צב ה ו ז
קטגוריות: שו_ע / יורה דעה / הלכות תערובות בב_ח - הרב שמשון פרידמן

הקדמה

האם בישל במקצת טעון מו"ש בכולו

**בגמ'** זבחים פ' דם חטאת צו: רב יצחק בר יהודה הוה רגיל קמיה דרמי בר חמא וכו', בעא מיניה בישל במקצת כלי טעון מריקה ושטיפה או אין טעון וכו' א''ל מסתברא כבגד מה בגד אינו טעון כיבוס אלא מקום הדם אף כלי אינו טעון מריקה ושטיפה אלא במקום בישול, א''ל מי דמי דם לא מפעפע בישול מפעפע וכו', ועוד תניא חומר בהזאה ממריקה ושטיפה וכו', א''ל אי תניא תניא וטעמא מאי אמר קרא ואם בכלי נחשת בושלה ואפילו במקצת כלי ע"כ, ושם תד"ה בישל וז"ל תימה מאי קמבעיא ליה ומאי ס''ד דרב יצחק אי כשמקצת כלי על האש שמבשל בו חם ושאר הכלי צונן קמבעיא ליה אם כן מאי קאמר בישול מפעפע הא לא מפעפע בכוליה כלי, ואי בשכל הכלי חם פשיטא דמפעפע בכוליה ובעי מריקה ושטיפה, ואי קמבעיא ליה אי מפעפע בכוליה כלי או לא, אם כן בשאר איסורים נמי תיבעי ליה עכ"ל, מבואר בתוס' שעיקר הספק בגמ' אי בישול במקצת כלי מפעפע בכוליה כלי או לא, רק שהניח בקושיא למה לא איבעיא ליה הכי בכל האיסורים.

האם ילפינן משם לשאר איסורים

**והנה** לענין חטאת איפשיטא דבעי מריקה ושטיפה בכולו, דילפינן מקרא כמבואר בגמ', אולם שם בהמשך מבואר שבתרומה לא בעי מריקה ושטיפה בכל הכלי אלא במקום הבישול בלבד, ומעתה יש לדון מה הדין בכל האיסורים האם דינם כחטאת דבעי מריקה ושטיפה בכל הכלי, א"ד דינם כתרומה דלא בעי מו"ש אלא במקום הבישול בלבד, והכי נמי לא בלע הכלי רק במקום הבישול בלבד ואינו מפעפע בכל הכלי, ונחלקו בזה הראשונים[[1]](#footnote-1), דעת הסמ"ג הביאו ב"י דהתם פשטינן שמפעפע בכל הכלי שהרי חזינן שחטאת בעי מו"ש בכל הכלי[[2]](#footnote-2), ודעת מהר"ם שאדרבה מוכח מהתם שאינו מפעפע בכל הכלי, דמדאיצטריך קרא בחטאת שצריך מו"ש בכולו, ע"כ אינו מפעפע בכולו ובחטאת הוא גזה"כ שצריך מו"ש ע"ש, וכן הוא בביאור הגר"א ס"ק כ"ו ע"ש, ודעת הסמ"ק שהאיבעיא לא איפשטא ונשאר בספק וכן נפסק להלכה.

בחוו"ד דחה ראית המהר"ם

**והנה** מה שהביא המהר"ם ראיה משם שאינו מפעפע בכל הכלי מדאיצטריך קרא גבי חטאת, עיין חוו"ד שדחה ראיה זו, דלולי קרא הו"א אף שמפעפע בכוליה כלי, מ"מ מהני מו"ש במקצתה דכבולעו כך פולטו[[3]](#footnote-3), קמ"ל גזה"כ שצריך מו"ש דוקא במקום הבליעה ולהכי איצטריך קרא[[4]](#footnote-4), ועיקר האיבעיא אי פשטה בכוליה כלי או לא, דאי לא פשטה כלל פשיטא דאין צריך מריקה ושטיפה בכולו, וא"כ אדרבה יש ללמוד מדברי הגמ' דבישול במקצת פשטה בכל הכלי, ולפ"ז גם מה דאמרינן בתרומה שאין צריך מו"ש בכל הכלי אינו ראיה דלא פשטה בכוליה כלי, דהתם משום כבלעו כך פלטו.

ק' הפלתי מ"ש כלי מחתיכה

**והנה** עיקר נידון צ"ב, דהנה נתבאר שהגמ' הסתפקה אי בישול במקצת מפעפע בכל הכלי או לא, ומזה נובע נפק"מ לענין טיפה שנפלה על הקדירה מבחוץ, דאי נימא שמפעפע בכל הכלי, ה"ה טיפה שנפלה על הקדירה מבחוץ מפעפע בכל הכלי, ואי נימא שאינו מפעפע רק במקום הבישול, טיפה שנפלה בחוץאינו נבלע כי אם במקום הנפילה, וספק זה צריך ביאור טובא, דהנה בחתיכה מקצתה ברוטב נחלקו רש"י ור"י אי דינו ככולו ברוטב [לענין טיפה שנפלה עליו שמתערב בכל הקדירה], ומעתה בשלמא לרש"י נוכל לומר שכמו שבחתיכה מקצתה ברוטב חשיב כצלי ואינו נבלע אלא כדי נטילה, ה"ה מקצת בישול לא חשיב כי אם כצלי ואינו נבלע אלא במקומו, אבל לפי ר"י מאי מספקא לן הא הקדירה מקצתה ברוטב ופשיטא שמפעפע בכל הקדירה, וע"כ מוכח מזה שיותר מתפשט בחתיכה ממה שמתפשט בכלי, וא"כ ק' להיפך מה הצד שהטיפה שנפלה על הקדירה בחוץ מפעפע בכל הקדירה, הא לענין חתיכה פשיטא לן שכל שאין הבל הקדירה אינו נבלע יותר מכדי נטילה, ולמה יש צד שטיפה שנפלה על הקדירה מפעפע בכל דופני הקדירה, כן הק' הפלתי ס"ק יב', ורצה לדון שבאמת טעם הפעפוע משום שחלב הוא דבר שמן ומפעפע בכל הכלי ע"ש, אלא שזה תמוה דמה ענין זה לגמ' דזבחים.

דרכו של החוו"ד

**ועיין** חוו"ד ס"ק י"ד והמבואר בדבריו דכאן אין ענינו כלל למח' רש"י ור"י, דאפי' לר"י לא חשיב כמקצתה ברוטב כיון שאין הבישול שולט על כל דופני הקדירה דאינו אלא מבפנים, לכן גם לר"י יש לומר שאינו מפעפע בכל הכלי מחמת שמקצתה ברוטב, ומה שיש צד שמפעפע בכולו היינו מצד תכונת הכלי, שהרי חזינן שאין הבלוע בחתיכה יוצא בלי רוטב, אבל הבלוע בכלי יוצא לאוכל בלי רוטב, וממילא מה שפשטה בכל הכלי כשבישל במקצתה הוא מתכונת הכלי שמה שנבלע בה פשטה לכל הכלי, וממילא ה"ה נפלה בחוץ כיון שנבלע במקומה ממילא פשטה לכל הכלי דכיון שהוא מחמת תכונת הכלי אין נפק"מ בין מקום ההבל למקום שחוץ להבל, כן נראה בביאור הדברים ע"פ החוו"ד הנ"ל[[5]](#footnote-5).

מ"ש מתחיבת כף שאין צריך לשער כנגד כל הכף

**עוד** יש לדון כאן מה שנתבאר לקמן סי' צ"ד ס"א שאם תחב מקצת כף בתבשיל צריך לשער כנגד מה שתחב בקדירה, וי"א שצריך לשער כנגד כולו משום שחם מקצתו חם כולו ע"ש, והכא מבואר שיש צד שבכלי הבליעה מפעפע בכולו, וא"כ למה לא אמרינן שצריך לשער כנגד כולו, וע"ש בש"ך שאף שחם מקצתו חם כולו מ"מ אינו מוליך בליעתו בכולו, ועיין פמ"ג שם בביאור דברי הש"ך דלא ק' מהכא שהבליעה מפעפע בכל הכלי הבליעה, דלא אמרינן חם מקצתו חם כולו לענין להוליך הבליעה בכולו, אבל לעולם כשהכלי כולו חם ממש הוא מוליך הבליעה בכולו, אלא שבפמ"ג שם הביא שבמ"א סי' תנ"א ס"ק כד' מבואר שמה שמבואר כאן שהבליעה מפעפע בכל הכלי, היינו רק לענין שנבלע בכל הכלי, אבל אינו מפליט מכולו ע"ש, והסברא ק' מאד שהרי ע"כ אם נבלע ומתפשט בתוך הכלי ממילא לעולם חוזר ומפליט בכל הכלי שהרי ע"כ הבליעה נמצא בכל מקום בכלי וצ"ע.

