ה - אכילת תרומה מדאורייתא בארוסה אשת כהן וביבמה לכהן
קטגוריות: ש_ס / כה כתובות / כתובות - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / ענינים בפרק אף על פי

יום ועש"ק שמיני תשפ"ד

**א**

א] כתובות נ"ז ב' אמר עולא דבר תורה ארוסה בת ישראל אוכלת בתרומה שנאמר וכהן כי יקנה נפש קנין כספו והאי נמי קנין כספו הוא, - והראשונים הביאו מספרי דהא דאשת כהן אוכלת בתרומה הוא מקרא דכל טהור בביתך יאכל אותו, והתוס' ביבמות ס"ח א' כתבו דקרא דכל טהור בביתך הוא אסמכתא בעלמא דעיקר הא דאוכלת בתרומה ילפינן לה מקרא דקנין כספו, והריטב"א לקמן בסוגיין כתב להיפך דקרא דקנין כספו הוא אסמכתא בעלמא דעיקר הא דאוכלת בתרומה הוא מקרא דכל טהור בביתך יאכל אותו, וכ"כ ר"ת בספר הישר סימן ז'.

ובפירש"י בקידושין י' ב' כתב דנשואה אוכלת מקרא דכל טהור בביתך וארוסה מקרא דקנין כספו, ומשמע דתרוייהו הם ילפותא גמורה, אלא דמקרא דכל טהור בביתך יאכל אותו ליכא למילף אלא לנשואה וזהו דבעינן לקרא דקנין כספו ללמד דאף ארוסה אוכלת,[[1]](#footnote-2) - אך צ"ב דאחר דאיכא לקרא דקנין כספו דאף ארוסה אוכלת מ"ט בעינן לקרא דכל טהור בביתך דנשואה אוכלת.

ובפשוטו צ"ל דאלמלי קרא דכל טהור בביתך ל"ה ילפינן מקרא דקנין כספו דאשה אוכלת, דפשטא דקרא דקנין כספו הוא על עבד דהוא כשורו וחמורו, אך אשה דאין לו בה אלא קנין אישות ל"ה בכלל קנין כספו, ורק אחר דלמדנו מקרא דכל טהור בביתך דאשת כהן נשואה אוכלת בתרומה, מסתבר לדרוש מקרא דקנין כספו דאף ארוסה אוכלת בתרומה.

ב] ויש להוסיף דנחלקו הראשונים בדין קנין כספו, דבפירש"י לקמן בסוגיין כתב דהא דיבמה שנבעלה אוכלת בתרומה הוא משום דדמי לקידושי ביאה דמאכילין משום דהוקשו הויות להדדי, ומבו' בדבריו דהא דאשה הויא בכלל קנין הוא משום שנקנתה בכסף וע"כ בעינן להיקש הויות להדדי, וזה דלא כמש"כ התוס' הרא"ש בקידושין ה' א' דהא דאשה הויא קנין כספו אף כשנקנתה בשטר וביאה הוא משום שהוא מושל עלי', ותיקשי דא"כ מנ"ל דעבד כהן אוכל בתרומה מקנין כספו אף אם לא נקנה בכסף אלא בקנין אחר, והתם ליכא לההיקש, ובע"כ דעבד הוי בכלל קנין כספו מכח הא דהוא קנוי לו כשורו וחמורו ול"ב להא דנקנה בכסף, ורק באשה שאינה קנוי' לו אלא בקנין אישות הוא דל"ה בכלל קרא דקנין כספו אלא משום דנקנית בכסף, ונמצא לפ"ז דאיכא תרי גווני דקנין כספו, וצ"ב היאך שמעינן לה מקרא, וע"כ בעינן להיקש הויות להדדי, - ולפ"ז י"ל כמש"נ דכל הא דדרשינן מקרא דקנין כספו גם לאשה שנקנית בכסף, אף דאי"ז דומיא דקנין כספו דעבד דהוא משום דהוי כשורו וחמורו, הוא רק אחר דילפינן מקרא דכל טהור בביתך דאשת כהן נשואה אוכלת בתרומה, אך בלא"ה ל"ה דרשינן לקרא דקנין כספו לאשת כהן, אלא הוה דרשינן לה לעבד כהן.

ג] אך האחרונים כתבו בדעת רש"י דב' דינים חלוקים הם, דמקרא דכל טהור בביתך נלמד דאשת כהן נשואה חשיבא ככהנת ואוכלת מצד עצמה בתרומה, ומקרא דקנין כספו נלמד דאף אשת כהן ארוסה דאינה בכלל כל טהור בביתך ולי"ב למעלת הכהונה מ"מ היא אוכלת בתרומה מכח שהיא קנינו של בעלה הכהן, ודומיא דאכילת עבד כהן בתרומה דהאדון מאכילו בתרומה מכח הא דהוא קנינו, ודומיא דהא דבהמת כהן אוכלת בתרומה.

