שטז ג
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / אורח חיים / סימן שטז - צידה

##### הלכות

##### **שבת**

##### סימן שטז

##### הלכות צידה

##### שיעור ג

# **שיעורי הלכה**

### שיעורים על סדר השו"ע

### מפי מו"ר הגאון

### רבי **רפאל צבי ובר** שליט"א

[סעיף ג] **כל שבמינו נצוד חייב עליו, אין במינו נצוד פטור אבל אסור, הלכך זבובים אע"פ שאין במינן ניצוד אסור מדרבנן.** הגה. ולכן יש ליזהר שלא לסגור תיבה קטנה, או לסתם כלים שזבובים בו בשבת, דהוי פסיק רישא שיצודו שם. ויש מקילין במקום שאם יפתח הכלי ליטלם משם יברחו.

## סגירת תיבה קטנה שיש בה זבובים

א] ב' דעות אלו הם דעת בעל התרומה והטור, דדעת בעל התרומה דאסור לסגור תיבה שיש בה זבובים, כיון דהוא פסיק רישא שצד את הזבובים [ויש ללמוד מזה, לאיסור בפסיק רישא באיסור דרבנן]. ודעת הטור דאין לחוש בזה, כיון דלא חשיב צידה דכשיפתח את הכלי הם יברחו.

## דין הנ"ל בתיבה גדולה, ודין פסיק רישא דלא ניחא ליה, בתרי דרבנן

ב] ובמ"ש הרמ"א 'יש ליזהר שלא לסגור תיבה קטנה', כתב המ"ב (ס"ק טו) "אבל תיבה גדולה סבירא ליה לרמ"א דלכו"ע שרי, דאפילו אם היה אדם עומד בתוכה לא היה יכול לתפסה בחד שחיה, וגם הוא דבר שאין במינו ניצוד". הרי דס"ל למ"ב להקל בפ"ר דלא ניחא ליה בתרי דרבנן, וכאן הרי אינו במין הניצוד, וכן לאו מטי בחד שיחייה ומשום כן שרי. ואיסור גרירת ספסל באופן שהוא פסיק רישא שיעשה חריץ, אף שהוא מקלקל והוי תרי דרבנן, מ"מ בעצמותו הוי מלאכה, ושאני התם דהוא מקלקל, משא"כ הכא דבעצם הצידה הוי תרי דרבנן דעת המ"ב להקל בזה.

ג] וידוע דדעת החזו"א להחמיר בזה, וכמ"ש (סי' סא ס"ק א) "מיהו עיקר ההיתר דתרי דרבנן, אינו מוכרע וכמ"ש שם ואין לו מקור מהגמרא" וכו'. אמנם לכאו' דברי הרמ"א כאן מוכרחים כן, מדכתב לאיסור רק בתיבה קטנה דהוא חד דרבנן, הרי דבתרי דרבנן שרי. אלא דהחזו"א כבר יישב ע"פ מה שביאר (סי' נב ס"ק טו) בביאור דעת הטור דאין בסגירת התיבה משום צידה, דאין לו שימוש בזבובים בעודם בתיבה, ולא מהני ליה מידי אלא כשיתפסם בידיו, וברגע שיפתח התיבה יברחו וע"כ לא חשיב צידה. ודעת בעל התרומות דמ"מ בעת שהם בתיבה הרי הם חשובים כניצודים. ולפ"ז כתב שם דאפשר דסובר הרמ"א להלכה כדעת הטור, ומ"מ ס"ל דבתיבה קטנה יכול לתפוס את הזבובים כשיפתחם, וע"כ אסור משום צידה, משא"כ בתיבה גדולה א"א לתופסם, ובתוך הכלי כיון שאין לו שימוש בהם באופן זה [משא"כ בדבורים דניחא ליה שיעשו שם דבש] ע"כ לא חשיב צידה כלל. ולפ"ז אין מקור להקל בפ"ר דל"נ ליה, בתרי דרבנן, כיון דס"ל בתיבה גדולה דלא הוי צידה כלל.

## בספק אם יש שם זבובים, ודין ספק פסיק רישא

ד] וכתב המ"ב (ס"ק טז) "והב"ח פסק להחמיר כדעה הראשונה וכן המ"א כתב דכן עיקר, וע"כ יש לראות להפריח הזבובים. ועיין בט"ז שהכריע דמכיון שהפריח הזבובים שראה בעיניו תו אין צריך לעיין ולדקדק אולי יש שם עוד איזה זבובים, כיון דזה לא הוי אלא ספק פסיק רישיה במילתא דרבנן, דהוא דבר שאין במינו ניצוד אין להחמיר כל כך".