שיטת הב"י בדעת הסמ"ג

**בב"י** הביא דעת הסמ"ג שנקט שהגמ' פשטה שבישול במקצת מפעפע בכל הכלי, אלא שמבואר שם שאף שפשטה בכל הכלי מ"מ אינו מתבטל בדופני הכלי אפי' אם יש ששים בקדירה כנגד הטיפה, ובטעם הדבר עיין ט"ז ס"ק יח' דלא ידעינן כמה לחלוחית יש בכלי[[6]](#footnote-6), ומהאי טעמא מבואר בב"י שהטיפה אוסרת כל התבשיל כיון שלעולם אין ששים כנגד דופני הקדירה ע"ש, והיינו שאפי' אם יש ס' פעמים ס' לא מהני דבעינן ששים כנגד כל דופני הקדירה, וצ"ב טובא איך יתכן שהטיפה תאסור יותר מלחלוחית ששים כמותה, ובאמת צד זה לא מובא להל' כלל, ועיין חזו"א סי' יז' ס"ק ד' שכ' בפשיטות שכוונת הסמ"ג היכא שאין ששים בדופני הקדירה כנגד הטיפה, אבל כל שיש ששים פשיטא שמותר, אלא שכבר נתבאר שבט"ז כ' דלא בטלה בקדירה דלא ידעינן כמה לחלוחית יש בה, אלא שאכתי כל שיש ס' פעמים ס' בתבשיל לכאו' פשיטא דשרי, שהרי אף אם לא בטלה מ"מ ע"כ אינו נותן טעם ביותר מששים כמותו, ודברי הב"י דלא מהני ס' פעמים ס' צ"ע.

שיטת מהר"ם שהביא הב"י

**שיטת** המהר"ם שהביא הב"י שאין חילוק בין נפלה כנגד הרוטב לנפלה שלא כנגד הרוטב, לעולם בעינן ס' פעמים ס' והיינו שנקט שהגמ' שם פשטה שאינה מפעפעת בכולה, ולהכי אפי' אם יש ששים בדופני הקדירה לא מהני משום שאינה מעפעפעת בכל דופני הקדירה אלא במקצתה, אלא שע"כ לא אסרה יותר מששים כמותה, וממילא אם יש ס' פעמים ס' שרי, אלא שאין לסמוך ע"ז רק בהפסד מרובה או לצורך שבת ע"ש, ומבואר שנקט ששיטת המהר"ם שאפי' כנגד הרוטב נ"נ ולא אמרינן שמפעפע מיד לתוך התבשיל, ועיין לקמן.

**ובחזו"א** שם תמה למה צריך הפס"מ להתיר בששים פעמים ששים, הא דין ביטול בששים הוא דין פשוט בכל התורה, ולכן נקט החזו"א ששיטת המהר"ם הוא מה שהביא האגודה שהביא בביאור הגר"א ס"ק כו' שיש להתיר אפי' בלי ששים כלל משום שאינו מפעפע כלל לתוך הקדירה[[7]](#footnote-7), וע"ז כ' שאין להתיר כי אם בהפס"מ או לצורך שבת, אבל היכא שיש ס' פעמים ס' פשיטא דשרי ע"ש[[8]](#footnote-8), וע"ע לקמן סוף ס"ו מה שיבואר בדברי האגודה והגר"א.

למה לא אמרינן סופו להתפשט

**ומבואר** בשיטת מהר"ם שמה שבדופני הקדירה נ"נ או במקומה או בכל הכלי, ולא אמרינן כיון שסופו להתפשט לא נעשה נבילה, וביאר בחזו"א שם דסבר מהר"ם שהטיפה מתפשט לתבשיל בשני כחות, דתחילה נבלע בדופני הקדירה ואח"כ בכח שני נבלע בתבשיל, ולכן מיד שנבלע בקדירה תחילה נעשה הקדירה נבילה, ואח"כ חוזר ואוסר את שאר התבשיל.

מ"ש מבלוע בקדירה דלא נ"נ

**והנה** לשני הדרכים הנ"ל צ"ע למה נעשית נבילה בדופני הכלי, הא לענין קדירה שבישל בה בשר לא יבשל בה חלב, ביאר התרומת הדשן שלא נעשה החלב נבילה בדופני הקדירה כיון שהוא מקושר לקדירה, והיינו ע"כ שמה שנבלע בחלק הבלוע בדפנות נבלע כמו כן בכל הקדירה בכח אחד ולכן לא נעשה נבילה בדופן הקדירה, ולמה הכא בנפל בחוץ אמרינן שתחילה נבלע במה שבדופן ונעשה נבילה ואח"כ מפעפע לבפנים, וצ"ל דדוקא מה שמבשל עכשיו מקושר לקדירה ולא נעשה נבילה בדופני הקדירה, אבל הבליעות שהיו כבר לא חשיב מקושר ונבלע בהו בשני כחות ונ"נ, ועיין חוו"ד ס"ק יג'[[9]](#footnote-9).

שיטת הסמ"ק

**שיטת** הסמ"ק וכן נפסק להלכה, שיש לחלק בין נפלה כנגד הרוטב לנפלה שלא כנגד הרוטב, דבנפלה כנגד הרוטב כל שיש ששים כנגד הטיפה שרי, אבל אם נפלה שלא כנגד הרוטב חיישינן שנתפשטה עד פחות מס' כמותה סמוך לרוטב ועשאה נבילה, וצריך להמתין שיצטנן הקדירה קודם שיערה ממנה וכמו שיבואר לקמן.

ביאור הב"י בשיטת הסמ"ק

**והב"י** ביאר שיטת הסמ"ק שהספק בפרק דם חטאת לא איפשטא ואזלינן לחומרא, וממילא מותר ממנ"פ דאם פשטה בכל הכלי בטלה בדופני הכלי, ובאמת צריך שיהא ששים בדופני הקדירה כנגד הטיפה מלבד התבשיל, ואם לא פשטה בכל הכלי ע"כ פשטה לתוך התבשיל ובטלה בתבשיל, אבל שלא כנגד הרוטב אם לא פשטה בכל הכלי נעשה אותו מקצת נבילה כיון שאין שם תבשיל ע"ש, ומבואר שמה שנבלע בדופני הקדירה נאסר בפני עצמו ולא חשיב מקושר, ולהכי בעינן שיהא ששים בקדירה עצמה כדי לבטל מה שנבלע בכלי לפי הצד שמפעפע בכל הכלי.

תמיהת החזו"א

**ובחזו"א** תמה מאד על הב"י שהרי לדבריו צ"ל שמה שנעשה נבילה בדופני הכלי הוא משום דנבלע בשני כחות ולהכי אם מפעפע בכל הכלי בעינן שדופני הכלי יבטלו את הרוטב בששים ובלי זה נ"נ, וגם צ"ל שמה שבדופני הקדירה לא חשיב מקושר לקדירה (והיינו בבליעה ישנה) ולהכי מה שבלוע בכלי נעשה נבילה דאינו מקושר לשאר הקדירה[[10]](#footnote-10), וא"כ למה לפי הצד שפשטה במקצת הכלי בטלה בתבשיל, למה לא נימא שעכ"פ אותו מקצת נעשה נבילה שהרי נבלע בשני כחות, ובב"י מבואר שאם פשטה במקצת הכלי לא נעשה הדופן נבילה דמיד בטלה בתבשיל בכח אחד, אבל לצד שפשטה בכל הכלי נעשית נבילה והיינו ע"כ משום שמה שנבלע בתבשיל הוא שני כחות, ואיזה יש סברא לחלק בין הצד שפשטה בכולה לפשטה במקצתה לענין אי חשיב כח אחד או שני כחות[[11]](#footnote-11).

**ולכן** נקט החזו"א שכוונת הסמ"ק שאם מפעפע למעלה חשיב גם מה שלמעלה מקושר וממילא בטלה ממנ"פ, ולפ"ז נקט החזו"א בדעת הסמ"ק שגם הקדירה מותרת דממנ"פ חשיב כמקושר ובטלה הטעם בקדירה ע"ש, ועיין לקמן בפנים מה שחי' החזו"א ע"פ דרכו לשיטת השו"ע.

ביאור החוו"ד בסמ"ק

**אולם** עיין חוו"ד ס"ק יג' שכ' לבאר שיטת הסמ"ק דודאי מה שכנגד הרוטב חשיב מקושר ובטלה ברוטב ולא נ"נ, אבל אי מפעפע גם למעלה מה שלמעלה לא חשיב מקושר ונ"נ[[12]](#footnote-12), ומשום הכי כ' הב"י דבעינן ששים בקדירה ע"ש, ולפ"ז מיושב השגת החזו"א דלכל הצדדים מה שכנגד הרוטב מקושר, ומה שלא כנגד הרוטב אינו מקושר ונ"נ, ולהכי לפי הצד שמפעפע בכל הכלי הרי זה מתפשט גם למעלה מן הרוטב, ושם נ"נ כיון שאינו מקושר ולהכי בעינן דוקא ששים בדופני הקדירה, אבל כנגד הרוטב חשיב מקושר ולהכי מה שנבלע שם בטלה בתבשיל מיד, אבל נפלה הטיפה שלא כנגד הרוטב חיישינן שפשטה במקומה ונעשית נבילה ואח"כ חוזרת ואוסרת את שאר הקדירה ע"ש.

