שיעור ג סי_ קיב
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / יורה דעה / סימן קיב- קיד שיעורי עכו_ם

**שיעורי הלכה**

**פת עכו"ם**

**[סי' קיב שיעור ג]**

## פת פלטר עכו"ם בשעת הדחק ונעשה אח"כ שלא שעת הדחק

**[סעי' ד]** **מקום שאין פלטר ישראל מצוי, לדעת המתירין ליקח פת מפלטר עובד כוכבים, אם הגיע שם פלטר ישראל הרי פת פלטר עובד כוכבים אסורה עד שימכור פלטר ישראל פתו, ולאחר שכלה פת ישראל חוזר פתו של עובד כוכבים להכשרו.**

**הש"ך** (ס"ק יג) היה לפניו הגירסא 'לקח' ולא 'ליקח', וא"כ משמע
 לאסור אפילו מה שכבר קנה[[1]](#footnote-1), והקשה הש"ך שלא כתב הארחות חיים בשם הרא"ה לאסור אלא מה שלא קנה, אבל אם כבר קנה מיד הפלטר כתב הש"ך דנראה דשרי. ובנקודות הכסף כתב שבאמת הגירסא הנכונה היא 'ליקח', וא"כ עולה הדין כמו שכתב הש"ך שאחר שכבר קנה את הפת לא תחזור לאיסור, אף כשהגיע לשם פת של ישראל. אלא שהדבר צריך ביאור, דכבר נתבאר לעיל שדעת הרשב"א שהולכים אחר שעת אפיה, ואם בשעת אפיה הייתה הפת בהיתר שוב אינה נאסרת, וכמבואר להלן סעי' ז' שאחר שאפאה הפלטר אף אם חזרה להיות אצל בעה"ב דין הפת כפת פלטר ולא כפת של בעה"ב, וא"כ לכאו' ה"נ היה לנו לומר שכיון שכשנאפתה הפת לא היה כאן פת של ישראל, אף אם אח"כ הגיע פת של ישראל לא תחזור הפת לאיסור. ולכאורה דין זה דהשו"ע שמקורו מהרא"ה היינו לשיטתו שהכל הולך לפי זמן האכילה ולא לפי זמן האפיה. וצריך לומר שאף שההגדרה אם זה פת פלטר או בע"ב תלוי בזמן האפיה, אבל בנידון אם זה שעת הדחק זה תלוי בשעת הקנייה [שו"ר שבמשה"ב ב"ג ש"ז כתב מפורש שגם לעניין זה תלוי בזמן שהעכו"ם אפה ולא תלוי בשעת הקנייה].

**והנה** יל"ד אם קנה ואח"כ נעשה שלא שעת הדחק שאז מותר לו
 לאכלו, כמו שנתבאר, האם יכול ליתן הפת לאחר כגון לארחו, או למכור לאחרים. ונראה שליתן לאורח שאצלו ודאי מותר, שאיך נאסור לאורחו אחר שהתירו לו. וכן הביא החלקת בנימין (ס"ק מ) שמותר לו ולאחרים, מיהו י"ל שלמכור לאחר אסור.

**עוד** יש לדון אם קנה בזמן האסור, ואח"כ נגמר הפת של הישראל
 וחוזר להיות שעת הדחק, אם מה שכבר קנה חוזר להיתר. ומסתבר להיתר דמה חילוק יש בין כשהפת ביד עכו"ם לבין אם כבר קנה הישראל.

## כשהפת של העכו"ם עריבה יותר

**[סעי' ה]** **יש אומרים שמי שיש בידו פת או שיש פלטר ישראל, ויש פלטר עובד כוכבים עושה פת יפה ממנו, או ממין אחר שאין בידו של פלטר ישראל, מותר לקנות מפלטר עובד כוכבים במקום שנהגו היתר בפת של פלטר, דכיון דדעתו נוחה יותר בפת פלטר זה מפני חשיבותו בעיניו, הרי זה כפת דחוקה לו.**

**ומבואר** שאפילו כשיש לו פת ואפילו אם יש לו פת של עצמו,
 אם הפת של הנחתום עריבה יותר לדעה זו יש להקל. ובטור כתב על זה, ואין נראה כן מן הירושלמי, שלא התיר אלא במקום שאין פלטר ישראל מצוי, אבל אם הוא מצוי אלא דשל עו"ג ערב לו יותר לא התיר.

**והב"ח** כתב 'וצריך לומר דסבירא ליה להרשב"א דכל שפת של
 פלטר יפה משל ישראל אית ביה נמי משום חיי הנפש, דאין מאכילין את האדם מה שאינו ערב לו בעל כרחו. ודבריו צריכים ביאור מה חיי נפש יש בזה, ונראה כוונתו שאם אין הפת טובה לא יאכל כ"כ, ולכן יהיה בזה חיי נפש.

