מ_מ
קטגוריות: ש_ס / יח סוכה / סוכה פ_ק - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ

ב' א' - ושחמתה מרובה מצילתה פסולה, - בפירש"י כתב דהוא משום דהמיעוט בטל ברוב וה"ה כמי שאינו, ועי' ר"ן די"מ דהיינו דהסכך המועט בטל בסכך המרובה, וכ"נ בפי' הר"י מלוניל, ונחלק ע"ז ופירש דהיינו דהצל המועט בטל בצל המרובה, וכ"כ בס' המכתם, ותליא בפלוגתת קמאי אם משנתינו דחממ"צ פסולה הוא בחממ"צ למטה או בחממ"צ למעלה, וכדלהלן, - ועי' עמק ברכה סוכה אות א' דהא דהוצרך רש"י לה"ט דהמיעוט בטל ברוב, ולא פירש כפשוטו דהוא משום דלא סגי במיעוט סכך, וכאשר כן נראה בד' הריטב"א שכתב דלא חשיב סככה, הוא משום דמעיקר דין הסיכוך סגי גם במיעוט צל, עיי"ש, וצ"ע דבגמ' לקמן ט"ו א' ובד' הראשונים לקמן כ"ב ב' מבו' דשיעור הסיכוך תליא בהפלוגתא דפרוץ כעומד, והרי דלא סגי במיעוט סכך, אלא בעינן שיהא פרוץ כעומד או מרובה על העומד וכדיני מחיצות, ולפ"מ שפירש הר"ן דאיירי כשלמעלה שוין הסכך והאויר ולמטה חממ"צ, י"ל דהא דכשהחמה מרובה למטה ל"מ, אף דלמעלה הן שוין והוי פרוץ כעומד, הוא משום דמיעוט הצל בטל ברוב החמה, - ועי' בפירש"י לקמן ז' א' ובעירובין י' ב', דאף בפרוץ מרובה על העומד במחיצות, בטל העומד וחשיב ככולו פרוץ, ועי' בספה"י לר"ת סימן שס"ה, דכיון דקי"ל דפרוץ כעומד, אינה פסולה אלא כשהאויר מרובה על הקנים וביטלן במיעוטן, ומבו' דדינא דפרוץ מרובה, הוא משום דהעומד בטל במיעוטו, וי"ל דהכא לא הוצרכנו לזה אלא דמה"ט אין ישנים אף תחת הסכך.

ועי' שפ"א שהק' דליכא ביטול בדבר הניכר, וכתב דלפ"ד הר"ן דמיעוט הצל בטל, י"ל דכיון דאין בו ממש ה"ה בטל אף דהוא ניכר, ועי' קה"י סימן א' שפירש דמכוון רש"י הוא לדינא דרובו ככולו, והביאו מעירובין כ"ג ב' דבנזרע רובו בטל מיעוטא לגבי רובא, ולכאו' הוא מדינא דרובו ככולו, ועי' זכרון שמואל סימן כ"ט, דכל דהמיעוט מתנגד לרוב איכא ביטול גם בדבר הניכר, וי"ל עוד דאין מכוון רש"י לדינא דביטול ברוב, אלא דכיון דרבה החמה על הצל, לא חשיב, וה"ה בטל במיעוטו, ועי' בד' הראשונים בעירובין י' ב' ט"ז א' דמבו' דלמ"ד דפרוץ כעומד אסור, נמי אמרינן דהעומד בטל כשאינו מרובה על הפרוץ.

עי' רא"ה וריטב"א, דאף לר' יהודה דמכשיר למעלה מכ' אמה ול"ב שיהא הסכך מיצל תחת הסוכה, מ"מ כל דחממ"צ פסולה, משום דבעינן שיהא הסכך ראוי לעשות צל, והריטב"א להלן כתב דהיינו דסגי במה דהסכך ראוי לעשות צל כשמשפילין אותו. - ועי' ר"ן דאף דל"ב שיהא הסכך מיצל תחתיו מ"מ בעינן שיהא מיצל, ויל"פ לדבריו כד' הרא"ה והריטב"א, אך עי' אבנ"ז סימן תס"א סק"ו שפירש דהיינו דמהני מה שהוא מיצל מחוץ לסוכה, ויל"פ עוד דסגי במה שהוא מיצל במקום הסמוך לסכך, ול"ב שיהא מיצל על הקרקע.

לקמן כ"ב ב' פרכינן דהתם תנן דצממ"ח כשרה, הא כי הדדי פסולה, והכא תנן דחממ"צ פסולה הא כי הדדי כשרה, ומשני דכאן מלמעלה כאן מלמטה, ודעת רש"י ורוב קמאי דהיינו, דכל דלמעלה הוו כי הדדי ה"ה פסולה, משום דלמטה מרובה החמה מן הצל, וכל דלמטה הוו כי הדדי ה"ה כשרה, משום דלמעלה רחבים הקנים מן האויר, - ועי' רש"ש שם שהק' דאם הא דכי הדדי למהלע פסולה הוא משום דלמטה מרובה החמה, א"כ כל דלמטה הוו כי הדדי מן הדין היא כשרה, ומה בעינן להא דלמעלה הקנים רחבים, ועיי"ש שכתב דהא דבעינן להא דלמעלה הקנים רחבים הוא למ"ד דפרוץ כעומד אסור, וזה מתפרש היטב לפ"ד הר"ן שם, וכן נראה בד' המאירי שם, אך אי"ז מתישב בד' הרי"ף שם והטור בסימן תרל"א שכתבו ג"כ כן, אף דקי"ל דפרוץ כעומד מותר, וצ"ע.

עי תוס' וש"ר שם שהק' בשם ר"ת, דמ"ט היכא דלמעלה הוי כי הדדי פסולה, הרי קי"ל דפרוץ כעומד מותר, וצ"ע, שהרי בד' רש"י מבו' דטעם הפסול הוא משום דלמטה החמה מרובה, והיראים מ' תכ"א הביא בשם רש"י, דהא דכי הדדי למעלה פסולה, הוא משום דהוי פרוץ כעומד, והא דכי הדדי מלמטה כשרה, הוא משום דידוע דהעומד מרובה למעלה והוי עומ"ר על הפרוץ, וע"ז שפיר קשיא דקי"ל דפרוץ כעומד מותר, אך בל' רש"י שלפנינו וש"ר מבו' דהא דכי הדדי למעלה פסולה, הוא משום דלמטה החמה מרובה, ובד' ר"ת בספה"י סימן שס"ח מבו' דעיקר קושייתו היא, מהא דגם לגבי סוכה מכשרינן לקמן ט"ו א' בפרוץ כעומד, ופשיטא לי' דסכך פסול ל"מ מידי, והוי כפרוץ, וכ""ה בתורי"ד ובחי' הריטב"א שם, ועי' שפ"א שם וקה"י סימן א' מש"כ עוד בזה. - ועי' בספה"י שם שהק' עוד ע"ד רש"י דמה לנו בחמה, הרי אפי' בעשתרות קרנים שאין החמה זורחת שם אנו אוסרין, אלמא אינו תלוי בחמה, אלא טעמא משום שצריך סכך חשוב, ובדעת רש"י צ"ל, ע"ד מש"א בגמ' לקמן דבעינן דבלא עשתרות קרנים איכא צל סוכה.

עי' רא"ש שם שכתב לישב, דל"ש בזה הא דפרוץ כעומד, כיון דניתנה הלכה שיהא הצל מרובה, ובפשוטו היינו דמודה ליסוד ד' ר"ת דהא דפסולה בכה"ג, אי"ז משום דלמטה הוי החמה מרובה, אלא משום דמלמעלה הוו הצל והחמה כי הדדי, והא דלא אמרינן בזה דפרוץ כעומד מותר, הוא משום דניתנה הלכה דיהא הצל מרובה על החמה, אך ביד אפרים סימן תרכ"ו פירש בד' הרא"ש, דהא דפסולה בכה"ג הוא משום דלמטה הוי החמה מרובה, וצ"ל לפ"ז דמש"כ הרא"ש דניתנה הלכה שיהא הצל מרובה, אין המכוון דבעינן שיהא הצל מרובה על החמה, אלא המכוון דבעינן שיהא צל מרובה ולא תהא החמה רבה עליו, וכ"ה בתורי"ד שם, דהא דל"מ היכא דהוו כי הדדי למעלה, הוא משום דלמטה חממ"צ, ומכח זה בטל הסכך לגמרי כאילו אינו, וכעי"ז כתב הראב"ן דהפסול בכה"ג הוא משום דלמטה על הארץ חמה מרובה מצל ואנן בעינן סוכה לצל וליכא, ועי' בפי' ריבב"ן שם שהוסיף לפרש, דהוא משום דהכשרות ופסלות תלוי בחמה ובצל במקום ישיבת האיש.

עי' מלחמות שם שכתב לישב, דכיון דאם הם שוין מלמעלה האויר רבה מלמטה, הרי נפרץ רובה, דסוכה בצל תלה לה רחמנא, וכעי"ז כתב הר"ן שם, דיון דאם הם שוים מלמעלה האויר רבה מלמטה וסוכה בצל תליא מלתא, הרי פרוץ שלה מרובה על העומד, ומ' מדבריהם, דאי"ז דין בפנ"ע דבעינן שלא יהא חממ"צ, וכד' הרי"ד, אלא היינו דכל דחממ"צ למטה ואין הסכך מיצל אלא את מיעוט הסוכה, חשיב דהפירצה שבסכך מרובה על העומד, וכ"ה מבו' ממש"כ הר"ן דהיכא דלמטה הוו כי הדדי כשרה אף לר"ה ברי' דר"י, וכדלהלן.

בד' הרמב"ן שם מ' דכה"ג דלמטה הוי כי הדדי, אינה כשרה אלא לר"פ לטעמי' דפרוץ כעומד מותר, אך לר"ה ברי' דר"י דפרוץ כעומד אסור, ה"ה פסולה בכה"ג, וצ"ע היאך יתיישב לדעתו סתירת המשניות, אך הר"ן שם כתב דכה"ג היא כשרה גם לר"ה, דכיון דלמעלה עומ"ר ולמטה כי הדדי, חשיב כעומ"ר על הפרוץ, וזה מתפרש לטעמי' דהא דכשהחמה מרובה למטה פסולה, אי"ז משום דעיקר הדין נקבע למטה, אלא הוא משום דמכח זה חשיב דפירצת הסכך מרובה על העומד, וע"כ כל דלמעלה עומ"ר ולמטה ליכא פירצה מרובה, אלים כח העומד מכח הפרוץ, וחשיב כעומ"ר, - ועי' מאירי שם שכתב כעי"ז, דכיון דצממ"ח מצד א' או מלמעלה או מלמטה ה"ה כשרה אף למ"ד דפרוץ כעומד אסור, - ולדעת הרי"ד דהא דכשהחמה מרובה למטה פסולה, הוי זה דין בפנ"ע דבעינן שלא יהא חממ"צ, י"ל דדין זה אינו תלוי בהפלוגתא אם פרוץ כעומד אסור, ובזה לכו"ע לא פסלינן אלא אם החמה מרובה, דרק בכה"ג אמרינן דבטל הסכך לגמרי כמי שאינו, וע"כ כל דהוי למטה כי הדדי ה"ה כשרה לכו"ע.

עי' רי"ד ורא"ש שם שהוכיחו דבסוכה איכא דין בפנ"ע דצממ"ח, מהא דאם סיכך בקנים שיש ביניהם פחות מג' פסולה, ול"מ בזה דינא דלבוד, ועי' שפ"א שם שכתב בדעת ר"ת, דהא דל"מ דינא דלבוד, הוא משום דאי"ז פסולת גורן ויקב, וצ"ע דלפ"ז אין מקום לומר דסכך פסול ישנים תחתיו ואויר אין ישנים תחתיו, והתוס' לקמן י"ט א' דנו בזה, וי"ל עוד, דודאי עיקר דין המחיצה דסכך, הוא לגדור מפני החמה, וע"כ ל"מ בזה דינא דלבוד, ואך דסגי במה שהסכך גודר מהחמה שכנגדו ליכנס לסוכה, ולא תלי כלל בצל והחמה שלמטה.

עי' רש"ש שם, שדן בגונא דלמעלה הקנים מרובים, ולמטה הוי חממ"צ, אם היא פסולה, ועי' תורי"ד שם שכתב דאף אם הוי למטה צממ"ח מכח חור קטן בסכך פסולה, וכ"נ בד' הר"ן שם, ועי' רש"ש שם שהק', דא"כ מאי פסקא דתני דצממ"ח למעלה כשרה, הרי יכול להיות דלמטה חמתה מרובה, ועי' בזה בראשון לציון לקמן ט"ו א' ובאג"מ או"ח ח"א סימן קפ"ב, ומש"כ דאין החמה למטה מתרבה אלא כ"ש, צ"ע דבפירש"י שם כתב דחמת האויר נראית בארץ רחבה "הרבה" מן הצל, וכ"נ מהא דמדמי לה לזוזא ואיסתרא, וצ"ע.

עי' תוס' שם בשם ר"ת, וכ"ה בספה"י סימן שס"ח, דהא דמשני כאן מלמעלה כאן מלמטה היינו, דהתם איירי כשמודד מלמעלה, וכל דהוו כי הדדי כשרה דקי"ל פרוץ כעומד מותר, ולדעת ר"ה ברי' דר' יהושע ה"ה פסולה בכה"ג, ועי' ערול"נ שם שהק' דהיאך יתישב לדעתו סתירת המשניות, והכא איירי כשמודד מלמטה, ואף אם נראה לו דהוא כי הדדי פסולה, משום דהאויר שהוא רחב נראה לו מועט, וכן פירש הבעה"מ, ועי' ראב"ד בכתוב שם שהק' ע"ז, דמ"ט נקט התנא כן, וכי מזלזלין בשיעורין להביט מרחוק ולטעות בשיעור, ועי' רמב"ן שהק' עוד דאדרבה הסכך שלמעלה נראה מועט מרחוק יותר מן החמה, ועוד, דמ"ט אם נראה לו מלמטה דצממ"ח ה"ה כשרה, הרי שמא טעה בין מרובה למועט, ולפי גבהה של סוכה טעותה, ועי' ר"י מלוניל שכתב לפי' זה, דלא מכשרינן כשמודד מלמטה, אא"כ נראה לו שהעומד מרובה על הפרוץ כפלים, ועי' ר"ן מש"כ בזה.

עי' ספה"י סימן שס"ה שפירש, דהא דמשני כאן מלמטה, היינו דהא דכי הדדי פסולה, הוא כשהחמה שוה לצל מלמטה, ומשום דדרכה של חמה להיות מתקצרת ויורדת והצל מרחיב, וכיון שחמה והצל שוין מלמטה לארץ, בידוע שהאויר מרובה על הקנים מלמעלה, והביאו התורי"ד לקמן, וכן פירש בעה"ע בהל' סוכה פג. והביאו הרא"ש לקמן, - ועי' קרבן נתנאל שם דלא פליגי במציאות הדברים, אלא ד' בעה"ע קיימי בשחרית וערבית, ועי' בד' ר"ת שם, שכתב ע"ז, דצא ולמד משחרית וערבית כמה צל האדם מאריך, (אך מ' דכונתו להוכיח מזה דאף באמצע היום רבה הצל על החמה), ועי' בספה"י סימן שס"ח שכתב דמשום עובי הסכך, רבה הצל על החמה.

לקמן ט"ו א' אמרינן במקרה סוכתו בשפודין ויש ריוח ביניהן כמותן ונתן שם סכך כשר, דלרב הונא דפרוץ כעומד מותר, ה"ה כשרה, ול"ד להיכא דהקנים והאויר כי הדדי דפסולה, ובד' הרמב"ן והר"ן לקמן כ"ב ב' מבו' דהוא משום דרק במחצה אויר דהאויר רבה מלמטה, הוי פירצת האויר יתירה על הסיכוך, ומשא"כ במחצה סכך פסול, דאין הסכך הפסול יתר על הסכך הכשר, - והרי"ד שם כתב, דכל הא דבמחצה אויר פסולה הוא משום דהחמה נכנסת שם והוי חממ"צ, ומשא"כ במחצה סכך פסול דאין החמה נכנסת שם, וי"ל דהוא משום דכל דהיא מסוככת כולה, חשיב דמחצית הצל הוא מכח הסכך הכשר, וסגי בהכי, וכ"כ החזו"א בסימן ק"נ סקי"א, וי"ל עוד, דהוא משום דאף סכך פסול מצטרף לדינא דצממ"ח, וכ"נ בד' הריטב"א לקמן ט' ב' וט"ו א', - ועי' מהרש"א לקמן ט' ב' דהוא משום דאם הי' רק את הסכך הפסול הי' חממ"צ, וע"כ חשיב דצל הסכך הכשר מרובה על החמה, ועי' יד אפרים סימן תרכ"ו מש"כ לפרש בזה, וצ"ל כן לדעת הרא"ש, אי נימא דלדעתו בעינן שיהא הצל מרובה על החמה, - ונפ"מ בזה בההיא דמקרה סוכתו בשפודין, ויש בסכך הכשר נקבים, עי' בזה בשו"ע הגר"ז סימן תרל"א סי"א ואבנ"ז סימן תס"ד וחזו"א סימן ק"נ סקי"א.

ועי' תוס' ורא"ש לקמן ט' ב' שכתבו, דהא דבמקרה סוכתו בשפודין לא פסלינן משום מצטרף סכ"פ בהדי סכך כשר, הוא משום דכי שקלת לי' לפסול סגי בכשר, ועי' מג"א סימן תרכ"ו ב' שהק' דזה ניחא להתוס' לטעמייהו דסגי במחצה סכך כשר, אך הרא"ש לטעמי' דבעינן רוב סכך כשר, הרי אם שקלת לי' לפסול לא סגי בכשר, ועיי"ש ביד אפרים ומחה"ש.

עי' רמב"ם פ"ה מסוכה הט"ז, דאם הסכך הכשר הוא כמו הסכך הפסול בצמצום פסול, מפני שסכך פסול כפרוץ הוא נחשב, ועי' מ"מ שם דאף דקי"ל דפרוץ כעומד מותר, מ"מ כיון דסכך פסול הוא כפרוץ, דמי להיכא דיש סכך כשר ואויר כי הדדי דפסולה משום דלמטה חמתה מרובה מצילתה, וזה כד' ר"ת דס"ל דאין לחלק בין סכך כשר וסכך פסול לסכך כשר ואויר, והגמ' לקמן ט"ו א' הומ"ל וליטעמיך, - ועי' בפיהמ"ש להרמב"ם במשנתינו ולקמן ט"ו א' דמשמע דבסכך בעינן שיהא העומד מרובה על הפרוץ, וע"כ הוא דאם אין הסכך הכשר הוא כמו הסכך הפסול פסולה, ועי' מאירי לקמן שם ובעירובין ט"ו ב', ועי' גם בדבריו לקמן כ"ב די"א דלא אמרו פרוץ כעומד מותר לסכך אלא לדפנות, וכ"כ הריטב"א שם, וצ"ע.

עי' בפירש"י לקמן כ"ב א' דסוכה המדובדללת דקנה עומד וקנה יורד, אף דמתוך כך חממ"צ, מ"מ כיון שאם היו מסוככין בשוה היתה צממ"ח כשרה, והתוס' שם פירשו בדבריו, דמש"א התם דאם יש בין זל"ז ג' פסולה, הוא משום דהוי חממ"צ, והק' ע"ז דכיון דאם עומדת החמה בראש כל אדם הוי צילתה מרובה אין לפסול בשביל חמה הבא מן הצד באלכסון, - ועי' תורי"ד שם שנחלק ע"ד רש"י וכתב דאם חממ"צ ה"ה פסולה, משום דבכה"ג בטל לי' סכך לגמרי ואינו מועיל כלום, והסכים לזה הטור בסימן תרל"א, והוכיח לזה מהא דקנים שאין ביניהם ג' פסולין בסכך אף דהוי כסתום, - אך הריטב"א שם כתב דל"ד לקנים שאין ביניהם ג"ט, דהתם אין שם סכך ראוי לעשות צל כראוי, ומשא"כ בקנה עולה וקנה יורד שיש כאן סכך מרובה, וזה מתפרש לפ"ד הריטב"א בסוגיין דל"ב דיהא בפועל צממ"ח, וסגי במה שהסכך ראוי להצל.

למעלה מכ' אמה אין אדם יושב בצל סוכה אלא בצל דפנות, - עי' ריטב"א שהק' דבחצי היום דהשמש באמצע הקריע א"א דאיכא צל דפנות, וכל הצל דאיכא הוא מחמת הסכך, וכתב בשם התוס' דביומי תשרי אף בחצי היום הנוטה השמש לצדדים, ובסוכה למעלה מכ' אין הצל אלא מחמת הדפנות, ועיי"ש מש"כ עוד בזה, וצ"ב, - ועי' ר"ן שהק', דאף כשהיא גבוהה פחות מכ' א"א להכחיש המוחש דאין סכך של ז' על ז' מונע שלא יכנס חמה תחתיו, וכתב דקים להו לרבנן דעד כ' אמה מגין הסכך וממעט חום החמה למי שהוא יושב תחתי' שאינו מתחמם בה כ"כ כאילו הי' מגולה.

עד כ' אמה דאדם עושה דירתו דירת עראי כי עביד לה קבע נמי נפיק, - בפירש"י כתב דהוא משום דיש בכלל קבע עראי והרי עשה כתורה, ולא הקפידה תורה על העראי אלא לשם שיעור וכו', - ועי' לקמן י"א א' וכ"א ב' ויומא י' ב' דמבו' דלרבנן כל סוכה הויא דירת עראי, וצ"ל דאף דכשרה אף כשעשה קבע, מ"מ משום תורת סוכה שעלי' חשיבא כדירת עראי.

למעלה מכ' וכו' כי עביד לה דירת עראי נמי לא נפיק, - עי' ריטב"א דהיינו דאף למעלה מכ' אמה אפשר לעשותו עראי, אלא שאין דרך בנ"א לעשות כן והעושה אותו בטלה דעתו אצל כל אדם, וע"כ היא פסולה, ולפ"ד רש"י לכאו' היא פסולה בכה"ג משום דשיעור הוא בסוכה שלא תהא גבוהה יותר מכ', והריטב"א בהמשך דבריו כתב כד' רש"י, וצ"ע, ועי' ב"ח סימן תרל"ג שפירש עוד, דכל שאין הדפנות מגיעות לסכך, ה"ה יכולה לעמוד ביתידות עראי, והא דפסולה בכה"ג, הוא משום דאם הי' עושה מחיצותי' מגיעות לסכך הי' צריך לעשותן קבועין, ע"כ גם עתה דאין מגיעות לסכך פסולה, אך בשעה"צ שם סק"ה כתב דבכה"ג פסולה משום דצריך לעשות היתידות קבע, (וכ"ה בל' רש"י דפסולה הוא משום שאינה יכולה לעמוד ע"י יתידות עראי), ועי' פנ"י, - והריטב"א הביא בשם תוס', דלמעלה מכ' לעולם הויא קבע אף כשהיא רעועה מאד, שהגובה עושה אותה קבע, ול"ג הכא דכי עביד לה דירת עראי נמי לא נפיק.

עי' ריטב"א בשם תוס', דהא דלמטה מכ' כשרה אף אם עשאה דירת קבע, הוא משום דכל הראוי לבילה אין בילה מעכבת בו, וכתב דזה ניחא לטעמייהו דלמעלה מכ' א"א לעשותה עראי, דאי נימא דגם למעלה מכ' אפשר לעשותה עראי, הי' לנו להכשיר בכה"ג, דאף במקום שהבילה מעכבת ה"ה נכשרת בבילה, (אך לכאו' לפ"ד רשב"ם בב"ב פ"א ב', כל שאינו ראוי לבילה ה"ה פסול, אף אם עשה בילה, וצ"ע), ועיי"ש שהק' ע"ז ופירש בע"א.

בטעמא דר' יהודה דמכשיר, אמרינן לקמן ז' ב' דס"ל דסוכה דירת קבע, והבעה"מ והמלחמות כתבו דאף דאביי דהתם מקשי הכא לרבא, הדר בי' וקיבלה לטעמי', ועי' ראב"ד בכתוב שם ורא"ש ותוס' ורא"ה וריטב"א לקמן שם שפירשו באנפי אחריני, וכן אמרינן לקמן י"א א' וכ"א ב' וביומא י' ב' דר' יהודה ס"ל דסוכה דירת קבע בעינן, - ועי' מלחמות דאף דלא שמעינן מדינא דר' יהודה דהכא אלא דכשרה אף דירת קבע, וא"כ מ"ט אמרינן דלדידי' כל סוכה הויא דירת קבע, מ"מ כ"ה דמכשיר דירת קבע פסיל בדירת עראי, דקרא או בדירת עראי דוקא או בדירת קבע דוקא, - אך בתוס' הרא"ש לקמן ז' ב' כתב דר"י אינו מצריך דוקא דירת קבע, אלא מכשיר אף דירת קבע, וכ"ה בל' הרא"ש בסימן א', וכ"כ הריטב"א בסוגיין, ומש"א לקמן כ"א ב' דלר"י סוכה דירת קבע, היינו דכיון שיכול לעשות סוכה דירת קבע, כל דירת סוכה מיקרי קבע, וצ"ב.

התוס' כתבו דאף דלא חיישינן בדפנות אם עביד להו קבע, מ"מ בסכך שעיקר הסוכה ע"ש הסכך לא מתכשר עד דעביד לה עראי, וע"כ אם קבע הסכך במסמרים שלא ירדו גשמים לסוכה ה"ה פסולה, ועי' שפ"א שהוכיח דהך דינא הוא גם למ"ד דסוכה דירת קבע היא, - ועי' פרמ"ג סימן תרל"ה מש"ז ב' דמה"ט יש לפסול גם במעובה עד שאין הגשמים יורדין לתוכה, וכ"כ הראבי"ה בסימן תרי"א והאו"ז בסימן רפ"ה והטור בסימן תרל"א בשם ר"ת דכה"ג היא פסולה, וכ"ה מבו' בתור"פ, וכ"נ בד' ר"פ בהגהת סמ"ק סימן צ"ג, דכל דאין הגשמים יכולין לירד לתוכה הו"ל קבע ופסולה, - אך הטור בסימן תרל"א כתב דמעובה שאין הגשמים יורדין לתוכה כשרה, ובסימן תרכ"ט כתב דאם סיכך בנסרים בקביעות בענין שאין הגשמים יכולין לירד בה פסולה, וצ"ע.

ב' ב' - כר' זירא נמי לא אמרי, ההוא לימות המשיח הוא דכתיב, - בפירש"י כתב דאותם סוכות יהיו לצל אבל סוכת מצוה אינה לצל, ועי' פנ"י שהק' ממש"א לקמן ח' ב' דסוכת גנב"ך אינה כשרה אלא כשעשאה לצל, ופירש"י דהוא משום דבעינן לשם סוכה ולצל הוא דמקריא סוכה שסוככת מן החורב, ועי' מרומי שדה לקמן שם שכתב, דרק כשעשאה שלא לשם מצוה, הוא דאינה כשרה אלא כשעשאה לצל, דאל"כ לא מקריא סוכה.

כמאן אזלא הא דאמר וכו', - עי' רי"ף די"א דקי"ל כרבה דטעמא משום דלא שלטא בי' עינא ואם הדפנות מגיעות לסכך כשרה, והרי"ף כתב דקי"ל כרבא, דקי"ל סוכה דירת עראי בעינן ור' יהודה דמכשיר ס"ל דדירת קבע בעינן ולית הלכתא כוותי', ועוד דסוגיין בענין סוכה ע"ג סוכה כוותי' דרבא שייכא, ונחלקו הראב"ד והמלחמות שם בפי' הא דמייתי מההיא דסוכה ע"ג סוכה, עיי"ש, ועי' בעה"מ דקי"ל כרבא דבתרא הוא, ואפי' אביי דאקשי עלי' הדר בי', וכנ"ל, ועי' ראב"ד מש"כ ע"ז, ועי' מלחמות שם דהוכיח כן מסוגיית הגמ' לקמן י"א א' וכ"א ב' דאמרינן דר' יהודה ס"ל דסוכה דירת קבע, אך הרא"ה לקמן ז' ב' והריטב"א שם ובסוגיין כתבו דגם לאידך אמוראי פליגי ר' יהודה ורבנן אם סוכה דירת עראי או דירת קבע, (וצ"ל לפ"ז דהא דמכשרי רבנן למעלה מכ', הוא משום דס"ל דאף למעלה מכ' מצינו לחשבה כדירת עראי), ועי' תוס' לקמן שם, וצ"ב.

עי' ראב"ד בכתוב שם שנקט בדעת הרי"ף, דכל שעשה סוכה ע"ג סוכה והעליונה גבוהה כ' מן הקרקע, ה"ה פסולה, משום דדירת קבע היא, ונקט שם דלפ"ז יש לפסול גם את התחתונה משום דדירת קבע היא ול"ב לפסולא דסוכה תחת סוכה, וצ"ב, ועיי"ש שהק' דא"כ מ"ט מכשרינן לקמן ד' א' בהוצין יורדין לתוך כ' ובבנה בה איצטבא, הרי דירת קבע היא, ועיי"ש שכתב דלא קפדינן אדפנות שיהיו עראי, אלא על הסכך שיהא ראוי לדפנות עראי, וצ"ל לפ"ז, דגם במיעוט בכרים וכסתות חשיב דהסכך ראוי לדפנות עראי, אף דא"א להעמיד הדפנות על הכרים והכסתות, וצ"ע, - ועי' מאירי לקמן ג' ב' דהא דמהני מיעוט בכרים וכסתות אף דעדיין הסכך צריך לבנין קבע, הוא משום דכל שמיעטה רואין את המיעוט כקרקע גמור, ואילו הי' קרקע הרי נמצאו הדפנות שאין גבוהות ויכול לעשות הבנין עראי וכל שיכול לעשותו עראי כשר אף כשעשאו קבע, ולפ"ד רש"י דהוא שיעור בעלמא ודאי דיש להכשיר בכה"ג, וכעי"ז כתב הביאוה"ל ר"ס תרכ"ח.

