רשימות
קטגוריות: ש_ס / מא חולין / חולין - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / הגעלת כלים

אור ליום ד' י"ט מרחשון תשע"ה

א] הב"י בסימן קכ"א כתב דלדעת הרשב"א דאמרינן חם מקצתו חם כולו לאסור, ובהגעלה לא אמרינן חם מקצתו חם כולו, הרי דגרסינן בגמ' בפסחים דמעייל להו ולקתייהו ברותחין וכמש"כ הר"ן.

וצע"ג דאף דאמרינן חם מקצתו חם כולו ובלע כולו, מ"מ כיון שעושה ליבון על מקצתו, מ"ט לא יועיל לעשות הגעלה על מקצתו השני, ומה טעם יש להצריך להגעיל הכל, ומי גרע מכל כלי שבלע איסור דמצינו להגעיל מקצתו ואח"כ להגעיל מקצתו השני, וזה תמוה טובא, ועי' פר"ח שכבר עמד ע"ד הב"י דבד' הרשב"א לא מצינו כלל דגרס הכי, ובדבריו במשמה"ב מבו' להדיא דל"ג הכי, עיי"ש.

ב] ונראה בביאור ד' הב"י בפשיטות, דהנה קי"ל דכל דאיכא טלאי ל"מ ההגעלה, ורק אם קדם הטלאי הוא דמהני, ולפ"ז קשיא טובא לדעת הרשב"א דחם מקצתו חם כולו אמרינן לאסור, ול"מ ההגעלה ע"ז, דא"כ היאך מצינו להגעיל סכין, הרי חלק הסכין שבתוך הקתא בלע ע"י חם מקצתו חם כולו, ואינו פולט לא ע"י הלהב דמחוץ לקתא דחם מקצתו ל"מ להפליט, וגם אינו פולט ע"י הגעלת הקתא, דהו"ל כטלאי.

ועי' ביד יהודה שעמד בכעי"ז, והוא עמד בזה על טלאי, וכתב דמסכין ל"ק דאין מתחמם מה שבתוך הקתא, אך לא נתישב בזה ד' הרשב"א שכתב להדיא דבולע מה שבתוך הקתא, ואפ"ה קי"ל דאינהו וקתייהו ברותחין, וכתב דצ"ל דכל שהמים מקיפין את כולו שפיר דמי, ובכה"ג מהני להפליט דרך המקום שבלע, עיי"ש, - וי"ל עוד דכל הא דאינו מפליט, הוא רק כשחומו הוא חום דחם מקצתו, אך כל דהוא חום גמור ה"ז מפליט, אך יש לפקפק בזה, דלכאו' הא דנחלק הרשב"א על הרא"ה וס"ל דל"מ בזה הא דכבולעו כך פולטו, הוא משום דלא מצינו להא דכבולעו כך פולטו רק במידת החום, ולא באופן הבליעה והפליטה, אך אם החיסרון הוא במידת החום, שפיר הי' לנו לומר כבולעו כך פולטו, וי"ל עוד דכל הא דאינו מפליט הוא משום דאין מי ההגעלה נכנסין לשם כ"כ, וע"כ כשמגעיל כל הכלי שפיר דמי, אך יש לפקפק בזה, דהרשב"א הרי נקט מסברא דגם ליבון דמקצת הכלי ל"מ לזה, והתם ל"ש ה"ט.

ועכ"פ לפ"ז מבו' היטב ד' הב"י, דע"כ לדעת הרשב"א בע"כ להכניס אח"כ להו ולקתייהו ברותחין, דלא סגי להגעיל לקתייהו, דאי"ז מועיל להפליט להבלע שבחלק הסכין שבתוך הקתא, כיון דהו"ל כטלאי, וכל הא דמהני הוא רק כשמים מקיפין את כולו, וע"כ צריך להגעיל את כולו, ודו"ק.

אמנם בד' הרשב"א במשמה"ב מבו' לא כן, ושפיר מהני להגעיל רק את קתייהו, ולכאו' מוכח מזה חד מתרתי, או דנימא דהרשב"א פליג על עיקר דינא דטלאי, וכמו שנקט הגר"ז, ופליג ע"ד הפר"ח שפירש דד' הרשב"א הם רק משום דמהני ההגעלה מהצד השני, וגם פליג ע"ד המג"א דנראה שפירש דכל ד' הרשב"א הם רק בקדם הטלאי, ועי' גם בפמ"ג שדן לפרש כן, וע"כ שפיר מהני ההגעלה דרך הקתא.

