12 קדימת קרובים לשאר בנ_א
קטגוריות: שו_ע / יורה דעה / עניני צדקה - הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ

אור ליום ג' ח' סיון תשע"ב

א] כתב באו"ז הל' צדקה סימן כ"ד, ז"ל, בפרק הדר עם הנכרי אמר ר"א בר זבדא כל הנותן מתנותיו לכהן אחד מביא רעב לעולם שנא' עירא היאירי הי' כהן לדוד לדוד הוא דהוה כהן לכו"ע לא, אלא שהי' משגר לו מתנותיו, וכתיב בתרי' ויהי רעב בימי דוד, ר"א אומר מורידין אותו מגדולתו, מיכן למדו רבותיי שאין לאדם ליתן כל צדקותיו לקרובו אחד ולהניח שאר קרוביו, וגם לא לאדם א' ולהניח שאר בנ"א, עכ"ל.

ובתשו' מהרי"ל החדשות סימן קי"ג כתב ע"ז, ז"ל, ואע"ג דכתוב באו"ז דאין לאדם ליתן כל מעשרותיו וצדקותיו לקרובו אחד כו', היינו קרוב לגבי קרוב או נכרי לגבי נכרי ומסתמא מדדרשינן עירא היאירי היה כהן לדוד וכתוב בתרי' ויהי רעב וכו', אבל קרובים לגבי אחריני אדרבה ענייך קודמים, עכ"ל.

ובאמת דכ"ה מבו' בל' האו"ז, שכתב דאין ליתן לקרובו אחד ולהניח שאר קרוביו, וגם לא לאדם א' ולהניח שאר בנ"א, ונ' להדיא דהוא רשאי ליתן לקרובו ולהניח שאר בנ"א, וכמש"כ המהרי"ל, וכן דקדק באג"מ יו"ד ח"א סימן קמ"ד מל' הש"ך סימן רנ"ז סקי"ט דהוא כל' האו"ז.[[1]](#footnote-2)

ומצאנו הדברים מבוארים באו"ז שם סימן כ"ב, ז"ל, ומכאן אני המחבר למד על אדם שעישר את ממונו או נתן כך ממונו לצדקה, שיכול ליתן לקרוביו מאותה צדקה או מאותו מעשר עד מחצה, כדאשכחן גבי מעשר עני וכו', ורואה אני שהדברים ק"ו, ומה מעשר עני שהתורה זכתה לעניים וחייב בעל השדה לעשר אפ"ה נותן לקרוביו, הצדקה שאדם נותן מדעתו לא כ"ש שיתן לקרוביו עד חצי, ונראה בעיני דוקא שהפריש הצדקה כדי לחלק בין עניי העיר או בין עניים דעלמא אז לא מצי ליתן לעניי קרוביו אלא למר מחצה ולמר ב' חלקים, אבל אם הפריש הצדקה בסתם ולא גילה בדעתו בשעת הפרשה שיש דעתו לחלקה בין עניי העיר ובין עניים דעלמא זכו בה קרוביו עניים, כי מסתמא כל הנותן צדקה ע"ד התורה נותן, והתורה אמרה ענייך קודמין לעניים אחרים, עכ"ל.

וכ"ה באו"ז שם סימן ח', ז"ל, נראה בעיני שאם היו קרוביו עניים ומקבלי צדקה בההיא שעתא כשנתן הצדקה שזכו בה באותה הצדקה קרוביו העניים, והא ענייך קודמין לעניים אחרים "וחייב" כל אדם ליתן צדקה שלו לקרוביו ואח"כ לאחרים, הלכך מיד כשנתן נכסיו לצדקה זכו בהם קרוביו העניים, "ואם יש כאן מותר על צרכיהם" יתפרנסו בהם עניים אחרים וכו', עכ"ל.

ומבו' בדבריו, דמדין התורה יש לו להקדים את קרוביו וליתן להם את כל צרכיהם, ורק אם יש מותר על צרכיהם יש לו ליתן לעניים אחרים, והרי דלא אמרינן דאין ליתן כל צדקותיו לקרוביו.[[2]](#footnote-3)

ב] ועיקר הך מילתא דיש ליתן לקרוביו את כל הצדקה, כן נראה בתדב"א פכ"ה הובא בביאור הגר"א רנ"א סק"ד, יפרנס את אביו ואת אמו תחילה, ואם הותיר יפרנס את אחיו ואת אחותו, ואם הותיר יפרנס את בני ביתו, ואם הותיר יפרנס את בני משפחתו, ואם הותיר יפרנס את בני שכונתו, ואם הותיר יפרנס את בני מבוי.[[3]](#footnote-4)

