חלה פא ד-ה
קטגוריות: ש_ס / ט חלה / חלה - הרב יהושע ננקנסקי

**פרק א' משנה ד'**

★**ופטורים מן החלה האורז והדוחן.**

וכתב הרמב"ם [פ"ו ב] דאינן חייבים **כלל**.

ועי' בר"י קורקוס בדעת הרמב"ם שאפי' **מדרבנן אינו חייב** אפי' שבמעשר גזרו על שאר מינים שלא חייבה תורה בחלה לא גזרו, דאין דרך לעשות מהם עיסה וממילא הוי מילתא דלא שכיחא.

★**חמשת רבעים**

עי' ר"ש דלכאו' משמע במשנה חמשת רבעים **בתבואה** שמודדים השיעורים בתבואה ולא בקמח.

ואם אין שיעור חמשת רבעים בתבואה אפי' שבקמח יש חמשה רבעים [שנפח הקמח גדול יותר] פטור.

ושוב חזר בו.

וע"ע בפי' הרא"ש.

וע"ע ברא"ש שהביא מנהג לשער בגדוש ולא במחוק ואפשר שהטעם שהשיעור נמדד בתבואה ולא בקמח ולכך גודשים שנפח הקמח גדול.

וע"ע בשו"ת הרא"ש [כלל ב-טו].

וע"ע מה שהשיב לו הרשב"א בשו"ת הרשב"א [ח"א תסה].

ובשו"ע נפסק **שהשיעור נמדד בקמח.**

וע"ע ביאור הגר"א [או"ח תנו-א].

וע"ע חזו"א זרעים [ליקוטים ה].

★**והמדומע**

עי' ר"ש דתרומה פטורה מחלה "תרימו תרומה ולא שכבר נתרמה".

ובספרי דריש "תרימו תרומה את שהמורם קדוש והשאר חולין ולא שזה וזה קודש".

ובפה"מ לקמן [פ"ג ב] מביא את הספרי.

ועי' נדה [מז.] גבי מדומה דפריך הרי אינו אלא מדרבנן ואיך מפקיע חלה דאו' דתירצה הגמ' דמיירי **בחלה בזה"ז** "ואתי דימוע דרבנן ומפקע חלה דרבנן".

ועי"ש דדעת ר"מ ור"י דאיה"נ חייבת בחלה.

ובדעתם עי' רש"י, ור"ן [פסחים לז] דס"ל **דחלה** **בזה"ז דאוריתא**, ומדאו' התרומה בטלה חד בתרי ורק מדרבנן לא בטל ולא יפקיע חיוב דאוריתא [כקושית הגמ'].

ועי"ש בתוס', וביארו האחרונים דמדומע מלבד שהתרומה לא בטלה ברוב גם **לחולין שבמדומע** יש דין תרומה מדרבנן, ומש"ה **כל המדומע פטור**.

ובר"ש שלמד בירושלמי דמדומע פטור מיירי שאין שיעור חמשת רבעים בחולין, וכיון דמדרבנן התרומה לא בטלה חסר בשיעור, משמע דלא כהנ"ל דלתוס' גם אם יש שיעור בחולין יפטר.

ובאחרונים הקשו על הר"ש עי' מהרי"ט אלגזי [יט-ב].

רש"ש [פ"ג מ"ח].

מנ"ח [שפה].

★בגמ' הנ"ל שאם חלה דאו' מהני התרומה שהתבטלה ברוב להצטרף לשיעור, חלת לחם [ג-ח] עונג יו"ט [צה].

★עי' בר"ש שהירושלמי מתחילה ר"ל דמיירי במדומע **שרובו** תרומה.

ועי' במהר"י קורקוס [פ"ו ב] דמתחילה סברו דמיירי בחלה דאו' ולפ"ז צ"ל היות ורוב תרומה **החולין** שיש בהן שיעור **בטלים ופטורים**.

ויל"ע האם ביטול ברוב יכול **להחיל דינים** [דדנו האחרונים האם ביטול ברוב מהני רק להפקיע איסור אבל לא ליצור דינים וה"נ הכא נהפך לעיסה מחויבת].

★בר"ש מביא ירושלמי דבטבל לחלה ולתרומה והפריש חלה החלה חייבת בתרומה.

ועי' ברמב"ם [פ"ו-ז] "העושה עיסה מן הטבל בין שהקדים חלה לתרומה בין שהקדים תרומה לחלה מה שעשה עשוי ואם הפריש החלה תחילה לא תאכל **עד שיוציא עליה** תרומה ותרו"מ וכו'".

