חלה יד שכז-שכח
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב צבי ובר / יורה דעה / חלה

**שיעורי הלכה**

**שיעור י"ד**

**הדינים הנידונים**

* **מהו שעת הגלגול והאיסור לאכול קבע קודם הגלגול.**
* **זמן ההפרשה הראוי.**
* **נוסח הברכה ואמירת ה"ז חלה.**
* **בספק אם מברך, כיצד ינהג.**
* **הפרשת חלה בישיבה.**

*יורה דעה*

*שכז ד-שכח א*

**חלה**

**ממורינו הגאון רבי רפאל צבי ובר שליט"א**

**השיעורים נמסרים במוצש"ק בית הכנסת 'בית תפילה' נוה יעקב ירושלים**

[שכז סעיף ד] **אוכלים עראי מן העיסה עד שנתגלגל בחטים ויתערב הקמח במים ותטמטם בשעורים ותעשה כל העיסה גוף אחד.**

## טמטום וגלגול איזה מהם קודם

משנה היא בחלה (פ"ג מ"א) שמותר לאכול עראי מן העיסה עד שתתגלגל בחיטים ותטמטם בשעורים, ובביאור מהו טמטום ומהו גלגול מצאנו מחלוקת ראשונים. שהערוך ביאר שהטימטום קודם ואח"כ הגלגול, שכיון שהשעורים אינם מתערבים יפה לכך מניחים אותם כמו שהם בלא גלגול, וכן מבואר ברשב"א (פסקי חלה שער ד אות ד) וכמו שכתב הב"ח בשמם. אבל מהרמב"ם (ביכורים פ"ח ה"ד) נראה שדעתו להיפך שהגלגול קודם לטמטום, שהגלגול הוא משעה שמעורב הקמח עם המים, והטמטום הוא בשעה שנעשה הכל גוף אחד, שכיון שהשעורים אינם מתערבים יפה, אין איסור לאכול עראי עד הטמטום, שרק אז חשיב עיסה גמורה. אכן כתב הב"ח שמהטור נראה שלמד ששניהם זמן אחד הם, והכל הוא משעה שנעשה גוף אחד, וכן נראה בט"ז (ס"ק ג) שאין חילוק בין חיטים לשעורים, אלא שבסו"ד כתב הב"ח שאפשר שהטור סובר שהטמטום הוא קודם לגלגול כדעת הרשב"א, אלא שהחמיר שגם בחיטים אסור לאכול כבר משעה שמטמטם, כיון שאין הכל בקיאים בשיעור הגלגול.

## למה אכילת קבע קודם הגלגול אסורה

וקודם שיתערב הקמח במים אין איסור לאכול, מיהו כתב השו"ע שדוקא אכילת עראי מותרת וכמבואר במשנה, ויש להבין למה אכילת קבע אסורה. ובירושלמי (חלה פ"ג ה"א) איתא 'אמר ר' חגיי לא שנו אלא עראי אבל קבע אסור, מפני שהוא מערים לפוטרה מן החלה. וביאר החזו"א (ליקוטים סי' ג סק"ה) שהעניין הוא מחמת שחששו שהעיסה תחסר עד שלא יהא שיעור חלה, ומה שאסרו דוקא באכילת קבע, משום שחששו שיאכל הרבה ולא ישאר בעיסה שיעור חלה. אלא שהקשה החזו"א למה לא פירשו בירושלמי שאסור לאכלה קבע כמו בתרומה, שאסרו חכמים אכילת קבע אחר שנגמרה מלאכתו. וביאר שיש חילוק, שבתרו"מ כל מה שאוכל מבטל ממנו תרו"מ, שהרי אין שיעור לחיוב תרו"מ, אבל בחלה שיש לה שיעור לא חששו חכמים על מה שאוכל, וכל החשש הוא שיפסיד שיעור חלה ממה שנשאר. ובחזו"א שם כתב שגדר אכילת קבע הוא כשמכין סעודתו, ואומר מכאן אני אוכל, אבל עראי הוא כשאוכל בלא הכנה [אולם עיי"ש בחזו"א שביאר שבירושלמי שם יש דעה החולקת על ר' חגיי, שבאמת גזרו על קבע כמו בטבל לתרו"מ].

[סעיף ה] אם לא הפריש החלה בצק, אלא אפה הכל, הרי זה מפריש מן הפת.

## לכתחילה יפריש קודם האפיה

ואף שמבואר שיכול להפריש אחר אפיה, מ"מ לכתחילה יפריש קודם האפיה, שאז נקרא ראשית עריסותיכם [וגם לא יפריש לכתחילה קודם שנתערבה העיסה יפה, כמו שנתבאר לעיל]. והפוסקים כתבו לדון באשה שרגילה להפריש חלה בכל ער"ש, ופעם אחת לא הייתה בער"ש בביתה, וקרובה מכין את העיסה, אם יפריש חלה, או ימתין ויאפה ואח"כ תפריש האשה חלה אחר האפיה [והחזו"א דעתו שאשה מקפדת שלא יפרישו חלתה], ויבואר כל זה להלן.

# סימן שכח

[סעיף א] בשעה שיפריש חלה יברך 'אשר קדשנו במצותיו וצונו להפריש תרומה'. או להפריש חלה.

