כלים פי_ג מ_ד
קטגוריות: ש_ס / נא כלים / כלים עניינים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / כלים ב_מ

**כלים פי"ג מ"ד**

א] **מגריפה שנטלה כפה טמאה מפני שהיא כקורנס דברי ר"מ וחכמים מטהרין,** הרא"ש פירש דטעמא דחכמים הוא משום שלא נעשה לכך, וכ"כ הרמב"ם פי"א מכלים ה"ב, ז"ל, מגריפה שניטלה כפה אע"פ שהיא כקורנס טהורה, שאינה עושה מעין מלאכתה אלא מעין הקורנס והיא לא נעשית לתקוע בה כקורנס, עכ"ל.

ובפשוטו מתבאר לפ"ז, דפליגי ר"מ וחכמים בדינא דכלי שנשבר ועושה מעין מלאכה דמקב"ט, דלחכמים היינו רק בשהוא עושה מעין מלאכתו, אך אם אינו עושה מעין מלאכתו אלא מעין מלאכה אחרת אינו מקב"ט, ולר"מ אף אם הוא עושה מלאכה אחרת ה"ה מקב"ט.

ב] והנה בשבת דנ"ט. פליגי בטעם הא דזוגין שניטלו ענבליהן עדין טומאתן עליהן, דדעת ר"י בר חנינא דהוא הואיל וראוי לגמע בו מים לתינוק, ודעת ר' יוחנן דהוא הואיל וראוי להקישו ע"ג החרס, ומפרשינן התם טעם פלוגתייהו דלר' יוחנן בעי' שיהא עושה מעין מלאכה הראשונה, ולריב"ח ל"ב שיהא עושה מעין מלאכה הראשונה, וכן דעת ר' אלעזר דל"ב שיהא עושה מעין מלאכה הראשונה.

והנה מדלא מייתי' בסוגיא דהתם לפלוגתא דר"מ וחכמים דהכא, יש ללמוד דהכא פלוגתא אחרינא היא, וכ"ה מוכרח, דאל"כ נמצא דריב"ח ור"א ס"ל כדעת ר"מ, והיאך שבקי רבנן ועבדי כר"מ, וע' במשנ"א שעמד ע"ז.

ג] והנה התוס' בשבת שם הביאו מה שפירש"י בס"פ המצניע, דניקב כמוציא זית דעדין כלי הוא לקבל רימונים, היינו אם יחדו לרימונים, ומבו' בדבריהם דהטעם בזה הוא משום דקבלת רימונים לא חשיב כמעין מלאכתו, והק' ע"ז דלא אתיא כמ"ד התם דל"ב עושה מעין מלאכתו, וכתבו לישב, ז"ל, דאפי' לפי' הקונטרס הכא חזי טפי ע"י גימוע, משום דהואיל דמעיקרא הוה כלי גמור וגם עתה הדיוט יכול להחזירו אית לן למימר דע"י דבר מועט שעדיין ראוי לגמוע בו מים חשיב כלי אפי' בלא יחוד, ולמ"ד נמי הואיל וראוי להקישו דבעי מעין מלאכה ראשונה א"ש בכל ענין, דאפי' לא בעינן בעלמא יחוד הכא א"ש דל"מ גמוע מים, משום שעומד עדיין למלאכתו ראשונה להחזיר בו העינבל ואומר לו עמוד ונעשה מלאכתנו, וכ"ש דאי בעינן בעלמא יחוד דאתי טפי שפיר, עכ"ל, וכעי"ז כתבו התוס' בחולין דנ"ה..

ולפ"ד התוס' נמצא דפלוגתא דר"מ וחכמים דהכא לא שייכא לפלוגתא דאמוראי דהתם, דפלוגתא דהתם היא בכלי שהדיוט יכול להחזירו והוא עומד להחזירו, וע"כ מחד גיסא ס"ל לריב"ח דכל שהוא ראוי למלאכה אחרת עדין הוא חשוב כלי, כיון שההדיוט יכול להחזירו, ומאידך גיסא ס"ל לר' יוחנן דכיון שהוא עומד עדיין למלאכתו הראשונה, ל"מ מה שהוא עושה מעין מלאכה אחרת, דאומרים לו עמוד ונעשה מלאכתנו, ומשא"כ הכא דנשברה המגריפה וא"א להחזירה, פליגי ר"מ וחכמים אם סגי במה שהיא עושה מעין מלאכה אחרת, וכ"כ בחזו"א סימן י"ז סק"ג.

