שטרי הדיוטות
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / מלאכות שהיה והטמנה / הרב מאיר קאופמן / מהדורא קמא

**בסוגיא דשטרי הדיוטות**

**המקורות לאיסור**

א]מבואר בגמ' קט"ז: שאסור לקרוא בשטרי הדיוטות עוד מצאנו בגמ' שר' נחמיה ס"ל שאסור לקרוא בכתבי הקודש כדי שיאמרו בכתבי הקודש לא קוראים כ"ש בשטרי הדיוטות אמנם רבנן חולקים על זה עוד מצאנו במשנה קמ"ח: מונה אדם את אורחיו ופרפרותיו מפיו אבל לא מן הכתב ובגמ' הטעם שמא יקרא בשטרי הדיוטות עוד מבואר בגמ' קמ"ט. דכתב המהלך תחת הצורה ותחת הדיוקנאות אסור לקרוא בו בשבת עוד מצאנו בתוספתא פרק י"ח ה"ד המכתבין שבכרכים אין קורין בהן אם היה דבר שהוא צורך המדינה מותר וביארו המפרשים דכשהמדינה גוזרת גזירה כותבין אותה על הכתלים וכדו' ע"כ מהדברים המבוארים בחז"ל, ודנו הראשונים בהרבה דברים דומים וכדיבואר לקמן

**בטעם הגזירה**

ב]והנה מבואר דאיכא שטרי הדיוטות ואיכא גזירה אטו שטרי הדיטות וצ"ב מהו עיקר הדבר דבגללו גזרו על עוד דברים והנה דבר זה תלוי בטעם האיסור דשטרי הדיוטות ומצאנו בזה כמה שיטות בראשונים א.שיטת רש"י קמ"ט. והרא"ש שם ותוס' קט"ז: שזה מצד ממצוא חפציך ודבר דבר ולפ"ז הוא כל כתב שיש בו משום איסור זה כגון חשבונות והוסיף הגר"ז סימן ש"ז סכ"א כל דבר שאסור לעשותו בשבת [דהוא בעלמא בכלל ממצוא חפציך] ולשון רש"י או אגרות השלוחות למצוא חפץ וכונתו ללשון ממצוא חפציך ב.הרמב"ם בהלכותיו וכן הר"ן קט"ז: ביאר שזה מצד שמא ימחוק ג.עיין רמב"ם בפיה"מ פכ"ג שאגרות שלום הוא שטרי הדיוטות ממש וכן הוא בריטב"א קמ"ט. בשם הגאונים וכן בר"ח לענין כתב שתחת הצורה כתב שזה שטרי הדיוטות ממש ומשמעות הרמב"ם שזה מצד ששבת ניתן רק ללמוד תורה ולכן נאסר כל דבר שאין בו סרך קדושה[לשון הבעה"מ קט"ז:] או צורך שבת[לשון המאירי] ועיין לשון הריטב"א קמ"ט ד"ה והתנן שכתב שאסור להוציא שעת שבת ומשמע כטעם הנ"ל וראיתי מביאים מספר צידה לדרך לענין כתב המהלך וכו' וז"ל לפי ששט"ה נקרא ושבת ניתנה ללמוד מקרא משנה וגמרא ולא תהיה גלמודה וסורה ולכן אסר הרמב"ם גם ספרי חכמה והשו"ע סתם לאסור והביא יש מי שמתיר והמ"ב הביא שהמנהג להקל וי"ש יחמיר בזה והנה איכא בזה הרבה נפק"מ וכיבואר לקמן

והנה הרי מבואר בגמ' מחלוקת האם טעם האיסור במונה פרפרותיו מצד שמא ימחוק או מצד גזירה אטו שטרי הדיוטות וצ"ע אם טעם האיסור בשט"ה מצד שמא ימחוק א"כ זה אותו דבר ובהכרח צ"ל ששטרי הדיוטות זה גזירה כללית לאסור קריאה גם במקום שאין בו מחיקה מצד שלפעמים יש בזה מחיקה משא"כ כאן כוונת הגמ' שמצד הגזירה הרגילה לא שייך ורק מצד שפה יש חשש בפועל ונפק"מ שרק כאן יעזור שומר ויתכן שזה גם כוונת הבעה"מ לעניין צורה שזה בכלל הגזירה הכללית שמא ימחוק

