יא - בדין נטילת ד_מינים בזאח_ז, ובדין ג_ הדסים וב_ ערבות
קטגוריות: ש_ס / יח סוכה / לולב הגזול - עניינים הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ

יום ועש"ק חקת תשפ"ג

**א**

א] סוכה ל"ד ב', ומנין שמעכבין זא"ז ת"ל ולקחתם שתהא לקיחה תמה, והתוס' שם כתבו, ז"ל, ובהקומץ רבה מסיק דהא דמעכבי אהדדי לא שנו אלא שאין לו אבל יש לו אין מעכבין, ופירש בה"ג אין מעכבין דלא תימא עד דמגבה להו בהדי הדדי אלא אי מגבה כל חד וחד לחודי' שפיר דמי דקי"ל לולב א"צ אגד, ודבר תימה הוא לומר כן דכיון דכולו מצוה אחת היאך יועילו בזאח"ז, ור"ת הגי' בספרו לא שנו דמעכבין משום תמה אלא שאין לו אבל יש לו תמה הוא אע"פ שלא חיברו באגדו כדאמרינן דלא דרשי רבנן לקיחה לקיחה, ולר' יהודה דדריש לקיחה משמע לי' דל"ה תמה אא"כ אגדו, עכ"ל.[[1]](#footnote-2)

וכדעת ר"ת דל"מ אלא אם נטל בב"א, כ"נ בפירש"י במנחות כ"ז א', ז"ל, אבל יש לו אין מעכבין אפי' לא אגדן כאחד, עכ"ל, ומשמע דכל הא דאין מעכבין היינו דמהני אף אם לא אגדן יחד אך צריך ליטלן בב"א, אך הב"י בסימן תרנ"א כתב דדעת רש"י במנחות היא כדעת ש"ר דמהני אף בזאח"ז, וצ"ע, - אך ש"ר פליגי ע"ז וס"ל כדעת הבה"ג דאף אם נטלן בזאח"ז יצא.

ב] והנה במשה"ק התוס' דכיון דכולו מצוה אחת היאך יועילו בזאח"ז, צ"ב, שהרי מצינו בכ"ד מצוה אחת שעושין אותה בזאח"ז כמתנות הדמים הפנימיים דמעכבין זא"ז ונותנין אותן בזאח"ז, וכן מצינו בכ"ד, ועמד בזה השפ"א.

וצ"ל בביאור דבריהם, דודאי שייך דתתקיים מצוה אחת אף בזאח"ז, אך מ"מ קשיא להו דמנ"ל דמהני בזאח"ז, הרי כיון דמצוה אחת היא וציותה תורה ליטול את כל המינים, מהיכ"ת נימא דמהני נטילות נפרדות, דאם הוו מצוות חלוקות אין להצריך נטילה אחת, אך כיון דהוו מצוה אחת ולא נתפרש בקרא דה"ז מתקיים אף בנטילות נפרדות, מהיכ"ת דמהני נטילות נפרדות, ול"ד למתן דמים וכיו"ב דכיון דדרכם הוא בזאח"ז מתפרש כן קרא דעושה בזאח"ז, אך הכא שדרך המצוה הוא בב"א וליכא מקור מקרא דמהני אף בזאח"ז, הדין נותן דלא יועיל אלא בב"א.

ג] ובהך מילתא דכל שנטלם בזאח"ז לא יצא, מצינו כן גם בד' הריטב"א לעיל י"א ב', ז"ל, דאגד דאמרינן הכא היינו דאינו אגוד בחוט, ולרבי יהודה פסול דגמרינן מאזוב, ולרבנן כשר אע"פ שאינו אגוד בחוט, אבל אגוד ביד בעינן אפילו בדיעבד, עכ"ל, וזה דלא כמש"כ הריטב"א בסוגיין דאף אם נטלן בזאח"ז יצא, - אך מבו' בדבריו טעם אחר בזה, דלדעת ר"ת הא דצריך ליטלם בב"א הוא משום דמצוה אחת היא וע"כ בעינן ליטלם בנטילה אחת, ולדעת הריטב"א הוא משום דבעינן אגד ביד.

**ב**

ד] אמנם הנה דעת ש"ר דאף אם נטל את המינים בזאח"ז יצא, וצ"ב בטעם הא דפליגי על ר"ת וס"ל דאף דמצוה אחת היא מ"מ יכול ליטול בזאח"ז, אף דליכא מקור ע"ז מקרא.

וכמדומה שנחלקו הראשונים ביסוד הדין בזה, דהנה הר"ן כתב בשם הרמב"ן דאע"פ שלא היו ברשותו ביחד כל שנטלן כולם יצא, וכ"כ הרא"ה והמאירי.

