20. בדין נאמנות עד אחד כנגד חזקת חיוב במצות והמסתעף
קטגוריות: כללי / שיעורי הרב מאיר קאופמן / שיעורי ליל שב_ק / תשפד

#### ליל שבת קודש פ' ואתחנן י"ג אב פ"ד – שיעור בית מדרש הגדול נוה יעקב

# בנאמנות ע"א לגבי ספק בירך ברכת המזון וספק הזכיר הזכרה

### בדיני ע"א נגד אתחזק

א] הגמ' יבמות פ"ח. מסתפקת האם ע"א נאמן כנגד אתחזק איסורא וכגון שיש קונם דאחריני ובא עד אחד ומעיד שהוא נשאל על זה ולענין הלכה דעת הרמב"ן והרשב"א שקי"ל שע"א נאמן ודעת הרא"ש והמרדכי וכן פסק השו"ע והרמ"א סימן קכ"ז שאינו נאמן והש"ך שם סקט"ז האריך שזה רק ספק בגמ' וממילא רק מספק הוא לא נאמן ולכן להחמיר יש לחוש שהוא נאמן והנה בגמ' הנידון ביחס לנידון דאוריתא ויש לדון האם גם נידון הגמ' הוא גם ביחס לדרבנן ועיין ב"ש סימן ט"ו שכתב שלהעיד על אדם שאשתו מתה ויכול לישא אשה אחרת אפילו שזה רק נוגע לחרדרב"ג בכל אופן הוי ע"א נגד אתחזק והוא לא נאמן דהינו שנקט שגם ביחס לאיסור דרבנן הגמ' דנה שהוא לא נאמן וכן הסכים בשו"ת חת"ס אבן העזר סימן ב' שאין מקור לחלק בזה בין דאוריתא לדרבנן אמנם עיין נוב"י אבן העזר תנינא סימן ז' ח' וכן ברעק"א בגליון יור"ד סימן ט"ו וכן דן בחת"ס שם שלדעת הש"ך שרק מספק אנו נוקטים שעד אחד לא נאמן ממילא בדרבנן אמרינן ספק דרבנן לקולא והוא נאמן אמנם לפ"ז אם הוא בא להחמיר אינו נאמן [ובשו"ת מהר"י אסאד חו"מ סימן י' נקט שביחס לדרבנן הגמ' בכלל לא דנה]

### נידון האחרונים בדין ע"א נגד חזקת חיוב במצות

ב] והנה האחרונים כתבו לדון בכמה דוכתי האם יש מושג חזקת חיוב במצות דהינו האם מה שאדם חייב במצוה ויש נידון האם קיים המצוה זה נחשב שיש כאן חזקה [והארכנו בזה בשיעור הקודם] והנה בפשוטו זה נפק"מ גם לגבי עד אחד האם כשמעיד על ספק במצוה הוי כנגד אתחזק ויש לדון בזה שני נפק"מ א. כגון שיש כאן תפילין ויש ספק האם כתב אותם גדול והם כשרים או שכתב אותם קטן והם פסולים דבפשוטו ע"א נאמן אמנם אם נימא שמצוה זה נחשב חזקת חיוב א"כ הוי ע"א נגד חזקה וכן נקט רעק"א תשובה ז' ועיין מהרש"ם ח"ד סכ"ט שהביא מהגרש"ק שנקט לגבי ספק על אתרוג האם הוא מורכב וכתב שע"א לא נאמן כיון שהוי כנגד חזקת חיוב מצות לולב ב. עוד יש לדון באדם שאכל ויש לו ספק האם בירך ברכת המזון ובא ע"א ומעיד שבירך דאם זה נחשב חזקה א"כ ע"א אינו נאמן אמנם אם אין כזה מושג א"כ ע"א נאמן אמנם יש לדון בנפק"מ אלו וכדלקמן

והנה עיין שו"ת מהרש"ם ח"ד סכ"ט שדן בעד אחד שמעיד על אדם שבירך ברכת המזון דלכאורא חשיב עד אחד נגד חזקה ואינו נאמן דהינו שנקט שאדם שהיה חייב במצוה ויש ספק האם קיים אותה זה נחשב חזקה וממילא הוי עד אחד נגד חזקה ואינו נאמן אמנם הנה יש בזה שני אופנים יש מקרה שאדם בכלל לא זכור לו שבירך והעד אחד בא לחדש שבירך ויש מקום שיש לו ספק אם הוא בירך שבזה מספק צריך לברך והע"א מעיד שהוא בירך ועיין שם שכתב שבאופן השני בזה ע"א נאמן וכן הוא בישועת מלכו סימן מ"ו

