11 יא. נבילה שאינה ראויה לגר
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב מאיר קאופמן / ענינים כלליים

בס"ד כ' אב ס"ט

**חלק גדול מהדברים ראיתי בספר מגלת ספר על יור"ד ותיקחנו משם**

**בדין נבילה שאינה ראויה לגר ושלא כדרך אכילה**

א] נבילה שאינה ראוי לגר אלא לכלב

ב] האם יש איסור דרבנן באינו ראוי לגר ובדין אחשביה

ג] בדין שרץ שרוף לרפואה ובדין אחשביה באכילה לרפואה

ד] בדין נבילה שאינה ראויה לגר שחזר ותיקנה

ה] בנבילה שאינה ראויה ועומדת שיתקנו אותה

ו] בדברי הרמ"א בעור הקיבה שיבש כעץ והאחרונים בזה

ז] בדין אינו ראוי מחמת תערובת ובדין אפשר להפריד ע"י חומרים כימים

ח]מה חשיב שלא כדרך לענין חולה

**המורם מהנ"ל**

**נבילה שאינה ראוי לגר אלא לכלב**

א]עיין גמ' בע"ז ס"ז דנבילה שאינה ראויה לגר מותרת דהינו אפילו שראויה לכלב ונחלקו תנאים על מה הפסוק מדבר דעת ר"ש שזה אפילו אם זה היה ראוי מעיקרו ודעת ר"מ שזה רק בסרוחה מעיקרא אבל אם זה היה ראוי לא פוקע מזה איסורו אלא אם זה אינו ראוי לכלב ובגמ' מבואר שיסוד ההיתר של נטל"פ מצד נבילה שאינה ראויה לגר והנה להלכה וודאי קי"ל שנטל"פ מותר ולפ"ז בפשוטו קי"ל כר"ש שנבילה שאינה ראויה לגר מותרת אמנם הנודע ביהודה סימן כ"ו יצא לדון לחלק שאפילו שקי"ל שנטל"פ מותר אבל נבילה שאינה ראויה לגר אסור אמנם עיין טור ושו"ע סימן ק"ג ס"ב דמובא מהרשב"א שנבילה שאינה ראויה לגר מותר אפילו כשזה בעינו וכן נקטו להלכה הפר"ח והיד יהודה והחזו"א סימן קט"ז

**האם יש איסור דרבנן באינו ראוי לגר ובדין אחשביה**

ב]והנה עדיין יש לדון האם זה היתר רק מדאוריתא אבל מדרבנן אסור או שגם מדרבנן מותר והנה כתב הרמב"ם פי"ד ממאכלות אסורות הי"א דאם אכל אוכל האסור לאחר שהסריח והבאיש ובטל מאוכל אדם הרי זה פטור עכ"ל ומשמע שיש איסור מדרבנן וכן נקטו המנחת כהן והמשנה למלך והאחיעזר ח"ג ס' ל"ג הביא כן מהשאגת אריה אמנם דעת הפר"ח והחזו"א סימן קט"ז סק"ז שאין איסור אפילו מדרבנן והוכיחו כן מהרשב"א שהובא בשו"ע שם שבאינו ראוי שנפל בתערובת אפילו אם האיסור הוא הרוב מותר ומבואר שאין אפילו איסור דרבנן ועיין חוו"ד ופמ"ג מה שכתבו לישב הסתירה בין זה לר"מ אמנם האחרונים הנ"ל נקטו שאין איסור כלל והרמב"ם זה מצד בל תשקצו

