ט - בדין הבלעת תחומין
קטגוריות: ש_ס / יג עירובין / עירובין - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / תחומין מהדו_ב

**סימן ט**

**בדין הבלעת תחומין**

**א**

א] **עירובין מ"ד ב',** מי שיצא ברשות וכו' יש לו אלפים אמה לכל רוח, אם הי' בתוך התחום כאילו לא יצא וכו', מאי אם הי' בתוך התחום כאילו לא יצא, אמר רבה ה"ק אם הי' בתוך תחום שלו כאילו לא יצא מתוך ביתו דמי וכו', רב שימי בר חייא אמר ה"ק אם היו תחומין שנתנו לו חכמים מובלעין בתוך התחום שלו כאילו לא יצא מתחומו, במאי קמיפלגי, מר סבר הבלעת תחומין מילתא היא ומר סבר לאו מילתא היא.

**ובפירש"י** שם כתב תרי לישני בביאור הפלוגתא דרבה ורב שימי, דללישנא קמא דעת רבה דאם יצא מתחומו הפסיד שביתת ביתו וקנה ממקום שנאמר לו, ולרב שימי אף אם יצא מתחומו ותחומין שנתנו לו חכמים מובלעין בתוך תחומו, מהני דין הבלעת תחומין דהוי כמי שלא יצא מתחומו, ולא הפסיד שביתת ביתו, והולך עד ביתו והרי הוא כבתחילה, - וללישנא בתרא לכו"ע איירי כשיצא מתחומו הראשון, ותחומין שנתנו לו חכמים מובלעין בתוך תחומו הראשון, ולדעת רבה בכה"ג הוי כאילו לא יצא מביתו ולא קנה שביתה במקום אחר, ויש לו אלפים מביתו לכל רוח כבתחילה, ולרב שימי ל"ה כאילו לא יצא מביתו, וקנה שביתה במקום שנאמר לו, ואך דהוי כאילו לא יצא מתחומו ולא הפסיד תחומו הראשון ויש לו קרוב לח' אלפים אמה, דהבלעת תחומין משויא להו לכולהו תחומי כחדא תחומא.

ב] **וצ"ב** פלוגתת תרי לישני, דלל"ק אף דרב שימי אית לי' לדין הבלעת תחומין, מ"מ ל"מ דיהא לו את ב' התחומין יחד, וכל שחזר לתחומו הרי הוא כבתחילה, ואין לו את התחום שנתנו לו חכמים, ולל"ב מהני דין הבלעת תחומין שיהא לו את ב' התחומין יחד, ואף אם חזר לתחומו עדיין יש לו גם את התחום שנתנו לו חכמים.

**ב**

ג] **והנה** בפשוטו נמצא, דדעת רבה לפום ל"ב, היא ע"ד דעת רב שימי לפום ל"ק, דכל שתחומין שנתנו לו חכמים מובלעין בתוך תחומו, חוזר לתחומו והרי הוא כבתחילה.

**אמנם** יש להעיר בזה דהנה בעיקר הא דמייתינן ממערה לסייע לרב שימי דהבלעת תחומין מילתא היא, צ"ע דהרי במערה הוא מהלך את ב' התחומין, וא"כ תיקשי דלל"ק אי"ז אף כדעת רב שימי, שהרי אף לדעת רב שימי אין לו את ב' התחומין, אלא חוזר לביתו וה"ה כבתחילה, ועמש"כ בזה התוס' הרא"ש ותור"פ, - ועכ"פ כיון דלל"ק מתישב דינא דמערה כרב שימי, ואפ"ה הכא אין לו את ב' התחומין יחד, א"כ מ"ט לל"ב פרכינן ממערה על רבה, הרי דעת רבה לל"ב, היא כדעת רב שימי לל"ק, ואם לל"ק מתישב דינא דמערה לדעת רב שימי, מ"ט לל"ב אינו מתישב לדעת רבה.[[1]](#footnote-2)

