923 דם נפסל בשקיעה_ח
קטגוריות: ש_ס / לט זבחים / זבחים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים

אור ליום ועש"ק מטו"מ כ"ה תמוז תשס"ג

**בדינא דדם נפסל בשקיעת החמה**

א] זבחים דנ"ו. אר"י בר אבדימי מנין לדם שנפסל בשקיעה"ח, שנאמר ביום הקריבו את זבחו יאכל, ביום שאתה זובח אתה מקריב, ביום שאי אתה זובח אי אתה מקריב.

ופירש"י שם, ז"ל, והכי פירושה ביום הקריבו את זבחו שתהא הקרבה וזביחה ביום א', ולא מהניא לי' הלנה בראש המזבח לאכשורה לזריקה למחר, עכ"ל, והתוס' שם הקשו דהניחא למ"ד אין לינה מועלת בראשו של מזבח, אלא למ"ד לינה מועלת בראשו של מזבח למ"ל קרא, בלילה אינו יכול לזרוק דביום צוותו כתיב, ולמחר מיפסיל בעמוה"ש כאימורין, ועיי"ש שכתבו דיל"פ דשקיעה"ח היינו תחילת שקיעה קודם צאה"כ, וחשוב יום לענין שמצותו ביום, ומפסוק מיותר ממעט לי' הכא מביום הקריבו, ובכל דוכתא חשוב יום עד צאה"כ, עיי"ש בכל דבריהם.

והנה בס' מקד"ד סי' ט"ז סק"ב, כתב לישב עיקר הקושיא, דאיכא כמה נפ"מ בהא דדם נפסל בשקיעה"ח וחייל עלי' פסולא בשעת שקיעה"ח, ולא אך שאינו ראוי לזרוק מכח דביום צוותו כתיב, **א'**, לענין עיבור צורה, דדם פסול הטעון עיבור צורה, אי דם נפסל בשקיעה"ח חשיב עיבור צורה, כי כבר אי"ב פסול לינה, וכמו שפירש"י לק' דפ"ב. בדמים הפנימים שנתערבו בחיצונים, שימתין עד שקיעה"ח וישפך לאמה, וכ"ה גם בתו"י וריטב"א יומא דכ"ט., דדבר הנפסל בשקיעה"ח ישרף מיד, אבל מטעם דביום צוותו, כיון דבלילה אין לו עדין פסול הגוף, הי' צריך להמתין עד עלות השחר, ואז ישפך לאמה.

**ב'**, לענין כיבוס דם חטאת, למ"ד דאף בהיתה לה שעת הכשר ונפסלה אין דמה טעון כיבוס, הרי שאם ניתז מדמה אחר שקיעה"ח, כיון דדם פסול הוא אינו טעון כיבוס, אך אי לא הי' נפסל בשקיעה"ח, ואך שבלילה א"א לזרוק משום דבעי' ביום צוותו, הי' הדם טעון כיבוס, דאף דבפועל א"א לזרוק, מ"מ כיון דהדם כשר הוא טעון כיבוס, והוי כשחט סמוך לשקיעה"ח דליכא שהות למיזרקי', דדמה טעון כיבוס.

**ג'**, בדין במה, למ"ד לק' דק"כ. דשחיטת לילה כשרה בבמה, וה"ה לשאר עבודות, ולי"ב לדין ביום צוותו, דאין לומר דרק השחיטה כשרה בלילה, (ולפי המבו' במגילה ד"כ, דפסול שחיטה בלילה הוי מקרא אחרינא, ולא ילפי' לה מביום צוותו), שהרי כל ששחט בלילה בע"כ כל עבודותיו בלילה, דלמחר איפסל בלינה, אך מ"מ אי שחט ביום צריך לזרוק ג"כ ביום מקרא דביום הקריבו את זבחו, דפסול הזמן נוהג אף בבמה.

**ד'**, בגונא שנתערב בלילה תחילת עולה בשירים של חברתה, ורבו תחילת עולה על שירים, דשירים קרבין בלילה כדאמרי' לעי' דל"ח:, אך הקר"א והחזו"א נקטו דשירים אין קריבין בלילה, ואכמ"ל בפרט זה, ובלא הא דדם נפסל בשקיעה"ח, הרי כיון דבלילה אף תחילת עולה כשר הוא, הו"ל עולין, ואין עולין מבטלין זא"ז, ויכול ליתן כל התערובת בלילה, כדי לצאת ידי שירים, ודם עולה יתננו לשם מים, אבל השתא דגלי קרא דדם נפסל בשקיעה"ח, א"כ הו"ל תחילת עולה דם פסול ומבטל להשירים הכשרים, דדם פסול ל"ח עולין, וכמבו' לק' דע"ט: דדם פסולין מבטל לדם כשר ול"ח עולין, וכ"ה בתוס' לק' דע"ז: דפסול לאו עולין הוא, עכ"ד.

והנה באמת כל הנך נפ"מ אי"ז ישוב בדרך נוספת על קו' רש"י ותוס', אלא הוי זה קו' ע"ד התוס', שכתבו במנחות ד"כ: דהא דנפקא לי' תחילת שקיעה מקרא דביום הקריבו, (הגם דעד צאה"כ יממא הוא), הוא משום דאם אינו ענין לסוף שקיעה דנפק"ל מביום צוותו, תנהו ענין לתחילת שקיעה, עכ"ד, והנה אי נימא דאף בסוף שקיעה איכא נפ"מ בדינא דביום הקריבו, א"כ הרי בעי' לקרא אף לסוף שקיעה, ומלן למילף שאף תחילת שקיעה פוסלת, (וצ"ע באמת, דלמ"ד דאין לינה מועלת ברש"מ, ובעי' לקרא דביום הקריבו להיכא דעלה לרש"מ, מנלן דתחילת שקיעה פוסלת, ואטו נימא דלדידי' אין תחילת שקיעה פוסלת, וצ"ע רב בזה).

ב] והנה בפשוטו הי' נ' בזה, דהנה עיי"ש בהג' הרש"ש שעמד בזה, דלכאו' נפ"מ בזה לדין מחשבת פיגול, דאמרי' לק' דמחשבין בדמן משתשקע החמה, ואילו הי' הדין דאין הדם נפסל בשקיעה"ח, ואך שבלילה א"א לזרוק משום דביום צוותו כתיב, ל"ה נפסל בשחישב לזרוק בלילה, דאי"ז מחשבת חוץ לזמנו, דאכתי לא מיפסיל הדם, עכ"ד,

והנה בפשוטו הי' נ' לדון בדעת רש"י ותוס' שלא תי' כן, דס"ל דלמחשבת פיגול ל"ב שיחשוב על זמן שנפסל בו משום נותר, אלא כל שמחשב על זמן שאינו זמנו, הוי זה מחשבת פיגול, (ע"ד דחזי' לעי' דכ"ט. במחשבת חוץ למקומו, שלדעת רש"י אלמלי דינא דמקום משולש, הי' הדין דחישב לאכול בהיכל, הי' בכלל מחשבת חוץ למקומו, הגם שאינו נפסל בו ביוצא ואי"ז עבודת חוץ, וחזי' דכל שאי"ז מקומו הוי זה בכלל מחשבת חוץ למקומו, וה"נ כל שאי"ז זמנו הוי זה בכלל מחשבת חוץ לזמנו).

אך באמת מד' התוס' לק' דק"ז: ד"ה ר"י ודק"ט ד"ה ומר, מוכח דמחשבת חוץ למקומו הויא מכח שה"ז עבודת חוץ, (וע"כ מדמי' חיובא דחוץ לדין מחשבת חוץ למקומו), וגם במחשבת חוץ לזמנו נ' להלן בסוגיין דמיתלי תלי זה בפסולא דנותר, שהרי דעת חזקי' דמחשב לאור שלישי כשר משום דלא אינתיק לשריפה, (וס"ל דה"נ באוכל לאור שלישי אין חייב עליו כרת), והרי דמחשבת חוץ לזמנו, מיתלי תליא בפסול נותר שעליו, וגם מד' התוס' לעי' דכ"ג: ד"ה הא, כמדומה דיש ללמוד דפסולא דחוץ לזמנו, מיתלי תלי בפסול נותר, (דיעו"ש שכתבו דחוץ לזמנו הותר מכללו למ"ד דאין לינה מועלת ברש"מ, וכבר נת' במק"א דאין מכוון התוס' דבכה"ג הותרה מחשבת חוץ לזמנו, אלא כוונתם דכיון דפסול נותר הותר מכללו, חשיבא גם מחשבת חול"ז דהותרה מכללה, וכ"ה מת' להדיא בתוס' יומא ד"ז:), וצ"ע עוד בזה.

