53 שיעור אורך החוטין
קטגוריות: ש_ס / מ מנחות / מנחות - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים

אור ליום ה' כ"ה מרחשון תשס"ד

**בדין שיעור חוטי הציצית**

**א', ביאור השיטות בד' הראשונים בשיעור אורך חוטי הציצית, ובהנידון אם שיעורים אלו מעכבין, ובירור שיעור אורך הענף לעיכובא. ב', בביאור פלוגתת רש"י ובעה"ע אם מצרפין החוט שעל הבגד לשיעור. ג', בהא דנוי תכלת הוא שליש גדיל וב' שלישי ענף אם בכלל זה הוא שיהא כל השליש הראשון גדיל. ד', כמה הערות בד' הראשונים במקום הראוי לתלית הציצית**

**א'**

**ביאור השיטות בד' הראשונים בשיעור אורך חוטי הציצית**

**ובהנידון אם שיעורים אלו מעכבין**

**ובירור שיעור אורך הענף לעיכובא**

א] מנחות דמ"א: ת"ר כמה חוטין הוא נותן וכו', וכמה תהא משולשת ב"ש אומרים ד' וב"ה אומרים ג'.[[1]](#footnote-2)

ופירש"י משולשת תלוי' הענף לבד מן הגדיל, והתוס' שם כתבו דלדבריו נמצא שיהא הגדיל שנים, כיון דבעי' שליש גדיל וב' שלישי ענף, והתוס' הביאו פי' ר"ת דקאי אגדיל, ולפ"ז הוי הענף שמנה, כיון דבעי' שיהא הענף ב' שליש מכל החוטין, הרי שנים עשר, ודעת הרמב"ם פ"א מציצית דקאי על כל אורך החוטין שכולו יחד הגדיל והענף הוי ד'.

ובפירש"י בבכורות דל"ט: פירש ז"ל, משולשת תלוי' למטה מכנף הבגד, שהרי אין נותנין אותה בשפת הבגד ממש אלא מגביהין אותה ג' אצבעות בתוך הבגד וכו',[[2]](#footnote-3) ל"א משולשלת כמה יהא בה גדיל לבד הענף שאינו גדיל, עכ"ל, והיינו דבל"ק פירש"י כדעת הרמב"ם דקאי הברייתא על אורך כל החוט, ובל"ב פירש"י כדעת ר"ת דקאי הברייתא רק על הגדיל, וע' עוד בהלכות ציצית לרש"י, בספר הפרדס והובאו במחזו"ו ובשבה"ל, שכתב דאורך כל החוט הוי י"ב אצבעות, ד' גדיל וח' ענף, וזהו כהל"א שבפירושו בבכורות.

ולמדנו בזה ג' דעות בשיעור אורך כל החוט, דדעת רש"י בסוגין היא דהוי ארכו ו' אצבעות, ודעת ר"ת וכן פירש"י בבכורות בל"א וכ"ה בהלכות ציצית לרש"י, דהוי ארכו י"ב אצבעות, ודעת הרמב"ם וכן פירש"י בבכורות בל"ק, דהוי ארכו ד' אצבעות.

והנה לא נתפרש להדיא אם שיעורים אלו הוו לעיכובא, וכל שפיחת משיעורים אלו ה"ז פסול, או דאי"ז אלא למצוה בעלמא.

והנה בל' הרמב"ם פ"א מציצית שם מבו' להדיא דהוי זה לעיכובא, וכמש"כ אורך החוטים השמונה אין פחות מד' אצבעות, ונ' להדיא דהוי זה לעיכובא.

אך יל"ד ולומר דכל מה דהוי השיעור לעיכובא הוא להרמב"ם לטעמי' דהברייתא קאי על שיעור אורך כל החוטין דהוי ד' אצבעות, וע"כ שפיר י"ל דשיעורא דברייתא הוי לעיכובא, אך לדעת רש"י דקאי הברייתא על שיעור הענף, וכן לדעת ר"ת דקאי הברייתא על שיעור הגדיל, ומזה הוא שלמדנו שיעור אורך כל החוט, הרי דיש להסתפק ולומר, דכיון דשיעור הענף או הגדיל שנז' בברייתא בפשוטו אינו מעכב, עמש"נ בפרט זה להלן ס"ק ד' וה', ה"נ שיעור אורך כל החוט שנלמד מזה נמי אינו מעכב, ויל"ד ולומר עוד, דכלל ליכא שיעור לאורך כל החוט, וכל מה דבעי' ו' אצבעות או י"ב אצבעות, הוי בתוצאה מהא דבעי' שיהא הענף ד' או הגדיל ד', ולהלן סוסק"ב וסק"ג נת' שכן נ' מד' התוס' בבכורות.

ב] והנה עי' בחזו"א שנקט לעיקר, דהא דלדעת ר"ת בעי' י"ב גודלין אינו לעיכובא, וכתב לפ"ז שאף לדעת ר"ת דל"מ גרדומין רק בשנשארו ב' חוטין שלמים, מ"מ ל"ב שישתייר בהם י"ב גודלין, שאי"ז רק למצוה, אך הביא החזו"א גופי' שהנמו"י כתב להדיא דבעי' שישתייר י"ב גודלין, ויש ללמוד מדבריו דשיעור י"ב גודלין הוי לעיכובא.

ולפלא שלא הזכיר החזו"א, שדבריו הם דלא כמש"כ השו"ע בסי' י"ב ס"א, דלדעת ר"ת בעי' שישתייר ב' חוטים באורך י"ב גודלין, עיי"ש, וכבר הוכיח מזה הביאוה"ל בסי' י"א ס"ד דשיעור י"ב גודלין הוי לעיכובא, והביא כן מד' הפמ"ג, ועיי"ש שהביא מביאור הגרמ"ב למרדכי שנסתפק בזה אם שיעור י"ב גודלין הוי לעיכובא, והביא מד' החינוך פ' שלח דמ' קצת להקל בזה בדיעבד, עיי"ש, וכעת לא מצאתי כן בד' החינוך, שהחינוך שם כלל לא הזכיר לשיעורא די"ב גודלין, אלא כתב דבעי' שיהא ב' חלקים ענף מלבד הקשרים והחוליות, וזהו עיקר מצותו לכתחילה, ודדיעבד אפי' בחוליא א' יצא, עכ"ל, ומסתימת הדברים נ' דכלל לא ס"ל להחינוך לשיעורא די"ב גודלין, ומ"מ צ"ע במה שלא הזכיר החינוך שיעור ד' גודלין שנזכר בבריתא במנחות דמ"א:, וצ"ע בזה.

ויש להוסיף שמצאתי לעוד כמה מהראשונים שכתבו כן להדיא בדין גרדומין, דבעי' שישתייר בב' מן החוטין י"ב גודלין, וחזי' מדבריהם שה"ז מעכב בדיעבד, והם הראבי"ה בהל' ציצית סי' אלף קנ"ב, והסמ"ק במצוה ל"א, העתקנו לשונו לעי' ענף א' סק"א, והובאו ד' הסמ"ק בארחות חיים הלכות ציצית סי' י"ט ובכלבו בהלכות ציצית, וכן נ' להדיא גם בד' היראים סי' ת"א, עיי"ש שכתב שאם נפסקו ג' מצד א' שאין לו וכו' קיים כשיעורו מתחילה פסול, ולעי' מינה כתב דהשיעור מתחילה הוא י"ב אצבעות, וכתב אח"כ ז"ל, וה"נ לענין ארכן בשעת עשי' כדפרישית, אבל בסופו שייריו וגרדומיו כ"ש וכמה כל שהן כדי לענבו, עכ"ל, ונ' להדיא מדבריו דכל דלי"ב י"ב אצבעות הוו בכלל גרדומיו, וכל שג' מהראשין נפסקו דלי"ב י"ב אצבעות פסול.

ויש ללמוד מד' כל הנך ראשונים, דס"ל דשיעור י"ב גודלין הוי לעיכובא, וע"כ כיון דהכשירא דגרדומין הוי רק בשנשתיירו ב' חוטין שלמים, בעי' שישתייר בהו י"ב גודלין.

אך בל' התוס' בכורות דל"ט: ד"ה כמה, מ' להדיא דליכא כלל שיעור בציצית שיהא י"ב גודלין, אלא דלכתחילה בעי' שיהא הגדיל ד' גודלין, וכיון דנוי ציצית הוי ב' שלישי ענף ושליש גדיל, הרי דכדי לעשות ציצית כהידורה בעי' שיהא בה י"ב אצבעות, ושיהי' ח' ענף וד' גדיל, אך אה"נ אם יהא הגדיל ד' והענף פחות מח' ה"ז כשר, שאי"ז מעכב שיהא ב' שלישי ענף, וכן אם עושה הגדיל פחות מד', א"צ לעשות הענף אלא כשיעור ב' פעמים הגדיל, עיי"ש בתוס'.

