עד - סימן ש_מ ס_ג
קטגוריות: שו_ע / אורח חיים / הלכות שבת - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ

**מחיקת טשטוש דיו**

א] השו"ע בס"ג כתב דהמוחק דיו שעל הקלף או שעוה שעל הפנקס אם יש במקומו כדי לכתוב ב' אותיות חייב, והוא מתוספתא בשבת פי"ב ה"ז, והרא"ש שם פ"ז ה"ט כתב בתחילת דבריו דיראה דאינו חייב על מחיקת טשטוש דיו אף ע"מ לכתוב ב' אותיות כיון דלא היה במשכן אלא מחיקת אותיות, והביא מד' התוספתא דחייב על מחיקת טשטוש דיו, וכתב דהוא משום דאות שנכתב בטעות כמאן דליתיה דמי ועיקר החיוב הוא בשביל מחשבת הכתיבה והלכך אפי' טשטוש דיו נמי, וכ"כ הפסקי רי"ד שם ע"ה ב' דאף אם מחק דיותא בעלמא או טיט או שמן או לכלוך בעלמא כדי לכתוב ב' אותיות חייב דבמחיקה לא קפדינן אאותיות אלא שימחוק כדי לכתוב ב' אותיות, - אך בחי' המהר"ל בשבת שם כתב דהמוחק טשטוש דיו פטור דעיקר מלאכת מחיקה היא במחיקת אותיות, וכתב לפרש לד' התוספתא בע"א, עיי"ש.

## מחיקת דבר שאינו כתב

ב] ממש"כ הפסקי רי"ד דחייבין אף על מחיקת טיט או שמן או לכלוך בעלמא, מבו' דהא דחייבין על מחיקת טשטוש דיו אי"ז משום דאף טשטוש דיו יש עליו תורת כתב (דהרי טיט ושמן ולכלוך אין עליהן תורת כתב כלל), אלא הוא משום דמלאכת מחיקה היא בכל גווני שמכשיר לכתיבה ואף כשלא מחק כתב, וכ"ה מבו' ממש"כ הפמ"ג באש"א סק"ד דהמוחק ע"מ לכתוב ב' אותיות חייב אף כשמחק כתב שאינו מתקיים (כיון דחיובו הוא משום הכשר הכתיבה), והרי דאף דכתב שאינו מתקיים אין עליו תורת כתב מ"מ חייבין על מחיקתו.

וגדולה מזו כתב הפמ"ג במש"ז סק"א דכיון דמוחק דיו שאינו כתב כלל ע"מ לכתוב ב' אותיות חייב ה"נ הלוקח טבלא או קלף שאין יפה לכתוב כך ומשחירו יפה או להיפוך כדי לכתוב ב' אותיות חייב דעיקר החיוב הוא על מלאכת מחשבת, וזה לטעמיה דטשטוש דיו אין עליו תורת כתב ואפ"ה חייבין על מחיקתו משום דמכשיר המקום לכתיבה, וע"כ ה"נ כשמכשיר המקום לכתיבה ע"י שמשחירו או ע"י שמלבינו הוי כמוחק.[[1]](#footnote-2)

אך הנשמת אדם בכלל ל"ח סק"ב כתב דהא דהמוחק שעוה מעל הפנקס חייב הוא רק בפנקס דדרך כתיבה שם בשעוה וע"כ הוי מוחק, ומשא"כ כשנטף שעוה על ספר ל"ה כמחיקה, (ונחלק ע"ד הב"ח הכא בס"ב שחייב בזה), ולכאו' הוא משום דס"ל דחיוב מחיקה הוא רק במחיקת כתב ואך דגם טשטוש דיו או שעוה ע"ג פנקס חשיבי ככתב אך שעוה ע"ג קלף לא חשיבא ככתב, - וכ"נ ממש"כ הרמב"ם בפי"א הט"ו דאין המוחק חייב עד שימחוק כתב העומד מע"ג דבר העומד והרי דחיוב מחיקה הוא רק במחיקת כתב,[[2]](#footnote-3) ובע"כ דהא דחייב במחיקת טשטוש דיו או שעוה מע"ג פנקס הוא משום דחשבינן להו ככתב.