וכתבו דנפ"מ בזה הוא אם מהני ליתן תרומה לאשת כהן, בלא שיזכה בזה הבעל, דאשת כהן נשואה דאוכלת בתרומה מקרא דכל טהור בביתך וחשיבא ככהנת, אף מהני ליתן לה תרומה, אך אשת כהן ארוסה דלא חשיבא ככהנת אלא דאוכלת מכח בעלה שהוא מאכיל את קנינו, א"א ליתן לה תרומה, כיון דאינה כהנת, ודמי להא דא"א ליתן תרומה לבהמת כהן, אי לא משום דהוי כנתינה לבעלים.

**ב**

ד] והנה אמנם הדברים מחודשים מאד, אך מצינו מקור נאמן לזה מד' הריטב"א ביבמות, ונקדים פלוגתת הראשונים בדין יבמה, דדעת רש"י דיבמה אינה אוכלת בתרומה מדאורייתא משום דכתיב קנין כספו והאי קנין כספו דאחיו וכי מת פקע קנינו, - אך התוס' כתבו בשם ר"ת דמדאורייתא יבמה אוכלת בתרומה דחשיבא כקנין כספו, ורק מדרבנן אינה אוכלת בתרומה, וקרא דקנין כספו ולא קנין כספו דאחיו הוא אסמכתא בעלמא.

וכבר כתב בתשו' אבנ"מ סימן י"ז דרש"י לטעמי' ל"ה מצי לפרש כד' ר"ת דיבמה אוכלת בתרומה דאורייתא, דאמנם אם הא דאשת כהן חשיבא כקנין כספו הוא מכח דהוא מושל עלי', י"ל דגם יבמה הויא בכלל זה, וכן דעת ר"ת, אך אם הא דאשת כהן אוכלת בתרומה הוא מכח הא דנקנית בכסף, הרי יבמה דלא נקנית בכסף ודאי דל"ה בכלל קנין כספו, והרי אף אשת כהן שנקנית בביאה אינה אוכלת בתרומה אלא מכח הא דהוקשו הויות להדדי, ובזיקת יבמה ליכא לה"ט, (דהרי אף ביבמה שנבעלה קשיא לי' לרש"י דמ"ט אוכלת בתרומה הרי אי"ז קנין כספו, וע"ז כתב דהוא כביאה דאשה והוקשו הויות להדדי), וזהו שאמרו דקנין כספו ולא קנין כספו דאחיו, דכיון דלא נקנית להיבם בכסף, אינה בכלל קנין כספו, ול"מ מידי הא דנקנית לאחיו בכסף.

ה] אך הנה התורי"ד כתב, ז"ל, קנין כספו אמר רחמנא והאי קנין כספו דאחיו הוא, פי' והלכך אין לו כח להאכילה בגינו, אך אם אכלה בחיי הבעל אוכלת דיבם במקום בעל קאי ומכח בעל קאכלה, עכ"ל, ומבו' דס"ל כדעת ר"ת דיבמה אוכלת בתרומה מדאורייתא, אך פירש הטעם בזה בע"א, דהרי התוס' כתבו לדעת ר"ת דהא דממעטינן מקרא דקנין כספו ולא קנין כספו דאחיו הוא אסמכתא בעלמא, ועד"ז כתב ר"ת בספה"י סימן ז', - אך בד' התורי"ד מבו' דלעולם הו"ל ילפותא גמורה, דקנין כספו ולא קנין כספו דאחיו, דאם אי"ז קנין כספו שלו אינה אוכלת, אלא דמהך קרא לא ילפינן אלא דאינה אוכלת מכח קנינו של היבם, אך אכתי היא אוכלת מכח קנינו של הבעל דיבם במקום בעל קאי, וע"ז ליכא למעט כלל מהך קרא, ועד"ז כתב התוס' הרא"ש בשם ר"ת דהא דהיא אוכלת הוא מכח הבעל משום דלא פקע קנינו כיון שהיא זקוקה לאחיו.

וי"ל בגדר הדברים, דכ"ה דמי שיש לה זרע לכהן יש לה שייכות לכהן ואוכלת בתרומה, ה"נ כשהיא זקוקה ליבם מכח הבעל הכהן אכתי קיים בה השייכות לכהן ואוכלת בתרומה, וניחא בזה משה"ק הקר"א ביבמות ס"ז ב' דהיאך שייך לומר דאחר מיתה הויא עדיין קנינו של הבעל.

