הערות - דברים שבלב
קטגוריות: ש_ס / ל קידושין / סוגיית דברים שבלב - הרב יהודה אלבוים

בס''ד

**קצת מ''מ בענין דברים שבלב**

א. האם יש חיסרון של דברים שבלב כשיש לו מיגו שכך חשב בליבו: עי' חכם צבי סי' קט''ו דמהני, הריב''ש סי' קצ''ג הוכיח דאף במקום שנאמן אינם דברים מדברי הגמ' 'ואמאי הא קאמרה בלבי היה' והרי נאמנת מדין שויא וכו' התוס' רי''ד והשער משפט סי' פ''ז סקכ''ה הוכיחו שאינו חיסרון נאמנות מדברי הגמ' 'ודלמא שאני התם, דלמיפטר נפשיה מקרבן קאתי וכו', עוד הוכיח התוס' רי''ד מקושיית הגמ' מנא ליה לרבא הא, ואם סברתו שאינו נאמן מדוע צריך מקור לכך, ועי' בדברי הרשב''א והר''ן בסוגיין ובמרדכי כתובות סי' רנ''ד דמפורש בדבריהם שאע''פ שנאמן דברים שבלב אינם דברים, ועי' תוס' גיטין דף ל''ב א'.

ב. האם דברים שבלב אינם דברים גם במקום שאינו סותר לפיו: מח' הרשב''א ושאר הראשונים בסוגיין, תשובות מימוניות לספר נשים סי' ד', ועי' תוס' שבועות דף כ''ג א' ד''ה דלמא, תוס' נזיר דף ב' ב' ד''ה דקאמר בלבו, השער משפט סי' צ''ח סק''א כתב דהר''ן בריש פסחים נח' על הרשב''א, ועי' שיעורי ר' שמואל ריש פסחים, ועי' תוס' פסחים דף ד' ב' דנראה בדבריהם דביטול הוא מעשה הפקר, ואפילו הכי מהני ביטול בלב כמבואר בפסחים פ''ג משנה ז', אלא דיעויין בריטב''א בפסחים דף ז' א' דכתב דבלבו לאו דווקא, דהרי לא מהני הפקר בלב, אלא כוונת המשנה שא''צ להשמיע לאזניו, ועי' ר''ן נדרים דף כ''ח א' ד''ה היכי נדר, סמ"ע סי' רס''ט סק''א, קצוה"ח שם סק''א, נתה''מ שם סק''א, מחנ''א נדרים סי' ו', ברכ''ש קידושין סי' א' סק''ג.

ג. האם אמירה בלחש דינו כדברים שבלב: תוס' ב''ק דף קי''ג א' ד''ה נודרין, רמב''ן וריטב''א בסוגיין, ר''ן נדרים דף כג. ד''ה כיון, רא''ש שם פ''ג סי' ד', טור ושו''ע סי' רי''א סעי' א' ובנו''כ שם, שערי יושר ש''ה פכ''ב, ועי' קצוה''ח סי' קפ''א סק''א, וסי' רס''ט סק''א.

ד. אמר בפיו ולא השמיע לאוזניו, האם הוי כדברים שבלב: רמב''ן בסוגיין, ב''ח וט''ז יו''ד סי' רי''א סעי' א'.

ה. האם במצוות מהני לעשות תנאי בליבו: מג''א סי' תפ''ט סק''ז, עונג יו''ט סי' מ',ועי' מ''ב סי' תקפ''ט סקי''א, ויש לדון דכיון דכל כוונה במצוות הוא בלב, מהני נמי תנאי בלב, ועי' שיעורי ר' שמואל נדרים דף ס''ט א' שדן האם דברים שבלב אינם דברים בדבר שנוגע רק לעצמו, ועי' מאירי בסוגיין שכתב 'או שמא בזו נראה לי שלא אמרו אינן דברים אלא במקום שיש בו טענה עם אחרים אבל שבועה ובטול חמץ דברים שבלב דברים', ועי' אבני נזר יו''ד סי' ש''ג סק''ב.

ו. בליבו ובלב כל אדם: ראשונים בסוגיין, ראשונים בריש פרק ארבעה נדרים, תוס' כתובות דף ע''ח ב' ד"ה כתבתינהו, ושם דף צ''ז א' ד"ה זבין, ורא"ש שם פי"א סי' ט ובתשו' כלל פ''א סי' א', ר''ן נדרים דף כ''א א' ד''ה שניהם רוצים, מרדכי גיטין פ"ו סי' תכ''ו, וכ"כ בכתובות סי' רנ''ד בשם הרא"ם, מהרי''ט חו''מ ח''ב סי' מ''ה, קצוה''ח סי' י''ב סק''א, וסי' ר''נ סק''ה, וסי' שמ''ח סק''ד, ועי' אבני נזר אה''ע סי' קס''ד סקי''ד.

