יג - פסול החוזר להכשירו
קטגוריות: ש_ס / יח סוכה / לולב הגזול - עניינים הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ

יום ועש"ק פנחס תשפ"ג

**א**

א] סוכה ל"ה ב', עלתה חזזית וכו', והרא"ש בסימן י"ח כתב, ז"ל, וחזזית שעלתה על רובו או על מיעוטו בב' וג' מקומות או מנומר יראה שיש לו תקנה ע"י קליפה אם יהי' מראה הקילוף כמראה אתרוג כשר וזהו פסול שחוזר להכשירו, עכ"ל, וכ"כ הטוש"ע בסימן תרמ"ח סי"ד.

אמנם הנה הראבי"ה בסימן תרצ"ז כתב, ז"ל, ונראה בעיני דאתרוג כמוש או מנומר שהוא פסול אם חתך מה שהי' כמוש או מנומר ממנו ושייר השאר השלם שפסול לברך עליו כיון שבא מכח פסול ומאוס וכו', עכ"ל, והביאו האו"ז בסו"ס ש"ט, וכ"כ ההג"א בסימן כ"ג, והרמ"א בסימן תרמ"ט ס"ה הביא לדין זה.

והגר"א בסימן תרמ"ט ס"ה נקט דהרא"ש שהכשיר בחזזית ע"י קליפה פליג על דינא דהראבי"ה וס"ל דאף דבא מכח פסול כשר, וכ"כ המאמ"ר שם סק"י והבית מאיר בסימן תרמ"ח סי"ד והמ"ב בסימן תרמ"ט סקל"ח.

ב] ובעיקר דינא דהראבי"ה דכיון דבא מכח פסול פסול צ"ב ביסוד דין זה, והלבוש בסימן תרמ"ט ס"ה כתב דהואיל ובא מכח פסול ואידחי אידחי, ומשמעות דבריו דהוא משום פסול דיחוי, וזה צ"ב, דלא מיבעיא היכא שחתך הפסול קודם יו"ט דל"ש בזה פסול דיחוי כלל, כמבו' בסוגיית הגמ' לעיל ל"ג א' וב', אלא גם כשחתך הפסול אחר יו"ט בפשוטו לא שייך פסול דיחוי כיון שהוא בידו לחתוך הפסול ולהכשיר ועכ"פ דיחוי מעיקרא כה"ג לאו דיחוי הוא, וכ"ה להדיא בד' הראבי"ה שם שהק' ע"ז מהא דמהני מיעוט ענבים להכשיר, (ונתבאר להלן), והרי דדבריו קיימי היכא דליכא פסול דיחוי, דומיא דמיעוט ענבים, וכ"ה מבו' מעיקר מש"כ הראבי"ה שם דפסולא דבא מכח פסול הוא רק כשניכר החתיכה, ואם פסולו הוא משום דנדחה מה נפ"מ אם ניכר החתיכה או אינו ניכר.

**ב**

ג] עוד יש להעיר בזה, דהנה דעת רש"י לקמן בסוגיין דכל שנקלף מקצתו פסול משום דהוי כמנומר וכל שנקלף כולו כשר, ותיקשי דכיון דכבר נפסל האתרוג כשנקלף מקצתו היאך מכשרינן לי' כשנקלף כולו אף שבא מכח פסול, והראבי"ה גופי' בסימן תרע"ו והאו"ז בסימן ש"ט הביאו גם לפירש"י, ומצאתי שכבר עמד ע"ז המאמ"ר שם.[[1]](#footnote-2)

עוד יש להעיר בזה ממה שאמרו לעיל ל"ג א' דנקטם ראשו ועלתה בו תמרה כשר, ותיקשי דמ"ט לא פסלינן בזה משום שבא מכח פסול.

ד] וי"ל בזה, דהנה הראבי"ה שם כתב על הך מילתא דכל שבא מכח פסול פסול, ז"ל, ואע"ג דאם מיעט ענביו כשר ובא מכח פסול, התם משום שאינו ניכר המיעוט שיש שגדל בו הרבה ענבים ויש שגדל בו מעט, עכ"ל, ולפ"ז יש מקום לדון דגם בהני גווני חשיב דאין הדבר ניכר, וצ"ע אם אכן הוא כן, דבנקלף כולו י"ל דשפיר חשיב כדבר הניכר, שהרי ניכר שנקלף גם מקצתו, (ואף שאינו ניכר שנקלף תחילה בענין הפוסל, לכאו' אי"ז טעם להכשיר, שהרי אף כשחתך את הכמוש והמנומר אינו ניכר שהי' בו תחילה דבר הפוסל, וכדלהלן), וגם בנקטם ראשו ועלתה בו תמרה יש מקום לדון דחשיב כדבר הניכר.

