ד - בדעת רש_י בסוגיא דדליל
קטגוריות: ש_ס / לא בבא קמא / ב_ק - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / ענינים בפרק כיצד הרגל

**א**

א] ב"ק י"ט ב', אלא מתניתין בדאדיי' אדויי וכי איתמר דר"ה בעלמא איתמר, דליל הפקר, א"ר הונא נקשר מאליו פטור קשרו אדם חייב, משום מאי חייב אמר רב הונא בר מנוח משום בורו המתגלגל ברגלי אדם וברגלי בהמה, ופירש"י, ז"ל, אלא מתניתין לא מתוקמא אלא באדיי' אדויי, שזרק התרנגול הדליל ושיבר בזריקתו כלים דהוו צרורות, ואפילו קשרו אדם נמי לא משלם אלא ח"נ בעל התרנגול, והקושר פטור שלא נתקל אדם בבורו וכו', עכ"ל.

אך התוס' שם פירשו דהא דלא מיתוקמא אמתניתין, הוא משום דקשרו אדם חייב משמע הכל, ובאדיי' אדויי חייב נמי בעל התרנגול,[[1]](#footnote-2) והק' על פירש"י דפטור הקשור משום שלא נתקל אדם בבורו, דלחייב משום אשו, דהוי כאסו"מ שהניחן בראש גגו ונפלו ברוח מצוי' והזיקו בהדי דאזלי דהאי תרנגול הוי כרוח מצוי' מדפריך אי דלא אצנעי' פושע הוא, עכ"ל.

ב] ובמה שאמרו דקשרו אדם חייב, כתב בפירש"י, ז"ל, חייב הקושר, דקניי' בהגבהה ויש לו להאי דליל בעלים, עכ"ל, והתוס' שם כתבו ע"ז, ז"ל, ואפי' לא הגביהו ולא קנאו, ודלא כמו שפירש הקונטרס דקני' בהגבהה כשקשרו ויש לו להאי דליל בעלים, דכל תקלה שהניחה ברה"ר מיחייב בי' משום בור אע"ג שלא זכה בה וכו', עכ"ל, וצ"ע בדעת רש"י, - וגם צ"ע, ועמד ע"ז בחי' הגר"נ, שהרי בפירש"י גופי' כתב דהא דבעל התרנגול פטור הוא משום דאיש בור ולא שור בור, והרי דאלמלי כן הי' חייב בעל התרנגול, אף דאין הדליל שלו, משום דבור ברה"ר חייב, וא"כ מ"ט בהא דהקושר חייב הוצרך רש"י לפרש דהוא משום שזכה בה.

**ב**

ג] והנה התוס' כתבו במה שאמרו דקשרו אדם חייב, ז"ל, ל"ד קשרו, דה"ה אם הי' במקום המוצנע והניחו במקום התורפה שפשע בו, עכ"ל, ובמה שאמרו לעיל דקשרו אדם חייב, כתבו התוס', ז"ל, ול"ד קשרו, אלא כל היכא דלא אצנעי' כקשרו דמי, כדקאמר אי דלא אצנעי' פושע הוא, עכ"ל.

ומבו' בדבריהם, דחלוק הוא דין דליל דידי' מדין דליל של אחר, דבדליל של אחר אינו חייב אלא בשהוציאו ממקום המוצנע למקום התורפה, אך בדליל דידי' ה"ה חייב כל שלא הצניעו.

והטעם בזה הוא, דבדליל של אחר, אין לחייבו אלא מדינא דאסו"מ שהניחן בראש גגו ונפלו ברוח מצוי', וע"כ אין לחייבו אלא כשהוציאו ממקום המוצנע למקום התורפה, דחשיב זה ככריית בור דילי', אך בדליל דידי' שהוא מחויב בשמירתו, הרי דכל שלא הצניעו והוי פושע בעשיית הבור, ה"ה חייב.

ומבו' לפ"ז מד' התוס', דדינא הוא דצריך לשמור על ממונו שלא יעשה בור, וכמש"כ כן החזו"א בכ"ד, וע"כ בדליל דידי' שלא הצניעו הוא חייב אף כשלא הוציאו למקום התורפה, וליכא מעשה כריית בור דילי'.

ד] אמנם הנה בפירש"י פירש במה שאמרו דאי דלא אצנעי' פושע הוא, ז"ל, פושע הוא וכולי' נזק בעי לשלומי, שהרי בורו הוא "שהשליכו לרה"ר", עכ"ל, ונראה להדיא מדבריו, דלא סגי לחייבו במה שלא הצניעו, ואינו מתחייב אלא בשהשליכו ברה"ר, וכ"נ ממש"כ בד"ה אלא דאצנעי', דמשמעות דבריו דכל שהניחו בביתו והוציאו תרנגול מביתו ה"ה פטור, ואף אם אי"ז מקום המוצנע, (דאם היינו במקום המוצנע, מ"ט פירש שהצניעו בביתו והוציאו תרנגול מביתו, הו"ל לפרושי שהצניעו במקום המוצנע והוציאו תרנגול ממקום המוצנע).