ולדעת כל הנך ראשונים שהבאנו דס"ל דשיעור י"ב גודלין מעכב, צ"ע רב משה"ק המשכנו"י או"ח סי' י"ד, דמ"ט נקטה הברייתא לשיעור הגדיל דהוא ד' אצבעות, והרי הך שיעורא אינו לעיכובא, שהרי אפי' לא כרך אלא חוליא א' כשרה, והו"ל למינקט עיקר שיעורא דציצית שהוא י"ב גודלין, אשר זה הוא לעיכובא, וכל מה דבעי' שיהא הגדיל ד' גודלין הוא בתוצאה מזה, דכיון דבעי' י"ב אצבעות, ובעי' שיהא הגדיל שליש, ע"כ הוא דבעי' שיהא הגדיל ד' אצבעות, וע' כן במ"ב סי' י"א סקס"ו, דכל מה דבעי' לכרוך ד' גודלין, הוא רק כ"ה דיהא שליש ענף, (ועמש"נ בפרט זה להלן סק"ט),[[3]](#footnote-4) והק' כן גם לדעת רש"י במנחות הנז' דהברייתא קאי על שיעור הענף, וגם ע"ז ק', דמ"ט לא נקטה הברייתא עיקר שיעורא דציצית דהוא ו' אצבעות, והא דענף ד' אצבעות הוי בתוצאה מזה, משום דבעי' ב' שליש ענף, אשר זה הוי לעיכובא, ונת' פרט זה להלן סק"ב, ואילו הא דהענף ד' ל"ה לעיכובא, וכמש"א תכלת שכרך רובה כשרה, אך לד' החזו"א שהבאנו להלן סק"ג דשיעור ד' אצבעות בענף הוי לעיכובא, ניחא, אך להלן סק"ד נת' שמד' הראשונים מוכח דלא ס"ל כן.

ג] , ולדעת רש"י במנחות דשיעור אורך כל החוט הוי ו' אצבעות, לא מצאתי ראי' לזה אם ה"ז מעכב, אך בפשוטו נ', דכ"ה שלדעת כל הנך ראשונים שהבאנו לעי' סק"ב, בעי' י"ב אצבעות לעיכובא, הגם דהברייתא לא קאי כלל על אורך כל החוט, אלא על אורך הגדיל שאינו לעיכובא, ה"נ לדעת רש"י בעי' ו' אצבעות לעיכובא, הגם דהברייתא קאי על אורך הענף שאינו לעיכובא.

אך בד' התוס' בבכורות דל"ט: מ', דלדעת רש"י במנחות, ליכא כלל שיעורא דו' אצבעות, אלא דכ"ה שתהא הציצית כהידורה, בעי' לעשותה ו' אצבעות כיון דעבדי' הענף ד' אצבעות ובעי' שיהא הגדיל שליש, עיי"ש בדבריהם, וזה ע"ד מה שנ' בתוס' שם דלדעת ר"ת ליכא כלל שיעורא בציצית שתהא י"ב אצבעות, וכמו שהבאנו לעי' סק"ב, ולדעתם נמצא, דאם עשה הענף פחות מד' אצבעות, א"צ לעשות הגדיל ב' אצבעות, דל"ב כלל שיהא אורך כל החוט ו' אצבעות.

ד] והנה ז"ל החזו"א סי' ג' סק"ב, עוד מבו' בתוס' ב' פירושים, א', דשיעור כדי עניבה צריך להשתייר בענף, למאי דקי"ל כרב לק' ל"ט: דענף מעכב, ושיעורו ד' גודלין כדאמר לק' מ"א:, ואע"ג דאמרו לק' ל"ט. תכלת שכרך רובה כשרה, היינו דוקא ביש בענף ד', וכדפירש"י מ"א: משולשת ד', וזה מוכח בסוגיין לפירש"י דשיעור עניבה הוא בענף, וע"כ דיש שיעור לענף ובתחילתו לא סגי כדי עניבה, ולא מצינו לי' שיעורא אם לא כפירש"י במשלשלן ד', ואף למש"כ תוס' שיעור עניבה בגדיל, מ"מ ע"כ ענף שיעורו ד', מדאמרו בגמ' כרך רובו כשר, ולא יהיב שיעורא לענף, וא"א דסגי בכל שהו, וע"כ שיעורו ידוע והיינו משלשלן ד', ואמנם בתוס' מ"א: פירשו בשם ר"ת דמשלשלן ד' היינו הגדיל, ונראה דגם לפר"ת עיקר פלוגתת ב"ש וב"ה בענף ולעיכובא דלב"ש ד' ולב"ה ג', אלא שנהגו לעשות הגדיל שיעור של ענף ואת הענף כפלים, והלכך לב"ש עושין הגדיל ד' ולב"ה ג', וא"א לומר לדעת ר"ת גדיל ד' לעיכובא, שהרי אמרו ל"ט. ואפי' לא כרך אלא חוליא א' כשרה וסיימו וכמה שיעור חוליא וכו' הרי דא"צ גדיל ד', וע"כ ד' ר"ת למנהגא, שהרי סיים יהא ענף ח', וזה אינו אלא לנוי כדאמר בגמ' ונוי תכלת וכו', ולפירש"י דמשלשלן היינו ענף לא נזכר בגמ' נוי באורך הגדיל וסגי בגדיל ב', ולפר"ת נהגו בגדיל ד' וענף ח', ולכו"ע סגי בחוליא א' של ג' כריכות וד' ענף וכו', עכ"ל החזו"א.

והנה במש"כ החזו"א בדעת התוס', דשיעור ענף לעיכובא הוי ד' גודלין, ופירש דעיקר פלוגתת ב"ש וב"ה הויא בשיעור הענף, ואך שנהגו לעשות הגדיל כשיעור הענף, הנה מלבד דסתימת הדברים לא משמע כן, גם אי"ז מתישב בד' כל הנך ראשונים שהבאנו לעי' סק"א שמפורש בדבריהם דשיעור י"ב גודלין הוי לעיכובא, וא"כ ודאי דעיקר פלוגתת ב"ש וב"ה הויא על עיקר שיעור הציצית אם בעי' י"ב גודלין או סגי בט' גודלין, ולא נחלקו כלל בשיעור הענף עצמו כמה הוא לעיכובא, ושיעור ד' גודלין בענף ודאי אין לו מקום לדעתם, שהרי לכתחילה יש לעשות הענף ב' שליש, וכיון דשיעור הציצית י"ב גודלין, יש לעשות הענף ח' גודלין.

ונ' לפ"ז דכיון שלא נתפרש לנו בגמ' שיעור בהענף לעיכובא, ואמרו דתכלת שכרך רובה כשרה, ולא פירשו לנו דבעי' שישתייר בהענף שיעור מסוים, הרי שזה מורה דכל שנשתייר מעט ענף סגי בזה, ואולי בעי' שיהא בהענף כדי עניבה, ע"ד שיתבאר להלן לדעת רש"י, אך לדעת התוס' דשיעור כדי עניבה הוא בגדיל אין כ"כ מקור לזה, אך מ"מ י"ל דיש ללמוד מזה דפחות מכדי עניבה לאו כלום הוא בציצית, וע"כ אף ניבעי כדי עניבה בהענף, (ומצינו עד"ז בחיי"א שכתב דאף שכתב הלבוש דשיעור אורך החוטין הוי מדרבנן, מ"מ שיעור כדי עניבה הוי מדאוריתא).

ומש"כ החזו"א דא"א דסגי בכ"ש וע"כ דשיעורו ידוע והיינו ד' אצבעות, ילה"ע ע"ז, שהרי לדעת הרמב"ם ודעימי' דשיעור כל הציצית הוי ד' אצבעות, הרי שאין לומר דשיעור הענף הוי ד' אצבעות, ולדעתו ודאי שלא נתפרש בגמ' שיעור לעיכובא בהענף, וכן לא נז' בד' הרמב"ם שיעור בהענף, וא"כ שפיר י"ל כן גם לדעת התוס', וכן מ' ממה שלא נז' כלל בטושו"ע ובפוסקים דאיכא שיעור דבעי' בענף לעיכובא.

ומצאתי שכ"ה להדיא בבעה"ע הלכות ציצית ש"א ח"ג, דליכא שיעור בהענף, ז"ל, ואפי' לא כרך בה אלא חוליא א' שמיעוטה גדיל ורובה ענף כשרה, דגדיל או ענף כ"ד בעינן וכו', עכ"ל, ולהדיא דסגי בענף כ"ד.[[4]](#footnote-5)

ה] ובמש"כ החזו"א שלדעת רש"י שיעור הענף לעיכובא הוי ד' אצבעות, מש"א בדמ"א דשיעורו ד' אצבעות הוי לעיכובא, ילה"ע בזה, שאי"ז משמעות ד' הראשונים, שהרי לדעת ר"ת ודעימי' דהא דתניא דמשולשלת ד' קאי על הגדיל, אין שיעור זה לעיכובא, וכמו שהביא החזו"א ממש"א דאפי' לא כרך אלא חוליא א' כשרה,[[5]](#footnote-6) וא"כ אף לדעת רש"י דקאי על הענף אין מ' דשיעור זה לעיכובא, שלא נז' בד' הראשונים דה"ז תלוי בפלוגתת רש"י ור"ת אם שיעורא דברייתא הוי לעיכובא או לא, וביותר יש להוכיח כן, דהנה למש"נ לעי' סק"ב, הרי שלדעת ר"ת ודעימי' דקאי הברייתא על הגדיל, ולמדנו מזה דשיעור כל הציצית הוי י"ב גודלין, ליכא כלל שיעור לעיכובא בהענף, ואף אם עושה הגדיל י' גודלין והענף ב' גודלין ה"ז כשר, ואך נת' דאולי בעי' שיהא זה כדי עניבה, ואי נימא דלדעת רש"י דקאי הברייתא על הענף, הוי זה לעיכובא שיהא הענף ד' גודלין, א"כ נמצא דאיכא חומרא טפי לדעת רש"י מלדעת ר"ת, דלרש"י בעי' לעיכובא שיהא הענף ד', ולדעת ר"ת מהני בדיעבד אם אין הענף ד', וכל כי האי הו"ל להראשונים לפרושי, ומד' הראשונים נ' להדיא דהוי ר"ת לחומרא ורש"י לקולא.