ו] ונפ"מ בזה דהנה התוס' הק' לדעת ר"ת דמ"ט למשנה אחרונה אינה אוכלת אף כשנפלה מן הנישואין הרי ליכא למיחש למידי, דלרש"י ניחא דמדאורייתא אינה אוכלת, אך לר"ת דמדאורייתא אוכלת מ"ט מדרבנן אינה אוכלת, וכתבו לישב דהוא משום דמיחלפא בארוסה, והרמב"ן כתב דהוא משום דמדרבנן אינה אוכלת אלא נשואה, אך התוס' הרא"ש כתב מכח זה לדחות לד' ר"ת ולא ניח"ל לישב כן.

ולמש"נ נראה דהתוס' הרא"ש לטעמי' אזיל, דלדעת התוס' דהא דיבמה אוכלת הוא מכח קנינו של היבם, הרי דקנינו של היבם לא עדיף מקנין דארוסה, וע"כ אף דכשנפלה מן הנישואין ליכא למיחש למידי, מ"מ אין קנינו של היבם מאכיל, דאי נימא דקנינו של היבם מאכיל, יבואו לומר דגם קנינו של הבעל בארוסתו מאכיל, - אך להתוס' הרא"ש לטעמי' הרי לא באנו לדון כלל דקנינו של היבם מאכיל, דנימא דאתי לאיחלופי באירוסין, והא דאוכלת הוא מכח הבעל דעדיין קנינו קיים, הרי אי"ז ענין כלל לארוסה, דאף דהקנין דאירוסין אינו מאכיל, מ"מ הכא הרי היא אוכלת מכח קנין הבעל דהוא קנין דנישואין, וזהו דקשיא לי' להרא"ש ע"ד ר"ת דמ"ט אינה אוכלת אף כשנפלה מן הנישואין.

**ג**

ז] והנה הריטב"א ביבמות כתב, ז"ל, קנין כספו אמר רחמנא והאי קנין דאחיו הוא, פי' וכיון דכן הוא מחמת יבם מיהת לא אכלה וכדקתני שאינו מאכיל, אבל מחמת המת היינו בפלוגתא דמשנה ראשונה ומשנה אחרונה בפרק אע"פ, ונפ"מ אפי' למשנה ראשונה ביבמה מן האירוסין קודם שהגיע זמן שהן אוכלות משלו והן אוכלות בתרומה, עכ"ל, אך בסו"ד כתב בשם ר"ת דמדאורייתא אוכלת גם מכח היבם והוא רק אסמכתא בעלמא, וזה כדעת התורי"ד והתוס' הרא"ש דעיקר המיעוט דקנין כספו ולא קנין כספו דאחיו הוא מיעוט דאורייתא דאינה אוכלת מכח היבם, ואף לדעת ר"ת, אך אכתי היא אוכלת מכח הבעל מדאורייתא,

והריטב"א שם כתב לפ"ז דאף למשנה ראשונה אינה אוכלת כשהיא שומרת יבם אלא כשאכלה ברשות הבעל, והיינו משום דכל אכילתה היא מכח הבעל, וע"כ תליא אם אכלה מכח הבעל, וכתב בשם רש"י דאף בכה"ג דהגיע זמן ואכלו מחמתו בחייו ומת אינה אוכלת דקנין אחיו הוא והאי פקע קניני' ואינם אוכלות עוד, "כיון דמת קודם כניסה לחופה", - ומבו' בדבריו בשם רש"י דיבמה אוכלת מדאוריייתא כשמת הבעל אחר כניסה לחופה, אך כל שמת קודם שנכנסה לחופה אף אם אכלה בחיי הבעל אינה אוכלת, וצ"ב הטעם בזה, דממ"נ, אם ס"ל לרש"י דמקרא דקנין כספו ולא קנין כספו דאחיו נתמעט דאינה אוכלת אף מכח הבעל, א"כ אף אם נפלה אחר שנכנסה לחופה אינה אוכלת, ואם לא נתמעט אלא דאינה אוכלת מכח היבם אך שפיר אוכלת מכח הבעל, א"כ אף אם נפלה קודם שנכנסה לחופה תאכל.

