טו (ג) - אסו_מ ושאר תולדות הבור אם חייבין על מיתה, ובדין בור דנזיקין אם חייב על כלים
קטגוריות: ש_ס / לא בבא קמא / ב_ק - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / שיעורים בעניני קרן שן ורגל בור ואש

יום א' ב' ניסן תשע"ה

**א**

א] ב"ק ד"ג:, ואי דלא אפקרינהו וכו' אי לרב דאמר משורו למדנו היינו שור, וכתבו התוס', ז"ל, משורו למדנו וכו' ומפרש רשב"ם דאתי מבור ושור ממה הצד וכו', אבל קשה כיון דמבור נמי יליף לפטרו בהו כלים כבור וכו', עכ"ל.

ובשטמ"ק שם כתב לישב בשם תוס' תוס' להרא"ש, ז"ל, דמשור ובור דנזקין יליף, דבור דניזקין חייב בנזקי כלים כדאיתא בירושלמי דפרק הפרה א"ר יצחק אחד בור של מיתה ואחד בור של נזקים שניהם ממקרא א' נתרבו, כשאתה בא לבור של מיתה את אמר פטור על הכלים וכשאתה בא לבור של ניזקים את אמר חייב על הכלים, עכ"ל.

והנה לפ"ד הרא"ש בע"כ דאסו"מ חשיבי כבור דמיתה, וע"כ לדעת שמואל דמבורו למדנו ה"ה פטורין על הכלים, דאם חשבינן להו כבור דנזיקין, הרי דאף דמבורו למדנו הי' לנו לחייבן בכלים, וככל בור דנזיקין דחייב על הכלים, ורק לדעת רב דמשורו למדנו, ואך שבאנו לדון דכיון דבעינן להצד השוה מבור, דיו לבא מן הדין להיות כנידון ואין לחייבן על הכלים, הרי דבזה הוא דאמרינן דעבדינן להצד השוה מבור דנזיקין דחייב על הכלים.

ומוכח כן לדעת הרא"ש, גם ממש"א בפ' המניח דאסו"מ דאפקרינהו פטורין על הכלים לכו"ע, ולמש"כ הרא"ש דתלמודין נמי ס"ל דבור דנזיקין חייב על הכלים, הרי בע"כ דאסו"מ חשיבי כבור דמיתה, וע"כ הן פטורין על הכלים, - ועד"ז צ"ל גם במש"א לקמן דל"א: דאם הוזקו כלים בכלים פטור משום דבור פטור על הכלים, ובמש"א לקמן דמ"ח. דבהרביץ גללים ונטנפו כליו של בעה"ב פטור משום דהוי בור ופטור על הכלים, ובמש"א לקמן דמ"ח: דבהבאיש לאחר נפילה פטור משום דהוי בור ופטור על הכלים, וצ"ל דבכל הני גווני חשבינן להו כבור דמיתה, ונת' הטעם בזה להלן סק"י, וע"כ הן פטורין על הכלים.

ב] אמנם הנה בחי' הרשב"א לקמן ד"ל: כתב, ז"ל, ונ"ל דכל בור שבשמועה זו בור של ניזקין הוא ולא בור של מיתה דהא ליכא עשרה, ומינה דאפי' בור ט' פטור בכלים, עכ"ל, וכ"ה גם בחי' הרשב"א בסוגיין, ז"ל, ואע"ג דמשמע דפליג אגמרין בחיוב הכלים, דאלו בגמרין פטר את הכלים בכל בור, וכדאיתא בהדיא בפרק המניח בכולם אני קורא בהם שור ולא אדם חמור ולא כלים וה"מ לענין מיתה אבל לענין נזקין אדם חייב וכלים פטורים, עכ"ל, ומבו' דפליג ע"ד הרא"ש וס"ל דאסו"מ אינם בור אלא לנזיקין, ומזה למד דהבבלי פליג על הירושלמי וס"ל דאף בור דנזיקין פטור על הכלים.

וצ"ב פלוגתת הרא"ש והרשב"א אם אסו"מ הוו בור דמיתה, או אינם אלא בור דנזיקין.

ג] ובאמת דד' הרא"ש צ"ב, דאף דבאסו"מ מצינו למימר דפעמים שהם ראויים להמית אף דליכא עומק עשרה, וכמש"כ כן בתור"פ בסוגיין, וכ"ה מבו' בטוש"ע בסימן תי"א ס"א ונת' להלן סק"ד, וע"כ חשבינן להו כבור דמיתה, אך בגללים הרי ודאי דאין בהן כדי להמית, ומ"ט חשבינן להו כבור דמיתה, וגם בהבאיש לאחר נפילה, הרי ודאי דאין בזה כדי להמית, שהרי כל תורת הבור שבזה הוא במה שהוא מבאיש את המים, ואי"ז אלא בור דנזיקין, וא"כ מ"ט הן פטורין על הכלים.

