חז"ל חה"ל אלא כלפי עצמה ולא שיהיה גורם איזה דין מזה על הביטול של שאר החתיכות שאינן ר"ל, ולפי"ז לא יתיישב מש"כ בד' השו"ע, וצ"ע.

**ג. בד' ספר האשכול-**

אמנם כבר הביא היד יהודה סט-סא מספר האשכול-לג מבואר דאף בחתיכה אחת הראויה להתכבד ונחתך מקצת ממנה הרי אותו מקצת בטל ברוב שהוא אינו ראוי להתכבד, וכד' נקוה"כ והפר"ח.

וכתב האשכול שאין להקשות שיש כאן תרתי דסתרי ואם אתה אוכל את המקצת שנחתך ה"נ תאכל את כל החתיכה, דעיקר גזירת חה"ל דמחמת חשיבותו זוכר את האיסור וע"כ גזרו חז"ל שלא יאכלנו, אבל בחתיכה קטנה ליכא גזירה כלל וכלפיה שפיר איכא ביטול ברוב.

[וקצת נראה מדבריו דלא ניחא ליה כן בעיקר דין ביטול ברוב לעשות תרתי דסתרי, ורק חידש דדין חה"ל הוא גזירה על הגברא האוכל ולא גזרו על עצם הביטול].

ומבואר מדבריו דלא בעינן לממ"נ כלל ואף באופן של הט"ז שלא הותרה אפי' חתיכה זו עצמה, וכ"ש בנפלו שתי חתיכות ונחתכה אחת דשרי.

**ד. ביאורו של השער"י-**

ובשער"י ג-יב רצה להצדיק דינו של הט"ז בזה שלא מטעמיה, אלא דאף אם נתערבו שתי חתיכות אסורות משתי בהמות שונות יש לאסור [וכתב שכ"מ בלשון הט"ז דבדין זה אסר גם אם אינן מבהמה אחת].

ובאר הדברים עפי"ד בשער"י ד-א דדין קבוע אינו הלכה מגזיה"כ שלא לילך אחר הרוב בחתיכה הקבועה, אלא דחתיכה הקבועה חשיבא כמע"מ ומשנה את היחס של התערובת.

וממילא ה"נ כיון שיש חתיכה אחת הר"ל והו"ל קבוע מדרבנן הרי חשיב כל התערובת חשיבא כמע"מ, וממילא א"א לבטל גם את החתיכה החתוכה שהרי אין כאן רוב, וזה חידוש מופלא שאפשר לדון קבוע גם כלפי חתיכות אחרות ולא רק כלפי חתיכה הנידונית, ועי' בשער"י ד-א מש"כ בזה באורך[[2]](#footnote-3).

ומה שמתירים בי' חנויות את החתיכה שנמצאה ולא אמרינן שהחנות האסורה כמע"מ דמי ואין כאן רוב, כתב בשער"י דהתם הוא ענין אחר שדנים על מעשה הפרישה ובזה ל"ש קבוע, עיי"ש והבאנו דבריו במקו"א.

ועפי"ז רצה לפרש כוונת הטור בסי' קי שלא התיר בתערובת החתיכות אף אלו שא"ר להתכבד כיון שיש בהם גם חתיכות הרה"ל.

ומ"מ דעת השו"ע קי-ה בשם הרשב"א מבואר שהחתיכות שאינן ר"ל מותרות, וכנראה ביאור דעתו כש"כ ביד יהודה קי-יא דאף אם דין קבוע הוי כמע"מ היינו רק כלפי הנידון עצמו ואינו משנה את היחס של התערובת לענין חתיכה אחרת שאינה קבועה, ומה"ט מתירים י' חנויות אף שהחנות האסורה קבועה.

[א"נ ס"ל כש"כ בקו"ש כתובות בשם הגר"ח דדין קבוע הוא גזיה"כ שלא לילך בתר רוב ולא משום דהוי כמע"מ].

אבל בשער"י ד-א כתב דאף הרשב"א מודה אלא דדין קבוע לענין חה"ל ס"ל שלא נתנו רבנן דין קבוע אלא כלפי החתיכה עצמה ואינו משנה את יחס התערובת כלפי שאר החתיכות.

ובבדה"ש קא-סו פסק בסתמא להתיר אף שנתערבו שתי חתיכות והוא כדעת נקוה"כ ופר"ח ומשמעות השו"ע קי-ה.

ובעיקר הדין המבואר בשו"ע עי' בשער"י ג-יב העיר מ"ט לא אמרינן שאני אומר שזו שנתחתכה היתה האסורה, עיי"ש מש"כ דדין שאני אומר הוא כעין תליה מבוררת ואם נתלה בתורת וודאי שהיא האיסור שוב ל"ש בה ביטול ברוב א"כ ל"ש בזה קלקלה במקולקל, עיי"ש.

**ה. בקו' הפמ"א-**

בפמ"א-קה העיר הערה גדולה בדינו של השו"ע שמתירים החתיכה שנחתכה מטעם ממ"נ דעל צד שהיא אסורה בטלה ברוב והרי להרשב"א אסור לאכול כל החתיכות יחד א"כ כל הביטול ברוב ביבש הוא מכח תליה שמא לא זהו האיסור ועל צד שהוא האיסור אין כאן ביטול ברוב.

ומקור דינו של השו"ע הוא בסוגיא זבחים עד: ושם באמת איירי באיסורי תרומה וכה"ג אחר שיש שישים וכל שיש שישים מודה הרשב"א שמותר לאכול הכל יחד, וכ"ה בלשון תשובת הרשב"א-שכה:"הפצועין מותרים ממ"נ שאם אותו של איסור באלו הרי הוא בשישים".

