דשלב_ל ח - במינוי שליחות
קטגוריות: ש_ס / לב בבא מציעא / ב_מ עניינים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / קנינים

יום ועש"ק מצורע ד' ניסן תשע"א

א] נזיר די"ב:, אמרי לא משוי איניש שליח אלא במילתא דמצי עביד השתא, במילתא דלא מצי עביד ליה השתא לא משוי.

וכתבו התוס' שם, ז"ל, וא"ת דהא מעשים בכל יום שהאשה אומרת לחבירתה לושי לי קמח והפרישי חלה בעבורי וכו', ואיך נעשה שליח בדבר הזה הא בשעה שעושה אותה שליחות ל"ה יכולה בעצמה להפריש חלה מקמח זה שאינו בר חיובא שאין מפרישין חלה מקמח, ואומר ר"ת דיש בידה להביא עיסה מגולגלת ולומר עיסה זו תהא חלה על קמח לכשיהיה נילוש ודברים שבידה קיימים דאי"ז דשלב"ל כיון שבידה ללוש ולגלגל העיסה קרוי שפיר בא לעולם כיון שבידה לעשות וכו', דכל שבידו לעשות לאו כמחוסר מעשה דמי ובידו לתולשם, עכ"ל, אך כמה מקמאי הביאו בשם ר"ת דאה"נ ל"מ למנות שליח קודם הגלגול.

וצ"ע מאן לימא דיש לה עיסה מגולגלת להפריש עלי', ולכאו' צ"ל דהוי זה בידה לקנותו, אך זה תלוי בהפלוגתא אם דבר המצוי בשוק לקנותו חשיב כדשלב"ל, ועוד, דלכאו' הצד דדבר המצוי בשוק לקנותו חשיב כדבר שבא לעולם, הוא משום דינא דבידו, ולגבי מינוי שליחות הרי נקטו התוס' דל"מ הא דהוי זה בידה לגלגל ולהפריש, וא"כ ה"נ לא יהני מה שבידה לקנות ולהפריש, שהרי מ"מ כ"ז שלא קנתה אין בידה להפריש.

וע"כ נראה כמו שהעירוני, דהא דל"מ משוי שליח, אי"ז מדינא דדשלב"ל, אלא הוא משום דכל מילתא דלא מצי עביד השתא לא מצי משוי שליח, והיינו דכיון שהוא עצמו אין לו כח לעשותו ל"מ לאשוויי שליח, וע"ז הוא דאמרינן דלא חשיב דאין לה כח להפריש חלה עכשיו, שהרי אם הי' בידה עיסה מגולגלת הי' בידה להפריש עלי', וע"כ אף אם אין לה עיסה מגולגלת אי"ז אלא חיסרון היכ"ת, ולא חשיב כמי שאין לו כח להפריש.

ועי' בתוס' הרא"ש שכתב דבידה לקנות ולהפריש, אך נ' דגם בדבריו יל"פ, שאין כונתו דמה שבידה לקנות חשיב כבידו, אלא היינו דבידה להפריש אם תקנה, וע"כ חשיב דכבר אית לה השתא כח להפריש.

ועי' בקר"א שכתב גדולה מזו, דבכתבו ותנו ליכא להך דינא דכל דלא מצי עביד השתא לא מצי משוי שליח, משום דמה שאין בידו ליתן השתא, אי"ז משום דאין לו כח לעשות המעשה, אלא דאין לו מה ליתן, אבל לא נגרע כחו משום זה לעשות שליח על הנתינה, ועיי"ש שכתב כן גם לגבי שליחות לשחיטת פסח קודם י"ד, ול"ד לשליחות קודם לישה להפריש חלה, עיי"ש בדבריו, ולא הבנתי היטב החילוק בזה, אך עכ"פ עיקר היסוד מבואר בדבריו, דרק היכא דחשבינן דהשתא אין לו כח לעשות המעשה, הוא דלא מצי משוי שליח.

ועפי"ז יל"ד דגם מש"כ האו"ז דמציא למנות שליח להפריש על כל עיסות שיהא לה עד עולם, משום שלעולם בידה ללוש או בידה לקנות, וצ"ע שהרי מ"מ עיסה זו שהשליח מפריש עלי', לא הי' בידה להפריש, ומה מהני שבידה להפריש על עיסה אחרת, אטו האומר פירות ערוגה זו יהיו תרומה לכשיביאו שליש ויתלשו יועיל משום שבידו להפריש על פירות אחרים.

