9. כלי קוניא וחם מקצתו חם כולו והגעלה שלש פעמים בחרס
קטגוריות: ש_ס / לז עבודה זרה / הגעלת כלים - הרב מאיר קאופמן

כ"ו אייר ע"ז

# בדין מאני דקוניא וידות הכלים וחם מקצתו חם כולו

### דין מאני דקוניא [סכ"ג]

א] מבואר בגמ' בע"ז ל"ג: ובפסחים ל: שיש נידון במאני דקוניא לגבי יין נסך דהינו שימוש בצונן שבזה יש חילוק בין כלי חרס לכלי מתכות האם מאני דקוניא דינו ככלי מתכות או כלי חרס והגמ' אומרת שירוקא כיון שזה מצריף זה ודאי ככלי חרס [וברמב"ן מבואר שזה חמיר מכלי חרס שזה ככלי נתר שלא מועיל מילוי ועירוי] וחיורא ואוכמא אם יש לזה קרטופני דהיינו בקעים א"כ זה לא מגין וזה כשאר כלי חרס ואם אין לזה בקעים זה ככלי מתכות והנה בעיקר הדין של יין נסך מצאנו שני דעות בראשונים יש דס"ל שמדובר במכניסו לקיום [דהינו בכלים שהאיסור עומד זמן מרובה בפנים] וגם בזה כל האיסור הוא רק בכלי חרס ולא בכלי מתכות אמנם עיין ר"ן שם שיש ראשונים שבמכניסו לקיום זה אסור גם בכלי מתכות אמנם כאן מדובר באינו מכניסו לקיום אלא בשימוש הראשון והשני שבזה הוא אוסר בכ"ח ולא בכלי מתכות עוד מבואר ספק בגמ' לגבי חמץ דהינו ששימשו בחמין דבזה הרי הדין שכלי מתכות מועיל הגעלה וכלי חרס לא מועיל הגעלה והגמ' דנה שבקוניא זה גורם שלא יבלע בחרס ויועיל הגעלה והגמ' אומרת שירוקא שיש נתר מעורב בעופרת בזה ודאי שזה בולע אבל בשאר כלי חרס הגמ' מסתפקת ומכריעה שתמיד זה בולע והנה הגמ' מוכיחה שחזינן דמדיתי ולשון תוס' והר"ן שכיון שזה יוצא החוצה סימן שזה בולע הרבה ומבואר חידוש שאם זה לא היה בולע הרבה אפילו שזה חרס אבל כיון שהקוניא מונע את הכניסה לחרס ממילא מועיל הגעלה אמנם בלשון רש"י מבואר שזה רק ראיה שזה בולע וממילא זה הדין של כלי חרס אבל גם אם לא היה ראיה שזה בלע הרבה כל שהפנימי בלע ממילא לא מועיל לו הגעלה ]והאריך בזה היד יהודה ס"ט סקפ"א בד"ה]

