32. ביסוד דין התאריך בצום ובדין צום נדחה
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב מאיר קאופמן / שיעורי ליל שב_ק / תשפא תשפב

#### אור לי"ז תמוז פ"ב שב"ק פנחס - בית מדרש הגדול נוה יעקב

# בדין צום נדחה האם יש חיוב על מי שלא היה חייב בעיקר הצום

### הצדדים בגדר צום נדחה

א] מבואר במשנה מגילה ה. שת"ב שחל בשבת מאחרים אותו לאחר השבת מצד שאקדומי פורענותא לא מקדמינן וכן הדין בשאר צומות ועיין אבני נזר או"ח סימן תכ"ו ובמהרש"ם ח"ג סימן שס"ג ובדברי מלכיאל ח"ה סימן ק"ל שכתבו לדון בגדר הדבר דהנה זה ודאי שבצום רגיל אדם שאכל בצום אין לו תשלומין מעיקר דין הצום שתקנת הצום היתה ליום זה אמנם כאן ודאי שכיון שאי אפשר לצום בשבת אמרו שצריך לצום ביום א' דהינו שזה ודאי שאין ליום זה שם יום צום וגם מי שיצום ביום זה לא יקים שום תקנה דרבנן אמנם יש לדון בגדר הדבר האם הכונה שמראש תיקנו שכה"ג היום צום הוא ביום א' [כן הוא דעת הדברי מלכיאל וכן הוא ביד אפרים תקנ"ד סק"ט] או שגדר הדבר שזה דין תשלומין דהינו שנשאר שיסוד החיוב הוא על יום זה ומדין תשלומין החילו חלות חיוב צום ביום א' והנפק"מ במי שהיה פטור ביום הצום שאם זה מדין תשלומין אז הוא פטור ואם עיקר היום צום נתקל ליום זה הוא חייב

והנה מצאנו בגמ' דין תשלומין בשני מקומות אחד לגבי עולת ראיה שמי שהיה חיגר בראשון שהוא פטור כיון שזה תשלומין דראשון וכן לגבי פסח שני ולכן הגמ' דנה שמי שהיה קטן בפסח ראשון לא חיב בפסח שני אמנם באמת בעיקר השם תשלומין זה שני סוגי תשלומין דבראיה הגדר שבאמת יש חיוב ביום הראשון וגם מתי שזה יוצא בשבת זה חסרון בגברא אבל מעיקר החיוב יש עכשיו החיוב ואם יקריב יצא ידי חובתו משא"כ בפסח שני מי שטמא או בדרך רחוקה אין הגדר שהוא חייב ולא מקים אלא שכה"ג אין עליו חיוב קרבן פסח רק הכונה שיש כאן יום שיש בו סיבה לחולות חיוב ללא חסרון מסוים ובתור תשלום לחלות חיוב שהיה צריך לחול עליו והנה גם כאן זה ודאי שאין הגדר שיש חיוב צום בשבת שהשם יום שבת זה סיבה שלא יחול שם יום צום וגם מי שיצום ודאי שלא יצא ידי חובתו אלא הכונה שיום זה הוא סיבה לחלות שם צום ובתור תשלומין לחיוב שהיה צריך לחול ביום זה יש את הצום ביום ראשון והנפק"מ בזה למי שלא היה חייב בתענית בשבת האם בכל אופן הוא חייב ביום ראשון וכדלהלן

והנה מבואר בגמ' עירובין מ"א. שת"ב נדחה מי שזה יו"ט שלו אינו משלים והב"י סימן תקנ"ט נקט שזה רק בנדחה ובפשוטו מבואר שלא דנים שיום זה הוא מעיקר יום הצום אמנם באמת אין הדבר מוסכם ויש ראשונים שנקטו שזה לא דין מיוחד בנדחה וכמו שכתב המג"א סימן תקנ"ט דכן הוא פשטות הגמ' שם ויתכן עוד דזה סברא שכיון שעיקר הצום היה צריך לתקן על יום אחר זה עצמו סיבה שהגדר של הצום ביום זה הוא יותר קל אבל באמת ודאי שהחיוב מראש נקבע על יום זה אבל זה לא גדר של תשלומין ובגבורת ארי תענית י"ב וכן באבני נזר סימן תכ"ז נקטו שהדין של נדחה זה לא מדברי קבלה וזה סיבת קולתו אמנם עדין יש לדון בגדר של החיוב דרבנן האם תיקנו דין תשלומין או שתיקנו דין צום מחודש [ובעיקר הדבר האם זה דין תשלומין נתבאר במקום אחר]

