ה - אם מהני רואין אלו את אלו לצירוף לציבור
קטגוריות: ש_ס / א ברכות / ברכות - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ / עניינים / צירוף לציבור בב_ מקומות, וע_י רואין אלו את אלו, והמסתעף

אור ליום ב' י"ב ניסן תש"פ

סימן ה

אם מהני רואין אלו את אלו לצירוף לציבור

**א**

א] נתבאר בסימן ג' מש"כ הראבי"ה והרשב"א, דכ"ה דכל שרואין זא"ז מצטרפין לזימון, ה"נ הן מצטרפין לתפילת הציבור, והרשב"א כתב דהן מצטרפין אף כשהן בב' בתים בבירה אחת, והראבי"ה כתב לפ"ז דמה שאמרו דט' בקטנה וא' בגדולה אין מצטרפין, היינו רק כשאין רואין זא"ז.

אמנם הנה בחי' הרמב"ן בפסחים פ"ה ב' כתב, ז"ל, ואי קשיא לך הא דתנן בפרק שלשה שאכלו ב' חבורות שהיו אוכלות בבית אחד בזמן שמקצתן רואין אלו את אלו מצטרפין לזימון וכו', ואיתמר בירושלמי וכו' לב' בתים נצרכא אמר ר"י והוא שנכנסו בשעה ראשונה ע"מ כן, דאלמא אפי' בשני בתים איכא צירוף, איכא למימר ההיא כיון שנכנסו מתחלה להיות רואין אלו את אלו ולהיות בחבורה אחת כגון שאמרו ניזיל ניכול נהמא אדוכתא פלן הוקבעו בכך לאכילה, אבל לענין תפילה בית אחד בעינן שאין בתפילה קביעות חבורה, עכ"ל.

ומבו' בד' הרמב"ן, דאף אם ביסוד הדין שוה דין הצירוף לזימון לדין הצירוף לתפילה, מ"מ כל הא דמצטרפין ב' חבורות לזימון אף בב' בתים, היינו משום דאיכא התם קביעות חבורה, אך לענין תפילה דליכא קביעות חבורה, ליכא צירוף אלא בבית אחד.[[1]](#footnote-2)

ב] והרמב"ן בסו"ד כתב עוד, ז"ל, ויש דרך אחרת לפרש ולומר שאין דברי ריב"ל בשמועה זו ודברי אביי בעירובין אלא לענין תפילה וה"ה לברהמ"ז בשם דבעינן במקהלות ברכו אלקים כדאיתא בפ' שלשה שאכלו, אבל לזימון שלשה מצטרפין אפי' בב' בתים כדרך הירושלמי, ולזו הסברא אפשר בציבור וש"צ בגדולה ויחיד בקטנה שעונה עמהם,[[2]](#footnote-3) דהא איכא מקהלה ואיהו חזי לאיצטרופי, וכן בב' חבורות שבזו כדי זימון בשם ובזו כן מצטרפות הן ומזמן אחד לכולן וכו', עכ"ל.

ומבו' בד' הרמב"ן אלו, דאף אם לזימון דג' מצטרפין אף בב' בתים, מ"מ אינם מצטרפין להזכרת השם, וה"נ אינם מצטרפין לתפילה, והיינו משום דבעינן במקהלות ברכו אלקים, וזה כמש"כ הרמב"ן שם לעיל מינה, דבכל דבר שבקדושה בעינן במקהלות.

ומקור הדברים מבו' בד' הרמב"ן דהוא ממה שאמרו בברכות מ"ה ב' בג' שאכלו כאחת ויצא אחד מהם לשוק קוראין לו ומזמנין עליו והוא דקרו לי' ועני, ואמרינן התם דהיינו רק בשלשה, אבל בעשרה עד דנייתי, ופירש הרמב"ן ומשמע דגריס הכי בגמ' דהוא משום דכתיב במקהלות ברכו אלקים, וכ"כ המאירי בברכות שם, וכ"כ בס' האורה סימן מ"ד, ובס' האשכול בהל' סעודה, ובארחות חיים הל' ברהמ"ז אות ל"ג, ובכל בו סימן כ"ח,[[3]](#footnote-4) ומזה נלמד דאף היכא דאיכא קביעות חבורה וחשבינן להו כחבורה אחת, מ"מ אין מזכירין את השם אלא כשיש עשרה במקום אחד, משום דבעינן מקהלות, ואשר ע"כ אף אם ב' בתים שרואין זא"ז מצטרפין לזימון, מ"מ אינם מצטרפין להזכרת השם, משום דבעינן מקהלות.[[4]](#footnote-5)

