רנג שיעור ו
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / אורח חיים / סימן רנג ורנז - שהיה והטמנה

# שיעורי הלכה

### שיעורים על סדר השו"ע

### מפי מו"ר הגאון

### רבי **רפאל צבי ובר** שליט"א

##### הלכות שבת

##### **שהייה והטמנה**

##### סימן רנג סעיף ב

##### שיעור ו

* **אם מותר להעביר מים מקדירה לקדירה ע"י כוס.**
* **חזרה לתוך התנור כשמסירו משחשיכה.**
* **הסירו בשבת אם שרי הטמנה במקצת.**
* **דין חזרה מער"ש סמוך לחשיכה.**

**פינה ממיחם למיחם**

א] [סעיף ב' - המשך]. בגמ' שבת (לח:) "בעי רב אשי פינה ממיחם למיחם מהו, תיקו". ופסק הרמ"א בכל הבעיות בגמ' שם לחומרא [דצריך עודה בידו וכן דעתו להחזיר], ודעת המג"א (ס"ק כ) דה"ה דבבעיא זו דפינה ממיחם למיחם דעת הרמ"א להחמיר. אמנם בשעה"צ (ס"ק מז) חולק ודעתו להקל וז"ל "ולא הזכרתי פינה ממיחם למיחם שזכר המג"א, משום דבלא"ה יש דעות שמקילין במיחם שני, עיין בתוס' ור"נ, ע"כ לפענ"ד פשוט דיש לסמוך על המקילין בבעיא זו".

והנה סתימת השעה"צ משמע דאין נ"מ מבעיא זו דבלא"ה נקטינן בזה להקל. ויש להעיר דהנה תוס' והר"ן הקשו דהכא גבי חזרה חזינן דמיחם שני הוא צד חומרא שלא יועיל תנאי חזרה ואסור להחזיר. ואילו גבי הטמנה חזינן איפכא דבמיחם שני מותר להטמין. עיי"ש בתוס' מה שתי'. והר"ן שם בתירוצו השני תי' דהכא איירי שהחזירו למיחם ראשון, ומבעיא ליה אי חשיב כהניחו ע"ג קרקע. אבל כשבא להחזירו במיחם שני הוא צד קולא, דכיון דעשה בו מעשה להקר את חומו לא חיישינן שיבוא לחתות. ולכאו' כשבא להחזירו במיחם ראשון נשאר בספק של הגמ', ודעת הרמ"א להחמיר בזה כמ"ש המג"א. והיה לשעה"צ להזכיר דין זה.

**אם יכול להוסיף מים חמין לקדירה ע"י עירוי מכוס**

ב] ומצוי שבקדירת החמין כלו המים, ואם בא להוסיף מים מקדרה שע"ג האש ע"י שמערה לכוס וממנו לקדיר החמין, לכאו' לדעת הרמ"א צריך להחמיר דזה דומה לבא להחזירו חזרה במיחם ראשון על האש, דלפי מה שתי' הר"ן באופן זה הסתפקה הגמ' ודעת הרמ"א לחומרא. ובשש"כ (פ"א סט"ז הערה מד) הביא בשם הגרשז"א להקל בזה. ונראה דיש להחמיר בזה, אלא א"כ הוא מקום צורך דיש להקל מחמת המשך דברי הרמ"א דכל שניטל בשבת לא צריך בו תנאי חזרה. דכן הוא דעת הר"ן וכתב הרמ"א דנהגו להקל כדבריו.

**הטיית הקדירה אם חשיב נטילה מהאש**

ג] יש לדון במיחם שעומד על האש באין גרופה וקטומה [וכן לדעת החזו"א דכיסוי הפח שלנו לא נחשב כגרופה וקטומה] דקיי"ל כחנניה דמותר להשהות אבל להחזיר אסור. אם בא להוציא המים מתחתיתו ע"י שמטה את המיחם אם נחשב כנטילה מהאש ואסור להחזיר. או דילמא כיון דעדיין הוא על האש מותר להחזיר את המיחם ע"ג האש. ובארחות שבת (ח"א פ"ב הערה נח) הביא בשם הגר"נ קרליץ שליט"א דדעת החזו"א להחמיר בזה.