**ב**

ד] והנה בטוש"ע סימן תי"א ס"א כתבו דאסו"מ יש להן דין בור לחייב נ"ש מתחילתו על מיתת בהמה וכו', ומבו' דאסו"מ חייבין אף על מיתה, והיינו משום דפעמים שיש בהן כדי להמית אף דליכא עומק עשרה, וכמש"כ כן בתור"פ בסוגיין, וזה תלוי לפי אופן הנפילה וכו'.

אך הנה בד' הרשב"א מ' דלעולם לא חשבינן לאסו"מ כבור דמיתה, כיון דלי"ב עשרה, - ונראה דאזיל לטעמי' לקמן דנ"א. דבור פחות מי' פטור על מיתה, אף אם נפל כדרכו, דיש מכריסי' דתורא לארעא י' טפחים וה"ז ראוי להמית, משום שלא חייבה תורה אלא בבור שיש בו לעולם כדי להמית ואפי' במגנדר, - ואשר ע"כ אסו"מ פטורין לעולם על מיתה, דאף אם יש בהן כדי להמית באופן נפילה מסוים, מ"מ כיון דאין בהן עומק עשרה ואינם ראויים להמית בכל ענין, ה"ה פטורין על מיתה בכל גוונא.[[1]](#footnote-2)

ה] וצ"ע לפ"ז בד' הטוש"ע דאסו"מ חייבין אף על המיתה, והרי הטור בסימן ת"י כתב בשם הרא"ש דבור פחות מי' פטור על המיתה אף אם נפל השור כדרכו, והטעם בזה נתפרש בשטמ"ק לקמן דנ"א. בשם הרא"ש, ז"ל, לא חייבה תורה כורה בור אא"כ ראוי השור הנופל בו למות באיזה ענין שיפול אף באיגנדר, עכ"ל, וא"כ מ"ט אסו"מ חייבין על המיתה, אף דאינם ראויים להמית בכל ענין, והרי ודאי דבהמה דתלך ברה"ר באופן דמיגנדר, לא תמות ע"י האסו"מ, וא"כ אף אם הלכה כדרכה וכו', מ"ט הוא חייב.

ועד"ז צ"ע גם בד' הרא"ש גופי', דממש"כ די"ל דהבבלי מודה לירושלמי דבור דנזיקין חייב על הכלים, מוכח דס"ל דאסו"מ חייב על המיתה, משום דפעמים שיש בו כדי להמית, וזה שלא כדבריו לקמן דנ"א. דלא חייבה תורה אא"כ ראוי הבור להמית בכל ענין.

**ג**

ו] וראיתי בס' חי' רא"ל סימן נ"א סוף אות א' שכתב בתו"ד דלדעת הרשב"א דכל שאין בבור כדי להמית בכל ענין ה"ה פטור, היינו דכדי להמית הוא שיעור שנתנה תורה בבור של מיתה דפחות משיעור זה אין עליו שם בור, וכתב שם לפ"ז דלא שייך הך דינא אלא בבור עצמו דבפחות מזה אין עליו שם בור, אבל לתולדות הבור כגון לאסו"מ לא שייך כלל ללמוד דין זה דיהא צריך שיהא בו כדי להמית בכל גווני, עכ"ד, ועיי"ש מש"כ לפ"ז.

ולפ"ז נתישבו ד' הרא"ש והטור דאסו"מ חייבין על המיתה, אף דאין בהן כדי להמית בכל גווני, משום דכל הך דינא דבעינן שיהא בו כדי להמית בכל גווני, הוא רק בבור עצמו, ולא באסו"מ שהן תולדות הבור.

ז] אמנם אם באנו למידה זו לחלק בין בור עצמו לתולדות הבור, נראה דיל"פ לזה בע"א, דהנה כבר נת' בסימן ט"ו (א) ס"ק ז' ח', דפטורא דבור פחות מי' ממיתה, הוא משום דבור פחות מי' אין עליו תורת בור כלל לגבי מיתה, וכדילפינן לה מקרא, אך כל שיש בו י', יש עליו תורת בור לענין כל מיתה, אף אם ע"פ האומד אינו ראוי למיתה זו, וכן בור פחות מי' יש עליו תורת בור לכל נזיקין, אף אם ע"פ האומד אינו ראוי להיזק זה, ועיי"ש מש"נ לפ"ז.

