ציונים והערות 2 בעיות דרבא
קטגוריות: ש_ס / כז נזיר / נזיר דפים טז-כ - הרב ישעיה הלברשטט

# חמשה בעיות דרבא אייר מס' 2

**ביאור האבעיות בהר"נ לאחר כ' ונזיר מעתה**

**ומעכשיו נזיר עולם**

**נזיר שמשון**

**כמשה בשבעה באדר**

**הערות בגפ"ת**

**דף י"ג: בעי רבא, אמר הר"נ לאחר כ' יום ומעכשיו ק' יום וכו' את"ל נזירות מועטת וכו'.** מתבאר בגמ' דרבא נסתפק תחילה בנזירות מועטת, (ובזה אסיק באת"ל דלא יחול נזירות דעתה) ושוב נסתפק בהר"נ לאחר כ' ומעתה ק', ובזה פשיט הש"ס מברייתא דהק' חייל, ומונה עד כ', ואז מונה ל', ושוב משלים פ' לנזירות שהתחיל. עוד קבעי רבא איך הדין בהנ"ל כשאומר מעכשיו נזיר עולם, ואיך הדין בהנ"ל שהנזירות דאחר כ' היא נזירות שמשון, ואיך הדין בכמשה בז' באדר.

**בביאור** כולא בעיא דרבא מצינו ג' מהלכים בראשונים, ויש ללמוד ולבאר סברותיהם, **ומכל דבריהם יש ללמוד כללים לאופן החלות דב' הפלאות סותרות.** וכן יש לברר לפי כל מהלך, מ"ש ממתני' דתנן להדיא בין בנזירות מועטת (יג:) ובין בנזירות מרובה (ט"ו.) דמה דאמר עתה חייל, וכשקאתי הנזירות שקדמה בקבלתה, מניח את שהתחיל ומונה את הקדומה, וא"כ מה בעי רבא. **גם** יש לברר בדברי הגמ' דאת"ל דנזירות מועטת לא חייל ד'עשרה יומין הוא דיתרין', איך לפרשה לשיטות הראשונים שנתבארו לעיל במתני', דלדעת הגליון והרמב"ם דמגלח ניחא מאוד 'דיתרין עשרה', אבל לתוס', וכ"ש לרש"י שנעשה חד ממש ואינו מגלח, למה הוה 'עשרה ימים דיתרין'. **גם** מתברר בשמעתין כמה דינים וגדרים בנזירות עולם ונזירות שמשון.

**הראשונים והאחרונים העיקריים בשמעתין: עי' היטב רש"י, תוס', פי' הרא"ש, תורי"ד, רמב"ם (פ"ד ה"ו ז' ח' ט') ובכס"מ שם, מאירי, קרן אורה, כתבי הגרי"ז, וחי' מרן רי"ז הלוי פ"ד ה"י, (עומקא 312).**

# בי' האבעיא בהר"נ לאחר כ' ונזיר מעתה

**א. תוס'** פירשו לכולא שמעתין דהאיבעיות הם **בדעת הנודר**. ובכ' וק' פירשו, אם כוונתו כמשמעות הפשוטה דעתה ק', או דאמדינן דאינו רוצה 'להפסיק' נזירותו, ונתכוין שהנזירות ק' תהא אחר השלמת נזירות דמכ'. **אמנם** צ"ע טובא דבגמ' איתא דהוא קאמר להדיא דהנזירות תהא מעכשיו, ונדחקו מאוד ליישב זאת יעו"ש. **ובשיטמ"ק** כתב דמעכשיו אין הכוונה קביעות זמן לנזירות ק', אלא כלפי שאמר ה"נ לאחר כ' יום, אמר ומעכשו ק' יום, כלומר שראוין לחול מעכשיו עכ"ד, (ועי' קר"א מה שביאר בשטמ"ק). ולכאו' נדחק בזה משום דפירש כתוס' דאנו דנים **דכווונתו** היתה לנזור אח"כ ולא מעכשיו.

**וע"ד** זה פירשו תוס' (י"ד.) גם את חילוק הגמ' כאן בין נזירות מרובה למועטת, דיתרי עשרה יומי, היינו דלא חזו לנזירות לחודייהו, וכתבו דלהכי **לא ניחא ליה** מעיקרא דיחולו הכי. **ואף דלדעת תוס' במתני' בכה"ג אינו מגלח, וא"כ לא נבדלו הני י' ימים ומאי אכפ"ל, וי"ל דלא ניחא ליה הא גופא דאינו מונה 'שיעור נזירות' רצופה**, אבל במרובה כתבו תוס' דכיון ד'אכתי פשו להו פ' יום דחזו לנזירות לחודייהו, **ומצטרפי** שפיר, לא אכפ"ל'. **ואינו מובן**, מ"ט כשיש שיעור נזירות 'מצטרפי שפיר' ואי לא"ה לא, וכן מהו גדר 'הצירוף' הזה, והא סוף סוף 'הפסיק מנינו', ואי משום שעולים למנין ק' והא גם במועטת הם עולים למנין ל'.

**תוס'** נתקשו מ"ש ממתני', וחילקו דהתם דאינו ברור דיפגשו ב' הנזירויות, ליכא לכל אומדנא הנ"ל וכשאמר ה"נ עתה, ודאי כוונתו דיחול עתה.