אך להנ"ל יל"ד ולומר, דכל הא דמהני בכה"ג הוא רק לגבי שליחות, דכל שבידו להפריש חלה על איזו עיסה שהיא, כבר חשיב כמילתא דמצי עביד השתא, ומצי משוי שליח, וצ"ל דל"ד לקידושין דבעינן שיהא בידו לקדש אשה זו כמבו' בסוגיית הגמ', דבקידושין כל אשה ואשה הוו קידושין אחרים, אך בהפרשת חלה ליכא נפ"מ בין עיסה לעיסה, וכל שבידה להפריש חלה על איזו עיסה שהיא, כבר מצי משויא שליח, וצ"ע בזה.

אך עכ"פ בד' האו"ז נ' להדיא, דהא דמהני דבידה לקנות, הוא משום דינא דבידו, דג"ז חשיב בידו, עי' בדבריו שם.

ועי' עוד בתור"פ הכהן בסוגיין שנראה בדבריו ב' שיטות בזה, דהר"י מאורלייניש כתב דמהני השליחות מכח מה שבידו לקנות עיסה ולהפריש ממנה חלה, וזה כדעת האו"ז דמכח מה שבידה להפריש חלה על עיסה אחרת, אף מציא למנות שליח להפריש חלה על עיסה זו, ואיהו ס"ל דל"מ אלא מכח שבידו לקנות עיסה ולהפריש ממנה חלה על עיסה זו לכשתלוש, עיי"ש.

ובד' סה"ת לא נתברר לי, אם מש"כ דהתלמיד שהוא כמו אורח כול לומר לבעה"ב להפריש חלה מכל עיסות שיהא לו אפילו מאותן שיקנה אחר כן ואינו צריך ליטול רשות בכל פעם, עכ"ל, הוא נמי מכח מש"כ אח"כ דהוא משום דהוי זה בידו, או דבתלמיד שאינו עוסק כלל בעשיית העיסה ולעולם בעלת הבית עושה בשבילו, הרי דכל שאומר לה להפריש בשבילו, הוי זה זכי' גמורה ושפיר מהני, ורק באשה הממנה שליח להפריש פעם אחת בשבילה, הוא דל"ה זה זכי', כיון שבידה להפריש בעצמה, ובזה הוא שדנו היאך מצי משויא שליח, וכדרך זו מ' קצת ממה שכתב לדין זה קודם שכתב להדין דאשה מצי משויא שליח, וגם דבאשה דמצי משויא שליח כתב דהוא משום דמציא ללוש עיסה מן הקמח, וה"ט הרי ל"ש בתלמיד שעדין לא קנה את הקמח.

ויש מקום לחלק עוד, דבתלמיד שמינה את בעה"ב שליח להפריש חלה מכל עיסות שיהיו, הרי דבזה ל"ב שיהא בידו להפריש מעיסה זו, דאין השליחות חלה כלפי עיסה זו, וזה ע"פ יסוד הדברים שנתבארו מד' האו"ז דמהני גם מה שבידה להפריש מעיסה אחרת, ומשא"כ באשה ששלחה להפריש חלה מעיסה זו, הוא דבעינן שתחול השליחות כלפי עיסה זו.

ובעיקר ד' התוס' צע"ג, שהרי ה"ט דבידה להביא עיסה מגולגלת ולהפריש עלי', אינו טעם אלא דמה"ט מצי עביד את היתר השירים דעיסה זו, אך אכתי לא נתפרש היאך מצי משויא שליח על קריאת השם על חלה זו, דלזה ל"מ מה שבידה להביא עיסה אחרת ולקרוא עלי' שם חלה, שהרי על קמח זה אין בידה לקרוא שם חלה, ואמנם דבידה לקרוא שם חלה מקמח זה על עיסה אחרת, וגם בידה לקרוא שם על קמח זה להתיר עיסה זו לכשילוש, וכמש"כ הגר"א והגרע"א דג"ז מהני, (והבית מאיר נחלק ע"ז), אך התוס' לא הזכירו לזה.