ג] ועד"ז מצינו בד' הזרע אמת בח"א סימן י' בד"ה וממילא, עיי"ש שכתב דחזינן דחלוקין הם צירוף לזימון מצירוף לתפילה, דבצירוף לזימון אף כשהם בבית אחד בעינן שיהיו רואין זא"ז, ובצירוף לתפילה כל שהן בבית אחד ל"ב שיהיו רואין זא"ז,[[5]](#footnote-6) והיינו דלענין זימון תקון רבנן שיהא הכל תלוי בהזמנה ובהיותם בחבורה אחת, וע"כ בעינן שיהיו רואין זא"ז, ומשא"כ לענין צירוף לתפילה לא תליא אלא אם הוא רשות אחת דאז הוא מחנה קדושה דאכל בי עשרה שכינתא שריא לענין שיכול לומר דבר שבקדושה, - ואשר ע"כ לענין זימון כל שהן רואין זא"ז ה"ה מצטרפין אף בב' בתים, משום דכל שהן חבורה אחת, ל"ש ברשות אחת או בב' רשויות לעולם איכא משום ברוב עם הדרת מלך דזהו טעם הזימון, אך לענין צירוף לתפילה אף שהן רואין זא"ז ל"מ אלא כשהם ברשות אחת, דאז הוא מחנה קדוש דאכל בי עשרה שכינתא שריא.

והיינו דלענין זימון תליא במה דהוו חבורה אחת, ולענין תפילה תליא במה דהוו במקום אחד, וע"כ לענין זימון תלי אם הם רואין זא"ז, דכל שהן רואין זא"ז הו"ל חבורה אחת אף שהם בב' מקומות, וכל שאינם רואין זא"ז הו"ל ב' חבורות אף כשהם במקום אחד, אך לענין תפילה דתליא במה דהוו במקום אחד, לא תלי כלל אם הן רואין זא"ז, דכל שהם במקום אחד ה"ה מצטרפין אף שאינם רואין זא"ז, וכל שהם בב' מקומות אינם מצטרפין אף שהן רואין זא"ז,[[6]](#footnote-7) אך הרמב"ן לא הביא מזה דלענין תפילה לא תלי כלל ברואין זא"ז, ואזיל לטעמי' דס"ל דשוה דין צירוף לתפילה לדין זימון, ואף לענין תפילה אינם מצטרפין אלא כשהם רואין זא"ז, וכמש"נ להלן סק"ד.

**ב**

ד] ויש להוסיף בזה, דהנה בד' הרמב"ן בפסחים שם מבו' דס"ל דשוה דין צירוף לתפילה לדין זימון, וכ"ה דלענין זימון אין ב' חבורות מצטרפות אלא כשהן רואין זא"ז, ה"נ לענין תפילה אינם מצטרפין אלא כשהן רואין זא"ז, וכ"ה מבו' בד' האו"ז בהל' קר"ש סימן ה', ונתבאר בסימן א' סק"ח, ועיי"ש בסק"ט שנתבאר לדון אם הוא אף בבית אחד ממש, או דבכה"ג דמי לחבורה אחת די"ל דל"ב שיהיו רואין אלו את אלו.

ולפ"ז נראה פשוט, דמזה הוא שלמד הרמב"ן דכל שהם בב' בתים אינם מצטרפין לתפילה אף אם הן רואין זא"ז, וכ"ה מבו' גם בד' האו"ז שם, והיינו משום דבע"כ דמה שאמרו בעירובין צ"ב ב' דט' בקטנה וא' בגדולה אין מצטרפין הוא אף כשהן רואין זא"ז, דאם אינם רואין זא"ז, הרי אף ט' בגדולה וא' בקטנה אין מצטרפין.[[7]](#footnote-8)

ה] אך מד' הראבי"ה והרשב"א שכתבו דכל שהן רואין זא"ז מצטרפין אף בב' בתים, וכתב הראבי"ה דהא דט' בקטנה וא' בגדולה אין מצטרפין הוא כשאינם רואין זא"ז, יש ללמוד דס"ל דהא דט' בגדולה וא' בקטנה מצטרפין הוא אף כשאינם רואין זא"ז, וזה כמו שנקטו הפוסקים בסימן נ"ה דכל שהם בבית אחד ל"ב שיהיו רואין זא"ז, וכמו שהוכיח הזרע אמת בח"א סימן י', ונתבאר לעיל סק"ג בהערה.

**ג**

ו] עוד יש להוסיף בזה, דיש מקום לומר דהרשב"א בתשו' שצידד דאף לענין תפילה מצטרפין כשהן רואין זא"ז אף שאינם בבית אחד, לטעמי' אזיל, דס"ל התם דכל הא דמצטרפין אף בב' בתים הוא רק בב' בתים שבבירה דחשיבי כבית אחד, אך כל שהם בב' בתים חלוקין לגמרי אין מצטרפין, ולפ"ז הרי דהא דגדר הא דהן מצטרפין זע"ז, הוא משום דחשבינן לה כמו שהם בבית אחד, וכאשר כ"נ בל' הרשב"א שם, ומה"ט הוא דהן מצטרפין אף לתפילה בציבור, והך מילתא דגדר דינא דרואין אלו את אלו הוא דעי"ז חשבינן לה כמקום אחד, הוא מפורש כן בד' רב שר שלום ועוד מקמאי שהבאנו להלן סקט"ו.

אך לדעת הסוברים דהא דמצטרפין לזימון בב' בתים הוא אף בב' בתים חלוקין, י"ל דבע"כ דהא דהן מצטרפין הוא משום דהוו כחבורה אחת, וע"כ כ"ז הוא לענין צירוף לזימון דתליא בחבורה אחת, אך לענין צירוף לתפילה בעינן שיהיו במקום אחד, וא"כ לצרף ב' בתים.