והנה לעניין חמץ בפסח כתב הרא"ש שאפילו אם הוא נפסל קודם הפסח אסור לאוכלו בפסח מצד אחשביה ולכאורא לפ"ז היה מקום לאסור כל נבילה שאינה ראויה לגר שבאכילתו הוא מחשיבה אמנם בפשוטו ברשב"א הנ"ל מבואר שאין בזה אחשביה ובטעם הדבר עיין חזו"א שם ד"ה ודין שביאר שכיון שמתי שזה היה לא ראוי פקע איסורו א"כ אפילו שהיום הוא מחשיבו אין סיבה לאוסרו דזה כמו בשר שנפל מהשמים שאין לו דין נבילה משא"כ חמץ שזה לא צריך את המצב הקודם אלא מציאותו היא סיבה לאסרו מצד עכשיו ועד כמה שעכשיו הוא מחשיבו כאוכל והרי זה מציאות של חמץ ממילא זה סיבה לאוסרו [**הוספה ניסן ע"ז:** בעיקר הדין אחשביה בחמץ מבואר גם בפוסקים בביאור הרמב"ם פ"ד מחמץ ה"י עיין מ"ב תמ"ב ס"ד והנה בר"ן פרק כל שעה מבואר שחמץ שנפסל מאכילת כלב מותר באכילה דהינו שלא ס"ל לדין אחשביה וראיתי לדון שיש מקום לומר שלגבי ההיתר של אינה ראוי לגר לא שייך אחשביה דיסודו דרגא של חשיבות אוכל ולא הפקעה מהשם אוכל ואם הוא מחשיב אבל עדין הדר מצד עצמו לא ראוי לגר ויתכן שהרא"ש ס"ל שבאיסורי הנאה אין היתר של אינו ראוי לגר כמו שהאריך הגר"ח בספרו ורק נטל"פ יש ההיתר ע"ש הטעם והר"ן כתב מפורש שיש היתר של אינו ראוי לגר ולכן תמה למה צריך נפסל מאכילת כלב וחידש מצד שראוי לחמע אמנם החזו"א נקט כר"ן ולכן הקיל באינו ראוי לחמע וכן סתימת הפוסקים ביור"ד שגם באיסורי הנאה יש היתר דאינו ראוי לגר ובכל אופן כולם העתיקו את הרא"ש שיש בזה אחשביה]

**בדין שרץ שרוף לרפואה ובדין אחשביה באכילה לרפואה**

ג]והנה כתב הרמ"א ביור"ד סימן קנ"ה שמותר לשרוף שרץ ולאוכלו לרפואה ומקורו מהמרדכי ומבואר שם שהיתרו מצד שלא כדרך ודעת המרדכי שם שאין איסור מדרבנן לאכול איסורי אכילה שלא כדרך אמנם אנן קי"ל שרק לצורך חולה מותר וכן העתיק הרמ"א שלצורך חולה אפילו שאין בו סכנה מותר וצ"ע הרי לכאורא שרץ שרוף זה נבילה שאינה ראויה לגר וא"כ פקע איסורו ולמה שזה יהיה אסור לא לצורך רפואה ועיין יד אברהם שם שהביא כן להקשות מהמנחת יעקב וע"ש שכתב לישב שאם סתם אדם אוכלו יש כאן אחשביה וזה אסור מדרבנן והסכים עמו האחיעזר שם אמנם זה צ"ע מהשו"ע שהתיר אפילו אם זה רוב בתערובת ויתכן שכאן שמלכתחילה שורפו כדי לאוכלו בצורה של אחשביה חשיב שזה ראוי לגר לכל הפחות מדרבנן [וכל זה אם אכילה לרפואה חשיב אחשביה וכדלקמן] וצ"ע

אמנם יש להעיר עוד דהיד אברהם שם דן שאחד שאוכל לרפואה זה לא אחשביה וכתב שמה שמותר לרפואה זה לא מצד ההיתר של חולה אלא מצד שכה"ג אין אחשביה וכן נקט בשו"ת אגרות משה או"ח ח"ב סימן צ"ו אמנם אין זה במשמעות הרמ"א אלא שזה ההיתר של חולה בדבר שזה שלא כדרך וכן הוא מפורש שם בביאור הגר"א אמנם עיין חזו"א או"ח סימן קט"ז סק"ח שדן לגבי גלולות שמעורב בהם חמץ וכתב שאין בזה אחשביה כיון שאין כונתו לאכול החמץ אלא התרופה שבזה ומשמע שאם התרופה עצמה תהיה חמץ כן יהיה בזה אחשביה וצ"ע והיה מקום לומר שאכילה של גלולה שזה בליעה בעלמא ושלא כדרך אכילה לא שייך בזה אחשביה

והנה יש מקום לדון בגלולות שאוכלים אותם בתור ויטמנים דהינו לתוספת בריאות האם כה"ג זה כמו רפואה שאין בזה אחשביה או שכה"ג זה כן אחשביה כאוכל שזה עצמו חלק ממטרת האוכל וצ"ע בזה

