הוצאת אחרים א - אם הא דמי שאינו מחויב בדבר אינו מוציא את הרבים יד_ח הוא אף היכא דאיכא לדין ערבות
קטגוריות: ש_ס / א ברכות / ברכות - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / קונטרס בענין הוצאת אחרים בברכות ובמצוות

יום ועש"ק אחרי מות תשפ"ד

## הא דכל שאינו מחויב בדבר אינו מוציא יד"ח אם הוא אף במי דהוי בכלל ערבות

א] ר"ה כ"ט א' חרש שוטה וקטן אין מוציאין את הרבים יד"ח, זה הכלל כל שאינו מחויב בדבר אינו מוציא את הרבים יד"ח.

והנה ביסוד הך דינא דכל שאינו מחויב בדבר אינו מוציא את הרבים יד"ח נראה שנחלקו הראשונים, דהנה התר"י בברכות כ' ב' כתב במה שאמרו שם דאם נשים בברהמ"ז דרבנן אין אשה מוציאה את האיש בברהמ"ז, דהוא משום דאשה אינה בכלל ערבות, וכ"כ הרא"ש שם סימן י"ג, והאחרונים נחלקו בזה אם הוא משום דאשה אינה כלל בכלל ערבות, או דבמצוות שאינה מחויבת בהן אף אינה בכלל ערבות, ונתבאר בסימן ?, ומבו' מדבריהם דכל הא דמי שאינו מחויב בדבר אינו מוציא את הרבים יד"ח, הוא רק משום דלי"ב לדין ערבות, אף אם הי' בזה לדין ערבות הי' מוציא את הרבים יד"ח אף שאינו מחויב מצ"ע בדבר, וע"כ כל הא דאין נשים מוציאות את האנשים הוא משום שאינם בכלל ערבות.[[1]](#footnote-1)

ב] אך הנה הריא"ז בפירקין כתב, ז"ל, ונראה בעיני שאין אדם יכול לברך על חבירו על מילת בנו להכניסו בברית או על פדיון בנו, הואיל ואינו מחויב באותה מצוה אינו יכול להוציא אחרים, עכ"ל, ונתחדש בדבריו דאף דגם הוא נצטוה במצות מילה ופדיון הבן, מ"מ כיון דאינה מחויב במילה זו ובפדיון הבן זה חשיב כאינו מחויב בדבר ואינו מוציא יד"ח.[[2]](#footnote-2)

והנה אי נימא דכל הא דמי שאינו מחויב בדבר אינו מוציא יד"ח הוא משום דלי"ב לדין ערבות, הרי הדין נותן דאף דאינו מחויב במילת ובפדיון בן חבירו, מ"מ כיון דהוי בכלל ערבות,[[3]](#footnote-3) יהא מוציא את חבירו, וממש"כ הריא"ז דכיון שאינו מחויב בדבר אינו מוציא את חבירו יש ללמוד דס"ל דכל שאינו מחויב בדבר אינו מוציא יד"ח אף אם הוי בכלל ערבות, ומצאתי בברכ"י סימן קכ"ד בתו"ד שכבר עמד בזה דיש להוכיח כן מד' הריא"ז, עיי"ש.

## אם כהנים ולויים מוציאין אחרים במצוה שאינם מחויבין בה

ג] ונפ"מ בזה הוא במש"כ הצל"ח בברכות שם דלדעת תר"י והרא"ש אף אם כהנים ולויים אינם חייבים בברהמ"ז מדאורייתא, מ"מ הם מוציאין אחרים מדין ערבות, והיינו משום דכל הא דאשה אינה מוציאה את האיש בברהמ"ז אם אינה מחויבת, הוא משום שאינה בכלל ערבות, אך כהנים ולויים דהוו בכלל ערבות, מוציאין אחרים אף אם הם עצמן אינם מחויבים בדבר, וזה לפ"מ שנקט שם דמש"כ תר"י והרא"ש דאשה אינה בכלל ערבות, היינו דאשה ל"ה כלל בכלל ערבות, דאי נימא דהוא משום דבמצוות שאינה מחויבת אף אינה בכלל ערבות, הרי דה"נ אם כהנים ולויים אינם מחויבים בברהמ"ז אף ל"ה בכלל ערבות.