**בכתב המהלך וכו' האם זה שט"ה או גזירה אטו**

ג]והנה בדין כתב המהלך תחת הצורה רש"י ביאר שזה אסור גזירה אטו שטרי הדיוטות ולמדו מזה הראשונים לספרי מלחמות וזה לשיטתו ששטרי הדיוטות זה מצד ממצוא חפציך וכאן זה לא שייך אמנם בר"ח והמאירי כתבו שזה שטרי הדיוטות גופיהו והמאירי כתב שאין לך שט"ה יותר מזה וזה מצד שהאיסור כל דבר שהוא לא עניני שבת וכנ"ל והבעה"מ וכן הביאו בר"ן שזה מצד שמא ימחוק ולכאורא אם זה כתיבה אומנתית שכן הוא הדרך מתחת לצורה כעין הצורה זה לא שייך וצ"ע

**בהיתר קריאה בהרהור**

ד]עוד דנו הראשונים להתיר בהרהור וברא"ש פ' שואל לא ביאר הסברא לחלק רק דייק הלשון מפיו אבל לא מן הכתב שזה דומיא דמפיו אמנם באו"ז ובהגהות מימוני פכ"ג מהלכות שבת ביארו שזה כמו כל ממצוא חפצך שהרהור מותר וזה א"ש רק לשיטות שזה מצד ממצוא חפציך שלא גזרו יותר מאשר השטרות עצמם שמעיקר הדין הרהור מותר אבל לטעם של שמא ימחוק וודאי אסור וכן לטעם שזה לא עניני תורה או שבת אין לנו מקור להתיר אמנם למעשה הרא"ש דייק מהלשון אסור להסתכל שגם הרהור מותר ויתכן שכאן החמירו יותר שמא יבוא גם להוציא בפיו וכלשון רבינו ירוחם [ויש לעיין באלם] ודעת רוב הראשונים לאסור בהרהור

**בהיתר המ"א לצורך מצוה**

ה]עיין מג"א סימן ש"ז סקט"ז וסימן שכ"ג סק"ה שהתיר לצורך מצווה כמו חשבונות של מצוה והרבה אחרונים סימן ש"ז חלקו על זה עיין א"ר שהקשה מהכנסת אורחים וכן הוא באו"ז והגהות מימוני שאסרו תינוק לארס וצ"ל שטעמם דהיום זה גזירה בעצם והמ"ב סימן ש"ז סקמ"ז וס' שכ"ג סק"כ פסק כמ"א וכתב המ"ב שזה רק מתי שאין החשש שמא ימחוק ולכן אסר על הגבאי לקרוא מהכתב אם הוא הקובע אמנם כ"ז לשיטת רש"י אבל לטעם גזירה שמא ימחוק זה לא שייך אמנם לטעם המאירי מסתבר שצורך מצוה זה גם עניני שבת והנה מבואר לכאורא מהמ"א שמותר לעיין גם בשטרי הדיוטות עצמם לצורך מצוה דאל"כ יש עדיין הגזירה

**בטעם ההיתר דאיגרות הרשות**

ו]והנה דנו הראשונים בהיתר קריאת אגרות רשות ועיין תוס' שדנו שאין זה בכלל כוונת חז"ל של שטרי הדיוטות שזה רק על עניני מו"מ אלא שעדין יש לאסור מצד גזירה אטו שטרי הדיוטות כמו כתב העובר תחת הצורה ועל זה כתבו סברא אחת להתיר אולי יש שם פקו"נ ועוד כתבו אולי יש צורך גדול ובטור סימן ש"ז ורבינו ירוחם כתבו שאולי יש שם דבר של צורך הגוף שזה לא בכלל הגזירה ובמאירי והריטב"א כתבו אולי יש בזה צורך שבת או דבר מצוה [וצ"ע מ"ש ממונה אדם אורחיו וכו' שזה לצורך שבת ואסור ואולי שם זה רק מועיל לו לסדר הדברים אבל גם ללא זה הכל יעשה] ובפשוטו זה לשיטתם שכל האיסור מצד עיסוק שלא בצרכי שבת וכנ"ל ובפשוטו סברת ההיתר אפילו שאולי אין בזה צרכי הגוף אבל כל שמטרתו לדעת את הצרכי הגוף אין זה בכלל האיסור ויש שדנו עיין שבו"י ח"א סימן כ"ג ובחת"ס עה"ת פ' ראה שאסור לשלוח מכתב לחברו שאין בו צורך הגוף כי מכשילו בלפני עוור וצ"ע

