33. חבוט רמי
קטגוריות: ש_ס / נב אהלות / אהלות עניינים - הרב מאיר קאופמן

כ"ג סיון ע"א

**סימן ג**

**בדין חבוט רמי**

**שיטות הראשונים בסוגיא דסוכה כ"ב. בדיני חבוט רמי**

א]עיין גמ' סוכה כ"ב. דלענין סוכה קנה עולה וקנה יורד כיון שזה לא גג אחד אם יש ביניהם ג"ט הסוכה פסולה ובגמ' אמר רבא לא שנו אלא שאין בו טפח אבל יש בו טפח אמרינן חבוט רמי והגמ' מביאה ראיה דבטפח אומרים חבוט רמי ובפחות מטפח לא אומרים חבוט רמי דבמשנה מבואר שאם יש קורות עליונות ותחתונות והעליונות מכוונות בין התחתונות וטומאה תחת אחת מהתחתונות שכל השטח [התחתון] טמא ומבואר בבריתא שזה דוקא אם יש בהן טפח ויש ביניהן טפח [וגירסת רש"י] אבל אם אין ביניהם טפח אז הטומאה נשארת רק בין התחתונות ועיין רש"י שביאר שאם אין ביניהם טפח א"כ גם הקורות העליונות פחות מטפח וכה"ג לא אומרים חבוט רמי ומבואר ברש"י שאם העליונות היו טפח רק הרווח היה פחות מטפח כה"ג למטה טמא וכן הוא בתוס' שם ובר"ש פ"י מי"ב ובפשוטו זה מצד חבוט רמי ואפילו שהמקום למטה פחות מטפח אבל כיון שהמקום למעלה יש לו תורת אוהל אמרינן חבוט רמי [אמנם עיין חזו"א ח' ג' שדן שכה"ג גם ללא חבוט רמי הטומאה מתפשטת למטה ולפ"ז בסוכה גם לרש"י ותוס' זה לא יעזור ועיין בזה לקמן]

אמנם גירסת הריטב"א והר"ן ובפסקי הרי"ד שאם אין בהן טפח ואין ביניהם טפח דהינו דמבואר שאם באחד מהם אין טפח לא אומרים חבוט רמי דהינו שאפילו אם העליונות טפח אבל הרווח הוא פחות מטפח לא אמרינן חבוט רמי והטומאה למטה לא מתפשטת ובפשוטו מצד שכיון שנצרך לומר חבוט רמי רק על הרוח וזה פחות מטפח ממילא לא אומרים חבוט רמי ולפ"ז כתב הריטב"א שאם יש רווח טפח ובעליונות יותר מטפח אמרינן חבוט רמי והביא בשם יש מפרשים דגם כה"ג לא אומרים חבוט רמי דהינו שרק אם הרווח ביניהם שווה אומרים חבוט רמי וכתב הריטב"א שזה לא מסתבר

ועיין רמב"ם פ"ה מסוכה הכ"א שכתב לענין קנה עולה וקנה יורד וז"ל ואם היה ברוחב זה העולה טפח או יותר אף על פי שהוא גבוה יותר מג"ט רואין אותו כאילו ירד למטה ונגע בשפת זה היורד והוא שיהיה מכוון כנגד שפת היורד עכ"ל והנה מבואר ברמב"ם שני תנאים א. שיהיה בו טפח ב. שיהיה מכוון כנגד שפת היורד ועין כס"מ דמבואר דעתו כראשונים שאם יש למטה פחות מטפח לא אומרים חבוט רמי אמנם בפשוטו משמע שגם אם יש רווח טפח ויש בעליון יותר מטפח לא אומרים חבוט רמי והנה הרמב"ם לא כתב יראה לי ובפשוטו מקורו שגרס כגירסת הר"ן דזה מבואר בגמ' שצריך שיהיה גם בהן וגם ביניהם וכנ"ל ועיין כס"מ שכתב עוד ביאור דעיקר מכוון הרמב"ם שלא יהיה רווח למטה יותר מלמעלה והנה כה"ג לגבי טומאה לא יעזור חבוט רמי דהרי יש הפסק כל שהוא אמנם לענין סוכה יש כאן חידוש שכה"ג לא אומרים חבוט רמי ובפשוטו כיון שצריך להגיע לשני הלכות ועיין חידושי הגר"ח מה שביאר בזה אלא שא"כ הרמב"ם הוסיף דין שלא נזכר בגמ' ולא כתב שיראה לי כדרכו

והנה לענין הלכה השו"ע העתיק את לשון הרמב"ם וביארו האחרונים שכוונתו שגם אם יש בעליון יותר מטפח ובתחתון טפח לא אומרים חבוט רמי אמנם הרמ"א השיג כפי שביארוהו הגר"א והגרעק"א שעיקר החיסרון אם ברווח אין טפח אבל אם יש טפח אפילו שבעליון יש יותר מטפח אמרינן חבוט רמי וכהכרעת הריטב"א והר"ן [אמנם עיין בחידושי הגר"ח שביאר שזה סברא מיוחדת בהלכות סוכה שלא קשור כלל לנידון בטומאה ודבריו צ"ע דהרמב"ם לא כתב יראה לי אלא דנראה דמקורו מהגירסא לענין טומאה וצ"ע]

**בישוב דעת הרמב"ם לחלק בין סוכה לטומאה וישוב הסוגיא לפ"ז**

ב]והנה הברייתא לגבי טומאה לא דיברה אלא שצריך שלמעלה ולמטה יהיה טפח ושאם למעלה יש טפח ולמטה אין טפח לא אומרים חבוט רמי אלא שהראשונים ביארו שיסוד החיסרון שזה לא אותו גודל ולכן לא אומרים חבוט רמי וממילא ה"ה אם למטה יהיה טפח ולמעלה יותר מטפח שכה"ג לא אומרים חבוט רמי וממילא לגבי סוכה זה לא טוב דהרי כדי שיחשב לאוהל אחד צריך חבוט רמי כמבואר בסוגין ובפשוטו לפ"ז ה"ה לענין טומאה כה"ג הטומאה לא תעבור מהתחתון לעליון דהרי לא אומרים חבוט רמי ומבואר בגמ' שללא חבוט רמי הטומאה לא עוברת לעליון וכן הוא משמעות הריטב"א שראשונים אלו דיברו לענין טומאה ולא רק לענין סוכה וכן הוא בתורת הראשונים פי"ב אות י' בשם האגודה

אמנם עיין חידושי הגר"ח הלכות סוכה שכתב להוכיח דוודאי דביש ביניהם טפח אפילו שבעליון אין טפח בכל אופן הטומאה עוברת מאחד לשני א. מבית ועליה ויש ביניהם פותח טפח דמפורש בפרק י"ב דהכל טמא ובפשוטו הוא מדין חבוט רמי [אמנם ע"ש שכתב שזה מלוקת ראשונים האם זה מדין חבוט רמי] ב. מבואר בפי"ד מ"ה דבזיז רחב טפח ויש מעליו זיז שבולט טפח טומאה עוברת מאחד לשני וע"ש שהוכיח שהוא מעיקר הדין ובהכרח הוא מדין חבוט רמי וחזינן שלא איכפת לן שאחד יותר רחב מהשני ג. עוד כתב להוכיח מהתוספתא דמבואר דבקורות רחבות טפח והיו שתי וערב טומאה עוברת מאחד לשני והרי שם תמיד חשיב שאחד יותר רחב מהשני דהרי הם שתי וערב