**אלא** שצ"ב שהרי אכתי לפי הצד שלא פשטה בכולה רק במקצתה, אכתי יש לחשוש שפשטה מעט מעל לרוטב ושם לא חשיב מקושר ונאסר הקדירה, וא"כ למה אם יש ששים בקדירה מותר ממנ"פ, ואף שכ' הפוסקים שיערה התבשיל מהצד השני, היינו רק לכתחילה אבל מעיקר הדין לא חיישינן ואם עירה מצד הנפילה שרי ולמה לא חיישינן כנ"ל וצ"ע.

למה נקט הסמ"ק שמפעפע עד סמוך לרוטב

**אלא** שלכאו' ק' דמבואר בסמ"ק שכשנפלה שלא כנגד הרוטב חיישינן שמפעפע עד סמוך לרוטב מבואר שאם מפעפע למטה מהרוטב אין חשש איסור, והטעם כמו שמבואר בחזו"א שאם מפעפע עד תוך הרוטב חשיב הכל כמקושר גם מה שלמעלה מהרוטב, ולהכי כ' הסמ"ק רק שחיישינן שמפעפע עד סמוך לרוטב וכן מבואר בפרישה ובט"ז ס"ק יט', וא"כ מוכח שאם הבליעה מחובר עד תוך הרוטב חשיב הכל מקושר, וא"כ אפי' מפעפע בכל הקדירה ג"כ נימא דהוה מקושר ולא נ"נ כקושיית החזו"א[[13]](#footnote-13).

ק' לסמ"ק איבעיא דפרק דם חטאת

**והנה** מבואר שהסמ"ק נקט שהאיבעיא בפרק דם חטאת אי בישל במקצת צריך מו"ש בכולו או לא, הוא האם פשטה בכל הכלי או לא ולא איפשטא, וממילא יש לנו להחמיר מספק כדלהלן, ולשיטתו ק' טובא דא"כ פשיטא שמפעפע חוץ למקומו רק שלא ידעינן אי מפעפע בכוליה כלי או רק במקצת כלי, וא"כ מאי איבעיא לר' יצחק בר יהודה בגמ' אי בעי מריקה ושטיפה בכוליה כלי או לא הא פשיטא שצריך בכוליה כלי שהרי לא ידעינן בכמה פשטה הבליעה, ועיין ט"ז ס"ק יט' שרמז לזה, ועיין חוו"ד שתי' שאינו מפעפע למעלה כלום אבל למטה מפעפע ע"ש[[14]](#footnote-14).

למה מפעפע יותר מכדי נטילה

**והנה** לפי הצד שבישול אינו מפעפע בכולו אכתי מבואר שהטיפה מפעפע במקצת כלי יותר מכדי נטילה, וק' מ"ש מצלי שמפעפע רק בכדי נטילה, ועיין חוו"ד ס"ק יד' דמכח הבישול שבקדירה מפעפע יותר, ועוד שיש זיעה בקדירה ולהכי מפעפע יותר מכדי נטילה ע"ש, אלא שעדיין צ"ב שהרי לענין חתיכה חוץ לרוטב לא חיישינן לכל הני ותלוי בכל התירוצים לעיל ס"ב, ולכאו' צ"ל שגם לצד שאינו מפעפע בכל הכלי אכתי מפעפע יותר דכלי שאני כמו לצד שהבליעה מפעפע בכולו, ועיין פמ"ג סי' צח' שפ"ד ס"ק יד' דמבואר שאפי' כלי ריקן מבליע בכל הכלי ע"ש, אלא שאפשר שקאי שם לצד שבכלי הבליעה מפעפע בכולו ועוד יבואר מזה לקמן סעיף ו' ע"ש.

ביאר נוסף בשיטת הסמ"ק

**ועיין** פלתי שפי' דברי הסמ"ק באופן אחר, דודאי אין צד שמפעפע בכוליה כלי, רק הספק אי מפעפע במקצת או שאינו מפעפע כלל, ואין זה הספק של הגמ' בזבחים, אלא שלדידן מספקא לן אי פירוש דברי הגמ' דלהכי תרומה אין צריך מו"ש בכולו משום שאינו מפעפע חוץ למקומו כלל, א"ד ודאי מפעפע חוץ למקומו, אלא שבתרומה מהני מדין כבלעו כך פלטו, ובחטאת גזה"כ שלא לסמוך על כבלעו כך פלטו, ומה שצריך מו"ש בכולו היינו באמת משום שלא ידעינן כמה בלע, אבל לעולם אין צד שמפעפע בכל הכלי, ומה שנקט הסמ"ק שבנפלה כנגד הרוטב שרי ממנ"פ, היינו דאם אינו מפעפע כלל פשיטא שיש ששים כנגד הרוטב, ואי מפעפע חוץ למקומו ודאי נכנס לתוך התבשיל ובטלה בתבשיל ע"ש, וכן נראה שביאר הט"ז ס"ק יט', וע"ע ביאור הגר"א ס"ק כו' סוף הליקוט.

![](data:image/png;base64...)

שו"ע

האם צריך ס' בדופני הקדירה ושיטת הט"ז

**שו"ע** טיפת חלב שנפלה על הקדירה שאצל האש מבחוץ אם נפלה כנגד התבשיל אין צריך אלא ששים כנגד הטיפה שמפעפעת לפנים והוה כאילו נפלה בתבשיל ע"כ, הנה השו"ע נקט בפשיטות שאם נפלה כנגד הרוטב מותר כאילו נפלה בתוך הרוטב ולא התנה שצריך ששים בקדירה עצמה כנגד הטיפה שמא מפעפעת בכולה, אמנם בט"ז ס"ק יז' הביא מהאו"ה שנקט שהספק אי מפעפע בכל הכלי או שלא זז ממקומו, ולפי הצד שמפעפע בכל הכלי ע"כ נכנסה לקדירה ובטלה בתבשיל, ואם אינה מפעפעת א"כ לא נכנסה לקדירה כלל ע"ש, וזה דלא כמבואר בב"י שנתבאר לעיל שאם פשטה בכולה צריך שיתבטל בדופני הכלי, אלא שהט"ז לשיטתו שלעולם לא בטלה בדופני הכלי כמו שיבואר בס"ק יח' ע"ש.

**אולם** עיין ש"ך ס"ק יח' ובחוו"ד בביאור דבריו, וכן בביאור הגר"א ס"ק כו' שנקטו בפשיטות שצריך ס' בדופני הקדירה כנגד הטיפה שמא מפעפע בכל הכלי וכמו שנתבאר לעיל מהב"י, אבל לפי הט"ז לא בעינן ס' בדופני הקדירה.

מדוע צריך לערות מצד האחר

**בט"ז** שם וש"ך ס"ק יט' נקטו שמ"מ הקדירה אסורה ויבואר בזה לקמן סעיף ו', עוד כ' שיערה התבשיל מיד בצד האחר ע"ש, והטעם משום שחיישינן שיפעפע יותר, ואף שמ"מ יש ששים כנגדה עיין מחצית השקל שכ' דחשיב כמבטל איסור לכתחילה כיון שיכול לערות, ומהאי טעמא צריך לערות מהצד האחר דוקא, דלכאו' צ"ב הא ממנ"פ יש כבר ששים כנגד הטיפה ובטלה כבר ומאי שנא מערה באותו צד או בצד אחר, והביאור כנ"ל שיותר חשיב מבטל איסור בצד שנפל דבצד האחר יש לנקוט שלא בא האיסור לשם ע"ש, אולם פשוט שכל זה רק לכתחילה שהרי אינו מתכוין לבטל האיסור.

לשער כנגד כל הטיפה

**אם** לא ראה את הטיפה כ' ב"י בשם מהר"ם שצריך לשער כנגד כל עובי הקדירה כיון שאינו יודע כמה נבלע בו, אלא שמה שכ' המהר"ם שם שצריך לשער כנגד כל עובי הקדירה היינו שצריך לשער ס' פעמים ס' כנגד כל עובי הקדירה לשיטתו שאפי' כנגד הרוטב נעשה נבילה מה שבלוע בכלי, אבל לדידן אין צריך לשער אלא ששים כנגד כל עובי הקדירה כיון שלא ידעינן כמה נבלע בדופן.

**ויש** להעיר שלפי מה שנקט בשו"ת אגרות משה יו"ד סי' מא' שבדבר לח אין צריך לשער כנגד כולו כי אם כנגד מה שנבלע, דלעולם אינו מוציא טעם יותר ממשות הלח עצמו, א"כ ה"ה הכא אם ניגב את הטיפה שנפלה אין צריך לשער כי אם כנגד מה שנשאר דבוק בדופני הכלי.