ד] **ואמנם** באמת בד' רש"י משמע דדינא דרבה לל"ב אינו כדינא דרב שימי לל"ק, דבדינא דרבה לל"ב פירש"י בד"ה רב שימי, ז"ל, דלרבה וכו' כי ממטו ליה תחומין הניתנין לו עד תוך תחומו הוי כאילו לא יצא מביתו כלל, "ולא קנה שביתה במקום אחר" ויש לו אלפים מביתו לכל רוח כבתחילה, עכ"ל, ובד"ה ולא שני, ז"ל, אם מובלעות אית לי' שביתת ביתו, "ואין לו ממקום שנאמר לו אלא כדי לבא וליכנס בתחומו", עכ"ל.

**ומבו'** בדבריו דלדעת רבה לל"ב כל שתחומין שנתנו לו חכמים מובלעין בתוך תחומו, לא קנה שביתה כלל במקום השני, ואינו רשאי להלך שם אלפים אמה, ולא הותר לו אלא לילך משם וליכנס לתחומו.

**אך** בדינא דרב שימי לל"ק לא נתפרש להדיא בד' רש"י הך מילתא דלא קנה שביתה כלל במקום השני, והגאו"י נקט דיש לו אלפים ממקום שנאמר לו לכל רוח, ורק אם חזר לתחומו הוא חוזר לשביתתו הראשונה, וכ"כ השעה"צ בסימן ת"ז סק"ד,[[2]](#footnote-3) אך בד' רי"ו נתיב י"ב חלק י"ח משמע שפירש גם בדעת רב שימי לל"ק, דאין לו ממקום שנאמר לו אלא כדי לבא וליכנס לתחומו, ואינו רשאי לילך אלפים אמה לרוח אחרת, עיי"ש, וכן משמע בד' ריו"נ, וכ"כ האלי' רבה בסימן ת"ז סק"ג.

**וצ"ב** בביאור הפלוגתא בזה, אם אף דאין לו את ב' התחומין, מ"מ יש לו את התחום שנתנו לו חכמים, ורק כשחזר לתחומו הראשון הוא חוזר לשביתתו הראשונה, או דמעיקרא אין לו אלא תחומו, ואין לו מן התחום שנתנו לו חכמים אלא כדי לבא וליכנס בתחומו.

**ג**

ה] **והנה** בביאור דעת רב שימי לל"ק, דאף דהבלעת תחומין מילתא היא, מ"מ כל שחזר לתחומו הרי הוא כבתחילה, מבו' בתו"ד תור"פ דהיינו משום דאותם אלפים שנתנו לו חכמים אינם לו מחמת שביתה, אלא משום שיצא חוץ לתחום העיר והפסיד דין בני העיר מחמת המצוה, נתנו לו חכמים אלפים אמה כדי שלא ימנע פעם אחר לילך, וע"כ כל שנכנס ע"י אותה תקנה בהבלעה לתחום העיר והוי כבני העיר אזדא לה אותה תקנה, והרי הוא כבני העיר.

**ולפ"ז** נמצא דלעולם הבלעת תחומין מילתא היא, ומכח דין הבלעת תחומין חשבינן לב' התחומין כחדא ויש לו ב' שביתות, ואך דכל שחזר לתחומו בטלה התקנה שנתנו לו אלפים אמה, וע"כ הוי כבני עירו.

**ואמנם** לדעת רבה לל"ב מבו' בד' רש"י בד"ה ולא שני דהא דאין לו אלא שביתת ביתו, אי"ז מכח טעם זה, אלא היינו משום דהבלעת תחומין לאו מילתא ואין נותנין לו ב' שביתות, ועמש"נ בסימן י' בטעם הא דהוא מותר לחזור לתחומו, אף דאין לו אלא שביתת ביתו, וע"כ כל שהתחום שנתנו לו חכמים מובלע בתוך תחומו, אין לו אלא שביתת ביתו.

