9. בדין תפילין בבית הכסא
קטגוריות: ש_ס / א ברכות / ברכות - הרב מאיר קאופמן / חלק ראשון ברכות / שיעורים

ד' תמוז

**בדין תפילין בית הכסא**

**ביאור דעת הרמב"ם שאסור ארעי מצד שמא יפיח**

א]מבואר בסוגין דהנכנס בבית הכסא חולץ תפילין בריחוק ד"א ובתחילה היו מניחים בחלונות הסמוכים לרה"ר ולאחר זה תיקנו שיכנס בידו ובפשוטו הכונה שמכסה בידו ור"ע ס"ל שאוחזו בבגדו ובידו ומבואר ברמב"ם שהכונה שמכסהו בבגדו ומבואר בגמ' שבלילה או שאין שהות ביום ללובשו לא התירו אלא בנותנהו בכלי אחר ובספר התרומה כתב שגם היתר זה אינו אלא בבית הכסא שבשדה אבל שבבית אסור והמ"ב חידש שאם זה כלי בתוך כלי מותר והגמ' מסתפקת בנכנס להשתין מים האם חולץ תפיליו ומסיקה שחולץ או מצד שמא יפנה או מצד שמא יפיח והרמב"ם פסק שאסור גם להשתין מים אם תפילין בראשו וביאר הכס"מ שזה מצד שמא יפיח והנה צ"ב לשיטתו למה הגמ' העמידה הספק דוקא בבית הכסא קבע וצ"ל דכונתה שאולי גם שם מותר אבל עד כמה שאסור מצד שמא יפיח זה ודאי אסור גם בארעי עוד יתכן שהמסתפק לא חשש אלא מצד שמא יפנה ולכן רק דן בקבע אבל למה שרבא אמר שאסור מצד שמא יפיח ממילא זה סברא גם בארעי אמנם הפמ"ג א"א סק"ה כתב לישב שבארעי ודאי אסור מצד שיש ניצוצות ויבוא לקנח אם היד שיש בה תפילין ולכן אסור ורק בקבע הגמ' דנה [אמנם לשאר הראשונים מבואר שאין כזה חשש מצד שמקנח ביד ימין] ובמשכנות יעקב סימן ס' כתב לדון שכל ספק הגמ' בתפילין בידו אבל להשתין מים זה אסור מעיקר הדין כמו שאסור להפיח ולכן הגמ' דנה בקבוע דבארעי שזה בעמידה ודאי אסור מצד ניצוצות כמבואר בגמ' בע"ב ובשאר הראשונים צ"ל כמבואר במאירי דמי רגלים זה פחות מאוס מהפחה [והנה גזירה זו דשמא יפנה זה לא תלוי בחלות שם בית הכסא אלא במקום שעומד להתפנות ולכן גם בית הכסא דפרסאי יש הגזירה כמבואר במג"א סק"ו וכן בבית הכסא דידן גם אם נחשיב שזה כפרסאי אבל ודאי שאסור להשתין מים ונפק"מ שצריך לחזור ולברך על התפילין]

**בעיקר האיסור דעשית צרכיו בתפילין**

ב] והנה בפשוטו הא דמבואר בסוגין דאסור לעשות צרכיו אם תפילין הוא מדיני תפילין וכמו שאסור להפיח בהם שכתב השאגת אריה [סימן מ' ד"ה ה"נ] שזה איסור דאוריתא וזה מצד שהוא קלות ראש או מצד שזה בזיון לתפילין ובפשוטו לפ"ז בהא לא משנה אם זה מגולה או לא דהרי אסור להפיח או להפנות אם תפילין גם אם כיסה התפילין כמפורש ברמב"ם והנה עיין גמ' בשבת ס"א: דהגמ' אומרת שאסור להיכנס אם קמיע שיש בו שמות לבית הכסא והגמ' שואלת מבריתא שמותר ללכת בשבת אם קמיע ושיאסר מצד שמא יורידנו כדי להכנס לבית הכסא והגמ' עונה שזה מחופה עור והגמ' שואלת שהרי מבואר בבריתא שהנכנס לבית הכסא אם תפילין חולצן בריחוק ד"א והרי הפרשיות של התפילין מכוסות והגמ' עונה שיש שין על התפילין ובפשוטו קושית הגמ' שיהיה אפשר להכניס את התפילין לבית הכסא להתפנות בהם מצד שהם מכוסים ועיין חזו"א סימן י"ב סק"ו ובפרי יצחק ח"ב ס"ד שתמהו הרי בתפילין זה אסור מצד דיני התפילין לעשות בהם צרכיו ולא יעזור מה שזה מכוסה בעור

אמנם בפשוטו הביאור כמבואר בפרי יצחק ובמשכנות יעקב סימן נ"ט דמצד שצריך להוריד בשעה שעושה צרכיו בזה אין חיסרון כי הרי מוריד בבית הכסא עצמו וכל קושית הגמ' ס"ב. מהא דצריך להורידם בריחוק ד"א שזה מצד מה שזה מגולה בבית הכסא והא בזיון התפילין ולזה עוזר מה שזה מכוסה

