כלים פ_י מ_ב
קטגוריות: ש_ס / נא כלים / כלים עניינים - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / כלים ב_ק

**כלים פ"י מ"ב**

א] **אין מקיפין לא בבעץ ולא בעופרת מפני שהוא פתיל ואינו צמיד,** הר"ש בכת"י פירש, דפתיל לשון נפתולי אלוקים נפתלתי עם אחותי נתחברתי עם אחותי, אבל אין נדבק יפה, וכעי"ז פירש הרמב"ם דאמרו שהוא פתיל ואינו צמיד שהוא מחזק את הכיסוי על הכלי ומהדקו אבל אינו מדביקו לחרס התנור, עכ"ל, ומבו' בדבריהם, ד"צמיד פתיל" היינו חיבור הכיסוי לכלי, ואך דפתיל הוא הידוקו וחיבורו לכלי, וצמיד הוא דיבוקו לכלי.? עי' כן בל' הרמב"ם בפיהמ"ש מהדו"ק פ"י מ"ז, ובל' הרמב"ם פכ"א מטו"מ ה"א וה"י ופכ"ב ה"ד, והראב"ד שם פכ"א ה"ג.

אך בפירש"י חקת י"ט ט"ו פירש, ז"ל, לפיכך אם אין מגופת צמידתו פתולה עליו יפה בחבור טמא הוא וכו', פתיל לשון מחובר בל' עברי וכו', עכ"ל, ומבו' דצמיד הוא הכיסוי ופתיל הוא חיבור הכסוי לכלי, ובפירש"י חולין דכ"ה. פירש להיפך, ז"ל, הא יש צ"פ עליו, שמצומדת מגופתו עליו לפיו יפה, פתיל, מגופו, עכ"ל, והרי דפתיל הוא המגופה, וצמיד הוא חבור המגופה לפיו, וכ"ה בפי' הרע"ב במשנתינו ובאלי' רבה לעיל פ"ט מ"ז, ול' משנתינו מתישב היטב לפי' הרמב"ם והר"ש, או לפירש"י בחולין ודעימי', אך לפירש"י בפי' התורה, איפכא הול"ל, שהוא צמיד ואינו פתיל, ובס' דעת אליהו הביא מחי' הרמב"ן בחולין דגריס במשנתינו מפני שהוא צמיד ואינו פתיל, ולפ"ז ניחא.

ונ' לישב, דהנה תניא בספרי חוקת, וכל כלי פתוח, פתיל זה העודף, צמיד זה הדופק, ואע"פ שאין ראי' לדבר זכר לדבר שנא' ויצמד ישראל לבעל פעור, ע"כ, ופירש במיוחס לראב"ד שם, ז"ל, זה העודף, כלומר שמכסה וכו', זה הדופק היינו מחובר עמו יפה ודופק עליו והיינו דמייתי מויצמד, עכ"ל, וכ"ה מתפרש לגיר' הגר"א שם, צמיד זה המוקף פתיל זה הפקק וכו', ולכאו' זה דלא כפירש"י בפי' התורה, דצמיד הוא הכיסוי, גם לכאו' אי"ז כפי' הר"ש והרמב"ם דצמיד פתיל הוא חיבור הכיסוי לכלי, וי"ל.

אך מצינו בפי' רבינו הלל שם שפירשה בע"א, ז"ל, פתיל זה העודף, דהיינו הטיט שממרח בין כיסוי של כ"ח לכ"ח, ולהכי קרי לי' עודף שהוא בין הכלי והכיסוי, צמיד זה הדופק, היינו הכיסוי של כ"ח שנמצא עם כ"ח מחמת הטיט שממרח ביניהם וכו', זכר לדבר ויצמד וכו', ה"נ הכא קרי צמיד שנדבק עם כ"ח, עכ"ל, עכ"ל, והרי דצמיד הוא הכיסוי, והא דקרינן לי' צמיד, הוא משום שהוא נדבק עם הכ"ח, ונמצא דהך מילתא הוא לכו"ע דצמיד הוא ע"ש הדיבוק לכלי, ואך שנחלקו אם קרינן צמיד להטיט המדבק הכיסוי לכלי, או קרינן צמיד להכיסוי הנדבק לכלי.

ולפ"ז נ' דזהו הא דתנן הכא דאין מקיפין בבעץ ובעופרת מפני שהוא פתיל ואינו צמיד, והיינו דאם ל"ה כתיב בקרא אלא פתיל, הי' סגי במה שמהודק הכיסוי לכלי, ומהא דכתיב בקרא צמיד, למדנו דבעי' שיהא הכיסוי דבוק לכלי.

ב] משמעות ד' הראשונים, דהא דל"מ בשאינו צמיד, הוא משום דכן הוא דינא דסתימת צ"פ, דלא חשיבא סתימה כלל אלא בשהיא מדובקת לכלי, וכל שאינה מדובקת היטב לכלי, חשיב כפתוח כל הפתח, ובחזו"א סימן י"ג סק"א פירש דבעינן שתהא חשוב הכיסוי גשם א' עם הכלי, והיינו דרק עי"ז מתבטל תורת פתח ממקום זה ואין טומאה נכנסת לכלי, ועמש"נ להלן מ"ג אות ו', דיסוד דינא דצ"פ הוא לבטל לעיקר הפתח, עיי"ש שנת' להוכיח כן, ?ועי' להלן בסוף אות זו?.