ו] **ומה"ט** חלוקין הן בדינם, דלדעת רב שימי לל"ק, הרי דאף דכל שחזר לתחומו הרי הוא כבתחילה, משום דלא תיקנו לו בכה"ג, מ"מ כ"ז שלא חזר לתחומו, יש לו אף את התחום שנתנו לו, כיון דהבלעת תחומין מילתא היא וחשבינן לב' התחומין כחדא, וע"כ הוא מותר להלך שם, - אך לדעת רבה לל"ב דהבלעת תחומין לאו מילתא היא, ואין לו אלא שביתת ביתו, הוא אסור להלך ממקומו אלפים אמה, ולא הותר לו אלא לילך משם וליכנס לתחומו.

**ובזה** מתפרש הא דלל"ק מתישב דינא דמערה כרב שימי, אף דהכא אין לו את ב' התחומין, ולל"ב פרכינן מדינא דמערה ע"ד רבה, - והיינו משום דלל"ק דדעת רב שימי דהבלעת תחומין מילתא היא, ומן הדין יש לו את ב' התחומין, וכל הא דכשחוזר לתחומו ה"ה כבתחילה, הוא משום דבכה"ג בטלה התקנה, הרי דשפיר דמי למערה, דמהלך את כולה, והתם דב' התחומין הם מדינא, שפיר הוא מהלך את כולה, וכמש"כ כן התור"פ, - אך לל"ב דדעת רבה דהבלעת תחומין לאו מילתא היא, ואין לו אלא שביתת ביתו, הרי דאי"ז כדינא דמערה דיש לו את ב' התחומין, וזהו דפרכינן עלה ממערה.

**ד**

ז] **אמנם** הנה כ"ז מתישב לפירש"י דלדעת רבה לל"ב אין לו אלא שביתת ביתו, ואין לו ממקום שנאמר לו אלא כדי לבא וליכנס לתחומו.

**אך** הנה התור"פ כתב לפרש לדעת רבה לל"ב, ז"ל, כאילו לא יצא מביתו, כלומר כאנשי העיר, אבל בשביל ההבלעה לא יוכל לחזור באותו תחום שנתנו לו חכמים, "שנתבטל מיד כשנכנס לתחום ביתו", עכ"ל, ומבו' דכ"ז שלא חזר לתחום ביתו, יש לו את התחום שנתנו לו חכמים, ורק כשחזר לתחום ביתו נתבטל התחום שנתנו לו חכמים,[[3]](#footnote-4) וכ"ה מבו' בד' הריטב"א.

**והנה** לפי דבריהםלכאו' נמצא, דלעולם מודה רבה דיש לו את ב' התחומין, ואך דכל שחזר לתחומו בטלה התקנה שנתנו לו אלפים אמה וע"כ הוי כבני עירו, ולפ"ז הדק"ל דמה פרכינן עלה מדינא דמערה, וכיון דלל"ק מתישב דינא דמערה לדעת רב שימי, אף דכל שחזר לתחום ביתו נתבטל התחום שנתנו לו חכמים, מ"ט לל"ב אין מתישב דינא דמערה לדעת רבה.[[4]](#footnote-5)

ח] **ונראה** לישב, דהנה לקמן בסוגיין פריך אביי לרבה, מהא דתנן ר"א אומר ב' יכנס ג' לא יכנס, דאלמא הבלעת תחומין מילתא היא, ובפירש"י שם הק' לל"ב דגם לדעת רבה הוא מותר ליכנס לתחומו, דמאי פרכינן מינה לרבה, ועיי"ש מש"כ בזה.

**ובחי'** הר"ן שם כתב לישב, ז"ל, ונ"ל דהכי פריך, דלרבה דאמר הבלעת תחומין לאו מילתא היא מאי דשרי לי' למיהדר לתחומי' לאו משום הבלעת תחומין הוא, דהא ס"ל דלאו מילתא היא כלל, אלא משום דס"ל דאפי' בכה"ג אמרי' כיון דעל על, והאי טעמא לא סגיא אלא למי שנכנס בתחומו הראשון, [אבל היכא שלא נכנס לא, וע"כ מההיא דר"א שאינן מובלעות אלא דבוקות שפיר שמעי' דהבלעת תחומין מילתא היא], דאם איתא דהבלעת תחומין לאו מילתא היא למה יכנס וכו', עכ"ל.[[5]](#footnote-6)