### ביסוד הדין שע"א לא נאמן כנגד חזקה והנפק"מ לנ"ל

ג] והטעם בזה דהנה בפשוטו היסוד שע"א לא נאמן כנגד חזקה שאין לו כח נאמנות במקום שללא נאמנותו יש כאן הכרעת חזקה ובפשוטו זה כפי כל גדרי חזקה אמנם עיין קובץ הערות סימן ס"ז סק"ו ובשערי יושר ש"ו פ"א שכתבו לבאר שאין הכונה שאין לו נאמנות במקום שללא עדותו יש כאן הכרעת חזקה והסברא דחזקה יסודו דין הכרעה בספיקות ועד כמה שע"א יש לו נאמנות אין כאן ספק כדי שיהיה כאן חזקה אלא כל ההלכה שהע"א אין לו נאמנות לחדש ספק ולכן במקום שללא עידותו אין כאן ספק והוא בא לחדש ספק אין לו נאמנות ויסוד לזה דעיין פנ"י קידושין ס"ג: ובקו"א שם הובא ברעק"א י"ג: ובנוב"י אבן העזר סימן ל"א [והביאום הפ"ת יור"ד סימן קכ"ז] שכתב לגבי אשה שנבעלה ויש רוב פסולים או חנות בשר ורוב החתיכות הם טריפה ופרשה חתיכה וע"א מעיד שהיא כשירה הוא נאמן אפילו שיש כאן חזקה והרי רובא עדיף מחזקה והביאור כנ"ל שכאן לא שייך לומר שאין צד ספק שהרי ודאי שהרוב מודה שיש מיעוט לפנינו וכל מה שמצאנו שע"א לא נאמן בחזקה שמגיע שללא העדות אין סיבה להסתפק [והנה הפנ"י למד דבר זה מהדין שאב שאמר קדשתי את בתי ולא יודעים מי זה ובא אחד ואמר אני קדשתיה אמנם עיין רעק"א כתובות י"ג ובחת"ס או"ח ו' דבפשוטו זה לא דומה דשם הרי ודאי מקודשת לאחד ומברר מי זה האחד]

ועיין תוס' בקידושין ס"ג: שכתבו שאב נאמן לומר על בנו שהוא גדול מצד שזה כמו בידו ועיין פתחי תשובה יור"ד קכ"ז ססקי"ב שהביא מספר חומת ירושלים שע"א נאמן כנגד חזקה העשויה להתשנות ויסוד הסברא כנ"ל שכה"ג ודאי שזה נחשב שיש צד ספק לפנינו והאריך בזה בחידושי הגר"ר גרוזבסקי ריש גיטין

ועיין רעק"א יור"ד סימן רס"ו שהביא מהירושלמי שעד אחד נאמן להעיד על תינוק האם הוא נולד בשבת ומשמע בירושלמי שם שזה גם בספק האם במוצאי שבת וצ"ב הרי זה נגד חזקה שהרי יש חזקה שהתינוק נולד כמה שיותר מאוחר אמנם לנ"ל יש לומר שכיון שהוא ודאי נולד והשאלה רק מתי בזה ודאי שזה נחשב שיש מספק לפנינו ובזה ע"א ודאי נאמן [ויש לדון שזה גם עשוהי להשתנות אמנם שם הכונה שהנידון האם זה הזמן שודאי ישתנה אבל כאן הנידון בזמן שלא ודאי ישתנה וצ"ע בגדרי הדברים]

והנה מבואר בשו"ע סימן קצ"ח שאשה הטובלת צריכה להעמיד מישהו על גביה לראות ששערותיה נכנסו למים ומבואר שצריך דוקא עד גדול ועיין ביאור הגר"א מצד שזה נחשב נגד אתחזק וזה לא בידו ולכן אפילו בדרבנן כגון טבילה על כתם הוא לא נאמן וצ"ב א"כ למה עד גדול נאמן הרי זה כנגד התחזק ובסד"ט שם חידש שכיון שהטובל מינה אותו שיראה הוי כבידו אמנם בגר"א מבואר לא כך ובפשוטו בהכרח שכיון שודאי טבלה ויש ספק איך היה הטבילה זה מוגדר שיש ספק לפנינו ובזה ע"א נאמן

והנה מבואר בגמ' שכותי חשוד לשחוט שלא כדין ומבואר בגמ' שאם הוא אוכל משחיטתו אפשר לסמוך על זה ועיין חזו"א נ"ט סק"ז שכתב שלכאורא אין כזה נאמנות מה שהוא מוכן לאכול ובמקום שע"א לא נאמן הוא לא נאמן והוכיח דבר זה מהראשונים שהוכיחו נאמנות ע"א מנדה שנאמנת לבעלה הרי שם היא הרי גם עוברת וא"כ צ"ע מה עוזר שהכותי אוכל הרי זה ע"א נגד חזקה וכתב לישב שכותי מומחה ששחט זה ודאי מעמיד צד ספק ששחט כדין ובזה ע"א נאמן אפילו שללא אכילתו היה על זה הכרעה של חזקה שזה שחוט שלא כדין

