מוקצה ז
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / אורח חיים / סימן שח עד שי - מוקצה

##### הלכות

##### **מוקצה**

##### או"ח סימן שח סעי' ו

#####

##### שיעור ז

# **שיעורי הלכה**

### שיעורים על סדר השו"ע

### מפי מו"ר הגאון

### רבי **רפאל צבי ובר** שליט"א

[[סעיף ו] **כל הכלים שנשברו בשבת מותר לטלטלם שבריהם, ובלב שיהיו ראויים לשום מלאכה, כגון שברי עריבה לכסות בה החבית ושברי זכוכית לכסות בה הפך, אבל אם אינם ראויים לשום מלאכה לא**.

ומקור דברי השו"ע מהמשנה בשבת (קכד, ב) דנחלקו ת"ק ורבי יהודה, דלדעת ת"ק כל הכלים הניטלין בשבת שבריהם ניטלין עמהן אם ראויים לשום מלאכה, אך לר' יהודה בעינן שיהיו השברים ראויים למעין מלאכתן הראשונה, וכגון שברי עריבה לצוק בהן מקפה. וקיי"ל כתנא קמא.

## אינו ראוי למלאכתו הראשונה אי הוי נולד

והנה בביאור הלכה (ד"ה לשום) הביא שנחלקו האחרונים האם איסור זה של טלטול שברי כלים הוא אף למ"ד נולד אסור בשבת, דדעת המג"א (ס"ק טו) דלפי שיטת היש אומרים שהובאה ברמ"א לקמן (סימן תצה סעיף ד) דאף בשבת יש איסור מוקצה בנולד, אין להתיר להשתמש בשברי כלים אלא כשראויים למלאכתו הראשונה, אך אם אינם ראויים למלאכתו הראשונה הרי זה אסור משום נולד. אמנם הרבה אחרונים חלקו וכתבו דכיון שעדיין ראויים השברים לשום מלאכה לאו נולד הוא ובכלל מוכן הוא.

ואמנם המשנ"ב לקמן (סימן תצה ס"ק יז) כתב דלהלכה קיי"ל שנולד בשבת מותר, אך מ"מ יש נפק"מ לגבי יו"ט דכתב המשנ"ב (שם) דלגבי יו"ט אין להתיר על כל פנים מוקצה דנולד, ואם כן לדעת המג"א הנ"ל אסור ביו"ט לטלטל שברי כלים אלא אם כן הם ראויים למלאכתן הראשונה, אך לדעת האחרונים הנ"ל כל שראויים לשום מלאכה לאו נולד הוא ומותר.

ובמשנ"ב לקמן (סימן תקא ס"ק כב) משמע שצידד כדברי המגן אברהם, דביאר שם את מש"כ השו"ע דשברי כלים אסורים בטלטול ביו"ט, וכתב המשנ"ב דהיינו דווקא כשאין ראויין לכעין מלאכתן הראשונה, אך אם ראויין למלאכתן הראשונה מותר לטלטלן, וציין בשעה"צ (ס"ק כח) לדברי המג"א דאם ראויים למלאכה אחרת שאינה כעין מלאכתו הראשונה הרי זה נולד, והביא שכדברי המג"א מוכח ברשב"א בעבודת הקודש ובמאירי בשבת (קכד, ב), ואף שבשעה"צ (ס"ק כט) הביא דלדעת האחרונים בסימן שח דכל שראוי לשום מלאכה אינו בכלל נולד ה"נ יש להתיר שברי כלים כל שראויים לשום מלאכה ואף שאינו כעין מלאכתו הראשונה, אך מדברי המשנ"ב נראה שצידד לאסור היכא שאין השברים ראויים לכעין מלאכתן הראשונה ודלא כדעה זו, וגם מהחזו"א (סימן מג ס"ק יד) נראה שהחמיר היכא שאינו ראוי למלאכתו הראשונה, וכתב דמש"כ המשנ"ב דכן משמע מרש"י יש לדחות.

## גוי שעשה כלי בשבת

עוד כתב הביאור הלכה (שם) דמ"מ אם עשה הגוי כלי בשבת ודאי נולד הוא ואסור ליהנות מהן למאן דאסר נולד בשבת.

והנה לקמן (סימן שכה סעיף ד) פסק השו"ע דפת שאפה אינו יהודי לעצמו בשבת, יש אוסרים ויש מתירין, ובשעת הדחק או לצורך מצוה כגון סעודת ברית מילה או לצורך ברכת המוציא, יש לסמוך על המתירים. ובטעם המתירים ביאר המשנ"ב שם (ס"ק יז) דכיון שהיה יכולת ביד האינו יהודי לגמרו אין על זה שם מוקצה ונולד, דהוי כגמרו בידי אדם דמבואר בגמרא ביצה (כז, א) דלא הוי מוקצה, וכמו קדירות שרותחות בין השמשות דלא חשיבו מוקצה.

