ביסוד דין וסת הגוף
קטגוריות: ש_ס / נ נדה / נדה - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים מהדו_ק / וסתות

תשרי תשס"ז

ביסוד דין וסת הגוף, ז"ל הרשב"א בסוגיין ובתוה"ב, ואע"פ ששנינו כל שתקבענה מחמת אונס אפי' כמה פעמים לא קבעה וסת, התם הוא שאינה רואה אלא מחמת אונס שהיא מסבבת מרצונה כגון שקפצה וראתה או שכסכסה פלפלין וראתה שלא בא האורח אלא מחמת מעשה זה שעשתה היא שהמעשה גורם לוסת שיבא, אבל כאן אדרבה מקרים אלו אינן באין אלא מחמת הוסת והוסת הוא שגורם להן שיבאו כדרך המקרים הבאים מצד החליים, עכ"ל.

ועד"ז מצינו בבדה"ב ומשמה"ב בית ז' ש"ג די"ד., דהנה כתב הרשב"א בתוה"ב שם דראתה ב"פ בר"ח בפיהוק, ובשלישי פיהקה בכ"ט בו ולמחר ראתה בר"ח בלא פיהוק, הוי זה וסת מורכב, דפיהוק דאמש קא גרים, והא דלא חזאי כי פיהקה אמש משום דאכתי לא מטא זמני', כדרך שאמרו בגמ' לענין וסת של קפיצות, והרא"ה בבדה"ב פליג ע"ז, ז"ל, שאין הקפיצות דומות בדינן לפיהוקין, שהקפיצה גורמת לוסת שיבא, וכיון שכן אפשר שהקפיצה שם יום זה גרם לוסת שיבוא למחר, אבל הפיהוק אינו כן, אלא הוסת גורם לפיהוק שיבא, וא"א לוסת לגרום ביאת הפיהוק יום א' קודם לכן, עכ"ל, והרשב"א במשמה"ב כתב, ז"ל, דבריו הפוכין, אדרבה לולי שאמרוה בגמ' להא בוסת הקפיצה הי' לנו לומר דכיון שהקפיצה גורמת לוסת, כל שבא הגורם הי' לו לוסת לבא, וכל שלא בא עמו יש כאן מוכיח שאין הקפיצה גורמת אלא היום הוא שגורם, ואפ"ה אמרו שהקפיצה הגורמת אע"פ שקדמה ולא בא הוסת עמו, תולין עיכוב הדם בעיצומו של יום שלא בא עדין, וכ"ש בוסת הפיהוקין מלוי הדם ברחם מביא לידי פיהוקין שיש לומר כן, שהוסת נתכנס ברחם וחיילותיו קודמת דהיינו הפיהוקין קודמות לו, וכדרך שאמרו בדם הקושי שהולד גורם לדם וחיילותיו של ולד הן שקדמו, ובכל מקום המסבב קודם בטבע למסובב, עכ"ל.

אמנם מכ"ד הוכיחו לא כן, חדא מהא דאין וסת הגוף המורכב נעקר בשעברו ג' ר"ח ולא פיהקה ולא ראתה, ועמד בזה בפרי דעה בפתיחה שער ח', וע' היטב בשו"ע הגר"ז סי' קפ"ט סקצ"א, אך י"ל בזה, דהוא משום דאכתי קיים בה קביעות וסת דפיהוק, ואך דה"ז מוגבל ליום מסוים, ודו"ק.

ועוד מהא דמשמע דמי שיש לה וסת הגוף אינה חוששת לשאר וסתות, וככל אשה שיש לה וסת קבוע, ואם אי"ז אלא תוצאה מהוסת לכאו' אין טעם לזה, אך י"ל, אי נימא דהא דיש לה וס"ק אינה חוששת לשאינו קבוע הוא משום דחזינן להו כמקרה, ה"נ י"ל דכל שיש לה וסת הגוף קבוע, תו תלינן שאר הראיות שרואה בלא פיהוק כמקרה.

ועוד ממש"כ הפליתי קפ"ט סקכ"ג לדון דאע"פ שאין אשה קובעת וסת לקפיצות לחוד, מ"מ כ"ה שקובעת וסת המורכב לימים וקפיצות, ה"נ קובעת וסת המורכב לגוף וקפיצות.

ועוד ממש"כ החוו"ד דאשה קובעת וסת הגוף המורכב בג' ר"ח שאינם רצופין, אך למש"נ לעיל די"ל דאיכא קביעות וסת לפיהוק דה"ז מוגבל ליום מסוים, ניחא.

ועוד ממש"כ הרמב"ן בהלכותיו רפ"ה דאשה שיש לה וסת הגוף א"צ בדיקה קודם תשמיש בג"פ ראשונות, אך ע"ז י"ל, דכיון דיסוד דין הבדיקה דג"פ ראשונות הוא משום שהמקרים גורמין ראייתה, ע"כ כל שיש לה וסת הגוף בע"כ שאין המקרים גורמין ראייתה, דראיית המקרה אינה גורמת לוסת הגוף, ודו"ק.

ומכ"ז הי' משמע דענין וסת הגוף הוא דה"ז גורם הראי', אך זה דלא כד' הרשב"א והרא"ה הנ"ל.

וע"כ יש שפירשו דיסוד ענין וסת הגוף הוא דאיכא גורם נסתר שגורם לראי' דהוא גורם להפיהוק, וזמש"כ הרשב"א דהוי הפיהוק תוצאה מן הדם.

אך לכאו' אי"ז מתישב בד' הבדה"ב והמשמה"ב הנז', וצ"ע בזה.