ז] אמנם באמת אין הדבר מוכרע, שהרי גם לדעת הסוברים דמצטרפין גם בב' בתים, כתבו תר"י בברכות נ' א' דהיינו רק כשאין דרך הרבים מפסקת ביניהם, וכ"כ הארחות חיים בהל' ברהמ"ז אות ל"ד, וכ"כ השו"ע בסימן קצ"ה ס"א.

והנה הרי ד"ז דדרך הרבים מפסקת, פשוט דהוא נלמד מהא דדרך הרבים מפסקת לפאה לחשבם כב' שדות, וכמש"כ כן הט"ז בסימן קצ"ה סק"א, ומבו' דכל הא דמצטרפין אף בב' בתים, הוא משום דמצינו לחשבם כמקום אחד,[[8]](#footnote-9) וע"כ הוא דכל דדרך הרבים מפסקת ביניהם וא"א לחשבם כמקום אחד אין מצטרפין, אך אם ל"ה בעינן שיהיו חשובין כמקום אחד, ל"ה דרך הרבים מפסקת ביניהם, ולפ"ז שפיר י"ל דה"נ הן מצטרפין לתפילה בציבור.

ח] וכ"ה מבו' בד' הפר"ח והפמ"ג והמ"ב בסימן נ"ה שנקטו כן דהא דכשרואין זא"ז הן מצטרפין לתפילה בציבור הוא אף כשהן בב' בתים, עיי"ש, אך בד' הגר"ז שם לא מצאנו לזה, עיי"ש, והרי דס"ל דשפיר מתקיימים ב' הדינים יחדיו, דמהני הצירוף דרואין זא"ז אף בב' בתים, ודה"ז מועיל אף לענין תפילה בציבור.

ט] אך עכ"פ נראה לפ"ז דאף אי נימא דלענין צירוף לזימון יש הסוברים דכל שהן רואין זא"ז מצטרפין אף אם דרך הרבים מפסקת ביניהם, ונתבאר בסימן ח' סק"א בהערה, מ"מ אין מקום לצרף לזה לענין צירוף לתפילה בציבור, בגונא דהוא ספק אם חשיב כדרך הרבים מפסקת ביניהם, - והיינו משום דהצד לומר דמצטרפין אף אם דרך הרבים מפסקת ביניהם, הוא משום דאף דהם בב' מקומות חלוקין לגמרי, מ"מ כיון דהן רואין זא"ז חשיבי כחבורה אחת, וע"כ הן מצטרפין לזימון, אך לענין צירוף לתפילה דבעינן שיהיו במקום אחד, ודאי דאין מקום לצרפן בכה"ג שהם בב' מקומות חלוקין לגמרי.[[9]](#footnote-10)

**ד**

י] ובעיקר הנידון אם יש ללמוד דין הצירוף לתפילה בציבור מדין הצירוף לזימון, יש לדון עוד בזה.

דהנה בפי' הר"י מלוניל בברכות נ' א' כתב דהא דכשמקצתן רואין אלו את אלו הם מצטרפין לזימון, הוא לומר נברך אלקינו, ומבו' דאף כשאין בכל חבורה עשרה, ה"ה מצטרפין לעשרה לומר ברכת הזימון בשם, וכ"כ המאירי שם, והמאירי שם פירש לדין הצירוף דהוא אף בב' בתים, (אך בד' הר"י מלוניל משמע דב' בתים חלוקין אין מצטרפין, ורק חדר והבית החיצון מצטרפין, ונתבאר בסימן ד' סק"ג), וכן נקט הביאוה"ל בסימן קצ"ה ס"א לדעת הסוברים דדין הצירוף דרואין זא"ז הוא אף כשאין בכל חבורה כדי זימון, דה"נ הם מצטרפין לעשרה לומר ברכת הזימון בשם, עיי"ש.

ולכאו' מהא דמצטרפין בב' חבורות בב' בתים לעשרה לברכת הזימון בשם, יש ללמוד דה"נ הן מצטרפין לעשרה לתפילה בציבור.

יא] ובאמת הפמ"ג במש"ז בסימן קצ"ה סוסק"א צידד דכל שהם בב' בתים אינם מצטרפין לעשרה לברכת הזימון בשם, ז"ל, והוי יודע דמשמע כשיש בכל חבורה חמשה, אע"פ שרואין זא"ז אין מצטרפין כבסימן קצ"ד במ"א אות ב', דבשלשה צריך ראי' ובעשרה ל"מ אלא כשיש בכל חבורה עשרה אז מצטרפין לזימון אחד, עכ"ל, והיינו משום דחלוק דין הצירוף לזימון, מדין הצירוף לברכת הזימון בשם, וכל שהם בב' בתים אף שהן רואין זא"ז אינם מצטרפין לברכת הזימון בשם, וכמו שדימהו לדינא דקרי לי' ועני דל"מ אלא להצטרף לזימון דג', ולא להצטרף לזימון דעשרה בהזכרת השם, ולפי דבריו אף אינם מצטרפין בכה"ג לתפילה בציבור, וזה כמש"כ הרמב"ן בפסחים בסו"ד דכל שאינם בבית אחד אינם מצטרפין להזכרת השם ולתפילה בציבור, (ומדמי לי' לדינא דקרי לי' ועני).