והנה מבואר במשנה מגילה ה: שת"ב מאחרים ועיין או"ש פ"ה מתענית שהביא מהירושלמי שהטעם מצד שכיון שעיקר השריפה היה בעשירי לכן תקנו שזה יהיה בעשירי וכתב שלפ"ז ודאי שהוא לא דין תשלומין אמנם כתב שבבבלי מבואר שהסיבה בגלל שאקדומי פורענותא לא מקדמינן ויתכן שגם הירושלמי ביאר למה תיקנו לדחות ולא להקדים אבל כיון שבעלמא הצום הוא בט' ממילא נשאר שזה רק מדין תשלומין ויתכן שגם לבבלי אבל כיון שקבעו בעשירי דיש בו סיבה של צום עצמי ממילא זה סיבה לדון שזה לא תשלומין וכן הביא האבני נזר מהרשב"א

### הצדדים לגבי חולה שנתרפא גר שנתגיר קטן שהגדיל

ב] והנה בפשוטו נפק"מ לגר שנתגייר בתענית נדחה שכה"ג לא היה לו חיוב בעיקר הצום שאם כל החיוב הוא מדין תשלומין א"כ רק מי שחייב בעיקר הצום יש לו דין תשלומין משא"כ אם היום קבעו שהמחיב זה היום הנדחה א"כ וודאי שהוא חייב בצום והנה בפשוטו גם אם נימא שזה מדין תשלומין אבל יש לו חיוב מצד שכולם צמים דעיין אבני נזר שהביא מהמבואר סימן תקע"ד שאם גזרו צום במקום מסוים והגיע מישהו למקום זה אפילו שאין לו סיבת צום בכל אופן הוא חייב לצום כיון שהוא נמצא במקום שכולם צמים [ובטור הביא חולקים על זה אבל כך קי"ל] אמנם בטעם הדבר יש שביארו מזה מצד הדין של ההולך ממקום למקום שלא ישנה מפני המחלוקת אמנם מצד זה זה לא שיך כאן כמו שביאר שם האבני נזר סק"ח שרק שם שסיבת פטורו מצד שהוא בן מקום אחר אבל כאן שסיבת פטורו כי הוא לא בר חיובא אין זה ענין לדין מקום שנהגו עוד מבואר שם טעם שזה מצד שצריך להשתתף בצרת הציבור אמנם מבואר שאם הוא מחוץ לתחום לא צריך לצום וכן לכאורא זה חיוב הרבה יותר קל וודאי שמי שחולה קצת לא חייב לצום מצד חיוב צום זה וכמו שכל חולה קל בתענית אסתר לא צם מצד החובה להשתתף אם הציבור

והנה יש לדון שכל שלא היה חייב לצום בתחילת הצום לא חל החיוב באמצע היום שכל שם החיוב הוא יום צום ונפק"מ לחולה שנתרפא באמצע היום [אמנם עדין הוא יתחיב מצד ההולך למקום שצמים אמנם בזה בחולה קצת יש להקל] ועיין יד אפרים תקנ"ד מג"א ט' שהקיל בזה לכל הפחות בצום נדחה וכן שמעתי מהגר"נ קופשיץ שיולדת שנגמר המעת לעת באמצע ת"ב לא צריכה לצום כלל ולפ"ז אם יגיירו אותו ביום זה לא נפק"מ אמנם בדיעבד מועיל גירות בלילה ונפק"מ בכה"ג וגם בזה יש לדון האם החלות שם צום חל בלילה רק שניהוגי הצום זה ביום או שכל הצום הוא ביום דהרי מעיקר הדין אומרים ענינו כבר בלילה ומשמע שהחלות שם צום חל בלילה [ועיין חוט שני שבת ח"ד פכ"ט אות ה' ובהערה י"א שנקט שלא חל חיוב צום באמצע היום בחולה שנתרפא אמנם חילק בין חולה שהיה עליו חלות פטור לגר שרק עכשיו נתחיב במצות ולא מסתבר][[1]](#footnote-1) אמנם גם אם נימא שבגר אין נפק"מ כי אין מושג חצי צום אבל נפק"מ בשוטה שנשפתה בשבת שאם אין מושג חצי צום גם ביחס לדין תשלומין אין כאן סיבה לדין תשלומין וכן יתכן נפק"מ בנשתפה באמצע היום אמנם זה תלוי בנ"ל