אבל יש בה יותר מד"א וכו' כיון דריויחא איכא צל סוכה, - עי' תוס' בדרך קמא דלעולם צריך הרוחב לפי הגובה לפי חשבון ד' אמות לעשרים, ועי' מהרש"א דלפ"ז אף בפחותה מכ' אמה פסולה אם אין רחבה לפי ערך רוחב ד' אמות לגובה כ' אמה, וכ"כ התשב"ץ ח"א סימן קכ"ו, עיי"ש.

ג' א' - לא נצרכה אלא לקיטוניות שבה, - עי' תוס' דהיתה ארוכה טובא אבל ל"ה רחבה ז' טפחים, ועי' ב"ח בסימן תרל"ד שלמד מזה, דכל שיש בסוכה כדי לרבע זע"ז כשרה, אך הט"ז והמג"א שם סק"א כתבו דט"ס הוא, וצ"ל ל"ה רחבה "אלא" ז' טפחים, וכ"ה בתוס' הרא"ש ותור"פ, ועיי"ש במג"א דלפ"ז מוכח מד' התוס' דלא סגי במה שיש בה לרבע זע"ז, - ועיי"ש במג"א דכל שאינה רחבה ז' טפחים אף שהיא ארוכה הרבה, א"א לישב בה ראשו ורובו ושלחנו, ועי' פמ"ג שם בטעם הא דלא סגי בו' טפחים על ז' דיש מקום לשלחנו, ועי' עוד בזה בפנ"י בסוגיין ובשעה"צ שם סק"א.

עי' מג"א שם, דהוכיח מהכא, דאפי' אם הסוכה גדולה הרבה ובמקום א' יש קרן א' משוך לפנים שאין בו זע"ז אסור לישב שם כיון שהמקום צר לו לשבת שם, ועי' במחה"ש שם בביאור הראי' מסוגיין, ועי' ביאוה"ל שם וחזו"א סימן קמ"ד סק"ו מש"כ בזה.

הלכה צריכה שתהי' מחזקת ראשו ורובו ושלחנו, - לקמן ז' ב' מפרש אביי דטעמא דב"ש הוא משום דדירת קבע בעינן, ועי' רי"ף שם דהא דקי"ל כב"ש אף דקי"ל דסוכה דירת עראי, הוא משום דטעמייהו משום דגזרינן שמא ימשך אחר שלחנו, ולא משום דדירת קבע בעינן, - ועי' בעה"מ שם דלעולם טעמא דב"ש משום דדירת קבע בעינן, והא דקי"ל כוותייהו, אף דלמילי אחריני קי"ל דסוכה דירת עראי, הוא משום דיש לקביעות סוכה דרכים רבים, וכל חד וחד מתנאי דהתם איכא למימר דלא ס"ל דחברי', דמר אית לי' קביעותא בהכי ומר אית לי' קביעותא בהכי, ועי' ראב"ד ומלחמות שם שתמהו ע"ז, ומשה"ק המלחמות דכיון דהויא שיטה, לית הלכתא כחד מינייהו, עי' ביה"ל ח"ג סימן נ"ג אות ג' שתמה ע"ז, - ועי' ר"ן דטעמא דב"ש משום דכל שאינה מחזקת ראשו ורובו ושלחנו אפי' לדירת עראי לא חזיא, וכעי"ז כתבו המאירי והריטב"א בסוגיין, - ועי' בעה"ע בהל' סוכה עח: דטעמא דב"ש משום דתשבו כעין תדורו ובעינן מקום ישיבה ואכילה וראשו ורובו לישובו ושלחנו לאכילה, ועיי"ש שכתב דגם לב"ה דבעינן מחזקת ראשו ורובו, ילפינן לה מתשבו כעין תדורו, ואך דס"ל דישיבה לחודא בעינן ובאכילה לא קפיד קרא, - ועי' בהקדמת הרמב"ם לפיהמ"ש דהא דבעינן ז"ט על ז"ט הוא מהלמ"מ, ועי' ביאוה"ל סימן תרל"ד ס"ב שדקדק כן גם מד' הרמב"ם בפ"ד מסוכה ה"א דשיעורא דז"ט הוא מדאורייתא.

עי' רי"ף לקמן כ"ח א', דכ"ה דקי"ל כב"ש בסוכה קטנה, ה"נ קי"ל כוותייהו בסוכה גדולה, כיון דחד טעמא נינהו, וכ"כ הרמב"ם בפיהמ"ש בפ"ב ובפ"ו מסוכה ה"ח, וצ"ע היאך זה מתישב להרמב"ם לטעמי' דהא דבעינן ז"ט הוא מהלמ"מ, ולפ"ז תרי פלוגתי נינהו, - אך הבעה"מ לקמן ז' ב' והבעה"ע בהל' סוכה נחלקו ע"ז, דפלוגתייהו בסוכה קטנה ובסוכה גדולה הוא מתרי טעמי וכנ"ל, ואף דקי"ל כוותייהו בסוכה קטנה, מ"מ בסוכה גדולה לא קי"ל כוותייהו, וכ"כ הרא"ה בסוגיין והרא"ש בסימן א', ובד' התוס' בסוגיין, עי' מהרש"א ומהר"ם דלמסקנת דבריהם י"ל דקי"ל כב"ש אף בסוכה גדולה, - ועי' ר"ן לקמן כ"ח א' די"ל דאף אם טעמא דב"ש בסוכה קטנה הוא משום שמא ימשך, אפ"ה י"ל דלא קי"ל כוותייהו אלא בסוכה קטנה, דשייך למיגזר בזה טפי שמא ימשך, ועי' בכתוב שם ובמלחמות לקמן ז' ב' בזה, - ועי' רי"צ גיאת בהל' סוכה, דהא דמוקי אביי לב"ש בשיטה, הוא בהא דפסלי בסוכה גדולה, וכנראה היינו דאי"ז גזירה בעלמא שמא ימשך, אלא כיון דיש לחוש שימשך, אין דיוריו דיורי קבע, וע"כ לא קי"ל כוותייהו בזה.

עי' בעה"מ לקמן שם שנחלק ע"ד הרי"ף, דבסוכה קטנה ליכא למיגזר שמא ימשך, דאין לו שלחן בתוך הבית שימשך אחריו, ועי' מלחמות שם דאף דאין לו שלחן, איכא למיגזר שמא יביא שלחן וימשך אחריו.

עי' רא"ש סימן א' שהק' ע"ד הרי"ף דלישנא שתהא מחזקת לא משמע הכי, ועוד מלישנא דברייתא מ' דאיירי דגם שלחנו בתוך הסוכה, ואפ"ה פסל ת"ק, אלמא לאו משום שמא ימשך, ועי' קרבן נתנאל שם, ומבו' לפי דבריו דהרא"ש פירש בד' הרי"ף דכל שדחק והכניס שלחנו בסוכה, יוצא יד"ח, ועי' חזו"א סימן ק"נ סק"א דמשכח"ל שהכניס שלחנו בריוח, בסוכה שהיא ז' טפחים על ו', כיון דליכא למיגזר שמא ימשך, ולפ"ז ה"נ היא כשרה לשינה ולשאר מילי דסוכה, ועי' חזו"א שם שהק' לפ"ז דאכתי יצא ולא יצא מבעיא לי' למתני, ועי' ביה"ל ח"ג סימן נ"ג שפירש ד' הרא"ש בע"א.

ועי' מלחמות שם דהיא פסולה אף לשינה ולאכילה ופתו בידו, משום דכל שאינה ראוי' לאכילה כדרכה ולכל מילי דסוכה אינה סוכה, ועי' שעה"צ סימן תרל"ד שפירש בדבריו דאין הטעם כלל משום שמא ימשך, אלא דכיון שאין ראוי' לאכילה כדרכה, דאין לו שלחן בסוכה, אינו סוכה, וכתב דלפ"ז היא פסולה מדאורייתא, ועיי"ש שהק' ע"ז דאי"ז מתישב בל' הרי"ף, וגם דא"כ מ"ט קי"ל כב"ש אף בסוכה גדולה, אך בביה"ל ח"ג סימן נ"ג ובאבנ"ז סימן תע"ב סקי"ב פירשו, דעיקר הדין הוא משום גזירה שמא ימשך, דמה"ט אינה ראוי' לאכילה כדרכה, דבאכילה כדרכה גזרינן שמא יביא שלחן וימשך אחריו, וע"כ אף שהיא ראוי' לשינה, או לאכילה ופתו בידו דהיא אכילת עראי דאין דרך לאכלה על השלחן, מ"מ כיון שאינה ראוי' לכל מילי דסוכה אינה סוכה, ויל"ע אם מה"ט היא פסולה מדאורייתא, כיון דאחר התקנ"ח אינה ראוי' לאכילה כדרכה, או דאינה פסולה אלא מדרבנן, ועיי"ש בביה"ל דמזה מקור לדינא דהמרדכי שהביא הרמ"א בסימן תר"מ ס"ד דכל שאינה ראוי' לשינה אינו יוצא בה גם באכילה, ועי' בזה באבי עזרי פ"ו מסוכה ה"ב.

ועי' ריטב"א בסוגיין ולקמן ז' ב' די"ל, דהא דקאמר אביי דטעמא דב"ש הוא משום דדירת קבע בעינן, היינו דבעינן דירה הראוי' להיות בה קבע שאין לחוש שמא ימשך ממנה אחר שלחנו, וכ"כ הר"ן לקמן כ"ח א', ולפ"ז ניחא הא דפסולה לכל מילי, ובפשוטו לפ"ז פסול הסוכה הוא מדאורייתא, כיון שאינה ראוי' לדירת קבע, ועי' ערול"נ דלפ"ז גם בסוכה גדולה הוי הפסול מדאורייתא, דאין דיוריו דיורי קבע, כיון דיש לחוש שימשך אחר שלחנו, (וכן נת' לעיל מד' הריצ"ג), אך י"ל דגם בסוכה קטנה אין פסולו אלא מדרבנן דחששו שמא ימשך אחר שלחנו, וע"כ מדרבנן אי"ז דירת קבע, וצ"ע.

עי' תוס' הגרע"א לקמן פ"ב, דבסוכה קטנה שאין בה זע"ז הסמוכה לסוכה גדולה ושלחנו בסוכה גדולה, לדעת הרי"ף יצא יד"ח, כיון דבכה"ג ליכא למיגזר שמא ימשך, אך לדעת החולקים פסולה, דמ"מ הקטנה דירה סרוחה היא, ועי' בשפ"א בסוגיין שפקפק בזה, - ועי' ביה"ל ח"ג סימן נ"ג שכתב דלדעת הרא"ש בד' הרי"ף, אם הסוכה אינה רק ו' טפחים ויש לה פסל היוצא ממנה, ה"ה כשרה, דליכא למיגזר שמא ימשך, דיש לו מקום להשלחן בתוך הפסל, אך להחולקים ה"ה פסולה, כיון דעצם הסוכה פסולה דאין בה זע"ז, אין לה פסל, ועיי"ש שהק' מהא דאויר פחות מג' טפחים מצטרף ואין ישנים תחתיו, דאמאי מצטרף להשלים השיעור, כיון דאין ישנים תחתיו, ואכתי יש לחוש שמא ימשך, ועי' אבי עזרי פ"ו מסוכה ה"ח מש"כ לישב, ועוד הק' מהא דבסוכה עשוי' כמבוי' בעינן פס ד' טפחים ומשהו ומעמידו בפחות מג' סמוך לדופן כדי שיהא בו שיעור משך סוכה, ולד' הרי"ף מ"ט בעינן לזה, ועיי"ש שהוכיח מזה, דמשום חשש דימשך תיקנו שיהא משך סוכה דוקא ז"ט, וכל שאינה ז"ט פסולה מדרבנן אף בגונא דלי"ב להחשש דימשך, ועי' חזו"א סימן ק"נ ס"ק ב' ג', - ועיי"ש בחזו"א בתו"ד שרמז להעיר דלדעת הרי"ף מ"ט בעינן שיהא בה ז' על ז' ולא סגי בז' על ו', דיכול להכניס שלחנו בטפח הנוסף, וליכא למיגזר שמא ימשך, וכתב דהוא משום דפעמים שיהפך ישיבתו וישכח סוכתו וימשך אחר שלחנו, וצ"ע.

ג' ב' - ובא למעטה, - עי' בס' ההשלמה בריש פירקין דמהא דמהני מיעוט ש"מ דפסולא דלמעלה מכ' הוא משום דלא שלטא בי' עינא, דאם פסולא דלמעלה מכ' הוא משום דהוי דירת קבע, מאי מהני המיעוט, הרי מ"מ הויא דירת קבע, ועי' ראב"ד בהשגות בעה"מ שם, דאף לרבא לא קפדינן אדפנות שיהיו עראי, אלא על הסכך שיהא ראוי לדירת עראי, ועי' מאירי, דאף דבמיעט בכרים וכסתות, עדיין הסכך צריך לבנין קבע, דא"א להעמיד הדפנות ומעמידי הסכך על הכרים והכסתות, מ"מ כיון שמיעטה רואין את המיעוט כקרקע גמור, ואילו הי' קרקע הרי נמצאו הדפנות שאין גבוהות ויכול לעשות הבנין עראי וכל שיכול לעשותו עראי כשר אף כשעשאו קבע, ועיי"ש שכתב דהרי"ף הניח מלכתבה מתחילה, דס"ל דהויא דלא כהלכתא, ואח"כ חזר בו.

עי' בס' ההשלמה בסוגיא דאיצטבא, דהא דמהני המיעוט ולי"ב משום תעשה ולא מן העשוי, הוא משום דעושה מעשה להכשיר הסיכוך וחשיב כעשי', וכ"כ בחי' ר"א מן ההר שם, ועי' קה"י סימן ג' מש"כ לדון עוד בזה, - ובס' המכתם שם כתב דכ"ז הוא משום דל"ה הפסול בגוף הסכך, דכל דהפסול בגוף הסכך לא סגי בכך, וכדחזינן דבסיכך במחובר וקצצן צריך לנענע ולא אמרינן קציצתן זו היא עשייתן, וכ"כ המאירי דכל דפסולו מצד אחר, מהני מעשה המיעוט להכשירו, - ובס' המכתם כתב דה"נ במסכך תחת הגג ואח"כ מסיר את הגג, הויא הסרת הגג המעשה להכשיר הסיכוך שנעשה בפסול, וכ"ה בתשו' מהר"ם מר"ב ד"פ סימן קפ"ב דיש להכשיר בכה"ג דומיא דהא דמהני מיעוט מכ' להכשיר, והובא בב"י סימן תרכ"ו, וכ"כ הרמ"א שם ס"ב, ובאו"ז סימן רפ"ט הביא דדעת הר"י הלבן להכשיר בכה"ג ודעת הר"ב מריגנשבור"ק לפסול, וי"ל דס"ל דסכך תחת הגג גרע מסוכה למעלה מכ', - ועי' במג"א שם סק"ז שכתב לפסול בעשה סוכה תחת הגגות העשויות לפתוח ולסגור ואח"כ פתחו, דכל הא דמכשרינן בעשה תחת הגג והסיר הגג, הוא משום דהסרת הגג חשיבא כמעשה, ומשא"כ פתיחת גג העשוי לפתחו לא מיקרי מעשה.

עי' מהרי"ק שורש קמ"ב, דלדעת רש"י והרמב"ם ביטול חמץ היינו שעושאהו כעפרא בעלמא, ודמי להא דתבן וביטלו, ומ' דהכא לא סגי במה שדעתו להניחו שם, אלא בעינן שיהא חשוב כעפר, - ועי' רבינו מנוח פ"ד מסוכה הי"ג שנסתפק אם מותר לבטל ביו"ט, וכתב דמסתברא דשרי כיון דלא עביד מעשה, ועי' בגל' הגרע"א סימן תרל"ג ס"ד שנסתפק בזה.

בפירש"י כתב דבגונא דמהני ביטול היינו ביטול לז' ימי החג, וכ"כ הרא"ש והר"ן, וכ"כ בפסקי רי"ד וריא"ז, ועי' רש"ש לקמן כ"ג א' דהא דבעינן ביטול לז' הוא מדינא דסוכה הראוי' לשבעה, אך מד' הראשונים שכתבו דה"נ בטומאה בעינן ביטול לכ"ז שהטומאה שם, מבו' לא כן, אך הר"ח כתב דבעינן ביטול לעולם, וכ"כ ראבי"ה בסימן תקצ"ט והריטב"א, וכ"כ בארחות חיים הל' סוכה סימן כ"ד בשם בעל התוס'.

עי' ריטב"א שהוכיח דבעינן ביטול לעולם, מהא דבמיעוט בחלון לא סגי בביטול לזמן, וכאשר כ"ה משמעות ד' רש"י בב"ב י"ט ב', וכ"כ הרא"ש בהל' טומאה סימן ט', אך בעליות דר"י בב"ב שם כתב דאיכא מ"ד דסגי בביטול ליום א', וכ"כ הריטב"א במגילה כ"ו ב' בשם מורו, (וכתבו דמה"ט לי"ב משום בונה), והמאירי בב"ב שם כתב דבעינן ביטול לכ"ז שהטומאה שם, (ולפ"ז דמי להכא דבעינן ביטול לז' ימי החג), ושם כ' א' כתב די"א דסגי בביטול ליום א', וי"א דבעינן ביטול לכמה ימים.

עי' רא"ש שהוכיח דסגי בביטול לזמן, ממש"א בעירובין ע"ז ב' דדבר שאינו ניטל בשבת ממעט בכותל שבין ב' חצירות לחשבו כפתח, וצ"ע שהרי בחריץ שבין ב' חצירות פליגי בה אמוראי שם ע"ט א', ובגמ' שם מדמינן לה לפלוגתא דרבנן ור' יוסי בדין תבן ועפר, (ובע"כ דהא דלענין לחשבו כפתח לכו"ע הוי מיעוט, הוא משום דלענין לחשבו כפתח ל"ב לדין ביטול, וכ"ה בתוס' ותוס' הרא"ש בעירובין פ"ד א'), ואמנם בל' הרא"ש מבו' שהוכיח גם מההיא דחריץ, ועי' ביאור הגר"א סימן שנ"ח ס"ג שנראה שפירש דהרא"ש הוכיח ממ"ד דבחריץ מהני ביטול אף בארנקי משום איסור שבת, (וצ"ל דס"ל דמאן דפליג לא פליג ביסוד הדין דל"מ ביטול לשבת א', אלא הוא משום דלא ביטל להדיא, ועי' כן בשעה"צ סימן שנ"ח סקל"ו), ועי' תרוה"ד סימן ע"ה שכתב בדעת הר"ח וראבי"ה, דלענין טלטול דרבנן סגי בביטול לזמן, - ועי' ריטב"א בסו"ד דמש"א בב"ב שם דבן ח' ממעט בחלון בשבת משום דאסור ליטלו אף דאי"ז ביטול לעולם, הוא משום דכל הא דבעינן ביטול לעולם, הוא כדי שלא ימלך ליטלו, ובבן ח' דא"א לו לימלך ליטלו, סגי בביטול ליומו, וכ"כ בעליות דר"י בב"ב שם דכל דאסור ליטלו סגי בביטול ליומו, וכ"נ בד' הרשב"א והריטב"א שם, אך התוס' שם כתבו דכל הא דבן ח' ממעט הוא רק בגוסס שימות קודם שיצא השבת ואמר דשם תהא קבורתו, ולפ"ז ניחא הא דדבר שאינו ניטל בשבת ממעט, - ועי' בערול"נ שהק' דבעירובין ע"ט א' פליגי בה אמוראי אם דבר שאינו ניטל בשבת ממעט בחריץ שבין ב' חצירות, ולהני דס"ל דאינו ממעט תיקשי דמ"ט בן ח' ממעט בחלון, ועי' מג"א סימן שע"ב סקכ"ז שפירש דטעם הפלוגתא אם דבר שאינו ניטל בשבת ממעט, הוא אם סגי בביטול לשבת א', ועי' שפ"א.

עי' ר"ן שהוכיח דסגי בביטול לזמן, ממש"א באהלות דמהני ביטול לכרי של תבואה, ולא אמרינן דבטלה דעתו אצל כל אדם, ובע"כ דהכא סגי בביטול לז' ימי החג, והתם נמי סגי בביטול לכ"ז שהטומאה שם, - ועי' רא"ה וריטב"א דבאמת ל"מ ביטול לכרי של תבואה דבטלה דעתו, והתוס' בתו"ד כתבו דמהני ביטול לכרי של תבואה, ומוכח דס"ל דסגי בביטול לזמן, - ועי' רמב"ם פ"ז מטומאת מת ה"ה, דההיא דכרי של תבואה לא איירי בכרי שבתוך הבית, ול"ב בזה כלל לביטול.

עי' בדו"ח הגרע"א מכת"י שהוכיח דבעינן עכ"פ ביטול לכל ז', מהא דבעפר בעינן ביטול, אף דבלא"ה בשבת ויו"ט אסור ליטלו משום מוקצה, ואף דמוקצה אינו אלא מדרבנן, מ"מ כיון דבפועל אסור ליטלו הוי ביטול אף מדאורייתא, ועיי"ש שהק' ע"ד התוס' בשבת ק' א' דמבו' דלא כן, ועי' חזו"א סימן ל"ג סק"ג בזה, ולפ"ז לכאו' בשמיני עצרת בחו"ל יועיל עפר למעט אף בלא ביטול, וצ"ע.

עי' תוס' לקמן כ"א ב' דבסומך סוכתו בכרעי המטה, אם יכול להוציא את המטה והסוכה מתקיימת ל"ה מיעוט, ואם אין הסוכה מתקיימת בלא המיטה הוי מיעוט, וי"ל דהיינו אף לדעת הסוברים דבעינן ביטול לעולם, דבכה"ג שהסוכה עומדת על המיטה עצמה, ודאי דהיא חשובה כקרקע הסוכה, ועי' חזו"א סימן קמ"ג סק"ג, וי"ל עוד, דל"ב ביטול לעולם וסגי במבטל לכל זמן שתהא הסוכה שם, וע"כ כל דכשיוציא המטה לא תתקיים הסוכה, הוי כביטול לעולם, ונפ"מ בזה בדין סוכה על עמודים דכשרה אף כשהיא למעלה מכ' מקרקע עולם, ולמש"כ הריטב"א דל"ב ביטול לעולם אלא כדי שלא ימלך ליטלו, ודאי מהני בכה"ג, - ועי' רש"י לקמן י' א' דבסוכה ע"ג סוכה וקיימא העליונה בתוך כ' מגגה של תחתונה כשרה, אף שהיא למעלה מכ' מקרקע עולם, וכ"כ הראב"ד בריש פירקין, ובד' הראב"ד שם מ' דהיינו אף בשאין הדפנות נסמכות על קרקע העליונה, ויל"ע אם כה"ג היא כשרה אף לדעת הסוברים דבעינן ביטול לעולם.

ואע"ג דבטלינהו משום דבטלה דעתו אצל כל אדם, - עי' רשב"א שבת ק' א' דדעת ר"ה גאון דבור שזרק לתוך פירות וביטלן ל"ה רה"י, ואע"ג דאין אדם עשוי לבטל פירות בבור ובטלה דעתו אצל כל אדם ולענין סוכה ל"ה מיעוט בכה"ג, מ"מ לגבי שבת הוי מיעוט, וצ"ב.

תבן וביטלו הוי מיעוט וכו' תבן ואין עתיד לפנותו וכו', - בפירש"י כתב דביטלו היינו שביטלו בפיו, ואין עתיד לפנותו היינו דא"צ לפנותו כל ימי החג אך לא ביטלו ממש בפיו, ועי' ריטב"א שהק' דמ"ט ניבעי ביטול בפיו ול"ש בזה הא דדברים שבלב אינם דברים, ומ' בדבריו, דאם הוה בעינן ביטול לעולם, שפיר י"ל דבעינן ביטול בפה, וצ"ב, ועי' ר"י מלוניל דכל שלא ביטלו בפירוש חיישינן שימלך ושקיל לי' לבהמה, וכ"כ בפי' רבינו מנוח בפ"ד מסוכה, ועי' פנ"י בדעת רש"י דל"ב ביטול בפיו ממש, וסגי במה שגמר בלבו לבטלו, ואין עתיד לפנותו הוא דא"צ לפנותו, אך לא גמר בלבו לבטלו שם, ועי' מכתם דאין עתיד לפנותו היינו שלא ביטלו בפירוש אלא שהקצהו לדבר שידוע שלא יצטרך לו אלא לאחר החג, וכ"כ המאירי, - ועי' בעה"מ דאין עתיד לפנותו היינו שגילה בדעתו שאין בלבו לפנותו אלא שהוא מניחו לכל הרוצה לפנותו שיפנהו, והראב"ד בכתוב שם כתב דזה חשיב כביטול.

ועי' ריטב"א דביטלו הוא ביטול לעולם, ואין עתיד לפנותו הוא דאין עתיד לפנותו כל ז' ימי החג, ולענין טומאה כ"ז שהטומאה בבית, ומבו' דאף אם ל"ב ביטול לעולם, מ"מ בעינן ביטול לכל ימי החג ולכ"ז שהטומאה בבית, וצ"ע דא"כ מ"ט בן ח' ממעט בחלון משום דבשבת אסור ליטלו, הרי מיד במוצ"ש כבר יכול ליטלו, ועדיין הטומאה בבית, (ואין לומר דמהני הא דאין יכול ליטלו אף לענין זה דל"ב ביטול לכ"ז שהטומאה שם, דא"כ מ"ט עפר שלא ביטלו ל"מ למעט בסוכה אף בשבת ויו"ט שא"א ליטלו), - וצ"ל לפ"ז דהא דלר' יוסי בתבן סגי באין עתיד לפנותו ובכרים וכסתות ל"מ ביטול לז', וכמש"כ הריטב"א דלז' ימים אפשר דמבטל להו, הוא משום דתבן אין לחוש כ"כ שימלך ויטלו, וזה להריטב"א לטעמי' דהא דבעינן ביטול לעולם הוא כדי שלא ימלך ליטלו.

תבן ואין עתיד לפנותו ועפר סתם מחלוקת ר"י ורבנן, - בפירש"י כתב דפליגי גם בעפר ועתיד לפנותו, וכ"כ ש"ר, אך הבעה"ע בהל' סוכה עט. כתב דעפר ואין עתיד לפנותו לכו"ע ממעט, וכ"כ הריטב"א, ולדעתו דאין עתיד לפנותו הוא ביטול לזמן, צ"ל דהא דבעפר לכו"ע סגי בכך, הוא משום דכל הא דבעינן ביטול לעולם הוא כדי שלא ימלך ליטלו, ובעפר אין לחוש שימלך ליטלו, - ועי' בעה"מ שהק' ע"ד הרי"ף שהשמיט לדין תבן ועפר, והרמב"ן במלחמות כתב דכיון שכתב דתבן וביטלו הוי מיעוט וכ"ש עפר וביטלו, ש"מ דאם לא ביטל ל"מ, ומבו' לפ"ז דגם בעפר בעינן ביטול ולא סגי במה שאין עתיד לפנותו, ועי' רמב"ם פ"ד הי"ג דעפר וביטלו הוי מיעוט ועפר סתם ל"ה מיעוט, ובס' המכתם עמד דלא ביאר דין עפר ואין עתיד לפנותו.

היתה גבוהה מכ' אמה והוצין יורדין לתוך כ', - יש להקדים לסוגיין סוגיית הגמ' בעירובין ג' א'.

מקצת סכך בתוך כ' ומקצת סכך למעלה מכ' וכו', - עי' תוס' בדרך קמא, דאיירי בשהסכך שבתוך כ' צממ"ח, דאם הוי חממ"צ ה"ה פסולה דאין סכך פסול מצטרף בהדי סכך כשר, וכ"כ התוס' בסוגיין, - והתוס' לקמן ט' ב' הוכיחו מזה דכל שהסכך הכשר צממ"ח לא פסלינן משום מצטרף סכ"פ, ועי' רא"ש שם שדחה דסכך למעלה מכ' לא חשיב כסכך פסול, אך הר"ן בעירובין כתב דאף אם בכה"ג נמי פסלינן משום מצטרף סכ"פ, מ"מ סכך למעלה מכ' אינו פוסל בכה"ג, דכיון שהסכך התחתון צממ"ח, אדם יודע שהוא יושב בצל סוכה, וצ"ע דלא קי"ל כטעמא דרבה, - והתוס' בדרך בתרא כתבו דאיירי בשהסכך שבתוך כ' חממ"צ ולא פסלינן משום מצטרף סכך פסול, דסכך למעלה מכ' לא חשיב כ"כ כסכך פסול, וכ"כ הרשב"א, וכתב עוד דלדעת רבא דחלל סוכה תנן אין לדון כלל משום מצטרף סכ"פ, ונת' להלן.

מ"ש במבוי דכשר דאמרינן קלוש סוכה נמי לימא קלוש, - מבו' דבלא דאמרינן קלוש, היו הקורה והסכך פסולין, וכנראה היינו משום דכיון דמקצתן הוא למעלה מכ', חשיב דכל הקורה וכל הסכך הוו גם למעלה מכ' וה"ה פסולין, ולא מכשרינן רק משום דאמרינן קלוש, דרואין כאילו ניטלו הקורה והסכך דלמעלה מכ', והוו קורה וסכך דלמטה מכ', ועי' בזה בפנ"י לעיל ב' א'.

