סי_ קיא
קטגוריות: שו_ע / אורח חיים / אורח חיים - דור המלקטים

**דין סמיכה לתפילה**

# סימן קי"א

1. - סעיף א'.
2. .
3. ה' שפתי תפתח.
   1. **אם טעה באמצע התפילה [ועדיין לא הסתלק מהתפילה] וצריך לחזור לראש התפילה**.
      1. אינו חוזר לומר ה' שפתי תפתח – ריטב"א (תענית דף ג. ), שע"ת (סי' תכ"ב ס"ק ד' ), מ"ב (סי' קי"ד ס"ק כ"א ), אשי ישראל (פרק כ"ג הע' נ"ח).
      2. טעות וחוזר להתחלת השמו"ע – אג"מ (או"ח ח"ה סי' כ"ד אות ח', ר' סדיע גאון ).
   2. **אם טעה וסיים תפילתו ודינו שצריך לחזור לראש התפילה**.
      1. אינו חוזר לומר ה' שפתי תפתח – שע"ת (סי' תכ"ב ס"ק ד' ), כה"ח (סי' תכ"ב ס"ק ט"ו ).
      2. צריך לחזור ולומר ה' שפתי.
         1. עי' הגרח"ק שליט"א (אשי ישראל פרק כ"ג הע' נ"ח, תשובה קס"ט) – "קסט מ"ב סי' קיד ס"ק כא בטעה בג' הראשונות שחוזר לראש התפילה אינו צריך לחזור ולומר ד' שפתי תפתח, ויל"ע האם זהו דוקא בכה"ג שעדיין לא הסתלק מהתפילה לגמרי, אך בכה"ג שסיים תפילתו וצריך להתפלל שנית אפשר שצריך לחזור ולומר שנית ד' שפתי. תשובה: מסתבר שצ"ל".
      3. מראי מקומות – אשי ישראל (פרק כ"ג הע' נ"ח).
   3. **תשלומין**.
      1. הגרח"ק שליט"א (אשי ישראל פרק כ"ג הע' ע"ט ).
   4. **שכח א' שפתי**.
      1. אינו חוזר – בה"ל (סעי' ב' ד"ה חוזר ).
      2. פקפק -
4. סעיף א'.
   1. **מתחיל הפסוק "כי שם ה'" קודם שמו"ע [בשחרית], האם יפסיק**.
      1. יפסיק.
         1. חלקת יעקב (ח"ב סי' קל"א, או"ח סי' ק"א) – "ובדבר שאלתו בשחרית או במעריב שאין אומרים קודם התפלה כי שם... אקרא וכו' שלא להפסיק בין גאולה לתפלה, וכמה פעמים מתוך הרגל מזדמן שמתחיל לומר הפסוק כי שם... אקרא, ונזכר תיכף שהוא בשחרית או במעריב, כדת מה לעשות, או שיגמור הפסוק בכדי שלא תהי' הזכרת שם שמים לבטלה, או לא ... למשל אי יזדמן לאחד שיאמר איזה חצי פסוק בין גאולה לתפלה, פשיטא דמותר להפסיק באמצע הפסוק, ולא אמרינן בזה הדין דכל פסוקי דלא פסקי' וכו' משום שלא יפסיק יותר בין גאולה לתפלה - אם כן ממילא בני"ד נמי כן, והזכרת שם שמים לבטלה לא יהי' כאן אף אם לא ישלים הפסוק, כיון דחצי פסוק מבואר כן בתורה, וכיון דלא שייך בזה הדין דכל פסוק דלא פסקי' משה וכו', ממילא אין חילוק לפסוק שלם או חציו. וליתר תוקף יכול לגמור חצי הפסוק האחר על ידי הרהור - דלענין הפסק בין גאולה לתפלה, לא גרע מתוך התפלה ושמע קדושה דישתוק ויכון למה שאומר הש"ץ ושומע כעונה, ולא הוי הפסק ...".
         2. הגרח"ק שליט"א (רבבות אפרים ח"ב סי' מ"ח אות ס"א) – "השיב לי בזה בודאי צריך להפסיד מיד".
      2. יגמור.
         1. מעורר ישנים (סי' כ"ו אות כ"ד, עמ' ל"א) – "אם התחיל בשחרית ובמעריב כי שם ד' אקרא יסיים גם הבו גודל לאלקינו".
         2. משנה הלכות (אליבא דהלכתא גליון י"ג עמ' ב' טור ג') – "שבצעירותו הסתפק בשאלה זו ושאל לרבו והשיב לו שיסיים הפסוק".
         3. רבבות אפרים (ח"ד סי' מ"ד אות י"ד, ח"ה סי' ע"ה אות ג') – "בספר מעורר ישנים עמוד ל"א כתב אם התחיל בשחרית ובמעריב כי שם ד' אקרא יסיים גם הבו גודל לאלוקינו".

