לא תקום ולא תטור
קטגוריות: כללי / דור המלקטים עניינים כלליים / מידות

**לא תקום ולא תטור**

ויקרא פרק י"ט פסוק י"ח

1. מקורות.
2. .
3. מקורות.

ויקרא (פרק י"ט פסוק י"ח) – "לֹֽא־תִקֹּ֤ם וְלֹֽא־תִטֹּר֙ אֶת־בְּנֵ֣י עַמֶּ֔ךָ".

* 1. **נכלל בה בהתרי"ג מצוות**.
     1. לא תקום – רמב"ם (ל"ת ד"ש), חינוך (מצוה רמ"א), יראים (מצוה קצ"ז), סמ"ג (ל"ת י"א), סמ"ק (מצוה ק"ל).
     2. לא תטור – רמב"ם (ל"ת ש"ה), חינוך (מצוה רמ"ב), יראים (מצוה קצ"ז), סמ"ג (ל"ת י"ב), סמ"ק (מצוה קל"א).
  2. **דור המלקטים** - הגרח"ק שליט"א (ארחות יושר סי' כ'), בין אדם לחבירו (ח"ב, לא תקום ולא תטור), לרעך כמוך (ח"א).

1. כללי.
   1. **הטעם**.
      1. מצד אמונה: כל נפגע חייב לדעת שסבלו נגזר ממרום ולא חבירו הוא זה שהביא עליו הרעה.
         1. חינוך (מצוה רמ"א) – "משרשי המצוה, שידע האדם ויתן אל לבו כי כל אשר יקרהו מטוב עד רע, הוא סיבה שתבוא עליו מאת השם ברוך הוא, ומיד האדם מיד איש אחיו לא יהיה דבר בלתי רצון השם ברוך הוא, על כן כשיצערהו או יכאיבהו אדם ידע בנפשו כי עוונותיו גרמו **והשם יתברך גזר עליו בכך, ולא ישית מחשבותיו לנקום ממנו כי הוא אינו סיבת רעתו**, כי העוון הוא המסבב, וכמו שאמר דוד עליו השלום [שמואל ב' ט"ז, י"א] הניחו לו ויקלל כי אמר לו השם יתברך, תלה הענין בחטאו ולא בשמעי בן גרא. ועוד נמצא במצוה תועלת רב להשבית ריב ולהעביר המשטמות מלב בני אדם, ובהיות שלום בין אנשים יעשה השם שלום להם".
      2. שהוא הבלי העולם: כל מבין יודע .
         1. רמב"ם (דעות פרק ז' הל' ז', הל' ח') – "הנוקם מחבירו עובר בלא תעשה שנאמר לא תקום, ואף על פי שאינו לוקה עליו דעה רעה היא עד מאד, אלא ראוי לו לאדם להיות מעביר על מדותיו על כל דברי העולם שהכל אצל המבינים דברי הבל והבאי ואינן כדי לנקום עליהם ... אלא ימחה הדבר מלבו ולא יטרנו, שכל זמן שהוא נוטר את הדבר וזוכרו שמא יבא לנקום, לפיכך הקפידה תורה על הנטירה עד שימחה העון מלבו ולא יזכרנו כלל, וזו היא הדעה הנכונה שאפשר שיתקיים בה יישוב הארץ ומשאם ומתנם של בני אדם זה עם זה".
      3. אולי נ"מ: – לרעך כמוך (ח"ב עמ' ר"פ הע' ב').
   2. **לפני עיור**.
      1. הגרח"ק שליט"א (ארחות יושר סי' כ' ד"ה וכתב, עמ' ס"ח) – "ואפי' לגרום שיבא לידי נקימה ונטירה אסור כמש"כ באדר"נ פכ"ו כל הנושא אשה שאינה מהוגנת לו עובר משום לא תקום ולא תטור שמתוך ששונא אותה יבא לידי נקימה ונטירה".
   3. **המתחיל**.
      1. מר"מ – בין אדם לחבירו (ח"ב סוגיה א' פרק א', עמ' ה').
2. כל דבר או רק במקום ממון.
   1. **ראשונים**.
      1. מחמיר: הוא הדין שאר דברים.
         1. חינוך (מצוה רמ"א, מצוה רמ"ב) – "שלא לנקום, כלומר שנמנענו מלקחת נקמה מישראל. והענין הוא כגון ישראל שהרע או ציער לחבירו באחד מכל הדברים, ונוהג רוב בני אדם שבעולם הוא שלא יסורו מלחפש אחרי מי שהרע להן עד שיגמלוהו כמעשהו הרע או יכאיבוהו כמו שהכאיבם ...".
      2. מיקל: רק בדבר שבממון יש להחמיר.