אי קלשת הו"ל חממ"צ, - התוס' בדרך קמא פירשו דאף דהסכך התחתון הוי צממ"ח, דאל"כ פסולה משום דמצטרף סכ"פ בהדי סכ"כ, מ"מ אי קלשת להעליון הוי התחתון חממ"צ ע"י שיבא הרוח ויפזר, ועי' רשב"א שהק' דלא שייך למימר בזה אי קלשת הו"ל חממ"צ, אלא אתי לידי חממ"צ ומיפסלא תחילתה משום סופה, ועוד דכל שעכשיו צממ"ח לא מיפסלא משום סופה ואף דאין מסככין בכה"ג מ"מ לא הול"ל פסולה, וצ"ב, דהכא דבפועל הסכך העליון קיים, היאך מצינו למימר דאין מסככין משום סופו, הרי בפועל לא יפזר הרוח את הסכך התחתון, ועי' ר"ן דסכך שסופו להתיבש פסול דכמאן דליתי' דמי, וע"כ שפיר אמרינן דפסולה, - וצ"ב דמה לי דאי קלשת יבא הרוח ויפזר, ומאי גרע מהיכא שהסכך עומד ע"י מעמידין אחרים, וגם לדרך בתרא דהתוס' דאיירי בשהסכך התחתון חממ"צ, צ"ב, דכיון דבסכך למעלה מכ' לא אמרינן מצטרף סכ"פ בהדי סכך כשר, א"כ מה לי דאי קלשת יהא חממ"צ, וצ"ל דכיון דכל ההכשר הוא משום קלוש, לא מצינו למימר קלוש היכא דאי קלשת הוי חממ"צ.

עי' ריטב"א בסוגיין ובעירובין ור"ן שהק', דאם איירי דהסכך התחתון חממ"צ, א"כ מאי מדמינן להו, דשאני לגבי קורה דאיכא שיעור קורה במה שלמטה מכ' אלא דמחוסר קיום, ומשא"כ לגבי סוכה דאין לנו למטה סכך כשר, - אך עי' תוס' הרא"ש שהק' להיפך, דאם איירי שהסכך התחתון צממ"ח, בע"כ דגם בקורה איירי בשיש שיעור קורה במה שלמטה מכ', דאם אין בה שיעור קורה, אין הקורה שלמעלה מכ' מצטרפת להכשיר, וא"כ מאי פריך דאי קלשת הו"ל קורה הניטלת ברוח, וכנראה פליגי ביסוד הדין דבעי' בקורה שיהא בה כדי לקבל אריח, דלדעת הריטב"א והר"ן הוי זה תנאה בעלמא, אך שיעור הכשר הקורה הוי במשהו, אך לדעת הרא"ש הוי זה שיעור בהכשר הקורה, דשיעורה הוא כדי לקבל אריח.

סוכה דליחיד היא לא מידכר, - בפירש"י כתב דזימנין דמשתקיל מקצת עובי הסכך הנכנס לתוך כ' וקיימא כולה למעלה מכ', ועי' גאו"י דאם הסכך התחתון הוי צממ"ח לא גזרינן, ועו"כ דאם הסכך העליון בפנ"ע הוי חממ"צ, אין לפסול, דדמי לכל סוכה שצממ"ח דלא חיישינן דילמא משתקיל מקצת הסכך והוי חממ"צ, - ועי' ריטב"א דהפסול הוא משום דזימנין דמשתקיל הסכך העליון והויא חממ"צ, ול"ד לסוכה דעלמא דלא חיישינן להכי, דהכא כיון דבריעותא אנו באים להכשירה ולעשות מה שלמעלה כאילו הוא למטה, יש לנו לחוש לכל מאי דאפשר.

סוכה דאורייתא אחמירו בה רבנן, - התוס' שם כתבו דהיינו דאף דמדאורייתא לא אמרינן אי קלשת וכו' כיון דע"כ נעשית צממ"ח, מ"מ מדרבנן החמירו דאמרינן בה אי קלשת, וכ"כ התוס' בסוגיין, - ועי' תוס' לעיל ב' א' שהק' בהא דפסל רבה הכא, הרי שלטא בה עינא כיון דאין חללה כ', ותירצו דהפסול הכא הוא משום גזירה, וגם לרבינא אין הפסול אלא מדרבנן, וצ"ב דמ"מ מ"ט מדרבנן היא פסולה, הרי שלטא בי' עינא, וצ"ל דמדרבנן כל סכך למעלה מכ' פסול, וצ"ל דל"ד לדפנות מגיעות לסכך, וצ"ע, - ועי' פנ"י שם דעיקר קו' התוס' היא מהא דלא מכשרינן הכא אלא מכח טעמא דקלוש, ועי' ערול"נ שם.

רבא אמר זה וזה כשר חלל סוכה תנן חלל מבוי תנן, - עי' רשב"א דלדעת רבא אין מקום לדון משום מצטרף סכך פסול בהדי סכך כשר, דכל הסכך הוא סכך כשר, כיון דחלל הסוכה אינו יותר מכ', וכ"כ הר"י מלוניל וההשלמה והמאירי שם, וכ"כ בחי' ר"א מן ההר ובס' המכתם בסוגיין ובאו"ז סוכה סימן רפ"ב בשם ריב"א, וכ"ה משמעות ד' רש"י בסוגיין, ומשמעות ד' הרמב"ם בפ"ד מסוכה הי"ג, וכ"ה בפי' רבינו מנוח שם, וי"ל דמה"ט אין לפסול בזה גם משום החשש דדילמא מישתקיל מקצת עובי הסכך התחתון, דלא פסלינן משום ה"ט אלא היכא דמקצת הסכך פסול, וכמש"כ בחי' הריטב"א לעיל.

אך בד' התוס' לקמן ט' ב' שדנו דמ"ט לא פסלינן בהוצין יורדין לתוך כ' משום הא דמצטרף סכך פסול בהדי סכך כשר, מ' דגם לדעת רבא הוי הסכך העליון סכך פסול, וכ"ה מבו' בד' הרא"ש בסימן י"ד שדן דנימא מצטרף סכך פסול, אף דבסימן ג' הביא לד' רבא דחלל סוכה תנן, וכ"ה בד' הרמב"ן במלחמות בסוגיין והר"ן לקמן ט' ב' דאף לדעת רבא דחלל סוכה תנן, בעינן למימר דסכך למעלה מכ' לא חשיב סכך פסול, וצ"ל לדעתם, דאף דלדעת רבא פסולא דסכך למעלה מכ' הוא משום דהוא מסכך על חלל שלמעלה מכ', מ"מ גם כשמקצת הסכך הוא בתוך כ', אין דנים על כל הסכך כאחד, וחשיב דהסכך העליון מאהיל על חלל יותר מכ', והוי סכך פסול, - והא דמכשיר רבא משום הא דחלל סוכה תנן, עי' חזו" א סי' קמ"ג סק"ה וסי' ק"נ סק"ד, דאי"ז טעם ההכשר, אלא הוי זה ראי' להכשיר מהא דחלל סוכה ומבוי תנן ולא ניתן שיעור בהסכך ובהקורה, דמזה שמעינן דאף במקצת סכך ומקצת קורה למעלה מכ' ה"ז כשר, אך טעם ההכשר הוא משום דלא אמרינן אי קלשת הו"ל חממ"צ והו"ל קורה הניטלת ברוח, ולא גזרינן דילמא מישתקיל, וכעי"ז כתב השפ"א לעיל ב' א', אך בל' הרא"ש והר"ן בסוגיין לא מ' כן, ועי' בשיעור הגר"ר שליט"א מש"כ בזה.

ועי' בפירש"י לקמן י' ב' דהא דנויי סוכה אין ממעטין בסוכה, היינו דאין ממעטין בגבוהה מכ' להכשירה דלאו מין סככה נינהו, ומבו' דאם היו ממעטין גובה הסוכה היתה כשרה, ואף דבכה"ג ליכא אף מקצת סכך שאינו למעלה מכ', ומבו' דכל שאין חלל הסוכה יותר מכ', הוי כל הסכך סכך כשר, וצ"ע בד' התוס' שם והרא"ש שם סימן י"ז שכתבו כד' רש"י, אף דס"ל דגם כשחלל הסוכה אינו יותר מכ', הוי הסכך העליון סכך פסול.

והוצין יורדין לתוך כ' אם צממ"ח כשרה ואם לאו פסולה, - עי' רא"ש דלדעת רבא ל"ב שיהיו ההוצין יורדין לתוך כ', אלא שמגיעות עד חלל כ', וכ"כ התוס' בעירובין, ועי' או"ז סימן רפ"ב, ומג"א סימן תרל"ג סק"ב.

התוס' כתבו דהא דכשרה כשצממ"ח ולא אמרינן דאי קלשת היו ההוצין נופלין, וזה לפי דרכם דסוגיא דעירובין איירי כשהסכך התחתון הוא צממ"ח, הוא משום דיש רוב הוצין ובקל יכולין להתקיים, והתוס' בעירובין כתבו דלרבה מפרזיקא דהפסול הוא משום דדילמא מיקליש ולא מידכר, י"ל דבהוצין שיורדין הרבה למטה ליכא למיגזר מידי, - ועי' תוס' שם דלדרך בתרא דאיירי התם כשחממ"צ, הא דבהוצין פסלינן כשחממ"צ, הוא משום דאגודים עליונים והתחתונים זב"ז דאי קלשת יפול הכל, - ועי' ריטב"א בסוגיין ובעירובין דשאני התם דהסכך שלמטה מכ' עומד בעצמו ואף הוא סומך את מה שלמעלה ממנו והוא נטפל לו, וע"כ אף הוא מצטרף להכשיר, ומשא"כ בהוצין שאינם עומדין בעצמן ותלויין למעלה, ע"כ כל דחממ"צ לית להו שום חשיבות ובטלי כמאן דליתנייהו, וכעי"ז כתבו הרא"ה והר"ן והר"א מן ההר, וכ"נ בד' הרא"ש.

היתה גבוהה י' טפחים והוצין יורדין לתוך כ' סבר אביי למימר אם חממ"צ כשרה, - בפירש"י כתב דהוא דומיא דהא דבגובהה לא ממעטי להכשיר, וזה ניחא למשמעות ד' רש"י דטעם ההכשר בהוצין יורדין לתוך כ' וצממ"ח הוא משום דאין חללה יותר מכ', והא דכשההוצין חממ"צ פסולה, הוא משום דאינם ממעטין החלל, וה"נ ס"ל לאביי דאינם ממעטין מחלל י', - ועי' רא"ה וריטב"א ור"ן דאם מקצת סכך יורד לתוך י' מודה אביי דפסול, ולא מכשיר אלא בהוצין דכמאן דליתנייהו דמי, וכ"נ בד' הרא"ש, וכעי"ז כתב הר"א מן ההר, וזה לטעמייהו דהא דפסלינן בהוצין יורדין לתוך כ' וחממ"צ, הוא רק בהוצין דכמאן דליתנייהו, אך לדעת התוס' שלא חילקו בזה, לכאו' ה"נ הא דמכשיר אביי הוא אף במקצת סכך יורד לתוך י'.

עי' שפ"א שנסתפק אם מכשיר אביי אף כשהסכך שלמעלה מי' בפנ"ע הוא חממ"צ, וכתב דנפ"מ בזה לדינא לפשטות ד' הרמב"ם דאף לרבא אין הסוכה פסולה בדיעבד, ולכאו' ודאי דבכה"ג פסול, דהסכך שבתוך י' אינו מצטרף להכשיר, ועוד דכיון דהמקום שמעל הסכך התחתון לי"ב הכשר סוכה, דהסכך שעליו חממ"צ, נמצא שאין חלל הסוכה י'.

א"ל רבא הא דירה סרוחה היא ואין אדם דר בדירה סרוחה, - עי' פנ"י בע"ב שהק' דמ"ט בעינן קרא לפסול סוכה שאינה גבוהה י' תיפו"ל דהוי דירה סרוחה, וכתב דבעינן קרא לפסול כשאין המחיצות גבוהות י', ובחי' הגרע"א כתב דנפ"מ בזה לפסול בחקק כשיש ג"ט בין החקק לדופן, - ועי' בפי' הרע"ב בריש פירקין דטעם פסול סוכה שאינה גבוהה י', הוא משום דירה סרוחה, ועי' תוי"ט שם.

עי' רמב"ם פ"ה מסוכה ה"ב דצריך ליזהר שלא יהיו הוצין וכו' יורדין לתוך י' טפחים כדי שלא יצר לו בישיבתו, ועי' רבינו מנוח שם בדעתו דלא פסל רבא בדיעבד, אלא לכתחילה אין לעשות כן דילמא שביק לה ונפיק, וכ"כ הר"א מן ההר והמאירי בדעתו, ועי' בחי' הגרי"ז שם במש"כ בזה, - אך בפי' ר"ח כתב דהיא פסולה, וכ"כ בהל' הרי"צ גיאות, וכן נקטו ש"ר.

ויש בה הכשר סוכה כשרה, - בפירש"י כתב דהוא' ז' טפחים ומשהו, ועי' מהרש"א דבכ"ד נזכר ששיעור סוכה הוא ז' טפחים, ועי' פנ"י, (ועי' תוס' לקמן ז' א' וראבי"ה בכ"ד שכתבו ג"כ דשיעור סוכה הוא ז"ט ומשהו), - ועי' חזו"א סימן קמ"ד סק"ה דאפי' אם אין מן האיצטבא עד הפתח ג"ט לא סגי בפחות מז"ט ואין הסכך למעלה מכ' משלים שיעור סוכה כיון שאין הסכך במקום הכשר, וגרע סכך שלא במקומו מסכך פסול.

בפירש"י כתב דכל שיש בה הכשר סוכה, כשרה כל הסוכה מדין פסל, וכן דקדק רבינו מנוח בפ"ד מסוכה הי"ד מד' הרמב"ם שם, ועי' ר"ן דמקור ד' רש"י לזה הוא משום דאם להכשיר ע"ג האיצטבא עצמה פשיטא, ועיי"ש שנחלק ע"ז דאין לנו להכשיר מדין פסל אלא בהני גווני דאיתמר בגמ' בשלהי פירקין, אבל גוני אחרינא דאיכא למימר בי' דלא עדיף כהנהו לא, וכתב דהא דהוצרך להשמיענו דע"ג האיצטבא כשרה, הוא דלא נימא דגזרינן דילמא אתי למיכל באידך גיסא, - ועי' בפסקי הרי"ד שהק' ע"ד רש"י דלא מכשרינן בפסל, אלא בדממשכא חד דופן בהדי' דאית לי' הכשר דפנות ואך דלא מוכחא מילתי' כולי האי, אך הכא דשאר הסוכה גבוהה מכ' דמיא לסוכה המסוככת שמסוככת חצי' בסכך פסול דלא מכשרינן לכולה, ועי' השלמה שהק' עוד דהתם אע"ג דליכא חדא דופן דמשכא אמרינן כמאן דמשכא אחריתי בהדא, אבל בסכך פסול ל"מ דין פסל, ועד"ז הק' הרא"ש בסימן ג' דהתם הדופן הקצר נמשך כנגד האורך מדינא דשלישית אפי' טפח, אבל הכא היכא אשכחן שיהא נמשך ונימא חפירה כמאן דמליא דמי.

ועי' רא"ש שם שקיים ד' רש"י, דבההיא דמימשכא חד דופן בהדי' בע"כ דשאר ב' הדפנות לא שייכי לההוא יוצא, דאל"כ ל"ה חשיב כפסל היוצא, שהרי יש לו מחיצות כדי הכשר סוכה, והיינו משום דכשעשה המחיצה השלישית ארוכה באורך סוכתו אע"פ שהי' לו די בז' טפחים, גלי בדעתי' דמה שאינו בתוך ב' המחיצות אינו בכלל סוכתו ואין לפסל היוצא אלא מחיצה אחת ואפ"ה היא כשרה, ובפשוטו היינו, דל"מ התם דין פסל דנימא מכח זה דיש לו הכשר דפנות, אלא מהני דין פסל להכשיר אף מקום שאין לו הכשר דפנות, וה"נ מהני דין פסל להכשיר אף מקום הגבוה מכ' אמה, ול"ד לסכך פסול דלא מכשרינן לי' מדין פסל, דסכך למעלה מכ' לא מיקרי סכך פסול כיון דמין כשר הוא ואינו פסול אלא מחמת הגובה, ועי' פנ"י שהק' דרש"י גופי' לקמן י' א' פליג ע"ד ר"ת וס"ל דגם בסכך למעלה מכ' פסלינן משום דמצטרף סכ"פ, וכתב דיש לחלק, והיינו דמודה רש"י דאי"ז פסול בגוף הסכך ומהני דין פסל להכשירו, אך מ"מ ס"ל דיש בזה לדינא דמצטרף סכ"פ, דהך דינא הוא אף בפסול שאינו בגוף הסכך, ועי' קה"י סימן ג', - ועי' קרבן נתנאל שהק' ממש"כ רש"י לקמן שם דמדין פסל אמרינן דהוא מכלל הסוכה והו"ל כב' כהלכתן ושלישית אפי' טפח, אך בפירש"י בסוגיין כתב דדינא דפסל הוא כשאין לו הכשר דפנות, וצ"ע, ועי' חזו"א סימן קמ"ד סק"א וקה"י סימן ג'.

הרא"ש שם הוכיח עוד, מהא דבסוכה שרובה צממ"ח ומיעוטה חממ"צ מותר לאכול בה אף באותו מיעוט אע"פ שאינו מסוכך כהלכתו, וצ"ע דלכאו' התם דין אחר הוא שהרי איירי אף בגונא דהחלק שצממ"ח בפנ"ע אין לו הכשר דפנות כמבו' בד' הפוסקים בסימן תרל"א, ואיירי אף כשאין בו בפנ"ע ז' על ז' כמבו' בד' הר"ן לקמן י"ט א', וטעם ההכשר בזה הוא או משום דדנים על כל הסוכה יחד והוי צממ"ח, וכמש"כ בפסקי רי"ד לקמן שם, או משום דהמקום דחממ"צ טפל לשאר הסוכה, וכמש"כ הגר"ז והמ"ב סימן תרל"א, ועי' ר"ן לקמן שם שנסתפק דהיכא דיש בהמקצת שחממ"צ זע"ז לא מכשרינן לי', ועי' רי"ו נתיב ח' ח"א דהיכא דמיעוטה צממ"ח ורובה חממ"צ אף אם בצירוף הכל הוי צממ"ח, לא מכשרינן להמקום דחממ"צ, ומבו' מכ"ז דלא מצינו להכשיר בזה מדין פסל, אלא הוא דין בפנ"ע.

עי' מאירי דהא דמכשרינן הכא לכל הסוכה מדין פסל, הוא דכ"ה דבממשכא חד דופן בהדי' אנו מכשירין את מקום הפסל אע"פ שאין בה דפנות כל הצורך מפני שאנו רואין כל הדפנות כנגררות אחר אותו הפסל, כך אנו רואים האצטבא כאילו מתפשטת בכל הסוכה, וכתב דל"ד לסכך פסול משום דהכא הסכך כשר מצ"ע ולא נפסל אלא מצד גבהו והלכך כל שהכשרת את מקצתו הכשרת את כולו, ועד"ז כתב רבינו מנוח בפ"ד מסוכה הי"ד דהאיצטבא חשבינן כאילו היא נמשכת לכל הסוכה, וגם בד' הרא"ש מבו' שדן לפרש כן, וע"ז הק' דלא מצינו דנימא חפירה כמאן דמליא דמיא, ומבו' דהא דמכשרינן מדין פסל, לאו היינו דמהני דין פסל להכשיר למקום שלמעלה מכ', אלא דמדין פסל חשבינן לכל הסוכה כאינה גבוהה מכ', ולפ"ז יתכן דבגונא דחלק מהסכך גבוה מחבירו והוא למעלה מכ', לא יועיל דין פסל להכשיר, וצ"ע.

עי' תוס' לקמן י"ז א' דבגונא דיש אויר או סכ"פ באמצע הסוכה ואינם מהלכין ע"פ כל הסוכה, דאם יש ממנו עד הדופן האמצעי כדי הכשר סוכה, כשר אף מה שבצדדין ואף מה שלצד הפתח, דהו"ל כפסל היוצא מן הסוכה דניתר בלא דפנות, ועי' חזו"א סימן קמ"ד סק"א דאף דמה שכנגד הפתח אין לו את דופן האמצעית ואף מה שבצדדים פעמים דאין להן דופן שלישית, מ"מ מכשרינן בזה מדין פסל, וכתב דזהו כדעת הרא"ש דמדין פסל מכשרינן אף למקום שאין לו דפנות, וכ"ה גם ל' התוס' דפסל היותר ניתר בלא דפנות, אך לדעת הרי"ד אין להכשיר בכה"ג.

עי' רא"ש בסימן ל' דבחוטט בגדיש שהניח חלל טפח במשך ז', לא מכשרינן לשאר הסוכה מדין פסל דהא לא ממשכא חד דופן בהדי', ועי' קרבן נתנאל בסימן ד' שהק' דזה שלא כד' הרא"ש הכא דהכשרא דפסל הוא אף בדלית לי' הכשר דפנות, ועי' מג"א סימן תרל"ה סק"ג דמכוון הרא"ש התם הוא דלא ממשכא חד דופן בהדי' עם סכך כשר דזה סכך פסול הוא, ועי' חזו"א סימן קמ"ד סק"א.

פחות מד"א כשרה וכו' דאמרינן דופ"ע, - בפירש"י כתב דהיינו דרואין הסכך העליון המחובר לדופן הרחוק כאילו הוא מן הדופן עצמו ועקום עד כנגד שפת האיצטבא, ומבו' בדבריו דהא דמהני זה להכשיר להדופן הגבוהה מכ' אמה, הוא משום דעי"ז חשיב דאין גובה החלל יותר מכ', ונראה מזה דהפסול בהדפנות דיותר מכ', הוא במה שהן דפנות למקום הגבוה מכ', ובכה"ג דראש הדפנות אינו כלה עד האיצטבא, חשיב דהן דפנות למקום שע"ג האיצטבא, וע"כ לא חשיבי כדפנות דיותר מכ'.

ובפירש"י לקמן י"ז א' כתב דאין לפרש דדינא דדופ"ע הוא דרואין את הדופן כאילו הוא עקום והולך תחת הסכ"פ ומגיע לסכך כשר, דא"כ מ"ט פסלינן בהרחיק את הסיכוך מן הדפנות, ולא אמרינן בזה דופ"ע, וכ"כ הרא"ה והריטב"א והר"ן בסוגיין, ואך דהרא"ה והריטב"א פירשו דהיינו דרואין אותה כאילו היתה מתחלתה סמוכה לסכך אלא שנתעקמה ונתרחקה ונעשה מקצתה סכך, ונמצא לפ"ז דהדופן עצמה היא שנתעקמה ויצאה ממקומה, אך בל' רש"י נראה דהסכך הוא שנתעקם, - אך הריטב"א הביא בשם רש"י דדינא דדופ"ע הוא דרואין כאילו נתקרב הדופן בסופו לאיצטבא, וכ"כ המאירי בשם י"מ, ועי' בית מאיר סימן תרל"ב שכתב כן בדעת הטור שם.

עי' רא"ש בסימן ג' דהכא אין להכשיר את כל הסוכה מדין פסל שהרי אין לה סכך כיון דרואין את הסכך כאילו הוא כותל עקום, וכ"כ הריטב"א והר"ן לפי דבריהם דדינא דדופ"ע הוא דרואין את הסכך כאילו הוא דופן, ועי' מג"א סימן תרל"ג שהק' מהא דבעושה סוכתו כמין צריף מותר לישן תחת הדפנות, ועיי"ש במש"כ בזה, - אך כתב הריטב"א דלהסוברים דדינא דדופ"ע הוא דרואין כאילו נתקרב הדופן, מותר לישב תחת מקום זה, ועי' ר"ן שצידד כן, אך בתוס' הרא"ש כתב דהמקום דחוץ לאיצטבא פסול דכיון דאמרינן דופן עקומה הרי הדופן מפסקת בין כנגד האיצטבא ובין חוץ לאיצטבא, ובפשוטו דבריו קיימי להסוברים דדינא דדופ"ע הוא דרואין כאילו נתקרב הדופן, דלהסוברים דרואים את הסכך כדופן, הרי דמה"ט אין לישב תחת מקום זה וכמש"כ בפסקיו, וגם לכאו' ל"ש למימר דהדופן מפסקת.

עי' רמב"ם פ"ד הי"ד שפירש לדינא דדופ"ע באיצטבא, דהוא כאילו המחיצות נוגעות באיצטבא, ועיי"ש במ"מ שפירש דס"ל דדינא דדופ"ע הוא דמקרבים הדופן לאיצטבא, וכתב דלפ"ז מותר להשתמש גם בשאר הסוכה, אך בדינא דדופ"ע בבית שנפחת כתב בפ"ה הי"ד דרואין כאילו הכותל נעקם ויחשב זה הסכך הפסול מגוף הכותל, והכס"מ בפ"ד כתב לדון דהרמב"ם מחלק בין היכא דפסול הסכך מצ"ע להיכא דפסולו מחמת גובהו, ומסיק דמש"כ הרמב"ם שם דכאילו המחיצות נוגעות באיצטבא, הוא מכח דרואין כאילו נעקם הכותל, ועי' באבהא"ז שם.

עי' ריטב"א ור"ן שכתבו לפי דבריהם, דכל שאין הדפנות מגיעות לסכך לא אמרינן דופ"ע, אך הטור בסימן תרל"ב כתב דאף בכה"ג כשרה משום דרואין הדופן כאילו עולה עד למעלה ואז נאמר דופ"ע, ויל"פ דטעמו הוא משום דס"ל דדינא דדופ"ע הוא דרואין כאילו נתקרב הדופן, ונת' לעיל, אך אי"ז במשמעות לשונו. - ועי' בתשו' הגרע"א מהדו"ק סימן י"ב שפירש טעמא דהר"ן, דהוא משום דס"ל דתרי הלכתי לא אמרינן, וצ"ל דמש"כ להך מילתא רק אם דינא דדופ"ע הוא שרואין את הסכך כאילו הוא דופן, הוא משום דלהסוברים דדינא דדופ"ע הוא דרואין כאילו נתקרב הדופן, לא חשיב כתרי הלכתי, משום דמצינו לדון על כל הלכה בפנ"ע, וכמש"כ הגרע"א שם דבכה"ג לא חשיב כתרי הלכתי, ועיי"ש במשה"ק לפ"ז ע"ד הב"י והמג"א. - אך בל' הכס"מ בפ"ד מסוכה הי"ד נראה דהטעם בזה הוא דכל שנתעקם הדופן, דאין דרך כתלים להתעקם בכה"ג, וכ"כ בעמק ברכה ובזכרון שמואל סימן כ"ו, ולכאו' כ"ה מוכרח לפשטות ד' הר"ן לקמן דהא דמכשרינן בדפנות גבוהות י' ל"ב בזה לההלכתא דגוד אסיק, אך י"ל דכדי לעשות דופ"ע, ודאי בעינן לדינא דגו"א, וע"כ שפיר י"ל בזה דתרי הלכתי לא אמרינן, - ועי' מ"ב סימן תרל"ב סק"ד דאפשר דהיכי דמן הדפנות עד הסכך הוא פחות מג"ט מהני לכו"ע, אך ממש"כ הראשונים להוכיח לפ"ז דלא קי"ל כרבה דמכשיר בדפנות מגיעות לסכך, נראה דלא אמרינן דופ"ע אף כשיש ביניהם פחות מג"ט, שהרי בפשוטו לדינא דרבה דדפנות מגיעות לסכך לא סגי במה שהן מגיעות לתוך ג"ט לסכך, ועי' ב"ח סימן תרל"ב וקרבן נתנאל.

מהו דתימא וכו' אבל הכא דלא חזיא לדופן, - בפירש"י כתב דהיינו דהוא גבוה מכשיעור ועקימותו משום דליתחזי דליהוי דופן, ובפשוטו מבו' מזה דפסולא דלמעלה מכ' הוי גם פסול בדפנות, וצ"ע, ועי' בפי' ראמ"ה במש"א לקמן דהכא איתי' לדופן, דהיינו דכיון דיש בו י"ט הוא קרוי דופן, אלא שאינו ראוי לדופן סוכה כשהוא גבוה מכ', ובזה מהני דינא דדופ"ע לשוויי' לי' דופן כשר לסוכה, - ועי' ריטב"א שפירש, דהתם ליכא אלא ריחוק סכך ואם נתקרב לה הסכך דופן גמורה היא, ומשא"כ הכא שאפי' נתקרב לה הסכך כמות שהיא עכשיו אינה ראוי' לדופן דהיא גבוהה מכ' אמה, ועד"ז נראה בד' המאירי, - ועי' תורי"ד שפירש דהיינו דבשיירי התקרה יש לומר שנעקם הכותל והאי תקרה ראש הכותל היא, ומשא"כ בקרקע עולם דלא חזי לדופן, ונתחדש בדבריו דהא דאמרינן הכא דופ"ע הוא על הקרקע, דע"י דהקרקע הוא מכלל הדופן, חשיב דהדופן מגעת עד קרקע האיצטבא, ול"ה כדופן דלמעלה מכ'.

עי' רי"צ גאות הל' סוכה, דלא מכשרינן אלא כשאין האיצטבא גבוהה י' אבל גבוהה י' רשות אחרת היא, וכתב דמה"ט פסלינן לקמן בשבנה בה עמוד גבוה י', ואף אם הוא תוך ד' אמות לדפנות, ועי' ראמ"ה ומכתם שדקדקו כן מד' הרמב"ם בפ"ד מסוכה הי"ד דבבנה בה עמוד פסולה אף כשאין רחוק ד' מן הדפנות, ועי' ר"ן שנסתפק בזה, - ובטעם הפסול, עי' במכתם דהוא משום דרשות בפנ"ע היא ולא אגיד דופן לגבה למימר בה דופ"ע, והר"ן כתב דהוא משום דלענין שבת הוא חולק מקום לעצמו וה"ה כאילו מוקף מחיצות וע"כ לא אמרינן בי' דופ"ע, - אך בפירש"י כתב בההיא דעמוד דהוא רחוק מן הדפנות הרבה, ועי' ראמ"ה ומכתם דהוא משום דכל שאינו רחוק ד' מן הדפנות אמרינן דופ"ע, וכ"כ בעה"ע בהל' סוכה ע"ט ב' והרא"ה והרא"ש בסימן ד' וסימן ה', והרא"ש שם תמה ע"ד הריצ"ג דמאי נפ"מ בהא דרשות אחרת היא.

