ה - בדין בעלת התנאי, וביסוד דינא דגירושי חוץ וקידושי חוץ
קטגוריות: ש_ס / כד יבמות / פ_ק דיבמות -שיעורים הרב רפאל בהגר_מ שמואלביץ

**סימן ה**

**בדין בעלת התנאי**

**וביסוד דינא דגירושי חוץ וקידושי חוץ**

## פלוגתת הראשונים אם בעלת התנאי פוטרת צרתה

א] **יבמות י' א',** התוס' הק' דליתני אשת איש שפוטרת צרתה כגון דאמר לה ה"ז גיטך ע"מ שלא תנשאי לפלוני וכו' דלר"א הוי גט ואסורה לפלוני ואם נשאת לאחיו ומת פוטרת צרתה, וכתבו דלמאן דיליף לה מאחות אשה אינה פוטרת צרתה דל"ד הך לאחות אשה, וכתבו כמה טעמים בזה, אך למאן דיליף לי' מולקחה היא פוטרת צרתה.

**אך** הרמב"ן בריש מכילתין כתב, ז"ל, נראה לי בדינה שצרתה מתייבמת שאין זו צרת ערוה כלל אלא זו גרושה גמורה אצל ראובן כשאר כל האנשים, ומשום תנאי בעלמא אסורה עליו שלא יבטל את גיטה ממנו ומכל אדם, עכ"ל, וכ"כ הרשב"א שם, ז"ל, דזו ודאי אינה פוטרת וכו' לפי שאין פוטרת צרה אלא ערוה גמורה כאחות אשה שהתורה אסרה עליו, אבל זו שאינה אסורה אלא מחמת תנאי בלבד ומגורשת גמורה היא אצל הכל אלא שאינה יכולה להתייבם היא עצמה מחמת תנאו של זה וכדי שלא יבטל הגט למפרע לגמרי, בכי הא ודאי אין צרתה פטורה אלא או חולצת או מתייבמת, עכ"ל, וכ"כ הריטב"א שם, ומסתימת דבריהם משמע דהיינו אף לרבי, והיינו משום דהא דאינה פוטרת צרתה אי"ז משום דל"ד לאחות אשה, אלא הוא מסברא משום דלא חשיבא כערוה כלל, וע"כ אינה פוטרת צרתה אף לרבי דלא יליף לה מאחות אשה.

## ממה שדנו התוס' דבעלת התנאי פוטרת צרתה מוכח דדין צרת ערוה הוא דין פטור

ב] **ובטעם** הפלוגתא בזה נראה, דהנה מעיקר ד' התוס' שדנו דבעלת התנאי תפטור צרתה, נראה דיש להוכיח דיסוד דין צרת ערוה אינו דין איסור דהערוה אוסרת צרתה ומשויא לה ערוה דכותה, אלא הוא דין פטור.

**דהנה** הדבר פשוט דאם הי' איסור צרת ערוה אף שלא במקום מצוה ל"ה מקום כלל לאסור בצרת בעלת התנאי, שהרי אף היא עצמה אין בה איסור עכשיו, אלא דאם יבא עלי' תהא אסורה, אך כ"ז שלא בא עלי' הויא אשה המותרת, וע"כ ודאי דאין מקום לאסור את צרתה כמותה, כיון דגם היא אינה אסורה, - וביותר שהרי אם הי' בידו לבא עלי' עצמה עצמה בלא לעבור על התנאי היתה מותרת, וא"כ אף אם צרתה אסורה כמותה, הרי כיון דכשבא על צרתה אינו עובר על התנאי, אין מקום לאסרה.[[1]](#footnote-1)

**ולפ"ז** הרי דאי נימא דאף אחר דילפינן דאין צרה אלא במקום מצוה הוי זה דין איסור דהערוה אוסרת צרתה ומשויא לה ערוה דכותה, אין מקום כלל לאסור בצרת בעלת התנאי,[[2]](#footnote-2) - ובע"כ מד' התוס' דאחר דילפינן דאין צרה אלא במקום מצוה הוי דין צרת ערוה דין פטור, דכל דהיא פטורה מן היבום מכח איסור ערוה אף צרתה פטורה, וע"כ יש מקום לפטור אף בצרת בעלת התנאי, דכיון דהיא עצמה פטורה מן היבום משום אשת איש, אף צרתה פטורה.

## במש"כ הגרי"ז לפרש דנידון התוס' הוא דהאשת אח דבעלת התנאי יפטור לצרתה

ג] **והנה** אמנם בחי' הגרי"ז בהל' יבום כתב בתו"ד לפרש לד' התוס' דמש"כ לדון דבעלת התנאי תפטור צרתה הוא משום צרת ערוה דאשת אח, דכיון דהיא פטורה מיבום וחליצה יש בה איסור אשת אח, והאשת אח דילה פוטר צרתה, וע"ד מש"כ התוס' לקמן ל"ב א' במה שאמרו התם דאיסור אחות אשה מיתלא תלי וקאי וכו' דפוטרת צרתה משום האשת אח.

**אך** אי"ז במשמעות ל' התוס' שהק' דמשכח"ל אשת איש דפוטרת צרתה, ולא פירשו דהיינו משום האשת אח, והרי התוס' לקמן שם שכתבו דפוטרת צרתה משום האשת אח, הוצרכו לדמותו לאיילונית דפוטרת צרתה משום האשת אח, והתוס' הכא לא הזכירו לזה, ומשמע דנידון דבריהם הוא דהאשת איש עצמה תפטור צרתה, וכ"נ גם ממש"כ התוס' דאפי' תחשבנה אשת איש כיון שמטעם אשת איש אסורה ליבעל לו, והרי דנידון דבריהם הוא על איסור אשת איש שיפטור צרה.[[3]](#footnote-3)

ד] **וצ"ל** לפ"ז דאף שכתבו התוס' לקמן ל"ב א' דביבמה האסורה משום דאיסור אחות אשה מיתלא תלי וקאי אינה פוטרת צרתה אלא משום איסור אשת אח, מ"מ שאני בעלת התנאי דמצי פטרה לצרתה משום איסור אשת איש, והיינו משום דבההיא דמיתלא תלי וקאי אף היא עצמה אינה אסורה ליבום משום איסור אחות אשה אלא משום איסור אשת אח, דכיון דאי פקע איסור אשת אח אתי איסור אחות אשה וחייל הלכך לא פקע וה"ה אסורה להתיבם משום איסור אשת אח, וע"כ אינה פוטרת צרתה אלא משום איסור אשת אח, ומשא"כ בבעלת התנאי דהיא עצמה אסורה ליבום משום איסור אשת איש, שהרי אם תתיבם יהא בה איסור אשת איש, וכמש"כ כן התוס' דמה"ט יש לה לפטור צרה משום דמטעם אשת איש היא אסורה ליבעל לו,[[4]](#footnote-4) אף היא פוטרת צרתה משום איסור אשת איש.

## טעם פלוגתת הראשונים אם בעלת התנאי חשיבא כערוה לפטור צרה

ה] **והנה** למש"נ ללמוד מד' התוס' דדין צרת ערוה הוא דין פטור וע"כ י"ל דבעלת התנאי תפטור צרתה, הי' מקום לפרש דטעמא דהרמב"ן ודעימי' דבעלת התנאי אינה פוטרת צרתה, דהוא משום דס"ל דדין צרת ערוה הוא דין איסור, דהערוה אוסרת צרתה ומשויא לה ערוה דכותה, וע"כ הוא דבבעלת התנאי שהיא עצמה אינה ערוה, אלא דיבומה אסור באיסור ערוה, ל"ש כלל שתאסור צרתה.