אמנם יש ראשונים שס"ל שאין איסור כלל באגרות הרשות ורק במונה את אורחיו שזה דומה לעניני מו"מ ועדין קשה מהדין של כתב וכו' ויש שביארו שגם שם זה מצד שמא ימחוק. ובפשוטו זהו דעת הרמב"ן הובא בר"ן שבת קנ"א והשו"ע פסק להתיר בצירוף של הרהור ואולי יש צורכי הגוף והגר"א כתב שזה בצירוף דעת המתירים

**בהיתר קריאה פעם שניה או דבר ידוע**

ז]עיין תוס' קט"ז: שכתבו שלקרוא פעם שניה מותר ומשמע שכיון שיודע התוכן לכן זה לא דומה לשטרי הדיוטות אמנם בשו"ע מבואר שפעם שניה שכבר יודע את צורך הגוף אין סיבה להתיר וכן כתב הפרישה שלא קי"ל בזה כתוס' אמנם יש שכתבו שכל זה בדבר שיש בזה עדין איזהו חידוש בבהירות של הדברים אבל כגון מזכרת מנישואין הכתוב על הברכונים שדש בה מותר לקרוא בזה

**בהיתר קריאת שם בעלמא**

ח]עיין מג"א שכתב שמותר להכין מער"ש שם של בן אדם ולהניח עליו גרגירים כמנין היין שלקח בשבת אבל סכום מעות אסור וביאר כיון שלא כתוב כאן שום תוכן ועיין א"ר שהקשה מכתב שתחת הצורה וצ"ע ששם זה מתפרש כהסבר מה הצורה שמעל משא"כ כאן ויש שלמדו מזה להתיר לקרוא שמות של רחובות שזה לא תוכן אמנם בפשוטו זה כמו כתב שתחת הצורה שזה הסבר מה שמו של הרחוב ואולי שם זה יותר מתחבר אם הציור ואין זה שם בעלמא אמנם יש שדיקו מרש"י שכתב חיה משונה שלא כל הסבר אסור וביותר שעיין ברבינו פרחיה ומאירי שביארו שיש שם הסבר מלא על הסיפור שבתמונה ומבואר שאם ההסבר לא מובן אלא בצירוף לתמונה זה לא סיבה לאסור וצ"ע למאירי שס"ל כר"מ שהאיסור שלא יתעסק בדברים אחרים א"כ גם בכל כיתוב שמבאר מה למעלה יש לאסור ויתכן שאדרבא לשיטתו דבר שאין בו עיסוק אין זה בכלל האיסור וצ"ע בכ"ז [ובפשוטו לעניין שמות של רחובות שיש לצרף הרבה ראשונים שגודא בשטרא לא מיחלף א"כ זה מותר אמנם יש לדון שבדבר שמציאות כתיבתו תוכן גם אם יקרא חלקו שזה שם בעלמא זה יהיה אסור וד"ז תלוי האם סברת ההיתר כי זה בעצם דבר לא דומה או כי זה קריאה לא דומה וברחובות כתוב ע"פ הרוב שנות חייו וכדו' ואפילו שאין זה עיקר הדבר אבל לכאורא כל שזה גם שטרי הדיוטות הוא בעצם נחשב כך וצ"ע בכ"ז]

