23. ישיבת סוכה
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב מאיר קאופמן / ענינים כלליים

#### תשרי ע"ט

# בדיני ישיבת סוכה

# בדיני חובת אכילה בסוכה בליל ט"ו

### בגדר חיוב אכילה בלילה ראשונה דסוכות

א] מבואר בגמ' סוכה כ"ז. דלרבנן אפילו שבכל ימי החג אם רוצה אוכל בסוכה ואם לא רוצה לאכול לא צריך להיות בסוכה אבל בלילה ראשונה יש ילפותא ט"ו ט"ו מחג המצות שיש חיוב אכילה בסוכה והנה לשון הגמ' שבשאר ימי החג אי בעי אכיל אי בעי לא אכיל והקשו הראשונים בסוגין ובברכות מ"ט: הרי ביו"ט חייב לאכול סעודה ותירצו שזה חיוב מצד יו"ט ולא מצד סוכה וחזרו והקשו הרי כיון שאוכל חייב לאכול בסוכה ועיין תוס' בברכות דתירצו דנפק"מ כגון שירדו גשמים דמצד יו"ט אוכל בביתו משא"כ בלילה הראשונה בפסקו הגשמים צריך לחזור ולאכול בסוכה וברא"ש בברכות כתב שבלילה ראשונה שיש חיוב אכילה בסוכה זה גם בזמן הגשמים ועיין ר"ן בסוכה שגם תירץ שבלילה ראשונה יש חיוב מסוים מצד סוכה אמנם ביאר דהנפק"מ דמצד הדין יו"ט מספיק לאכול כזית משא"כ מצד מצות סוכה צריך שיעור של קבע שזה קצת יותר מכביצה [והנה עיין מ"ב סימן תרל"ט דאפילו דלכתחילה בסעודת שבת ויו"ט צריך כביצה אבל בדיעבד מספיק כזית ] ובליל פסח יש חיוב מיוחד של לחם עוני ולא יוצא במצה עשירה אפילו שיוצא בזה סעודת יו"ט ואחרי זה הביא שיש דעות שכאן מספיק כזית כיון דלומדים גז"ש מפסח וביאר שכאן התורה החשיבה את זה כקבע והביא שיש מפרשים שכאן התורה ריבתה שגם אם יש גשמים חייב לאכול עכ"ד דהינו דהוקשה לו מה צריך פסוק הרי תיפו"ל מצד סעודת יו"ט ובזה תירץ לנפק"מ הנ"ל [ועיין בה"ל שתמה למה לא תירץ דנפק"מ במתענג לצום דבזה מצד יו"ט אין חיוב לאכול ומצד חיוב סוכה יש חיוב לאכול ומבואר מדברי הר"ן שהדין סעודת יו"ט זה חיוב דאוריתא והנה בדעת התוס' שלא תירצו שבשאר יו"ט מספיק כזית וכה"ג לא צריך סוכה עיין מאמר מרדכי שדן שיו"ט דמבואר ברא"ש שהחיוב אכילה מצד שמחה [ולפ"ז ודאי שגם אשה חיבת ודלא כרעק"א בשו"ת] צריך דוקא כביצה ובביכורי יעקב דן שכיון שמקים בזה סעודת שבת זה חשוב וגם כזית חייב בסוכה אמנם האחרונים כולם נקטו להלכה לא כך אלא שגם אכילה מחויבת זה לא מחשיב אכילת קבע וכמבאר בריטב"א ובר"ן]

והנה נתבאר כאן מחלוקת ראשונים בשיעור האכילה המחויבת בליל ראשון דסוכות האם זה כזית או שיעור קביעות לגבי סוכה עוד מבואר דנחלקו הראשונים האם מצטער חייב בסוכה דהר"ן והריטב"א הביאו בשם תוס' שחיב בסוכה וכן הוא ברא"ש אמנם הראשונים חלקו על זה וכתבו שאין חיוב במצטער והנה בדעת הראשנים שחיבו בפשוטו הביאור דכאן לא נאמר פטור תשבו כעין תדורו כמבואר במאירי דהרי מצד הדין תשבו כעין תדורו זה אי בעי אכיל ואי בעי לא אכיל וכאן חייב לאכול והחולקים ס"ל שגם בחיוב זה יש הדין תשבו כעין תדורו וכל שאין זה כעין דירת ביתו לא חשיב ישיבה בסוכה ועיין לשון הגר"א שאין זה סוכה ובפשוטו כונתו שאין לזה שם ישיבת סוכה [ובמשנת יעבץ האריך שיש פסול בסוכה כה"ג וצ"ע מנ"ל דבר זה] והנה בפשוטו כל הפטור רק אם בזמן קיום המצוה הוא מצטער אבל את הפטור של הולכי דרכים לא שייך כאן דהרי שם בזמן קיום המצוה הוא לא מצטער וזה רק פטור מעיקר הישיבה ובזה כיון שכאן יש חיוב לעשות מעשה ישיבה בסוכה אפילו כשלא מעונין לאכול ה"ה אם הוא בדרך וכן הוא מוכרח לגר"א שכל החיסרון דאין לזה שם מעשה ישיבת סוכה אמנם עיין ב"י שהביא משו"ת הרשב"א ח"ד סימן ע"ח שגם בלילה ראשונה יש פטור של הולכי דרכים דהינו שכל שהוא מצטער בזה שיתחיב בסוכה הוא בכלל הפטור של תמיד [ונפק"מ למי שהלך לישון כשירדו גשמים והפסיקו הגשמים שכתב המ"ב סקל"ו שלא צריך ללכת לסוכה דהרי הוא מצטער ואם מצטער חייב הוא הרי כבר אכל בגשם אבל לדעת הגר"א לא חשיב שאכל בסוכה אבל חייב לאכול בסוכה בצורה שבזמן הישיבה הוא לא מצטער והנה בגמ' מ"ז. מבואר שהיו אמוראים שלא ישבו בסוכה עד יום ז' דסוכה והראשונים נקטו שזה היה פטור של תשבו כעין תדורו ומבואר שזה גם פוטר מלילה ראשונה]

והנה בעיקר החיוב אכילה בסוכה לשיטות שמספיק כזית עיין שיעורי הגרב"ד שהובא לחקור האם יסודו דין ישיבה בסוכה והאכילה זה רק היכי תימצי לעשות מעשה ישיבה בסוכה או שכאן זה ילפותא מליל פסח שיש הלכה לעשות מעשה אכילה בסוכה והגרב"ד אמר נפק"מ האם באכל לחם גזול יש בזה דין מצוה הבאה בעבירה דהרי בשופר גזול אין דין מצוה בעבירה כיון שאין השופר חפצא של מצוה אלא רק שדרכו עושה מצוה וביאר הנ"ל שאם כאן יש הלכה של חיוב אכילה בסוכה א"כ הוי חפצא של איסור אבל אם זה רק היכי תימצי לעשות מעשה ישיבה בסוכה א"כ לא חשיב מצוה הבאה בעבירה וראיתי בשם הגרנ"פ [בחדו"ת מהגרא"י פינקל בספר ירחי כלה עמ"ס סוכה] שאמר בשם הגרב"ד עוד נפק"מ האם צריך לאוכל בכדי אכילת פרס דאם יסודו דין אכילה גם כאן יש דין צירוף אבל אם זה רק היכי תימצי למעשה ישיבה בזה לא צריך צירוף כאכ"פ [אמנם האחרונים נקטו שגם באכילה של כל סוכות צריף צירוף בכדי אכילת פרס עיין מה שכתבנו בזה בנידונים קצרים]

**[תשרי תשפ"א:** ויש לדון נפק"מ עוד בבירך על כזית לחם ונפל מידו הביאו לו אחר דבכל ישיבת סוכה מסתבר שלא צריך לחזור ולברך כיון שהמצוה היא הסוכה וזה אותה סוכה וכן אם זה סוכה אחרת המ"ב הביא מהבית מאיר שלא צריך לברך כי הסוכה זה לא החפצא של המצוה אלא הגברא שיושב בסוכה אבל כאן שהמצוה באכילה יתכן שזה סיבה לברך וצ"ע]

והנה בלשון הר"ן והריטב"א מפורש שהטעם שמספיק כזית דהתורה החשיבה את זה כקבע דהינו שיסוד הדין הוא אכילת קבע שזה ישיבת סוכה ונתחדש שכאן גם כזית חשיב קבע אמנם היה מקום לומר שבאמת כה"ג לא חשיב קבע רק שכאן יסוד הדין הוא דין אכילה בסוכה ולא דין ישיבה ולכן לא צריך כביצה אמנם בדעת הראשונים שכאן גם מצטער חייב בזה ודאי יתכן שאין יסוד הדין ישיבת סוכה דלא חשיב ישיבת סוכה אלא יסודו הוא דין אכילה בסוכה אמנם עיין בטור שס"ל שגם בירדו גשמים חייב בסוכה וביאר דמה שמספיק כזית מצד שכיון שאסור לאוכלו מחוץ לסוכה חשיב קבע וצ"ב כונתו אמנם מבואר שכל מה שזה עוזר מצד שחשיב קבע ובשם הגרח"ש ליבוביץ ראיתי שביאר שזה ודאי שכאן יסוד החיוב הוא ישיבה וכדחזינן שמברכים לישב בסוכה ולא לאכול בסוכה רק שיש לדון שהדין אכילה הוא מגוף המצוה של הישיבה או שזה רק היכי תימצי לעשות מעשה ישיבה בסוכה ולפ"ז יתכן שיסוד הספק שייך גם אם צריך כביצה

והנה שיטת הרמב"ם דאפילו דבעלמא מצוות צריכות כונה אבל לגבי מצה אין צריכות כונה וביאר המ"מ שכיון שמתעסק בחלבים ועריות חייב דהינו ששם גם ללא כונה לשם מצוה חשיב מציאות של מצות אכילה והנה יש לדון האם זה גם לגבי אכילה בסוכה בלילה ראשונה ובפשוטו זה תלוי בנ"ל שאם יסודו חיוב אכילה א"כ זה כמו במצה אבל אם כאן יסודו דין ישיבה והאכילה זה רק היכי תימצי שיחשב ישיבה יתכן שבזה ודאי צריך כוונה ואם נימא כנ"ל מהגרח"ש שכאן ודאי שיסוד החיוב זה ישיבה א"כ ודאי יצטרכו כונה אמנם עיין בה"ל סימן ס' בד"ה ויש [וכן הוא במטה אפרים סימן תרכ"ה סנ"ב ואילך] שנקט שלשיטת הרמב"ם כאן יוצאים גם ללא כונה ולנ"ל זה רק בליל ראשון של סוכה אבל בשאר ימי החג דשם כל החיוב זה ישיבה בסוכה בזה ודאי צריך כונה