אמנם באמת י"ל בדעת רש"י ותוס', דס"ל דאף דבעי' למחשבת פיגול שיחשב על חוץ לזמנו, ולא סגי במה שאין זמן זה ראוי לזריקה, אלא בעי' שיהא זה חוץ לזמנו, מ"מ משום דינא דביום צוותו נמי הוי זה מחשבת חוץ לזמנו, דדינא דביום צוותו אי"ז דין בעלמא דהקרבה שתהא ביום, אלא היינו דזמן הקרבת הקרבנות הוי רק ביום, ובלילה לאו זמן הקרבה הוא,[[1]](#footnote-2) וממילא דדם אחר שקיעה"ח, כיון דהשתא לאו זמן זריקתו הוא ולמחר נמי לאו זמן זריקתו הוא, חשבי' לי' שעבר זמן זריקתו, ולאו היינו שזמן זריקתו הוי עד למחר, ואך שבפועל א"א לזרקו בלילה, אלא היינו שכבר השתא עבר זמן זריקתו, וע"כ שפיר היו מחשבין על הדם משתשקע החמה, אף בלא קרא דביום הקריבו, וע' כן בספה"י לר"ת רכ"א, שמפורש כן דהא דמחשבין בדמו משתשקע החמה הוא מכח דינא דביום צוותו, ויתבאר עוד בדעתו בעזה"י להלן סק"ז.

ולפ"ז נ' די"ל עוד, די"ל דאף אלמלי קרא דביום הקריבו, נמי הי' נפסל הדם בשקיעה"ח, הוי' חל פסול לינה על הדם, ולא הי' זה דין בעלמא דא"א לזרוק בלילה משום דבעי' ביום צוותו, אלא הי' חל פסול לינה על הדם, והטעם בזה הוא , משום דשורש הפסול דלינה, הוא שכל שלן הקודש ועבר עליו זמנו, חייל בי' פסול לינה,[[2]](#footnote-3) ובכל הדברים שנתקדשו נלמד מקרא דזמנן הוא עד עלות השחר, וע"כ הוא דכל שלנו ועבר עליהם זמנם, חייל בהו פסול לינה,[[3]](#footnote-4) ולפ"ז הרי כיון שנתבאר דמשום דינא דביום צוותו, הוה חשבי' להדם אחר שקיעה"ח שעבר זמן הקרבתו, הרי ממילא שהי' חל בו פסול לינה בשקיעה"ח,[[4]](#footnote-5) ולהלן סק"ז נתבאר, שמוכח כן מד' רש"י במנחות ד"כ:, עיי"ש.

ולפ"ז נמצא דשפיר הקשו הראשונים מה נפ"מ בדינא דדם נפסל בשקיעה"ח, ולא תירצו דאיכא לכל הנך נפ"מ שכ' המקד"ד, ומשום דס"ל דאף אילולי קרא דביום הקריבו, הי' הדין דחייל פסול לינה על הדם בשקיעה"ח, וישפך מיד לאמה, ואינו טעון כיבוס, ול"ח כעולין לענין הדין דאין עולין מבטלין זא"ז,[[5]](#footnote-6) אך צ"ע דלא מ' כן בל' התוס', שלשונם הוא דלמחר מיפסיל בעמוה"ש, ומ' דבלילה אכתי אינו נפסל, וי"ל.

ויתכן די"ל לפ"ז גם במה שלא תירצו הראשונים כמש"כ השאג"א בסי' י"ז, דנפ"מ לג' מתנות שבחטאת, דמבו' בפירש"י לעי' דל"ח: דלא קאי עלייהו ביום צוותו, והא דאין באין בלילה הוא משום דנפסלו בשקיעה"ח מלזרוק, ולמש"נ אולי י"ל, דהגם דביום צוותו לא קאי על ג' מתנות, מ"מ כיון שכבר אי"ז זמן עיקר הזריקה, חייל פסול לינה על הדם, וע"כ אף הוא פסול לג' מתנות, אך אי"ז מסתבר, שהרי איירי שכבר נתן המתנה המעכבת ביום, וא"כ לכאו' בדין דלא יחול בלילה כלל פסול לינה על הדם, וי"ל.[[6]](#footnote-7)

ג] אמנם לכאו' אין לומר כן כלל, שהרי פירש"י דאלמלי דינא דביום הקריבו, הי' מהני להו הלנה בראשו של מזבח, ואי נימא דגם אלמלי קרא דביום הקריבו, הי' נפסל הדם בשקיעה"ח, א"כ היאך הי' מהני להו הלנה בראשו של מזבח, הרי כבר נפסל הדם בשקיעה"ח.

אך באמת יל"פ, במה שפירש"י דל"מ להו הלנה בראשו של מזבח, דהאמנם אף בלא דינא דביום הקריבו, ל"ה מהני מידי מה שהלינה קודם עלות השחר בראשו של מזבח, שכבר נפסל הדם בשקיעה"ח, אך מ"מ הוה מהני לי' הלנה בראשו של מזבח בשקיעה"ח, דלא ליחול בי' פסול לינה בשקיעה"ח, אך מכח דינא דביום הקריבו ל"מ לי' לינה בראשו של מזבח בשקיעה"ח, דדינא דביום הקריבו לאו היינו דבשקיעה"ח חייל עלי' פסול לינה, אלא הוי זה דין בפנ"ע שהלילה פוסלו, וע"כ ל"מ בזה הלנה בראשו של מזבח, וכמש"כ הקר"א במנחות דכ"ו דל"מ לינה בראשו של מזבח לפסולא דשקיעה"ח, וכן נקט מרן הגרי"ז, וע' גם במקד"ד סי' ט"ז שדעתו נוטה כן, [[7]](#footnote-8) (וע' להלן סק"ה בהערה, מש"נ עוד לבאר הטעם בזה).

ומצאתי בעזה"י הדברים יוצאים מפורש מד' ספר התרומה, הלכות תפילין דנ"ט., ז"ל, וכן מפרש מורי רבינו[[8]](#footnote-9) ההיא דאיזהו מקומן דם נפסל בשקיעה"ח וכו', היינו תחילת שקיעה וכו', דאי סוף שקיעה וכו', בלא קרא דביום זבחכם נמי, דאי זורק הדם בלילה וכו', ואי מעלהו ומלינו בראשו של מזבח, אפי' לא הורידו פשיטא דלמחר כשר לזרוק וכו', אפי' עלה אחר שנפסל בשקיעה"ח, "כ"ש אם העלהו מבעוד יום בכשרות" וכו', ואם למחר הורידו אחר עמוה"ש, בהא הוי פלוגתא דאמוראי בפ' המזבח מקדש אי לינה מועלת וכו', עכ"ל, והרי להדיא בדבריו, דאיירי בהעלהו בעודו יום בכשרות, ואפ"ה הוא נפסל בשקיעה"ח, וזה כמו שנקטו האחרונים הנז', דעל פסולא דשקיעה"ח ל"מ הלנה בראשו של מזבח, וגם ממה שהעמידה בהעלהו בעודו יום בכשרות, נ' דאי העלהו אחר שקיעה"ח, ל"ה מהני לי' הלנה בראשו של מזבח, והיינו כמש"נ, דאף בלא פסולא דשקיעה"ח, חייל עלי' פסול לינה בשקיעה"ח משום שכבר אי"ז זמן הקרבתו, אך בל' סה"ת לא מ' כן, עיי"ש וצ"ע, וע"כ ל"מ לי' מידי מה שהעלהו לראשו של מזבח קודם עמוה"ש, שהרי כבר חייל עלי' פסול לינה בשקיעה"ח, ול"ה מהני לי' הלנה בראשו של מזבח, רק אם העלהו קודם שקיעה"ח, וכמש"נ.

אך יל"פ באופ"א הטעם דהוה בעי' שיעלהו קודם שקיעה"ח, דהוא משום דהעלאה בלילה שאינו זמן הראוי להקרבה, ל"מ לחשבו שהתחילה הקרבתו שלא יחול עליו פסול לינה, אך לכאו' אי"ז מתישב, שהרי מעיקר המבו' בד' הראשונים דהא דאין לינה מועלת הוי אף בדם, מוכח שדינא דאין לינה מועלת ל"ה מכח דהתחילה הקרבתו, דזל"ש רק בהקטרה ולא בזריקה, (וכמש"א כן הגר"ח זצ"ל דמה"ט לינה מועלת בדם בראשו של מזבח), ובע"כ דהא דאין לינה מועלת, הוי מכח קידוש מזבח, וקידוש מזבח לכאו' חייל אף בלילה, (אך החזו"א סי' י"ט סקמ"ה פירש דדינא דאין לינה מועלת הוא משום דחשיב כהוקטר, ואפ"ה פשיט"ל דשייך דין זה גם בדם, וצ"ע בזה).

[אמנם השטמ"ק בסוגיין אות ח', פירש לד' רש"י, דהיינו דל"מ לי' הלנה בראשו של מזבח בעמוה"ש, והיינו משום דס"ל דאף בפסולא דשקיעה"ח אמרי' דאין לינה מועלת בראשו של מזבח, וע' גם בחזו"א סי' י"ט סקמ"ה בתו"ד שנקט כן, וממילא דכל שהי' בשקיעה"ח בראשו של מזבח, אינו נפסל גם אחר קרא דביום הקריבו, וע"כ פירש דהנפ"מ היא בהעלהו לראשו של מזבח אחר שקיעה"ח, וזה דלא כמש"נ, וצ"ע בזה].

