1 אורך התקיעות
קטגוריות: ש_ס / טז ראש השנה / שופר - הרב משה חדש / חבורות

# שיעור אורך התקיעות

יש לבאר שיעור התרועות והשברים ונפ"מ בזה גם לשיעור התקיעות דהוי כתרועה. ונפ"מ גם עד כמה יכול להאריך השבר שלא יהא תקיעה.

במשנה ר"ה דף ל"ג ע"ב שיעור תרועה כג' יבבות ופרש"י שלש קולות בעלמא של כל שהוא. והתוס' והרא"ש הביאו מריב"א וריב"ם דס"ל דכל יבבה היא ג' קולות כ"ש ותרועה שהיא ג' יבבות היינו ט' כוחות. והר"ח פי' כרש"י. ובראב"ד פ"ג ה"ד מבואר כרש"י ולדרכו פי' דשיעור תקיעה כג' תרועות היינו כפשוטו תקיעה אחת כג' תרועות כלומר ט' כוחות וכן תקיעה כג' שברים היינו ט' כוחות. ובראשונים נראה דס"ל כרש"י דהרמב"ם פ"ג' כתב דתרועה כשתי תקיעות כלומר דתקיעה כחצי תרועה, ולפי"ז הקשו דא"כ נמצא דהיא יבבה וחצי והרשב"א והר"ן נקטו לשון טרומיט וחצי ומבואר דסברי דתרועה היא ג' טרומיטין והיינו כרש"י וכן פשטות דברי הרמב"ן שהקשה כן על הרמב"ם אלא דלא הזכיר טרומיט וחצי אלא יבבה וחצי אבל מסתבר דמפרש כנ"ל ולכן הקשה דהוי שיעור קטן. אמנם במ"מ מבואר דהרמב"ם ס"ל כריב"ם וכ"כ הב"ח ובזה יישבו קושית הראשונים דס"ל דתרוןעה היא ד' וחצי טרומיטין ונמצא דתקיעה היא ד' וחצי ושפיר חשיב קול פשוט ומש"כ שם דכן סברי הרמב"ן והרשב"א קשה דהא מבואר עכ"פ ברשב"א להיפך וצל"ע. ולהלכה השו"ע הביא ב' הדיעות ועי' מ"א דלכתחילה בעינן ט' כוחות ובדיעבד נקטינן כרש"י דסגי בג' כוחות. ומשמע דהעיקר כרש"י דאי משום ספק הו"ל למימר דספק דאוריתא לחומרא.

וכתבו התוס' דאיכא עוד נפ"מ בין שיטת רש"י לריב"א עד כמה יכול להאריך השבר דאם יאריך כשיעור תקיעה נעשה כתקיעה ופסול לשבר [ועי' רשב"א דפליג בעיקר דין זה וכן הרמב"ן פליג משום שקול השבר הוא שבור, אבל להלכה נקטינן כתוס']. ומעתה לרש"י דשיעור תרועה היא ג' כוחות נמצא שאם יאריך השבר ג' כוחות נעשה כתקיעה דתר"ת שהיא כתרועה ופסול. אבל לריב"א אם ירצה יכול להאריך יותר כיון שהתרועה היא ט' כוחות.

אולם כבר תמה המהרש"א על תוס' דהרי כשתוקע בשברים הרי אנו דנים שזוהי התרועה ואורך הג' שברים הם יותר מג' כוחות כמבואר בתוס' גופא דכתבו שבתש"ת צריך להאריך התקיעה יותר והיינו כדכתב רש"י להלן דגניחה היא יותר מיללה. וכן נקטו המרדכי והגאשר"י וכן נקט התרוה"ד סי' קמ"א וכן מסיק הרמ"א להלכה. ועי' מהרש"א דצידד שהתוס' אח"כ שכתבו דצריך להאריך הקיעה נתכוונו לחזור מזה. וצ"ע מדבריהם אח"כ שכתבו שבתשר"ת לריב"ם בעינן ג' שברים וט' כוחות ואם יאריך השבר ויקצר בתקיעה לא יצא ידי המצוה לא כמר ולא כמר והיינו דלרש"י השבר נעשה כתקיעה ולריב"ם התקיעה פסולה דהיא קצרה משיעור הנ"ל. ואפשר דכוונתם על תקיעה דתשר"ת דלרש"י היא ג' שברים וג' כוחות ולריב"ם היא ג' שברים וט' כוחות ואם האריך בשבר כשיעור זה נעשה כתקיעה וקיצר משיעור דריב"ם בתקיעה, לריב"ם התקיעה פסולה ולרש"י השבר פסול. ומ"מ להלכה מבואר בשו"ע כדברי התוס' שלא יאריך כג' כוחות בשבר דתש"ת. וצ"ב.