**אך** אי"ז מתישב בד' הרשב"א שכתב לעיל ג' ב' דהא דאין צרה אלא מאח הוא משום דאין הערוה נותנת איסור לצרתה אלא שמסלקת זיקת יבום מכל אותו בית וממילא צרה באיסור אשת אח כדקיימא קיימא, ולהדיא דדין צרת ערוה הוא דין פטור, ואפ"ה נקט דבעלת התנאי אינה פוטרת צרתה.

ו] **ובטעם** הפלוגתא בזה נראה, דהנה אף דיסוד דינא דצרת ערוה הוא דין פטור, אכתי דברי התוס' שדנו דבעלת התנאי פוטרת צרתה מחודשים, שהרי בפשוטו דינא דצרת ערוה הוא דערוה פוטרת צרתה, ומדיני הערוה הוא שהיא פוטרת צרתה ומפקעת זיקה מכל הבית, וא"כ הרי דבעלת התנאי דעכשיו אינה ערוה כלל, היאך תפטור את צרתה.

**ובביאור** דברי התוס' נראה דדינא דצרת ערוה אינו דערוה פוטרת את צרתה, אלא דכל דיבומה אסור באיסור ערוה אף צרתה פטורה, וע"כ הוא דבבעלת התנאי דאסור יבומה באיסור ערוה, י"ל דהיא פוטרת את צרתה.

**ונראה** דבזה הוא שנחלקו הרמב"ן ודעימי' וס"ל דדינא דצרת ערוה הוא מדיני ערוה שהיא פוטרת צרתה ומפקעת זיקה מכל הבית, וע"כ כיון דבעלת התנאי אינה ערוה, אף דיבומה אסור באיסור ערוה, אינה פוטרת את צרתה.[[5]](#footnote-5)

## יבמה האסורה לפצו"ד אם פוטרת צרתה

ז] **ונראה** נפ"מ רבתא לדינא בפלוגתא זו, לדעת ר"ע דחייבי לאוין כחייבי כריתות ויבמה שנפלה לפני פצו"ד פטורה מן החליצה כמו שאמרו לקמן ע"ט ב', ויש להסתפק בגונא שנפלו ב' נשים לפני פצו"ד ואחת מהן גיורת המותרת לפצו"ד, לפ"מ דקי"ל דקהל גרים לא איקרי קהל, אם היא פטורה מדינא דצרת ערוה, ונראה די"ל דד"ז תליא בפלוגתא זו.

**דהנה** הרי הדבר פשוט דאם הי' דין צרת ערוה אף שלא במקום מצוה, ודאי דמי שהיו לו נשים אחת ישראלית ואחת גיורת ומת, אין הגיורת אסורה לפצו"ד, דרק צרה דערוה הויא כמותה ליאסר, אך צרת ישראלית אינה חשובה כישראלית ליאסר לפצו"ד, וה"נ אחר דילפינן דאין צרה אלא במקום מצוה, הרי דאם דין צרה הוא דין איסור דהערוה אוסרת צרתה ומשויא לה דכותה, אין מקום שתאסור הישראלית את צרתה לפצו"ד.

**אך** למש"נ מד' הראשונים דדין צרה הוא דין פטור, נראה דהדבר תלוי בפלוגתא זו, דלדעת הרמב"ן ודעימי' דפטורא דצרת ערוה הוא מדיני הערוה שהיא פוטרת צרתה ומפקעת זיקה מכל הבית, יש מקום לומר דבכה"ג דפצו"ד לא חשיבא האשה הישראלית כערוה כלל, וליכא איסור בגופה, דהפצו"ד הוא דחשיב כערוה, ואינה פוטרת צרתה,[[6]](#footnote-6) אך לדעת התוס' דפטורא דצרת ערוה הוא דכל שהיא פטורה מן היבום משום איסור ערוה אף צרתה פטורה, ודאי דאף בכה"ג דפצו"ד, כיון דהישראלית פטורה מן היבום משום איסור ערוה, אף צרתה פטורה.[[7]](#footnote-7)

## במש"כ הרשב"א דאף בגירושי חוץ אינה פוטרת צרה משום דהוא כעין תנאי

ח] **והנה** הרשב"א לעיל שם כתב עוד, ז"ל, וגדולה מזו אמרו בירושלמי וכו' שהקשו שם וכו' וניתני ט"ז נשים כר"א כלומר דאמר המגרש את אשתו ואמר לה הרי את מותרת לכל אדם אלא לזה ה"ז גט, וסברוה בירושלמי דבחוץ פליגי ואפ"ה קא מכשר ר"א, ומשני כבר איתמר טעמא תמן התורה אוסרתה עליו ברם הכא הוא אסרה עליו, כלומר בשיור זה ואינו כאיסור גמור אלא כעין תנאי ואין צרת איסור תנאי פוטר, ואע"פ שזו נראית יותר כערוה שמשייר בגיטו, וכ"ש בע"מ דלכו"ע אינה פוטרת צרתה שהרי מגורשת גמורה היא אצל הכל אלא שהתנה עלי' תנאי ממקום אחר, עכ"ל.

**ודבריו** צ"ב רב, דמה ענין האיסור בגירושי חוץ לאיסור תנאי, הרי אף דנימא דהעשי' דשיור דחוץ לפלוני דמי לעשי' דתנאי, וכמש"נ במק"א להוכיח ממש"כ בתשו' הרא"ש דמצי לבטל את השיור דאתי דיבור ומבטל דיבור ודמי לדין ביטול תנאי, וכ"ה מוכח עוד מכ"ד, הרי כל הא דבאיסור תנאי אינה פוטרת צרה הוא משום דאינה ערוה עליו, אלא דא"א לו לבא עלי' משום דעי"ז יתבטלו הגירושין, וע"כ אינה פוטרת צרתה, אך בגירושי חוץ הרי היא אסורה עליו עכשיו באיסור אשת איש והויא ערוה גמורה ומ"ט אינה פוטרת צרתה.

**עוד** יש להעיר, דלכאו' כל טעם זה דאיסורה הוא משום שהוא אסרה עליו בשיור זה ואינו אלא כעין תנאי, הוא בגירושי חוץ, דהגירושין מצ"ע היו ראויין להתיר אלא דמכח השיור היא אסורה עליו, אך בקידושי חוץ ליכא לה"ט, שהרי איסורה עליו הוא מכח עיקר הקידושין, וא"כ אכתי תיקשי דמ"ט לא תני ט"ז נשים בגונא דקידושי חוץ.

## בד' הרמב"ן בטעם הא דבגירושי חוץ אינה פוטרת צרתה

ט] **והרמב"ן** לעיל שם כתב לפרש לד' הירושלמי בע"א, ז"ל, פי' בחוץ איירו, וקאמר דכיון דבעל אסרה לו משום אשת איש אי"ז צרת ערוה של יבום כדפרישית בעל מנת, עכ"ל, והישרש יעקב בסוגיין פירש לדבריו, דהוא כמש"כ לעיל מינה במגרש ע"מ שלא תנשאי לפלוני, דאי נימא דאינה כגרושה אצלו הו"ל צרתה צרת ערוה שלא במקום מצוה דהא לא רמיא ערוה קמי' ליבום, וה"נ הוא בגירושי חוץ, דכיון דאינה כגרושה אצלו, הויא צרתה כצרת ערוה שלא במקום מצוה.

**ונמצא** דפליגי הרמב"ן והרשב"א בתרתי, דדעת הרמב"ן דבגירושי חוץ לא רמיא קמי' ליבום כלל והויא צרתה צרת ערוה שלא במקום מצוה, ודעת הרשב"א דרמיא קמי' ליבום, ומאידך דעת הרשב"א דבגירושי חוץ חשיב כאיסור דבר אחר גרם לה ודמי לאיסורא דתנאי, ודעת הרמב"ן דלא חשיב כאיסור דבר אחר גרם לה ול"ד לאיסורא דתנאי, וצ"ב בטעם הפלוגתא בזה.

