שיעור
קטגוריות: שו_ע / אורח חיים / הלכות עירוב תבשילין - הרב יהושע ננקינסקי

**בס"ד**

**יום ד' לסדר אח"ק זמן קיץ תש"פ**

**כולל שערי הלכה**

**שיעור הגאון רבי יהושע ננקנסקי שליט"א**

**פתיחה לענינא דעירובי תבשילין (סוגית הגמרא בביצה ט"ו)**

**מתניתין (ט"ו ע"ב) "יו"ט שחל להיות ערב שבת לא יבשל אדם מתחילה לשבת אבל מבשל הוא ליו"ט ואם הותיר הותיר לשבת".**

**ובהמשך המשנה "ועושה תבשיל מערב יו"ט וסומך עליו לשבת"** והיינו עירובי תבשילין כמבואר בשמעתין.

**ויל"ע** דבפשוטו נראה מלשון מתניתין דהנך תרי הלכות מישך שייכי אהדדי היינו רישא דמתניתין דאין לבשל מיו"ט לשבת ודינא דעירובי תבשילין וסדר דברי המשנה משמע להדיא דיסוד דין עירובי תבשילין מיתלא תלי ושרשו נעוץ בהאיסור מלאכה לבשל מיו"ט לשבת.

**ומאידך** בדברי הגמרא משמע דבנקודה זו גופא פליגי רבא ורב אשי דלדעת רבא עיקרו של עירוב תבשילין הוא כדי שיברור מנה יפה לשבת ומשמע מזה דשורש התקנה הוא רק **ליחד** מנה יפה לשבת והטעם שאסרו חז"ל לבשל מיו"ט לשבת הוא כדי להאלים את **החיוב** של **היחוד** (דבלא דין האיסור יש לחוש שמא ישכח מלערב) ומשא"כ לדעת רב אשי שורש הדין הוא **האיסור** לבשל מיו"ט לשבת כדי שלא יאמרו דכשם שמותר לבשל מיו"ט לשבת שרי ג"כ לבשל מיו"ט לחול ומבואר דתחילת הדין לפי"ז הוא דין האיסור לבשל לשבת כדי שלא יאמרו וכדי להתיר את האיסור חייבוהו רבנן להניח עירובי תבשילין דבזה חשיב רק כגומר את הכנת המאכל כמבואר ברש"י בסוגיין.

**אכן לקושטא דמילתא יש לצדד בזה** דגם לדברי רבא יסוד הדין חל **באיסור הבישול גופיה** וכדהוכחנו מסדרא דמתניתין וכנ"ל **וביאור הדברים** דעצם הדין שנאמר בדין יברור מנה יפה לשבת אי"ז סתם חיוב יחוד של כזית אוכל בעלמא כדי לקיים את ה"זכרהו מאחר שבא להשכיחו" אלא שחייבוהו **לגמור** את עיקר הכנת המאכלים לשבת מערב יו"ט, **ואמנם הקילו חז"ל** להחשיב את העירוב תבשילין דנחשב **כאילו** הוא עיקר צרכי שבת וכאילו גמר את עיקר צרכי שבת, וביו"ט רשאי הוא להוסיף עליהם דתוספת בעלמא שרי אף ביו"ט לצורך שבת (וע"ע בהמשך השיעור שנתבארו כמה נפק"מ בין רבא לרב אשי לפי פשוטם של דברים דבאמת כל יסוד הדין לרבא הוא דין זכירה ויש להראות פנים לב' הדרכים שהעלינו ודו"ק).

**ואם כנים הדברים נמצינו למדים** לפי"ז **שלכו"ע** גדר הדין בעירובי תבשילין קובע שמאכל זה נחשב לעיקר ההכנה של צרכי שבת ומה שממשיך והולך חשיב **כגמר בעלמא** וגדר זה נתבאר די"ל כן בין לרבא בין לרב אשי וכנ"ל.

**ובהמשך** המשנה מבואר עוד דפליגי ב"ש וב"ה אם בעינן ב' תבשילין או דסגי בתבשיל אחד ויל"ע בגוף הפלוגתא בזה ובעיקר סברת בית שמאי צ"ת מ"ט לא סגי בתבשיל אחד.