[**תשרי פ"ב:** ולפ"ז צ"ל שמדובר שכיון לשם מצות סוכה הכללית שעל זה הרי לא עוזר שכן נהנה וכן סברת הבה"ל ביחס לכונה המיוחדת של כזית בסוכה והנה בעיקר הדבר האם יש דין כונה מיוחד על הכזית של ליל סוכות בפשוטו הוא תלוי בנ"ל האם הדין לילה ראשונה זה מצוה סוכה או חיוב אכילה ובפשוטו כל מה ששיך נהנה ביחס לדין אכילה המיוחד של לילה ראשונה וכל מה שצריך כונה אם הגדר כנ"ל]

והנה הרא"ש הביא מהירושלמי שדן שאם לומדים ממצה א"כ כמו דשם אסור לאכול בערב פסח כדי שיאכל לתאבון ה"ה כאן וכן כמו דשם לא מועיל מיני תרגימה אלא צריך דוקא מיני דגן ה"ה כאן דהינו שצריך דבר דיש לו תורת לחם והרא"ש נקט להחמיר מספק ויתכן שזה עומק ספק הירושלמי דאם יסוד דין ישיבה א"כ לא משנה מה אוכל וכן לא שיך שיאכל לתאבון כיון שאין האכילה מצוה מצד עצמה אלא זה רק היכי תימצי של ישיבה אמנם אם יסודו דין אכילה א"כ יתכן שנאמר הלכה מה צריך לאכול וכן שיך בזה שיאכל לתאבון אמנם בלקט היושר מובא שהתרוה"ד לא היה יושן בערב סוכות כדי שישן לתאבון והנה שם זה רק מצד קיום דין ישיבה ובכל אופן נקט ששיך בזה המעלה של לתאבון וצ"ע אמנם לכאורא הצד שצריך דוקא דגן מכריח שיש כאן דין אכילה דבתור ישיבה מהיכי תיתי שזה ישיבה יותר חשובה אם אוכל מיני דגן ובדוחק צריך לומר שזה ישיבה יותר חשובה וראיתי לדון האם צריך שיהיה לכם כמו במצה ובפשוטו אם כאן זה רק היכי תימצי שיהיה מעשה ישיבה לא מסתבר ללמוד שיהיה לכם כמו שלא לומדים שיצטרכו מצה ולא חמץ [ועוד שיסוד הדין לכם לכאורא זה מצד שזה קיום דין בחפצא אבל כאן שזה רק היכי תימצי לשבת ולא שזה דין בחפצא ממילא לא מתאים בזה לכם וודאי שזה סברא לחלק]

והנה עיין מ"ב דרשו סימן תרל"ט הערה 29 שהביאו דבצל"ח פסחים ק"ח מבואר שמותר לאכול אם הכזית לחם דבש וכדו' ואין בזה הדין של אתי טעם רשות ומבטל טעם מצה והיד אליהו השיגו דמה זה שונה מכזית מצה אמנם בפשוטו הוא תלוי בנ"ל דאם כאן יסוד דין אכילה א"כ יש לדון שזה כמו מצה אבל אם כאן יסוד דין ישיבה בסוכה א"כ אפילו שצריך דוקא לחם אבל ודאי דמה שאוכל יחד אם זה חשיב שגם בזה מתקיים המצוה ואין זה מבטל הטעם לחם הנאכל בתור מצוה [אמנם אם זה דין ביטול רגיל יש לדון בזה]

והנה בספר שלמי תודה הביא דהחיד"א בספר שמחת הרגל סוף לימוד א' לחג הסוכות כתב לדון האם צריך לכוין בלילה ראשונה סתם לשם מצות סוכה או שיש דין לכוין למצוה המיוחדת של אכילה בלילה ראשונה ובפשוטו יש מקום לדון שאם כל המצוה לעשות מעשה ישיבה בסוכה א"כ יסוד המצוה הוא ישיבת סוכה והרי לזה כיון ובפרט אם הדין כונה זה להגדיר שזה מעשה מצות ישיבת סוכה אבל אם נימא שיש כאן דין אכילה בסוכה יתכן שעד כמה שלא כיון לחלק זה חסר כאן בדין כונה ואם נימא שדין כונה זה סתם דין צדדי יתכן שכיון שכאן יש חיוב נוסף יותר מתמיד צריך לכוין גם על חלק זה וצ"ע

### בדין לחם מתובל לחיוב כזית בלילה ראשונה

ב] עיין מ"ב תרל"ט סקכ"א שהביא מהשערי תשובה שלא מועיל פת הבאה בכיסנים לכזית של ליל ראשון דהינו שלומדים ממצה שצריך לחם ונתחדש שבפת הבאה בכיסנים אפילו שזה לחם לגבי חלה אבל לגבי החובת מצה וסוכה אינו מספיק לחם חשוב ובאמת אם יקבע על זה סעודה ודאי יצא בזה ידי חובתו ומבואר שמצה עשירה ודאי טוב דשם לא חסר בשם לחם אמנם הפמ"ג תרל"ט א"א סקט"ו ובס"ס תרמ"ג כתב שכל שזה מעורב אם תבלין שזה לא טוב למצה מצד שזה מצה עשירה ה"ה שזה לא טוב לחיוב של כזית בליל סוכות ודבריו צע"ג שזה מצד הדין לחם עוני וכמו שלא צריך מצה ואפשר חמץ ה"ה אין דין של לחם עוני ובר"ן וריטב"א שדנו מה החידוש בליל הסדר ביארו מצה עשירה ובליל סוכות ביארו שצריך כביצה או גשמים ולא ביארו שיש דין עשירה אמנם יתכן שזה לשיטתם שיסוד דין קביעות אבל אם נימא דיש דס"ל שזה דין אכילה וכנ"ל אין להוכיח משם אמנם בפשוטו אין שום סיבה שיהיה פסול של מצה עשירה וכן סתימת כל הפוסקים שלא הזהירו שצריך לחם פשוט והרי הרמ"א כתב בד"מ בסימן קס"ח שמנהג כל ישראל לעשות לשבת לחם מתובל, ואין להחמיר בזה כלל [רק שיתכן להחמיר בחלות מתוקות לחשוש לשו"ע סימן קס"ח שזה פת הבאה בכיסנים וכדדייק מלשון הרמב"ם אמנם בקובעים על זה סעודה אין חיסרון זה]

### האם יש איסור אכילה כזית מחוץ לסוכה בליל ראשון

ג] עיין בלשון הטור דמבואר שאסור לאכול כזית בליל ראשון מחוץ לסוכה ולכן גם אכילת כזית חשיב קבע וצ"ע למה שיאסר לאכול כזית מחוץ לסוכה עד כמה שדעתו אחרי זה לאכול כזית בסוכה דהרי גם אם נימא שלכזית יש חשיבות מיוחדת בלילה הראשונה שאם אוכל אתו בסוכה כיון שמקיים בזה חובתו חשיב קבע אבל כל שאוכלו מחוץ לסוכה שאין בזה קיום חובתו למה שיאסר לאכול שיעור שאין בו חשיבות דירה [ומצד אכילה קודם קיום מצוה אין לאסור כמבואר בגר"א שבליל הסדר ממלא כרסו במצה שלא לשמה כמבואר בגמ'] ובאמת בפוסקים מבואר דביורד גשמים דנו שלא יאכל בביתו ויחכה שיפסיקו הגשמים ואז יאכל כזית מצד שמרבה בברכת שהחינו דעכשיו יברך רק על היו"ט ואחרי זה יברך על הסוכה ומבואר שאין איסור מצד שאוכל כזית חוץ לסוכה לשיטות שגם בגשם צריך לאכול בלילה ראשונה אמנם אולי כל האיסור מצד שהוא לא במצב של מצטער דהינו שנתחדש כאן שכל שמוטל עליו חיוב אכילה של כזית שיעור זה חשיב קביעות וממילא כל שאוכלו חוץ לסוכה חשיב שאוכל קביעות מחוץ לסוכה אבל ביש גשמים הרי אין איסור אכילה חוץ לסוכה ולכן זה לא חיסרון וכל זה צ"ע

והנה רעק"א כתב שאם כבר אכל כזית עכשיו אין עליו חיוב אכילה בסוכה אלא בכביצה ובפשוטו כל זה אם כבר בירך ברכת המזון ולא אם זה נאכל כהמשך לסעודה הקודמת וכמבואר בשער הציון שאפילו מים אין לשתות בתור חלק מהסעודה מחוץ לסוכה ובפשוטו זה מוכרח מלשון המשנה שותים ארעי חוץ לסוכה ומבואר שיש אופן של קבע ומוכרח או ששיך קביעות על שתיה או שהכונה בתור חלק מהאכילה אמנם עיין גר"ז מפורש שנקט שגם בתור המשך הסעודה כל שיאכל פחות מכביצה בחוץ אין איסור וצ"ע שלכאורא כל שאכל שיעור של קביעות כל חלק וחלק יש בו איסור אכילה מחוץ לסוכה ולא רק כל השיעור השלם [וכן הוא בפמ"ג תרל"ט א"א י"ז] ונפק"מ שבהתחיל לאכול בערב יו"ט וממשיך ביו"ט אסור אפילו אם עכשיו אכל פחות מכביצה וצ"ע בכל זה

### הערות בדיני ישיבה בסוכה בלילה הראשון

ד] א. האחרונים כתבו דאם יתחיל לאכול בביתו ויקדש ולאחר שיפסיקו הגשמים יאכל בסוכה חשיב ברכה שאינה צריכה מצד השהחיינו שיברך אחרי זה עוד הפעם על הסוכה וצ"ע שכרגע הסוכה לא לפניו ויש לפניו היו"ט וכי אדם שיש לו שני פירות חדשים בביתו או שני בגדים חייב לברך על שניהם יחד ולא יכול כל אחד בנפרד ובפשוטו כה"ג לא חשיב גורם ברכה שאינה צריכה ואולי רק כאן כיון דבעלמא הדרך לפטור בשהחיינו אחד את הסוכה והיו"ט לכן חשיב גורם ברכה שאינה צריכה [ועיין מה שכתבנו בסוגיות דציצית בהערות לסימן ח']

