ב - מיעוט קורה למעלה מכ_
קטגוריות: ש_ס / יג עירובין / עירובין - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / עירובי חצירות - חוברת / עירובין ב / שיעורים עירובין פ_ק

**סימן ב**

**בדין מיעוט קורה למעלה מכ'**

**א**

א] **עירובין ד' ב',** הי' גבוה מכ' אמה ובא למעטו וכו' רחבו בכמה, רב יוסף אמר טפח, אביי אמר ארבעה, לימא בהא קא מיפלגי, דמ"ד טפח קסבר מותר להשתמש תחת הקורה, ומ"ד ד' קסבר אסור להשתמש תחת הקורה.

**ופירש"י,** ז"ל, מ"ד טפח קסבר מותר להשתמש תחת הקורה, דאמר חודו החיצון יורד וסותם וכו', ומ"ד ומאן דאמר ד' קסבר אסור להשתמש תחת הקורה, דחודה הפנימי יורד וסותם וכו', עכ"ל.

**והתוס'** שם דקדקו מדבריו דלהך לישנא כו"ע ס"ל דקורה משום מחיצה, ואפ"ה ס"ל לרב יוסף דסגי במיעוט טפח, ועיי"ש שכתבו דהא דלא אמרינן דהו"ל מחיצה לפחות מד', הוא משום דהוי דופן אלא שבא למעטו, ובתור"פ כתב דהך לישנא ס"ל דלא אמרינן בזה דאין מחיצה לפחות מד', כיון דמדינא סגי בג' מחיצות, אלא דמדרבנן אצרכוה קורה, וע"כ די לנו בטפח, עיי"ש.

ב] **והנה** באידך לישנא אמרו, דכו"ע קסברי מותר להשתמש תחת הקורה, ובהא קא מיפלגי מר סבר קורה משום היכר ומר סבר קורה משום מחיצה, ופירש"י, ז"ל, ומ"ד ד' קסבר קורה המתרת במבוי טעמא משום מחיצה, דאמרינן חודה החיצון יורד וסותם, ואמרו רבנן דבטפי מכ' לא אמרינן יורד וסותם, וכיון דל"ה מיעוט ד', הוי מחיצה העשוי' לפחות מד', וקיי"ל בכל דוכתא דמחיצה שאינה ראוי' לד' לאו מחיצה היא, עכ"ל.

**ובתור"פ** שם כתב לדעת רש"י, דהני תרי לישני פליגי בהך דינא, דלישנא קמא ס"ל דאף דקורה משום מחיצה מ"מ לא אמרינן בזה דאין מחיצה לפחות מד', ולישנא בתרא ס"ל דאם קורה משום מחיצה אמרינן בזה דאין מחיצה לפחות מד'.[[1]](#footnote-2)

ג] **והגאו"י** כתב דמד' רש"י משמע דטעם פלוגתת תרי לישני בזה היא בטעם הא דל"מ קורה למעלה מכ' אף דקורה משום מחיצה, דלישנא קמא ס"ל דאף ביותר מכ' אמרינן דיורד וסותם, וכל הא דל"מ הוא משום דליכא היכר, ואף דקורה משום מחיצה בעינן נמי היכר, וכמש"כ המהרש"א, וע"כ סגי במיעוט טפח דעי"ז איכא היכר, ולישנא בתרא ס"ל דהא דל"מ קורה למעלה מכ' למ"ד דמשום מחיצה, אי"ז משום דבעינן היכר, אלא הוא משום דביותר מכ' לא אמרינן דחודו יורד וסותם, וע"כ לא סגי במיעוט טפח, דאין מחיצה לפחות מד', וכ"כ בחי' בית מאיר, וכ"נ בד' הקר"א.

**אך** הנה בד' תור"פ מבו' דלא בזה הוא דפליגי הני לישני, אלא פליגי אם מהני הא דמדינא ל"ב למחיצה זו כלל, דלא נימא בזה דאין מחיצה לפחות מד', וכנ"ל.

**ולכאו'** נראה מדבריו דס"ל, דאף לל"ק הא דל"מ קורה למעלה מכ', הוא משום דביותר מכ' לא אמרינן דיורד וסותם, וע"כ מן הדין הי' לנו להצריך בזה מיעוט ד', דאין מחיצה לפחות מד', והא דלל"ק סגי במיעוט טפח הוא משום שהקילו חכמים בזה, - דאי נימא דהא דל"מ קורה למעלה מכ' הוא משום דליכא היכר, וכאשר כ"ה מבו' בפירש"י שלפנינו בד"ה מ"ד טפח, לכאו' אין לדון בזה כלל משום הא דאין מחיצה לפחות מד', שהרי אף למעלה מכ' ליכא גריעותא בהמחיצה עצמה, וכל הא דל"מ הוא משום דליכא היכר, וכל דאיכא היכר טפח סגי בזה.

?וגם מד' התוס' נראה כן, דאל"כ מעיקרא מה הק' דאין מחיצה לפחות מד', ואמנם בד' רש"י י"ל דלא הק' ביסודי הדינים, וגם י"ל דקשיא לי' דגם את ההיכר ניבעי לכל המבוי, אך בד' התוס' אי"ז מתישב, - ובאמת כ"נ בגאו"י שפירש כן בד' התוס', אך הבית מאיר פירש דזהו מכוון התוס' בתירוצם, וצ"ע?.

**ב**

ד] **והנה** בטעם הא דביותר מכ' לא אמרינן יורד וסותם, מבו' בד' הגאו"י בסוגיין, דאי"ז כלל משום דאין הקורה ניכרת למעלה מכ', אלא הוא דין בפנ"ע מדיני מחיצות, דביותר מכ' לא אמרינן יורד וסותם, וכ"כ הגאו"י לעיל ג' א', ועיי"ש שכתב לפ"ז דלהך מ"ד ל"מ קורה למעלה מכ' אף בדאיכא אמלתרא, דכיון דביותר מכ' לא אמרינן יורד וסותם, כי אית לה אמלתרא מאי הוי, עכ"ד.

**אמנם** צ"ע בזה, שהרי בגמ' לעיל שם אמרו דהא דמהני אמלתרא מתניתא היא, ואי נימא דלמ"ד דקורה משום מחיצה ל"מ אמלתרא, הרי תיקשי לדידי' מהך ברייתא דתניא דאם יש לה אמלתרא א"צ למעט.

ה] **והקר"א** בסוגיין מסיק, דמה שאמרו חכמים דלא אמרינן יורד וסותם למעלה מכ', היינו משום דבתקרה שהיא למעלה מכ' דלא שלטא בה עינא, לא אמרינן יורד וסותם, ואשר ע"כ שפיר מהני בזה אמלתרא, דכל דאיכא אמלתרא שלטא בה עינא, ואמרינן בזה יורד וסותם.

**ולכאו'** המכוון בזה, דהא דביותר מכ' לא אמרינן יורד וסותם, הוא משום דכל דהויא התקרה למעלה מכ' דלא שלטא בה עינא, לא חזינן לה כתקרה דמקום זה, ולי"ב לדינא דיורד וסותם, וע"כ כל דאיכא אמלתרא ושלטא בה עינא, חזינן לה כתקרה דמקום זה, ויש בזה לדינא דיורד וסותם.

**אך** צ"ע בזה, דלכאו' לפ"ז הי' הדין נותן דדינא דלמעלה מכ' תליא במקום הקורה, וכל שהקורה במקומה ל"ה למעלה מכ', וחשבינן לה כתקרה על מקום זה, אית בה לדינא דיורד וסותם, והויא מחיצה מעליא כלפי כל המבוי, ומ"ט בעינן מיעוט ד', ועי' בשפ"א שעמד בכעי"ז.

ו] **ואמנם** הנה הריטב"א בריש סוכה כתב, דהא דלמ"ד דקורה משום מחיצה ל"מ קורה למעלה מכ', הוא משום דבעינן מחיצות הניכרות,[[2]](#footnote-3) וניחא בזה הא דמהני בזה אמלתרא, דכל דאיכא אמלתרא ושלטא בה עינא, הו"ל מחיצות הניכרות.

**ולפי** דבריו מתפרש היטב הא דבעינן מיעוט ד', שהרי כלפי מקום דחללו יותר מכ' דאין המחיצה דפי תקרה ניכרת שם, ל"מ גדירת הפי התקרה, וע"כ הו"ל כמחיצה לפחות מד'.