אך הרמב"ם בפ"ז מלולב ה"ו כתב, ז"ל, והוא שיהיו ארבעתן מצויין אצלו אבל אם ל"ה לו אלא מין אחד או שחסרו מין אחד לא יטול עד שימצא השאר, עכ"ל, והפוסקים נקטו בדעתו דאם נטל מין אחד כשלא היו שאר המינים מצויין אצלו ל"מ כלל, ואחר שבאו שאר המינים לידו צריך לחזור וליטול אף את המין שכבר נטל,[[2]](#footnote-3) - והרא"ש בסו"ס י"ד כתב, ז"ל, דכיון שמונחין כל ארבעתן לפניו שמברך ונוטלן זא"ז, עכ"ל, וכ"כ הטור בסימן תרנ"א דבלבד שיהיו כולן לפניו, והגר"א שם פירש בדעתם דאף אם היו כל המינים מצויין אצלו מ"מ אם לא היו לפניו לא יצא יד"ח,[[3]](#footnote-4) אך בד' המג"א שם סקכ"ד משמע שפירש דהיינו רק משום הברכה, ועמש"כ בזה השעה"צ שם סקס"ז, - וצ"ב ביסוד הפלוגתא בזה.

ה] ונראה דיסוד הפלוגתא בזה הוא דהרמב"ן ודעימי' פליגי על יסוד ד' ר"ת, וס"ל דאף דמעכבין זא"ז והוו מצוה אחת, מ"מ א"צ ליטלם בנטילה אחת, וגם אם נטלם בכמה נטילות נפרדות יצא יד"ח, וע"כ ל"ב שיהיו כולם מצויין לו ויהיו לפניו, דאף כשנטל מין אחד ואח"כ נזדמנו לו שאר המינים, כיון דלבסוף נטל את כל המינים יצא יד"ח.

אך בדעת הרמב"ם והרא"ש נראה דמודו ליסוד ד' ר"ת דכיון דהוו מצוה אחת ע"כ צריך ליטלם בנטילה אחת, ואך דס"ל דל"ב שתהא הנטילה בב"א ממש, ואף אם נוטל בזאח"ז מצי לחשבו כחד נטילה אריכתא, וע"כ ס"ל להרא"ש דהיינו רק כשכולם לפניו דבכה"ג חזינן לה כנטילה אריכתא דכל המינים, ולדעת הרמב"ם סגי במה שהן מצויין לו ובשעה שנטל את הראשון כבר יש בידו ליטול את שאר המינים, דעי"ז חזינן לה כנטילה אריכתא דכל המינים.

ו] ובטעמא דהרמב"ן ודעימי' דא"צ ליטלם בנטילה אחת אף דהוו מצוה אחת, נראה דהוא משום דאף דהוו מצוה אחת מ"מ הוו ד' חלקים במצוה, והוא מצוה אחת שמתקיימת ע"י ד' חלקים אלו, ודמי למעשה יוהכ"פ שכתב הרמב"ם דהוא מצוה אחת, ולכאו' פשוט דודאי דכל קרבן וקרבן הוא חלק בפנ"ע, אלא דהמצוה היא בעשיית כל החלקים, ול"ד לאכילת כזית מצה דכל כ"ש אינו חלק מצוה בפנ"ע, אלא כל החפצא דהמצוה היא באכילת כל הכזית ואכילת כ"ש לאו מידי היא, וע"כ א"צ ליטלם בנטילה אחת.

והך מילתא דנטילת ד' מינים הוו ד' חלקי מצוה, משמע כן ממה שאמרו לקמן ל"ז ב' דהני תלתא מצוות והאי חד מצוה, וכתב המאירי שם, ז"ל, ופירשו הטעם בגמ' הכא תלת מצוה והכא חדא, ולאו דוקא שיהו ארבעתם מצות חלוקות שהרי ארבעתם מצוה אחת ומעכבין זא"ז, אלא פירושו שבזו ג' חלקי המצוה וכו', עכ"ל.

**ג**

ז] ונראה נפ"מ בזה, דהנה לדעת ש"ר דמהני ליטול את ד' המינים בזאח"ז, נחלקו רבוותא בדין נטילת ג' בדי ההדס וב' הערבות בזאח"ז, דבחי' רמ"ש בליקוטים לפירקין אות ט' כתב, ז"ל, ואם נטל הבדי הדס או ערבות בזאח"ז נראה דלא יצא לגמרי, דדוקא בד׳ מינין אמר הגמ', עכ"ל, ועיי"ש שנסתפק דאף אם נטל ב' ערבות בב' ידיו לא יצא, - אך החזו"א בסימן קמ"ט סק"א כתב, ז"ל, למש"כ תוס' בשם בה"ג דד' מינים יכול ליטלן בזאח"ז גם ג' הדס וב' ערבות יכול ליטלן בזאח"ז, עכ"ל,[[4]](#footnote-5) ועמש"נ להלן סקט"ז דמפורש בד' הלח"מ בפ"ז מלולב ה"ז בסו"ד דל"מ ליטול ב' ערבות בזאח"ז.