**אמנם** כל ההיתר הוא דוקא כשהפת של הגוי עריבה יותר אבל
 אם אין לו פת משום שהיא רחוקה מבואר בשו"ע להלן (סעי' טז) שאם הוא בדרך צריך לילך עד ד' מיל, וכשאינו בדרך צריך לטרוח עד מיל [והכל הולך לפי הזמן, ואם יש לו דרך לנסוע צריך לילך לשם]. וכן אם הפת של ישראל יותר יקרה, גם אין זה מתיר ליקח של עכו"ם וכן כתב בחלקת בנימין (ס"ק יח), מיהו לדעת הרמ"א אין צריך להחמיר בכל זה [זולת בעשי"ת וער"ש וכמשנ"ת לעיל שיעור ב].

## נילוש בביצים או שהביצים טוחים על פניו

**[סעיף ו]** **במקום שנהגו היתר בפת של פלטר, אפילו הוא נלוש בבצים או שביצים טוחים על פניו, מותר. אבל אינפנד"ה שאפאה עובד כוכבים אסור לאכול מהפת שלה. הגה: ויש אוסרים בפת שביצים טוחים על פניו, משום שהן בעין ואינם בטלים לגבי פת ויש בהם משום בשולי עובדי כוכבים, וכן נוהגין.**

**ומבואר** בשו"ע לאסור האיפנד"א והיינו פשטיד"א שהוא בצק
 שבתוכו יש בשר או תבשיל אחר. וטעם האיסור הוא משום בישולי עכו"ם שהבשר שבתוכו נאסר והוא חוזר ואוסר את הבצק. אולם ציפוי של ביצים סובר השו"ע שלא נאסר אבל הרמ"א החמיר גם בציפוי של ביצים. והנה בתוס' בביצה (טז: ד"ה קמ"ל) כתבו גבי אותם לחמים של גויים שנילושו בביצים שמותרים דאין לאסרם משום פת עכו"ם דהא חכמים התירו [אולי מיירי כשלא היה פת אחרת או שהיא יותר יפה], ואי משום שנילושו בביצים ויהיה בזה משום בישולי עכו"ם, הרי קימחא עיקר [כמבואר בביצה שם], והאריכו התוס' שם להוכיח דאף לקולא אמרינן כן. ועוד כתבו התוספות שאין לחשוש שמא נילוש בביצים טמאים כיון שהעופות הטמאים לא היו מצויים ביניהם וה"נ כתבו לענין החשש שמא היה דם בביצים או שהיו הביצים שנבילות וטריפות שאין לחוש לזה דאזלינן בתר רובא. ואח"כ כתבו התוספות 'ומיהו פשטי"ץ של דגים שאפאו נכרי אין להתיר, דיש בהם משום בשולי נכרים הואיל ונבלע שומן הדגים בתוך העיסה, והדגים אסורין משום בישולי נכרים, א"כ אף העיסה שמבחוץ אסורה ונעשה כולו בשולי נכרים.

**והנה** המחבר כתב דעת המקילים בין בנילוש בביצים ובין
 כשהביצים טוחין על פניו, אבל הרמ"א כתב שיש מחמירים כשהביצים טוחין על פניו, משום שהם בעין ואינם בטלים לגבי הפת. וצריך ביאור דעת השו"ע להתיר בטוח על פניו והרי בזה אין סברא דקימחא עיקר שהרי הביצה בעין וכמו שכתב הרמ"א. ובביאור הגר"א (ס"ק יד) כתב דעת המתירין שהם סוברים שכיון שהביצה שטוח על פניו אינה אלא למראה, חזותא לאו מילתא היא. מיהו הדבר צ"ב שהרי ברור שאם הייתה הביצה של נבילה אין מי שיבא להתיר מחמת שהוא חזותא בעלמא, דהא עכ"פ הוא איסור. ונראה ביאור דברי הגר"א שכיון שהוא בא רק למראה לכך לא חשיב אוכל בפני עצמו, אלא עדיין גם הביצה שטוח על פניו בטילה כלפי הפת ואין בזה איסור בישולי עכו"ם.

**ובפר"ת** מבואר הבין שמה שטוח על פניו נעשה כמו שהם גוף
 אחד ודמי ממש לנילוש, וכתב גם להתיר בחתיכות דגים שנתערבו בתוך הבצק דגם זה חשיב כגוף אחד ורק בפשטיד"א שעומד הדג בפני עצמו אסור. ודעת הרמ"א שהחמיר בטוח על פניו, ביאר דס"ל שכל שניכר הביצה אין להתיר. ויש נפק"מ בין הבנת הגר"א להפר"ת, שלדברי הגר"א שטעם ההיתר משום דחזותא בעלמא הוא א"כ ברור שבנתערב חתיכות דג בתוך הבצק אין לנו מקור להתיר.