ומלשונו משמע שיכול להפריש רק ממקו"א, לא מיני וביה.

ועי' "חלת לחם" [ג-מג].

ועי' בחזו"א [דמאי ד-כב] שדן בזה ומיהו לעשות את התרומה **כולה** חלה על השאר לא מהני.

1. דאין קדושה חלה על קדושה.
2. דלאו דידיה הוא עיש"ה.

וע"ע בד"א ובביאה"ל.

★מלשון הרמב"ם [הנ"ל] משמע שאינו צריך להפריש מעש"ר ומע"ש ומעשר עני, ועי"ש ברדב"ז.

וע"ע ב"חזון יחזקאל" [תרומות] שאיה"נ צריך להפריש גם שאר מעשרות רק הרמב"ם כתב **במוציא עליה** דהיינו במקו"א דוקא ולא מיניה וביה וזהו רק בתרומה ובתרו"מ ששמם שווה לחלה אבל שאר מעשרות שפיר חלים על החלה, עי"ש.

**משנה ה'**

**★פטור סופגנין**

בגמ' פסחים [לז] נחלקו ר"ל ור"י, דלר"ל מיירי שנעשו באלפס, ולר"י כה"ג חשיב לחם ופטור סופגנין שנאפו בחמה.

ובר"ש מביא ירושלמי שר"י מודה שאם נתבשל במשקין פטור מחלה.

ועי"ש ברש"י [ד"ה "מעשה אילפס הן"] "לפיכך לאו לחם הוא דקא סבר אין לחם אלא האפוי בתנור כדכתיב לחמכם בתנור אחד".

ובר"ש לעיל הובא דרשה "מלחם הארץ ולא כל לחם פרט למבושל וסופגנין ודובשנים ולחם המשרת".

ומבואר דפטור סופגנין רק תחילתן וסופן סופגנין, אבל תחילתה סופגנין וסופה עיסה וכן להיפך חייבת בחלה.

והביאור **בתחילתה** **עיסה** **וסופה סופגנין.**

**לר"ש** בלילה עבה ע"ד לבשל ונמלך לעשותה סופגנין [אלפס או חמה] וחייב.

**לר"ת** עיסה עבה ע"ד לבשלה וחייבת וכפי שיבואר לקמן.

**תחילתה סופגנין וסופה עיסה**

**לר"ת וכן בר"ש** בלילה רכה ואח"כ אפהה וחייבת בגלל האפיה.

**לרמב"ן** [בהלכות] מיירי בבלילה עבה שנילושה ע"ד לבשלה ואח"כ נמלך וחייבת.

ולר"ש אין לנו מקור מהמשנה ע"ד זה אבל בירושלמי מבואר דין זה גבי העושה עיסה לאיטרין שחייבת מדרבנן שמא **תמלך** [למדנו שנמלך חייב].

ולרמב"ן אין לנו מקור על הדין של עיסה רכה שאח"כ נאפתה שחייבת.

וב"שבט הלוי" [ח"ט רל] מביא מאירי בפסחים וז"ל "ולמדת שכלם בשנעשו ע"ד לישה וגלגול נאמרו, אבל כל שנעשה שלא כדרך לישה וגלגול אלא בבלילה רכה אין שום אפיה מחייבת אותן ואפי' **אפיה בתנור**".

וכן הוא ברבנו דוד.

ובשו"ע [שכט-ד] פסק "עיסה שבלילתה רכה ואפהה בתנור וכו' חייבת בחלה".

וע"ע בד"א [פ"ו קה] "אפשר שכתחילה לא יפריש עד שתאפה בתנור וכו'".

ועי"ש בציון ההלכה.

ובר"ש וברשב"א וברמב"ן הוכיחו את דינם שעיסה עבה ע"ד לבשלה פטורה.

1. מלחם שעשאה לכותח שפטורה מן החלה, ופרש"י עיסה שנעשית **במחשבה** לייבשה בחמה.
2. מהירושלמי עיסה שנעשתה **ע"ד** איטרי פטורה, ורק מדרבנן חייבת שמא תמלך [ויאפו כשיעור].
3. מלקמן [מ"ז] "העושה עיסה **ע"מ** לחלק".
4. מעיסה ע"ד להקדישה דפטורה.
5. הרמב"ן מוכיח מעיסת הכלבים דפטורה [לקמן מ"ח] והביא ירושלמי דמיירי בעיסה מסולת נקיה כסעודת שלמה ובכ"ז פטורה היות **ודעתו** שתאכל ע"י הכלבים.