אך אכתי לא נתישב בזה, שהרי התוס' שם דנו בדין זה אם כלי שניקב כמוציא זית ועדין הוא מקבל רימונים טמא בלא יחוד, והיינו משום דלא חשיב כעושה מעין מלאכתו, והרי שנסתפקו התוס' בדין זה אם כלי שנשבר ועושה מעין מלאכה אחרת מקבל טומאה, ולא תלו לזה בפלוגתא דר"מ וחכמים והכא, וביותר קשיא לדעת רש"י בשבת שם ד"ה ואין אומרים וד"ה אומר, שמפורש בדבריו דפלוגתא דהתם אם אומרין עמוד ונעשה מלאכתנו, הוא אף בכלי שנשבר וראוי למלאכה אחרת, וקשיא דהרי פליגי בזה ר"מ וחכמים במשנתינו, ומ"ט לא מייתינן התם לפלוגתא זו.

ד] ובחזו"א שם כתב, דצ"ל דשאני כלי נקוב דאין נאות כ"כ למלאכה וכן זוג לגמע מים, אבל הכא ס"ל לר"מ דמלאכת קורנס חשיבא וסתמא כמו שיחדה, עכ"ד, ועיי"ש שפירש כן גם בהא דתנן לקמן מ"ה דשל סקאין שניטל חררה טמאה מפני שהוא כותב בה, ונת' להלן שם אות ז', ובזה מתישב הא דהכא ס"ל לר"מ דמהני מה שעושה מעין מלאכה אחרת, ול"ד לשברי כלים ולזוג שניטל העינבל דל"מ מה שעושה מעין מלאכה אחרת, וע"ז בלא"ה י"ל דאה"נ לר"מ סגי התם במה שעושה מעין מלאכה אחרת, ומש"א התם דל"מ, הוא משום דקי"ל כחכמים, אך אכתי קשיא לאידך גיסא, שהרי דעת חכמים דאף בכה"ג אינו מקב"ט, משום שאינו עושה מעין מלאכתו הראשונה, ותיקשי מזה לד' רש"י שפירש בדעת ריב"ח ור"א דשברי כלים העושין מעין מלאכה אחרת טמאים, וכן למש"כ התוס' לדון דכלי שניקב ומקבל רימונים טמא.

ושמא צ"ל בזה, דכל הא דהתם מהני מה שעושה מעין מלאכה אחרת בשברי כלים, הוא רק משום דגם בעוד הכלי שלם הי' ראוי לשמש למלאכה זו, וע"כ כל שנשבר ועדין הוא ראוי לשמש לזה, הגם שאי"ז מעין עיקר מלאכתו שהוא עשוי בשבילה, עדין הוא חשוב כלי לקב"ט, ומשא"כ הכא דבעוד המגריפה שלימה לא היתה ראוי' לשמש כלל כקורנס, וכמש"כ בחזו"א שם ודלא כתפא"י, ע"כ כל שניטלה כפה ל"מ מה שהיא ראוי' לשמש כקורנס, ושו"ר בסד"ט שכתב כן.

ה] בחזו"א שם כתב, דלדעת ר"מ דמגריפה שניטלה כפה טמאה, אם היהה טמאה נשארה בטומאה, ואע"ג דכ"ח שניקבה כזית טהור אף אי ל"ב יחוד לרימונים דחשיב כפנים חדשות, עי' בחזו"א סימן י"ח סק"ד שהוכיח כן, מ"מ הכא בכלי מתכת טמא משום טומאה ישנה, ודלא כמש"כ בתפא"י דהכא ל"ש טומאה ישנה, דכל הגזירה היא רק בכלי ששברו וחזר ותיקנו משום גדר מי חטאת, עכ"ד.