והנה עיין גמ' שבת ס"א. שאומרת שאסור להניח תפילין בשבת אפילו אם זה זמן תפילין שמא זה יפסק והוא יטלטל ד"א ברה"ר ועיין רש"י שגרס שמא יורידם כדי ללכת לבית הכסא ובתוס' הביאו מהקדוש מקרוביל דיתכן דבשל יד שאין בזה ש' לא שיך החשש מצד בית הכסא ולכן הגמ' אומרת מצד שמא זה יקרע ויבוא לטלטל ובפשוטו מבואר כאן ששל יד שזה מכוסה בעור לא צריך להוריד כדי לעשות צרכיו ובפשוטו כן מבואר במג"א סימן ל"ח סק"ב שחולה מעים שיודע שודאי יפיח קודם שיוריד של יד מותר להניח תפילין וביאר פמ"ג שזה כשיטות הנ"ל שכיון שזה מכוסה לא איכפת לן אם יפיח וע"ש שה"ה אם יעשה בו צרכיו ועיין רש"י בסוגין שכתב שאסור מצד תפילין בראשו ועיין דברי חמודות דזה כקדוש מקרוביל הנ"ל שתפילין של יד מותר להכנס לבית הכסא ולעשות בו צרכיו [ועיין פמ"ג סימן ל"ח שהקשה סתירה במג"א דכאן הכריע שגם של יד אסור לעשות צרכיו] ועיין פרי יצחק שתמה כנ"ל שהרי האיסור לעשות צרכיו זה מצד דיני תפילין ולא מצד שזה מגולה בבית הכסא וא"כ למה שבשל יד יהיה מותר וכן תמה בזה במשכנות יעקב סימן נ"ט בסופו ובפשוטו מבואר כאן שכל האיסור מצד דיני תפילין זה רק מצד שזה דבר מגולה אבל אם זה היה חשיב מכוסה היה מותר וצ"ל שכאן לא יועיל כיסוי בגד וצ"ע אמנם עיין פרי יצחק שביאר שזה ודאי שאסור לעשות בו צרכיו אבל כל סיבת האיסור ללבוש מצד שיורידנו ברה"ר אבל אם כל האיסור מצד עשית צרכיו א"כ יכול להורידו בית הכסא ואין כאן חשש טלטול ומצאתי דברים מפורשים בתוס"ר ס"ב. לאחר שחלק על רש"י שתפילין של יד אין בזה איסור כניסה לבית הכסא כתב וז"ל הלכך אין צריך לחלוץ תפילין של יד חוץ לבית הכסא ובלבד שלא יפיח בהן ולא יעשה בהן צרכיו עכ"ל וכן הוא בדבריו ס"א. ע"ש

אמנם עדין צ"ע שא"כ הרי לכאורא יאסור להחזירו בבית הכסא מצד שאסור לברך שם [כן הכריע המ"ב דלא כמג"א] ויתכן שגם עשית מצוה של הנחת תפילין אסור בבית הכסא כמבואר בבה"ל לגבי שופר ויתכן שהכונה שיניח בבית הכסא לא בתור קיום מצוה ורק בחוץ יברך ויכוין לשם מצוה וצ"ע [ועדין צ"ע דבעלמא דדבר שמורידים חוששים תמיד שלא ילבש מיד כמו בטבילה אמנם יתכן שכאן שזה מצוה ללבוש מיד אין החשש] וצ"ע ונפק"מ בכל הנ"ל האם צריך לברך על תפילין של יד בחולצם כדי לצאת לבית הכסא וסתימת הפוסקים לברך אמנם כיון שלדעת הרבה פוסקים כל שהוריד צריך לברך ממילא כאן ודאי יש לצרף השיטות שגם תפילין של יד אסור לעשות בהם צרכיו ובפרט דכן הוא בתוס"ר וכנ"ל

**ביסוד האיסור דערוה וצואה נגד תפילין**

ג]והנה בעיקר האיסור המבואר בסוגין שיש גנאי בתפילין בבית הכסא יש לעיין מהו יסוד איסורו והנה מצאנו בתורה איסור ולא יראה בך ערות דבר וכן והיה מחניך קדוש ופשטות התורה מדובר על לימוד תורת ותפילה מול ערוה וצואה אמנם יש מקום לדון שכל שיש כאן תורה כתובה זה גם נאסר מול ערוה או במקום צואה והנה מבואר בגמ' בשבת ק"כ: שהיה שם כתוב על בשרו אסור לו לעמוד ערום מולו ועיין רש"י שכתב שזה מצד ולא יראה בך ערות דבר ומבואר ברש"י שהפסוק הולך גם שם ה' וה"ה דברי תורה [ובפשוטו דבר זה צ"ע על ב"י שבעוצם עיניו מותר והרי הכיבות אין אצלו ראיה] ועיין רמב"ם שאסור להניח תפילין כשהוא ערום [וכן הביא הגרח"ק במסכת תפילין הכ"ד ד"ה הנכנס לבית בשם הירושלמי פ"ב ה"ג שאסור לעמוד ערום לפני תפילין] ועיין מג"א סימן מ"ד סק"ב שאסור להכניס כתבי הקודש מול אדם ערום ולמד משם על בשרו אמנם לכאורא היה מקום לחלק שרק שם גלוי שהוא התורה או תפילין אסור מול ערוה אבל ספר מגולל שהכתב אינו מול הערוה כה"ג זה לא נאסר מצד ולא יראה בך ערות דבר אמנם יתכן שנתחדש יותר שחפצא של תורה גם כשהכתב לא נראה יש בזה איסור לא יראה והנה לפ"ז צ"ע איך מבואר בגמ' שמותר להשתין מים בתפילין הרי מגלה את ערותו ועיין משכנות יעקב שמכח זה רצה לבאר את סוגין שאין התפילן בראשו אלא מכוסים בידו ע"ש עוד כתב לדון שמדובר שכיסה את התפילין שבראשו [וכן כתב באפיקי מגינים סימן מ"ג] אמנם זה דלא ככל רבותינו הראשונים וצריך לדחוק שמדובר שמכסה את ערותו שזה לא יהיה מול התפילין וכן ראיתי מביאים בשם ספר שבילי דוד וצ"ע