ומה שהוכיח כן החזו"א דאיכא שיעור לעיכובא בהענף, ממה שפירש"י דשיעור כדי עניבה הוא בהענף, וע"כ דיש שיעור בענף ובתחילתו לא סגי כדי עניבה, ולא מצינו לי' שיעורא אם לא כפירש"י במשלשלן ד', וע' גם בביאור הגרמ"ב למרדכי שהוכיח כן, נ' דיל"ד בזה, די"ל דלעולם שיעור הענף אף בתחילתו הוי כדי עניבה, וכל שעושה הציצית ו' גודלין, דזהו שיעור הציצית לעיכובא לדעת רש"י, ועשה רובו גדיל והענף כדי עניבה, ה"ז כשר, ואך שלא נתקיים דינא דשליש גדיל וב' שלישי ענף, ומה שהוכיח החזו"א ממה שבגרדומין הוי השיעור כדי עניבה, ובע"כ דבתחילתו הוי טפי מזה, נ' דאי"ז מוכרח, די"ל דלעולם לגבי שיעורא דהענף ל"ב להכשירא דגרדומין, דאף מתחילה ל"ב שיהא הענף אלא כדי עניבה, והא דבעי' להכשירא דגרדומין הוא לגבי שיעורא דהציצית, דבתחילתה בעי' שתהא ו' גודלין, וכל שהיתה בתחילתה ו' גודלין ואח"כ איגרדם, ה"ז כשר מדינא דגרדומין, הגם דהשתא לי"ב שיעור ו' גודלין, ואה"נ לא משכח"ל להכשירא דגרדומין, רק אילו עשה הציצית מעיקרא כדינו ב' שליש ענף, אך אילו עשה הציצית מעיקרו רובו גדיל ולא הניח ענף רק כדי עניבה, לא יהא שייך בזה הכשירא דגרדומין, דכל דאיגרדם אפי' מעט, כבר לי"ב כדי עניבה מן הענף ופסול.

ולפ"ז נ' די"ל עוד, דלדעת רש"י דס"ל דבעי' שישתייר כדי עניבה מן הפתיל, אשר היינו משום דס"ל דכל דאיגרדם וליכא פתיל ל"מ ע"ז הכשירא דגרדומין, דהכשירא דגרדומין ל"מרק לגבי דינא דשיעור הציצית, אך לגבי דינא דבעי' שיהא גדיל ופתיל ל"מ הכשירא דגרדומין, אלא אף לבסוף בעי' שיהא גדיל ופתיל, יל"פ דהא דבעי' שישתייר כדי עניבה, אי"ז שיעור בהלכות גרדומין, אשר היינו דהגם שנתחדש הכשירא דגרדומין דל"ב שישתייר עיקר השיעור, מ"מ בעי' שישתייר כדי עניבה, ורק עי"ז הוא דחשיב שעדין קיים הציצית, דלעולם י"ל דלהכשירא דגרדומין ל"ב שישתייר כדי עניבה, ואף בשנשתייר כ"ש יש להכשיר, ואך דכיון דל"מ הכשירא דגרדומין רק על שיעור הציצית ולא על הא דבעי' גדיל ופתיל, אלא בעי' שישתייר בו גדיל ופתיל כדמעיקרא, הרי דמה"ט הוא דבעי' שישתייר בו כדי עניבה, שהרי נת' דשיעור הפתיל מעיקרא הוי כדי עניבה, וע"כ הוא דאף בסופו בעי' שישתייר כדי עניבה בהפתיל, כ"ה שיהא בהחוט גדיל ופתיל, ודו"ק.

ולפ"ז נ', במה שהבאנו בדברינו בדין גרדומין ענף א', שדעת הטור דאף היכא שלא נשתייר בראש א' כדי עניבה, אינו נפסל בזה, דסגי במה שנשתייר כדי עניבה בהראש השני, ושם סק"ג נת' שמד' רש"י מוכח דלא סגי במה שנשתייר כדי עניבה בהראש השני, וכן מוכח מד' תוס' הרא"ש והמרדכי במש"כ ע"ד רש"י.

והנה אי נימא כמש"נ בדעת רש"י, הרי דלרש"י לטעמי' הוא מוכח כן מסברא דל"מ מה שנשתייר בהראש השני כדי עניבה, שהרי יסוד ד' הטור דסגי במה שנשתייר בהראש השני כדי עניבה, לא שייכי רק אי נימא דשיעורא דכדי עניבה הוי זה מדיני גרדומין, דלא חשיבי הגרדומין כמאן דאיתינייהו רק אם נשתייר בהן כדי עניבה, וע"ז י"ל דמהני מה שנשתייר כדי עניבה בהראש השני, כיון דהוו ב' הראשין מחוט א', אך לדעת רש"י דהא דבעי' שישתייר כדי עניבה אי"ז מדיני גרדומין, רק היינו משום דל"מ הכשירא דגרדומין על הך דינא דבעי' שיהא גדיל ופתיל, ושיעורא דפתיל הוי כדי עניבה, הרי ודאי דלא יהני מה שנשתייר בהראש השני כדי עניבה, שהרי הך דינא דבעי' גדיל ופתיל הוי בב' הראשין, וכיון דעל הך דינא ל"מ הכשירא דגרדומין, הרי שמכח זה ניבעי אף בסופו שיהא בכל ראש גדיל ופתיל ושיהא בהפתיל כדי עניבה, ודו"ק, אך בל' הטור סי' י"ב נ' שדעתו דהא דסגי שנשתייר בא' מהראשין כדי עניבה, הוא גם לדעת רש"י דבעי' שישתייר כדי עניבה מן הפתיל, וכ"ה מתבאר בשו"ע שם ובפוסקים, וצ"ע עוד בזה.

**ב'**

**בביאור פלוגתת רש"י ובעה"ע**

**אם מצרפין החוט שעל הבגד לשיעור**

ו] בפירש"י בבכורות דל"ט: פירש ז"ל, משולשת תלוי' למטה מכנף הבגד, שהרי אין נותנין אותה בשפת הבגד ממש אלא מגביהין אותה ג' אצבעות בתוך הבגד, עכ"ל, ולמדנו מד' רש"י, דהשיעור הוא במה שתלוי למטה מן הבגד, אך מה שעל הבגד אינו מצטרף לשיעור.

והב"י באו"ח סי' י"א כתב עמש"כ הטור דיהא אורך החוטין ג' טפחים, דיש לדקדק שהי' לרבינו להוסיף על אורך החוטין ב' או ג' אצבעות, שהרי מקום תליית החוטין בכנף קודם שיתחיל לעשות גדיל הוי ממלא קש"ג עדו ג' אצבעות, ואפשר שאותו חלק מהחוט כיון שהוא סמוך לבגד חשיב כגדיל ויותר נראה לומר דג' טפחים דקאמר היינו לבד מהחלק ההוא, עכ"ל, וכן פסק הרמ"א שם דשיעור הנזכר יהא בציצית מלבד מה שמונח על קרן הבגד.

אך עי' בשו"ת לב חיים להגרח"פ סי' ע"ט, שדקדק מל' רש"י בספר הפרדס ול' הרוקח ול' הרא"ש בהל' עשיית ציצית, שבד' כולן נ' דמצרפין להשיעור אף החלק המוטל על קרן הבגד, ועיי"ש שנ' גם מדבריהם דאף אין מתמעט השיעור ע"י הקשרים, וזה ודאי תמוה טובא, וצ"ע רב בזה.

ועיי"ש בביאור הגר"א ז"ל, כמ"ש רש"י בבכורות שם ד"ה משולשת תלוי', וכ"ש לפיר"ת עכ"ל, וביאור דבריו, דלדעת רש"י בבכורות שם דשיעורא דברייתא נאמר על אורך כל החוט, הרי שהי' מקום לומר דאף מה שעל הבגד הוי בכלל השיעור, אך לפיר"ת דשיעורא דברייתא נאמר על הגדיל ומזה הוא שלמדנו שיעור אורך כל החוט, מכח הא דשיעור הענף הוי כשיעור ב' גדילין, הרי דכיון דמה שעל הבגד אינו בכלל הגדיל וכמסקנת הב"י, ובעי' שיהא הגדיל ד' אצבעות והענף ח', הרי ודאי דשיעור י"ב אצבעות הוי לבד מה שתלוי על הבגד.

