חבורה ט1
קטגוריות: ש_ס / מ מנחות / מנחות חבורות - הרב משה יפהן

חבורה ט. בענין מנחה שחסרה

כלפי הקושיא מהתורת כהנים. נראה דיש ליישב דהדרשא בלוג שמן של מצורע הוי גילוי על מנחה.

איתמר מנחה שחסרה קודם קמיצה ר' יוחנן אמר יביא מתוך ביתו וימלאנה. הנה יש לחקור בפסול מנחה שחסרה האם יסוד הפסול הוא פסול חיסרון דמנחה שחסרה נפסלה ורק דעד שהוקבעה המנחה לא נחשב שנחסר מהמנחה והנה הטעם דצריך למלאות הוא משום שצריך שיעור עשרון בשעת קמיצה.

או דלמא דאין כזה כלל דמנחה שחסרה פסולה אלא דבעינן שיעור עשרון דהוא שיעור מנחה בשעת קמיצה אלא דלאחר הקביעה נקבע דזה הוא העישרון ולא שייך להוסיף והפסול הוא משום שהוקבעו זה עם זה.

והנה מדברי רש"י מבואר כהצד השני דכתב רש"י דהפסול דלא ניתן להביא אחר תחתיו דהוקבעו ולא כתב דהפסול הוא דכיוון דחלק זה הוקבע עם המנחה עם כן הוא חלק מהמנחה ואם חסר הוא פסול.

אמנם מדברי הרמב"ם לכאורה מוכח לא כן ובואו חשבון. מבואר בגמרא שהקשה רבי יוחנן על ריש לקיש מלוג שמן דאם יצק לא ימלאנו ומבואר דאינו תלוי בקידוש כלי אלא ביציקה. וכרבי יוחנן דתלוי בתחילת העבודה ואינו תלוי בקידוש כלי שרת. והנה סדר הדברים במצורע כך הוא דבתחילה בעינן זריקת דם על המזבח ולאחר מכן מתן דם על הבהונות ולאחר מכן יציקת השמן מלוג שמן של מצורע לכף הכהן ולאחמ"כ, מתן שבע כנגד ההיכל ולאחר מכן מתן בהונות. ומבואר דהסדר מעכב. והקשו התוספות דמבואר שם דהקדים מתן שמן למתן דם שייך למלאותו ואע"ג דהוי לאחר יציקה ותירצו התוספות וביאר תוספות דהיינו כר"ש דסובר דאינו נקבע ביציקה אלא בתחילת העבודה ממש דהיא הנתינה. והקשה דמכל מקום הרי כאן כבר נתן ותירצו התוספות דנתינה בפסול לא שמה נתינה. ודנו התוספות משום כן דלפי"ז שייך לבאר גם דקאי כת"ק דהיציקה שהיתה בפסול לפני נתינת הדם היא גם יציקה בפסול. והשיטה כאן פליג וסובר דביציקה ליכא סדר דצריכה ליעשות לפני נתינת הדמים ולכן היציקה היא בהכשר ובהכרח דברייתא זו היא כר"ש. אמנם עדיין יש להקשות דהרי שם מבואר דהקדים מתן בהונות למתן שבע והרי שם היציקה היתה כהלכתו ומכל מקום מבואר דימלאנו שמן ויחזור ויתן שמן לאחר מתן דם. ובהכרח דמשנה זו היא כרבי שמעון ומה אמרו התוספות דניתן ליישב את משנה זו גם כת"ק הרי ברייתא זו היא להדיא כר"ש ולא כת"ק.

והנה מצינו שם דבר חידוש בשיטה שנחלק האם את המתן שבע שעשה לאחר מתן הבהונות יצא דהביא בשם רש"י דיצא את המתן שבע ואלא דבעינן למלאותו כדי לקיים את המתן בהונות ואע"ג דהיה מלוג חסר והשיטה פליג כיוון דלמעשה נעשה מלוג חסר והדבר צ"ב דמדוע יצא את המתן שבע הרי היה מלוג חסר.

והנה דבר זה מתבאר בר"ש בנגעים. דהקשה כן להדיא על התוספותא דהקדים מתן בהונות למתן שבע ונשפך הלוג יביא לוג אחר ויתחיל כתחילה על גבי בהונות והקשה הר"ש מדוע יתחיל כתחילה ע"ג בהונות הרי את המתן שבע לא יצא דנעשה מלוג חסר וייסד הר"ש דלא אכפת לן חיסרון אלא בשמן שבכלי ולא בשמן שביד והרי כאן הוא יצק ולאחר מכן עשה את הנתינות וחלק מהשמן נאבד שנתנו שלא כדין על הבהונהות אבל נאבד מהיד. ולכן הוצרך התוספתא לומר דדווקא בנשפך יביא לוג אחר דאם לא כן היה יכול לחזור ולמלאות וביאר דדומה לקיבל מקצת דמים ונשפכו שחוזר ומקבלם וביאור דבריו דהנה בעינן נתינה מלוג שמן אמנם בזה דיצק ונתקיים דינו של הלוג שמן לא נחשב שהוא חסר והלוג שמן קיים אלא שנתקיים בו דינו וממילא נחשב שיש כאן לוג. אמנם בדבר התוספות כאן הקשו דייחשב חסר הרי מבואר דפליגי על הר"ש וסברי דגם חסר מהיציקה נחשב חסר ופסול.