דין נפלה כנגד הריקן ושיטת הט"ז

**שם** ואם נפלה במקום הריקן והיא מפעפעת בדופן הקדירה עד סמוך לרוטב כל כך שאין ששים כנגד הטיפה הרי נאסר אותו מקום הקדירה ואם יערה התבשיל דרך מקום הקדירה שנאסר הרי יאסר התבשיל וזה תקנתו שיניחנה כך ולא יגע בה עד שתצטנן ע"כ, מה שכ' השו"ע שאם יערה דרך מקום הקדירה שנאסר יאסור התבשיל, כ' הש"ך ס"ק כ' שאם יש ס' פעמים ס' כנגד הטיפה שרי ממנ"פ, אבל בט"ז ס"ק יט' לא הזכיר מזה כלום ומשמע שבכל אופן אסור, ועיין פמ"ג שתמה עליו למה לא מהני ס' פעמים ס', אולם לכאו' שיטת הט"ז מבואר שלחלוחית הדופן לא מבטלה לטיפה כמו שכ' בתחילה דבריו, וחיישינן שמפעפע בכל הדופן והקדירה עצמה נעשית נבילה, וכן הוא שיטת הט"ז לקמן צח' ה' שבכלי חרס החרס עצמו נעשה נבילה, וא"כ לא מהני ס' פעמים ס' כיון שכל מקום שנבלע שם הטיפה נאסר כיון שאין מה שיבטל את הטיפה, אלא שכ"ז בכלי חרס וצ"ל דהכא מיירי בכלי חרס וצ"ע, וכן נראה בביאור הגר"א ס"ק לא' ע"ש.

דין נפלה הטיפה על אוזן הכלי

**היכא** שנפלה הטיפה על ידית הקדירה כ' החוו"ד ס"ק יז' שדינו כנפל על הכל עצמו דתלוי אם הוא כנגד הרוטב או שלא כנגד הרוטב ע"ש, ולכאו' הכוונה למקום החיבור דאם מחובר כנגד הרוטב אף שמקום הנפילה למעלה מהרוטב חשיב כנפל כנגד הרוטב, ועיין גליון מהרש"א משמע שהקל באוזן הכלי בכל אופן וצ"ע, מיהו כל זה כשהידית חם, אבל אם הוא צונן לכו"ע אינו אוסר כלל.

**והיכא** שהידית מחובר בברגים ואינו מקשה אחת יש לדון אם דינו כשני כלים דאמרינן שאין הבלוע יוצא מחתיכה לחתיכה בלי רוטב, עיין בדי השלחן חלק הביאורים מה שהביא דעות לכאן ולכאן באחרונים ע"ש, אמנם עיין בשו"ת חת"ס יו"ד סי' ק"ל שצדד שמה שאין הבלוע יוצא מכלי לכלי בלי רוטב היינו ע"כ משום האויר שמפסיק בין כלי לכלי, וא"כ כל שמחובר לגמרי בלי שום הפסק יוצא שפיר מכלי לכלי ע"ש, ועיין לקמן שנחלקו האחרונים אם באותו כלי עצמו אמרינן אין הבלוע יוצא למקום אחר בכלי בלי רוטב, אולם לכו"ע אם הלחימו את הידית ודאי דינו כחתיכה אחת ודינו כנ"ל, אולם בשו"ת מנחת יצחק ח"ה סי' פא' נסתפק בזה ע"ש.

ס' או ס"א

**כ'** הש"ך ס"ק כ' שמה שכתבו האחרונים שכשיש ס' פעמים ס' לא נאסר התבשיל, לאו דוקא ס', דבעינן ס' פעמים ס"א שהרי הטיפת חלב אוסר עד ששים כמותו וא"כ עד ס"א עדיין הוה איסור, וכ' החוו"ד שאין דבריו מובנים, שהרי לעיל סעיף א' מבואר שכזית בשר שנפל ליורה של חלב בעינן ס' כנגד הכזית שנבלע בבשר, והרי כשיש ששים חלב ע"כ כזית אחד שבלוע בו נ"נ בתוך הבשר ולמה לא צריך ס"א כדי לבטל את כזית החלב נבילה, וע"כ שהבשר עצמו מצטרף לבטל החלב שהרי איסורים מבטלים זה את זה ע"ש ודבריו תמוהים מאד עיין הערה[[15]](#footnote-15).

כשאין בדפנות ס' לא מהני להמתין שיצטנן

**כ'** החזו"א סי' יז' לפי מה שביאר הב"י את דברי הסמ"ק דלעולם כשנבלע בקדירה חשיב שני כחות ורק כנגד התבשיל שרי דאמרינן שמפעפע בכח אחד לתוך הקדירה, היכא שאין ס' בדפנות אסור אפי' בדיעבד ולא מהני להמתין שיצטנן, דמיד נבלע בתבשיל בשני כחות ע"ש, אולם היכא שנפלה שלא כנגד הרוטב ואין ס' פעמים ס' בתבשיל מותר אם הצטנן ועיין הערה[[16]](#footnote-16).

דין עירוי התבשיל

**כ'** הש"ך ס"ק כ' שאפי' יש ס' פעמים ס' לא יערה התבשיל כנגד מקום הנפילה שאין מבטלין איסור לכתחילה ע"ש, והנה היכא שאין ס' בקדירה שכ' השו"ע שצריך להניחו עד שתצטנן ומבואר דלא מהני שיערה מהצד האחר, עיין ש"ך ס"ק כא' דחיישינן שמא ינענע הקדירה ע"ש, וכ' המחצית השקל דהכא לא חיישינן שינענע ויבטל האיסור, דכיון שאינו מתכוין לבטלו ורק ממילא ע"י נענוע לא חשיב מבטל איסור לכתחילה, אבל לערות מאותו צד כשיכול לערות מהצד האחר חשיב שפיר ביטול איסור לכתחילה.

**אולם** במנחת יעקב כלל נו' אות ח' כ' דלפי מה שנתבאר דחיישינן שמפעפע במקצת הקדירה א"כ יש לנו לחוש שהטיפה מפעפעת בכל עיגול הכלי במקום הריקן ומעיקר הדין אסור לערות מהצד האחר, ועיין פמ"ג סי' צ"ח משב"ז ח' שהחזיק בדעת המנחת יעקב ותמה על הש"ך הנ"ל שכ' שהאיסור רק משום חשש שינענע, והא מעיקר הדין יש לאסור לערות מהצד האחר כנ"ל[[17]](#footnote-17), ולכן כ' הפמ"ג שמה שמקילין בשעת הדחק הוא משום דנקטינן שאין חנ"ן בבלוע, אולם דעת הש"ך נראה שנקט שלפי הצד שמפעפע במקצת כלי, ודאי אינו מפעפע כי אם כדרך צלי ומפעפע בעוגל בשוה במקומו, ואין שום טעם לחשוש שהגיע הבליעה לצד השני של הכלי.

שצריך לערות בבת אחת

**ומ"מ** מה שמבואר בש"ך שאם עירה באותו צד שהאיסור אין בו איסור בדיעבד כיון שיש ס' פעמים ס' כנגד האיסור, כל זה דוקא כשמערה בבת אחת, אבל אם עירה מעט מעט נאסר התבשיל שהרי בסוף העירוי ליכא ס' כנגד האיסור, אבל בבת אחת חשיב הכל חיבור עיין יד אברהם.

קדירה מכוסה

**הנה** היכא שהקדירה מכוסה נקטו האחרונים פ"ח ס"ק ל"ג הביאו בביאור הגר"א ס"ק כט' שדינן כנפל כנגד הרוטב, ועיקר הדין מבואר ברמ"א לקמן סוף ס"ז שנפל על המכסה חשיב כנפל כנגד הרוטב, והנה שם מבואר הטעם משום שהזיעה עולה למעלה ויורד למטה ע"ש, ולמה שנתבאר לעיל שהטעם בנפל כנגד הרוטב משום שבזה חשיב הכל מקושר לתבשיל, צ"ע קצת, דבשלמא לענין להבליע אפשר לומר שזיעה חשיב כגוף התבשיל לפלוט ולהבליע, אבל לדון שמכח זה חשיב שמה שבדופני הקדירה מקושר לתבשיל מחודש וצ"ע.

האם מהני כיסה מיד

**והנה** בפרי תואר ס"ק יד' כ' דה"ה דמהני כיסה מיד כמו בס"ב ע"ש, אולם למה שנתבאר לעיל יש לדון טובא, דהכא לעולם יש לנו לחשבו בליעה בשני כחות ועיין הערה[[18]](#footnote-18).