**אך** עיקר דברי הריטב"א אינם מתישבים היטב בל' רש"י שכתב דביותר מכ' לא אמרינן יורד וסותם, ולפ"ד הריטב"א הרי אף ביותר מכ' אמרינן דיורד וסותם, ואך דאי"ז מועיל להתיר את המבוי משום דבעינן מחיצות הניכרות, ואמנם הריטב"א גופי' העתיק הכא לד' רש"י, וצ"ע.

**ג**

ז] **וביותר** צ"ע בזה, דהנה הרא"ש לקמן פ"ח סימן ז' הק' ע"ד רש"י דאף בקורה שאינה רחבה ד"ט אמרינן דפי תקרה יורד וסותם, דא"כ נמצא דקורה הוי מחיצה גמורה מדינא, וא"כ מ"ט קורה שהיא למעלה מכ' אמה ימעט, ומבו' מדבריו דפשיטא לי' דאמרינן יורד וסותם אף בקורה שהיא למעלה מכ',[[3]](#footnote-4) ולפ"ז הרי בע"כ דהא דל"מ קורה למעלה מכ' אף למ"ד דקורה משום מחיצה, הוא משום דגם לדידי' בעינן היכר.[[4]](#footnote-5)

**וקשיא** לפ"ז, דמ"ט דלישנא בתרא דס"ל דלמ"ד דקורה משום מחיצה בעינן מיעוט ד' משום דאין מחיצה לפחות מד', הרי אף קורה למעלה מכ' הויא מחיצה מעליא, וכל הא דל"מ הוא משום דליכא היכר, וא"כ כל דמיעט טפח תחת הקורה דאיכא היכר, מ"ט אין הקורה מתרת.

ח] **ולכאו'** צ"ל בזה, דאף דמדינא אמרינן פי תקרה ביותר בכ', והא דל"מ קורה למעלה מכ' הוא משום דבעינן היכר, מ"מ כיון שהצריכו חכמים היכר, הרי דכל דליכא היכר, ביטלו חכמים לעיקר המחיצה, וע"כ הוא דבעינן מיעוט ד"ט שיהא זה מחיצה למקום ד'.

**אך** לכאו' אין הדברים מתישבים, שהרי תניא לעיל ג' א' דאם יש לה אמלתרא אפי' גבוהה יותר מכ' אמה א"צ למעט, ובע"כ מזה דאף אם ביטלו חכמים לעיקר המחיצה דקורה כשהיא למעלה מכ', כ"ז הוא בדליכא היכר, אך כל דאיכא היכר, לא ביטלו חכמים להמחיצה, וא"כ הרי הדין נותן, דכל שמיעט תחת הקורה ואיכא היכר, שפיר איכא תורת מחיצה על הקורה, והדק"ל דמ"ט אמרינן דל"מ אלא כשמיעט ד"ט משום דאין מחיצה לפחות מד'.

**ד**

ט] **והנה** לקמן בסוגיין פליגי אמוראי כשהי' פחות מי' טפחים וחקק בו להשלימו לי', דדעת רב יוסף דבעינן שיהא משך החקק ד"ט, ודעת אביי דבעינן שיהא ד' אמות, ומפרשינן התם דפליגי אם משך מבוי ד"ט או ד' אמות.

**ובפירש"י** שם כתב, ז"ל, רב יוסף דבעי לעיל טפח, הכא בעי ד', דהתם דאיתי' לדופן ולמעוטי קאתי, בהיכר בעלמא סגי, הכא דהשתא הוא דמשוי לי' דופן, בין לרב יוסף ובין לאביי בעינן דליתחזי האי דופן לשיעור הכשר אורך מבוי שלם וכו', עכ"ל.

**ובפשוטו** מש"כ רש"י דהא דהכא סגי במיעוט טפח הוא משום דאיתי' לדופן וכו' "ובהיכר בעלמא סגי", היינו דכיון דאף למעלה מכ' הויא מחיצה מעליא, וכל הא דל"מ הוא משום דליכא היכר, ע"כ סגי במיעוט טפח דעי"ז איכא היכר.

**אך** קשיא בזה, דבזה לא נתישב אלא הא דלדעת רב יוסף סגי הכא בטפח והתם בעינן ד"ט, אך אכתי תיקשי הא דלדעת אביי סגי הכא בד"ט והתם בעינן ד' אמות, שהרי ללישנא בתרא הא דבעינן הכא ד"ט, הוא משום דביותר מכ' לא אמרינן יורד וסותם וע"כ בעינן מיעוט ד"ט דאין מחיצה לפחות מד', וכיון דאף קורה למעלה מכ' ל"ה מחיצה, א"כ מ"ט הכא סגי בד"ט והתם בעינן ד' אמות, וכבר עמד בזה הנצי"ב במרומי שדה, עיי"ש.[[5]](#footnote-6)

י] **וביותר** יש להעיר בזה בד' תור"פ לקמן שם שכתב, ז"ל, דלעיל היו המחיצות חשובות, אלא שהם למעלה מכ' "דל"ה הקורה הכירא" ובעבור זה פסלינהו רבנן, ומשו"ה סגי בטפח, עכ"ל.

**ומבו'** להדיא בדבריו דכל הא דל"מ קורה למעלה מכ', הוא משום דל"ה הקורה הכירא, וע"כ הוא דסגי במיעוט טפח, ולכאו' זה דלא כמש"נ לעיל סק"ג ללמוד מדבריו בסוגיין, דלל"ק דמודה רב יוסף דקורה משום מחיצה, הא דל"מ קורה למעלה מכ' הוא משום דלמעלה מכ' לא אמרינן יורד וסותם, וע"כ מן הדין הי' לנו להצריך מיעוט ד', משום דאין מחיצה לפחות מד', ואלא שהקילו חכמים בדבר.

**ה**

יא] **ונראה** לדון בזה, ובהקדם, דהנה המהרש"א בסוגיין כתב במש"כ רש"י בד"ה מ"ד טפח, דהא דל"מ קורה למעלה מכ' הוא משום דליכא הכירא, דאף שכתבו התוס' דהך לישנא ס"ל דקורה משום מחיצה, מ"מ בעינן גם היכר, וע"כ הוא דל"מ למעלה מכ'.

**והך** מילתא דאף למ"ד דקורה משום מחיצה ל"מ אלא בדאיכא היכר קצת, מצינו כן גם בד' התוס' בסוכה כ"ב ב' ד"ה אבל בג', ופירשו דמה"ט הוא דל"מ קורה שאינה ע"ג כתלי מבוי, וכ"כ הריטב"א לקמן י"ד א', ופירש בזה טעם הא דל"מ כשהניח קורה ע"ג מבוי ופרס עלי' מחצלת, וכ"ה מבו' גם בד' הרשב"א לעיל ג' א', עיי"ש, ועד"ז כתבו התוס' וש"ר לקמן ה' ב' דאף למ"ד דלחי משום מחיצה מ"מ בעינן היכר קצת, וע"כ הוא דל"מ בלחי הבולט מדפנו של מבוי ד' אמות.

יב] **אך** הנה הגאו"י לעיל ג' א' כתב להוכיח דלמ"ד דקורה משום מחיצה ל"ב היכר כלל, ממה שאמרו לקמן ח' ב' במבוי שצידו אחד ארוך וצידו אחד קצר, דלמ"ד דקורה משום היכר אינו מניח את הקורה באלכסון, משום דבאלכסון ל"ה היכר, ולמ"ד דקורה משום מחיצה מניח את הקורה באלכסון, ואם אף למ"ד דקורה משום מחיצה בעינן היכר, א"כ מ"ט מניח את הקורה באלכסון אף דאין בזה היכר כלל.

**ובחי'** בית מאיר לקמן י"ד ב' כתב לפרש בזה, דאף כשמניח את הקורה באלכסון איכא קצת היכר, וע"כ למ"ד דקורה משום מחיצה שפיר סגי בזה, וכמש"כ הראשונים דלדידי' ל"ב אלא קצת היכר, וע"כ מהני אף לחי העומד מאליו, ורק למ"ד דקורה משום היכר ובעינן היכר גמור, הוא דל"מ כשמניח את הקורה באלכסון דליכא היכר גמור.

