מוקצה יד
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / אורח חיים / סימן שח עד שי - מוקצה

##### הלכות

##### **מוקצה**

##### או"ח סימן שח סעי' כז

##### שיעור יד

# **שיעורי הלכה**

### שיעורים על סדר השו"ע

### מפי מו"ר הגאון

### רבי **רפאל צבי ובר** שליט"א

## לגרור פירורים ע"י סכין

בשיעור הקודם הובאה מחלוקת האחרונים אם מותר לגרור פירורים שע"ג השולחן בסכין, דדעת הט"ז (ס"ק יח) שמותר כיון שאינו מטלטלו בידיים ומקרי טלטול מן הצד, והביאו המשנ"ב (ס"ק קטו). אמנם בשו"ע הרב (סעיף ס) כתב דחשיב כטלטול בידיים כיון שכונתו לכך, וכן מבואר בחזו"א (סימן מז ס"ק יד) דהיכא שכונתו היא לטלטל את הדבר המוקצה אינו נחשב כטלטול מן הצד.

ונראה שהדבר תלוי במחלוקת הראשונים האם מותר לטלטל גיזי צמר כשמחזירים את הקדירה, דדעת התוס' (שבת נ, א ד"ה רבינא) דאסור להטמין קדירה בגיזי צמר משום שמטלטלן על ידי כך ואסור משום מוקצה, אמנם ברא"ש (שם פרק ד סימן י) כתב דהטעם שאסור להחזיר הקדירה לתוך גיזי הצמר הוא משום דחיישינן שמא יטלטל הגיזין בידו כדי לתקן מושב הקדירה. ומבואר שנחלקו האם יש איסור בטלטול עצמו, או שאין איסור בטלטול עצמו משום דהוא טלטול מן הצד, והאיסור הוא רק משום דחיישינן שמא יטלטלנו להדיא.

והנה בשו"ע לעיל (סימן רנט סעיף ג) הובא דין זה דאם נתקלקלה הגומא, אסור להחזיר את הקדירה לתוך גיזי הצמר, ובמג"א (שם ס"ק ח) כתב דהטעם שאין להחזיר משום דמטלטל את הגיזין והרי הם מוקצין, והביאו המשנ"ב שם (ס"ק יד), ובשעה"צ (ס"ק י) ציין למג"א בשם תוס', אך כתב דברא"ש פירש באופן אחר, וכוונתו למה שנתבאר לעיל דלדעת הרא"ש אין איסור בדבר משום טלטול מוקצה אלא רק שמא יטלטלו להדיא. ומלשונו משמע דנוטה כדעת התוס' דאסור לטלטל את הגיזין משום מוקצה ולא חשיב כטלטול מן הצד, ואף שכוונתו הייתה לטלטל את הדבר המוקצה, ויל"ע קצת שהרי כאן פסק את דברי הט"ז להלכה שמותר לגרור את הפירורין ע"י סכין דהוי טלטול ע"י דבר אחר וחשיב טלטול מן הצד. ועכ"פ עולה דלדעת המג"א טלטול הגיזין ע"י הקדירה חשיב טלטול גמור, ואף שמטלטלו ע"י דבר אחר, וא"כ יוצא שלדבריו יהיה אסור לטלטל את הפירורים ע"י סכין, וצ"ב.

## ביאור הנהגת החזו"א בזה

והנה ידוע שהחזו"א הורה למעשה (כמובא בסוף ספר טעמא דקרא) שמותר להוריד פסולת שעל גבי בשולחן ע"י מטלית. ויש שביארו דהחזו"א היקל בזה כדעת הט"ז דטלטול ע"י דבר אחר חשיב טלטול מן הצד, והדבר צ"ע שהרי כתב להדיא בספרו שהעיקר כדעת הגר"ז שאין היתר לטלטל מוקצה ע"י דבר אחר אם כוונתו היא לטלטל את הדבר המוקצה.

ושמענו לבאר דהנה הקשה הרשב"א (שבת קמג, א) על המבואר שם במשנה דלדעת בית הלל שאסור ליטול עצמות וקליפין שע"ג השולחן, שרי לנער את הטבלא כולה, והקשה הרשב"א דהא מטלטל בזה את הפירורים המוקצין, ותירץ דמיירי באופן שצריך את מקומה של הטבלא, ועוד תירץ דהוי גרף של רעי דשרי בטלטול.

