=יד - בדין קשר עליון
קטגוריות: ש_ס / מ מנחות / מנחות - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / ציצית מהדוב

**סימן יד**

**בדין קשר עליון**

**א**

א] **מנחות ל"ט א',** אמר רבא ש"מ קשר עליון דאורייתא, דאי ס"ד דרבנן מאי איצטריך למישרי סדין בציצית פשיטא התוכף תכיפה אחת אינו חיבור, אלא ש"מ דרבנן.

**ובפירש"י** שם כתב, ז"ל, קשר עליון, היינו נמי ההוא קשר למטה וכו', ולהכי נקט עליון, משום דאי לא עביד אלא חד קשר בסופו עביד לי' שמקיים את הגדיל כולו, עכ"ל, וכ"ה מבו' בד' הרמב"ם בפ"א מציצית ה"ז דקשר עליון הוא הקשר שבסוף הגדיל, וכ"כ הבעה"ע בהל' ציצית שער א' ח"ב סח:, ורבינו דוד בסנהדרין פ"ח ב', והנימו"י בפירקין יב:.

**אך** בפירש"י בלישנא אחרינא שהביאו התוס' והחי' המיוחסים להרשב"א והשטמ"ק כתב דקשר עליון היינו הך דסמיך לטלית, וכתב דקשר התתחתון לאו תכיפה היא דמרוחק מן הטלית, וכ"כ בפירש"י והמאירי בסנהדרין שם, וכ"כ הפסקי רי"ד, וכ"כ הראב"ד בהל' ציצית שם.

ב] **והנה** לדעת הסוברים דקשר עליון הוא הקשר שעושה בסוף הגדיל, נחלקו רבוותא אם ה"נ מהני כשעשה הקשר סמוך לכנף, דהחמד משה בסימן י"א סק"ט כתב לדקדק ממש"כ בפירש"י דלהכי נקט עליון משום דלא עביד אלא חד קשר בסופו עביד לי' שמקיים את הגדיל כולו, דמשמע דשפיר מהני אף קשר הסמוך לכנף, אלא דהדרך לעשות קשר בסוף הגדיל כדי שיתקיים הגדיל, וכ"נ בד' העולת תמיד שם סק"ט, וכ"כ החזו"א בסימן ג' סקי"א ד"ה ב"י וסקי"ג ד"ה מש"כ.

**אך** בד' הב"י בסימן י"א סי"ג נראה דל"מ אלא קשר שבסוף הגדיל, וכ"ה מבו' בד' הלבוש שם סי"ד, והט"ז שם סקי"ד, והא"ר שם סקי"ח, והגר"א שם סי"ג, והמ"ב שם סקס"ד, וכ"ה מבו' בד' הביאוה"ל בסו"ס י"ב, עיי"ש, וצ"ב טעם הפלוגתא בזה.

ג] **ולדעת** הסוברים דקשר עליון הוא הקשר הסמוך לכנף, מבו' בד' רש"י דל"מ אלא קשר הסמוך לכנף, אך קשר שבסוף הגדיל ל"מ, שהרי כתב דאם אין הקשר סמוך לכנף ל"ה כלאים, ולפ"ז הרי דמהא דאיצטריך למישרי סדין בציצית, בע"כ דל"מ אלא קשר הסמוך לכנף, וכ"ה מבו' בד' הגר"א בסימן י"א סי"ד ד"ה ויקשור והמ"ב שם סקס"ו, ומה"ט עושין גם קשר סמוך לכנף, לחוש לדעה זו, וצ"ב הטעם בזה.

**ב**

ד] **והנה** הערול"נ בסנהדרין פ"ח ב' כתב דלדין קשר עליון דאורייתא, ל"ב שיקשור כל הד' חוטין יחד, אלא אף אם יקשור כל חוט בפנ"ע שפיר דמי, ועיי"ש שהוכיח כן ממה שאמרו הכא דהא דקשר עליון דאורייתא נלמד מהא דאיצטריך קרא למישרי כלאים בציצית, ומזה אין ללמוד אלא דצריך לקשור כל חוט לבגד, דבהכי הוי כלאים, ומהיכ"ת נימא דצריך לקשור כל הד' חוטין יחד.

**אך** החזו"א בסימן ג' סקי"א סוד"ה וסתימת כתב דצריך לקשור כל הד' חוטין יחד, והוכיח כן ממה שאמרו לעיל בסוגיין דאם א"צ לקשור על כל חוליא, מ"ט גרדומי תכלת כשרין, הרי כיון דאישתרי לי' עילאה אישתרי לי' כולהו, ואם אינו קושר את כל החוטין יחד הרי דאף כשנפסק חוט אחד לא אישתרי כולהו, - עוד הוכיח כן, ממה שאמרו לקמן מ' ב' שמא יקרע סדינו וכו', ולדעת הרמב"ם דל"ב עשי' לשמה, בע"כ דהא דפסול הוא משום דבעינן קשירת החוטין זע"ז.