**ב. עי'** היטב **פרש"י**[[1]](#footnote-2), **המאירי, ותוס' רי"ד**[[2]](#footnote-3), **דלא הזכירו כלל ענין 'דעתו', ונראה להדיא דלא בהכי עסקינן,** אלא רבא דן לומר דהמפליא נזירות שלא יכולה להתקיים (מנין הימים) ברציפות, מעיקרא לא תחול, וכפשטות לשון הגמ' 'לא שלמין לא חיילין'[[3]](#footnote-4), וכ"כ **הקר"א, והגרי"ז** בספרו (בדעת הרמב"ם, עומקא 312),[[4]](#footnote-5) או"ד דמ"מ חייל עתה, ואח"כ יפסיק. ויש לעמול בשורש הנידון בזה.

**וקאמר** רבא, את"ל דבנזירות מועטת וכו', היינו דבזה יותר יש לדון דלא יחול מעיקרא כיון שלא יוותרו אלא י' יום, משא"כ במרובה דנשאר כדי גידול שער. **ויש לעמול בפשט ובסברא בדברי הגמ',** דאי נכון הוא דמעיקרא לא חלה ההפלאה כיון שאינה כדינה **לגבי קיום תגלחת,** ה"ה במרובה כיון **שאינה נמנית ברציפות** וכנ"ל, ומ"ש. **ובעיקר** קשה דגם במרובה אין קיום דין **תגלחת** בימים הראשונים, דהרי 'במרובה' לכל הראשונים מגלח באמצע[[5]](#footnote-6). **עוד יל"ע,** מ"ט קאמר דבנזירות מועטת 'יתרין עשרה יומין', ובשלמא לגליון והרמב"ם במתני' דמגלח, א"כ מובן דנותרו עשרה, אבל לרש"י שנעשו חד נזירות, א"כ מאי קאמר הלין עשרה[[6]](#footnote-7), וכן הקשה **הקר"א,** ועי' **בכתבי הגרי"ז** בסטענסיל (עומקא 292) דתירץ וביאר פשט חדש בדברי הגמ', וה"ק 'שבמרובה' שמגלח הרי הוה ב' נזירויות (וזו חלות ראויה), אבל 'מועטת' דאם יחולו שניהם הרי הם נעשים לחד ממש ולא יגלח, א"כ **זה גופא סיבה שתידחה ולא תחול באופן גרוע זה,** דכאשר מוכרח בהפלאה דתחול באופן גרוע (היינו שיעשו לאחד), מעיקרא לא חייל.[[7]](#footnote-8)

**הקשו הראשונים**, דבמשנה חל נזירות דידיה (בין במועטת בין במרובה) ומאי קבעי רבא. ועי' **ברש"י** ד"ה לא סלקין, **ובמאירי** האריך יותר, דמשום דאפשר שתלד ביום אחר ותתקיים ההפלאה, לכך הוא חל. וכ"כ **התורי"ד,** ועי' **בכתבי הגרי"ז** שם דהיינו דכאשר מוכרח בהפלאה דאינה ראויה לחול כדת לא תחול, משא"כ במשנתינו, וכ"כ **בקר"א**[[8]](#footnote-9). **אמנם** לכאו' צ"ב, דהגם דבתחילה היה ספק מ"מ עתה שנולד אגלאי ונפשט הספק דהפלאתו אין לה קיום. ויש לטרוח וליישב. **עוד צ"ע**, מהירושלמי דכתב דאיירי ביושבת על המשבר דודאי תלד, ועי' **תורי"ד** (עומקא 59) מה שתירץ בזה (וצריך לטרוח לקיים דבריו עם הירושלמי).

**ג. לרמב"ם** דרך חדשה בביאור שמעתין, דכתב בפ"ד ה"ז, הר"נ לאחר כ' יום וה"נ מעתה, מונה כל השלושים (ואינו פוסק בהגיע היום כ'), ומגלח, ושוב מתחיל את **הנזירות דאחר כ'**, וכן מתבאר ברמב"ם שם ה"ח ה"ט. ועי' **כס"מ וקרן אורה** דהראשונים פירשו **דמה שנזר עתה לא יחול** (עכשיו) כיון דאינו ראוי להתקיים, אבל הרמב"ם פירש צד שלישי דאפשר דההפלאה **שחלה עתה עדיפא ולא תפסיק** (או"ד תחול ותפסיק כבמתני'). ולכאו' טעם הדבר, דס"ל דכאשר יש ב' הפלאות סותרות ראוי יותר להעדיף הראשונה שכבר חלה שתמשיך, דזה גופא שהיא כבר חלה היא סיבה להיותה עדיפא. **והנה בכס"מ** נראה דגם האבעיא הראשונה דכ' וק' פירש ע"ד זה, (אך בזה כיון דאית ליה גידול שער אח"כ, מסקנת רבא דפוסק, ואל"ה אינו פוסק, וצ"ב). **אמנם בשיעורים בבריסק** הביא מו"ר הגרא"י שליט"א להקשות, דהרי מפורש בגמ' **דהלין מאה לא חיילין,** וע"כ צ"ל דכל חידוש הרמב"ם הוא בפשט הגמ' בנזירות **מועטת** בלבד, אבל בנזירות **מרובה** פירש כהראשונים[[9]](#footnote-10). אמנם עי' **היטב** **בתורי"ד בשם רבינו ברוך** דמוכח דפירש ע"ד הרמב"ם וגם בבעיא הראשונה.