והנה לכאורא היה מקום לדון שזה נפק"מ בכל מי שהיה חולה בשבת שלא היה לו דין לצום ונתרפא האם חייב לצום ביום ראשון [וכן ראיתי שמצינים לשו"ת התעוררות בתשובה ח"א סימן קמ"ו שהעמיד הנידון לגבי חולה שנתרפא ע"ש] אמנם האחרונים הנ"ל לא העמידו כזה צד ומשמע שכה"ג ודאי חייב והנה יש שדנו שגם חולה יש עליו חיוב צום ורק מותר לאכול מה שנצרך לו מצד מחלתו אמנם מקובל בשם הגר"ח לא כך אלא שחולה אין עליו חלות צום כלל וא"כ לכאורא יש לדון כנ"ל והביאור בזה דהנה כבר ביארנו שודאי שאין הגדר שבאמת יש חיוב לצום בשבת רק שאי אפשר אלא ודאי ביטלו את עיקר החיוב רק הנידון האם הכונה שסיבת החיוב זה על שבת והדין תשלומין חל מכח סיבת החיוב של שבת או שעיקר החיוב הוא יום ראשון ולכן חולה גם כלפיו זה נחשב שיש סיבת חיוב בשבת ואין שום הבדל אם הוא פטור כי זה שבת או כי הוא חולה דודאי חולה יש לו סיבת חיוב בשבת ורק במי שהוא לא בר חיובא במצות יום הצום שייך לדון שלא יהיה לו חיוב תשלומין

וע"ש שהעמידו הנפק"מ לקטן שהגדיל בעשירי באב דאם החיוב הוא מדין תשלומין ממילא כיון שבשבת הוא לא היה בר חיובא גם אין עליו חיוב לצום ביום ראשון אבל אם נימא שכה"ג עיקר החיוב הוא על יום זה ממילא הוא חייב בצום ועיין אבני נזר שנקט שבאמת קטן כה"ג פטור מלצום ובמהרש"ם נקט שביסוד הדין זה תשלומין רק נקט שקטן באמת צריך לצום כפי כוחו וממילא זה חשיב שהוא בר חיובא אמנם המ"ב תקמ"ט סק"ה פסק שקטן פטור מצומות דרבנן ואין חיוב חינוך על קטן ובדברי מלכיאל דן שגם קטן זה נחשב שהוא בר חיובא רק שכיון שהוא חלש פטור אותו כמו חולה וממילא זה נחשב שיש לו סיבה של צום וודאי שיש לו דין תשלומין ובפשוטו אין זה מוכרח אלא הגדר שדברים של אכילה לא תיקנו עליו חינוך וכמו שכתב המג"א לגבי אכילה קודם קידוש ועיקר דבריהם שבאמת שייך תשלומין גם בקטן מצד חינוך זה רק אם יש חיוב בגדול גם בדבר שכל חיובו מצד הדין חינוך שבקטן ואין זה דבר מוסכם [ועיין מה שביארנו בשיעור על ספירת העומר בקטן שהגדיל] ולדבריהם בגר שנתגייר בזמן התשלומין או שוטה שנשתפה לכאורא יהיה פטור מלצום

והעיר הרב קליין שליט"א עוד דיתכן נפק"מ אם יהיה שעת השמד ביום הנדחה ולא קודם האם יהיה חיוב גמור לצום או שזה רק רצו שאם זה מדין תשלומין מסתבר שכל שבעיקר הצום זה היה רצו אין חיוב לצום אמנם אם בשנה זו העמידו את עיקר הצום ביום זה א"כ יהיו חיבים לצום אמנם אם יהיה הפוך שביום הצום היה שעת השמד ולאחר זה המצב הוא שזה לא שעת השמד בזה יתכן שזה סיבה שגם לא יהיה דין תשלומין וצ"ע

