עט - סימן ש_מ ס_ט ס_י
קטגוריות: שו_ע / אורח חיים / הלכות שבת - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ

## מעמר שלא בגידו"ק

א] בשבת ע"ג ב' אמר רבא דהאי מאן דכניף מילחא ממלחתא חייב משום מעמר, אביי אמר אין עימור אלא בגידו"ק, ונחלקו הראשונים בהכרעת ההלכה בזה, דבפי' ר"ח שם כתב דקי"ל כאביי דאין עימור אלא בגידו"ק, וכ"כ הרא"ש שם סימן ב' והריא"ז שם והרמב"ם בפ"ח משבת ה"ה, וכ"ה מבו' בד' השו"ע הכא בס"ט.

אך ההשלמה שם ע"ה א' כתב דקי"ל כרבא דיש עימור אף שלא בגידו"ק, וכ"כ המאורות שם ע"ג ב' בדעת הרי"ף, וכ"כ המאירי שם והאו"ז בסימן נ"ז והרמ"ך בה'ל שבת שם, וכן צידדו בתשו' מהר"ח או"ז בסימן רי"ד והתרוה"ד בסימן נ"ו.

ב] בשבת ע"ה א' אמר רבא דלרבנן אין דישה אלא בגידו"ק, וצ"ע דמ"ש מהא דס"ל לרבא גופיה דיש עימור אף שלא בגידו"ק,[[1]](#footnote-2) ובד' המג"א הכא סקט"ו מבו' לישב דבהא דהאי מאן דכניף מילחא וכו' ל"ג רבא אלא רבה, (וכאשר כן גירסת ר"ח בשבת שם והמ"מ בפ"ח משבת ה"ו), ולפ"ז י"ל דאה"נ דלרבא דאין דישה אלא בגידו"ק ה"נ אין עימור אלא בגידו"ק.

אך ההשלמה בשבת שם כתב די"ל דשאני עימור מדישה דאע"ג דאין דישה אלא בגדולי קרקע יש עימור שלא בגידו"ק, וכ"כ המאירי שם ע"ג ב', וכ"ה מבו' בד' האו"ז בסימן נ"ז ונ"ח שחילק ביניהם, וצ"ב הטעם בזה.

ובאמת מצאנו שנחלקו הראשונים במלאכת קוצר אם היא אף שלא בגידו"ק, וכן נחלקו במלאכת טוחן אם היא אף שלא בגידו"ק, וגם במלאכת מבשל מצינו בכ"ד שהיא אף שלא בגידו"ק, וכן במלאכות בורר ולש כתבו האחרונים דהם אף שלא בגידו"ק, ומאידך במלאכת זורה כתבו האחרונים דאינה אלא בגידו"ק, וחזינן דיש לחלק בזה בין המלאכות, (ועמש"נ בזה בגליון מס' 54).

וכבר תמה כן בחי' הר"מ קזיס בשבת ע"ג ב' דמ"ש דישה ועימור דאינם אלא בגידו"ק, משאר מלאכות שהם אף שלא בגידו"ק, וכן עמד בזה הנשמ"א בכלל י"ז סק"ב, ועיי"ש במש"כ בזה, ובמש"כ החזו"א בסו"ס נ"ז (ד"ה מש"כ בתה"ד).

ולכאו' יש לפרש בזה למש"כ הרי"ף בשבת שם דאביי אמר אין דרך עימור בכך אלא בגידו"ק, ומבו' דהא דאין עימור אלא בגידו"ק הוא משום דאין דרך מלאכת עימור בכך, ולפ"ז י"ל דמה"ט הוא דיש לחלק בזה בין המלאכות דיש מלאכות שאין דרכם אלא בגידו"ק ויש מלאכות שדרכם אף שלא בגידו"ק.

אך בד' הרמב"ן בשבת ק"ז ב' מבו' דיש לדמות המלאכות זל"ז, וכתב דלרבנן דאין דישה אלא בגידו"ק ודאי דאין קצירה אלא בגידו"ק, וכ"כ המג"א הכא דאין לחלק בין דישה לעימור דכולהו ילפינן ממשכן, וצ"ע.