והנה רש"י ביאר שהכוונה שהחרס מצופה בעופרת ועיין תוס' בע"ז ל"ג: שהביאו להקשות מר"ת שהרי אם היה כולו מעופרת זה לא היה נאסר ועכשיו שזה מעט זה יאסר וכן הוא בתוס' בכתובות ק"ז: ובפשוטו כוונתם שכיון שיש כאן מעט קוניא מסביב לחרס וזה הרי דבר שלא בולע אין סיבה שכאן זה יבלע דהינו שפשיטא להו שזה מגן שלא יבלע בפנים כיון שהוא עצמו לא בר בליעה [ורק בזכוכית חידשו התוס' שיש סברא שזה לא מגין] ועיין תוס"ר בע"ז שעיקר הקושיא מהא דבירוקא הגמ' אומרת שזה סיבה לאסור כי החול הפנימי הוא בולע מאוד והוא מתערב אם העופרת וכיון שבעופרת זה נעשה לאחר שהכלי חרס גמור א"כ אין שום סיבה שזה יתערב יחד ויגרום שהברזל יבלע משא"כ בזכוכית שמסיקים אותם יחד והנה מבואר בר"ת שבמצופה עופרת גם בקוניא ודאי שזה לא בולע ככלי חרס אלא ככלי מתכות ודינו לגבי צונן ככלי מתכות שלא בולע כלל אמנם היה מקום לומר שלגבי רותח ששם המתכת בולע ממילא זה חודר לתוך החרס והרי לא מועיל לו הגעלה וממילא יודה ר"ת שגם בעופרת זה אסור [ועיין מאמר מרדכי שדן בזה] אמנם עיין סמ"ג ועוד ראשונים שהביאו מר"ת להתיר גם בכה"ג ועיין פר"ח סקכ"ג שתמה על זה מנ"ל חידוש זה ועיין מהרש"ם ח"א סימן רי"ז וכן ביד יהודה ס"ט פ"א בד"ה מיהו [עמוד קמ"א] שכתבו שס"ל לר"ת שדנים את המתכת והחרס שבפנים כשני כלים וממילא לא עובר מכלי לכלי ללא רוטב אמנם לכאורא יש מקום לומר עוד דלמבואר בתוס' שעיקר הסיבה המבואר בגמ' שהחרס נאסר כיון דמדיתי וביארו תוס' והר"ן שחזינן שבליעתו מרובה ומבואר שללא בליעתו מרובה היה מועיל לו הגעלה ממילא ס"ל לר"ת שבעופרת ודאי שאין בליעתו מרובה וממילא נשאר הצד של הגמ' שזה מותר [ועמד בכל זה היד יהודה ס"ט פ"א בד"ה והנה הא והילך [עמוד קמ"א]

והנה הרא"ם הובא במג"א סקכ"ז כתב שבכלי ברזל המצופה בדיל לא צריך הגעלה מצד שהבדיל זה כלי חדש ועין פר"ח שזה כר"ת אבל לכל הראשונים שביארו בגמ' שמדובר בעופרת א"כ מבואר דלא כר"ת ועיין מהרש"ם שדן שכאן שזה ציפוי שנעשה אחרי זה הוא ודאי ככלי נפרד ויתכן שבזה כולם מודים אמנם כתב שכאן שזה מאוד דק מסתבר שזה כן נחשב ככלי אחד אמנם לנ"ל שעיקר סברת ר"ת מצד דיוק הגמ' שחזינן דמדיתי א"כ יתכן שהחולקים מצד שביארו הגמ' כרש"י שהגמ' רק מביאה ראיה שזה בולע א"כ יתכן שגם אם הגמ' דיברה על זכוכית אבל כל שיש בליעה זה אסור וא"כ גם כאן זה סיבה לאסור ועיין מאמר מרדכי שהאריך בזה

ועיין תוס' שהביאו לבאר מר"ת שמדובר בציפוי זכוכית ועיין תוס"ר בע"ז שבזה כיון שזה חול ונעשה שניהם יחד א"כ בזכוכית עצמה מתערב מהצריף ולכן זה ודאי בולע והנה מבואר בתוס' שאפילו שזכוכית לא בולע אבל כאן זה בולע ועיין בה"ל שהביא שברא"ש מבואר שכיון שזה נצרף בכבשן ביחד אם החרס לכן זה בולע אמנם בתוס' כתבו שכיון שזה רק חיפוי לכן זה בולע ונפק"מ שכל שזה ציפוי דק זה בולע אפילו אם זה על מתכת ולא על חרס והדבר צ"ב שעד כמה שזה חומר לא בלע מה זה משנה שזה דק ובתוס"ר בע"ז מבואר שכל סברת ר"ת שכה"ג זה לא מתבשל כל כך טוב וצ"ע בזה