## הסרת שחרורית מידו

ג] החיי אדם בח"א כלל מ' ס"ח כתב דמי שמי שנתפחמו ידיו משחרות קדירה וכיו"ב בשבת אסור להסירו משום דהוי כמוחק, ולכאו' אזיל לטעמיה דהא דיש במחיקת טשטוש דיו משום מחיקה הוא משום דחשיב ככתב, וה"נ י"ל דשחרורית שעל ידו חשיבא ככתב ואסור למחקה, - אך למש"כ הרי"ד דאף אם נפל טיט או שמן או לכלוך בעלמא אסור למחקו אף דאין ע"ז תורת כתב כלל, ומשום דמכשיר המקום לכתיבה, הדין נותן דהיינו רק במקום העומד לכתוב עליו וליכא איסור במחיקת שחרורית שעל ידו, דאל"כ יהא אסור אף להסיר לכלוך מידו, ועד"ז כתב בס' קצוה"ש סימן קמ"ד סק"י, עיי"ש.

## אם איכא תרי גווני במלאכת מוחק

ד] בד' הפמ"ג באש"א סק"ז מבו' דבמלאכת מוחק איכא תרי גווני, חדא הוא כשמוחק ע"מ לכתוב ב' אותיות דבכה"ג הוי עיקר המלאכה בההכשר לכתיבה, ועוד הוא כשמחק ב' אותיות דבכ"ג הוי המלאכה בהמחיקה עצמה ואף אם מחק ע"מ לתקן חייב.

וכמה נפ"מ בדבר, חדא, הוא במש"כ הפמ"ג שם דאף דחיובא דמוחק הוא אף כשלא מחק ע"מ לכתוב ב' אותיות אלא מחק ע"מ לתקן, (ונתבאר להלן סק"י), מ"מ בכה"ג אינו חייב אלא כשמחק ב' אותיות ואם מחק אות אחת או שמחק טשטוש דיו פטור, דכל הא דהמוחק אות אחת או טשטוש דיו חייב הוא כשמוחק ע"מ לכתוב ב' אותיות דבכה"ג הוי עיקר המלאכה בההכשר לכתיבה ובכה"ג הוא חייב אף כשמחק אות אחת ואף כשמחק טשטוש דיו דאי"ז כתב כלל, אך במוחק שלא ע"מ לכתוב ב' אותיות אלא ע"מ לתקן דהוי המלאכה במחיקה עצמה, אינו חייב אלא כשמחק ב' אותיות.

עוד נפ"מ בזה הוא במש"כ הפמ"ג שם דמש"כ הרמב"ם בפי"א משבת הט"ו דאין המוחק חייב עד שימחוק כתב העומד מעל דבר העומד היינו רק בגוונא דאין מחיקתו ע"מ לכתוב, (דבכה"ג כל עיקר תורת מלאכה שבזה הוא מכח מחיקת האותיות ובכה"ג אינו חייב אא"כ מחק ב' אותיות, וע"כ אינו חייב אלא בשמחק כתב העומד מעל דבר העומד דאיכא ע"ז חשיבות כתב), אך בגונא דמוחק ע"מ לכתוב ב' אותיות חייב אף בכה"ג, (דכיון דתורת המלאכה שבזה היא משום הכשר הכתיבה, הרי דכ"ה דהוא חייב אף בשמחק טשטוש דיו הגם דאין ע"ז תורת כתב, ה"נ הוא חייב אף בשמחק דבר שאינו עומד מע"ג דבר שאינו עומד).[[3]](#footnote-4)

עוד נפ"מ בזה הוא במה שצידד הפמ"ג שם דמש"כ הרמב"ם שם ה"ט דהמוחק ע"מ לקלקל העור פטור הוא רק כשחיובו הוא משום מוחק ע"מ לכתוב, (דכל שמחק ע"מ לקלקל העור ולא ע"מ להכשירו לכתיבה אי"ז בכלל מלאכת מוחק), אך כל דיש תיקון בהמחיקה עצמה חייב אף בכה"ג.