**בהיתר דלשון הקודש**

ט]עיין רמ"א שדייק מתוס' שבלשון הקודש מותר ואחרונים דחו שנקטו ההוה אמנם כן הוא בספר הניר מתקופת הרשב"א ובטעם ההיתר לשון הרמ"א כי יש בו קדושה וכן הוא בספר הניר הנ"ל אמנם האחרונים נקטו כי לומדים מזה השפה ויש לדון האם היום שזה השפה שלנו האם מותר ועוד שאולי אין לזה מעלה של לשון הקודש והאחרונים חלקו על זה וכן הוא סתימת הרא"ש ועוד ראשונים ויתכן שגם לרמ"א זה רק באגרות רשות אבל מונה אדם את אורחיו זה לא שייך ששם זה דמיון יותר בעצם וכמבואר ברא"ש פרק השואל והנה לכאורא לראשונים שזה מצד שמא ימחוק או כי זה התעסקות לא בתורה זה לא שייך

**בהיתר דמתענג**

י]עיין מג"א סימן ש"א סק"ד שכתב שאם מתענג מותר כמו שמצאנו לעניין דברים בטלים וצ"ע ששם האיסור מצד זילותא דשבת לכן אם זה עונג שבת מותר אבל כאן שזה מצד אטו שטרי הדיוטות זה לא שייך והאחרונים חלקו על זה וכן מוכח בפשוטו מהדין של ספרי מלחמות שוודאי קורא לתענוג ועוד צ"ע שהרי שטרי הדיוטות עצמם אסור אפילו לצורך תענוג וכן סתם המ"ב בשעה"צ סימן ש"א סק"ז ובפרט לטעם של שמא ימחוק וודאי אסור

**בדבר של צורך הגוף האם מותר שלא לצורך הגוף**

י"א]בעניין ההיתר של צורכי הגוף יש שדנו שדבר שכתוב בו עניני צורך הגוף זה נחשב דבר שבעצם לא דומה לשטר הדיוטות וגם אם קורא סתם מותר והדברים מחודשים שהרי בספק צרכי הגוף מותר והטעם כי זה כונתו אפילו שיתכן שזה לא צרכי הגוף ועוד שמשמע שבפשוטו לא הכל יהיה צרכי הגוף אלא יהיה בזה משפט של צרכי הגוף אבל שאר האיגרת יהיה שטרי הדיוטות ובהכרח שכיון שקריאתו לצורך הגוף אין זה דומה לשטרי הדיוטות ומהיכי תיתי לומר שיש בזה שני היתרים אמנם יתכן שכל נידון הראשונים בדבר שבעצם הוא סיפור דברים אלא שאדם רוצה ללמוד מזה לצורכי הגוף אבל דבר שמציאותו צרכי הגוף וודאי שזה לא דומה לשטרי הדיוטות ומותר

**בדבר של מצווה האם מותר רק לצורך מצוה**

י"ב]בעניין ההיתר של צורכי מצוה יש לדון כנ"ל שזה לא דומה שטרי הדיוטות וגם אם קורא סתם רשימה של שיעורי תורה אין בזה איסור וצ"ע והנה המ"א לא כתב להתיר מצד שזה לא דומה לשטרי הדיוטות אלא כתב כי הרי זה חפצי שמים שגם בשטרי הדיוטות מותר ולפ"ז יתכן שהוצרך לזה בדבר שהוא לא בעצם דבר מצוה אבל אם זה דבר שכל מציאותו מצוה פה יש עוד סברא שזה לא דומה לשטרי הדיוטות וגם אם עכשיו יקרא לא לצורך מצוה יהיה מותר וצ"ע

**בדין גודא בשטרא לא מיחלף**

י"ג]עיין סוגית הגמ' לעניין גודא בשטרא לא מיחליף ודעת רוב הראשונים שזה לא מיחליף בשטרי הדיוטות והשו"ע פסק שרק אם זה חרות וצ"ע הטעם עוד צ"ע בכתב שתחת הצורה שרש"י כתב על הכותל למה יש בזה הגזירה אטו שטרי הדיוטות וצ"ע