**וביאור** דבריו הוא, דהא דלל"ב מודה רבה דהוא מותר לחזור לתחומו, אי"ז מדין הבלעת תחומין, דהרי ס"ל דהבלעת תחומין לאו מילתא היא כלל, אלא הוא משום דס"ל דאף בלא דינא דהבלעת תחומין אמרינן דכיון דעל על, וכיון שיצא וחזר לתחומו ברשות, הוי ככל הוציאוהו והחזירוהו דכאילו לא יצא,[[6]](#footnote-7) וע"כ לדעתו אין להתיר לחזור לתחומו, אלא כשאמותיו מובלעות בתוך תחומו, שיכול לחזור לתחומו וכיון דעל על, אך בההיא דר"א דאין אמותיו מובלעות בתחומו אלא דבוקות, לא מצינו להתירו לחזור לתחומו, דכיון דהבלעת תחומין לאו מילתא היא, הרי אסור הוא ליכנס כלל לתוך תחומו הראשון, (שהוא חוץ לד' אמותיו), ול"ש בזה דינא דכיון דעל על, וזהו דפרכינן מהא דאמר ר"א יכנס, דמזה שמעינן דהבלעת תחומין מילתא היא, וע"כ הוא מותר ליכנס לתחומו.

ט] **ולפ"ד** הר"ן נמצא, דאף דלדינא שוה דעת רבה לל"ב לדעת רב שימי לל"ק, דיש לו את התחום שנתנו לו חכמים, וכל שחזר לתחומו הראשון ה"ה כבתחילה, מ"מ חלוקים הם בטעמם, - דלדעת רב שימי לל"ק הוא משום דהבלעת תחומין מילתא היא, והא דכשחזר לתחומו הפסיד את התחום שנתנו לו חכמים, הוא משום דכל שחזר לתחומו בטלה התקנה שתיקנו חכמים ליתן לו אלפים אמה מהמקום שנאמר לו, - אך לדעת רבה לל"ב הא דכשחזר לתחומו הפסיד את התחום שנתנו לו חכמים הוא משום דהבלעת תחומין לאו מילתא היא, והא דהוא חוזר לתחומו הראשון, הוא מדינא דכיון דעל על.

**ולפ"ז** מתישב היטב הא דלל"ב פרכינן מדינא דמערה ע"ד רבה, דמההיא דמערה חזינן דהבלעת תחומין מילתא היא, ולדעת רבה הרי הבלעת תחומין לאו מילתא היא כלל, והוא דחוזר לתחומו וה"ה כבתחילה, הוא מדינא דכיון דעל על, - אך לל"ק מתישב דינא דמערה כרב שימי, שהרי לדידי' הבלעת תחומין מילתא היא, וכל הא דכשחוזר לתחומו ה"ה כבתחילה, הוא משום דבכה"ג בטלה התקנה, וע"כ דמי שפיר למערה, דמהלך את כולה, ואך דבמערה דב' התחומין הם מכח ששבת שם, שפיר הוא מהלך את כולה.

**ה**

י] **ובעיקר** מש"נ מדברי הר"ן דלל"ב לדעת רבה לית לי' הבלעת תחומין כלל, והא דהוא חוזר לתחומו והוי כבני עירו הוא מדינא דכיון דעל על, הנה אמנם בפירש"י שלא יישב כן להא דפרכינן ע"ד רבה מההיא דר"א, מוכח דס"ל דלל"ב גם רבה אית לי' לדין הבלעת תחומין, ואך דס"ל דל"מ דין הבלעת תחומין אלא להתירו ליכנס בתחומו הראשון, וע"כ שפיר הי' מקום לומר דשייך הך דינא גם בדבוקות, וע"כ הוצרך רש"י לישב בע"א, וכ"ה מבו' גם בל' התוס' בד"ה ומדר"א.