ז. בגדר בליבו ובלב כל אדם, האם די במה שיש עדים שיודעים שכך דעתו, או שצריך שיהיה מפורסם לכל: ריטב''א כתובות דף צ''ז א', שו''ת הר''ן סי' פ''ה, רעק''א בגליון שו''ע יו''ד סי' רי''ד.

ח. בליבו ובלב כל אדם כנגד מה שאמר בפיו: לפום ריהטא יש בזה סתירה בדברי הריטב''א, ועי' תוס' הרא''ש, ועי' רא''ש נדרים פ''ג סי' ד' בשם היראים, ומרדכי כתובות סי' רנ''ד.

ט. האם יש דין דברים שבלב כשאינו יכול לומר בפיו: תוס' גיטין דף ל''ב א', מחנ''א שבועות סי' י''ג, ושותפות סי' ה'.

י. אמר המוכר לשכניו שמוכר ע''ד לעלות לא''י, ולא אמר לקונה, האם נחשב דברים שבלב: מאירי ב''ק דף מ''ז א'.

יא. המגביה מציאה לחבירו, האם כשחושב כן ולא הוציא בפיו יש חיסרון של דברים שבלב: ש''ך וסמ''ע ריש סי' רס''ט, קצוה''ח סי' קפ''א סק''א, וסי' רס''ט סק''א.

יב. האם בידות שייך חיסרון של דברים שבלב: מח' הרשב''א והריטב''א בסוגיין, ועי' ברכ''ש קידושין סי' א' סק''א.

יג. אמר פת סתם, והיה כוונתו לפת חיטים, האם יש בזה חסרון של דברים שבלב: נדרים דף כ''ח א', ראשונים בסוגיין, דף מחנ''א נדרים סי' ד' - ו', ועי' רעק''א נדרים דף ס''ה ב' שכתב שנח' בזה תוס' והר''ן.

יד. האם מהני לבטל חמץ בליבו: ר''ן ריש פסחים, שיעורי ר' שמואל שם.

טו. ביטל חמץ בפיו, ובליבו אינו מבטלו: רעק''א ריש פסחים.

טז. נתכווין לומר מעשר ואמר תרומה: ראשונים בסוגיין, תוס' פסחים דף ס''ג א' ד"ה המתכוין, רא"ש שבועות פ"א סי' יד בשם רמב"ן, ש''ך יו''ד סי' של''א סקע''ו.

יז. מחילה בלב: שו"ת מהרי"ט חו"מ ח"ב סי' מ''ה; קצוה"ח סי' י''ב סק''א; נתה"מ שם סק''ה, שער משפט סי' צ''ח סק''א, ויש לעיין היאך הדין בעניני בן אדם לחבירו במחל בפה, ובלבו אינו מוחל, האם אמרינן בזה דברים שבלב אינם דברים, עי' לעיל אות ט''ו.

יח. יאוש בלב: הרמב''ן ריש פסחים כתב בתוך דבריו דמהני יאוש בלב, ועי' תוס' בב''מ דף כ''ב א' ד''ה שטף שאם אומר שאינו מתייאש ואנן סהדי שמתייאש הוי יאוש - ולא אמרינן דלא מהני לבו ובלב כל אדם כנגד פיו -.

יט. דברים שבלב במתנה: הגהות אשרי ב''ב פ''ט סי' י''ח, תוס' רי''ד קידושין דף נ' א', שלטי הגיבורים בשם הריא''ז בכתובות דף נ''ו בדפי הרי''ף, רמ''א סי' ר''ז סעי' ד', ובביאור הגר''א שם, ובאה''ע סי' כ''ז סק''כ, ועי' עוד מח' הש''ך והסמ''ע והקצוה''ח ריש סי' רס''ט, ואולי דמי שם למתנה, ועי' משנת ר' אהרן קידושין סי' ה' סק''ה.

כ. האם בהקדש יש דין דברים שבלב אינם דברים: עונג יו''ט סי' קט''ז.

כא. קידש אשה ויש לו מיגו שכוותו רק לשטות בה, האם מקודשת מדין דברים שבלב אינם דברים: ב''ח אבן העזר סי' מ''ב, חלקת מחוקק שם סק''ד.

כב. אמר שכותב גט לשמה, ובליבו חשב שלא לשמה: רעק''א גיטין דף כ''ג א'.