והנה בפשוטו כמו שיש בזה איסור של גילוי ערוה יש גם איסור של והיה מחניך קדוש וזהו האיסור דמבואר בגמ' בשבת לגבי היה שם כתבו על בשרו דלא יכנס בו למקום הטינופת ועיין בביאור הגרח"ק על מסכת תפילין הכ"ד שהביא ספרי פ' תצא וז"ל והיה מחניך קדוש קדשהו מכאן אמרו לא יכנס לא למרחץ ולא לבורסקי וספרים ותפילין בידו עכ"ל ובפשוטו זהו האיסור דמבואר בגמ' בשבת ס"א: שאסור להכניס קמיע שיש בו קדושה לבית הכסא וכן מבואר בקרית ספר פ"ד מתפילין שאם התפילין תוך ד"א לצואה עובר באיסור והיה מחניך קדוש וכן האריך במשכנות יעקב סימן נ"ט והנה בסוגין מבואר שמותר להטיל מים אם תפילין בראשו וצ"ע הרי כנגד העמוד זה כמו צואה ולפ"ז בהכרח שסוגין במכסה התפילין או שהם בידו מכוסים כמו שהאריך במשכנות יעקב [ויש כאן חידוש שמועיל לכסות התפילין שלא יחשב שהוא במחנה אם הצואה דכאן זה לא כיסוי על הצואה ועיין במשכנות יעקב שדימה להא דמועיל להניח ידו על פיו שזה מדין כיסוי] אמנם מסברא היה מקום לחלק שרק לאדם יש מחנה אבל לדבר שבקדושה אין מחנה ולכן תמיד זה לא נחשב שיש צואה עמו יחד אלא רק אם זה נוגע בצואה או שזה נמצא בבית הכסא ובית המרחץ שחשיב כולו כמו צואה לכל הפחות מדרבנן ולכן מותר להטיל מים אם תפילין בראשו אפילו שכנגד העמוד זה כמו צואה ולא מדובר במכסה אותם והנה עיין רשב"א שהקשה איך בבית הכסא ארעי חולץ ונפנה לאלתר הרי והיה מחניך קדוש אמר רחמנא והניח בצ"ע ועיין רשב"ץ שנקט שקושיתו דפשטות הדין שמותר אפילו ללא לכסות התפילין וכן למ"ד שתמיד מניחן בחוץ וכן בבית הכסא בבית [ובפשוטו היה אפשר לדחות שכונת הגמ' שבאמת מכסן בגדו ובידו ואם זה בבית הכסא בבית או לב"ש באמת אסור ועיין מג"א סק"ו שלמד אחרת את קושית הרשב"א] וע"ש שתירץ שבאמת אין כאן והיה מחניך מדאוריתא ורק מדרבנן אסרו וכל שבזמן שבא להפנות אין בית הכסא לא גזרו ובאמת שכן הוא סתימת הרבה ראשונים [עיין לקמן] שמותר להיכנס לבית הכסא ארעי בתפילן בראשו ובהכרח שהוא רק איסור דרבנן

העולה מהנ"ל דמצאנו איסור גילוי ערוה מול תפילין וכן איסור להכניס תפילין בבית הכסא ויש לבאר שיסודו מצד דין דאוריתא של לא יראה ערוה דבר וכן והיה מחניך קדשו ויש לבאר שהכל זה רק מדרבנן ובזה יש לדון האם זה בגדרי לא יראה והיה מחניך וגו' ורק שבמקומות מסוימים לא גזרו או שזה איסור חדש מצד ביזוי תפילין ולכן יש כאן גדרים אחרים ויתכן נפק"מ בנ"ל האם יש איסור בצואה ליד תפילין שאם נתחדש איסור של והיה מחניך א"כ יתכן שבצואה זה לא שייך וכנ"ל דהרי לתפילין אין מחנה משא"כ אם זה איסור מצד ביזוי יש לדמות הדברים אמנם יתכן עוד שמדרבנן דנו דין מחנה גם לגבי תפילין ועיין בזה לקמן ועיין בביאור הגרח"ק להלכות מזוזה סימן רפ"ו סקכ"ח דהביא מהיד הקטנה שמזוזה מכוסה בזכוכית אסור מול ערוה מצד שזה תלוי בראיה אמנם בט"ז סימן רפ"ו נקט שזה מותר דהינו שנקט שאין גדר האיסור מצד ולא יראה אלא כאן זה מצד ביזוי ואדרבא דנים הערוה כצואה ומועיל בזה כיסוי וצ"ע ויש לדון בכל זה מכח סוגין וכדלקמן