ויש להסתפק היכא שהתחיל הגדל בריחוק מן הבגד, אם החלק שמן הבגד עד תחילת הגדיל מצטרף לכשיעור, ולכאו' הי' נ' דהוא תלוי בדעות הנז', דלדעת רש"י בבכורות דשיעורא דברייתא קאי על אורך כל החוט, ואך דבעי' שיהא משולשל מן הבגד, הרי שהגם שמה שעל הבגד אינו מצטרף להשיעור, אך מה שמשולשל מן הבגד שפיר מצטרף להשיעור, הגם דהוי קודם תחילת הגדיל, אך לדעת ר"ת דשיעורא דברייתא קאי על הגדיל, ומזה הוא שלמדנו דבעי' שיהא מן הגדיל ואילך י"ב אצבעות, אין החלק שקודם הגדיל מצטרף להשיעור, אך באמת אי"ז מוכרח כלל, וטפי נ' דגם לדעת רש"י אי"ז מצטרף להשיעור, ומשום דטעמא דמה שעל הבגד אינו מצטרף להשיעור, נ' דאי"ז משום דנוי הציצית הוי רק במה שמשולשל, אלא הטעם הוא דמה שעל הבגד עדין אינו בכלל הציצית, כיון שהוי קודם הגדיל, וע"כ ה"נ אילו הרחיק הגדיל מן הבגד, נמי אין אותו חלק מצטרף להשיעור, ומאידך יש מקום לומר להיפך, דגם לדעת ר"ת, יצטרף חלק זה להשיעור, ומשום שאין עיקר השיעור שיהא מן הגדיל ואילך י"ב אצבעות, אלא עיקר השיעור הוא שיהא מחוץ לבגד י"ב אצבעות, וראך שכיון דסתמא דמילתא הוי הגדיל סמוך לשפת הבגד, אשר בכה"ג הוי ממנו ולמעלה י"ב אצבעות, ע"כ אמרי' בברייתא דהוי הגדיל ד' אצבעות, וצריך בדיקה בזה.

והנה הבעה"ע בהלכות ציצית ש"א ח"ב, הביא לפירש"י הנז' דבעי' שיהא משולשל מן הבגד ד' אצבעות, וכתב דלפ"ז הוי שיעורו ו' ומחצה, ותמה עליו מדקתני בספרי ג' חוטין של ד' ד' אצבעות ש"מ שמציאות ארכן ד' ולא יותר, עכ"ל.

ונ' דבעה"ע לטעמי' אזיל, דס"ל שם ח"ג דעושין ב' נקבים בטלית, ומטילין הציציות בתוכן ומוציאין אותן לצד א',[[6]](#footnote-7) ומפרש דזהו דינא דראב"י במנחות דמ"ב. דהטיל על הקרן פסולה, ולדעתו נמצא דתחילת הגדיל הוי על הבגד, וע"כ ס"ל דאם באנו לומר דבעי' שיהא ד' אצבעות משולשל מן הבגד, היינו רק משום דנימא דבעי' שיראה חוץ מן הבגד ד' אצבעות, דזהו נוי הציצית, וע"ז שפיר תמה מל' הספרי דמ' דשיעור כל החוט הוא ד' אצבעות, אך לרש"י לטעמי' דפליג בזה ע"ד בעה"ע, וס"ל דאין עושין אלא נקב א', שהרי רש"י במנחות דמ"ב. מפרש לההיא דהטיל על הקרן בע"א, אשר לפ"ז נמצא דתחילת הגדיל הוי בהחלק המשולשל מן הבגד, הרי דמה"ט שפיר י"ל דהשיעור הוא במה שמשולשל מן הבגד, כיון שהחלק שעל הבגד אינו מכלל עיקר הציצית, דעיקר הציצית הוא גדיל וענף, וע"כ הוא דאינו מכלל השיעור, וע"ז לא קשיא כלל מלישנא דהספרי, דלעולם שיעור אורך כל החוט הוא ד' אצבעות, ואך דמה שעל הבגד אינו מצטרף להשיעור כיון שאינו מכלל עיקר הציצית, וז"ב, ולפ"ז י"ל, דמודה בעה"ע דאילו הרחיק הגדיל מן הנקבים, אין אותו חלק שעל הגדיל מצטרף להשיעור, וד"ז אינו נסתר מד' הספרי, וכמש"נ.

שו"ר מובא מס' לקט יושר או"ח עמ' 10 שכתב כן להדיא דבטלית שיש בה ב' נקבים שתולין בהן הציצית, מצטרף אף מה שעל הבגד להשיעור, עיי"ש, ופשוט שהטעם הוא כנ"ל, דכיון שתחילת הגדיל הוי בהחלק שעל הבגד ודאי דה"ז מצטרף להשיעור.

**ג'**

**בהא דנוי תכלת הוא שליש גדיל וב' שלישי ענף**

**אם בכלל זה הוא שיהא כל השליש הראשון גדיל**

ז] כתב הרמ"א באו"ח סי' י"א סי"ד, ז"ל, ואם האריך הציצית יראה ששלישיתו יהי' גדיל וב' חלקים ענף, עכ"ל.

והנה משמעות ל' הרמ"א היא דאף כשהאריך הציצית יש לעשות הגדיל שליש ולא לפחות מזה, וכ"ה בביאוה"ל שם ס"ד, יעו"ש שהביא מש"כ הארה"ח דאף אם הי' הענף מתחילה הרבה יותר מב' שלישים מן הגדיל, אפ"ה יכול לקצרו, ולא מיקרי זה מן העשוי בפסול, כיון דאי"ז לעיכובא בדיעבד.

אך הנה החזו"א באו"ח סי' ג' סק"י כתב ע"ד הרמ"א, ז"ל, לא נמצא דין זה, והנה מל' הרמב"ם פ"א ה"ח שכתב שיהיו כל החוליות בשליש וכו', מבואר שבא כאן להזהיר שאם הרבה בחוליות יצומצמו כולן בשליש העליון ולא יצאו מקצתן חוץ לשליש, ואילו לא הוסיף רבינו תיבת כל ולא יאמר בשליש אלא שליש והי' אומר החוליות שליש וכו', הי' אפשר להכיל ב' אזהרות שלא יחזיקו יותר ושלא יחזיקו פחות, ושמעי' דאם הענף יותר מב' שלישים לית לן בה אלא האזהרה שלא יהא הענף פחות מב' שלישים, וצ"ל דהא דסיימו בגמ' ל"ט. ונוי תכלת שליש גדיל וכו' שב אהא דאמר דכרך רובה כשרה וכו' אבל במה שאמר לא כרך בה אלא חוליא א' כשרה לא סיים כלום אלא סמך על הידוע דצריך ז' חוליות וכו', ומיהו לפיר"ת דמשלשלן ד' היינו גדיל שמעי' דנוי' בד' גדיל, וכן פי' דלרש"י צריך ב' גדיל, ומ"מ י"ל דמודים רבותינו דאפשר להוסיף על ענף יותר מב' שלישים והאזהרה שלא להפחית, וצריך לפרש ל' הרמ"א ג"כ שאם האריך ויש ח' גודלין בענף בפחות מב' שלישים מ"מ בעי' בענף ב' שלישים, ובזה ניחא דלא קבעו חכמים שיעורן במשהו דענף פחות משהו או יותר משהו הפסיד הנוי וכו', עכ"ל.

[שו"ר מובא שכיסוד הדברים כבר כתב המהרש"ל בביאורו לסמ"ג אות כ"ו, וכ"כ בספר לקט יושר, וצ"ע שם].

והנה כפי הנראה לא הי' לפני רבינו ספר דרכי משה, שכתב שם הרמ"א ז"ל, ולכן נ' דאם הוסיף על אורך י"ב אצבעות צריך ג"כ לכוין שיהא השליש גדיל כדברי הרמב"ם, עכ"ל, ולהדיא בדבריו דהאזהרה היא שיהא הגדיל שליש, וודאי שכן מתפרש לשונו בהג"ה, וכאשר כ"ה משמעות לשונו שם, ובפרט דעיקר מה שיש להזהיר במי שהאריך אורך החוטין, הוא שלא יעשה הענף יותר מב' שליש, דהרי בהאופן הרגיל כל שמאריך החוטין מ"מ אורך הגדיל לא נשתנה, והוי הענף יותר מב' שליש.

ומש"כ החזו"א דבל' הרמב"ם נ' שעיקר האזהרה היא שיהא הענף ב' שליש ולא יהא הגדיל יותר משליש, הנה אמנם מל' הרמב"ם בה"ח אין ללמוד להצריך שיהא הגדיל שליש, אך בד' הד"מ שם מבואר דלמד לדבריו מל' הרמב"ם שם בה"ט שכתב ז"ל, העושה לבן בלא תכלת וכו' וכורך אותו על שאר החוטין על שלישן ומניח ב' שלישיתן ענף, עכ"ל, ול' זה מורה להדיא דיש לכרוך ולעשות גדיל עד שליש, וזהו שלמד כן הרמ"א.