ועי' ב"י שעמד בזה וכתב דכיון שבתר"ת הוא כתקיעה גם בתש"ת יצא מכלל שבר ונעשה כתקיעה אע"ג דלגבי תקיעה דידיה לא הוי כתקיעה ודבריו צ"ב. ובבימ"ד מבארים דאמנם שיעור התקיעה היא רק כשיעור התרועה דשברים מ"מ שם תקיעה יש גם בתקיעה דתר"ת וזהו שכתב הב"י שהוא כתקיעה אע"ג דלגבי תקיעה דידה אינה תקיעה והיינו דאינה תקיעה כשרה אבל היא תקיעה. וכן נראה שפי' המאמ"ר עי"ש. אך עדיין צ"ב דהא גופא מנלן דמהא דמהני לתר"ת אין ראי' כיון דלהצד שהתרועה היא שברים אין התרועה תרועה כלל. ואמנם איכל"מ דההלכה שיעור תקיעה כתרועה היא לענין שיעור גרידא ולא לשם תקיעה אבל מ"מ מנלן דבשיעור ג' כוחות הוי כבר תקיעה וא"ל שמסברא היא שהרי לריב"ם נקטו התוס' דאינה תקיעה כיון שלא מצינו כן בתר"ת. וחזינן דמצד הסברא בשיעור קטן כזה אינה תקיעה.

ובדוחק י"ל דמאחר דלמ"ד דתרועה היא יללה חזינן דס"ל דג' כוחות הוי תקיעה ממילא גם למ"ד דתרועה היא גניחה מ"מ גם בג' כוחות הוי תקיעה אלא שחסר רק בשיעור התקיעה וצ"ע.

ויותר נראה ע"ד הנ"ל דלא **משום** שנעשה תקיעה הוא דאינו שבר אלא דכיון דחזינן למ"ד דתר"ת דחשיב תקיעה ע"כ משום דאינה גניחה דאי חשיב גניחה לא חשיב קול פשוט ומהא דעבדינן הכי בתר"ת ש"מ דאינה גניחה ולפי"ז אין זה משום ההלכה דתקיעה כתרועה אלא ההלכה הוי ראי' דא"כ אינה שבר. וזהו שכתב הב"י דיצא מכלל שבר. וכביאור זה נראה בריטב"א בסוף הסוגיא דכתב לגבי עיקר שיעור שבר דהוי יותר מב' כוחות דאל"כ הוי יללה אבל ע"כ אינו ג' כוחות דא"כ הוי תקיעה. ועי"ש דדבריו הם על עיקר שם שבר ולא דנפסל משום דנעשה תקיעה. אמנם לשון הב"י ונעשה כתקיעה ק"ק לפי"ז. וצ"ע.

והב"ח כתב דאפשר ליישב לשיטת רה"ג דלדבריו לכו"ע הוי תרועה בין בגניחה בין ביללה וא"כ גם בתש"ת נעשה כתקיעה מד"ת. ועי"ש שהוכיח מהרא"ש דהביא לדברי רה"ג ומשמע דפסק כוותיה וא"ש לשיטתו. ועי' שפ"א שפי' כן גם לדעת הב"י אך מדברי השו"ע לא נראה כן דמשמעות דבריו דלא ס"ל כרה"ג אלא כהרמב"ם דהוי ספק לדינא ואפי"ה הביא לדינא דתוס'. וע"כ נראה יותר כנ"ל.