וי"ל עוד, דהוא משום דבליעת שאר הכלי היא בליעה קלישתא, וכמבו' בד' הרשב"א דמה"ט מהני בזה הא דנעשה גיעול לחבירו, וזה שלא כד' החזו"א דמהני אף בפחות מהבישול הראשון, ומשה"ק החזו"א מגדנפא, הנה הרא"ה בב' דוכתי כתב דלא חיישינן לניצוצות דחד יומא, אך הרשב"א לא חילק בין בישל פעם א' לבישל כמה פעמים, וכ"נ בטור, וצ"ל דלגבי בליעת ניצוצות דהיא בליעה קלישתא, שפיר מהני הגיעול, וזה ע"ד שכתב הרשב"א דלגבי הבליעה בשאר הכלי דהיא בליעה קלישתא מהני הגיעול, והרא"ה שלא כתב כן הוא לטעמי', דס"ל דאמרינן כבולעו כך פולטו, וע"כ שפיר מהני הגיעול אף למה שמעל מקום הבישול, ולא למדנו מזה דלבליעה קלישתא מהני הגיעול אף בלא הא דכבולעו כך פולטו, ודו"ק, וי"ל דלזה מהני אף הגעלה דרך הטלאי, וזה חידוש, דבכל כלי שבלע ע"י חם מקצתו, יועיל להגעיל את החלק השני אף אם יש עליו טלאי, ויועיל הגעלה זו להתיר לחלק זה, וצ"ע.

ג] ובחי' רבינו דוד מבו' דטעם הגיר' דהדר מעייל להו ולקתייהו, הוא משום דדינא הוא דצריך להגעיל כל הכלי יחד, וצ"ע מה טעם יש בדין זה, ולד' החזו"א יש מקום לזה, - אך צ"ע דרבינו דוד נחלק עליהן משום דלא אמרינן חם מקצתו חם כולו, והא דמגעיל לקתייהו הוא משום דב' תשמישין יש לו, וצ"ע דאם דינא הוא דל"מ הגעלה לחצי כלי, הרי דכיון דבתשמיש ברותחין הוא משתמש בכולו, היאך מהני ההגעלה לחצי כלי.

ונראה בביאורו, דכל הא דל"מ הגעלה לחצי כלי, הוא רק כשמכח חצי כלי זה נבלע בכל הכלי, ובזה הוא דאמרינן דל"מ ההגעלה, אך אם לא אמרינן חם מקצתו חם כולו להבליע, ומכח חצי כלי זה לא נבלע בכל הכלי, אלא כל מקום ומקום הבליע כנגדו, שפיר מהני הגעלה על כל מקום בפנ"ע, - אך טעם הדברים צ"ע.

ונראה דיל"פ בזה, דאם אמרינן חם מקצתו חם כולו להבליע, ולהפליט לא אמרינן, ע"כ בדין דלא יועיל כלל ההגעלה, דמכח מה שהגעיל את מקצת כלי זה, לא נפלט מה שנבלע מכח חצי זה בחצי השני, ומאידך גם כשמגעיל את החצי השני, ל"מ זה להפליט את מה שנבלע בו מכח החצי הראשון, דכבולעו כך פולטו, וע"כ בע"כ להגעיל את כל הכלי ביחד, דבכה"ג שפיר מהני וכמש"כ היד יהודה

בד' הריטב"א בשלהי ע"ז מבו' דבעינן להגדנפא כדי שיעלו המים עד למעלה, וזהו שהוכיח מזה דלא אמרינן חם מקצתו חם כולו, אלא ע"י האור, וזה שלא כד' היד יהודה, והרגיש בזה היד"י בסימן צ"ב סקל"ו, עמ' ק"מ סוד"ה וכן, עיי"ש,

מוכח לכאו' דל"מ ליבון קל מבחוץ, וזה לדעת הר"א מזרחי דסגי שמגיע ליד סולדת בו, ותיקשי דא"כ מ"ט בעינן לחכמת מר עוקבא, ומ"ט ל"מ ליתנו עם האש שיגיע לחום דיס"ב, ובע"כ דגם בזה ל"מ הסיקו מבחוץ, - ונפ"מ דבתנורים א"א להתיר משום ליבון קל, כיון דהוי הסיקו מבחוץ.

צ"ע היאך מהני הגעלה במים שהיס"ב, הרי ודאי דאין הכלי מתחמם כ"כ.

צ"ע דכיון דחזינן דהגעלה מועלת מעבר לעבר, א"כ מ"ט ל"מ בדף שיכניס מקצתו למים, ויפלוט מעבר לעבר, שהרי גם כלי עבה מאד מהני לי' הגעלה מעבר לעבר, ולמש"נ עפי"ד האו"ה ניחא, דחיישינן שיש מקומות שא"א לעבור דרך שם.

ועד"ז צ"ע בחם מקצתו חם כולו, דל"מ להגעיל ע"י חם מקצתו, וצ"ע דאם מהני להגעיל הכלי מצד פנים, מ"ט ל"מ ליתן את קצה הסכין במים, ויפלוט עי"ז את כל הבלע.