וע"ש שכתב לדון דאוהל ליד אוהל לא צריך להגיע לחבוט רמי אלא טומאה עוברת מאוהל לאוהל דכל שהיא מוצאת מקום להתפשט היא מתפשטת וזה דלא כמבואר ברש"י מפורש דמה שביש ביניהם טפח הוא טמא מדין חבוט רמי והגמ' רק מוכיחה שבפחות מטפח לא אומרים חבוט רמי דא"כ ביש ביניהם פותח טפח אפילו שלא שיך לטמאות מצד שהטומאה עוברת מאוהל לאוהל אבל מצד חבוט רמי זה היה הופך לאוהל אחד ומזה הוכיחה הגמ' שלא אומרים חבוט רמי בפחות מטפח אמנם כל זה שייך בטומאה אבל לענין סוכה צריך שיהיה אוהל אחד ובזה כל שהעליונות יותר התחתונות לא אמרינן חבוט רמי וכנ"ל מהיה ביניהם פחות מטפח והעליונות טפח ולכן באמת רק בסוכה הזכיר הרמב"ם חיסרון זה

אלא שבפשוטו משמע שיש להלכה של חבוט רמי בטומאה ולנ"ל לא צריך אף פעם להלכה זו ותירץ כגון שיש בעליון טפח ובתחתון פחות מטפח שללא חבוט רמי התחתון אין בו שיעור אוהל ורק שמצד חבוט רמי שמורידים העליון זה יוצר בתחתון פותח טפח עכ"ד

והנה דבריו צ"ב דהרי הגמ' אומרת שרבא מוכיח משם שאומרים חבוט רמי בטפח והרי בבריתא מדובר שבשניהם יש טפח וכה"ג לא צריכים לחבוט רמי ובפשוטו מוכח מזה דטומאה לא עוברת מאוהל לאוהל ורק על ידי חבוט רמי שזה הופך לאוהל אחד הטומאה יכולה לעבור וע"ש שכתב להוכיח יסוד זה מעוד דוכתי ויש לדון בראיותיו ויתבאר בס"ד במקום אחר

ולכאורא יש מקום לדון דבאמת מעיקר הדבר טומאה צריכה לעבור מאוהל לאוהל אלא דבדין אוהל יש גם מחלק דהינו שכל אוהל מחלק את המקום שמתחתיו למקום נפרד ורק מצד זה טומאה לא עוברת מאוהל לאוהל דהאוהל מגדיר את שטחו כמקום נפרד ואוגד את הטומאה בתוכו ויסוד לזה דהנה מבואר בפ"י דמקצת טומאה תחת הארובה ס"ל לר"י שהמאהיל על זה אינו טמא וצ"ב הטעם הרי תמיד מאהיל על מקצת טמא [ועיין חידושי הגר"ח פי"ט ה"א מה שביאר בזה והארכנו בזה בביאורי המשניות] וביאר בזה הגר"ח פכ"ד ה"ד ד"ה והנה בהשגות וז"ל ובע"כ צ"ל דהא דכנגד הטומאה טהור הוא משום דהאוהל מציל וחוצץ בפני הטומאה שתחתיו שלא תחול כלל מעשה האהלה שע"י מקצתה שתחת הארובה עכ"ל וכוונתו לכאורא שהחלק שבתוך האוהל הוא משתייך לאוהל ומחולק מבחוץ ומבואר שכנ"ל שאוהל זה לא רק שכל סיבת טומאתו הוא לשטחו אלא יש בו גם דין שהוא מחלק את שטחו מבחוץ

ולפ"ז יתכן לומר שאם יהיה אוהל שהוא לא מחלק את שטחו כה"ג באמת טומאה תעבור מאוהל לאוהל דביסוד הדין לא צריך שיהיה הכל אוהל אחד כדי שהטומאה תעבור ולפ"ז אולי היה מקום לדון דמה דבעליון הוא יותר רחב מהתחתון שלא אומרים חבוט רמי זה רק סברא שכיון שזה לא מכוון לא שיך לדון על ידי חבוט רמי שזה יהיה ממש כאוהל אחד אבל וודאי אפשר לומר חבוט רמי שזה מבטל את החלוקה שביניהם דהינו שאוהל אחד לא מחלק את שטחו מהאוהל האחר ולפ"ז א"ש מה שהגמ' למדה מכאן שאומרים חבוט רמי לפחות מטפח דללא חבוט רמי טומאה לא היתה עוברת מאוהל לאוהל מצד החלוקה שבדבר אמנם החיסרון שזה לא שווה זה רק חיסרון שזה לא נהיה אוהל אחד ובמקום שיש טפח ביניהם זה לא סיבה לענין טומאה אלא רק לענין סוכה וכנ"ל והדברים מחודשים

עוד שמעתי לדון דיתכן דהחיסרון שאם העליון יותר רחב מהתחתון לא אומרים חבוט רמי זה רק סברא שלא מורידים את העליון כיון שעל ידי שמורידים אותו יתבטל מחלק ממנו דין אוהל אבל להעלות את התחתון כה"ג אפשר כיון שממנו הרי לא מתבטל שם אוהל כלל אמנם יתכן שלענין סוכה כיון שהסוכה תהיה רק למטה לכן לא שייך להכשיר הסוכה אלא על ידי חבוט רמי ולא על ידי גוד אסיק אבל לענין טומאה כה"ג אומרים גוד אסיק אמנם לכאורא מהלך זה אינו נכון דא"כ למה ביש ביניהם פחות מטפח לא אומרים שנעלה את החתונות ונצטרך לחדש שיש עוד הלכה שלפחות מטפח לא אומרים וא"כ ירד כל המקור לומר שכל שזה לא שווה לא אומרים חבוט רמי וז"ב

**ישוב שיטות הראשונים שגם לענין טומאה לא אומרים חבוט רמי אם העליון והתחתון לא שווה**

ג]אמנם כל זה ניחא ליישב את שיטת הרמב"ם אמנם בריטב"א מפורש שראשונים אלו דיברו על טומאה ודבריהם צ"ע כמו שהקשה הגר"ח ובפשוטו בהכרח צ"ל כמו שביאר בספר ברכת האוהל פי"ב מ"ה דהנה מבואר בר"ש בסוף פ"י דבקדירה הנתונה במצד הבית לא אומרים חבוט רמי אלא בנכנסת טפח ויש לבאר שכה"ג גם ללא דין חבט רמי מתחברים האוהלים ולפ"ז א"ש שבכל דוגמאות הגר"ח מה שהאוהלים מתחברים מצד שיש כניסה טפח של אוהל באוהל וכה"ג יש חיבור אוהלים גם ללא דין חבוט רמי ורק בקורות שהם לא נכנסים אחד בתוך השני צריך להגיע לדין חבוט רמי ובזה נתחדש בגמ' שכל שזה לא שווה לא אומרים חבוט רמי