**והנה צ"ע** דהרמב"ם סותר משנתו, דהרי בה"ג ד' ה' ו' פסק למשנתינו, דכל נזירות שקדמה פוסק את שהתחיל ומונה את זאת שקדמה, וכבר הק' כן **המאירי** (סוף י"ג:) דהרמב"ם ('גדולי המחברים'), לא הלך כאן כשיטתו. **ובכתבי הגרי"ז** (עומקא 291), תירץ זאת ביסוד נפלא, דחלוק נזירות הקצובה לימים כגון שאומר כך וכך יום מנזירות 'סתם', דאע"פ דגם בה נתחדש ל' יום, מ"מ **אין הימים שייכים לעצם הנזירות** (אלא ד'פרישות' פחות מל' יום לא מספיקה ליתן לו 'שם נזיר'), וס"ל לרמב"ם דלעולם א"א לחלק נזירות סתם, אבל נזירות שחלה על ימים אפשר לחלק את הימים. **ולכך** בה"ז ח' ט' דאיירי בנזירות סתם דהיא לא מתחלקת, לפיכך היא ממשכת, משא"כ בה"ג ד' ה' ו' איירי בנזירות כך וכך ימים (כמו שמפורש להדיא ברמב"ם בה"ג) לכך ניתן להפסיקה. ועי"ש בכתבי הגרי"ז לקמיה אות ד', דזה גופא כוונת הגמ' באת"ל וכו', דיש לחלק בין מועטת למרובה לחלק בין היינו קצובה לסתומה, וכך פסק הרמב"ם[[10]](#footnote-11). **והנה** יש להתבונן ולבאר את עצם יסוד זה, אמנם ביותר יש לטרוח ולבאר דהא סוף סוף יש כאן נזירות דקדמה, ומה אכפ"ל שאינה יכולה להתחלק. (ובפרט צ"ע במקום דהנזירות שקדמה לא יהא לה קיום כלל, כמו בה"ז, וצ"ע). ועי' **תורת הנזיר** פ"ד ריש ה"ז.

**תירוץ נוסף** - **רבינו ברוך** (הו"ד בתורי"ד) מוכח דס"ל כהרמב"ם, ושם מבואר ליישב הסתירה ממתני', דכאשר אומר להדיא מעכשיו עדיף החלות שהתחילה, ובמשנתינו לא קאמר מעכשיו ולכך בלידת הבן פוסקת נזירותו. ומדוקדק מאוד לשון הרמב"ם, דבהלכה ז' ח' ט' דכתב והר"נ **מעתה,** משא"כ בדין המשנה בה"ד וה', לא כ"כ. **אמנם** צריך לטרוח לבאר את עצם דבריו, דמה מוסיף דאמר מעכשיו, וכמו שהק' עליו **התורי"ד,** עו"ש. **עוי"ל** דשאני דין המשנה (ה"ד וה"ה) דקמיירי בבנו, (היינו דתלה את עיקר הפלאתו בסיבה, והרי הסיבה שלפנינו מכריחה שיחול עכשיו), ונימא 'דקדימה' מהני רק בבנו, אבל בלא"ה יש לן למיזל לפי החלות דחלה כבר (וה"ו יש ליישב באופ"א).

# ומעכשיו נזיר עולם

**הנה** דינא דנ"ע תנן לה לעיל דף ד. דכשהכביד שערו מיקל בתער, ומביא קרבנות ומגלח, (ופליגי הראשונים אי רק 'מיקל' או דמגלח לגמרי). ולרוב הראשונים מתבאר לעיל ז. דחלוק 'נזיר **עולם**' מ'נזיר **לעולם**', דנ"ע הוא דין נזיר מחודש מהלכה למשה מסיני, ודינו כהנ"ל, ויש 'נזיר לעולם' דהוא ככל נזירות, אלא שהיא מתמשכת לזמן ארוך ואין לה סיום, ולכך אינו מגלח כלל אף בהכביד שערו, (ועי' בחידושי הגרי"ז פ"ד מנזירות ה"י, הו"ד לקמיה), ונחלקו הראשונים אי שמעתין איירי בנזיר עולם או בנזיר לעולם. **ובעיקר יש לטרוח ולברר פשט איבעיא זו,** ועולה מזה גדרים ויסודות לגדרי נזירות ונזירות עולם.[[11]](#footnote-12).

**א. רש"י** פירש דאיירי בנזיר עולם (כלשון הגמ'), ונידון הסוגיא הוא דדוקא נזירות ק' דמצד עצמותה יש לה הפסק (וכמו דחזינן דמפסקת אחר ק'), ה"נ אפשר למפסקינהו מתוכן למנות ל', (ואי"ז סתירה גמורה להפלאה שהפליא עתה), אבל נ"ע כל עצמה הוא 'דלית לה הפסק', ולפיכך אם תחול נ"ע היא תתבע להתקיים בלא הפסקה, לפיכך היא לא תחול עתה משום דנזירות דאחר כ' קדמה. (והדר קאמר, או דלמא כיון דיכול לאתשולי על הנזירות דאחר כ', אין בכוחה למנוע ושפיר חיילה).

**וכתב** רש"י, דמה דמצינו 'דמגלח משלשים לשלשים' ה"ט משום 'כובד' ולא משום דליהוי הפסק. **ולכאו'** כיון דמגלח בתער, וכן מביא ג' קרבנות, א"כ הרי הוא ככל נזיר שמביא קרבנות ותגלחת. ורש"י מיישב זה בלשונו דגילוחו 'משום הכובד' ולא לקיום 'גילוח' נזיר, ומתבאר דהוא 'גדר דין אחר', דבעלמא גילוח הנזר ענינו הוא הפסקת הנזירות, משא"כ בנ"ע אינו אלא הקלה על כובדו. **אמנם** זה צ"ע, דהרי דעת רש"י[[12]](#footnote-13) דמגלח לגמרי ככל נזיר (ואפי' פאותיו), וא"כ מ"ט לא הוה 'הפסקה'. וחזינן דנזיר עולם בהכרח אין הפסקה בשם נזיר דידיה, ואין תגלחתו ענין סיום הנזירות (אלא אדרבה כל ענינה הוא כדי שיוכל להמשיך בנזירות), וצ"ע.[[13]](#footnote-14) **עוד** נראה דלרש"י הסוגיא באמת איירי גם בנזיר **לעולם**, והא דקאמר 'עולם', רבותא קמ"ל דאפי' 'נזיר עולם' דדינו דמגלח כשהכביד אינו גדר הפסקת נזירות, וכמש"נ.