**בדין שומר בגזירה שמא ימחוק**

י"ד]עיין רשב"א וריטב"א קמ"ט. שנפק"מ בין הטעמים של אטו שטרי הדיוטות או שמא ימחוק האם שנים יחד מותר דבשמא יטה או שמא יסחוט מבואר שמותר ונפק"מ לצורך מצוה שאין האיסור מצד שטרי הדיוטות ובכל אופן בגבאי אסר המ"ב מצד שמא ימחוק ששנים יחד יהיה מותר והריטב"א שם לא ברירה ליה היתר זה אמנם וודאי שבגזירה הכללית של שטרי הדיוטות כגון אגרת או סיפור מלחמות לא עוזר שומר דשם הנידון לא רק בגלל מקרה זה וכנ"ל סק"ב

ט"ו]עיין מ"ב סימן ש"ז סקמ"ז היתר בקריאה לסעודה כדי שלא יהיה מחלוקת

**בראית הרא"ש מכתבי הקודש**

ט"ז]עיין רא"ש שהביא להוכיח שאסור שטרי הדיוטות דהרי אפילו כתבי הקודש אסרו לר' נחמיה וגם רבנן לא נחלקו אלא בזה ולא בשאר דברי חול והנה לפ"ז ה"ה ספרי חכמה אסור אמנם יתכן שרק כתבי הקודש שזה כעין סיפור דברים שזה דומה לשטרי הדיוטות ולכאורא לפ"ז גם ההיתר של צורך מצוה יהיה אסור ויתכן שרק אסרו דבר שדומה לכתבי הקודש שאין בו צורך לדעת דבר שנוגע לעכשיו אלא סתם ידיעה ולפ"ז אבל גם ההיתר של להתענג אסור ובדעת החולקים יתכן שהיה גזירה מיוחדת על כתבי הקודש לר' נחמיה כדי שילמדו מזה לשאר דברים אבל לא גזרו על הכל עוד יתכן שלרבנן לא היתה גזירה זו כלל ובדעת הרא"ש יתכן שגם הוא מודה שזה גזירה נפרדת שיראו את חומר האיסור אלא שס"ל שכ"ש על שאר דברים אמנם זה לא מסתבר שעד כמה שזה סוג גזירה מחודשת א"כ וודאי אולי רבנן חולקים על זה ומשמע שס"ל שזה מאותו דין של אטו שטרי הדיוטות וצ"ע

**בקריאה לצורך הגוף מצד עצם הקריאה ולא מצד התוכן**

י"ז]בעניין צרכי הגוף שמעתי לדון באדם שקורא ספר להרגיעו שאין ידיעת הדברים צורך הגוף אלא עצם הקריאה זה צורך הגוף יתכן שיהיה אסור ויש לעיין בקריאת ספרי סיפורים לילדים האם זה כמו צורך הגוף שזה נצרך לרגיעתם שזה חשוב לגידולם ולכאורא הוא כנ"ל ואולי עדיף שהתוכן הנקרא הוא המועיל להם לגוף וצ"ע אמנם אם נימא שכל ההיתר שהשטר בעצם לא דומה לשטרי הדיוטות לכאורא כאן זה לא שייך וצ"ע

י"ח]שמעתי לדון לקרוא על המפה של שבת "לכבוד שבת קודש" האם מותר ויש מקום לדון שכה"ג כל כולו כבוד שבת זה הפך שטרי הדיוטות

הטעם דמונה אדם וכו' זה לא צרכי הגוף

י"ט]בעיקר ההיתר דצרכי הגוף צ"ע במונה אורחיו וכו' הרי זה צורכי הגוף והניחא אם גם למסקנא יש לזה חומר מיוחד שזה דומה ממש לשטרי הדיוטות כמו שדן הרא"ש אמנם בפשוטו לאחר שהוכיח שלא רק בכזה מקרה אסור זה חוזר לגזירה הכללית ואולי כאן זה רק עוזר לו לסידור הדברים אבל לא שללא זה יהיה חסר בצורך הגוף וצ"ע

**מהו דברי חכמה**

כ]בעניין ההיתר של דברי חכמה שהוא לא דומה לשטרי הדיוטות עיין אורחות השבת כת"י שנקט שזה בחכמה בעצם ולא למטרת מקצוע כגון בנות הלומדות הסטוריה ללימודיהם או שאר דברים וצ"ע