**בביאור המחלוקת המהר"ם והרא"ש בארובה בין בית לעליה ואין בה פותח טפח וביסוד החזו"א דקל לסתום**

ד]עיין פ"י מ"ב דנחלקו הראשונים בבית ועליה ויש ביניהם ארובה ואין בה פותח טפח וטומאה תחת הארובה דדעת המהר"ם דהטומאה מתפשטת למטה ולא עולה למעלה אפילו כנגדו ודעת הרא"ש שם ובהלכותיו דהטומאה בוקעת למעלה ומתפשטת שם ולא מתפשטת למטה כלל עכ"ד והנה מסברא לכאורא היה צריך להיות שלענין הטומאה בתחתון לדעת רש"י ותוס' שביש בעליון טפח אפילו שאין ביניהם טפח אמרינן חבוט רמי ה"ה כאן וממילא הטומאה תתפשט למטה אמנם לדעת הראשונים שלא אומרים חבוט רמי לפחות מטפח אין סיבה שהטומאה תתפשט למטה ולענין טומאת העליון לכאורא מסברא אין סיבה שהטומאה לא תבקע למעלה דהרי חבוט רמי זה רק לחומרא ולא לקולא וכדחזינן שביותר מטפח לא אומרים חבוט רמי שהטומאה לא תעבור מהתחתון לעליון ואם יש סיבה שהטומאה לא בוקעת ללמעלה זה לא משנה אם הטומאה מתפשטת למטה או לא אמנם הגר"ח חידש שטומאה בתוך אוהל אין בה דין מהאיל כנגדה וכן שאינה בוקעת לפחות מטפח א"כ עד כמה שאומרים חבוט רמי וחשיב טומאה בתוך אוהל ממילא זה לא יכול לבקוע לעליון ולגרום שום טומאה דהרי זה בתוך אוהל ולא בוקע לפחות מטפח ועיין בזה לקמן

ועיין חזו"א ח' ג' דהביא ראיות שהטומאה לא בוקעת למעלה ויבואר בס"ד לקמן וע"ש דנקט שהנידון האם הטומאה מתפשטת למטה זה תלוי האם אומרים חבוט רמי מטפח לפחות מטפח ודעת המהר"ם שהטומאה מתפשטת למטה זה כשיטת רש"י ותוס' שאומרים חבוט רמי ולדעת הר"ן שלא אומרים חבוט רמי באמת הטומאה לא תתפשט למטה וכמבואר בדבריהם בביאור הגירסא בסוכה כ"ב אמנם מה שהטומאה לא עולה למעלה זה מטעם אחר וע"ש שביאר וז"ל שכל שאין אותו פחות מטפח מגולה עד לשמים אלא מוצא תקרה על גביו נקלש אוירו ומועילין סביבותיו למחשב כסתום וכו' עכ"ל וחזר על סברא זו בי"א י"א ובי"ד ד' דהינו שכה"ג שיש על הארובה אוהל טפח זה גורם שהתיקרה שמסביב סוגרת את עצמה וחוצצת שהטומאה לא תבקע מעליה וע"ש בסימן י"א שביאר שכל זה כיון שיש מחיצות מסביב לבית שזה מחשיב הכל כמקום אחד אבל אם זה יהיה לא בתוך מחיצות לא יהיה דין זה וע"ש בהמשך ובסימן י"א שדן עוד שמאותו סיבה שהטומאה לא בוקעת למעלה זה עצמו הסיבה שמתפשט למטה ולכן גם אם לא אומרים חבוט רמי לפחות מטפח אבל הטומאה תתפשט למטה ולפ"ז אין ראיה שדעת המהר"ם לגבי סוכה שמועיל כה"ג וכתב שם לדון עוד דאולי גם מה שרש"י כתב שאם יש ביניהם פחות מטפח הטומאה עוברת זה לא מצד שכה"ג אומרים חבוט רמי אלא מטעם הנ"ל ע"ש דהינו שנקט שאין שום סברא לחלק בין הנידון בקורות לנידון בארובה באמצע הבית ולכן לדינא לר"ן שבקורות לא מתפשט ה"ה כאן ולרש"י ותוס' שמתפשט ה"ה כאן אלא שהטעם עצמו שם יתכן שזה מצד חבוט רמי ויתכן שזה מצד שקל לסתום וכנ"ל

והנה בעיקר סברתו שכאן יש סברא מיוחדת שהסתימה חלה יותר מאשר כל חבוט רמי זה מוכרח מהא דמבואר פ"י מ"ב דגם אם רגלו למעלה אם קדמה לטומאה היא טהורה והרי עד כמה שזה רק סגירה על ידי רגלו הרי אדם וכלים לא חוצצים וגם לא נחשבים טומאה בתוך אוהל אלא וודאי חזינן שבנקב פחות מטפח יש כאן יותר סיבה לדון שחשיב שהתיקרה היא זו שחוצצת וכמו שהארכנו בפ"י מ"ב דגדר הדברים שכל שיש כאן תקרה מעליו זה גורם שיחשב כאילו נמשכו צדדי התירה וסגרו המקום ויתכן שזה רק מצד שחל חבוט רמי וכאן דינו לסגור הצדדים ויתכן שזה לא קשור לחבוט רמי וכדביאר בדעת הר"ן ויתכן שגם המהר"ם פה זה לא מצד חבוט רמי אלא מטעם שקל לסגור וזה סברא גם לענין לטמאות למטה וגם לענין לחצוץ שהטומאה לא תבקע למעלה

והנה הגר"ח פכ"ד הל"ד בעמוד פ' כתב להוכיח דטומאה בתוך אוהל לא בוקעת ואין דין מאהיל כנגדה מהא דנתן רגלו למעלה בקדמה לטומאה רגלו טהורה ועיין פ"י מ"ב דביארנו דכוונתו דאפילו דוודאי דיש כאן גדר שכאילו סגור שלכן אין כאן החיסרון דאדם וכלים אינם נעשים אוהלים לחצוץ אלא שס"ל שכל זה ביחס להגדר הטומאה שהיא באוהל אבל ביחס לחפצא של האוהל וודאי שכל הלכות אלו זה לא לקולא ומזה הוכיח שכיון שעל הטומאה חל הדין שהיא נחשבת באוהל ממילא פקע ממנה דין מאהיל כנגדה ולכן היא לא מטמאה כנגדה ולדבריו לדעת הר"ן דלא אומרים חבוט רמי וזה לא מתפשט למטה א"כ לא חל על זה שם טומאה באוהל שמתפשט א"כ בהכרח שזה יבקע למעלה ולכל הפחות שיהיה לזה דין מאהיל כנגדה אמנם עיין לקמן מה שיש לדון לנטות מהחזו"א ולחלק בין קורות לארובה

**יוכיח דדעת המהר"ם מצד חבוט רמי ובדין סנדל של עריסה**

ה]והנה בעיקר שיטת המהר"ם עיין תוס' יו"ט פי"א מ"א שהביא בשמו וכן הוא בביאורו שבידינו פט"ו מ"א דבבית שנסדק ויש קנה מתחתיו גבוה טפח מהקרקע שזה מועיל מצד גוד אסיק לקנה עד התקרה ובהכרח שיש בו טפח דהרי לא אומרים חבוט רמי או איפכא על פחות מטפח ומבואר שס"ל שאמרינן חבוט רמי לפחות מטפח ובפשוטו לפ"ז וודאי שזה הסיבה שבבית ועליה ויש ארובה בבית שהטומאה מתפשטת בבית מצד דין זה דמהיכי תיתי שיש בזה עוד סיבה אמנם עדין יש להסתפק בטעם שהטומאה לא בוקעת למעלה האם זה מצד קל לסתום שנגרם על ידי החבוט רמי או ללא זה או שזה כסברת הגר"ח שטומאה בתוך אוהל לא בוקעת