ונראה דתליא בהנ"ל, דלדעת הרמב"ן ודעימי' דאף אם נטלן בזאח"ז בנטילות נפרדות יצא, מסתברא מילתא דכל שנטל ג' הדסים או ב' ערבות בזאח"ז לא יצא, דג' הדסים או ב' ערבות הוו חפצא דמצוה אחת, דומיא דאכילת כזית מצה, וודאי בעינן ליטלם בנטילה אחת, ול"ד לד' המינים דהוו ד' חלקי מצוה וע"כ מצי ליטלם בזאח"ז, - אך לדעת הרמב"ם והרא"ש דגם את ד' המינים ל"מ ליטול בנטילות נפרדות והא דמהני ליטלם בזאח"ז הוא משום דחשבינן לה כנטילה אחת, יש מקום לדון דה"נ הוא בג' הדסים ובב' ערבות דמהני בכה"ג.[[5]](#footnote-6)

ח] ואמנם הנה ד' החזו"א מיוסדים על מש"כ שם לעיל מינה, ז"ל, ולקחתם לקיחה תמה, משמע דבלא קרא הוי מפרשינן דכל אחד מצוה, ונראה דלר"י סוכה ל"ד ב' דג' הדסים וב' ערבות ג"ז בכלל ולקחתם לקיחה תמה ומעכבין זא"ז אבל בלא קרא מפרשינן דכל אחד מהן מצוה, ואף דנאמרו כאחת הלא הרבה מהשנויות במתניתין נאמרו כאחת ומ"מ מצרכינן להו קרא לעכב, עכ"ל, וזהו שכתב דכיון דכל הא דג' הדסים וב' ערבות מעכבין זא"ז הוא מקרא דלקיחה תמה, ע"כ לדעת הסוברים דמתקיים דין לקיחה תמה אף בזאח"ז, אף ג' הדסים וב' ערבות מצי ליטלם בזאח"ז.

אך הדברים מחודשים, דבפשוטו הא דצריך ליטול ג' הדסים היינו דזהו כל החפצא דנטילת הדס שהם ג', וה"נ הוא בב' ערבות, וע"כ ודאי דל"מ כשנוטל בזאח"ז, - ואף אי נימא דבלא קרא דמעכבין זא"ז הו"א דגם ג' ההדסים וב' הערבות הוו מצוות חלוקות, מ"מ אחר דילפינן מקרא דמעכבין זא"ז ודאי דמתפרש דכל החפצא דנטילת הדס ודנטילת ערבה הוא בג' הדסים וב' ערבות, וא"כ ל"מ ליטלם בזאח"ז, וצ"ע.

**ד**

ט] ונראה מקור למש"נ, דהנה הארחות חיים בהל' לולב סי"ט כתב בשם הראב"ד דאם נטלן א' א' שמברך על כל א' וא' לעצמו מאחר שאין אגודים ביחד שתהא ברכת הלולב פוטרן, וכ"כ המאירי לעיל ל"א א' ולקמן ל"ז ב', - אך בתשו' הרשב"א ח"א סימן קנ"ו נחלק ע"ז, ז"ל, אין מברך אלא ברכה אחת על כולן, דארבעתן מצוה אחת הן ואין מברכין על מצוה אחת על כל חלק וחלק ממנה ברכה בפנ"ע, ואפילו תפילין ש"ר וש"י שהן ב' מצות ואין מעכבות זא"ז כיון שאפשר לכלול שתיהן בברכה אחת וכו' הסכימו קצת הגאונים וכו' שאין מברך על שתיהן אלא ברכה אחת וכדבריהם אנו נוהגין, כל שכן בד' מינין אלו שהן מצוה אחת, עכ"ל.

ובדעת הראב"ד והמאירי צ"ב, דכיון דהוו מצוה אחת, כמש"כ המאירי גופי' לעיל ולקמן שם, מ"ט הוא מברך על כל אחד ואחד ברכה בפנ"ע, - ובע"כ דהטעם בזה דאף דהוו מצוה אחת, מ"מ כיון דהוו ד' חלקי המצוה, מברך על כל חלק וחלק בפנ"ע, וכ"נ בד' הרשב"א שפירש כן, וע"ז הוא שנחלק דאין מברכין על כל חלק וחלק ברכה בפנ"ע, ורק כשנוטלם בב"א מברך על הלולב ופוטר את כולם, והמאירי לקמן שם כתב דהוא משום דהלולב הוא העיקר וכולם טפלים לו.[[6]](#footnote-7)

י] והנה לא מצינו בד' הראב"ד והמאירי אלא דמברכין על כל מין ומין בפנ"ע, אך לא מצינו דמברך על כל הדס והדס ועל כל ערבה וערבה בפנ"ע, והיינו משום דשאני כל מין ומין דהוי חלק מצוה בפנ"ע ומברך על כל חלק מחלקי המצוה, אך בג' הדסים וב' ערבות אין כל הדס וכל ערבה חלק מצוה בפנ"ע, ואין מברכין עליו בפנ"ע, ובלא"ה הרי למש"נ א"א ליטול ג' הדסים או ב' ערבות בזאח"ז, ולא משכח"ל להך דינא.