וביותר נ' כן מל' הרמב"ם שם, ז"ל, וכריכה זו אם רצה וכו', ואם רצה לכרוך בלא מנין חוליות עושה, כללו של דבר יתכוין להיות הכרוך שליש והענף ב' שליש, ואם וכו' או שלא כרך אלא חוליא א' כשרה, עכ"ל, ונ' להדיא בלשונו דהגם דליכא מנין חוליות מ"מ בעי' שיהא הכרוך שליש, וביותר מוכח כן ממה שמסיים דאם לא כרך אלא חוליא א' כשרה, והנה הרי כבר פירש הרמב"ם דבלבן לחודי' אין לדקדק על מנין החוליות, וא"כ הרי ודאי דמש"כ דאם כרך חוליא א' כשרה, אך אי"ז לכתחילה, הוא משום דבעי' שיהא הכרוך שליש, ולהדיא דמכלל האזהרה הוא שיהא הכרוך שליש ולא יפחות מזה, וז"ב.

שו"ר גם בשו"ת הרמב"ם סימן קל"ח, ז"ל, ומה שנראה לי במה שאמרו מקצת הגאונים בדבר הכריכה, הוא שהם סוברים שאלו החוליות הנזכרות בתלמוד אינן מחוייבות אלא בחוט של תכלת, אבל עכשיו הואיל ואין לנו אלא לבן לבד, תספיק הכריכה איך שתהי', ובלבד שהשליש העליון יהיה כרוך והשאר נפרד, עכ"ל, ומ' ג"כ דמדין הכריכה בעי' שיהא השליש העליון כרוך, וכמש"נ בדעתו. - אור ליום ה' כ"ו סיון תשס"ו

ח] וכן יש להוכיח כן ממה שנקטו התוס' והרא"ש בפשיטות דלדעת רש"י במנחות דהברייתא דד' אצבעות קאי על הענף, בעי' שיהא הציצית ו' גודלין, והיינו משום דהגדיל הוי ב' גודלין כ"ה שיהא שליש גדיל, ואי נימא דל"ב כלל שיהא כל השליש גדיל, אלא עיקר הקפידא היא שלא יהא הגדיל יותר משליש, א"כ מנא להו דבעינן שיהא הגדיל ב' גודלין, ושמכח זה נימא דבעי' שתהא אורך כל החוט ו' גודלין.

והנה החזו"א בתו"ד הזכיר למש"כ התוס' דלרש"י צריך ב' גדיל, וכנ' כונתו דזה אינו מתישב כ"כ לפי דבריו, ומ"מ מבו' מדבריו שאי"ז סותר בהכרח לדבריו, ואולי כונתו, די"ל דהגם שאי"צ לעשות גדיל לכל השליש, מ"מ כיון שלא נתפרש לנו בברייתא שיעור אורך כל החוט, אלא נתפרש לנו שיעור הענף, יש לנו לומר דשיעור אורך כל החוט הוא ו' גודלין, וזה מה שאמרו בברייתא דשיעור הענף ד' אצבעות, והיינו משום דשיעורו לכה"פ הוא ד' אצבעות, כיון דבעי' דלכה"פ יהא ב' שליש ענף.

אך אכתי תיקשי במש"כ התוס' בבכורות דל"ט: בדעת רש"י, דכיון דהוי הענף ד' ע"כ להידור מצוה בעי' שיהא הגדיל ב', ונת' לעי' סק"ג בדעתם דליכא כלל שיעור דו' אצבעות, אלא עיקר השיעור הוא לעשות הענף ד' דזהו נוי הציצית, וע"כ הוא דיש לנו לעשות הגדיל ב' משום הידור מצוה, והנה אי נימא דהא דנוי תכלת שליש גדיל היינו רק שלא להוסיף על שליש, אך ל"ב לעשות כל השליש גדיל, א"כ מ"ט בעי' לעשות גדיל ב', הרי שפיר מצינו לעשות גדיל משהו וענף ד', ובע"כ דמשום נוי תכלת יש לנו לעשות גדיל שליש, וע"כ כיון דהענף הוא ד' יש לנו לעשות הגדיל ב', וז"ב, וצ"ע רב בד' החזו"א, שכתב לעי' מינה סק"ב דלדעת רש"י אי"ז מעכב שיהא אורך החוטין ו' אצבעות, וסגי בחוליא א' של ג' כריכות וד' ענף וכו', עיי"ש, וכיון דס"ל שלא נאמר שיעור בהחוטין שיהיו ו' אצבעות, א"כ מנא להו להראשונים שלדעת רש"י יש לעשות הגדיל ב' אצבעות, הרי לדעתו ל,ב לעשות הגדיל שליש, וצ"ע בזה.

ט] וכן יש להוכיח עוד מד' כמה מהראשונים, דהנה החזו"א כתב לפי דבריו, דצ"ל דהא דסיימו בגמ' ל"ט. ונוי תכלת שליש גדיל וכו' שב אהא דאמר דכרך רובה כשרה וכו' אבל במה שאמר לא כרך בה אלא חוליא א' כשרה לא סיים כלום אלא סמך על הידוע דצריך ז' חוליות וכו', עכ"ל, אך בד' המ"ב בסי' י"א סקס"ו מבו' דמה דאין לעשות רק חוליא א', הוא משום דבעי' שיהא שליש גדיל, ואזיל לטעמי', דס"ל דבכלל דינא דנוי תכלת הוא לעשות כל השליש גדיל, וכמו שהבאנו לעי' סק"ז.

ובביאורי מהרש"ל לסמ"ג אות כ"ו מבו' דהא דאין לעשות חוליא אחת, הוא משום דבעי' שיהא הגדיל ד' גודלין, ואזיל לטעמי' דס"ל דל"ב כלל שיהא כל השליש הראשון גדיל , וכמו שהבאנו לעי' סק"ז.

ומצינו הדברים מפורשים כד' המ"ב, בד' רש"י בעה"ע הרי"ד והריא"ז, שכתבו להדיא דמה שסיימו ונוי תכלת וכו' קאי גם על מש"א דלא כרך אלא חוליא א' כשרה, ויש ללמוד מדבריהם דבעי' שיהא הכרוך שליש, וכן הבאנו לעי' סק"ז מל' הרמב"ם שמפורש כן דל' דכרך חוליא א' כשרה דהוי זה רק בדיעבד, הוא משום דנוי תכלת הוא שליש גדיל.

ז"ל רש"י בהלכות ציצית, בספר הפרדס ובשבה"ל, שאע"פ שאם כרך רובה כשרה וכן אם לא כרך אלא חוליא א' כשרה היא, מ"מ הרי אמרנו נוי ציצית שליש גדיל וב' שלישי ענף, עכ"ל, ולהדיא דהא דאין לכרוך חוליא א', הוא משום דבעי' שיהא שליש גדיל אך בל' רש"י שהובא במחזו"ו קאי רק על תכלת שכרך רובה, ולא על כרך חוליא אחת, וז"ל רש"י שם להלן, בס' הפרדס ובשבה"ל, גדיל מיבע"ל למגדל תלתא ומשבק תרי תילתא ענף, דאמר מר נויי תכלת שליש גדיל וב' שלישי ענף, ואי גדלה רובה שפ"ד ואי לא גדיל בה אלא חוליא א' כשרה, עכ"ל, אך כל ל' זה לא נמצא במחזו"ו שם, אך הביא שם ל' אחר ז"ל, ויהא כורך והולך עד שישלש גדיל וכו', עכ"ל, ול' זה מורה דבעי' שיהא כל השליש הראשון גדיל.

וז"ל בעה"ע בהלכות ציצית ש"א ח"ג, ואפי' לא כרך בה אלא חוליא א' שמיעוטה גדיל ורובה ענף כשרה, דגדיל או ענף כ"ד בעינן, ונוי תכלת לפנים למצוה שליש גדיל כרוך בחוליות וב' שלישי ענף.

וז"ל הרי"ד בהלכות ציצית, והמורה פירש וכו' שיעור ציצית וכו' דהיינו ד' אצבעות גדיל וב' טפחים ענף, שאע"פ שאם כרך רובה כשרה ואם לא כרך אלא חוליא א' כשרה, הרי אמרו נויי תכלת שליש גדיל וב' שלישי ענף, עכ"ל, וז"ל הריא"ז בהלכות ציצית דין י"ב, ובין שכרך רובה של ציצית ובין שלא כרך אלא חוליא א' כשרה, אבל נוי ציצית הוא שיהא שליש גדיל שהוא כורך וב' שלישי ענף, עכ"ל.

ומבו' להדיא בדברי כולם דבכלל דינא דנויי תכלת, הוא שלא יעשה חוליא א', אלא יעשה שליש גדיל, וזה כד' המ"ב.

