שיעור יט
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / אורח חיים / סימן שיח - בישול

# שיעורי הלכה

### שיעורים על סדר השו"ע

### מפי מו"ר הגאון

### רבי **רפאל צבי ובר** שליט"א

##### הלכות שבת

##### **בישול**

##### סימן שיח סעיף

##### שיעור יט

**איסור נולד**

* **להפשיר קרח ואם הפשיר אם נאסרו המים בדיעבד.**
* **אם יש היתר להוציא קרח לאוויר הבית ומפשיר מעצמו.**
* **גלידה שאינו אוכלה מיד והפשירה קצת [וגדר הגלידה אם הוא אוכל או משקה.**
* **להקפיא מים בשבת.**
* **.**

א] [סעיף יח] **האלפס והקדרה שהעבירן מרותחין מעל גבי האור אם לא נתבשל כ"צ אין מוציאין בכף מהם שנמצא מגיס ואיכא משום מבשל ואם נתבשל כל צרכו מותר.** ומשמעות דברי המחבר שהמגיס עובר באיסור תורה, וכן משמעות הרמב"ם בפ"ט ה"ד שהוא איסור דאורייתא. אמנם זה דוקא במגיס ממש אבל כשמוציא בכף אין איסור אלא מדרבנן.

ב] ומסיק הרמ"א שלכתחילה יש להחמיר אף בנתבשל כל צרכו. וכתב המשנ"ב (ס"ק קיז) אלא יהפך הקדרה לקערה ולא יוציא בכף. והיינו שלפי דעת היש מחמירים לא שייך להוציא התבשיל מהקערה בכף דאף כשאינו על האש ואף בנתבשל כל צרכו מחמירים הם שלא להוציא בכף משום שיש בזה משום מגיס ולא שייך להוציא תבשיל מהקערה אלא ע"י ששופך מהקערה.

והנה בעיקר דין זה שאסור להגיס את הקדרה יש לבאר מהו התועלת של ההגסה דאי נימא שבזה שהוא מערב את התבשיל הוי תוספת לבישול א"כ מה מועיל מה שהוא שופך מהקערה הא גם בשפיכה הוא מערב את התבשיל ובחזו"א () כתב שע"י העירוב הוא חותך לחלקים וזה מועיל לבישול ואפשר שבשפיכה לא נחתכים החלקים. עוד אפשר לומר שכל האיסור להגיס בכף אינו מגיס גמור אלא רק משום שמחזי כמגיס [כמו שיבואר לקמן שכשמוציא בכף ודאי אינו עובר באיסור תורה] ועל כן בשפיכה שרי דשוב לא מחזי כמגיס.

ומסיק המשנ"ב שהעיקר להלכה שבמבושל כל צרכו אין איסור מגיס כלל וכמבואר לקמן סי' שכא סוף סעיף יט והרוצה להחמיר יחמיר בהגסה ממש אבל להוציא בכף אין להחמיר כלל כשנתבשלה כל צרכה ואינה על האש. ואם עומד על האש כתב המשנ"ב לעיל (ס"ק קיג) שמשמעות דברי הבית יוסף שכל שנתבשל כל צרכו אפילו עומד על האש שרי להוציא בכף ורק להגיס ממש אסור אבל באליהו רבה מסיק דיש לאסור בזה.