### בדין חם מקצתו חם כולו וידות הכלים

ב] עיין טור סימן קכ"א שהביא מהרשב"א שנקט שבכלי אמרינן חם מקצתו חם כולו ואם חלקו בלע הבליעה מתפשטת בהכל ולא מועיל הגעלה או ליבון בחלק והטור השיגו שהרי כבולעו כך פולטו ופשטות הדברים שיועיל הגעלה בחלק וכן במקום שצריך ליבון יועיל גם בחלק וכדביאר הט"ז ובבד"ה כתב לחלק שלגבי הגעלה אומרים כבולעו כך פולטו אבל לגבי ליבון שזה עוזר מצד שזה שורף ממילא בזה לא שייך לומר כבולעו כך פולטו דהרי הפליטה בחום זה רק עוזר מצד שזה שורף וכל שזה לא שיעור ליבון אין כאן סיבה שזה ישרוף את זה והנה מבואר שם ברשב"א שחלק על הרא"ה וכתב שאם יש סברא של כבולעו כך פלטו אין חילוק בין ליבון להגעלה ולכאורא מוכח מזה שנקט שגם ליבון זה לא מועיל בתור שזה שורף אלא כי זה מפליט ועיין יד יהודה צ"ב סקל"ו שכתב שגם המרדכי שנקט שמועיל ליבון קל וודאי למד שכמו שליבון חמור עוזר כך ליבון קל דאל"כ מהיכי תיתי להמציא דין הגעלה חדש ומבואר בלשונו שזה מצד שזה מפליט ומבואר שגם חומר זה מצד שזה מפליט

והנה מבואר בגמ' שרב אשי חשש שסכין צריך ליבון ולכן ליבן הסכין ואת הקת הגעיל ועיין ר"ן שכתב דמהא דמועיל ליבון על החלק של הסכין לבד חזינן שלא אומרים חם מקצתו חם כולו דהינו שנקט שאם היה בליעה לא היו אומרים כבולעו כך פולטו ולדבריו מה שצריך להגעיל את הקת מצד שחוששים שגם זה בלע בדרגא שמספיק הגעלה והביא חולקים שאומרים חם מקצתו חם כולו ובאמת צריך הגעלה על הכל דהינו שביחס לדין של חם כולו מועיל הגעלה רק זה סיבה שיצטרכו הגעלה על הכל ועיין רבינו דוד שס"ל שלא מועיל להגעיל חצי כלי ועוד חצי כלי וצ"ע הרי לא קי"ל כן וא"כ למה צריך להגעיל את שניהם ולא מספיק רק את הקת ששם לא היה הגעלה והב"י העתיק הנידון שלרשב"א צריך לגרוס ולקתיהו ברותחין וצ"ע ועיין רשב"א במשמרת הבית שכתב שאפילו שחם מקצתו חם כולו אבל כיון שהיה כאן ליבון על חלק זה ודאי כבר הקליש כה"ג מועיל ההגעלה על השאר עוד כתב שכיון שמה שתוך הקת לא משתמשים עמו לא איכפת לן וצ"ע הרי עובר הבליעה לחלק השני והנה בפשוטו לדעת הטור שגם בליבון אומרים כבולעו כך פולטו א"כ בהכרח שמה שצריך הגעלה לקת זה מצד שזה בלע מצד עצמו ולרא"ה שלא אומרים כבולעו כך פלטו צ"ע מה אם הקת ויתכן שס"ל כרשב"א שלגבי זה מספיק הגעלה ועיין יד יהודה שדן עוד שהקת לא מתחממת ואין זה ענין לחם מקצתו חם כולו

