כז - בדעת הסוברים דיש דין פילוש בחצר
קטגוריות: ש_ס / יג עירובין / עירובין - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / מחיצות מהדו_ב

**סימן כ"ז**

**בדעת הסוברים דיש דין פילוש בחצר**

**א**

א] **עירובין ח' א',** והא נמי תנינא חצר שהרבים נכנסין לה בזו ויוצאין לה בזו וכו' ורה"י לשבת, אי מהתם הו"א ה"מ זה שלא כנגד זה אבל זה כנגד זה אימא לא וכו'.

**והנה** ההשלמה בסוגיין כתב, ז"ל, גם מש"כ חצר מותרת ואע"ג דבקעי בה רבים, ולא הפליג בין זה כנגד זה לזה שלא כנגד זה, לא נראו דבריו, דא"כ הא דפרכינן לעיל לרב הונא ברי' דרב יהושע מה לחצר שכן פרצתו בעשר, ושני לי' קא סבר רב הונא מבוי נמי פרצתו בעשר, לפרוך מה לחצר שכן פרצתו בעשר אפי' בדבקעי בה רבים תאמר במבוי שפרצתו בד' וכו' בדבקעי בה רבים וכו', אלא לאו ש"מ דחצר נמי בזה כנגד זה דבקעי בה רבים להדיא אסורה, והא דאמר רבה זה כנגד זה אסור אחצר נמי קאי, עכ"ל.

**וכ"כ** בפסקי ריא"ז בפירקין ה"א דין ל"ב, ז"ל, וכן חצר שנכנסין לה בזו ויוצאין לה בזו, אם היו הפרצות זו כנגד זו ה"ז אסורה, ואם לא היו הפרצות זו כנגד זו, אע"פ שהרבים בוקעין בו ה"ז מותרת, עכ"ל.

**והדברים** צ"ע, שהרי להדיא אמרו בסוגיין דחצר שהרבים נכנסין וכו' הויא רה"י לשבת אף בדהוי זה כנגד זה, וא"כ היאך מצינו למימר דכל הא דהחצר מותרת הוא רק בזה שלא כנגד זה.[[1]](#footnote-2)

ב] **ואמנם** הישוב לזה מבו' בד' ההשלמה, דמשמעות דבריו דכל הא דחצר אסורה בדהוו הפרצות זה כנגד זה, הוא רק לפ"מ דאמר רבה במבוי הכלה לרחבה דאם הוו הפרצות זה כנגד זה אסור, ונכלל בזה דבכה"ג אף הרחבה אסורה, אך למאן דפליג וס"ל דהמבוי מותר אף בדהוו הפרצות זה כנגד זה, ה"נ חצר שהרבים וכו' מותרת אף בדהוו הפרצות זה כנגד זה.

**וכ"ה** להדיא בגירסת מקצת ספרים שהביא הר"ן בסוגיין, דגרסי ולרבה דאמר זה כנגד זה אסור, מתניתין נמי זה כנגד זה,[[2]](#footnote-3) והרי להדיא דאף דמעיקרא ס"ד דמתניתין דחצר שהרבים וכו' רה"י לטומאה הוא אף בזה כנגד זה, מ"מ לרבה דאמר במבוי הכלה לרחבה דכל דהוו הפרצות זה כנגד זה אסור, ה"נ בחצר שהרבים וכו' כל דהוו הפרצות זה כנגד זה אסור.

ג] **ואמנם** צ"ע בזה, דהרי אף לפ"מ דס"ד דמבוי הכלה לרחבה מותר אף בדהוו הפרצות זה כנגד זה, הרי כ"ז הוא משום דאין המבוי מפולש לרה"ר אלא הוא כלה לרחבה, אך מבוי המפולש לרה"ר אינו ניתר אלא בצוה"פ, ואפ"ה חצר המפולשת לרה"ר הויא רה"י לשבת אף בדהוו הפרצות זה כנגד זה, והרי דשאני בזה דין חצר מדין מבוי, וא"כ היאך שמעינן מהא דאמר רבה במבוי הכלה לרחבה דאם הוו הפרצות זה כנגד זה אסור, דה"נ בחצר שהרבים וכו' והוו הפרצות זה כנגד זה אסור, הרי שפיר י"ל דאף דהמבוי אסור בכה"ג דהוו הפרצות זה כנגד זה, מ"מ החצר מותרת אף בכה"ג.