ב. עיין דרך החיים ועוד אחרונים דמשמע שנקטו שאפילו דבאכילת כזית בליל ראשון מברכים לישב בסוכה אבל בליל שני לא מברכים מצד שידעינן בקביעותא דירחא ודבריהם צ"ע דמהיכי תיתי לחדש שאת החובת אכילה של לילה ראשונה בסוכה לא היה על זה תקנה יו"ט שני והרי זה חיוב דאוריתא

ג. בדין כדי אכילת פרס לשיטות שצריך כביצה עיין מה שכתבנו בנידונים קצרים

ד. המ"ב כתב שבפת הבאה בכיסנים לא יוצאים חובת אכילה כזית בליל ראשון עיין מ"ב דרשו שהביאו מהגרשז"א להקשות שהרי טורקנים מבואר בגמ' שיוצאים חובת מצה ע"ש מה שחילק חילוקים שמהיכי תיתי לפוסקים לחדשם אמנם עיין ברכות סימן ל' דהבאינו דהמג"א נקט שבאמת למצה לא יוצאים בדבר שברכתו מזונות ועיין מאמר מרדכי דמצה עשירה שצריך להגיע למיעוט מצד שבאמת רק על ידי קביעות סעודה היו יוצאים וכן טורקנים זה רק על ידי קביעות סעודה ע"ש שהבאינו כן מהראשונים אמנם יש שחלקו על המג"א ולדבריו באמת גם כאן ודאי יצאו בפת הבאה בכיסנים

# בדיני ישיבת סוכה

### בדברי היראים שסוכה צריכה להיות ראויה לאכילה ושינה

ה] עיין מרדכי פ"ב וכן בהגהות אשר"י שהביאו מהיראים דמי שעושה סוכתו במקום שמפחד מגנבים שיזיקו לגופו ולכן סוכה זו לא ראויה לשינה אין לה שם סוכה גם לגבי אכילה דהינו שיש תנאי בסוכה שתהיה ראויה לאכילה ושינה ורק אז יש לה שם של דירה [אמנם לא צריך שתהיה ראויה ללימוד וטיול שאין זה עיקר חיוב סוכה כמבואר ברש"י ריש פ"ב וכן הוא באבני נזר סימן ת"פ] והנה צ"ע שהרי מבואר בפוסקים שבמקום שיש צינה פטורים מלישון בסוכה מצד מצטער וצ"ע שא"כ שזה לא יחשב סוכה כלל ועיין מ"ב סימן תר"מ סקי"ח שהביא מהפמ"ג שבמקום שאי אפשר לישון כלל וזה לא רק חיסרון בסוכה זו בזה אין חיסרון מה שזה לא ראוי לשינה ובפשוטו הביאור שבמקום שיש עליו חיוב לאכול ולישון בסוכה מחויב לעשות סוכה שראויה לזה אבל במקום שאין עליו חיוב אלא לאכול ולא לישון כיון שיש על זה פטור מצטער בזה אין חיסרון שהדירה לא ראויה להכל עוד הביא לבאר בשם המחצית השקל וכן הוא בזרע אמת סימן צ"א [הובא במחזיק ברכה] שכיון שיכול להביא הרבה כרים וכסתות ואז זה ראוי לשינה חשיב דירה שראויה לשינה דהינו שמצד הדירה עצמה יכול לקים בה חיוב שינה בזה אין חיסרון והיה מקום לדון שזה ראוי לישון בה ביום שאז אין צינה וצ"ע והנה עיין בה"ל ד"ה דמתירא דהביא מחלוקת אחרונים בסוכה שלא ראויה לישון מפני הליסטים אבל זה מקום צינה דהיד אפרים נקט בדעת המג"א שאין זה חיסרון והפמ"ג הביא מהלבוש ונקט שזה דעת המג"א דהוי חיסרון ובפשוטו זה תלוי בטעמים הנ"ל דאם במקום שלא חייב בשינה לא צריך שיהיה ראוי לשינה א"כ ה"ה כאן אבל אם זה מחמת שיכול להביא כרים וכסתות הרי כאן גם אם יביא זה לא ראוי מחמת הגנבים וחשיב שזה לא ראוי לשינה

והנה מבואר בגמ' שמשך סוכה זה ז"ט ועיין תרוה"ד סימן צ"ב דבהכרח דמקום זה ראוי לשינה ולא חשיב מצטער דאל"כ הוא פסול גם לאכילה אמנם עיין מ"ב סימן תר"מ סקכ"ו דאדם מעונג שאצלו זה מצטער גמור באמת הוא פטור מלישון בסוכה כזו וע"ש בשער הציון סקמ"א שהביא מהפמ"ג שאדם זה שבנה מראש סוכה כזו שאין לו אפשרות לישון שם פסולה גם לאכילה כמבואר ברמ"א וכתב השער הציון לדון שכיון שלבני אדם אחרים זה ראוי גם לישון בזה אין חיסרון שזה לא ראוי לשינה דהינו שכלפי הצורך שלסוכה יהיה שם דירה גמורה בזה לא צריך שיהיה ראוי דוקא לאדם שרוצה לצאת בה חובת הסוכה אלא שכל מצד עצם החפצא היא ראויה להכל יש לזה שם סוכה וע"ש שכתב להוכיח מהגמ' שסוכה שיש גרגישתא שלא ראוי לשינה ומשמע שזה ראוי לאכילה וכמבואר בסמ"ק שהובא ברא"ש שדיק שהסוכה פסולה רק לשינה ולא לאכילה וצ"ע ראיתו דהרי הראשונים העמידו שבזמן הבניה לא היה חיסרון ורק אחרי זה זה קרה ובזה אין את יסוד היראים עיין לקמן

והנה הרמ"א סימן תרל"ט יצא לבאר שהטעם שלא ישינים בסוכה מצד שצריך כדרך דירה שזה איש ואשתו ועיין ט"ז סק"ט שהקשה א"כ זה גם לא ראוי לאכילה כיון שזה לא ראוי לדירה כמבואר ברמ"א ולכן כתב שהפטור מצד מצטער ולא מצד שלא חשיב דירה ללא אשתו וצ"ב למה כאן אין הסברא שסוכה שהשינה בה הוא מצטער לא חשיבה סוכה כלל והמג"א שם סק"ח נקט שכונת הרמ"א שזה חיסרון של מצטער ללא אשתו וגם על זה הקשה כנ"ל שא"כ זה סוכה שלא ראויה לדירה וישב שכיון שיכול לישון שם לבד אפילו שהוא מצטער זה לא חיסרון וצ"ב כונתו מה זה שונה מאופן דהיראים אמנם לכאורא כאן לבני אדם שהם ללא נשותיהם או שלא נשואים הוי דירה ואם נימא שכה"ג אין חיסרון מה שזה לא ראוי לשינה א"ש

והנה המ"ב הביא מהחכם צבי שחלק ונקט שכל סוכה ז"ט לא ראויה לשינה ובכל אופן זה כשר ומוכח מזה שלא צריך ראוי לשינה ועיין מור וקציעה שהוכיח מהרא"ש של גרגישתא דלא כמרדכי וצ"ב ראיתו דשם הרי העמיד באכסנאי ולכן שיך לדון שזה פסול רק לשינה ובאמת דהרא"ש העמיד שזה מצטער גם לאכילה ועיין שערי תשובה תרל"ט סק"א שהוכיח מרב האי גאון שסוכת השותפים כל אחד יוצא בה אחד אחרי השני ולגבי לישון כל אחד יושן לילה אחר ומוכח שאפילו שזה לא ראוי לשינה כל יום לכולם בכל אופן זה כשר והנה שם הרי מצד הסוכה זה ראוי לאכילה ושינה לאדם אחד ובפשוטו חשיב שגם לו זה ראוי מצד הסוכה רק שלא יכול כי זה משועבד למישהו אחר ובפשוטו כה"ג זה לא מחסר בסוכה

והנה הרי"ף פסק שסוכה שלא מחזיקה ז"ט פסולה וביאר הרמב"ן שזה מצד שלגבי אכילה זה לא ראוי דיש גזירה שמא ימשך לאחר שולחנו ולאכול ללא שולחן אין זה דרך אכילה ועיין ביאור הגר"א וכן בבית הלוי ח"ג סימן נ"ג ובחזו"א סימן ק"נ סק"ג שהוכיחו מזה כדעת המרדכי שכל שזה לא ראוי לאכילה זה גם לא ראוי לשינה והנה בסוכה קטנה החיסרון שהדירה מצד עצמה לא ראויה לשינה אבל במרדכי זה רק פטור של מצטער אבל זה ראוי לשינה ואם נימא שבמרדכי זה לא נידון בחפצא של הסוכה אלא זה הלכה ביושב שצריך שיהיה ראוי לשניהם א"כ ודאי שזה שני נידונים דשם זה סוכה שמצד עצמה לא ראויה ולא שלאדם זה יש בה פטור מצטער ואין ללמוד מהרי"ף לפסול באופן של המרדכי ורק אם נימא שבמרדכי זה הלכה בחפצא של הסוכה יש לדמות הדברים [והגר"א הוכיח עוד מסוכה שהוצים יורדים לתוכה דהינו שנקט שכה"ג לא חסר בשיעור עשר טפחים אלא שזה חסרון בישיבה והוקשה לו שהרי לשינה זה לא מפריע אלא בהכרח שהסוכה צריכה להיות ראויה לשניהם אמנם גם כאן זה לקבוע מה צורת הסוכה כמו שיעור ויש לחלק בין זה לסוגין עוד הוכיח מהא דצריך עשר טפחים וכונתו דלישון לא צריך עשר וצ"ע הרי הדין עשרה לא מבואר שזה מצד דירת האדם אלא שזה שיעור מצד שזהו שיעור מחיצה ושיעור גודל הסוכה עוד הוכיח מהא דהסוכה צריכה לקבל כרים וכסתות וזה גם לגבי אכילה והנה צ"ע שהרי דוגמאות אלו לא יעזור שזה נעשה בכשרות משא"כ באופן דהמרדכי ובהכרח שזה שני דינים וצ"ל שיש מכנה משותף ביניהם וצ"ע]

ועיין ביכורי יעקב וכן הוא במקור חיים לבעל החוות יאיר שכתבו שאם עושה שני סוכות אחד לשינה ואחד לאכילה כה"ג אין חיסרון ורק אם עושה רק סוכה אחת שרק ראויה לאכילה בזה לא יוצא ידי חובתו ובפשוטו הדברים צ"ב דעד כמה שמצד עצם הסוכה גם אם זה לא ראוי אין חיסרון מה משנה אם הגברא אין לו סוכה לישון ואולי כונתם ששיך לדון שמחובת האדם להעמיד מקום לשינה ולאכילה וכל שלא עשה את זה לא שיך לקבוע דירתו בסוכה ורק כל שיש לו שני סוכות זה כמו דירה אם שני חדרים ועדין צ"ב ועיין ביכורי יעקב דבזה מיושב הקושיא של החכם צבי שסוכה ז' על ז' לא ראויה לשינה שמדובר שיש לו סוכה לשינה ע"ש