והנה המהרש"ם נקט שמה שאדם יש לו ספק אולי בירך זה נחשב גם שיש צד ספק לפנינו דהינו נקט שכל ספק שיהיה מצד עצמו אפילו שיהיה הכרעת חזקה בזה ע"א נאמן אמנם הנה בגמ' גיטין ב: מבואר שאם יש גט ויש ספק האם נכתב לשמה או אולי זה מזויף שע"א לא נאמן מצד שזה נגד אתחזק ועיין אחיעזר ח"א ס"ה סק"א שכתב שלכאורא מוכח דלא כאחרונים הנ"ל אלא גם במקום ספק ע"א לא נאמן וכן עיין רמ"א סר"א ס"ד שהביא מהמהרי"ק דביש מקוה ויש ספק האם התמלא בכשרות חשיב ע"א נגד חזקה והרי ודאי שיש צד שהתמלא בכשרות ובפשוטו מוכרח דכל שבאים לחדש עשיה שלא ידועה לנו ואין לפנינו סיבה מצד עצמה לומר שזה נעשה זה נחשב לחדש צד דללא מקור אין אנו מחדשים דבר ולכן כשיש גט הרי אין לפנינו מציאות כלל שלא לשמה או שאינו מזויף ואנו באים לחדש צד זה אז אפילו שאנו מסתפקים שזה כך זה נחשב לחדש צד שע"א לא נאמן ולפ"ז במקום שצד הספק לומר שבירך כגוןן שיודע שהתכונן לברך בזה יתכן שע"א יהיה נאמן אבל כשמסתפק סתם מצד שמסתבר שהיה מברך וכדו' ע"א לא נאמן וצ"ע

ובאמת שהדברים מחודשים ובפשוטו מבואר דלא כנ"ל אלא שגם במקום שיש צד ספק ע"א לא נאמן אמנם יתכן שזה מצד שהחזקה בכחה לסלק הספק ולפ"ז יתכן לחלק בין סוגי החזקות שיש חזקות שמסלקות הספק ויש חזקות שזה רק דין הכרעה ושע"א לא נאמן במקום שללא עידותו יש חזקה שמסלקת הספק ולא במקום שזה רק דין הנהגה ולפ"ז יש לדון בכל חזקה מה גידרה ויתכן שהנפק"מ הנ"ל נכונות דבמקרים אלו ודאי זה נחשב שנשאר צד ספק ועיין מאירי שכתב שאפילו שמחזיקים מאיסור לאיסור אבל ע"א נאמן כנגד זה ועיין שיעור הגרש"ר שביאר שזה רק חזקת הנהגה וזה לא מסלק הספק ובזה ע"א נאמן

והנה בפשוטו ודאי שיסוד הדין שע"א לא נאמן כנגד חזקה אלא שיש כאן תוספת שזה רק במקום שבא לחדש צד נגד חזקה אבל אם יבוא לחדש צד וזה לא יחשב נגד חזקה בזה הוא ודאי נאמן אמנם הנה מבואר יבמות פ"ח בגמ' שעד שמעיד שהותר הקונם הוי נגד אתחזק ורק נאמן מצד בידו ועיין ש"ש ש"א פכ"ב שהקשה הרי חכם עוקר הנדר מעיקרו והוכיח מכאן שגם כה"ג חשיב נגד חזקה ועיין קובץ הערות סס"ז סק"ח שביאר לנ"ל שכאן אין נידון של נגד חזקה אלא שע"א לא יכול לחדש צד חדש וכיון שללא עדות העד הדבר בחזקת איסור ממילא זה נחשב נגד אתחזק ובאמת עיין בגמ' שם שאם מדובר בחתיכה שמוחזקת לנו שהיא חלב ובא עד ואומר שהיא שומן והגמ' שואלת שבזה אפילו שני עידים לא נאמנים וצ"ע מה הגמ' מקשרת לנידון סוגין הרי שם העד אומר שזה לא חלב מאז ומתמיד [ויתכן שמה שהוחזק זה גם בגדר חזקה] אלא בהכרח כנ"ל שיסוד סוגין שכל שהעד בא לחדש צד חדש הוי נגד אתחזק רק שגם במקום שיש צד רק יש הכרעת חזקה לפעמים זה נקרא שהוא מחדש צד חדש

ועיין בתשובות מימוני סימן א' שדן שאשה שנקטנו שהיא מקודשת ובא ע"א ואומר שהיה טעות בקידושין וכתב שזה נגד אתחזק והרי כאן אומר שלא קידושין מעולם ועיין רעק"א יור"ד סוף סימן א' שהביא מהמהרי"ק שאם יש בהמה שנשחטה והחזקנו שהיא כשרה ובא ע"א ואומר שלא נשחטה כדין שחשיב כנגד אתחזק וצ"ע הרי אומר שלא היה שחיטה אלא בהכרח כנ"ל שכל שללא העד החזקנו אחרת זה נחשב נגד חזקה דהינו שיסוד הדין שע"א אין בכחו לחדש צד חדש