עוד נפ"מ בזה הוא במש"כ האבנ"ז בסו"ס ר"ט דאף דהמוחק אות אחת או טשטוש דיו אינו חייב אלא כשמוחק ע"מ לכתוב כתב המתקיים ע"ג דבר המתקיים, מ"מ המוחק ב' אותיות חייב אף כשמוחק ע"מ לכתוב כתב שאינו מתקיים דאף בכה"ג ל"ה כמקלקל.

ה] אך בעיקר הך מילתא דאיכא תרי גווני במלאכת מוחק לא נתפרש בד' הפמ"ג מהיכא ילפינן לה, ועוד יש להעיר דלמש"כ הרא"ש דהא דחייבין על מחיקת טשטוש דיו הוא משום דגם אות שנכתב בטעות כמאן דליתיה דמי, הדין נותן דאין לחייב על מחיקת ב' אותיות שנכתבו בטעות אלא כשמוחק ע"מ לכתוב, וצ"ע.

## המוחק ע"מ לכתוב כתב שאינו מתקיים או ע"מ לכתוב בשמאל

ו] במש"כ האבנ"ז דהמוחק ב' אותיות חייב אף כשמוחק ע"מ לכתוב כתב שאינו מתקיים דאף בכה"ג ל"ה כמקלקל, צ"ב, דכיון דכיון דהמקלקל ע"מ לתקן שיעורו כמתקן (וכדתנן בשבת ק"ה ב'), הדין נותן דאף אם הא דבעינן ע"מ לכתוב הוא כ"ה שלא יהא כמקלקל, מ"מ לא יתחייב אא"כ מחק ע"מ לכתוב כתב המתקיים, (דומיא דהא דאינו חייב אלא כשמחק ע"מ לכתוב ב' אותיות אף דגם ע"מ לכתוב אות אחת הוי זה תיקון), - ועפי"ז יש לדון גם במה שצידד האפיקי ים בח"ב סימן ד' ענף ה' בסופו דאם הא דבעינן מוחק ע"מ לכתוב הוא כדי שלא יהא מקלקל, אף אם מחק ע"מ לכתוב בשמאל חייב, עיי"ש, וצ"ע.

## גרירת שעוה שעל הכתב

ז] הפמ"ג באש"א סק"ד כתב דאם נפל שעוה על הכתב וגרר פטור, והביאוה"ל בס"ג (ד"ה שעל הקלף) כתב דאף דכשנפל השעוה לא נתבטל האותיות שתחת השעוה מ"מ יש לחייב בכה"ג משום מוחק ע"מ לתקן, עיי"ש, - ובד' הפמ"ג שלא חייב בזה (אף דס"ל דמוחק ע"מ לתקן חייב) נראה דהוא לטעמיה דס"ל דכל הא דהמוחק ע"מ לתקן חייב הוא רק במחיקת אותיות, אך במחיקת שעוה דחיובו הוא על הכשר הכתיבה אינו חייב אלא כשמוחק ע"מ לכתוב, (ובגרירת שעוה שעל הכתב כיון דהכתב שתחת השעוה לא נתבטל ל"ה מחיקת השעוה מחיקה ע"מ לכתוב וע"כ הוא פטור).

## אכילת עוגה שיש עליה כתב ושיש עליה טשטוש

ח] המרדכי בשבת סימן שס"ט כתב בשם המהר"ם דאסור לאכול עוגות שכותבין עליהן אותיות ותיבות, (ונחלקו בזה הפוסקים הכא), וצ"ע דכיון דאף מחיקת טשטוש דיו אסורה, יהא אסור לאכול אף עוגות שיש עליהן טשטוש בעלמא.

