1 צירוף מינים לחלה - ב_
קטגוריות: ש_ס / ט חלה / חלה עניינים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / מהדו_ק

**א'**

א] חלה פ"א מ"א, ומצטרפין זע"ז, והר"ש בריש כלאים הק', ז"ל, וא"ת והנך מינים שהם כלאים זב"ז היאך מצטרפין והא תנן בפ"ב בתרומות כל שהוא כלאים בחבירו לא יתרום מזע"ז עכ"ל, וכן הק' התוס' במנחות ד"ע:, והר"ש בהל' חלה ובפי' למתניתין ועוד מן הראשונים.

והנה צ"ב מה קשיא להו להראשונים, והרי במתני' לא תנן דמפרישין מזע"ז, אלא דמצטרפין זע"ז לחיוב, ושפר י"ל דהגם דכל שהוא כלאים בחבירו לא יתרום מזע"ז, מ"מ מצטרפין זע"ז לחיוב.

ונ' בזה ב' דרכים בד' הראשונים, דז"ל האו"ז סי' רי"ד, אלמא דשיבולת שועל ושיפון ב' מינים ושעורין ושיפון נמי ב' מינים הן, וה"ה לתרומה כדפי', והכא קתני דמין א' נינהו, עכ"ל, ומבו' בדבריו דהא דאין תורמין מזע"ז, הוא משום דב' מינים נינהו ואין תורמים מזע"ז שאין תורמין ממין על שאינו מינו, וע"כ הק' הראשונים דהיאך מצטרפים זע"ז, הרי הנך מינים המצטרפין תנן לקמן בפ"ד דהיינו דמין במינו מצטרף, וכיון דהנך מינים תנן לענין תרומה דהוא ב' מינים, א"כ לא הי' להם להצטרף לחיוב, דנמי בעי' לזה שיהא מין א'.

ויש להוסיף עוד בביאור הקו', דהא דאין תורמין ממין על שאינו מינו הוא משום דכל מין ומין הוי מחייב בפנ"ע בתרומה, וכדילפי' לה מקרא, דתן ראשית לזה וראשית לזה, והיינו דכל מין ומין הוי מחייב ליתן ממנו ראשית, וא"כ מכח זה אף בדין שלא יצטרפו זע"ז כיון דהוו ב' מחייבים בחלה א"א לצרפן זע"ז.

אך בד' הרא"ש נ' פי' הקו' בע"א, ז"ל, וא"ת בנשוך היאך מפרישין חלה מזע"ז, והתנן וכו' עכ"ל, ונ' מדבריו דעיקר הקו' היא משום דסתימת מתני' מ' דמצטרפין זע"ז ואף מפרישין מזע"ז, וע"ז הוא דקשיא להו דהיאך מפרישין מזע"ז, הרי כל שהוא כלאים בחבירו לא יתרום מזע"ז, וכ"ה גם ל' הרא"ש בתירוצו דבחלה תורמין מן הדומה לעיסה, ובס' חלת לחם סי' ג' סקט"ז דן לפרש כך, אך הביא ד' התוס' בנדה דבצירוף סל אין מפרישין מזע"ז, (וכן דן הר"ש לק' פ"ב), והרי דל' צירוף אין מכריח דמפרישין מזע"ז.

[ונ' שבד' הר"ש אין לפרש מכוון הקו' כד' הרא"ש דמ' ממתני' דאף מפרישין מזע"ז, שהרי לתי' בתרא דהר"ש אה"נ אין מפרישין מזע"ז, וכמו שית' להלן בעזה"י, ואם עיקר הקו' הויא משום דמ' ממתני' דמפרישין מזע"ז, הרי נמצא דבתי' בתרא לא נתישב עיקר הקושיא וכ"ה בל' תוהרשב"א פסחים דל"ה. ז"ל, נ' לרבי דלענין חלה מיירי הכא דאע"ג דלענין תרומה לא מצטרפי כדפרי' גבי חלה הניטלת מעיסה איכא למימר וכו' עכ"ל, והרי בההיא ברייתא לא מצי' כלל דמפרישין מזע"ז, וע"כ דעיקר הצירוף קשיא לי'].

ג] והנה הרש"ש, בהגה' על הרא"ש, הק' ע"ד הראשונים מהא דתנן בפ"ד מ"ד קב חדש וקב ישן שנשכו זב"ז ר"י אומר יטול מן האמצע, ופי' הר"ש ונמצא מפריש מזע"ז, ובירושלמי הביאו הר"ש שם דלמד זה מקו' מחיטים וכוסמין, וא"כ מוכח דבהם כה"ג אין מפרישין מזע"ז, אף שלא נתחייבו רק מחמת צירופן, ובאמת לא הבנתי קושייתם מצירוף להפרשה מזע"ז, הא י"ל דאף דמצטרפין מ"מ צריך להפריש מכאו"א על חלקו וכמו בחדש וישן שהבאתי וכו', עכ"ל, וכן תמה בס' חלת לחם סי' ג' סקט"ז מהא דחזינן בחדש וישן דמצטרפין ואין מפרישין מזע"ז, עיי"ש.

והנה מתחי' נדון בהקו' השנית דמה קשיא להו להראשונים, הרי י"ל דאף דמצטרפין זע"ז מ"מ צריך להפריש מכאו"א כמו שמצינו בחדש וישן, והנה למש"נ בד' הרא"ש דעיקר הקו' היא משום דסתימת מתני' משמע דאף מפרישין מזע"ז ל"ק כלל, אך למש"נ מד' האו"ז דמדמי' זל"ז קשיא מהתם דחזינן דל"ד זל"ז.

אמנם נ' די"ל דכל מה שיש ללמוד זמ"ז, הוא רק הכא, דהא דאין תורמין מזע"ז הוא משום דחשיבי ב' מינים, וע"כ אף בדין דלא יצטרפו יחד שהרי מין שלא במינו פטור וכדתנן לקמן רפ"ד, אך משא"כ בחדש וישן הגם דדינא הוא דאין תורמין מן החדש על הישן, מ"מ כיון דמין א' הם שפיר מצטרפין.

ויש להוסיף עוד דשאני הא דאין תורמין מזע"ז בב' מינים מהא דאין תורמים מזע"ז בחדש וישן, דהא דאין תורמין מזע"ז בב' מינים הויא משום דכל מין ומין הוי מחייב בפנ"ע, אך משא"כ הא דאין תורמין מזע"ז בחדש וישן הוי זה דין מסוים בהפרשה דא"א להפריש משנה לחברתה, הגם דמין א' הם והוו מחייב א', ואשר ע"כ לענין ב' מינים שפיר מדמינן דכ"ה דאין תורמין מזע"ז דכל א' הוי מחייב בפנ"ע, א"כ ה"נ בדין שלא יצטרפו חד דא"א לצרף ב' חיובים, ומשא"כ בחדש וישן דמחייב א' נינהו ואך דדינא הוא דאין תורמין משנה לחברתה, הרי שאי"ז טעם שלא יצטרפו יחד.

