חוששין לזרע האב
קטגוריות: ש_ס / מא חולין / חולין - הרב וורצל / אותו ואת בנו

חולין עט. בדין פרדה וחוששין לזרע האב

**א. פרדה-**

מבואר בסוגיין דאי חוששין לזרע האב מותרים פרדות זב"ז ולא אמרינן אתי צד סוס ומשתמש בצד חומר, וברש"י כתב הטעם כיון דמבלבל זרעיה אין מזכירים כאן צדדים, ויותר מבואר כן בר"ן ורמב"ן דאין כאן צד סוס וחמור רק נעשה בריה בפנ"ע של פרדה, ושניהם פרדות הם ואין כאן כלאים כלל.

וכש"כ בתשב"ץ דפרדה הוי הרכבה

מזגית ולא הרכבה שיכונית לכך אין בו משום כלאים ולא דמי לחצי עבד וחצי ב"ח שהוא הרכבה שיכונית ויש בו גם דין עבד וגם דין ב"ח.

אבל בתוס' בסוגיין וב"ב יג. נראה טעם אחר בזה, ומשמע דבריהם שיש כאן צד סוס וצד חמור אלא שלא אסרה תורה באיסור כלאים אלא בעירוב של שתי מינים ולא במה שצד אחד משתמש בצד אחר, משא"כ בח"ע וחב"ח עיקר מה שאסרה תורה הוא ביאת ב"ח בעבד והרי הוא משתמש בצד עבד.

וברמב"ן ור"ן הוסיפו דלכך מבואר בירושלמי דשרי לרכב על פרידה ולא חשבינן ליה כמנהיג בשור וחמור, דהא מין בפנ"ע הוא ואין כאן צדדים כלל, ולשיטת התוס' צ"ל כדמשמע בתוס' ב"ב יג. דכל האיסור הנהגה של כלאים אינו במה שמשתמש בצד סוס וחמור אלא רק במנהיג ב' מינים ואין כאן שתי מינים.

ועיין מכות כב. מנהיג בשור פסוה"מ לוקה משום כלאים, [דעת רש"י דחשיב שתי מינים משום חולין וקודש שבו ותוס' נקטו דילפינן מקרא דכצבי וכאיל אחשביה רחמנא כשתי מינים].

ובמל"מ פ"ט כלאים כתב שמותר להרבסיע שור פסוה"מ אחד על חבירו, אף דהוי כשתי מינים, וכמו שמותר להרביע פרדות זב"ז, וכנראה כל ראייתו הוא להתוס' דבפרדות נמי איכא צדדים אבל לשיטת רש"י ורמב"ן דמין בפנ"ע הוא אינו ענין לשור פסוה"מ, שהרי יש בו צדדים של שתי מינים.

ובתפא"י כאן תמה על המל"מ דהא בפרדות שרי גם להנהיג כמבואר בירושלמי וא"כ וודאי דשרי שתי פרדות ואין ללמוד מזה לשור פסוה"מ שיש בו איסור הנהגה א"כ יתכן שיש בו גם איסור בהרבעה זע"ז, ובאמת בחדרי דעה יו"ד-קצז חלק על המל"מ בזה.

וי"ל דכוונת המל"מ רק להוכיח דאין איסור כלאים שלא בעירוב המינים, וה"נ בשור פסוה"מ זע"ז אין כאן שתי מינים שהרי שניהם מאותו ענין שמורכבים משתי מינים, אבל לרכב עליו אסור, וצ"ע.

ולשיטת הרמב"ן צ"ע מסוגיא עט: דכוי הבא מתיש וצביה חשיב מקצת שה לענין מתנות אוא"ב וכיסוי, ולהרמב"ן הרי הוא בריה בפנ"ע ולמה חשיב חצי שה?

ובפשטות צריך לחלק בזה דכל ד' הרמב"ן הוא לענין מין הדבר דבזה חשיב מין בפנ"ע אבל דין ושם בהמה וחיה חייל ביה מכח האם וחשיב מקצת שה.

**ב. בדין מקצת שה-**

ער"מ פ"א מאכ"א הי"ג דחלב כוי הבא מבהמה טהורה עם חיה טהורה אסור ואין לוקין עליו, ומשמע אפי' צבי הבא על התישה, ותמה בלח"מ דבשלמא בתיש הבא על הצביה הוי ספק אי חוששין לזרע האב לכך אין לוקין, אבל בצבי הבא על התישה הוי מקצת שה והוי בכלל איסור חלב, שהרי לענין אוא"ב פסק הר"מ דשה ואפי' מקצת שה עובר בו משום אוא"ב ולוקה עליו?

[ועיין בר"מ לענין אוא"ב דאף בתיש הבא על הצביה משמע שלוקה, וכבר עמד בזה בש"ך באורך ועיין תבו"ש].

ובחי' הגר"ח הל' שחיטה כתב דלענין אוא"ב דנים על גוף הבהמה מה היא, וקי"ל שה ואפי' מקצת שה חשיב שה והוי בכלל שה לענין אוא"ב, אבל באיסור חלב אין הנידון על החפצא של החלב אם הוא חלב חיה או חלב בהמה, אלא תלוי בכלל הבהמה אם הוא חלב הבא מן הבהמה או מן החיה.

