סימן יג בענין צבעין
קטגוריות: ש_ס / ה שביעית / שביעית עניינים - הרב מאיר קאופמן

**שלהי סיון ס"ז**

סימן י"ג

בדין עשית צבעין מפרות שביעית

**א] מבואר במתניתין פ"ז דשביעית כלל גדול אמרו בשביעית כל שהוא מאכל אדם ומאכל בהמה וממין הצובעין וכו' יש להן שביעית וכו' ומבואר שחל קדושת שביעית על דבר העומד לצבע ויש לעיין האם מותר לעשות צביעה מאוכל דהיינו מדבר העומד לצבע עיין חזו"א ס' י"ג סקכ"א שכתב דמהא דמבואר פ"ח דשביעית ניתנה להדלקת הנר חזינן שגם דבר שראוי לאכילה אם הוא עומד גם לדבר שהוא לא אכילה מותר ואם כן גם לצביעה צריך להיות מותר**

**והנה איתא בירושלמי פ"ז ה"א וז"ל צבעין לאדם מהו שיהא עליהן קדושת שביעית וכו' ר' יוסי בשם רבי לא שמע מן הדא תהיה אף להדלקת הנר ולצבוע בה צבע ולא נמצא מאבד את אוכלי אדם אמר רבי מנא תיפתר באוכלי בהמה לאדם ע"כ וביאר הגר"א דהירושלמי דן מה המקור שחל קדושת שביעית על צבע והוכיח מהבריתא שמרבה לצבוע צבע ואין לומר שמדובר על אוכל אדם שהרי מאבד את אוכלי אדם אלא בהכרח מדובר על דבר שעומד לצבע והירושלמי דוחה שמדובר במאכל בהמה ועין חזו"א הנ"ל שביאר שאין כוונת הירושלמי לדון שיהיה קדושת שביעית בצבע ויהיה אסור לצבוע אלא שזה עצמו הנידון האם חל עליו קדושת שביעית והנה מבואר בפשוטו מדברי הירושלמי שאסור לעשות מאוכל אדם צבע ולכן בהכרח הנידון על צבע עצמו**

**והנה איתא בירושלמי פ"ח ה"א מיני מלוגמיות מהו לעשות מהם צבעין לאדם מה אם אוכלי אדם שאין עושין מהם מלוגמא לאדם עושין מהם צבעין לאדם מיני מלוגמיות שעושין מהם מלוגמא לאדם לא כל שכן שנעשה מהן צבעין לאדם ע"כ ובפשוטו מבואר מדברי הירושלמי שפשיטא ליה שעושין ממאכל צבע (ועיין פירוש המרא"פ שנקט שזה עצמו נידון הירו' לעיל וכן הוא ברש"ס אלא ששם יש שני לשונות ופה נקט הירו' כצד שמותר) אמנם לביאור הגר"א צ"ע**

**והנה עיין חזו"א שם שהקשה עוד דהרי בגמ' איכא מיעוט שאסור לעשות מלוגמא ובהכרח מדובר על אוכלי אדם דהרי אוכלי בהמה מותר לעשות מלוגמא ודומיא דהכי מבואר בגמ' שמותר מיני צבעין**

**ב] והנה היה מקום לומר דהרי זה וודאי דדבר שעומד לאכילה ולא לצבע אסור לעשות ממנו צבע וכמבואר במשנה שאסור לסוך יין אע"ג ששביעית ניתנה לסיכה והטעם דכה"ג חשיב הפסד וכל נדונינו הוא בדבר שעומד לאכילה וגם לצבע ויש מקום לומר דכל סברת הירושלמי הוא במקום שזה עומד לאכילה כמו לצביעה אם כן חשבינן לאכילה כשימוש יותר חשוב ולצביעה כהפסד אמנם אם יהיה מצב שאדרבא השימוש לצביעה הוא ניצול יותר של הדבר כה"ג וודאי יהיה מותר לצביעה ובזה חלוק מלוגמא מצבע דמלוגמא או מאכל בהמה התחדש שחשיב תמיד כהפסד כל שהוא ראוי לאוכל אדם או שגדר הדברים כמו שביאר הקה"י שאין זה שימושי שביעית לענין אוכל אדם ומיושב קושית החזו"א**