ולמש"כ הפמ"ג ניחא דבאכילת עוגה שיש עליה אותיות אין לאסור משום הכשר הכתיבה שהרי אינו מכשיר מקום לכתיבה כלל, וע"כ אין לאסור בזה במחיקת טשטוש (דכל תורת מחיקה שבזה הוא משום ההכשר לכתיבה) ולא אסרינן אלא במחיקת אותיות דיש ע"ז תורת מחיקה משום מחיקת האותיות גופייהו.

אך אי נימא דליכא תרי גווני במלאכת מוחק, צ"ב דמ"ט לא אסרו באכילת עוגה אלא כשכתוב עליה אותיות ולא במחיקת טשטוש,[[4]](#footnote-5) - וי"ל דהיינו משום דטשטוש שעל הקלף חזינן ליה ככתב, מ"מ טשטוש שעל עוגה לא חזינן ליה כלל ככתב אלא זהו צורת העוגה וע"כ אין בזה משום מחיקה, ורק בשכתוב עליה אותיות הוא דחזינן להו ככתב ויש בזה משום מחיקה.

## פתיחת אותיות שכתובין אותיות או טשטוש דיו על חודי הדפים

ט] המ"ב בסקי"ז הביא פלוגתת האחרונים אם מותר לפתוח ספר שכתובין אותיות על חודי הדפים, וצ"ב דמ"ט לא דנו לאסור אלא בשכתוב עליו אותיות ולא בשיש עלי' טשטוש דיו בעלמא, ולפ"ד הפמ"ג הוא מתבאר היטב דהרי פתיחת ספר אינה מכשרת כלל לכתיבה וע"כ אין מקום לאסור בזה אלא בשכתוב עליו אותיות דבזה יש לאסור משום מחיקת האותיות גופייהו, אך אי נימא דליכא תרי גווני במלאכת מוחק, צ"ב דלדעת האוסרים לפתוח ספר שכתובין אותיות על חודי הדפים ה"נ היה לנו לאסור כשיש טשטוש דיו על חודי הדפים.

אך נראה פשוט דהטעם בזה הוא משום דבפתיחת ספר אין הכתב נמחק כלל אלא מתרחק קצתו מקצתו, וע"כ ל"ה זה מעשה מחיקה כלל אלא בשכתובין אותיות על חודי הדפים דכשפותח הספר מתרחקין חלקי האותיות זמ"ז ואינם נקראין יחד, אך בשאין עליהן אלא טשטוש דיו בעלמא ל"ה פתיחת הספר מעשה מחיקה כלל.

## השורף כתב אם חייב משום מוחק

י] בד' המרדכי מבו' דמחיקה אסורה אף כשאינו מכשיר מקום לכתיבה, וע"כ אסור לאכול עוגות שיש עליהן כתב אף שאינו מכשיר לכתיבה, ולפ"ז לכאו' ה"נ השורף כתב הוי בכלל מחיקה, - אך האו"ש בפכ"ג משבת ה"ב נקט דהשורף ספר לי"ב משום מוחק כיון דמבערו לגמרי, וצ"ע, (ושמא י"ל דאף דמדאורייתא אי"ז בכלל מוחק מ"מ ה"ז אסור מדרבנן דדמי למוחק).

**מוחק שלא ע"מ לכתוב לצורך תיקון אחר**

יא] בשבת ע"ג א' תנן דמלאכת מוחק היא במוחק ע"מ לכתוב, ובפירש"י שם לעיל מינה כתב בהא דתנן דהקורע ע"מ לתפור דקורע שלא ע"מ לתפור ל"ה במשכן, ומשמע דה"נ הא דבעינן מוחק ע"מ לכתוב אי"ז משום דהו"ל מקלקל אלא הוא משום דמוחק שלא ע"מ לכתוב ל"ה במשכן.