והנה עיין פי"ב מ"ד דסנדל של עריסה שפחתו בתוך הבית ואין בו פותח טפח דהסנדל טמא והעליה טהורה וכתב המהר"ם דאין הטומאה נגד הסנדל דאם הטומאה נגד הטומאה בוקעת לעליה וצ"ע הרי דעת המהר"ם שהטומאה לא בוקעת לעליה אפילו בטומאה כנגד הארובה ולכאורא בהכרח צ"ל כמבואר במקד"ד שכל הטעם מצד שאמרינן חבוט רמי וזה הגורם להחשב כסגור לגמרי דהינו את סברת קל לסתום הנ"ל וכאן שיש דבר המקבל טומאה בארובה ושהטומאה קדמה מצדו אין סיבה שהטומאה לא תבקע וחבוט רמי לא שייך לומר עד כמה שהמקום סגור במציאות [ויש כאן חידוש דהרי זה דבר שלא חוצץ בדיני טומאה ולכאורא זה כלא סגור אמנם כיון שיסוד הנידון של חבוט אמי זה נידון כללי ממילא דנים לפי כללי טומאה] והנה מבואר מזה שאין כאן עוד טעם לסגור אלא מצד חבוט רמי וכנ"ל דאל"כ עדין שיחשב סגור מצד הדין של קדמה רגלו דהרי כאן הדבר העליון לא מקבל טומאה

**בהא דהמהר"ם נקט דבארובה זה מצד דפנות אוהלים דמוכח שאין כאן הדין קדמה וכן מוכח מזה כיסוד הגר"ח**

ו]והנה עיין במהר"ם פ"י מ"ד דביאר דמה דתיקרת העליה גורמת שהטומאה לא תעלה מהבית מצד דין דפנות אוהלים וצ"ע למה ביאר מצד דפנות אוהלים הרי זה דבר שאינו מקבל טומאה וא"כ זה כמו דבר שמקבל טומאה דבקדם רגלו לטומאה הוא עצמו לא נטמא וגורם שהטומאה לא תבקע ובפשוטו מוכח שס"ל שכל דין זה רק שייך אם הוא מונח ממש על גבי הארובה ולא אם הוא על גבי העליה ואמרינן חבוט רמי אמנם עדין צ"ע מה יעזור דפנות אוהלים הרי זה רק מדין חבוט רמי ועד כמה שזה לא עושה כאילו זה סוגר מהצדדים א"כ למה שהטומאה לא תבקע ואם כיון שזה דפנות אוהלים זה מגדיר כאילו זה סגור מצד התקרה אפילו שזה לא עליו א"כ שיגיד שזה מצד הדין קדמה אלא בהכרח שהבין שכשזה לא מחובר ממש לא שיך גדר זה א"כ הדרא קושיא למה הטומאה לא בוקעת אלא בהכרח כסברת הגר"ח שטומאה בתוך אוהל לא בוקעת ולכן רק מצד חבוט רמי על דבר שאינו מקבל טומאה או שחל עליו דפנות אוהלים רק מחמת זה חשיב טומאה בתוך אוהל וממילא זה לא בוקע וז"ב

**יוכיח בדעת הרמב"ם שחלוק ארובה מקורות ושזה לא מדין חבוט רמי**

ו]והנה כבר הובא לעיל דהחזו"א נקט שאין שום סברא לחלק בין הנידון בקורות לנידון של ארובה בבית הפתוחה לעליה ולכן בהכרח לגירסת הר"ן דמבואר לגבי טומאה שצריך שביניהם יש פותח טפח אבל ללא זה טהור ה"ה כאן ולפ"ז צריך לחדש שאפילו שזה לא מתפשט אבל זה לא בוקע ולדעת הגר"ח שהובא לעיל זה לא יתכן

אמנם צ"ע דבפשוטו דעת הרמב"ם בהלכות סוכה שצריך שזה לא יהיה גדול מביניהם וכמו שנקט הכס"מ והגר"א והגרעק"א וכן מבואר בדבריו פי"ב שגרס כר"ן ולפ"ז צ"ל בהכרח שדעתו דהטומאה לא מתפשטת בתוך הבית אמנם בפשוטו מוכח דעת הרמב"ם דהטומאה מתפשטת בבית דהרי ביאר בפ"י שכוונת המשנה בבית ועליה ויש ארובה בשניהם ונתן דבר שאינו מקבל טומאה בין מלמעלה בין מלמטה זה באחד מהם ולפ"ז מפורש שגם בעליון לבד הטומאה רק בבית וכן דייק בחזו"א ובחידושי הגר"ח [עמוד 76 ד"ה והנה השני] ולפ"ז צ"ע מה זה שונה מקורות דמבואר שאם יש רק ביניהם שלא אומרים חבוט רמי והטומאה לא מתפשטת [אמנם עיין מה שכתבנו פ"י מ"ה דלכאורא מבואר שם מפורש שיטת הרמב"ם שאומרים חבוט רמי לפחות מטפח ולכאורא בהכרח כדברי הגר"ח בהלכות סוכה שדברי הר"מ זה סברא מיחדת בהלכות סוכה וצ"ע]

ולכאורא בהכרח מזה כמו שביאר בברכת האוהל פ"י מ"ה ובטעם ודעת פט"ז דחלוק ארובה באמצע התקרה מסדק על פני כל הבית דבסדק על פני כל הבית דהוי שני אוהלים כה"ג ללא חבוט רמי אין סיבה שהטומאה למטה תתפשט ועל זה איירי הסוגיא בסוכה אמנם בארובה באמצע התקרה כה"ג צדקו דברי החזו"א שקל לסתום וזה עצמו סיבה להתפשטות הטומאה בבית וזה סיבה שלא יעלה הטומאה לעליה ויסוד לדין זה מהא דרגלו קדמה לטומאה הטומאה לא בוקעת אפילו שהוא דבר המקבל טומאה [ולא ס"ל כמהר"ם לעיל שזה רק בדבר המונח ממש על הארובה של הבית אלא גם במרחק שיך דין זה] ובאמת זה רק בארובה באמצע הבית ולא בסדק על פני כולה דשם גם אם קדמה רגלו לטומאה הטומאה תבקע דשם זה רק מצד חבוט רמי וכה"ג שזה ביניהם פחות מטפח לא אומרים חבוט רמי לרמב"ם ויתכן גם שזה לא סיבה שהטומאה לא תבקע

**בביאור דעת הר"ש**

ז]והנה בדעת הר"ש מצאנו בזה לכאורא סתירה דבפ"י מ"ג בביאורו את התוספתא מבואר שהטומאה וודאי לא מתפשטת בעליה אלא דנחלקו רבי ורבנן האם כנגדו בארובה טמא אמנם במ"ב ביאר בכוונת התוספתא דאם הניח על גבי הארובה דבר שאינו מקבל טומאה וזה גבוה טפח הטומאה גם בעליה וגם בבית [עיין פ"י שהארכנו להוכיח דבר זה מהר"ש] וצ"ע סתירת הדברים והנה אם נימא שהטומאה לא מתפשטת מצד שקל לסתום וככל הנ"ל שזה נחשב כאילו התיקרה סותמת א"כ יתכן שר"מ שס"ל שנתן רגלו טמא זה לא רק סברא כי תמיד זה כמו קדמה טומאה לרגלו אלא שחולק על כל היסוד הנ"ל וממילא לדבריו אין שום סיבה שהטומאה לא תבקע למעלה ומה שזה מתפשט למטה זה מצד חבוט רמי ולפ"ז דעתו ממש כמהר"ם ועיין קה"י שכתב דרך אחרת לישב הדברים ועיין פ"י מ"ב שהוכחנו דלא כדבריו ע"ש