יא] **ועיקר** הך מילתא דלדעת רש"י לל"ב גם רבה אית לי' לדינא דהבלעת תחומין, לכאו' יש ללמוד לזה גם מעיקר מה שפירש"י דלל"ב דעת רבה דכל שתחומין שנתנו לו חכמים מובלעין בתחומו הראשון, אין לו אלא שביתת ביתו, ואין לו ממקום שנאמר לו אלא כדי לבא וליכנס בתחומו, והיינו דאף קודם שחזר לתחומו, כבר יש לו את שביתת ביתו, כיון דתחומין שנתנו לו חכמים מובלעין בתחומו הראשון.

**ופשוט** דכ"ז הוא מכח דינא דהבלעת תחומין, דמכח זה אמרינן דאף שהוא חוץ לתחומו, מ"מ כיון שתחומין שנתנו לו חכמים מובלעין בתחומו, חשיב כמו שלא יצא מתחומו, וע"כ יש לו את שביתת ביתו, דבלא דין הבלעת תחומין, הרי הגם די"ל דאחר שחזר לתחומו אמרינן דכיון דעל על, מ"מ קודם שחזר לתחומו א"א שיהא לו את שביתת ביתו, ובע"כ דאף רבה אית לי' לדין הבלעת תחומין.

יב] **ובביאור** יסוד הפלוגתא דרבה ורב שימי לפ"ז, מבו' בפירש"י בד"ה רב שימי דהיינו, דלרבה אף דהבלעת תחומין מילתא היא וחשיב כתחום אחד, וע"כ במערה מהני דין הבלעת תחומין להלך על גגה יותר מאלפים אמה, מ"מ אי"ז מועיל ליתן לו ב' שביתות במקום דהדין הוא דאין לו אלא שביתה אחת, וכיון דבמי שיצא ברשות דינא הוא דאין לו אלא שביתה אחת, או בתחום ביתו או במקום שנאמר לו, ל"מ דין הבלעת תחומין ליתן לו את ב' התחומין, אך לדעת רב שימי מהני דינא דהבלעת תחומין לחשבן כתחום א' אף לענין שיהא לו את שתיהן.[[7]](#footnote-8)

1. ובפשוטו צ"ל דאה"נ ד"ז תליא בפלוגתת לישני, דלל"ק בעכצ"ל דשאני דינא דהכא מדינא דמערה, ואף דבמערה מהני דין הבלעת תחומין שיהא לו את ב' התחומין, מ"מ הכא אין לו את ב' התחומין, - אך לל"ב דמי דינא דהכא לדין מערה, וזהו דפרכינן דאם במערה מהלך את ב' התחומין, מ"ט הכא אין לו את ב' התחומין. [↑](#footnote-ref-2)
2. וי"ל דמקור דברי רש"י לחלק בזה, הוא מכח לישנא דגמ', דלל"ב לדעת רבה אמרינן דכאילו לא יצא "מביתו", ומזה נלמד דאינו זוכה כלל בתחום השני, וכמו שהוא עדיין בביתו, וכ"ה משמעות ד' רש"י בד"ה רב שימי שלמד לזה ממה שאמרו דכאילו לא יצא מביתו, אך לל"ק לדעת רב שימי דאמרינן דכאילו לא יצא "מתחומו", לא מצינו דאינו קונה כלל שביתה אחרת, - וי"ל עוד שזה נלמד מהא דלל"ב לדעת רבה פרכינן עלה ממערה, ולל"ק לדעת רב שימי מתישב דינא דמערה, וכמש"נ להלן סק"ח. [↑](#footnote-ref-3)
3. ויסוד הפלוגתא בזה הוא בביאור מה שאמר רבה כאילו לא יצא מביתו ואמר רב שימי דכאילו לא יצא מתחומו, דרש"י פירש דקאי על השעה שנאמר לו, דלרבה כאילו לא יצא מביתו ואין לו אלא שביתת ביתו, ולרב שימי הוי כאילו לא יצא מתחומו הראשון ואף שקנה שביתה במקום שנאמר לו מ"מ לא הפסיד את תחום ביתו, - אך התור"פ פירש דאיירי כשחזר לתחום ביתו, דלדעת רבה הוי כאילו לא יצא מביתו ונתבטל התחום שנתנו לו חכמים, ולדעת רב שימי הוי כאילו לא יצא מתחומו השני שנתנו לו חכמים, ויש לו את ב' התחומין. [↑](#footnote-ref-4)
4. ואמנם באמת בד' התור"פ נראה דמפרש, דבאמת זהו דמשני דלא שני לך בין היכא דשבת באויר מחיצות להיכא דלא שבת באויר מחיצות, דהכא דלא שבת באויר מחיצות, אלא הוא מתקנ"ח שנתנו לו אלפים אמה ממקום שנאמר לו, הרי דכל שחזר לתחומו בטלה אותה תקנה, - ולפ"ז נמצא דבאמת מאותו הטעם דלל"ק מתישב דינא דמערה לדעת רב שימי, ה"נ הוא מתישב לל"ב לדעת רבה, ואך דלל"ב מפרשינן דד"ז נתחדש בשינויא דגמ', ולל"ק ידעינן לזה מעיקרא, וע"כ לא פרכינן מינה אלא לרבה. [↑](#footnote-ref-5)
5. ועיי"ש שכתב עוד, דמה"ט בההיא דר"א לא שרי' לי' אלא לעמוד בתחומו הראשון אך אינו מותר באותן ד' אמות, ול"ד למי שיצא ברשות דלרב שימי יש לו ב' התחומין, דשאני הכא שאינן מובלעות אלא דבוקות וסמיכות תחומין אינו מתיר אלא ליכנס, ומשא"כ הבלעת תחומין מתיר אף להלך בב' התחומין, עכ"ד, וצ"ב בגדר החילוק בזה.