## קרקע עצמה אם דינה כגידו"ק

ג] בפירש"י בשבת שם כתב דמיירי התם במקבץ מלח ממשרפות המים, והפמ"ג הכא במש"ז סק"ה כתב דדוקא במלח ממשרפות המים לי"ב משום מעמר, אך מלח גס כאבן ואבנים ממקום שנחצבו הוה מעמר ממש וגידו"ק הם, - ונתחדש בדבריו דקרקע עצמה דינה כגידו"ק, וע"כ אף שאין המלח והאבנים גדלים מן הקרקע אלא הם מכלל הקרקע, חשבינן להו כגידו"ק, וכ"כ בתשו' הגרע"א מהדו"ק סימן כ' דעפר ומלח הגס חשיבי כגידו"ק לענין שבת.[[2]](#footnote-3)

אך הפי' קדמון בפ"ח משבת ה"ה כתב דהמקבץ אבנים ועשה מהן כרי פטור משום דאין עימור אלא בגידו"ק, ומבו' דקרקע עצמה לא חשיבא כגידו"ק, וכ"כ התו"ש בסימן שכ"א סקי"ז דעפר לא חשיב כגידו"ק, (כמש"כ הר"ן בסוכה ט"ו א' והרמ"א בסימן תרכ"ט ס"א דאין מסככין בעפר משום דל"ה גידו"ק), וכ"כ הנשמ"א בכלל י"ז סק"ב והמנ"ח במוסך השבת במלאכת טוחן סק"ד והחזו"א בסו"ס נ"ז.

## ביצים אם חשיבי כגידו"ק

ד] האו"ז בסימן נ"ז כתב בשם היראים דיזהר אדם שלא לאסוף פירות או ביצים יחד דהוי כמעמר,[[3]](#footnote-4) וכתב דממה שאסר לקבץ ביצים יחד מבו' דס"ל דיש עימור אף שלא בגידו"ק, - וצ"ע דהאו"ז גופיה שם סימן נ"ח כתב לענין מלאכת דש דבע"ח חשיבי כגידו"ק, ומדמי לה להא דחשבינן להו כגידו"ק לענין ליקח בכסף מע"ש, ולפ"ז הרי הדין נותן דגם ביצים חשיבי כגידו"ק כמו שמצינו לענין מע"ש דחשבינן להו כגידו"ק כמש"כ הרמב"ם בפ"ז ממע"ש ה"ה, וא"כ מ"ט חשבינן לעימור דביצים כעימור שלא בגידו"ק.

ושמא י"ל למש"כ הרמב"ם בהל' מע"ש שם דהא דדבש וביצים וחלב הוו כבקר וצאן הוא משום דאע"פ שאינם גידו"ק הרי הן גידולי גידוליה, וי"ל דלענין המלאכות שאינם אלא בגידו"ק בעינן גידו"ק ממש ולא סגי בגידולי גידולין.

ומצאנו כן בד' החת"ס בשבת ע"ג ב' שכתב די"ל דהחלב שפרש מן הבהמה לא חשיב כגידו"ק, (והא דחולב חייב משום דש הוא משום דהבהמה עצמה היא כגידו"ק), וכ"כ המגן אבות במלאכת מנפץ דצמר לא חשיב כגידו"ק

אך התו"ש בסימן שכ"א סקט"ו ובתשו' הגרע"א מהדו"ק סימן שכ"א סקט"ו נקטו דלדעת הסוברים דבע"ח חשיבי כגידו"ק לענין מלאכות שבת, ה"נ היוצא מהן חשיב כגידו"ק, (ועמד ע"ז בס' איל משולש מלאכת מעמר פ"ב), וצ"ע.

## עציץ שאינו נקוב אם חשיב כגידו"ק

ה] המנ"ח במוסך השבת מהדו"ק (שנד' בקובץ ישורון ט"ז) צידד דהמעמר דבר הגדל בעציץ שאינו נקוב פטור, דכיון דעציץ שאינו נקוב אינו כקרקע והתולש ממנו פטור ה"נ לי"ב משום מעמר, (וכתב דיש לחלק).