**דעת הר"ן דאין לחוש לתנאי חזרה בניטל בשבת**

ד] עוד כתב הרמ"א **וי"א דכל זה אינו אסור רק כשנטלו מן הכירה מבעוד יום ולא החזירו עד שחשכה אבל אם לקחו משם משחשכה אפי' הניחו ע"ג קרקע מותר וכן נוהגים להקל בתנורים שלנו שיש להם דין כירה וסומכין עצמם על דברי המקילין. וטוב להחמיר. מיהו אם נצטנן לכו"ע אסור. וכו'.** ובמ"ב (ס"ק סג) "וי"א דכל זה וכו' פי' הא דבעינן דוקא עודה בידו גם דעתו להחזיר, אבל גרוף וקטום לכו"ע בעינן". ומבואר דדעת המ"ב דלדעה זו שרי כשלקחו משחשכה אף באין דעתו להחזיר. אמנם החזו"א (לז יב) חולק דלא נהגו להקל בהניחה ע"ג קרקע אלא בדעתו להחזיר.

**אם שרי להחזיר לתוך הכירה**

ה] וכתב המ"ב (ס"ק סז) "וטוב להחמיר. כי הרבה פוסקים חולקין על הר"ן, ועוד כי הב"י סובר שגם הר"ן לא התיר אלא ע"ג כירה ולא בתוכו, וגם המג"א בס"ק לה מצדד כהב"י עיי"ש. ומי עדיפא תנור שלנו מכירה. ומ"מ נראה שיש זכות על המנהג כי כבר נתבאר בפוסקים שאין לאסור חזרה אלא א"כ יש חום שהקדירה יהיה נעשה רותחת מן החום, וזה אין מצוי כ"כ, ע"כ אין לפקפק בזה" וכו'. ומבואר דעת המ"ב ללמד זכות על המנהג ליתן קדרות בתוך התנור דאף שהב"י והמג"א סוברים שבזה אף להר"ן אסור מ"מ מדברי הרמ"א נראה שס"ל דלהר"ן שרי אף ליתן בתוך התנור ולזה יש לסמוך להקל כל שאינו יכול להגיע ליס"ב.

אמנם דעת החזו"א (סק"ח) דאין לסמוך להקל עד שידע בודאי שהתנור צונן, אבל אם התנור צונן אסור ליתן שם את הקדרה אף שאין חם עד שיכול להביא את התבשיל לידי יס"ב, כיון שלפעמים יש שומן על קרקעית הכלי שנוח להם לבוא ליס"ב אף שכל הבשר או התבשיל לא יבוא ליס"ב. ועוד כתב דאף אם אין חשש למעט שמנונית שיבא לידי יס"ב כל שבעומק התנור יכול לבוא ליס"ב אין להחזיר אף לפתח התנור, דאין למסור לכל אחד תורתו ביד. מיהו בזה כתב דאין למחות ביד המקילין בזה.

**דין הטמנה במקצת**

ו] עוד כתב הרמ"א **וי"א דאם הוציא מאכל מן התנור בשבת אסור להניחו בכרים ובכסתות.** וכתב המ"ב (ס"ק סט) "אסור להניחו וכו'. דזה מיקרי תחילת הטמנה ואין טומנין בשבת אפי' בדבר שאינו מוסיף הבל, ולכן אפי' היה עדיין המאכל חם ורותח אסור. ואם אינו טמון היטב בתוכם שהוא פתוח מלמעלה שרי, דזה לא מקרי הטמנה, כמו שכתב הרמ"א בסוף סעיף א' בהג"ה". דנחלקו שם השו"ע והרמ"א אם הטמנה במקצת הוי הטמנה או לא. וכאן היקל המ"ב וכדעת הרמ"א. ובשו"ת אור לציון (ח"ב פי"ז תשו' יב) כתב דכאן אף המחבר מודה, דדוקא התם בהטמנה בגחלים דמוסיף הבל דעת המחבר לאסור, אבל בדבר שאינו מוסיף הבל אף לשו"ע מותר הטמנה במקצת. אמנם דעת החזו"א (לז יט) דא"א להקל כהרמ"א ואסור גם הטמנה במקצת. ולדעתו אם הוריד קדירה מהאש אסור להניח עליה כרית או אפי' מגבת אף דאינה מכוסה אלא מלמעלה, דחשיב הטמנה במקצת.