ובעיקר הדבר לפי' הב"ח יל"ע וכבר הרגיש בזה השפ"א דהתוס' כתבו דצריך להאריך בתקיעה דתשר"ת כסדר דידה דזהו ההלכה דתקיעה כתרועה והיינו כתרועה דידה וכן בתש"ת. ולכאורה זה א"ש אי הוי ספק ולהכי לסדר דתשר"ת דנקטינן דהיא התרועה משו"ה בעינן שתהא התקיעה כשיעור הך תרועה אבל לרה"ג דלכו"ע תרועה דידן היא ג"כ תרועה א"כ אף בתקיעה דתשר"ת סגי בשיעור זה שהוא תרועה, אלא שהב"ח נסתייע לזה מדברי הרא"ש שנקט כרה"ג והרי גם ברא"ש מבואר כן דשיעור תקיעה דתשר"ת כתרועה דידה. וע"כ דאף לרה"ג בעינן התקיעה כסדר התרועה דידה.

ונראה דאף אי לא חשיב ספק בעינן בתקיעה דתשר"ת כאורך ש"ת, דיש לדון אי שיעור תקיעה כתרועה היא בעצם השם תקיעה או רק בשיעור התקיעה אבל גם בפחות מכאן הוי תקיעה. והנה כתב השפ"א שאם מאריך בתרועה שעושה הרבה יללות צריך שתהא התקיעה כתרועה שעושה עכשיו, והיינו שזהו שיעור התקיעה שתהא כתרועה דידה. ואמנם סתימת הפוסקים לא נראה כדבריו וכן משמע ברמב"ן דכתב לדון בתשר"ת דאי"צ שיהא כתרועה וכשברים כיון שמעיקר הדין יכול לעשות שבר אחד וב' תרועות, ומדבריו מבואר שם דמתקנה דר"א צריך לעשות גם ג' שברים וג' תרועות כיון שכך נהגו מקודם כשעושה גניחות לחוד או יללות לחוד [ועצ"ע היטיב שם אי קאי כרה"ג או לא ומ"מ כך משמע שם] ואפי"ה כיון דמדינא סגי בקצת מזה וקצת מזה אי"צ שיעור תקיעה כשניהם ולפי"ז מבואר דלא כהשפ"א. מיהו בסו"ד צידד שגם בתשר"ת בעינן תקיעה כשיעור זה וכן מבואר בפשיטות ברמב"ן בדרשה לר"ה. ויש שר"ל דמסקנתו כהשפ"א, אך נראה דאין כוונתו לזה אלא משום דעשה תרועה של גניחה ויללה ובזה מודינן לשפ"א דכשעושה יבבה של גניחה צריך תקיעה כנגד השיעור הקטן של גניחה וכשעושה תרועה של גניחה ויללה יחד דאיכא דמיללים כך כמבואר בגמ' הרי השתא זו היא התרועה וצריך תקיעה דכוותה. ולכן אף לרה"ג אמנם גם תרועה דיללה היא תרועה כשרה לכו"ע וכשתוקע תר"ת סגי בתקיעה כשיעור יללה, אבל כיון שעושה עכשיו תרועה של גניחה בעינן תקיעה כתרועה שעושה עכשיו. ודו"ק.

עוד יל"ב עפ"י מה שנראה ברמב"ן במלחמות דאף לתקנתא דר"א אליבא דרה"ג משוינן לה ספק עי"ש שנתקשה לרה"ג אמאי חששו להפסק בין הגניחה והיללה והרי הכל כשר, ומדבריו נראה דבא ליישב זאת דר"א תיקן לעשות הכל אע"ג דהכל כשר משום דלנוהגים תש"ת נראה להם דתר"ת פסול וא"כ לטעותם הוי התרועה הפסק ולכן לא מהני תשר"ת וצריך לעשות גם תש"ת. ולפי"ז איכל"מ דלהכי צריך לעשות התקיעה כשברים ותרועה ביחד כיון דלטעותם התרועה היא רק בצירוף הגניחות והיללות וא"כ בעינן תקיעה כשיעור שניהם. ואמנם הרמב"ן גופיה בחידושים מספק"ל בשיעור תקיעה דתשר"ת שמא סגי כתרועה לחוד וכתב שם כמה טעמים עי"ש ועצ"ע.