אך כ"ז הוא דלא כמש"כ הפר"ח בדעת הרשב"א דבטלאי מהני להגעיל מצד חוץ, והרי דמהני הגעלה מצד חוץ להפליט כל הבלוע, וגם דלא כמש"כ החזו"א ביורה ששואבים בה.

ואולי יל"פ בזה בע"א, דכל שרק השפה היא בתוך המים, ודאי אי"ז מועיל לחמם שאר הכלי, וע"כ ל"מ זה להגעלה, - אך באמת צ"ע גם כשכל הכלי בתוך המים, היאך ה"ז מועיל, והרי לא נתחמם כולו ברגע אחד, וביותר צ"ע בהגעלה בכלי שאינו מעלה רתיחות, שכתבו המג"א ודעימי' דסגי שהיד סולדת בו, ולכאו' לא נתחמם הכלי עי"ז, וצ"ע בכ"ז.

והנה היד יהודה כתב דהא דל"מ היסק מבחוץ, הוא משום דאינו מגיע לניצוצות, אך אם הוא מגיע לחום זה שפיר דמי, - אך א"כ ק' בנידון הרא"ה דיועיל בזה חם מקצתו, דממ"נ אם הוא מגיע לניצוצות הרי באמת הו"ל כליבון, ואם אינו מגיע לניצוצות, א"כ אף אם הי' כהגעלה ג"כ ל"ה מועיל, - אך נראה דאזיל הרא"ה לטעמי' דאמרינן חם מקצתו חם כולו גם כשלא התחמם בחום גמור.

מג"א דעל חם מקצתו מהני עירוי, וצ"ע דעירוי אינו מועיל אלא כדי קליפה, והיאך יהני זה על חם מקצתו שהוא בכולו, אך עכ"פ מבו' דהבלע דחם מקצתו קלוש הוא.

מהא דא"א להגעיל כל כלי בהטי' על צידו ונימא דהכל הוי כנגד הדופן, מוכח דאמרינן כבולעו כך פולטו, וא"א להגעיל באופן אחר מהאופן שבלע, וקשיא מזה ע"ד החזו"א דפולט מעבר לעבר אף מה שבלע מבחוץ.

מ"ב ס"ק קי"ד דאבן מלובנת מהני גם בכלי שני, ולכאו' אי"ז כד' הגר"א דכל כח אבן מלובנת הוא שלא יתקרר, והמ"ב לעיל העתיק לד' הגר"א, וצ"ע.

מ"ב ס"ק קנ"ה דלא אסרינן משום כבוש, אלא אם רוב פעמים כובש מעל"ע, ומבו' דלא אמרינן דהוי אותו תשמיש, וצ"ל דל"ד למחבת דלכאו' לי"ב להתירא דרוב תשמישו.

והעירוני בדין שלחנות, דמ"ט צריך לערות עליהן, הרי הוי רוב תשמישו בצונן, ואם אין משתמשין בהן אלא בכלים, ניחא, אך בד' הפמ"ג שאסר כשמניחין עליהן דבר גוש, וכן מהרי"ו שאסר אף בעירוי משום הפשטיד"א, צ"ע.

הגר"א פירש לד' המרדכי דהתירא בלע, דהיינו שנפלט וחוזר ונבלע וכל האיסור הוא משום חנ"נ ובחמץ דהתירא הוא לא אמרינן חנ"נ, ואח"כ כתב דלא קי"ל כן משום דקי"ל דחמץ הוא איסורא, וצ"ע דלכאו' לכו"ע לא אמרינן חנ"נ בחמץ קודם פסח.

הגר"א כתב דהא דמהני אבן מלובנת, הוא דעי"ז ליכא להגריעותא דעירוי דאי"ז מתקרר, ולפ"ז ל"מ אלא אם עירה מכלי ראשון, אך עירוי מכלי שני ל"מ מידי, אך המ"ב כתב ע"פ החיי אדם דמהני אף עירוי מכלי שני, וצ"ע.

המג"א כתב בדעת הרי"ף והרמב"ם דל"ב הגעלה אלא לעירוי דכלי ראשון ולא לכלי שני, והסכים לזה הגר"א בס"א, וצ"ע שהרי הרי"ף והרמב"ם כתבו דמשהה עד דפלטי, ואם הויא הבליעה ע"י עירוי ובעינן להפליטה ע"י עירוי, מה מהני להשהות, הרי כבר בטל כח העירוי, ובע"כ חד מתרתי, או דעירוי הוי ככלי שני, וע"כ מהני מה ששוהה בכלי שני להפליט, או דהבלע דבעירוי דהוא בזמן מועט, נפלט בזמן מועט, וצריך להשהותו בכלי שני כדי להפליט מה שבלע בכלי שני.