אם יש משפת חקק ולכותל ג"ט פסולה, - בד' התוס' בסוד"ה פחות מג' וכמה מקמאי, מבו' דטעם הפסול הוא משום דבסוכה בעינן דפנות הסמוכות לסכך, וע"כ כיון דהסוכה היא בתוך החקק, ל"מ הדפנות שבצדדים, דאינם סמוכות לסכך, - אך עי' תו"י שבת ז' ב' דטעם הפסול הוא משום דאין ב' חלקי המחיצה מצטרפין, וכ"נ בד' עוד מקמאי שם, ונת' להלן.

פחות מג"ט כשרה, - בפירש"י כתב דחשבינן כאילו החקק לבוד ומגיע עד הכותל, וכ"נ בד' הריטב"א והר"ן, ומכח זה דנו שיצטרף המקום שחוץ לחקק לשיעור הכשר סוכה, ועי' ב"ח סימן תרל"ג שעמד ע"ז, - ועי' פמ"ג תרל"ג אש"א ח' ושס"ג מש"ז א', דזה כדעת הסוברים דאמרינן לבוד בדבר ממשי, - ועי' שיטת ריב"ב דרואין כאילו הדפנות סביב לחקק, וכ"נ בד' ראמ"ה, ועי' להלן מד' התוס' ותו"י בשבת.

עי' ריטב"א ור"ן דעי"ז נראות הדפנות כשל הסוכה, כיון שאין רחוקות ג"ט מן הסוכה, וצ"ע היאך זה מתישב עם דבריהם דדינא דלבוד הכא הוא שרואין כאילו החקק מגיע עד ראש הכותל, - אך התוס' בשבת ז' ב' כתבו דהוא משום דעי"ז מצטרף הגידוד של חקק למחיצות וחשיבי כסמוכות לסכך שכנגד הנקב, וכנראה היינו דכל דאין ביניהם ג' ומצטרפין ב' חלקי המחיצה ליחשב כמחיצה אחת, סגי במה שתחתית המחיצה היא כנגד הסכך, וצ"ל דבלאו ה"ט לא מצינו להכשיר מכח הא דאין הדפנות החיצונות רחוקות ג"ט מן הסוכה ודמי להרחיק את הסיכוך מן הדפנות פחות מג"ט, דהכא גרע משום דהמקום הסמוך לדפנות הוא פחות מי' ואינו ראוי למקום סוכה כלל, וצ"ע. - ולדעת התו"י בשבת ודעימייהו, הוא משום דכל דב' חלקי המחיצה סמוכין זל"ז בתוך ג', ה"ה מצטרפין זל"ז.

בפירש"י כתב דאיירי כשיש באותה גומא הכשר סוכה באורך ורוחב, וכ"כ הרי"צ גאות בהל' סוכה, - ועי' ריטב"א, דאע"ג דכל דאמרינן לבוד לא חשיב כסתום, שאני הכא דכל שאין חלל י' בהכשר סוכה דירה סרוחה היא, וכ"כ הר"ן, והיינו משום דמדין לבוד אמרינן דהחקק נמשך עד הכותל, וע"כ מן הדין הי' לנו לצרף את מקום החקק, ואך דכיון דבפועל אין שם חלל, הו"ל דירה סרוחה, - ועי' ראמ"ה דהא דבעינן שיהא בה הכשר סוכה, הוא משום דקי"ל כרבנן דלא אמרינן חוקקין להשלים, ואף לר"מ דבעלמא חוקקין להשלים, הכא ל"מ, משום דכל פחות מג' כלבוד דמי ונמצא דאין כאן הכשר סוכה, ומ' דמפרש דהלבוד הוא להקריב את הדופן לחקק, - ועי' בס' צרור החיים דרך ו' סימן ב' בשם הרמב"ן, דל"ב שיהא בחקק ז' טפחים ואמרינן כאילו ינטל אותו הקרקע שיש בין החקק ולכותל ומשלימו לז', וכ"כ בס' המכתם די"א דל"ב שיהא בו הכשר סוכה כיון דהוי פחות מג' סמוך לדופן דהוי כלבוד.

עי' מאירי, דכל שיש בחקק כשיעור הכשר סוכה, אף המקום שחוץ לחקק כשר, שהרי כלבוד הוא, וכן מ' מד' הריטב"א והר"ן, דכל הא דל"מ בזה דין לבוד, הוא רק משום דבעינן חלל י' בהכשר סוכה ובלא זה הו"ל דירה סרוחה, - ועי' טור סימן תרל"ג שכתב דרק בתוך החקק כשר, ועי' ב"י שהק' דמ"ט לא יהא כשר מדין פסל, ועי' ט"ז שם סקי"א דהוא משום דהמקום שחוץ לחקק הוי דירה סרוחה, ול"מ בזה הכשר דפסל, ועי' בהגה' מקו"ח שם מש"כ ע"ז, - והב"ח שם כתב דל"מ דין פסל למקום דאין לו מחיצה, ועי' מג"א שם סק"ח שהק' ע"ז מהא דבסוכה העשוי' כמין צריף מכשרינן להמקום שתחת הדפנות שאינו גבוה י', ועי' רא"ש בסימן ל"ז דהא דמכשרינן התם הוא דומיא דהא דלענין טומאה כשיש בשיפוע לרבע טע"ט חשיב כולו אהל ואפי' במקום שאין בו טע"ט, ומ' דה"נ לענין סוכה חשיב כולו כאהל י', וי"ל דהכא ליכא לה"ט, (עי' חזו"א אהלות סימן ט' סק"א דל"מ שיפועי אהלים רק כשכל האהל בשיפוע) ועי' חזו"א סימן קמ"ד סק"א, - ועי' בהגה' מקו"ח בסימן תרל"ג דהוא משום דמדין לבוד חשיב דהדפנות נתקרבו למקום החקק, והו"ל כאילו יושב תחת עובי הדופן, וכ"כ הפמ"ג שם אש"א ח' ובסימן שס"ג מש"ז א'.

ד' ב' - מ"ש התם דאמרת פחות מד' אמות ומ"ש הכא וכו', - לדעת התוס' ודעימייהו דהגריעותא היא משום דאין הדפנות סמוכות לסכך, ניחא הא דמהני בזה דין דופ"ע, - ולדעת התו"י ודעימייהו דהגריעותא היא משום דאין מצרפין ב' חלקי מחיצות, צ"ל דכל הא דאין מצטרפין ב' חלקי מחיצות, הוא משום דהוו מחיצה על ב' מקומות, וכל דאמרינן דופ"ע והוי הכותל כמחיצה על מקום החקק, שפיר הוא מצטרף לגידוד החקק, וי"ל עוד דאמרינן בזה דופ"ע על הקרקע, וכד' התורי"ד באיצטבא.

הכא לשוויי דופן פחות מג"ט אין וכו', - בפירש"י כתב דפחות מי' אין שם דופן עליו, וע"כ לא אמרינן בזה דופ"ע, דדופ"ע אגמרי' רחמנא והאי לאו דופן הוא, וזה ניחא לד' התו"י ודעימייהו דהגריעותא הכא הוא משום דאין מצרפין ב' חלקי מחיצות, ונמצא דהכותל החיצון אין תורת דופן עליו, אך לדעת התוס' ודעימייהו דהגריעותא הכא הוא משום דאין הדפנות סמוכות לסכך, צ"ב דמ"ט חשיב לשוויי דופן, ועי' חזו"א סימן ס"ה סקס"א.

תוד"ה פחות מג"ט, מכאן קשיא לפ"מ שפי' בקונט' וכו', - עי' פנ"י בדעת רש"י, דחלוק בזה מחיצות סוכה ממחיצות שבת, דבשבת אין מצטרפין גידוד ומחיצה, אף שלעומד בפנים יש מחיצה י', משום דאי"ז מחיצה כלפי חוץ, אך בסוכה סגי במה דהוי מחיצה כלפי פנים.

וכן בפ"ק דשבת גבי בית שאין תוכו י' וכו', - עי' רמב"ן בשבת שם שכתב דשאני חקק בית שהוא ראוי לדירה שהרי יש לו מחיצות גמורות ונעשה בית גמור, ועוד שאותן מחיצות ראויות לקירוי לפיכך מצטרף הגדוד עמהם, וצ"ב, ובסו"ד כתב עוד די"ל דסוגיא דהתם היא כהלכתא דגידוד ומחיצה מצטרפין, - ולהני קמאי שפירשו דהתם הוי רה"י ע"י המחיצות שבחוץ ונת' להלן, ניחא דאי"ז כלל צירוף גידוד ומחיצה.

ועוד מקשה וכו' מהא דאמר וכו' בור וחוליתו מצטרפין לי', - עי' רמב"ן בשבת שם דשאני חוליות הבור שכן דרך כל הבורות לעשות להם חוליא והו"ל כגידוד י' משא"כ בחריץ בעלמא, ועי' ר"ן שם די"ל דאתיא כהלכתא דגידוד ומחיצה מצטרפין.

וא"ת ויחשבה רה"י מטעם דאי בעי מנח עלי' מידי ומשתמש, - עי' תוס' הרא"ש בגיטין ט"ו ב' שתירץ, דהא דאי בעי מנח מידי ל"מ אלא שיהא על גביו רה"י, אך תוכו לא יהא רה"י, אך בד' התוס' מבו' דאף תוכו הוי רה"י, ובפשוטו הוא מדין חורי רה"י, ובד' תוס' הרא"ש שם נראה שפירש טעם התוס' בע"א, וצ"ב, ובתוס' ותוס' הרא"ש עירובין ע"ח א' מבו' דבבור וחוליתו דמצטרפין, ל"ה תוך הבור רה"י, ובתור"פ שם כתב דהוי רה"י, אך התם י"ל דהא דל"ה תוכו רה"י מדין חורין, הוא משום דס"ל דחורי רה"י צריכין רוחב ד', וכמש"כ הגר"ח בפי"ד משבת, ועי' חזו"א סימן ס"ב סקי"ב טעמים אחרים בזה.

וי"ל דל"ד רשות שבת שהוא למנוע רגל רבים, לסוכה דבעינן מחיצות סמוכות לסכך, - כעי"ז כתבו התוס' בשבת ז' ב' והריטב"א והר"ן בסוגיין, ולפי דבריהם נמצא, דלעולם מצרפין ב' חלקי מחיצות זל"ז, ואך דהכא ל"מ המחיצות החיצונות, משום דאינם סמוכות לסכך.

ועי' תו"י בשבת שם שכתבו דהתם יש מחיצות גבוהות י' מבחוץ, ול"ב להחקק אלא כ"ה שיהא אויר י', ומשא"כ הכא דצריך לצרף הגידוד וביותר מג' אינו מצטרף, והיינו דלעולם אין מצרפין ב' חלקי מחיצות זל"ז, ואך דהתם מהני המחיצות י' שמבחוץ, ול"ב לחקוק אלא כ"ה שיהא אויר י', דרה"י בעי חלל י', (ובתוס' ותוס' הרא"ש בשבת ז' ב' מבו' דחורי רה"י ל"ה רה"י אלא כשיש בהן חלל י'), - והא דהכא בעינן לצרף הגידוד, בפשוטו הוא משום דלענין סוכה ל"מ כלל המחיצות שבחוץ, שאינם כנגד חלל הסוכה, אך עיי"ש בגל' תוס' בקובץ שיטות קמאי שהביא מתוס' שאנץ דהא דהכא צריך לצרף הגידוד, הוא משום דאיירי דאין המחיצות מבחוץ גבוהות י', ונתחדש, דגם לענין סוכה מהני מה דהמחיצות מבחוץ גבוהות י', וצ"ע, - ובד' הרא"ש שם סימן י"א ובתוס' הרא"ש מבו' דס"ל כד' התו"י, ואך דס"ל דלענין סוכה ל"מ אף דאיכא מחיצות י' מבחוץ, משום דבעינן מחיצות סמוכות לסכך, וכ"ה בגליון תוס' שם בשם הר"ש, ולפי דבריהם י"ל, דהא דפריך הכא דנימא דופ"ע, הוא רק בגונא דמבחוץ איכא מחיצה י', אך אם ליכא מחיצה י' מבחוץ, לא יהני דין דופ"ע כלל, דאכתי הוי ב' חלקי מחיצות ואין מצטרפין.

עי' רמב"ן שם, שכתב דלגבי סוכה דדפנות בעינן, בעינן שיהיו תוך ג' ליהוי לבוד, אבל לענין שבת כל דלא בקעי רבים כלל רה"י הוא, והא איתניהו למחיצות מבחוץ דהוו י' וכו', - ובפשוטו הוא כד' הרא"ש, דלענין שבת מהני המחיצות י' דמבחוץ, אך אי"ז מתישב עם מש"כ שם לדון דהו"ל כגידוד ומחיצה דאין מצטרפין, וגם לא נזכר בדבריו דהא דל"מ בסוכה הוא משום דבעינן מחיצות סמוכות לסכך, - וכנראה מכוון דבריו דלענין סוכה דבעינן דפנות, אין מצרפין ב' חלקי מחיצה, דהגם שהמקום שבפנים גדור ע"י ב' חלקי המחיצה, מ"מ ליכא דפנות, דליכא צירוף בין חלקי המחיצה, אך לענין שבת סגי במה דרשות י"ט גדורה במחיצות, ול"ב שיהא צירוף בין חלקי המחיצה, ומש"כ הרמב"ן דאיתניהו למחיצות מבחוץ דהוו י', י"ל דאין כונתו למחיצות החיצונות דהן בפנ"ע גבוהות י', אלא להא דהחקק מוקף במחיצות מבחוץ בגובה י', (וכ"כ הבית מאיר בסימן שמ"ה בד' הרשב"א והר"ן שם), אך אי"ז מתישב היטב בלשונו, וע"כ צ"ל, דאף דהוי רה"י ע"י צירוף חלקי המחיצה, מ"מ בעינן שיהי' גובה י' מבחוץ, דבלא"ה אין ע"ז תורת מחיצה כלל, כיון שהחלק החיצון אינו מבדיל כלל מפני הרבים, ועי' חזו"א סימן ס"ה סקס"ב ואילך שדן בזה.

סבר אבי למימר גו"א מחיצתא, - בפירש"י כתב דהגביהם י' סביבות ראשו, ומבו' דסגי במה שמגביהם י', וא"צ להגביהם עד הסכך, וכ"ה מבו' בד' הר"ן בשלהי סוגיין דהא דמהני מחיצות שאין גבוהות לסכך, א"צ בזה לדינא דגו"א, - אך הרא"ה והמאירי כתבו דרואין המחיצות כעולות עד הסכך, וכ"כ הרא"ה והמאירי לקמן ט"ז א' דהא דסגי במחיצות גבוהות י' הוא מדין גו"א, וכ"כ בפסקי רי"ד וריא"ז ובריטב"א שם.

ועי' ריטב"א דהא דלא סגי בעמוד פחות מי', הוא משום דאין מחיצה פחותה מי' וליכא למימר גו"א, ועי' מ"מ פ"ד מסוכה הי"ד דהוא משום דכל שאין העמוד רשות בפנ"ע, ליכא למימר גו"א, ורק בגבוה י' שהוא רה"י לענין שבת ועולה עד לרקיע, הי' סבור אביי להכשיר בשבת, ומבו' דהא דהוי רה"י לענין שבת, אי"ז מכח דינא דגו"א, ונת' להלן.

א"ל רבא בעינן מחיצות הניכרות וליכא, - בד' התוד"ה סבר שדנו מ"ט מהני פי תקרה, מבו' דדינא דמחיצות הניכרות היינו, דאף דאמרינן גו"א, מ"מ ל"מ זה בסוכה דבעינן מחיצות הניכרות, וזהו שהק' דגם פי תקרה לא יועיל, וכ"כ הריטב"א והר"ן, וכ"ה מבו' בד' רש"י לקמן כ"ה א' ובשבת ו' ב' ועירובין ט"ו א' ופ"ט א' דהא דעמוד ותל הוו רה"י הוא משום גו"א, וכ"כ הר"ח בשבת ז' ב' והר"י מיגש בתשו' סימן כ"ד והרשב"א והריטב"א בעירובין פ"ט ב' והריטב"א בסוגיין, ובע"כ דאף בעמוד אמרינן גו"א, ואך לענין סוכה ל"מ משום דאי"ז מחיצות ניכרות

אך בתורי"ד כתב, דכיון דאי"ז מחיצות ניכרות לא אמרינן בהו גו"א כלל, וכ"כ הראמ"ה והמאירי, ועי' בחי' הגר"ח פ"ד מסוכה הי"א שכתב כן בדעת הרמב"ם, - ובטעם הא דתל הוי רה"י, כתב הראמ"ה דהוא משום דלעצמן מחיצות נינהו, והיינו דהמחיצות שלמטה גודרות את הרשות למעלה, וכ"נ בד' התורי"ד, והא דבסוכה בעינן לדינא דגו"א, מבו' בד' הרי"ד דהוא משום דבעינן מחיצות מגיעות לסכך, וי"ל עוד דהוא משום דבסוכה בעינן מחיצות במקום הסוכה, וכ"ה בחי' הגר"ח שם, והמאירי כתב דהוא משום דכל שגבוה י' ורחב ד' אינו תשמיש של בני רה"ר ודינו כרה"י אף בלא מחיצות.

ועי' מאירי שבת צ"ט ב' שנסתפק דשמא ברה"י דעמוד לא אמרינן רה"י עולה עד לרקיע, משום דלא אמרינן בה גו"א, וזה כדבריו בסוגיין, - ועי' בחי' הגר"ח שם שפירש כן גם בטעמא דהרמב"ן בשבת צ"ט ב' דעמוד גבוה י' אין אוירו רה"י, דהוא משום דלא אמרינן בעמוד גו"א, וצ"ע דהרשב"א והריטב"א והר"ן שם הביאו לדינא דהרמב"ן, והרשב"א והריטב"א בעירובין פ"ט ב' כתבו דתל הוי רה"י משום גו"א, וגם בד' הריטב"א והר"ן בסוגיין מבו' דבעמוד אמרינן גו"א, ורק לענין סוכה ל"מ, וגם אי"ז מתישב בד' הרמב"ן במלחמות בסוגיין שכתב דקי"ל דאף על שפת הגג ל"מ, (דאם הא דל"מ הוא משום דלא אמרינן גו"א במחיצות שאינם ניכרות, ודאי דיש להכשיר בעל שפת הגג, וכמש"כ הגר"ח שם), ועיי"ש שכתב בדעת הרמב"ם דאף בתל ועמוד אמרינן רה"י עולה עד לרקיע, ואף דלא אמרינן בזה גו"א, והוא משום דהמחיצות התחתונות גודרות עד לרקיע, וכ"ה בחי' ראמ"ה בסוגיין דבעמוד אמרינן רה"י עולה עד לרקיע, אף דלא אמרינן בי' גו"א, ועי' בגליונות חזו"א שם.

אמר ר"ה מחלוקת על שפת הגג וכו', - עי' ריטב"א דכו"ע ס"ל דבעמוד ל"מ משום דאי"ז מחיצות ניכרות, והא דפליגי בעל שפת הגג הוא משום דהמחיצות ניכרות בבית, וצ"ב מאי מהני הא דהמחיצות ניכרות בבית, הרי בסוכה בעינן שיהיו המחיצות ניכרות ונראות עמה, וכמש"כ הריטב"א לעיל, וכ"כ התוס' בטעמא דמ"ד דעל שפת הגג לכו"ע כשרה, - ועי' ערול"נ די"ל דמהני הקונדיסין להיכר מחיצה למעלה, ועי' ט"ז סימן תר"ל סק"ז דבעינן שיהיו הקונדסין מכוונין כנגד כתלי הבית, ויל"פ דהוא מכח ה"ט, אך בשעה"צ שם סקכ"ח פירשה כד' הריטב"א דבעינן שיהא הסכך מכוון כנגד הכתלים, דלא אמרינן גוד ולבוד, וצ"ע דהריטב"א לטעמי' לקמן ט"ז א' דל"מ דפנות י"ט שאינם מכוונים כנגד הסכך, אך הטושו"ע שם ס"ט כתב דמהני בכה"ג, (וכ"כ בפסקי ריא"ז לקמן בפירקין) וא"כ ה"נ הכא מהני.

ועי' ראמ"ה דטעמא דמ"ד דל"מ אי"ז מדינא דמחיצות ניכרות, דכיון דהמחיצות ניכרות במקומם ודאי דאמרינן גו"א, (וזה לטעמי' דדינא דמחיצות ניכרות הוא דבלא"ה לא אמרינן גו"א, וזה ודאי תלי במקום המחיצות), אלא הוא משום דלא אמרינן גו"א במחיצות שאינם יוצאות קצת למעלה מהגג.

או"ד בין בזו ובין בזו מחלוקת, - בפי' ר"ח כתב דעל שפת הגג פליגי אם אמרינן גו"א, - ועי' בדו"ח הגרע"א מכת"י שהק' דמ"ט לא אמרינן נמי דאו"ד באמצע מחלוקת אם מהני דיומדין, אך על שפת הגג ובלא דיומדין לכו"ע פסולה, ועיי"ש מש"כ בזה, - ועד"ז הק' הגרע"א בקו' עצומות, במש"א דא"ל ר"ה פליגי באמצע וכו' להודיעך כחו דר' יעקב, ועי' רש"ש, - ועי' ביה"ל ח"ג סו"ס נ"ג וחזו"א סימן ק"נ סק"ה דמש"א דבין בזו ובין בזו מחלוקת, היינו דפליגי אם מהני דיומדין, אך לכו"ע ל"מ גו"א, אך זה שלא כד' הר"ח, - ועי' רמב"ן במלחמות דהרי"ף השמיט להא דפסלינן בעל שפת הגג ובאמצע הגג, לפי שכתב לקמן ת"ר ב' כהלכתן ושלישית אפי' טפח וכו', ומבו' דטעמא דרבנן דל"מ על שפת הגג מדין גו"א, ול"מ באמצע הגג מדין דיומדין, הוא משום דאי"ז ב' מחיצות כהלכתן, וכ"ה מבו' בד' הריטב"א ולפ"ז הוי זה חדא פלוגתא, ולפ"ז י"ל דפשיטא להגמ' דאם דיומדין מהני אף דאי"ז מחיצות כהלכתן, כ"ש דגו"א מהני.

עי' רמב"ן במלחמות דקי"ל דל"מ בין על שפת הגג ובין באמצע הגג, וכ"כ הרא"ש והריטב"א והר"ן והראב"ד בפ"ד מסוכה הי"א, - אך הרמב"ם שם כתב דעל שפת הגג כשרה, ועי' מ"מ דגריס הכא דר"נ אמר דעל שפת הגג כשרה, וכ"כ הרי"צ גאות בהל' סוכה דכ"ה גיר' ר"ש גאון, וכ"כ בתשו' ברכת אברהם להר"א בן הרמב"ם סימן כ"ו, ועי' בחי' הגר"ח שם שפירש טעמא דהרמב"ם בע"א.

שהי' ר' יעקב אומר דיומדי סוכה טפח, - התוס' כתבו דהא דלענין שבת בעינן אמה, הוא משום דהחמירו במחיצות שבת, אך בתור"פ כתב דלענין שבת אין מחיצה פחותה מד"ט, ומדרבנן אוקמוה אאמה לרוחא דמילתא, ומשא"כ לענין סוכה דשלישית אפי' טפח, סגי בדיומדין טפח, והיינו דמדינא דשלישית אפי' טפח נלמד דאף מחיצת טפח יש לה תורת מחיצה לענין סוכה, וע"כ סגי בדיומדין טפח, וכ"כ בקונט' הגרי"ז.

ועי' בפסקי הרי"ד דאף לרבנן מהני דיומדין דז' טפחים, וכ"כ הרא"ה, והיינו דהא דלרבנן ל"מ דיומדין טפח, הוא משום דלענין סוכה ל"ה מחיצה פחותה מז"ט, ורק בדופן השלישית נתחדש דסגי בטפח, אך בב' הדפנות בעינן שיהיו כהלכתן ולא סגי בטפח, וע"כ אף לדידהו מהני דיומדין דז' טפחים.

ושאינה גבוהה י' טפחים, - מסקנת הסוגיא דהא דבעינן חללה י' בר מסככה, נלמד לר"מ מכרובים, ולר' יהודה הוא מהלמ"מ, ועי' מהרש"א דאף למסקנא בעינן למילף מהא דלא ירדה שכינה למטה, דמזה ילפינן דהוי על גבה רשות אחרת אף בגבוה י' עם סככה, - ועי' ר"י מלוניל וריטב"א בריש פירקין דהא דבעינן חלל י' בר מסככה, היינו דכל דליכא חלל י' לא חשיב כסכך, וילפינן לה מכרובים, ובפשוטו לפי דבריהם אף למסקנא בעינן למילף מהא דלא ירדה שכינה למטה, דשיעור מחיצה הוא י"ט, וכ"ה בעירובין ד' ב' דשיעור מחיצה י' ילפינן לה מכפורת, אך בד' רש"י ה' ב' ד"ה ולר' יהודה, מבו' דהא דבעינן חללה י' בר מסככא, הוא משום דבלא"ה לאו מחיצה היא, וכ"ה מבו' בד' המהרש"א שם, עיי"ש, - ועי' בפירש"י לקמן ט"ז א' דאף בפחות מי' הוי סכך, ושיעור י' אינו אלא בדפנות, אך בד' הריטב"א שם מ' דמפרש בע"א, ועי' בשיעור הגר"ר שליט"א שהאריך בכ"ז.

ו' ב' - ת"ר ב' כהלכתן ושלישית אפי' טפח, - עי' רא"ש בסימן ג' דדינא דשלישית אפי' טפח הוא דהדופן הקצר נמשך כנגד האורך, ועי' רמב"ן במלחמות שהביא מירושלמי, דרואין אותה כאילו היא יוצא, ועי' ריטב"א בסוגיין דרואין כאילו הכל סתום, ועי' רש"ש דהוא מדינא דגוד, - ועי' הפלאה בסימן תרל"ב דבמפסיק סכך פסול ברוח שלישית סגי למימר דופ"ע על טפח א', ועי' חזו"א סימן קמ"ד סק"א שנסתפק בתו"ד בדין דופן שלישית שמפסיק אויר בהמשך הרוח, אם מכשרינן לה מדינא דשלישית אפי' טפח, ועוד יל"ע אם מהני מחיצת טפח להתיר בגונא דהסוכה בהמשך מתרחבת לרוח השני, - עוד הביאו למש"כ התוס' ביצה ל' ב' דאין נאסר מדין עצי סוכה אלא ב' כהלכתן ושלישית טפח והיותר מכך אינו נאסר, ומ' דהא דמהני שלישית טפח, אי"ז כדינא דגוד, אלא הוא משום דסגי במחיצת טפח לגדור את כל הרוח.

ואותו טפח היכן מעמידו, - עי' בקונט' הגרי"ז שפירש, דאף דנאמרה ההלכתא דשלישית אפי' טפח וסגי בזה לקיום דין דפנות, איכא דין נוסף דתהא הסוכה סתומה ברוח שלישית, ובזה הוא שנחלקו היכן מעמידו לאותו טפח דעי"ז תהא חשובה כל הרוח השלישית כסתומה, אך לכאו' אי"ז מתישב בד' רש"י שפירש דטעמא דמ"ד דכנגד ראש תור, הוא משום דמיחזי כד' מחיצות, וצ"ע.

מעמידו כנגד היוצא, א"ל רב כהנא ורב אסי לרב ויעמידנו כנגד ראש תור, - בפירש"י כתב דכנגד היוצא היינו מעמידו בסמוך לא' מן הדפנות, וכ"כ בפי' ראמ"ה, וכ"כ הריטב"א בשם י"מ, וכנראה היינו דהו"ל מעליותא בדופן שהיא סמוכה לדופן אחרת, וכמו שמצינו בסוגיין דאיכא מעליותא בב' דפנות דעריבן, - ובכנגד ראש תור נחלקו האחרונים בדעת רש"י, אם המכוון הוא שיעמידנו באלכסון סמוך לא' מן הדפנות, או שיעמידנו באלכסון בקרן הפרוץ, עי' מהרש"ל ומהרש"א ומהר"ם, והריטב"א פירש לדרך זו שמעמידו סמוך לא' מן הדפנות, והראמ"ה פירש שמעמידו בקרן הפרוץ, וצ"ע לפי' הריטב"א דהיאך מכשרינן בזה בסוכה קטנה, הרי נמצא דהמקום הגדור אין בו ז' על ז', ועיי"ש במהרש"א דבד' התוס' מבו' דמעמידנו בקרן הפרוץ.

ובטעם המעליותא דכנגד ראש תור, פירש"י דהוא כדי שיהא נוטה לב' מחיצות ומיחזי כד' מחיצות, ומבו' דבעינן לחשוב הסוכה כמובדלת מד' רוחותי', וע"כ איכא מעליותא בהא דמיחזי כד' מחיצות, ובפירש"י לקמן מבו' דבגונא דבכל הרוחות הוי פרוץ מרובה ל"מ לענין שבת, (וכ"ה בל' רש"י בעירובין י"א א', וכ"כ הר"ן שם), ובסוכה נתחדש דכה"ג מהני, ומבו' ג"כ דבעינן שתהא הרשות מובדלת מד' רוחותי', ועי' תוס' עירובין צ"ב א' ד"ה וגפנים, דמבו' דכל דאיכא ג' מחיצות חשיבא הרשות מובדלת אף ברוח רביעית וכל שגפנים כאן מותר לזרוע כאן, ועי' פמ"ג במש"ז סימן פ"ג סק"א שנסתפק דהא דמותר לקרות קר"ש כנגד צואה שברשות אחרת, הוא אף בדליכא אלא ג' מחיצות.