**אך** בד' הגאו"י מבו' דפשיטא לי' דבמניח את הקורה באלכסון ליכא היכר כלל, וכאשר כ"ה משמעות ד' רש"י לקמן ח' ב' ד"ה ובאלכסון, עיי"ש, וזהו שהק' דא"כ מ"ט למ"ד דקורה משום מחיצה מהני להניח את הקורה באלכסון, אף דאין בזה היכר כלל.

יג] **ועד"ז** יש להעיר גם במה שאמרו לקמן ח' ב' בהפלוגתא אם מותר להשתמש תחת הקורה, דלחד לישנא לכו"ע קורה משום הכירא, ופליגי אם הכירא מלגיו או הכירא מלבר, ולחד לישנא לכו"ע קורה משום מחיצה ונחלקו אם חודו הפנימי יורד וסותם או חודו החיצון יורד וסותם, - ומשמע דלמ"ד דקורה משום מחיצה וחודו החיצון יורד וסותם, פשיטא דמותר להשתמש תחת הקורה, ויש להעיר, דלכאו' שפיר י"ל דאף דקורה משום מחיצה וחודו החיצון יורד וסותם, מ"מ אסור להשתמש תחת הקורה כיון דבעינן גם היכר והכירא מלגיו, וי"ל דכיון דלמ"ד דקורה משום מחיצה סגי בהיכר קצת, הרי דלזה ודאי סגי בהכירא מלגיו.

**ו**

יד] **והנה** לקמן י"ד ב' אמר רבא, עשה לחי למבוי והגביהו מן הקרקע ג' או שהפליגו מן הכותל ג' לא עשה ולא כלום וכו' דהויא מחיצה שהגדיים בוקעין בה.

**והתו"ח** שם כתב דרבה גרסינן, מדקאמר טעמא משום דהוה מחיצה שהגדיים בוקעין בה, ואילו רבא ס"ל דלחי משום היכר, עכ"ד, וכן גריס בפסקי רי"ד שם, אך בפי' הר"ח שם גריס רבא, וכ"ה בפי' ר"ח בן שמואל ובחי' המאירי שם, ותיקשי לדידהו דמה לי שהגדיים בוקעין בה, הרי לרבא לטעמי' לחי משום היכר ולא משום מחיצה.

**ובחי'** בית מאיר שם כתב ללמוד מזה, דאף דלחי משום היכר, מ"מ מכח זה הצריכו למחיצה קלה דלחי, וכל שהגדיים בוקעין בה ול"ה מחיצה כלל, ל"מ הכירא דידי', עכ"ד.

**ולכאו'** יש ללמוד כן גם מהא דתנן לקמן י"ד ב' דלחיים שאמרו גבהן י' טפחים, ובפשוטו הוא משום דאין מחיצה פחותה מי', וכן נקט בפשיטות בחי' הגר"ח בפי"ז משבת, ומהא דתנן לקמן ט"ו א' דלר"מ אין עושין לחי בדבר שיש בו רוח חיים, ופירש"י דהוא משום דמחיצה העומדת ברוח חיים אינה מחיצה, ובע"כ דאף למ"ד דלחי משום היכר, בעינן למחיצה קלה, וכל דאינו גבוה י' ול"ה מחיצה כלל, ל"מ הכירא דידי'.[[6]](#footnote-7)

טו] **וגם** בדין קורה שהיא משום היכר, מצינו דאינה מועלת אלא כשיש עלי' תורת מחיצה קלה, וזה במש"כ רש"י בסוכה כ"ב ב' ד"ה ולא תחתונה דהא דל"מ קורה שאינה גבוהה י', הוא משום דאין מחיצה פחותה מי', וכ"כ בפי' ר"ח לקמן י"ד א', והרי דאף דקי"ל דקורה משום היכר, מ"מ בעינן שיהא עלי' תורת מחיצה קלה, וכל שאינה גבוהה י' ואין עלי' תורת מחיצה כלל, אינה מתרת, - ומה שאמרו לקמן ח' ב' דלמ"ד דמשום היכר, תליא דין ההשתמשות תחת הקורה אם הכירא מלגיו או מלבר, ולא תלינן לה אם חודו הפנימי יורד וסותם או חודו החיצון, נראה דהוא משום דבדין פי תקרה בעלמא, בין חודו הפנימי סותם ובין חודו החיצון סותם, וע"כ למ"ד דקורה משום היכר וסגי במה שיש עלי' תורת מחיצה קלה, הרי דלזה מהני בין חודו הפנימי ובין חודו החיצון.[[7]](#footnote-8)

טז] **והנה** נמצא לפ"ז, דלכו"ע אין לחי וקורה מתירין אלא משום דיש עליהן תורת מחיצה וגם יש בהן היכר, דגם למ"ד דהם משום מחיצה בעינן שיהא היכר קצת, וגם למ"ד דהם משום היכר בעינן שיהא מחיצה קלה, ולא נחלקו אלא דלמ"ד דמשום היכר בעינן היכר מעליא ולא סגי בהיכר קצת, ולמ"ד דמשום מחיצה בעינן מחיצה מעליא ולא סגי בתחילת מחיצה, וצ"ב בגדר הדברים.

**ז**

יז] **ונראה** הביאור בזה, דלמ"ד דמשום מחיצה הוי היתר המבוי ע"י שהוא גדור ומובדל ברוח הרביעי, ואך דאין מחיצה זו מועלת אלא כשהיא עושה היכר, ולמ"ד דמשום היכר הוי היתר המבוי ע"י שיש היכר בפתחו, ואך דלא חשיב כהיכר אלא ע"י שיש שם תחילת מחיצה, דבלא"ה אי"ז היכר כלל, דהוי כמו שכתבו בפתח המבוי דהוא מקום המובדל מרה"ר, דאין בזה היכר כלל, וכל ההיכר בלחי וקורה הוא ע"י שיש בהן תחילת מחיצה.[[8]](#footnote-9)

**ונמצא** לפ"ז, דאף דבעינן מחיצה והיכר, מ"מ לאו היינו דההיתר הוא ע"י צירוף תרתי דהמחיצה וההיתר, אלא למ"ד דמשום מחיצה הוי עיקר ההיתר ע"י המחיצה שהיא המבדלתו, ואך דמחיצה זו אינה מועלת אלא כשהיא עושה היכר, אך כל שהיא עושה היכר, הוי ההיתר מכח המחיצה עצמה, ולמ"ד דמשום היכר הוי עיקר ההיתר ע"י ההיכר שבפתחו.[[9]](#footnote-10)

יח] **ולפ"ז** נראה דמה"ט הוא שאמרו לקמן ח' ב' במבוי שצידו אחד ארוך וצידו אחד קצר, דלמ"ד דקורה משום מחיצה מהני להניח את הקורה באלכסון, אף דבאלכסון ל"ה הכירא, וגם למ"ד דקורה משום מחיצה בעינן היכר קצת.

**והטעם** בזה הוא, דהנה בהא דבאלכסון ל"ה היכר, פירש"י לקמן שם דהוא משום דהרואה בני מבוי נמשכין ומשתמשין ברה"ר חוץ מכנגד כותל הקצר אומר מותר להשתמש ברה"ר, לפי שאין אותו העודף דומה שיהא מן המבוי, עכ"ד, והנה בכה"ג אין הגריעותא בההיכר דהקורה עצמה, שהרי שפיר היא ניכרת, ואך דאין היכר במבוי שהוא מחולק מרה"ר.

**ולפ"ז** נראה דכל הגריעותא בזה הוא רק למ"ד דקורה משום היכר, דעיקר היתר המבוי הוא ע"י שיש היכר שהוא מחולק מרה"ר, ובכה"ג שאין אותו עודף דומה שיהא מן המבוי, ואין היכר שהוא מחולק מרה"ר, אין המבוי ניתר, אך למ"ד דקורה משום מחיצה דעיקר היתר המבוי הוא ע"י המחיצה, ואך דבעינן שתהא מחיצה זו עושה היכר, סגי במה שהמחיצה עצמה ניכרת, ול"ב שיהא היכר במבוי שהוא מחולק מרה"ר, וע"כ שפיר מהני להניח את הקורה באלכסון, כיון דהקורה עצמה ניכרת היא, וכנ"ל.