והנה ברמב"ם קשה דהר"מ פסק כמ"ד דיציקה קבעה, וז"ל הר"מ פ"ה מהלכות מחו"כ ה"ד חסר הלוג עד שלא יצק ימלאנו חסר מאחר שיצק יביא אחר בתחילה עכ"ל, וצ"ע דהרמב"ם שם בה"ו כ' ז"ל הקדים מתן שמן למתן דם ימלא הלוג שמן ויחזור ויתן השמן אחר הדם עכ"ל, וקשה כיון דהקדים מתן שמן למתן דם איך יכול למלאות הלוג הא הו"ל לוג שחסר אחר יציקה, וע"כ צ"ל דהרמב"ם ס"ל כתו' והר"ש דיציקה קודם מתן דם היא יציקה הנעשית בפסול ואינה קובעת, ולהכי יכול לחזור ולמלאות, וכ"כ הלח"מ, [דהא הש"מ מוקי לה כר"ש דנתינה קבעה, והרמב"ם פסק כמ"ד יציקה קבעה], וא"כ לכאו' מוכרח לפי"ז דעל שמן שביד ליכא פסול חסר, דאל"ה בהקדים מתן בהונות למתן ז' איך מהני מילוי הא הו"ל לוג שחסר אחר יציקה, ובע"כ דעל שמן שביד ליכא פסול חסר כמש"כ הר"ש.

וצ"ע דהרמב"ם הביא את הברייתא כצורתה וז"ל הקדים מתן שמן על הבהונות למתן שבע ימלא הלוג ויחזור ויתן על הבהונות אחר מתן שבע עכ"ל, וצ"ע כיון דליכא פסול חסר על שמן שביד מפני מה צריך למלאות את הלוג, והר"ש באמת גורס בברייתא ונשפך הלוג צריך להביא לוג אחר כתחילה, ומפרש דמשו"ה נקט נשפך, דאי לאו דנשפך הלוג לא היה צריך למלאותו, כיון דליכא פסול חסר על שמן שביד, אבל הר"מ מביא את הברייתא כמו דמייתי לה הכא בגמ' דהקדים מתן בהונות למתן ז' ימלאנו שמן, וצ"ע דאי ליכא פסול חסר על שמן שביד למה צריך למלאותו שמן.

והנה בביאור דברי הרמב"ם נראה דהרמב"ם למד דיסוד הפסול של מנחה שחסרה הוא פסול חיסרון דאם נחסר חלק מהמנחה היא נפסלה ולכן אם לאחר קמיצה נאבד חלק מהמנחה היא נפסלה וממילא לא שייך מילוי אלא נאבד כל הלוג. אמנם אם חסר משמן שביד סבר הרמב"ם דליכא כאן פסול חסר דהרי השמן שביד כבר נתקיים דינו לקמיצה . והנה אם בא ליצוק עוד פעם סבר הרמב"ם דבעינן שיעור לוג ושייך למלאות דגם לאחר שהוקבע הוא רק הוקבע לפסול חסר ולא הוקבע לפסול שלא ניתן למלאותו אלא דבמנחה לא ניתן למלאותו משום שנפסל בפסול חסר אמנם משמן שביד ליכא פסול חסר ולכן אם בא ליצוק עוד פעם צריך למלאותו אמנם משמן שביד לא צריך למלאותו ולכן ניתן ללמוד ברמב"ם שהמתן שבע עצמו אפילו שאיבד חלק מהשמן נעשה כהלכתו וצריך רק לחזור וליצוק עוד שמן למתן בהונות

ולפי"ז מתפרשים דברי הרמב"ם כמין חומר דבחסר מהשמן הכל נפסל ובחסר מהיד אם בעי ליצוק עוד פעם בעינן למלאותו כי בעינן יציקה מלוג ומה שיצק לא נחשב שיש בו קיום של לוג. ולכן כתב התוספתא דדוקא בנשפך יביא לוג אחר דאם לא כן לא היה צריך להביא לוג אחר אלא דפליג על הר"ש בפרט זה.

על כל פנים עלה בידינו דפסול חסר שייך גם לרבי יוחנן לאחר יציקה ואע"ג דיציקה קבעה מכל מקום אין זה כמנחה דמנחה בטל הצירוף של מנחה משעת קמיצה ויש כאן שם קומץ ושיריים והוי הלכה אחרת אמנם בלוג שמן עדיין לא מברר בריר דעדיין יש שם לוג על הכל דהרי ניתן לעשות יציקה מהשמן הנשאר. ואם כן שייך בו פסול חסר גם לרבי יוחנן דנקבע על ידי היציקה ועדיין שם לוג עליה ואם יחסר יפסל. ועלה בידינו דלדעת הרמב"ם הוא פסול חיסרון דמבואר דשייך למלאות לרבי יוחנן אלא דזהו פסול חסר.

והנה מצינו כאן מחלוקת התוספות והר"ש כנגד השיטה דהתוספות דייקו הא משיצק לא ימלאנו ובאמת כך מבואר להדיא במשנה והתוספות הקשו דלעיל מבואר להדיא במשנה דהקדים מתן שמן למתן דם.