מראי_מקומות_שכ-ב
קטגוריות: שו_ע / אורח חיים / הלכות שבת - הרב יהושע ננקינסקי

**ס' שכ-ב**

עיקר סעיף ב' מקורו מהמשנה דף י"ח ע"א "ושוין אלו ואלו שטוענין קורת בית הבד ועגולי הגת", וברש"י שם, ובהמשך הסוגיא י"ט ע"א וכו' עי' רש"י ותוס', ודברי הראשונים הובאו בטור ב"י רנ"ב-ה, וע"ע בשו"ע ובמ"ב רנב-ה [כל הנ"ל הודפס בקובץ]

**ס"ב**

★נחלקו הראשונים בדברי הגמ' "כל מידי דאתי ממילא שפיר דמי", אי שפיר רק כלפי גזירת משקין שזבו וכה"ג דממילא אתי לא גזרו והמשקה שזב מותר, ולא איירי סוגיא כלפי פעולת סחיטה [פירוש א' בתוס'].

ויש דפירשו שפיר דמי, ומותר **גם לסחוט בידים** [פירוש ב' בתוס' וש"ר].

ולדינא נפסק שמותר לסחוט [שכא-יט] עי"ש בביאו"ה.

מבואר בראשונים דיש ג' מצבים בסחיטה ואחרי ב' פעולות מותר לסחוט בידיים [דהיינו אחרי ריסוק ודיכה למרות שעדיין לא שחק].

ואחרי ריסוק לבד לפני דיכה בזה נחלקו עיין ב"י, והביאו"ה [רנ"ב-ה ד"ה מותר].

★יש להסתפק בביאור הגמ' האם הכוונה שממילא היה יוצא ועכשיו ע"י סחיטתו **יוצא יותר משקה וגם זה מותר.**

ויותר מסתבר דלא מיירי שיוצא יותר משקה אלא **מזרז את יציאתו** דממילא היה יוצא כעבור זמן וע"י סחיטתו יוצא יותר מוקדם, ובזה שרי.

והטעם י"ל דחסר בהגדרת הבליעות של היין והשמן דדבר שבין כך היה יוצא **לא מוגדר בלוע**, וחסר בעיקר הדש [דמפרק הוא רק בבלוע].

**★**יש לעיין כל סחיטת שיער שנאסר מדרבנן [מדאוריתא מותר דלא בלוע השיער אלא מונח ע"ג השיער] למה נאסר הרי בסופו של דבר זה יצא גם בלי סחיטתו **ויש לחלק.**

★עי"ש במג"א סקי"ט [הובא בביאו"ה ד"ה ביס"ד וחלק עליו] דשום שאין סחיטתו מדאוריתא לא נאסר בזב מאליו, דכל הגזירה היא רק אטו דאוריתא עי"ש.

וע"ע בפמ"ג [א"א-יט] דביאר לפי"ז מדוע נאסר תותים ורימונים שזבו מאליהן בתותים העומדים למשקה [הרי סחיטת תו"ר אינה דאוריתא] עיש"ה.

★משנ"ב ס"ק יד דנולד בתערובת לא אמרינן דשיל"מ, ועיין יור"ד קב-ד "כל איסור שלא היה ניכר קודם שנתערב הוי בטל אע"פ שהוא דשיל"מ".

יל"ע אם סברא זו נאמרה גם באיסורים דאוריתא או באיסור דרבנן לחוד כמו הכא מיירי בגזירת משקין שזבו, דהיינו איסור דרבנן.

ועיין בגר"א הכא שציין למקור דינא מסוגיא דביצה "דנחשב כמקלי קלי איסורא" עי"ש, וסוגיא דביצה מיירי באיסור דרבנן וא"כ לכאורה א"א להקל באיסור דאוריתא דנולד בתערובת.

וע"ע בהגהות רע"א [התם ביו"ד] דהביא גבי קמח חיטים וקמח שעורים שנתערבו ואח"כ נדר מאחד מהם" עי"ש. מוכח דגם גבי איסור דאוריתא אמרינן דנולד בתערובת שרי ולא נחשב ישל"מ.

**ס"ד**

★עיין משנ"ב ס"ק יח הסוחט לקערה שדעתו ליתנה אח"כ לתבשיל לדעת הדרישה **דחיובא** נמי יש בזה.

ועיין [משנ"ב-כ] שנאסר מפני **מראית העין** [דהיינו מדינא חשיב משקה הבא לאוכל היות **ודעתו** לאוכל חשיב כאוכל].

ועיין חזו"א נה-ו שהאריך בזה.

★מה מוגדר **בא לאוכל** עיין שו"ע ס' תקה-א דבעינן "שבא החלב לתקנו או יש בה פירורין והחלב נבלע בהם, אבל החולב כל צאנו לא הותר מפני פרוסה שנותן בכלי".

ועי"ש במ"ב "דבעינן עכ"פ **רוב** החלב נבלע בהפירורים".

וז"ל החזו"א [נו-א] "וכל הנידון הוא כשכל החלב נבלל תוך האוכל [ומש"ה האחרונים ז"ל דאם רוב החלב נבלע סגי נראה דכונתם דהמיעוט האוכל בלול בחלב אבל אם האוכל משוקע בשולי הקדרה והחלב בלול למעלה לא חשיב משקה הבא לתוך אוכל ואפשר דאף דבלול צריך שיהא אוכל מרובה על החלב] אבל לא בצלול על פני האוכל ואם דעתו לסננו נראה דחשיב כחולב למשקה אף שזמן מועט הוא מעורב".

★עיין משנ"ב ס"ק יז שהביא את שו"ת הרא"ש "דמכל מקום המחמיר תבוא עליו ברכה", דעת הח"א [כלל יד-ג] דדברי הרא"ש רק בזתים וענבים דסחיטתן נאסרה מדאוריתא אבל לא בשאר פירות.