ולכאו' יש ללמוד מד' רש"י אלו, דס"ל דא"צ לשמור על ממונו שלא יעשה בור, וע"כ אף בדליל דידי' אין לחייבו רק כשהשליכו ברה"ר, אך כל שלא השליכו לרה"ר אלא שלא הצניעו ולא שמרו שלא יעשה בור, אינו חייב עליו.

ה] אמנם הנה בחבורה ה' נתבאר לפרש במש"כ בפירש"י לקמן מ"ח א', דהא דכשחפר שור בור בחצירו והפקיר חייב, הוא משום דהו"ל למלויי מקמי' דליפקרי' דהא דידי' הוא, דהיינו משום דצריך לשמור על ממונו שלא יהא בור, וע"כ מוטל עליו למלאותו קודם שמפקירו, כדי שלא יהא בור, ולפ"ז מבו' בד' רש"י להך דינא דצריך לשמור על ממונו שלא יהא בור.

ו] ובחבורה ו' נתבאר מד' התוס' שפירשו כן גם לד' רש"י לקמן שם בגללים, דהא דחייב הוא משום דהי' עליו לשמור על הגללים שלא יעשו בור.

אך עיי"ש בסקט"ו שנתבאר להעיר ע"ז ממש"כ רש"י שם דל"ד לשורו שחפר בור ברה"ר דחפירה לאו דידי' היא, והרי דאם הי' החפירה דידי' הי' חייב, והרי בשור שחפר בור בחצירו לא מחייבינן מכח הא דצריך לשמור על ממונו שלא יעשה בור, וכמש"כ החזו"א, בסימן ח' סק"א, והיינו או משום דאי"ז רוח מצוי' שיחפור שור בור בחצירו, או משום דעדיין אין החפצא דהבור קיים כלל, וא"צ לשמור עליו, וא"כ מ"ט אם חפר שורו בור ברשותו הוא חייב, ואמנם דכל שנודע לו שחפר בור ויש לו שהות למלאותו ה"ה חייב, אך בד' רש"י דמדמי לה לדינא דגללים מבו' דהוא חייב אף כשלא הי' לו שהות למלאותו אח"כ.

ועד"ז צ"ע גם במש"כ רש"י שם דל"ד לדליל הנקשר ברגל התרנגול דדליל לאו דילי' היא, ומבו' דאם הוי הדליל דילי' ה"ה חייב, וזה דלא כמשמעות ד' רש"י בסוגיין דאף בדליל דילי' אינו חייב, אלא כשהשליכו ברה"ר, אך כל שלא השליכו ברה"ר אלא שלא הצניעו, אינו חייב עליו, ולא אמרינן דמוטל עליו לשמור על הדליל שלא יעשה בור, וא"כ מ"ט בדליל הנקשר ברגל התרנגול, אם הוי הדליל דילי' חייב, ומשמע דהיינו אף קודם שנודע לו והי' לו שהות לסלקו, וכנ"ל.

ולכאו' מוכח מזה לפרש לד' רש"י בגללים בע"א, וכמש"נ בחבורה ו', ואי"ז משום דצריך לשמור על ממונו שלא יהא בור, וזה מתישב עם דבריו בסוגיין דמשמע דלא ס"ל להך כללא, - אך זה דלא כמש"כ שם דהו"ל למלויי' קודם דליפקרי', דמזה מבו' דצריך לשמור על ממונו שלא יעשה בור.

ז] עוד קשיא טובא בד' רש"י, דאף דנימא דא"צ לשמור על ממונו שלא יעשה בור, וע"כ אין לחייבו מכח מה שלא הצניע את הדליל, מ"מ לכאו' הי' לנו לחייבו כל שהניחו במקום התורף, ואף כשלא השליכו לרה"ר, דכיון דהוי זה רוח מצוי' שיעשה לבור ע"י התרנגול, דדמי לאסו"מ שהניחם בראש גגו ונפלו ברוח מצוי' והזיקו לבתר דנייחי, ומ"ט פירש"י דחיובו הוא רק כשהשליכו לרה"ר, דבכה"ג ה"ה חייב מדינא דבור המתגלגל.

**ג**

ח] ולכאו' יש לישב לד' רש"י, דהנה במש"כ רש"י דאם אדיי' אדויי פטור דלא נתקל אדם בבורו, כתבו התוס' והרשב"א דהי' מקום לפרש דהיינו משום דהו"ל כרוח שאינה מצוי', אך הק' ע"ז ממה שאמרו דאי דלא אצנעי' פושע הוא, והרי דהו"ל כרוח מצוי'.