ד] והנה התוס' לק' דפ"ד: הקשו מ"ט לא יליף דם שלן בשקיעה"ח מאימורין דלא מיפסלי בשקיעה"ח, וכ"ת משום דלן בדם אחר עמוה"ש ל"מ גמר מאימורין וכו', ועוד כיון שלמדנו דאחר שנפסל לא ירד אין חילוק בין שקיעה"ח לעמוה"ש, דאלת"ה לן בדם ב' לילות מנלן, הא ליכא כיו"ב בבשר, עכ"ל.

ולכאו' יש להעיר מד' התוס', ע"ד מרן הגרי"ז שנקט דפסולא דשקיעה"ח הוי אף בשלן בראשו של מזבח, ואף למ"ד דאין לינה מועלת בראשו של מזבח, משום דאי"ז פסול לינה, וא"כ מאי מדמו התוס' לן בשקיעה"ח ובעמוה"ש, ללן ב' לילות, הרי בלן ב' לילות כבר חייל בי' פסול לינה בלילה הראשון, וליכא תוספת בלינה השנית, אך משא"כ בלן בשקיעה"ח ובעמוה"ש, דבשקיעה"ח אכתי ל"ח בי' פסול לינה, ובעמוה"ש חייל בי' פסול לינה, הרי דשפיר יש לחלק, דאחר עמוה"ש דחייל בי' פסול לינה, יהא הדין דירד, וראיתי במקד"ד סי' ט"ז שכבר העיר כן בדברי התוס'.

אמנם למש"נ, הרי אף אלמלי דינא דביום הקריבו, נמי הוה חייל פסול לינה בדם בשקיעה"ח, וממילא שנמצא דאחר קרא דביום הקריבו, הרי מלבד מה שאין הדם ראוי לזריקה משום דאי"ז ביום הקריבו את זבחו, גם אית בי' פסול לינה משום שעבר זמן הקרבתו, וממילא דשפיר כתבו התוס' דאחר שלמדנו דלן בשקיעה"ח כשר, ה"ה כשר אף בלן אחר עמוה"ש, ואין לחלק בזה, כיון שכבר חייל בי' פסול לינה בשקיעה"ח, וכמש"נ.

ובאמת שהוא מוכח כן עוד מד' התוס' שם דבשקיעה"ח חייל גם פסול לינה, וזה ממש"כ דלא מצינו פסול עמוה"ש בדם, ונת לעי' סק"ב בהערה בדעתם, דהיינו דכיון דהלינה דהדם הוי בשקיעה"ח, ע"כ לי"ב פסול לינה בעמוה"ש, דפסולא דלינה הוי בעבור זמנו, ובדם כבר עבר זמנו בשקיעה"ח, עיי"ש, ואי נימא דליכא בדם פסול לינה בשקיעה"ח, והוי זה פסול בפנ"ע, א"כ מ"ט לא יהא בו פסול לינה בעמוה"ש, ובע"כ דאיכא פסול לינה בהדם בשקיעה"ח, וכמש"נ.

ה] ובמש"כ המקד"ד דנפ"מ בדינא דדם נפסל בשקיעה"ח, למ"ד דלילה כשר בבמה, דמ"מ כל ששחט ביום נפסל הדם בשקיעה"ח, הנה לכאו' יש להעיר ע"ז, שהרי מבו' בסוגיא לעי' דכ"א. דפסולא דשקיעה"ח חייל אף במים שהעלן באמצע הלילה, עייש"ה, וכ"ה להדיא בתו"י וריטב"א יומא דכ"ט. דקומץ שנתקדש בלילה נפסל מיד, מכח דינא דקמצים נפסלין בשקיעה"ח, עיי"ש.

והנה יש ללמוד מזה, דדינא דדם נפסל בשקיעה"ח, ל"ד לפסול לינה דבעמוה"ש, דפסול לינה בעמוה"ש לא חייל רק בשעת עמוה"ש, וכל שבשעת עמוה"ש לא חייל בי' הלינה, וכגון שהי' בראשו של מזבח, למ"ד דאין לינה מועלת ברש"מ, אינו נפסל אח"כ, ומשא"כ בדינא דדם נפסל בשקיעה"ח, הרי שאין הפסול במסוים בשקיעה"ח, אלא כל רגע מן הלילה פוסל, וע' להלן סק"ו מה שהבאנו בזה מד' החזו"א.

ומד' התו"י והריטב"א יש ללמוד עוד, דדינא דדם נפסל בשקיעה"ח, הגם דילפי' לי' מקרא דביום הקריבו, דביום שאתה זובח אתה מקריב, ולכאו' הי' לנו לומר שאין פסול זה רק בקרבן דאתמול, אי"ז כן, אלא אף בקומץ שכל קידושו הי' בלילה, ה"ה נפסל בלילה, הגם דהוי קרבן דהאידנא,[[9]](#footnote-10) וג"ז מוכח בפשוטו מסוגיא דלעי' דכ"א., שאף התם כיון דשיקע הכיור והעלהו באמצע הלילה, בפשוטו הוי כמים דהאידנא, אך יל"ד בזה, ונת' כעי"ז בדברינו בדין לינה בקיו"ר, עיי"ש, ועמש"נ עוד בהערה.[[10]](#footnote-11)

והנה לפ"ז, הרי אי נימא דאף בבמה איכא לדינא דדם נפסל בשקיעה"ח, הרי שהי' בדין דאף בששחט בלילה, נמי יפסל הדם, שהרי פסולא דשקיעה"ח חייל אף באמצע הלילה, ואף בקרבן שנשחט בלילה.

ובע"כ יש ללמוד מזה, דבבמה ליכא לדינא דדם נפסל בשקיעה"ח, והאמנם נ"פ דלמ"ד דשחיטת לילה בבמה פסולה, אף איכא בה לדינא דדם נפסל בשקיעה"ח, אך למ"ד דשחיטת לילה בבמה כשרה, אף לי"ב לדינא דדם נפסל בשקיעה"ח, ולכאו' היינו משום שמוכח כן מקרא דלי"ב לפסולא דשקיעה"ח, שאילו הי' בה לפסולא דשקיעה"ח, הרי שמכח זה אף היתה נפסלת שחיטת לילה, ומדמכשר קרא לשחיטת לילה, בע"כ דלי"ב גם לפסולא דשקיעה"ח.

ו] ונ' די"ל עוד, דהא דלמ"ד דשחיטת לילה כשרה בבמה, אף לי"ב לפסולא דשקיעה"ח, אי"ז רק מכח ההכרח, שאם הי' בה לפסול שקיעה"ח, אף הי' לנו לפסול בשחיטת לילה, אלא באמת תליא זב"ז, דפסולא דדם בשקיעה"ח, הוי רק מכח פסולא דלילה, ובבמה דלי"ב לפסולא דלילה, אף ל"ש בה פסולא דשקיעה"ח.

ומצינו כן בחזו"א סי' י"ט סקמ"ה, שעמד במה שמצינו חילוק בין דבר הנפסל בשקעה"ח לדבר הנפסל בעמוה"ש, דדבר הנפסל בשקיעה"ח נפסל בכל הלילה וכו', אבל דבר הנפסל בעמוה"ש כיון שהי' על המזבח בעמוה"ש אינו נפסל אח"כ, והטעם נראה, דבדבר הנפסל בשקיעה"ח, עיקרו שלא יכנס לזמן שאינו ראוי להקרבה, וכיון שהוא נמצא בזמן שאינו ראוי להקרבה הוא נפסל, והלכך כל הלילה פוסלתו, ואה"נ אם העלהו על המזבח כל הלילה, וביום הורידו מן המזבח, לא מיפסל למ"ד דאין לינה מועלת ברש"מ, משום דעכשיו הוא ראוי לזריקה, אבל לינת עמוה"ש הוא מטעם דשהה בו נפסל, וכל שהי' על המזבח דחשיב כהוקטר ל"ח פסול, והלכך יש לו כל היום משעה שהורידו,[[11]](#footnote-12) עכ"ד.[[12]](#footnote-13)

והנה כיון דפסולא דשקיעה"ח הוא משום דנכנס לזמן שאינו ראוי להקריבו, אשר ע"כ למ"ד דלילה כשר בבמה, וה"ז זמן הראוי להקריבו, אף לי"ב לפסולא דשקיעה"ח.

ז] והנה בפירש"י מנחות ד"כ: ד"ה דם נפסל בשקיעה"ח, ז"ל, דאינו ראוי לזרוק בלילה דכתיב בים צוותו וכו', ולמחר נפסל בלינה, כדאמרי' במס' זבחים בפ' איזהו מקומן מנין לדם שנפסל בשקיעה"ח ת"ל ביום הקריבו את זבחו וכו', וכן קומץ דלעי' מביום צוותו כתיב זאת התורה לעולה ולמנחה, אבל איברי עולה הותרו להקריב כל הלילה וכו', עכ"ל.

