שיעורי תערובת פב קי ח
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / יורה דעה / תערובת / תנינא

שיעורי תערובת – פב

**ממו"ר הגאון רבי צבי ובר שליט"א**

יו"ד סי' קי, ח

## ספק ספיקא בשתי תערובות או ג' תערובות

**[סעיף ח] דבר שאינו בטל מחמת חשיבותו, שנתערב באחרים ונפל מהתערובת הזאת אחד לשנים אחרים, ונפל מן השלשה אחד לשנים אחרים, הרי אלו האחרים מותרים. שהרי האחד של תערובת הראשונה בטל ברוב. ואם נפל אחד מהתערובת הראשונה לאלף, כולם אסורים, ולא נאמר בטל ברוב אלא להתיר ספק ספיקן, שאם יפול מן התערובת השניה למקום אחר, אינו אוסר.** המקור לדין זה הוא מהגמרא בזבחים (עד.) ר' יהודה אומר רימוני באדן אוסרין בכל שהוא, כיצד נפל אחד מהן לתוך ריבוא ומריבוא לריבוא אסורין, ר"ש בן יהודה אומר משום ר"ש לריבוא אסורין, ומריבוא לשלשה ומשלשה למקום אחר מותר. וכן פסק הרמב"ם (מאכ"א פט"ז ה"י) נפל רמון אחד מן התערובת הזאת לשני רמונים אחרים מרמוני בדן, ונפל מן השלשה רמון אחד לרמונים אחרים, הרי אלו האחרים מותרין, שהרי הרמון של תערובת הראשונה בטל ברוב, ואם נפל מן התערובת הראשונה רמון לאלף כולן אסורין. והיינו שבתערובת ראשונה ודאי יש איסור ובתערובת שניה הוי ספק אם יש בה איסור, ובתערובת שלישית הוי ספק ספיקא ולכך מותר [מיהו דעת הרבה ראשונים (כ"כ התוס' בזבחים שם) להתיר תערובת שניה ג"כ, ומה שנתפרש בברייתא להתיר רק תערובת שלישית היינו משום שתערובת שניה אסור לאכול כולה, אבל תערובת שלישית כולה מותרת, וכן פסק הרשב"א (אלא שהרשב"א שינה הגירסא בגמרא שבאמת לא נפל אלא לשתי תערובות), מיהו דעת רש"י כהרמב"ם שאין להתיר תערובת שניה, אלא שסובר רש"י שאחר שנפל מתערובת שניה לשלישית שוב מותר גם תערובת שניה, והרמב"ם גם על זה פליג וסובר שתערובת שניה לעולם אסורה].

## גדר ההיתר בספק ספיקא בתערובות

**ובעצם** היתר זה שמתירים מחמת שיש כמה תערובות, מצינו מחלוקת יסודית באחרונים, שבפמ"ג מבואר דס"ל שאם נתערב איסור בהיתר וחזר ונתערב מותר מחמת ס"ס [אלא שהראשונים נחלקו אם בתערובת שניה כבר הוי ס"ס או רק בתערובת ג'], ומחמת כן הקשה כמה קושיות, אבל היד יהודה (ס"ק מח) דעתו שאין זה כלל ס"ס, שאם נאמר שכל שנפל איסור לתערובת הוי כל אחד בספק איסור, א"כ כל איסור דרבנן היה לנו להתיר כשנפל לתערובת, שהרי סד"ר לקולא, אלא ודאי תערובת לא מיקרי כלל ספק, וטעמא משום שאם נתיר התערובת כבר לא יהא ספק, שהרי ודאי אחד מהם הוא האיסור שנפל, ואי אפשר להתיר רק מקצת מהתערובת, דהי מינייה מפקת.