דדעת הט"ז דכל ספק פסיק רישא באיסור דרבנן אפשר להקל בזה. ואין כוונתו משום ספיקא דרבנן לקולא, דמשום ספק בוודאי אין להקל במקום שיכול לברר אם יש איסור, ואף כאן יכול לעיין היטב אם נשארו זבובים, אלא סברתו דבאופן זה לא חשיב פסיק רישא, וכמבואר בבה"ל (ד"ה ולכן) דדייק דדעת הרמב"ן במלחמות להקל באופן זה אף בספק דאורייתא, ולכן מותר לשפוך מים קרים על כלי שאינו יודע כמה הוא רותח, אף דאם הוא רותח הרי הוא מצרף דאורייתא, דכל כה"ג אינו נידון כפסיק רישא, ודעת הט"ז דאין להקל בזה אלא באיסור דרבנן, והבה"ל נראה דנוטה להקל בזה אף באיסור דאורייתא.

ה] אמנם רעק"א (יו"ד סי' פז סעיף ו ד"ה בהג"ה) מסתפק בזה אם יש להקל בספק פסיק רישא [וכתב שם לחלק שזה דוקא בספק פס"ר הנ"ל אבל בספק פס"ר דלהבא כגון גורר ספסל שאינו ודאי שיעשה חריץ ודאי יש להקל שזה חשיב אינו מתכוין], ודעת הגר"ש שקופ (כתובות סי' ו) להחמיר בזה, דחקר שם בכל פסיק רישא, אם אסור משום שנחשב שמתכוון לפעולת האיסור, או שגם בפס"ר חשיב שאינו מתכוון, ומ"מ כיון שהוא פסיק רישא הרי מחוייב הדבר שפעולת עשייתו [שהוא מתכוין לה] תעשה גם אותו דבר שאינו מתכוין, ואין צריך להתכוון לתוצאה, וכגון בחיתוך ראש בע"ח דבוודאי הבע"ח ימות, דאפשר דכיון דיודע שימות הרי הוא מתכוון שימות, או דילמא שאינו מתכוון לכך, וא"צ להתכוון לזה, דמספיק שמתכוון לחתוך הראש, דכיון דהוא פעולה אחת עם המיתה הרי הוא פעולת איסור. ומסיק כשם כהצד השני, ולכך כתב דספק פסיק רישא הרי הוא ספק איסור, כיון שמתכוון לסגור את התיבה ואפשר שפעולה זו אסורה, ודווקא בספק דלעתיד דכיון דאינו מוכרח כגון שגורר ספסל ואינו יודע אם יעשה חריץ, אינו פעולה אחת אם החרישה, ואין איסור אלא כשמתכוון לחרישה, וכיון שלא מכוון שרי.

## פתיחת מקרר בשבת, בזמן שאינו פועל

ולכאו' יהיה תלוי בזה גם הדין אם מותר לפתוח מקרר בשבת בזמן שמכובה מחמת הטרמוסטט [במקררים הישנים בלא הבעיה הקיימת ברישומים דיגטליים], דהרי הוא כספק פסיק רישא דלשעבר, שאינו יודע אם מחמת שיפתח את המקרר ידלק, דאינו יודע מידת הקור העכשווית של המקרר. ולפ"ז דעת המ"ב כאן להקל בזה, אמנם בחוט שני (בקונטרס החשמל עמ' קצט) החמיר מחמת ספק פס"ר לשעבר וחשש באיסור תורה. אבל שמעתי שיש שדימו זאת למ"ש המ"ב לעיל (סי' רעז ס"ק ג) דאסור לפתוח דלת מאחורי הנר, שמא יכבה מהרוח, וכתב שם המ"ב "עיין במג"א סי' תקיד ס"ק י', דאפי' אם אין הרוח מנשב עתה, ג"כ יש לאסור דבכל רגע ורגע הרוח מנשב, וא"א להבחין בזה, ויש מקילין בזה, וכו'. הרי דס"ל להחמיר בזה [ואפשר דהוא משום גזירה], ואף בפתיחת מקרר יש לחוש. {א.ה. ויש להעיר דגם בביאה"ל לקמן סימן שכו סעיף ט ד"ה בדברים בתחילתו נראה דיש להחמיר דכתב שאסור לחפוף ראשו בדבר שהוא אינו יודע את טבעו אם הוא משיר השער, ואף דהוי ספק פסי"ר. (שמעתי מהגר"ש שפירא)}.