**שיטות הראשונים ביסוד הדין דחולץ בריחוק ד"א**

ד] והנה מבואר בסוגין דהנכנס לבית הכסא חולץ תפיליו בריחוק ד"א ובהמשך הגמ' מסתפקת מהו שיכנס אדם לבית הכסא קבוע להשתין מים ונחלקו אמוראים האם חוששים שמא יפנה בהם וקי"ל שאסור והקשו הראשונים [עיין רא"ש רשב"א ותר"י] הרי מבואר בגמ' שצריך לחלוץ בריחוק ד"א ומבואר שאסור להיכנס לתפילין בבית הכסא וא"כ מה הצד שיהיה מותר להכנס להשתין מים ונאמרו בזה כמה ביאורים ונבארם בס"ד

א. עיין רשב"א בשם הראב"ד שכתב שצריך לגרוס בית הכסא ארעי דהינו שהגמ' דנה שמקום שהוא לא בית הכסא רק שיכול להתפנות בו האם יש החשש ובתר"י הביא בשם רב האי גאון שגרס בית הכסא צנוע דהינו שזה מקום שיחדו אותו לבית הכסא אבל עדיין לא התפנו בו ולכן מצד האיסור כניסה לבית הכסא אין פה [דהינו אפילו שהיה יחוד ואסור בד"ת אבל לגבי תפילין לא גזרו] והגמ' דנה מצד שמא יפנה דהיינו שיש איסור כניסה לבית הכסא אם תפילין וספק הגמ' במקום שאין בו איסור כניסה מצד בית הכסא ועיין גר"ז ס"ו שנקט שהאיסור אפילו אם יכסה התפילין בראשו [וכן קצת משמע מהא דלא העמיד סוגין בכה"ג] אמנם הפמ"ג סימן מ"ד במ"ז בסופו נקט שעד כמה שיכסה התפילין אין בזה איסור דהינו שנחלקו ביסוד האיסור האם זה מדיני הנחת תפילין שכמו שאסור להתפנות כך גם אסור להכנס לבית הכסא וממילא לא יעזור מה שזה מכוסה או שזה מצד כבוד התפילין וממילא כל שמכסהו אין בזה איסור ועיין בב"י בסוף הסימן שהביא מרבינו ירוחם בשם רב האי שאסור להיכנס אם תפילין בידו לבית הכסא אם זה לא לעשית צרכיו ובפשוטו זה לשיטתו והרי שם במכוסה בשני כיסוים ודאי מותר וא"כ מהיכי תיתי להמציא עוד איסור ובפשוטו כך מבואר בגמ' בשבת הנ"ל סק"ב שדנה שאם התפילין מכוסים בעור יותר להיכנס עמם לבית הכסא והרי ודאי שאסור לעשות בהם צרכיו וכנ"ל סק"א מהתוס"ר [ורק למהלך האחרונים שעד כמה שחשיב מכוסה מותר גם לעשות צרכיו א"ש הגמ' שם אמנם בפשוטו הוא תמוה וכנ"ל]

ב. עיין פסקי הרי"ד וכן הוא בראבי"ה [וכן האריך בזה במשכנות יעקב] שהעמיד ספק הגמ' בתפילין מכוסות דהינו שזה ודאי שיש איסור להיכנס לבית הכסא אם תפילין בראשו וספק הגמ' במקום שכיסה התפילין דבזה אין איסור מצד כניסה לבית הכסא ולפ"ז יש מקום לומר שללא שכיסה אסור מצד כנגד העמוד ולא רק מצד הבית הכסא שיש כאן אמנם עיין רא"ה שכתב שמדובר שאין צואה בבית הכסא דהינו שזה רק אסור מצד השם בית הכסא בצירוף לצואה ע"ש

ג. עיין רשב"א שגרס כגירסתינו וכתב שלפ"ז מבואר שמותר להיכנס אם תפילין בבית הכסא אלא שצ"ב למה בנכנס לעשות צרכיו מבואר שצריך לחלוץ בריחוק ד"א והרי מבואר בגמ' שזה רק במתפנה בבית הכסא קבוע חזינן שזה מצד הכניסה לבית הכסא וכתב וז"ל וכיון דאיכא תרתי דהוי בית הכסא קבוע ונכנס לפנות איכא למיחש הלכך חולץ בריחוק ד"א עכ"ל ומבואר בדבריו שרק שני הסיבות יחד דהינו שזה בית הכסא והוא מתפנה כה"ג הצריכו לחלוץ אותם דהינו שיש חוסר כבוד מה שנכנס בזה לבית הכסא אלא שמצד זה לבד לא היו אוסרים ורק בצירוף שמתפנה זה סיבה לאסור וצ"ב מה הצירוף שמתפנה ופשטות לשונו שכתב איכא למיחש משמע שזה מצד שיש חשש שהוא יתפנה אם התפילין אמנם עיין גר"ז ס"ג שביאר שהכונה שכיון שבין כה הוא צריך לחלוץ מצד שרוצה להתפנות א"כ כבר אמרו שיחלוץ בריחוק ד"א מצד שזה לא כבוד התפילין להיכנס בהם לבית הכסא משא"כ אם רוצה להשתין בהם מים שכאן הנידון שבגלל הבית הכסא יצטרך להוריד בזה לא חייבו להוריד והנה מבואר בגמ' שגם לאחר שנתפנה צריך להרחיק ד"א וללובשם והנה שם לא שיך לאסור מצד גזירה שמא יתפנה בהם ובפשוטו הוא מצד כבוד התפילין ומסתבר שגם הדין לחלוץ קודם זה מצד כבוד התפילין שלא יכנס בהם לד"א של הבית הכסא