ולפ"ז שמא י"ל בדעת הרא"ש והטור, דכל עיקר הך דינא דבור פחות מי' שאינו ראוי להמית אין עליו תורת בור לגבי מיתה, הוא רק בבור עצמו, אך בתולדות הבור כאסו"מ ליכא להך דינא, ואף אם בפועל אין בהן כדי להמית, יש בהן תורת בור לכל מילי, דומיא דהא דכל בור י' יש עליו תורת בור אף למיתה שאינו ראוי לה ע"פ האומד, ואין פטורן אלא מכח דינא דאומד.

ח] ונפ"מ בזה לדינא, הוא למש"כ החזו"א בסימן י"ד סק"ג, דשור שדחף בהמה לבור פחות מי' טפחים ומת, אף דמכח הדחיפה הוא ראוי למות אף בבור שאין בו י"ט, פטור בעל הבור, כיון דאי"ז בור שחייבה עליו תורה למיתה, אך בבור י' י"ל דחייב בעל הבור אף בגוונא דהשור כחו יפה וכו' ול"ה בו כדי להמית רק בכח הדחיפה של הדוחף מת, עיי"ש, - ונת' בסימן ט"ו (א) סק"ז דהוא משום דבור פחות מי' טפחים אין עליו תורת בור כלל לגבי מיתה, וע"כ אף אם בפועל נשתתף הבור במיתתו, פטור בעל הבור, ומשא"כ בבור י' דיש עליו תורת בור לגבי מיתה, הרי דהגם דאם נפל שם שור שכחו יפה וכו' ומת ה"ה פטור, משום דינא דאומד, מ"מ כל שדחפו שור אחר ומת, דבכה"ג ראוי הבור להמית, חייב גם בעל הבור.

ולפ"ז הרי אם נבא לדון בדין שור שדחף בהמה על אסו"מ ומתה, ובלא כח הדחיפה ל"ה מתה, אם חייב אף בעל האסו"מ, וזה תלוי במש"נ, דאי נימא כפשטות הדברים דגם אסו"מ שאין בהן כדי להמית אין עליהן תורת בור כלל לענין מיתה, הרי דבכה"ג יהא פטור, אם אין האסו"מ בפנ"ע ראויים להמית כלל, אך אי נימא כמש"נ בדעת הרא"ש והטור דאף כשאין בהן כדי להמית יש עליהן תורת בור אף לענין מיתה, והא דפטרינן כשנתקלה שם בהמה ומתה הוא מכח דינא דאומד, הרי דכל שדחפה שור אחר ומתה דבכה"ג הם ראויין להמית, חייב גם בעל האסו"מ.

ט] ואם כנים הדברים נראה, דמה"ט הוא דס"ל להרא"ש והטור דאסו"מ חייבין על מיתה, ולא פטרינן בהו מכח דינא דהרא"ש דלא חייבה תורה אא"כ ראוי השור הנופל בו למות באיזה ענין שיפול.

והטעם בזה הוא, דכל עיקר הך דינא דלא חייבה תורה אלא כשראוי השור למות בכל ענין שנופל, הוא רק בבור עצמו, דכל שאין בו כדי להמית אין עליו תורת בור לענין מיתה, ובזה הוא שנתחדש דאף אם יש בו כדי להמית בנפילה כדרכו, מ"מ אם אין בו כדי להמית בכל ענין, אין עליו תורת בור לענין מיתה, - אך באסו"מ דאף כשאין בהן כדי להמית כלל יש עליהן תורת בור לענין מיתה, וכל פטורן הוא מכח דינא דאומד, ומה"ט אמרינן דאם משכחת גוונא דתהא הבהמה ראוי' למות למות ע"פ האומד, וכגון אם דחפה שור אחר וכיו"ב, ה"ה חייב, הרי ממילא דכל שנפלה הבהמה באופן שהיא ראוי' למות בו, ה"ה חייב, דבכה"ג ל"ש פטורא דאומד, ודו"ק.

**ד**

י] ולפ"ז נראה בדעת הרא"ש, דמה"ט אף אי בור דנזיקין חייב על הכלים, מ"מ תולדות הבור פטורין על הכלים, אף אם אין בהן כדי להמית כלל, כגגלים, וכשור שמת והבאיש לאחר נפילה.