אך הנה התוס' בשבת דצ"ו. והרמב"ן שם הק' על פירש"י דאין טומאה נכנסת דרך נקב, ממתני' דהכא דמשמע דדרך נקב כ"ש נכנסת טומאה, עיי"ש, ומבו' דהא דל"מ בשאינו צמיד, הוא משום שמשתיירים בו נקבים קטנים, ועי' חזו"א סימן ג' סק"כ וסימן י"א סוסקל"ד, ?ועמש"נ בזה להלן מ"ג?, ויש להוסיף, דהתוס' לטעמיהו שנת' לעיל פ"ח מ"ו אות ב' בדעתם, דאחר דינא דכלי שהוא חולק מקום לעצמו, תו בעי' חציצה בעלמא בפני הטומאה, וע"כ כל שלא נשתייר נקב כלל, ה"ז חוצץ בפני הטומאה, ואין דרך לטומאה לעבור, אך בדעת ש"ר נ' דל"מ חציצה בעלמא, אלא בעי' לבטל את פתח הכלי, ולזה הוא דבעינן שיהא הכיסוי מחובר עם הכלי?ויל"ד בדינא דהר"ש ספ"ט דבפתח מעצמו שיעורו בפו"ט, דהי' מקום לומר דהוא רק משום שנתבטל כבר הפתח, אך בד' הר"ש שם מבו' דהוא גם על נקבים, ומסברא הי' מקום לדון, דהוא רק על נקב שאינו מבטל תשמיש הכלי, אלא הוא משמש כפתח, אך בנקב המבטל תשמיש הכלי, ל"ש דין זה, ודו"ק.?

ג] ובעיקר ד' התוס' צ"ע, דמ"ט לדידהו ניחא, הרי גם לדידהו אין טומאה נכנסת לכלי בנקב פחות מכדי טהרתו, וא"כ מה לי שמשתיירים נקבים קטנים בכיסוי, ובע"כ דהכא גרע טפי כיון דהוי פתח גמור, וכל שלא סתמו כולו נכנסת טומאה אף דרך נקב קטן, וא"כ ה"נ י"ל לדעת רש"י, וכמו שתירצו התוס' שם, והנה אמנם בשו"ת ספה"י סימן ס"ט אות ג' מבו' דלמד ממשנתינו דטומאה נכנסת לכלי דרך סדק, וצ"ע היאך מפרש למתניתין דלעיל ספ"ט.

ונ' לבאר, דלדעת התוס' הא דבנקב פחות מכדי טהרתו אין נכנסת טומאה, הוא משום דחשיב כסתום, כיון שאינו מזיק לשימוש הכלי, אך כל דחשיב כפתוח, נכנסת טומאה לכלי אף דרך נקב קטן, וע"כ הכא בפתח הכלי דחשיב כפתוח, הרי דאף אם סתמו ונשתייר בו נקב קטן, נכנסת טומאה לכלי, אך לדעת רש"י דאף בנקב כדי טהרתו אין נכנסת טומאה, הגם דלא חשיב כסתום, ומשום דאין טומאה נכנסת לכלי דרך נקב, ס"ד דהתוס' דאף בפתח הכלי אינה נכנסת אלא דרך כל הפתח, ולא דרך נקב שבפתח.

ד] **אין מקיפין לא בדבילה שמינה ולא בבצק שנילוש במי פירות שלא יביאנו לידי פסול,** הר"ש פירש דשמא יפלו עלייהו משקין ויוכשרו ואין דבר טמא מציל, ובפי' הרא"ש הוסיף ע"ז דעצה טובה קמ"ל, עוד פירש דאיירי שבתוך הכלי קודש או תרומה ואסור לגרום לו טומאה, וע"כ אסור להקיף בהן, ועי' רש"ש שתמה ע"ז שהרי קדש אינו ניצל בצ"פ, וכמש"א בחגיגה דכ"ה., עיי"ש מה שדן בזה.

והרמב"ם בפיהמ"ש פירש דמשנתינו שאסרה להקיף בהן, היא משנה ראשונה האומרת שאסור לגרום טומאה לחולין שבא"י, והעיקר הנכון והוא משנה אחרונה מותר לגרום טומאה לחולין שבא"י וכו', וע"כ יהי' הדין מקיפין בדבילה שמנה ובצק שאינו מוכשר, עכ"ל, וכ"כ בפכ"ב מטו"מ ה"ח דמקיפין בדבילה שמינה וכו'.

?עי' פי' מהר"ם אהלות רפ"ט, דחילק בין רך ע"ג קשה לקשה ע"ג קשה, והובא בתוי"ט לקמן מ"ג, ועמש"כ על דבריו בחזו"א סימן י"ג סק"ד