ג. עיין רא"ש בהלכות תפילין ה"כ שגרס הנכנס לבית הכסא חולץ תפיליו בריחוק ד"א וכתב שאין האיסור מחמת הכניסה אלא מחמת שעושה צרכיו וכתב שזה מדויק מלשון הבריתא שלא כתוב קבוע אלא שכל שנכנס לעשות צרכיו חולץ בריחוק ד"א ועיין פמ"ג מ"ז ד' וכן ביאר בביאור מרדכי למהר"ם בענט דבאמת אין הדין חליצה כלל מצד שאין כבוד התפילין בבית הכסא אלא מצד שיש כאן חשש שמא יפנה בהם וע"ש שביארו שבאמת יש כאן מחלוקת בטעם החליצה בריחוק ד"א דרב ששת נקט שזה מצד כבוד התפילין ולכן נקט שבבית הכסא ארעי זה לא שייך אמנם הגמ' בהמשך שנסתפקה לגבי להיכנס להשתין מים זה מצד שס"ל שסיבת החליצה בגלל שהוא עומד להתפנות ולא מצד הכניסה ולכן בנכנס להשתין מים אין סיבה לחלוץ התפילין רק מצד שמא יתפנה ועיין בפנ"י ובחידושי הגר"א שהקשו הרי מבואר שגם כשהוא מניח אחרי זה צריך להרחיק ד"א וזה ודאי מצד כבוד התפילין וודאי חידוש לומר שזה טעם אחר מהדין שלפני שמתפנה צריך לחלוץ בריחוק ד"א עוד קשה מהגמ' בשבת דמבואר שללא השין של התפילין אין סיבה לחלוץ וכל זה ניחא אם סיבת החליצה בריחוק ד"א מצד כבוד התפילין אבל אם זה מצד שמא יתפנה א"כ ודאי שאסור לעשות צרכיו אם תפילין וכנ"ל מהתוס"ר והפרי יצחק סק"ב, והניחא לאחרונים שעד כמה שזה מכוסה אפשר לעשות צרכיו אבל למה דנתבאר לעיל שזה ודאי אסור א"כ צ"ע נידון הגמ' שם ועיין מג"א דנקט שהטעם שאסור זה כמבואר בקושית הרשב"א למה בית הכסא ארעי מותר הרי והיה מחניך קדוש וכו' ומבואר שזה לא מצד האיסור להפנות אם תפילין אלא מצד כבוד התפילין שזה לא יהיה במקום צואה

ובפשוטו מבואר מכל זה כמבואר במגן גבורים דזה ודאי שאין סיבת החליצה מצד שמא יפנה בהם אלא מצד כבוד התפילין אלא שהחיסרון כבוד התפילין לא מצד שזה מקום בית הכסא אלא סמוך למקום שהוא עומד להפנות שם וכן לאחר שנפנה אין זה מכבוד התפילין שיניחם מיד באותו מקום ובזה א"ש הגמ' בשבת שדנה שעד כמה שתפילין חשיב שזה מכוסה אין כאן חיסרון כבוד התפילין מה שמורידם סמוך למקום שמתפנה וכנ"ל והנה פשטות השו"ע שנקט שבבית הכסא דפרסאי לא צריך להרחיק ד"א ועיין מג"א שתמה שכיון שס"ל לרא"ש שגם בבית הכסא ארעי אסור חזינן שהדין הרחקה הוא מצד שמתפנה וא"כ מה עוזר שזה פרסאי אמנם לנ"ל יש מקום לומר [כן ביאר במגן גיבורים] שכל החוסר כבוד כי זה סמוך למקום שאדם מתפנה והצואה נשארת שם ולא אם הצואה לא נשארת שם כלל אמנם הדבר מחודש והארונים נקטו לא כך

והנה הב"י כתב שסתימת הרי"ף והרמב"ם גם שס"ל כרא"ש שגם במתפנה בבית הכסא ארעי צריך לחלוץ בריחוק ד"א אמנם בשיטתם יש לומר שזה ודאי שמה שזה בית הכסא זה סיבה לחלוץ בריחוק ד"א וכסברא לעיל מהרשב"א שכיון שבין כה מוריד צריך להוריד בריחוק ד"א אלא שנתחדש שגם בית הכסא ארעי כיון שמתפנה זה סיבה לחלוץ בריחוק ד"א ולכן נקטו הפוסקים שגם במתשין מין בבית הכסא צריך לחלוץ בריחוק ד"א עיין לקמן סק"ח ועיין שו"ת משכנות יעקב סימן ס' שדן שיתכן שנקטו שבית הכסא ארעי הכונה שמעכשיו זה יהיה בית הכסא ונקטו שכיון שהכרעת הגמ' סוף פירקין שיש זימון לבית הכסא לגבי בתוכו ממילא גם אצלינו זה כך ולפ"ז בעושה צרכיו סתם בשדה באמת לא צריך להרחיק ע"ש שהאריך

