מראי מקומות ברכות ריב
קטגוריות: שו_ע / אורח חיים / הלכות זימון וברכות הנהנין - הרב יהושע ננקסקי

**ברכות סי' רי"ב**

מד.

**★**"מברך על המליח ופטר את הפת שהפת **טפלה לו**".

וקשה אמאי לא נחשב **לפת עיקר מדין כל שיש בו.**

ועי' ברא"ה [לז:] שכל שיש בו הוא שהדגן בתערובת וכונת אכילה אז נחשב לעיקר משא"כ נידון דידן.

וע"ע שעה"צ [ד].

**★**ומי איכא מידי דהוי מליח עיקר ופת טפלה.

בהו"א הגמ' הבינה שפת אינה יכולה להטפל וגם אם יחשוב לטפל לא מהני [דבטלה דעתו].

וע"ז תירצו דמיירי באוכל פירות גינוסר.

או דקושית הגמ' דבד"כ פת לא טפלה וא"כ היכי משכחת לו פת טפלה.

ובתירוץ הגמ' לתוס' מיירי שאוכל פירות גינוסר בפני עצמם ואח"כ אוכל מליח.

וע"ע בתר"י וברא"ה שהכל מיירי באכילה אחת.

ובדעת רש"י עי' "ראש יוסף" ורש"ש.

**★**עי' ברש"י פירות גינוסר וכו' **חשובים הם מן הפת**. עי' פר"ח [א] דפת לעולם אינה נטפלת לכל דבר רק לפירות גינוסר שהם חשובים.

ועי' בב"ח בדעת תר"י הנ"ל.

וע"ע במשב"ז [ב].

וע"ע בשעה"צ [ט].

**★**תוד"ה באוכלי מביא שני תירוצים.

עי' במג"א [ב] שהביא "נחלת צבי" שתירוצי תוס' חולקים אחד על השני.

וע"ע בפמ"ג [א"א ב].

וע"ע ברעק"א על המשניות.

**★**בתוס' [הנ"ל] מוכח שיש **טפל לטפל**.

וע"ע בביאו"ה [קעד-ב ד"ה יין] וכעי"ז במשנ"ב [ד].

**★**בדברי הרמ"א שאוכל הטפל תחילה צריך ברכה רק ברכתו שהכל, מקור הדברים מתרומת הדשן.

1. ולרמ"א י"ל דמברך שהכל א. מצד דאסור להנות מהעוה"ז בלי ברכה.

ואיה"נ הברכה המפורטת לכל דבר תוקן רק כשאוכלו בתור אכילת עיקר, אבל גם אכילת טפל נאסרה בלי ברכה ולכן יברך שהכל.

1. וע"ע במג"א [ד] שחלק וס"ל דכל האו"ז מיירי שברכת העיקר שהכל, ולכאורה היכי שהעיקר ברכה אחרת גם על הטפל יברך את ברכתו הראויה, וכן הוא במחה"ש ובח"א [נו-ד].

וע"ע בפמ"ג [א"א ד].

1. בפרישה [ב] חילק דטפל הנאכל כדי שלא יזיקנו העיקר גם באוכלו קודם מברך ברכתו הראויה.

ורק כשאוכלו למתק בזה מברך שהכל [כשאוכלו קודם].

ובב"י חלק וס"ל דטפל לא משתנה ברכתו.

וע"ע במשנ"ב [י].

וע"ע בשעה"צ [כד].

**★**עי' ט"ז [ה] מה שחידש ובפמ"ג [שם].

**★**בט"ז [ו] דאכילת גודגניות בין ברכה לשתיה הוי **הפסק**.

וע"ע במשנ"ב [רט-ח] דשתיית שכר בין ברכת הגפן ליין לא הוי הפסק, וצ"ע מהט"ז הנ"ל.

ויש שתירצו דאכילה לגבי שתיה הוי הפסק, משא"כ שתיה לגבי שתיה.

**★**עי' חזו"א [כז-ט].

**★**עי' אבנ"ז [או"ח לח-יג] שעיקר פחות מכזית וטפל כזית אינו מברך ב"א.

ולכאו' אם נסבור שטפל טעון ברכה רק נפטר בברכת העיקר צ"ב.

**★**יל"ע להנ"ל באכל עיקר פחות מכזית ועוד טפל בריה כגון חצי כזית ביגלה ויש על גביו גרגיר שומשום [דחשיב בריה רק טפל].

האם נכנס לספק ב"א מצד הבריה.

ואולי יל"ע דחשיבות בריה היא רק כשהיא מאכל בפנ"ע אז יש לה חשיבות ולכן יש ספק בב"א, משא"כ כשמשמשת בתור טפל.

**★**עי' משב"ז [א] דבירך על הטפל ולא כיוון על העיקר צריך לחזור ולברך כרשב"א לעיל דאינו בדין שהחשוב יפטר ע"י האינו חשוב.

**★**יל"ע שאוכל לחם וע"ג ממרח אבוקדו שעל האבוקדו פטור מברכה [מדין טפל] האם מברך שהחיינו [כשהאבוקדו חדש בשנה זו].

ואולי תלוי בחקירה האם טפל פטור מברכה או שנטפל לברכה.

ויותר מסתבר שלכל הצדדים מברך דלא גרע מרואה פרי חדש שמדינא מברך על הראיה.

**★**עי' משנ"ב [א] "דאפי' שני עיקרים אלא שאחד מרובה מחבירו **הרוב** הוא העיקר".

וכעי"ז ע"ע ברמ"א [רב-א] דנתערב יין בשכר אזלינן בתר אחר **הרוב.**

וע"ע ביאור הגר"א [רב-ג].

וע"ע בגר"א [ריב-ב].

יל"ע כשיש ג' תערובות העץ, אדמה, שהכל ואחד 40%, והשנים הנותרים כ"א 30% האם הרוב יגבר.

ויל"ע כשיש 2 מיני עץ וכ"א בפנ"ע אינו רוב ביחס לאדמה רק צירוף 2 מיני העץ יוצר רוב נגד האדמה, מה יברך.

[כגון 40% אדמה, 30% תפו"ע, 30% עץ אחר].

**★**עי' פמ"ג [משב"ז רח-ז] דמחצה על מחצה היות וא"א לצמצם יש לחוש דיש כאן רוב, לכן יוסיף עי"ש.

מוכח עכ"פ שרוב שאינו ניכר לעין ג"כ חשוב רוב.