**דין חזרה מער"ש**

ז] עוד כתב הרמ"א **י"א דכל שהוא סמוך לחשכה או סמוך לברכו שהוא קבלת שבת לדידן אם הוא סמוך כ"כ שאם נצטנן הקדרה א"א להרתיחה מבעוד יום דינו כמו בשבת עצמו. ויש מקילין בזה והמנהג להקל אך טוב להחמיר במקום שאין צורך כ"כ וכו'.** דעה זו היא דעת תוס' (לו: ד"ה וב"ה) דאיסור חזרה הוא אף מער"ש. ושיעורו הוא אף בקדירה רותחת כל שאם היה צונן לא היה מספיק לרתוח עד שבת אסור להחזיר באינה גרופה וקטומה [וכתב המ"ב ס"ק עב דדוקא לענין גרופ"ק, אבל וודאי לא צריך שאר תנאי חזרה כעודה בידו ודעתו להחזירה].

**אם יכול להחזיר בער"ש ע"ג להבה גדולה [ואח"כ מנמיכה] או על להבה נמוכה במקום שיש להבה גדולה**

ח] ושכיח הוא בער"ש שמוריד הקדירות להניח את הפח, ומחזיר אח"כ הקדירות. ודעת החזו"א דאין לבלעך המצוי דין גרופה וקטומה, וא"כ אסור להחזיר. ולכאו' יש עצה לכך להניח על להבה גדולה שיכול לרתוח עד שבת, ואח"כ להנמיך את האש, וכן דעת הגרשז"א (שש"כ פ"א הערה קפה). והטעם בזה שאיסור החזרה תלוי בזמן שמניח הקדרה ע"ג האש, וכיון שבזמן שהניח את הקדרה היה שם אש שיכול לבא ע"י לרתיחה קודם השבת אף שאח"כ מקטין את האש אין בזה איסור חזרה.

אמנם עצה זו תלויה בפלוג' הבה"ל והחזו"א גבי חזרה של גוי אם צריך להורידה מהאש. דדעת הבה"ל (סעיף א' ד"ה ואם החזירם) דאין צריך להורידה, דעכשיו יש לו שם שהיה ולא חזרה. אמנם החזו"א (לז כו) חולק דנשאר בו חומר חזרה וצריך להורידו. וא"כ לדעת החזו"א גם כאן כשמנמיך את הלהבה, ממילא יש פה חזרה באיסור, ומחוייב להסירו מהאש. ובספר אוצרות השבת (ח"א עמוד תיד) הביא מכתב מהגר"ח קנייבסקי שליט"א "שמעתי בשם החזו"א שאפי' מעמיד ע"ג אש קטנה, כיון שאילו היה מעמיד ע"ג אש גדולה הי' יכול להרתיח מותר". ולפ"ז אפשר להקל בזה. ושמעתי בשם החזו"א דלא חשש כ"כ לדעת התוס', ע"כ נראה דיש להקל בזה.

**דין קודם ברכו**

ט]וכתב המ"ב (ס"ק עא) "או סמוך לברכו וכו', ועיין במג"א שחולק ע"ז וס"ל דלא נזכר זה השיעור רק קודם חשכה ולא קודם ברכו". דדעת המג"א (ס"ק כו) דכיון דזמן זה הוא תוספת שבת דרבנן אין לגזור בזה. ובהגהות רעק"א שם הקשה עליו דוודאי תו"ש דאורייתא הוא, אלא דקיל יותר דאינו אלא עשה. ותי' דתו"ש דאורייתא הוא זמן מועט, וזמן זה מברכו הוא וודאי דרבנן.