עי' רמב"ן במלחמות שכתב דכנגד היוצא הוא כנגד סוף הדופן הארוך, דאם מעמידו סמוך לא' מן הדפנות, ל"מ, דרב לטעמי' דס"ל בב"ב ס"ב דמצר לו מצר א' ארוך ומצר א' קצר לא קנה אלא כנגד הקצר, ובסו"ד כתב דכן פירשו רב שרירא ורב האי גאון, והובאו כל דבריהם בריצ"ג הל' סוכה, וכ"כ התוס' הרא"ש, עי' בערוך ע' ראש, - ועי' ריטב"א דלפי' זה, הא דכנגד ראש תור, היינו דמצי להעמידו ביושר סמוך לא' מן הדפנות, ויתיר כנגד ראש תור, וכן פירש המהרש"א בד' הרמב"ן, ועי' שפ"א דהיינו רק בסוכה גדולה, דבסוכה קטנה כה"ג ליכא ז' על ז', ועי' בד' הריצ"ג בזה, - והריטב"א שם הק' על פי' זה, דהתם תליא מילתא בדעתו של מקנה, אבל הכא דאכשר רחמנא בב' כהלכתן ושלישית טפח כאילו הכל סתום, היאך שייך לומר ביטול וכו', ובדעת הרמב"ן ודעימי' צ"ל, דאף דמדיני דפנות סגי בשלישית טפח, מ"מ לדעת רב דס"ל התם דלא קנה אלא כנגד הקצר, ה"נ הכא כל שהעמיד לטפח דהדופן השלישי סמוך לא' מן הדפנות, לא חזינן להמקום שכנגד הארוך כלל כבתוך הסוכה, וע"כ לא מכשרינן לי', - ועי' מלחמות שם במה שהביא פלוגתת אמוראי בירושלמי, ועי' בזה בד' הראב"ד בכתוב שם.

ז' א' - רב סימון וכו' עושה לו טפח שוחק וכו', - בפירש"י כתב דהיינו דעי"ז הו"ל כמחיצה של ד', ונמצא רוב דופן עשוי, וכ"כ הרא"ה, ועי' ריטב"א דאף דבטפח גרידא הוי רוב דופן, בעינן רובא דמינכר, ועי' מאירי דבדיעבד די בטפח מצומצם, - ועיי"ש בשם תוס', דבעינן טפח שוחק דיהא מחיצה של ד', דבפחות מכך לא חשיב בשום דוכתא, וכ"כ התוס' הרא"ש והר"ן, וכ"נ בד' הרמב"ם בפיהמ"ש והר"א מן ההר, ובחי' הגרע"א ובמ"ב תר"ל סק"ח נראה שפירשו בד' הר"ן דהוא מכח ב' הטעמים.

ועי' תוס' בע"ב דל"ב לזה אלא מדרבנן, דמדאורייתא סגי בטפח סמוך לדופן, וכ"ה בפמ"ג באש"א תר"ל סק"ז ובביאוה"ל שם ס"ג, אך בל' הריטב"א מ' דהוא מדאורייתא, שכתב דטפח לחוד לאו כלום הוא ולהכי א"ר סימון וכו', וכ"נ בל' הרמב"ן במלחמות, וכ"כ הפמ"ג במש"ז תר"ל סק"ב לדקדק מד' הר"ן, וכן נראה בד' הגר"א סימן תר"ל ס"ג.

עי' ריצ"ג בהל' סוכה, שהביא מהגאונים שפירשו דהא דמהני טפח שוחק בפחות מג', הוא משום דהוי כלבוד לזוית, וכלבוד לג"ט אחרים כלפי חוץ, ויש בו שיעור דופן סוכה קטנה ז', וכ"ה בל' הרמב"ן במלחמות, והוצרכו לזה לטעמייהו דטעמא דרב דל"מ שיהא הטפח בסמוך לדופן, הוא משום דלא קנה אלא כנגד הקצר, ובע"כ דהא דמהני טפח שוחק, הוא משום דיש בו כשיעור דופן דסוכה קטנה, ועיי"ש שהק' ע"ז דלא אמרינן לבוד מב' רוחות, אלא כשיש עומד מכאן ומכאן, והכא הרי הוא פתוח מהצד השני.

עי' בקונט' הגרי"ז שהק' דההל' נאמרה שלישית אפי' טפח, ולריב"ל הרי בעינן ד"ט, ומבו' בדבריו דלד' התוס' דל"ב טפח שוחק אלא מדרבנן ניחא, וכתב דלעיקר דין דפנות סגי בטפח, והא דבעינן טפח שוחק וכו' הוא להא דבעינן שתהא הסוכה סתומה ברוח שלישית, עיי"ש, וצ"ע דמ"מ אחר דבעינן לזה לסתימת רוח שלישית, נמצא דלעולם איכא טפי מטפח, וי"ל כד' הגר"א דלבוד אינו משלים לשיעור דופן.

עי' גר"א סימן תר"ל ס"ג, דמש"א דשלישית אפי' טפח, אף דאיכא ד"ט ע"י לבוד, הוא משום דל"מ לבוד להשלים לשיעור דופן, ובב' כהלכתן ל"מ לבוד, ועי' חזו"א סימן ע"ה שהאריך בזה, וכתב דהוא מדאורייתא, ולפ"ז מש"א לקמן דדופן סוכה כדופן שבת ובלבד שלא יהא בין קנה לחבירו ג"ט, הוא בדאיכא עומד כשיעור דופן, ועי' חזו"א שם סקי"ב.

אך משמעות ד' רש"י לקמן בסוגיין דמהני אף בשעשה כל הדפנות ע"י לבוד, וכ"נ בפירש"י ותוס' לקמן י"ח א' בסיכך ע"ג אכסדרא שיש לה פצימין, ועי' פמ"ג באש"א ר"ס תר"ל, דבאכסדרא שאני, וכ"ה בפסקי ריא"ז וברי"צ גאות הל' סוכה ובבעה"ע הל' סוכה פ' ב' ובראבי"ה סימן תרכ"ה, וכ"כ רי"ו בנתיב ח' ח"א בשם הר"א ן' אסמעאל והביאו הב"י בסימן תר"ל, וכ"ה בתוס' הרא"ש לקמן ט"ז ב'.

ועי' תוס' לקמן י"ז א' שעמדו בהא דבעינן פס ד' ולא סגי בב' פסין שיש בכל א' חצי טפח ומשהו, ויעמיד א' בפחות מג' סמוך לדופן, והשני בפחות מג' סמוך לראשון, וכדתניא לקמן דדופן סוכה כדופן שבת ובלבד שלא יהא בין קנה לחבירו ג"ט, וכתבו דהוא משום דכל מחיצה שאינה של שתי וערב אינה מחיצה, ובתוס' הרא"ש שם נראה דהיינו דמש"א דבעינן פס ד', הוא להך מ"ד דל"מ מחיצה שאינה של שתי וערב, והברייתא דבלבד שלא יהא בין קנה לחבירו ג"ט, אתיא כהלכתא דמהני מחיצה של שתי, וכ"כ המהרש"א והמהר"ם שם, ולפ"ז לדינא דעתם כדעת רש"י ודעימי' דמהני לבוד להשלים שיעור דופן, - אך המג"א בר"ס תר"ל פירש דבג' דפנות ל"מ, ובד' דפנות מהני, והברייתא דבלבד שלא יהא בין קנה לחבירו, הוא כשעשה ד' דפנות, ועי' פמ"ג שם דהיינו מדרבנן, - ועי' בית מאיר ובכור"י שם שכתבו דאף בד' דפנות ל"מ לבוד להשלים שיעור דופן, ועיי"ש במש"כ עוד בזה.

ועי' רא"ה לקמן ט"ז ב' דאף בסוכה קטנה בעינן פס ד' ול"מ שיעמיד טפח שוחק ויהא לבוד לב' הדפנות שבצדדים, דלא מכשרינן אלא בדאיכא רוב דופן ולבוד, וכ"כ הריטב"א והר"ן שם, ואך דבד' הריטב"א שם מ' דהטעם הוא משום דלא אמרינן תרי לבוד בפחות מפס ד', - ובד' הרא"ה והריטב"א שם מבו', דכל דאיכא דופן ד"ט, סגי להשלים שיעור ז"ט ע"י לבוד, אף בדופן השני', ובכה"ג א"צ בדופן השלישית אלא טפח שוחק וכו', וכ"ה מבו' בד' התוס' שם, והוא נלמד מסוגיית הגמ' שם לפי פירושם דמש"א התם דפס ד' ומשהו מתיר, היינו ליחשב כדופן שני', אך לפירש"י והר"ן שם דאיירי בדופן שלישית דסוכה העשוי' כמבוי, אין ללמוד כן מהתם, וכ"נ בל' הר"ן בסוגיין, שפירש דהא דל"מ טפח שוחק בתוך ג' וצוה"פ ד' בשאר דפנות, הוא משום דאין צוה"פ מתיר בב' דפנות, ומבו' דאם הי' מחיצה גמורה הי' מהני, אף דליכא דופן ז' אלא ע"י לבוד, ועי' חזו"א סימן ע"ה סק"י י"א.

התוס' הק' דמ"ט ל"מ קנה בפחות מג' סמוך לדופן, וכתבו דהוא משום דמבטל לי' אוירא, ועי' מהרש"א לקמן י"ז א' שהק' ממש"כ שם דבפחות מג"ט דהוי כלבוד לא מבטל לי' אוירא, עיי"ש, ועי' פורת יוסף שם, ומבו' בדבריהם דלבוד מהני אף להשלים לשיעור טפח, אך מד' ש"ר שדנו דמ"ט בעינן טפח שוחק ולא סגי בטפח מצומצם בפחות מג' דאיכא רוב דופן, מבו' דל"מ לבוד להשלים לשיעור טפח, ועי' תוס' לקמן י"ח ב' בסו"ד, דלל"ב דהתם דעת רבא בעינן טפח בלא לבוד דלא אמרינן לבוד אלא למחיצות שלימות ולא למחיצה של טפח, וציין לזה הגרע"א בגהש"ס מכת"י.

בפירש"י כתב דטפח שוחק הוא ד' אצבעות שאין נוגעות זב"ז, ועי' מנ"ח מ' שכ"ה שהק' דהרי בלא"ה בעינן טפח שוחק, דלחומרא משערינן בשוחקות, ועיי"ש שכתב לדון דל"ב שוחקות אלא בדברים שנמסרו במדת אמה ולא בדברים שנמסרו במדת טפח, ועיי"ש שהוכיח כן עוד מסוגיין, אך הביא מד' הטוש"ע בסימן שס"ג דגם בטפחים בעינן שוחקות, וכ"ה גם בפיהמ"ש להרמב"ם ריש עירובין ובתשו' הרמב"ם סימן ל"ח ובעבוה"ק ש"א פ"ג. - ועי' בפי' הר"י מלוניל וברבינו מנוח פ"ד מסוכה דשיעור טפח שוחק הוא יתר חצי אצבע, ומבו' דאי"ז כשיעור שוחקות דעלמא, שהוא חצי אצבע לאמה, ובטפח הוא א' מי"ב באצבע, וצ"ע.

סוכה העשוי' כמבוי וכו' מעמידו לאיזה רוח שירצה, - בפירש"י כתב דהוא משום דיש כאן ד' יוצאין ולאיזה יוצא שירצה יעמידנו, וזהו לטעמי' דבעשוי' כמין גאם מעמידו סמוך לא' מן הדפנות, וע"כ בעשוי' כמבוי מעמידו לאיזה רוח שירצה דהו"ל סמוך לא' מן הדפנות, ול"מ להעמידו באמצע הרוח הפרוצה, דצריך להעמידו סמוך לדופן, אך לדעת הרמב"ן דכנגד היוצא היינו כנגד סוף הדופן הארוך, דאל"כ לא קנה אלא כנגד הקצר, ל"ש הך דינא כלל בעשוי' כמבוי, ויכול להעמידו בכל מקום שירצה, ואף באמצע הרוח הפרוצה.

עושה לו פס ד' וכו' דליכא ב' דפנות כהלכתן, - עי' ר"ן לעיל בסוגיין דמ"ד דאף בעשוי' כמבוי סגי בטפח, הוא משום דס"ל דב' כהלכתן היינו שיש בהן שיעור שלם, ומ"ד דלא סגי בטפח, הוא משום דבכהלכתן נכלל ג"כ שיהיו עריבן, וכ"נ בל' רש"י, ועי' פמ"ג באש"א תר"ל סק"ז, דהך דינא הוא מדאורייתא.

עי' ר"ן לקמן בסוגיין שכתב דהא דמהני פס ד', הוא דעי"ז איכא ב' דפנות דעריבן, וכ"ה בל' הריטב"א, ומבו' דאף דבפשוטו אין הפס ד' מועיל אלא בתורת דופן שלישית, (ונת' להלן), מ"מ סגי בזה לקיום דין עריבן, אף דגם דינא דעריבן הוא מכלל הא דבעינן ב' כהלכתן, וצ"ע, ועפי"ז כתב הר"ן שם דלעולם בעינן שלא יהיו בכל קרנות הסוכה פתחים, כיון דבעינן ב' דפנות דעריבן, וכ"כ הרא"ה והריטב"א, - אך עי' רא"ש בסו"ס ו' דכתב בהא דמהני פס ד', דיתרון התיקון במחיצות גרועות דלא עריבן משוי אותן למחיצות טובות להתיר בתיקון גרוע וכו', ומבו' דאף אחר דאיכא פס ד', אכתי לא חשיבי כב' מחיצות דעריבן, ולכאו' הוא משום דבעינן שיהיו הב' כהלכתן עריבן, ול"מ מה דהדופן השלישית עריבן עם אחת מהן, ואך דגם בדפנות דלא עריבן, מהני תיקון דפס ד', ורק שלישית טפח ל"מ בב' מחיצות דלא עריבן, - ולפ"ד הרא"ש נמצא, דכל דאיכא תיקון מעליא, א"צ דפנות דעריבן, ולפ"ז כל דאיכא ג' דפנות או ד' דפנות גמורות מהני אף שיש פתחים בכל קרנות הסוכה, וכ"ה ברי"ו נתיב ח' ח"א בשם הר"א ן' אסמעאל, והביאו הב"י בסימן תר"ל, ועי' חזו"א סימן ע"ה סקי"ג שעמד ע"ד רי"ו שאינם כד' הר"ן.

עי' בעה"ע בהל' סוכה ע"ט ב' דהא דבעינן פס ד' הוא בסוכה גדולה, דבסוכה קטנה סגי בטפח שוחק באמצע, דהוי לבוד לב' הדפנות, אך הריטב"א כתב דל"מ, משום דבעינן ב' דפנות כשיעור סוכה דעריבן, וצ"ב, ועי' רא"ה וריטב"א ור"ן לקמן ט"ז ב' שכתבו דל"מ בכה"ג, ונת' לעיל.

עי' תוס' וריטב"א לקמן ט"ז ב', דפס ד' ולבוד מהני ליחשב כדופן שני', ותו סגי בדופן שלישית בטפח שוחק, אך בפירש"י והר"ן שם פירשו בע"א, ועי' חזו"א סימן ע"ה סקי"א שכתב בדעת הר"ן דלא סגי בפס ד' ולבוד ליחשב כדופן שני', - ועי' ר"ן לקמן בסוגיין דאף דאם איכא דופן ז"ט, א"צ צוה"פ ע"פ כולה, מ"מ אם ליכא אלא פס ד' ולבוד, י"ל דבעינן צוה"פ ע"פ כולה, ומבו' דלא חשיב זה כדופן גמורה.

עי' חזו"א סימן ע"ה סק"י שהק' לד' התוס' דפס ד' ולבוד חשיב כדופן שני', דא"כ נמצא דהכא כשעושה פס ד', א"צ שיהיו ב' הדפנות האחרות כהלכתן, ואי"ז במשמע, וכתב דכל ד' התוס' הם רק בסוכה קטנה ולהכשיר עד כנגד הפס, אבל בסוכה גדולה כשמאריך אח"כ בצוה"פ ל"מ כיון דליכא ז' עומד, עיי"ש וצ"ע, אך בפשוטו י"ל, דאף אם חשיב כדופן גמור אף בסוכה גדולה, מ"מ כל דרוב הדופן פרוץ, ל"מ אלא בתורת דופן שלישית, וכמש"כ הריטב"א לקמן בסוגיין, דפרוץ מרובה ל"מ אלא בדופן שלישית.

ואינה ניתרת אלא בצוה"פ, - בפירש"י כתב דצריך לעשותו צוה"פ על פני כל הדופן, ועי' ר"ן דמזה נלמד דאין צוה"פ מתיר בב' דפנות של סוכה, וכ"כ בפסקי ריא"ז, ודימה להא דל"מ עמוד משום דבעינן מחיצות הניכרות, ועי' חי' הר"ן עירובין י"א א' שכתב ג"כ דל"מ צוה"פ בדפנות הסוכה, ועיי"ש מה שפירש הטעם בזה, ועי' בחי' הגר"ח פט"ז משבת שכתב דהוא משום דצוה"פ ל"מ להשלים שיעור המחיצות, ועיי"ש שנקט דלבוד מהני להשלים שיעור המחיצה, ועי' בגליונות חזו"א שם, ועי' בקונט' הגרי"ז מש"כ בזה, - ועי' רא"ש בסימן ל"ד דהא דל"מ צוה"פ בפנ"ע הוא מדרבנן, דבכל מקום צוה"פ חשיבא כמחיצה, ובביאוה"ל תר"ל ס"ו נקט דלדעתו אף בב' הדפנות מהני צוה"פ מדאורייתא, - אך עי' ריטב"א בשם התוס' דצוה"פ לחודה מהניא, והכא כשאין הצוה"פ על פני כל הרוח אלא ברוחב ד', וכ"ה בראבי"ה סימן תר"ו, ומבו' דבפחות מרוחב ד' ל"מ הצוה"פ, דאין פתח פחות מד', וכ"כ הר"ן, (אך י"ג בדבריו ג"ט), ועי' מג"א ר"ס תר"ל ופמ"ג שם וחזו"א סימן ע"ה סקט"ו וסימן ע"ז סוסק"ה.

ועי' פמ"ג באש"א תר"ל סק"א ותרל"א סק"ד דסגי בצוה"פ להשלים דופן ז', והשאר ניתן מדין פסל היוצא, וכ"כ בשעה"צ סימן תר"ל סק"ב, - אך הלבוש בסימן תר"ל כתב דבעינן צוה"פ ע"פ כל הרוח, וכן מבו' בד' הראבי"ה והריטב"א שפירשו כן בד' רש"י, ועי' בכור"י סימן תרל"א סק"ח וחזו"א סימן ס"ה סק"ח.

ואינה ניתרת אלא בצוה"פ, - בפירש"י כתב דעושה קנה של חצי טפח אצל היוצא וקנה של חצי טפח במקצוע השני וקנה על גביהן, והתוס' כתבו דאע"ג דבעלמא מהני קנה כ"ש, גבי סוכה החמירו דבעינן מחיצות ניכרות, ומ' דהוי זה חומרא דרבנן דהצוה"פ יהא ע"י קנים טפח, ומבו' דהוי זה מעליותא בהצוה"פ שהיא ע"י קנים טפח, ומ' מזה דדינא דצוה"פ הוא מכח הא דהקנים שבצדדים הוו כמחיצה, ועי' מ"ב סימן שס"ב סקס"ו בשם המחה"ש, דהקנים שבצדדים הם משום מחיצה ובעינן שלא תנידם הרוח, אך הקנה שעל גביהן אינו משום מחיצה ול"ב שלא תנידו הרוח, (ובחזו"א סימן ע"ז סק"ו נחלק ע"ז), ועי' אבנ"ז סימן רע"א סק"י ורצ"ה סקי"ד דעיקר צוה"פ היא הקנים שמכאן ומכאן, והקנה שעל גביהן הוא כדי שלא יהא פתחי שמאי, ועי' בפי' רבינו יהונתן בעירובין (ב' ב' בדפי הרי"ף), דהא דמהני צוה"פ, הוא משום דהקנים סותמין במבוי קצת, - אך עי' רא"ש בסימן ו' גבי סוכה דהכא הלכתא גמירי לה דבעינן טפח בדופן שלישי ורבא גמר מרבותיו שאותו הטפח צריך לעשות ממנו צוה"פ, ומ' דהא דל"מ הצוה"פ בלא מחיצת טפח הוא דינא דאורייתא, ועי' בערול"נ שעמד ע"ד התוס' דמ"ט לא פירשו כד' הרא"ש, אך בקונט' הגרי"ז פירש ד' התוס' ע"ד ד' הרא"ש, עיי"ש, - ועי' רא"ש בסימן ל"ד דהא דלל"ב בעינן טפח וצוה"פ אי"ז אלא מדרבנן, דבכל מקום צוה"פ חשיב כמחיצה, אך בד' הר"ן מבו' דמן הדין ל"מ צוה"פ בדפנות סוכה, וכנ"ל, וצ"ע.

ובהא דלא סגי בטפח בלא צוה"פ, עי' השלמה ומאירי בסוגיא דמיגו דהוא מדרבנן, וכ"כ הב"ח בסימן תר"ל והפמ"ג שם במש"ז ב' ואש"א ז' והמ"ב שם סק"י, - אך בד' הריטב"א מ' דהוא מדאורייתא, עיי"ש.

עי' בס' ההשלמה שהק' ע"ד רש"י, דכיון דהטפח שוחק הוא חלוק, מה מועיל יותר מקנה, וי"ל דהיינו משום דבעינן שיהא כל הטפח יחד, ופירש דלהך לישנא בעינן טפח שוחק פחות מג' סמוך לדופן ובאותו דופן עצמו יעשה צוה"פ, - ועי' ריטב"א דלהך לישנא בעינן טפח בינוני סמוך לדופן וצוה"פ, - ועי' ר"א מן ההר, דלהך לישנא סגי בצוה"פ ול"ב כלל טפח, ומש"א שלישית אפי' טפח, ל"ד הוא, וכ"כ המאירי בפי' קמא, - ועי' רי"ף שכתב דלהך לישנא לא איכפת לן בטפח בין ישנו ובין אינו, ובשיטת ריב"ב הק' ע"ז דא"כ מ"ט הוזכר טפח בברייתא, וי"ל כד' הר"א מן ההר דטפח שהוזכר בברייתא ל"ד הוא, אך עי' רא"ש שפירש ד' הרי"ף דהיינו דלא איכפת לן אם ישנו במקום אחד או בב' מקומות לעשות ממנו צוה"פ, ומבו' דגם להך לישנא מהני כשעושה טפח בצד א' וקנה בצד השני, ול"ב שיהא כל קנה דהצוה"פ חצי טפח, והר"ן פירש דהיינו דל"ב טפח "שוחק".

איכא דאמרי אמר רבא וניתרת נמי בצוה"פ, - בפירש"י כתב דהיינו דניתרת או בטפח שוחק, או בצוה"פ דב' קנים כ"ש וקנה על גביהן, וכן פירשו הרא"ש והר"א מן ההר, - אך הריטב"א כתב דאינה ניתרת אלא או בטפח שוחק בפחות מג' בלא צוה"פ או בטפח בינוני סמוך לדופן וצוה"פ, וכן נקט בקונט' הגרי"ז, ועיי"ש מש"כ לפרש בזה.

ועי' רא"ש שכתב להך לישנא דהברייתא הזכירה טפח כ"ש צוה"פ דחשיב מחיצה לענין שבת וכלאים, ומ' דאף להך לישנא למ צוה"פ בב' הדפנות, ורק בדופן זו שהקילו בה דסגי בטפח, כ"ש דסגי בצוה"פ דהיא מחיצה מעליא טפי, וכ"ה מוכח, דאם מהני צוה"פ אף בב' הדפנות, מאי קמ"ל רבא דדופן שלישית ניתרת גם בצוה"פ.

איכא דאמרי אמר רבא וצריכה נמי צוה"פ, - בפירש"י כתב דבעינן טפח אצל היוצא וצוה"פ, ומבו' דבעינן צוה"פ על פני כל הרוח, ונת' לעיל, - ולדעת רש"י נתחדש בהך לישנא דלא סגי בחצי טפח מכאן וחצי טפח מכאן כדעת ל"ק, אלא בעינן טפח אצל היוצא, וכ"נ מד' הרא"ש בדעת הרי"ף, אך הריטב"א פירש דלהך לישנא בעינן טפח שוחק בפחות מג' וצוה"פ, וכ"נ מד' הר"ן בדעת הרי"ף, - והך מילתא דלהך לישנא בעינן גם טפח שוחק, הוא נלמד מעובדא דרב כהנא דעביד טפח שוחק וצוה"פ, אך בהגה' הגר"א כתבו בשמו דל"ג טפח שוחק, וכנראה הוא לטעמי' בסימן תר"ל ס"ג דלבוד לא עדיף מצוה"פ ואינו משלים לשיעור דופן, והא דמהני טפח שוחק בפחות מג', הוא משום דשיעור הדופן הוא טפח, וע"כ כל שעושה צוה"פ לכולה, סגי בדופן טפח, ול"ב טפח שוחק וכו'.

עי' ר"א מן ההר שכתב דעושה הצוה"פ ברוח הרביעית, ודקדק כן בד' הרמב"ם בפ"ד מסוכה ה"ב, אך בפי' רבינו מנוח שם פירש בד' הרמב"ם דעושה צוה"פ בדופן השלישית, ועיי"ש שכתב דאין לפרש דעושה הצוה"פ באותו רוח שנתן בו הטפח, דברוח שעושה צוה"פ תו ל"ב מידי דאין לך מחיצה חשובה יותר מצוה"פ, וצ"ע דבע"כ חזינן דאי"ז מחיצה גמורה, דא"כ מ"ט לא סגי בצוה"פ לחודה, וכ"נ גם בד' הרי"צ גיאות בהל' סוכה בתו"ד דהצוה"פ היא בדופן הרביעית, עיי"ש, וכ"ה להדיא בתשו' רב האי שהביא שם, - ועי' שו"ת מים עמוקים סימן ד' ציינו הגרע"א בגל' סימן תר"ל שכתב בדעת הרמב"ם א"נ י"ל דהרמב"ם דמהני לעשות הצוה"פ בין ברוח ג' ובין ברוח ד', ופירש דהטעם בזה הוא דכיון דאין שם ג' דפנות גמורות ואין עליו צורת בית דירה אלא כדבר פרוץ בעלמא, משו"ה צריך לעשות לה צוה"פ כל דהו כדי שתיראה בזה כבית דירה, עיי"ש.?ועד"ז נראה גם לד' הריטב"א שנקט דל"ב צוה"פ על פני כל הרוח, ולפ"ז צ"ע היאך מצינו למימר דגם בסוכה העשוי' כמבוי צריכה צוה"פ, ובע"כ כנ"ל, וכ"נ ממה שסיים הריטב"א דאם יש דופן גמורה ל"ב צוה"פ, דאפי' נכנסים לסוכה דרך ארובה כשרה, והרי דס"ד דאף כשהיא גדורה כולה בעינן צוה"פ, שתהא נראית כבית דירה?.

עי' רמב"ם פ"ד מסוכה ה"ג דאף בסוכה העשוי' כמבוי צריך לעשות צוה"פ, ועי' רא"ש שכתב כן גם בדעת הרי"ף, ופירש טעמם משום דיתרון התיקון במחיצות גרועות דלא עריבן משוי אותן למחיצות טובות להתיר בתיקון גרוע ושקולות הן להצריך צוה"פ, ומבו' דאף אחר דעושה פס ד', אכתי ליכא ב' דפנות דעריבן, ונת' לעיל, - ועי' ריטב"א שצידד דבכה"ג א"צ צוה"פ, כיון דהוי כדופן גמורה, - ועי' בס' ההשלמה שכתב דכיון דאיכא דופן ז' א"צ צוה"פ, דשאר הסוכה הו"ל כקנים היוצאין לפנים מן הסוכה, ועי' ר"א מן ההר דל"ד להתם דאיכא ג' דפנות שלימות, והיינו דהתם ההכשר הוא מדין פסל, והכא ל"ש דין פסל, שהרי כל דליכא צוה"פ פסול אף המקום שכנגד הדופן ז', דאין לו ג' דפנות, - ועי' ר"ן דאם עשה דופן שלישית של ז"ט לכו"ע א"צ לעשות צוה"פ, וכ"כ המ"מ שם, והיינו דהא דבפס ד' צריך לעשות צוה"פ, הוא משום דלבוד ל"מ להשלים לשיעור העומד, וכ"כ הגר"א בסימן תר"ל ס"ג, ועיי"ש שהוכיח לזה, ונת' לעיל.

עי' פמ"ג במש"ז תרל"ג סק"ט שנסתפק לדעת הסוברים דל"ב צוה"פ אלא מדרבנן, די"ל דיועיל לזה גם דינא דגו"א, ויל"ד בזה גם לפ"ד הר"ן שדימה הא דל"מ צוה"פ בב' הדפנות להא דל"מ גו"א, ולפ"ז י"ל דבדופן ג' דמהני צוה"פ מהני גם גו"א, וגם לפ"ד הגרי"ז בקונט' דהא דבעינן להצוה"פ הוא משום דמלבד הא דבעינן דופן בעינן שתהא הרוח סתומה, י"ל דיועיל לזה גו"א.