ואמנם כל הוכחה זו הוא לטעמייהו דלא אצנעי' היינו שלא הצניעו במקום המוצנע, אך לדעת רש"י דלא אצנעי' היינו שהשליכו לרה"ר, הרי לעולם י"ל דהתרנגול הוי כרוח שאינה מצוי', וע"כ הוא דגם כשקשרו אדם פטור על היזק שהזיק בהדי דאזלי, ואינו חייב מטעם אש.

ט] והא דחייב על היזק שהזיק אח"כ, מדין בור המתגלגל, וזהו גם מה שאמרו דאי לא אצנעי' פושע הוא, והיינו כשהשליכו לרה"ר, אף דהו"ל כרוח שאינה מצוי', י"ל דהוא משום דחיובא דבור המתגלגל הוא אף כשנתגלגל ברוח שאינה מצוי', וכ"נ בד' התוס' והרשב"א שדנו לפרש דהו"ל כרוח שאינה מצוי', ולא הק' אלא ממה שאמרו דאי לא אצנעי' פושע הוא, ולא הק' מיני' ובי' דמ"ט חייב על היזק דלבתר דנייחי.[[2]](#footnote-3)

י] ולפ"ז י"ל בדעת רש"י דלעולם מודה להך מילתא דחייב אדם לשמור על ממונו שלא יהא בור, והא דאינו חייב בדליל אלא כשהשליכו לרה"ר, הוא משום דהו"ל כרוח שאינה מצוי' שיקשר הדליל ברגל התרנגול, - ומה"ט גם אינו חייב כשהניחו במקום התורפה, ול"ד לאסו"מ שהניחן בראש גגו ונפלו ברוח מצוי' והזיקו לבתר דנייחי דחייב, כיון דהכא הו"ל כרוח שאינה מצוי'.[[3]](#footnote-4)

אך אכתי לא נתישבו בזה ד' רש"י דהא דקשרו אדם חייב הוא רק משום שקנאו בהגבהה, וגם סתירת דבריו לקמן מ"ח א'.

**ד**

יא] ואשר ע"כ נראה בד' רש"י, דהנה במש"כ רש"י דאין הקושר חייב כשהזיק הדליל בהדי דאזלי, נתפרש הטעם בזה בד' התורי"ד בסוגיין דהיינו משום דכל שעשה השני מעשה בטלה הגרמתו של ראשון, - והיינו דכל הא דמחייבינן באסו"מ שהזיקו בהדי דאזלי מטעם אש, היינו רק בשנפלו ברוח מצוי' והזיקו, אך כל שהותזו בכח בע"ח והזיקו, כיון דהוי זה בפשיעת בעל הבע"ח, חשיב דנעשה היזק זה בגרמתו, ובטלה הגרמתו של ראשון.

יב] ולפ"ז נראה, דזהו שפירש"י דהא דחייב כשלא הצניעו, הוא כשהשליכו לרה"ר, ולא סגי במה שהניחו במקום התורפה, ואינו חייב מדינא דאסו"מ שהניחן בראש גגו, דכיון דהא דמחייבינן באסו"מ שהניחם בראש גגו ונפלו ברוח מצוי' והזיקו לבתר דנייחי, הוא משום הצד השוה מאש, הרי דאין לחייבו אלא כשנפלו ברוח מצוי', אך כל שנפלו ע"י כח בהמה, דבכה"ג אינו חייב משום אש, ל"מ למילף לה מאש, והדר דינא דכיון דכח אחר דבהמה מעורב בעשיית הבור, ה"ה פטור,[[4]](#footnote-5) ועי' בחי' הגר"נ בסוגיין באות ס"ה, ובשיעורי הגר"ש לעיל ו' א' (בדעת הראב"ד).

יג] ואמנם יש לפקפק בזה, דהנה בפירש"י לקמן כ"ג א' מבו', דכל שלא שימר גחלתו והוליכה כלב למקום אחר והזיקה שם, חייב בעל הגחלת, והרי דהא דמחייבינן באש ההולכת ע"י כח אחר, הוא אף כשהיא הולכת ע"י כח אחר דבהמה, ולא פטרינן לי' אלא בהיזק דבהדי דאזלי, דהיזק זה נעשה ע"י כח הבהמה, וא"כ שפיר יש ללמוד מאש לחייב אף כשכח אחר דבהמה מעורב בו, והדר צ"ע דמ"ט אם הניח הדליל במקום התורף וגלגלו התרנגול לרה"ר אינו חייב עליו.

ובפשוטו י"ל בזה, דאף דמחייבינן באש ההולכת ע"י כח אחר דבהמה, מ"מ כיון דבהיזק דבהדי דאזלי דנעשה ההיזק ע"י כח הבהמה אינו חייב, ע"כ אף אין ללמוד מזה לחייב באסו"מ שנעשו בור ע"י כח אחר דבהמה, דבכה"ג הרי הוי עיקר עשיית הבור ע"י כח אחר דבהמה, ודמי להיזק דבהדי דאזלי הנעשה ע"י כח הבהמה, דהוא פטור עליו.