**בדין נבילה שאינה ראויה לגר שחזר ותיקנה**

ד]יש לדון בנבילה שאינה ראויה לגר וחזרו ומיתקו אותה עד שנהית ראויה האם חוזר לאיסורו או לא ויסוד הספק האם פקע מהחפצא שם נבילה או שיש לזה שם נבילה אלא שבמצב זה שזה אינו ראוי אין איסור לאוכלו וכמו בביטול ברוב בתערובת לח בלח שזה וודאי שהדבר בעצמותו איסור שהרי אם ירבה יהיה חוזר ונעור ורק שבמצב של התערובת זה מותר ומצאנו שנחלקו בזה האחרונים דהחוות דעת סימן ק"ג כתב שזה לא חוזר ונאסר אמנם בשו"ת הגר"א קוטלר בתשובה על זאלטין האריך לנקוט כדבר פשוט שזה חוזר ונאסר וכמדומה שלא הביא ראיה לדבריו ועיין רא"ה וריטב"א בע"ז ל"ט שכתבו מפורש שזה לא חוזר ונאסר ולכן נתקשו שהדין שדבר חריף אסור בנטל"פ הרי זה כבר נהיה היתר וביארו הדין של חילתית שזה דבר בעין שהוא לא נטל"פ ע"ש בריטב"א ונתישב בזה קושית האבני נזר סימן פ"ז סק"ד

ועיין פמ"ג בשער התערובת ח"ג פ"ו ד"ה עוד שכתב שאיסור שנפסל מאכילת אדם ונפל להיתר חריף שכאן זה לא יאסר מצד הדין שמחליה לשבח כיון שזה רק סברא בנטל"פ שהדבר בעצמו ראוי ולא פוקע איסורו ורק שבתערובת הוא פגום א"כ כה"ג שהוא לא פגום זה לא אוסר אבל כאן שזה בעצמו לא פגום ופקע איסורו אין זה חוזר ונאסר ובפשוטו אם הדין שנבילה שחזרה ונהיתה ראויה היא נאסרת א"כ גם בכזה מקרה שהטעם היה נהיה ראוי זה היה חוזר ונאסר ומוכח שס"ל כחוות דעת וכן עיין חזו"א סימן קט"ז סק"ב שכתב שבדין ראוי לחמע זה רק אם מערבים הדבר בעצמו ולא אם מניחים אותו ליד העיסה שזה יגרום החמצה ולכאורא כל זה שייך אם ננקוט שבאינה ראויה לגר פקע איסורו ולא חוזר ונאסר ורק כאן שביכול לחמע לא פקע איסורו לכן שייך לומר שגם כה"ג לא חשיב שזה עומד לחמע אהל אם נימא שכל שחלק חזר ונהיה ראוי לאכילה אסור א"כ חלק זה שמחמע לכאורא חוזר לאיסורו ולמה שזה לא יאסור וז"ב בדעתם [וכמדומה שכן הוא מפורש בנודע ביהודה חיור"ד תנינא סימן נ"ז שזה לא חוזר לאיסורו]

**בנבילה שאינה ראויה ועומדת שיתקנו אותה**

ה] אמנם עדין יש לדון במקום שמלכתחילה כשזה נפסל זה עומד שיתקנו אותו ויחזרו ויעשו אותו לראוי ובחוות דעת שם כתב שכה"ג לא פוקע ממנו שם נבילה וגם בזמן שהוא לא ראוי הוא נבילה גמורה אלא שיהיה על זה ההיתר של אכילה שלא כדרך וזה שייך לשיטתו שבאינו ראוי לגר פוקע לגמרי וא"כ כאן שלא פקע אין ההיתר כלל אמנם לאלה שנקטו שזה חוזר ונאסר ובהכרח שזה היתר ביחס למצב הזמני לא מסתבר שמה שעומד לתקנו זה מחשיב שכבר עכשיו יש לזה שם נבילה אמנם יתכן שדברים שזה דרך שימושם כגון קמח שעומד לאפותו כה"ג לא פוקע איסורו כלל וכמו שכתב החזו"א יור"ד סימו י"ב סק"ז

ועיין פסחים מ"ה שפת שעיפשה ונפסלה מאכילת אדם שהיא עוברת בפסח והקשה הר"ן מה זה שונה מכל האיסורים שאם זה לא ראוי לאכילת אדם שפוקע איסורו ותירץ כיון שזה ראוי לחמע ועיין חוו"ד הנ"ל שלמד מזה שכל שהוא עומד לתיקון או לתקן בו מאכלים אחרים לא פוקע ממנו איסורו וכן למד מזה החזו"א סק"ב ד"ה כתב הר"ן ע"ש [אמנם עיין נוב"י יור"ד תנינא סימן נ"ז שהדין של ראוי לחמע זה דין מיוחד בחמץ כיון שהתורה אסרה שאור אמנם באחיעזר ח"ב סי"א תמה על זה דהרי גם בתרומה וטבל מבואר במשניות הדין של שאור]