ומצינו כן גם בתשו' מהר"ם מינץ סימן ז', ז"ל, אם יש לכופם לעשות סיוע קרוביו תחילה כפי אשר תשיג ידו, ואם הוא אומר די סיפוקם, צריך ג"כ לפרנס קרובי אשתו בסך נכון ג"כ כפי השגת ידו, כי הם קודמין לעניי עולם, כי כל הקרוב קרוב קודם, כדתניא בספרי אחיו זה אח מן האב כו', מלמד שאחיו מן האב קודם לאחיו מן האם, באחד שעריך, יושבי עירך קודמים ליושבי עיר אחרת עכ"ל, הנה עניי אשתך קודמים לעניי עולם, עכ"ל,[[4]](#footnote-5) וכן נראה גם בתשו' תשב"ץ ח"ג סימן רפ"ט, עיי"ש, וכ"ה מבו' בביאור הגר"א סימן רנ"ז סקי"ח שהבאנו להלן סק"ה בהערה.

וכ"ה באהבת חסד ח"ב פי"ט אות א', ז"ל, וקרוביו העניים הם קודמין בזה לאחרים וכו', ואם קרוביו אינם עניים ומחלקם לעניים אחרים וכו', עכ"ל, ומבו' דכל דקרוביו עניים הוא נותן כל המעשר לקרוביו ואינו נותן לאחרים כלל.[[5]](#footnote-6)

ג] אמנם בשו"ת חת"ס יו"ד סימן רכ"ט נראה דס"ל דאין ליתן כל המעשר לקרוביו ולהניח שאר עניים, דהו"ל בכלל הנותן כל מעשרותיו לכהן א', וכ"ה בתשו' אבקת רוכל סימן ג', עיי"ש, וזה שלא כד' כל הני קמאי, וגם החת"ס גופי' שם סימן רל"א כתב רק דמהיות טוב יחלק המעשר ויתן חציו לעניים וחציו לבנו, (אך י"ל דכיון דהתם איירי דנתחייב לזון את בנו, ובא לפטור את עצמו ולזון את בנו ממעות המעשר, ונמצא דהוי זה צורך דילי' ליתן כל המעשר לבנו, אין לאסור עליו מכח הא דהנותן מעשרותיו לכהן א').

ואמנם נראה לדון, דגם הם לא נקטו כן, אלא במעשר כספים, דנראה מד' האבקת רוכל שם דהוי כמעשר דגן, וע"כ ס"ל דדמי למעשר עני דאין לו ליתן כל מעשרותיו לעני אחד, והיינו משום דליכא בזה דין קדימה, כיון דאי"ז נתינה משלו, וזה כמש"נ לדון בזה לעיל סק"א בהערה, (ועיי"ש שנת' די"ל דכ"ז הוא בקדימת רבו וקרוביו, אך שאר דיני קדימה הם אף בזה), אך בשאר צדקה, יש לו ליתן הכל לקרוביו, ול"ש בזה דינא דהנותן מעשרותיו לכהן א', דאדרבה זהו דינו ליתן הכל לקרוביו.

עוד נראה פשוט, דכל ד' האבקת רוכל והחת"ס, הם רק בנותן לקרוב א', או אף לכמה קרובים, דיש בזה משום הנותן מעשרותיו לעני א', אך בעניי עירו ועניי עיר אחרת, ודאי דיש לו ליתן הכל לעניי עירו, דכיון דעניי עירו מרובים, ודאי דאי"ז בכלל הנותן מעשרותיו לעני אחד, וז"פ.[[6]](#footnote-7)

ד] ובעיקר מש"נ מד' האו"ז וכמה מקמאי דמדין קדימה יש לו ליתן כל הצדקה לקרוביו, צ"ע, דא"כ מ"ט כתב האו"ז דכשעישר את ממונו או נתן כך ממונו לצדקה "יכול" ליתן לקרוביו מאותה צדקה או מאותו מעשר עד מחצה, ומ"ט אינו חייב ליתן להן מכח דין קדימה.