והנה מבו' לכאו' מד' רש"י, דמפרש דקרא דביום הקריבו אינו נדרש על פסולא דשקיעה"ח, אלא על הא דלמחר נפסל בלינה, דבקדשים לילה הולך אחר היום, ואף בלילה חשיב אכתי ביום הקריבו את זבחו, והא דבלילה אינו יכול לזרוק, ה"ז נלמד מקרא דביום צוותו.

וצ"ל לפ"ז דהא דבעי' לקרא דביום הקריבו, ובלא"ה הו"א דאינו נפסל למחר בלינה, הוא כמו שדנו התוס' לפרש דס"ד דבדם ליכא פסול לינה, כ"ה דאין חייבין עליו משום פיגול ונותר, ומשה"ק התוס' ע"ז שהרי עצים ולבונה דאין חייבין עליהם משום פיגול ונותר לר"ש, ואפ"ה מיפסלי בלינה כשקדשו בכלי שרת, י"ל בדעת רש"י דל"ד זל"ז, דדם שנתמעט שאינו כעיקר הקרבן לגבי חיוב נותר, (ול"ח עלי' כלל חיוב נותר), הרי שה"נ י"ל דלא מיפסל בלינה, ומשא"כ עצים ולבונה דהוו כעיקר קרבן לחיוב פיגול נותר, ואך שאין חייבין עליהן משום שאינם ראויין לאכילה, אי"ז טעם לדמות דה"נ לא יחול עליהן פסול לינה, וז"פ.

וזה נ' במה שפירש"י דקומץ נפסל בשקיעה"ח מביום צוותו, ולא פירש"י מנלן דנפסל למחר, ואין במשמע ד' רש"י דקרא דביום הקריבו את זבחו קאי גם על קומץ, אך להנ"ל א"ש, דבקומץ פשיטא דנפסל למחר בלינה, כאימורים שנפסלין בעמוה"ש בלינה, ורק בדם הוצרכנו לקרא למילף דנפסל בעמוה"ש, משום דאין חייבין עליו משום נותר, וס"ד דה"נ לי"ב פסול לינה.

ואמנם צ"ע, דלכאו' אי"ז מתישב עם פירש"י בסוגיין, שמבו' בדבריו להדיא דדינא דביום הקריבו, הוי דין נוסף על ביום צוותו, (ונפ"מ דל"מ לי' הלנה ברש"מ לאכשורי לזריקה למחר), וגם אי"ז מתישב עם מה שפירש"י לעי' דל"ח: דהא דג' מתנות שבחטאת אינן באות בלילה, היינו דהגם שלאו זריקה גמורה הן, מ"מ דם נפסל בשקיעה"ח כדלקמן וכו', ואסור ליתנן בלילה דנפסלו מלזרוק והא זריקה היא, עכ"ל, ונ' להדיא מד' רש"י דדינא דביום צוותו לא קאי על ג' מתנות, כיון שאינו מעכבין ולאו זריקה גמורה הן, ומ"מ אינן באות בלילה, כיון דפסולא דשקיעה"ח קאי גם עלייהו, דהוי זה פסול מזריקה והא זריקה היא, (וע"כ מת' שם בפשוטו, דשפיכת שירים כשרה בלילה, דהגם דדם נפסל בשקיעה"ח, אי"ז רק פסול לזריקה, ולא פסול לשפיכת שירים, דלאו זריקה היא), ולפ"מ שפירש"י במנחות, הרי כל פסולא דשקיעה"ח הוא משום דבלילה א"א לזרוק דביום צוותו כתיב, וא"כ אם על ג' מתנות לא קאי ביום צוותו, מ"ט אין באות בלילה, וגם בל' רש"י לעי' דכ"א. ד"ה מי כיור, נ' להדיא דגם הא דקומץ נפסל בשקיעה"ח ילפי' לה מקרא דביום הקריבו, ודלא כמו שפירש במנחות שם, וצ"ע בכ"ז.

וכדעת רש"י במנחות, נ' ג"כ דעת ר"ת בספה"י סי' רכ"א, ז"ל, ומחשבין בדמן משתשקע החמה דהיינו חוץ לזמנו, דכיון שעבר יום שחיטתן אינן ראויין לזריקה, דביום צוותו כתיב ונפסל הדם משבאה הלילה, עכ"ל, וצ"ע רב, שהרי דינא דדם נפסל בשקיעה"ח ילפי' לי' מקרא דביום הקריבו את זבחו, ומהו שכתב ר"ת דנפסל בשקיעה"ח דביום צוותו כתיב, ובע"כ שדעת ר"ת כמו שפירש"י במנחות, דמקרא דביום הקריבו אין לנו ללמוד אלא שנפסל למחר, והא דבלילה אינו ראוי לזרוק, הוי רק מכח דינא דביום צוותו.

והנה צ"ע בזה, דלפ"ז נמצא לכאו' דבלילה אכתי ל"ח פסולא כלל על הדם, ואך שבפועל אינו ראוי לזריקה, משום דביום צוותו כתיב, ולמחר יפסל בלינה, וזה אינו במשמעות הלשון דדם נפסל בשקיעה"ח, דמ' דחייל פסולא על הדם, וכ"ה להדיא בפירש"י במנחות דכ"ו: ד"ה לקלוט, דחייל על קומץ פסול לינה בשקיעה"ח, ומהני לזה משילת האור שיהא מזבח קולט שלא יפסל בלינה.

ולכאו' צ"ל בזה כמש"נ לעי' סק"ב, דאף מכח דינא דביום צוותו חייל פסול על הדם והקומץ, כיון שעבר זמן זריקתו והקטרתו, אך צ"ע דל' רש"י במנחות שם מ' דרק בעמוה"ש הוא דחייל עלי' פסול לינה, וצ"ע בזה.

ח] יש להסתפק במנחות שכולן כליל, אם אי"ב לפסולא דשקיעה"ח כדם וקמצים, למה שפירש"י ותוס' לעי' דכ"א. דקומץ נפסל בשקיעה"ח, וכ"ה בתו"י תוהרא"ש וריטב"א ביומא דכ"ט., או אינן נפסלין רק בעמוה"ש, והיינו משום דרק מתירין נפסלין בשקיעה"ח, אך הנך מנחות שכולן כליל ואינן מתירין, לי"ב לפסולא דשקיעה"ח.

והנה נמצא בזה דברים מפורשים בשטמ"ק מנחות ד"כ. אות ט', עיי"ש שמפורש יוצא מדבריו דהנך מנחות שכולן כליל נפסלות בשקיעה"ח, אך יש לדחות, דאפשר דמפרש למש"א דנפסל בשקיעה"ח, כפירש"י במנחות שם, שהוא מכח דינא דביום צוותו, וע"כ פשיטא דאף מנחות שכולן כליל נפסלות בשקיעה"ח.

והעירוני שלדעת ר"ת דדם וקומץ נפסלין בשקיעה ראשונה, יש להוכיח דאף מנחות שכולן כליל נפסלות בשקיעה ראשונה, שהרי במנחות דכ"ו: תניא, דדברים שדרכן ליקרב ביום כגון הקומץ והלבונה והקטורת ומנחת כהנים ומנחת כהן משיח ומנחת נסכים, שמעלן ומקטירן מבא השמש, ומפרשי' לה התם דמעלן עם בא השמש, והנה הרי לדעת ר"ת דקומץ נפסל בשקיעה ראשונה, הרי דהא דתניא דמעלן עם בא השמש, היינו קודם שקיעה ראשונה, והנה הרי תניא התם אף קטורת ומנחת כהנים וכהן משיח ומנחת נסכים, ומבו' להדיא דאף בהנך שכולן כליל, נמי דינן שנפסלין בשקיעה ראשונה,[[13]](#footnote-14) וז"ב.

אמנם הנה המג"א בסי' רל"ג סק"ג, כתב בהא דתפילת מנחה עד הלילה, דיל"פ דהיינו עד סוף שקיעה, דהגם דזמן השחיטה הוי רק עד תחילת שקיעה וכמש"כ התוס', מיהו תיקנו נגד הקרבת המנחה וכמ"ש בסי' רל"ב, עכ"ד, ולכאו' מבו' דעתו, דמנחת נסכים הגם שאינה באה בלילה, מ"מ אינה נפסלת בשקיעה"ח, והיינו לכאו' משום שאינה מתרת, ול"ד לדם ולקומץ, ולפ"ז ה"נ כל מנחות שכולן כליל לא יפסלו בשקיעה"ח.