**ועל** כן ביאר היד יהודה שטעם ההיתר הוא מדין ביטול ברוב, שכל מה שאמרו חכמים שדבר חשוב אינו בטל, היינו רק בתערובת הראשונה שנפל בה האיסור, אבל אם חזר ונפל לתערובת אחרת מתוך תערובת שרובא היתר, לא החמירו בו חכמים כדבר חשוב, ומתבטל האיסור ברוב ככל איסור יבש ביבש. וכן משמע לשון השו"ע שלא כתב להתיר מדין ס"ס, אלא כתב 'ולא נאמר ביטול ברוב אלא להתיר ספק ספיקן', ומשמע שההיתר מכח ביטול ברוב.

**איברא** שדעת הרשב"א שבתערובת השניה אי"צ שיהא ביטול ברוב, אלא אפילו אם נתערב אחד מתערובת הראשונה בחתיכת היתר יש להתיר, והיינו משום שדעתו להתיר משום ספק ספיקא, ולכך אפילו נתערב באחד, שוב הוי ספק וס"ס מותר. אמנם דעת הרמב"ם וכן פסק השו"ע שאין מתירים אא"כ היה בתערובת השניה שלשה, והיינו משום שהצריכו שיהיה רוב היתר כדי להתיר את התערובת, ומוכח שההיתר לדעתם הוא מדין ביטול ברוב, וכן יש לדייק מהשו"ע לעיל סעי' ד' שכתב 'בטילה ברוב משום ספק ספיקא', והיינו שאי"ז נחשב ממש כס"ס רק שיכול להתבטל ברוב.

**והביא** היד יהודה (ס"ק נד) שכן מבואר להדיא בשו"ת הרא"ש (כלל ב סוף דין א' והובא בש"ך ס"ק נח) ששאלו אותו גבי ס"ס בדבר שיש לו מתירים, וכתב שאע"פ שמחמירים בס"ס בדשיל"מ היינו רק לעניין ס"ס מחמת תערובת שאין לבטלו ברוב, משא"כ ס"ס בגופו, ומבואר להדיא שס"ס בתערובות מותר מטעם ביטול ברוב.

## בדברי הרמ"א שאף בג' תערובות לא יאכל אדם אחד את כולם

**וכתב** הרמ"א **ומכל מקום אין לאדם אחד לאכול את כולן.** וכתב הגר"א שאין דינו של הרמ"א מוכרח, והיינו שדעת הרמ"א להחמיר שלא לאכול כולם בבת אחת, הוא מהא דכתבו אותם ראשונים שהתירו בתערובת שניה, שלא יאכל תערובת שניה בבת אחת, ומינה הוציא הרמ"א שלדעת הרמב"ם וסיעתו שרק תערובת שלישית הוי ס"ס, א"כ שוב אין להתיר בתערובת שלישית לאכול כולם בבת אחת, שהרי אם יאכל כולם בב"א שוב הוי כמו שאוכל את התערובת השניה. אלא שדעת הגר"א שאי"ז מוכרח, ויבואר עפ"י מה שביאר לעיל (סק"י) שדעת הרמב"ם שדבר חשוב הוי כמו ודאי איסור, ולכך תערובת שניה אסורה דהוי כמו שנפל שם ודאי איסור, אבל תערובת שלישית לא נפל שם אלא ספק איסור, ולכך שפיר מתבטל האיסור, ושוב מותר לאכול הכל אפילו בבת אחת.

**ויתבארו** דברים אלו עפ"י דברי הרשב"א (תוה"ב ב"ד ש"ב כה:) דהנה לעיל הזכרנו דעת הרשב"א שאם היה בתערובת שניה רק תערובת חד בחד גם יש להתיר, דמ"מ יש כאן ס"ס, מיהו דוקא אם תערובת שניה היתה חד בחד כתב הרשב"א להתיר אבל אם תערובת ראשונה הייתה תערובת חד בחד מודה הרשב"א דאסור, דכיון שנתערב איסור בהיתר שווה בשווה הוי כגופו של איסור, , וא"כ ה"נ דעת הרמב"ם גבי תערובת שיש שם הרבה של היתר, אם נתערב שם דבר חשוב חשוב הכל כגופו של איסור, ואף אם נפל לתערובת שניה אינו בטל אבל כבר אינו כגופו של איסור, ולכך בתערובת שלישית בטל.