**ב. כתב המאירי,** דהנידון על עיקר חלותה דהנ"ע (וע"ד רש"י), וביאר טעם אחר, דאפשר דדווקא בק' יתחיל וימנה כ' ויפסיק, כי אחרי ההפסקה יצטרפו הני כ' לפ', ויקוים סה"כ מנין מאה, משא"כ בנזירות עולם 'הרי הפסיד מנזירות עולם ל' יום, פסידא שאינה חוזרת, שהרי נ"ע כל ימיו היא, ואין בה גלוח'.

**ג. מהלך התוס',** דבנזירות ק' וכ' לא הוי 'הפסק' כולי האי, שהרי דמי הוא לנזירות דק', אבל נ"ע אינו כיו"ב דהנזירות אחר כ', ולכך הוי 'הפסק, הילכך לא הוי נ"ע כלל, עד שישלים נזירותיו וכו'. והדברים סתומים מאי נפק"מ אי 'דמי' או לא, **וכן** צ"ב מ"ט נז"ע נחשבת דלא דמי כלל, והרי לכאו' הכל הוא אותו נזירות, אלא דכיון דנזר לעולם יש עליו להמשיך בלא סוף. וי"ל דדבריהם מתבארים ע"פ מש"כ לעיל בד"ה בעי רבא, 'דמסתמא אין דעת זה האיש להפסיק נזירות', והיינו לטעמייהו דנידון הגמ' הוא **לאמוד את דעתו** שאינו מעונין לגרום לעצמו 'להפסיק', ואהא כתבו דלהיות בקיום נזירות כ' אי"ז מצב שונה מנזירות ק', ולא דמי ל'הפסק', משא"כ נ"ע דהיא נזירות שונה, א"כ לצאת ממנה לנזירות רגילה הויא 'הפסקה' מהנ"ע. **והא** דנ"ע נחשב נזירות שונה, עי' בדברי **הגרי"ז בספרו** פ"ד מנזירות ה"י (עמ' 40 ד"ה אולם) 'דנזירות עולם' אין הכוונה שקיבל את הנזירות להרבה זמן, אלא 'היא מין נזירות בפני עצמה' מהלמ"מ[[14]](#footnote-15), (ומעיקר דינה הוא שאין בה קרבנות בסופה, וכן יש בה הלכה דמיקל בתער), ועי"ש דכתב דמשא"כ **נזיר לעולם** היינו רק **ריבוי זמן נזירות** רגילה בלא סוף, יעו"ש שהאריך. ולפי"ז בדקדוק הוא מש"כ דאיירי בנזיר 'עולם'.

**והנה** מש"כ תוס' בביאור הצד השני "**דלא חשיב הפסקת נזירותו כיון שבידו** **לשאול** על נזירות של ל' יום, והיה עושה נ"ע לפניו בלי הפסק", צ"ב טובא, דבשלמא לרש"י דהתביעה לקיום הפלאת נזירות ל' היא הגורמת שלא תוכל לחול נז"ע, א"כ שפיר אמרינן דכיון דכל **מציאותה עתה אינה מוכרחת**, דהרי אולי ישאלו עליה, לפיכך אין בכוחה להפקיע החלות דנ"ע דראוי לחול עתה, אבל לתוס' **דאין דעתו** להפסיק, צ"ע, ויש ליישב.

**מש"כ** תוס' דלצד דחייל לא יגלח רק באותו הזמן דשרי לנ"ע לגלח, הק' **הקר"א** דמ"ש מכל נזירות מרובה דשרי ליה להתגלח בהשלמת זו שהתחיל, וכן באומר ה"נ היום ה"נ למחר, ועי' **רש"ש**. **עו"ק,** דממנ"פ עד כמה דמבואר דאין לו לגלח אלא לפי זמני היתר דנז"ע, א"כ צ"ע מש"כ 'דיגלח' באותם הזמנים, והרי דעת תוס' לעיל דף ד. דנ"ע אינו אלא 'מיקל', ואיך 'יגלח', וצע"ג, וע"כ חזינן דמעלת זמן זה היא דליכא מ"ע דגדל פרע, ואז שרי ליה, וללאו דתער לא יעבור לא חיישינן, וצ"ע.

**ד. הרא"ש** מפרש, דבשלמא בק' וכ' אע"ג דחיילי ק' יום מעכשיו מ"מ יתקיים כל משפט נזירות דאחר כ' יום, דאחר שישלים ימי הק' יביא ב' קרבנות ויגלח (עי' ברא"ש ב' שיטות בזמן התגלחת), אבל אי חייל נז"ע מיד, שוב לא יוכל לגלח לעולם, ולא יוכל להתקיים דין הנזירות דאחר כ', וזו סיבה שמעיקרא לא יחול עתה הנזירות עולם, **והעמיד** הרא"ש דמיירי כגון דאמר ומעכשיו **נזיר לעולם** דאינו מגלח לעולם, אבל **נזיר עולם** מיקל בתער, [וצ"ע הכא כהנ"ל, דהרי דעת הרא"ש (ה.) דמדין נ"ע אינו אלא 'מיקל', ואיך יגלח]. **עוד** הביא הרא"ש, די"מ דאיירי בנזיר עולם דדינו דהכביד שערו מיקיל בתער, וביאר הדברים כתוס', עי' לעיל. (עו"כ שם, 'ואת"ל כיון דאפשר לאתשולי חיילא, עי' ברא"ש דכשאמר מעכשיו נזיר לעולם היה בדעתו שיחול מיד ועל נזירות שלאחר כ' ילך אצל חכם ויתיר לו'. והדברים צ"ב טובא).