אמנם עיין ר"ש פ"י מ"ה שכתב דבנתן דבר שאינו מקבל טומאה למעלה ולמטה הטומאה לא בוקעת למעלה דיש משהו למטה ומשמע שללא זה זה היה בוקע ולכאורא סותר דבריו במשנה ג' בביאור התוספתא ועין חזו"א סק"ה שהשאיר בקושיא ויתכן דרצה לומר טעם גם לר"מ הנ"ל עוד יתכן דעד כמה שיש למטה סתימה היום זה הסיבה שטהור למעלה דהרי כה"ג לא אומרים חבוט רמי וכמו במקרה שיש דבר המקבל טומאה למטה דהבאינו מהמהר"ם שלא אומרים חבוט ודו"ק אמנם עיין פ"י מ"ה דלכאורא לביארו במשנה שם מוכח כשיטת הרא"ש דלא יכול לבאר כמהר"ם וצ"ע

**בביאור דעת הרא"ש**

ז]והנה דעת הרא"ש בפ"י מ"ה דאדרבא הטומאה בוקעת לעליה ומתפשטת שם ואינה מתפשטת לבית ובפשוטו הביאור כמו שביאר החזו"א ח' ג' שס"ל דלא אומרים חבוט רמי לפחות מטפח וממילא אין סיבה שהטומאה תתפשט למטה וס"ל שאין סיבה שהטומאה לא תבקע למעלה וממילא זה מתפשט בבית

אלא שצ"ע בכל ארובה על פני הבית דמבואר דבנתן דבר שאינו מקבל טומאה או בקדמה רגלו את הטומאה זה כן סיבה שהטומאה לא תבקע למעלה, ומתפשטת למטה והרי וודאי סתם ארובה יש בה גובה יותר מטפח ועיין חזו"א י"ד י"א שכתב במקום שיש קיר המחבר ביניהם א"צ להגיע לחבוט רמי וכן כתב סברא זו בחידושי הגר"ח על הש"ס בדין חציצה בפני הטומאה אמנם ע"ש שהקשה על זה דא"כ למה בפי"ד מ"א בזיז מעל גבי הפתח אם אין בו דין זיז אם אין בו טפח אינו מביא את הטומאה הרי זה מחובר אם הכותל שבין הפתח לזיז ומכח זה דחה חילוק זה אמנם עיין חזו"א שם שחילק בין אם זה משני צדדים שזה ממש כאוהל אחד לבין אם זה רק מצד אחד

ובחידושי הגר"ח על הש"ס ביאר שכיון שהבית מוקף ממחיצות מארבע צדדיו ממילא גם הארובה וגם הבית נחשב כמקום אחד ולכן כה"ג כל שאהלה זה תוך אותו תוך של הבית זה סוגר גם ללא הדין של חבוט רמי ע"ש

אמנם עיין חזו"א י"ד ד' שהקשה מהדין של ר' שמעון [פ"י מ"ב] שאם יש שני רגלים והראשון משך את רגלו השני גם טהור כי זה נחשב קדמה רגלו את הטומאה והרי בהכרח שזה יותר גבוה וא"כ לדעת הרא"ש כה"ג הטומאה לא מתפשטת למטה ובוקעת למעלה וע"ש שכתב לדון דבפחות מג"ט שיש לבוד לא צריך להגיע לחבוט רמי ודן בזה עוד בז' ט' וי"א א' ע"ש ובאמת שכן הוא ברשב"א נדה נ"ז. ובריטב"א במו"ק לענין פרעות וסככות שאם יש בין הענפים פחות מג"ט לא צריך להגיע לחבוט רמי ע"ש

והנה החזו"א שם דן מכמה ראיות דהטומאה לא עולה לארובה ועיין בספר ברכת האוהל מה שכתב לדון בראיותיו וע"ש בחזו"א שכתב לדון דהרא"ש ס"ל שעד כמה שאומרים חבוט רמי והטומאה מתפשטת למעלה זה עצמו סיבה שהטומאה לא תבקע למעלה משא"כ למה דמוכח מהגמ' בסוכה שלא אומרים חבוט רמי וכגירסת הר"ן וא"כ הטומאה לא מתפשטת למטה ה"ה שהיא בוקעת למעלה ע"ש דהינו שהחבוט רמי עושה את הקל לסתום וממילא הכל תלוי אחד בשני ולדעת הגר"ח הדברים פשוטים שיסוד הנידון האם בוקע למעלה האם זה נחשב טומאה באוהל ודו"ק

אמנם בעיקר מה שנקט החזו"א שדעתו כגירסת הר"ן הוא קצת דוחק דלא גרס ככל רבותיו רש"י תוס' והר"ש אמנם גם אם גרס כרש"י יכול לבאר מסברא כהר"ן ועוד דבהלכות סוכה לא הביא כל הנידון הנ"ל וביותר דהב"ח דייק מלשון הטור סימן תרל"א דס"ל שגם אם אין ביניהם טפח אמרינן חבוט רמי והטור עצמו בהלכות טומאת מת נקט כרא"ש וע"ש ברכת האוהל ובטעם ודעת שכתבו לדון דבאמת וודאי הרא"ש ס"ל כגירסת רש"י בסוכה אלא דס"ל דחלוק אם זה לאורך כל האוהל או רק בארובת הבית דאיפה שזה על אורך כל האוהל א"כ זה כמו שני אוהלים וכה"ג אמרינן חבוט רמי אמנם אם זה ריבוע באמצע הבית כה"ג זה כאילו כבר סגור ולזה לא התחדש חבוט רמי וממילא הטומאה לא מתפשטת למטה ובוקעת למעלה עכ"ד אמנם הדברים דחוקים דמאיפה לקח הרא"ש סברא זו כדבר פשוט אמנם הוא מדויק מהמשנה פ"י מ"ה כמבואר ברא"ש שם וע"ש מה שכתבנו והנה צ"ע הרי ביש בארובה פותח טפח הרי וודאי שהכל טמא כמבואר ברא"ש פ"י מ"ד הרי לא אומרים חבוט רמי כיון שזה סגור מארבע צדדים וצ"ל שעד כמה שזה טפח כן אומרים חבוט רמי ועוד יתכן שכה"ג דנים הכל כאוהל אחד שהולך בצורה לא שווה ולא צריכים להגיע לחבוט רמי