   ובעיקר הדברים יש להעיר, דאף לפ"מ שפירש"י לההיא דר"א בדבוקות, הרי ודאי דדינא דר"א הוא גם במובלעות, ואטו בכה"ג הוא מותר אף באותן ד' אמות, - ושמא כל הא דפשיטא לי' להר"ן דהוא אסור באותם ד' אמות, הוא מלישנא דמתניתין דר"א אומר יכנס, ומשמע דלא הותר לו אלא ליכנס, ואין לו את אותן ד' אמות, וע"כ י"ל דכ"ז הוא בדבוקות, דבזה איירי ר"א במתניתין, אך במובלעות הוא מותר אף באותן ד' אמות, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-6)
6. ובזה הוא דפליגי תרי לישני, דל"ק ס"ל דבלא דינא דהבלעת תחומין ל"ה חוזר לתחומו, ול"ה אמרינן בזה כיון דעל על, וכמש"נ הטעם בזה בסימן י' סק"ו, וע"כ הא דאמר רב שימי דכאילו לא יצא מתחומו, הוא רק משום דהבלעת תחומין מילתא היא, אך ל"ב ס"ל דאף בלא דינא דהבלעת תחומין הוא חוזר לתחומו ואמרינן כיון דעל על, וכל הא דבעינן לדין הבלעת תחומין הוא כדי ליתן לו את ב' התחומין, וע"כ אף דרבה ס"ל דהבלעת תחומין לאו מילתא היא, מ"מ שפיר הוא חוזר לתחומו, דכיון דעל על. [↑](#footnote-ref-7)
7. ואמנם כ"ז הוא לפ"מ דמשני דמודה רבה היכא דשבת באויר מחיצות, אך לפ"מ דס"ד דפליג רבה על דין הבלעת תחומין אף כששבת באויר מחיצות, צ"ב טעם הא דמודה רבה דמהני דין הבלעת תחומין לענין שיחזור לתחומו, אף דל"מ לענין שיהא מותר להלך יותר מאלפים, ובל' רש"י בסוד"ה והא תנן משמע, דהוא משום דלדידי' ל"מ הבלעת תחומין לחשבן כתחום אחד, ואפ"ה ה"ז מועיל שיהא חוזר לתחומו, וצ"ב. [↑](#footnote-ref-8)