והנה לקמן (ס"ק קיח) הביא המשנ"ב דברי הכלבו שסובר שהמגיס על גבי האש הוי איסור תורה אפילו בנתבשל כל צרכו אמנם זה דוקא במגיס ממש אבל כשמוציא בכף אין איסורו אלא מדרבנן. ובשעה"צ שם (ס"ק קמח) כתב שאינו יודע הטעם איך שייך לומר שאסור מהתורה להגיס בתבשיל שנתבשל כל צרכו דאיך שייך שהמגיס חמור ממבשל ממש דכל שנתבשל כל צרכו כו"ע מודו שאין בו משום בישול וא"כ איך יהיה בו איסור משום מגיס. ובחזו"א כתב שמ"מ יש תועלת בבישול בזה שמגיס וביאור הדבר נראה דהנה לשון הרמב"ם שהמגיס חייב משום שהוא מצרכי הבישול ומצינו כלשון הזה גם לעניין סחיטה () שהרמב"ם כתב שהסוחט חייב משום שהוא מצרכי הכיבוס וכוונתו נראה שאים האיסור בסחיטה מחמת שע"י הסחיטה מתנקה הבגד יותר אלא משום שכל בגד אחר שמכבסו צריך הוא לסוחטו וממילא הוי הסחיטה כחלק ממלאכת הכיבוס [אף שאין זה חלק מנמעשה נקיון הבגד] וזהו כוונתו שהוא מצרכי הכיבוס וכעי"ז מצינו ג"כ לעניין מי שמתיר חוט כדי לתפור שכתב הרמב"ם שהוא מצרכי התפירה והיינו שאף שאין זה מעשה תפירה מ"מ הוי כחלק ממלאכת התפירה כיון שכך היא הדרך לעשות מלאכה זו של תפירה וה"נ לעניין בישול אף שאין ההגסה מבשלת מ"מ כיון שכל המבשל צריך הוא להגיס א"כ חלק ממעשה הבישול כולל ג"כ זה שמגיס ועל כן אף שאינו מוסיף בעצם מעשה הבישול מ"מ כיון שכך מלאכת הבישול שהוא מבשל וגם מגיס על כן חייב אף כשעושה רק הגסה ולזה שייך להתחייב כשמגיס אף כשכבר מבושל כל צרכו שאף שודאי לא שייך עתה בישול שהרי אין בישול אחר בישול מ"מ כשמגיס אינו חייב משוםן שהוא מוסיף בישול אלא מעשה ההגסה לבדו מחייבו כיון שהוא מצרכי הבישול וכמו שנתבאר.

ובחזו"א (סי' לז ס"ק טו) נוטה להלכה כדעת רוב הראשונים שאם מבושל כל צרכו אין איסור מגיס כלל, ומ"מ כיון שדעת הכלבו לבאר בדעת הרמב"ם שהמגיס עובר באיסור תורה אף במבושל כל צרכו יש לחוש לדבריו באיסור תורה מיהו המוציא בכף שכל איסורו אינו אלא מדרבנן כתב החזו"א שנראה להקל דאף שהא"ר החמיר מ"מ אינו אלא מדרבנן ולכך במקום צורך נראה להקל [ומשו"ה כתב להקל להוציא ע"י כף כשאין לו גרופה וקטומה, וס"ל שהיום הכל כאינו גרופה וקטומה, ומשו"ה עדיף להוציא בכף ולא יוריד הקדרה שבזה אסור להחזירה.

והעולה מזה שכל קדרה שנתבשל כל צרכה דעת רוב הראשונים דשוב לא שייך ביה איסור מגיס אבל להרמב"ם אסור להגיס בה מהתורה ולהוציא בכף הוי דרבנן וכל זה כשהקדרה עומדת על האש אבל לאחר שהסירה מהאש מותר וזהו שכתב השו"ע שאם נתבשל כל צרכו מותר. אלא דיש לדון אם כשהסיר את הקדרה מהאש והגיס בה אם מותר להחזירה ע"ג האש [באופן שאין איסור בחזרה] דלכאורה היה נראה שכיון שהוסיף בקדרה את תועלת ההגסה יהיה אסור להחזירה ע"ג האש דמאי שנא אם מגיס כשהקדרה ע"ג האש או שמגיס ואח"כ מחזיר הקדרה ע"ג האש אמנם המעיין בדברי החזו"א () נראה מדבריו שכל תועלת ההגסה היא רק כשמגיס בשעה שהקדרה עומדת על האש.