עי' ריטב"א בשם התוס' דבצוה"פ זו ל"ב קנה על גביהן, דבסכך סגי, וכ"כ הראבי"ה בסימן תר"ו והביאו הרמ"א בסימן תר"ל ס"ב, ואך דהראבי"ה כתב דהיינו רק כשהקנים מגיעין עד הסכך, וצ"ל דאף דקי"ל בצוה"פ דא"צ ליגע, וכמש"כ הראבי"ה בסימן שע"ט, הכא גרע

וכמש"כ הפמ"ג בסימן תר"ל אש"א ב', ועמש"כ בזה המג"א בסימן תר"ל סק"ב והפמ"ג שם והגר"א שם ס"ב, - ועי' ביאוה"ל שם ס"ו שהק' לפ"ז דמ"ט בנעץ ד' קונדיסין ל"מ מדאורייתא, לדעת הרא"ש דצוה"פ מועלת מדאורייתא, עיי"ש, ומבו' דאף שנעשו הקונדיסין לצורך התקרה, הוי זה צוה"פ, ול"ד למזוזה דאמרינן ביומא י"א א' ומנחות ל"ג ב' דל"מ פצימין העשויים לחיזוק תקרה, וכ"ה מבו' במג"א סימן שמ"ו סק"ז ושס"ג סקכ"ח, ואכמ"ל.

עי' בטושו"ע סימן תר"ל ס"ג שכתבו דעושה צוה"פ ע"י שנותן קנה מהפס על הדופן האחר, ומבו' דראש הכותל מהני ליחשב כקנה דצוה"פ, אך ברי"ו נתיב ח' ח"א כתב דמעמיד קנה בסוף הכותל השלישי וישים קנה אחר על אותו הקנה ועל הפס ד', ועי' מג"א סימן שס"ג סקכ"ח שהוכיח דראשי הכתלים ל"מ ליחשב כקנה דצוה"פ, וכ"כ הדרכי משה שם, וכתב דהכא שאני דחומרא בעלמא הוא, ועי' מחה"ש שם דהיינו משום דמדאורייתא ל"ב צוה"פ, והפמ"ג שם כתב דהיינו רק בעשוי' כמבוי די"א דא"צ צוה"פ, - ועי' מקו"ח בתיקון עירובין וחת"ס ח"ו סימן ל"ד שנקטו דמעיקר הדין חשיב בכה"ג כצוה"פ, עיי"ש, אך למש"כ רבינו יהונתן דבעינן שיהיו הקנים סותמין במבוי קצת, ודאי ל"מ בכה"ג, (וגם למש"נ לעיל דבעינן דהקנים שבצדדים יהיו כמחיצה לכאו' ל"מ), ועי' קה"י עירובין סימן ו' שהאריך בזה.

וכן לשבת מיגו דהוי דופן לענין סוכה הוי דופן לענין שבת, - בפירש"י כתב דהמיגו מהני להתיר לטלטל בה, ועי' בס' ההשלמה שכתב דל"מ המיגו אלא לאשוויי רה"י דאורייתא, דסגי לזה בג' מחיצות, וע"ז מהני המיגו להכשיר למחיצה השלישית אף שאינה אלא טפח, אך ל"מ להתיר לטלטל בה, משום דמדרבנן בעינן תיקון ברוח רביעית, וע"ז ליכא מיגו כלל, ועי' מאירי דצידד דמהני המיגו א להתיר לטלטל בה, דמאחר דג' דפנות הוכשרו לסוכה הוכשרו לשבת שבתוכה, וכנראה היינו דבסוכה מהני ג' דפנות להבדיל הסוכה אף מרוח רביעית, וע"כ מהני זה אף להתיר לטלטל בשבת, ועיי"ש במאירי שעמד ע"ז ממש"א מיגו דהוי "דופן", וכתב דפירושו דהואיל ודופן זה מכשיר לענין סוכה כך מכשיר לשבת שבה.

הרי"ף השמיט לדינא דמיגו דהוי דופן לענין סוכה, ועי' השלמה שכתב בדעתו, דכיון דקי"ל דעושה טפח שוחק וצוה"פ, הוי מדינא רה"י דאורייתא וא"צ להמיגו, ולענין היתר טלטול ל"מ המיגו, - ועי' ר"א מן ההר שכתב לפי דרכו, דעושה צוה"פ ברוח הרביעית, וכיון דעושה צוה"פ ברוח הרביעית וטפח שוחק ברוח השלישית, סגי בכך אף להיתר טלטול, וא"צ להמיגו, - ועי' רא"ש שכתב דכיון דעושה צוה"פ ואיכא ג' מחיצות מעלייתא מילתא דפשיטא היא דמהני מיגו, וכתב להוכיח מזה דס"ל דאף סוכה העשוי' כמבוי צריכה צוה"פ, - אך הר"ן כתב דאיכא גווני טובא דל"ה רה"י מדאורייתא בלא מיגו, כגון פרוץ מרובה על העומד, ולכאו' היינו כשבכל ההיקף יחד הוי פרוץ מרובה, וכמו שפירש"י לקמן, או היכא שדופן מזרחית ארוכה הרבה שהיא מתרת בסוכה כנגד כל ארכה מדין פסל היוצא, ובשבת אינה מותרת אלא כנגד הקצר, - אך מד' הני קמאי בדעת הרי"ף נראה דס"ל דצריך לעשות הצוה"פ על פני כל הדופן, וכל שלא עשה הצוה"פ ע"פ כולה לא מכשרינן למקום שחוץ לצוה"פ מדין פסל, וע"כ הו"ל רה"י מדאורייתא.

עי' ריטב"א בשם תוס' שהק' דנימא איפכא דמיגו דל"ה דופן לענין שבת ל"ה דופן לענין סוכה, ועיי"ש מש"כ לדון בזה, ובסו"ד כתב דלאוקמי מילתא על דין תורה לגבי שבת ולהכשיר סוכה עדיף טפי וכו', ולפ"ז ל"מ המיגו אלא בגונא דמן הדין מותר לטלטל מדאורייתא, וכ"כ הר"ן בשם י"מ, - ועי' ר"ן דכיון שפירשה תורה מחיצות הסוכה וא"א לז' ימי סוכה בלא שבת, ודאי דלא בא להכשירה לו' ימים בלבד וכו'.

עי' פנ"י שכתב דמדאורייתא בלא"ה שרי, דלא גרע שלישית טפח מלחי, וקי"ל דב' מחיצות ולחי הוי רה"י, ועוד דכיון דאיכא ב' מחיצות ואינו מפולש ל"ה רה"ר דאורייתא דל"ד לדגלי מדבר, וגם הו"ל רה"ר מקורה, - אך בד' הר"ן מבו' דהוי רה"ר מדאורייתא, ועי' חזו"א סימן ע"ב סק"י שפירש דהוא משום דל"מ ב' מחיצות ולחי בשעשויות המחיצות כמין גאם, אך בביאוה"ל סימן שס"ג ס"א נקט לא כן, ועי' בס' משנת אליהו סימן י"א שהאריך בזה.

דופן סוכה כדופן שבת ובלבד שלא יהא בין קנה לחבירו ג"ט, - בד' רש"י מבו', דאף כשעשה כל הדפנות קנה קנה פחות מג"ט, שפיר דמי, ומשמעות דבריו, דהוא אף כשלא עשה אלא ב' דפנות גמורות ושלישית טפח, וכ"ה להדיא בד' הריטב"א, וצ"ע ממש"כ הריטב"א לקמן ט"ז ב', דבדופן האמצעית ל"מ עומד טפח שוחק דהוא לבוד לב' הדפנות האחרות, ונת' לעיל דכ"ה בד' כמה מרבוותא, - אך המג"א בר"ס תר"ל כתב לדעת התוס', דל"מ מחיצות שע"י לבוד, רק כשעשה ד' דפנות ובכה"ג איירי הכא, ובחזו"א סימן ע"ה סקי"ב כתב לפרש עוד דאיירי הכא בדאיכא עומד ז' טפחים ואף דפרוץ מרובה, ובכה"ג מהני לבוד, אך בד' התוד"ה שלא יהא, מבו' דפשיטא להו דלא איירי בכה"ג, ונת' עוד בזה לעיל.

בפירש"י כתב דהא דתניא ובלבד שלא יהא בין קנה לחבירו ג"ט, דווקא במקומות הרבה דהו"ל פרוץ מרובה, אבל במקום א' או בב' מקומות הו"ל כפתחים, וכ"כ הר"א מן ההר, ומ' דכל דהוי עומ"ר מהני, אף אם אין בהעומד עצמו ז' טפחים, וכ"כ רי"ו נתיב ח' ח"א לדקדק מד' רש"י והרא"ש, וכתב די"א דל"מ אא"כ יש בכל העומד יחד ז' טפחים אף אם הוא בב' מקומות, ועיי"ש שכתב כן בשם הר"א בן אסמעאל, ועי' בפסקי ריא"ז דכל דליכא בהעומד במקום א' ז"ט, ל"מ, אף אם הוי עומ"ר, - ועי' ראבי"ה סימן תרכ"ה שהוכיח מסוגיית הגמ' לקמן ט"ז ב', דל"מ עומ"ר לגבי סוכה, וע"כ ל"מ אלא פס ד' ומשהו בתוך ג' סמוך לדופן דהו"ל לבוד, וכ"כ בס' ראשל"צ בסוגיין, ועי' חזו"א סימן ע"ה סק"ב ד' ו', ועיי"ש סק"י י"ב י"ד ט"ו אם מהני עומ"ר לדינא דעריבן, ועי' בזה במ"ב סימן תר"ל סקכ"ג.

שהשבת אינה ניתרת אלא בעומ"ר על הפרוץ משא"כ בסוכה, - בפירש"י מבו' דאף בסוכה ל"מ דופן דהוי פרוץ מרובה ברוח זו, וכדתני שלא יהא בין קנה לחבירו ג"ט, דהיינו במקומות הרבה דהו"ל פרוץ מרובה, וכמו שפירש"י, אלא איירי הכא בגונא דבכל ההיקף יחד הוי פרוץ מרובה, ובכה"ג ל"מ לענין שבת, וכאשר כ"ה מבו' גם בל' רש"י בעירובין ה' ב' וי"א א' וט"ו ב', וכ"ה בחי' הר"ן שם י"א א' בדעת רש"י, והיינו משום דבעינן דע"י ג' המחיצות תהא הרשות מובדלת מד' רוחותי', ונת' לעיל, ובסוכה מהני, וכ"נ גם בד' הרא"ש והטור, וכ"כ הב"ח בסימן תר"ל והט"ז שם סק"ו והמג"א שם סק"ו, - ועי' פנ"י דהא דמהני בסוכה כה"ג, הוא מהא דאכשר רחמנא ב' כהלכתן ושלישית טפח, ואורחא דמילתא דיש פתחים בב' הדפנות, והו"ל פרוץ מרובה בכל ההיקף יחד, ועי' שפ"א שהק' ע"ז דא"כ גם בשבת נימא דלמ"ד דסגי בב' מחיצות ולחי יועיל אף בפרוץ מרובה בכל ההיקף, וכתב דהא דמהני זה בסוכה, הוא משום דהמצוה היא ב' וטפח.

עי' בחי' הרא"ה והריטב"א שפירשו דהא דבסוכה מהני פרוץ מרובה, הוא בדופן השלישית, ובשבת ל"מ בכה"ג דבעינן ג' מחיצות שלימות, וכ"ה בפי' הר"ח והר"א מן ההר, וצ"ע דאף בשבת מהני ב' מחיצות ולחי, ואף אם בב' מחיצות כמין גאם ל"מ לחי, מ"מ בב' מחיצות זו כנגד זו, מהני לחי במחיצה ג', וצ"ל דלחי הוי מין מחיצה אחר, וכל דליכא לתנאי לחי ובאנו להכשיר משום מחיצה דעלמא, ל"מ אלא בדהוי עומ"ר, וכ"כ המ"מ בפ"ד מסוכה הי"ב בדעת הרמב"ם שם, ועי' כס"מ שם, - ועיי"ש בריטב"א דאף דבעינן צוה"פ בדופן שלישית, מ"מ ל"ב שתהא ע"פ כולה, ואכתי הוי פרוץ מרובה, אך לדעת הרמב"ם והרא"ה דבעינן צוה"פ ע"פ כולה, צ"ל דאיירי בדאיכא עומד ז"ט, דבכה"ג ל"ב צוה"פ, וכ"כ הלח"מ שם.

עי' בפסקי ריא"ז שפירש דבסוכה מהני אף פרוץ מרובה כל דאיכא בעומד ז' טפחים במקום א', וכ"כ רי"ו בנתיב ח' ח"א בשם הר"א בן אסמעאל, וכתב דהיינו רק בדאיכא ז"ט במקום א', והוא מוכח כן מהא דסיכך ע"ג פסי ביראות דל"מ בחול, אף דאיכא י"ב טפחים, ובע"כ דכל דהוי פרוץ מרובה ל"מ אלא אם איכא ז"ט עומד במקום א', (וזהו גם הא דתני דבלבד שלא יהא בין קנה לחבירו ג"ט, והיינו בדליכא ז' טפחים עומד), וכ"כ הרי"צ גאות בהל' סוכה, וכתב שם דהא דבפסי ביראות ל"מ, הוא משום דהוו ו' טפחים ולי"ב שיעור סוכה קטנה, וכ"נ בפסקי רי"ד לקמן י"ט א', וכ"ה משמעות ד' הר"ן שכתב דכל דאיכא ג' דפנות של ז"ט תו ל"ב צוה"פ, ומ' דשוה דין כל הדפנות, דכל דאיכא ז"ט עומד שפיר דמי ואף אם פרוץ מרובה, וכ"כ בחזו"א סימן ע"ה סק"ב בדעתו, וכ"כ בס' ראשל"צ בסוגיין בדעת הרמב"ם, וכן נקט בחי' הגר"ח בפט"ז משבת בדעתו, ועיי"ש שכתב דהא דל"מ אלא בדאיכא עומד ז"ט, הוא משום דהפרצות והפתחים לא מצטרפי כלל לדיני מחיצות ואינן מועילין להכשר סוכה, ועיי"ש במש"כ עוד בזה.

ועי' בעה"ע בהל' סוכה פ: דמשמעות דבריו דכל דאיכא נסרים רחבים ג"ט או ד"ט מהני אף פרוץ מרובה, והא דל"מ בקנה קנה כשיש ג"ט ביניהם, הוא משום דקנה לא חשיב עומד, וכ"נ בפי' הריב"ן, וצע"ג מהא דל"מ בסיכך ע"ג פסי ביראות, אף שיש בהעומדין אמה.

עי' רמב"ם בפ"ד מסוכה הי"ב, דהא דפרוץ מרובה כשר, הוא רק כשאין הפתח יתר על י', אך כל דהוי יתר על י' ל"מ אע"פ שיש לה צוה"פ, ועי' רא"ש סימן ח' שנחלק ע"ז, דקי"ל דמהני צוה"פ ליותר מי', ועי' בחי' הגר"ח פט"ז משבת במש"כ בדעת הרמב"ם, - ועי' בפסקי ריא"ז שכתב דכל דאיכא ז"ט עומד במקום א' מהני אף אם הוי הפירצה יותר מי' אמות, אך צריך שיכיר היושב שיש דפנות לסוכה זו שלא יתרחקו מעיניו יותר מדאי, - ועי' רא"ש בסימן ח' בשם הירושלמי דרחב מי' אמה בסוכה כשרה, ולדעת הרמב"ם והרא"ש צ"ל דהוא רק בדופן הג', וכ"נ בד' הר"א מן ההר, וכתב דכ"ה דניתר אף בפרוץ מרובה, ה"נ ניתר אף ביתר מי', וכ"כ בשיירי קרבן, ובד' רבינו מנוח בהל' סוכה שם נראה דהרמב"ם לא פסק כד' הירושלמי, אך בד' ההשלמה נראה דמפרש דהוא בכל הדפנות, וכתב דכיון דפרוץ מרובה מותר, ה"ה יותר מי'.

דאילו סוכה דעלמא בעיא טפח שוחק ואילו סוכה דשבת ל"ב טפח שוחק וכו', - בפירש"י מבו' דהיינו דהא דמכשרינן בסיכך ע"ג מבוי שיש לו לחי, הוא רק בשבת דאיכא מיגו, אך בחול ל"מ, וכ"כ ש"ר, - אך הראשונים דקדקו מד' הרי"ף דמהני המיגו להכשיר אף בחול, ועי' ריטב"א דלפ"ז מש"א דסוכה דעלמא בעיא טפח שוחק, היינו סוכה שבראש גגו או סוכה שברה"ר, דל"מ הלחי להכשירה בשבת, - ועי' בדו"ח הגרע"א מכת"י שהק' דמ"ט לא מכשרינן אף ביו"ט, במיגו דמהני להתיר הוצאה שלא לצורך, ועי' עמודי אור סימן ל"ה שפירש בזה ד' הרי"ף דמהני המיגו אף בחול, דס"ל דמלאכת חוה"מ מדאורייתא, ואף הוצאה אסורה בחוה"מ שלא לצורך, ויש בזה להמיגו, והגמ' הכא היא לרבה לטעמי' דס"ל דאין עירוב והוצאה ליו"ט.

ועי' בס' קהלת יעקב שהק', דאם ל"מ המיגו להכשיר אלא בשבת, הו"ל סוכה שאינה ראוי' לז', דאף מאן דמכשיר לקמן כ"ג א' סוכה ע"ג בהמה, הוא רק משום דמדאורייתא מחזא חזיא, ועי' פמ"ג באש"א תר"ל סק"י ובית מאיר שם ס"ז ודו"ח הגרע"א מכת"י לקמן כ"ג א' ורש"ש ומרומי שדה בסוגיין וכתבי קה"י סו"ס קמ"ז.

בד' הריטב"א מבו' דבעושה סוכה בראש גגו ליכא מיגו, והיינו משום דבלא"ה הוי מקום זה רה"י, ועי' ראבי"ה סימן תר"ח שנסתפק בדין פסי ביראות בחצר, והביאו הרא"ש, ובפשוטו נסתפק בזה, ועי' רמ"א סימן תר"ל ס"ז ומג"א שם סק"ט והגר"א ומ"ב שם, אך בד' הב"י בסימן תר"ל, מבו' שפירש ספיקא דהראבי"ה בע"א, עיי"ש, וצ"ע.

ז' ב' - סיכך ע"ג מבוי שיש לו לחי כשרה, - בפירש"י כתב דאיירי במבוי מפולש דמהני הלחי לעשותו כרה"י מדאורייתא, ואף דאסור לטלטל ממנו לרה"י מדרבנן, מ"מ מדאורייתא מיהא מותר, ועי' תור"פ דהיינו דכיון דהוי מחיצה מדאורייתא בשבת, אמרינן מיגו להכשירו לגמרי אף מדרבנן, ועי' רא"ש דמשום מצות סוכה התירו לטלטל בו, וכן פירש המהרש"א בד' רש"י, אך בד' תור"פ משמע דאף דאסור לטלטל בו מדרבנן, מ"מ כיון דהוי מחיצה מדאורייתא סגי בהכי להכשיר בסוכה, ועי' ריטב"א, ועי' מג"א סימן תר"ל סק"ט וביאור הגר"א שם שכתבו כן גם בדעת הרמב"ם, אך י"ל בדעתו דאיירי בשיש לו לחי מכאן וצוה"פ מכאן, וכמש"כ הר"א מן ההר, ונת' להלן, וכ"כ במרכה"מ פ"ד מסוכה.

אך התוס' נקטו דבמבוי מפולש דמדרבנן אסור לטלטל ממנו לרה"י, לא אמרינן מיגו, וי"ל דזה תליא במה שנחלקו רש"י ותוס' בדין ג' מחיצות מדרבנן, אם הוי איסור טלטול בעלמא, או דמדרבנן הוי ככרמלית, ונפ"מ אם מותר לטלטל ממנו לכרמלית אחרת, עי' ביאוה"ל סימן שע"ד ס"ב, ואיירי במבוי שאינו מפולש, ואף דבסוכה סגי בג' דפנות, איירי בשלא סיכך ע"ג כל המבוי, אלא סיכך לצד הלחי, וכ"כ הרא"ה והריטב"א והר"ן, ונתחדש בזה, דאף דלענין שבת אין הלחי מכשיר אלא בצירוף ג' המחיצות, וכלפי הסוכה הרי המחיצה האמצעית אינה ממחיצות הסוכה, מ"מ אמרינן בזה מיגו, (ובכה"ג אין המיגו על "הרשות", אלא על "הדופן", אך מאידך מהא דאמרינן מיגו מסוכה לשבת להתיר לטלטל, אף דבשבת בעינן תיקון ברוח רביעית, מבו' דמהני המיגו גם על הרשות), - ועי' תוס' דבכה"ג ל"מ המיגו אלא כלפי דין טפח שוחק דרבנן, כיון דמדאורייתא הוי המבוי רה"י אף בלא הלחי, אך הר"ן כתב דמהני המיגו אף כלפי דינא דאורייתא, כיון דמדאורייתא הוי רה"י מכח הלחי אף בלא המחיצה השלישית.

עי' מהרש"א שעמד ע"ד התוס' דמ"ט לא פירשוה בגונא שסיכך על חצי רוחב המבוי, ובכה"ג ניחא מש"א בגמ' דבחול סגי לה בטפח שוחק דיש לה ב' דפנות דעריבן, ועי' רבינו מנוח פ"ד מסוכה ה"י שפירש כן, ובדעת התוס' ודעימייהו יש מקום לדון, דבכה"ג ל"מ, כיון דתורת המחיצה דהלחי הויא רק על כל הרוח, (שהרי אין הלחי מועיל אלא מכח ב' הדפנות שבב' הצדדים), ואמנם זה תליא בהפלוגתא אם מהני לחי בדאיכא ב' מחיצות כמין גאם.

עי' ר"ן שכתב דמוכח בגמ' דבעושה סוכתו בכה"ג דאינה מפולשת לגמרי ניתרת בטפח שוחק, והיינו ממש"א בגמ' לעיל דבסוכה דעלמא סגי לה בטפח שוחק, והרי דאף דסוכה זו אין לה ב' דפנות דעריבן, מ"מ כיון שיש דופן אחרת כנגדה ואין הסוכה מפולשת, סגי לה בטפח שוחק, וכ"כ הריטב"א, - ועי' שו"ע סימן תר"ל ס"ד דהעושה סוכתו באמצע החצר רחוק מדפנות החצר סגי לה בטפח שוחק, ועי' בית מאיר שם ושעה"צ סקט"ו שעמדו דלפ"מ שפסק השו"ע שם ס"ז להכשיר אף במבוי מפולש, אין מקור לדין זה, ועי' מג"א שם סק"ד שהק' ע"ז דהר"ן לא הכשיר אלא בסוכה שיש לה ג' דפנות וסיכך רחוק מן הדופן האמצעית, דדפנות הסוכה עצמם הוו עריבן, אך בסיכך באמצע החצר ל"מ, עיי"ש, אך בד' הריטב"א מפורש להכשיר בסוכה שבתוך החצר, ועי' מג"א שם שהק' ע"ז דאטו דין סוכה העשוי' כמבוי הוא רק בשעשה על פני השדה במקום שאין מחיצה כנגדה, ופירש המחה"ש דהיינו דאם עשה בעיר לעולם איכא מחיצה כנגדה אף אם היא רחוקה, וצ"ע דלכאו' ל"מ אלא בתוך החצר, דהיא רשות מובדלת, אך בשעשה סוכה בעיר, אף אם יש מחיצה כנגדה, אכתי היא מפולשת להמקום שלפני המחיצה, וע"כ היא צריכה פס ד'.

עי' ר"א מן ההר שכתב דאיירי במבוי מפולש שהכשירו בלחי מכאן וצוה"פ מכאן, ואף דסוכה דעלמא לא סגי לה בלחי משהו ברוח רביעית, הכא מהני משום מיגו, והא דלא מכשרינן לה משום הצוה"פ, כנראה דהוא משום דצוה"פ ל"מ לדפנות סוכה אף בדופן שלישית, ומבו' לפ"ז דעל פסולא דצוה"פ ל"מ מיגו, אך מד' התוס' וש"ר דלא ניח"ל להעמידה בכה"ג, אף דכ"ה הכשר מבוי מפולש דעלמא, וכמש"א בעירובין ז' א', הוכיחו דס"ל דמהני מיגו להכשיר לצוה"פ, - ועד"ז יל"ע בסיכך ע"ג עמוד או על שפת הגג, אם מכשרינן לה בשבת משום מיגו, וכשהן עומדין בחצר, תליא בפלוגתת הריטב"א וראבי"ה אם יש להכשיר משום מיגו אף במקום שבתוך רה"י, ולמש"כ הרמב"ן במלחמות לעיל, דבכלל מש"א ב' כהלכתן נכלל דל"מ דיומדין ודל"מ על שפת הגג, לכאו' כ"ה דמהני מיגו בסיכך ע"ג פסי ביראות, ה"נ מהני מיגו בסיכך על שפת הגג, - ועי' מנ"ח מ' שכ"ה דמסיק דדפנות גזולים פסולין אף בשבת, אף בלא טעמא דמהבב"ע, ול"מ ע"ז מיגו, עיי"ש, - ועי' רש"ש שנקט דמהני מיגו להכשיר פסולא דאינו ראוי' לז', וצ"ע.

ואמר רבא סיכך ע"ג פסי ביראות כשרה, - התוס' כתבו דאף דלא התירו אלא לבהמת עולי רגלים, מ"מ כיון דמדאורייתא שרי בכל ענין אמרינן מיגו ואפי' מדרבנן לא אסרי משום מצות סוכה, והמהרש"א לעיל פירש לדבריהם דהוא כמש"כ הרא"ש דמשום מצות סוכה התירו לטלטל בה, ועי' מג"א סימן תר"ל סק"ט דאף דהתוס' ס"ל דבמבוי מפולש דמדרבנן ל"מ הלחי לא אמרינן מיגו, שאני התם דאין לו היתר כלל, ומשא"כ הכא דיש היתר לעולי רגלים.

ועי' רי"ף שהביא להך דינא, וכתבו הריטב"א והר"ן בדעתו דמהני המיגו אף בזה"ז דליכא עולי רגלים, וכדעת התוס', אך המאירי כתב דבזה"ז שרי היכא דאיכא ישיבות שהתלמידים צריכין לילך לשם, וכ"כ רבינו מנוח בפ"ד מסוכה בדעת הרי"ף, וכ"כ במ"ב סימן תר"ל סקל"ה בביאור ד' הרמ"א שם, ועיי"ש בהגר"א דבד' הרי"ף אין לפרש כן, דהרי"ף בעירובין השמיט לדינא דפסי ביראות, והרי דס"ל דבזה"ז לא שרי כלל, ועיי"ש דמסיק דגם הרמ"א לא נתכוין לכך, - ועי' רמב"ם פ"ד מסוכה ה"י דלא מכשרינן אלא בשסיכך ע"ג באר שיש לה פסין, ומבו' דאף דמהני גם בזה"ז דליכא עולי רגלים, ל"מ אלא בדאיכא באר, אך הראבי"ה בסימן תר"ח כתב דשרי אף בדליכא בור והביאו הרא"ש, ועי' ביאוה"ל סימן תר"ל ס"ז שעמד בזה, וי"ל דלהרא"ש לטעמי' דהא דשרי אף בזה"ז, הוא דמשום מצות סוכה התירו לטלטל בה, ע"כ א"צ שיהא בה בור, אך בדעת הרמב"ם י"ל דהא דשרי בזה"ז, הוא משום דלעולם מהני פסי ביראות להתיר אם יהא כאן עולי רגלים, (וזה ניחא טפי למשמעות ד' הרמב"ם פי"ז משבת ה"ל דאף בזמן עולי רגלים לא התירו אלא לעולי רגלים עצמם, ולפ"ז י"ל דאף בזה"ז קיים ההיתר לעולי רגלים), וע"כ ל"מ אלא בדאיכא באר, (וצ"ל דפסין גריעי ממבוי המפולש, שכתבו המג"א והגר"א בדעת הרמב"ם דאמרינן בי' מיגו אף דמדרבנן אסור לטלטל בו, ואכמ"ל).

אך עי' ר"ן שצידד דבזה"ז דליכא עולי רגלים לא אמרינן מיגו, וכתב די"א בדעת הרי"ף דכ"ה דלגבי עולי רגלים העמידו דבריהם על ד"ת, ה"נ הכא העמידו על ד"ת, וכ"כ הריטב"א בשם התוס' ובעה"מ, וכ"כ הר"א מן ההר, - ובד' הראמ"ה והר"ן מ' דבזמן דאיכא עולי רגלים, כשרה הסוכה לכו"ע, וצ"ע אם הוא משום דס"ל דכל דאיכא עולי רגלים מותר למלאות שם אף לבהמה דעלמא, וכמש"כ הרשב"א בעירובין כ"א א', או הוא משום דעבדינן מיגו לכו"ע מהא דמהניא המחיצה לעולי רגלים, (וי"ל דהוא משום דכל דמהני להתיר לעולי רגלים, בע"כ דהוי כרה"י אף מדרבנן, ואף לשאר אדם אי"ז אלא איסור טלטול בעלמא), ועי' ראמ"ה שם דאף דלא התירו הפסין אלא לבהמה ולא לאדם, כיון דאם אינו יכול לירד שם מותר אף לאדם, הוו מחיצות לשבת אף לאדם ואמרינן מיגו.

עי' ר"ן שכתב בתו"ד די"מ דלא שרי משום מיגו אלא איסורא דרבנן ולאוקמי אדינא דאורייתא, וכ"כ הריטב"א לעיל במיגו מסוכה לשבת, וכתב שהוכיח בחידושיו דאפי' איסורא דאורייתא שרי משום מיגו, וי"ל דהוא מהא דמהני בסיכך ע"ג פסי ביראות, אף דמדאורייתא ל"מ בסוכה, ובדעת הי"מ י"ל דס"ל דכל הא דל"מ דיומדין בסוכה אי"ז אלא מדרבנן, (עי' פנ"י לעיל ד' ב' שצידד דהא דל"מ גוד אסיק בסוכה הוא מדרבנן), ויש שפירשו דס"ל דמדאורייתא שיעור סוכה הוא ו' טפחים, וע"כ שפיר מהני פסי ביראות מדאורייתא, (וזה או כדעת הרא"ה לעיל ד' ב' דדיומדין דז"ט מהני, או כד' הריא"ז ודעימי' דכל דאיכא עומד כשיעור, מהני אף בפרוץ מרובה).