והנה כ"ז הוא לדעת תר"י והרא"ש דאף מי שאינו מחויב בדבר מוציא אחרים אם הוי בכלל ערבות, אך למש"נ מד' הריא"ז דכל שאינו מחויב בדבר אינו מוציא את הרבים יד"ח אף אם הוי בכלל ערבות, הרי דאם כהנים ולויים אינם חייבין בברהמ"ז מדאורייתא אינם מוציאין אחרים אף דהוו בכלל ערבות.

## בהא דמי שיודע אשורית אינו מוציא את הלועז בלעז

ד] והנה בירושלמי במגילה פ"ב ה"א אמרו דמי שיודע אשורית ויודע לעז אינו מוציא את האחרים בלעז משום דכל שאינו מחויב בדבר אינו מוציא את הרבים יד"ח, והרמב"ן שם י"ז א' כתב דהוא משום דכל דיודע אשורית ויודע לעז אינו יוצא בעצמו אלא באשורית, דלא הקילו דיוצא בלעז אלא במי שאינו יודע אשורית, וע"כ אף אינו מוציא אחרים בלעז, דכיון דאינו מוציא את עצמו באותו לשון אינו מוציא את הלועז, וכ"כ הר"ן שם והריב"ש בסימן שצ"א, והבאנו לדבריהם בסימן ?.

וצ"ע דלמש"כ תר"י והרא"ש דאם היתה אשה בכלל ערבות היתה מוציאה את האיש בברהמ"ז אף שאינה מחויבת בדבר, א"כ מ"ט אין האשורי מוציא את הלועז בלעז, דאף שהוא עצמו אינו יוצא בלעז וחשיב כאינו מחויב בדבר, הרי הוי בכלל ערבות להוציא את הלועז, וא"כ מ"ט אינו מוציאו בלעז.

ה] ולכאו' צ"ל לדעתם דס"ל כמש"כ הריטב"א במגילה שם דהא דהיודע אשורית אינו מוציא את הלוז בלעז אי"ז מדינא דכל שאינו מחויב בדבר, דאף שהוא עצמו אינו יוצא בכך לא גרע מהא דאף מי שיצא מוציא, אלא הוא משום דבעינן דליקיים ככתבם וכלשונם כל מה דאפשר, וע"כ לא תיקנו לזה שיצא בלשון אחר ע"י אחרים כיון שאותו אחר יכול לקרותו אשורית, - וע"כ אף דהיודע אשורית הוי בכלל ערבות להוציא את הלועז, מ"מ אינו מוציאו בלעז משום דלא תיקנו להוציא בלעז במי שיכול לקרוא אשורית.

## בהא דבן עיר אינו מוציא בן כפר

ו] אך לכאו' אי"ז מתישב, דהנה נתבאר בסימן ? פלוגתת רבוותא אם בן עיר מוציא לבן כפר בקריאת המגילה, דהריטב"א במגילה ב' א' כתב דל"ד למה שאמרו בירושלמי דבן עיר אינו מוציא בן כרך, דשאני התם דהם חלוקים לגמרי בדיניהם וזמנו של זה לא זהו זמנו של זה כלל ולפיכך אין אחד מהם מוציא לחברו, ומשא"כ בבן עיר ובן כפר דאף דבן עיר אינו יוצא בקריאה ביום הכניסה, מ"מ לא חשיב כאינו מחויב בדבר, אלא הו"ל כמי שיצא דמוציא כיון דבר חיובא הוא, ואף אלו הרי כפרים ראויים לקרוא בי"ד עם העיירות וכן בני העיירות פעמים קורים ככפרים כשאין י' בטלנין.

ונתבאר שם דהריטב"א לטעמי' אזיל דס"ל דמדינא הי' היודע אשורית מוציא את הלועז בלעז אף דהוא עצמו אינו יוצא בקריאה זו, וע"כ ה"נ מוציא בן עיר לבן כפר אף דהוא עצמו אינו יוצא בקריאה זו, אך לדעת הסוברים דהא דהיודע אשורית אינו מוציא את הלועז בלעז הוא משום דחשיב כאינו מחויב בדבר, והרי דכל שהוא עצמו אינו ראוי לצאת בקריאה זו אף אינו מוציא אחרים, הרי דה"נ בן עיר אינו מוציא לבן כפר משום דהוא עצמו אינו ראוי לצאת בקריאה זו, ומה"ט כתב הר"ן במגילה שם דבן עיר אינו מוציא לבן כפר.