         1. ר' חננאל (יומא דף כג.) – "שאינו נוקם ונוטר כנחש אינו ת"ח. איני והא כתיב לא תקום ולא תטור. ודחינן ההוא בממון כדתניא איזו היא נקימה השאילני מגלך א"ל לאו למחר אמר לו זה השאילני קרדומך כו'. כגון אלו דברים שהן של ממון אסור אבל צערא דגופא כגון בזיון וכיוצא בו מותר. איני והתניא הנעלבים ואינם עולבין שומעין חרפתם ואינן משיבין עושין מאהבה ושמחים ביסורין עליהם הכתוב אומר ואוהביו כצאת השמש בגבורתו ודחינן אפילו הכי נקיט בליביה [קשיא לי לא תשנא את אחיך שבקי] והאמר רבא המעביר על מדותיו מעבירין לו על כל פשעיו ופרקינן דמפייסו ליה ומפייס".
         2. שע"ת (שער ג' סי' ל"ח, על אבות פרק ה' משנה י"ב ).
         3. יראים ( ).
         4. סמ"ג (ל"ת י"ב) – "והכתיב לא תקום ולא תטור ההוא בממון הוא דכתיב".
         5. סמ"ק (קל"א) – "שלא לנטור דכתיב (ויקרא י"ט) ולא תטור כלומר שלא יאמר לחבירו הריני משאיל לך ואיני כמוך שלא השאלתני ובדברים אחרים יש מדת חסידות שלא לנקום ושלא לנטור, רק (יומא כ"ג) לתלמיד חכם שביזוהו ברבים דאסור למחול עד שיפייסוהו כמו כן ברבים".
         6. ר"ן (ר"ה דף יז.) – " ".
         7. רי"ץ גיאות (הל' יוה"כ) – " ".
         8. אהל מועד (דף קיט.) – " ".
         9. רא"ש (נדרים דף סה: ד"ה מתני') – "מתני' שהיית עובר על לא תקום ולא תטור. כגון שנדר שלא להשאיל כליו לשכניו על שלא השאילו לו והני קראי דרשינן להו ביומא (דף כג א) על שאלת כלים".
         10. ריקנטי (סי' תקנ"ז ).
         11. מאירי (יומא דף כג.) – " ".
      3. דעת הרמב"ם.
         1. רמב"ם (ל"ת ד"ש, ש"ה) – "והוא שעשה לו מעשה אחד ולא יסור מלחפש אחריו עד שיגמלהו כמעשהו הרע או יכאיבהו כמו שהכאיבו. הזהיר האל מזה ואמר (שם) לא תקום ...".
         2. מר"מ –
   2. **דעת** החפץ חיים.
      1. עי' ח"ח (לאוין במ"ח ס"ק ח') – "היוצא מדברינו אם ציערו צערא דגופא מחלוקת בין הראשונים אם מותר מן התורה לנקום ממנו **וספיקא דאוריתא לחומרא**. אבל אם העולה שיש לו עליו הוא עבור עניני ממון לכולי עלמא אסור לנקום ממנו בכל גוונא כמ''ש בפנים".
      2. ח"ח (הל' רכילות סי' ה' ס"ק ז') – "ולכך ציירתי לענין מלשינות, דאם רק גינה אותו שלא בפניו, נ"ל דאפילו אם היה נתברר לו שהדבר אמת, ג"כ מחוייב עדיין להיטיב עמו בכל הטובות, כגון להלוות לו מעות וכי"ב כמו לשאר ישראל, דאל"ה יעבור בלא תקום ולא תטור, דלא שרינן ביומא (דף כ"ג) רק בצערא דגופא, וגנות שלא בפניו לכאורה לא מיקרי צערא דגופא, (אם לא שהוא איש אשר יהיה קשה אח"כ להוציא ההלואה מתחת ידו מחמת טבעו הרע וצריך למיקם עמו בדינא ודיינא דפטור מלהלוות לו). וכל שכן אם התרעומות שיש לו עליו הוא מחמת שלא רצה להיטיב עמו בענין ממון, בודאי עובר על לא תקום ולא תטור כשהוא נוקם אח"כ ממנו ואינו עושה לו טובה, וכמ"ש לעיל בפתיחה בלאו הזה בשם הספר יראים דמממון לממון שייך נקימה ונטירה".
      3. מ"ב (סי' קנ"ו ס"ק ד') – "הנוקם מחבירו עובר בל"ת שנאמר לא תקום ולא תטור כיצד אמר לו השאילני קרדומך ולא רצה למחר אמר לו השאילני מגלך אמר לו איני משאילך כדרך שלא שאלתני זו היא נקימה [וכתב רבינו אליעזר ממיץ בס"י שלו וז"ל לאו דוקא שאלת כלים דהא לאו כלים כתיב בקרא אלא אפילו שאר ממון דלאו כלים נינהו למדנו שמוזהרים ישראל שלא למנוע לעשות צדקה וגמ"ח בממון בשביל שלא עשה הוא עמו שזו היא נקימה וכו' עיין שם] ואם אמר לו הא לך הריני משאילך ואיני כמותך זו היא נטירה אלא ימחק הדבר מלבו ולא יזכרנו כלל עכ"ל הרמב"ם עוד במצוה ע"ג להתודות לפני ה' מכל חטא שיעשה האדם שנאמר והתודו את חטאתם וגו'".