**רמ"א**

היתר קדירה חדשה

**הג"ה** ודוקא אם הקדירה ישנה אבל אם היא חדשה א"צ ששים רק נגד הטיפה שנפל עליה וכו' ע"כ, בש"ך ס"ק כג' הק' היאך משכחת לה קדירה חדשה הא עכשיו הוא מבשל בה בשר ונבלע כולו מבשר, ותי' ג' תירוצים, תי' א' דממנ"פ שרי שהרי אם הבישול מפעפע בכל הכלי ה"ה שהטיפה יורד למטה לתוך התבשיל ובטלה בששים ע"כ, וכוונתו שממנ"פ אי נקטינן שהבלוע מפעפע בכולו ולהכי מה שבישל בה עכשיו נבלע בכל הקדירה, א"כ ה"ה שהטיפה מפעפע בכל הכלי ובטלה, ואי חיישינן לצד שנבלע רק במקצת הקדירה, א"כ ה"ה שמה שבישל בקדירה אינו עולה למעלה ממקום הבישול וממילא אין במה שלמעלה שום בליעה.

ביאור הפמ"ג והשגת רעק"א

**וכ'** פמ"ג שפ"ד ס"ק כג' שזה דלא כפי' הט"ז ס"ק יט' וכוונתו שהרי בט"ז מבואר שלעולם יש להסתפק שמפעפע במקצת כלי ואין צד שמפעפע בכל הכלי, וא"כ יש לחוש שהבישול מפעפע במקצת למעלה והטיפה פשטה במקצת למטה ונעשה נבילה ונאסר ע"ש, ובהגהות רעק"א תמה עליו דה"ה לפי פירוש הב"י יש לחשוש לצד שמפעפע במקצת כלי, א"כ יש לחוש שהבישול עולה למעלה מעט, והטיפה מפעפע עד סמוך לרוטב ונעשה אותו מקום נבילה.

**אולם** למה שהבאנו לעיל מהחוו"ד ניחא, שהרי לפי הצד שמפעפע במקצת הכלי, ע"כ בבישול אינו מפעפע למעלה כלל דמהאי טעמא אין צריך מו"ש כי אם בחלק שבישל בה ולא בכל הכלי, אבל הטיפה מפעפע למטה, ולכן לפי הב"י והש"ך ניחא, אבל לפי הט"ז הצד לאסור כשנפל במקום הריקו משום שמפעפע במקצת הכלי והוא הצד בגמ' שם שצריך מריקה ושטיפה בכולו, וא"כ הכא נמי יש לנו לחוש שהבישול עלה למעלה והאיסור מפעפע למטה ואוסר.

**וע"ע** חזו"א שם דלעולם באותו בישול חשיב הכל מקושר ונבלע בכח אחד, ולפ"ז דינו של הש"ך אתי שפיר גם לט"ז, אבל הפמ"ג ורעק"א למדו שמה שנבלע למעלה מן הרוטב לא חשיב מקושר אף באותו בישול וצ"ע.

להל' נקטו הפוסקים כתי' הראשון

**והנה** לפי התי' הראשון של הש"ך כל קדירה שאינה בת יומא ובישל בה בשר עכשיו אין צריך כי אם ששים כנגד הטיפה, משא"כ לפי התירוצים האחרים בש"ך, ולהל' נקטו הפוסקים כתי' הראשון (עיין פר"ח ס"ק כג' כרתי חזו"א יז' ו' ועוד), ומ"מ כ' הפמ"ג שאם היה התבשיל מלא בתחילת הבישול ונצטמק, לכל התירוצים חשיב כקדירה ישנה, והיינו שבזה ליכא ממנ"פ שהרי מה שנצטמק נבלע בקדירה בבישול גמור, וכשנפל עליו הטיפה אפי' אי נימא שאינו מפעפע כלל בקדירה, מ"מ כנגד אותו מקום שנפל נעשה נבילה וצריך ששים כנגדו לבטלו.

אם אין ס' פעמים ס' האם נאסר כל הקדירה

**והיכא** שלא היה ששים פעמים ששים ובישל בה או שעירה מצד האיסור, יש לדון שנאסר כל הקדירה שהרי עכשיו נעשה כל הקדירה איסור ונבלע איסור בכל הקדירה וכולו אסור, אולם במנח"י שם כ' שאין להחמיר כי אם להצריך ס' פעמים ס' כמו בפעם הראשונה כיון שהכל חומרא ע"ש.

![](data:image/png;base64...)

סעיף ו'

שו"ע

מנהג העולם

**שו"ע** נהגו העולם לאסור כשנפלה על הדופן שלא כנגד הרוטב וכו' ע"כ, ובטעם הדבר כ' הט"ז בשם האיסור והיתר דחיישינן שמא פעם אחת עלה רתיחת הקדירה למעלה ונאסרה התבשיל, ולפ"ז כ' הט"ז דלא מהני גם להמתין שתצטנן, אולם בפרישה מבואר שאף לפי המנהג מהני המתנה שתצטנן ולא נהגו לאסור רק בעירה מיד, והיינו משום שחיישינן שמא יערה במקום הנפילה ותאסור התבשיל, ולפי המנהג לא חיישינן לזה.

המנהג בקדירה חדשה

**וכ'** הש"ך שהפוסקים האחרונים לא כ' מנהג זה, ומ"מ גם לפי המנהג דוקא קדירה ישנה בת יומא אסור, אבל קדירה חדשה או שאינה בת יומא מהני ששים כנגד הטיפה, וכן אם יש ס' פעמים ס' אין מנהג לאסור ע"כ, והנה לעיל בש"ך ס"ק כג' הק' היאך שייך קדירה חדשה הא עכשיו בלעה בשר וכ' ג' תירוצים, ולפי התי' הראשון דשרי משום ממנ"פ לכאו' הכא יש לאסור דליכא ממנ"פ שהרי יש לחוש שבתחילה עלה הרתיחה ונבלע שם בשר, ועכשיו פסק הרתיחה, ועיין חוו"ד ס"ק יז' דכולי האי לא חיישינן אולם בהגהות הגרעק"א שם כ' שאינו מוכרח ע"ש, אלא שמ"מ הש"ך עצמו לא חשש למנהג זה כלל.

נפל כנגד האש ודין חצובה בזמנינו

**שם** אבל אם נפל כנגד האש מותר שהאש שורפו ע"כ, וכ' הרמ"א ואז הקדירה נמי שרי, אבל בש"ך הביא שבתורת חטאת כ' שיש להחמיר לכתחילה בקדירה עצמה, והנה לכאו' יש לומר שנפק"מ לענין חצובה בזמנינו שהדרך שנשפך עליו בשר וגם חלב, ומשתמשים בו לכתחילה לשני המינים, והטעם לכאו' כנ"ל שהוא אצל האש ומתיבש, אלא שלפי מה שכ' הש"ך בשם התו"ח שנוהגים להחמיר בקדירה לכתחילה, גם בזה היה לנו להחמיר לכתחילה, ועוד שהרי פעמים שנשפך עליו הרבה, והכא מבואר שרק בנפל עליו מעט אפשר להקל, אמנם במשנ"ב סי' תנ"א ס"ק לד' מבואר שאפשר לסמוך מעיקר הדין על ייבוש האש.

**ונראה** שלא דמי כלל דבחצובה הוא עומד על האש ממש בכל עת, והכא אינו אלא כנגד האש שיש חום שמייבשו לטיפה ולכן בזה יש להחמיר לכתחילה ולא דמי כלל לחצובה.

רמ"א

הטעם שהקדירה אסורה

**הג"ה** ואז הקדירה אסורה אפי' יש ששים בתבשיל נגד הטיפה שנפלה ע"כ, בטעם הדבר שהקדירה אסורה אפי' נפלה כנגד הרוטב מבואר בש"ך ס"ק כז' דחיישינן שעדיין נשאר טיפה על דופן הקדירה שלא נבלע בפנים ע"ש, אולם בט"ז לעיל ס"ק יז' כ' בשם מהרש"ל שהקדירה מותרת גם בלי הגעלה, והנה בחזו"א הנ"ל ס"ק ו' כ' שמה שכ' הפוסקים שהקדירה עצמה אסורה, היינו לפי הדרך שביאר הב"י את שיטת הסמ"ק שהטיפה נבלע בתבשיל בשני כחות, ומה שמותר כנגד התבשיל משום שאם שאינה מפעפעת אינה מפעפעת כלל אלא נבלע הכל מיד בפנים, והיינו שנעשה נבילה אבל אינו מתפשט כלל וממילא אין כאן כי אם הטיפה עצמה, והיינו טעמא שהקדירה אסורה ע"ש.