אך לד' החזו"א דמדמה ג' הדסים וב' ערבות לד' מינים דמצי ליטלם בזאח"ז, לכאו' כ"ה דמברך על כל מין ומין בפנ"ע, ה"נ מברך על כל הדס ועל כל ערבה בפנ"ע, ויש לדחות, וצ"ע.

יא] ויש להוסיף, דעיקר מש"כ הראב"ד והמאירי דאם נוטלן בזאח"ז מברך על כל מין בפנ"ע, נראה דהוא משום דס"ל דהא דמהני כשנוטלם בזאח"ז הוא משום דל"ב ליטול כל המינים בנטילה אחת, ואף אם נוטלם בנטילות חלוקות יוצא יד"ח, וזה מתישב להמאירי שם לטעמי' דמהני אף כשנטל מין אחד ואח"כ נזדמנו לו שאר המינים, - אך אי נימא דהא דמהני כשנוטלם בזאח"ז הוא משום דחזינן לה כנטילה אריכתא, הדין נותן שאינו מברך על נטילה זו אלא ברכה אחת.

**ה**

יב] ונראה עוד מקור למש"נ, דהנה הראבי"ה בסימן תרצ"ז הביא תשו' ה"ר יעקב דאורלייניש, ז"ל, כמה שנים קודם מעשה אמרתי דמי שאין לו אתרוג שיטול שאר מינים ויברך דד' מינים לא מעכבין זא"ז אלא ביו"ט ראשון מידי דהוי אאתרוג חסר וכו', עכ"ל, והראבי"ה כתב ע"ז, ז"ל, ואין נראה לי מה שדומה לו אין לו אתרוג לאתרוג חסר, דד' מינים מיהו איתנהו, עכ"ל, וכ"כ התוס' בסוגיין ועוד מקמאי, והאו"ז בסימן ש"ח הסכים לד' הר"י דאולייניש, ז"ל, ואני המחבר נראה בעיני הלכה למעשה כדבריו שהרי דרשינן ולקחתם לכם לקיחה תמה למעוטי אתרוג חסר ודרשינן נמי ולקחתם לקיחה תמה לד' מינין שמעכבין זא"ז, הלכך כי היכא דלקיחה תמה הפוסלת אתרוג חסר דוקא ביו"ט ראשון, ה"נ לקיחה תמה המעכבת בד' מינין דוקא ביום ראשון, עכ"ל, והביאוהו המרדכי בסימן תשמ"ט וההג"א בסימן י"ד.

וצ"ב בגדר הדברים דבשאר הימים אין מעכבין זא"ז, שהרי הא דביום הראשון מעכבין זא"ז הוא משום דהוי מצוה אחת, ואטו בשאר הימים דאי מעכבין זא"ז הוו ד' מצוות, ונמצא דביום הראשון אין לו אלא מצוה אחת ובשאר הימים יש לו ד' מצוות.

ונראה דהביאור בזה הוא עפמש"נ, דאף דד' מינים הוו מצוה אחת, אי"ז חפצא אחד דד' מינים אלא הוו ד' חלקי מצוה, וביום הראשון מעכבין זא"ז וכל חלק בפנ"ע לאו מידי הוא, ובשאר הימים אין מעכבין זא"ז ואיכא קיום בכל חלק וחלק בפנ"ע,[[7]](#footnote-8) אך לעולם גם בשאר הימים הוו מצוה אחת, והרי גם בעלמא מצינו כן דאיכא גוונא דהוו מצוה אחת ומעכבין זא"ז ככבשי עצרת, ואיכא גוונא דהוו מצוה אחת ואין מעכבין זא"ז כמוספי שבת, והיינו דאף דהוו מצוה אחת מ"מ איכא קיום בכל כבש וכבש ואין אחד מעכב את חבירו.

יג] והנה לא מצינו אלא דבשאר הימים אין מעכבין זא"ז ואם אין לו אלא מין אחד נוטלו, אך לא מצינו דגם אם אין לו אלא הדס אחד או ערבה אחת נוטלם, ואמנם מד' האו"ז אין להוכיח כן, שהרי דעתו שם דקי"ל דהדס אחד וערבה אחת, וזה מתפרש למש"נ דג' הדסים וב' ערבות הוו חפצא אחת דג' הדסים וחפצא אחת דב' ערבות, וע"כ ודאי דאף בשאר הימים ליכא קיום כלל בנטילת הדס אחד וערבה אחת.