והנה יש שדנו נפק"מ למבואר בסימן תקס"ו ס"ה ו' שמי שאינו מתענה הוא לא יכול לקבל עליה בקריאת התורה וכן לא יכול להיות ש"ץ ולהוציא בענינו שכל שהוא לא חייב לא יכול להוציא אחרים ידי חובת דברים שקשורים לצום א"כ גם אם הוא צם לא יוכל להוציא אחרים ידי חובתו אמנם יתכן שזה ודאי שאם הוא צם גם מצד שמשתתף אם הציבור זה גדר של צום לגבי שיוכל להוציא אחרים ידי חובתם ולא שמענו שקטן שנהיה בר מצוה בתשלומין צריך לקבל על עצמו את הצום עוד יש לדון שגם הוא לא חייב מצד קטנותו אבל יש לו מצוה קיומית וכמו אשה במ"ע שהז"ג ויתכן שזה מספיק סיבה שיכול לקבל עליה ולהוציא בענינו

והנה מבואר בנביא שבימות המשיח ימי הצום יהפכו לששון ולשמחה ויש לעיין מתי שהתאריך יצא בשבת מתי יהיה הימי שמחה ויש מקום לומר שזה תלוי בנ"ל שאם זה דין תשלומין אבל יסוד הדין זה בשבת א"כ היום טוב יהיה בשבת אבל אם העמידו שיום הצום יהיה ביום ראשון גם היו"ט יהיה אז אמנם יתכן שהימי שמחה זה באותו יום שצמו ולכן זה תלוי מתי שהיה הצום בפועל

### ידון שגם אם זה דין תשלומין אבל הוא חייב לצום

ב] ולכאורא יש לדון שגם אם זה דין תשלומין אבל אין הגדר שיש כאן חלות צום על כל יחיד ויחיד וממילא גם הדין תשלומין הוא על כל יחיד ויחיד אלא החלות צום הוא על הציבור וכן הדין תשלומין זה חלות שחל על הציבור וממילא לא דנים כל אחד ואחד אלא כל שהיה כאן ציבור שהיה עליו דין צום בתשעה באב חל חלות תשלומין על השם ציבור ביום ראשון וממילא כיון שהוא חלק מהציבור ממילא חל עליו דין תשלומין

ומקור לכל זה דהנה מבואר בגמ' בר"ה י"ח: דבבית ראשון הובקעה העיר בתשעה בו וצמו בתשעה בו ובבית שני שהובקעה העיר בי"ז דחו הצום לי"ז והנה מבואר שם בגמ' שעיקר הצומות נתקנו בזמן חורבן בית ראשון וכשנבנה בית המקדש נאמר בנבואה שבזמן שיש שלום [ובפשוטו זה שיש בית המקדש] לא צמים ובזמן שאין שלום ואין שמד [ובפשוטו זה לאחר החורבן] רצו צמים רצו לא צמים ובזמן שיש שמד חייבים לצום דהינו שהצומות לאחר החרבן זה מצד התקנה של חורבן בית ראשון והקשו הריטב"א ובתשב"ץ ח"ב סימן רע"א איך אפשר לבטל התקנה הראשונה שהיתה בחורבן בית ראשון לצום בתשעה ותקן במקום זה לצום בי"ז וע"ש שכתבו שבנביא לא כתוב באיזה תאריך לצום אלא רק כתוב צום העשירי והרביעי ולכן מצד עיקר החיוב צום שנאמר בנביא שזה תוקף של דברי קבלה זה לצום ביום מהחודש הנ"ל וממילא יכולים לשנות את היום של הצום שזה לא מעיקר תקנתם ועיין מנח"ח מצוה ש"א שהקשה עד כמה שיש חיוב מדברי קבלה לצום א"כ גם אם זה יוצא בשבת שזה ידחה את הדין עונג שזה רק דרבנן [והנה בפשוטו זה גם מדברי קבלה כמבואר בקרא וקראת לשבת עונג אמנם לכאורא צריך להיות שב ואל תעשה] ובפרט שמי שזה עונג לו שיצטרך לצום [ובפשוטו זה היה הגבלה בעיקר החלות יום צום שזה לא יהיה בשבת] וביאר כנ"ל שמצד החיוב דברי קבלה זה לא מתיחס דוקא ליום אלא יום בחודש וכיון שיכול לצום ביום שהוא לא שבת ומתקים דין הצום לכן אין סיבה שזה ידחה שבת ועיין לח"מ פ"ה מתענית שהקשה למה נשאר עשרה בטבת בחודש טבת מצד שהתחילו לצור על ירושלים בבית ראשון הרי בבית שני זה היה בתאריך אחר וכמו שלגבי י"ז בתמוז עשו כמו בית שני ותירץ כנ"ל שבתמוז ששני התאריכים זה באותו חודש מתקים הדין צום של הנביא משא"כ הצום של טבת אם היו עושים בבית שני זה היה בחודש אחר והרי בנביא מבואר שזה צום העשירי דהינו בחודש העשירי

