מראי_מקומות_שח_מג
קטגוריות: שו_ע / אורח חיים / הלכות שבת - הרב יהושע ננקינסקי

המבחן יתקיים בס"ד ביום ג', א בסיון

על סי' שח לד-סוף, טוב"י שו"ע ומ"ב

**מג**

★בשבת מג: נחלקו רב ושמואל גבי טלטול מן הצד, ופסקו הראשונים כרב דאסור רק חילקו בין טלטול מן הצד לצורך דבר האסור שנאסר לבין טמ"ה לצורך דבר המותר דשרי.

ועיין ברא"ש [פג-יט] וז"ל "והקשה רבנו יונה מהא דתנן לקמן הקש שעל המטה לא ינענעו בידו, אבל מנענעו בגופו. ודייקי מיניה בי רב דטמ"ה ל"ש טלטול, והתם לצורך הקש שהוא מוקצה מטלטל.

ותירץ הרא"ש "אבל בקש אינו מטלטל אלא **בגופו כלאחר יד"** הלכך אע"ג דלקש שהוא מוקצה הוא צריך מדמה ליה לטמ"ה שהוא לצורך דבר המותר.

וכן מצינו [קנד:] "היתה בהמתו טעונה שליף של תבואה [מוקצה עי"ש ברש"י] מניח ראשו תחתיה ומסלקו לצד אחר והוא נופל מאליו".

ועי"ש ברמב"ן "ויותר נראה לומר דמכניס ראשו תחתיה אפי' בעלמא בליכא צעב"ח שרי משום שטלטול בגופו לא גזרו רבנן כדתנן הקש שע"ג המטה.

ועוד הא שאיתא [קכז.] ת"ר אין מתחילין באוצר תחילה אבל עושה בו שביל **כדי ליכנס ויצא**".

ועיין במג"א [שה-יח] דלר"ן גם כה"ג חשיב טלטול וא"כ הא דשרי בשליף "מפני צעב"ח.

וכן הוא להדיא בר"ן על המשנה [קנא:] י"ל התם משום צעב"ח הוא שהתירו כן".

וכן גבי "קש שע"ג המטה כתב הר"ן [מו:] "וההיא נמי דתנן בפ' תולין, הקש וכו' ה"ט נמי לפי שאיננו מטלטל את הקש מפני שצריך לו, אלא מפני **שהוא צריך למטה** ואי אפשר לו בלא טלטול הקש כלאחר יד".

ומהבריתא "דעושין שביל" עיין חזו"א [מז-יג] דאדררבה י"ל להיפך שכל ההיתר הוא דרך הילוכו לא טלטול בהדיא בגופו.

וע"ע בחזו"א [מז-יב-יג].

★עיין בתו"ש [שא-לט] דדבר **שדרך לטלטלו בגופו** מיקרי טלטול ממש".

וע"ע במאירי [קמד: ד"ה גדולי הפוסקים] גבי "צינור שעלו בו קשקשים מנענעין ברגליו ואע"פ שאמרו הקש שע"ג המטה לא ינענעו בידו אבל מנענעו בגופו, אין דרך הקש לנענעו בגופו **אבל קשקשים דרכם בכך**".

ועיין "מנחת פתים" דלפ"ז ביאר את סעיף מו [סעיף ח אה"ע השמטות לא"ח].

**מד**

★ה"שיבלי הלקט" מתחלה דקדק ממשניות כלים [כג-א] "דכדור טמא" דחשיב כלי.

ודוחה "דדוקא אותו כדור שנחלקו בו ר"א וחכמים **שנראה חלל** שלא חשיב כלי אלא כדורים שלנו אפי' כלי לא חשיבי **ומחשבת שחוק** שחישב לשחק בו לא משוי ליה כלי".

וא"כ לתוס' דשרי לשחק, דחשיב שימוש והוה כלי היתר ומותר כל טלטול, משא"כ לאוסרים הוה מוקצה מחמת גופו.