והנה עיין רמ"א יור"ד סימן קכ"ז ס"ג שכתב שע"א שמעיד שניקרו הגיד אינו נאמן אם זה לא בידו ועיין ט"ז שהשיג שכה"ג זה לא נחשב נגד חזקה שהרי הגיד נשאר באיסורו והבשר בהיתרו ורק הפריד הדברים דהינו שבגדרי חזקה זה לא נקרא שינוי ועיין ש"ש ש"ו פ"ז שהאריך בזה אמנם צ"ע שהרמ"א סימן ק"ה כתב לגבי ספק כבוש שזה אסור והט"ז שם הקשה שלכאורא יש כאן חזקת היתר שלא נכנס לכאן איסור ועיין ש"ש ש"ג פ"ז שביאר דהרמ"א ס"ל שאם התערב איסור זה לא נחשב שינוי ולא שיך בזה חזקה וצ"ע שהרמ"א סותר משנתו שהרי בסימן קכ"ז כתב שזה נחשב כנגד אתחזק [ועיין לקמן] אמנם לנ"ל יש לחלק דודאי שכה"ג לא שיך לדון מצד שינוי ולכן בסימן ק"ה זה אסור ורק לגבי ע"א כיון שלולי העד הדבר ודאי אסור והעד מחדש את צד ההיתר לכן כה"ג זה אסור ולפ"ז אם ידוע שהיה ניקור ולא יודעים אם נקרו טוב שכאן הרי יש ספק לפנינו בזה באמת ע"א יהיה נאמן

והנה עיין רשב"א ריטב"א יבמות פ"ח שהוכיחו שלהלכה ע"א נאמן כנגד אתחזק מהא דעד אחד שמעיד אכלת חלב הוא מחיב קרבן והנה בגמ' יש שני לשונות האם זה מצד שתיקה כהודאה או מצד נאמנות ע"א והוכיחו שקי"ל שזה מצד נאמנות של ע"א דהינו שנקטו שלהעיד שאדם התחיב קרבן זה נחשב כנגד אתחזק ובאמת שכן הוא פשטות הגמ' ביבמות שדנה להוכיח שע"א נאמן וזה המקור לעדות אשה מקרבן ודוחה ששתיקה כהודאה ובפשוטו מבואר בגמ' שם בהמשך שידעה שע"א נאמן ורק דנה שכאן זה כנגד חזקה ולא נאמן וכן הוא ברשב"א שם וא"כ מוכרח שזה נחשב כנגד חזקה והנה עיין שיעור הקודם שהבאינו דהאחרונים נחלקו האם יש מושג חזקת חיוב במצות ובפשוטו אם אין חזקת חיוב אין גם חזקת קרבן ולנ"ל א"ש שכאן אין הנידון נגד הכרעה של חזקה אלא לחדש צד חדש שלא היה קודם אמנם עיין שיעור הקודם דבפשוטו מבואר ברמב"ן שזה נחשב חזקה גם לגבי תרתי לריעותא ע"ש אמנם מסוגין אין ראיה

והנה העולה מהנ"ל דיש משמעויות שיסוד הדין שע"א לא נאמן כנגד אתחזק אין הכונה נגד הכרעה של חזקה אלא הכונה שאינו יכול לחדש צד רק שכשיש חזקה לפעמים זה מגדיר שאין כזה צד והנה עדין יתכן שלא כל דבר שללא העד חשבנו אחרת זה נחשב לחדש צד ויתכן שצריך מצב ודאי כגון חזקה ויתכן שתערובת זה לא בגדר ודאי וכן יש לדון בנפק"מ הנ"ל אמנם יתכן ודאי שחיוב ודאי של מצוה ובאים לחדש שקים את חיוב זה ודאי נחשב לחדש צד

ולכאורא לפ"ז במקרה שלאדם יש צד ספק אולי בירך ובא עד אחד ומעיד שבירך בזה הדבר תלוי האם יש חזקת חיוב דרק מצד ההכרעה של החזקה זה מעמיד שהוא מחדש צד חדש אמנם במקרה שאדם סבור בדעתו שלא בירך ובא עד אחד ואומר לו שבירך או איפכא שסבור בדעתו שבירך ובא עד אחד ואומר לו שלא בירך בזה כיון שללא עדות העד הדבר אינו בגדר ספק והעד הוא זה שבא ומחדש את צד הספק אינו נאמן והדבר נפק"מ גם בדרבנן כגון שהוא סבור שהתפלל ובא מישהו ואומר לו שרק חשב להתפלל או לברך ובאמת לא בירך שכאן גם בדרבנן אינו נאמן כנגד התחזק שזה צד הקולא וצ"ע בזה

והראוני דהדבר מפורש בח"ח כלל ב' בבאר מים חיים סק"ט שכתב שאם אחד ראה מעשה רע שמיהו עשה ובא חברו ואומר לו שסיפרו את זה כבר באפי תלתא וממילא מותר לספר הלאה שזה נחשב נגד אתחזק והנה כאן אין שום חפצא שך איסור ובהכרח כונתו שלחדש שמותר לספר זה לחדש צד חדש והנה כאן שזה רק פעולה בעלמא הדבר יותר מחודש מהדוגמאות הנ"ל שיש כאן חפצא שהנהגתו איסור אמנם ודאי חזינן לעיקר היסוד הנ"ל