אך הנה הטל אורות הקדמון במלאכת מעמר כתב דלהא דאין עימור אלא בגידו"ק סגי במה שיש במינו גידו"ק, (ועיי"ש במש"כ לפרש לפ"ז לטעם הפלוגתא אם יש עימור במלח), ולפ"ז הדין נותן דיש מעמר בגידולי עציץ שאינו נקוב, וצ"ע.

## אם מדרבנן אסור עימור אף שלא בגידו"ק

ו] ממש"כ השו"ע דאסור לקבץ מלח ממשרפות המלח שדומה למעמר, וכ"כ הרמב"ם בפכ"א משבת הי"א, מבו' דאף דלדעתם קי"ל דאין עימור אלא בגידו"ק מ"מ ה"ז אסור מדרבנן, וכמש"כ הב"י הכא.[[4]](#footnote-5)

ועד"ז מצינו בהא דאין דישה אלא בגידו"ק שכתב האו"ז בסימן נ"ח דמדרבנן אסור אף שלא בגידו"ק, וכ"כ הריטב"א בכתובות ו' א' והשיטה להר"ן בשבת קי"א א' בסו"ד, וכ"ה מבו' מד' כמה מקמאי שכתבו דלדידן דאין דישה אלא בגידו"ק אין חליבה אסורה אלא מדרבנן, והרי דמדרבנן יש דישה אף שלא בגידו"ק, (שהרי אף הא דחליבה אסורה מדרבנן הוא משום מפרק וכדחזינן דשרי לחלוב לתוך הקערה), וכ"ה מבו' בד' הפמ"ג באש"א ריש סימן ש"כ, (אך בד' הרמב"ן בשבת קי"א א' משמע קצת דאף מדרבנן אין דישה אלא בגידו"ק, וכ"כ הראש יוסף שם ע"ה א' והחת"ס שם קמ"ה א', וצ"ע).

ז] בתשו' הגרע"א מהדו"ק סימן כ' (ד"ה א"כ בנ"ד) נסתפק דשמא כל הא דאסור לקבץ מלח אף דאי"ז גידו"ק הוא רק במלח דדמי לגידו"ק דלקוחה מהקרקע ובזה אסור מדרבנן דמיחזי כמעמר, אבל בעלמא אפילו איסור דרבנן ליכא, - אך הגר"ז הכא בסט"ו והחיי אדם בכלל י"ג ס"ב נקטו דבכל מילי איכא איסור עימור מדרבנן.

ח] ויש לסייע לדעת האוסרים בזה ממש"כ הראשונים דאף דאין דישה אלא בגידו"ק מ"מ מדרבנן אסור, ומבו' בדבריהם דהיינו בכל מילי, (וכ"ה מבו' ממש"כ הראשונים דחליבה אסורה מדרבנן), ולפ"ז לכאו' ה"נ בהא דמדרבנן אסרו עימור שלא בגידו"ק דהוא בכל מילי.

עוד יש לסייע לזה, דהנה הב"י הכא כתב דהא דעימור במלח אסור מדרבנן הוא משום דלא פליג אביי אלא לפטרו מחטאת אבל איסורא מיהא איכא, שלא לחלק כ"כ בין אביי לרבה,[[5]](#footnote-6) - ולפ"ז הדין נותן דיש לאסור מדרבנן במעמר בכל מילי, שהרי בהא דס"ל לרבה דיש עימור אף במלח מבו' בד' הראשונים דהוא משום דיש עימור אף שלא בגידו"ק, (וזהו שעמדו דהוא דלא כדישה דאינה אלא בגידו"ק), וכיון דלרבה יש עימור בכל מילי, אף לדידן יש לאסור מדרבנן בכל מילי שלא לחלק כ"כ בין אביי לרבה.