## טלטול גרף של רעי כשאפשר לטלטלו מן הצד

אמנם יש לעיין דלפי תירוצו דיש בקליפין דין גרף של רעי מדוע התירו לטלטלו רק ע"י שמנער את הטבלא דהוי טלטול מן הצד, ולא התירו לטלטלו בידיים, ומוכח דדעת הרשב"א דאף שהתירו לטלטל גרף של רעי, אם ישנה אפשרות לטלטלו מן הצד חייב לטלטלו מן הצד. אמנם במשנ"ב נראה דלא ס"ל כן שכתב (ס"ק קטו) דאם נתקבצו יחד הרבה פירורים ומאוס בעיניו להניחן כך על השולחן מותר להעבירן בידיים, דהוו ליה לדידיה כגרף של רעי, ומבואר דמשום גרף של רעי מטלטלו בידיים וא"צ לטלטלו מן הצד.

והנה לפי דברי הרשב"א יש ליישב את מנהגו של החזו"א דנקט כשיטת הרשב"א שאותן הפירורים נחשבים כגרף של רעי, ולכן הותר לפנותם, אלא שכאן החמיר לפנותם רק ע"י מטלית, משום דלשיטת הרשב"א כל היכא דאפשר לפנות גרף של רעי ע"י טלטול מן הצד אסור לטלטלו כדרכו, והרי לדעת הט"ז טלטול ע"י סכין חשיב טלטול מן הצד אף שכוונתו לטלטל את הדבר המוקצה, וכאן יש להחמיר כשיטת הט"ז ולטלטלו רק ע"י סכין כיון שלשיטתו זה טלטול מן הצד.

ויוצא דהט"ז מחמיר טפי שלדעתו אם יש גרף של רעי צריך לטלטלו ע"י הסכין כיון דהוי טלטול מן הצד, אך לדעת הגר"ז שטלטול ע"י סכין אינו טלטול מן הצד א"צ לטלטלו מן הצד ומותר לטלטלו אף בידיים משום גרף של רעי דלא גרע מטלטול ע"י סכין.

עוד אפש"ל דהטעם שהחזו"א הורה לטלטל מן הצד הוא משום שהסתפק אם אותן הפירורים חשיבו כגרף של רעי, ולכן הורה שאם מטלטלו מן הצד הוי ספק ספיקא, דאפשר שהוא גרף של רעי, ואפשר נמי דחשיב טלטול מן הצד.

**[**המשך סעיף כז] ואם יש פת על השלחן, מותר להגביה הטבלה ולטלטלה עם הקליפים שאינם מאכל בהמה, שהם בטלים אגב הפת. ואם היה צריך למקום השולחן, אפילו אין עליה אלא דברים שאינם ראויים למאכל בהמה, מותר להגביה ולטלטלם.

## להניח פת לכתחילה

וכתב המשנ"ב (ס"ק קטז) דאפשר שאפילו לכתחילה מותר להניח פת על גבי הטבלא כדי להתיר לטלטלה אף בלא ניעור.

והנה בתשובות הרא"ש (כלל כב סימן ח) הקשה בעיקר דין זה דמותר לטלטל את הטבלא אם יש פת עליה, שהרי לא התירו טלטול ע"י ככר אלא למת, כמו שנתבאר בשו"ע לקמן (סימן שיא סעיף ה), ותירץ דהכא מתבטלים הפירורים אצל הפת, אך דבר שאינו מתבטל לפת לא התירו אלא במת בלבד. ובמג"א (ס"ק נא) הביא את דברי הרא"ש וכתב דמדבריו מוכח דס"ל שהתירו לכתחילה להניח פת, ולכן הקשה דהוי דומיא דמת ולא מצינו היתר להניח פת לכתחילה אלא לגבי מת.

ובמג"א (שם) הביא דמדברי הרא"ש בפסקיו (מסכת ביצה פרק ב סימן טו) מבואר להיפך, שכתב שם דאסור להניח לחם על הסל כדי לטלטל מוקצה שבו, דלא אמרו היתר דככר או תינוק אלא לגבי מת בלבד, ובמג"א סיים דדברי הב"י צ"ע בתשובת הרא"ש.