[אמנם עיקר הדבר שכאן אין הכונה נגד חזקה יש לדון אם הדבר מוסכם עיין ש"ש שדימה לכל חזקה ועיין רעק"א תשובה ז' שדן שע"א שמעיד שעל מי שיש לו י"ג שנים שזה עד אחד נגד חזקה והרי כאן יש חזקה דרבא וודאי שזה מספק ובאמת שדבריו צ"ע שלכאורא גם מדרבנן ודאי שזה בגדר ספק ולא שיש כאן הכרעה שהוא קטן]

### בדין מעיד על החפץ שראוי למצוה במקום חזקת חיוב

ד] והנה הבאינו לעיל לדון במעידים על אתרוג שהוא לא מורכב שהגרש"ק דן שזה נחשב נגד חזקה אמנם עיין מהרש"ם ח"ד סכ"ט וכן בישועת מלכו סימן מ"ו שכתבו שזה לא נחשב כנגד אתחזק שכיון שמעיד על האתרוג שהוא כשר ומה שעל ידי זה יוצא ידי חובתו אין זה נחשב כנגד אתחזק אמנם רעק"א תשובה ז' דן שתפילין שכתבן מי שבן י"ג ויש ספק האם הביא שערות שזה נחשב נגד חזקה כיון שהאדם חייב בתפילין אם יש כזה מושג חזקת חיוב דהינו שאפילו שהיום הנידון על התפילין וכן כתב בגליון השו"ע יור"ד סימן ט"ו לגבי ע"א מעיד שהולד יצא מתורת נפל שזה נחשב נגד חזקה כיון שמכח זה הבהמה תותר נגד חזקת איסור שיש לה וע"ש שהוכיח כן מהגמ' שדנה שלהעיד שהגט נכתב לשמה הוי נגד חזקת איסור של אשת איש הרי מפורש שאפילו שרק דנים על הגט בכל אופן זה נחשב נגד חזקה ועיין תורת גיטין באמת שתמה בזה וכי להעיד שהמקוה כשר חשיב ע"א נגד חזקה וע"ש מה שדחה הראיה מסוגין וצ"ב ובשערי יושר ש"א פ"ו וכן בחידושיו כתב שכיון שהגט הוא מיוחד רק לאשה זו א"כ עצם מציאותו זה נחשב כנגד החזקת אשת איש שלה והוא חידוש גדול [ויתכן שבמקום שחל חלות כגון גט זה גרע משא"כ מקוה או סכין ויתכן שחלות גט שכל מציאות זה שליחות הבעל ויכול לבטל זה חלות שמתיחס לאשה זו והוי יותר בגדר נגד חזקה וצ"ע]

אמנם עיין בר אלמוגים שהביא מהרמ"א סימן ר"א ס"ד לגבי מקוה שנתמלא ולא יודעים האם הוא כשר או פסול דהב"י הביא מהתשב"ץ שנאמן כיון שקי"ל שע"א נאמן כנגד אתחזק והמהרי"ק נקט כראשונים שאין ע"א נאמן כנגד אתחזק ורק אם זה בידו למלאות [כן ביאר בש"ך קכ"ז סקט"ז את מחלוקתם] ומבואר מפורש שנידון על המקוה חשיב נגד חזקה ודלא כגרש"ש

והנה עיין שו"ת הרא"ש כלל ג' סימן ה' הובא בשו"ע סל"ט שאם יש תפילין לפנינו ומביאם אדם ומעיד שזה היה שייך לאדם שודאי שהשתמש בתפילין כשרות שהוא נאמן ועיין חת"ס או"ח סימן ו' שכתב דמבואר כאן שכה"ג זה לא נחשב נגד חזקה ומבואר או שכה"ג שדנים על התפילין לא חשיב נגד חזקה או שאין מושג של חזקת חיוב אבל זה ודאי מבואר שלהעיד על החפץ שהוא ראוי לקים בו מצוה זה לא נחשב נגד חזקה ועיין חת"ס שם שלמד מזה גם דלהעיד על חוטי ציצית שנעשו בכשרות שזה לא נחשב נגד חזקה והנה לפשטות הגמ' שגט נחשב נגד התחזק בהכרח שאין מושג של חזקת חיוב של מצוה אמנם לנ"ל עדין במקום שאין לפנינו צד ספק זה נחשב שע"א מחדש ואין נאמנות לחדש צד ספק כך דהינו שזה ודאי מוכרח מהרא"ש שאין חזקת חיוב במצות אמנם עדין ע"א שיחדש שאדם קים מצות זה יחשב כגד חזקה

### האם יש לדון שע"א לא נאמן באסממ"ו

ה] והנה בעיקר הנידון במקום שאכל ולא יודע אם בירך ובא עד אחד ומעיד שלא בירך דהמהרש"ם כתב שאינו נאמן מצד שס"ל שיש חזקת חיוב במצות ובפשוטו לאחרונים שנקטו שאין חזקת חיוב במצות מצד שס"ל שאין זה בגדר שינוי א"כ ודאי שעד אחד נאמן אמנם יש כאן לכאורא מקום לדון מעוד סוגיא