**ה. הרמב"ם** בה"ח כתב דחלה הנ"ע ונדחית הנזירות דאחר כ'. ועי' היטב בדברי **מרן רי"ז הלוי** (עמ' כ"א, ד"ה והנה) דהעמיד שם דדעת הרמב"ם דהא דכשנולד בנו חייל הוא רק משום **שנעשים לנזירות אחת ממש** (ואל"כ לא היה שייך שיחול על נזירות שכבר חלה ואע"פ שבנו קדים, וכתב דבזה יתבאר מש"כ הרמב"ם דלא חל נזירות דאחר כ' לעולם, ונדחתה לגמרי, ואע"פ שקדמה[[15]](#footnote-16), אלא משום דכל מה דתנן דהקודם חייל הוא כאשר נעשה לאחד, אבל נזירות עולם לא יכולה להיות חפצא אחד של נזירות עם נזירות ימים דהוא חפצא אחר של נזירות.

# נזיר שמשון

**הנה** חלוק נ"ש, דהוא מותר ליטמא למתים, ואינו מיקל לעולם (לעיל דף ד'), ומתבאר בשמעתין עוד דאין לו שאלה (וכן הוא במכות כ"ב.), ועי' הטעם ברש"י. **וצ"ע** דאינו טעם אלא לשמשון גופיה דהמלאך הדירו, אבל הכא שמתחייב **מכח קבלה** שפיר ישאל, ולכאו' כוונתו דכ"א שמקבל נ"ש הרי שבכלל קבלתו היא לקבל דבר דאין לו שאלה. **אבל צ"ע** אם שייך כדבר הזה, דהרי ישאל על זה גופא. ועי' מה שתירץ **באורח מישור בשם מהרש"ל.** ועי' **חי' הגרש"ש** נדרים סי' ג', דחידש דנ"ש היא רק ע"י 'התפסה' משמשון, ודין זה הוא כתמורה דלא מהני שאלה, דרק בנדרים שחלין משום 'נדר' מהני שאלה, אבל היכי דלא מהני נדר רק התפסה לא מהני שאלה, עכ"ד, (ועי"ש מ"ט מהני שאלה לקונם שנעשה דע"י התפסה). ועי' מש"כ **הרמב"ם** פ"ג הי"ד, וצ"ע.

**בביאור** האבעיא מצינו כמה דרכים, ולטעמייהו בכולא סוגיין. **א. רש"י** פי', אם תחול הנזירות סתם, דכיון דנ"ש ודאי קיימת לפנינו א"כ בהכרח נזירותו דעתה לא יהא לה קיום ל' יום כראוי, לפיכך לא חיילא. **ב. וכעי"ז כתב הרא"ש** דבעי אם יכולה לחול נזירות דודאי לא תושלם[[16]](#footnote-17), או"ד חיילא ולא יהא לה תגלחת לעולם. **ג. דעת התוס',** דשורש האבעיא באומדן דעתו וכו'. ותמה **הקר"א**, דאי כוונתו שלא תחול **כלל** א"כ מ"ט אמר ה"נ (מעתה).

**ויש** לעייןבדברי התוס' לאותו צד **דחייל נזירות סתם**, דלא ביארו האם תימשך אף לאחר דכבר חייל עליה הנ"ש, ושורש הספק, דמאחר ונ"ש אינה אוסרתו ליטמא למתים א"כ אולי תימשך נזירותו עד השלמתה, וכן נקטו **האורח מישור והברכת ראש.** ונחלקו רבותינו היאך ישלים את הנזירות כדי שיהא מותר לו ליטמא למתים, (והרי לגלח אינו יכול, וכמש"כ תוס' גבי נ"ע דלא שרי רק לפי דיני נ"ע, וא"כ בנ"ש לא יגלח לעולם), **דהברכת ראש והאורח מישור** כתבו דיביא הקרבנות ותגלחת לא מעכבא, **והחזו"א** בסי' ק"מ ס"ק י"א **והגרי"ש כהנמן זצ"ל** (שלמי יוסף) כתבו דאינו ראוי לתגלחת תגלחת מעכב, וא"כ לא יוכל להפסיק.

# כמשה בשבעה באדר

**עי' פרש"י ותוס'**[[17]](#footnote-18). **והקר"א והאחרונים** תמהו מאי שייטיה לבעיות דרבא, (ובפרט דלקמיה אמר הש"ס 'פשוט מינייהו קדמייתא' משמע דיש קשר בין כל הספיקות), ועי' **מאירי** מש"כ בזה.