[סעיף ד] **פורסין מחצלת ע"ג הכורת (מקום שמתכנסים בו הדבורים לעשות דבש) ובלבד שלא יכון לצוד, וגם הוא בענין שאינו מכרח שיהיו נצודים כי היכי דלא להוי פסיק רישה.**

## סגירת כלי על דבורים, כשיש שם חור גדול

ו] וכתב המ"ב (ס"ק יח) בענין שאינו מוכרח. כגון שלא יהדק המחצלת על הכורת כ"כ כדי שיוכלו הדבורים על פנים לצאת בדוחק, או שיש בכורת איזה חור קטן ויכולים לצאת משם, ואע"ג שאין נראה להדיא להדבורים ע"י זה, אפ"ה שרי דקיי"ל כר"ש דדבר שאין מתכון מותר, וכו'. והוסיף בבה"ל (ד"ה ובלבד) דבדווקא כתב 'חור קטן', דבחור גדול אף במתכוון לכך שרי, דאינם נצודים כלל.

והנה לעיל בבה"ל (סוד"ה שהם) הסתפק בכגון זה אם מותר להכניס צפור וכדו', לבית שדלתו פתוחה, והביא מהתוספתא "הצד צבי לחצר שיש לה שני פתחים פטור',' ומשמע דפטור אבל אסור, והקשה שם מדברי מהר"י טץ (מובא בשערי תשובה ס"ק יח), שהתיר בצרעים להכניסם לכוונת, ותירץ שכל שאין במינו ניצוד שרי, ולפי"ז מובן הביה"ל שהיקל בחור גדול. ולעצם החומרא במינו ניצוד ראיתי בבדי השולחן (סי' קכא ס"ק א) שמצינו בצידה בתוספתא שכתוב פטור והכוונה למותר.

[סעיף ה] **צבי שנכנס לתוך הבית ונעל אחד בפניו, חייב. נעלו שנים פטורים. אין אחד יכול לנעול ונעלו שנים, חייבים.**

## דין שנים שעשו, ואם איסורו מן התורה או מדרבנן

ז] ומבואר כאן הדין דשנים שעשו, דכל שזה יכול וזה יכול פטור אבל אסור, ואם שניהם אינם יכולים חייבים, וכתב המ"ב (ס"ק כא) "פטורים. דכתיב 'ואם נפש אחת תחטא בשגגה מעם הארץ בעשתה', העושה את כולה ולא העושה את מקצתה, וא"כ כיון שכל אחד בפני עצמו יכול לנעלו הרי כל אחד אינו עושה אלא מקצתו".

ובשנים שעשו אע"פ דפטורין מ"מ אסורין, וברעק"א (בהגהות על הרמב"ם פ"א הט"ז) הסתפק באיסור זה דאפשר שהוא מן התורה, ולשיטתו הוא במה דס"ל (בשו"ת סי' ח) דכל מתעסק אסור מן התורה ואין הפטור אלא מקרבן, וה"ה כאן מסתפק דאין הפטור אלא מקרבן. וכן מבואר בהגהות החת"ס (סי' רסו) דהביא סברת המקור חיים דאין איסור לחמר בשני סוסים בדבר שיכול סוס אחד לבדו, דבאדם כה"ג פטור אבל אסור ובבהמה מותר לגמרי, ובתו"ד המקור חיים שם מבואר דפטורו מקרבן, אבל איסורו מן התורה, והחת"ס חולק עליו שם דבכל שני סוסים הרבה פעמים רק סוס אחד הוא הנושא, וע"כ אין פה שנים שעשאוה.

אמנם דעת החיי אדם (ח"ה כלל ט ס"ט) דאיסורו מדרבנן, וכן דעת התפארת ישראל (בכלכלת שבת) וכן דעת האבנ"ז (יו"ד סי' שצג אות ט) ודייק כן מלשון הרמב"ם דכתב דפטור, וידוע מה שהקדים הרמב"ם דכל מקום שאומר פטור הרי הוא פטור אבל אסור. וכן מדוייק בסתימת לשון המ"ב דאיסורו מדרבנן, ונ"מ לחולה שיש בו סכנה לעשות הקל הקל תחילה ע"י שנים שעשו שאם הוא מדרבנן עדיף לעשות ע"י שנים.