## בישולי עכו"ם אם בטלים ברוב

**והנה** דין זה שאיפנד"א אסורה נתבאר שהוא מחמת שהבשר
 נאסר משום בישולי עכו"ם וחוזר ונבלע בבצק ואוסרו, וצ"ב דהא מבואר ברמ"א להלן (סעי' יד) שפת עכו"ם בטילה ברוב, ודעת הש"ך (ס"ק כג) שאף בישולי עכו"ם בטלים ברוב, וא"כ צ"ע אמאי האיפנד"א אסורה מחמת שנבלע בה מהבשר, והרי יש רוב בבצק כנגד הבשר. ועיי"ש בפמ"ג שהביא שהמנחת יעקב (כלל עה ס"ק כו) נתקשה בזה, ותירץ שהשומן נראה וניכר בתוכו [והביאו גם רע"א להלן סי' קיג סעי' ג]. וא"כ לדבריהם עולה שכל האיסור באיפנד"א הוא רק כשניכר אבל כשלא ניכר דעתם דקיי"ל שבישולי עכו"ם בטלים ברוב.

**אכן** דעת הגר"א (סי' קיג ס"ק מ) שבישולי עכו"ם אינם בטלים ברוב,
 והביא ראיה מדין זה של איפנד"א. ושם אזיל לעניין מחלוקת הרשב"א והרא"ה אם בישולי עכו"ם אוסרים את הכלים, שדעת הרשב"א שהכלים נאסרים דהא איסור הוא, אבל הרא"ה סבר שכיון שחכמים גזרו לאסור בישולי עכו"ם רק משום חתנות ובבלוע בכלים ליכא חשש חתנות, ממילא אין לאסור את הכלים מחמת הבלוע שבהם. וכתב הגר"א שמדין זה של איפנד"א מוכח דלא כהרא"ה, שלדברי הרא"ה כיון שנבלע הטעם בבצק אין שייך חתנות והיה לנו להתיר את האיפנד"א.

**ונראה** לבאר יותר בדברי הגר"א דס"ל שברור הדבר שאם בישולי
 עכו"ם בטלים ברוב לא שייך לאסור את הכלים, וטעמא דמילתא דאף אם נאמר שהבלוע נשאר באיסורו וכדברי הרשב"א, מ"מ יהיה מותר להשתמש בכלים, שלעולם לא שייך שיאסר התבשיל שהרי מיד כשיצא הבלוע יתבטל ברוב וא"כ דמי לכלי שתשמישו בשפע שמותר לבשל בו [עכ"פ לדעת הרשב"א סו"ס צט].

**אמנם** לדברי הש"ך והמנחת יעקב שבישולי עכו"ם בטלים ברוב,
 כבר נתבאר שעל כרחך צ"ל דמיירי בניכר, וא"כ לא קשה מדין איפנד"א על דברי הרא"ה. וא"כ לפי"ז אפשר לבאר היטב דעת הרמ"א לחלק בין נילוש בביצים לבין טוח על פניו, שאם נילוש בביצים יש להתיר כיון שנתבטל ברוב, אבל אם טוח על פניו כיון שניכר אינו בטל ברוב. אבל המחבר שהתיר גם בטוח על פניו שניכר ואינו בטל ע"כ שאין טעם ההיתר מחמת ביטול, אלא כמו שנתבאר לעיל שקימחא עיקר ואין זה נחשב בישולי עכו"ם [ובביצים טוחים על פניו או שהוא רק חזותא או שנעשה כגוף אחד וכמשנ"ת].

**והמנהג** להקל בבישולי עכו"ם שבטל ברוב, מיהו לגבי הכלים
 חוששים לדעת הרשב"א שהכלים נאסרים ומצריכים הגעלה. אמנם זה קשה שאם בטל ברוב, מה צריך להגעיל את הכלים הא אף אם הבלוע איסור כיון שתשמישו בשפע לעולם, אי"צ הגעלה [וכמו שנתבאר לעיל בגר"א].

**● השיעור נמסר במוצאי ש"ק בבית הכנסת 'בית תפילה' נוה יעקב ירושלים ●**

**● ניתן לשמוע בקול הלשון טל: [PHONE_REMOVED] קוד 1-3-2-2-1 ובשידור חי במוצש"ק בשעה 10:30 ●**

1. ויהיה נקרא כך: 'מקום שאין פלטר ישראל מצוי לדעת המתירין, לקח פת מפלטר עובד כוכבים, אם הגיע שם פלטר ישראל הרי פת פלטר עובד כוכבים אסורה. והיינו שאם לקח מעכו"ם ואח"כ בא פלטר ישראל נאסר הפת אף שכבר קנה את הפת. [↑](#footnote-ref-1)