והנה בלשון המרדכי מבואר שכל דבריו אם מראש עשה הסוכה בצורה שזה לא ראוי לכל הדברים אבל מראש זה היה סוכה שראויה להכל ואחרי זה נתחדש בה דבר שזה מצטער לשינה ולא לאכילה בזה ודאי שזה ראוי לאכילה ומקיים מצותו ורק שיש פטור מצטער על שינה ועיין מ"ב תר"מ סקכ"ו שסוכה שנבנתה והיתה ראויה מחמת גודלה לשינה ואחרי זה נתחדש דבר שהיא קטנה ולא ראויה לשינה בכל אופן זה כשר לאכילה כיון שבזמן הבניה זה היה בסדר וצ"ב הסברא שאם יש תנאי בסוכה שתהיה ראויה לאכילה ושינה הרי כאן היא לא ראויה ובפשוטו הביאור דאדם מחובתו להעמיד סוכה לאכילה ושינה וכיון שהוא מצידו העמיד הסוכה לזה מה שאחרי זה לא יכול לקים בה הכל זה לא חיסרון וזה על דרך הסברא לעיל שבמקום של צינה שאין חיוב שינה לא צריך שהדירה מצד עצמה תהיה ראויה [ובפשוטו גדר זה ודאי אינו ענין לרי"ף שזה סברא בעצם הדירה ושם ודאי שזה לא תלוי בשעת עשית הסוכה] ועיין בכתבי הגר"ר בן הגר"מ שמולאביץ שהאריך בזה

### בגדר פטור מצטער

ו] מבואר בגמ' שמצטער פטור מהסוכה וטעם הפטור מבואר בתוס' כ"ו. מצד שיש תנאי תשבו כעין תדורו דהינו שכל שגם אדם שיש לו דירה הוא עוזב את דירתו במצב זה ומחפס דירה שמתאימה למצבו גם כאן יכול לעזוב את הסוכה ולחפס דירה שמתאימה למצבו וכל זה במצב שבביתו יהיה לו פחות צער דאל"כ כה"ג אין לו טעם לעזוב את דירתו וכגון שהוא חולה או שיש לו שם צינה והנה מבואר בגמ' כ"ו. שרבא התיר לרב אחא לישון מחוץ לסוכה מצד שהיה ריח רע בסוכה וכתב הרא"ש שזה קרה על ידי שהיה גשם בסוכה או שהוא היה אכסנאי דאל"כ אדם ודאי לא יכול לפטור עצמו על ידי שיבנה סוכה שהוא מצטער בה אלא חייב לבנותה בצורה שהוא לא מצטער וצ"ב א"כ גם עכשיו באמצע סוכות שסוכתו הוא מצטער בה למה שלא יצטרך לבנות סוכה אחרת שלא מצטער בה ומה ההבדל בין קודם סוכות לתוך סוכות [ועיין מהר"ח או"ז סימן קצ"ד וצ"ע] ומשמע שמחיוב הסוכה הוא להעמיד לעצמו סוכה שתשמש כדירה וכל שעשה דבר זה ואחרי זה הוא מצטער להיות בה דנים שכיון שאדם עוזב את דירתו שהוא מצטער כך גם כאן מותר לעזוב את דירתו אבל זה לא מחיב אותו לבנות סוכה אחרת אמנם מצאנו את זה על חיסרון זמני וצ"ע אם באמצע החג יש חיסרון עד סוף החג וכי כה"ג לא יצטרך לבנות סוכה בשביל המשך החג והנה משמע שביכול ללכת לסוכת חברו והוא לא מצטער בזה חייב ללכת לשם דהינו שאפילו שבנה סוכה ומצטער שפטור מסוכתו אבל זה רק פטור שלא לבנות סוכה אחרת אבל זה לא פטור שלא ללכת לסוכה אחרת עד כמה ששם לא יהיה מצטער וצ"ב הגדרים בזה [ועיין חת"ס שאדם לא יכול לומר שהוא מצטער לגור במקום שזה לא דירתו הקבועה דהינו שזה בכלל החיוב של סוכה לקבוע את דירתו בסוכה ולכן לא שייך בזה פטור מצטער] והנה יש לעיין בלא בנה סוכה ומגיע סוכות האם עכשיו צריך לטרוח גם בגדרים של מצטער לשבת בסוכה או שכל שלמעשה עכשיו הוא מצטער הוא פטור וצ"ע אמנם בפשוטו ודאי לא יכול לקים חובתו במקום שבזמן הישיבה הוא מצטער

והנה מבואר שבמקומות הצינה פטורים בסוכה בלילה ומבואר במ"ב שאם יכול להביא כרים וכסתות שיהיו מונחים שם כל השבוע ואז אין צינה שהוא חייב בזה אבל אם צריך לקחתם כל יום להחזירם שזה טירחא גדולה אין חיוב וצ"ע שכמו שחייב לבנות סוכה ואדם שאין לו מקום בחצרו צריך למצוא מקום אחר לבנות שם סוכה ובפשוטו גם לשכור מקום לבנית סוכה א"כ למה שכאן לא יצטרך לבנות סוכה גדולה דיש מקום לכל הכרים והכסתות וכן לבנות תנור שיחממו וכן בהרבה ממקרי הפטור שמצאנו בחז"ל הרי על ידי הוצאה גדולה יכול לבנות סוכה שזה לא יהיה מצטער

והנה עיין מהר"ח או"ז סימן קצ"ד שהביא מר"ת שהוכיח שסוכה שהגשמים לא נכנסים היא פסולה דאל"כ למה יש פטור בגשמים יורדים שיצטרכו לעשת סוכה אם סכך עבה שלא ירד בה גשם [הראשונים הביאו רק שר"ת שאל שזה לא סימן קללה כי יש אפשרות לעשות בצורה כשירה] וע"ש במהר"ח או"ז שהקשה על הגמ' שחתן ובני חופתו פטורים מסוכה מצד שאין להם מקום בסוכה הרי יכולים לבנות סוכה גדולה וכתב שמוכח שכיון שסתם סוכה זה דירת ארעי ממילא דנים לפני בנית סוכה ארעית בצורתה הרגילה ובזה דחה גם את ראית ר"ת שאפילו שאפשר להעבות את הסכך אבל אין כזה חוב דסתם סוכה זה אם סכך דק ע"ש

### לאיזה מטרה נחשב שהדרך לעקור מביתו

ז] מבואר בגמ' שהולכי דרכים פטורים מהסוכה וביארו הראשונים שכיון שדרך אדם שגם כשהוא בביתו הוא יוצא מביתו א"כ גם בסוכה מותר לו לצאת לדרכו ולא לאכול בסוכה דהינו שצריך לקבוע שהסוכה זה ביתו וכל שהיה עוזב את ביתו לצורך זה גם יכול לעזוב את הסוכה אמנם במקום שהיה עוזב את ביתו והולך לבית אחר בזה כיון שתמיד הסוכה צריכה להיות במקום דירתו ממילא גם במקום השני צריך סוכה ולכן כתב המג"א סוף סימן תר"מ דמי שיש לו חנות ודרכו לאכול בחנות חייב לעשות שם סוכה שאפילו שעוזב את ביתו לחנות הכונה שעוזב לבית אחר ובסוכה צריך במקום ביתו שזה החנות לעשות סוכה והנה דנו הפוסקים האם סעודת מילה חשיב סעודת מצוה להתיר לאכול מחוץ לסוכה וצ"ב למה לא נימא הרי דרך האדם לעזוב את ביתו ללכת לסעודת מילה א"כ כמו שאת ביתו היה עוזב לצורך זה כך יוכל לעזוב את הסוכה לאכול בסעודת מילה או חתונה או כל מסיבה ציבורית הנעשית וצ"ל שכל שהעקירה מביתו זה לאכול במקום אחר לא מצד שהדירה הקודמת לא טובה חשיב שעוזב את ביתו לגור במקום אחר ורק בהולכי דרכים שיסוד מעשיו זה עקירה מביתו רק דממילא אוכל באיזה מקום ובזה זה סיבה לפטר גם מאכילה ושינה ועדין צ"ב והנה בריטב"א מבואר שרביעית יין צריך סוכה ויש לדון בכוס של ברית מילה האם מותר לשתותו מחוץ לסוכה ועיין מ"ב דרשו הערה 14 שהביא מהגרשז"א להתיר ובפשוטו יסוד ההיתר דהרי הדרך לעשות הברית שלא בביתו ולשתות שם כוס יין אמנם למבואר בפוסקים שכה"ג לא חשיב שהדרך לא לעשות בביתו אלא דנים שקובע בית לאכילה במקום אחר ממילא גם כאן צריך סוכה וצ"ע

וראיתי להעיר במי שרגיל תמיד לאכול סעודה באויר גינתו האם בסוכות יכול לאכול גם מחוץ לסוכה שהרי דרכו לעזוב את ביתו ולאכול במקום אחר אמנם לנ"ל שכל עקירה לאכול במקום אחר זה לא סיבה לפטור ה"ה כאן ועדין צ"ב

עוד ראיתי להעיר במי שהולך כל היום לבית המדרש ואוכל שם ארוחה משך היום דגם נימא דעוזב את ביתו למטרה מסוימת כמו הולכי דרכים ואוכל שם ובפשוטו כה"ג חייב ויתכן דכאן חשיב שעוזב את ביתו וקובע לעצמו מקום אחר וביחס לאכילה חייב לקבוע לעצמו סוכה כמו לגבי מי שנמצא בחנות [ויתכן עוד שלגבי הלימוד ודאי שזה בגדר קביעת מקום אחר וממילא גם האכילה שם מחיבת סוכה] וצ"ע

