פרק כב
קטגוריות: ש_ס / נא כלים / כלים עניינים - הרב מאיר קאופמן

בס"ד חשון ס"ח

**פרק כ"ב**

**משנה א**

א]בהא דמבואר במשנה ששולחן שמצופה בשיש טהור דעת הר"ש וכן הוא פשטות הסוגיא בחגיגה שהכלי תמיד נקבע לפי הציפוי בין לקולא כנ"ל ובין לחומרא כגון מין שהוא לא בר קבלת טומאה שמצופה במין שהוא בר קבלת טומאה דבכה"ג הוא מקבל טומאה

אמנם דעת הרמב"ם שכל כלי מצופה אפילו עץ מצופה במתכת אפילו ששני המינים הם סיבה לקבל טומאה אין זה מקבל טומאה אמנם עיין משנה אחרונה ועוד שזה רק בציפוי של נוי ולא אם זה מעצם הכלי ודעת התיו"ט שזה גם בטומאת מדרס והחזו"א נקט שזה מקבל טומאת מדרס ויש שדנו שכל דברי הר"מ דוקא בשני מינים ולא ציפוי מאותו מין של הכלי

ודעת הגר"א בשו"ע סק"כ שאם שניהם בני קבלת טומאה זה מקבל טומאה אבל אם או שהציפוי הוא לא בר קבלת טומאה או שעצם הכלי הוא לא בר קבלת טומאה זה לא מקבל טומאה ועיין סימן ג שהארכנו בזה

ב]בפשוטו מבואר במשנה ששולחן שנפחת שיעורו אם נשאר מקום הנחת כוסות או חתיכות וכן הוא בר"ש כת"י ועיין חזו"א סכ"א סק"א שהקשה שבמשנה פט"ז מ"א מבואר שכלי עץ שנחלק שיעורו אם נחלק לשניים טהור אבל אין לו דין טהרה אחר ומשמע שאפילו אם נשאר לו שיעור הנחת כוסות בנחלק הוא טהור ובפשוטו צריך לחלק שבנחלק הוא יותר כשבר כלי ולכן גם אם נשאר מקום שימוש זה טהור משא"כ בנפחת אמנם עיין רמב"ם שבאמת על משנתינו העתיק שני שיעורים לעניין ציפוי השיעור כדי הנחת וכו' ולעניין נפחת השיעור אם נחלק לשניים וכקושית החזו"א, וכן הר"ש במהדו"ק ביאר הדין שיעור של המשנה לעניין ציפוי ומשמע כנ"ל וצ"ב למה כאן זהו השיעור ושם משמע שכל שהוא לא נחלק אפילו שנפחת הוא טמא וצ"ל שכאן שיש שולחן של שיש זה קובע את שם הכלי ודו"ק

ג]נחלקו תנאים האם השיעור הנחת חתיכות או הנחת כוסות ועיין ר"ש שדעת ר"י שצריך חתיכות כדי שיהיה משמשי אדם ובפשוטו רבנן גם מודים לזה אלא שס"ל שגם הנחת כוסות אם שתיה זה משמשי אדם והנה לפ"ז מבואר ששולחן שהוא משמשי אדם זה מצד שהאדם אוכל מזה אמנם עיין תורת הראשונים שהביאו מהראב"ד שזה מצד שהאדם נשען על זה בשעת האכילה ולפ"ז אין לבאר כר"ש הנ"ל ועיין רש"י במנחות צ"ו ע"ב וברבינו גרשום שם דמשמע שהנידון כאן לעניין חשיבות השולחן אם יש לזה שם כלי או שכבר הוא כשבר ואין לזה חשיבות כלי

ד]בעיקר הטומאה המבוארת כאן על שולחן כי זה משמשי אדם וכלים רוב הראשונים בב"ב נקטו שזה רק דרבנן אמנם הראב"ד בתו"כ נסתפק שאולי זה דאוריתא וכן הרשב"א בב"ב לא הכריע בזה