ה] **והנה** אמנם יש לדון בהוכחות אלו, וכמש"נ בהערה,[[1]](#footnote-2) אך יש להוכיח כן עוד, חדא, ממש"כ בפירש"י בנוסחת השטמ"ק לקמן מ"א ב' דכשנותן ח' חוטין בציצית ליכא בל תוסיף, דכיון דכריכי אהדדי חד ציצית הוא, והביאוהו התוס' בריש פירקין, - ולפ"ז הרי בע"כ דהא דכשהוסיף ציצית אחרת עובר בבל תוסיף, כמו שאמרו לקמן מ' ב' בהטיל למוטלת, הוא משום דא"א לחשוב את ב' הציציות כציצית אחת, והיינו משום דאינם קשורים יחד, ובע"כ דמכח דינא דקשר עליו בעינן שיהיו החוטין קשורין יחד.[[2]](#footnote-3)

**עוד** יש להוכיח כן, ממש"כ התוס' בריש פירקין דאם הוסיף חוטין עובר בבל תוסיף ומיפסל בהכי, ובהטיל למוטלת לא מיפסל, והנה הרי הא דבהטיל למוטלת לא מיפסל, לכאו' הוא משום דהאי לחודי' קאי והאי לחודי' וקאי, ובע"כ דהא דכשהוסיף חוטין מיפסל, הוא משום דהחוטין קשורין יחד, ואין לומר דאף דל"ב שיהיו קשורים יחד, מ"מ כל שקשרן יחד מיפסל, דא"כ מ"ט תלינן לה בסנהדרין פ"ח ב' בהא דקשר עליון דאורייתא.[[3]](#footnote-4)

ו] **ואמנם** צ"ע דמנ"ל הך מילתא דבעינן שיהיו החוטין קשורין זל"ז, הרי מהא דאיצטריך קרא למישרי כלאים בציצית אין ללמוד אלא דבעינן שיהיו החוטין קשורין לבגד, ומנ"ל דבעינן שיהיו קשורין לזה, וכמשה"ק הערול"נ.[[4]](#footnote-5)

**ג**

ז] **והנה** בפירש"י בלישנא בתרא כתב דמשום קשר שבסוף הגדיל ל"ה כלאים, ובשיעורי הגרי"ד כתב בשם הגרי"ז שפירש בזה, דלא תליא אם הקשר הוא קודם הגדיל או אחר הגדיל, אלא תליא אם הוא קושר את החוטין עם הטלית, או דהוא קושר את החוטין בפנ"ע ועי"ז אינם יוצאין מן הטלית, והיינו דל"ה כלאים אלא כשהצמר והפשתים קשורים יחד, ודוקא בקשר הסמוך לכנף דהוא מהדק הקשר ממש אצל הטלית,[[5]](#footnote-6) הוא דחשבינן דהחוטין קשורין עם הטלית, והו"ל כלאים, אך בקשר שבסוף הגדיל דאין החוטין קשורין עם הטלית, אף דע"י קשירת החוטין אינם יוצאין מן הטלית, ל"ה כלאים,[[6]](#footnote-7) ועיי"ש שכתב דתליא בפלוגתת קמאי בצמר ופשתים המחוברין ע"י דבר אחר, ונחלקו בזה הרמב"ם בפ"י מכלאים ה"ג עם הר"ש בכלאים פ"ט מ"ט, והשו"ע ביו"ד סימן ש' ס"ה הביא לב' הדעות, (וכ"ה להדיא בתשו' מהר"ח או"ז סימן נ"ד, שהוכיח מהא דע"י קשר שבסוף הגדיל הוי כלאים, דה"נ בב' בגדי פשתן התפורים זב"ז ויש ביניהם גיזי צמר, הוי כלאים, עיי"ש).[[7]](#footnote-8)

**אמנם** הנה לל"ק דרש"י מבו' דאף כשהקשר מרוחק מן הבגד הוי כלאים, ובע"כ דאף קשר המרוחק מן הבגד מהני לחשוב דהחוטין מחוברין לבגד, וע"כ הוו כלאים.

ח] **ובזה** מתפרש פלוגתת תרי לישני שבפירש"י אם קשר עליון הוא קשר שבסוף הגדיל או קשר הסמוך לכנף,דהנה בפירש"י בסנהדרין פ"ח ב' כתב, ז"ל, קשר עליון שעושין סמוך לכנף כשנתלו החוטין, "ועל ידיהן נעשין חיבור לטלית", עכ"ל, ומבו' בדבריו דיסוד דינא דקשר עליון הוא לחבר החוטין לבגד ע"י הקשר.