## פלוגתת רבוותא בקידשה חוץ מאחיו ומת אם נופלת לפני אחיו ליבום

י] **והנה** בד' המהרש"ל בגיטין פ"ב ב' מבו' שנקט בדעת התוס', דהמקדש אשה חוץ מאחיו ומת, אינה נופלת לפני אחיו ליבום, וכן נקט המהרש"א שם,[[8]](#footnote-8) - אך הנה הרשב"א בגיטין שם כתב בתו"ד דראובן שקידש אשה חוץ משמעון אחיו ומת, מן הדין היא נופלת לפני שמעון ליבום, אלא שהיא אסורה עליו משום דהצד שאינו זקוק ליבום הוי כערוה וכו', וצ"ב בטעם הפלוגתא בזה.

## פלוגתת רבוותא בגירשה חוץ מאחיו ומת אם נופלת לפני אחיו ליבום

יא] **והנה** התוס' בגיטין פ"ב ב' ד"ה אפילו כתבו דאם לא נתגרשה אלא מאישה ולא הותרה לשום אדם פשיטא דאפילו לר"א ל"ה גט כלל בעלמא ואם מת מותרת להתייבם, והתוס' הרא"ש שם כתב דאף בכה"ג שלא התירה לשום אדם אם מת אינה מתיבמת דמיקריא גרושת אחיו, ונתחדש בדבריהם דהמגרש אשה חוץ מאחיו ומת אינה מתיבמת לו, וע"כ ה"נ בגונא דלא גירשה אלא מאישה אם חיילי הגירושין אינה מתייבמת, - אך התוס' גורניש בסוגיין נקט בפשיטות דהמגרש אשה חוץ מאחיו ומת ה"ה מתיבמת לאחיו, עיי"ש, וצ"ב ביסוד הפלוגתא בזה.

## במש"כ הרשב"א דהמקדש חוץ מפלוני אסור אותו פלוני לבא עלי'

יב] **והנה** הרשב"א בגיטין שם כתב דכל שקידשה שמעון חוץ מראובן, אסור ראובן לבא עלי' משום דמשתמש בצד מקודש שבה לשמעון, ומה שאמרו שם דקידושי שמעון לא אהנו היינו דלא אהני דיבורו למיסרה אראובן, שהוא לא אסרה אראובן דחוץ מראובן קאמר, והא דאסורה לראובן משום אריא דאיסורא דרביע עלה דא"א להשתמש בה לאחד מהם אא"כ משתמש בצד אישות שבה לשני.

**ונתחדש** בדבריו דאף למ"ד המקדש אשה חוץ מפלוני הוי קידושין ואם בא פלוני וקידשה מקודשת, מ"מ אסור הוא לבא עלי' משום איסור אשת איש, ובד' ש"ר לא מצינו להך מילתא.

**ובעיקר** דברי הרשב"א צ"ב בגדר הדברים, דכיון דמהני השיור דחוץ לפלוני דלא אסרה הוא עליו ומה"ט אם בא פלוני וקידשה מקודשת, מ"ט אסור אותו פלוני לבא עלי', ומאידך צ"ב דאם אכן אסור אותו פלוני לבא עלי' אף שלא אסרה הוא עליו, מ"ט אם בא וקידשה מקודשת, הרי היא אסורה עליו באיסור אשת איש.

**עוד** יש להעיר בד' הרשב"א, דאם כשקידשה חוץ מפלוני אסור אותו פלוני לבא עלי', משום דמשתמש בצד מקודש שבה לשמעון, א"כ מ"ט כשגירשה חוץ מפלוני היא מותרת לכל העולם, ולא אמרינן דהוא משתמש בצד מקודש שבה.

## יסוד דינא דגירושי חוץ וקידושי חוץ

יג] **והנה** ביסוד דינא דגירושי חוץ כתב אא"ז הגר"ח זצ"ל בשערי חיים גיטין סימן נ"ד בשם אא"ז הג"ר אלתר זצ"ל לפרש דהיינו דבגירושין תרתי איתנייהו בי', חדא הפקעת קשר האישות, ותו ההיתר לעלמא, וההיתר לעלמא אינו בא בתולדה מהפקעת האישות אלא שישנה עשי' מיוחדת להתירה לעלמא, וכבר הוכיחו כן מהא דבעינן קרא בקידושין י"ג ב' להתיר אשת איש לאחר מיתת הבעל, וע"כ הוא דמהני גירושין חוץ מפלוני, והוא משום דהפקעת האישות היא בלא שיור, ואסורה לפלוני כיון דמשייר בההיתר לעלמא דאינו מתירה לגבי פלוני.

**ועיי"ש** שכתב דה"נ הוא בקידושי חוץ, דכשם דבגירושין תרתי עביד, הפקעת האישות והיתר לעלמא, ה"נ בקידושין עביד הנך תרתי, קנין האישות והאיסור לעלמא, והאיסור לעלמא אינו בתולדה מקנין האישות אלא עשי' בפנ"ע, ומשו"ה אף דל"מ שיור בגוף קנין האישות דקנין מעליא בעינן, אבל מהני שיור בהאיסור לעלמא.

**והנה** נמצא לפ"ז דבגירושי חוץ ליכא להבעל אישות כלל, אלא דנשתייר בה איסור לאותו פלוני, ובקידושי חוץ הוא להיפך דאיכא להבעל אישות גמורה, אלא דלא אסרה בקידושיו על אותו פלוני.

## בזה מתפרש טעם הא דבקידושי חוץ הויא אשתו לכל דיני זכותי האישות ובגירושי חוץ אינה אשתו לכל דיני וזכותי האישות

יד] **והך** מילתא דשאני בזה קידושי חוץ מגירושי חוץ, לכאו' הוא מוכרח כן, שהרי בגירושי חוץ ודאי דאין להבעל היתר ביאה בה ואינו חייב בשאר כסות ועונה ואינו יורשה ומטמא לה ומיפר נדרי', ובקידושי חוץ ודאי דיש להבעל היתר ביאה בה וחייב בשאר כסות ועונה ויורשה ומטמא לה ומיפר נדרי', וזה מתפרש ע"פ הנ"ל דלעולם אין השיור בעיקר האישות אלא בהאיסור וההיתר לעלמא, וע"כ הוא דבגירושי חוץ ליכא להבעל אישות כלל, ובקידושי חוץ איכא להבעל אישות גמורה.

## ביאור דברי הרשב"א דבקידושי חוץ אסור אותו פלוני לבא עלי'

טו] **והשערי** חיים שם כתב לפרש בזה מש"כ הרשב"א דבקידשה חוץ מראובן אף שלא אסרה על ראובן, מ"מ היא אסורה עליו משום דמשתמש בצד מקודש בה לשמעון, דכיון דאין השיור אלא בחלות האיסור לעלמא אבל בעצם קנין האישות ליכא שיור, והרי היא קנוי' בקנין אישות גם כלפי הפלוני, ע"כ היא אסורה עליו בביאה דהרי הוא משתמש באשת איש, ועיי"ש במש"כ בטעם הא דתפסי בה קידושי ראובן אף דהיא אסורה עליו באיסור אשת איש.

**ובכת"י** הגר"נ זצ"ל כתב לפרש בגדר האיסור בזה, לפי המבו' בד' היראים בסימן י"ח דבאשת איש איכא איסור בפנ"ע דלא תנאף, וכל דהוא בכלל ניאוף אסור אף אם אין בזה משום איסור ביאה דעלמא, וע"כ אף כשקידשה חוץ מפלוני ולא אסרה עליו ולי"ב לדין הערוה דאשת איש, מ"מ אסור לבא עלי' משום איסורא דלא תנאף, דניאוף מיקרי כיון דמשתמש בצד מקודשת לפלוני, אך שפיר תפסי בה קידושי אותו פלוני כיון דלא אסרה עליו באיסור אשת איש, ויש שפירשו בע"א, דהא דאסור לבא עלי' הוא משום איסורא דודבק באשתו ולא באשת חבירו, וכיון דיש בה אישות לחבירו, הויא בכלל אשת חבירו.