עי' רבבות אפרים (ח"ב סי' מ"ח אות ס"א) – "נשאלתי מאחד דטעה והתחיל בשחרית לומר כי שם מה עליו לעשות באופן דיטעה שוב. לכאורה נראה דצריך להפסיק מיד ולא לגמור הפסוק".

עי' רבבות אפרים (ח"ח סי' תקס"ד אות ה') – "מה הדין אם בשחרית או במעריב התחיל השמונה עשרה ואמר כי שם, ועניתי דיפסיק **ואם אמר ה' אז יגמור**".

* + - 1. הגריש"א זצ"ל (אליבא דהלכתא גליון י"ג עמ' ב' טור ג') – "דבשחרית וערבית אם טעה והתחיל לומר כי שם ד' אקרא שיסיים את הפסוק".
      2. חוט שני (אליבא דהלכתא גליון י"ג עמ' ב' טור ג') – "דבשחרית וערבית אם טעה והתחיל לומר כי שם ד' אקרא שיסיים את הפסוק".
    1. לחלק בין שבת [שיגמור] וימי חול [שיפסיק].
       1. הגר"ש דבליצקי זצ"ל (רבבות אפרים ח"ב סי' מ"ח אות ס"א) – "השיב לי בזה והנה בהתחיל בשחרית כי שם וכו' לענ"ד בשבת יגמור הפסוק מדאין חיוב כ"כ סמיכות גאולה לתפלה. ובחול שיש סמיכות גאולה לתפילה נראה דיפסיק באמצע".
    2. מראי מקומות.
       1. שיח הלכה (סי' קי"א אות ה', ח"ב עמ' ר"כ) – "יש להסתפק אי טעה והתחיל בשחרית או בערבית כי שם וכו', אי יפסיק באמצע הפסוק או דלמא כיון דהתחיל יסיים".
       2. הגרא"י זלזניק (הערה על שיח הלכה סי' קי"א אות ה', ח"ב עמ' ר"כ) – "נראה דצריך להפסיק, ומה שהתחיל לא חשוב הפסק כיון דההתחלה היתה בטעות ושגגה. ואם אמר גם ד', צ"ע. ועיין במאירי בברכות דף ד' ע"ב ד"ה תפלת וז"ל 'תפלת שחרית צריך לסמוך בה לתפלה ברכה אחרונה של ק"ש והיא הנקראת גאולה שלא להפסיק בה בנתים בשום דבר אפילו בפסוקי דרחמי ולא התירו בו אלא פסוק של ה' שפתי תפתח וכל האומר בו כי שם ד' אקרא וכו' או שומע תפלה וכו' אינו מן המהדרין'. עכ"ל".
       3. לענין מעריב - עי' סי' רל"ו סעי' ב', לשיטות ומראי מקומות.

