בענין שעבוד מיניה
קטגוריות: ש_ס / כה כתובות / שעבודים - הרב יהודה אלבוים / חבורות שעבודים

בס''ד

**בענין שעבוד מיניה**

כתב הנתה''מ בסי' ל''ט סק''ב והנה בפירושא דשעבודא דאורייתא, ליש פוסקים הפירוש דמאן דס"ל שעבודא דאורייתא הוא דשעבוד הוי כקנין ואינו יכול למכור ולהוריש, ולמאן דס"ל לאו דאורייתא, האמת דמיניה גובין מדאורייתא, רק דס"ל דמכאן ולהבא גובה ולא אלים בשעת שעבוד כקנין, וכשמכר והוריש קודם הגביה שוב אינו יכול לגבות מהן ויש פוסקים סבירא להו דאפילו מיניה לא שייך גוביינא ושעבוד כלל בנכסים, רק הא דנחתינן לנכסים הוא מטעם כיון דפריעת בעל חוב מצוה וכופין ומכין אותו עד שתצא נפשו, והא דנחתינן לנכסים הוא ג"כ מתורת כפיה. דוק בתוס' וברמב"ן סוף פרק גט פשוט ובשאר פוסקים. ונראה נפקא מינה באם נשתטה אחר הלואה ... עכ''ל.

ולמדנו מדברי הנתה''מ שיש ב' שעבודים, יש שעבוד שמכוחו גובים גם מיורשים ולקוחות, ויש שעבוד שאינו אלא סיבה לגבות מיניה, ובנתה''מ הנוסח שיש שעבוד שגורם שלא חל המכר והירושה, ויש שעבוד שאינו גורם לכך, וכיון שחל המכר והירושה אינו יכול לגבות, דלעולם אין שעבוד סיבה לגבות מלוקח או יורש, אלא רק לגבות מיניה, ואולי הגדר משום שאין כח בשעבוד להפקיע מבעלים, אלא רק מהלוה שיש למלוה בו ממוני גבך, וממוני גבך הוא סיבה שמועיל תפיסה אף בלא שעבוד נכסים, אלא שאין ב''ד כופין על זה כמוש''כ בשערי יושר שאין כאן להציל עשוק מיש עושקו, ורק בכה''ג יש משמעות בשעבוד נכסים, מכיון שאין כח בבעלותו מלעכבו מלגבות.

והיה אפשר לומר דכל זה רק לענין לקוחות, אך לענין יורש, י''ל שיש גם על היורש ממוני גבך, ולכן אם יהיה שעבוד מיניה יגבו גם מיורשים, ויתישבו דברי רש''י בפסחים שכתב שאין חל המכר משום דהו''ל אינו ברשותו, וצ''ב הרי ירושה חלה גם בדבר שאינו ברשותו, ועל פי הנ''ל יתיישב, אך בתוס' בב''ב א''א לומר כן, דהרי למד''א שעבודא לאו דאו' אין גובין מדאו' מיורשים, אלא רק אי נימא שלמד''א שעבודא לאו דאו' אין שעבוד כלל כדעת רוב הראשונים בסוף גט פשוט, ובקידושין יג ב, י''ל ששעבוד מיניה הוא סיבה לגבות מיורשים, וזהו הגדר במלוה על פה, אך לתוס' ששעבוד מיניה אינו סיבה לגבייה מיורשים א''א לפרש כן במלוה על פה, אלא ע''כ או שהפקיעו את כל השעבוד, וחזרו ותקנו לגבות מיורשים, או להפך נשאר השעבוד, ותקנו שלא לגבות מלקוחות.

והיה אפשר לבאר לפי''ז בגדר הדין דגובין מלוה על פה מיורשים ולא מלקוחות, דתקנו שיהיה רק שעבוד מיניה במלוה על פה, ולכן גובין מיורשים ולא מלקוחות, ולפי''ז צ''ל דבמטלטלין אין גם שעבוד מיניה, או שכשמת פקע השעבוד משום דלא סמכא דעתיה לגבות מיורשים.

באופן אחר י''ל בתוס' בדף קעה ב על פי דברי הרשב''א בקידושין, דשעבוד הגוף גורר אחריו שעבוד נכסים, וכל רגע השעבוד מתחדש מכח השעה''ג, וכשמכר שאין שעה''ג אין ממילא שעבוד נכסים, וכן כשהוריש שאין על היורשים שעה''ג, ממילא אין שעבוד נכסים.

ונ''מ לענין דין קדימה, דאם יש שעבוד מיניה שחל בהלואה יש לדון שיהיה מכח זה דין קדימה, אך אם חל כל רגע וגרע מכח שעה''ג, ודאי שאין בזה דין קדימה.