והנה הרא"ש כתב לגבי סכינים שיש חשש שהעכו"ם השתמש בחוד הסכין באש וכתב שילבן את חודו ובשאר יכול להשתמש כיון שהיה שם הגעלה ולא משתמש שם על ידי האש ומבואר שאם היה משתמש שם על ידי האש היה אסור ולא היה מועיל הגעלה מצד שחם מקצתו חם כולו ורק כיון שלא משתמש ממילא מספיק מה שהגעיל את זה ויתכן שזה בצירוף שכבולעו כך פולטו זה מקליש הבליעה ועיין ב"ח שתמה שכיון שחלק על ר"ת וס"ל שדבר שדינו בליבון אם הגעילו זה יוצא גם שלא על ידי האש א"כ למה כאן זה אחרת והנה בפשוטו דעת הרא"ש שלא אומרים כבולעו כך פולטו ודלא כטור אמנם עיין ש"ך שדן שאולי זה רק ביחס לליבון וכסברת הרא"ה אבל לגבי הגעלה בזה ס"ל כבולעו כך פולטו

והנה מבואר בטושו"ע בסימן תנ"א שצריך להגעיל את ידות הכלים ועיין פר"ח דבפשוטו זה מצד חם מקצתו חם כולו ולפ"ז הקשה סתירה בטור דביור"ד פסק שאומרים כבולעו כך פולטו וכאן מבואר שצריך להגעיל את הידות עוד הקשו ששם זה רק בכלי מתכות וכאן הרי מדובר גם בשאר כלים [אמנם עיין סוגיא דחם מקצתו דהארכנו שעד כמה שהחשש שהוא עצמו חם מהאש בזה בכל דבר אומרים חם מקצת חם כולו ולפ"ז אין השו"ע קשור לדין חם מקצתו וכו'] אמנם עיין אחרונים דביארו שכאן זה מצד שחוששים שגם הידות עצמם בלעו כגון שניתז עליהם מהמאכל ובב"ח כתב לדון מצד שיש חשש שכשניקו את הכלים שמו הכל תוך כלי ראשון והיה שם חמץ שנבלע בידות ועיין רעק"א וכן ביד יהודה סימן ס"ט סקפ"א שהוסיפו עוד שהרי בפשוטו מדובר גם בידות שזה לא חתיכה אחת אלא זה חלק נפרד שמחובר במסמרים ובזה ודאי שאין סיבה להגעיל רק מצד שיש לו סיבת הגעלה בעצם ולא מצד חם מקצתו חם כולו

והנה מבואר ברמ"א שמועיל להגעיל בעירוי את הידות והנה בפשטות זה מצד החשש שהיד בלעה שניתז עליה משהו חם וממילא יש כאן תתאה גבר ולכן מועיל עירוי אמנם לב"ח שהעמיד מצד חשש שזה בלע בכלי ראשון א"כ צ"ע איך מועיל עירוי ודוחק לומר שסומכים כאן על ר"ת שעירוי זה ככלי ראשון ומפליט מכולו ועיין מג"א שנקט שגם במקום שיש חם מקצתו חם כולו מועיל על זה עירוי ועיין פר"ח שתמה בזה הרי שם ודאי שנבלע בכל עובי הכלי ובעירוי עד כמה שתתאה גבר א"כ אין שום השפעה על תוך הכלי וצ"ע

והנה למה דנקטו האחרונים דכוונת השו"ע כאן מצד שיש חשש שניתז על היד ולא מצד חם מקצתו חם כולו וכן משמעות השו"ע שהרי דיבר בכל הכלים צ"ב למה צריך הגעלה הרי רוב תשמישו שלא על ידי שניתז והנה אם מצד שרוב תשמישו שמחזיקים ואין בזה בליעות כבר ביארנו בדין שולחנות דפשיטא שהכונה של רוב תשמישו בשימושים שמחיבים הכשר לכלי ומה שמחזיק אם ידים נקיות זה לא סיבה להכשר לכלי אמנם עדין צ"ב שהרי ודאי מצוי שנוגעים בידיות בידים מלוכלכות וזה מצריך הכשר וזה ודאי יותר מקרים ממתי שניתז כדחזינן שבדיעבד אפשר לתלות שלא ניתז וצ"ע ולכאורא יש מקום לומר שכל הדין רוב תשמישו זה בדברים שהם שימושי הכלי אבל כאן מה שבמקרה נוגע בידים מלוכלכות אין זה משימושי הכלי ובזה אין דין רוב ומיעוט וכל שיש כאן סיבה להגעלה זה אסור וצ"ע בזה