כג. לשמה בקדשים האם מהני בלב: בתוס' זבחים דף ב' ב' ד''ה קיימי מבואר דמהני מחשבה.

כד. לשמה בגט ובכתיבת ס''ת, וציצית האם מהני בלב: במרדכי מנחות סי' תתקמ''ט וסי' תתקס''ו מבואר שבס''ת ובציצית ובגט צריך שיאמר בפיו ולא מהני מחשבה, ועי' רא''ש הלכ' ס''ת סי' ד', ועי' חזו"א יו"ד סי' קנ''ט ס"ק י''ג.

כה. האם יש חיסרון של דברים שבלב כשלא אמר מידי ולא עסוקין באותו ענין אך המקדש והמתקדשת יודעים שכוונתו לקידושין: תשובות מימוניות לספר נשים סי' ד', רמ''א אה''ע סי' כ''ז סעי' ג' ובח''מ וביאור הגר''א שם, ועי' ריטב''א קידושין דף מ''א.

כו. קידש אשה ואח''כ אמר שכיון לצחוק, האם מקודשת מדין דברים שבלב אינם דברים: תש' מימוניות לספר נשים סי' א', שו''ת פנים מאירות ח''א סי' נ''ג, שו''ת בית אפרים אה''ע סי' קכ''ב.

כז. האם מוכח בסוגיין דאף אם אין לו גמירות דעת חל הגט מדין דברים שבלב אינם דברים: שו''ת פנים מאירות ובית אפרים הנ''ל.

כח. האם יש דין דברים שבלב אינם דברים בביטול כרים וכסתות בסוכה למעלה מכ': ריטב''א סוכה דף ג' ב' ד''ה הייתה.

**הערות בסוגיית דברים שבלב**

א. 'ההוא גברא דזבין לנכסיה אדעתא למיסק לארץ ישראל ובעידנא דזבין לא אמר ולא מידי' צ''ב ממ''נ אם יש אומדנא שמוכר רק ע''ד כן, הרי הוי דברים שבליבו ובלב כל אדם, ואם אין אומדנא, א''כ אף אילו דברים שבלב הווין דברים אינו נאמן לומר שמכר על דעת כן, כמבואר בגמ' להלן 'ודלמא שאני התם, דלמיפטר נפשיה מקרבן קאתי' - עי' רשב''א, ואולי כוונתו דבשעת המכר אין ברור שמכר ע''ד כן, אך אח''כ כשראינו שטורח לעלות איגלאי מילתא דודאי מכר ע'ד כן, ואף על פי כן הו''ל דברים שבלב משום שבשעת המכר לא היה ברור כן -.

ב. אנסוהו שלא כדין לתת גט אינו גט, וצ''ע הרי אמר בפיו רוצה אני, ודברים שבלב אינם דברים וכן קשה מדוע תליוהו ויהיב לא מהני כשאמר רוצה אני - כמבואר בדברי הגמ' דס''ד דכשכפוהו כדין הוי גט רק מדין דברים שבלב, וא''כ מדוע שלא כדין אינו גט - וא''ת דהוי דברים שבליבו ובלב כל אדם הא כתבו הראשונים דלא מהני כנגד מה שאמר בפירוש בפיו - עי' רמב''ן וריטב''א בסוגיין, ועי' חי' הגר''ח סט' -.

ג. בקידושין הוכיחו מכפיה בקרבן ובגט דדברים שבלב לא הויין דברים, ובב''ב הוכיחו מכפיה בקרבן וגט דתליוהו וזבין זביניה זביני, וצ''ב מדוע לא דחו בסוגיין דדברים שבלב הויין דברים ומהני משום דתליוהו וזבין זביניה זביני וגמר ומקני, ומדוע בסוגיא שם לא דחו דמהני מדין דברים שבלב אינם דברים, ולא משום דגמר ומקני - עי' רשב''א וריטב''א בסוגיין, מקנה, רעק''א בספר וזאת ליהודה הודפס בסוגיין בחי' רעק''א מהדורת אריאלי, או''ש פ''ב מגירושין ה''כ, אבני נזר יו''ד סי' קמו סקט, חי' הגר''ח סט', ועי' עונג יו''ט סי' קס''ז, וסי' קס''ח, משנת ר' אהרן קידושין סי' ה' סק''ה -.