**מכל הנ"ל מוכח שאזלינן בתר דעתו.**

ור"ת יתרץ את הקו' הנ"ל:

**קושיא א'** מהרש"א בברכות דצ"ל דמיירי **בבלילה רכה**, והוה תחילתה וסופה סופגנין.

וכן הוא בפנ"י ובחלת לחם.

במהר"י קורקוס [ביכורים פ"ו יד] דכה"ג שעומד לפורר ולהאכל בכותח אין זה דרך אכילת פת וגם ר"ת מודה.

ודבריו מובנים לפי החזו"א לקמן שביאר את מחלוק ר"ת ור"ש, לא שר"ת ס"ל דקבל שם לחם בלישה והר"ש הלך בתר מחשבתו, וא"כ שפיר הוכיח מהנ"ל, אלא הביאור בר"ת דהבישול אח"כ לא מפקיע את שם לחם **דבישולו זה אפיתו** וממילא שפיר גם ר"ת אזיל בתר מחשבתו, ולכן ע"ד לכותח, ע"ד לכלבים, ע"ד להקדש וכנ"ל יפטר רק במקרה שיבשל אח"כ לא אכפ"ל.

**קושיא ב'** תתורץבזהנמי.

**קושיא ג'** במשנה ראשונה, דאין הפטור מחמת מחשבה אלא הוי כמחולק, והיינו דאין כאן פטור מחשבה אלא שחסר בשיעור.

ועי' בחידושי הגר"ח שדחה מהלך זה.

**קושיא ד'** בר"ש במ"ו מביא פירוש אחר.

**קושיא ה'** בירושלמי יש מ"ד דמיירי בעיסה שאינה ראויה לאכילה.

ועוד י"ל לפי תירוץ המהר"י קורקוס וביאור החזו"א הנ"ל.

★**ר"ת מתחילה נקט שעיסה עבה ע"ד לבשלה זה רק חיוב בחלה,** אבל כלפי המוציא לא יברך, שחלה חיובה תלוי **בעריסותיכם** ובשעה זו היא עיסה גמורה ולא אכפ"ל מחשבתו, משא"כ המוציא תלוי **בשם לחם** ואם זה יתבשל לא קבל שם לחם, ושוב חזר בו ר"ת דגם לענין המוציא מברך המוציא [עי' בתוס' ברכות].

**הביאור בדעת ר"ת שכמו שחייב בחלה חשיב להמוציא.**

1. בחידושי הגר"ח [חמץ ומצה פ"ו-ה ד"ה והנה מדברי תוס'] ביאר דס"ל **דמשעת גלגול הוה לחם.**
2. החזו"א [גליונות, ואו"ח כו-א] דגם לר"ת כל זמן שלא בישל או אפה אינו לחם רק ס"ל **דבישול זה אפייתו.**

ונחלקו המרדכי ותלמידי ר"י בדעת ר"ת האם עיסת לאקשי"ן חייבת בחלה דהמרדכי חייב, ותר"י פטרו.

ולהנ"ל שפיר דתר"י למדו בר"ת דהבישול מחייב וא"כ אם בשעת הבישול אין על זה **תוריתא דנהמא** פטורה, משא"כ המרדכי סבר דהגלגול לחוד מחייב, וא"כ שפיר חייב.

וע"ע בפ"ת יור"ד בשם הפנים מאירות.

ובדרכ"מ מפורש שתר"י דברו גם לפי ר"ת.

1. ובפנ"י ביאר שלר"ת הוי לחם גם לברכה הוא **סברא דרבנן** שהשוו המוציא לחלה [ובעיקר הדין כמו ר"ת בתחילה שזה רק סברא לחלה ולא להמוציא].

ועי' מג"א [קסח-לד] שאפי' לדידן דלא פסקינן כר"ת דאכל כדי שביעה מהסופגנין יש כאן ספק דאו' ויברך בהמ"ז.

וע"ע במ"ב [עה].

ולפנ"י הנ"ל אין כאן ספק דאו'.

ובתוס' פסחים נראה שיוצאים בסופגנין לר"ת חובת מצה.

ומפורש במהר"ם חלואה "וכן נמי לענין המוציא **ולחובת הפסח**".

ולפירוש הפנ"י לא מובן וע"כ כפירוש א' או ב'.