ט' ב' - העושה סוכתו תחת האילן כאילו עשאה בתוך הבית, - עי' בפי' ר"ח דפסולא דסוכה תחת האילן הוא דהו"ל כסוכה תחת סוכה, וכ"כ המאירי, וכ"ה מבו' בד' הרמב"ם בפ"ה מסוכה הכ"ב שכתב דסוכה תחת סוכה הוי כסוכה תחת הבית, וכ"נ בד' הטור סימן תרכ"ו, וכ"כ הבעה"ע בהל' סוכה פג: בשם י"מ, וכ"ה בתור"פ לקמן י' א', ואך דבדבריו מבו' דאין עיקר הפסול בב' סככין, אלא עיקר הפסול הוא בסוכה ודבר אחר, (ואך דבב' סככין כשרים לא חשיב כסוכה ודבר אחר, אלא כשיש הפלגה ביניהם), - אך הבעה"ע שם כתב דהפסול הוא משום דאין יושב בצל סוכה אלא בצל האילן, וכ"ה בד' הרא"ה והר"ן והריא"ז, וכ"נ בד' הריטב" א לקמן י' א', ובד' רש"י צ"ע, דבדבריו במתניתין מ' דאין הפסול בזה משום ב' סככין, אך בדבריו בד"ה מאי למימרא מ' דהפסול הוא משום ב' סככין, (וכן מ' גם ממש"כ בד"ה הא קא מצטרף, דמחובר סכך פסול, ומ' דלעיקר הא דפסלינן בסוכה תחת האילן, ל"ב להא דמחובר סכ"פ).

עי' בעה"ע שם שהק' דלפ"מ דמוקמינן לה בשחבטן, מאי ב' סככין איכא, ועי' עוד בדבריו שם (פד:) שהק' דאם הוא משום ב' סככים, מ"ט לא פליגי בה אם בעינן הפלגת טפח או ד"ט, ועי' פסקי רי"ד דהכא ל"ב הפלגה דאפי' אי חשבת להו חד הרי היא מסוככת בסכך פסול, ויל"ע אם היינו דאין הפסול משום ב' סככין, אלא משום דהיא מסוככת בסכ"פ ול"מ הסכך כשר כלל, או היינו דממ"נ היא פסולה, דאי חשבת לה כב' סככין פסולה משום ב' סככין, ואי חשבת לה כסכך א', פסולה משום דהו"ל סכך פסול, וכ"כ הפנ"י, - ועי' מאירי לקמן י' א' דהא דפסלינן בפירס עלי' סדין הוא משום ב' סככין, ול"ב בזה הפלגה משום דפסולו גורם לו ליתן לו שם בפנ"ע, והיינו דבב' סככין כשרים כל דליכא הפלגה חשבינן להו כסכך א', אך בסכך פסול לעולם לא חשבינן לי' כסכך א' עם הסכך הכשר, וכעי"ז כתב תור"פ שם, אך בפירש"י לקמן שם כתב דאין לפסול בסדין משום ב' סככין, כיון דליכא הפלגה. - ועי' בית מאיר סימן תרכ"ו ס"א דשאני סוכה תחת סוכה דסכך סוכה הוי עראי ואין שם סכך עליו אלא מטעם חשיבותו למצות סוכה וע"כ בעינן שיהא חלל י', ומשא"כ בבית או אילן דשם סכך עליהן פסולה התחתונה משום ב' סככין אף בלא הפלגה.

עי' מהרש"א לקמן י' א' שהק' בד' התוס' בסוגיין דמבו' דכל שהאילן צממ"ח פסולה אף דהסכך הכשר בפנ"ע צממ"ח, ועי' ביאור הגר"א סימן תרכ"ו שדקדק כן מדבריהם, ועיי"ש שהביא כמה ראיות לזה, ממש"כ התוס' שם דכל שהסוכה מסוככת כהלכתה אין הסדין פוסלה, ועיי"ש בתור"פ שכתב כן דיש לפסול התם אף כשהסוכה מסוככת כהלכתה, דומיא דהא דפסלינן באילן שצממ"ח, וכתב דהכא שאני דקדם האילן לסכך הכשר, ונת' בזה להלן, ובשם אחיו כתב דהכא דאיכא הפלגה פסלינן משום ב' סככין, והמהרש"א הק' ע"ז דבסוגיין מ' דבתחת האילן פסלינן אף בדליכא הפלגה י', ומבו' בדבריו דטעם הפסול הוא, משום דכל דאיכא לצל האילן, אין צל הסוכה מועיל כלום, וכד' בעה"ע ודעימי', (וע"כ יש לחלק דהיינו רק כשקדם האילן), - ועי' פנ"י שכתב דשאני סדין דהוא בטל לסיכוך, ומשא"כ באילן שהוא קבוע ואינו בטל לסוכה, ועי' בית מאיר סימן תרכ"ו ס"א.

עי' ריטב"א ור"ן לקמן י' א' בשם ר"ת, דסוכה שתחת האילן לא מיפסלא אלא אם קדם האילן לסוכה, וכ"כ המהרש"א בדעת התוס', ונת' לעיל, - ועי' בעה"מ שם שהק' על דעה זו, דבברייתא כייל סוכה תחת האילן עם סוכה תחת הסוכה, וכשם שסוכה תחת הסוכה פסולה אף דהתחתונה קודמת לעליונה, דכ"ה דרך בנין, כך סוכה שתחת האילן פסולה אף שקדמה הסוכה לאילן, והק' שם דאי נימא דסוכה תחת סוכה לא מיפסלא בכה"ג שקדמה הסוכה התחתונה, מ"ט לא קאמר ר' ירמי' דפעמים שהתחתונה כשרה כגון שקדמה התחתונה לעליונה, - ועי' השלמה שם שכתב דאה"נ אף סוכה תחת סוכה לא מיפסלא אלא בשעשה הסוכה גבוהה ואח"כ סיכך באמצעיתה, והא דלא קאמר לה ר' ירמי', הוא משום דפשיטא הוא, ובחי' הר"א מן ההר שם תמה ע"ז, - ובדעת ר"ת י"ל עוד, דבפסולא דב' סככין ליכא נפ"מ מי קדם, ומשא"כ בפסולא דסוכה תחת האילן, וזה ניחא לדעת הסוברים דהוא משום דאין הסכך הכשר מועיל כלום, וכ"כ החזו"א סימן ק"נ סקט"ו, ונסתפק שם לפ"ז אם כשיש חלל י' בין האילן לסוכה מודה ר"ת דפסולה דומיא דסוכה ע"ג סוכה, או דדוקא בסוכה חידשה תורה, ועיי"ש שכתב דאם עשה תקרה ע"ג סוכתו ודאי דמיפסלא משום דהו"ל קבע, או משום שעשוי לדור ואי"ז סוכה.

הא קא מצטרף סכ"פ בהדי סכך כשר, - עי' תוס' דלא פסלינן משום צירוף סכ"פ, אלא כשאין צילתה מרובה אלא מחמת הפסול, ובד' המהרש"א מבו' דהוי הדין כן גם לפ"ד ר"ת שהביאו התוס' בסו"ד, אך הגר"א בסימן תרכ"ו ס"א נקט לא כן, עיי"ש, וכ"ה פשטות ד' רש"י הכא, וכ"ה גם בדבריו להלן בד"ה הא קמצטרף, וכ"כ הראבי"ה בסימן תרי"ג והמאירי והמרדכי בסוגיין והטור בסימן תרכ"ו בדעתו, - אך בד' רש"י בדף י' א' מבו' דכל שסכך העליונה הוא למעלה מכ' מיפסלא התחתונה אף אם צממ"ח, עיי"ש, עי' מהרש"א ופנ"י שהוכיחו לזה, וכ"נ גם בד' רש"י לקמן ט"ו ב', ועי' ראבי"ה שם שכתב דרש"י חזר בו, אך אי"ז מתישב בד' המרדכי והטור שהביאו לדינא בשם רש"י דמכשיר בכה"ג דהסכך הכשר בפנ"ע צממ"ח, ועי' ב"ח סימן תרכ"ו ופנ"י שכתבו לפרש גם בד' רש"י הכא כד' הריב"א.

עי' ראבי"ה סימן תרי"ג הביאו הרא"ש בסימן י"ד בשם הריב"א דגם אם הסוכה צממ"ח פסולה כל שהאילן מכוון כנגד הסכך הכשר, והסכך הכשר שאינו כנגד האילן אין צממ"ח, אך אם אין ענפיה אילן מצילין כנגד הסכך אלא כנגד מקום האויר שבין עצי הסכך הכשר, ובאותו עצי הסכך הי' צממ"ח, לא מצטרף סכ"פ לפסול, ונמצא דגם לדעתם עיקר דינא דמצטרף סכ"פ, הוא כשהסכך הפסול משלים לצממ"ח, ואך דס"ל דהסכך הכשר שכנגד הסכך הפסול אין לו הכשר, ונמצא דהסכך הפסול משלים לצממ"ח, וכעי"ז כתבו הראב"ד בהשגות בעה"מ לעיל ד' א' והרמב"ן והר"ן, - ועי' בעה"מ שחילק, דאם קדם האילן, מיפסלא אף אם הסכך הכשר הוא צממ"ח, משום דמשעשה שהוסיף משהו סכך כשר על סוכי האילן נצטרפו זל"ז ונעשית הסוכה צממ"ח בצירוף סכ"פ, ואע"פ שהוסיף אח"כ סכך כשר אי"ז מועיל שהרי נעשית הסוכה כבר צממ"ח, אך אם קדם הסכך הכשר שצממ"ח ואח"כ הדלה עלי' אילן שחממ"צ ה"ה כשרה.

בטעם הא דמיפסל הסכך שכנגד האילן, עי' ראבי"ה דהוא משום דהצל הוא מן האילן ולא מן הסוכה כיון שמונחין ענפי האילן כנגד הסכך הכשר וזוז"ג פסול, והרמב"ן כתב דהוא משום דהסכך שכנגד האילן אינו לצל, והריטב"א כתב דהוא משום דחשיב דהצל הוא מן העליון ורואין התחתון שתחתיו כאלו אינו כלל, וכ"נ בד' הר"ן, - ומ' מד' הריטב"א והר"ן דלא פסלינן אלא כשהסכך הפסול הוא העליון, אך כשהסכך הפסול הוא התחתון אינו פוסל את הסכך הכשר שעליו, וכן נקט הפנ"י לקמן י' א' וט"ו ב', וכ"ה במחה"ש סימן תרכ"ו סק"ד בביאור ד' המג"א שם, וגם בפסולא דתחת האילן שצממ"ח, י"ל דהוא רק כשהאילן הוא העליון, והא דפסלינן כשהאילן הוא התחתון הוא משום דה"ה מפסיק בין הסכך לחלל הסוכה שלמטה.

עי' בעה"ע סוכה פג: שהק', דאם פסלינן משום מצטרף סכ"פ אף בשהסכך הכשר צממ"ח, מה בעינן לפסולא דסוכה תחת הבית, תיפו"ל משום דמצטרף סכ"פ, - ועי' מהרש"א לקמן י' א' שהק' כן בשם אחיו, ועיי"ש שכתב דאה"נ ל"ב להך פסולא, אלא כיון דמקרא דבסוכות תשבו יש למעט גם לסוכה תחת האילן, נקטו לה בברייתא אגב סוכה תחת סוכה, וכעי"ז כתב הב"ח בסימן תרכ"ו בשם הרא"ם, - ועי' שפ"א שכתב כמה נפ"מ בפסולא דתחת האילן, דפסלינן אף בשהאילן הוא על מחצה, ודפסלינן אף בחבטן, (ומבו' בדבריו דנפ"מ עוד בזה, בגונא דאיכא במשך ד"ט אילן שצממ"ח, דמשום הא דהאילן מבטל את הסכך שתחתיו, ל"ה פסלינן, דהוי כסוכה שרובה צממ"ח ומיעוטה חממ"צ, וכ"ה מבו' במ"ב סימן תרכ"ו סק"י, עיי"ש).

ועי' בית מאיר סימן תרכ"ו ס"א דלדעה זו עיקר פסולא דסוכה תחת האילן הוא משום דצל האילן מבטל לצל סוכה שתחתיהן, דאין לפסול בזה משום סוכה תחת סוכה, דתקרת הבית והאילן אין מכונים בשם סוכה, וכ"ה בחי' בית מאיר בסוגיין, וכ"ה מבו' בד' הגר"א בסימן תרכ"ו ס"א, שכתב דמה שהוכיח ר"ת ממתניתין דהדלה עלי' את הגפן, דכל שקדמה הסוכה לאילן לא מיפסלא, אף דהתם איירי בשהאילן חממ"צ, הוא משום דס"ל כדעת ראבי"ה דשוה דין אילן שחממ"צ לאילן שצממ"ח, עיי"ש, וכ"נ להדיא בד' הרא"ה, עיי"ש.

עי' תוס' שהוכיחו דלא פסלינן היכא דצממ"ח בלא הפסול, מהא דמכשרינן בשפודין שיש ריוח ביניהם כמותן, ועי' פנ"י דאין להוכיח מזה שלא כד' הריב"א דהסכך הפסול מבטל להסכך הכשר שתחתיו, דהתם הרי הוו הפסול והכשר זה בצד זה, אלא מכוון התוס' להוכיח מזה דלא נימא דכל דבכלל הסיכוך איכא גם סכך פסול פסולה, אך בביאור הגר"א סימן תרכ"ו ס"א מבו' לא כן, וצ"ע, - ועיי"ש בד' הגר"א שעמד בסתירת ד' התוס' לדבריהם לקמן ט"ו ב', ועי' פנ"י לקמן שם בזה, - ובמש"כ התוס' דהתם כי שקלת לי' לפסול סגי בכשר, עי' מג"א סימן תרכ"ו ב' שהק' דזה ניחא להתוס' לטעמייהו דסגי במחצה סכך כשר, ותיקשי לדעת הרא"ש דבעינן רוב סכך כשר, ונמצא דאי שקלת לי' לפסול לא סגי בכשר, ועיי"ש ביד אפרים ומחה"ש ובית מאיר.

כשחבטן, - בפירש"י כתב דעירבן עם הסכך הכשר ואינם נראין בעין והסכך הכשר רבה עליהן ומבטלן, ועי' תור"פ ור"ן שנחלקו ע"ז דליכא ביטול בדבר שאפשר להפרישו, ועי' שערי ישר ש"ג פ"כ, - ועי' ראבי"ה סימן תרי"ג דלא אסרינן בזה משום דאין מבטלין איסור לכתחילה, משום דקודם יו"ט עדיין ליכא איסור, ועוד דלא אסרו חכמים אלא כשהוא נהנה והכא מצוות לאו ליהנות ניתנו, ועי' עוד בהשלמה ובחי' ר"א מן ההר, - ועי' השלמה שהק' דמחובר לא בטל כדתנן בערלה פ"א מ"ו, וכ"ה בפירש"י גיטין נ"ד ב', ועי' ר"א מן ההר ומאירי בזה. - ועי' מהרי"ט אלגאזי הל' חלה אות י"ד שהוכיח מד' רש"י דמהני דין ביטול ליתן דינים על המיעוט, ועי' גל' הגרע"א או"ח סימן י"א ומנ"ח מצוה י' אות ו' ושערי ישר ש"ג פי"ט.

עי' ראבי"ה שם דהא דבאילן דצממ"ח לא מכשרינן בשחבטן, הוא משום דהו"ל דבר חשוב ולא בטל, - ועי' צל"ח דכל דהאילן צממ"ח, ל"מ מה שאח"כ נתבטל ברוב, כיון דגם הסכך שתחתיו פסול משום תעשה ולא מן העשוי, וזה לדעת הסוברים דסיכך תחת הגג ואח"כ הסיר את הגג פסול משום תולמ"ה, וכ"כ בתשו' נחל"ד סימן מ"ד הובא בקה"י סימן ח', - ולהני קמאי דפסולא דתחת האילן דצממ"ח הוא משום ב' סככים, פשוט דע"ז ל"מ ביטול ברוב כלל, ואך דאי נימא דכל הא דחשבינן לה כב' סככים אף דליכא הפלגה, הוא משום דהאילן פסול לסיכוך, הרי דממילא כל דהוא בטל ברוב והוא כשר לסיכוך, ל"ה לנו לחשבו כב' סככים, ועי' שפ"א דזהו דבעינן לפסולא דתחת האילן ולא סגי בהא דהסכך פסול פוסל להכשר שתחתיו.

כשחבטן, - עי' רמב"ן שפירש דהא דפריך דמצטרף סכ"פ, הוא משום דהסכך הפסול מסכך על התחתון ומבטלו, וזהו דמשני שחבטן ועירבן יחד, ואין הסכך הפסול מסכך על הכשר, וכ"כ הרא"ה והריטב"א, וכ"נ בד' הר"ן, - והרמב"ן שם כתב דבכה"ג שחבטן לא מכשרינן אלא בשהסכך הכשר צממ"ח ואין הסכך הפסול מצטרף, ובתו"ד כתב דהסכך הכשר רבה על הסכך הכשר ומבטלו, וצ"ב מה הוצרך לזה, אך הרא"ה כתב דכה"ג כשרה אף כשאין צממ"ח בלא הסכך הפסול, וכ"ה משמעות ד' הריטב"א והר"ן שהק' דמ"ט בעינן רוב סכך כשר, ומ"ש ממקרה בשפודין דמכשרינן במחצה על מחצה, ועיי"ש מש"כ בזה, וצ"ב, וכיון דאיירי הכא באילן שחממ"צ, הרי דאם ליכא רוב סכך כשר, הוי אף הסכך הכשר חממ"צ, ואפ"ה דנו להכשיר בזה, וכ"ה בל' הריטב"א בתו"ד דל"ב שיהא צממ"ח מסכך כשר, אלא שיהא צממ"ח ולא יהא בה אויר ולא יסכך ברוב סכ"פ, אך המג"א בסימן תרכ"ו סק"ד כתב בדעת הר"ן דלא מכשרינן אלא כשהסכך הכשר בפנ"ע צממ"ח, עיי"ש.

ועי' אבנ"ז סימן תס"ג שהק' בד' הר"ן דלכאו' ל"ד למקרה בשפודין, דהכא באנו להכשיר אף כשהסכך הכשר חממ"צ, וע"כ בעינן בזה רוב, ועיי"ש שהוכיח מזה בדעתו, דגם במקרה בשפודין ל"ב שימלא כל הריוח שבינתים בסכך, וסגי שיהא הסכך שבינתים צממ"ח, וכאשר כ"ה משמעות ד' הריטב"א לקמן ט"ו א', וכן נקט הגר"ז בסימן תרל"א סי"א, ועיי"ש מש"כ עוד בזה, ועי' חזו"א סימן ק"נ סקי"א - י"ג שנחלק ע"ז, ופירש ד' הר"ן בע"א, ועי' משנת אליהו סימן ט"ו שהאריך בזה.

עי' בעה"מ שפירש דחבטן היינו שחבט עד שנשרו עליו דגלי אדעתי' דלא ניח"ל בצל דידי', ועי' ראב"ד שתמה ע"ז, - ועי' פסקי רי"ד דחבטן הוא כתלישה ואך דעדיין הן מעורין באילן, וע"כ הן פסולין לסיכוך, ומ"מ בטלה חשיבותן והן בטלין ברוב.

עי' בפי' ר"ח שפירש דחבטן היינו שקצצן, ובפירש"י הק' על פי' זה, דא"כ מ"ט באילן שצממ"ח פסול, ועוד דמ"ט בהדלה עלי' וכו' בעינן שיהא הסיכוך רבה עליהן, - ועי' בפיהמ"ש להרמב"ם בפירקין דהא דבעינן שיהא הסיכוך רבה מהן אף שקצצן, הוא משום דהו"ל תולמ"ה, והא דתנן בסיפא דאף כשאין הסיכוך רבה מהן כשרה כשקצצן היינו כשנענע דהו"ל כעשי', וכ"ה בד' הרמב"ם בפ"ה מסוכה הי"ב והי"ג, ועי' בתשו' ברכת אברהם להר"א בן הרמב"ם סימן כ"ט שפירש כן, וכן פירש הכס"מ שם, אך המ"מ שם פירש ד' הרמב"ם בע"א עפי"ד הראב"ד שם, דחבטן היינו שהפריד ענפי האילן מן הסכך הכשר, ובכה"ג אי"ז פוסל, ועי' ר"א מן ההר ומאירי מש"כ בדעת הרמב"ם, והא דבאילן שצממ"ח פסולה, כתב הכס"מ שם דהוא משום דסתמא דמילתא אין הסיכוך רבה מהן, וצ"ע.

ובד' הרמב"ם שם מבו' עוד, דדינא הוא דכל שבכלל הסיכוך יש סכך פסול ה"ז פוסל, וזהו דינא דמצטרף סכ"פ בהדי סכך כשר, והא דמכשרינן במקרה סוכתו בשפודין וכיו"ב הוא משום דהסכך הכשר והפסול אינם מעורבין, ועי' בתשו' הר"א בן הרמב"ם שם, וכ"ז הוא בסכך שפסולו מעצמו, אך בסכך שפסולו מחמת תולמ"ה אי"ז פוסל, וסגי במה שרוב הסיכוך ל"ה תולמ"ה, ועי' שערי ישר ש"ג פ"כ וקה"י סימן ח', ומש"כ שם דכל הא דפסלינן כשבכלל הסיכוך יש סכך פסול, הוא רק כשהסכך הכשר בפנ"ע ל"ה צממ"ח, צ"ע, דא"כ מ"ט הוצרך הרמב"ם לפרש דבמקרה בשפודין אין הסכך הכשר והפסול מעורבין.

אי בשחבטן מאי למימרא, - בפירש"י כתב דהיינו דאין לפסול בזה משום ב' סככים דחד סככה הוא, ולא משום מחובר דהא בטיל ברובא, ומבו' דעל פסולא דב' סככין ל"מ ביטול ברוב, ועי' ט"ז סימן תרכ"ו סק"ג שלמד מד' רש"י, דאף בגונא שהסכך העליון הוא חממ"צ דל"ה ב' סככים, מ"מ אין לישב תחת מקום הסיכוך העליון, דבמקום זה איכא ב' סככים, וע"כ פירש"י דהא דלא פסלינן בזה משום ב' סככים הוא משום שחבטן והו"ל חד סככה, ועיי"ש מש"כ לפ"ז בביאור ד' ה"ר יחיאל שהביא הטור שם, ועי' בית מאיר שם דמש"כ רש"י דהוא משום דחד סככה הוא, אף דבלא"ה אי"ז ב' סככים משום דהאילן חממ"צ, הוא משום דזה ל"ה מילתא דפשיטא וליכא למיפרך ע"ז דמאי למימרא, ועיי"ש שעמד לפ"ז בד' התוס' שכתבו דלא מוקמינן לה כשהסכך הכשר צממ"ח, דא"כ מאי למימרא, ועי' ביאוה"ל שם דהרבה אחרונים נחלקו ע"ד הט"ז.

בפירש"י כתב דשמעינן מהכא שמסככין על קני הגג וכו', ועי' מהרש"א דאי"ז מפירש"י, - ועי' מחזור ויטרי סימן שנ"ט וסידור רש"י סימן רס"א ושבה"ל סימן של"א דהנידון לפסול הוא משום סוכה תחת סוכה, ובזה הוא שכתב רש"י דכיון דחממ"צ לא חשיב כסוכה תחת סוכה, ומבו' לפ"ז דפסולא דתחת האילן, הוא משום ב' סככים, אך עיי"ש שלא למדו לדין זה מסוגיין, אלא מסוגיא דלקמן דלא פסלינן בסוכה תחת סוכה כשהסוכה העליונה חממ"צ, ולפ"ז י"ל דד' רש"י הכא מתפרשים בע"א, (ודבריהם קיימי בדאיכא הפלגה בינייהו, דיש לפסול בזה משום ב' סככים), - ולפ"ד מהרש"א דבתחת האילן דליכא הפלגה ליכא משום ב' סככין, בע"כ דנידון רש"י הוא משום פסולא דתחת האילן, דהוא משום דאין צל הסוכה מועיל, וזהו שלמד רש"י מסוגיין דכל שהסכך הפסול חממ"צ לי"ב לפסולא דתחת האילן, והא דלא פסלינן בזה משום דמצטרף סכ"פ, אף דבפשוטו ל"ש הכא ביטול ברוב כיון שקני הגג ניכרים הם, (אך עי' בפירש"י לקמן ט"ו ב' דשייך ביטול כשהסכך הכשר ניכר, ועי' ב"ח סימן תרכ"ו שפירש דאין קני הגג ניכרים, וצ"ע), הוא משום דהסכך הכשר בפנ"ע הוי צממ"ח, - ועי' בית מאיר סימן תרכ"ו ס"ג שהק' דמ"ט לא למד רש"י לדין זה ממתניתין דהמקרה סוכתו בשפודין, עיי"ש, ולפי הנ"ל ניחא, דנידון רש"י לפסול הוא משום ב' סככין או משום סוכה תחת האילן, והני ב' טעמי ל"ש התם, ועוד דבד' רש"י מ' דכל הנידון לפסול הוא כשאין ביניהם ג', והתם לא נתפרש דאיירי בכה"ג.

עי' בפסקי ריא"ז, דכל שקני הגג אינם בתוך ג' לסיכוך, ה"ה פוסלין, כיון דהן לבודין זל"ז והוו כמחוברין, אך כל דהוו בתוך ג' לסיכוך, ה"ה כמעורבין בסכך הכשר והן בטלין ברוב, ומבו' דאף דהן ניכרין הן בטלין ברוב, וכ"ה בפסקי הרי"ד, ובדבריו מבו' דאף כשיש ביניהם ג"ט ה"ה בטלין ברוב, עיי"ש, - ועי' בטור סימן תרכ"ו שהביא פלוגתת קמאי בדין זה, ועי' ב"י וב"ח שם וט"ז שם סק"ג.

תוד"ה הא קמצטרף, והא דלא משני כגון שבלאו פסול צלתה מרובה, - עי' מהרש"א לקמן י' א' שהוכיח מדבריהם, דאף אם הסכך הכשר בפנ"ע צממ"ח, מ"מ אם האילן צממ"ח ה"ה פסול, והק' ע"ז ממש"כ התוס' שם בדין סדין דכל שהסכך הכשר צממ"ח אינו נפסל, ונת' בזה לעיל.

ועוד אמרינן לעיל גבי הוצין וכו', - צ"ע דבאופן הרגיל כל שההוצין צממ"ח הוי גם הסכך העליון צממ"ח, וא"כ מ"ט מכשרינן, הרי כל דהסכך הפסול הוי צממ"ח פסלינן אף כשהסכך הכשר צממ"ח וכמו שהוכיח המהרש"א, ולמש"כ המהרש"א לחלק בין קדם האילן לקדם הסכך הכשר, יל"ע בגונא שבאו שניהם בב"א, ואי נימא דכה"ג כשר, ניחא, - ולמש"כ הפנ"י דלא פסלינן בדליכא הפלגה אלא בתחת האילן שהוא קבוע ועומד ואינו סכך א' עם סיכוך הסוכה, ניחא, ועד"ז הוא לפ"ד הבית מאיר, גם י"ל דלא פסלינן אלא בתחת האילן דאי"ז סיכוך א' ממש עם הסכך הכשר וחשבינן להו כב' סככים, ומשא"כ בהוצין דהוו סיכוך א' ממש עם הסכך שלמעלה מכ'.

ור"ת מפרש דלמעלה מכ' לא חשיב סכך פסול, - עי' מהרש"א דגם לדעת ר"ת דינא דמצטרף סכ"פ הוא רק כשהסכך הכשר בפנ"ע חממ"צ, ובסכך למעלה מכ' מכשרינן אף כשהסכך שלמטה מכ' בפנ"ע הוי חממ"צ, וצ"ב, דאף דאינו סכך פסול, מ"מ היאך יצטרף להכשיר, - אך עי' מלחמות לעיל ד' א' דאף דסכך למעלה מכ' לא חשיב כסכך פסול, מ"מ אינו מצטרף לצממ"ח, ורק אם הסכך שלמטה מכ' הוי צממ"ח, אינו נפסל מכח הסכך העליון, וכ"כ הר"ן בסוגיין, וכתבו דכ"ז הוא בב' סככים, אך בסכך א' שמקצתו למעלה מכ', ה"ה מצטרף להכשיר, משום דע"כ הו"ל צממ"ח, וצ"ב, ועי' בחי' ר"א מן ההר לעיל ד' א' שפירש טעם אחר בזה, ואכמ"ל, וכ"נ בד' הרא"ש, וכ"ה בטוש"ע סימן תרכ"ח.

ובריש עירובין מ' קצת כפיר"ת גבי מקצת סכך בתוך כ' ומקצת למעלה מכ' וכו', - עי' ר"ן דלדעת רש"י דאף בסכך למעלה מכ' פסלינן משום דמצטרף סכ"פ בהדי סכך כשר, צ"ל דשאני ההיא דעירובין וההיא דהוצין דהוי חד סככה, ועי' או"ז סימן רפ"ב בשם ריב"א דהוא משום דחלל סוכה תנן, וע"כ אף הסכך העליון כשר, וכ"ה בחי' ר"א מן ההר לעיל ד' א', וצ"ע דאכתי תיקשי לאינך אמוראי בעירובין דלא ס"ל להא דחלל סוכה תנן, דמ"ט לא פסלינן התם משום דמצטרף סכ"פ, - ועי' ר"ן עירובין ד' א' דהוא משום דכל שהסכך שבתוך כ' צממ"ח, אין לפסול משום הסיכוך שלמעלה מכ', דדמי לסוכה גבוהה י' וריבה על סככה עד למעלה מכ' דכשרה, וצ"ב.

