קידוש יג
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / אורח חיים / סימן רעא עד רעג - קידוש

**שיעורי הלכה**

### שיעורים על סדר השו"ע

### מפי מו"ר הגאון

### רבי רפאל צבי ובר שליט"א

הלכות קידוש

##### **או"ח סימן רעא סעיף טז - יו**

##### **שיעור יג**

[סעיף טז] לא יטעמו המסובים קודם שיטעו המקדש אם הם זקוקים לכוסו ששופך ממנו לכוסות שבידם ריקנים או פגומים, אבל אם היו להם כוסות יין שאינם פגומים רשאים לשתות קודם שישתה המקדש.

## לשפוך לכוסות המסובין לפני ששותה בעצמו שאז הכוס נפגמה

ומקור דין זה הוא מהירושלמי בברכות (פרק ו הלכה א והו"ד בתוס' בפסחים קו, א ד"ה הוה) שאסורים המסובים לטעום עד שיטעום המברך, ומבואר שם דדווקא באופן שהכוס שלפני המסובים פגומה צריך לחכות ולא לשתות עד שהמקדש יתקן את הכוסות שלפניהם, אך אם הכוסות שלפניהם אינם פגומים יכולים המסובים לשתות מהכוס שלפניהם.

והנה מפשטות לשון השו"ע נראה שמוזג לכוסות האחרים קודם ששותה בעצמו, וכן מבואר במשנ"ב בסמוך (ס"ק פב) דשופך לכוסות המסובין קודם שישתה המברך. ומבואר דהתירו לו להפסיק בין הברכה לשתיה ולמזוג לכוסות שלהם בשביל שלא יהיו כוסותיהם פגומים.

וצ"ע מדוע התירו לו לעשות כזה הפסק בין הברכה לטעימה, הרי יכול לשתות תחילה ואח"כ להוסיף יין ולתקן את כוסו ואז יכול למזוג לכוסות המסובים, ומכאן יש להוכיח שעדיף שהמסובין ישתו מכוס שלא נפגמה מעולם, ולא לשתות מכוס שהייתה פגומה ונתקנה [ואולי י"ל דדווקא כשבא לתקן כוס אחרת אין ראוי לתקנה ע"י כוס שתוקנה פגימתה, והכא הרי בא לתקן את הכוסות הפגומים שלפני שאר המסובים, ויל"ע].

אמנם צריך להקפיד כשהוא שופך מכוסות לכוסות של שאר המסובים שיישאר בכוסו שיעור רביעית, כמו שנתבאר לעיל במשנ"ב (ס"ק נא) שדעת כמה ראשונים שצריך שישתה מכוס שיש בה רביעית. ונראה שאם ע"י שישפוך לכוסות המסובים לא יישאר לו שיעור רביעית עדיף שישתה מכוס שיש בה שיעור רביעית, ושהמסובים ישתו מכוס פגום, וכ"כ בשש"כ (פרק מח הערה עז).

## אם זקוקים לכוסו כשיש לפני המסובים כוס פחותה מרביעית

והנה מבואר בשו"ע שאם המסובין זקוקים לכוס של המקדש כי הכוסות שבידם ריקנים או פגומים, צריך שימתינו המסובים מלשתות עד לאחר שישתה המקדש מכוסו. ומלשון השו"ע משמע שרק אם הכוסות ריקנים אז הם זקוקים לכוס של המקדש, אך אם יש להם מעט יין בכוס שאינו פגום, אף אם אין להם שיעור רביעית, הם אינם צריכים את הכוס של המברך, ויכולים לטעום אף קודם שיטעם המקדש.

אמנם בספר שש"כ (פרק מח הערה עד) נקט בפשיטות שאם אין בכוסות של המסובים שיעור רביעית הרי הם צריכים לכוס של המקדש, ואסור להם לטעום מהכוס קודם שהוא טועם ממנה.

ונראה לבאר דהשש"כ נקט בכוונת השו"ע שמש"כ שאם המסובים זקוקים לכוסו, היינו שהם צריכים שהמקדש יוציא אותם בכוסו ידי חובת קידוש, וא"כ אם אין לפניהם כוס עם שיעור רביעית הרי הם זקוקים לכוסו של המקדש, אך באמת נראה דכוונת השו"ע שזקוקים לכוסו היינו שזקוקים שימזוג להם יין לכוס שלהם, וכגון שהכוס שלפניהם ריקנית או פגומה, והם צריכים שהמקדש ישפוך להם מהכוס שלו כדי שיוכלו לטעום מכוס שאינו פגום, ורק אז הם צריכים להמתין עד לאחר שישתה, אך כשיש לפניהם כוס שאין לה שיעור הרי הם יכולים לשתות מהיין שלפניהם, וא"כ הם אינם צריכים להמתין שהמקדש ישתה מכוסו [וכמו שמצינו שיש חילוק בין שתיית המסובים מכוס שאין בה רביעית, לבין שתיה מכוס פגום, דנתבאר לעיל (סעיף יד) ששתיית כל המסובין מצטרפת לשיעור כמלא לוגמיו, אך לא מועילה שתיית המסובים בכוס פגום, ומוכח שאם שותה מכוס שאין בה רביעית לא הוי כשתיה מכוס פגום].