**ולפ"ז** הדבר פשוט דבזה הוא דפליגי תרי לישני אם בעינן שיהא הקשר סמוך לכנף, דכיון דדין קשר עליון הוא לחבר החוטין לבגד ע"י הקשר, הרי דלל"ב דכל שאין הקשר סמוך לכנף ל"מ לחבר את החוטין לבגד, וע"כ לי"ב משום כלאים, אין מתקיים דין קשר עליון אלא בקשר הסמוך לבגד, - אך לל"ק דס"ל דאף קשר שאינו סמוך לכנף מהני לחבר את החוטין לבגד, ויש בזה משום כלאים, שפיר מתקיים בזה דין קשר עליון.

ט] **ולפ"ז** נראה, דע"כ לדעת רש"י ודאי דמהני קשר הסמוך לכנף, וכמו שדקדק החמד משה מדבריו, דכיון דיסוד דינא דקשר עליון הוא לחבר החוטין לבגד, ודאי דמהני לזה קשר הסמוך לכנף, דהוי חיבור מעליא, - ופלוגתת תרי לישני הוא אם מהני אף קשר שבסוף הגדיל, דג"ז מהני לחבר החוטין לבגד, או דקשר שבסוף הגדיל ל"מ לחבר החוטין לבגד, ואין מתקיים בזה דין קשר עליון.

י] **אמנם** הנה בעיקר מש"כ בפירש"י דיסוד דינא דקשר עליון הוא לחבר החוטין הבגד ע"י הקשר, הנה בד' התוס' בסוגיין מבו' דפליגי ע"ז, והא דבעינן קשר עליון הוא משום דבעינן גדיל טוב, וכ"ה מבו' בד' הנימו"י, וכתב דמה"ט בעינן שיעשה קשר אחר החוליא, דחוליא בלא קשר אינו מתקיים ואין כאן גדיל.

**ובזה** מתפרש מש"כ הב"י ודעימי' דל"מ אלא קשר שבסוף הגדיל, ול"מ קשר הסמוך לכנף, והיינו משום דעיקר דינא דקשר עליון הוא כדי לקיים את הגדיל, ולזה ל"מ מידי קשר הסמוך לכנף, דאינו מועיל לקיים את הגדיל.

**ד**

יא] **והנה** למש"כ התוס' והנימו"י דדין קשר עליון הוא משום דבעינן גדיל טוב, בפשוטו הי' נראה דדינא דקשר עליון אינו כלל כדי לחבר החוטין זל"ז או לחברן לבגד, אלא הוא משום דצורת הציצית הוא שיהא בה גדיל, וכל דאין החוטין קשורין יחד ואין הגדיל מתקיים, אין מתקיים דין גדיל, וע"כ הוא דבעינן קשר עליון.

**אמנם** הנה למ"ד דאו גדיל או פתיל, בע"כ דהא דבעינן קשר עליון הוא כדי לחבר החוטין זל"ז, או כדי לחברן לבגד,[[8]](#footnote-9) - ונמצא לפ"ז דחלוק הוא יסוד דינא דקשר עליון למ"ד דבעינן גדיל ופתיל, מלמ"ד דאו גדיל או פתיל, דלמ"ד דבעינן גדיל ופתיל, הא דקשר עליון דאורייתא הוא משום דבעינן שיהא בציצית גדיל, ולמ"ד דאו גדיל או פתיל הוא משום דבעינן לחבר החוטין ע"י הקשר, וזה רחוק.

**עוד** יש להעיר לפ"ז, דהנה בסוגיית הגמ' בסנהדרין פ"ח ב' מבו' בפשוטו דאם קשר עליון לאו דאורייתא אינו עובר בבל תוסיף, אף אם קשר, כמו שהוכיח הערול"נ שם, (ועמש"כ בזה העולת שלמה בפירקין), - ולפ"ז הרי דאי נימא דעיקר דינא דקשר עליון הוא משום צורת הגדיל, צ"ב דמ"ט מכח זה הוא עובר בבל תוסיף, הרי אף אם קשר עליון לאו דאורייתא, בעינן שיהא גדיל, וזה אינו טעם שיעבור בבל תוסיף, ומ"ט אם בעינן קשר עליון לקיום הגדיל, ה"ז טעם שיהא עובר בבל תוסיף.