אלא דיל"ע דכיון שגם לרה"ג אף דבאמת מהני תר"ת לכו"ע מ"מ תיקן לדון הדבר כספק שמא תרועה היינו שברים ולא תר"ת א"כ הדק"ל אמאי פסול שבר באורך תקיעה דתרועה כיון דכל מה דעבדינן תש"ת הוא משום דדנים דתר"ת אינה תרועה. ואפשר דמ"מ כיון דאתקין ר"א לעשות תש"ת בעינן שיהא השבר כשר וכיון דאליבא דאמת כשמאריכו כתקיעה דתר"ת הוא תקיעה ופסול לא מהני אף שלהדיוטות הטועים נראה שהוא כשר. וצ"ע.

ב

והנה אף שהמרדכי והג"א וכן הרמ"א פסקו דלא כתוס' ושפיר יכול להאריך השבר כשיעור תקיעה דתר"ת כיון דבסדר דתש"ת נקטינן דאינו תרועה, אבל מ"מ בעינן שלא יהא השבר כשיעור ג' שברים שבזה נעשה כתקיעה דתש"ת וגם לדידהו פסול [ורק הרמב"ן ורשב"א ס"ל דאין נפסל אף בשיעור תקיעה להרמב"ן משום דהשבר שבור ואינו כתקיעה ולרשב"א משום דמאריך התקיעה אבל לדינא לא נקטינן כוותייהו]. וצריך לדון מהו שיעור השבר שלפי"ז יהא שיעור התקיעה דסדר זה כשיעור ג' שברים, ובשיעור זה יהא אסור להאריך השבר שלא יהא תקיעה ופסול לשבר. אמנם לא נתפרש להדיא מהו שיעור השבר, ואמנם לביאור התוס' אליבא דרש"י מוכרח שהוא פחות מג' כוחות דא"כ הוי תקיעה, אבל לא נתפרש מה השיעור שצריך לכל הפחות ליחשב שבר, אלא שרש"י כתב דהוא ארוך מתרועה דגניחה ארוכה מיללה. ועי' מט"א דהוא כב' כוחות דכיון דאפיקתיה מכח אחד בעינן ב' כוחות והו"ד בשעה"צ ס"ק ח' ולפי"ז ג' שברים הם ו' כוחות ועי"ש במ"ב ס"ק י"ג. וכעי"ז בריטב"א בסוף הענין שהוא יותר מב' כוחות ולא ג' דא"כ הוי תקיעה. ולפי"ז יכול להאריך השבר עד ו' כוחות דנעשה כתקיעה שהיא ג' שברים.

אמנם עי' מ"ב ס"ק ט"ו שכתב דלכתחילה יעשה השבר ג' כוחות ולא יותר, וצ"ב שהרי לרש"י אליבא דתוס' בעינן שיהא פחות מג' כוחות וע"כ דנקטינן בזה כפסק הרמ"א עפ"י הגאשר"י שיכול להאריך השבר יותר מתקיעה דתר"ת וא"כ יוכל להאריך השבר עד ו' כוחות. אמנם הביאו דהב"י ס"ג כתב דבתשר"ת לרש"י אורך התקיעה היא יותר מד' או ה' יבבות ובתש"ת היא יותר מג' כוחות כיון דהשברים ארוכים מיבבות, וצ"ב דהא גם תש"ת הוא יותר מד' או ה' כוחות דהא בעינן ו' כוחות, ומוכרח מזה דס"ל שכל שבר הוא משהו יותר מכח אחד וממילא ג' שברים הם ג' כוחות וג' משהויים. ולהלן יתבאר שכן מבואר בנהר שלום [אף לשיטת ריב"ם]. ולפי"ז י"ל דהמ"ב חשש לזה ולכך כתב שטוב שלא יאריך יותר מג' כוחות שלא יגיע לג' וג' משהויין, [ויש שפי' דכוונתו לחוש לרמב"ם דהתקיעה היא חצי תרועה ולהמ"מ דשיעור תרועה היא ט' יללות א"כ חצי תרועה היינו ד' וחצי כוחות הוי תקיעה].