## נוסח הברכה

דעת השו"ע שאומר להפריש תרומה, והרמ"א כתב שיכול לומר להפריש חלה, ובטור כתב שאין חילוק. והט"ז (ס"ק א) הביא ממהרש"ל שיאמר להפריש תרומה חלה, וכתב הט"ז לחלוק מפני שאם חלה היא העיקר הרי כשאומר תרומה הוי הפסק. ויש נוהגים כמו המהרש"ל, וכן דעת החת"ס, וביאר שלשון להפריש חלה אי"ז טוב כי אפשר שמתפרש על סתם בצק שנקרא חלה, ולשון להפריש תרומה לבד ג"כ אינו טוב, דהוא לשון הנשמע על כל הפרשת תרומה, לכך יאמר להפריש תרומה חלה, ובזה מועיל גם שקורא שם על החלה, ואי"צ אח"כ לומר הרי זו חלה.

ומנהג העולם לומר 'להפריש חלה', וכתב הט"ז (שם) שאי"צ להוסיף 'מן העיסה', שאין זה אלא פרטי המצוה [וגם אין חיוב דוקא להפריש מן העיסה, שהרי יכול להפריש גם לאחר אפיה], ודעת הגר"א שהעיקר לומר 'להפריש תרומה', שהוא לשון תורה ו'חלה' הוא לשון חז"ל, ובברכה אומרים לשון תורה, כמו שמברכים בורא פרי העץ אף שבלשון חז"ל הוא אילן, וכן מצינו שרבי יהודה אמר שמברך בורא מיני דשאים (ברכות לה.), ולא אמר שמברך בורא מיני ירקות.

## לומר אחר ההפרשה הרי זו חלה

והנה רע"א הביא מהראב"ד בהשגות (ביכורים פ"ה הי"א) שאחר הברכה יאמר ה"ז חלה וכן ציין לרשב"א בחולין (צד. ד"ה תנו רבנן), אולם הגר"ש וואזנר (שבה"ל ח"ה סי' קסט) העיר שברשב"א בקידושין (מא: ד"ה מה) מבואר שאי"צ לומר כן, והרשב"א בחולין הביא כן רק מהראב"ד שדעתו שאין מועיל הפרשה ע"י מחשבה. ומ"מ המנהג למעשה לומר כן.

## ספק בברכה אם יכול לומר ויברך דוד

ועיין בפת"ש (סק"א) שהביא מספר פרי תבואה לגבי דבר שיש ספק אם חייב בברכה, שאם רוצה להחמיר להפריש יאמר דרך תפלה פסוקים של 'ויברך דוד בא"י אלקי ישראל כו' לך ה' הממלכה' דאית ביה שם ומלכות, ולסיים אח"כ ברוך אשר צונו להפריש חלה, דבכה"ג ליכא חשש ברכה לבטלה. אכן סתימת הפוסקים שאין עצה לספק ברכות, וא"כ נראה שאין לעשות כן. ובחוו"ד בדיני ס"ס (סי' קי ס"ק כ') יצא לחדש שכל שאומר ברוך אתה ה' שלא בחובה אלא דרך נדבה, אין בזה משום ברכה לבטלה, וכתב שם שאם עושה בדרך חוב אף אם אינו אומר ברוך אתה ה' אלא קורא קר"ש בחובה, ג"כ יש איסור הזכרת שם שמים לבטלה.

## איסור ברכה לבטלה אם אומר 'בריך רחמנא'

ועיי"ש בפת"ש שהביא בסו"ד מהפנ"י בברכות דף י"ב שיכול לומר בריך רחמנא מרא אשר צונו להפריש חלה, דג"כ ליכא הזכרת שם ומלכות לבטלה, כיון שהוא בלשון תרגום, ואפ"ה יצא ידי ברכה. וכתב לדחות, די"ל דאפילו בלשון חול ג"כ שייך הזכרת שם לבטלה. וכן באמת פשטות הפוסקים שדין ברכה לבטלה אין לו קשר להזכרת ה', אלא הוא איסור לומר ברכה ממש לבטלה.

## הפרשת חלה בישיבה

ומדין זה שאשה מפרישה חלה ערומה כשיהיו פניה טוחות בקרקע, כתב הפת"ש (ס"ק ב) שמבואר שמותר להפריש בישיבה, והביא מהמג"א (או"ח סי' ח סק"ב) שביאר שהפרשת חלה אינה מצוה, אבל הגר"א (שם סק"ג) חולק עלי שודאי הפרשת חלה מצוה היא, שהרי מצינו שאין לעשות עיסות קטנות כדי שלא יפטר מן החלה, ודעת הגר"א (שם) שאין חיוב לעמוד בשעת ברכה. וכתב הפת"ש בשם ספר ישועות יעקב שבאמת בכל המצות צריך לעשות בעמידה, וגם בחלה הדין כן, ושאני הכא דאין האשה יכולה לעמוד ערומה לכן מותרת לברך בישיבה, דעיקר הטעם דאין לישב הוא משום שנחשב כמזלזל בדבר ואין פחד ה' לנגד עיניו, אבל כשעושה הדבר מחמת הכרח אין בזה שום זלזול. ונפק"מ למעשה שלדעת המג"א במצוות חלה אף כשעושה בבגדים יכול לעשות בישיבה, וכן יוצא לדעת הגר"א לשיטתו, ולדעת הישועות יעקב מחוייב לעשות בעמידה [וגם נפק"מ שבכל המצוות לדעת הישועות יעקב כל שעושה בישיבה מחמת ההכרח אין בזה זלזול ויכול לעשות בישיבה, ולאו דוקא במצוות חלה].