**ובפשוטו נראה** ע"פ מה שנתבאר דבעינן שיהא לעירוב תורת התחלת הכנת מאכלי שבת ויש לומר דס"ל לב"ש דלא חשיב גדר של התחלה אלא בשיעור חשוב של ב' תבשילין (וגם אנן דקיי"ל כבית הלל מ"מ בעינן שיעור חשוב של כזית כמבואר בשמעתין בדף ט"ז ע"ב והיינו מהטעם הנ"ל דרק בהכי חשיב גדר של התחלה חשובה) וביותר בזה דהרי בעינן שיהא ע"י העירוב לשאר המלאכות שעושה ביו"ט שם של גמר בעלמא ולזה ודאי בעינן ש"ההתחלה" תהא במעשה חשוב.

**ובדברי הראשונים** מצינו בזה ב' ביאורים אחרים בסברת ב"ש הנ"ל –

**א'** **בתוס**' לקמן (י"ז ע"ב ד"ה אמר רבא) פירשו בדעת בית שמאי דלכל **מין** של תבשיל בעינן התחלה של תבשיל כנגדו ולפי זה אי"ז שיעור של ב' תבשילין אלא הכל תלוי לפי כמות המינים שמכין לצורך שבת דאם מכין שלשה מינים שונים יצטרך לבית שמאי **ג'** תבשילין ודו"ק.

**ובר"ן** (דף י' ע"א מדפי הרי"ף בד"ה אמר רבא) פירש דטעמיה דב"ש דבעו תבשיל אחד לצלי ותבשיל אחד לקדירה ואע"ג דאינו מניח צלי ותבשיל אלא ב' תבשילין מ"מ איכא זכר לדבר ע"י שמניח ב' תבשילין עיי"ש.

**ןנראה להעיר עוד** בהאי ענינא ב' הערות למעשה על מיני המאכלים הנהוגים כיום ליקח לעירוב תבשילין דהנה בשו"ע (תקכ"ז סעיף ב') דעושים העירוב מפת ותבשיל ויסוד הדין מושתת על דברי ר"ת בתוס' הנ"ל דבעינן פת להיתר האפיה מיו"ט לשבת ומין תבשיל להיתר הבישול עיי"ש.

**ולכאורה נראה פשוט** שבמציאות השכיחה בזמננו דאין אנו אופים ביו"ט כלל וכל עיקר העירובי תבשילין נצרך לבישול המאכלים לסעודת שבת א"כ אין טעם כלל להצריך ליקח לעירוב פת וסגי לכתחילה בתבשיל אחד גם לדברי ר"ת וכנ"ל.

**עוד נראה להעיר** על מה שנהגו ליקח ביצה מבושלת לצורך העירוב ולכאורה נראה דאין זה מצוה מן המובחר שהרי הפוסקים הזהירו שיקח חתיכה חשובה לצורך העירוב (ע"ע בבאר היטב ס"ק ב' שהביא מהשל"ה דלא תהא מצוה זו קלה בעיניך ויקח חתיכה חשובה עיי"ש וכן מבואר במשנ"ב ס"ק ח' דיקח לחם שלם משום הידור מצוה וחתיכת בשר או דגים חשובה עיי"ש) ומסתמא הטעם שנהגו בביצה הוא משום דבזמנים עברו היה מאכל זה קל יותר להשתמר מעיו"ט עד שבת אבל בזמננו שהבשר והדגים משתמרים בקלות מן הראוי להקפיד שלא ליקח ביצה אלא מאכל חשוב יותר (והעירו שיתכן שהבשר בזמננו אינו חשוב "מלפת" וצ"ע).

**ובאמת** בגוף הדין דמערבים בביצים לאו מילתא דפשיטא היא והמג"א כתב דבעינן דוקא דבר מאכל שאין רגילים לאכלו כל יום ועיין בשעה"צ ס"ק כ"ב שהנשמת אדם הקשה עליו דאיתא ברמב"ם שמערבים בהם ואף שרגילים לאכלם בכל יום עיי"ש, ובאמת **כבר במתני'** מפורש שאפשר לערב בדג **וביצה** שעליו והוא פלא לכאו', ואולי ביצה דמתני' שטוחה על הדג הו"ל כמין ביצה אחר וצ"ע.