ו] **מגירה שניטלו שיני' א' מבינתים טמאה, נשתייר בה מלא הסיט במקום א' טמאה,** במשנ"א עמד בזה, דברישא משמע דכל שנשתיירו ב' שינים במקום א' טמא אף שאין בה מלא הסיט, ובסיפא תנן דאין טמאה אלא בשנשתייר בה מלא הסיט, עיי"ש מש"כ בזה, וכעי"ז כתב הבועז.

והרש"ש כתב לפרש בזה, דהא דתנן ברישא דניטל א' מבינתים טהורה, היינו שאין מצטרפין למלא הסיט, והיינו דהגם דבעינן שישתייר כמלא הסיט ולא סגי בב' שינים, מ"מ ס"ד דאף אם ניטלה שן אחת אכתי חשיבי כרצופין ומצטרפין למלא הסיט, וזהו דתנן דכל שניטל א' מבינתים חשיבי כמפוזרין ואין מצטרפין, וכ"כ בחזו"א סימן י"ז סק"ו, ?אך ק' ע"ז מסוגיא דיבמות דמ"ג. ועמש"נ להלן מ"ח?.

ז] בשיעור מלא הסיט, כתב בפי' הר"ש הנד' שהוא כמלא הרחקת גודל מאצבע, וכ"כ הרא"ש, והרמב"ם בפיהמ"ש כתב דשיעור זה הוא במקום שאמרו רוחב הסיט, וכ"כ גם בפיהמ"ש שבת פי"ג מ"ד, ובהל' שבת פ"ט ה"ז, ומבו' בדבריו שם דהוא קרוב לב' טפחים, והמי"ט הסיב דבריו לכונה אחרת, וכבר תמה ע"ז הרש"ש. ובפי' הר"ש מכת"י כתב דהוא כמלא הרחקת אצבע מאמה, וכ"כ הרע"ב, וכ"ה בפירש"י שבת דק"ה:, גם בפי' הר"ש בערלה פ"ג מ"ב כתב שהוא כהפרש שבין אצבע לאצבע, וזה נראה כנוס' הכת"י. והרמב"ם בפיהמ"ש ערלה שם ושבת פי"ג מ"ד פירש שהוא שתות זרת, והיינו ב' אצבעות, וכ"כ הרמב"ם בהל' שבת פ"ט הי"ח, עיי"ש במ"מ. ובפיהמ"ש כאן הביא הרמב"ם די"א שהוא ד' אצבעות, ובמי"ט ומשנ"א עמדו ע"ז שזה שלא כדבריו בהל' שבת, אך לפי הנוסח בתרגום החדש מבו' דאין כן דעת הרמב"ם עצמו, וא"ש.

ח] **וכולן שנחלקו לשנים טמאין חוץ מן המקדח,** הר"ש פירש דאין עושין מעין מלאכתן חוץ מן המקדח, וכתב התוי"ט דגריס במתני' דכולן טהורין חוץ מן המקדח, והביא שכן הגי' מהר"ם. אך גיר' הרמב"ם פי"א מכלים ה"ז דכולן טמאין חוץ מן המקדח, ופירש דהא דמקדח שנחלק לב' טהור, הוא משום שאינו ראוי לנקוב בו.

?ילה"ע דמ"ש מכלי עץ שכל שנחלק לשנים טהור וכדתנן לקמן פט"ז מ"א, ועמש"נ שם.

ט] **והרונקי בפני עצמה טהורה,** הר"ש פירש דרונקי הוא ברזל נתון בתוך העץ וכו', וכתב דהא דבפנ"ע טהורה, היינו העץ בפנ"ע, אבל הברזל בפנ"ע טמא כדתניא בתוספתא, וכ"כ הראב"ד בפי"א מכלים ה"ז, וצ"ע מאי קמ"ל דהעץ בפנ"ע טהור, הרי העץ בפנ"ע הוי פשוטי כ"ע, ופשיטא דאינו מקב"ט, ועי' במשנ"א ובסד"ט ובשיעורי הגרי"מ, ובטעמא דמילתא דהוא טמא בפנ"ע בלא העץ, יל"פ דהוא משום דדמי לקרדום שטמא בלא בית יד, וכמבו' לעיל מ"ג, ונת' בזה שם אות ב' ואילך, או דהוא משום דהברזל ראוי למלאכתו בפנ"ע.