יט] **ובזה** נראה לפרש גם טעם מה שאמרו לקמן ח' ב' דלמ"ד דקורה משום מחיצה וחודו החיצון יורד וסותם, מותר להשתמש תחת הקורה, ולא אמרינן דכיון דבעינן היכר קצת, שמא הכירא מלגיו, ויהא אסור להשתמש תחת הקורה.

**ולפמש"נ** נראה, דאמנם אם הא דלמ"ד דמשום מחיצה בעינן היכר קצת, היינו דההיתר הוא ע"י הצירוף דהמחיצה וההיכר, שפיר הי' מקום לדון דאף דחודו החיצון יורד וסותם, מ"מ אי"ז מתיר אלא בצירוף ההיכר דמלגיו, ויהא אסור להשתמש תחת הקורה, - אך למש"נ דלמ"ד משום מחיצה הוי עיקר ההיתר ע"י המחיצה, ואך דבעינן שתהא מחיצה זו עושה היכר, הרי דלמ"ד דחודו החיצון יורד וסותם, דלדידי' אין חודו הפנימי סותם, כמבו' ממה שאמר רב חסדא לקמן שם דלמ"ד דאסור להשתמש תחת הקורה ל"מ להניח הקורה מבחוץ, בע"כ דמהני ההיכר מלבר, דאם הוה בעינן הכירא מלגיו והצד הפנימי הוי היכר, הרי נמצא דהמחיצה דהקורה אינה ניכרת, ול"ה מהני זה מידי.[[10]](#footnote-11)

**ח**

כ] **ולפ"ז** יש מקום לומר, דמש"כ רש"י דאמור רבנן דבטפי מכ' לא אמרינן יורד וסותם, לאו היינו דהוא דין בפנ"ע בדינא דפי תקרה יורד וסותם דביותר מכ' לא אמרינן יורד וסותם, דלעולם עיקר הא דל"מ קורה למעלה מכ' הוא משום דליכא היכר, וכמו שפירש"י בלישנא קמא, וכמש"נ לעיל סק"ז וסק"י ללמוד מד' תוס' הרא"ש ותור"פ, ואך דלאו היינו דאף בכה"ג דליכא היכר יש עלי' תורת מחיצה, ואך דל"מ משום דליכא היכר, אלא היינו דכל דליכא היכר, אין הקורה מועלת לגדור כלל, וזהו שכתב רש"י דביותר מכ' דליכא היכר לא אמרינן בה יורד וסותם.

**ויש** לסייע לזה ממש"כ תור"פ לקמן בסוגיין, ז"ל, שהם למעלה מכ' דל"ה הקורה הכירא "ובעבור זה פסלינהו רבנן", עכ"ל, ומשמע דהא דבעינן היכר קצת, היינו דהמחיצה דהקורה אינה מועלת אלא כשהיא עושה היכר, ובלא"ה אין תורת מחיצה עלי', וע"כ כל שהקורה למעלה מכ' וליכא הכירא, פסלו רבנן את מחיצת הקורה.

כא] **ולפ"ז** נראה דמה"ט הוא דס"ל להך לישנא דאף דכל הא דל"מ קורה למעלה מכ' הוא משום דליכא היכר, מ"מ אמרינן בזה דאין מחיצה לפחות מד"ט, וע"כ לא סגי במיעוט טפח.

**והטעם** בזה הוא, דאמנם אי נימא דהא דלמ"ד דקורה משום מחיצה בעינן היכר קצת, היינו דההיתר הוא ע"י צירוף המחיצה וההיכר, ומלבד תורת המחיצה שבזה, בעינן שיהא גם היכר, הרי דכיון דלדין ההיכר סגי במיעוט טפח, אין מקום להצריך שימעט ד"ט.

**אך** לפמש"נ דהא דבעינן היכר קצת, אי"ז דין בפנ"ע דבעינן גם היכר, אלא היינו דאין המחיצה מועלת אלא כשהיא עושה היכר, וכל כח הגדירה דהמחיצה הוא רק כשהיא עושה היכר, י"ל דע"כ בעינן שיהא היכר בכל מקום הגדירה דהמחיצה, ובלא"ה אינה מועלת לגדור מקום זה, וע"כ כיון דאין מחיצה לפחות מד', בעינן שימעט ד"ט.

כב] **ונראה** לפ"ז דבזה הוא שנחלקו תרי לישני בסוגיין, דלישנא קמא ס"ל דכיון דכל הא דל"מ המחיצה דקורה למעלה מכ' הוא משום דבעינן היכר קצת, סגי לזה במה שהיא עושה היכר במקומה, דעי"ז יש לה הכשר מחיצה, ול"ב שתעשה היכר בכל מקום הגדירה דהמחיצה, ולישנא בתרא ס"ל דכיון דאין מחיצה לפחות מד', וכל הכשר המחיצה הוא כשהיא גודרת ד"ט, ע"כ כל דליכא היכר בכל הד"ט, אין לה הכשר מחיצה, ולדעת תור"פ בסוגיין לכו"ע הי' לנו להצריך מיעוט ד"ט, וכל הא דלל"ק סגי במיעוט טפח, הוא משום שהקילו חכמים בכך.

כג] **ולפ"ז** נראה, דמש"כ רש"י לקמן בסוגיין לחלק בין מיעוט דקורה למעלה מכ', לבין חקק בקורה למטה מי', מתישב אף לדעת אביי דבקורה למעלה מכ' בעי מיעוט ד' משום דאין מחיצה לפחות מד', - והיינו משום דשאני קורה למעלה מכ', דליכא פסול בגוף המחיצה, וכל הא דל"מ הוא משום דאין עלי' תורת מחיצה אלא כשהיא עושה היכר, וכל שהיא עושה היכר בשיעור ד"ט, דזהו השיעור דיש עלי' תורת מחיצה, תו הוי מחיצה מעליא וה"ה מועלת לכל המבוי, ומשא"כ בקורה למטה מי' דהוי הגריעותא בגוף המחיצה, בעינן לחקוק כשיעור משך מבוי.

**ט**

כד] **והנה** בריש מכילתין תנן דהרחב מי' אמות ימעט, והריטב"א שם כתב דל"מ בזה לא לחי ולא קורה ואף למ"ד דלחי משום הכירא, משום דאין לחי וקורה מתירין את הפירצה, וכ"כ הרשב"א והר"ן שם.

**וצ"ב** דאמנם אם לחי וקורה משום מחיצה, הרי דכל שהוא רחב יותר מי' והו"ל פירצה, אין הלחי והקורה מועילין לגדרו, אך אם הם מועילים משום היכר, א"כ מה לי דהוי זה פירצה, הרי אף בכה"ג איכא לההיכר, מ"ט אי"ז מועיל להתיר.[[11]](#footnote-12)

**ובפשוטו** הי' נראה לפרש בזה, לפמש"כ הבית מאיר דאף למ"ד דמשום היכר בעינן שיהא זה מחיצה קלה, וע"כ כל שהוא רחב יותר מי', ואין ע"ז תורת מחיצה כלל, ל"מ אף משום היכר, וכ"ה מבו' בד' הב"ח בסימן שס"ג אות ח', דהא דל"מ ביותר מי', הוא משום דבכה"ג אין עליו תורת מחיצה, עיי"ש.

**אמנם** לפמש"נ לעיל סקי"ז דלמ"ד דקורה משום היכר הוי עיקר ההיתר ע"י ההיכר, ואך דליכא היכר אלא ע"י דאיכא התם תחילת מחיצה, יש מקום לדון מסברא דאף כשהוא רחב יותר מי' אמות דהו"ל פירצה, מ"מ כיון דיש בזה תחילת מחיצה, הי' בדין דיהא סגי בזה להיכר, והיינו משום דאף בפתח הרחב מי' אמות, איכא לעיקר המחיצה דקורה, ואך דלא סגי בה במחיצה זו, אך מ"מ סגי בזה ליחשב היכר, ואי נימא הכי הדק"ל דמ"ט ל"מ קורה בפתח הרחב יותר מי' אמות.