**בביאור המשנה דזיז העודף פי"ד מ"ה והאם לרא"ש טומאה עוברת מהבית לארובה**

ח]והנה מבואר בפי"ד מ"ה דשני זיזים אחד מעל השני ויש ברוחבם טפח ואחד בולט מעל השני פחות מטפח דר"י ס"ל דאם טומאה תחת התחתון אז טמא כנגד העודף וממילא זה בוקע למעלה ומטמא גם בעליון אבל אם הטומאה תחת העודף הטומאה לא נכנסת תחת התחתון ועיין חידושי הגר"ח הלכות סוכה שנקט שכל דין זה מדרבנן מצד טומאת זיזים אבל מעיקר הדין לא עובר טומאה לא מהתחתון לעודף ולא הפוך ולכאורא צ"ע לשיטת המהר"ם דבאין ביניהם טפח בכל אופן אומרים חבוט רמי כיון שלמעלה יש טפח א"כ למה כאן שלא נאמר חבוט רמי והטומאה תתפשט תחת העודף ויתכן שזה גם יעלה למעלה דפה לא שייך לומר שזה כאילו סתום דזה רק מצד אחד ועיין חזו"א סימן י"א סק"י י"א י"ב שכתב דעד כמה דנימא דבאמת אין חבוט רמי וכל טעם המהר"ם מצד שכה"ג קל לסתום א"כ כאן זה לא שייך דהרי זה פתוח מצד אחד וכה"ג אדרבא לא אומרים חבוט רמי ולכן טומאה תחת העודף התחתון טמא אמנם למה דהוכחנו לעיל דהמהר"ם ס"ל שאומרים חבוט רמי לפחות מטפח א"כ הדרא קושיא לדוכתא וצ"ע

והנה בעיקר ביאור המשנה עיין חזו"א שם שכתב שהגדר שכה"ג אמרינן חבוט רמי לענין שהמקום הפחות מטפח נטפל למקום הטפח ולכן זה רק יכול להביא טומאה מהתחתון לעליון ולא הפוך אלא שעדין קשה שהרי אין טומאה בוקעת מפחות מטפח והרי כאן זה התפשטות הטומאה ולכאורא צ"ל שכאן כיון שזה פתוח לאויר העולם אין כאן חיסרון של בקיעה לפחות מטפח אמנם ע"ש שנראה שביאר הדברים אחרת ע"ש והנה לפ"ז לכאורא לדעת הרא"ש טומאה בבית כה"ג הטומאה כן תתפשט למתחת לארובה מצד שזה טפל אלא שזה לא יבקע למעלה אמנם כל זה לדמיון החזו"א אבל אם ננקוט שכל דברי הרא"ש בארובה וכאן אדרבא ס"ל כמהר"ם א"כ בהכרח צריך למצוא סיבה שאין כאן חבוט רמי וצ"ע ובחידושי הגר"ח הלכות סוכה נקט שכל משנתינו זה מצד טומאה זיזים א"כ זה לא שייך בבית ועליה

**בביאור המשנה דסנדל פי"ב מ"ד**

ט]עיין פי"ב מ"ד לענין סנדל שפחת את המעזיבה ועשה חור בכותל דמבואר דאם אין בו פותח טפח הסנדל טמא אבל העליה טהורה ועיין ר"ש שביאר שהטומאה בבית והרגל נכנס לתוך הארובה ולכן זה נטמא ועיין מהר"ם שביאר שאם הטומאה תהיה כנגד הפחת העליה תהיה טמאה ועיין לעיל שביארנו שאפילו שס"ל שתמיד בטומאה בבית זה לא עולה לעליה אבל כאן שיש דבר טמא בארובה זה גורם שאין חבוט רמי וממילא הטומאה בוקעת

אמנם עיין רא"ש שם שכתב דמיירי שהטומאה קדמה לרגל והטומאה תחת הפחת דהיינו שנקט שמדובר שהסנדל לא נכנס לבית ולכן כל הטומאה רק אם זה כנגדו אלא שצ"ע עד כמה שהטומאה קדמה א"כ לכאורא זה גם לא חוצץ שהטומאה לא תעלה למעלה דכמו שזה נטמא הטומאה גם צריך לבקוע והניחא אם היה ס"ל שאמרינן חבוט רמי א"כ יתכן שביחס לעליה יש חבוט רמי אבל הרי דעת הרא"ש שאדרבא הטומאה בוקעת לעליה וא"כ למה כאן שזה לא יבקע לעליה ועייין בכס"מ שהביא לבאר דכיון שזה אפוץ זה סברא שזה לא יבקע וצ"ע וצ"ל שכה"ג הגדר שאפילו שקדמה טומאה אבל קל לסתום ורק לענין למעלה ולא לענין הארובה עצמה וצ"ע

והנה מבואר בלשון הרמב"ם בפיה"מ ובחיבורו שסיבת הטומאה של הסנדל זה מצד שזה מאהיל על המת ומשמע שלא מדובר שזה נכנס לתוך הבית דא"כ זה טמא כי הוא באוהל המת ומשמעות הרמב"ם שביאר כרא"ש שטומאה כנגדו ועיין בכס"מ שהקשה א"כ למה שהטומאה לא תבקע למעלה והיה מקום לומר שהרי דעת הרמב"ם שכה"ג לא בוקע הטומאה לעליה וא"כ ה"ה כאן אלא שא"כ צ"ע למה זה עצמו כן טמא ועיין כס"מ שישב שכאן שזה אופץ את כל השטח זה עצמו סיבה שלא יבקע ולכאורא כוונתו שמצד הדין הרגיל של בית ועליה כאן שיש דבר טמא ס"ל כמהר"ם שהטומאה צריכה לעלות ורק שיש כאן סברא חדשה שזה אופץ המקום וזה לא סברא לגבי הארובה עצמה

אמנם למה שהוכחנו לעיל דעת הרמב"ם שזה לא מצד חבוט רמי א"כ לכאורא אין שום סברא שכה"ג זה לא יחשב כסגור דכל הסברא כמו שביאר החזו"א שכיון שזה פתוח לאוהל זה כסגור א"כ מה איכפת לן מה יש בארובה ואולי אם הגדר שזה כאילו סוגר הצדדים א"כ אם זה סגור בדבר אחר זה לא שייך וצ"ע ועיין חזו"א ח' ד' ולא ירדתי לעומק כוונתו

**בביאור המשנה פי"א מ"ב בנתן קנה כנגד הסדק**

י]עיין פי"א משנה ב' דבית שנסדק ויש קנה מתחת הסדק פחות מגובה טפח הבית טמא ועיין במהר"ם פט"ו מ"א שביאר שזה מדין גוד אסיק דהיינו שמעלים את הקנה לתקרה וזה מחבר האוהל וזה כשיטתו שאומרים חבוט רמי לפחות מטפח אמנם עיין בא"ר שכתב שמורידים את התקרה לתחתון ואולי ס"ל שהקנה היה פחות מרוחב טפח וכה"ג ס"ל שאי אפשר להעלות כיון שזה לא טפח אבל להוריד כן אפשר כדין חבוט רמי או שס"ל שכלל לא אומרים גוד אסיר לחבר אוהלים ובפשוטו כן מבואר בדבריו בזר זהב בביאור התוספתא סוף פרק י"ג לענין קוברי המת

אמנם צ"ע לדעת הר"ן שלא אומרים חבוט רמי לפחות מטפח א"כ גם אם יש רוחב טפח בקנה הרי כה"ג לא אומרים חבוט רמי ואין כאן הצטרפות אוהלים וכאן הרי זה לא כמו ארובה אלא זה כמו הסוגיא של חבוט רמי והנה אם נימא שטומאה עוברת מאוהל לאוהל ללא חבוט רמי א"ש שכאן הטומאה יכולה לעבור מאוהל לאוהל ללא חבוט רמי אמנם כבר כתבנו דבסוגיא בסוכה מבואר שהגמ' מדייקת שאומרים חבוט רמי בטפח ובהכרח שתמיד צריך להגיע לחבוט רמי וטומאה לא עוברת מאוהל לאוהל ואולי לסברת הגר"ח עהש"ס דכיון דזה בית אחד כה"ג עדיף אולי יש מקום לחלק בין קורות הבית והעליה דחשיב שני מקומות לבין סדק תוך הבית דחשיב מקום אחד ואינו מסתבר וצ"ע