**אבל** בפוסקים לא הזכירו מזה כלום, ולמה שנתבאר לעיל מהחוו"ד ודאי הטיפה מפעפעת במקצת אבל לפי הצד שמפעפע במקצת אז מפעפע הכל לתוך התבשיל בכח אחד ולא נעשה נבילה כלל בדופני הקדירה, ומה שהקדירה אסורה אינו אלא משום שחיישינן שנשאר משהו מהטיפה שלא נבלע בקדירה, ואח"כ בבישול שני יוצא לתבשיל, וחשש זה אינו אלא על טיפה שלא פעפע כלל שהרי אם מפעפע במקצת ע"כ נכנס לתבשיל כמו שנתבאר לעיל, ולכן אף אי נימא שאותו טיפה נעשה נבילה מ"מ מהני ששים נגד הטיפה ולכן כ' הרמ"א שאם בישל בה תבשיל דינו כבפעם הראשונה, כן מבואר בש"ך, וע"ע בביאור הגר"א ס"ק לא' שהביא הא דהתורה העידה על כלי חרס שאינו יוצא מידי דופנו לעולם, ומבואר שהוא דין דוקא בכלי חרס משום שלעולם נשאר משהו בדופן ע"ש.

**והחזו"א** נקט ע"פ דרכו שגם הקדירה מותרת כשיטת המהרש"ל, דכיון שהכל נבלע בכח אחד והכל מקושר אין כאן איסור כלל ולא שייך כאן כלל דין אין יוצא מידי דופנו לעולם ע"ש.

שהרוטב שלא כנגד הטיפה בבישול שני

**שם** ואם בישל בה קדירה דינו כמו בפעם הראשונה ע"כ, כ' הש"ך ס"ק כז' וסגי בששים כנגד הרוטב אם נפלה כנגד הטיפה כמו בפעם הראשונה ע"כ, בהגהות רעק"א דייק מדברי הש"ך שאם בפעם השנייה לא הגיע הרוטב לטיפה צריך ס' פעמים ס' כנגד הטיפה, והיינו משום שאם נשאר הטיפה בבישול הראשון ולא נבלע בתבשיל, בבישול שני יש לחוש שהוא מפעפע בדופן הקדירה עד ס' כמותו וצריך ס' פעמים ס'.

השגת רעק"א

**ורעק"א** כ' לדון שלא כדבריו, דלעולם מהני ששים כנגד הטיפה, והוא משום שכמו שנקטינן שאין הבלוע יוצא מכלי לכלי בלי רוטב, כמו כן אינו מפעפע בכלי עצמו בלי רוטב, והוכיח זה דאל"כ גם אם בבישול שני הרוטב מגיע עד הרוטב הרי מיד כשעירה התבשיל והכלי ריק נבלע הטיפה בס' כמותו בקדירה עצמה שהרי הקדירה עדיין כלי ראשון[[19]](#footnote-19), וע"כ מוכח שאין הטיפה מפעפע בדופן הכלי בלי רוטב, וכ"כ הוכיח מהלכות פסח סי' תס"א ס"ה שאם אפה חמץ עם מצה בתנור אחד לא נאסרה המצה, ולמה לא אמרינן שהחמץ נבלע בתנור ומפעפע עד המצה ואוסרו, וע"כ גם בכלי אמרינן שאינו מפעפע בלי רוטב ע"ש.

האם בליעה מפעפע בכלי עצמו בלי רוטב

**הנה** בעיקר הנידון אי בכלי בעינן רוטב, לכאו' לפי הצד שהבלוע מפעפע בכל הכלי אפי' למעלה מהרוטב ע"כ מוכח שהבלוע נבלע בלי רוטב, אלא שעיקר קושיית רעק"א לפי הצד שהבליעה מפעפע במקצת הכלי שהרי זהו הצד לאסור תבשיל שני שלא נבלע בכל הכלי בבישול ראשון, אלא שגם בזה אינו מובן השגת רעק"א, שהרי בנפלה הטיפה שלא כנגד הרוטב אמרינן דמפעפע במקצת הכלי אף שאין שם רוטב, וע"כ הוא עצמו כיון שהוא רוטב מפעפע במקצת הכלי, וא"כ מ"ש בישול ראשון מבישול שני, הא גם בבישול שני יש בליעה של רוטב והרי הוא מפעפע בכלי כמו בנפילה ראשונה, ואולי נקט רעק"א שבבישול שני ככבר נתייבש הטיפה וצריך דוקא רוטב לפעפע וצ"ע.

שיטת האגודה כנ"ל

**אולם** עיין ביאור הגר"א לעיל ס"ק כו' שהביא מהאגודה שהתיר מהטעם הנ"ל, דלעולם אין הטיפה נבלע בקדירה שהרי חזינן שאינו יוצא מכלי לכלי בלי רוטב, והכי נמי אין הטיפה נבלעת בקדירה בלי רוטב, והגר"א הק' עליו דהכא דומה לתחיכה אחת דמפעפע שפיר, אלא שהגר"א הוסיף דחלב הוא דבר המפעפע, ולכאו' אין כוונת הגר"א דהוה דבר שמן שהרי א"כ הוא גם יוצא מחתיכה לחתיכה, אלא כמו שנתבאר לעיל שדבר צלול נבלע בכל החתיכה היכא שיש הבל הקדירה והכי נמי הכא הוה כחתיכה אחת שבדבר צלול בצירוף הבל הקדירה הוא נבלע בכל הקדירה, וא"כ לפ"ז אפי' בבישול שני נמי.

**וע"ע** חוו"ד ס"ק יג' שכ' כעין זה אלא שכ' שם ע"פ דרכו שלצד שמפעפע במקצת אין הרוטב מפעפע למעלה ממקום הבישול אפי' כחוט השערה, ולכן למעלה מהרוטב אין בו אלא חום אש ואין הטיפה מפעפע בו יותר ע"ש, וגם בדבריו יש לתמוה דא"כ למה נפלה שלא כנגד הרוטב אסרינן, הא אין הבליעה מפעפע כי אם בחום בישול, והחוו"ד עצמו בס"ק יד' כ' שכלי שאני שהרי כלי מוציא לאוכל בלי רוטב, ולכאו' צ"ל כנ"ל שאחר שנתיבש אינו יוצא בלי רוטב, אלא שזה תימא שהרי מכלי לאוכל יוצא בלי רוטב, ולמה בתוך הכלי עצמו לא יפעפע בלי רוטב וצ"ע, ועיין פמ"ג סי' צח' שפ"ד ס"ק יד' שנקט שכלי חם על האש מפעפע הבליעה בכל הכלי ע"ש והיינו דלא כרעק"א וחוו"ד הנ"ל, ולכאו' כן נקט הש"ך אלא שק' קושיית רעק"א מבישול חמץ ומצה בתנור אחד ועיין הערה[[20]](#footnote-20).

**ובאמת** עיקר דין זה מבואר להדיא בסי' צז' ס"א שאין לאפות שום פת עם פלאדין בתנור דחיישינן שמא יזוב, וע"ש בש"ך ס"ק ב' ומ שהאריך שם הפמ"ג בשפ"ד ע"ש.

אופן ההגעלה

**בפ"ת** ס"ק ג' כ' דלא מהני להגעילו ברותחין מבפנים דא"כ לא נגעל החלק שבחוץ אלא צריך להכניסו כולו לחמין ע"ש, אולם בחזו"א סי' יט' ס"ק ו' נקט בפשיטות דמהני הגעלה מבפנים, אלא שראוי לשפוך עליו מים מבחוץ, וכן נקטו כמה אחרונים.

![](data:image/png;base64...)

סעיף ז'

שו"ע

טעם ההיתר בשעת הדחק

**שו"ע** יש מי שמתיר בשעת הדחק כגון בערב שבת אפי' שלא כנגד הרוטב אפי' שלא כנגד האש על ידי ששים הג"ה והכי נהוג ע"כ, וכ' הט"ז והש"ך שאם יכול ימתין עד שיצטנן, אבל אם אין שהות יערה מצד אחר, ובטעם ההיתר בשעת הדחק מבואר בביאור הגר"א דסמכינן אשיטות שאין חנ"ן בבלוע והיינו אפי' בבשר בחלב, וכדין טומאה בלועה שלא נתפס שם נבילה על דבר הבלוע, וכ' הגר"א שהוכיחו מדין קדירה שבישל בה בשר לא יבשל בה חלב, ולא אמרינן שהבלוע נעשה נבילה, והיינו דלא כת"ה שהטעם משום מקושר.

**וכ'** בגליון מהרש"א שלמה שנתבאר בסי' צח' שבשאר איסורים לא אמרינן חנ"ן בבלוע אפי' בהפסד מועט, ה"ה הכא אפשר להקל בשאר איסורים אפי' בהפסד מועט כיון שאינו אלא חשש מדין חנ"ן בבלוע.

עירה מצד האיסור

**ואם** עירה מאותו צד שנפל הטיפה, לכאו' אפשר להקל ג"כ שהרי סמכינן אשיטות שאין חנ"ן בבלוע וממילא כיון שיש ששים הכל שרי, אולם בפמ"ג משב"ז ס"ק כג' נקט שמה שמקילים כשנפל שלא כנגד הרוטב, הוא משום דמעיקר הדין לעולם שרי לערות מהצד השני, אלא שמחמרינן שמא יערה מצד האיסור ובערב שבת שרי ולא חיישינן להכי, ולפ"ז אם עירה מאותו צד אסור, ועיין מה שציין בזה רעק"א למה שכ' הפמ"ג בסי' צ"ח ששם דן שטעם ההיתר משום שאין חנ"ן בבלוע ע"ש.