ובביאור הלכה (בסימן שכה שם) הביא שנחלקו הראשונים כעין זה לגבי מנעלים שעשה הגוי בשבת אם מותר ללבשם, וברמ"א לעיל (סימן רנב סעיף ד) הכריע להקל בזה, והקשה הביאור הלכה דמדוע לגבי פת שאפה הגוי סתם הרמ"א, ותירץ דיש סברא להחמיר לגבי אוכל דיש לחוש שמא יאמר לגוי לאפות בשבילו, ועוד תירץ בשם המג"א (ס"ק י) שהביא מהיש"ש דכל ההיתר של גמרו בידי אדם היינו דווקא היכא שהתחיל לעשותו מבעוד יום, ולכן בסימן רנב דמיירי שהתחיל לעשות את המנעל מבעוד יום לכן כתב הרמ"א להקל דהוי כגמרו בידי אדם, אך בסימן שכה מיירי כשלא התחיל לאפות את הפת מבעוד יום ולכן לא הכריע הרמ"א בזה.

והנה בביאור הלכה כאן כתב שאם עשה האינו יהודי כלי בשבת יש לאוסרו משום נולד, ולתירוץ הראשון בביאור הלכה לקמן דלגבי אוכל החמירו טפי, צ"ב מדוע כאן החמיר, הרי הרמ"א פסק להקל לגבי מנעלים שעשה הגוי דלא חשיב נולד, ורק לגבי אוכל החמירו, ועל כרחך דכאן מפרש כמו התירוץ השני שם בשם המג"א דרק כשהתחיל לעשותו בערב שבת הוי גמרו בידי אדם, והכא מיירי כשהתחיל לעשות את הכלי בשבת, ולכן אסור משום נולד.

אמנם החזו"א (סימן מד ס"ק י) כתב לפרש את טעם האוסרין את הפת שאפה הגוי בשבת דאיסורו הוא משום מוקצה דגרוגרות וצימוקים, כיון שאותן החיטין שביד הגוי אינם ראויים לאכילה, וכ"כ התהיל"ד (סימן שכה ס"ק י). וכן מבואר להדיא בהגהות מיימוניות (פרק ו משבת הלכה ב) שהוא מקור דברי השו"ע שהצד לאסור הוא משום מוקצה דגרוגרות וצימוקים.

ובאמת צ"ע לביאורו של המג"א דטעם האיסור בפת שאפה הגוי הוא משום נולד, דכיון דקיי"ל (במשנ"ב בסימן תצה ס"ק יז, והובא לעיל) שבשבת אין איסור נולד, מדוע נקט השו"ע כאן להחמיר לכתחילה הרי אין איסור נולד בשבת, וכבר עמד בזה בשעה"צ בסימן שכה (ס"ק כב).

## גמרו בידי אדם אי הוי נולד

ובעיקר דברי המגן אברהם הנ"ל דכיון דהוי גמרו בידי אדם אין בו משום נולד, כן מבואר גם במג"א לקמן (סימן תקפו ס"ק כה) דנפסק בשו"ע (שם סעיף כב) שאם עשה הגוי שופר ביו"ט מותר לתקוע בו, והקשה המג"א הרי זה נולד גמור והיאך שרי, ותירץ דהכא מיירי שעשה הגוי את השופר מהקרן שלו דזה לא חשיב כנולד משום דהוי גמרו בידי אדם כיון שהגוי יכול לעשותו בשבת. ומבואר ג"כ דאף בדין נולד אמרינן דבגמרו בידי אדם שרי. ובשעה"צ בסימן תקא (ס"ק לה) כתב דלענין אם שייך נולד בדבר שגמרו בידי אדם תלי בשני התירוצים במג"א בסימן שכה, והיינו דלתירוץ ראשון אין הכרח שמשום גמרו בידי אדם התירו נולד, ולתירוץ השני מבואר דאם התחיל הגוי בערב שבת שרי דהוי גמרו בידי אדם.

אמנם החזו"א (סימן מד ס"ק י) חלק וסבר שאין היתר של גמרו בידי אדם בנולד, ומה שהוכיח המג"א מפסק השו"ע שהתירו לתקוע בשופר שעשה הגוי ביו"ט, ביאר החזו"א די"ל דלא חשיב כנולד כיון שמעיקרא קרן והשתא קרן, וכסברת הנהר שלום שהובאה בשעה"צ שם (ס"ק קכח), או משום שלצורך מצות שופר היקל השו"ע כדעת המתירין נולד ביום טוב.