(ובעיקר דינא דמתני' דשוין ב"ש וב"ה בדג וביצה שהם ב' תבשילין הקשו הראשונים מה בא לאשמועינן הלא אנן קיי"ל כבית הלל דסגי בתבשיל אחד ועיין בזה בריטב"א דנפק"מ לליל פסח דבעינן ב' תבשילין וכתב **דאין** ללמוד מכאן לגבי סעודה מפסקת אבל הבית יוסף בסי' תקנ"ב הביא דיש ראשונים שלמדו מכאן לסעודה מפסקת עיי"ש, ולענין משלוח מנות ע' בבאר היטב מש"כ בזה בסימן תרצ"ה סק"ז, וע"ע בד' הרשב"א דמתני' קמ"ל לאפוקי משיטת רשב"א דגם לב"ה בעי ב' תבשילין ומחלוקת ב"ש וב"ה על דג וביצה אם הוי ב' תבשילין או לאו)

**ובשמעתין איתמר** – מנא הני מילי אמר שמואל דאמר קרא זכור את יום השבת לקדשו זכרהו מאחר שבא להשכיחו מ"ט אמר רבא כדי שיברור מנה יפה לשבת ומנה יפה ליו"ט ורב אשי אמר כדי שיאמרו אין אופין מיו"ט לשבת ק"ו לחול.

**ובפשוטו** דברי רב אשי דכדי שיאמרו אינם עולים בקנה אחד עם ד' שמואל דילפינן לה מקרא דזכור את יום השבת דהא לדברי רב אשי אין תקנת העירוב לצורך ה**שבת** אלא לצורך **היו"ט** וכמו שפירש רש"י אמנם הביאו בזה את חידושו של תלמיד הרשב"א דקרא אזיל על זכירת היו"ט וזהו דינא דזכרהו (וצ"ת דהא קרא מפרש להדיא את יום השבת וצ"ע) **ועכ"פ** לפי"ז ניחא גם בדברי רבא דהוזכר הטעם כדי שיברור מנה יפה לשבת **וליו"ט** ולכאו' צ"ת מה הוזכר כאן זכירת יו"ט ולדברי תלמיד הרשב"א ניחא טפי דלדבריו הפסוק איירי אף בזכירת יו"ט וכנ"ל.

**והנה השאג"א הוכיח** מסוגיין דאיכא חיוב "שמחת יו"ט" אף בראש השנה וחיליה דידיה מהא דתקנו עירוב תבשילין (אף) לראש השנה והרי רבא מפרש טעמא משום שיברור מנה יפה לשבת ומהא גופא **דחיישינן** לזה אף בראש השנה (היינו דחוששים לזה שיקח את עיקר התבשיל ליו"ט ולא ישייר מנה יפה לשבת) מוכח דאיכא חיוב שמחה וסעודת יו"ט בראש השנה ודו"ק.

**וכתב לדחות** די"ל דרבא מודה לטעמא דרב אשי דתיקנו כדי שלא יאמרו שמותר לאפות מיו"ט לחול אלא **דהוסיף** טעם שהוא מפני שיברור מנה יפה, וא"כ בראש השנה אמנם אין חיוב מחמת ברירת מנה יפה די"ל דליכא דין שמחת יו"ט בר"ה אך עכ"פ משום שלא יאמרו שמותר לאפות מיו"ט לחול בעינן ע"ת.

**והנה לפי זה** מש"כ הרא"ש בסוגיין (ע' לקמן שהבאנו דבריו ביתר ביאור) דאיכא נפק"מ בין רבא לרב אשי אם שרי להניח עירוב תבשילין כמה ימים קודם יו"ט דלדעת רבא לא מהניא כיון דאכתי לא הועיל בזה ל"זכירת שבת" ולדעת רב אשי מהניא – לדברי השאג"א אין נפקותא זו אלא בסתם יו"ט **אבל בראש השנה** דגם לדברי רבא ליכא חשש שכחת שבת מחמת היו"ט ובזה מודה רבא לרב אשי שטעם תקנת העירוב היא שלא יאמרו וכו' **וא"כ בזה לכו"ע יועיל העירוב** אף כו"כ ימים קודם ר"ה.