טז] **ואמנם** יש להעיר בזה, דלפ"ז כל הא דאסור ראובן לבא עלי' הוא בחיי שמעון ומשום איסור אשת איש, דאף דלא אסרה עליו באיסור אשת איש, מ"מ יש בזה לאיסורא דלא תנאף או לאיסור דודבק באשתו ולא באשת חבירו, אך אחר מיתת שמעון אינה אסורה עליו משום אשת אח, דכיון דחזינן בגיטין שם דמהני השיור דחוץ מפלוני אף שלא יהא בה איסור אשת אח, הדין נותן דאף יהא מותר לבא עלי', דבאיסור אשת אח ליכא ב' איסורים, ובד' הרשב"א שם מבו' להדיא דלא כן, וזהו שכתב שם בגונא דקידשה ראובן חוץ משמעון ובא שמעון וקידשה ומת ראובן, דהיא אסורה לשמעון, עיי"ש.

## טעם הא דבגירושי חוץ אין שאר העולם אסורין לבא עלי'

יז] **והנה** לדרך זו מתפרש היטב טעם הא דבגירושי חוץ מותרין שאר העולם לבא עלי', ולא אסרינן מכח הא דהן משתמשין בצד המקודש שבה, דדוקא בקידושי חוץ דיש למקדש אישות גמורה בה, ולא שייר אלא באיסור אשת איש, אסור אותו פלוני לבא עלי' משום דמשתמש בצד המקודש שבה, אך בגירושי חוץ דלא נשתייר בה אישות כלל, ואך דלא הותר איסור אשת איש לאותו פלוני, אינה אסורה אלא על אותו פלוני ואין מקום לאסרה לשאר העולם.

## ביאור מש"כ הרשב"א דבגירושי חוץ אינה פוטרת צרתה משום דדמי לאיסור תנאי

יח] **ובזה** פירש אא"ז זצ"ל לד' הרשב"א דבגירושי חוץ אינה פוטרת צרתה, דכיון דהיא מגורשת מבעלה לגמרי ואינה אשתו כלל אלא דנשתייר בה איסור אשת איש, ע"כ לא חשיבא כערוה לפטור צרתה, כיון דבגופה אינה ערוה, אלא שיש בה לאיסור אשת איש, וכ"כ גם בשיעורי אבי עזרי בסוגיין אות ק"ח.

**אך** יש להעיר בזה, דהרי חזינן דבגירשה חוץ מפלוני ובא אותו פלוני וקידשה לא תפסי הקידושין, והרי דחשבינן לה כערוה למנוע תפיסת קידושין, וא"כ מ"ט לא חשבינן לה כערוה לפטור צרתה, ורחוק לחלק בין דין ערוה לתפיסת קידושין לדין ערוה לאיסור צרה, וצ"ע.

## ביאור פלוגתת הרמב"ן והרשב"א בטעם הא דבגירושי חוץ אינה פוטרת צרתה

יט] **ובשיעורי** הגר"נ בסו"ס ט' כתב לפרש דבזה הוא דפליגי הרמב"ן והרשב"א בטעם הא דבגירושי חוץ אינה פוטרת צרתה, דהרמב"ן ס"ל דבגירושי חוץ הוי השיור בעצם האישות, ועדיין היא אשת הראשון לגבי היבם, וע"כ ס"ל דחשיבא כערוה גמורה ובדין הוא שיכולה לפטור הצרה, אלא כיון דהוי אשת הראשון הרי אינה אשת אחיו לגבי היבם ולכן הוי צרתה כצרת ערוה שלא במקום מצוה, אך הרשב"א ס"ל דאין השיור בעצם האישות אלא בהיתר איסור אשת איש, וע"כ שפיר הויא אשת השני אף לגבי היבם, ובדין הוא שנופלת לפניו ליבום ובמקום מצוה היא, ורק דכיון דאינה אשת הראשון כלל ורק איסור אשת איש הוא דרמיא עליה, א"כ אין כאן חפצא של ערוה להפקיע היבום, ודמיא לבעלת התנאי דל"ה ערוה לפטור צרתה.

## טעם הא דבקידושי חוץ אינה פוטרת צרתה לדעת הרשב"א

כ] **ולפ"ז** מתישב היטב לדעת הרשב"א הא דבקידושי חוץ אינה פוטרת צרתה, אף דהתם ליכא לה"ט דאיסורה הוא כעין תנאי, והיינו משום דבזה מודה הרשב"א לד' הרמב"ן דחשבינן לה כצרת ערוה שלא במקום מצוה, דכל הא דבגירושי חוץ חשבינן לה כבמקום מצוה, הוא משום דאינה כלל אשתו של הראשון והויא אשתו גמורה של השני אף לגבי היבם, אך בקידושי חוץ דהיא אשתו גמורה של הראשון, הרי דאף דתפסי בה קידושי שני, מ"מ לגבי היבם לא חשבינן לה כאשתו של שני, והו"ל צרת ערוה שלא במקום מצוה.

## טעם הפלוגתא בגירשה חוץ מאחיו ומת אם נופלת לפני אחיו ליבום

כא] **ובשיעורי** הגר"נ שם פירש דבזה תליא גם הפלוגתא בגירשה חוץ מאחיו ומת אם נופלת לאחיו ליבום, דהתוס' ותוס' הרא"ש דס"ל דאינה נופלת לאחיו ליבום, הוא משום דס"ל דאין השיור בעצם האישות אלא בהיתר איסור אשת איש, וכיון דליכא אישות כלל למגרש אינה נופלת ליבום, אך התוס' גורניש ס"ל דהוי השיור בעצם האישות ולגבי היבם אכתי היא אשת המגרש, וע"כ היא נופלת לפניו ליבום.

## טעם הפלוגתא בקידשה חוץ מאחיו ומת אם נופלת לפני אחיו ליבום

כב] **ובזה** מתפרש גם טעם הפלוגתא אם בקידשה חוץ מאחיו ומת נופלת לאחיו ליבום, דהרשב"א לטעמי' דבגירושי וקידושי חוץ אין השיור אינו בגוף האישות אלא באיסור אשת איש, וכיון דהויא אשתו גמורה אף לגבי אחיו, ע"כ היא נופלת לאחיו ליבום, אך בדעת המהרש"ל והמהרש"א י"ל דס"ל דהוי השיור בגוף האישות ולגבי אחיו לא חשבינן לה כאשתו, וע"כ אינה נופלת לפניו ליבום.[[9]](#footnote-9)

## טעם הא דבגירשה חוץ מפלוני ונישאת לאחר ומת מותרת לאותו פלוני ובקידשה חוץ מפלוני ונישאת לו ומת אינה מותרת לשאר העולם

כג] **והנה** בגיטין פ"ג א' תניא דמודה ר"א במגרש את אשתו ואמר לה הרי את מותרת לכל אדם חוץ מפלוני והלכה ונשאת לאחד מן השוק ונתארמלה או נתגרשה שמותרת לזה שנאסרה עליו, והתוס' שם פ"ב ב' ד"ה כגון שבא והתוס' הרא"ש שם הק' דמ"ט בקידשה חוץ משמעון ובא שמעון וקידשה לא פקע אישות דראובן, ומ"ש מהא דאם גירשה חוץ מפלוני ונישאת לאחר ומת פקע אישות דראשון ומותרת לזה שנאסרה עליו, ועיי"ש במש"כ בזה, וצ"ב.