## טלטול שברים בזמנינו

והנה בזמנינו הרגילות שלא משתמשים בשברים לכיסוי כלים, ולכאורה יש לדמותו לדין מחט שניטל חודה דמבואר לקמן (סעיף יא) דמחט שניטל חודה או חור שלה אסורה בטלטול ואף שאפשר ליטול עמה את הקוץ, ומבואר דבעינן שיעמוד הכלי לשימושו הרגיל, וא"כ כיון שלא רגילים בזמנינו לכסות בשברי כלים יש לאסור להשתמש בהם. אמנם כתב החוט שני (פרק נא אות א) דאין לדמותו למחט, דהמחט מצד עצמה אינה ראויה לשימוש מסוים, אך שברי כלים ראויים לכיסוי אלא שבזמנינו נוהגים האנשים בהתפנקות ולכן לא משתמשים בהם, וגם בזמנינו אם לא יהי לאדם כיסוי אחר הוא ישתמש בשברי כלים.

ודבריו צ"ב דהא מבואר בשו"ע לקמן (סעיף יג) דשיירי מטלניות שבלו אם יש בהן ג' אצבעות מותר לטלטלן, וכתב המשנ"ב (ס"ק נב) דלעשירים אסור לטלטלן כיון שאין הדרך שלהם להשתמש בזה. ומבואר דבדבר שדרך הבעלים לזרוק, אף שיש בו שימוש מצד עצמו לעניים הרי זה מוקצה, וא"כ ה"ה לשברי כלים דכיון שהדרך לזורקם יש לדונם כמוקצה. וגם מש"כ דרק המפונקים זורקים צ"ב דזה דרך כל העולם. ולכן נראה דיש להחמיר בזמנינו שלא לטלטל שברי כלים כלל.

## כלים חד פעמיים שהתלכלכו

ולפי"ז יש לדון בכלים חד פעמיים שהרגילות היא שאחר שהשתמשו בהם משליכים אותם לפח [ואולי בכוסות חד פעמיים יש שמשתמשים בהם שוב], דלפי המבואר נראה שכיון שהרגילות לזרוק אותם הרי הם אסורים משום מוקצה, ואף שמבואר בביאוה"ל לקמן (סעיף ז ד"ה ואם) דאם זרק כלי שלם אינו נעשה מוקצה בזריקתו משום דבטלה דעתו, הכא דהרגילות היא לזורקם, לכו"ע הוי מוקצה.

ואמנם בשעת הסעודה ודאי דמותרים בשימוש ורק כשמחליט לא להשתמש בהם עוד חל עליהם שם מוקצה, ודמיא לפירורים פחות מכזית שנפסק לקמן (סעיף כז) דהוו מוקצה, אמנם ברור שבתוך הסעודה מותר לאכול אף פירורים הפחותים מכזית, אלא שרק בזמן שמסיח דעתו מן האכילה נעשים אותם הפירורים מוקצה.

ולגבי שקית חלב ריקה נראה ברור דהויא מוקצה כיון שאינו ראוי לשום שימוש, וכן נראה שעטיפה של סוכריה לאחר שהוציאו את הסוכריה מתוכה הרי היא מוקצה ואסורה בטלטול.

אלא שעל פי רוב יש להתיר לטלטל כלים חד פעמיים וכן עטיפות וכדו' משום גרף של רעי כיון שמלכלך את המקום והדרך לזורקו לפח.

## כלשמל"א שנשבר וראוי למלאכת היתר

ויש לדון בשברי כלי שמלאכתו לאיסור שאחר שנשברו ראויים הם לתשמיש היתר, ודעת האליה רבה (ס"ק יד) דאמרינן בזה מיגו דאיתקצאי לבין השמשות איתקצאי לכולי יומא ואסורים בטלטול מחמה לצל, אמנם הביאו מהשפת אמת (שבת קכד, ב) שכתב דמשמעות הרמב"ם והשו"ע דאין בכלי שמלאכתו לאיסור דינא דמיגו דאיתקצאי, וכיון שראוי כעת למלאכת היתר מותר לטלטלו אפילו מחמה לצל.

רמ"א: ואם נשברו במקום שיכולים להזיק כגון כלי זכוכית שנשברו על השולחן או במקום שהולכין, מותר לטלטל השברים כדי לפנותן שלא יוזקו בהם.

ויש שדנו לגבי נורת פלורוסנט שנפלה ועודה שלמה, אם שרי לטלטלה ונראה פשוט דמותר לטלטלה כיון שיש סכנה שתישבר ותזיק ולא גרע משברים שמשום חשש שמא יזיקו התירו לטלטלם.