**ולפי"ד השאג"א** יל"ע טובא בקושית הגמרא "אלא לרבא מאי איריא מערב יו"ט אפילו ביו"ט נמי" והלא לדבריו גם רבא מודה לרב אשי וא"כ מטעם הגזירה של שמא יאמרו בעינן דיערב דוקא מערב יו"ט וצע"ג בזה.

**ולדברי רבא** מבואר בגמרא דמעיקר הדין היה אפשר לעשות עירובי תבשילין אף ביו"ט גופיה ורק משום שמא יפשע תיקנו שיעשה בערב יו"ט, ויש להבחין דאין כונת הגמרא דלרבא ראוי לעשות ע"ת רק ביו"ט אלא דלדבריו ישנם ב' זמנים הראויים לעשיית העירוב – א' בשעת הכנת התבשילים בעיו"ט ב' קודם סעודת יו"ט ממש דאז בורר הוא את מנותיו ודו"ק.

**ולפי"ד השאג"א** יל"ע טובא בקושית הגמרא "אלא לרבא מאי איריא מערב יו"ט אפילו ביו"ט נמי" והלא לדבריו גם רבא מודה לרב אשי וא"כ מטעם הגזירה של שמא יאמרו בעינן דיערב דוקא מערב יו"ט וצע"ג בזה.

**ולדברי רבא** מבואר בגמרא דמעיקר הדין היה אפשר לעשות עירובי תבשילין אף ביו"ט גופיה ורק משום שמא יפשע תיקנו שיעשה בערב יו"ט, ויש להבחין דאין כונת הגמרא דלרבא ראוי לעשות ע"ת רק ביו"ט אלא דלדבריו ישנם ב' זמנים הראויים לעשיית העירוב – א' בשעת הכנת התבשילים בעיו"ט ב' קודם סעודת יו"ט ממש דאז בורר הוא את מנותיו ודו"ק.

**והנה** בדברי הגמרא לא מוזכר נפק"מ לדינא בין רבא לרב אשי וכן באמת נקט המאירי דאין שום נפק"מ לדינא ביניהם עיי"ש.

**א'** ברא"ש בסוגיין איתא נפקותא לדינא אם יועיל לעשות עירוב כמה ימים קודם יו"ט דלרבא דבעינן דוקא מערב יו"ט משא"כ לטעמא דרב אשי מועיל אף כמה ימים קודם.

**וביאור דבריו נראה** דלדעת רבא שעיקר הטעם הוא משום שיברור מנה יפה א"כ ראוי הוא שזמן חלות העירוב היא רק בשעת ברירת המנות ולא מקודם לכך שעדיין אינו עסוק כלל בברירת המנות, משא"כ לרב אשי שיסוד העירוב הוא להתיר את המשך הבישול ביו"ט וכמו שנתאר בדברי רש"י דגדר ההיתר הוא על דעל ידי שמתחיל בעיו"ט והשאר חשיב רק כ"**גמר"** אם כן יש לומר דכל כמה שבפועל התחיל בהכנות לצורך שבת – כל מה שימשיך ביו"ט יחשב כבר כגמר ולזה מהניא אף שיתחיל כמה ימים קודם.

**ויש להסתפק** גם למאי דחיישינן לדעת רבא דאין לעשות עירובי תבשילין קודם יו"ט (ע' סי' תקכ"ז סי"ד) אם שרי לכתחילה עכ"פ ב**ליל** ערב יו"ט ויסוד הספק האם זמן זה כבר מישך שייך להכנות היו"ט או דרק בערב יו"ט מתחילת **היום** הוא הזמן הראוי להכנת התבשילים (וממילא להעירוב) ןצ"ע.

**ב' עוד נפקותא לדינא** איתא במרדכי (תרע"א) דהתיר שם הר"ש מבונובור"ק לעשות עירובי תבשילין ביו"ט למי ששכח ולא עירב וביאר דבריו דקיי"ל כרבא דמעיקר הדין שרי להניח עירוב תבשילין ביו"ט גופיה ורק משום שמא יפשע גזרינן ובשכח לא גזרו עיי"ש, ועכ"פ עולה מזה דלרב אשי לא מועיל עירוב תבשילין ביו"ט גופיה אף בשכח משא"כ לרבא דרק משום גזירה אתינן עלה.