י] עוד יש להביא בזה מש"כ רש"י בהלכות ציצית, שבס' הפרדס והובא במחזו"ו ובשבה"ל, ז"ל, ואח"כ יכרוך עד שיהא שליש גדיל ויניח ב' שלישי ענף וכו', עכ"ל, וכ' עוד להלן ז"ל, ועל חוט של ציצית שעושין ממנו הגדיל לאחר שכרך ועשה הגדיל שפתלו "עד שליש" וכו', אבל זה החוט שהוא פותל ועושה וכרך הגדיל "עד שלישו", עכ"ל, וכל ד' רש"י מורים להדיא דנוי הציצית הוא שיהא כל השליש גדיל, וכן נ' גם ממש"כ רש"י שם בתו"ד, דאם נשתייר החוט האורך ארוך משאר החוטין, מצוה לפסקו, ולכאו' הא דמצוה לפסקו הוא משום דבעי' שיהא הגדיל שליש, והענף ב' שליש, וכל כמה דלא פסיק לי' הוי הענף יותר מב' שליש, וע' גם במרדכי בסי' תתק"מ שכתב דאם הי' ארוך יותר מדאי ראוי לקצרו, ויל"פ גם בדבריו שכונתו דמכח שהי' ארוך הי' הענף יותר מב' שליש וע"כ הוא דמצוה לקצרו, וע' בארה"ח סי' י"א סקכ"ו שפי' כן בד' המרדכי דזהו דס"ד דיהא בזה משום תולמ"ה, משום דצריך לקצרו משום דינא דיהא שליש ענף, וע"ז כתב המרדכי דלי"ב משום תולמ"ה והיינו משום דהך דינא אינו לעיכובא.

וע' גם בס' הרוקח הגדול בהלכות ציצית, שנ' להדיא בלשונו, דבעי' שיהא הכרוך שליש, עיי"ש.

יא] ובמש"כ החזו"א שבזה ניחא דלא קבעו חכמים שיעורן במשהו דענף פחות משהו או יותר משהו הפסיד הנוי ואחרי שהדבר לקבוע לפי דעתם אין ראוי לקבוע בדבר המכביד, וציין לד' התוס' בעירובין דכ"ג. ד"ה ובלבד, ועיי"ש בתוס' שכתבו דאין סברא שיהא ג' חילוקין בג' משהויין, הנה עי' בספר שש"ת סי' ה', שכתב שם דכיון דשיעורא דשליש גדיל וב' שלישי ענף הוי משום נוי הציצית, א"צ לדקדק בזה בצמצום, וכל שלמראית העין הוי כן סגי בזה, וכמדומה שיש ללמוד כן מד' המ"ב בביאוה"ל סי' י"א ס"ד, שכתב שם שאפי' אם הענף הי' קודם הקציצה "הרבה יותר" מב' שלישים מן הענף, אפ"ה לא מיקרי זה מן העשוי בפסול כיון דאי"ז לעיכובא בדיעבד, ולהדיא בלשונו דאם הי' זה מעט יותר מב' שלישים שפיר דמי, וא"צ לצמצם שיהא הענף ב' שלישים בצמצום, ולפ"ז ניחא שבאמת לא קבעו חכמים שיעוריהם בדבר המכביד.

ובזה אולי יש לישב מנהג רוב ישראל שאין מדקדקין שיהא השליש גדיל וב' שלישי ענף, אלא הוי הגדיל פחות משליש, וכבר נת' מד' הראשונים שיש לעשות כל השליש הראשון גדיל,[[7]](#footnote-8) אך למש"נ מד' הביאוה"ל דא"צ שיהא כן בצמצום, ניחא מה שלא נהגו לדקדק בזה בצמצום, אך אכתי לא נתישב בזה מה שמאריכין הענף כשיעור ג' פעמים הגדיל, וזה ודאי הוי הפרש גדול, ואין מתקיים בזה דינא דשליש גדיל וב' שלישי ענף.

**ד'**

**כמה הערות בד' הראשונים במקום הראוי לתלית הציצית**

יב] כתב הטור באו"ח סי' י"א, ויעשה נקב באורך הטלית בתוך ג' אצבעות סמוך לקרן ומרוחק מן הקרן בשיעור שיש מקשר גודל עד סוף הצפורן וה שיש ממלא קש"ג ולמעלה עד כדי ג' אצבעות מן הכנף הוא מקום ציצית וכו', ובתוך רוחב הבגד אין לו שיעור רק שלא יתנהו על החוטין שעושין בשפת הבגד, עכ"ל, ועיי"ש בב"י שביאר בזה מנלי' להטור דברוחב הבגד ליכא שיעורא, ועיי"ש שהביא מד' כמה מהראשונים דהוי השיעור אף לרוחב הבגד, ובבדה"ב הביא מספר הבתים שדקדק כן מל' הרמב"ם שא"צ להרחיק רק לאורך הבגד.

והנה המג"א שם בסקט"ז כתב דאורך הבגד קרוי מה שמתעטף בו ורחבו קרוי קומתו מראשו לרגליו, עכ"ל, אך הט"ז בסקי"א פי' טעמא דהטור, ז"ל, דעיקר כנף שייך בשפה התחתונה של הבגד ברחבו סמוך לארץ, שזה מיקרי כנף וקצה, משא"כ בשפה של אורך הבגד אין שייך ל' כנף כלל, עכ"ל, ונ' מד' הט"ז דפליג על המג"א, וס"ל דמש"כ הטור דשיעורא דמלא קש"ג הוי לאורך הבגד, היינו קומתו מראשו לרגליו, והרוחב שא"צ להרחיק בו מלא קש"ג היינו מה שמתעטף בו, וע' ביד אפרים שפי' כן בד' הט"ז, אך עיי"ש בפמ"ג שכתב שבד' הטור וב"י אאל"פ כן, וע"כ השיא ד' הט"ז לכונה אחרת, וכ"ה בלבו"ש שם.

ויש להעיר בזה, שמצינו הדברים מפורשים כד' הט"ז בדברי רש"י בהלכות ציצית שבספר הפרדס והובאו במחזו"ו ובשבה"ל, ז"ל, ומקום שניקב הטלית לתלות שם הציצית צריך שירחיק אותו נקב מן השפה התחתונה של בגד מלא קשר דהיינו אורך אצבע מן הצפורן עד הפרק ושיעורו כב' אצבעות, ונוהגין כאן שמרחיקין אותו משפה אחרת שבאורך הטלית כרוחב גודל, עכ"ל, ול' רש"י נ' להדיא מד' הט"ז, דשיעורא דמלא קש"ג נאמר רק לרוחב הבגד, דהיינו כנגד השפה התחתונה של הבגד, אך לאורך הבגד שהוא מה שמתעטף בו אין לו שיעור, אך אולי יל"פ ד' רש"י כד' המג"א, דהשפה התחתונה שכתב רש"י כונתו להשפה התחתונה לרוחב האדם, ואורך הטלית שבד' רש"י כונתו להצד שכנגד הקרקע, דזהו אורך האדם, אך אי"ז מתישב כלל בל' רש"י, וצ"ע בזה, וע' בדברינו בדין טלית שנקרעה תוך ג' סק"א בהערה, מש"נ לפ"ד רש"י הכא בדעת רש"י התם.

ובמה שפי' הט"ז הטעם בזה, הנה יש מקום לפרש הטעם בע"א, והוא שהרי עיקר מה דבעי' לתלות הציצית למעלה ממלא קש"ג, מבו' במנחות דמ"ב. דילפי' לה מדכתיב על כנפי בגדיהם, דמזה ילפי' דבעי' שתהא נוטפת על הקרן, ופירש"י שם ז"ל, שתהא תולה ומכה על הקרן, כלומר שיגביהנה למעלה מן השפה כדי שתהא תולה ונוגעת התלוי' בקרן, עכ"ל, והיינו דע"י שהיא תלוי' למעלה מן השפה, נוגעים חוטי הציצית בקרן, ומתקיים דינא דבעי' שתהא נוטפת על הקרן, ונ' דמה"ט ס"ל לרש"י דאין להצריך שתהא בריחוק קש"ג רק כנגד השפה התחתונה, ומשום דאם אינו מרחיק כן לא יהיו החוטים נוטפין על הקרן, אך לאורך הבגד א"צ להרחיק, שהרי אף אם לא ירחיק הוו החוטין נוטפין על הקרן שלמטה מהן, וז"פ.

יג] במש"כ הטור דשיעורא דמלא קשר גודל הוא השיעור שיש מקשר גודל עד סוף הצפורן, והוא פחות מג' אצבעות, יש לציין בזה להשיטה המחודשת שכתבו בפי' רגמ"ה מנחות דמ"ב. והרי"ד בהלכות ציצית, דבעי' שירחיק ג' אצבעות, שכ"ה דעתם דכדי קשר גודל היינו ג' אצבעות, ועיי"ש במגי להרי"ד' שהביא מארצוה"ח סי' י"א סק"נ שכתב שכ"ה דעת השאילתות והיראים והא"ח והכלבו, ור"ל כן בדעת רש"י בבכורות דל"ט: ומתישב מה שתמהו עליו התוס' שם, (ושו"ר שכ"כ גם הגרח"פ בס' לב חיים סי' פ"א, וכ"כ בעמק ברכה דיני ציצית בדעת הכלבו),[[8]](#footnote-9) וע' ריא"ז דהיינו קשר שני של גודל, ודלא כדעת רש"י דקשר גודל היינו מהקשר הראשון של הגודל, (ועיי"ש בריא"ז שהסכים לדעת החולקים על הרי"ד), וז"ל רש"י בתשובה שהובא במחזו"ו עמ' 635, וקשר גודל מן הצפורן עד פרק ראשון שבאמצע הגודל, ופרק שני שכתב אחי איני יודע איזו פרק הוא קורא שני, עכ"ל, והרי שהביא רש"י לדעה זו שמשערין עד פרק שני, ודחאה, בין מלמעלה ובין מן הצד, ופי' שם דזמש"א הטיל על הקרן או על הגדיל פסולה, דהיינו בין מלמעלה בין מן הצד, עיי"ש.