   3. **מיקל**.
      1. עי' מנ"ח (מצוה רמ"א ס"ק א') – "שלא לנקום. ער"מ פ"ז מהלכות דיעות וביומא דכ"ג דדוקא בממון עובר על לאו הזה אבל על צערא דגופי' א"ע על לאו זה והלאו לא תטור הוא רק ממדת חסידות הנעלבין כו' והר"מ אינו מביאו וגם הרהמ"ח השמיט ואדרבא נראה מדבריו דעובר בכ"ע וזה סותר לש"ס מפורש וער"מ פ"ז מה' ת"ת כתב דין המבואר דת"ח שביזוהו בפרהסיא יהיה נוקם ונוטר ע"ש בכ"מ ולח"מ ומ"מ אפי' כאן א"ע בלאו. ומצאתי בסמ"ג לאוין י"ב וי"ג כ' שם דבר זה דעל צערא דגופיה א"ע מהש"ס דיומא וצ"ע על הר"מ ובפרט על הרהמ"ח שנראה מדבריו להיפך".
      2. ארח מישרים (סי' כ' אות ד') – " ".
      3. ארך אפים (סי' א' ויוסף דעת אות כ"ב) – "ואף מה שהוכיחו המנחת חינוך והחפץ חיים מהרמב"ם והחינוך דס"ל דאין חילוק בין ממון לצער הגוף, והחפץ חיים פסק לדינא כדבריהם משום דספיקא דאורייתא לחומרא, הנה באמת כאשר נעיין ברמב"ם אין שם הכרח ע"ז, שהרי באמת בסוף הלכות דעות בדין נקמה ונטירה לא צייר איסור זה רק בממון שהרי כתב שם כיצד היא הנקימה אמר לו השאילני קרדומך כו' וכן בנטירה, ומה שלא חילק בהדיא דבצער הגוף לא הוי איסור זה למען לא נטעה בדבריו לדמות צער הגוף לצער ממון, היינו משום דלא חשש לטעות זה, שהרי באמת טוב ונכון כן ע"פ חסידות שאף בצער הגוף לא ינקום וכדאיתא במגילה (שם), ומה שכתב שם אלא ראוי לו לאדם להיות מעביר על מדותיו על כל דברי העולם, וזה משמע אף בצער הגוף אין כוונתו בזה ע"פ דין רק ע"פ חסידות, שהרי מדת מעביר על מדותיו מדת חסידות בעלמא הוא כמבואר להדיא בתענית (דף כ"ה, עיי"ש) ובשאר דוכתי. ואף בס' החינוך דכתב ל"ת דנקמה ונטירה בכל דברים ואף בחירופין וגידופין איכא למימר שיש חילוק בזה מהן ע"פ דין ומהן ע"פ חסידות, דע"פ חסידות הרי מתפרש לא תקום ולא תטור אף בצער הגוף וכנ"ל, וכדרכו בכמה מקומות להמשיך דבריו ע"פ חסידות, ואל תתמה ע"ז, דכענין הזה תמצא הרבה בספרים ובפרט בס' חרדים וקרא להם ענפי מצוה. ולכן לפ"ז כיון שיש כמה גדולים הלא המה הסמ"ג ורבינו יונה ז"ל והר"א ממיץ ז"ל וגדול שבאחרונים הרב ז"ל דבהדיא כתבו דאיסור דנקמה ונטירה לא הוי אלא בממון ולא בצער הגוף, ולא מצינו בהדיא שיחלוק מי עליהם, ומגמרא מוכח ג"כ כדבריהם, לכן **נראה דודאי הלכתא כדבריהם דבצער הגוף אין בו איסורים** דנקמה ונטירה, ורק מצד חסידות ראוי להיות מעביר על מדותיו ולמחול מיד. ובירור כל ההלכה לפ"ז הכי הוא ...".
      4. עי' מהרש"ג (ח"ב סי' נ"ג) – " ".
   4. נקמה של מניעת חסד על צער הגוף.
      1. ספק – ח"ח ( ), ארך אפים ( ).
   5. מר"מ – בין אדם לחבירו (ח"ב סוגיה ה', עמ' צ"ג).
3. נקמה.
   1. יומא (דף כג.) – "דתניא: איזו היא נקימה ואיזו היא נטירה. נקימה, אמר לו: השאילני מגלך, אמר לו: לאו. למחר אמר לו הוא: השאילני קרדומך. אמר לו: איני משאילך, כדרך שלא השאלתני, זו היא נקימה. ואיזו היא נטירה. אמר לו: השאילני קרדומך. אמר ליה: לא. למחר אמר לו: השאילני חלוקך. אמר לו: הילך, איני כמותך, שלא השאלתני, זו היא נטירה".