1. .
   1. קהילות יעקב (ברכות סי' ב' ).
   2. **אם ענה "אמן" אחר גאל ישראל**.
      1. לא יפסיק.
         1. מחבר (סעי' א', סי' ס"ו סעי' ז' ).
         2. ערה"ש (סעי' ב', סי' ס"ו סעי' י"ד ).
      2. ענה אמן.
         1. רמ"א (סעי' א', סי' ס"ו סעי' ז' ).
   3. **האם לסיים ברכת גאל ישראל בלחש כדי שלא יענו אמן**. .
      1. יסיים בלחש.
         1. חתן סופר (או"ח ח"ב בעבודת הקודש שער התפלה סוף סי' י' ): ובכמה מקומות נוהגין שהש"ץ מסיים ברכת גאל ישראל בלחש, והוא לדעתי מנהג נכון הוא מאוד. וראוי להנהיג כן בכל המקומות שלא להכניס עצמו בספק.
         2. דרכי חיים ושלום (אות קמ"ד ) כתב שבעל המנחת אלעזר, צור ישראל וגו' סיים בלחש. [ויעוין באשל אברהם (בוטשאטש סי' ס"ו ד"ה עוד מצאתי) שכתב: אני נוהג כשאני מתפלל לפני העמוד לומר בחשאי בא"י דברכות קריאת שמע לפניה ולאחריה, וכן כל ברכת גאל ישראל].
         3. הגרח"ק שליט"א (אשי ישראל תשובה נ"ב) – "איך נהגו אצל מרן החזו"א בסיום ברכת גאל ישראל, דיש מקומות שנוהגים שהש"ץ מסיים תיבת 'ישראל' בשקט כדי שלא יצטרכו לענות, ובמ"ב לא הביא עצה זו. תשובה: הוא מנהג יפה".

הגרח"ק שליט"א (דעת נוטה ח"א הל' תפילה הע' קל"ז, עמ' ש') – "שאלה: האם מה שנהגו בהרבה בתי כנטיות לסיים גאל ישראל בלחש, הוא מנהג בטעות, ויש להשתדל לא לנהוג כן. [אלא לסיים עם הש"ץ ביחד וכדומה]. או שזה מנהג יפה, וראוי לנהוג כן לכתחילה. תשובה: ראוי לנהוג כן".