כתב בביאור הלכה שבדיעבד אם עבר והגיס אין לאסור את התבשיל כיון שדעת כמה ראשונים שכל שנתבשל כמאכל ב"ד שוב אין בו איסור מגיס אכן לפי"ז אף קודם שבא למאב"ד כל שהגיס פעם אחת שוב אין לאסור בדיעבד כיון שדעת הרשב"א והרמב"ן שאחר שכבר הגיס פעם אחת שוב אין איסור מגיס כלל.

לעיל (סי' רנד ס"ד) כתב השו"ע שצריך ליזהר שלא להחזיר את כיסוי הקדרה כל זמן שלא נתבשל התבשיל כל צרכו מפני שממהר לגמור בישולם בשבת. וכן איתא בסי' רנז ס"ד ושם מבואר כן גם כשאין הקדרה עומדת על האש. ומצוי הדבר מאוד דאם הרים את הכיסוי בשבת ומצא שעדיין לא נתבשל כל צרכו אסור להחזיר את הקדרה. ואף לאחר שהסיר את הקדרה מע"ג האש אם מצא שלא נתבשל עדיין כל צרכו אסור להחזיר את הכיסוי [וכמו שמבואר בסי' רנז דאף כשאינו על האש אסור]. והחזו"א אסר אף להוציא מים מהמיחם כל זמן שלא רתחו המים כיון שעל ידי שמוציא מעט מים מקרב זמן בישולו [ואולי יש לאסור גם לסגור את הברז אם פתחו כיון שעומדים הם לצאת והוא גורם שלא יצאו ועי"ז הם מתבשלים. א"ה לא דמי כלל וכלל שהרי אינו גורם לקרב הבישול אלא אולי גורם שיתרחק הבישול ומה שגורם שישארו על האש מה איסור יש בזה כל זמן שהוא עדיין עומד על האש ולא הבנתי מידי??].

[ושאלות מצויות הן כגון שיש לו כמה קדרות והסיר אחת בשביל לאכלה בליל שבת ופתחה ומצא שהוא תבשיל של מחר שכל זמן שלא נתבשל כל צרכה אסור להחזיר את הכיסוי. וכמו"כ אם פתח את מיחם המים ורואה שעדיין לא רתחו המים אסור לחזור ולכות את המיחם].

ויש שכתבו שאף כשנתבשל כל צרכו יש לאסור לחזור ולכסות את הקדרה כיון שכיסוי הקדרה דומה למגיס [והגסה אסורה אף בנתבשל כל צרכו] וכדאיתא בחולין (קח:) שאם ניער את הקדרה או כיסה מתפשט הטעם בכל הקדרה ומשמע שכיסוי הקדרה מהני כמו שמנער וכיון שאסור להגיס את הקדרה אף לאחר שהסירה מהאש כל שלא נתבשל כל צרכו וא"כ אם הסיר את הקדרה מע"ג האש ופתחה ומצא שלא נתבשל עדיין כל צרכו יהיה אסור להחזיר את הכיסוי.

אמנם אין נראה כן לא מיבעיא לדעת הרא"ה דס"ל שמה שאמרו שע"י כיסוי הקדרה מתפשט הטעם בכל הקדרה אינו משום שדומה למנער אלא שע"י כיסוי הקדרה יש הבל בקדרה ומשו"ה מתפםשט הטעם א"כ ודאי לא דמי למגיס אלא אפילו לדעת הרשב"א שביאר שע"י כיסוי הקדרה המים עולים עד למעלה ומחמת זה מתפשט הטעם מ"מ נראה שאין בזה איסור משום מגיס. ויש שרצו להוכיח שיש בזה איסור מגיס מדברי הכלבו שהובאו בבית יוסף סי' רנג וז"ל יש ליזהר מלתת מים חמין בעוד הקדרה על האש לפי שהן מערבות ומגיסות בקדרה כדי לערב יפה וקיי"ל דמגיס חייב משום מבשל אפילו בקדרה מבושלת כ"ז שהיא על האש.