**ורבים** פירשו בזה ע"פ הנ"ל, דבגירושי חוץ אין השיור בעצם האישות והיא מגורשת גמורה, אלא דלא הותר איסור אשת איש שבה לאותו פלוני, ובזה הוא שנתחדש דכל שנשאת לאחר ניתקה מן הראשון לגמרי ופקע האיסור שיש עלי' מכח הראשון, אך בקידושי חוץ דהיא אשתו גמורה, הרי דאף דלא אסרה על פלוני ותפסי בה קידושיו, מהיכ"ת יפקעו קידושי הראשון ע"י קידושי השני.[[10]](#footnote-10)

## מד' התוס' והתוס' הרא"ש מוכח דבגירושי חוץ הוי השיור בעצם האישות

כד] **אמנם** הנה מד' התוס' והתוס' הרא"ש שעמדו דמ"ש דבגירושי חוץ כשנשאת לאחר פקע אישות דראשון ובקידושי חוץ כשנשאת לאותו פלוני לא פקע אישות דראשון מבו' שלא חילקו בזה בין גירושי חוץ לקידושי חוץ, ואף בגירושי חוץ הוי השיור בעצם האישות,[[11]](#footnote-11) וזהו שהק' דמ"ש דבגירושי חוץ מהני מה שנשאת לאחר להפקיע להאישות דראשון, ובקידושי חוץ ל"מ מה שנשאת לאותו פלוני להפקיע להאישות דהמקדש.

## בד' הרשב"א משמע דבקידושי חוץ הוי השיור בעצם האישות

כה] **וגם** במש"כ לפרש כן בד' הרשב"א דבקידושי חוץ ליכא שיור בעצם האישות, ואין השיור אלא בהאיסור, לכאו' לא משמע כן בד' הרשב"א בגיטין שם, שכתב לדמותו הא דקידושי מאה תופסין בה לדין קידושי חוץ, וכתב דהא דלי"ב משום חצי אשה הוא משום דאי"ז חצי אשה אלא חצי קנין, ומשמע להדיא דהוי השיור בעצם האישות ואין קנינו קנין גמור אלא כחצי קנין.

**וכ"ה** מבו' גם ממש"כ הרשב"א שם דאם קידשה ראובן חוץ משמעון ובא שמעון וקידשה סתם ומת ראובן ה"ה אסורה ללוי משום דכשמת ראובן לא נפלה לפניו אלא פלגא וכל יבמה שאין כולה לפני יבם הצד שאינו נופל ליבום ה"ה כערוה וערוה פוטרת צרתה, והרי דהאישות דראובן אינה אישות גמורה וע"כ לא נפלה לפני לוי אלא פלגא.

## מסוגיית הגמ' בגיטין פ"ג א' מוכח דבגירושי חוץ הוי השיור בעצם האישות

כו] **ועיקר** הך מילתא שנתבאר מד' הראשונים דבשיור דחוץ הוי השיור בעצם האישות, נראה דיש ללמוד כן מסוגיא ערוכה בגיטין פ"ג א', דתניא התם דלאחר פטירתו של ר"א נכנסו ד' זקנים להשיב על דבריו וכו', נענה ר"ע ואמר וכו' דבר אחר הרי שהי' זה שנאסרה עליו כהן ומת המגרש לא נמצאת אלמנה אצלו וגרושה אצל כל אדם, וק"ו מה גרושה שהיא קלה אסורה בשביל צד גירושין שבה אשת איש שהיא חמורה לא כ"ש הא למדת שאין זה כריתות, ופירש"י, ז"ל, לא נמצאת אלמנה אצל כהן זה דהא לגבי' לא איגרשה וגרושה אצל כל אדם וע"י צד גירושין שבה אסרה הכתוב עליו וכו', והרי דברים ק"ו שאתה למד הימנו שלפני מיתת המגרש תהא אסורה לכל מפני צד אישות שבה, ומה איסור גרושה שהוא קל וכו' מצינו שאסורה על כהן זה שהיא אלמנה אצלו מפני צד גירושין שבה, אשת איש שהיא חמורה אינו דין שתאסר אצל מי שהתירו אצלו מפני צד אישות שבה, עכ"ל.

**והנה** אי נימא דבגירושי חוץ לא נשתייר בה אישות כלל אף לגבי אותו פלוני, אלא דלא הותר איסור אשת איש לגבי דידי', הרי הדין נותן דחשיבא כגרושה אף לגבי אותו פלוני, דאיסור גרושה לכהן אינו תלוי במה שהותר איסור אשת איש לגבי דידי', אלא במה שנתגרשה מבעלה ופקע האישות דידה, ומהו שאמרו דלגבי' לא איגרשא ואינה אסורה עליו אלא משום צד גירושין שבה, ובע"כ דבגירושי חוץ נשתייר בה אישות לגבי אותו פלוני, ולגבי דידי' אינה חשובה כגרושה, ואינה אסורה עליו באיסור גרושה אלא משום צד גירושין שבה.

כז] **ויש** להוכיח כן עוד, מעיקר הא דפריך ר"ע דכ"ה דאסרינן לה לאותו פלוני משום גרושה משום צד גירושין שבה, כ"ש דתאסר על כל העולם מפני צד אישות שבה, ואי נימא דבגירושי חוץ לא נשתייר בה אישות כלל אלא דלא הותר איסור אשת איש לאותו פלוני, אין טעם כלל לאסרה מכח זה לכל העולם, שהרי אין בה צד אישות כלל, אלא דהיא אסורה לאותו פלוני שלא הותרה לו, אך לאחרים שהותרה להם מ"ט תהא אסורה, ובע"כ דבגירושי חוץ נשתייר בה צד אישות לגבי אותו פלוני, וזהו דפריך ר"ע דיש לאסרה לכל העולם מפני צד אישות זה שבה.

## טעם הא דבקידושי חוץ היא אשתו לכל דבר ובגירושי חוץ אינה אשתו לכל דבר

כח] **ואמנם** תיקשי לפ"ז דאם בגירושי חוץ ובקידושי חוץ הוי השיור בעצם האישות, א"כ מ"ש דבגירושי חוץ אין להבעל היתר ביאה בה ואינו חייב בשאר כסות ועונה ואינו יורשה ומטמא לה ומיפר נדרי', ובקידושי חוץ דיש להבעל היתר ביאה בה וחייב בשאר כסות ועונה ויורשה ומטמא לה ומיפר נדרי'.

**ונראה** דהטעם בזה הוא לפי מה שאמרו בגיטין פ"ה א' דמצי לשייר חוץ מירושתך, ולפ"ז נראה דלעולם ביסוד הדין שוה דין גירושי חוץ לדין קידושי חוץ דהוי השיור בעצם האישות, ואך דהדין חלוק לגבי כל זכותי האישות, דבגירושי חוץ כיון דלא שייר אלא בהתירה לאותו פלוני, ע"כ פקעה האישות לגבי כל זכותי הממון, ולא נשתיירה האישות אלא לאסרה לאותו פלוני, ובקידושי חוץ כיון דלא שייר אלא באיסורה לאותו פלוני, ע"כ חיילא האישות לגבי כל זכותי הממון, ולא הוגבלה האישות אלא שלא לאסרה לאותו פלוני.

## טעם הא דבגירשה חוץ מאחיו ומת אינה מתייבמת

כט] **ולפ"ז** צ"ב במש"כ התוס' והתוס' הרא"ש בגיטין שם דבגירשה חוץ מאחיו ומת אינה מתיבמת, ונתבאר לעיל סקכ"א מש"כ הגר"נ בדעתם דהוא משום דאין השיור בעצם האישות אלא בהיתר איסור אשת איש, וכיון דליכא אישות כלל למגרש אינה נופלת ליבום, וזה דלא כמש"נ להוכיח מדבריהם דבגירושי חוץ הוי השיור בעצם האישות.