דהנה מבואר בגמ' בפסחים ט. ובנדה ט"ו: ובע"ז מ"א שיש יסוד שאין ספק מוציא מידי ודאי ולכן מבואר בגמ' שאפילו שיש חזקה על חבר שאינו מוציא מידו דבר שאינו מתוקן ויש בכח זה להכריע אבל אין בכל זה להוציא מידי ודאי חיוב מעשר וכן מבואר בגמ' שאם היה נפל בבור ויש ספק האם חולדה גררה את זה אפילו שיש כאן ספק הרגיל בכל אופן אין ספק מוציא מידי ודאי וכן מבואר בגמ' שאם יש דבר שהוא ודאי ע"ז וזה נמצא שבור אפילו דבפשוטו היה כאן מעשה שבירה שהפקיע מזה שם ע"ז אבל אין ספק מוציא מידי ודאי וכן מבואר בגמ' שאם יש מקום שהיה ודאי חמץ אפילו שיש ספק הרגיל שעכבר וחולדה גררו אותו בכל אופן אסממ"ו והנה בפשוטו הכונה בכל זה שיש כאן הכרעה של חזקה אמנם עיין רש"י שם שכתב שהספק הרגיל המבואר שם זה בגדר רוב ותמהו האחרונים הרי רובא וחזקה רובא עדיף ורגילים לבאר שבאמת התחדש כאן דין הכרעה חדש שכיון שלפנינו יש מצב הנהגה ודאי ורוצים לחדש שקרא שינוי ואין כאן מספק לפנינו בעצם בזה אין בכח הכרעת הרוב לחדש צד ספק והודאי חיוב מכריע נגד הרוב

והנה יש לדון האם זה רק במקום חזקה והכונה שזה סוג חזקה יותר חזק או שבאמת זה דין הכרעה חדש שלא קשור לחזקה שכל שיש מצב הנהגה ודאי ובאים לחדש צד אחר שלא לפנינו יש כאן הכרעה של אסממ"ו והנה מבואר בגמ' שגם במקום שיש ספק שמא גררה חולדה את הנפל ואין כאן טומאת אוהל הוי אסממ"ו ובפשוטו כה"ג לא שייך דין חזקה על המקום דהרי מקום אם נפל או בלי נפל בפשוטו לא חל שום דין על המקום ובכל אופן מבואר בגמ' ששיך שם אססמ"ו והנה עיין יור"ד סימן ס"ט דדנו האחרונים האם באשה שבישלה בשר ומסתפקת האם מלחה האם יש לסמוך על הרגלה שמלחה ועיין גליון יד אברהם שהביא מהשער המלך שתמה הרי אסממ"ו וכיון שיש לפנינו ודאי בשר שצריך מליחה ורוצים להוציא הדבר מחזקתו על ידי ספק הרגיל זה לא מועיל וכתב שם שכל הדין אסממ"ו זה רק במקום חזקה אבל בשר שלא מלוח זה רק תערובת איסור ולא שייך בזה חזקה ובזה לא שייך אסממ"ו ובפשוטו דעת השער המלך שהדין אסממ"ו זה לא דוקא נגד חזקה ובפשוטו ודאי מקום אם נפל זה לא עדיף מבשר לא מלוח [והאריך בזה הגר"א מושקבסקי בספר זכרון לגר"ח שמולאביץ]

והנה נחלקו האחרונים האם אומרים ספק דרבנן להקל כנגד חזקה ועיין פ"ת סימן ק"י בכללי ס"ס סק"כ שהביא מהמל"מ פ"ד מבכורות ה"א סוד"ה ואני מודיע שכתב שכל זה מתי שודאי נעשה מעשה והנידון האם זה מועיל אבל אם יש לו ספק האם בכלל נעשה מעשה בזה לא אומרים להקל וע"ש שהביא שהשער המלך הוכיח שגם כה"ג אומרים ספק דרבנן להקל והנה בביאור כונתו יתכן לדון שהכונה שזה חזקה ללא ריעותא וזה יותר חמור וכן הוא בנוב"י יו"ד סימן ס"ה ובחזו"א מעשרות סימן ז' [והאריך בזה בספר דברי סופרים לידידי הגר"י שטרוכליץ בסימן י"א] אמנם לנ"ל יש לבאר שכאן זה הכרעה של אסממ"ו שזה מסלק את צד הספק וזה נחשב שאין כאן ספק כלל ולכן בזה לא שייך לומר ספק דרבנן להקל ונפק"מ שלנ"ל זה גם במקום שאין חזקה והנה אפילו שהאחרונים חולקים זה מצד שגם נגד הכרעה זו יש ספק דרבנן להקל אמנם בעיקר הדבר יתכן שודאי שזה כך