ד. מבואר במג''א סי' תפ''ט סק''ז דמהני להתנות בליבו שאינו יוצא ידי חובת ספירת העומר, ומבואר דאין בזה חיסרון של דברים שבלב, וצ''ב מאי שנא מנדרים שאע''פ שהנדר נוגע רק לו לא מהני בו דברים שבלב כמבואר בנדרים דף כ''ח א', ובר''ן שם דף כ''ג א' ד''ה כיון, וברא''ש שם פ''ד סי' ג' - יש לעיין אם בתנאי במצוות אין ליבו כנגד פיו, ואע''פ שעושה מצוה, אין הכרח שמכוון לצאת בו, עוד יש לדון דבנדרים אע''פ שאוסר על עצמו, הרי זה נוגע גם לאחרים עי''ש -.

ה. על פי הנ''ל יש לעיין כיצד הדין בכפוהו לקיים מצוה ויודע בעצמו שלא כיון לצאת, האם הוי ככפיה בגט דהו גט אע''פ שיודע בעצמו שלא התרצה מדין דברים שבלב אינם דברים, או''ד דבמצוות דברים שבלב הויין דברים - עי' עונג יו''ט סי' מ' -.

ו. מבואר בגמ' דאם דברים שבלב אינם דברים אע''פ שבליבו אינו רוצה, כיון שאמר רוצה אני הרי היא מגורשת, והקרבן כשר, וצ''ע בשלמא במכר ע''ד לעלות לא''י לא חל התנאי ע''י דברים שבלב, משום שדברים שבלב אינם דברים ואין ליבו יכול להחיל חלויות, אך כשנצרך דעתו להחלת החלות, ואין לו דעת, כיצד נוצר דעת ע''י דין דברים שבלב אינם דברים, ויש שפירשו דדי במה שיש לו דעת על המעשה, והניחא בגט, אך בקרבן שאין מעשה מאי איכא למימר, והיאך נחשב לרצונו כשאין לו רצון, ועי' ברכ''ש נדרים סי' י''ד דכתב דלא די במקח וממכר לדעת על המעשה אלא נצרך דעת על החלות - עי' עונג יו''ט סי' קנ''ג, וחי' הגר''ח סט' -.

ז. הבית הלוי ח''ג סי' ג' כתב דלא שייך לדון במקח טעות דין דברים שבלב 'דהביטול של הדבר הוא מצד דעצם המעשה היה בטעות' וצ''ב מסוגיין דאע''פ שאין לו רצון, חל מדין דברים שבלב אינם דברים - עי' במרדכי בב''מ אות רצ''א דמשמע בדבריו שגם בטעות יש דין דברים שבלב -.

ח. יש לדון בגדר דברים שבלב, האם הכוונה כפשוטו שצריך דיבור וכד' ולא מהני לב, או''ד דאינו תלוי בלב או בפה, אלא תלוי אם הדבר גלוי או לא - עי' במח' הראשונים בסוגיין האם בידות יש חיסרון של דברים שבלב - עי' רמב''ן בסוגיין, ור''ן בנדרים דף כ''ג א' ד''ה כיון ותוס' ב''ק דף קי''ג א' דמהני לבטל נדרו בלחש, ובמקח וממכר לכא' לא מהני לומר בלחש, וע''כ משום שהדברים צריכים להיות גלויים לפני בעלי הדבר, וא''כ צ''ב מדוע בנדרים צריך שיאמר בלחש, ולא מהני לומר בליבו, הרי הנדר נוגע רק לו והדבר גלוי לו, וא''ת משום שם הנדר נוגע גם לאחרים, א''כ כיצד מהני לומר בלחש, ועי' בטור ושו''ע יו''ד סי' רי''א דמבואר בדבריהם דהר''ן כתב כן בכל נדר, ולא רק היכא שהנדר נוגע לאחרים, ועי ר''ן ריש נדרים דלא מהני הפקר בלב משום דין דברים שבלב, ולכא' כשהפקיר בפיו מהני אף כשאמר כן בינו לבין עצמו -.

ט. עוד יש להקשות מדברי הראשונים דדברים שבליבו ובלב כל אדם לא מהני כנגד פיו, ומבואר דאע''פ שליבו גלוי יש חיסרון של דברים שבלב, וע''כ דדברים שבלב ענינו שלא אמר בפיו אלא רק בליבו, ומאידך מהא דמהני בליבו ובלב כל אדם כשאינו סותר את פיו, מוכח דדברים שבלב הוא רק כשאין ליבו גלוי, ואין חיסרון במה שאמר בליבו ולא אמר בפיו - ועי' בתוס' הרא''ש שכתב וז''ל אבל הכא שמכחיש בפיו מה שבלבו דבפיו אומר רוצה אני ואף על גב דאנן סהדי דאינו רוצה אזלינן בתר פיו **כיון דבעלמא** דברים שבלב אינן דברים עכ''ל -.