ומצינו כן עוד בד' הראשונים בכ"ד, חדא הוא במש"כ התוס' שם ע"ג ב' (ד"ה וצריך לעצים) דהא דכשא"צ לעצים פטור הוא משום דלא מיקרי בעצים קוצר אלא בענין זה, מידי דהוי אקורע שלא ע"מ לתפור ומוחק שלא ע"מ לכתוב, והגרע"א בגהש"ס שם הוכיח מדבריהם דהא דפטרינן כשאי"ז ע"מ לתפור וע"מ לכתוב אי"ז משום מקלקל אלא משום דלא מיקרי מלאכה כלל, וכ"נ בד' הרא"ש שם סימן ב', עיי"ש, (ועמד ע"ז האבנ"ז בסימן קפ"ו סק"א). - וכ"נ גם ממש"כ הרא"ש שם סימן ט' דעיקר חיוב מוחק הוא בשביל מחשבת הכתיבה, ומשמע דכל מלאכת מוחק הוא משום מחשבת הכתיבה והוא רק כשמוחק ע"מ לכתוב. - וכ"נ ממש"כ התוס' בגיטין י"ט א' (ד"ה מוחק הוא) לפרש דמ"ט חשיב התם כמוחק ע"מ לכתוב ודמ"ט ל"ה כמקלקל, ומשמע דהא דמוחק שלא ע"מ לכתוב פטור אי"ז משום מקלקל, (ועמד ע"ז האבנ"ז שם). - וכ"ה משמעות ד' הריטב"א בשבת ל"א ב' דפטורא דמוחק שלא ע"מ לכתוב הוא משום דאי"ז מלאכה חשובה, וכ"ה מבו' בדבריו שם קמ"ט א' דהמוחק שמות האורחים פטור משום דאינו מוחק ע"מ לכתוב, אף דמחיקה זו היא תיקון,[[5]](#footnote-6) (והאבנ"ז בסימן ר"ו סק"ו כתב לחייב התם מכח ה"ט).[[6]](#footnote-7) - וכ"נ ממש"כ בפי' הר"ן שם ק"ד ב' דהא דהכותב בשבת חייב אף בחק תוכות הוא משום דכל היכא דהוי מלאכת מחשבת חייב דאפי' מוחק ע"מ לכתוב חייב, ומשמע דעיקר החיוב במוחק ע"מ לכתוב הוא משום הכשר הכתיבה, (ומזה נלמד דכ"ש דחייב בכתיבה עצמה בחק תוכות), ולפ"ז אין לחייב במוחק ע"מ לתקן.[[7]](#footnote-8)

אך הנה בתוספתא פי"ב הי"א תניא דהמוחק ע"מ לתקן כ"ש חייב ומשמע דאף המוחק לצורך תיקון אחר חייב, (ועמש"כ בזה הנשמ"א בכלל ל"ח סק"א), - וכ"נ בד' רש"י והמאירי שם ל"א ב' דפטורא דשלא ע"מ לכתוב הוא משום דהוי כמקלקל ולפ"ז אם מחק כדי לתקן חייב, - וכ"נ ממש"כ הרמב"ם בפי"א משבת ה"ט דהמוחק ע"מ לקלקל חייב ומשמע דכל דמחיקתו היא לצורך תיקון חייב (ועמד ע"ז הנשמת אדם בכלל ל"ח סק"א), וכ"נ גם בדבריו שם הי"ז שכתב דהמוחק את הרשום לתקן חייב, (ועמד ע"ז המנ"ח במוסך השבת מלאכת מוחק), וכ"כ הפי' קדמון שם ה"ט בסו"ד, וכ"כ הקרית ספר שם,[[8]](#footnote-9) וכ"כ הפמ"ג הכא סק"ז והמ"ב בסקכ"ב ובשעה"צ סקנ"ב ובביאוה"ל ס"ג (ד"ה המוחק דיו).[[9]](#footnote-10)