אבל השו"ע העתיק דינו מהרא"ש אף בכה"ג שאין שישים, וצ"ע דתינח להרא"ש לשיטתו באמת א"ש אבל לפי"מ דפסק בשו"ע קט-א כהרשב"א צ"ע היאך סתם כאן.

וכנראה מבואר בזה דאף להרשב"א שאסור לאכול בב"א מודה דביטול ברוב אינו משום הלך אחה"ר, רק מתורת ביטול על כל צד, ורק אכילה בב"א שאינה מסופקת כלל לא נתבטל לענין זה, ונתבאר עוד במקו"א.

אמנם פשט ד' הגר"א קט-ה דדעת הרשב"א שהוא מתורת הלך אחה"ר וצ"ע מקו' הפמ"א.

אבל בפמ"ג מ"ז קי-ה ויד יהודה סט-סא דחו טענתו, וכנראה מדבריהם דס"ל דלענין עיקר הביטול הרי חתיכה שנחתכה אמרינן הלך אחה"ר ואי"ז האיסור ומותרת, אלא דאתית מתקנ"ח דחה"ל אסורה, ע"ז אמרינן דכיון שנחתך הרי ל"ש לאסור אותו מתקנ"ח של חה"ל דעל הצד שהוא האיסור אין כאן כלל חה"ל, ועצ"ע.

**ו. בד' הפר"ת-**

בפר"ת קא-ט,י [הו"ד בפמ"ג מ"ז קא-יד], יצא לדון טעם נוסף להתיר את החתיכה שנחתכה גם בלא סברת ממ"נ שכתב השו"ע.

וטעמו משום שעצם מה שנחתכה הוי כמו פרישה ויש להתיר משום הלך אחה"ר ככל פירש מן התערובת [ואף דבסי' קי פליגי ר"י ור"ת גם גזרינן שמא יקח מן הקבוע הכא כו"ע מודו להתיר דל"ש גזירה, עיי"ש].

ויסוד הסברא תמך על מה שהביא הט"ז קא-יד בשם מהרא"י בהגש"ד דהחתיכה הוי כפירש, ועפי"ז תי' מהרא"י למה בנחתכו רובם אין מתירים משום דמסתמא איסורא ברובא איתא והרוב נחתכו, ותי' דאדרבה יש רוב לאידך גיסא דכל שנחתך ה"ה כפירש מהתערובת וא"כ דנים שהוא ההיתר והאיסור אכתי לא נחתך.

אמנם דברי הפר"ת מחודשים מאוד לדון כל שינוי בחפץ כפרישה מן הרוב, ובפשוטו לא אמר הגש"ד אלא אחר דקי"ל שאם נחתכה אחת הותרה ה"ז חשוב כפרישה מן התערובת, שהרי כל איסור בטל ברוב ואין בו דין קבוע ורק ע"י שהוא דברה חשוב הוא בכלל קבוע וכל שנחתך והותר בטלה הקביעות שלו, וכעי"ז ביד יהודה סט-סא [וכ"כ בדה"ש ביאורים כאן], ועיי"ש מה שטען עוד על הפר"ת.

וע"ע מש"כ בדין רוב וקבוע והבאנו מהשער"י שהאריך להוכיח דשינוי בחפץ לא חשיב פרישה, ואכ"מ.

**ז. נשארו שתים ונחתך אחד-**

כתב בפר"ת שם שאם נשארו שתי חתיכות ונחתכה אחת מהן א"א להתיר דהא השתא ליכא רוב לומר כל דפריש.

ובפמ"ג הוסיף דה"ה לפי טעמו של השו"ע משום ממ"נ ג"כ א"א להתיר, שהרי על הצד שהיא האיסור א"א להתירה משום ביטול.

וטעמו פשוט דכל שאינו נכנס בכלל הספק אינו יכול להועיל לבטלו, וכש"כ הרשב"א בתוה"ב ד-ב גבי שתי קדירות.

אמנם ביד יהודה סט-סא הוכיח מזבחים עד: שאם נפתחו חביות מותרות, והשאר אסורים עד שיפתחו, משמע שאם ייפתחו יותרו גם אחר שכבר לא יהיה שיעור ק' לבטל את התרומה.

והטעם כתב דצ"ל דכיון דמדאורייתא בטל ואינו אלא חומרא דרבנן הרי כל כמה דנפתח אמרינן נתבטל למפרע משעה ראשונה.

אחר שנחתכה אחת ואוכל אותה אם מותר לאכול גם האחרים נתבאר בסוגיא דאבד אחד מן התערובת זבחים עד., עיי"ש.

1. ובפמ"ג מ"ז קא-יד כתב שגם הט"ז מודה להתיר אם נחתכו שתי חתיכות שאין כאן וודאי תרתי דסתרי דשמא נחתכו שתי החתיכות האסורות. [↑](#footnote-ref-2)
2. ודבריו מבוססים ע"ד הראשונים חולין צה. שנראה דקבוע מועיל לסלק גם דין ביטול ברוב שנעשה כמע"מ, אלא דבעלמא בכל ביטול ל"ש קבוע או משום שאינו ניכר או משום שמתבטל, אבל כל שאינו מתבטל שוב הדר דינא דהו"ל קבוע ונעשה כמע"מ. [↑](#footnote-ref-3)