### בדין הולכי דרכים ביום

ח] והנה מבואר בגמ' שהולכי דרכים ביום חייבים בסוכה בלילה וכתבו התוס' והר"ן שזה רק אם הגיע למקום ישוב ועיין גר"ז שביאר שאין דרך בני אדם לעשות דירה שלא במקום ישוב ולכן אין חיוב לעשות שם דירה ובזה מבואר הגמ' מ"ז. דהיו חכמים שלא ישבו בסוכה עד היום השביעי והגמ' מבארת שהיו באפר אם הבהמות וצ"ב למה לא עשו שם סוכה ובהכרח הביאור כנ"ל [אמנם צ"ע לראשונים שבלילה ראשונה אין פטור תשבו כעין תדורו א"כ היו חייבים לבנות שם סוכה וצ"ע וראיתי מצינים לאו"ש] אמנם בהגיעו למקום ישוב חיבים בסוכה ובהולכי דרכים גם בלילה פטורים גם בלילה ועיין לבוש שביאר שגם בהגיעו למקום ישוב אם אין שם סוכה כגון שזה ישוב עכו"ם לא חיבים לבנות סוכה רק הכונה שבמקום מנוחתם אין סוכה ובעיר עצמה יש סוכות שיכולים לטורח אחריהם ובזה הדין שאם בלילה הם גם הולכי דרכים א"כ כיון שאין דרך אדם לקבוע לו דירה כה"ג גם הם לא צריכים סוכה אבל הולכי דרכים ביום שבלילה הם שובתים חשיב שקובעים לעצמם בית וצריכים לטורח אחרי סוכה אמנם אם אין שום סוכה אין עליהם חיוב לבנות סוכה וצ"ל שכיון שאין דרך בני אדם לטרוח לבנות להם בית בכה"ג לכן גם מצד סוכה לא צריך לטורח ולבנות לו בית וכן הוא במאירי והוכיח מהגמ' מ"ז. דמי שבשדה לא צריך לעשות לו סוכה דהינו שכה"ג אין הדרך לטורח ולעשות לו בית לכן לא חייב לבנות סוכה וה"ה כה"ג

אמנם המג"א כתב שאם מדובר שיש סוכה הוא תמיד חייב דהינו גם הולכי דרכים בלילה הרי אם יש סוכה בקל צריכים ללכת לסוכה וצ"ל מצד שדרך האדם שגם כשהולך ממקום למקום אם יכול למצוא מקום אכילה כבית מעונין בזה אלא מדובר שאין לו סוכה ובהולכי דרכים ביום לא צריך לבנות סוכה אבל בלילה שאז הוא לא הולך וכה"ג הדרך למצוא מקום מגורים גם כאן צריך לבנות לו סוכה אמנם כתב המג"א שאם הגיע עת האוכל ואין לו סוכה כה"ג יכול לאכול שכמו בירדו גשמים אין דין לחכות עד שיפסיק הגשם ולאכול ה"ה כאן אם עכשיו זה זמן סעודתו ואין לו סוכה יכול לאכול ולכאורא הביאור שדרך האדם בהגיע זמן אכילתו ואין לו בית שאוכל חוץ לביתו אמנם צ"ע דבירדו גשמים לכאורא מותר לאכול חוץ לסוכה אפילו אם עכשיו זה לא זמן הסעודה וצ"ב עומק הסברות כאן

### בדין שומרי גנות

ט] מבואר בגמ' דדעת אביי דשומרי גנות פטורים מסוכה מצד תשבו כעין תדורו ורבא חולק שרק מצד שלא יכול לשמור כה"ג הוא פטור והנה בדעת אביי ביאר רש"י שהכונה שזה טורח גדול להביא כלי תשמישו לשדה דהינו שהחיוב עשית סוכה זה כדרך בית וכל שאין דרך האדם לעשות סוכה במקום זה כדרך בית אין חיוב לבנות סוכה ובדעת רבא שחולק עיין ריטב"א שביאר שאין תנאי שחיוב סוכה זה רק במקום שרגיל לעשות דירת בית אמנם בר"ן ביאר שכיון שהוא רגיל לדור שם ללא כלי תשמישו ממילא גם חיוב סוכה יש לו כה"ג ועיין גר"ז שהוסיף שלא חשיב מצטער מחמת הסוכה שגם ללא הסוכה הוא היה דר בכזו צורה ולכאורא נפק"מ במקום שאדם דר אם כלי תשמישו אבל לסוכה אין לו אפשרות להוציא כלי תשמישו כגון שיש גנבים או שזה ודאי יהרס שלכאורא לריטב"א חייב לעשות סוכה משא"כ לר"ן יהיה פטור וצ"ע [ואין זה דומה למקום צינה שאין חיוב לעשות שם דירה אם חימום וכדו' כיון שאין דרך אדם לדור כלל במקום זה על ידי עשיה דירה מיוחדת] והנה מבואר ברבא שבמקום שאם יעשה סוכה יבאו גנבים זה סיבה לפטור וצ"ע וכי הפסד ממון זה סיבה שלא לעשות סוכה ובלשון הריטב"א משמע שהוא מצטער מישיבת הסוכה ובפשוטו הביאור שכה"ג שאדם יש לו תפקיד לשמור הגורן הוא לא גר בדירה כמו סוכה ממילא כאן הוא פטור מלדור בסוכה ולכאורא לפ"ז אדם שנשכר לעשות תפקיד מסוים ומקום התפקיד זה לא בסוכה יכול לאכול שם וכמבואר בגמ' ששומרי העיר פטורים ועיין מ"ב תר"מ סקי"ד דמי ששכיר לשמש אדם וכל השנה אוכל במקום הנ"ל יכול לאכול שם מחוץ לסוכה כמו שומרי גנות ופרדסים אמנם עיין שערי תשובה סק"ב שפטר משמשי חולה קבוע בשכר רק מצד שאם הוא יצטרך לילך לסוכה הוא מצטער בצער החולה ולא מצד שהרי דרכו לעזוב ביתו למטרה זו ואולי גם זה בכלל כונתו

עיין מ"ב דרשו סימן תר"מ הערה 9 דמי שאשתו מפחדת לישון לבד בבית דאם הוא מצטער מחמת זה הוא פטור מסוכה ואם לא מצטער הוא חייב ושדעת הגריש"א שכה"ג לא חשיב מצטער וצ"ע וכי יש גזה"כ של מצטער הרי כל שדרך האדם שמחמת זה עוזב את ביתו גם כאן יכול לעזוב הסוכה וכיון שדרך האדם לצורך מטרה זו שאשתו לא לפחד לעזוב את ביתו אם היה צריך ממילא למה שלא יהיה כאן פטור תשבו כעין תדורו וכמו שמי ששומר גנות הוא פטור ומה זה גרע וצ"ע

### בדין מצטער שלא מחמת הסוכה

י] עיין רמ"א שכתב שכל הדין מצטער זה רק אם במקום שיצא אין לו צער אבל אם גם שם יש צער אין לו פטור מצטער והנה עיקר כונתו כגון חולה שלא יהיה לו עדיף בבית א"כ חשיב שהסוכה תשבו כעין תדורו ועיין מהרי"ק שחלק והוכיח מהגמ' של אבל שדנה שיהיה לו פטור מצטער אפילו ששם גם בביתו הוא מצטער אמנם הרא"ש ביאר שהנידון שבביתו יותר נח לו והנה בעיקר פטור מצטער ברש"י מבואר שזה מצד תשבו כעין תדורו אמנם הריטב"א הביא שם הרמב"ן שלומדים את זה מהפסוק האזרח שצריך להיות כדירת אזרח דהינו שהוא לא מצטער ועיין מרומי שדה שיתכן מאוד שהנידון הנ"ל האם צריך מצטער מחמת הסוכה זה תלוי מה המקור לפטור מצטער

והנה יש לעיין במקום שיש בסוכה קור גדול אמנם אין דירה חמה וגם שם הוא יהיה מצטער של קור וכן בנמצא בשדה ויש לו סוכה ויש גשם שמחוץ לסוכה גם יש גשם האם כה"ג יש לו פטור מצטער ועיין במשבצות זהב סק" דמשמע שחייב אמנם יש מקום לדון דכיון דדרך אדם כה"ג לא לדור בדירה במצב זה אין לו חיוב לדור שם ומה שעכשיו אין לו דירה אחרת זה לא מחיב אותו להיות בסוכה ויתכן לחלק בין אם המצטער הוא מצד מצב הסוכה כגון שיש גשמים או חום או מצד האדם כגון שלא נעים לו להיות שם מחמת שמתביש וכדו' ועיין משנת יעבץ שהאריך שירדו גשמים זה הפקעה משם סוכה וא"כ כה"ג ודאי לא חייב אלא שכל דבריו מחודשים שם לדון שיש שני דינים א. מצטער ב. ירדו גשמים [וראיתי לדון נפק"מ כגון מי שיש לו אורח שבין כה צריך לשבת עמו מצד מצות הכנסת אורחים והוא חולה האם יש לו פטור מצטער וכן אדם שיותר נוח לו בסוכה כי יש רעש בבית אבל באמת הוא מצטער בסוכה]

### בדין מי שגורם לעצמו להיות מצטער

י"א] עיין הגהות אשר"י דמקיז דם חייב בסוכה א. כי הוא לא חולה דאדרבא הוא מרגיש יותר טוב ב. שכיון שהוא גורם דבר זה לעצמו זה לא פוטר אותו מסוכה וכתב המג"א שלפ"ז מי ששותה משקה המשלשל שכה"ג לא נוח לו להיות בסוכה אבל כיון שהוא גרם לעצמו חייב בסוכה אבל אם חושש שהוא יצטנן בסוכה כה"ג הוא פטור אפילו שהוא גרם לזה וצ"ב החילוק הרי בשניהם הוא גרם לעצמו עוד צ"ב עד כמה שהוא מצטער וכה"ג דרך אדם לעזוב את ביתו מה זה משנה שהוא אשם בזה ורק יתכן שזה סברא שחייב לבנות סוכה שלא יצטער אבל לא יתכן שיקים סוכה גם במצטער וצ"ב והנה מבואר בגמ' שאבל חייב בסוכה וביאר ברא"ש שאפילו שהוא מעדיף להיות בביתו ומשמע שבעלמא היה עוזב כזה מקום והולך למקום אחר כדי להתבודד בכל אופן מוטל עליו לישב דעתו שיהיה נוח לו בסוכה וצ"ע אם לא יישב דעתו האם צריך לברך ומבואר כאן שיש מצב שזה מצטער אבל אין פטור מצטער וצ"ע