יד] וי"ל עוד בזה, דהנה נתבאר בשיעו"כ ג' דהא דמחייבינן באסו"מ שהניחם בראש גגו ונפלו ברוח מצוי' והזיקו לבתר דנייחי, אי"ז משום דכרה בור ע"י אשו, אלא היינו דמן הדין כיון שהניח בידים את האסו"מ בראש גגו ומכח זה נפלו אח"כ לרה"ר ונעשו בור, חשיב ככורה הבור, ולא ילפינן מאש אלא דלא נימא דמה לבור שכן אין כח אחר מעורב בו.

ולפ"ז נראה, דכל הא דמחייבינן בזה, הוא רק משום דבכה"ג שהניחם בראש גגו ונפלו ברוח מצוי' חשיב מן הדין ככורה הבור, וילפינן מאש דה"ה חייב אף כשכח אחר מעורב בו, אך אם משכחת גוונא דמן הדין אין לנו לחשבו כלל ככורה הבור, הרי דאף אם מצינו לחייבו ע"ז משום אש, אין לנו לחייבו מכח זה גם על ההיזק דלבתר דנייחי, דבזה יש למעט מדכתיב איש בור ולא אש בור.

ונראה דמה"ט הוא דס"ל לרש"י, דכל שנעשו האסו"מ לבור ע"י כח אחר דבהמה, דאינו חייב, דכיון דבכה"ג דעביד שני מעשה בטלה הגרמתו של ראשון, הרי דמן הדין לא חשיב הראשון כלל ככורה הבור, ובזה ל"מ למילף מאש לחייבו, דאף דנימא דמדין אש יש לחייבו על מעשה זה, מ"מ אינו מתחייב מכח זה על ההיזק דלבתר דנייח, דאיש בור ולא אש בור.

**ה**

טו] וצריך להוסיף בזה, דהנה בשיעורי הגר"ש לעיל ו' א' הק', דאי נימא דאינו חייב בבור הנעשה ע"י כח אחר דבהמה, וכל הא דמחייבינן בדליל דילי', הוא רק כשהשליכו לרה"ר ומדינא דבור המתגלגל, א"כ מ"ט אמרינן הכא דאי דאצנעי' אנוס הוא, ומ"ט בעינן בזה לפטור אונס, הרי כיון שהצניעו ול"ה בור המתגלגל אין מקום לחייבו, שהרי אף כשלא הצניעו דאינו אנוס, מ"מ אינו חייב, כיון שנעשה הבור ע"י כח אחר דהתרנגול.

טז] ונראה די"ל בזה בפשיטות, דהנה כבר נת' במק"א, דעיקר המבו' בד' קמאי דאף באסו"מ דלא אפקרינהו בעינן להצד השוה, הוא רק כשלא נודע לו שנפלו או שלא הי' לו שהות לסלקן, דאם נודע לו שנפלו והי' לו שהות לסלקן, ל"ב בזה להצד השוה כלל, דהרי יש לחייבו על מה שפשע ולא סילקן, ול"ב כלל לחייבו משום פשיעתו בהנחתם,ורק בגונא שלא נודע לו שנפלו או שלא הי' לו שהות לסלקן, דלא פשע בהן אחר שנעשו בור, ובאנו לחייבו על מה שפשע בהן בהנחתן, הוא דבעינן להצד השוה לחייבו אף דכח אחר מעורב בהן, וכמש"נ לפרש בזה להלן סק"?.

ולפ"ז הרי דה"נ הא דפטרינן כשנעשה הבור ע"י כח אחר דבהמה, משום דליכא למילף לה מהצד השוה דאש, או משום דלא חשיב כלל ככורה הבור, הוא רק כשלא נודע לו שנעשה הבור או שלא הי' לו פנאי לסלקו, אך אם נודע לו שנעשה הבור והי' לו פנאי לסלקו, ודאי דהוא חייב, דלא גרע מהיכא שחפר שור בור בחצירו דכל דהו"ל למלויי' ולא מליי' חייב.

יז] ולפ"ז נמצא, דכל הא דפטרינן כשנעשה הבור ע"י כח אחר דבהמה, כשלא נודע לו שנעשה בור או שלא הי' לו פנאי לסלקו, הוא רק משום פטורא דאונס, - דבלא פטורא דאונס הרי הי' לנו לחייבו משום הא דהוי הבור דילי', וכל הא דפטרינן לי' הוא רק משום דלא הי' בידו לסלק את הבור ואנוס הוא, ועל הנחתו הראשונה אין לחייבו, משום דנעשה הבור ע"י כח דבהמה, ובטלה הגרמתו.

ולפ"ז נראה, דזהו מה שאמרו דאי דאצנעי' אנוס הוא, והיינו דהגם דהוי הדליל דילי', ומן הדין הי' לנו לחייבו על הזיקו, מ"מ כיון שהניחו בביתו ואין לחייבו מכח פשיעת ההנחה, דאף שהניחו במקום התורף, מ"מ אינו מתחייב ע"ז כיון שנתגלגל לרה"ר ע"י התרנגול, הדר דינא דהו"ל כאנוס על הזיקו, וע"כ הוא פטור.