והנה ע"ש במנח"ח שכתב שלפ"ז בזמן צרה אם אחד לא יכול לצום ביום הצום חייב להשלימו יום אחר באותו חודש כיון שמעיקר החיוב זה לא דוקא באותו יום ומה שהיום לא משלימים ע"ש שביאר מצד שהיום כל הדין צום זה רק מצד שרצו מתענים ובזה לא תיקנו שיש דין תשלומין והנה לדבריו לרמב"ן והטור שהיום זה נחשב שעת השמד וכן לרמב"ם שכל הדין רצו זה בזמן הבית אבל לאחר הבית זה חיוב גמור מדברי קבלה כמבואר בפיה"מ [ובגירסא הנכונה ברמב"ם כמבואר במשכנות יעקב] יהיה חיוב להשלים ולא הוזכר בדבריהם דבר זה כלל שכל חולה שנתרפא באותו חודש יצטרך לצום ועוד דבפשוטו הדין רצו הוא באותם גדרים של החיוב צום מעיקר הדין ובפרט למבואר בריטב"א שכל שרצו רוב ציבור הרי חל כאן החיוב של דברי קבלה ואם שם חלות הצום לא מתיחס דוקא ליום הצום א"כ שתמיד יצטרכו להשלים

אמנם לכאורא נראה לנ"ל שאין זה דין צום על כל יחיד אלא זה חלות תענית ציבור שחל על הציבור א"כ אפילו שמצד עיקר התקנה לא צריך דוקא ביום שהורגלו אבל זה מחובת הציבור לבחור מהו היום שבו יהיה התענית ציבור ואם בחרו יום מסוים ממילא רק ביום זה מתקיים דין הצום ומי שיצום ביום אחר אין לזה שם תענית ציבור ולא מתקיים בזה החיוב של הדברי קבלה

[והנה הב"י מביא מהאבודרהם שאם עשרה בטבת יצא בשבת יצטרכו לצום וביאר הגר"ח ששם כתוב כתוב את עצם היום הזה שהגורם זה עשרה בטבת משא"כ בשאר הדברים הגורם זה החודש והנה זה ודאי גם בטבת לשון הנביא זה חודש העשירי רק הכונה שבתור קיום התקנה בעשרה בטבת יש סיבה לבי"ד להעמיד התקנה דוקא ביום הזה משא"כ בשאר צומות יכולים להעמיד התקנה ביום אחר והנה בפשוטו לדבריו זה ודאי לא דין תשלומין אלא שמראש העמידו הצום ביום אחר אמנם לנ"ל יתכן שבזה עצמו שהעמידו יום תשלומין ליום הצום גם בזה מקימים התקנה רק שבעשרה בטבת לא יכלו להעמיד יום אחר בתור תשלומין ודו"ק והנה דבריו דלא כאחרונים שבנדחה זה רק מדרבנן ועיין לקמן]

והנה מסברא היה מקום לומר שרק אם זה צום שחל על כל כלל ישראל מתקים בזה התקנת נביאים אבל לא שייך שהחלות חיוב יהיה רק על חלק מכלל ישראל והנה מבואר בגמ' שבזמן שיש שלום רצו מתענין רצו אין מתענין אבל בזמן צרה חייבים לצום ועיין רשב"ץ שאם במקום מסוים יש שמד א"כ על הציבור הזה יהיה חיוב ועל שאר כלל ישראל זה רצו מתענים רצו אין מתענים אמנם הרמב"ן חלק שכל שיש שמד במקום מסוים ממילא יש חיוב על כולם ויתכן שסברתו כנ"ל שזה צום ציבור ולא שייך שזה יחול על חלק מכלל ישראל ועיין לקמן