והנה אמנם נת' לעיל בד' האו"ז דל"ב שיהא בידה להפריש עיסה זו, אלא כל שיש בידה להפריש חלה סגי בכך, אך בד' התוס' אי"ז מתישב, שהרי התוס' הצריכו שיהא בידה להפריש מעיסה אחרת על קמח זה לכשתלוש, והרי דל"מ מה שיש בידה להפריש חלה אחרת, אלא בעינן שיהא בידה לתקן עיסה זו, וא"כ לכאו' כ"ש דבעינן שיהא בידה לקרוא שם על קמח זה, וצ"ע בזה.

בסמ"ג עשין קל"ד כתב, ז"ל, ועושה אדם שליח לתרום מכל התבואות שיהיו לו עד עולם מאחר שיכול ליתנם לשלוחו ולזכותם לו מעכשיו שיקנה לו גוף הקרקע לפירותיו כך פירש רבינו יצחק בפ"ב דנזיר, עכ"ל, ובאו"ז הל' חלה סימן רכ"א הביא כן בשם ר"י וכתב ע"ז דלא אתברר לי האי טעמא, גם במל"מ רפ"ד מתרומות כתב ע"ז דהדברים תמוהים בעיני, והיינו דא"כ מ"ט ל"מ למכור פירות דקל, מכח דמצי למכור דקל לפירותיו.

וצ"ל דכל ד' ר"י הם רק בדינא דלא מצי משוי שליח בדבר שאין בידו לעשותו עכשיו, וכמש"נ לעיל דדין אחר הוא, וצ"ב.

אך אכתי אינו מובן מה מהני כלפי דין זה הא דבידו לזכות לו גוף הקרקע לפירותיו שיהיו הפירות שלו ולא יפריש כלל על של המשלח אלא על של עצמו.

ושמא אין כונתו שיכול להקנות לו גוף לפירותיו שיהיו הפירות שלו, אלא שיכול להקנות לו גוף לפירותיו לזכות בפירות זכות זו לעשר עליהן, וזה ע"ד המבו' בתוס' ב"ב דס"ג. דמצי לשייר לזכות זו, וה"נ לכאו' מצי להקנותה, ולפ"ז מובן טפי דה"ז מועיל, אך אכתי אי"ז מתישב כ"כ, וצע"ג בזה.

והנה בסה"ת מפתח הסימנים סימן פ"ג כתב, ז"ל, והתלמיד שהוא כמו אורח יכול לומר לבעה"ב להפריש חלה מכל עיסות שיהא לו אפילו מאותן שיקנה אחר כן ואינו צריך ליטול רשות בכל פעם, וכן אשה יכולה לומר לחברתה קחי קמח ולושי עוגות אלי או פלדון וכיוצא בזה והפרישי חלה אע"פ כי בשעת הצווי היתה קמח ולא ראויה לחלק דהמפריש חלתו קמח לא עשה ולא כלום ולאחר שנעשית עיסה לא אמר לה להפריש וכן מנהג ואע"ג דאמרינן הריני נזיר מן הגרושו' גבי א' לשלוחו צא וקדש לי אשה סתם אסור בכל הנשים וקאמר דשרי באות' גרוש' שהיתה אשת איש בשעת הצווי דמילתא דלא מצי עביד איניש לא משוי שליח יש לומר דה"ק לאו דעתא דאיניש לשוויי שליח לקדש אשת איש לאחר גרושי' ואפילו גירשה לא מצי משוי שליח שאני התם דאית בידו לגרש אשת חברו אבל ביד האשה לעשות עיסה מן הקמח או לומר לאחר לעשות והוי כמו פירות ערוגה זו מחוברין והביאו שליש אמר רבי יהודה לכשתלשן על פירות הללו דאמר רבי יוחנן פרק האומר דהוו תרומה דכל שבידו לא מחוסר מעשה והתם נמי מייתי הרבה טובא כי האי גונא, עכ"ל.