אמנם לשיטת ריב"ם דתרועה היא ט' כוחות וכל יבבה היא ג' כוחות יש לדון מהו שיעור השבר, דהנה התוס' כתבו דלריב"ם דשיעור תרועה ט' כוחות נמצא דשיעור תשר"ת הוא כשברים וט' כוחות, וכתב השו"ע שהוא י"ב טרטמיטין ועי' מ"ב שכל הפוסקים [המ"א והט"ז ופמ"ג והגר"א והגר"ז והח"א] כתבו שט"ס הוא דבעינן י"ח כוחות ט' לתקיעה ועוד ט' לשברים, דשיעור שברים אינו פחות מתרועה. והפמ"ג והגר"א הוסיפו שהוא יותר מעט דשברים יותר מיבבות. ודבריהם צ"ב מנין פשיטא להו ד"ז, ולכאורה מקורם מרש"י שכתב שהשברים ארוכים מיבבות אולם לכאורה אין ראי' דלשיטתו דיבבה היא קול כ"ש ודאי גניחה היא יותר מזה, אבל לריב"ם דיבבה היא ג' קולות קצרים נימא דהשבר הוא קצר מיבבה אלא שהוא ארוך מקול אחד דיבבה, וא"כ גם לריב"ם השיעור הוא כרש"י דהיינו ב' כוחות או אף פחות מכן. ויש שפי' דראייתם מהגמ' דאמרינן דתנא דמתני' ותנא דברייתא פליגי בשיעור תרועה ומשמע להו דאיכא יחלוק בזמן התרועה ולא רק בצורת התרועה, ועי' בט"ז ס"ק ג'. אבל צ"ע דנימא איפכא דיבבה דתרועה היא ג' כוחות, ושבר הוא קול אחד ארוך מקול התרועה אבל הוא קצר מכל היבבה שהיא ג' כוחות והוא רק ב' כוחות, וצ"ע.

וגם מדברי התוס' משמע דאין חילוק בזה בין רש"י לריב"ם מדכתבו שלפי"ז יכול להאריך קצת השבר ולא כתבו שחייב להאריך השבר, ומצאתי כן ביד אפרים על הט"ז וכ"כ בהגהות יעב"ץ נדפס בהוצ' וגשל. ושו"ר בנהר שלום שהוכיח כן מהשו"ע שלא הזכיר חילוק בין רש"י לריב"ם בשיעור השבר אלא רק עד כמה יכול להאריך. ועפי"ז כתב ליישב לשון השו"ע דלשיטה ב' שהיא שיטת הריב"ם צריך שיהא תקיעה דתשר"ת י"ב כוחות וביאר דאי"צ להגיה י"ח כוחות אלא שפיר י"ל שיעור י"ב דהיינו ט' לתרועה ועוד ג' לשברים כלומר ג' ומשהו [ולפירושו ע"כ גם לרש"י שיעור השבר הוא משהו יותר מתרועה ודלא כהמטה אפרים וזה כמו שדייקנו מהב"י].

ולאידך גיסא עי' במ"ב ס"ק י' דדיעה ראשונה בשו"ע שהיא כרש"י לכתחילה יעשה התקיעה דתשר"ת י"ב כוחות ובשעה"צ כתב שבדיעבד סגי בט' כוחות, וכנראה דכוונתו שהתרועה היא ג' כוחות והשברים הוא ו' כוחות כנ"ל מהמט"א והכל יחד ט' כוחות, וצ"ב מהו שכתב דלכתחילה צריך י"ב כוחות [והעירוני דגם בפמ"ג מבואר כן בדברי השו"ע דלדיעה ב' דהריב"ם שיעור תשר"ת הוא י"ב כוחות והגיהו הפוסקים שהוא י"ח וכתב הפמ"ג דזה השיעור בשיטה קמייתא]. וכמו"כ יל"ע בשעה"צ שם שכתב דמנהגנו להאריך בשברים מג' עד ט' כוחות, ולכאורה זה כשיטת ריב"ם אבל לשיטת רש"י דשברים הם ו' כוחות אין רשאי להאריך ו' כוחות. עוד עי"ש דבתשר"ת בדיעבד מהני תקיעה בשיעור ט' כוחות.