והנה מבואר בגמ' שאפרוח שיצא מביצת טריפה הוא מותר כיון שהתהליך של האפרוח שמתחילה הביצה מסריחה וזה נהיה עפרא בעלמא והקשה החזו"א יור"ד סימן י"ב סק"ז הרי זה עומד להיות אפרוח וא"כ מה זה שונה מעומד לחמע בו עיסות אחרות או קמח שלא ראוי לאכילה ועומד לאפותו וכתב בתחילה לחלק שזה תלוי האם מינו עומד לכך ורוב הביצים עומדים לאכילה ולא לאפרוחים ואחרי זה כתב דחיסרון בישול לא חשיב חיסרון אבל כאן שזה פנים חדשות זה חיסרון ולכאורא הכונה שמה שעומדים לתקן זה סברא שלא פוקע זה רק אם הוא חוזר להיות מתוקן כמו שהוא אבל אם הוא עצמו לא יהיה מתוקן אלא הדבר החדש שנוצר ממנו חשיב שהוא לא עומד להיתקן וממילא פקע איסורו ועיין אחיעזר ח"ב סי' י"א סק"ה

ולכאורא אם נימא שנבילה שאינה ראויה לגר שחזרו ותיקנו אותה חוזרת לאיסורו א"כ מה איכפת לן שזה פנים חדשות אבל מעולם לא חל היתר בעצם השם נבילה עד כמה שזה יהיה ראוי ובפשוטו מוכח שיסוד הדין הוא הפקעה בעצם אמנם יתכן שבאמת יש הלכה ששינוי מפקיע איסורים אמנם צ"ע למה צריך להגיע שזה עפרא ועיין סוגיא דאיסור שנשתנה שביארנו שלולי זה זה היה נאסר כי זה נגרם מאיסור ורק כאן דעכשיו זה מותר לא חשיב שזה נגרם מאיסור ודו"ק

והנה בפשוטו כל זה אם הוא עומד לתקנו ולא שאפשר לתקנו וכן הוא בלשון החזו"א שם שצריך שיהיה מינו עומד לכך אמנם ע"ש עוד ביאור אמנם עיין אחיעזר ח"ב סימן י"א שהאריך לחלק בין נפסל מאכילת אדם ששם מה שיש אפשרות לתקנו זה מספיק כדי שלא יפקע לבין נפסל מאכילת כלב שזה סברא שזה עפרא בעלמא שכה"ג כל שבפועל זה לא עומד לתקנו פקע איסורו ולכאורא הריטב"א שהקשה בחילתית שכיון שבליעה זה נטל"פ למה זה חוזר לאיסורו ע"י דבר חריף וצ"ע הרי כה"ג מלכתחילה זה לא פוקע כי אפשר להחזירו לראוי ומשמע שזה לא סיבה ויש לחלק וצ"ע בכל זה

**בדברי הרמ"א בעור הקיבה שיבש כעץ והאחרונים בזה**

ו]והנה עיין רמ"א סימן פ"ז ס"י שהביא מהשבולי הלקט שעור הקיבה שמיבשים אותו ונעשה כעץ וממלאים אותו חלב שמותר להשתמש בו מאחר שאין בו לחלוחית של בשר וכן כתב הש"ך סימן קי"ד סקכ"א שחוטי בשר שיבשו כעץ שמערבים בכרכום מותר להשתמש בזה וצ"ב טעמו של דבר ועיין נוב"י סימן כ"ו שביאר שזה מצד שזה נהיה נפסל מאכילת כלב וכה"ג פקע איסורו וזה לשיטתו שצריך אינו ראוי לכלב אבל החזו"א סק"א כתב שלדידן שקי"ל שמספיק אינו ראוי לגר ה"ה כאן