**ובפשוטו** צ"ל בזה, דאף דיש לחלק בדין פילוש בין מבוי לחצר, מ"מ מהא דאסר רבה במבוי הכלה לרחבה בדהוו הפרצות זה כנגד זה, יש ללמוד דאף הרחבה אסורה בכה"ג, דאם היתה הרחבה מותרת, לא הי' לנו לאסור את המבוי הכלה לרחבה, דכיון דהרחבה גופה מותרת ולי"ב דין פילוש, נמצא דהמבוי כלה לרשות המותרת, - ואשר זהו דמייתינן מינה דכל הא חצר שהרבים וכו' רה"י לטומאה הוא רק בדהוו הפרצות זה שלא כנגד זה, אך כל דהוו הפרצות זה כנגד זה ה"ה אסורה.

ד] **אך** אכתי צ"ע בזה, שהרי לפ"מ דס"ד דהא דאמר רב דמבוי שנפרץ לחצר ונפרצה חצר כנגדו חצר מותרת ומבוי אסור הוא משום מפולש, הרי מבו' להדיא דאף דהחצר מותרת ולי"ב דין פילוש, מ"מ המבוי אסור משום מפולש, וא"כ הרי ה"נ י"ל לפ"מ דמסקינן דכל דהוו הפרצות זה כנגד זה אסור המבוי משום מפולש, דאף דהחצר מותרת אף בכה"ג, מ"מ המבוי אסור, והיאך שמעינן מדינא דרבה דכל דהוו הפרצות זה כנגד זה אף החצר אסורה.

**ב**

ה] **והנה** הריא"ז בפירקין ה"א דין ל"א כתב, ז"ל, וכן מבוי הסתום מג' צדדיו וכו' ונפרץ כותל דרומי סמוך למערב "עד שלא נשאר ממנו אצל דופן מערבי כלום", הרי פרצה זו כדין עקמומית מבוי מעוקם, עכ"ל, ומשמע דכל הא דפרצה מצידו אוסרת, הוא רק בדהויא הפרצה סמוך למערב ולא נשאר שם מכותל דרומי כלום, אך כל דהויא הפרצה באמצע רוח דרומית אינה אוסרת, וצ"ב הטעם בזה.

**ונראה** דהריא"ז לטעמי' אזיל, דס"ל דשוה דין חצר המפולשת לדין מבוי המפולש, וע"כ כיון דחצר המפולשת מותרת בדהוו הפרצות זו שלא כנגד זו, ה"נ מבוי המפולש מותר בדהוו הפרצות זו שלא כנגד זו, ובע"כ דכל הא דפרצת מבוי מצידו אוסרת משום דהוי כמפולש, הוא רק כשהפרצה היא סמוך למערב ולא נשאר שם מכותל דרומי כלום, דבכה"ג הו"ל כמבוי הכלה לצידי רחבה דאסור אף דהפרצות לרה"ר ל"ה זה כנגד זה.[[3]](#footnote-4)

ו] **אמנם** הנה בד' ההשלמה משמע, דדוקא בחצר שאינה עשוי' לבקיעת רבים הוא דבעינן שיהיו הפרצות זה כנגד זה דבקעי בה רבים "להדיא", אך מבוי העשוי לבקיעת רבים אסור אף בדהוו הפרצות זה שלא כנגד זה, - ומה"ט משמע בדבריו שלא נחלק ע"ד הרי"ף אלא במה שהתיר את החצר אף בדהוו הפרצות זה כנגד זה, אך בהא דאסרינן בכלה לצידי רחבה, שפיר י"ל דרק המבוי אסור אך הרחבה מותרת, וכמו שנסתפק בזה ההשלמה לעיל מינה.

**ואמנם** קשיא טובא לפ"ז במה שהוכיח ההשלמה דבזה כנגד זה חצר נמי אסורה, דאל"כ מ"ט לא פרכינן לעיל דמה לחצר שכן פרצתו בעשר אפי' בדבקעי בי' רבים, וצ"ע דלדידי' נמי תיקשי, שהרי מבוי המפולש אסור אף בדהוו הפרצות זה שלא כנגד זה, וחצר אינה אסורה אלא בדהוו הפרצות זה כנגד זה, וא"כ מ"ט לא פרכינן דמה לחצר שכן פרצתו בעשר בדהוו הפרצות זה שלא כנגד זה, תאמר למבוי דפרצתו בד' אף בדהוו הפרצות זה שלא כנגד זה.