**בחילוק בין מרחץ לבית הכסא לגבי להכניס תפילין**

ה] והנה בהא דמבואר ברא"ש וברשב"א דמעיקר הדין מותר להיכנס להשתין מים אם תפילין בראשו לבית הכסא עיין מג"א סק"ט שהקשה דהרי מבואר בגמ' שאסור להיכנס בתפילין בראשו לבית המרחץ והרי בית הכסא שיש בו צואה ודאי שזה גרע מבית הכסא ומכח זה כתב שכל הצד בגמ' להתיר זה רק במי רגלים מצד שזה חייו של אדם [ועיין לבושי שרד או שהכונה שזה סכנה או שזה טירחא גדולה לחלוץ כמה פעמים ביום וכן ביאר הגר"ז וכן מבואר מהא דהמג"א דן להתיר מרחץ מצד זה] אבל שלא לצורך ודאי שאסור להכנס לבית הכסא אם תפילין בראשו ובית המרחץ אפילו שזה גם כדי חייו של אדם אבל כיון שבין כה צריך להוריד כדי להתרחץ כבר צריך להוריד קודם עכ"ד וכן פסק במ"ב סק"א י"ט שודאי אסור להיכנס בתפילין בראשו לבית הכסא לכל סיבה אמנם בדברי הרמ"א שכתב ששלא לצורך אסור רק מצד שראוי לחוש לרב האי גאון מבואר לא כך וכן עיין בב"י בסוף הסימן שכתב שלרא"ש מותר שלא לצורך חזינן לא כך ועיין בפסקי הטור בהלכות תפילין שכתב הלכה שאם נכנס שלא לצורך להתפנות מותר והרי למד דבר זה ממחלוקתו של הרא"ש אם רב האי גאון הרי מפורש שגם בראשו מותר וכן מה שכתב שבית המרחץ כיון שבין כה מוריד א"כ למה הרא"ש לא ישב בזה את קושיתו של רב האי מהגמ' שהנכנס בבית הכסא קבוע חולץ תפיליו אמנם עיין בפסקי הטור בהלכות תפילין דכתב מפורש שכל זה בשדה אבל בבית הכסא בבית אסור ולפ"ז לא קשה כלל מבית המרחץ ששם זה בעיר וחשיב כבית הכסא בבית וכן ישב במאמר מרדכי ועיין בבה"ל שכתב לישב עוד שכל האיסור של בית המרחץ כיון שנכנס להתרחץ שזה כניסה למשך זמן אבל כניסה להתפנות שזה לרגע אחד שלא להתעכב אין בזה איסור וכמו שהביא מהאור זרוע שלכן מותר לעבור בבית הכסא אם תפילין בראשו וכדבריו מבואר ברמ"ע מפאנו שלמד היתרו מההיתר להשתין מים בתפילין בראשו אמנם לגבי האיסור של שם כתוב על בשרו מפורש בגמ' שגם אם רק מגלה כדי לטבול אסור ובפשוטו להתפנות זה כמו לטבול

**בדין תפילין בידו במרחץ ובית הכסא**

ו] והנה בפשוטו הנכנס לבית הכסא אין הבדל בין אם זה בראשו או בידו ולאוסרים להכנס בראשו ה"ה בידו ולרא"ש הנ"ל שהתיר בראשו ה"ה בידו ולמבואר בפסקי הטור שכל היתר הרא"ש זה רק בשדה אבל בבית הכסא בבית אסור ה"ה בידו והנה צ"ע דבגמ' בשבת מבואר שאסור להיכנס אם קמעין לבית הכסא אם זה לא מחופה עור ועיין פרי יצחק ח"ב ס"ד שכתב לישב שבהכרח כל סברת הרא"ש רק כשזה בראשו שמקים מצוה לא הטריחו אותו להוריד אבל בקמיע שלא שיך סברא זו או בתפילין אם זה בידו אסור [ועיין מאמר מרדכי סימן מ' שכתב סברא מעין זה לגבי מזוזה שמקים מצותה שאין בזה בזיון] אמנם עיין ב"י בסוף הסימן שכתב מפורש שלרא"ש תפילין בידו מותר להיכנס לבית הכסא וצ"ל או שזה קולא מיוחדת בתפילין אבל בשאר כתבי הקודש הרא"ש מודה או שכיון שעושה צרכיו זה גרע [ובעיקר האיסור להיכנס אם תפילין בידו מבואר בפסרי הנ"ל ובגמ' שבת ק"כ שאסור להכנס למקום הטינופת אם שם כתוב על בשרו]

אמנם עיין ב"י שהביא מרבינו ירוחם שכתב שתוס' התירו להיכנס אם תפילין לבית הכסא שלא לצורך ורב האי גאון אסר ומשמעות רבינו ירוחם שמדובר גם בבית הכסא בבית וכמו שדייק במג"א סקי"ד אמנם עיין מג"א סקי"ד שכאן מדובר בתפילין בידו וס"ל לתוס' שבזה אין איסור שלא לצורך ורב האי גאון אסר גם שלא בראשו ועיין ספר האשכול דגם הביא בשם גאון שכל היתר סוגין דתפילין בידו זה רק מצד שזה בשדה ושצריך להתפנות גדולים או קטנים אבל ללא זה אסור כלל דהינו שאסור להיכנס בתפילין אפילו מכוסים לבית הכסא והנה באמת תוס' כאן שהתירו אפילו בבית יש מקום לומר שזה מסוגין דהגמ' דנה להשתין מים ובהכרח שזה גם בראשו אלא שיקשה ממרחץ אמנם יתכן כנ"ל ששם קובע את עצמו אמנם המג"א שלא ס"ל לחלק ממרחץ הוכרח להעמיד את תוס' על כה"ג וכן האריך בגר"ז ס"ו לחלק שבראשו זה ודאי שאין היתר רק דבר שכדי חייו ובידו בזה נחלקו תוס' ורב האי גאון וע"ש שלשיטת התוס' הנ"ל גם ספרים מותר ובפשוטו לפ"ז יסוד האיסור בתפילין בראשו זה מצד דיני תפילין אמנם להלכה ודאי לא קי"ל כן וכמבואר במג"א שספרים בידו ודאי אסור וכן סתימת המ"ב סקי"ט שהביא את האשכול שזה כמג"א שרק לצורך מי רגלים התירו ושם מדובר שזה בידו

