פ_ד מ_א בד_ הר_ש, ובדינא דסוטל_צ
קטגוריות: ש_ס / נב אהלות / אהלות עניינים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ

אור ליום ג' י"ג אייר תש"ע

א] אהלות פ"ד מ"א, כלים שבינו לבין הארץ שבינו לבין הקורות שבינו לבין הכותל אם יש שם פו"ט טמאים ואם לאו טהורים, טומאה שם הבית טמא, ופירש הר"ש, ז"ל, טומאה שם הבית טמא, אע"פ שאין שם פו"ט, לפי שדרך טומאה לצאת, ואפי' בינו לבין הארץ בינו לבין הקורות, משום דכי בוקעת ועולה או יורדת נכנסת לחלל המגדל ויוצאה דרך פתחו לבית, ובלבד שלא תהא טומאה כנגד עובי הדפנות לא למעלה ולא מלמטה, דא"כ לא היתה מתפשטת בבית אחר דליכא פו"ט לא למעלה ולא למטה כדמוכח בתוספתא, עכ"ל.

והנה מש"כ הר"ש דהא דבינו לבין הארץ בינו לבית הקורות הבית יטמא, הוא משום דהטומאה בוקעת ועולה בוקעת ויורדת לחלל המגדל ויוצאה דרך פתחו לבית, ולא פירש דהטומאה במקומה יוצאת לבית, פשוט דהוא משום דהיכא שהטומאה כנגד עובי הדפנות אינה יוצאת לבית, וכמו שהוכיח הר"ש מתוספתא, והרי דטומאה רצוצה אינה יוצאת לבית מדינא דסוטל"צ, וא"כ מ"ש דטומאה שכנגד חלל המגדל יוצאת לבית מדינא דסוטל"צ, וע"ז פירש הר"ש דהוא משום שהטומאה בוקעת לחלל המגדל דיש בו טע"ט, ומשם היא יוצאת לבית.

ובחזו"א סימן ג' סק"ד הק' ע"ד הר"ש דהיאך טומאה יוצאה דרך חלל הפתח, הלא אין הטומאה עומדת לצאת דרך פתחה, ול"ש כאן סוטל"צ, עיי"ש בדבריו.

ב] והנה בעיקר ד' הר"ש צ"ב, דטעם זה שכתב ל"מ אלא על טומאה שבינו לבין הארץ ובינו לבין הקורות, אך אכתי תיקשי דמ"ט טומאה שבינו לבין הכותל יוצאת לבית, ובזה ל"ש טעמא דהר"ש, שהרי אין הטומאה בוקעת למגדל.

ובאמת בד' הר"ש מבו' להדיא דע"ז לא קשיא לי', וכמש"כ ז"ל, אע"פ שאין שם פו"ט וכו' ואפי' בינו לבין הארץ ובינו לבין הקורות וכו', עכ"ל, והרי דמ"ש תחילה אע"פ שאין שם פו"ט קאי על בינו לבין הכותל, וע"ז הוסיף דאפי' בינו לבין הארץ ובינו לבין הקורות, וז"ב בד' הר"ש, אך לא נתפרש בדבריו הטעם בזה.

ג] ונ' לישב, דהנה בהא דבטומאה רצוצה לא אמרינן סוטל"צ, נ' דזה מתבאר היטב אי נימא דדינא דסוטל"צ לאו היינו שאנו דנים שהטומאה כבר באה למקום שסופה לצאת, אלא היינו דהמחיצה אינה מפסקת, ואשר ע"כ כ"ז ל"ש אלא היכא דיש טע"ט במקום הטומאה, דבכה"ג כל הא דאין הטומאה מתפשטת לצדדים הוא משום המחיצה, ובזה הוא דמהני דינא דסוטל"צ דאין המחיצה מפסקת, אך היכא דאין טע"ט במקום הטומאה, אשר בכה"ג הא דאין הטומאה מתפשטת לצדדים, ל"ב בזה להמחיצה, ל"ש דינא דסוטל"צ, וכבר כ"כ בחזו"א שם בתו"ד.