אמנם הפמ"ג שם וכן הפתחי תשובה הביא מהחתם סופר שזה נשאר בשר ואם חוזר ומרככו מותר ויש שלמדו מצד שס"ל שנבילה שאינה ראויה לגר שחוזר וניתקן זה חוזר לאיסורו אמנם בפשוטו הביאור כמבואר בחזון איש שם והאריך בזה המגילת ספר שכיון שמלכתחילה זה עומד שיעמידו בזה גבינה ויחזור ויתרכך לכן לא פקע מזה תורת אוכל וצ"ב דעת החולקים ועיין חזו"א שם

**בדין אינו ראוי מחמת תערובת ובדין אפשר להפריד ע"י חומרים כימים**

ז]החוות דעת כתב סימן ק"ג שאיסור שעירבו בו דבר מר כיון שהוא מצד עצמו ראוי לאכילה לא פקע ממנו איסורו ויש בזה רק את ההיתר של שלא כדרך ואם יחזרו וימתקו אותו זה יחזור לאיסורו אמנם החזו"א סק"ג ד"ה לר"מ וכן סק"ח בדינים העולים נקט פשוט לא כך אלא שגם כה"ג לא פקע איסורו אמנם שם בסק"ג התנה שאם אפשר להפרידו מהאוכל זה לא מתיר האיסור ורק אם זה התמזג יחד שאי אפשר להפרידו חל על זה היתר

והנה יש לעיין באפשר להפרידו ע"י חומרים כימים האם זה סברא שלא חל על זה היתר או שזה לא נחשב דבר טבעי וממילא פקע איסורו ומסתבר שאם זה עומד לכך וודאי שלא פקע איסורו אמנם באינו עומד לכך יש לדון והנה משך כל הדורות שלא היה אפשריות אלו וודאי שזה לא סיבה לאסור אמנם היום שזה דבר שכך דרך התעשיה יש לדון ועיין קובץ תשובות מהגרי"ש אלישיב שליט"א ח"א סימן מ"ט שהביא שבשו"ת דברי מלכיאל ח"ד סימן כ"ה(ב) סק"ו נקט שזה אסור אמנם הביא שבשו"ת חזון נחום סימן מ"ו מבואר שזה מותר וראיתי מביאים שבדבריו שם מבואר שדיבר על חמץ קודם הפסח שזה סיבה שלא יחול איסור אבל אם כבר חל איסור זה לא סיבה להפקיע האיסור וצ"ב מהיכי תיתי לחלק כך אמנם צ"ע שהרי ע"י חומרים כמים אפשר להפריד כל דבר וא"כ בטלת כל ההיתר המובא בראשונים של תערובת דבר מר וצ"ע

והנה השו"ע סימן תמ"ב ס"י כתב שדיו שמעורב בו חמץ קודם הפסח מותר להשתמש בו ומבואר לכאורא שע"י תערובת זה מתיר האיסור ודלא כחוות דעת והנה במ"ב מובא שאם עשו את זה בפסח זה אסור וראיתי שיש שהוכיחו מזה שתערובת לאחר שחל האיסור זה לא מתיר ודבר זה ברוכא דטעם המ"ב כיון שזה כבר נאסר בהנאה לא חל היתר כלל זמן שלא שרפו אותו וכדין אפר של איסורי הנאה

**ס"ק זה תיקנתי והוספתי אייר ע"א**

**מה חשיב שלא כדרך לענין חולה ובהיתר שלא כדרך**

ח]והנה מבואר בגמ' בפסחים דאיסורי אכילה ואיסורי הנאה חוץ מע"ז וכלאי הכרם ובשר בחלב אם אוכלם שלא כדרך או נהנה מהם שלא כדרך אין לוקין עליהן ומבואר בגמ' שאיסורי הנאה שלא כדרך מותר להנות לצורך חולה והנה בפשוטו נקטו הראשונים שוודאי שיש איסור מדרבנן שלא כדרך אלא שהתירו באיסורי הנאה לצורך חולה והרמב"ן בתורת האדם הובא בר"ן שם ובריטב"א ובתשב"ץ ח"ג סימן נ"ח למד מזה שה"ה כל איסורי דרבנן מותר להנות מהם לצורך חולה אלא שכתב שאין מכאן מקור להתיר לאכול איסור דרבנן לצורך חולה שזה יותר חמור והר"ן כתב שיש גם מקום לומר שלהנות כדרך מאיסור דרבנן זה יותר חמור מאשר שלא כדרך מאיסור דאוריתא ועיין ברמ"א יור"ד סימן קנ"ה ס"ג שפסק כשיטת הרמב"ן