ובכה"ג שהוא בא מבהמה וחיה הרי מקצת חיה נותן לו איסור חלב ומקצת בהמה מפקיע ממנו איסור חלב, וחל בו איסור בלא מלקות שאין כאן איסור גמור.

ובזה יישב קו' התוס' גבי כיסוי איך מכסין דם כוי ביו"ט והא הוי כתערובת של דם בהמה וחיה שאין מכסין ביו"ט?

וכתב הגר"ח דגם לענין כיסוי אינו תלוי בהחפלצא של הדם אלא בדבר הנשחט, דחיה טעונה כיסוי ולא בהמה, וא"כ מקצת חיה שבו גורם לו חיוב כיסוי על כל הדם, ומקצת בהמה מתנגד, ויש כאן חיוב וודאי ולא מתורת ספק, אלא שאינו חיוב שלם ולכך פסק הר"מ שאין מברכים עליו [וכמו במילה בנולד מהול שאין מברכים על הטד"ב שלו, עיי"ש, ועי' מש"כ במקו"א][[1]](#footnote-2).

[ומש"כ הגר"ח גבי חלב דפשוט שאין כאן חצי שמחוייב וחצי פטור רק כולו יש בו איסור קלוש, הנה ברעק"א עט. בתוד"ה עייל נקט שאם הניח כזית חלב כוי עם קצת חלב חיה חשיב רוב היתר שהרי חלב הכוי אין כולו אסור, וע"ע בפמ"ג פ-ד דכזית חלב כוי שנפל לקדירה אי"צ שישים רק ל' כנגדו שהרי חציו פטור, ומבואר דכש"כ התוס' לענין כיסוי שיש כאן תערובת ה"נ לענין חלב].

והוסיף הגר"ח דבמתנות מבואר בסוגיין דחייב רק במחצה, דהתם הדין תלוי בגוף המתנות והם מחצה חיה ומחצה בהמה.

ובאבי"ע הל' בכורים תמה מה"ת מתנות לא יהיה תלוי בדבר הנשחט ולמה נימא שהוא תלוי במתנות עצמם, וכתב דבאמת אף בזה תלוי במתנות עצמם ויש בו צד חיוב וצד פטור, וכל כה"ג יחלוקו שכך המידה בממון שיש לכ"א סיבה עליו דיחלוקו.

ונפק"מ מזה יש לדון, עיין מנח"ח-תקו דפעמים משכח"ל שנתן יותר מחצי מתנות וכגון צבי הבא על תישה והוליד זכר ובא על התישה הרי ולד זה הוי ג' רבעי שה וחייב ג' רבעים מן המתנות.

[ועיי"ש במנח"ח דפחות ממחצה לא שייך לצייר דהא ע"כ האם תישה דאל"כ הרי הוא בכלל ספק אי חוששין לזרע האב ופטור, ותימה דהא משכח"ל בצבי הבא על תישה וילדה נקיבה ובא עליה צבי והנולד הוא רביע שה אף בלא חוששין לזרע האב, וצ"ע].

ומסתברא דד' מנח"ח שייכים לד' הגר"ח שהמתנות עצמם הם חצי חיוב וחצי פטור א"כ כה"ג הוי רביע, אבל לפי"ד אבי"ע הרי הא דנוטל חצי הוא מכח שיש לו צד בממון וא"כ כל צד כל דהו שיש לפטור ממתנות הוא סיבה ליטול חצי, ויל"ע בזה.

והנה הגר"ח פי' דע"י מקצת בהמה ומקצת חיה אמרינן שיש כאן חצי חיה וחצי בהמה, ולכך במתנות החצי שיש לו דין חיה פטור ממתנות, אבל י"ל דאינו מתחלק לחצאין אלא דכל הבהמה יש לה שם מקצת חיה ומקצת בהמה.

ולענין אוא"ב שהנידון הוא כל גוף הבהמה אמרינן דסגי מה שיש לה שם מקצת שה לחייב, אבל בחלב וכיסוי ומתנות [כש"כ אבי"ע] שהנידון הוא על דבר הנשחט ולא על גוף החלב הדם והמתנות, בזה יש כאן תרתי דסתרי אם מתחייב אבל לא חשיב מחצה חיה ומחצה בהמה רק שיש כאן תרתי דסתרי בחיובו ופטורו וחייל הדין איסור מתורת וודאי וחיוב וודאי בלא מלקות, ורק במתנות יחלוקו כש"כ אבי"ע.

[ולפי"ז א"ש מהלך הסוגיא משה"ק להרמב"ן דהא ס"ל דאין כאן שתי מינים וחצאים ומה"ת נימא דהוי מקצת שה, ולהנ"ל הרי באמת אין כאן חצאים בבהמה אלא שיש לכולה דין מקצת חיה ומקצת בהמה].

בענין חוששין וזוז"ג נתבאר בסוגיא סט. מהו לחוש לזרעו.

1. שו"ר מפורש שלא כהגר"ח בתשובת הר"מ שהביא במגד"ע ספ"ג מילה שבסו"ד כתב הר"מ שאין מברכים על הכוי מפני הוא ספק ודימה זה לכל ספק מצוה. [↑](#footnote-ref-2)