**האם יש איסור שיהיה ספרים או תפילין ליד צואה**

ז] והנה כל הנ"ל הוא לגבי להכניס תפילין לבית הכסא בראשו ובידו ויש לעיין האם יש איסור שיהיה צואה לידו כשתפילין בראשו או בידו וכן האם יש איסור להניח צואה ליד ספרים ויש מקום לחלק כנ"ל סק"ב דרק בית הכסא שכולו כצואה יש כאן חיסרון מחנה אבל לא סתם ליד צואה וכן אם יש כאן דין בזיון דרבנן יתכן ודאי שבית הכסא חמיר והנה בפשוטו מהא דמבואר שמותר להטיל מים אם תפילין בראשו והרי כנגד העמוד זה כמו צואה ובהכרח שמותר [אמנם יתכן שכלפי דין כתבי הקודש רבנן לא נתנו לזה שם צואה ועיין לקמן מהמרדכי] והנה לרב האי גאון בהכרח שחלוק בית הכסא מסתם צואה אמנם לרא"ש שגם בית הכסא מותר א"כ יתכן שכמו ששם זה רק בשדה ולא בבית כמבואר בפסקי הרא"ש ה"ה כאן

והנה עיין ברמ"ע מפאנו שדן האם מותר לעבור אם תפילין במבואות המטונפות וכתב שפשטות הגמ' במעשה דר' אבהו שמותר אמנם כתב המג"א שיתכן שרק שם כי מראש לא ידע שיצטרך לעבור במבואות המטונפות וכתב שלכתחילה יכסה אותם וכן פסק המ"ב וצ"ע בטעם ההיתר ועיין גר"ז שביאר שכל האיסור הוא רק בבית הכסא או בית המרחץ שזה מקום קבוע למיאוס אבל אם סתם יש צואה ליד תפילין אין בזה איסור אמנם מדברי הרמ"ע מפאנו מבואר לא כך שהרי דן לאסור ורק התיר מצד שלמד מבית המרחץ האמצעי וכן מהדין שמותר להטיל מים בבית הכסא קבוע מעיקר הדין ומבואר שדימה דין צואה לדין בית הכסא [אם לא דנימא דמבואות המטונפות זה כמו בית הכסא ולא מסתבר] ולפ"ז באמת אין שום מקור מהרמ"ע מפאנו להתיר דהוא התיר מצד הרא"ש וזה לא שיך למג"א וצ"ל שהתיר בראיותיו ולא מטעמו ובדברי הרמ"ע מבואר שכל היתר כי זה רק דרך העברה ולפ"ז אם זה מונח בצורה קבועה זה ודאי אסור

והנה מבואר ברשב"א הובא בב"י שרופא יכול להחזיק עביט של מי רגלים אם תפילין בראשו ולמד מהא דמבואר בגמ' שמעיקר הדין מותר להשתין מים ותפילין בראשו ובפשוטו מבואר דלא כמג"א שכל צד ההיתר זה רק להשתין מים כי זה כדי חייו אמנם עיין בלבוש שביאר שרופא שזה פרנסתו חשיב כמו חייו שזה סיבה להתיר לו ובזה א"ש שכאן זה בבית והרי מפורש בפסקי הטור שהיתר זה דהרא"ש שנכנס שלא להתפנות זה לא בבית דכאן זה מכלל כדי חייו גם בבית אמנם עיין גר"ז שכתב שסיבת ההיתר שכל האיסור זה בבית הכסא קבוע אבל אם סתם מחזיק צואה אין בזה איסור וכמו שמבואות המטונפות מותר כיון שכה"ג אין זה גדר צואה ורק בעל נפש ראוי להחמיר כמו ששם ראוי לכסות אמנם מדברי הרשב"א שלמד מבית הכסא קבוע מבואר שלא ס"ל היתר הנ"ל אלא שכאן היתר כמו שם ובהכרח כלבוש שזה סברא מיוחדת ברופא ודלא כגר"ז וצ"ע המ"ב שהעתיק כגר"ז שזה לא דוקא ברופא אלא ה"ה בכל אדם אמנם קצת משמע שנקט שזה סברא מיוחדת לצורך חולה שתמיד זה בגדר כדי חייו [ובפסקי הרי"ד כתב שצריך לכסות התפילין כשהם ליד עביט וביאר שלכן בלילה צריך כיסוי לתפילין וזה לשיטתו שסוגין איירי בתפילין מכוסים]