ובזה נ' לישב קו' הרש"ש מהא דיליף ר' ישמעאל דחדש וישן מצטרפין מק"ו מחיטים וכוסמין, וא"כ מוכח דאף בהו אין מפרישין מזע"ז, דאי בהו אף מפרישין מזע"ז, א"כ אין ללמוד מהם לחדש וישן, דהרי אף לר' ישמעאל גופי' מוכח דחדש וישן גריעי שהרי בהו אין מפרישין מזע"ז, אך לפי הנ"ל ניחא דשפיר יליף ר' ישמעאל ק"ו מחיטים וכוסמין דהוו ב' מינים, ומ"מ מצטרפין לחיוב א' , וא"כ מכ"ש דחדש וישן דמין א' הם, הגם שחלוקין בשנותיהם, מ"מ יצטרפו זע"ז לחיוב א', והגם דחדש וישן גרע שאין מפרישין מזע"ז, הרי זה הוי דין מסוים בהפרשה שאין להפריש משנה לחברתה, אך כד דייני' לענין צירוף ל"ש הך הלכתא כלל, וע"כ הגם דחיטים וכוסמין מפרישין מזע"ז וחדש וישן אין מפרישין מזע"ז, היינו רק לענין הפרשה דבב' מינים ליכא הלכה דאין מפרישין מזע"ז, וכל מה דבעלמא אין מפרישין מזע"ז הוא רק משום דהוו ב' מחייבים, וע"כ לענין חלה דנתחדש דמצטרפין זע"ז הוו מחייב א' שפיר מפרישין מזע"ז, ומשא"כ בחדש וישן הגם דודאי הוו מחייב א' מ"מ דינא הוא שאין תורמין משנה לחברתה, אך כד דייני' לענין צירוף ודאי דטפי יש לצרף חדש וישן דמין א' הם מחיטין וכוסמין דב' מינים הם.

ד] והנה עיי"ש ברש"ש שעמד עוד על המבו' במתני' התם לפי' הר"ש דהגם דחדש וישן מצטרפין מדאורי' מ"מ אין מפרישין מזע"ז, והרי דלא תליא זב"ז, וצ"ע מהא דקי"ל לענין מעשר בהמה דה' לפני ר"ה וה' לאחר ר"ה אין מצטרפין אלמא דכיון דאין מעשרין מזע"ז אף אין מצטרפין, וכן בראשית הגז, [חולין קל"ו.], לר' אילעי דיליף מתרומה דאין תורמין מזע"ז ס"ל דמטעם זה גם אין מצטרפין, וא"כ מ"ט לענין חלה הגם דאין תורמין מזע"ז מ"מ ה"ה מצטרפין, [ועיי"ש מש"כ לחדש מכח זה דכל עיקר חיוב עיסת חדש וישן הוי רק מדרבנן].

ונ' לישב דהא דלענין מעש"ב ולענין ראשית הגז כיון דאין מפרישין מזע"ז אף אינם מצטרפין, היינו משום דבמעשר בהמה הוי חד חיובא על כל הי' בהמות ליתן מהם א' למעשר, וע"כ כל שדינא הוא שאין מעשרין מזע"ז, ל"ש דיחול כ"ה חיובא ליתן מהם בהמה אחת, דהרי ל"ש נתינה משנה לחברתה, וע"כ אין מצטרפין לחיוב, וה"ה בראשית הגז הוי חד חיובא ליתן ראשית גיזת ה' צאן, וכל דדינא הוא שאין מפרישין מזע"ז וא"א ליתן גיזה א' על הה' צאן, ל"ש דיחול כ"ה חיובא ליתן מהם ראשית הגז, דהרי ל"ש ליתן מא' מהם על כולם, אך משא"כ בחלה הרי מבו' מד' הראשונים דאף בה' רבעים שנתחייבו יחד, מ"מ איכא גווני דצריך להפריש ב' או ג' חלות וכמ' שית' בעזה"י להלן ???, ונת' שם הטעם בזה עפ"ד הגר"ח דשיעורא דה' רבעים בחלה הוי שיעור בשם עיסה ותו מצי חייל חיוב על כל מעט מן העיסה, וע"כ שפיר שייך שיהא חיוב להפריש ב' או ג' חלות, דכל מין ומין הוי מחייב לעצמו, וע"כ נמי דעת כמה מן הראשונים דבחצי קב חיטים חצי קב שעורים וחצי קב כוסמין אין מתחייב רק הכוסמין לבדו, וכמו שפי' הגר"ח שם דהטעם הוא דהחיטים והשעורים מצטרפין להשלים שם עיסה כלפי הכוסמין, וע"כ הכוסמין חייבין, ונ' דע"כ אף בחדש וישן דאין מפרישין מזע"ז מ"מ מצטרפין לחיוב ול"ד למעשר בהמה וראשית הגז, דהתם כיון דהוי חד חיובא לעשר א' מן הבהמות וליתן ראשית מגיזת ה' צאן, ע"כ כל שאין מעשרין ומפרישין מזע"ז ל"ש דיחול חיוב זה, ומשא"כ בחלה דחייל החיוב על כל משהו בפנ"ע להפריש ממנו, ע"כ הגם דא"א להפריש מע"ז, מ"מ מצטרפין לחיוב, והגע עצמך חצי קב חטים וחצי קב שעורים דישן וחצי קב חטים כוסמים דחדש, היאך נימא דכיון שאין תורמין מזע"ז א"א לצרפן הרי בלא"ה אין החטים והשעורים מתחייבין וכל דין ההפרשה הוי מהכוסמין, וא"כ מה לי דא"א להפריש מן החטים והשעורים הישן על הכוסמין החדש, וז"ב, וע"כ נמי אף בדהויא כל העיסה ממין א' נמי שפיר חייל עלי' חיובא הגם דא"א להפריש מזע"ז, דשפיר מצי חייל חיוב חלה להפריש מכל שנה ושנה, וכמש"נ, וזה נ' ברור.

והנה בחי' הגר"ח פי' מביכורים עמד בדעת הרמב"ם דמ"ט בראשית הגז אין חייב של ב' שותפין רק אם יש לכל א' כשיעור ואילו לגבי חלה עיסת השותפין חייבת אף אם אין בחלק כל א' כשיעור, עיי"ש מש"כ בזה וע' גם בגל' החזו"א מש"כ בזה, ודבריהם ברורים, אך לפי המבו' יש ליתן טעם נוסף בזה, דשאני ראשית הגז דהוי זה חד חיובא ליתן ראשית מגיזת ה' צאן, וע"כ בעי' שיהא לכל א' כשיעור, כיון דלא מצי חייל חד חיובא על ב' בנ"א, ובעי' שיחול החיוב על כל א' בפנ"ע וע"כ בעי' שיהא לכל א' כשיעור, דבשיעור א' ל"ש שיחולו ב' חיובים, ומשא"כ בחלה דכל דאיכא עיסת ה' רבעים מתחייב כל משהו בחלה בפנ"ע, שפיר יש לחייב בעיסת השותפין הגם שאין בחלק כל א' כשיעור, דשפיר מצו חיילי ב' חיובים בשיעור עיסה אחת, וז"פ.

[ונ' יסוד נוסף לזה מהא דלגבי חלה ביד הבעלים להפריש על מקצת מן העיסה ולא תפטר שאר העיסה ואף דברי המקו"ח שכתב דבהכרח נפטר הכל, לכאו' היינו רק בחלת חו"ל, (ע' אחיעזר וגל' החזו"א לאחיעזר), וגם המקו"ח תברי' לגזיזת בדה"ח שנקט להדיא לא כן הובא בפת"ש סי' שכ"ו סק"א, ואילו במעשר בהמה ובראשית הגז ודאי ל"ש לעשות כן, וי"ל כמה טעמים לזה, אך נ' דגם מטעם הנ"ל הוא כן, דבחלה הוי החיוב על כל משהו בפנ"ע, וע"כ אף שהפריש מקצת לא מפטר הכל רק אם נתכוין להפריש על הכל, ומשא"כ במעשר בהמה ובראשית הגז דהוי חד חיובא על הכל, ע"כ בהכרח נפטר הכל, דל"ש כלל ב' עישורים וב' נתינות וז"ב.

ויתכן עוד דהטעם בזה הוא כעין מש"כ הגר"ח בהל' ביכורים הנז' דשאני חלה שטובלת העיסה, והוי החיוב על העיסה, ומשא"כ בראשית הגז שאין טובל הוי כל החיוב על הבעלים, וי"ל דע"כ בחלה דבעי' לתקן העיסה ע"כ צריך שתחול ההפרשה על כל העיסה, וכל שמכוין לפטור רק חלק מהעיסה אין נפטר השאר, ומשא"כ במעשר בהמה ובראשית הגז דאי"ז טובל ול"ב לתקן הבהמות והגיזות, אלא לקיים חיובא דבעלים, ע"כ כל שנתקיים חיובא דבעלים, ל"ש לכוין שיהא זה רק על חלק.