## שיעור החיוב במוחק ע"מ לתקן

יב] נחלקו האחרונים בשיעור החיוב במוחק ע"מ לתקן, דבד' הפמ"ג באש"א סק"ז מבו' דחיובו הוא כשמוחק ב' אותיות, (דכל הא דהמוחק אות גדולה חייב הוא רק כשמוחק ע"מ לכתוב ב' אותיות) וכ"כ האבנ"ז בסימן ר"ו סק"ו ובסו"ס ר"ט, (ונתבאר לעיל סק"ד דטעמם הוא משום דאיכא תרי גווני במלאכת מוחק), - אך המנ"ח במוסך השבת מלאכת המוחק כתב דאף המוחק אות גדולה שיש במקומה כדי לכתוב ב' אותיות כדי לתקן חייב ובתו"ד מבו' דאף המוחק טשטוש דיו שיש במקומו כדי לכתוב ב' אותיות כדי לתקן חייב, וכ"כ הנשמת אדם בכלל ל"ח סק"א, וכ"ה מבו' בד' הפי' קדמון בפי"א משבת ה"ט והקרית ספר שם, עיי"ש, - והאפיקי ים בח"ב סימן ד' ענף ה' (ד"ה ולפ"ז היה נלע"ד) כתב דאף במוחק אות אחת קטנה חייב, עיי"ש.[[10]](#footnote-11)

יג] ולכאו' ד"ז תליא בפלוגתת הראשונים בהא דתניא בשבת ע"ה ב' דמחק אות גדולה ויש במקומה כדי לכתוב שתים חייב, **ד**בפירש"י כתב דהוא משום שאין מלאכת מוחק חשובה אלא ע"מ לכתוב והרי יש מקום לב' אותיות, וכ"כ הר"י מלוניל והמאירי שם והריא"ז שם פי"ב ה"ב, ומשמע דאלמלי ה"ט ל"ה חייב אלא כשמחק ב' אותיות דומיא דכותב דאינו חייב אלא בב' אותיות, וכל הא דחייב במוחק אות גדולה וכו' הוא משום דחשיבות המחיקה היא במה שהיא ע"מ לכתוב ויש מקום לב' אותיות, - אך הרא"ש בסימן ט' דמן הדין היה ראוי לחייב אף מוחק אות אחת כדי לכתוב אות אחרת (שכך היתה המחיקה במשכן), והא דאינו חייב אלא כשיש במקומה כדי לכתוב שתים, הוא משום דאין לחייב על מחשבת הכתיבה יותר מעל כתיבה עצמה.

ובזה תליא דין המוחק ע"מ לתקן, דלמש"כ רש"י ודעימיה דהא דהמוחק אות גדולה כדי לכתוב ב' אותיות חייב הוא משום דחשיבות המחיקה הוא במה שהיא ע"מ לכתוב (ואלמלי ה"ט ל"ה חייב אלא במחיקת ב' אותיות), הרי דבמוחק ע"מ לתקן דליכא לה"ט לא יתחייב אלא במחיקת ב' אותיות, אך לדעת הרא"ש דהא דאינו חייב במחיקת אות אחת ע"מ לכתוב אות אחת הוא משום דאין לחייב על מחשבת הכתיבה יותר מן הכתיבה (אך בלא"ה היה חייב אף במחיקת אות אחת קטנה משום שהיה כן במשכן), הרי דבמוחק ע"מ לתקן חייב אף במחיקת אות קטנה,[[11]](#footnote-12) (ואך דלדעת הרא"ש גופיה אין המוחק ע"מ לתקן חייב, וכנ"ל).

## שיעורא דיש במקומה כדי לכתוב ב' אותיות

יד] למש"כ רש"י ודעימיה דהא דכשיש במקומה כדי לכתוב שתים חייב, הוא משום דמלאכת מוחק היא ע"מ לכתוב ויש מקום לב' אותיות, (וכן למש"כ הרא"ש דהוא משום דאין לחייב על מחשבת הכתיבה יותר מעל כתיבה עצמה), לכאו' הא דיש במקומה כדי לכתוב שתים תליא באותן האותיות שדעתו לכתוב, דבעינן שיהא במקומה כדי לכתוב ב' אותיות מהן.