### בדין מי שנרדם בבית הכנסת

י"א] עיין מ"ב דרשו הערה 41 שהביא שנחלקו פוסקי זמנינו במי שנרדם באמצע הלימוד בסוכה האם יש בזה איסור וכן לגבי נוסע באוטבוס בתוך העיר והנה הסברא להתיר שכיון שדרך בן אדם לישון כה"ג אפילו שזה חוץ מביתו א"כ גם מחוץ לסוכה יכול לישון [ובאמת צ"ב כל האיסור של שינת ארעי הרי זה דבר שדרך האדם לעשות בכל מקום שנמצא] אמנם יתכן שכיון שהוא עדין קרוב לסוכתו ויכול לישון שם לא חשיב שיש לו סיבה לעקור מהסוכה וכה"ג אין הפטור אמנם מסברא זה כמו הולכי דרכים שיש פטור מה שדרך האדם לעשות דברים אלו מחוץ לסוכה ועיין לעיל בענין סעודת ברית ושאר סעודות שהדרך לעשות מחוץ לסוכה שזה אסור וע"ש במי שנוסע לשמחת בית השואבה ואינם יכולים לחזור לביתם דחשיב שהם בביתם שחיבים בסוכה אמנם משמעות הפוסקים במגיע למקום בלילה שאין סוכה שכה"ג הוא מצטער גמור ופטור מהסוכה וצ"ע בכל זה

### בדין משמשי חולה ומצטער

י"ב] מבואר בגמ' שמשמשי חולה פטורים מהסוכה ומשמשי מצטער חייבים בסוכה ועיין מ"ב בשם הלבוש שזה מצד שבחולה יש פטור של עוסק במצוה וצ"ע ששניהם זה מצות חסד ומה החלות שם חולה זה יותר סיבה ובערוך לנר כ"ו. ביאר שדרך אדם לצאת מביתו לשמש חולה ואין דרך אדם לצאת לשמש מצטער וצ"ע ועיין משנת יעבץ מה שהאריך בזה ועיין תוספת ביכורים סקכ"ב שדן שעוסק במצוה דרבנן לא פוטר ממצוה והרי מצות ביקור חולים זה דרבנן ולכן ביאר שכל הפטור רק מצד שדעתו על החולה והוי מצטער כמבואר בשבות יעקב ועיין רא"ש ור"ן שיתכן ששמחת חתן זה לא מצוה שפוטרת ממצוה אחרת ורק מצד שהוא מצטער מצד שרצונו לשמוח אם החתן ומבואר שואהבת לרעך כמוך זה לא פוטר ממצוה והנה מבואר דמה שאם לא ישמחו אם החתן הם מצטערים זה סיבה לפטור ויש לדון שבכל אכילה שלא בסוכה שאם יחסר לו הוא יצטער זה פוטר מסוכה וצ"ב

### בגדר הדירה המחיבת סוכה ובין אכילת ארעי

י"ג] מבואר בגמ' ששינת ארעי אסור מחמת שזה דבר חשוב שזה עוזר לאדם כשינת קבע וצ"ע שלכאורא יסוד הנידון האם דרך אדם לעשות דבר זה שלא בביתו או שאין דרך אדם לעשותו אלא בביתו ולכאורא משמע שבאמת מצד שזה דרך אדם לעשות דבר זה בביתו אמנם רק דבר חשוב יש חיוב לעשותו בסוכה אבל דבר ארעי גם אם דרך אדם לעשותו בביתו אין זה מחיב בסוכה וא"ש שהגמ' צריכה להגיע למה שגם שינת ארעי חשיב דבר חשוב והנה מבואר במשנה שאכילת ארעי מותר ועיין ריטב"א שכיון שדרך האדם לאכול חוץ מביתו אמנם לנ"ל לא צריך להגיע לזה אלא מצד שזה לא דבר חשוב ובאמת במאירי וברא"ה כתבו כי זה לא חשוב אכילה ולכאורא כוונתם כנ"ל ויתכן דהריטב"א ס"ל שגם אכילת ארעי זה חשוב ולכן צריך להגיע לטעמו מצד שדרך האדם לעשותו שלא בביתו ועיין מ"ב דרשו סימן תרל"ט הערה 13 שהביאו מהגרשז"א דמי שנמצא סמוך לסוכתו ושותה מים צריך לכנוס לסוכה דכך דרך בני אדם דבנמצאים קרוב לביתם נכנסים לשתות מים וכל זה לריטב"א אבל לביאור הנ"ל לא צריך ולמה שביארנו גם לריטב"א לא צריך והנה ודאי סתימת הפוסקים שבכל אופן לא צריך וצ"ל שכיון שבעלמא אין הדרך נקבע שזה דבר שאין דרכו בסוכה וצ"ע

**תשרי תשפ"א:** י. והנה עיין מ"ב תרל"ט סקט"ז שכתב לגבי אכילה של פת הבאה בכיסנין שישהה אחרי זה קצת וכה"ג הברכה תחול על השהיה וצ"ב למה השהיה של זמן האכילה בעצמה היא לא סיבה לברכה ועיין שערי תשובה תרל"ט סק"ה שהביא מהגינת ורדים ששהיה שאדם לפעמים עושה דוקא בביתו ממילא יש בזה קיום מצוה אבל אכילת ארעי שאדם אין לו הקפדה לעשות בביתו ממילא אין זה ישיבת סוכה ע"ש ועדין צ"ב ועיין קונטרס הביאורים סוכה י"ז שהביא מהגרי"ז דלא כנ"ל אלא שבכל שתית מים ואכילת פירות יש קיום מצוה שזה לא גרע משהיה וצ"ע בזה ולכאורא יתכן שאכילת ארעי האם יש בזה קיום מצוה הוא תלוי בנ"ל שאם יסוד הפטור כי זה לא חשוב לכאורא מסתבר שיש בזה קיום מצוה אבל אם הפטור מצד שזה דבר שאדם עושה חוץ לביתו ואין זה בכלל דירה יתכן שבאמת אין בזה קיום מצוה כלל דהינו שבאכילת ארעי יש לדון מצד השהיה שבזה ויש לדון מצד האכילה שבזה

והנה המ"ב כתב שהבדלה צריך בסוכה כיון שהדרך לעשות בסוכה ולנ"ל יתכן שזה דבר ארעי ולא מחייב סוכה אפילו אם הדרך לעשות בסוכה והנה מבואר בגמ' חילוק בלימוד האם זה בסוכה או לא ורש"י ביאר שההבדל אם זה מצטער או לא אמנם עיין ריטב"א שביאר שהנידון איזה לימוד הוא חשוב שצריך סוכה וכן הוא בר"ן בביאור הגירסא ההפוכה והנה מבואר בגמ' שצריך ללמוד בסוכה וכן לטייל בסוכה [ועיין הלכות חג בחג שביאר שהכונה לנוח והביא כן מהראשונים ואין זה כלשונינו לטייל] והנה בתוס' ר"י החסיד בברכות לגבי ברכה על סוכה רק דן על שינה וכתב שעל שאר שהיות אין נידון שאין בזה חיוב דהינו שנקט שאין איסור למי שלא לומד בסוכה ואין זה בגדר ביטול מצות עשה אלא רק הנהגה ראויה ובפשוטו הביאור כנ"ל שרק דבר שהוא עיקר דירת האדם הוא בכלל החיוב הגמור של תשבו כעין תדורו אמנם ברבינו מנוח ביאר דמה שמברכים לישב בסוכה אפילו שבפסח לא מברכים דאדם ודאי שוהה משך היום במקום מסוים וצריך בסוכה ומבואר שגם זה חיוב גמור אמנם יתכן שגם זה רק מצד שזה דבר חשוב והנה גם לדבריהם עיין לשון הרמב"ם שבאיסור מחוץ לסוכה הזכיר רק אכילה ושינה ובמצוה להיות בסוכה הזכיר גם טיול ולימוד חזינן שזה שני גדרים וצ"ב המושג בדאוריתא שזה לא חיוב גמור והנה מדברי הראשונים מבואר שלא דנו לחיב ברכה אלא על ישיבה שחיבים בה בסוכה ולכן כתב רבינו מנוח שאפילו שעל טיול מברכים כי זה חיוב אבל על אכילת ארעי לא מברכים אמנם במאירי כתב שגם על אכילת ארעי אפשר לברך אפילו שלא חייבים דהינו שיש בזה קיום מצוה וזה מספיק סיבה לברך וזה עדיף מנשים דכאן עיקר הדבר הוא חיוב ויתכן שהראשונים אחרים נקטו שאכילת ארעי עד כמה שלא שוהה בסוכה לא חשיב קיום ישיבה בסוכה ולא מסתבר אמנם בפשוטו מהדין שכהן מברך ברכת כהנים אם ברכה גם בציבור שני אפילו שאין עליו חיוב מבואר שגם על מצוה קיומית מברכים ואולי יש לחלק דכאן מעשה זה לפעמים הוא חיובית וצ"ע

והנה אין המנהג לעשות סוכה בצורה שיוכלו ללמוד שם כל בני ביתו ואם זה היה חיוב גמור לכאורא כמו שמוטל על אדם לעשות סוכה לאכול ולישון היה מוטל על אדם לעשות סוכה שיוכל ללמוד שם ומשמע מזה שזה לא חיוב גמור וכרי"ח הנ"ל

### האם מותר להוציא אדם ישן מהסוכה

י"ד] ראיתי מביאים מהגרשז"א שאדם ישן מותר להוציאו מהסוכה דישן הוא כמו שוטה שהוא פטור מהמצוות אמנם הגמ' דנה בהלך לישון מחוץ לסוכה בירדו גשמים האם חייבים להעירו הרי מפורש שאדם ישן חשיב שחייב במצות ומחובת כל אדם להעירו לקים מצוות וכן נהגו בכל הדורות להעיר את מי שיושן בזמן שיש חיוב ק"ש וכדו' והנה בעיקר נידון סוגין דמבואר שבהגיע עלות השחר והתעורר חייב ללכת לסוכה צ"ע עד כמה שאדם רגיל בכזה מצב היה ממשיך לישון חוץ לביתו א"כ למה שלא יהיה כאן הפטור של תשבו כעין תדורו ומבואר שלא כל סיבה שאדם לא היה דר בביתו זה סיבה לפטור מסוכה וכדהבאינו לעיל מסעודת מצוה וצ"ב הגדרים בזה ויתכן שהיום שדרך השינה הוא גם לאחר עלות השחר גם אם התעורר יכול להמשיך לישון בביתו אמנם קשה לשנות דבר המבואר בגמ' לאיסור

### הערות בהלכות סוכה

א. עיין בהגהות אלף למטה בספר מטה אפרים סימן תרכ"ה סעיף נ"ב דבחשב לאכול רק כזית שמותר מחוץ לסוכה ונמלך לאכול עד יותר מכביצה שלא צריך סוכה וצ"ע מה זה שונה מלגבי קביעות סעודה דמבואר שצריך ברכת המזון דהינו שכל שאוכל תוספת אכילה שעל ידי כל האכילה יש כאן שיעור סעודה חשיב שיש כאן קביעות סעודה וצ"ע