ואמנם מצינו בראב"ד וכן ברשב"א דאע"ג דס"ל כרש"י בשיעור התרועה מ"מ ס"ל דשבר הוא ג' כוחות וכדפי' דתקיעה היא ט' כוחות בין לתנא דמתני' בין לתנא דברייתא לתנא דמתני' הוא ג' תרועות ותנא דברייתא הוא כשברים. אבל ק"ק לומר דהמ"ב סמך על שיטת הראב"ד להקל דמדבריו להלן משמע דרק לחומרא נקט כהראב"ד. וצל"ע.

אכן עי"ש שציין מקורו במ"א ובאמת הוא מהב"ח כמבואר במ"א שם [אבל המ"א לכאורה פליג על זה וצ"ע דברי המ"ב] והנה הב"ח שם כתב בסו"ד אבל בתקיעת תר"ת יש לסמוך בדיעבד אפרש"י דתרועה ג' יבבות כל שהוא וכו' אבל ג' שברים לכו"ע הוי כשיעור ט' כוחות ובפחות לא יצא, והנה מש"כ דלכו"ע בפחות לא יצא לכאורה תמוה דאדרבא לרש"י ע"כ השבר הוא פחות מג' כוחות כמש"כ התוס' דא"כ הוי תקיעה, וכמש"כ הב"ח גופיה קודם לכן דהמנהג להאריך בשברים ואין לשנות לקצר בשברים לצאת ידי כולם אף דעת רש"י וכו', וע"כ צ"ל דהב"ח ס"ל דלמאי דנקטינן דלא כתוס' אלא כהגאשר"י דלא איכפ"ל דעביד שיעור תקיעה דתר"ת וכל שלא עשה תקיעה דתש"ת לא פסל, א"כ אין לנו הכרח דשבר הוא פחות מג'. וזהו מש"כ שם הב"ח דמהרי"ח כתב שאם יקצר בדברים הרבה לא יצא דכן מוכח מפרש"י שכתב הגניחות כדרך החולים וכו' ואין כווונתו רק לפרש דרשאי להאריך השבר אלא גם שזה דרך הגניחה דאינה קצרה כ"כ, ולהכי נקטינן לכו"ע כלומר אף לרש"י השיעור הוא ג' כוחות, [ואמנם בגנזי חיים פי' דגם להב"ח אין צריך ג' כוחות אלא קרוב לג', וצ"ע מלשון הב"ח בסו"ד דבג' שברים פחות מט' לא יצא] ונראה דזה כוונת המ"ב שכתב שיעשה בתשר"ת י"ב כוחות דחשש להב"ח שגם לרש"י השברים הם ט' כוחות.

אלא שדברי הב"ח צ"ב מנלן לומר כן הא לא כתב רש"י אלא שהשברים ארוכים מיבבות אבל מנלן דהשיעור הוא ג' כוחות ולראב"ד יש הכרח מהגמ' לזה כפירושו אבל לרש"י לא מצינו כן ובפרט דבתוס' מבואר אליבא דרש"י דהשיעור הוא פחות מג' כוחות. ומנלן להגאשר"י שאינו כן. ונראה דס"ל דסברא היא דשיעור השבר הוא ג' כוחות דבעינן גניחה כדרך הגונחים דמאריכים בגניחותיהם וכדהביא מהגאשר"י הנ"ל, ורק לפי' התוס' אליבא דרש"י מוכרח דשיעור שברים הוא פחות מג' כוחות, אבל לדידן דאין הכרח לזה נקטינן כהסברא הפשוטה דהיא ג' כוחות. ואפשר שכן היא סברת הראב"ד הנ"ל.

והנה הגר"ח נקט דשיעור ט' טרומיטין אף לתוס' הוא שיעור בכל השברים יחד אבל אי"צ שיהא כל שבר ג' כוחות ולכך נקט לעשות שברים קצרים כרש"י וכדי לצאת שיטת התוס' יעשה ד' או ה' שברים שיהא בסה"כ ט' כוחות. אמנם להנ"ל ע"כ השיעור הוא בכל שבר ג' כוחות. עוד שמעתי מהגר"א בלוך [ואולי גם ראיתי כן בכתבי הגרר"ש] דלראב"ד מוכרח כן דהא מבואר בגמ' דלברייתא שיעור תקיעה כתרועה ושיעור תרועה כג' שברים והיינו שלראב"ד קאתינן לבאר מהו שיעור התקיעה שהוא כתרועה שהיא ג' שברים ואי נימא דאפשר לקצר בשברים עצמם אלא דבעינן בסה"כ ט' כוחות א"כ מהו דקאמר ג' שברים הרי בזה אין אנו יודעים מהו השיעור וע"כ שכל שבר שיעורו הוא ג' כוחות ושפיר אמרו דג' שברים זהו גם שיעור תקיעה].