ה] ובעיקר מש"כ הראבי"ה לחלק בין היכא דניכר המיעוט להיכא דאינו ניכר, צ"ב, דהרי גם כשניכר המיעוט הרי אינו ניכר שהי' בו תחילה דבר הפוסל, וא"כ מה טעם יש לפסול מכח הא דניכר המיעוט, - ובס' חיים וברכה סימן קנ"ח הביא מס' החים בהל' לולב שעמד בזה דמ"ט הוא מאוס הרי לי"ב הוכחה שבא מכח פסול, וכתב דהיינו דכל שאינו ניכר הרי בשעת נטילה אין הנוטל נזכר במה שהי' פסול מתחילה כיון שאין בו היכר כלל מסתמא אסח זה דעתו ואינו זוכרו ולא מאוס בעיניו, אבל כשיש בו ריעותא שאינו כשאר אתרוגים מרגיש האדם בשינוי שיש בו ונזכר למה נעשה בו שינוי זה, ואם הוא מחמת שהי' פסול מתחילה הוא נזכר בפסולו דמעיקרא ואף עתה הוא מאוס בעיניו, וכתב דלפ"ז אי"ז פסול רק אם יודע הנוטל שהי' פסול מתחילה אך מותר למכרו למי שאינו יודע מכך, עכ"ד, וצ"ב, וכן העיר החיים וברכה ע"ז דמסתימת הפוסקים משמע דה"ז פסול לכל העולם אף למי שאינו יודע שהי' פסול מתחילה.

**ג**

ו] והנה השו"ע בסימן תרמ"ח סי"ד הביא לדינא דהרא"ש דיש תקנה לחזזית ע"י קילוף, והרמ"א בסימן תרמ"ט ס"ה הביא לדינא דהראבי"ה דאם הי' יבש או מנומר וחתך היבשות או הנימור פסול הואיל ובא מכח פסול, והמאמ"ר שם סק"י עמד דהדברים סותרים זל"ז, וכן עמד בזה הבית מאיר בסימן תרמ"ח שם, - והגר"א בסימן תרמ"ט שם בתו"ד עמד בזה, וכתב דהרמ"א בסימן תרמ"ח שם נזהר בזה וכתב ולא חסר כלום, משא"כ בחסר אפי' בשאר ימים.

וביאור הדברים, דהנה הרמ"א בסימן תרמ"ח כתב ע"ד השו"ע דיש תקנה לחזזית ע"י קילוף, דהיינו לאחר שנקלף ולא חסר כלום, והמ"ב שם סקנ"ג כתב דהיינו משום דאם חסר בו כ"ש פסול משום פסולא דחסר, ובשעה"צ שם סקנ"ח כתב דהיינו רק ביום הראשון, ולפ"ז צ"ב דמה הוצרך הרמ"א להשמיענו ד"ז, הרי ודאי דאם חסר כ"ש ע"י הקילוף יש בזה לפסולא דחסר, וגם יש להעיר שהרי דין חסר כ"ש לא הוכרע, ונקטינן לעיקר דכשר אף ביום הראשון וסומכין ע"ז בשעת הדחק, וא"כ מ"ט סתם הרמ"א דאם חסר כ"ש פסול.

אך בד' הגר"א מבו' שפירש לד' הרמ"א, דמש"כ דהיינו כשנקלף ולא חסר כלום, היינו אף בשאר ימים, ואף לדעת הסוברים דפסולא דחסר הוא רק בחסר כאיסר, והיינו משום דכל הא דמכשרינן כשקילף החזזית אף שבא מכח פסול הוא רק כשלא חסר כלום, אך כל שחסר ע"י הקילוף פסול מכח הא דבא מכח פסול, ול"ב בזה לפסולא דחסר, אלא כיון דהוא חסר יש בו לפסולא דבא מכח פסול.

אך הדברים צ"ב, דאם פסלינן לאתרוג אף אחר שחתך היבשות והנימור משום דבא מכח פסול, הי' לנו לפסול אף כשלא נחסר כלום ע"י הקילוף, כיון דבא מכח פסול, ומ"ט מכשרינן היכא דלא חסר כלום, ועמד ע"ז המאמ"ר שם, עיי"ש.