יד] ויש להוסיף עוד בזה, דהנה התוס' במנחות כ"ז א' כתבו, ז"ל, י"מ דביום ב' סגי בחד מד' מינים ומברך על נטילת לולב כמו אתרוג דשרי חסר ולא בעינן תמות אלא ביום ראשון, ולדבריהם ביום שני תיסגי שיטול האחד בשביל כולם וליתא וכו', עכ"ל, וצ"ב במש"כ התוס' לדמות דאם בשאר הימים סגי במין אחד ה"נ יהא סגי שיטול אחד בשביל כולם, והרי לכאו' הא דילפינן מקרא דלקיחה לכל אחד ואחד, לאו היינו דאף דמן הדין איכא קיום גם בנטילת אחד בשביל כולם מ"מ הצריכה תורה לקיחה לכל אחד ואחד, אלא גלי קרא בזה דזהו כל עיקר המצוה שיטול כל אחד ואחד, וא"כ מה מקום יש לומר דבשאר הימים תיסגי בנטילה דאחד בשביל כולם, דאטו בשאר הימים איכא חפצא אחרינא דמצוה,[[8]](#footnote-9) ואף דהא דכתיב ולקחתם לא קאי על שאר הימים, מ"מ ודאי דהמצוה בשאר ימים היא דומיא דהמצוה דהיום הראשון ואי"ז חפצא אחרינא דמצוה, ול"ב דיהא קאי קרא דולקחתם על שאר הימים, וצ"ע.

טו] ואמנם נראה דלמש"כ בביאור דעה זו דגם ביום הראשון הוו ד' מינים ד' חלקי מצוה, וביום הראשון הן מעכבין זא"ז ובשאר הימים אינם מעכבין, ודאי דאין לדמות דה"נ בשאר הימים יהא סגי בנטילת אחד בשביל כולם, - ומד' התוס' שדימו זל"ז משמע שפירשו דכל ד' המינים הוו חפצא אחת דמצוה, וכאשר כ"נ ממש"כ התוס' בסוגיין דכיון דמצוה אחת היא א"א שיטול בזאח"ז, ואם אמרינן דבשאר הימים אין מעכבין זא"ז בע"כ דבשאר הימים איכא חפצא אחרינא דמצוה, וע"כ ה"נ י"ל דביום הראשון בעינן לקיחה לכל אחד ואחד ובשאר הימים ל"ב, וצ"ע.

**ו**

טז] ונראה לסייע עוד למש"נ דנטילת ג' הדסים וב' ערבות הויא חפצא אחת דג' הדסים וחפצא אחת דב' ערבות, ממש"כ התוס' במנחות ל"ח א' בדין ציצית דאם הוסיף על מנין החוטין לי"ב משום בל תוסיף כיון דכל החוטין הם בכרך אחד, ופירשו דהוא משום דגדיל שנים גדילים ארבעה לאו למעוטי טפי קאתי, כדאשכחן גבי ערבי נחל דדרשינן ערבי שתים ונוהגים להשים הרבה בלולב, וכ"כ הרא"ש בסימן ו', וכ"כ הרא"ש בפירקין סימן י"ד דמה"ט ליכא בל תוסיף בהוספת ערבות, וכ"כ הריטב"א לעיל ל"א א' והכס"מ בפ"ז מלולב ה"ז בשם הרמ"ה, והיינו דאין לערבות שיעור למעלה וכל הערבות שמוסיף הוו מכלל המצוה ואי"ז הוספה כלל על המצוה, ועמש"נ בזה בסימן י'.

והנה אי נימא דנטילת ב' ערבות הוי ב' חלקי מצוה, ומהני ליטלם בזאח"ז, צ"ב בגדר הדברים דמצי ליטול י' ערבות, דהרי אין במצוה זו אלא ב' חלקי מצוה, והיאך אפשר דיתקיים המצוה בי' ערבות, ואטו אם יטול י' ערבות בזאח"ז יהא קיום מצוה בכולן, - ובע"כ מד' התוס' דדינא דב' ערבות היינו דזהו החפצא דערבות שהם ב' ערבות, ובזה הוא די"ל דאין השיעור אלא למטה אף כשמוסיף עליהן הוו כל הערבות בכלל החפצא דהערבות.