ולפ"ז נ' דחלוק הוא דין טומאה בינו לבין הכותל מדין טומאה בינו ובין הארץ ובינו לבין הקורות, דבטומאה בינו לבין הכותל, הרי כל הא דליכא במקום הטומאה רוחב טפח, הוא רק מכח חציצת המגדל, וכיון דמדין סוטל"צ ל"מ חציצת המגדל, שפיר מתפשטת טומאת המת לבית, ומשא"כ בטומאה בינו לבין הארץ ובינו לבין הקורות, אף דסוף המת לצאת לבית, מ"מ כיון דבמקומו ליכא גובה טפח, אין הטומאה מתפשטת לבית.

והנה אמנם אם הי' סוף המת לצאת דרך מקום המגדל, ל"ה המגדל חוצץ בפני הטומאה, והיתה טומאת המת מתפשטת למגדל ולבית, אך אין סוף המת לצאת דרך שם, אלא לגררו במקומו, ואף אם עתידין להוציא המגדל קודם שיוציאו המת משם, ל"מ זה דיהא דין סוטל"צ על מקום המגדל, דה"ז ככל גוונא דאיכא מחיצה בפני המת, וסופו להסיר את המחיצה, דאי"ז טעם דנימא סוטל"צ למקום זה, דלא אמרינן סוטל"צ אלא למקום שעתידין להוציא את המת לשם, ולא למקום שעתידה טומאת המת להתפשט לשם, ועי' להלן מש"נ עוד בזה.

ד] ושו"ר בחזו"א סימן י"ג סק"א שהק' בהא דתנן לקמן פט"ו דטומאה בחצץ הבית טמא, והיינו אף באין בחצץ פו"ט וכמש"כ הר"ש, והלא קי"ל דבטו"ר לא אמרינן סוטל"צ, ושוב הק' גם בהא דתנן הכא דטומאה בין המגדל לכותל או בין המגדל לקורות אף שאין שם פו"ט הבית טמא, עיי"ש מש"כ בזה, ושם סק"ב כתב, ז"ל, ועוי"ל דלהכי בטומאה בחצץ הבית טמא אף שאין בחצץ פו"ט ול"ד לטומאה תחת רגלו של מגדל, דלא מטמאינן הבית משום סוטל"צ, דענין סוטל"צ היינו שמחיצה שהטומאה תצא בעדה אינה חוצצת וכו', והלכך המחיצה שבין הטומאה למקום הפתוח שפתחו לחוץ לא חשיבא מחיצה, והלכך הטומאה בחצץ שמן הצד לא חשיב מחיצה לחצוץ שהטומאה עתידה ליכנס לבית ששם הפתח לחוץ וכן בחצץ מן הקורות, אבל תחת רגלו של מגדל אין כאן מחיצה בין טומאה למקום פתוח וכו', עכ"ל, וזה ממש כדברינו, ואך דהחזו"א נקט דזה מהני לישב גם להא דבינו ובין הארץ והקורות, ודלא כמש"נ בדעת הר"ש, והטעם בזה יתבאר בעזה"י לפנינו סוסק"ה.

והנה החזו"א שם הק' ע"ז, ז"ל, ומיהו בטומאה בין המגדל ובין הכותל או בין הארץ והקורות, אי דיינינן לי' לסוטל"צ, א"כ גם תוך המגדל יהא טמא וכו', צ"ע מהיכא פשיט"ל דאין תוך המגדל טמא, והלכך פי' קמא ניחא טפי, עכ"ל.

וצ"ב דמ"ט יהא תוך המגדל טמא, הרי אין סוף הטומאה לצאת דרך מקום חלל המגדל, שהרי בטומאה בינו ובינו הכותל יתכן שיוציאו הטומאה מצידי המגדל, וכן בטומאה בינו ובין הארץ והקורות אפשר שיגררו הטומאה ממקומה ולא יוציאוה דרך מקום חלל המגדל, וא"כ ל"ש בזה דין סוטל"צ לטמאות את חלל המגדל.

אך מכוון ד' החזו"א הוא פשוט, דפשיטא לי' דל"ש לומר דמכח דין סוטל"צ אין מחיצות המגדל חוצצות, אלא בשעתידה הטומאה לעבור דרך מחיצה זו, וכמש"כ בתו"ד דענין סוטל"צ היינו שהמחיצה שהטומאה תעבור דרכה אינה חוצצת, וכ"כ בסימן ג' סק"ד, ז"ל, אלא המחיצות העתידות לפתוח שער לפני המת אינן חוצצות בפני הטומאה, וע"כ כל מש"כ לישב דהא דבבינו לבין הכותל ובינו לבין הקורות והארץ מתפשטת הטומאה לבית, הוא משום דמדין סוטל"צ אין המחיצה חוצצת, הוא רק בשהטומאה עתידה לעבור דרך מקום המחיצה, וא"כ בע"כ שאנו דנים שסוף הטומאה לעבור דרך מקום חלל המגדל, וע"כ הוא דאין המגדל חוצץ בפני הטומאה, וע"ז הוא שהק' החזו"א דא"כ יהא טמא גם תוך המגדל.