ולפ"ז י"ל טעם נוסף, בהא דבחלה מצטרפין חדש וישן לחיוב הגם שאין תורמין מזע"ז, ואילו במעש"ב ובראה"ג אין מצטרפין לחיוב, ולפי הנ"ל נ' שהטעם בזה הוא דבחלה שפיר מצטרפין חדש וישן לחיוב, כיון דחייל חיובא על העיסה, וע"כ לא איכפ"ל דא"א להפריש מזע"ז, ומשא"כ במעשר בהמה ובראשית הגז דכל עיקר החיוב הוי חיוב עישור ונתינה דהבעלים, ע"כ לא מצטרפי חדש וישן כיון דל"ש בהם שיחול חיוב עישור ונתינה אחד, וכנ"ל.

ובאמת דאף אם נפרש הטעם בזה בע"א, מ"מ כבר ניחא בזה הא דבמעשר בהמה ובראשית הגז אין מצטרפין החדש והישן אם אין מעששרין ונותנים מזע"ז, ולגבי חלה שפיר מצטרפין הגם שאין מפרישין מזע"ז, ולהנ"ל ניחא, דשאני מעשר בהמה וראשית הגז דל"ש ב' עישורים וב' נתינות, וע"כ כל שאין מעשרין ונותנים מזע"ז לא חייל כלל חיובא, ומשא"כ בחלה דשייך הפרשה על כל מעט בפנ"ע, שפיר מצי חייל עלייהו חיובא, הגם שאין מפרישין מזע"ז].

**ב'**

ו] הר"ש תירץ, ז"ל, וי"ל דגבי חלה תלוי הטעם לפי שעיסותיהן דומות זל"ז כדאיתא בירושלמי בפ' בתרא דחלה עכ"ל.

ויש להסתפק לתי' זה, אם אף בעיסת חטים ועיסת כוסמין שלא נצטרפו כלל יחד נמי מפרישין מזע"ז כיון שדומין בעיסות, וזה לדעת הראשונים דבדאיכא בכל עיסה כשיעור ל"ב לצירוף כדי לתרום מזע"ז, ואף להחולקים בפשוטו הוי זה רק מדין מוקף ואי"ז מעכב, או דכל מה דמהני דמיון העיסות הוא רק כשנשכו זב"ז, דבכה"ג מהני דמיון העיסות לחשבן כחדא.

ומצאנו הדברים מפורשים בתוס' הרשב"א פסחים דל"ה., ז"ל, גבי חלה הניטלת מעיסה איכא למימר דמצטרפי דהואיל והעיסות דומות זו לזו, וגם מה שהעיסות נושכות זב"ז מהניא להו להצטרף כ"ה דמהניא בלילה לצרף אפי' חטין ושעורין אע"פ שאין תורמין לגמרי מזע"ז עכ"ל, והרי להדיא דהא דעיסותיהן דומות זל"ז מהני רק מכח שהעיסות נושכות זב"ז, והיינו דבכה"ג דהוו עיסה אחת מהני דמיון העיסות לחשבן כחד.

ונ' להוכיח כן עוד, דהנה הראשונים כתבו על תי' זה דכן איתא בירושלמי בפרק בתרא, ומכוון דבריהם הוא להא דאמרי' בירושלמי שם, אין הכוסמין מצטרפין עם החיטין מפני שהוא מינו אלא מפני שהוא מדמה לו, מכיון שהוא רחוק ממנו אינו מדמה לו, ע"כ, ועיי"ש בביאור הגר"א וכ"ה בפסקי חלה להרשב"א שער א' דפירשו ד' הירושלמי דקאי על גוונא דקב חיטים וקב כוסמין וקב שעורים באמצע אין מצטרפין החטים והכוסמין זל"ז, ול"ד לקב חטים וקב חטים וקב שעורים באמצע דאמרי' לעיל מינה דקב מין אחר מצרף, דשאני חטים וכוסמין דב' מינים הם וכל צירופן הוא מפני שהוא מדמה לו, וע"כ אין מצטרפין רק אם הן נושכין זב"ז, ומשא"כ היכא דקב שעורין באמצע והוא רחוק ממנו אינו מדמה לו ואין מצטרפין, ומזה הוא שלמדו הראשונים דהא דחטים וכוסמין מצטרפין זע"ז הוא מפני שהוא דומה לו בעיסה, ולפ"ז הרי מפורש להדיא דל"מ ה"ט דדומין בעיסות רק כשנושכין זב"ז, וכמש"א בירושלמי דמה"ט אם מפסיק מין אחר ביניהם אין מצטרפין הגם שהעיסות דומות זו לזו, דל"מ דמיון העיסות רק להא דמכח זה מהני הנשיכה לאחדן ולחשבן כעיסה אחת, וע"כ היכא שאין נושכין זב"ז הגם דקב שעורים ביניהם, דבמין א' כה"ג ה"ז מוסיף לצרפן, הדר דינא דהוו כב' מינים ואין מצטרפין זע"ז.

ז] עוד תי' הר"ש, ז"ל, ועוד יל"פ בשיש בכל א' בפנ"ע כדי חיוב חלה אין תורמין ממין על שאינו מינו, וכן מוכח בתוספתא דחלה דקתני קב חטין וקב שעורין וקב כוסמין הרי אלו מצטרפין, כשהוא תורם תורם מכאו"א שאין תורמין ממין על שאינו מינו, חצי קב חטין וחצי קב שעורין וחצי קב כוסמין נוטל מן הכוסמין, ונ' דזהו הטעם, דה' רבעים קמח ועוד חייבין בחלה, ומיירי כגון שהג' מינים נושכין זב"ז, שכל א' נושך בב' המינים, משו"ה ברישא תורם מכל מין ומין כיון שהשנים האחרים חייבין בלא השלישי, אבל בסיפא דבעי כולהו לצרף נוטל מן הכוסמין שעיסתו דומה לשניהם, עכ"ל, וכ"כ התוס' כמנחות ד"ע:.

והנה מבו' בד' הר"ש דכה"ג שכל א' נושך בב' המינים חייבין כל ב' מינים בפנ"ע בלא השלישי, וע"כ הוא דתורם מכל מין ומין, ול"מ לתרום ממין על חבירו, כיון שכל ב' מינים מתחייבין בפנ"ע, וע"כ הוי כגונא שיש שיעור בכל מין שאין תורמין מזע"ז, וה"נ הכא איכא שיעור בכל ב' בפנ"ע בלא השלישי.

ובפשוטו אינו מובן, היאך מצטרפין החיטים והשעורין בפנ"ע, הרי חטים ושעורים אין מצטרפין, וודאי מכוון הר"ש דאף הן מצטרפין כמבו' בלשונו, וגם דמה"ט הצריך שיהיו כל הג' מינים נושכין זב"ז, ולא העמידה כשהכוסמין באמצע, כמו שפירש בפי' בתרא, וכאשר כן פי' הרא"ש, והיינו ודאי משום דבעי' שגם החיטין והשעורים ישכו זב"ז, כ"ה שיהיו חייבין בפנ"ע בלא צירוף הכוסמין, והיינו משום דהיכא דהכוסמין באמצע, אין מתחייבין החטים והשעורים בלא הכוסמין, דהגם דקי"ל דקב מין אחד מצרף, (אף היכא שהוא אינו מצטרף), אך הרי אמרו בירושלמי דהיינו רק בשב' הצדדין הוו מין א', אך בדהוו ב' מינים המצטרפין זמ"ז ויש קב מין אחר ביניהם אין מצטרפין, (דכל הא דמצטרפין זע"ז הוא מפני שהוא מדמה לו, וכיון שהוא רחוק ממנו אינו מדמה לו.