יז] עוד יש ללמוד למש"נ ממש"כ הלח"מ בפ"ז מסוכה ה"ז בסו"ד, ז"ל, קשה בדברי רבינו שכתב שאם הוסיף בערבה פסולה ומה בין הוסיף בד אחד של ערבה למוסיף בית אחד על ארבעה בתים דאמרו בפרק הנחנקין דאינו מוסיף וכו', וי"ל דאה"נ דאם הוסיף בד אחד של ערבה אינו פסול ומ"ש רבינו אם הוסיף פסול "היינו כשהוסיף בדים כיון שראוי לצאת בהן בפנ"ע דהא כל מין ומין אם נטלו בפנ"ע יצא" וכו' וכיון דהוספה ראוי לצאת בה בפני עצמה הו"ל כב' לולבין שראוי לצאת בכל אחד בפנ"ע וה"ה כשהוסיף בתפילין ד' בתים שראוי לצאת עם כל הד' בפני עצמן דעובר וכו', אבל בד אחד דערבה ובית אחד דתפילין וחוט אחד דציצית אין הוספה, עכ"ל, ולהדיא בדבריו דפשיטא לי' דרק במין שלם אם נטלו בפנ"ע יצא, אך בבד אחד של ערבה ל"מ ליטלו בפנ"ע, ומה"ט נקט דליכא בל תוסיף אלא כשמוסיף ב' בדי ערבה דראוי לצאת בהן בפנ"ע והו"ל כמניח ב' תפילין, ומשא"כ כשמוסיף בד אחד של ערבה דאין ראוי לקיים בו המצוה כלל, ועמש"נ בסימן י' עוד בענין זה.

**ז**

יח] הרא"ה בסוגיין כתב דהא דתניא דמנין שמעכבין זא"ז ת"ל ולקחתם לכם שתהא לקיחה תמה, סיפא דבריתא הוא ולאו מילתי' דר"א דפשיטא לי' כיון דסבר דצריך אגד, והיינו דכיון דלולב צריך אגד לעיכובא, הרי דבזה נכלל דהן מעכבין זא"ז, וזה דלא כמש"כ התוס' דגם למ"ד דלולב אגד ילפינן מקרא דלקיחה תמה דהאגד מעכב, ונתבאר לעיל סק"א בהערה.

וצ"ע דגם למ"ד דלולב צריך אגד בעינן לדינא דמעכבין זא"ז להא דהן מעכבין את האתרוג והאתרוג מעכבן אף שאינו עמהן באגודה.

וצ"ל כמש"כ הקר"א במנחות כ"ז א' די"ל דלר' יהודה אהני גז"ש גם לאתרוג, דאע"ג דאינו נאגד עמהן מ"מ צריך שיהא לקיחתו כאחת עם הג' מינים שיהיו כולם באגודה אחת, וזה ע"ד ד' הריטב"א דאגד יד, וי"ל דאף דהוא בב' ידיו מ"מ חשיב כאגוד עמהן, עיי"ש, וע"כ לר' יהודה ל"ב קרא דמעכבין זא"ז.

יט] אמנם הנה החזו"א בסימן קמ"ט סק"א כתב, ז"ל, ונראה דאתרוג ושאר ג' מינים לר"י כמו כל ד' מינים לרבנן, ונוטל האתרוג ושאר ג' מינים בזאח"ז, דכיון דאין האתרוג עמהן באגודה אין ראוי לעכב כלל אלא ילפינן מלקיחה תמה שיעכבו זא"ז וכיון דביש לו נוטלן אף בזא"ז ומקרי לקיחה תמה ה"נ באתרוג ושאר ג' מינים נוטלן בזאח"ז, עכ"ל, ולהדיא בדבריו דגם לר' יהודה ילפינן מקרא דלקיחה תמה דמעכבין האתרוג וג' המינים זא"ז.

ויש לסייע לד' החזו"א ממש"כ הריטב"א לעיל י"א ב' בשם הרא"ה, ז"ל, ובהא הוא דקאמר רבי יהודה דלולב שאינו אגוד שלא נטל "כל ג' המינין" באגודה אחת בידו אלא בזאח"ז פסול, עכ"ל, ומשמע להדיא דרק את ג' המינים צריך ליטול ביחד, אך את האתרוג מצי ליטול בזאח"ז, וכ"נ גם בד' הרא"ה שם, ז"ל, הלכך ש"מ דלא מצרך לאגדן דקי"ל כרבנן, אלא נוטל "לולב לבדו אם ירצה והדס לבד וערבה לבדה" וכשר, עכ"ל, ומשמע דכל הפלוגתא דר' יהודה ורבנן אם צריך ליטול בב"א או אף בזאח"ז הוא רק בלולב והדס וערבה, וצ"ע.