אך עיי"ש שכתב ע"ז, ז"ל, אבל במ"א נ"ה אות י"ב משמע דראיית פנים מצטרפין לעשרה אף בב' רשויות, וצ"ע כעת בזה, עכ"ל, והיינו דמשמעות ד' המג"א שם דשוה דין הצירוף לעשרה לדין הצירוף לזימון, וכל שהן רואין זא"ז מצטרפין אף בב' רשויות חלוקות, וכן נקט הפמ"ג גופי' בסימן נ"ה שם, ולפ"ז ה"נ הן מצטרפין לעשרה לברכת הזימון בשם.

יב] אמנם בעיקר מש"נ לדמות דין הצירוף לעשרה לתפילה בציבור, לדין הצירוף לעשרה לברכת הזימון בשם,[[10]](#footnote-11) נראה דהדבר תלוי בפלוגתא.

דהנה ביסוד דינא דברכת הזימון בשם דהוא בעשרה, נחלקו רבוותא אם הוא מדינא דדבר שבקדושה דאינו אלא בעשרה, או דהוא דין בפנ"ע.

דהנה במגילה כ"ג ב' אמרו דהא דאין פורסין על שמע וכו' בפחות מעשרה, הוא מדכתיב ונקדשתי בתוך בני ישראל כל דבר שבקדושה לא יהא פחות מעשרה, והא דאין מזמנין בשם בפחות מעשרה, הוא משום דבעי למימר נברך לאלקינו ובציר מעשרה לאו אורח ארעא, וכן גירסת הר"י מלוניל והפסקי רי"ד והמאורות והנימו"ח שם, ומבו' להדיא דהא דאין מזמנין בשם פחות מעשרה, אי"ז מדינא דדבר שבקדושה, אלא הוא דין בפנ"ע דלהזכיר השם בפחות מעשרה לאו אורח ארעא.

וכ"נ בס' המאורות בברכות מ"ה ב' שעמד במש"כ הרמב"ן דאין נשים מזמנות בשם **דלמה לא יזמנו לעשרה בהזכרת השם כמו בשלשה, והלא מכלל הזימון הוא זימון עשרה כמו זימון של שלשה, ועיי"ש במש"כ לדון כמה טעמים בזה, וכתב דאין למחות בידם מלזמן בשם, והרי דזימון בשם לא חשיב כדבר שבקדושה דאינו אלא בעשרה** אנשים.

אמנם הנה הדק"ס במגילה שם כתב דבכתי"מ גריס דהא דאין מזמנין בשם בפחות מעשרה הוא משום דבעי למימר נברך לאלקינו ובפחות מעשרה לא סגי,[[11]](#footnote-12) ולגירסא זו י"ל דהא דבפחות מעשרה לא סגי הוא משום דהוי בכלל דבר שבקדושה דאינו בפחות מעשרה,[[12]](#footnote-13) וכ"נ בד' הירושלמי בפ' שלשה שאכלו ה"ג, עיי"ש.

וכ"ה להדיא בתשו' ר"ת שהובאה באו"ז ח"א סימן קצ"ו דהא דאין מזמנין בשם בפחות מעשרה הוא משום דהוי כדבר שבקדושה, עיי"ש, וכ"כ הרא"ש בברכות פ"ז סימן כ' בשם ר"ת, וכ"כ הקרית ספר בפ"ה מברכות דזימון בשם הוי דבר שבקדושה וע"כ הוא צריך עשרה.

ומצאנו כן גם בד' המאירי בברכות מ"ז ב' שפירש בהא דאין נשים מזמנות בשם, דהוא משום דהזכרת השם דבר שבקדושה הוא ואין דבר שבקדושה מסור לנשים, וכ"כ הכס"מ בפ"ה מברכות ה"ז ובב"י בסימן קצ"ט במש"כ הרמב"ם שם דאין נשים מזמנות בשם, דהוא משום דכל דבר שבקדושה לא יהא בפחות מי' גדולים ובני חורין,[[13]](#footnote-14) וכ"כ הגר"ז בסימן קצ"ט ס"ז והמ"ב שם סקט"ו.

ומצינו גם בד' הרמב"ן בפסחים פ"ה ב' דמדמה דין עשרה דבעינן בזימון, לדין עשרה דבעינן בדבר שבקדושה, דבעינן בהו במקהלות, עיי"ש.

יג] ולפ"ז הרי דאף דלדעת הסוברים דהא דאין זימון בשם בפחות מעשרה הוא משום דהוי בכלל דבר שבקדושה, הרי דאם ב' חבורות בב' בתים הרואין זא"ז מצטרפין לזימון בעשרה, יש ללמוד מזה דה"נ הם מצטרפין לכל דבר שבקדושה,[[14]](#footnote-15) ושו"ר מש"כ בזה בתשו' בנין עולם או"ח סימן י"ג סקל"ב, עיי"ש, וצ"ע.