ולפי זה יוצא שאם יש לפני המסובין כוס שאינה פגומה ויש מעט יין בתוכה יכולים לשתות מיד, אף קודם שיטעום המקדש, דחשיב שאינם זקוקין לכוסו [אכן יש לדון דיתכן שאף אם יש בכוס פחות מרביעית חשיב שזקוקים לכוסו, דהוי כמו שהכוס פגומה כיון שאין שֵם 'כוס' בפחות מרביעית].

## בקבוקי יין המונחים על השולחן

כתב החוט שני (פרק פה ס"ק ז) שבישיבות שיש בקבוקים על כל השולחנות א"צ לשתות דווקא מהכוס של המברך ויכולים לשתות מהבקבוק עצמו, והיינו שאותם בקבוקים נחשבים ככוס של ברכה והברכה חלה אף עליהם. ובזה לכו"ע אינם צריכים להמתין עד שיטעום המקדש כיון שיש בבקבוק שיעור רביעית. אכן בחוט שני שם כתב דאפילו הכי ראוי דלכתחילה יטעמו מעט מהכוס של המברך.

ונראה לבאר דבריו ע"פ מה שהבאנו בשיעור הקודם מדברי הט"ז שהובאו במשנ"ב (ס"ק עח) דמי שקידש על היין ונשפך לו הכוס, אם היה יין מוכן לפניו בכלי על השולחן או על הספסל בעת הקידוש ודעתו היה לשתות ממנו אחר כך דאינו צריך לקדש שנית, ומבואר שהקידוש חל אף על היין שבכלי לפניו, וא"כ שפיר יכול לשתות מהיין שבבקבוק שלפניו, דהוי כמו שמונח לפניו כוס.

[סעיף יז] אין צריך לשפוך מהכוס של המברך לכוסות יין שלפני המסובין אלא אם כן היו פגומים שאז צריך לשפוך לכל כוס וכוס כדי שישתו כולם מכוס שאינו פגום.

ומבואר בדברי השו"ע דלכתחילה צריך שישתו המסובים מכוס שאינו פגום. אמנם בשו"ע לעיל (סימן קפב סעיף ד) מובא ב' דעות אם צריך לתקן כוס פגום שלפני המסובים, וברמ"א שם ציין לדברי השו"ע כאן שסתם דלכתחילה צריך לתקן את כוסות המסובים, וכן סתם השו"ע בסימן קצ (סעיף א).

## שתיית המסובים מכוס המברך אחר שהוא שתה ממנה

כתב השעה"צ (ס"ק פט) שאם שותים כולם מכוס של ברכה, אף על גב שהמקדש שותה בתחילה מהכוס ונפגמה הכוס על ידי שתייתו, חשיב ששותים מכוס שאינו פגום, דחשובין כמקדש גופא, וכ"כ המשנ"ב לעיל (סימן קפב ס"ק כד) דכיון דמתחילה היה כוס שלם כולהו כחד חשיבי.

אכן מצאנו דהט"ז לעיל (סימן קפב ס"ק ד) חולק וכתב שם דראוי שיהיה לפני כל אחד מהמסובין כוס שאינו פגום, משום שאם צריכים לשתות מכוסו של המברך חשיב כשתיה מכוס פגום, והיינו שראוי לכתחילה שלא ישתו כולם מהכוס של המברך כי זה נחשב שתיה מכוס פגום [ויש להעיר בדבריו מדוע כתב שצריך שיהיה כוס לפני כל אחד ואחד ולא כתב שיתקן את כוסו ע"י שיוסיף עוד יין לכוס, ומוכח לכאורה כמו שנתבאר לעיל דלכתחילה עדיף לעשות קידוש על יין שאינו מתוקן].