והנה פשטות השו"ע שלא חילק בין הכלים משמע שסיבת האיסור מצד חשש שניתז על הידות ולכן כתבו האחרונים שזה רק נידון של לכתחילה ולא בדיעבד אמנם קצת צ"ע למה לא הזכיר השו"ע גם שבכלי מתכת זה יותר חמור מצד ששם חם מקצתו חם כולו כמו שפסק בסימן קכ"א ואפילו בדיעבד זה מעכב והנה הגר"א שם כתב שבאמת השו"ע פסק שלא אומרים חם מקצתו חם כולו ורק פסק שאם יש כזה דבר לא אומרים כבולעו כך פולטו אמנם הפר"ח כאן נקט שפסק לאיסור וכן משמעות הש"ך וט"ז שם ולפ"ז צ"ע אמנם הנה הרשב"א במשמרת כתב שבהיתרא דהינו בבשר בחלב בזה אומרים שכבולעו כך פולטו שכיון שזה נקלש זה מספיק סיבה שלא יחול איסור [והובא בש"ך שם] והנה הרי לגבי חמץ ביאר בגמ' שצריך הגעלה על הידיות מצד שחם מקצתו וצ"ל שזה לשיטתו שחמץ נחשב איסורא בלע ולפ"ז לשיטות שזה היתרא בלע בזה ודאי שאומרים שכבולעו כך פולטו ולפ"ז יתכן שכאן השו"ע צירף השיטות שחמץ זה היתרא וממילא אומרים כבולעו כך פולטו ויש מקום לומר עוד למה דנקט החזו"א שהכרעת השו"ע להחמיר רק לגבי דבר שתשמישו על ידי האש שזה איסורא ששם הנידון האם זה חלות שם חדש אבל לגבי נ"ט בר נ"ט זה תלוי בחלות איסור בפועל וודאי שחמץ נחשב היתר א"כ יתכן שלגבי הנידון שיחול איסור אחרי כבולעו כך פולטו בזה הוא דומה לנ"ט בר נ"ט דחשיב היתרא ויש לעיין בחילוקים שם בין הנידונים והאם זה שייך לנידונינו

והנה האחרונים בסימן קכ"א נקטו שלגבי ליבון לא אומרים חם מקצתו חם כולו ובפשוטו גם כאן יהיה איסור מעיקר הדין והשו"ע לא חילק שבמתכות על ידי האש זה חמיר אבל עד כמה שנצרף השיטות שחמץ זה היתרא ומועיל הגעלה ובזה חידש המרדכי שמועיל ליבון קל ובפשוטו שם זה מגדר הפלטה א"כ בזה גם באש יש כבולעו כך פולטו ויתכן שלכן השו"ע והרמ"א סתמו להקל שגם בליבון יועיל כבולעו כך פולטו דהרי בתור הגעלה זה ודאי כך וכנ"ל