ב. המג"א סוף סימן תר"מ הביא מהירושלמי שרב זירא היה הולך דרכים בכל אופן לא שתה עד שהגיע לסוכה ומבואר שהחביבות לא לשתות מחוץ לסוכה זה גם במקום שהוא פטור עכשיו וצ"ע שא"כ ראוי גם ביורד גשם שלא יאכל עד שיפסיקו הגשמים [ואולי יש חילוק בין פטור פרטי או פטור של כולם]

ג. עין מחצית השקל בתחילת הסימן שדן במי שעבר בשבת בספינה למקום שיש סוכה שלא יברך על הסוכה מצד מצוה הבאה בעבירה וכתב לברך דיש לסמוך על השיטות שלא עשה בזה איסור וצ"ע הרי הסוכה היא לא עבירה כלל ומה שעשה פעולה של עבירה שלא קשור לעצם החפצא זה לא חיסרון וכמו סוכה גזולה אם קרקע אינה נגזלת דהאחרונים נקטו שאפשר גם לברך וגם המג"א שחולק דעצם מעשה המצוה הוא עבירה אבל כאן שזה לא עבירה הדבר מאוד מחודש לדון כאן דין מצוה הבאה בעבירה וצ"ע

ד. יש לדון במי שיודע שמשך הלילה ירדו גשמים ויצטרך לעזוב הסוכה האם כבר בתחילת הלילה יכול לישון מחוץ לסוכה ויש לדון שכיון שאדם היה עוזב את ביתו מחמת זה גם כאן מותר לו לעזוב את סוכתו ועיין מאירי דמה שנהגו לא לישון בסוכה שכיון שמצוי שיורד גשם זה סברא מראש שלא צריך לישון בסוכה וצ"ע וראיתי מביאים מהגרנ"ק שחייבים כה"ג בסוכה ורק אם רואים עננים פטורים וצ"ב החילוק ועיין מ"ב דרשו הערה 40 **[לא עינתי במקורות שם]**

ה. המ"ב סוף סימן תרל"ט כתב בשם הביכורי יעקב שאם בירך שהחינו והיה הגג סגור לא צריך לחזור ולברך שהחיינו וצ"ע שהרי אם לא בירך בשעת עשיה ולא בזמן קיום המצוה לא יוצא ומה מעלה שנמצא תחת הסוכה במצב שהיא פסולה

ו. יש לעיין במי שנוסע מעיר לעיר וצריך לומר תפילת הדרך האם זה סיבה לאכול משהו חוץ לסוכה או שכיון שמנהגו שלא לאכול מחוץ לסוכה עדיף שיעמוד במנהגו ומסתבר שכיון שלא לאכול מחוץ לסוכה זה רק הנהגה טובה ולהסמיך תפילת הדרך זה חיוב לחלק מהשיטות ומסתבר שזה עדיף

ז. יש לעיין ביש לו סוכה קטנה ואי אפשר שבנו הקטן יישן בסוכה והוא ילמד שם מה עדיף ולכאורא עד כמה שהדין ללמוד בסוכה זה לא בגדר חיוב גמור וכמבואר בראשונים בסוכה מסתבר שהחיוב חינוך של שינת בנו שזה חיוב גמור זה עדיף

ח. השו"ע ס"ג כתב שבמשך הסוכות זה כמו פסח שרצה לאכול אוכל בסוכה אבל אם לא רצה לאכול אין חיוב לאכול בסוכה וכתב המ"ב סקכ"ד דיש להסתפק לפי מה שכתב הגר"א דגם בפסח יש מצוה לאכול כל ז' ימים כפשטיה דקרא האם גם בסוכות זה כך דהינו שכמו ששם דורשים הפסוק לגבי שזה מצוה לאכול ולא חיוב ה"ה כאן והנה צ"ב הרי לגר"א אין זה חיוב אלא מצוה קיומית והרי ודאי שמי שאוכל בסוכה מקים מצוה קיומית ולומר שכונתו שכמו דשם את המצוה של ליל הסדר יש כל הפסח ה"ה כאן ונפק"מ לכזית דבפשוטו ודאי שזה אינו דכאן לשון התורה תשבו בסוכות שזה ישיבת סוכה והגזירה שוה רק לגבי ט"ו ובפשוטו מבואר שהמ"ב הבין שלגר"א אין זה רק היכי תימצי לקיים מצוה אלא שזה רצון ה' שאדם יעשה מצוה זו רק שזה לא חיוב בגדרי חיוב ולכן דן שגם כאן רצון ה' שכל אחד יאכל כל יום שיעור ישיבת סוכה [וכעין פרשת קרבנות שזה לא חיוב אבל יש כזה מצוה]

ט. שמעתי להעיר למה מבואר דיושב בסוכה יוצא להתפלל בבית הכנסת ולמה שלא יהיה כאן ההלכה של עוסק במצוה פטור מהמצוה ולכאורא יש לומר כיון שכאן צורת המצוה זה תשבו כעין תדורו ממילא היציאה להתפלל לא חשיב סתירה למצות סוכה ואין כאן גדר של עזיבה מהמצות סוכה ושמעתי לדון עוד שכל רגע זה מצוה לעצמה ולא שייך להגדיר שהוא עוסק וכסברת האו"ש שבהולך לת"ת זה עדיף מת"ת

#### תשרי תש"פ

### ברכת לישב בסוכה

הגמ' בסוכה מ"ו. מכריעה שבסוכה מברך כל שבעה אמנם לא נתפרש בגמ' מהו הדבר שמחיב ברכה בסוכה ומצאנו בזה כמה שיטות בראשונים א. עיין רי"ף וברמב"ם שכתבו שכל שנכנס לסוכה מברך והמ"מ הביא מרב האי גאון שאפילו מאה פעמים ביום מברך לישב בסוכה דהינו שנקטו שלא מברכים רק על אכילה או שינה שזה חיוב גמור בסוכה אלא על כל שהיה שאדם נכנס להיות בסוכה כיון שיש בזה קיום מצוה צריך לברך ב. עיין תוס' בברכות י"א: וברא"ש בסוכה שם שדנו שצריך לברך על אכילה ושינה ורק כתבו שעל שינה לא מברכים כיון שאולי לא ירדם [ואין זה דומה לברכת המפיל דשם זה על מה שהולך לישון וכאן הברכה היא על קיום המצוה בפועל וודאי שמי שיברך על אכילת מצה ולא יאכל באונס שברכתו לבטלה] דהינו שנקטו שרק על מה שיש חיוב גמור לעשות בסוכה ואסור לעשות חוץ לסוכה צריך לברך ואין לברך על שהיה בסוכה שזה רק בגדר קיום מצוה ולא בגדר חיוב וכן הוא בתוס' ר"י החסיד שם שרק על זה יש חיוב סוכה ולכן רק על זה יש לדון לברך וכן הוא בלשון הרשב"א בברכות [אמנם ברבינו מנוח פ"ו ה"ט נקט ששינון וטיול זה חיוב גמור ולכן נקט לברך על זה] והנה בפשוטו לשיטה זו אפילו אם לא יצא מהסוכה אבל אם אכל אכילה בבוקר וחוזר ואוכל לאחר זמן שהסיח דעתו מאכילה צריך לברך כיון שהברכה היא רק על האכילה וכן הביא הריטב"א בשם י"מ וכן הוא דעת הט"ז סוף סימן תרל"ט [ובב"ח דן מצד שמראש לא היה דעתו אלא על סעודה אחת והמג"א חלק שאין כזה מושג לכיון להוציא רק סעודה אחת] אמנם דעת הלבוש והשל"ה והמג"א שאין לברך ולכאורא הביאור שכל שיש אכילה ממילא כל הישיבה זה בכלל המצוה ועל הכל חל הברכה וכמבאר במג"א שבלא בירך על האכילה כל שיושב עדין בסוכה יכול לברך מצד שזה גם קיום מצוה ג. עיין ראשונים שהביאו מר"ת שבאמת דן מסברא שיש חיוב ברכה על כל שהיה בסוכה אמנם חידש שקבעו חז"ל שמברכים על האכילה וברכה זו פוטר את כל השהיה שאחרי זה ובט"ז הוסיף שזה גם פוטר את השהיה שלפני זה

והנה היה מקום לומר שכל דבריו רק כלפי הדין של עובר לעשיתם דהינו שלא היה שום היסח הדעת בין השהיה לאכילה שבזה גם בציצית כה"ג הברכה בהמשך הלבישה חל על תחילת הלבישה אבל אם יהיה היסח הדעת ביניהם בזה לא שייך הנ"ל וכן נקט החיי אדם אמנם הגר"ז נקט שהתחדש שברכה זו פוטרת כל הישיבות בסוכה אפילו אם יהיה היסח דעת גמור ביניהם וכן הוא מפורש ברשב"א ותרי"ח בברכות שגם אם יצא למלאכתו והסיח דעתו לגמרי ובסוף חזר לישון אין לברך והנה הגר"ז נקט כדעת המג"א שברכה על סוכה אחת זה לא פוטר סוכה אחרת ולכן נקט שבזה צריך לברך אפילו אם לא אוכל דהינו שנקט כדעת הראשונים שכל שהיה מחיב סוכה וכיון שכאן זה לא נפטר אם ברכת האכילה ממילא צריך לברך על זה וצ"ע למה לא לחשוש לשיטת התוס' והרא"ש שאין לברך אלא על אכילה מצד שרק זה חייב בסוכה וכן הוא בדרך החיים עוד יש לדון שסברת ר"ת שלכן לא תיקנו ברכה אלא על אכילה וגם במקום שברכת האכילה לא תועיל על זה בכל אופן לא צריך לברך וכמבואר במאמר מרדכי וכן משמעות הטור שהגאונים שבנכנס לבקר את חברו מברך זה דלא כר"ת

והנה המ"ב פסק שבנכנס לסוכה ולא יברך עד שיצא ויסיח דעתו יש לברך וכחיי אדם אמנם המנהג כר"ת וכמבואר בדרך החיים שלא מברכים אלא על אכילה וכנ"ל עוד כתבו האחרונים שבמי שצם יברך על השהיה ועיין מאמר מרדכי שחלק על זה ובפשוטו כיון דמבואר בתוס' וברא"ש שרק על מה שחיבים בסוכה אפשר לברך א"כ אין לברך על השהיה ובפשוטו הט"ז נקט שעיקר הדין כרי"ף שמברכים על כל כניסה ורק שנהגו כר"ת ובאדם שלא יוכל לברך כלל לא נהגו אלא העמידו על עיקר הדין וצ"ע