כה] **ונראה** די"ל בזה, דהנה כתב הרמב"ם בפי"ז משבת ה"ב, ז"ל, היאך מתירין מבוי הסתום, עושה לו ברוח רביעית לחי אחד או עושה עליו קורה ודיו, ותחשב אותה קורה או אותו לחי "כאילו סתם רוח רביעית" ויעשה רה"י ויהי' מותר לטלטל בכולו, עכ"ל, ושמעתי להעיר במש"כ הרמב"ם דהוא כאילו סתם רוח רביעית, דהרי קי"ל דקורה משום היכר, וא"כ מ"ט חשבינן לה כמו שסתם רוח רביעית.

**ונראה** ללמוד מד' הרמב"ם, דאף למ"ד דקורה משום היכר, לאו היינו דהיתר המבוי הוא ע"י היכר בעלמא ול"ב שתהא רוח רביעית מובדלת, דלעולם אין המבוי ניתר אלא ע"י שהוא מובדל ברוח רביעית, ואך דנתחדש בזה דההיכר מועיל להבדיל רוח זו, ע"י שניכר שהיא מובדלת מרה"ר.

כו] **ובאמת** נראה דלהרמב"ם שם לטעמי' הוא מוכרח כן, דהנה בחי' הגרי"ז בהל' עירובין כתב לדקדק מד' הרמב"ם, דאף דס"ל דמדאורייתא ל"ה רה"י אלא בד' מחיצות, וכל שיש לו ג' מחיצות וקורה ל"ה רה"י, מ"מ לענין דין טלטול שויוהו רבנן כרה"י, וזהו עיקר דין היתר מבוי בקורה משום דעשאוהו חכמים כרה"י, וזהו מש"כ הרמב"ם ותחשב אותה קורה וכו' כאילו סתם רוח רביעית ויעשה רה"י, והרי דמדרבנן מיהא נחשבת הקורה כסתימה ברוח רביעית ונעשה רה"י, ומכח דין רה"י הוא שניתר בטלטול, עכ"ד.[[12]](#footnote-13)

**ולפ"ז** הרי דלהרמב"ם לטעמי' הוא מוכרח דגדר דינא דקורה משום היכר הוא דההיכר מועיל להבדיל את המבוי מרוח זו, דאם הוי זה דין היכר בעלמא, היאך יהא המבוי רה"י עי"ז, והרי לדין רה"י בעינן שתהא הרשות מובדלת מד' רוחותי', ובע"כ דמכח ההיכר מועלת הקורה להבדיל את המבוי מרוח זו, וע"כ הוא דהו"ל רה"י מדרבנן.

כז] **ויש** לסייע עוד לזה, ממה שאמרו לקמן כ"ד ב' בדין מקום שלא הוקף לדירה, דכל שהוא עושה לו לחי להתירו, מהני זה לאשוויי לי' מוקף לדירה, ומבו' שם דרבא מודה לדין זה, עיי"ש, ותיקשי דלרבא לטעמי' דלחי משום היכר, היאך מהני זה לאשוויי היקף לדירה,[[13]](#footnote-14) ונראה מזה כמש"נ, דאף דלחי או קורה משום היכר, אי"ז היתר בעלמא ע"י ההיכר, אלא היינו דההיכר מועיל להבדיל את המבוי מרוח רביעית, וע"כ שפיר מהני זה לאשוויי היקף לדירה.

כח] **ועפי"ז** יש לדון במה שאמרו לקמן י"ז א' דמ"ד דאמרינן שבת שהותרה הותרה הוא אף כדעת ר' יוסי שאסר במבוי שניטלו קורותיו או לחייו, דעד כאן לא קאמר ר' יוסי התם אלא משום דליתניהו למחיצות, והגרע"א בגל' סימן שס"ג סי"א עמד בזה, דכיון דקי"ל דקורה משום היכר, א"כ בנפל הקורה ליקרי איתניהו למחיצות, ועיי"ש שכתב דצ"ל דכיון דחכמים אמרו דאין מתירין בג' מחיצות אלא כשיש להם היכר, הרי דכל שנסתלק ההיכר הוי כבטלו המחיצות.

**ולמש"נ** מד' הרמב"ם דהא דמהני קורה משום היכר, היינו דההיכר מועיל להבדיל את המבוי ברוח רביעית, י"ל דמה"ט הוא דכל שניטלה הקורה ואין המבוי מובדל מרוח רביעית, חשבינן לה כמו דליתנייהו למחיצות, שהרי מדרבנן לא סגי בההבדלה מג' רוחות לאשוויי לי' לרה"י, ובעינן גם לההבדלה מרוח רביעית, וע"כ כל דליכא מחיצות אלא מג' רוחות, הו"ל כמו דליתנייהו למחיצות.

כט] **ולפ"ז** נראה, דמה"ט הוא דל"מ קורה במבוי הרחב יותר מי', אף דקורה משום היכר, דכיון דהא דקורה משום היכר אי"ז היתר בעלמא מכח ההיתר, אלא היינו דה"ז מועיל להבדיל את המבוי מרוח רביעית, הרי דכל דהוא רחב יותר מי' והו"ל פירצה, ל"מ להבדילו ע"י ההיכר, דכמו דבמקום זה ל"מ מחיצה דלחי או דעומ"ר, ה"נ ל"מ בזה ההבדלה דע"י ההיכר, וזהו מש"כ הראשונים דאף למ"ד דמשום היכר אין לחי וקורה מתירין את הפירצה.[[14]](#footnote-15)

**י**

כט] **המאירי** בסוגיין הביא בשם הראב"ד שפירש במה שאמרו דמר סבר קורה משום היכר ומר סבר קורה משום מחיצה, דהיינו דלמ"ד דקורה משום מחיצה סגי במיעוט טפח, ולמ"ד דמשום מחיצה בעינן מיעוט ד' דאין היכר בפחות מד'.

**ופשוט** דהראב"ד לטעמי' אזיל, דהרשב"א וש"ר כתבו בשמו דגריס בלישנא קמא, דמ"ד טפח קסבר אסור להשתמש תחת הקורה, ומ"ד ד' קסבר מותר להשתמש תחת הקורה, ולפ"ז הרי דבהך לישנא שאמרו דכו"ע מותר להשתמש תחת הקורה, יש להצריך היכר ד', וע"כ בע"כ לפרש דמה שאמרו דמר סבר קורה משום היכר ומר סבר קורה משום מחיצה, היינו דלמ"ד דקורה משום היכר בעינן מיעוט ד', ולמ"ד קורה משום מחיצה סגי במיעוט טפח.[[15]](#footnote-16)

ל] **ולכאו'** מד' הראב"ד יש ללמוד דהא דלמ"ד דקורה משום מחיצה ל"מ קורה למעלה מכ', אי"ז משום דבעינן גם היכר, דא"כ מ"ט סגי במיעוט טפח, הרי אין היכר פחות מד',[[16]](#footnote-17) אלא הוא דין בפנ"ע דלא אמרינן יורד וסותם ביותר מכ', ובזה הוא דס"ל דסגי במיעוט טפח דהקורה במקומה ל"ה למעלה מכ', ובכה"ג אמרינן יורד וסותם, ותו הוי מחיצה מעליא לכל המבוי, וע"כ לי"ב משום הא דאין מחיצה לפחות מד', וכמש"נ לעיל סוסק"ה לדון בזה.[[17]](#footnote-18)

לא] **אמנם** האמת יורה דרכו דד' הראב"ד מתפרשים בע"א, דהנה הרשב"א בסוגיין כתב, ז"ל, קורה משום מחיצה, וחודו החיצון סותם, והראב"ד ז"ל פי' משום מחיצה משום פתח, עכ"ל.

**ובפשוטו** הי' נראה דמש"כ הראב"ד דקורה משום מחיצה היינו משום פתח, היינו דזהו עיקר מה שאמרו בכ"ד דקורה משום מחיצה, דאי"ז משום מחיצה ממש, אלא הוא משום פתח.

**אך** לכאו' אי"ז מתישב בד' הרשב"א, דמשמעות דבריו, דלדעת הראב"ד דקורה משום מחיצה הינו משום פתח, אי"ז משום דחודו יורד וסותם, והרי לקמן ח' ב' אמרינן דלמ"ד דקורה משום מחיצה היינו דחודו יורד וסותם.