בעיקר הנידון האם אומרים כבולעו כך פלטו והאם אומרים חם מקצתו חם כולו עיין ריטב"א ע"ו: [וכן בחוו"ד צ"ב ט"ז ובפמ"ג תנ"א מ"ז י"ז] שהקשה דבגמ' מבואר שמועיל גדנפא מצד שכשם שבולעו בניצוצות כך פלטו בניצוצות ומשמע שללא הניצוצות זה לא היה צריך הגעלה והרי זה בלע מדין חם מקצתו חם כולו וכן יש להקשות מה עוזר ניצוצות הרי יש כאן בליעה מצד חם מקצתו חם כולו ועיין יד יהודה צ"ב סקל"ו שכתב שלכאורא כל הקושיא אם נימא שללא גדנפא החיסרון שהמים לא מגיעים עד סוף הקדירה א"כ יוצא שיש בליעה עד הסוף מדין חם מקצתו ואין הגעלה עד הסוף אמנם אם נימא שהנידון מצד שעל שפת הכלי לא מגיע מים א"כ לא קשה כלל שלגבי בליעה מדין חם מקצתו יש כאן הגעלה רגילה נגד עובי הכלי ורק יש כאן עוד איסור מצד שצריך ממש כבולעו כך פולטו ועיין סוגיא דגדנפא מה שכתבנו בזה עוד כתב היד יהודה שכיון שהמאכל לא מגיע למקום זה מה שנשאר שם לא יצא ואם מצד שלפעמים מגיע לשם ניצוצות לגבי זה יש כאן ניצוצות כמבואר בגמ'

ועיין בשיעור הקודם לענין טלאי שהבאינו קושיא עצומה של היד יהודה שלרא"ש שטלאי זה מחסר בהגעלה א"כ גם בקדם טלאי לבליעה אבל כיון שזה בלע מדין חם מקצתו חם כולו ממילא יש שם בליעה ולא עוזר ההגעלה אם טלאי מעליו אם לא דנחדש שלגבי בליעה של חם מקצתו מועיל טלאי ע"ש

### בדין הגעלה בכ"ח ג"פ

ג] עיין רשב"א בתוה"ב שהביא ירושלמי לגבי תרומה שנבלע בכלי חרס שמועיל הגעלה ג"פ והרשב"א דייק מהירושלמי שזה בכל איסור דרבנן אמנם כתב לדון שאולי זה רק כמו תרומה בזמן הזה שחשיב שאין לו איסור מהתורה וכתב להוכיח מהא דכלי שבלע דם הגמ' אומרת ששברו אותו והרי דם שבישלו זה דרבנן וכתב לדחות שאולי שם לא היה שוה הטירחא להגעילם ג"פ והנה עיין שו"ת חת"ס סימן קי"ג שכתב דמהא דהרשב"א לא הוקשה לו כלל שלמה כלי חרס ישברו שיחכו שזה יהיה אינו בן יומו מבואר שבדרבנן של אינו בן יומו כיון שזה אטו בן יומו בזה ודאי אסור ורק על דבר שכל עיקר איסורו דרבנן נקט להקל וגם בזה כתב שראוי לחוש שלא להקל בהן ויתכן שזה תלוי בגדר האיסור של אינו בן יומו שאם מדרבנן זה איסור השתמשות בכלי א"כ זה איסור דרבנן חדש אבל אם הגדר שהחשיבו הבליעה כאיסור דאוריתא בזה ודאי יתכן שאין להקל

והנה הטור הביא מהעיטור שכתב שלולי דמסתפינא היה מתיר גם בכל כלי שאינו בן יומו בהגעלה ג"פ אמנם מבואר שלמעשה לא היקל בזה ועיין שו"ת חת"ס הנ"ל שגם בספיקות אין להקל לצרף שיטת העיטור כיון שהרשב"א לא ס"ל כן וכן העיטור לא סמך על עצמו והנה בפשוטו צ"ע מהגמ' שכלי חרס בפסח ישברו והרי ודאי יש אפשרות לא להשתמש כשהוא בן יומו ולהגעילו ג"פ ועיין חזו"א או"ח סמן קכ"ב שכתב שבפסח שאוסר במשהו בזה וודאי שלא עוזר הגעלה ג"פ שזה רק סברא שמדרבנן זה מקליש הבלע ע"ש ועיין חזו"א שם שכתב שבמקום שזה רוב תשמישו וזה שעת הדחק שאין לו כלי אחר ראוי להגעילו ג"פ דהינו שלחומרא חשש לדברי העיטור וכן בשו"ת חת"ס סימן צ"ה לגבי בליעה בכלי שלישי שאין להקל אלא בהפסד מרובה אבל כתב להצריך שהיה שיהיה אינו בן יומו ולהגעילו ג"פ כדעת העיטור ועיין קשו"ע של הרב פויפר הלכות הגעלת כלים פי"א שהביא מהדרכי תשובה סימן קכ"ב סק"ד בשם המהר"ם שיק דבעירוי שנפסק הקילוח שמקילים במקום הפסד מרובה ראוי לכל הפחות להחמיר את העיטור אמנם צ"ע למה לגבי כלי זכוכית לא כתבו להגעילו ג"פ וצ"ע