ועד"ז צ"ע גם במש"כ בתשו' מהר"ם מר"ב ד"פ סימן תתקמ"ב, ז"ל, ודאי דכל כמה דלא מטי' ליד גבאי יכול ליתן לקרוביו עניים דטוה"נ שלו, עכ"ל, וכ"ה בתשב"ץ קטן סימן ת"ה, ז"ל, אם נדר אדם מעות לצדקה יכול ליתנם אפי' לקרוביו, וכן המעשר כולו יכול ליתן לקרוביו, עכ"ל, וצ"ע דמ"ט לא כתב דהוא חייב ליתנם לקרוביו, וי"ל דאיירי בגונא דאם לא יתן להן ממעות הצדקה והמעשר יתן להן משלו, ובכה"ג אינו חייב ליתן להן, ועי' בתשו' מהר"ם מר"ב ד"פ סימן ע"ה דכתב ג"כ דמותר ליתן לבניו מן המעשר, והתם מבו' להדיא דאיירי בכה"ג.

ושמא י"ל בזה, דכל עיקר דין קדימה דקרוביו הוא רק בשנותן משלו, אך במעות שהפריש לצדקה ולמעשר, הרי דלא מיבעיא אי נימא דאין לו בהן טוה"נ, וכמש"נ להלן סק"ה בדעת האו"ז דודאי י"ל דהגם שבידו בפועל ליתנם למי שירצה, ליכא בזה דין קדימה, כיון דאי"ז נתינה משלו, ומה"ט מבו' במתניתין בפאה פ"ח דבמעשר עני ליכא דין קדימה לקרוביו, עיי"ש, (אך בזה י"ל כטעמא בתרא שנת' לעיל סק"א בהערה, עיי"ש), אלא אף למש"כ בתשו' מהר"ם סימן תתקמ"ב דיש לו בהן טוה"נ, מ"מ שמא י"ל דכיון דהוי זה ממון צדקה והוא אין לו אלא טוה"נ ליכא בזה לדין קדימה, והיינו דל"ד לכל דיני הקדימה כקדימת ת"ח לע"ה ובקדימת כהן ללוי, דקדימות אלו הם קדימות בעיקר נתינת הצדקה, ומשא"כ קדימת קרוביו דהוא דין קדימה כלפיו, י"ל דהוא רק על ממונו, ולא על ממון צדקה דיש לו בו טוה"נ, וצ"ע בזה.

ה] ובמש"כ האו"ז דכשהפריש הצדקה ליתן לעניי העיר, אין יכול ליתן לקרוביו יותר ממחצה, הנה בתשו' מהר"ם מר"ב ד"פ תתקמ"ב שהבאנו לעיל סק"ד כתב לא כן, אלא כתב דהוא רשאי ליתן הכל לקרוביו עניים דטוה"נ שלו, וכ"ה בתשב"ץ קטן סימן ת"ה שהבאנו לעיל שם.

וצ"ב טעמא דהאו"ז דס"ל דאינו יכול ליתן לקרוביו יותר ממחצה, הרי כיון דיש לו בזה זכות טוה"נ, ובידו ליתן הצדקה כולה למי שיחפוץ, מ"ט לא יהא רשאי ליתן הכל לקרוביו, ואין לומר דהוא משום הא דהנותן כל מתנותיו לעני א', דהרי היינו רק בנותן דרך קבע, ועוד, שהרי בד' האו"ז בסימן כ"ד מבו' דשפיר יש ליתן לקרובו כל הצדקה וכמש"נ לעיל סק"א, וכ"ה מבו' גם בד' האו"ז כאן, שהרי כתב דאם נדר בסתמא זכו בו קרוביו דמסתמא ע"ד התורה נותן.

ושמא י"ל בזה בדעת האו"ז, דס"ל דהמפריש צדקה אין לו בה טוה"נ, דכיון דהפריש ממונו לצדקה הוי ממון עניים, ולא נתחדש זכות טוה"נ בזה, וע"כ דמי למעשר עני המתחלק בגורן דאין לו בו טוה"נ, דדינא הוא דאינו יכול לחלק לקרוביו יותר ממחצה, וזה דבר חדש, וצ"ע בזה.[[7]](#footnote-8)

ו] ונראה עוד בזה, דכשנדר לעניי העיר או לעניי העולם, ה"ז מתפרש דלא יהא לו טוה"נ בזה, אלא יתחלק בין עניי העיר ובין עניי העולם, וע"כ בכה"ג אינו יכול לחלק לקרוביו יותר ממחצה.

ואמנם ילה"ע בזה, דא"כ הרי בכה"ג דהפריש הצדקה בסתם, ודאי דהוא רשאי ליתן כולה לקרוביו, שהרי בכה"ג הויא הטוה"נ שלו, וא"כ מ"ט הוצרך האו"ז להא דע"ד התורה נותן.