**ובזה מיושבת הסתירה בירושלמי שכוונת הירו' להוכיח ששימוש למלוגמא חשיב פחות מלצבוע מאופן שזה ראוי למאכל אלא שהשימוש לצבע עדיף שכה"ג רק לצבוע מותר אבל מלוגמא אסור**

**והנה בגמ' ב"ק ק"ב ע"א מובא מחלוקת ר' יוסי ורבנן האם מותר להשתמש בפירות שביעית למישרה וכבוסה ומבואר בגמ' שטעם מחלוקתם האם מותר להשתמש דבר שאין הנאתו וביאורו שווה ומבואר שללא חיסרון זה מותר לקחת פרי שראוי לאכילה ולכבס בו אמנם לנ"ל יתכן שמדובר באופן שאין הפירות ראוים כל כך לאכילה והשימוש לכביסה עדיף ורק כה"ג דנה הגמ'**

**ג] והנה איתא במשנה פ"ח אין נותנין לא לבייר ולא לבלן ולא לספר ולא לספן אבל נותן הוא לביר לשתות דהינו שאסור לתת דמי שביעית לצורך מים שהם לא לשתיה ועיין ר"ש פ"ז מ"ג שביאר הטעם דשביעית ניתן לאכילה ולשתיה ולסיכה ולא לדבר אחר ועיין בראשונים שהביאו מהירושלמי שזה דלא כר' יוסי שס"ל שמותר לתת פירות שביעית לתוך הכביסה אבל רחיצה זה פחות חיי נפש ואסור**

**והנה בפשוטו דבריהם צ"ע דהירושלמי סבירא ליה דטעם המחלוקת ר' יוסי ורבנן האם כביסה זה דבר חשוב כמו אכילה או לא ולא מצד דין הנאתו וביאורו שווה ולכן חילק בין רחיצה לכביסה וכן מבואר שם בירו' שר' יוסי לשיטתו דס"ל שמעיין שיוצא מהעיר כביסת בני העיר קודם לשתית עיר אחרת ולדעת הבבלי לכאורא אין זה ענין כלל אלא שס"ל שלא צריך הנאתו וביעורו שווה ולענין רחיצה היה צריך להתיר גם לרבנן ובהכרח שיש כאן סברא מיוחדת לענין החלפת דמי שביעית שאסור רק לצורך אכילה ושתיה וסיכה וכדביארנו באריכות בסימן י"ח ואם כן אין זה ענין לדברי ר' יוסי**

**והנה היה אפש"ל שס"ל רק את דיוקו של הירו' מהא דכביסתן קודמת לחיי אחרים שזה חשוב כמו אכילה אבל לא מצד הדין שהוא מתיר פירות שביעית לכביסה אלא שזה קצת דוחק דהרי יתכן לחלק שכאן צריך דוקא אכילה**