   2. **האם עובר רק כשאומר לו בפה שאינו משאילו מפני שנוקם בו, או די במה שחושב כל בלבו**.
      1. מחמיר – גבורת ארי (יומא דף כג. ), ח"ח (לאוין ח-ט, אהבת חסד ח"א פרק ד' סעי' ה' ), רי"פ (על רס"ג ל"ת נ"ג ).
   3. **אם כל נקמה עובר ג"כ נטירה**.
      1. אולי הנ"מ איש זר. עי' לרעך כמוך (ח"ב עמ' ר"פ הע' ד').
      2. לכאורה סתימות הפוסקים נראה שעובר רק נקמה. וצ"ב, לכאורה הוא ק"ו. מה שעושה חסד, עובר נטירה על אחת כמה וכמה במניעת חסד.
      3. ועוד, הח"ח (לאוין ח-ט) נראה שעובר נטירה הגם שמביא לידי נקמה.
      4. של"ה (פר' קדושים תורה אור אות ט"ז) – 'לא תקם ולא תטר' (ויקרא יט, יח). אין להקשות ליכתוב 'לא תטר' ומכל שכן 'לא תקם'. דיש לומר דהוה אמינא נקימה קיל, שנוכל לומר אולי מה שאינו שואל לו הכלי אינו בשביל נקמה, רק שחס על הכלי שלו וירא שמא תתקלקל. ואם נאמר והלא לאו שאין בו מעשה הוא, נמצא שאינו דינו מסור אלא לשמים, וקמי שמיא מי איכא ספיקא יודע תעלומות לב, אם כן לכתוב 'לא תטר' לחוד. **ויש לומר 'לא תקם' אתי לאורויי, אף אם האמת אתו שחס על הכלי ותולה בנקימה**, אסור משום השומעים".
         1. חידוש עצום!
         2. וכן פסק לרעך כמוך (ח"ב עמ' רפ"ו).
         3. אמנם עי' בין אדם לחבירו (ח"ב סוגיה ב' פרק ד' ס"ק ג', עמ' מ"ג), "ואף לפי השל"ה שהאיסור הוא 'משום השומעים' דהיינו כעין חשש מראית העין, יש לדון הרבה אם באופנים שחסר גוף המעשה - וכל החשד נולד על פי דבריו - האם יש לחוש בזה משום מראית העין, ועוד שהשל"ה **ודאי יחיד בזה נגד סתימת כל המפרשים והפוסקים** בפירושו המחודש בפסוק 'לא תקום'".
4. נטירה.
   1. **נטירה בלב**.
      1. מחמיר. [ואולי רק ע"י דיבור וכדו'].
         1. רשב"ם (פרק י"ט פסוק י"ח).
         2. ח"ח (לאוין ח', במ"ח שם ד"ה ומה) – "וְלִפְעָמִים שֶׁהַמְסַפֵּר עוֹבֵר גַּם כֵּן (ח-ט) עַל לָאו (ויקרא י"ט י"ח) דְּ'לֹא תִקֹם וְלֹא תִטֹר', כְּגוֹן שֶׁיֵּשׁ לוֹ שִׂנְאָה עָלָיו עַל דָּבָר, שֶׁבִּקֵשׁ מִמֶנּוּ לַעֲשׂוֹת לוֹ טוֹבָה בִּדְבַר שְׁאִילַת מָמוֹן וְכַיּוֹצֵא בָּזֶה (כְּמו שׁכָּתַבתִּי בִּבְאֵר מַיִם חַיִּים, בְּשֵׁם הָרְאֵ''ם) וְלֹא הֵיטִיבוֹ, וַעֲבוּר זֶה נוֹטֵר לוֹ שִׂנְאָה בְּלִבּוֹ, וּכְשֶׁרוֹאֶה אַחַר כָּךְ עָלָיו שׁוּם דְּבַר גְּנַאי, מְפַרְסְמוֹ בִּפְנֵי אֲנָשִׁים. וְהוּא עוֹבֵר מִתְּחִלָּה עַל הַנְּטִירָה שֶׁבַּלֵּב, עַל לָאו דְּ'לֹא תִטֹר', וְאַחַר כָּךְ כְּשֶׁנּוֹקֵם מִמֶנּוּ, וְסִפֵּר עָלָיו עֲבוּר זֶה הַדִּבְרֵי גְּנוּת שֶׁרָאָה עָלָיו, עוֹבֵר עַל לָאו דְּ''לֹא תִקֹם'', אֶלָּא צָרִיךְ שֶׁיִּמְחֶה הַדָּבָר מִלִּבּוֹ. [ומה שכתבתי בפנים על הנטירה שבלב על הלאו דלא תטור כן כתב ר''י בש''ת במאמר ל''ח דאין העונש בזה על הדיבור אלא על נטירת הלב, וכן כתב בספר החינוך במצוה רמ''ב וז''ל שם אפילו בזכירת חטאו בלב לבד נמנענו עכ''ל. וכן מוכח מהרמב''ם בסוף הלכות דיעות שכתב דצריך שימחה הדבר מלבו]".