**והנה** לשיטת המנחת יעקב שהבאנו לעיל, דסבירא ליה שאסור לערות מהצד השני מעיקר הדין וצריך דוקא צינון דחיישינן שמפעפע בעיגול והגיע האיסור לצד השני, א"כ ע"כ הכא שמקילין לערות מהצד השני במקום הדחק ע"כ מוכח דסמכינן אהא דאין חנ"ן בבלוע, אולם אפשר שהמנח"י פליג אמהרש"ל שבאמת אין היתר בשעת הדחק כי אם להמתין עד שיצטנן ולא לערות מהצד השני וצ"ע.

דין האו"ה נפל טיפה על קדירה שמבשל בה מים

**בט"ז** ס"ק כד' כ' בשם האיסור והיתר שאם נפל טיפה על קדירה שמבשל בה מים ואח"כ בישל בה בשר תוך מעת לעת שרי אפי' אם לא היה ששים במים כנגד החלב, והטעם דממנ"פ אם תחילה עבר הטיפה א"כ נתערב במים ומה שחזר ונבלע בקדירה אינו אלא מעט מן המעט שהרי עשר ידות נבלע במים, ואם לא עבר בראשונה, גם בבישול שני לא תעבור ע"כ, ובחוו"ד תמה עליו שהרי לעיל מבואר ששלעולם חיישינן שיוצא בבישול שני, (ועיין פמ"ג שהק' באופן אחר) וכ' החוו"ד לחדש שכוונת האו"ה שאע"פ שנשאר הטיפה בדופן מ"מ איקלש ליה ואינו יכול ליעשות בב"ח, ודוקא לעיל חיישינן שכבר נעשה בב"ח וכיון שהוא איסור אפי' איקלש ליה אכתי באיסורו עומד, משא"כ הכא שכולו היתר ע"ש[[21]](#footnote-21).

האם משערין לפי חשבון או כנגד כולו

**והנה** למדנו מדברי האו"ה יסוד גדול שאם בישל קדירה של מים והיה בו כמה כזיתים חלב, לא אמרינן שבלעו הקדירה כנגד כל החלב, דלעולם אינו בולע אלא לפי חשבון, ועיין מה שציין בזה בהגהות רעק"א, אולם לפי מה שהבאנו לעיל מהאגרות משה דלח שאני שאינו מפליט טעם כנגד כולו אלא מה שנבלע הוא עצמו נבלע ולא יותר, אפשר שכל דברי האו"ה דוקא בלח שאינו מפליט טעם אלא הוא עצמו מתערב ולכן ע"כ משערין לפי חשבון, אבל חתיכה שמוציא טעם כנגד כולו אפשר דלא אמרינן כן וצ"ע.

![](data:image/png;base64...)

1. ועיין פלתי וחוו"ד אי אפשר ללמוד מחטאת ותרומה לשאר איסורים ע"ש. [↑](#footnote-ref-1)
2. ומה שתרומה אין צריך מו"ש בכל הכלי היינו מגזה"כ, אבל לא מסתבר שיש גזה"כ על חטאת להצריך מו"ש בכולו אם לא נבלע כלל בכולו, ועוד אפשר שבתרומה סמכינן שכבלעו בך פלטו עיין לקמן בפנים. [↑](#footnote-ref-2)
3. ומבואר שנקט שאפי' שמכניס רק מקצת הכלי למים נפלט מכל הכלי, וא"כ לפ"ז ה"ה אם תחב כף שבלוע בכולו או עכ"פ שבלע במקצתו ונתפשט לכל הכלי, צריך לשער כנגד כל הכלי שהרי כמו שבלע בכולו כך מפליט בכולו, ולקמן סי' צד' ס"א מבואר בשו"ע שאין צריך לשער כי אם כנגד המקום שתחב, אבל באמת שיטת החוו"ד ס"ק ט"ז דהתם מיירי שהחלק השני צונן והיינו משום דלא אמרינן חם מקצתו חם כולו, אבל אה"נ בכלי שכולו חם לעולם פולט במקצתו כנגד כולו ע"ש. [↑](#footnote-ref-3)
4. והיינו שנקט שדין מו"ש הוא חיוב מצד עצמו, ולא רק דין בשביל התוצאה. [↑](#footnote-ref-4)
5. וכן מבואר בדברי המ"א שנביא בסמוך, דבדין חם מקצתו חם כולו נאמר שלעולם הבלוע בכלי מתפשט בשוה אלא שאינו מפליט מכל הכלי עיין בזה לקמן בסמוך, אולם מדברי רעק"א לקמן ס"ו בהגהה, נראה שנקט שאין חילוק בין כלי לאוכל לעולם אין הבליעה מפעפע בכלי בלי רוטב, וצ"ע מה הספק אם בכלי הבישול מפעפע בכל הרוטב, הא לפי רש"י חתיכה מקצתה ברוטב לעולם אין הרוטב מפעפע בחלק שחוץ לרוטב ועיין מה שכתבנו בדברי רעק"א לקמן ס"ו. [↑](#footnote-ref-5)
6. והיינו דנקט דבעינן דוקא שיהא לחלוחית בקדירה כדי לבטל הטיפה, אבל מה שפשטה ע"פ ששים כמותה לא מהני, ועיין לקמן סי' צ"ח מה שנתבאר בפוסקים בדין דופני הקדירה לצירוף ששים. [↑](#footnote-ref-6)
7. והאגודה הביא ראיה משני קדירות אחד של בשר ואחד של חלב ונוגעות זו בזו אינן אוסרות זו את זו, והכי נמי מה שנפל על הדופן הקדירה אינו יוצא לתוך הקדירה, וכ' הגר"א דלא דמי דהכא הוה כחתיכה אחת דודאי נבלע בכל החתיכה, וממילא ודאי הוא מפעפע בכל הקדירה והקדירה בולע ברוטב מדופני הקדירה, ועיין מה שכ' בזה בחזו"א שם, ועיין לקמן ס"ו מה שיבואר בזה בדברי רעק"א. [↑](#footnote-ref-7)
8. מיהו לשיטת הב"י דלעולם הקדירה אסורה, יבואר היטב שרק בדיעבד מותר, דלכתחילה חיישינן שמא יתמעט הקדירה או שלא ישפוך בבת אחת, ושוב יאסר מה שבדופני הקדירה את התבשיל שהרי הקדירה עצמה אסורה ואוסרת. [↑](#footnote-ref-8)
9. ולפ"ז קדירה שבישל בה בשר ואח"כ בישל בה חלב דדינו בנותן טעם ולא אמרינן שהחלב שנכנס בדופני הקדירה נ"נ שהרי הוא מקושר עם החלב שבקדירה, ואכתי להנ"ל נימא שהבשר שבלוע בקדירה נעשה נבילה שהרי בלוע בה מכברו נתבאר כאן שבבליעה ישנה לא אמרינן מקושר, אלא שלא ק' דלעולם אפשר לומר כן, אלא שאין בזה נפק"מ שהרי דינו בנ"ט והרי אינו נ"ט בקדירה, וכל הנידון הוא רק לגבי לאסור את החלב שנבלע עכשיו וזה ודאי חשיב מקושר עם שאר הקדירה. [↑](#footnote-ref-9)
10. ואם הוא מקושר לכאו' לא צריך לומר שחשיב כח אחד, אלא ממילא הוא ככח אחד שהרי מיד נבלע בדופן הקדירה שהוא באמת חלק מהתבשיל עצמו, אבל אי נימא שאינו מקושר אכתי צ"ל דחשיב שני כחות, ולא הוה כסופו להתפשט דאפי' מחתיכה לחתיכה לא נ"נ כשסופו להתפשט, ועיין חזו"א ולא ברירה האם העיקר מקושר או העיקר כח אחד, אבל לכאו' אפשר לומר גם להיפך שאפי' אם הוא מקושר מ"מ כל שנכנס בשני כחות נעשה נבילה שאפי' באותו חתיכה אם אין סופו להתפשט נעשה נבילה אותו חצי שנבלע בו תחילה (אם יש חנ"ן בחצי חתיכה) וכן נראה פשוט ועיין לקמן. [↑](#footnote-ref-10)
11. ונראה ליישב שהרי באמת לפי הסמ"ק ק' מאד מה הספק בגמ' שם הא ממנ"פ צריך מו"ש בכולו משום שלא ידעינן כמה נבלע ובין אם נבלע במקצתה בין נבלע בכולה צריך עכ"פ מו"ש בכולה משום שלא ידעינן כמה בלעה וכמו שהק' החוו"ד (ועיין לקמן בפנים), ונראה בזה שאם בלעה רק מקצתה רק שפשטה קצת א"כ זהו באמת מכח הבליעה שהרי כן הוא דרך הבליעה של צלי (רק שנבלע קצת יותר מצלי), ובזה באמת יש לנו לומר כבלעו כך פלטו, וממילא פשיטא דמהני מריקה ושטיפה במקצת כלי שבישל בה, ורק אי נימא שפשטה בכולה וזהו א"כ מכח תכונת הכלי וכמו שנתבאר לעיל דאף שבחתיכה לא אמרינן שנבלע כי אם כדי נטילה כיון שלא היה הבליעה מכח הבישול, בכלי דחזינן שפלטה בלי רוטב ה"ה שהבליעה מפעפע בכולה, וכיון שסיבת ההתפשטות הוא מתכונת הכלי לא אמרינן כבלעו כך פלטו, וממילא נראה שאם הבליעה מכח הכלי שפיר הוה שני כחות כיון שתחילה נבלע מכח הכלי ואח"כ פלטה מכח החום, אבל אם כל הבליעה רק מכח החום ופשטה במקצת וכבלעו כך פלטו, חשיב שפיר כח אחד ופלטה מיד ולא נעשה נבילה. [↑](#footnote-ref-11)
12. ונראה שסברת החוו"ד מוכרחת, שכל הסברא של מקושר הוא שלא יתכן שחלק זה יקבל טעם לעצמו כיון שהוא מקושר לשאר הקדירה, אבל כל שמקבל טעם לעצמו אפי' חתיכה אחת שנאסר רק כדי נטילה ודאי נעשה אותו מקום בחתיכה נבילה לעצמה ולא מהני לה שאר החתיכה, וא"כ הכא פשיטא שלמעלה מן הרוטב מקבל טעם לעצמו והוא נפרד משאר הקדירה לענין זה ופשיטא שנעשה שם נבילה לעצמו. [↑](#footnote-ref-12)
13. אולם להנ"ל הערה 8 ניחא דלעולם גם מה שנבלע למעלה מן הרוטב חשיב מקושר לתבשיל אם פשטה גם למקום הרוטב שהרי הכל אותו בליעה ונבלע עכשיו בקדירה וכיון שחלק מקושר ובטלה בקדירה ממילא כל הבליעה ג"כ בטלה בקדירה, אלא מה שפשטה למעלה בדופני הקדירה אינו חוזר ונפלט לקדירה כי אם אם בכח שני וכמו שנתבאר לעיל, ולהכי נ"נ לולי שדופני הקדירה מבטלים אם הטיפה, וכל שהוא בשני כחות אפי' אם הכל מקושר אכתי נ"נ כמו שנתבאר לעיל הערה 7, אבל אי פשטה רק במקצת דופני הקדירה חשיב ע"כ הכל כח אחד, וממילא אם נשאר הבליעה למעלה מהרוטב אינו מקושר ואין סופו להתפשט ונעשה נבילה שם, אבל אם מגיע גם לרוטב ע"כ בטלה ברוטב, ולכן כ' הסמ"ק דחיישינן שפשטה עד סמוך לרוטב.