יד] ז"ל רש"י הובא בשבה"ל בסוף הל' ציצית לרש"י, אך בספר הפרדס ובמחזו"ו לא נמצא לזה, (וה"ז סותר למש"כ לעי' מינה דשיעור קשר גודל הוי כב' אצבעות, ועמד ע"ז בס' איפת צדק ענף ה', עיי"ש), ושתמדוד תוך ג' דהיינו אצבע וחצי תמדוד בקרן הטלית באמצעיתו באלכסונו, וכשבא לקשור הקשר אל ידחוק אצל הטלית אלא ירחיב כדי שילך הציצית לכאן ולכאן, עכ"ל.

והדברים צ"ב, דמש"כ למדוד השיעור באלכסון, הוא דלא כמו שהוכיח הב"י בסי' י"א דמשערין ג' אצבעות ביושר, עיי"ש, אך אולי נימא דבאמת רש"י פליג בזה, ויהא ניחא בזה, דהנה הבאנו לעי' סקי"ב מש"כ רש"י דבאורך הבגד א"צ להרחיק מלא קש"ג, אך לא נתבאר בד' רש"י לענין הא דבעי' שיהא הנקב בתוך ג', אם הוי זה גם לאורך הבגד, והנה הב"י בסי' י"א הביא ממהרי"א דגם לדעת הטור דלרוחב הבגד ל"ב להרחיק מלא קש"ג, מ"מ הא דבעי' שיהא תוך ג' אצבעות ודאי הוי גם לרוחב הבגד, ולכאו' ה"נ הוא לדעת רש"י דלאורך הבגד א"צ להרחיק מלא קש"ג, מ"מ מריך שיהא בתוך ג' אצבעות, אך צ"ע בזה מסוגיא דמנחות דמ"ב. דעבדי' צריכותא דאיצטריך מימרא דר"פ דבתוך ג' אצבעות ומימרא דר' יעקב דצריך להרחיק מלא קש"ג, ואי נימא דמימרא דר' יעקב הוי רק ברוחב ומימרא דר"פ הוי גם באורך, א"כ ודאי דאיצטריך מימרא דר"פ, ונ' מזה דגם דינא דתוך ג' אצבעות הוי רק לרוחב הבגד, וצ"ע בזה, אך אי נימא דשיעור ג' אצבעות הוי באלכסון מקרן זוית דהכנף ניחא, דל"ש כלל לדון אם הוי זה לאורך הבגד או לרחבו, (וכמו שהוכיח הב"י עד"ז, דממה שחילק הטור בין אורך הבגד לרחבו, מוכח שאין כונתו לשער באלכסון), וצ"ע עוד בזה.

ובמש"כ רש"י שלא לדחוק הקשר אצל הטלית, לא מצאנו לו חבר, ואמנם מד' רש"י בבכורות דל"ט: הנז' לעי' סק"ו, ומד' הב"י שהבאנו שם, נ' להדיא שאין הדרך להדק הקשר להבגד, באופן שמתמעט עי"ז אורך הבגד, שהרי כתבו דשיעור אורך החוטין הוי מלבד ב' או ג' אצבעות שמונח על הבגד, וכן נ' גם מד' המג"א שם סקי"ד, אך לא מצינו שאין לעשות כן, ואדרבה הביאו מס' לקט יושר שיש להדק הקשר לבגד, וכן הי' מנהג מרן החזו"א זצ"ל, ומד' רש"י נ' טפי מהכי, דבעי' שיהא הקשר מרוחק מן הבגד, כדי שילך לכאן ולכאן, ולא סגי במה שלא יהא הקשר מהודק לבגד שנתמעט בזה רוחב הבגד, אלא בעי' שלא יהא הקשר סמוך להבגד, וצ"ע בזה.

1. ומסיים בברייתא וג' שב"ה אומרין א' מארבע בטפח של כל אדם, והנה בברייתא נזכר דמשערין בגודלין לדעת ב"ה, אך הרמב"ם פ"א מציצית ה"ו הביא ד"ז דכל האצבעות בגודל אף דקי"ל כב"ש דהשיעור הוא ד' אצבעות, וכ"ה דעת ש"ר, אך עי' בבעה"ע הלכות ציצית ש"א ח"ג שכתב שם דרק שיעורא דג' לב"ה הוי בגודלין, אך שיעורא דד' לב"ה הוי באצבע, (ועיי"ש בהגהות שעה"ח שביאר אם הבעה"ע הסכים שם לדעה זו או לא), וע' עוד בהעמ"ש ש' קכ"ז סק"ז שהוכיח שכ"ה דעת השאילתות והבה"ג והיראים, עיי"ש, וע' עוד בזה בספר שש"ת סי' ה', ושם הביא מבנו הגר"ח לסייע לזה מהא דתניא במס' ציצית דאמר ר' יוסי דקרובין שיעוריהן להיות שוין, וע' במש"כ עוד בזה בביאורו למסכת ציצית. [↑](#footnote-ref-2)
2. והתוס' שם תמהו ע"ז שהרי שיעורא דג' אצבעות הוי לאפוקי למעלה מג' אך השיעור למטה הוא כמלא קש"ג, עיי"ש שמכח זה פירשו כהל"א שפירש בקונטרס, וע' ארה"ח סי' י"א סק"נ מש"כ בדעת רש"י.

   ובעיקר ד' התוס' צ"ב רב, דמה נפ"מ לעיקר פי' קמא דרש"י אם מקום תליית החוט הוא בריחוק ג' אצבעות או בריחוק קש"ג, ומ"ט הוצרכו התוס' מכח זה לנטות מפי' קמא, הרי שפיר יל"פ כפי' קמא דכמה תהא משולשלת קאי על אורך כל החוט, והא דנקט ל' משולשלת הוא להורות דקאי על אורך החוט לבד ממלא קש"ג מן החוט שמונח על הבגד.

   שו"ר בחק נתן שם מש"כ בביאור ד' התוס', וע' מה שהאריך עוד בזה הגרח"פ בשו"ת לב חיים סי' ע"ט. [↑](#footnote-ref-3)
3. אך לד' החי' אנשי שם והגרמ"ב שהבאנו להלן סק"ה בהכרה דגדיל ד' הוי לעיכובא, ניחא קו' זו, אך נת' שם שאי"ז כד' הראשונים, וע' עוד בביאור מהרש"ל לסמ"ג אות כ"ו שמבו' בדבריו דהוי זה דין בפנ"ע שיהא הגדיל ד' גודלין, אך ג"ז אינו מתישב בד' הראשונים שהבאנו שם. [↑](#footnote-ref-4)
4. והנה במנחות דמ"ב. אמר אביי וצריך לפרודה כצוציתא דארמאי, והמ"ב בביאור הלכה סי' ח' ס"ז נסתפק לדעת הגר"א והע"ת דשמא ה"ז מעכב, או"ד לא גרע זה מגרדומי ציצית, והחזו"א סי' ג' סק"ט כתב ע"ז, דנראה שאינו מעכב ואינו אלא נוי המצוה, ועיי"ש שהוכיח כן, שהרי נוהגין לענוב ד' חוטין בשעת עשי' לסימן שיהיו ד' ראשין מצד הקשר מזה וד' ראשין מצד השני וכו', ואם דינא דצריך לפרודה מעכב, א"כ גם אחר שהפריד הי' לנו לפסול בזה משום דינא דתולמ"ה, עיי"ש בדבריו.

   והנה הי' מקום לדון דהגם דהך דינא דצריך לפרודה מעכב, מ"מ לי"ב משום תולמ"ה, עמש"נ בזה בדברינו בדיני תולמ"ה סק"??, ולפ"ז ניחא מה דאנו מכשירין אף בשבשעת העשי' היו החוטין כרוכין זב"ז, אך הנה מצאנו בשו"ת מהרי"ל החדשות סי' ו', שהאריך דהיכא שהי' תחילת עשייתו בכשרות לי"ב משום תולמ"ה, וכתב להוכיח כן, ז"ל, וכן פעמים שמתבלבלין החוטין ונכרכין כמה לאחד, וקי"ל דצריך לפרודי כי ציצית דארמאי, וחוזרין ומפרידין אותן ומתכשרין, עכ"ל, והרי להדיא בד' מהרי"ל דהך דינא דצריך לפרודי מעכב, וגם מפורש בדבריו דאי"ב משום תולמ"ה, וכל מה דמכשרי' הוא משום שתחילת עשייתו בהכשר, ותיקשי טובא לפ"ז דא"כ היאך אנו עונבין החוטין בשעת עשייתן, והרי לכאו' בשעת העשי' פסולין הן, וא"כ היאך מתכשרין אח"כ כשמפרידן, הרי הוי זה מן העשוי.