## מעמר אחר מעמר

ט] המ"ב בסקל"ז כתב דשלא במקום גידולו כגון שנתפזרו פירות בבית אפי' איסורא ליכא כשמקבצן יחד, וכ"כ הגר"ז בסט"ו, ומשמע דאם נתפזרו הפירות במקום גידולן אחר שנאספו אסור לקבצן, וכ"ה להדיא בד' האו"ז בסימן נ"ז והמהר"ח או"ז בסימן רי"ד דאף פירות שנאספו ואח"כ ונתפזרו אסור לאספן משום מעמר, עיי"ש, ומבו' דיש עימור אחר עימור.

אמנם הנה הרמב"ם בפכ"א משבת ה"ח כתב דמי שנתפזרו לו פירות בחצרו לא יתן לא לתוך הסל ולא לתוך הקופה וכו' שמא יכבשם בידו בתוך הקופה ויבא לידי עימור, וצ"ב דלמש"כ הספר הבתים והאהל מועד בדעתו דיש מעמר אף שלא במקום גידולו, (ונתבאר בגליון מס' 78 סקט"ו), א"כ מ"ט אין בנתינת הפירות לתוך הסל והקופה משום מעמר, (והרי בדבריו בפיהמ"ש מבו' דיש מעמר אף כשאינו קושרם יחד, (וכמש"נ שם סקי"ג), - ולכאו' צ"ל דהוא משום דכבר היו הפירות מכונסין תחילה, וע"כ אף שנתפזרו לי"ב משום מעמר דאין עימור אחר עימור ורק כשעושה אותם גוף אחד יש בהן משום מעמר, (דאף פירות המכונסין שעושה אותן גוף אחר חייב משום מעמר כמשמעות ד' הרמב"ם שם פ"ח ה"ו, ונתבאר להלן סקי"ד).

אך הנה המער"ק בפ"ח משבת ה"ו כתב בדעת הרמב"ם דאין המעמר חייב אלא במקום גידולו, ורק מדבק פירות חייב אף שלא במקום גידולו, (וכ"כ הפמ"ג הכא באש"א סקי"ז והגר"ז בסט"ו והמ"ב בסקל"ח), ולפ"ז ניחא הא דאין בנתינתם לתוך הסל והקופה משום מעמר אלא כשיכבשם יחד, דאין מעמר שלא במקום גידולו אלא כשמדבקם יחד, ואין ללמוד מד' הרמב"ם דאין עימור אחר עימור.

י] בעיקר הנידון בזה אם יש עימור אחר עימור, מצינו בד' התורי"ד בשבת ע"ג ב' שכתב דאין מעמר אלא בשעת תלישתו מן הקרקע שזה הוא תחילת ליקוטו, אבל פירות שנלקטו כבר ועכשיו נתפזרו אי"ז מעמר, ומה"ט הוא דמותר לאסוף פירות שנתפזרו בחצר, (וכ"כ הריא"ז שם ה"א דין י"ב דאין נקרא מעמר אלא בתחילת לקיטתו), והאג"ט מעמר סק"ב אות ג' פירש לדבריו דהיינו דאף דיש מעמר אף בחצר שאינה מקום גידולו, מ"מ כל שכבר נאספו הפירות ואח"כ נתפזרו אין עימור אחר עימור.

יא] ויש ללמוד עוד לדין זה ממש"כ התוס' בביצה ל"א א' ועוד מקמאי להוכיח מהא דתנן התם דמביאין עצים מן הקרפף ומהא דמגבב מן החצר ועושה צבורין צבורין דאין מעמר אלא במקום גידולו, ולא פירשו דאיירי שכבר היו מקובצים ונתפזרו דבכה"ג לי"ב משום מעמר, ומשמע דס"ל דיש עימור אחר עימור, (והוכיח כן הקצוה"ש בסימן קמ"ו סקמ"ט).

אך מאידך ממה שלא למדו להא דאין מעמר אלא במקום גידולו ממה שאמרו בשבת קמ"ג ב' דנתפזרו לו פירות בחצר מותר מדינא לאספן לסל וקופה, נראה דס"ל דאין עימור אחר עימור.