**משנה ג**

א]עיין ר"ש שהביא תוספתא שספסל שרגליו ניטלים אינו טמא ולכאורא הביאור דהרי אין לו שם כלי אלא בצירוף שניהם יחד וכיון שהם לא חיבור ממילא כל אחד לעצמו אין לו שם כלי ולכאורא זה כסברת הר"מ בחצוצרה שאם זה חיבור של הדיוט זה לא מקבל טומאה וצ"ע על הראב"ד שם דפליג

אמנם עיין חזו"א שהקשה שכל זה בשאר טומאות שצריך כלי אבל בטומאת מדרס שלא צריך שם כלי והעיקר שיהיה מיוחד למדרס א"כ גם כאן זה מיוחד למדרס וע"ש שכתב שצ"ל שאין דרך אנשים לקיים כזה דבר וזה לא נחשב מיוחד למדרס אמנם עיין לקמן מ"ט דלשון הר"מ דגם מדרס צריך שם כלי ולפ"ז א"ש לדעת הר"מ וכנ"ל

**משנה ד**

**א]כסא של כלה וכו':** בביאור דברי המשנה נחלקו הראשונים הר"ש ביאר שמדובר בסומכות שבצידי הכסא וב"ה מטהרים לכאורא שכה"ג לא משתמשים בזה אע"ג שזה ראוי לשימוש אדם רגיל אבל בפועל מחמת צורתו זה לא עומד לזה אמנם עיין לשון הרא"ש וכשאינו עומד בנויו וביופיו בטל שם כלי מעליו עכ"ל ומשמע שזה לא מצד השימוש אלא כי אין לזה שם כלי ביחס למהותו ולא מסתבר ויש לדחוק לשונו שכיון שזה לא בשימוש מטעמים שביאר בטל מזה שם כלי

ובטעם שב"ש מטמאים עיין לשון הר"מ והר"ש שאפילו שלא יושבים על זה אבל כיון שזה עדיין ראוי לישיבה לכן זה מקבל טומאה וצ"ב הרי יש כאן שינוי מעשה וצ"ל שכיון שזה לא ביחס לעצם הישיבה אין לזה שם שינוי מעשה

ושמאי אומר אף מלבן של כסא טמא הכוונה שגם מקום המושב לבד טמא אפילו שלא יושבים עליו לבד אבל יש עליו שם מושב כי יושבים עליו ביחס לשאר הכסא ועיין רע"ב שביאר שכוונתו וכל שכן אם ניטל חיפויו והנה הר"ש הביא תוספתא שגם מלבן שעדיין לא היה בכסא הוא טמא ולכאורא כסא שעדיין לא עשו לו חיפויים הוא וודאי טהור דהוא עדיין לא נגמר ובהכרח שיש כאן שני נידונים וצ"ל שגם כסא יהיה טמא שדנים שהכסא גמור מצד עצמו וצריך עוד דבר צדדי וצ"ע מה זה שונה מדבר שהאדם רוצה לקצע שכיון שמצידו זה לא גמור זה לא כלי ואולי זה חומרא מיוחדת לעניין מדרס שלא צריך שם כלי

ב]אמנם הרמב"ם ביד החזקה וכן הראב"ד בעדיות ביארו שהכוונה של המשנה כמו לקמן שחיפויו זה המושב ומדובר בכסא שהיו חיפויו יוצאים שמבואר במשנה לקמן שב"ה מטהרים ולפ"ז מה שנקטו כסא של כלה צ"ל שההוה נקטו שרגילים לעשותו שחיפויו יוצאים ומה שב"ש מטמאים כיון שעכשיו שאין לו חיפוים אפשר להטותו ולשבת על צידו ובביאור אף מלבן של כסא וכו' עיין ראב"ד שהכוונה שיש עוד תוספת לישיבה ולכן גם אם אי אפשר להטותו ולשבת על צידו אבל אפשר לשבת על המלבן הוא סיבה לקבלת טומאה דגם כלי בתחילתו הוא סיבה לקבל טומאה אמנם עיין תוס' שאנץ שביאר שמלבן זה הוא לא ראוי לשבת עליו אלא ביחד אם החיפוים וב"ש בא לחדש שאפילו אם ניטל חיפויו שעכשיו הוא רק ראוי לשבת על צידו וא"כ המלבן לא מוסיף כלום בכל אופן הוא טמא וצ"ב הטעם דהרי חלק זה הוא לא משמש לכלי ועיין לעיל פרק כ' מ"ג אות ז שגם כלי שהוא גוף אחד אם יש חלק מהדבר שלא משמש לכלי אין לו תורת כלי וצ"ע. ובאמת בראב"ד מבואר דלא כדבריו ושכל טעם הטומאה כי עכשיו הוא ראוי לשימוש וע"ש בראב"ד עוד ביאור שהכוונה שגם אם המלבן נשבר שזה יותר כשבר כלי בכל אופן אם ראוי לשבת על צידו טמא ע"ש