**ו**

יח] ולפ"ז נראה, דלעולם מודה רש"י להך מילתא דצריך לשמור על ממונו שלא יהא בור, והא דהכא אינו חייב אלא כשהשליך הדליל לרה"ר, הוא לפמש"נ בשיעו"כ ג', במש"כ בפירש"י בשלהי סוגיין דגם בדליל שלו המתגלגל אינו חייב אלא מהצד השוה דבור המתגלגל, וכ"ה מבו' בד' הר"י מיגש והרא"ש ותלמיד ר" דגם בבור שלו בעינן להצד השוה, ולכאו' מ"ט בעינן להצד השוה, הרי ל"ב לחייבו על כרייתו שכרה מתחילה, אלא יש לחייבו משום דצריך לשמור על ממונו שלא יהא בור, ועמד ע"ז האמר"מ בסימן ל"ו סק"ה.

ונתבאר לפרש בזה עפי"ד החזו"א בסימן א' סק"ב דהיינו, היינו דכ"ה דאם הניח אסו"מ שאינם שלו בראש גגו ונפלו ברוח מצוי' והזיקו לבתר דנייחי חייב, ה"נ אם היו אסו"מ דידי' מונחין בראש הגג והי' בידו לסלקן ולא סילקן, חשיב כמו שהניחם שם, דכיון שהי' מוטל עליו לסלקם משם, כדי שלא יעשו בור, ע"כ כל שלא סילקם הוא נתבע ע"ז שהם מונחים שם, וע"כ כל שנפלו ברוח מצוי' והזיקו לבתר דנייחי חייב, - ואשר ע"כ הגם דעיקר הא דצריך לשמור על ממונו שלא יעשה בור, ודכל דנעשה בור מכח פשיעתו חייב, הוא דין בפנ"ע וא"צ בזה להצד השוה, מ"מ כל שלא נעשה הבור מכח פשיעתו בפנ"ע אלא בצירוף כח אחר, אין לחייב בזה אלא משום הצד השוה, והיינו משום דלא עדיף מה שלא סילק את האסו"מ מראש הגג ונפלו ברוח מצוי', מהיכא שהניחם בעצמו בראש הגג ונפלו ברוח מצוי', דכיון דפשיעת הכרי' דילי' אינה יוצרת את הבור אלא בצירוף כח אחר, אינו חייב בזה אלא משום הצד השוה מאש, וה"נ באסו"מ דידי' שלא סילקם, דאף דהוא נתבע על מה שלא סילקם וחשיב כמו שהניחם שם, מ"מ כיון דהנחתם שם בפנ"ע אינה יוצרת את הבור אלא בצירוף כח אחר, אינו חייב אלא משום הצד השוה מאש.

יט] ולפ"ז נראה, דאף דחייב אדם לשמור על ממונו שלא יהא בור, מ"מ אין לחייב בדליל אלא כשהשליכו לרה"ר, דכיון דכל הא דמחייבינן לי' כשפשע בממונו ונעשה בור ע"י כח אחר, הוא רק משום הצד השוה דאש, משום דלא עדיף כשפשע בממונו, מהיכא דהניחו בידים בראש גגו, דכל דנעשה בור ע"י כח אחר אינו חייב אלא משום הצד השוה דאש, הרי ממילא דכ"ה דאף שהניח הדליל בידים במקום התורף ונעשה בור ע"י התרנגול, אינו חייב עליו, משום דבכה"ג שנעשה ע"י כח אחר דתרנגול, ליכא למילף מהצד השוה דאש, או משום דלא חשיב כלל ככורה הבור, הרי דמה"ט אין לחייבו גם מכח הא דצריך לשמור על ממונו שלא יעשה בור, דלא עדיף מה שלא שמרו, מהיכא שהניחו בידים במקום התורף, דאינו חייב עליו, - ושפיר י"ל דמודה רש"י, דכל שלא שמר את ממונו, ונעשה בור ע"י רוח מצוי', חייב עליו.

כ] ובזה מתישבים גם ד' רש"י לקמן מ"ח א', דלעולם חייב אדם לשמור על ממונו שלא יהא בור, ומה"ט הוא דמחייבינן לי' כשחפר שור בור בחצירו והפקיר רשותו, משום דהו"ל למלויי מקמי' דליפקרי', ומה"ט נמי מחייבינן לי' בגללים, כאשר כ"ה מבו' בד' התוס' שפירשו כן בד' רש"י שם, וכמש"נ בחבורה ו', ומש"כ בפירש"י שם דל"ד לשורו שחפר בור ברה"ר דחפירה לאו דידי' היא, היינו משום דאם היתה החפירה דידי' הי' חייב מכח הא דצריך לשמור על ממונו שלא יעשה בור.