ה] אמנם בדעת הר"ש נ', דמדינא דסוטל"צ אין המגדל חוצץ על הטומאה שבינו לבין הכותל, אף שאין סוף הטומאה לעבור דרך מקום המגדל, והיינו משום דדינא דסוטל"צ לאו היינו שמחיצה שדרך המת לעבור דרכה אינה חוצצת, אלא היינו שטומאת המת מתפשטת למקום שסופו לצאת לשם, ואך דאין הגדר בזה שאנו דנים את הטומאה כאילו היא שם, אלא היינו דאין המחיצה חוצצת על הטומאה שלא תתפשט למקום זה, ואף אם אין הטומאה עתידה לעבור דרך מקום מחיצה זו, מ"מ כיון שסוף הטומאה לצאת למקום שמעבר למחיצה, אין המחיצה חוצצת בעדה.

והטעם בזה נראה, שהרי פירש הר"ש לעיל פ"ג מ"ו דיסוד דינא דסוטל"צ הוא, שגזרו חכמים טומאה על מקום שהוא דרך יציאת טומאה שסוף המת לצאת דרך שם, והרי דיסוד הדין דסוטל"צ אינו כלל דמחיצה שהמת יעבור דרכה אינה חוצצת, אלא שמקום שהמת עתיד לצאת דרך שם נטמא, ואך דלא גזרו טומאה מחודשת על מקום זה, אלא גזרו שתתפשט טומאת המת לשם ואין המחיצה מפסקת, וע"כ נ' לדעתו, דכל הגזירה היא במקום שהוא אהל א' עם מקום המת ואך דאיכא מחיצה המפסקת, אך לא גזרו על שער העיר וכיו"ב, וע"כ שפיר אמרינן סוטל"צ, אף במקום שאין סוף הטומאה לצאת דרך מקום מחיצה זו, דמ"מ כיון שסופה לצאת למקום שמעבר למחיצה, אין המחיצה מפסקת, ומתפשטת טומאת המת למקום זה.[[1]](#footnote-2)

ולפ"ז נ', דבטומאה בינו ובין הכותל, אין תוך המגדל טמא, כיון שאין סוף הטומאה לצאת דרך שם, ומ"מ כיון שסופה לצאת לבית, ע"כ אין המגדל חוצץ בינה לבית, וע"כ הבית טמא.[[2]](#footnote-3)

ומה"ט בטומאה בינו לבין הארץ והקורות הוצרך הר"ש לפרש דהא דהבית טמא הוא משום דטומאת בוקעת וכו', דהאמנם אם הא דבטומאה בינו לבין הכותל הבית טמא, הוא משום שסוף הטומאה לעבור דרך מקום המגדל, הרי דמה"ט גם בטומאה בינו לבין הארץ והקורות יש לטמאות הבית מכח זה, וכמש"כ כן החזו"א, אך כיון שנתבאר דלעולם אין סוף הטומאה לצאת דרך המגדל, ואך דמ"מ כיון שסופה לצאת לבית, אין המגדל חוצץ בינה לבית, הרי דכ"ז לא מהני אלא בטומאה שבינו לכותל, ולא בטומאה שבינו לארץ ולקורות, דאף דאין המגדל חוצץ, מ"מ ל"מ הטומאה להתפשט לבית כיון שאין במקומה טע"ט, וכמש"נ לעיל.

ו] ומקור גדול ליסוד דברינו, הוא ממש"כ הר"ש דהא דבטומאה בינו לארץ ולקורות הבית טמא, הוא משום דכי בוקעת ועולה או יורדת נכנסת לחלל המגדל ויוצאה דרך פתחו לבית, וכבר הבאנו לעיל סק"א משה"ק ע"ז בחזו"א, דהיאך הטומאה יוצאת דרך חלל הפתח, הלא אין הטומאה עומדת לצאת דרך פתחה ול"ש כאן סוטל"צ.