אך י"ל בזה, דהא דהוצרך האו"ז לה"ט, אי"ז כדי להתיר לו ליתן הכל לקרוביו, אלא דמה"ט אמרינן דזכו בה קרוביו, כיון דנתן ע"ד התורה והתורה אמרה דענייך קודמין לעניים אחרים.

רדב"ז ד' קמ"ז, אף הכא נמי אם קרוביו עשירים כייפינן להו לתת צדקה כפי ממונם והעני הקרוב קודם ואפילו אמרו נתן הקצוב עלינו לקופה של צדקה וזה יתפרנס בכלל העניים אין שומעין להם דענייך ועניי עירך ענייך קודמין, עכ"ל, ועיי"ש בהמש"ד שהביא לדינא דאו"ז.

1. ואמנם באג"מ שם עמד ע"ז, דכיון דהך דינא דנלמד מדוד שהי' משגר כל מתנותיו לעירא היאירי, א"כ לכאו' יש ללמוד מזה דהך דינא הוא אף בשנותן למי שיש לו דין קדימה, שהרי עירא היאירי הי' רבו של דוד והוא קודם לכל אדם, ואפ"ה אמרינן דלא הי' לדוד ליתן לו את כל מתנותיו.

   אך נראה די"ל בזה, דבנתינת מתנו"כ ליכא כלל דין קדימה, וי"ל בזה ב' טעמים, חדא, דנתינת מתנו"כ אינה כדי למלאות את חסרונו של חבירו, וא"כ י"ל דלא שייך בזה דין קדימה כלל, ועוד, דליכא דין קדימה אלא במה שהוא נותן משלו, אך במתנו"כ דהוא זכות הכהנים לקבל המתנות, וזכות כולם שוה, הרי דהגם דהבעה"ב יש לו טוה"נ ובידו ליתנם למי שיחפוץ, י"ל דליכא בזה דין קדימה, ועי' להלן סק"ד שנת' לדון עוד, דגם בצדקה ליכא דין קדימה אם כבר הפרישם לעניים, והוא אין לו אלא טוה"נ, ולפ"ז כ"ש דבמתנות כהונה ליכא דין קדימה, אך גם לפשטות הדברים דבצדקה איכא דין קדימה, י"ל דהיינו רק משום דהפריש הצדקה משלו, ומשא"כ במתנו"כ דזכות הכהנים הוא בתבואה לקבל ממנה תרו"מ, ואי"ז כלל נתינה משלו. - ואמנם יש מקום לומר לטעמא בתרא, דכ"ז הוא בקדימת רבו וקרוביו דהוא דין קדימה כלפיו, ובזה י"ל דכיון דמתנו"כ אינם משלו, ליכא בזה לדין קדימה זה, אך שאר דיני הקדימה כקדימת ת"ח לע"ה וקדימת כהן ללוי, י"ל דהוו אף בזה, ודו"ק. [↑](#footnote-ref-2)
2. ואין לומר דהוא משום דלא נאסר ליתן כל צדקותיו לקרוביו אלא בקביעות, אך פעם אחת הוא רשאי ליתן כל צדקותיו לקרוביו, דלכאו' ממ"נ, אם דינא דקדימה הוא ליתן הכל לקרוביו, ל"ש בזה דינא דלא יתן לעני אחד, שהרי זהו דינו, ואם דינא דקדימה אינו ליתן הכל לקרוביו, אין לנו לומר דכשנדר בסתמא הוי הכל לקרוביו משום דע"ד התורה נתן ודחייב אדם ליתן צדקה שלו לקרוביו, שהרי אין דין התורה ליתן הכל לקרוביו. [↑](#footnote-ref-3)
3. ובאג"מ יו"ד ח"א סימן קמ"ד כתב לדחוק בזה, דמש"כ בתדב"א דהותיר, היינו יותר מנתינה חשובה וראוי', דאם אין לו אלא כדי נתינה חשובה אחת יתן לאביו, ואם הותיר מנתינה חשובה לאחד יתן לאחיו, ולא שהוא יותר מצורך העני קרובו, אלא דאף שעדין יש לקרובו צורך אם יש לו יותר מנתינה חשובה לאחד יתן לאחרים, עכ"ד. [↑](#footnote-ref-4)
4. ובפ"ת סימן רנ"א ס"ב הביא מתשו' מהר"ם זיסקינד סימן י"ט, שכתב בשם המהר"ם מינץ דקרובי אשתו יש להם דין עניי עירו, וע"כ כתב דאין לכוף לבעל לתת לקרובי אשתו כ"כ כמו לקרובי עצמו רק שליש אחד ד"מ אם יתן לקרוביו ג' ר"ט א"צ ליתן לקרובי אשתו רק ר"ט אחד ע"ש, ובפת"ש שם נסתפק לפ"ז אם קרובי אשתו הם ג"כ עניי עירו וכיוצא בזה מה דינם, - אך בד' מהר"ם מינץ שלפנינו אין נראה כן, דמחד גיסא לא נמצא בדבריו דקרובי אשתו יש להם דין עניי עירו, אלא דלמד מהא דעניי עירו קודמין לעניי עולם, דהקרוב קרוב קודם, וע"כ ה"נ קרובי אשתו קודמין לשאר עניים, ונראה לפ"ז דהן קודמין לעניי עירו. - וגם מש"כ מהר"ם זיסקינד דיתן לקרוביו ג' ר"ט ולקרובי אשתו ר"ט אחד, הנה בד' מהר"ם מינץ נראה דיש ליתן הכל לקרוביו, ורק אם יש בידו ליתן לקרוביו כדי סיפוקם, יש לו ליתן לקרובי אשתו. [↑](#footnote-ref-5)
5. אמנם בשו"ת גבעת פנחס לבעל ההפלאה סימן ס"ד נראה שדעתו דמדין קדימה א"צ ליתן הכל לקודם, עיי"ש, וצ"ע, וגם בדבריו בהל' כתובות סימן ע"א סק"ב נראה לא כן, עיי"ש, וצ"ע בזה. [↑](#footnote-ref-6)
6. אמנם בערוה"ש סימן רנ"א כתב, ז"ל, האמנם בעיקרי הדברים ק"ל טובא דאם נאמר דברים כפשוטן דאלו קודמין לאלו ואלו לאלו דהכוונה שא"צ ליתן כלל למדרגה שאחר זה, ולפ"ז הא הדבר ידוע שלכל עשיר יש הרבה קרובים עניים וכ"ש לבעה"ב שהצדקה שלו מועטת, וא"כ לפ"ז אותם העניים שאין להם קרובים עשירים ימותו ברעב, ואיך אפשר לומר כן, ולכן נלע"ד דבירור הדברים כך הם דבוודאי כל בע"ב או עשיר הנותן צדקה מחוייב ליתן חלק לעניים הרחוקים אלא דלקרוביו יתן יותר מלשאינו קרוביו וכו', וחלק גדול מהצדקה יתן לקרוביו ועניי עירו ומעט מחוייב ליתן גם לרחוקים ועניי עיר אחרת דאל"כ עיר של עניים יגועו ברעב ח"ו, עכ"ל.