ז] **ועד"ז** יש להעיר עוד, דהרי לפ"מ דס"ד מעיקרא דחצר שהרבים וכו' רה"י לשבת אף בדהוו הפרצות זה כנגד זה, הרי בע"כ דשאני בזה דין חצר מדין מבוי, ותיקשי לפ"ז דמ"ט לא פרכינן לעיל דמה לחצר וכו'.[[4]](#footnote-5)

**ג**

ח] **ונראה** לישב, דהנה נתבאר בסימן כ"ג דעיקר דינא דמבוי המפולש הוא דבעינן ג' מחיצות גמורות, וע"כ אינו ניתר בלחי וקורה מכאן ומכאן, והא דבעי צוה"פ ולא סגי בעומ"ר, הוא מכח דינא דפרצת מבוי, דמכח זה לא חשיב העומ"ר כמחיצה גמורה, עיי"ש.

**ובסימן** כ"ו נתבאר, דבהך דינא דבעינן ג' מחיצות גמורות שוה דין חצר לדין מבוי, וטעם הסוברים דחצר המפולשת ניתרת בעומ"ר, הוא משום דבחצר דאינה עומדת לבקיעת רבים, אין על פרצתה תורת פרצה, וחשיב העומ"ר כמחיצה גמורה, עיי"ש.

ט] **ולפ"ז** נראה בדעת ההשלמה ודעימי', דמה"ט הוא דמבוי הכלה לרחבה מותר, בכלה לאמצע רחבה ואין הפרצות זה כנגד זה, והיינו משום דהעומ"ר שבראש הרחבה מועיל להתירו, - דכל הא דמבוי המפולש אינו ניתר בעומ"ר, הוא משום דהעומ"ר שבמבוי דבקעי רבים בפרצתו אינו מחיצה גמורה, אך העומ"ר שבראש הרחבה, דהו"ל כמחיצה גמורה, כיון דפרצתו הויא פרצה דלא בקעי בה רבים, שפיר הוא מועיל להתירו.

**והא** דאם הוו הפרצות זה כנגד זה ה"ה אסור, ול"מ העומ"ר שבראש הרחבה להתירו, הוא משום דבכה"ג דהוו הפרצות זה כנגד זה ובקעי רבים להדיא, יש ע"ז תורת פרצה אף בחצר, ול"ה העומ"ר שברחבה כמחיצה גמורה, וע"כ אי"ז מועיל להתיר את המבוי.

**ד**

י] **ולפ"ז** נראה דזהו דמייתינן מהא דהמבוי אסור בדהוו הפרצות זה כנגד זה, דאף חצר אסורה אם הוו הפרצות זה כנגד זה דבקעי רבים להדיא, והיינו דהרי הא דהמבוי אסור, הוא משום דכל דהוו הפרצות זה כנגד זה יש ע"ז תורת פרצה אף בחצר, ולא חשיב העומ"ר כמחיצה גמורה, דאל"כ שפיר הי' מועיל העומ"ר שבראש הרחבה להתיר את המבוי, וכנ"ל, - וכיון דיש ע"ז תורת פרצה, ע"כ ממילא דאף החצר אסורה, דכל הא דחצר המפולשת ניתרת בעומ"ר, הוא משום דאין על פרצתה תורת פרצה והוי העומ"ר כמחיצה גמורה, אך בכה"ג דהוו הפרצות זה כנגד זה ויש על פרצתה תורת פרצה ול"ה העומ"ר כמחיצה גמורה, אף החצר אסורה.

יא] **ולפ"ז** נראה, דע"כ אף דמעיקרא ס"ד דמבוי שנפרץ לחצר ונפרצה חצר כנגדו חצר מותרת ומבוי אסור, מ"מ למסקנא מייתינן מהא דהמבוי אסור בדהוו הפרצות זה כנגד זה, דאף החצר אסורה, - והיינו משום דלס"ד דהמבוי אסור בכל גוונא, ואף בכלה לאמצע החצר ול"ה הפרצות זה כנגד זה, וכמו שפירש ההשלמה לעיל מינה, הרי דינא הוא דהעומ"ר שבראש החצר ל"מ כלל להתיר את המבוי,[[5]](#footnote-6) ושפיר י"ל דהחצר עצמה מותרת, - אך לפ"מ דמסקינן דאם אין הפרצות זה כנגד זה אף המבוי מותר, הרי בע"כ דהעומ"ר שבראש החצר מועיל להתיר את המבוי, ובע"כ דהא דכשהפרצות זה כנגד זה אסור המבוי, הוא משום דבכה"ג לא חשיב העומ"ר שבחצר כמחיצה גמורה, וע"כ ממילא דאף החצר אסורה.[[6]](#footnote-7)

**ה**

יב] **ומעתה** נראה לישב היטב מש"כ ההשלמה להוכיח דבכה"ג דהוו הפרצות זה כנגד זה אף החצר אסורה, משום דאל"כ מ"ט לא פרכינן דמה לחצר שכן פרצתו בעשר אפי' בדבקעי בי' רבים, אשר צ"ע דלדידי' נמי תיקשי, שהרי מבוי המפולש אסור אף כשאין הפרצות זה כנגד זה, וחצר מותרת בכה"ג, ומ"ט לא פרכינן מינה.