ז] והביכורי יעקב בסימן תרמ"ט סקכ"ה כתב דטעם ההכשר בקילף את החזזית הוא משום דאיירי כשמראהו כמראה האתרוג, כמש"כ השו"ע שם, ובכה"ג אין ניכר הקילוף, ודמי למש"כ הראבי"ה דבמיעוט ענבים כשר משום דאין ניכר המיעוט, וי"ל דזהו מש"כ הגר"א דלא מכשרינן כשחסר, דכל שחסר מן האתרוג הרי ניכר שנחסר ממנו, ובכה"ג ה"ז פסול משום שבא מכח הפסול.

אך הדברים צ"ע, דלכאו' אף דמראהו כמראה האתרוג ולא נחסר כלום, מ"מ הדבר ניכר שנקלפה הקליפה החיצונה, ולא הי' לנו להכשיר בזה, ומצאתי שעמד בזה המאמ"ר שם בתו"ד דבכה"ג הו"ל דבר הניכר, ובסו"ד כתב דצ"ל בד' הרמ"א דלא חשיב כדבר הניכר, והניח לזה בצ"ע.

**ד**

ח] ונראה לפרש בזה, דעיקר מש"כ הראבי"ה דכל שבא מכח פסול פסול, לאו היינו דאף שעכשיו נתקן הפסול מ"מ ה"ז פסול מכח הא דבא מכח הפסול, אלא כל הא דפסלינן בזה הוא משום דלא נתקן הפסול כלל, דכיון דהאתרוג השלם הוא אתרוג שיש בו יבשות או נימור וכל שיש בו יבשות או נימור הוי כל האתרוג אתרוג הפסול, הרי דאף אחר שחתך את מקום היבשות והנימור והחלק שנשתייר עתה בפנ"ע הוי הדר, מ"מ כיון דהוא חלק מאתרוג שאינו הדר שהוא אתרוג הפסול, אף חלק זה בפנ"ע פסול, וי"ל דמכח זה חשבינן דחלק זה בפנ"ע אינו הדר, כיון דאכתי חזינן לי' כחלק מאתרוג שאינו הדר, ובל' הראבי"ה שכתב דמאוס משמע דלעולם חלק זה בפנ"ע הוא הדר, אלא דכיון דהוא חלק מאתרוג פסול ע"כ ה"ז מאוס.

ט] ונראה פשוט לפ"ז דכ"ז הוא כשלא תיקן את עיקר הפסול, דבכה"ג הוא דאמרינן דהאתרוג השלם עדיין הוא אתרוג הפסול, וע"כ אף חלק זה בפנ"ע פסול, אך כל שתיקן את עיקר הפסול ודאי דאין מקום לפסול כלל, דאף שהי' פסול מעיקרא, מ"מ אחר שתיקן את הפסול בטל עיקר הפסול, ואין מקום לפסלו.

ונפ"מ בזה הוא במה שראיתי שדנו בלולב עקום בענין הפוסל שיישרו שיהא פסול משום דבא מכח פסול, ויש להכשיר בזה משום דאין הדבר ניכר, ודמי להא דמכשרינן במיעט ענבי ההדס, וכמש"כ הראבי"ה, ולמש"נ נראה דאין מקום לפסול בזה, שהרי אחר שיישרו נמצא דבטל כל סיבת ועיקר הפסול, שכבר אינו כלל לולב עקום ואין מקום לפסלו.

ועד"ז נראה גם במה שראיתי שדנו לדעת הסוברים דאתרוג המנומר במראה דירוק ככרתי פסול, דנימא דאף אם הצהיב אח"כ כל האתרוג יהא פסול משום שבא מכח פסול, וגם בזה יש להכשיר משום דאין הדבר ניכר, ולמש"נ נראה דאין מקום לפסול בזה, דאחר שהצהיב כל האתרוג בטל עיקר הנימור וליכא לעיקר הדבר הפוסל, ולא איכפת לן כלל שהי' פסול מתחילה.

י] ולפ"ז מתישב היטב הא דמכשרינן לדעת רש"י בנקלף כולו אף דהי' פסול מתחילה כשנקלף מקצתו, שהרי אחר שנקלף כולו וכבר אינו מנומר כבר ליכא לעיקר הדבר הפוסל, דכל פסולו הי' מכח הנימור, וכשנקלף כולו בטל עיקר הנימור, ובכה"ג אין מקום לפסול.