★ועיין בגר"א דמבאר את הירושלמי [למה חרב מפני שהיו משחקים בכדור בשבת].

"והירושלמי איירי ברה"ר משום הוצאה".

ובשו"ע סתם לאיסור.

ועיין מג"א ופמ"ג [א"א] כונתו **דחסר ביחוד**, ומסיים "דאם שחק מע"ש מבעו"י י"ל דהוכן לכך", ולדבריו כדור דידן שרי.

ובמשנ"ב ביאר **דאין שם כלי עליו.** ויל"ע בכדור דידן.

ובשו"ע [שלח-ה] התיר לשחק באגוזים דעצם המשחק מותר רק כדור נאסר.

**מז**

★רבנו שמחה [מובא בב"י] "מדמה בגד שעטנז לסנדל המסומר".

וא"כ לכאורה דינו ככשמל"א דהרי סנדל מבואר בתוס' [ס' ד"ה לא בסנדל] דחשיב כשמל"א, וא"כ לפ"ז האוסרים אסרו לגמרי.

ועיין מג"א [עד] שמביא יש"ש "דאסר לטלטל כ"א לצוג"מ", וא"כ המתירים התירו לגמרי, ומביא "אגודה" דאסר לטלטל לגמרי.

★ב"כלכלת שבת" [כללי מוקצה-ב] הקשה אמאי לא הוי כלי הרי ראוי לבהמה ועכו"ם, וכמו "בשר טרפה" במג"א [נו].

ותירץ "דהתם מדלא חזי לישראל עומד לבהמה או עכו"ם משא"כ **הכא חזי לישראל כשיוציא ממנו האיסור**".

ומחדש שבגד שכולו כלאים [ואינו עומד לתקנו לישראל] איה"נ דשרי.

**נב**

★שיטת תוס' "דדבר דחזי לאחר שוב לא היה מוקצה, ואע"ג דלעצמו אינו ראוי, בכ"ז מה דראוי לאחר חשיב כלי [מו: ד"ה מי ימר, קכז: ד"ה כיון].

ובגדי עניים לעשירים לא "אבל התם לא חזו מחמת **גריעותא**".

וכן ברשב"א [מו: ד"ה מתיב] "דשאני התם דכיון דגבי עשירים לא חזי למידי מצד **גריעותה אקצוי מקצה ליה לגמרי ולא מסקי אדעתיהו ליתן לעניים** וכו'.

**ובר"ן** **פליג** דרק בתרומה מהני מה דחזי לכהן "כיון דע"כ יהיה ליה לכהן אבל דמאי אי לאו טעמא דאי בעי מפקר לנכסיה לא הוה שרי לטלטולי, דהאידנא לא חזיא למידי לפי שהוא ממתין עד למחר וכו'.

ומצינו בזה מחלוקת ראשונים תוס' הנ"ל והרשב"א, וע"ע ברמב"ן [ב-מז].

וא"כ בגדי עניים [שהבעלים עשיר] גם לתוס' הוה מוקצה.

עיין שעה"מ [פ"ז מלולב כה] שמקשה על הר"ן מהגמ' יבמות [לג:].

דלישראל נאסר לטלטל דם קדשים אפי' דחזי לכהן.

ועיין קה"י [כג] מה שתירץ.

★וע"ע בתוס' [קכז: ד"ה כיון] "א"נ אפילו לעשירים בבית עניים".

ובפשטות כונתו היות ולבעלים העני הוה כלי, יש לו שם כלי גם לעשיר.

ועיין בט"ז [כה] שדייק דוקא **בבית העני.**

וע"ע בחזו"א [מג-כ] דפליג על הט"ז.

וע"ע בב"ח שכמו שעשיר חוץ לבית העני, לא נגרר אחר הבעלים העני.

כן עני חוץ לבית העשיר לא גריר אחר הבעלים והוה כלפיו כלי.