והנה מבואר בגמ' שבזמן שזה לא שעת השמד ולא זמן שלום רצו מתענים רצו אין מתענים ודעת הרמב"ן שזה תלוי במה שרוב הציבור רוצים ואם רוב עם ישראל רוצים זה מחיב את כולם ואם רובם לא רוצים אין קיום צום כלל ולכאורא סברת הרמב"ן היא כנ"ל שיסוד החיוב הוא חובת ציבור דהינו שזה חל על הציבור וממילא זה לא תלוי בכל יחיד ויחיד אמנם הרמב"ם בפיה"מ כתב שזה תלוי כל אחד ואחד עושה כמו שהוא רוצה אמנם יתכן שגם לדעתו זה רק בדין רצו שכה"ג באמת זה חלות שם צום של כל אחד בנפרד אבל מתי שזה שעת השמד וכדעתו שהיום לכן כולם חיבים בזה באמת הגדר שזה חלות צום שחל על כולם

ויתכן עוד שזה ודאי שיסוד הדין המוטל על כלל ישראל לקבוע יום שהוא היום שבו מתקיים דין הצום ושמי שיצום ביום הזה יש בו חלות דין צום ולא שכל אחד זה דין צום פרטי אלא יסודו הוא יום שיש לו שם יום צום וביום זה מי שרוצה יכול לצום ולכן אחד שיחליט לצום ביום אחר ודאי שלא יתקים בזה כלל התקנת נביאים וכנ"ל

והנה מבואר בגמ' במגילה שרבי רצה לעקור צום ט"ב נדחה ועיין גבורת ארי תענית י"ב מצד שכל שזה נדחה אין חיוב מדברי קבלה גם אם זה עת צרה והנה צ"ע עד כמה שבאמת מצד החיוב מדברי קבלה זה לא משנה איזה יום ממילא למה שלא יהיה חיוב צום ביום אחר אמנם לנ"ל א"ש שזה ודאי שיסוד הדין הוא לקבוע יום צום והקביעות הוא דבר קבוע וכל שקבעו שיום הצום זה ת"ב ממילא בזה מתקים דין הצום ואי אפשר לקימו ביום אחר והנה בעיקר דבריו יתכן שזה עצמו הסיבה שרבנן חלקו ונקטו שצריך לצום יום אחרי מצד שכה"ג באמת קבעו היום על עשירי כמבואר ברשב"א ואין מכאן ראיה שזה לא דין תשלומין ויתכן עוד שמצד הדברי קבלה אין מושג של תשלומין והיה כאן תקנה חדשה לצום ביום הנדחה ולכן זה באמת יותר קל ואין לזה תוקף של דברי קבלה ועיין לעיל מה שביארנו בכונת הגר"ח

והנה לאחר כל הנ"ל שזה ודאי שיסוד הדין הוא תענית ציבור ויסוד החיוב הוא על הציבור ממילא יתכן שגם הדין תשלומין זה לא חלות שחל ביום השבת על מי שהוא בכלל הציבור אלא שהדין תשלומין הוא חלות שחל על מי שיש לו שם הציבור שהוא צריך לצום וממילא כל מי שהוא בכלל הציבור ביום התשלומין הוא צריך לצום וכן הוא המנהג שצמים כל קטן שהגדיל ביום הנדחה אמנם לגבי שעת השמד יתכן לדון שכה"ג הדין תשלומין הוא לא יותר חמור מעיקר הצום שהוא היה במצב של רצו אמנם יתכן שהדין תשלומין שיום זה יש לו את דין הצום מדין תשלומין וממילא עד כמה שעכשיו זה שעת השמד יצטרכו לצום וצ"ע בזה

1. והנה המ"ב תרט"ז סקי"ג הכריע שקטן בן י"ג שאין לו שני שערות פטור מצומות דרבנן ואם נימא שלא חל צום באמצע היום א"כ יש לדון לשיטות שדרך שערות להגיע בבוקר א"כ יתכן שהוא פטור לצום אמנם מקובל לא כך אלא שהוא כגדול כבר מהלילה אמנם אם זה תלוי ברגע הראשון א"כ מסתבר שזה לא מהרגע הראשון ממש וצ"ע [↑](#footnote-ref-1)