**ועי' בחי' מרן רי"ז הלוי** (פ"ד ה"י, עומקא 312) דביאר והכריח, דהרמב"ם מפרש דכוונת הש"ס לאומר ה"נ יום א' קודם מיתתי, דלית ליה ל' יום, ונידון הגמ' האם הפלאה זו יכולה לחול או לא, דזה דומה לאיבעיות דלעיל[[18]](#footnote-19), ומסיק הרמב"ם דחל (וכן דמחויב בזה מעתה, כי אינו יודע מתי ימות). ועי"ש דאף דיום אחד קודם מותו לא יוכל להתקיים דין **נזירות ל' יום**, מ"מ מהני כי בעצם הנזירות היא חלה לל' יום, אלא דהאיש מת. וסברתו צ"ב טובא, דאיזו 'קבלת נזירות' היא, והרי מוכרח מיניה וביה שלא תתקיים כלל. (גם יש להעיר דמ"ש מנדרי הבאי, עי' נדרים ט"ז). ועי' **מאירי** דפירש כמשה בז' באדר, היינו שביום מותו ודאי לא נתעסק בצרכי גופו כלל[[19]](#footnote-20), ולמהלך הגרי"ז שפיר הוא דומה לאדם שאמר שאוסר עצמו יום א' קודם מיתתו.

**הערות בגפ"ת**

**י"ג: רד"ה בעי, כלומר הא ודאי פשיטא לי כו'.** צ"ב מה הכניסו רש"י הכא ומה חידוש יש בזה, ועי' **בכתבי הגרי"ז** (עומקא 292) ד"ה והא.

**ותיבעי ליה נזירות מועטת כו'.** מו"ר **הגרא"י** שליט"א בשיעוריו העיר, דבפשטות צ"ב מה דתלתה הגמ' את החילוק ב'נזירות מועטת' ו'נזירות מרובה', הרי לכאו' החילוק אינו בהנזירות עצמה אם היא נזירות מועטת או מרובה, אלא האם נשארו עוד ל' יום דגידול שער, (וכגון דאמר הר"נ לאחר פ' ומעתה ק' יום, דאף דהנזירות היא נזירות מרובה, מ"מ לא נשאר כדי גדול שער למנות אחר הנזירות הראשונה).

**חדא מגו חדא את"ל וכו'.** עי' **שפ"א** (עומקא 256) דתמה בזה, דעד כמה דיש סברא זו, א"כ מנ"ל דנסתפק בזה, אולי היה פשיטא ליה דהתם לא חל.

**רד"ה ותבעי ליה נזירות מועטת ומגלח אחת על כולן.** ומשמע דבד"ה הקודם אינו מגלח 'אחת על כולם' אלא אחר כ"א. והיינו משום דנזירות מרובה היא וכמש"כ רש"י ט"ו., וכן מתבאר **ברש"ש** שם בביאור רש"י הכא. ובאמת כן מדוקדק בגמ' דאית ליה גידול שער לבסוף, משמע שנתגלח אחר הל'[[20]](#footnote-21).

**תד"ה או דלמא בסופו, ואע"ג וכו' דאם איתא דחפץ הוא להבליע וכו'.** עי' **ברא"ש** (סוף י"ג:) דר"ת ס"ל דלא אמרינן מובלעים אלא בגוונא דאחד קדים דמביאו לידי הפסקה, וכסיפא דמתני' (דבנו קדם), והוכיח כן מדלא אמרינן מובלעים באמר ה"נ היום ל', וה"נ ק'. **והנה** לדבריו הדרא קו' התוס', (דה"נ נימא דכיון דהקדימה מחייבתו להפסיק, א"כ יהא הבלעה), והרי ע"כ דלא ס"ל את תירוץ התוס' דכאשר הוא תלוי בזמן לא אמרינן הבלעה, דא"כ בטלה ראיתו מה"נ היום ל' וה"נ ק', וצ"ע.

**בא"ד, שיוכל להבליע וכו' אין דעתו למנות נזירות בשביל בנו אלא ל' אחרונים יעלו לשניהם, וכו' חפץ הוא להבליעו**[[21]](#footnote-22). לכאו' נראה מלשונם דסיבת הדין לומר 'מובלעים' הוא משום ש'דעתו' בהפלאתו שיהיו מובלעים, אבל **במרדכי** במו"ק (עומקא), כתב על דברי התוס' דה"ה לגבי אבילות אמרינן מובלעים, אלמא הסיבה דמהני מובלע **אי"ז משום דעתו,** אלא דכן הוא הכלל בב' חלויות וניהוגים דיש לאדם באותו זמן, דאם הם מובלעים יתקיימו שניהם יחדיו, וע"כ עיקר כוונתם דכאשר מתכוין להתחייב באופן שלא יהא מובלע אהני דבריו. וכ"כ **בכתבי הגרי"ז** דמדינא 'מובלעים' אהני, והקשה א"כ איך בכוחו לרצות שלא יהא מובלעים, ותירץ דהוא הבעלים לקבוע זאת, וכמו שמצינו בפ"ק דאף דשווה משפט נזירות לכה"ת דאמרינן מקצת היום ככולו, מ"מ אם אומר 'שלמין' לא יהא מקה"כ, אלמא דהמפליא הוא בעלים לקבוע את אופן הניהוג, וה"ה הכא. **אמנם** עי' **קר"א** דפירש בתוס' דהוא תלוי בדעתו, והק' דא"כ אין מובן למש"כ תוס' בריש העמוד דדוקא כשבנו קדים, ותירץ דתוס' כאן פליג, והדוחק בדבריו גלוי. אבל להנ"ל ניחא מאוד, דגם הכא אין כוונתם דהמחייב דההבלעה הוא דעתו, וכמש"נ מהגרי"ז.

**דף י"ד. רש"י ד"ה לא סלקין יתחיל למנות שתי נזירות ויהא מגלח בינתים.** מו"ר **הגרא"י** שליט"א בשיעוריו העיר, דכאן אזיל רש"י כמהלך דמגלח בינתים, וצ"ע. **ולכאו'** לק"מ, דהכא דמחדשינן דנדחה ולא חייל עתה, ודאי הוה כה"נ ה"נ דמגלח בינתיים. **עוי"ל** דכל דברי רש"י דנעשה חד הם רק 'בלידת בנו', דכבר נתבאר במק"א דחלוקה היא בהפלאתה.