אך לדעת הסוברים דהא דאין זימון בשם בפחות מעשרה הוא משום דבפחות מעשרה לאו אורח ארעא, י"ל דאף אם ב' חבורות בב' בתים מצטרפין לזימון בעשרה, היינו משום דחשבינן להו כחבורה אחת, וסגי בהכי לדין זימון בשם, אך להצטרף לדבר שבקדושה דאכל בי עשרה שכינתא שריא, בעינן שיהיו במקום אחד, וכל שהם בב' בתים אינם מצטרפין, וכמש"כ כן הזרע אמת, והבאנו דבריו לעיל סק"ג.

יד] וגם לדעת הסוברים דהא דאין זימון בשם בפחות מי' הוא מדינא דדבר שבקדושה, ג"כ יש לחלק בין צירוף לזימון בשם לצירוף לכל דבר שבקדושה, וזה למש"כ הרמב"ן בפסחים בטעמא קמא דשאני לענין זימון דאיכא קביעות חבורה, וע"כ כל שהם בקביעות חבורה אחת ה"ה מצטרפין אף לזימון בשם, ומשא"כ לענין תפילה דליכא קביעות חבורה, וכ"ה מבו' בד' הרמב"ן שם, דלדרך זו, יש לחלק בין צירוף לזימון בשם לצירוף לתפילה, אך לדרך בתרא דמו זל"ז, ונתבאר לעיל סק"ב בהערה.

**ה**

טו] עוד יש לדון בזה, דהנה בתשו' רב שר שלום גאון שהביא הריצ"ג בהל' קידוש כתב, ז"ל, ולקדש בבית ולצאת לחצר ולסעוד שם אם רואה מקומו הראשון מותר כדאמרינן שתי חבורות שהיו אוכלות בבית אחד בזמן שמקצתן רואין אלו את אלו הרי אלו מצטרפין שכיון שרואין זא"ז נעשו כמקום אחד וכמסיבה אחת, אף כאן כיון שהיושב בחצר רואה את מקומו נעשה כמקום אחד ואינו דומה כמפינה לפינה, ואם אינו רואה את מקומו נעשה כמפינה לפינה ואסור, עכ"ל, והובאה תשו' זו גם בס' העיתים סימן קמ"ז, ובשבה"ל סו"ס ע',[[15]](#footnote-16) וכן הסכים הרשב"א בתשו' ח"ד סימן רע"ח, וכ"כ בחי' תלמיד הרשב"א בפסחים ק"א א' בשם רב עמרם,[[16]](#footnote-17) והמ"מ בפכ"ט משבת ה"ח בשם הגאונים, וכ"כ הטור בסימן רע"ג בשם רב שר שלום, וכ"כ השו"ע שם ס"א בשם י"א.

והנה לפ"ד כל הני רבוותא שלמדו מדינא דצירוף לזימון דכל שרואין זא"ז מצטרפין, דה"נ מתקיים בזה דינא דקידוש במקום סעודה, הרי מבו' דהא דכשהן רואין זא"ז מצטרפין לזימון, אי"ז דין מסוים לענין זימון דחשיבי כחבורה אחת, אלא הוא משום דבכה"ג חשבינן לה כמו שהן כמקום אחד, וכמש"כ רב שר שלום דכל שרואה את מקומו הראשון חשיב כמקום אחד, ולפ"ז י"ל דה"נ יש ללמוד מזה לדין צירוף לתפילה, דכיון דכל שרואין אלו את אלו חשיב כמו שהן במקום אחד, ה"ה מצטרפין לעשרה.[[17]](#footnote-18)

טז] אך באמת מסתברא מילתא דמש"כ רב שר שלום דכל שרואה מקומו הראשון נעשה כמקום אחד, היינו לענין קביעותו, דהוי כמקום קביעות אחד, וכמש"כ דנעשה כמקום אחד וכמסיבה אחת, וע"כ שפיר י"ל דכ"ז הוא לענין דינא דקידוש במקום סעודה דתליא במה דהוי מקום קביעות אחד, אך לענין צירוף לתפילה י"ל דבעינן שיהיו ברשות אחת, ורק בכה"ג קרינן בהו במקהלות, ובכה"ג שריא שכינתא, ול"מ בזה הא דרואין זא"ז.

1. ואמנם מבו' בל' הרמב"ן, דאי"ז משום דחלוק ביסוד הדין דין צירוף לזימון מדין צירוף לתפילת הציבור, דבצירוף לתפילת הציבור בעינן שיהיו במקום אחד, וע"כ ל"מ בזה מידי הא דרואין זא"ז, אלא הוא משום דלענין תפילה ליכא קביעות חבורה, וע"כ אינם מצטרפין אלא כשהם במקום אחד. [↑](#footnote-ref-2)
2. שמא צ"ל ש"צ וציבור בקטנה ויחיד בגדולה, דאם ש"צ וציבור בגדולה ויחיד בקטנה, הרי הוא מצטרף עמהן לגמרי, דאף ט' בגדולה וא' בקטנה מצטרפין, וא"כ פשיטא דהוא עונה עמהן, - אך שמא יש לפרש, דכל הא דט' בגדולה וא' בקטנה מצטרפין, הוא משום דהן צריכין לצירופו, וע"כ הוא נגרר אחריהן, אך בי' בגדולה וא' בקטנה אינו מצטרף עמהן, ואפ"ה כיון דאיכא מקהלה והוא ראוי להצטרף, דליכא מחיצה המפסקת, ה"ה עונה עמהן, והך מילתא דיש לחלק בין היכא שהן צריכין לצירוף להיכא דאין צריכין לצירוף, מצאתי כן בד' הצ"פ בפ"ה מברכות הי"ב בדין צירוף ב' חבורות הרואין זא"ז, עיי"ש, ובחצר גדולה וקטנה (דהוא משום דהקטנה נגררת אחר הגדולה) מסתבר טפי לחלק כן.