אך באמת יל"פ בד' המג"א, דהא דמנחת נסכים אינה נפסלת בשקיעה"ח, הוא כמש"נ בזה בדברינו בדיני טומאה בציבור סק"א בהערה ע"פ המבו' בתו"י וריטב"א יומא דמ"ו. דמנחת נסכים דמיא לאימורים, וע"כ לדעת רש"י דאין מקריבין אימורי ק"צ בטומאה, ה"נ אין מקריבין המנחת נסכים בטומאה, ודלא כמו שנקטו התוס' ביומא שם, דמנחת נסכים מקריבין, והכא שמקטירין הקומץ בטומאה, וע"כ הויא כאימורים שאין נפסלין בשקיעה"ח.

וע' חזו"א סי' כ"ד סק"ג, שמבו' מתו"ד דהוה פשיט"ל דמנחה שכולה כליל אין נפסלת בשקיעה"ח, עיי"ש.

ח] יש להסתפק, לדעת ר"ת דהגם דלכל דיני התורה ל"ה לילה עד סוף שקיעה, מ"מ נפסל הדם בתחילת שקיעה, אם היינו דגלי רחמנא דלכל דיני הקרבנות חשיב כלילה מתחילת שקיעה, או דהוי זה דין מסוים לגבי הדם, שה"ה נפסל בתחילת שקיעה, אך לכל דיני הקרבן חשיב זה כיום גמור.

והנה אי נימא כמו שהבאנו לעי' סק"ו בהערה, מה שנקט החזו"א, דדינא דדם נפסל בתחילת שקיעה לדעת ר"ת, הוא דכבר חשיב שנתחלף היום וחילוף הימים פוסלו,[[14]](#footnote-15) הרי ודאי דאי"ז רק פסול על הדם, אך אי נימא כמש"נ שם דהא דנפסל הדם בתחילת שקיעה, הוא משום דחשיב כלילה לענין זה, וחייל פסול על הדם, הרי יש להסתפק אם לכל דיני הקרבנות חשיב זה כלילה, או דל"ח כלילה רק לענין פסול הדם.

ונפ"מ בזה, בשחט אחר תחילת שקיעה, אי חשבי' לזה כשחיטת לילה, שלדעת ר"י אם עלתה תרד, או דחשבי' לה כשחיטת יום, והגם שהדם נפסל, מ"מ הוי כלן דמה דלא תרד, וכן יל"ד נפ"מ, בדם שנפסל ועלה על המזבח, שדינו דאם עלה לא ירד, והנה בפשוטו הרי שהגם שדם שנפסל לא ירד, מ"מ אין זורקין אותו בלילה, (וצריך בדיקה בזה), ויש להסתפק אם זורקין אותו אחר תחילת שקיעה, וזה תלוי בהספק הנ"ל.

והנה המקד"ד בסי' כ"ז סוסק"ו הקשה, במש"כ התוס' בזבחים דקי"א:, דהא דהשוחט בלילה בחוץ חייב, הגם דבלילה אינו ראוי לפתח אה"מ, הוא משום דלילה אינו מחוס"ז, והק' המקד"ד דלפ"ז בשחט אחר תחילת שקיעה דג"כ אינו ראוי לפתח אה"מ, יהא פטור, דבזה ל"ש לומר לילה אינו מחוס"ז, שהרי יום הוא לכל דבר, וא"כ הקרבן אינו ראוי לפנים עד למחר, והוי שפיר מחוס"ז, וזה לא שמענו.

אמנם אי נימא דהגם דדם נפסל בשקיעה"ח, הוי זה רק פסול על הדם, אך ל"ח לכל דיני הקרבן כלילה, הרי נמצא לפ"ז דשפיר חשיב הקרבן ראוי לפתח אה"מ, שהרי שחיטתו כשרה בזמן זה, שעדין יום הוא, והגם שבפועל אינו ראוי להקריבו, משום דיחול פסול על הדם, מ"מ אין בזה כדי לחשבו אינו ראוי לפתח אה"מ, וז"פ.

ובספר אבי עזרי פ"ד ממעה"ק, הביא שהקשו להגר"ח, בהא דילפי' בפסחים ד"ה. איסור אכילת חמץ בע"פ, מקרא דלא תשחט על חמץ דם זבחי, ולדעת ר"ת הי' בדין שיהא מותר לאכול חמץ משעת תחילת שקיעה עד הלילה, שהרי אכתי אי"ז ט"ו בניסן, וגם אי"ז זמן שחיטת הפסח, והגר"ח תירץ דאף אחר תחילת שקיעה הוי זה זמן הפסח, ורק דהוי זה פסול, ונ' מזה שדעתו היתה דבכלל דינא דדם נפסל בשקיעה"ח נכלל שה"ז כלילה לכל דיני הקרבן, וע"כ הי' מקום לומר שאי"ז זמן שחיטת הפסח, ויהא מותר בזמן זה אכילת חמץ, וע"ז תי' הגר"ח דהגם דאיכא ע"ז דין לילה, מ"מ ודאי הוי בכלל י"ד בניסן בין הערבים, והוי זה זמנו של הפסח, ואך דאיכא עלי' פסול שקיעה"ח, אך אי נימא דל"ח כלילה לכל דיני הקרבן, ואך דחייל פסול על הדם, הרי מעיקרא לק"מ, דודאי הוי זה בכלל זמן הפסח, ומה שיחול פסול על הדם, ודאי ל"מ לחשבו שאי"ז זמן הפסח, אך אולי לזה כיון הגר"ח בתירוצו.

והנה השאג"א בסי' י"ז הקשה לדעת ר"ת, שלדעתו דדם נפסל בתחילת שקיעה, הרי ה"נ להקטרת קומץ שנפסלת בתחילת שקיעה, משום דהקטרת קומץ דמי לזריקת דם לכל מילי, (ולכאו' עדיפא מינה הו"ל לאתויי, ממש"א במנחות ד"כ דנפסל בשקיעה"ח כמותה, ולדעת ר"ת דדם נפסל בתחילת שקיעה, הרי בע"כ דאף מנחה נפסלת בתחילת שקיעה, שהרי אמרו דנפסל בשקיעה"ח כמותה), וא"כ קשיא בהא דתנן דהתקין ר"י שיהא יום הינף כולו אסור, ומפרש בגמ' שהטעם בזה הוא משום דמהרה יבנה ביהמ"ק ויאמרו אשתקד מי לא אכלנו בהאיר המזרח השתא נמי ניכול, ולא ידעי דאשתקד דל"ה עומר האיר המזרח מתיר, השתא דאיכא עומר עומר מתיר וכו', והשתא אכתי קשיא דמ"ט גזר שיהא יום הינף כולו אסור, הי' לו להתיר לאכול מתחילת שקיעה, דאף אם יאכלו משיבנה המקדש מתחילת שקיעה, שפיר קא אכלי, שהרי מתחילת שקיעה ואילך א"א להקריב את מנחת העומר, דהקומץ נפסל בשקיעה"ח, וממילא דמההיא שעתא דתחילת שקיעה מותר החדש אף אם לא הקריבו את העומר, כיון שא"א להקריבו עוד משקיעה"ח ואילך.

והנה אי נימא דדינא דדם נפסל בשקיעה"ח הוי רק פסול על הדם, אך לכל דיני הקרבן חשיב זה כיום, י"ל היטב קו' השאג"א, והוא לפי המבו' בד' התוס' ר"ה די"ג. ד"ה ומהיכן, דכל שביהמ"ק קיים אין האיר המזרח מתיר, אף אם בפועל א"א להביא עומר, עיי"ש בדבריהם, ועיי"ש בטו"א ובחי' הגרע"א, ולפ"ז הרי שה"נ אף אחר תחילת שקיעה אכתי ל"ח היתר חדש, שהרי אף אחר תחילת שקיעה אכתי הוי זמן הבאת העומר, ואך דבפועל א"א להביא כיון שיחול על הקומץ פסול לילה, וכיון דהוי אכתי זמן הבאת העומר, אין היום מתיר, הגם דבפועל א"א להביא את העומר.

ובדעת השאג"א שהק' מזה ע"ד ר"ת, י"ל דס"ל דבכלל דינא דדם נפסל בשקיעה"ח נכלל שה"ז כלילה לכל דיני הקרבן, וי"ל עוד, דאזיל לטעמי' בטו"א בר"ה שם, שתמה ע"ד התוס' ונקט שאף בכה"ג דבפועל א"א להביא עומר, נמי האיר המזרח מתיר, וע"כ לטעמי', הרי דה"נ אחר תחילת שקיעה, כיון דבפועל א"א להביא עומר, בדין שיהא היום מתיר לאיסור חדש.

אמנם באמת יל"ד עוד בזה, דאף אי נימא שאין נכלל בדינא דדם נפסל בשקיעה"ח, דחשיב לילה מתחילת שקיעה לכל דיני הקרבן, אך מ"מ מסתבר דכלפי הזריקה עצמה אי"ב פסול לילה, והיינו שמלבד הא שנפסל הדם, גם אי"ז כלל זמן זריקה, שהרי כבר הבאנו לעי' סק"ו ד' החזו"א, דפסולא דשקיע"ח הוא משום דנכנס לזמן שאינו ראוי להקרבה, וא"כ הרי שמהא דנפסל הדם בתחילת שקיעה, בע"כ דאי"ז זמן הראוי לזריקת הדם.