והנה בעיקר הדין הגעלה ג"פ מבואר בדרישה שזה היכר מדרבנן ולכן נקט שצריך להחליף המים אבל אפשר להגעיל כמה כלים באותם המים אמנם עיין חזו"א יור"ד מ"ד ג' שהסיבה שצריך להחליף המים מצד שמים שכבר הגעילו בהם נחלש כוחם ולכן כל שהגעילו בזה כלי זה לא מועיל לכלי אחר ולכן לא יעזור להשהות הכלי במים הרבה זמן ע"ש עוד מבואר בחזו"א או"ח קכ"ב שכל הקולא רק אם עושה ההגעלה לאחר שזה אינו בן יומו אבל כל שהגעילו כשהוא בן יומו גם אם אחרי זה הוא נהיה אינו בן יומו זה לא יעזור דתמיד היתר הגעלה צריך להיות בשעת ההגעלה

### מה נחשב בליעה על ידי האש

ד] מבואר בגמ' שדבר שבלע על ידי האש צריך ליבון על ידי האש ודבר שבלע שלא על ידי האש מועיל לו הגעלה והנה דעת הרא"ש שכלי שמונח בו איסור כיון שרק הצד החיצון נוגע באש לא חשיב על ידי האש דרק בשפוד שהמקום הנוגע באיסור הוא כנגד האש חשיב על ידי האש אמנם הפוסקים כולם נקטו לא כך ולכן דנו שמחבת אם זה ללא משקה זה נחשב על ידי האש

והנה יש לדון בדבר שהתחמם מהאש כגון שפוד שעמד מול האש ועכשיו הורידהו מהאש וכן כלי שעמד כנגד האש ועכשיו הוא לא על האש האם חשיב על ידי האש ועיין שערי תשובה סקכ"ז שהאריך בזה ומסקנתו שלא חשיב על ידי האש אמנם נקט כיון שזה בלע ללא רוטב לא מועיל לו אלא ליבון קל אמנם הפמ"ג מ"ז ה' בסופו כתב שכל שזה הורד מהאש וכגון לחם שכבר לא עומד על האש אין לזה מעלת אש וכמבואר בסעיף י"ט וכן נקטו כולם שסכין מועיל הגעלה וודאי מדובר גם בחותכים בו לחם חם אמנם בתנור גרוף אפילו שעכשיו אין אש אמנם כיון שהחום הקיים שם הוא מהאש בעצמו כה"ג חשיב על ידי האש ע"ש ועיין שערי תשובה שזה ודאי שברזל שעמד מול האש והא מלובן זה כמו אש בעצמו

והנה יש לדון בחתיכת יבש שמתחמם תוך כלי שעומד על האש ותחב בו כלי האם חשיב שזה מתחמם מהאש או רק מתולדות האש ומסתבר שכיון שהדבר מתחמם מהאש בעצמה ולא רק מהכלי שעומד על האש חשיב על ידי האש אמנם אם זה עומד במקום שלא מקבל חום מהאש אלא מדבר שעומד על האש יתכן מאוד שזה לא חשיב על ידי אש וצ"ע ויש מקום לדון שכל הדין של בלע על ידי האש זה רק אם הדבר הבולע הוא עצמו התחמם מהאש ולכן כל שתחב המזלג והוא לא התחמם כה"ג אין בזה חומר שעל ידי האש ועיין א"ר לגבי מרדה שביאר הצד להקל כיון שמוציא מיד ויש מקום לומר שהכונה שהמרדה לא מתחמם מהאש בעצמה אמנם יתכן שהכונה שזה רק רגע קטן ונפק"מ אם הקולא שם בשניהם חמים מהאש וצ"ע