* + 1. יסיים בקול רם.
       1. לקט הקמח החדש (סי' ס"ו ס"ק ל"ג ) ששמע מתלמידי הגאון מהרי"ץ דושינסקי שהקפיד מאד שהש"ץ יסיים גאל ישראל בקול רם".
       2. אמת ליעקב (הע' צ"ג) – "מה שיש נוהגים לומר בלחש תיבות 'גאל ישראל' כדי שלא יענו אמן, אינו נכון, כי התקנה היתה שהש"ץ יוציא את הציבור בברכתו".
       3. הגריש"א זצ"ל (אליבא דהלכתא גליון י"ג עמ' ב' טור ב') – "דיש לסיים ברכת גאל ישראל בקול רם".
       4. הגרחפ"ש זצ"ל (בתשו' בס' עיוני הלכה שם אות ה' ) – "כבר מילתי אמורה בענין זה שנים רבות, שתמהתי על מנהג זה שנתחדש לסיים בלחש, שהרי חתימת ברכה זו היא חלק מברכות קר"ש וחובת השליח ציבור לאומרה בקול רם כדי שישמעו הציבור את חתימת הברכה וכן מבאר הגר"א בסימן ס"ו דברכות אלו עיקר תקנתן היתה שיאמרן הש"ץ בקול רם ולהוציא את הציבור ואף היום שהציבור אומרן נשארה התקנה הראשונה עליו לפחות לומר את סיום הברכות וחתימתן בקול רם. ודבר זה רואים מכל מה שהאריכו האחרונים ליישב מנהג המדקדקים שחששו לדעת הרמ"א שמותר לענות על אמן זו בין גאולה לתפילה ונתנו כל מיני עצות לאחר או להקדים. יעוין באחרונים שם בסימן ס"ו, ולא נתנו עצה פשוטה זו שיסיים הש"ץ בקול נמוך.
       5. בית ברוך (על הח"א כלל כ' ס"ק נ"ו ): וראיתי מדקדקים חדשים שהחזן אומר "גאל ישראל" בלחש, אבל מהא דכל האחרונים חיפשו עצות האיך לצאת לכו"ע ולא כתבו עצה זו מסתמא דלא סבירא להו והדין עמהם או משום דאין זו דרך כבוד או משום לפי מה דנקטינן דאם יודע איזה ברכה מסיים עונה אמן וכשאומר החזן בקול רם בא"י הרי יודע מתי הוא מסיים גאל ישראל, ונמצא דאין מרויחים בזה כלום. [ויעוין בס' עיוני הלכה שם אות ז' מה שהשיב על זה הגאון רבי חיים קניבסקי שליט"א].
       6. שבט הלוי (מבית לוי גליון ו' עמ' כ"ד סעי' י"א, הע' י') – "בתפלת שחרית יסיים ברכת גאל ישראל עם הש"ץ בשוה, או שיתחיל לומר ה' שפתי תפתח מעט קודם שמסיים הש"ץ גאל ישראל. ולא יסיים הש"ץ ברכת גאל ישראל בלחש. [דלא הוה ניחא לרבותיו וגדולי ישראל שיסיים הש"ץ בלחש בא"י גאל ישראל כמו שיש נוהגים כן. לומר בא"י בקול רם ולסיים גאל ישראל בלחש ודאי אין זה כבוד הברכה]".
       7. הגר"ש דבליצקי זצ"ל (אליבא דהלכתא גליון י"ג עמ' ב' טור ב') – "דיש לש"ץ לסיים ברכת גאל ישראל בקול רם והציבור יאמרו ביחד עם הש"ץ כדי שלא יצטרכו לענות אמן".
       8. תשובות והנהגות (ח"א סי' ק"ה) – "ונראה שמדינא נמי ראוי לשליח ציבור לומר ברכת גאל ישראל בקול רם, וכמו שביארנו לעיל מדברי הרמב"ם, שכשהשליח ציבור אומר בלחש ולא שומעין כלל לא קיימו מצות פורס על שמע בזה, לפיכך ראוי לשליח ציבור לומר בקול בבוקר גאל ישראל שמדין פורס על שמע עכ"פ יסיים הברכה בקול כדין, וראוי ללמד הקהל לומר יחד עמו וירויחו בזה שהתפלה בציבור יחד שעשרה מתחילים ממש יחד, כדין (עיין עוד מ"ש לעיל סימן ק"ב) ואין לחשוש כלל שחייבים לענות אמן בסיים בשוה, דאינו חיוב כשם שביחיד אינו עונה על ברכת עצמו וכמ"ש. ועיין מ"ב ס"ו (ס"ק ל"ה) שמביא עצה לענות עם הש"ץ ולא מביא כלל שש"ץ יאמר בלחש, ומשמע נמי שהאי מנהגא זר אצלו, וכן אם אומר בקול רם, הלוא יש הרבה שאינם אז במקום שאסור להפסיק, ויכול לזכות אותם באמן, ומיהו אך שב'חתם סופר' ח"ב שער התפלה מביא המנהג לומר בלחש, מ"מ מהמג"א ושאר האחרונים והמ"ב נראה דלא נקטו עצה זו וכנ"ל ולכן נראה פשוט להזהיר הש"ץ לומר בקול רם והציבור יאמרו עמו, וירויחו גם בזה להתפלל כשזה ממש עם הש"ץ שזהו עיקר מצות תפלה בציבור".
    2. מראי מקומות.
       1. משנה הלכות (אליבא דהלכתא גליון י"ג עמ' ב' טור ב') – "שמעתי שהוא נוהג לסיים ברכת גאל ישראל בקול רם אולם אין לערער על הנוהגים לסיים ברכת גאל ישראל בלחש והנוהגים כן ימשיכו במנהגם".

.