והטעם בזה, דהנה הרי עיקר הך דינא דבור ט' חייב על הכלים, פשוט דהוא מיוסד ע"ז דבור דבור ט' אין עליו תורת בור כלל לגבי מיתה וכל תורת בור שעליו היא לגבי נזיקין, דאם הי' על בור ט' תורת בור גם לגבי מיתה, ואך דבפועל הוא פטור על המיתה משום שאינו ראוי לכך, ל"ה מקום לחלק בין בור י' לבור ט' לענין כלים, וכמש"נ בסימן ט"ו (א) סק"ח, - ואשר ע"כ בתולדות הבור דלעולם יש עליהן תורת בור לענין מיתה, הרי דאף אם אינם ראויים להמית כלל, ובפועל לא יהיו חייבין בהן על מיתה, מ"מ כיון דיש עליהן תורת בור למיתה, הוו כבור י' דפטור על הכלים, ונתישב היטב ד' הרא"ש.

יא] אך בעיקר הדברים ראיתי להעיר ממש"א בירושלמי בפ' המניח סוף ה"א, א"ר יוחנן הניח אבנו ומשאו ברה"ר ובא אחר ונתקל בהן וצלוחיתו בידו וכו' חייב על נזקי אדם ופטור על נזקי צלוחיתו, מילתי' דר' יוחנן אמר בור של נזקין פטור על הכלים, ע"כ, ומבו' דאסו"מ חשיב כבור דנזיקין, והא דפטורין על הכלים הוא רק למ"ד דבור דנזיקין פטור על הכלים, - וכ"ה גם בירושלמי שם ה"ג, השופך את המים ברה"ר כו', רב הונא אמר וכו' אבל אם נתלכלכו כליו חייב, רב אמר אפי' נתלכלכו כליו פטור, מילתי' דרב אמרה בור של נזקין פטור על הכלים, ע"כ, ומבו' דמים ברה"ר שהן תולדות הבור, חשיבי כבור דנזיקין, ואין פטורין על הכלים, אלא למ"ד דבור דנזיקין פטור על הכלים, - וזה דלא כמש"נ בדעת הרא"ש בדעת הבבלי דתולדות הבור יש עליהן לעולם תורת בור אף לענין מיתה, וע"כ הן פטורין אף הכלים, אף אם בור דנזיקין חייב על הכלים.

וצ"ל לדעת הרא"ש, דבהך מילתא גופא הוא דפליגי הבבלי והירושלמי, דהירושלמי ס"ל דאסו"מ ושאר תולדות הבור שאין בהן כדי להמית אין עליהן תורת בור לענין מיתה, וע"כ ס"ל דאם בור דנזיקין חייב על הכלים, אף הן חייבין על הכלים, אך הבבלי פליג ע"ז וס"ל דהך דינא דבור שאין בו כדי להמית אין עליו תורת בור לענין מיתה, הוא רק בבור עצמו, אך תולדות הבור יש עליהן לעולם תורת בור אף לענין מיתה, וע"כ הן פטורין על הכלים, ואכתי צ"ע בזה.

1. ושמא יש מקום לפרש לפ"ז ד' הרמב"ם בפי"ב מנז"מ הט"ו, ז"ל, עשה תל גבוה ברה"ר ונחבטה בו הבהמה ומתה, אם היה גבוה י' טפחים חייב לשלם, ואם היה פחות מי' פטור על מיתת הבהמה וכו', עכ"ל, ובסמ"ע סימן ת"י סק"ל כתב ע"ז, ז"ל, וק"ק דלענין אם נחבטה בתל עצמו א"צ גבוה י', דהא אפי' נתקלה הבהמה בקרקע עולם והוזקה באבן ומתה חייב וכו', עכ"ל, - ולפמש"נ שמא י"ל בדעת הרמב"ם, דס"ל כדעת הרשב"א דאסו"מ אין עליהן תורת בור דמיתה כלל, וע"כ אם אין בתל גובה י' ונחבטה בו ומתה ה"ה פטור, ורק אם יש בתל גובה י', דכבר יש עליו תורת בור דמיתה, הוא דמחייבינן כשנחבטה בו הבהמה ומתה, וזה מתישב גם למש"כ הרמב"ם שם דהפטור בבור פחות מי' הוא דהוי כמו אונס, די"ל דהיינו דליכא פשיעת כרי' לגבי מיתה, וע"כ אינו בעל הבור לענין מיתה, אך כל דאיכא פשיעת כרי' לגבי מיתה והוי בעל הבור לענין מיתה, ה"ה חייב בכל ענין שמתה בו הבהמה, - אך אי"ז מתישב היטב, דלכאו' תורת בור שעל התל מכח שעולין עליו ונופלין, ותורת בור שעל התל מכח שנחבטין בו, הוו כב' בורות נפרדים, וא"כ אף דהבור דהנפילה הוי בור דמיתה, מ"מ הבור דהחבטה ל"ה בור דמיתה, וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-2)