   ויש להוסיף עוד, דהרי חזינן דכל בני העיר חייבין ליתן לתמחוי ולקופה, ול"מ למימר דקרוביהם קודמין, אך נראה דהיינו משום דמוטל על בני העיר לפרנס עניי העיר ועניי עולם הבאים לעירם, וע"כ כופין בני העיר זא"ז לזה, וכלפי זה ליכא לקדימת קרובים, אך יחיד דאין עליו לחיוב זה, יש לו להקדים לקרוביו וליתן להן כל הצדקה, וצ"ע עוד בזה. [↑](#footnote-ref-7)
7. ובביאור הגר"א סימן רנ"ז סקי"ח כתב עמש"כ הרמ"א דכל א' מותר ליתן צדקה שלו או מעשר שלו למי שירצה מקרוביו והם קודמין, ז"ל, ע"ל סי' רנ"א ס"ג, ואף דתנן בפ' בתרא דפאה היה מציל כו' דוקא במעשר עני, עכ"ל, ויש להסתפק אם כונתו כדעת מהר"ם, דבצדקה רשאי ליתן הכל לקרוביו משום דאית לי' טוה"נ, ול"ד למעשר עני המתחלק בגורן דאין לו בו טוה"נ, או דכונתו דדוקא במעשר עני שאי"ז ממון שלו אינו רשאי ליתן לקרוביו הכל, אך בצדקה שהוא נותן מממונו ה"ה רשאי ליתן הכל לקרוביו, וגם כשהפריש צדקה או מעשר כספים דכבר אי"ז ממונו, מ"מ אמרינן דבסתמא הוי הפרשתו ע"ד קרוביו וכמש"כ האו"ז, וע"כ הוא רשאי ליתן הכל לקרוביו. [↑](#footnote-ref-8)