והנה בתחב מזלג חלב בשניצל שעומד על האש בפשוטו הוא תלוי בנ"ל ויש לדון שהמזלג חשיב על ידי האש וכיון שהשניצל נאסר ממילא המזלג חשיב שבלע איסורא וצריך ליבון אמנם יש לדון לדעת הט"ז וכן הוא העיקר לדינא שאם הפריד הבשר מהחלב לגמרי אין איסור א"כ כאן הרי לא עובר הבליעה של החלב מצד שלא עובר בליעה ללא רוטב א"כ מצד הבשר שעובר זה לא סיבה לאסור כי זה נפרד מהחלב ורק שהחלב שבמזלג נאסר כי הוא בלע בשר אמנם בזה כיון שזה נבלע בכלי היתר ממילא מועיל לו הגעלה אמנם לדעת הש"ך זה צריך ליבון וכאן יש צירופים הנ"ל אפשר להקל

עוד יש לדון מה הדין בקדירה שיש בה משקה העומדת על האש ומניח דבר יבש על המכסה האם כה"ג חשיב שזה בולע ללא משקה וחשיב על ידי האש או שכיון שבכלי יש משקה ממילא גם הבליעה של מה שמעליו זה פחות בליעה חזקה וצ"ע

והנה בעיקר החילוק בין דבר יבש שחשיב על ידי האש לבין בישול שזה לא על ידי האש בפשוטו החילוק בין אם המבליע הוא דבר יבש או דבר לח ובפשוטו לכן טיפת חלב שניתז על דבר שעומד על האש לא חשיב על ידי האש כיון שזה דבר לח אפילו שקצת שמן המרוח על המחבת מבואר בראשונים זה לא סיבה שיחשב שהבליעה שלא על ידי האש אמנם ביחס לטיפת שמן בזה חשיב דבר לח וכן מבואר בחזו"א שנקט שהשומן המרוח על הכלים מועיל לו הגעלה אמנם דעת הרמ"ע מפאנו סימן צ"ו שכל הקולא שבלע על ידי בישול אם המים עצמם אין הם האיסור אבל כל שהמים עצמם אסורים חשיב שבלע על ידי האש והאחרונים תמהו על זה שא"כ כל כלי עכו"ם הרי בלע יין נסך וחלב איסור ובפ"ת הביא מהחת"ס חיור"ד סימן קי"א שכתב שבבישול גמור דהינו בליעה של חלב או יין ודאי אמרינן כבולעו כך פולטו ומועיל על ידי מים רק בבלע על ידי שומן שזה עדיף ממים בזה אם הוא האיסור בעצמו לא מועיל הגעלה ואם רק על ידו נבלע מועיל הגעלה אמנם עיין חזו"א שהביא דבראבי"ה לגבי מחבת הוכיח מטיגון של חלב שזה לא אוסר דהינו שגם טיגון זה כמו בישול והרי שם זה האיסור בעצמו ובכל אופן מבואר שדינו בהגעלה ועיין פמ"ג סקט"ז דדן בראיה זו והמ"ב בשער הציון נקט להוכיח מהדין של חלב שגם טיגון זה כבישול ומבואר מזה גם שגם איסור בעצמו חשיב בישול ודלא כש"ך ורעק"א סימן קכ"א שהביאו את הרמ"ע מפאנו ובפשוטו כיון שהדבר מבואר בראשונים כך הלכה ואין לצרפו לקולא כמו שלא מצרפים אותו לחומרא וצ"ע