וע"ע ברמ"א [קסח] דלר"ת גם אם נטגן בשמן מברך המוציא.

ועי"ש בביאה"ל [ד"ה וכ"ז] שהט"ז שחולק סובר דקבל שם פת הבאה בכיסנין מחמת הטיגון בשמן זה לא לרמ"א שהלך בדעת ר"ת וסברת ר"ת דאזלינן **בתר מעיקרא** ולא בתר אפיה.

מוכח דס"ל כגר"ח ולא כחזו"א הנ"ל.

★לדעת הר"ש בלש ע"ד לאפות ונמלך ובישל חייב בחלה.

ולענין המוציא ברבינו ירוחם ובתר"י לא יברך המוציא, וכן הוא בט"ז [טז] ובמג"א [לב].

והב"ח נקט דלר"ש כמו שחייב בחלה כך לענין המוציא, וכן הוא בדרישה.

ועי"ש בביאה"ל [קסח-יג ד"ה ונהגו] שהביא את השיטות בזה.

וע"ע במשנ"ב [עא].

ובשו"ע בהל' חלה [שכט] לא הביא כלל את דעת ר"ת.

ובאו"ח [קסח-יג] מביא את דברי ר"ת "וירא שמים יחוש לו". ופלא גדול דר"ת עיקרו לענין חלה ולענין ברכות זה חידוש נוסף [שמתחילה לא סבר כן] וא"כ למה השו"ע לא הביאו בחלה, **וצע"ג.**

יל"ע לר"ת איה"נ קבל שם לחם בלישה וכי גרע מלחם גמור שבישלו שדינו שאם אין בפירורים כזית **מתבטל** השם לחם ע"י הבישול, וא"כ בסופגנין הנ"ל ג"כ שיתבטל ע"י הבישול.

ובבית מאיר [קסח-יג] ובאבן העוזר [קסח] נקטו שר"ת דיבר רק **בסופגנין שיש בהם כזית**.

ובסופגנין שאין בהם כזית לכו"ע אין ברכתם המוציא.

וכן הוא במשנ"ב [עח], ועי"ש שעה"צ [עד].

וע"ע במג"א [לו], ובפמ"ג שם.

★הובא לעיל שגם לר"ש בצק שנילוש ע"ד סופגנין ונמלך בו חייב.

ועי' ב"ראש יוסף" שרק לאחר **שאפה** מתחייב, [ולמד כן מדברי הרמב"ן **מעשה** מוציא מיד מחושבה].

ובט"ז [שכט-ד] למד דמתחייב **מיד כשנמלך**, ודייק מלשון השו"ע "ולשה ע"ד סופגנים וכיוצ"ב **ונמלך** לעשותה לחם חייבת".

וע"ע ברשב"א [פסקי חלה א-ז] "שמא תמלך ותעשה כל העיסה בתנור ונמצאת חייבת **למפרע**" ויל"ע בדבריו.

★הרמב"ן [בהלכות] מקשה לדבריו שביאר במשנה "תחילתה סופגנין וסופה עיסה" שלש בצק ע"ד לבשל והיה פטור ונמלך לאפות חייב, וקשה הרי בשעת החיוב דהיינו הגלגול היה פטור, ומ"ש מעיסת הקדש דאם בשעת הגלגול היתה של הקדש לא חל חיוב אח"כ, ומ"ש.

ותירץ התם מחוסר מעשה הכא כמיבללא בעלמא, ומעשה שבסוף מוציא מידי מחשבה, וכעי"ז תירוץ הרא"ש, והדברים צ"ב.

ובגר"ח מיישב דאין כאן שעת חובה, עי"ש.

וע"ע ב"אבני נזר" [תיח] דקושית הרמב"ן הנ"ל קשה גם לר"ת דמיירי בעיסה רכה ואח"כ אפהה ותקשי כנ"ל אמאי לא אמרינן דבשעת חובתה היתה פטורה.

ותירץ דעיסה רכה אין לה גלגול ואין לה שעת חובתה.

ובראש יוסף [פסחים לז] הקשה את הקושיא הנ"ל, הרי בשעת חובתה היתה פטורה, ומחדש שגם **בעיסה רכה שמחשב לאפותה מתחייבת מיד**.

וע"ע בד"א [פ"ו קה].

★עיסה עבה שדעתו לבשלה [ופטורה] ונמלך לאפותה [וחייבת] ואח"כ חזר ובישלה, עי' ד"א [פ"ו צה].