ויש לדון עוד בזה, דאף אם נימא בד' התוס' דאם היה מעמר חייב גם שלא במקום גידולו היה חייב גם כשכבר היו מקובצים ונתפזרו, מ"מ אחר דאין מעמר אלא במקום גידולו, הרי דכל שכבר אספן במקום גידולם וחזרו ונתפזרו הו"ל כמעמר שלא במקום גידולו, והיינו דעיקר הא דאינו חייב אלא במעמר במקום גידולו הוא משום דמלאכת מעמר הוא בגמר מלאכת השדה, וע"כ כל שכבר אספן ונגמרה מלאכתן וחזרו ונתפזרו לי"ב משום מעמר, וצ"ע.

## מעמר בלא כוונה

יב] הרמ"ך בפ"ח משבת ה"ו הוכיח דאין עימור אלא במקום גידולו ממה שאמרו בביצה י"ג ב' דהערמת ערימה בשבת פטור, והרי דלי"ב משום מעמר,[[6]](#footnote-7) - אך בס' המאורות בשבת ע"ג ב' כתב בשם הר"מ דהמעמר חייב אפי' בחצירו, ומה שאמרו התם דהערמת ערימה בשבת פטור היינו משום דאינו חייב משום מעמר אלא כשהוא מכוון להשוותו וצריך כיוון באותו עמור, אך המאסף פירות וצברן בלא כיוון מותר, וכ"כ המאירי בשם י"מ, וכ"כ בס' הבתים בשערי המלאכות שער ט' דיש מי שאמר דכ"ז שמתכוין לעמר באיזה מקום שהוא חייב אבל כשאין מתכוין לעמר כדרך שמעמרים אלא שמעמיד ערימה בלא כיוון פטור, וצ"ב.

## מעמר לצורך שימוש

יג] בביצה ל"א א' תנן דמביאין עצים מן הקרפף אפי' מן המפוזר, והתוס' שם הק' דהו"ל מעמר, וכתבו דלא שייך עימור אלא במקום שגדלים שם, אך לדעת הסוברים דיש עימור אף שלא במקום גידולו (ונתבאר בגליון מס' 78 סקט"ו) קשיא דהיאך מותר להביא עצים מן המפוזר, (וי"ל כמש"כ הרא"ה שם דאף דחייב משום מעמר מ"מ ה"ז מותר ביו"ט לצורך אוכ"נ, וכ"כ הר"ן שם בשם אחרים), - ועד"ז קשיא ממה שאמרו שם ל"ג ב' דמגבב מן החצר ומדליק ור"ש מתיר אף לעשות צבורין צבורין, (ואף ת"ק לא אסר אלא משום דמחזי דקא מכניף למחר וליומא אוחרא), והרשב"א והר"ן שם כתבו דהא דלי"ב משום מעמר הוא משום דאין חייב משום מעמר אלא במקום שגדל שם, וכ"כ הסמ"ג לאוין ס"ה והסמ"ק בסימן רפ"ב, אך לדעת הסוברים דיש עימור אף שלא במקום גידולו (ואף כשאינו קושרם יחד) קשיא דהיאך מותר לגבב מן החצר ואף לעשות צבורין צבורין.[[7]](#footnote-8)

ובתשו' מהר"ח או"ז סו"ס רי"ד כתב דשמא מה שמגבב מן החצר אי"ז עימור אלא כעין עימור שבולים שמקבצם כדי שיהו יחד ולקושרם יחד או שישכנו יחד שלא יפזרם הרוח וגם שלא ידרסו ברגלי אדם ובהמה כשהם מפוזרים ובקל נאבדים בכמה ענינים כשהם מפוזרין כל שבולת בפני עצמן, אבל קסמין שבחצר שאינו מקבצם אלא כדי להדליקם לאלתר אינו מקבצם אלא שטורח לו להדליק כל קיסם או לזרוק כל קיסם לבדו למדורה ולא בשביל תיקון הקסמין ושמירתם מקבצם אי"ז מעמר,[[8]](#footnote-9) - ועד"ז כתב השעה"צ בסימן תק"א סקי"ד בדעת הרמב"ם, דלא אסור עימור כי אם כשמעמר שיהיו מונחים שם לייבש וכהאי גוונא, אבל לא כשמגבבן כדי להדליקן תכף.[[9]](#footnote-10)