ת"ר בסוכות תשבו ולא בסוכה שתחת הסוכה, - בד' רש"י במתניתין מבו' דפסולא דסוכה תחת סוכה הוא משום דיש לה ב' סככים, ועמש"נ להלן דלדעת שמואל היינו משום דהוו ב' סוכות, - ועי' מלחמות בר"פ הישן שפירש בדעת הרי"ף דפסולא דסוכה תחת סוכה הוא משום דהסכך העליון פסול דאינו עשוי לצל דהא איכא צל התחתון, וה"ז מבטל לאהל של סכך התחתון, ופירש בזה לד' הרי"ף שכתב דפסולא דהישן תחת המטה בסוכה הוא משום דהו"ל כסוכה בתוך סוכה, עיי"ש, - ועי' ריטב"א לקמן שם שכתב בשם הרמב"ן להיפך, דבסוכה תחת סוכה הוי עיקר הסיכוך הסכך העליון שהוא עושה הצל, והא דהיא פסולה הוא משום דיש תחתי' אהל חשוב, והא דלא מכשרינן לה מכח הסכך התחתון, הוא משום שהוא אינו עושה הצל, - והריטב"א שם כתב דפסולא דסוכה תחת סוכה אינו מדין ביטול כיון דשניהם סכך כשר ומב"מ אינו חוצץ ולא מבטל כלל, אלא גזה"כ הוא שלא יהא למעלה מן הסוכה דבר החשוב אהל אפי' ממינו, והא דלא מכשרינן לה מכח הסכך העליון, הוא משום דהסכך התחתון הו"ל כאהל מפסיק, - ועי' רמב"ם בפ"ה מסוכה הכ"ב דפסולא דסוכה תחת סוכה הוא דהויא כסוכה בתוך הבית, וכ"נ בד' הטור בסימן תרכ"ו דהוי זה חד דינא דבעינן שתהא הסוכה תחת אויר השמים, והא דלא מכשרינן לה מכח הסכך העליון, לכאו' הוא משום דהסכך התחתון הו"ל כאהל מפסיק, ובזה מתפרש בע"א ד' הרי"ף והרמב"ם דהישן תחת המטה בסוכה הו"ל כסוכה בתוך סוכה.

ועי' בס' ההשלמה שכתב דסוכה תחת סוכה לא מיפסלא אלא כשעשה הסוכה גבוהה ואח"כ סיכך באמצעיתה, ומבו' דפסולא דהסוכה התחתונה, הוא משום דאין סיכוך זה עושה הצל, ולכאו' לדעת רש"י דפסולא דסוכה תחת סוכה הוא משום דיש לה ב' סככים, אין מקום לחלק בזה.

וקיימא עליונה למעלה מכ', - בפירש"י כתב דהיינו דקיימא למעלה מכ' לגגה של תחתונה שהיא קרקעיתה של עליונה, ועי' כתוב שם בריש פירקין בדעת הרי"ף דאיירי בקיימא למעלה מכ' מקרקע התחתונה, והא דפסולה העליונה, הוא משום דהויא דירת קבע, ועיי"ש מש"כ בזה.

פעמים שהתחתונה כשרה וכו' כגון שתחתונה צממ"ח ועליונה חממ"צ, - בפירש"י כתב דהוא משום דסכך העליונה לאו סכך הוא כיון דחממ"צ, ול"ה התחתונה כסוכה תחת סוכה, - וצ"ע לדעת המלחמות דפסולא דסוכה תחת סוכה הוא משום דהסכך העליון אינו עשוי לצל, מ"ט לא פסלינן בכה"ג דהעליונה חממ"צ, ולא אמרינן דהסכך העליון הפסול מבטל להסכך התחתון שכנגדו, להרמב"ן לטעמי' דסכך פסול מבטל להסכך הכשר שכנגדו, ונ' מזה דסכך שאינו עשוי לצל אינו מבטל להסכך שכנגדו.

י' א' - כמה יהא בין סוכה לסוכה, - בפירש"י כתב דבלא שיעור הפלגה הו"ל חד סוכה, וכ"כ הר"א מן ההר והמאירי, וכ"ה בפסקי רי"ד במתניתין, והמאירי במתניתין דסדין פירש דמה"ט בסדין פסולה משום ב' סככים אף בלא שיעור הפלגה, והרי"ד לעיל פירש דמה"ט בסוכה תחת האילן פסולה אף בלא הפלגה, עיי"ש, - אך בד' הרא"ה והריטב"א מ' דהוא משום דאין הסכך העליון פוסל אלא בשיש עליו תורת אהל, וזה מתישב עם ד' הריטב"א לקמן ר"פ הישן דפסולא דסוכה תחת סוכה הוא משום דיש מעל הסוכה דבר החשוב אהל.

ושמואל אמר עשרה מ"ט דשמואל כהכשרה כך פסולה, - בפירש"י מ' דטעמא דשמואל הוא משום דאין הפסול משום ב' סככין, אלא משום דהוו ב' סוכות, וע"כ בעינן שיהא בעליונה הכשר סוכה, וכ"נ בד' הרי"ד, ועי' ריא"ז דאם אין סכך העליונה רחב ז"ט, התחתונה שהיא רחבה ז"ט כשרה, ועי' בעה"ע הל' סוכה פד: דלדעת שמואל אינה פסולה אלא כשיש לעליונה דפנות, אך כתב לדון דאף אם אין לה דפנות חשיבא כיש לה דפנות משום דאמרינן גו"א על דפנות התחתונה, וכנראה כונתו דתליא בהפלוגתא שהביא לעיל מינה בדין סוכה על שפת הגג אם היא כשרה משום גו"א, וכ"כ בשעה"צ סימן תרכ"ח סק"ה בשם הפמ"ג והבכור"י, אף הפמ"ג במש"ז תרל"ג סק"ב חזר בו ופסל בכה"ג, - ועי' ריטב"א דהא דפסלינן אף כשהסוכה העליונה היא למעלה מכ', אף שאין לה הכשר סוכה, הוא משום דפסולה הוא מחמת גובה דהו"ל דירת קבע והיא הנותנת שתהא קרוי' סוכה גמורה ותהא התחתונה סוכה שתחת סוכה, - והנה אמנם בגמ' בע"ב ס"ד דדין קינופות שאין גבוהים י' תליא בפלוגתא זו, ולפ"ז מבו' דטעמא דשמואל הוא משום דבפחות מי' לא חשיב כאהל, אך בפירש"י שם מבו' דזהו הא דדחי דהתם דלמפסל סוכה בעשרה, והיינו דהכא לא מפסלא הסוכה התחתונה אלא אם מקריא העליונה סוכה.

אמנם בד' התוס' לקמן ט"ז א' וכ' ב' משמע דטעמא דשמואל הוא משום דבפחות מגובה י' לא חשיב כאהל, וע"כ דנו דדין הישן תחת מטה שאינה גבוהה י' תליא בפלוגתא זו, וכנראה למדו לזה מסוגיית הגמ' בע"ב, ומפרשי לשנויא דגמ' בע"א, וכ"נ ממש"כ הרא"ש בשם הריצ"ג דהוכיח דקי"ל כשמואל מהא דקי"ל דמותר לישן בכילה בסוכה כשאינה גבוהה י'.

אלא וכו' כל שאינה ראוי' לדירה וה"ד דלא גבוה י', - עי' בחי' הגרי"ז בהל' סוכה שלמד מזה דמלבד שיעור י' בסוכה מהל' מחיצות, בעינן שיעור י' משום דין דירה, ומ' לפ"ז דכל הא דמכשרינן כשאין העליונה גבוהה י', הוא רק משום דלא חזיא לדירה, אך משום הא דבעינן גובה י' מהל' מחיצות, ל"ה מכשרינן בכה"ג, וצ"ע למש"כ בעה"ע דבעינן שיהא להעליונה דפנות, דלפ"ז בדין דניבעי גובה י"ט מהל' מחיצות, - ולמשמעות ד' התוס' דהא דבעינן שתהא העליונה גבוהה י' הוא משום דפחות מי' לא חשיב כאהל, צ"ל דמש"א הכא דהוא משום דלא חזיא לדירה, היינו דהא דבעינן גובה י' ליחשב כאהל, הוא משום דלא חשיב כאהל אלא על המקום הראוי לדירה, ובזה מתפרש גם הא דבעינן שתהא התחתונה ראוי' לקבל כרים וכסתות של עליונה.

אם אין התחתונה יכולה לקבל כרים וכסתות של עליונה התחתונה כשרה, - בפירש"י כתב דהוא מכח דינא דשמואל דכהכשרה כך פסולה, וכיון שעליונה לא חזיא לדירה אין שם סוכה עלי', וע"כ אינה פוסלת את התחתונה, ועי' תורי"ד דבכה"ג אין העליונה כשרה שאין ראוי' לישן תחתי' ואנן בעינן סוכה הראוי' לאכול בה ולישן בתוכה וזו כיון שאינה לישן בתוכה לאו שמה סוכה והיושב שם לא יצא יד"ח, ומבו' בדבריו, דלעולם היא ראוי' לאכול בה, ואך דכיון שאינה ראוי' לישן בה, ה"ה פסולה אף לאכילה, וכ"נ בביאור הגר"א סימן תר"מ ס"ד, - ועי' ריא"ז, דאף כשהתחתונה חממ"צ, אין כשר לישב בעליונה אם אין סכך התחתונה מקבל כרים וכסתות, ונתחדש בזה, דאף דסכך התחתונה הוא חממ"צ, אכתי חזינן להעליונה כסוכה בפנ"ע, וכל שאינה ראוי' לדירה ה"ה פסולה, - ועי' רמב"ם בפ"ה מסוכה הכ"ב דכל שאין התחונה מקבלת כרים וכסתות אף התחתונה כשרה, ומ' דגם העליונה כשרה, ועי' כס"מ שם דל"ג אף, וצ"ע.

עי' בעה"מ דקי"ל כמ"ד דסגי בהפלגה ד', ומ"מ בעינן שתהא התחתונה יכולה לקבל כרים וכסתות של עליונה, ועי' במלחמות שהאריך לתמוה ע"ז, - ועי' רא"ש בסימן ט"ו בשם בעה"ע הל' סוכה פד: דאף דסגי בהפלגת ד', מ"מ בעינן שתהא ראוי' לקבל כרים וכסתות, דאל"כ הו"ל דירה סרוחה, והרא"ש תמה ע"ז דאין לך דירה סרוחה יותר מזו שאין גבוהה י' דשייף ועייל אגחוני'.

עי' רמב"ם בפיהמ"ש דהא דמכשרינן להתחתונה בכה"ג דאינה יכולה לקבל כרים וכסתות, הוא משום סכך העליונה, וכ"כ הרמב"ם בפ"ה מסוכה הכ"ב, וכתב מכח זה דבעינן שלא יהא סכך העליונה למעלה מכ', ועי' כס"מ שם שפירש ד' הרמב"ם בע"א, וצ"ע.

איכא בינייהו דיכולה לקבל ע"י הדחק, - בפירש"י כתב דטעמא דר' יהודה הוא משום דליכא תשמישא להדיא, ועי' מלחמות בריש פירקין, דר' יהודה לטעמי' דסוכה דירת קבע בעינן, וכ"כ הרא"ש והרא"ה והריטב"א, אך בד' הבעה"מ בריש פירקין שתמה ע"ד הרי"ף דמייתי מהכא, (וגם מד' הראב"ד שפירש לד' הרי"ף בע"א), מבו' דס"ל דדינא דר"י דהכא אי"ז משום דדירת קבע בעינן, ולד' התוס' דהא דבעינן ראוי' לדירה הוא משום דלא חשיב אהל אלא על מקום הראוי לדירה, לכאו' ל"ש בזה דינא דר"י דדירת קבע בעינן.

עי' בעה"מ דקי"ל כמ"ד דסגי בהפלגת ד', והוכיח לזה מהא דנויי סוכה המופלגין ד' פוסלין, והבעה"ע בהל' סוכה פד: כתב דאף למ"ד דאינם פוסלין היינו משום שנתנם לנוי ואין מבטלין הסכך, אך בסוכה תחת סוכה סגי בהפלגת ד', - ועי' מלחמות ורא"ש שנחלקו ע"ז, דשאני נויים שהם סכך פסול, וכ"כ הריטב"א והר"ן, ונת' להלן.

פירס עלי' סדין מפני החמה או תחתי' מפני הנשר, - בפירש"י כתב דטעם הפסול משום דסדין מקב"ט ופסול לסיכוך, ועי' תור"פ דאף דהוי צממ"ח בלא הסדין, מ"מ היא פסולה דהויא כסוכה שתחת האילן שצממ"ח, אך הפנ"י כתב בדעת רש"י דטעם הפסול הוא משום דהסדין מבטל להסכך הכשר שכנגדו וכדעת ראבי"ה, - ועי' תוס' ורא"ש שהק' ע"ד רש"י דמ"ש מלנאותה דכשרה, ובד' רש"י בגמ' מבו' דהא דלנאותה כשרה הוא משום דאין שם סכך עלי', ושאני מפני הנשר דשויי' סכך להגין ויש שם סכך עלי', ומה"ט כתב בע"ג הקינוף דלא מיפסל משום מסכך בדבר המקב"ט כיון שלא נתנו לסכך, ועי' בתור"פ דשאני לנאותה דיש בזה צורך מצוה משום זה קלי ואנוהו, ונפ"מ בין הטעמים בשפירס לצורך יבוש הבגד, ונת' להלן.

בפירש"י כתב די"מ דהפסול הוא משום ב' סככים, והק' ע"ז דא"כ לא מיפסלא אלא בדאיכא הפלגה ד', ועי' מאירי דאף דליכא הפלגה ד', פסולו גורם ליתן לו שם בפנ"ע, ועי' פנ"י מש"כ עוד בדעתם.

עי' תוס' בשם הגאונים דאיירי בדהוי חממ"צ בלא הסדין, ובשם ר"ת כתבו דאיירי בגונא דאלמלי הסדין הי' מתיבש ונושר הסכך והי' חממ"צ וע"י הסדין הוי הסכך עצמו צממ"ח, - ועי' רא"ש שהק' לפי הגאונים דמ"ט אם פירס לנאותה כשרה, אך לפי' ר"ת ניחא, כיון דאיירי בסכך שצממ"ח, ועי' תור"פ שהק' גם לפי' ר"ת, (אך בד' הרא"ש נראה דלדעת ר"ת מתפרש ההיא דלנאותה דאיירי כשבלא הסדין יהא צממ"ח ולא יתיבש וינשור, וכ"ה מבו' בספה"י סימן שס"ד וראבי"ה סימן תרי"ד וריטב"א), ובד' היראים מ' תכ"א וסמ"ג עשין מ"ג מ' שפירשו ד' הגאונים כד' ר"ת, וכ"נ בספה"י סימן שס"ד, וכ"כ הביאוה"ל בסימן תרכ"ט.

בטעם הא דפסלינן בגונא דאלמלי הסדין הי' מתיבש ונושר, עי' ספה"י לר"ת סימן שס"ד דמשמע דהוא משום דהו"ל כמעמיד בדבר המקב"ט, וצ"ע, ועי' ראבי"ה סימן תרי"ד דגזרינן שמא ינשרו העלים ולא מסיק אדעתי', וע"כ היא פסולה מיד, ויל"פ דזהו מכוון ר"ת, דאם ינשרו העלים מיפסלא משום מעמיד בדבר המקב"ט, וע"כ מיפסלא מהשתא, (אך צ"ע בפירס מפני החמה, והראבי"ה שם פירש דבזה איירי כשהסכך עצמו הוי חממ"צ, אך בל' ר"ת בספה"י מ' לא כן), וכעי"ז ביראים מ' תכ"א וסמ"ג עשין מ"ג, ומבו' בדבריהם דמה"ט אם פירס לנאותה כשרה אף אם בלא זה הי' נושר, עיי"ש.

ועי' תשו' חת"ס יו"ד סימן ר"ד, דמכח ה"ט דאלמלי הסדין תעשה חממ"צ, אין הסדין בטל אגב סוכה, ותו מיפסלא משום הסכך פסול, - וכ"ה מבו' בד' הרא"ש בסימן י"ח שכתב דסכך פסול שאינו עשוי לנוי פוסל אף בשאין הפלגת ד', והוכיח כן מהא דמפני הנשר פוסל אף בדליכא הפלגת ד', ועי' ק"נ שהק' דשאני במפני הנשר דאלמלי הסדין הי' נושר ונעשית חממ"צ, וכתב דמ"מ כל הפסול בזה הוא משום דהוי סכך פסול, ומבו' דל"מ הא דאלמלי הסדין היתה נעשית חממ"צ, אלא דמה"ט אינו בטל אגב סוכה, והדר דינא דהוא פוסל משום סכך פסול.

עי' ריטב"א ור"ן בשם ר"ת, דלא פסלינן בסוכה תחת האילן אלא בשקדם האילן, וכ"כ בתשו' הרשב"א המיוחסות סימן רט"ו, וע"כ בפירס סדין שקדם הסכך הכשר לא מיפסלא אלא כשבלא זה הי' מתיבש ונושר, ולכאו' היינו דבכה"ג לי"ב להמעליותא דקדם הסכך הכשר, כיון שכל קיומו הוא ע"י האילן, וע"כ היא פסולה, - ועי' בעה"מ שהק' ע"ז דבברייתא כייל לסוכה תחת האילן עם סוכה תחת הסוכה, וסוכה תחת סוכה פסולה אף דהתחתונה קודמת לעליונה, ועי' השלמה דאה"נ אף סוכה תחת סוכה לא מיפסלא אלא בשעשה הסוכה גבוהה ואח"כ סיכך באמצעיתה, ונת' לעיל ט' ב'.

עי' מהרש"א שהק' ע"ד התוס' דמ"ט אין הסדין פוסל כשהסכך צממ"ח, ומ"ש מסוכה דתחת האילן דצממ"ח דמיפסלא אף כשהסכך הכשר צממ"ח, ועיי"ש שכתב לחלק בין קדם האילן לקדם הסכך כשר, וכמש"כ הריטב"א והר"ן, ובסו"ד עמד דאי"ז מתישב בד' הטור דבסימן תרכ"ו כתב לפסול אף כשקדם הסכך כשר לאילן, ובסימן תרכ"ט כתב דאין הסדין פוסל כשהסכך הכשר צממ"ח, והביא לד' הב"י בסימן תרכ"ט שעמד בזה, ובד' הגר"א בסו"ס תרכ"ט נראה דס"ל דבאמת לא אתיין ד' הטור בסימן תרכ"ט עם דבריו בסימן תרכ"ו, ועי' ביאוה"ל סו"ס תרכ"ז.

ועי' ב"ח שם שכתב דהא דמכשרינן בסדין כשהסכך הכשר צממ"ח, הוא משום דהוא בטל אגב סוכה, ול"ד לאילן דהוא מחובר ואינו בטל אגב סוכה, וכעי"ז כתב הפנ"י לעיל ט' ב', וכ"נ מד' הרא"ש בסימן י"ח שכתב דסכ"פ פוסל אף בלא הפלגה, ונת' לעיל דהיינו כשאינו בטל אגב סוכה, והרי דעיקר ההכשר הכא הוא משום דה"ז בטל אגב סוכה, וכן מ' בד' התוס' והרא"ש שכתבו דהטעם לחלוק ע"ד רש"י הוא משום דהוי כלנאותה, ומ' דטעם ההכשר בזה הוא משום דה"ז בטל אגב סוכה דומיא דלנאותה, וכ"נ בתור"פ, ועי' בית מאיר סימן תרכ"ו ס"א מש"כ בזה בע"א.

עי' טוש"ע סימן תרכ"ט דאף בפירס מפני החמה בסוכה שצממ"ח, אם אינו תוך ד' לסכך ה"ז פוסל, ועי' תוס' הגרע"א במשנתינו שנקט דלא מיפסל אלא בדאיכא הפלגה י', דבכה"ג הו"ל כסוכה תחת סוכה, ועי' ביאוה"ל סו"ס תרכ"ט דזה תליא בטעם הא דמכשרינן כשהסכך צממ"ח, דלמש"כ הריטב"א והר"ן דהוא משום דקדם הסכך הכשר, אין לפסול אלא בהפלגת י', אך אם הוא משום דהו"ל כלנאותה דבטל אגב סוכה, הרי דכל דאיכא הפלגת ד"ט דאי"ז בטל אגב סוכה, ה"ה פסולה.

עי' רא"ש דהא דמכשרינן כשהסכך צממ"ח, הוא כמש"כ לעיל דאין מצטרף סכ"פ בהדי סכ"כ היכא דבלא סכ"פ צממ"ח, וצ"ע דלעיל הביא ב' דעות בזה, וצ"ל דהכא דהוי כלנאותה ודאי דאין הסדין מבטל להסכך הכשר שכנגדו, ואין לפסול בזה אא"כ נימא דכל דיש בכלל הסיכוך סכ"פ ה"ז פוסל להסיכוך, וע"ז ל"ה מידי מה דהוי לנאותה ובטל לסכך, דמ"מ הו"ל בכלל הסיכוך, וע"ז הביא הרא"ש למש"כ לעיל דכל שיש בסכך הכשר כשיעור אינו נפסל מחמת הסכ"פ.

או שפירס ע"ג הקינוף, - בפירש"י כתב דלא מיפסלא משום מסכך בדבר המקב"ט כיון שלא פרס לסכך, ופסולה הוא משום דאינו יושב בסוכה דאהל מפסיק ביניהם, וכן פירש"י לקמן בהא דפסלינן בנויי סוכה המופלגין ד', וכ"כ הבעה"מ והר"ן בר"פ הישן, וכ"נ בד' הרמב"ן במלחמות לקמן בסוגיין, - אך במלחמות בר"פ הישן כתב בדעת הרי"ף דהפסול הוא משום דאהל זה מבטל לסכך הסוכה, עיי"ש, - ועי' ריטב"א שם דהפסול הוא משום דהסכך פסול מבטל לסכך הסוכה, ומדמה לה לפסולא דפירס תחתי' מפני הנשר, והא דבעינן שיהא ע"ז תורת אהל, הוא משום דבלא"ה הו"ל כבגדיו שאינם מבטלים כלום מן העליון.

ועי' פסקי ריא"ז דבפירס מפני הנשר עראי לפי שעה אי"ז פוסל אלא בגבוה י' ויש לו גג טפח, - אך לד' רש"י כיון שפרסו לסיכוך ל"ב בו גובה י' וגג טפח, ודוקא בתחת המטה וכיו"ב שלא ניתנו לסיכוך, ופסולם הוא משום אהל מפסיק, בעינן גובה י', ולד' הריטב"א דמדמי דין הישן תחת המטה לדין פירס מפני הנשר, י"ל כד' הריא"ז, וי"ל דסדין הפרוס תחת הסכך, לעולם ל"ה כבגדיו.

אבל לנאותה כשרה, - עי' בפירש"י דהוא משום דאין שם סכך עלי', ולא פסלינן אלא בפירס מפני הנשר דשויי' סכך להגין, וכ"ה בשיטת ריב"ב, - אך בד' הרא"ש בסימן י"ח מבו' דהוא משום דכל דפירס לנאותה ה"ז בטל לגבי סכך, והריטב"א כתב דכל לנאותה אינו חוצץ ובטיל גבי' וכמאן דליתי' דמי, ועי' תשו' הרשב"א ח"א סימן נ"ה דהוא משום דתשבו כעין תדורו, וכיון דאדם נותן בתקרתו קורות המצוירות וכו' שאינם עיקר תקרה אלא טפלה לה לנוי וכו' לפיכך התירו לגבי סוכה כן לפי שאין אלו לעיקר סכך אלא להתנאות וכו'.

י' ב' - דליי' דלא לימרו קא מסככי בדבר המקב"ט, - בד' רש"י מ' דמן הדין אינו פוסל כיון שלא הונח לסיכוך, וכ"ה בשיטת ריב"ב, וכתב דכיון דבפירס לנאותה כשרה, כ"ש בפירס ליבש הבגד, וזה מתישב היטב לטעמייהו דטעם ההכשר בלנאותה הוא משום דאין ע"ז שם סכך, וע"כ כ"ש דבפירס ליבש הבגד אין ע"ז שם סכך, (דכשפירס לנו דהוי מענין הסוכה י"ל טפי שהוא מכלל הסיכוך), - ועי' ריטב"א ור"ן די"א דדוקא בפירס לנאותה כשרה, אך בפירס לצורך הבגד אי"ז בטל לגבי סוכה, והכא פירס שלא בשעת אכילה, - ועי' תור"פ שנקט דלדעת רש"י ודאי יש לפסול בכה"ג, ואזיל לטעמי' שפירש דטעם ההכשר בלנאותה הוא משום דיש בזה צורך מצוה דזה קלי ואנוהו, - ועי' בזה בביאור הגר"א סו"ס תרכ"ט ובביאוה"ל סו"ס תרכ"ז.

ועי' ריטב"א ור"ן שהק' לדעת ר"ת דכל שהסוכה צממ"ח בלא הסדין אין הסדין פוסל, דא"כ ליכא בזה מראית העין, אך תור"פ והמאירי כתבו דלר"ת ניחא טפי, וכ"כ בתשו' הרשב"א המיוחסות סימן רט"ו, עיי"ש, וזה לטעמייהו דלר"ת כל שקדמה הסוכה אינה נפסלת כלל, דלמש"כ הב"ח בדעת הטור דגם לדעת ר"ת הוי ההכשר משום דה"ז בטל לגבי סוכה, י"ל דכל שפירס הבגד ליבשו אינו בטל לגבי סוכה וה"ה פוסל.

איתמר נויי סוכה המופלגין ממנה ד"ט וכו', - בפירש"י כתב דהפסול הוא משום דאהל מפסיק ונמצא דאינו יושב בסוכה, וטעמא דר"נ דמכשיר, הוא משום דכיון דנתנם לנוי בטלי לגבה, - אך בשיטת ריב"ב כתב דפסולה הוא משום ב' סככים, וע"כ היא פסולה אף דנוי לא חשיב כסיכוך, (ונתחדש דשיעורא דד"ט אינו משום דכל שהוא מופלג מן הסכך אינו בטל לסכך, אלא היינו דכלפי פסולא דב' סככים ליכא לעיקר התירא דנוי), וכתב כן בדעת הבעה"מ, וכ"כ בריצ"ג הל' סוכה ובתשו' הרי"ף ח"ב סימן י"ז, - ובד' המלחמות והריטב"א והר"ן לעיל בסוגיא דסוכה תחת סוכה נראה דהפסול הוא משום דהוי כמסכך בסכך פסול, ולכאו' היינו דמכח זה הו"ל כסוכה תחת האילן, ואף אם הוי חממ"צ, ה"ז פוסל להסכך הכשר שכנגדו.

ועי' בעה"מ לעיל שם דכיון דקי"ל הכא כמ"ד דפסולה, ה"נ בסוכה תחת סוכה מיפסלא בהפלגת ד', והרמב"ן וש"ר תמהו ע"ז, אך הבעה"מ אזיל לטעמי' דהפסול הכא הוא משום ב' סככים, וצ"ע בד' הבעה"מ בר"פ הישן, דנראה בדבריו דפסולא דהישן תחת המטה, אינו שייך לפסולא דב' סככים.

עי' רא"ש דרק בנויים לא מיפסלא אלא בהפלגת ד' משום דבטלי לסוכה, אך בסכך פסול ל"ב הפלגת ד', וכ"נ בל' הריטב"א והר"ן, וכ"ה במלחמות לעיל בסוגיא דסוכה תחת סוכה, ולפ"ז בפירס ע"ג הקינוף דאי"ז בטל כלל לסוכה, ה"ז פוסל אף בלא הפלגה, - אך בפירש"י במתניתין מבו' דאף בפירס ע"ג הקינוף לא מיפסלא אלא כשהרחיקן מן הסכך, ומבו' דכשאי"ז מופלג מן הסכך לא מיפסלא, דדמי לנוי סוכה דאינו פוסל כשאינו מופלג ד', ומה"ט בפירס תחתי' מפני הנשר פירש"י דפסולה משום דמסכך בדבר המקב"ט, דאי משום אהל מפסיק ל"ה פסולה אלא בשהרחיק הסדין מן הסכך, ואמנם דכל שהרחיק ד' ה"ז פסול לכו"ע, דטעמא דמ"ד דנוי אינו פוסל בהפלגת ד', פירש"י דהוא משום דבטלי לגבה, וזל"ש בפירס ע"ג הקינוף.

ועיי"ש ברא"ש שהוכיח דכל דאי"ז לנוי ל"ב הפלגת ד', מהא דפסלינן בפירס תחתי' מפני הנשר, וגם הרמב"ן במלחמות רמז לזה, אך לדעת רש"י שאני פירס מפני הנשר שפירס להגן, ומיפסלא משום מסכך בדבר המקב"ט, ומשא"כ כשלא פירס להגן וכל הפסול הוא משום אהל מפסיק, בעינן הפלגת ד', וגם לדעת הבעה"מ והריב"ב דפסולא דנויים המופלגין ד' הוא משום ב' סככים, הרי דכל שאין מופלגין ד' לא מיפסל אף אם אינם נתונים לנוי, (אם אך לא ניתנו לשם סיכוך).

עי' בשיטת ריב"ב שם שהביא בשם רש"י דהא דפסלינן בנויי סוכה המופלגין ד', הוא רק כשהן ממעטין מגובה י', ועי' ריטב"א ור"ן לעיל בסוגיא דסוכה תחת סוכה דמבו' שדנו לפרש כן, עיי"ש.