ל] **ואמנם** באמת נראה דאדרבה מדבריהם שם מבו' כמש"נ דבגירושי חוץ הוי השיור בעצם האישות, דהנה התוס' שם כתבו דאם לא גירשה אלא ממנו ולא התירה לשום אדם אפי' לר"א ל"ה גט כלל ואם מת "מותרת להתייבם", והתוס' הרא"ש שם כתב דאף בכה"ג שלא התירה לשום אדם אם מת אינה מתיבמת "דמיקריא גרושת אחיו", ומשמע להדיא בדבריהם דלאו היינו דכל דחיילי הגירושין אינה אשתו כלל וע"כ ליכא נפילה כלל ליבום, אלא היינו דאף דהיא אשתו ומן הדין הי' שתפול ליבום, מ"מ היא אסורה ליבום משום דמיקריא גרושת אחיו, והיינו דאף דאכתי חשבינן לה כאשתו של המגרש לגבי אחיו, מ"מ כיון דיש בה צד גירושין מיקריא גרושת אחיו ובאותה מידה שחלו הגירושין, אין היבום מתיר לאיסור אשת אח, וע"כ אינה מתיבמת.[[12]](#footnote-12)

## גדר השיור באישות בקידושי חוץ

לא] **והנה** למש"נ להוכיח דבקידושי חוץ הוי השיור בעצם האישות, יש להסתפק בגדר הדברים, אם היינו דאין בה אישות כלל אלא לגבי כל העולם, אך לגבי אותו פלוני אין בה אישות כלל, או היינו דאף דיש בה אישות גם לגבי אותו פלוני, מ"מ שייר בה צד פנוי לאותו פלוני, וע"כ הוא דתפסי קידושי אותו פלוני.

## טעם מש"כ הרשב"א דבקידושי חוץ אסור אותו פלוני לבא עלי' אף דהוי השיור בעצם האישות

לב] **ובדעת** הרשב"א נראה דס"ל כצד השני דיש בה אישות גם לגבי אותו פלוני, ואלא דשייר בה צד פנוי לאותו פלוני ותופסין קידושיו בצד זה,[[13]](#footnote-13) וזהו מש"כ דבקידשה שמעון חוץ מראובן אסור ראובן לבא עלי', אף דהוי השיור בעצם האישות, דאף דשייר בה מקום פנוי, מ"מ הרי יש בה מקום המקודש גם לגבי ראובן, וע"כ אסור לבא עלי' משום דהוא משתמש בצד מקודש שבה, וכ"נ להדיא בד' הרשב"א דלגבי ראובן אין בה אישות גמורה לשמעון, אלא דיש בה צד מקודש לשמעון, וע"כ הוא אסור לבא עלי',[[14]](#footnote-14) וכ"ה מבו' גם בהמש"ד הרשב"א דאינה נופלת לפניו אלא פלגא, ומה"ט הוא אסור לבא עלי' גם משום איסור אשת אח, דאף דבצד שנשתייר לו אינה אסורה משום אשת אח, מ"מ באותו מקום המקודש ה"ה אסורה משום אשת אח, וע"כ הוא אסור לבא עלי' משום דהוא משתמש בצד אשת אח שבה.

**ובזה** מתפרש טעם הא דתפסי בה קידושי ראובן אף דהוא אסור לבא עלי', שהרי כל הא דהוא אסור לבא עלי' הוא משום דמשתמש בצד המקודש בה לשמעון, אך באותו צד שנשתייר, הרי אינה אסורה עליו, וע"כ שפיר תפסי בה קידושיו, דאף דהוא אסור לבא עלי', הרי דכלפי אותו צד שנשתייר בה אי"ז אלא כאריא דאיסורא דרביע עלי', וכמש"כ הרשב"א, ואי"ז מונע לתפיסת הקידושין.[[15]](#footnote-15)

## טעם הא דכשקידשה חוץ מפלוני ובא אותו פלוני וקידשה לא פקעי קידושי הראשון

לג] **ומצינו** עוד עד"ז, דהנה האחרונים הק' לדעת רש"י לקמן מ"ט ב' דכל שנעשית ערוה לאחר קידושין פקעי קידושי', דא"כ מ"ט כשקידשה ראובן חוץ משמעון ובא שמעון וקידשה סתם דאסורה על שמעון לא פקעי קידושי ראובן.

**והקוה"ע** בסימן ד' סק"ז כתב לישב דהיינו משום דבמקום שחלו קידושי ראובן לא חלו קידושי שמעון, ואין קידושי שמעון חלין אלא במקום שנשתייר בה, וע"כ לא פקעי קידושי ראובן, וכ"כ האמרי משה בסימן ט' סק"ה בשם הג"ר העניך, - וזה ע"ד מש"נ בד' הרשב"א, דמה"ט הוא דכשקידשה שמעון חוץ מראובן תפסי בה קידושי שמעון, אף דהיא אסורה עליו באיסור אשת איש, והיינו משום דבמקום שחלין קידושי ראובן, אינה אסורה עליו.

## טעם פלוגתת רבוותא בקידשה חוץ מאחיו ומת אם נופלת ליבום לאחיו

לד] **ובזה** נראה לפרש טעם פלוגתת רבוותא בקידשה חוץ מאחיו ומת אם נופלת ליבום לאחיו, דהרשב"א דס"ל דנופלת ליבום לאחיו, הוא לטעמי' דס"ל דבמקדש חוץ מפלוני יש בה אישות גם לגבי אותו פלוני, ומכח זה אסור אותו פלוני לבא עלי', וע"כ ודאי דהיא נופלת לפניו ליבום.

**אך** למש"כ המהרש"ל והמהרש"א בדעת התוס' דאינה נופלת ליבום, היינו משום דס"ל דלגבי אותו פלוני שאין הקידושין אוסרין עליו, לא חשבינן לה כלל כאשת הראשון, וע"כ אינה נופלת לפניו ליבום, ולדעתם ודאי דמותר אותו פלוני לבא עלי', ולא חשיב כמשתמש בצד מקודש לראשון.[[16]](#footnote-16)

## ביאור מש"כ הרשב"א דבגירושי חוץ אינה פוטרת צרתה משום דדמי לאיסור תנאי

לה] **ובזה** נראה לפרש מש"כ הרשב"א דבגירושי חוץ אינה פוטרת צרתה משום דאינו כאיסור גמור אלא כעין תנאי ואין צרת איסור תנאי פוטר, והיינו דאף שגירשה ראובן חוץ משמעון ולא נשתייר בה מקום פנוי לשמעון, הרי מ"מ לגבי לוי דמהני הגירושין, יש מקום לתפיסת קידושין דידי', ובאותו מקום שהיא מקודשת ללוי אינה מקודשת לראובן, וע"כ הוא דאינה פוטרת צרתה, דבמקום היבום דהוא צד האישות דלוי, לא הויא אשת איש כלל, וע"כ אף דאסור שמעון לבא עלי', מ"מ חשבינן לה כאיסור דבר אחר גרם לה, משום דבצד האישות דלוי ליכא איסור כלל, וע"כ אינה פוטרת צרתה.

לו] **ולפ"ז** נראה דמה"ט גם בקידושי חוץ אינה פוטרת צרתה, דאף דהיא אסורה על כל העולם ולא נשתייר להם מקום פנוי, מ"מ כיון דקידשה חוץ משמעון ונשתייר בה מקום פנוי לגבי שמעון, הרי דבמקום דתפסי קידושי שמעון אינה מקודשת לראובן, וכמש"נ לעיל סקל"ג דמה"ט לא פקעי קידושי ראובן, ונמצא דבמקום היבום דהוא צד האישות דשמעון לא הויא אשת איש כלל, והא דאסור לבא עלי' הו"ל כאיסור דבר אחר גרם לה, וע"כ אינה פוטרת צרתה.