ג]עיין ר"מ שביאר חיפויו שזה כיסוי לנוי ועיין תיו"ט שהקשה שהרי כלי מצופה הר"מ מטהר ותירץ שמדובר שזה לא מכסה את הכל אמנם עיין רש"ש וחזו"א שנקטו שלעניין טומאת מדרס אין את טהרת ציפוים ואפש"ל כי לא צריך שם כלי והחזו"א דן שיש פסוק לרבות ועיין סימן ג סק"ז

**ד]כסא שקבעו בעריבה:** עיין לעיל פ"כ מ"ה שהארכנו בביאור המשנה ודעת הראב"ד שמדובר שאחרי שקבעו אותו בעריבה זה לא עומד לישיבה ולכן מספיק קביעות ללא שינוי מעשה ולפ"ז טעמא דשמאי לא כמו שביאר הר"מ שכן יושבים על זה אלא שחולק בהלכות שינוי מעשה ושמאי מוסיף אף העשוי בה הכוונה גם אם עשו לצורך לקבוע בעריבה שכיון שקודם שקבעו אותו הוא היא כסא זה נשאר בטומאתו ולפ"ז בגוונא דהר"מ שזה חקוק בעצם הכסא יהיה טהור וצ"ב סברת הראב"ד הרי זה לא נעשה לישיבה ותמיד צריך יחוד לשימוש וע"ש שביאר את התוספתא ששמקשרת את מלבן מבית האומן טמא לכאן שהכוונה כיון שיש לזה קבלת טומאה מצד עצמו

ויש לדון בעושה כלי לשמש אם הקרקע האם לשמאי זה יהיה טהור או שכאן אם תחילת עשיתו הוא כלי מצד עצמו וכבר חל עליו תורת קבלת טומאה וזה לא יפקע ע"י קביעותו אמנם עיין ביאור הגר"א שגרס ואני אומר ובאמת זה עוד נידון וכוונתו שגם בזה ס"ל כב"ש וצ"ב הקשר בין הדברים

**משנה ה**

א]מבואר שב"ה מודים שכסא שאין חיפויו יוצאים טמא אפילו אם נשברו חיפויו כי אפשר להטות אותו על צידו וצ"ב א"כ גם בחיפויו יוצאים אבל עכשיו שאין לו חיפוים הוא ראוי לשבת על צידו וצ"ל שזה רק מועיל בתור שירים של הכלי ולכן רק אם זה שימש בעוד הכלי קיים רואים את זה כשירים של הכלי ועיין לעיל כעין זה מש"כ סוף פי"ט אמנם החזו"א כאן ביאר שעד כמה שבזמן שהכלי עמד על תיקונו לא נשתמשו בצורה זו לא מתחילים להשתמש כך לאחר שנשבר

**משנה ו**

א]מבואר במשנה שר"ש אומר שצריך שיהיה רחב טפח עיין משנה אחרונה שהרי בעלמא שיעור מושב טפח ורבנן ס"ל שכל זה בתחילתו אבל בסופו אפילו פחות ור"ש ס"ל שגם סופו טפח והנה ברישא בחיצונים קימים לא חלק ר"ש ויתכן דשם שניהם יחד יש טפח או שזה מדין עומד מרובה או כי אפשר לשבת על שניהם יחד לעניין השיעור מצרפים את האמצע

אמנם בעיקר הדבר צ"ע דהרי כל הדין דלמושב טפח זה רק כי ראוי לעשות מרדעת לחמור ועומד לכך עיין לקמן פכ"ז מ"ד בר"ש ובמה שכתבנו שם אבל אם לא אז צריך בבגד שלש טפחים