ואמנם הנה לעיל נתבאר להקשות בזה, דהרי חזינן דבשור שחפר בור בחצירו לא מחייבינן מכח הא דצריך לשמור על ממונו שלא יעשה בור, וכתב החזו"א דהוא משום דהוי כרוח שאינה מצוי', או משום דהקרקע אינה בור כלל, וא"כ מ"ט אם הי' חופר שורו בור בקרקע דילי' הי' חייב, וגם נתבאר להקשות במש"כ רש"י דאם הי' הדליל שלו הי' חייב, וזה דלא כמש"כ רש"י הכא דאינו חייב אלא כשהשליכו ברה"ר, - אך למש"נ הוא מתישב היטב, דלעולם כל שחפר שור בור בחצירו או שהתיז התרנגול דליל שלו, יש לחייב מכח הא דצריך לשמור על ממונו שלא יהא בור, והא דלא מחייבינן בשור של אחר שחפר בור בחצירו, ובתרנגול של אחר שהתיז דליל דילי', הוא משום דנעשה הבור ע"י כח הבהמה, וע"כ אינו מתחייב על בור זה, וכנ"ל, וכ"ז הוא כשנעשה הבור ע"י בהמה דאחר, אך כל שנעשה הבור ע"י בהמתו, שפיר הוא חייב עליו, מכח הא דהי' מוטל עליו לשמור את ממונו שלא יעשה בור, וכמש"נ.

**ז**

כא] ועפי"ז נראה דיש מקום לישב גם מש"כ רש"י דהא דקשרו אדם חייב הוא משום שקנאו בהגבהה, דהנה לא נתפרש בד' רש"י היאך איירי אם איירי כשקשרו ברה"ר או איירי כשקשרו בתוך רשותו, - ולמש"נ בדעת רש"י בע"כ דאיירי כשקשרו ברה"ר, דאם קשרו בתוך רשותו, הרי אי"ז כריית בור אלא מדינא דאסו"מ שהניחן בראש גגו, וכיון שנעשה ע"י כח אחר דבהמה ל"ה חייב.[[5]](#footnote-6)

ולפ"ז יש מקום לדון בקו' התוס', דכיון דכבר הי' הדליל ברה"ר, כבר הי' עליו תורת בור, וא"כ מ"ט יהא חייב במה שקשרו, והגם דאם הגביהו ג' חייב, אך התוס' סתמו בזה ומשמע דבכל ענין חייב.

ובפשוטו י"ל דהתוס' לטעמייהו אזלי, דס"ל דשפיר יש לחייב גם כשקשרו בתוך שלו, דלדעתם הרי חייב גם על היזק הנעשה ע"י כח אחר דהבהמה, וא"כ ה"נ יש לחייב כשקשרו בתוך שלו, (וכאשר כ"ה להדיא בדבריהם דגם אם הניחו במקום התורפה חייב, ובדליל שלו חייב כשלא הצניעו), ובכה"ג הוי עיקר עשיית הבור ע"י שקשרו, וזהו שנקטו דאף אם לא זכה בו חייב.

כב] אמנם י"ל דלעולם אף כשקשרו ברה"ר חייב, דאף דכבר הי' עליו תורת בור קודם קשירתו, מ"מ כיון דמכח קשירתו בא הדליל למקום אחר, הו"ל ככורה בור במקום השני, דדמי לאסו"מ שהניחן בראש גגו דחשיב ככורה בור ברה"ר.[[6]](#footnote-7)

ובדעת רש"י דפליג ע"ז, נראה לפמש"נ דאזיל לטעמי', שהרי אין לחייבו מכח הא דהוי ככורה בור במקום השני, ומדינא דאסו"מ שהניחן בראש גגו, שהרי אינו חייב מכח זה בכה"ג שנעשה הבור ע"י כח אחר דהבהמה, וכמש"נ.[[7]](#footnote-8)

**ח**

כג] אמנם הנה בעיקר הך מילתא שנתבאר בדעת רש"י, דכל שנעשה הבור ע"י כח אחר דבהמה, אינו חייב עליו, הנה בחי' הגר"נ לקמן ל' א' אות ל"ד עמד בזה, דזה נסתר מהא דתניא התם במצניע קוצותיו וזכוכיותיו וכו' ובא בעל כותל וסתר את כותלו ונפל לרה"ר והזיקו חייב המצניע, והוא מדינא דאסו"מ שהניחן בראש גגו ונפלו ברוח מצוי', וכמש"כ הרא"ש שם, ומבו' להדיא דאף דנעשה הבור ע"י מעשה האדם שסתרו, אפ"ה חייב המצניע מטעם בור, ובד' רש"י שם מבו' דאף אם ראה בעל הכותל את הקוצים, חייב המצניע, עיי"ש.