והנה יש לדון האם ע"א נאמן כנגד אסממ"ו ומסתבר שהוא לא נאמן שהרי זה מכריע יותר מחזקה וביותר שהרי יסוד הדין שלא נאמן לחדש צד חדש וכאן זהו יסוד הדין והנה לכאורא אדם שהיה ודאי חיב מצוה ובאים לדון שקים המצוה גם אם זה לא בגדר חזקה השינוי מה שקים המצוה וכמו שהוכיח החזו"א מספק נזירות אבל ודאי מסתבר ששיך כאןהסברא של אסממ"ו ולפ"ז זה ודאי שבספק האם החפץ כשר למצוה [כנ"ל סק"ד] כיון שודאי עשה מעשה לבישת תפילין בזה ודאי ע"א נאמן אבל כל שאדם חייב במצוה ובא לחדש צד שקימו חשיב אסממ"ו וע"א לא נאמן ועיין פלתי סוף סימן ס"ט שדן בספק קרא ק"ש למה לא צריך לחזור ולקרוא וכתב לדון מצד אסממ"ו ויש לבאר כנ"ל שכונתו שאפילו שאין חזקת חיוב לדון ככל גדרי חזקה אבל יש מקום לדון מצד אסממ"ו ועיין בשיעור בחזקת חיוב במצות שהארכנו בראיות לזה ויש לדון האם זה גם ביחס לאסממ"ו

אמנם יש לדון שאפילו שלא צריך חזקה אבל צריך דבר שיחשב ודאי ויתכן שרק שינוי מצב מציאותי שיך לדון שזה בגדר ודאי שמשנהו ולא דבר דיני כגון חיוב מצוה

### עוד יש לדון שיש חזקה שלא נעשה מעשה

ו] והנה עיין ש"ש ש"ג פ"ז שהביא שנחלקו האחרונים סימן ק"ה בהיתר שיש ספק האם נפל בו איסור האם שייך להעמידו על החזקה ויסוד הנידון האם כיון שבפועל ההנהגה של הדבר עד עכשיו היה היתר ועכשיו הוא יהיה איסור ממילא שייך בזה חזקה וע"ש דנקט מסברא שלא שייך בזה חזקה כיון שההיתר נשאר היתר והאיסור נשאר איסור וכן עיין ש"ו פ"ה דהביא דנחלקו האחרונים סימן קכ"ז לגבי ירך שעד אחד מעיד שניקרו הגיד האם חשיב נגד אתחזק דהט"ז נקט שכיון שזה רק הפרדה ואין כאן שינוי בדין הדבר ממילא לא שיך בזה חזקה והש"ך כתב דשייך בזה חזקה והנה יש שנקטו שהחזקה מצד ההנהגה בפועל שעד עכשיו לא יכל לאכול הירך ועכשיו יכול אמנם הדבר מחודש

אמנם עיין ש"ש שהביא מהש"ך שחילק שאם ניקרו והשאלה האם ניקרו היטב בזה לא שייך חזקה אבל אם יש ספק האם ניקרו הגיד בזה שייך חזקה דהינו שהחזקה שלא עשו את פעולת ההפרדה בדבר ועיין שערי יושר ש"ב פי"א שהביא מתוס' יבמות פ"ב דמבואר בדבריהם שאם יש קדירה וודאי נפל חתכה ויש ספק האם זה היתר או איסור לא שייך בזה חזקה אבל אם יש ספק האם נפל בזה חתיכה שייך בזה חזקה וכן הוא בתוס"ר ובתו"י שם [וברשב"א מבואר שבשני קדירות ונפל לאחד זה אסור אמנם עיין חזו"א טהרות סימן ג' שכתב שזה חומרא מדרבנן] וביאר השערי יושר וכן ביד יהודה סימן ק"ה סק"ג שיש חזקה שלא נכנס לכאן דבר דהינו שזה לא חזקת דין אלא חזקת הגוף כמבואר בישועות יעקב קי"א סק"ב ולכן אם נכנס חתיכה ולא יודעים מה לא שייך החזקה כלל והש"ש דימה למבואר בב"י סיתן תל"ז דשיך חזקה על בית שלא בדקו אותו והנה יש שדחו שזה מצד דיש דין בדיקה על הבית אמנם עיין תוס' פסחים ט: בד"ה היינו שכתבו בבית בדוק ויש ספק האם נכנס שם עכבר אם חמץ שיש לו חזקת בדוק ומבואר שיש חזקה שלא נכנס חמץ [ועמד בזה בחידושי הגרש"ר עמוד קי"ב] ועיין גמ' נדה ב. דמבואר שמבוי שאין בו שרצים ומצאו בו שרץ יש חזקה שזה הגיע כמה שיותר מאוחר דהינו דדנים שמה שהגיע שרץ זה מוגדר כשינוי והנה לכאורא בכל זה יסוד החזקה לומר שלא נעשה פעולה וכן מבואר בגמ' שאם היה נפל בבור ויש ספק האם גררו הנפל דיש בזה אסממ"ו ויש שנקטו שזה בגדר חזקה והביאור שלא חדשים עשיה גם אם לא קרא ינוי מחמת זה