יב] **ונראה** לפרש בזה, דהא דבעינן קשר עליון כדי שיהא גדיל טוב, אי"ז דין בעלמא מצורת הציצית שיהא בה גדיל, אלא היינו דיסוד דינא דגדיל הוא דיהיו החוטין מחוברין זל"ז ע"י הגדיל, ולזה הוא דבעינן להקשר עליון, דבעינן שיהא חיבור זה מתקיים, וכיון דהא דבעינן להקשר עליון הוא כדי שיהיו החוטין מחוברין זל"ז, ע"כ ה"ז מועיל דלא נימא האי לחודי' קאי והאי לחודי' קאי, ועובר בבל תוסיף.[[9]](#footnote-10)

**ולפ"ז** נראה דבזה מודו כו"ע דהא דבעינן להקשר עליון הוא כדי לחבר החוטין זל"ז, ואך דלמ"ד דבעינן גדיל ופתיל, ובעינן לחבר החוטין זל"ז ע"י הגדיל, בעינן שיהא קשר עליון בסוף הגדיל כדי לקיים חיבור זה, ולמ"ד דאו גדיל או פתיל ל"ב שיהיו החוטין מחוברין ע"י הגדיל, וסגי במה שהן מחוברין זל"ז ע"י הקשר.[[10]](#footnote-11)

יג] **ולדעת** התוס' יש להסתפק בטעם הסוברים דל"מ אלא קשר הסמוך לכנף, אם היינו משום דפליגי וס"ל דיסוד דינא דקשר עליון הוא לחבר החוטין לבגד, וס"ל דלזה בעינן קשר הסמוך לכנף, דקשר שאינו סמוך לכנף ל"מ לחבר החוטין לבגד, דמה"ט לי"ב משום כלאים, - או דלעולם מודו דיסוד דינא דקשר עליון הוא לחבר החוטין זל"ז, ואך דס"ל דבעינן שיהיו החוטין מחוברין זל"ז קודם עשיית הגדיל, דכיון דהכשר הציצית הוא ע"י גדיל ופתיל, בעינן שיהא הגדיל אחר שכבר נתחברו החוטין זל"ז, וע"כ הוא דבעינן שיהא הקשר סמוך לכנף.[[11]](#footnote-12)

**ה**

יד] **והנה** לדעת התוס' דיסוד דינא דקשר עליון הוא כדי לחבר החוטין זל"ז, נראה דמה"ט הוא דבעינן לקשור החוטין יחד, ולא סגי במה שמחבר כל חוט בפנ"ע לבגד, - דאף דמהא דאיצטריך למישרי כלאים בציצית, אין מקור דבעינן לקשור החוטין יחד, מ"מ כיון דמפרשינן דהא דבעינן להקשר עליון, ומה"ט איצטריך למישרי כלאים בציצית, הוא משום דבעינן שיהיו החוטין מחוברין זל"ז, ע"כ בעינן לקשרן יחד.

**אך** לדעת רש"י דיסוד דינא דקשר עליון הוא לחבר החוטין לבגד, צ"ב דמ"ט בעינן לקשור החוטין יחד, ול"מ שיקשור כל חוט בפנ"ע לבגד.

טו] **ונראה** דהטעם בזה הוא, משום דבעינן שיהיו כל החוטין חד חפצא דציצית, וכיון דבעינן שיהיו החוטין מחוברין לבגד, הרי דאם כל חוט מחובר בפנ"ע לבגד, נמצא דעומד כל אחד לעצמו והוי נתינתו לעצמו, ואי"ז חד חפצא דציצית,[[12]](#footnote-13) וע"כ הוא דבעינן שיהיו כולן קשורין יחד, דעי"ז הוו חד חפצא דציצית.[[13]](#footnote-14)

**ו**

טז] **והנה** לדעת התוס' דהא דבעינן להקשר עליון הוא כדי שיהיו החוטין מחוברין זל"ז, צ"ב, דא"כ מ"ט בעינן לקשרם יחד אחר שתלאן בבגד, ול"מ שיקשרם תחילה ואח"כ יתלה אותם בבגד.

**ונראה** דהטעם בזה הוא, משום דכל שקשר את החוטין קודם שתלאן בבגד, הוו כחוט אחד, ואין מתקיים בזה דין ד' חוטין, ורק כשתלאן בבגד כשהן נפרדין וחיברן דרך הבגד, הוא דחשבינן דאיכא ד' חוטין בבגד.[[14]](#footnote-15)

יז] **אמנם** הנה בעיקר מש"נ דכל שקשר החוטין קודם שתלאן בבגד ל"מ, הנה מצינו דבר חדש בפסקי רי"ד לקמן מ"א ב', ז"ל, ושוין שמביא תכלת ממקום אחר ויתלה בה וכו', שמביא הציצית מטלית אחרת כאשר היא כרוכה וקשורה ועשויה גדיל, ותולה אותה בטלית זו ולא מצרכינן לה שיתיר הקשרים, ויכרוך ויקשור פעם אחרת וכו', וא"ת היאך יכול לתלותה כך קשורה כמות שהיא אם לא יתירנה, יכול שיכניס ראשה הכפול בנקב הכנף, ויכניס ראש הענף באותו הכפל וימשוך ותעמוד יפה, עכ"ל, וכ"כ הריא"ז בהל' ציצית ה"ב דין י"ד.[[15]](#footnote-16)

**ונתחדש** בדבריהם דשפיר מהני שיקשור החוטין יחד קודם תלייתן בבגד, ואח"כ יתלה אותם בבגד בלא קשירה, וכדי שתעמוד יפה סגי שיכניס ראש הענף בהכפל שבראשה השני,[[16]](#footnote-17) ולא אמרינן דבכה"ג חשיבי כחוט אחד, ול"מ.