ולמדנו הישוב לזה מד' התורי"ד שם, ז"ל, כל היכי דהוי כותל רעוע דאיכא פשיעה גבי מצניע שהוא הראשון, אע"פ שזה הסותר נמי פשע דהו"ל לעיוני, בתר גרמתו של ראשון אזלינן כדפרישית גבי בור המתגלגל במהדו"ק וכו', ואע"ג דראה אותן הוא פטור, שהוא מתכוין לסתור את כותלו ומאליהם נפלו, וכך מוכיח מדמדמה אותם למכסה בורו בדליו של חבירו ובא בעל הדלי ונטל את דליו והזיק, שחייב בעל הבור ופטור בעל הדלי, ה"נ פטור בעל הכותל, ואי"ז עושה בור בידים, דלא תפשם והשליכם לר"ה אלא הוא מתכוין לסתור כותלו והן נופלין מאליהן, ומי הזקיקו לטרוח בבור שעשו אחרים לסלקו ולהצניעם, עכ"ל.

ומבו' להדיא בד' הרי"ד, דבכותל רעוע דאיכא פשיעה גבי מצניע, לא אמרינן דמעשהו של בעל הכותל מבטל גרמתו של ראשון, אלא אדרבה אזלינן בתר גרמתו של ראשון, משום דבעל הכותל אינו עושה בור בידים, אלא מתכוין לסתור כותלו והן נופלין מאליהן, וא"צ לטרוח בבור שעשו אחרים לסלקו ולהצניעם.

והביאור בזה, דעיקר הא דפטרינן בהיזק הנעשה ע"י כח אחר דאדם או דבהמה, וה"נ פטרינן כשנעשה הבור ע"י כח דידהו, הוא משום דמוטל על האדם ועל בעל הבהמה שלא לעשות כן, וכל שעשו כן, חשיב דנעשה ההיזק או הבור על ידיהם, ובטלה הגרמתו של ראשון, וזהו הא דמוכח בסוגיית הגמ' לקמן כ"ב א' דכל דהוי ההיזק ע"י בהמת הפקר, חייב בעל האש ע"ז, אך במצניע קוצותיו בכותל רעוע דרשאי בעל הכותל לסתרם וא"צ לטרוח בבור שעשו אחרים, אין מעשהו מבטל גרמתו של ראשון, אלא אדרבה חשבינן דהוי עשיית הבור מכח גרמתו של ראשון, וע"כ הוא חייב עליו.