ולפ"ז הרי לכאו' הדרא קו' השאג"א לדוכתה, דמתחילת שקיעה ואילך, כיון שאי"ז הזמן הראוי להקטרת הקומץ, הי' בדין שיהא מותר החדש, שהרי אי"ז חיסרון היכ"ת בעלמא, אלא אי"ז זמן הקטרת הקומץ.

ואולי י"ל בזה, לפ"מ שהבאנו לעי' ד' הגר"ח, דאף אחר תחילת שקיעה חשיב אכתי זמן שחיטת הפסח, ואך דאי"ב פסול שקיעה"ח, ולפ"ז הרי ה"נ אף אחר תחילת שקיעה חשיב זה זמן הקרבת העומר, ואך דאיכא ע"ז פסול דשקיעה"ח, ויל"ד דמה"ט אכתי אין החדש מותר, דכיון דהוי זה זמן הקרבת העומר, הגם דאיכא ע"ז פסול דשקיעה"ח, מ"מ אין היום מתיר, שכיון שלמדנו מד' התוס' בר"ה די"ז. הנז', דאף היכא דבפועל א"א להקריב את העומר, מ"מ אין האיר המזרח מתיר, הרי יל"ד ולומר, דה"נ אף אם איכא פסול על הקרבת העומר, מ"מ כל דהוי זה זמן הבאת העומר, אין היום מתיר, וצ"ע רב בזה.

1. וע' בספר בד קודש ח"ג סי' נ"ח, שהוכיח כן דלילה לאו זמן כפרה הוא כלל, (ואי"ז הלכה במעשה העבודה), ממש"א בב"ק דק"י דגזה"ג שהחזירו בלילה לא יצא, דאשם קריי' רחמנא, עוד שמעתי להוכיח כן, ממש"א בשלהי זבחים, דאף למ"ד דשחיטת לילה בבמה כשרה, מ"מ קדשי במה גדולה שהקריבן בבמה קטנה, אינן קריבין אלא ביום, והקר"א שם עמד בזה, מ"ט מצינו לחילוק זה רק לגבי דין לילה, ולא לגבי שאר הדינים שאין נוהגין בבמה קטנה ככהונה ובגד"כ, אך אי נימא דדינא דביום צוותו אי"ז דין בהעבודה, אלא היינו שאי"ז זמן הקרבן, מבו' היטב הטעם לחלק בזה, ועוד שמעתי לסייע לזה, ממש"א במנחות דכ"ו: בהא דמעלן עד בא השמש, דנתחדש בזה דמהני זה לקלוט, ופירשה הראב"ד בפי' התו"כ, דהיינו דמה"ט מתקיים בזה דינא דביום צוותו, וצ"ע דכיון דמעשה ההקטרה דהכהן הי' ביום, מה לי שלא נשלמה ההקטרה ביום, (ועיי"ש בכ' הגרי"ז שכתב דמה"ט פירשה רש"י בע"א), ובע"כ דשאני דינא דביום צוותו שאינו הלכה במעשה העבודה, אלא בזמן הקרבן, וע"כ שפיר הי' לנו לומר דל"מ ההקטרה, (אך האבנ"ז והאבהא"ז נקטו דבעי' גם שאר דיני עבודה עד שתמשול האור ברובו, ע' בדבריהם, וצ"ע בזה). [↑](#footnote-ref-2)
2. ובזה נ' לבאר ד' התוס' לק' דפ"ד:, שהקשו מ"ט לא ילפי' דם שנפסל בשקיעה"ח דאעל"י, מאימורין דכשרין לאחר שקיעה"ח, וכ"ת משום דלן בדם אחר עמוה"ש ל"מ גמר מאימורין, מה בכך הא לא מצינו פסול עמוד השחר בדם כלל וכו', וצ"ב מש"כ דלא מצינו פסול עמוד השחר בדם, הרי התוס' בסוגיין כתבו דודאי איכא פסול עמוה"ש גם בדם, (וגם הרי מצינו פסול עמוה"ש בדם בשירים, אי נימא שאינו נפסלין בשקיעה"ח, וכמו שהעיר כן באבהא"ז רפ"ד ממעה"ק), ונ' שכונת התוס', דכיון שזמנו של דם הוי עד שקיעה"ח, ממילא לי"ב פסול דעמוה"ש, דפסול לינה הוי בעבור זמנו, ובדם הרי כבר עבר זמנו בשקיעה"ח, ולא נתוסף כלום בעמוה"ש, (ועיי"ש בהמש"ד התוס' שמבו' שנסתפקו בזה, והיינו משום די"ל דהגם שכבר עבר זמנו בשקיעה"ח, מ"מ חייל בי' פסול נוסף בעמוה"ש, משום דהוי זה עוד לינה מזמנו, ומבו' בתוס', דה"נ בלן ב' פעמים בעמוה"ש הוי זה ב' לינות, ונ' דלמה שדנו דליכא פסול עמוה"ש בדם, ה"נ ליכא פסול לינה ביום השני,כיון שכבר עבר זמנו מאתמול).

   ונ' עוד לפ"ז, במש"כ התוס' לק' דפ"ז. ד"ה ור"ח, דעמוד השחר שני אינו עושה לינה אלא לקרבנות היום שלפניו, ועיי"ש בעולת שלמה שעמד בזה, דמבו' בדבריהם דלמ"ד דאין לינה מועלת בראשו של מזבח, אי לן בראשו של מזבח ולמחר לן בעזרה, אין לינה פוסלת בו, וזה חידוש גדול, (ועיי"ש שכתב די"ל דכונת התוס' רק לר"ח לטעמי' דלי"ל דאין לינה מועלת, כמו שנ' מד' התוס' שם ד"ה מה, אך אכתי הוי זה חידוש, דבפשוטו אף עמוה"ש השני עושה לינה, ורק דליכא בזה נפ"מ כין שכבר נפסל מאתמול, ועיי"ש עוד שכתב להגי' בד' התוס'), ולמש"נ נ' הטעם בזה, דבעמוה"ש השני ל"ה כלל לינה, כיון שעיקר פסול לינה הוי משום עבור זמנו, ובעמוה"ש השני הרי כבר עבר זמנו מאתמול, (וזה מתבאר למש"נ בהערה הבאה, דאף למ"ד דאין לינה מועלת בראשו של מזבח, מ"מ אין מתקיים בזה זריקת והקטרת הקרבן, כיון שכבר עבר זמנו, עיי"ש), אך לכאו' אי"ז מתישב עם הצד שדנו בתוס' בדפ"ד: דחייל פסול לינה גם ביום השני, וצ"ע עוד בזה. [↑](#footnote-ref-3)
3. ונ' לפ"ז, דמה"ט הרי שאף למ"ד דאין לינה מועלת בראשו של מזבח, ולא חייל בי' פסול לינה, מ"מ לאו היינו דלמחר הוי זה זריקה והקטרה כשרה בהקרבן, (אי נימא דגם בדם אין לינה מועלת, ונת' בזה להלן) אלא לעולם לא נתקיימה זריקת והקטרת הקרבן, כיון שאי"ז זמן הקרבתו, ואך שאין הדם והאימורין פסולין, וע"כ דינן שזורקין ומקטירין אותן, אך לעולם אין מתקיים זריקת והקטרת הקרבן, וע"כ אף אי נימא דמהני לינה בראשו של מזבח בדם ובקמצים, מ"מ לא הורצה הקרבן, (וע' כן בחי' רא"ל ח"ב סי' כ"ד, אך בד' השאג"א סי' י"ז וחי' הגרע"א בסוגיין, מבו' דפשיט"ל לא כן, עיי"ש, וע' חזו"א בסי' י"ט סוסקל"ה שדן בזה, ודעתו נוטה דלמ"ד דאין לינה מועלת, הרי שמנחות שלנו בראש המזבח דלא נפסלו, אף נתכפרו בעלים, ודקדק כן מל' רש"י בסוגיין "לאכשורי" לזריקה למחר, וכתב דיש לדחות דלזרוק בתורת לחמו של מזבח קאמר ולא לכפר).