יח] **ונראה** דהרי"ד לטעמי' אזיל, דהנה בסוכה י"א א' אמרינן דתלאן ולא פסק ראשי חוטין שלהן פסולה, ובפירש"י שם כתב דהוא משום דאין בה אלא חוט אחד, כיון דהן מחוברין זל"ז.

**אך** הנה הפסקי רי"ד שם כתב, ז"ל, וחוטי הציצית בעינן שיהו פסוקין ולא מחוברין דומיא דשיער, דכתיב ויקחני בציצית ראשי, שהן מפורדין בראשיהן ולא מחוברין, עכ"ל, ונתחדש בדבריו דהא דל"מ כשהחוטין מחוברין, אי"ז משום דחשיבי כחוט אחד, דלעולם כיון דאיכא ח' כפלים, מתקיים בזה דין ח' חוטין, אלא הוא משום דלקיום דין הענף בעינן שיהיו החוטין מופרדין בראשיהן, כדתניא לקמן מ"ב א' דאין ציצית אלא ענף וכן הוא אומר ויקחני בציצית ראשיהן, ואמר אביי וצריך לפרודה כי צוציתא דארמאי,[[17]](#footnote-18) וכ"ה בד' השאילתות בסימן קכ"ז.

**ולפ"ז** נראה, דע"כ להרי"ד לטעמי' שפיר מהני לקשור החוטין קודם תלייתן בבגד, ולא אמרינן דבכה"ג חשיבי כחוט אחד, שהרי אף היכא דהוו חוט אחד ממש, מתקיים בזה דין ח' חוטין, כיון דהם ח' כפלים, - וכל הא דל"מ כשהחוטין מחוברין בראשיהן, הוא משום דלקיום דין הענף בעינן שיהיו מופרדין בראשיהן דומיא דשיער, אך כל שהן קשורין יחד ואינם מחוברין בראשיהן, שפיר דמי.[[18]](#footnote-19)

??הריא"ז כתב דעושין בסוף החוליא הראשונה, ומבו' דל"ב סמוך לכנף ממש, וי"ל דהוא כדעת הרי"ד ואך דס"ל דגם בכה"ג הוי כלאים.

] יש להוסיף, דבגמ' פרכינן דאישתרי להו כולהו והשטמ"ק כתב דהוא משום דליכא קשר עליון, אך רש"י ותוס' לא פירשו כן, ולדעת רש"י ניחא, דאיכא קשר הסמוך לכנף, ואף לל"ב י"ל דדרך לעשותו ולא למדנו מזה דצריך לקשור על כל חוליא וחוליא, וזה מהני לכו"ע, - אך אי"ז מתישב לדעת התוס' דס"ל דבעינן דוקא קשר עליון, והגמ' לא פריך מכח זה, אלא דאישתרי כולהו, ולא פריך דליכא קשר עליון, אך לד' התוס' יש לדחוק דחד מילתא הוא, שהרי הא דבעינן קשר עליון הוא כדי שלא יותר הגדיל.

אך באמת בלא"ה מבו' בד' התוס' דל"ה קשר סמוך לכנף, וכמש"כ דאישתרי כולהו היינו דיפול, ואפ"ה פירשו דהגריעותא הוא משום שיפלו החוטין.

ובע"כ מזה, דהתוס' לטעמייהו דדינא דגרדומין מהני אף על הגריעותא דליכא קשר, וזה עכ"פ לדעת ר"י דמהני דין גרדומין בכל החוטין, וצ"ע.

בד' הרי"ד מבו' דהא דמייתינן מתכיפה אחת דאינה חיבור, הוא דרך דמיון, דכ"ה דתכיפה אחת אינה חיבור משום דהוא נשמט ונופל, ה"נ הכנסת החוטין לנקב אינה חיבור, ולפ"ז ניחא דכל שכורך באופן שאינו נשמט ונופל, שפיר הוי חיבור לענין כלאים, ודו"ק.

1. דמש"כ להוכיח מהא דאישתרי כולהו, יש לדחות בכמה אנפי, חדא, דאף אם אכן לא יפלו שאר החוטין ורק חוט זה יפול, ג"כ ל"מ, ומה שאמרו דאישתרי כולהו, הוא באופן הרגיל שקושר כל החוטין יחד, אך אה"נ דגם אם קשר כל חוט בפנ"ע לא יועיל, - ועוד, דלדעת רש"י מה שאמרו דאישתרי כולהו, הוא משום דלא יתקיים הגדיל, ולא קאי כלל על דינא דקשר עליו, דהוא מתקיים בקשר הסמוך לכנף.