**ולפמש"נ** נראה, דהא דמבוי המפולש אסור אף כשאין הפרצות זה כנגד זה וחצר מותרת בכה"ג, הוא משום דבמבוי דעומד לבקיעת רבים יש על פרצתו תורת פרצה אף כשאין הפרצות זה כנגד זה, ובחצר דאינה עומדת לבקיעת רבים אין על פרצתה תורת פרצה בכה"ג ומועיל העומ"ר החצר להתיר אף את המבוי הפתוח לו, ונמצא דלא קייל בזה דין חצר מדין מבוי, דביסוד הדין הוי דין חצר כדין מבוי, דהיא נאסרת בפרצה דבקעי בה רבים, ואך דבמבוי חשיבא הפרצה כפרצה דבקעי בה רבים אף כשאין הפרצות זה כנגד זה, ובחצר לא חשיבא הפרצה כפרצה דבקעי בה רבים בכה"ג דאין הפרצות זה כנגד זה, ומחיצת החצר בכה"ג מועלת להתיר את המבוי, וע"כ ל"ה מצי למיפרך מינה.

**ומה** שהוכיח ההשלמה דחצר אסורה בדהוו הפרצות זה כנגד זה, דאל"כ מ"ט לא פרכינן מינה, היינו משום דבגונא דהוו הפרצות זה כנגד זה, הרי חזינן דכלפי היתר המבוי יש על פרצת החצר תורת פרצה, דמה"ט הוא דהמבוי הכלה לחצר אסור, ואינו ניתר בעומ"ר שבראש החצר, ואך שבאנו לדון דשמא שאני בזה דין חצר מדין מבוי, ואף דבמבוי החמירו חכמים דסגי בפרצה כ"ד לאסרו, מ"מ חצר אינה נאסרת בכה"ג, וע"ז שפיר יש להוכיח מהא דלא פרכינן דמה לחצר דפרצתה בעשר אף בדהוו הפרצות זה כנגד זה דחשיבא הפרצה כפרצה דבקעי בה רבים, דמה"ט הוא דבכה"ג דבכה"ג אין העומ"ר שבחצר מועיל להתיר את המבוי, ומזה יש ללמוד דלא שאני בזה דין חצר מדין מבוי, וכיון דבפרצות זה כנגד זה יש על פרצת החצר תורת פרצה, אף החצר אסורה.

יג] **ועד"ז** מתישב גם הא דס"ד מעיקרא דחצר שהרבים וכו' מותרת אף בדהוו הפרצות זה כנגד זה, ולא תיקשי דא"כ מ"ט לא פרכינן לעיל דמה לחצר וכו', והיינו משום דלס"ד הרי אף המבוי הכלה לחצר מותר בכה"ג, והיינו משום דאף בכה"ג דהוו הפרצות זה כנגד זה, אין על פרצה זו תורת פרצה, כיון דחצר אינה עומדת לבקיעת רבים, וע"כ ה"ז מועיל להתיר אף את המבוי, וע"כ ליכא למיפרך מינה כלל, דליכא בזה חומרא במבוי מבחצר, שהרי בהך גוונא דאין על פרצה זו תורת פרצה, ה"ז מועיל להתיר אף במבוי, (ומה"ט הוא דהמבוי הכלה לחצר אינו אסור משום מפולש), - אך לפ"מ דמסקינן דהמבוי אסור בכה"ג דהוו הפרצות זה כנגד זה, והרי דבכה"ג יש על פרצת החצר תורת פרצה, הרי דאי נימא דמ"מ שאני בזה דין חצר מדין מבוי והחצר מותרת, הו"ל למיפרך מינה.