**משנה ז**

א]בביאור דברי ר' יהודה עיין ר"ש ביאור אחד שיש לה כלי קיבול גמור להניח בו דברים אלא שכל השימוש הזה הוא רק כשהכסא הוא בר שימוש אבל אם הכסא נשבר שהוא לא עומד לשימוש גם למקום הקבלה שהוא עדיין קיים אינו מקבל טומאה והנה כאן זה וודאי שבזמן שימושו היה לו תורת כלי מצד עצמו ובהכרח שמה שעכשיו הוא לא מקבל טומאה כי עכשיו הוא לא עומד לשימוש וחשיב כמו שינוי מעשה

והנה עיין לעיל פי"ט שתיבה שפתחה מצידה שטמאה מדרס כי יושבים עליה אבל אם נפחתה טהורה מאותו טעם כי בטל העיקר בטל הטפילה ועיין שם שיש אחרונים שביארו שגם עכשיו זה עומד לאותו שימוש כמו קודם אלא שאין לו שם כלי מצד זה וכיון שבטל ממנו שם כלי ממילא אין לו סיבה לקבל טומאה ע"ש שהארכנו והנה כאן אין לבאר כך והרי המשנה נקטה בשניהם אותו לשון שבטל העיקר בטל הטפילה ומשמע כחזו"א שם שבאמת היום כבר לא יושבים מעליו כיון שלא משתמשים את עיקר השימוש וצ"ע אמנם לחד ביאור בר"ש וכן הוא בר"מ שמקום הישיבה הוא הקבלה אפשר לבאר כנ"ל מהאחרונים

**משנה ח**

א]בביאור המשנה עיין ר"מ בחיבורו שהנידון לעניין מדרס וביאר החזו"א ששידה זה עומד לישיבה ואפשר לשבת בפנים ואפשר לשבת מלמעלה ולכן אם אחד מהם קיים זה טמא מדרס ור' יהודה אומר שאפשר לשבת על המסגרת ותמיד זה טמא אמנם עיין ר"ש שכתב שמדובר שזה לא ארבעים סאה חזינן שזה נידון של קבלה וכן הוא ברא"ש וכן סתימת הר"מ והנה ביאר הרא"ש שיש לו שני תיבות ובזה א"ש שכל אחד הוא סיבה לטמאות אמנם צ"ב טעמו דר' יהודה הרי זה פשוטי כלי עץ והניחא לר"מ שכל פשוטי כלי עץ טמא מדרבנן אמנם לשאר הראשונים קשה ועיין תפא"י שביאר שהיה לצדדים כמין בטן ור"י ס"ל שהוא כמו בית קיבול אמנם לשון הרא"ש שמשתמשים על צידיו וצ"ע וברע"ב משמע שלא היה לזה שני בית קיבול אלא רק בית קיבול אחד והכוונה אם ניטל המכסה או התחתית ועיין חזו"א שהקשה דהרי לעיל לעניין תיבה מבואר שאם ניטל התחתית זה טהור ולמה כאן זה אחרת וצ"ע

ב]**ישיבת הסתת טמא מדרס:**לכאורא צ"ע מ"ש מהמשנה לקמן שצריך יחוק בו ועיין חזו"א דבאמת מדובר בחקק בו ועד"ז במ"א עוד תירץ החזו"א דכאן אורחיה בהכי והכונה ששם החיסרון דלא רואים את זה ככלי אבל כאן שהדרך לשבת בקצה הדבר שמסתתים את האבנים לכן יש על זה תורת כלי

וברע"ב ביאר שזה אבן גדולה ותמה התיו"ט שהרי כלי אבנים לא מקבלים טומאה וגם לא טומאת מדרס ועיין באחרונים שצ"ל שהיו מניחים משהו על האבן לשבת וחידוש המשנה צ"ל שזה לא נחשב ישיבת צער