ונ' דמזה מקור נאמן למש"נ בדעת הר"ש, דדינא דסוטל"צ דאין המחיצה חוצצת, הוא אף במקום שאין הטומאה עתידה לצאת דרך מקום מחיצה זו, אלא כל שעתידה הטומאה לצאת למקום שמעבד למחיצה, אין מחיצה זו מועלת לחצוץ בפני הטומאה, וע"כ אף שאין הטומאה עתידה לצאת דרך פתח המגדל, מ"מ כיון שהיא עתידה לצאת לבית, אין מחיצת המגדל מועלת לחוץ שלא תתפשט הטומאה לבית, וז"ב בדעת הר"ש.[[3]](#footnote-4)

ז] בעיקר מש"נ בדעת הר"ש, דיסוד הדין דסוטל"צ הוא דאין המחיצה חוצצת שלא תעבור הטומאה למקום שסופה לצאת לשם, הנה מד' מהר"ם במשנתינו מבו' לא כן, וזה ממש"כ בתו"ד, דהא דתנן לקמן פ"ט דטומאה בבית אין טמא אלא הבית, ומ' דאף תחת הכוורת טמא, הוא משום שהכוורת מונחת בפתח וכיון דסוטל"צ דרך שם ויש פו"ט ממעל לכוורת בין הכוורת לקורות הו"ל כאילו הטומאה שם על הכוורת בבית, הלכך כל כה"ג שמונחת בפתח בין שיש פו"ט ממעל לכוורת בין מתחתי' נעשית אהלים לטמא ולא לטהר, כאילו הטומאה מונחת על גבי' או תחתי', עכ"ד.

וביאור דבריו הוא למש"כ לעיל מינה, דהא דאמרינן דאדם וכלים נעשים אהלים לטמא ולא לטהר, הוי דוקא כשהטומאה תחתיהן או על גביהן, אבל כשטומאה במקום אחר ונמשכת לתחתיהן או על גביהן נעשים אהלים לטמא ולטהר, ואשר ע"כ נקט בתחילת דבריו לטהר את המקום שתחת הכוורת, שהגם שטומאת המת מתפשטת למקום שמעל הכוורת, מ"מ כיון שאין הטומאה מונחת שם אלא היא נמשכת לשם מן הבית, נעשית הכוורת אהל לטהר, ומסיק מהר"ם דאי"ז כן, אלא כיון שסוטל"צ דרך המקום שמעל הכוורת, חשיב כאילו הטומאה שם, ואיכא בזה לדינא דכלים אין נעשין אהלים לטהר, ועי' עוד בד' מהר"ם לקמן מ"ג שפירש הדברים.

ומבו' להדיא בד' מהר"ם, דדינא דסוטל"צ לאו היינו דאין המחיצה מועלת לחצוץ בפני הטומאה שלא תתפשט למקום שסופה לצאת לשם, דא"כ הרי לא עדיף המקום שסופה לצאת לשם, מכל מקום שהטומאה מתפשטת לשם, דלי"ב לדינא דכלים אין נעשין אהלים לטהר, ובע"כ מדבריו דדינא דסוטל"צ הוא דחשבינן להטומאה כאילו הוא שם, וכאשר כ"ה להדיא בלשונו, וע"כ דמי לטומאה המונחת ע"ג הכוורת, דאין הכוורת נעשית אהל לטהר, וז"ב בדעתו.

ח] במנחת שלמה ח"א סימן ע"ב נסתפק בדינא דסוטל"צ, בסככה שבולטת ממשקוף הבית אשר אפשר לפושטה ולקפלה, איך הוא הדין בשעה שהסככה פרוסה אשר אם הטומאה תעבור אז תחתי' יהי' ודאי טמא כל אשר מתחת לסככה, אולם חישב הבעלים לקפלה לפני הוצאת המת מהבית ואז כבר לא יהי' שם שום אהל, אם מתחשבין בכך לראות לענין טומאה זו את הסככה כמאן דליתא, או לא, כיון שעכ"פ הטומאה תעבור ודאי באותו מקום לכן אפשר דאזלינן בתר השתא, וכיון דכמו שהוא עכשיו הרי הוא אהל אחד עם הבית אשר בו המת לכן אפשר דאין להתחשב כלל בזה שהוא חושב לסתור אח"כ את האהל וכו', עיי"ש בדבריו שדעתו נוטה דאזלינן בתר השתא והמקום שתחת הסככה טמא.

