57 פתיחת בקבוקים
קטגוריות: ש_ס / יב שבת / מלאכות שהיה והטמנה / הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים

אור ליום ועש"ק תולדות ב' דר"ח כסליו תש"פ

**א**

א] בדין פתיחת בקבוקים נקוט עלמא לאסרו משום תיקון מנא.

אך נראה דיש לדון בזה, דבפקקים מפלסטיק האופן הרגיל הוא דאם יוציאו את הבקבוק מתוך הפקק בלא לפתוח את הפקק, יהא ניתן לסגור בו בקבוק אחר, ונמצא דכבר הוי הפקק כלי גמור הראוי למלאכתו, וא"כ הרי דפתיחתו וניתוקו מן הטבעת, ל"ה תיקון מנא כלל.

ומצינו עד"ז בד' הגרש"ז זצ"ל במנחת שלמה ח"א סימן צ"א אות י"ב בדין פתיחת פקקי כתר, דהחזו"א בסימן נ"א סקי"א כתב דאין לאסור בזה משום סותר, ותמה הגרש"ז דמ"ט לא אסר בזה משום תיקון כלי, דעי"ז שמעקם בפותחן את המכסה ומרחיבו הוא מתקן אותו מעכשיו לכלי שיהא ראוי להשתמש בו כפקק לכסות ולפתוח בו בכל עת שירצה, ומ"ש מקטימת קיסם וכו' דמיקרי תיקון כלי, ועיי"ש שכתב, ז"ל, דכיון שאם ישברו את הצלוחית ויוציאו מתוך הפקק שברי הזכוכית יכולים שפיר בכח חזק לכסות בו בקבוק אחד הדומה לאותו בקבוק אשר ממנו הוסר, לכן שפיר יש עליו שם פקק גם בשעה שמכוסה על הבקבוק וכו', עכ"ל.

ב] ואמנם יש לדון בזה, דהרי אף שהפקק ראוי לסגירה אף בלא ניתוק הטבעת, אך הרי אינו ראוי לפתיחה אלא ע"י ניתוק הטבעת, וא"כ יש לנו לחשוב את ניתוק הטבעת כגמר מלאכה, ויש להעיר כן גם ע"ד הגרש"ז בדין פקק כתר, דאף שבכח חזק אפשר לכסות בו בקבוק אחר, הרי א"א להסירו מן הבקבוק אלא ע"י עיקומו.

אך מסתברא מילתא דזה לא חשיב כתיקון מנא כלל, דהשימוש בפקק הוא סגירתו, ופתיחת הפקק אינה חלק מן השימוש בפקק, אלא הפסקת השימוש, וע"כ כיון שניתוק הפקק מן הטבעת אינו מועיל שיהא ראוי לסגרו, אי"ז גמר מלאכה דהפקק, - והיינו דאף דפקק שאינו ראוי לפתיחה אינו כלי, דאינו ראוי כלל למלאכתו, (דאין הפקק ראוי למלאכתו, אלא אם הוא ראוי לסגירה שאפשר לפתחה), אך הכא שהוא ראוי לפתיחה ע"י ניתוק הטבעת, שפיר יש עליו תורת כלי מכח הא דהוא ראוי לסגירה, ומה שהוא מתקנו לפתיחה ע"י ניתוק הטבעת, אי"ז גמר מלאכה כלל.

ג] ויש לדון בזה עוד מטעם אחר, דכיון דהפקק מתנתק מן הטבעת ע"י פתיחה כדרכו, לא חזינן להפקק ככלי שאינו גמור משום דאינו ראוי לפתיחה עד שינתק את הטבעת, אלא הו"ל כפקק הראוי לפתיחה, כיון שע"י הפתיחה עצמה תתנתק הטבעת.[[1]](#footnote-2)

**ב**

ד] ובעיקר מה שעמד הגרש"ז בד' החזו"א דמ"ט לא עמד שיהא אסור לפתוח את הפקק משום תיקון מנא, צ"ע, דכיון שנקט החזו"א דהו"ל כסתירה דהפקק, לכאו' אין מקום לאסרו משום תיקון מנא, דלא מצינו שיהא מעשה אחד שיהא חשוב גם כסותר וגם כבונה או תיקון מנא, וממ"נ אם הו"ל תיקון ל"ה בכלל סותר, ואם הו"ל קלקול ל"ה בכלל בונה ותיקון מנא, וזהו מש"כ החזו"א בסימן נ"א סקי"א בדין פתיחת קופסת שימורים דאין בזה משום סותר, כיון דהפתיחה תיקון, וכ"כ בסימן ס"א בדין קריעת מעטפה.