אך השיטה להר"נ בשבת שם כתב דבעינן שיהא במקומה כדי לכתוב ב' אותיות כעין אות שמחק שיהיו בינונית ומאותה כתיבה שמחק, שאם היא כתיבה אשורית בעינן נמי אשורית דאל"כ לעולם הוא חייב, דאין לך מוחק אות קטנה אשורית שלא יהא בה כדי לכתוב ב' אותיות בכתיבה שאינה אשורית ומאי גדולה דקתני, (וגם ל"מ שיש במקומה כדי לכתוב ב' אותיות אחרות, אלא אם מחק א' בעינן שיהא במקומה כדי לכתוב ב' אלפין בינונים, דאל"כ אין לך מוחק אות אפי' בינונית שאין במקומה כדי לכתוב ב' ווין או ב' יודין), וכ"נ בד' המאירי שם ק"ה א' שכתב דשיעור מחיקה הוא ככתיבה או שמחק ב' אותיות או שמחק אות גדולה שיש במקומה כדי לכתוב ב' אותיות "בינוניות".

וצ"ב דמ"ט בעינן שיהא במקומו כדי לכתוב ב' אותיות כאותה האות שמחק ומה גרע ממוחק טשטוש דיו דחייב, (והתם תלי במה שיש במקומו כדי לכתוב ב' האותיות שדעתו לכתוב), - ושמא י"ל בזה דדבריהם קיימי כשאין מחיקתו ע"מ לכתוב וס"ל כמש"כ הפמ"ג דבכה"ג איכא שיעור בעצם המחיקה שימחק ב' אותיות, ואך דנתחדש דאות גדולה כב' חשיבא כב' אותיות (וכמש"כ כן השיטה להר"נ שם דהא דחייב הוא משום דהו"ל כמוחק ב' אותיות),[[12]](#footnote-13) ובזה שפיר מסתברא מילתא דלא חשיבא כב' אותיות אלא כשיש במקומה כדי לכתוב ב' אותיות כעין אות שמחק.