   ובזה ניחא הרבה מהקו' שהק' האחרונים, במש"א בגמ' לק' דפ"ז. בהא דאיבעיא להו אי לינה מועלת בראשו של מזבח, ואמרי' דהיכא דלא ירדו, השתא לנו בעזרה אמרת לא ירדו, בראשו של מזבח מיבעיא וכו', והקשו בזה דהא אף בדלא ירדו איכא נפ"מ טובא, **א*'****,* אי נימא דאף בדם אין לינה מועלת, הרי נפ"מ טובא, אם הדם מרצה והוי קרבן כשר, (וכן נפ"מ בקמצים, ואף דהשירים נפסלין והוי אבדו שיירי', הרי דעת הרמב"ם דבדיעבד הורצה, וכן נפ"מ במנחת כהנים ודכוותה דכולה כליל, וליכא שירים). **ב'**, נפ"מ אם האימורין מעכבין הבשר מלאכול, (בשלמים הנאכלין לב' ימים), דאי אין לינה מועל ולא נפסלו האימורין, ה"ה מעכבין הבשר מלאכול, ומשא"כ אי לינה מועלת, הוי כאבדו האימורין שמותר הבשר באכילה, (אך בתוס' לעי' דל"ו. נ' שנסתפקו בזה, אי אימורין שדינן דמקטירין אותן משום שאם עלו לא ירדו מעכבין הבשר באכילה, עיי"ש, וע"ע בחזו"א סי' י"ט סקמ"ה, שדן לומר דאף למ"ד דלינה מועלת, נמי האימורים מעכבין הבשר מאכילה, דכל כמה דלא ירדו לא חייל עליהו פסולא, ולדבריו גם ליכא לשאר הנפ"מ). **ג'**, נפ"מ באיברי שבת שלנו בראשו של מזבח, אם הקטרתן דוחה שבת, (אי נימא כמו שדן המל"מ פי"א משבת ופ"א מתמידין ומוספין, דהקטרה שמדין עלו לא ירדו אינה דוחה שבת), **ד'**, אם לנו אימורי הפסח בראשו של מזבח, אם אי"ב לאיסורא דהקרבה על חמץ, (אי נימא דבאימורין פסולין שהקטרתן מדין אעל"י ליכא לאיסור הקרבה על חמץ, אך הביאו מד' המנ"ח מ' פ"ט, שנקט דאי"ב לאיסורא דהקטרה על חמץ, וע' בחי' הגר"ש פסחים דס"ג. שפקפק בזה).

   ולמש"נ א"ש בפשוטו, כיון דאף למ"ד דאין לינה מועלת, מ"מ כיון שעבר זמן הזריקה וההקטרה, אין מתקיים בזה זריקת והקטרת הקרבן, וע"כ לכו"ע אין הקרבן מרצה, ואין האימורין מעכבין הבשר מלאכול, ואין הקטרתן דוחה שבת, (אי נימא דלהלכה אין הקטרה שמדין אעל"י דוחה שבת), ולי"ב לאיסורא דלא תשחט על חמץ.

   (וע' בדברינו במנחות דכ"ה., שנת' להוכיח כן דהא דאין הדם מרצה לאח"ז, אי"ז רק מכח פסול לינה, אלא אף בלא זה ל"מ מרצה אחר זמנו, עיי"ש). [↑](#footnote-ref-4)
4. והעירוני, דתיקשי ע"ז דמ"ט אין מנחה שנתקדשה בכלי נפסלת בשקיעה"ח, אלא בעמוה"ש, (כמבו' כן בתוס' לק' ד"ק. וביומא דכ"ט:), ומ"ט לא נימא בזה דנפסלת בשקיעהח, כיון דכבר עבר זמן הקרבתה, שהרי אין זמן הקמיצה בלילה, אך נ"פ דלק"מ, שהרי ודאי אין לומר שזמן המנחה הוי רק עד הלילה, שהרי כל שקמץ ביום נאכלין השירים כל הלילה, והרי שזמן המנחה הוי עד עמוה"ש, ורק דכל שלא קמץ מבעו"י ל"מ לקמוץ בלילה, וע"כ בפועל ל"מ להקריב המנחה, אך ודאי ל"ח זה שעבר זמן המנחה, וז"ב. [↑](#footnote-ref-5)
5. ובזה מתישב היטב מה שדנו תו"י וריטב"א יומא דכ"ט. אם קומץ נפסל בשקיעה"ח, (עיי"ש שנקטו שה"ז נפסל, וכ"ה בפירש"י ותוס' לעי' דכ"א.), ולא הביאו סוגיא ערוכה במנחות ד"כ: דנפסל בשקיעה"ח כמותה, ומישבים בזה, דיל"פ שאין מכוון סוגיא דמנחות לפסולא דשקיעה"ח, אלא לדינא דביום צוותו, (וכאשר כ"ה בפירש"י שם, ועמש"נ בזה להלן סק"ז), וצ"ע דלישנא דגמ' הוא דנפסל בשקיעה"ח כמותה, ואי מכוון הגמ' הוא לדינא דביום צוותו, אי"ז פסול דשקיעה"ח, (וכן צ"ע בדעת הרמב"ם, למה שנקט מרן הגרי"ז שדעתו דליכא פסולא דשקיעה"ח בקמצים, ודע"כ מבו' ברמב"ם דדינא דאין לינה מועלת ברש"מ שייך אף בקומץ), אך למש"נ א"ש היטב, דאף משום דינא דביום צוותו חייל ע"ז פסול לינה בשקיעה"ח, שכבר עבר זמן הקרבתו, (ואך שבגונא דתו"י וריטב"א שם שקמץ בלילה, אין לפסול מכח הך דינא, שהרי פסול לינה לא חייל רק בעת שקיעה"ח, וכפסול לינה דעמוה"ש דלא חייל רק ברגע עמוה"ש, עמש"נ בזה להלן סק"ה, וע"כ נמי איכא בזה לדינא דאין לינה מועלת ברש"מ, כיון דהוי ז פסול לינה כפסולא דלינה בעמוה"ש). [↑](#footnote-ref-6)
6. וזה נ' גם במה שעמד מרן הגרי"ז בהא דמ' דשירים כשרין בלילה, וכיון דדם נפסל בשקיעה"ח היאך כשר הוא לשירים, ובי' הגרי"ז דמוכח מזה דדינא דדם נפסל בשקיעה"ח אינו פסול לינה, אלא היינו דבעי' שתהא הזריקה ביום ההקרבה, וע"כ הוא כשר לשירים, אך אי נימא דבלילה איכא נמי פסול לינה, וכמש"נ בדעת הראשונים, נדצ"ל, דכיון שכבר נזרק דמו ביום, ל"ח כלל פסול לינה על הדם, כיון שכבר נתקיים דינו, ולא השהה אותו מזמנו. [↑](#footnote-ref-7)
7. וכן יש להוכיח ממה שפירש"י במנחות דכ"ו:, דמש"א כאן לקלוט, היינו שלא יהא נפסל בשקיעה"ח, ועמד בזה הקר"א דלמ"ד דאין לינה מועלת בראשו של מזבח, מה בעי' לזה שתתחיל ההקטרה ביום, ובע"כ דפסול שקיעה"ח חייל אף בראשו של מזבח, (אמנם החזו"א סי' כ"ג סק"א כתב, דלמ"ד דאין לינה מועלת בראשו של מזבח, בעי' שתתחיל ההקטרה ביום, כ"ה שיתקיים בזה דין הקטרה ביום, אך אכתי צ"ע, דמד' רש"י נ', דלהך מילתא דחשיב שההקטרה הויא ביום ל"ב להילפותא מקרא, וכמו שעמד בזה בכ' הגרי"ז שם, וצ"ע בזה). [↑](#footnote-ref-8)
8. ומפורש דפירוש זה בסוגיית הגמ', אי"ז מיסודו של ר"ת, אלא ר"י פירש כן, וזה דלא כמשמעות התוס' במנחות ד"כ:, דר"ת גופי' פי' כן, ובאמת שכ"ה מוכרח דלא ר"ת פירש כן, שהרי בספה"י לר"ת סי' רכ"א, כתב להדיא דאין הדם נפסל רק בשקיעה שני', עייש"ה. [↑](#footnote-ref-9)
9. וצ"ב באמת מהיכן ילפי' לה, (ובריטב"א שם כתב דכ"ש הוא דבכה"ג הוא נפסל), ולכאו' צ"ל עפי"ד החזו"א שהבאנו להלן סק"ה, דגדר פסולא דשקיעה"ח הוא במה שנכנס לזמן שאינו ראוי להקרבה, וע"כ ליכא נפ"מ בין קרבן דאתמול לקרבן דהאידנא, (ואדרבה כ"ש הוא שאם תחילתו הויא בזמן שאינו ראוי להקרבה גרע טפי), וצ"ע בזה, ולמה שכתבו בסה"ת הל' תפילין וביראים סי' רע"ז דהא דדם נפסל בשקיעה"ח הוי מדינא דביום זבחכם, ודאי נימא דאין לחלק בין קרבן דאתמול לקרבן דהאידנא. [↑](#footnote-ref-10)
10. אך הנה ל' הרמב"ם רפ"ד ממעה"ק, ואין זורקין דמים אלא ביום השחיטה וכו', ומ' להדיא שכל עיקר הדין הוא לזרוק ביום השחיטה, ולפ"ז ל"ש לפסול בקרבן שכל הקרבתו התחילה בלילה, ודלא כהתו"י והריטב"א, וצ"ל לפ"ז, דהא דמבו' לעי' דכ"א דמי כיור נפסלין אף בשהעלן באמצע הלילה, הוא משום דפסולא דמי כיור למתירין, אי"ז משום דאף על מי כיור למתירין איכא פסול דשקיעה"ח, אלא היינו דכיון דלא חזיין השתא לקידוש דמתירין, ע"כ חייל עליהם פסול למתירין, ואשר ע"כ שפיר מצי חייל עליהו פסול זה אף בשהעלן באמצע הלילה.