**ולכאורה יש להעלות** עוד כמה נפק"מ לדינא בין רבא לרב אשי וכדלקמן –

**ג'** יל"ע מה יהא הדין באופן שאינו מתכנן לבשל או לאפות האם יש לו מצות עירוב תבשילין או לאו ולכאורה הדין בזה מיתלא תלי בטעמא דרבא ורב אשי, דלדעת רב אשי שהכל התחיל ממה שלא יאמרו דשרי לבשל לחול א"כ גדר העירוב הוא רק בגדר של **היתר להאיסור** שהטילו חז"ל לבשל לצורך שבת וכל כמה שלא מתכנן לבשל לשבת **אין לו צורך** בעירובי תבשילין משא"כ לדעת רבא דבעינן שיזכור לברור מנה יפה לשבת מישך שייך טעם זה אף באופן שאינו מבשל כלום ביו"ט דמ"מ בעינן היכר וזכירה בברירת מנותיו.

**ד'** יש לדון בעיקר גדר עירוב תבשילין אם יש לזה גדר של מצוה או גדר של מתיר ואמנם גם על גדר של מתיר לחוד מצינו דאיכא ברכה וכדאשכחן בעירובי חצירות אך מסתבר דלא נימא בזה מצוה בו יותר מבשלוחו דאי"ז אלא מעשה מתיר בעלמא ולפי"ז יש לדון לגבי עירובי תבשילין מהו גדרו וד"ז ג"כ מסתברא דתליא בדרי רבא ורב אשי דלדעת רבא הו"ל בגדר מצוה כדי שיזכור את השבת משא"כ לרב אשי ששורש הדין הוא האיסור לבשל וההיתר לאיסור זה הוא ע"י העירוב וכנ"ל ומסתבר דלדברי רב אשי אין לזה גדר של מצוה כלל ודו"ק.

**ה'** עוד יש להזכיר כאן את מה שנחלקו הראשונים (עיין בדרכי משה ריש סימן תרכ"ח שהביא מחלוקתם ועוד נאריך בזה בס"ד בלימוד סוגיין) אם עירובי תבשילין מתירים גם ענינים שאינם קשורים לצרכי סעודה כגון הכנת הבית לכבוד שבת או להניח עירובי חצירות לצורך השבת וכל כה"ג, ומסברא יש לדון בזה בין לטעמא דרב אשי ובין לטעמא דרבא **אבל גוף הנידון בזה הוא בב' סברות שונות** דלדעת רבא שעיקר הדין התחיל ממה שחז"ל דרשו לברור מנה יפה לשבת (וכדי להאלים את החיוב העמידו זאת ע"י איסור הכנה מיו"ט לשבת) א"כ הנידון הוא באופנים הנ"ל הוא האם הוא נכלל **בהאיסור שבו האלימו** חז"ל את חיוב היחוד משא"כ לדעת רב אשי הרי הנידון הוא על **גוף האיסור עצמו** שאסרו להכין מיו"ט לשבת ובדין זה עצמו יש לדון מה נכלל אי דוקא הכנת מאכלים או כל מידי ועוד יש להאריך ואכמ"ל.

**ו'** ובצל"ח כתב (בד"ה אכלו) עוד דאיכא נפקותא לדינא בין רבא לרב אשי באופן שסיים כבר סעודת יו"ט ועדיין לא התחיל להכין מאכלי שבת וכתב דלדעת רבא יש לומר דרשאי הוא להכין אע"פ שכבר כעת העירוב נאבד או נאכל כיון שעיקר זמן זכירת השבת היא בזמן סעודת יו"ט דאז חיישינן שמא יקח הכל ליו"ט **וכל היכא שסיים סעודתו תו לא חיישינן** משא"כ לרב אשי בעינן שיהא העירוב קיים עד שיתחיל בבישול המאכלים לשבת ומה שסיים סעודתו לא מהניא ולא מידי עיי"ש.