1. אמנם יש לדחוק, דלעולם אף בס"ד כל הא דחצר שהרבים וכו' הויא רה"י לשבת הוא רק בדהוו הפרצות זה שלא כנגד זה, ומה שאמרו בגמ' דאי מהתם הו"א ה"מ זה שלא כנגד זה אבל זה כנגד זה אימא לא, היינו דכיון דדינא דחצר שהרבים וכו' הוא רק בזה שלא כנגד זה, הו"א דאף במבוי שנפרץ לחצר ונפרצה חצר כנגדו תהא החצר אסורה, וקמ"ל דבכה"ג דלא נפרצה החצר לרה"ר אלא למבוי ה"ה מותרת אף דהוו הפרצות זה כנגד זה, אך חצר שנפרצה מב' ראשי' לרה"ר, אינה מותרת אלא בדהוו הפרצות זה שלא כנגד זה. [↑](#footnote-ref-2)
2. וכנראה דכן הי' גירסת ההשלמה, ומשמע כן ממש"כ ההשלמה לעיל מינה דבשלהי שמעתין משמע דבזה כנגד זה אף הרחבה אסורה. [↑](#footnote-ref-3)
3. וזה מתישב עם מש"כ הריא"ז בדין ל"ג, דכל דכלה המבוי לצידי הרחבה אף החצר אסורה, והרי דאף דחצר שהרבים וכו' ואין הפרצות זה כנגד זה הויא רה"י לשבת, מ"מ כל דהוי הפרצה בצד ולא נשתיירו גיפופי מכאן ומכאן ה"ה אסורה, וע"כ ה"נ הוא במבוי, דכל הא דאסרינן כשנפרץ מצידו אף דאין הפרצות זה כנגד זה, הוא רק כשלא נשתיירו גיפופי מכאן ומכאן. [↑](#footnote-ref-4)
4. ובדוחק י"ל דאה"נ לפי הס"ד דחצר מותרת אף בדהוו הפרצות זה כנגד זה, הו"מ למיפרך לעיל דמה לחצר שכן פרצתו בעשר אפי' בדבקעי בה רבים, והא דלא פרכינן הכי, הוא כמסקנת סוגיין דבזה כנגד זה אף החצר אסורה, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-5)
5. והיינו או משום דבעינן שיהא התיקון במבוי עצמו, ול"מ התיקון שבראש החצר להתירו, או משום דשאני דין מבוי המפולש מדין חצר המפולשת, ואף דחצר המפולשת ניתרת בעומ"ר, מ"מ מבוי המפולש אינו ניתר בעומ"ר. [↑](#footnote-ref-6)
6. ועד"ז נראה בדעת הריא"ז, דס"ל דגם בכלה לצידי החצר אף החצר אסורה, דלעולם שוה דין הרחבה לדין המבוי, וצ"ע דהרי לפ"מ דס"ד מעקרא דהמבוי אסור משום מפולש, הרי חזינן דאף דהמבוי אסור מ"מ החצר מותרת, ומ"ט הדרינן בן מזה, - ולפמש"נ נראה, דאמנם להס"ד דהמבוי אסור בכל גוונא, בע"כ דהעומ"ר שבראש החצר ל"מ כלל להתיר את המבוי, ושפיר י"ל דאף דהמבוי אסור מ"מ החצר מותרת, אך לפ"מ דמסקינן דבכלה לאמצע החצר ואין הפרצות זה כנגד זה מותר המבוי, הרי בע"כ דהעומ"ר שבראש החצר מועיל להתיר את המבוי, ובע"כ דהא דבכלה לצידי רחבה אסור, הוא משום דבכה"ג יש על פרצת החצר תורת פרצה ול"ה העומ"ר כמחיצה גמורה, וע"כ ממילא דאף החצר אסורה.

   אמנם בדעת ההשלמה נראה דס"ל, דאף לפ"מ דמסקינן דבפרצות זה כנגד זה יש ללמוד מהא דהמבוי אסור דאף החצר אסורה, מ"מ בגונא דהמבוי כלה לצידי החצר, אף דהמבוי אסור, מ"מ החצר מותרת, כאשר כ"ה משמעות דבריו שלא הכריע בזה, - והטעם בזה הוא, דהרי הא דאסרינן במבוי הכלה לצידי החצר, הוא משום דהוא נראה כמבוי ארוך, וחזינן להפרצה שבראש החצר כפרצת מבוי דיש עלי' תורת פרצה, וע"כ שפיר י"ל דאף דהמבוי אסור, מ"מ החצר מותרת, דאף דכלפי המבוי אמרינן דכיון דנראה דהוא נמשך עד רה"ר יש על פרצתו לרה"ר תורת פרצה, מ"מ החצר הויא ככל חצר דאין על פרצתה תורת פרצה, - אך הא דאסרינן בדהוו הפרצות זה כנגד זה, אף דאין נראה המבוי כמבוי ארוך, וניכר הוא שהפרצה היא בחצר, בע"כ דהוא משום דכשהפרצות זה כנגד זה יש ע"ז תורת פרצה אף בחצר, וע"כ ממילא דאף החצר אסורה. [↑](#footnote-ref-7)