    אלא שלפי החוו"ד אפשר לפרש באופן אחר, דלעולם מה שלמעלה אינו מקושר ומה שכנגד הרוטב מקושר, אלא שעכ"פ אותו חלק שפשטה עד לרוטב בטלה שפיר ברוטב דחשיב כח אחד ומקושר, ומה שנקט הסמ"ק שמא פשטה עד סמוך, היינו משום שאם פשטה גם כנגד הרוטב, בטלה אותו חלק שהגיע לרוטב דנבלע בכח אחד, וע"כ לא צריך ס' פעמים ס' כיון שחלק מהבליעה בטלה ברוטב, וע"כ צ"ל שמפעפע רק עד סמוך לרוטב ודו"ק. [↑](#footnote-ref-13)
14. ועיין לעיל הערה 11 שתירצנו באופן אחר. [↑](#footnote-ref-14)
15. ובאמתדברי החוו"ד תמוהים דאטו טיפת חלב שנפלה לחתיכת בשר שיש בו מעט פחות מס' לא נאסר החתיכה, פשיטא שהחתיכה נאסרה שהרי החלב נותן טעם בחתיכה שכל זמן שאין ששים בבשר כנגד החלב עדיין החלב מורגש בבשר ואוסרו, והכא נמי כך הוא שנפלה טיפת חלב למעט פחות מששים טיפין בשר ופשיטא שנאסרו יחד ונעשה נבילה, ולא דמי כלל להא דסעיף א', דהתם ע"כ לא נעשה נבילה כי מה שבתוך חתיכת הבשר, וממילא לא יתכן שיש נבילה יותר מכזית שע"כ מה שבלעה החתיכה חלב כנגדה פלטה בשר, ולעולם לא נשאר כי אם כזית נבילה, וכיון שלא נאסר כי אם כזית לא בעינן כי אם לבטל כזית אחד, אבל מלכתחילה נאסר ונעשה נבילה מעט פחות מס"א, שהרי הטיפה התערב במעט פחות מששים טפין בשר ונעשה נבילה כל הטיפין, ואח"כ בכח שני יוצא לקדירה ואוסר כנגדו וצריך ס' כנגד הנבילה שהוא מעט פחות מס"א, ודברי הש"ך פשוטים וברורים. [↑](#footnote-ref-15)
16. הנה לפי דרכו של החזו"א בב"י היה לנו לאסור גם כי האי גונא, שהרי כל סברת הב"י דחשיב כח אחד הוא כשנפל כנגד הרוטב דמיד נבלע בתבשיל, אבל היכא שנפל שלא כנגד הרוטב ומפעפע בקדירה, א"כ אם אותו התפשטות הגיע גם כנגד הרוטב, כי האי גונא מסתבר שנבלע בשני כחות שהרי תחילה נבלע בקדירה, וא"כ ק' למה בדין הנ"ל שרי בדיעבד היה לנו לאסור שמא הגיע הבליעה עד הרוטב ונבלע בקדירה, אולם למה שנתבאר לעיל ניחא דלעולם לפי הצד שמפעפע במקצת כלי, כל שמתפשט לרוטב חשיב כח אחד. [↑](#footnote-ref-16)
17. אמנם מה שכ' שם דחיישינן שמפעפע בכל הכלי, אינו מדוייק שלפי הצד שמפעפע בכל הכלי בטלה הטיפה בדופן עצמו כמבואר וממילא פשיטא שמותר לערות כיון שכבר בטלה הטיפה במקומה, אלא כונתו כמו שמבואר במנחת יעקב דחיישינן שמפעפע במקצת הכלי וא"כ יש לחוש שמפעפע בכל עיגול הכלי. [↑](#footnote-ref-17)
18. דבאמת מה דמהני כיסה מיד בטיפה שנפלה על החתיכה שחוץ לרוטב, נתבאר שכיון שמיד בתחילת ההתפשטות כיסה חשיב ההתפשטות בכח אחד, שהרי אין זה אלא אותו התפשטות שהחלה להתפשט בתחילה ובכיסוי הקדירה הוא ממשיכו לכל הקדירה, והרי החתיכה כולו בקדירה ובתוך הבל הקדירה רק שאם לא כיסה לא ימשיך ההתפשטות יותר מהחתיכה, אבל הכא בקדירה כל זמן שלא כיסה אין שום קשר בין דופני הקדירה שמחוץ לרוטב לעיקר התבשיל, ומה שנבלע בקדירה אינו אלא בליעה בכלי ולא יותר, וא"כ אפי' כיסה מיד יש לנו לחשבו כשני כחות, ובאמת לא מצאנו לאחד מהפוסקים שהזכיר דמהני כיסה מיד וצ"ע, אלא שלשיטת החמודי דניאל שנתבאר לעיל שנקט שטעם ההיתר בכיסה מיד משום שלא מתחילה הבליעה מיד אלא לאחר משהו זמן, א"כ פשיטא שה"ה הכא מהני כיסה מיד. [↑](#footnote-ref-18)
19. אלא שזה תלוי בנידון אם אחר שרוקנו הרוטב עדיין שם כלי ראשון עליו ועיין משב"ז יז', אולם בט"ז סוף סי' צב' נקט שדינו ככלי שני הביא בחוו"ד ס"ק יג' ע"ש. [↑](#footnote-ref-19)
20. ולכאו' צ"ל דהתם כיון דנבלע בליעה יבשה אינו מפעפע בכל הכלי וצ"ע. [↑](#footnote-ref-20)
21. ולפי דבריו צ"ל שאותו טיפה שחיישינן ליה שלא נבלע תחילה, מ"מ נעשה נבילה דנתערב במקומו עם הבשר אלא שלא נתפשט כלל אלא נבלע במקומו, ומ"מ מהני ששים כבתחילה כיון שלא חיישינן אלא למשהו ממנו, דפשיטא לן שלא נעשה נבילה כי אם משהו מהטיפה ופשיטא שביחד עם מה שנשעה נבילה אינו יותר מהטיפה הראשונה, ולהכי מהני ששים כבתחילה. [↑](#footnote-ref-21)