ויסוד לזה עיין רשב"א חולין ט: בד"ה אמר ליה שכתב שבספק נגע שרץ אפילו במקום שאין חזקה בכל אופן שיך לדון חזקה שלא נעשה מעשה המטמא וז"ל אפילו הכי סבירא ליה לאביי דכל ספק איסור שהאיסור תלוי במקרה הבא לו [מותר] אע"פ שאין שם חזקת טהרה וכההיא דאמר ר"ש מקוה שנמדד ונמצא חסר כל טהרות שנעשו על גביו טהרות ואע"פ שאין שם חזקת טהרה שאם אתה אומר העמד מקוה על חזקתו והשתא חסר אדרבא העמד טמא על חזקתו ואימר לא טבל עכ"ל דהינו לחדש נגיעה או חסרון מים אפילו ללא החזקת דין שבדבר יש חזקה שזה לא קרא

והנה לפ"ז יש לדון שכל שיש ספק האם אדם עשה מצוה אפילו שאין מושג חזקת חיוב דהינו שזה לא שינוי מה שקים מצותו אבל יש חזקה שלא נעשה מעשה המצוה ויתכן שע"א גם לא נאמן כנגד זה אמנם אם נעשה עשיה והנידון האם נעשה כדינו בזה ודאי לא שיך החזקה הנ"ל כגון שבירך ולא זוכר האם בריך כדינו אמנם בספק האם אמר הזכרה יתכן שזה כמו ספק על עוד עשיה וצ"ע אמנם יתכן שגם הדוגמאות האלו שמצאנו שיש בזה חזקה הכונה שדנים את השינוי המציאותי שנוצר מחמת המעשה כשינוי אבל אם הנידון סתם על עשיה בזה ודאי לא שייך חזקה וצ"ע בזה

והנה עיין ראש יוסף ברכות כ. שהעמיד מפורש הצד שיש חזקה במצות זה מצד חזקה שלא עשה מעשה ולפ"ז ודאי לא שיך לדון תרתי לריעותא במצות דכאן אין החזקה מצד החיוב מצוה שבדבר והנה הצל"ח נקט שיש חזקת חיוב ופטור במצות ומאידך מבואר בנוב"י תשובה א' שפשיטא ליה שבנידון האם כותב התפילין היה גדול אין זה נגד חזקה ואין זה כמו חליצה שיש חזקת איסור לשוק וכבר תמהו בזה ע"ש בהערות וציונים ולנ"ל א"ש שכל החזקה שלא נעשה מעשה אבל לא שייך לדון חזקת חיוב של תפילין או שאר מצוות וא"ש מה שהבאינו משו"ת הרא"ש שלהעיד שתפילין כשרות זה לא נגד חזקה וזה אפילו אם ע"א לא נאמן שבירך ברכת המזון דכל החזקה הוא מצד עשית המעשה ודו"ק בזה

והנה כתבו הפוסקים שבספק ספירת העומר יכול להמשיך ולספור בברכה מצד שיש כאן ס"ס אמנם לנ"ל יש לדון שיש כאן חזקה שלא ספר ואל עשה מעשה ספירה וכיון שביחס לצד זה יש חזקה יתכן שזה לא מצטרף לס"ס וצ"ע בזה

### העולה מהנ"ל

א.בפשוטו זה ודאי מבואר שע"א שמעיד שהתפילן כשרות או שהלולב כשר הוא נאמן ובהכרח או שאין חזקת חיוב במצות או שכה"ג זה לא נגד חזקה

ב. אם אדם יש לו ספק האם בירך ברכת המזון יש בזה שני מצבים יש מקום שיש לו ספק בדבר ובזה אם יש מושג של חזקת חיוב או אסממ"ו או חזקה שלא נעשה מעשה א"כ ע"א הוא לא נאמן אמנם למאי דקי"ל שזה ספק בפשוטו הוי ספק דאוריתא ויברך וצ"ע אמנם אם אין חזקה הנ"ל א"כ ודאי ע"א נאמן

ג. אמנם במצב שהאדם במצב שאין לו צד ספק שבירך ובא עד אחד ומעיד שבירך בזה יש לדון שאפילו אם אין מושג של חזקת חיוב אבל ע"א לא יכול לעורר צד חדש ולפ"ז גם אם הוא בטוח שבירך ובא עד אחד ואומר שלא בירך שהוא לא נאמן וצ"ע

ד. בספק אם אמר הזכרה ובא ע"א ומעיד שאמר בזה ביחס לדרבנן קי"ל שע"א נאמן כנגד חזקה מספק וודאי שלא יחזור ויברך אמנם אם הוא בטוח שאמר או שהתפלל ובא ע"א ומעיד שלא אמר או שלא התפלל אם נימא כנ"ל שע"א לא יכול לחדש צד חדש א"כ גם כאן הוא לא נאמן ואין לו לחזור ולהתפלל וצ"ע בכל זה