אהבת חסד (ח"א פרק ד' סעי' ה') – "ודע עוד, דמוכח מכל הראשונים, דאסור הנקימה הוא אפילו אם לא השיב לו, איני משאילך וכו', אלא משידע בנפשו, שמטעם זה הוא מונע מלהיטיב עמו, עובר בלאו זה. וכן לענין נטירה, אין האסור בזה דוקא על הדבור, אלא על נטירת הלב, אלא צריך שימחה הדבר מלבו. [ועין בספר 'חפץ חיים' בפתיחה לאוין באות ח' וט' שכתבתי שם הרבה בדין נקימה ונטירה]".

* + - * 1. מר"מ – בין אדם לחבירו (ח"ב סוגיה ג' פרק א' ס"ק ה', עמ' נ"ח)
    1. מיקל.
       1. יראים (סי' קצ"ז) – "וגם מוזהרים שלא להזכיר **ולומר** להם אף על פי שלא עשית עמי אעשה עמך שזו היא נטירה".
       2. מצות ראיה ( ).
    2. מר"מ – ברכת פרץ (פר' קדושים ד"ה ועוד), בין אדם לחבירו (ח"ב סוגיה ג' פרק א', עמ' נ').
  1. **נכרי**.
     1. ספרא (קדושים פרשה ב' אות י"ב) – "לא תקום ולא תטור את בני עמך, נוקם אתה ונוטר לאחרים".
        1. "לאחרים" היינו נכרי - ר"ש ( ), ראב"ד ( ), יראים (מצוה קצ"ז, לשונו לקמן).
     2. מיקל.
        1. יראים (מצוה קצ"ז) – "את בני עמך אבל אתה נוטר לאחרים פי' לעובדי כוכבים".
     3. הלאו ח' וט' של לא תקם ולא תטר את בני עמך כתב בתו"כ על הפסוק שם אבל אתה נוקם ונוטר לאחרים ע"כ, והיינו גויים כדפי' הר"ש והראב"ד שם. וכן איתא במדרש בר"ר פ' נ"ה ג' וכ"פ הרמב"ם סוף דעות וחינוך מ' רמ"א (ועי' השם אורחותיו יום א' אות י"ג בסוף, וס' לרעך כמוך לא תיקום פ"ח הע' קכ"ו). אמנם לכאורה הת"ת ילמד שבזה"ז נכלל בבני עמך, ויש איסור נקמה ונטירה לגוי.
     4. מר"מ – בין אדם לחבירו (ח"ב סוגיה ד' פרק א', עמ' פ').

1. תלמיד חכם.
   1. מר"מ – בין אדם לחבירו (ח"ב סוגיה ו', עמ' קמ"א).