ז"ל או"ז הל' חלה סימן רכ"א, ומשמע משם לכאורה דאין אשה יכולה לומר לחבירתה קחי קמח ולושי לי עיסה והפרישי חלה הואיל שבשעת הצווי עדיין היא קמח ואינו ראוי לחלה דהמפריש חלתו קמח לא עשה כלום הלכך צריכה לומר לה לאחר גלגול שכבר נתחייבה בחלה ויכולה בעצמה להפריש חלה יכולה נמי לשויה שליח. ור"ת הורה שיכולה אשה לשוי' שליח להפריש החלות מכל עיסות שיהי' לה עד עולם אע"ג דהשתא לית לה עיסה ואינה יכולה להפריש חלה מ"מ כיון דכל שעה שרוצה יכולה ללוש עיסה ולגלגל להפריש חלה א"נ יכולה לקנות עיסה מגולגלת בסוף העולם שחייבת בחלה יכולה נמי לשוי' שליח. ורבי' יצחק ב"ר שמואל פי' הואיל ויכול ליתן לשליחו מעתה כל העיסות שיקנה בשבילו. לכך מפריש חלה כאלו הן שלו ולא אתברר לי האי טעמא וכדברי ר"ת נראה בעיני. ולא דמי לההי' דנזיר גבי האומר לשלוחו צא ובקש וקדש לי אשה סתם אסור בכל הנשים שבעולם וקא שרי באחות גרושה שהיתה אשת איש בשעת הצווי משום דמלתא דלא מצי עביד לא מצי משוי שליח דשאני התם דאין בידו לגרש אשת חבירו אבל הכא יש כח ביד האשה ללוש עיסה מן הקמח שיש לה א"נ אין לה יש בידה כח לקנות ולגלגל ודמי לאומר פירות ערוגה זו מחוברין והביאו שליש יהיו תרומה לכשיתלשו על פירות הללו דאמר ר' יוחנן פ' האומר בקידושין דכל שבידו לא הוה מחוסר מעשה

עו"כ התוס', ומ"מ בהאי טעמא לחודא לא סגי לן למימר דמצי למיעבד שליח כאן כיון דבידו ללוש ולגלגל, מדאמר פרק ר"ג האומר לחבירו כתוב גט לארוסתי לכשאכניסנה אגרשנה ה"ז גט מפני שבידו לגרשה מיהא אם ירצה ובעי התם ליבמתו מהו ומאי קא מיבעיא ליה והא בידו לבא עליה ולגרשה, אלא ודאי כיון דהשתא לא מצי לגרשה לא מצי משוי שליח כיון דמחוסר מעשה לבא עליה הכא נמי כיון דהשתא איהו לא מצי להפריש אינו קרוי בידו מה שבידו ללוש ולגלגל לענין זה שיכול לעשות שליח כיון דמחוסר לישה וגילגול, עכ"ל.

ובפשוטו מכוון דבריהם, דלגבי דינא דכל דלא מצי עביד השתא לא מצי משוי שליח, ל"מ מה שבידו לגלגל ולהפריש, דמ"מ אם אין בידו להפריש עתה ל"מ משוי שליח, וע"ז הוכיחו מההיא דיבמות, דמ"ט ל"מ למעבד שליח מכח הא דבידו ליבמה, אך מה דהתם ל"מ לכתוב גט עכשיו, הוא משום דהוי זה כשלא לשמה, וע"ז ל"מ הא דבידו ליבמה, וכמו שישבו כן האחרונים קו' הגרע"א ז"ל בגהש"ס.

ואמנם צ"ע, דכ"ה דמצי למעבד חלות על דשלב"ל שיחול כשיבא לעולם מכח דבידו להביאו לעולם, מ"ט ל"מ משוי שליח שתחול השליחות כשיבא הדבר לעולם, ומ"ט גרע מינוי שליחות משאר עשיות, ושמא הוא משום דל"ש מינוי שליחות שיחול כל המינוי לאחר ל', אלא בעינן שיחול כבר עכשיו השליחות לעשות כן לאחר ל', וע"כ ל"מ משוי שליח על דשלב"ל מכח דינא דבידו, שהרי מכח זה לא יחול אלא לכשיבא לעולם, וזה ל"מ כלל, ואכתי צ"ע בזה.

ועי' בתוס' הרא"ש שנחלק ע"ז וכתב דשפיר מצי משויא שליח מכח הא דבידה לגלגל ולהפריש, וכ"ה בסה"ת מפתח הסימנים סימן פ"ג.