## לעניין הלכה אם יש להקל בשתי תערובות

**ובעיקר** מה שפסק השו"ע להחמיר שאין להתיר אלא בתערובת ג', וכן דעת רש"י, הש"ך הביא חבר ראשונים שהתירו בשתי תערובות, ומסיק הש"ך להתיר במקום הפסד מרובה. מיהו גם בזה לא כתב הש"ך להתיר לאכול כולם יחד. אלא שהגר"א כתב שהמחבר עצמו וכן הרמ"א סתמו בכמה מקומות כדעת הראשונים המתירים בשתי תערובות. ומצאנו כן באמת לעיל סעי' ד' שכתב המחבר להדיא להתיר בתערובת שניה, ועיי"ש בש"ך (ס"ק כג) שהקשה שהמחבר סותר עצמו ודחק ליישב, ובאמת הגר"א ס"ל שהמחבר דעתו לעיקר כשאר ראשונים שהתירו בשתי תערובות. ועוד ראיה יש מהשו"ע להלן גבי ספק אחד בגוף ואחד בתערובת שכתב הרמ"א שמחמירים בזה כיון שספק הראשון מהתורה, ומשמע דאילו היה ספק דרבנן היה אפשר להקל. וא"כ בדבר חשוב שמדאורייתא בטל אף שחכמים החמירו שלא יתבטל מ"מ אם חזר ונתערב שרי. וגם היד יהודה דעתו להקל בזה, כיון שהוא רק איסור דרבנן, מיהו לא היקל היד יהודה אלא כשיש רוב בתערובת השניה.

## נפל מחצה מהתערובת לאו רובא לתערובת שניה

**וכתב** הש"ך (ס"ק נא) לפרש אם פירש מהתערובת היינו שפירש לפנינו או שפירשו מחציתן, ומשמע שאם פירשו רובן אסור, והטעם משום שבפירשו רובן יש לאסור משום איסורה ברובא איתא, ומ"מ במחצה דעת הש"ך להקל, והלבוש הביא בזה מחלוקת הפוסקים שיש שהחמירו אף בפירשו מחצה, ועי' יד יהודה כתב להקל בזה כדעת הש"ך.

## אם שרי לאכול כולם בבת אחת באיסור דרבנן או בספק איסורו

**וכתב** הרמ"א **ודוקא שהאיסור שנתערב הוא ודאי איסור, אבל ספק איסור שנתערב ונפל מאותה תערובת למקום אחר, התערובת השנית שרי.** מיהו בתערובת ראשונה נחלקו ר"ת ור"י, שדעת ר"ת שספק איסור שנתערב מותר דספק אחד בגוף ואחד בתערובת הוי ס"ס, אבל דעת ר"י שספק אחד בגוף ואחד בתערובת אסור. ובט"ז הבין שהרמ"א התיר בספק איסור בתערובת שניה לאכול כולם לאדם אחד. ועי' יד יהודה שאע"פ שכתב שאין הדיוק של הט"ז מוכרח ברמ"א, אבל לדידן שמקילים בשתי תערובות, כתב שאפשר שדוקא בודאי איסור אין מתירים לאדם אחד לאכול כולם, אבל בספק איסור אפשר שקיל יותר, וכן הביא מהאו"ה שבספק איסור יש להתיר תערובת שניה אפילו לאכול כולם לאדם אחד. אמנם לעניין איסור דרבנן שהיקל האו"ה בתערובת שניה לאכלם יחד דעתו של היד יהודה להחמיר שאין חילוק בין איסור מה"ת לאיסור דרבנן.

**● השיעור נמסר במוצאי ש"ק בבית הכנסת 'בית תפילה' נוה יעקב ● נכתב ע"י א. ה. והיה לעיני מו"ר שליט"א ●**

**● ניתן לשמוע בקול הלשון טל: [PHONE_REMOVED] קוד 1-3-2-2-1 ובשידור חי מוצש"ק בשעה 10:30 ●**

**●**