ונראה דכוונתו דהנה הבית יוסף הביא את דברי הרא"ש דמשמע מדבריו שמותר ליטול את הטבלא עם הקליפין שעליו, אך הביא דבסמ"ג (לאוין סה, כ) משמע דלא התירו אלא לנער, אך להגביהה כמות שהיא אסור שהרי מטלטל מוקצה. ובסו"ד כתב דאפשר דלא פליגי דבסמ"ג מיירי כשאין בשולחן אלא קליפי אגוזים ועצמות שאינן ראויין למאכל בהמה, ומשום הכי אסור להגביהה ולטלטלה כמות שהיא, אך הרא"ש מיירי כשיש בשולחן פת ולכן התיר לטלטל קליפי אגוזים ועצמות שאינם ראויין לכלבים אגב הפת, וכוונת המג"א דאי נימא דמותר אף לכתחילה להניח פת הרי גם אליבא דהסמ"ג יש להתיר לטלטל את הטבלא ע"י שיניח עליה פת, ועל כרחך שהבית יוסף נקט שגם לפי הרא"ש אסור להניח פת לכתחילה, וזה דלא כמו שהוכיח המג"א מדברי הרא"ש שמותר להניח פת אפילו לכתחילה.

## טלטול הפירורים לאשפה

והנה הביאור הלכה (ד"ה מנער) הביא את דברי הרמב"ן במלחמות שהתירו אף לטלטל את הטבלא עם הקליפין שעליה עד מקום התנור, אך כתב שמהסמ"ג ומלשון השו"ע משמע דלא התירו לנער את הטבלא אלא במקומה, וסיים שזה תלוי בשתי התירוצים ברשב"א. וכוונתו לתירוצי הרשב"א (שבת קמג, א) שהובאו לעיל בטעם ההיתר לטלטל את הטבלא אף שהפירורין מוקצין, דאם ההיתר הוא משום דצריך למקומה של הטבלא אין היתר לטלטלה אלא במקומה, אך אם ההיתר הוא משום גרף של רעי מותר לטלטלה למקומו באשפה.

ובמג"א בהמשך דבריו הביא את הרמב"ן במלחמות (שבת נט, ב) שהקשה איך התירו לטלטל את הגרעינים אגב הפת הרי לא התירו לטלטל ע"י ככר או תינוק אלא למת בלבד, ותירץ דיש לחלק בין היכא שהוא מטלטל את הדבר האסור אגב הדבר המותר שעליו שזה לא הותר אלא למת בלבד, משא"כ כשמטלטל את הדבר המותר כשיש עליו דבר האסור דאין בה איסור כיון שעיקר הטלטול הוא בדבר המותר. ומלשון המג"א נראה שביאר את דברי הרמב"ן כעין דברי הרא"ש לעיל שהגרעינים מתבטלים לפת ולכן מותר לטלטלם.

ובתוספות שבת (ס"ק עז) תמה דלפי"ז קשה על מה שפסק השו"ע בסימן שט (סעיף ג) דצריך לנער כלכלה שאבן בתוכה, וקשה דנימא שמתבטל המוקצה אצל ההיתר ומותר לטלטלו למקומו. וכן צ"ע דמבואר להדיא ברמב"ן דטעם ההיתר בטלטול פת שיש עליה גרעינים הוא משום דדמי למה שהתירו לטלטל טבלא עם מוקצה שעליה, ובטבלא הרי אין פת ועל כרחך שאינו משום שמתבטל המוקצה אצל הפת.

אמנם החזו"א (סימן מח ס"ק ג) ביאר את דברי הרמב"ן דטעם ההיתר לטלטלו לאשפה משום דמייירי שאינו יכול לנערו במקומו כיון שמפריע באותו מקום, ולכן מותר לטלטלו עד האשפה דהוי טלטול לצורך דבר המותר. ולפי דבריו י"ל שאין מחלוקת בין הסמ"ג והרשב"א האם מותר לטלטלו עד לאשפה, אלא הדבר תלוי האם יכול לנערו באותו מקום, ואם אי אפשר לנערו באותו מקום מותר לטלטלו לאשפה משום דהוי טלטול לצורך דבר המותר. וכמו"כ י"ל דשני התירוצים ברשב"א אינם חלוקים בדין, אלא נחלקו האם מיירי בצריך למקומו [וזה דלא כמש"כ הביאור הלכה (הובא לעיל) דכתב דהנידון האם מותר לטלטלה עד מקום התנור תליא במחלוקת הראשונים הנ"ל ובשני תירוצי הרשב"א].