ועד"ז הוא בנקטם ראשו ועלתה בו תמרה, שהרי התמרה שעלתה בו מתקנת את הפסול דנקטם ראשו, וא"כ אין לפסול בזה כלל מכח הא דבא מכח פסול, כיון שעכשיו יש דבר המתקן לפסול זה.

וכל הא דפסלינן בבא מכח פסול הוא רק כשלא תיקן את עיקר הפסול, אלא שחתכו מן האתרוג, ובכה"ג הוא דאמרינן דהאתרוג השלם אכתי הוי בע"מ, וע"כ אף החלק שבא ממנו פסול.[[2]](#footnote-3)

**ה**

יא] ובזה נראה לפרש למש"כ הגר"א בדעת הרמ"א דכל הא דפסלינן בזה הוא כשנחסר האתרוג ע"י הקילוף אך כל שלא נחסר האתרוג כשר, והיינו משום דכל שלא נחסר האתרוג ע"י הקילוף, נמצא דע"י הקילוף עלה בידו לתקן את הפסול דעכשיו הוי האתרוג השלם אתרוג שאין בו חזזית, וע"כ שפיר הוא חוזר להכשירו, ומשא"כ כשנחסר האתרוג ע"י הקילוף, הרי האתרוג השלם אכתי הוי אתרוג שיש בו חזזית, ולא תיקן את פסולו, וע"כ אף החלק שנשתייר שאין בו חזזית, כיון דהוא חלק מאתרוג שאינו הדר, ה"ז פסול.

יב] ואמנם לפ"ז יש להעיר במשה"ק הראבי"ה על הך דינא מהא דמכשרינן כשמיעט ענבי ההדס, ולכאו' התם הרי ההדס בלא הענבים הוי הדס שלם, ונמצא דע"י מיעוט הענבים עתה בידו לתקן את עיקר הפסול, דעכשיו הוי ההדס השלם הדס דהדר, וא"כ מאי קשיא לי' דמ"ט לא פסלינן בזה משום דבא מכח פסול.

וצ"ל דבהדס הוו הענבים מכלל עיקר ההדס, דאף דלמצות הדס ל"ב להענבים, מ"מ הם בכלל עיקר ההדס, והרי ענבים אלו הם ראויים לאכילה כמש"כ בפירש"י, וע"כ לא חזינן להו כדבר הסותר להדס, (ע"ד חזזית דאינו מכלל עיקר האתרוג), אלא הם מכלל עיקר ההדס, וע"כ אף שמיעט את הענבים אכתי הי' לנו לומר דההדס השלם שהוא הדס שיש בו ענבים אינו הדר, דאף דאיכא הדס בלא ענבים, מ"מ הדס זה הרי הוא הדס שיש בו ענבים, וזהו דקשיא לי' להראבי"ה דמ"ט לא פסלינן בזה משום דבא מכח פסול.[[3]](#footnote-4)

יג] ועד"ז נראה בביאור עיקר מש"כ הראבי"ה דכל הפסול בזה הוא רק היכא שניכר שחתך מן האתרוג, ומשא"כ כשמיעט הענבים דאין המיעוט ניכר, אשר צ"ב דמה מהני הא דניכר שחתך מן האתרוג הרי אי"ז ניכר שבא מכח פסול, - ולמש"נ נראה דמכוון הדברים הוא דכל שאינו ניכר המיעוט, מצינו לדון על הדס זה שלפנינו כהדס שלם, וע"כ לא איכפת לן דבא מכח הדס פסול, ומשא"כ היכא דניכר החתיכה, הרי ניכר שאינו אתרוג שלם, אלא הוא חלק מן האתרוג שהי' מתחילה, ובכה"ג יש לנו לדון עליו כפי האתרוג שהי' מתחילה, וכל שהאתרוג שהי' מתחילה לא הי' הדר, אף חלק זה בפנ"ע אינו הדר ומאוס.

**ו**

יד] ויש להוסיף עוד בענין זה, דהנה הרמ"א בסימן תרמ"ט ס"ה כתב דאם נקבוהו עכברים לא יטלנו אף בשאר הימים משום מאוס עד שיסיר ניקור העכברים, והט"ז שם סוסק"ח עמד בזה דיש לפסול אף אחר שהסיר ניקור העכברים משום שבא מכח פסול, והמג"א שם סקי"ח כתב לישב, דהרמ"א ס"ל דניקור עכברים כשר מדינא כדעת רוב הפוסקים, אלא דלכתחילה לא יטלנו עד שיסיר ניקור העכברים, אבל יבש או מנומר שפסול מדינא ל"מ הסרה, וכ"כ המ"ב שם סקל"ז.