**ובע"כ** מזה, דלעולם מודה הראב"ד דמה שאמרו בכ"ד דקורה משום מחיצה אי"ז משום פתח, אלא הוא מחיצה גמורה משום דחודו יורד וסותם, ואך דס"ל דמה שאמרו הכא קורה משום מחיצה, אי"ז דומיא דעלמא, אלא הכא המכוון הוא דקורה משום פתח, - ואך דצ"ב דמנלי' להראב"ד דמה שאמרו הכא דקורה משום מחיצה, אי"ז מתפרש כמו בשאר דוכתי דהוא מחיצה גמורה דחודו יורד וסותם.

לב] **ונראה** פשוט דהראב"ד לטעמי' אזיל, שפירש דהא דתלינן לה הכא אם קורה משום היכר או משום מחיצה, היינו דלמ"ד דמשום היכר בעינן מיעוט ד' דאין היכר פחות מד' ולמ"ד דמשום מחיצה סגי במיעוט טפח, וע"כ ס"ל דאין לפרש דמה שאמרו דקורה משום מחיצה, היינו דהיא משום מחיצה גמורה דחודו יורד וסותם, דא"כ הרי הא דל"מ למעלה מכ', הוא משום דבעינן היכר קצת, והי' לנו להצריך מיעוט ד', דאין היכר פחות מד', וגם י"ל, דאף אם הוא דין בפנ"ע דלא אמרינן יורד וסותם למעלה מכ', יש להצריך מיעוט ד', דאין מחיצה לפחות מד'.

**וע"כ** פירש הראב"ד דמה שאמרו הכא דקורה משום מחיצה, היינו משום פתח, וכדעת רב בריש פירקין, ולפ"ז הרי דהא דל"מ קורה למעלה מכ', הוא משום דלמעלה מכ' לא מיקרי פתח, וע"כ שפיר סגי במיעוט טפח, שהרי הא דלמעלה מכ' לא מיקרי פתח, תליא בחלל הפתח עצמו, שהרי אף היכא דהקורה היא למטה מכ', מ"מ לפנים מן הקורה שהוא פרוץ עד לרקיע הוי חללו יותר מכ', והיינו משום דהא דאין פתח למעלה מכ', היינו דהפתח עצמו במקומו הוא למעלה מכ', (וכאשר כן הוא גם בפתחו של היכל, דהחלל לפנים מן הפתח הי' יותר מכ'), וע"כ אין מקום כלל להצריך שימעט לפנים מן הקורה, וז"ב.[[18]](#footnote-19)

1. והנה בחי' הגרע"א הק' על מש"כ התוס' בדעת רש"י, דלל"ק אף למ"ד דקורה משום מחיצה סגי במיעוט טפח ולא אמרינן דאין מחיצה לפחות מד', דא"כ מ"ט הוצרך התרצן לומר דמר סבר קורה משום היכר וכו', הרי להך מ"ד דטפח סגי א"צ טעם דאף אי משום מחיצה מותר כדס"ל להמקשן בפשיטות, וצריך לחדש רק דמ"ד בד' ס"ל דג"ז הוא הכלל אין מחיצה לפחות מד' וא"כ הול"ל בקיצור דכו"ע וכו' משום מחיצה, ומ"ד טפח ס"ל כסברת המקשן דכיון דהוי דופן לא מקרי מחיצה לפחות ד', ומ"ד ד' ס"ל דג"ז מקרי מחיצה לפחות מד', ועי' גם בקר"א ורש"ש שעמדו בזה.

   ומתו"ד ר"פ למדנו לישב לזה, דבאמת בהך דינא פליגי תרי לישני, דל"ק ס"ל דאף דקורה משום מחיצה מ"מ לא אמרינן בזה דאין מחיצה לפחות מד', ול"ב פליגא ע"ז וס"ל דאם קורה משום מחיצה אמרינן דאין מחיצה לפחות מד', ואשר ע"כ ל"ה מצי למידחי דכו"ע קורה משום מחיצה ופליגי אם יש בזה לדינא דאין מחיצה פחות מד', שהרי הך לישנא ס"ל בפשיטות דאם קורה משום מחיצה אמרינן דאין מחיצה לפחות מד', וע"כ הוצרך הך לישנא לפרושי דפליגי אם קורה משום היכר או משום מחיצה. [↑](#footnote-ref-2)
2. ולכאו' דבריו מתפרשים למש"כ שם ד' ב' דאף לענין שבת בעינן מחיצות הניכרות, ומה"ט הוא דלא אמרינן דכל העולם הוי רה"י מכח הא שהים מקיף אותו, עיי"ש, וה"נ הכא דכוותה.

   ויש להוסיף, דבזה מתפרש מש"כ הריטב"א לקמן פ"ז א' בשם מקצת רבותיו דאין אומרים פי תקרה יורד וסותם במה שיש תחתיו חלל יותר מכ' אמה, דאי"ז דין בפנ"ע מדיני פי תקרה, דכולי האי לא אמרינן יורד וסותם, אלא הוא משום דבעינן מחיצות הניכרות, וכל שהתקרה היא למעלה מכ' ולא מינכרא המחיצה, ל"מ, - אך צע"ק בל' הריטב"א דלא אמרינן בכה"ג פי תקרה יורד וסותם, ולהנ"ל הרי שפיר אמרינן בכה"ג פי תקרה יורד וסותם, ואך דאי"ז מועיל להתיר משום דאי"ז מחיצה הניכרת. [↑](#footnote-ref-3)
3. וכ"ה מבו' גם בד' הרשב"א לעיל ג' א' ובעבוה"ק שער א' פ"ג ה"ד שכתב דקורה רחבה ד' ובריאה דאמרינן בה פי תקרה יורד וסותם, ה"ה מתרת אף למעלה מכ'.

   ואמנם יש מקום לדחוק, דכל ד' הרשב"א שם קיימי לפ"מ דקי"ל דקורה משום היכר, ולא מצינו דלא אמרינן פי תקרה יורד וסותם ביותר מכ', אך למ"ד דקורה משום מחיצה, הרי דמהא דתנן דל"מ קורה למעלה מכ' יש ללמוד דלא אמרינן פי תקרה יורד וסותם למעלה מכ', ובאמת לדידי' אף היא רחבה ד' ובריאה ל"מ כשהיא למעלה מכ', וסמך לזה יש להביא ממש"כ הרשב"א לעיל ג' א' לדון דאף למ"ד דקורה משום פתח בעינן גם היכר, ולא הוכיח לזה מהא דאף למ"ד דקורה משום מחיצה ל"מ קורה למעלה מכ', ובע"כ דהי' מקום לפרש דהוא משום דלמעלה מכ' לא אמרינן יורד וסותם.

   אך בד' הרשב"א בריש מכילתין נראה להדיא דליכא אלא תרי טעמי לפסול בקורה למעלה מכ', או משום דליכא היכר, או משום דלא מצינו פתח יותר מכ', ובע"כ דהא דלמ"ד דקורה משום מחיצה ל"מ קורה למעלה מכ', הוא משום דליכא היכר. [↑](#footnote-ref-4)
4. ומשה"ק הרא"ש דאם מדינא אמרינן דפי תקרה יורד וסותם, מ"ט ל"מ למעלה מכ', ול"ה מצי לפרש דהוא משום דבעינן גם היכר, דומיא דלחי דל"מ אלא בדאיכא היכר, אף למ"ד דלחי משום מחיצה, דהו"ל מחיצה דאורייתא, נראה דהוא משום דאם מדינא אמרינן בזה פי תקרה יורד וסותם והוי זה מחיצה מעליא המועלת גם בשאר רוחות, דמי לצוה"פ שאמרו לקמן י"א א' דהיא מועלת אף למעלה מכ', וכתב הרא"ש בסימן י"ג דהוא משום דל"ב בה היכר, ושאני לחי, דאף דהוא משום מחיצה, מ"מ כיון דמדרבנן ל"מ לחי במקום דבעינן מחיצה גמורה, ואינו מועיל אלא במחיצה רביעית, ע"כ אי"ז מועיל אלא בדאיכא היכר, וכמש"כ כן באבנ"ז סימן רע"א סקי"ב וסימן רצ"א סק"א, ועד"ז כתב הגרע"א בתשו' מהדו"ק סו"ס י"ח. [↑](#footnote-ref-5)
5. והנה אמנם למש"כ התור"פ והריטב"א לקמן שם בדעת רש"י דהתם איירי דגם דפנות המבוי אינם גבוהים י', ניחא דע"כ דוקא התם צריך להגבי' כשיעור משך מבוי, ומשא"כ הכא דכל הגריעותא היא בקורה עצמה, - וי"ל עוד דאף למשמעות ל' רש"י שלפנינו שם דאיריי דרק הקורה עצמה אינה גבוהה י', עי' בחזו"א סימן ס"ה סקנ"ז שדקדק כן מדבריו, מ"מ התם גרע טפי דכלפי המקום הגבוה שאין הקורה גבוהה י' ממנו, אין עלי' תורת מחיצה, וע"כ בעינן להגבי' כשיעור משך מבוי, ומשא"כ הכא, דכל דמיעט ד' ואמרינן בה יורד וסותם, הויא מחיצה מעליא אף לשאר המבוי.