וע' בס' חלת לחם סי' ג' סקל"ו שפירש בזה דכיון דהן מצורפין ע"י הכוסמין, תו אף ה"ה מצטרפין בפנ"ע ואף בלא שיצטרפו הכוסמין להשיעור, עיי"ש בכל דבריו שהאריך בזה, ופי' דמה"ט גם בחצי קב מכל מין חייבין אף החטים והשעורים בחלה, דע"י הכוסמין מצטרפין אף חטים ושעורים, וצ"ב רב הסברא בזה.

ובס' גדוה"ק סי' שכ"ד סק"ב, ובקה"י זרעים, כתבו דצ"ל דלהך שנויא אתיא התוספתא כהך תנא שהובא בירושלמי להלן פ"ד דכל המינים מצטרפין זע"ז, וע"כ מתחייבין החטים והשעורים אף בלא הכוסמין, וכן מ' קצת ל' הר"ש בשנויא בתרא שכתב שהכוסמין באמצע וכדפרישית שהכוסמין מצטרפין עם החטים עם השעורים, ומ' מזה דבתי' הקודם א"צ לזה, והיינו משום דאתיא כתנא דכל המינים מצטרפין זע"ז, ואמנם זה דחוק מאד, שהרי לא הזכירו כלל הר"ש והתוס' לדעה זו, ולעיל מינה הרי פירשו דחטים ושעורין אין מצטרפין בנשוך, ורק חטים וכוסמין או שעורים ושאר המינים מצטרפין, וע"ז קשיא להו היאך מצטרפין הרי הוו כלאים זב"ז, וע"ז הביאו ד' התוספתא, וק' מאד לומר דפי' התוספתא כמ"ד דכל המינים מצטרפין שלא הזכירוהו כלל, כל דבריהם הרי קיימי כל ד' תנא דמתני', וצע"ג בזה.

עוד צ"ע בזה, מ"ט בסיפא בחצי קב מכל מין תורם מן הכוסמין שעיסתו דומה לשניהם, דלכאו' הרי כיון דברישא חזינן דאף החטים והשעורים בפנ"ע מצטרפין לחיוב, והיינו או משום דמכח הכוסמין, תו אף הן מצטרפין בפנ"ע, או משום דאתיא כתנא דכל המינים מצטרפין זע"ז, א"כ מ"ט בסיפא ל"מ לתרום מן החטים או מן השעורים, הרי אף החטים והשעורים הוו כמין א' ומ"ט לא יתרום מזע"ז, ואולי דינא דרבנן הוא דמפני שעיסתו דומה לשניהם ע"כ יש לו לתרום מן הכוסמין, וצ"ע בזה.

ח] ועיקר הדין דהיכא דיש שיעור בכל א' בפנ"ע אין תורמין ממין על שאינו מינו, ואילו היכא שנצטרפו שניהם לשיעור תורמין מזע"ז, בפשוטו הטעם בזה, וכ"נ מד' הט"ז בסי' שכ"ד סק"ה, דהיכא דליכא שיעור בכל א' בפנ"ע וחייל חיוב א' על שניהם ע"כ שפיר מפריש רק מא' מהן, כיון דליכא אלא חד חיובא, וע"כ הגם שאין תורמין ממין על שאינו מינו, היינו היכא דכל א' מחויב לעצמו, ולא היכא דאיכא עלייהו חד חיובא, וע' גם בלבוש סי' שכ"ד הובא בש"ך שם סק"ח, שג"כ לכאו' מתפרש עד"ז.

ועיי"ש בט"ז שמכח זה פשיטא לי' דבדאיכא קב מכל מין א"צ להפריש ג' חלות אלא סגי להפריש מב' מן המינים כיון דליכא ג' שיעורי חלה, וכן דעת הב"ח שם, אמנם פשטות ל' התוספתא והראשונים דצריך להפריש מכל מין ומין, וכן פירשו הדרישה והלבוש והדברי חמודות, הביאם הש"ך בנקוה"כ, וכתב דצ"ל דהלבוש והמעדיו"ט איירי היכא שיש צירוף הכוסמין שיעור ג' חלות, וזה צ"ע רב, דלהדיא קאי הלבוש והד"ח על גוונא דקב מכל מין, וע"ז כתבו דצריך להפריש ג' חלות, וע' חלת לחם סי' ג' סקל"ו שהוכיח כן.

ונ' בביאורו דהא דבדליכא שיעור מכל א' בפנ"ע תורמין ממין על שאינו מינו, היינו משום דבכה"ג חשיבי כמין א', דהיינו שהרי תי' הראשונים לעיל מינה דשאני חלה דאזלי' בתר דמיון העיסות, והביאו כן מירושלמי, ונ"פ דאף בתי' בתרא ודאי קיימי עם הן טעמא דשאני חלה דאזלי' בתר דמיון העיסות, דאל"כ הרי לא הי' להם כלל להצטרף זע"ז לחיוב, וכמשה"ק הראשונים דאם ב' מינים הם א אין להם להצטרף, וכמש"נ לעיל עפ"ד האו"ז, ואך שחידשו דכ"ז ל"ה רק אם אין שיעור בכל א' בפנ"ע, והבי' בזה דרק היכא דליכא שיעור בכל א', וליכא שם עיסה על כל מין בפנ"ע, וכל שם העיסה חייל עליו רק מכח צירופו, הרי שבכה"ג הוי שם החיוב דהעיסה דהחטים "עיסת חיטים וכוסמין" וכן שם החיוב דהעיסה דהכוסמין הוי "עיסת חיטים וכוסמין", ואשר ע"כ הוו מין עיסה אחת ותורמין מזע"ז, ומשא"כ היכא שיש שיעור בכל מין בפנ"ע ואיכא על כל מין שם עיסה לעצמו, תו ל"מ צירופן לחשבן כמין עיסה א', וע"כ בכה"ג אין תורמין מזע"ז.

ומה"ט היכא דאיכא קב מכל מין ומין, כיון דאיכא על כל ב' מן המינים שם עיסה בלא המין השלישי, ע"כ אין תורמין ממין על שאינו מינו דא"א לתרום מן החיטים על שאר המינים, כיון דהכוסמין והשעורים אית להו שם עיסה גם הלא החיטים, וע"כ אין שם חיובן משום עיסת חיטין, וע"כ ל"מ הפרשת החיטים על א' מן המינים, ומה"ט נמי ל"מ הפרשת השעורים על שאר המינים, כיון דאית להו שם עיסה אף בלא השעורים, ומה"ט נמי ל"מ הפרשת הכוסמין על שאר המינים, כיון שלדעת הר"ש מתחייבין החיטים והשעורים בלא הכוסמין וכדלעיל, ולדעת הרא"ש דלהלן שאין מתחייבן החיטים והשעורים רק ע"י הכוסמין, באמת קשיא מ"ט אין תורם מן הכוסמין עליהם, ועמד בזה הרא"ש גופי', וית' בזה להלן בעזה"י ?, ואשר ע"כ מפריש ג' חלות, שהרי ביסוד הדין אין תורמין ממין על שאינו מינו, ומטעם זה הי' לנו לומר דאף בדליכא שיעור בחד מינייהו צריך לתרום מכל מין ומין, וכאשר כן ס"ל להר"ש בתי' בתרא וכדלהלן, אלא הא דכה"ג תורם מא' על כולן, הוא משום דכה"ג כל החורת עיסה שעל כל מין הויא עיסה דכל הנך מינים, וע"כ חשיב כמין א', ומשא"כ היכא דל"ב להמין השלישי לחיובן, הדר דינא דאין תורמין ממין על שאינו מינו.