י. על פי זה יש להסתפק במה שכתבו הראשונים דהיכא דהוא בליבו ובלב כל אדם הויין דברים, האם תלוי במה שידוע לכל או במה שידוע לבעלי הדברים, וכגון היכא דהקונה והמוכר יודעים שמוכר ע''ד לעלות לא''י, אך אין זה בגדר בליבו ובלב כל אדם, האם כיון שגלוי כלפי מי שנוגע אליו המקח הויין דברים, או''ד דכיון שאינו גלוי לכל הוי דברים שבלב - עי' חלקת מחוקק סי' כ''ז סק''ט דהוי דברים שבלב - וכן יש לדון להיפך היכא דהוי דברים שבליבו ובלב כל אדם וגלוי לכל, אך אינו ידוע למוכר - עי' מאירי ב''ק דף מ''ז א' -.

יא. כתב הרשב''א דאילו לא היה ידוע שדעתו לעלות לא''י אף אילו דברים שבלב הויין דברים חל המקח, ויש לעיין האם משום שאינו נאמן, או אע''פ שנאמן לאו כל כמיניה למכור ע''ד כן בלא דעת הלוקח, עי' חי' ר' מאיר שמחה בסוגיין.

יב. כתב הרשב''א 'עוד קשי' לי נידוק מתרומה דקי"ל דניטלת במחשבה כלומר שיתן עיניו בצד זה ואוכל בצד אחר אלמא דברים שבלב ישנן דברים, וליכא למימר נמי שאני התם דרחמנא רבייה מדכתיב ונחשב לכם תרומתכם וכדאמרן, דא"כ היכי אתי למפשט מיקריב אותו' וצ''ב הא מפורש בגמ' דא''א למילף מתרומה וקדשים דחלים במחשבה לשאר החלויות משום דהוו להו ב' כתובים הבאים כאחד, וא''כ היאך הוכיחה הגמ' מיקריב אותו - עי' אבני נזר אבה''ע סי' קנ''ו, ובאריכות בשיעורי ר' שמואל בסוגיין -.

יג. צ''ע בדברי הריטב''א שכתב בד''ה ודילמא 'ושמעינן מהכא דדברים שבלבו ובלב כל אדם דהוו דברים, אם הוא עוקר מה שהתנה עליו בפירוש לא מהני ליה דברים שבלבו ותנאו קיים' ולעיל כתב דגט מעושה בגוים לא מהני משום שבליבו ובלב כל אדם שאינו רוצה, הא אמר בפיו שרוצה.

יד. הריטב''א כתב בעובדא דר''ע דנשבע בפיו ומבטל בליבו מהני משום דהוי כעין אונס, וצ''ב הרי מבואר בנדרים דף כ''ח א' דמהני רק כשאמר בפיו סתם ובליבו היום, אך כשיאמר בפיו לעלום לא מהני לומר בליבו היום, וא''כ כיצד מהני להשבע ולבטל כל מה שנשבע בליבו.

טו. צ''ע מדוע כל אסמכתא אינו דברים שבליבו ובלב כל אדם נגד מה שאמר בפיו דכתב הריטב''א דאזלינן בתר דבריו פיו - שערי יושר ש''ז פ''ח -.

טז. מבואר בגמ' דבשליחות במעילה דברים שבלב אינם דברים ואע''פ שלא התכוון למעול מעל, ויש לעיין בשליחות ברציחה לשמאי כה''ג, שהתכווין שיזרוק חץ למקום אחר, אך בדבריו נראה שהתכווין למקום שזרק והרג, האם יתחייב מיתה, עי' שיעורי ר' שמואל אות ש''צ.

יז. עוד יש לעיין בקידושין כה''ג ששלח לקדש אשה ואמר לו תקדש לי אשה מעיר פלוני, ואמר שהתכווין רק לבית פלוני, האם תהיה מקודשת - לדברי הבית הלוי י''ל דאשה אחרת הוא טעות, משא''כ אותו חפץ ממקום אחר אינו טעות, אלא לא היה חפץ לעבור איסור, וזה אינו בגוף המקח, אך לדברי רעק''א לכא' אין חילוק בין שליחות במעילה לשליחות בקידושין -.

יח. בגוף דברי הגמ' לענין מעילה, צ''ב הרי מבואר דא''צ פרשת שליחות במעילה, ואף ע''י חש''ו מעל - רמב''ם פ''ז מהלכ' מעילה ה''א - וע''כ משום שגרם למעילה, וא''כ היאך דבר זה קשור לדברים שבלב, ממ''נ או שנחשב שגרם או שלא נחשב שגרם, עי' שיעורי ר' שמואל אות ש''צ.