ויש להוסיף, דהנה אמרו בגמ' ק"ב ב' דהעושה נקב בלול של תרנגולים חייב משום בונה או משום מכה בפטיש, ולא דנו שיהא חייב משום סותר, דמלבד שהוא בונה את הלול, הוא סותר את מקום הנקב, ועד"ז הוא בכל פותח חלון בבית דאינו חייב אלא משום בונה ולא משום סותר, ועד"ז הוא בטומם גומא דחייב משום בונה, ואינו חייב משום סותר, אף דהעושה גומא להצניע בה פרוטותיו חייב משום בונה.

וגם בדין שובר את החבית מצינו דאם אינו מתכוין לעשות כלי, יש בזה משום סותר, ואם מתכוין לעשות כלי דיש בזה משום מכה בפטיש לכאו' לי"ב משום סותר.

ה] ושוב שמעתי מהגרמ"ר שליט"א בשם הגרמ"ד סאלאוויציק שליט"א, שהוא שלח לשאול שאלה זו מהחזו"א אם מותר לפתוח פקקים אלו, דאביו הגרי"ז זצ"ל ל"ה פותח פקקים אלו והי' נותן לבניו לפתחם, והי' הנידון בזה משום תיקון מנא, והחזו"א השיב לו לתשובה זו ולא השיב מ"ט לי"ב משום תיקון מנא אלא מ"ט לי"ב משום סותר, ואמר דשמא לא שאל השליח כראוי, - אך ע"פ הנ"ל נראה דזהו בכלל מה שהשיב לו החזו"א, דאי"ז בנין ותיקון מנא אלא סתירה.

**ג**

ו] ויש לדון לדעת האוסרים לפתוח פקק בשבת, אם מותר לעשות נקב בפקק ואח"כ לפתחו, דאחר דהוא נקוב ואינו ראוי לשמש כפקק, אין פתיחתו תיקון מנא כלל.

ובפשוטו נראה דיש לאסור בזה, שהרי קי"ל דלא הותר לשבור את החבית לאכול ממנה גרוגרות אלא במוסתקי, ופקק זה דהוא פקק מעליא ואינו מוסתקי, אסור לשברו משום איסור סותר.

ז] והנה אמנם הגרש"ז זצ"ל בכ"ד נקט דפקק זה וכיו"ב שאינם כלי חשוב, הו"ל כמוסתקי ולי"ב משום סתירה.

אך דבריו מיוסדים על מה שנקט דהתירא דמוסתקי הוא משום דה"ז כלי שאינו חשוב וה"ז טפל לאוכל, והו"ל כקליפי אוכלין, וכמש"כ השיטה להר"נ בשבת קמ"ו א', וכ"ה בל' השו"ע בסימן שי"ד ס"ח בדין חותלות, וע"כ ה"נ פקק זה שאינו כלי חשוב הוא טפל למשקה שבתוך הבקבוק, ולי"ב משום סתירה.[[2]](#footnote-3)

אך הנה בל' הראשונים והפוסקים מבו' דהתירא דמוסתקי הוא משום דהוי בנין גרוע, והריטב"א בעירובין ל"ה א' דימהו להתירא דכלי של פרקים בלא תקיעה, ולפ"ז אין מקום לחשוב את הפקק כמוסתקי.

ח] אך אכתי יש מקום להתיר בזה, למש"כ השו"ע בסימן שי"ד ס"ח בדין חותלות דמותר לסתור את גופן, משום דהוי כשובר אגוזים או שקדים כדי ליטול את האוכל שבהן, והוא מהארחות חיים והכל בו, והשכנה"ג פירש דהוא היתר בפנ"ע דהם טפלים לאוכל שבהן וע"כ לי"ב משום סתירה.

והנה השכנה"ג שם כתב דהוא משום דהתמרים מתבשלין בתוכן, ועמד לפ"ז ע"ד השו"ע שהתיר גם בחותלות של גרוגרות, והפמ"ג כתב דבאמת הם ב' דינים חלוקים, ובשל גרוגרות לא הותר אלא בדהוו בנין רעוע כמוסתקי, וכבר תמה ע"ז האג"מ דהיאך כייל השו"ע יחד ב' דינים החלוקים בדיניהם, ורבים פירשו בדעת השו"ע, דכיון דאחר השימוש זורקים את החותל, ה"ז טפל לאוכל שבתוכו, וע"כ לי"ב משום סתירה.