ט] והנה הרא"ש בהל' חלה ובפירושו במכלתין ובריש כלאים, כתב ג"כ כן דהיכא שיש בכל א' כשיעור אין תורמין ממין על שאינו מינו, אך פירש עפ"ז ד' התוספתא בע"א מפי' הר"ש, ז"ל, בפירושו ריש כלאים ששם נתפרשו הדברים טפי, ומיירי שהכוסמין באמצע ונושכין עם החטים והשעורים, הלכך כל שלשתן חייבן בחלה דכוסמין מצטרפין עם שניהם לחייבם, ותורם מכאו"א דחטים וכוסמין מצטרפין בלא השעורים וכן כוסמין ושעורים בלא חטים, ואין תורמין ממין על שאינו מינו, ואע"פ שאין חייבין החטים אלא ע"י צירוף הכוסמין וכן נמי השעורים והי' ראוי לתרום מן הכוסמין על שניהם, מ"מ כיון שיש שיעור בחטים וכוסמין בלא שעורים נמשכין הכוסמין אצל החטים ונעשו לגבי השעורים כאילו אינן מינן, וכן נמי כיון שיש בכוסמין ושעורים שיעור בלא חטים אין תורמין מן הכוסמין על החטים וכו', עכ"ל.

והנה כבר עמדו בזה ע"ד הרא"ש, דכיון דפירש בהא דאין תורמין מן הכוסמין עליהם, הוא משום דנמשכו אצל החיטים ונעשו לגבי השעורים כאילו אינן מינן וכו', ול' הרא"ש בהלכותיו דהוי כתורם מן החטים על השעורים, דכיון דצירוף החטים מחייב הכוסמין נגררין הכוסמין אחר החטים ונקראו על שמם, א"כ היאך למד מינה הרא"ש דהיכי דיש בכל עיסה כשיעור אין תורמין ממין על שאינו מינו, הרי לעולם י"ל דאף בדיש בכל א' כשיעור נמי תורמין ממין על שאינו מינו, ואך דהכא גרע, דהרי בכל גווני אין תורמין מחטים ושעורים זע"ז, וע"כ כיון דנעשו הכוסמין כעיסת חטים וכעיסת שעורים, ע"כ ל"מ לתרום עליהם מן החטים ומן השעורים, וגם ל"מ לתרום מן הכוסמין עליהם, וצ"ע בזה.

והנה בפשוטו י"ל בזה, וע' בס' חלת לחם סי' ג' סקט"ז, ואולי כוונתו לזה, דמש"כ הרא"ש דנמשכו הכוסמין אצל החטים וכו', ודאי אינו כפשוטו, שהרי ודאי אם יבא להפריש מכוסמין אלו על עיסת כוסמין אחת תועיל הפרשתו, ולא נימא דהוי כמפריש מן החטים על הכוסמין, וע"כ אילו הי' הדין דתורמין מחטים וכוסמין זע"ז אף כשנתחייבה כל עיסה בפנ"ע, אף הי' תורם הכא מן הכוסמין על החטים, וכל מש"כ הרא"ש דנמשכו הכוסמין אצל החטים הוא רק משום דא"א להפריש מכוסמין על החטים ועל השעורים רק אם נתחייבו יחד, והיינו כמש"נ לעיל דהוא משום דכה"ג איכא עלייהו חד שם עיסה, וע"ז הוא שכתב הרא"ש, דאע"פ שאין חייבין החטים אלא ע"י צירוף הכוסמין וכן השעורים, והיינו דמה"ט הי' לנו לדון החטים והכוסמין דאיכא עלייהו חד שם עיסה וכן השעורים והכוסמין, מ"מ כיון שיש שיעור בהחטים והכוסמין לבדן, ע"כ איכא על הכוסמין אף שם עיסת חטים וכוסמין, וע"כ א"א להפריש מהכוסמין על השעורים, וכן מה"ט א"א להפריש מהכוסמין על החטים, כיון שנמשכת אצל השעורים ואיכא עלי' שם עיסת שעורים וכוסמין, אך אילו היו תורמין מן הכוסמין על החטים ועל השעורים אף בדלא הוו חדא שם עיסה, הרי ודאי שהי' תורם מן הכוסמין על שניהם, דהכוסמין עצמן ודאי אכתי כוסמין נינהו, דל"ש לומר דחשיבי כחטים ודחשיבי כשעורים, וז"פ.

י] אמנם נ' עוד בזה בעזה"י, דהנה הלבוש בסי' שכ"ד ס"ד הביא ד' הרא"ש והוסיף ע"ז, ז"ל, וכן נמי מה"ט גופא אם הי' תורם מן החטים על הכוסמין או מן השעורים על הכוסמין הוי כתורם מן החטים על השעורים או מן השעורים על החטים, עכ"ל, והובא בש"ך שם סקי"ב.

אמנם הנה ריהטת ל' הרא"ש משמע, דהא דאין מפריש מן החטים או מן השעורים על הכוסמין היה ניח"ל דטעמא הוא משום דאין תורמין ממין על שאינו מינו, ולא קשיא לי' רק מ"ט אין תורמין מן הכוסמין על שניהם, וצ"ב הטעם בזה.

ונ' לפרש בזה, דהנה הט"ז בסי' שכ"ד סק"ג נקט דאם יש במין א' כשיעור ובמין השני ליכא שיעור ונצטרפו זע"ז מפרישין מזע"ז, וע' גם בב"ח שם שכתב דכה"ג מצטרפין חשיב כמין על מינו, כיון דאין לא' כשיעור ויכול להצטרף עם מינו ואם לא יצטרף עם מינו יהא פטור ראוי לצרפו כדי לחייבו בחלה, עכ"ל, וצ"ב, וע' בס' חלת לחם סי' ב' סקט"ז שהאריך בזה.

ולכאו' נ' ראי' ברורה לד' הט"ז מד' הרא"ש דקשיא לי' מ"ט אין תורם מן הכוסמין על שניהם, וצ"ב דמה קשיא לי' הרי הכוסמין חייבין אף בלא החטים ואף בלא השעורים וא"כ היאך יתרום על שניהם, הרי ודאי א"א לצמצם וכבר נצטרפו הכוסמין עם א' מהמינים, קודם צירוף המין השני, וא"כ עכ"פ כלפי המין השני הוי כגונא שיש במין א' כשיעור ובמין השני ליכא שיעור, ויתכן דאף כלפי המין הראשון נמי הוי כן, כיון דאח"כ נצטרפו הכוסמין אף עם המין השני, ודמי לגונא דקב חטים וקב כוכסמין שנשכו זב"ז ואח"כ נוסף על החטים עוד חצי קב, דיש מקום לדון דכיון דעתה יש בהחטים בפנ"ע כשיעור א"א לתרום מהן על הכוסמין, וצ"ע בפרט זה, שו"ר בחלת לחם סי' ג' סקי"ח שהוכיח דאף בכה"ג שהושלמו אח"כ לכשיעור א"א להפריש מא' על חבירו, עייש"ה, וביותר יש להעיר דלפי משמעות ד' הרא"ש בתירוצו נראה, דקב שעורים וקב כוסמין וקב שבולת שועל תורם מן הכוסמין על שניהם, דכה"ג ל"ש לומר דנמשכו וכו', כיון דשעורים ושבולת שועל תורמין מזע"ז כשנצטרפו יחד, וצ"ב הטעם בזה, הרי הכוסמין והשעורים חייבין לבדן, וא"כ היאך יפריש מן הכוסמין על השבולת שועל, הרי א"צ לצירופו, וע"ש בחלת לחם שעמד בזה, וכתב דזה ניחא לפ"ד הט"ז, והיינו דע"כ הגם דהשעורים והכוסמין חייבין אף בלא השבולת שועל מ"מ כיון דאין בהשבולת שועל עצמו שיעור, ע"כ דמי לגונא דיש במין א' כשיעור ובמין השני ליכא כשיעור דתורמין מזע"ז.