1. ונחלקו הראשונים בחשבון התשלומין בכה"ג, דהרא"ש כתב דמשלם בעל התרנגול רביע דאית לי' שותפות ובעל הדליל ג' חלקים כר' נתן דאמר כי ליכא לאישתלומי מהאי משתלם מהאי, וכ"ה מבו' בד' התוס' לקמן כ"ג א' ד"ה וליחייב בעל הגחלת, אך התור"פ כתב דכל אחד משלם מחצה, וכ"ה מבו' גם בדבריו לקמן כ"ג א' בהא דפריך דליחייב נמי בעל הגחלת, - והנה טעמא דהרא"ש הוא משום דדמי לשור תם שדחף לבור דבעל השור משלם רביע ובעל הבור משלם ג' חלקים, אך טעמא דהתור"פ הוא לטעמי' שם, דלעולם כיון דכולא הזיקא עבד דכ"ה העיקר לדינא, כמבו' בסוגיית הגמ' לקמן נ"ג ב' לפי' התוס' ותור"פ שם, הי' בדין דישלם כל אחד פלגא, אלא דאומר בעל השור שותפותאי ותמותאי מאי אהניא לי, ופירש התור"פ דהוא משום דאין תם משלם אלא ח"נ ממה שמועד משלם, וכנראה דהך כללא הוא בתם, אך בצרורות ליכא להך כללא, וע"כ הדר דינא דמשלם כל אחד פלגא, שהרי גם בתם שדחף לבור פריך הגמ' דישלם כל אחד פלגא, ולא משני אלא דתמותאי מאי אהניא לי, אך בצרורות דליכא לה"ט, משלם כל אחד פלגא, - ובדעת התוס' והרא"ש דפליגי ע"ז, י"ל דס"ל דגם בצרורות איכא להך כללא דאינו משלם אלא חצי ממה שמשלם על היזק דגופו, שהרי גם תשלומי ח"נ דצרורות הוו כתשלומי תמות, כמבו' לעיל בפירקין, וי"ל עוד דמפרשי לשנויא דגמ' לקמן שם בע"א, דכיון דגם אם הי' לבדו ל"ה משלם ח"נ, ובח"נ זה עצמו אית לי' שותף, ע"כ משלם כל אחד רביע, וא"א לחייב את בעל השור על החצי השני מדין כי ליכא, דהוי ככל שור תם דאינו משלם אלא ח"נ, ואינו חייב על החצי השני. [↑](#footnote-ref-2)
2. והך מילתא אם חיובא דבור המתגלגל הוא גם כשנתגלגל ברוח שאינה מצוי', לא נתפרש כן בד' קמאי, - ואי נימא דחיובו הוא אף ברוח שאינה מצוי', ניחא משה"ק רבים דמ"ט הוצרכנו להצד השוה דבור המתגלגל, הרי לעולם יש לחייב בזה משום הצד השוה דאסו"מ שהניחן בראש גגו, ואמנם לדעת היש מן הגדולים ניחא, שהוצרכנו להצד השוה דבור המתגלגל לחייב אף בטמון, אך לדעת הרא"ש קשיא, ואי נימא דבבור המתגלגל חייב אף ברוח שאינה מצוי', ניחא, דד"ז לא מצינו למילף מהצד השוה דאסו"מ, וכבר עמד ע"ז בשיעורי הגר"ש לעיל ו' א'. [↑](#footnote-ref-3)
3. ואי דתיקשי, דאם הוי כרוח שאינה מצוי', מ"ט חייב בעל התרנגול, - י"ל כמש"כ החזו"א בשור שנכנס לחצר וחפר בור, דאף דלגבי בעל השור הוי כרוח מצוי', משום דכל ההזיקות יחד הוו רוח מצוי', מ"מ כלפי בעל החצר הו"ל רוח שאינה מצוי', דחפירת בורות בפנ"ע אינה מצוי', וה"נ הכא דכוותה, ומה"ט לא הוכיחו התוס' והרשב"א מזה דהו"ל כרוח מצוי'. [↑](#footnote-ref-4)
4. ואמנם יש להעיר בזה, שהרי כל הא דפטור בכח אחר דבהמה, הוא רק מכח גרמתו של בעל הבהמה, כמבו' בסוגיית הגמ' לקמן כ"ב א' דכל שעמדה להטיל מימי' דהוי אנוס, חייב החנוני, וא"כ כיון דנתמעט דאיש בור ולא שור בור, ואין בעל התרנגול אחראי על מה שעשה התרנגול בור, שפיר יש לחייב בזה את בעל הדליל, דהו"ל כמו שנקשר ברגל תרנגול הפקר, דיש לחייב את בעל הדליל, - אך נראה דאי"ז כן, שהרי חזינן דבלא קרא הי' חייב בנזקי בור שעשה שורו, והרי דמסברא הוא בכלל דין אחריות הנזיקין גם שלא יעשה שורו בור, וגם כשנתמעט איש בור ולא שור בור, לא נתמעט אלא דאי"ז מועיל לחייבו אח"כ בנזקי הבור, אך לעולם נתבע בעל השור על עצם עשיית הבור, ומוטל עליו למנוע את עשיית הבור, דזהו עשי' שעושה השור בידים, אלא דאי"ז מועיל לחייבו אח"כ בנזקי הבור, וע"ש א"א לחייב בכך את בעל הדליל. [↑](#footnote-ref-5)
5. ומלישנא דגמ' משמע כפירש"י, שהרי אמרו דחיובו הוא משום בור המתגלגל, ופירש"י דהמכוון הוא להצד השוה דבור המתגלגל, והרי דאיירי כשקשרו ברה"ר, דאם קשרו בתוך רשותו, אין חיובו אלא משום הצד השוה דאסו"מ. [↑](#footnote-ref-6)
6. אך צ"ע דבגמ' מדמינן לה לבור המתגלגל, ולא מדמינן לה לאסו"מ, אך בלא"ה צ"ע כן בד' התוס', דלדעתם הרי איירי אף כשקשרו בתוך שלו, וכמש"כ התוס' דקשרו ל"ד אלא הניחו במקום התורפה, וה"נ כשקשרו לא איירי כשקשרו ברה"ר, ובכה"ג הרי חיובו הוא מדין אסו"מ, ומ"ט אמרו דחיובו הוא מדין בור המתגלגל, ושמא יש לדחוק דאין מכוון הגמ' דחיובו הוא משום הצד השוה דבור המתגלגל, ולא מייתי מבור המתגלגל אלא דחייב גם על מה שנעשה ברגלי בהמה, אך לעולם חיובו הוא משום הצד השוה דאסו"מ, (אך בד' רש"י מבו' שחיובו הוא משום הצד השוה דבור המתגלגל, ואזיל לטעמי' דאיירי כשקשרו ברה"ר, וכמש"נ). [↑](#footnote-ref-7)
7. אך אכתי יש להעיר בד' רש"י, דממש"כ דקנאו בהגבהה משמע דאיירי כשהגביהו ג"ט, דהרי לדעת רש"י ל"ה הגבהה אלא בג"ט, ומה שאמרו לקמן ל"א א' דזכה בגלל אף בפחות מג"ט, הוא משום הבטה בהפקר, אך ל"ה כהגבהה, וא"כ מ"ט אינו חייב כהופך את הגלל והגביהו ג"ט דנסתלקו מעשי ראשון, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-8)