**אמנם לנ"ל נראה שיש מקום לומר דהבבלי מודה לבריתא זו דהנה לשון הבריתא שמותר לכביסה אבל לא למשרה וכן הוא בהכרח לסברת הירו' שזה מצד חיי נפש ואם מצד הסברא של הנאתו וביאורו שווה היה צריך להתיר הכל והרי בדברי ת"ק מפורש שאסור משרה אלא בהכרח שיש כאן שני נידונים א) האם זה סוג שימוש שהותר בפירות שביעית או שזה כמו מלוגמא ובזה ס"ל לר' יוסי שזה סוג שימוש שהותר דאין תנאי של הנאתו וביאורו שווה ב) גם עד כמה שנחשיב את זה כמו צביעה אבל גם צביעה אסור לעשות ממאכל אדם עד כמה שהוא ראוי לאכילה בדרגה שווה ולכן אין כאן סתירה בין הבריתות דהבריתא שהתירה משרה וכבוסה זה במקום שזה ניצול יותר לצבע והבריתא שהתירה רק כביסה זה במקום שזה ראוי לאכילה כמו לכביסה והטעם בהכרח כמבואר בירו' שזה חיי נפש וחשיב כמו אכילה ובזה א"ש שלמדו מכאן הראשונים שלר' יוסי מותר לתת לבייר לצורך כביסה דזה חשיב כמו אכילה ומה שאסור לרבנן רחיצה אפילו שזה הנאתו וביאורו שווה הוא כנ"ל שדבר שעומד לאכילה אסור לתת אותו לשימוש לא של אכילה וא"ש דברי הראשונים**

**ד] אלא שעדיין צ"ע מה שהקשה החזו"א דהרי מותר לקחת שמן להדלקת הנר אפילו שזה עומד לאכילה ואפש"ל או כמו שמבואר בירו' שכביסה לר' יוסי זה חיי נפש כמו אכילה ה"ה לדידן הדלקת הנר זה שימוש חשוב שהוא גם חיי נפש ויתכן עוד ששמן מצד עצם מציאותו יש לו שני שימות אחד אוכל ואחד חומר להדלקה ולכן כאן אין עדיפות לאכילה משא"כ אוכל לצבע אין זה מעצם מציאותו אלא שעושה מאוכל עוד שימוש ודוגמא לדבר הא דמבואר פ"ח מ"א דיש סוגי דברים דתלוי במחשבתו דאם חישב לאדם הוא אוכל אדם ולבהמה הוא אוכל בהמה ואם חישב לשניהם מותר להאכיל לאדם ולבהמה וצ"ע עד כמה שזה ראוי לאדם אם כן איך מותר לתת לבהמה אלא בהכרח כסברא הנ"ל שאם זה מעצם שמו מאכל בהמה מותר לבהמה ואם כן יתכן שגם שמן זה כך וצריך בירור סברא זו ועייו סי"ח ס"ק ד'**

**והנה ראיתי לדון האם היום מותר לסוך שמן דהרי לענין שבת מבואר שזה אסור כי אין הדרך היום וניכר שהוא לצורך רפואה ואם כן מסתבר שגם היום חשיב דבר שאין דרכו בכך ואסור כמו יין אמנם לנ"ל יתכן לדון ששמן מצד עצם שמו הוא עומד לסיכה וכה"ג כל שלא יהיה הפסד באמת זה לא סיבה לאסור ואינו מוכרח כלל**

**ה] והנה עיין רמב"ם פ"ה ה"ט וז"ל לצביעה כיצד דברים שדרכן לצבוע בהן אף ע"פ שהן מאכלי אדם צובעין בהן לאדם וכו' עכ"ל וסתימת לשונו וודאי משמע שגם באופן שזה ראוי לאכילה כמו לצביעה מותר וכן דייק מלשונו המהר"פ בביאורו לירו' פ"ח ה"א וכן הרש"ס ריש פ"ז וכן נקטו להלכה אמנם זה לביאורם שזה עצמו נידון הירו' שם ופסקו כלשון הראשון אמנם לדעת הגר"א הנ"ל סק"א פשיטא ליה לירו' שאסור ועיין גם פירוש המיוחס לר"ש משאנץ תו"כ פ"א ה"י שנקט שזה עצמו ספק הירו' ולא הכריע וצ"ע מדברי הירו' הנ"ל בבייר והראשונים שם ועיין סימן י"ח סק"ג מה שביארנו עוד אם ננקוט כירושלמי הנ"ל**

**ועיין סימן כ ס"ק ב וסימן י"ח ס"ק ו מה שכתבנו בזה עוד**