ונ' דע"כ מה"ט ג"כ קשיא לי' להרא"ש דיתרמו מהכוסמין על שניהם דהגם דהכוסמין א"צ לצירוף החטים או השעורים לחיובן, מ"מ כיון דבהחטים ובהשעורים עצמן ליכא שיעור ואין מתחייבין רק מכח צירוף הכוסמין, ע"כ הי' בדין שיתרום מן הכוסמין עליהם, ומוכח כן גם מד' הר"ש בפי' השני ותוס' במנחות שהעמידו ד' התוספתא בדהויין כחצובה, והיינו משום דס"ל דאלמלי זה היו תורמין מן הכוסמין על שתיהן, ולא ס"ל לסברת הרא"ש דנמשכו הכוסמין וכו', והרי דאף שהכוסמין חייבין אף בלא החטים מ"מ יכול לתרום מהן על החטים, וה"נ יכול לתרום מהם על השעורים הגם שהן חייבין אף בלא השעורים.

יא] והנה ע"ש בס' חלת לחם ס"ח ושם סקט"ז שכתב שאף דביש במין א' כשיעור ובמין האחר ליכא כשיעור מפרישין מזע"ז, היינו רק שמפריש מן המין שיש בו כשיעור על המין שאין בו כשיעור אבל איפכא להפריש מן המין דלי"ב כשיעור על מין דאי"ב כשיעור ל"מ, ובס' דר"א פ"ז מביכורים צה"ל סקמ"ה הביא שכ"כ גם החדרי דעה סי' שכ"ד ס"ב והערוה"ש, ועיי"ש בבה"ל שתמה ע"ז דלכאו' גם להיפך יכול להפריש כיון שמצטרפת לשיעור הו"ל כחד עיסה, ומה בכך שהגדולה חייבת בפנ"ע, מ"מ הקטנה חלק ממנה.

ונ' לבאר הטעם בזה, לפמש"נ לעיל דהא דבגוונא שנצטרפו זע"ז תורמין מזע"ז, הוא משום דכה"ג כל שם החיוב דהעיסה הוי "עיסת חטים וכוסמין" וע"כ תורמין על כל עיסה זו מן החטים או מן הכוסמין, ומשא"כ היכא דיש בכל מין כשיעור דכה"ג החטים מחוייבין משום "עיסת חטים" והכוסמין מחוייבין משום "עיסת כוסמין", ע"כ אין תורמין מן הכוסמין על עיסת חטים, ואין תורמין מהחטים על עיסת כוסמין, ואשר ע"כ היכא דבמין א' יש שיעור ובמין השני ליכא שיעור, כגון דבחטים יש שיעור ובכוסמין ליכא שיעור הרי נמצא דהחטים חיובן הוא משום "עיסת חטים", ואילו הכוסמין אין חיובן אלא משום "עיסת חטים וכוסמין", וע"כ יכול להפריש מן החטים על הכוסמין , כיון שכל חיובן הוא משום שם "עיסת חטים", אך אין יכול להפריש מן הכוסמין על החטים כיון דחיוב החטים הוא משום עיסת חטים לחודייהו, ואין תורמין מן הכוסמין על עיסת חטים.

ונ' עוד לפ"ז, במה שיש להסתפק בקב חטים וקב שעורים שנשכו זב"ז, שתורם מן החטים על הכוסמין ומן הכוסמין על החטים, ויל"ע אם יכול להפריש מעיסת חטים אחרת על כוסמין אלו, וכן אם יכול להפריש מן כוסמין אלו על עיסת חטים אחרת, וע' בס' חלת לחם סי' ג' סוסקי"ח שדן בזה אם יכול להפריש עליהן מעיסת חטים או מעיסת כוסמין אחרת, ודעתו נוטה דל"מ, ונ' פשוט דאף אי נימא דיכול להפריש עליהן מעיסת חטים אחרת הוא משום דכל חיוב כוסמין אלו הוי משום שם "עיסת חטים וכוסמין" וע"כ אף מפריש עליהן מחטים אחרים, אך להפריש מכוסמין אלו על חטים אחרים ודאי א"א, שהרי חיוב החטים הללו הוא משום עיסת חטים לחודייהו, ואין תורמין מן הכוסמין על עיסת חטים, וכבר מבו' כן בחלת לחם שם, שכתב דכל הנדון דיועיל להפריש עליהם מחטים אחרים הוא רק לפ"ד הט"ז דמפרישין מעיסה שיש בה כשיעור על עיסה שאין בה כשיעור, עיי"ש, וא"כ ודאי דא"א להפריש מכוסמין אלו על חטים אחרים, כ"ה שאין מפרישין ממין דלי"ב כשיעור על מין שיש בו כשיעור, וכמש"כ החלת לחם לעיל מינה.

ולפ"ז נ' דע"כ הוה ניח"ל להרא"ש הא דאין תורמין מן החטים ומן השעורים על הכוסמין, דהגם דהם אינם מתחייבין בלא צירוף הכוסמין, מ"מ כיון שהכוסמין מתחייבין אף בלא צירוף החטים, משום דמצורפין לשעורים, ואף בלא צירוף השעורים, משום דמצטרפין לחטים, ע"כ ודאי א"א לתרום מן החטים על הכוסמין, כיון דאיכא על הכוסמין שם עיסה אף בלא החטים, ומה"ט גם אין תורמין מן השעורים עליהם, ולא קשיא לי' להרא"ש אלא מ"ט אין תורמין מן הכוסמין עליהן, דכיון דכל החיוב דהחטים ודהשעורים הוי רק מכח צירוף הכוסמין, ע"כ כל חיובן הוי משום עיסת כוסמין שעליהן, וע"כ בדין שיתרום מן הכוסמין עליהן.

ולפ"ז לכאו' הי' נ', במש"נ לעיל דמשמע מד' הרא"ש דקב שעורים וקב כוסמין וקב שבולת שועל תורמין מן הכוסמין על שתיהן, כיון דהתם ל"ש טעמא דנמשכו וכו', אך למש"נ לכאו' אי"ז כן, דכה"ג ל"ב כלל לטעמא דנמשכו, דבלא"ה א"א לתרום מן הכוסמין עליהן, כיון שהשעורים והשבולת שועל חייבין אף בלא צירוף הכוסמין, וע"כ ודאי ל"מ לתרום מן הכוסמין עליהם, ול"ד לחטים וכוסמין ושעורים, דבזה כל חיוב החטים וחיוב השעורים הוי רק מכח הכוסמין, וע"כ הי' בדין שיתרום מן הכוסמין עליהם אלמלא הא דנמשכו וכו', וז"ב לכאו'.

אמנם נ' דכ"ז הוא היכא שכל הג' נושכין זב"ז, אך בגוונא שהכוסמין באמצע שפיר מצי להפריש מן הכוסמין על שניהם, כיון דכה"ג אין השעורים והשבולת שועל מצטרפין בלא הכוסמין, שהרי אמרו בירושלמי דקב חטים וקב כוסמין וקב שעורים באמצע, אי"ז מצרפן, דכל הא דקב מין אחר מצרף היינו רק בדהוו מב' הצדדים ממין א', אך ב' מינים המצטרפין זע"ז אין מצטרפין רק כשאין מין אחר מפסיק בינתים, ונמצא לפ"ז דכה"ג כל צירופן דהשעורים והשבולת שועל הוי ע"י הכוסמין שבאמצע, וע"כ ודאי יכול להפריש מן הכוסמין עליהן, ורק היכא שכל הג' מינים נושכין זב"ז דנמצא דכל ב' מינים חייבין א ף בלא השלישי, ע"כ א"א לתרום מחד מינייהו על האחרים, וז"ב.