**משנה ט**

א]**כופת וכו':**עיין ר"ש ורא"ש שביארו שמדובר בחתיכת עץ והוא מיחד את זה למדרס ור"ע ס"ל שע"י סרקו וכו' זה מקבל טומאת מדרס ולרבנן צריך דוקא יחוק בו למושב והנה בפשוטו אפשר לבאר שצריך הרי שיהיה מיוחד למושב ועד כמה שזה לא צורה של כלי לא רואים את זה כדבר מיוחד למושב אמנם עיין בר"ש לעיל מ"ג על כופת חלק שאין לזה תורת כלי ומשמע שיש כאן דין שיהיה כלי וכלי צריך חשיבות מסוימת וכל שאין לו צורת כלי זה לא כלי וזה דלא כמו שנקטו האחרונים שלעניין מדרס לא צריך שם כלי עיין לעיל פי"ט משנה ט

והנה הרמב"ם כאן הזכיר שיחוק בו אין הכוונה לישיבה אלא יחוק בו ציורים והוסיף עוד שמדובר שעשה את זה ליופי לכותל ובספרו כתב לשער ומשמע שזה דבר שעיקרו לשימוש אחר והנה בר"מ לא הוזכר כלל שמדובר לעניין מדרס והיה מקום לומר שהנידון אם יש לו שם כלי או לא ואע"ג שזה פשוטי כלי עץ הרי ס"ל לר"מ שזה מקבל טומאה מדרבנן ועיין רמב"ם פ"ה שכתב שכל עץ שאין עליו צורת כלי אע"פ שמשתמשים בו אינו מקבל טומאה עכ"ל ובכס"מ הביא לזה ראיה ממשנתינו ועיין משנה למלך פכ"ד ה"ז שדן מלשון הר"מ בספרו שלא מדובר על מדרס אמנם וודאי זה דוחק גדול דהמשנה פה מדברת על דינו מדרס וכן כל דברי הר"מ שם זה על מדרס ובפשוטו צ"ל שזה לא מיוחד למדרס אלא לשימוש אחר ליופי אלא שיושבים עליו אם מלאכתו ולפ"ז יתכן שדווקא כה"ג צריך צורת כלי וכדלעיל פי"ט כי בדין משמש אם מלאכתו צריך שיהיה לו שם כלי אבל אם זה עומד רק לישיבה יתכן שכה"ג לא צריך שם כלי והנה לפ"ז מבואר שגם בפשוטי כלי עץ זה טמא מדרס אם משמש אם מלאכתו וע"ש שהבאינו אחרונים שנקטו שכה"ג טהור דחשיב שאין לזה שם כלי אמנם יש לדחות דהר"מ ס"ל שמדרבנן טמא כל פשוטי כלי עץ וא"כ וודאי יש לזה שם כלי

אמנם בחזו"א סכ"ו סקט"ז נקט שמדובר שעיקרו למושב אלא שצריך צורת כלי ולזה עוזר גם לצורך שזה גם עומד ליד הקיר ומיפהו ע"ש ועיין פי"ט שהארכנו בגדרים אלו ובפשוטו וודאי צריך שם כלי ועיין ר"מ פ"כ מ"ג שהביא לשון התו"כ יכול אפילו ישב על האבן ועל הקורה ת"ל כלי לא אבן וקורה ובפשוטו וודאי מבואר שיש דין כלי

אמנם בעיקר מה שנקטנו שגם ר"ע מודה שצריך שם כלי עיין ר"ש שהביא תוספתא שמשמע שר"ע ועוד תנאים טימאו כל דבר שמיוחד לישיבה ועיין חזו"א סקי"ז שצ"ל דמה דהמשנה נקטה לר"ע כרכמו וכו' לרבותא דרבנן

**משנה י**

א]עיין ראב"ד שהקשה מה החידוש שהברזל טמא מת הרי הוא ראוי לשימוש וביאר שהכוונה שגם אם הוא קיבל טומאה בתור מדרס הוא נשאר טמא ולכאורא הכוונה שהיו לו גם בזמן המדרס עוד שימושים שנשארו עכשיו ובכל אופן יש כאן חידוש שלא אומרים פנים חדשות באו לכאן