ובחזו"א (שם) הסיק דאין לסמוך על דברי הרא"ש שהמוקצה מתבטל לפת, אלא העיקר כהרמב"ן שאם יכול לנערו במקומו אסור לטלטלו, ואם אינו יכול לנערו במקומו מותר לטלטלו לכתחילה עד לאשפה. אמנם אם יש מקומות בבית שלא נחשב כגרף אין היתר לטלטלו.

אמנם כתב החתם סופר בגיליון השו"ע דכתב שהאוכל ביצים בשבת טוב שיניח קודם אכילתו פת בקערה המיועדת בשביל הקליפות וישים שם פת קודם, וכך יהיה מותר לטלטלו, ומשמע מדבריו שחשש לדעת הרא"ש בפסקיו שאם לא הניח את הפת קודם צריך לנער את הטבלא במקומה.

אך יש לומר שהחמיר להניח קערה לקליפות הביצים משום שהמציאות בביתו הייתה שהיה אפשר לנער את הקערה במקומה, ולכן לא הותר לטלטלה לאשפה. ועוד י"ל דבאופן שאפשר להניח פת, שעל ידי כך בטלים הפירורים עדיף טפי כיון דלא חשיב טלטול כלל, שהרי אם ישאירו את הפירורים יצטרכו לסמוך על ההיתר של טלטול מן הצד.

ובשבות יצחק (פרק ט אות ו) הביא בשם הגריש"א דצריך להניח כלי אכילה בקערה המיועדת לקליפות.

## כיבוד הבית בערב פסח

בחוט שני (פרק ס ס"ק א) תמה איך מכבדים את הבית בערב פסח שחל בשבת הרי הפירורים שפחותים מכזית הם מוקצה, וכתב שהתירו לצורך מצוה.

ויל"ע דהרי נחלקו הפוסקים אם יש חובת ביעור על פירורים הפחותים מכזית (הובא במשנ"ב סימן תמב ס"ק לג) ולאותן שיטות שאין חיוב ביעור הרי אין זה צורך מצוה, וצ"ל דס"ל דהעיקר כדעת החזו"א (סוף ס"ק קטז) דפירורים הפחותים מכזית יש עליהם חובת ביעור.

ולכאורה יש לדון שיהיה מותר לטאטא את אותן הפירורים בשבת כיון דהוי טלטול מן הצד לצורך דבר המותר, אלא דמצינו בסימן תמו (סעיף ג) שאם נתגלגל חמץ מגג ביתו של נכרי לגג ביתו של ישראל, הרי זה דוחפו בקנה, ובשבת ויו"ט כופה עליו כלי, ומבואר שאסור לטלטל את החמץ ע"י הקנה, והבאר היטב (שם ס"ק ה) הקשה דהוי טלטול מן הצד ונשאר בקושיא. אמנם המשנ"ב שם כתב דאסור לטלטלו אף דהוי טלטול מן הצד, ונראה לבאר את דבריו דהתם כיון שאינו רוצה שהדבר יהיה בבית חשיב טלטול לצורך דבר האסור, ורק כשרוצה את המקום שהדבר המוקצה מונח חשיב טלטול לצורך דבר המותר. ומשום גרף של רעי גם אין להקל לטלטל את אותם הפירורים כיון שאין רגילות להקפיד שלא יהיו בביתו פירורים אלו.

***הדינים העולים***

1. נחלקו הראשונים והאחרונים אם מותר לטלטל את פירורים ע"י דבר אחר כשכוונתו לטלטל את הדבר המוקצה.
2. החזו"א התיר להוריד את הפירורים ע"י מטלית, וביארנו שסבר שהוא גרף של רעי.
3. נחלקו הראשונים האם התירו להניח פת לכתחילה כדי להתיר לטלטל את הטבלא.
4. הביאור הלכה הביא מחלוקת ראשונים האם התירו לטלטל את הפירורין לאשפה או רק במקומן, אך החזו"א נקט דלכו"ע אם יפריע לעבור שם מותר לטלטלו ואם לאו אסור.
5. אמנם החת"ס החמיר להניח דבר אכילה בקערה המיועדת לביצים, והגריש"א הורה להניח שם כלי אכילה.
6. כתב החוט שני שהתירו לכבד את הבית בערב פסח משום מצוה, והטעם שאין בזה משום טלטול מן הצד הוא משום שאינו רוצה במקום המוקצה אלא בביעורו.