**ח**

כ] ההשלמה לעיל ל"א ב' כתב, ז"ל, אמר מר לא מצא אתרוג לא יביא פריש ולא רמון ולא דבר אחר, פשיטא, מהו דתימא ליתי כי היכי דלא לשתכח תורת אתרוג קמ"ל וכו', מדקא אמר שלא תשתכח תורת אתרוג ולא אמר שלא תשתכח תורת לולב ואתרוג, ש"מ שאם אין לו אחד מן המינין יביא השאר ומברך עליו. ועוד מדלא קאמר נפק מיני' חורבא דבריך עלוי' ש"מ שיש לו לברך על המינין הנמצאין אע"פ שאין ד', והא דתנן במנחות ד' מינין שבלולב מעכבין זא"ז ואמרו בגמ' לא שנו אלא שאין לו אבל יש לו אין מעכבין ומסקינן כרבנן דאמרי א"צ אגד, ה"ק כשאין לו כל הד' מינין אין לו ליטול המינין שיש לו זה בלא זה, אבל כשיש לו כל הד' מינין האי לחודי' קאי והאי לחודי' קאי כרבנן דאמרי א"צ אגד, כך פי' מורי, ואני אומר לדמות אבל לא למעשה שלא תשתכח תורת לולב אבל לא לברך, עכ"ל, והביאוהו המכתם בסוגיין, והוסיף לפרש, ז"ל, לא שנו אלא שאין לו כלומר כשאין לו את כולן אלא הב' או הג'. מעכבין זא"ז, שצריך ליטול יחד כל מה שיש לו ואם נטלן אחד אחד לעצמו לא יצא. אבל אם יש לו כולן אין מעכבין שיטול את כולן יחד אלא אפי' נוטלן אחד אחד לעצמו יצא, ובס' הפרדס שער תשיעי.[[9]](#footnote-10)

ובעניותי לא נתפרש לי גדר הדברים דאם יש לו כל המינים יכול ליטול כל אחד בפנ"ע ויצא יד"ח, ואם אין לו אלא ג' מינים ונטל כל אחד בפנ"ע לא יצא, דכיון דכשיש לו ד' מינים מצי ליטול בזאח"ז, מה מקום יש לומר דכשאין לו אלא ג' מינים ליכא קיום מצוה בנטילת כל אחד בפנ"ע.

גם בעיקר הדברים צ"ב, שהרי אם אין לו אלא מין אחד נוטלו בפנ"ע, והרי דאף דאין לו אלא מין אחד איכא קיום מצוה בנטילתו בפנ"ע, וא"כ מ"ט כשיש לו ג' מינים ליכא קיום מצוה בנטילתן בזאח"ז, ומה גרע מהיכא דאין לו אלא מין אחד דאית בי' קיום מצוה אף שנוטלו בפנ"ע.[[10]](#footnote-11)