ח] ונראה דמד' הריטב"א אלו מקור נאמן למש"כ האחרונים בדעת רש"י, וזה מתישב עם מש"כ הריטב"א כן בשם רש"י, (ולא נמצא לפנינו), דחלוק הוא הא דארוסה אוכלת בתרומה מהא דנשואה אוכלת בתרומה, דנשואה אוכלת בתרומה מקרא דכל טהור בביתך ומשום דחשיבא ככהנת, וארוסה אוכלת בתרומה מדין קנין כספו ומכח קנינו של הבעל, - וע"כ חלוקין הן בדין יבמה, דבארוסה שאוכלת מכח קנינו של הבעל הרי דכל שמת פקע קנינו וא"א לה לאכול מכח הקנין, ולא יועיל הא דהיבם במקום בעל קאי, שהרי אף בחיי הבעל לא אכלה אלא מכח קנינו של הבעל, וכשמת וכבר אינה קנוי' לו ליכא מה שיאכילנה, דהו"ל כעבד כהן שמת האדון דאינו אוכל, ול"ה מקום לדון דכיון דעכשיו הוא של ישראל מכח ירושת הכהן יאכל בתרומה, ומשא"כ בנשואה דאוכלת משום כל טהור בביתך ויש בה למעלת הכהונה, הרי דכל שהיא זקוקה ליבם מחמת אישות זו אכתי קיים בה דין אכילה זה, דכיון דאכתי יש לה שייכות לבעל יש לה את מעלת הכהנה, דדמי להא דזרע כהן מאכיל משום דשייכא עי"ז להכהן, וה"נ בשומרת יבם אכתי שייכא להבעל, אך באירוסין אין לומר כן, שהרי אף כשהבעל קיים אינה שייכת לו אלא בתורת קנין, ואחר שמת ופקע קנינו אין מה שיאכילה.[[2]](#footnote-3)

**ד**

ט] והנה הרא"ה כתב עד"ז דהא דממעטינן מקרא הוא דאינה אוכלת מכח היבם, אך כל שאכלה בחיי הבעל אוכלת, והק' ע"ז דכיון דמדאורייתא ארוסה אוכלת בתרומה וכל ארוסה אוכלת בחיי בעלה, נמצא דמדאורייתא לא משכח"ל יבם דאינו מאכיל, וא"כ היאך ילפינן מקרא להא דיבם אינו מאכיל, הרי מדאורייתא לא משכח"ל כלל להך דינא, וכתב דהוא אסמכתא בעלמא.

ולכאו' הי' נראה בזה בפשיטות, דאף מדאורייתא איכא נפ"מ רבתא בהך מיעוטא דקרא, והוא בגונא שהבעל הי' חלל והיבם הוא כהן, כשנפלה מן האירוסין או מן הנישואין קודם שבא עלי' דעדיין לא נתחללה, דבכה"ג אינה אוכלת משום דאין היבם מאכיל מכח עצמו, ומכח הבעל א"א להאכיל שהרי הבעל הוא חלל.

י] ובדעת הרא"ה שהק' כן, נראה דבאמת מכוון דבריו הוא בע"א, וכאשר כ"נ להדיא בדבריו, דלעולם הא דיבמה אוכלת מדאורייתא הוא מכח היבם, ואך דכיון דקנינו של היבם הוא מכח הבעל, ע"כ לא עדיף כחו של יבם מכחו של בעל, וכל שאינה אוכלת מכח הבעל אינה אוכלת אף מכח היבם, - ולפ"ז שמא יש מקום לומר דכ"ז הוא רק כשלא אכלה בחיי הבעל מכח שלא הגיע זמן וכו', אך כל שלא אכלה בחיי הבעל מכח דהוא חלל, הרי הי' להבעל קנין הראוי להאכיל, ובכה"ג י"ל דהיבם מאכיל בתרומה, שהרי אין אכילתה מכח הבעל אלא מכח היבם, אלא דכל דל"ה חזינן לה כאשתו גמורה של הבעל לענין אכילת תרומה אף היבם אינו מאכיל, ומשא"כ היכא דהבעל לא האכיל משום שהי' חלל, וצ"ע.

1. צ"ב לפ"ז במה שעמד בפירש"י לקמן בסוגיין דמנ"ל דיבמה אוכלת בתרומה לאחר שנבעלה, ולכאו' הרי יבמה לאחר שנבעלה הויא כנשואה והיא בכלל קרא דכל טהור בביתך, ומ"ט הוצרך רש"י למילף לה מקרא דקנין כספו. [↑](#footnote-ref-2)
2. ול"ד לזרע מכהן שאוכלת מכחו, שהרי התם אוכלת אף בזרע מזנות, אך ביבם, הרי לא עדיף הא דשייכא לכהן ע"י היבם יותר ממה שהי' לה בחיי הבעל, וכיון דאף בחיי הבעל לא אכלה אלא מכח קנינו, ע"כ כל שמת ופקע קנינו אינה אוכלת, דא"א לומר דה"ה אוכלת מכח השייכות לבעל, דשייכות זו הרי אינה מועלת להאכיל, שהרי חזינן דגם בחיי הבעל אינה אוכלת אלא מכח דין קנין כספו. [↑](#footnote-ref-3)