אך הגר"א שם כתב, ז"ל, עד שיסיר כו', כיון דאינו פסול בגופו דהא חסר כשר אלא משום דמאיס כשאינו מאיס מותר, משא"כ בפסול בגופו כגון פסולין דהדר וז"ש אבל אם כו', עכ"ל, ומבו' בדבריו דאף אם ניקרוהו עכברים פסול מדינא, מ"מ כל שהסירו כשר, כיון דאין פסולו בגופו אלא משום דמאיס וכל שאינו מאיס מותר.

ודברי הגר"א מתפרשים היטב למש"נ דלאו דינא הוא דאף דעכשיו כבר ליכא לסיבת הפסול, מ"מ כיון שבא מכח פסול ואידחי אידחי, אלא היינו דכל שבא מכח פסול גם עכשיו קיים סיבת הפסול, דאכתי חזינן לי' כחלק מאתרוג שאינו הדר, וע"כ כ"ז הוא באתרוג דפסולו בגופו דאינו הדר, אך בניקרוהו עכברים דאין פסולו בגופו אלא משום דמאוס, הרי דע"י שהסיר ניקור העכברים דכבר אינו מאוס בטל עיקר הפסול, וע"כ לי"ב לפסולא דבא מכח פסול.

טו] אמנם הנה בד' הראבי"ה והאו"ז שם מפורש דגם בניקרוהו עכברים פסול אף אחר שהסיר הניקור משום שבא מכח פסול, ומזה הוא שלמד להך מילתא דאף כשחתך הפסול פסול, עיי"ש, והיינו משום דס"ל דגם כשהסיר את ניקור העכברים, חשבינן דאכתי האתרוג השלם מאוס, וע"כ אף שחתך את מקצתו והאתרוג שלפנינו אינו מאוס, מ"מ כיון שהוא חלק מאתרוג שלם המאוס אכתי הוא מאוס.

1. אך י"ל למש"כ הב"ח בסימן תרמ"ח ס"ו בדעת רש"י דהא דנקלף מקצתו פסול דהוי כמנומר הינו רק כשנקלף בב' וג' מקומות, אך אם נקלף במקום אחד כשר דל"ה המנומר, וכן צידד הכפו"ת בסוגיין, ועמש"נ בזה בסימן י"ב סק"ז, ולפ"ז י"ל דהא דנקלף כולו כשר איירי בכה"ג שהי' כל הקילוף במקום אחד, דמעולם לא נפסל, - והעירו די"ל עוד, דהרי לדעת רש"י פסולא דנקלף הוא רק כשנשתנה מראהו ממראה האתרוג, ולפ"ז י"ל דהא דמכשרינן בנקלף כולו הוא כשלא נשתנה מראהו אלא אחר שנקלף כולו, דמעולם לא נפסל, - אך אי"ז במשמעות סתימת הדברים. [↑](#footnote-ref-2)
2. ויש להוסיף, דהנה ראיתי להעיר במש"כ הר"ש באהלות פ"ג מ"ד מתוספתא דאם חיבר חלקי אתרוג אין חיבורי אדם חיבור, ופירש הר"ש דהיינו לענין לצאת יד"ח, ומבו' דאם הי' זה חיבור הי' יוצא בו יד"ח, ולא פסלינן בזה משום שבא מכח פסול, ולמש"נ ניחא דאם חיבורי אדם הוו חיבור הרי תיקן עי"זאת הפסול דהו"ל אתרוג שלם, ובכה"ג אין מקום לפסול, ואמנם בלא"ה יש לדון דלדעת הסוברים דפסולא דחסר אי"ז משום הדר אלא משום לקיחה תמה, לי"ב לדינא דבא מכח פסול, דאינו אלא לגבי פסולי הדר דאכתי אי"ז הדר ומאיס, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-3)
3. ואמנם לפ"ז צריך לחלק בזה, דכשקילף את החזזית, אף שקילף בכך את הקליפה החיצונה, חשיב כתיקון על עיקר הפסול, ולא אמרינן דהאתרוג השלם שהוא עם הקליפה החיצונה אכתי אינו הדר, והיינו משום דהקליפה החיצונה אינה מכלל עיקר האתרוג, דמה"ט אין הקילוף פוסל משום חסר ולקיחה תמה, ומשא"כ בהדס שמיעט את ענביו דחשיב דאי"ז ההדס השלם, ואכתי צ"ע. [↑](#footnote-ref-4)