## שניהם יכולים, אך עושים זאת באופן שאין יכולים לבדם

ח] אלא דצריך להיות באמת במצב של שניהם יכולים, וכתב הבה"ל (ד"ה אין) "ואפי' אם היה בעל כוח גדול, אלא שעושה באופן שהוא לבדו לא היה יכול לעשותו, כגון שעושה באצבע אחת שצריך לסיוע האחר, נמי מקרי אינו יכול וחייב [תו"ש בשם התו' פרק המצניע וכ"כ הרשב"א והרמב"ן עי"ש] ולפ"ז צריך לדקדק לנושאו באופן שגם בפני עצמו יכול לנושאו כן, ובדר"כ כשנושאים שנים יחדיו הרי כל אחד ממעיט בכוחו, ואם כן יהא אסור מהתורה.

**דינים העולים**

1. דעת בע"ת דאסור לסגור תיבה קטנה שיש בה זבובים, כיון שהוא פסיק רישא של צידה [אף שהוא איסור דרבנן, כיון שאינו ממין הנצוד] ודעת הטור דלא חשיב צידה, דכשיפתח את התיבה יברחו. ולהלכה דעת הב"ח והמ"א וכן סתם במ"ב להחמיר בזה.
2. דעת הרמ"א דאין לדעת בע"ת אין איסור אלא בתיבה קטנה, אבל בגדולה שרי. ולדעת המ"ב כיון דהוא פסיק רישא בתרי דרבנן, כל כה"ג שרי. ודעת החזו"א דאין להקל בזה, ושאני תיבה גדולה דלא חשיב צידה, דמיד יברחו, אבל בתיבה קטנה אפשר לתופסם מיד כשיפתח.
3. דעת הט"ז להקל בספק אם יש שם זבובים, דהוא ספק פסיק רישא באיסור דרבנן [ולא משום ספיקא דרבנן לקולא, דשאני הכא דיכול לבדוק, אלא דסמך ע"ז באיסור דרבנן], ודעת הבה"ל נוטה להקל בזה אף בדאורייתא וכדעת הרמב"ן במלחמות, אמנם רעק"א מסתפק בזה, ודעת הגרש"ש להחמיר בזה.
4. פתיחת מקרר בזמן שאינו פועל, ואפשר שיתחיל לפעול, דעת החוט שני לאיסור, וי"א שאפילו למקילים בספק פס"ר כאן חמיר טפי [עפ"י השו"ע סי' רעז].
5. מותר לסגור דבורה וכדו', בתיבה שיש בה חור גדול, דלא חשיב צידה כלל, ולעניין מינו ניצוד נסתפק הביה"ל ובספר קצות השולחן בהערות נוטה להקל גם במינו ניצוד.
6. שנים שעשו. כשכל אחד יכול לבדו, פטור אבל אסור. זה אינו יכול וזה אינו יכול, חייבין. ובשניהם יכולין, הסתפק הרעק"א שמא איסורו מן התורה, וכן מבואר במקור חיים, אמנם דעת התפארת ישראל, והחיי אדם, והאבנ"ז, וכן סתימת המ"ב דאיסורו מדרבנן.
7. שניהם יכולים, ונושאים ביחד באופן שאינם יכולים לבדם [וכגון באצבע] חשיב שאינם יכולים וחייבים, וע"כ גם באופן שנושאים שנים יחד עבור חולה, יש ליזהר להפעיל כוח טוב, שכל אחד יכול לישא זאת לבדו.

**השיעור נמסר בביהכ"נ "בית ציון ואהל אית"ן", נוה יעקב, ירושלים.**

ניתן לשמוע בקול הלשון [טל': [PHONE_REMOVED] או [PHONE_REMOVED] או [PHONE_REMOVED], קוד 1-3-2-2-6, ובשידור חי ביום ה' 22:30].

**נכתב ע"י הרב ש. מ. שליט"א והיה למראה עיני מו"ר שליט"א**

**השיעור נמסר בביהכ"נ "בית ציון ואהל אית"ן", נוה יעקב, ירושלים.**

ניתן לשמוע בקול הלשון [טל': [PHONE_REMOVED] או [PHONE_REMOVED] או [PHONE_REMOVED], קוד 1-3-2-2-6, ובשידור חי ביום ה' 22:30].

**נכתב ע"י הרב ש. מ. שליט"א והיה למראה עיני מו"ר שליט"א**