אך הנה הרמב"ם בפיהמ"ש כתב דטעם הא דבפנ"ע טהורה הוא משום שאין לה שם בפנ"ע, ומבו' דהא דתנן דטהורה קאי על המתכת, דדינא דאין לו שם בפנ"ע הוא דין האמור בכלי מתכת, וכן מבו' גם בדבריו בפי"א מכלים ה"ז, וכמבו' כן בד' הראב"ד בהשגות, ותמה ע"ז מהא דתניא בתוספתא דהאיזמל טמא בפנ"ע, ובכס"מ שם כתב בדעת הרמב"ם דס"ל דהתוספתא פליגא אמתניתין ואתיא כתנא אחרינא ואנן כמתניתין נקטינן.

ואמנם הנה בפיהמ"ש כתב דרונקי הוא כלי מכלי הנגרים שמרכיבין אותה עם זולתה ואז תהי' כלי, ומ' דב' חלקי' הם ממתכת, ולפ"ז הי' מקום לפרש דלעולם האיזמל טמא בפנ"ע כדתניא בתוספתא, והרונקי הוא החלק השני, והוא אינו טמא בפנ"ע משום שאין לו שם בפנ"ע, ושו"ר שכבר כתבו כן במרכה"מ שם ובסד"ט, ויש להוסיף, דמש"כ הרמב"ם דאין לו שם בפנ"ע, הוא רק לטעמי' דהוא כלי המורכב עם זולתו, דלדעת הר"ש ודעימי' דהוא ברזל הנתון בתוך העץ, י"ל דיש לברזל שם בפנ"ע.

וי"ל עוד בזה, שהרי בשבת דמ"ח: ודנ"ח: מייתי' להא דתניא דאיזמל של רהיטני חיבור לטומאה ואינו חיבור להזאה, וכ"ה ברמב"ם פי"ב מפרה ה"ד, והתוס' שם כתבו דהוא הך ברייתא בתוספתא דכלים, והרי דגרסי' איזמל של רהיטני ול"ג איזמל של רונקי, ושפיר כתב הרמב"ם דהרונקי בפנ"ע טהור, וכ"ה מוכרח מד' התוס' והרשב"א בשבת שם, שמשמעות דבריהם דהא דתניא בתוספתא דהאיזמל טמא בפנ"ע, היינו דכל חלק בפנ"ע מקב"ט, ולפ"ז אי"ז כמתניתין דהרונקי בפנ"ע טהורה, ובע"כ דב' כלים הן, אך אי"ז מוכרח, די"ל דאיזמל של רונקי ואיזמל של רהיטני חד מילתא הם, וכ"ה בביאור הגר"א לתוספתא.

י] **שם בר"ש, דתניא בתוספתא וכו' וכשהוא מחברו חיבור לטומאה ואינו חיבור להזאה,** בד' התוס' וש"ר בשבת דנ"ח: מבו' דהך ברייתא הוא הא דמייתי' התם דאיזמל של רהיטני חיבור לטומאה ואינו חיבור להזאה, עיי"ש, ולפ"ז טעמא דהך דינא הוא משום דמדאורייתא אינה חיבור אלא בשעת מלאכה, וגזרו על הזאה בשעת מלאכה משום הזאה שלא בשעת מלאכה.

אך אי נימא דברייתא אחרינא היא, יתכן דהטעם דאינו חיבור להזאה, הוא משום דדמי למקל שעשאו בית יד לקרדום שאינו חיבור להזאה, משום דשלא בשעת מלאכתו אדם זורקו לבין העצים, וי"ל דע"כ נמי טמא הברזל בפנ"ע, דדמי לקרדום שטמא בלא בית יד, ונת' לעיל מ"ג לדון דהוא משום שאין מחברין לו את הבית יד אלא בשעת מלאכה.

יא] **שם, והא דתנן הכא ניטל חיסומן טהורין צריך לחלק בינה לקרדום וכו',** עמש"נ לעיל מ"ג אות י"ב מש"כ הגר"א והחס"ד לפרש הטעם בזה, ועיי"ש מה שהבאנו עוד להעיר ע"ד הר"ש לעיל פי"א מ"ד.