אמנם שמעתי לבאר בדרך פשוטה שכל סברת הר"ן שאם אין ביניהם פותח טפח לא אומרים חבוט מצד שכיון שאת החבוט אומרים רק על המקום הפתוח וזה הרי שטח פחות מטפח וא"כ כאן שרוצים לומר חבוט על כל מה שעודף על הקורה שהיא טפח וזה הרבה יותר מטפח אין שום סיבה שלא יהיה כאן חבוט רמי ומה דבסוגיא בסוכה לא אומרים להעלות את התחתונות דכיון דהם טפח מצומצם ועד כמה שנעלה רק נגד החלל זה פחות מטפח

והנה אדרבא צ"ע למה המהר"ם הוצרך לגוד אסיק ושיש בקנה רוחב טפח ולמה לא ביאר מצד חבוט רמי והנה בפשוטו כיון שס"ל שאומרים גוד אסיק א"כ בהכרח כמו שביארנו לקמן סק" שלא אומרים חבוט רמי אלא אם שניהם טפח וא"כ אין שום נפק"מ איך עושים אלא שעדין צ"ע למה שינה מלשון הגמ' חבוט רמי ונקט גוד אסיק ועיין בברכת האוהל שכתב לדון לפי המבואר בר,ש סוף פ"י דאם רוצים לומר חבוט רמי מצד אחד צריך שיהיה כנוס טפח וא"כ אן ביחס לאמצעי זה נחשב משני צדדים אבל ביחס לצדדים זה רק מצד אחד וכיון שזה לא כנוס טפח לכן לא אומרים חבוט רמי אמנם יש לדון דביש קרות מהצדדים זה לא שייך עוד יש לדון דכיון דהנידון לחבר שני תקרות לא משנה איך עושים את זה ועיין פ"ז שהארכנו בזה

והנה הרא"ש שם כתב שמדובר שמשך הקנה טפח והנה פשטות הלשון הכוונה באורך הסדק אלא שלפ"ז משמע שברוחב שלו לא צריך טפח דהרי וודאי צריך לפרש יותר הרוחב שזה לא הדרך מהאורך וצ"ע הרי לדעת החזו"א ס"ל כגירסת הר"ן א"כ לא אומרים חבוט רמי לפחות מטפח וצ"ל כנ"ל שכאן זה מצד שמורידים הלמעלה ובזה אין חיסרון וא"כ מוכח דעתו כחזו"א שאמרינן חבוט רמי בטפח לפחות מטפח אמנם יותר נראה שעיקר כוונת הרא"ש לבאר שהיה רוחב טפח דמשך טפח סתם קנה יש בו כך [ובפרט אם נימא שס"ל כר"ש שאם זה לא משני צדדים צריך כנוס והרי לשון הר"ש מכל הצדדים אמנם עיין פ"י מ"ז מה שכתבנו לדון בזה] ולפ"ז בהכרח כוונתו שמורידים העליון וכנ"ל אמנם אם נימא שס"ל שחלוק ארובה מסדק על פני הכל א"כ כאן דעתו כהר"ש ואין צריך לכל זה

**האם אומרים חבוט רמי מטפח לפחות מטפח**

י"א]יש לעין בדין חבוט רמי דמבואר בסוגין דלא אומרים בפחות מטפח ולכן בהיו בעליונות פחות מטפח לא אומרים חבוט רמי ויש לעיין בגוונא איפכא בהיו העליונות טפח והתחתונות פחות מטפח האם אומרים חבוט רמי על העליונות שהם טפח או לא ובחידושי הגר"ח הלכות סוכה דן בתחילתו שאומרים כה"ג חבוט רמי אמנם חזר בו ונקט שלא מועיל וע"ש שכתב שמסוגין מוכח שבאמת כה"ג שבתחתון פחות מטפח לא אומרים חבוט רמי דהרי הגמ' רוצה להוכיח מבריתא שלענין קורה של היתר מבוי שחציה למעלה וחציה למטה שאמרינן רואים את העליונה כאילו היא למטה והתחתונה כאילו למעלה ומזה הגמ' רוצה להוכיח שאמרינן חבוט רמי על פחות מטפח והגמ' דוחה שלא מדובר על דין חבוט רמי ובכל אופן מבואר מהו"א זו דהגמ' דנה שעד כמה שאומרים חבוט רמי זה צריך להיות על שניהם וצ"ע למה לא מספיק להוריד העליון או להגביה התחתון ובהכרח שרק עד כמה שיש שני אוהלים אפשר לחברם אבל אם רק אחד מהם יש בו שם אוהל לא שייך לחברם עכ"ד ודבריו צע"ג דהרי להו"א זו שגם בפחות מטפח אומרים חבוט רמי הרי אין לזה שם אוהל כלל לכל אחד ובהכרח שעל ידי חבוט רמי יוצרים אוהל ולא שייך לומר כגדר זה אלא בהכרח כוונת הגמ' כמבואר ברש"י שהכוונה או חבוט רמי או גוד אסיק ולא שצריך את שניהם

עוד כתב להוכיח שצריך תמיד את שניהם מלשון הרמב"ם בפיה"מ פי"ב מ"ה שכתב שאומרים גוד אסיק וגוד אחית ומבואר שרק בצירוף לשני ההלכות אומרים שיש חיבור בין שני האוהלים אלא בהכרח כנ"ל והנה אין הדברים מוכרחים בלשון הרמב"ם אלא כוונתו או כך או כך וכמו שביאר כאן רש"י אמנם בפשוטו הרי מבואר שם ברמב"ם שגם עד העליון יש טומאה וזה רק מצד גוד אסיק דאם מצד חבוט רמי זה רק נחשב שיש טומאה בתחתונים אבל לא שכל העליה נחשבת תוך האוהל ורק מצד שאומרים גוד אסיק לכן זה נחשב שגם השטח העליון תוך אותו אוהל ואדרבא דין זה הוא רק מצד גוד אסיק לבד דאם כל הדין הוא חיבור אוהלים אין סיבה שיחשב שלמעלה יש גם אוהל וז"ב ודברי הגר"ח צ"ב וצ"ל שהיה פשיטא ליה שאין זה כוונת הרמב"ם שם אלא רק כוונתו שמתחת לעליון יש טומאה עד למעלה וזה יהיה גם על ידי חבוט רמי