ז] ולפ"ז תיקשי בד' הרא"ש שכתב בפ"ק דיבמות סימן ט' דבן עיר אינו מוציא לבן כפר, ולכאו' להרא"ש לטעמי' דכל דהוי בכלל ערבות הוא מוציא אחרים אף אם הוא עצמו אינו מחויב בדבר, א"כ מ"ט בן עיר אינו מוציא לבן כפר, הרי אף דהוא עצמו אינו יוצא בקריאה זו והו"ל כאינו מחויב בדבר, מ"מ מ"ט אינו מוציא מדין ערבות.

והיינו דלא מיבעיא אי נימא דמש"כ הרא"ש דאשה אינה בכלל ערבות היינו דאשה אינה כלל בכלל ערבות ואף במצוות שהיא מחויבת בהן, דלפ"ז הרי דאיש דהוי בכלל ערבות הוא אף במצוות שאינו מחויב בהן, וא"כ ודאי דאף בן עיר הוי ערב לחיובו של בן כפר, ולפ"ז הי' בדין דגם יוציא בן עיר לבן כרך, דאף דאינו מחויב בחיוב הקריאה בט"ו, מ"מ הוא ערב לחיובו של בן כרך, - אלא אף אי נימא דמש"כ הרא"ש דאשה אינה בכלל ערבות היינו דכל שאינו מחויב במצוה אף אינו ערב לאחרים עלי', מ"מ בבן עיר ובן כפר כיון דהוא חד חיובא, אלא דבן כפר מקיים את חובתו כפרזי בקריאה ביום הכניסה, הדין נותן דאף בן עיר הוי ערב לחיובו של בן כפר, וא"כ מ"ט אינו מוציא לבן כפר.[[4]](#footnote-4)

1. ואי נימא דהא דאין האשה בכלל ערבות הוא במצוות שאינה מחויבת בהן ניחא הא דתני כללא דכל שאינו מחויב בדבר אינו מוציא את הרבים יד"ח, דהיינו משום דכל שאינו מחויב בדבר אינו בכלל ערבות, וכל שמחויב בדבר הוי בכלל ערבות, - אך אי נימא דהא דאין האשה בכלל ערבות הוא משום דנשים ל"ה כלל בכלל ערבות, הרי דאנשים דהוו בכלל ערבות מוציאין אחרים אף אם אינם מחויבים בדבר, ועמש"נ בזה בסימן?, ולפ"ז צ"ל דהא דתני דכל שאינו מחויב בדבר אינו מוציא את הרבים יד"ח, הוא בחרש שוטה וקטן דל"ה בכלל ערבות, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-1)
2. והיינו דל"ד למצוה התלוי' בזמן כתקיעת שופר וקריאת המגילה דהוא חד חיובא על כל ישראל, וע"כ הוא מוציא את חבירו משום דאף הוא מחויב בדבר, ומשא"כ במילה ובפדיון הבן דכל בן ובן הוא מחייב בפנ"ע, והוא אינו מחויב במילת ובפדיון בן זה. [↑](#footnote-ref-2)
3. דאף אי נימא דבמצוה שאינו מחויב בהן אף אינו בכלל ערבות, לכאו' היינו רק במצוות שלא נצטוה בהן כלל, דה"נ לא נתערב בהן על חבירו, אך במילת ופדיון בן חבירו, כיון דאף הוא נצטוה במצות מילה ופדיון הבן, ודאי דאף נתערב בכך על חבירו. [↑](#footnote-ref-3)
4. אך שמא י"ל דכיון דביום הכניסה עדיין לא נתחייב בן עיר בחיוב הקריאה, ע"כ אף ל"ה ערב לבן כפר, - וזה כמש"כ הרשב"א במגילה ב' א' דהא דבן עיר אינו מוציא לבן כפר הוא משום דעדיין לא הגיע זמן חיובו וע"כ חשיב כאינו מחויב בדבר, ונתבאר בסימן ?. [↑](#footnote-ref-4)