והנה הרא"ש הביא מהמהר"ם מרוטנבורג שבירך לישב בסוכה קודם האכילה וכלשון הגמ' נכנס לישב בה אמנם כתב שהמנהג לברך רק לאחר המוציא ומצד שאנו מברכים רק על האכילה וצ"ע שעד כמה שלא האכילה עצמה היא סיבת הברכה א"כ למה זה לא הפסק וצ"ל שכיון שמעשה האכילה הוא ודאי סיבה לברכה ממילא כל שאוכל זה סיבה לברך ולא הוי הפסק אפילו שיכול לברך גם ללא האכילה והנה המנהג לברך גם במזונות לאחר הברכה והנה כאן כתב המ"ב שאין לסמוך אלא גם על השהיה ולכאורא עד כמה שמצד האכילה זה לא סיבה אלא מצד השהיה א"כ אין סיבה שזה לא יהיה הפסק אם לא שנחדש שכל שיש צד שהאכילה מחיבת זה מספיק שחשב שזה קשור לאכילה וזה לא הפסק וכדחזינן בשהחינו בשופר ביום השני שאפילו שזה ספק אבל לא חשיב הפסק דזה עצמו שעושים מצד שיש צד שזה קשור לשופר לא הוי הפסק וכן הוא בחוט שני והמ"ב סימן תרמ"ג הביא מחלוקת בקידוש היום האם לברך בקידוש או בהמוציא ויש אחרונים שנקטו ששתית היין עדין לא חשיב ישיבה בסוכה וממילא זה לא סיבה לברך אמנם הרי בלילה מפורש בגמ' שכבר מברכים וביארו האחרונים דרצו לסדר על הכוס וצ"ע עד כמה שזה לא קשור לכוס למה לא הוי הפסק וצ"ע ומבואר במ"ב שאפשר להקל וצ"ע למה לא הוי ספק הפסק וזה ברכה לבטלה ומשמע כנ"ל שכל שיש צד שזה הזמן לברך דזה קושר לאכילה זה כבר בתורת ודאי לא הוי הפסק

והנה עיין סימן רכ"ה דמבואר שמעיקר הדין מברכים שהחינו על ראית הפרי אבל נהגו לברך באכילה והמ"ב הביא אחרונים לברך קודם שהחינו כי זה הפסק והנה היה מקום לדון שעד כמה שהראיה לבד מחיבת א"כ האכילה זה לא סיבה אמנם הרי מבואר שם במ"ב שמי שלא נהנה בראיה מעיקר הדין ברכתו רק באכילה חזינן שהאכילה זה מחיב וא"כ כמו שבסוכה אפילו אם לא צריך אכילה אבל כל שאוכל זה נחשב שאכילה מחיבת וזה סיבה לברך לאחר המוציא א"כ ה"ה כאן ובשער הציון שם דן מצד שזה רשות ולכן חשיב הפסק וצ"ב הסברא שכיון שזה רשות לברך על האכילה א"כ זה הזמן לברך וע"ש שדן אם זה דומה לגביל לתורא דהינו שנקט שכל ההיתר לברך על מצוה לאחר ברכת הנהנין כי הוא חייב את הברכה קודם האכילה ועיין שו"ת כתב סופר סימן כ"ה שכתב שגם אם לא מברכים על הראיה אבל על ההחזקה של הפרי ביד כשהולך לאכול זה ודאי כבר הנאת ראיה שמחיב ברכה וא"כ זה נחשב שחובת הברכה זה לפני האכילה ולכן ראוי לברך קודם שהחינו ע"ש שהאריך

והנה יש לעיין במברך לישב בסוכה בקידוש ואחרי זה יצא החוצה ליטול ידים האם הוי הפסק והנה בפשוטו כיון שזה יציאה לצורך הסעודה לא הוי היסח הדעת אמנם לדעת המג"א דהליכה הוי הפסק א"כ יוצא שהברכה בתחילה היתה רק על הקידוש ולשיטות שזה לא סיבה לברכה הוי ברכה לבטלה והנה אין לדון מצד מה שמדבר בין הקידוש לאכילה דשם כל שהוא בסוכה אין הדיבור הפסק כלל דהרי מקים המצוה גם בזמן שהוא מדבר אבל ביוצא החוצה יש לעיין כנ"ל אמנם לשיטות שאין שינוי מקום או אם זה רק חדר אחר בפשוטו כל שחשיב שהמצוה התחילה ולכן אפשר לברך א"כ מה שיוצא החוצה אם לא מסיח דעת זה לא חיסרון אמנם יש לדון בזה דהרי מבואר ברי"ף שאין לדבר באמצע תקיעת שופר אמנם לגבי בדיקת חמץ מבואר ברא"ש שרק מצד שלא יסיח דעתו אין לדבר ועיין ט"ז סימן תקצ"ב שביאר שבבדיקה כל בית זה סיבה לברכה וחשיב שכבר חל הברכה משא"כ באמצע תקיעות ולכאורא כאן כיון שהקידוש לבד הוא לא מחיב ברכה כלל ואם לא יאכל זה למפרע ברכה לבטלה א"כ כאן כל שיוצא החוצה ומדבר שם חשיב הפסק והמנהג להקל בזה והנה היה מקום לדון שכיון שזה לא ממש התחלה של המצוה שזה מצד עצמו סיבה לברך כה"ג כל שמספיק בקיום המצוה זה מחלק את זה אמנם מהיכי תיתי לומר כך ולגבי ליל הסדר יש ראשונים שמברך על אכילת מרור בכרפס אפילו שלא מקים שם המצוה כלל ואחרי זה אפשר לדבר

### מהו שיעור הזמן דחשיב הפסק

והנה לשיטות שמברכים על שהיה מה נחשב הפסק והנה לגבי טלית דעת השו"ע בסימן ח' שכל שפשט הטלית אפילו שחוזר ללבוש מיד צריך לחזור ולברך וכמבואר בגמ' לגבי תפילין אמנם הרמ"א נקט שרק בתפילין שהוא לא יכול ללובשם בזמן שהוא בבית הכסא חשיב הפסק אבל אם סתם מורידם כל שלא הסיח דעתו לא הוי הפסק והנה בפשוטו לדעת השו"ע גם כאן כל שיצא מהסוכה צריך לברך וכן הוא ברבינו מנוח פ"ו הי"ב וכן הוא במאירי שם אמנם הב"י הביא מהמ"מ והמרדכי שכל לדבר אם חברו ולא הסיח דעתו לא צריך לברך וצ"ע שזה סתירה למה שכתב בסימן ח'

והנה בפשוטו דעת הרמ"א שכל שלא הסיח דעת לא צריך לחזור ולברך וצ"ע מה השיעור שיחשב היסח הדעת והנה בלשון המרדכי הובא בב"י ומקורו מהראבי"ה וכן הוא במ"מ שכל שיצא לדבר אם חברו ולחזור לאלתר לא הוי הפסק ומשמע שכל שיוצא לשהיה ממושכת הוי היסח הדעת ועיין מ"ב רי"ז סק"ו לגבי ברכת הריח שכתב שכל שיצא ולא חוזר מיד הוי היסח הדעת ועיין סימן ח' סקל"ד לגבי טלית שגם כתב שכל שיצא ולא חוזר מיד הוי היסח הדעת אמנם לגבי סוכה השער הציון דן מסברא שיציאה להתפלל לא חשיבה הפסק ושם זה ודאי לא חזרה מיד ואולי מנחה או מעריב זה פחות מחצי שעה ועיין הלכות ציצית שהביא נידון לגבי בית המרחץ וע"ש סוף סימן ח' לגבי מי שיושן ביום ומוריד הטלית שנסתפק מה השיעור של היסח הדעת ומשמע שגם יותר מחצי שעה לא הוי היסח הדעת ועיין גר"ז סימן ח' סכ"ג כ"ד שכתב שכמה שעות הוי הפסק ובסימן תרל"ט סי"ג כתב ששיעור הפסק זה שעה או שתים וצ"ע שכל זה דלא כמשמעות המרדכי והנה מבואר שתפילה לא חשיב הפסק ומשמע במ"ב שמסברא זה אפילו אם זה לא באמצע סעודה וצ"ע הרי אדם בזמן התפילה ודאי מסיח דעתו מהאכילה לגמרי והניחא אם זה באמצע האכילה יתכן שמה שזה אכילה אחת זה סיבה שלא יחשב היסח הדעת אבל לכאורא לאחר האכילה לגבי סוכה הוא חידוש ולכאורא כיון שדעת השו"ע לגבי טלית שעצם הפשיטה הוי הפסק וכן דעת הגר"א לעיקר א"כ כל שנתעסק בצורה שהסיח דעתו יכול לחזור ולברך וצ"ע

### רשימות

עיין אתוון דאוריתא כלל י"א שכתב שמצות סוכה זה מצוה חיובית לקבוע שהסוכה זה ביתו ומה שלא חייב לאכול רק מצד שכמו שבביתו לפעמים לא אוכל אבל כל שרוצה לאכול חייב לאכול בסוכה ע"ש מה שכתב בזה לחלק בין ציצית לסוכה לגבי אם אשה יכולה לברך ולכאורא זה דלא כרעק"א שמי שלא יכול לאכול בסוכה יש את המרדכי שכיון שבין כה לא אוכל בסוכה אין איסור לאכול חוץ לסוכה וצ"ע

#### תשרי תשפ"א

### הערות במ"ב

עיין מ"ב סקכ"ה שאם ביום הראשון בירך לישב בסוכה בבין השמשות לא יזור ויברך מבואר שאם בירך מבעוד יום יחזור ויברך וכן הוא בביכורי יעקב סקכ"ב וצ"ב שהדין שבתוספת אי אפשר לאכול זה החיוב אכילה המיוחד של לילה הראשון אבל בתור אכילה של שאר ימי החג בזה לא מצאנו מיעוט ולכאורא ודאי שמי שאוכל בתוספת חייב לאכול בסוכה וא"כ יש כאן ברכה גמורה וכיון שזה חל על האכילת סוכה למה שזה לא יחול על ההמשך והנה לשיטות שגם החוב לילה זה של ישיבת סוכה א"כ זה אותו מצוה ואין סיבה שלא יחול הברכה על זה אמנם אם זה דין אכילה עיין סק"א יתכן שחיוב זה הוא דין נפרד ועדין לא חל המצוה ואי אפשר לברך וצ"ע בזה