1. נתחדש בד' התוס' דהא דלר' יהודה בעי אגד הוא מדין לקיחה תמה, ואמנם ודאי דדינא דאגד אי"ז דין במעשה הנטילה, דא"כ ל"ה שייך בזה פסולא דתעשה ולא מן העשוי, ובע"כ דהוא דין בחפצא דהד' מינים שיהיו אגודים זב"ז, ומה"ט כתבו התוס' לעיל ל"א ב' דלר' יהודה כל שהוסיף מין אחר בהאגד אמרינן דכל המוסיף גורע, אלא דהא דה"ז מעכב הוא מדינא דלקיחה תמה, דבעינן שיהיו הד' מינים בשלימות, והשלימות דד' מינים הוא כשהם אגודים זב"ז, והוא ע"ד הא דפסלינן חסר מדינא דלקיחה תמה, וכ"כ החזו"א בסימן קמ"ט סק"א לפרש בד' התוס' דאף דבאזוב של טהרת מת ילפינן דבעי אגד ומ"מ אי"ז מעכב, מ"מ הכא הוא מעכב משום לקיחה תמה, - אך העירוני דהתוס' לעיל י"ג א' ד"ה מצות אזוב עמדו בקו' זו דמ"ש דבפרה אם לא אגד כשר ובלולב לר' יהודה כל שאינו אגוד פסול, ולא תירצו דבלולב הוא משום לקיחה תמה, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-2)
2. אך המאירי נחלק ע"ז בדעת הרמב"ם, ז"ל, והרבה מפקפקים בזו לומר שצריך שיהיו אצלו וממה שכתבו גדולי המחברים והוא שיהיו ארבעתם מצויים, ואי"ז כלום שלא דברו אלא בהווה, עכ"ל, ולכאו' מכוון דבריו דמש"כ הרמב"ם דלא יטול עד שימצא השאר הוא משום דאינו יכול לברך ע"ז מספק שלא ימצא את שאר המינים, אך לעולם אם נטל ואח"כ באו לידו שאר המינים ונטלן יצא יד"ח, וכ"כ בחי' רמ"ש בליקוטים לפירקין אות ט'. [↑](#footnote-ref-3)
3. הגרי"ז נקט דלמש"כ הרמב"ם דבעינן שיהיו כולם מצויין אצלו, לא סגי במה שכולם לפניו ובפועל מצוי לו ליטלם, אלא בעינן שיהיו קנויים לו ליטלם, וביום הראשון בעינן שיהיו קנויים לו קנין גמור ובשאר הימים בעינן שיהיו קנויים לו בקנין שאלה, דאל"כ לא חשיב דהם מצויין לו, וע"כ הי' מנהגו דכשהיו באים ליטול הרבה לולבים ואתרוגים הי' תחילה מקנה את כולם, דעי"ז נמצא דמצינו לצרף את המינים אף אם לא נטלם בנטילה אחת. [↑](#footnote-ref-4)
4. החלקת יואב באו"ח סימן ל"א הוכיח דל"מ ליטול ג' הדסים בזאח"ז, דאל"כ הי' בידו ליטול הדס אחת ג"פ, אך החזו"א שם כתב, ז"ל, מיהו אין נטילת ג"פ הדס אחד עולה לג' הדס וכן בערבה, עכ"ל, והטעם בזה פשוט דאין המצוה ליטול ג' פעמים הדס, אלא המצוה ליטול ג' הדסים, וכל שנטל הדס אחד ג"פ לא נטל ג' הדסים, ורק כשנוטל ג' הדסים הוא די"ל דמהני אף כשנוטלם בזאח"ז. [↑](#footnote-ref-5)
5. אך מסתבר טפי דל"מ בכה"ג, והיינו דאף דהן מצטרפין כנטילה אריכתא, מ"מ בהדס בעינן שיהא נטילה אחת של ג' הדסים, ובערבה בעינן נטילה אחת של ב' ערבות, ול"מ דבצירוף הנטילות איכא ג' הדסים ואיכא ב' ערבות. [↑](#footnote-ref-6)
6. והנה אמנם לדינא לא קי"ל כד' הראב"ד והמאירי, אך איכא גוונא דמברך על הערבה בפנ"ע, והוא מש"כ הרמ"א בסימן תרנ"א סי"ב דאם כבר נטל את שאר המינים והסיח דעת מברך על הערבה בפנ"ע או על ההדס בפנ"ע, והוא מארחות חיים הל' לולב סכ"ב, - ולמש"נ להלן נראה דבהדסים כה"ג ודאי דא"א לברך ב' ברכות, ואחת מן הברכות הויא לבטלה. [↑](#footnote-ref-7)
7. ויש להוסיף דאמנם כתב הר"י דאורלייניש לדמותו לחסר, אך ל"ד ממש, שהרי ודאי דלכתחילה לא סגי בנטילת מין אחד וצריך ליטול כל המינים, ול"ד לחסר דמצי ליטלו לכתחילה, - והטעם בזה הוא פשוט, דכיון דד' מינים הוו ד' חלקי מצוה ודאי דמוטל עליו ליטול את כולם, ולא מדמינן נטילת מין אחד לחסר אלא בהא דד' מינים מעכבין זא"ז ונטילת מין אחד לאו כלום היא, ובזה הוא דאמרינן דבשאר הימים אי"ז מעכב דומיא דהא דחסר אינו מעכב. [↑](#footnote-ref-8)
8. ואמנם באמת בתשו' הר"י דאורלייניש שהביא הראבי"ה שם נסתפק בדין זה, ז"ל, ורפיא בידי אם בשאר ימים יכול אחד להוציא את חבירו ולא יהא צריך לקיחה לכל אחד ואחד, ולר' יהודה אם צריך לאגוד, עכ"ל, ומה שנסתפק לר' יהודה אם צריך לאגוד הוא מתפרש למש"נ לעיל סק"א בהערה מד' התוס' דדין אגד הוא מכח דין לקיחה תמה, ואמנם משמעות דבריו די"ל דבשאר הימים א"צ לאגוד אף למצוה, דאף דהשלימות דד' מינים הוא כשהם אגודים זב"ז, מ"מ בשאר הימים דל"ב לקיחה תמה שפיר מהני ליטול ד' מינים דאין בהן לשלימות זו. [↑](#footnote-ref-9)
9. והר"א מן ההר לעיל ל"א ב' תמה ע"ז, ז"ל, ואיכא מ"ד מדלא אמר שלא תשתכח תורת לולב ואתרוג, ש"מ שאם אין לו אלא מין אחד מהם יביא השאר ומדלא אמר זימנין נפיק מיני' חורבא דמברך על השאר שבידו ש"מ שמברך על המינים הנמצאים בידו זה בלא זה אבל כשיש לו כל הארבעה מינין נוטלן זה בלא זה, וכ"ז הבל דהאי דקאמר שלא תשתכח תורת אתרוג ה"ה לכל חד וחד משאר המינין כדפרישנא, ומשום דמילתא פשיטא הוא שמעכבין זא"ז לא הוצרך להזכיר אלא אותו המין, עכ"ל. [↑](#footnote-ref-10)
10. וכנראה צ"ל דודאי דכשיש לו ג' מינים ונטל כל אחד בפנ"ע אית לי' קיום מצוה דנטילת מין אחד, דלא גרע מהיכא דאין לו אלא מין אחד, אך לי"ל קיום מצוה דנטילת ג' מינים, דלזה בעינן שיטלם בב"א, וצ"ב. [↑](#footnote-ref-11)