ובמ"ב (סי' ס"ו ס"ק ל"ה) כתב: לענות וכו', ודוקא אם לא התחיל עדיין הפסוק של ד' שפתי תפתח דמשום ואילך הוי כתפלה. יש מדקדקים שרוצים לצאת לכו"ע וממתינים בצור ישראל או בשירה חדשה כדי לענות אמן אחר הש"ץ וכתבו כל האחרונים שלא יפה הם עושים שהרי הוא באמצע הפסוק של אמת ויציב ואין לענות שום אמן לבד משתי אמנים הנ"ל בס"ג בהג"ה [דהיינו אמן שעונין אחר ברכת האל הקדוש ואחר שומע תפלה] גם לכתחלה ראוי להתחיל תפילת י"ח עם הש"ץ והקהל בשוה אלא עצה אחרת יש ונכון לעשותה כדי לצאת לכו"ע שיכוין לסיים עם הש"ץ בשוה ואז אינו מחויב לענות אמן או שיתחיל שמ"ע מעט קודם הש"ץ דהיינו הפסוק ד' שפתי וגו' דבזה המעט ודאי ליכא קפידא דאין ניכר כלל הקדמתו.

בסידור הגאונים והמקובלים [הו"ד בס' חיי משה ובס' שערי אהרן] ובס' יסודי ישרון (ח"א עמ' רפ"ד) כתבו בשם מהר"י טירנא שנוהגין שהש"ץ אומר בלחישה ברכת גאל ישראל שלא יצטרך לענות אמן.

ובס' עיוני הלכה (ח"א סי' י"ז אות ו') כתב בשם הגאון רבי יחיאל מיכל פיינשטיין זצ"ל דלסיים בלחישא התיבות גאל ישראל או רק תיבת ישראל בלבד – נהגו כן בכל קהילות מדינת ליטא ובכל הישיבות שם, ולא רק קהילות המתנגדים אלא אף קהילות החסידים נהגו לסיים בלחש ואין לשנות הדבר. וכן שמעתי מהגאון רבי אברהם קופשיץ שליט"א דהמנהג בישיבות היה לסיים ברכת גאל ישראל בלחש ואין לשנות הדבר. ויעוין בשו"ת רבבות אפרים ח"א סי' ע"א.

וכן כתב בתשו' בס' עיוני הלכה (שם אות ב' ז') דראוי לנהוג כן וכנראה ת"ח המציא זה לצאת מספיקות ונראה מנהג יפה.

שערי זבולון (שער י"ב פרק ו') כתב: והנה מנהג העולם בזמנינו שהש"ץ אומר "גאל ישראל" בלחש, וכ"ז מפני שהציבור לא יכנסו בספק של צורך עניית אמן. ויסוד המנהג הוא יתכן על פי מה שהעירו הלבושי שרד והפמ"ג על עצת המג"א לומר יחד עם הש"ץ, וכן עצת הלבושי שרד שיתחילו "ד' שפתי וכו'" לפני שגומר הש"ץ "גאל ישראל" יש עליו ערעור, וכמו שכתבתי [עיי"ש]. וגם קשה לישם עצה זה לרבים לדייק להתחיל שמונה עשרה קודם שגמר הש"ץ רגע כמימרא. והנה מה שלא כתבו המג"א והלבושי שרד עצה זו [שהש"ץ יסיים בלחש] יש לפרש דהא כתב המחבר בסי' נ"ט סעי' ד' ברכת יוצר וערבית אומר עם הש"ץ בנחת. ומטעמא דאחרי הש"ץ עומד לפני התיבה להוציא אינו בקי, ומבואר שם ברמ"א דאינו מוציא בפחות מעשרה, מה"ט צריך שעכ"פ ישמעו עשרה ברכת יוצר מהש"ץ, דאז נקרא ש"ץ. ולכך צריך לאמר עם הש"ץ בלחש דוקא, אבל בזמנינו דמבואר שם במ"ב ס"ק ט"ו ובבה"ל שם ד"ה בנחת שאין נוהגין לומר בנחת עם הש"ץ מפני שכולם בקיאין, ואין יוצאים מהש"ץ [ור"ל דבברכות ק"ש ליכא תקנה להעמיד ש"ץ להוציא את האינו בקי אם ליכא אינם בקיאים כמו שתקנו בתפילת שמו"ע]. מה"ט גופא יכול הש"ץ לומר בלחש ברכת "גאל ישראל". ואין עליו חיוב לאמרו בקול, וכמו שאינו משמיע בזמנינו בקול רם הברכות ק"ש וגם הדברים שמעכבים בברכה, כן אין דין שיאמר בקול סוף הברכה.