    ויש להוסיף בזה, דהנה מרן הגרי"ז אמר בדעת הרמב"ם, דקומץ אינו נפסל בשקיעה"ח, ופליג על ש"ר דס"ל דילפי קומץ מדם ליפסל בשקיעה"ח, ולפי המבו' י"ל, דהרמב"ם לטעמי' אזיל, דס"ל דפסולא דשקיעה"ח בדם אינו פסול בעלמא דשקיעה"ח פוסלו, אלא היינו מכח דבעי' שיהא הזריקה ביום השחיטה, וע"כ ל"ש דין זה רק בזבח דאי"ב שחיטה, (ודיני קמיצה י"ל דל"ד לדיני שחיטה, דשחיטה לאו עבודה היא, וצ"ע בפרט זה).

    ויש לציין עוד לד' הגרע"א במנחות ד"כ:, שהק' שם ע"ד התוס' שנקטו דלר"ג לא ירד הדם אף משום דינא דדם נפסל בשקיעה"ח, וכ' ע"ז הגרע"א, ז"ל, וק"ל דמה דס"ל לר"ג לא ירד היינו על פסולו בעצמותו, אבל הכא אין פסולו מחמת הלנת הדם, אלא דמצות זריקה מהני רק ביום זבחו ולא אח"כ, והוי כלא זרק, עכ"ל, ולהדיא בדבריו שפי' דדינא דביום זבחו אי"ז פסול על הדם, אלא היינו דאחר יום זבחו כבר אי"ז זמן הזריקה, (וצ"ע ע"ז מהנך דוכתי שהבאנו דמבואר דאף בקמץ בלילה ואף במי כיור שהעלו בלילה, אי"ב לפסולא דשקיעה"ח, והרי דהוי זה פסול על הדם, וכמש"נ, וגם ילה"ע ע"ז ממה שנת' להלן סק"ח דאף מנחות שכולן כליל נפסלות בשקיעה"ח, וכמש"נ להעיר בזה בהערה הבאה), ואמנם עיקר מה שדן הגרע"א דמשום הך דינא יהא הדין דאף לר"ג ירד, צ"ע רב, שהרי להדיא אמרו לעי' דנ"א. ולק' דפ"ד: דלן בדם לא ירד, והרי דמהני דינא דאעל"י גם על דינא דביום זבחו, וצ"ע רב בזה. [↑](#footnote-ref-11)
11. ועיי"ש שכתב, דלפיר"ת דתחילת הלילה פוסלת אף שראוי לעבודה, צ"ע מנ"ל דכל הלילה פוסלת דילמא שעת שקיעה דוקא, עכ"ד, ובפשוטו צ"ל, דגם לדעת ר"ת גדר הילפותא הוא, דאף משקיעה"ח כבר חשיב כלילה לענין דם, וע"כ הוא דנפסל, (וכ"כ בליקוטי הלכות בסוגיין, עיי"ש), וביותר ניחא ד"ז, למה שהבאנו בהערה לעי' מסה"ת הל' תפילין דגריס בגמ' דילפי' לה מביום זבחכם, (וכ"נ ביראים סי' רע"ד), ולפ"ז ודאי גדר הילפותא הוא דאף משקיעה"ח חשיב כלילה, (וכ"ה ביראים שם, דגדר הדין הוא דל"ה יום זבחכם רק עד שקיעה"ח).

    ולכאו' מד' החזו"א נ' שנקט, דלדעה זו דתחילת שקיעה פוסלת, אי"ז פוסל רק בששחט קודם, (דנתחדש דכבר אי"ז ביום הקריבו את זבחו), אך אם שחט אחר שקיעה זו, ה"ז כשר, כיון דעדין יום הוא, וע"כ שפיר ק"ל דמנלי' דכל הלילה פוסלת, (וע' שפ"א מנחות ד"כ: דר"ל כן, ומתישבים בזה כמה קו' שהק' השאג"א על שי' זו, אך מד' התוס' דלגבי פסח הוי דרך רחוקה בשאינו יכול לבא עלד שקיעה ראשונה, מוכח בפשוטו לא כן, אך ע' בס' בד קודש ח"ה מש"כ בזה, ואכ"מ), אך יל"פ שמכוון החזו"א הוא, דמנלן לפרש דגדר הדין הוא דחשיב כלילה וע"כ ה"ז פוסל, (ומה"ט אף נפסל כששחטו לאחר שקיעה ראשונה), דילמא גדר הדין הוא דשהי' זו פוסלתו, וצ"ע בכ"ז.

    ויש לציין עוד, למש"כ החזו"א במכתב, (הנד' בסו"ס קדשים), דלדעת ר"ת גדר דינא דדם נפסל בשקיעה"ח, (דמחמ"כ נפסל בשקיעה ראשונה), הוא דהחשיבה תורה את חילוף היום באמצע היום, עיי"ש.

    ויש להעיר עוד בזה, דהנה להלן סק"ח נתבאר, שלדעת ר"ת מוכח ממנחות דכ"ו: דאף מנחות שכולן כליל נפסלות בתחילת שקיעה, והנה אי נימא דהא דדם נפסל בתחילת שקיעה הוא משום דבעי' שתהא ההקרבה ביום הזביחה, א"כ הרי לכאו' ל"ש כן כלל במנחות שכולן כליל, שאכתי לא התחילה הקרבן ביום, (והגם שכתבו התוס' במנחות שם, דמקטירין אותן אחר תמיד של ביה"ע, משום דקדשו בכלי קודם התמיד, ודמי להא דמקטירין אחר התמיד אימורי קרבן שנזרק דמו קודם התמיד, עכ"ד, נ' פשוט דהיינו רק לענין דינא דעלי' השלם, דבזה אמרי' דכל שהוכשר ליקרב קודם התמיד, שרי להקריבו אחר התמיד, אך לענין דינא דביום הקריבו את זבחו, לכאו' כל שלא התחילה הקרבתו ביום, הי' בדין שיהא קרב אף אחר תחילת שקיעה), ובע"כ דהא דדם נפסל בתחילת שקיעה, הוא משום דשקיעה"ח פוסלתו, וע"כ ה"נ מנחות שכולן כליל נפסלות בשקיעה"ח, וצ"ע בזה.

    ועמש"נ עוד, בגדר דינא דדם נפסל בשקיעה"ח לדעת ר"ת, להלן סק"ט. [↑](#footnote-ref-12)
12. וילה"ע ע"ד החזו"א, דכיון שפי' דחלוק פסולא דשקיעה"ח מפסולא דעמוה"ש, דפסולא דעמוה"ש הוי מכח ששהה, ופסולא דשקיעה"ח הוי מכח שנכנס לזמן שאינו ראוי להקרבה, א"כ מ"ט פשיט"ל דגם על פסולא דשקיעה"ח איכא למ"ד דאין לינה מועלת ברש"מ, הרי שפיר י"ל דכל הא דאין לינה מועלת ברש"מ הוי רק בפסולא דעמוה"ש שהוא מכח ששהה, וכל שהוא ברש"מ וחשיב כהוקטר, ל"ח דשהה ולא מיפסל, אך בפסולא דשקיעה"ח דהוא משום שנכנס לזמן שאינו ראוי להקרבה, מהיכ"ת דמהני לו מה דהוי ברש"מ. [↑](#footnote-ref-13)
13. וראיתי להעיר, במשה"ק בחי' מרן הגרי"ז במכתבים, דבקטורת שזמנה בין הערבים, היאך מהני מה שמשלה בו האור עם בא השמש, הרי הגם דלא חייל ע"ז פסול לינה, מ"מ הרי כבר עבר זמן הקרבתה, אך לפ"ד ר"ת דהמכוון התם הוא דמעלה עם שקיעה ראשונה, א"ש היטב, דודאי קודם שקיעה שני' כבר ימשול האור ברובה, ושפיר יתקיים בזה דין בין הערבים, וז"פ. [↑](#footnote-ref-14)
14. וע' ברכה"ז מנחות ד"כ:, שנקט דאף לענין הנאכלין לב' ימים ולילה א', אין נאכלין ביום הב' אחר שקיעה ראשונה, ולכאו' היינו משום דנקט דנתחדש בדינא דדם נפסל בתחילת שקיעה, דהוי חילוף הימים לאחר תחילת שקיעה, וע"כ ה"נ לענין נאכלין לב' ימים, אין נאכלין אחר תחילת שקיעה, אך בד' התוס' בסוגיין מפורש דהנאכלין לב' ימים, נאכלין אף אחר תחילת שקיעה. [↑](#footnote-ref-15)