**דינים העולים:**

1. פינה למיחם שני ובא להחזיר. דעת המג"א דאף בזה דעת הרמ"א להחמיר כמו שאר האיבעיות בגמ' [עודה בידו ודעתו להחזיר]. ודעת השעה"צ להקל בזה ע"פ תו' והר"ן. ומ"מ אם בא להחזיר בקדירה הראשונה או אפי' לקדירה אחרת שהיא כלי ראשון יש להחמיר בזה. ולכן נראה דאין להוסיף מים לקדירת החמין ע"י שמערה ממיחם לכוס, דהוא בכלל הספק דגמ' 'פינה ממיחם למיחם' שעלה בתיקו. ומ"מ דעת הגרשז"א להקל בזה וצ"ע.
2. מיחם מים שעומד ע"ג אש שאינה גרופה וקטומה, והטהו כדי לשפוך המים שבתחתיתו, דינו כניטל מהאש ואסור להחזיר [הגרנ"ק בשם החזו"א].
3. דעת הרמ"א דנוהגים להקל לסמוך על דעת הר"ן דכל שניטל בשבת מותר להחזיר אף בהניחו ע"ג קרקע, אלא דטוב להחמיר. ודעת המ"ב דאף באין דעתו להחזיר מותר. והחזו"א חולק דדוקא בדעתו להחזיר שרי לפי מנהג זה.
4. דעת הרמ"א דאפשר להקל אף להחזיר לתוך התנור. והמ"ב והחזו"א תמהו ע"ז, ומ"מ היקל המ"ב כל שאינו יכול להגיע ליס"ב. והחזו"א מחמיר בזה משום דשמא שמנונית שבתחתית הקדירה יגיע ליס"ב. וע"כ אין להקל אלא בנצטנן התנור בוודאי. ועוד כתב שכל שבפנים התנור עדיין יכול לבא ליס"ב אסור להניח אפילו לקצה התנור שלא יהא תורת כל אדם בידו. אלא דאין למחות במקילין בזה.
5. הטמנה במקצת. דעת הרמ"א להקל בזה [ובאור לציון כתב דאף השו"ע מיקל בדבר שאין מוסיף הבל]. ודעת החזו"א להחמיר בזה, ולדעתו אין להניח כר או מגבת ע"ג הקדירה אפי' אחר שהסירו מן האש.
6. דעת תוס' דכל שלא יכול להרתיח קודם שבת [אף אם עכשיו הוא רותח] אסור להחזיר באינה גרופה וקטומה [ובגרוף מותר אף בהניחו ע"ג קרקע ואין דעתו להחזיר – מ"ב], ודעת הרמ"א דנוהגים להקל, וטוב להחמיר. ולהחזיר ע"ג בלעך דלדעת החזו"א אין לו דין קטומה. דעת הגרשז"א דאפשר להניח ע"ג להבה גדולה, ואח"כ להנמיך את הלהבה [כי הכל תלוי בזמן שמניח הקדרה]. אמנם לכאורה לדעת החזו"א בזמן שמנמיך את האש שוב נחשב כמו חזרה ושוב יש כאן חזרה בער"ש ע"ג אש שאינו יכול לבא לרתחיה קודם שבת, ומ"מ דעת החזו"א [במכתב מהגרח"ק] דשרי אף כשמניחו על להבה קטנה [כל שאם היה אש גדולה היה יכול להרתיח].
7. דעת הרמ"א דלדעת תוס' הנ"ל אף קודם ברכו אסור, אמנם המג"א והמ"ב מקילים בזה משום דתו"ש דרבנן [דמדאורייתא אינו אלא זמן מועט – רעק"א], ולא גזרו בזה.

**השיעור נמסר בביהכ"נ "בית ציון ואהל אית"ן", נוה יעקב, ירושלים.**

ניתן לשמוע בקול הלשון [טל': [PHONE_REMOVED] או [PHONE_REMOVED] או [PHONE_REMOVED], קוד 1-3-2-2-2, ובשידור חי ביום ה' 22:30].

**נכתב ע"י ש. מ. והיה למראה עיני מו"ר שליט"א**