   ומש"כ להוכיח מההיא דשמא יקרע טליתו, י"ל כמש"נ במק"א דהא דל"מ אף דל"ב עשי' לשמה, הוא משום דבכה"ג ליכא עשי' כלל, וע"כ הו"ל בכלל תעשה ולא מן העשוי, - וגם י"ל כמש"כ החזו"א גופי' לעיל מינה, דהוא משום דבעינן להכניס חוטין בנקב ואין חיבור אחר חיבור, וע"כ הו"ל כתולמ"ה אף אם פסקן אח"כ, - ומש"כ החזו"א דהא דל"מ הוא משום דבעינן קשירת החוטין זע"ז, צ"ב דהיאך הוא מתישב במה שאמרו שם דפסול משום תולמ"ה, (ושמא מכוון דבריו הוא דאיירי כשקשרם יחד, אלא דכיון דאין חיבור אחר חיבור, לא חשיב כקשורים יחד, ואף אם יפסקם אח"כ פסול משום תולמ"ה). [↑](#footnote-ref-2)
2. ואמנם י"ל דהא דכשהוסיף ציצית אחרת עובר בבל תוסיף, הוא משום דאינם גדוּלים יחד, וע"כ הו"ל כב' ציציות, - אך אי"ז מתישב למ"ד דאו גדיל או פתיל, ול"ב גדיל כלל. [↑](#footnote-ref-3)
3. ונמצא דלפ"ד התוס' מוכח כן מסוגיית הגמ' בסנהדרין דאמרו דאם קשר עליון לאו דאורייתא האי לחודי' קאי והאי לחודי' קאי, ואם קשר עליון דאורייתא פסול, ואי נימא דל"ב לחיבור החוטין זל"ז, א"כ אף אם קשר עליון דאורייתא נימא דהאי לחודי' קאי והאי לחודי' קאי, - ואין לומר דכיון דבעינן שיהיו כל החוטין קשורין לבגד ע"כ לא אמרינן דהאי לחודי' קאי והאי לחודי' קאי, כיון דכולם מחוברין לבגד, דא"כ מ"ט בהטיל למוטלת אמרינן דהאי לחודי' קאי והאי לחודי' קאי. [↑](#footnote-ref-4)
4. אמנם הנה מצאתי דבר חדש בפסקי הריא"ז בהל' ציצית ה"ב דין ו', ז"ל, וחייבה תורה להטיל תכלת אפי' בבגד פשתן אע"פ שהוא כלאים, שהרי נותן בה חוטי לבן ממין הפשתן וכו' וחוטי תכלת מן הצמר, וקושרן כאחת למטה מן הכנף, עכ"ל, והרי דהכלאים בציצית אינו ע"י חיבור חוטי התכלת לבגד פשתן, אלא ע"י חיבור החוטין של פשתן וצמר זל"ז, וצ"ע דמ"ט הוצרך לזה, ושמא הוא משום דפעמים שהבגד אינו שזור, וע"כ ליכא כלאים בחיבור חוטי הצמר לבגד, [והי' מקום לפרש עוד, למש"כ הריא"ז דל"ב כלל לקשור החוטין לבגד, ומהני אף אם קשרם תחילה ואח"כ תלאן בבגד, (ונתבאר להלן סקי"ז), ובכה"ג ליכא כלאים אלא משום חיבור החוטין זל"ז, אך לכאו' אי"ז מתישב, דבע"כ דאף בכה"ג איכא כלאים גם משום חיבור החוטין לבגד, דאל"כ מ"ט ל"מ ליתן חוטי צמר בבגד פשתים וחוטי פשתים בבגד צמר, (ונתבאר בזה להלן שם בהערה)] ולפ"ז שפיר יש ללמוד מזה דבעינן שיהיו החוטין מחוברין זל"ז. [↑](#footnote-ref-5)
5. אמנם הנה לפ"ז צריך להדק את הקשר העליון לטלית, וכמש"כ הלקט יושר עמ' ט' דכן נהג התרוה"ד שהי' קושר הקשר העליון בחוזק אל החור, - אך הנה בסוף הל' ציצית לרש"י שהובאו בשבה"ל בהל' ציצית כתב דלא ידחוק הקשר אצל הטלית אלא ירחיב כדי שילך הציצית לכאן ולכאן, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-6)