ועד"ז צ"ל בהא דתניא בשבת קמ"ג ב' דנתפזרו לו פירות מלקט וכו' אבל לא לתוך הסל ולא לתוך הקופה שלא יעשה כדרך שהוא עושה בחול, וקשיא טובא מזה ע"ד האו"ז דאסר לאסוף פירות שנתפזרו (והיינו משום דיש עימור אף שלא במקום גידולו ויש עימור אחר עימור), ובע"כ דהתם דאיירי דמלקט לצורך אכילתו (וכדתניא דמלקט על יד על יד ואוכל), לי"ב משום מעמר.

## דיבוק פירות

יד] השו"ע בס"י כתב דהמקבץ דבילה ועשה ממנה עיגול או שנקב תאנים והכניס החבל בהם עד שנתקבצו גוף אחד ה"ז תולדת מעמר וחייב, וכ"כ הרמב"ם בפ"ח משבת ה"ו, וכ"כ בפי' רבינו פרחיה בשבת ע"ג א' דזהו תולדת מעמר, וצ"ב דמ"ט אי"ז מעמר גמור, גם צ"ב דלפי המבו' בד' הרמב"ם בפיהמ"ש דכל שמקבץ העמרים אף שאינו קושרם יחד הוי בכלל מעמר, מ"ט במקבץ דבילה תאנים אינו חייב אלא כשעשאן גוף אחד.

ולמש"כ המער"ק ודעימיה בדעת הרמב"ם דאין מעמר אלא במקום גידולו ודוקא במקבץ דבילה וכיו"ב חייב אף שלא במקום גידולו, י"ל דמה"ט הוא דאי"ז אלא תולדת מעמר.

אך למש"כ הס' הבתים והאהל מועד בדעת הרמב"ם דיש מעמר אף שלא במקום גידולו, צ"ל דהא דהמקבץ דבילה וכו' ל"ה מעמר גמור הוא משום שכבר נאספו הגרוגרות והתאנים תחילה, וע"כ אף כשעושה מהן גוף אחד אי"ז אלא תולדת מעמר, דעשיית פירות המכונסין יחד לגוף אחד היא מלאכה חשובה והויא תולדה דמעמר,[[10]](#footnote-11) ולפ"ז נמצא דהא דהמקבץ דבילה ועשה ממנה עיגול חייב, הוא אף כשכבר היו מכונסין הגרוגרות יחד, אלא שהוא עושה אותן לגוף אחד, (אך הנשמ"א בכלל י"ג בסו"ד נסתפק בזה, עיי"ש).

טו] ובעיקר הא דהמדבק פירות המכונסין חייב אף שכבר נאספו תחילה יש להסתפק אם הוא רק משום דעדיין לא נדבקו פירות אלו וכלפי עימור זה שבדיבוקן ל"ה כעימור אחר עימור, או דהוא משום דבתולדת עימור זה דדיבוק לא אמרינן דאין עימור אחר עימור, ונפ"מ בדבילה שנתפרקה אם מותר לחזור ולדבקה, וצ"ע.