**תוס' בריש העמוד, הגה"ה, וצ"ע וכו'.** לטעמייהו אזלי דהסוגיא דנה באומד דעתו, אבל למהלך הראשונים הנ"ל ניחא, דבדווקא כאשר ההפלאה שנאמרה היתה בשעה שאינה ראויה להתקיים אזי היא בטילה. **ומ"מ** יש לתמוה בדברי התוס', דכל הסיבה בגמ' דהוא לא נתכוין שיחול עתה היינו כיון דמדינא צריכה הנזירות להיות **מופסקת** מכח הנזירות דקדמה (ואינו רוצה להפסיק), אבל הכא **מה יפסיק** את המאה[[22]](#footnote-23). ועיין **קרן אורה** שהק' דמ"ש מהרישא דמתני' דאינו פוסק, ותירץ דבמתני' ליכא גידול שיער אח"כ ומה"ט לא יוכל להפסיק ולגלח משא"כ הכא, ועדיין צ"ע קושייתינו מה יכריח ויאפשר את ההפסקה.

**תד"ה כמשה, וכו'.** תמוה והרי נו"נ קרבין בבמה, ועי' **קר"א ורש"ש.**

**בעזה"י בשבוע הבא (במדבר), ילמדו שמעתא דר"י ור"ל נטמא בימי בנו, עד המשנה דף ט"ו עמוד א'**

1. **עי'** היטב בדבריו בכמה דוכתי בשמעתין, ועי' גם (י"ד.) בד"ה לא סלקין, וגם בד"ה ואת"ל היכא, "וכיון דלא אפשר בלא הפסקה לא תיחול עליה נזירות". [↑](#footnote-ref-2)
2. **וכן** ברא"ש. וסברת 'דעתו' מצינו ברא"ש רק לגבי הבלעה, דכאשר דעתו להדיא דלא יתקיימו ב' הנזירויות בהבלעה, לא יהני הבלעה, אבל לא לעצם בעיא דרבא, ועי' גם בדבריו בביאור הגמ' דאפשר לאתשולי. [↑](#footnote-ref-3)
3. **והנה** בגוונא זו לא תיבטל הפלאתו לגמרי אלא תתקיים אחר הנזירות דכ', אמנם בשיעור בבריסק דמו"ר הגרא"י שליט"א, הוסיף בזה, דלכאו' גם באופן שהקבלה דאח"כ לא תוכל להתקיים, וכגון שהנזירות השניה היא נזירות כמלא הקופה חרדל, וא"כ לא יחול מידי, גם לגבי זה איכא לסברא דהפלאה שאינה ראויה לחול לא חלה כלל, (רק דהכא דהוא ראוי לחול אח"כ א"כ יש לקיים את הפלאתו לאח"כ). [↑](#footnote-ref-4)
4. **ואפשר** דגם השיטמ"ק הנ"ל דנדחק דלא אמר 'מעכשיו', אינו מפרש כתוס' דאמדינן לדעתו, רק דנקט דאם אמר להדיא דיחול עתה ודאי דיחול. [↑](#footnote-ref-5)
5. **ולכאו'** י"ל דבמועטת לא יהא קיום דין תגלחת וגידול פרע במכלול הנזירות, (הראשונה), משא"כ במרובה, ויש ליישב בעוד כמה פנים. [↑](#footnote-ref-6)
6. **אמנם** לתוס' דמביא ב' קרבנות, ולכאו' משום דלא חשבי ליה 'חד נזירות', א"כ ל"ק, דאע"פ שאינו מגלח מ"מ יש כאן הפסקה בנזירותו. [↑](#footnote-ref-7)
7. **לכאורה** צ"ע כיון דאמר מעכשיו, ואם אינו חל עכשיו כלל, מה יחייבו אח"כ. (והנה ז"פ דבגוונא דיש לו סיבה ברורה שלא יהא נזיר בימים שאח"כ, א"כ הוה כנזירות בטעות דודאי לא יחול, אבל לא איירי בכה"ג), וע"כ מתבאר כמש"כ הרשב"א (עומקא 137) גבי מי שקיבל רק יום א' חייב לנהוג ל' יום "**כיון דהוציא נזירות מפיו** צריך הוא לנהוג נזירות", וכן הוא היסוד בה"נ מן החרצנים, (וכיו"ב כתב הרא"ש ט., ות"ק סבר, אפילו אם אמר בלבי היה, הוי נזיר, כיון שהוציא נזירות מפיו, עכ"ל). וצריך לטרוח ולבאר כלל זה, דהרי ודאי אי"ז דהתורה מוסיפה עליו חיוב מה שלא התחייב, דהרי כל נזירות היא **הפלאה,** וע"כ דהוא התחייב זאת, ולכאו' יש כאן יסוד גדול בהפלאת נזירות. [↑](#footnote-ref-8)
8. **ובאמת הוא אותו חילוק כמש"כ התוס', אך תוס' אמר זאת על סברת 'דעתו', ולהני ראשונים הוא סברא בעיקר החלות וכמש"נ.** [↑](#footnote-ref-9)
9. **וביאר** עיקר החילוק להרמב"ם בין נזירות מועטת ונזירות מרובה, דבנזירות מועטת כיון דאם תפסק הנזירות נמצא דלא נשאר ל' יום להשלמת נזירותו, להכי נדחית הנזירות השניה, משא"כ בנזירות מרובה דנותרו לו ל' יום להשלמת נזירותו בזה חלה הנזירות ונפסקת, ואח"כ חוזר ומשלים. **אמנם לדרך זו צ"ע מהו 'חדא מגו חדא קמיבע"ל', הא הספק בנזירות מרובה הוא ספק אחר מהספק בנזירות מועטת, דבנזירות מועטת הספק הוא או אם חל ולא נפסק או דחל ונפסק, ובנזירות מרובה הספק אם לא חל כלל עתה או דחל ונפסק, עכ"ד. ויש ליישב.** [↑](#footnote-ref-10)