6. והעירו דלמש"כ התוס' לעיל ל"ח ב' ד"ה כדי לענבם בשם ר"ת שהי' עושה הקשר מחוט הכריכה ואחד מן החוטין, בע"כ דהוי כלאים אף היכא דאין החוטין עצמן קשורין לבגד, אלא שע"י הקשר שקושר ב' חוטין, אין שאר החוטין יוצאין מן הבגד. [↑](#footnote-ref-7)
7. אך צ"ע דלפ"ז נמצא דלפמש"כ הרמ"א ביו"ד שם דהמנהג כסברא הראשונה דבכה"ג ל"ה כלאים, בע"כ דקשר עליון דאורייתא הוא קשר הסמוך לכנף, דאם הוא קשר שבסוף הגדיל הרי ל"ה כלאים, ואנן קי"ל לעיקר דקשר עליון הוא הקשר שבסוף הגדיל, ולכאו' בע"כ מזה דאף דצמר ופשתים המחוברין ע"י דבר אחר ל"ה כלאים, מ"מ היכא דעשה קשר בצמר עצמו ועי"ז אינו יוצא מן הפשתים, הוי כלאים. [↑](#footnote-ref-8)
8. והתוס' בפי' בתרא כתבו דלהך מ"ד ילפינן להא דקשר עליון דאורייתא, מדאיצטריך למישרי כלאים בציצית, - ולפי' קמא לא נתפרש בדבריהם מהיכא ילפינן לה, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-9)
9. והא דלמ"ד דקשר עליון לאו דאורייתא אינו עובר בבל תוסיף, אף דבעינן גדיל, - הוא משום דלמ"ד דקשר עליון לאו דאורייתא בע"כ דדין גדיל אינו כדי לחבר החוטין זל"ז, שהרי אין הגדיל מתקיים בלא הקשר, ואי"ז חיבור כלל, אלא הוא משום דכ"ה צורת הציצית, וע"כ אי"ז טעם דלא נימא האי לחודי' קאי והאי לחודי' קאי. [↑](#footnote-ref-10)
10. ואמנם הא דל"מ קשר הסמוך לכנף, ובעינן שיהא הקשר בסוף הגדיל, הוא רק למ"ד דבעינן גדיל ופתיל, אך למ"ד דאו גדיל או פתיל שפיר מהני אף קשר הסמוך לכנף, שהרי ל"ב גדיל כלל, והיכא שעושה פתיל לחודי' בע"כ דמהני הקשר הסמוך לכנף, ובפשוטו ה"נ כשעושה גדיל מועיל קשר הסמוך לכנף, - וי"ל כן מטעם אחר קצת, דאף כשעושה גדיל ל"ב שיהא קשר בסוף הגדיל כדי שיהא גדיל טוב, שהרי ל"ב כלל להגדיל, אך אי"ז מוכרע, די"ל דכל שעושה גדיל, אין הכשירו אלא בתורת גדיל, ושפיר י"ל דבעינן שיהא גדיל טוב, ואכמ"ל. [↑](#footnote-ref-11)
11. ואמנם הנה לדרך זו נמצא, דגם לדעה זו ל"ב שיהא הקשר סמוך לכנף ממש, אלא בעינן שיהא קודם הגדיל, - וזה אינו מתישב עם מש"כ הגרי"ז דלדעה זו ל"ה כלאים אלא כשהקשר צמוד לבגד, דלפ"ז בע"כ דאין מתקיים דין קשר עליון אלא בקשר הצמוד לבגד. [↑](#footnote-ref-12)
12. ומה"ט מסתברא מילתא דבעינן ליתן את כל החוטין בנקב אחד, ול"מ שיתן ב' חוטין בנקב אחד וב' חוטין בנקב אחר, משום דבכה"ג ל"ה ד' החוטין חד חפצא דציצית, וצריך בדיקה בדין זה. [↑](#footnote-ref-13)
13. והא דה"ז מועיל דלא נימא האי לחודי' קאי והאי לחודי' קאי, היינו דכיון דהן נעשין חד חפצא דציצית ע"י שהן מחוברין יחד לבגד, לא קאי כל חוט לחודי'. [↑](#footnote-ref-14)
14. וי"ל עוד עד"ז בע"א קצת, דהוא משום דבעינן שיתן ד' חוטין בבגד ויחברם, ואם חיברם קודם שתלאם בבגד, הרי נמצא דבה במידה שהן מחוברין זל"ז, ליכא ד' חוטין, וע"כ בעינן שיתלה אותם בבגד כשהן נפרדין, ויחברם אח"כ.