וכתב שם עוד: וראיתי בספר עדות לישראל להגר"א הענקין זצ"ל דף קכ"ד שכתב שמה שיש חזנים נוהגין לומר חתימת "גאל ישראל" בלחש, הוא שלא כדין, כי תקנת חכמים שהש"ץ יתפלל בקול מ"יוצר" עד שמו"ע, בכדי להוציא את שאינו בקי, ואפי' כשכולם בקיאים התקנה קיימת, ואף שאצלינו אומר הש"ץ רוב הברכות בלחש, הוא משום דבדיעבד יוצאים בקיצור של כל הברכה עם מה שאומר סמוך לחתימה, אבל עכ"פ הפתיחה של הברכה שפותחת ב"ברוך" והחתימה ומעט מעין החתימה סמוך לה מחויב לאמור בקול רם, וע"כ גם תחלת ברכת "יוצר" "ומעריב ערבים" צריך הש"ץ לומר בקול רם עכ"ל.

והנה מש"כ כי תקנת חכמים וכו', לא מצינו תקנה זו, ולא מצינו דאם אמר הש"ץ בלחש ברכות ק"ש עליו לחזור. וגם עיקר פורס על שמע מבואר בראשונים דקאי רק על ברכה ראשונה של שמע ולא מצינו תקנה להעמיד ש"ץ לכל ברכות ק"ש. וכן שמעתי מהגאון רבי נסים קרליץ שליט"א דאין דין שיהא ש"ץ לברכות ק"ש ומה שנוהגים בזמנינו להתפלל ברכות ק"ש עם ש"ץ היינו רק למען הסדר כדי שיתפללו כולם ביחד ולכן אין לערער על המנהג שנוהגים לסיים ברכת גאל ישראל בלחש וראוי לנהוג כן אף שהמ"ב לא הביא עצה זו.

אמנם בס' אשי ישראל (פרק י"ז הערה פ"ד) כתב בשם מרן הגרש"ז אויערבאך זצוק"ל דאף שיש הרבה בתי כנסיות שנהגו שהש"ץ אינו מסיים את הברכה בקול, אך ודאי עדיף שיחתום הש"ץ בקול, והציבור יסיימו יחד עמו בשוה. וכן כתב בנו של מרן זצוק"ל הג"ר ברוך זצ"ל בתשו' בס' עיוני הלכה (שם אות ד') דמנהגו וכן דעתו של מרן זצוק"ל היה שהש"ץ יסיים בקול רם ביחד עם הציבור.

וכן הוא המנהג בביהכ"נ הגר"א בשכונת שערי חסד שבו התפלל, ותמיד היה מספר, שהגאון רבי יוסף אליהו הענקין זצ"ל תבע לבטל המנהג שמסיימים בלחש והרעיש על זה מאוד. [ובהליכות שלמה פרק ז' דבר הלכה ס"ק ז' כתבו בשם מרן זצוק"ל דאם הציבור מקפידים שלא יסיים הש"ץ את הברכה בקול, כמו שנהגו בהרבה בתי כנסיות יעשה כמנהגם].

הליכות שלמה פרק ז' סעי' י"ח . דבר הלכה כ"ח.

וכן כתב שם באשי ישראל בשם רבה של שכונת שערי חסד הגאון רבי אברהם דוד רוזנטל זצ"ל דהמנהג מקדמת דנא לסיים בקול רם.

1. חזן - סעיף ב'.
   1. **לימוד התורה**.
      1. גר"ז (סעי' ג' ).
      2. הגרח"ק שליט"א (אשי ישראל תשובה קס"ב ).

הגרח"ק שליט"א (אשי ישראל תשובה ק"פ, עי' קצ"ב ).