והנה מצינו בשו"ע לקמן (סימן תעב סעיף ט) שכוס שיש בה הרבה רביעיות שותין ממנו בני אדם כמנין רביעיות שבו, ובמשנ"ב שם (ס"ק לא) דקדק דמשמע דשרי שישתו כמה אנשים מאותה כוס, ואע"ג דבעינן לכתחילה כוס מלא וכוס שאינו פגום, הכא שלראשון היה כוס מלא וכולם באו מכח הראשון שרי, והוסיף עוד בשם הגר"א דהמחבר רק עיקר דינא אתי לאשמועינן שאפשר לעשות כן, אך לכתחילה ודאי בעינן כוס שאינה מלא שאינו פגום. והטעם הראשון במשנ"ב הוא כעין מש"כ השעה"צ כאן דאם כולם שותים מאותה כוס חשובים כמקדש עצמו, אך נראה שהטעם השני חולק על הביאור הראשון, ואולי דעת הגר"א כדעת הט"ז דאם אחרים שותים אפילו מהכוס של המברך חשיב שתיה מכוס פגום ולכן פירש דדברי השו"ע עיקר דינא אתי לאשמועינן אך באמת חשיב שתיה מכוס פגום [ואפשר דאין ראיה משם דהתם בעינן שישתו כולם מדין ד' כוסות ולכן כתב הגר"א שלא נחשבת שתייתם מכוס שאינו פגום משום שאי אפשר להחשיבו כשתיה אחת, אך במקום שהשומעים שותים רק מדין שתיית המסובין מסתבר טפי שהכל יחשב כשתיה אחת ויל"ע].

ובחוט שני (שם) כתב לחדש שכמו שאם שותים כולם מכוס של ברכה לא חשיב שתיה מכוס פגום, ה"ה שאם מוזג מכוסו לכוסות אחרים ריקניים א"צ לתקן כיון דחשיב כאילו כולם שותים מכוסו.

ולמעשה מנהג העולם שהמקדש מוסיף יין לכוסו קודם שמחלק למסובים כדי לתקן את הכוס קודם שמוזג לכוסות שאר המסובים. ויש שנוהגים לשפוך מהכוס של המקדש לתוך הבקבוק יין שעל השולחן, ולכאורה בזה נחשב ששותים כולם מיין פגום כיון שהם שותים מהכוס שלהם ולא מהכוס של המברך, ובשתייתו של המקדש הרי נפגם היין, וביותר דלפי מה שנתבאר לעיל מהחוט שני שהיין שבבקבוק נחשב ככוס עצמו, הרי מדינא יכולים לצאת בשתיית היין מהבקבוק, ועל ידי שהמקדש שופך מהכוס שלו הפגומה הרי מקלקל את היין שבבקבוק.

אכן מצינו בשו"ע לעיל (סימן קפב סעיף ה) שאם החזיר יין של כוס פגום לקנקן, היין שבקנקן כשר דקמא קמא בטיל, וא"כ י"ל דאף אם שופך מכוסו לתוך הקנקן אינו פוסל את היין. אמנם מבואר שם במשנ"ב (ס"ק כז) דהיתר זה של קמא קמא בטיל היינו בדיעבד, אך לכתחילה יש לתקן את היין קודם ששופך לכוס. אמנם מבואר במשנ"ב שם (ס"ק כח) דאמרינן קמא קמא בטיל דווקא אם היין שבקנקן יותר מהיין שבכוס, וא"כ אפשר לסמוך על זה רק אם יש בבקבוק יותר יין ממה שיש לו בכוס.

ולמעשה יש לדון אם עדיף שישתו המסובים מהכוס שלפניהם או מהבקבוק, או שעדיף שיתקן את הכוס ששתה ממנה ע"י שיוסיף לה יין ויחלק אח"כ לשאר המסובים. ולפי מה שביארנו לעיל דהתירו להפסיק קודם השתיה כדי שישתו המסובים מכוס שאינו פגום, א"כ יתכן דהכא עדיף שישתו מהבקבוק עצמו שהוא יין שלא היה פגום ונתקן.

**הדינים העולים:**

1. אם יש לפני המסובים כוסות פגומים שופך מכוסו לכוסות המסובים קודם שהמקדש שותה ממנה, ואסור להם לשתות קודם שיטעם המקדש. אך צריך שישאר בכוסו שיעור רביעית.
2. אם יש כוסות אם מעט יין לפני המסובין נראה מפשטות השו"ע שאין צריך למזיגת המקדש, ויכולים לטעום קודם שתיית המקדש.
3. בקבוקי יין שמונחים על השולחן נחשבים כמו כוסות ויכולים לטעום מהם אף קודם שיטעום המקדש, אך כתב החו"ש שלכתחילה עדיף שימזוג המקדש מכוסו אחר שתיקן את הכוס.
4. אם שותים מהכוס של המקדש לא חשיב טעימה מכוס פגומה דכולה חדא שתיה, אך הט"ז החמיר בזה, ובחו"ש חידש שאפילו אם שותים המסובים בכוסות אחרים לא חשיב ששותים מכוס פגום.
5. מנהג העולם להחזיר מהכוס לבקבוק ויש לעשות כן רק אם תיקן קודם את היין ע"י שהוסיף מעט יין לכוס.