ולדרך זו יש להתיר לפתוח את הפקק, דכיון דבאופן הרגיל זורקים אותו אחר השימוש, הו"ל כחותל והוא טפל למשקה.

ט] והנה אמנם לד' הפמ"ג ועוד מן האחרונים שפירשו דלא הותר בחותל אלא כשהוא בנין רעוע כמוסתקי, אין להתיר בזה, - אך כיון דלדעת רוב קמאי מותר לשבור חבית שלימה, יש מקום לצרף צד זה דהו"ל כחותל ולהתיר, והקרבן נתנאל כתב דכל שיש צירוף אחר יש להתיר בזה.

י] אך נראה דאין להתיר בזה אלא אם ישפוך את המשקה דרך הנקב, אך לא הותר לנקוב את הפקק ולפתחו כדרכו.

והטעם בזה, דהנה לדעת הסוברים דהא דשובר אדם את החבית הוא משום דאין סתירה בכלים, נת' במק"א דדעת רבים מקמאי דמדרבנן יש בנין וסתירה בכלים, וכ"ה מבו' בפירש"י דאיסורא דביטול כלי מהיכנו הוא משום סותר, והא דמותר לשבור את החבית, הוא משום דהתירו לאיסור זה במקלקל לצורך שבת.

ולפ"ז מסתברא מילתא דלא התירו בזה אלא כשמוציא את הגרוגרות ע"י השבירה, אך בכה"ג שאינו מוציא את המשקה ע"י השבירה, אלא מועלת השבירה להתיר לו לפתוח את הפקק, לי"ב להתירא דמקלקל לצורך שבת, - וכיון דכל ההיתר לנקב את הפקק מיוסד ע"ז דלדעת רבים מקמאי מותר לשבור חבית שלימה לאכול ממנה גרוגרות, הרי דאין להתיר אלא כשהוא מוציא את המשקה דרך הנקב.

יא] ונראה עוד, דגם בהתירא דחותלות מסתבר דכ"ז הוא במלאכות שעושה לצורך נטילת האוכל, דכיון שהוא טפל לאוכל לא חזינן לה כסתירה אלא כהוצאת האוכל, אך כל שנוקב את הפקק שלא לצורך הוצאת המשקה, אלא כדי להתיר לו את איסור הפתיחה, לי"ב להתירא דחותלות.

בעיקר מש"נ דכל דהוא בונה אינו בכלל סותר, עי' אפיקי ים ח"ב סימן ד' ענף ו' שנסתפק בזה, דהשובר את החבית ועושה נקב יפה לשם פתח, יהא חייב גם משום סותר, והאבהא"ז בפ"א משבת הי"ח בסו"ד כתב דפתיחת חלון חשיבא בנין ולא סתירה משום דסותר לא הוי אלא בהכנה לבנין וע"מ לבנות אבל היכי דהסתירה עצמה היא שלמות הבנין ולא יצטרך לתיקון עוד חשיבא בנין.

והביאו מביאורי מהרש"ל על הסמ"ג שכתב דהסותר מעט מן הכותל לצורך חלון, חייב משום סותר, וכיון דהוי זה תיקון ל"ב שיהא זה ע"מ לבנות, וצ"ע.

1. ואמנם אם ל"ה הפקק ראוי לסגירה אלא ע"י ניתוק הטבעת, י"ל דאין להתיר מכח הא דע"י פתיחה כדרכה תתנתק הטבעת, דכיון דבלא מעשה זה אין הפקק ראוי לסגירה, נמצא דהפתיחה המנתקת את הטבעת הויא כגמר מלאכה, - אך אם באנו לדון משום דאין הפקק ראוי לפתיחה, הרי מסתברא מילתא דשפיר חשיב דהפקק ראוי לפתיחה, כיון דע"י הפתיחה עצמה תתנתק הטבעת, ועד"ז נתבאר במק"א בדעת ר"א בן הרמב"ם בהא דהפותח בית הצואר אינו חייב משום מכה בפטיש, דהוא משום דה"ז נפתח ע"י הלבישה עצמה, וע"כ אף קודם הפתיחה חשיב דהבגד ראוי ללבישה. [↑](#footnote-ref-2)
2. ואמנם גם לפי דרכו יש מקום לדון בזה, דשאני מוסתקי דמצ"ע הוא כלי גרוע, וע"כ ה"ז טפל לאוכל, ומשא"כ בפקק דהוא כלי מעליא, אלא דמחמת הזול אין חוזרים ומשתמשין בו. [↑](#footnote-ref-3)