והנה עיין ש"ך שם סקי"ג שכתב שבאיסורי אכילה מותר לאכול שלא כדרך אפילו שלא לצורך רפואה דהינו שאין בזה שום איסור והנה צ"ע דבגמ' מבואר שהאוכל חלב חי פטור ומשמע שיש איסור דרבנן וכמו שדיקו כל הראשונים לגבי איסור הנאה שזה אסור ורק יש היתר מיוחד לענין חולה והנה באמת המרדכי נקט שהגמ' אומרת פטור והכוונה ומותר אמנם מפורש שלפ"ז גם באיסורי הנאה זה כך ולפ"ז אין שום מקור לדברי הרמב"ן שמותר איסורי הנאה דרבנן כדרך לצורך חולה והרמ"א הרי פסק להקל ובהכרח שלא ס"ל כמרדכי וצ"ע הכרעת הש"ך בזה

אמנם יש לדון שאיסור אכילה שלא כדרך או איסור הנאה באכילה שלא כדרך ששם כן אפשר להקל לצורך חולה דבאכילה שלא כדרך אין את החומרא של הרמב"ן ועיין רמ"א שכתב שמותר לשרוף שרץ ולאוכלו לצורך רפואה חוץ מע"ז ומבואר שגם באיסור הנאה התיר אכילה שלא כדרך ועיין ביאור הגר"א שכתב מפורש שההיתר הוא מצד דין חולה שמותר איסורים שלא כדרך וכן פסק בחכמת אדם סימן פ"ח ס"ג ע"ש

והנה כתב הנודע ביהודה קמא יור"ד סל"ה שבליעה לא חשיב שלא כדרך ולפ"ז לכאורא גלולות שיש בהם איסור חשיב בליעתן אכילה כדרך ואסור לבולעם אפילו לצורך חולה ורק אם יעטפם בנייר שזה כסיב דמבואר בגמ' שזה לא דרך אכילה מותר כן ראיתי מביאים מזרע אמת ח"ב יור"ד סימן מ"ז [ובחכמת אדם סימן פ"ח נסתפק בזה] אמנם יתכן שכאן שזה דבר שאי אפשר לאוכלו בצורה של אכילה מחמת צורתו חשיב שלא כדרך וכן נקט במנחת שלמה סימן י"ז ואין הסברא מוכרחת וצ"ע בזה אמנם גלולות מרות דבפשוטו וודאי שזה אכילה שלא כדרך א"כ לצורך חולה מותר אמנם צריך גדרי חולה וצ"ע החזו"א סימן קט"ז שדן לענין גלולות ולא כתב שזה שלא כדרך שמותר לצורך חולה ואולי דיבר גם בויטמנים שזה לא חולה

אמנם בפשוטו גלולה קשה שאין בה שום טעם זה נחשב נבילה שאינה ראויה לגר שאין בה איסור אכילה כלל ולפחות באיסורי אכילה אין מקור לאסור בזה ולענין חולה בצירוף כל הנ"ל וודאי שיש מקום להקל בזה

ונסתפקתי באיסור דאוריתא שיש ביטול ברוב אלא שמדרבנן זה לא בטל האם חשיב שזה איסור דרבנן שמותר לצורך חולה או שכיון שיסוד האיסור הוא דאוריתא חמיר ולא עינתי בזה בפוסקים

ועיין מה שכתבנו בדין הרחקות בחולה דלכאורא משמע ברשב"א שלענין סכנת אבר מותר לעשות איסורים דרבנן כמו לענן שבת ולכאורא ה"ה כל אכילת איסור מדרבנן וצ"ע

**המורם מהנ"ל**

א]אוכל אסור שנהיה אינו ראוי לכלב לכו"ע פקע איסורו

ב] אם נהיה אינו ראוי לגר וראוי לכלב הנוב"י נקט בדעת הרמב"ם שזה אסור אמנם ברשב"א ובר"ן מבואר שמותר וכן נקטו כל האחרונים

ג]המנחת כהן והמשנה למלך ועוד אחרונים נקטו שיש איסור מדרבנן ודיקו כן מהרמב"ם והחזו"א והפר"ח נקטו שאין איסור מדרבנן והוכיחו כן מהרשב"א שנפסק בשו"ע

ד]אם אוכלו בצורה של אחשביה החזו"א נקט שאין איסור אלא בחמץ בפסח ולא בשאר איסורים אמנם היד אברהם ושאגת אריה והאחיעזר ועוד אחרונים נקטו שיש בזה איסור מדרבנן מצד אחשביה