    וארוחנא בזה, דבמש"נ בפנים יש להעיר ממש"כ כמה מרבוותא דכל שנפרדה שזירת החוטין חשיבי כט"ז חוטין אף שהן מחוברין בתחילתן, והמ"ב דן בזה משום בל תוסיף, והרי דכל שבענף הם נפרדין סגי בזה לקיום דין חוטין נפרדין אף דבעיקרן הן חוט אחד. [↑](#footnote-ref-15)
15. והארצוה"ח בסימן ט"ו ס"ב נקט לדינא דמהני בכה"ג שהיו החוטין קשורין קודם תלייתן בכנף, וכתב לפ"ז דבט"ק שעושין ב' נקבים ונפסק השלם המפסיק בין ב' הנקבים מותר להחזיר הענף כמו שהוא ע"י שנותנו ע"ג משיחה ותופר המשיחה לבגד להבדיל בין ב' הנקבים, ועיי"ש בהמל"א סק"ב במש"כ באורך להוכיח כן מכ"ד, ובד' החמד משה שם סק"ב נראה דבכה"ג פסול משום תולמ"ה, עייש"ה.

    אמנם הנה למש"נ די"ל דל"מ בכה"ג משום דחשיבי כל החוטין כחוט אחד, יש לדון במש"כ הארצוה"ח להוכיח כן, עיי"ש, ובגונא דהארצוה"ח יש מקום לדון עוד דלא יועיל, משום דחשיב דחיבור החוטין לבגד הוא ע"י תפירה, ול"מ, וכמש"כ עד"ז בתשו' חכמי צרפת ואשכנז סימן ע"ח (בתשו' לה"ר שמחה וה"ר שמואל) בהא דטלית שנקרעה תוך ג' לא יתפור. [↑](#footnote-ref-16)
16. ולפי דבריהם בע"כ דדין קשר עליון אינו כדי לחבר החוטין לבגד, שהרי בכה"ג שקשר החוטין קודם שתלאן בבגד, אין מתחברין החוטין לבגד ע"י קשירה, ובע"כ דדין קשר עליון הוא כדי לחבר החוטין זל"ז.

    אך אי"ז מוכרע, דלכאו' בע"כ דס"ל דכה"ג שתולה החוטין בבגד ומכניס ראש הענף בתוך הכפל חשיב כב' תכיפות, דאל"כ מ"ט ל"מ להטיל חוטי צמר בבגד של פשתן וחוטי פשתן בבגד של צמר בכה"ג, (ותמה בזה הארצוה"ח בסימן ט"ו סק"ב), ומתקיים בזה דין קשר עליון, - וזה ניחא טפי לפי המבו' בד' הרי"ד בסוגיין דהא דמייתינן מתכיפה אחת דאינה חיבור, הוא בדרך דמיון, דכ"ה דתכיפה אחת אינה חיבור משום דהוא נשמט ונופל, ה"נ הכנסת החוטין לנקב אינה חיבור, וע"כ כל שכורך באופן שאינו נשמט ונופל, שפיר שפיר הוי חיבור לענין כלאים. [↑](#footnote-ref-17)
17. ומבו' לפ"ז דהך דינא דצריך לפרודה מעכב, ונתבאר בזה במ"מ לקמן מ"ב א', עיי"ש. [↑](#footnote-ref-18)
18. ויש להוסיף, דהנה לקמן מ"א א' תניא ושוין שמביא תכלת ממקום אחר ותולה בה, ובלבד שתהא מופסקת, כ"ה גירסת הרי"ד שם, והפסקי רי"ד פירשה דהא דתניא ובלבד שתהא מופסקת, היינו דאע"ג דאמרינן דעיקר עשייתה התלי' היא, ואין אנו חוששין לכריכתה ולקשירתה, ומה"ט מהני שמביא הציצית מטלית אחרת כאשר היא כרוכה וקשורה ועשויה גדיל, ותולה אותה בטלית זו וכו', מ"מ צריך שתהא מופסקת, שאם לא היו ראשי החוטין מופסקין, אע"פ שתלאה עכשיו, אותה התלי' בפסול היא, וכשפוסק אח"כ את החוטין הו"ל תולמ"ה, ועיי"ש שכתב דהוא דלא כרב דס"ל דפסיקתן זו היא עשייתן, ובלא"ה מותבינן עלי' בסוכה מברייתא.

    ולכאו' לול"ד הרי"ד יש מקום לפרש בזה בע"א עפמש"נ, דהיינו דהגם דמהני שמביא הציצית מטלית אחרת אף שהחוטין קשורין יחד, ולא איכפת לן הא דהוו כחוט אחד, לא נימא דמה"ט מהני אף כשאין ראשי החוטין מופסקין, אלא בעינן שיהיו מופסקין דומיא דשיער, ולפ"ז לא תיקשי מינה ע"ד רב דפסיקתן זו היא עשייתן, די"ל דהא דתניא ובלבד שתהא מופסקת, היינו דבעינן שיהיו החוטין מופסקין בראשיהן, ושפיר י"ל דה"ז מתקיים אף כשפסק את החוטין אחר שתלאן בבגד. [↑](#footnote-ref-19)