ונמצא לרש"י דתרועה היא ג' כוחות והשברים הם יותר מזה, איכא בזה כמה שיטות, או דכל שבר הוא מעט יותר מכח אחד [וכמשמעות הב"י והמ"ב חשש לזה] או שהוא ב' כוחות כהמט"א או מעט יותר כהריטב"א או ג' כוחות כהב"ח. ולריב"ם לרוב הפוסקים הוא ג' כוחות או יותר מעט. ונפ"מ לשיעור התקיעה דתש"ת וכן נפ"מ עד כמה יכול להאריך השבר.

והנה להלכה בשו"ע הביא ב' הדיעות בשיעור התרועה ולא הכריע בין רש"י לריב"ם ומבואר במ"ב דלתחילה יש להחמיר כריב"ם אבל בדיעבד אפשר לסמוך על רש"י וסגי בג' כוחות. ונראה הטעם משום דרוב הראשונים נקטו כרש"י, היינו הראב"ד והרשב"א דשיעור תקיעה כג' תרועות וכן פשטות הרמב"ן שהקשה על הרמב"ם דכיון שתקיעה היא כחצי תרועה א"כ היא טרומיט וחצי וכ"מ בר"ן. והם נקטו כן גם בדעת הרמב"ם. אמנם למ"מ והב"ח הרמב"ם נקט דתרועה היא ט' כוחות [ובדעת העיטור תלוי בביאורים בטור].

ומעתה היה נראה שגם בשיעור השבר נקטינן כרש"י דשיעור ג' שברים הם ו' כוחות עכ"פ לחומרא, ואם האריך בשבר יותר מזה צריך לחזור. ועי' במ"ב ס"ק י"ד שנקט בדיעבד דאם עשה ג' השברים ו' כוחות יצא כהמט"א והיינו אליבא דרש"י ובפרט שיש לצרף דשמא גם התוס' לא פליגי כדכתב הנה"ש. אולם לאידך גיסא המ"ב הביא את דברי הב"ח שמנהגנו להאריך השבר מג' עד ט' כוחות, ועפ"י זה כתב שאם קיצר בתקיעה דתש"ת פחות מט' כוחות צריך לחזור וצ"ב דזה לכאורה כשיטת הפוסקים אליבא דריב"ם ודלא כרש"י ואמאי הקל בזה, וע"כ דקאי כהב"ח דגם לרש"י כל שבר הוא ג' כוחות. עוד נראה דאמנם בדין התרועה נקטינן כרש"י לעיקר ההלכה היינו משום דרוב הראשונים סברי הכי, אבל מ"מ בשיעור השברים אף אי נימא דלרש"י הוא ו' כוחות או פחות מ"מ בזה הראב"ד והרשב"א לא סברי הכי ולכן סמכינן להקל כדבריהם. ובתקיעה בעינן ט' כוחות דלא יהא תרי קולי דסתרי אהדדי כדכתב הב"ח. ומ"מ צ"ע דזה סותר למש"כ המ"ב דבדיעבד יצא בשברים ו' כוחות. וע"כ משמע דנקטינן בזה דעביד כמר עביד ועביד כמר עביד, והכי משמע בתוס' לענין שיעור התרועה שכתבו רק שלא יאריך בשבר ויקצר התקיעה דהוי דלא כמר ודלא כמר. וצ"ב אמאי לא הוי ספק דאורייתא, [וראיתי מקופיא שעמד בזה בס' אש דת ולא עיינתי] ואולי סברי דהוי ספק ספיקא דלמא יללה לחוד היא התרועה, מיהו בדין ב' נשימות נקט השו"ע כהתרוה"ד להחמיר ב' השיטות. וצל"ע.