1. ואמנם הנה התוס' שם ע"ג ב' (ד"ה מפרק) כתבו בדעת רש"י דהלכה כר' יהודה דיש דישה אף שלא בגידו"ק, וכ"כ התוס' הרא"ש שם צ"ה א', ולפ"ז ניחא דה"נ יש עימור שלא בגידו"ק, וכ"כ ההשלמה שם ע"ה א' די"א דקי"ל דיש דישה אף שלא בגידו"ק, והוכיחו כן מהא דיש עימור שלא בגידו"ק. [↑](#footnote-ref-2)
2. והוכיח כן ממש"כ בפירש"י בשבת ע"ד ב' (ד"ה ז' חטאות) דחייבין על טחינת רגבי עפר משום טוחן, אף שכתב התרוה"ד דאין טחינה אלא בגידו"ק, וכ"כ הפמ"ג במש"ז סימן שכ"א סק"י, (וכתב דאף דלענין סיכוך דכתיב מגרנך ומיקבך בעינן דוקא גידו"ק ולא עפר, אך לענין טוחן יש טחינה אף בעפר, דגם בסמנים במשכן הוא כן שיש מהם כאבנים באדמה), וכ"כ האג"ט דש סק"ז סוף אות ח' וטוחן סקכ"א ובורר סקכ"א אות א', ונתבאר עוד בזה בגליון מס' 54 סק"ד. [↑](#footnote-ref-3)
3. לפנינו בד' היראים ליתא, וכבר כתב בתשו' מענה אליהו להאדר"ת סימן כ"ח דנוסחא מוטעית נזדמנה לרבינו האו"ז בדבריו, ועיי"ש במש"כ עוד בזה. [↑](#footnote-ref-4)
4. אך הקרבן נתנאל בשבת פ"ז סימן ב' עמד בזה דמלישנא דאביי משמע דעימור שלא בגידו"ק אינו אסור אף מדרבנן, וכתב דמש"כ הרמב"ם והטוש"ע לאסור בזה הוא משום דמספק"ל אם הלכתא כרבה או כאביי וע"כ אינו חייב אבל איסורא מיהא איכא, - וצ"ע היאך הוא מתישב במש"כ הרמב"ם והטור דהאיסור בזה הוא משום דנראה ודומה למעמר. [↑](#footnote-ref-5)
5. לכאו' מכוון דבריו הוא, דמהא דס"ל לרבה דיש עימור שלא בגידו"ק בע"כ דס"ל דאף שלא בגידו"ק יש ע"ז חשיבות עימור, (דאל"כ ל"ה מחייבינן אלא בגידו"ק דומיא דמשכן), וע"כ אף לאביי דס"ל דמדאורייתא אין עימור אלא בגידו"ק, מ"מ ה"ז נראה כמעמר ויש לאסור בזה מדרבנן. [↑](#footnote-ref-6)
6. הריטב"א בביצה שם כתב דהא דלי"ב משום מעמר, הוא משום דדין מעמר אינו אלא במקבץ דברים מפוזרים, וצ"ב, ושמא מכוון דבריו דאיירי התם כשכבר היו עומרים עומרים, והוא מעמידן בערימה, וס"ל דבכה"ג ליכא משום מעמר, כיון שכבר היו עומרים, או שמא מכוון דבריו כמש"כ המנ"ח במוסך השבת מלאכת מעמר סוסק"ב דאין מעמר אלא בקיבוץ נפזרים והתם איירי במניח עומר ע"ג עומר דזה ל"ה מעמר. [↑](#footnote-ref-7)
7. למש"כ המאורות ודעימי' דאינו חייב משום מעמר אלא כשהוא מכוין להשוותו וצריך כוון באותו עימור, ניחא, - אך לא נתישבו בזה ד' האו"ז שאסר לאסוף פירות משום מעמר, והרי דאף כשאוסף בלא כוון יש בו מעמר. [↑](#footnote-ref-8)
8. ועד"ז כתב המגן אבות בשבת ע"ג ב' דאפשר דלא מיקרי מעמר אלא כשיש צורך בעימור זה, כמו בשבלים דהרוח מפזרתן כ"ז שאינם מכונסין וכיו"ב בפירות קטנים, אבל בפירות שאין בהן שום תועלת בעימור נגד פזרונן אין בו משום עימור, ועמש"כ בתשו' אג"מ ח"ד סו"ס ע"ג בקיבוץ פרחים שונים לפי דרך היופי. [↑](#footnote-ref-9)
9. הערוה"ש הכא בס"ג פירש בד' הירושלמי דרק כששוטח פירות וכונתו שיהיו הפירות יחד חייב משום מעמר אבל אם הכונה להסיר קליפתן לי"ב משום מעמר, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-10)
10. אך המהר"ח או"ז בסימן רי"ד למד מד' הרמב"ם במקבץ דבילה דאין מעמר אלא כשקיבץ פירות ועשאן גוף אחד, וצ"ב דאם עיקר מעמר הוא כשעושה הפירות גוף אחד, מ"ט המקבץ דבילה וכו' אי"ז אלא תולדת מעמר, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-11)