   ועפי"ז יש מקום לקיים גם הגירסא שלפנינו בד' הרמב"ן שם לעיל מינה שכתב, ז"ל וכדין ציבור וש"צ כך דין ש"צ וציבור בגדולה וצבור אחר או יחיד בקטנה שאינו מצטרף ואינו רשאי לענות אחריו אמן וכל דבר שבקדושה, עכ"ל, והגרא"ז זצ"ל כתב דצ"ל כך דין ציבור בקטנה ויחיד בגדולה, והיינו משום דאם ש"צ וציבור בגדולה ויחיד בקטנה ודאי דהוא מצטרף עמהן, דומיא דט' בגדולה וא' בקטנה, אך להנ"ל יש מקום לקיים הגירסא שלפנינו, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-3)
3. והפסקי רי"ד גריס התם דהא דבעשרה עד דנייתי הוא מדכתיב וירוממהו בקהל עם, וכ"כ הראב"ן בסימן קפ"ג, והוסיף לפרש דאין קהל עם פחות מעשרה. [↑](#footnote-ref-4)
4. והיינו דלדרך קמא שכתב הרמב"ן דהא דחלוק דין זימון מדין צירוף לתפילה, הוא משום דבתפילה ליכא קביעות חבורה, הרי דבזימון דאיכא קביעות חבורה הן מצטרפין אף להזכרת השם, ומאידך בתפילה דליכא קביעות חבורה אינם מצטרפין כלל, ואף אם יש ציבור במקום אחד, אין היחיד שבמקום אחר עונה כל דבר שבקדושה, ואף אם יש ציבור במקום אחר אינם עונין אמן, דהו"ל כאמן יתומה, וכמש"כ הרמב"ן שם לעיל מינה, - אך לדרך בתרא שכתב הרמב"ן, הרי דאף בזימון דאיכא קביעות חבורה אינם מצטרפין כשאינם בבית אחד אלא לעיקר הזימון, אך אינם מצטרפין להזכרת השם משום דבעינן מקהלות, ומאידך אף בתפילה דליכא קביעות חבורה איכא לעיקר הצירוף, דמכח זה עונה היחיד שבקטנה עמהן.

   ועי' עוד בד' הרמב"ן בברכות מ"ה א', ז"ל, וכן זו שאמרו ג' שאכלו ויצא אחד מהם לשוק קורין לו ומזמנין עליו כלומר כשהוא בשוק, והוא דקרו לי' ועני, דוקא לאחר אכילה משום דחובתן קובעתן, אבל להמוציא אינו מצטרף, כדאמרינן בפסחים מן האגף ולפנים כלפנים וא"ר יהודה אמר רב וכן לתפילה, ולא תימא התם תפילה דוקא משום דבעינן במקהלות ברכו אלקים, דאפי' הוי הם עשרה דמברכין בשם איהו לא עני אמן ולא נפיק, עכ"ל, וזה ע"ד מש"כ בפסחים בדרך קמא דשאני לענין זימון דאיכא קביעות חבורה, והוסיף דעיקר הקביעות בזה הוא משום חובת הזימון דקובעתן, אך לענין שאר מילי דליכא קביעות חבורה אין מצטרפין אף היכא דל"ב מקהלות, והוכיח הרמב"ן שם כן מהא דס"ל לרב דמן האגף ולחוץ אינו מצטרף, אף שהוא רואה אותם, ול"ד לזימון דכל דקרי לי' ועני הוא מצטרף עמהן. [↑](#footnote-ref-5)
5. ועיי"ש שהוכיח להך מילתא דכשהם בבית אחד ל"ב שיהיו רואין זא"ז להצטרף לתפילה, ממש"כ המהריק"ש בסימן נ"ה דאף דאיכא וילון המפסיק ביניהם לצניעות אינו מפסיק, וכ"כ הפר"ח שם, ולהני רבוותא דס"ל דכל שרואין זא"ז מצטרפין אף בב' בתים חלוקין, ופירשו לכל הני גווני שכתב השו"ע שם דאין מצטרפין הוא כשאין רואין זא"ז, הרי מוכח מזה דבבית אחד מצטרפין אף כשאין רואין זא"ז, וכמש"כ כן הפר"ח שם בתו"ד, - אך עמש"נ בסימן א' סק"ח דבד' הרמב"ן והאו"ז מבו' דאף לענין צירוף לתפילה אינם מצטרפין אלא כשהם רואין זא"ז, דומיא דהא דאינם מצטרפין לזימון, ושם סק"ט נתבאר לדון די"ל דכל שהם בבית אחד ממש, ל"ב שיהיו רואין זא"ז, דדמי להא דבחבורה אחת ל"ב שיהיו רואין זא"ז, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-6)
6. ועד"ז כתב החקרי לב בח"א סימן כ"ח ד"ה ושם ראיתי דלפ"מ שנקטו האחרונים דלצירוף לתפילה כל שהם בבית אחד ל"ב שיהיו רואין זא"ז, אין ללמוד מהא דלענין זימון מהני רואין זא"ז אף בב' בתים, דה"נ יועיל לענין צירוף לתפילה, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-7)
7. ומצינו גם בתשו' הרשב"ש ח"א סימן ל"ז שהוכיח מההיא דט' בקטנה וא' בגדולה דאין מצטרפין, דכל שהם בב' בתים אינם מצטרפין אף כשהן רואין זא"ז.