ולכאו' יש לסייע לזה מסברא, שהרי בגונא שסוף המת לצאת למקום מסוים, אשר יש חדרים הפתוחים לו, ובשעה זו דלתותיהן סגורות, אך בשעה שיוציאו את המת דרך שם יהיו הדלתות פתוחות, הדבר פשוט דלא אמרינן סוטל"צ לטמאות את החדרים, והוא מוכרח כן, דאל"כ יהא הדין דמת הנמצא במקום שפתוחים לו חדרים שדלתותיהן סגורות, דאם עתידין החדרים ליפתח קודם שיוציאו המת ממקום זה, יהיו החדרים טמאין, ועד"ז נימא בכל מחיצה החוצצת בפני המת, שאם סופה לינטל קודם שיוציאו המת משם, ל"מ לחוץ, וזה ודאי אינו, דלא אמרינן סוטל"צ אלא לטמאות את המקום שהמת עצמו עתיד לצאת דרך שם, לדעת מהר"ם דנים כאילו המת שם, ולדעת הר"ש אין המחיצה חוצצת בפני התפשטות הטומאה למקום זה, ולא לטמאות את המקום שעתידה טומאת המת להתפשט שם, וע"כ אין נטמאין אלא המקומות המחוברין עכשיו למקום זה שהטומאה עתידה לצאת דרך שם.

והנה אף דא"צ ראי' לזה, אך גם יש להביא ראי' לזה, הוא מהא דתנן לקמן ספ"ח וכן ב' חדרים הפתוחין לבית, ופירש הר"ש ז"ל, וכן ב' חדרים שהן פתוחין לבית ודלתותיהן נעולות וחצי זית בחדר זה וחצי זית בחדר זה הבית טמא דסוטל"צ, והחדרים טהורין דאין דרך טומאה ליכנס, עכ"ל, והרי דאף דכשיוציאו ב' החצאי זיתים לבית, יהיו דלתות החדרים פתוחות, ואף אם יוציאו חצי זית א' תחילה וינעלו הדלת ואח"כ יוציאו השני, עכ"פ בשעה שיוציאו את השני ויהא בבית זית שלם, יהא דלת החדר השני פתוחה, מ"מ החדרים טהורין, והיינו משום דבשעה זו דלתותיהן נעולות.

ולפ"ז נ' דה"ה להיפך, אם בשעה זו דלתות חדרים אלו פתוחות, ובשעה שיוציאו את המת לשם יהיו דלתותיהן סגורות, דודאי הן טמאין מדינא דסוטל"צ, דכיון דבלא"ה לא תלי דינא דסוטל"צ במקום שעתיד ליטמאות בטומאת המת, אלא במקום שעתיד המת לצאת דרך שם, הרי דכיון שעתיד המת לצאת דרך מקום זה, וחשבינן לי' כאילו הוא שם, או דאין המחיצה חוצצת מפני התפשטות הטומאה לשם, הרי דכיון דעכשיו דלתות החדרים פתוחות, מתפשטת טומאת המת לשם, ועי' במנח"ש שם בהמש"ד שכתב עד"ז בדין מת הנמצא בתוך כלי הבא במידה ועתידין להוציאו בתוך כלי זה, דאף שהבית שעתיד לצאת לשם אינו עתיד ליטמא, מ"מ כיון שתעבור בו הטומאה עצמה טמא, מתפשטת הטומאה לכל הבית.

ולפ"ז נ', דה"נ בכה"ג שעכשיו הסככה פתוחה וכשיוציאו המת תהא הסככה סגורה, דיש לטמאות למקום זה מדינא דסוטל"צ, ומאידך באופן הפוך דעתה הסככה סגורה, אך עתיד לפתחה קודם הוצאת המת, פשוט דל"ש בזה דינא דסוטל"צ.

אך באמת יש מקום לומר, דאף דודאי דדינא דסוטל"צ לא תלי במקום שעתידה טומאת המת להתפשט לשם, אלא במקום שעתיד המת לצאת לשם, מ"מ עד כאן לא מצינו דינא דסוטל"צ, אלא באהל שעתיד המת לצאת דרך שם, אך היכא שבשעה שיצא המת לא יהא שם את האהל, שפיר י"ל דלי"ב לדינא דסוטל"צ, וצ"ע בזה.