   אך נ' פשוט בזה, שהרי עיקר דינא דצריך לפרודי, פשוט דהוא משום דבעי' שיהא ענף, ומדין הענף הוא שיהיו החוטין מופרדים זמ"ז, דהרי בגדיל לעולם כרוכין החוטין זב"ז, וע"כ ודאי דכל דינא דצריך לפרודי הוי מדיני הענף, ולפ"ז נראה, דהיכא שנכרכו החוטין זל"ז באמצען, ודאי אין לפסול בזה, שהגם שבמקום שכרוכין אין מתקיים בהן דין ענף, הרי שפיר סגי לן בהענף היוצא אחר המקום שכרוכין זב"ז, וכל הא דפסלי' היכא שנכרכו זב"ז, היינו רק בדליכא שיעור ענף למעלה ממקום שנכרכו בו, דבכה"ג יש לפסול משום דלי"ב בהציצית שיעור ענף, כיון דהמקום שנכרכו בו אינו מכלל הענף, וכל הענף הוי רק מה שלמעלה מכריכתן, וז"פ וברור, ואשר ע"כ ניחא היטב, שהגם שאנו עונבין חוטי הציצית זל"ז בשעת העשי', אך הרי אי"ב שיעור ענף למעלה מן הכריכה, שהרי נת' דאין שיעור להענף, וכל שניכר הענף סגי בהכי, וע"כ אי"ז פוסל הציצית כלל.

   ועד"ז נ' במה שכתב הב"י בסי' כ"ג, שאף בשקושרין חוטי כנף א' לחוטי הכנף השנית אין הציצית נפסלת בכך, ועיי"ש במג"א, ולכאו' אי נימא דדינא דצריך לפרודי מעכב, א"כ מ"ט לא פסלי' בשקושר החוטין זב"ז, משום שאין החוטין מופרדין, ולמש"נ ניחא, דכיון שאין קושרין החוטין זל"ז למעלה בראשן, הרי נמצא דאיכא שיעור ענף למעלה מן הקשירה, וע"כ אין לפסול בזה כלל, וכמש"נ.

   ובדעת החזו"א שנקט דאם דינא דצריך לפרודה מעכב יש לפסול בכה"ג, יל"פ בתרי גווני, חדא דאזיל לטעמי' דשיעור ענף לעיכובא הוא ד' גודלין, והרי פעמים שאין למעלה מן העניבה ד' גודלין, ועוד יתכן דס"ל, דהגם דסגי בהענף שלמעלה מן הכריכה, מ"מ כיון שמקום זה הכרוך אינו מכלל הגדיל, בעי' שיתקיים בו דין ענף, וכל שאינו ענף יש לפסול בזה, וצ"ע עוד בזה. [↑](#footnote-ref-5)
5. אך ע' בחי' אנשי שם שם ובביאור הגרמ"ב למרדכי, שנקטו דה"ז מעכב שיהא ד' גודלין גדיל, וצריך לדחוק לדבריהם דהא דעשאה חוליא אחת איירי בדהויא באורך ד' אצבעות, אך בד' רש"י והרי"ד שהבאנו להלן סק"ט מבו' להדיא לא כן, שהרי מבו' בדבריהם דהא דאין לעשות חוליא אחת הוא משום ההלכה דשליש גדיל, והרי דאיירי דאין חוליא זו באורך ד' אצבעות. [↑](#footnote-ref-6)
6. והנה האחרונים נקטו בפשיטות, דגם לש"ר דפליגי על בעה"ע, וס"ל דא"צ לעשות ב' נקבים, מ"מ מודו דאי עביד ב' נקבים שפיר דמי, אך צ"ע בזה ממש"כ מהר"י אבוהב בסי' י"א, והביאו הב"י שם בסוף הסימן, דכדי לצאת ידי דעת בעה"ע הי' ראוי לעשות ב' ציציות, עיי"ש באורך בכל דבריו, ונ' מזה להדיא דס"ל דלדעת ש"ר אילו עביד ב' נקבים ה"ז פסול, וצ"ע רב בזה. [↑](#footnote-ref-7)
7. ויש להוסיף דדינא דנוי תכלת שליש גדיל אי"ז הידור בעלמא שאין חיוב לעשותו, אלא מי שאין עושה כן הוי עובר על דברי חכמים, וכמש"כ המ"ב בסי' י"א סקס"ו, דאם בע"ש עם חשיכה אין לו פנאי לעשותו כתיקונו סגי לעשות חוליא אחת וקשר דסגי בזה מדאורייתא, אך מדרבנן צריך לעשות שליש גדיל וב' שלישים פתיל וכו' שכך הוא נוי הציצית, וע"כ אם עשה חוליא א' בע"ש עם חשיכה צריך להשלים תיכף אחר השבת, דאל"ה הוא "עובר על דברי חכמים", ויש נכשלים בזה, עכ"ל, וכנר' מקור ד' המ"ב הוא ממה שהביא הב"י ד' מהר"י אבוהב, דקשרים לא מעכבי אלא לכתחילה אבל בדיעבד שאין לו פנאי וכו' ואם הי' לו פנאי אינו רשאי לפחות ואם פיחת עובר על דברי חכמים, עכ"ל, אך בד' מהרי"א הי' מ' טפי שכונתו עובר על ד' חכמים במה שלא עשה מנין הקשרים, עיי"ש בכ"ד מהרי"א במה שביאר המקור לעשות ה' קשרים, אך כפה"נ המ"ב ל"ה ניח"ל לפרש כן, דמשו"ז לא הי' לנו לחשבו עובר על ד' חכמים, שהרי לדעת רוב הראשונים הא דעבדי' ה' קשרים אינו מעיקר הדין, וע"כ פי' המ"ב דהא דהוי עובר על ד' חכמים הוא משום שלא עשה שליש גדיל,

   ויש לציין עוד למש"כ הלבוש בסי' י"א, דאם רוצה יכול לכרוך רק חוליא א' או לכרוך הרוב, ע"כ, וזה צ"ע רב, ומפורש הוא בד' הראשונים דהא דתכלת שכרך רובה או שלא כרך אלא חוליא א' כשרה אי"ז לכתחילה. [↑](#footnote-ref-8)
8. והנה במנחות דמ"ב. אמר ר"י אר"י וצריך שירחיק מלא קשר גודל, ואיצטריך דר"פ דאמר לעי' ארבעה בתוך שלשה ואיצטריך דר' יעקב, דאי מדר"פ הו"א תוך ג' דלא לירחיק טפי וכמה דמקרב מעלי איצטריך דר' יעקב, ואי מדר' יעקב הו"א מלא קשר גודל דלא ליקריב טפי וכמה דרחיק מעלי צריכא, ע"כ, ובפשוטו אינו מובן מה ענין מימרא דר"פ למימרא דר' יעקב דבעינן למעבד צריכותא בזה, והרי ר"פ כלל לא הזכיר לשיעורא דמלא קש"ג ור' יעקב כלל לא הזכיר לשיעורא דג' אצבעות, אך לד' הרגמ"ה והרי"ד ודעימי' א"ש היטב, שהרי שיעורא דמלא קש"ג הוי ג' אצבעות, והוי זה חד שיעורא עם שיעורא דר' יעקב, דתרוייהו אמרו דהשיעור הוא ג' אצבעות, וע"ז אמרי' דצריכי, דר"פ קמ"ל דזהו שיעורו למעלה ור' יעקב קמ"ל דזהו שיעורו למטה, וז"ב, וכ"ה מבו' להדיא בפי' רגמ"ה שם שמפרש כן ד' הגמ' דאידי ואידי חד שיעורא הוא.

   ושמעתי עוד לישב קצת בזה, לפמש"כ רש"י בהלכות ציצית שבס' הפרדס והובאו במחזו"ו ובשבה"ל, דשיעורא דקש"ג הוא ב' אצבעות, וכ"כ ראב"ן בסי' רמ"ז, וכן הביא הב"י באו"ח סי' י"א ממהריב"ח, ובעה"ע בהל' ציצית ש"א ח"ג כתב דהוא קרוב לב' אצבעות, וע' עוד בזה בארה"ח סי' י"א סק"נ, ובספר שש"ת סי' ה', ובהוספות שבסו"ס איפת צדק ובס' שיעורין דאורייתא, (ושו"ר מה שהאריך בזה הגרח"פ בס' לב חיים סי' פ"א, ועיי"ש מה שהביא ד' מבי"ט ומהרי"ט שתמהו דהוי פחות מכן), ולפ"ז נמצא דר' יעקב קאמר דצריך לתלות החוטין באצבע הג', והוי זה דומיא דמימרא דר"פ דאמר דצריך ליתן החוטין בהאצבע הג', וע"ז אמרי' דצריכי דר"פ קמ"ל השיעור למעלה ור' יעקב קמ"ל השיעור למטה. [↑](#footnote-ref-9)