איברא שנחלקו בזה הראשונים דהרשב"א סובר שעי"ז עולים המים ויורדים אבל הרא"ה כתב לבאר שהוא מוסיף הבל הקדרה וא"כ לדברי הרא"ה ודאי אי"ז שייך למגיס ואף לדברי הרשב"א בפשטות אי"ז כמו הגסה מיהו יש בכלבו בסוף סי' רנג שכתב לחדש חידוש גדול שאם מערים מקדרה לקדרה אין לעשות כן לפי שכשמערים הוי כמו מגיס [צריך להעציק הלשון 33:35] ויש שהבינו מבריו דס"ל שכל שמוסיף מים ומתערבים הוי כמגיס אמנם אי"ז נכון דכוונת הכלבו לאסור כיון שאח"כ יבא לערב התבשיל ומבואר בכלבו לאסור ליתן מים רותחים לתוך קדרה ע"ג האש ומצוי הדבר שרוצים להוסיף באופן המותר שלכאורה לדברי הכלבו אסור אמנם יש לומר דהכלבו לשיטתו שמחמיר במגיס אמנם לדידן דקיי"ל לעיקר כדעת הראשונים שאין כלל מגיס במבושל כ"צ לכאורה גם לא נגזור וכמו שהחזו"א היקל בכף כיון שהוא רק דרבנן כ"ש שלא נחמיר לעניין אותה גזירה של הכלבו ויש שכתבו לערב בנחת שלא יהיה חשש של הכלבו אמנם אי"ז מובן לפי מה שנתבאר בכוונתו ואולי כשמערב בנחת אין לחשוש שיבא להגיס וצ"ת.

והגרש"ז עורר לפני כמה שנים את החשש משוםן העצמות והגרא"מ פיינשטיין נטה להתיר אבל כו"ע מודו שאם באמת בנ"א אוכלים את העצמות יש בזה איסור משום בישול וע"כ אם מכסה את הקדרה כשהעצמות אינם רכות יש בזה חשש תורה וכתב שאם אינו אוכל רק שאחרים אוכלים העצמות הוי רק חשש דרבנן ואפשר יותר להקל בזה.

ויש לעורר דהנה במרק בליל שבת ודאי העצמות אינם מבושלים ולכאורה א"כ הוי כאינו מבושל כל צרכו וא"כ אוסר להחזיר הכיסוי וכן אסור להוציא בכף ג"כ ולא יתכן לומר שיהיה אסור להוציא בכף את המרק שבקדרה והא כל שלא נתבשל כ"צ אסור אף כשאינו ע"ג האש אמנם י"ל שכיון שברור שלא יבא להיות ראוי לאכילה בזה אין איסור דשוב הוי כלא מתכווין ולא ניח"ל ואין בזה כלל תועלת/

**אבל צמר ליורה אע"פ שקלט העין אסור להגיס בו [פירוש לנענע אותו בכף] הגה: ולכתחילה יש ליזהר אף בקדרה בכל ענין.** וכתב המחבר שאם נתבשל כל צרכו מותר ולגבי צמר או יורה אסור משום צובע או משום דיציאת הצבע הוי כמו בישול והם שני צדדים ברא"ש ובמשנ"ב כתב רק הטעם של צובע אבל כבר הביא בשעה"צ דברי הרא"ש שהוא משום מבשל

**דינים העולים:**

1. מים.
2. בישול.

**השיעור נמסר בביהכ"נ "בית ציון ואהל אית"ן", נוה יעקב, ירושלים.**

ניתן לשמוע בקול הלשון [טל': [PHONE_REMOVED] או [PHONE_REMOVED] או [PHONE_REMOVED], קוד 1-3-2-2-2, ובשידור חי ביום ה' 22:30].

**נכתב ע"י א. ה. והיה למראה עיני מו"ר שליט"א**