ב]**ספסלין שבמרחץ:**עיין רמב"ם שביאר שהספסל משיש והרגלים מעץ ומבואר במשנה שכה"ג זה מקבל טומאה אמנם אם רגל אחד מאבן כיון שרובו מאבן זה טהור ובפשוטו דדעת הר"מ שזה כמו סולם שקיי"ל כר' נחמיה שהולכים לפי המעמיד שזה העמודים שבצדים וה"ה כאן ולפ"ז אם יהיה הספסל מעץ והעמודים מאבן טהור אמנם החזו"א נקט שכאן לכו"ע צריך ללכת לפי עושה המלאכה שזה הספסל ולא הרגליים ולפ"ז יתכן שיש כאן עוד חידוש שגם הרגליים זה סיבה לטומאה ואולי זה רק במדרס שלא צריך שם כלי אלא מיוחד למדרס וחשיב שחלק זה הוא מיוחד למדרס ועיין חזו"א סט"ז סק"ה כעין זה ע"ש

והנה קשה עוד למה רגל אחד זה לא טמא מ"ש משיניים במפתח שגם שן אחד זה סיבה לטומאה ובפרט כאן במדרס אם נימא שלא צריך שם כלי וכנ"ל ועיין חזו"א וצ"ב והנה יש לדון האם כוונת הר"מ שכל הכלי טמא או רק הרגליים ולשונו בפירושו משמע שרק הרגליים טמאים ואינו מוכרח דיתכן שכוונתו שרק הרגליים זה סיבת הטומאה אמנם בחיבורו כתב ספסלין שבמרחץ ששתי רגליו של ספסל של עץ מתטמא במדרס עכ"ל ומשמע שהכל טמא וכן נקט הרש"ש ומסתברא שזה לא גרע מהמחובר לטמא טמא

ג]אמנם עיין ר"ש ורא"ש שנראה שנקטו שאם הספסל מאבן אפילו אם שני הרגליים מעץ זה טהור דהיינו שפשיטא להו כחזו"א לעיל שהקובע זה עיקר עושה המלאכה שזה הספסל והנה א"כ מבואר שאם שני הרגליים מאבן זה וודאי טהור וצ"ב למה ומ"ש מדין טומאה של כלים שהולכים לפי עושי המלאכה ועיין חזו"א שכתב וז"ל וע"כ טומאת מדרס שאני כיון שאין טמא אלא במיוחד למדרס ודברים שאין מטמאין במדרס אין יחודן יחוד והוי ליה כמקצתו בלתי מיוחד למדרס וטהור עכ"ל והנה אם נימא דבעלמא שהולכים לפי עושי המלאכה אז לא חל טומאה על הכל א"כ מה איכפת לי שחלק זה הוא לא מיוחד למדרס ובהכרח שס"ל שתמיד הגדר שחל טומאה על הכל וכאן זה לא שייך כי יש דין מיוחד למדרס ועיין פכ"ו מ"ד שהארכנו בזה

והנה היה אפש"ל ע"פ דרכו שבכלים שיש דין כלי א"כ הטומאה חלה על הכלי ולא איכפת לן שיש חלק מהכלי שהוא לא בר קבלת טומאה משא"כ כאן שלא צריך שם כלי אז זה חל על החומר וכל שהחומר שמסיבתו הוא סיבה לקבל טומאה אין הוא מקבל טומאה לא חל טומאה וצ"ע

והנה לכאורא אם לא צריך שם כלי אז יכול לחול טומאה רק על החלק שהוא משמש למדרס דהרי כאן חלק זה הוא מיוחד למדרס ומה איכפת לן שהשם כלי שלו הוא יחד אם עוד משהו ועיין חזו"א סקי"ב כעין זה וכדלקמן סק"ג וצ"ב

ד]עיין רא"ש שהקשה במקרה שנשבר רגל אחד ומעמידים את זה על האבן למה זה טהור מה זה גרע מספסל שמניחים אותו על הקרקע ולכאורא כוונתו שאם הרגליים שלו מאבן לא הוקשה לו כלל דהיום שיש פה צורת כלי אם הרגליים שהם לא בר קבלת טומאה זה לא טמא אבל כאן אדרבא הכלי הוא רק חלקי עץ אלא שכדי להשתמש עמו צריך להעמידו על משהו ועל זה הקשה מה זה שונה מדף שמניחים על הריצפה שהוא טמא ותירוצו שעכשיו שזה נעשה אם רגליים הוא לא עומד לצורת שימוש להניח על מקום אחר וזה רק בגדר טפילה שאם בטל העיקר בטל הטפילה ועיין חזו"א שהוסיף שזה עומד לתיקון ורואים אותו כצורה שבורה עכשיו וצ"ב מ"ש מהגמ' בשבת לעניין זוג ועינבל שאם זה ראוי עדיין לשימוש טמא או כי עומד לתקן וצ"ע בגדרי שברי כלים