שו"ר דיש ללמוד דין זה, מהא דתנן לקמן מ"ג דהי' עומד בתוך הפתח ונפתח לחוץ טומאה בבית מה שבתוכו טמא, ופירש הרא"ש שם דאיירי שהמגדל ממלא כל הפתח ואין פו"ט מכל צד למעלה ולמטה ומן הצדדים ואין מקום לטומאה לצאת, הלכך הטומאה בוקעת ויוצאת דרך דופני המגדל מידי דהוי אפתחי הבית בזמן שהן נעולין, עכ"ד.

ומבו' להדיא דאמרינן סוטל"צ לטמאות את תוך המגדל, אך דכשיוציאו המת מן הבית לא יהא המגדל שם, ודמי ממש לנידון המנח"ש בגונא דכשיוציאו המת דרך שם יסירו הסככה.

אמנם למש"נ לדון דבגוונא דכשיוציאו המת שם לא יהא שם אהל כלל, לי"ב לדינא דסוטל"צ, י"ל דל"ד למגדל העומד בפתח, דאף שבשעה שיוציאו את המת לא יהא המגדל שם, מ"מ הרי יהא את אהל הפתח, וכיון שסוף הטומאה לצאת לתוך אהל, אמרינן בזה סוטל"צ, ותו אף אם יש מחלל המגדל חוץ לפתח ה"ה טמא, ומשא"כ בנידון המנח"ש דכשיוציאו את המת יסירו את הסככה, ונמצא דאין המת עתיד לצאת לאהל, ובכה"ג י"ל דלא אמרינן סוטל"צ.

1. אמנם יל"ע בזה מדינא דסימן שע"א ס"ב דארובה שבין בית לעלי' ואין בה פו"ט, וכזית מהמת למטה בבית כנגד הארובה, הבית טהור והעלי' טמאה, ותיקשי דכיון דהעלי' טמאה, וכל הא דאין הבית טמא, הוא משום שתקרת הבית חוצצת, א"כ כיון דסוטל"צ דרך הבית, נימא שאין תקרת הבית חוצצת, ולכאו' מוכרח מזה, דכיון שאין עתידה הטומאה לצאת דרך התקרה, שפיר היא חוצצת בפני הטומאה, ול"ש בזה דינא דסוטל"צ, וצ"ל דאה"נ ד' השו"ע שהם מד' הרא"ש הם שלא כדעת הר"ש, וצ"ע עוד בזה. [↑](#footnote-ref-2)
2. ואמנם צריך להוסיף, דלכאו' כל הא דאין חלל המגדל טמא, הוא רק בשיש פו"ט בא' מצידי המגדל או שיש פו"ט בינו לארץ או בינו לקורות, אך כל שאין פו"ט בא' מכל צידי המגדל, אמרינן סוטל"צ דרך המגדל וה"ה טמא, וכמש"כ כן בפי' הרא"ש לקמן מ"ג, עיי"ש, אך שמא הר"ש שם דגריס טמא, פליג על דין זה, וצ"ע, והא דכד איכא פו"ט בא' מצידי המגדל לא אמרי' סוטל"צ דרך המגדל, הגם דבמקום הטומאה ליכא פו"ט, הוא משום דכל דפרוץ במלואו, ל"ב שיהא בו טפח, וז"פ. [↑](#footnote-ref-3)
3. ולפ"מ שנקט החזו"א דדינא דסוטל"צ הוא, דהמחיצה שעתיד המת לצאת דרכה אינה חוצצת, יל"ע בכלי הבא במידה המונח בבית ומת בתוכו, ועתיד המת לצאת ממנו אחר שיוציאוהו מן הבית, דלכאו' הי' נ' דל"ש לטמאות הבית מדין סוטל"צ מכח מה שעתידין להוציא את המת מפתח הכלי, כיון שיוציאוהו ממנו רק אחר שיצא מן הבית, ואין סוף הטומאה לצאת דרך הבית, אך מטעמים אחרים י"ל בזה סוטל"צ לטמאות את הבית, עי' מנח"ש סימן ע"ב וטו"ד פ"ז שעה"צ ס"ק ק"ד, אך לפ"ד החזו"א יש מקום לדון בזה, ובמשנ"א במשנתינו נ' דפשיט"ל דכה"ג אמרינן סוטל"צ, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-4)