1. ואמנם זה מחודש טפי, דאף למש"כ הרי"ד דחייבין על מחיקת לכלוך אף שאין עליו תורת כתב י"ל דכ"ז הוא משום דהוי זה מעשה מחיקה, אך במשחיר טבלה לבנה שאין בזה מעשה מחיקה כלל היה מקום לומר דאף דהוא מכשירה לכתיבה בכך אי"ז בכלל מלאכת מוחק. [↑](#footnote-ref-2)
2. אך למש"כ הפמ"ג באש"א סק"ז די"ל דדברי הרמב"ם אלו קיימי רק במוחק שלא ע"מ לכתוב אלא ע"מ לתקן, (ובכה"ג אינו חייב אלא במחיקת ב' אותיות ולא במחיקת אות אחת גדולה או טשטוש דיו, ונתבאר להלן סק"ד), אין להביא משם. [↑](#footnote-ref-3)
3. הפמ"ג שם הוכיח כן מהא דהמוחק שעוה חייב אף דשעוה אי"ז דבר המתקיים, - אך למש"כ הביאוה"ל בס"ד בסו"ד דשעוה מיקרי דבר המתקיים, אין להוכיח מהתם דהמוחק כתב שאינו מתקיים ע"מ לכתוב חייב. [↑](#footnote-ref-4)
4. שמא י"ל דכיון דאי"ז אלא איסור דרבנן לא אסרו אלא במחיקת אותיות דדמי טפי למחיקה. [↑](#footnote-ref-5)
5. וגם בפטורא דסותר שלא ע"מ לבנות, מבו' בד' הריטב"א בשבת קמ"ו א' דאי"ז משום מקלקל אלא הוא פטור בפנ"ע, (ומה"ט מבו' בדבריו שם ובר"פ במה אשה דכל שהוא עתיד לחזור ולבנות חייב אף דאין הסתירה לצורך הבנין), וגם בפטורא דקורע שלא ע"מ לתפור מבו' בד' הרמב"ן והריטב"א במכות ג' ב' דהוא אף בפותח בית הצואר דהקריעה היא תיקון, ואכמ"ל. [↑](#footnote-ref-6)
6. וכ"ה מבו' בד' הדגמ"ר בסימן ש"מ בדעת המהר"ם (שהביא המרדכי בשבת סימן שס"ט) דאף היכא דהמחיקה אינה קלקול מ"מ אינו חייב אלא כשהוא ע"מ לכתוב, (וכמש"כ המהר"ם שם דמה"ט אי"ז אסור אלא מדרבנן). [↑](#footnote-ref-7)
7. אך למש"כ הפמ"ג דהמוחק אות אחת או טשטוש דיו חייב משום הכשר הכתיבה ואינו חייב אלא כשהוא ע"מ לכתוב והמוחק ב' אותיות חיובו משום מחיקת האותיות וכל שמחיקתו היא תיקון חייב, י"ל דד' הר"ן קיימי במחיקת אות אחת דבכה"ג הוי חיובו משום הכשר הכתיבה. [↑](#footnote-ref-8)
8. ואמנם בדבריהם יש לדחות דלעולם עיקר החפצא דמלאכת מוחק הוא בהכשרת המקום לכתיבה, ואך דגם אם עושה כן לצורך אחר חייב להרמב"ם לטעמיה דמלאכה שא"צ לגופה חייב עליה. [↑](#footnote-ref-9)
9. הנשמת אדם בכלל ל"ח סק"א כתב דאף דהמוחק ע"מ לתקן חשיב כמלאכה מ"מ הו"ל כמלאכה שא"צ לגופה ותליא בפלוגתא דר' יהודה ור"ש, וכ"כ המנ"ח במוסך השבת מלאכת המוחק, והאפיקי ים בח"ב סימן ד' ענף ה' (סוד"ה ועתה הנלענ"ד), - אך הביאוה"ל בסי"ד (ד"ה ולא נתכוין לקלקל) כתב (בקורע ע"מ לתקן) דחשיב כמלאכה הצריכה לגופה, עיי"ש, ואכמ"ל. [↑](#footnote-ref-10)
10. יש להעיר מהא דתניא בשבת ע"ה ב' דכתב אות אחת גדולה ויש במקומה לכתוב ב' פטור מחק אות גדולה ויש במקומה לכתוב ב' חייב וכו' וזה חומר במוחק מבכותב, ואם המוחק ע"מ לתקן חייב אף כשמחק כ"ש מ"ט לא תני רבותא טפי דהמוחק אות קטנה ע"מ לתקן חייב והוא חומר טפי במוחק על כותב. [↑](#footnote-ref-11)
11. ואמנם למש"כ המנ"ח במוסך השבת (מלאכת הקורע סק"ב) דאף דהקורע לתקן חייב מ"מ אינו חייב אלא בקורע ב' תפירות, עיי"ש, י"ל דה"נ במוחק ע"מ לתקן אינו חייב אלא כשיש במקומו לכתוב ב' אותיות, אך לפ"מ שצידד הביאוה"ל בסי"ד (ד"ה וחייב) דבקורע ע"מ לתקן ל"ב שיעור ב' תפירות, י"ל דה"נ הכא ל"ב הכא שיהא במקומו כדי לכתוב ב' אותיות. [↑](#footnote-ref-12)
12. ויש להוסיף, דהרי חזינן דאיצטריך בברייתא שם לאשמועינן דכתב אות גדולה ויש במקומה לכתוב ב' פטור, והרי דס"ד דכל שיש במקומה לכתוב ב' חשיב כב' אותיות, וע"כ שפיר י"ל דכל הא דלא חשיב בכה"ג כב' אותיות הוא לענין כתיבה אך לענין מחיקה חשיב כב' אותיות [↑](#footnote-ref-13)