והנה צ"ב למה הר"ש והרא"ש לא ביארו כפשוטו שמדובר שרגל אחד מאבן ואחד מעץ ויתכן שכה"ג פשיטא להו שזה טמא כי רוב הכלי הוא מקבל טומאה אמנם צ"ב לסברות שיש סברא מיוחדת למדרס וכנ"ל א"כ לכאורא כל שאין לזה דין טומאה ללא חלק זה הוא טהור ויש לחלק וכל זה צ"ע

ה]עיין ר"ש בסופו שהביא תוספתא כל שניטל ואין רגליו ניטלות עמו טהור ולר"ש הכוונה אפילו אם הכל מעץ וכעין זה הביא לעיל מ"ג תוספתא הספסלים שבפונדקים אע"ג שהם נקובים ומכניסים בהם את הרגליים טהורים קבען במסמר טמאים ולכאורא מבואר שדבר שמשתמשים ע"י שני חלקים שאין דיני חיבור ביניהם אז לא שייך לתת לכל אחד שם כלי דהרי הוא לבד לא ראוי לשימוש לכן זה טהור ודבר זה חידוש דהיה מקום לומר שיש לו שם כלי בגלל זה עצמו שהוא עומד שישתמשו עמו אם עוד חלק וצ"ע במשניות כלים ועיין מש"כ לעיל מ"ג ועיין סוגיא דמעמיד סימן ט מה שכתבנו בזה

אמנם עיין חזו"א סכ"ו סקי"ב שהקשה שהרי במדרס לא צריך שם כלי אלא שכל שמיוחד למדרס טמא א"כ חלק זה הוא מיוחד למדרס והנה אם נימא שבמדרס כן צריך כלי לא קשה וכנ"ל וע"ש שביאר שזה לא צורת שימוש נאותה ולכן לא רואים את זה כמיוחד למדרס ולפ"ז יתכן שללא חיסרון זה גם בכלים זה יטמא וכנ"ל דחשיב שיש לזה שם כלי

ו]**הנסרין במרחץ:**עיין רמב"ם בספרו שביאר שזה טהור כי זה לא עומד לישיבה וכן הוא ברא"ש שעיקר מלאכתן לא לישיבה וצ"ב מה זה עוזר הרי זה משמש לישיבה אם מלאכתו והנה עיין רא"ש שכתב והוי כאיצטבא של בנין ועין חזו"א שהקשה שאם זה מחובר א"כ מה הטעם של ר"ע ולכאורא יש מקום לישב שהשימוש להיות על המים זה בגדר משמש אם הקרקע והשימוש לשבת הוא סתם ישיבה כשזה מונח על הקרקע ואין זה קשור למשמש אם הקרקע ולכן כיון שעיקר שימושו לקרקע זה כמו איצטבא של בנין שיש לזה דין שהוא לא מקבל טומאה ועל זה לא יעזור שהוא משמש אם מלאכתו דכבר נקבע שהוא קרקע אמנם אם זה רק חיסרון שאין לזה שם שימוש עדיין צ"ב שהרי כאן יש לו שימוש שהוא סיבה לטומאה אמנם אם ננקוט כאחרונים לעיל פי"ט שבדין אם מלאכתו זה רק אם יש לזה שם כלי ללא זה א"ש וע"ש שהארכנו

אמנם בר"ש קצת משמע שזה עשוי לישיבה אמנם כיון שזה רק לישיבה כדי לא להתלכלך אין לזה שם של ישיבה ועיין רש"י ותוס' שבת ס"ו ע"ב כעין זה לעניין נעלים ללכת בטיט שעשוי לא להתלכלך ע"ש אלא שיתכן ששם מטהרים דזה רק לעבור ולא להתעכב ע"ש ברעק"א