כתב המשנ"ב (ס"ק ל) אבל אם הוא של חרס אסור לפנותן, דאין מצוי כל כך הזק, ואף על פי שכשהוא דורס עליהן משברן, מכל מקום מותר, דדבר שאינו מתכוין הוא. ומשמע מדברי המשנ"ב שיש איסור לשבור את שברי הכלים, אלא שמשום דהוי דבר שאינו מתכוין שרי, וכ"כ במג"א (ס"ק טז) בריש דבריו.

אלא שבמג"א (שם) הוסיף דלקמן (סעיף מד) נראה דמותר לשבור בידיים כלי שבור, דכתב השו"ע דכלי שנתרועע לא יטלו ממנו חרס לכסות בו או לסמוך בו, וביאר המשנ"ב (ס"ק קנו) דהאיסור לתלוש ממנו חרס הוא משום דמעשה התלישה הוא בכלל תיקון כלי, ומבואר דמשום שבירת הכלי אין איסור כלל.

אמנם הקשה המג"א דלקמן בסימן שלז (סעיף ב) כתב השו"ע דאסור לכבד הבגדים על ידי מכבדות העשויים מקיסמים, שלא ישתברו קיסמיהם, ומבואר שיש איסור בשבירתן, ותירץ המג"א דבשבירת קיסמים חשיב ששובר ע"י מעשה בידיים ולכן אסור, אך הכא שנשברים ע"י הליכתו הרי נשברים ממילא.

אלא שראיית המג"א מדמותר לכבד במכבדות צ"ע, דהא התם שובר כלי שלם ולכן חשיב כסותר ואסור, משא"כ בהך דהכא וכן בנוטל חרס לכסות בו ששם הכלי כבר שבור ושמא משום כך מותר לשוברן עוד. וכבר עמד בזה התהילה לדוד (ס"ק ח), וע"ש שכתב ליישב קושיית המג"א מסעיף מד, דבאמת לא התירו שם לשבור כלי שנתרועע, אלא רק ליטול את השברים ממקום הזפת, אך לשבור כלי אפילו כשהוא שבור יש איסור.

***הדינים העולים***

1. *קיי"ל דשברי כלים הראויין למלאכה מותרים, ואע"פ שאינן כעין מלאכתן הראשונה. אמנם לדעת המג"א אם אינם ראויים למלאכתן הראשונה אסורים למ"ד דיש איסור נולד בשבת.*
2. *המשנ"ב פסק שביו"ט יש איסור נולד, ולכן לדעת המג"א שברי כלים שאינם ראויים למלאכתן הראשונה אסורין, וכן משמע במשנ"ב ובחזו"א, אך לדעת כמה אחרונים לא חשיב נולד.*
3. *גוי שאפה פת בשבת יש אוסרין ויש מתירין. ולמג"א טעם האוסרין הוא משום נולד, אך החמד משה והחזו"א פירשו שהוא משום מוקצה, ובביאור הלכה הביא טעם נוסף דחיישינן שיאמר לגוי לעשות עוד.*
4. *דעת הרמ"א להקל במנעלים שעשה הגוי בשבת, ונחלקו האחרונים האם הוא דווקא כשהתחיל לעשותו מערב שבת או אפילו אם עשה בשבת.*
5. *מותר לתקוע בשופר שנעשה ביו"ט. והטעם שאין בו משום נולד, לדעת המג"א הוא משום דהוי גמרו בידי אדם, ולדעת החזו"א זה לא מתיר נולד, וההיתר הוא משום דמעיקרא קרן והשתא קרן, או משום שהתירו לצורך מצוה.*
6. *דעת החוט שני שאף בזמנינו מותר לטלטל שברי כלים, אמנם נראה דיש להחמיר בזה מאחר שאין הדרך להשתמש בהם.*
7. *כלים חד פעמיים לאחר הסעודה אסורים משום מוקצה כיון שאין הדרך להשתמש בהם שוב [אמנם בכוסות ח"פ יש שמשתמשים], וה"ה שקית חלב שהתרוקנה ועטיפה של סוכריה הויא מוקצה. אך מכל מקום ע"פ רוב מותר לסלקם מהשולחן מדין גרף של רעי.*
8. *כלשמל"א שאחר שנשבר ראוי למלאכת היתר נחלקו האחרונים אם דינו כנולד.*
9. *כשיש חשש סכנה מותר לטלטל שברי כלים ואפילו פלורוסנט שעדיין לא נשבר.*
10. *להמשיך ולשבור כלי שכבר שבור, יש סתירות בזה, ולמעשה אסור אא"כ אינו מתכוין.*