## ביאור פלוגתת הרמב"ן והרשב"א בטעם הא דבגירושי חוץ אינה פוטרת צרתה

לז] **ובזה** נראה לפרש טעם פלוגתת הרמב"ן והרשב"א בטעם הא דבגירושי חוץ אינה פוטרת צרתה, די"ל דהרמב"ן ס"ל דכשגירשה חוץ משמעון חשבינן לה לגבי שמעון כאשתו גמורה של ראובן, וע"כ הויא ערוה גמורה, כיון דלגבי שמעון הויא אשת איש גם במקום שהיא מקודשת לשני, אך מאידך כיון דחשבינן לה לגבי דידי' כאשתו גמורה של ראובן, הרי דלגבי דידי' אינה חשובה כלל כאשתו של לוי, וע"כ הו"ל כערוה שלא במקום מצוה.

**אך** הרשב"א לטעמי' דס"ל דבקידושי חוץ הויא אשתו אף לגבי מי ששייר, אלא ששייר בה מקום פנוי, וה"נ הוא כשגירשה חוץ משמעון דחיילי הגירושין אף לגבי שמעון, וע"כ כל שבא לוי וקידשה חשבינן לה כאשת אחיו גם לגבי שמעון, ומאידך כיון דבמקום שחלו קידושי לוי אינה אשת איש כלל, חשבינן לה כדבר אחר גרם לה ואינה פוטרת צרתה.

1. ויש להוסיף, שהרי אף דבעלת התנאי עצמה אסורה בביאה, מ"מ ודאי דלי"ב לאיסור קריבה לעריות, שהרי בקריבה זו אינו עובר על התנאי ואינה אשת איש, וא"כ היאך נימא דצרתה אסורה, הרי כ"ה דהיא עצמה לי"ב איסורא בקריבה משום דאינו עובר בזה על התנאי, אף אין לאסור כלל את צרתה, שאינו עובר בביאתה על התנאי. [↑](#footnote-ref-1)
2. וגם מש"כ הקוה"ע בסימן ג' סקט"ו דיסוד דינא דצרת ערוה הוא דהצרה עצמה הויא כערוה לענין יבום דצרת בתו הרי היא כבתו לענין זיקה, ואף שאין ביאתה אסורה משום בתו, מ"מ לענין זיקה יש בה פטור בתו, דאותה הסיבה שישנה בבתו להפקיע זיקה ישנה גם בצרת בתו, אינו מתישב הכא, שהרי אף היא עצמה אין בה עכשיו תורת ערוה, אלא דלענין יבומה חשיבא כערוה, והיאך תהא צרתה חמורה ממנה. [↑](#footnote-ref-2)
3. והנה אמנם י"ל דאף אם נידון התוס' הוא דהאשת אח דילה יפטור צרה, מ"מ תליא זה אם איסור אשת איש שעלי' דמי לאחות אשה, וזה למש"כ האחרונים דאשת אח דממילא אינו פוטר צרה, ורק אשת אח דערוה פוטר צרה, וע"כ אם איסור איש שעלי' ל"ד לאחות אשה ולי"ב לפטור ערוה, אף האשת אח דילה אינו פוטר צרה, - אך אי"ז מתישב בד' הגרי"ז גופי' שם שנקט דחייבי לאוין לר"ע ל"ה בכלל קרא דעלי', ומ"מ הן פוטרין צרה משום איסור אשת אח שעליהן, והרי דאף היכא דלי"ב לפטור ערוה דעלי', מ"מ מהני האשת אח דילה לפטור צרה, ולפ"ז תיקשי דא"כ מהו שתירצו התוס' דאיסור אשת איש דבעלת התנאי ל"ד לאחות אשה, הרי נידון דבריהם הוא דתפטור צרתה משום איסור אשת אח שעלי' ומה מהני הא דהאיסור אשת איש ל"ד לאחות אשה. [↑](#footnote-ref-3)
4. ויש להוסיף, דאף דכשהתנה ע"מ שלא תנשאי לפלוני הרי דבפשוטו לדעת התוס' בגיטין פ"ג א' ד"ה ועמדה ונישאת אינה אסורה בפועל ליבעל לו משום אשת איש, שהרי אם יבא עלי' לא יחול קנין היבום ולא חשיב כנישואין, מ"מ הרי מניעת היבום היא מכח האיסור אשת איש, דמכח זה אינה יכולה להתייבם לו, דלא יחול קנין היבום, וכיון דהיא אינה מתיבמת משום איסור אשת איש אף צרתה פטורה, ול"ד לההיא דמיתלא תלי וקאי, דהתם כיון דלא הותר איסור אשת אח, אין מניעת היבום משום אחות אשה אלא משום אשת אח, ומשא"כ הכא דמניעת היבום הוא משום אשת איש אף דבפועל לא יחול איסור זה, וי"ל טפי, דהכא חשבינן דהיא אסורה "להתיבם" לו משום אשת איש, שהרי אם הי' בכחו שיחול יבום הי' זה אסור משום אשת איש, אלא דא"א שיחול היבום, וסגי בהכי לחשבה דהיא אסורה לו משום איסור ערוה, - וי"ל עוד למש"כ החמד"ש בגיטין שם דד' התוס' שם הם רק בנישואין התלויין בדעתו, אך ביבום אי"ז כן והיא אסורה להתיבם לו, עיי"ש. [↑](#footnote-ref-4)
5. ובזה הוא שנחלקו הרמב"ן והרשב"א שם אם היא פטורה מחליצה, דלדעת הרמב"ן לדינא דכל שאינו עולה ליבום אינו עולה לחליצה סגי במה שיבומה אסור ומנוע מכח איסור ערוה דלא תפסי בה קדושין, ולדעת הרשב"א כיון דאינה ערוה אף דיבומה אסור ומנוע מכח איסור ערוה, לי"ב לדינא דכל שאינו עולה ליבום אינו עולה לחליצה. [↑](#footnote-ref-5)
6. אך י"ל דליכא נפ"מ בזה, דכיון דהישראלית אסורה על הפצו"ד באיסור ערוה, והוי האיסור בגופה, דינה כערוה לפטור את צרתה, ול"ד לבעלת התנאי שאינה אשה האסורה כלל, - ועוד העיר בני הבה"ח אליעזר יהודה נ"י די"ל דמש"כ הראשונים דבעלת התנאי לא חשיבא כערוה לפטור את צרתה, היינו דלי"ב לפטור ערוה דעלי' אלא לפטור ערוה דלקחת וע"כ אינה פוטרת צרתה, אך בפצו"ד דאיכא לפטורא דעלי', אף צרתה פטורה. [↑](#footnote-ref-6)
7. ואמנם למש"כ הגרי"ז דמש"כ הראשונים דצרת חייבי לאוין לר"ע פטורה, אי"ז משום איסור חייבי לאוין שאינו בכלל עלי', אלא משום איסור אשת אח, ודאי דאף בכה"ג דפצו"ד תפטור הישראלית את צרתה משום איסור אשת אח שעלי', - אך לפ"מ שהוכיחו מד' התוס' לקמן בסוגיין דהאיסור חייבי לאוין פוטר את הצרה, י"ל דאין הישראלית פוטרת את צרתה משום איסור חייבי לאוין, וגם משום איסור האשת אח י"ל דאינה פוטרת, וכמש"נ במק"א דהאשת אח אינו פוטר יותר ממה שהערוה עצמה בכחה לפטור, (כאשר כ"ה מוכח ממש"כ התוס' לעיל ג' ב' בסוטה לבועל דאינה פוטרת צרת צרה, ולא אמרינן דמ"מ האשת אח דילה יפטור צרת צרה), ואכמ"ל. [↑](#footnote-ref-7)
8. ולכאו' הוא מוכח כן למש"כ התוס' שם ובסוגיין דכל שנאסרה על היבם זה לפני קידושי אחיו משום אשת איש לא חשיבא לגבי יבם אשת אח, וכ"ש דהיכא דקידשה חוץ מן היבם דאין קידושין אלו ראויים כלל לאסרה על היבם, דלא חשיבא לגבי יבם אשת אח ואינה נופלת לפניו ליבום. [↑](#footnote-ref-8)
9. ואמנם זה דלא כמש"נ לעיל סקכ"א בדעת התוס' דהא דבגירשה חוץ מאחיו ומת אינה נופלת לאחיו ליבום הוא משום דאין השיור בעצם האישות, ולפ"ז בפשוטו ה"נ בקידושי חוץ אין השיור בעצם האישות, והדין נותן שתפול לפניו ליבום, ועמש"נ בזה להלן סק"ל לפרש בע"א לד' התוס' דבגירשה חוץ מאחיו ומת אינה מתיבמת. [↑](#footnote-ref-9)
10. ויש לפרש בזה ב' טעמים, חדא, דלא מצינו דבכח קידושי השני להפקיע אישות של הראשון, ול"מ אלא להפקיע להאיסור שנשתייר מכח הראשון, ועוד, דבגירושי חוץ כיון דליכא להראשון אישות כלל, הויא אשתו גמורה של השני, וע"כ ה"ז מפקיע להאיסור שמכח הראשון, אך בקידושי חוץ דהיא אשתו של הראשון, אין להשני בה אישות גמורה, וע"כ אי"ז מועיל להפקיע להאישות דהראשון. [↑](#footnote-ref-10)
11. וכ"נ להדיא בל' התוס' שם פ"ג א' ד"ה אילימא בחוץ דכיון דנשאה זה שהותרה לו "נתרוקן לו כל האישות ופקע אישות של ראשון לגמרי", עכ"ל, ומשמע דבגירושי חוץ הוי השיור בעצם האישות, וע"כ הוא דע"י שנתרוקן לשני כל האישות פקע אישות הראשון לגמרי. [↑](#footnote-ref-11)
12. ובדעת התוס' גורניש דס"ל דהיא מותרת להתיבם, י"ל דס"ל דבכח יבום להתיר אף לאיסור אשת אח שאינה נופלת מכחו.