   אך כ"ז אינו מתישב היטב בל' רש"י, שפירש דטעם הא דהכא ל"ב למעט כשיעור משך מבוי, הוא משום "דבהיכר בעלמא סגי", וטעם זה אינו מתישב ללישנא בתרא דלאביי לא אמרינן יורד וסותם ביותר מכ', - והאמנם די"ל דמש"כ רש"י לה"ט דבהיכר בעלמא סגי, הוא לדעת רב יוסף, אך לדעת אביי הוא מתפרש בע"א, וכנ"ל, אך יש להעיר לפ"ז דמ"ט לא פירש"י אלא הא דלרב יוסף סגי הכא בטפח והתם בעינן ד"ט, וטפי הו"ל לפרושי מ"ט לאביי סגי הכא בד"ט והתם בעינן ד"א, שהרי לרב יוסף הוא מתישב בפשיטות טפי, דכל הא דל"מ למעלה מכ' הוא משום דליכא היכר, וסגי בהיכר טפח, אך לדעת אביי נתחדש דאף דלמעלה מכ' ליתי' לדופן, מ"מ סגי בזה במיעוט ד"ט, ול"ד ללמטה מי' דבעינן מיעוט ד"א, וכנ"ל. [↑](#footnote-ref-6)
6. אמנם הנה בחי' המאירי לקמן י"ד ב' כתב בהא דלחיים שאמרו גובהן י' טפחים, ז"ל, והאי דנקטי שיעור י', מפני ששיעור מועט שבגובה מבוי הוא י' טפחים, ועוד דלענין פסק לחי משום מחיצה ואין מחיצה פחותה מי', עכ"ל, ומבו' בדבריו דלמ"ד דלחי משום היכר, ליכא למיתי עלה מכח הא דאין מחיצה פחותה מי', וכל הא דבעינן שיהא הלחי גבוה י', הוא משום דגובה מבוי י' טפחים, - והך מילתא דהא דבעינן שיהא הלחי גבוה י' טפחים הוא משום דגובה מבוי י' טפחים, כה גם בפיהמ"ש להרמב"ם שם, וכ"כ הרע"ב שם, וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-7)
7. אך ראיתי להעיר בזה ממש"כ הריטב"א לקמן י"ד א', במה שאמרו שם דמחיצה שהגדיים בוקעין בה אינה מחיצה, ז"ל, וא"ת כל מאן דאמר קורה משום מחיצה היאך מתרת והרי השוורים והגמלים בוקעין תחתי' וכו', עכ"ל, והרי דלמ"ד דקורה משום היכר ניח"ל הא דהיא מתרת אף דהגדיים בוקעין בה, ומשמע מזה דלמ"ד דקורה משום היכר ל"ב שיהא עלי' תורת מחיצה כלל, ול"ד ללחי דאף למ"ד דמשום היכר, ל"מ אלא כשיש עליו תורת מחיצה, ומה"ט ל"מ כשהגדיים בוקעין בו, וכמש"נ לעיל סקי"ד.

   ויש להוסיף, דהנה למש"כ הריטב"א לקמן פ"ז א' דלא אמרינן פי תקרה יורד וסותם ביותר מכ', צ"ע דא"כ מ"ט למ"ד דקורה משום היכר כל הא דל"מ קורה למעלה מכ' הוא משום דליכא הכירא, ותיפו"ל דלמעלה מכ' לי"ב תורת מחיצה כלל, כיון דאף בתקרה מעליא לא אמרינן פי תקרה יורד וסותם ביותר מכ', ולכאו' מוכח מזה כמש"נ בדעתו דלמ"ד דקורה משום היכר ל"ב שיהא עלי' תורת מחיצה כלל, - אך יש לדחות, דכיון דלמ"ד דמשום היכר ל"ב שתהא מחיצה גמורה, הרי דלזה מהני אף תקרה דלמעלה מכ', וע"כ כל הא דל"מ הוא משום דליכא הכירא, וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-8)
8. אמנם אי"ז מתישב היטב בד' הב"ח בסימן שס"ג אות ח', עיי"ש שכתב דגם למ"ד דלחי משום היכר, היינו דמכח זה הוא נידון משום מחיצה, וכתב דמה"ט ל"מ ברחב יותר מי', ומשמע מדבריו דההיתר הוא מכח דיש ע"ז תורת מחיצה, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-9)
9. ויש להוסיף, דהנה ממה שאמרו בסוגיין דלמ"ד דמשום מחיצה בעי למעט ד"ט ולמ"ד דמשום היכר סגי בטפח, מבו' דלמ"ד דקורה משום מחיצה, אינה מועלת אלא משום מחיצה, ול"מ מהניא משום היכר לחוד, וכ"ה מבו' גם בסוגיית הגמ' לקמן ח' ב', דלחד לישנא למ"ד דקורה משום מחיצה אסור להשתמש תחת הקורה ולמ"ד דמשום היכר מותר להשתמש תחת הקורה, והרי דלמ"ד משום מחיצה אין הקורה מועלת משום היכר לחודי', והיינו משום דס"ל דאין להתיר את המבוי אלא ע"י מחיצה ולא סגי בהיכר גרידא, וכמש"כ התוס' לקמן פ"ו א', - ולפ"ז מסתבר דהא דבעינן היכר קצת, לאו היינו דההיתר ע"י צירוף ההיכר, שהרי אין היכר מועיל להתיר, אלא היינו דלא התירו חכמים במחיצה גרועה זו, אלא כשהיא עושה היכר.

   ובעיקר מש"נ דלמ"ד דקורה משום מחיצה, אינה מועלת משום היכר לחוד, נראה דבזה מתפרש מש"כ התוס' לקמן ח' ב' וט"ו א', דלהך לישנא בסוגיין דאביי ס"ל דקורה משום מחיצה, כ"ש דלחי משום מחיצה, וצ"ב דמה ענין זל"ז, - ולפי הנ"ל נראה דהיינו, דכיון דקורה ל"מ אלא משום מחיצה ולא משום היכר, כ"ש דלחי לא יועיל משום היכר אלא משום מחיצה, דההיכר דקורה עדיף מההיכר דלחי, ואם קורה ל"מ משום היכר, כ"ש דלחי ל"מ משום היכר. [↑](#footnote-ref-10)
10. ובאמת י"ל דאף אי נימא דהא דלמ"ד דקורה משום מחיצה בעינן היכר קצת היינו דההיתר הוי ע"י צירוף המחיצה וההיכר, נמי בעינן שיהיו שניהם במקום אחד, וכיון דהמחיצה הויא ע"י חודו החיצון, בע"כ דגם ההיכר הוי שם, וע"כ לא מצינו למימר דהכירא מלגיו, דא"כ נמצא דהמחיצה וההיכר אינם במקום אחד. [↑](#footnote-ref-11)
11. אמנם הנה המאירי בריש מכילתין כתב דהא דל"מ קורה בפתח הרחב יותר מי', הוא משום דליכא היכר, וכ"נ בפי' ריו"נ שם, ולפי דבריהם ניחא דע"כ ל"מ בפתח זה קורה אף דקורה משום היכר. [↑](#footnote-ref-12)
12. אמנם הנה בד' הגר"א בסימן שמ"ה סי"ד ד"ה ואין נראה להדיא שפירש בדעת הרמב"ם, דהא דמהני קורה להתיר את המבוי, אי"ז משום דמדרבנן הו"ל רה"י, אלא היינו משום דכל דאיכא קורה לא גזרו חכמים לעשותו כרמלית, והו"ל מקום פטור, וכ"ה להדיא בד' הגאו"י לקמן י"ב א' ד"ה ממלא וי"ב ב' ד"ה והרמב"ם, ועיי"ש בגאו"י שצידד דלדעת הרמב"ם מותר לטלטל ממבוי שהוכשר בקורה לכרמלית.