   אך משמעות דבריו שם שהוכיח כן משום דסתמא דמילתא כיון שנפרצה הקטנה במלואה לגדולה הם רואין זא"ז, ואפ"ה אינם מצטרפין, ולא משום דבע"כ דאיירי ברואין זא"ז דאל"כ אף ט' בגדולה וא' בקטנה אין מצטרפין וכמש"נ בד' הרמב"ן, - ולפ"ז מוכח מדבריו דהא דט' בגדולה וא' בקטנה מצטרפין הוא אף כשאין רואין זא"ז, וכמש"נ להלן סק"ה בד' הראבי"ה והרשב"א, - אך יש להעיר בזה, דא"כ כשפירש הרשב"ש שם להא דחלוק דין צירוף לתפילה מדין צירוף לברהמ"ז, מ"ט לא הביא להך מילתא דבצירוף לברהמ"ז אף כשהם בבית אחד בעינן שיהיו רואין זא"ז, ובצירוף לתפילה כל שהם בבית אחד מצטרפין אף שאין רואין זא"ז. [↑](#footnote-ref-8)
8. ויש לפרש לזה בתרי אנפי, חדא, דעיקר הא דמהני רואין אלו את אלו הוא משום דעי"ז חשבינן לה כמו שהם במקום אחד, וכמש"כ בתשו' רב שר שלום ודעימי' שהבאנו להלן סקט"ו, - ועוד, דאף אם הא דמהני רואין אלו את אלו הוא דין צירוף בפנ"ע, ואי"ז משום דעי"ז חשבינן לה כמו שהן כמקום אחד, מ"מ ל"מ צירוף זה אלא כשאינם במקומות חלוקין לגמרי, - ובב' דרכים אלו תליא אם מצינו לדמות דה"ז יועיל הצירוף דרואין זא"ז גם לענין תפילה בציבור, ודו"ק. [↑](#footnote-ref-9)
9. ואדרבה אי נימא דלענין זימון כל שהן רואין זא"ז מצטרפין אף דדרך הרבים מפסקת ביניהם, הרי אין ללמוד כלל דין הצירוף לתפילה בציבור מדין הצירוף לזימון, כיון דבע"כ דלענין זימון ל"ב שיהיו בבית אחד, אלא סגי במה שהם חבורה אחת, וע"כ אף כשאין דרך הרבים מפסקת ביניהם ליכא מקור שיצטרפו לתפילה בציבור. [↑](#footnote-ref-10)
10. אשר כ"ה מבו' בד' הפמ"ג דמדמי להו, - ואך דבדבריו לא מצינו אלא דכל שהן מצטרפין לעשרה לתפילה בציבור, ה"נ הן מצטרפין לעשרה לברכת הזימון בשם, אך לא מצינו להיפך דכל שהן מצטרפין לעשרה לברכת הזימון בשם, ה"נ הן מצטרפין לעשרה לתפילה בציבור. [↑](#footnote-ref-11)
11. וכחילוק גירסאות זה מצינו עוד במה שאמרו בברכות מ"ה ב' בג' שאכלו כאחת ויצא אחד מהן לשוק דקוראין לו ומזמנין עליו בדקרי להו ועני, ואמר מר זוטרא דלא אמרן אלא בשלשה אבל בעשרה עד דנייתי, ומפרשינן דכיון דבעי לאדכורי שם שמים בציר מעשרה לאו אורח ארעא, וגירסא זו מתישבת עם הגירסא שלפנינו במגילה דהא דאין מזמנין בשם בפחות מי' הוא משום דבעי למימר נברך לאלקינו ובפחות מי' לאו אורח ארעא, - אך הנה בדק"ס שם כתב דבכמה כת"י ליתא וגרסינן דהוא מדכתיב וירוממוהו בקהל עם, ובד' הרמב"ן בפסחים פ"ה ב' נראה דגריס התם דהוא מדכתיב במקהלות ברכו אלקים, וכ"כ כמה מקמאי, שהבאנו לעיל סק"ב, וזה מתישב עם הגירסא במגילה דהא דאין מזמנין בשם בפחות מי' הוא משום דבעי למימר נברך לאלקינו ובפחות מי' לא סגי. [↑](#footnote-ref-12)