ובאמת יש ללמוד כן מד' הר"ש והתוס' במנחות שהבאנו לעיל, שהעמידו ד' התוספתא בשכל המינים נושכין זב"ז, ונת' לעיל שדעתם דכה"ג מצטרפין אף החטים והשעורים בלא הכוסמין, ומבו' לפ"ז להדיא דג' מינים המצטרפין זע"ז ונשכו כולן זב"ז ויש בב' מהם כשיעור אין מפרישין מא' על חבירו, והיכא דאין כולן נושכין זב"ז, אלא הוי חד מינייהו באמצע תורמין ממנו על שניהם, וזה להדיא כמש"נ.

יב] ומעתה אולי יש מקום לומר, דכל ה"ט שכתב הרא"ש דנמשכו הכוסמין וכו', אי"ז טעם רק דמה"ט ל"מ לתרום מהכוסמין על החטים ועל השעורים, אך אילו נבא לדון שיפריש מן החטים או מן השעורים על הכוסמין ל"מ ה"ט כלל, ומכשי"ת להלן הטעם בזה, וכל הא דבאמת ל"מ לתרום מן החטים או מן השעורים עליהן, כיון דאין תורמין ממין על שאינו מינו, היכא דהמין השני מחויב בלא צירוף הראשון.

ומתישב היטב לפ"ז הא דלמד הרא"ש מד' התוספתא שהיכא דיש בכל מין כשיעור אין תורמין ממין על שאינו מינו, אשר קשיא דהרי בד' התוספתא פי' הרא"ש דהטעם הוא משום דנמשכו וכו', ולפי המבואר ניחא דכל ה"ט דנמשכו הוא רק להא דאין תורמין מן הכוסמין עליהן, אך הא דאין תורמין מן החטים ומן השעורים על הכוסמין הוא רק משום דאין תורמין ממין על שאינו מינו היכא דהמין השני א"צ לצירוף הראשון, וז"ב.

ולפ"ז יהא מוכח להדיא, מד' הרא"ש כדעת הפרישה והלבוש דצריך להפריש ג' חלות מג' המינים, דאי נימא כד' הט"ז דסגי להפריש מב' מינים, ובאמת סגי להפריש מן החטים ומן השעורים, א"כ הרי ל"ה מצי' ללמוד מזה דאין תורמין ממין על שאינו מינו היכא דיש בכל א' כשיעור, דהא דלא סגי להפריש מן החטים לחודייהו הוא משום דא"א להפריש מחטים על השעורים ומה"ט אף להפריש מן השעורים לחודייהו, והא דל"מ להפריש מן הכוסמין הוא משום דנמשכו וכו', ול"ב כלל להא דאין תורמין ממין על שאינו מינו היכא דיש בכל א' כשיעור, ובע"כ מוכח מד' הרא"ש דבעי' להפריש ג' חלות, ול"מ אף להפריש מן החטים ומן השעורים, דל"מ זה לפטור הכוסמין, ודין זה הוא משום דאין תורמין ממין אף שאינו מינו היכא דיש בכל א' כשיעור, וכמש"נ.

יג] ובפי' הר"ש שם כתב, ז"ל, ומיהו יש לפרש דרישא וסיפא שכוסמין באמצע כדפרישית שהכוסמין מצטרפין עם החטים ומצטרפין עם השעורים, הלכך ברישא שיש בכל א' קב מצטרפין לחייב החטים בלא השעורים והשעורים בלא החטים ותורם מכל א' וא' שאין תורמין ממין על שאינו מינו, אבל סיפא דליכא אלא חצי קב בכל א' ליכא שיעורא עד שיצטרפו שלשתם, ונמצא דכוסמין ששניהם מצטרפין עמהן חייבין, וחטים ושעורים דאין מצטרפין זע"ז פטורין, עכ"ל.

והנה בס' גדוה"ק סי' שכ"ד והרש"ש בהגה' הרא"ש, פי' ד' הר"ש בתי' זה, דהדר בי' מעיקר הנחתו בקושיתו, וס"ל עתה דהגם שמצטרפין זע"ז מ"מ אין תורמין מזע"ז ואף בדליכא בכל א' כשיעור, ואשר ע"כ ברישא שכולם חייבין תורם מכל מין ומין, וע"כ ל"ב לאוקמה בדהוו כחצובה, דלזה הוצרכנו רק אי אמרי' דכשאין בכל א' כשיעור תורמין מזע"ז, וע"כ רק בדהוו כחצובה אין תורמין מזע"ז, כיון דכל ב' חייבין בלא הג', [ולא ס"ל לסברת הרא"ש דנמשכין הכוסמין וכו'], אך כיון דאמרי' דאף בשאין בכל א' כשיעור אין תורמין מזע"ז, ע"כ שפיר ניחא דאף כשהכוסמין באמצע, מ"מ כיון שכולן חייבין אין תורמין מזע"ז, ומשא"כ בסיפא דליכא אלא חצי קב בכל א', אין חייבין אלא הכוסמין, וע"כ אינו תורם אלא מן הכוסמין, וע' בס' קה"י זרעים שדן באורך בביאור ד' הר"ש.

ומקור לדרך זו, הוא ממה שהוצרך הר"ש לפרש דבסיפא רק הכוסמין חייבין וחטים ושעורים פטורין, ודלא כמש"כ הרא"ש דכולם חייבין, ותורם מן הכוסמין שהוא מין שניהם ויבו' עוד בפרט זה להלן בעזה"י, ונ' מזה דאילו היו כולם חייבין הי' צריך לתרום מכל מין ומין, הגם דליכא שיעור בכל א' וא'.

וכן נ' להדיא בל' הרשב"א בפסקי חלה ש"א. ז"ל, וסיפא בתוספתא וכו' אבל חטים ושעורים וכו' פטוריםף הלכך נוטל מן הכוסמין לבדו ואל מן החטים ושעורים, עכ"ל, ונ' להדיא דאם היו אף חטים ושעורים מצטרפין זע"ז וחייבן הי' צריך ליטול מכל מין ומין, והרי דאף בדליכא בכל א' כשיעור נמי אין תורמין מיין על שאינו מינו, וכן נ' גם מכל ד' הרשב"א שם שהביא ד' הר"ש דברישא אין תורמין ממין על שאינו מינו ולא הזכיר כלל דהיכא דליכא שיעור בכל א' תורמין ממין על שאינו מינו, ונ' להדיא דס"ל דלדרך זו בד' הר"ש בכל גווני אין תורמין ממין על שאינו מינו, וז"ב.

ויש להוסיף דמה שחזר בו הר"ש בפי' בתרא ומפרש דבסיפא רק הכוסמין חייבין, ודלא כמש"כ בפי' הב' דכולן חייבין, הנה מלבד דלפי' בתרא הוכרח לזה דחטים ושעורים פטורין, דאל"ה הי' עליו להפריש מכל מין ומין, וכנ"ל, גם מאידך לפי' הב' ודאי דאף החטים והשעורים חייבין, דהרי בפי' זה אזיל הר"ש דעכ"פ בכה"ג דחצובה אף החטים והשעורים מצטרפין זע"ז, וע"כ ברישא אמרי' דהם חייבין בלא צירוף הכוסמין, וע"כ ודאי דבגוונא דסיפא אף חטים ושעורים חייבין, וז"פ.

יד] ובעיקר הנדון בזה אם בחצי קב מכל מין מתחייבין אף החטים והשעורים או אין מתחייבין אלא הכוסמין, יש להוסיף בזה דברים.