    אמנם הנה באמת בד' התוס' גורניש שם מבו' דהיא נופלת ליבום אף לשאר האחים אלא דהיא פטורה משום ערוה, וע"כ אף צרתה פטורה, - ונראה דהיינו דלעולם אין בכח יבום להתיר לאיסור אח שאינה נופלת מכחו, וע"כ הוא דאף דנשתייר בה אישות לאסרה על שמעון, ומכח אישות זו היא ראוי' ליבום לכל האחים, מ"מ אי"ז מועיל להתיר לאיסור אשת אח שעל שאר האחים, שהרי הגירושין הוו על האישות שאסרה לשאר האחרים, ואינה נופלת ליבום אלא מכח האישות האוסרת לשמעון, ואין נפילה זו מועלת להתיר לאיסור אשת אח שעל שאר האחים שאינה נופלת מכח אישות זו ליבום, אך שפיר ה"ז מועיל להתיר לאיסור אשת אח שעל שמעון, שהרי הנפילה ליבום היא מכח האישות האוסרת על שמעון, ובכח נפילה זו להתיר לאיסור אשת אח דשמעון, וצ"ע. [↑](#footnote-ref-12)
13. וכ"נ להדיא ממש"כ הרשב"א בגיטין שם לדמות דינא דקידושי מאה תופסין בה לדין קידושי חוץ, ובההיא דקידושי מאה תופסין בה אמרו בקידושין ס' א' דהיינו דשוו נפשי' כי שרגא דליבני דכל חד וחד רוחא לחברי' שבק, ומשמע להדיא דיש לכל אחד אישות לגבי כל העולם, אלא ששייר מקום לחבירו לקידושיו. [↑](#footnote-ref-13)
14. ואמנם לפ"ז הדק"ל דמ"ט בגירושי חוץ מותרין שאר העולם לבא עלי' ולא אסרינן מכח דמשתמש בצד המקודש לראשון, ושמא כיון דגם לגבי הבעל עצמו לא נשתייר בה אישות כלל, ולא נשתייר בה אישות אלא לאסור על אותו פלוני, הרי דלשאר העולם לא חשיב כמשתמש בצד המקודש לראשון, - וי"ל כמש"כ בהגה' אבנ"מ סימן קל"ז סוסק"א דאה"נ דמדינא היו אסורין לבא עלי', אלא הוא מכח דינא דניתוק, שהרי ע"י שנשאת להן פקע אישות דהראשון, ושם סק"ב פירש כן בד' תשו' הרא"ש כלל מ"ה סימן י"ז, עייש"ה, ולפ"ז תהא אסורה להן בזנות משום איסור אשת איש, וגם י"ל דיהיו אסורין לקדש בביאה, - אך צ"ע דלמש"כ הראשונים בריש מכילתין בשם הירושלמי דפליג על דינא דניתוק, נמצא דבמגרש חוץ מפלוני תהא אסורה לכל העולם, ואי"ז במשמע. [↑](#footnote-ref-14)
15. ומצינו עד"ז בד' הריטב"א בקידושין ס' א' בדינא דקידושי מאה תופסין בה, ז"ל, ואומר מורי רבינו נר"ו דכי אמרינן דכל חד מינייהו רווחא לחברי' שביק היינו לקידושין אבל לזנות לא שביק רווחא וכו' ואפילו לאותם שקדשו אותה אפשר דאסורה בביאה שאין אשה אחת ראוי' לכמה אנשים להשתמש זה בצד אישות של זה וכל מה דאפשר למבצר משיורא דידי' בצרינן וכו', עכ"ל, והרי דאף דהיא אסורה להם בביאה מ"מ תפסי בה קידושין דידהו, והיינו משום דהא דהיא אסורה להן לביאה הוא משום דאין לזה להשתמש בצד אישות של זה, אך בצד אישות דילי' אינה אסורה עליו, וע"כ תפסי בה קידושיו. [↑](#footnote-ref-15)
16. ויסוד הפלוגתא בזה נראה דהוא מיוסד על מה שאמרו בגיטין פ"ב ב' בבא ראובן וקידשה חוץ משמעון ובא שמעון וקידשה חוץ מראובן דקידושי דשמעון לא אהנו, והריטב"א והר"ן שם פירשו דהיינו דלא חיילי קידושי שמעון כלל כיון שאינם אוסרין, ומבו' לפ"ז דחלות האישות הוא כפי המידה שאוסרת, ולפ"ז הרי דמה"ט כשקידשה חוץ משמעון לא חיילי הקידושין כלפי שמעון, וזהו גם מש"כ התוס' בסוגיין ובגיטין שם דכל שנאסרה עליו קודם קידושי אחיו משום אשת איש לא חשיבא כאשת אח, והיינו משום דבכה"ג דאין קידושי השני אוסרין עליו, לא חשיבא לגבי דידי' כאשתו של השני, אך הרשב"א לטעמי' שפירש שם דשפיר חיילי קידושי שמעון, והרי דאין חלות הקידושין מוגבלת כפי המידה שאוסרת, וע"כ הוא דכשקידשה חוץ משמעון, אף דאין הקידושין אוסרין על שמעון, מ"מ עיקר חלות הקידושין הוא גם לגבי שמעון, ואכמ"ל. [↑](#footnote-ref-16)