12. והרשב"א במגילה שם כתב דהא דאין נושאין את כפיהם בפחות מי', הוא משום שמזכיר את השם ואומר יברכך ד', והו"ל כזימון בי' דצריך משום דאמר נברך לאלקינו, והטו"א שם פירש לדבריו דהא דנשיאת כפים הוא בי', אי"ז מדינא דדבר שבקדושה, אלא הוא דין בפנ"ע משום דמזכיר את השם ובפחות מי' לאו אורח ארעא, דומיא דהא דברכת הזימון בשם, ועיי"ש משה"ק ע"ז, ולמש"כ הר"ן שם דאף הא דאין קוראין בתורה ומפטירין בנביא בפחות מי' אי"ז מדינא דדבר שבקדושה, אלא הוא דין בפנ"ע, ניחא, אך לפי הנ"ל י"ל דס"ל דגם הא דאין מזמנין בשם בפחות מי' הוא מדינא דדבר שבקדושה, והא דהוי בכלל דבר שבקדושה הוא משום שמזכיר את השם, וזהו שכתב דה"נ הוא בהא דאין נושאין את כפיהן בפחות מי', דכיון שמזכיר את השם הו"ל כדבר שבקדושה דאינו בפחות מי'. [↑](#footnote-ref-13)
13. אך צ"ע ממש"כ הב"י שם דקי"ל כדעת הרי"ף והרמב"ם דקטן מצטרף לזימון בעשרה, ואע"ג דלענין תפילה בציבור קי"ל דאין עושין קטן סניף לעשרה, שאני התם דדבר שבקדושה הוא, ומשא"כ הכא דאינו אלא זימון בעלמא, עכ"ד, ומבו' דזימון ל"ה בכלל דבר שבקדושה, וצ"ע, - ובאמת בעיקר מה שחילקו הרמב"ם ודעימי' בין צירוף קטן לזימון לצירופו לכל דבר שבקדושה, מצינו בד' הראשונים טעמים אחרים, עמש"כ בזה תר"י בברכות מ"ז א', ומש"כ המאירי שם, ומש"כ השבה"ל בסימן קנ"ג בשם אחיו, (והמג"א בסימן קצ"ט סק"ו והגר"ז שם ס"ט הביאו למש"כ תר"י בטעם הא דמצטרף קטן לזימון בשם, ולא כתבו כד' הב"י, וי"ל דהוא משום דס"ל דאף זימון הוי כדבר שבקדושה, וכמש"כ כן הגר"ז שם ס"ז). [↑](#footnote-ref-14)
14. ונמצא לפ"ז דיש ללמוד כן מד' המאירי, שהרי דעתו דב' חבורות שבב' בתים הרואין אלו את אלו מצטרפין לזימון בשם, ודעתו דזימון בשם חשיב כדבר שבקדושה דאינו אלא בעשרה. [↑](#footnote-ref-15)
15. ואמנם דהם העתיקו דכל שרואה את מקומו הראשון נעשה כמפינה לפינה ומותר, ואם לאו נעשה כמקום אחר ואסור, וצ"ע דגירסא זו מתישבת רק לדעת התוס' בפסחים ק"א א' ודעימייהו דמפינה לפינה חשיב כקידוש במקום סעודה, אך הס' העתים בסימן קמ"ד והשבה"ל בריש סימן ע' גרסי דמפינה לפינה ל"ה קידוש במקום סעודה, ולפ"ז בע"כ דכל שרואה מקומו הראשון חשיב כמקום אחד ממש, ולא חשיב כמפינה לפינה, וכאשר כ"ה הגירסא בהל' הריצ"ג ובד' המ"מ. [↑](#footnote-ref-16)
16. וכ"כ גם המהר"ם חלאוה והר"ן שם, ואך דבד' המהר"ם חלאוה משמע להדיא דרק מפינה לפינה הוא דמהני הא דרואה מקומו הראשון, וכנראה ס"ל דאף לענין צירוף לזימון ל"מ הא דרואין אלו את אלו בב' בתים חלוקין, וכמש"נ בדעתו בסימן ד' סק"ב בהערה, ויש לפרש כן גם בד' הר"ן שם, ובד' הבעה"ע בהל' ד' כוסות, עיי"ש, וכ"נ בד' האבודרהם בסדר תפילת שבת, אלא דכמדומה שבאו הדברים שם בשיבוש, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-17)
17. ומצאתי עד"ז בד' החקרי לב בח"א סימן כ"ח ד"ה והנראה לי שכתב דהרשב"א שכתב דכל שרואין זא"ז מצטרפין לעשרה לתפילה, הוא משום דס"ל דגם לגבי קידוש מהני רואין זא"ז אף בב' מקומות, ולפנינו מפורש כן בד' הרשב"א בח"ד סימן רע"ח, וכתב בדעת הב"י דפליג ע"ז וס"ל לעיקר דלענין קידוש ל"מ בב' מקומות אף דרואין זא"ז, וע"כ ה"נ ל"מ לענין צירוף לעשרה לתפילה, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-18)