    ויש להוסיף בזה, דהנה ראיתי שהקשו, דאם התירא דמבוי בקורה הוא משום דבכה"ג לא גזרו חכמים לעשותו כרמלית והו"ל מקו"פ, א"כ יהא מותר לטלטל ממנו לרה"ר, - ונראה פשוט דלק"מ, דהרי הא דאין מטלטלין בכרמלית אלא בד' אמות ואין מטלטלין ממנה לרה"י הוא אטו רה"ר, והא דאין מטלטלין ממנה לרה"ר, הוא אטו רה"י, וע"כ כיון דמקום שיש לו ג' מחיצות גזרו בו אטו רה"י אין מטלטלין ממנו לרה"ר, כ"ש שאם תיקנו בקורה דאין מטלטלין ממנו לרה"ר, ול"מ תיקון הקורה, אלא דעי"ז לא אתי לאחילופי ברה"ר ולא גזרו בו אטו רה"ר, - ונמצא דמבוי שתיקנו בקורה, לגבי טלטול בתוכו וטלטול ממנו לרה"י, הו"ל כמקו"פ, ולגבי טלטול ממנו לרה"ר הו"ל ככרמלית, וז"ב. [↑](#footnote-ref-13)
13. ובאמת הגר"ז בסימן שס"ה ס"ה כתב, ז"ל, ואם צד השני של הרחבה וכו' יעשו לחי וכו', וע"י לחי זה נעשית הרחבה מוקפת לדירה, "שהלחי נידון משום מחיצה" וכאלו עשה מחיצה להרחבה להקיפה לדירה, עכ"ל, ומשמע דכל הא דמהני הלחי לאשוויי היקף לדירה, הוא רק משום דקי"ל דלחי משום מחיצה, - אך צ"ע, דהרי רבא גופי' דס"ל דלחי משום היכר, קאמר לקמן שם דמהני הלחי לאשוויי היקף לדירה, ושמא אין מכוון הגר"ז להא דקי"ל דלחי משום מחיצה, אלא דאף אם לחי משום היכר, מ"מ מכח זה הוא נידון כמחיצה, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-14)
14. אמנם הנה בפירש"י בריש מכילתין כתב דהא דהרחב מי' אמות ימעט, הוא משום דזהו שיעור רוחב סתם פתחים וטפי מהכי לא מיקרו פתח אלא פירצה ואנן בעינן פתח, עכ"ל, ומשמע קצת מדבריו, דהא דל"מ הקורה, אי"ז משום דאין קורה מתרת את הפירצה, אלא משום דבעינן פתח.

    ונראה דרש"י וש"ר לטעמייהו אזלי, דרש"י לטעמי' לעיל ג' א' ד"ה קורה, דמשמעות דבריו דרנב"י דאמר דקורה משום היכר לא פליג על רב ביסוד ההיתר דקורה, ולפ"ז הרי דכ"ה דלדעת רב הוי עיקר ההיתר דקורה ע"י דהו"ל כפתח, וע"כ הוא דל"מ קורה למעלה מכ' דהוא יותר משיעור פתח, ה"נ הוא לדידן, וזה כמש"כ הגאו"י לעיל שם דהיתר הקורה הוי ע"י שיש בזה היכר דפתח, ואשר ע"כ ל"מ קורה בפתח הרחב יותר מי' דל"ה כפתח, ואנן בעינן פתח.

    אך הרשב"א וש"ר לטעמייהו, שנקטו בריש מכילתין דרנב"י דקורה משום היכר פליג על רב ביסוד ההיתר דקורה, דלרב קורה משום פתח, ולרנב"י קורה משום היכר, עיי"ש, ולפ"ז נמצא דלדעת רנב"י אין קורה משום פתח כלל, וע"כ הוצרכו לפרש דהא דל"מ קורה בפתח הרחב יותר מי', הוא משום דאין קורה מתרת את הפירצה.

    ויש להוסיף, דרש"י לטעמי' אזיל, דבדבריו לעיל ג' ב' בד"ה ולפירצת מבוי מבו', דדינא דמתניתין דהרחב מי' אמות ימעט, אי"ז מכח דינא דפירצת מבוי בי', וכמו שהרגיש בזה הגרע"א שם, וזה לטעמי' דהא דהרחב מי' אמות ימעט, אי"ז משום דהו"ל פירצה ואין לחי וקורה מתירין את הפירצה, אלא הוא משום דבעינן פתח, וכמש"נ. [↑](#footnote-ref-15)
15. והנה אמנם הגאו"י כתב ? הוסיף, דבגמ' אמרו לל"ב דהיכר של מעלה, ומשמע דמסברא לא סגי בטפח, ובעינן לטעם מחודש דהיכר של מעלה, וזה דלא כל"ק, ולדעת הראב"ד ניחא, דבאמת עד השתא קיימינן דאם משום היכר בעינן מקום חשוב דד"ט, והשתא אמרינן די"ל דסגי בטפח משום דהיכר של מטה וכו', ובע"כ דמכוון הגמ' דלמ"ד דמשום היכר הוא ד"ט, ולמ"ד דמשום מחיצה הוא טפח, אך הגאו"י כתב בדעת הראב"ד דלא כן, ולכאו' הוא דוחק גדול. [↑](#footnote-ref-16)
16. אך העירו דיש לדחות, דדוקא למ"ד דקורה משום היכר דבעינן היכר מעליא, הוא דאמרינן דלא סגי בהיכר טפח ובעינן היכר ד"ט, אך למ"ד דקורה משום מחיצה דסגי בהיכר קצת, סגי בהיכר טפח. [↑](#footnote-ref-17)
17. וי"ל דהראב"ד לטעמי' אזיל, דבחי' הר"ן לעיל ג' א' כתב בשמו, דהא דקורה למעלה מכ' פסולה, הוא אף כשהיא רחבה ד' ובריאה, ודלא כמש"כ הרשב"א שם דבכה"ג היא כשרה, כיון דהויא תקרה גמורה ואמרינן בה פי תקרה יורד וסותם, והרי דס"ל דלמעלה מכ' לא אמרינן פי תקרה יורד וסותם, וכמש"כ כן הריטב"א לקמן פ"ז א' בשם קצת רבותיו, וע"כ מה"ט הוא דל"מ קורה למעלה מכ' למ"ד דקורה משום מחיצה.

    אך באמת יש לפרש בד' הראב"ד שם בע"א, דאי"ז משום דלמעלה מכ' לא אמרינן פי תקרה יורד וסותם, אלא הוא משום דס"ל דבפתח המבוי שהצריכו חכמים היכר, אף המחיצה דפי תקרה ל"מ אלא בדאיכא היכר קצת, וע"כ הוא דל"מ כשהיא למעלה מכ' וליכא היכר כלל. [↑](#footnote-ref-18)
18. אמנם הנה הקר"א והשפ"א בסוגיין נקטו דגם לדעת רב דקורה משום פתח ולמעלה מכ' לא מיקרי פתח, יש להצריך מיעוט ד' מכח הא דאין מחיצה פחותה מד', עיי"ש, וצ"ע טובא וכנ"ל, דהרי הא דלמעלה מכ' לא מיקרי פתח תליא בחלל הפתח עצמו, ולא תליא בהמקום שלפנים מן הפתח, דלעולם הוא למעלה מכ'.

    ושמעתי לפרש בדבריהם, דס"ל דהא דאין פתח למעלה מכ' הוא משום דאין המשקוף ניכר, וכאשר כ"נ מהמבו' לעיל ג' א' דהי' מקום שיועיל בזה אמלתרא, וע"כ שפיר י"ל דלא סגי במה שחלל הפתח עצמו אינו למעלה מכ' והוא ניכר במקומו, אלא בעינן דלא יהא הפתח עצמו למעלה מכ' כלפי המקום ד' שלפנים מן הפתח, דכלפי זה הוא דחיילא תורת מחיצה על הפתח, דאין מחיצה לפחות מד', ודו"ק. [↑](#footnote-ref-19)