דהנה בהל' הרא"ש כתב דבסיפא וכו' תורם מן הכוסמין שהוא מין שניהם, ועיי"ש במעדיו"ט שתמה, ז"ל תימה לי וכי יכול לתרום משום מין אחר שאין שום מין אחר מתחייב כלל, והר"ש בריש מסכת כלאים כתב בלשון הזה נמצא וכו והחטים והשעורים שאין מצטרפין זע"ז פטורין עכ"ל וכתב עוד פירוש אחר דמיירי וכו' אבל בסיפא וכו' נוטל מן הכוסמין שעיסתו דומה לשניהם, וקשיא נמי מה שהקשיתי שהרי ב' מינים האחרים אין מחייבים וכו' ובי' בסי' שכ"ד כתב ללשון הר"ש וללשון רבינו ומסיים דנמצא דכוסמין וכו' כל' הר"ש, עכ"ל.

והנה מה שתמה המעדיו"ט ע"ד הר"ש בפי' הב', כבר נת' לעיל דלכאו' לפי' זה שנקט הר"ש דבדהוו כחצובה אף חטים ושעורים מצטרפין, הרי ודאי דמה"ט בסיפא אף החטים והשעורים חייבין, כיון שאף הם מצטרפין זע"ז, וז"פ.

אך דעת הרא"ש דלעולם אין חטים ושעורים מצטרפין, ומ"מ בכה"ג דסיפא אף החטים ושעורים חייבין, וזה צ"ב וכמשה"ק המעדיו"ט.

ול' הטושו"ע סי' שכ"ד חצי קב וכו' מצטרפין ותורם מן הכוסמין "על שלשתן", עכ"ל, ומבו' ג"כ דאף החטים והשעורים חייבין, וצריך לתרום עליהם, ונפ"מ דצריך לתרום א' מכ"ד מכולן.

והרש"ש בהגה' הרא"ש תמה על הטושו"ע ממה שאמרו בירושלמי פ"ד הב', דבחצי קב וכו' נוטל מן הכוסמין לפי מה שהן, ול' לפי מה שהן משמע דא"צ להפריש רק על הכוסמין, אך בס' חלת לחם סי' ג' סקל"ו כתב דאדרבה מד' הירושלמי יש ללמוד דמפריש על שלשתן, דז"ל הירושלמי שם, חצי קב וכו' תורם מן הכוסמין לפי מה שהן, קב חטים וכו' תורם מכל א' וא' לפי מה שהוא, ע"כ, ושינה הלשון דברישא אמר לפי מה שהן ובסיפא אמר לפי מה שהוא, וע"כ כוונתו מבואר דברישא נוטל מהכוסמין על כל ג' המינים לכך קאמר לפי מה שהן ל' רבים, ועוד דצריך לתרום השיעור כדי ג' המינים, משא"כ בסיפא וכו' לכך קאמר לפי מה שהוא ל' יחיד ועוד דא"צ להפריש אלא השיעור של כל א' וא' ולא לפי כולן, עכ"ד, והגר"ח בספרו הל' חו"מ, נקט בד' הירושלמי דרק הכוסמין חייבין ומצטרפין החטים והשעורים לחייבן אף שהן בעצמן פטורין.

ובביאור הך מילתא דאף חטים ושעורים חייבין הגם שאין מצטרפין זע"ז, פשוט שהוא משום דהכוסמין מצטרפין ושניהם ואיכא על הכוסמין תורת עיסה החייבת, וממילא דאף החטים והכוסמין חייבין, כיון דהוו בכלל העיסה החייבת.

והנה עיי"ש בחלת לחם שכתב לפ"ז דבכה"ג דחצי קב מכל מין אם נאבדו הכוסמין קודם שהפריש, אעפ"כ צריך להפריש מחטים ושעורים מכל א' בפנ"ע, ועיי"ש בסקל"ט שכתב עוד דלפ"ז מש"א בתוספתא דתורם מן הכוסמין, קולא קמ"ל דא"צ להפריש אלא חלה אחת על שלשתן, אך אם ירצה להפריש מן החטים על הכוסמין וכן מן השעורים שפיר דמי, כיון שהן חייבין כמו הכוסמין מפרישין מא' על חבירו.

אמנם יש מקום לדון, דהנה בעיקר המבו' בל' הרא"ש והטור בכה"ג דחצי קב מכל מין, אך החטים והשעורים חייבין, יש להעיר בזה ממש"כ הרא"ש בפירושו ריש כלאים ז"ל אבל בסיפא וכו' ונמצא כוסמין ששניהם מצטרפין זע"ז חייבין ואינך פטורים דאין מצטרפין זע"ז עכ"ל, והרי להדיא דהחטים והשעורים פטורין, ולכאו' זה שלא כדבריו בהל' חלה ובפירושו לחלה דמבו' שכולן חייבין, וגם לפ"ז א"צ להפריש אלא לפי חשבון הכוסמין ודלא כמש"כ הטור שתורם על שלשתן, אך תיקשי לפ"ז מל' הירושלמי דמ' דתורם לפי חשבון כולם, וכמו שדקדק החלת לחם.

ושמעתי לבאר בזה דלא סתרי ד' הרא"ש זל"ז, דהנה דס"ל להרא"ש דבאין בכל א' כשיעור תורמין מזע"ז, יל"פ דהיינו משום דבחלה אין החיוב על כל משהו בפנ"ע, אלא הוי חד חיובא על כל העיסה להרים ממניה חלה, וכאשר כן נ' שפירש הט"ז בסי' שכ"ד, ושלא כד' הגר"ח בספרו בהל' חו"מ, וכיון דליכא אלא דין הרמה א' על כל העיסה, ע"כ תורם מין על שאינו מינו, ולפ"ז י"ל דע"כ בחצי קב וכו' הגם שמצטרפין החטים והשעורים להכוסמין לחיוב, מ"מ כיון דלא יתקיים דין ההרמה דהעיסה רק בהרמה מהכוסמין, שהרמה מחטים לא תהא הרמה על כל העיסה מכיון שאינם מצטרפין עם השעורים, וה"נ מה"ט הרמה מהשעורים אינה הרמה על כל העיסה, והרי ליכא רק חד דין הרמה על כל העיסה ע"כ נקבע שדין הרמה בעיסה זו הויא מהכוסמין, וע"כ ממילא נפטרו החטים והשעורים, דהגם דהם הוו בכלל החיוב, מ"מ כיון שנסתיימה ההפרשה מהכוסמין ממילא נפטרו החטים והשעורים, ודמיא לדינא דקביעות מקום דשקובע מקום מסוים להפרשת תרו"מ ממנו נפטר שאר הכרי, ואכמ"ל, ויתכן דזהו גם יסוד הא דהפרשת מעש"ר מתרת שאר הכרי, הגם דלא הופרש עדין תרו"מ וחיוב תור"מ הוי לכמה מהראשונים על כל הכרי, אלא כיון שנקבע מקום להפרשת תו"מ מן המעש"ר, תו מכח זה נפטר שאר הכרי.

ולפ"ז ניחא דלא סתרי ד' הרא"ש זל"ז, וגם לא סתרי לד' הטושו"ע ולמשמעות הירושלמי דתורם מהכוסמין על שלשתן כיון שנצטרפו כולן לחיוב, ואך דמ"מ כיון דחטים ושעורים אין מצטרפין זא"ז וע"כ אף א"א לתרום מזע"ז, ע"כ נקבע דין ההרמה בהכוסמין, ומכח זה נפטרו החטים והשעורים, אך אי"ז במשמעות ל' הרא"ש, דמ' דמעיקרא לא נתחייבו החטים והשעורים כיון שאין מצטרפין זע"ז.

ונמצא לפ"ז דהגם שכתבו הטושו"ע דתורם מהכוסמין על שלשתן, מ"מ כיון שנקבע כן דין ההרמה, נפטרו החטים והשעורים, ולפ""ז אילו נאבדו הכוסמין א"צ להפריש כלל מהחטים והשעורים, וכן לפ"ז הא דתניא דתורם מהכוסמין הוא דוקא ול"מ לתרום מן החטים ומן השעורים, שכבר נסתיים ונקבע דין ההרמה מן הכוסמין.