והנה עיין מרדכי פ' כירה הובא ברמ"א סימן שט"ו [וכן בב"י שם] דהמהר"ם מרוטנבורג היה עושה מחיצה מערב שבת כדי שיוכל להטיל מים באמצע הלילה בפני הספרים והמ"ב הביאו בסימן מ' בתור מקור שאסור לעשות צרכיו מול ספרים וצ"ע דהרי בגמ' מבואר שמותר להשתין מים אם תפילין בראשו ואין לומר שרק מחמיר על עצמו היה דהרי מבואר שנקט שאסור לעשות מחיצה בשבת מצד שזה מחיצה המתרת ואם רק מחמיר על עצמו היה א"כ זה לא מחיצה המתרת [ראיה זו הביא בספר אפיקי מגינים ועיין מחזה אליהו שכתב לדון שכל שעושה מצד הלכה זה אסור מצד מחיצה המתרת והדברים מחודשים וכן הט"ז שכתב שביו"ט שמותר לכבות לא חשיב המתרת מבואר שלא ס"ל כן] אמנם למבואר בפסקי הרא"ש שכל היתר הגמ' כי זה בשדה אבל בבית אסור א"כ כאן שזה בבית אסור ובאמת שכן מבואר בבה"ל בשם המהרמ"ב שאסור להשתין מים בבית הכסא ארעי בבית אם תפילין בראשו וצ"ע דהביא מהחיי אדם שבתפילה שיפסיד תפילה בציבור יש להקל להשתין מים דלא כרמב"ם הרי כאן זה כמו בבית והביא בבה"ל שאין ההיתר הנ"ל ובתהלה לדוד סק"א גם נקט שמותר בבית ע"ש אמנם יתכן שחלוק ספרים מתפילין שבתפילין כיון שזה כל הזמן עמו לא גזרו אבל לא בתפילין וכמבואר במג"א אבל הא מיהא דבספרים מבואר שאסור וא"ש הנהגת מהר"ם אמנם עיין בגר"ז ס"ג שלמד משם גם לגבי תפילין [והנה בפשוטו אין החיסרון מצד שעושה צרכיו אלא מצד הצואה שכאן ולכאורא לפ"ז קטן שמתפנה בכלי והצואה לא ניראת מול הספרים אין בזה איסור ובפשוטו זה המחלוקת של הדרך החיים והבה"ל האם צריך כלי בתוך כלי ובחות יאיר סימן קפ"ד מבואר כבה"ל ובפשוטו במי רגלים ודאי שהוא לא בכלל עשית צרכיו]

ועיין ב"י סימן רפ"ו ס"ה שהביא שיש שפטרו פתח ממזוזה במקום שעוברים חזירים כיון שתמיד יש צואה מול הפתח וכתב לחלוק שכיון שזה למעלה מעשרה אין בזה חיסרון והפוסקים כתבו שבמקום שמצוי קטנים אם צואה שראוי לכסות ומבואר שגם צואה במקרה כגון כאן בכל אופן אסור ולרמ"ע מפאנו יש לחלק שלפעמים עומדים שם בצורה קבועה ורק לכן אסור ויתכן עוד שכל שהספרים קבועים לא עוזר שהצואה עוברת וצ"ע בזה

העולה מהנ"ל דלגבי האם יש איסור שמונח ספרים או תפילין ליד צואה בבית בפשוטו הוא נידון דהרמ"ע מפאנו שכתב להתיר בדבר שזה ארעי אמנם המג"א כתב שראוי לכסות וכן פסק המ"ב וכן מבואר ברשב"א לגבי רופא שבעל נפש יחמיר וכן מבואר בגר"ז בפסקי הסידור שהחמיר לגבי מבואות המטונפות וכן כתב שאסור שיהיה מונח צואה בבית במקום שיש ספרים וכן בפשוטו מבואר מהמהר"ם מרוטנבורג שהובא במג"א סימן שט"ו וכן מבואר מהסמ"ג לגבי מזוזה ועדין צ"ע בזה

**על מה יש את הגזירה דרבנן שמא יפנה**

ח] בעיקר הא דמבואר בסוגין שאסור להשתין מים בבית הכסא קבוע שמא יעשה צרכיו יש לדון האם זה רק לגבי האיסור של עשית צרכיו אם תפילין שזה איסור דאוריתא אבל לגבי שאר איסורים דרבנן שיש בסוגין לא גזרו או שזה גם לגבי האיסורים דרבנן ויש לדון בזה מכמה דוכתי א.עיין ט"ז הובא בגר"ז ס"ג דאם משתין מים בישיבה שאין חשש ניצוצות מותר להחזיק התפילין בידו אמנם אם זה בית הכסא קבוע אסור שמא יעשה צרכיו והרי כה"ג אין בזה רק איסור דרבנן ועיין חמד משה שהעיר בזה דמנ"ל שגם על זה יש את הגזירה דרבנן אמנם עיין מג"א שכתב שבבית הכסא דפרסאי אם משתין מים צריך לחלוץ התפילין מצד גזירה שמא יעשה צרכיו אמנם כתב שלא צריך להרחיק ד"א כיון שזה רק דין דרבנן ולגבי זה לא גוזרים במי רגלים אטו ועיין תהלה לדוד ובאפיקי מגינים שהעירו למה לגבי האיסור דרבנן הזה לא גוזרים והנה מבואר שם שבבית הכסא רגיל זה ודאי שגם בנכנס להטיל מים חולץ בריחוק ד"א ומבואר שגם כלפי הדין ד"א גוזרים אטו אמנם יש מקום לומר שזה באמת רק מצד שיטת הרשב"א שזה סברא שכיון שכבר חולץ יחלוץ בריחוק ד"א וזה לא קשור למה שעושה צרכיו [וכדביארנו לעיל סק"ג בסופו] ולרא"ש אולי באמת לא צריך והפוסקים נקטו שצריך כי חששו לדעת הרשב"א אמנם סתימת הדברים שזה גם לרא"ש וצ"ע א"כ למה פרסאי זה אחרת וצ"ע