ובחזו"א ז' ט"ו וכן י"א ה' פשיטא ליה דאמרינן חבוט רמי ועיין טעם ודעת פ"ז ה"ו בבה"ל ד"ה היו שהביא כן מהאבני נזר והנה בפשוטו כמו שאומרים חבוט רמי כך אומרים להעלות התקרה וא"כ צ"ע למה באין בעליונות טפח לא אומרים חבוט רמי אבל עדין שיגידו גוד אסיק וצ"ל לדעתם שלא אומרים גוד אסיק אלא חבוט רמי אמנם עיין במהר"ם פט"ו שנקט שאומרים גם גוד אסיק וכן הוא ברמב"ם בפיה"מ וכנ"ל מהגר"ח וכפשטות לשון הגמ' סוכה כ"ב. ועיין רש"ש פי"א מ"ב שהקשה על זה דא"כ תמיד באין ביניהם פותח טפח אבל שנעלה את התחתון ובפשוטו מוכרח לפ"ז שלא אומרים חבוט רמי אלא אם יש בשניהם שיעור טפח אבל עד כמה שבאחד מהם אין שיעור טפח לא אומרים חבוט רמי ובאמת כן הוא בר"ח בסוכה לענין סוכה

ועיין ר"ש פ"י מ"ב בביאור התוספתא לענין ארובה בבית ונתן דבר מתחתיו שזה מעביר הטומאה לבית וכתב שמדובר שהדבר הזה יש בו טפח והנה לכאורא למה שלא נוריד את תקרת הבית שיש בה טפח למה שלמטה וכה"ג לא צריך שיהיה בו טפח ובפשוטו מוכח מכאן שלא אומרים חבוט רמי אם אחד מהצדדים אין בו טפח אם לא שכאן זה כמו קדרה שנכנסת באוהל שאם זה לא נכנס טפח לא אומרים חבוט רמי ורק לענין להעלות הדבר שבקרקע זה נחשב מוקף משני צדדים ועיין מה שכתבנו בזה פ"י מ"ז וצ"ע הגדרים בזה

ובטעם הדבר עיין חידושי הגר"ח שביאר שלמסקנת הגמ' שלא אומרים חבוט רמי לפחות מטפח הטעם דלא אומרים אלא לענין לחבר שני אוהלים ולא לענין ליצור אוהל ולכן רק אם יש בשניהם טפח שייך לומר חבוט רמי אבל אם באחד מהם אין טפח שעל ידי החבוט רמי יווצר על מקום זה שם אוהל לא אומרים חבוט רמי ובמקדש דוד כתב שלא אומרים חבוט אלא לחבר למקום חשוב ולא למקום לא חשוב ולפ"ז גם לה"א שאומרים חבוט רמי על פחות מטפח אבל זה רק להוריד אותו לטפח ולא הפוך להעלות הפחות מטפח אליו ואולי יש סברא שרק אם אפשר גם להוריד העליון וגם להעלות התחתון אומרים חבוט רמי וכלשון הרמב"ם בפיה"מ אמנם אם ננקוט שכוונתו שיש גם טומאה גם כנגד השטת העליון א"כ זה רק מצד שמעלים התחתון ומוכח שמספיק רק צד אחד ועיין טעם ודעת מה שכתב נפק"מ בין הטעמים ע"ש

**בביאור הגר"א בא"ר בבית ועליה**

י"ב] עיין בא"ר שנקט דארובה שאין בה פותח טפח ונתן דבר המקבל טומאה בין למעלה בין למטה הטומאה מתפשטת למטה ולמעלה טהור ורק כנגדו טמא והנה מה שמתפשט למטה יתכן שזה מצד חבוט רמי או מצד שקל לסתום אמנם צ"ע כיון שהטומאה בוקעת למעלה למה שזה לא יתפשט למעלה ולכאורא מבואר שדעתו דטומאה שבוקעת רק מצד שזה גוף הטומאה אין זה סיבה להתפשט ולפ"ז לכאורא מה שטומאה בקרקע מתפשטת בבית זה מצד ההלכה של ארצו של בית כמוהו ואולי כל סברתו דוקא כאן כי זה פחות מטפח והתפשטות הטומאה לא בוקעת ורק גוף הטומאה בוקע א"כ גם בבקיעתו אין כח הבקיעה אלא ביחס לעצמו ולא ביחס לכח ההתפשטות שלו ולכאורא זה כחילוק רבי בתוספתא הובא בר"ש פ"י מ"ג דכנגדו רק בוקע ועולה וצ"ע דרבנן שם טוענים ממ"נ וצ"ע

**בנידון הערוך לנר האם הטומאה עולה בעליון עד למעלה בטומאה מתחת התחתון**

י"ג]עיין ערוך לנר בסוכה שדן בטומאה תחת התחתון דאמרינן חבוט רמי והטומאה מתפשטת למטה האם היא גם תבקע מתחת לעליון עד למעלה והסברא שלא דכיון שכל סיבת הטומאה מצד חבוט רמי א"כ הטומאה נעצרת שם ולא עולה למעלה ועיין טעם ודעת פט"ז בבה"ל שהביא שכן דעת הפנ"י בתשובה דטומאה בתוך הביב זה לא בוקע לבית כיון שסיבת ההתפשטות בגלל חבוט רמי א"כ הטומאה נעצרת שם

ובפשוטו הדברים צ"ע דבכל כלים שנעשים אהלים לטמא ולא לטהר חזינן שלא אומרים כך דדבר שהוא מביא טומאה זה לא סיבה לחצוץ וא"כ חבוט רמי שזה סיבה להביא טומאה אין שום סיבה שזה יחוץ וכן בפשוטו מוכח מבית וארובה ויש בה פותח טפח וטומאה בבית שהעליה טהורה וזה מצד דאמרינן חבוט רמי והטומאה מתפשטת מתחת הארובה ובוקעת למעלה וממילא מתפשטת למעלה אמנם בבית ועליה יתכן שלא צריך להגיע לחבוט רמי אלא שזה בית אחד וכמו דביאר בגר"ח על הש"ס אמנם עדין קשה משני זיזים ואחד עודף על חברו טפח דמבואר דהטומאה עולה לעליון ומתפשטת שם ולא אומרים כיון שהחיבור מצד חבוט רמי ממילא הטומאה לא תעלה למעלה ובהכרח שכיון שהגיע לשם טומאה ממילא זה עולה דחבוט רמי זה לא לקולא

והנה עיין ר"ש סוף פ"י דהביא תוספתא דקוברי המת שהיו עוברין והיה זיז בולט מעל החלון דר"א ס"ל שמעלים אוהלם לחלון והטומאה נכנסת לבית ור"י אומר שאין מעלים ועיין בר"ש מה שביאר שם אמנם הגר"א בז"ז ביאר שהכוונה שר' יהושע ס"ל שלא אומרים אלא חבוט רמי ולא גוד אסיק וממילא אין טומאה אלא מתחת לחלון ויש שהבינו כוונתו שגם מתחת לעודף מעל החלון אין טומאה אלא בשטח שמתחת לחלון אמנם אין שום סיבה לומר שזה כוונתו אלא כוונתו שכל השטח הזה טמא וכדהבאנו לעיל מכלים שתמיד נגד הטומאה זה נחשב כאותו שטח ואותו מקום ולכן וודאי שבנידון הערוך לנר גם הוא יודה שזה יעלה למעלה אמנם מבואר בדבריו שלצדדים זה לא הולך וצ"ע כנ"ל מזיז עודף טפח שהטומאה הולכת לצדדים

ולכאורא יש מקום לומר שס"ל שחלון אין זה אוהל אחד אלא זה רק התפשטות הטומאה וכה"ג ס"ל שכיון שכל הטומאה זה בקיעה של חבוט רמי זה סיבה לא להתפשט משא"כ באוהל אחד ממש וצ"ע