10. **וכן** הביא מו"ר הגרא"י בשם זקינו מרן הגרי"ז, אך הוסיף דלשון הרמב"ם קשה לפי"ז, דכתב שאם תאמר מונה עשרים ופוסק מונה שלשים ומגלח נשארו מנזירות **שהתחיל בה עשרה יום בלבד ואין בין תגלחת טהרה** כו', (וכלשון הגמ' באת"ל), ולהנ"ל עיקר הסברא אינה מחמת **דנשארו עשרה** ימים לבד, אלא זה עצמו הסברא דבסתם נזירות **דהל' יום הם מעצם החפצא של הנזירות**, לא שייך בהן הפסק. וכן דבספרו דהגרי"ז נראה קצת דלא אזיל בדרך זו. עכ"ד. [↑](#footnote-ref-11)
11. **עי'** כתבי הגרי"ז (עומקא 297) דמתבאר דאם היה חל הנזירות סתם, היתה 'מפסקת' לנ"ע, וצ"ע לאיזה דין היא מפסקת, והרי הוא שפיר ממשיך להיות נזיר עולם, ויסד מזה דחזינן דגם בנזיר עולם יש דין 'שהימים יעלו לו', (וכגון בחו"ל, עי' תמורה י"ד: גבי אבשלום דנזירות חו"ל אינה עולה לו מן המנין, וכן בירושלמי פ"א ה"ב גבי נזיר עולם שנטמא דדן שם אי סותר ימיו הראשונים), ולפיכך אינן עולין בימים שמונה לנזירות אחרת. [↑](#footnote-ref-12)
12. **הנה** תוס' ד. ד"ה נזיר, ורא"ש לעיל ה. כתבו דרק 'מיקל', אבל כתבו המל"מ (ג' י"ב) והמנח"ח (שס"ח י"ב) דדעת רש"י (שם ד"ה והנה), דמגלח לגמרי. [↑](#footnote-ref-13)
13. **אמנם** עי' חזו"א ריש סי' קל"ז דנקט בפשיטות דאם מגלח 'לגמרי' הוה גדרו גדר 'הפסקה', ויעו"ש דכתב נפק"מ דאם שתה חצי כוס יין לפני הגילוח וחצי יין אח"כ לא יתחייב דאינו מצטרף, (ועי"ש עוד סק"ב). [↑](#footnote-ref-14)
14. **ועיין** ברא"ש שהביא את מהלך התוס' בשם י"מ וכתב דק' וכ' **"בני חדא בקתא אינון"** משא"כ נזירות עולם. [↑](#footnote-ref-15)
15. **אבל** מש"כ הרמב"ם בה"ז אינו קשה כ"כ, דשם לא נדחתה לגמרי ורק דהקדמנו במנין את הנזירות שחלה. [↑](#footnote-ref-16)
16. **וכ"כ** המנח"ח שס"ח י"ג, דלדעת הרא"ש ה"נ יום א' לפני מיתתי לא חל, כיון דברור שלא יוכל למנות את הימים כראוי, ועי' לק' באבעיא דמשה בז' באדר. [↑](#footnote-ref-17)
17. **ובעיקר** הדבר דיש בדיבור זה קבלת נזירות, עי' שיטמ"ק דמדין יד לנזירות הוא, ועי' קר"א מה שחידש בזה. [↑](#footnote-ref-18)
18. **מבואר** דפירש דאף לדעת הרמב"ם נידון הגמ' הוא דהפלאה דאינה ראויה להתקיים כראוי לא תחול, וצ"ע הרי לרמב"ם דחינן את החלות השניה שהיא שפיר חלה כראוי, ויש לטרוח וליישב. [↑](#footnote-ref-19)
19. **דבריו** תמוהים, דהרי פשוט דאצל משה כל ימיו שווים לטובה, ולא נתעסק בצרכי גופו אלא כנצרך וכראוי, וי"ל משה ביום האחרון לא אכל ולא שתה כי אי"צ לאכול ולשתות אלא לקיים הגוף והוא מילא ביומו האחרון (וביום זה הוא התקיים מאכילה דאתמול). [↑](#footnote-ref-20)
20. **אמנם** עי' שיטה לחכמי איווריא, די"א דאינו מגלח, וכוונת הגמ' לומר דיש כדי גידול שער, שהוא זמן חשיבות בנזירות. [↑](#footnote-ref-21)
21. **הנה** צ"ע דכתבו תוס' י"ב: דהוא מקבל נזירות על לידת בנו היינו 'הודאה ושבח להקב"ה שחנני וזיכני ונולד לי בן', וא"כ מה מהני להבליע, והרי בזמן שהוא כבר נזיר אין כאן 'נתינה' והודאה, וי"ל דאחרי לידת בנו הוא צריך להיות בדרגה של נזירות של מופלא ופרוש, וזה עיקר ההודאה. [↑](#footnote-ref-22)
22. **אם** לא שנימא דכוונתם לדון את מה שאמר לאחר כ' כחזרה תכ"ד, וכאילו החליף הסדר ואע"פ שאינו חוזר בו לגמרי מנזירות הראשונה. [↑](#footnote-ref-23)