ה]באוכל לרפואה ביד אברהם והאגרות משה נקטו שאין בזה אחשביה ובחזו"א משמע קצת שיש בזה אחשביה

ו]נבילה שהיתה אינה ראויה לגר וחזרה ונתקנה בריטב"א ורא"ה מבואר שלא חוזר לאיסורו וכמדומה שכן הוא דעת רוב האחרונים והגר"א קוטלר נקט שזה חוזר ונאסר

ז]אם עירבו הנבילה אם דברים מרים והיא בעצמה נשארת ראויה החוות דעת נקט שלא פקע איסורה ואם יחזרו ויתקנו התערובת וזה יהיה אכילה כדרך יהיה אסור והחזו"א נקט שזה נהיה מותר

ח]אם אפשר להפריד התערובת גם לחזו"א זה נשאר באיסורו ובאפשר להפריד ע"י חומרים כימים הדברי מלכיאל נקט שזה אסור ובחזון נחום נקט שאם כבר חל איסור זה לא ניתר אבל אם עדין זה לא נאסר כגון חמץ קודם פסח זה לא חוזר ונאסר ולכאורא באינו עומד לכך הדברים מחודשים לדון כך

ט]נבילה שנהיתה אינה ראויה ועומדת לחזור ולתקנה בצורה של פנים חדשות כגון נבילה שנפלה בדבש ובתחילה זה נהיה עפרא בעלמא זה וודאי לא חוזר לאיסורו והחזו"א והאחיעזר נקטו שאם זה חוזר ונהיה ראוי ע"י הפרדה של חלק מהחומרים בצורה כימית זה פנים חדשות ומותר ע"ש

אייר ע"א

י]מבואר בגמ' שאיסורי אכילה והנאה שלא כדרך פטור ודעת המרדכי שגם מותר ודעת רוב הראשונים שאסור ובפשוטו כן פסק הרמ"א סימן קנ"ה והש"ך נקט שבאיסרי הנאה אסור ובאיסורי אכילה מותר וצ"ע להקל בזה

י"א]מבואר בגמ' שאיסורי הנאה שלא כדרך מותר לחולה והרמב"ן למד מזה שכל איסור הנאה דרבנן מותר לצורך חולה אפילו כדרך וכן נפסק ברמ"א אמנם באכילה כדרך אסור אפילו לחולה ובאכילה שלא כדרך מותר לצורך חולה בין באיסור אכילה ובין באיסור הנאה [ועיין ביאור הגר"א סוף סימן קנ"ה דכתב שאם אפשר להשיג בהיתר לא התירו וכתב שנחלק בזה אם המג"א ע"ש]

י"ב] בענין נטילת גלולות שיש בהם חשש איסור יש לדון להתיר כי זה אינו ראוי לגר וכן יש לצדד שזה אכילה שלא כדרך ואם כורכים בנייר כתב בזרע אמת שזה וודאי שלא כדרך ולצורך חולה וודאי מותר

י"ג]יתכן שלצורך סכנת אבר וודאי הותר לעבור על איסור דרבנן אפילו אכילה כדרך וצ"ע בזה

**הוספה [ניסן ע"ז]**

בעיקר הנידון לסוך בבורית שנקטו הפוסקים לאסור מצד סיכה כשתיה צ"ע דבפשוטו היו מערבים בזה אפר וזה ודאי נהיה אינו ראוי לאכילת אדם ופקע מזה שם אוכל ומצד אחשביה הרי זה כמו אוכל שרק ראוי לסיכה שאין לו שם אוכל וכמבואר בחזו"א שזה פטור מעשר וצ"ע בזה עוד מבואר חידוש שלרחוץ בחומר שמנקה הגוף חשיב סיכה דהיה מקום לומר שרק דבר שמעדן הגוף שמעונינים בפעולת ההבלעה אסור

**הוספה ניסן ע"ח:**

ובאמת בראשונים הוכיחו מהדין של חטטים ביוה"כ שבמקום צער מותר סיכה כשתיה והמחנה אפרים באמת דן שכה"ג שזה לא לעדן הגוף לא חשיב סיכה כשתיה ולגבי איפור יש יותר מקום לדון שזה לא נבלע בגוף ואין זה ענין לסיכה כשתיה ועיין ספר שערי המועדים הלכות פסח שהאריך בזה